cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עונת 1960 בגביע ליברטדורס
עונת 1960 בגביע ליברטדורס הייתה העונה הראשונה של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-19 באפריל 1960 ותחרות הסתיימה ב-19 ביוני 1960. בתחרות השתתפו 7 קבוצות.
התחרות הסתיימה בניצחון של פניארול, אלופת אורוגוואי.
מתכונת התחרות
בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על הניצחון הוענקו שתי נקודות. במידה ולאף קבוצה לא היה יתרון בנקודות או בשערים לצורך ההכרעה הן היו נפגשות פעם נוספת.
תולענים הודיים
תולענים הודיים (שם מדעי: Chikilidae) היא משפחה מסדרת חסרי הרגליים בתוכה מצוי רק סוג אחד, תולען הודי (Chikila). בעבר משפחה זו נכללה במשפחת התולעניים.
בני המשפחה הם יצורים קטנים ומוארכים דמויי תולעת באורך עד 10 ס"מ. הם בעלי ראש עבה העוזר להם לחפור, עיניים קטנות ועור לח. הם בוקעים מהביצים ללא שלב הראשן והופכים מיד לבוגרים וההורים נשארים לשמור על הביצים המתפתחות וכנראה לא אוכלים כלל עד הבקיעה. הם ניזונים בעיקר מחסרי חוליות קטנים.
בני משפחה זו הם חלק מהמינים שנחקרו באזורים טרופיים ברחבי העולם במזרח ומערב אפריקה, אמריקה המרכזית וחלק מאמריקה הדרומית וכן באיי סיישל, הודו, סרי לנקה ודרום-מזרח אסיה וחלקם התגלו כשייכים למשפחות עצמאיות.
קרול צ'אנינג
ביוגרפיה
צ'אנינג נולדה בעיר סיאטל, וושינגטון לאדליין ולג'ורג' צ'אנינג וגדלה בסן פרנסיסקו. למדה בתיכון לוואל ולאחר מכן בנינגטון קולג' שבמדינת ורמונט.
בשנת 1960 קיבלה צ'אנינג כוכב טלוויזיה על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בשנת 2002 קיבלה צ'אנינג פרס הוקרה בטקס פרסי גראמי על שיריה במחזמר "הלו, דולי!".
בקולנוע
צ'אנינג הופיעה לראשונה בקולנוע לצדה של הכוכבת ג'ינג'ר רוג'רס במערבון הקומי "אשת המכירות והנסיעות הראשונה".
צ'אנינג זכתה להתפרסם בשנת 1967 בסרטו המוזיקלי המצליח של הבמאי ג'ורג' רוי היל "מילי המודרנית והמתוקה" בתפקיד האלמנה מאזי ואן הוסמר, שזיכה אותה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בשנות ה-80 שיחקה צ'אנינג בשבע הופעות אורח בסדרה המצליחה "ספינת האהבה". בנוסף, דיבבה בסרטי האנימציה "אצבעונית" ו"באושר ועושר".
בתיאטרון
צ'אנינג החלה את דרכה המקצועית על הבמה ופרצה בשנת 1948 הזכות הופעה במחזה "Lend an Ear" שזיכה אותה בפרס התיאטרון העולמי. בשנת 1955 הועמדה לראשונה בקריירה שלה לפרס הטוני על הופעתה במחזמר "הטלאי". בשנת 1961 הועמדה בפעם השנייה לפרס טוני על הופעתה במחזמר "אשת השלג". בשנת 1964 הצליחה צ'אנינג לזכות לבסוף בפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזמר בזכות הופעתה במחזמר "הלו, דולי!" בתפקיד האלמנה דולי גלאגר לוי. הועמדה בפעם הרביעית שלה לפרס טוני בשנת 1974 על הופעתה במחזמר "לורליי". קרול קיבלה בשנת 1968 פרס מיוחד מטעם פרס הטוני ובשנת 1995 את פרס מפעל החיים של הטקס.
חיים אישיים
צ'אנינג נישאה ארבע פעמים במהלך חייה. בעלה הראשון, תיאודור ניידיש, היה תסריטאי. מנישואיה השניים לשחקן הפוטבול הקנדי, אלכסנדר קארסון, נולד בנה היחיד. בשנת 1953 התחתנה עם המנהל שלה, צ'ארלס לאו, שהיה מועמד לפרס פוליצר על עבודותיו כמוציא לאור. בשנת 1998 הגישה צ'אנינג בקשה לגירושים מלאו, אולם בעלה נפטר כשנה לאחר מכן לפני שהגירושים נכנסו לתוקף. צ'אנינג נישאה בפעם הרביעית בחייה בשנת 2003 לחברה מימי לימודיה הארי קוליג'יאן. בשנת 2011 נפטר בעלה הרביעי ממחלה בגיל 92. צ'אנינג עצמה הייתה ניצולת מחלת סרטן השחלה.
נפטרה בפאלם ספרינגס שבקליפורניה ב-15 בינואר 2019.
London Boy
London Boy (בעברית: נער לונדון) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבומה השביעי, Lover. השיר יצא לאור ב-23 באוגוסט 2019, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום.
אף על פי שלא יצא כסינגל, הצליח השיר להגיע למקום ה-62 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי טיילור סוויפט, ג'ק אנטונוף, קטיוס קליי וסונווייב והופק על ידי סונווייב, ג'ק אנטונוף וטיילור סוויפט גם כן. השיר מכיל בתוכו קטעי קול של אידריס אלבה וג'יימס קורדן. השיר נכתב על בן הזוג של סוויפט ג'ו אלווין, בו היא מתארת את החוויות הבלתי נשכחות שהיו לה עמו.
בנוסף לכך, נכללים בשיר קטעים מתוך "Cold War" של קליי וכתוצאה מכך, צורף שמו לקרדיטים.
הצלחה מסחרית
השיר זכה להצלחה רבה במצעדי הבילבורד אף על פי שלא יצא כסינגל. במצעד הבילבורד הוט 100 התברג במקום ה-62, תוך שבמצעד שירי הסטרימינג התברג במקום ה-39. בסמוך לכך, התברג במקום ה-54 במצעד קנדה הוט 100 ובמקום ה-23 במצעד שירי הסטרימינג לפי דרישה.
PCGamingWiki
PCGamingWiki היא אנציקלופדיית אינטרנט מבוססת ויקי הבנויה על בסיס תוכנת מדיה-ויקי, אשר מטרתה לאסוף מידע טכני על משחקי מחשב (כמו המיקום בו נמצאות השמירות של המשחק ופרמטרים לאתחול המשחק) על מנת לייעל את המשחקיות ולתקן בעיות במשחקים אלו. הצעות הייעול והתיקון מתפרשות על ספקטרום רחב, החל מהסרת סצינות מסוימות ועד שינויים המאפשרים תמיכה במסכים רחבים (ביחס גובה-רוחב שאינו 16:9, לדוגמה - 21:9) ועוד. הויקי נבנתה על ידי אנדרו טסיי ב-9 בפברואר 2012. נכון למאי 2023, ישנם כ-34,000 משתמשים רשומים וכ-48,000 דפי תוכן בויקי. מאז השקתה, הויקי מוזכרת פעמים רבות באתרי חדשות על משחקי וידאו, כמו Kotaku, Destructoid ו-Rock Paper Shotgun. הויקי זוכה למעלה מ-10,000 כניסות ייחודיות בכל יום.
London Boy
הצלחה מסחרית
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-80 מיליון השמעות.
PCGamingWiki
היסטוריה
האתר נוסד על ידי אנדרו "אנדיטיזר" טסיי בפברואר 2012. טסיי ציין כי הוא קיבל השראה לייסד את האתר על בסיס חוויותיו האישיות במשחקי הווידאו LA Noire ו-Titan Quest. האתר היה נטוש וחסר דפי תוכן, עד אשר טסיי פנה למשתמשים באתר Reddit.
London Boy
ביקורת
כלפי השיר הופנו ביקורות חיוביות, תוך שברולינג סטון הוא דורג במקום ה-89 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
PCGamingWiki
היסטוריה
ב-11 באפריל 2012, טסיי ניסה להתחיל קמפיין מימון המונים באמצעות האתר Kickstarter, כאשר הוא הציב את מטרת המימון ל-60,000 דולר אמריקני. הקמפיין הסתיים בכישלון ב-12 במאי, כאשר נאספו רק 2,736 דולר. ב-19 בדצמבר, טסיי הרים את פרויקט מימון ההמונים מחדש, כאשר הגדיר את המטרה ל-500 ליש"ט. הקמפיין הסתיים בהצלחה רבה ב-20 בינואר 2013, כאשר נאספו יותר מ-2000 ליש"ט.
ב-24 בדצמבר 2012, הוקם הפורום של האתר בסיועו של המשתמש JRWR. מטרת הפורום היא שהמשתמשים ידונו על הערכים ועל שיפורים, תיקוני בעיות ודיווח על באגים במשחקי המחשב השונים. עד מרץ 2014, נכתבו 3,374 פוסטים בפורומים ונכון לנובמבר 2020, נכתבו 7,830 פוסטים.
ב-26 במרץ 2013, טסיי הכריז על פינה חדש בויקי בשם "The Port Report". הפינה, אשר מבוססת על פינת "Port Authority" באתר GameSpy מרכזת את כלל משחקי הווידאו שבוצעו בהם הסבה (פורט) מקונסולות משחקים למחשב האישי ומדרגת אותם על פי ביצועיהם הטכניים ולא על פי תוכנם ומשחקיותם. בדומה לויקי, הפינה מאפשרת לכל אחד לתרום ולכתוב ערכים.
ב-29 בנובמבר 2014, טסיי פתח בקמפיין מימון המונים באתר Patreon, על מנת להמשיך ולתחזק את הויקי.
