cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדריכלות אורגנית
היסטוריה
אדריכלים מודרניסטים אחרים בארצות הברית, אירופה ומקומות אחרים החזיקו בדעות משלימות ולעיתים קרובות מתחרות כיצד אדריכלות יכולה לחקות את הטבע בצורה הטובה ביותר. דמויות מפתח בארצות הברית כללו את לואיס סאליבן, קלוד ברגדון, יוג'ין טסוי ופול לאפולי , בעוד שבין המודרניסטים האירופיים בלטו הוגו הרינג , הנס שרואן  ורודולף שטיינר. לאחר מלחמת העולם השנייה, אדריכלות אורגנית שיקפה, לעיתים קרובות, מודלים קיברנטיים ואינפורמטיים של חיים, כפי שבא לידי ביטוי בעבודתו המאוחרת של האדריכל העתידני באקמינסטר פולר.
יגאל להב
ביוגרפיה
גדל בתל אביב, ולמד בתיכון אורט סינגאלובסקי במסלול טכנולוגי. שירת בצה"ל בחיל החימוש כמפקד יחידת ניסויים. את התואר ראשון ותואר שני למד בכלכלה ומינהל עסקים, שימש כבכיר בתעשייה הצבאית בחטיבת הפיתוח, שימש כמנהל מרכזים לוגיסטיים בתנובה וכמנכל חברת בת, פתח חברה פרטית לאנרגיה סולארית עד לבחירתו לראשות המועצה.
אדריכלות אורגנית
היסטוריה
האדריכל והמתכנן דייוויד פירסון הציע רשימה של כללים מנחים לתכנון אדריכלות אורגנית. כללים אלו ידועים בתור "אמנת גאיה" (Gaia Charter) לאדריכלות ועיצוב אורגניים. היא קוראת: "תן לעיצוב:
יגאל להב
ביוגרפיה
שימש בעבר כמנכ"ל החברה הכלכלית לקרני שומרון ובמקביל התמקצע גם בתחום אנרגיה סולארית. התמודד בעבר במשך שלוש פעמים בבחירות לראשות מועצת קרני שומרון אך הפסיד ליהודה ליברמן והרצל בן ארי. במהלך השנים כיהן כחבר מועצה וממלא מקום ראש המועצה. שימש בתפקידים התנדבותיים רבים ובהם יו"ר ועד היישוב, ועדות ביטחון וסייע בהקמת צוות הטרור ביישוב.
אדריכלות אורגנית
היסטוריה
דוגמה ידועה לאדריכלות אורגנית היא הבית על האשד, בית מגורים שתוכנן בידי רייט עבור משפחת קאופמן בכפר פנסילבניה. לרייט היו אפשרויות רבות למקם בית באתר הגדול הזה, אך בחר למקם את הבית ישירות מעל המפל והנחל, תוך יצירת דיאלוג הדוק אך רועש עם המים הגועשים והאתר התלול. הקווים האופקיים של הבנייה באבן עם זיזים נועזים של בטון בצבע בז' המתמזגים עם הסלעים הטבעיים המקומיים והסביבה המיוערת. באירופה שלאחר המלחמה, אימרה מקובץ ההונגרי היה אחד התומכים הבולטים של אדריכלות אורגנית.
ישנן יצירות עכשוויות של אדריכלות אורגנית. ההגדרה של 'אורגני' השתנתה באופן דרמטי בתקופה האחרונה. הימנעות מחומרי בנייה הדורשים יותר אנרגיה כוללת כדי לבנות מהם ולקיים אותם, כאשר הבניין משתלב באופן טבעי ויושב בצורה חלקה עם סביבתו, המשקף המשכיות תרבותית, הוא 'אורגני' ואידיאליסטי. דוגמאות הכוללות השארת חומר טבעי, כמו סלע, חשוף ולא מפוסל, כמו תחנת הרכבת התחתית רודהוסט בסטוקהולם, שנראית כבתוך מערכת מערות טבעית.
יגאל להב
ביוגרפיה
בבחירות 2013 התמודד לראשות המועצה אל מול הרצל בן ארי וזכה.
ב-2017 התמודד על ראשות מועצת יש"ע. ברגע האחרון הוגשה מועמדותו של ראש מועצת קדומים חננאל דורני. במחאה על ההתנהלות להב פרש מהמרוץ והודיע כי הוא עוזב את מועצת יש"ע. ב-2019 התמודד שוב לתפקיד, והפסיד לראש המועצה האזורית ערבות הירדן, דוד אלחייני.
ב-2021 זכה בפרס ירושלים להתיישבות.
חיים אישיים
גר עם משפחתו בקרני שומרון בשכונת גינות שומרון, כמעט מאז היווסדו של היישוב.
ויקטור דלנוקי
ד"ר ויקטור דלנוקי (במקור זינגר, בהונגרית: Dalnoky Viktor; נאג'ווארד, 20 ביוני 1866 – בודפשט, 13 בפברואר 1955) היה זמר אופרה (בריטון) ובמאי, רופא שיניים יהודי-הונגרי, בנו של הטנור בני דלנוקי (במקור: בנימין זינגר) ושל זמרת האלט פאני קונטי שהתגיירה כדי להתחתן עם אביו.
ביוגרפיה
ויקטור דלנוקי בא ממשפחה של אנשי תיאטרון ונמשך גם לקריירה רפואית, הוא לא הצליח לבחור בין השניים, ועסק בשניהם לאורך כל חייו. דלנוקי סיים את לימודיו באוניברסיטאות לרפואה בבודפשט, בווינה ובברלין. הוא היה רופא שיניים מתחיל בבירת אוסטריה, הוא טיפל גם בבני המשפחה הקיסרית ולצד עבודתו עסק בפיתוח קולו.
הקריירה הבימתית שלו החלה בברטיסלבה בשנת 1900, בשנה שלאחר מכן הגיע לבודפשט והיה אמן ב"תיאטרון העם" (Népszínház) ולאחר מכן בתיאטרון ההונגרי, בעיקר באופרטות. ב-5 במאי 1901, בבודפשט, הוא נשא לאישה את בורבלה אוגוסטה אלאונורה לורציה, ילידת ווינה. ב-1902 הפך לחבר באופרה של וינה לכמה חודשים. בתחילת 1903 הוחתם על חוזה על ידי בית האופרה המלכותי ההונגרי, שהוריו היו חברים בו מאז פתיחתו. אמו נפטרה בשנת 1908 במהלך הופעה של האופרה אמני השירה מנירנברג, בה גילם בנה ויקטור דלנוקי את סיקסטוס בקמסר. דלנוקי לחם במלחמת העולם הראשונה כרופא גדודי וזכה במספר עיטורים. במהלך איחוד בית האופרה, אחרי נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, הוא מונה למנהל למשך עונה ב-16 בספטמבר 1919. דלנוקי פרש כזמר ב-1928, והפך למנהל הראשי של התיאטרון העירוני (לימים תיאטרון ארקל) עד 1930. (בין 1922 לבין 1924 הוא כבר היה זמר אורח קבוע בתיאטרון)
תפקידיו
הוא השתתף באופרות ובתפקידים רבים:
עונת 1978/1979 בליגה הלאומית בכדורסל
עונת 1978/1979 בליגה הלאומית בכדורסל  הייתה העונה ה-25 של הליגה. הליגה כללה 12 קבוצות. בשנת 1979 הוכנס פורמט פלייאוף, ושמונה הראשונות התמודדו זו מול זו (מקום ראשון מול שמיני, שני מול שביעי וכך הלאה) בסדרות של הטוב משלושה משחקים, כשלקבוצה בעלת המיקום הגבוה יותר יתרון ביתיות. מנצחות סדרות רבע הגמר (מנצחת מקום ראשון-שמיני נגד מנצחת מקום רביעי-חמישי וכך הלאה) וחצי הגמר התמודדו בסדרת גמר של טוב משלוש כאשר המנצחת בסדרת הגמר זוכה באליפות.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. לליגה העליונה עלו הפועל חולון והפועל גן שמואל. העונה הסדירה החלה ב-18 בספטמבר 1978 הסתיימה ב-26 בפברואר 1979. לאחר סיום העונה הסדירה החלו משחקי הפלייאוף שהסתיימו ב-4 באפריל. העונה הסתיימה בניצחון של מכבי תל אביב בפעם העשירית ברציפות.
בהתאם לתוצאות העונה אליצור תל אביב ומכבי דרום תל אביב ירדו ליגה.
כדורסל נשים בישראל
כדורסל נשים בישראל הוא ענף ספורט נשים קבוצתי הפופולרי והמצליח ביותר בישראל. כ-4,000 ילדות, נערות ובוגרות משחקות בו, יותר מבכל ענף ספורט אחר. ליגת העל בכדורסל נשים היא הליגה המובילה בישראל, והיחידה שמשודרת בשידורים ישירים ובאופן קבוע.
מבנה
ליגות כדורסל הנשים בישראל מחולק לפי רמה מקצועית. ליגה א' היא הנמוכה ביותר, מעליה יש את הליגה הארצית, הליגה לאומית, והליגה הטובה ביותר היא ליגת העל בכדורסל נשים שהוקמת בשנת 1958. לכל ליגה שיטת משחק שונה ובכול ליגה מספר שונה של קבוצות.
היסטוריה
מאז הקמת הליגה ועד עונת 1979/1980 זכתה מכבי תל אביב ב-11 אליפויות ואחריה הפועל תל אביב עם 7 אליפויות. בשנות ה-80 בלטה הפועל תל אביב כשזכתה באליפויות בכל עונה למעט עונות 1980/1981 ו-1982/1983 שהפסידה לרמת חן.
