cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סאפונין
סאפונין נמצא בחלקים שונים של הצמח סבונית. כמו כן בזרעי קטניות ובקינואה. לשימוש תעשייתי הוא מופק בעיקר מהקליפה הפנימית של הצמח Quillaia.
שימושים
משתמשים בסאפונינים בחומרי ניקוי, כמעכבי בעירה במטפים, במוצרי מזון שונים, מוצרי קוסמטיקה ותרופות, וכמו כן כאדג'וונט.
לסאפונינים יש שימוש ברפואה העממית והם גם נמכרים כתוספי תזונה. במינונים גבוהים הם עלולים להיות רעילים. קיימים דיווחים על פעילותם כנגד נגיפים, חיידקים, פטריות, תולעים וסרטן, אך גם על התנגשותם עם תרופות מסוימות.
מרטין קופייק
מרטין קופייק (נולד ב-4 בדצמבר 1956) הוא גנטיקאי וחוקר סרטן ישראלי, פרופסור מן המניין בבית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן באוניברסיטת תל אביב. לשעבר נשיא האגודה הישראלית לגנטיקה, וחתן פרס לנדאו למדעים לשנת 2017.
ביוגרפיה
קופייק נולד בארגנטינה ועלה לישראל בשנת 1977.
הוא השלים תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטה העברית בשנת 1979 והמשיך ללימודי תואר שלישי בגנטיקה (במסלול ישיר) בהנחייתו של פרופ' גיורא שמחן, גם כן באוניברסיטה העברית. נושא התזה שלו, שהוגשה בשנת 1985, היה "תפקידם של גנים מתקני-דנ"א במיוזה של השמר Saccharomyces cerevisiae".
בשנים 1985–1988 שהה קופייק כעמית בתר-דוקטורי במחלקה לגנטיקה מולקולרית וביולוגיה של התא באוניברסיטת שיקגו, בהנחייתו של תומאס פיטס (Thomas Petes). עם סיום תקופה זו שב לישראל והשתלב כמרצה במחלקה למיקרוביולוגיה מולקולרית וביוטכנולוגיה באוניברסיטת תל אביב, אז גם זכה במלגת אלון לחוקרים צעירים מצטיינים.
ב-1992 קודם לדרגת מרצה בכיר, ב-1998 לפרופסור חבר וב-2003 לפרופסור מן המניין. ברבות השנים ביקר כחוקר אורח במספר מוסדות, ובהם אוניברסיטת וושינגטון, מכון וייטהד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
קופייק מכהן כיושב ראש הקתדרה על שם פאשה גול למיקרוביולוגיה שימושית וניהל את מכון קונסטנטינר לגנטיקה מולקולרית עד לשנת 2020. בשנת 2013 נבחר לנשיא החברה לגנטיקה בישראל, המקדמת נושאי מחקר וחינוך הקשורים להתפתחויות האחרונות בתחום הגנטיקה, ושימש בתפקיד זה עד 2020.
עם תלמידיו של קופייק לאורך השנים נמנים: הפרופסורים תמיר טולר ועדי ברזל (מאוניברסיטת תל אביב), שי בן ארויה (מאוניברסיטת בר-אילן), סיגל בן יהודה (מהאוניברסיטה העברית), אמנון קורן (מאוניברסיטת קורנל), יובל מזור (מאוניברסיטת המדינה של אריזונה), שרית סמוליקוב (מאוניברסיטת איווה) והדוקטורים אורן פרנס (מהאוניברסיטה העברית) ועופר רוג (מאוניברסיטת יוטה).
מחקר
קופייק משתמש בשמרים כמערכת מודל על מנת לבחון תהליכים יסודיים ואוניברסליים שקשה לבחון אותם באורגניזמים אחרים. זאת מאחר ששמרים הם אורגניזם איקריוטי שנלמד בצורה הטובה והמעמיקה ביותר מבחינת תפקודיו הגנטיים. שני השמרים המשמשים כמודלים במחקרו של קופייק הם שמרי אפייה (Saccharomyces cerevisiae) ושמרי ביקוע (Schizosaccharomyces pombe).
עם הסוגיות איתן מנסה קופייק להתמודד, נמנות: תיקון דנ"א לנוכח קיומם של נזקי קרינה, כימיקלים ותהליכים תאיים מטבוליים; יציבות הגנום האיקריוטי, העומדת בפני טלטלות כתוצאה מפעילות התא (הכפלת דנ"א, שעתוק) ושיכולה להביא להתפתחות סרטן; התהליכים שקובעים את אורך הטלומרים (הקצוות של הכרומוזומים, להם תפקיד מרכזי בתהליכי הזדקנות וסרטן); תהליכי ויסות וגדילה הנשלטים על ידי קינאזות.
קופייק שימש כעורך וכחבר מערכת במספר כתבי עת מובילים בגנטיקה ובחקר הסרטן.
אילנה יהב
אילנה יהב היא אמנית הנפשת חול ובובנאית ישראלית. יהב התפרסמה כיוצרת הבובות לתוכנית "החרצופים" ונחשבת לאחת המובילות בעולם בתחום הנפשת החול. היא עורכת הופעות מול קהל חי, בסרטי וידאו ובפרסומות.
ביוגרפיה
יהב גדלה והתחנכה בחיפה. היא נישאה בגיל 20 ל, נווט בחיל האוויר. במהלך חודשי הריונה הראשונים פרצה מלחמת יום כיפור. ביומה השני של המלחמה נמסר לה כי בעלה נהרג ועל כן ישבה עליו שבעה. בהמשך התברר לה כי בעלה בין החיים והוא בשבי הסורי: אשת הטייס שטס עימו במטוס, סיפרה לה שדודתה באוסטרליה צפתה בכתבת טלוויזיה על מטוס ישראלי שהופל ברמת בגולן ושאנשי צוותו הצליחו לנטוש. באחד הימים ראתה בעיתון צרפתי את בעלה, לבוש במדי הצבא הסורי. יומיים לאחר מכן, נולד בנם הבכור, דרור. כעבור 8 חודשים ב-1 ביולי 1974 חזר לארץ משביו.
קריירה
יהב למדה הנפשת חול בהוליווד, ניו יורק ולונדון. מאוחר יותר היא ניהלה סטודיו שמכין בובות קצף קריקטוריות ואפקטים מיוחדים לסרטים ולפרסומות. במשך הזמן היא יצרה בובות לתוכנית סאטירה פוליטית בשם "החרצופים", המבוססת על תוכנית הסאטירה הבריטית "Spitting Image" ואת הבובה הראשונה שהופיעה בערוץ 2, "גולו" בתוכנית "דודו מספר לגולו" שעוצבה על ידי קלאודיו סטריק.
יהב החלה לצייר בחול והופיעה בטקסים, באירועים גדולים ובכנסים של חברות גדולות, ברחבי העולם. בין היתר היא הופיעה בקרמלין, לפני מלך ספרד ולפני מלך בלגיה.
במאי 2018 יצרה את הקליפ בשירו של עידן רייכל "בראשית".
בשנת 2019 יצרה את הקליפ לשירו של טל סונדק "ארץ מולדת ארץ בוערת".
חייה האישיים
יהב, אם לארבעה וסבתא לתשעה נכדים. התאלמנה בשנת 2013.
אמיל פנייה
אמיל פנייה (במקור פריד, בהונגרית: Fenyő Emil; מדיארקניז'ה, 18 במרץ 1889 – בודפשט, 15 באוגוסט 1980) היה שחקן ובמאי קולנוע יהודי-הונגרי זוכה פרס האמן המצטיין.
ביוגרפיה
אמיל פריד נולד במשפחה יהודית כבנם של מור פריד ושל מתילד פופר. הוא סיים את לימודיו ב-1909 כבוגר האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע.
הוא פרש ב-1964, אך המשיך להופיע על הבמה עד 1974.
קברו נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
משפחתו
גם אחיו היה השחקן אלדאר פנייה (1891–1981). אשתו לילה קיראי (1909–1980) הייתה מורה מוסמכת למוזיקה. בין השנים 1920–1930 היה נשוי לשחקנית מרגיט פילר.
תפקידי תיאטרון
מספר הבכורות הרשומות שלו במאגר התיאטרון: 36.
מאיר קרליץ
הרב מאיר קָרֶלִיץ (תרל"ה, 1875 - ט"ו באדר תשט"ו, מרץ 1955) היה רבה של לכוביץ', מראשי ועד הישיבות בפולין ובארץ ישראל, ממייסדי החינוך העצמאי וחבר מועצת גדולי התורה. אחיו הבכור של החזון איש.
קורות חיים
נולד לרב שמריהו יוסף קרליץ, רב בעיירה קוסובה שבפלך הורדנה (רוסיה הלבנה), בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). אמו ראשה לאה הייתה בתו של הרב שאול קצנלבוגן, רבה של קוסובה ולאחר מכן רבה של קוברין. בצעירותו למד בסמרגון, יחד עם קבוצת תלמידים מישיבת וולוז'ין שנסגרה באותה תקופה. באמצע שנות ה-90 של המאה ה-19 נישא למרים, בתו של הרב שלמה הכהן, בעל ה"חשק שלמה", זקן רבני וילנה. במשך מספר שנים התגורר בווילנה והקים בה ישיבה. לאחר פטירת חותנו התמנה כמו"ץ שם. כעבור מספר שנים התמנה כרבה של העיירה לכוביץ' שבמחוז ברסט (כיום בבלארוס).
היה מקורב לחפץ חיים ולרב חיים עוזר גרודזנסקי, וסייע להם בהקמת ועד הישיבות בפולין.
ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה עלה לארץ ישראל והתגורר בירושלים. היה ממייסדי ועד הישיבות בארץ ישראל וממניחי היסוד של החינוך העצמאי. שימש חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
שימש כרבה של מפלגת פועלי אגודת ישראל. בשנת תשי"א (1951) התפטר מתפקידו בנימוק שאנשי המפלגה אינם שומעים "לדבריו, לעצתו ולפסקיו", אולם כמה חודשים לאחר מכן חזר לשמש בתפקיד והורה לחברי פא"י להצביע לרשימתה בבחירות לכנסת השנייה.
בסוף ימיו עבר לגור בבני ברק. נקבר בסמוך לאחיו החזון איש, בבית הקברות שומרי שבת. לאחר פטירתו הוקמה על שמו ישיבת בית מאיר בבני ברק, על ידי חתנו, הרב זלמן רוטברג.
ארן: הממלכה האבודה
ארן: הממלכה האבודה (בשוודית: Arn – Riket vid vägens slut; מילולית: "ארן - הממלכה שבסוף הדרך") הוא סרט אפי המבוסס על הטרילוגיה מאת יאן גילו על האביר השוודי ממסדר הטמפלרים ארן מגנוסון. הסרט שוחרר לבתי קולנוע בשוודיה ב-22 באוגוסט 2008 והוא סרט ההמשך לסרט "ארן: אביר מסדר הטמפלרים", אך שני הסרטים שולבו בגרסה אחת בגרסה האנגלית ב-DVD ב-2010. הסרט צולם בסקוטלנד, שוודיה, סוריה ומרוקו.
עלילה
ארן הוא מפקד חיל המצב הטמפלרי בעזה. הוא מצווה להצטרף לכוח טמפלרי ליירט את צבאו של צלאח א-דין. בשל יהירותו של ראש הטמפלרים החדש ג'רארד דה רידפור, הצלבנים מפסידים בקרב קרני חיטין. ארן נפצע, אבל צלאח א-דין מזהה אותו ומציל אותו ממוות. ארן מתעורר בדמשק כשפצעיו מטופלים; צלאח א-דין שולח אותו הביתה עם ידידותו בעודו מתכונן לכבוש את ירושלים.
לססיליה מותר סוף סוף לעזוב את המנזר שבו היא חיה במשך עשרים שנה, על מנת לפגוש את בנה מגנוס בפעם הראשונה. עד מהרה היא שומעת על נפילת ירושלים ועל חורבן הטמפלרים והאמונה כי ארן מת, היא מחליטה להפוך לנזירה עד סוף ימי חייה והיא מקבלת הצעה לשרת את אבס משושלת פולקונג. ארן פוגש אותה, כשהיא עומדת להיכנס למנזר והם מתחתנים סוף סוף, בונים אחוזות ואחוזה בשם פורסוויק, שם ארן אוסף בעלי מלאכה מכל רחבי אירופה וארץ הקודש. ארן מוצג בפני בנו מגנוס, שנולד בהיעדרו; לאחר זמן קצר נולדה לו גם בת בשם אלדה, ופורסוויק צומחת במהירות. ארן לוקח צעירים ונערים להיות אבירים תחת הכשרתו.
שפה
בנוסף לשוודית כשפה העיקרית של הסרט, נעשה שימוש במספר שפות נוספות בדיאלוג כדי להגביר את ההבדלים התרבותיים: נורווגית, דנית, אנגלית וערבית.
אנגלית שימשה לייצג דוברי לטינית וצרפתית. חלק מהדיאלוג שאינו בשוודית נכתב בשוודית.
מוזיקה
פסקול הסרט והמוזיקה הולחנו על ידי טומאס קנטלינן. שיר הנושא בוצע על ידי מארי פרדריקסון, הסולנית הראשית של Roxette.
חתשפסות
חַתְּשֶׁפְּסוּת (1507 לפנה"ס – 1458 לפנה"ס בקירוב) הייתה המלכה החמישית בשושלת ה-18 של מצרים העתיקה, מהחשובות שבפרעוני מצרים. היא הייתה האישה השנייה שידוע בוודאות שכיהנה כפרעה. במהלך ההיסטוריה של מצרים העתיקה כיהנו עוד מספר נשים בתפקיד זה, אך משך שלטונן היה קצר יותר. מינוייה ואופן שלטונה מעידים על עוצמתן של הנשים במצרים העתיקה, לפחות בקרב המעמד העליון. האגיפטולוג ג'יימס הנרי ברסטד תיאר אותה בתור "האישה הגדולה הראשונה בהיסטוריה המתועדת". משמעות השם חתשפסות הוא "הבכירה שבנשות האצולה".
ימי שלטונה
המלכה חתשפסות הייתה השליטה החמישית מהשושלת ה-18. היא הייתה בתם הבכורה של תחותמס הראשון ואשתו-אחותו למחצה אחמוסה. בשנת 1490 לפנה"ס הוכתרה כאשת השליט תחותמס השני שהיה גם אחיה למחצה. לאחר מותו בשנת 1479 לפנה"ס מונתה כעוצרת הממלכה עבור היורש המיועד תחותמס השלישי, שהיה אז בן עשר. תחותמס השלישי היה בנו של תחותמס השני, אך לא מחתשפסות. כשהגיע זמנו של היורש המיועד לשלוט, סירבה חתשפסות לפנות את מקומה והמשיכה בשלטון יחיד ללא בעל לצידה.
חתשפסות הודחה מהשלטון בשנת 1458 לפנה"ס. עד אז היא ריכזה את השלטון בידיה ובשנת 1473 מינתה עצמה כפרעה. מעמדן של הנשים במעמד השליט במצרים היה חזק ומכובד, כפי שמעיד גם סיפור משה ובת פרעה, אך פרעה אישה היה דבר כמעט בלתי נתפס, שרק צירוף מקרים חד פעמי יצר אותו. בראשית ימיה דמותה המפוסלת היא בדמות אישה, יפת פנים וגוף. פסלים מאוחרים יותר מתארים אותה יותר ויותר בדמות גבר, ואפילו עם זקן, ולבושה לבוש גבר.
אופי שלטונה
חתשפסות הקפידה על מדיניות לא לוחמנית פנימית וחיצונית, ופיתחה מסחר בינלאומי עם הפיניקים ועם ארץ פונט ולשם כך שיקמה את מערכת הדרכים. בימיה שרר שלום, והיא התפנתה למפעלות בנייה גדולים להאדרת שמה. בין היתר בנתה אובליסקים בכרנך, ופיארה את העיר נא אמון, שהייתה בירתה, ובה היא הקימה מקדש פאר לאל אמון. מקדש זה עומד על תילו באתר דיר אל-בחרי, סמוך לעיר לוקסור של ימינו.
יחסיה עם סננמות'
דמות מפתח בחייה של חתשפסות הוא סננמות' - אדם שהגיע מחוץ למעמד השליט, ועלה בזכות כשרונותיו לדרגת פקיד בכיר מאוד. הוא היה אחראי על כל קומפלקס המקדשים בכרנך, והייתה לו כנראה השפעה רבה גם על הצבא. אין ספק שחתשפסות הייתה קרובה אליו מאוד. ייתכן שהוא המוח מאחורי רבים ממהלכיה, ומשערים שהיה רומן ביניהם. קברו של סננמות' נמצא בסמוך לקברה של חתשפסות, למרגלות מקדש אמון המפואר בתבאי. הקברים נמצאו ריקים, אולי כתוצאה של ניסיון למחיקת זכרה של חתשפסות לאחר מותה.
חתשפסות מבצרת את שלטונה
נראה כי חתשפסות לא רצתה לוותר על העוצמה והכבוד שהקנה לה מעמדה הרם. בהתקרב מועד החלפתה על ידי תחותמס השלישי היא ניצלה את הזכות שניתנה בידה, להשתתף בטקסי האל אמון-רע, מהקדושים והחשובים באלים, בתוקף היותה פרעה. אלו טקסים שספק אם אישה אחרת נכחה בהם. היא התקרבה לכוהני הדת על מנת לבצר את מעמדה. סמוך למועד ההחלפה החלו להופיע על קירות המקדשים ציורים, המראים את האל אמון-רע בא אל אמה של חתשפסות על מנת לבעול אותה. האל בא בדמות אביה, תחותמס הראשון. על ידי כך, קרוב לוודאי שבהסכמת כוהני האל אמון-רע, היא רמזה שסמכותה לשלוט היא סמכות אלוהית ולא סמכות זמנית.
אין עדויות על רצון או ניסיונות מצד חתשפסות לחסל את תחותמס השלישי או להיפטר ממנו באופן אחר, אך גם ייתכן שמעשה כזה היה בלתי אפשרי עבור חתשפסות, גם לו רצתה. בכל אופן נראה כי חתשפסות נהגה בו באופן הוגן.
אחריתה של חתשפסות
אחריתה של חתשפסות הייתה לוטה בערפל עד אמצע 2007. נראה שבעלה השני היה תחותמס השלישי, בנה החורג, אשר היה חשד שהדיח אותה מכס השלטון בשנת 1468 לפנה"ס. הוא החל במסע למחיקת כל זכר ממנה, כולל הרס והשחתה של דמויותיה ופסליה. לאחר 22 שנים לשלטונה קם למצרים מלך חדש.
רוב פסליה וציוריה הושחתו באופן יסודי במסע למחיקת זכרה. עד לאחרונה נהוג היה לחשוב שתחותמס השלישי נטר לה טינה או שנאה של ממש, הדיח או רצח אותה, ואז פעל למחיקת שמה מדפי ההיסטוריה. היום מראות העדויות, כי מעשה מחיקת שמה החל רק 20 שנה לאחר מותה. פעולה שכזו אינה מראה על חמת זעם של המלך. נראה שמסיבה כלשהי חשוב היה לו לשכתב את ההיסטוריה, ולהפחית מעוצמתה האמיתית של חתשפסות. גם מרשימות המלכים המסודרות של המצרים ודברי ימי השושלות נמחקה חתשפסות באופן מקיף.
