cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ליזוביצ'יה
ליזוביצ'יה (שם מדעי: Lisowicia) הוא סוג של זוחל תראפסיד נכחד ענקי אשר חי בסוף תור הטריאס לפני 205–211 מיליון שנה בקירוב. הוא קרוי על שם הכפר ליזוביצ'ה שבדרום פולין. המין קרוי על שם החוקר והרופא הגרמני לודוויג הנריך בוינוס. הליזוביצ'יה התגלה בשנת 2008 בשלזיה שבדרום פולין, אך הוא קיבל את שמו רק ב-2019.
יצור זה הגיע לגודל של פיל אפריקני, לאורך 4.5 מטר, גובה של 2.5 מטר ולמשקל של 9 טון, דבר ההופך אותו לגדול התראפסידים אי-פעם וגם לגדול התתרופודים אשר חיו על היבשה במהלך תור הטריאס. הוא היה צמחוני שבניגוד לשאר הדיצינודונטים ושאר התראפסידים היה בעל רגליים שניצבו מתחת לרגליו, בדומה ליונקים המודרניים. בדומה לקרוביו הוא היה בעל מקור עבה שהכיל זוג ניבים קדמיים ששימשו ללעיסת צמחייה קשיחה. הוא היה בעל גוף עגלגל ואולי רעה בביצות כמו היפופוטם.
רדומישל ויילקי
רדומישל ויילקי (בפולנית: Radomyśl Wielki) היא עיירה במחוז מיילץ שבפרובינציית פּוֹדְקַרְפָּאטִי בפולין.
תולדות היישוב
העיירה נוסדה בשנת 1581 כיישוב פרטי בבעלות אצילים, בו התקיימו ירידים. באמצע המאה ה-17 נשרפה העיירה בידי השוודים. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית.
יהודי רדומישל ויילקי
בתחילה נאסר על יהודים להתגורר בעיירה, ואלו החלו להתיישב בפרבר הסמוך לה. בשנת 1764 נמנו בעיירה 300 יהודים, ובתקופה זו החלה להתקיים ביישוב קהילה יהודית עצמאית. מהמאה ה-19 התקיימה בעיירה פעילות חסידית, ומשלהי אותה מאה התקיימה ביישוב גם פעילות ציונית. במהלך נובמבר 1918 נערך פוגרום בן מספר ימים ביהודי העיירה בהסתת הכומר המקומי.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 1,422 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם מצד שכניהם הפולנים.
בין רבני העיר המפורסמים היה הרב שמואל אנגל. אחריו כיהן בנו רבי חיים.
בעיר היו קהילות של חצרות גרודז'יסק ודז'בנה. רבי אברהם חיים הורוביץ מפלאנטש ישב בעיר למשך תקופה. חתנו רבי יואל טייטלבוים אכל אצלו "קעסט" במשך שנה.
בשואה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו מהעיירה רבים מיהודיה. עם כניסת הגרמנים ליישוב ב-8 בספטמבר 1939, חטפו גברים יהודים בה לעבודת כפייה. למחרת יום כיפור ת"ש פשטו אנשי ס"ס על בתי היהודים בעיירה, וריכזו את הגברים בכיכר המרכזית ביישוב, שם התעללו בהם בפומבי, תוך מריטת זקנים. בהמשך, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, איסור על קשר עם לא יהודים, חיוב בתשלומי כופר וחובת ביצוע עבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה קשים. בתקופה זו ולאחריה הגיעו לעיירה פליטים יהודים רבים מיישובי הסביבה.
ביוני 1942 הובאו לעיירה יהודים שגורשו מיישובי הסביבה. ב-19 ביולי 1942 בשעה 7 בבוקר נצטוו יהודי העיירה להתרכז בכיכר המרכזית בה, שם נערכה בהם סלקציה, תוך רצח בני משפחה שלא הסכימו להיפרד זה מזה, ובהם ילדים רבים, ותוך רצח הקשישים בבורות ירי בשטח בית העלמין המקומי. כל יתר יהודי העיירה הוסעו במועד זה לדמביצה, בה חלקם נרצחו במקום, והיתר הועברו להשמדה במחנה מיידנק. לאחר השלמת הגירוש, ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים מסתתרים בעיירה ובסביבתה. כ-60 יהודים מהעיירה הצליחו להתארגן ביער דולצ'ה הסמוך ליישוב כקבוצה חמושה, ו-35 מהם שרדו, לאחר שהצליחו להגיע לאזור השליטה הסובייטית.
אולי שטיליקה
אולריך "אולי" שטיליקה (בגרמנית: Ulrich "Uli" Stielike, נולד ב-15 בנובמבר 1954 בקטש שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר בעיקר בבורוסיה מנשנגלדבך, בריאל מדריד ובנבחרת גרמניה המערבית. מאמן טיינג'ין טדה הסינית.
בורוסיה מנשנגלדבך
שטיליקה שיחק כנער במועדון כדורגל בעיר הולדתו קטש, ובשנת 1972 החל לשחק בבורוסיה מנשנגלדבך, והפך עד מהרה לבורג חשוב בקבוצה. בורוסיה מנשנגלדבך נאבקה באותם ימים על היוקרה הגרמנית מול באיירן מינכן, כששתי הקבוצות התחלקו בתארים המקומיים לאורך שנות ה-70. שטיליקה שיחק בקבוצה עם שחקנים כמו גינטר נצר, יופ היינקס, ברטי פוגטס, הרברט וימר, אלן סימונסן וריינר בונהוף. בשנת 1973 זכה שטיליקה בתואר הראשון שלו עם בורוסיה מנשנגלדבך, שניצחה את פ.צ. קלן 2-1 בגמר הגביע הגרמני לאחר הארכה. שטיליקה נכנס כמחליף בדקה ה-117 במקומו של ברנד רופ. בשנת 1975 זכה שטיליקה עם הקבוצה באליפות הבונדסליגה, שהייתה הראשונה ברצף של שלוש אליפויות, שקטע רצף שלוש אליפויות של באיירן מינכן. באותה עונה זכה שטיליקה עם בורוסיה מנשנגלדבך בגביע אופ"א, לאחר ניצחון 5-1 בגמר במפגש כפול מול טוונטה אנסחדה. בשנת 1977 הגיע שטיליקה עם בורוסיה מנשנגלדבך לגמר גביע אירופה לאלופות, אך הקבוצה הפסידה 3-1 בגמר לליברפול. בתום עונה זו עזב שטיליקה את בורוסיה מנשנגלדבך, לאחר שהבקיע 12 שערי ליגה ב-109 הופעות, ועבר לריאל מדריד.
ריאל מדריד
שטיליקה החל לשחק בריאל מדריד בעונת 1977/78, והיה חלק מהמועדון במשך שמונה עונות ברציפות. כבר בעונתו הראשונה בריאל מדריד זכה שטיליקה באליפות הלה ליגה, שהייתה הראשונה מתוך שלוש ברצף, שהאריכו את רצף האליפויות האישי שהחל שטיליקה בבורוסיה מנשנגלדבך לשש. שטיליקה היה אחד המצטיינים בריאל מדריד בתקופה זו, וזכה ארבע פעמים ברצף בפרס דון בלון לכדורגלן הזר הטוב ביותר, בין השנים 1979 ל-1982. בשנת 1980 זכה שטיליקה עם ריאל מדריד בגביע המלך, לאחר ניצחון 6-1 בגמר על ריאל מדריד קסטיליה. בשנת 1981 הגיע עם ריאל מדריד לגמר גביע אירופה לאלופות, שם הפסידה הקבוצה 1-0 לליברפול. בשנת 1982 זכה שטיליקה שוב בגביע המלך, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על ספורטינג חיחון. זכייה זו העניקה לריאל מדריד כרטיס לגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1982/83. שטיליקה הגיע עם הקבוצה עד למשחק הגמר, שם הפסידה ריאל מדריד לאברדין בתוצאה 2-1 לאחר הארכה. שנת 1985 הייתה השנה האחרונה של שטיליקה בריאל מדריד. באותה עונה זכה שטיליקה עם הקבוצה בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במפגש כפול על וידאוטון ההונגרית בתוצאה המצטברת 3-1, כששטיליקה שיחק 90 דקות בשני המשחקים. באותה עונה זכה שטיליקה עם ריאל מדריד גם בגביע הליגה הספרדית, לאחר ניצחון על אתלטיקו מדריד במפגש כפול. בתום עונה זו, עזב שטיליקה את ריאל מדריד לאחר שמונה עונות, בהן הבקיע 41 שערי ליגה ב-215 הופעות.
נשאטל גזמאקס
בקיץ 1985 עבר שטיליקה לנשאטל גזמאקס מליגת העל השווייצרית. שטיליקה זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות הליגה השווייצרית, בשנים 1987 ו-1988, ובתום עונת 1987/88 פרש ממשחק פעיל, לאחר שלוש שנים בנשאטל גזאמקס, בהן צבר 66 הופעות ליגה ולא הבקיע שערים.
קריירת אימון
לאחר שפרש ממשחק פעיל, החל שטיליקה בקריירת אימון, ובשנת 1989 החליף את דניאל ז'אנדופה באימון נבחרת שווייץ. בשנת 1991 הוחלף שטיליקה ברוי הודג'סון. לאחר מכן אימן את נשאטל גזמאקס השווייצרית, אלמריה הספרדית ווולדהוף מנהיים הגרמנית. בשנת 1998 מונה לעוזרו של אריך ריבק באימון נבחרת גרמניה, אך התפטר מהתפקיד לפני יורו 2000 עקב חילוקי דעות עם ריבק, ובמקומו מונה הורסט רובש. בשנת 2000 החל שטיליקה לאמן את נבחרות גרמניה הצעירות בגילאי 19 עד 21, תפקיד אותו מילא עד לשנת 2006. לאחר מונדיאל 2006 החל שטיליקה לאמן את נבחרת חוף השנהב, אך נאלץ לעזוב את תפקידו בינואר 2008, ימים ספורים לפני גביע אפריקה לאומות 2008, עקב מחלת בנו, שנפטר בגיל 23 בפברואר 2008.
