cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ראש השנה האזרחית
למרות היותו ציון קלנדרי אזרחי ולא-דתי, שקדם לנצרות ושאין לו בבסיסו כל קשר אליה, חלק מהעולם הנוצרי אימץ את ראש השנה האזרחית וכיום יש הקושרים אליו את הפולחן לציון סעודת השם והמילה של ישו, מועד שנחוג בקרב הכנסיות האנגליקנית והלותרנית. ברומא שלפני-הנצרות, היום היה מוקדש לאל המיתולוגי יאנוס שאחראי על השערים וההתחלות, שעל שמו גם נקרא החודש ינואר.
במרבית מדינות העולם ראש השנה האזרחית הוא יום חג. בישראל זהו יום מנוחה לתושבי המדינה הנוצרים, ויום בחירה (כהגדרתו בסעיף 6(ב) לחוק חופשה שנתית) לכל תושבי המדינה.
היסטוריה
1 בינואר הונהג לראשונה כתחילתה הרשמית של השנה עם הנהגת לוח השנה היוליאני ברפובליקה הרומית ב-45 לפנה"ס, ונותר ככזה עד לקריסת האימפריה. הכנסייה התנגדה לחגיגות בתקופה זו, לרוב הקלנדה של ינואר שנערך על ידי פגאנים והוקדש בעיקר לאל יאנוס, והוסיפה לנסות להכחיד את המנהג ששרד גם אל תוך ימי הביניים. אוגוסטינוס הקדוש אמר בדרשה בקרתגו ב-404: מועצת טולדו הרביעית ב-633 הכריזה על שלושת ימיה הראשונים של השנה כימי צום. במאמץ דיכוי נוסף הונהג חג נוצרי מקביל ב-1 בינואר: בתחילה היה זה "חג מרים, אם האלוהים", ובהדרגה אומץ "חג המילה של המושיע", שהרי זהו היום השמיני להולדת ישו. הוא עודנו נפוץ, אם כי הכנסייה הקתולית השיבה את חג מרים ב-1960.
כל הנוצרים המאמינים מחויבים להשתתף ביום זה במיסה. מאחר שאת מיסות החגים ניתן לקיים גם בערב שלפני החג, נהגו בקהילות נוצריות רבות לקיים את המיסה בערב 31 בדצמבר, כשבחלקן היא נמשכת עד לאחר חצות, וכוללת תפילות הודאה על השנה היוצאת ובקשות לשנה החדשה. תפילות בליל הסילבסטר נהוגות בכנסיות נוצריות מזרמי הנצרות הקתולית, הפרוטסטנטית, האנגליקנית, המתודיסטית, הבפטיסטית, הלותרנית ועוד.
במהלך המאה ה-16 הוכרז 1 בינואר ברוב מדינות אירופה המערבית כתחילתה הרשמית של השנה החדשה, וזאת עוד לפני המעבר ללוח השנה הגרגוריאני. רוסיה, שחגגה את תחילת השנה ב-1 בספטמבר, עברה לתאריך זה על פי הוראתו הישירה של פטר הגדול בשנת 1700, 218 שנה לפני אימוץ הלוח הגרגוריאני.
קישורים חיצוניים
אירועי סוף השנה האזרחית
נירון קלאודיוס דרוסוס
דֶקִימוּס או נֵירוֹן קְלַאוּדִיוּס דְרוּסוּס, לרוב דרוסוס בלבד או דרוסוס הראשון (38 - 9 לפנה"ס), היה בנם הצעיר של ליוויה, אשת אוגוסטוס קיסר, ובעלה הראשון, טיבריוס קלאודיוס נירון. דרוסוס נולד שלושה חודשים לאחר גירושיה של ליוויה ונישואיה לאוגוסטוס, עניין שהיה בסיס לשמועה כי דרוסוס הוא למעשה בנו של אוגוסטוס. ההיסטוריון הרומי, סווטוניוס, ציין כי דרוסוס נולד תחת השם דצימיוס אך במהרה שונה שמו לנירון. הוא היה בנו החורג של אוגוסטוס, אחיו של הקיסר טיבריוס, סבו של הקיסר קליגולה מצד אביו, אביו של הקיסר קלאודיוס וסבא רבא של הקיסר נירון מצד אמו.
נישואיו ושירותו
לימים נשא דרוסוס את אנטוניה הצעירה, בת מרקוס אנטוניוס ואוקטאביה, אחות אוגוסטוס. ילדיהם היו המצביא גרמניקוס, הקיסר העתידי קלאודיוס, וליווילה, שכנראה הורעבה למוות בידי אנטוניה בניסיון להציל את שם המשפחה אחר שהתגלתה מזימתה עם סאינוס לרצוח את הקיסר טיבריוס, אחי דרוסוס.
דרוסוס, בדומה לאחיו טיבריוס, היה למצביא ממולח ושירת בגרמניה לאורך נהר הדנובה. כמו כן הרחיב את השליטה הרומית מעבר לנהר הריין בשלוש פלישות. הוא היה למצביא הרומי הראשון ששט באוקיינוס הצפוני, בנה מספר תעלות, ולפי סווטוניוס עצר את כיבושיו רק כאשר נתקל באישה גרמנית שגובהה כגובה שני אנשים שפנתה אליו בלטינית ואסרה עליו להתקדם יותר.
דרוסוס היה חביבו של אוגוסטוס ונחשב אף כיורש פוטנציאלי לכס הקיסרות.
הקשר הביולוגי לאוגוסטוס
אוגוסטוס נודע בחוליו (למרות שחיי עד לגיל 77) שהתאים לסממני מחלת וילסון (פגם גנטי שמביא להצטברות נחושת בכבד ובמוח). בתו של אוגוסטוס ילדה חמישה ילדים, שניים מתוכם מתו בילדותם, אחד כנראה היה חולה רוח. אחת מנכדותיו הייתה אגריפינה, אותה נשא גרמניקוס, בן דרוסוס. בנם המפורסם ביותר היה קליגולה, "הקיסר המטורף". גם קליגולה לקה במחלת וילסון ובפסיכוזה. היות שהגנים הגורמים למחלה הם רצסיביים, יש צורך בשני הורים הנושאים את גן המחלה כדי שהוולד ילקה בה, עניין המוכיח את קשרו הביולוגי של דרוסוס לאוגוסטוס.
כמו כן, הקיסר קלאודיוס שהיה בן לדרוסוס ואנטוניה (בת אחות אוגוסטוס) לקה אף הוא בסממני המחלה, ואותם ליוו מחלות ילדות ונכויות רבות אחרות. נירון קיסר, בן אגריפינה הצעירה, אחות קליגולה, סבל אף הוא מפסיכוזה וסממני המחלה.
מיפוי גנטי זה מאשש את הסברה כי דרוסוס אכן היה בנו הביולוגי של אוגוסטוס.
משפחת דול
משפחת דול (באנגלית: The Doll Family או The Dolls) הייתה קבוצה של ארבעה אחים גמדים מגרמניה, שהיו אמני קרקס פופולריים בארצות הברית משנות ה-20 עד לפרישתם באמצע שנות ה-50, והופיעו במופעי קרקס ובמופעי שוליים. כמו כן הופיעו בסרטי קולנוע.
ארבעת האחים היו:
קבוצת אמני משפחת דול הם ארבעה אחים מתוך שבעה ילדים (השאר בעלי גובה נורמלי) שנולדו לאמה ולגוסטב שניידר בשטולפן (Stolpen), גרמניה. הארי וגרייס היו הראשונים מבין ארבעת האחים שהופיעו במופעי שוליים, תחת שם הבמה "הנס וגרטל". ב-1914 צפה בהופעתם אמריקאי בשם ברט וו. ארלס, שהביאם לארצות הברית כדי להשתתף במופע הוודוויל הנודד 101 Ranch Wild West Show. האחים התגוררו בפסדינה, קליפורניה, יחד עם משפחתו של ארלס. ב-1922 וב-1926 בהתאמה הביא ארלס גם את דייזי ואת טייני לארצות הברית, והן הצטרפו להארי ולגרייס במופע שלהם.
הארי היה הראשון שפצח בקריירה קולנועית, כאשר השתתף בסרט "The Unholy Three" (1925) של הבמאי טוד בראונינג ובכיכובו של לון צ'ייני, שבו גילם את דמות הגמד האכזר טווידלדי. לאחר מכן חזר על תפקיד זה בחידוש משנת 1930, הפעם בליווי פסקול; בסרט שיחק שוב צ'ייני, אך הפעם היה ג'ק קונוויי הבמאי. לאחר מכן החלו האחים להופיע בסרטים יחדיו, כמעט תמיד בתפקיד אמני קרקס; למשל, הם שיחקו בכמה מסרטי הקומדיה של הצמד לורל והארדי. הארי ודייזי לוהקו לתפקידים ראשיים בסרט "פריקס" של אולפני MGM משנת 1932, בבימויו של טוד בראונינג; גם טייני הופיעה בסרט, בתפקיד קטן. למעשה, היה הארי זה שסיפר לבראונינג על הסיפור הקצר "דורבנות" מאת טוד רובינס, שעליו התבסס הסרט. כל ארבעת האחים גילמו דמויות של מנצ'קינים (מין גמדים החיים בארץ עוץ) בסרט "הקוסם מארץ עוץ", והארי הופיע בקטע ראוי לציון כאחד מחברי "גילדת לוליפופ" שמברכים את דורותי בבואה לארץ עוץ. האחים דול כינו את עצמם "גמדי הקולנוע", בשל הסרטים הרבים שבהם הופיעו.
האחים דול היוו יחידה מלוכדת - הם חיו, אכלו ועבדו יחדיו כל העת, לבד מנישואיה הקצרים של דייזי ב-1942 ללואיס א. רניין, אדם בגובה נורמלי, שהסתיימו בגירושים כעבור פחות משנה. אפשרויות הליהוק של בני המשפחה כשחקני קולנוע היו תמיד מוגבלות, ולבסוף הם הפסיקו להופיע בסרטים, אם כי דייזי הופיעה לאחר מכן בתפקיד קטן בסרט "ההצגה הגדולה בתבל" (1952). לאחר קריירת הקולנוע שלהם חזרו להופיע במופעי שוליים נודדים. לאחר שנמכר קרקס רינגלינג ב-1956, האחים דול החלו להשתתף בהופעות קרקס כריסטיאני. שנתיים לאחר מכן הם פרשו מעסקי הבידור.
