cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרי ריינולדס
קורות חיים
מכיוון שלא הכירה חוסה פרטי או עסקי שיתרום בשמה את ה-250,000 ליש"ט שנדרשו על ידי התחרות, חבר של חבר של חבר בעל עסק בלבנון סיפק לה מכתב שמאשר את חסותו, כאשר במכתב לא ננקב סכום. הוא נתן לה לירה שטרלינג אחת כדי שהמכתב לא יהיה שקרי. המהמורה הבאה של ריינולדס הייתה רכישת כל פרחי הבר והעצים העתיקים הנדרשים לעיצובה, והעברתם מאירלנד לאנגליה, וכן נדרשה למצוא סתתים שיוכלו לבנות שער וקיר קלטיים אותנטיים' בשיטת "אבן יבשה", כלומר מבנה שמוחזק על ידי סידור האבנים עצמן, ללא כל חומר מאחה. היא הכירה את מומחה צמחיית הבר קריסטי קולרד באירוע גינון, וביקשה את עזרתו וקשריו הייחודיים. קולרד השיב לה בשלילה - הוא לא היה מעוניין בגנים, אלא בבירוא יערות וייעור מחדש, ונסע לאתיופיה לעבוד בפרויקט שיקום הטבע. ריינולדס - שאף הייתה מאוהבת בקולרד בשלב זה - נסעה אחריו לאתיופיה, ודרך עבודה משותפת שם, שכנעה אותו שמטרותיהם קשורות. הוא חזר איתה, וסייע בהכנת הגינה. חומרים וסיוע אחרים קיבלה בחינם או בהנחות משמעותיות לאחר שסיפור הצעירה שודר ברדיו ברחבי אירלנד. בלונדון, ריינולדס, קולרד, צוות הייעור שהביא עמו, ועובדים נוספים של ריינולדס - 16 נפשות בסך הכל - הצטופפו בדירה קטנטונת וישנו בלילות בשקי שינה, ובמהלך היום עבדו מבוקר עד ערב כדי לסיים את הגינה המאתגרת בזמן.
בתערוכה עצמה, גינתה עוררה השתאות - המבקרים והשופטים מעולם לא ראו גינה שכוללת, בנוסף לאגמון מדיטציה, גם עשבים וגללי ארנבות. חבר השופטים העניק לה מדליית זהב, כשהיא האדם הצעיר ביותר לזכות בכזו מאז תחילת התחרות כמאה שנה קודם לכן. עם זאת, לא כל הביקורות היו חיוביות, ועיתון אירי אחד האשים אותה ב-paddywhackery, כינוי להתייחסות סטראוטיפית לתמות איריות.
בעקבות הזכייה ממשלת הממלכה המאוחדת נתנה לה מענק לפרויקט עיצוב בגני קיו. לקוחות בינלאומיים החלו לשכור את שירותיה.
מרי טוענת שהיא לא אוהבת גינון, ושכל מטרתה היא לעזור לאדמה "להיות כמו שהיא רוצה להיות", ואילו גינון הוא פעולה של שליטה באדמה ובטבע.
ב-2014 יצא סרט שמספר את סיפור התחרות בצ'לסי, Dare to be Wild, אשר תוסרט ובוים על ידי ויויאן דקורסי, שהייתה אחת מלקוחותיה של ריינולדס, והתעקשה שהסיפור חייב להיות מסופר. הסרט זכה בפרס הקהל בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בדבלין.
לאחר שפיתחה קריירה בינלאומית, ריינולדס החליטה לפנות לתחום הגנה על הטבע. היא מכנה את עצמה "מעצבת גנים משוקמת", ופועלת בתחומים כמו הכרה בהתחממות גלובלית, חקלאות בת קיימא, ושמורות טבע. היא מופיעה תכופות בטלוויזיה וברדיו, ומרצה במגוון פורומים.
ב-2016 יצא ספרה The Garden Awakening: Designs to Nurture Our Land and Ourselves, בו היא מנחה כיצד לעצב גן ש"מדבר עם הטבע" ו"חי בשלום עם הסביבה". היא מסבירה בו כיצד התערבות אנושית נוטה תמיד להרוס מערכות אקולוגיות, ומבקשת להשיב איזון לסביבה. הספר אזל מן המלאי ב-Amazon UK ביום הראשון שהוצע למכירה.
ריינולדס היא אם חד הורית לשתי ילדות, פרדיה ורובי.
הדיוויזיה ה-106 (ארצות הברית)
הדיוויזיה ה-106 הייתה דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה, והתפרסמה בעקבות כניעת רוב חייליה לגרמנים בשניי אייפל במהלך הקרב על הבליטה, במה שהיה אחת הכניעות הגדולות בהיסטוריה האמריקנית. לאחר המלחמה הוקמה הדיוויזיה מחדש בשנת 1948, אולם פורקה כעבור זמן קצר בשנת 1950.
היסטוריה
ב-5 במאי 1942 הוחלט על הקמת הדיוויזיה, והחלה הקמת מטה הדיוויזיה, וב-15 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה בפורט ג'קסון, דרום קרוליינה בפיקודו של אלן ג'ונס. ב-28 במרץ 1944 עברה הדיוויזיה לטנסי, שם השתתפה בתמרונים כחלק מהארמייה השנייה.
ב-11 בדצמבר 1944 הגיעה הדיוויזיה לחזית המערבית, ונפרסה בשניי אייפל בארדנים, כסיוע לדיוויזיה ה-2. על אף שלפי מדריך השירות של צבא ארצות הברית אמורה דיוויזיה לתפוס לא יותר מ-5 ק"מ של חזית, הייתה הדיוויזיה פרוסה על פני 42 ק"מ.
ב-16 בדצמבר פתחו הגרמנים במתקפת הארדנים, וכחלק מכך פתחו בהפגזה ארטילרית על עמדות הדיוויזיה ה-106. ההפגזה לא גרמה נזק רב, אך הצליחה לשבש את התקשורת בין מפקדת הדיוויזיה בסן וית, לכוחותיה הקדמיים בשניי אייפל. דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-18 נועדה ללכוד את הכוחות האמריקאים, שהחזיקו בבליטת שניי אייפל, באמצעות איגוף כפול, כאשר שתי הזרועות של תנועת המלקחיים נועדו לחבור באזור שנברג, על נהר אור. דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-62, חסרת הניסיון, נועדה לסייע לזרוע הדרומית של תנועת המלקחיים. ביום הראשון של המתקפה הצליחו הגרמנים להשיג התקדמות מועטה בלבד; בשעות הבוקר המוקדמות של ה-17 בדצמבר חידשו הגרמנים את המתקפה ועד לשעות החשיכה חברו שתי הזרועות של תנועת המלקחיים הגרמנית באזור שנברג והשלימו את כיתור שני הרגימנטים האמריקאים (ה-422 וה-423) מהדיוויזיה ה-106 שהחזיקו בשניי אייפל.
במהלך היומיים הבאים (18–19 בדצמבר), הידקו דיוויזיות הפולקסגרנדיר ה-18 וה-62 את טבעת הכיתור סביב הכוחות האמריקאים הלכודים בבליטת שניי אייפל. בשעות הבוקר של ה-19 בחודש עשו הכוחות המכותרים מאמץ אחרון לפרוץ את טבעת הכיתור, ולחצות את המרחק הקצר שנותר עד לשנברג, אך הגרמנים פתחו בהפגזה ארטילרית כבדה עליהם, והתקדמותם נבלמה באש מתותחים מתנייעים ותותחי נ"מ גרמניים. הם הותקפו מכל העברים על ידי כוחות חי"ר גרמניים, שלכדו את הארטילריה המסייעת שלהם, ועל ידי השריון של בריגדת "משמר הפיהרר" (שנשלחה לסייע להתקפת הקורפוס ה-66 על סן-וית), ומלאי התחמושת שלהם כמעט אזל. בשלב זה החליט קולונל דשנו, מפקד הרגימנט ה-422, שאין טעם להמשיך בהתנגדות, ובשעות אחר הצהריים נכנעו שרידי שני הרגימנטים, וכ-8,000-7,000 חיילים אמריקאים, נפלו בשבי הגרמני. קבוצות קטנות של חיילים אמריקאים, שכללו כ-500 איש, המשיכו בלחימה באזור שניי אייפל עד ה-21 בדצמבר.
שרידי הדיוויזיה המשיכו להילחם נגד הגרמנים, ואף השתתפו בקרב סן וית. לאחר מכן לחמו הכוחות בבלגיה, וב-16 במרץ הוקמה הדיוויזיה מחדש, על ידי צירוף הרגימנטים ה-3 וה-159 לרגימנט ה-424. הדיוויזיה עסקה בעיקר בשמירה על שבויים, ובסוף המלחמה פורקה וחייליה שבו לארצות הברית.
ב-15 באפריל הוקמו הרגימנטים ה-422 וה-423 מחדש בצרפת, וצורפו לדיוויזיה ה-66, שהייתה דיוויזיית אימונים, ולא הספיקה להשתתף בקרבות.
בשנת 1948 הוקמה הדיוויזיה מחדש בפוארטו ריקו, אולם בשנת 1950 בעקבות קיצוצים בצבא פורקה הדיוויזיה.
מפלגות בפולין
בפולין מתקיימת מערכת רב מפלגתית מאז נפילת המשטר הקומוניסטי בשנת 1989.