במאי 2008 מונה שטיליקה כמאמן פ.צ. סיון השווייצרית, אך פוטר כעבור זמן קצר. לאחר מכן מונה למאמנה של קבוצת אל ערבי מליגת העל הקטרית, ובשנת 2010 נשאר בקטר ועבר לאמן את קבוצת אל סעיליה, עמה זכה באליפות בשנת 2012. בשנת 2013 חזר לאמן את אל ערבי, שם אימן שנה אחת.
תארים בהם זכה שטיליקה כשחקן
עם בורוסיה מנשנגלדבך:
עם ריאל מדריד:
עם נשאטל גזמאקס:
עם נבחרת גרמניה המערבית:
תארים אישיים:
תארים בהם זכה שטיליקה כמאמן
עם אל סעיליה:
עם נבחרת קוריאה הדרומית:
הקרב הנשכח
הקרב הנשכח (בהולנדית: De Slag om de Schelde) הוא סרט מסוגת סרט מלחמה המבוסס על קרב שפך הסכלדה מ-1944, במלחמת העולם השנייה, עם תחילת תבוסת הגרמנים באירופה. הסרט עוסק בניסיונות כוחות בעלות הברית לכבוש את נמל אנטוורפן, שהיווה מרכז חשוב וחיוני במאמץ לכיבוש אירופה כולה מידי הגרמנים. הסרט עוקב אחר מספר דמויות ביניהן טייס בריטי, חייל הולנדי בצבא הגרמני שנפצע ונשלח לשרת כמתרגם במשרדו של מפקד כוח הכיבוש בזילנד, ועמו כמה אנשי מחתרת המתנגדים לכיבוש הנאצי.
עלילה
הסרט מתרחש בזיילנד הכבושה בהולנד, בספטמבר 1944, אחרי הפלישה לנורמנדי ותחילת תבוסת הגרמנים באירופה. טנטיה פיסר, עובדת בלשכת ראש העיר הכבושה בידי הגרמנים, כאשר אביה העובד כרופא בבית החולים הצבאי הגרמני. הרופא ובתו נמנעים מלהתבטא לגבי משטר הכיבוש, אך בתוך תוכם הם שמחים לתבוסת הגרמנים המסתמנת ומחכים להסתלקותם. תחילה נראה היה שהגרמנים מתפנים, אך עד מהרה מתברר שהם מתכוונים להישאר ומתכוננים לקרב המכריע מול בעלות הברית.
במקביל, מרינוס ואן סטאפרן, מתנדב הולנדי ביחידת שריון בוורמאכט נשלח לתפקיד משרדי לאחר שנפצע, ומשמש כפקיד ומתורגמן אצל מפקד הכוח הגרמני בעיר, אוברסט ברגהוף. מרינוס נגמל לאט לאט מאמונתו בצדקת דרכם של הנאצים אחרי הוצאתם להורג של אזרחים בני ערובה. העלילה מסתבכת כשדירק, אחיה הצעיר של טנטיה, השליך אבן על רכב גרמני, שגרמה לתאונת דרכים בה נהרגו כמה חיילי ורמאכט. כדי לאתר את המפגע ולהסגירו לידיים, מאיימים הגרמנים להרוג גם חפים מפשע. בני משפחתו של מרינוס מתלבטים כיצד לנהוג, ולבסוף מסכימים שיסגיר עצמו, בהסתמך על קשרי אביו ששירת כרופא גם עבור הגרמנים, בתקווה שלא ייענש בחומרה. אלא שהאב לא ידע כי בנו הצטרף לאחרונה למחתרת ופעל במסגרתה.
במקביל, במסגרת מבצע מרקט גארדן, טייס בריטי בשם ויל סינקלייר ומפקדו קפטן טוני טרנר וחייל נוסף בשם מקיי נפרדים מחבריהם לאחר שהדאון שלהם התרסק בים סמוך לחופי זיילנד. במהלך ההתרסקות נפצע מפקד הטיסה טרנר, ובהמשך בורחים שאר צוות הדאון, לאחר שהבינו שאין להם סיכוי לשרוד לבדם בשטח הכבוש. ויל סינקלייר, מקיי ומפקדם טוני טרנר נתקלים במפגש עם הגרמנים שבו נהרג מפקדם טוני. ויל סינקלייר מחליט לחצות את הנהר לעבר כוחות בעלות הברית באמצעות סירה ואילו חברו מקיי מעדיף להישאר מאחור, בהנחה שהדבר חסר סיכוי. לפני הקרב על וולכרן נלכדת טנטיה בעת שהיא מסייעת ליאנה חברתה לברוח בסירה עם התצלומים והמפה. יאנה נפצעת אך מצליחה לברוח עם הסירה כשהגרמנים אינם מבחינים בה, ומגיעה בהמשך, מותשת לקווי בעלות הברית ויחד עמה המפה והתצלומים המועברים למפקד הכוחות,
מרינוס לוקח חלק בהגנה הגרמנית על האי וולכרן בעוד הטייס ויל סינקלייר משתתף בהתקפה הרגלית של בעלות הברית ואינו חושף את זהותו הקודמת. שני הצדדים סובלים מנפגעים כבדים והרוגים רבים אך בסופו של דבר כוחות בעלות הברית מנצחים. במהלך הקרב, ויל סינקלייר ומרינוס נפגשים, בעוד מרינוס מכוון את נשקו לראשו של ויל אך מחליט שלא להרוג אותו, ויל מבין אף הוא שיש סיבה שמרינוס לא הורג אותו. וכך נפרדים השניים וממשיכים לדרכם. לקראת סוף הקרב, מרינוס הורג חייל גרמני שככל הנראה מתכוון להרוג את טנטיה הכלואה בידי הגרמנים, ובמאבק נורה מרינוס בחזה. טנטיה שזוכרת גם את ניסיונו לסייע לה במידע על אחיה מנסה כעת לטפל בפצעיו, בעוד סינקלייר ואחרים מבעלות הברית מוצאים אותה לצד מרינוס שבסוף מת מפצעיו.
פיתוח
מתייס ואן היינינגן ביים את הסרט. אלן דה לויטה, פאולה ואן דר אוסט ומארק ואן אייוון שימשו כמפיקים. EO, NPO, חברת Caviar הבלגית הצטרפו לפרויקט כמפיקים משותפים. הסרט קיבל מימון מCoBo, קרן הקולנוע ההולנדית, הקרן האודיו -וויזואלית הפלמית ומקלט המס הבלגי. בנובמבר 2019 הוכרז כי נטפליקס תפיק את הסרט, מה שהופך אותו לסרט ההולנדי הראשון של החברה.
צילומים
עם תקציב של כ-14 מיליון יורו, הוא הסרט ההולנדי השני היקר ביותר שנעשה אחרי ה"ספר השחור" בשנת 2006. הוא צולם בעיקר בהולנדית ובאנגלית עם קצת גרמנית. הצילום החל בליטא. מקומות הצילום כללו גם את הולנד ובלגיה.
ביקורות
מבקר כתב על הסרט "אל תדלגו על זה!", כי "הקרב הנשכח הוא סרט מלחמה פצוע הדוק שעובד"; הוספת הסרט מכסה סכסוך של מלחמת העולם השנייה ש"לא זכה להתייחסות".
באד אולדסלו
באד אולדסלו (בגרמנית: Bad Oldesloe) היא עיר במדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה, ובירת מחוז שטורמן. אוכלוסיית העיר מונה כ-23,000 תושבים. ישנן עדויות ארכאולוגיות לקיום יישוב אנושי במקום כבר במהלך התקופה המזוליתית.
קיריל ולדימירוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה
קיריל ולדימירוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (ברוסית: Кирилл Владимирович: 12 באוקטובר 1876 - 12 באוקטובר 1938) היה נכדו של הצאר אלכסנדר השני ובן דודו של הצאר הרוסי האחרון ניקולאי השני. בשנת 1924 הכריז על עצמו כעל קיריל הראשון קיסר רוסיה כולה.
ביוגרפיה
ולדימירוביץ' נולד ב-30 בספטמבר 1876 בצארסקויה סלו, בנו השני של ולדימיר אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (בנו השלישי של הקיסר אלכסנדר השני), ורעייתו מריה, דוכסית מקלנבורג-שוורין.
קיריל למד בפנימייה צבאית ולאחר מכן באקדמיה של הצי הרוסי הקיסרי. במהלך מלחמת רוסיה–יפן היה קצין מטה במפקדת צי האוקיינוס השקט. במרץ 1904 היה על סיפונה של אוניית "פטרופבלובסק", אשר עלתה על מוקש, התפוצצה וטבעה בים היפני. הנסיך נפצע קשה, אך הצליח לשרוד ונאסף עם כמה ניצולים בודדים על ידי ספינות אחרות.
שערוריית הנישואין
אך הסיבה האמיתית לסירוב הייתה שנאתה של הצאריצה, אלכסנדרה פיודורובנה כלפי הנסיכה. ויקטוריה-מליטה הייתה גרושתו של ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן, אחיה של הצאריצה. הנסיכה טענה כי התגרשה ממנו בשל נטיותיו ההומוסקסואליות.