בעשור הראשון למדינת ישראל השתתפה נבחרת ישראל בכדורסל נשים ב"אליפות אירופה ואגן הים התיכון" שנערכה בבודפשט וסיימה במקום ה-11 מתוך 12. בגלל הישגיה הדלים, לא השתתפה הנבחרת באליפות עד שנת 1968, ובהמשך עד שנת 1991. בשנת 1991 נבחרת ישראל נבחרה לארח את אליפות אירופה והטורניר נערך בתל אביב. ישראל ניצחה במשחק אחד וסיימה במקום השמיני. לעובדה שהטורניר נערך בישראל הייתה השפעה רבה על ספורט הנשים.
שנות ה-90 היו שנות השיא של פריחת כדורסל הנשים בישראל. מועדונים כמו א.ס רמת השרון, אליצור רמלה, אליצור חולון, מכבי רעננה ומכבי רמת חן החלו לבסס את מעמדן בליגה. בעשור זכתה באליפות 5 פעמים אליצור חולון ו-3 פעמים אליצור רמלה. כן רשמו הקבוצות הצלחות בזירה האירופית: בשנת 1998 הגיעה אליצור רמלה לשלב חצי הגמר בגביע אירופה; בשנת 1991 א.ס רמת השרון הגיע לשלב הגמר בגביע רונקטי ובשנת 2001 הגיע לשלב חצי הגמר גביע אירופה לאלופות.
בשנות ה-2000 הקבוצות הבולטות הן א.ס רמת השרון, אליצור רמלה ומכבי אשדוד. בשנת 2011 קבוצת הנשים של אליצור רמלה זכתה ביורוקאפ.
קשיי מימון
הקושי המרכזי הוא מימון, שהוא דל ביחס לתקציב שקיבלו הגברים. מספר שחקניות הכדורסל מגיע ל-20% בלבד כלל הספורטאים.
משנות ה-2000 התחילה צמיחה של הכדורסל נשים בעיקר כי התחילו ספונסרים פרטיים להשקיע בקבוצות הנשים. אם כי בעשור השני של המאה ה-21 סובלות קבוצות הנשים בישראל ממצב פיננסי קשה. בשנים האחרונות שכל פתיחת עונה מתקשה מינהלת הליגה להבטיח את קיומה הכלכלי. נושא זה נידון בבג"ץ בשנת 2016 בטענה כי הליגה מופלית מבחינה תקציבית ביחס לכדורגל ולכדורסל גברים. כתוצאה מהגשת העתירה התחייב משרד התרבות והספורט לחתום על הסכם שיווק מתחדש רב שנתי בין המנהלת לפרויקט אתנה וכן להכפלה פי שלושה של התמיכות הכספיות הישירות המועברות מהמועצה להסדר ההימורים לקבוצות ליגת העל, שנקראת על כך "ליגת אתנה Winner".
יוסי דסקל
יוסי דסקל (נולד ב-26 בנובמבר 1953) הוא נשיא לשכת המסחר ישראל קנדה ואלוף-משנה במילואים, לשעבר מנכ״ל בומברדייה ישראל וסגן ראש חטיבת המחקר באמ"ן.
ביוגרפיה
נולד בבוקובינה לננדור ולרחל, ניצולי השואה. בשנת 1957, בגיל 4, עלה לישראל מרומניה עם משפחתו. בוגר הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה, בעל תואר ראשון ללימודי המזרח התיכון וההיסטוריה של עם ישראל ובעל תואר שני במדעי המדינה וביטחון מאוניברסיטת חיפה.
פעיל בעמותות חברתיות, היה בין מקימי עמותת "בהשקט ובבטחה" (עמותת בוגרי הפנימיות הצבאיות) ושימש בה כיו"ר למשך עשור. מפרסם מאמרים בתחום ביטחון, מודיעין ותחבורה.
שירותו הצבאי
בגיל 14 הופנה על ידי מוריו ומנהליו אל הפנימייה הצבאית ליד בית הספר הריאלי בחיפה. סמוך לגיוסו לצה"ל בשנת 1971, נהרג אחיו הגדול בעת שירותו הצבאי. לאור זאת מסלול גיוסו השתנה ממסלול טייס לחיל מודיעין.
כיהן כראש ענף לבנון בפיקוד צפון במלחמת שלום הגליל והיה ממניחי היסודות למחקר הטרור באמ"ן, עד הגיעו לתפקיד ראש זירת טרור באמ"ן בשנת 1987. בשנת 1990 מונה לסגן ראש חטיבת המחקר באמ"ן.
משנת 1993 עד שנת 1996 כיהן כנספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון בשווייץ, באוסטריה, בסלובקיה ובסלובניה. בין 1996 ל-1999 כיהן כקמ"ן פיקוד מרכז. בשנת 2000 פרש מצה"ל בדרגת אלוף-משנה, ממשיך לשרת במילואים כמפקד יחידה.
לאחר הפרישה מצה"ל
מתוך אידאולוגיה ואמונה כי התחבורה הציבורית בישראל זקוקה לשיפור משמעותי, העמיק את הידע בעולם הרכבתי, תחום שהיה בחיתוליו בישראל.
בשנת 2003 מונה מטעם בומברדייה העולמית לשמש כמנכ"ל בומברדייה ישראל. תחת ניהולו, הפכה בומברדייה ישראל לספקית ציוד מרכזית לרכבת ישראל וכן מקפידה לחלוק עם משרדי ממשלה וחברות ממשלתיות את הידע והניסיון הרב שהצטבר בבומברדייה העולמית.
בשנת 2019 פרש דסקל וערן כהן החליף אותו בתפקיד.
כיום מעסיקה בומברדייה ישראל 100 עובדים ישראלים בתחומי הרכבת קרונות, הסבת קרונות לתפעול מדיזל לחשמל ומשלבת בעבודותיה בישראל ומחוצה לה תעשיות ישראליות רבות. החברה ממשיכה להתמודד במכרזי מיזמים תחבורתיים בישראל. דסקל הוא מרצה מבוקש בתחומי תחבורה וניהול תחבורה בכנסים באוניברסיטאות ובמכללות ברחבי הארץ והוא נחשב לאחד המומחים לתחבורה מסילתית ולתחבורה ציבורית בישראל.
חיים אישיים
נשוי למשוררת ריקי דסקל, אב לארבעה, מתגורר ברמת השרון.
מנחם שטיין (היסטוריון)
מנחם שטיין (Menahem Edmund Stein; 1895 – 1943) היה היסטוריון יהודי-פולני, רקטור ויושב ראש אגודת הסופרים העבריים בוורשה. חקר ולימד היסטוריה של עם ישראל והיסטוריה של יוון ורומא ב, פילוסופיה יהודית ומדרש.
חייו
שטיין היה מומחה לתקופה ההלניסטית. הוא עסק רבות בדמויותיהם של פילון האלכסנדרוני ויוספוס פלאוויוס. בשנותיו האחרונות הקדיש את עבודתו למחקר הרמב"ם והשפעתו של אריסטו עליו.
שטיין היה ממקימי "תקומה", ארגון לקידום השפה העברית. הוא קרא לשיבה ל"אוצרות הרוחניים והתרבותיים של העם מן הדורות השונים" יחד עם השיבה למולדת.
בתקופת כיבוש פולין בידי גרמניה הנאצית נכלא עם שאר בני הקהילה היהודית בגטו ורשה. נשלח למחנה הריכוז טרווניקי, ולימים הועבר למחנה ההשמדה מאידנק, שם נרצח בנובמבר 1943.
מגדל טרמינל
מגדל טרמינל (באנגלית: Terminal Tower) הוא גורד שחקים הממוקם בכיכר פבליק 50, קליבלנד, אוהיו, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 235 מטרים והוא בעל 52 קומות. הוא תוכנן בידי משרד האדריכלים גראהם, אנדרסון, פרובסט ווויט, נבנה בין השנים 1923-1930 והיה לבניין הרביעי בגובהו בעולם בעת פתיחתו לציבור. בנוסף, היה הבניין הגבוה בותר באוהיו עד השלמת המגדל קיי בשנת 1991.
טימוליאון
טימוליאון (ביוונית: Τιμολέων; המאה ה-4 לפנה"ס) היה מצביא ומדינאי יווני בן העיר קורינתוס, אשר פעל בסיציליה ושימש כשליט בפועל של העיר סירקוסאי בין השנים 345 לפנה"ס - 337 לפנה"ס.
תחילת דרכו
טימוליאון נולד בעיר קורינתוס במהלך המחצית השנייה של המאה ה-5 לפנה"ס. הוריו נקראו טימודימוס ודימאריסטי, ושניהם היו בעלי מעמד בעיר. אחיו היה טימופאניס. לטענת פלוטרכוס, טימוליאון נודע כבעל אופי נוח, אולם תיעב רודנים. בניגוד אליו, אחיו נודע כעקשן והיה בעד שלטון יחיד. טימופאניס נודע כמצביא נמרץ, ולפיכך זכה לכבוד בעיר ומונה לתפקידים שונים. טימוליאון סייע לו, ובאמצעות מזגו הנוח עזר לחפות על אופיו הפחות יציב של אחיו. במהלך אחת המלחמות בין קורינתוס לבין קליאונאי, הציל טימוליאון את חיי אחיו שפיקד על חיל הפרשים.