היסטוריה מפלגתית
המעבר ממדינה קומוניסטית בה ישנה מפלגה חוקית אחת (המפלגה הקומוניסטית הפולנית) למשטר ליברלי פלורליסטי הביא להקמתם של ממסגרות מפלגתיות רבות בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20. לאחר הבחירות החופשיות הראשונות במדינה בשנת 1991, התחלקו המושבים בסיים הפולני בין לא פחות מאשר 12 מפלגות, לרבות מפלגת קוריוז הומוריסטית כמפלגת אוהבי הבירה הפולנית. בבחירות אלו הגיעה ברית השמאל הדמוקרטית (SLD), היורשת המודרנית של מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית, למקום השני עם 12.0%, כאשר רוב שאר המושבים מתחלקים בין מפלגות המרכז והימין. לפיכך, לאחר בחירות אלו הוקמה ממשלת מרכז-ימין, כאשר ברית השמאל הדמוקרטית נשארת באופוזיציה. קיומן של מפלגות כה רבות בפרלמנט נתפס על ידי רבים כמכשול לאפקטיביות של המשטר וכמחסום בפני הקמתן של ממשלות יציבות. כתוצאה מכך, נקבע אחוז חסימה של 5%, כאשר מפלגות שיקבלו פחות מכך, לא יזכו לייצוג בפרלמנט. בבחירות הבאות כבר הורגשה העלאת אחוז החסימה, ומספר המפלגות צומצם וכחון של אלו שנכנסו לפרלמנט גדל. בבחירות אלו, בחירות 1993 גרפה ברית השמאל הדמוקרטית בראשות אלכסנדר קוושנייבסקי נתון יפה וזכתה ב-20.4% מהקולות. את המקום השני תפסה מפלגת העם (PSL) בעל האוריינטציה החקלאית, אשר קיבלה גם היא תוצאה טובה כאשר גרפה 15.4% מהקולות. לאחר בחירות אלו מפלגות המרכז-ימין איבדו את שלטונם, ושתי המפלגות הגדולות - ברית השמאל הדמוקרטית ומפלגת העם הקימו ממשלה משותפת. ארבע שנים לאחר מכן, בבחירות 1997, אף על פי שברית השמאל דווקא הדמוקרטית הגדילה את כמות בוחריה ל-27.1%, היא איבדה את השלטון למפלגות המרכז-ימין כאשר היא ושותפתה מפלגת העם הולכות לאופוזיציה.
שלוש שנים לאחר מכן, בבחירות 2001, בדומה לבחירות 1993 השמאל חזר לשלטון והוקמה ממשלת של ברית השמאל הדמוקרטית ומפלגת העם, לאחר שברית השמאל הדמוקרטי זכתה בהישג הגדול ביותר בתולדותיה, וקיבלה 41.0% מהקולות. באותם בחירות רצו לראשונה שתי מפלגות מרכז-ימין חדשות אשר עתידות בשנים הבאות לכבוש את הפוליטיקה הפולנית: מפלגת המצע האזרחי (PO) אשר זכתה ב-12.7% מקולות, ומפלגת חוק וצדק (PiS) בראשות לך קצ'ינסקי אשר זכתה ב-9.5% מקולות. שתי מפלגות אלו בילו את ארבע השנים הבאות באופוזיציה. במערכת הבחירות הבאה, הבחירות 2005, שתי המפלגות שהוזכרו לעיל גרפו הצלחה משמעותית כאשר מפלגת חוק וצדק (PiS) בראשות ירוסלב קצ'ינסקי זכתה במקום הראשון עם 27.0% מהקולות, ומפלגת המצע האזרחי (PO) בראשות דונלד טוסק זכתה במקום השני עם 24.1% מהקולות. ברית השמאל הדמוקרטית עברה מפלה דרמטית וזכתה ב-11.3%. הקואליציה שהוקמה לאחר בחירות 2005 הייתה בראשות חוק וצדק בתוספת מפלגות קטנות נוספות.
בבחירות 2007 חזר אלכסנדר קוושנייבסקי להנהיג את ברית השמאל הדמוקרטית, אך נכשל בהבאת הישג ממשי, לאחר שמפלגתו זכתה ב-13.2% מקולות הבוחרים. באותה מערכת בחירות, שתי המפלגות הגדולות בבחירות 2005 שמרו על מעמדן בצמרת - המצע האזרחי של דונלד טוסק זוכה בהישג דרמטי של 41.5%, ומייד אחריה, מפלגת חוק וצדק של ירוסלב קצ'ינסקי, זכתה ב-32.1% מקולות הבוחרים, כאשר גם היא מתחזקת מהבחירות הקודמות. לאחר הבחירות דונלנד טוסק הקים ממשלה בשופתות של מפלגתו המצע האזרחי יחד עם מפלגת העם (ב-2007 זכתה ב-8.9% מהקולות), אשר חזרה לממשלה לאחר שנים באופוזיציה. בבחירות 2011 המצב הפוליטי נשאר דומה, כאשר שתי המפלגות הגדולות זכו בנתונים דומים לבחירות 2007, והממשלה החדשה הייתה בעלת הרכבה זהה של זו הקודמת: ממשלה בראשות דונלד טוסק של המצע האזרחי ומפלגת העם.
המצע האזרחי
המצע האזרחי (PO) היא מפלגת מרכז-ימין שמרנית-ליברלית. בענייני חברה, למפלגה אידאולוגיה שמרנית הכוללת התנגדות להפלה, נישואים חד-מיניים, המתות חסד, לגליזציה של סמים, וכן תמיכה בחינוך דתי בבתי הספר. למרות כל זאת, המפלגה נחשבת לפתוחה וליברלית יחסית למפלגות ימין אחרות בפולין. בכלכלה, מציגה המפלגה סדר יום קפיטליסטי, והיא תומכת בהפרטה של חברות ציבוריות ובהורדת מיסים. ביחס לאיחוד האירופי היא תומכת בהרחבת האינטגרציה עם שאר חברותיו. אזורי התמיכה המרכזיים של המפלגה נמצאים בעיקר בצפון פולין ובמערבה. בפרלמנט האירופי, המפלגה חברה במפלגת העם האירופית.
חוק וצדק
חוק וצדק (PiS) היא מפלגת ימין שמרנית. בענייני חברה, למפלגה אידאולוגיה שמרנית רחבה, אשר נחשבת לקיצונית יותר מזו של המצע האזרחי. בעוד בעבר למפלגה היה סדר יום כלכלי לא ברור, כיום המפלגה מעמידה קו שמאלי יותר, הכולל תמיכה בהעצמת המס פרוגרסיבי. עיקר האג'נדה של המפלגה מתבססת על מאבק בשחיתות ובדרישה להחמרת הענישה הפלילית לרבות קיום עונש מוות. אזורי התמיכה המרכזיים של המפלגה נמצאים בעיקר בדרום פולין ובמזרחה. ביחס לאיחוד האירופי היא מחזיקה בעמדה אירוסקפטית מתונה: היא מתנגדת להרחבת האינטגרציה עם שאר חברותיו, אך עם זאת היא מתנגדת לשינויים משמעותיים במצב הקיים. בפרלמנט האירופי, המפלגה חברה במפלגת השמרנים והרפורמיסטים האירופים.
ברית השמאל הדמוקרטית
ברית השמאל הדמוקרטית (SLD) היא מפלגת שמאל-מרכז סוציאל-דמוקרטית. המפלגה הוקמה על ידי אנשי המפלגה הקומוניסטית הפולנית. בסוגיות חברתיות, למפלגה סדר יום ליברלי. בכלל זה היא קוראת להפרדת הדת מהמדינה בפולין, שוויון בין נשים לגברים, היתר ביצוע הפלות, חינוך מיני בבתי ספר, ועוד. בכלכלה, המפלגה תומכת בהתערבות ממשלתית רחבה במשק, במטרה לחתור להעמקת השוויון החברתי-כלכלי בפולין. בכלל זה ברית השמאל הדמוקרטית מביעה תמיכה בהגדלת הרגולציה, העצמת המס הפרוגרסיבי, חיזוק איגודי העובדים והלאמה של מערכת הבריאות. ביחס לאיחוד האירופי היא מחזיקה בעמדה חיובית מאוד ודוגלת בהעמקה רחבה של האינטגרציה של פולין באירופה. בפרלמנט האירופי, המפלגה חברה במפלגת הברית הפרוגרסיבית של סוציאליסטים ודמוקרטים.
מפלגת העם הפולנית
מפלגת העם הפולנית (PSL) היא מפלגת מרכז-ימין שמרנית. המפלגה מכונה גם "מפלגת האיכרים", עדות לאג'נדה הראשית של המפלגה, תמיכה במגזר החקלאי בפולין. לצד תמיכה בסיוע כספי לחקלאים, המפלגה תומכת במדיניות כלכלית מעורבת, הכוללת עקרונות שוק חופשי לצד תמיכה בהרחבת המימון הציבורי לתחומים שונים לרבות חינוך ובריאות. בענייני חברה למפלגה סדר יום שמרני במיוחד, הדומה לזה של מפלגת חוק וצדק. בכלל זה היא מביע התנגדות חריפה להפלות ונישואים חד-מיניים. בפרלמנט האירופי, המפלגה חברה במפלגת העם האירופית.
פולין ביחד
פולין ביחד (PR) היא מפלגת מרכז-ימין שמרנית-ליברלית. המפלגה הוקמה בשנת 2013 על ידי פורשי מפלגת המצע האזרחי. בנושאי פנים המפלגה נמנעת מלהציג עמדה סדורה, אך נציגיה מנופפים בדרך כלל בעמדות שמרניות. בכלכלה, בדומה למפלגת המצע האזרחי, מפלגת פולין ביחד תומכת בסדר יום קפיטליסטי התומך בחופש כלכלי, כאשר היא שמה דגש על מלחמה בבירוקרטיה. כחלק מיוזמותיה, היא קוראת לביטול מס החברות ולרפורמה בביטוח הלאומי. ביחס לאיחוד האירופי דעותיה של מפלגת פולין ביחד דומות לאלו של מפלגת חוק וצדק - גישה אירוסקפטית מתונה. בפרלמנט האירופי, המפלגה חברה במפלגת העם האירופית.