למרות האיסור התחתן קיריל עם ויקטוריה-מליטה בטקס אזרחי שנערך בעיירה טגרנזה שבבאווריה העליונה. לאחר שנודע לצאר על הנישואין הללו הוא נישל את קיריל ממעמד של בן משפחת המלוכה, ביטל את זכויותיו של קיריל לרשת את כס המלוכה ואסר עליו ועל אשתו להיכנס לתחומי האימפריה הרוסית.
הזוג התיישב בפריז, שם נולדו להם שתי בנות.
בשנת 1909 הצאר, בעצת אמו, חנן את הנסיך, החזיר לו את מעמד בן משפחת המלוכה והרשה לו ולמשפחתו לחזור לרוסיה.
לאחר החזרה מהגלות
לאחר חזרתו המשיך הנסיך את שירותו בצי. הוא שירת כסגן מפקד סיירת בים הבלטי ובשנת 1912 מונה למפקדה. כעבור שנה הועלה לדרגת תת-אדמירל ומונה למפקד חטיבת הנחתים בסנקט פטרבורג.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה נשאר עם יחידתו בסנקט פטרבורג ולא השתתף בלחימה.
המהפכה והגלות השנייה
ב-23 בפברואר 1917 החלו בסנקט פטרבורג מהומות, שהובילו למהפכה ולהדחתו של הצאר ניקולאי השני מכס המלכות. בתחילת המהומות נקט קיריל בעמדה פאסיבית ולא עירב את יחידתו בניסיון לדכא את המהומות. אך ב-1 במרץ, כאשר הבין כי הצאר עומד לוותר על כס המלכות, הגיע בראש יחידתו לבניין הדומה והכריז כי הוא מעמיד את עצמו ואת חייליו לרשות כוחות המהפכה. לימים, יטענו מתנגדיו של קיריל כי הוא בגד למעשה בצאר. יום למחרת חתם הצאר ניקולאי השני על כתב ויתור על הכס.
ב-8 במרץ הוציאה הממשלה הזמנית צו מאסר לצאר המודח ולבני משפחתו. קיריל, שחשש כי גם הוא עלול להיעצר, נמלט יחד עם אשתו ובנותיו לפינלנד. בסוף אותה שנה נולד בנו היחיד, ולדימיר.
במהלך מלחמת האזרחים ניהל משא ומתן עם הגנרל הפיני מנרהיים ועם גנרל ניקולאי יודניץ', מפקד כוחות הצבא הלבן בצפון-מערב רוסיה, במטרה לגייס את תמיכתם בהחזרת שלטון לשושלת רומנוב, אך ללא הצלחה. בשנת 1920 אולץ על ידי השלטונות הפיניים לעזוב את המדינה. הפינים לא רצו לסכן את יחסיהם עם רוסיה הסובייטית בגללו. הוא עבר לשווייץ ולאחר מכן התיישב בפריז.
הטענה לכס הכתר הרוסי
קיריל ראה את עצמו כראש משפחת רומנוב, היות שהיה (באופן תאורטי) יורש העצר של כס המלוכה ברוסיה לאחר מותם של ניקולאי השני, בנו אלכסיי ואחיו מיכאיל. ב-31 באוגוסט 1924 בפני כ-1,000 מתומכיו שהתאספו באחד מפרברי פריז הוא הכריז על עצמו כעל הקיסר הרוסי "קיריל הראשון". חלק גדול מבני משפחת רומנוב הביעו התנגדות למהלך זה, הם טענו כי נישואיו השערורייתים, ויתרה מזאת - התנהגותו במהלך מהפכת פברואר פוסלים אותו מלהיות יורש העצר, על אף קרבתו המשפחתית לצאר ניקולאי השני. הנסיך קיריל ולדימירוביץ' נפטר בפריז ב-12 באוקטובר 1938. הוא נקבר יחד עם אשתו (שנפטרה כשנה לפני כן) בעיר קובורג שבגרמניה בבית העלמין של משפחת סקסה קובורג גותה. בשנת 1995 עצמותיו הועברו לקבורה בבית העלמין של קתדרלת פטר ופול בסנקט פטרבורג.
רייצ'ל קמפסון
רייצ'ל קמפסון (באנגלית: Rachel Kempson; 28 במאי 1910 - 24 במאי 2003) הייתה שחקנית אנגלייה. היא הייתה נשואה לשחקן מייקל רדגרייב והייתה אם למשפחה של שחקנים.
קיריל ולדימירוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה
הטענה לכס הכתר הרוסי
את טענתו לכתר ממשיכה כיום נכדתו מריה ולדימירובנה רומנובה.
רייצ'ל קמפסון
ביוגרפיה
קמפסון נולדה בעיר דארטמות' שבאנגליה בתם של ביאטריס המילטון ואריק ויליאם אדוארד קמפסון שהיה מנהל בית ספר.
קיריל ולדימירוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה
משפחתו
ב-8 באוקטובר 1905 התחתן קיריל עם בת דודו ויקטוריה מליטה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה, בתם של אלפרד, דוכס אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה ומריה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, ממנה היו לו 3 ילדים:
רייצ'ל קמפסון
ביוגרפיה
היא למדה משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) ואחר כך הצטרפה לרויאל שייקספיר קומפני. ב-1935 התחתנה עם מייקל רדגרייב ושיחקה לצידו פעמים רבות על בימת התיאטרון. היא השתתפה במספר רב של סרטי קולנוע וטלוויזיה, הבולטים שבהם היו "The Captive Heart" משנת 1946, "טום ג'ונס" (1963), "זיכרונות מאפריקה" (1985), "הדוד וניה" (1991) וסדרת הטלוויזיה עטורת השבחים "היהלום שבכתר" (1984). ב-1986 כתבה אוטוביוגרפיה בשם "החיים בקרב משפחת רדגרייב" שיצא לאור על ידי דאטון.
קמפסון נשאה למייקל רדגרייב ב-1935 והייתה לכלתם של השחקנים רוי רדגרייב ומרגרט סקאדמור. היא הייתה אמם של ונסה, לין וקורין רדגרייב. נכדיה הם השחקנים ג'ואלי ונטשה ריצ'רדסון (שנהרגה בתאונת סקי ב-2009), ג'מה רדגרייב וקרלו נרו.
ב-1959 קיבל בעלה תואר אבירות, והיא נקראה באופן רשמי ליידי רדגרייב, אך לא השתמשה בתואר זה בקריירה שלה. היא נפטרה משבץ מוחי ב-2003 ארבעה ימים לפני יום הולדתה ה-93. היא שהתה באותה עת אצל נכדתה, נטשה ריצ'רדסון, במילברוק שבניו יורק.
חוזה פריז (1814)
חוזה פריז (בצרפתית: Traité de Paris) נחתם ב-30 במאי 1814 בין הקיסרות הצרפתית הראשונה לבין הקואליציה האנטי-צרפתית השישית, כחלק מהמלחמות הנפוליאוניות. החוזה נחתם לאחר שביתת נשק שנחתמה ב-23 באפריל בין שארל, רוזן ארטואה, נציג הרסטורציה הצרפתית, לבין מדינות הקואליציה. החוזה ארגן מחדש את גבולותיה של צרפת, בה הושב לשלטון בית בורבון המלוכני, וכן הסדיר את החזרת השטחים שכבשה צרפת למדינות אחרות. החוזה מכונה לעיתים "השלום הראשן של פריז", מאחר שחוזה דומה נחתם בין הצדדים בשנת 1815.
הצדדים החתומים
החוזה נחתם ב-30 במאי 1814, לאחר חתימה על הסכם שביתת נשק בין הצדדים ב-23 באפריל אותה השנה. שביתת הנשק נחתמה עשרה ימים לאחר התפטרותו של נפוליאון בונפרטה מכס הקיסרות כחלק מהסכם פונטנבלו ב-13 באפריל 1814.
הגבולות החדשים של צרפת
מדינות הקואליציה הסכימו שיש להשיב את צרפת לגבולותיה המקוריים טרם 1792, עת נפלה המונרכיה בצרפת והחלו כיבושיו של נפוליאון. כמו כן, הסכימו כי יש להשיב על כנם את גבולות המדינות שנכבשו על ידי צרפת של נפוליאון בחלקן או במלואן.
הטיוטה לקונגרס וינה
בנוסף להפסקת הלחימה והשבת השטחים, היה החוזה טיוטה חלקית להסדר קבע בין צרפת למדינות אירופה. לפי סעיף 32 בחוזה, הסדר כזה היה אמור להיחתם בתוך חודשיים מחתימת החוזה, כחלק מכינוס של כל הצדדים המעורבים במלחמות הנפוליאוניות. סעיף זה הוביל לכינונו של קונגרס וינה, שהתקיים בין ספטמבר 1814 ועד ליוני 1815. במסגרת קונגרס וינה הוחלט על התנאים הסופיים של כניעת צרפת, על חלוקה מחודשת של השטחים באירופה, הוסדר מאזן הכוחות במטרה לשמור על יציבות היבשת, והושבו אל כס מלכותם כל בתי האצולה שנושלו מהשלטון בתקופת המהפכה הצרפתית ומלחמותיו של נפוליאון.
התנאים המוקדמים שסוכמו בפריז היו מתונים עבור צרפת, וזאת על מנת שלא להפריע להתבססותו מחדש של בית בורבון ששב לשלטון. גבולות צרפת מ-1 ביוני 1792 אושרו, אך נוספו להם הערים זארבריקן, סארלואי, לנדאו ומחוז מונטבליאר מהאימפריה הרומית הקדושה, חלקים מדוכסות סבויה כולל אנסי ושאמברי, וכן אביניון ורוזנות וֶנֶסֶן ממדינת האפיפיור. לצד תוספות טריטוריאליות אלו, נדרשה צרפת לוותר על מספר ממושבותיה.
