cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ברברה קינגסולבר
ביקורת
המבקר לי סיגל כינה את קינגסולבר אמנית "כתיבת אסונות" מעל לדפי הניו ריפבליק, ואמר עליה כי היא מציעה "רק מראית עין של טוב לב כתחליף לאמנות כנה". כמו כן אפיין אותה בתור "כותבת קלה, הומוריסטית, מיומנת, ודביקה שהועלתה לדרגת הכותבים הפוליטיים הגדולים של דורנו".
קינגסולבר נחשפה לקיתונות של ביקורת פוליטית בעקבות טור דעה שכתבה עבור הלוס אנג'לס טיימס כנגד הפלישה האמריקאית לאפגניסטן.
שמחה רז
שמחה רז (נולד בב' באלול תרצ"א, 15 באוגוסט 1931) הוא סופר, יליד ירושלים, בן למשפחת רקובר ונכד למשפחת מנדלבוים, מהמשפחות הנכבדות בירושלים.
ביוגרפיה
שמחה רז נולד כשמחה זלמן רקובר, לרב חיים רקובר ולחנה מלכה, בתו של רבי שמחה מנדלבוים.
את השכלתו התורנית הרחבה רכש בישיבת מרכז הרב בירושלים. שירת כקצין דת בחטיבת גולני. נמנה עם סגל המרצים במרכז ההסברה ועיריית ירושלים. במשך שנים רבות ערך תוכניות ספרותיות ברשות השידור, גלי צה"ל וערוץ 7, והוא משתתף קבוע במרבית הבימות הספרותיות בישראל.
במשך כעשרים שנה שימש כמנכ"ל ברית עברית עולמית, ולאחר מכן יצא בשליחות הפדרציה הציונית לקייפטאון בדרום אפריקה, שם שימש במשך ארבע שנים כמנהל המחלקה לחינוך ולתרבות וכמנהלו של ועד החינוך היהודי בקייפטאון. בשנת תשמ"ט (1989) הוענק לו פרס ראש הממשלה ליצירה.
אחיו הם הרב ברוך רקובר, אב"ד חיפה ומחבר ספר 'ברכת אליהו' על ביאור הגר"א, ופרופסור נחום רקובר, משפטן, מומחה ומחבר ספרים בתחום המשפט העברי וחתן פרס ישראל ליצירה תורנית. אחיותיו: נעמי, נישאה לרב ישעיהו הדרי; וביילא ורחל, נישאה לפרופ' משה ימר.
בתו אסתר ז'יטניצקי, היא שופטת בית משפט השלום לענייני משפחה ברמת גן.
שמחה רז פרסם כעשרים ספרים, רובם ספרי ביוגרפיות וליקוטים אמרות, פתגמים ואגדות. ספרו המפורסם ביותר הוא סיפור חייו של הרב אריה לוין ואמרות שלו, "איש צדיק היה". כרך המשך של הספר נקרא "צדיק יסוד עולם".
בדצמבר 2020 הודיע שר ההשכלה הגבוהה והמשלימה זאב אלקין כי רז הוא מהזוכים בפרס שר ההשכלה הגבוהה והמשלימה לתרבות יהודית על מפעל חיים ועל תרומה משמעותית בתחום התרבות היהודית בישראל לשנת תש"פ, 2020.
ב-2021 הוכר כיקיר ירושלים.
רוטומה
רוטומה (באנגלית: Rotuma) הוא שטח אוטונומי של פיג'י הכולל את האי רוטומה וכמה איונים בקרבתו. קבוצת האיים היא מקום משכנה של קבוצה אתנית קטנה אך מיוחדת המוכרת כקבוצת מיעוט באוכלוסייתה של פיג'י, הידועה בתור "רוטומנים" (Rotuman). אוכלוסייתה של קבוצת האיים מנתה 2,002 תושבים במפקד 2007, אך רבים מבני העם הרוטומני חיים מחוץ למולדתם, בעיקר באיים אחרים בפיג'י ומספרם הכולל מגיע לכ-10,000 איש.
גאוגרפיה
קבוצת איי רוטומה שוכנת 646 ק"מ מצפון לסובה בירת פיג'י. אורכו של האי רוטומה עצמו הוא 13 ק"מ, רוחבו 4 ק"מ ושטחו הכולל הוא 43 קמ"ר. האי מחולק לחלק מזרחי גדול ולחצי אי בחלקו המערבי, המחוברים ביניהם במצר יבשה צר שרוחבו 230 מטרים בלבד. לאורך חופי המפרצים שמצפון ומדרום למצר היבשה משתרעות שוניות אלמוגים צפופות וביניהן קיימים מעברים שדרכם יכולות סירות לעבור.
היסטוריה
הבלשנות ההיסטורית רואה את מקורו של העם הרוטומני בפיג'י. שפתם של הרוטומנים היא תת-קבוצה של הלשונות של מערב פיג'י, אך בשפתם של הרוטומנים קיימות לא מעט מילים השאולות מהשפות הפולינזיות, דבר המרמז על קשר מאוחר יותר עם סמואה וטונגה.
ההיסטוריה הרוטומנית שבעל פה מעידה על כך שהמתיישבים הראשונים הגיעו מסמואה. זמן קצר לאחר מכן גל הגירה נוסף הגיע מטונגה. מאוחר יותר מתיישבים נוספים הגיעו מטונגה ומקיריבטי. בשנות החמישים והשישים של המאה ה-19 תבע הנסיך של טונגה מא'אפו את הריבונות על רוטומה ושלח נציגים מטעמו לשלוט על האי.
התקופה הקולוניאלית
מיסיונרים מתודיסטים מטונגה הגיעו לרוטומה ב-1842 ולאחריהם הגיעו ב-1847 מיסיונרים קתולים. עימותים בין שתי הקבוצות, בנוסף ליריבויות בין ראשי השבטים של רוטומה, הובילו למעשי איבה שכתוצאה מהם פנו ראשי השבטים ב-1879 לבריטניה בבקשה להסתפח אליה. ב-13 במאי 1881, שבע שנים לאחר שפיג'י הפכה למושבה בריטית, סופח האי רוטומה לבריטניה. תאריך זה מצוין עד היום כ"יום רוטומה".
דמוגרפיה
אף על פי שבאופן רשמי רוטומה הוא חלק מפיג'י מאז 1881, התרבות הרוטומית קרובה יותר לזו של איי פולינזיה שבמזרח, בעיקר לטונגה, סמואה, ואליס ופוטונה. עקב חזותם הפולינזית ועקב שפתם הייחודית, קיבלו הרוטומנים מעמד של מיעוט מוכר בפיג'י. רוב בני העם הרוטומני (9984 איש על פי המפקד של 2007), חיים במקומות אחרים בפיג'י, בעוד ש-1953 מתוכם מתגוררים באי. התרבות הרוטומנית נחשבת לשמרנית והיא משמרת את מנהגיה לנוכח השינויים המתבקשים מהמגע עם העולם החיצון. ב-1985 הצביעו 85% מתושבי האי במשאל עם נגד פתיחת האי לתיירות, זאת מתוך דאגה מהשפעתם של התיירים המערביים. בשתי הזדמנויות בלבד עגנו ספינות תענוגות במימי האי במהלך שנות השמונים.
ארגון חברתי
האי רוטומה מחולק לשבע נפות על בסיס שבטי שבראש כל אחת מהן עומד ראש שבט. ראשי השבטים והנציגים הנבחרים של הנפות מרכיבים את מועצת האי. הנפות מחולקות בעצמן לבתי אב (ho'aga) שמהווים קבוצת עבודה. כל ראש נפה וחלק מראשי בתי האב נושאים בתואר חברתי בנוסף לאנשים אחרים שלא נושאים בתפקיד רשמי אף על פי שמצופה מהם לסייע לראשי הנפות וראשי בתי האב בתפקידי ההנהגה. התארים החברתיים מוענקים בהצבעה שבטית לכל החיים.
באירועים רשמיים ניתן כבוד לבעלי התפקידים הללו, לאנשי דת, לפקידי ממשלה ולאורחים חשובים. בטקסים מוגש להם האוכל בסלים מיוחדים. בחיי היומיום של הכפר אין להם זכויות יתר מיוחדות. המדרג החברתי לא מבוסס על עושר או שליטה במשאבים, אך ההשקעה בדיור משופר ובקניית כלי רכב יצרו פערים חברתיים נראים לעין ברמת החיים.
ולדימיר לויטן
ולדימיר סמוילוביץ' לויטן (ברוסית: Владимир Самойлович Левитан) (1 במאי 1918 – 2 בספטמבר 2000) היה טייס ואלוף הפלות (לזכותו הפלת 20 מטוסי אויב) יהודי בצבא האדום במלחמת העולם השנייה. גיבור ברית המועצות.
קורות חיים
ולדימיר לויטן נולד בכפר ז'רבץ (כיום נמצא הכפר בתחומי מחוז זפוריז'יה של אוקראינה) במשפחה יהודית ענייה. למד בבית ספר יסודי ולאחר מכן בבית הספר מקצועי. עבד כמסגר במפעל. בשנת 1937 התגייס לצבא האדום. הוכשר כטייס בבית ספר לתעופה צבאית בעיר סבסטופול. שירת ביחידת מטוסי יירוט בעיר נובוסיבירסק. לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות הועברה יחידתו למחוז קרסנודר.
באוקטובר 1941 הועברה יחידתו לחזית הדרום. לויטן, שהטיס את מטוס יירוט פוליקרפוב I-16, השתתף בקרבות בלימה באזור העיר טגנרוג, בהמשך השתתף בקרבות להגנת העיר רוסטוב על הדון. במהלך הקרבות מטוסו הופל פעמיים כתוצאה מאש מן הקרקע. בפברואר 1942 השיג לויטן את ניצחונו האווירי הראשון, כאשר הפיל מטוס איטלקי מדגם מאקי C-200. במאי 1942 עברה יחידתו לאזור חרקוב, שם נתנה חיפוי אווירי למתקפה הסובייטית. לאחר כישלון ההתקפה נסוג לויטן עם יחידתו עד לפאתי קווקז. באוגוסט 1942 הועברה היחידה, בה שירת לויטן, מהחזית אל העורף הסובייטי לצורך רענון והצטיידות מחדש- מטוסי פוליקרפוב I-16 שלה הוחלפו במטוסי LAGG-3. לויטן מונה לסגן מפקד טייסת.