פולין המאוחדת
פולין המאוחדת (SP) היא מפלגת ימין. המפלגה הוקמה בשנת 2012 על ידי אנשי הסיעה הלאומנית-קתולית שפרשו ממפלגת חוק וצדק, בה היו חברים עד אז. בענייני פנים מפלגת פולין המאוחדת מציגה קו שמרני דתי במיוחד, ומציגה התנגדות נחרצת לנישואים חד-מיניים, הפלות והמתות חסד. בכלכלה, המפלגה תומכת בהתערבות ממשלתית במשק, כאשר בין השאר היא דוגלת בהנהגת מדיניות סוציאלית רחבה ובמיסוי גבוה על עשירים. המפלגה מקדמת גם רעיונות שונים של התייעלות ממשלתית, לרבות משטר נשיאותי, ביטול הסנאט, והקטנת מספק חברי הסיים בחצי. בפרלמנט האירופי, המפלגה חברה במפלגת אירופאים למען חירות ודמוקרטיה.
קונפדרציה חירות ועצמאות
הקונפדרציה היא למעשה איחוד של מספר מפלגות ימין. נכון ל-2021, יש לה 11 חברים בסיים. למפלגות הבאות יש נציגים:
KORWiN :קואליציה לחידוש הרפובליקה - חירות ותקווה (חמישה נציגים): נוסדה ב-22 בינואר 2016. יו"ר המפלגה הוא יאנוש קורווין-מיקה . אופי המפלגה ליברטאני, חלק מאנשי המפלגה דוגלים במינרכיזם ויש כאלו שאפילו תומכים באנרכו קפיטליזם. המפלגה תומכת בהחזרת עונש המוות, חיזוק מוסד המשפחה והקטנה כוחה של הממשלה וצמצום גודלה ומספר השרים שבה.
קונפדרציית הכתר הפולני (נציג אחד): מפלגה מלוכנית שהוקמה ב-2019. למפלגה אופי אנטי אמריקאי, אנטי אסלאמיסטי ואנטישמי. יו"ר ומייסד המפלגה הוא גרזגורז בראון.
בבחירות לנשיאות ב-2020 נבחר בבחירות פנימיות נציג התנועה הלאומית קשישטוף בוסאק, שהגיע למקום הרביעי בבחירות הארציות.
טובה בלמן
קריירה
בלמן נולדה במחנה מעבר בדרך מרומניה לישראל.
למדה עיצוב גרפי בבצלאל בין השנים 1970 ל-1974 ובשנה שלאחר מכן יצרה את "איש קטן אפור" – סרט אנימציה קלאסי באורך 8 דקות. הסרט השתתף בפסטיבלים לאנימציה, מאוטווה בקנדה ועד אדלייד באוסטרליה. בישראל זכה הסרט בפרס ראשון לאנימציה בתחרות הסרט הישראלי הקצר. כמו כן, עיצבה ואיירה את הסרט "מיצי" בנושא השואה. תסריט, בימוי וצילום הסרט בוצעו על ידי אלכס בלמן. הסרט זכה בפרס ראשון בתחרות הסרט הישראלי הקצר באנימציה. השחקנים והקריינים בסרט השתתפו בהתנדבות. בשנים הבאות המשיכה לעסוק באנימציה ובגרפיקה לסרטים ולטלוויזיה הישראלית. את הסדרה "בופי הילד שבא מהכוכבים" בנושאי זהירות בדרכים באורך כ-25 דקות יצרה בלמן יחד עם בעלה הבמאי אלכס בלמן. העורך היה סטיב אדוארדס, ואת שיר הנושא "בופי החבר הכי שלי" הלחין יוני רכטר, שרה יהודית רביץ, וחרז דידי מנוסי. הסדרה אף תורגמה לאנגלית ולערבית. כמו כן, איירה בלמן מספר ספרי ילדים בהוצאת הספרים "כתר".
במקביל לעבודתה בהוראת רישום, עיצוב, צבע, פרספקטיבה, הדפס ואיור במכללת הדסה", מכללת אורט, המכללה למינהל והאוניברסיטה הפתוחה, הציגה תערוכות ציור רבות בירושלים ומחוצה לה. ציוריה נמצאים באוספים פרטיים בארץ ובעולם. בלמן עוסקת בעיקר בציור נופי הארץ, לעיתים במבט מיוחד כמו ב"מראות צד", 2003 – כבישים ומכוניות בנוף, "שיגעון הדקלים", 2005 – מבט מקרוב על הדקל שנשקף מחלון ביתה, "סימני-מים", 2007 - דמויות בהקפאת תנועה בטיילת תל אביב, ואתרי מים מוכרים ומוכרים פחות. מתוך ה"אני מאמין" שלה כציירת: "אני מאמינה שההתייחסות לנוף של ימינו בהתעלמות מכבישים ומכוניות, פרספקטיבה, אנשים בתנועה ועוד, הינה אבסורדית, מלאכותית ובלתי אמינה. עבורי שילוב נושאים אלה הוא שיוצר את היופי המדהים והאמיתי, אשר אנו מוקפים בו."
בלמן מציירת בעיקר בצבעי אקריליק על קנבס ולוחות עץ, ובנוסף עוסקת בצבעי מים ובטכניקות הדפס. אומנים נערצים עליה מהעבר: אדוארד הופר, ג'ון סינגר סרג'נט, מוריס אוטריו, קאמי פיסרו.
בלמן מתגוררת עם משפחתה באזור ירושלים.
סרטי אנימציה
כל הסרטים בשיתוף אלכס בלמן כבמאי, תסריטאי וצלם:
תערוכות
תערוכות ברשת : אתר אגודת האמנים ירושלים, ארטיספו ועוד.
השקפת העולם האמנותית
בלמן ניסחה לעצמה ולתלמידיה את 13 העיקרים שלה:
היפופוטם לאלומנה
היפופוטם לאלומנה (שם מדעי: Hippopotamus laloumena) הוא מין של יונק נכחד מהסוג היפופוטם, אשר חי במשך ההולוקן במדגסקר והוא אחד משלושה מינים המכונים היפופוטם מלגשי, אף שלא ברור טיב הקשר ביניהם.
תיאור
המין נכחד יחד עם קרוביו לפני כ-1,000 שנים כשרוב הראיות מצביעות על ציד והכחדה בידי האדם. ישנה מחלוקת בין החוקרים על טיב הראיות, מאחר שייתכן שחלק מהעצמות היו של היפופוטם מצוי, אשר הובאו בידי מהגרים מאפריקה. אולם באתר בלו סור מר נראה שההיפופוטם נעלם לאחרונה ב-1976 בלבד.
Join (SQL)
ב-SQL, Join היא פסקה (חלק משאילתא) לאיחוד שדות בין שתי טבלאות על ידי ערכים המשותפים לשתיהן.
תקן ה-ANSI ל-SQL מגדיר ארבעה סוגים של איחוד: פנימי (Inner), חיצוני (Outer), ימינה (Right) ושמאלה (Left). על המתכנת לכתוב פרדיקט עבור האיחוד כדי לזהות את הרשומות שיש לאחד. ברשומות בהן הפרדיקט חיובי, הרשומה מתאחדת לטבלת התוצאה בהתאם לפורמט.
פעולת Join מקבילה במידה מסוימת למכפלה קרטזית בתורת הקבוצות - התוצאה היא תת-קבוצה מסוימת של הטבלה של "כל הזוגות הסדורים של שורה מהטבלה הראשונה ושורה מהטבלה השנייה".
דוגמאות
עבור הטבלאות:
בדוגמאות הללו פרדיקט האיחוד ידרוש תמיד שוויון בין שדה DepartmentID של הטבלה הראשונה לזה של הטבלה השנייה, אחרת נקבל גם רשומות שלא מעניינות אותנו, כגון:
Right outer join
דומה ל־Left outer join אך בכיוון ההפוך.
מלך האריות (פסקול)
מלך האריות: הפסקול המקורי (באנגלית: The Lion King: Original Motion Picture Soundtrack) הוא פסקול הסרט "מלך האריות" מ-1994 של אולפני ההנפשה של וולט דיסני. הפסקול זה, הוא פסקול סרט האנימציה הנמכר ביותר בכל הזמנים. האלבום כולל שירים מתוך הסרט שהולחנו על ידי אלטון ג'ון למילותיו של טים רייס, ולחנים נוספים מאת הנס צימר. אלטון ג'ון, בנוסף להלחנה, מבצע כמה שירים באלבום. מבצעים נוספים הם כרמן טווילי, ג'ייסון ויבר, רואן אטקינסון, וופי גולדברג, ג'רמי איירונס, צ'יץ' מרין, ג'ים קאמינגס, נייתן ליין, ארני סבלה וסאלי דוורסקי. האלבום יצא לאור ב-31 במאי 1994 בתקליטור ובקלטת שמע. הפסקול הוקלט בארצות הברית, בריטניה ודרום אפריקה.
הסרט זכה בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר, והשיר "Can You Feel the Love Tonight" מתוכו זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשיר הטוב ביותר.
המהדורה העברית
תרגום, עיבוד ובימוי קולות: שפרירה זכאי; הדרכה מוזיקלית: רוני וייס; הפקת הדיבוב העברי: סרטי רז בע״מ; הוקלט באולפני קולינור על ידי דלית טל
מהדורה מיוחדת
ב-30 בספטמבר 2003 הוציאה דיסני מהדורה מיוחדת של הפסקול הכוללת שתי רצועות חדשות: בנוסף, באותו יום יצא לאור תקליט ויניל של הפסקול המקורי, במהדורה מוגבלת של 4,000 עותקים.