בשנת 1922 נמצא בקרבת מקדש כרנך מצבור קבור של פסלים ועדויות רבים לימי שלטונה של חתשפסות. ממצאים אלו מאכלסים כיום אגף שלם במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק.
בשנת 2007 המומיה של חתשפסות זוהתה באמצעות בדיקות דנ"א. הקבר עצמו התגלה בשנת 1903 ונמצאו בו שתי מומיות של נשים. המומיה הראשונה שהוצאה זוהתה כסיט רע, המינקת המלכותית של חתשפסות. המומיה השנייה הושארה בקבר עד 1990, כשההשערה היא שמדובר בחתשפסות. בעקבות ההוצאה מן הקבר, למומיה נערכו בדיקות שהראו כי במותה עברה את גיל ה-50 וסבלה מעודף משקל. מותה נגרם כתוצאה מסרטן העצמות וכבד שהשפעתם התחזקה בעקבות סוכרת ממנה סבלה גם כן. כמו כן סבלה מדלקת מפרקים ובעיות בשיניים. במכל שנמצא לצד המומיה התגלה משכך כאבים שהכיל חומר מסרטן ששימוש ממושך בו עלול לגרום לסרטן או להרעלה.
מקדש הקבורה של חתשפסות הוא אחד ממוקדי התיירות הפופולריים ביותר באזור הקברים הפרעוניים שבעמק המלכים. כיום המומיה שלה שוכן ב.
הסהר האדום הפלסטיני
הסהר האדום הפלסטיני (בערבית: جمعية الهلال الأحمر الفلسطيني) הוא ארגון סיוע ועזרה ראשונה הפועל בשטחי הרשות הפלסטינית ביהודה ושומרון וברצועת עזה.
פעילות
הארגון הוקם בשנת 1968, על ידי ד"ר פתחי ערפאת, אחיו של יאסר ערפאת. הארגון עוסק בהפעלת בתי חולים, שירותי רפואת חירום ושירותי אמבולנס ומטהו נמצא ברמאללה. הארגון מפעיל כ-41 תחנות אמבולנס בשטחי הרשות וכ-122 אמבולנסים.
בדצמבר 2005 נחתם הסכם לשיתוף פעולה בין הסהר האדום הפלסטיני לבין ארגון מגן דוד אדום הישראלי. ההסכם מאפשר לסהר האדום הפלסטיני להיעזר בשירותי הארגון הישראלי, שציודו מתקדם יותר, ומסדיר טוב יותר את מעבר האמבולנסים של הסהר האדום בתקופות של מתיחות ביטחונית.
בשנת 2006 הארגון הוכר רשמית על ידי הוועד הבינלאומי של הצלב האדום (ICRC) והפדרציה הבינלאומית של אגודות הצלב האדום והסהר האדום (The International Federation of Red Cross and Red Crescent Societies).
נשיא הסהר האדום הפלסטיני הוא ד"ר יונס אל חטיב.
פעילות טרור
ארגוני הטרור עושים שימוש באמבולנסים ובתיעוד של הסהר האדום הפלסטיני להברחת מבוקשים ואמצעי חבלה ולביצוע פעולות טרור. כמו כן, אותרו מקרים של שימוש בתיעוד רפואי, בגדי רופאים ואף גיוס הרופאים עצמם כמסייעים לפעולות טרור. הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני פרסם פוסטרים בהם הוא מתגאה בביצוע פיגוע טרור באמצעות אמבולנס עמוס חומרי נפץ.
בתקופת האינתיפאדה השנייה נתפסו מבוקשים פעילי טרור וכן אמצעי לחימה וחומרי נפץ שהוברחו באמבולנסים של הסהר האדום.
ב-27 במרץ 2002 עצר מחסום צה"ל דרומית לרמאללה אמבולנס לטיפול נמרץ. מתחת לאלונקה עליה שכב ילד חולה התגלו חגורת נפץ ומטעני חבלה. הנהג, אסלאם ג'בריל, מבוקש תנזים, עבד בסהר האדום הפלסטיני כנהג אמבולנס, והודה בחקירתו כי אמצעי הלחימה יועדו להימסר לפעילי התנזים ברמאללה. ביוני 2002 נעצר ד"ר אמג'ד עזת חסן מצטפא, רופא בבית החולים בג'נין, אשר גויס על ידי החמאס בג'נין כמבריח מחבלים מתאבדים לישראל. ב-2002 נעצר פעיל תנזים מרמאללה שהודה בחקירתו כי עסק בהברחות אמצעי לחימה באמצעות אמבולנסים. במרץ 2002 עשו מבוקשים חמושים ברמאללה שימוש באמבולנסים לשם מעבר ממקום למקום. המבוקשים לבשו בגדי רופאים וחלקם אף נהגו להסתתר במחלקות השונות בבתי החולים בעיר.
במרץ 2012 נעצרו מספר עובדים בארגון בחשד לביצוע פיגוע ירי לעבר כוחות צה"ל.
ב-13 בנובמבר 2015 בשעה 14:50 מחבל פתח באש לעבר רכב ליד עתניאל. בפיגוע הירי נרצחו הרב יעקב ליטמן ובנו נתנאל. אם המשפחה וארבעה מהילדים נפצעו. לפי תחקיר מד"א, אמבולנס של הסהר האדום הפלסטיני שהגיע לזירת הפיגוע נמנע מלהגיש עזרה לפצועים בניגוד לכללי האתיקה הרפואית, דבר שגרר מחאה חריפה מצד ישראל. הסהר האדום הכחיש את הדברים וטען שטיפל בפצועים.
מייקל פינלי
קריירה
פינלי החל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. הוא סיים את קריירת המכללות שלו בתור הקלע המוביל בכל הזמנים של ויסקונסין, והחזיק בשיא זה במשך 11 שנים, עד שנשבר על ידי אלאנדו טאקר ב-2007. פינלי נבחר במקום ה-21 על ידי פיניקס סאנס בדראפט ה-NBA של 1995.
בעונתו הראשונה ב-NBA עם פיניקס סאנס, עונת, הציג פינלי יכולת מרשימה עם ממוצעים של 15 נקודות, 4.6 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק, והפך לרוקי השלישי בלבד בתולדות פיניקס שקולע מעל 1,000 נקודות. במהלך העונה השתתף כרוקי בתחרות ההטבעות באירוע האולסטאר וסיים במקום השני אחרי ברנט בארי. בסיום העונה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה, וסיים שלישי בבחירת רוקי השנה בליגה. על אף רמת המשחק הטובה שלו, הוא הועבר לדאלאס מאבריקס בדצמבר 1996.
בעונתו הראשונה בדאלאס, הוביל פינלי את הקבוצה בקליעות, באסיסטים ובחטיפות והשתתף פעם נוספת בתחרות ההטבעות באולסטאר. יחד עם סטיב נאש והפורוורד דירק נוביצקי, היה פינלי חלק חשוב בשיטת המשחק הייחודית של דאלאס שכונתה "ראן אנד גאן", והשילוב בין שחקנים אלו זכה לכינוי "שלושת הגדולים". בשנים 2000 ו-2001 נבחר פינלי לייצג את האזור המערבי במשחק האולסטאר של ה-NBA. בסיום עונת של ה-NBA, נכלל פינלי בסגל נבחרת ארצות הברית לאליפות העולם, אך היה שותף לכשלונה והדחתה ברבע הגמר.
ככל שהלך והתבגר בגיל, ובמקביל לפריצתו הגדולה של דירק נוביצקי, החל פינלי לשמש יותר ויותר בתפקיד משני בקבוצה. הוא המשיך להפגין יכולת טובה במדי דאלאס והתמחה ברגעים חשובים של המשחקים, אך לא הצליח לזכות עם הקבוצה באף אליפות. בשנת 2005 שוחרר פינלי מדאלאס בשל סיבות כלכליות.
בעונת, לאחר עזיבתו את דאלאס, עבר פינלי לסן אנטוניו ספרס - קבוצה אחרת ממדינת טקסס. בתחילת דרכו בסן אנטוניו הוא היה מחליף למאנו ג'ינובילי; הוא שימש בעיקר לתפקידים מוגדרים בקבוצה, ופיתח את יכולת הקליעה שלו ממרחק מהסל. בעונתו הראשונה, הודחה סן אנטוניו ממשחקי הפלייאוף בסיבוב השני על ידי דאלאס מאבריקס, קבוצתו הקודמת.
במשחק במסגרת סדרת הסיבוב הראשון בפלייאוף של עונת, מול דנוור נאגטס, השיג פינלי את שיא קליעת השלשות למשחק אחד בפלייאוף בתולדות סן אנטוניו, לאחר שקלע 8 מ-9 ניסיונותיו ושבר את השיא הקודם, שהיה שייך לברוס בואן. הוא סייע לסן אנטוניו להמשיך עד לסדרת הגמר מול קליבלנד קאבלירס, ושם לנצח בתוצאה 0–4 ולזכות באליפות ה-NBA. הייתה זו האליפות הראשונה בקריירה של פינלי.
בעונת פתח פינלי בקביעות בחמישיית סן אנטוניו, בעיקר בשל פציעתו הארוכה של ג'ינובילי. עם זאת, הוא החמיץ את מרביתה של העונה הבאה בשל פציעה ממנה סבל, ולאחר חזרתו לא נמצא לו מקום בקבוצה בעקבות התבססותם של ג'ינובילי ושל ריצ'רד ג'פרסון. הוא שוחרר מסן אנטוניו בפברואר 2010, ובחודש מרץ הצטרף לקבוצת בוסטון סלטיקס, חתם על חוזה עד לסיום העונה ובתום העונה פרש.
חבורה טופולוגית
בתורת החבורות, חבורה טופולוגית היא חבורה המהווה גם מרחב טופולוגי, ובה פעולות הכפל וההיפוך הן פונקציות רציפות.