טריטוריות של מדינות אחרות
במסגרת החוזה, הושבה סנטו דומינגו לאימפריה הספרדית, לאחר שהועברה לחזקה צרפתית בהסכם בזל משנת 1795 (סעיף 8). חלקו המערבי של האי, במסגרת מה שהצרפתים כינו קודם לכן סנט דומינג ומאוחר יותר יוכר כהאיטי, הוכר על ידי ספרד כמושבה צרפתית.
החוזה הכיר רשמית בעצמאות ובנייטרליות של שווייץ (סעיף 6).
בית בורבון
החוזה הכיר בשלטון בית בורבון בצרפת, ובשלטונו של לואי השמונה עשר. זאת לאור העובדה שההסכם נחתם בידי לואי השמונה עשר ונציגי מדינות הקואליציה.
סחר בעבדים ועבדות
ההסכם שאף להפסיק את הסחר בעבדים הצרפתי אך לא את העבדות, לאורך תקופה של חמש שנים. שטחי צרפת לא נכללו בהסכם.
לאחר החתימה
למרות כוונות האמנה לשלום, היו כוחות שחששו מפני עלייה נוספת של הכוח הצרפתי. כמו כן, לאחר החתימה הלך והתחזק הצורך בשטחים. וילם הראשון לבית אוראניה-נסאו, התבקש על ידי הולנד, ששוחררה מהכיבוש הצרפתי, להיות נסיך המדינה. את הבקשה קיבל וילם הראשון בסוף 1813. במרץ 1815 הוקמה הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה בשטחי הולנד, בלגיה ולוקסמבורג של ימינו.
במהלך כיבושיו איחד נפוליאון מדינות גרמניות רבות, אשר שמרו על מעמד זה גם לאחר חוזה פריז. בנוסף פרוסיה רכשה שטחים במערב גרמניה, סמוך לגבול עם צרפת, לאחר חילופי דברים עם וילם הראשון מהולנד. באיטליה הוכרו גם כן מספר ישויות פוליטיות.
גרנדיוזיות
בהפרעת אישיות נרקיסיסטית
ניסוחים פסיכואנליטיים מסתעפים בהסבריהם בנוגע למקורו של העצמי הגרנדיוזי בהפרעת אישיות נרקיסיסטית, ובעיקר בהשקפותיהם על תפקיד התוקפנות, קנאה, ובושה פרימיטיבית בהתפתחות העצמי המוקדמת. מהספרות הפסיכואנליטית ניתן ללמוד כי קיימת אי-הסכמה רבה על המיקוד ושיטת הטיפול באנשים נרקיסיסטיים. שאלת היציבות או הלכידות של העצמי הגרנדיוזי ואפילו המאפיינים הגלויים של מטופלים נרקיסיסטיים, נתונים למחלוקת.
על פי רונינגסטאם (1995), גרנדיוזיות היא מצב תגובתי ותלוי. למשל, גרנדיוזיות יכולה להיות מושפעת מדיכאון קליני, מה שעשוי לגרום לתפיסה עצמית ביקורתית וצנועה יותר, או לדוגמה על ידי המעבר בין גיל ההתבגרות המאוחר לבגרות, עם חוויות של הישגים מציאותיים יותר וחוויות בין-אישיות המייצבות את ההערכה העצמית.
בהפרעת אישיות נרקיסיסטית גרנדיוזיות קשורה בדרך כלל לרצון בהכרה, האדרה עצמית, תחושת עליונות או צורך בייחודיות. המרכיבים השכיחים ביותר בחוויה העצמית הגרנדיוזיות הם: כישרונות, יופי, אינטליגנציה, תכונות אישיות מיוחדות, עושר, תהילה, או תפקידים מיוחדים ותפקידים משפחתיים. בנוסף, החתירה לפרפקציוניזם לא-מסתגל והן להצלחה קשר הדוק לנרקיסיזם פתולוגי. למשל, סטודנט חסר מטרה, שמעולם לא סיים את לימודיו אך מאמין שיום אחד יתגלו כישרונותיו יוצאי הדופן והוא יזכה בפרס נובל.
בהפרעה דו-קוטבית
במהלך מאניה, גרנדיוזיות היא בדרך כלל יותר פרו-אקטיבית ואגרסיבית מאשר בהפרעת אישיות נרקיסיסטית. אדם הסובל ממאניה עשוי להתפאר בהישגים עתידיים או להגזים בסגולות אישיות (לדוגמה, ידע, כוח מיוחד, זהות). פעולותיו ותוכניותיו נעשות גרנדיוזיות ובלתי הגיוניות, ושיקול דעתו נפגם. הוא עלול להתחייב להתחייבויות שאפתניות ולא מציאותיות, להשקיע כספים ולהפסידם, לצאת למסעי קניות פזרניים, לשקוע בפעילות מינית חסרת זהירות, לפגוע בשמו הטוב, בהונו ובקרוביו.
עם זאת, בהפרעה דו-קוטבית אלו הם אירועים בעלי אופי אפיזודי ומובחן מבחינת זמן והם דועכים בהדרגה.
בפסיכופתיה
ערך עצמי גרנדיוזי הוא מאפיין ברשימת הפסיכופתיה המעודכנת. אדם שמתאים לקריטריון זה נתפס כיהיר, רברבן, ועשוי להיות אופטימי באופן לא מציאותי לגבי עתידו. ההתייחסות שלו ליכולותיו האישיות היא מדהימה, בהתחשב בנסיבות חייו. הוא בדרך כלל נתפס כבעל ביטחון עצמי, דעתן, וכמי שמרבה להתווכח ולהתנהג באופן שתלטני, גם במהלך ראיון עבודה או ההליכים המשפטיים שלו (סיטואציה בה רוב האנשים מאופקים ומביעים יחס של כבוד). הוא מתעלם מגבולות אישיים ומקצועיים באופן תכוף, מעלה דרישות, מתייחס לאמינות העצמית שלו, ובודק את המראיינים שלו (למשל, דורש מהם להזדהות באמצעות תעודת זהות). הוא אינו נבוך או רגיש לבעיות המשפטיות שלו; משוכנע כי נסיבות שליליות בחייו הם תוצאה של מזל רע, חברים בוגדניים או מערכת משפט לא הוגנת ולא מיומנת. הוא אף עשוי לראות את עצמו כקורבן אמיתי של הפשע "לכאורה", בגלל הזמן שהוא מחויב לשהות בכלא והוא אינו רואה את עתידו כמושפע לרעה ממגעיו עם החוק.
בפסיכולוגיה חברתית
בשנים האחרונות הציעו חוקרים מתחום פסיכולוגיה חברתית מספר הסברים להפרעת אישיות נרקיסיסטית וגרנדיוזיות.
מחקרים מהתחום מלמדים כי קיים קשר בין גרנדיוזיות לבין תדירות ההשוואה חברתית, והוכח כי גרנדיוזיות מתואמת עם השוואה חברתית כלפי מטה, וכן עם תחושת העליונות שמושגת באמצעות השוואה זאת. ממצאים אלה עולים בקנה אחד עם גוף מחקר גדול שמצא כי התפיסות העצמיות של נרקיסיסטים המאופיינים בגרנדיוזיות כרוכות בתפיסות עצמיות "יכולתיות" (agentic self-views), לעומת מוסריות או חברתיות ("להסתדר עם אחרים").
כמו כן, מחקרים מלמדים כי קיים קשר מובהק בין מידת הנרקיסיזם של המשתתף, לבין המידה בה הוא נוטה להאדרה עצמית. כמו כן בניתוח המשך, נמצא כי הסתגלותם של משתתפים המאדירים בערך עצמם הייתה נמוכה מזו של משתתפים המפחיתים מערכם, או מזו של משתתפים המעריכים את עצמם באופן תואם. לפי רודוולט ומורף (2001), אסטרטגיות ההגנה העצמית של נרקיסיסטים נתפסות לעיתים קרובות כפרדוקסליות, מכיוון שבאמצעות ההתנהגות הנצלנית שלהם, הם מסתכנים באיבוד הסביבה החברתית שלהם. עם זאת, כאשר בוחנים את השבריריות של התפיסות הגרנדיוזיות שלהם, התנהגויות אלה אינן פרדוקסליות, אלא פשוט מצביעות על כך שניסיונות ה"קידום עצמי" האגרסיביים שלהם הם בעלי חשיבות גדולה יותר עבורם, מאשר יעדים חברתיים או מוסריים.
בפסיכולוגיית העצמי
לפי היינץ קוהוט, בתחילת החיים התינוק רואה את עצמו כמרכז העולם. מבחינתו להורה יש תפקיד וקיום רק עבורו והוא אינו תופס כלל שלמבוגר יש קיום נפרד ממנו. בשלב זה לתינוק הנורמלי יש "עצמי גרנדיוזי", כלומר – הוא רואה את עצמו כמרכז היקום ורואה עצמו כיכול לשלוט ביקום, כל יכול. בשלב זה, יהא זה תקין שהתינוק הרעב בוכה, ההורה מספק לו אוכל והתינוק מתייחס להורה כאל מישהו המספק את צרכיו בלבד ולשם כך נועד. בשלב זה, כאשר ההורה גאה בילד ומתפעל ממנו, הוא משקף את תחושת הגרנדיוזיות של הילד (Mirroring) וכך גורם לו לחוש נאהב, בעל ערך מישהו שרואים אותו ואת צרכיו.
