cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אקיטה (מחוז)
מוקדי עניין
בסמוך לאגם טזאווה ישנם מספר בתי מרחץ טבעיים (אונסן), המהווים מוקד משיכה לתיירים מכל יפן. בנוסף, במחוז מתקיימים פסטיבלים עונתיים (מאטסורי) המציעים מבט לחקלאות היפנית המסורתית.
וולוו 262C
וולוו 262C (באנגלית: Volvo 262C) היא מכונית סלון בתצורת מכונית קופה מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו בשיתוף חברת עיצוב הרכב האיטלקית "Gruppo Bertone" אשר יוצרה באיטליה בעיר טורינו בין השנים 1977–1981.
==מאפיינים==
לנה קריינדלין
לנה (ילנה) קריינדלין (נולדה ב-24 ביוני 1962) היא במאית תיאטרון ישראלית ומנכ"לית תיאטרון גשר.
ביוגרפיה
לנה קריינדלין נולדה וגדלה במוסקבה. אביה היה מהנדס ואמה כינור ראשון בתזמורת של מוסקבה ונפטרה כשלנה הייתה בת חמש, אמה השנייה הייתה האחראית על חלוקת הפרסים הלאומיים לתיאטרון ובביתם התארחו אנשי הרוח הבולטים של רוסיה. מגיל 12 היא בתיאטרון, התחילה לעבוד בתיאטרון הצעיר על-שם קרסניה פרסניה במוסקבה בתור שחקנית, אחראית סאונד, מנהלת במה ואחר-כך כעוזרת במאי, בשלב מאוחר יותר ניהלה את הלהקה ביחד עם מנהל אמנותי, זאת במקביל ללימודיה בבית הספר (1979-1975). כשסיימה את בית הספר בהיותה בת 17, התקבלה לאקדמיה לאומנות התיאטרון במוסקבה, למדה במשך חמש שנים ניהול והיסטוריה של התיאטרון וקיבלה תואר שני בניהול תיאטרון. בזכות זאת התקבלה כסטודנטית לפקולטה לבימוי ולמשחק, שם למדה אצל מאסטר לאוניד חפץ, למדה חמש שנים נוספות וקיבלה תעודה של במאית ושחקנית תיאטרון, אחר-כך למדה עוד שנתיים לתואר מאסטר בפקולטה לבימוי. עבדה כבמאית בתיאטרון סטודנטים במוסקבה (1982-1979).
בנובמבר 1990 עלתה לנה קריינדלין לישראל ביחד עם יבגני אריה ולהקת השחקנים שלימים הפכה לתיאטרון גשר, היא אחת ממייסדיו ועובדת בתיאטרון מאז. קריינדלין שימשה כמרצה בסטודיו למשחק ניסן נתיב (1998-1995), במסגרת הלימודים ביימה למעלה מעשר הצגות סטודנטים, ביניהן: "חשיבותה של רצינות" (של אוסקר ויילד), "ג'ורג' דנדן" (מולייר), "שידוכין" (ניקולאי גוגול), "טיל אוילנשפיגל". קריינדלין הייתה במשך עשר שנים (2007-1997) משנה ליבגני אריה, המנהל האמנותי של תיאטרון גשר וביימה במסגרתו ארבע הצגות.
בשנת 2007, לאחר פרישתו של אורי לוי, מנכ"ל גשר, בתום תריסר שנים בתפקיד, נבחרה קריינדלין פה אחד בידי הוועד המנהל של גשר למנכ"ל התיאטרון מבין 26 מועמדים והיא מכהנת בתפקיד מאז 2008. במרץ 2011 נבחרה בידי הממשלה כאחת מ-31 חברי מליאת רשות השידור.
בשנת 2016 שיחקה בפרק הבכורה של הסדרה הקומית "מטומטמת" בתפקיד במאית התיאטרון שלא מקבלת את שירי (בת חן סבג).
D'elles
D'elles (באנגלית: About Them או From Them, ובעברית: אודותיהם או מהם) הוא אלבום האולפן העשרים ושנים של הזמרת הקנדית סלין דיון. האלבום יצא לאור על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס ב-18 במאי 2007. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים בסך הכול.
לנה קריינדלין
ביוגרפיה
לנה קריינדלין היא גרושה ואם לבן, סשה, שאיתו עלתה לארץ כשהיה בן 9, ועוסק בבימוי קולנוע.
קישורים חיצוניים
ראיונות עם לנה קריינדלין
D'elles
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום הראשון במצעד האלבומים של קוויבק.
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי אריק בנזי, תיירי בלנצ'רד, דייוויד גגטנו, פטריק המפרטזום, טינו איזו וז'אק ונרוסו. סטיבן תומאס ארלוויין מ-AllMusic, הפנה כלפי האלבום ביקורת חיובית, תוך שהעניק לו ציון של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכול.
בלוס אנג'לס טיימס הוענק לאלבום ציון של שני כוכבי זהב מתוך ארבעה בסך הכול.
הצלחה מסחרית
האלבום זכה להצלחה מסחרית בינלאומית כאשר כבש את פסגת מצעד האלבומים שבצרפת, תוך שנמכר שם בלמעלה מ-300,000 עותקים. בקנדה נמכר האלבום בלמעלה מ-200,000 עותקים, תוך שברוסיה נמכר בלמעלה מ-10,000 עותקים. בבלגיה קיבל האלבום את תואר הזהב על מכירות של למעלה מ-15,000 עותקים, תוך שבמצעד האלבומים של ולוניה הגיע אל המקום הראשון. בפלנדריה הגיע אל המקום ה-18.
מיטשל באקר
מיטשל באקר (בהולנדית: Mitchel Bakker; נולד ב-20 ביוני 2000 בפורמרנד שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת אטאלנטה מהסרייה א'.
פריז סן-ז'רמן
ב-7 ביולי 2019 חתם באקר על חוזה לארבע עונות בפריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית בהעברה חופשית. ב-29 בינואר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על פו במסגרת הגביע הצרפתי. ב-15 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 4-4 נגד אמיין במסגרת המחזור ה-25. זו הייתה הופעתו היחידה בליגה בעונת 2019/2020. בעונת 2020/2021 הוא ערך 26 הופעות ליגה, ואף הוסיף עשר הופעות בליגת האלופות.
באייר לברקוזן
ב-12 ביולי 2021 חתם באקר על חוזה לארבע עונות בבאייר לברקוזן מהבונדסליגה. ב-14 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד אוניון ברלין במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022. ב-21 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–4 על בורוסיה מנשנגלדבך במסגרת המחזור השני בליגה.
אטאלנטה
ב-7 ביולי 2023 חתם באקר על חוזה לארבע עונות באטאלנטה מהסרייה א'.
קריירה בינלאומית
באקר היה חלק מסגל נבחרת הולנד עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021, וערך ארבע הופעות בטורניר.
בועז לוי
בועז לוי (נולד ב-25 בספטמבר 1961) הוא מנכ"ל התעשייה האווירית לישראל. הוא מומחה למערכות מורכבות בתחום הטילים והחלל. בשנים 2013–2020 כיהן כסמנכ״ל ומנהל חטיבת מערכות טילים וחלל (מט״ח) בתעשייה האווירית לישראל. מכהן כיו"ר דירקטוריון TSG בישראל ויו"ר Stark-Aerospace בארצות הברית.
ביוגרפיה
לוי נולד וגדל בנתניה. למד בתיכון "אורט" נתניה. שירת בחיל האוויר כמומחה בנושאי מערכות נשק מונחה וטילי אוויר-אוויר.
בשנת 1989 סיים תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון בחיפה ובשנת 2000 סיים תואר שני בהנדסת מערכות בטכניון. הוא בוגר קורס דירקטורים ונושאי משרה בכירים באוניברסיטת תל אביב.
התעשייה האווירית
בשנת 1989, עם סיום לימודי התואר הראשון הצטרף לתעשייה האווירית לישראל (תע"א) כמהנדס הנחיה ובקרה במפעל מערכות לחימה משולבות (מל"מ). בין תפקידיו הרבים היה בצוות התכנון של פרויקט ה"חץ", ובמסגרת זו ביצע שורת תפקידים, בהם הנדסת הנחיה ובקרה, מהנדס ראשי של טיל ה"חץ", מהנדס ראשי של מערכת הנשק "חץ" וראש מִנְהֶלֶת תוכנית ה"חץ". תחת ניהולו פרויקט ה"חץ" הוכרז כמערכת מבצעית בצה"ל.
בשנת 2006 הקים את מִנְהֶלֶת מערכת הנשק להגנה אווירית "ברק 8" במפעל מבת טילים, אותה הוביל משלב תכנון המערכת ועד הפיכתה למערכת מבצעית בחיל הים ושיווקה ללקוחות נוספים.
בשנת 2010 מונה למנהל מפעל מערכות הגנה אווירית, מפעל חדש אותו הקים בתעשייה האווירית. במסגרת תפקידו, חתם על עסקאות רחבות היקף מול לקוחות מחוץ לישראל וניהל סדרה של ניסויי מערכת מורכבים.
בשנת 2013 מונה לסמנכ"ל התעשייה האווירית לישראל ולמנהל חטיבת מערכות טילים וחלל (מט"ח), המעסיקה כ-3,700 עובדים ב-6 מפעלים ביהוד ובבאר יעקב. במהלך כהונתו כסמנכ"ל הגיעה חטיבת מט"ח בתעשייה האווירית לשיא בהיקף המכירות השנתי של למעלה ממיליארד דולר, ולצבר הזמנות של למעלה משבעה מיליארד דולר, והפכה לחטיבה הרווחית מבין חטיבות התעשייה האווירית.
