cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גאורג, דוכס בוואריה
גאורג, דוכס בוואריה (בגרמנית: George. von Bayern; 15 באוגוסט 1455 – 1 בדצמבר 1503), היה דוכס בוואריה-לנדסהוט בין השנים 1479–1503, ועם מותו פרצה בבוואריה מלחמת לנדסהוט.
ביוגרפיה
גאורג נולד ב-15 באוגוסט 1455, ללודוויג התשיעי, דוכס בוואריה ולאמליה מסקסוניה, דוכסית בוואריה, בתם של פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומרגרטה מאוסטריה.
בשנת 1479 מת אביו לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה, וגאורג עלה לשלטון במקומו. בתחילה ניסה גאורג יחד עם בן דודו אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה להרחיב את השפעתו באוסטריה, אולם לאחר מכן זנח את תוכניותיו והשלים עם פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. מאוחר יותר הפך גאורג לבעל בריתו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ותמך בו במסעותיו בשוואביה, שווייץ, גלדרן והונגריה.
ב-1 בדצמבר 1503 מת גאורג ללא בנים, ובן דודו אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה-מינכן ירש את נחלותיו ואיחד תחת שלטונו את כל בוואריה. אולם בעקבות התנגדותו של רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג, חתנו של גאורג, פרצה מלחמת לנדסהוט, שבסיומה הוחלט שבנו של רופרכט אוטו היינריך יקבל את רוזנות פפאלץ-נויבורג, ואילו שאר הנחלה תישאר בידי אלברכט.
משפחתו
ב-14 בנובמבר 1475 התחתן גאורג עם ידוויגה יגלו, דוכסית בוואריה, בתם של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין ואליזבת מאוסטריה, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
נאדירה
פלורנס יחזקאל (5 בדצמבר 1932 – 9 בפברואר 2006), הידועה בשם הבמה נאדירה, הייתה שחקנית קולנוע יהודיה הודית ממוצא עיראקי, שעבדה בתעשיית הקולנוע ההינדי, בוליווד, משנות ה-50 ועד שנת 2000, והייתה אחת השחקניות ההודיות העשירות בתקופתה. ב-1975 זכתה בפרס פילמפייר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
חיים מוקדמים
פלורנס פרחאת יחזקאל נולדה ב-5 בדצמבר 1932 בבגדאד, עיראק, למשפחה יהודית בגדאדית. כשהייתה תינוקת, משפחתה היגרה מבגדאד לבומביי בהודו בחיפוש אחר הזדמנויות עסקיות. היו לה שני אחים, אחד מהם גר בארצות הברית והשני בישראל.
קריירה
ההופעה הראשונה של יחזקאל בקולנוע הייתה ב-1943 בגיל 11, בסרט "מאוג'" בשפה ההינדית.
פריצתה הגדולה הגיעה בגיל 20 בשנת 1952 בסרט "אאן" (Aan) כאשר כיכבה בתפקיד נסיכת ראג'פוט. אל הסרט הגיעה דרך היכרותה עם השחקנית סרדאר אחטאר, אשתו של במאי הקולנוע ההודי מהבוב ח'אן. הסרט זכה להצלחה גדולה מאד, ויחזקאל, אשר החל להתכנות בשם הבמה נאדירה, הפכה לדמות מפורסמת ברחבי הודו.
ב-1955 היא גילמה אשת חברה עשירה בשם מאיה בסרט "הנודד" (Shree 420) עם ראג' קאפור. היא עבדה לצד השחקן שאמי קאפור בסרט "סיפאהסלאר" (1956) בהמשך היא שיחקה בתפקידים ראשיים במספר סרטים כמו "דיל אפנה אור פריט פאראי" (1960), "פאקיזה" (1972), "האנסטה זקהם" (1973) ואמאר אקבאר אנתוני (1977);
שנות השישים נחשבות לשיא הצלחתה של נאדירה, אך היא המשיכה לשחק גם בגיל מבוגר יותר, במהלך שנות ה-80 וה-90, היא נכנסה לשלב חדש בקריירה שלה, וגילמה נשים מבוגרות כשחקנית משנה. תפקידה האחרון היה בסרט ג'וש (2000). היא נחשבה לשחקנית רצינית, שבוחרת את תפקידיה השונים לפי רצונה ואף עומדת על שלה בכל הקשור לשכרה. יחזקאל הייתה בין השחקניות בעלות השכר הגבוה ביותר במהלך הקריירה שלה, והייתה אחת השחקניות ההודיות הראשונות שהיו בבעלותן רולס רויס.
יחזקאל זכתה בפרס פילמפייר (האוסקר ההודי) כשחקנית המשנה הטובה ביותר, על תפקידה בסרט "ג'ולי" משנת 1975.
חיים אישיים
יחזקאל מעולם לא התחתנה. בשנותיה האחרונות התגוררה יחזקאל לבדה במומבאי שבהודו, שכן רבים מקרוביה עברו לישראל. בשלוש השנים האחרונות לפני מותה, היא התגוררה בבית המשותף שלה עם עוזרת בית בלבד. ב-24 בינואר 2006 היא סבלה מדום לב ואושפזה בבית חולים במצב של חצי תרדמת; היו לה מספר בעיות בריאותיות קיימות, כולל דלקת קרום המוח שחפת, הפרעת כבד אלכוהולית ושיתוק.
יחזקאל נפטרה ב-9 בפברואר 2006, בגיל 73, בבית החולים בהטיה בטארדיאו, מומבאי, בעקבות מצבה הבריאותי.
הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות
הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות הוא פסטיבל קולנוע שנערך משנת 2004 עד 2014, מדי שנה בעיר רחובות, ומטרתו הייתה לקדם סרטי קולנוע שנוצרו על ידי נשים.
הפסטיבל היה מיזם של עמותת "נשים בתמונה", בראשות נעמה פריזנט אורפז וענת שפרלינג, אשר גם היו מיוזמותיו.
הפסטיבל נועד לשמש במה לקולן ולמבטן של יוצרות מישראל ומרחבי העולם, וליצור מפגש ישיר עם יוצרות ובין יוצרות, לרב-שיח של נשים בנושאים שונים, ולצפייה במגוון סרטים.
בנוסף להקרנות סרטים, התקיימו במסגרת הפסטיבל אירועים שונים כמו: מפגשים עם יוצרות, סדנאות אמן, הרצאות וימי עיון.
בשנת 2014 ביטלה עיריית רחובות את הפסטיבל.
פסטיבל 2011
הפסטיבל הבינלאומי ה-8 לסרטי נשים נפתח ב-7 בנובמבר ונמשך שבוע. הוצגו בו למעלה מ-60 סרטים, 35 מהם של במאיות ישראליות. הפסטיבל התמקד בשני נושאים מרכזיים: אלימות כלפי נשים, בדגש על אלימות מינית, ונשים ומהפכה. הפסטיבל ננעל ב-13 בנובמבר, בהקרנת סרטי הזוכות בתחרות הישראלית ובהקרנת חוצות של הסרט "תלמה ולואיז" לרגל 20 שנה לצאתו לאקרנים.
זוכות פסטיבל 2011
29 סרטים התמודדו ב-2011 בתחרות הישראלית. בשנה זו התקיימה לראשונה בפסטיבל תחרות בקטגוריית סרטים עלילתיים באורך מלא; שבע יוצרות התמודדו על פרס הבימוי במסגרת זו.
פסטיבל 2010
הפסטיבל הבינלאומי ה-7 לסרטי נשים נפתח ב-1 בספטמבר ברחובות, ונמשך שבוע. הוצגו בו מעל 50 סרטים, 24 מהם של במאיות ישראליות. הפסטיבל התמקד בחייהן של נשים באזורי סכסוך מתמשך. בפסטיבל התקיימו אירועים שונים, מפגשים עם יוצרות, סדנאות אמן, הרצאות וימי עיון. הפסטיבל ננעל ב-7 בספטמבר, בהקרנת סרטי הזוכות בתחרות הישראלית.
זוכות פסטיבל 2010
17 יוצרות התחרו בתחרות הישראלית. חבר השופטות כלל את אסנת טרבלסי, בעלת חברת "טרבלסי הפקות"; לי היי קיונג - ד"ר לסוציולוגיה של האמנות, מנהלת את הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים בסיאול; ובטי שיל – מנהלת תוכניות בפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים בדורטמונד קלן בגרמניה, במאית ואוצרת תוכניות עבור מספר פסטיבלי קולנוע בעולם.
אולפסוקה
אולפסוקה (בפארואזית: Ólavsøka; מילולית: התעוררתו של אולף) הוא חג לאומי באיי פארו שחל ב־29 ביולי וחוגג את חייו של אולף השני, מלך נורווגיה, שהנהיג את הנצרות באיים. יחד עם יום הדגל הפארואזי (המצוין מדי שנה ב־25 באפריל), אולפסוקה נחשב לחג הלאומי של איי פארו ונחגג ב־28 וב־29 ביולי. החגיגות כוללות תהלוכות עם תזמורות, ערבי שירה, תחרויות ספורט, ופתיחת המושב השנתי של הפרלמנט הפארואזי בטורסהאבן הבירה.
28 ביולי
החגיגות מתחילות ב־28 ביולי, יום לפני יום מותו של אולף. עוד קודם לכן משפחות רבות מעתיקות את מיקומן לטורסהאבן הבירה, בה נערכים רוב האירועים. במהלך היום נערכת תחרות החתירה המסורתית בנמל טורסהאבן, ובערב מתקיים ערב שירה בציבור (Midnáttarsangur, שיר חצות) במיקום מרכזי בעיר. בערב זה מתאספים אלפי פארואזים בלבוש פארואזי מסורתי לשיר שירי עם.