ירגזי הכף
ירגזי הכף (שם מדעי: Melaniparus afer) הוא מין ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים.
מאפיינים
ירגזי הכף הוא עוף קטן, שאורכו 15 ס"מ. ראשו, זנבו וחזהו שחורים, ולחייו לבנות. הגחון אפרפר בהיר וחצוי על ידי פס שחור ארוך העובר מהחזה עד לזנב. הכנפיים אפרפרות כהות. ירגזי הכף דומה לירגזי האפרורי, אבל פחות צהבהב, בכנפיו אין שוליים לבנים, וזנבו קצר יותר. השיר נשמע כ-"פייט-צ'ו-צ'ו, טודי-טודי-טודי".
ירגזי הכף נצפה לרוב בקבוצות קטנות של 2–6 פרטים. עונת הקינון היא בחודשי אוגוסט עד מרץ. הירגזי מקנן בחללים טבעיים ומעשי ידי אדם. הטלת הביצים מתחילה באוגוסט-אוקטובר עם תיעוד בודד ממאי 1968. הקן הוא גביע של עשבים יבשים, שיער, צמר נוצות וחומרים דומים. הנקבה מטילה 3–4 ביצים לבנות ומנוקדות באדום בגודל 19.2×14.6 מ"מ. ודוגרת עליהן 14 יום. לא ידוע על נדידה, אבל ישנה ירידה בכמות התצפיות באמצע הקיץ, אז משוער כי מתבצע חילוף הנוצות. ירגזי הכף מחפש מזון בשיחים ובעצים וניזון מחרקים. במעופו הגלי הירגזי מחליף בין טפיחות כנף קצרות ומהירות בטיפוס מעלה ואז קיפול הכנפיים בצלילה.
תפוצה ובית גידול
ירגזי הכף מצוי בדרום אפריקה, דרום נמיביה ולסוטו, בסוואנות וחורש ים-תיכוני, שדות וביצות וצוקים סלעיים. הוא מצוי בכף התקווה הטובה, ומכאן שמו. בקארו הוא מצוי בעיקר בצמחייה שיחית ובאזורים סלעיים. לאורך החוף הוא מתרחק מהסלעים וחי בצמחיות סטראנדפלד ורנוסטרפלד, ובכפרים. בלסוטו הוא מצוי בעיקר באזורים סלעיים עם צמחייה עבה וצפופה, אבל גם בערבות עשב סלעיות. טווח התפוצה של מין זה גדול (כ–795,000 קמ"ר), ולכן הוא אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח. לא כימתו את גודל האוכלוסייה, אך מעריכים כי המין לא מתקרב לסף סכנת ההכחדה על פי קריטריון גודל האוכלוסייה. מגמת האוכלוסייה יציבה, ועל כן אין ירידה מהירה דיה כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. על כן, ירגזי הכף מסווג כמין ללא חשש.
טקסונומיה
ירגזי הכף תואר לראשונה על ידי יוהאן פרידריך גמלין בשנת 1789. הסוג מלאניפרוס תואר על ידי שארל לוסיאן בונפרטה בשנת 1850. עם זאת, שנים רבות נחשב הסוג לחלק מהסוג ירגזי. מחקר משנת 2013 הראה שהמינים האפריקאיים בסוג ירגזי יוצרים קלייד עצמאי והמליץ לפצלם לסוג מלאניפרוס, כפי שביצעו גופים אחדים, בהם IUCN, ו-IOC. לעומתם, ITIS עדיין מציג את מיני הסוג מלאניפרוס בסוג ירגזי.
העץ הפילוגנטי של הסוג מלאניפרוס על פי יוהנסון ואחרים (2013):
לירגזי הכף 2 תת-מינים, כאשר הטיפוסי, M. a. afer הוא הצפוני מביניהם וחי בנמיביה ובמערב דרום אפריקה. השני, M. a. arens, שתואר בידי פיליפ קלאנסי ב-1963 הוא הדרומי וחי בדרום דרום אפריקה ובלסוטו.
Marjorie
Marjorie (מעוצב באותיות קטנות; בעברית: מרג'ורי) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום האולפן התשיעי שלה, Evermore. השיר יצא לאור ב-11 בדצמבר 2020, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום. השיר נכתב כמחווה לסבתה של סוויפט, זמרת האופרה מרג'ורי פינליי. בשיר, היא מדברת על העצות שנתנה לה ועל כך שהיא מרגישה אשמה שלא הכירה אותה מספיק. השיר מאופיין בקולות של סינתיסייזרים, כלי מיתר ודגימות משיריה של פינליי. השיר זכה לשבחים ביקורתיים רחבים, תוך מתן דגש על הרגש, המילים וההפקה שלו. מבקרים רבים בחרו בשיר כגולת הכותרת באלבום וכינו אותו כאחד משיריה הנוקבים ביותר של סוויפט.
רקע והרכב
לפני יציאת האלבום סוויפט חשפה כי הוא יכלול שיר על סבתה. השיר הופץ ביחד עם האלבום ב-11 בדצמבר 2020 כרצועה ה-13 מתוכו. היא סיפרה כי הוא נכתב על סבתה מרג'ורי פינליי, אשר הייתה זמרת אופרה והשפיעה על הרצון שלה לפצוח בקריירה מוזיקלית. פינליי נולדה בממפיס טנסי בשנת 1928 ונפטרה בשנת 2003 ברדינג, פנסילבניה.
מילות השיר בנויות בצורה של מזמור, ומדברות על דברים אשר למדה סוויפט מסבתה כמו "לעולם לא לשכוח להיות חביבה", "לעולם לא להיות כל כך פיקחת" וכולי. בנוסף לכך, הוא מתאר את תחושת הצער שסוויפט הרגישה לאחר מותה ואת תחושת האשמה על כך שלא בילתה עימה מספיק זמן. הפקת השיר מאופיינת ממוזיקת סינת'טית, תוך שנעשה שימוש בכלי מיתר, בצ'לו, בהרמוניות וביטים. בנוסף לכך, הוא משלב גם את קולות הרקע של סבתה בשירת האופרה שלה. השיר למעשה מהווה המשך לרצועה השמינית ב-Folklore, "Epiphany" אותה כתבה סוויפט על סבה, דין.
כתיבה והפקה
השיר נכתב על ידי סוויפט עצמה והולחן על ידי ארון דסנר, כאשר סוויפט כתבה את המילים שלו בשילוב הלחן של דסנר. סוויפט עצמה תרמה להלחנה שלו כאשר הביאה לדסנר את ההקלטות של סבתה, אותן הוא כלל בתוך "Marjorie". מוזיקת הגיבוי של השיר הורכבה מ-"Alvers Hi-Hat Generator"; תוכנה שפותחה על ידי המפיק ריאן אולסון, בה היה שימוש רב בשיריה של הלהקה ביג רד משין. התוכנה לוקחת כל צליל בשיר ומחלקת אותם לדוגמאות ומציבה אותם בתבניות מוזיקליות אקראיות. דסנר עבר על התבניות, בחר את החלקים המועדפים עליו, ערך ופיתח אותם ושלח אותם לסוויפט. בעקבות הקלטת השיר, הוקלטה גם "Peace", הרצועה ה-15 ב-Folklore הדוגמת את "Marjorie", כאשר ההרמוניה בגשר המוזיקלי של "Marjorie" נמצאת גם ב-"Peace".
ביקורת
אנני זאלסקי מ-The A.V. Club שיבחה את מילות השיר אותן כינתה כ"קורעות לב" ואת הפקתו של השיר אותה כינתה כ"מייסרת". מעבר לכך, היא כינתה את השיר כ"אחד מהשירים הטובים של הזמרת מתחילת הקריירה שלה ועד יציאתו של Evermore". האנה מלריאה מ-NME טענה ש"ייתכן והשיר מדבר על הצער והאשמה שחשה סוויפט בעקבות מותה של פינליי". מדליין קרון מ-American Songwriter החמיאה למילות השיר אותן כינתה כ"נשגבות" וטענה שהן משבחות את סבתה של סוויפט ומוקירות את "הדימויים החיים" שהיא מעוררת. בנוסף לכך, היא החמיאה לקליפ המילים שלו. מאורה ג'ונסטון מאנטרטיינמנט ויקלי שיבחה את השימוש בסינתיסייזרים, בכלי הנגינה ובקולותיה של סבתה וטענה כי הם מוסיפים חיים לשיר. כריס וילמן מוראייטי האמין כי "השיר ישאיר עין יבשה רק אצל אנשים שלעולם לא חוו מוות של אדם קרוב" והוסיף שנקודת השיא בו היא "קולות הרקע של סבתה של סוויפט".
אלן ג'ונסון מ-Paste שיבחה את השיר והחשיבה אותו כ"אחד משיריה הטובים ביותר של סוויפט בכל הזמנים", וכתבה כי "חוכמתה החזקה ביותר בשיר הופכת אותו לשיר המייצג ביותר מתוך אלבומה התשיעי Evermore – אלבום אינטימי ושליו". פטריק ראיין מ-USA Today כינה את השיר "כמחווה קורעת לב". קלייר שפר מרולינג סטון כינתה את השירה של סוויפט כ"מבריקה והורסת" וכ"קלאסיקה". בנוסף לכך, השוותה אותו לשיר הצדקה "Ronan" שהוציאה בשנת 2012, ואמרה שלסוויפט יש "כישרון בכתיבת הספדים" וכי לא יכלה לחשוב על שיר "שתופס בצורה כה מושלמת את הטרגדיה של אובדן יקירייך כשאת צעירה מכדי לראות את מלוא ערכם". מבקר מוזיקה מטעם Stereogum הפנה כלפי השיר ביקורת מעורבת והדגיש את השימוש בכלי נגינה שונים בו.
