cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אולוסגון אובסנג'ו
קריירה צבאית
בין השנים 1969–1970 היה מפקד חטיבת חיל הרגלים השלישית של צבא ניגריה. מאוחר יותר הוא הפך למפקד חטיבת הקומנדו השלישית של חיל הים הניגרי, תפקיד אשר בו כיהן במהלך מלחמת האזרחים הניגרית, שנערכה נגד רפובליקת ביאפרה. רפובליקה זו הייתה מדינה שלא הצליחה להתקיים זמן רב. היא החלה לבסס עצמה בדרום מזרח ניגריה בשנת 1967, וכבר בשנת 1970, לאחר מלחמת האזרחים הניגרית, נכנעה בפני אובסנג'ו והביאה לסופה של מלחמת האזרחים. במהלך השנים 1970–1975 אובסנג'ו פיקד על יחידות ההנדסה של צבא ניגריה, כאשר בשנת 1972 הוא הועלה לדרגת תת-אלוף. בינואר 1975, גנרל יעקובו גואון (Yakubu Gowon), ראש המדינה של הרפובליקה הפדרלית של ניגריה, מינה את אובסנג'ו כנציב הפדרלי האחראי על תחומי העבודה והדיור. תחת תפקיד זה, אובסנג'ו היה אחראי על פיתוחם של כבישים, גשרים, חשמל, תאורת רחוב ודיור במדינה. ב-29 ביולי 1975, כאשר גנרל מורטלה מוחמד ( Murtala Mohammed) עלה לשלטון כראש המדינה בהפיכה צבאית, התמנה אובסנג'ו כרמטכ"ל של צבא ניגריה. ב-13 בפברואר 1976, גנרל מורטלה מוחמד נרצח בהתנקשות צבאית יחד עם אנשי צבא בכירים נוספים. המדיניות הביטחונית הרעועה שהונהגה על ידי גנרל מורטלה היא שאפשרה לקושרים לבצע את ההפיכה הצבאית. אמנם, הקושרים לא הצליחו להשתלט על כל אמצעי התקשורת במדינה, אבל כן הצליחו להשתלט על תחנות הרדיו ובכך להכריז על ניסיון ההפיכה. ההפיכה נכשלה משום שהקושרים לא הצליחו להתנקש באובסנג'ו ובגנרל בכיר נוסף, תיאופילוס דנג'ומה ( Theophilus Danjuma), שהצליחו להימלט. אובסנג'ו ודנג'ומה החלו לבסס שרשרת פיקודית לאחר ההפיכה, והחזירו את הביטחון בלאגוס. בכך, השיבו את השליטה לידיהם. לאחר ההפיכה, אובסנג'ו, שהיה סגנו של מורטלה, נבחר להמשיך את דרכו של גנרל מורטלה כראש המדינה על ידי המועצה הצבאית העליונה. הוא התחייב להמשיך את התוכנית לשיקום ממשלה אזרחית ולהמשיך לקדם את הרפורמה למען שיפור איכות השירות הציבורי במדינה וכן קידם את תוכנית החזרת השלטון האזרחי בניגריה. הוא כיהן כראש המדינה עד שנת 1979. בשנה זו אובסנג'ו ויתר על מקומו לטובת הנשיא שנבחר בבחירות אזרחיות, שהו שגארי(Shehu Shagari).
עלילות ספיידרוויק - מדריך שימושי
עלילה
בפתק של ארתור ספיידרוויק שמצאו ג'ארד וסיימון נכתב:
אולוסגון אובסנג'ו
בום הנפט (oil boom)
ניגריה התברכה באוצרות טבע רבים, ביניהם בארות נפט עשירות אשר מצויות בעיקר בדרומה של המדינה. בשנות ה-70 ניגריה הייתה אחת מיצואניות הנפט הגדולות בעולם. באותן שנים עלו מחירי הנפט מאוד, ובכך הביאו לניגריה רווחים עצומים. המשטר הצבאי של אולוסגון אובסנג'ו נהנה מההכנסות הרבות למדינה בעקבות הנפט. הכנסות רבות אלו אפשרו לממשלה להשקיע כסף בתשתיות ושיפורים בקנה מידה גדול. עם זאת, עלתה ביקורת בפני אובסנג'ו כי תכנון התשתיות היה לקוי, וכי התוכנית התרכזה יותר מדי באזורים עירוניים.
עלילות ספיידרוויק - מדריך שימושי
עלילה
"על הרי אררט תוכל למצוא את סודי למין האנושי כולו בין אמת לשקר אין הבדל על כן בקרוב מתהילתי תתפעל מעלה מעלה ושוב אל על חבר יקר, שיהיה במזל"
אולוסגון אובסנג'ו
תעשייה
התעשייה בניגריה, אשר גדלה אט אט לאחר מלחמת העולם השנייה, במהלך מלחמת האזרחים הניגרית, שגשגה בשנות ה-70 של המאה ה-20, וזאת למרות מגבלות רבות של תשתיות במדינה. הצמיחה הכלכלית הייתה בולטת במיוחד בייצור והפקה של מוצרי צריכה, ביניהם כלי רכב, סבונים, משקאות קלים, בירות, תרופות, צבע וחומרי בנייה. הממשלה ברשות אובסנג'ו השקיעה רבות בתשתיות המדינה, וגדל שיתוף הפעולה בין הממשלה לבין חברות פרטיות במדינה. ניתנו צווים לקידום יוזמות המסחר בניגריה בשנת 1977, דבר אשר עודד את צמיחת מעמד הביניים. הממשלה תכננה להשקיע משאבים רבים בייצור פלדה במדינה. באמצעות סיוע סובייטי תוכננה הקמה של בית חרושת לפלדה בעיר אג'אוקוטה בקוג'י, לא רחוק מהעיר אבוג'ה. ההשקעה בחקלאות ובפרויקטים הקשורים אליה פחתה, אך עם זאת הממשלה המשיכה להשקיע בפרויקט השקיה נרחב באמצעות תמיכה של הבנק העולמי.
חינוך
במהלך כהונתו של אובסנג'ו התרחשו גם התפתחויות בתחום החינוך. בתחילת מלחמת האזרחים היו קיימות בניגריה רק חמש אוניברסיטאות, וב-1975 גדל מספר האוניברסיטאות ל-13. כמו כן, במהלך השנים שלאחר מכן נוספו מספר אוניברסיטאות נוספות. בשנת 1975 היו 53,000 סטודנטים במדינה. התקדמויות דומות התרחשו גם בתחום החינוך היסודי והתיכוני, בעיקר במדינות הצפוניות שפיגרו מאחור בתחום זה. בתקופת השלטון של אובסנג'ו, החינוך האוניברסלי היסודי הונהג ברחבי ניגריה כולה ואפשר את החינוך היסודי לחופשי וזמין לילדים בגילאים 6–15 מכל רחבי המדינה.
דיכוי פוליטי
אובסנג'ו הואשם באחריות לדיכוי פוליטי. באחד המקרים, בשנת 1977, פלה קוטי ( Fela Kuti ), שהיה מוזיקאי ניגרי ידוע ופעיל פוליטי, הוכה באכזריות לאחר שחברים בקומונה אליה השתייך היו מעורבים בסכסוך עם אנשי צבא. פלה ובני משפחתו הוכו ונאנסו, ואמו, פונמילאיו רנסון-קוטי (Funmilayo Ransome Kuti), שגם היא הייתה פעילה פוליטית, נזרקה מהחלון ונהרגה. ארונה של רנסון-קוטי הועבר ליד הבסיסים הצבאיים של אובסנג'ו, וזאת על-מנת למחות נגד הדיכוי הפוליטי האכזרי.
המעבר לדמוקרטיה
אובסנג'ו הואשם באחריות לדיכוי פוליטי. באחד המקרים, בשנת 1977, החוקה הרפובליקנית, שאומצה בשנת 1979, עוצבה על פי חוקת ארצות הברית והורתה על כהונת נשיא, סנאט ובית נבחרים. המדינה התכוננה לקראת בחירות מקומיות, ומאוחר יותר לבחירות לאומיות, אשר בסופן תחזור ניגריה לשליטה דמוקרטית ושלטון אזרחי. באוקטובר 1979, לאחר הבחירות הדמוקרטיות, נבחר שהו שגארי כנשיאה של ניגריה. אובסנג'ו העביר לשגארי את השליטה על המדינה, ובכך הפך לשליט הצבאי הראשון שהעביר את השלטון למשטר אזרחי בדרכי שלום.
כליאה
במהלך  הדיקטטורה של השליט סאני אבאצ'ה (Sani Abacha), בשנים 1993–1998, טען אובסנג'ו כנגד הפרת זכויות אדם של המשטר הדיקטטורי, ונכלא בשנת 1995 על-כך שהשתתף לכאורה בהפיכה כנגד אבאצ'ה. אובסנג'ו שוחרר רק לאחר מותו הפתאומי של אבאצ'ה ב-8 ביוני 1998. במהלך שהותו בכלא, אובסנג'ו חווה חוויה רוחנית של "לידה מחדש", והתקרב אל הנצרות. בהתייחסו לחוויה שלו במהלך המשפט שנערך בנושא ההפיכה, אובסנג'ו סיפר: "היום העצוב ביותר בחיי היה כאשר ישבתי מול פאנל צבאי שהוקם על ידי ראש המדינה לשעבר, סאני אבאצ'ה, אשר ניסה להאשים אותי בהפיכת שווא. ניתן לי גזר דין מוות ולאחר מכן העונש הומר ב-30 שנות מאסר".