רצח טימופאניס
בשנת 360 לפנה"ס, מועצת העיר קורינתוס החליטה לשכור חיל של 400 שכירי חרב כדי להרתיע אויבים. טימופאניס מונה למפקד החיל, אולם הוא שכנע את השכירים למרוד במעסיקיהם ולציית רק לו. לאחר שרצח אזרחים רבים, הוא מינה את עצמו לטיראן בעיר. טימוליאון, שכאמור התנגד לרודנות, התקשה להשלים עם הדבר וארגן קשר נגד אחיו. המקורות חלוקים באשר לקשר עצמו. פלוטרכוס מספר שטימוליאון הגיע עם שני אזרחים נוספים (אחד מהם גיסו של טימופאניס) לביתו של טימופאניס בלילה, והשלושה הפצירו בו להפסיק את רודנותו. טימופאניס לעג להם, ובעוד טימוליאון מתרחק ופורץ בבכי, השניים האחרים רצחו את טימופאניס. גרסה דומה מוסר קורנליוס נפוס, הטוען שטימוליאון אפילו לא הסתכל על דמו של אחיו. דיודורוס לעומת זאת, מספר שטימופאניס צעד בשוק של קורינתוס, כאשר מספר רב של אזרחים התנפלו עליו ועל פמלייתו. על פי דיודורוס, טימוליאון רצח את אחיו במו ידיו לעיני כל.
כך או כך, ברור שלטימוליאון היה חלק נכבד במות אחיו. רצח קרוב משפחה, ואפילו הוא צודק, נחשב לחטא חמור מאוד ביוון. בשל כך, הדעות על מעשהו של טימוליאון היו חלוקות. היו ששיבחו אותו על ההקרבה שגילה, בעוד אחרים גינו אותו על כך. אמו של טימוליאון ניתקה את קשריה עם בנה וסירבה להביט בו. הדבר כה ציער את טימוליאון עד שהוא שקל להתאבד. הוא פרש מכל תפקיד ציבורי ולתקופה מסוימת אף עזב את העיר.
המסע לסיציליה
במשך עשרים שנה לא כיהן טימוליאון בשום תפקיד ציבורי. בשנת 344 לפנה"ס הגיעו שליחים מהעיר סירקוסאי שבסיציליה אל קורינתוס בבקשת עזרה. בסירקוסאי שלט החל משנת 367 לפנה"ס הטיראן דיוניסיוס השני, אולם לאחר עשר שנות שלטון הוא הודח בידי דיון. דיון עצמו נרצח בשנת 352 לפנה"ס, רצח אשר גרר אנרכיה, רציחות וחילופי שליטים מהירים. בשנת 346 לפנה"ס ניצל דיוניסיוס את המצב כדי לחזור לשלטון בסירקוסאי, והנהיג בעיר שלטון אימה אכזרי. קורינתוס הייתה העיר שייסדה את סירקוסאי, כך שאליה פנו אזרחי סירקוסאי בבקשת עזרה.
מועצת קורינתוס בחרה בטימוליאון פה אחד כמפקד המשלחת לסיציליה. אף נאמר לו שאם יילחם היטב, ייחשב לרוצחו של רודן, ואם לאו, לרוצחו של אחיו. טימוליאון קיבל את המשימה ומונה למפקד כוח שכלל עשר אניות ו-700 שכירי חרב. המסע זכה לגושפנקה דתית, כאשר כוהנות פרספונה חלמו שפרספונה ואמה דמטר בעצמן מתכוננות לקרב. בשל כך, החליטו הקורינתים לקרוא לאחת מהטריארות של טימוליאון על שם שתי האלות. טימוליאון עצמו הקריב לאפולו בדלפי לפני צאתו למסע. בינתיים, היקיטאס, טיראן העיר הסיציליאנית לאונטיני, הביס בקרב את כוחותיו של דיוניסיוס, אשר שלט כעת על האי אורטיג'יה בלבד. היקיטאס הטיל מצור על דיוניסיוס, וכרת ברית עם קרתגו, אשר הייתה יריבה היסטורית של היוונים, בשאלת השליטה בסיציליה. היקטיאס ידע שטימוליאון מתכנן לעגון למנוחה בעיר רגיון שבאיטליה, ולפיכך שלח שליחים שיפגשו עמו בעיר זו. במקביל, פנה אל הקרתגים והורה להם למנוע את נחיתתו של טימוליאון בסיציליה. הקרתגים אספו עשרים ספינות, השיטו את שליחיו של היקיטאס אל רגיון, ולאחר מכן עגנו בנמל של העיר בתור הפגנת כוח.
השליחים הציעו לטימוליאון להחזיר את חייליו לקורינתוס, ובתמורה הוא עצמו ימונה לסגנו של היקיטאס. טימוליאון העמיד פנים כמסכים עם ההצעה, אולם לאחר שהקרתגים הרפו את דריכותם, כרת ברית עם אנשי רגיון ובעזרתם הערים על הקרתגים וחמק מהעיר עם אניותיו. טימוליאון הגיע לסיציליה ועגן בטאורומניון.
המערכה לשחרור האי
שליט העיר טאורומניון, אנדרומכוס (אביו של ההיסטוריון טימאיוס), תמך בטימוליאון, אשר הפך את טאורומניון למבצרו. עם זאת, הסיציליאנים לא האמינו שהכוח הקטן של טימוליאון יוכל לשנות דבר מה מהמצב הנואש באי. רק העיר אדראנון, הזמינה את טימוליאון להיכנס אליה. אולם בו זמנית, חלק מאנשי אדראנון הזמינו דווקא את היקיטאס לעיר. היקיטאס הגיע לעיר לפני טימוליאון עם 5,000 חיילים, בעוד הכוח שטימוליאון הצליח לגייס הגיע רק ל-1,200 לפי פלוטרכוס, ואלף לפי דיודורוס. עם זאת, טימוליאון הפתיע את היקיטאס ותקף את אנשיו בזמן הארוחה. כ-300 אויבים נהרגו ו-600 נפלו בשבי. אדראנון פתחה את שעריה בפני טימוליאון.
ההצלחה באדראנון גרמה לערים נוספות להצטרף אל טימוליאון, אולם ההצלחה הגדולה ביותר באה כאשר דיוניסוס עצמו שלח שליח והודיע שהוא נכנע בפני טימוליאון ומפקיד את מבצרו ואנשיו בידיו. טימוליאון הגניב 400 אנשים אל מבצר אורטיג'יה, ודיוניסיוס עצמו התגנב מהמבצר והגיע אל מחנהו. טימוליאון שלח אותו כעציר לקורינתוס, שם חי עד מותו ב-337 לפנה"ס. הצלחה זו עודדה את הקורינתים, ששיגרו לעזרת טימוליאון עוד 2,000 הופליטים ו-200 פרשים, אולם הללו לא הצליחו לחבור אל טימוליאון בגלל שהקרתגים חסמו את דרכם. היקיטאס מצדו המשיך להטיל מצור על אורטיג'יה, ואף שלח שליחים שניסו לרצוח את טימוליאון באדראנון. לאחר כישלון ניסיון ההתנקשות, ביקש היקיטאס תגבורת מהקרתגים, אשר הנחיתו כ-60,000 חיילים בפיקודו של מאגו בסירקוסאי. תגבורת זו, סייעה להדק את המצור על אורטיג'יה, אולם טימוליאון ארגן אספקה סדירה לנצורים דרך העיר קאטאנה. הקרתגים הבינו שכל עוד זורמת האספקה מקאטאנה, לא ניתן יהיה להכריע את המצור, ולפיכך הפרישו חלק מהכוחות בסירקוסאי כדי לכבוש עיר זו. עם זאת, היוונים בעיר הבחינו בדילול הכוחות, ופתחו במתקפה אשר במסגרתה שחררו את אחת השכונות החשובות בעיר. כששמעו על כך הקרתגים, זנחו את המצור על קאטאנה וחזרו לסירקוסאי. במקביל, הצליחה סוף סוף התגבורת מקורינתוס להתחמק מהקרתגים ולחבור אל טימוליאון. טימוליאון שלח את הכוחות הרעננים לקרב נגד הקרתגים בסירקוסאי, אולם מסיבות שאינן ברורות, הקרתגים עזבו את האי במפתיע וטימוליאון כבש את העיר מידי אנשי היקיטאס בקלות רבה.
ענת רפאלי
ענת רפאלי (נולדה ב-31 ביולי 1954) היא חוקרת ישראלית בתחום ההתנהגות הארגונית, פרופסור אמריטה בפקולטה למדעי הנתונים וההחלטות (לשעבר הפקולטה להנדסת תעשייה וניהול) בטכניון במסגרת המסלול לפסיכולוגיה ארגונית וראש בית הספר הבינלאומי של הטכניון. בשנת 2010 הוכרה רפאלי כעמיתת מחקר של האגודה המרכזית למדעי הפסיכולוגיה (APS).
טימוליאון
אחריתו
טימוליאון החריב את המצודות והארמונות שבנו הטיראנים בעיר, וייסד בסירקוסאי דמוקרטיה. לאחר מכן הוא דאג להחזיר לסירקוסאי חלק מהאזרחים שעזבו אותה והביא גם מתיישבים חדשים מקורינתוס ושאר יוון. טימוליאון החליט לנצל את ההצלחה ושחרר ערים נוספות משליטת טיראנים. מכיוון שלא היה לו כסף לשלם לשכירי החרב שלו, שלח אותם טימוליאון להילחם במושבות הקרתגיות בסיציליה, ושילם להם משלל המלחמה. הקרתגים החלו לחשוש, ובשנת 399 לפנה"ס גייסו צבא שכירי חרב, שעל פי המקורות כלל 70,000 חיילים, ושלחו אותו לסיציליה. צבאו של טימוליאון כלל 6,000 חיילים לפי פלוטרכוס או 12,000 לפי דיודורוס, אולם טימוליאון הצליח להביס אותם בקרב קרימיסוס, והנחיל להם אבדות כבדות. הקרתגים שלחו לאי משלחת נוספת, ואף הצליחו להרוג 400 מהשכירים של טימוליאון, אולם למרות זאת, הם העדיפו לאחר מכן להגיע להסכם שלום עם טימוליאון. הם ויתרו על כל השטחים שממזרח לנהר הליקוס, והותירו בידיהם את השטחים שממערב לו.