29 ביולי
29 ביולי הוא יום מותו של אולף הקדוש, מלך נורווגיה שעל פי המסורת הנהיג את הנצרות באיים. ביום זה נהוג לערוך סעודות משפחתיות, ותהלוכת דגלים ותזמורות שבסופה ראש הממשלה של איי פארו נושא נאום הפותח מחדש את הפרלמנט הפארואזי (Løgting, דבר החוק) לאחר חופשת הקיץ. כמו כן, ביום זה נערך משחק כדורגל במסגרת ליגת העל של איי פארו, שהמנצחת בו זוכה לגביע מיוחד מידי נציג השלטון. משחק זה משוחק בטורסוולור (Tórsvøllur), האצטדיון הלאומי של איי פארו.
רוק נוצרי
רוק נוצרי (באנגלית: Christian rock) הוא סוגה של מוזיקת רוק הכוללת מילים המתמקדות בענייני אמונה נוצרית, לעיתים קרובות עם דגש על ישו, המבוצעת בדרך כלל על ידי אנשים נוצרים המוכרים בעצמם. המידה שבה המילים שלהם נוצריות במפורש משתנה בין להקות. ללהקות רבות שמבצעות שירי רוק נוצריים יש קשרים עם חברות המוזיקה הנוצרית העכשווית, כלי התקשורת והפסטיבלים, בעוד להקות אחרות פועלות כעצמאיות. במרוצת השנים פורסמו רשימות אודות להקות הרוק הנוצריות המובילות.
להקות רוק נוצריות
להלן לקט להקות רוק נוצריות מובילות:
מערת לה גרמה
מערת לה גרמה או בשמה הרשמי המתחם הקרסטי של גבעת לה גרמה (בספרדית: Complejo kárstico del monte de La Garma) היא מערכת מערות פלאואנתרופולוגיות הכוללת ציורי מערות השוכנת צפונית לכפר אומוניו (Omoño), חלק מהמועצה העירונית בקהילה האוטונומית קנטבריה בצפון ספרד. מתחם המערות הוא אחד מהמקומות השמורים ביותר מהתקופה הפלאוליתית, והוא מכיל יותר מ-4,000 מאובנים ולמעלה מ-500 ציורים ותחריטים. ביולי 2008 הוא נכלל באתר המורשת העולמית "מערת אלטאמירה ואמנות המערות בתקופת האבן המוקדמת בצפון ספרד" של ארגון אונסק"ו.
תיאור
מתחם המערות לה גרמה הוא מערכת מערות פלאואנתרופולוגיות הכוללת ציורי מערות השוכנת בצד הדרומי של גבעת לה גרמה (Monte de La Garma, גובה 185 מטרים מעל פני הים). במתחם נמנו יותר מ-4,000 מאובנים, ולמעלה מ-500 ציורים ותחריטים, בהם 109 סמלים, 92 דמויות של בעלי חיים ו-40 העתקים של כפות ידיים.
יש עשרה אתרים ארכאולוגיים השוכנים סביב גבעת לה גרמה: הגלריה התחתונה (Galería Inferior), לה גרמה A, לה גרמה B, לה גרמה C, לה גרמה D, מערת הים (Cueva del Mar), אל טרוצ'ירו (El Truchiro), פרדו (Peredo), ויאדר (Valladar) והמצודה בראש הגבעה (Castro de La Garma). מערת הים, ויאדר ופרדו אינם חלק ממערכת המערות של לה גרמה. מערכת מערות לה גרמה מכילה עדויות לשימוש אנושי מלפני 175,000 שנה ועד ימי הביניים.
לה גרמה A
החל משנת 2016 הכניסה למערכת המערות מובילה דרך לה גרמה A, ככניסה היחידה למערכת המערות. היא שוכנת בגובה 80 מטרים מעל פני הים וכוללת רצף סטרטיגרפי נרחב, המכיל שכבות מהתרבויות האוריניאקית, הגרוויטית, הסולוטרנית והמגדלנית, כמו גם שכבות מהתקופות המזוליתית, הנאוליתית, הכלקוליתית, הברונזה וימי הביניים.
לה גרמה B
לה גרמה B שוכנת בגובה 70 מטר מעל פני הים ונמצאת בין לה גרמה A לגלריה התחתונה. לה גרמה B מכילה שכבות של התקופה הכלקוליתית והברונזה. לה גרמה B מובילה לגלריה התחתונה, המכילה חפצים וציורי מערות פלאוליתיים.
הגלריה התחתונה
הגלריה התחתונה של לה גרמה ממוקמת בגובה 59 מטרים מעל פני הים, אורכה כ-300 מטר. היא התגלתה בנובמבר 1995. הכניסה המקורית שלה נאטמה במהלך הפליסטוקן על ידי התמוטטות סלעים לפני כ-16,000 שנה, מה ששימר את קומת המערה במצבה הקדמוני. קומת המערה של הגלריה התחתונה המתוארכת לתרבות המגדלנית היא אחת מהמערות השמורות ביותר מהתקופה הפלאוליתית, ולכן היא מעניינת מאוד את הפלאואנתרופולוגים. החוקרים חילקו את הגלריה התחתונה לתשעה אזורים. הממצאים הארכאולוגיים התגלו בעיקר באזורים I, III ו-IV. המערה משתרעת על שטח של יותר מ-500 מטרים רבועים. אלפי עצמות בעלי חיים וצדפים נמצאו בקטע זה, כולל חפצים מאבן, מקרניים ומעצמות. התגלו שלושה מבני אבן, ככל הנראה המעידים על שימוש למגורים. מהתקופה של לפני התרבות המגדלנית התגלו ברחבי הגלריה התחתונה 27 העתקים של כפות ידיים בצבע אדום, נקודות אדומות, וציורים פשוטים של בעלי חיים באדום. ציורים מאמצע תקופת התרבות המגדלנית ושרידי מבני מגורים התגלו בסמוך לכניסה לקטע זה של המערה. ציור אנכי של ביזון מאזור IX תוארך ישירות לסביבות 16,512-17,238 שנים לפני זמננו.
לה גרמה C ו-D
לה גרמה C ו-D ממוקמים מעל לה גרמה A ומכילים קברים מהתקופה הכלקוליתית.
מערת אל טרוצ'ירו
מערת אל טרוצ'ירו שוכנת בגובה 39 מטר מעל פני הים ומכילה שכבות מהתקופה המזוליתית והכלקוליתית. במערה התגלתה קבורה מהתקופה המזוליתית העליונה המתוארכת לסביבות 5560–5310 לפני הספירה, עם שלד אנושי קבור בארון עץ מקליפת עץ אלון.
שרידי מערת האריה
תשעה טפרים מאריה מערות בוגר התגלו בגלריה התחתונה. אחד הטפרים תוארך ישירות לתאריך של בערך 14,800 לפני הספירה. מאובני אריה המערה הגיעו מדגימה קטנה של אריות מערה אירואסייתיות שהיו נפוצים בקנטבריה. הטפרים מראים סימנים דומים לאלה שיוצרים ציידים מודרניים כאשר הם מסירים את העור מבעל חיים כדי לשמור על פרוותו. מכיוון שלא התגלו חלקים מאובנים אחרים של האריה במערה, מאמינים החוקרים כי הטפרים המאובנים הם שרידים של פרווה מאריה מערה שתושבי המערה הסירו את עורו.
Alphabet Boy
Alphabet Boy הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מלאני מרטינז, מתוך אלבום הבכורה שלה,. השיר יצא לאור ב-14 באוגוסט 2015, ביחד עם שאר שירי האלבום, על ידי חברות התקליטים וורנר שאפל מיוזיק ואטלנטיק רקורדס.
מערת לה גרמה
אמנות על חפצים
לה גרמה בולטת במאגר העשיר שלה לאמנות על חפצים מהתרבות המגדלנית שהתגלו בגלריה התחתונה. החפץ הבולט ביותר הוא תיאור יעל הפונה לאחור שגולף על צלע מבקר. אלמנטים אמנותיים ניידים אחרים שנמצאו במתחם המערות כוללים, תליונים קטנים של ראשי חיות מגולפים בעצם (contour découpé), לוחיות אבן מעוטרים בתבליטים ותליונים לא מעוטרים.
Alphabet Boy
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-24 במצעד השירים מתחת להוט 100.
מערת לה גרמה
מנהגי קבורה
במהלך התקופה הנאוליתית, שימשה לה גרמה פחות ופחות כאתר מגורים. החל מהתקופה הכלקוליתית ועד תקופת הברונזה היא שימשה בעיקר כאתר קבורה משותף. בעומק מערכת המערות נמצאו שרידים יוצאי דופן של חמישה נערים ויזיגותיים. לאחר שהגופות הרקיבו והפכו לשלדים כל גולגולותיהם נמחצו באופן מכוון.
לשכת סוכני ביטוח בישראל
הלשכה מונה כ-5,000 חברים, סוכני ביטוח עצמאיים המחולקים על פני 15 סניפים ושישה מחוזות ברחבי הארץ. בראש לשכת סוכני ביטוח עומד נשיא הלשכה אשר נבחר אחת לארבע שנים על ידי חברי הלשכה. ללשכה הנהלה מקצועית שבראשה מנכ"ל הלשכה.
Alphabet Boy
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מלאני מרטינז וקינטיקה & וואן לאב והופק על ידי קינטיקה & וואן לאב, אשר הפיקו לה את "Dollhouse", ו-"Carousel". בשנת 2018, יצא השיר "Alphabet Bitch", של CRYB4BY, בו יש שימוש בשיר הזה.