בינואר 1943 חזרה יחידתו של לויטן (אשר בינתיים מונה להיות מפקד טייסת) לחזית. הטייסת בפיקודו השתתפה בליווי מפציצים לתקיפת יעדים קרקעיים במהלך המתקפה הסובייטית באזור נהר קובן. הטייסת לא רק ליוותה מפציצים, אלא גם השתתפה בתקיפות. על אומץ ליבו בקרבות אלו עוטר בעיטור הדגל האדום.
בקיץ 1943 הועברה יחידתו של לויטן לאזור קורסק. מטוסי היחידה הוחלפו ללאבוצ'קין La-5. ביולי-אוגוסט 1943 השתתף לויטן בקרב קורסק, כאשר התפקיד העיקרי של הטייסת שלו הוא חיפוי לכוחות הקרקע המתגוננים מפני המתקפה הגרמנית. על אומץ ליבו ועל מעשי הגבורה במהלך קרב קורסק עוטר לויטן בעיטור הדגל האדום השני שלו ובעיטור קוטוזוב מדרגה שלישית נפטר ב-2 בספטמבר 2000 ונקבר בבית העלמין בעירו.
שיקגו ברס
שיקגו ברס (באנגלית: Chicago Bears - "הדובים") היא קבוצת פוטבול אמריקאית מליגת ה-NFL שבסיסה בעיר שיקגו שבמדינת אילינוי.
במהלך שנות קיומה זכתה הקבוצה ב-9 אליפויות (8 אליפויות טרום איחוד ה-NFL וה-AFL, ובסופרבול אחד), יותר מכל קבוצה אחרת, מלבד הגרין ביי פאקרס. הברס היא אחת משתי הקבוצות המקוריות היחידות שנותרו מאז הקמת ה-NFL (השנייה היא אריזונה קרדינלס). נכון ל-2016 שווי הקבוצה מוערך ב-2.7 מיליארד דולר, מה שמציב אותה במקום השמיני מבין קבוצות הפוטבול המקצועניות.
היסטוריה
בשנות ה-30 ובשנות ה-40 של המאה העשרים זכתה הקבוצה ב-7 תארים נוספים, וב-1963 זכתה באליפות האחרונה שלה תחת הלס כמאמן. ב-1967 הוא פרש מאימון אך המשיך לשמש בתפקידים ניהולים עד מותו ב-1983. לאחר מותו הפכה בתו ויקטוריה לבעלת השליטה בקבוצה, בעלה מונה למנכ"ל ובנה לנשיא המועדון; המשפחה מחזיקה נכון ל-2008 ב-80% מהמניות.
ב-1985 זכתה הקבוצה בסופרבול הראשון בתולדותיה, זאת תוך כדי הצגת דומיננטיות על כר הדשא, בייחוד בצד ההגנתי; הקבוצה סיימה את העונה הסדירה במאזן של 15 ניצחונות והפסד בודד, והביסה את ניו אינגלנד פטריוטס בסופרבול בתוצאה של 46-10. הקבוצה של 1985 נחשבת לאחת הקבוצות הטובות בהיסטוריה של הליגה.
הברס לא הצליחו להעפיל לסופרבול נוסף עד 2006, אז הפסידו בגמר לאינדיאנפוליס קולטס בתוצאה 29-17.
רוג'ר מור
סר רוג'ר ג'ורג' מור (באנגלית: Roger George Moore; 14 באוקטובר 1927 – 23 במאי 2017) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי. תפקידיו הנודעים היו סיימון טמפלר, הדמות הראשית בסדרת הטלוויזיה המלאך, והדמות הראשית בסדרת סרטי ג'יימס בונד.
ביוגרפיה
מוּר נולד בלונדון שבאנגליה, בגיל 15 נטש את התיכון והחל לעבוד בתור מאייר מתלמד בחברת אנימציה ב-1943. לאחר מכן שירת ביחידת בידור של הצבא הבריטי בגרמניה בתום מלחמת העולם השנייה והחל לשחק בסרטים בשנות הארבעים המאוחרות.
מור התמחה באולפן אנימציה גם לאחר סיום לימודיו התיכוניים, אולם פוטר לאחר שעשה טעות בעבודה על שקפים בעת הכנת סרט. הבמאי בריאן דזמונד הרסט ליהק אותו לראשונה בסרט "קיסר וקלאופטרה" משנת 1945. לאחר מכן הוא אף מימן למור את הלימודים ב. מור למד שם במשך שלושה סמסטרים. לקראת תום מלחמת העולם השנייה גויס ל.
היגר לארצות הברית בשנת 1953 ושיחק במספר סדרות טלוויזיה. הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 1954 בסרט "הפעם האחרונה שראיתי את פריז". בשנת 1962 קיבל הכרה בינלאומית לאחר שכיכב בסדרה "The Saint" (נקראה בישראל "המלאך "), המבוססת על ספריו של הסופר הבריטי לסלי צ'רטריס, במשך 7 שנים.
חיים אישיים
בשנת 1946, בגיל 19, נישא לדורן ואן סטיין (Doorn Van Steyn), מחליקה על הקרח ושחקנית, שלמדה עמו ב. סטיין הייתה מבוגרת ממנו בשש שנים. בני הזוג התגוררו עם משפחתה. לימים נישאה סטיין לישראלי והשתקעה עמו בישראל. ב-1952 פגש את הזמרת דורותי סקוירס, וכעבור שנה הוא התגרש מאשתו והתחתן איתה. ב-1961, בזמן שצילם באיטליה, נטש מור את סקוירס לטובת השחקנית לואיסה מאטיולי, והוא גר איתה עד לנישואיהם ב-1969. למור בת ושני בנים ממאטיולי: הבן גאופרי הוא גם שחקן, ובעלים של מסעדה בלונדון, הבת, דבורה מור ביצעה הופעת אורח בסרט למות ביום אחר. מור ומאטיולי התגרשו ב-1993. לאחר מכן נישא מור לכריסטינה טאולסטרופ הדנית.
ב-1993 עבר מור בהצלחה ניתוח נגד סרטן הערמונית.
שימש כשגריר יוניסף מאז 1991 ועד למותו. היה מעורב בהפקת ווידאו אינפורמטיבי עבור PETA. היה ידוע כתומך של המפלגה השמרנית הבריטית.
נפטר בשנת 2017 ממחלת הסרטן.
קישורים חיצוניים
בעקבות מותו:
כנסיית יאן מנפומוק
כנסיית העלייה לרגל של יאן מנפומוק (צ'כית Kostel svatého Jana Nepomuckého) בגבעת זלנה הורה (Zelená Hora) שבעיר הצ'כית ז'דאר נאד סאזבו (Žďár nad Sázavou), באזור הגבול שבין בוהמיה למוראביה, היא יצירת המופת האחרונה של יאן סנטיני אייכל, שהיה אדריכל צ'כי ששילב בין הבארוק הבורומינסקי לבין אלמנטים גותיים בבנייה ובקישוטים.
היסטוריה
ב-1719 הורה הארכיבישוף של פראג לחקור את שרידיו של הקדוש הנוצרי יאן מנפומוק לאחר שהתברר כי לשונו של יאן שרדה בשלמותה, דבר המעיד על היותו אדם קדוש. כתוצאה מכך יאן מנפומוק זכה לפרסום רב, ובעיקר במנזר הציסטרציאני שבז'דור נאד סוז'בו. מנזר זה מילא את מקומו של המנזר בזלנה הורה שנהרס במהלך המלחמות ההוסיטיות, היכן שיאן קיבל את חינוכו המוקדם. נזירים מזלנה הורה הקימו את המנזר החדש. וצ'לב ויימלובה, שהיה אחד ממעריציו של יאן מנפומוק ושימש בתפקיד אב המנזר בין 1705 ל-1738, החליט לבנות כנסייה לכבודו של יאן מנפומוק.
מטרתה של הכנסייה הייתה לשמש כאתר עלייה לרגל. העבודות החלו בשנת 1719, שלוש שנים לפני שמעמדו של יאן כקדוש נוצרי זכה לאישור הסופי. האדריכל שהופקד על הבנייה היה יאן סנטיני אייכל, שעבד עבור אב המנזר על מגוון פרויקטים מאז 1706. שני האנשים שיתפו פעולה בעיצוב הכנסייה, והתבססו בין השאר על המשמעות הסמלית של לשונו של יאן מנפומוק, ועל המשמעות הנומרולוגית של הספרות 5 ו-3 (יאן מנפומוק מת בגיל 53).
הכנסייה קודשה ב-16 במאי 1720 למרות שבנייתה לא הסתיימה, כיוון שתאריך זה היה יום המרטירדום של יאן מנפומוק. בנייתו של החלק העיקרי הסתיימה ב-1721, ושנה אחת לאחר מכן קודשו הרהיטים והקישוטים בטקס נוסף. אולם, בניית הקלויסטרים והמבנים המשניים הסתיימה רק ב-1727. בשנים שלאחר מכן הוספו אלמנטים שונים כגון המזבח הראשי והמזבח המשני, דוכן דרשה, ומספר פסלים.
הכנסייה שימשה כאתר עלייה לרגל חשוב עד לביטול המנזרים ב-1784. השימוש בה נמשך מאז, ובמהלך המאה ה-19 החלו להשתמש בקלויסטר כבית קברות.