כהונה ראשונה
ב-29 במאי 1999 אובסנג'ו נבחר כראש המדינה הראשון בבחירות דמוקרטיות על ידי האזרחים בניגריה לאחר 16 שנים של שלטון צבאי. כיום התאריך הזה הוא יום הנצחה לדמוקרטיה, יום חג בניגריה. במהלך יום הדמוקרטיה, הניגרים עורכים ארוחות חג ופסטיבלים ברחבי המדינה, נהנים עם משפחותיהם, עם חבריהם ומרבים לאכול.
כהונה שנייה
אובסנג'ו נבחר פעם נוספת בבחירות סוערות בשנת 2003, שהיו בעלות מאפיינים אתניים ודתיים אלימים. מתנגדו העיקרי, השליט הצבאי לשעבר, הגנרל מוחמדו בוהארי ( Muhammadu Buhari), היה מוסלמי שזכה לתמיכה בעיקר מהצפון. בזכייתו ב 61.8% מהקולות, אובסנג'ו הביס את בוהארי ביותר מ-11 מיליון קולות. בנובמבר 2003 נמתחה ביקורת על החלטתו של אובסנג'ו להעניק מקלט לנשיא הליברי המודח, צ'ארלס טיילור  (Charles Taylor) אשר בשל אחריותו לפעולות אכזריות ולשפיכות הדמים בליבריה ובסיירה לאון, הוצא נגדו כתב אישום על פשעים כנגד האנושות. ב-12 ביוני בשנת 2006 אובסנג'ו חתם על הסכם עם נשיא קמרון, פול בייה ( Paul Biya), ששם קץ באופן רשמי למחלוקת הגבול של חצי האי בקאסי. אף על פי שהסנאט הניגרי קיבל החלטה לפיה הנסיגה של הכוחות הניגרים מחצי האי הייתה בלתי חוקית, אובסנג'ו נתן פקודה להמשיך את הנסיגה כמתוכנן.
הודות לרווחים העצומים של המדינה בעקבות הנפט, אובסנג'ו פיתח במדינה מספר תחומים. ראשית, הוא יצר את "ועדת פיתוח הדלתא הניגרית", שהייתה אחראית על חינוך יסודי אוניברסלי בניגריה – חינוך חינם לילדים בין הגילאים 6–15. בכך, קידם אובסנג'ו את רמת ההשכלה במדינה. שנית, אובסנג'ו פעל למען מיגור השחיתות במדינה. הוא הקים שתי ועדות אשר תפקידן היה לטפל בשחיתות ובפשעים כלכליים ופיננסיים. בנוסף לכך, באמצעות הרווחים אובסנג'ו חידש את פעילות החברה הלאומית לדשן אשר פעלה בשתי ערים מרכזיות בניגריה: האחת מהן היא קדונה – אשר שוכנת בצפון-מרכז ניגריה, ומשמשת מרכז מסחרי וצומת דרכים תחבורתי של אזורים חקלאיים רבים, והשנייה היא פורט הרקורט – העיר החמישית בגודלה במדינה הממוקמת בדרום. בנוסף לפיתוחיו שהתאפשרו בעקבות הכנסות הנפט, אובסנג'ו המשיך להגדיל את ההכנסות למדינה בעקבות ייצוא הנפט.
לפני הממשל של אובסנג'ו, צמיחת התמ"ג בניגריה משנת 1987 הייתה איטית מאוד, ועלתה רק בשלושה אחוזים בין השנים 1999–2000. לעומת-זאת, תחת שלטונו של אובסנג'ו, התמ"ג הכפיל עצמו משלושה לשישה אחוזים, וזאת רבות הודות לייצוא הנפט אותו קידם אובסנג'ו. בעקבות עליה זו בתמ"ג, עלו יתרות מטבע החוץ של ניגריה מ-2 מיליארד דולר בשנת 1999 ל-43 מיליארד דולר בשנת 2007, כאשר אובסנג'ו סיים את תפקידו. בכך, התאפשר למדינה להחזיר את חובותיה החיצוניים על סך 18 מיליארד דולר לבנקים בלונדון ובפריז, ו-18 מיליארד דולר של חובות נוספים. רוב החובות הללו לא נצברו בעקבות שחיתות של המדינה, אלא בגלל מדיניות שהנהיג הבנק המרכזי של ניגריה בין השנים 1982–1985: הבנק המרכזי פיקח על ערכו של המטבע המקומי של ניגריה, נאירה, באמצעות קביעת שערי חליפין לעסקאות במטבע. ערכו של המטבע המקומי נשאר גבוה באופן מלאכותי, ועל כן נאלצה ניגריה לשלם סכומים גבוהים מאוד במטבע המקומי בכל עסקאות הייבוא. עקב ירידת מחירי הנפט בין השנים 1982–1986, התמעטה יתרת מטבע החוץ, ולא נותרו לבנק המרכזי מספיק מטבעות חוץ כדי לשלם עבור הייבוא. מצב זה גרם לפיגור בתשלום עסקאות לטווח קצר של המדינה, בסכום ממוצע של 3 מיליארד דולר לשנה, וליתרת חוב גבוהה. הממשל הצבאי ששלט באותה התקופה, גרם לירידה מלאכותית בערך המטבע המקומי. החל משנת 1986, ממשלת ניגריה הפסיקה את מדיניות ההתערבות בשער החליפין בשוק, ובכך אפשר לכוחות השוק לפעול באופן עצמאי וללא התערבות, וערך המטבע המקומי עלה.
אג'נדת הכהונה השלישית שהוביל אובסנג'ו הייתה תוכנית לשינוי החוקה אשר הכילה חוק המגביל לשתי קדנציות נשיאותיות בלבד. התוכנית הייתה לשנות את החוק בצורה כזו שתאפשר לו להמשיך לכהונה שלישית של ארבע שנים כנשיא ניגריה. האג'נדה לוותה במחלוקות רבות והובילה לסערה תקשורתית ופוליטית בניגריה שהובילה לכך שההצעה לא אושרה על ידי האספה הלאומית. כתוצאה מכך אובסנג'ו לא יכול היה לרוץ לבחירות הכלליות בשנת 2007 אשר בסופם פינה את תפקידו כנשיא לאומרו יראדואה. בראיון בלעדי שנתן לטלוויזיית הכבלים, אובסנג'ו הכחיש את מעורבותו באג'נדת הכהונה השלישית. והאשים את האספה הלאומית בכך שכללה את הארכת הקביעות בין הסעיפים של החוקה שעמדו בפני תיקון. במהלך ההתרעמות על אג'נדת הכהונה השלישית, אובסנג'ו גונה על ידי רבים בזירה הפוליטית. הסנטור קן נמאני ( Ken Nnamani), נשיא הסנאט הניגרי לשעבר, טען שאובסנג'ו הודיע לו על כוונותיו כבר כשהפך לנשיא הסאנט. כמו כן, הוא גם רמז כי שמונה מיליארד נריה הושקעו לטובת שכנוע מחוקקים כדי שיתמכו באג'נדה. נאמאני טען בנוסף לכך, כי נשיא ארצות הברית באותה התקופה, ג'ורג' בוש ( George W. Bush), הזהיר את אובסנג'ו ועודד אותו לזנוח את תוכניתו לכהונה שלישית.
פעילותו לאחר הנשיאות
אובסנג'ו מונה ליו"ר של חבר המושבעים של המפלגה הדמוקרטית העממית. במסגרת תפקיד זה הייתה לו שליטה על מועמדים למשרות ממשלתיות ואף על מדיניות ואסטרטגיה. נאמר עליו שהוא מתכנן להחזיק בעמדה הזאת על-מנת להישאר מאחורי הקלעים ולקחת שליטה על הנהגת ניגריה, אם יהיה בכך צורך. הוא התפטר מיוזמתו מתפקידו כיו"ר בחבר המושבעים של המפלגה באפריל 2012 ולאחר מכן הוא פרש מעבודה פוליטית במסגרת המפלגה. במרץ 2008 אובסנג'ו לכאורה הועמד לדין על ידי וועידה של הפרלמנט הניגרי באשמת מתן חוזי אנרגיה בשווי של 2.2 מיליארד דולר במהלך שלטונו בן 8 השנים. חקירה זו לא התקבלה על ידי הפרלמנט הניגרי כולו בשל התערבות בוטה בתהליך מצד ההנהגה של וועידת החקירה האנרגטית. אין כל מסמך רשמי אשר מוכיח כי הנשיא הועמד לדין. אובסנג'ו מונה על ידי המזכיר של האו"ם, גנרל באן קי מון ( Ban Ki-Moon), לשליח מיוחד לענייני הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו אשר הייתה מוכה במלחמה. אובסנג'ו ערך פגישות נפרדות לנשיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ג'וזף קבילה  (Joseph Kabila), ומנהיג המורדים, לורן נקונדה (Laurent Nkunda). במאי 2014 אובסנג'ו כתב מכתב רשמי לנשיא גודלאק ג'ונתן ( Goodluck Jonathan) וביקש ממנו לקחת תפקיד כמגשר בשם הממשלה הניגרית לשחרורן של "נערות צ'יבוק" (276 תלמידות שנחטפו בלילה שבין ה-14 וה-15 באפריל 2014) שהוחזקו על ידי המיליטנטים של ארגון הטרור בוקו חראם.
ב-16 בפברואר 2015, פרש אובסנג'ו מהמפלגה השולטת לאחר חילוקי דעות מהותיים. אובסנג'ו ביקר את המפלגה והעומד בראשה בשחיטות והם מצידם רצו לסלקן מהמפלגה מאחר שלא ראו אותו נאמן לה. בצעד דרמטי ואמיץ ביקש אובסנג'ו מראש המפלגה הדמוקרטית העממית לקרוע את כרטיס החברות שלו במפלגה במהלך פגישת עיתונאים. לאחר מכן הוא נודע כדמות מרכזית במפלגת האופוזיציה החדשה. בדף הטוויטר שלו נכתב מאוחר יותר הציטוט הבא: "אני מעדיף לקרוע את כרטיס חבר המפלגה שלי מאשר לשבת בצד ולתת למפלגה ולשחיתות לקרוע את המדינה האהובה שלי לגזרים".