שנותיהם הרבות בעסקי הקרקס סיפקו להם פרנסה נאותה, והם רכשו בית בסרסוטה, פלורידה, שבו גרו ארבעתם. הבית היה לעיתים קרובות מושא כתבות במגזינים, והוא רוהט ברהיטים מותאמים אישית בגודל מוקטן. בחצר הבית הוקם "בית בובות" ("Doll's House"), שהיה אתר הפתוח לציבור. כל בני המשפחה התגוררו בבית עד למותם. טייני, האחרונה מבין האחים ששרדה, התגוררה בבית במשך שנים רבות, עד שמתה בעקבות מחלה מתמשכת.
אבי שורץ
אבי שורץ (נולד ב-1938) הוא צייר ישראלי.
ילדותו ונעוריו
שורץ נולד בבוקרשט, רומניה, למשפחת יהלומנים. את ערכי האמנות ספג בבית שקירותיו קושטו בציורים מתוך האוסף העשיר של אביו. הציורים הריאליסטיים עם הדיוקנאות והנופים נחשבו לקלאסיים ואבי שאף לחקותם. ההזדמנות לעשות זאת הייתה בעת מלחמת העולם השנייה, כשבוקרשט הופצצה, והוא נאלץ להישאר בבית עם בני משפחתו במשך תקופה ארוכה. באותם ימים העתיק את הציורים שניצבו לנגד עיניו.
במכון אבני ולאחריו
באותה עת התפיסות האומנותיות שרווחו באבני נטו לאמנות המופשטת ולחיפוש אחר שפה חדשה, מודרניסטית בינלאומית, שנוגדת את "אמנות בצלאל הישן", "ציורי התיירים" ואת הציור הריאליסטי שבא לחקות את הנראה. אבי נחשף במכון אבני לאקספריסיוניזם המופשט, ולגישה שדוגלת בציור כאמצעי אינטואיטיבי לביטוי רגשות, כמשקף פנטזיה, תת מודע וכו'. על-פי התייחסות זו הגיע הציור הריאליסטי למיצוי, ולפיכך הגיע סופו. תהליך הלימוד במכון נעשה תוך הדרכה בסיסית וראשונית בשעת השיעור, ובעבודה רבה בבית. מעין לימוד תוך ניסוי וטעיה, וביקורת עבודות בכיתה. שורץ לא התחבר להתרחשויות הללו. שפת הציור של סטימצקי או שטרייכמן וינקו, שהשתייכו לקבוצת "אופקים חדשים" לא תאמה לו, והוא חיפש את "הדבר האמיתי" מבחינתו, את הציור הפיגורטיבי. הדיסקומוניקציה בינו לבין מוריו הובילה ל"תקופת יובש" שבה הפסיק לצייר.
כשפרצה מלחמת סיני, עזב את מכון אבני ואת בית הספר התיכון והתגייס לצה"ל. מאוחר יותר נישא לנורית, סיים את בחינות הבגרות ולמד במשך זמן קצר לימודי היסטוריה באוניברסיטת תל אביב. לפרנסתו עסק בליטוש יהלומים ומאוחר יותר ריכז מגמת יהלומים, אבני חן וצורפות בתיכון אורט ברמת גן. בגיל 30 חזר לצייר בהשראת הצייר צבי שור, שאמר לו ש"העולם אינו מופשט, ואף ציור אינו חייב להיות מופשט – צייר את העולם כפי שרואות עיניך." צבי שור נחשף לאומנות המודרניסטית ולאקספרסיוניזם הצרפתי, ואף שהה זמן מה בפריז. למרות זאת, ציוריו נותרו תיאוריים - ריאליסטיים, עשויים במשיכות מכחול אימפרסיוניסטיות, נשענים על ציורי אדגר דגה, פול סזאן ועוד. שור השפיע מאוד על אבי שורץ, שלא פעם כונה "ממשיכו הישיר של צבי שור".
בחזרה לעולם הציור
שורץ למד ציור גם אצל פרופסור שוורצמן, אך הושפע במיוחד משני ציירים שהפכו ל"מאסטרים" שלו - שמשון הולצמן ואריה לובין. הולצמן זוהה עם "ציירי האסכולה של פריז", התפרסם כאקווארליסט מעולה, ואריה לובין הושפע מסזאן, וצייר את בתי-הכנסת שטופי האור של צפת, מוכרי השוק בטבריה, דמויות ערביות בבתי הקפה וכו'.
הידידות שהתפתחה בין שורץ, הולצמן ולובין הובילה לפגישות קבועות, בהן נסעו שלושתם לשווקים של רמלה ולוד, אך בעיקר פעלו וציירו יחד בבתי הקפה ובנמל של יפו כשלעיתים הצטרף אליהם גם נחום גוטמן.
בשנת 1979 הזמין הולצמן את שורץ לבוא לפריז ולהצטרף לסדנאות שהתקיימו בבית הספר המפורסם לאומנות ה"גרנד-שומייר" וכך היה.
מאפייני עבודותיו
בהיבט הקולוריסטי, צבי שור, שהתרבות האירופאית הייתה טבועה בהוויתו, הקפיד עם תלמידו אבי שורץ על ציור בצבעי סיינה שרופה, כחול פרוסי וצהוב אוכר, בעוד שהולצמן ולובין פתחו בפניו אופציות של צבעוניות שבאה להדגיש את אור השמש הישראלית והקונטרסטים החזקים. שורץ הטמיע לתוכו את השפעתם של מוריו, וכמו שור, הולצמן ולובין ספג את השראתו מהמראות שראה ומחוויות שחווה מחוץ לסטודיו. יצירתו אינה מתנתקת מן האובייקט הנראה (נופים, דמויות וכו') והיא מחלחלת אל תוך הרקמה העירונית, אל שכונות יפו, אל בתי הקפה שלה, הים הנמל וכו'.
עבודותיו של שורץ עוסקות בייצוג פיגורטיבי של המרחב, ובייצוג של דמויות תוך ציור מיידי שקולט התרשמויות בזמן התרחשותן, וההתרחשויות שמעסיקות אותו חוזרות ונוגעות דווקא בדמויות משולי החברה. אנשים קשי-יום בעת מנוחה ובעת עמל. בנקודה זו יש להדגיש, כי למרות ההקשרים החברתיים שבהם ניתן להבחין ביצירותיו של שורץ, אין הן נושאות עימן עמדה פוליטית, חתרנית סוציאלית וכו'. הדמויות אינן מצוירות כדי לקרוא תיגר על עוולות שנעשו להן על ידי מנגנונים מדיניים-חברתיים או על עצם היותן "מסכנות ואומללות". שורץ מתבונן בנושא ציוריו, ומתרגם אל מצעי הציור מקטעי מציאות שהוא רואה מתוך נקודת ראות אישית ביותר. הוא "ממפה" את הדמויות מנקודת מבטו הצופה ממרחק מה, כשהוא אינו חלק אינטגרלי מהן.
תיאטרון האכזריות
תיאטרון האכזריות הוא סוג התיאטרון שהקים אנטונן ארטו. בספרו "התיאטרון וכפילו" הוא פורס את תורתו.
תיאטרון האכזריות מנסה לחזור למקור הפולחני של התיאטרון, שבו הטקס, המחוות, השירה, ולא הספרות הם העיקר. התיאטרון צריך להכות בצופה כמו מגפת הדבר, הוא צריך להיות מטורף ומידבק. רעיונותיו של ארטו לגבי שינוי וחידוש אומנות התיאטרון נוגעים בכל מרכיבי ההצגה, כולל חלל ההצגה, התאורה, והיחסים בין שחקנים לצופים. יש המשייכים את סוגה זו לתיאטרון האבסורד ואומרים שהצגתו כעוד סוגה היא רק רצון של ארטו לשיווק הצגותיו.
הדגש על היצרים והרגשות עומד בניגוד מוחלט לניסיון של ברטולט ברכט לחדש את התיאטרון, באותה תקופה, בסגנון התיאטרון האפי.
בישראל ניתן לכנות את יצירתו של דודי מעיין, בייחוד את "ארבייט מאכט פריי פון ארץ טויטלנד אירופה", ואת זו של חוני המעגל כשייכות לזרם זה.
פורד סטארלינר
פורד סטארלינר (באנגלית: Ford Starliner) היא מכונית סלון, בתצורת הרדטופ, בסגנון קופה, 2 דלתות, אשר יוצרה על ידי קונצרן הרכב פורד בארצות הברית בין השנים 1960–1961.
בשנת 1960 יוצרו 68,641 יחידות, ובשנת 1961 יוצרו 29,669 יחידות.
פרשת מותו של דונטה רייט
פרשת מותו של דונטה רייט היא אירוע שהתרחש ב-11 באפריל 2021 במינסוטה, ארצות הברית, כאשר קימברלי פוטר, שוטרת במשטרת ברוקלין סנטר, פרבר עירוני של מטרופולין מיניאפוליס-סנט פול, ירתה בדונטה רייט, אזרח אפרו-אמריקאי בן 20, לאחר שנעצר בחשד לעבירת תנועה.
בהודעה שפרסמה משטרת ברוקלין סנטר נמסר כי השוטרים ביקשו מרייט לעצור בצד, ואז גילו כי תלוי ועומד נגדו צו מעצר. כשהם ניסו לעצור אותו, הוא חזר לרכב, ואז פוטר ירתה בו. הוא המשיך לנסוע כמה מאות מטרים ואז התנגש במכונית אחרת ומת במקום. על פי גרסת המשטרה, השוטרת ירתה בטעות. לטענתה, היא התכוונה להשתמש בטייזר ולא בנשק חם. הירי עורר הפגנות ומהומות בעיר ברוקלין סנטר, ובתגובה הוטל עוצר ברחבי העיר. אירועי מחאה התרחשו גם במיניאפוליס, סיינט פול ובערים נוספות ברחבי ארצות הברית.