תיאור
הכנסייה, ביחד עם הריהוט שעוצב על ידי סנטיני עצמו, ידועה בשל מאפייניה הגותיים והסימבוליות המורכבת שלה, שהיו חריגים ביחס למקובל באותה תקופה. בנימוקי ההכרזה של אונסק"ו נאמר כי מטרתם של היחסים בתוכניתו של סנטיני הייתה "יצירת מציאות מרחבית עצמאית", כאשר "המספר 5 דומיננטי במתאר ובפרופורציות" של הכנסייה. לדוגמה, בקלויסטר יש 10 קווים מעגליים הנפגשים במרכז הכנסייה, ולפיהם נקבע המיקום של הקפלות והשערים. לצד החיצוני של הכנסייה יש מראה של גוף אנכי מרכזי המעוצב בצורת כוכב מחומש. המורפולוגיה של הצד החיצוני איננה מורכבת, והאלמנטים הגותיים עשויים מסטוקו, כך שהרושם הראשוני של גאומטריית המבנה הבסיסי מתחזק. לפתחי הפורטיקו והחלונות יש קמרונות מחודדים ומסגרות פסים פשוטות, המפשטים את האלמנטים הגותיים.
הרושם העיקרי של פנים הכנסייה הוא של פאר רב וכיווניות כלפי מעלה. חלל הכנסייה מחולק לשני חלקים על ידי הגלריה שבסיס הקמרון. החלל המרכזי מתחלק לחמש גומחות, ארבע מתוכן מופרדות זו מזו על ידי מחיצות אופקיות, כאשר המזבח הראשי נמצא בגומחה החמישית והמזרחית ביותר.
רוב הריהוט המקורי של הכנסייה השתמר מאז בנייתה, והוא כולל בין השאר את המזבח הראשי שתוכנן על ידי סנטיני ומייצג את הגעתו של יאן מנפומוק לגן עדן, וכן את ארבעת המזבחות הצדדיים שתוכננו גם כן על ידי סנטיני ומייצגים את ארבעת האוונגליסטים.
נבחרת סרי לנקה בכדורגל
נבחרת סרי לנקה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של סרי לנקה. הנבחרת הייתה ידועה כ"נבחרת ציילון בכדורגל" עד לשנת 1972, אז שונה שמה של ציילון לסרי לנקה.
נבחרת זו נחשבת לאחת החלשות ביותר ביבשת אסיה והסיבה היא ככל הנראה חוזקו של ענף הקריקט בסרי לנקה, על חשבון הכדורגל.
אל-חרם
אל-חרם (בערבית: الحرم) היה כפר ערבי על חוף הים התיכון, כ-10 ק"מ צפונית ליפו, שנבנה סביב מסגד סידנא עלי ולעיתים אף מכונה על שמו. תושבי הכפר נמלטו ממנו בעת מלחמת העצמאות. רוב אדמות הכפר צורפו לשטח העיר הרצליה והמועצה המקומית כפר שמריהו.
תושבי הכפר היו מוסלמים ברובם, וכלכלתם התבססה על חקלאות ודיג. המשפחות הגדולות בכפר היו משפחת אל-מסרי ומשפחת אל-כרים. בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 נקנו מהאפנדי של אל-חרם חלק ניכר מאדמות הכפר על ידי קהילת ציון אמריקאית. על אדמות אלה (ועל אדמות כפרים שכנים, כמו אג'ליל) הוקמו היישובים הרצליה, רשפון וכפר שמריהו.
בשנת 1944 מנה הכפר כ-520 נפש ושטחו כלל 3,320 דונם. בשנת 1945 היו שייכים 4,745 דונם משטחי הכפר לגורמים יהודיים שרכשו שטחים לשם הרחבתם של היישובים לידו. ב-1948, בעת מלחמת העצמאות, חששו תושבי הכפר לחייהם למרות הקשרים הטובים עם שכניהם היהודים, ולאחר כיבוש יפו נמלטו התושבים מהאזור והתמקמו בעיקר בטייבה ובכפר מוקיבלה בכוונה לשוב לביתם עם תום המלחמה. חלקם הועברו למחנות פליטים מעבר לקו הירוק. על-פי עדויות של כמה מהמתיישבים הראשונים בהרצליה, התושבים היהודיים הגיעו לכפר ושוחחו עם תושביו לפני פרוץ המלחמה, בשיחה נאמר כי היהודים מתחייבים לשמור על שלומו של הכפר וכי לתושבי אל-חרם אין כלל מקום לדאגה, אולם לאחר מספר תקיפות שביצעו ההגנה והאצ"ל באזור, עזבו התושבים הערבים את הכפר. לאחר תום המלחמה לא התירה להם ממשלת ישראל לחזור לבתיהם. רוב תושבי הכפר וצאצאיהם נותרו בטייבה ומוקיבלה.
במרץ 1949 הוקמה בתחומי הכפר הנטוש מעברה ששמה הרשמי היה "רשף", על שם חורבות אפולוניה (רשפון-ארסוף) הסמוכות, התושבים היו עולים יוצאי מזרח אירופה. המקום נודע גם בשמות "מעברת סידנא עלי", "מעברת נוף ים" או "סידני עלי", בשנת 1952 צורפה המעברה להרצליה וכיום זה חלק משכונת "נוף-ים" בהרצליה. אדמות הכפר הועברו לשטח העיר הרצליה והמועצה המקומית כפר שמריהו. כיום רבים מבתי הכפר הרוסים, ועל חלקם נבנו חלק מבתי התושבים היהודיים. מסגד סידנא עלי, שהיה במרכז הכפר, נותר על תלו ולימים שוקם וחזר לתפקד כמסגד פעיל. בית הקברות של הכפר פרוץ ומוזנח.
טלוויזיה ניידת
טלוויזיה ניידת או טלוויזיה סלולרית היא טלוויזיה הנצפית על גבי מכשיר כף יד קטן או נייד. השידורים יכולים להתבצע על גבי תקני שידור רגילים (כדוגמת DVB-T), או באמצעות פורמטים מיוחדים לשידור טלוויזיה ניידת, או באמצעות תקשורת סלולרית. תכונות נוספות לצפייה כוללות הורדת תוכניות טלוויזיה ופודקאסטים מהאינטרנט ואחסון תוכניות לצפייה מאוחרת. הצפייה בשידורים אלו יכולה להיות בתשלום, או כצריכה של שירות הניתן באופן חופשי לציבור.
טלוויזיה ניידת בישראל
בדצמבר 2006, השיקה חברת פרטנר שירות טלוויזיה ניידת תחת המותג OboxLive TV, הכולל כ-50 ערוצים אשר רובם משדרים קליפים רצף קליפים מעגלי ומוגבל ומקצתם ערוצים חיים, בין היתר ערוץ 2, CNN, אל ג'זירה וערוצים בשפה הרוסית. השירות כלל לוח שידורים דיגיטלי.
בפברואר 2008, הושקה גרסה חדשה של OboxLive TV הכוללת ממשק משופר וכ-100 ערוצים מהארץ והעולם. בשנת 2014, חברת פרטנר השיקה שירות טלוויזיה ניידת חדש תחת המותג Orange 4GTV, הכולל ערוצי HD.
במאי 2009, השיקה חברת פלאפון שירות טלוויזיה ניידת תחת המותג Super TV, הכולל ערוצים חיים כמו ערוץ 2, ערוץ 10, CNN, אל ג'זירה, HOT בידור ישראלי, ספורט 5. בנוסף לערוצים, השירות כולל גם ספריית VOD ולוח שידורים דיגיטלי.
לחברת סלקום היה שירות טלוויזיה ניידת תחת המותג "סלקום TV".
הערות שוליים
Mobile TV DVB sobre IP Mobil TV 手機電視
הפיגוע באיתמר (2002)
הפיגוע באיתמר (2002) התרחש בליל חמישי, י"א בתמוז ה'תשס"ב (20 ביוני 2002). במהלכו פרץ מחבל ביריות לבית משפחת שבו באיתמר בסביבות השעה 21:00, רצח את אם המשפחה ושלושה מבניה, ופצע שני ילדים נוספים. בקרב עם המחבל נהרג גם מפקד כיתת הכוננות במהלך ניסיונו לחלץ את הנפגעים.
הפיגוע
המחבל הגיע לאיתמר בשעה 21:00 לערך ופרץ את הגדר ההיקפית. הוא עבר ליד בית שנראה לו ריק ונכנס לבית משפחת שבו (ככל הנראה מהדלת האחורית למטבח). המחבל רצח ביריות את אם המשפחה (בת 40) ואת שלושת בניה:  (בן 15),  (בן 12) ו (בן 5). במהלך הלחימה באירוע נפצעו שני ילדים נוספים - אביה (בת 13) ועשהאל (בן 9).
כיתת הכוננות של היישוב הוקפצה למקום לאחר שנשמעו קולות הירי. היא הייתה הראשונה שיצרה מגע עם המחבל וניסתה לחלץ את הנפגעים. יוסף טויטו (בן 31), אב לחמישה, שהיה מפקד כיתת הכוננות, נהרג כשנורה על ידי המחבל, שהתבצר בבית, בעת ניסיון החילוץ. הכוח הצבאי הראשון בזירה היה החפ"ק של מ"פ ב' מגדוד 275 (שריון, מילואים - שפרץ לבית תוך כדי לחימה במחבל) ובהמשך כוחות נוספים של הגדוד ומחטמ"ר שומרון.
כוחות של צה"ל ומג"ב כיתרו את הבית, כוח של ימ"ס שומרון הגיע למקום, חבר למ"פ השריון ונכנסו ביחד ללחימה בתוך המבנה. הלחימה נמשכה כשעה ובמהלכה חילצו הלוחמים את עשהאל הפצוע שהסתתר בארון באחד החדרים, בהמשך הלחימה זיהה לוחם הימ"ס הקדומני את בת המשפחה אביה מסתתרת מתחת למיטת ההורים בחדר שבו התבצר המחבל. הלוחם ביקש ממנה לצאת לכיוונו, זינק ומשך אותה החוצה ברגע בו המחבל ירה לכיוונה והציל אותה בפעולתו. המחבל ניסה להימלט מהבית דרך חלון האמבטיה וחוסל לאחר קרב קצר בחצר הבית.