ענת רפאלי
ביוגרפיה
נולדה בחיפה לשמואל אביטל, פרופסור להוראת המתמטיקה, וברכה אביטל. בילתה חלק מילדותה בטורונטו, רוב לימודיה למדה בבית הספר הריאלי העברי בחיפה והייתה פעילה מאוד בגדוד שדה-יואב של השומר הצעיר. שירתה בצה"ל כמוכ"מת ביחידת יב"א 528 (הצפרא) של חיל האוויר. סיימה תואר ראשון באוניברסיטת חיפה בפסיכולוגיה ומתמטיקה. את הדוקטורט קיבלה מאוניברסיטת מדינת אוהיו בשנת 1985 בפסיכולוגיה ארגונית. את פוסט-הדוקטורט עשתה במחלקה לתעשייה וניהול באוניברסיטת סטנפורד משם עברה להיות חברת סגל בבית הספר למנהל עסקים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
תרומותיה של רפאלי בתחום הרחב של התנהגות ארגונית עוסקות במגוון רחב של נושאים. היא ביצעה מספר מחקרים מרכזיים אשר ערערו את השימוש בגרפולוגיה בתהליכי מיון עובדים, וסדרה של עבודות אשר בחנו את השימוש במודעות דרושים על ידי ארגונים, בהן ערערה על הכדאיות הכלכלית של שימוש במודעות דרושים אולם הציגה תועלות אחרות של מודעות אלה. בנוסף עסקה רפאלי בבחינת מעגלי איכות והשפעתם לחיוב על תחושות של עובדים.
טימוליאון
אחריתו
לאחר מכן טימוליאון כבש את לאונטיני והוציא להורג את היקיטאס וכל משפחתו. לאחר מכן תקף את קאטאנה, שהטיראן שלה, מאמירקוס, כרת ברית עם הקרתגים. מאמירקוס נמלט אל מסינה, אשר הטיראן שלה היפון העניק לו מקלט. כאשר טימוליאון התקרב אל מסינה, התמרדו אנשי העיר נגד היפון ורצחו אותו. מאמירקוס הובא אל סירקוסאי ושם נשפט והוצא להורג. תודות למפעלו של טימוליאון, שרר שלום בסיציליה במשך תקופה ארוכה. חרף העובדה שהוא הנהיג בסירקוסאי שלטון דמוקרטי, הוא היה בפועל שליט יחיד עד אותה תקופה. בשנת 337 לפנה"ס הוא פרש מכל תפקידיו הרשמיים, ובסירקוסאי לא היה שליט יחיד עד 317 לפנה"ס, עת תפס אגתוקלס את השלטון. טימוליאון חי בסירקוסאי בבית שבנו עבורו האזרחים, וחרף העובדה שהתעוור, המשיך להיות נוכח בדיונים חשובים ולחוות את דעתו, שהתקבלה בדרך כלל. הוא נפטר ב-336 לפנה"ס ונקבר בהלוויה מפוארת על חשבון הציבור.
ענת רפאלי
ביוגרפיה
תרומתה המרכזית של רפאלי היא בהגדרת הנושא של רגשות ובעיקר של עבודת רגשות כמרכיב משמעותי בתהליכים ארגוניים. היא פיתחה את נושא הניהול של עבודת הרגשות כתחום עיסוק מרכזי בהתנהגות ארגונית, תוך זיהוי מנגנונים של מיון, הדרכה ותגמול לעובדים אשר מביעים רגשות הנדרשים על ידי עבודתם. כמו כן חקרה את חשיבות הלבוש במקומות עבודה בכלל, ובמערכות שירות בפרט, כחלק מניתוח רחב יותר של סוגיית סמלים וארטיפקטים בסביבת העבודה. מחקריה של רפאלי רלוונטיים לתהליכי שירות לקוחות, ובתחום זה עסקה גם בנושא ניהול תורים והפסיכולוגיה של ההמתנה בתור; כן חקרה הבעות והשפעות של כעס של לקוחות כלפי עובדים.
רפאלי היא חברת הוועד המנהל והוועדה לקשרי קהילה של העמותה להעצמה כלכלית לנשים, אשר מפתחת תוכניות של "עסק משלך": תוכניות המסייעות לקידום העצמה כלכלית לנשים בעלות קשיי הכנסה על ידי קורסי הדרכה, הלוואות זעירות, ותמיכה שוטפת. כמו כן הקימה יחד עם אחיה, יהוא, את קרן אביטל (על שם אביהם) המעניקה את פרס אביטל לעידוד מצוינות בהוראת המתמטיקה באמצעות המחלקה להוראת המדעים בטכניון.
נשואה לפרופסור שיזף רפאלי ואם לשלושה ילדים.
סטפן מיטרוביץ'
סטפן מיטרוביץ' (בסרבית: Стефан Митровић; נולד ב-22 במאי 1990) הוא כדורגלן סרבי המשחק כבלם בחטאפה.
קריירת מועדונים
מיטרוביץ' החל את הקריירה המקצוענית שלו במדי פטרז'לקה הסלובקית בשנת 2010. ב-2011, שיחק תקופה קצרה בקבוצת זברויובקה ברנו מצ'כיה, לפני שעבר במהלך העונה למועדון הסרבי מטאלץ. ב-9 ביוני 2012, מיטרוביץ' חתם על חוזה לשלוש שנים במועדון הבלגי קורטרייק. אחרי עונה אחת בלבד בבלגיה, מיטרוביץ' חתם על חוזה ל-5 שנים בקבוצה הפורטוגלית בנפיקה ליסבון. במהלך ששת חודשיו הראשונים בפורטוגל, מיטרוביץ' הופיע רק בסגל קבוצת המילואים של מועדונו החדש. ב-22 בינואר 2014, הוא הושאל עד לסיום העונה לריאל ואיאדוליד מהלה ליגה הספרדית. ב-16 ביולי 2014, מיטרוביץ' נרכש על ידי פרייבורג, תמורת 1.175 מיליון אירו. הוא ערך את הופעת הבכורה במועדון הגרמני, ב-4 באוקטובר 2014, במשחק מול ורדר ברמן.
קריירה בינלאומית
מיטרוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת סרביה ב-31 במאי 2014, במשחק מול פנמה. ב-14 באוקטובר 2014, מיטרוביץ' החל מהומה בינלאומית, כאשר במהלך משחק טעון מול נבחרת אלבניה שנערך בבלגרד, במסגרת מוקדמות יורו 2016, הוריד בידיו דגל של "אלבניה הגדולה", לאחר שזה התנוסס מעל כר הדשא על ידי מזל"ט. לאחר שתפס והוריד את הדגל מהמכשיר, הוא הותקף על ידי שחקני הנבחרת האלבנית, כאשר אוהדים סרבים פרצו למגרש והחלה מהומה אלימה בין שני הצדדים.
נכלל בסגל נבחרת סרביה לטורניר מונדיאל 2022.
יובל היהלום למלכות אליזבת השנייה
יובל היהלום למלכות אליזבת השנייה (באנגלית: Diamond Jubilee of Queen Elizabeth II) הוא אירוע רב לאומי שנחגג בשנת 2012 לציון 60 שנות מלכותה של אליזבת השנייה בממלכה המאוחדת וביתר ממלכות חבר העמים. אליזבת השנייה עלתה לשלטון ב-6 בפברואר 1952 לאחר מות אביה, המלך ג'ורג' השישי, ומלכה על בריטניה ועל שבע ממלכות נוספות. ביובל היהלום למלכותה היא מלכה על 16 ממלכות, מהן 12 היו מושבות בריטיות או דומיניונים בעת שעלתה לשלטון.
המלכה ויקטוריה הייתה היחידה שבין מונרכי הממלכה המאוחדת אשר חגגה אף היא יובל יהלום לשלטונה (בשנת 1897) אולם אליזבת השנייה עקפה אפילו אותה כאשר חגגה 70 למלכותה בשנת 2022, חודשים ספורים לפני לכתה לעולמה.
אירועים במדינות חבר העמים הבריטי
במפגש ראשי מדינות חבר העמים שנערכה ב-2011 בפרת' שבאוסטרליה הכריז ראש ממשלת בריטניה, דייוויד קמרון על הקמת קרן יובל היהלום של המלכה אליזבת (Queen Elizabeth Diamond Jubilee Trust) שהוקמה רשמית ב-6 בפברואר 2012 (יום היובל לעלייתה לשלטון). מטרת קרן זו היא לתמוך בארגוני צדקה במדינת חבר העמים הבריטי ולקדם פעילות תרבות, בריאות וחינוך. ראש ממשלת אוסטרליה ג'וליה גילארד הכריזה כי אוסטרליה תתרום 5.4 מיליון דולרים אוסטרלים לקרן זו; ואחריה תרמה ניו זילנד מיליון דולרים אוסטרליים לקרן.
ב-4 ביוני הושאו אלפי משואות ברחבי חבר העמים הבריטי. בעת תכנון האירוע הוחלט על השאת 2,012 משואות, אולם לבסוף הושאו יותר מ-4,000 משואות, כאשר האחרונה שבהן הודלקה על ידי המלכה עצמה בארמון בקינגהאם. הראשונה במשואות הודלקה בטונגה, ולאחריה הודלקו משואות במדינות חבר העמים קניה, אוסטרליה, ניו זילנד, פקיסטן, סרי לנקה, ובמדינות שונות בים הקריבי וקנדה.
בריטניה
אירועי היובל השונים אורגנו ותואמו על ידי מועצת המלכה.