פוטר הורשעה בהריגה מדרגה ראשונה והריגה מדרגה שנייה ב-23 בדצמבר 2021. ב-18 בפברואר 2022, היא נידונה לשישה עשר חודשי מאסר. ב-21 ביוני 2022 הגיעה משפחתו של רייט לפשרה עם ברוקלין סנטר בתביעת מוות ברשלנות שהגישה תמורת 3.25 מיליון דולר. האירועים הובילו למספר שינויים במדיניות השימוש בטייזר, בברוקלין סנטר ובמקומות אחרים בארצות הברית.
רקע
התקרית התרחשה בעיר, ב-11 באפריל 2021, בזמן שבעיר מיניאפוליס הסמוכה התקיים משפטו של דרק שובין, השוטר שהורשע ברצח ג'ורג' פלויד.
משנת 2012 היו שישה אירועים בהם נהרגו אזרחים על ידי משטרת ברוקלין סנטר, רובם אפרו-אמריקאים. במדינת מינסוטה נהרגו לפחות 207 בני אדם על ידי רשויות החוק משנת 2000.
האירוע
בצילומי מצלמת הגוף שפרסמה המשטרה נראו שלושה שוטרים שהתקרבו לרכב, ורייט יצא מהרכב כאשר ידיו מאחורי הגב. השוטרים ניסו לשים עליו אזיקים, הוא התנגד וחזר לרכב. השוטרת פוטר אמרה לו "אני אשתמש נגדך בטייזר", ואז צעקה: "טייזר! טייזר! טייזר!" וירתה בו באקדח. מיד לאחר הירי אמרה: "אוי שיט, יריתי בו!" והמשיכה לאחוז בנשק לפחות במשך שבע שניות.
רייט, שנפגע מהירי, המשיך לנסוע ברכבו והתנגש ברכב אחר. צוות רפואי הכריז על מותו במקום. ברכב נסעה גם חברתו של רייט, שנפצעה קל.
שיחת הטלפון
אמו של רייט שוחחה עם עיתונאים ואמרה שבנה התקשר אליה במהלך המעצר, וחשב שעומדים לעצור אותו מפני שהוא תלה מטהר אוויר על מראת הרכב, דבר אסור על פי חוקי התנועה של מינסוטה. היא אמרה ששמעה ויכוח בינו לבין אנשי המשטרה. אחד השוטרים צעק: "דונטה, אל תברח!" ואז השיחה התנתקה.
החקירה
הבוחן הרפואי במחוז הנפין קבע כי רייט מת כתוצאה מפצע ירייה בחזה.
משטרת ברוקלין סנטר מסרה בהודעה לעיתונות כי השוטרת התכוונה להשתמש בטייזר נגד רייט, אך שלפה בטעות אקדח.
אוסוואלד מוסלי
סר אוסוואלד מוסלי (באנגלית: Oswald Mosley; 16 בנובמבר 1896 - 3 בדצמבר 1980) היה פוליטיקאי בריטי הידוע כמייסד "איגוד הפשיסטים הבריטי"; היה השישי בנושאי תואר ברונט שעבר במשפחתו משנת 1781.
פרשת מותו של דונטה רייט
החקירה
האירוע התרחש במחוז הנפין, והוא נחקר על ידי מחלקת חקירות שוטרים של, על פי הסכם בין מחוזות המדינה בנוגע לחקירת שוטרים באופן שימנע ניגוד עניינים.
אוסוואלד מוסלי
רקע משפחתי, ילדות ונעורים
משפחתו של מוסלי הייתה ממוצא אנגלי-אירי. הענף המסוים אליו השתייך מוסלי היה בעל אחוזות בסטפורדשייר. בילדותו נפרדו הוריו, והוא גדל לסירוגין אצל אמו ואצל סבו מצד אביו, סר אוסוולד מוסלי, הברונט הרביעי.
פרשת מותו של דונטה רייט
המחאה בעקבות האירוע
בברוקלין סנטר החלו באותו יום מחאות של תושבים בעקבות הירי. הפגנה נוספת נערכה בסיינט פול על ידי משפחות של קורבנות אלימות משטרתית. חלק מאירועי המחאה היו אלימים ונרשמו בהם מהומות, ביזה של בתי עסק, יידוי אבנים לעבר שוטרים והשחתת רכבי משטרה.
אוסוואלד מוסלי
רקע משפחתי, ילדות ונעורים
הוא למד בווינצ'סטר קולג' ובמכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הבריטי וקיבל דרגת קצונה. הוא לחם בחזית המערבית, ולאחר מכן שירת כתצפיתן מוטס. נפצע בהתרסקות מטוס וסבל מצליעה מאז. לאחר החלמתו שב ללוחמת החפירות, בטרם היה כשיר לכך. לאחר שסבל מהתעלפויות כתוצאה מכאביו הועבר לתפקיד עורפי, בו שימש עד לסוף המלחמה.
פרשת מותו של דונטה רייט
המחאה בעקבות האירוע
ראש עיריית ברוקלין סנטר, מייק אליוט, הטיל ב-11 באפריל עוצר ברחבי העיר, והזעיק לעיר את המשמר הלאומי. הלימודים בבתי הספר הופסקו ובמקומם נערכה למידה מרחוק.
אוסוואלד מוסלי
בחירתו לפרלמנט
לקראת סוף המלחמה החליט מוסלי להיכנס לפוליטיקה מטעם המפלגה השמרנית, על אף שהיה רק בן 21, ודעותיו טרם נתגבשו. הרקע המשפחתי שלו סייע לו בכך, ובשנת 1918 נבחר לחבר הפרלמנט הבריטי מטעם מחוז הארו, וזאת ללא מאבק של ממש. בעת היבחרו היה לחבר הפרלמנט הצעיר ביותר שכיהן בתפקיד בפועל. איש מפלגת שין פיין שנבחר באותן הבחירות היה צעיר ממנו, אך על פי האידאולוגיה של המפלגה הבדלנית האירית נמנע ממנו מלשרת בתפקידו בפועל. עד מהרה התבלט מוסלי כנואם מוכשר, וכשחקן פוליטי נמרץ ורב יכולת, אם כי נגוע בביטחון עצמי מוגזם. כהוכחה לכך נהג לשאת את נאומיו בעל פה, מבלי לקראם מן הכתב.
פרשת מותו של דונטה רייט
המחאה בעקבות האירוע
בעקבות האירוע נערכו הפגנות מחאה לא-אלימות בערים נוספות בארצות הברית.
אוסוואלד מוסלי
בחירתו לפרלמנט
בשנת 1920 נישא לליידי סינתיה קרזון, בתם של ג'ורג' נתניאל קרזון, שר החוץ הבריטי, ואשתו הראשונה מרי קרזון, שהייתה אמריקנית יורשת הון. אף כי קרזון חשד כי מוסלי חושק במעמדה ובהונה של בתו, הסכים לבסוף לנישואין, שהיו לאירוע החברתי של השנה וזכו לנוכחות של אצילים רבים ונציגים מבתי מלוכה באירופה.
פרשת מותו של דונטה רייט
תגובת הממשל ואנשי ציבור
ראש עיריית ברוקלין סנטר, מייק אליוט, אמר: "הירי המשטרתי שהיה היום בברוקלין סנטר הוא טרגי. אנו מבקשים מהמפגינים להמשיך להיות לא-אלימים, כדי שלא ניאלץ לפעול נגדם בכוח." אנשי ממשל נוספים במדינת מינסוטה פרסמו הודעות דומות.
אוסוואלד מוסלי
חציית הקווים
לאחר מספר שנות שירות בפרלמנט החל מוסלי להתייאש ממדיניותם של השמרנים. הוויכוח אודות עצמאותה של אירלנד והשימוש במשטרת בלאק אנד טאנס אשר נהגה בברוטליות באירים הביא לקרע עם המפלגה. לבסוף פרש מוסלי מן המפלגה ועבר לאופוזיציה כחבר פרלמנט עצמאי. מכיוון שהיה בעל מעמד במחוז הבחירה שלו, הצליח לשמור על כיסאו כנגד מועמד השמרנים בבחירות בשנת 1922 ובשנת 1923. בשנת 1924 החל לגלות נטיות לכיוון מפלגת הלייבור אשר הרכיבה את הממשלה, ובחודש מרץ הצטרף לממשלה, ול"מפלגת הלייבור העצמאית", מפלגה סוציאליסטית קטנה שנמצאה משמאל למפלגת הלייבור, ובכך זיהה עצמו עם השמאל הפוליטי.
פרשת מותו של דונטה רייט
תגובת הממשל ואנשי ציבור
נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן אמר על האירוע ועל המהומות: "אפשר להבין מחאה לא-אלימה. אנחנו יודעים שהכעס, הכאב והטראומה שקיימים בקהילת השחורים הם אמיתיים ורציניים, אבל זה לא מצדיק אלימות. עלינו להקשיב לאמו של דונטה, שקוראת לשלום ולרגיעה."
אוסוואלד מוסלי
חציית הקווים
כאשר נפלה הממשלה באוקטובר, היה על מוסלי לבחור מחוז בחירה חדש, מכיוון שלא יכול היה להיבחר במחוזו, הארו, אשר נטה לימין הפוליטי. הוא החליט להתחרות בנוויל צ'מברלין במחוזו של זה, בירמינגהם ליידיווד. מסע בחירות נמרץ הוביל לתוצאה צמודה, אך צ'מברלין זכה על חודם של 77 קולות. תקופתו מחוץ לפרלמנט נוצלה על מנת לנסח את מצעה הכלכלי של מפלגת הלייבור העצמאית, אשר נודע כ"הצעת בירמינגהם". מצע זה המשיך להיות הבסיס לכלכלה על פי מוסלי עד לסוף הקריירה הפוליטית שלו. בשנת 1926 התפנה מושב עבור מפלגת הלייבור במחוז סמת'וויק ומוסלי שב לפרלמנט.
