cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אבעבועות שחורות
שימוש בנגיף כנשק ביולוגי
שימוש צבאי בלתי-מכוון, ככל הנראה, נעשה בנגיף לפני כחמש מאות שנה, כשצבא ספרדי זעיר בן 600 חיילים בפיקודו של הרנאן קורטס ו-168 אנשים בפיקודו של פרנסיסקו פיסארו, גרם להדבקת הילידים באמריקה באבעבועות שחורות. המחלה קטלה מיליוני בני אדם מהאימפריות של האינקה והאצטקים, עקב החסינות הלקויה של גופם וחוסר העמידות בפני הנגיף, אשר לא היה ידוע להם מעולם (כמו גם נגיפים וחיידקים גורמי מחלות אחרות שלא היו ידועים באמריקה הדרומית, ושהובאו מהעולם הישן). פגיעה ויראלית זו הביאה לתבוסתם המוחלטת, תוך כדי הכחדתם של תשעים אחוזים מהאינדיאנים בני אמריקה בתוך מאה שנים.
לאחר שנעלמה המחלה, עלה החשש כי יהיו שינסו להשתמש בנגיפים המוחזקים באופן נסתר כנשק ביולוגי. בשל אי חיסון האוכלוסייה שנולדה לאחר 1980, ואי-חידוש החיסון בקרב המתחסנים קודם לכן, הפוטנציאל הצבאי ההרסני של הנגיף גדול.
מנות החיסון המצויות כיום בעולם מעטות יחסית, אך בישראל מחזיק משרד הבריאות מלאי שאמור להספיק לחיסון כלל האוכלוסייה במקרה של התקפה ביולוגית.
פרט לשתי המעבדות המחזיקות בנגיף באופן רשמי, ארבע מדינות דווחו כחשודות בהחזקת הנגיף בסתר – רוסיה, צרפת, עיראק וקוריאה הצפונית. אם מדינה שמחזיקה בנגיף מעוניינת לעשות בו שימוש כנשק ביולוגי, מחד גיסא היא עשויה להגיע להשמדה המונית יעילה של יריביה ומאידך גיסא, היא עשויה להיפגע בעצמה מהמחלה.
Cara Mia
"Cara Mia" (בעברית: "יקירתי") הוא שיר פופולרי משנת 1954, שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי, ולמקום ה-10 במצעד האמריקני. הלהיט בביצועו של הזמר האנגלי דייוויד ויטפילד הגיע למעמד של תקליט זהב. ב-1965 הקליטו את השיר להקת ג'יי והאמריקאים, והגרסה שלהם הגיעה למקום הרביעי במצעד האמריקני. השיר בביצוע ג'יי והאמריקאים נכנס גם למצעד בהולנד כשיצא מחדש ב-1980. שם השיר באיטלקית, ומשמעותו "יקירה שלי".
הזמר האנגלי דייוויד ויטפילד הקליט לראשונה את השיר בשנת 1954 עם תזמורת מנטובאני. הסינגל נכנס מצעדי הפזמונים בארצות הברית, ובממלכה המאוחדת היה התקליט הראשון ששהה במשך 10 שבועות ברציפות במקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי. השיר בביצוע ויטפילד היה אחד התקליטים הנמכרים ביותר בתקופה שלפני מוזיקת הרוק. התקליט נמכר ביותר משלושה וחצי מיליון עותקים ברחבי העולם, והגיע לעשרת הגדולים בארצות הברית.
הקרדיט לכתיבת השיר ניתן לטוליו טרפאני (שם העט של הפזמונאי והמעבד מנטובאני) ולי לאנג (באני לואיס, המפיק המוזיקלי של ויטפילד).
טרו אוקמוטו
טרו אוקמוטו (Tarō Okamoto; ביפנית: 岡本太郎; ). הוא אמן יפני, קוביסט וסוריאליסט, אשר הושפע ביצירותיו האוונגרדיות מתרבות ג'ומון ומתרבות ריוקיו. בשנותיו האחרונות הופיע לעיתים קרובות בתוכניות טלוויזיה כהופעות אקסצנטריות.
בצעירותו
אוקמוטו נולד במחוז קנאגאווה ליד טוקיו שביפן. אביו, איפיי אוקמוטו (Ippei Okamoto), היה קריקטוריסט ועיתונאי; ואמו, קנוקו אוקמוטו (Kanoko Okamoto), סופרת ומשוררת. לאחר לידתו אביו החל לצייר קריקטורות ביקורתיות בסגנון ייחודי והפך למוכר וידוע בקרב הציבור ביפן. עם זאת, האב נהג להוציא כסף רב על שתייה חריפה, ולכן נותר עני. אמו של אוקאמוטו גדלה במשפחה עשירה והייתה בוהמיינית, לאחר מותה טען אוקאמוטו כי הייתה אם גרועה ולא רצתה שיטריד אותה בעבודתה. כך גדל ללא חינוך בביתו, והיה מבצע מעשי קונדס ושובבות.
בשנת 1917 נכנס אוקמוטו לבית-ספר ממלכתי באאויאמה (Aoyama) שבטוקיו, אך גורש ממנו לאחר שלא הסתגל למערכת. לאחר מכן נכנס פעמיים לבית-ספר פרטי וסולק ממנו. לבסוף עבר לבית הספר הפרטי קייאו-גיג'וקו (Keiō Gijuku) וגר באכסנייתו, שם הוערך על ידי אחד ממוריו, למרות שציוניו היו נמוכים יחסית. אוקמוטו גם נחשב אהוד בקרב חבריו. בהשפעת אביו הקריקטוריסט, חיבב אוקמוטו מילדותו את תחום הציור, ולמרות היסוסיו לגבי העיסוק בציור כמקצוע, כשבגר הלך ללמוד אמנות באוניברסיטת טוקיו.
חייו בצרפת ו"תגלית פיקאסו"
זמן קצר לאחר מכן נסע אביו עם אשתו ובנו לאירופה, בעקבות מינויו לשליח עיתונאי לוועדת פירוק נשק בלונדון (London Naval Treaty) שנערכה בשנת 1930. אוקמוטו קיווה ללמוד אומנות בפריז. הוא התגורר שם במשך עשר שנים לאחר מכן. תחילה גר באכסניית בית-ספר תיכון בסביבת פריז ולמד שם צרפתית, ובהמשך התקבל לאוניברסיטת סורבון ולמד אצל פרופ' מרסל מוס ואחרים אתנולוגיה וכן מקצועות כגון אומנות, פילוסופיה, סוציולוגיה, פסיכופתולוגיה, פולקלור ועוד. בתקופה זו חבר גם לאמן הסוריאליסטי אנדרה ברטון. בשנת 1932 חזרו הוריו ליפן בלעדיו, ושם מתה אמו בשנת 1939.
גיוסו במלחמת העולם השנייה ואחריה
לאחר "תגלית פיקאסו" עסק אוקמוטו באמנות, אך בזמן המערכה על צרפת של גרמניה הנאצית ב-1940, חזר ליפן והמשיך לציור בסטודיו שהקים באאויאמה. הוא השתתף במספר תערוכות שבהן הציג את יצירותיו, וזכה בפרס מפורסם, ניקה (Nika). בגיל 32 (ב-1942) התגייס אוקמוטו לצבא יפן ונשלח לזירה הסינית. במהלך שירותו איבד תקווה לניצחון יפן על בעלות הברית.
בשנת 1945 נוצחה יפן על ידי ארצות הברית, ואוקמוטו נשבה והיה נתון במאסר בסין במשך שנה. כשחזר ליפן פתח סטודיו חדש באואנו (Ueno), במקום הסטודיו הראשון שנשרף במתקפה אווירית עם כל יצירותיו. הוא החל מחדש לצייר והניב יצירות רבות בתקופה קצרה. בשנת 1948 ייסד את קבוצת "לילה" לאומנות אוונגרדית, יחד עם הסופר והמבקר קיוטרו הרדה (Kiyoteru Harada), בקבוצה השתתפו גם יוטקה הניה (Yutaka Haniya) וקובו אבה (Kōbō Abe). בתקופה זו פגש את טושיקו הירנו (Toshiko Hirano) שמונתה למזכירתו, ובהמשך הוא אמץ אותה לבת.
בשנת 1951, במהלך ביקור במוזיאון בטוקיו, ראה כלי חרס מתקופת ג'ומון והתרשם עמוקות מסגנונם. לאחר מכן גיבש את דעתו וכתב על כך בספרו "תורת כלי חרס ג'ומון". מאז העריך מחדש את תרבותם של אנשי תרבות ג׳ומון, וכן את מסורתם של אנשי אוקינאווה וטוהוקו, וגילה בהם, מה שהיה בעיניו, מקורות טהורים של תרבות יפנית, לדבריו. בשנת 1954 העתיק את סטודיו שוב לאאויאמה והוציא לאור את ספרו "אומנות היום - מי ידמיין עידן?" שבו הצהיר שאומנות לא נמצאת בכפות הידיים אלא מתחת לכפות הרגליים, כלומר אומנות היא יסוד של חיים, ומתח ביקורת חריפה על אומנות מבוססת בעידן המודרני. ספרו הפך לרב-מכר והיווה השראה עבור אמנים צעירים.
ב-1964 הוציא את ספרו "מסתרי יפן". ספר נוסף שהוציא הוא "גילוי מחדש של יפן - טופוגרפיה של אמנות".