ב-24 בינואר 2018, הוא כתב לנשיא המכהן מוחמדו בוהארי (Muhammadu Buhari) והדגיש לו את נקודות החולשה שלו לפי תפיסתו, וכן נתן לו עצות כיצד לרוץ לבחירות ב-2019. ב-31 בינואר 2018, התנועה הפוליטית שלו נקראה "הקואליציה של ניגריה".
באוגוסט 2021 מינה האיחוד האפריקאי את אולוסגון אובאסאנג'ו כנציג גבוה לשלום בקרן אפריקה.
חייו האישיים
אולוסגון אובסנג'ו נישא במהלך חייו לארבע נשים: אסתר אלורמי (Esther Oluremi) (גרושתו); לינדה (linda) (נפטרה); מוג'יוסולה אדקונל ( Mojiosola Adekunle) (נפטרה); וסטלה אבאבא (Stella Abebe  ) (נפטרה).
לאובסנג'ו יש עשרים ילדים: ביסוי, ביאי, בוקולה, בוסולה, דמילולה, דייאר, דאיו, דיבויי, פונק, פונסו, גאבינגה, לאיאבו, ג'ואון, קופו, קונל (אחיינו שאומץ כבנו), אולו, סיגון, סיאון וטויוסי. בנו דייאר, עובד כמנהל תוכנה ראשי בחברת מיקרוסופט.
בשנת 1987, אשתו השנייה לינדה, נקלעה לתקרית אלימה כאשר הוצאה מרכבה על ידי קבוצת אנשים חמושים ונורתה משום שלא נשמעה להוראותיהם.
בתאריך 23 באוקטובר 2005, הנשיא אובסנג'ו איבד את אשתו, סטלה אובסנג'ו, עקב ניתוח פלסטי להצרת היקפי הבטן שהסתבך, אותו ביצעה בספרד. בשנת 2009, הורשע הרופא שביצע את הניתוח באשמת רשלנות רפואית, ונגזרו עליו הן שנת מאסר בפועל בכלא הספרדי והן פיצויים ששולמו לבנה של סטלה בסך 176,000 דולרים.
בנוסף לתוארי הצ'יף השונים שהוענקו לו, מחזיק אובסנג'ו בתואר "באלוגון" (כינוי ניגרי לתואר "שר מלחמה" בשפת היורובה (שפה המדוברת במערב אפריקה) של ממלכת אווי, ובתואר "אקרין באלוגון" של שבט האגבה השייך לאזור יורובה-לנד שבמערב אפריקה.
בדצמבר 2017, הציג אובסנג'ו את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטה הלאומית הפתוחה של ניגריה. כעת אובסנג'ו מחזיק בתואר דוקטור לתאולוגיה לאחר שהשלים גם את תוארו השני באותו הנושא.
פרסים
לאולוסוגון אובסנג'ו הוענקו מספר פרסים ומדליות:
דוד זלמן צימבר
דוד זלמן צימבר (ט"ז בניסן תרנ"ד, 22 באפריל 1894 – 22 במאי 1961) היה מייסד, מנהל כללי ויושב ראש מועצת המנהלים של חברת הביטוח מנורה, פעיל בוועד הארצי של קרן היסוד.
עברית בעברית
"עברית בעברית" היא שיטה בהוראת העברית שפותחה על ידי יצחק אפשטיין. עקרונותיה היו: לימוד טבעי הקרוב לאופן שבו נלמדת שפת אם; שיתוף כל החושים; לימוד על דרך האינדוקציה – מהפרט לכלל; ההוראה מדורגת בהיבטים מגוונים: קל מול כבד, קרוב מול רחוק, מוכר מול בלתי מוכר; התבססות על תחומי העניין של הילד; על קשר קרוב עם הסביבה הטבעית; שילוב שירה ומשחק; השפה שימשה כלי לאומי לצורך חידוש ההתיישבות בארץ.
דוד זלמן צימבר
קורות חייו
נולד בעיר פביניץ, שבפולין, למשה מאיר צימבר ולריצה מרים בת רבי יוסף ויטלזון. צימבר עסק במסחר והיה פעיל בעבודה ציונית בארגונים שונים. ב-1923 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. בשנת 1934 נשא לאישה את רחל, בת אברהם ונטורה ונולדה בתם מרים צימבר. ב-1935 הקים את "משרד לאחריות כללית בע"מ" שהיה סוכן מורשה של חברת החיתום לוידס. ב-1939 החל המשרד לתפקד כחברת ביטוח לכל דבר. ב--1948 שינה את שמה ל"מנורה משרד לאחריות ולביטוח משנה בע"מ", וב-1958 פרש מניהולה.
עברית בעברית
עקרונות אלה התפרסמו במאמר "עברית בעברית", ב"השילוח" ב-1898 ופותחו במהלך השנים לשיטת ההוראה המרכזית בתקופת תחיית הלשון העברית. "זרם העובדים", שדגל בחינוך סוציאליסטי-פועלי, פעל לאורה עד שנות החמישים של המאה ה-20. השיטה נפוצה גם בבתי ספר יהודיים מחוץ לארץ ישראל. בן-ציון טרגן השתמש בה באלכסנדריה שבמצרים מ-1905.
כמאה שנה לפני אפשטיין, מתאר שלמה מיימון באוטוביוגרפיה שלו "חיי שלמה מימון" את שיטת ההוראה בחדר שבו למד כלימוד של עברית ללא הנחיות דקדוקיות כלשהן (דבר הנראה בעיניו פגום מיסודו), ולמעשה כחיקוי של הדרך שבה אדם לומד את שפת אמו.
דוד זלמן צימבר
קורות חייו
היה פעיל במגבית ההתגייסות ובוועד למען התיאטרון הלאומי הבימה, יו"ר איגוד סוכני הביטוח, חבר הוועד המרכזי של האיגוד הישראלי של חברות הביטוח.
אביב חדש
"אביב חדש" – האנציקלופדיה הישראלית לנוער היא אנציקלופדיה עברית לילדים ונוער, ובה 17 כרכים (ועוד כרך מפתח) ולמעלה מ-5,000 ערכים. דפיה צבעוניים והיא כוללת אלפי תצלומים, איורים, טבלאות, תרשימים ומפות. רובם לוקטו במיוחד לה.
מחברי האנציקלופדיה כיוונוהָ לתלמידי ישראל, ולפי מחשבה זו בחרו את נושאיה ואת רמת ההעמקה של ערכיה, וכן החליטו שסגנונה לא יהיה נמלץ מאוד. בתחילת כל ערך מופיע פתיח המסכם בקצרה את תוכנו, ובסופו רשימה קצרה של הפניות לערכים דומים לו, המסודרת בסדר אלפביתי. למעט כיתובי התמונות והתרשימים, האנציקלופדיה כולה מנוקדת, כדי שקריאתה תהיה רהוטה. דגשים שאינם נשמעים בעברית הישראלית הושמטו ממנה.
האותיות שבהן הודפסה האנציקלופדיה עוצבו למענה במיוחד בידי צבי נרקיס.
האנציקלופדיה יצאה לאור בשיתוף ההוצאות כנרת זמורה-ביתן דביר, ספרי חמד, ידיעות ספרים, עם עובד ומטר. כל מחבריה ישראלים.
ואליאלה
ואליאלה (באסטונית: Valjala, בגרמנית: Wolde) הייתה נפה אסטונית במחוז סארה שבאסטוניה. היא ממוקמת במזרח האי סארמאה. ממזרח נמצאת נפת ליימיאלה, מצפון אוריסארה, מצפון-מערב לייסי וממערב פיהטלה.
במהלך הרפורמה המינהלית-טריטוריאלית בשנת 2017 אוחדו כל 12 הנפות באי סארמאה לעירייה אחת - כנסיית סאראמא.
גאוגרפיה
שטחה של ואליאלה הוא 180 קמ"ר ובשנת 2006 אוכלוסייתה מנתה 1,570. היישוב הגדול ומרכזי בוואליאלה ("בירת הנפה") הוא העיירה ואליאלה (1,417 תושבים) על שמה נקראת הנפה. בנוסף, יש בנמצא 32 כפרים נוספים.
בוואליאלה 2 בתי-ספר, גן ילדים אחד ומספר אחוזות.
פרשת סיסטו
פרשת סיסטו (בגרמנית: Sixtus-Affäre) הוא הכינוי שניתן לניסיון של קרל הראשון, קיסר אוסטריה להוציא את האימפריה האוסטרו-הונגרית ממלחמת העולם הראשונה באמצעות כריתת הסכם שלום עם מדינות ההסכמה. הפרשה קרויה על שמו של סיסטו, נסיך בורבון-פארמה - גיסו של הקיסר, אשר תיווך בינו לבין מדינות ההסכמה.
רקע
ב-28 ביוני 1914 נרצחו ביריות בעיר סרייבו פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה ואשתו סופיה, דוכסית הוהנברג. הפרשה הובילה למשבר יולי, אשר במהלכו שלחה האימפריה האוסטרו-הונגרית אולטימטום תקיף לממלכת סרביה, ומשזה לא נענה, פתחה אוסטריה במלחמה כנגד סרביה. כך פרצה מלחמת העולם הראשונה. עד מהרה הצטרפו האימפריה הרוסית, צרפת, בריטניה, בלגיה ואיטליה למלחמה לצד סרביה, והקיסרות הגרמנית, בולגריה והאימפריה העות'מאנית לצד אוסטריה. באביב 1917 התקרבה המלחמה לשנתה הרביעית, ואוסטריה כבר מאסה בה. קרל הראשון, קיסר אוסטריה החליט לחתור לשלום נפרד עם מדינות ההסכמה.