לחבורות מסוג זה ישנן חשיבות רבה בתחומים רבים במתמטיקה, ביניהם תורת לי ואנליזה פונקציונלית. ייחודן של חבורות מסוג זה הוא שניתן להסיק מידע על כלל המרחב זאת באמצעות מידע על הטופולוגיה המקומית של איבר היחידה.
וולבי סבך מערבי
וולבי סבך מערבי (שם מדעי: Macropus irma; קרוי גם וולבי שחור-כפפות או קווארה), הוא מין של חית כיס בינונית בסוג קנגורו האנדמית לחוף המערבי של אוסטרליה. מין זה של וולבי תואר מדעית לראשונה בשנת 1837 על ידי הזואולוג הצרפתי קלוד ז'ורדן (Claude Jourdan), והוא משויך לתת-הסוג Notamacropus. מבחינה חיצונית וולבי הסבך המערבי דומה מאוד למין הנכחד - וולבי גריי וכן לוולבי זנב-שוט.
חבורה טופולוגית
הזזה והיפוך
בהינתן חבורה טופולוגית G, תת-קבוצות ו-x\in X ניתן להוכיח כי:
וולבי סבך מערבי
טקסונומיה
וולבי הסבך המערבי תואר מדעית על ידי קלוד ז'ורדן בשנת 1837. הוא משויך לסדרת הקנגוראים שכל המינים בה מתאפיינים בזוג חותכות גדולות בלסת התחתונה, ושלושה זוגות חותכות בלסת העליונה ללא ניבים תחתונים. מערכת שיניים זאת היא התאמה ברורה עבור אכילת עשבים. וולבי הסבך ממוקם בסוג קנגורו הכולל 13 מינים מלבדו, בהם כאלו הגדולים ממנו פי כמה דוגמת קנגורו אדום וקנגורו אפור מערבי, והוא דומה חיצונית לוולבי זנב-שוט ולוולבי גריי שנכחד מן העולם. מבחינה אקולוגית, הוא חולק אורח חיים דומה לזה של קרובו וולבי טמר החופף איתו בטווח התפוצה.
וולבי הסבך מוכר גם בשם וולבי שחור-כפפות המציין את סימן ההיכר הבולט שלו, וכן בכינוי האבוריג'יני "קווארה" שהיה מפורסם במושבת נהר הברבורים שהוקמה על ידי האירופאים. בחלקים הפנימיים יותר במערב אוסטרליה, שמו מבוטא כ"קורה".
חבורה טופולוגית
הזזה והיפוך
לתכונות אלו חשיבות רבה בהבנה של חבורות טופולוגיות. ניתן להסיק מכך כי די בבניית בסיס מקומי פתוח עבור איבר היחידה כדי לבנות ממנו בסיס טופולוגי למרחב כולו.
וולבי סבך מערבי
מאפיינים פיזיים
אף שוולבי הסבך בין הקטנים בסוגו, הוא היונק השני בגודלו בדרום-מערב אוסטרליה המערבית: אורכו הכולל מקצה החוטם עד לקצה הזנב מטר וחצי ומשקלו נע בין 7 ל-9 קילוגרם. האורך הספציפי של הראש והגוף 45–52 סנטימטרים, ואורך הזנב 54–97 סנטימטרים. אף שיש הבדלים בגודל בין הזכרים לנקבות, אין דו-צורתיות זוויגית משמעותית. מבנה גופו של וולבי הסבך עגול ומוצק, כאשר פלג גופו האחורי רחב משמעותית מהקדמי. ראשו הרחב בגודל בינוני, עם חרטום קצר ומרובע. חוטמו גדול, עיניו בינוניות, והלוע שלו קטן וצר עם שפה שסועה. האוזניים גדולות ועגולות בדומה לארנב עם משטח פנים רחב ושעיר.
חבורה טופולוגית
תת-חבורות
כל תת-חבורה H של חבורה טופולוגית G יורשת ממנה גם את המבנה האלגברי וגם את המבנה הטופולוגי, וכך היא מהווה חבורה טופולוגית בעצמה. גם מרחב המנה G/H הוא מרחב טופולוגי, עם טופולוגיית המנה, וההטלה היא פתוחה. עם זאת, כדי שיהיו למרחב המנה תכונות מוצלחות, תת-החבורה חייבת לקיים תנאים טופולוגיים: G/H הוא מרחב האוסדורף אם ורק אם H סגורה, ו-G/H מרחב דיסקרטי אם ורק אם H פתוחה. מכאן נובעת עובדה חשובה: כל תת-חבורה פתוחה היא גם סגורה (ולכן לחבורה טופולוגית קשירה לא יכולות להיות תת-חבורות פתוחות כלל). מאידך, כל תת-חבורה סגורה מאינדקס סופי היא פתוחה.
וולבי סבך מערבי
כסות
הפרווה של וולבי הסבך קצרה וצפופה. צבע הפרווה הכללי הוא אפור-כסוף מחוספס, הנובע משילוב של שערות אפורות, צהובות, שחורות וחומות; אזור הגב, הכתפיים, הירכיים ופלג הגוף האחורי, נוטים לקבל גוון אפל ושחרחר אשר בשילוב עם השיער האפור מעניק לפרווה מראה כחלחל. אצל וולבים מסוימים, עשוי להיות דפוס של פסים שחרחרים קלושים על הגב. החלק התחתון הכולל את החזה, הבטן והמפשעה, עשוי להיות אפור-כסוף בדומה לגוף, אולם בדרך כלל יהיה בצבע לבן-קרמי. הזרועות והקרסוליים של וולבי הסבך בצבע צהבהב, ואילו כפות הידיים והרגליים בצבע שחור מבריק אשר מהווה סימן היכר בולט של המין. זנבו של הוולבי בצבע אפרפר, לבנבן או כחלחל, והוא מסתיים בקצהו בציצת שיער שחורה.
ראשו של וולבי הסבך בצבע אפור-כסוף עם צביעה ייחודית: הפנים בצבע אפור-פיח ועל הקודקוד יש מעין כיפה שחורה; מעל הלחיים האפורות, יש לו זוג פסים עבים בצבע לבן בוהק שנמשכים מהאוזן עד לשפתיים, ומעליהם זוג פסים שחורים עבים. במקרים רבים, הפנים עשויות להיות שחורות לחלוטין, והן מבליטות עוד יותר את הניגודיות החדה בינם לבין הפסים הלבנים והלחיים הבהירות. האוזניים כחלחלות בצידן החיצוני וצהבהבות עם סימונים שחורים בצידן הפנימי, והקצוות שלהן שחורות.
חבורה טופולוגית
תת-חבורות
הסגור הטופולוגי של תת-חבורה מהווה תת-חבורה סגורה; והסגור הטופולוגי של תת-חבורה נורמלית הוא תת-חבורה נורמלית סגורה. לדוגמה, הסגור של תת-החבורה הטריוויאלית מהווה תת-חבורה נורמלית סגורה.
וולבי סבך מערבי
תפוצה
וולבי הסבך המערבי אנדמי לאוסטרליה המערבית, בה הוא מוגבל לאזור החוף הדרום-מערבי (מצפונית לעיר קאלברי עד לכף אריד). בית הגידול שלו מגוון למדי, וכולל פסיפס של סבכים ושטחי מרעה, לצד יערות ג'ארח ויערות אקליפטוס דלילים המנוקדים בכרי דשא, וסבכי הית המתאפיינים בצמחייה מגוונת להפליא. עם זאת, הוא נדיר יחסית ביערות הקארי הייחודיים למערב אוסטרליה, בשל הצפיפות היחסית של העצים המקשה עליו למצוא את מזונו העשבי. הוולבי נוהג לפקוד עונתית שטחים פתוחים לחים בתורו אחר הצמחייה האהובה עליו.
חבורה טופולוגית
תת-חבורות
אם H תת-חבורה נורמלית, אז חבורת המנה היא בעצמה חבורה טופולוגית.
וולבי סבך מערבי
אקולוגיה
וולבי הסבך המערבי הוא יונק פעיל דמדומים התר אחר מזון בשעות הבוקר המוקדמות ושעות אחר הצהריים, ובמהלך היום הוא נוטה לנוח בסבך המוגן והמוצל על מנת למנוע אובדן אנרגיה. אף על פי שעיקר הפעילות היא בדמדומים, אין זה נדיר לראות אותו לפרקים גם באמצע היום. אין מידע כל כך אודות המבנה החברתי שלו, והוא ככל הנראה חי בגפו או בזוגות בשטח קבוע, אולם אינו טריטוריאלי. הוולבי מתקשר עם בני מינו באמצעות נהמות צרודות וקולות דמויי שיעול המשמשים כהפגנת תוקפנות, רקיעה עם הרגליים על האדמה המשמשת כסימן אזהרה, וקרקור רך המבוצע על ידי הזכרים במהלך החיזור.
חבורה טופולוגית
תת-חבורות
למרכיב הקשירות של היחידה יש תפקיד מיוחד: זוהי תת-חבורה נורמלית G^{\circ}, ומרחב המנה G/G^{\circ} הוא מרחב לא קשיר לחלוטין.
וולבי סבך מערבי
אקולוגיה
וולבי הסבך הוא יונק צמחוני, אך לא ברור האם הוא לוחך עשב או לוחך עלים (של שיחים) שכן לא נעשה מחקר מקיף אודות התזונה שלו. פריטי מזון העיקריים שנצרכים על ידו הם יבלית, צלקנית והעלים הדביקים של המוג'אר (Nuytsia floribunda - מההרנוגיים). על מנת להתמודד עם האקלים האוסטרלי היבש, הוולבי מסוגל לשרוד ללא שתיית מים במשך זמן ממושך; בנוסף, יש לו קצב חילוף חומרים נמוך. הוולבי נוהג לצאת ממקום מחבואו בסבך לעבר השטח הפתוח, כדי לקבל גישה טובה יותר לדשא טרי. ההימצאות שלו בשטחים פתוחים, הובילה אותו לאמץ סגנון הליכה שפוף כדי למנוע את גילויו על ידי טורפים. הטורף העיקרי של וולבי הסבך הוא שועל האדום שהובא על ידי המתיישבים האירופאים; לטאת כוח ונחשים עשויים לטרוף את הגורים.