פרשת מותו של דונטה רייט
תגובת הממשל ואנשי ציבור
ארגון NAACP פרסם הצהרה בה נאמר: "בין אם מדובר בחוסר זהירות או רשלנות, או בלינץ' בוטה שנעשה בימינו, התוצאה היא זהה: גבר שחור מת מידי המשטרה."
כל אירועי הספורט שתוכננו להיערך במינסוטה נדחו.
המשפט
התביעה נגד קימברלי פוטר הוגשה לבית המשפט המחוזי במחוז הנפין ב-14 באפריל 2021. המשפט החל ב-30 בנובמבר 2021 במיניאפוליס. בחירת שנים עשר המושבעים למשפט ושני המושבעים החלופיים התקיימה בין ה-30 בנובמבר ל-3 בדצמבר. תשעה מתוך שנים עשר המושבעים שישבו היו לבנים, בדומה לדמוגרפיה של מחוז הנפין, אחד היה שחור ושניים היו אסייתים. חבר המושבעים נחלק באופן שווה בין גברים לנשים. טענות הפתיחה נשמעו ב-8 בדצמבר 2021. במהלך כל המשפט טענה התביעה שפוטר הזניחה את ההכשרה על השימוש בטייזר ונהגה בפזיזות כשירתה באקדח שלה והרגה את רייט. ההגנה טענה כי רייט התנגד למעצר, דבר שתרם לירי בטעות. עדים מומחים מטעם ההגנה העידו כי לפוטר הייתה הסמכות החוקית לירות באקדח או בטייזר. פוטר העידה להגנתה, ואמרה שהתבלבלה בין האקדח שלה לטייזר והודתה כי ירתה אנושות ברייט. היא גם אמרה שהיא לא ראתה את רייט עם אקדח ושהוא לא היה אלים או איים עליה מילולית במהלך המעצר.
אוסוואלד מוסלי
פשיזם
לאחר כישלונו בשנת 1931 החל מוסלי במסע שנועד לבדוק את ה"תנועות החדשות" ובמיוחד את משטרו של מוסוליני. ממסע זה שב כשהוא משוכנע בנכונות דרכו של מוסוליני עבור בריטניה. הוא היה נחוש לאחד תנועות פשיסטיות קיימות, והקים את "האיחוד של הפשיסטים הבריטים" בשנת 1932. מפלגה זו הייתה אנטי קומוניסטית, וטענה כי בשורותיה 50,000 חברים. העיתון "דיילי מייל" הביע תמיכה במפלגה עם קומה. עם הנוהים אחרי המפלגה היו הסופר הנרי ויליאמסון והתאורטיקן הצבאי ג'ון פרדריק צ'ארלס פולר.
פרשת מותו של דונטה רייט
המשפט
ב-23 בדצמבר, לאחר דיון של 27 שעות על פני ארבעה ימים, מצא חבר המושבעים מצא את פוטר אשמה בהריגה בדרגה ראשונה והריגה מדרגה שנייה. גזר הדין ניתן ב-18 בפברואר 2022. על פוטר נגזרו שתי שנות מאסר, מהן 16 חודשים בפועל ושמונה חודשים תחת פיקוח. בסוף 2022, מועצת החנינות של מינסוטה סירבה לשקול את בקשתה של פוטר להקל בעונשה. ב-24 באפריל 2023, פוטר שוחררה מהכלא, לאחר שריצתה 16 חודשי מאסר מתוך שנתיים. היא שוחררה לפני עלות השחר בשעה 4:00 לפנות בוקר כדי להימנע מהפגנות אפשריות ולאחר שנעשו איומים שהופנו כלפי פוטר ומשפחתה. פוטר תישאר תחת פיקוח למשך השליש הנותר מעונשה עד שיפוג תוקפו בדצמבר.
אוסוואלד מוסלי
פשיזם
על מנת למנוע הפרעות לאסיפות המפלגה הקים מוסלי ארגון צבאי למחצה לבוש שחורים שכונה "החולצות השחורות". אנשים אלו היו מעורבים בעימותים אלימים, במיוחד עם יהודים וקומוניסטים בלונדון. קטטות אלו הביאו עד מהרה לאובדן התמיכה במפלגה. המפלגה לא הצליחה להעמיד מועמדים ראויים מטעמה בבחירות בשנת 1935, אך מצעדי חברי המפלגה הביאו לדאגה מצד הממשלה, אשר חוקקה את "פקודת הסדר הציבורי - 1936" אשר אסרה על לבישת מדים פוליטיים.
רעייתו של מוסלי מתה בשנת 1933, ומוסלי נישא לדיאנה מיטפורד, פילגשו זה שנים רבות ואחת מ"האחיות מיטפורד", שהיו מקורבות לאדולף היטלר. הם נישאו בחשאי בשנת 1936 בביתו של המנהיג הנאצי יוזף גבלס, והיטלר עצמו נמנה עם האורחים בחתונה. מוסלי, אשר בזבז את הונה של אשתו על מימון מפלגתו, ניסה לקבל מימון עבור פעולותיו מן הנאצים, ודיאנה מיטפורד תיווכה בכך. בנו של מוזלי - ניקולאס מוזלי, נודע כסופר מחונן, מחברם של רומנים שאף הוסרטו כ-"התאונה", "מושא התשוקה" וביוגרפיה של אביו.
בבחירות למועצת העיר לונדון בשנת 1937 הצליחה המפלגה במספר רבעים, וקיבלה כרבע מן הקולות. עם זאת, כמה מן הנבחרים פרשו מן המפלגה ביחד עם ויליאם ג'ויס. כאשר החל המצב באירופה להידרדר לקראת מלחמת העולם השנייה, החל מוסלי במסע תעמולה לפיו על "בריטניה לעסוק בענייניה". לאחר פרוץ המלחמה החל במסע תעמולה להגיע להסכמה עם היטלר. בתחילה התקבל המסע כלגיטימי, אך לאחר הפלישה הנאצית לנורווגיה הפך היחס לעוין.
מאסר
ב-23 במאי 1940 נאסר מוסלי ביחד עם פעילי מפלגתו ב"מעצר הגנתי" ומפלגתו פורקה. גם דיאנה מוסלי נעצרה, לאחר לידת בנם מקס, והשלושה שהו יחדיו במערכת חדרים בכלא הולווי. הזוג שוחרר בשנת 1943 ושהה עד סוף המלחמה במעצר בית.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה שב מוסלי לפוליטיקה. הוא הקים את "תנועת האיחוד", אשר קראה למדינה אירופית אחת. פגישותיה של המפלגה סבלו מהפרעות רבות ומהתנכלויות. בשנת 1951 החליט מוסלי לעזוב את בריטניה. בתחילה גר באירלנד, ולאחר מכן בפריז.
תרבות
דמותו הופיעה בסדרת הטלוויזיה כנופיית ברמינגהם בעונה החמישית על ידי השחקן סם קלאפלין. בסדרה הוא מוצג כיריבו של טומי שלבי, אשר רוחש לו הערכה כיריב ראוי.
יחסי נורווגיה–סן מרינו
הסכמים דיפלומטיים
בין שתי המדינות נחתמו 3 הסכמים דיפלומטיים:
יובל בן-עמי
יובל בן-עמי (נולד ב-18 במאי 1976) הוא סופר, עיתונאי ומוזיקאי ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בירושלים, בנם של איש הטלוויזיה ודובר צה"ל לשעבר, עודד בן-עמי ושל הפסלת אורנה בן-עמי. למד בתיכון אלון רמת השרון. בגיל 19 פרסם לראשונה שירה. בצעירותו שוטט שנים אחדות באירופה והתפרנס כזמר וגיטריסט. את השירים שחיבר באותה תקופה ביצע בשנים 1999–2000 במופע "בא ממקום מוזר". בשנת 2009 שב להופיע.
בן-עמי מגיש את התוכנית "ציפורי לילה עפות רחוק" בגלי צה"ל, בשיתוף עם המוזיקאית שירה כרמל.
בראשית דרכו התרכזה יצירתו של בן עמי הן כסופר, הן כעיתונאי והן כתמלילן במסע ובקשר שבין תרבות וגאוגרפיה. ששת ספריו שראו אור עוסקים באופן זה או אחר במקום ובחוויית המסע. עם השנים מתבלטים בה נושאים מגוונים, בהם שונות מגדרית (בספרו "הקומדיה התל אביבית"), ביקורת תרבות ומחאה פוליטית.
בשנת 2012 תרגם לעברית את שיר המחאה האירי כנגד נשיא ארצות הברית לשעבר, רונלד רייגן, "Hey Ronnie Reagan". בגרסתו העברית תורגם השיר על ידי בן-עמי ורותי פליסקין כ"שק לי, איווט", והופנה כביקורת כנגד שר החוץ, אביגדור ליברמן. הביצוע זכה לתהודה, ובעקבותיה הפיק באותה שנה בן-עמי אלבום רשת בשם "שק לי, איווט" שהכיל שירי מחאה מקוריים ומתורגמים.
בן-עמי הוא אחד היוצרים הפעילים בגרילה תרבות.
ספריו
כמשתתף באנתולוגיה:
רוזנות אנו
רוזנות אנו (בצרפתית: Hainaut (אֵנוֹ), בהולנדית Henegouwen, בגרמנית Hennegau) היא רוזנות עתיקה שהתקיימה בגבולותיה של ממלכת צרפת עם האימפריה הרומית הקדושה, וכללה את העיר מונס (כיום בדרום בלגיה) ואת הערים ואלנסיין וקמברה (כיום בצפון צרפת).
היסטוריה
הרומאים כבשו את האזור מידי הנרווים, שהיו אחד השבטים הבלגים שהתיישבו ממזרח לנהר סכלדה. ב- 843, בהתאם לחוזה ורדן, נכלל האזור בלותרינגיה, שהייתה בין ממלכת פרנקיה המערבית לבין ממלכת פרנקיה המזרחית. ב-870, על פי הסכם מרסן, עבר האזור לשליטתו של שארל הקירח מלך פרנקיה המערבית, שהכריז עליו כנחלתו העוברת בירושה.