המגעים
הקיסרית זיטה כתבה מכתב לאחיה סיסטו, נסיך בורבון-פארמה אשר שרת כקצין בצבא הבלגי, והזמינה אותו לבוא לבקר בחשאי בווינה. אמם, מריה אנטוניה, העבירה את המכתב לידיו באופן אישי. קרל גם הוא יצר קשר עם סיסטו דרך שווייץ הנייטרלית. בהסכמת הצרפתים והבריטים, סיסטו הגיע לווינה עם תנאים מוכנים מראש. מדינות ההסכמה סירבו לנהל משא ומתן על הסכם שלום נפרד עם אוסטריה, אלא דרשו הסכם גם עם גרמניה. צרפת דרשה לקבל חזרה את אלזס ולורן מידי גרמניה, את שיקום עצמאותה של בלגיה, וכן דרשה שהאימפריה העות'מאנית תמסור את קונסטנטינופול לידי האימפריה הרוסית. לקרל לא היו בעיות עם תנאים אלו, שלא נגעו ישירות לאימפריה שלו, והוא שלח מסר סודי ובלתי רשמי לנשיא צרפת, אשר בו הוא מודיע על הסכמה עקרונית לשלוש נקודות אלו. קרל הבטיח להשתמש "בכל האמצעים ובכל ההשפעה האישית שלי". אולם גרמניה סרבה לנהל משא ומתן על אלזס-לורן, ולנוכח הצלחות מעצמות המרכז בחזית המזרחית וההתמוטטות הצפויה של רוסיה, סרבה בכלל לדבר על הסכם שלום. סיסטו המשיך במאמציו, ואף פגש את ראש ממשלת בריטניה דייוויד לויד ג'ורג' בלונדון. לויד ג'ורג' הסכים להגיע להסכם נפרד עם אוסטריה, אולם עמדו לו למכשול מפקדי הצבא הבריטי אשר סירבו להסכים לכך.
סיום המגעים
באפריל 1918 נחתם הסכם ברסט-ליטובסק, אשר סיים את הלחימה בחזית המזרחית. בעקבות כך, נשא שר החוץ האוסטרו-הונגרי, הרוזן צ'רנין נאום בו הוקיע את ראש ממשלת צרפת ז'ורז' קלמנסו כגורם האחרון העומד בפני השלום באירופה. קלמנסו זעם, ופרסם את מכתביו של קרל אליו ואת מאמציו להגיע להסכם שלום מאחורי גבם של הגרמנים. אלו האחרונים זעמו, ואף התעוררו חששות לפלישה גרמנית לאוסטריה. צ'רנין טען שהדרך היחידה להציל את המצב תהיה התפטרות של קרל, אולם קרל סירב וצ'רנין הוא זה שהתפטר. קרל שלח הודעה לווילהלם השני, קיסר גרמניה בו הודיע לו כי סיסטו לא הוסמך להציג את המכתב ואת הצעות השלום, וכי אוסטריה מעולם לא שקלה להסכים להפקעת אלזס-לורן ובלגיה מידי גרמניה. הגרמנים הסכימו לסלוח, אולם דרשו מעורבות יתר של אוסטריה במלחמה.
תחנת הרכבת נמל התעופה בן-גוריון
היסטוריה
תחנת הרכבת נבנתה כחלק מבניין טרמינל 3 בנתב"ג בתכנונו של אדריכל צבי לישר, משרד לישר-אלדר אדריכלים.
התחנה נפתחה ב-10 באוקטובר 2004, מספר שבועות לפני שהחל לפעול טרמינל 3. היא נבנתה כחלק מפרויקט A1 לבניית קו הרכבת החדש לירושלים. בתחילה התחנה שימשה כתחנת קצה לרכבות המגיעות מצפון; בהמשך נחנכה המסילה עד לתחנת הרכבת פאתי מודיעין.
בחורף של דצמבר 2013, עקב גשמים עזים, קרס קיר דופן של אפיק נחל שפירים, ומי הנחל הציפו את מנהרת שפירים בה עובדת המסילה. נגרם נזק חמור לקווי התקשורת ולמסילה עצמה והיא הושבתה למשך זמן רב.
התחנה שימשה כתחנת הקצה של קו הרכבת החדש לירושלים החל מפתיחתו של הקו ב-20 בספטמבר 2018 ועד ה-21 בדצמבר 2019 עם השלמת תשתית החשמול ופתיחת הקו עד תחנת הרכבת תל אביב – ההגנה.
התחנה נסגרה ברבעון הראשון של שנת 2020 עקב התפשטות מגפת הקורונה. אולם לאחר יותר משנה לאחר סגירת התחנה, התחנה חזרה לפעילות באפריל 2021.
מבנה התחנה
בתחנה מסילה כפולה משני צידי רציף אי - מסילה מערבית (צמודה לרציף מס' 1) ומסילה מזרחית (צמודה לרציף מס' 2). בתחנה יש מעליות, דרגנועים ומדרגות המובילים לאולמות הנוסעים בטרמינל 3. גג התחנה מתפקד כרחבת כניסה לטרמינל 3.
בספטמבר 2018 פרסה חברת SEMI ישראל תשתית חשמול עילי בתחנה (זו התחנה השנייה שחושמלה בארץ). המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ. המערכת מאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
דרומית לתחנת נתב"ג קיימת תחנה תפעולית.
תוכניות עתידיות
בעתיד תחובר המסילה המזרחית אל מערך המסילות הקיים בתחנה במחלף מסילתי, בנוסף לקו הרכבת המהיר לירושלים. עם ביצוע ההתחברות יהווה אזור נתב"ג צוואר בקבוק ברשת המסילות ולפיכך נדרש ביצוע תוכנית שדרוג לתחנה כדי להגדיל את קיבולת הרכבות, את הגמישות התפעולית ברשת המסילות ואת הנגישות לנתב"ג. בפברואר 2016 הקציב משרד התחבורה תקציב לקידום התכנון של הפרויקט. הפרויקט נמצא כעת בשלב תכנון מפורט על ידי חברת ח.פ.ת במטרה להתחיל בביצוע כבר ב-2020.
לתוכנית השדרוג עלות כוללת של כ-1.6 מיליארד ש"ח והיא כוללת הוספת שתי מסילות רכבת חדשות לאורך מקטע של 6 ק"מ דרומית לשתי המסילות הקיימות, מאזור מחלף לוד במזרח ועד אזור מושב צפריה במערב. מבנה התחנה יהיה חדש כולו והוא יחליף את המבנה הקיים. התחנה החדשה תורכב משני מבנים מקורים וממוזגים: מבנה ראשי מעל שתי המסילות הקיימות ומבנה משני מעל שתי המסילות החדשות המתוכננות. שני המבנים יחוברו באמצעות גשר הולכי רגל.
קווי אוטובוס היוצאים מהתחנה
מקרא סימנים
♿ - אוטובוס עירוני נגיש
רוברט לונג
רוברט ג'וזף לונג המוכר גם בשם בובי ג'ו לונג (באנגלית: Robert Joseph Long או Bobby Joe Long; 14 באוקטובר 1953 – 23 במאי 2019) היה רוצח סדרתי ואנס אמריקאי, אשר הוצא להורג בגין הרצח של מישל דניס סימס. לונג חטף, אנס ורצח לפחות עשר נשים נוספות באזור מפרץ טמפה שבפלורידה לאורך תקופה של שמונה חודשים ב-1984. הוא שחרר את אחת מקורבנותיו האחרונות, ליסה מקויי בת ה-17, לאחר שאנס אותה במשך כ-26 שעות. מקויי סיפקה מידע למשטרה אשר הוביל למעצרו של לונג.
ראשית חייו
לונג נולד ב-14 באוקטובר 1953, בקנובה, וירג'יניה המערבית, לג'ו ולואטה לונג. בלידתו התגלה כי הוא בעל כרומוזום X נוסף ובשל כך לוקה בתסמונת קליינפלטר, אשר גרמה להופעתם של שדיים גבריים במהלך ילדותו, דבר שהיווה מושא ללעג מצד התלמידים האחרים בבית הספר. מאוחר יותר עבר ניתוח להקטנת חזה. כמו כן סבל ממספר פגיעות ראש בילדותו, ומאוחר יותר הודה כי ניהל מערכת יחסית לא בריאה עם אמו; השניים ישנו באותה מיטה עד שהגיע לונג לגיל ההתבגרות, והוא גער בה פעמים רבות על מערכות היחסים הקצרות שניהלה עם גברים. ב-1974 התחתן עם חברת ילדותו סינתיה ברלט ולזוג נולדו שני ילדים, לפני שהגישה נגדו תביעת גירושין ב-1980.
לפני הרציחות במפרץ טמפה שבפלורידה היה לונג אחראי לכ-50 מקרי אונס באוקלה, מיאמי, דייד ופורט לודרדייל. שיטתו הייתה כרוכה בחיפוש מודעות דרושים שונות בעיתון, עד שהיה מצליח להיקלע למצב בו היה נתון לבד עם מחפשת שירות או עם מעסיקה פוטנציאלית, ואז היה אונס אותה. הוא נשפט והורשע בסעיף אונס ב-1981, אולם לאחר שאושרה בקשתו למשפט חוזר, בוטלו האישומים.
בטרם עבר לפלורידה התגורר בלונג ביץ', קליפורניה, שם שכר חדר בשדרות האקליפטוס מאישה בשם קתי, וניהל מערכת יחסים זוגית עם נערה בת 17 אשר גרה מעבר לביתו. במהלך תקופה זו פיתח את שיטתו, באמצעותה היה מאתר נשים דרך מודעות בעיתון, ולאחר מכן אונס ושודד אותן. הוא מעולם לא נשפט בגין פשעים אלו מאחר שבעת שנתפס כבר חל עליהם חוק ההתיישנות.