בשנת 2016 הוביל לרכישת חברת TSG (בשותפות עם פורמולה מערכות) בתחום התקשוב, ומאז מכהן כיו"ר דירקטוריון החברה. בנוסף, משנת 2017 מכהן כיו"ר בפועל של חברת Stark-Aerospace.
במהלך למעלה מ-30 שנות כהונתו בתפקידים שונים בתעשייה האווירית, ליווה פרויקטים לאומיים ובין-לאומיים רבים, בהם סדרת ניסויי "חץ 2", ייצור משותף של "חץ" בארצות הברית בשיתוף פעולה עם חברת בואינג, הנחת היסודות למערכת "חץ 3" ליירוט לראשונה מחוץ לאטמוספירה והובלת המערכת למבצעיות בחיל האוויר, הכולל סדרת ניסויי הוכחה מערכתיים. הוביל את תהליכי השיגור של מספר לוויינים מסדרת "אופק" למשימות תצפית בחלל, שיגור לווין התקשורת "עמוס 4", התמודדות עם כשל חברת SpaceX בשיגור הלווין "עמוס 6", וחתימה על הסכם פיתוח לווין התקשורת הלאומי "דרור 1". בנוסף, ניהל את שיתוף הפעולה בין התע"א לעמותת SpaceIL בפיתוח, ייצור ושיגור הגשושית הישראלית "בראשית" אל הירח.
לוי הוביל במהלך תפקידיו בתע"א לחתימה על מספר רב של עסקאות ענק, בהם חוזי מכירת מערכת "ברק 8" בהיקף של 2.4 מיליארד דולר, העסקה הביטחונית הגדולה בישראל, נכון ל-2020.
בשנת 2004 זכה בפרס ראש פרויקט השנה של שר הביטחון.
ב-16 בנובמבר 2020 נבחר לוי על ידי דירקטוריון התעשייה האווירית לתפקיד מנכ״ל התעשייה האווירית, אך שר הביטחון, בני גנץ, נמנע מלאשר את המינוי, ולכן לוי כיהן כממלא מקום המנכ"ל. בינואר 2022 אישר גנץ את המינוי באופן קבוע.
חיים אישיים
לוי נשוי לבת-חן ואב לשניים. מתגורר ביישוב פרדסיה.
רחמים ישראלי
רחמים ישראלי (2 בספטמבר 1942 – 1 בדצמבר 1993) היה צלם עיתונות ישראלי.
ביוגרפיה
רחמים ישראלי נולד במוסול שבעיראק בשנת 1942 לשרה ישראלי ולמצליח בן מיכאל, בנם השלישי מבין ארבעה אחים. בשנת 1952 עלה עם משפחתו ארצה, שם התגוררו בירושלים.
לאחר שירותו הצבאי בחיל השריון נסע לאמסטרדם שהולנד ללמוד צילום בבית הספר "קודאק" ושם השתקע במשך 6 שנים.
בחזרתו ארצה בשנת 1968 החל לעבוד כצלם עיתונות. באותה שנה פגש את אירן סומר, ילידת הולנד שעלתה ארצה והשניים התחתנו בינואר 1971 בבית הכנסת בעיר מאסטריכט שבהולנד ולהם נולדו שתי בנות.
ישראלי תיעד וסיקר במשך 25 שנה במצלמותיו את העיתונות הישראלית בכלל ובירושלים בפרט, עד שחייו נגדעו בגיל 50 לאחר מאבק במחלת הסרטן.
עבודתו כצלם
ישראלי עבד כצלם עיתונות עצמאי בין השנים 1968 ועד למותו ב-1993, הוא צילם בעיקר בעיר ירושלים, אך צילם גם אירועים אחרים שהתרחשו בישראל ומחוץ לישראל. הוא נמנה עם המשלחת הראשונה שנסעה למצרים מיד לאחר הסכמי השלום כדי להביא תמונות מהאירוע.
הוא הרבה לסקר את אירועי הכנסת, ספורט, הפגנות, בחירות, ראשי עירייה, מלחמות ישראל, התיישבות חדשה, מגזרים שונים בחברה הישראלית, אירועי פח"ע ומשטרה, נשיאי ישראל, תרבות, ראשי ממשלה ושרים, אישים חשובים בתרבות הישראלית והעולמית.
הנצחה
בשנת 2000 נחנך רחוב "הצלם רחמים" בשכונת רמת שרת בירושלים, במעמד ראש עיריית ירושלים אהוד אולמרט ובשנת 2021 נחנך גן שעשועים "גן הצלם רחמים" בשכונת רמת שרת במעמד ראש עיריית ירושלים מר משה ליאון.
רושאן סת
רושאן סת (באנגלית: Roshan Seth; נולד ב-2 באפריל 1942) הוא שחקן אנגלי יליד הודו שמופיע בסרטי קולנוע בריטיים ואמריקאיים. הוא מוכר מהופעותיו שזכו לשבחי הביקורת בסרטים "גנדי", "מיסיסיפי מאסלה", "לא בלי בתי", "מכבסה יפהפייה שלי", "אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור", "Such a Long Journey", ו"סטריט פייטר". הוא אחיו של הדיפלומט ההודי אפטאב סת'.
ביוגרפיה
ביאושו ויתר סת על המשחק וחזר להודו, שם עבד כעורך ועיתונאי עד תחילת שנות השמונים. אז ביקש ממנו הבמאי ריצ'רד אטנבורו לגלם את דמותו של ג'ווהרלל נהרו בסרטו "גנדי" (1982). סת היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בסרט. ב-1988 גילם שוב את ג'ווהרלל נהרו בסדרת הדרמה ההיסטורית "Bharat Ek Khoj" של רשת Doordarshan ההודית.
עוד ב-1982 שיחק סת בתפקיד הסופר ההודי ויקטור מהטה במחזה הביוגרפי "A Map of the World" מאת דייוויד הר, בסיור הופעות באוסטרליה, לונדון וניו יורק. אחרי שהסרט עטור הפרסים "גנדי" יצא לאקרנים, סת הפך לשחקן מבוקש מאוד. כשהסתיימו ההופעות של המחזה "A Map of the World" בברודוויי המריאה הקריירה הקולנועית שלו. ב-1984 שיחק בתפקידים חשובים בסרט "אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור" ובסרטו של דייוויד לין "המעבר להודו". ב-1985 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "מכבסה יפהפייה שלי", וב-1988 גילם את פאנקס בסרט "דוריט הקטנה".
הסרטים בהם השתתף סת בשנות התשעים היו "לא בלי בתי" (1991), "מיסיסיפי מאסלה" (1991), "סטריט פייטר" (1994), "The Journey" של האריש סאלוג'ה (1997). ב-1993 שיחק בתפקיד הארון אמיר במיני-סדרה "הבודהה מהפרברים" עליו היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר של Royal Television Society. ב-1995 שיחק בתפקיד באבא בסרט "Flight" עליו זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של סוצ'י. ב-1998 שיחק בתפקיד ראשי, גוסטד נובל בסרט "Such a Long Journey" עליו זכה בפרס ג'יני לשחקן הטוב ביותר.
ב-2001 הופיע סת בסרט "חתונת מונסון" והמשיך לשחקן בקביעות בסרטי קולנוע בריטיים ואמריקאיים. ב-2003 שיחק בתפקיד ראשי בסרט האמריקאי "קוסמופוליטן" ששודר ברשת הציבורית PBS. ב-2012 הופיע בסרט ההודי "Ek Tha Tiger".
מיליונים (שיר)
מיליונים הוא שיר שכתבה, הלחינה וביצעה אתי אנקרי. השיר יצא לאור כסינגל ב־21 בפברואר 2004 וכשיר הנושא של האלבום "מיליונים", שיצא גם הוא בשנת 2004 וכלל 12 שירים. השיר נכתב בעקבות המשבר הכלכלי שהתרחש בישראל בתחילת שנות ה־2000.
רקע
השיר נכלל באלבום הנושא את שמו, והוא דורג במקום ה־18 במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשס"ד (2004).
מקור ההשראה העיקרי של אנקרי היה המשבר הכלכלי שחוותה ישראל בשנת 2002. במשבר זה עברה כלכלת ישראל שפל גדול, שהביא לאי־שוויון במשק. השיר מספר על אישה שעובדת ומתפרנסת למחייתה, אך עקב המשבר או התנהלות שגויה שלה בעבר היא צוברת חובות ומסתבכת עם הבנק, שהפקידה בו פוגעת בכבודה. רכושה של הדוברת מעוקל בהוצאה לפועל, והיא מתארת כחוסר צדק את המצב שבו לקיחת רכושה בידי הרשויות אינה נחשבת גנֵבה, אלא נעשית כחוק. היא מדגישה שהיא אינה מקרה בודד, וכי יש "מיליונים" שנמצאים במצבה. השיר מסתיים בדבריה של הדוברת כלפי בן שיחה, שגם הוא יכול להיקלע למצבה, אף אם מצבו כעת שפיר. השיר מראה איך בחלוף הזמן ההשפעה של כסף על חיינו הולכת וגדלה, וכיצד הכסף משפיע על אנשים.
בשנת 2020 חידשו משתתפי התוכנית "זהו זה" את השיר, ששודר באחת התוכניות, על רקע המשבר הכלכלי שנגרם לרבים בעקבות מגפת הקורונה בישראל.