סטיבן תומאס ארלוויין מ-AllMusic מתח ביקורת על השימוש במוזיקה אלקטרונית בשיר ועל כך שהמוזיקה האלקטרונית לא מדגישה את הצער שחוותה סוויפט אלא עושה ההפך. ג'ון פארלס מניו יורק טיימס שיבח את הפקת השיר, ואת השימוש במכשור ובמוזיקה האלקטרונית. פונץ' ליוואנאג מ-Manila Bulletin תיאר את השיר כ"בלדה מרגשת ויפהפייה".
קליפ מילים
ביום יציאתו של Evermore, הופץ קליפ המילים הרשמי של "Marjorie" בחשבון היוטיוב הרשמי של טיילור סוויפט. הקליפ כולל תמונות וקליפים של סבתה וגם תמונות של סבתה ביחד עימה.
הצלחה מסחרית
בארצות הברית השיר הצליח להגיע למקום ה-75 במצעד הבילבורד הוט 100, ולמקום ה-16 במצעד שירי הרוק & האלטרנטיביים, שם נשאר במשך שלושה שבועות. במצעד השירים האלטרנטיביים הדיגיטליים דורג בשיאו במקום ה-18, תוך שזכה להצלחה גם במצעד שירי הסטרימינג (אלטרנטיבי). במצעד של רולינג סטון טופ 100 הגיע בשיאו למקום ה-56 והפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר מ-Evermore. במצעד בילבורד גלובל 200 הגיע בשיאו למקום ה-66, אך במצעד בילבורד גלובל ללא ארצות הברית הגיע למקום ה-129. בנוסף לכך, התברג השיר גם במצעד הסינגלים האוסטרלי ובקנדה הוט 100. במצעד הסינגלים הבריטי הגיע למקום ה-94 במצעד שירי הסטרימינג של המדינה.
פליסיטי קנדל
פליסיטי אן קנדל, CBE (באנגלית: Felicity Ann Kendal; נולדה ב-25 בספטמבר 1946) היא שחקנית יהודייה-בריטית, המופיעה בטלוויזיה ובתיאטרון. במהלך קריירה של יותר מ-45 שנה היא שיחקה במספר רב של תפקידים על הבמה ועל המסך. התפקיד שזיכה אותה בהכרה רחבה היה בדמות ברברה גוד בסדרת הטלוויזיה משנת 1975 "החיים הטובים".
ביוגרפיה
פליסיטי קנדל נולדה ב-1946 באולטון שבווריקשייר. היא הבת הצעירה של השחקן ג'פרי קנדל ושל אשתו לורה (שם נעורים לידל). אחותה ג'ניפר קנדל, שנפטרה ב-1984 בגיל 51, הייתה אף היא שחקנית.
בשנות ילדותה חיה קנדל בברמינגהם, ובגיל שבע עברה עם משפחתה להודו. אביה שניהל להקת תיאטרון, יצא עם הלהקה לסיבוב הופעות בהודו. השחקנים הופיעו במחזה שייקספירי לפני צופים מבית המלוכה, ולמחרת הופיעו באזורים כפריים לפני קהל שכלל ילדי בית ספר. כיוון שהמשפחה הרבתה לנסוע, קנדל למדה בשישה בתי ספר של "לורטו קולג'" בהודו. בגיל 17 לקתה בטיפואיד כשהייתה בכלכותה. היא עזבה את הודו כשהייתה בת 20.
קנדל ציינה שהיא עצמה לפעמים "קצרת רוח וקשה", בניגוד לדמות של ברברה, שאיתה הייתה מזוהה בעיני הציבור.
הופעת הבכורה של קנדל בתיאטרון הייתה בגיל 9 חודשים כשנישאה לבמה בהצגה "חלום ליל קיץ". ב-1967 הופיעה קנדל לראשונה בלונדון במחזה "Minor Murder".
במהלך שנות השמונים התשעים של המאה העשרים פרחה הקריירה של קנדל בתיאטרון. היא יצרה קשר הדוק עם המחזאי טום סטופארד וכיכבה בהפקות ראשונות של רבים ממחזותיו. בהם "הדבר האמיתי" (1982), "האפגוד" (1988), "ארקדיה" (1993) ו"הדיו ההודית" (1995). האחרון מבוסס על תסכית רדיו שכתב סטופארד, והתפקיד נכתב במיוחד עבורה.
ב-1989 זכתה קנדל בפרס איבנינג סטנדרד על הופעותיה במחזה "מהומה רבה על לא דבר" ובמחזה "איבנוב".
ב-2002 כיכבה קנדל במחזה "Humble Boy" מאת שארלוט ג'ונס כשהוא הועבר מהתיאטרון הלאומי לווסט אנד. ב-2006 כיכבה בהפקה מחודשת בווסט אנד של המחזה "עולמה של איימי" מאת דייוויד הר.
אנדרה ברגדולמו
אנדרה ברגדולמו (בנורווגית: André Bergdølmo, נולד ב-13 באוקטובר 1971 באוסלו שבנורווגיה) הוא כדורגלן עבר נורווגי ששיחק בעמדת הבלם. לברגדולמו 63 הופעות במדי נבחרת נורווגיה. ברגדולמו נבחר ככדורגלן השנה בנורווגיה לשנת 2002. כיום ברגדולמו הוא מאמן קבוצת הכדורגל הנורווגית קונגסווינגר מליגת המשנה הנורווגית.
פליסיטי קנדל
ביוגרפיה
ב-2009 שיחקה במחזה "The Last Cigarette" מאת סיימון גריי, וב-2010 הופיעה במחזה "Mrs. Warren's Profession" מאת ג'ורג' ברנרד שו. שתי ההצגות הועלו בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר ובהמשך בווסט אנד.
אנדרה ברגדולמו
קריירת מועדונים
ברגדולמו החל את קריירת הבוגרים בשנת 1991 בלילסטרום מליגת העל הנורווגית, בה שיחק עד לשנת 1996, והפך לאחד משחקני ההגנה הטובים ביותר בנורווגיה. בשנת 1996 עזב ברגדולמו את לילסטרום, בה צבר 119 הופעות ליגה והבקיע שישה שערים, וחתם בשורותיה של רוזנבורג, שללא עוררין הייתה הקבוצה החזקה ביותר בנורווגיה באותן שנים. ברגדולמו שיחק שלוש עונות ברוזנבורג, ובשלושתן זכה באליפויות ליגת העל הנורווגית. בשנת 1999 הוסיף ברגדולמו זכייה בגביע הנורווגי. לאחר שהציג יכולת טובה ביורו 2000 במדי נבחרת נורווגיה, נרכש ברגדולמו על ידי אייאקס אמסטרדם. ברגדולמו הפך עד מהרה לבלם הקבוע של אייאקס, שם שיתף פעולה בהגנה עם חאתם טרבלסי, כריסטיאן קיבו ופטרי פסאנן. בעונת 2001/02 זכה ברגדולמו עם אייאקס בדאבל, ונבחר ככדורגלן השנה בנורווגיה.
פליסיטי קנדל
ביוגרפיה
באוקטובר 2013 יצאה קנדל לסיור הופעות בבריטניה במחזה "Chin-Chin" יחד עם סיימון קאלו. המחזה הוא תרגום של ויליס הול למחזה "Tchin-Tchin" מאת פרנסואה בילטדו.
אנדרה ברגדולמו
קריירת מועדונים
בקיץ 2003 עזב ברגדולמו את אייאקס, וחתם בשורות בורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה, שם שיתף פעולה בהגנה עם שטפן רויטר, כריסטיאן ורנס וניקלאס ינסן. ברגדולמו לא התאקלם בדורטמונד, ובשתי עונות בקבוצה ערך 28 הופעות בלבד, ולעיתים אף ירד לשחק בקבוצת המילואים. בקיץ 2005 חתם ברגדולמו בפ.צ. קופנהגן, עמה זכה באליפות ליגת העל הדנית, והשתתף עמה בליגת האלופות בעונת 2006/07. בשנת 2007 עבר ברגדולמו לסטרומסגודסט הנורווגית, שם חתם לשנתיים. למרות זאת, פרש בשנת 2008, והמשיך לשחק כדורגל ברמות חובבניות, כאשר חתם בסורום מהליגה הנורווגית השמינית, שם שיחק מספר משחקים.
קריירה בינלאומית
ברגדולמו ערך את הבכורה במדי נבחרת נורווגיה בשנת 1997, אך לא זומן לסגל הנורווגי למונדיאל 1998. לקראת סוף שנות ה-90 הפך ברגדולמו לבלם קבוע בסגל הנורווגי, ופתח בשלושת משחקיה של נורווגיה ביורו 2000. ברגדולמו הציג יכולת מצוינת בטורניר, אך נורווגיה הודחה כבר בשלב הבתים, על אף ניצחון על נבחרת ספרד, ועל אף שספגה שער אחד בלבד, בהפסד 0–1 לנבחרת יוגוסלביה, שהתברר כקריטי מאחר שיוגוסלביה סיימה עם מספר נקודות זהה לזה של נורווגיה, וניצחון זה נתן לה עדיפות במקום השני שמעפיל לרבע הגמר. ברגדולמו המשיך לשחק בנבחרת נורווגיה באופן קבוע עד למרץ 2005, אז ערך את הופעתו ה-63 והאחרונה במדים הלאומיים.
פליסיטי קנדל
ביוגרפיה
ב-2013 כיכבה קנדל בהפקה הלונדונית של המחזה "באופן יחסי" מאת אלן אייקבורן שהוצג בתיאטרון וינדהאם. ב-2012 שיחקה בסיבוב הופעות בבריטניה ובאוסטרליה בתפקיד ג'ודית בליז במחזה "Hay Fever" מאת נואל קאוורד.