מגדל השמש
לקראת התערוכה העולמית אקספו 70' באוסקה בשנת 1970, התבקש אוקמוטו לעצב פסל שיהווה את סמל האקספו. הוא הקים מגדל גדול ואוונגרדי בשם "מגדל השמש", בגובה 65 מטרים. הפסל מציג את העבר (החלק התחתון של הפסל), ההווה (החלק האמצעי) והעתיד (החלק של הפנים) של הגזע האנושי. מבקריו השמרנים טענו כי המגדל נראה כמו "בקבוק חלב מפלצתי" וכינו אותו "בושה יפנית". אוקמוטו גם התבקש להציג בתוך המגדל תמונות של גיבורים בכל רחבי העולם, המתאימים לנושא התערוכה "התקדמות האנושות וההרמוניה שבה", אך סירב לבקשה משום שלטענתו העולם מבוסס על אנשים אלמונים, ובמקום זאת הציג במגדל תמונות של עמים שונים וכליהם. באמצעות המגדל הביע אוקמוטו אנטיתיזה לתרבות מודרנית, המעשירה חיי אדם החומרניים ומדלדלת את החיים הרוחניים. בסיום האקספו נשאר המגדל באותו מקום עד היום, נחשב אהוב על התושבים, ומהווה מעין סמל למחוז אוסקה.
הופעות בטלוויזיה
משנות ה-70 החל אוקמוטו להופיע בתוכניות טלוויזיה, ביניהן מופעים בהן כינה על כל דבר מפורסם "אומנות מפוצצת!". על הופעותיו אלו הוא התפרסם בקרב ההמונים ביפן, ונתפס כקיטש או משוגע. בשנת 1987 שיחק באופרת סבון של ערוץ הטלוויזיה הממלכתי NHK, שם התגלה במשחקו הפשוט.
מותו
בגיל 80 המשיך אוקמוטו לעסוק באמנות. הוא תרם לעיר קווסאקי שבמחוז קנאגאווה את רוב יצירותיו, עבור מוזיאון שהוקם בה לכבודו. ב-1996 נפטר אוקמוטו בגיל 84, בעקבות אי-ספיקה של מערכת הנשימה, בשל מחלת פרקינסון ממנה סבל. אוקמוטו שנא טקסי קבורה קודרים, ולפיכך נערכה לו במותו מסיבת פרידה שבה הוצגו יצירותיו האחרונות. בשנת 1998 הפך ביתו באויימה, בו כלול הסטודיו שלו, ל"מוזיאון הזיכרון של טרו אוקמוטו". ב-1999 נפתח המוזיאון הממלכתי של טרו אוקמוטו בעיר קווסאקי.
אישיותו
אוקמוטו שנולד במשפחה אומנותית וגדל ללא חינוך ביתי, היה משוחרר מחשיבה מסורתית מילדותו. הוא התנגד לסמכות, שלטענתו פוגעת בזכויות האדם וחירותו. בספרו "אומנות היום" הצהיר: "אל תהיה בכישרון, בחן ובנוחיות", כלומר אומנות מתהווה לא רק בכישרון, בחן ובנוחיות אלא גם במגושם, בכיעור ובטירוף, שדווקא הם מקסימים את לבבות האנשים. בשל אישיותו האקסצנטרית, יצירותיו לא היו מספיק מוערכות במהלך חייו, ולאחר מותו פעלה טושיקו, בתו המאומצת, לשכנע בדבר המהות של אומנותו. כיום הוא מוערך על ידי רבים, בעיקר אמנים צעירים.
ביחסיו עם נשים נודע אוקמוטו כ"פלייבוי", ומעולם לא נשא אישה. הוא היה פמיניסט, ותיעב את תפיסת האהבה המסורתית. ייתכן כי בתו המאומצת טושיקו הייתה עבורו גם בת-זוג לחיים, וקיבלה את בקשתו להיות בחברת נשים רבות אחרות. נראה כי למנהגיה המשוחררים של אמו, ולחופש המיני שהיה חלק מחייו בצרפת, הייתה השפעה על חייו אלו ביפן.
חוץ מאומנות, אוקמוטו היה חובב ספורט, בייחוד סקי. הוא התיידד עם מטפס ההרים והגולש המקצועי, יואיצ'ירו מיורה (Yuichiro Miura). אוקמוטו גם עיצב בגדים צבעוניים ללבוש במהלך הסקי, לאחר שמאס בבגדים הלבנים המסורתיים.
משפט השלמות של גדל
משפט השלמות, אותו הוכיח קורט גדל בעבודת הדוקטורט בשנת 1929, הוא אחד המשפטים היסודיים בלוגיקה מתמטית. המשפט קושר שתיים מן הדרכים היסודיות לטיפול המתמטי במושגים של אמת ושקר, נכון ולא נכון: הנכונות של טענה בכל מודל למערכת אקסיומות, לעומת האפשרות לבנות הוכחה מתוך האקסיומות.
משפט הפוך למשפט השלמות הוא משפט הנאותות, שקובע כי אם ניתן להוכיח טענה כלשהי ממערכת אקסיומות נתונה, אזי טענה זו נכונה בכל מודל של מערכת זו.
גרסה פופולרית (ושגויה) של משפט אי השלמות הראשון של גדל קובעת ש"בכל תורה קיימת טענה אמיתית שאינה ניתנת להוכחה". משפט השלמות סותר במפורש את הניסוח הזה: כל משפט שהוא אמיתי (בכל מודל), ניתן להוכחה. אכן, לפי משפט אי השלמות קיימת בתורה (חזקה מספיק, דהיינו אריתמטית, אפקטיבית ועקבית) נוסחה שאינה ניתנת להוכחה (וגם לא לסתירה) - אבל אין זה נכון שנוסחה זו נכונה בכל מודל. אדרבא, לפי משפט השלמות, קיים מודל עקבי שבו היא נכונה, וקיים מודל עקבי שבו היא אינה נכונה.
הוכחת שקילות הניסוחים
כאמור, משפט השלמות קובע כי אם טענה נכונה בכל מודל של תורה כלשהי, אז ניתן להוכיח את הטענה מתוך תורה זו. נראה כי המשפט שקול לטענה כי לכל תורה עקבית קיים מודל.
בכיוון אחד, אם משפט השלמות מתקיים, ואם בשלילה קיימת תורה עקבית שאין לה מודל, אז תנאי משפט השלמות מתקיים באופן ריק עבור תורה זו: כל טענה נכונה בכל המודלים שלה (שהרי אין כאלו). ממשפט השלמות נקבל שניתן להוכיח מתורה זו כל טענה, ובפרט ניתן להוכיח בה טענה ושלילתה, ולכן היא אינה עקבית, בסתירה להנחה.
בכיוון השני, נניח כי לכל תורה עקבית יש מודל. אם נניח בשלילה כי משפט השלמות לא מתקיים, אז קיימת תורה עקבית T וטענה \phi, כך ש- \phi נכונה בכל המודלים של T, אולם \phi לא ניתנת להוכחה מ- T. ממשפט הנאותות נקבל שגם שלילתה של \phi אינה ניתנת להוכחה מ- T (כיוון ש- \phi עצמה מתקיימת בכל המודלים של T, ואנו יודעים שקיים לפחות מודל אחד כזה), ולכן אפשר להרחיב את T על ידי הוספת השלילה של \phi אליה כאקסיומה חדשה, ו- T עדיין תישאר עקבית. עתה, מכיוון ש- \phi מתקיימת בכל המודלים של T, אז נקבל שלתאוריה החדשה שקיבלנו אין מודלים כלל, וזו סתירה לכך שהיא עקבית.
דניאל האקט
דניאל לורנזו האקט (באנגלית ובאיטלקית: Daniel Lorenzo Hackett; נולד ב-19 בדצמבר 1987) הוא כדורסלן אמריקאי-איטלקי המשחק בווירטוס בולוניה המתמודדת בליגת העל האיטלקית וביורוליג, ובנבחרת איטליה בכדורסל.
קריירה
דניאל האקט נולד באיטליה לאב אמריקאי, הכדורסלן רודי האקט ולאם איטלקייה.
האקט למד באוניברסיטת דרום קליפורניה וייצג את קבוצתה בליגת המכללות ואף הצטיין. לאחר שניסה להיבחר בדראפט 2009 ללא הצלחה. חזר האקט לאיטליה, והצטרף לבנטון טרוויזו. ביולי 2010 חתם האקט בסקאבוליני פזארו וכעבור שנתיים, ב-2012, הצטרף האקט למונטפסקי סיינה. האקט הפך לאחד מכוכבי הקבוצה ולאחד המצטיינים בה. הוא זכה איתה באליפות איטליה ובגביע האיטלקי ונבחר למצטיין העונה בליגה האיטלקית. בעקבות זאת, ב-2013 חתם האקט לשלוש שנים באולימפיה מילאנו. העונה הראשונה שלו במילאנו הייתה מוצלחת (אליפות איטליה והסופר קאפ האיטלקי) לעומת העונה השנייה שהסתיימה ללא זכייה בתארים. ביוני 2015 שוחרר האקט ממילאנו וחתם ביולי בתחנה הראשונה שלו מחוץ לאיטליה, אולימפיאקוס פיראוס היוונית. כמו במילאנו, גם באולימפיאקוס העונה הראשונה הייתה מוצלחת (זכייה באליפות יוון), אך העונה השנייה הסתיימה ללא זכייה בתארים, ובתומה, שוחרר מאולימפיאקוס. ביולי 2017 חתם בברוזה במברג הגרמנית לשנתיים, אך שוחרר ממנה בתום עונה אחת בלבד. ביולי 2018 חתם האקט בקבוצת הפאר הרוסית, צסק"א מוסקבה.