במהלך ההשתלטות נפצעו שני לוחמים. כתוצאה מחילופי האש עלה הבית בלהבות, ורק לאחר שכובתה האש נמצאה גופתו של ילד נוסף שלא נמצאה בזמן שהימ"ס סרקו את הבית. הפצועים פונו באמבולנסים לבית החולים תל השומר.
במשך התנהלות הקרב הורו כוחות הביטחון לתושבי היישוב להסתגר בבתים. אבי המשפחה, בועז, לא נפגע כיוון שלא היה בבית בעת חדירת המחבלים, ושני ילדיו הנוספים, יריב ועטרה, לא נפגעו אף הם.
לאחר סיום הקרב בתוך המבנה המשיכו כוחות גדוד המילואים לסרוק את שכונות היישוב, וביחד עם גששים, נציגי שב"כ וחבלני המשטרה ביצעו מרדף על העקבות וסייעו במעצר מפעילו של המחבל בכפר עוורתא וחשודים נוספים והסגרת חגורת נפץ בכפר בית-פוריכ הסמוך.
שלושה שבועות לפני הפיגוע חדר מחבל אחר ליישוב ורצח שלושה בחורי ישיבה.
בעקבות הפיגוע
יוסף טויטו, מפקד כיתת הכוננות ביישוב הוכר כחלל צה"ל לאחר פניית המשפחה לצה"ל ולמשרד הביטחון.
מ"פ ב' בגדוד 275 זכה לתעודת הערכה מיוחדת ממח"ט שומרון על תפקודו באירוע.
ימ"ס שומרון קיבלה צל"ש מח"ט יחידתי וצל"ש מח"ט ללוחם ביחידה.
עשהאל שבו, שאיבד את רגלו הימנית בפיגוע, הוא ספורטאי, כדורסלן ושחיין מצטיין, וייצג את ישראל באולימפיאדת הנכים ריו דה ז'ניירו (2016) ובשנת 2017 ייצג שוב את ישראל במכביה בקטגוריית כדורסל נכים.
ב-2009 פסק בית המשפט המחוזי בירושלים כי כמיל סעיד חסן חניש שתכנן את הפיגוע יפצה את בני המשפחה בסכום של 60 מיליון ש"ח.
אהרון אנטונובסקי
אהרון אנטונובסקי (19 בדצמבר 1923 - 7 ביולי 1994) היה פרופסור לסוציולוגיה ישראלי-אמריקאי, אשר עבודתו הדגישה את הקשר שבין לחץ, בריאות ורווחה.
ביוגרפיה
אהרון אנטונובסקי נולד בארצות הברית, הוא היגר לישראל ב-1960, לאחר שהשלים את הדוקטורט שלו באוניברסיטת ייל. במשך שנים מספר הוא היה חוקר במחלקה לסוציולוגיה רפואית באוניברסיטה העברית. במהלכה של תקופה זאת הדגישה עבודתו האקדמית את הבדלי המעמדות החברתיים בריבודיות ובמוסריות. ב-1972 הוא סייע לייסד את בית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב והחזיק בקתדרה על שם קונן-לוננפלד בסוציולוגיה רפואית. במהלך עשרים שנות עבודתו במחלקה זו, פיתח אנטונובסקי את התאוריה של בריאות וחולי, אותה הוא כינה "המודל הסלוטוגני", שתואר בספרו משנת 1979 ונקרא: "בריאות, לחץ והתמודדות", שלאחריו הוציא ספר נוסף שמונה שנים מאוחר יותר: "חשיפת המסתורין על הבריאות", שבאותה עת קשרו לו כתרים מלומדי בריאות כבעל תרומה חשובה להבנת הקשר שבין בריאות וחולי. מושג מפתח בתאוריה הסלוטוגנית של אנטונובסקי נוגע לתכונות אישיות ייחודיות שמשרתות על מנת להפוך את האינדיבידואלים לעמידים יותר ללחצים בהם הם נתקלים בחיי היום-יום. אנטונובסקי זיהה מאפיינים אלו שהוא טען שסייעו לאדם להתמודד טוב יותר (ולהישאר בריא) על ידי אספקת "תחושת הקוהרנטיות" לגבי החיים המאתגרים בפניהם הוא ניצב.
מחקר שנעשה לאחרונה בפסיכונוירואימונולוגיה, תומך ברבות מהנחותיו של אנטונובסקי בתורת הסלוטוגניה. אנטונובסקי נפטר ב-1994, אולם המחקר ממשיך להשתמש בתאוריה שלו.
קתדרלת המולד של ישו
קתדרלת המולד של ישו (בקופטית: ⲡⲓⲉⲣⲫⲉⲓ ⲛ̀ⲕⲁⲑⲉⲇⲣⲁ ⲛ̀ⲧⲉ ⲡϫⲓⲛⲙⲓⲥⲓ ⲙ̀ⲡⲭⲣⲓⲥⲧⲟ) היא קתדרלה קופטית-אורתודוקסית, שנמצאת בבירת מצרים החדשה. הכנסייה נחנכה על ידי נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי ועל ידי האפיפיור ה־118 של הכנסייה הקופטית, תאודורוס השני ב-6 בינואר 2019. זו הכנסייה הגדולה ביותר במזרח התיכון.
היסטוריה
בינואר 2017 ומספר שבועות לאחר פיגוע הירי באל-מניא בו נרצחו כ-29 נוצרים קופטים הורה נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי להקים מסגד וכנסייה בבירת מצרים החדשה שיהיו המסגד והכנסייה הגדולים ביותר במצרים וזאת על מנת שיהפכו לסמל של דו-קיום ואחדות לאומית. למעשה, במשך עשרות שנים הוגבלת המכסה להקמה כנסיות במצרים וזאת כדי להימנע מפגיעה באסלאם, עם זאת באוגוסט 2017 הפרלמנט המצרי החליט להסיר את המגבלות ובכך התאפשרה בנייתה. הקתדרלה נבנתה על ידי מהנדסים מכוחות הצבא המצרי.
ב-6 בינואר 2019 נחנכה הכנסייה על ידי נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי ועל ידי האפיפיור ה־118 של הכנסייה הקופטית, תאודורוס השני ב-6 בינואר 2019. זו הכנסייה הגדולה ביותר במזרח התיכון. מסגד אל-פתאח אל-עלים נחנך אף הוא באותו יום.
דודי בלסר
דודי בלסר (נולד ב-22 ביולי 1977 בירושלים) הוא כלכלן ועורך דין שהיה בעברו דוגמן ושחקן כדוריד מצטיין בהפועל ראשון לציון ובנבחרת ישראל.
ביוגרפיה
בלסר החל לדגמן בשנת 1998, עבור רשת האופנה "פוקס". שנתיים מאוחר יותר נבחר להיות דוגמן הבית הראשון של רשת האופנה לגברים "קסטרו". הוא הופיע בשורה ארוכה של קמפיינים ופרסומות, כגון: "מי עדן", "קוקה-קולה", "נקה 7", "המשביר לצרכן", "קרוקר" ועוד. בנוסף, זכה להצלחה גם ברחבי העולם, כשהוא צועד על מסלולי התצוגות של קלווין קליין, ולנטינו, ג'אן פרנקו פרה, קנזו ופול סמית. כמו כן כיכב בקמפיינים עולמיים, בהם קמפיינים לוורסצ'ה, נינה ריצ'י, ז'אן פול גוטייה וארמני ג'ינס. בלסר היה כדוגמן הבית של רשת משקפי השמש אירוקה במשך שתי עונות, ואחריו היה לדוגמן הבית של בגיר. בקיץ 2007 דיגמן ל"מגה ספורט". במקביל לקריירת הדוגמנות שלו המשיך בלסר גם בקריירה הספורטיבית כשחקן כדוריד. זכה באליפות העולם לתיכונים עם תיכון העמית בגרמניה 1994. כשחקן הפועל ראשון לציון זכה באליפויות רבות כאשר ההישג הגדול ביותר של הקבוצה היה העפלה לרבע גמר גביע אירופה לאלופות (2000). בשנת 2002 העפילה נבחרת ישראל לאליפות אירופה בשוודיה בפעם הראשונה בתולדותיה. בלסר הבקיע 10 שערים מול נבחרת דנמרק במסגרת הבתים. ב-18 בספטמבר 2014 בלסר חזר לשחק כדוריד והצטרף להפועל תל אביב.
כשחקן הופיע ב-2003 במחזמר "ספיד וגלגלי הקסם".
במקביל לקריירת הדוגמנות, למד בלסר באוניברסיטת תל אביב תואר ראשון במשפטים וכלכלה ותואר שני במנהל עסקים מאינסיאד (פונטנבלו) והוסמך כעורך דין בדצמבר 2005 כשאת התמחותו ביצע במשרד גורניצקי ושות'. הוא בחר שלא לעסוק בעריכת דין והמשיך לככב בקמפיינים, ובד בבד התקבל להתמחות במטה האו"ם בניו יורק והמשיך לאחר מכן להתנדב לפרויקטים חברתיים מטעם ארגון המזון העולמי בקונגו.
ב-2009 עבר להתגורר ולעבוד בלונדון, כמנהל פיתוח עסקי של ערוץ הטלוויזיה לפעוטות Baby TV. בהמשך, מונה למנהל פיתוח עסקי בחברת Endemol ושימש כיועץ בחברת Perform Media הבריטית. ב-2012 חזר לישראל והקים בשותפות עם בר רפאלי חברת מסחר אלקטרוני בשם "under.me" (או Undeez) למכירת הלבשה תחתונה מעוצבת. עד נובמבר 2011 החברה הספיקה לגייס מיליון דולר מקרנות הון סיכון.
נכון ל-2015, ניהל וייסד חברת סטארטאפ בעולמות התוכן והמדיה הדיגיטלית.
ב-2018 השתתף בפרסומות של מקדונלד'ס ישראל.