אנדרה ברגדולמו
קריירת אימון
לאחר פרישתו, מילא ברגדולמו תפקידי אימון בלילסטרום, שם שימש עוזר מאמן ומאמן נוער. בשנת 2014 חתם ברגדולמו בקונגסווינגר ששיחקה אז בליגה הנורווגית השלישית בהייררכיה. בשנת 2015 העלה ברגדולמו את הקבוצה לליגת המשנה הנורווגית.
תארים
עם רוזנבורג:
פליסיטי קנדל
ביוגרפיה
קנדל שיחקה בסדרות טלוויזיה רבות, לפני ואחרי "החיים הטובים". בין השאר הופיעה בעיבוד לרומן "הדיירת מאחוזת ויילדפיל" מאת אן ברונטה, וב-"The Woodlanders" המבוסס על רומן מאת תומאס הרדי. היא שיחקה בפרק בסדרה "ג'ייסון קינג", בסרט הטלוויזיה "הלילה השנים עשר" ובתפקיד אורח בפרק "החדקרן והצרעה" מתוך סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".
אנדרה ברגדולמו
תארים
עם אייאקס אמסטרדם:
פליסיטי קנדל
ביוגרפיה
היא הופיעה בדמות עצמה בתוכניות טלוויזיה שונות ובסרטים דוקומנטריים. ב-2010 השתתפה בעונה השמינית של תחרות הריקודים "Strictly Come Dancing" כשבן זוגה היה וינסנט סימון.
אנדרה ברגדולמו
תארים
עם פ.צ. קופנהגן:
פליסיטי קנדל
ביוגרפיה
ב-1965 השתתפה קנדל בסרט "Shakespeare Wallah" בהפקת מרצ'נט ואייבורי, שהיה מבוסס באופן חופשי על חיי משפחתה של קנדל בהודו הפוסט-קולוניאלית.
אנדרה ברגדולמו
תארים
תארים אישיים:
פליסיטי קנדל
חיים אישיים
קנדל הייתה נשואה לדרו הנלי בשנים 1968 עד 1979, ולמייקל רודמן בין 1983 ל-1990. בשתי הפעמים הנישואים הסתיימו בגירושים. לקנדל שני בנים, צ'ארלי מנישואיה להנלי, וג'ייקוב מנישואיה לרודמן. ב-1991 אחר שעזבה את רודמן הייתה לה מערכת יחסים עם המחזאי טום סטופארד שנמשכה עד 1998. מאז חזרה קנדל לחיות עם מייקל רודמן.
ג'סי ויליאמס (ספורטאי)
ג'סי דניאל ויליאמס (באנגלית: Jesse Daniel Williams; נולד ב-27 בדצמבר 1983) הוא אתלט אמריקאי, אלוף העולם (טגו 2011) בקפיצה לגובה.
פליסיטי קנדל
חיים אישיים
קנדל גדלה כקתולית. היא התגיירה כשהתחתנה בפעם השנייה. על הגיור אמרה "הרגשתי שאני חוזרת לשורשים שלי". תהליך הגיור ארך יותר משלוש שנים.
ג'סי ויליאמס (ספורטאי)
ביוגרפיה
ויליאמס נולד במודסטו שבקליפורניה. הוא למד בתיכון בראוטון שבראלי, קרוליינה הצפונית, וזכה שלוש פעמים באליפות קרוליינה הצפונית לתיכונים. בשנת 2002 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית.
פליסיטי קנדל
חיים אישיים
ב-1998 הוציאה לאור ספר זכרונות בשם "White Cargo".
ג'סי ויליאמס (ספורטאי)
ביוגרפיה
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בקינגסטון, ג'מייקה, בשנת 2002 סיים ויליאמס במקום הרביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.21 מטר. לאחר שנה עבר לאוניברסיטת דרום קליפורניה ושם השלים תוכנית לסטודנטים ספורטאים שבמסגרתה זכה באליפות המכללות באתלטיקה באולם ובאצטדיון בשנים 2005 ו-2006.
פליסיטי קנדל
פרסים
ב-1995 הוענק לקנדל תואר מפקדת מסדר האימפריה הבריטית (CBE) על תרומתה לתחום הדרמה.
ג'סי ויליאמס (ספורטאי)
ביוגרפיה
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בולנסיה, ספרד, בשנת 2008 סיים ויליאמס במקום השישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.27 מטר, ובאותה שנה ניצח במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת בייג'ינג בתוצאה של 2.30 מטר. במשחקים עצמם הוא סיים במקום 19 בתוצאה של 2.25 מטר. בתחרות שנערכה בבאנסקה ביסטריצה שבסלובקיה בפברואר 2009 קבע את שיאו האישי בקפיצה לגובה באולם, 2.36 מטר.
אלוף עולם
בשנת 2011 זכה ויליאמס באליפות ארצות הברית באתלטיקה ביוג'ין, אורגון, בקובעו שיא אישי של 2.37 מטר. באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית, אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה עם תוצאה של 2.35 מטר, לפני אלכסיי דמיטריק מרוסיה (2.35 מטר) וטרוור בארי מאיי בהאמה (2.32 מטר). הוא האמריקאי הראשון שזכה בתואר זה מזה 20 שנה.
אף שבמבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון סיים ויליאמס במקום הרביעי בלבד, שאינו מקנה מקום בנבחרת לאולימפיאדה, הוא השיג את הקריטריון האולימפי מוקדם יותר אותה שנה לאחר שזכה בתחרות בניו יורק בתוצאה של 2.36 מטר, בעוד שניק רוס, שסיים במקום השלישי, לא השיג קריטריון זה. משום כך, נבחר ויליאמס לסגל האולימפי האמריקאי ללונדון. במשחקים עצמם הוא סיים במקום תשיעי בתוצאה של 2.25 מטר.
המינהל לביטחון המדינה (יוגוסלביה)
המינהל לביטחון המדינה (בסרבית: Служба државне безбедности; בקרואטית: Služba državne sigurnosti; במקדונית: Служба за државна безбедност; בסלובנית: Služba državne varnosti), היה ארגון המשטרה החשאית ביוגוסלביה הקומוניסטית. הוא היה ידוע בעיקר בראשי התיבות UDBA, שמקורם בשמו המקורי של הארגון בשפה הסרבו-קרואטית: Uprava državne bezbednosti " ("מינהל ביטחון המדינה"). ראשי התיבות SDB (סרבית) או SDS (בקרואטית) שימשו רשמית לאחר שינוי שם הארגון ל"שירות ביטחון המדינה". בעשורים האחרונים לקיומו הורכב משמונה ארגוני משטרה חשאית עצמאיים למחצה - אחת לכל אחת משש הרפובליקות הפדרליות של יוגוסלביה ושתיים למחוזות האוטונומיים - שפעילותם תואמו על ידי המטה הפדרלי המרכזי בבירה, בלגרד.
אף על פי שהוא פעל באיפוק רב יותר מאשר סוכנויות המשטרה החשאית במדינות הקומוניסטיות של מזרח אירופה, ה-UDBA היה בכל זאת כלי שליטה שרבים חששו ממנו. נטען כי ה-UDBA היה אחראי ל"חיסול" עשרות אויבי מדינה בתוך יוגוסלביה ובעולם (הערכות טוענות לאחריות על כ-200 התנקשויות וחטיפות). על פי החשדות הארגון היה מעורב בחיסול מנהיגי האוסטאשה אנטה פאבליץ' ווייקוסלאב לובוריץ' (ארגנטינה ובספרד), לרצח הסופר הקרואטי ברונו בושיץ' והסופר הסרבי דראגישה קשיקוביץ', אם כי יש להבחין בין פושעי מלחמה לבין אלו שנרצחו או חוסלו מסיבות פוליטיות.
עם התפרקות יוגוסלביה, הרפובליקות הנפרדות המשיכו להקים סוכנויות משטרה חשאית משלהן, בעוד שירות ביטחון המדינה של יוגוסלביה שמר על שמו מתקופת ה-UDBA ופורק רק בשנת 2002, עת הוחלף על ידי סוכנות הביון והביטחון של סרביה.
משימות
UDBA היוותה חלק מרכזי בשירותי הביון היוגוסלביים מ-1946 עד 1991, והייתה אחראית בעיקר לביטחון הפנים של המדינה. לאחר 1946 ה-UDBA עבר שינויים ביטחוניים ומודיעיניים רבים והופקד על מאבק בכנופיות פשע; הגנה על הכלכלה; הקומינפורם ושאיפות בירוקרטיות. ב-1945 וב-1946, למשל, ה-UDBA אורגנה למחוזות. ב-1950, כאשר בוטלו היחידות המנהליות-טריטוריאליות, אורגנה UDBA מחדש. בתקופה זו הפעילות המודיעינית והביטחונית התרכזה פחות במודיעין ויותר בנושאי ביטחון פנים. הושם דגש על קולקטיביזם, אחווה, הרמוניה חברתית, נאמנות וסובלנות כלפי בעלי דעות שונות. חריגה ממערכת ערכים זו הפכה לבעיה מיידית עבור שירותי הביטחון.
מאוחר יותר הוקטן השימוש בכוח וכשהחל תהליך "ביזור כוח העם" עברו שירותי המודיעין והביטחון ארגון מחדש נוסף במטרה לבזר את הכוח ולהגביר את האפקטיביות. במליאת הוועד המרכזי ביולי 1966 האשימה ההנהגה הפוליטית את הארגון במניעת רפורמות לקראת ניהול עצמי. כתוצאה מכך, המינהל בוזר, צומצם כוח האדם שלו (במיוחד ברמה הפדרלית) והוקמו ועדות בקרה. הוצאו תקנות חדשות, המחזקות את היוזמה העצמאית של שירותי הביטחון הממשלתיים של שש הרפובליקות היוגוסלביות והפרובינציות האוטונומיות. הארגון נשלל מתפקידי ביצוע והופקד על זיהוי ומניעת פעולות עוינות. בהמשך הועבר הארגון לאחריות משרד הפנים וכבר לא היה גוף עצמאי.