לוגו חגיגות היובל נבחר בתחרות במסגרת תוכנית הילדים של ה-BBC "פיטר הכחול". הלוגו נבחר מבין ציורי ילדים שנשלחו לתוכנית, והזוכה הייתה קתרין דיוור.
האירוע הראשון שבמסגרתו צוין היובל היה אירוע "העולם מגיע לווינזדור" (The World Comes to Windsor), אירוע לציין את אהבת המלכה לסוסים, ואת ביקורה ב-250 מדינות במהלך כהונתה. במסגרת האירוע נערכה תצוגת סוסים בה השתתפו 550 סוסים ו-1,100 רוכבים מרחבי העולם. האירוע נערך ב-10, 11 וב-13 במאי 2012, כחלק מאירועי תצוגת הסוסים המלכותית של וינדזור.
ב-18 במאי 2012 ערכה המלכה אליזבת ארוחת צהריים לעשרים ראשי מדינות בטירת וינדזור.
ב-5 בינואר 2010 הוחלט על קביעת חג מיוחד ב-4 ביוני וב-5 ביוני 2012 לציון המאורע.
ב-6 בפברואר נערך מטח כבוד על גדת נהר התמזה לציון היובל.
ב-20 במרץ נשאה המלכה נאום חגיגי בפרלמנט הבריטי לציון היובל.
ב־19 במאי נערך מצעד צבאי מיוחד בטירת וינדזור לציון היובל.
לציון היובל הוענק לרובע גריניץ' מעמד מיוחד של רובע מלכותי. בנוסף, נערכה תחרות בין עיירות שונות ברחבי הממלכה המאוחדת להענקת להן מעמד עיר, או למתן לראש העיר התואר "לורד". 25 ערים השתתפו בתחרות, והתואר עיר הוענק לצ'למספורד באנגליה, לפרת' שבסקוטלנד ולסנט אסף שבוויילס. לראש העיר של העיר ארמאז' הוענק התואר "לורד ראש העיר" (Lord Mayor).
אוסטרליה
תפילה מיוחדת לציון היובל נערכה בכנסיית סנט ג'יימס שבסידני בנוכחות מושל ניו סאות' ויילס והקרדינל ג'ורג פל.
טקס לציון היובל נערך בפרלמנט האוסטרלי ב-6 בפברואר 2012.
איי שלמה
הנסיך ויליאם, דוכס קיימברידג', ורעייתו קתרין ביקרו באיי שלמה לציון יובל היהלום.
ברבדוס
ב-3 ביוני נערכה תפילה חגיגית בכנסייה האנגליקנית מרי בברידג'טאון.
גיברלטר
לציון היובל ביקרו הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו, ורעייתו סופי בגיברלטר בין ה-11 וה-13 ביוני 2012.
ג'מייקה
לרגל היובל ביקר הנסיך הארי בג'מייקה בין ה-5 וה-8 במאי 2012 והשתתף במספר אירועים וטקסים לרגל היובל. בין היתר, הנסיך השתתף באימון צבא ג'מייקה ובאימון ריצה של יוסיין בולט באוניברסיטת איי הודו המערבית שבמונה, וקיבל תואר של כבוד מאוניברסיטה זו.
טובלו
הנסיך ויליאם, דוכס קיימברידג', ורעייתו קתרין ביקרו בטובלו לציון יובל היהלום.
ניו זילנד
ב-7 בפברואר נערך טקס מיוחד בבית המחוקקים של ניו זילנד, והנסיך צ'ארלס ורעייתו קאמילה ביקרו בניו זילנד בנובמבר 2012.
קנדה
לרגל היובל הטביעה המטבעה המלכותית הקנדית סדרת מטבעות. בעת ביקור המלכה בקנדה בשנת 2010 חנכה אליזבת השנייה גן בבית המלכה שבמניטובה לרגל היובל. כמו כן, במהלך הביקור, נחנך באחוזת רידו שבאוטווה חלון ויטרז' המציין את המלכה אליזבת ואת המלכה ויקטוריה.
במהלך שבוע יובל היהלום (Diamond Jubilee Week) שהחל ב-6 בפברואר 2012, נערכו טקסים ברחבי קנדה, בבית המחוקקים של קנדה ובבתי המחוקקים של פרובינציות קנדה. על בתי המחוקקים הונפו דגלי המלכה (וזאת בהרשאה מיוחדת של המלכה, שכן יש להניף את נס המלכה רק כאשר היא נוכחת במבנה). בצהריי אותו היום ניגן הקרילון של מגדל השלום באוטווה מחווה מיוחדת למלכה. כמו כן, בטקס באחוזת רידו חולקו 60 המדליות הראשונות מבין 60,000 המדליות המיוחדות שהונפקו לציון היובל ואשר חולקו במהלך השנה לאזרחי קנדה אשר הצטיינו בפעולתם למען החברה.
לרגל היובל, ביקרו הנסיך צ'ארלס ורעייתו קמילה בקנדה בחודש מאי 2012.
מדינות נוספות בחבר העמים הבריטי
לרגל היובל ביקרו הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו ורעייתו סופי בטרינידד וטובגו.
וכמו כן ביקרו הנסיכה אן בזמביה ומוזמביק; הנסיך ריצ'רד, דוכס גלוסטר באוגנדה ומלטה; הנסיך אנדרו, דוכס יורק בהודו; הנסיך ויליאם, דוכס קיימברידג' ורעייתו קתרין במלזיה ובסינגפור.
אגם בוני (אנטארקטיקה)
אגם בוני (באנגלית: Lake Bonney) הוא אגם מים מלוחים, המכוסה קרח דרך קבע, בקצהו המערבי של עמק טיילור, בעמקים היבשים מקמרדו, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
אורכו המרבי של האגם 9 קילומטרים ורוחבו המרבי 900 מטרים. ערוץ צר שרוחבו 50 מטרים ועומקו 12 מטרים (המכונה "מצר אגם בוני" - "Lake Bonney at Narrows") מפריד את האגם לשני חלקים - אגם בוני המזרחי (East Lake Bonney) ואגם בוני המערבי (West Lake Bonney).
עומקו של האגם 40 מטרים, והוא כלוא מתחת שכבת קרח שעובייה נע בין 3.7 ל-4.6 מטרים.
מצפון ומדרום לאגם מצוייות פסגות שגובהן 1,500 מטרים מעל פני הים.
קרחון טיילור נמצא ממערב לאגם.
גילוי האגם ומקור השם
האגם התגלה לראשונה על ידי משלחת דיסקברי (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904).
שמו של האגם ניתן לו על ידי רוברט פלקון סקוט, שחקר את האזור במשלחת טרה נובה (בין השנים 1910–1913).
האגם נקרא על שם תומאס ג'ורג' בוני ( Thomas George Bonney) - פרופסור לגאולוגיה ביוניברסיטי קולג' שבלונדון, אנגליה, בין השנים 1877 עד 1901.
מחקר
אגם בוני הוא אחד האגמים העיקריים הנחקרים על ידי קרן המדע הלאומית של ארצות הברית, ותחנת המחקר האקולוגית ארוכת הטווח מקמרדו ( McMurdo Long Term Ecological Research site) מתמקדת בחקירתו של האגם.
מאז שנת 2007 נאס"א ממנת את השטת הרובוט התת-מימי אנדורנס (ENDURANCE) כדי לחקור את האקולוגיה של האגם.
יובלים
אגם בוני מוזן על ידי מספר יובלים (מי קרח שנמסו):
לקריאה נוספת
• Johanna Laybourn-Parry, Jemma L. Wadham, Antarctic Lakes, P 120
• Peter T. Doran, W. Berry Lyons, Diane M. McKnight, editors Life in Antarctic Deserts and other Cold Dry Environments: Astrobiological Analogs, P 164
• Chao Tang, Michael T. Madigan, and Brian Lanoil, Bacterial and Archaeal Diversity in Sediments of West Lake Bonney, McMurdo Dry Valleys, Antarctica, Appl Environ Microbiol. 2013 Feb; 79(3): 1034–1038. doi: 10.1128/AEM.02336-12
• H.A. DUGAN, M.K. OBRYK, P.T. DORAN, Lake ice ablation rates from permanently ice-covered Antarctic lakes, Journal of Glaciology, Vol. 59, No. 215, 2013 doi:10.3189/2013JoG12J080, P 491
• Gideon M. Henderson, Brenda L. Hall, Andrew Smith, Laura F. Robinson, Control on (234U/ 238U) in lake water: A study in the Dry Valleys of Antarctica, Chemical Geology 226 (2006) 298 – 308
• Tessa Pocock and Marc-André Lachance, Thomas Pröschold, John C. Priscu, Sam Sulgi Kim, Norman P. A. Huner, '''[http://mcmlter.lternet.edu/reports/lakes/PockockEtAl2004GreenAlga.pdf IDENTIFICATION OF A PSYCHROPHILIC GREEN ALGA FROM LAKE BONNEY ANTARCTICA: CHLAMYDOMONAS RAUDENSIS ETTL. (UWO 241) CHLOROPHYCEAE]''', J. Phycol. 40, 1138–1148 (2004), doi: 10.1111/j.1529-8817.2004.04060.x
• Ernest E. Angino Kenneth B. Armitage  Jerry C. Tash, PHYSICOCHEMICAL LIMNOLOGY OF LAKE BONNEY, ANTARCTICA, doi: 10.4319/lo.1964.9.2.0207
ג'יימס בריידי (מושל איידהו)
ג'יימס הנרי בריידי (באנגלית: James Henry Brady; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיידהו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איידהו השמיני בשנים 1909–1911, וכסנאטור מטעמה מ-1913 ועד מותו.