הישגיו של השיר
השיר זכה בפרס אקו"ם, פרס ישראלי ליצירה על שם אהרן אשמן.
הרפתקאות רובין הוד
הרפתקאות רובין הוד (באנגלית: The Adventures of Robin Hood) הוא סרט קולנוע אמריקאי בצבעי טכניקולור משנת 1938 בבימויו של מייקל קורטיז, עם ארול פלין ואוליביה דה הבילנד בתפקידים הראשיים.
התסריט מתבסס על אגדות רובין הוד שבתקופת היעדרות של ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה במסע הצלב השלישי, לחם נגד הנסיך ג'ון אחיו של המלך ששאף להחליף אותו כמלך ודיכא עם מרעיו את האזרחים הסקסונים המדוכאים.
ב-1995 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס על היותו בעל "חשיבות תרבותית, היסטורית ואסתטית".
תקציר העלילה
שנת 1191, ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה (איאן הנטר) שבוי וכלוא על ידי ליאופולד דוכס אוסטריה בשובו ממסע הצלב השלישי הדורש כופר לשחרורו. באנגליה מנצל אחיו, הנסיך ג'ון (קלוד ריינס) להכריז על עצמו כמלך ולדכא את הסקסונים בעזרת מרעיו - גיא איש גינסבורן (בזיל רת'בון) והשריף של נוטינגהאם (מלוויל קופר).
מי שעומד נגדם הוא רובין הוד. כאשר מוץ' בן הטוחן (הרברט מנדין) נתפס בעת צייד אייל על ידי גיא איש גינסבורן ועומד להיות מוצא להורג על פגיעה ברכוש המלך, מתערב רובין וחיילו עם גיא ומשחרר אותו. רובין מגיע לטירת נוטינגהאם ומכריז לפני הנסיך ג'ון, גיא איש גינסבורן, השריף של נוטינגהאם וליידי מריאן (אוליביה דה הבילנד) כי יילחם למען החזרת המלך צ'ארלס לכיסאו. ג'ון פוקד לתפוס אותו אך רובין מצליח לברוח ומגייס לצידו את מוץ' בן הטוחן (הרברט מנדין), וויל סקרלט (פטריק נולנס), ג'ון הקטן (אלן הייל), הנזיר טאק (יוג'ין פאלט) ועוד איכרים סקסונים הנאנקים תחת שלטונו של ג'ון.
רובין מפגיש את מריאן עם האיכרים המדוכאים ומראה להם שהוא מחלק להם את האוצר והיא מתאהבת בו. הוא משחרר אותם בהשפעת מריאן והם מגיעים לג'ון שמחליט שיש לתפוס את רובין ולהוציאו להורג.
גאי מתכנן מלכודת לג'ון ומכריז על תחרות קליעה בקשת וחץ. רובין מגיע לתחרות מחופש וזוכה במקום ראשון אך מתגלה, נאסר ונדון למוות בעריפת ראש. לוחמיו של רובין מסתננים לקהל הצופים וממש לפני ההוצאה להורג הם מתקיפים ומשחררים אותו.
בינתיים חוזר המלך ריצ'רד לאנגליה מחופש. רובין ולוחמיו פוגשים אותו אבל רק שריצ'רד בטוח שרובין אתו, הוא מזדהה.
ריצ'רד מארגן פשיטה על מנזר הכמרים השחורים ובעת טקס ההכתרה של ג'ון הוא מכריח את הבישוף של הכמרים השחורים (מונטגיו לאב) שעתיד להכתיר את ג'ון, להכריז כי הוא מסרב להכתיר אותו. רובין וחייליו שהסתננו ככמרים מתחילים בקרבות סיוף עם השומרים שבסופו מתעמת רובין עם גאי איש גינסבורן בדו-קרב חרבות ממושך עד שהוא מצליח להרוג אותו.
ריצ'רד סולח לג'ון אך מצווה עליו לעזוב את אנגליה לצמיתות עם תומכיו ומאשר לרובין לשאת את מריאן לשמחת כל הלוחמים.
פטרוס רמוס
פטרוס רמוס (בלטינית: Petrus Ramus, בצרפתית: Pierre de la Ramée; 1515 – 26 באוגוסט 1572, פריז) היה פילוסוף, לוגיקן ומורה צרפתי אשר התפרסם בביקורת על אריסטו.
פטרוס רמוס נולד בפיקרדיה למשפחה אצילה אך ענייה. אביו היה נגר. פייר הצעיר היה משרת של בן אצולה וביחד איתו קיבל רשות לשמוע הרצאות בסורבון. הוא עמד בדרישות הלימודים ולאחר קבלת תואר החל ללמד. כבר בעבודת סיום התואר בשנת 1536 הוא נתן ביקורת נוקבת על עבודות של אריסטו.
בשנת 1543 הוא פרסם שתי יצירות Dialecticae partitiones ad Academiam Parisiensem ו-Aristotelicae animadversiones. הספרים כללו ביקורת על סכולסטיקה והולידו התנגדות מצד הנהלת האוניברסיטה. בספרים אלו הוא לראשונה השתמש בביטוי Altera pars Petri. בשנת 1544 הוא סולק מעבודה בסורבון וספריו נשרפו. בשנת 1547 הוא קיבל רשות להמשיך בהרצאות. באותה תקופה הוא פרסם הערות ליצירות של מרקוס טוליוס קיקרו וקווינטיליאנוס. גם על עבודות אלו נמתחה ביקורת מצד ראשי סורבון אך הודות לעמדה של שארל, קרדינל לורן, פטרוס רמוס מונה לפרופסור בקולז' דה פראנס. בשנת 1559 הוא פרסם ספר על דקדוק לטיני ובהמשך ספרים על דקדוק יוונית עתיקה וצרפתית. בשנת 1562 רמוס פרסם הצעה לרפורמה בניהול האוניברסיטה Advertissements sur la reformation de l’université de Paris, au Roy שכללה בין היתר צמצום סטודנטים ותשלום לפרופסורים מצד הממשל.
פטרוס רמוס גם כתב מספר ספרים במתמטיקה.
בשנת 1561 רמוס עבר לנצרות פרוטסטנטית ובעקבות כך בשנת 1568 נאלץ לעזוב את צרפת. הוא חזר לצרפת מספר פעמים אך בסופו של דבר נהרג במהלך טבח ליל ברתולומאוס הקדוש. לדעת הציבור פרופסור ג'אן שרפנטייה היה אשם ברצח.
אדווין פישר
אדווין פישר (בגרמנית: Edwin Fischer; 6 באוקטובר 1886 – 24 בינואר 1960) היה מוזיקולוג, פסנתרן ומנצח שווייצרי. פישר נחשב לאחד מגדולי הפרשנים של הרפרטואר הגרמני המסורתי של המאה ה-20, ואחד מטובי המורים לפסנתר בתקופה המודרנית.
חייו
אדווין פישר נולד בבזל, שם התחיל את לימודי המוזיקה, בהם המשיך אחר כך בברלין, בקונסרבטוריון שטרן אצל מרטין קראוזה. הוא החל להתבלט בנגינתו לאחר מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1926, היה למנצח באגודה המוזיקלית של ליבק ובהמשך ניצח במינכן. ב-1932 הקים תזמורת קאמרית משלו והיה אחד הראשונים לגלות עניין בהצגת מוזיקת בארוק ומוזיקה של מוזיקה מן התקופה הקלאסית בביצוע המתאים לתקופה ההיסטורית שבה נכתבה. אף כי ביצועיו לא היו מדויקים היסטורית כביצוע אותנטי לפי אמות המידה הנוכחיות, הם היו כך לתקופתו הוא; למשל, הוא ניצח על קונצ'רטי לפסנתר מאת באך, מוצרט ודומיהם ממקלדת הפסנתר, נוהג שהיה בלתי מקובל בזמנו הוא. פרשנויותיו, אפילו לבאך והנדל, קיבלו את השראתן מן התקופה הרומנטית, הכילו שימוש נרחב בדינמיקה, והיו שובי-לב ביותר.
בשנת 1932 חזר פישר בשנית לברלין, שם החליף את בן-תקופתו הדגול ארטור שנאבל במשרת הוראה בבית הספר הגבוה למוזיקה של ברלין אחרי הסתלקותו של שנאבל מגרמניה הנאצית. ב-1942 חזר לשווייץ והקפיא זמנית את הקריירה שלו למשך מלחמת העולם השנייה. אחרי המלחמה חזר להופיע וכן הגיש כיתות אמן בלוצרן לתלמידים, שתפסו בהמשך את מקומם בין טובי הפסנתרנים בעולם, בהם אלפרד ברנדל, הלנה סה א קוסטה, פאול בדורה-סקודה ודניאל בארנבוים.
נוסף לרסיטלי סולו, הופעות קונצרטנטיות וניצוח על קונצרטים תזמורתיים, ניגן פישר מוזיקה קאמרית. להערכה גבוהה במיוחד זכתה שלישיית הפסנתר שהקים עם הצ'לן אנריקו מיינרדי והכנר גאורג קולנקמפף. אחרי מותו של קולנקמפף החליף אותו וולפגנג שניידרמן.
