cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תופעת 2012
התייחסות המאיה לבקטון ה-13
לא ברור איזו משמעות הייתה לבקטון ה-13 בעיני המאיה מהתקופה הקלאסית. רוב כתבי המאיה מתקופה זו הם בעלי אופי היסטורי ולא כוללים נבואות. אף על פי כן, קיימים שני ממצאים שייתכן ומזכירים את סופו של הבקטון ה-13; אלו הם מונומנט מספר 6 בטורטוגרו ועל פי מספר השערות, צ'ילאם באלאם.
טורטוגרו
אתר טורטוגרו, השוכן בדרום מדינת טבסקו שבמקסיקו, מתוארך למאה ה-7 לספירה וכולל סדרה של כתובות המהללות את השליט של אותה תקופה. בקרב חוקרי תרבות המאיה קיימת הסכמה כי כתובת אחת, הידועה בשם מונומנט מספר 6, מתייחסת לבקטון ה-13. הכתובת שרדה באופן חלקי בלבד. חוקר תרבות המאיה, מרק ואן סטון, הציע את התרגום המלא ביותר לה: מעט מאוד ידע על האל (או האלים) בולון יוקטה קוך. הוא מופיע במספר כתובות כאל המלחמה, העימות והעולם התחתון. במצבת אבן אחת הוא מופיע כשחבל כרוך סביב צווארו, ובאחרת עם שקיק מבושם. ההנחה הרווחת היא ששני הדימויים הללו מסמלים ביחד הקרבה לשם סיום תקופת זמן. למרות זאת, חוקרי תרבות המאיה מרקוס אברל וכריסטיאן פרגר, מאמינים כי ההתייחסות לבולון יוקטה קוך בטורטוגרו היא חיובית, מכיוון שלטענתם המילה המקוטעת שתורגמה כ"ירידתו" מקובלת בכתובות רבות של המאיה המשמשות כהקדשה.
צ'ילאם באלאם
הצ'ילאם באלאם הם קובץ של ספרי מאיה שנכתבו לאחר הכיבוש הספרדי. הספרים נכתבו בשפת המאיה אך תוך שימוש באלפבית הספרדי. הצ'ילאם באלאם של טיזימין תורגם ארבע פעמים במאה ה-20, וקיימות מחלוקות רבות לגבי משמעותם של רבים מהמשפטים שבו. משפט אחת במיוחד רלוונטי לפרשנות של הבקטון ה-13:
האסטרונומית וחוקרת תרבות המאיה, מעוד ווסטר מייקמסון, האמינה כי משפט זה מתייחס ל"אירוע חשוב ביותר שיגיע עם סיומו של הבקטון ה-13 בעתיד הלא רחוק". תרגומה למשפט זה הוא כדלקמן:
המשך תרגומה לטקסט ממשיך כך:. באותו זמן מייקמסון עדיין הסתמכה על תיארוכה של ה-13.0.0.0.0 לשנת 1752 ולכן הכוונה בדבריה לגבי "העתיד הלא רחוק" הוא למספר שנים לאחר כתיבת הצ'ילאם באלאם של טיזימין. התרגום העדכני ביותר של המשפט, שנעשה על ידי הבלשן והאנתרופולוג מונרו אדמונסון, לא תומך בפרשנותה של מייקמסון. אדמונסון טען כי לוח הספירה הארוכה כמעט ולא מאוזכר בספר. תרגומו למשפט הוא כדלקמן:
בדצמבר 2012 הר אוריטורקו בארגנטינה נסגר למבקרים עקב כוונות לבצע במקום אירוע התאבדות המונית.
יום רביעי
בעולם
בשפות שמקורן בלטינית שמו של יום רביעי נקשר בכוכב חמה, ובאל מרקוריוס המזוהה עם כוכב זה. בשפות אלו שמו של יום רביעי נגזר ישירות משמו בלטינית Dies Mercurii (יום מרקורי) וכך בצרפתית השם הוא Mercredi, באיטלקית Mercoledì ובספרדית Miércoles.
בשפות הגרמאניות השם נגזר משמו של האל הנורדי, אודין–שמבוטא בגרמנית 'ווטאן' (כתיב: Wodan). וכך גם בשפה האנגלית, השם 'Wednesday' נשתרש מאותו מקור נורדי שבאנגליה של טרום הנצרות Woden, ומהווה שיבוש של Woden's Day, בהולנדית Woensdag, ו-Onsdag בשוודית.
דווקא בגרמנית עצמה נקרא יום רביעי בשם Mittwoch (מילולית: אמצע השבוע). שם זה החליף את השם המקורי Wodanstag במאה העשירית לספירה. "אמצע השבוע" הוא שמו של יום רביעי גם בפינית (Keskiviikko), באיסלנדית וביידיש (מיטוואָך).
שמו של היום ברוסית הוא סְרֶדָה (במקור: Среда),שמשמעותו "אמצע", וכך גם בשפות סלאביות אחרות, כגון צ'כית - středa.
בהינדית השם הוא Budhvar, ונגזר מ-Budh, שמו ההודי של כוכב לכת חמה.
בארצות המזרח הקרוב השם הוא "היום הרביעי". כך בערבית يوم الأربعاء (יַוּם אלארבִּעאא), בעברית, ביוונית (Τετάρτη, "טֶטַארְטִי") ובשפות אחרות. בפורטוגזית Quarta-feira משמעותו "יום-החג הרביעי": ימי השבוע נקראים על שם שבעת ימי הפסחא.
ביהדות
שמו של היום מופיע לראשונה בסיפור בריאת העולם בתנ"ך כיום שבו נבראו השמש והירח:
מסיבה זו תחילת שנה חדשה וארבע התקופות בלוח השנה במגילות קומראן היא תמיד ביום רביעי.
יום רביעי מוזכר גם ב המחייבת לקיים טקסי נישואים ביום הרביעי, כאשר האישה היא בגדר בתולה. דין זה אינו נוהג בימינו. באופן דומה, באסטרולוגיה (ובמקומות שונים בתנ"ך) השמש משולה לחתן ולאב, והירח לכלה ולדמות האם.
בתרבויות אחרות
הנוצרים הקווייקרים מכנים את יום רביעי Fourth Day, בכדי להימנע משימוש במקור הפגאני של השם.
גיא שפרן
גיא שפרן (נולד בשנת 1972) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. שימש מפקד מערך המבצעים המיוחדים, מפקד עוצבת הגולן ומפקד סיירת מטכ"ל.
ביוגרפיה
שפרן גדל בקיבוץ עין חרוד איחוד. התגייס לצה"ל בשנת 1990 והתנדב ליחידת שלדג. עבר מסלול הכשרה ושירת כלוחם. לאחר קורס קציני חי"ר חזר ליחידת שלדג ומונה למפקד צוות. בהמשך שימש כמפקד פלגה. לאחר מכן עבר לסיירת מטכ"ל ומונה למפקד פלגת ההכשרות. בהמשך שימש כראש ענף תכנון ביחידה. לאחר מכן מונה לסגן מפקד סיירת מטכ"ל. במלחמת לבנון השנייה השתתף בפשיטה בבקעת הלבנון, פעולה בה נהרג עמנואל מורנו. בשנת 2007 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף תכנון במערך המבצעים המיוחדים, ושימש בתפקיד עד שנת 2010. לאחר מכן מונה למפקד סיירת מטכ"ל, ושימש בתפקיד בין השנים 2010–2013.
בינואר 2013 הועלה לדרגת אל"ם, תוך כדי תפקידו כמפקד היחידה. בסיום תפקידו יצא ללימודי תואר שני בארצות הברית. ב-13 באוגוסט 2014 מונה למפקד עוצבת הגולן, ושימש בתפקידו עד 1 בספטמבר 2016. ב-20 בנובמבר אותה שנה, הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד מערך המבצעים המיוחדים. בשנת 2019 פרש מצה"ל.
לאחר פרישתו מונה ליו"ר עמותת בוגרי סיירת מטכ"ל. הוא מכהן כסגן נשיא בחברת See Tree וכשותף אסטרטגי בחברת Think Creative.
חיים אישיים והשכלה
שפרן נשוי ואב לשניים, הוא בעל תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני בלימודי ביטחון לאומי עם התמחות בניהול משאבים לאומיים מהאוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון די. סי.
אחיו שירת כסגן-מפקד יחידת שלדג בזמן שפיקד על סיירת מטכ"ל.
דייוויד ברנסלי
דייוויד סקוט ברנסלי (באנגלית: David Scott Bernsley; נולד ב-6 במאי 1969) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי, בגובה 2.05 מטר ששיחק בעמדת הפורוורד והסנטר בין היתר בהפועל ירושלים ונבחרת ישראל.
ביוגרפיה
ברנסלי נולד בניו יורק למשפחה יהודית. בשנת 1987 סיים את בית ספר התיכון מונרו וודברי. בהמשך הצטרף לשנה לאוניברסיטת רוד איילנד ושיחק בנבחרת הכדורסל - רוד איילנדס ראמס. בשנת 1989 עבר לשחק במדי קבוצת הכדורסל של מנהטן קולג' ושם שיחק עד שנת 1992. בכל תקופותיו במכללות שיחק ברנסלי בממוצע של 6.2 דקות למשחק וקלע בממוצע של 5 נקודות למשחק.