אאורה השקעות
אאורה השקעות בע"מ (באנגלית: .Aura Investments Ltd) היא חברה ישראלית, העוסקת ביזום ובנייה למגורים ובנדל"ן מניב. אאורה היא חברה ציבורית ומניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב. מניית החברה כלולה במדד תל אביב SME60.
הקמת החברה
אאורה נוסדה בשנת 1992 בשם "אאורה השקעות מחקר ופיתוח בע"מ", על ידי היזם בועז משעולי, ממייסדי חברת קומברס, ועסקה תחילה בהשקעות הון סיכון בחברות הזנק בתחום ההיי-טק. בינואר 1993 ביצע הנפקה ראשונה לציבור של מניות בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
ההשקעה העיקרית של החברה הייתה בחברת פאנדטק (Fundtech), שפיתחה תוכנה המאפשרת העברת כספים אלקטרונית בין מוסדות פיננסיים, בעיקר חדרי עסקאות של בנקים, לצורך חיבורם לרשתות סליקה רשת Swift העולמית. פאנדטק הייתה אחד החברות הראשונות בישראל שפעלו בתחום הטכנולוגיה הפיננסית וזכתה להצלחה רבה. בפברואר 1998 ביצע הנפקה ראשונה לציבור של מניות בבורסת נאסד"ק לפי שווי של 100 מיליון דולר. ביום המסחר הראשון שלה זינקה בכ-40%. כעברו שלושה חודשים ביצע הנפקה בה גייסה 60 מיליון. חברות נוספות בהם השקיעה היו, חברת המכשור הרפואי ורסמד (Versamed), חברת טכימג' (TechImage), ופרנדלי רובוטיקס (Friendly Robotics) יצרנית מכסחות הדשא האוטומטיות רובומו (Robomow).
בפברואר 1999 שונה שם החברה לשמה הנוכחי – "אאורה השקעות בע"מ".
כניסה לתחום הנדל"ן
החל משנת 2005 החלה החברה לעסוק בתחום הנדל"ן ועד לשנת 2008 מימשה החברה את כל השקעותיה בתחום ההיי-טק. החברה החלה לעסוק בייזום והקמה של מרכזים מסחריים ובנייה למגורים ברומניה, ושותפויות בפרויקטים בתחום הבנייה למגורים בישראל. לצורך כך החלה לגייס הון באמצעות הנפקת איגרות חוב בבורסה. באותה עת נכנס הקבלן ויזם הנדל"ן יוסף צאליח לשותפות בחברה, והחזיק 25% ממניות אאורה. החברה רכשה קרקעות להקמת פרויקטים למגורים בערים בוקרשט, פיאטרה ניאמץ ובראשוב, ובסך הכל יזמה 7 פרויקטים ברומניה והונגריה, של כ-3,550 יחידות דיור. בהיקף ההשקעה צפוי של כ-1.7 מיליארד שקל. בנוסף הקימה 7 מרכזים מסחריים והודיעה שבכוננותה להקים, עם שותפים, 30 עד 20 מרכזי קניות ברחבי רומניה בהיקף השקעה כוללת של יותר מ-300 מיליון דולר.
בישראל הקימה "אאורה השקעות" חברת בת בשם "אאורה ישראל" בשותפות עם יעקב אטרקצ'י, ששימש בעבר כמנכ"ל החברה הממשלתית החברה לפיתוח אזור לוד-רמלה ובעליה של חברת "ס.י אבן יזמות", חברה הפעילה בתחום ייזום פרויקטים למגורים. אטרקצ'י שימש כמנכ"ל החברה והחזיק 40% מהמניות שלה. בשנת 2008, ביקשה "אאורה השקעות" להנפיק את חברת "אאורה ישראל" בבורסה לפי שווי שוק של 150 מיליון שקל, אך התוכנית לא יצאה לפועל.
בעקבות המשבר הכלכלי העולמי בשנת 2008, והמשבר החריף שפקד את שוקי הנדל"ן במזרח אירופה, נכנסה החברה לקשיים. החברה לא יכלה לעמוד בתשלומים לבעלי איגרות החוב שלה. שהיקף החוב הכולל שהחזיקו היה כ-230 מיליון שקל, ועומד לפדיון עד 2015. שמתוכם הייתה אמורה לשלם כ-60 מיליון שקל עד פברואר 2010. למרות זאת, בסוף שנת 2009 נכנסה להשקעה גם בניו יורק, שרכשה עם שותפים בניין דירות. בנוסף חתמה על עסקה בה הקצתה לקבוצת משקיעים בראשות נפתלי מנדלוביץ, מנכ"ל מכללת מגמות ללימודי שוק ההון, כ-11.5% ממניות החברה, ששוויין אז היה כ-20.6 מיליון שקל. תמורת איגרות חוב של החברה בהיקף של 27.5 מיליון שקל ערך נקוב, ששווי השוק שלהן היה באותה עת 18.56 מיליון שקל.
בשליטת יעקב אטרקצ'י
בדצמבר 2011, אישר בית המשפט המחוזי בתל אביב את בקשת אאורה להקפאת הליכים, עקב החובות לבעלי איגרות החוב, וחוב לבנקים של 200 מיליון שקל. עם זאת חברת הבת "אאורה ישראל" קיבלה הערכת שווי של 234 מיליון שקל.
במאי 2012, הושלמה רכישת השליטה בחברה על ידי יעקב אטרקצ'י באמצעות חברת " ס.י. אבן יזמות" והוא החזיק כ-84% ממניות החברה באותה עת. הרכישה נעשתה במסגרת הסדר נושים בו עברה השליטה בחברה מידיהם של בועז משעלי ויוסף צליח אל יעקב אטרקצ'י תמורת 3.5 מיליון שקל לקופת הנושים, והתחייבות להזרמת 35 מיליון שקל לחברה. במסגרת ההסדר עברה גם חברת הבת "אאורה ישראל" לבעלותה המלאה של "אאורה השקעות". אטרקצ'י מינה את חבר הכנסת לשעבר מטעם הליכוד, מיכאל קליינר, לתפקיד יושב ראש החברה. ב-2017 הוחלף בתפקיד בידי חבר הכנסת לשעבר דוד ראם, גם הוא חבר הליכוד.
לאחר רכישת השליטה בידי אטרקצ'י, החלה החברה להתמקד בפרויקטים של בניה למגורים בישראל. בין השאר במיזמים של ההתחדשות עירונית על ידי פינוי בינוי ותמ"א 38 תיקון 2 (הריסה ובניה מחדש). החברה גם חתמה על הסכם לאספקת שירותי עריכת דין עם משרדה של סיגל אטרקצ'י, אשתו של יעקב אטרקצ'י, תמורת עמלות של 1.5% מחוזי המכר שנחתמו בידי החברה. בסך הכל שולמו לה בין השנים 2012 ל-2018 כ-36 מיליון שקל. בשנת 2015, חברת הייעוץ אנטרופי המליצה למשקיעים המוסדיים בחברה להתנגד להסכם באספת בעלי המניות, מכיוון שלא בוצע הליך תחרותי הולם לאספקת שירותים משפטיים. אך ההסכם אושר בכל זאת. באוגוסט 2019, קנסה רשות ניירות ערך את החברה בסכום של 200 אלף שקל, עקב גילוי חסר על התשלומים בדיווחי החברה.
פעילות
תחום הפעילות המרכזי של החברה הוא ייזום, תכנון והקמת פרויקטים של בניה למגורים ולהשכרה בישראל. החברה מעורבת במספר פרויקטים רחבי היקף של פינוי בינוי, בין השאר: ביהוד מנהלת החברה שלושה פרויקטים של פינוי בינוי בהיקף של 2,000 יחידות דיור, בירושלים בהיקף של 1,000 יחידות דיור, ברמת השרון הקימה 630 יחידות בפינוי בינוי ובתל אביב. בעיר לוד מקימה החברה מספר פרויקטים, באתרים בהם היה מעורב בעלי החברה יעקב אטרקצ'י בעבר כמנכ"ל החברה הממשלתית "החברה לפיתוח אזור לוד-רמלה", בנייה על קרקע חקלאית של המושבים אחיסמך ובן שמן, ופרויקט לשיקום מרכז לוד, בו קיבל אישור להכפיל את אחוזי הבנייה.
סופי ארטוס
סופי ארטוס (נולדה ב-1971) היא במאית, תסריטאית ומפיקת קולנוע ישראלית.
ביוגרפיה
סופי ארטוס נולדה בצרפת. בגיל 26 עלתה לישראל. בוגרת תואר שני בחוג לקולנוע וטלוויזיה מאוניברסיטת תל אביב.
שירות ביטחון המדינה (יוגוסלביה)
שירות ביטחון המדינה (בסרבית: Служба државне безбедности, Služba državne bezbednosti; בראשי תיבות СДБ / SDB או РДБ / RDB) או פשוט ביטחון המדינה (בסרבית: Државна безбедност, Državna bezbednost; ראשי תיבות ДБ / DB), הייתה סוכנות הביון והביטחון במשרד הפנים של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה שמטרתה הייתה להגן על המדינה מפני איומים פנימיים ופעלה כגוף לענייני ביטחון פנים, סיכול ריגול ואיסוף מודיעין.
היסטוריה
השירות הוקם במרץ 1991 לאחר פירוק המינהל לביטחון המדינה (UDBA). הגוף פורק ביולי 2002, עת הוחלף בסוכנות הביון והביטחון הסרבית (BIA) ב-1 באוגוסט 2002.