פישר פרסם מספר ספרים בנושא הוראה ועל אחת מן הסונאטות לפסנתר של בטהובן. כמו כן הקליט לא מעט ובין הקלטותיו לביצוע הראשון המלא של הפסנתר המושווה של באך, בחברת EMI, בין 1933 ל-1936. בין הקלטותיו האחרות של פישר הקונצ'רטי של באך לכלי מקלדת, יצירות שונות של באך לפסנתר סולו, כגון "הפנטזיה ופוגה הכרומטית" של באך, קונצ'רטי שונים וסונאטות של מוצרט ובטהובן, פנטזיית "הנודד" ואימפרופטי של שוברט והקונצ'רטו השני של ברהמס, בניצוח וילהלם פורטוונגלר. ההקלטות בעלות חשיבות ההיסטורית של פישר הועברו לתקליטורים בחברת EMI ובחברות מתמחות כגון APR, Music & Arts, Pearl ו-Testament. בולטים בהם במיוחד התקליטורים של הקונצ'רטי של מוצרט, ק.453, ק.466, ק. 482, ק. 491 וק.503, בייחוד שלושת האחרונים בניצוחם העוצמתי ורב ההשראה של ג'ון ברבירולי, לורנס קולינגווד ויוזף קריפס בהתאם, בשנים 1935, 1937 ו-1947.
פישר ליווה את אליזבט שוורצקופף באריך-נגן של חברת EMI של לידר מאת שוברט. הביצוע המשותף האחרון שלו היה עם הכנרת ג'וקונדה דה ויטו, בראשית שנות ה-50. באמצע מפגשי ההקלטה שלהם לסונאטות לכינור של ברהמס מס' 1 ו-3 נאלץ פישר לנסוע ללונדון לטיפול רפואי, שם נאמר לו שמחלתו רצינית. הוא מת זמן קצר אחר כך בציריך.
יחסי הפיליפינים–ניו זילנד
יחסי הפיליפינים–ניו זילנד הם היחסים הדו-צדדיים בין ניו זילנד לבין הפיליפינים. שתי המדינות חברות בשיתוף פעולה כלכלי באסיה ופסיפיק.
יחסים צבאיים
ניו זילנד והפיליפינים נלחמו יחד במהלך מלחמת קוריאה (1950–1953) תחת ה"פעולה המשטרתית" של האו"ם כדי להתמודד עם פלישת צפון קוריאה לדרום קוריאה.
במהלך המלחמה הקרה, ניו זילנד והפיליפינים היו שניהם חלק מ-SEATO בין השנים 1954–1977. חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד ערך גם תרגילים בפיליפינים.
יחסים כלכליים
שר החוץ הפיליפיני אלברט דל רוסאריו ערך ביקור רשמי בן יומיים בניו זילנד בהזמנת שר החוץ מורי מקולי. המזכיר ציין את הפעילות העסקית ההולכת וגוברת בין הפיליפינים לניו זילנד כאשר חברות רבות יותר בשתי המדינות בוחנות ועוסקות בהזדמנויות עסקיות והשקעות בתחומי החלב, טכנולוגיית המידע, הגיאותרמיה ועוד.
ביקורים רשמיים
באוקטובר 2012 ערך הנשיא בניגנו אקינו השלישי ביקור ממלכתי בניו זילנד. הוא היה עד לחתימה על שלושה הסכמים דו-צדדיים שנועדו לחזק את היחסים הדיפלומטיים בין מנילה לוולינגטון. החתימה באה בעקבות פגישה דו-צדדית בין הנשיא אקינו לבין ראש הממשלה ג'ון קי, שניהם נערכו בבניין הפרלמנט. ההסכמים עוסקים בתוכנית חופשית לעבודה הדדית, בשיתוף פעולה הגנתי ובאנרגיה גיאותרמית.
סיוע משטרתי
בשנת 2009, משטרת ניו זילנד סייעה למשטרה הלאומית בפיליפינים להילחם במתאמפטמין. משטרת ניו זילנד מסייעת גם במתן הדרכות למשטרה הלאומית בפיליפינים.
הגירה
בשנת 2013 התגוררו בניו זילנד מעל 40,000 פיליפינים.
ליגת העל הסודאנית
ליגת העל הסודאנית (בערבית: الدوري السوداني الممتاز), היא ליגת הכדורגל הבכירה בסודאן, ומשתתפות בה נכון לעונת 2020/2021, 16 קבוצות.
היסטוריה
הליגה הוקמה רשמית בשנת 1965, והאלופה בעונה הראשונה הייתה אל-הילאל קלאב.
הליגה כיום מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הסודאנית אשר כפופה לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF).
נכון לעונת 2020/2021, בליגה 16 קבוצות, והיא מחולקת ל-2 בתים של 8 קבוצות. כעבור 2 סיבובים הבתים מחולקים ל-2: 4 הקבוצות הראשונות מעפילות לפלייאוף האליפות, ו-4 הקבוצות האחרונות בבית מגיעות לפלייאוף הישרדות. הקבוצות המסיימות במקום הראשון (האלופה) והשני (סגניתה) בפלייאוף האליפות מעפילות למוקדמות ליגת האלופות האפריקאית, והקבוצות שמסיימות במקום השלישי והרביעי מעפילה לגביע הקונפדרציה האפריקאי, בעוד 2 הקבוצות במקומות האחרונים בפלייאוף ההישרדות יורדות לליגת המשנה הסודאנית, ו-2 הקבוצות הלפני אחרונות מגיעות לפלייאוף הישרדות נוסף.
קבוצת אל-הילאל קלאב היא הקבוצה המצליחה ביותר בסודאן, עם 27 זכיות באליפות הליגה (מאז 1965). שנייה בדירוג היא אל-מריח' עם 21 אליפויות, ושניהן שולטות בכדורגל הסודאני ומקורן מהעיר אומדורמאן.
יובל שמלא
יובל שֶמְלַא (נולד ב-18 בנובמבר 1998) הוא מטפס מקצועי ישראלי בענף טיפוס הובלה, שזכה פעמיים באליפות ישראל בטיפוס הובלה. נמנה עם סגל נבחרת ישראל בטיפוס. זוכה העונות הראשונה, השלישית, והרביעית של תוכנית המציאות "נינג'ה ישראל" בה הוכתר ב-2022 כנינג'ה ה-16 בעולם והראשון בישראל.
ביוגרפיה
שמלא נולד וגדל בירושלים והוא בוגר התיכון הניסויי. ב-2010, בגיל 12, החל להתאמן בטיפוס קירות מקצועני. כעבור שנתיים, בגיל 14, סיים במקום השמיני באליפות אירופה לילדים. בנערותו התחנך בקן השומר הצעיר בירושלים.
ב-2015 סיים שמלא במקום השני בסבב אליפות אירופה לנוער בטיפוס הובלה. בשנת 2016 הוכתר שמלא בתואר סגן אלוף אירופה בטיפוס לנוער. בשנים 2016–2017 זכה באליפות ישראל בטיפוס הובלה.
ב-2018 התגייס שמלא לצה"ל והוכר כספורטאי מצטיין. באותה שנה השתתף וזכה בעונה הראשונה של תוכנית הריאליטי "נינג'ה ישראל" ששודרה בקשת 12. בעונה השנייה של התוכנית הגיע לשלב הגמר, אולם נכשל במכשול סולם הסלמון וסיים במקום הרביעי. בעונה השלישית הגיע פעם נוספת למקום הראשון בתוכנית. בשנת 2022, בעונה הרביעית של נינג'ה ישראל, הגיע שמלא למקום הראשון והצליח לטפס על "הר המידוריאמה" ב-26 שניות ובכך זכה בתוכנית והפך לנינג'ה ה-16 בעולם.
בשנת 2019 נבחר שמלא להיות חלק מנבחרת הטיפוס הישראלית שכוונתה להשיג את הקריטריון לאולימפיאדה.
בשנת 2020 החל לשמש כפרזנטור של מותג מזון טבעוני עבור שטראוס, וכן מותג משקפיים לספורטאים. בשנת 2021 היה לפרזנטור של רשת הביגוד הישראלית "הודיס". בשנת 2022 שימש גם כפרזנטור של בית ההשקעות "פסגות", ודיבב בסרט "ארנגול ושודדי האוצר האבוד".
בתחילת שנת 2023 עלתה לשידור העונה החמישית של נינג'ה ישראל, שבה הצטרף שמלא לצוות הפרשנים, ניב רסקין וירדן ג'רבי.
לריסה דולינה
לריסה דוֹלינה (ברוסית: Лариса Долина; נולדה ב-10 בספטמבר 1955) היא זמרת רוסייה (סובייטית לשעבר) יהודיה, זוכת תואר אמן העם (1998) ופרסים נוספים, בהם עיטור רוסיה.
קורות חיים
לריסה דולינה (קודלמן) נולדה בעיר באקו שבתחומי ברית המועצות (כיום בירת אזרבייג'ן), בתם של בנאי ופקידה יהודייה. בגיל שלוש עברה עם משפחתה לאודסה, העיר בה גדלו הוריה. בגיל שש החלה ללמוד נגינה בצ'לו.
בשנת 1985 עזבה את להקת הג'אז והחל להופיע כזמרת עצמאית. לאחר שהבינה שכזמרת ג'אז היא לא תוכל להגיע לקהל רחב, עברה למוזיקה פופולרית. בשנת 1988 הופיעה באופרת רוק בתפקיד ראשי לצד ולרי לאונטייב (שהיה בתפקיד גברי ראשי). בתחילת שנות ה-90 גדלה הפופולריות שלה והיא התברגה לרשימת הזמרות הידועות ברוסיה. בתחילת שנות ה-90 היא שיתפה פעולה עם המשורר מיכאיל טאניץ' ושרה שירים רבים למילותיו.