מן הצד השני - חוסר בכך, כאשר ההורה לא מתפעל מן הילד, לא מספק לו את צרכיו הבסיסיים הראשוניים, כך שהילד נפגע בתחושת העצמי הגרנדיוזי, לא מצליח לחוות חוויה של יכולת לתקשר את צרכיו ולקבל עליהם מענה - כל זה יותיר את הילד עם צורך ההולך ומתעצם, צורך להיות מובן בכל מחיר, לקבל מענה מיידי לצרכיו ולא להיות מסוגל לדחות סיפוק ולשאת תסכול כלשהו. ילד כזה לא יעריך צרכים וזכויות של אחרים, יישאר מרוכז בעצמו, יתקשה לראות את נקודת המבט של האחר ולגלות אמפתיה.
ההמלצות של קוהוט להתמודדות עם המטופל הגרנדיוזי היו לגלות סובלנות כלפי הצרכים הבלתי מסופקים, לאפשר את ביטויים, וכך לשלב מחדש את העצמי הגרנדיוזי עם העצמי המציאותי.
המשרד לאושר עילאי
המשרד לאושר עילאי (באנגלית: The Ministry of Utmost Happiness) הוא הרומן השני של הסופרת ההודית ארונדהטי רוי, שראה אור בשנת 2017, עשרים שנה לאחר ספר הביכורים שלה, אלוהי הדברים הקטנים. הספר תורגם ל 50 שפות, כולל אורדו והינדי. הספר תורגם לעברית על ידי צילה אלעזר לידיעות ספרים בשנת 2020.
תקציר העלילה
הרומן שוזר יחד את סיפוריהם של אנשים שמנווטים כמה מהפרקים האפלים והאלימים ביותר בהיסטוריה ההודית המודרנית, החל מרפורמת קרקעות שהדיחה חקלאים עניים ועד שריפת הרכבות של גודרה בשנת 2002 והתקוממות קשמיר. הדמויות בספר מייצגות את מכלול החברה ההודית וכוללות את אַנג'וּם, אישה אינטרסקסית (מקאסטת ההיג'רה) שמתגוררת בבית קברות. טילו, אדריכלית מרדנית והגברים שאהבו אותה, בהם מוסא, אהוב ואהוב־לשעבר, מאהב ומאהב־לשעבר ובעל הבית של טילו, מחזר לשעבר וסוכן ריגול בקאבול כיום. הסיפור משתרע על פני עשרות שנים ומיקומים, אך בעיקר מתרחש בדלהי ובקשמיר.
NGC 3239
NGC 3239 היא גלקסיה לא-סדורה בקבוצת הכוכבים אריה, הנמצאת במרחק של כ-31.7 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת ככל הנראה לקבוצת אריה I.
תכונות
גודלה הזוויתי של NGC 3239 הוא כ-5 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של כ-46,000 שנות אור, פחות מחצי קוטרו של שביל החלב. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כ-2% ממסת שביל החלב, והיא מכילה כמות גדולה יחסית של גז מימן, כ- מסות שמש, שמהוות למעלה מ-10% ממסת הגלקסיה. בדומה לגלקסיות לא סדורות, מתרחשת בה יצירה של כוכבים חדשים ויש בה אוכלוסייה צעירה של כוכבים מסיביים וחמים בתוך עשרות אזורי H II. מבנה הגלקסיה הוא מאוד לא סדור וניתן להבחין בה בשרידים של דיסקה, אזורי H I ואזורי H II מפוזרים במקומות שונים ועם מהירויות שונות, באוכלוסיות כוכבים זקנות לצד צעירות וכן בשבלים של חומר שנפלטים ממנה למרות שאין בקרבתה גלקסיות אחרות שיכולות לגרום ליצירתם. סיבות אלה מעלות את ההשערה שהגלקסיה היא תוצר של התמזגות של מספר גלקסיות קטנות יותר לגלקסיה גדולה אחת. בינואר 2012 נצפתה בגלקסיה סופרנובה מסוג II שהגיעה בשיאה לדרגת בהירות 14.6 וקיבלה את הציון SN 2012A. הכוכב שיצר את הסופרנובה היה ככל הנראה על-ענק עם מסה של כ-15 מסות שמש וכתוצאה מהפיצוץ הועפו שכבותיו החיצוניות במהירות שהגיעה לכ-3,000 קילומטר בשנייה או כאחוז ממהירות האור.
סוסליק
סוסליק (שם מדעי: Spermophilus) הוא סוג של מכרסם ממשפחת הסנאיים.
סוג זה מונה יצורים קטנים החיים על הקרקע וקרובים אל המרמיטה והנובחנית. הם מתחפרים במחילות באדמה, וחיים באזורים פתוחים של ערבות עשב, טונדרה ואף מדבריות ברחבי אירופה, צפון אסיה ואמריקה הצפונית.
עד לשנת 2007 שייכו לסוג זה מינים רבים המכונים "סנאי קרקע", אך בדיקה פילוגנטית הפרידה רבים מהמינים המקוריים אל הסוגים הבאים: סנאי האנטילופה (Ammospermophilus), סנאי קרקע טרופי (Notocitellus), סנאי ערבה (Urocitellus), מרמיטה (Marmota), סנאי קליפורני (Otospermophilus), סנאי קרקע זהוב (Callospermophilus), סנאי מנומר (Ictidomys), סנאי פרנקלין (Poliocitellus franklinii), נובחנית (Cynomys) וסוסליק מדברי (Xerospermophilus).
בלייר האוס
בלייר האוס (באנגלית: Blair House) הוא בית ההארחה הרשמי של נשיא ארצות הברית לאורחיו המבקרים בבירה וושינגטון. הוא שוכן בשדרת פנסילבניה, במרחק קצר מן הבית הלבן.
תולדות הבית
בלייר האוס המקורי נבנה בשנת 1824 ומהווה דוגמה של הסגנון הארכיטקטוני הפדרלי. הוא נבנה כבית מגורים עבור ג'וזף לובל, הרופא הראשי של צבא ארצות הברית. ב-1836 רכש אותו פרנסיס פרסטון בלייר, מוציא לאור של עיתון ויועץ קרוב של נשיא ארצות הברית אנדרו ג'קסון. ב-1859 בנה בלייר עבור בתו וחתנו בית בצמוד לביתו. שני הבתים חוברו בהמשך למכלול אחד.
בשנת 1942 רכשה ממשלת ארצות הברית את הבית המאוחד על מנת שישמש כבית הארחה רשמי לאורחי הנשיא. הוא מיועד לאירוח ראשי מדינות המבקרים בארצות הברית (ואז מונף דגל מדינתם על הבית) אך משמש גם לצרכים פנימיים. כך, מספר נשיאים נבחרים של ארצות הברית ובני משפחותיהם התגוררו בבית בימים האחרונים שלפני כניסתם לתפקידם.
במשך מרבית תקופת כהונתו השנייה של הנשיא הארי טרומן (1949–1952) הוא התגורר בבניין, בשל השיפוצים הרבים שבוצעו אז בבית הלבן (למעשה נהרס תוכו של הבית הלבן ונבנה מחדש, במה שמכונה "שיקום טרומן"). אגפו המזרחי ואגפו המערבי של הבית הלבן המשיכו לפעול במהלך השיפוץ והנשיא טרומן נע מדי יום בינם לבין הבלייר האוס. ב-1 בנובמבר 1950 ניסו שני לאומנים פוארטוריקנים להתנקש בחייו של טרומן בעת שהותו במבנה. לוחית זיכרון נקבעה בבניין לזכר השוטר לזלי קופלט, שנהרג באותה התקפה.
כיום הבלייר האוס הוא מכלול של ארבעה מבנים, ששלושה מהם צורפו למבנה המקורי. שטחו הכולל מגיע ל-6,500 מטרים רבועים, ולמעשה הוא גדול מזה של הבית הלבן. במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 נערך בו שיפוץ נרחב. המבנה האחרון שצורף אליו הוא בית טרוברידג' – מבנה ששימש כבניין משרדים ממשלתי ומצוי כעת בשיפוץ לקראת הסבתו לבית הארחה לנשיאי ארצות הברית לשעבר בעת ביקוריהם בוושינגטון (כיום הם מתארחים במבנה סמוך, הנפרד ממכלול בלייר האוס).
בשנת 1966 צורף המבנה למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים של ארצות הברית וב-1973 הוכר כאתר היסטורי לאומי.
בספטמבר 2020 התארח בבית בנימין נתניהו בעת הגעתו לקראת טקס החתימה על הסכמי שלום עם בחריין ואיחוד האמירויות הערביות.
תכולת הבית
הבלייר האוס מנוהל על ידי משרד הממונה על הפרוטוקול, שהוא מדור במסגרת מחלקת המדינה של ארצות הברית.
פאפאפין
פאפאפין (באנגלית: Faʻafafine) הם אנשים המזהים את עצמם כבעלי מגדר שלישי או כא בינארים החיים בסמואה, סמואה האמריקנית ובפזורה הסמואית. זהות מגדרית / תפקיד מגדרי מוכרים בחברה הסמואית המסורתית, וחלק בלתי נפרד מהתרבות הסמואית, פאפאפין נולדים כזכרים, ומגלמים במפורש תכונות מגדריות גבריות ונשיות באופן ייחודי לפולינזיה. ההתנהגות שלהם נעה בדרך כלל בין נשית בצורה אקסטרווגנטית לגברית רגילה.
אנתרופולוגים שיערו שאם למשפחה סמואית היו יותר בנים מבנות או לא מספיק בנות כדי לעזור עם חובותיהן של נשים בבית, ילדים זכרים ייבחרו לגדל כפאפאפין, עם זאת, תיאוריה זו שנויה במחלוקת.
ההערכה היא כי 1-5% מהסמואים מזדהים כפאפאפין. לפי ערוץ SBS, ישנם עד 3,000 פאפאפין שחיים כיום בסמואה.