לקראת עונת 1995/1996 עלה ברנסלי לישראל, קיבל אזרחות ישראלית והצטרף להפועל ירושלים, תחת המאמן פיני גרשון. חמישיית הקבוצה כללה את שלושת השחקנים שחזרו עדי גורדון, דורון שפע ונוריס קולמן, כאשר ברנסלי תפקד כשחקן ספסל. הקבוצה פתחה את העונה במאזן 0–6 מרשים, כשבדרך היא מנצחת את כל מי שעומדת מולה, כולל מכבי תל אביב. הקבוצה סיימה במקום השני את הליגה הסדירה, אולם הודחה בהפתעה בחצי גמר הפלייאוף על ידי גליל עליון. בעונה הסדירה קלע ברנסלי בממוצע של 4 נקודות ובפלייאוף בממוצע של 1.3 נקודות. לעומת זאת, הקבוצה הגיעה לגמר הגביע, בעזרת סל ניצחון של עדי גורדון על בני הרצליה. בגמר הפועל ירושלים משכה את מכבי תל אביב למשחק צמוד ששלושים שניות לסיום עמד על התוצאה שוויון 65:65. הפועל יצאה להתקפה אחרונה, עדי גורדון קלע והפועל ניצחה 65:67 וזכתה בגביע הראשון בתולדותיה. זהו התואר היחיד בקריירה של ברנסלי.
בעונת 1996/1997 עבר ברנסלי לעולה החדשה גבעת שמואל. הקבוצה סיימה את העונה במקום ה-9 וניצלה מירידה בזכות הפרש סלים. ברנסלי רשם 14 הופעות וקלע בממוצע של 10.6 נקודות למשחק.
בשנת 1997 הוזמן ברנסלי על ידי המאמן צביקה שרף לנבחרת ישראל לאליפות אירופה בכדורסל 1997 בתור מתאזרח. ישראל סיימה במקום התשיעי בטורניר בפעם השנייה ברציפות. מאזנה של הנבחרת בטורניר היה ארבעה ניצחונות וארבעה הפסדים. ברנסלי קלע בממוצע של 1.1 נקודות למשחק. לאור תפוקתו הנמוכה לא הוזמן ברנסלי למוקדמות שנערכו בעונה לאחר מכן ובמקומו כמתאזרח הוזמן ג'ף קנט.
בעונת 1997/1998 עבר ברנסלי למכבי קריית מוצקין, ושיתף פעולה עם דריק גרווין. הקבוצה סיימה במקום ה-11 עם 15 הפסדים מתוך 22 משחקים וברנסלי קלע בממוצע של 8.1 נקודות למשחק.
בעונה לאחר מכן, עונת 1998/1999 עבר ברנסלי למכבי רמת גן תחת המאמן מולי קצורין. ברנסלי שיחק כשחקן ספסל וקלע בממוצע של 4.8 בעונה הסדרה ו-7 נקודות בפלייאוף. הקבוצה סיימה את העונה במקום הרביעי המכובד אך הודחה בחצי גמר הפלייאוף על ידי הפועל ירושלים. בגמר העונה עזב ברנסלי את ישראל.
סך הכל שיחק ברנסלי 4 עונות בליגה הראשונה בישראל, קלע בממוצע של 7 נקודות והיה שותף לזכייה בגביע המדינה עם הפועל ירושלים. בנבחרת ישראל רשם ברנסלי 17 הופעות, והשתתף באליפות אירופה בשנת 1997.
לאחר שעזב את ישראל חזר לארצות הברית והוא עובד כמאמן כדורסל ומורה בתיכונים. יש לו חמישה ילדים.
חובב חת
חובב חת (נולד ב-1967) הוא סופר ישראלי, משפטן וכלכלן.
ביוגרפיה
נולד לרינה ומאיר חת בירושלים וגדל בשכונת הגבעה הצרפתית. בצבא שרת כאלחוטן בחטיבת שריון. למד משפטים וכלכלה ב בירושלים וסיים תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב. הוסמך לעריכת דין ב-1996. לאחר מכן עבד ככלכלן בחברת טבע. בתחילת שנת 2000 פגש את אשתו קאי בטיול בתאילנד. הם נישאו בשנת 2007 בטקס תאילנדי בכפר הכלה במחוז סיסקט שבתאילנד. בשנת 2008 עברו לגור בישראל, ובאוקטובר 2009 נולד בנם.
בשנת 2006 פרסם את ספרו הראשון, "היתוש הכתום רוצה שתתחתן" - ספר סיפורים קצרים שיצא בהוצאת ידיעות אחרונות. בשנת 2010 הוציא את ספרו השני "כדור בלב" - מותחן כדורגל, והוא יצא בהוצאת גוונים.
כדור בלב - מותחן כדורגל
"כדור בלב" הוא ספר מותחן המתאר את מאחורי הקלעים של עולם הכדורגל. הספר מציג דיוקן של אדם צעיר (שחקן כדורגל) המתלבט בין מוסריות להצלחה, בין חברות לכסף, בין אהבה לפיתויים מיניים. "כדור בלב" הוא ספרו השני של חובב חת, אחרי "היתוש הכתום שרוצה שתתחתן" (ידיעות אחרונות, 2006)
היתוש הכתום רוצה שתתחתן - אוסף סיפורים קצרים
"היתוש הכתום רוצה שתתחתן" הוא אוסף של שנים עשר סיפורים קצרים. הסיפורים שבספר עוסקים בנושאים מגוונים כגון התמכרות למשחקי מחשב ובחיי האהבה של חשפן.
לאן נעלם יוסף השבלול? ספר ילדים (2015)
"לאן נעלם יוסף השבלול" הוא ספר בלשי לילדים המלווה באיורים על ידי שחר נבות.
פעם אחת וזהו - רומן היי טק (2015)
"פעם אחת וזהו" הוא רומן המתרחש בעולם ההיי-טק ועוסק בנושאים כגון בגידות בחיי הנישואין, סיפוק בעולם ההייטק ועוד. הספר מתרחש בתקופת בועת הדוט קום.
יער המגינים
היער
היער משתרע על פני מספר גבעות בגבהים הנעים בין 170 ל-260 מטרים מעל פני הים. במקום עצי אורן, חרוב, ברוש וזית ואתרים ארכאולוגיים דוגמת בורות מים, בארות, מערות, קברים וגתות. במקום התגלה סלע שעליו רשום הכיתוב "תחום גזר" בעברית והמילה "אלקיוס" (יוחנן) ביוונית. הכיתוב, ככל הנראה מהמאה ה-2 לפנה"ס, מנציח את שמו של בעל הקרקעות בסביבה. דרך אספלט מעגלית באורך של 4.6 ק"מ נסללה ביער בשיתוף איגוד האופניים בישראל, משרד התחבורה והרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, והיא משמשת, בין היתר, כאתר אימונים מקובל בקרב רוכבי אופני כביש. מהדרך יוצאים שבילים ודרכי עפר, וכן "סינגלים" רבים, ואלה פופולריים בקרב רוכבי אופני הרים ואופנועי שטח. ביער שוכן בית הקברות של כרמי יוסף.
אתרי ההנצחה
ברחבי היער פזורים עשרות אתרי הנצחה ושלטי הנצחה לחיילים שנהרגו במערכות ישראל, וכן אתרי הנצחה יחידתיים. חלק מהאתרים הם ממלכתיים וחלקם פרטיים.
אנדרטאות ביער (רשימה לא מלאה):
חיים לוי (פרופסור)
ביוגרפיה
לוי נולד בירושלים ושירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים. בצעירותו שיחק כדורסל באופן מקצועני בקבוצת הפועל חולון. בשנת 1963 קיבל תואר ראשון, בשנת 1966 - תואר שני, ובשנת 1969 תואר דוקטור, כולם מהאוניברסיטה העברית. בשנת 1962 החל לעבוד באוניברסיטה העברית כעוזר הוראה. בשנת 1971 מונה למרצה בכיר בה, בשנת 1973 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1976 מונה לפרופסור מן המניין. בשנים 1975-1973 כיהן כדקאן בית הספר למנהל עסקים. בשנת 2007, לאחר פרישתו לגמלאות, מונה לדקאן בית הספר למנהל עסקים של המרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן.
חיים לוי דורג בין החוקרים הפוריים ביותר בעולם בשנים 1953–2002, בפרסומים בכתבי עת מתחום המימון..חלק מספריו הוא כתב תוך שיתוף פעולה עם סורין סולומון שהיה פיזיקאי במקצועו.
בשנים 1976–1985 כיהן כעורך כתב העת "Research in Finance", וכן היה בחבר העורכים של כתבי עת אחדים בתחומי המימון הבנקאות והכלכלה.
כיהן כחבר בשלל תפקידים בגופים עסקיים, ובהם:
ב-2004 מונה כמומחה מטעם משרד האוצר לבחינת שכר עובדי בנק ישראל. בספטמבר 2013 מונה ליו"ר הוועדה הציבורית לבחינת שכר חברי הכנסת.
נשוי לנילי ואב לארבעה, בין היתר במאי הקולנוע והתסריטאי עמרי לוי והפרופסור למימון משה (שיקי) לוי.
מרסל מוס
מַרְסֵל מוֹס (בצרפתית: Marcel Mauss; 10 במאי 1872 – 10 בפברואר 1950) היה סוציולוג ואנתרופולוג יהודי-צרפתי. עסק, בין השאר, בהרחבת תורתו של דודו, אמיל דורקהיים, ופעל במסגרת האסכולה שלו, שהתארגנה סביב כתב-העת החשוב L'année sociologique (ל'אנֶה סוסיולוז'יק; 'השנתון הסוציולוגי'). מוס פרסם לרוב חיבורים קצרים, אך הייתה להם השפעה עצומה על התפתחות הסוציולוגיה והאנתרופולוגיה במאה העשרים. מן החשובים שבהם - חיבוריו על המתנה, על הכישוף ועל ה"אני".
ביוגרפיה
מוס נולד באפינאל (Épinal) שבצפון-מזרח צרפת למשפחה יהודית. למד פילוסופיה בבורדו, שם לימד דורקהיים באותו זמן, וסיים את לימודיו ב-1893. לאחר מכן עבר לפריז והחל לעסק במחקר ההשוואתי של דתות ובעיקר סנסקריט. הפרסום הראשון שלו ב-1896 סימן את תחילתה של קריירה עשירה, שבה ייווצרו מספר מיצירות המופת של הספרות הסוציולוגית.