לשכת סוכני ביטוח בישראל
הלשכה היא עמותה המונהגת על ידי האספה הכללית, המועצה הארצית והוועד המנהל. הלשכה עוסקת בכל תחומי הביטוח: פנסיוני, פיננסי, חיים, בריאות ואלמנטרי.
Alphabet Boy
הצלחה
אף על פי שלא יצא כסינגל, זכה השיר להצלחה רבה, כאשר איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לו את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה. הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מלאני מרטינז ב-2 ביוני 2016, תוך שצבר למעלה מ-123 מיליון צפיות.
לשכת סוכני ביטוח בישראל
בין מטרותיה העיקריות של הלשכה: שמירה על האינטרסים של ציבור המבוטחים אל מול הרגולטור וחברות הביטוח, עמידה על האינטרסים הכלכליים ועל משמר המקצוע ורמתו למען הגנת ענייניו של המבוטח, קיום פיקוח וביקורת מקצועיים והפעלתם של כללי נוהג מחייבים ועקרונות אתיקה מקצועיים, שיפור רמתם המקצועית של סוכני הביטוח, לרבות רמת ההתמחות של העתידים להיות סוכני ביטוח.
Alphabet Boy
הצלחה
האודיו הרשמי של השיר צבר למעלה מ-18 מיליון צפיות.
לשכת סוכני ביטוח בישראל
מבנה הלשכה
הלשכה מורכבת מוועדות מקצועיות אשר מניעות את פעילותה: ועדה לביטוח פנסיוני, ועדה לביטוח אלמנטרי, ועדת טכנולוגיה, ועדת בריאות וסיעוד, ועדת מחוזות וסניפים, ועדת כספים, ועדת קשרי קהילה, ועדת צעירים, ועדת רווחה, ועדת ביקורת, ועדת אתיקה וועדת תקנון.
הלשכה מורכבת משישה מחוזות: חיפה והצפון, השרון, תל אביב, השפלה, ירושלים והדרום.
ללשכת סוכני הביטוח יש 15 סניפים ברחבי הארץ: טבריה, חיפה, חדרה, נתניה, השרון, תל אביב, רמת גן-גבעתיים, בני ברק, פתח תקווה, חולון-בת ים, ראשון לציון, רחובות, אשדוד-אשקלון, ירושלים ובאר שבע.
המכללה לפיננסים וביטוח
המכללה לפיננסים וביטוח (בשמה הקודם - המכון להכשרת הסוכן) ע"ש שלמה רחמני של לשכת סוכני ביטוח בישראל הוקמה בשנת 1991 כמוסד להכשרת סוכני ביטוח והעשרתם המקצועית בתחומי הביטוח השונים.
המכללה ממוקמת בבניין לשכת סוכני ביטוח בישראל בתל אביב ויש לה אתרי לימוד נוספים בתל אביב ושלוחות בחיפה ובירושלים.
בשנים האחרונות הפכה המכללה למוסד הלימודים המרכזי בתחום הכשרת סוכני ביטוח והעשרתם המקצועית בתחומי הביטוח השונים. בשנת 2007 נפתחה במכללה גם המגמה הרב שנתית להכשרת עובדי חברות ביטוח וסוכנויות ביטוח (מיסודו של איגוד חברות הביטוח), דבר שגיוון את פעילויותיה וחיזק את מעמדתה של המכללה כיוצרת התשתית המקצועית עבור ענף הביטוח.
במשך שנות קיומה הרבות, צברה המכללה ניסיון רב ועשיר בלימודי ביטוח, הן מבחינת שיטות לימוד ייחודיות, והן מבחינת איכותיות המרצים וחומר הלימוד. במכללה מאמינים שמטרתה העיקרית היא לתרום בצורה המרבית להכשרתם המקצועית של חניכיה והדבר מתבטא בגישה האוהדת של הנהלת המכללה ועובדיה, באיכות המרצים, במחירי הקורסים וההשתלמויות וברמת הציונים. המכללה פועלת מכוח הגדרתה של לשכת סוכני ביטוח בישראל כחותם המקצועי של סוכני ביטוח בישראל ומשכך, רואה עצמה מחויבת לרמה מקצועית גבוהה ולערכים של האתיקה המקצועית.
המאבק בביטוח ישיר
מאז הקמתה של חלוצת הביטוח הישיר בישראל, איי.די.איי. חברה לביטוח, שהחלה לפעול בנובמבר 1994, מתנהל מאבק בין חברה זו ובין לשכת סוכני הביטוח, הרואה בשיטת הביטוח הישיר, שבה ביטוח נמכר ללא סוכן ביטוח, איום ישיר על פרנסת חבריה. נקודת ציון במאבק זה הוא מסע הפרסום "שוקה", של איי.די.איי. חברה לביטוח, שהציג את סוכני הביטוח כנהנתנים ומיותרים. לשכת סוכני הביטוח ניסתה בדרכים שונות (פנייה לבית המשפט, תלונה למפקח על הביטוח, תלונה לרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו) לעצור את מסע הפרסום. בשנת 2014 הפיקה פרסומת נגדית, בכיכובו של אורן איילון, בעליה של סוכנות ביטוח בנתניה. בית המשפט המחוזי קיבל את עמדתה של הלשכה, והורה להפסיק את שידור פרסומות "שוקה", אך פסק דינו בוטל בערעור לבית המשפט העליון.
טאו תשואות
היסטוריה
נכון למרץ 2013 לטאו חוב של יותר מ-400 מיליון שקל למחזיקי האג"ח.
בהסדר חוב שגובש ביולי 2018 נקבע שבגין איגרות חוב של החברה בסך 330 מיליון ש"ח יפרעו רק 110 מיליון ש"ח.
הובלה פעילה
בביולוגיה, הובלה פעילה מתארת רתימת אנרגיה לשם הובלתם של חומרים דרך קרום התא, בכיוון המנוגד לסך כוחות מפל הריכוזים, לכוח החשמלי וללחצים המשפיעים על מעבר אותם חומרים. הובלה פעילה נערכת בעזרת חלבונים טראנסממברנלים המנצלים אנרגיה כימית זמינה באופן ישיר או עקיף, כדי לקשור אליהם חומרים ולהובילם דרך קרום התא. מנגנוני חלבונים המובילים חומרים באופן פעיל דרך קרומים מכונים משאבות.
הובלת חומרים כנגד מפל הריכוזים היא חיונית לתפקוד התא ולתפקוד כל אורגניזם המורכב מתאים. בעזרתה נוצרים התנאים לתפקוד התאים הודות להובלת יונים כגון אשלגן, נתרן וכלור ובניית יחס מסוים בין ריכוזם בתוך התא לריכוזם מחוץ לתא ומתאפשר מטבוליזם בתאים עם הובלתם של חומצות אמינו וסוכרים לתוך התאים.
חומרים בריכוז גבוה נמצאים במצב אנרגטי גבוה יותר מחומרים בריכוז נמוך. כדי להוביל חומרים מריכוז נמוך לגבוה יש להוסיף אנרגיה למערכת. האנרגיה מגבירה או מפחיתה את האפיניות של אתרי הקשירה בחלבונים הטראנסממברנלים לחומרים אותם הם מובילים ומאיצה את קצב תנועת אתרי הקשירה מפני החלבון הפונים לחוץ התא אל פני החלבון הפונים לפנים התא ובכיוון ההפוך.
מקור אנרגיה נוסף להובלה גלום במפל הריכוזים שיוצרת הובלה פעילה ראשונית. יוני נתרן שנשאבו אל מחוץ לתא בעזרת האנרגיה של מולקולות האדנוזין תלת-זרחתי שוהים בריכוז גבוה מחוץ לתא ושואפים להיכנס לתוכו בחזרה כדי לאזן בין ריכוזם מחוץ לתא לבין ריכוזם בתוכו. מספר משאבות מאפשרות ליוני נתרן לחזור לתוך התא אך מצמידות לתהליך או מתנות אותו בהובלה של חומרים נוספים לנתרן אל מחוץ לתא או לתוכו. הובלה מסוג זה מכונה הובלה פעילה שניונית.
קישורים חיצוניים
Membrantransport
קוראים לי סם
קוראים לי סם (באנגלית: I am sam) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2001 שביים ג'סי נלסון, בכיכובם של שון פן, מישל פייפר ודקוטה פנינג. (באותה שנה היה שון פן מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.)
עלילה
הסרט עוסק בסם דוסון (שון פן), אב מוגבל בשכלו, המגדל את בתו לוסי לאחר שאמה נטשה אותה כשהייתה תינוקת (דקוטה פנינג). מוגבלותו של סם מקשה עליו מאוד במלאכת גידול בתו, והאדם היחיד שעוזר לו במלאכה זו היא שכנתו הסובלת מפוביות ואינה מעיזה לצאת מביתה. אולם, לוסי זוכה מאביה לאהבה רבה ועל אף כל חסרונותיו כאב, היא קשורה אליו מאוד.
בית הספר מסייע ללוסי בדרכים שונות, ואינו מדווח לרשויות הרווחה על המצב בביתה, מתוך חשש, שהפקעת הילדה מאביה תגרום לבעיות קשות יותר מאלה שהיא באה לפתור. אולם, רשויות הרווחה מגלות את המצב בכוחות עצמן, ומחליטות לקחת את הילדה מאביה אל משפחה אומנת, על מנת לאפשר לה "חיים נורמליים". סם, שנותר חסר אונים, פונה לעורכת הדין ריטה האריסון, שמסכימה לעזור לו בחינם, עקב התערבות עם חברותיה שהיא מוכנה לעבוד גם ללא תמורה.