מצעדים שבועיים
האלבום – מצעד בילבורד (צפון אמריקה)
פרסים והערכה
הפסקול הופץ במעל ל-10 מיליון עותקים בארצות הברית והגיע לפלטינה 10x בשנת 1995, ובכך הפך לפסקול הנמכר ביותר אי פעם של סרט מונפש. בשנת 1999, כאשר נוסד המעמד "אלבום יהלום", קיבל האלבום מעמד זה.
בשנת 2010 נכתב בחנות המוזיקה המקוונת Rhapsody, כי זהו אחד הפסקולים הטובים בכל הזמנים מתוצרת דיסני ופיקסאר.
קרן (כסף)
קרן או קרן הקדשה היא סכום של כסף או נכס שנתרמו למוסד לצורך תפעולו או לצורך ביצוע פעולה כלשהי על ידו. מוסדות רבים מפעילים קרן מרכזית אחת אליה מגיעות כלל התרומות המאפשרות את פעילות הארגון. עם זאת, תורם יכול לשים תנאים על תרומתו ולהחליט כי תרומתו צריכה להתנהל כקרן או להיות מושקעת לאורך זמן.
בין המוסדות המפעילים קרנות ניתן למצוא מוסדות אקדמיים וחינוכיים כגון אוניברסיטאות ומכללות, מוזיאונים וספריות, כמו גם מוסדות רפואיים ומוסדות דתיים.
פודרגיים
פודרגיים (שם מדעי: Podargidae) הם משפחה של עופות מסדרת התחמסאים.
מאפיינים
הפודרגיים חיים בטווח שמתת-היבשת ההודית, דרום-מזרח אסיה וגינאה החדשה ועד אוסטרליה, טסמניה ואיים קטנים באוקיינוס השקט. הם מומחים בהסוואה - דבר נדיר אצל עופות, ובעלי פה ענקי היכול להיפער עד לעיניהם העצומות והצהובות בעלות העפעפיים הענקיות. הם מזכירים במראם ינשופים, אך מקורם ישר ומוארך יותר והם פעילים גם במשך היום. הבדל נוסף
הם פעילים ביום ובלילה ויוצאים לצוד חרקים שונים. המינים הגדולים גם טורפים חולייתנים קטנים כמו קרפדות, לטאות ועכברים אליהם הוא מסתער בדממה מהעץ.
דו"ח פילצקי
דו"ח פילצקי (בפולנית: Raporty Pileckiego) הוא דין וחשבון רשמי המכיל למעלה מ-100 עמודים, שנכתב בשנת 1943 על ידי ויטולד פילצקי, קצין פולני וסוכן המחתרת הפולנית שנכלא מרצונו באושוויץ והצליח להימלט משם. דו"ח זה היה התיעוד המשמעותי הראשון של השמדת היהודים במהלך השואה ומלחמת העולם השנייה שהגיע לידי בעלות הברית.
רקע
ב-9 בנובמבר 1939, לאחר שצבא פולין הפסיד בפלישה לפולין, קפטן ויטולד פילצקי, יחד עם המפקד שלו מאיור יאן וולודארקביץ' ייסדו את הצבא הפולני הסודי (Tajna Armia Polska, TAP) שהיה אחד מארגוני המחתרת הפולנית. ב-1940, פילצקי הגיש לממוניו עליו מבצע שבמסגרתו ייכנס למחנה אושוויץ, יאסוף מידע מודיעיני על המחנה מבפנים ויארגן מרד אסירים. בזמן ההוא היה ידוע מעט מאוד על דרכי הניהול של הגרמנים את המחנה וההבנה הכללית הייתה כי הוא פועל כמעין מחנה כליאה גדול. ממוניו במחתרת הפולנית אישרו את התוכנית וציידו אותו בתעודת זהות מזויפת עם השם תומאש סרפינסקי. ב-19 בספטמבר 1940 הוא יצא בכוונה לרחוב בוורשה במהלך פשיטה ונתפס על ידי הגרמנים ביחד עם עוד 2,000 אזרחים חפים מפשע. לאחר יומיים של כליאה ב"מחנה משמר הסוסים הקלים", שם סבלו האסירים ממכות חזקות, פילצקי נשלח לאושוויץ שם קיבל את מספר האסיר 4859.
הדו"ח
רשת המודיעין של האיחוד המחתרתי של הארגונים הצבאיים Związek Organizacji Wojskowych - ZOW בתוך מחנה ההשמדה אושוויץ החלה לשלוח דיווחים קבועים לצבא המולדת החל מאוקטובר 1940. החל מנובמבר 1940, המידע הראשוני על השמדה המונית שקרתה במחנה החלה להישלח דרך ה-ZOW לצבא המולדת בוורשה. החל ממרץ 1941 המידע הועבר לממשלה הפולנית הגולה בלונדון. הדיווחים הללו נתנו לבעלות הברית מידע על התחוללות השואה והיוו מידע מודיעיני על מה שמתחולל בתחומי אושוויץ. הדו"ח כולל פרטים על תאי הגזים, סלקציה והניסויים בבני אדם שערכו הנאצים. הוא מדווח כי היו שלושה קרמטוריומים בבירקנאו, המסוגלים לשרוף 8,000 גופות ביום. ראול הילברג כתב שהמשרד לשירותים אסטרטגיים בלונדון, שקיבל את הדו"ח, הוסיף הערה שאין אינדיקציה לאמינות שלו. הדו"ח מהווה עיבוי והסבר ל"דו"ח של מאיור פולני" שנכתב על ידי ירזי טאבאו שהוא המוקדם מבין שלושת דו"חות מפי עדי ראייה שנודעו ביחד בשם "פרוטוקולי אושוויץ" ואשר הזהירו על הרצח ההמוני ופשעים אחרים שמתבצעים בתוך מחנה אושוויץ.
ברוך מרדכי אטינגר
הרב ברוך מרדכי בן ר' אליעזר אטינגר מבוברויסק (נפטר ב-29 באוגוסט 1852, י"ד באלול ה'תרי"ב), היה חסיד חב"ד, רב קהילת החסידים בווילנה, ורב העיר בוברויסק.
היה חתנו של הרב שמואל בן אביגדור, האב"ד האחרון של וילנה.
תולדות חייו
מקובל כי הוא בן למשפחת איטינגא. על פי הודעתו שהשתמרה בארכיון בווילנה הוא נולד בעיר לבוב שבפולין בשנת תקל"ג (1773), אך על פי מסורת חב"ד הוא נולד ביישוב קטן סמוך לעיר שוינציאן שבליטא בערך בשנת תקכ"א (1761), ואמו הייתה לאה, בת הרב חיים יהודה לייב איטינגא מלבוב.
על פי מסורת חב"ד, בגיל שלוש עשרה החל ללמוד אצל ר' מיכאל אפאצקער בשוינציאן, לאחר שנתיים נפטר אביו, ורבו יעץ לו ללמוד בווילנה. בהגיעו לווילנה התקבל בקרב גאוני וילנה ונודע בכינויים "העילוי משווינציאן" ו"בעל ההגיון", והיה בן בית אצל רב העיר רבי שמואל אביגדור, שהיה ברבות הימים לחותנו (ואביו החורג), ואף זכה מזמן לזמן לשוחח בדברי תורה עם הגאון מווילנה. לאחר מכן נסע ללמוד בישיבות בסלוצק ובמינסק, ואחר מכן חזר לווילנה. בשובו נודעה לו שאמו נישאה בשנית לרבי שמואל בן אביגדור, ובשנת תקמ"א נשא לאישה את בתו של רבי שמואל. בחתונתו השתתפו רבים מגאוני ובחירי וילנה ובראשם הגר"א. לאחר נישואיו התמנה לראש ישיבה בווילנה. מסופר כי נהג להדריך את תלמידיו לפתח את כישרון הדיבור והנאום, כאשר התלמידים היו חוזרים על כל סוגיה שנלמדה בעל פה ובאופן מסודר ובשפה ברורה כנואם מול קהל, ובמשך הזמן היו רבים מתלמידיו לנואמים גדולים. באותה תקופה הזמינו גאוני שקלוב את גאוני וילנה, בריסק, וסלוצק, לכנס "שולחן התורה" אשר נועד לפתור את כל הבעיות ההלכתיות שהצטברו על שולחנם, שם פגש את רבי יוסף כולבו, שסיפר לו על רבי שניאור זלמן מלאדי.
על פי הודעתו של רבי ברוך מרדכי עצמו, הוא הגיע בראשונה לווילנה בשנת תק"ן (1790) (וככל הנראה אז נישא לבת הרב), ולאחר מכן שב ללבוב.
בשנת תקנ"ו או תקנ"ז (1795–1797) שב לווילנה ושימש כרב לעדת החסידים בעיר שהתקיימה אז במחתרת. לאחר פרוץ העימות נגד החסידים בשנת תקנ"ט נעצר ונחקר על ידי השלטונות הרוסיים, ושוחרר לאחר זמן קצר. באותן שנים נסע לרבי שניאור זלמן מלאדי והיה לתלמידו, ואף כתב הסכמה להדפסת ספריו שולחן ערוך הרב וליקוטי תורה.
בשנת תקס"א (או תקס"ב) התמנה לרב העיר בוברויסק, הן לקהילת החסידים והן לקהילת ה"מתנגדים", בזמן כהונתו הפכה בוברויסק מעיירה קטנה למרכז יהודי חשוב באזור.