במרץ 2022, עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה, עזב האקט את צסק"א לטובת וירטוס בולוניה מליגת העל האיטלקית והיורוקאפ, כמו שעשה כמה ימים מאוחר יותר חברו לקבוצה טורניקה שנגליה.
קריירה בינלאומית
אף על פי שיש לו אזרחות אמריקאית, בחר האקט לייצג את מולדתו. הוא זכה עם נבחרת איטליה עד גיל 20 בכדורסל במדליית ארד באליפות אירופה שנערכה באיטליה בשנת 2007 והיה מכוכבי הנבחרת. האקט שיחק לראשונה במדי הנבחרת הבוגרת באליפות אירופה שהתקיימה בליטא ב-2011, ומאז משחק במדי הנבחרת באופן די קבוע.
עונת 1970/1971 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל
המשחק הראשון התקיים ב-2 בדצמבר 1970 והתחרות הסתיימה ב-7 באפריל 1971. בתחרות השתתפו 26 קבוצות. לראשונה מחזיקת התואר קיבלה זכות להשתתף בתחרות ולכן איטליה הייתה מיוצקת על ידי שתי קבוצות.
בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בהם נקבעו 8 עולות לרבע הגמר. הסיבובים המוקדמים נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ. בהמשך התקיימו משחקי רבע הגמר, חצי הגמר והגמר. גם הם נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ.
התחרות הסתיימה בניצחון של סימנטל מילאנו מאיטליה.
מהלך התחרות
בשלבים המוקדמים נקבעו 8 עולות לשלב רבע הגמר.
ישראל בתחרות
הפועל תל אביב הייתה הנציגה הישראלית בתחרות. היא התחילה את השלב המוקדם מהסיבוב השני בו היא ניצחה את פנאתינייקוס היוונית בסיכום של שני משחקים 83:93 ו-57:53. ברבע הגמר היא נפגשה עם סימנטל מילאנו והפסידה 107:74 ו-105:80.
דימה בילאן
דימה בילאן (ברוסית: Дима Билан; נולד ב-24 בדצמבר 1981) הוא שחקן וזמר רוסי ממוצא קאראצ'אי, זוכה אירוויזיון 2008.
בילאן נולד בקאראצ'אי-צ'רקסיה שברוסיה. ייצג את רוסיה פעמיים בתחרות האירוויזיון: פעם אחת באירוויזיון 2006 עם השיר "Never Let You Go", שזכה במקום השני בהפרש של 44 נקודות מהמנצח הפיני לורדי, ופעם נוספת בשנת 2008 עם השיר "Believe", שזכה במקום הראשון בהפרש של 42 נקודות מאני לוראק האוקראינית, זוכת המקום השני. לבילאן מספר להיטים ברוסיה.
ב-2016 שיחק בסרט הקולנוע הראשון שלו, "גיבור". ב-2019 השתתף בצילומי הסרט "צוערי הצי 4".
במאי 2019 התראיין בילאן למספר רשתות תקשורת וסיפר כי הוא מעוניין לשוב להתמודד בתחרות האירוויזיון, בפעם השלישית. השיר הרוסי לאירוויזיון נבחר בבחירה פנימית על ידי הטלוויזיה הרוסית ולכן מודה הזמר כי השתתפות נוספת באירוויזיון אינה תלויה רק בו אלא גם בטלוויזיה הרוסית אשר תבחר את הנציג הרוסי לאירוויזיון 2020.
באוקטובר 2020 הודיע כי ידובב את דמותו של קרוקודיל גנה, בסרט אנימציה חדש של סויוזמולטפילם אודות צ'בורשקה.
דאונטאון ברוקלין
דאונטאון ברוקלין (באנגלית: Downtown Brooklyn) הוא מרכז העסקים הראשי השלישי בגודלו בעיר ניו יורק (אחרי אזור מידטאון מנהטן ואזור לוור מנהטן) במדינת ניו יורק שבארצות הברית. השכונה נמצאת ברובע ברוקלין של העיר ניו יורק, בחלקו הצפון מערבי של הרובע.
בשכונה מספר מבנים גבוהים בהם מגדל בנק ויליאמסבורג סייבינגס ומרכז מטרוטק היוצרים קו רקיע ייחודי לאזור.
היסטוריה
אזור דאונטאון ברוקלין, בדומה לאזור מנהטן, היה מיושב עד ראשית המאה ה-17 על ידי שבט הלנאפי האינדיאני. לאחר הגעת המתיישבים ההולנדים לאזור, ובסמוך להתיישבות שהקימו באי מנהטן (שנקראה ניו אמסטרדם), הקימו גם התיישבות באזור דאונטאון ברוקלין - בשם זה (בהולנדית: Breuckelen). עד שנת 1814 היה אזור ברוקלין מיושב בדלילות רבה. תחילת פעולתה של מעבורת קיטור בין ברוקלין לבין מנהטן הביאה להתיישבות צפופה יותר באזור, ולהפיכת ברוקלין לפרוור של מנהטן, ובמקביל הפך אזור דאונטאון ברוקלין למרכז העסקים האזורי של ברוקלין.
בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19 הפכה ברוקלין למרכז תנועה למלחמה בעבדות בארצות הברית, ובעיר הוקמו כנסיות רבות שפעלו נגד העבדות.
לאחר מלחמת העולם השנייה אימצה מחלקת התכנון העירוני של העיר ניו יורק תוכנית להפוך את אזור דאונטאון ברוקלין למרכז עסקים כלכלי ולמרכז תרבותי. במסגרת תוכנית זו הוחלט להקים באזור מבני ממשל, והורחב רחוב אדמס (Adams Street), לימים רחוב בוארום (Boerum Place) המוביל לאזור. בשנת 1969 הוכנה תוכנית פיתוח חדשה ובה שם דגש על פיתוח מסחרי של דאונטאון ברוקלין, אולם המשבר הכלכלי של שנות ה-70 הקשה על הפיתוח האזורי.
אתרים בעלי חשיבות
באזור דאונטאון ברוקלין ממוקמים מרכז מטרוטק, בניין רובע ברוקלין, בתי המשפט של מחוז קינגס ובית המשפט המרכזי הפדרלי של המחוז המזרחי של ניו יורק. כמו כן ממוקמים באזור מוסדות השכלה גבוהה רבים ובהם בית הספר למשפטים של ברוקלין, אוניברסיטת פוליטכניק, מכללת ניו יורק לטכנולוגיה, אקדמיית ברוקלין למוזיקה ואוניברסיטת לונג איילנד. בין מוסדות התרבות של הרובע ניתן למנות את מוזיאון התחבורה של ניו יורק.
תחבורה
גשר ברוקלין וגשר מנהטן מקשרים בין האי מנהטן לבין אזור דאונטאון ברוקלין. באזור פועלים מספר קווים של הרכבת התחתית של ניו יורק (קווים 2, 4, 5, A, C, F, G, B, D, M, N, Q ו-R). טרמינל אטלנטיק הממוקם באזור, משמש תחנה של קו הרכבת לונג איילנד.
פיתוח אזורי מגורים
מאז אמצע המאה ה-18, היה אזור דאונטאון ברוקלין אזור מסחרי בעיקרו ולא אזור מגורים. מאז ראשית המאה ה-21 החלו להיבנות באזור מספר פרויקטי דיור ובהם פרויקט רחוב ליווינגסטון הכולל 7 בניינים בני 15 קומות בהם 1,000 יחידות דיור.
תוכנית פיתוח משנת 2004 נועדה לעודד בנייה צפופה למגורים באזור, במסגרתה מתוכננים בניית 14,000 דירות מגורים חדשים באזור.
קווין מק'קיד
קווין מק'קיד (באנגלית: Kevin McKidd; נולד ב-9 באוגוסט 1973) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון סקוטי. תפקידיו המוכרים ביותר הם לוקיוס וורנוס בסדרה "רומא", וד"ר אואן האנט בסדרה "האנטומיה של גריי".
ביוגרפיה
מק'קיד נולד בעיירה אלגין שבצפון סקוטלנד למשפחה נוצרית. הוא החל בלימודי הנדסה באוניברסיטת אדינבורו, אך נשר מלימודיו בתום השנה הראשונה, ועבר ללמוד דרמה בקווין מרגרט קולג', אף הוא באדינבורו. הוא השתתף במופעי תיאטרון של הקולג', וב-1994 השתתף במחזה בתיאטרון בבעלותו של רוברט קרלייל.
קריירה
התפקיד הראשון שקיבל היה בסדרת הטלוויזיה "האב טד" (1996), בה גילם כומר באחד הפרקים. כבר באותה שנה קיבל לראשונה גם תפקיד משמעותי יותר, בסרט הקולנוע "טריינספוטינג", בו גילם את דמותו של טומי מקנזי, לצידו של קרלייל.
תפקידים קולנועיים חשובים נוספים שגילם מק'קיד כוללים את דמויותיהם של ליאו ב"חדרי שינה" (1998), טוראי קופר ב"צבא הכלבים" (2002) ופרנקי ב"16 שנים של אלכוהול" (2003). כן גילם תפקידים משניים בסרטו של רידלי סקוט, "ממלכת גן עדן" (2005) וב" מקור הרוע" (2007). הופעתו המשמעותית ביותר על מסך הטלוויזיה הייתה בסדרת הטלוויזיה "רומא" (2007-2005), בה גילם את דמותו של איש הצבא לוקיוס וורנוס. בנוסף מגלם מק'קיד את דמותו של מנתח הטראומה אואן האנט בסדרת הטלוויזיה "האנטומיה של גריי", וכמו כן שיחק גם ב"פרסי ג'קסון וגנב הברק", בו גילם את פוסידון אל הים. שיחק גם בארוס עליה בתור החתן אלכוהול" הקנה לו מועמדות לפרס הקולנוע העצמאי הבריטי ולפרס BAFTA הסקוטי בקטגוריית השחקן הטוב ביותר. על משחקו בסרט הטלוויזיה "Gunpowder, Treason & Plot" זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל ביאריץ. בשנת 2008 שיחק בסרט "ארוס עליה" לצד השחקן פטריק דמפסי.