כוחות מיוחדים
על פי כתב האישום בסדרת המשפטים בבית הדין הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר (ICTY), הכוחות המיוחדים של יוגוסלביה, הידועים גם כ- Yugoslav Paramilitaries, הוקמו בחשאי על ידי שירות הביטחון או בסיועו. בין אלה היו משמר המתנדבים הסרבי (הנמרים של ארקן), יחידת המבצעים המיוחדים (הכומתות האדומות) ויחידת העקרבים, כולם הואשמו במעורבות ברצח עם בשנות ה-90. רשמית, היחידה למבצעים מיוחדים שולבה בשירות ביטחון המדינה לא לפני 1996.
מפרה
מפרה (בפורטוגזית: Mafra ) היא עיר ורשות מקומית במחוז ליסבון, בחוף המערבי של פורטוגל, כ-40 קילומטרים צפונית-מערבית לליסבון. בשנת 2011 התגוררו ברשות 76,685 תושבים, בשטח של 291.66 קילומטרים רבועים. מבחינה מנהלית מחולקת הרשות המקומית ל-11 קהילות אזרחיות (פרגזיה).
היא ידועה בעיקר בזכות הארמון הלאומי המפואר של מפרה שנרשם כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. הארמון הלאומי מפרה, שנבנה בסגנון הבארוק, נתן השראה גם לחתן פרס נובל הפורטוגלי, ז'וזה סאראמאגו, לכתוב את הרומן שלו "דברי ימי מנזר". נקודות עניין נוספות ברחבי הרשות כוללים את Tapada Nacional de Mafra, שמורת ציד וטבע סגורה, ושמורת הגלישה העולמית של אריסיירה (Ericeira), השנייה בעולם.
היסטוריה
השרידים הארכאולוגיים הקדומים ביותר שהתגלו במפרה מתוארכים ליישוב מוקדם של אזור זה בתקופה הנאוליתית. בסיישוסה (Seixosa), בפרגזיה אנקרנאסאו (Encarnação), באזור שהיה פעם חוף, התגלו שרידים ארכאולוגיים מהתקופה הפלאוליתית, המעידים על נוכחות אנושית בין העתיקות ביותר שהתגלו באירופה. שרידים אנושיים דומים התגלו לאורך החוף של סאו ז'וליאו (São Julião), כולל תלוליות צדפים שנוצרו על ידי קהילות בתקופה המזוליתית בפרגזיה קארבויירה (Carvoeira). אף על פי שרבים מהשרידים הללו התגלו שקועים לאורך החוף, הם תוארכו לשנת 7,000 לפני הספירה. בתקופת הנאוליתית (5,000 לפני הספירה), החלו להופיע הקהילות הראשונות של חקלאים-רועים, שהתיישבו בקבוצות קטנות במקומות הניתנים להגנה אסטרטגית. בין המקומות אתרים באיגרז'יה נובה (Igreja Nova), כגון פנדו דו לשים' (Penedo do Lexim, נחשב לנקודה חשובה בהבנת היישובים האיבריים בתקופה הנאוליתית והכלקוליתית), שהיו מיושבים במהלך החלק האחרון של התקופות הנאוליתית, הכלקוליתית והברונזה. מבנים נוספים באזור מהתקופה הנאוליתית, שכבר לא קיימים היום, כוללים את טירת שליירוש (Castelo de Cheleiros) או דולמנים, ששמם נותר ההוכחה היחידה לקיומם, כמו אנטאש-אזואיירה (Antas-Azueira) ואנטאש-גרדיל (Antas-Gradil). בנוסף לפנדו דו לשים', גם בסחה דו סוקוחו (Serra do Socorro) ובטיטואריה (Tituaria), יש קברים מהתקופה הכלקוליתית.
כמעט בכל הפרגזיות נמצאו מצבות, מזבחות, קברים, מטבעות, כדים, קרמיקה וזכוכית מהתקופה הרומית. אלה מתוארכים למאה הראשונה והרביעית, כולל הדרך הרומית המחברת את סינטרה לפניש, שחוצה את מפרה, דרך שליירוש, מפרה, אריסיירה, פאסו דה איליאש (Paço de Ilhas) וסנטו דומינגוש דה פאנגה דה פה (S. Domingos da Fanga da Fé, שם השתמרו חלקים מהדרך). בשליירוש ובקארבויירה יש שני גשרים שנבנו על ידי הרומאים. אחד מהם, הגשר בסנטו איזידורו (Santo Isidoro, כמו גם חלק בן 100 מטרים של הדרך) שהיה חלק מהדרך סינטרה-פניש, הוא השתקפות של האזורים שעברו רומניזציה. מפרה הייתה מרכז חקלאי חשוב בתקופת הכיבוש הרומי. אנתרופולוגים גילו מטבעות רומיים מתקופת אוגוסטוס קיסר (27 - 14 לפנה"ס), קלאודיוס (41 - 54) ומגנוס מקסימוס (383 - 388). אף על פי שלא ברורה חשיבותו של האזור בתוך אוליסיפו, ייתכן שהגידולים החקלאיים תרמו ליישובה במהלך התקופה. שיווק יין, שמן וירקות התאפשר לאורך הדרך ולאורך נהרות שליירוש, איליאש וספארוז'ו, שאפשר היה לשיט בהם עד ימי הביניים.
האזור היה תחת שלטונם של הוויזיגותים המאה ה-5 עד הגעתם של המורים המוסלמים בשנת 711, אבל נותרו שרידים מועטים מתקופה זו. כתובת שנחשפה בכנסיית הקהילה של שלירוש, אפריז באלקאינסה (Alcainça) וקבר פאלו-נוצרי, המותאם כדרגש בתוך קינטה דה קוחדורה (Quinta da Corredoura) במפרה הם העדויות היחידות של עם זה.
סביר מאוד להניח שהאזור העירוני הבנוי של מפרה היה פעם קהילה מבוצרת, כאשר אזור רואה דאש טסדייראש (Rua das Tecedeiras) הוא הדוגמה הטובה ביותר לחומות שעדיין קיימות. גבולות הטירה, שנבנתה על היישוב הנאוליתי, שיושב מחדש ברציפות עד תקופת הברזל, והשתרע על כל אזור "וילה וליה" (Vila Velha). יער צפוף שהתקיים עד המאה ה-20 באזור זה, הגן על היישוב מפני רוחות.
ממלכה
אף על פי שמפרה הייתה כבושה בידי המורים עד 1147, אז נכבש האזור על ידי אפונסו אנריקש, שרידים מהכיבוש המורי הם נדירים. יש השערה שרבות מהכנסיות היו פעם מסגדים, כמו כנסיית מאטריס (Matriz) של שליירוש, כנסיית סנטו אנדרה (Santo André) וכנסיית סחה דו סוקוחו. מקור שם המקום (מפרה) אינו ברור, אך התפתח מווריאציות של מפרה (Mafara, 1189), מלפורה (Malfora, 1201) ומאוחר יותר מפורה (Mafora, 1288). יש טוענים שהשם התפתח מהמילה הערבית חופרה (حفرة), שפירושה בור, טענה שהופרכה על ידי הערביסט דייוויד לופס. העיירה, למעשה, ממוקמת על גבעה, עם שני נקיקים (ריו גורדו וריו דוש קורוש) המגבילים את השטח סביבה.
ב-1189/1190 נתרם הכפר על ידי המלך סנשו הראשון לבישוף של סילבש, דון ניקולאו. היישוב קיבל את ה (Foral, כתב אמנה מלכותי) הראשון שנה לאחר מכן. פוראלים ניתנו לשליירוש ב-1195, לאריסיירה ב-1229 ולווילה או גרדיל (Vila ao Gradil) ב-1327.
בתקופת המנואלינית רבים מהפוראלים הוענקו מחדש, במיוחד לאחר המאה ה-11 וה-15. בין השנים 1513 ל-1516, המלך מנואל הראשון העניק פוראל חדשים למפרה, אריסיירה ושליירוש, ובשנת 1519, העניק פוראל לאנשרה דוש קאבלירוש (Enxara dos Cavaleiros), תוך אישור פוראל לגרדיל. במהלך הרפורמות המנואליניות, העיריות שקיבלו פוראלים אלה בנו עמודי קלון או נדרשו לשפץ את הסמנים המנהליים שלהם. במפקד האוכלוסין של 18 בספטמבר 1527, היו כ-191 תושבים, מתוכם רק ארבעה זוגות התגוררו בתוך הכפר. תקופת שלטונו של מנואל הראשון הייתה מכרעת בהשפעה על האדריכלות הדתית של האזור; היא קיימות ברבות מהכנסיות. הפרטים האדריכליים הללו ניכרים בפתחים, בתקרות מקומרות ובמזרקות הטבילה. סמלים של כוח שיפוטי, סמנים אלה הפכו ללוחות להודעות, פקודות, ולאחר מכן שופצו, הוצבו מחדש או אבדו עם הזמן.
כאשר בשנת 1717 החל המלך ז'ואאו החמישי בבניית ארמון מפרה, שתוכנן על ידי האדריכל הראשי של הממלכה הייתה מפרה בקושי כמה כפרים שהצטופפו סביב המונומנט. התקופה התאפיינה גם בבניית גן (בפורטוגזית: Jardim do Cerco) והקמת פארק הציד המלכותי (בפורטוגזית: Tapada de Mafra). פרויקטי בנייה נמשכו לאורך תקופת שלטונם של המלכים ז'וזה הראשון (בנייתו והשלמתו של ארמון מפרה), ז'ואאו השישי (פנים הארמון) ופרננדו השני (העיצוב מחדש של הגן Jardim do Cerco). עם זאת, ויליאם בקפורד (William Beckford), שכתב באוגוסט 1787, ציין שמפרה לא מעוררת עניין, והיא לא יותר מאשר נוף של כמה גגות בתים בינות ההרים.