כמו חברים רבים באסכולה הסוציולוגית של דורקהיים, מוס נמשך לסוציאליזם, ובמיוחד זה שהונהג בידי ז'אן ז'ורס. הוא היה פעיל באירועי פרשת דרייפוס, ולקראת סוף המאה ה-19 לקח חלק עזר בעריכת כמה כתבי עת שמאליים.
מוס הופקד על "הקתדרה להיסטוריה של הדתות ושל חברות לא מפותחות" באקול פראטיק דה אוטז אטוד (École Pratique des Hautes Études) ב-1901. הוא פנה למחקר אתנוגרפי, ואף שמעולם לא לקח חלק בעבודת שדה של ממש, עבודותיו, שהסתמכו לרוב על ספרות מחקר ועיון פילולוגי, משכו את תשומת לבם של חוקרים במדעי החברה לתובנות הגלומות באנתרופולוגיה.
שנות מלחמת העולם הראשונה היו הרסניות עבור מוס. רבים מחבריו ומהקולגות שלו נהרגו במלחמה, ודורקהיים מת זמן קצר לפני סופה. השנים שלאחר המלחמה היו גם הן קשות מבחינה פוליטית עבורו. דורקהיים שינה את תוכניות הלימודים ברחבי צרפת לפני מותו, ולאחר מותו החלה התנגדות לתלמידיו. כמו חסידים רבים של דורקהיים, מוס מצא מחסה במוסדות, וביסס את תורתו של דורקהיים על ידי הקמתן של מוסדות כמו "המוסד הצרפתי לסוציולוגיה" (1924) והמוסד לאתנולוגיה (1926). ב-1931 הוא קיבל את הקתדרה לסוציולוגיה בקולז' דה פראנס. הוא פעל נמרצות כנגד האנטישמיות ונגד הימין הקיצוני, לפני ואחרי מלחמת העולם השנייה. הוא מת ב-1950.
עבודתו
בצד עבודותיו העצמאיות, שיתף מוס פעולה עם חוקרים קרובים. אחד מחיבוריו החשובים ביותר אותו פרסם בצוותא עם אמיל דורקהיים, עוסק במקורותיהם החברתיים של דפוסי הסיווג (1903), כלומר בדרך שבה הארגון החברתי מעצב את צורות ההכרה, נושא קלאסי של אסכולת דורקהיים. חשוב במיוחד גם חיבורו על הקורבן (1899), פרי עבודתו המשותפת עם אנרי היבר (Henri Hubert).
המתנה (1925)
יצירת המופת של מוס על המתנה הפכה את חילופי המתנות למושא מחקר מרכזי הן באנתרופולוגיה והן בסוציולוגיה. חילופי מתנות, טען מוס, אינם מוסד כלכלי שולי, אלא ערוץ מרכזי של יצירת יחסים חברתיים בין קבוצות. במרכזו - חובת המעניק לתת, חובת המקבל לקבל, והחובה להשיב על מתנה במתת-שכנגד. מעבר לכך טען מוס, כשהוא מסתמך הן על טקסטים עתיקים והן על מחקרים אתנוגרפיים, שבמתנה מתגלמת אישיותו של המעניק והיא פועלת במישרין על המקבל. מכאן נפתחה הדרך לדון בחליפין של שירותים, בני-אדם, חפצים וחובות, כדרך ליצירת קשרים חברתיים ותחזוקתם. בהקשר הרחב יותר אתגרה עבודתו של מוס את החלוקה המקובלת לתחומים חברתיים נפרדים (כלכלה, פוליטיקה, דת וכן הלאה). חילופי המתנות היו עבור מוס דוגמה לעובדה חברתית טוטאלית, כזו שאין להפריד אותה לממדיה השונים: לחליפין יש משמעות כלכלית, אך גם חברתית ופוליטית, ולעיתים גם פולחנית ודתית.
ה"אני" (1938)
דרך חדשה פרץ מוס גם בחיבורו על התהוות ה"אני". במרכזו לא הדיון הפילוסופי בסובייקט אלא השאלה כיצד מבנות תרבויות את תפיסת האישיות האנושית וכיצד התגלגלה תפיסת האני (בצרפתית, moi) מתפקיד חברתי - פרסונה הניתנת לגילום על ידי יחידים שונים - לתפיסת ה"אני" כישות ייחודית ומובחנת, כמוסד חברתי מרכזי בחברות מודרניות.
טכניקות הגוף (1934)
חיבור קצר שלישי של מוס, שהפך לאבן פינה של המחקר במחצית השנייה של המאה העשרים, הוא מאמרו על טכניקות הגוף. גם כאן סימן מוס מושא מחקר חדש: החברה כפי שהיא מתגלמת בגוף, בתנועותיו ובתנוחותיו, בידע המגולם בג'סטות ובתנועות, ולו גם הזעירות ביותר. גם כאן ערער מוס על ההבחנה בין הפסיכולוגיה לסוציולוגיה, שכן במרכז טיעונו עומדות ההבניה החברתית של הגוף האנושי וערוצי ההעברה התרבותיים שדרכם לומד הגוף לנוע. מוס הפך לחלוץ ההיסטוריה והאנתרופולוגיה של הגוף.
אורי גורדון
אורי גורדון (14 באפריל 1935 – 30 ביולי 2000) היה פעיל ציוני. מילא תפקידים בכירים בהנהלה הציונית ובסוכנות היהודית.
ביוגרפיה
בילדותו חלה בשיתוק ילדים ונפגע קשה ברגליו אך עובדה זו לא מנעה ממנו להצליח ולהתקדם בחיים. הוא היה ממקימיה של המשמרת הצעירה במפלגת העבודה. בשנת 1974 נקרא לעמוד בראש החטיבה לדור ההמשך של התנועה הציונית.
בשנת 1979 יצא בשליחות התנועה הציונית לארצות הברית, שם ייסד את "התנועה לציונות מגשימה" (תל"ם) שהעמידה בראש מטרותיה את החינוך היהודי-ציוני ואת העלייה לארץ ישראל. כל אחד מחברי תל"ם התחייב לעלות ארצה כתנאי לחברותו.
בשנת 1983 חזר ארצה ונבחר כחבר הנהלת הסוכנות וכראש מחלקת עליית הנוער. הוא היה היזם של "תהליך מוריה", שבעקבותיו הוקמה עמותת הפורום הישראלי. בתקופה זו היה אחראי על קליטתם של אלפי בני נוער שהגיעו מאתיופיה במהלך מבצע משה. הוא היה מבין ראשיה ומקימי הקהילה החינוכית-התיישבותית בכפר הנוער ניצנה ביחד עם אריה אליאב.
בשנת 1987 נבחר לעמוד בראש מחלקת העלייה והקליטה של הסוכנות היהודית. בתקופת כהונתו נטל חלק בהעלאתם ובקליטתם של יהודי אתיופיה במבצע שלמה וכמעט חצי מיליון עולים מחבר המדינות ומארצות אחרות. בשנת 1992 נבחר לתקופת כהונה נוספת.
בשנת 1998 נבחר לנשיא המועצה הציונית בישראל.
בשנותיו האחרונות לקה באירוע מוחי חמור שריתק אותו לכיסא גלגלים אך לא פגע ביכולתו האינטלקטואלית. הוא הגה ויזם את הקונגרס הציוני הישראלי הראשון שהתכנס בירושלים במאי 2000.
הוא פרסם עשרות מאמרים בנושאי ציונות, העם היהודי ויחסי מדינת ישראל ליהודי הגולה ולעלייה. חיבר אוטוביוגרפיה בשם: "ציונות זו לא מילה גסה". נפטר בכ"ז בתמוז תש"ס.
בשנת 2004 נחנך ברעננה גן אורי גורדון על שמו. בשנת 2006 נחנך בכפר הנוער ניצנה בית אורי על שמו - מרכז מבקרים ולמידה. בתל אביב נמצאת בכניסה לשכונת נווה שרת כיכר על שמו. בשנת 2017 הוקמה פינת הנצחה בקן בורוכוב לזכרו.
אגף אסטרטגיה ומעגל שלישי
אגף אסטרטגיה ומעגל שלישי (בראשי תיבות: אגא"ס) הוא אגף במטה הכללי של צה"ל, שקם בשנת 2020 במסגרת תוכנית "תנופה", התוכנית הרב-שנתית שהוביל הרמטכ"ל אביב כוכבי במטרה לרכז את פעילות צה"ל אל מול מדינות שאינן שכנות של ישראל.
האגף עוסק בתכנון ותכלול האסטרטגיה הצבאית וריכוז הפעולות לעיצוב ולתכנון המערכה אל מול הזירה האיראנית ("פיקוד איראן"). עם תחילת פעילותו הוכפפו לאגף החטיבה האסטרטגית וחטיבת תבל שהיו כפופות עד אז לאגף התכנון. לראש האגף הראשון מונה אלוף טל קלמן, ששימש קודם לכן כראש החטיבה האסטרטגית וכראש מטה חיל האוויר.
ב-14 ביוני 2020 פורסם כי הרמטכ"ל כוכבי החליט לשנות את השם מ"אגף אסטרטגיה ואיראן" לאגף אסטרטגיה ומעגל שלישי, שינוי שם האגף נבע מהכוונה שהאגף יעסוק לא רק באיראן אלא בזירת המעגל השלישי כולה.
החטיבה האסטרטגית
החטיבה האסטרטגית אחראית על ריכוז עבודת המטה של האגף, הכנת מסמכי עמדה לגיבוש תפיסת הביטחון של צה"ל, וכן על הסדרת היחסים בין הדרג הצבאי לדרג המדיני. מפקדה הנוכחי הוא תא"ל בנימין (בני) גל.