ריטה מנסה לגייס את חבריו של סם כעדים לכך שסם הוא אבא טוב, אך בגלל שלכל חבריו יש גם כן מוגבלויות הם לא עדים טובים. לבסוף, אנני, שכנתו של סם, באה ומעידה, אך עורך דינם של המשפחה האומנת שובר אותה במשפט, והיא בוכה. בסופו של דבר סם מפסיד במשפט משום שעורך הדין של המשפחה האומנת מנצל בצורה צינית את מוגבלותו, מוכיח שוב ושוב שסם אינו חכם, מפחיד ומקניט את סם וגורם לו להתפרצות זעם ובכי בבית המשפט. לאחר המשפט סם מנסה להתקרב ללוסי בכך שהוא עובר לגור ליד המשפחה האומנת שבה היא מתגוררת. המשפחה האומנת מנסה להרחיק את לוסי מסם, אך לבסוף מתפשרת עם סם על אחריות חוקית משותפת בגידולה של לוסי.
פרדריקה, רוזנת שליבן
פרדריקה, רוזנת שליבן (בגרמנית: Friederike Amalie Gräfin von Schlieben; 28 בפברואר 1757 – 17 בדצמבר 1827), הייתה רוזנת גרמנית וסבתו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק.
ביוגרפיה
פרדריקה נולדה ב-28 בפברואר 1757 בקניגסברג, לקרל לאופולד, רוזן שליבן ולמריה אלאונורה, רוזנת להנדורף, בתם של אהסוורוס ארנסט, רוזן להנדורף ומריה לואיזה, ברונית ואלנרודט.
ב-9 במרץ 1780 התחתנה פרדריקה עם פרידריך קרל לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק, ממנו נולדו לה 3 ילדים. בשנת 1816 מת בעלה פרידריך קרל לודוויג, ובנה פרידריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק ירש את נחלותיו ותאריו. בשנת 1825 שינה פרידריך וילהלם את תוארו לדוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, שלא היה בשימוש משנת 1779, שבה מת פרידריך היינריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג.
ב-17 בדצמבר 1827 מתה פרדריקה בשלזוויג, והיא בת 70 שנים. פרדריקה היא האם הקדמונית של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, מרגרט השנייה, מלכת דנמרק, קונסטנטינוס השני, מלך יוון, קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה, האראלד החמישי, מלך נורווגיה, פיליפ, מלך הבלגים ואנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג.
מבצע ברק
מבצע ברק היה אחד ממבצעי צה"ל במלחמת העצמאות במסגרת תוכנית ד' שמטרתה הייתה לבסס את השליטה היהודית בשטחים שיועדו למדינה היהודית על פי תוכנית החלוקה קודם עזיבת הבריטים את ארץ ישראל ופלישתם המתוכננת של צבאות ערב. במסגרת המבצע כבשה חטיבת גבעתי יחד עם גדוד מחטיבת הנגב אזורים נרחבים בדרום הארץ, בין רחובות לבאר טוביה. המבצע נערך בשני שלבים: הראשון בחציו הראשון של מאי 1948; השני לקראת סוף אותו חודש.
רקע
בתחילת מרץ 1948 גובשה במפקדת ההגנה תוכנית ד' שעיקרה היה מעבר מאסטרטגיה הגנתית לאסטרטגיה התקפית. במסגרת התוכנית פעלו חטיבות ההגנה ליצירת רצף טריטוריאלי יהודי בשטח שהוכר כמדינה היהודית על פי תוכנית החלוקה ויצירת מצב שייקל על הכוחות לקדם את פלישת צבאות ערב.
שתי חטיבות של 'ההגנה' פעלו באזור דרום הארץ: חטיבה 12 ('הנגב') שהייתה אחראית על המרחב מדרום לציר מג'דל (כיום אשקלון) -פלוג'ה, וחטיבה 5 ('גבעתי') שהייתה אחראית על השטח מצפון לציר זה. ערב הפלישה המצרית הצפויה היו שתי החטיבות עסוקות בהשלמת תוכנית ד'. חטיבת 'הנגב' מנתה כ-800 לוחמים ואילו בחטיבת גבעתי היו כ-3000 לוחמים. שתי החטיבות סבלו ממחסור בציוד ורק לחלק מהחיילים ניתן נשק אישי. בחזית הדרום כללה תוכנית ד' שתי מטרות אסטרטגיות: לייצר ולבצר את קו היישובים היהודיים, ובנוסף, להטריד את הכוחות המצריים הנעים צפונה ולבלום את התקדמותם. דרכי הפעולה היו טיהור המרחב מנוכחות ערבית, ביצור היישובים היהודיים הסמוכים לציר ההתקדמות הצפוי של הצבא המצרי וניהול פשיטות הטרדה על הציר המצרי.
בתחילת חודש מאי 1948 החלו שתי החטיבות לפעול ליישום חלקה הראשון של התוכנית, כל אחת בגזרתה. חטיבת 'גבעתי' פעלה במטרה להשתלט על "מושבות יהודה, דרום יהודה וצפון הנגב". במסגרת זו יצאה החטיבה יחד עם גדוד מחטיבת 'הנגב' למבצע 'ברק' שנועד לפעול לטיהור מהיר ('ברק') של המרחב שבאחריותה, במטרה ליצור מכשולים וקווי הגנה נגד הצבא המצרי, לחזק את האחיזה במרחב ובדרכי התחבורה, למנוע מהצבא המצרי בסיסים חשובים בהם יוכל להתבסס ולעורר בהלה ודה-מוראליזציה בשורותיו, ובכך לשבש ולמנוע את תוכניותיו. בשלב ראשון תקפה החטיבה כפרים באזור מג'דל-איסדוד-יבנא. בשלב השני נכבשו הכפרים בציר ברייר-כאוכבה.
בפקודת המבצע של החטיבה צוין כי בכל אחד משלושת היישובים הגדולים יש בין 300 ל-500 לוחמים ובאחרים בין 50 ל-200 וכן קבוצות מתנדבים זרים. על חלק מהיישובים נאמר כי גילו רוח "פעילות רבה" ולחשבונם נזקפים כמה "מעשי אכזריות". פקודת המבצע הניחה "כי מכה אשר תונחת על אחד או יותר ממרכזים אלו [הכוונה למג'דל, איסדוד או יבנא] תגרום לנדידתם של בני יישובים קטנים יותר בשטח. תוצאה זו אפשרית, בייחוד, בהתחשב עם גל הבהלה שעבר לאחרונה על [ערביי] הארץ".
עוד קודם לכן ב-4 במאי 1948, במסגרת מבצע כיתור הושלם כיבושם של שני כפרים שחלשו על צירי תנועה חיוניים: עקיר הסמוך למזכרת בתיה שחלשה על הדרך לירושלים וקאטרה הסמוכה לגדרה שחלשה על הדרך לנגב.
מהלך המבצע
השלב הראשון של המבצע החל סמוך לפלישת צבאות ערב. ב-11 במאי כבשו כוחות של חטיבת גבעתי את הכפר בשית לאחר קרב קשה. ההתקפה הראשונה נהדפה, והכפר נכבש בהתקפה השנייה. באותו יום נכבש גם הכפר בית דראס, כ-4.5 קילומטרים מדרום-מערב לבאר טוביה ותושביו נמלטו לכיוון איסדוד. הכפר הסמוך סוואפיר א-שמליה נכבש ללא קרב. בשני הכפרים פוצצו כ-30 בתים, וסיור שעבר בהם לאחר נסיגת הכוחות מצא אותם ריקים מתושביהם. בעקבות כיבוש הכפר ברחו גם תושבי בטני שרקי (צפונית לבאר טוביה סמוך לבסיס חצור) מלבד כמה זקנים וזקנות שלא יכלו לברוח. בהוראת המג"ד הוצאו להורג ארבעה גברים מאלו שנשארו בכפר. בספר תולדות החטיבה הרשמי מצוין שהתוקפים "נזהרו מלפגוע בבלתי לוחמים, זקנים, נשים, וילדים...", על אף שהכפר נחשב ל"כפר מרצחים".
ב-12 במאי 1948 פוצץ גשר עד הלום שנמצא על ציר ההתקדמות מדרום לצפון. בנקודה זו נעצר הטור המצרי כשבועיים לאחר מכן. באותו לילה נכבש גם הכפר ברקה ששכן 3 ק"מ מזרחית לגשר.
בשלב זה נקראה חטיבת 'גבעתי' לסייע לחטיבת הראל במבצע מכבי שנערך בחזית המרכז בדרך לירושלים, ורק גדוד אחד נשאר באזור הדרום.
בחציו השני של חודש מאי כבשו כוחות מחטיבת 'גבעתי' את הכפרים: סוואפיר אל שרקיה, בטני עראבי, קוביבה וזרנוגה שרוב תושביהם נמלטו עוד קודם לכן, והמעטים שנותרו גורשו ככל הנראה. ב-27 ו-28 במאי כבשה חטיבת הנגב את הכפרים אל מחרקה וכופחה.
תוצאות המבצע
עד פלישת הצבא המצרי השתלטו כוחות ההגנה על רוב היישובים הערביים בחלקו הדרומי של הגוש המרכזי, בשטחים שנועדו למדינה היהודית, ונפתחו דרכי התחבורה בנגב. כיבושי צה"ל הבריחו גם תושבי כפרים רחוקים מאזור הקרבות ומאות פליטים הציפו את מג'דל. המבצע הופסק בשל הזעקת חטיבת גבעתי לחזית ירושלים והושלם בסוף חודש מאי.