היסטוריה וטרמינולוגיה
המילה faʻafafine כוללת את הקידומת faʻa–, שמשמעותה "באופן", ואת המילה faʻafine, שמשמעותה "אישה". זה מקור של מילים קשורות בשפות פולינזיות אחרות, כמו טונגנית, מאורית, ומאורית של איי קוק. אדם שנולד כנקבה בלידה עשוי להשתייך למין שלישי גברי, פאטן, פאאטמה ופאטאמה. מונחים מערביים כמו הומוסקסואליות וטרנסג'נדריות חופפים אך אינם מתיישבים בדיוק עם מונחי המגדר של סמואה המצויים בתרבות המסורתית שלה.
מילת הסלנג הסמואית mala (הרס) היא מונח פחות נפוץ לפאפאפין, שמקורו בהומופוביה ובטרנספוביה המושפעים מהפונדמנטליסטים.
עדויות חזקות מצביעות על כך שסמואה הייתה תחת שלטון מטריארכלי במשך מאות שנים לפני המגע עם האירופים. המלכה סלמסינה, בעלת ארבעה תארים ראשיים בעלי חשיבות עליונה, עלתה על כס המלכות במאה ה-16 באמצעות התמרון הממולח של המפקדות החזקות סביבה. סמואה ממשיכה להעריך את תפקידי המנהיגות של נשים ואנשי המגדר השלישי. אין הגבלה על העברת תארים בעיקר לנשים או פאפאפין, ויש רשימה משמעותית של מנהיגים שהיו פאפאפין בעבר ובהווה.
קשה לעקוב אחר ההיסטוריה של הפאפאפין. נפנואה, הלוחמת והמפקדת של ההיסטוריה המוקדמת של סמואה, נחשבת לעיתים קרובות כסמל של פאפאפין ופאטן. בראיונות המוקלטים של דולגוי עם פאפאפין משנות ה-80, אנחנו יודע שג'וני פרוטקייק היה פאפאפין פופולרי במהלך הכיבוש הצבאי האמריקאי של סמואה האמריקאית במלחמת העולם השנייה. מאז שנות ה-80, רוב הפאפאפין נמצאים בפזורה הסמואית מחוץ לסמואה.
תפקיד בחברה הסמואית
קיומו של מגדר שלישי כל כך מקובל בתרבות הסמואית, עד שרוב הסמואים מצהירים שיש להם חברויות עם פאפאפין אחד לפחות. עם זאת, פאפאפינים אינם מקובלים במלואם בכל חלקי הקהילה, כגון על ידי כמה קבוצות נוצריות פונדמנטליסטיות ומנהיגים שמרניים.
פאפאפין ידועים במסורת הסמואית בזכות עבודתם הקשה ומסירותם למשפחה. רעיונות המשפחה בסמואה ובפולינזיה כוללים את כל בני המשפחה המורחבת והקהילתית, במערכת המשפחתית הנקראת פאאמאטאי (אנ'). באופן מסורתי, פאפאפין מבצעות את עבודתן היומיומית של הנשים באיגה (קבוצה משפחתית סמואית). פאפאפין מצהירות כי הן "אהבו" לעסוק בפעילויות נשיות בילדותן, כמו לשחק עם בני גילן, לשחק דמויות נשיות במהלך משחק תפקידים, להתלבש בבגדים נשיים ולשחק עם צעצועים אופייניים למגדר. חלק מהפאפאפיות זוכרות שהאמינו שהן בנות בילדותן. בסמואה, לעיתים רחוקות מאוד יש לעג או מורת רוח כלפי ילד זכר מבחינה ביולוגית שמצהיר שהוא ילדה. מחקר אחד הראה שרק מיעוט מההורים (20 אחוז) ניסו למנוע מהילדים הפאפאפינים שלהם לעסוק בהתנהגות נשית. להידחף לתפקיד המגדר הגברי מטריד הרבה פאפאפינים. מספר לא מבוטל ציינו שהם "שנאו" משחק גברי, כמו משחקים גסים וספורט, אפילו יותר ממה שדיווחו נשים בילדותן.
איגרות ברוך שפינוזה
איגרות ברוך שפינוזה הן קבוצה של איגרות מן ההתכתבות של הפילוסוף היהודי ברוך שפינוזה עם חוקרים שונים בהולנד ובארצות חוץ (אנגליה, גרמניה).
שפינוזה עצמו שמר לעצמו העתקים מן האיגרות והתקין אותם בחייו לדפוס, ואלה יצאו לאור לראשונה לאחר מותו, בשנת 1677, בלטינית, בעזבונו Opera posthuma. קיימים הבדלים מסוימים, לא משמעותיים, בין האיגרות המקוריות ובין אלו ששפינוזה ערך. ההתכתבויות אינן שלמות. כך למשל קיימות שלוש איגרות בהן יש תשובות ליוהנס הודה (איגרות מס' 34–36), אך השאלות לא נשתמרו.
התכתבות עם הנרי (היינריך) אולדנבורג
הנרי אולדנבורג (Henry Oldenburg) היה תאולוג גרמני מן העיר ברמן שהגיע לאנגליה כדיפלומט. שם נקשר קשר בינו ובין איש המדע רוברט בויל, ובכך מצא עניין בחקר מדעי הטבע. חזר לאירופה למסע לימודים שבמהלכו פגש גם בשפינוזה. משחזר ללונדון הפך למזכירה של החברה המלכותית למדעים שנוסדה באותה עת. בין השנים 1661 ו-1676 החליפו אולדנבורג ושפינוזה עשרים ושמונה איגרות. בחלק מן האיגרות משמש אולדנבורג כמתווך בין שפינוזה לרוברט בויל, בעיקר בסוגיות הנוגעות לניסויים פיזיקליים וכימיים, ופרשנות התוצאות.
התכתבות עם אלברט בורג
אלברט בורג היה בן למשפחה עשירה מאמסטרדם ושפינוזה היה מיודד עמם. לאחר מסע לאיטליה המיר אלברט את אמונתו מנצרות פרוטסטנטית לקתולית.
התכתבות עם ניקולאוס סטנו
ניקולאוס סטנו היה רופא דני במוצאו. בשבתו בהולנד התיידד עם שפינוזה. אחר כך עבר לאיטליה והמיר דתו הלותרנית לקתולית. בערוב ימיו מונה על ידי האפיפיור לבא כוח הכנסייה בצפון אירופה.
התכתבות עם לודביג מאיר
לודביג מאייר היה רופא באמסטרדם, ממיודעיו של שפינוזה וזמן מסוים גם רופאו. בשנים האחרונות התרחק מחברותו של שפינוזה.
התכתבות עם פיטר באלינג
פיטר באלינג (Balling) היה סוחר הולנדי מיודד עם שפינוזה. היה בעל השכלה רחבה. הטיף לדת פשוטה המבוססת על נשמת האדם, ועל כך חיבר ספר שהחריד עליו את הציבור הנוצרי. תרגם להולנדית מלטינית את ספרו הראשון של שפינוזה על עיקרי המחשבה של דקרט.
התכתבות עם יאן ון דר-מיר
דבר לא ידוע על ון דר מיר (Van der Meer). היה ככל הנראה סוחר מאמסטרדם.
התכתבות עם גוטפריד וילהלם לייבניץ
גוטפריד וילהלם לייבניץ הוא הפילוסוף הגרמני המפורסם, שעסק גם במתמטיקה ובפיזיקה. באיגרתו הוא פונה לידיעותיו של שפינוזה באופטיקה ובתכונותיהן של עדשות. שנים אחדות לאחר חילופי האיגרות פגש לייבניץ את שפינוזה בביקורו בהאג. לאחר מותו של שפינוזה התבטא לייבניץ בזלזול לתורתו הפילוסופית של שפינוזה.
התכתבות עם יוהאן לודביג פבריציוס
פבריציוס (Fabritius) היה פרופסור לתאולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת היידלברג. סייע בידי קארל לודביג לחדש את פניה של האוניברסיטה לאחר מלחמת שלושים השנים.
התכתבות עם יוהנס גיאורג גרביוס
יוהנס גיאורג גרביוס (Johann Georg Graevius) היה פרופסור באוניברסיטת אוטרכט. הביא לכך ששפינוזה יבקר במפקדת הצרפתים בעת מלחמתם בארצות השפלה. העמיד פנים שהוא ידיד לשפינוזה, אך באיגרותיו עם הפילוסוף הגרמני לייבניץ הגדיר את 'המאמר התאולוגי-מדיני' של שפינוזה כספר כפירה.
התכתבות עם הוגו בוקסל
הוגו בוקסל (Boxel) היה מדינאי הולנדי.
התכתבות עם יוהנס בומייסטר
יוהנס בומייסטר (Bouwmeester) היה רופא הולנדי מידידי שפינוזה. הקדיש שיר תהילה כמבוא לספרו של שפינוזה על הפילוסופיה של דקרט. לא היה מלומד.
התכתבות עם יוהנס הודה
יוהנס הודה (Johannes Hudde) היה ראש העיר אמסטרדם. התעניין בעיקר במתמטיקה ובחשבון הסתברויות, ובליטוש עדשות.
התכתבות עם יאריג ילס
יאריג ילס (Jelles) היה סוחר בעיר אמסטרדם שהקדיש את זמנו לעיון פילוסופי כתלמידו של שפינוזה. מימן את הדפסת ספרו של שפינוזה על הפילוסופיה של דקרט.
התכתבות עם הרמן שולר
הרמן שולר (Schuller) היה רופאו של שפינוזה. גילה עניין באלכימיה ו'באבן החכמים'. היה נוכח בעת מותו של שפינוזה. חתם על רשימת החפצים שהניח שפינוזה אחריו.