רוזנות אנו הוקמה כדי להתגונן טוב יותר בפני הנורמנים שפלשו לאזור בסוף המאה התשיעית. רנייה, הרוזן הראשון של אנו, לחם בהם. רנייה השני הקים את טירתו במונס על חורבות מבצר ומנזר שנבנו במקום על ידי סנט וודרו במאה השביעית. רנייה השלישי לחם נגד קונראד האדום שנתמך על ידי קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הוא הפסיד במערכה ונשלח לגלות בבוהמיה (958). בנו, רנייה הרביעי המשיך במאבקו של אביו, קרא לעזרתו את איג קאפה, מלך צרפת, ונישא לבתו על מנת להתגונן בפני האימפריה הרומית הקדושה, שלבסוף הכירה בריבונותם של דוכסי אינו.
ב-1051 עברה רוזנות אנו לחסותו של רוזן פלנדריה. ב-1280 הפכה לחלק של נחלות רוזן הולנד, וב-1345 הפכה לנחלת בית בוואריה. ב-1432 עברה לשלטונו של פיליפ השלישי דוכס בורגונדיה, וב-1477, אחרי נישואיה של מארי מבורגונדיה למקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, עברה רוזנות אנו לידי בית הבסבורג. מכאן ואילך ההיסטוריה של הרוזנות חופפת את זו של ארצות השפלה, שחלקן הדרומי נכלל בבלגיה העצמאית החל ב-1830. כיום קיימת הפרובינציה של אנו במחוז ולוניה שבבלגיה.
בית קאסר
בית קאסר או בית אופק הוא בית באר ברחוב מרדכי בנטוב בשכונת נווה עופר בתל אביב-יפו, אשר שימש עד 2009 את מרחב המרכז של מערך מג"ן בחיל החינוך והנוער.
הבית נבנה במאה ה-19 בידי סלים קאסר, סוחר ערבי-נוצרי עשיר שמוצא משפחתו במלטה, וששימש גם כקונסול של לא פחות מ-12 מדינות שונות. לקאסר היו אדמות רבות באזור הירקון, ובין היתר הייתה בבעלותו חווה בסמוך לכפר אל-מיר שבמקורות הירקון, שאותה מכר בנו, אנטואן, לראשוני פתח תקווה. ביתו של קאסר היה ביפו, ואת הבית באבו כביר, דרומית לדרך יפו-ירושלים הקים כארמון קיץ המשמש לאירוח ונופש. הבית נחשב לאחד הבתים המפוארים באזור יפו, והוא גם המפואר ביותר מבין בתי הבאר ששרדו.
הבאר שבחצר הבית פעלה בתחילה באמצעות אנטיליה, אך מאוחר יותר הופעלה באמצעות מנוע דיזל (משאבת המים המקורית עומדת במקומה עד היום). המים זרמו לבריכת אגירה, ומאוחר יותר, באמצעות תעלות, השקו את הפרדסים ואת הגן הפורח שסביב הבית. הקומה הראשונה, ששימשה לאחסון ושיכון פועלים וחיות משק, הייתה פשוטה יחסית, והיא קורתה בקמרונות צולבים. בקומה זו השתמרה השוקת המקורית ששימשה להשקיית הסוסים והגמלים.
הקומה השנייה מפוארת בהרבה מהתחתונה. היא נבנתה כליוואן (חלל מרכזי המשמש לאירוח, שסביבו חדרי המגורים), אליה מוביל גרם מדרגות רחב. המרצפות בקומה השנייה מעוטרות, וגם הקירות והתקרות עוטרו באיורים. בנוסף, תקרות העץ מעוטרות בפיתוחי עץ מורכבים. את החלל המרכזי שובר דִירֶכְּלִיכּ, האופייני דווקא לבנייה הטורקית - שני עמודי שיש המופרדים ביניהם ובין הקירות באמצעות קשתות. ממרכז החלל המרכזי של הליוואן השתלשלה נברשת אשר אבדה עם השנים, אם כי פיתוחי העץ שמהם הייתה תלויה השתמרו בחלקם. גם חלונות הבית מסוגננים, וכללו פיתוחי אבן ועץ מרהיבים. בחלק העליון של הקירות החיצוניים נבנו פתחי אוורור עגולים. מעליהם הותקן מרזב מקושט, אשר שרד אם כי האיור נמחק עם השנים.
המבנה נבנה בראשיתו כמלבן סימטרי, אולם עם הבאת הצנרת המודרנית לארץ ישראל בידי המתיישבים האירופאים הראשונים (הטמפלרים), נוספה למבנה תוספת בנויה משמאל לחזית, המכילה שירותים ומקלחת ואשר שוברת את הסימטריה של המבנה ומעניקה לו את צורתו הייחודית.
לאחר מלחמת העצמאות תפס צה"ל את המבנה, והוא שימש מאז ועד שנת 2009 את חיל החינוך. לאורך השנים ישבו במבנה יחידות שונות, ומאז אמצע שנות השמונים ישבה במבנה מפקדת מרחב מרכז של מערך מג"ן (בעבר - אגף הנוער והנח"ל). הצבא ביצע במבנה שינויים מינוריים יחסית (הבולטים שבהם סגירת חלונות והקמת קירות, וכן הסבת בריכת האגירה לרחבת מסדרים), ובמקרים רבים אף שיפץ ושימר את הבית (בין היתר, הותקן גג חדש, תוקנה הצנרת והוכנסו רשתות חשמל וטלפון). רבים מחשיבים את המבנה כבית הבאר השמור והשלם ביותר בארץ ישראל, רבות תודות לשימוש הממושך של צה"ל במבנה. הבית שמור טוב יותר מהמבנים הדומים הנמצאים בסביבתו. הודות לעובדה זו ולרמת הפאר וההדר המרשימה של המבנה - הוא נחשב בית הבאר החשוב ביותר שהשתמר מתקופת הפרדסנות של יפו בשלהי המאה ה-19.
לאחר יותר משישים שנה שבהם ישב צה"ל במבנה, פינה אותו לבסוף בחודש אוגוסט 2009. כיום מיועד המבנה לשחזור ולשימור. בשנת 2011 הציע אותו מינהל מקרקעי ישראל למכירה, באמצעות עמידר, עבור סכום של כ-10 מיליון שקלים חדשים. הבניין נמכר לבסוף לארגון נכי תאונות עבודה ואלמנות נפגעי תאונות עבודה.
ב-2014 נערכו בו צילומי הסרט "טוביאנסקי" בבימויו של ריקי שלח.
מקבת' (ורדי)
מקבת' (Macbeth) היא אופרה בארבע מערכות, מאת המלחין האיטלקי ג'וזפה ורדי. הלברית נכתבה על ידי פרנצ'סקו מריה פיאבה ואנדראה מאפאי. האופרה מבוססת על המחזה "מקבת'" מאת המחזאי האנגלי ויליאם שייקספיר. לאופרה קיימות שתי גרסאות מאת המלחין, המוקדמת הועלתה לראשונה ב-1847, והמאוחרת ב-1865.
היסטוריה
ורדי הלחין את האופרה בין השנים 1846–1847 ללברית של פיאבה המבוסס על תרגום לאיטלקית של קרלו רוסקוני (תרגום שיצא לאור בטורינו בשנת 1838). ב-4 בספטמבר 1846 כתב ורדי אל הלבריתן פיאבה:
ורדי לא קרא את המחזה המקורי, אלא לאחר הופעת הבכורה של האופרה, שנערכה בתיאטרו דלה פרגולה שבפירנצה ב-14 במרץ 1847. לאחר הצגת הבכורה קרא הקהל לוורדי אל הבמה 25 פעמים והמוני מעריצים ליוו אותו מבית האופרה אל המלון.
ממכתבו של ורדי אל המו"ל טיטו ריקורדי עשר שנים לאחר הצגת הבכורה עולה, כי השפעתו של הלבריתן פיאבה על עיצוב הדרמה באופרה הייתה מבוטלת, כיון שוורדי עצמו הוא שכתב את הדרמה כולה בפרוזה ואף חילק אותה למערכות ותמונות, ומסר אותה לפיאבה למלאכת החריזה בלבד. גם החריזה לא הניחה את דעתו והוא פנה אל ידידו המשורר אנדראה מאפאי לעריכת הלברית. גם למאפאי לא הייתה השפעה של ממש על עיצוב האופרה, שהייתה למעשה כל-כולה פרי פרשנותו האישית של ורדי לטרגדיה של שקספיר.
בשנת 1960 הוצגה האופרה בבית האופרה המלכותית שבקובנט גארדן וזכתה להצלחה רבה, ומאז הועלתה שוב, בין היתר על ידי המטרופוליטן אופרה בשנת 2008.
הבדלים בין המחזה לאופרה
האופרה כמעט זהה למחזה של שייקספיר, למעט מספר הבדלים - בעוד שבמחזה ישנן שלוש מכשפות, באופרה של ורדי שרה מקהלה שלמה של מכשפות (בהרמוניה בת שלושה קולות - המיצגת את המכשפות במחזה). ורדי בחר להציג את חבורת המכשפות כנערות כפר עליזות, הנהנות בכל לבן מן התעלול שצלח בידן בהעברת המסר למקבת' ובנקו. על אף הזקנים הצמודים לפניהן, אין במכשפות בנוסח ורדי שום דבר מבעית או על-טבעי. כשהן חוזרות ומופיעות לאחר תגובת מקבת' ובנקו על הדברים ששמעו מהן, בתמונה שאיננה קיימת במחזה, עומד מחול הטרנטלה העולץ שלהן סביב הקלחת הרוחשת בסתירה גמורה לטקסט מעורר החלחלה, שהן מזמרות במשובה ילדותית כמעט. במערכה השלישית מתקבצים פליטים ליד הגבול האנגלי-סקוטי, ולסיום הוסיף ורדי בגרסה המאוחרת מקהלה ששרה שיר ניצחון על הרודנות.