בנוסף להופעות ברוסיה, דולינה מופיעה באירופה, בארצות הברית ובישראל, בעיקר עם שירים ברוסית אך בשילוב שירי ג'אז באנגלית.
חיים אישיים
דולינה הייתה נשואה שלוש פעמים (שלושת בעליה היו מוזיקאים שליוו אותה), והיא אם לבת מבעלה הראשון.
הקו החם מוסקבה-וושינגטון
הקו החם מוסקבה-וושינגטון (באנגלית: Moscow–Washington hotline, ידוע גם בשם הרשמי קו התקשורת הישיר וושינגטון-מוסקבה, באנגלית: Washington-Moscow Direct Communications Link וברוסית: Горячая линия Вашингтон — Москва) הוא מערכת שמאפשרת תקשורת ישירה בין מנהיגיהם של ארצות הברית והפדרציה הרוסית. קו חם זה הוקם ב-1963 ומקשר בין הפנטגון לבין הקרמלין (היסטורית עם מנהיגות המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות שמעבר לכיכר). אף על פי שבתרבות הפופולרית ידועה המערכת בכינוי "הטלפון האדום", הקו החם לא היה מעולם קו טלפון ומעולם לא היו בשימוש מכשירי טלפון בצבע אדום. אמצעי התקשורת הראשון ששימש בקו היה טלפרינטר, שב-1986 הוסב לפקס. מאז 2008 הקו החם מוסקבה-וושינגטון הוא קו תקשורת מחשבים מאובטח שהמסרים מועברים באמצעותו בדואר אלקטרוני.
רקע
הרעיון של קו חם עלה במוחם של כמה אנשים, עליהם נמנו חתן פרס נובל לכלכלה והפרופסור מאוניברסיטת הרווארד, תומאס שלינג, שעבד על עיצוב מדיניות לוחמה גרעינית עבור מחלקת ההגנה של ארצות הברית. שלינג ייחס את הרעיון לרומן "אזעקת צבע אדום" (Red Alert, שעליו מבוסס הסרט דוקטור סטריינג'לאב) בו הממשלות היו מודעות יותר ליתרונות של תקשורת ישירה בין מעצמות-העל. בנוסף, עורך המגזין Parade, ג'ס גורקין, הטריד באופן אישי את המועמדים בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1960, ג'ון פיצג'רלד קנדי וריצ'רד ניקסון, ומשך את תשומת לבו של שליט ברית המועצות, ניקיטה חרושצ'וב בעת ביקורו בארצות הברית כדי שיאמץ את הרעיון. באותה תקופה הציע ג'ררד ק. סמית', ראש צוות תכנון המדיניות של מחלקת המדינה, את הקמתו של קו תקשורת ישיר בין מוסקבה לבין וושינגטון. התנגדויות מצדם של גורמים אחרים במחלקת המדינה, בכוחות המזוינים ובקרמלין, עיכבו את יישום ההצעה.
משבר הטילים בקובה ב-1962 הפך את רעיון הקו החם לבעל עדיפות גבוהה. במהלך המשבר ארך הזמן להעברת מסרים דיפלומטיים כשש שעות ונעשה שימוש בערוצים בלתי רשמיים, כמו רשתות הטלוויזיה, שהצליחו לבצע את המשימה במהירות רבה יותר.
במהלך המשבר נזקקה ארצות הברית ל-12 שעות כדי לקבל ולפענח את ההצהרה הראשונית של חרושצ'וב שכללה 3,000 מילה, זמן שהיווה סכנה באורכו. עד לרגע שבו נוסחה בוושינגטון תגובה, הגיע ממוסקבה מסר תקיף יותר, בו נדרשה ארצות הברית לפנות טילים מטורקיה. יועצי הבית הלבן סברו שדרכי תקשורת מהירות יותר היו עשויות למנוע את המשבר ולפתור אותו מהר יותר. ביוני 1963 חתמו שתי המעצמות על הסכם הקו החם, הפעם הראשונה בה נקטו בצעדים רשמיים למזער את הסיכונים לפריצה בלתי מכוונת של מלחמה גרעינית.
ההסכם
הקו החם הוקם לאחר חתימת "מזכר ההבנה בנוגע להקמת קו תקשורת ישיר" (Memorandum of Understanding Regarding the Establishment of a Direct Communications Line) ב-20 ביוני 1963 בז'נבה, שווייץ על ידי נציגים של ממשלות ארצות הברית וברית המועצות.
הפרטים הטכניים
בפנטגון ממוקמת מערכת הקו החם ב"מרכז הפיקוד הצבאי הלאומי" (National Military Command Center). במשך השנים היה משך המשמרות של "צוות מולינק" (MOLINK, Moscow Link, הקשר למוסקבה) שמונה שעות. על הצוות נמנו מש"ק שתפקידו היה לדאוג לציוד וקצין ששלט ברוסית והיה מעודכן בענייני העולם ותפקידו היה לתרגם את המסרים.
המסרים שהתקבלו בוושינגטון סווגו כמידע מסווג בדרגה הגבוהה ביותר, "לעיניי הנשיא בלבד".
תקינותו של הקו נבדקה אחת לשעה. ההודעות הניסיוניות האמריקאיות כללו קטעים מכתביהם של ויליאם שייקספיר ומארק טוויין ומאנציקלופדיות וממדריכי עזרה ראשונה. הודעות הניסיון שנשלחו ממוסקבה כללו פסקאות מכתביו של אנטון צ'כוב. צוותי ה"מולינק" הקפידו במיוחד לא לכלול בהודעות הניסיונות שום רמיזות זלזול או דימויים ספרותיים שהיו עלולים להתפרש שלא כשורה, כמו פסקאות מהספר פו הדב, כדי לא לרמוז על הסמל הלאומי של רוסיה, הדוב הרוסי. הרוסים מצדם בקשו, במהלך תקופת ממשלו של הנשיא ג'ימי קרטר, שוושינגטון לא תשלח דרך הקו החם הודעות שגרתיות.
בראש השנה האזרחית וב-30 באוגוסט, יום השנה להקמתו של הקו החם, החליפו מסרי ברכה את הודעות הניסיון השגרתיות.
עם קבלת המסר באמצעות הקו החם, הוא תורגם לאנגלית והן המקור הרוסי והן התרגום הועברו אל חדר המצב של הבית הלבן. עם זאת, במקרה שהמסר רימז על "אסון ממשמש ובא", כמו מכה גרעינית שהופעלה בשגגה, העביר צוות ה"מולינק" את תמצית ההודעה באמצעות הטלפון ישירות לקצין המשמרת בחדר המצב שעדכן את הנשיא עוד לפני שהושלם התרגום הרשמי.
ביקורת
אישים מהמפלגה הרפובליקנית מתחו ב-1964 ביקורת על קיומו של הקו החם. נאמר שממשל קנדי "שאף לבצע התאמות עם הקומוניזם מבלי לדאוג לאמצעי ביטחון נאותים ותוך כדי התפשרות על השאיפה לחופש. הוא התנכר לבעלי ברית מובהקים על ידי פתיחת קו חם קודם כל עם אויב מושבע ולא עם ידידים מוכחים ובאופן כללי פתח בנתיב מסוכן כמו זה שהחל בוועידת מינכן רבע מאה לפני כן".
ההתפתחות הטכנית
הקו החם מוסקבה-וושינגטון היה מיועד להעביר רק מסרים כתובים. דיבור קולי עלול היה להתפרש שלא כהלכה. מנהיגי המעצמות כתבו בשפת האם שלהם והמסרים תורגמו בעת קבלתם.
טלפרינטר
הטכנולוגיה של הדור הראשון של הקו החם הייתה מבוססת על שני מעגלי טלגרף דו-סיטריים. המעגל הראשי נותב מוושינגטון דרך לונדון, קופנהגן, סטוקהולם והלסינקי למוסקבה. קו התקשורת התת-ימי הטרנסאטלנטי הראשון, ה-TAT-1 הוביל את המסרים מוושינגטון ללונדון. קו רדיו משני לגיבוי ולשרות הודעות קישר את וושינגטון למוסקבה דרך טנג'יר. רשת זו נבנתה במקור על ידי תאגיד האריס (Harris Corporation).
ביולי 1963 שלחה ארצות הברית למוסקבה ארבע מערכות טלפרינטר עם מקלדת לטינית לצורך שימוש במסוף הקו החם שם. חודש לאחר מכן הגיעו לוושינגטון ארבע מערכות של טלפרינטרים שהיו העתק מזרח גרמני של טלפרינטרים מתוצרת סימנס, עם מקלדות אלפבית קירילי מדגם T63/SU12. הקו החם החל את פעולתו ב-30 באוגוסט 1963.
הצפנה
מתקן מתוצרת נורווגיה שנקרא "מערבל טלפרינטר קריפטוגרפי אלקטרוני משובי מחזורי 2" (Electronic Teleprinter Cryptographic Regenerative Repeater Mixer II – ETCRRM II) הצפין את המסרים שהועברו בטלפרינטר. מתקן זה עשה שימוש מערכת הצפנה מסוג פנקס חד-פעמי בלתי ניתנת לפענוח. כל אחת מהמעצמות שלחה באמצעות שגרירותה מערכות צפנים שיועדו לפיענוח המסרים ששלחה. היתרון של הפנקס החד-פעמי היה שאף אחת מהמדינות לא הייתה צריכה לחשוף שיטות הצפנה רגישות נוספות לעיני המדינה האחרת.