בשנת תרי"א עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. נפטר בי"ד באלול תרי"ב ונקבר בהר הזיתים סמוך לקברו של רבי חיים אבן עטר. לפני שעלה לארץ יעץ לראשי הקהילה למנות תחתיו את מי שהיו אז רבני העיירה פאריטש הסמוכה, הרב הלל מפאריץ' לרב קהילת החסידים, והרב אליהו גולדברג לרב קהילת המתנגדים.
מנכדיו שנותרו ברוסיה, שימשו כמנהיגי קהילות ורבנים. נכדו הרב אברהם אטינגר היה רב באומן. הרב ברוך מרדכי אטינגר שנטה לציונות, היה "רב מטעם" בקישינב. בין ניניו נמנים ההיסטוריון פרופ' שמואל אטינגר ולובה אליאב.
בורק-אן-ברס
בורק-אן-ברס (בצרפתית: Bourg-en-Bresse) היא עיר צרפתית, בירת מחוז אן שבחבל אוברן-רון-אלפ.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת כ-66 קילומטרים מצפון לליון וכ-100 קילומטרים ממערב לז'נבה, במישור ברס שממערב להרי היורה, בגובה של בין 220-273 מטרים מעל פני הים. את העיר חוצה נהר הרייסוז, שנשפך בהמשך לסון. האקלים בעיר הוא אקלים יבשתי.
תחבורה
העיר מקושרת לשתי אוטוסטרדות המחברות אותה לרשת הכבישים הארצית ולערים החשובות הקרובות - ז'נבה, ליון ודיז'ון. נכון ל-2009 סלולים בעיר כ-24 קילומטרים של שבילי אופניים. במרכז העיר נמצאת תחנת הרכבת, בה עוברים קו רכבת פרברית-אזורית המחבר את העיר לליון, וקו TGV מפריז לז'נבה. בעתיד צפוי שירות ה-TGV לעיר להשתפר בעקבות סלילת מסילה למהירויות גבוהות המתוכננת בין פריז לדיז'ון. בסמוך לעיר שדה תעופה קטן.
גאוגרפיה עירונית
מרכז העיר הוא גם החלק העתיק והצפוף של העיר, מימי הביניים. בצפונו נמצא חניון ענק המשמש גם לירידים. סביבו טבעת כבישים ראשונה, לאורכה נמצאים חניונים, פארקים ומבני ציבור מודרניים. סביב הטבעת הראשונה, במרחק של 25-800 מטרים, נמצאת טבעת שנייה, חלקית, שעל קצה המערבי ממוקמת תחנת הרכבת. ככל שגדל המרחק ממרכז העיר יורדת צפיפות הבינוי. שטח העיר מחולק ל-17 רבעים.
מחוץ לעיר נמצאים פרוורים רבים ואזורי תעשייה.
היסטוריה
בימי הביניים התפתח היישוב במקום והפך לעיר, ובמאה ה-15 נבחר על ידי שליטי האזור, דוכסי חבל סבויה, לשמש כבירת אזור ברס. בשנת 1505 הוחל בבניית מנזר וכנסייה גדולים, ביוזמת שליטי סבויה ומרגרטה לבית הבסבורג, בת מלוכה אוסטרית הקבורה בעיר. בשנת 1535 בוצרה העיר, ביצורים שהוכיחו את עצמם בעת המצור שהטיל אנרי הרביעי, מלך צרפת, על העיר בשנת 1600, למשך שישה חודשים. בשנת 1601 עברה העיר, יחד עם האזור כולו, לידי צרפת, כחלק מהסכם שלום בין צרפת לסבויה.
במאות הבאות שמרה העיר על חשיבותה האזורית. בסוף המאה ה-19 חוברה לרשת הרכבות, כחלק מהתרחבות רשת מסילות הברזל בעקבות המהפכה התעשייתית.
ערים תאומות
לבורק-אן-ברס עיר תאומה אחת. היא מקיימת גם שיתופי פעולה עם ערים שונות באירופה ובצפון אפריקה.
אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך
אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך (גרמנית: August von Pfalz-Sulzbach; 2 באוקטובר 1582 - 14 באוגוסט 1632), היה רוזן פפאלץ-זולצבאך בין השנים 1614–1632.
ביוגרפיה
אוגוסט נולד בנויבורג על הדנובה ב-2 באוקטובר 1582, לפיליפ לודוויג, רוזן פפאלץ-נויבורג ולאנה מקלווה, בתם של וילהלם, דוכס יוליך-קלווה-ברג ומריה מאוסטריה, דוכסית יוליך-קלווה-ברג.
בשנת 1609 החל את לימודיו באוניברסיטת טובינגן, ולאחר מכן הוא ערך את הטיול הגדול באיטליה, אנגליה, צרפת, שוודיה, וכן בהרבה נסיכויות גרמניות. בשנת 1614 מת אביו פיליפ לודוויג, רוזן פפאלץ-נויבורג, ואוגוסט ואחיו ירשו את נחלותיו: וולפגנג וילהלם קיבל את פפאלץ-נויבורג, אוגוסט קיבל את פפאלץ-זולצבאך, ואילו יוהאן וילהלם קיבל את פפאלץ-זולצבאך-הילפולשטיין.
ב-14 באוגוסט 1632 מת אוגוסט, ובנו כריסטיאן אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך עלה לשלטון במקומו.
לגעת בשטן
לגעת בשטן (באנגלית: Touch the Devil) הוא ספר מאת הסופר הבריטי ג'ק היגינס. הספר יצא לאור ב-1987. עלילת הספר מתרחשת בעיצומה של המלחמה הקרה ועל רקע המערכה שמנהלים שירותי הביון של בריטניה במחתרת האירית וכנגד ברית המועצות.
עלילת הספר
פרנק בארי הוא מתנקש. את ראשית הקריירה שלו עשה במחתרת האירית עתה הוא פועל למען ברית-המועצות וכל המרבה במחיר. אנשי הביון הבריטי, בריגדיר צ'ארלס פרגוסון ושלישו הארי פוקס, בעברו קצין ברגימנט הכחולים והמלכותיים שאיבד את כף ידו בהתפוצצות מטען בבלפסט, מחליטים כי בארי הגדיש את הסאה פעם אחת יותר מדי ויש לחסלו. השניים מגייסים שוב לפעולה את פרופסור ליאם דוולין, חוקר ספרות באקדמיה, משורר ובעבר מתנקש בשורות המחתרת האירית. הוא לחם במלחמת האזרחים בספרד בשרות חטיבת וושינגטון ונפל בשבי האיטלקי ובהמשך הועבר לאבווהר, המודיעין הצבאי הגרמני. דוולין פעל בשירותם באירלנד ובשנת 1943 נשלח לאנגליה לסייע למבצע ההתנקשות בוינסטון צ'רצ'יל. דוולין נחטף מביתו שבאירלנד בידי כוח משירות האוויר המיוחד בפיקוד קפטיין אנטוני וילייארס.
לואיסה מונדשיין כלפון
לואיסה מונשדיין כלפון ( בספרדית:Luisa Mondschein Halfon או Luisa Halfon de Mondschein; 3 בינואר 1903 – 2 ביוני 1985) הייתה משוררת ארגנטינית, יהודייה ילידת בסרביה
קורות חייה
לואיסה מונדיין כלפון נפטרה בבואנוס איירס בשנת 1985.
מסוואטי השלישי, מלך אסוואטיני
מסוואטי השלישי (Mswati III; נולד ב-19 באפריל 1968) הוא המלך של מדינת אסוואטיני (שם קודם: סווזילנד) משנת 1986 וראש משפחת המלוכה הסוואזית.
פעילות ציבורית
מסוואטי ניסה לפעול למניעת מגפת האיידס במדינה אך ללא הצלחה מרובה. בין היתר, נחקקו חוקים האוסרים על קיום יחסי מין עם קטינים מתחת לגיל 18 במדינה אך חוקים אלו אינם חלים על המלך עצמו, אשר בחר לעיתים להתחתן עם קטינות שמתחת לגיל 18.
חיים אישיים
מסוואטי התחנך בממלכה המאוחדת ונכסיו האישיים נאמדים בכ-200 מיליון דולר. הוא נחשב לדמות פופולרית ומכובדת במידה רבה באסווטיני, אך מדיניותו הבזבזנית וסגנון חייו המפואר הביאו למחאות והפגנות במדינה ולביקורת בינלאומית כלפיו.
מסוואטי נשוי ל-15 נשים ואב ל-36 ילדים.
פעם בשנה נערך במשך שבוע ריקוד הקנים, מצעד של עשרות אלפי ילדות, נערות ונשים, מגיל 5 ואילך, אשר רוקדות חשופות חזה את ריקוד ה"אומהלנגה" (החוגג את הנשיות והבתוליות) ושרות מול המלך במטרה שיבחר באחת מהן לאשה נוספת. לפי המסורת באסווטיני מסמל המצעד טוהר ואחדות. זו שנבחרה על ידי מסוואטי להצטרף לנשותיו קיבלה לעיתים מכונית BMW וארמון משלה. עובדה זו וכן העלויות וההוצאות הכרוכות באירוע, גררו ביקורת נוקבת כנגד מסוואטי בשל העוני הרב השורר במדינה, שמצויה במצב כלכלי גרוע ביותר. בין המתנגדים לאירוע המסורתי ניתן למנות גם ארגוני נשים ויריבים פוליטיים של מסוואטי שטען מצדו, כי פוליגמיה היא חלק בלתי נפרד מהמסורת במדינה ומגבירה את האחדות בעם. ב-2012 מעריכים שהופיעו באירוע מול מסוואטי בין 30 ל-60 אלף בנות.