התכתבות עם וילם ואן בליינברג
וילם ואן בליינברג (Bleynbergh) היה סוחר מן העיר דורדרכט, ולימים – ראש העיר. היו לו חילוקי דעות קשים עם שפינוזה בענייני דת. כתב ספר מקיף כנגד ה"מאמר התאולוגי-מדיני" של שפינוזה.
התכתבות עם ולטר פון טשירנהאוס
אהרנפריד ולטר פון טשירנהאוס (Tschirnhaus), איש אצולה גרמני שלמד בליידן, ממעריציו של שפינוזה. עסק בשאלות פילוסופיות, גאומטריה ואופטיקה.
פונקציה מרומורפית
פונקציה מֶרוֹמורפית היא פונקציה שהיא הולומורפית בכל המישור המרוכב מלבד בנקודות בקבוצה של קטבים מבודדים. כל פונקציה כזו יכולה להירשם כיחס של שתי פונקציות הולומורפיות כאשר הפונקציה שבמכנה היא לא הקבוע אפס. להפך, כל מנה כזו היא פונקציה מרומורפית. במקרה כזה, הקטבים הם (חלק מ)הנקודות בהן מתאפסת הפונקציה שבמכנה.
הגדרה מתמטית
עבור תת-תחום D של המספרים המרוכבים (משמע ) הפונקציה f(z) תיקרא מרומורפית ב-D אם יש קבוצה בדידה של נקודות S\subset D כך ש-f(z) אנליטית בקבוצה וכל הנקודות בקבוצה S הן או נקודות סינגולריות סליקות או קטבים של הפונקציה.
בניסוח שונה, פונקציה מרומורפית בקבוצה D היא פונקציה מ-D לתוך הספירה של רימן שהיא הולומורפית בכל נקודה - גם בנקודות שתמונתן היא \infty ושהיא אינה הפונקציה הקבועה המקבלת את הערך \infty.
ממדים גבוהים
עבור יריעות מרוכבות בממד גבוה, מגדירים פונקציה מרומורפית בתור מנה של שתי פונקציות הולומורפיות.
פטרוניוס (אסדת נפט)
פטרוניוס היא אסדת קידוח במים עמוקים שנבנתה בין השנים 1997 ל-2000 ומופעלת על ידי שברון במפרץ מקסיקו, 210 ק"מ דרום-מזרחית לניו אורלינס, ארצות הברית.
גובה אסדת הנפט הוא 640 מטר עד קצה המבנה מקו הבוץ (קרקעית הים) והיה ללא ספק המבנה העומד החופשי הגבוה ביותר בעולם, עד שנעקף על ידי בורג' ח'ליפה ב-2010. טענה זו שנויה במחלוקת מכיוון שרק 75 מטרים מהרציף הם מעל המים ולא ידוע אם המבנה יכול היה לתמוך בעצמו אם היה בונה על קרקע שכן הוא נתמך בחלקו על ידי ציפה. צלעות הסיפון הן בגודל 64 מטר על 43 מטר על גובה של 18.3 מטר ומחזיקות 21 חריצי בארות, ומשקלו של כל המבנה הוא כ-43,000 טון. כ-8,000 מ"ר (50,000 חביות) של נפט ו-2,000,000 מ"ר (70 מיליון קוב) של גז טבעי מופקים מדי יום על ידי הרציף.
הפלטפורמה ממוקמת לשימוש שדה פטרוניוס, שהתגלה בשנת 1995 בוויוסקה קנול (גוש VK 786) ונקרא על שמו של פטרוניוס, הסופר הרומאי. קרקעית הים היא 535 מטר מתחת לפלטפורמה. עיצוב המגדל התואם גמיש יותר ממבנים יבשתיים קונבנציונליים כדי להתמודד טוב יותר עם כוחות הים. זה יכול להטות (להתנדנד) ביתר העולה על 2% מהגובה. רוב הבניינים מוחזקים בטווח של 0.5% מגובה על מנת שהדיירים לא ירגישו לא בנוח בתקופות תנועה.
הבנייה החלה בשנת 1997 על ידי ג'יי ריי מקדרמוט עם מערכת העגינה בקרקעית הים. החוזה לפלטפורמה תוקצב ב-200 מיליון דולר בעלות כולל של כ-500 מיליון דולר. מודול הצפון של 4000 טון הותקן בנובמבר 1998, אך הניסיון להתקין את המודול הדרומי מעט קל יותר בדצמבר אותה שנה הסתיים עם היחידה על קרקעית הים. מודול חלופי נבנה והותקן על ידי Saipem 7000 במאי 2000.
ארץ המחר
ארץ המחר (באנגלית: Tomorrowland) היא אחת ה"ארצות" או ה"אזורים" בפארקי השעשועים של חברת וולט דיסני ברחבי העולם. בעת פתיחת ארץ המחר הראשונה אמר וולט דיסני: "המחר הוא עידן נפלא - מדעני ההווה פותחים את הדלתות של עידן החלל ומגיעים להישגים שישפרו את חיי ילדינו והדורות הבאים. מתקני ארץ המחר נועדו לתת לצופים את האפשרות להשתתף בהרפתקה שצופן המחר".
בדיסנילנד שבפריז, נקראת הארץ "ארץ הגילויים" (Discoveryland).
דיסנילנד
ארץ המחר הראשונה נפתחה בדיסנילנד בשנת 1955. בעת פתיחתה היו בה מספר מועט של מתקנים, בשל קיצוצים תקציביים. מרבית המתקנים בעת הפתיחה מומנו בידי חברות מסחריות והציגו כיצד העולם יראה בעתיד - הארץ נקראה בעת פתיחתה "העולם בשנת 1986" - השנה בה צפוי היה השביט היילי לשוב לכדור הארץ. במרכזה של הארץ היה מתקן חברת TWA - "טיל אל הירח" שהתבסס על סדרות טלוויזיה שהיו נפוצות בשנות ה-50, ועל המסע לירח שהיה מתקן בלונה פארק בקוני איילנד החל משנת 1901.
בשנת 1959 נוספו שלושה מתקנים נוספים - מסע הצוללת ומזחלות מטהורן, וכן המונורייל. בעת הקמת מתקן "מסע הצוללת" צי הצוללות של הפארק, שכלל שמונה צוללות היה השמיני בגודלו בעולם.
הרעיון שהיה לוולט דיסני להקים מעין "נמל תעופה חללי" הפך בהמשך להר החלל ולסטאר טורס.
וולט דיסני מעולם לא היה מרוצה מארץ המחר, ובעקבות תכנונו הפכה בשנת 1967 ל"ארץ המחר החדשה". בשנת 1998 שוב שונתה ארץ המחר באמצעות מוטיב של "רטרו - עתידניות" - מבט על העבר ועל איך צפו את העתיד במאה ה-19, בעיקר בעקבות איורים של ז'ול וורן. בשנת 2005 נערך שיפוץ נוסף בארץ המחר, וצבעי האדום זהוב של 1998 הוחלפו בצבעי הלבן כחול וכסף ששלטו בארץ קודם לכן. הר החלל שב ונצבע לבן לאחר שהיה מוזהב במשך כמה שנים.
בשנות ה-80 וה-90 נערכו תוכניות לבנות בארצות המחר בדיסנילנד ובממלכת הקסם שבדיסניוורלד מספר רב של מתקנים חדשים ולקרוא לארץ "ארץ המחר 2055". בין מתקנים אלו נכללו: טרורחייזרי מפגש עם חיזרים, שומר הזמן, ומחזמר מוזיקלי של אודיו אנימטרוניקס שנקרא "המחזמר הפנטסטי האינטרגלקטי של פלסטיו" אולם בשל קיצוצים תקציביים שנגרמו בשל הקמת יורודיסני הוחלט לדחות את ביצוע התוכניות ואלה בוצעו רק בשנת 1998, כאשר ארץ המחר שופצה בדומה לארץ המחר של דיסנילנד בפריז.
במקום פיפלמובר נבנה הרוקט רודס שפעל זמן קצר בלבד, וכן הסרט קפטן איו הוחלף בסרט יקירתי, הקהל התכווץ, ו"המסע למאדים" בוטל, ובמקומו הוצב המתקן "אינובישינז". כמו כן מתקן הרוקט ג'טס הוחלף במתקן אסטרו אורביטר.
מעריצים רבים לא אהבו את הצבעים החדשים ואת השינויים בארץ, ומתקן רוקט רודס נסגר בספטמבר 2002 בשל תקלות רבות.
בעקבות הביקורת הרבה של המעריצים נסגר מתקן הר החלל ושופץ, ותיאטרון הסרטים ב-360 מעלות הוחלף במשגרי החלל של באז שנות אור.
בשנת 2007 נפתח המתקן מסע הצוללת בעקבות נמו, וכן יש תוכניות להפעיל מחדש את פיפלמובר.
ממלכת הקסם
בארץ זו הופעלו לראשונה המתקנים הפופולריים ביותר של פארקי וולט דיסני - בהם הר החלל שהופעל בממלכת הקסם לראשונה בשנת 1975 וכיום קיים בכל ארצות המחר ברחבי העולם. מספר אטרקציות נוספות שנבנו בכל הפארקים האחרים בעקבות ארץ המחר בממלכת הקסם היו פיפלמובר (שנקרא "רשות התחבורה של ארץ המחר") שהועתק לפארקים אחרים, ונסגר במהלך השנים.