חבורה טופולוגית
סוגים חשובים של חבורות טופולוגיות
ישנן שלוש משפחות של חבורות טופולוגיות, זו למעלה מזו.
וולבי סבך מערבי
אקולוגיה
התנהגות הרבייה של וולבי הסבך אינה ידועה כל כך, והיא ככל הנראה דומה לזו של קרובו וולבי טמר החי אף הוא במערב אוסטרליה. סביר להניח שהוא פוליגמי, כאשר יש מדרג חברתי ברור בין הזכרים הקובע את הגישה לנקבות. המדרג נקבע באמצעות גודל והתגוששויות. הנקבות מעדיפות להתרבות עם זכרי אלפא גדולים וחזקים, אך לעיתים קרובות גם עם זכרים במדרג נמוך יותר.
הנקבה ממליטה צאצא יחיד באפריל או במאי לאחר תקופת היריון של חודש, והיא מסוגלת לעכב את התפתחות העובר שלה עד שהכיס יתפנה או במקרה שיש מחסור במזון. תופעה זאת מאפשרת לנקבה להתמקד בגידול צאצא אחד בכל פעם ללא גזילת אנרגיה על גידול שניים בו זמנית. הגור מבלה 7 חודשים בכיס, ואז עוזב אותו לצמיתות אך עדיין יונק ממנה לתקופה נוספת. הנקבות מגיעות לבגרות בגיל 8 חודשים חודשים, והזכרים בגיל שנתיים.
חבורה טופולוגית
חבורות עם תכונת האוסדורף
ה"מאפיין" של חבורה טופולוגית הוא העוצמה הקטנה ביותר של בסיס מקומי לטופולוגיה בנקודת הראשית. משפט Birkhoff-Kakutani (1936) קובע שהטופולוגיה היא מטריזבילית אם ורק אם המאפיין בן מניה לכל היותר.
ב-1941 בנה אנדריי מרקוב חבורות טופולוגיות אבליות חופשיות; בטרמינולוגיה מודרנית, הוא הראה שלכל מרחב טופולוגי X יש איבר חופשי בקטגוריה של החבורות הטופולוגיות האבליות הנוצרות על ידי אברי X.
וולבי סבך מערבי
מצב
וולבי הסבך המערבי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל תפוצה רחבה ואוכלוסייה גדולה ויציבה. בעבר, וולבי הסבך היה אחד היונקים הנפוצים ביותר במערב אוסטרליה, וניצוד בכמויות מסחריות על ידי המתיישבים האירופאים עבור פרוותו (לדוגמה: 122,000 ניצודו בשנת 1923, ו-105,000 בשנת 1924). למרות הציד האינטנסיבי, הוולבי נותר למין נפוץ באזורים הלא מיושבים, עד 1970 כאשר אוכלוסיית השועל האדום באזור החלה לגדול בצורה דרמטית. בין שנות ה-70 לשנות ה-90, אוכלוסיית הוולבי פחתה מאוד כתוצאה מטריפה על ידי השועל לצד אובדן בית הגידול למטרות חקלאות, אולם לקראת שלהי המאה ה-21 היא החלה לגדול שוב כתוצאה מתוכנית מקיפה לציד השועל במערב אוסטרליה ומהקמת אזורים מוגנים. כיום, האוכלוסייה העולמית מוערכת בכ-100,000 פרטים.
חבורה טופולוגית
חבורות קומפקטיות מקומית
במחלקה הבאה נמצאות חבורות האוסדורף קומפקטיות מקומית (המונח "חבורה קומפקטית מקומית" כולל, כעניין של הגדרה, גם את תכונת האוסדורף). אם G חבורה שמוגדרת עליה טופולוגיה כך שהכפל מימין ומשמאל בכל איבר הם רציפים, אז G חבורה טופולוגית (משפט Ellis). כל תת-חבורה קומפקטית מקומית של חבורה קומפקטית מקומית היא סגורה. התכונה החשובה ביותר של חבורות כאלה הוא קיום של מידת האר יחידה: זוהי מידת בורל ממשית רגולרית (מבפנים על קבוצות פתוחות, ומבחוץ על קבוצות בורל) \mu, שהיא סופית על קבוצות קומפקטיות, ואינווריאנטית משמאל -. היחידות היא עד-כדי כפל בקבוע חיובי. באותו אופן קיימת גם מידת האר יחידה שהיא אינווריאנטית מימין. חבורה קומפקטית מקומית שיש לה אופרטור מיצוע אינווריאנטי משמאל היא אמנבילית.
הדוגמה הטיפוסית לחבורה קומפקטית מקומית היא חבורת לי, למשל חבורת המטריצות. בכל חבורה קומפקטית מקומית G, מרכיב הקשירות של איבר היחידה G^0 הוא גבול הפוך של חבורות לי, והמנה G/G^0 בלתי קשירה לחלוטין.
חבורת הקרקטרים של חבורה טופולוגית אבלית A היא החבורה של כל ההומומורפיזמים מ-A אל מעגל היחידה S^1 (עם פעולת הכפל של מספרים מרוכבים); את החבורה הזו, שגם היא חבורה טופולוגית ביחס לטופולוגיה המתאימה, מסמנים ב-\widehat{A}. לדוגמה, חבורת הקרקטרים של \mathbb{Z} היא S^1, ולהפך. חבורת הקרקטרים של המספרים הממשיים (ביחס לחיבור, עם הטופולוגיה הרגילה) איזומורפית לחבורה עצמה. לפי דואליות פונטריאגין, לכל חבורה קומפקטית; van Kampen הכליל את המשפט לחבורות קומפקטיות מקומית.
בחבורה קומפקטית האוסדורף, תת-חבורה היא פתוחה אם ורק אם היא סגורה ובעלת אינדקס סופי.
חבורות פרו-סופיות
המשפחה השלישית היא של חבורות פרו-סופיות, שהן חבורות המהוות גבול הפוך של חבורות סופיות (דיסקרטיות). הדוגמה הפשוטה ביותר לחבורה אינסופית כזו היא חבורת השלמים ה-p-אדיים,, שאפשר להציג כגבול של החבורות הציקליות.
חבורה טופולוגית היא פרו-סופית אם ורק אם היא האוסדורף, קומפקטית ולא-קשירה לחלוטין. תת-חבורה H היא פתוחה אם ורק אם היא סגורה ובעלת אינדקס סופי. תת-חבורה H היא סגורה (ונורמלית), אם ורק אם היא מהווה חיתוך של חבורות פתוחות (ונורמליות); תכונה שקולה לכך היא שהטופולוגיה המושרית מ-G ל-H תהיה בעצמה פרו-סופית. אם H סגורה ונורמלית, אז חבורת המנה G/H היא פרו-סופית בעצמה.
לכל חבורה G יש טופולוגיה פרו-סופית (שהבסיס המקומי שלה ביחידה כולל את כל תת-החבורות מאינדקס סופי); והשלמה פרו-סופית, (כאשר הגבול הוא על כל תת-החבורות מאינדקס סופי של G), שהיא חבורה פרו-סופית. אם G חבורה פרו-סופית, הטופולוגיה הפרו-סופית שלה עשויה להיות עדינה יותר מן הטופולוגיה הנתונה (משום שכל תת-חבורה פתוחה היא מאינדקס סופי, אבל ההפך אינו תמיד נכון). חבורה פרו-סופית נקראת קשיחה (rigid, או strongly complete) אם הטופולוגיה הפרו-סופית שלה שווה לטופולוגיה הטבעית; זה קורה אם ורק אם החבורה שווה להשלמה הפרו-סופית שלה.
חוגים ושדות טופולוגיים
באופן דומה להגדרת המושג חבורה טופולוגית ניתן להגדיר חוג טופולוגי באופן הבא: נניח כי R הוא חוג שהוא גם מרחב טופולוגי. נאמר ש-R הוא חוג טופולוגי אם פעולות החיבור והכפל בחוג הן פונקציות רציפות. אם R הוא שדה, נאמר ש-R הוא שדה טופולוגי אם גם פעולת ההופכי לכפל (המוגדרת על תת-המרחב \,R-\{0\}) היא פונקציה רציפה.
איגנץ פון זייפריד
פון זייפרט נולד בווינה. לפי דברים בכתב ידו בזכרונותיו, היה תלמיד הן של מוצרט והן של אלברכטסברגר. אחרי מות אלברכטסברגר הוציא לאור את מכלול כתביו. בין תלמידיו היו פרנץ פון סופה, היינריך וילהלם ארנסט ואדוארד מרקסן.
קריירת הניצוח שלו
בנעוריו שימש זייפריד עוזר מנצח בלהקת האופרה של עמנואל שיקאנדר בתיאטרון על הווידן בווינה. הוא היה למנהל מוזיקלי ב-1797 וכיהן בתיאטרון בבניינו החדש, התיאטר אן דר וין עד 1826.בזכרונותיו הוא מספר על ההפקה הראשונה, בחסות שיקאנדר, של חליל הקסם של מוצרט, ומביא אנקדוטה מעניינת הקשורה במות המלחין כמה שבועות לאחר מכן.
בשנת 1805 ניצח פון זייפריד על הצגת הבכורה של הגרסה המקורית של פידליו מאת בטהובן.
קריירת ההלחנה שלו
על יצירותיו המוזיקליות אומר "מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים": "רב-צדדיותו הקנתה לו מקום יחיד במינו בחיי המוזיקה של וינה; עם זאת, אין כמעט דבר במוזיקה שלו המצטיין במקוריות אמיתית או בייחוד של ממש."