חטיבת תבל - החטיבה לשיתופי פעולה בינ"ל
חטיבת תבל אחראית על שיתופי הפעולה של צה"ל עם כוחות זרים, כוחות שמירת שלום וארגונים בינלאומיים. מפקדה הנוכחי הוא תא"ל אפי דפרין.
מטה איראן
מטה איראן אחראי על ריכוז ותיאום כלל המאמצים הצבאיים במערכה הלאומית המתנהלת מול האיומים מאיראן. המטה הוקם ב-8 בנובמבר 2020 כחלק מתר"ש תנופה אותה הגה הרמטכ"ל אביב כוכבי. מפקד המטה הנוכחי הוא אל"ם ט', שפיקד קודם לכן על טייסת החמקנים F-35.
התפשטות ארצות הברית מעבר לים
התפשטות ארצות הברית מעבר לים הוא מושג המתאר את תהליך כיבושן של מספר איים וטריטוריות מחוץ לשטחה של אמריקה הצפונית על ידי ארצות הברית.
התפשטותה של ארצות הברית ברחבי העולם, החלה בשלהי המאה ה-19, והסתיימה בסופה של מלחמת העולם השנייה. חלקם העיקרי של הטריטוריות שהשיגה ארצות הברית, היו במסגרת מלחמת ארצות הברית–ספרד וכתוצאה ממנה; וחלקם השני של הטריטוריות היא השיגה במסגרת חוזים והסכמים.
על-פי הגישה המרקסיסטית של ברית המועצות, ההתפשטות האמריקנית, בדומה לזו האירופית, התרחשה בעקבות רצונה לשפר את מצבה הכלכלי, על ידי ניצול המשאבים בטריטוריות שכבשה.
ההתפשטות האמריקנית
במהלך ההתפשטות האמריקנית, ארצות הברית השיגה את הטריטוריות הבאות: אזור תעלת פנמה, קובה, הפיליפינים, פוארטו ריקו, סמואה המערבית, איי הבתולה, גואם והוואי.
קובה
ב-24 בפברואר 1895 פרצו מהומות ברחבי קובה, שבישרו את פרוץ מלחמת העצמאות הקובנית. המורדים השתלטו בהדרגה על ערים וכפרים באי, ואף ניסחו לעצמם חוקה. בסופו של דבר, הייתה זו מלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898 ששמה קץ לשלטון הספרדי בקובה. פיצוץ ספינת המלחמה "מיין" בנמל הוואנה ב-15 בפברואר, בנסיבות השנויות במחלוקת גם כיום, הוביל את האמריקאים להכריז מלחמה על ספרד. ב-10 ביוני פלשו האמריקאים למפרץ גואנטנמו, וב-12 באוגוסט כבר שלטו בקובה כולה.
הפיליפינים
הקרב הראשון במלחמת מלחמת ארצות הברית–ספרד, התרחש ב-1 במאי 1898 במפרץ מנילה שבפיליפינים. הצי האמריקני באוקיינוס השקט בפיקודו של ג'ורג' דיואי הביס את הצי הספרדי בקרב שארך שש שעות בלבד. אף מלח אמריקני לא נפגע בקרב זה. בהמשך תקפו לאומנים פיליפיניים בהנהגת אמיליו אגינלדו את הכוחות הספרדים ברחבי הפיליפינים. כ-15,000 ספרדים נכנעו בפני המורדים המקומיים והוסגרו לצבא האמריקני. אגינלדו והמורדים הפיליפינים התאכזבו מכך שהאמריקנים לא העניקו להם עצמאות והמשיכו לשלוט באיים בדומה לספרדים. כחודש לאחר קרב מפרץ מנילה הכריז אגינלדו על עצמאות באופן חד צדדי ובפברואר 1899 החלה מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים.
פוארטו ריקו
ב-25 ביולי 1898, עם פרוץ מלחמת ארצות הברית–ספרד, פלש כוח אמריקני לפוארטו ריקו. בסיום המלחמה נאלצו הספרדים לפי תנאי חוזה פריז למסור לארצות הברית את פוארטו ריקו, קובה, הפיליפינים וגואם. עד 1900 נשלטה פוארטו ריקו על ידי מושל צבאי שמינה נשיא ארצות הברית. חוק פורקר העניק ממשל עצמי מסוים לתושבי האי הכולל בית נבחרים. חוק ג'ונס-שפרות העניק לתושבי האי אזרחות אמריקנית ובחירת סנאט שיהיה בית הנבחרים השני.
סמואה המזרחית
בשנת 1899 הייתה סמואה המערבית לקולוניה גרמנית והאיים המזרחיים היו למושבה אמריקאית.
איי הבתולה של ארצות הברית
במהלך מערכת הצוללות במלחמת העולם הראשונה חששה ארצות הברית כי האיים ייכבשו על ידי גרמניה וישמשו בסיס ימי, ולכן פנתה לדנמרק בבקשה לרכוש את האיים. לאחר מספר חודשי משא ומתן, נקבע מחיר המכירה על סך של 25 מיליון דולר. ייתכן כי הדנים מיהרו להסכים עם תנאי המכירה מחשש שהגרמנים יפלשו לאיים ויאלצו את ארצות הברית לכבוש את האיים, ודנמרק לא תקבל דבר. הכלכלה הכושלת של האיים ריחפה גם היא מעל ראשם של מקבלי ההחלטות הדנים. קונצנזוס של שתי המפלגות לטובת מכירת האיים התגבש בפרלמנט הדני. משאל עם לא-מחייב שנערך בסוף 1916 אישר את החלטת הפרלמנט למכור את האיים. העסקה הושלמה סופית ב-17 בינואר 1917. ארצות הברית לקחה לחזקתה את האיים ב-31 במרץ 1917 ושינתה את שמה של הטריטוריה ל"איי הבתולה של ארצות הברית". אזרחות אמריקאית ניתנה לכל תושבי האי בשנת 1927.
גואם
בתחילה, היה האי גואם טריטוריה של ספרד. האי נכבש על ידי ארצות הברית כחלק ממלחמת ארצות הברית–ספרד בשנת 1898. מאז ועד היום נמצא האי בשלטון אמריקאי, למעט כיבוש יפני קצר במלחמת העולם השנייה.
הוואי
ב-1843 ניסה האנגלי לורד ג'ורג' פולט (Lord George Paulet) לספח את האיים לבריטניה בתואנה של פגיעה בנתינים בריטים. לאחר מחאות על מעשיו הכריזו אנגליה וצרפת כי הן רואות בהוואי מדינה עצמאית, והשלטון והעצמאות הוחזרו למלך הוואי. ארצות הברית סירבה להצטרף להכרזה של בריטניה וצרפת. בסביבות 1898 הוכרזה הוואי על ידי הקונגרס של ארצות הברית כטריטוריה של ארצות הברית, אך רק ב-21 באוגוסט 1959 הפכו איי הוואי למדינה ה-50 של ארצות הברית.
הפארק הלאומי אמבוסלי
הפארק הלאומי אמבסולי (באנגלית: Amboseli National Park) הוא פארק לאומי הנמצא במחוז קאג'יאדו בקניה.
היסטוריה
בשנת 1883, ג'וזף תומפסון היה האירופי הראשון שחדר לאזור "מעזאי" (המכונה אמפוסל). גם הוא נדהם מהמערך הפנטסטי של חיות הבר ומהניגודיות בין האזורים הצחיחים של מצע האגם היבש לבין נווה המדבר בביצות, ניגוד שנמשך בימינו.
אזור אמבוסלי הוצב כשמורת טבע עבור אנשי המסאי בשנת 1906, אך חזר לשליטה מקומית כשמורת משחק בשנת 1948. בשנת 1974 כדי להגן על ליבת המערכת האקולוגית הייחודית המצויה בו, הוא הוכרז כאתר של אונסק"ו בשנת 1991. הפארק הרוויח 3.5 מיליון דולר (2.9 מיליון יורו) בשנת 2005. ב־29 בספטמבר 2005, נשיא קניה, מוואי קיבאקי, הצהיר כי השליטה בפארק צריכה לעבור משירות חיות הבר בקניה למועצה המחוזית אולקוג'אדו ולשבט מעזאי. חלק מהמשקיפים ראו בכך טובה פוליטית לקראת הצבעה על חוקה קנייתית חדשה; אתגרים משפטיים נמצאים כיום בבית המשפט. ככל הנראה השפלה תסיט את דמי הכניסה לפארק ישירות למועצה המחוזית עם הטבות משותפות למאזאי שמסביב לפארק.
ניווט יחסי
ניווט יחסי (באנגלית: PN - Proportional Navigation) הוא חוק הנחיה שנעשה בו שימוש בטילים (לרוב בטיל נגד מטוסים או נגד טילים).