לא לשידור
לא לשידור הוא סרט קולנוע ישראלי שיצא לאקרנים בשנת 1981 העוסק על מאחורי הקלעים של תחנת רדיו צבאית בישראל.
הפקה וצילום
בסרט משתתפים בתפקידים הראשיים ארנון צדוק, גדליה בסר, דפנה ארמוני, עמי טראוב ועירית שלג.
בהופעות אורח בסרט הופיעו גילה אלמגור, דודו טופז, מאיר סוויסה, טליה שפירא, יוסי פולק ואייל גפן.
צילומי הסרט החלו במרץ 1980 והסתיימו ביולי באותה השנה. את התסריט כתב יעוד לבנון בהתבסס על חוויותיו ככתב וכעורך בתחנת גלי צה"ל. זה היה גם הסרט הראשון באורך מלא שלבנון ביים. קודם לכן ביים כבר מספר סרטים קצרים.
עלילה
איציק (גדליה בסר) הוא מפיק בתחנת רדיו צבאית המבוגר מעמיתיו לעבודה איתם יש לו מחלוקות ואי הסכמות.
הוא עוזב את ביתו ועובר לחיות עם צעירה בהריון, ובמקביל הוא מנהל רומן עם חיילת.
איציק בנוסף להיותו מפיק בתחנת רדיו צבאית מייצג זמר מזרחי העובר לגור בביתו ומתאהב בבת זוגו החדשה.
סטפן טישקביץ'
סטפן טישקביץ' (בפולנית: Stefan Eugeniusz Tyszkiewicz; 24 בנובמבר 1894, ורשה–6 בפברואר 1976, לונדון) היה מהנדס וממציא פולני..
סטפן טישקביץ' נולד בשנת 1898 בוורשה שאז הייתה בתחומי האימפריה הרוסית. בגיל 14 בהיותו במילנו הוא קיבל רישיון נהיגה. בשנת 1911 הוא קיבל פטנטים בתחום חימום מכוניות ומטוסים. בשנת 1913 הוא התחיל לימודים באוניברסיטת אוקספורד.
לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה טשקביץ' התנדב לצלב האדום הרוזי. על פעילותו להצלת פצועים הוענק לו עיטור גאורגי הקדוש. בשנת 1915 הוא התגייס לצבא ולאחר סיום קורס קצינים החל שרות במטה של נסיך הגדול ניקולאי ניקולייביץ'. בשנת 1917 הוא התחתן עם ילנה לייכטנברג שהייתה חלק של משפחת רומנוב וקרובת משפחה של אלנה, נסיכת מונטנגרו. לאחר מהפכת אוקטובר המשפחה התגוררה בחצי האי קרים ופונתה ממנו באונית הצי בריטי.
לאחר שהייה קצרה באיטליה, טישקביץ' חזר לפולין שקיבלה עצמאות. הוא חלק חלק פעיל בקרבות המלחמה הפולנית-סובייטית.
בשנת 1921 לזוג נולדה בת. בשנים 1921–1923 טישקביץ' למד הנדסה בפריז. באותה תקופה הוא החליט להתחיל בייצור מכוניות. הוא הקים חברה פעהלה בוורשה ותכנון מכונית מדגם Ralf-Stetysz. זמן קצר לאחר תחילת הייצור ומסירה מכוניות ראשונות ללקוחות השפרה שפרצה במפעל הרסה אותו. בעלי מניות לא הסכימו להשקעה נוספת וחברה נסגרה. טישקביץ' היה נציג של פיאט ומרסדס-בנץ בפולין.
בספטמבר 1939 טישקביץ' ומשפחתו היו באזור וילנה ונותרו שם. לאחר סיפוח ליטא לברית המועצות טישקביץ' נעצר והועבר למוסקבה. באוקטובר 1941 הוא שוחרר מהכלא ונקלט בצבא אנדרס. כחלק מהכוח הפולני הוא השתתף בקרבות באיטליה.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה טישקביץ' זמן קצר היה בלונדון ובהמשך עבר לטורינו בה התחיל לעבוד בפיאט. הוא עבד בתחום אלקטרוניקה. משכיר שפותח על ידו הוצג בתערוכה עולמית בבריסל בשנת 1958 וקיבל גרן-פרי. מכשירים נוספים שהוא תכנן קיבלו מדליית זהב בתערוכות בז'נבה (1972) וניו יורק (1973).
טישקביץ היה פעיל בארגונים פולנים בגולה. הוא היה חבר במסדר הריבוני הצבאי של מלטה ושלוש פעמים נבחר למועצה גדולה של המסדר.
אשתו נפטרה בשנת 1971. בשנים אחרונות טישקביץ' התגורר בבריטניה. הוא נפטר בלונדון בשנת 1976.
התנגדות אנטי-קומוניסטית בפולין לאחר מלחמת העולם השנייה
התנגדות אנטי-קומוניסטית בפולין לאחר מלחמת העולם השנייה מתייחסת למאבק המזוין על ידי המחתרת הפולנית נגד השליטה של ברית המועצות על פולין לקראת סוף מלחמת העולם השנייה ולאחריה על הרפובליקה העממית הפולנית. לוחמת גרילה שנוצרה במהלך המלחמה על ידי תנועת ההתנגדות, כללה מגוון של התקפות צבאיות כנגד בתי כלא סובייטים, ושלל משרדים ומתקנים של שירותי הביטחון הפולניים והסובייטים.
רקע
בינואר 1945, הממשלה הקומוניסטית הפרו-סובייטית שהוקמה בפולין בתמיכת הכוחות המזוינים של ברית המועצות הכריזה על המחתרת הפולנית האנטי-נאצית כלא חוקית, במיוחד על ארמייה קריובה, והורתה לחבריה להתפרק מנשקם בעודה מבטיחה להם חופש וביטחון. רבים מלוחמי המחתרת הניחו את נשקם ונרשמו אצל הרשויות, אבל לאחר מכן נעצרו רבים מהם והושלכו לכלא. אלפים עונו ולאחר מכן הוגלו לגולאגים הסובייטים או נשפטו במשפטי שדה שבסופם נרצחו. כתוצאה מהדיכוי, רבים מחברי ארמייה קריובה (AK) הפסיקו לבטוח הממשלה החדשה, וחלקם התקבצו מחדש על מנת להתנגד לשלטונות הפרו-סובייטיים. הם הקימו מספר ארגונים יורשים לארמייה קריובה ושחררו מאות אסירים פוליטיים. הם נודעו כ"חיילים המקוללים" של המחתרת הפולנית, בסופו של דבר רובם נתפסו או נהרגו על ידי שירותי הביטחון ויחידות התנקשות מיוחדות של הממשלה הפולנית הקומוניסטית וברית המועצות.
בלילה שבין ה-3 וה-4 בינואר 1944 הצבא האדום חצה לעבר הגבול המזרחי של הרפובליקה הפולנית השנייה באזור ווהלין, ליד הכפר רוקיטנו. בתוך מספר חודשים, הם הדפו את הוורמאכט מערבה, והגיעו לנהר הויסטולה ב-24 ביולי 1944. ב-22 ביולי 1944, בהתאם להוראות ממוסקבה, קומוניסטים פולנים שהגיעו לעיר חלם הקימו את הוועד הפרו סובייטי שנהיה לממשלה הזמנית הפולנית לאחר שעבר ללובלין. לאחר שעברו לוורשה בינואר 1945 עם שחרורה על ידי הצבא האדום, נטשו את השיטה הפרלמנטרית והקימו משטר קומוניסטי נוקשה מבית מדרשו של סטלין. בינתיים ה-נ.ק.ו.ד. ויחידות סמרש יחד עם שירותי הביטחון הפולניים החלו במבצעים רחבי היקף ברחבי המדינה כנגד חברי ארמייה קריובה וארגונים אחרים של המחתרת הפולנית שהיו נאמנים לממשלה הפולנית הגולה. כ-25,000 חיילי מחתרת נעצרו, פורקו מנשקם ונאסרו עד אוקטובר 1944. ב-15 באוקטובר 1944, לברנטי בריה חתם על צו 0012266/44 אשר הורה על הקמת הדיוויזיה ה-64 של הנ.ק.ו.ד שמשימתה הייתה לחימה בהתנגדות הפולנית. עשרות אלפי פרטיזנים פולנים הוגלו למעמקי ברית המועצות. לאחרים ניתנה הבחירה בין מאסר ובין שירות בכוחות המזוינים הפולניים במזרח (בפולנית: Polskie Siły Zbrojne na Wschodzie). המצב בפולין שלאחר מלחמת העולם השנייה היה על גבול מלחמת אזרחים, כאשר תנועת ההתנגדות הפולנית ביצעה התקפות רבות על מתקנים ומוסדות סובייטים ופולנים קומוניסטיים. בתגובה, הרשויות פתחו במעצרים המוניים, הוצאות להורג והתנקשויות. עד 1946 רובה של תנועת ההתנגדות הוכנעה אם כי קיני התנגדות המשיכו להתקיים גם בשנים שלאחר מכן. חייל ההתנגדות האחרון, יוזף פרנצ'אק, נהרג ב-1963.
פרידריך פופס
ד"ר פרידריך פּוֹפְּס (בסרבו-קרואטית: Fridrih Pops; 25 בנובמבר 1874, בלגרד, נסיכות סרביה - 25 במאי 1948, בלגרד, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) היה איש ציבור יהודי, משפטן ופוליטיקאי יוגוסלבי אשר כיהן כנשיא איגוד הקהילות היהודיות ביוגוסלביה ונשיא הקהילה היהודית-אשכנזית של יהודי בלגרד.