ביוני 2019 מונה בלסר לראש חממת טכנולוגיות מים של חברת מקורות, שמטרתה פיתוח יוזמות חדשניות לניהול משק המים.
משמש גם כדירקטור בעמותת מגרש ביתי, שעוזרת לחסרי בית לחזור למעגל החברתי.
חיים פרטיים
באוקטובר 2013 נישא לטלי גרנות.
מתגורר בתל אביב.
נס ניו זילנד הלבן
נס ניו זילנד הלבן הוא הדגל הימי הצבאי של ניו זילנד המונף על ספינות הצי המלכותי של ניו זילנד. זהו נס לבן עם דגל הממלכה המאוחדת בקנטון מושחת עם הצלב הדרומי בצבע אדום על פי עיצובו של דגל ניו זילנד.
עד שנות השישים של המאה העשרים הניפו ספינות הצי המלכותי הניו זילנדי את הנס הלבן של הצי המלכותי הבריטי, אך בגלל שינויים במדיניות החוץ של הממלכות השונות של חבר העמים אומץ דגל חדש אשר יבדיל בין הספינות של הציים המלכותיים השונים. הדגל הנוכחי אומץ בשנת 1968.
גביע האיגוד בכדורסל
גביע האיגוד בכדורסל או גביע המדינה לליגות הנמוכות (שמו הרשמי: גביע איגוד הכדורסל) הוא טורניר כדורסל שנוסד בשנת 1975, שמשתתפות בו קבוצות הליגה הארצית, ליגה א', וטורניר נפרד לליגה ב'. משחקי הגביע משוחקים בשיטת גביע, כאשר המנצחת עולה לשלב הבא, והמפסידה מודחת. חצאי הגמר והגמר נערכים בשיטת שני משחקים, כל אחת מהקבוצות מארחת משחק אחד, כאשר המנצחת בסיכום שני המשחקים עולה לשלב הבא.
מחזיקות הגביע
מקור
אבי"ע
אבי"ע הוא מושג בקבלה, המורכב מראשי התיבות של ארבעת העולמות המרכזיים בקבלה: "אצילות", "בריאה", "יצירה" ו"עשיה", בסדר יורד. השמות מבוססים על הפסוק בישעיהו, "כל הנקרא בשמי ולכבודי בראתיו, יצרתיו ואף עשיתיו" ("הנקרא בשמי" רומז לעולם האצילות), שם הויה שמורכב מארבע אותיות, רומז על סדרתם וצורתם של עולמות אלו.
ארבעת העולמות
השוני המהותי בין העולמות הוא שככל שהעולם גבוה יותר כך הוא אלוהי יותר. ההארה שבו היא גדולה יותר מהעולם שמתחתיו, והלבושים או המסכים שמסתירים את האור האלוהי פחותים. ככל שיורדים בהשתלשלות העולמות, לישויות שבו יש פחות התבטלות כלפי האלוהות, ותחושה חזקה יותר של קיום עצמאי, ולכן מתמעט הטוב ומתגבר הרע. כל עולם (או יותר נכון החלק התחתון שבו) הוא בחינת הנשמה ומקור החיים לעולם שמתחתיו, ולכן העולמות אחוזים אחד בשני, וכך למעשה יש קשר בין אור אינסוף שהוא ההתגלות הראשונה והעילאית של האלוהות לבין העולם הממשי.
החלוקה של ארבעת העולמות היא כזו:
בחינות נוספות
עולמות אבי"ע מקבילים לכמה בחינות נוספות, והן:
ישנן ישויות רוחניות רבות הנקראות אבי"ע. יתרה מזו, אין שום בחינה בעליונים ובתחתונים שאינה מתחלקת לא"ק ואבי"ע. אלא שיש כמה סוגי חילוקים, כגון אבי"ע באורך או ברוחב, בכללות או בפרטות ועוד רבים. על כן, בכל דרוש (וכן בטבלה לעיל), יש לדעת בדיוק על איזה א"ק ואבי"ע מדובר.
יחסי אוסטריה–מולדובה
היסטוריה
יחסים דיפלומטיים בין המדינות נוסדו ב-25 במרץ 1992. לאוסטריה אין שגרירות במולדובה עצמה, והיחסים מתוחזקים באמצעות השגרירות האוסטרית בבוקרשט בירת רומניה וקונסוליה בקישינב. למולדובה יש שגרירות בווינה וקונסוליה באינסברוק.
יחסי סחר
בשנת 2005 היקף הסחר הכולל של מולדובה עם אוסטריה היה 33.56 מיליון דולר.
לילה אחד באוקטובר הבודד
הספר מחולק למבוא ושלושים ושניים פרקים, כל אחד מהם מייצג יום אחד מחודש אוקטובר. הסיפור מסופר בגוף ראשון, מעיניו של הכלב רחרחן. הספר מלווה באיוריו של גהאן וילסון.
הרומן סובב סביב מאבק בין דמויות קסומות שונות על פתיחת שער לאלים הקדומים, דבר היכול להתרחש באוקטובר בשנים מסוימות בלבד.
תקציר העלילה
השחקנים השונים המתוארים בספר הם דמויות טיפוסיות מהספרות הגותית מהתקופה הוויקטוריאנית: ג'ק המרטש (מכונה ג'ק), דרקולה (מכונה הרוזן), ד"ר פרנקנשטיין (מכונה הדוקטור הטוב), איש זאב (ששמו הוא לארי טלבוט). בנוסף משחקים מכשפה (גייל המשוגעת), כומר (רוברטס), דרואיד (אוון), נזיר (רסטוב) ותלמידי תורת הנסתר (מוריס ומקאב).
לכל שחקן יש בן לוויה - חיה שמסייעת לו בהכנות למשחק. האינטראקציה בין החיות היא חלק משמעותי מהסיפור המסופר מנקודת מבטו של רחרחן, שהוא בן לוויה בעצמו.
לאורך הספר, השחקנים בוחרים צדדים, כורתים בריתות, מבצעים עסקאות ומתקיפים זה את זה, עד ל-31 באוקטובר, אז מתנהל הטקס שיקבע את גורל העולם.
בנזופנון
בנזופנון (Benzophenone) הוא תרכובת שנוסחתה C6H5)2CO). המולקולה היא קטון הקשור לשתי טבעות ארומטיות.
שימושים
בנזופנון משמש כפוטו-איניציאטור להקשיה של פולימרים באמצעות יצירת קשרי צילוב בחשיפה לאור ביישומים בתעשיית הדיו, הדפוס וההדמיה. בנזופנון בולע UV ומגן על חומרי ריח וצבע בתמרוקים ובתכשירי ניקוי מנזקי קרינה, כמגן מנזקי קרינה משתמשים בחומר כתוסף לפולימרים המשמשים לייצור אריזות שקופות. אוקסיבנזון שהוא נגזרת של בנזופנון מנוצל לייצור קרם הגנה.
ייצור
ניתן לקבל את החומר מתגובה של בנזון עם פחמן ארבע-כלורי (CCl4) ואז הידרוליזה של התוצר די כלורו די פניל מתאן.
ניתן להכין את החומר גם בתגובת פרידל-קרפטס על בנזן עם בנזואיל כלוריד (C6H5COCl) בנוכחות חומצת לואיס (דוגמת אלומיניום כלוריד) כזרז.
רמה חמאמי
רמה חמאמי (נולדה ב-1960 בדהראן, סעודיה) היא ראש החוג לאנתרופולוגיה באוניברסיטת ביר זית וראש המכון ללימודי נשים מאז הקמתו בשנת 1994.
אודות
משפחתה של חמאמי במקור מיפו ובשנת 1948 אביה ברח בסירה לביירות. בשנת 1983 קיבלה תואר ראשון במדע המדינה בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת סינסינטי, בשנת 1984 קיבלה תואר שני באנתרופולוגיה חברתית מאוניברסיטת טמפל שבפילדלפיה ובשנת 1994 סיימה באוניברסיטה דוקטורט בתחום. עבודתה הייתה בנושא " Between Heaven and Earth; Transformation in Religiosity and Labor among Peasant Refugee Women in South Coastal Palestine/Gaza Strip 1922-1992".
נורמן פודהורץ
נורמן ב' פּוֹדְהוֹרֶץ (באנגלית: Norman B. Podhoretz; נולד ב-16 בינואר 1930) הוא סופר, פובליציסט, עיתונאי ועורך עיתונות יהודי-אמריקאי. נחשב לאחד מאבות הזרם הנאו-קונסרבטיבי. כיהן במשך 35 שנים (1960 –1995) כעורך הראשי של הירחון הנאו-קונסרבטיבי קומנטרי (Commentary), הנחשב לאחד המשפיעים ביותר בארצות הברית וכתב יותר מעשרים ספרים ומאות מאמרים מעוררי מחלוקת.
קורות חיים
פודהורץ נולד וגדל ברובע בראונסוויל בברוקלין שבניו יורק להורים יהודים יוצאי גליציה. משפחתו הייתה שמאלנית, ואחותו הגדולה הייתה פעילה בתנועת נוער סוציאליסטית.
קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת קולומביה וגם מבית המדרש לרבנים באמריקה. לאחר מכן קיבל תואר ראשון ושני בהצטיינות מאוניברסיטת קיימברידג'. כמו כן שירת בצבא ארצות הברית בשנים 1953–1955, בשירותי הביטחון.
נשוי מ-1956 לפעילה הנאו-קונסרבטיבית האנטי-פמיניסטית היהודייה מידג' דקטר (עבורה היו אלה נישואין שניים). שני ילדים (ועוד שניים חורגים מנישואיה הראשונים של אשתו). בנו הצעיר ג'ון פודהורץ כיהן ככותב הנאומים של רונלד רייגן וג'ורג' בוש (האב) ומחזיק מאז ינואר 2009 במִשרה שבה החזיק בעבר אביו כעורך ה"קומנטרי"; בתו רותי בלום היא עיתונאית ישראלית ב"ג'רוזלם פוסט". קרוב משפחה ידוע נוסף הוא אליוט אברמס, יהודי אמריקאי הנשוי לבתו החורגת של פודהורץ, רחל דקטר. אברמס היה בשעתו עוזר שר החוץ בממשל רייגן (והסתבך אז בפרשת איראן-קונטראס) ומשנה ליועץ לביטחון לאומי האחראי על הסכסוך הישראלי-פלסטיני במִמשל ג'ורג' בוש (הבן).