הרציחות
קורבנו הראשון של לונג התגלה במאי 1984 כאשר אנשי משרד השריף של מחוז הילסבורו זומנו לזירת פשע בה נמצאה גופתה הערומה של אישה. מקרה זה הוביל לפתיחתה של חקירה מקיפה בנושא חטיפתן של עשר נשים נוספות אשר נאנסו ונרצחו באזור מפרץ טמפה. גופותיהן של הקורבנות נמצאו בדרך כלל במצב של ריקבון מתקדם לאחר שנזרקו בסביבת שדות או יערות.
לאחר שהשתחרר על תנאי בגין סעיף תקיפה ב-1984, החל לונג להסתובב ברכבו באזורים במפרץ טמפה בהם הזנות הייתה נפוצה. לונג טען כי לאחר שקורבנותיו ניגשו אליו היה מפתה אותן להיכנס לרכבו, משם היה מסיע אותן לדירתו וקושר אותן עם חבלים ורצועות.
לונג הודה שהיה מפיק עונג סדיסטי מפעולת החטיפה והרצח הברוטלי של הנשים, שאת חלקן חנק למוות. קורבנות אחרים מתו לאחר שגרונן נחתך או שהוכו בראשן עם חפץ קהה. לונג נהג לסדר את גופותיהן במעין תצוגה של תנוחות מיוחדות. מרבית קורבנותיו היו זונות או חשפניות.
לכידה
לונג נעצר ב-16 בנובמבר 1984, מחוץ לבית קולנוע, והואשם בתקיפתה המינית ובחטיפתה של ליסה מקויי. לאחר שחתם על טופס ויתור על אזהרת מירנדה והודה במסגרת חקירתו באישומים נגדו במקרה של מקויי, עברו הבלשים להתרכז בסדרת הרציחות שהתרחשה בחודשים האחרונים באזור מפרץ טמפה. בשלב זה אמר לונג, "הייתי מעדיף שלא לענות על כך".
משפט
משרד התובע המחוזי של הילסבורו הגיע להסדר טיעון עם מחלקת ההגנה הציבורית בנוגע למשפט, וב-24 בספטמבר 1985 הודה לונג בשמונה סעיפי אישום בגין רצח ובחטיפה והאונס של ליסה מקויי, והורשע ב-26 מאסרי עולם ללא אפשרות לשחרור מוקדם, וב-7 מאסרי עולם עם אפשרות לשחרור מוקדם לאחר 25 שנים. המדינה ביקשה את עונש המוות עבור מקרה הרצח של מישל סימס, וביולי 1986 הוטל על לונג עונש המוות באמצעות כיסא חשמלי.
לונג הגיש מספר ערעורים שנדחו, אולם הצליח לבסוף לבטל את הרשעתו ולפתוח במשפט חוזר. תיקו הושב לבית המשפט עם הנחיית זיכוי בגין מקרה הרצח של וירג'יניה ג'ונסון וקיום משפט חדש בגין שאר סעיפי האישום, אשר הסתיים בעונשי מאסר חוזרים ובעונש מוות באמצעות זריקת רעל.
הוצאה להורג
ב-23 באפריל 2019 חתם מושל פלורידה רון דה-סנטיס על צו הוצאתו להורג של לונג, אשר התקיימה ב-23 במאי לאחר שכל ערעוריו נדחו. בשעה 09:30 בבוקר אכל את ארוחתו האחרונה אשר כללה צלי בקר, רצועות בייקון, צ'יפס וסודה. הוא הוצא להורג בבית הסוהר המאוחד של פלורידה באמצעות זריקת רעל לאחר שלא ביקש לומר מילים אחרונות והוכרז כמת בשעה 18:55, יותר משלושים שנה לאחר הרשעתו.
עקרון האופקיות המקורית
עיקרון האופקיות המקורית הוא אחד מעקרונות היסוד בגאולוגיה המשמשים לקבוע את גילן היחסי של שכבות סלע ואת זמן ואופן היווצרותן ומהווים כלים חשובים בסטרטיגרפיה.
עיקרון זה קובע כי ההרבדה המקורית של שכבות משקע תהיה תמיד אופקית, או כמעט אופקית. על-פי העיקרון, יש להניח כי שכבות כאלה תהיינה שבורות, מקומטות או נטויות רק לאחר שחלו עליהן תהליכים מאוחרים להרבדה, אחרי שהשכבות התמצקו והתלכדו לסלע. כיום מקובל כי עיקרון זה מהווה קירוב כללי אך מדויק מספיק.
שיני כריש
ניסוח העיקרון מיוחס לניקולאוס סטנו, מלומד דני בן המאה ה-17. סטנו למד רפואה ואנטומיה בקופנהגן והמשיך בלימודיו בליידן ואמסטרדם. ב-1665 עקר סטנו לפירנצה ושימש כרופאו האישי של פרדיננדו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה. באוקטובר 1666 לכדו שני דייגים כריש ענק סמוך לעיר הנמל האיטלקית ליבורנו, ופרדיננדו השני הורה לשלוח את ראשו לסטנו. סטנו ניתח את ראש הכריש ופרסם את ממצאיו ב-1667. בחינה של שיני הכריש הראתה דמיון מפתיע לעצמים מסוימים עשויים מאבן שנמצאו בסלעים, שהמלומדים בני-זמנו כינו "גלוסופטראה" (glossopetrae), כלומר: "לשונות אבן". בניגוד למקורות קדומים ששיערו כי אבנים אלה נפלו מהשמיים או מהירח או כי המאובנים גדלו באופן טבעי בתוך הסלעים, טען סטנו גופים אלה נראים כשיני כריש מפני ש"היו פעם שיני כריש". הוא סבר כי השיניים הגיעו מפיותיהם של כרישים קדומים, ובמשך הזמן נקברו בבוץ או בחול שעכשיו הוא יבשה. סטנו טען כי תוך כדי תהליך הפיכת השיניים למאובנים השתנה הרכבם הכימי אבל צורתם נשמרה.
מחקרו זה של סטנו הוביל אותו לשאלה כיצד קורה שגוף מוצק אחד מצוי בשלמותו בתוך גוף מוצק אחר: סלע או שכבת סלעים. המחקר – שפורסם ב-1669 בשם " De solido intra solidum naturaliter contento dissertationis prodromus" – הביא לייחוס כמה מעקרונות היסוד בגאולוגיה הנוגעים לסטרטיגרפיה, בהם עיקרון האופקיות המקורית.
תצפיותיו בשכבות סלע הובילו את סטנו להסיק כי כדור הארץ לא היה סטטי וכי כוחות עצומים פעלו עליו לאורך תקופות ארוכות – מסקנות שהובילו במאה ה-20 לפיתוח מדע הטקטוניקה ולהבנה כי תנועת הלוחות והתנגשותם גורמים לשבירה, קימוט והטיית השכבות.
עיקרון האופקיות המקורית לא התקבל מיד, אולם הפך למקובל בקרב גאולוגים כמאה שנים לאחר ניסוחו.
יוצאים מן הכלל
כאמור, העיקרון מהווה קירוב כללי אך מדויק מספיק. סטנו יצא מתוך הנחה כי כל המשקעים מורבדים תמיד אופקית, אולם ידוע כי שכבות עשויות לשקוע בנטייה, למשל: משקעי נחלים וחוליות היוצרים שיכוב צולב אינם שוקעים אופקית אלא בזווית השיפוע הטבעי של אותם חומרים – הזווית המרבית לשיפוע יציב של החומר ברמת לחותו הטבעית. זווית זו נקבעת על-פי מידת החיכוך בין הגרגירים, צורתם ומידת ההידבקות ביניהם.
גם משקעים השוקעים מעל שטח נטוי – למשל בדלתה של נהרות גדולים או סביב שונית – ישקעו בנטייה, הנקראת "נטייה התחלתית".
ביאנקה בלטי
ביאנקה בלטי (באיטלקית: Bianca Balti; נולדה ב-19 במרץ 1984) היא אחת הדוגמניות האיטלקיות המצליחות בעולם. בלטי נולדה בלודי, באזור לומברדיה שבצפון איטליה. היא התגלתה על ידי ברונו פאולטה בסופרמרקט, בזמן שעבדה שם כדי לממן את לימודיה.
קריירת דוגמנות
היא צולמה למגזינים רבים בעלי השפעה על תחום האופנה, ביניהם מגזין הרפרס בזאר, ווג, פלייבוי ועוד.
לאחר שילדה את בתה מתילדה בשנת 2007, חזרה לדגמן על המסלול, ובנוסף החליפה את אנג'לינה ג'ולי בקמפיין של סנט ג'ון עם הדוגמניות הילרי רודה וקרוליין וינברג.
בשנת 2011 הופיעה על לוח השנה של 'פירלי' שצולם על ידי המעצב והצלם קרל לגרפלד.
בקולנוע ובטלוויזיה
בלטי השתתפה בסרטו של הבמאי אבל פררה, רקדניות גו-גו (Go Go Tales) בתור רקדנית ארוטית במועדון.
בשנים 2017–2018 שימשה כפרשנית בעונות השנייה והשלישית של תוכנית הריאליטי ספורט האמריקאית "הביסטמאסטר האולטימטיבי".
חיים אישיים
בלטי נישאה לצלם האיטלקי כריסטיאן לוצ'ידי וכמה שנים לאחר מכן התגרשו. כיום היא נמצאת במערכת יחסים עם בן זוגה ג'יאן לוקה פצ'יני.