תקציר העלילה
העלילה מתרחשת בסקוטלנד במהלך המאה ה-11.
מערכה ראשונה
קבוצה של מכשפות מתאספת ביער בסמוך לשדה קרב. אל היער מגיעים מפקדי הצבא המנצחים מקבת' ובאנקו. המכשפות מברכות את מקבת' כשליט קוואדור וכמלך סקוטלנד, את באנקו כראש שושלת של מלכי סקוטלנד, ועוזבות את המקום. שליחים מגיעים מטעם המלך למנות את מקבת' לשליט קוואדור. לידי מקבת' מקבלת ממנו מכתב ובו תיאור פגישתו עם המכשפות. היא מחליטה להביא לעלייתו לשלטון של מקבת', וכשהיא מגלה שדאנקן, מלך סקוטלנד יהיה בטירתם באותו לילה, היא מחליטה להביא לרציחתו. כאשר מקבת' שב משדה הקרב היא מנסה לשכנע אותו לרצוח את המלך. מקבת' מתחיל במעשה הרצח אך מפחד להמשיך בו ("Mi si affaccia un pugnal?" - "האם אני רואה פגיון לפני?") ליידי מקבת' לועגת לפחדנותו ומשלימה בעצמה את הפשע, מפלילה את שומריו בכך ששופכת עליהם את דמו של המלך בשנתם, ומניחה לידם את הפגיון. בבוקר מקדאף מגלה את הרצח, והמקהלה קוראת לנקמה מאת האלים ברוצחים.
ורדי מציג את ליידי מקבת' כאישה חזקה, החלטית ואופטימית, נטולת מצפון וממוקדת כל כולה בשאפתנות שאיננה יודעת גבולות. במכתב אל הלבריתן סלבטורה קמאראנו מ-23 בנובמבר 1848 כתב ורדי, "אני רוצה שלליידי יהיה קול חריף, חנוק וחלול", תביעה קשה מזמרת בל-קאנטו. הזמרת מארה זאמפיירי מהווה דוגמה לפרשנות מוצלחת לדמות, כיון שהיא מצליחה ליישב את הסתירה בדרישותיו הקוליות של המלחין.
מערכה שנייה
מקבת' הומלך על סקוטלנד, אולם הוא מודאג מנבואה האומרת שבאנקו, ולא הוא עצמו, יקים אחריו שושלת מלוכה. על מנת למנוע את הנבואה, הוא ואשתו מחליטים לרצוח את באנקו ואת בנו בבואם לנשף בטירה.
קבוצה של רוצחים מחכה לבאנקו, באנקו מגיע בלווית בנו פלאנזיו, וחושש מפני מה שעלול לקרות (Come dal ciel precipita, הו איזו חשכה נופלת ממרום). הרוצחים מנסים לתפוס אותו, אך הוא נלחם ומאפשר לפלאנזיו להימלט. הרוצחים תופסים את באנקו, ורוצחים אותו.
מקבת' נמצא באולם הנשפים של הטירה ופוגש את אנשי האצולה, אורחי הנשף. האווירה חגיגית, וליידי מקבת' שרה "Si colmi il calice" - "מלאו את הכוס". הרוצחים מדווחים למקבת' על הרצחו של באנקו, אולם אז מופיע בכיסאו רוחו של באנקו. מקבת' מקלל את הרוח, ומתמלא חרדה ממנה, האורחים בנשף חושבים שאיבד את שפיות דעתו. ליידי מקבת' מנסה להרגיע אותו, אך ללא הצלחה. מקבת' ממשיך להשתולל נגד הרוח, והנאספים עוזבים בבהילות את הנשף.
מערכה שלישית
במערת המכשפות
המכשפות מסתובבות סביב קדרה. כאשר מקבת' מגיע ודורש מהן לגלות לו את עתידו, הן קוראות לשלוש רוחות. הראשונה, מזהירה אותו ממקדאף, השנייה אומרת כי לא יפגע אלא על ידי "שאינו ילוד אישה"י והשלישית אומרת שהוא לא יובס עד שיער בירנם יצעד לעברו. מקבת' שמח, מאחר שעצים אינם יכולים לצעוד (O lieto augurio, הו, סימן משמח!). לאחר מכן מופיעות רוחותיהם של באנקו ושמונה צאצאיו עם כתרים על ראשיהם, המאמתים את הנבואה המקורית. מקבת' מתעלף, ומתעורר שוב בטירתו. הוא מספר לאשתו מה אירע, והם מחליטים לרדוף את משפחותיהם של באנקו ומקדאף ולרצוח אותם ("Ora di morte e di vendetta" - "שעת המוות והנקמה").
מערכה רביעית
מקהלה של פליטים על הגבול בין אנגליה וסקוטלנד, בסמוך ליער בירנם שרה על "Patria oppressa" - "הארץ המדוכאת". מגיע ומיודע על רצח אשתו וילדיו בידי מקבת', מקדאף מבכה את מותם ואת העובדה שלא היה עמם להגן עליהם (Ah, la paterna mano, הה, יד אבהית), ונשבע לנקום את מותם. מלקולם, בנו של דאנקן מצטרף אל מקדאף. מלקולם מורה לחיילים לחתוך את ענפי יער בירנם ולשאת איתם את הענפים, והם צועדים לקרב ("La patria tradita" - "הארץ הנבגדת").
מדווחים למקבת' על ההתקפה נגדו ועל התאבדותה של אשתו. באוספו את חייליו הוא מגלה שיער בירנם צועד לעברו. בגרסה המאוחרת יותר, מקדאף נלחם במקבת', ומספר לו שהוא לא נולד מבטן אישה אלא הוצא בניתוח. את מותו של מקבת' לא רואים הצופים, אולם מקהלה שרה שיר ניצחון לאחר שמסופר לה על מותו, ומלקולם מוכתר למלך.
אטלס E/F
האטלס E/F שנקרא גם SB-1A היה משגר לוויינים שנבנה מחלקי הטילים אטלס E ואטלס F. הטיל הוא חלק מסדרת טילי האטלס.
השלב הראשון של הטיל נבנה מחלקי הטילים אטלס E ו-F. על השלב הראשון הורכבו שלבי שיגור אחרים, תלוי במטען המשוגר. מספר שיגורי אטלס E/F בוצעו כדי לבחון טכנולוגיות חדירה לאטמוספירה.
ג'ון מק'לאגלין
ג'ונתן מק'לאגלין (באנגלית: Jonathan McLaughlin; נולד ב-27 בספטמבר 1982) הוא זמר-יוצר, מפיק מוזיקלי ופסנתרן אמריקאי.
ביוגרפיה
מק'לאגלין נולד וגדל בעיר אנדרסון, אינדיאנה. מק'לאגלין החל ללמוד שיעורי פסנתר קלאסיים בגיל צעיר. אף על פי שאיבד את העניין בכלי במהלך התיכון בגלל תאונה שפגעה בשני מפרקי כף ידו, במהלך שנת הלימודים האחרונה שלו בתיכון החל לשלב את כישורי הפסנתר שלו במוזיקת פופ ונשמה .1 מק'לאגלין למד מוזיקה באוניברסיטת אנדרסון.
בשנת 2003 הוציא לאור באופן עצמאי את האלבום Up Until Now. בשנת 2005 חתם על חוזה הקלטות עם איילנד רקורדס.
במהלך הקריירה שלו שיתף פעולה עם אמנים ויוצרים רבים - ביניהם קלי קלרקסון, שרה ברליס, ג'ייסון מראז, דה-דרים, כריסטופר סטיוארט, ביונסה, דמי לובאטו ובילי ג'ואל.
סטארסקי והאץ'
סטארסקי והאץ' (באנגלית: Starsky and Hutch) היא סדרת טלוויזיה משנות ה-70, אשר כללה 92 פרקים בני שישים דקות, ופרק פתיחה בן 90 דקות, ששודרה בארצות הברית ברשת ABC בין ה-30 באפריל 1975 ל-15 במאי 1979. במדינת ישראל שודרה הסדרה בערוץ הראשון שהיה אז הערוץ היחיד, וזכתה להצלחה רבה. עד סגירתו של ערוץ AXN בישראל, בשנת 2009, הסדרה שודרה שם ברצועת נוסטלגיה.
עלילה
גיבורי הסדרה היו שני שוטרים מקליפורניה, דייוויד סטארסקי השחרחר (בגילומו של פול מייקל גלייזר), שהיה בעל חוכמת רחוב, סקרנות ילדותית ומזג סוער, ואופי מוחצן, וקן, "האץ'" האצ'ינסון, (בגילומו של דייוויד סול), הבלונדיני, ששיחק שוטר מאופק, אינטלקטואלי ומופנם.
השניים נהגו במכונית פורד גראן טורינו אדומה בעלת שתי דלתות, שעליה סומן פס לבן בולט, בדומה לסמל של נעלי נייקי. המכונית, שכונתה "זברה 3", הייתה לאחד מסמלי הסדרה, ואחד מסמלי שנות ה-70.
הקשר של הבלשים אל העולם התחתון היה באמצעות מודיע שכונה "האגי בר", (בגילומו של אנטוניו פרגאס), שסיפק לרוב את הרגעים הקומיים בסדרה. מפקדם של השניים היה קפטיין דובי, שגולם על ידי השחקן ברני המילטון, אם כי בפרק הפתיחה גולמה דמות זו על ידי השחקן ריצ'רד וורד.
הסדרה הייתה אלימה מאוד, וכללה לרוב עלילה בלתי מתוחכמת, בה נתקלים השניים בבעיה, ופותרים אותה, לרוב באלימות, אך תמיד תוך שיתוף פעולה, והומור פנימי, הנשען על השוני באישיותן של הדמויות. הדמויות לא נמנעו מלבצע מחוות של חיבה פיזית זו כלפי זו, בניגוד למקובל בטלוויזיה של אותה התקופה, ולרוב הצהירו כי הם סמכו אך ורק זה על זה אל מול שאר העולם. סאבטקסט הומוסקסואלי עדין זה הודגש בסרט הקולנוע שנעשה על פי הספר, אך בסדרה עצמה הוצגו סטארסקי והאץ' כזוג רווקים חובבי נשים, ואף רודפי נשים.