קריירה
פודהורץ היה בראשית דרכו בשנות הארבעים של המאה הקודמת מראשי קבוצת האינטלקטואלים של ניו יורק הליברלית-שמאלנית, שכללה בין השאר את דניאל בל, פיליפ ראב, מארי מקארתי, נייתן גלייזר, אירווינג קריסטול, סימור מרטין ליפסט, ורבים אחרים, מרביתם יהודים, שלמדו ברובם אותה עת בסיטי קולג' של ניו יורק. כבר אז היו אלה שמאלנים לא אורתודוקסיים, אשר דיברו ופעלו בגלוי כנגד דרכו של סטלין ושלטון העריצות שלו בברית המועצות דאז, בניגוד למרבית אנשי השמאל של אותה תקופה, שהעריצו אותו. בתור ליברל שמאלני, הוא מונה ב-1957 להיות אחד מממלאי מקומו של אליוט כהן העורך והמייסד של הירחון "קומנטרי", שהוציא לאור הוועד היהודי-אמריקני החל מ-1945 ואשר נחשב אז מעמודי התווך של השמאל האמריקאי. הוא החליף בתפקיד את קלמנט גרינברג. אליוט כהן חזר לתפקיד לתקופה קצרה אך התאבד עקב דיכאון קליני ב-1959 וב-1960 מונה פודהורץ לעורך הראשי.
בעקבות מלחמת ששת הימים הרגיש פודהורץ כי השנאה הבוטה שהפגין "השמאל החדש" כלפי מדינת ישראל המנצחת, נובעת בראש וראשונה מאנטישמיות, והחל במסעו האידאולוגי ימינה. מסע זה נמשך כעשור שנים והסתיים באמצע שנות השבעים בערך, עת הפכו פודהורץ וירחונו "קומנטרי", יחד עם אירווינג קריסטול, נייתן גלייזר ורבים מאותה קבוצת האינטלקטואלים של ניו יורק, למנהיגי הזרם הנאו-קונסרבטיבי האמריקאי. בספרו "לערוק מן המחנה" (Breaking Ranks, הוצאת הארפר ורו, 1979) מתאר פודהורץ בפרוטרוט את ייסוריו כשקרע את עצמו משורשיו השמאלנים וניתק את קשריו עם הגוף הדומיננטי של האינטליגנציה הניו-יורקית; לדבריו המהפך הרעיוני שעבר פודהורץ היה גם אישי, חברתי וטוטאלי.
דעותיו
בין השאר, התנגדו פודהורץ וחבריו הנאו-קונסרבטיבים ל"דטאנט" (Détente) שיזם הנרי קיסינג'ר למול ברית המועצות דאז. פודהורץ עצמו הגיע עד לכדי חשש גלוי, כפי שהביע ב-1980 בספרו "הסכנה הנוכחית" (The Present Danger), כי ברית המועצות תהיה המנצחת בסופו של דבר במלחמה הקרה מול ארצות הברית.
פודהורץ תמך בשעתו בהתלהבות בפלישה האמריקאית לעיראק, והחל ממאי 2007, במאמר שכתב ב"וול סטריט ג'ורנל" ועד היום הוא כותב, מפרסם מאמרים וספרים, בהם הוא תומך בתקיפה צבאית אמריקאית כנגד יכולותיה הגרעיניות הפוטנציאליות של איראן; לטענתו, משא ומתן דיפלומטי עם מדינה זו הוא שווה-ערך למדיניות ה"פיוס" המפורסמת של ראש ממשלת בריטניה צ'מברלין כלפי גרמניה הנאצית ערב מלחמת העולם השנייה. בספרו "מלחמת העולם הרביעית" (World War IV: The Long Struggle Against Islamofascism, הוצאת דאבלדיי, 2007) הוא קושר את שלוש החזיתות שבהן נלחמת ארצות הברית – עיראק, אפגניסטן ואיראן, למלחמה עולמית אחת בטרור האסלאמי, שאותו הוא מכנה "אסלאמו-פאשיזם".
פודהורץ היה בשעתו תומך נלהב של הנשיא דאז ג'ורג' בוש הבן ואחר כך היה יועצו הראשי לענייני חוץ של רודי ג'וליאני ב-2008, במירוץ הכושל של האחרון למועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית (המנצח ג'ון מקיין הפסיד בבחירות הכלליות אז, לברק אובמה). במרץ 2010 הוא כתב ב"וול סטריט ג'ורנל" מאמר תמיכה בשרה פיילין, אם תתמודד לנשיאות ב-2012 מול אובמה, ובאופן כללי יותר, תמיכה ב"תנועת מסיבת התה" - האגף השמרני של המפלגה הרפובליקנית - למול המפלגה הדמוקרטית.
יחסו לישראל
פודהורץ רואה עצמו כציוני חם ופרו ישראלי מובהק. בשעתו הוא תמך בתוכנית ההתנתקות של אריאל שרון, אך לאחר מכן הפך ניצי יותר. בריאיון לבתו העיתונאית רותי בלום, שפורסם ב"ישראל היום", ב-15 באוגוסט 2014 אמר: "אני לא יודע אם הפלשתינאים מעוניינים בכלל במדינה... אבל גם אם נניח שהם רוצים מדינה, הם לא רוצים אותה לצד ישראל אלא במקום ישראל. עד שהם לא יוותרו על החלום הזה, לא יהיה שלום ולא משנה מה ישראל תעשה." ובהקשר אחר: "בכל פעם שישראל מגינה על עצמה, מאשימים אותה בתגובה לא מידתית או בפשעי מלחמה.... אין ספק שמדובר באנטישמיות חדשה. ההתקפות על ישראל הן המשך להתקפות על היהודים בגולה בזמנים עברו."
יניסיי קרסנויארסק (כדורגל נשים)
היסטוריה
הישג השיא של הקבוצה בליגת העל הוא מקום שלישי בעונת 1995. בשנת 1991 זכתה בטורניר גביע המחזיקות הסובייטי.
בתחילת עונת 2021 הקבוצה השוותה עם זבזדה-2005, הפסידה לזניט וניצחה את ריאזאן. הסנסציה הראשונה של העונה ציפתה לאוהדים במחזור השישי — תבוסה מוחצת של לוקומוטיב, 0:7. במקביל, שחקניות "ייניסי" הצליחו לשקם את עצמן במחזור העשירי, לאחר שחטפו את הניצחון מהמוסקבאיות, 1:0. תרחיש דומה הוא במשחקים מול צסק"א. במחזור הרביעי הקבוצה מקרסנויארסק הפסידה 0:3, ובמחזור ה-13 היא נקמה עם 1:0, ב-28 ביוני. המשחק ב־28 ביוני היה הניצחון הראשון של יניסיי על צסק"א באליפות הלאומית. לפני כן צסק"א ניצחה עשר פעמים בעשרה מפגשים פנים אל פנים. אחרי המשחק הזה הגיעה סדרה של תבוסות של הקבוצה מקרסנויארסק: רוסטוב, זבזדה, זניט, לוקומוטיב, ריאזאן. סדרת ההפסדים נקטעה רק בתיקו במשחק המחזור ה־18 בליגת העל (יניסיי—צ'רטנובו). המשחק הסתיים בתוצאה 1:1. עם זאת, כבר במשחק הבא לוקומוטיב ניצחה את יניסיי בתוצאה מוחצת (8:0). תבוסה מול צסק"א, תיקו עם ריאזאן והפסדים במשחקים עם רוסטוב וזבזדה.
ויטמן (חברה)
וִיטמַן הייתה חברה ישראלית לייצור גלידות. ראשיתה בקיוסק מפורסם לממכר גזוז וגלידה בכיכר מגן-דוד בתל אביב. בשנות ה-60 פתחה החברה מפעל בחולון, אשר נמכר לשטראוס ב-1979. קו הייצור של ויטמן נסגר בשנת 1991, עם הקמת המפעל של שטראוס בעכו.
הקיוסק
שמחה ויטמן ("הג'ינג'י") (1887–1972) עלה לארץ ישראל מאוקראינה ב-1923, וכעשור לאחר מכן פתח קיוסק לגלידה ולגזוז בכיכר מגן-דוד בתל אביב (ברחוב אלנבי 53, בין הרחובות שינקין וברנר). הקיוסק היה לשם דבר במכירת גזוז וגלידה שיוצרו במקום. מנה מפורסמת שנמכרה בקיוסק הייתה "אקספרסו" – משקה סמיך של גלידה בסודה. חנותו של ויטמן הייתה מקום בילוי ומפגש פופולרי של בני נוער וצעירים (בין היתר מקום פגישתם הראשונה של לאה ויצחק רבין). השם "ויטמן" התפרסם בארץ, ושימש כינוי לברזי המים הקרים בהתיישבות העובדת.
המפעל
באמצע שנות ה-60 פתחו ברוך ויטמן (בנו של שמחה, שירש את אביו כבעל החנות) ונחום מיליקובסקי מפעל לייצור גלידות באזור התעשייה של אזור. המפעל ייצר מגוון של גלידות בקיץ וקרמבו בחורף. בין היתר ייצר המפעל גלידות ללא סוכר. בינואר 1979 נמכר המפעל לשטראוס. למרות הרכישה, ויטמן המשיכה להתנהל בנפרד ולהתחרות בשטראוס עם מותגיה, עד שהמפעל נסגר בשנת 1991 והייצור של שתי החברות עבר לעכו.