פרידריך קרל לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק
פרידריך קרל לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק (בגרמנית: Friedrich Wilhelm von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Bec; 20 באוגוסט 1757 – 24 באפריל 1816), היה דוכס גרמני וסבו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק.
ביוגרפיה
פרידריך קרל לודוויג נולד ב-20 באוגוסט 1757 בקניגסברג, לקרל אנטון אוגוסט, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק ולשרלוטה, רוזנת דוהנה-שלודיין, בתם של אלברכט כריסטוף, רוזן העיר דוהנה-שלודיין וסופיה הנרייטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק. בשנת 1759 מת אביו קרל אנטון אוגוסט, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק, ופרידריך קרל לודוויג גודל על ידי סבתו סופיה הנרייטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק. בשנת 1762 רצה פיוטר השלישי, קיסר רוסיה למנות את אבי סבתו - פרידריך לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק לפילדמרשל, אולם הלה סירב ובקיץ אותה שנה נרצח פיוטר השלישי, וההצעה הפכה לבלתי רלוונטית. בשנת 1774 מת אבי סבו פרידריך לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק, וסבו פטר אוגוסט, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק ירש את תאריו. פרידריך קרל לודוויג רצה להצטרף לסבו שהיה מושל אסטוניה, ולהצטרף לצבא האימפריה הרוסית, אולם בשנת 1775 מת סבו ופרידריך קרל לודוויג ירש את נחלותיו ותאריו.
בשנת 1777 הצטרף פרידריך קרל לודוויג לצבא הפרוסי, על פי בקשתו של פרידריך השני, מלך פרוסיה, והועלה לדרגת מיור ברגימנט הרגלים ה-27 - "פון קנובלסדורף", ואף לחם עמו במלחמת הירושה הבווארית. לאחר המלחמה מונה פרידריך קרל לודוויג לקצין מטה ברגימנט הרגלים ה-22 - "פון שליבן", ובשנת 1781 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. בשנת 1786 העלה אותו פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה לדרגת אוברסט, ומינה אותו למפקד גדוד הגרנדירים ה-3 - "פון קלינגספור", ובשנת 1789 אף העלה אותו לדרגת גנרל מיור. בשנת 1790 מונה פרידריך קרל לודוויג למפקד רגימנט הרגלים ה-11 - "פון ווס", עמו השתתף בשנת 1794 בדיכוי מרד קושצ'יושקו, ובשנת 1795 מונה למושל העיר קרקוב.
בשנת 1797 פרש פרידריך קרל לודוויג מהצבא הפרוסי, ולאחר מכן הצטרף בדרגת גנרל לצבא האימפריה הרוסית, ומונה למפקד רגימנט הגרנדירים פאבלובסק. במרץ 1798 הוא החל ללמוד בלייפציג פיזיקה, מתמטיקה וכימיה, ובשנת 1800 הוא חזר לאחוזתו בלינדנאו בפרוסיה המזרחית. בשנת 1808 הוא מונה לסגן המושל של פרוסיה המזרחית, ובשנת 1810 הוא ביקר בקופנהגן, דנמרק, ולאחר מכן התיישב בהולשטיין, שם בילה את שנותיו האחרונות. ב-24 באפריל 1816 מת פרידריך קרל לודוויג, ובנו פרידריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק ירש את נחלותיו ותאריו. בשנת 1825 שינה פרידריך וילהלם את תוארו לדוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, שלא היה בשימוש משנת 1779, שבה מת פרידריך היינריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג.
משפחתו
ב-9 במרץ 1780 התחתן פרידריך קרל לודוויג עם פרדריקה, רוזנת שליבן, בתם של קרל לאופולד, רוזן שליבן ומריה אלאונורה, רוזנת להנדורף, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
מחלת השימוטו
מחלת הַשימוֹטוֹ (באנגלית: Hashimoto’s Thyroiditis; קרויה על שם האקארו השימוטו (ביפנית: 橋本 策)) היא מחלה אוטואימונית, המופיעה בעיקר אצל נשים הגורמת לתת-פעילות של בלוטת התריס בעקבות הרס של הבלוטה.
גילוי המחלה
ב־1912 תיאר ד"ר האקארו השימוטו (Hakaru Hashimoto) ארבע נשים עם הפרעה כרונית של בלוטת התריס. בלוטת התריס של החולות הייתה מוגדלת, והתאפיינה באינפילטרציה (הסננה) דיפוזית של לימפוציטים, פיברוזיס (לייפת) ואטרופיה (ניוון) של פרנכימת הבלוטה. מבחינה היסטולוגית ניתן לראות כי התסנין הכבד של הלימפוציטים הורס את תאי הבלוטה (התאים הפוליקולריים) וניתן לראות תאים מיוחדים הקרויים תאי hurthle- אלו הם תאים אשר עברו שינוי (היו בעבר תאים פוליקולריים רגילים) והם בעלי ציטופלסמה רחבה יותר, המאופיינת בנוכחות של מיטוכונדריות רבות. בנוסף ניתן להבחין בזקיקים לימפטיים הכוללים מרכזי נבט לימפטיים.
בעבר חשבו שהמחלה נדירה ולרוב נעשתה האבחנה בזמן ניתוח או על ידי הפתולוג לאחר כריתת הבלוטה. השכיחות העולה בשיטת הביופסיה באמצעות החדרת מחט (FNA =Fine-Needle Aspiration Biopsy) והתפתחות שיטות סרולוגיות לניתור נוגדנים, הובילו לאבחנה לעיתים קרובות יותר. כיום מסתבר כי זוהי מחלת בלוטת התריס הנפוצה ביותר.
האינדיקציה הראשונה לאנומליה אימונולוגית בהקשר למחלה נראתה בניסוי שבו גילו כי קיימת עלייה משמעותית ברמות הגמא גלובולין (IgG) (סוג של נוגדן נפוץ) בסרום החולים. בניסוי נוסף, הוספת דם של חולה השימוטו לרקמת בלוטת תריס בריאה גרמה להרס תאי הרקמה, במופע הדומה לזה שמתקבל במחלה עצמה. ממצאים אלה, ועוד רבים, הביאו לחשד כי מדובר במצב מתמשך של תגובה אוטואימונית - מצב שבו המערכת החיסונית של אדם תוקפת את גופו שלו.
אפידמיולוגיה
השימוטו היא המחלה השכיחה ביותר מבין מחלות בלוטת התריס.
בין 1-1.5 מתוך 1000 בני אדם יחלו במחלה זו בשלב מסוים של חייהם.
שכיחותה אצל נשים גבוהה פי 8–15 מאשר אצל גברים.
אף על פי כי המחלה יכולה להתפרץ בכל גיל, כולל ילדים, המחלה נצפית לרוב בקרב נשים בגילאי 30-60.
סימפטומים
בצורה קלאסית מתחילה המחלה בהגדלה של הבלוטה (לעיתים נדירות ייתכנו כאב מתון, רגישות ודחיקה של מבנים באזור הצוואר) והתפתחות הדרגתית של היפותירואידיזם (תת תריסיות) הנובעת מהרס התאים המייצרים את ההורמונים, על ידי מערכת החיסון. ניתן לחלק את התפתחות המחלה ל-3 שלבים: בשלב הראשון, יש פעילות יתר של בלוטת התריס (היפר-תיירואידיזם). לאחר מכן יכולה להיות פעילות תקינה כביכול, אף על פי שהמחלה מתקדמת (נובע מכך שהתאים הנותרים מתרבים ומייצרים כמות תקינה של T3 ו- T4). בשלב השלישי, כל התאים נהרסים והתוצאה היא תת-תריסיות.
הסימן שמאפיין לרוב את הפגיעה בבלוטת התריס היא יצירה של דלקת מקומית עקב התגובה האוטואימונית.
למחלה שתי גרסאות קלאסיות:
תסמיני המחלה משתנים מאדם לאדם, ובהתאם לשלב המחלה.
התסמינים הנפוצים: עייפות כרונית, עלייה במשקל, חולשה, אי סבילות לקור, כאבי שרירים
אבחון
כשמתעורר חשד למחלת בלוטת התריס מתחילים את האבחון בבדיקת רמות ה-TSH (תירוטרופין), הורמון המופרש מההיפופיזה שתפקידו לעורר את פעילות בלוטת התריס. כשבבדיקת דם מתגלה רמה גבוהה של הורמון TSH, זה מצביע על חוסר בהורמוני בלוטת התריס, דבר הגורם למשוב חיובי על ההיפופיזה לשחרור TSH נוסף. בדרך כלל, על מנת לאבחן את המחלה, תספיק בדיקה זו יחד עם בדיקה לנוכחות נוגדנים נגד בלוטת התריס (התירואיד).
במקרים הקשים יותר לאבחון ניתן לבצע בדיקות נוספות (אולטרסונוגראפיה, ביופסיה, בדיקת רמות הורמון והורמון חופשי בדם). אצל 90% מהחולים נמצאים בסרום נוגדנים נגד TPO (פראוקסידז של בלוטת התריס). ה-TPO הוא אנזים ממברנלי (אנזים המעוגן בקרום התא), שתפקידו בבלוטת התריס הוא חמצון יון היוד והבאתו למצב אנרגטי שיאפשר סינתזה של הורמוני הבלוטה. 20%-50% מהחולים מציגים נוגדנים נגד תירוגלובולין. חלבון זה מיוצר על ידי תאי הבלוטה ויש לו תפקיד בהובלת תירוזין (חומצת אמינו שהיא אבן הבניין העיקרי של הורמוני הבלוטה). במצב של הרס הבלוטה ישנה "בריחה" של תירוגלובולין לפריפריה ויצירת נוגדנים נגדו. הופעת נוגדנים אלה מעידה על פעילות אינטנסיבית של מערכת החיסון נגד הבלוטה.