קורות חיים
פרידריך פופס נולד בבלגרד לשמואל וקרולינה פופס. אביו שנולד בדרוהוביץ' היה רופא שהגיע לבלגרד מלבוב ב-1865. הוא כיהן כנשיא הקהילה האשכנזית של יהודי בלגרד במחצית השנייה של המאה ה-19 ובהמשך כסגן יו"ר האגודה הציונית "ציון". פרידריך רכש השכלה אקדמית במשפטים באוניברסיטת בלגרד. לאחר תום לימודיו הועסק כמשפטן במשרד החוץ של ממלכת סרביה. ב-1901 פתח משרד פרטי לעריכת דין בבלגרד. ב-1910 נבחר לנשיא הקהילה האשכנזית של יהודי בלגרד. פופס נמנה עם מייסדי הסניף הסרבי של ארגון בני ברית.
הוא שירת כקצין מילואים בצבא הסרבי, לחם במלחמת העולם הראשונה ונפצע בקרבות. פופס נסוג ביחד עם כוחות הצבא הסרבי דרך אלבניה ובהמשך נשלח לטיפול רפואי בציריך אשר בשווייץ. לאחר החלמתו רכש דוקטורט במשפטים באוניברסיטת ציריך וב-1919 שב לבלגרד. הוא הצטרף למפלגה הדמוקרטית של יוגוסלביה ולאורך שנות העשרים כיהן כסגן נשיא המפלגה. במקביל, השתתף בניסוח תקנון "איגוד הקהילות הדתיות היהודיות בממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים", שאושר בהמשך על ידי נציגי השלטון.
במישור הקהילתי פעל פופס בהצלחה לשיתוף פעולה בין הקהילה הספרדית לאשכנזית בבלגרד למען הקמת בית כנסת אשכנזי בעיר. ב-1925 נחנך בית הכנסת סוכת שלום בבלגרד. פופס נמנה עם יוזמי הקמת "איגוד הקהילות היהודיות ביוגוסלביה", כיהן כסגן נשיא האיגוד תחת הוגו שפיצר ולאחר פרישתו של שפיצר מונה ב-1933 לנשיא האיגוד. במסגרת תפקידו פעל לסייע לפליטים יהודים שהגיעו ליוגוסלביה מגרמניה הנאצית, אוסטריה וצ'כוסלובקיה. כן כיהן כסגנו של אלכסנדר ליכט בהנהגת התנועה הציונית בממלכה.
באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. פופס הצליח למלט את משפחתו לשטח הכיבוש האיטלקי. הוא שב לבלגרד ונעצר על ידי הגסטפו ביחד עם נכבדים מהקהילה. מבלגרד הועבר למעצר בגראץ. לאחר מספר חודשים שוחרר פופס, שב לבלגרד, ירד למחתרת והשתמש בזהות בדויה ובמסמכים מזויפים. לאחר שחרור יוגוסלביה התמנה פופס מחדש לנשיא איחוד הקהילות היהודיות ביוגוסלביה ופעל לסייע בשיקום שארית הפליטה.
פרידריך פופס נפטר בבלגרד ב-1948 והוא בן 73. היה נשוי לרוז'ה (1961-1883), ואב לשלוש בנות ובן.
EL/M-2090 TERRA
EL/M-2090 TERRA הוא מכ"ם AESA (ראשי תיבות באנגלית: Active Electronically Scanned Array, בעברית: מערך תר אלקטרונית פעיל) קרקעי, המפותח ומיוצר על ידי מפעל אלתא של התעשייה האווירית.
המכ"ם נועד לתת התראה מוקדמת לטווח ארוך מאוד ברמה האסטרטגית. המכ"ם פועל בשני תדרים ומורכב בעצם משני מכ"מים שונים: "EL/M-2090U ULTRA", הפועל על תדרי Ultra High Frequency (ר"ת: UHF), ומיועד להעניק את הזיהוי הראשוני של שיגור הטיל או מטוס ומכ"ם ה-"EL/M-2090S SPECTRA", הפועל בתדר S-Band ומספק רזולוציה גבוהה יותר. שני המכ"מים נותנים יחד כיסוי של 320 מעלות ויכולים לפעול סמוך זה לזה פיזית או במרחק אחד מהשני מכיוון שאת מכ"ם הספקטרה ניתן להרכיב גם על גבי כלי שיט. כל אחד משני המכ"מים בנוי מאלפי יחידות קולטות/משדרות שעושות שימוש בטכנולוגיית גליום ניטריד על מנת להעצים את היעילות שלהן.
המערכת נמכרה ל-2 לקוחות מחוץ לישראל, ואינה נמצאת בשירות צה"ל, על אף שהיא יכולה להתחבר לכל מערכות היירוט של ישראל.
דוד אלף
דוד אלף (נולד בשם דוד אלקינד; ריגה, האימפריה הרוסית, 1908 – 31 במרץ 1957, אילת השחר) היה אמן ישראלי. בין היתר עיצב את סמלי חטיבת גולני  , חברת הארגז, מועצה אזורית גליל עליון, ואייר את ההגדות של איחוד הקבוצות והקיבוצים , הקיבוצים בית השיטה ואיילת השחר , ושירי ילדים.
ביוגרפיה
דוד אלף נולד בריגה, האימפריה הרוסית (לטביה של היום) בשנת 1908. ב-1924 משפחתו עלתה לארץ לגדוד העבודה בתל יוסף. דוד למד בבצלאל ולאחר מכן עבר לקיבוץ בית אלפא לעבוד כנוקד וצייר בזמנו הפנוי. ב-1932 עברה משפחתו לקבוצת החוגים בקיבוץ בית השיטה במעיין חרוד. עקב בריאותו הלקויה עזב את רעיית הצאן והפך לצייר.
ב-1940 אייר את ההגדה הראשונה של קיבוץ בית השיטה, ששוכתבה ב-1947 ונשמרה כהגדה הקיבוצית עד 1977. לאחר הפילוג בקיבוץ המאוחד עבר לקיבוץ אילת השחר עם משפחתו, שם כתב את ההגדה הקיבוצית.
חיים אישיים
נישא לסגלה, עמה גידל שלושה ילדים, מהם שניים ביולוגיים ואחת מאומצת. נפטר ב-1957.
דליה כהן-קנוהל
דליה כהן-קנוהל (נולדה ב- 1956) היא סופרת ומחזאית ישראלית.
ביוגרפיה
דליה כהן קנוהל נולדה בבאר שבע וגדלה במושב נווה ימין למשפחה ממוצא יהדות פרס. למדה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת חיפה שבה קיבלה תואר דוקטור בתחום התיאטרון הפוליטי. מחקרה "התיאטרון הישראלי: פוליטיקת זהויות וייצוגם של 'האחרים' בשנים 1948–1998".
דליה כהן-קנוהל פרסמה שלושה רומנים שאחד מהם תורגם לערבית והתפרסם במצרים. כהן-קנוהל כתבה וביימה מספר הצגות שהשתתפו בפסטיבלים שונים. לימדה במכללות בית ברל, אמונה ובאוניברסיטת תל אביב.
חברת המועצה לתרבות ואמנות מינואר 2018.
חיים אישיים
נשואה לחוקר המקרא פרופסור ישראל קנוהל והם מתגוררים בירושלים.
חילוניות ודתיות בתיאטרון הישראלי: המצאה וייצוגים
הספר עוסק בשאלה כיצד מתמודד התיאטרון הישראלי עם הדתיות והחילוניות. הוא מתמקד באופן בו פועלות ששתי קטגוריות הנתפסות בשיח הציבורי כשוללות זו את זו. האם הוא מאמץ אל לבו את החילוניות ודוחה מכל וכל את הדתיות, או שמא מנהל אתה יחסי גומלין מורכבים וטעונים שאינם מאפשרים ניתוק מוחלט? כיצד מתמודדים החילונים עם שאלות תאולוגיות עקרוניות, כגון תופעת הרוע בעולם וצידוק האל? כיצד רואים החילונים בישראל את הדתיים? כיצד נתפסת האישה החרדית בעיני החילונים? בספר זה ימצא הקורא ניתוחים ופירושים ליחסי הגומלין המתקיימים בין מסלולי הייצוג וההתייחסות אל הדתיות והחילוניות בתיאטרון הישראלי, לבין גישות פוליטיות, חברתיות ותרבותיות.
אשכבה בקורפו (2013)
שלושים שנים חיו האחים חנה ודניאל פלורנטין מבלי לדעת לאן נעלם אביהם. לאחר שנודע מקום קבורתו, מבקשת בתו לממש את צוואתו: להיקבר באי קורפו. במשך חודשים מספר של גילוי קורות אביהם וארגון הקבורה, מתעמתים האחים סביב חידת עברה של המשפחה והעלמות אביהם, מעלים מיתוסים משפחתיים, ואירועים שונים שהובילו אותם בדרכי חייהם. העלילה נעה בין זמנים שונים בהיסטוריה: מן העיירה צ'יטה די קאסטלו באיטליה וירושלים במאה החמש-עשרה לשנות השלושים בארץ ישראל. ומיישובי הטמפלרים בירושלים ושרונה, לשואת יהודי האי קורפו.