לוויין
בספטמבר 1971 החליטו מוסקבה וושינגטון לשדרג את המערכת. המדינות גם הסכימו מתי תהיה הפעם הראשונה בה יעשה שימוש בקו. באופן ספציפי הם הסכימו לידע זו את זו באופן מידי על כל תקרית מקרית, בלתי-מאושרת או בלתי-מוסברת שבה יהיה מעורב נשק גרעיני ושעלולה לגרום לסיכון של מלחמה גרעינית. שני קווי תקשורת לווייניים החליפו את מעגלי התקשורת הקרקעיים באמצעות שימוש בשני לווייני אינטלסאט (Intelsat) אמריקאים ושני לווייני מולניה (Молния) רוסיים. הסדר זה היה בתוקף מ-1971 ועד 1978 והוא הפך את קו התקשורת דרך טנג'יר למיותר.
פקס
במאי 1983 הציע נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן לשדרג את הקו החם באמצעות הוספת יכולות פקס במהירות גבוהה. ברית המועצות וארצות הברית הסכימו באופן רשמי לבצע את השדרוג הזה ב-17 ביולי 1984.
על פי ההסכם, השדרוגים היו אמורים להתבצע תוך כדי שימוש בלווייני האינטלסאט ובאמצעות מודמים, מכשירי פקס ומחשבים. מכשירי הפקס הפכו למבצעיים ב-1986. מעגלי התקשורת באמצעות מכשירי הטלפרינטר נותקו ב-1988 לאחר כמה שנים בהן נבחנו מכשירי הפקס והוכחה אמינותם. הסובייטים העבירו את הקו החם למערכת לווייני ה"גוריזונט" (Горизонт) הגיאוסטציונריים החדשים יותר.
השימוש בקו
המסר הראשון בקו החם הועבר ב-30 באוגוסט 1963. באותו יום נשלחה מוושינגטון למוסקבה ההודעה הבאה: "השועל החום המהיר דילג על פני גבו של הכלב העצלן 1234567890" (באנגלית: The quick brown fox jumped over the lazy dog's back 1234567890) משפט זה, פנגרמה, כלל את כל אותיות האלפבית הלטיני וכן את כל הספרות וגרש, זאת כדי לוודא שהמקלדת והמדפסת פועלות כשורה.
קו התקשורת הראשי נחתך בטעות מספר פעמים, למשל ליד קופנהגן על ידי מפעיל דחפור דני ועל ידי איכר פיני שפגע בו באמצע פעולת חריש. בדיקות שגרתיות של הקו הראשי ושל קו הגיבוי נערכו מדי יום. בשעות הזוגיות שלחו האמריקאים הודעות ניסיוניות לרוסים ובשעות האי-זוגיות נשלחו הודעות הניסיון של הרוסים אל האמריקאים.
השימוש הרשמי הראשון בקו החם על ידי ארצות הברית נעשה בעקבות רצח קנדי ב-22 בנובמבר 1963. השימוש הראשון בקו החם שנעשה על ידי הסובייטים היה ב-5 ביוני 1967, עם פרוץ מלחמת ששת הימים.
בקו החם נעשה גם שימוש במהלך מלחמת הודו-פקיסטן ב-1971, במהלך מלחמת יום הכיפורים ב-1973, במהלך פלישת טורקיה לקפריסין ב-1974, במהלך פלישת ברית המועצות לאפגניסטן ב-1979 וכמה פעמים במהלך תקופת נשיאותו של רונלד רייגן, כאשר הסובייטים הביעו דאגה בנוגע למלחמת לבנון הראשונה וכאשר ארצות הברית הגיבה על האירועים בפולין.
בתרבות הפופולרית
בסדרות טלוויזיה, סרטי קולנוע, משחקי וידאו ובמקומות רבים אחרים, הקו החם בין וושינגטון למוסקבה מיוצג על ידי טלפון אדום, אף על פי שבקו החם האמיתי מעולם לא נעשה שימוש במכשירי טלפון.
קו טלפון חם מופיע בסרט "אל-כשל" (Fail Safe) משנת 1964 וכן בסרטו של סטנלי קובריק, "דוקטור סטריינג'לאב" מאותה שנה. שני הסרטים מבוססים על רומן המתח של פיטר ג'ורג' משנת 1958 בשם "אזעקת צבע אדום" (Red Alert).
בסרט "באור השחר המוקדם" (By Dawn's Early Light) משנת 1990 מצויד חדר המצב של הבית הלבן בציוד טלפרינטר שדרכו מתקבלים המסרים המתורגמים מהקו החם, ולא במכשיר פקס שבו נעשה כבר אז שימוש בקו החם האמיתי.
במשחק המחשב "Command & Conquer: Red Alert 2" נעשה שימוש במכשיר טלפון שדרכו מתקשר הנשיא אל הקרמלין ערב פלישה עולמית סובייטית.
בתעמולת בחירות
"הטלפון האדום" עמד במרכזם של תשדירי תעמולה ששודרו במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית ב-1984, בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1984 ובבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית ב-2008. ב-1984 נטען בסרטון תעמולה שהופק על ידי בוב בקל ורוי ספנס מטעם המועמד וולטר מונדייל, ש"האחריות המדהימה ורבת העוצמה ביותר בעולם נתונה בידיים שמרימות את הטלפון". מטרתו של תשדיר זה היה לתהות על יכולתו של המועמד גארי הארט לכהן כנשיא.
הטלפון האדום הופיע גם בסרטון תעמולה מאותה שנה שהתמקד ביוזמת ההגנה האסטרטגית של הנשיא רייגן. בסרטון נוסף, מופיע הטלפון כשהוא מצלצל ללא מענה על רקע דברי הקריין: "לא יהיה זמן להעיר את הנשיא – המחשבים ייקחו את השליטה". רוי ספנס הכניס גם את מוטיב הטלפון האדום בסרטון תעמולה משנת 2008 מטעם המועמדת הילרי קלינטון.
סבסטיאן קרופט
סבסטיאן קרופט (באנגלית: Sebastian Croft; נולד ב-16 בדצמבר 2001) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי.
ביוגרפיה
קרופט נולד בשם סבסטיאן תיאודור קמבל קרופט באוקספורד, אוקספורדשייר בדרום-מזרח אנגליה ב-16 בדצמבר 2001.
הוא החל לקחת שיעורי משחק בגיל שבע, בבית ספר לאומנויות הבמה Stagecoach בעיירה אבינגדון (אנ'), ובכיתת האמן של השחקן מייקל אקסבייר (אנ'). הוא למד ביסודי, בבית הספר הדרקון (אנ') ולאחר מכן בבית הספר התיכון סנט אדוארד (אנ'), שם למד במגמות אנגלית, פילוסופיה וקולנוע.
תיאטרון
בשנת 2009 קיבל את תפקידו הראשון בגיל שבע במחזמר "צ'יטי צ'יטי בנג בנג" ובסיבובי ההופעות הנלווים אליו ברחבי לונדון.
בשנת 2010 הופיע בפעם הראשונה בוסט אנד בהפקה של סם מנדס במחזמר "אוליבר!" בתיאטרון דרורי ליין. בשנת 2011 הוא גילם את גברוש ת'נרדייה במחזמר "עלובי החיים" שהוצג בתיאטרון סונדהיים (אנ') בוסט אנד (לשעבר תיאטרון המלכה). מאוחר יותר נבחר על ידי המפיק קמרון מקינטוש (אנ') לשוב לשחק במחזה "אוליבר!" הפעם בתפקיד הראשי במשך שמונה עשר חודשים.
בשנת 2013 קרופט גילם את דמותו של טומי בהפקת וסט אנד ושל הלהקה השייקספירית המלכותית של המחזמר "מטילדה" בתיאטרון קיימברידג' (אנ').
בשנת 2014 שיחק במחזה מבית ויליאם שייקספיר "קוריולנוס" בקובנט גארדן עם טום הידלסטון. קרופט שיחק את התפקיד הראשי של אמיל במחזה "אמיל והבלשים" בתיאטרון המלכותי הלאומי.
החל מה-7 במרץ 2015 עד ל-4 באפריל 2015 גילם קרופט את הדמות הראשית בהפקת הבכורה העולמית של המחזמר "יומנו הסודי של אדריאן מול" (אנ') שהוצג בתיאטרון קורב (אנ') בלסטר; המחזמר מבוסס על ספרה באותו שם (אנ') של הסופרת סו טאונסנד (אנ').
ביוני 2016 הופיע קרופט במופע לייב חד פעמי של וסט אנד למחזה "Bumblescratch" בכיכר טרפלגר. עוד בשנת 2016 לוהק קרופט על ידי הבמאי סר טרבור נאן (אנ') לתפקיד הנסיך ארתור במחזה של ויליאם שייקספיר, "המלך ג'ון" שהוצג תיאטרון רוז (אנ') ברובע המלכותי קינגסטון שעל התמזה, תפקיד עליו קרופט זכה לשבחים רבים מהעיתונות הלאומית.
קולנוע וטלוויזיה
בשנת 2016 הופיע קרופט בסדרות הטלוויזיה "הודיני ודויל" ו"פני דרדפול". באותה שנה קרופט התפרסם כשגילם את אדארד סטארק הצעיר (בגילומו של שון בין כמבוגר) בעונה השישית של סדרת הפנטזיה "משחקי הכס" אשר נוצרה על ידי דייוויד בניוף וד. ב. וייס עבור רשת HBO האמריקאית.