הבחירות לנשיאות ישראל (1962)
הבחירות החמישיות לנשיאות ישראל התקיימו בכנסת ב-30 באוקטובר 1962, בעקבות סיום שתי תקופות כהונה בנות חמש שנים כל אחת של יצחק בן-צבי.
בן צבי בחר להתמודד שוב על כהונה שלישית, ונגדו לא התייצב כל מועמד נוסף. לפיכך, ניתנה לחברי הכנסת האפשרות להצביע בעד בחירתו, או נגדה. הייתה זו הפעם היחידה בתולדות המדינה שבה התמודד נשיא על כהונה שלישית.
תוצאות הבחירות
בעקבות ניצחונו הושבע בן צבי לכהונתו השלישית. הוא נפטר כעבור מספר חודשים ב-23 באפריל 1963, ועקב כך נערכה מערכת בחירות מוקדמת לבחירת הנשיא השלישי.
קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה (1918–2007)
קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה (ובשמו המלא: קרל לודוויג מריה פרנץ יוזף מיכאל גבריאל אנטוניוס רוברט שטפן פיוס גאורג איגנציוס מרקוס ד'אביאנו פון הבסבורג-לותרינגן, ארכידוכס אוסטריה, בגרמנית: Karl Ludwig Maria Franz Joseph Michael Gabriel Antonius Robert Stephan Pius Gregor Ignatius Markus d'Aviano von Habsburg-Lothringen, Erzherzog von Österreich; 10 במרץ 1918 – 11 בדצמבר 2007) היה בנו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה.
משפט קושי
אוגוסטין קושי היה מתמטיקאי פורה, ומספר רב של תוצאות קרוי על שמו.
קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה (1918–2007)
ביוגרפיה
קרל לודוויג נולד ב-10 במרץ 1918 ברייכנאו אן דר רקס, לקרל הראשון, קיסר אוסטריה ולזיטה, נסיכת בורבון-פארמה, בתם של רוברטו הראשון, דוכס פארמה ומריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל. עם תום מלחמת העולם הראשונה בנובמבר 1918 ויתר אביו על השלטון, והמשפחה יצאה לגלות במדיירה, פורטוגל. בשנת 1920 חזרה הונגריה להיות ממלכה, כשמיקלוש הורטי משמש כעוצר, אולם קרל לא חזר לכהן כמלך הונגריה, ובשנת 1922 מת בגלות בפורטוגל.
משפט קושי
{{פירושונים|
קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה (1918–2007)
ביוגרפיה
בשנת 1930 הלך קרל לודוויג בעקבות אחיו הבכור אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה, ופנה ללמוד משפטים ומדע המדינה באוניברסיטת לוון, בלגיה. לאחר הפלישה הגרמנית לבלגיה ברח קרל לודוויג עם משפחתו לפורטוגל, ומשם עברו לארצות הברית ולקנדה. בשנת 1943 התגייס קרל לודוויג לצבא ארצות הברית, ואף הוביל משא ומתן עם הונגריה מטעם נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט. בשנת 1944 השתתף קרל לודוויג במערכה בנורמנדי, ובשנת 1947 פרש מהצבא בדרגת קפטן.
משפט קושי
ראו גם
}}
קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה (1918–2007)
ביוגרפיה
שלא כמו אחיו אוטו, קרל לודוויג מעולם לא ויתר על תאריו ועל טענתו לכתר האוסטרי, ובשל כך לא קיבל אזרחות אוסטרית. לאחר מות אמו בשנת 1989 לא הורשה בתחילה להיכנס לאוסטריה לצורך ההלווייה, ורק בסוף הותר לו להיכנס למדינה לכמה שעות. ב-11 בדצמבר 2007 מת קרל לודוויג בביתו בבריסל, וב-12 בינואר 2008 הוא נקבר בקריפטה הקיסרית בווינה.
משפחתו
ב-17 בינואר 1950 התחתן קרל לודוויג עם יולנדה, נסיכת לינייה, בתם של אז'ן השני, נסיך לינייה האחד עשר ופיליפין דה נואייה, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
נורדקאפ
נורדקאפ (בנורווגית: Nordkapp – "כף הצפון" או Nordkapplatået - "רמת כף הצפון") הוא חצי אי קטן בתחומה של מועצה מקומית באותו שם, בצפונו של האי מגרֵייה (Magerøya) במחוז טרומס ופינמרק שבצפון נורווגיה.
גאוגרפיה
חצי האי התפרסם בשל צוק בגובה של 307 מטר בצפונו המזדקר מעל מימי האוקיינוס הארקטי בקואורדינטות 71°10′21″ צפון ו-25°47′40″ מזרח, ונחשב באופן פופולרי לנקודה הצפונית ביותר באירופה. הלכה למעשה, נורדקאפ אינו הנקודה הצפונית באירופה הן בשל כך שסמוך ממערב לו שוכן כף קניבשלודן (Knivskjellodden) המגיע קילומטר ומחצה נוספים צפונה, ובעיקר בשל כך ששני חצאי האי שוכנים על האי מגרייה ולפיכך אינם חלק מאירופה היבשתית. הנקודה הצפונית באירופה היא על כן כף הינרודן (Kinnarodden) מזרחה משם בנורדקין.
היסטוריה
נורדקאפ קיבל את שמו מהאנגלי ריצ'רד צ'נסלור (Richard Chancellor) כאשר עבר במקום בשנת 1553 בחיפושיו אחר המעבר הצפון-מזרחי לסין. בנורדית עתיקה היה שמו של המקום קניסקנס (Knyskanes), וברוסית מורמנסקי נוס (Мурмански носс). כמאה שנים לאחר גילויו, היה נורדקאפ לנקודת משיכה לתיירים, והראשון שהגיע למקום כתייר היה ככל הנראה הכומר האיטלקי בן העיר רוונה פרנצ'סקו נגרי (Francesco Negri), שפקד את נורדקאפ ב-1665. מבקרים מפורסמים אחרים היו לואי פיליפ, מלך צרפת (1795), אוסקר השני, מלך שוודיה (1873) ורמה החמישי, מלך תאילנד (1907).
עד 1959 התאפשרה הגעה אל נורדקאפ בדרך הים בלבד, והמבקרים נאלצו לטפס לאחר מכן לאורך העלייה התלולה אל הצוק. ב-1959 נסלל כביש בן 34 ק"מ מהעיירה הונינגסוואג (Honningsvåg) שבקצהו הדרומי של האי מגרייה. ב-1978 הוקמה בנורדקאפ אנדרטת הגלובוס שהפכה לסימלו של המקום. במרכז המבקרים שנבנה בתוך הסלע מוצגת תערוכה ומוקרן סרט אודות המקום. במקום בית קפה, מסעדה ובר, וקפלת יוחנן הקדוש שבו מתפארת בתואר הכנסייה הצפונית בעולם.
האטרקציות העיקריות:
בישופות פאדרבורן
הנסיכות-בישופות של פאדרבורן (בגרמנית: Fürstbistum Paderborn; Hochstift Paderborn) הייתה נסיכות כנסייתית (Hochstift) של האימפריה הרומית הקדושה מ-1281 עד 1802.
היסטוריה
הדיוקסיה של פאדרבורן נוסדה בשנת 799 על ידי האפיפיור לאו השלישי. בשנים הראשונות היא הייתה כפופה לבישוף של וירצבורג. מאז 855 הייתה לאנשי הדת את הזכות לבחור את הבישוף. הדיוקסיה כללה את החלק הגדול יותר של ליפה, ולדק וכמעט מחצית מרוזנות ראוונסברג.
תחת אריך, דוכס בראונשווייג-גרובנהאגן (1502–1532), השיגה הרפורמציה הפרוטסטנטית דריסת רגל בדיוקסיה, אף על פי שהבישוף נשאר נאמן לכנסייה. הרמן פון ויד (1532–1547), שהיה גם הארכיבישוף של קלן, ביקש להציג את ההוראה החדשה בפאדרבורן וגם בקלן, אך כל המעמדות התנגדו לו. רוזני ליפה, ולדק ופירמונט, חלקה של הדיוקסיה ברוזנות ראוונסברג, ורוב הקהילות בגדה הימנית של הוזר הפכו לפרוטסטנטיות.
היינריך הרביעי, דוכס סקסוניה-לאוונבורג (1577–1585) היה לותרני; הוא התיר את אימוץ הווידוי של אאוגסבורג על ידי נתיניו. בעיר פאדרבורן נותרו נאמנים רק הקתדרלה ומנזר אבדינגהוף. כדי להציל את המטרה הקתולית, זימנה מועצת הקתדרלה את הישועים לפאדרבורן ב-1580. דיטריך הרביעי מפירסטנברג (1585–1618) שיקם את הנוהג של הדת הקתולית, בנה גימנסיה עבור הישועים, והקים את אוניברסיטת פאדרבורן ב-1614.
במהלך החילון הגרמני ב-1802, הפכה הבישופות לפרוסית, מ-1807 עד 1813 היא הייתה חלק מממלכת וסטפאליה, ולאחר מכן חלק מפרובינציית וסטפאליה.
בעוד שהבישופות כמדינה פורקה לצמיתות, הבישופות הקתולית של פאדרבורן הוקמה מחדש על ידי האפיפיור פיוס השביעי ב-1821. באמצעות הקונקורדאט הפרוסי, היא הועלתה לארכי-דיוקסיה ב-1930; במקביל איבדה פאדרבורן את מחוזותיה סביב ארפורט והייליגנשטדט לדיוקסיה פולדה, ושני אזורים קטנים לארכידיוקסיית קלן. מחוזות פולדה והילדסהיים נעשו כפופים לה.
כאשר הוקמה דיוקסיית אסן ב-1958, איבדה פאדרבורן חלק ניכר מהמחוז שלה. בשנת 1994 איבדה פאדרבורן את החלק של המחוז שלה הממוקם בגרמניה המזרחית לשעבר לדיוקסיה החדשה של מגדבורג. גם מגדבורג וגם מחוז ארפורט הוכפפו לפאדרבורן. במקביל, הילדסהיים הוכפפה לארכידיוקסיה של המבורג.