גורמי המחלה
מחקרים הראו קשר בין שני גנים לבין התפתחות מחלת השימוטו, וגם כמה גורמים סביבתיים.
התפרצות המחלה יכולה לנבוע מגורמים גנטיים (גנים, מין האדם) מגורמים סביבתיים (מזהמים, לחץ, צריכה עודפת של יוד או מחסור בסלניום)
עם זאת, הסיבה להפעלה הראשונית של התגובה החיסונית לא ידועה עדיין, אך ישנן שתי השערות עיקריות:
טיפול
עיקר הטיפול הוא במתן תחליף תירוקסין (levothyroxine) לפי רמת התת-תריסיות של החולה, ובכך ליצור איזון. בנוסף, עוזר התירוקסין להורדת רמות הנוגדנים בסרום ולצימצום גודל הזפק.
יזהר כהן
יזהר כהן (נולד ב-13 במרץ 1951) הוא זמר, מלחין ושחקן ישראלי.
כהן הוא הישראלי הראשון שזכה בתחרות הזמר של האירוויזיון ב-1978.
ראשית דרכו
כהן נולד בגבעת עמל ב' (תל אביב) וגדל בגבעתיים במשפחה של זמרים ממוצא תימני. הוא בנם השלישי של שרה כהן והזמר שלמה כהן (סולימאן הגדול). סבו, יעקב שלמה כהן, היה איש ציבור בארץ ישראל. דודו איתמר כהן היה סולן להקת הנח"ל בשנות ה-50. לכהן שלושה אחים: הזמר והבדרן חופני כהן, פינחס כהן, שהיה זמר בלהקה צבאית, והזמרת ורדינה כהן.
בגיל חמש צורף ללהקת הזמר המשפחתית, "להקת בני-מחול", ובהמשך היה בה לסולן.
שנות ה-70
בצבא שירת בצוות הווי הנח"ל. זמן קצר לאחר שחרורו, ב-1972 הוציא את השיר "illusions" שזכה להצלחה מועטה במצעד הלועזי של הגל הקל.
ב-1973 ביצע בפסטיבל הזמר והפזמון את השיר "שיר כלולות" של נסים אלוני ועודד לרר שהגיע למקום העשירי, אך הפך לשיר ידוע מאותו פסטיבל. באותה שנה השתתף במחזמר "לילי גם" ביחד עם רומן שרון. ממנו במיוחד זכור אחד השירים אותו ביצע "חלומות שמורים", ובסוף אותה שנה השתתף עם השיר "ירושלים האחרת" בפסטיבל הזמר המזרחי שזכה להצלחה מחוץ למסגרת הפסטיבל. הוא השתתף שוב בפסטיבל זה ב-1975 עם השיר "ערוגות הבושם" (אותו הלחין למילים של אילן גולדהירש) שהגיע למקום השני.
במהלך שנות השבעים שיריו של כהן הושמעו בתדירות גבוהה בתחנות הרדיו בישראל. בין להיטיו ניתן למנות את "ניגונה של השכונה" מאת עוזי חיטמן שהקליט ב-1976. באותה שנה יצא אלבומו הראשון, שנקרא "חלומות שמורים", אשר כלל את שיר הנושא, "ירושלים האחרת", "illusions" ו"בדידות" (מילים: משה בן-שאול ללחן צרפתי). ב-1977 הקליט את השיר "שדרות בגשם" שהלחין נחום היימן למילותיו של נתן אלתרמן.
יזהר כהן היה הישראלי הראשון שזכה במקום הראשון בתחרות האירוויזיון. הוא ייצג את ישראל באירוויזיון פעמיים: הפעם הראשונה הייתה ב-22 באפריל 1978, כאשר זכה במקום הראשון, כשביצע יחד עם אלפא ביתא (להקת הליווי שהוקמה לערב זה וכללה את ראובן ארז, ליסה גולד רובין, נחמה שוטן, אסתר צוברי ויצחק עוקב) את השיר שכתב אהוד מנור ללחן ולעיבוד של נורית הירש, "אבניבי".
שנות ה-80
באפריל 1982 השתתף בתחרות הקדם אירוויזיון בשיר "אל האור" (מילים: שמרית אור, לחן ועיבוד: קובי אושרת) שהגיע למקום השביעי בתחרות.
בדצמבר 1983 השתתף בפסטיגל מספר 3 עם השיר "פיטר פן" (מילים: חמוטל בן זאב, לחן ועיבוד: קובי אושרת) שהגיע למקום השני.
בדצמבר 1984 השתתף בפסטיגל מספר 4 עם השיר "הולכים לישון" (מילים: חמוטל בן-זאב, לחן ועיבוד: קובי אושרת) שהגיע למקום השלישי.
ב-1985 זכה בקדם אירוויזיון עם שירם של חמוטל בן זאב וקובי אשרת "עולה עולה", וייצג את ישראל בפעם השנייה באירוויזיון. השיר הגיע למקום ה-5 בתחרות. במקור נכתב השיר עבור הפסטיגל, תחת השם "הכלב ויסקי". אולם, כאשר האמרגן שלמה צח שמע את השיר, הוא החליט כי השיר "חזק מדי בשביל הפסטיגל", וכי הוא מתאים יותר לאירוויזיון. לשם כך שינתה חמוטל בן זאב את המילים, כדי להופכו משיר ילדים לשיר פופ.
בקיץ 1985 השתתף במחזמר "ספינת החלומות" לצד לאה לופטין, והלהיט מתוכו "ים בלילה ים ביום" (מילים: יהורם טהר לב, לחן ועיבוד: רוני וייס) זכה להשמעות רבות. באותה השנה יצא אלבומו השני - "הבטחה", אשר כלל את השיר "כמו ציפור מטורפת", אותו הלחין נחום היימן למילותיו של יצחק איינהורן, ושיר הנושא (מילים: אהוד מנור, לחן: קובי אושרת). בדצמבר אותה שנה השתתף בפסטיבל שירי הילדים מספר 16 עם השיר "ילד תימני", שהלחין למילים של חמוטל בן-זאב, ועיבוד של אורי קריב. בנוסף שר את שיר הפתיחה של התוכנית המצוירת "הדבורה מאיה".
כהן תרם את קולו לדיבוב דמויות בתוכנית "רחוב סומסום" וגם ביצע מספר שירים בתוכנית.
בשנת 1987 השתתף בפעם השלישית בקדם אירוויזיון בדואט עם אחותו ורדינה כהן בשיר "מוזיקה היא נשיקה לנצח"', ללחן שלו עצמו, מילים של דודו ברק, ועיבוד של רוני וייס. השיר הגיע למקום החמישי בתחרות. באותה שנה הוציא את אלבומו השלישי "צומת דרכים" שהכיל בין היתר את השירים "ערב ניגונים", "בוא ניפגש", "שחרר קצת את החבל" (שנה שנתיים...), "מרינה" (בובה בובה) ושיר הנושא. קובי אושרת עיבד והפיק מוזיקלית את האלבום, ואיתו ניגנו בהקלטות חברי להקת "ברוש" מיכה מיכאלי בבס, ונגנים נוספים.
ב-1988 הוציא את אלבומו הרביעי "יזהר" עם השירים "אדם", "אשה אחרת", "לשחרחורת", "טנגו עכשיו" (שיר בסגנון הישן של אמא ואבא), "איש בודד איש נודד".
בספטמבר 1989 הוציא את הדואט "לבקש שיר" ביחד עם שרה'לה שרון.
שנות ה-90 ואילך
בסוף 1993 הוציא את אלבומו החמישי "לגעת במים לגעת ברוח". באלבום זה הלחין כהן שני שירים - "נדר" שכתב אברהם שלונסקי ו"ילדות מאוחרה" שכתב שמוליק קלוסקי. השירים שבלטו במיוחד באלבום זה הם "האדם" (מילים: מאיר גולדברג, לחן: קורין אלאל), "תפילה בדרך" (מילים: שמעון פרס, לחן: קובי אושרת), "שבים מקווים" (מילים: ארז ברזוליק לחן: נינו אורסיאנו) שיר הנושא (מילים של יצחק איינהורן, לחן: נחום היימן) ו"אני ודבורה הגדולה" (מילים: קובי לוריא, לחן: קורין אלאל) שנכתב לזכר השחקנית דבורה בקון במלאות עשר שנים למותה, ושכהן היה חבר קרוב שלה. גדי גולמן עיבד את שירי האלבום.
ב-1996 שב להשתתף בקדם אירוויזיון בפעם הרביעית בדואט עם אלון ז'אן בשיר "אלפיים", שהגיע למקום העשירי בתחרות.
בשנים האחרונות עוסק כהן, בנוסף לשירה, גם בתכשיטנות והוא יוצר ומשווק תכשיטים בחנותו שנקראת "יזהר כהן Jewelery".
במאי 2019, לקראת תחרות האירוויזיון, הוציא סינגל בשם "Blue Jeans and Bloody Tears". השיר נוצר על ידי מערכת בינה מלאכותית שלמדה מאות שירי אירוויזיון. השיר זכה בשני פרסי LOVIE ובפרס WEBBY כיצירת אינטרנט חדשנית.