בשנת 2017 גילם את דייוויד לוגאן הצעיר בסרט "היפופוטם" המבוסס על ספרו באותו שם של סטיבן פריי משנת 1994.
בשנת 2019 גילם את רוברט פולסקי הצעיר בסרט "Music, War and Love" בעוד את דמותו הבוגרת גילם השחקן ליאו סוטר. באותה שנה שיחק בסרט הקומדיה ההיסטורי "Horrible Histories: The Movie – Rotten Romans" המבוסס על סדרת ספרי הילדים באותו שם. קרופט היה מועמד על תפקידו זה לפרס BAFTA לילדים בקטגוריית "מבצע צעיר" על תפקידו.
בשנת 2021 דיבב את פיטר ואן דאן בסרט הפנטזיה המונפשת "איפה אנה פרנק" בבימויו של הבמאי הישראלי ארי פולמן; הסרט הוקרן בבכורהעולמית בפסטיבל הקולנוע בקאן לשנת 2021. הוא שיחק גם בסרט קומדיית האימה "School's Out Forever" המבוססת על טרילוגיית הסרטים באותו שם מאת הסופר סקוט קיי. אנדרוז. באותה שנה שיחק בתפקיד אורח בסדרת גיבורי העל "סיירת האבדון" מבית DC קומיקס המשודרת ברשת HBO Max.
באפריל 2021 לוהק לתפקיד של בנג'מין "בן" הופ בסדרת הנעורים הלהט"בית "עוצר נשימה" של נטפליקס, אשר עלתה בבכורה ב-22 באפריל 2022 ומבוססת על סדרת הרומנים הגרפיים באותו השם מאת אליס אוזמן.
בשנת 2022 גילם את יורי בסרט האימה והפנטזיה האיטלקי "Dampyr" המבוסס על סדרת הקומיקס באותו שם מאת הוצאת סרג'ו בונלי.
קרחון ויידמה
הוא נמצא בשטח שבמחלוקת בין צ'ילה וארגנטינה קרחון ויידמה הוא קרחון גדול המהווה חלק משדה הקרח הפטגוני הדרומי העצום, הממוקם בחלק הדרומי של אמריקה הדרומית. קרחון ויידמה הוא קרחון יבשתי, והשפך המורני העשיר שלו נשפך לחלק המערבי של אגם ויידמה. הקרחון ממוקם באזור הגבול שאינו מסומן בין צ'ילה וארגנטינה. הקרחון נמצא בפארק הלאומי לוס גלסיירס שבפטגוניה, ארגנטינה, והפארק הלאומי ברנרדו או'היגינס בצ'ילה. הפארק הוכרז בשנת 1981 כאתר מורשת עולמי. שדה הקרח הפטגוני הדרומי משתרע על פני 16,800 קמ"ר, וקרחון ויידמה הוא אחד מתוך 48 קרחונים המכילים יותר מ-20 קמ"ר של שדה קרח.
שפך הקרחון
שפך קרחון ויידמה הוא ברוחב של כ-2 ק"מ במקום בו הוא נשפך לאגם ויידמה. גושי קרח נופלים מהקרחון וצפים לתוך האגם, ובסופו של דבר נמסים. מורנות קרחונים הם חתיכות של סחף מהקרחון הכוללות אדמה וסלעים, הנמצאים בנתיב הקרחון הצף על פני האדמה.
הפסים הכהים המקבילים הנמצאים במרכז הקרחון מראים היכן שברי המורנות הפכו לשזורים בתוך הקרח החדש של הקרחון בזמן יצירתו. בחלק הדרום מערבי של שפך הקרחון ניתן לראות חיתוך של הקרחון, שנוצר משבירת גושי קרח לתוך האגם. שפך הקרחון מסתיים במצוק.
מחרשה כבדה
המחרשה הכבדה (מצרפתית: charrue; מגרמנית: Pflug; מאנגלית: Heavy plough) הייתה כלי חקלאי שימושי ביותר בימי הביניים. התיעוד ההיסטורי המוקדם ביותר שמתייחס למחרשה זו נכתב בשנות השבעים של המאה השתים עשרה בספר שנקרא "הכרוניקה של הסלאבים". תיעוד זה מתייחס למחרשה סלאבית שהמחקר מעריך כיום כמחרשה העונה למפרט הטכני הייחודי של מחרשה זו.
מקור המחרשה
מקורה של טכנולוגיה חקלאית זו מיוחס למהגרים גרמאניים, שהגיעו למזרח אירופה וייבאו עמם את המחרשה המותאמת לאדמות כבדות. ככל הנראה המחרשות אותן הביאו עימם המהגרים היו שונות במקצת מאותן מחרשות שזכו לתיעוד בספר "הכרוניקה של הסלאבים". הערכות המחקר משערות כי פיתוח הכלי החקלאי המדובר התרחש עוד לפני המאה העשירית לספירה, בעוד שהפצתה למזרח אירופה מתוארכת למאה האחת-עשרה לספירה.
מפרט טכני
מחרשה זו, על-אף שמה, לא הייתה כבדה באופן עקרוני ביחס לקודמותיה, כי אם שונה בתצורתה. השוני המהותי בין מבנה המחרשה הכבדה למבנה המחרשות הרגילות (ארטרום- צרפתית: araire; גרמנית: Haken; אנגלית: ard), היה הזרוע החורצת של כלי חקלאי זה, אשר הייתה מורכבת מלהב אופקי ולהב אנכי, בשונה מלהב אנכי בלבד. בגלל השוני בתצורה המבנית, מחרשה זו יכלה להעמיק את התלם, ולהעמיד גדודיות מאווררות יותר; בעוד שמחרשת הארטרום הישנה הייתה מסוגלת לחרוץ את האדמה לכדי תלם רדוד בלבד. כתוצאה מהבדלים אלו, מחרשה חדשנית זו שיפרה את הספק העבודה והעמידה תנובה חקלאית רבה יותר.
החברה החקלאית בימי הביניים
אירופה בימי הביניים הייתה מאופיינת בתצורת התיישבות חקלאית ובמנגנוני אדמיניסטרציה הנגזרים מתצורה זו. מרבית הקהילות התפרנסו בעיקר מעבודת אדמה ומרעה, ומעט באמצעות ציד וליקוט. השיטה הפוליטית המקובלת בתקופה זו הייתה היררכית ומוסדית, ונשענה על האיכרים שהיוו את הרוב המכריע של האוכלוסייה. גורמים אלו מסייעים בהבנת חשיבותה והשפעתה של הטכנולוגיה החקלאית בימי הביניים, שכן חידוש טכנולוגי שכזה מביא עמו תועלת רבה לתנובה החקלאית.
המערך החברתי והפוליטי שאפיין תקופה זו נקרא "השיטה הפיאודלית". מושג זה השתרש במאה השמונה-עשרה, על-אף שתיעודים ראשוניים המתייחסים אליו קיימים עוד מהמאה השש-עשרה. באופן שטחי, מערך פוליטי זה יצר הפרדה בין אריסים או ואסלים לאדונים, כאשר האדונים סיפקו הגנה לוואסלים, והוואסלים סיפקו שירותים לאדונים. האדונים בני מעמד האצולה החזיקו תחתם, על ידי הסכמי נאמנות, מיליציות אבירים, אשר באמצעותם מסוגלים היו להבטיח את שלום משרתיהם ואת שלום הווסאלים ועובדי האדמה.
כחלק ממערך חברתי פוליטי זה (השיטה הפאודו-וואסלית), הגמול המרכזי אשר לו ציפו האבירים בתמורה לנאמנותם היה ה-"פאודום". יחידה זו היא יחידת חריש (חלקת קרקע חקלאית), שנמסרה לאביר מידי המונארך ושימשה עבורו מקור הכנסה ופרנסה. על-פי תיעוד מסקרי קרקע, שטחו הממוצע של פאודום, על אף השוני הרב בין חלקה לחלקה, היה בין ארבעה-עשר לשמונה-עשר קילומטר רבוע בסביבות המאה השתים עשרה. גמול זה נמדד על-פי הערך הכלכלי שמייצרת החלקה (תנובה) ולא על-פי גודלו הפיזי של השטח. מכאן שהגדלת התוצרת החקלאית, באמצעות הטכנולוגיה- במקרה זה המחרשה הכבדה, אפשרה את הגדלת מספר האבירים שעמדו לשירות המונארך; זאת משום שיחידות הפאודום ניתנו לחלוקה ליחידות קטנות יותר, מבלי לגרוע בתפוקה החקלאית.
מעבר להשפעתה על כמות האבירים כתוצאה של מינוף וייעול השטח החקלאי, המחרשה הכבדה אפשרה למונארך לאגור יותר עודפי ייצור ולגבות יותר מיסים. באמצעות מעבר הדרגתי לחברה המתמחה בגידול עיקרי אחד (מונוקולטורה), והוא הדגן למיניו התאפשר אחסון ארוך טווח וסחר חוצה מרחבים. משמעות אגירה זו התבטאה בהגדלת ההון העצמי של מעמד האצולה, בצבירת נכסים ורכוש רב יותר, ובגידול במספר האיכרים שעומדים לרשות האציל.