חיים אישיים
מק'קיד נשוי בשנית לשפית האמריקאית-יהודית אריאל גולדראת', ולהם בן שנולד ב-2018 ובת שנולדה ב-2019. למק'קיד שני ילדים נוספים מנישואיו הראשונים במשך 17 שנה לג'יין פרקר.
ב-2015 התאזרחו מק'קיד ומשפחתו כאמריקאים, בנוסף לאזרחות הבריטית שלו מלידה.
כרמן מליס
כרמן מליס (באיטלקית: Carmen Melis, 1885, קאליארי - 19 בדצמבר 1967, לונגונה אל סגרינו) הייתה זמרת סופרן איטלקייה ומורה.
חייה
מליס הייתה תלמידה של אנטוניו קוטוני והופיעה לראשונה ב"איריס" של מסקאני בתיאטרו קוצ'ה בנובארה, בגיל 20. לאחר זמן קצר החלה לשיר במאדאם באטרפליי, טוסקה ולה בוהם. התאמתה לתפקידי פוצ'יני משכה אליה את תשומת לבו של המלחין עצמו, שלימד אותה באופן אישי את תפקיד מיני באופרה "הנערה מן המערב", תפקיד ששרה בשנת 1911 בבוסטון. בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, בשנת 1913, שרה ב"ליצנים" של רוג'רו לאונקוואלו מול אנריקו קארוזו וב-1917 הופיעה לראשונה בלה סקאלה ב-Il macigno של ויקטור דה סאבאטה. מעל לכל נודעה כסופרן וריזמו, ומן השחקניות המזמרות המעניינות ביותר בראשית המאה ה-20.
בסביבות 1935 סיימה את קריירת השירה שלה והקדישה את כל זמנה להוראה. היא השפיעה רבות על תלמידתה רנאטה טבאלדי, שאמרה פעם על מליס, "כל מה שהייתי צריכה ללמוד לבימה, למדתי ממנה."
ניאראגונגו
נִיאֵרָגוֹנגוֹ הוא הר געש שכבתי פעיל השוכן בתחומי הפארק הלאומי וירונגה ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, כ-20 קילומטרים צפונית לעיר גומה ואגם קיוו ומעט מערבית לגבול עם רואנדה. זהו הר הגעש הפעיל ביותר ביבשת אפריקה.
תיאור
קוטר הלוע העיקרי הוא כ-1,200 מטרים והוא מכיל אגם לבה. על קירות הלוע יש שני מדפי לבה - האחד באורך 3,175 מטרים, והשני, הנמוך יותר, באורך 2,975 מטרים. היו זמנים שבהם היה נפח אגם הלבה שבניאראגונגו הגדול ביותר הידוע בהיסטוריה. עומק אגם הלבה משתנה במידה ניכרת. הגובה המקסימלי אליו הגיע אגם הלבה היה 3,250 מטרים מעל פני הים, לפני ההתפרצות של ינואר 1977 - גובה המייצג עומק של כ-600 מטרים. בשנים האחרונות היה גובה פני האגם 2,700 מטרים מעל פני הים בלבד. ב-1958 הצליחה משלחת להר הגעש למדוד לראשונה את הטמפרטורה של פני אגם הלבה שנעו בין 1,000°C ל-1,200°C. ניאראגונגו והר הגעש הסמוך ניאמוראגירה אחראים יחד ל-40% מההתפרצויות הגעשיות ההיסטוריות של יבשת אפריקה.
גאולוגיה
לא ידוע ממתי החל הר געש להתפרץ, אבל מאז 1882 הוא התפרץ לפחות 34 פעמים, כולל תקופות רבות שבהן הפעילות הייתה רציפה במשך שנים כל פעם, לעיתים קרובות בדמות אגם לבה תוסס בלוע. הר הגעש חופף חלקית לשני הרי געש קודמים: בארטו (Baratu) ושאהרו (Shaheru), והוא גם מוקף במאות חרוטי אפר געשיים קטנים שנוצרו בהתפרצויות צדיות.
הגעשיות בניאראגונגו נגרמת מבקע בקרום כדור הארץ שבו שני חלקים של הלוח האפריקאי נפרדים. קרוב לוודאי שנקודה חמה אחראית חלקית לפעילות הגעשית המרובה בניאראגונגו ובניאמוראגירה.
הלבה הנפלטת בהתפרצויות בניאראגונגו היא בדרך כלל דלילה. הלבה של ניאראגונגו מורכבת מנפליניט מליליטי, סוג של סלע געשי אלקלי, וככל הנראה מהווה הרכבה הכימי יוצא הדופן גורם בנזילות הבולטת של הלבה של ניאראגונגו. בעוד שבמרבית המקרים קילוחי לבה נעים לאט ולעיתים רחוקות מהווים סכנה לבני אדם, קילוחי הלבה מניאראגונגו יכולים לנוע במורד ההר במהירות של עד 100 קמ"ש. הגורם לכך היא תכולה נמוכה מאוד של סיליקה (הלבה היא מאפית). גם ההתפרצויות של הרי הגעש בהוואי מתאפיינות בלבה דלת סיליקה, אבל הרי געש בהוואי הם מטיפוס חרוט מגן, רחבים, בעלי מדרונות מתונים בניגוד למדרונות התלולים של החרוט של ניאראגונגו, ותכולה הסיליקה, אף שהיא נמוכה יחסית, עדיין מספיק גבוהה על מנת להאט את קצב הזרימה של קילוחי הלבה בהוואי לקצב של הליכה.
הפעילות באגם הלבה נמשכה עד שנת 2010. כיום האגם מוגבל לחרוט האפר התלול והרחב שעל קרקעית לוע הר הגעש, בערך בגובה של 20 מטר וברוחב של 200 מטרים.
ההתפרצות של 1977
בין 1894 ל-1977 הכיל הלוע אגם לבה פעיל. ב-10 בינואר 1977 נסדקו קירות הלוע, ואגם הלבה התרוקן בפחות משעה. הלבה זרמה במורד המדרונות העליונים התלולים של ההר במהירות שהגיעה עד 100 קילומטרים לשעה והרסה כפרים שעמדו בדרכה. מספר ההרוגים היה לפחות 70, אם כי היו דיווחים שדיברו על מספרים גדולים בהרבה של אלפי בני אדם.
הסכנות שמעמידות התפרצויות כאלו ייחודיות לניאראגונגו. אין מקום אחר בעולם שבו הר געש שכבתי שמדרונותיו תלולים המכיל אגם של לבה נוזלית. קרבתו של ניאראגונגו לאזורים מאוכלסים בצפיפות מגדילה את הפוטנציאל שלו לגרום אסון טבע. לסכנה של התפרצויות מתווספת פליטת גז געשי (בעיקר גופרית דו-חמצנית) שפוגע ביבולים ומזהם מי שתייה. '' לנוכח ההיסטוריה הגעשית של ההר והקרבה לאוכלוסייה בת מאות אלפי תושבים המתגוררים ביישובים הסמוכים להר (בגומה לבדה מתגוררים קרוב ל-400,000 איש), הוא הוכרז על ידי האגודה הבינלאומית לוולקנולוגיה ולכימיה של פנים כדור הארץ (International Association of Volcanology and Chemistry of the Earth's Interior ) ב-1991 כאחד מ-16 הרי הגעש של העשור ("Decade Volcanoes"), ולכן כראוי למחקר מיוחד כחלק מ"העשור הבינלאומי להפחתת אסונות הטבע" של האו"ם.
קודם להתפרצות של 1977 נוצר על מדרון ההר חרוט טפיל קטן חדש שכונה מורארה, במרחק קטן ממדרונות הר הגעש ניאמוראגירה.
ההתפרצות של 2002
אגמי לבה נוצרו מחדש בלוע בהתפרצויות בשנים 1982–1983 ו-1994. התפרצות גדולה נוספת של הר הגעש התרחשה ב-17 בינואר 2002, לאחר מספר חודשים של פעילות סייסמולוגית ופומרולית. מערכת סדקים באורך של 13 קילומטרים נפתחה במדרון הדרומי של הר הגעש והתפשטה תוך שעות מגובה של 2,800 מטרים לגובה של 1,600 מטרים, והגיעה על לפאתי העיר גומה, בירת המחוז, שעל גדות אגם קיוו. לבה זרמה משלושה חרוטים בקצה הדרומי של מערכת הסדקים וזרמה בזרם שרוחבו בין 200 ל-1,000 מטרים ועומקו עד שני מטרים דרך גומה. התרעות ניתנו מראש ובין 200,000 ל-300,000 איש התפנו מהעיר אל מעבר לגבול רואנדה לעיר הסמוכה גיסנאיי במהלך ההתפרצות. לבה כיסתה את חלקו הצפוני של מסלול ההמראה בשדה התעופה הבינלאומי של גומה, וגרמה להתפוצצות של מכל דלק למטוסים והטיסות הבינלאומיות לעיר הושבתו. מזרם הלבה ומגז הפחמן הדו-חמצני שנפלט ממנו מתו 147 אנשים. בעיר עצמה נהרסו כ-4,500 בתים (כ-15% מהבתים בעיר) וכ-60,000 נותרו ללא קורת גג. הלבה גם פגעה בתחנת הכוח של העיר והחשמל הושבת. הלבה זרמה לתוך אגם קיוו ועוררה חששות שמא יגרום תהליך זה לשכבת המים הרוויה בגז שבמעמקי האגם לעלות לפתע אל פני השטח ולשחרר לחלל כמויות גדולות של פחמן דו-חמצני ומתאן רעילים, בדומה לאסון שהתרחש באגם ניוס בקמרון ב-1986. החששות לא התממשו, אבל הוולקנולוגים ממשיכים לנטר את האזור מקרוב.