בנוסף באירוויזיון 2019 שהתקיים בתל אביב, ישראל, הגיש יזהר כהן את הניקוד הישראלי.
בשנת 2020 השתתף בתוכנית המציאות "הזמר במסכה" של קשת 12, בתור השור והודח חמישי.
חיים אישיים
לכהן בת בשם אליה שנולדה ב-6 באפריל 1997, אותה הוא גידל בהורות משותפת עם דיאנה צרפתי, מפיקת אירועים.
מתגורר בתל אביב.
סוגי כלבים
סוגי כלבים הם קבוצות של כלבים המאופיינות לפי ייעוד. מבחינה טקסונומית, כל הכלבים שייכים לאותו סוג טקסונומי ולמעשה כולם שייכים לאותו תת-מין: כלב הבית.
מנגד, גזעי הכלבים המודרניים הם תקני גזע בודדים החולקים מספר מאפיינים תורשתיים משותפים, שעליהם החליטו מועדוני הכלבים שהכירו בגזע.
סוגי כלבים כוללים צורות קדומות (או צמחי תרבות מסורתיים) שהתפתחו ללא מעקב לאורך תקופת זמן ארוכה.
מקורם של סוגי הכלבים
עם ראשית החקלאות, לפני כ-12,000 שנה, החלו בני האדם להשתמש בכלבים בדרכים שונות. אליין אוסטראנדר (Elaine Ostrander), ביולוגית מולקולרית והמייסדת של פרויקט הגנום הכלבי, אמרה ש"כשהפכנו לחברה חקלאית, מה שדרשנו מכלבים השתנה מאוד, ופיצול נרחב ולא ניתן להשבה [בין כלבים לזאבים] התרחש בנקודה זו". ישנן הרבה השערות לגבי השימושים הראשונים של כלבים, אבל הניתוחים הגנטיים האחרונים מראים את אבותיהם הקדומים של גזעים מודרניים (אלו בעלי הסטייה הגנטית הקטנה ביותר מהזאב הקדום) הכוללים סוגי כלבי לוויה (כמו פקינז ושי טסו) יחד עם סוגי כלבי ציד וכלבי עבודה ושירות.
סוגי כלבים היסטוריים
החלוקה לסוגים שונים של כלבים התקיימה כבר בעת העתיקה בהתאם לשימושם האזורי. בסין החלוקה הייתה בין כלבי שמירה, כלבי ציד וכלבים לאכילה בעוד ברומא העתיקה החלוקה לשלוש קבוצות הייתה בין כלבי קרב, מהירי רגליים וחכמים.
סוגי כלבים וגזעי כלבים מודרניים
הפדרציה הבינלאומית לכלבנות, שהחלוקה שלה מקובלת ברוב ארצות אירופה, ברית המועצות לשעבר ומדינות נוספות, מגדירה 10 סוגי גזעים של כלבים:
בבריטניה וארצות הברית סוגי הכלבים מתחלקים לגזעים באופן שונה.
רשימת סוגי כלבים
כיום, גזעי כלבים מסווגים לפי הסוג ותת הסוג הקדומים שמהם הגזע התפתח. בנוסף, קבוצות כלבים, שמועדוני כלבים משתמשים בהן על מנת למיין את גזעי הכלבים, מבוססות על גזעי כלבים כמו כלבי גישוש או טריירים. חלק מהקבוצות מכסות יותר מסוג כלבים אחד: כלב עבודה ושירות הוא כלב שעושה עבודה כלשהי לבני אדם, בניגוד לכלב לוויה שהוא חיית מחמד, אף על פי שכלבי עבודה יכולים להיות מלווים ושכלבי לוויה יכולים לעשות עבודה מועילה. המונחים אינם ברורים לחלוטין, כפי שאפשר לראות בקבוצת כלבי העבודה ובקבוצת הכלבים השימושיים. לכלבים מעורבים יכול להיות כל שילוב של תכונות עבודה ולוויה, והם יכולים להיות מכל סוג שהוא. טוי הוא כלב קטן מאוד מכל סוג שהוא, כפי שאפשר לראות בקבוצת כלבי הטוי. גזעי כלבים קדומים הם גזעי כלבים מודרניים שזוהו גנטית כצאצאים של סוג קדום מאוד של מספר סוגים, והם יכולים להשתייך למספר סוגים.
מובאים לפניכם סוגים ותת-סוגים של כלבים. גזע כלבים יכול היה להיות מפותח למספר מטרות, ולכן יכולות להיות חפיפות בין הקבוצות. קטגוריות ראשיות רשומות קודם ותת-סוגים אחריהן.
כלבי עבודה
ראו גם כלבים כפריים וכלבי שמירה
ישראל זולברג
ישראל זולברג (2 ביוני 1946 - 5 ביוני 1967) היה חובש קרבי שעוטר בעיטור העוז על פעילותו בגבעת עלי מונטר במבואות עזה במהלך מלחמת ששת הימים.
ביוגרפיה
זולברג נולד בירושלים. בן לאברהם זולברג ולשושנה לבית שניידוביץ. הוריו נישאו בשנת 1940, ונולדו להם שלושה בנים, אורי הבכור, ישראל ונפתלי. לאחר שחרור באר שבע עברה המשפחה להתגורר בה כדי לארגן את פתיחת חדר הניתוח בבית החולים הדסה. זולברג למד בבית הספר היסודי "בארי" ומשם המשיך לבית הספר התיכון העירוני א', שם שימש כקריין בערבי קריאה, והיה חבר בתנועת הצופים ובתזמורת הנוער העירונית.
זולברג התגייס לצה"ל באוגוסט 1964 והתנדב לחיל הצנחנים. עבר קורס צניחה וסיים בהצטיינות קורס חובשים קרביים בכירים. בהמשך היה אחראי למרפאה בגדודו, והתקבל לפקולטה לרפואה אליה עמד להיכנס בשנת תשכ"ח.
עם תום שירותו הסדיר, חתם קבע, וביום הראשון ללחימה במלחמת ששת הימים השתתף בקרב שנערך בגבעת עלי מונטר במבואות עזה. כחובש קרבי, הגיש עזרה רפואית לפצועים בזחל"מים הבוערים, כשמסביבם אש תופת מטנקים ומרגמות. הוא ארגן את חילוץ הפצועים, והצליח לחלץ 9 פצועים תחת אש, ובהם גם סגן מפקד הגדוד. כאשר טיפס על זחל"ם שנפגע ובתוכו הרס"פ צעקו לו החיילים שיתפוס מחסה בתעלות הסמוכות, אך הוא השיב ובעודו מטפל ברס"פ הפצוע, פגז קטלני התפוצץ בסמוך אליהם, והוא נפגע ממנו והועבר לאזור הפצועים שעזר לחלץ, ולבסוף נפטר מפצעיו.
זולברג הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי לשעת חירום בבארי, לאחר מכן הועבר לבית הקברות הצבאי בבאר שבע.
ב-1971 נפל, בעת שירותו הצבאי, אחיו, ונטמן בבית העלמין קריית שאול. לאחר זמן מה, הועברו עצמותיו של ישראל זולברג לקבר הסמוך לזה של אחיו.
לאחר מותו הוענק לו ציון לשבח על ידי הרמטכ"ל על גילוי אומץ לב ודבקות במטרה. לאחר נפילתו בני כיתתו של נפתלי נטעו חורשה לזכרו ביער הקרן הקיימת "נווה אברהם" הנמצא ליד בית הספר החקלאי אשל הנשיא, ועם פטירתו של נפתלי, נטעו חורשה נוספת.
הוריו של זולברג הקימו קרן מלגות שנתיות, למי שידו אינה משגת, ללמוד בתזמורת הנוער העירונית, ספר תורה לזכרו הוכנס לבית הכנסת "אהבת אחים" בשיכון בבלי בתל אביב, וגביע נודד על שמו הוענק לקבוצת נוער המצטיינת בצעדת הנגב.
לאחר מות הוריו, אברהם בשנת 1998 ושושנה בשנת 2008, הם נקברו בסמוך לבניהם הנופלים. על קברם נכתב:.
ז'אן ז'נה
ז'אן ז'נה (בצרפתית: Jean Genet; 19 בדצמבר 1910 – 15 באפריל 1986) היה סופר, מחזאי ומשורר. ספריו ומחזותיו, שבדרך כלל שטופים בסיטואציות מיניות, עוסקים לרוב בסרסורים, גנבים, גברים הומוסקסואלים ואנשים אחרים בשולי החברה של זמנו, ומשקפים את חוויותיו כאסיר הומוסקסואל.
קורות חייו
ז'נה נולד בפריז, מחוץ למסגרת הנישואין. הוא נזנח על ידי אימו בילדותו וגדל כיתום. אף על פי שהיה תלמיד מצטיין, ילדותו הייתה רצופה בניסיונות בריחה וגנבות זעירות שהובילו בסופו של דבר למעצרו בכלא הנוער מֶטרֶה (Mettray). בספר Miracle de la rose ("נס הוורד"), הוא מתאר בצורה אוטוביוגרפית-דמיונית את תקופת מעצרו, שהסתיימה כשהגיע לגיל 18 והצטרף לצבא כדי לעזוב את מטרֶה. הוא ערק בשנת 1936 ובמסעותיו לאורך ולרוחב אירופה הפך לנווד, גנב וזונה ממין זכר (תקופה אותה תיעד בספרו "יומנו של גנב", 1949). כשחזר ז'נה לפריז בשנת 1937, הוא בא ויצא בשערי בתי הכלא בשל שורה של גנבות, שימוש במסמכים מזויפים, שוטטות ועריקה מהצבא. בכלא כתב ז'נה את שירו הראשון: 'Le condamné à mort' ("הנידון למוות") אותו הדפיס אחר כך על חשבונו, ואת הספר "המדונה של הפרחים" (1944). ז'אן קוקטו פגש את ז'נה והתרשם מכתיבתו. קוקטו הפעיל את קשריו כדי להוציא לאור את ספרו של ז'נה אך אז, בשנת 1949, היה ז'נה תחת סכנת מאסר עולם. קוקטו ודמויות אחרות מעולם האמנות כסארטר ופיקאסו התגייסו למען ז'נה והביאו לזיכויו. זו הייתה הפעם האחרונה שז'נה ראה את החיים מבעד לסורגי הכלא.