סימן
{{פירושונים|* אות או תו (מחשב) – סימן בכתב, בדפוס או במידע ממוחשב אישים:
ראו גם
}}
אנטוניו דה מונטסינוס
ראשית חייו וההגעה להיספניולה
מונטסינוס נולד בספרד בשנת 1475 לערך. בספטמבר 1510 היה חלק מהקבוצה הראשונה של חברי המסדר הדומיניקני אשר עברו להיספניולה תחת הנהגתו של פדרו דה-קורדובה. מונטסינוס, קורדובה ואחרים היו עדים לברוטליות ולניצול של הכיבוש הספרדי באי, לשיטת האנקומיינדה ולתנאי החיים הקשים אשר נכפו על האינדיאנים. לאחר כשנה בהיספניולה החליטה קבוצת הכמרים לשאת נאום פומבי נגד ניצול האינדיאנים. דה-קורדובה הטיל על מונטסינוס, שהיה הנואם המוכשר בחבורה, לשאת את הנאום נגד הניצול ושיטת האנקומיינדה.
הדרשות
הדרשה הראשונה נישאה בסוף שנת 1511 במהלך אחד מימי הראשון של חודש הציפייה הקתולי. מול קהל גדול שכלל את שליט האי דייגו קולומבוס (בנו של כריסטופר קולומבוס), פקידי המושבה ותושבים רבים, הוקיע דה-מונטסינוס את השיטות בהם השתמשו הספרדים:
הייתה זו ביקורת חסרת תקדים כנגד השעבוד הספרדי וזו עוררה את זעמם המיידי של הנוכחים עד שלא ניתן היה להשלים את הדרשה. ראשי הממשל באי התכנסו בביתו של קולומבוס עוד באותו הערב ודרשו ממונטסינוס וקורדובה לחזור בהם מדבריהם בדרשה שתערך ביום ראשון הבא ולא, יואשמו בחתרנות נגד המלך (אשר אישר למתיישבים לקחת להם ילידים) ויוחזרו לספרד.
הדרשה השנייה, אם כן, נישאה ביום ראשון, שבוע לאחר הדרשה הראשונה. המתיישבים הספרדים נטו להאמין כי הנזירים יחזרו בהם מדבריהם הקודמים, אולם הנזירים לא שינו את עמדתם. שוב נשא מונטסינוס דברי תוכחה קשים נגד המתיישבים הספרדים. הפעם גם הוסיף כי הנזירים בטוחים כי גישתם משרתת את אלוהים נכונה וכי הוא ושאר הנזירים באי לא יעניקו מחילה לספרדים אשר ידם במעל.
לאחר הדרשה נשלחו מונטסינוס ושאר חבריו הנזירים לספרד.
חזרה לספרד והמשך חייו
משחזרו הנזירים לספרד נדרשו להסביר את הפרשה בפני מועצת המלך. מונטסינוס הצליח לחמוק דרך כניסה צדדית ולהתייצב ישירות מול מלך ספרד פרננדו השני. מונטסינוס תיאר בפניו את הזוועות אשר ראה בהיספניולה ושטח בפניו את טענותיו כנגד האנקומיינדה. אף שהמלך חשב בתחילה כי טענותיהם של הנזירים חסרות כל בסיס, הוא ניאות להקשיב אולם לא הסכים לבטל את מוסד האנקומיינדה. למרות זאת, כשנה מאוחר יותר, בסוף 1512, חוקקו חוקי בורגוס אשר הסדירו את זכויות האינדיאנים ואת יחסי העבודה בינם לבין הספרדים.
בשנת 1525 היה מונטסינוס חלק מקבוצה של כ-500 מתיישבים אשר ייסדו את סן-מיגל דה גוואדלופ, ההתיישבות האירופאית הראשונה בשטח ארצות הברית של ימינו. ההתיישבות ננטשה ב-1527 לאחר שרק כ-150 מהמתיישבים שרדו.
מונטסינוס מת בשנת 1545 בגרנדה החדשה (ונצואלה של ימינו). דרשותיו אמנם לא הביאו לסיום הכיבוש הספרדי ואף לא לשיפור תנאיהם של האינדיאנים, אך היה זה הקול הראשון בספרד כנגד השעבוד הנורא. דרשותיו של מונטסינוס השפיעו ככל הנראה על ברטולומה דה לאס קסאס, אשר שהה בהיספניולה כבעל עבדים ונכח בדרשותיו של מונטסינוס. שנים בודדות מאוחר יותר הפך לאס קסאס את דעותיו והחל להגן על האינדיאנים (מאוחר יותר אף כונה "מגן האינדיאנים").
בסנטו דומינגו הוצב פסל של מונטסינוס בגובה 15 מטרים הניצב אל מול הים. הפסל מציג את מונטסינוס ליד הדוכן בזמן דרשה. הפסל נבנה על ידי פסל מקסיקני ונתרם לאנשי הרפובליקה הדומינקנית על ידי ממשלת מקסיקו.
יחסי בלגיה–כורדיסטן העיראקית
יחסי בלגיה-כורדיסטן העיראקית הם יחסים הדו-צדדיים בין בלגיה לכורדיסטן העיראקית.
לבלגיה אין נציגות בכורדיסטן העיראקית ולכורדיסטן העיראקית אין נציגות בבלגיה, אך הנציגות של כורדיסטן באיחוד האירופי ממוקמת בבריסל. לבלגיה יש נוכחות צבאית באזור כורדיסטן עם כ-30 חיילים המאמנים את כוח פשמרגה הכורדי.
היסטוריה
במאי 2009 שיקר בארביל שר החוץ הבלגי, קארל דה-גוכט, על מנת לדון בקשרים הכלכליים עם נשיא כורדיסטן מסעוד ברזאני.
בשנת 2014, הממשלה האזורית של פלנדריה כבר סייעה לכורדיסטן העיראקית בכ-400,000 אירו עבור תברואה ומים באמצעות הצלב האדום. באותה שנה אמר הפוליטיקאי הבלגי ז'ורז' דאלמגן כי: "כורדיסטן העיראקית עשתה עבודה מרשימה בהגנה על עקורים ופליטים ובהגנה על האזרחים וקבוצות המיעוטים האתניים והדתיים מפני המעשים הברבריים של טרוריסטים של המדינה האסלאמית". בלגיה גם החליטה להקצות סיוע בן 13.5 מיליון אירו לכורדיסטן כדי להתמודד עם המספר ההולך וגדל של עקורים פנימיים.
בשנת 2017, נשיא כורדיסטן מסעוד ברזאני ביקר בבלגיה ונפגש עם השר-נשיא חירט בורז'ואה מהאזור הפדרלי של פלנדריה, שם הצהיר האחרון כי יש לכבד את משאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית בספטמבר 2017 וסגן ראש הממשלה של הממשל הפדרלי בבלגיה יאן ג'מבון הצהיר שלכל האומות יש את הזכות להגדרה עצמית.
Virgin Killer
Virgin Killer הוא אלבום הסטודיו הרביעי שיצרה להקת הרוק הכבד הגרמנית הסקורפיונז. האלבום הושק בשנת 1976, והיה לאלבומם הראשון שמשך תשומת-לב מחוץ לתחומי אירופה. עטיפת האלבום המקורית, המציגה ילדה בטרום גיל ההתבגרות במערומיה, היוותה סלע מחלוקת בארצות הברית וביתר רחבי העולם; אי לכך, האלבום נמכר גם בעטיפות אחרות. העטיפה מתייחסת לזמן כרוצח התמימות.
בדומה ליתר אלבומי הסקורפיונז בהם לקח חלק הגיטריסט הראשון של הלהקה אולי ג'ון רות': הוא "כשל למשוך תשומת לב מיוחדת בארצות הברית" אך היה "פופולרי למדי ביפן" בה העפיל למקום ה-32 במצעדי הפזמונים.
האלבום היה צעד נוסף בדרכה של הלהקה ממוזיקה פסיכדלית אל הרוק הכבד. המבקר וינסנט ג'פריז מ-Allmusic העריך בדיעבד כי האלבום היה "הראשון מארבע השקות סטודיו שעיצבו את הסקורפיונז ואת הצליל המטאלי שלהם שהיה לימים בעל השפעה רבה." ג'פריז מוסיף ומצביע על הסינגל שעל שמו קרוי האלבום ועל "Pictured Life" ככאלה הנמנים עם "הסינגלים הבולטים ביותר של הסקורפיונז בכל הזמנים."
שירים
צד אחד: צד שני:
איליה בורודין
איליה אלכסנדרוביץ' בורודין (ברוסית: Илья Александрович Бородин; נולד ב-14 בפברואר 2003) הוא שחיין רוסי, הוא סגן אלוף עולם בבריכת 25 מטר (אבו דאבי 2021), אלוף אירופה (בודפשט 2021) ושיאן עולם לנוער במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
ביוגרפיה
בורודין נולד וגדל בבריאנסק.
סגן אלוף אירופה (בריכת 25 מטר)
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בלונדון בתחילת דצמבר 2019 זכה בורודין במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא לאומי חדש של 4:03.65 דקות, אחרי מקס ליצ'פילד מהממלכה המאוחדת (4:01.36 דקות) ולפני בן ארצו דניל פסינקוב (4:04.98 דקות).
אלוף אירופה
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה במאי 2021 זכה בורודין במדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא עולם לנוער של 4:10.02 דקות, לפני אלברטו רזטי מאיטליה (4:11.17 דקות) ומקס ליצ'פילד (4:11.56 דקות).
בורודין החמיץ את אולימפיאדת טוקיו (2020) בגלל שהיה חיובי לCOVID-19.
סבב ה-ATP
סבב ה-ATP הוא סבב טניס ברמה עולמית לגברים המאורגן על ידי התאחדות הטניסאים המקצוענים (ה-ATP). הסבב בדרג השני אחריו הוא סבב ה-ATP צ'לנג'ר והסבב בדרג השלישי הוא סבב הטניס העולמי של ה-ITF. ארגון הנשים המקביל הוא סבב ה-WTA.