חוק ההנחיה מתבסס על העובדה ששני אלמנטים נמצאים במסלול התנגשות אם קו הראייה (LOS - Line-of-Sight) הישיר שלהם לא משנה כיוון. שיטת הניווט היחסי קובעת שוקטור המהירות של הטיל צריך להסתובב בקצב פרופורציונלי לקצב הרוטציה של קו הראייה, ובאותו כיוון. בניסוח מתמטי, משמעות הדבר היא:
כאשר a_n היא התאוצה האנכית לוקטור מהירות הטיל הרגעי, N הוא קבוע פרופורציונליות חסר ממדים שנקרא קבוע הניווט ונע בדרך כלל בין 3 ל-5, הוא קצב הסיבוב של קו הראייה, ו-V היא מהירות הסגירה. משמעות השם "ניווט יחסי" היא שהניווט יחסי במובן שהוא פרופורציונלי לשינוי באוריינטציה היחסית (כלומר זווית קו הראייה) של הטיל והמטרה במרחב. במילים פשוטות, חוק הניווט היחסי קובע כי על העצם המנווט לנווט בהתאם לשינוי במיקום הנצפה (במובן של מיקום זוויתי - מיקום על פני הספירה השמיימית), ולא בהתאם למיקום האקטואלי של המטרה באותו רגע. ההיגיון העומד מאחורי החוק הוא שהעצם המנווט צריך לנווט (לפנות) בשיעור פרופורציונלי לסיבוב קו הראייה כי ככל שסיבוב קו הראייה מהיר יותר הדבר מעיד על כך שהעצם המנווט צריך "לסגור" פער גדול יותר מבחינת רכיב המהירות הניצב לקו הראייה על מנת להיות בנתיב התנגשות עם המטרה. השינוי בין גישה זו להנחית טילים לעומת ההנחיה הקלאסית (קרי הנחית מרדף) היווה את המהפך שעמד מאחורי ההצלחה של הטילים המונחים הראשונים (היסטורית אלגוריתם הנחיה חדשני זה יושם לראשונה בטיל ה-AIM 9 Sidewinder).
לדוגמה, אם קו הראייה מסתובב קלות מצפון למזרח, הטיל צריך לפנות ימינה בפקטור מסוים מהר יותר מקצב הסיבוב של קו הראייה. פקטור זה נקרא קבוע הניווט.
לניווט יחסי, על אף פשטותו היחסית, מספר מאפיינים משותפים עם חוקי הנחיה אופטימלית; אחד מהם הוא שחוק הנחיה זה משיג מרחק החטאה אפסי במאמץ בקרה מינימלי (במקרה של מטרה לא מתמרנת). מאז הצגת החוק בערך בשנות ה-40 ויישומו בפיתוח הדגמים המוצלחים הראשונים של הטילים המונחים, מחקרים רבים נערכו על המאפיינים של חוק הנחיה זה מהיבטים רבים: מבחינת הקינמטיקה (התאוצות הנדרשות) של המסלולים המתקבלים, מבחינת הבקרה, ועוד. הספרות הענפה התומכת בחוק הנחיה זה היא הבסיס לתפוצתו הרחבה בעולם, ולהיותו אחד משיטות ההנחיה היעילות והנפוצות ביותר.
היסטוריה
נטען ששיטת הניווט היחסי הייתה ידועה למדענים גרמנים בפנמינדה (Peenemunde) ושהם פיתחו את המשוואות הבסיסיות והעקרונות של ניווט יחסי עם סיום מלחמת העולם השנייה. אף על פי כן, אף אחד מהמקורות הגרמנים המהימנים יותר לא טוען כך. פיתוחים מסוימים היו קרובים לניווט יחסי, במיוחד אלו הקשורים בהצבת גלאי על גירוסקופ, אבל בשום מקום לא ניתן למצוא הגדרה הדומה לזו שלעיל. התקדמות טכנולוגית לעבר יישום טכנולוגי של שיטת הניווט היחסי נעשתה במסגרת פיתוח הטיל מונחה תת אדום הראשון "Enzian" אשר יכל למדוד את קצב הסיבוב של קו הראייה למטרה באופן אוטומטי. המוטיבציה המרכזית לפיתוח אוטומציה כזאת הייתה תוצאות הניסויים המבצעיים בפצצות המונחות הראשונות שהיו מבוססות הנחיית מרדף (Pure Pursuit) - ניסויים הדגימו קשיים חמורים בהשגה מבצעית של פגיעה במטרה בשיטת הנחיה זו, במיוחד לקראת הפגיעה במטרה (Terminal Phase). כתוצאה, השיטה הרגילה של עקיבה אחר המטרה באמצעות מצלמת טלוויזיה המוצבת בקדמת הטיל ומשדרת למפעיל הפצצה תמונות של המטרה שזה בתורו משדר פקודות הנחיה מתאימות לפצצה - הייתה לא אפקטיבית ונוצר הצורך באוטומציה של התהליך.
בארצות הברית, המוטיבציה המרכזית לפיתוח טילי קרקע אוויר וטילי אוויר-אוויר מבוססי ניווט יחסי לקראת סיום המלחמה הייתה ללא ספק "מתקפות הקמיקאזה היעילות להחריד" נגד ספינות של צי ארצות הברית. היירוט המוצלח הראשון של טיל נגד כלי טיס (בלתי מאויש) היה בדצמבר 1950, על ידי הטיל "Lark" שפותח על ידי חברת רייתאון. באמצע שנות ה-50, הטילים מבוססי ניווט יחסי הראשונים הופיעו בכמה ארסנלים, וזה מפתיע שכמה מהם עדיין מיוצרים כיום יותר מ-40 שנה לאחר מכן, אף על פי שעם התאמות רבות ובעזרת שימוש בטכנולוגיות מודרניות.
יישום פשוט במונחי חומרה לניווט יחסי ניתן למצוא בטילי ה-AIM-9 סיידוויינדר המוקדמים. טילים אלו משתמשים במראה פרבולית הסובבת במהירות בתבנית אופיינית כגלאי. אלקטרוניקה פשוטה מאתרת את השגיאה הכיוונית שיש לגלאי עם המטרה (מקור קרינה אינפרה-אדומה), ומפעילה מומנט על המראה הגימבלית הזאת כדי לשמור על צירה מצביע על המטרה. מכיוון שהמראה היא למעשה גירוסקופ היא תמשיך להצביע על המטרה אם לא מופעל כח או מומנט חיצוני, ללא קשר לתנועות הטיל. במתח שהאלקטרוניקה מייצרת כדי להפעיל מומנט על המראה הדרוש כדי לנעול אותה על המטרה נעשה שימוש גם (כשהוא מוגבר) כדי להסיט את משטחי הניהוג שמנחים את הטיל, וכתוצאה משימוש כפול זה קצב הרוטציה של וקטור מהירות הטיל נעשה למעשה פרופורציונלי לקצב הרוטציה של קו הראייה.
לסיום, יש לציין כי טורפים בטבע הקדימו את בני האדם בשימוש בניווט יחסי:" [ניווט יחסי עם 1 < N] הוא קרוב לוודאי הדרך הפשוטה ביותר לפתור את הבעיה של ניווט. בעל חוליות הוא בעל מדי תאוצה שמאפשרים לו למדוד את קצב הפנייה שלו, בעוד שלטרף שלהם יש חיישנים דומים. כך המידע על קצב הפנייה של הטורף, המעובד ביחד עם המידע הכיווני מהעיניים, האוזניים והחושים האחרים במוח, מאפשר לצייד ליירט את הטרף שלו באופן יעיל ככל אפשר".
רקע מתמטי ורעיוני: אנרגיה של עקומה
היתרון המרכזי של שיטת הניווט היחסי הוא שטיל שמתמרן לפיו ינוע במסלול "החלק" ביותר האפשרי, כלומר הוא יידרש לתמרן בצורה מזערית. לעקרון המזעור של התמרון יש שני היבטים חיוביים, האחד מתמטי והשני פיזיקלי. ההיבט המתמטי נוגע לעובדה שמבחינה פורמלית המסלול שמתקבל בניווט יחסי הוא אכן הטוב ביותר האפשרי, במובן שהוא הקרוב ביותר לקו ישר מבין כל המסלולים עם תנאי ההתחלה ותנאי הסיום הנתונים. ההיבט הפיזיקלי מתייחס לעובדה שלשאיפה למזעור התמרון יש הצדקה גם במנגנונים הפיזיקליים של הטיל; התמרון צורך אנרגיה חשמלית רבה הדרושה כדי להניע את הגאי הטיל כנגד עומס אווירודינמי גבוה מאוד. כדי להיווכח בנכונות ההיבט המתמטי, יש לפתח את הביטוי לאנרגיה של עקומה באמצעות הכלים של חשבון הווריאציות, ולהראות שהמסלול שמתקבל אכן ממזער את האנרגיה של העקומה. ניתן לפתח את הנוסחה לאנרגיה של עקומה באמצעות אנלוגיה פיזיקלית - נחשב את האנרגיה האצורה בקורה אלסטית בעלת צורה מסוימת הנתונה במאמץ אחיד כלשהו T. כידוע, הלחץ הרדיאלי שאלמנט אורך בעל אורך ds, רוחב w ועקמומיות C יוצר הוא:. לפיכך, האנרגיה שיש להשקיע כדי לקחת חתיכת קורה ישרה הנתונה במתיחות T ולעקם אותה לכדי קשת מעגלית בעלת עקמומיות C היא האינטגרל על הכוח הרדיאלי כאשר העקמומיות נעה מ-0 ל-C, שיחסי ל-:. לכן, האנרגיה של קורה אלסטית באורך s היא:
.
קורה אלסטית המקובעת בשני קצותיה ונתונה במאמץ אחיד תשאף למזער את האנרגיה שלה. ניתן לפתח את הביטוי לאנרגיה של עקומה גם בצורה מתמטית ישירה על בסיס משוואות אוילר-לגראנז'. באופן כללי יותר, האנרגיה של מסילה (לא בהכרח גיאודזית) ביריעה רימנית יחסית לאינטגרל של ריבוע העקמומיות הגיאודזית c_g:
כלל הניווט היחסי (עם N = 3) ממזער את מאמץ הבקרה הנדרש מטיל, שהוא האינטגרל על תאוצת הטיל בריבוע - כאשר מהירות הטיל קבועה, אינטגרל זה למעשה שקול (עד כדי קבוע) לאינטגרל על עקמומיות המסלול בריבוע. לפיכך נוכחנו לדעת שכלל זה אכן ממזער את האנרגיה של עקומת המסלול.