בשנות ה-90, הסכסוך בין הארכיבישוף לכומר העריק יוגן דרוורמן עלה לכותרות.
הארכיבישוף הנוכחי הוא הנס-יוזף בקר.
בית הכנסת קהל גדול בסרייבו
בית הכנסת הספרדי "קהל גדול" בסרייבו (בלאדינו: Kal Grande) היה בית כנסת אשר פעל בעיר סרייבו, בוסניה אשר בממלכת יוגוסלביה, בין השנים 1930–1941. בתקופת מלחמת העולם השנייה, במהלך הפלישה ליוגוסלביה נפגע בית הכנסת ובהמשך נשדד וחולל. לאחר המלחמה נמסר המבנה על ידי שארית הפליטה של יהדות סרייבו לעיריית סרייבו ובהמשך שופץ ובו שוכן המרכז לתרבות של בוסניה.
היסטוריה
קהילה יהודית ספרדית התקיימה בסרייבו החל מאמצע המאה ה-16. ב-1581 נחנך "בית הכנסת קהל ישן" אשר מוקם בתוך שכונת החצר היהודית בעיר שנקראה "אֶיל קוֹרְטִיז'וֹ" (El Cortijo, מלאדינו: החצר). לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) השתלטה האימפריה האוסטרו-הונגרית על שטחי בוסניה והעיר סרייבו עברה תנופת פיתוח ובינוי שהוביל לגידול במספר התושבים ובכלל זה בני הקהילה היהודית. בראשית המאה ה-20 מנתה הקהילה למעלה מ-4,000 נפשות. לאחר מלחמת העולם הראשונה וכינון ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים התחולל גל הגירה פנימית מהאזורים הכפריים ומיישובים קטנים לערים הגדולות בעיקר מסיבות כלכליות. ב-1923 מנתה הקהילה היהודית בסרייבו כ-8,000 נפשות ולמעלה מ-7,000 היו יהודים ספרדים. מבנה בית הכנסת קהל ישן היה צר מלהכיל את מספר המתפללים מחד, ומאידך היו נתונים צעירי הקהילה בתהליך חילון מהיר. והוחלט להקים בית כנסת מרכזי חדש ומפואר.
המבנה
ב-1923 החליטה הנהגת הקהילה להקים ועדה ציבורית בראשות אברהם אלטרץ וזו עסקה באיתור מקום ובחלופות מימון להקמת בית הכנסת. ב-1926 נרכשה הקרקע והונחה אבן הפינה. בית הכנסת נבנה בעלויות נכבדות ולצורך בנייתו לוותה הקהילה כספים רבים. בסוף שנות ה-20 נקלעה יוגוסלביה למשבר כלכלי שלא פסח על בני קהילת סרייבו. הקהילה התקשתה להחזיר את ההלוואות והגיעה כמעט לפשיטת רגל. המבנה תוכנן על ידי האדריכל רודולף לובינסקי בסגנון אדריכלי נאו-מורי ובנייתו נמשכה עד ספטמבר 1930, עת נחנך בית הכנסת. המבנה תוכנן ל-1,000 מתפללים, אורך אולם התפילה היה 100 מטרים ורוחבו 30 מטרים, ומצידיו 28 עמודי תמך מבטון שצופו בשיש בצבע טורקיז. את המבנה עיטרה כיפה. הקירות היו מעוטרים בפרסקאות ושובצו בהם פסוקים מתנ"ך באותיות מזהב. הרצפה הייתה מכוסה בשטיחים ועל התקרה הותקנו נברשות. עוד הוקמו בתוך המבנה ארכיון, ספרייה ומוזיאון ובו הוצגו מסמכים ומוצגים רבים שעסקו בתולדות יהודי בוסניה.
עם הפלישה ליוגוסלביה במהלך מלחמת העולם השנייה נפגע מבנה בית הכנסת מהפצצת הלופטוואפה. לאחר הכיבוש התחוללו פרעות ביהודי העיר שהובלו ברובם על ידי תושביה המוסלמים של סרייבו. בית הכנסת הספרדי נבזז והועלה באש על ידי הפורעים. התקרה הפנימית שלו קרסה בחלקה והמבנה נותר ללא שימוש. לאחר המלחמה, בתווכו של אמריק בלום העניקה במתנה שארית הפליטה של קהילת סרייבו את מבנה בית הכנסת לרשות המקומית. ב-1965 נבחר האדריכל איוואן שטראוס לשקם ולהתאים את המבנה לצורכי הרשות המקומית. המבנה הוסב לאולם תרבות בן 854 מושבים. ב-1993 הוענק לו השם המרכז הבוסני לתרבות, וב-2017 שונה שמו למרכז הבוסני לתרבות של קנטון סרייבו.
רודולף סצ'ינסקי
רודולף סצ'ינסקי (גרמנית: Rudolf Sieczyński; 23 בפברואר 1879 - 5 במאי 1952) היה מלחין ותמלילן אוסטרי ממוצא פולני. ידוע בעיקר בגלל שירו "וינה, עיר חלומותי".
ביוגרפיה
סצ'ינסקי נולד בתקופת הזוהר של האימפריה האוסטרו-הונגרית בכלל ווינה בפרט. יוהאן שטראוס (הבן) שלט במוזיקה הווינאית וסצ'ינסקי הושפע ממנו. הוא החל ללמוד נגינה בפסנתר מאימו אך לא ראה במוזיקה את עיקר עיסוקו. הוא נרשם ללימודי משפטים באוניברסיטה, הגיע לתואר דוקטור למשפטים ועבד בשירות הממשלה. הוא כתב והלחין שירים וינאיים שהתפרסמו רק באוסטריה וכתב מספר מחקרים על השירים הווינאים העממיים ומספר מלודרמות בהשראת שירים של משוררים אוסטרים הוא היה חבר בהתאחדות המלחינים האוסטרים ובמשך 25 שנים היה סגן נשיא החברה האוסטרית למלחינים, סופרים ומולי"ם למוזיקה. ב-1948 קבל את הפרס היוקרתי של טבעת הכבוד של וינה.
וינה, עיר חלומותיי
סצ'ינסקי היה נשאר ידוע רק באוסטריה לולא כתב והלחין את השיר "וינה, עיר חלומותי" (בגרמנית - Wien, du Stadt meiner Träume) בשנת 1913, ערב מלחמת העולם הראשונה. הוא קיטלג אתו כאופוס 1. המילים המתארות את וינה באופן אידילי ונוסטלגי בליווי המוזיקה המושכת בקצב ואלס איטי גרמו להצלחה בינלאומית של השיר המתרפק על עברה המזהיר של וינה. סצ'ינסקי נמצא ברשימה ארוכה של מלחינים שהתפרסמו בגלל יצירה אחת.
השיר זכה עד היום לביצועים רבים כמו של אליזבת שוורצקופף, ריכרד טאובר, אנדרה ריו, הטנורים פלסידו דומינגו, חוסה קארראס, לוצ'אנו פאבארוטי, בוורלי סילס, בירגיט נילסון ועוד.
השיר שובץ בסרטים ובסדרות טלוויזיה בעיקר אוסטריות. הבמאי סטנלי קובריק שילב קטע קצר ממנו בפס הקול של סרטו האחרון עיניים עצומות לרווחה ופול מזורסקי שיבץ אותו בסרטו אני אוהב את גרושתי.
יואיצ'י נישימורה
יואיצ'י נישימורה (ביפנית: 西村雄一; נולד ב-17 באפריל 1972) הוא שופט כדורגל יפני המשמש כשופט בינלאומי של פיפ"א. ב-2012 זכה בתואר "שופט השנה באסיה". בין המשחקים הבולטים אותם ניהל נישימורה נמנים המשחק בין ברזיל ובין הולנד ברבע הגמר במונדיאל 2010 (1:2 להולנד), משחק הגמר של אליפות העולם לקבוצות כדורגל 2010 בין אינטר מילאנו ובין מזמבה מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (0:3 לאינטר מילאנו) ומשחק הפתיחה במונדיאל 2014 בין הנבחרת המארחת, ברזיל לבין קרואטיה (1:3 לברזיל).
תחילת הקריירה
נולד בטוקיו וגילה עניין בכדורגל מבית הספר היסודי. למד בתיכון שברובע שינג'וקו ובקולג' להנדסת אלקטרוניקה (גם הוא בשינג'וקו) אותו סיים ב-1994. הוא שימש תחילה כשופט במשחקי חובבים ולאחר מכן החל לשפוט בליגה היפנית. ב-2004 הפך לשופט בינלאומי. את הופעת הבכורה שלו כשופט בינלאומי ערך באוקטובר 2004 במשחק של נבחרת איחוד האמירויות מול תאילנד. הטורניר הבינלאומי הראשון בו שפט היה ב-2007 בגביע אסיה לאומות ומייד אחר כך שפט בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17 בקוריאה הדרומית שם אף שפט את משחק הגמר בין ניגריה וספרד.
הישרדות אולסטארס
הישרדות אולסטארס היא העונה הרביעית של תוכנית המציאות הישראלית "הישרדות" והיא צולמה בפיליפינים. העונה הרביעית צולמה בפיליפינים, ובתחילתה היו שני שבטים, שבט של מתמודדים מהעונות הקודמות אשר נקרא "מאיון", על שם הר געש באזור לוזון שבפיליפינים ושבט אוהדים של המשחק הנקרא "קלינגה", גם כן על שם פרובינציה העונה לאותו שם בלוזון. כמו כן גם בעונה זאת ניתנה האפשרות להצביע במסרונים. בתוכנית הגמר שצולמה בכרמיאל מקס לבקובסקי (שפקס) הודח בשלב המסרונים, במקום הראשון זכה נתן בשבקין עם 5 קולות, במקום השני זכה עידן קפון עם 3 קולות ובמקום השלישי זכתה שרון רפאלי עם 2 קולות. בעונה זו זכה המתמודד דן מנו בתואר "חביב הקהל".