ראשית חייו
ג'יימס בריידי נולד במחוז אינדיאנה שבפנסילבניה. בגיל שלוש הוא עבר עם הוריו למחוז ג'ונסון שבקנזס. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים, וסיים את לימודיו בקולג' ליוונוורת' שבקנזס. הוא לימד בבית ספר, עבד בסוכנות לתיווך נדל"ן, והיה עורך עיתון. ב-1895, בגיל 33, הוא עבר לאיידהו, ועבד בתעשיות האנרגיה ההידרואלקטרית וההשקיה.
קריירה פוליטית
ב-1900 היה בריידי נציג לוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית, וב-1904 ו-1908 הוא היה יושב ראש המפלגה הרפובליקנית באיידהו. ב-1908 וב-1916 הוא היה נציג בוועדה הרפובליקנית הלאומית.
ב-1908 נבחר בריידי כמושל איידהו השמיני. בבחירות לכהונה שנייה ב-1910 הוא נוצח ושב למגזר הפרטי. בינואר 1913 הוא נבחר על ידי בית המחוקקים של איידהו כסנאטור מטעמה במקומו של קירטלנד פרקי שמונה לאחר מותו של ולדון היברן באוקטובר 1912. ב-1914 היה בריידי לסנאטור הראשון מטעם איידהו שנבחר בבחירות כלליות, בהן הוא הביס את המושל לשעבר, הדמוקרט ג'יימס האולי ושורה של מועמדים מטעם מפלגות שוליות. הסנאטור הבכיר מטעם איידהו, ויליאם בורה, התמודד לראשונה בבחירות כלליות ארבע שנים לאחר מכן, ב-1918 ונבחר בקלות לתקופת כהונה שלישית.
פרדריק סוואן
פרדריק סוואן (באנגלית: Frederick Swann; 30 ביולי 1931 – 13 בנובמבר 2022) היה נגן עוגב כנסייה וקונצרטים ומנצח מקהלות אמריקאי. סוואן הרבה בהקלטות וכיהן כנשיא איגוד נגני העוגב האמריקאי בשנים 2002–2008. במהלך הקריירה ארוכת-השנים שלו, בת למעלה מיובל, ניגן סוואן על רוב עוגבי הצינורות הנודעים בעולם והקליט מספר רב של תקליטורים. סוואן, שתואר כ"אחד מחשובי נגני העוגב באמריקה", הוא נגן עוגב אמריטוס של קריסטל קתדרלה ושל "כנסיית הקהילה הראשונה" בלוס אנג'לס.
התגורר סוואן בפאלם דזרט שבקליפורניה, וכיהן כנגן הבית של כנסיית סנט מרגרט וכנגן ומורה אמן לעוגב באוניברסיטת רדלנדס.
ילדות, נעורים ולימודים
פרדריק סוואן נולד בלואיסבורג, וירג'יניה המערבית. כבנו של הבישוף המתודיסטי תאודור מ. סוואן, החל ללמוד נגינה בפסנתר בגיל חמש, אצל נגן העוגב בכנסייה המתודיסטית בווינצ'סטר, וירג'יניה, שם כיהן אביו ככומר בשנים 1937 עד 1943. בראיון בשנים הבאות סיפר, שמקלדת העוגב הפנטה אותו ממבט ראשון ועד מהרה התחיל לקבל שיעורי נגינה בעוגב. בגיל עשר החל סוואן לנגן בעוגב הכנסייה בטקסי התפילה, כאשר מורו מת באופן פתאומי.
אחיו הבכור של סוואן, אדגר, גם הוא נגן עוגב, נהרג בראשית מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1943 עברה משפחת סוואן לסטאונטון, וירג'יניה, ופרדריק המשיך ללמוד אצל העוגבאי ד"ר קרל ברומאן, פרופסור למוזיקה בקולג' מרי בלדווין. השיעורים התקיימו על עוגב "אמונס הווארד" בכנסיית טריניטי האפיסקופאלית. אחרי סיום בית הספר התיכון בסטאונטון, שם ליוה בפסנתר את מקהלת בית הספר, למד סוואן באוניברסיטת נורת'ווסטרן. בשנת 1952 קיבל תואר מוסמך למוזיקה מאוניברסיטת נורת'ווסטרן ובשנת 1954 קיבל תואר מוסמך למוזיקת קודש מבית הספר של הסמינר התאולוגי בניו יורק.
נגינה בעוגב
סוואן מילא תפקיד מרכזי בחיי המוזיקה בכנסיית ריברסייד המפורסמת בניו יורק, משנת 1952 עד 1982, תחילה כנגן עוגב מחליף (1952-57), אחר כך כנגן עוגב (1957-65) לצד וירג'יל פוקס, עד לפרישתו של פוקס בשנת 1964. בין 1966 ל-1982 כיהן סוואן כנגן עוגב, מנצח מקהלה ומנהל מוזיקלי בריברסייד.
החל בשנת 1982, היה סוואן נגן עוגב ומנהל מוזיקלי בקתדרלת קריסטל בגרדן גרוב, קליפורניה. בתקופת כהונתו בקתדרלת קריסטל (1982-98) נחשב על דעת רבים כנגן העוגב הנצפה ביותר בעולם, כיון שמיליונים בכל עיר גדולה ביותר מ-165 ארצות ברחבי העולם ראו ושמעו אותו מדי שבוע בטקסי התפילה ששודרו בטלוויזיה.
כעוגבאי קונצרטים בעל שם עולמי, הרבה להופיע ברסיטלים בצפון אמריקה, אירופה והמזרח הרחוק. באחת מעונות הקונצרטים, לא מכבר, ניגן סוואן ביותר מ-40 רסיטלים בצפון אמריקה ובשני סיורי קונצרטים באירופה, שכללו הופעות מיוחדות בקתדרלת נוטרדאם בפריז, בקתדרלת סנט פול בלונדון ובקתדרלה של פאסאו בגרמניה. במהלך הקריירה הארוכה שלו יצאו לסוואן מוניטין של חונך עוגבים חדשים, בלמעלה מ-600 כנסיות ואולמות קונצרטים, וכך נבחר לחנוך את הכלים החדשים ב"אורקסטרה הול" בשיקגו, אילינוי, עם התזמורת הסימפונית של שיקגו, בשנת 1981 וב"דייוויס סימפוני הול" בסן פרנסיסקו עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, בשנת 1984. ב-9 בספטמבר 2003 חנך את העוגב הגדול ביותר באסיה, בסיאול, קוריאה הדרומית. ב-30 בספטמבר 2004 ניגן סוואן בקונצרט החגיגי לחנוכת העוגב בן 6,125 הצינורות של התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס באולם הקונצרטים על שם וולט דיסני. כעבור חודש ניגן בעוגב הצינורות הגדול ביותר בברמודה, בכנסייה האנגליקנית באי.
הוראה
סוואן נמנה עם סגל המורים בסמינר התאולוגי למוזיקת קודש בניו יורק ובמכללה להוראה של אוניברסיטת קולומביה ובמשך עשר שנים עמד בראש מחלקת העוגב של בית הספר מנהטן למוזיקה. בימים אלה הוא נגן הבית ומורה אמן לעוגב באוניברסיטת רדלנדס בקליפורניה.
נשיאות איגוד נגני העוגב האמריקאי
בשנת 2002 נבחר סוואן לנשיא איגוד נגני העוגב האמריקאי (AGO). הוא נבחר שוב בשנת 2006 לתקופת כהונה שלישית של שנתיים כנשיא הארגון בן 25,000 החברים.
בשנת 2002 העניק לו סניף ניו יורק של AGO את התואר "המבצע הבינלאומי של השנה". ב-13 באפריל 2008 הכתיר אותו האיגוד ברסיטל חגיגי בכנסיית הקהילה הראשונה בלוס אנג'לס בתואר "נסיך הכתר של מלך כלי הנגינה" על "שירות מסור... במשך למעלה מיובל שנים". ב-1 ביולי 2008 החליפה איילין גנטנר את סוואן בתפקיד נשיאת איגוד נגני העוגב האמריקאי. בוועידה הארצית של האיגוד, ביולי 2010, בוושינגטון הבירה, קיבל סוואן את "פרס אדוארד האנסן" על הנהגה מצטיינת מאת סגן הנשיא, ג'ון ווקר (נגן עוגב).
יצירות שיצאו לאור
יצירותיו של סוואן שיצאו לאור כוללות את Let the Whole Creation Cry ו"נעימה לחצוצרה ברה מז'ור" (1991), לצד עיבודים לעוגב של מזמורי תפילה נודעים כמו חסד מופלא, How Great Thou Art, Fairest Lord Jesus ו-O God Our Help in Ages Past.
הקלטות של יצירות לעוגב ולמקהלה
h
נחמה בן-אליהו
נחמה בן-אליהו (4 בינואר 1935; ניו יורק – 23 במרץ 2014; ירושלים) הייתה דוקטור לזואולוגיה, חוקרת של תולעים רב זיפיות ויקירת ירושלים.
ביוגרפיה
נולדה ב-1935 בניו יורק. בצעירותה הייתה חברה בתנועת השומר הצעיר. היא עשתה תואר ראשון ושני בזואולוגיה באוניברסיטת אינדיאנה. היא השלימה תואר שני נוסף בהוראת המדעים.
בעקבות הרצאה של דוד בן-גוריון החליטה לעלות לישראל. היא עלתה לישראל ב-22 ביוני 1962 יחד עם בנה והתיישבה בחיפה. בישראל נישאה מחדש ואימצה את שני בניו של בעלה מהנישואים הקודמים. היא עבדה בעסק משפחתי של ייצור ושיווק ציוד מדעי.