בשנת 1977 הכריחה מחאת הקהל כלפי רשת ABC להקטין את מינון האלימות בסדרה, וכותביה נאלצו ליצור עלילות אלימות פחות, ורומנטיות יותר. כוכבה של הסדרה דעך באיטיות, ובשנת 1979 צולם הפרק האחרון. בפרק זה נורה סטארסקי בידי פושע, ואף מת מוות קליני, אך קם לתחייה במהלך הסצינות האחרונות.
הסדרה נותרה בין הסדרות האהובות של שנות ה-70, והיא זוכה להקרנות מחודשות בערוצים שונים ברחבי העולם. כוכביה, פול מייקל גלייזר ודייוויד סול, המשיכו בקריירות של משחק ובימוי, אך לא זכו להצלחה לה זכו בעת ששודרה הסדרה. גלייזר סבל מטרגדיה אישית כאשר בשנת 1985 התגלה כי אשתו נדבקה בנגיף האיידס, בעת לידת בנם, וכי היא ושני ילדיו נגועים בנגיף. לאחר מותם של אשתו וילדיו עמד גלייזר במשך שנים רבות בראש מוסד שהקים לטיפול בקטינים הנגועים בנגיף האיידס.
ג'וטו די בונדונה
ג'וֹטוֹ דִי בּוֹנְדוֹנֶה (באיטלקית: Giotto di Bondone; נודע בכינוי ג'וטו; סביבות 1267 – 8 בינואר 1337) היה צייר ואדריכל איטלקי. נחשב לראשון בשורה של אמנים דגולים שהביאו לפריחת הרנסאנס האיטלקי.
ביוגרפיה
ג'וטו נולד למשפחה ענייה בכפר ליד פירנצה. אביו, בונדונה, היה חקלאי, והוא עצמו היה רועה צאן. מרבית החוקרים מאמינים כי ג'וטו היה שמו האמיתי, ולא מדובר בקיצור של השם "אמברוג'וטו" או "אנג'לוטו".
האגדה מספרת (כפי שמוסר ג'ורג'ו וזארי בביוגרפיות שלו "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר, מתוך "ההערות" ללורנצו גיברטי) כי בגיל 11, עת היה רועה את הצאן, נהג ג'וטו לצייר בגיר על הסלעים. הצייר צ'ימבואה ראהו מצייר כבשה, כה טבעית ומושלמת עד שמיד ביקש מאביו אם יוכל לקחת את ג'וטו עמו וללמדו אמנות; וכך החלה הקריירה של ג'וטו בבית-המלאכה של צ'ימבואה.
הוא קיבל הזמנות ליצירות רבות בכל רחבי איטליה, והפך לידיד קרוב של מלך נאפולי, כמו גם של דנטה אליגיירי. ג'ובאני בוקאצ'ו הזכירו ביצירתו "דקאמרון". הקריירה של ג'וטו השתרעה על פני שנים רבות והיא הובילה אותו על פני חצי איטליה, לרבות פדובה, רומא ונפולי, כמו גם לצרפת. השפעתו הורגשה זמן רב לאחר מותו: חלק קטן מיצירותיו שרד עד ימינו, ותלמידיו דאגו להנציח את סגנונו בשנים שאחרי מותו. ליורשו הישיר נחשב הצייר מזאצ'ו.
כאדריכל, נודע ג'וטו בעיקר בזכות בניית מגדל הפעמונים של קתדרלת סנטה מריה דל פיורה שבפירנצה הידוע בשם הקמפנילה די ג'וטו.
לפי אחד הסיפורים, רצה האפיפיור בוניפקיוס השמיני להעסיק את ג'וטו, ושלח שליח אל האמן. השליח ביקש מג'וטו ציור שיוכל להציג לאפיפיור, כדי להוכיח את כישרונו. ג'וטו חייך ולקח פיסת נייר, טבל את מברשתו בצבע אדום, הצמיד את זרועו לצידו ובתנועה אחת של פרק כף-ידו צייר עיגול מושלם. ג'וטו נתן ציור זה לשליח, שבהה בו כלא-מאמין. "האם זה הציור היחיד שאקבל?", שאל השליח. ג'וטו ענה, "זה די והותר. שלח ציור זה וראה אם יובן".
על שמו נקראת הגשושית ג'וטו שנשלחה על ידי סוכנות החלל האירופית לחקור את שביט היילי ב-1986 והתקרבה למרחק של 596 ק"מ מפני השביט.
חבל הטבור
חבל הטבור ביונקים שלייניים, הוא צינור בין העובר המתפתח לבין השליה. במהלך ההיריון, חבל הטבור הוא חלק פיזיולוגי וגנטי בחלקו של העובר (ובבני אדם) מכיל בדרך כלל שני עורקים (עורק הטבור) ווריד אחד (וריד הטבור), שקבור בתוך ג'ל וורטון. וריד הטבור מספק עבור העובר דם מחומצן, מזין ועשיר מן השליה. בעוד שלב העובר מזרים דם עני בחמצן ובחומרים מזינים אל עבר השליה.
מבנה והתפתחות
חבל הטבור מכיל את הג'ל וורטון, חומר ג'לטיני העשוי ברובו מרוקופאסקרידים המגנים על כלי הדם. הוא מכיל וריד אחד, אשר נושא דם מחומצן, מזין ועשיר לעובר, ושני עורקים שנושאים דם עני בחמצן ובחומרים מזינים. לעיתים, רק שני כלי דם (וריד אחד ועורק אחד) נמצאים בחבל הטבור. זה קשור לפעמים למומים בעובר, אבל זה עלול להתרחש גם בלי בעיות נלוות. מצב זה יוצא דופן עבור וריד לשאת דם מחומצן בעוד שהעורקים נושאים דם עם רמות חמצן נמוכות, ונובע מכיווניות זרימת הדם ביחס ללב העובר: וריד הטבור נושא דם לעבר הלב של העובר, בעוד שהעורקים הטבוריים נושאים את הדם אל עבר השליה.
בשלבי התפתחות מאוד מוקדמים, חבל הטבור מכיל שני עורקים ושני ורידים. עד השבוע השישי של ההריון הוריד הימיני מתחיל להסתם, ועד שבוע תשע הוא נעלם לגמרי. במקרים מסוימים הוריד השמאלי הוא זה שנסתם ונעלם, מה שמשאיר רק את הוריד הימיני פעיל. המצב נקרא וריד טבורי ימיני מתמיד, והוא מתרחש ב1 ל-526 לידות.
זרימת הדם דרך חבל הטבור היא כ 35 מ"ל לדקה ב 20 השבועות הראשונים, ו 240 מ"ל לדקה ב 40 שבועות של הריון. קצב זרימת הדם מתואמת למשקל העובר.
חיבור למערכת הדם העוברי
חבל הטבור מתחבר לעובר דרך הבטן, בנקודה שבה לאחר ההפרדה יהפוך לטבור. בתוך העובר, וריד הטבור ממשיך לכיוון הסדק הרוחבי של הכבד, שם הוא מתפצל לשניים. שלוחה אחת מצטרפת לוריד שער הכבד בצד השמאלי, אשר נושא דם לתוך הכבד. השלוחה השנייה המכונה הצינור הוורידי עוקפת את הכבד ומתחברת אל הוריד נבוב התחתון, אשר נושא דם אל הלב. שני עורקי הטבור מסתעפים מעורק הכסל הפנימי ועוברים משני צדי שלפוחית השתן לתוך חבל הטבור, ומשלימים את המעגל בחזרה לשליה.
שינויים לאחר הלידה
בהיעדר התערבויות חיצוניות, חבל הטבור נסגר באופן פיזיולוגי זמן קצר לאחר הלידה, מצב זה מוסבר על ידי נפיחות וקריסה של הג'ל וורטון בתגובה לירידה בטמפרטורה ועל ידי התכווצויות של כלי הדם בעקבות התכווצות שרירים חלקה. למעשה, נוצר הידוק טבעי על מנת לעצור את זרימת הדם. 18 מעלות צלזיוס, ההידוק הטבעי ימשך שלוש דקות או פחות. בלידה במים, שבה טמפרטורת המים קרובה לטמפרטורת הגוף, הסגר הטבעי יכול להימשך 5 דקות ויותר. הסגר של עורק הטבור על ידי התכווצות כלי הדם מכיל מספר רב של כיווצים אשר גדלים במספר עם הזמן. ישנם מקטעים מורחבים בחבל הטבור שבהם לכוד דם נוזלי במקביל לתהליך ההידוק הטבעי. הן ההתכווצות החלקית הן הסגירה המוחלטת נוצרים על ידי תאי שריר של השכבה החיצונית המעגלית. לעומת זאת, השכבה הפנימית משמשת בעיקר כרקמת פלסטיק אשר יכולה בקלות להיות מועברת בכיוון הציר ולאחר מכן למלא את החלל הצר כדי להשלים את הסגירה.
נראה כי התכווציות כלי הדם וסגירתם מתרחשים בעיקר על ידי סרוטונין ותרומבוקסאן. אצל ילדים, הווריד הטבורי והצינור הוורידי נסגרים ומתנוונים על שאריות סיבים הידועות בתור רצועת הכבד העגולה והרצועה הוורידית, בהתאמה. חלק מכל עורק הטבור נסגר (מתנוון לתוך מה שמכונה רצועת הטבור התיכונה), ואילו החלקים הנותרים נשמרים כחלק ממערכת הדם.
בעיות וחריגות
מספר חריגות יכולות להשפיע על חבל הטבור, אשר יכול לגרום לבעיות המשפיעות על האם והילד.