ניווט יחסי כחוק הנחיה עם מאמץ בקרה מינימלי
נוכיח שניווט יחסי עם קבוע ניווט N = 3 ובמקרה של מטרה נייחת הוא אופטימלי מבחינת מאמץ הבקרה הנדרש, כלומר שהמסלול המתקבל מביא למינימום את אינטגרל הבקרה בריבוע. אינטגרל הבקרה בריבוע שווה למעשה למכפלת קבוע באינטגרל על עקמומיות המסלול בריבוע, ואינטגרל זה הוא גם גודל מתמטי מגאומטריה דיפרנציאלית המכונה האנרגיה של הפעולה של עקומה. כדי להוכיח זאת נעזר בקירוב של סמיכות למסלול התנגשות (NCC - Near Collision Course). לשם כך יש לחשב את ההשפעה של וריאציות מזעריות בפונקציית הבקרה לפי הזמן על פונקציונל מאמץ הבקרה. יש להוכיח שתחת וריאציה מזערית בבקרה שמקיימת שעדיין יש פגיעה במטרה שינוי אינטגרל הבקרה בריבוע הוא אפס. ברור שלשינויים קטנים בבקרה שמתרחשים בתחילת המסלול יש אפקט גדול יותר על הסטייה הסופית מהמטרה, באופן פרופורציונלי לזמן שנותר עד לסיום המסלול t_f - t. לפיכך האינטגרלים על רכיבי הבקרה בציר x וציר Y צריכים לקיים:.
כאשר כש-\lambda(t) היא זווית הרדיוס וקטור למטרה.
בנוסף, נגזרת אינטגרל הבקרה תחת וריאציה זו צריכה להיות שווה אפס:
ההנחה של וריאציה אינפיניטסימלית תבוא לידי ביטוי כעת בעובדה שנניח שהבקרה לזמן היא בקירוב זהה לזו שמתקבלת בניווט יחסי. נעזר בתוצאות מהפיתוח של המטרה הנייחת על התאוצה כתלות במרחק ובעובדה שזווית הפגיעה הסופית היא  (תוצאה זו מתקבלת גאומטריה)ובעובדה ש- (כתוצאה מהקירוב של זוויות קטנות) ונקבל משילוב המשוואות:
. כעת נשים לב שאם נציב תוצאה זו לבקרה בתנאי שנגזרת אינטגרל הבקרה תחת הווריאציה שווה לאפס נקבל את התנאי הראשון כלומר נקבל:
וזהו זהותית התנאי שהווריאציה חייבת לקיים.
ניווט יחסי ומרחקי החטאה
הרעיון הקונספטואלי מאחורי ניווט יחסי הוא לשאוף לנקודה מרוחקת אליה תגיע המטרה בעתיד, כלומר לשאוף למסלול התנגשות (Collision Course). במסלול התנגשות, קו הראייה נותר מקביל לעצמו במהלך תנועת המטרה והטיל, וניתן לשרטט משולש התנגשות (Collision Triangle) שאחד מקודקודיו הוא נקודת הפגיעה במטרה. כדי להבין את המשמעות המתמטית של חוק ההנחיה, נגדיר תחילה את מרחק ההחטאה (miss distance) כמרחק המינימלי שיהיה לטיל עם המטרה אם הוא ימשיך לנוע בקו ישר, ובמקרה של מטרה שלא מתמרנת, כלומר מטרה שנעה בקו ישר (Zero effort miss distance). נניח שמסלולי התנועה של המטרה והטיל קרובים למסלול התנגשות, כלומר שממערכת הייחוס של המטרה, הזווית בין מהירות הטיל V_r (ששווה למהירות היחסית) לקו הראייה קטנה. נסמן זווית זו ב-\theta.
מגאומטריה פשוטה נקבל שמרחק ההחטאה הוא: כש-r הוא המרחק הרגעי בין המטרה והטיל.
קצב הרוטציה של קו הראייה (LOS-rate) הוא:.
מהירות הסגירה מקיימת כי הזווית \theta קטנה. לכן התאוצה a_n שווה:
(הוא זמן המעוף הכולל של הטיל).
קיבלנו שתאוצת הטיל יחסית למרחק ההחטאה! ויחסית הפוך לזמן המעוף בריבוע. תאוצת הטיל בניווט יחסי שואפת אם כן, להקטין את מרחק ההחטאה, וגודלה תלוי בזמן המעוף שנותר לטיל ויחסי למרחק ההחטאה.
מקרה 1: מטרה נייחת
נבחן את המקרה של טיל הנורה לעבר מטרה נייחת ומונחה בשיטת הניווט היחסי. במקרה זה, בשונה מהמקרה של הנחיית מרדף, זו אינה בעיה טרוויאלית. הסיבה לכך שטילים רבים שנורים לעבר מטרה נייחת מיישמים שיטת הנחיה זו חרף העלות הגבוהה של רכיבי הנחיית ניווט יחסי לעומת רכיבי הנחיית מרדף, היא היעדר דיוק מושלם ביריית הטיל לעבר מטרה מרוחקת. נניח שמשגר הטיל נמצא במרחק r_0 מהמטרה והטיל נורה בזווית \theta_0 ביחס לקו הראייה שמחבר בין מיקומו ההתחלתי של הטיל למטרה. כאשר \theta היא הזווית בין קו הראייה למטרה לווקטור מהירות הטיל, \lambda היא הזווית שיוצר קו הראייה ביחס לקו הראייה ההתחלתי ו-\gamma_M הזווית שיוצר ווקטור מהירות הטיל, הקינמטיקה של הבעיה נתונה על ידי המשוואות הבאות:
כאשר מתקיים חוק ההנחיה. נחלק את המשוואה הראשונה בשנייה ונקבל:
. מחוק ההנחיה נובע שמתקיים ולכן:. מכאן נקבל על ידי אינטגרציה:
. תאוצת הטיל כתלות במרחק מהמטרה ניתנת על ידי :. ניתן לראות כי התאוצה היא אינסופית או אפס בנקודת הפגיעה אם N<2 או N>2 בהתאמה. זוהי מסקנה חשובה ביותר, למשל, בתכנון טילים נגד טנקים (הטנק איטי מאוד בהשוואה לטיל וניתן להתייחס אליו בקירוב כמטרה נייחת) - קבוע הניווט חייב להיות גדול או שווה 2 כדי לקבל תאוצות סבירות.
מקרה 2: מטרה נעה במהירות קבועה בקו ישר
לבעיה הכללית של ניווט יחסי אל מטרה שנעה במהירות קבועה בקו ישר לא קיים פתרון אנליטי פשוט. עם זאת קיים לה פתרון אנליטי במקרה הפרטי בו N = 2. נפתח אותו כאן.
נכתוב את משוואות התנועה בקואורדינטות פולריות ממערכת הייחוס של המטרה, כלומר נכתוב את מיקום הטיל בקואורדינטות (r,\lambda). כמו מקודם בדוגמה עם המטרה הנייחת מתקיים שהזווית \theta של מהירות הטיל עם הרדיוס וקטור היא (בהנחה שבתחילה מהירות הטיל היא בכיוון הרדיוס וקטור). לפיכך מתקיים מגאומטריה שקצב ההתקרבות הרגעי של הטיל והמטרה הוא:
. כמו כן קצב הסיבוב של קו הראייה הוא:
או:
כאשר \beta = v/u. מכאן נקבל:
.
והיירוט מתרחש בזווית פגיעה סופית שמקיימת:
פוטוקונדוקטיביות
בשנות ה-20 נתגלה, כי חשיפת חומרים מסוימים וביניהם סולפיד לקרינה תרמית תת-אדומה מפחיתה באופן משמעותי את ההתנגדות החשמלית של החומר. זוהי דוגמה של תכונה הנקראת "פוטוקונדוקטיביות" (Photoconductivity). תכונה זו מאפשרת להעביר אותות חשמליים בחומר בתגובה לחשיפה קצרה לאור בתדר מתאים. באמצעות תכונה זו ניתן למדוד את הזרם הנוצר ולקשר בין תוצאת המדידה לפעולה מסוימת המחוללת אותה. התגלית הצמיחה מגוון המצאות ויישומים צבאיים, מהנחיית טילים מבוססת תת-אדום למערכות ראיית לילה.
ראש הביות
כדי למדוד את קצב הסיבוב של קו הראייה למטרה, יש לסרוק את המרחב מסביב לטיל ולמדוד פעמיים את מיקומה הזוויתי של המטרה (מקור קרינת חום) יחסית לציר הראשי של הטיל. ראש ביות טיפוסי מורכב, כמוראה באיור, ממראה מלבנית מסתובבת במהירות גבוהה מאוד כשמלפנים לה מוצב גלאי עשוי מחומר מתאים. אלומת הקרינה התת-אדומה מגיעה מכיוון מסוים ולפיכך המראה תחזיר "הבזק" תת-אדום קצר כאשר היא תהיה באזימוט המתאים (זווית w1 באיור) ביחס לציר הטיל. מכיוון שהמראה מסתובבת במהירות קבועה, מדידת הזמן שבו מתקבל הבזק מאפשרת לדעת את האזימוט הרגעי של המטרה ומדידת משך הזמן שבין שני הבזקים עוקבים מאפשרת לקבוע את קצב שינוי האזימוט של המטרה.
מדידת ההגבהה (זווית w2 באיור) מורכבת יותר ומתבססת על הרעיון שככל המטרה רחוקה יותר מציר הטיל היא תפיק הבזק קצר יותר שכן המהירות הליניארית של המראה גבוהה יותר בקצוות מאשר במרכז. המידע על שינוי האזימוט וההגבהה מעובד במערכת הבקרה של הטיל לפקודות בקרה מתאימות להגאי הטיל באופן שמשקלל את קבוע הניווט הרצוי מההנחיה וכך מונחה הטיל אל מטרתו.