לאחר סיום ההתפרצות התחוללו מספר רעידות אדמה סביב גומה וגיסנאיי. נחיל רעידות האדמה נמשך כשלושה חודשים וגרם להתמוטטות של בתים נוספים.
שישה חודשים לאחר ההתפרצות של ינואר 2002 התפרץ הר הגעש ניאראגונגו שוב. הפעילות הגעשית בניאראגונגו עדיין נמשכת, אבל מוגבלת כיום ללוע ההר, אגם לבה נוסף נוצר כ-250 מטרים מתחת לרמת אגם הלבה של 1994.
ההתפרצות של 2021
ב-22 במאי 2021 בשעה 17:00 התפרץ ההר שוב. קילוח לבה התקרב למזרח גומה ולנמל התעופה של העיר, וחסם את הכביש המהיר לעיר. הרשויות הורו לתושבי גומה להתפנות ואלפים נטשו את בתיהם. ההתפרצות גרמה להפסקת חשמל בשטחים נרחבים. ב-7 ביוני החלו הרשויות בהשבת התושבים לבתיהם. 32 אנשים נהרגו בהתפרצות, כ-1,000 בתים נהרסו ו-17 כפרים נפגעו. כ-400,000 תושבים פונו מגומה לערי הסביבה ולרואנדה השכנה.
נואה הרננדס
נואה "אל צ'יבו" הרננדס ולנטין (בספרדית: Noé "El Chivo" Hernández Valentin; 15 במרץ 1978 – 16 בינואר 2013) היה אתלט מקסיקני, סגן אלוף אולימפי (סידני 2000) בתחרות הליכה ל-20 ק"מ.
ביוגרפיה
הרננדס נולד וגדל בצ'ימלהואקאן שבמקסיקו.
סגן אלוף אולימפי
באולימפיאדת סידני שנערכה בחודש ספטמבר בסידני שבאוסטרליה זכה הרננדס במדליית כסף בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:19:03 שעות, אחרי רוברט קוז'ניובסקי מפולין (1:18:59 שעות) ולפני ולדימיר אנדרייב מרוסיה (1:19:27 שעות).
2001
באליפות העולם שנערכה בחודש אוגוסט באדמונטון שבקנדה נפסל הרננדס בתחרות הליכה ל-20 ק"מ.
2003
באליפות העולם שנערכה בחודש אוגוסט בפריז שבצרפת סיים הרננדס במקום רביעי בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בשיא אישי חדש של 1:18:14 שעות.
2004
באולימפיאדת אתונה שנערכה בחודש אוגוסט באתונה שביוון נפסל הרננדס בתחרות הליכה ל-20 ק"מ.
מותו
ב-30 בדצמבר 2012 נורה הרננדס בראשו, וב-8 בינואר 2013 שוחרר מבית החולים. הוא מת ב-16 בינואר כתוצאה מדום לב בעיר הולדתו צ'ימלהואקאן.
What Lovers Do
What Lovers Do הוא שיר של הלהקה האמריקאית מארון 5 בהשתתפות הזמרת האמריקאית סיזה. השיר יצא לאור ב-30 באוגוסט 2017, כסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן השישי של הלהקה, Red Pill Blues. השיר מכיל אינטרפולציה מתוך השיר "Sexual" של נייקד בהשתתפות דיו מ-2016.
רקע והוצאה
לאחר סיבוב הופעות לתמיכה באלבום האולפן החמישי V מ-2014, מארון 5 החלו לכתוב ולהקליט את אלבום האולפן השישי שלהם. ב-12 באוקטובר 2016, הלהקה הוציאה את סינגל ההאוס הטרופי "Don't Wanna Know" בהשתתפות הראפר האמריקאי קנדריק לאמאר. סינגל נוסף, בשם "Cold", בהשתתפות הראפר האמריקאי פיוצ'ר יצא לאור ב-14 בפברואר 2017. שני השירים הופיעו מאוחר יותר במהדורת הדלוקס והמהדורה היפנית של Red Pill Blues. באוגוסט 2017, קליפים וסנאפצ'טים של הסולן אדם לוין חשף כי הלהקה הקליטה וידאו קליפ ל-"What Lovers Do" עם סיזה.
הצלחה מסחרית
בארצות הברית, השיר הגיע למקום התשיעי במצעד הבילבורד הוט 100, והפך לשיר ה-13 של מארון 5 והראשון של סיזה בעשירייה הפותחת. עד ספטמבר 2017, השיר מכר 116,000 עותקים בארצות הברית לפי Nilsen SoundScan; מאוחר יותר, הוסמך כפלטינה כפולה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. השיר הגיע למקום השביעי במצעד הסינגלים האוסטרלי, והפך לשיר העשירי של הלהקה באוסטרליה שהגיע לעשירייה הפותחת.
ג'ון ג'קסון
ג'ון דייוויד ג'קסון (19 בינואר 1925 - 20 במאי 2016) היה פיזיקאי קנדי-אמריקאי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ופיזיקאי בכיר במעבדה הלאומית לורנס ברקלי. הוא היה חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ופורסם בהיותו מחבר ספר הלימוד האקדמי הפופולרי ביותר, בנושא אלקטרודינמיקה קלאסית.
קורות חיים
ג'קסון נולד בלונדון, קנדה וסיים תואר ראשון בפיזיקה ומתמטיקה בשנת 1946 באוניברסיטת מערב אונטריו. הוא המשיך את לימודיו במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, שם עבד תחת הנחייתו של ויקטור וייסקופף וקיבל תואר דוקטור בשנת 1949. בעבודת הדוקטורט, בהמשך לעבודתו הקודמת על פיזור פרוטון-נייטרון, ג'קסון חקר אופני פיזור פרוטון-פרוטון באנרגיות נמוכות בשיטת הווריאציות של שווינגר, והראה את הקשר בינה לבין נוסחת בתה הפשוטה יותר.
לאחר סיום הדוקטורט, ג'קסון נשאר ב-MIT למשך שישה חודשים. במהלכם קיבל הצעות עבודה ממספר אוניברסיטאות: הוא הוזמן להצטרף לסגל אוניברסיטת קורנל על ידי הנס בתה, וכן לאוניברסיטת ויסקונסין ואוניברסיטת מקגיל. ג'קסון בחר במקגיל, עבר ב-1950 ומכיוון שהיה פיזיקאי תאורטי, השתלב במחלקה למתמטיקה. הוא התקדם לדרגת פרופסור חבר, אך עזב את מקגיל ב-1957 על מנת להצטרף לפקולטה לפיזיקה של אוניברסיטת אילינוי. ג'קסון נשאר באילינוי עד 1967, אז עבר לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם הוא החזיק במשרות במחלקה לפיזיקה וגם במעבדה הלאומית.
עיקר מחקרו של ג'קסון לאורך השנים היה בתחום פיזיקת חלקיקים. הוא המשיך לעבוד הן באוניברסיטה והן במעבדה גם לאחר שהפך לפרופסור אמריטוס ב-1992. כמו כן, הוא היה חבר באגודה האמריקאית לפיזיקה וחבר פעיל באיגוד המדענים המודאגים (שאחד ממייסדיו היה מנחה הדוקטורט שלו, ויקטור וייסקופף).
נפטר בגיל 91.
מחשבת
מחשבת הוא משחק לוח לשחקן יחיד, ובו יש לוח ועליו 33 חורים. בתחילת המשחק יש ב-32 מהחורים כלי משחק כאשר החור האמצעי ריק.
על פי אגדה אורבנית המשחק הומצא במאה ה–17 על ידי סופר צרפתי שהיה כלוא בבית האסורים וחיפש דרך להעביר את הזמן.
אופן המשחק
בכל פעם השחקן מרים את אחד הכלים ומעביר אותו מעל הכלי הסמוך אליו (במאונך או במאוזן) לחור פנוי, כאשר הכלי שמעליו מדלגים יוצא מן המשחק.
מטרת המשחק
מטרת המשחק היא להשאיר כמה שפחות כלים על לוח המשחק באמצעות דילוג מעליהם, כשהמטרה האידיאלית היא להגיע למצב שבו יש כלי אחד בחור האמצעי של הלוח.
יהדות מערב אפריקה
לאחר עליית האסלאם בצפון מערב אפריקה חדלו הקהילות היהודיות להתקיים עקב גירוש, הגירה או התבוללות. התבוללות הייתה גם מנת חלקן של הקהילות היהודיות במושבות הפורטוגזיות.