המסדר הריבוני הצבאי של מלטה
מסדר ההוספיטלרים הריבוני הצבאי של יוחנן הקדוש של ירושלים, רודוס ומלטה (ידוע בקיצור גם בשם "המסדר הריבוני הצבאי של מלטה") הוא מסדר קתולי עמאי (לא מיועד לאנשי כמורה) אשר מפקדתו שוכנת ברומא. המסדר נחשב על ידי רבות ממדינות העולם כבעל מעמד ריבוני עצמאי והוא בעל מעמד של משקיף באומות המאוחדות.
מקורו של המסדר של ימינו הוא במסדר ההוספיטלרים אשר הוקם בירושלים באמצע המאה ה-11 במטרה לספק עזרה לצליינים חולים ועניים. לאחר נפילת מדינת הצלבנים בירושלים בשנת 1187 הפך למסדר צבאי אשר היה מיועד לאבירים ולאצילים. לאחר הכיבוש הסופי של ארץ ישראל על ידי המוסלמים עברה פעילות המסדר לרודוס (1310–1523) ולאחר מכן למלטה (1530–1798), שם שימש המסדר כריבון של האי. לאחר כיבוש מלטה על ידי נפוליאון חדל המסדר מלשמש כריבון אולם המשיך לפעול, ומאז הוא ממשיך לטעון לריבונות עצמאית.
כיום במסדר כ-13 אלף חברים, כ-80 אלף מתנדבים קבועים וכ-20 אלף רופאים, אחיות ואנשי סגל רפואי. מטרת המסדר היא לעזור לזקנים, נכים, פליטים, ילדים, חסרי דירה וחולים בכל רחבי העולם, ללא הבחנה של גזע או דת.
בשנת 1993 קיבל המסדר מעמד של משקיף באומות המאוחדות. על אף שריבונות המסדר מוכרת על ידי יותר ממאה מדינות, המסדר הוא הישות העצמאית היחידה בעולם שאין לה טריטוריה כלשהי.
בשנת 2019 התקיים שיתוף פעולה אקדמי ראשון בין גורם רשמי מטעם המסדר, ד"ר פבריציו בוצאטו (שגריר המסדר ברפובליקת נאורו), לבין איש אקדמיה ישראלי, פרופ' דב בער קוטלרמן (אוניברסיטת בר-אילן) - אשר שימשו יו"ר משותפים של כנס "דיפלומטיה הומניטרית ולימודי יהדות", שהתקיים על אדמת טאיוואן והוקדש לשני חסידי אומות העולם האסייתים - צ'יאונה סוגיהארה מיפן וחה פנגשאן מסין.
מחוז דרום (משטרה)
מחוז דרום במשטרת ישראל הוא המחוז המשטרתי הגדול ביותר מבחינת השטח.
היסטוריה
עם הקמת מדינת ישראל הוחלט על הקמת ארבעה מחוזות משטרתיים: תל אביב, חיפה, נגב וגליל. ירושלים לא נכללה אז בגבולות החלוקה ולא היה ברור מה יהיה מעמדה. מחוזות תל אביב וחיפה החלו לפעול באופן מיידי, אך מחוזות הנגב והגליל לא הופעלו שכן אזורי אחריותם היו בשליטת הצבא שניהל בהם קרבות. עם שוך הקרבות התארגן מחוז הדרום של המשטרה והחל לפעול ממטה מחוז תל אביב ברחוב יונה הנביא 13 בתל אביב, תחת פיקודו של נחום זיו-אב שהיה מפקד מחוז תל אביב. באוגוסט 1949 עבר מטה המחוז לרמלה. המחוז כלל את נפת השפלה, בפיקוד אברהם לרמן, שהשתרע מחולון, לוד ורמלה בצפון עד רוחמה וניר עם בדרום. ביוני 1950 התחלף מפקד נפת השפלה ולתפקיד נכנס אריה ניר.
באוגוסט 1948 צורפה משטרת ירושלים למשטרת ישראל ועם כיבוש הנגב קיבלה מחוז ירושלים את האחריות על אזור הדרום עד אילת. בשנת 1950 הועברה נפת השפלה לאחריות מחוז ירושלים. בשנת 1953 הוקמה נפת הנגב של המשטרה והיא הוכפפה למחוז ירושלים.
בשנת 1954 הוקם מחוז מרכז, אליו הועברה נפת השפלה. אולם בשנת 1958 פורק מחוז המרכז והוא הוכלל ברובו במחוז ירושלים, שכונה מעתה גם "המחוז הדרומי" ועם הזמן נודע בלעדית כ"מחוז דרום". בשנות ה-60 כלל המחוז ארבע נפות: נפת הנגב, נפת ירושלים, נפת פ"ת ונפת רמלה-לוד. בשנת 1981 הוקם מחוז מרכז מחדש ונפותיו נגרעו ממחוז דרום. בשנת 1991 הוקם מחוז ירושלים ואזור ירושלים נגרע מאחריות המחוז הדרומי.
מרחב לכיש
כוללת את ימ"ר מרחב לכיש, שמקום מושבה באשדוד.
יוז'ף לוקאץ' (בנקאי)
סֶגֶדִי יוז'ף לוקאץ' (במקור לווינגר עד 1890, בהונגרית: Lukács József; סגד, 16 בנובמבר 1855 – בודפשט, 23 בינואר 1928) היה הונגרי-יהודי בעל תואר אצולה, מנהל הבנק האנגלו-אוסטרי, אביו של הפילוסוף ג'רג' לוקאץ'.
ביוגרפיה
יוז'ף (לוקאץ') לווינגר הוא למעשה מייסד משפחת האצולה ההונגרית-יהודית לוקאץ'. הוא היה בנם של יעקב לווינגר ויוליה פולאק. יוז'ף לווינגר הצליח ללמוד עד גיל 13 ואז עזב את בית הספר והתחיל לעבוד בבנק. הסבים והסבתות של לווינגר לא היו עשירים: על פי תעודת הלידה של הסב, שגם שמו היה יוז'ף לווינגר, היה יצרן שמיכות בסגד. על פי זיכרונו של נכדו, היו לסב עקרונות יושר והגינות קיצוניים עד כדי כך שנשאר עני כל חייו. הוא לא ידע קרוא וכתוב, ויכול היה רק לכתוב את שמו. הסבא נלחם בצבא של לאיוש קושוט במהפכת 1848 בהונגריה, ונכדיו לעיתים הקניטו אותו שהפסידו בקרב המכריע באִישַסֶג מפני שברח. סבו זה של יוז'ף נפטר בשנת 1903, בגיל 93.
בגילאי 13 עד 18 עבד בסגד. הוא המשיך את השכלתו, למד שפות, היסטוריה וכלכלה. בגיל 18 הגיש מועמדות למכרז של בנק בבודפשט לתפקיד "מנהל ההתכתבויות". הוא זכה בתפקיד, עבר לפשט, ומונה למנהל סניף בודפשט של בנק האנגלו-אוסטרי כבר בגיל 24. תחילה עבד כאמור ב"בנק האנגלו-הונגרי" מגיל 18, אחר כך ב"בנק האשראי הכללי ההונגרי" ומשנת 1880 בבנק האנגלו-אוסטרי. בשנת 1882 הוא התקבל לתא פאטריה של הבונים החופשיים, ובשנת 1901 הגיע לדרגת אמן/רב בונה.
יוז'ף לווינגר, שהיה כבר פקיד בנק יוקרתי, ב־1 ביולי 1883 נשא לאישה את אדל ורטהיימר שהכיר בווינה. ב-מאי 1899 הוענקה לו תואר אצולה עם הקידומת סֶגֶדִי וגם סמל אצולה מפרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה שהיה גם המלך פרנץ יוזף הראשון של הונגריה. אדל ורטהיימר הייתה בתם של מריה נוישלוס ושל הנריק ורטהיימר, נכדתו של ברנט נוישלוש. על פי הנתונים הזמינים, ברנט גדל בפשט, בבית דודו, מנו, עמוס נוישלוש, לאחר שאיבד את הוריו מוקדם מאוד, לפני גיל 10. על פי זיכרונה של מריה לוקאץ', בתו של יוז'ף, היא גדלה בשגשוג מכיוון שסבה היה עשיר מאוד. אדל ורטהיימר אכן הביאה הון רב לנישואין, כפי שמעיד מכתב מאת יוז'ף לוקאץ' בשנת 1911, בו הוא כותב את הדברים הבאים על החומר שניתן היה לספק לבנו:
"... אם אמות היום, אתה זכאי להכנסות מרכוש מכובד שהכנסותיו... יכולות לספק לך את כל הדרוש על פי התוכניותיך."
מכתב זה גם מאשר כי אדל ורטהיימר הביאה את רכוש לנישואין, יוז'ף הביא את המעמד היוקרתי, ואת ההזדמנות לשמור ולהגדיל את העושר. יוז'ף עבד עד 1906 בבנק אנגלו-אוסטריה כמנכ"ל הבנק. "חדשות בודפשט" דיווחו על מותו.
לקריאה נוספת
בשפת המקור:
בתרגום לעברית:
תאונת הדרכים בטבריה
תאונת הדרכים בטבריה התרחשה ב-22 במאי 2012. מכונית ובה תשעה בני משפחה גרעינית אחת, משפחת אטיאס - הידרדרה לתהום במהלך נסיעה בכביש הכניסה המערבי התלול לטבריה, לאחר שבלמיה הפסיקו לפעול. בתאונה נספו שמונה מבני המשפחה, הורים וששת ילדיהם. רק אחת מבנות המשפחה ניצלה.