דמוגרפיה
התוצאה הבולטת ביותר של חדירת טכנולוגיה חדשה לענף החקלאות בימי הביניים באירופה הייתה הצמיחה הדמוגרפית. הצמיחה הדמוגרפית לאחר התפשטות המחרשה הכבדה היא נושא מעט עמום, זאת בשל חלקיות התיעוד או העדרו המוחלט. עם זאת, באמצעות חישובים כלכליים המתייחסים לרישומים חלקיים של תשלומי מיסים וריכוז תבואות, ניתן לגבש השערה גסה המשקפת את הצמיחה הדמוגרפית שהתרחשה באזורים בהם הייתה שכיחה המחרשה הכבדה (בעיקר חלקיה הצפוניים-מזרחיים של אירופה). חישובים אלו בוצעו ביחס לאזורים בהם לא עשו שימוש בטכנולוגיה זו. בין השנים 1000–1300 אוכלוסיית אירופה כמעט והכפילה את עצמה, כאשר צמחה מכ-40 מיליון נפשות לכ-70 מיליון נפשות. ראוי להסתייג ולציין כי לגידול זה מספר גורמים מלבד התנופה בתוצרת החקלאית, כמו למשל הפסקת פלישות הוויקינגים.
במקביל לצמיחה הדמוגרפית בין השנים 900–1300 הכלכלה באירופה הלכה והתעצמה. מן הגורמים הבולטים שאפשרו פריחה כלכלית זו הייתה מהפכה חקלאית-התיישבותית בכלל, ופיתוח המחרשה הכבדה בפרט. באמצעות מחרשה זו הכשרת הקרקעות, עיבודן ותנובתן עברו תהליך מקוצר ויעיל יותר בהשוואה לחלופה הקודמת - הארטרום. תהליכי ההתיישבות הכפרית קוצרו, וכך התאפשר לאצילים לכבוש אזורי ספר מבודדים. אפשרות זו הייתה בעלת תועלת כלכלית רבה, אך דרשה מהאציל להעמיד בפריפריה זו אמצעי הגנה לאיכרים. שיטת התיישבות זו כללה הקמת מבצר צבאי המגובה במעטפת התיישבות חקלאית ואוטרקית. המחרשה הכבדה שימשה רכיב משמעותי ביותר במכלול התיישבותי זה; הן בשל קצב ההתיישבות וקצב ההסתגלות המקוצרים שאפשרה, והן בשל שסיפקה יכולת לעיבוד סוגי קרקעות כבדות, אשר לא ניתנו לעיבוד באמצעות הארטרום.
לאור הצמיחה הדמוגרפית והתנופה הכלכלית שאפיינו תקופה זו, ועל- אף ההתפשטות הגאוגרפית, החל בסביבות המאה השתיים - עשרה תהליך של עיור. משום היכולת החקלאית לייצר די מזון להישרדות ובנוסף לזאת לאגור תבואה ולהמירה לנכסים, איכות החיים של האדם הממוצע, כולל העבדים והאיכרים, עלתה. בשלב זה החלו לצמוח מרכזי מסחר וצריכה, ירידים אזוריים ושווקים כפריים, והחלו להיווצר צבירי התיישבות מרוכזים וצפופים. לצורך העניין, בשנת 900 היו באירופה כ-37 ערים (המאוכלסות כל אחת ביותר מחמשת-אלפים תושבים); שלוש מאות שנים מאוחר יותר, בשנת 1200 היו כ-145 ערים, ובשנת 1300 היו כ-418 ערים. ראוי אך לציין כי על אף מגמה זו, עדיין כ-90% מהאוכלוסייה חיו בכפרים ובתצורות התיישבות כפריות אחרות.
יונתן טאה
יונתן גלאו טאה (בגרמנית: Jonathan Glao Tah; נולד ב-11 בפברואר 1996 בהמבורג שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת באייר לברקוזן מהבונדסליגה.
קריירת מועדונים
טאה נולד בהמבורג שבגרמניה לאם גרמניה ולאב מחוף השנהב. הוא גדל במחלקות הנוער של אלטונה 93 ושל קונקורדיה 1907, ובגיל 13 עבר למחלקת הנוער של המבורג. ב-4 באוגוסט 2013 ערך טאה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-83 בניצחון 0–4 על שוט יינה במסגרת הגביע הגרמני. ב-24 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-90 בהפסד 0–1 להרטה ברלין במסגרת המחזור השלישי.
ב-1 בספטמבר 2014 הושאל טאה לפורטונה דיסלדורף מהבונדסליגה השנייה למשך עונה אחת. ב-15 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-59 בניצחון 0–2 על נירנברג במסגרת המחזור החמישי. בסך הכל ערך במועדון 23 הופעות ליגה.
ב-15 ביולי 2015 חתם טאה בבאייר לברקוזן, גם היא מהבונדסליגה. ב-8 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–3 על ספורטפרוינד לוטה במסגרת הגביע הגרמני. ב-15 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי הקבוצה, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–2 על הופנהיים במסגרת המחזור הראשון.
קריירה בינלאומית
בחודש מרץ 2016 זומן טאה לראשונה לסגל נבחרת גרמניה, לקראת משחקי ידידות נגד נבחרות אנגליה ואיטליה. ב-26 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשנכנס כמחליף לקראת המחצית השנייה בהפסד 2–3 לנבחרת אנגליה. טאה נופה מהסגל הסופי ליורו 2016, אך שלושה ימים לפני הטורניר נכלל בו שוב, בגין פציעתו של אנטוניו רודיגר. במאי 2018 זומן טאה לסגל הגרמני המורחב למונדיאל 2018, אך נופה מהסגל הסופי.
20 (אלבום)
20 (מוכר כ-העשרים) הוא אלבומה ה-20 של הזמרת שרית חדד אשר יצא לאור ב-23 במרץ 2011.
הפקה
האלבום כולל בלדות כמו השיר "שישמעו אותי" ושירים קצביים - "Do You Love Me", "סוף שבוע בפריז", "בנות בנות" ועוד. הסינגל הראשון מתוך האלבום הוא "בא לי", שיר במקור ביוונית שכתב יוסי בן דוד והלחין קיריאקוס פפדופולוס. הנרי, שהפיק מוזיקלית את האלבום גם כתב והלחין עשרה שירים מתוך עשרים שבאלבום. אמנים נוספים אשר תרמו את חלקם לאלבום: אורי שמח, מוטי אוחיון, אופיר כהן ועוד.
לאלבום היה אמור להיכנס השיר זהו קיץ, השיר היה אמור לצאת כסינגל בקיץ אך התעכב ולבסוף נגנז בגלל הצלחת השיר Do You Love Me, ביוני 2010 השיר הודלף לרשת ולבסוף שרית ביצעה את השיר באולפן השקוף בנתניה, ערוץ 24 ושוחרר לעמוד הרשמי של שרית חדד ביוטיוב.
לאלבום זה היה אמור להיכנס השיר אינטליגנציה השיר יצא כסינגל לרדיו, אך בסופו של דבר לא נכנס לאלבום.
בחודש יולי 2011, שרית חדד קיבלה אלבום פלטינה, על סך מכירות של כ-40,000 עותקים.
אודילון קוסונו
קוואקו אודילון דורז'לס קוסונו (בצרפתית: Kouakou Odilon Dorgeless Kossounou; נולד ב-4 בינואר 2001 באביג'אן שבחוף השנהב) הוא כדורגלן איווארי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת באייר לברקוזן מהבונדסליגה ובנבחרת חוף השנהב.
המארבי
ב-11 בינואר 2019 חתם קוסונו על חוזה לארבע עונות בהמארבי מליגת העל השוודית. ב-18 בפברואר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על ורברג במסגרת הגביע השוודי. ב-1 באפריל הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי המועדון, בתיקו 1-1 נגד אלפסבורג במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת. בסך הכל ערך קוסונו תשע הופעות ליגה במועדון.
קלאב ברוז'
ב-17 בינואר 2021 הבקיע קוסונו את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 0–3 על בירסחוט במסגרת המחזור ה-20 בליגה לעונת. בעונתו השנייה במועדון, בה זכתה קלאב ברוז' באליפות בלגיה פעם נוספת, ערך קוסונו 33 הופעות ליגה.
ב-17 ביולי 2021 שיחק קוסונו 90 דקות בניצחון 2–3 על ראסינג גנק במסגרת הסופר קאפ הבלגי.
באייר לברקוזן
ב-22 ביולי 2021 חתם קוסונו על חוזה לחמש עונות בבאייר לברקוזן מהבונדסליגה, ששילמה עבורו 23 מיליון אירו. ב-7 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על לוקומוטיב לייפציג במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע הגרמני. ב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 1-1 נגד אוניון ברלין במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022.
קריירה בינלאומית
ב-8 באוקטובר 2020 ערך קוסונו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב, בתיקו 1-1 נגד נבחרת בלגיה במשחק ידידות.
זריקת חוץ
בכדורגל, זריקת חוץ היא הדרך לחידוש המשחק לאחר יציאת הכדור מתחומי המגרש לאורכו של המגרש.
קביעת זריקת חוץ
הכללים לזריקת חוץ רשומים בחוקת משחק הכדורגל שנכתבה על ידי ארגון ה-IFAB, תחת חוק מספר 15: זריקת חוץ:
ביצוע זריקת החוץ
ישנם מספר חוקים שעליהם השחקן המבצע את זריקת החוץ חייב להקפיד.
יולנדה קינג
יולנדה קינג (באנגלית: Yolanda King; 17 בנובמבר 1955 – 15 במאי 2007) הייתה פעילת זכויות אדם, שחקנית ואקטיביסטית ממוצא אפרו-אמריקאי. בתו של מנהיג זכויות האזרח ד"ר מרטין לותר קינג.