ב-1967 החלה לעבוד כזואולוגית בתחנה לחקר הדיג הימי בחיפה. ב-1971 עברה להתגורר בבאר שבע, שם עבדה כעוזרת הוראה במקביל לעבודת הדוקטורט. עבודת הדוקטורט עסקה בחקר המגוון של קפריטופאונה של רב-זיפיות (Polychaete) ונעשתה תחת הנחיה משותפת של פרנסיס דב פור ואוריאל ספריאל מהאוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1975 עברה לירושלים לצורך סיום עבודת הדוקטורט. היא נשארה בירושלים אחרי סיום הדוקטורט, והצטרפה לסגל המִנהלי של המחלקה לזואולוגיה באוניברסיטה העברית. בהמשך התמנתה לאוצרת ולמנהלת של אוסף חסרי החוליות המימיים באוספים הביולוגיים הלאומיים. היא הייתה אחת העורכות של כתב העת של אוספי הטבע הלאומיים, האסיאנה.
היא נטלה חלק במאמץ לאיתור הצוללת אח"י דקר.
בן-אליהו למדה ערבית ויזמה שיתוף פעולה עם מורות לביולוגיה בבית ספר תיכון ערבי לבנות במזרח ירושלים. היא הייתה פעילה ב"שלום עכשיו" ובארגונים לזכויות האזרח. בין היתר השתתפה בעבודת השדולה של התאחדות עולי אמריקה וקנדה בישראל למען החוק למניעת עישון. בן-אליהו השתתפה בהפגנות ובחלוקת פליירים והייתה פעילה ברצ ובהמשך במר"צ. במהלך אינתיפאדת אל אקצא שכלה את אחת מנכדותיה בפיגוע בקו 14א ב-2003.
היא הייתה נציגת עיריית ירושלים במועצת המנהלים של גן החיות התנ"כי. ב-2008 הוענק לה אות יקיר ירושלים על פעילותה החינוכית, על תרומתה לקידום השלום והאחווה בין תושבי העיר ועל פעילות ציבורית ענפה לקידום גן החיות התנכ"י.
לאחר צאתה לגמלאות המשיכה לעבוד באוניברסיטה העברית, לכתוב מאמרים ולהשתתף בכנסים מדעיים. לאחר מאבק של כמה שנים במחלת הסרטן, נפטרה ב-23 במרץ 2014.
ליאת אזר
ליאת אזר (נולדה ב-12 במרץ 1979) היא שחקנית ישראלית.
קורות חייה
אזר נולדה וגדלה בראשון לציון, לפנחס שהיה אז סגן-אלוף ומהנדס טילים בצה"ל וכיום מנהל את מועדון השחמט של ראשון לציון, ולחנה מנהלת חשבונות וציירת. לה שני אחים בוגרים ממנה שעוסקים באלקטרוניקה ומחשבים. החלה ללמוד משחק עוד כשהייתה בכיתה ה' בחוג דרמה, והתמידה בו עד תחילת גיוסה לצבא.
בהיותה בת חמש עשרה שיחקה בקומדיית המצבים "הכל נשבר במשפחה", שהוקרנה בערוץ 1 (1995-1994). היא גילמה את ליאת, הילדה הבוגרת במשפחה חד-הורית של אבא (דב רייזר), פרועה בהתנהגותה.
אזר עשתה בגרות באדריכלות בבית ספר מקצועי. בצבא שירתה בתיאטרון צה"ל. במסגרת תיאטרון צה"ל שיחקה בתפקיד מיקה בהצגה "טירונות בנות" מאת הלל מיטלפונקט בבימויו של נתן דטנר והציגה מערכונים של חנוך לוין בבימויו של יונתן צ'רצ'י.
עם שחרורה החלה ללמוד בסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב. היא סיימה ב-2003, וזכתה בשתי מלגות הצטיינות מקרן שרת אמריקה ישראל. בכיתתה למדו בין השאר לוסי דובינצ'יק, רועי אסף, אודי רוטשילד, שרון דנון, יובל רז ומיכל שפירא. בתום לימודיה שיחקה מספר חודשים בהצגה "הקמצן" בתיאטרון החאן בבימויו של מיקי גורביץ'.
היא שיחקה בסרט "נעמונת קטנטונת" במסגרת "פרויקט 48 שעות", לצידו של עזרא דגן, וזכו יחד בפרס המשחק.
ליאת אזר שיחקה בסדרה "סימני שאלה" (2011) בתפקיד בתיה, אישה חרדית שבעלה יצא בשאלה והם התגרשו בעקבות כך. מאז היא ניתקה איתו קשר, אך אשפוזו של בנם המשותף בבית חולים מאלץ אותם לבלות זמן יחד ולהתעמת עם משקעים מן העבר.
אזר כיכבה בתפקיד הראשי בסרט "אחותי את" (2011). היא גילמה את רוחי, נערה חרדית לפני שידוך, שאחת מאחיותיה היא בעלת תסמונת דאון, דבר המקשה עליה למצוא שידוך. הסרט זכה בפרס נשיא חבר השופטים בפסטיבל מינכן 2011 והשתתף בפסטיבלים שונים בישראל ומחוצה לה.
ב-2012 הצטלמה לסרט הקולנוע החרדי "מלאכיות בלבן" בבימויה של טלי אברהמי באחד התפקידים הראשיים. היא מגלמת את רייזי, יהודייה מאמינה ששורדת את השואה בזכות הכוחות שמעניקה לה אמונתה הדתית. בסרט שיחקו לצדה בין היתר ליאל דניר, אליענה שכטר, עינת ברנובסקי.
משנת 2012 שייכת ליאת אזר לשני אנסמבלים: האחד הוא אנסמבל "אספמיה" של דליה שימקו, והיא משחקת בהצגה "אחוזת וייס" בבימויה של שימקו בתיאטרון תמונע. השני הוא אנסמבל "מסע", ובמסגרת זו שיחקה בשתי הצגות: "מסע אל פנים החדר" ו"HEAVEN לטריסטן", את שניהם ביים הפולני ווייטק קלם. בעבר שיחקה באנסמבל "זיגוטה" של מרינה בלטוב ונתלי שילמן, במסגרתה הציגה את הצגת התיאטרון-מחול "התיבה" (2007-2005).
מקריינת באנגלית ובעברית באתר ללימוד עברית Learn Hebrew Pod.
ביוני 2014 החלה לשחק בסדרה הקומית של קשת "70 מיליון סיבות לעושר" בערוץ 2, לצדם של שמוליק לוי ודב נבון. בנוסף לכך משתתפת בפרסומת לקפה טורקי של עלית. בשנת 2016 השתתפה בסרט "האוצר מעבר לנהר" בבימויו של קובי מחט.
בשנת 2018 הצטלמה לסדרה הקומית של החינוכית ״המחלקה לחפצים מיוחדים״, לצד אביעד בנטוב ואודי גוטשלק. באותה שנה דיבבה בסרט ספיידרמן: ממד העכביש.
קולנוע וטלוויזיה
טלוויזיה
קולנוע
תיאטרון
הצגות מבוגרים
ריטה בהופעה
רשימת השירים
זוהי רשימה חלקית של השירים שבוצעו בהופעה:
סינגל ווידאו קליפ
השיר "מחול מטורף" הוקלט במהלך סיבוב ההופעות ויצא לאור כסינגל ומלווה בוידאו קליפ.
ביקורות
המופע זכה לביקורות חיוביות, אחת מהביקורות הגיע מצד עירית לינור: "ההופעה של ריטה ממחישה באופן חד וחלק שבגרונה מצוי הקול הטוב ביותר בארץ, יחד עם איכות ביצוע נקייה מזיופים, הרבה תיאבון לקהל, יכולת פיזית וקולית להחזיק על כתפיה הופעה ארוכה ופוטנציאל...במלואו".
ביקורת חיובית נוספת הגיעה מצד יוסי חרסונסקי: "ריטה...זועקת רגשות ובסערתם אתה מאבד לעיתים את העיקר ונפעם מעצם ההבעה והנוכחות שלה...ריטה פשוט גדולה. מתעלה על עצמה בביצועים שעולים ביופיים ובעוצמתם על אלה שבתקליטיה...ריטה מביאה קודם כל את עצמה בביצועים מרגשים, בטונים בלעדיים, מרוכזת בתוך עצמה ולפתע פורשת כנפיה לתוך הקהל כנוצה קלילה. גם ב"הבעת היתר" שלה יש יופי חד-פעמי, היא הופכת כמעט כל טקסט למיני-מחזמר פרטי".
ביקורת חיובית נוספת הגיעה מצד אסי ציון: "הקהל עמד על הרגליים. וכך זה נמשך כמעט שלוש שעות רצופות. כולם שרו ורקדו איתה, ילדים ומבוגרים. בהמשך, כשהורידה את הז'קט הארוך ועינטזה על הבמה, בחולצה מעטפת מנוקדת, הקהל נכנס להילוך גבוה. וריטה נתנה את כולה".
אירן פלד
אִירֵן פֶלְד (במקור רוזנפלד, בהונגרית: Feld Irén; בודפשט, 26 במרץ 1883 – בודפשט, 19 באוקטובר 1944) הייתה שחקנית יהודייה-הונגרייה, שנספתה בשואה, בתו של במאי התיאטרון ז'יגמונד פלד, אחותם של השחקן מתיאש פלד ושל העיתונאי אַאוּרֵל פלד.
ביוגרפיה
כבר בילדותה הופיעה בתיאטרון הילדים בבודפשט שנוהל על ידי אביה. בשנת 1898 סיימה את לימודיה באקדמיה לדרמה (שמה היום האוניברסיטה לאמנות התיאטרון והקולנוע). כבר בשנת 1900 הופיעה בתיאטרון הלאומי של בודפשט, ובתיאטרון הקומדיה של בודפשט בשנת 1901, ואז שוב בתיאטרון הלאומי בשנת 1908 (איבסן: נורה בתפקיד נורה, 12 במאי; שייקספיר: אותלו, בתפקיד דסדמונה, 11 ביוני). במשך זמן קצר הייתה חברת סגל של "התיאטרון ההונגרי" (Magyar Színház).