היסטוריה מוקדמת
כבר בתקופה הרומאית, נדדו יהודי מרוקו אל תוך היבשת על מנת לסחור עם שבטים ברברים נוודים שהתגוררו באזור הרי האטלס. היהודים והברברים גרו אלו לצד אלו וקשרו ביניהם קשרי מסחר ותרבות, וחלק מן הברברים החלו לנהוג על פי חוקי היהדות. במהלך הכיבוש המוסלמי של צפון אפריקה לחמו בהם היהודים, הברברים ושבטים צפון אפריקאים נוספים תחת פיקודה של המלכה האגדית קהינה.
במאה ה-10, הפכה המציאות הפוליטית והחברתית את שלטון החליפות העבאסית בבגדאד לעוין כלפי היהודים. כתוצאה מכך עזבו רבים מן הסוחרים היהודים לאזור המגרב ובעיקר לתוניסיה. במשך שלוש המאות הבאות נודעה קבוצה של סוחרים ברחבי הים התיכון לפי התואר "מגרבי" שהועבר בתוך הקבוצה מאב לבן.
על פי התיעוד ב"תאריך א-סודאן", מיוחסת הנוכחות היהודית המתועדת הראשונה במערב אפריקה להגעתם של זואה עלימן (שפירושו "הגיע מתימן") שליט קוקייה שליד נהר ניז'ר ואחיו. אגדות מקומיות טוענות שזואה היה בן לקהילות היהודיות שגורשו או נדדו עצמאית מתימן בעקבות תבוסתו של יוסף ד'ו נואס מול החבשים במאה ה-6 לספירה. לאחר מות זואה עלימן קמה שושלת מלכי זואה מקוקייה שמנתה 14 מלכים והתקיימה עד עליית האסלאם באזור.
מסחר והקמת הקהילות
במאה השמינית התיישבו הרדהנים, גילדת סוחרים יהודיים שהיו ידועים במסעותיהם ברחבי העולם ובין השאר בחציית הסהרה, בטימבוקטו וסביבותיה. בנוסף, מתאר כתב היד השלישי של "תאריך אל-פתאש" קהילה בשם "בני ישראיל" שהתקיימה בשנת 1402 בטירדירמה, הייתה בעלת 333 בארות ושלטו בה שבעה נסיכים, כאשר תחת פיקודם צבא של 1,500 לוחמים. מקורות אחרים טוענים שקהילות יהודיות אחרות באזור נוצרו בעקבות הגירת יהודים ממרוקו, מצרים ופורטוגל. כאשר סייר מגלה הארצות הסקוטי מונגו פארק במערב אפריקה סיפר לו ערבי שפגש ליד ואלאטה על כך שבטימבוקטו מתגוררים יהודים דוברי ערבית אשר תפילותיהם זהות לתפילות המורים. חלק מהקהילות אוכלסו על ידי יהודים ברברים כמו הקבוצה של "קאל טאמאשק" הידועים גם כ"ידעו אישאק" אשר נדדו מצפון אפריקה למערבה לצורכי מסחר וכחלק מהבריחה מהפלישות המוסלמיות.
התקופה האסלאמית
במאה ה-14 נמלטו מורים ויהודים רבים מרדיפות הדת בספרד ונדדו לטימבוקטו שהייתה באותה עת חלק מאימפריית סונגהאי. בין המהגרים הייתה משפחת קהת שמוצאה מישמעאל יאן קות אל-יהודי משיידה, מרוקו. בני משפחה זו הקימו שלושה כפרים שקיימים עד היום ליד טימבוקטו - קירשמבה, היומבו וקונגוגרה. בשנת 1492, עלה לשלטון, שעד לאותה תקופה נחשב כסובלני, מוחמד אסקיא הראשון שדרש מן היהודים להתאסלם או לעזוב מיד. היהדות הפכה לבלתי חוקית במאלי כפי שהייתה גם בספרד הקתולית באותה שנה. החלטה זאת נתקבלה בעצתו של מוחמד אל-מג'ילי.
היהודים של הסהרה
ניתן היה למצוא יהודים בכפרים הברברים המבוצרים לאורך דרום מרוקו. כך למשל באוטאט של תאפילת התקיים מלאח, רובע יהודי, עם כ-500 יהודים; בפיגואיג היה מלאח בן 100 יהודים. דרומית יותר, באזור נאות המדבר של טואט, התקיימה קהילה גדולה של יהודים בנווה אלהמדה. בתמנתית, מרחק שבועיים מסע מתפילת, היו ככל הנראה בין 6,000 ל-8,000 התושבים צאצאים של יהודים שהתאסלמו. מערבה יותר, בחבל סוס, התגוררו כ-100 יהודים בעיר אוגולמין בת 3,000 התושבים.
הדגטון והקשר היהודי-ברברי
הדאגטון (Daggatun שמם ככל הנראה נובע מהמילה הערבית תאג'טון שמשמעותה - כופרים) היו שבט נודד ממוצא יהודי שחי בסביבות תמנטיט, בנווה טואט בסהרה המרוקאית. התיעוד הראשון של הדגטון נכתב על ידי רבי מרדכי אבי סרור יליד אקא שבמרוקו, שנסע דרך הסהרה לטימבוקטו בשנת 1857. לפי רבי סרור, הדגטון חיו באוהלים ודמו במנהגיהם ובשפתם לשבטי הטוארג הברברים שבקרבם חיו אך עמם לא קיימו קשרי נישואין. רבי סרור טוען כי היווצרות השבט החלה בסוף המאה השביעית כאשר הח'ליפה עבד אל-מאליכ עלה לשלטון וכבש את דרכו עד מרוקו. כאשר הגיע הח'ליפה לתמנטיט הוא ניסה לאסלם את תושבי האזור, וכאשר היהודים התנגדו לכך הוא הגלה אותם למדבר עג'ג', כפי שעשה לטוארג אשר קיבלו את האסלאם באופן חלקי בלבד. לאחר שנותקו משאר הפזורה, איבדו יהודים אלו עם השנים את צביונם היהודי ואת מנהגיהם ואימצו רבים ממנהגי האסלאם.
עדויות אחרות מזהות קבוצת "ערבים" שגורשו לעג'ג' שהוזכרו על ידי ארווין וון בארי, שביניהם גרו גם יהודים. ויקטור הורוביץ מדבר גם הוא על שבטים ממוצא יהודי שנודדים באופן חופשי במדבר שנטשו את מנהגי היהדות ואימצו את האסלאם. בין שבטים אלו הוא כולל את הדאגטון שמונים כמה אלפים ומפוזרים במספר נאות מדבר בסהרה ומגיעים אפילו עד נהר ניז'ר. הדאגטון, לטענתו היו בעימות ממושך עם הטוארג. חשוב לציין שהורוביץ מעולם לא היה באפריקה וניזון משמועות של הקהילה היהודית באירופה.
איי כף ורדה וחופי גינאה
בחצי האי האיברי פעלה הרקונקיסטה במרץ לשחרור האדמות הקתוליות מידי המורים המוסלמים שהגיעו לראשונה במאה ה-8. יהודים הגיעו לאזור מוקדם יותר, בתקופות הפיניקית והרומאית. אף על פי כן, יהודים מגרבים היו בני ברית של המורים ותושבים של איבריה במשך מאות שנים.
משנת 1480 מוצאים היסטוריונים עדויות לאינקוויזיציה הספרדית ולתהליך ההגליה של יהודים. בשנת 1492 הגיעה האינקוויזיציה לשיאה, אשר התפשטה במהרה לפורטוגל השכנה שבה הגלו המלכים ז'ואו השני ומנואל הראשון אלפי יהודים לאיי סאו טומה ופרינסיפה ולכף ורדה. מספר הגולים לאזורים אלו היה כה גדול שהקהילה היהודית בהם נקראה "הפורטוגזים". אלו שלא הוגלו אולצו להתנצר או הוצאו להורג.
למרות חשיבותם ותרומתם של היהודים הפורטוגזים בראשית ימיה של האימפריה הפורטוגזית, במסחר, בימאות ובקרטוגרפיה של אפריקה, הם עמדו בפני פרעות, פוגרומים ודיכוי במהלך האינקוויזיציה הפורטוגזית כאשר הם כונו "מאראנוס" - "חזירים" ככינוי גנאי ליהודים מומרים או "ז'ודאוס סגרדוס" - יהודים בהחבא. הדבר הביא לאניסה להתנצרות. אל שהתנצרו נקראו "נובוס קריסטאוס" - נוצרים חדשים. רק בשנת 1768 הסירה פורטוגל את ההבדלה בין נוצרים "חדשים" ו"ישנים".
על אף מעמדם הנחות ומצבם כגולים ומגורשים, הורשו מספר קטן של אירופאים ויהודים לעסוק במסחר, בתנאי שלא התחרו ישירות עם מונופול המסחר של הכתר הפורטוגזי. כך נוצרו שני סוגי סוחרים באיים: הסוחרים שעבדו רשמית עבור השלטון, אשר כונו קפיאטוס (capitaos) שלא היו יהודים, והסוחרים הלא-תלויים שכונו לנסאדוס (lançados - מונח בפורטוגזית ל"מנודים") והיו יהודים או ממוצא יהודי ברובם המכריע.
מתחילת עד אמצע המאה ה-17, הקימו הלאנסאדוס מרכזי סחר לכל אורך החוף הגינאי, דרך סנגל, גמביה ועד לחופי גאנה. מבסיסם העיקרי אשר באיי כף ורדה הם שימשו כמתווכים בסחר עבדים ובמוצרים כגון עורות, שנהב, זהב, גומי, שעווה וקפה בין הסוחרים האפריקניים המקומיים שביבשת לבין הסוחרים הפורטוגזיים ה"רשמיים" שעסקו בסחר טרנס-אטלנטי. עם הזמן, למדו היהודים את השפות האפריקניות המקומיות, התבוללו בקרב האוכלוסייה המקומית ויצרו תרבות קריאולית באיים ובחוף.