משה ריבלין
הרב משה ריבלין (מכונה משה מגיד ריבלין; אלול ה'תק"ם, קיץ 1780 - כ"ח באלול ה'תר"ו, 19 בספטמבר 1846) היה מגיד מישרים ומנהיג הקהילה האשכנזית בירושלים בשנים תר"א - תר"ו (1841–1846).
קורותיו
למד בישיבת שקלוב שייסד סבו מצד אביו, כיהן בשקלוב כמגיד מישרים. היה פעיל למען יישוב ארץ ישראל והתפרסם בכינוי "המגיד דורש ציון".
לאחר פטירת אביו, בשנת ה'תקצ"ח (1838) החליט לעלות לארץ ישראל, ובאותו זמן גם נשלח על ידי רוזני וילנה לכהן כמנהיג עדת הפרושים, בשל סכסוכים שנתגלעו אז, ובשל המצב הכלכלי הדחוק. הרב ריבלין קיבל מכתבי מינוי מרבני כל העדה האשכנזית בירושלים שהייתה מפולגת לשניים. להזמנה זו הצטרפו גם מנהיגי ישראל ורבנים מליטא ומרייסין.
הרב ריבלין יצא בשנת ת"ר (1840). בדרכו לארץ-ישראל עבר בין קהילות שונות, כווילנה, מינסק וקרלין, ודרש למען ציון וירושלים. כן אסף כסף לטובת היישוב וחיזק את מנגנון התרומות לטובת ישוב הארץ. בערב סוכות ה'תר"א (1841) הגיע לקושטא, ושם נתעכב כמה חודשים בשל המלחמה בין הטורקים למוחמד עלי. בזמן שהותו בקושטא נפגש עם משה מונטיפיורי ודן עמו על דרכים לתיקון מצבו של היישוב היהודי בארץ ישראל. הרב ריבלין הגיע ליפו באדר ה'תר"א (1841). בדרכו נלווה אליו רבי שמואל סלנט שהיה לימים רבה של ירושלים.
הרב ריבלין הצליח להשכין שלום בתוך העדה, וכן עם העדה הספרדית, והסדיר את מצבה הכללי של הקהילה. רכש חלק מאדמות כפר השילוח לנטיעה וזריעה. נפטר בירושלים בכ"ח באלול ה'תר"ו (1846).
תורתו
חלק מדרשותיו נדפסו בידי נכדו, שלמה זלמן ריבלין, בספר "חזון ציון".
משחקליק
משחקליק (באנגלית: Klik & Play) היא תוכנה המאפשרת ליצור משחקי מחשב בעזרת מאגר גדול של אובייקטים, אנימציות וכלי GUI (ממשק משתמש גרפי) כדי ליצור אפליקציות עצמאיות תחת מערכת ההפעלה חלונות. משחקליק חופשייה מתכנות ומיועדת למשתמשים אשר לא מחזיקים בידע טכני קודם, ומשתמשת בממשק פשוט כדי ליצור תוכנות על ידי הקשה על כפתורים, ניווט בין תפריטים, וגרירת אלמנטים על גבי המסך.
התוכנה פותחה ושווקה לראשונה בשנת 1994 על ידי חברת Clickteam בתור התוכנה הראשונה של החברה אשר מתמחה ביצירת משחקים. התוכנה שווקה על ידי חברת Maxis.
לאורך השנים החברה פיתחה את הקונספט המקורי ויצרה שלל תוכנות נוספות מתקדמות יותר אשר עושות את אותו הדבר - ביניהם התוכנות:
Klik & Play
פרנקולין
פרנקולין (שם מדעי: Francolinus) הוא סוג ממשפחת הפסיוניים, תת-משפחת החוגלות. הסוג מונה כארבעים מינים. בעבר היה הפרנקולין עוף נפוץ, אך בשל ציד מופרז שלו אוכלוסייתו בעולם הצטמצמה ועמדה על סף הכחדה. כיום, מיני הפרנקולין נפוצים בחלקים מסוימים של דרום האזור הפלארקטי, לרוב במטעים, בסבכי-צמחים ובקרבת בריכות דגים. בישראל חי מין אחד, פרנקולין שחור, שהוא יציב מצוי בעמק החולה ועמק בית-שאן. במקומות שונים בצפון הארץ נצפים פרטים בודדים. עתידו של העוף בסכנה.
מבנה והתנהגות
אצל הפרנקולין קיימת דו-צורתיות זוויגית בולטת. הזכרים ניכרים בטבעת צבעונית על צווארם ובגוף בעל נקודות לבנות. הנקבות מתאפייניות בגוף חום המתאים לצורכי הסוואה. בעת תקופת הייחום החלה בחודש מרץ, מתחילים משחקי-החיזור של הזכרים כאשר הם משמיעים קולות רעשניים במיוחד. הנקבה מטילה בין 8 ל-12 ביצים ודוגרת לבדה כ-21-24 ימים.
בישראל מבקר נציג יחיד, פרנקולין שחור.
מיון
בנוסף לסוג זה ישנם סוגים נוספים המכונים פרנקולין: הסוג פרנקולין קטן (Peliperdix), פרנקולין מצויץ (Dendroperdix sephaena), הסוג פרנקולין מפוספס (Scleroptila) והסוג פרנקולין חוגלתי (Pternistis).
לופטהנזה סיטי ליין
לופטהנזה סיטי ליין (Lufthansa CityLine) היא חברת תעופה גרמנית המהווה חלק מהרשת האזורית של חברת לופטהנזה המופעלת על ידי מספר חברות תעופה תחת השם לופטהנזה רגיונל. בסיסה הראשי של החברה נמצא בנמל התעופה מינכן פרנץ יוזף שטראוס.
תולדות החברה
החברה נוסדה בשנת 1958 בשם OLT כחברה ל"טיסות מונית" ובשנת 1970 החלה לבצע טיסות סדירות. בשנת 1978 החלה החברה להפעיל טיסות בינלאומיות קצרות כחלק מהסכם שנתחם עם חברת התעופה לופטהנזה. החל משנת 1988 עסקה החברה רק בהפעלת הטיסות של לופטהנזה, עד שבשנת 1992 נקנתה במלואה על ידי החברה ושמה שונה ללופטהנזה סיטי ליין.
החל משנת 2014 עברה חברת לופטהנזה כולה תהליך ארגון מחדש. בתחומה של לופטהנזה סיטי ליין כלל השינוי מעבר של משרדי החברה מקלן למינכן, העברת חלק מצי מטוסי האמבראר E-195 של החברה לאוסטריאן איירליינס, וקבלת מטוסי בומברדיה CRJ900 מחברת יורווינגס. כמו כן, הועברו לרשותה 5 מטוסי איירבוס A340-300 מצי המטוסים של לופטהנזה, והם הופעלו ליעדי פנאי ונופש רחוקים בחכירה רטובה עבור חברת האם.
אילנה אליה
אילנה אֶלִיָּה (נולדה ב-24 באפריל 1955) היא זמרת ישראלית, המבצעת שירה אתנית-קלאסית, מהנשים הבודדות הידועות העוסקות בארץ במוזיקה כורדית, נחשבת קול ייחודי בזירת המוזיקה העולמית הישראלית.
ביוגרפיה
אליה נולדה בירושלים למשפחה יוצאת כורדיסטן העיראקית, וגדלה בקטמונים. לאורך ילדותה היא נחשפה לשירתו של אביה, אליהו אליה, שהיה מאזין בביתם לרדיו ממחוזות ילדותו, הכפרים ההרריים שלגבול עיראק-טורקיה מקליט אותם, והיה מבצע אותם בלוויית נגן העוד והקנון נסים סלמן באירועים משפחתיים של הקהילה הכורדית בירושלים. בנעוריה לא היה אף מקום שבו ניתן היה ללמוד מוזיקה מזרחית, ולאחר חיפוש שלחו אותה הוריה ללמוד פיתוח קול בימקא, שם שרה אריות וגוספל בנוסף למדה תיאטרון באוניברסיטה העברית.
אליה עבדה לפרנסתה כפקידת בנק והחלה לעסוק בביצוע מוזיקה עממית-כורדית רק לאחר שאביה נפטר, ב-1988, ולמעשה, החלה בקריירה המוזיקלית שלה בגיל 37, בעקבות האזנה להקלטות של אביה. כשבשנת 1992 יצא תקליטה הראשון, שנשא את השם "ג'אבליו" ("בן-ההרים"), שם שנבחר להישאר גם עם להקת הליווי עימה אליה מופיעה, הכוללת ארבעה נגנים על כלים אותנטיים.
שירתה מתאפיינת בהידהוד, מתח, גרוניות והבעות-פנים והשירים שהיא מעלה הם בנושאים מגוונים וכוללים מחאה פוליטית ומחאה נשית, כמו גם שירי אהבה וחתונה. סגנון שירתה, עם זאת, שואב לתוכו גוון מערבי, עובדה שמיקמה את אליה בדיאלוג מורכב עם קהלים מרקע מגוון. היא שרה שירים בכורדית, עברית, אנגלית ואף בארמית.
אליה השתתפה במספר פרויקטים עם יוצרים ישראליים בעלי-שם ובהם מרק קופיטמן ואבי בללי, והופיעה הופעות רבות ברחבי מערב אירופה, שם זכתה לביקורים של מאזינים כורדים. היא שרה בין היתר בפסטיבל למוזיקה יהודית בקרקוב ב-2010, ובאקדמיה למוזיקה של ברוקלין.
ב-2000 השתתפה בערב ערב משירי אום כולתום במסגרת פסטיבל ישראל, יחד עם זהבה בן והזמרת סאפו. ב-2001 העלתה מופע משלה של שירי אום כולתום. בנובמבר 2003 העלתה שוב את המופע, במסגרת פסטיבל העוד בירושלים.
ב-2010 הוציא לאור את האלבום "שירה", שכלל עיבודים כורדיים לשירי משוררים בעברית.