בתקופתו בכלא הוכיח את עצמו ז'נה ככותב פורה למדי - עד שנת 1949 הוא הספיק לכתוב חמש נובלות ושלושה מחזות, ואף מספר שירים. אולם כתיבתו הייתה מינית ובוטה עד כדי כך שבשנת 1951 הוחרמה יצירתו בארצות הברית. סארטר כתב ניתוח מעמיק על הנסיבות שהובילו את ז'נה להיות סופר בחיבור Saint Genet comédien et martyr (1952), אולם חיבור זה פורסם, באורח פרדוקסלי משהו, ככרך הראשון של מכלול יצירותיו של ז'נה. ז'נה הושפע מאוד מהניתוח של סארטר ולא כתב דבר במשך חמש השנים הבאות. בין השנים 1955 ו-1961 כתב ז'נה שלושה מחזות נוספים, כמו גם על רמברנדט. באותו זמן גם קשר קשר נפשי עז עם עבדאללה, לוליין מהלך על חבל דק. אולם לאחר מספר נפילות והתאבדותו של עבדאללה בשנת 1964 שקע ז'נה בדיכאון עמוק ואף ניסה להתאבד.
בסוף שנות השישים והלאה, כסוג של מחווה ל"דני האדום" לאחר אירועי מאי 1968, החל ז'נה להיות יותר ויותר מעורב פוליטית. הוא השתתף במספר הפגנות שמחו על תנאי החיים של המהגרים בצרפת. בשנת 1970 הוא הוזמן על ידי הפנתרים השחורים לארצות הברית, שם שהה במשך שלושה חודשים, ערך הרצאות, נכח במשפטו של מנהיגם ופרסם מאמרים בכתבי העת שלהם. מאוחר יותר באותה שנה נסע לירדן למשך שישה חודשים ונפגש עם יאסר ערפאת, שעודד אותו לסייע למאבק הפלסטיני. מושפע מחוויותיו בירדן ובארצות הברית, כתב ז'נה את הנובלה הארוכה האחרונה שלו בשם Un Captif Amoureux ("אסיר האהבה") שפורסמה רק לאחר מותו. ז'נה גם תמך באנג'לה דייוויס וג'ורג' ג'קסון כמו גם בקבוצת המידע על בתי כלא של פוקו ודניאל דֵפֶר. בחודש ספטמבר 1982 היה ז'נה בביירות בעת שנערך טבח סברה ושתילה. בעקבות הטבח פרסם ז'נה את מאמרו הפוליטי "ארבע שעות בשתילה".
ז'נה נפטר מסרטן הגרון ב-15 באפריל 1986.
ספרים
חמשת הרומאנים המוקדמים של ז'נה הם "המדונה של הפרחים" (1944, לעברית: אביבה ברק, ספרית פועלים, 1985) שמתאר מסע בעולם התחתון של פריז; Miracle de la rose (1946) ו"יומנו של הגנב" (1949, לעברית: אביבה ברק, ספרית פועלים, תל אביב, 1990) שהם שניהם נובלות אוטוביוגרפיות-דמיוניות המתארות את חייו לכאורה במתריי וכנווד באירופה בהתאמה; ו-Funeral Rites,(1949) ו"קרל מברסט" (לעברית: דניאל רובינס ואביבה ברק, הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה, 1991).
Un Captif Amoureux, שפורסם לאחר מותו, כתוב בסגנון שונה לגמרי מכתיבתו המוקדמת, הפרובוקטיבית יותר.
כמו כן הופיע בעברית ספרו על הצייר אלברטו ג'קומטי 'הסטודיו של אלברטו ג'קומטי' (מצרפתית: אביבה ברק), בתוך: "דחק" - כתב עת לספרות טובה, כרך ד', 2014
מחזות
מחזות מפורסמים שכתב ז'נה כוללים את
סרטים
ז'נה גם ביים סרט קצר בשנת 1950 שנקרא "שיר אהבה" (Un Chant d'Amour). הסרט, המתרחש בבית כלא צרפתי מציג יחסים טעוני פנטאזיה הומוארוטית, המתרחשים בין דמויות שונות; הסרט מציג סצינות מין ועירום בוטות, וגרם לזעזוע בזמנו. יצירות נוספות של ז'נה הוסרטו ועובדו לקולנוע על ידי אחרים. המחזה "המרפסת" עובד לסרט בשם זה בשנת 1963 על ידי הבמאי ג'וזף סטריק (Joseph Strick). הרומן "קרל מברסט" עובד לסרט שנקרא "קרל" (Querelle, 1982) על ידי הבמאי ריינר ורנר פאסבינדר. סרטו של טוד היינס Poison משנת 1991 מבוסס על כתביו של ז'נה. כמו כן הוסרט המחזה "המשרתות" על ידי התיאטרון האמריקאי. ז'נה הוזכר בשירם של DIRE STRAITS העונה לשם LES BOYS.
המהומות בצרפת (2023)
המהומות בצרפת הן מהומות שפרצו ב-27 ביוני 2023 בנאנטר שבפרוורי פריז, בעקבות מותו של נַאהל מרזוק. מרזוק, נער בן 17 ממוצא אלג'יראי, נורה בחזהו על ידי שוטר תנועה, לאחר שסירב לעבור בדיקת תנועה וניסה להימלט עם רכבו, לפי גרסת המשטרה הצרפתית. בימים שלאחר מכן, התפשטו המהומות לערים אחרות בצרפת, וכן לבריסל בבלגיה, ולוזאן בשווייץ. המהומות גרמו לפציעתם של מאות שוטרים וז'נדרמים, למעצרם של אלפי מתפרעים ולשני מקרי מוות.
הריגתו של נא'אל מרזוק
בעקבות פרסום הצילומים נעצר השוטר בחשד להריגה. בהמשך מסר השוטר כי הוא התנצל בפני המשפחה, וכי הוא "הרוס בעקבות התקרית".
ב-30 ביוני 2023, בסרטון ברשת טען אחד מיושבי הרכב שבו נהג נא'אל, כי המכות שספג נא'אל מקת הרובה, הן אלה שגרמו לנא'אל לשחרר את דוושת הבלם, מה שגרם לרכב לנוע קדימה. גרסה זו שונה מזו שהציגה המשטרה ש"הנהג כיבה תחילה את המנוע, התניע מחדש את הרכב ואז עזב. ואז השתמש השוטר בנשקו". התובע הציבורי של נאנטר, פסקל פראצ'ה, פירט בנוסף במהלך מסיבת עיתונאים את סיפור המרדף הזה וציין כי הצעיר "מוכר לשירותי המשטרה".
אלימות המשטרה הצרפתית
לצרפת יש רקע ארוך של מהומות על רקע אלימות משטרתית. ב-2005 היו מהומות והתפרעויות בצרפת בתגובה למותם של שני נערים מוסלמים, שהתחשמלו כשהסתתרו מהמשטרה בתחנת כוח חשמלית. ההפגנות נמשכו שלושה שבועות, ויותר מ-4,000 בני אדם נעצרו.
מחאת האפודים הצהובים וכן ההפגנות נגד הרפורמה בפנסיה יצרו פולמוס צרפתי נרחב אודות השימוש המוגזם בכוח לכאורה של BRAV-M (חטיבת אופנועים המשמשת לבלימת ביזה ופעולות אלימות בשולי ההפגנות נגד הרפורמה בפנסיה). באפריל 2023, למעלה מ-260,000 איש חתמו על עצומה שלא צלחה באתר האספה הלאומית הקוראת לפירוק חטיבת BRAV-M. דעת הקהל הזדעזעה גם בשנת 2020 מצילומי הווידאו שכללו אלימות משטרתית שבוצעה נגד מישל זקלר, מפיק מוזיקלי שחור, על כך שלא חבש מסיכת פנים.
חוק 2017 בדבר עצירות תנועה
בשנת 2017 התקבל חוק המתיר למשטרה לירות לעבר רכב שנמלט מעצירה לבדיקת תנועה אם זה מעמיד את הנוסעים או העוברים והשבים בסכנה. חוק זה הביא לשלושה עשר מקרי מוות בשנת 2022, שישה יותר מאשר בשנה שלפני כן.
המהומות
בעקבות ההרג, אלפי בני אדם, ברובם מהגרים מארצות האסלאם, יצאו לרחובות פריז והפגינו בטענה לשימוש באלימות מופרזת כנגד שחורים וערבים, תוך התפרעות שכללה שרפת מבנים ומכוניות, השחתת תחנות אוטובוס, ביזה, ירי של זיקוקים ואש חיה על תחנות משטרה, ועוד. כמו כן נעשה ניסיון לפרוץ לכלא Fresne, מה שגרם להפעלת האזעקות בפריז לראשונה מאז מלחמת העולם השנייה.
בלילה הראשון עצרה המשטרה 31 מתפרעים, בלילה השני עצרה כ-180 פורעים.