נוכחות הסוחרים היהודים ממוצא פורטוגזי הצטמצמה עם התגברות הנוכחות הצרפתית בסנגל והבריטית בגמביה ובגאנה, לאזור החוף של גינאה הפורטוגזית (גינאה ביסאו של ימינו) וכף ורדה. קהילות הלאנסאדוס נעלמו בסוף המאה ה-18 עקב נישואי תערובת, אך צאצאיהם עודם מהווים גורם משפיע על כלכלת האזור.
בתחילת המאה ה-19, החלו יהודים להתיישב באי סנטו אנתאו, וזכר למושבם נותר בשמו של הכפר 'סינאגוגה' (בית כנסת בפורטוגזית) הממוקם בחוף הצפוני בין ריברה גרנדה לג'נלה. כמו כן, קיים עדיין בית העלמין היהודי בעיירה פונטה דה סול. שמות המשפחה כהן ווענון נפוצים בסנטו אנתאו.
יהודים אחרים, כמו משפחת בן אוליאל, נדדו לאי בואה ויסטה וסחרו במלח, עורות ועבדים. שמות משפחה יהודים נפוצים באיים וביניהם ניתן למצוא את השמות אודעי, בנרוס, בן דוד, כהן, דגמה, וצרויה.
בשנות החמישים של המאה ה-19 הגיעו לאיים, ובמיוחד לבואה ויסטה ומאיו, יהודים ממרוקו שסחרו בעורות.
רבי מרדכי אבי סרור והקהילה היהודית האחרונה בטימבוקטו
רבי מרדכי אבי סרור ואחיו יצחק, הגיעו ממרוקו ב-1859 על מנת להפוך לסוחרים בטימבוקטו. בזמן תחילת פעילותם, היה המסחר הישיר בין צפון אפריקה למרכזה נתון בלעדית בידי סוחרים מוסלמים. לא מוסלמים נמנעו מעיסוק במסחר היות שהמוסלמים היו נחושים לחסום כל חדירה לעיסוק משגשג זה.
סרור הצליח, בעזרת הידע שלו בחוקי הקוראן להשיג מעמד של בן חסות (ד'ימי) תחת הגנת השליט המקומי, אמיר ממוצא פולאני, שהרשה לו להתיישב בטימבוקטו ולעסוק במסחר על אף התנגדותם של הסוחרים המוסלמים. סרור הצליח להקים רשת מסחר בין טימבוקטו לאסואירה שבמרוקו ומשם לג'נובה וונציה. ההצלחה בעסקים הביאה יהודים נוספים ממשפחתו של סרור לטימבוקטו, שהקימו בית כנסת וקיימו מניין, אך הפסדים כלכליים שנגרמו כתוצאה מאיבוד חלק משיירות המסחר הביאו לנטישת טימבוקטו תוך שנים מעטות.
רשומות ערביות בטימבוקטו
רשומות של ההיסטוריה היהודית של מאלי ניתן למצוא בספריית קאטי אנדאלוסי. בבעלותו של ישמעאל דיאדיה האידרה, היסטוריון מטימבוקטו, טקסטים ערביים ויהודיים מקרב הרשומות ההיסטוריות של העיר. דיאדיה חקר את עברו וגילה כי משפחתו ממוצא יהודי מרוקאי, משפחת אבאנה. כאשר חקר את זקני הכפרים שבהם חיה משפחתו הוא גילה שהידע על המקורות היהודיים של משפחתו היה קיים אך הוסתר מחשש לרדיפות.
בורוסומאב
בורוסומאב (burosumab) הידוע גם כ-KRN23, הוא נוגדן חד-שיבטי, המצוי בתרופה קריסויטה (crysvita) ומיועד לטיפול של תת-זרחן בדם (היפופוספטמיה X-linked (XLH)).
תת-זרחן X-linked (XLH) היא מחלה תורשתית המאופיינת על ידי רמות נמוכות של זרחן בדם. רמות הזרחן נמוכות, מכיוון שהוא מעובד בצורה אבנורמלית בכליות, מה שגורם לאיבוד של זרחן בשתן ומוביל לעצמות רכות וחלשות (רככת). XLH מאובחנת בדרך כלל בתקופת הילדות. מאפייני המחלה כוללים: רגליים כפופות, קומה נמוכה, כאבי עצמות וכאבי שיניים חמורים.
בעוד בורוסומאב נמצא יעיל לטיפול של היפופוספטמיה X-linked, המכון הלאומי הבריטי למצוינות בבריאות, העלה חששות לגבי יחס עלות-יעילות של הטיפול החדש.
אפס לאחד
אפס לאחד: הערות על סטארט-אפים או כיצד לבנות את העתיד הוא ספר משנת 2014 של היזם והמשקיע האמריקני פיטר ת'יל שכתב יחד עם בלייק מאסטרס.
כדי לקדם את הספר, פיטר ת'יל שלח את הציוץ הראשון שלו אי פעם ב־8 בספטמבר 2014, מחשבון טוויטר שהיה רדום במשך שנים.
הוא התראיין גם לאלכסיה בונטסוס מאתר TechCrunch.
ב־11 בספטמבר, פיטר ת'יל הופיע בתוכנית "שאל אותי כל דבר" באתר Reddit.
ב־13 בספטמבר הופיע פיטר ת'יל ב- NPR עם המארח ווייד גודווין כדי לדון על הספר.
ביקורת
בכתב העת The Atlantic, מתאר דרק תומסון (Derek Thomson ) את ספרו של פיטר ת'יל כספר העסקים הטוב ביותר שקרא אי פעם.
במאמר הביקורת שלו הוא כתב: "ספרו החדש של פיטר ת'יל, אפס לאחד, מאיר כמו "קרן לייזר". זהו ספר לימוד עצמי ליזמים, מפוצץ ברומידים ועתיד זורח שרק סטארט-אפים יכולים לבנות.
אבל הרבה מעבר לכך, זהו גם ביטוי עמוק של קפיטליזם והצלחתו בכלכלת המאה ה -21 וזה מפתיע בצורה נפלאה עד כמה הספר אפס לאחד מוגש בפשטות לכל קורא.
בקושי 200 עמודים, אשר מוארים על ידי פרוזה ברורה ופוריות מפוארת.
השבועון Publishers Weekly כתב על הספר: "פיטר ת'יל הצליח להעביר בפשטות כיצד להקים עסק מצליח, אך יחד עם זאת הדיון מופשט מכדי להפוך לסטיב ג'ובס הבא.
בכתב העת The new Atlantis, משווה ג'יימס פולוס (James Poulos) את פיטר ת'יל לפרידריך ניטשה ומכנה את ת'יל, "הפוליטיקאי ותיאורתן מכל הכוכבים",
נציים
מיון
בעבר שויך השלך למשפחה עצמאית, אולם בהמשך סווג כתת-משפחה במשפחת הנציים.
ויליס אירו
ויליס אירו (באנגלית: Willys Aero) היא מכונית משפחתית, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב האמריקאית "ויליס" (Willys-Overland Motors).
ויליס אירו יוצרה בארצות הברית בין השנים 1952–1955, ובברזיל, בין השנים 1960-1971.
קישורים חיצוניים
ָ* ויליס אירו סדאן, 2 דלתות (3:12 דקות), יו-טיוב
קארס קרוסבי
קארס קרוסבי (Caresse Crosby; 20 באפריל 1891 - 26 בינואר 1970) הייתה משוררת ומוציאה לאור אמריקאית, הידועה גם על המצאת חזיית הבד הראשונה. בנוסף תמכה באמנים, והייתה פעילה חברתית למען השלום.
ביוגרפיה
ב-1910, בהיותה בת 19, התכוננה לקראת נשף שבו השתתפה; היא שמה לב לחוסר הנוחות שבלבישת המחוך הצמוד שהיה נהוג בתקופתה, שיצר לחץ רב על החזה שלה. בעקבות זאת, עיצבה יחד עם המשרתת שלה שתי ממחטות משי המחוברות בסרטים ורצועות ורודים. ההמצאה התקבלה בהתלהבות ורבות מבנות משפחתה וחברותיה ביקשו ממנה ליצור עבורן חזייה דומה. ב-1914, כאשר התחילו אנשים זרים להציע לה כסף על ההמצאה, רשמה את הפטנט במשרד הפטנטים האמריקאי, ומאז ניהלה עסק למכירת חזיות בד.
היא נישאה ב-1915 לריצ'רד פיבודי, גם הוא מהמעמד הגבוה בארצות הברית, ונולדו להם שני ילדים. לאחר שובו של פיבודי משירות צבאי במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא הפך לאלכוהוליסט. ב-1920 החלה ג'ייקוב לנהל רומן עם המשורר הארי קרוסבי, והדבר עורר שערורייה בחברה הגבוהה בבוסטון.
לאחר שנתיים היא התגרשה מפיבודי ונישאה לקרוסבי. בני הזוג עזבו לאירופה והצטרפו לאמריקאים נוספים מ"הדור האבוד" שהתגוררו בפריז. הם ניהלו אורח חיים בוהמייני, עם נישואים פתוחים שכללו מספר רומנים לאורך השנים, וכן נהגו להשתמש בסמים ולקיים מסיבות פרועות וטיולים לחו"ל. קרוסבי אימצה לבקשת בעלה את השם "קארס" ב-1924. ב-1925 בני הזוג הוציאו לאור בעצמם את ספר השירה הראשון שלהם, "Éditions Narcisse", במספר מהדורות מצומצם. ב-1927 יסדו את הוצאת הספרים "Black Sun Press", שפרסמה מאז ספרים ידועים רבים באנגלית, שכתבו אמריקאים שחיו בפריז, בהם ג'יימס ג'ויס, ארנסט המינגוויי, עזרא פאונד וטי אס אליוט.