תחרויות
טורנירים בסבב ה-ATP מחולקים למספר דרגות, בהתאם לכמות הנקודות המחולקת בהם: מאסטרס 1000 של סבב ה-ATP (ATP Tour Masters 1000), סדרת 500 של סבב ה-ATP (ATP Tour 500 series) וסדרת 250 של סבב ה-ATP (ATP Tour 250 series). בנוסף, ה-ATP גם אחראי על סבב הצ'לנג'ר (ATP Challenger Tour), עבור טניסאים שמדורגים נמוך מכדי להתקבל לטורנירים בסבב ה-ATP. טורנירי גראנד סלאם, טורניר הטניס האולימפי, גביע דייוויס, גביע הופמן וסבב הטניס העולמי של ה-ITF (רמה מתחת לסבב הצ'לנג'ר - נקרא גם "טורניר הפיוצ'ר") אינם מאורגנים על ידי ה-ATP, אלא על ידי ה-ITF או הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC).
שמונת הטניסאים ושמונת הזוגות שזכו במירב הנקודות במהלך השנה, מוזמנים לשחק בטורניר האחרון בעונת הטניס של סבב ה-ATP, גמר ה-ATP.
צמרת דירוג ה-ATP
להלן עשרת הטניסאים בצמרת הדירוג (נכון ל־16 בינואר 2023) :
ישראלים בסבב ה-ATP
לאורך ההיסטוריה ישראלים השתלבו פעמים רבות בסבב, כאשר שיאני הדירוג לגברים הם עמוס מנסדורף (בשיאו דורג במקום ה-18 בסבב היחידים ובמקום ה-67 בזוגות), שלמה גליקשטיין (בשיאו 22 ביחידים ו-28 בזוגות), דודי סלע (בשיאו 29 ביחידים) והצמד אנדי רם ויוני ארליך (הידועים בכינוי הזוגי "אֶנְדִיוֹנִי") שבשיאם דורגו במקום החמישי בעולם בדירוג הזוגות וזכו באליפות אוסטרליה הפתוחה לעונת 2008, אחד מטורנירי הגראנד סלאם היוקרתיים ביותר בעולם. עוד טניסאים ישראלים גברים בולטים הם: גלעד בלום, הראל לוי, נעם אוקון, שחר פרקיס, אמיר חדד ואייל רן שמעבר לטנסיאי בעצמו, כיהן תקופה ארוכה כקפטן נבחרת גביע דייוויס של ישראל לאחר פרישתו.
טניסאים פעילים בדירוג
נכון ל-11 באוקטובר 2022.
שיאי הסבב העולמי
מוצגים בזאת שיאים עיקריים שתועדו בסבב העולמי לגברים בטניס, השיאים המוצגים הם למשחקי היחידים לאורך כל ההיסטוריה.
היסטוריית הגראנד סלאם
נספר רק מתחילת עידן התחרויות הפתוחות
=== שיאי שחקנים לאורך הקריירה ===
רצף ניצחונות (עידן התחרויות הפתוחות)
* - רצף פעיל.
כספי זכייה
(נכון ל-13 במאי 2019)
איאן ארמיטאג'
איאן מרשל ארמיטאג' (באנגלית: Iain Marshall Armitage; נולד ב-15 ביולי 2008) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי ממוצא סקוטי. מוכר בעיקר בזכות תפקידו הראשי בקומדיית המצבים "שלדון הצעיר" של רשת CBS.
ביוגרפיה
איאן ארמיטאג' נולד ב-15 ביולי 2008 במחוז ארלינגטון, וירג'יניה. אביו, יואן מורטון, הוא זמר ושחקן סקוטי, ואמו, לי ארמיטאג', מפיקת תיאטרון והיא בתו של הקצין הימי ריצ'רד ארמיטאג', לשעבר סגן מזכיר המדינה.
הוא נקרא על שם השחקן איאן מקלן ומשתמש באיות הסקוטי של השם (Iain במקום Ian). אביו שינה את שם משפחתו ממידלטון למורטון, ולכן ארמיטאג' משתמש בשם המשפחה של אמו מטעמי נוחות.
בשנת 2014 החל לככב בסדרת רשת ביוטיוב בשם "Iain Loves Theatre" שם הוא סוקר תיאטרון. הסרטונים שלו תפסו את תשומת לבם של אנשי התיאטרון כולל כמה סוכנים שרצו להחתים אותו. במהלך פרסי הטוני 2015 שימש ככתב של פריס הילטון, ואף הוזכר בנאמבר הפתיחה של התוכנית. הוא הופיע בספיישל יום ההולדת 90 של סטיבן סונדהיים ביוטיוב.
בשנת 2017 קיבל את מירב פרסומו כאשר לוהק לתפקיד הראשי כגרסת הילד של שלדון קופר בסדרת הטלוויזיה של רשת CBS, "שלדון הצעיר", פריקוול לסיטקום "המפץ הגדול". על תפקידו זכה ארמיטאג' ב-Young Artist Award לשחקן ראשי צעיר בסדרת טלוויזיה לשנת 2018. עוד בשנת 2017, כיכב בפרק של "חוק וסדר: מדור מיוחד" (פרק 8 של עונה 18), כשגילם את תיאו לאצ'ר, ילד קטן שנחטף. הוא הופיע גם בתוכנית המתיחות "מעשי ג'וקרים". הוא החל לשחק בתפקיד חוזר את זיגי צ'פמן, בנה של ג'יין (שיילין וודלי) בסדרת הטלוויזיה "שקרים קטנים גדולים" ברשת HBO, והוא הופיע בסרט "טירת הזכוכית", עיבוד קולנועי לספר הזיכרונות של ג'אנט וולס באותו השם. באותה שנה הוא גם השתתף בסרט הדרמה "אני לא כאן" כסטיבי, דמות אשר גילמו בגיל מאוחר יותר סבסטיאן סטן וג'יי קיי סימונס ושיחק בסרט "איש ואישה בלילה" בו כיכב לצד ג'יין פונדה ורוברט רדפורד.
בשנת 2018 השתתף בפרק של "המפץ הגדול", בתפקידו הידוע שלדון קופר, ובספטמבר של שנה זו שבה הסדרה "שלדון הצעיר" לעונה שנייה בכיכובו. באותה שנה השתתף בשעשועון "ג'פרדי!", בנוסף, לוהק לדבב בסרט האנימציה "סקובי דו!", את דמותו של שאגי רוג'רס הצעיר, בעוד את הדמות הבוגרת מדבב ויל פורטה.
בשנת 2019 שב לגלם את דמותו של זיגי צ'פמן בעונתה השנייה של סדרת הדרמה "שקרים קטנים גדולים", ושב לגלם את דמותו של שלדון קופר בעונתה השלישית של הסיטקום "שלדון הצעיר".
בשנת 2020 נתן את קולו לדמותו של שאגי רוג'רס הצעיר בסרט סקובי דו! וגילם את דמותו של שלדון קופר בעונה הרביעית של שלדון הצעיר. הוא קיבל מועמדות לפרס בחירת המבקרים לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית על משחקו בעונה השלישית.
בשנת 2021 כיכב בסרט האנימציה מפרץ ההרפתקאות: הסרט בתור צ'ייס והמשיך לגלם את דמותו של שלדון קופר בעונה החמישית. באותה שנה זכה שוב למועמדות על משחקו בפרס בחירת המבקרים על משחקו בעונה הרביעית.
ארמיטאג' הוא רקדן סטפס, ברייקדאנס ובלט ובעל חגורה שחורה בטאקוונדו. הוא מדבר אנגלית, ספרדית ורוסית ומנהל אורח חיים צמחוני מלידה.
British Pathé
(בְּריטישׁ פּאתֵה; בעבר נודעה בשמות: Pathé Newsreels או Pathé News) היא חברת חדשות בריטית שהפיקה יומני חדשות לקולנוע בשנים 1910-1970. היום ידועה החברה בשם British Pathé ועיקרה פעילותה בארכיב של למעלה מ-90,000 יומני חדשות שעברו דיגיטציה.
היסטוריה
British Pathé היא אחת החברות הוותיקות ביותר בתעשיית הקולנוע. שורשיה בשנות ה-90 של המאה ה-19 כאשר החברה נוסדה בשם Société Pathé Frères (חברת האחים פתה) על ידי שרל פתה, מחלוצי הקולנוע בצרפת. פתה היה יזם נמרץ שתרם להנעת תעשיית הקולנוע בחיתוליה ואף גילה שחקני קולנוע רבים. ב-1895 הוא אימץ את הסמל הלאומי הלא-רשמי של צרפת, התרנגול הגאלי, כסימן המסחרי של החברה. חברת פתה הבריטית נוסדה בלונדון ב-1902, וב-1910 כבר פעלה מתוך בניין משלה סמוך לכיכר לסטר.
יומני החדשות הוקרנו בבתי הקולנוע. בתחילה הם היו אילמים, נמשכו כ-4 דקות ונערכו פעמיים בשבוע. אף שבתחילת דרכה יומני חברת Pathé הוסרטו במצלמות קולנוע נייחות, הן הצליחו לתעד אירועים היסטוריים כגון רגע מותה של פעילת זכויות הנשים אמילי דייוויסון, שהשליכה עצמה בדרכו של סוס דוהר במירוץ הסוסים באפסום ב-1913.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה נקראו יומני הקולנוע "חדשות פתה המונפשים" (Pathé Animated Gazettes) והיוו לראשונה תחרות לעיתונים. אחרי 1918, British Pathé הפיקה סדרה של יומני חדשות לקולנוע שהיו ארוכים ומקיפים יותר. החל מ-1928 נילווה פסקול ליומנים וב-1930 כבר סיקרו היומנים נושאים רבים ומגוונים, בהם חדשות, בידור, ספורט, תרבות ונושאי נשים במהדורות שונות, בהן מהדורות שבועיות.