הידוק והצמדה
חבל הטבור יכול מהודק בזמנים שונים ; אם תהליך ההידוק של חבל הטבור ידחה באופן יזום לפחות דקה אחת לאחר הלידה, הסיכויים גדלים לטיפול מוצלח בצהבת אם המחלה קיימת בסיכון קטן. לאחר ההידוק מבצעים את פעולת החיתוך של חבל הטבור, תהליך זה חסר כאב בשל היעדר עצבים. החוט הוא מאוד קשה, כמו גיד עבה, לכן חיתוכו דורש מכשיר חיתוך חד מאוד. בעוד ניתוק טבורי עלול להתעכב עד לאחר שהחוט מפסיק לפעום (5–20 דקות לאחר הלידה), אין בדרך כלל הפסד משמעותי של דם ורידי או עורקי בעת חיתוך החוט. העדויות הנוכחיות אינן תומכות, או מפריכות, את עיכובו של חיתוך החוט, על פי הנחיות הקולג' האמריקאי של מיילדות וגניקולוגים (ACOG).
ישנם מלחציים לחבל הטבור אשר כוללים סכין. מלחציים אלו בטוחים יותר ומהירים יותר, הם מאפשרים תחילה הידוק של חבל הטבור ולאחר מכן חיתוך. לאחר שחבל הטבור עבר את פעולת ההידוק והחיתוך, מלבישים לרך הנולד נשאר קליפס מפלסטיק על אזור הטבור שעבר את פעולות ההידוק ומחכים עד שאותו אזור יתייבש ויהיה אטום לחלוטין. אורך הקטע של חבל הטבור שנשאר מחובר לתינוק משתנה בהתאם למיילדת, ברוב בתי החולים אורך הקטע לאחר הידוק וחיתוך הוא מינימלי.
ניתוק מוקדם מול מושהה
סקירת ארגון קוקרן ב־2013 הגיעה למסקנה כי הידוק מושהה של חבל הטבור (בין דקה אחת לשלוש דקות לאחר הלידה) "עשוי להיות מועיל כל עוד יש גישה לטיפול בצהבת המחייבת פוטותרפיה".בסקירה זו הידוק מושהה בניגוד למוקדם, לא הצביע על שום הבדל בסיכון דימום מסיבי של האם לאחר הלידה, תמותת הילוד או ציון נמוך במבחן אפגאר. מצד שני, הידוק מאוחר של חבל הטבור גרמה לעלייה במשקל הלידה של כ 100 גרם בממוצע וריכוז ההמוגלובין 15 גרם לליטר עם חצי מהסיכון ללקות בחוסר ברזל בשלושה ובשישה חודשים, אך עם סיכון מוגבר ללקות בצהבת הדורשת פוטותרפיה.
בשנת 2012, הקולג 'האמריקאי של מיילדות וגניקולוגים אישר באופן רשמי עיכוב הידוק חבל הטבור למשך 30–60 שניות בתינוקות שנמצאים מתחת לרמת השליה בכל המקרים של לידה מוקדמת המבוססת בעיקר על ראיות לכך שהיא מפחיתה את הסיכון לדימום מוחי תוך-חדרי בילדים אלו ב 50%. באותה הצהרה של הוועדה, ACOG מזהה גם כמה יתרונות אפשריים אחרים לתינוקות לפני לידה, כולל "שיפור במחזור המעבר, יצירה טובה יותר של תאי דם נפחים, וצורך מופחת בעירוי דם".
בחודש ינואר 2017, חוות הדעת המתוקנת של הוועדה, הרחיבה את המלצותיה בנוגע לפרק הזמן בו הולד מוגדר כתינוק. תוך העלאת נתונים המצביעים על תועלת ההגדרה, רמות גבוהות של המוגלובין ומאגרי ברזל טובים יותר בחודשים הראשונים לחייו. היתרונות הללו עלולים להביא לתוצאות התפתחותיות משופרות. הקולג' האמריקאי של מיילדות וגניקולוגים (ACOG), זיהה עלייה קטנה בשכיחות של צהבת בתינוקות עם חיתוך מושהה בחבל הטבור, ומדיניות מומלצת על פיקוח וטיפול בצהבת ילדים. בנוסך הארגון ציין גם כי אין קשר בין חיתוך מושהה של חבל הטבור וסיכון מוגבר לדמם שלאחר לידה.
עיכוב מושהה של חבל הטבור אינו מומלץ כתגובה למקרים בהם התינוק אינו נושם טוב וצריך החייאה. במקום זאת, ההמלצה היא מיד לנתק את חבל הטבור ולבצע החייאה. כאשר חבל הטבור נראה כפועם אין זה סימן לכך שהתינוק מקבל מספיק חמצן. עם זאת, במידת האפשר, יש לבצע החייאה עם חבל הטבור עדיין מחובר, כדי לקבל הן היתרונות של החמצן מהחוט והן מן ההתערבות.
אי ניתוק חבל הטבור
חלק מההורים בוחרים לא לבצע חיתוך של חבל הטבור ולהשאיר אותו מחובר, מצב זה נקרא "הלידה" או חוסר ניתוק של חבל הטבור. כל חבל הטבור נותר שלם עד שהוא מתחיל להתייבש ולהתנתק בין האם לתינוק (בדרך כלל ביום השלישי לאחר הלידה).
צנתור חבל הטבור
וריד הטבור מחובר ישירות למחזור המרכזי, מצב זה יכול לשמש מסלול לצנתר ורידי, המסייע בהעברת אינפוזיה ותרופות. צנתר וריד הטבור הוא אלטרנטיבה אמינה כדי להגיע לאיברים פנימיים מבלי לחתוך ולחשוף אותם. בנוסף, צנתר וריד הטבור מאפשר הזרקה תוך גרמית דרך צינורית, ייתכן במצב של החייאה או טיפול אינטנסיבי של התינוק.
דגימת דם
מ 24 עד 34 שבועות של ההיריון, הדם יכול להילקח מחבל הטבור על מנת לבדוק חריגות (במיוחד עבור תנאים תורשתיים). הליך אבחון גנטי זה ידוע כדגימת דם טבורי עורית.
אחסון הדם הטבורי
בעוד שהאקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים מעודדת את הבנקאות הפרטית, למעט במקרה של צורך רפואי קיים, האקדמיה מציינת כי מידע על היתרונות וההגבלות הפוטנציאליים של בנק הדם הטבורי וההשתלה צריכים להיות מסופקים כך שההורים יוכלו לקבל החלטה מושכלת. השימוש בתאי גזע מדם טבורי בטיפול במצבים כגון פגיעה מוחיתוסוכרת מסוג 1כבר נחקרו בבני אדם, ומחקרים מוקדמים יותר נערכים לטיפולי שבץואובדן שמיעה. דם טבורי המאוחסן בבנקים פרטיים שמור בדרך כלל לשימוש של הילד התורם בלבד. לעומת זאת, דם טבורי המאוחסן בבנקים ציבוריים נגיש לכל מי שיש לו סוג רקמות תואם והוכחת הצורך.
השימוש בדם טבורי מבנקים ציבוריים הולך ומתרחב. כיום השימוש העיקרי הוא בטיפול בהפרעות דם כגון לוקמיה, כאשר תרומות משוחררות להשתלה באמצעות רישום אחד.(נרשמו בינואר 2013 יותר ממיליון תרומות). נעשה שימוש בדם הטבורי כאשר החולה אינו מוצא תורם מח עצם תואם; "הרחבה" זו של מאגר התורמים הביאה להרחבת הבנקים הציבוריים.
חבל הטבור אצל בעלי חיים
חבל הטבור ביונקים מסוימים, כולל פרות וכבשים, מכיל שני ורידים טבוריים. בעוד שאצל בני אדם וריד אחד טבורי. אצל בעלי חיים מסוימים, האם תכרסם את חבל הטבור, ובכך תפריד בין השליה לבין הצאצאים. חבל הטבור יחד עם השליה נבלעים לעיתים קרובות על ידי האם, כדי לספק מזון ולהיפטר מרקמות שהיו מושכות אליהן אוכלי נבלות או טורפים. בשימפנזים מותירה האם את חבל הטבור מחובר ומטפל בצאצא שלה, כיום לאחר הלידה חבל הטבור עתיד להתייבש ולהתנתק. (מקרה זה תועד לראשונה על ידי זואולוגים בטבע בשנת 1974). מינים מסוימים של כרישים – פטישניים, כרישיים וכרישון חמוסי, משריצים ולכן חבל הטבור שלהם מחובר לשלייה.
רעלנים מסרטנים בחבל הטבור
במחקרים אמריקאים ובינלאומיים רבים נמצאו כימיקלים גורמי סיכון לסרטן בדגימות שנלקחו מחבל הטבור. מקורם של אותם כימיקלים - פלסטיק מסוימים, לוחות מעגלים המחשב, אדי ניחוחות סינתטיים בין היתר. נמצאו למעלה מ -300 חומרים רעילים כימיים, כולל ביספנול A, טטרברוביספנול A, חומצה פרפלואוקטנומית. מחקרים באמריקה הראו רמות גבוהות יותר באפריקאים אמריקנים, היספנים אמריקאים ואמריקנים אסיאתיים, כך סבורים, לחיות באזורים של זיהום גבוה יותר.
אטלס G
האטלס G שנקרא גם Atlas G Centaur-D1AR היה משגר לוויינים שפותח מטיל האטלס-קנטאור. הטיל הוא חלק מסדרת טילי האטלס והוא שימש לשיגור 7 לווייני תקשורת במהלך שנות ה-80. מ-7 שיגורים שבוצעו 2 נכשלו. האטלס G הוחלף בסופו של דבר באטלס 1.
The Young and the Hopeless
The Young And The Hopelss הוא האלבום השני של להקת הפאנק רוק "גוד שארלוט". הוא נחשב לאלבום הכי מצליח שלהם. האלבום יצא לאור בשנת 2002, ונמכר במעל ל-3,464,000 עותקים בארצות הברית ומעל ל-5 מיליון עותקים בעולם, מה שהופך אותו לאלבום הנמכר ביותר של הלהקה. האלבום הגיע למעמד של פלטיניום משולש בארצות הברית ודורג במקום הראשון במצעד האלבומים של קנדה. בנוסף, הקליפ של השיר "Lifestyles Of The Rich & The Famous" זכה בפרס "בחירת הקהל" בטקס פרסי הווידאו של MTV לשנת 2003.