Symphony: Live in Vienna
Symphony: Live in Vienna (בעברית: סימפוניה: הופעה חיה בווינה) הוא אלבום ההופעה הרביעי של הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן. אלבום ההופעה יצא לאור ב-10 במרץ 2009 על ידי חברת התקליטים מנהטן רקורדס. כמו כן, הופץ ברחבי אסיה ואירופה במרץ 2009. הוא הופק על ידי פרנק פיטרסון.
חלק מהשירים אותם ביצעה ברייטמן באותה ההופעה לקוחים מאלבומה, Symphony.
אלבום וידאו
Symphony: Live in Vienna (בעברית: סימפוניה: הופעה חיה בווינה) הוא אלבום הווידאו התשיעי של הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן. אלבום הווידאו יצא לאור ב-5 במרץ 2009, על ידי חברת התקליטים שמחה LLC. אלבום הווידאו הופק על ידי פרנק פיטרסון, בדומה לאלבום ההופעה.
רקע והצלחה
אלבום הווידאו הופק על ידי פרנק פיטרסון, אשר הפיק לברייטמן את מיטב אלבומיה במהלך הקריירה שלה. בנוסף לאלבום הווידאו, הוציאה ברייטמן גם את אלבום ההופעה הרביעי שלה Symphony: Live in Vienna, בפורמט של תקליטור. אלבום הווידאו יצא לאור ברחבי העולם על ידי חברת התקליטים שמחה LLC.
איגוד תעשיית ההקלטות המקסיקני (AMPROFON) העניק לאלבום הווידאו את תואר אלבום הזהב על מכירות של 10,000 עותקים במדינה.
ג'ובאני פרציוזי
ג'ובאני פרציוזי (איטלקית: Giovanni Preziosi; 1881 - 26 באפריל 1945), עיתונאי ואיש ציבור איטלקי בתקופת השלטון הפאשיסטי. נודע בהיותו אנטישמי, ובתפקידו כ"מפקח על הגזע" בתקופת הרפובליקה של סאלו, אשר סייעה בהשמדת יהדות איטליה.
גיורא פורדס
גיורא פּוֹרְדֵס (נולד בשנת 1947) הוא דובר ישראלי וקצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, אשר כיהן כשלישו של נשיא המדינה, כדובר בית הנשיא וכדובר הכנסת. כיום משמש כדובר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת.
ג'ובאני פרציוזי
פרציוזי נולד בטורלה (Torella) שבמחוז לומברדיה בשנת 1881. בצעירותו היה קתולי אדוק, אך בגיל שלושים נטש את הדת. בשנת 1912 הוא ייסד ביטאון בשם "לה ויטה איטליאנה" (“La vita italiana”; "החיים האיטלקיים"), שהמשיך להופיע עד לנפילת הרפובליקה של סאלו בשנת 1945. הוא היה עיתונאי וניהל שני עיתונים: "מצוג'ורנו" (Mezzogiorno) ו"רומא" (“Roma”).
הפרוטוקולים של זקני ציון
פרציוזי הוא שתרגם לאיטלקית והפיץ את הפרוטוקולים של זקני ציון. הוא הוקיע את מה שהוא כינה "המימון היהודי הבילאומי" (finanza internazionale ebraica) השולט על העולם. הוא האשים את ה"ארגון" בכך שאיטליה הסכימה לתנאים נחותים בהסכם השלום האיטלקי בתום מלחמת העולם הראשונה. הוא "חשף" את הקשר בין היהודים לבין הבונים החופשיים, שמטרתו, כביכול, הוא לגרום נזק לבני הגזע הארי.
גיורא פורדס
ביוגרפיה
פורדס נולד בפולין, בן לווילהלם ודורוטה ואח לצופיה. עלה לישראל עם משפחתו בשנת 1958 וגדל בשכונת רמת חן ברמת גן.
ג'ובאני פרציוזי
הפרוטוקולים של זקני ציון
ב-15 ביולי 1938 היה פרציוזי בין ה"מדענים" החתומים על "ההצהרה בדבר הגזע" (Manifesto della razza) שהיווה את הבסיס "המדעי" לחתימת חוקי הגזע באיטליה שהיו השלב הראשון בדרך שהובילה את יהודי איטליה לרדיפות והשמדה.
גיורא פורדס
ביוגרפיה
התגייס לצה"ל לשירות בחיל המודיעין. במלחמת ששת הימים לחם עם כוח מודיעין בסיני, ולאחר המלחמה נכנס לשירות קבע ושירת במחלקת המחקר של אגף המודיעין. בהמשך עבר קורס קצינים והתבקש לסייע לדובר צה"ל בגיבוש מדיניות הפרסום שלו בנושאי ביטחון שוטף.
בשנות ה-70 שירת בחטיבת דובר צה"ל וכן שימש כנציג הסוכנות היהודית בצפון אנגליה וכמנהל משרד העלייה שם. לאחר שובו מאנגליה כיהן כראש ענף קישור לעיתונות (עק"ל) בחטיבת דובר צה"ל עד 1984.
ג'ובאני פרציוזי
המפקח על הגזע
לאחר נפילת משטרו של מוסוליני בחודש יולי 1943 נסע פרציוזי לגרמניה. בגרמניה פגש את שר התעמולה הגרמני יוזף גבלס, את הנאצי האנטישמי הקנאי, עורך העיתון דר שטירמר, יוליוס שטרייכר, את המומחה לענייני ה"גזע" אלפרד רוזנברג ואפילו את היטלר. כולם הוקירו את גישתו האנטישמית. מברלין שידר לאיטליה שידורים אנטישמיים בהם האשים את היהודים בכל הצרות שהתרחשו במדינה. לפני הצלתו של מוסוליני על ידי אוטו סקורצני שקל רוזנברג למנותו כראש הממשלה האיטלקי מטעם הנאצים. אחרי הקמת ממשלת הבובות מטעם הנאצים בצפון איטליה, המכונה "הרפובליקה של סאלו", שב פרציוזי לאיטליה וב-15 במרץ 1944 הקים, בהנחיית מוסוליני את המשרד לענייני הגזע. הוא מונה ל"מפקח על הגזע" (Ispettore Generale per la razza). בין השאר הכין הצעת חוק האומרת " אזרחים שחשופים להשפעת "הבונים החופשיים" ושאר הקרובים להם". יהיו תחת "פיקוח מטעמי גזע של המשטרה" אשר יהיו לה גם סמכויות משפטיות כלפיהם. רדיפת היהודים ברפובליקה של סאלו, הביאה להסגרת רבים מהם לידי הגרמנים, ולהשמדת כחמישית מיהודי איטליה, כ-8,000 נפשות. לפרציוזי היה חלק פעיל ברדיפה זו, שהתבצעה כאשר היה כבר ידוע לרבים באיטליה, שחייליה שירתו בחזית המזרח והיו עדים ליחס ליהודים, כי המשלוח למזרח פירושו השמדה.
גיורא פורדס
ביוגרפיה
בשנת 1986 התבקש לארגן מחדש את נציגות דובר צה"ל בפיקוד הצפון (בדרגת סגן-אלוף) ועמד בראשה. ביולי 1988 נבחר על ידי נשיא המדינה חיים הרצוג לשמש כשלישו, וכן שימש כדוברו עד 1990. המשיך לכהן בתפקידו כשליש הנשיא גם בראשית כהונתו של עזר ויצמן, ולאחר מכן פרש מצה"ל.
ג'ובאני פרציוזי
המפקח על הגזע
עם התמוטטות משטר סאלו, באפריל 1945, במסגרת פעולות ההתנגדות הפרטיזניות של העם האיטלקי נגד משטר "סאלו", היה פרציוזי באזור אגם גארדה בו שכנו משרדי הממשלה של רפובליקת סאלו. ב-26 באפריל 1945 התאבד פרציוזי במילאנו יחד עם אשתו.
גיורא פורדס
ביוגרפיה
לאחר שחרורו המשיך לעסוק בתקשורת ובדוברות. בשנים 1994–1995 כיהן כנציב קבילות הציבור של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, בהמשך כיהן כדובר ועדת החוץ והביטחון של הכנסת וב-1998 מונה לדובר הכנסת ולראש אגף ההסברה שלה. כיהן בתפקיד זה עד 2011 ועם פרישתו נעתר להצעת מנכ"ל הכנסת לעמוד בראש מרכז המבקרים של הכנסת ולהוביל את צוות ההקמה שלו.
במקביל לחלק מכהונתו כדובר הכנסת החל לשמש גם כדובר ועדת הבחירות המרכזית, תפקידו אותו הוא מבצע עד היום (2022). פעיל בצוות - ארגון גמלאי צה"ל במחוז דן.
השכלה וחיים אישיים
פורדס בוגר תואר ראשון במדעי המדינה וקרימינולוגיה מאוניברסיטת חיפה.
נשוי לדורית (לבית שבת), אמנית, ואב לשלושה. מתגורר בתל אביב.
הנזה רוסטוק
מועדון הכדורגל הנזה רוסטוק (בגרמנית: .Fußballclub Hansa Rostock e. V) הוא מועדון כדורגל גרמני, הממוקם בעיר רוסטוק שבמקלנבורג-מערב פומרניה. המועדון משחק בבונדסליגה השנייה. המועדון נחשב לאחד המצליחים ביותר במזרח גרמניה, ושיחק מספר עונות בבונדסליגה, הליגה הגרמנית הבכירה.
המועדון נוסד ב-1 בנובמבר 1954 בשם ספורטקלאב אמפור רוסטוק. קבוצת הכדורגל של המועדון לא הצליחה לגייס כדורגלנים מקומיים ולכן גייסה שחקנים מקבוצת אמפור לאוטר מהעיר לאוטר, הנמצאת ליד הגבול עם צ'כיה.
היריבה הגדולה ביותר של האנזה רוסטוק היא סנט פאולי שאוהדיה מזוהים עם השמאל הרדיקלי.