ב-2012 העלתה במסגרת פסטיבל העוד את המופע "שירת נשים", שכלל טקסטים של נשות התנ"ך דבורה וחנה, שירים ששרו נשים בכורדיסטן ושירי משוררות ישראליות כדליה רביקוביץ ויונה וולך. באותה שנה גם השתתפה בפסטיבל "גלוקאלי", שנערך בתל אביב.
ב-2013 השתתפה במופע מחווה למסורת המוזיקלית של יהודי כורדיסטן, במסגרת פסטיבל הפיוט השישי בירושלים.
יום חמישי
יום חמישי הוא היום החמישי מצאת השבת. בחלק ממדינות אירופה ובתקן ISO-8601 הוא היום הרביעי בשבוע.
יום חמישי ביהדות
שמו של היום מופיע לראשונה בסיפור בריאת העולם בתנ"ך כיום שבו נבראו חיות המים והעופות.
בתפילת שחרית של יום חמישי נהוג לקרוא בתורה בפרשת השבוע.
המשנה מזכירה חובה הלכתית לקיים טקסי נישואין ביום חמישי כאשר האישה היא אלמנה, אך דין זה אינו נוהג בימינו.
שמו של יום חמישי ברחבי העולם
מקובל לקשר את יום חמישי עם כוכב הלכת יופיטר והאל יופיטר. בלטינית נקרא היום "דיאס יוביס" (Dies Iovis; יוביס הוא שם אחר לאל יופיטר) ומכאן שמו בחלק מלשונות אירופה: בצרפתית Jeudi, בספרדית Jueves ובאיטלקית Giovedì. לעומת זאת, בפורטוגזית השם הוא Quinta-feira, שפירושו "יום-החג החמישי", משום שימי השבוע בפורטוגזית נקראים על שם שבעת ימי השבוע הקדוש של חג הפסחא.
בלשונות הגרמאניות, השם מקושר עם האל הנורדי תור, אל הרעם במיתולוגיה הנורדית שנתפש כמקביל ליופיטר. באנגלית שמו Thursday, בגרמנית Donnerstag (שמקורו בשמו הגרמני של תור), בהולנדית Donderdag, בשוודית ובדנית Torsdag. בכמה משפות אלו (למשל גרמנית והולנדית) פירוש שמו של היום הוא "יום הרעם".
בלשונות סלאביות שונות קיבל יום חמישי את השם "רביעי", על מנת לציין שהוא היום הרביעי בשבוע המתחיל ביום שני. כך ברוסית השם הוא Четверг (צ'טברג), ובצ'כית השם הוא čtvrtek (צְ'טְבְרְטֶק).
בלשונות המזרח יש לשם משמעויות שונות: ביפנית הוא נקרא "מוקויובי" (木曜日), שפירושו "יום האילן", ובסינית "שינג צ'י סי" (星期四), שפירושו "יום רביעי".
מנוחה ביום חמישי
בחלק מהמדינות המוסלמיות נהוג יום חמישי כיום מנוחה נוסף על יום שישי. בעבר כך היה נהוג ברוב המדינות המוסלמיות, אולם בשנים האחרונות הוחלט בכמה מהן לקבוע את יום השבת כיום מנוחה במקום יום חמישי. זאת כדי לשפר את התיאום בלוחות הזמנים עם אירופה ועם ארצות הברית.
מצ'יסטה
מצ'יסטה (מאיטלקית "Maciste") הוא שמה של דמות בדיונית בקולנוע האיטלקי. מצ'יסטה מתואר כאדם רב-און, בדומה להרקולס, המבצע מעללים שבן אנוש רגיל אינו מסוגל להם. מצ'יסטה הופיע בעשרות סרטים שתיארו את מעלליו, רובם סרטים באיכות נמוכה מסוג "חרבות וסנדלים", המתרחשים, כביכול, בתקופה הקלאסית. הסרט הראשון בו הופיע מצ'יסטה הוא הסרט האילם הקלאסי "כביריה" משנת 1914. הצלחת הסרט הובילה ליצירת עשרים ושבעה סרטים אילמים בהם הופיע מצ'יסטה בגילומו של ברתולומאו פגאנו. בשנות ה-60 החל גל נוסף של סרטי מצ'יסטה. בסך הכול כיכבה דמותו של מצ'יסטה ב-52 סרטים.
כביריה והסרטים האילמים
דמותו של מצ'יסטה הופיעה לראשונה בסרט האילם האיטלקי "כביריה" ב-1914. המשורר והלאומן האיטלקי גבריאלה ד'אנונציו, שהיה התסריטאי, טען כי המציא את השם "מצ'יסטה" בעקבות רמזים בתרבות הקלאסית כי זהו כינוי להרקולס, ואכן בתרבות היוונית הקלאסית ישנם שמות דומים המשמשים ככינויים להרקולס.
סרט זה, מ-1914, היה סיפורו של עבד המציל נסיכה רומית מבני קרתגו הרשעים, שזממו להקריבה למולך. ד'אנונציו ביסס את עלילת הסרט ואת התסריט באופן רופף על הסיפור "שלמבו" מאת גוסטב פלובר. הסרט היווה תבנית לפיה נוצרו יתר סרטי מצ'יסטה, שעלילתם הבסיסית עסקה לרוב בשליטים רודנים המעורבים בסוג כלשהו של טקס מאגי לאל מרושע, ומשתמשים לשם כך באישה נאה, שאותה יש להציל. מצ'יסטה הוא האדם החזק באופן על-טבעי שחש להציל את האישה, ולעיתים להשיב את הממלכה לידי השליט האמיתי, ממנו הפקיע הנבל את השלטון. ברוב הסרטים יש סצנה המתארת ריקוד בטן. חלק מן הסרטים מציגים את דמותה של מלכה מרושעת החושקת במצ'יסטה. סרטים אלו התרחשו במקומות שונים בעולם העתיק, ממונגוליה ועד פרו, ממצרים העתיקה ועד האימפריה הרומית. לעיתים התרחשו הסרטים אף בזמנים מאוחרים יותר, ואף בעולם המודרני, כאשר מוצאו הקרתגני של מצ'יסטה לא מנע ממנו להופיע בכל זמן היסטורי שבו התרחשה עלילת הסרט.
השחקן ששיחק את מצ'יסטה בסרט "כביריה", ברתולומאו פגאנו, שיחק ב-26 סרטים אילמים שנעשו בכיכובו בהתבסס על דמותו של מצ'יסטה, בתקופה שבין 1915 ל-1926. דמותו של מצ'יסטה בגילומו של פגאנו יכלה להופיע בכל מקום ובכל זמן. ואכן, הסרטים שנעשו בתקופת מלחמת העולם הראשונה נשאו אופי תעמולתי, ומצ'יסטה הופיע בהם כחייל. הסרטים מהתקופה שלאחר המלחמה שבו לעולם הפנטסיה, אך לעיתים נשאו אופי ריאלי יותר. מצ'יסטה תואר אף כמשתתף באולימפיאדה המודרנית. עם זאת, בכל מקום נותר אופיו עקבי - הוא היה גיבור עממי, בעל כוח על-אנושי בדומה להרקולס, הנלחם ברשע ובעריצות, בדמות אצולה מושחתת ומלוכה רודנית.
תחייתו של מצ'יסטה בשנות ה-60
דמותו של מצ'יסטה זכתה לתחייה קולנועית בשנות ה-60. בשנת 1958 הפיק מפיק איטלקי סרט בשם "הרקולס" בכיכובו של שרירן אמריקני בשם סטיב ריבס. הסרט נרכש להפצה בארצות הברית תמורת 35,000 דולר על ידי המפיק ג'וזף אי. לווין, והיה ללהיט בלתי צפוי שהכניס פי כמה וכמה מהשקעתו של לוויין. הצלחה בלתי צפויה זו הביאה לפריחת תעשיית דרמות איטלקיות בכיכובם של שרירנים אמריקנים בנושאים מיתולוגיים או קלאסיים. מצ'יסטה כיכב ב-25 מסרטים אלו. מצ'יסטה לא נשא לאומיות או מוצא מוגדר, ומקור כוחו האדיר לא הוסבר מעולם. כמו כן הופיע מצ'יסטה בסרטים בזמנים שונים בין רומא העתיקה למאה ה-18. סוג זה של סרטי "חרבות וסנדלים" פרח במשך כשש שנים, עד לעליית מערבוני הספגטי, שניצלו את משאבי האולפנים האיטלקים. סרטים מסוג זה נקראו סרטי ניצול והיו חלק מתופעה תרבותית רחבה של תרבות שוליים אירופית המיובאת לארצות הברית, בניסיון ליצור רווח מסרטים בנושאים או בסגנון שאולפני הסרטים הממסדיים האמריקאים סירבו לגעת בהם.
כאשר הופצו הסרטים בארצות הברית, לא הופיע בכותרתם השם מצ'יסטה, שלא היה מוכר לצופה האמריקאי. הגיבורים נקראו "שמשון", "גוליית", "הרקולס", "אטלס" או "קולוסוס". חלק מהסרטים לא הוקרנו בבתי הקולנוע בארצות הברית, אלא שודרו בטלוויזיה האמריקנית כחלק מעסקאות חבילה, בסדרה בשם "בניו של הרקולס" ששודרה בימי שבת אחר הצהריים. מספר שרירנים איטלקים שיחקו את מצ'יסטה, אך הוא קשור במיוחד בשמו של האמריקאי מרק פורסט, ששיחק בשבעה מהסרטים. שחקנים אחרים ששיחקו את הדמות כוללים את גורדון סקוט, גורדון מיטשל, קירק מוריס, סמסון ברק, אלן סטיל, ריצ'רד לויד, רנאטו רוסיני ופרנק גורדון.