במהלך המאה ה-19 החלה האוכלוסייה לגדול סביב הארמון, אך זו נותרה בדרך כלל קהילה כפרית (היבט שיימשך עד המאה ה-20). לז'וזה מאנז'נש (José Mangens) הייתה דעה דומה על מפרה ב-1936 בכתבה על רואה דוש ארסיפשטרש (Rua dos Arcipestres) הישנה הוא ציין: "...מפרה לא מציעה שום דבר מעניין ונראית יותר כמו כפר עם בקתותיו והשערים ההרוסים שלו, חצר אחורית טיפוסית, מוגנת בפחים ישנים... ".
בשנת 1887 נוסד בית הספר לחיל רגלים ולפרשים (בפורטוגזית: Escola Prática de Infantaria e Cavalaria) ושנה לאחר מכן, הוקם מטווח ירי בשמורת הציד, שלימים פקד אותו המלך קרלוש חובב הירי.
רפובליקה
ב-5 באוקטובר 1910, ארמון מפרה היה גם הזירה לפרק של המהפכה הרפובליקנית שהתרחשה בליסבון. המלך מנואל השני, מלך פורטוגל נמלט מההפיכה בליסבון, מצא מקלט ולן לילה אחד בארמון מפרה. למחרת הוא נטש את הארמון, ונסע עם אימו וסבתו במכונית לחוף פראיה דוס פשקדורש באריסיירה, שם חיכתה להם היאכטה המלכותית דונה אמליה שהובילה אותם לגיברלטר ולגלות. מאוחר יותר באותו החודש, ב-20 באוקטובר, התאספה קבוצת מלוכנים חמושים בכלי נשק בכיכר דון ז'ואאו החמישי, משם הלכו לבית הספר לחי"ר (בפורטוגזית: Escola Prática de Infantaria), התבצרו במנזר, וחתכו את חוטי הטלפון וכבלי טלגרף. המרד דוכא בקלות על ידי הצבא וגרם לכליאתם של מאות אנשים בבתי הכלא המקומיים.
ב-1911 הוקם בית הספר לרכיבה Depósito de Remonta e Garanhões שהוחלף מאוחר יותר בבית הספר הצבאי לרכיבה על סוסים (בפורטוגזית: Escola Militar de Equitação) ב-1950, ושבע שנים מאוחר יותר, המרכז הצבאי לחינוך גופני, רכיבה על סוסים וספורט (פורטוגזית: Centro Militar de Educação Física, Equitação e Desportos). כיום, הוא ממשיך לתפקד כמרכז הצבאי לחינוך גופני וספורט (בפורטוגזית: Centro Militar de Educação Física e Desportos), מאז 1993, ב-Largo General Conde Januário ובבית הספר לחי"ר (בפורטוגזית: Escola Prática de Infantaria) במנזר מפרה.
גאוגרפיה ואקלים
שטח הרשות הררי מאוד, מגובה פני הים (לאורך החוף) עד ל-430 מטר ב-Cabeço de Manique (רכס הרי מונטמורו). השטח מכוסה גבעות וחרוטים געשיים, שרידי התפרצויות עתיקות, מחורצים ברשת צפופה של נתיבי מים שיצרו עמקים. העמקים הגדולים ביותר הם אלה התואמים את הנהרות הגדולים ביותר, ומציגים מדרונות נמוכים מאוד כמעט בכל הרחבה שלהם. עם זאת, מרבית הנהרות והנחלים ברשות יצרו מדרונות תלולים בשיפוע של יותר מ-30%. אזורי המדרונות הללו הם בעיקרם מיוערים.
האקלים מושפע מהאוקיינוס והוא גשום כשבממוצע יורדים 500 ל-700 מילימטרים משקעים בשנה מתפרסים על 75 עד 100 ימי גשם בשנה, המשתנים בהתאם לקרבה לחוף ולגובה. התפלגות החודשים ביחס למשטר הגשמים חושפת 7 חודשים גשומים (אוקטובר עד מרץ) וחמישה חודשים יבשים יחסית (אפריל עד ספטמבר). הטמפרטורה הממוצעת של האזור היא 15 מעלות צלזיוס. לחות האוויר נשארת גבוהה לאורך כל השנה, אך במיוחד במהלך הקיץ ולאורך החוף. הערך השנתי של הלחות היחסית בעירייה הוא בסביבות 80%. ערפילי בוקר הם תופעה נפוצה לאורך החוף בקיץ.
תחבורה
את הרשות המקומית מפרה משרתת רשת כבישים הכוללת כבישים ארציים (EN8, EN9, EN116 ו-EN247) וכבישים עירוניים משניים, המאפשרים גישה לעיריות טוחש ודרש, סינטרה, לורש, סובראל דה מונטה אגראסו וליסבון. בנוסף, משרתים את הרשות הכביש המהיר A8 (ליסבון-ליריה), והכביש המהיר A21, ששיפרו את תנועת הנוסעים והמסחר, וכתוצאה מכך, את התפתחות האזור.
תחבורה ציבורית מופעלת על יד כמה חברות עם שירותים ברחבי הרשות.
רשת הרכבות, המשרתת את Linha do Oeste (הקו המערבי), עם תחנות במפרה (Mafra-Gare) ובמלוויירה, המספקות שירותי נוסעים ומטען בין עירוניים ואזוריים (המטענים מטופלים בעיקר ממלווירה).
ערים תאומות
למפרה ברית ערים תאומות עם:
ארג'ון סימן 2
הנעה
הטנק מונע בידי מנוע דיזל בהספק של 1500 כוחות סוס, המאפשר לטנק נסיעה בשטח במהירות של 67 קמ"ש. לטנק טווח פעולה של 500 ק"מ ובנוסף, ישנה אפשרות להוסיף מכלי דלק בירכתי הטנק, במטרה להגדיל את טווח הפעולה. כמו כן, הטנק יכול לצלוח נהרות רדודים ללא הכנה מוקדמת.
מיגון
שמו של שריון הטנק הוא "Kanchan" ("זהב"). שריון זה הוא שריון מורכב ומודולרי, דבר המאפשר החלפה מהירה של חלקים פגועים בשדה הקרב. לטנק גם פלטות בזוקה להגנה על המזקו"ם. השריון עצמו משופע, עם דגש על הצריח, במטרה להעניק הגנה מקסימלית, וכמו כן, בחלקים מהטנק יש מיגון ריאקטיבי, במטרה להגן מפני איומי מטען חלול.
בנוסף, ישנם פלטות מיגון נוספות בגחון הטנק, להגנה מקסימלית מפני מטעני גחון וישנם מדוכות עשן בצדי הצריח למטרות מיסוך והטעייה של נשק מונחה לייזר. הארג'ון סימן 2 גם נמוך באופן יחסי לטנקים מקבילים, דבר המגדיל את שרידות הטנק.
חימוש ובקרת אש
לטנק תותח 120 מ"מ היורה תחמושת מגוונת, בנוסף לטיל הלהט שניתן לשיגור מתותח הטנק. לטנק גם מקלע כבד 12.7 מ"מ (0.5 אינץ') ומקלע בינוני בקוטר 7.62 מ"מ.
מערכת בקרת האש של התותח היא מערכת דיגיטלית מודרנית ומתקדמת, שפותחה בשיתוף עם אלביט מערכות. המערכת מייצבת ומכוונת את התותח באופן אוטומטי. בנוסף לכך, לתותחן מד טווח לייזר, מערכת ראייה פנורמית המאפשרת גם ראיית לילה, מערכת דימות תרמי ומערכת זיהוי עמית-טורף.
רפי ברקוביץ'
רפאל (רפי) ברקוביץ' (ברקו) (נולד ב-1958) הוא ראש המרכז למחקר גרעיני שורק. קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. בשירותו הצבאי היה מפקד וטייס קרב בחיל האוויר.
רכבת 15:17 לפריז
רכבת 15:17 לפריז (באנגלית: The 15:17 to Paris) הוא סרט קולנוע אמריקאי בבימויו של קלינט איסטווד. הסרט מבוסס על אירועי הפיגוע ברכבת בצרפת באוגוסט 2015. בסרט מגלמים את עצמם שני החיילים האמריקאים וחברם הסטודנט, שהשתלטו על המפגע ומנעו אירוע רב נפגעים.
רפי ברקוביץ'
ביוגרפיה
ברקוביץ' נולד בישראל, בנם של חנה וארתור ברקוביץ', ניצולי השואה. למד בבית הספר אורט רמת גן במגמת מכניקה עדינה. ביולי 1976 התגייס לחיל האוויר וסיים קורס טיס ב-1978 במגמת קרב. באוקטובר 1980 נבחר להשתתף בקורס ההסבה הראשון של מטוסי ה-F-16 פייטינג פלקון שנקלטו בחיל. ב-28 באפריל 1981 רשם את הפלת הבכורה העולמית של מטוס ה-F-16, כאשר במהלך פטרול בשמי לבנון הפיל מסוק מי-8 של חיל האוויר הסורי בסמוך לשדה התעופה ריאק. במהלך מלחמת לבנון היה מדריך בבית הספר לטיסה ובהצבת חירום נלחם כטייס קרב בטייסת 117, טייסת F-16 בבסיס רמת דוד. ב-10 ביוני השתתף בקרב אוויר באזור אגם קרעון, הוא הפיל שני מטוסי מיג 23 ומטוס מיג 21 של חיל האוויר הסורי. בהמשך שירותו פיקד על טייסת 253, טייסת מטוסי F-16, כולל במהלך מלחמת המפרץ. פיקד על טייסת 69, טייסת מטוסי F-4 פנטום שעסקה במשימות צילום אוויר. תקופת פיקודו התקצרה עקב אירוע בטיחותי. לאחר מכן שירת כראש מחלקת אמצעי לחימה במטה חיל האוויר. השתחרר משירות הקבע ב-1999. הוא המשיך לשרת במילואים כטייס קרב עד 2012 ולאחר מכן כמדריך במגמת קרב בבית הספר לטיסה עד סוף 2018.