סגל הקבוצה
(קפטן)
(בהשאלה ממיינץ 05)
מנדלה
מַנְדָּלָה (בסנסקריט: मण्डल) היא סמל גאומטרי, לרוב סימטרי, המורכב מסמלים רבים. במספר דתות מתת-היבשת ההודית וממזרח אסיה מנדלות משמשות לשימושים מיסטיים ומדיטטיביים.
משמעות
פירוש המילה מנדלה בסנסקריט הוא "מעגל" או "מרכז".
ישנן תרבויות, בהן המנדלה מייצגת את המערכת שעל בסיסה מתקיימת ויזואליזציה של המדיטציה. בנוסף לכך היא מסמלת מקום מקודש וסגור, טוטאליות, את המיקרוקוסמוס, אינטליגנציה קוסמית ואינטגרציה. המנדלה מייצגת את רוח הקוסמוס ואת קיום העולם. הריבועים, שמופיעים בה לסירוגין, מייצגים עקרונות דואליים, אך גם משלימים של היקום, את שחזור הבריאה, ועלייתה של הנשמה לשמיים. כמו כן, הם מייצגים את מרכז הכוח, שמותיר את האזור מאובטח מהשפעות עוינות. מרכז זה מתפקד כשמש או כאמצעי לכניסה לשמיים.
המקדש ההודי אף הוא בנוי כמנדלה, ומסמל את היקום ברמות שונות. כמו כן, במבנה שערים או דלתות לארבע נקודות חשובות, המקבילות למספר הנקודות הקיימות סביב מרכז המנדלה.
גם ביהדות ניתן למצוא רמז למקור זה: .
המנדלה בציורי ילדים
פעמים רבות, אצל ילדים וכן אצל אלו שאינם מתחילים את הציור בעזרת רישום, ציורים יתחילו בנקודת מרכז וממנה ייצאו לצדדים. ממשילים זאת לנפשו של האדם עצמו, בה יש מרכז וממנו מסתעפת התודעה.
אבחון וטיפול באמצעות מנדלה
המנדלה משמשת כאמצעי התערבות טיפולי וכלי אבחוני בתחום הטיפול באמנות. את השימוש הראשוני במנדלה ככלי טיפולי מייחסים לקרל גוסטב יונג (אבי הפסיכולוגיה האנליטית), שהתנסה ביצירתה בעצמו כחלק מתהליך טיפול עצמי, מתוך תפיסה שהמנדלה היא חלק מקבוצת סמלים וארכיטיפים מהם ניזון הלא מודע האישי והקולקטיבי שנמצאים בבסיס הקיום הנפשי האנושי. יונג ראה במנדלה ייצוג של ארכיטיפ העצמי, וכלי להשגת שלמות של האישיות. העיגול התוחם את המנדלה מסמל את גבולות העצמי והאזור שמחוץ למנדלה מייצג את הסביבה והעולם שבחוץ. המנדלה נועדה לסייע בטיפול במצבים פסיכולוגים, בתסמינים והפרעות. מחקרים שונים מראים שניתן להיעזר במנדלה ככלי טיפולי, מתוך מחשבה שזו יכולה לספק הבנה פסיכולוגית ונפשית של מטופלים, ולהוסיף מקור הבנה והדרכה בטיפול. רבים מהמטפלים באמנות רואים במנדלה כלי יסודי למודעות עצמית, פתרון קונפליקטים, וכלי תשתיתי לטכניקות טיפול אחרות במגוון מצבים.
שימושים נוספים
המנדלה יכולה להיות אמצעי אמנותי בציור או באמצעות תבנית מוכנה לצביעה, כביטוי של יצירה אישית. בנוסף, משמשת המנדלה ככלי במצבים שונים:
רפואת שיניים
בעת העתיקה
העדות הישירה המוקדמת ביותר לסתימת שיניים רפואית היא לסת אנושית בת כ-6,500 שנים שהתגלתה בחפירה ארכאולוגית בסלובניה, בה נמצאה סתימה מדונג דבורים בכותרת הניב השמאלי.
ככל הידוע כיום, הראשונים שעסקו ברפואת שיניים, היו הפיניקים. הם והיוונים, נחשבו כחלוצי רפואת השן וכבעלי המקצוע הטובים בתחום. ממצאים ארכאולוגיים מפיניקיה בעת ההיא מעידים כי הפיניקים השתמשו בשיניים מלאכותיות שגולפו משנהב וחוברו אל השיניים התומכות בחוטי זהב. כמו כן התגלה לוח הכתוב בכתב שומרי בו מתואר כי תולעי שיניים גורמים לכאבי שיניים.
גם במצרים העתיקה, פעלו בתחום רפואת השן וסימוכין לכך קיימים עוד מאמצע המאה ה-25 לפנה"ס. בלסת שנמצאה בחפירות בגיזה, ותועדה למאה ה-13 לפנה"ס, נראים שני חורים שנקדחו ככל הנראה על מנת לשחרר לחץ מוגלתי מהשורש האחורי של שן טוחנת. לחוקרים אין השערה כיצד נקדחו החורים, אולם למרות מורכבות הטיפול, לא נוקתה העששת סביב השן ולא נסתמו חורים שהיו קיימים בשאר השיניים.
בתקופת הברונזה, הייתה הדעה הרווחת, כי המקור לכאבי שיניים הוא בתולעים הנכנסות לשן. בהתאם להנחה זו התקדמה שיטת הטיפול היוונית, שבוצעה על ידי כוהני הדת במקדשי האלים או בכיכר השוק, באמצעות סמים היפנוטיים ומשחות חריפות. מקובל כי כוהניו של אסקלפיוס בעיר אפידאורוס, פיתחו באמצע המאה ה-13 לפנה"ס את אמצעי החיטוי והחבישה, ויש הטוענים כי הצבת הדנטלית המשמשת לעקירת שיניים, היא פרי המצאתם.
בברכת יעקב אבינו לבניו מתייחס הוא להיגיינה ובריאות השן באומרו:. וביארו על כך חז"ל ופרשני המקרא, כי החלב בריא לשיניים ומסייע בהלבנתם. למעשה מובאת פה לראשונה בהיסטוריה של רפואת השיניים, עצה של רפואה מונעת להרבות באכילת מוצרי חלב הרוויים בסידן על מנת לשמר את השיניים. במהלך זה ממשיך גם שלמה המלך המזהיר: . שוב אנו מוצאים כאן אזהרה בריאותית, אמנם עקיפה, להישמר ממאכלים חומציים המזיקים לשיניים.
היפוקרטס על אף שנחשב לאחד מאבות הרפואה המונעת, והרפואה קלינית ככלל, לא התייחס במישרין לבריאות השן. על פי שיטתו, נעקרו שיניים רקובות או משוחררות מידי, ואילו שיניים כואבות שנותרו יציבות ושלמות עברו תהליך של ניקוי וצריבה. הצבתות הדנטליות של היפוקרטס ותלמידיו, כבר היו עשויות מברזל יצוק.
בתקופה הרומית
הרומאים המשיכו במסורת היוונית וגייסו את הידע שלהם בעיבוד מתכות אצילות לרפואת השיניים. בשרידים רומיים המתועדים לשנת 309 לפנה"ס, נמצא כי רופאי השיניים בעת ההיא עשו שימוש בפיסות זהב רך דקיקות, עימן קשרו יחד כמה שיניים ויצרו גשר. הבסיסים יוצרו משיני אדם חתוכות, או משיני שור שעובדו לצורה הרצויה וקובעו לפיסת הזהב במסמרים זעירים. שיטה זו של שיקום הפה, הייתה מקובלת אף במאה ה-19. על מנת לאלחש את הכאב בעת הטיפול, ניתנו למטופלים מרקחות המורכבות מצמחים נרקוטיים, והטיפולים עצמם לוו בתפילות של כוהני דת.
ימי הביניים
עם שקיעתה של האימפריה הרומית, נעלמו גם שיטות רפואת השיניים ושיקום הפה שהיו נהוגות בה. תקופת ימי הביניים לא הוסיפה תרומה בולטת לרפואת השיניים, ותרומתה הסתכמה בעיקר בעקירת שיניים חולות באמצעים ומכשור פשוטים. אמנם עד המאה ה-12 טיפלו בשיניים בעיקר נזירים וכמרים, אך בשנת 1163 הכריז האפיפיור אלכסנדר השלישי כי "אין זה מן הראוי לכמרים לעסוק בהקזת דם", קריאה שהוציאה למעשה את הטיפול הרפואי ורפואת השיניים מידי הכמורה, והיא הועברה לידי ספרים, נפחים, צורפים, בלנים ואחרים, אם כי חלק הארי של הטיפולים נעשו על ידי ספרים שכונו "ספרים-מנתחים" (Barber Surgeon).
רפואת השיניים המודרנית
החל מהמאה ה-18 החלו רופאים כלליים לטפל בשיניים, והמקצוע הפך למכובד מעט יותר. אולם, רק בתחילת המאה ה-20 הפכה רפואת השיניים לתחום התמחות כירורגית נפרדת. גרין ורדימן בלאק (G.V. Black), רופא שיניים אמריקני שפעל בסוף המאה ה-19, היה מפורצי הדרך בתחום, והתווה את עקרונות הטיפול, המיושמים עד היום. תקופה קצרה קודם לכן, החל פיתוחם של חומרים דנטליים, כשימוש בחרסינה כתחליף לשיניים. חלוץ הייצור של שיני חרסינה כשיניים תותבות היה ד"ר ס. ס. וייט, אשר השתלט על השוק העולמי של ייצור שיניים תותבות אסתטיות כבר ב-1844. עם הופעת מכשור מתקדם וחומרים דנטליים משופרים ושתלים דנטליים, ניתן במקרים רבים מבעבר לשמר את השיניים, או למצער לשחזר שיניים חסרות, ובכך להיטיב את איכות חיי המטופל.
בשנת 1900 הוקמה פדרציה עולמית לרפואת שיניים ובשנת 1951 הוקם ארגון הבין-לאומי לסטודנטים לרפואת-שיניים.