ב-1947 נרכשו הסרטים של חברת Pathé על ידי חברת האחים וורנר, וזאת מידי חברת RKO, אשר רכשה אותם ב-1931. חברת האחים וורנר, כמו RKO לפניה, המשיכה להפיק יומני חדשות תחת שמה המסחרי של Pathé. האחים וורנר אף הפיקו סדרה של 38 סרטים תאטרליים קצרים ו-81 מהדורות של מגזין החדשות למסך הקולנוע, שהם היום חלק מהסרטיה העשירה של Pathé.
ב-1956 הפסיקו האחים וורנר את הפקת יומני הקולנוע ומכרו את ספריית יומני החדשות של Pathé ואת סמלה המסחרי לחברת Studio Films, ששינתה את שמה זמן קצר לאחר הרכישה ל- אשר מכרה אותם מצידה לחברת
Pathé הפסיקה להפיק יומני חדשות ב-1970 משלא הצליחה להתמודד עוד עם שידורי החדשות בטלוויזיה, אולם המשיכה לשמור על ספריית הסרטים. בסרטיה של Pathé שמורים יומנים באורך של למעלה מ-3,500 שעות המתעדים למעלה מ-80 שנות היסטוריה, ובהם כ-90,000 קטעי חדשות ו-12 מיליון צילומים. ב-2002 עבר האוסף כולו תהליך של דיגיטציה במימון חלקי של הלוטו הבריטי. ב-2010 הנגישה Pathé את הארכיב שלה באינטרנט כשירות לציבור ולחברות חדשות.
אאוטיטאנוסוכוס
אאוטיטאנוסוכוס (שם מדעי: Eotitanosuchus; מילולית: "תנין שחר טיטאני") הוא סוג של סינאפסיד אשר חי במשך הפרם שלפני 267 מיליון שנה ברוסיה. הסוג תואר ב-1960 בידי פיוטר צ'ודינוב (Petr Konstantinovich Tchudinov) וכלול בו מין יחיד - Eotitanosuchus olsoni. המאובנים שלו התגלו לראשונה בעיירה אוצ'ור (Ochyor) שבפרם ברוסיה.
סינאפסיד זה היה אוכל בשר בעל גולגולת רחבה ומוארכת באורך 35 ס"מ בקירוב, דבר המצביע על פרט בוגר באורך של מעל 2.5 מטרים ואולי עד 6 מטרים ומשקל של יותר מ-600 ק"ג. הוא היה בעל מבנה לסתות חזקות, אך דווקא בעל נשיכה חלשה יחסית ועדיין היה טורף אימתני בעל ניבים בולטות. ככל הנראה היה טורף-על בסביבתו ואיים על זוחלים וסינאפסידים אחרים קטנים יותר.
הוא היה קרובו של הסוג ביארמוסוכוס (Biarmosuchus) והסוג Ivantosaurus. שלושתם קרובים אך בעלי מספר מאפיינים מבדילים, המשמשים את החוקרים נגדם.
ניצחונות
ניצחונות הוא סגנון טראנס המבוסס על גואה טראנס. נוצר בשנות ה-90 בישראל על ידי הדי ג'יי הישראלי אייל ברקן.
הסוגה מאופיינת ב-BPM גבוה של 145 בערך, ושלא כמו ז'אנרים פופולריים אחרים של טראנס, הוא חסר את בס הטראנס הפסיכדלי שנפוץ ברוב שאר הז'אנרים.
בלגיה
ישראל
רוברט אנטון וילסון
רוברט אנטון וילסון (באנגלית: Robert Anton Wilson; 18 בינואר 1932 - 11 בינואר 2007) היה סופר, מחזאי, עתידן ופסיכולוג אמריקני.
חייו
נולד בשם רוברט אדוארד וילסון, בברוקלין, ניו יורק. למד בבית ספר יסודי קתולי, ובתיכון "ברוקלין טק" המתמחה בלימוד מדעים מדויקים. המשיך ללימודי הנדסה ומתמטיקה באוניברסיטת ניו יורק, ועבד כנהג מונית. עבד כעוזר הנדסאי, איש מכירות, ובין השנים 1965–1971 שימש כעורך משנה במגזין פלייבוי. כתב בשעות הפנאי, והשתמש בשם משפחתה של אמו, וילסון, כשם עט. מאז כתב תחת השם רוברט אנטון וילסון.
בשנת 1958 נישא לסופרת אלן ריילי; לזוג נולדו ארבע בנות. ב-1976 אחת מבנותיו הוכתה למוות על ידי שודדים, מוחה נשמר בהקפאה. אשתו נפטרה ב-1999.
בשנת 1979 השלים דוקטורט בפסיכולוגיה מאוניברסיטת פיידיה (Paideia) בקליפורניה, מוסד לא מוכר שנסגר מאז. הדוקטורט התפרסם כספר בשם "עליית פרומיתיאוס".
בילדותו סבל ממחלת הפוליו וטופל בה בשיטתה של אליזבת קאני. במהלך כל חייו סבל מתופעות לוואי שנגרמו מהמחלה ונאלץ להשתמש במקל הליכה.
בשנת 2000 פרצה המחלה שוב כפוסט פוליו סינדרום ממנו סבל עד מותו.
רעיונותיו
וילסון כתב 35 יצירות. הטרילוגיה שזכתה לפרסום הרב ביותר היא "טרילוגיית אילומינטוס" אותה כתב יחד עם הסופר רוברט שיה ואותה תיארו כ"מעשיה לאנשים בעלי פרנויה". הסדרה מתארת תאוריית קשר מתמשכת משחר האנושות ומערבת ידע, דמיון ויצירתיות הנרקמים יחדיו בהפגנה של כתיבה וירטואוזית ומעוררת השראה.
בטרילוגיית "ההדק הקוסמי" בחן נושאים כעתידנות, זן בודהיזם, דיסקורדיאניזם, יוגה, הבונים החופשיים ועוד. הוא סקר את עבודותיהם של באקמינסטר פולר, טימותי לירי, גיאורג איבאנוביץ' גורדייף ועוד.
ספריו האחרים עסקו בתהליך הנדרש לאמן את המוח האנושי כדי להוציאו מההינעלות והקבעון להם הורגל. כך הבדיל בין הטריטוריה לבין המפה המייצגת אותה כסמל לכך שאנו מערבבים בחיי היום יום את המושגים הללו ומערבבים ביניהם (ייצוג של דבר אינו הדבר עצמו, או המפה אינה הטריטוריה לפי תורתו של אלפרד קוז'יבסקי ממנו הושפע רבות). הוא פיתח שיטה לשחרור האדם ממה שהגדיר כ"תעלות המציאות" שמעוותות את התפיסה האנושית של המציאות.
ספריו מעוררים השראה, קריאתם חווייתית, אך מעצם עיצובם השונה והיוצא מגדר המקובל הם מלווים בשרטוטים, מפות, מיני הפניות לכתבים עתיקים, חלקי כתבי יד שנתגלו וכו'.
באופן אירוני, ספריו, המבקרים את תפיסות הרפואה האלטרנטיבית הפסבדו-מדעית, נמכרים כיום במרבית החנויות המתמחות ברפואה אלטרנטיבית. וילסון היה מוכר היטב בחוגים הנאו-פגניים - הוא כתב על אליסטר קראולי ורעיונותיו והשתמש בדמותו בספרו "מסכות האילומינטי". אלמנטים מעבודתו של הווארד פיליפס לאבקרפט נמצאים גם כן בספריו.
וילסון ביקר את המדענים בעלי מערכות האמונה הנוקשות והשווה אותם לפונדמנטליסטים דתיים. הוא טבע את המושג "רציונליות אי-רציונלית" כדי לאפיין את האנשים הטוענים לרציונליות בעודם שקועים לדעתו באיסורים, בפחדים, בדוגמות, ובעוינות כלפי כל שינוי. בספרו "האינקויזיציה החדשה" מתח ביקורת על העובדה שהמדע העכשווי נעול מפני ביקורת חיצונית בשל פחד מרעיונות חדשים, ושמדעני ההווה מחויבים למה שלמדו באוניברסיטה מבלי יכולת לקבל את השונה והחדש.
כשנשאל מה הדבר הראשון שהיה עושה אילו היה נבחר לתפקיד נשיא ארצות הברית, ענה: "מתפטר מיד!".
מחזה
וילסון נחרד משריפת כתביו, באוגוסט 1956, של וילהלם רייך, הפסיכיאטר האוסטרי יהודי, ידידו של פרויד שהממסד הפסיכולוגי התנגד לשיטות הטיפול שהציע והחרים אותו. המחזה וילהלם רייך בגיהנום נכתב בשנת 1987 והועלה על הבמה בדבלין בתיאטרון אדמונד ברק. המחזה תוקף את אנשי האקדמיה, את הממסד הנוקשה ואת הדרך בה כל חידוש מותקף ומושמץ על ידי האנושות המתקשה לקבל שינויים, ואת גורמי הממשל כשליחי אינקוויזיציה.
עיסוקים נוספים
ב-1975 הקים יחד עם אשתו את "המכון ללימודי עתיד האנושות".
ב-1976 ייסד את ארגון "מעוף הכוכבים" (Starflight network) לקידום רעיונות פילוסופיים של טימותי לירי ובו דנו בדרכים ליישום הרעיונות העתידניים של הגירה לחלל, הגברת האינטליגנציה האנושית והארכת חיי האדם. בקבוצה נבנתה טבלה שנקראה "הטבלה המחזורית של האנרגיה" ובה הוצג המודל של שמונת מעגלי התודעה על ידי טימותי לירי.
וילסון היה פעיל ומרצה באגודה לחקר המודעות (Association for consciousness exploration).
וילסון זכה ב-1986 בפרס פרומתאוס למדע בדיוני על יצירתו טרילוגיית אילומינטוס.