רכבת 15:17 לפריז
עלילה
הסרט עוקב אחר שלושה חברי ילדות אמריקאים, מהתבגרותם המשותפת בקליפורניה ועד שנקלעו לפיגוע הטרור ברכבת Thalys שהייתה בדרכה מאמסטרדם לפריז. השלושה שהו בחופשה באירופה במהלך אוגוסט 2015, כשטרוריסט אסלאמי החל לתקוף ולירות בנוסעים ברכבת בה נסעו, בשיתוף עם נוסעים אחרים השתלטו השלושה על המחבל תוך סיכון חייהם.
רפי ברקוביץ'
ביוגרפיה
לאחר שחרורו כיהן כראש אגף במשרד הביטחון. בשנים 2007 עד 2012 כיהן כמנכ"ל חברת הצורפים. בתפקידו הבא כיהן כסמנכ"ל בכיר במטה הוועדה לאנרגיה אטומית. בנובמבר 2015 מונה למנהל המרכז למחקר גרעיני - שורק.
רכבת 15:17 לפריז
הפקה
התסריט לסרט עובד על ידי דורותי בלייסקל, על בסיס הספר "The 15:17 to Paris: The True Story of a Terrorist, a Train, and Three American Heroes", שכתבו סטון, סדלר וסקרלטוס בעזרתו של הסופר ג'פרי סטרן.
אבירן לרר
אבירן לרר הוא קצין בדרגת אלוף-משנה, אשר בתפקידו האחרון כיהן כמפקד מרום. כיום מכהן כסגן מפקד עוצבת האש.
רכבת 15:17 לפריז
הפקה
הבמאי קלינט איסטווד החליט ללהק לדמויות הראשיות את גיבורי האירוע האמיתי.
רפי ברקוביץ'
ביוגרפיה
ברקוביץ' בעל תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה מהפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
אבירן לרר
ביוגרפיה
לרר התגייס לצה"ל, והתנדב לשייטת 13. השלים את הכשרת מסלול הלוחם בשייטת, ויצא לקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לשייטת ושימש בה במספר תפקידי פיקוד, בהם, מפקד פלגה בשייטת 13 עד שנת 2016. בשנת 2016 מונה למפקד פלגת ההדרכה בשייטת 13. ב-19 באוגוסט 2020 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד מרום והוא סיים את כהונתו באוקטובר 2022. ב-22 בנובמבר 2021 הוחלט על מינויו לסגן מפקד עוצבת האש.
רכבת 15:17 לפריז
הפקה
הפצת הסרט החלה בארצות הברית ב-9 בפברואר 2018.
מרגינוצפליה
מרגינוצפליה (פירוש השם: "ראשים בעלי שוליים") היא ענף של דינוזאורים בעלי אגן דמוי עוף צמחוניים שנודעו בגולגולות העבות ובעלות השוליים שלהן. הם הופיעו בסוף תור היורה אך הגיעו לשיאם רק בקרטיקון עליון. הם כוללים שתי תת-סדרות בולטות: פכיצפלוזאוריה (בעלי גולגולת עם פדחת עבה) וצרטופסיה (בעלי מקור תוכי, גולגולת עם עטרת עצם ובקרב הצרטופסיים גם קרניים). המאפיין שלהם הוא גולגולת עבה בעלת "מדף" עצם (שנראה כמו שוליים) בחלק האחורי של הגולגולת. מדף זה התפתח לעטרה בקרב הנאו-צרטופסים. הם התחילו כהולכים על שתיים אך הגדולים שבהם עברו להליכה על ארבע רגליים.
מיון
הקליידוגרמה הבאה מבוססת על Butler ועמיתיו, 2011
יש לציין שהענף Coronosauria כולל את המשפחה Ceratopsidae (צרטופסיים).
אדריכלות מוגולית
אריכטקטורה מוּגוּלית (מפרסית: مغل, מבוטא "מוּרוּלית") היא סגנון אדריכלות אשר התפתח בקרב המוגולים מאמצע המאה ה-16 ועד המאה ה-19 בתחומה של האימפריה המוגולית ששלטה בהודו. סגנון אדריכלות זה התפתח והתעצב במהלך שנות שלטונה של האימפריה תחת מנהיגיה השונים, והוא שואב ממספר מקורות בהם – ארכיטקטורה אסלאמית, ארכיטקטורה פרסית וארכיטקטורה הינדית, כמו גם ממקורות חוץ-אסלאמיים.
באבור (1483–1530), מייסד האימפריה המוגולית, כבש את הודו בשנת 1526. הוא נולד כצאצא לשושלת הטימורית שהתבססה במרכז אסיה, ומוצאו השפיע רבות על חזון הבנייה האדריכלי שלו בעת ביסוס האימפריה. אולם רק שני דורות אחריו, תחת שלטונו של אכבר הגדול, החל להתעצב ולפרוח סגנון האדריכלות המוגולי, אשר את שיא פריחתו נהוג לציין תחת שלטונו של שאה ג'האן שבנה את המבנה המוגולי המפורסם ביותר – הטאג' מאהל. סגנון האדריכלות המוגולי מאופיין בתבנית צורה אחידה הכוללת סימטריה מושלמת, כניסות קמרון מקושתות, אולמות גדולים, כיפות עגולות גדולות, צריחי מסגד צרים, ועיטורים עדינים.
סגנון האדריכלות המוגולית התפתח מן המרכז החוצה באופן מושכל, כאשר מדיניות פוליטית, ואידאולוגיה תרבותית מהוות נדבך מכריע באופן התגבשותו. השליט אינו אחראי לבדו על הבנייה מחוץ לאזורים מאוכלסים, אלא האצולה הגבוהה, העשירה והמשכילה אחראית לבנייה באזורים עליהם היא חולשת. בנייה זו הייתה כמעט תמיד בסגנון אדריכלות מוגולי אך גם שיקפה טעם וסגנון מקומי, תוך ניסיון לאזן בין הרצון לביטוי של מסורת מקומית, יחד עם הצורך לרצות על השליט כדי לזכות בכבוד ובטובות הנאה מצד השלטונות. מבני ציבור, כגון מסגדים, מקדשים, ארמונות וגנים, שימשו הן כסמלים לנוכחות וסמכות והן כמשקפים ערכים תרבותיים וחברתיים שנוצקו תחת שלטונם של המוגולים.
תקופת באבוּר והוּמאיוּן
על מנת לבסס את שלטונו ולהעניק הכשר לתפקידו כשולט תחת נס האסלאם בנה באבור מבני דת ומסגדים. בנייה דומה נמשכה גם תחת שלטונו של הומאיון, יורשו של באבור. הומאיון לא התאפיין בהצלחה פוליטית, ובמהלכה של תקופת שלטונו לא נצפו מפעלי בנייה מוגולית מרשימים. אולם, במהלך תקופה זו ובייחוד בהמשך, הלכה וגדלה חשיבות המבנה הארכיטקטוני של הארמון המוגולי. במהלך שלטונם של באבור והומאיון נעשו ניסיונות להטמיע בהודו את הסגנון האדריכלות הטימורי שרווח במרכז אסיה. ניסיונות אלו אומנם לא צלחו, אך עקרונות הסגנון יושמו בהמשך על ידי המנהיגים יורשי האימפריה.
תקופת אכבר
בעוד שבאבור מזוהה כמייסד האימפריה, אכבר, נכדו, מזוהה כמבסס האימפריה. מגמה זו ניתן לזהות גם באמצעות הפריחה האדריכלית המאפיינת את תקופת שלטונו (1556–1605). תחת הנהגתו נכבשו שטחים רבים שאבדו בזמן שלטונו של אביו הומיאיון, והממשל המוגולי הגיע לכדי בשלות והפך לכוח מכריע ובעל עוצמה צבאית ופוליטית. מתקופתו ועד נפילתה של האימפריה המוגולית, עשייה אומנותית ואדריכלית הייתה קשורה קשר הדוק עם אידאולוגיה פוליטית, דת ומלוכה.
קבר הומאיון
קבר הומאיון הוא דוגמה נוספת לאדריכלות מוגולית מובהקת. מתחם הקבר משלב את אדריכלות הבניין המוגולית עם אדריכלות הנוף של גני הצ'אר באאה. את מבנה הקבר בנה אכבר כמאוזולאום לזכר אביו הומאיון. בניית הקבר הושלמה ב-1571 וערכה כתשע שנים. ניכרים במבנה המאפיינים האדריכליים המוגולים – מבנה הקבר שוכן במרכז, בנוי בצורה סימטרית מושלמת, עטור צריחי מינרט וכיפות דמויות פקעת, וסביבו גני הצ'אר באאה המחולקים באופן סימטרי על ידי תעלות מים. גנים אלו, שנועדו לשקף עיקרון של שלמות, מתוכננים בקפידה ובתבנית סימטרית, ונועדו ליצור בבואת גן עדן בה שוכנים השליטים לאחר מותם. בשני צדי המאוזולאום תעלות מים היוצרות אשליה של הופעה והיעלמות. מראה זה נועד להעלות בצופה פסוקים מהקוראן המתארים נהרות שזורמים מתחת לגנים של גן העדן. קבר הומאיון, על מבנהו וגניו, הפך למודל לחיקוי ולסטנדרט לבניית מבני קבר של שליטים מוגולים, ובמקרים מסוימים אף של האצולה הגבוהה גם כן. בהמשך אף שימש השראה לבניית הטאג' מאהל.