בשנת 1910 ארגנה אירן פלד וביימה סדרת הצגות בשם "משחקי קאמרי", וכיכבה בהן בתפקידים הראשיים. זה היה למעשה תיאטרון ספרותי, ניסיוני, עם להקה קבועה פחות או יותר ששיחקה במקומות ובזמנים משתנים. לראשונה זה קרה ב־10 בפברואר 1910, אז הוצג המחזה "העלמה יוליה" של יוהאן אוגוסט סטרינדברג בתיאטרון אוראניה. הצגות נוספות עלו מנובמבר 1910 עד מרץ 1911 והתקיימו באולם האקדמיה למוזיקה. אירן פלד הציגה לראשונה על במות התיאטרון בהונגריה כמה מהמחזאים הסקנדינביים כגון: סטרינדברג ואיבסן, והעלתה לראשונה את הדרמה של אנטון צ'כוב השחף, אך בליהוק חלש של שחקנים.
עם זאת, ההופעות האלה לא משכו קהל גדול והסדרה הסתיימה. "אירן פלד דפקה על דלתות התיאטרון הלאומי של בודפשט ותיאטרון הקומדיה של בודפשט, אך עם הופעתה החיצונית הלא מושכת, עם שאיפות המשחק והספרות שלה וכישרונה הרב שחקנית מסוגה לא התאימה אז לעולמו של אף תיאטרון. זו הייתה הסיבה שבחרה בז'אנר הצגות בו החיצוניות של השחקנית והשחקנים בכלל לא שיחקו תפקיד חשוב, הצגות בהן תפקידי הבמה לא דרשו את קיום המוסכמות התיאטרוניות הרשמיות של אז."
לעיתים קרובות היא הופיעה מחוץ לבודפשט עם ערבי הקראת שירה. לימים ניהלה תיאטרון ילדים במשך תקופה ארוכה: משנת 1926 עד 1928 ואחר כך משנת 1930 ואילך באולם האקדמיה למוזיקה, ובשנים 1928 עד 1930 בתיאטראות פרטיים בבודפשט. אירן פלד כתבה ספר בשם "נבלי האהבה" (Szerelmi csirkefogók) (הופיע בבודפשט, 1929). בשנת 1944 נרצחה בבודפשט על ידי ההונגרים (אנשי צלב החץ או ז'נדרמים או אחרים) בשל יהדותה.
מלמד בקר
מַלְמַד או למד הוא כלי שבעזרתו מכוון רועה צאן או בקר את הכבשים, הפרות והעיזים. בנוסף משמש כלי לאילוף וללימוד הבקר לחרישה במסלול מסוים. באמצעות המלמד מכוונים את הבהמה כדי שתחזור למסלול או מזרזים אותה. בעבר הכלי היה בנוי כמקל אליו מחובר וו מתכת חד ומעוקל שנקרא "דרבן". בחקלאות התעשייתית נפוץ השימוש בשוקר חשמלי שהחליף את מלמד הבקר המסורתי, וכן בצינורות גומי או פלסטיק.
כיום
המקל הוא גם אמצעי בטיחותי, כי כאשר הרועה הולך מאחורי פרה ומנסה להאיץ בה ללא מקל, הוא עלול להתקרב אליה כדי לדרבנה בכפות ידיו וכך להמצא קרוב מדי ולהסתכן בקבלת בעיטה.
ברפתות החלב קיים גם "כלב חשמלי" שהוא מתקן נייח שמכוון את הפרות לתוך מכון החליבה על ידי שוקים חשמליים חלשים יותר.
בתרבות
מלמד הבקר מופיע בתנ"ך, עמו למשל הרג שמגר בן ענת 600 פלשתים.
האות העברית ל', ה-L הלטינית וה-Λ היוונית התפתחו כולן מהירוגליף שמקורו בציור למד בקר.
אלכסנדר איגניובסקי
אלכסנדר איגניובסקי (נולד ב-27 בינואר 1991) הוא כדורגלן סרבי המשחק כקשר הגנתי.
קריירת מועדונים
נולד בעיר פנצ'בו, סרביה, יוגוסלביה דאז, איגניובסקי החל לשחק כדורגל מקצועני בשנת 2008 בקבוצת OFK בלגרד מליגת העל הסרבית. בעונתו הראשונה בבוגרים, שיחק 23 משחקי ליגה וכבש 3 שערים. ב-8 ביולי 2009, הוא הושאל לקבוצת מינכן 1860 מהבונדסליגה השנייה בגרמניה. אחרי תקופת ההשאלה, הוא חתם בקבוצת ורדר ברמן. לקראת עונת 2014/2015 הצטרף איגניובסקי לאיינטרכט פרנקפורט. ב-16 ביוני 2016 חתם בפרייבורג.
בקיץ 2018 חתם איגניובסקי בפ.צ. מגדבורג, העולה החדשה לבונדסליגה השנייה. כעבור עונה עבר להולשטיין קיל, אף היא מליגת המשנה.
קריירה בינלאומית
משנת 2009, איגניובסקי שיחק עבור נבחרת סרביה עד גיל 21. עקב מוצאו המקדוני, במרץ 2010, מאמנה של הנבחרת המקדונית, מירסד יונוז, הכריז על רצונו לצרף את איגניובסקי לנבחרתו. ניסיון זה לא נשא פרי בסופו של דבר. במקום זאת, איגניובסקי ערך את הופעת הבכורה שלו עבור סרביה ב-28 בפברואר 2012, במשחק ידידות מול ארמניה שנערך בלרנקה, קפריסין.
סרגיי בלנצ'וק
סרגיי אולכסנדרוביץ' בלנצ'וק (באוקראינית: Сергі́й Олекса́ндрович Баланчу́к; 31 במרץ 1975 – 9 ביולי 2022) היה כדורגלן אוקראיני, ששיחק בעמדת מגן בוורסקלה פולטבה ובמכבי חיפה.
ביוגרפיה
בלנצ'וק למד בכיתה מיוחדת לכדורגלנים מחוננים בתיכון (בני המחזור שלו הם אולכסנדר שובקובסקי וולדיסלב ואשצ'וק – שחקנים מובילים בדינמו קייב ובנבחרת אוקראינה). בסיום התיכון הצטרף אל שורות דינמו קייב. הוא שיחק בקבוצת המילואים של דינמו במשך 4 שנים ולא הצליח לעבור להרכב הקבוע של הקבוצה. בשנת 1996 הושאל מדינמו למכבי חיפה. בלנצ'וק היה בן 21 כשהגיע עם רעייתו ובנו הקטן לארץ. בחיפה שיחק בלנצ'וק 3 עונות. זכה יחד עם הקבוצה בגביע המדינה לעונת 1997/1998 – הוא כבש את אחד משני שערי מכבי במשחק הגמר מול הפועל ירושלים. בתום עונת 1998/1999 – שב לאוקראינה.
לאחר חזרתו לאוקראינה עבר בלנצ'וק מדינמו קייב לקבוצת וורסקלה פולטבה ושיחק בשורותיה עד שנת 2003. בעונתו האחרונה בקבוצה הושאל למטאליסט חרקוב. בתום עונת 2002/2003 פרש ממשחק פעיל.
לאחר הפרישה מכדורגל השלים בלנצ'וק את לימודי המשפטים ועבד כעורך דין בקייב.
באפריל 2022 התגייס לצבא אוקראינה, כדי להילחם בפלישה הרוסית. ב-9 ביולי 2022 נפל בקרב בקרב ליד העיר באחמוט.
פרדריק לאו
פרדריק (פריץ) לֵאוּ (באנגלית: Frederick Loewe, בגרמנית: Friedrich (Fritz) Löwe (מבוטא "לֵוֵה"); 10 ביוני 1901 - 14 בפברואר 1988) היה מלחין אוסטרי-אמריקאי ממוצא יהודי. הוא יצר עם הלבריתן אלן ג'יי לרנר את מחזות הזמר "גברתי הנאווה" ו"קמלוט", שהוצגו בברודוויי במשך שנים והיו גם לסרטי קולנוע מצליחים.
חייו
לאו נולד בברלין להורים וינאיים, אדמונד ורוזה לווה. אביו היה כוכב אופרטה יהודי ידוע-שם, שהופיע ברחבי אירופה ובשתי האמריקות. הוא הופיע בתפקיד הרוזן דנילו בהפקה הברלינאית של האלמנה העליזה בשנת 1906.
פרדריק לאו גדל בברלין ולמד בבית הספר הפרוסי לקדטים מגיל חמש עד שלוש-עשרה. בגיל צעיר למד לנגן בפסנתר משמיעה ועזר לאביו לחזור על תפקידיו. בגיל שבע החל לחבר שירים. בהמשך למד בקונסרבטוריון למוזיקה בברלין (קונסרבטוריון שטרן), הווירטואוז קלאודיו אראו למד שנה אחת מעליו, ובין חבריו ללימודים היו פרוצ'ו בוזוני ואז'ן ד'אלבר. הוא זכה במדליית הולנדר מטעם בית ספרו והופיע כפסנתרן קונצרטים עוד בהיותו בגרמניה. בגיל 13 היה הפסנתרן הסולן הצעיר ביותר שהופיע אי פעם עם הפילהרמונית של ברלין. ג'פרי בלוק מציין, בערך "פרדריק לאו" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין, שלכל הפרטים האלה אין שום אישור או תיעוד פרט לדברי לאו עצמו, והם מוטלים בספק.