ב-1936 עזבה לארצות הברית, וקנתה מלון בווירג'יניה, סמוך לוושינגטון די. סי., שבו אירחה רבים מידידיה, בהם סלבדור דאלי, עזרא פאונד ובאקמינסטר פולר. היא נישאה לסלברט יאנג (Selbert Young), שחקן מובטל ואלכוהוליסט, וניהלה רומן עם השחקן והמתאגרף האפרו-אמריקאי קנדה לי (Canada Lee), למרות חוקי ההפרדה הגזעית שהיו נהוגים עדיין בתקופתה.
בשנות ה-60 יסדה ארגון של "נשים נגד מלחמה". היא ניסתה להקים מרכז לשלום בדלפי שביוון, אך השלטונות היווניים הערימו עליה קשיים. לאחר מכן קנתה טירה עתיקה מהמאה ה-15 בעיירה רוקה סיניבלדה (Rocca Sinibalda) שמצפון לרומא, איטליה, ששימשה אותה לתמיכה בקבוצת אמנים.
ב-1970 מתה ברומא לאחר דלקת ריאות הקשורה למחלת לב בה לקתה.
סורין
{{פירושונים|
אישים:
ראו גם
}}
דריו אוסוריו
דריו אסטבן אוסוריו אוסוריו (בספרדית: Darío Esteban Osorio Osorio; נולד ב-24 בינואר 2004 באיחואלס שבצ'ילה) הוא כדורגלן צ'יליאני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אוניברסידד דה צ'ילה מליגת העל הצ'יליאנית ובנבחרת צ'ילה.
קריירת מועדונים
אוסוריו גדל במחלקת הנוער של אוניברסידד דה צ'ילה. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הצ'יליאנית בעונת, בה ערך 27 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים.
קריירה בינלאומית
ב-10 ביוני 2022 ערך אוסוריו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'ילה, בהפסד 2-0 לנבחרת תוניסיה במשחק ידידות.
דזיארז'ינסק (מחוז משנה)
מחוז משנה דזיארז'ינסק (בבלארוסית: Дзяржынскі раён) הוא אחד מ-22 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז מינסק שבמרכז בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר דזיארז'ינסק.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה דזיארז'ינסק 33,383 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 85.56% בלארוסים, 8.24% רוסים, 2.84% פולנים, ו-1.36% אוקראינים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (66.93%) ורוסית (30.17%).
אחד העם
אשר צבי (הירש) גינצברג, שנודע בשם-העט שלו אַחַד הָעָם, (18 באוגוסט 1856, י"ז באב ה'תרט"ז, פלך קייב – 2 בינואר 1927, כ"ח בטבת ה'תרפ"ז, תל אביב), היה מראשי הוגיה והמייסד של הציונות הרוחנית, ומהחשובים במנסחי הזהות היהודית החילונית-לאומית.
אחד העם התנגד לציונות המדינית שייסד הרצל.
תולדות חייו
אשר צבי (הירש) גינצברג נולד בקיץ שנת 1856 לאב סוחר, במשפחה חסידית בעיירה סקווירא שבפלך קייב באוקראינה, וגדל בכפר הופטשיצה. הוא למד תלמוד ופילוסופיה של ימי הביניים, עם דגש על "מורה נבוכים" של הרמב"ם, ולמד בכוחות עצמו שפות אירופיות (רוסית, גרמנית, צרפתית, אנגלית ולטינית).
ב-1884 התיישב באודסה כדי להשגיח על מזקקת הוודקה של אביו.
בשנת 1894 ניסה להוציא לאור אנציקלופדיה לכל ענייני היהדות בשם "אוצר היהדות". הוא ניהל משא ומתן עם גורמים שונים בתחום זה, וניסה לעניין את אחד מראשי חובבי ציון, תעשיין התה והנדבן קלונימוס זאב ויסוצקי, שיתרום מכספו למפעל. בסופו של דבר עקב סיבות שונות לא עלה בידו להוציאה לאור.
בשנת 1907 עבר גינצברג לאנגליה, שם הקים וניהל את הסניף של חברת "תה ויסוצקי" בלונדון עבור קלונימוס זאב ויסוצקי. כמו כן היה מעורב בהקמת הטכניון העברי בחיפה לצד חתנו שמואל פבזנר, שנישא לבתו לאה גינצברג. ושם גם סייע לחיים ויצמן בפעילותו להשגת הצהרת בלפור.
בשנת 1922 עלה לארץ ותחילה התיישב בירושלים - ואחר כך עבר לתל אביב.
עיריית תל אביב רכשה עבורו את ביתו של בן-ציון מוסינזון, שיפצה אותו וקראה לרחוב בו נמצא הבית על שמו רחוב אחד העם עוד בחייו.
אחד העם נפטר משחפת בחורף 1927, בגיל 70, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
היה אב ללאה דבורה, אשת שמואל יוסף פבזנר; רחל, עורכת דין ודוקטור למשפטים, שהייתה נשואה למשורר הרוסי מיכאיל אוסורגין ; ושלמה גינוסר (גינצבורג), פעיל ציוני, עיתונאי ודיפלומט. אחותו הד"ר אסתר שימקין הייתה הרופאה העברייה הראשונה בחיפה.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית
הגות ופעילות ציונית
הוא לא הסתפק בפרסומים, אלא נקט צעד מעשי וארגן את ארגון בני משה וגייס חברים עבורו.
בעקבות פרעות קישינב (1903) היה בין היוזמים והחותמים של "קול קורא" מאת סופרים יהודים, שקרא להגנה עצמית. הוא דרש להגביל את המאבק היהודי נגד הצאר הרוסי רק לתחומים הנוגעים באופן ישיר לזכויות היהודים ולא להזדהות עם מטרות נוספות של המאבק במשטר. עם ביטולו של תחום המושב ב-1915, הביע חשש גדול מפני התפוררות מסגרות החיים היהודיים.
אחד העם היה ממנהיגי חיבת ציון, והוביל קו בקרב חברי הארגון החילוניים לפיו "לברית בין חרדים וחופשיים ערך גבוה יותר מהחלת רפורמה דתית בעם היהודי"
אחד העם דגל בציונות כמרכז רוחני של היהדות. הוא התנגד במיוחד הן לגרסה הלאומית של חוגים המקורבים לתנועת הבונד הסוציאליסטית, או לטריטוריאליסטים ולאוטונומיסטים, שטענו שצריך לשמור על קהילות יהודיות בגולה ואין צורך להתרכז במדינה אחת, והן ללאומיות המדינית של בנימין זאב הרצל.
כנגד אלה, טבע את הסיסמה "לא רק בצרת היהודים יש לעסוק, כי אם גם בצרתה של היהדות". חרף חינוכו הדתי, בהיותו משכיל חילוני סבר כי המדינה היהודית ואנשיה אינם צריכים לאחוז בתכני הדת, כי אם לחדש תכנים מודרניים ברוח התקופה. את שיקומה של היהדות ביקש אחד העם לבסס ללא הממד הדתי שלה, אך הטיף לשמירה על זיקה ואהדה למסורת וכן להתרכזות בעולם היהודי הישן ופיתוחו והרחבתו באיטיות, כך שתיווצר המשכיות לעם. בכך נחשב לאחד ממבטאיה המובהקים של הגישה הדוגלת ביהדות כתרבות, וכאחד ממפתחי הזהות החילונית–לאומית. לימים סיפר בנו כי אינו זוכר שאביו הלך אי פעם לבית כנסת, אבל כי ידע על בוריים את כתבי הקודש. כאשר בתו רחל התחתנה עם מיכאיל אוסורוגין, עיתונאי רוסי שהתגייר למענה, גרם לו הדבר צער רב אשר הביאו להמעיט בכתיבה. למשך כמה שנים הוא אף ניתק את קשריו עִמה.
חדרו האישי וספרייתו של אחד העם נשמרים בספריית בית אריאלה בתל אביב.
המסות של אחד העם
קובץ המסות של אחד העם, "על פרשת דרכים", נחשב ספר יסוד לא רק לתורת הציונות הרוחנית, אלא אף מופת לכתיבה מסאית עברית צחה ורהוטה. במערכת החינוך העברית בשנות היישוב ובעשרות השנים הראשונות לקיומה של מדינת ישראל, נדרש כמעט כל תלמיד להכיר כמה ממסותיו הידועות ביותר.
במסות אלה מוכיח אחד העם את התמצאותו בתחומי ידע רבים, אותה רכש בכוחות עצמו כאוטודידקט. הוא מביא במסותיו דוגמאות להמחשת רעיונותיו מתחומי הפילוסופיה, הלוגיקה, והמדע, וכן מספרות ישראל לדורותיה ומתחומים נוספים.
מאמריו של אחד העם, אומר קרסל, מיקדו תמיד את תשומת לבו של הרוב בקהל היהודי ולא היו כמותם לעורר עניין ותסיסה. יש הטוענים כי אחד העם האב הרוחני של חלק ניכר מהציונות החילונית של ימינו. השפעתו ניכרת במשנתם של הוגים כמרטין בובר, מרדכי קפלן ורבים אחרים.