לאורך רוב ההיסטוריה שלה, הצבעים השולטים בארץ המחר היו לבן ותכלת. בשנת 1994, בהשראה מארץ הגילויים ביורודיסני, ארץ המחר שופצה בדומה לנמל חלל בסגנון קומיקס המדע הבדיוני "פלש גורדון". התמה הייתה ל"החיות" את "העתיד שמעולם לא היה". כיום לארץ המחר יש מראה הרבה יותר מתכתי, והצבעים השולטים הם לבן וכחול סגול כהה.
דיסנילנד פריז
עם הקמת דיסנילנד שבפריז הוחלט על תמה חדשה עבור ארץ מחר - ובהתאם ניתן לה שם חדש "ארץ הגילויים" (Discoveryland). התמה שבבסיס ארץ זו היה החזון של העתיד של מגלים אירופים ובעיקר - רעיונותיו של ז'ול ורן.
בהתאם שונתה הארכיטקטורה של ארץ המחר, ומתקן הר החלל עוצב מחדש בהתאם לשרטוטיו של ורן, וכן שמו: Space Mountain: De La Terre a La Lune. במתקן אחר שנוסף ניתן ללכת בצוללת של קפטן נמו על פי הספר 20,000 מיל מתחת לים.
דיסנילנד הונג קונג
ארץ המחר בדיסנילנד שבהונג קונג שונה במקצת משאר הארצות בעיצובה.
גוארפארי
גוארפארי (במקור: Guarapari) היא עיר חוף בחופה של מדינת אספיריטו סאנטו, ברזיל. היא ממוקמת 47 ק"מ דרומית לוויטוריה, עיר הבירה של המדינה. גוארפארי ידועה כיעד תיירותי, בעיקר בשל חופי החול השחור, להם מיוחסים סגולות ריפוי, ואשר מנוצלים גם באופן מסחרי. לעיר קו חוף בנוי בכבדות, כמו וילה ואלה וויטוריה, המספק מגורים לתיירים עונתיים, ושכתוצאה ממנו ישנה תנודה דרמטית בכמות האוכלוסייה בעיר לאורך השנה.
בעיר ישנה נוכחות אירופאית מאז 1585, כאשר מיסיונרים ישועים בנו בה קפלה קטנה ובית-מרזח.
בתוך העיר ניתן עדיין למצוא את שמורת הטבע של סאטיבה, הנותנת דוגמה מצוינת למערכת אקולוגית חופית וחשובה לצבים המקומיים ואוכלוסיית הציפורים.
גוארפארי היא העיר בעלת קרינת הרקע הידועה הגבוהה ביותר עם mGy 175 לשנה.
רכס בייר
רכס בייר (באנגלית: Bare Range; מילולי: הרכס החשוף) הוא רכס הרים בהרי הרוקי הקנדיים, הרכס נמצא מדרום לעמק רד דיר, בשטח הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גאוגרפיה
שטחו של הרכס 477 קמ"ר, אורכו (מצפון לדרום) 31 ק"מ, ורוחבו (ממזרח למערב) 38 ק"מ; שיא גובהו - הר פנתר, הוא 2,943 מטרים מעל פני הים. הרכס כולל את ההרים הבאים:
מקור השם
מקור שמו של ההר במדרונותיו החשופים מעצים.
קריטריון קרטן
באלגברה מופשטת, קריטריון קרטן הוא קריטריון להיותה של אלגברת לי פתירה. ממנו נובע תנאי הכרחי ומספיק להיות של אלגברת לי פשוטה למחצה, בעזרת תבנית קילינג.
ניסוח
תהי L תת-אלגברת לי של אלגברת האנדומורפיזמים gl(V) של מרחב וקטורי V מממד סופי, מעל שדה סגור אלגברית ממאפיין אפס. אז L פתירה אם ורק אם .
הוכחה
קודם נניח כי L פתירה. משפט לי קובע כי אם פתירה אז ניתן להציג כל איבר בה כמטריצה משולשית עליונה. מסקנה נוספת ממשפט לי קובעת כי אם L פתירה אז [L,L] נילפוטנטית, ומשפט אנגל קובע כי כל איבר של אלגברת לי נילפוטנטית ניתן להציג כמטריצה משולשית עליונה ממש (עם אפסים באלכסון). לכן, מכפלה של איבר מ-[L,L] באיבר מ-L ייתן מטריצה משולשית עליונה ממש, והעקבה שלה היא אפס, כדרוש.
כדי להוכיח את הכיוון השני, יש להיעזר בלמה:
למה: יהיו, ונביט ב-. לכל x \in M, אם מתקיים, אז x נילפטונט.
(הוכחה ללמה ראו בקריאה נוספת).
מסקנה לכל אלגברת לי
קריטריון קרטן כפי שנוסח לעיל נכון רק לתת אלגברות של אלגברת האנדומורפיזמים (אחרת אין משמעות לעקבה של האיברים). ההכללה הטבעית היא:
מסקנה: תהי L כל אלגברת לי, כך ש-, כאשר הוא ההצגה הצמודה. אז L פתירה.
הוכחה: נפעיל את קריטריון קרטן עבור, ונקבל כי פתירה. לפי משפט האיזומורפיזם הראשון עבור ההעתקה נקבל כי  פתירה (כאשר  הוא המרכז של L); אבל  אבלית ולכן פתירה, ולכן גם L פתירה כדרוש.
מלודיקה
מֶלוֹדיקָה היא כלי נגינה הדומה בצלילו לאקורדיון ולמפוחית. בחלקה העליון נמצאת המקלדת שלה, ומנגנים בה באמצעות נשיפה בפייה שלה, אשר נמצא בצידה. בזמן הלחיצה על הקליד נפתח חור, אשר נותן לאוויר (ולצליל) לעבור דרך צינור. בדרך כלל יש למלודיקה שתיים או שלוש אוקטבות. מלודיקה היא כלי קטן, קל ונייד, היא נפוצה בלימודי נגינה, בעיקר באסיה.
המלודיקה הומצאה בשנות ה־50 על ידי חברת Hohner, אף על פי שיש הטוענים כי היא הומצאה על ידי המוזיקאי ג'וזף לדרפיין על מנת ללמד ילדים את יסודות המוזיקה.
סוגים
ישנם סוגים שונים של מלודיקה:
המלודיקה היא כלי פשוט יחסית לנגינה ומהווה תוסף קל, נח וזמין לשימוש עבור נגני קלידים/כלי נשיפה.
אחד מחלוצי המלודיקה הוא אמן הדאב אוגוסטוס פאבלו.
אדריאנו אספייאט
אדריאנו דה חסוס אספייאט קאבראל (באנגלית: Adriano de Jesús Espaillat Cabral; נולד ב-27 בספטמבר 1954) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-13 של מדינת ניו יורק, מאז 2017. הוא חבר הקונגרס הראשון שהיה בעברו מהגר בלתי חוקי. בשנים 1997–2016 היה חבר בית המחוקקים של מדינת ניו יורק, תחילה באספה המדינתית (2010-1997) ולאחר מכן בסנאט (2016-2011).
ביוגרפיה
טרם כניסתו לפוליטיקה של ארצות הברית היה רכז שירותי בית משפט בסוכנות הפלילית של עיריית ניו יורק, מוסד ללא כוונת רווח המספק שירותים משפטיים עבור עניים, ופועל להפחתת עלויות מעצר טרם-משפטיות ועלויות כליאה לאחר מאסר. בהמשך עבד כמנהל שירותי הקרבנות של משרד הקהילה בוושינגטון הייטס, ארגון המציע ייעוץ משפטי ושירותים אחרים למשפחות שיקיריהן נפלו קרבן לרצח ופשעים אחרים. בשנים 1994–1996 היה למנהל מיזם בשם "התחלה נכונה", יוזמה לאומית למאבק בסמים תוך חינוך הורים לילדים בגיל הרך. טרם היבחרו לבית המחוקקים של מדינת ניו יורק היה פעיל ציבורי במנהטן במשך שנים אחדות.
אספייאט כיהן באספה המדינתית של ניו יורק מ-1 בינואר 1997 עד 31 בדצמבר 2010. הוא נבחר לראשונה בשנת 1996, כאשר ניצח את ג'ון בריאן מרטו בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית. משנכנס לתפקידו היה תומך נלהב בזכויות מיעוטים כגון דיור ציבורי בר-השגה, זכויות הצרכן, והתמקד בסוגיות כגון הגירה ועסקים קטנים ובינוניים. ב-2010 נבחר לסנאט של ניו יורק, אחרי שנציג מחוז הבחירה ה-31 אריק שניידרמן הודיע על התמודדותו לתפקיד התובע הכללי של ניו יורק. ב-2012 התמודד בפריימריז הדמוקרטים לייצוג מחוז הקונגרס ה-13 של ניו יורק בבית הנבחרים של ארצות הברית מול צ'ארלס רנגל, מהוותיקים שבחברי הקונגרס. הוא הפסיד לו בפער של כ-2%, וגם בבחירות 2014 הפסיד לו בפער זעום.
בנובמבר 2015 הודיע אספייאט כי יוותר על מושבו בסנאט המדינתי כדי להתמודד בפעם השלישית לקונגרס. הפעם התמודד על מושב פתוח; רנגל הודיע ב-2014 כי לא יתמודד לתקופת כהונתו ה-22 בבית הנבחרים האמריקאי. בפריימריז הדמוקרטים הוא ניצח בקושי עם 36% מהקולות. ניצחונו בבחירות המקדימות, התחרות האמיתית במעוז דמוקרטי מובהק זה, סימנה למעשה את היבחרו בבחירות הכלליות לקונגרס, בהן זכה עם למעלה מ-81% מקולות הבוחרים. ניצחונו היווה את הפעם הראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית בה מהגר לא-חוקי לשעבר נבחר אל הקונגרס.