מעבר מנדלבאום (2016)
העלילה נפתחת בחודש ינואר 1963, כאשר העיתונאית גליה והעורך עשתר מבקרים את ז'קלין בבית המעצר של מעבר מנדלבאום, מעבר שהפריד אז בין שני חלקי ירושלים, וברומן, משמעותו הסימבולית רחבה הרבה מעבר לכך. ז'קלין עצורה שם מסיבה עלומה, שמתבררת רק לקראת סוף הרומן, הקופץ במכונת הזמן חמש שנים אחורה להיכרות בין ז'קלין לגליה. זו מפרסמת עליה רשימה אוהדת בעיתונה לרגל שנת העשור למדינה. ברשימה מוצגת ז'קלין כעולה חדשה מצרפת שלחמה בשורות המחתרת הצרפתית, אך הקורא יודע כבר מלכתחילה שמדובר בבדותה העלולה להתגלות בסופו של דבר. המספרת היודעת–כול (גליה) יודעת לכאורה פחות מהקורא. גליה התמימה מוקסמת מדמותה של ז'קלין, מאמינה לשקריה ומוחלת לה גם כשהשקר נחשף. בניגוד לגליה, שלא יודעת שז'קלין בחרה בזהות בדויה, הקורא יודע על כך כמעט מלכתחילה. הוא גם יודע שהעיר המחולקת תתחבר מחדש בתוך קצת יותר מארבע שנים, והידע הזה מעניק לו לכאורה יתרון על כל גיבורי הסיפור האחרים, יתרון המאפשר לו להשלים פרקי עלילה בראשו הקודח. העלילה עוסקת בז'קלין כהן, שיש מי שיראה בה בת דמותה של המסאית והסופרת ילידת קהיר, ז'קלין כהנוב. כהנוב הייתה מסאית מבריקה שנחשבה כמבשרת הים–תיכוניות בתרבות הישראלית. זהו רומן העוסק בזהויות אמיתיות ובדויות, בשאלות גורל ובסיפור של בגידה, של גבר באישה, אישה בגבר ואח באחיו, וסיפור על משפחות שסועות.
"מעבר מנדלבאום הוא משל. זהו לא רק מעבר פיזי בין מערב העיר ומזרחה, אלא גם מעבר תרבותי בין מזרח למערב, מעבר וגשר בין תרבויות ושפות, מעבר בין תקופות, מעבר בין עלייה ארצה וירידה ממנה, וכמובן גם מעבר ספרותי בין גוף ראשון לשלישי." [ירון אביטוב, 'מקור ראשון']
ציפור בעיר קדושה (2019)
העלילה מספרת את סיפור מסעה של אישה בעקבות אביה שנעדר מאז המהפכה האיראנית. היא מתחילה באמסטרדם בה היא נפגשת עם חברו של אביה. במוזיאון היהודי בעיר היא נתקלת בשני ספרונים המספרים את סיפור משפחתו של המשורר הפרסי-יהודי שהיה נערץ על אביה: סרמד קאשני, בן המאה השבע עשרה. ספרונים מפתיעים אלה מספרים את דרכה של משפחתו של קאשני במאה השבע עשרה : מקאשן לדלהי ואמסטרדם ועד לקריביים. בסופו של המסע בעקבות משפחה זו, תחשוף פלורה את סודות זהותו והיעלמותו של אביה במהפכה של 1979. זהו ספר המגולל מסע נפשי ורוחני, ולצד סיפור העלילה המותח נשזרים שירים קלאסיים מן התרבות הפרסית. ספר זה מעמיד סטנדרט חדש בשילוב בין ויזואליה לשירה, בין פיוט לסיפור עלילה, בין עלילה בדיונית לעובדות היסטוריות. סיפורו של סרמד קאשני ב'ציפור בעיר קדושה' מתבסס על דמותו של מיסטיקן משורר וקדוש סופי בשם זה, שהיה ממוצא יהודי ופעל בחצר הנסיך המונגולי דארה שיקו במאה השבע עשרה. הוא נרצח בדלהי על ידי יורשו של הנסיך ומקום קברו הוא אתר עלייה לרגל עבור רבים. הדהודים לחותם שהותיר סרמד בתרבות ההודית ניתן לראות בדברי עבול קאלאם עזיז, שהיה פעיל בתנועת השחרור ההודית, ושר החינוך הראשון של הודו החופשית. עזיז העריץ את דרכו של סרמד ואמר בכתביו כי הוא הולך בעקבות קאשני שהיה מופת למחשבה וביטוי חופשיים.
סיפור חלקם של היהודים הקאריביים בסחר העבדים במאות 17 ו 18 בציפור בעיקר קדושה מסתמך על מחקרים ותיעוד שנעשו שקיים בהקשר לסחר העבדים באזור הקאריביים וחלקם הפעיל של היהודים בסחר זה.
המצורעים (2006)
המחזה מתרחש בוונציה בשנת 1666, שנת השיא אך גם שנת השבר של התנועה המשיחית השבתאית. בשנה זו התאסלם שבתאי צבי ובכך החלה קריסתה של התנועה המשיחית השבתאית כתנועת המונים. רק גרעינים קשים של מאמינים המשיכו להאמין במשיחיותו ויצרו השקפת עולם סבוכה ומלאת סתירות המנסה לתת פשר תאולוגי משיחי להמרת הדת של שבתאי צבי. העלילה מתנהלת ברובה בכלל תיאטרון קטן בוונציה שמנהלו ומרבית שחקניו הם יהודים. שני מצורעים המגיעים לוונציה מתוך תקווה לפגוש את המשיח שיגאל אותם מצרעתם מוצאים בתיאטרון מקלט ללילה, לאחר שנדחו במקומות אחרים שבהם ביקשו קורת גג. המצורעים מוצאים את עצמם מצטרפים ללהקת השחקנים, כאשר התחפושת מאפשרת להם להופיע בציבור מבלי שהצרעת תפרח לעיני כל. במובן זה התיאטרון משמש כמרחב גאול, מדומה וממשי כאחד, במציאות לא גאולה, המתח לקראת בוא המשיח מחמיר את מצבם של המצורעים והם משעבדים עצמם לגובה המיסים המבטיח להם תרופת פלא שתאפשר להם לקבל את פני המשיח עם פנים צחות בריאות. דמות מרכזית נוספת במחזה היא ברוריה, אשת עסקים בת שלושים ושמונה שהתאלמנה ונותרה עם גנה יחידה. ניסיונותיה להיחלץ מבדידותה מובילים אותה לחזר אחרי הרב המשיחי יוסף זכות, המפיח בה תקוות שווא לנישואים תוך ניסיון לסחוט ממנה כספים עבור התנועה המשיחית. ברוריה מחכה למשיח בעיקר מתוך תקווה שלאחר בואו יממש יוסף זכות את הבטחתו לנישואים וגאלנה מבדידותה. ברוריה מפקידה את בנה לזמן מה בידי יוסף וחבורתו, אך מתוך הזנחה הוא טובע בים. בשלב זה נעה ברוריה בין הרצון להמשיך להאמין במשיח שישיב את בנה לחיים לבין הכעס על חבורת המאמינים שבעטיה טבע בנה, ורצונה לחשוף את השקר והרשע שיש בחבורת המשיח. הדמות היחידה במחזה שמפוכחת משיכרון המשיח הוא דניאל, אחיה של ברוריה, שחקן ומנהל התיאטרון. בתמיכתו משתחררת ברוריה אט אט מאמונתה בשבתאי צבי, וכדרכם של חוזרים בשאלה ובתשובה היא חשה צורך עז להפיץ את אור האמת. ברוריה הופכת את עניין הפצת הכרוזים המספרים בגנות שבתאי צבי ובפרשת התאסלמותו לתכלית חייה.
שתי נשים וגבר (2008)
המחזה הועלה בתיאטרון 'מקרוב' מייסודו של ניקו ניתאי והוא עוסק בסיפורן של רות ונעמי. המחזה מעניק פרשנות חדשנית לציפיית הגאולה של רות, ציפייה שנצבעת בגוון קומי בדמותו של הגבר הנואש שבא להשתדך לרות.
שלום לזמיר (2018)
כשנה לאחר עליית חומייני לשלטון באיראן וסילוקו של השאה, נותרת פָּרְבָנֶה תקועה בבית משפחתה בטהראן, אותה הגיעה לבקר. היא מתקשה לשוב לתל אביב, בנה הסטודנט אמיר שממתין לשובה, מנסה להבין מדוע היא מתמהמהת? מה יהיה על אביו שמרגיש נטוש? חליפת מכתבים ביניהם מתקיימת כשנה ומסתיימת עם עזיבתה של האם את טהראן והגעתה לפריז. בחירתה זו מעוררת את בנה לחשבון נפש הנוגע לבחירותיו בחיים ומקומה הדומיננטי של האם בחייו. התכתבותם של פרבנה ובנה חושפת את זרותה הכפולה של האם כמהגרת בישראל ובת למשפחה זורואסטרית באיראן. אט אט נחשפים בפני הבן חייה הסודיים של אמו בימי נעוריה. תוך כך, הוא לומד להכיר כמה מיסודות של התרבות הפרסית והזורואסטרית ואת השפעתן על רבדים ביהדות ובהלכה. מכתבי האם פרבנה ובנה אמיר (אותו מגלם היוצר יורם בלומנקרנץ) משולבים בצלילי מוזיקה פרסית מרטיטה, בשירתה של זמרת השירה הפרסית הקלאסית דליה פז'נד ובליווי המוזיקאים ירון ירחמיאל צ'רניאק, נגן טָאר ; יערה בארי, נגנית קָמָנְצֶ'ה. המופע שלום לזמיר עלה בתיאטרון יפו ובתיאטרון החאן בירושלים.
צוללות התקיפה מסדרת זאב הים
צוללות התקיפה מסדרת זאב הים (Sea Wolf) הן צוללות תקיפה מהירות, בעלות הנעה גרעינית וחימוש רב, המשרתות בצי ארצות הברית. צוללות אלו תוכננו להיות להחליף את צוללות התקיפה מסדרת לוס אנג'לס, אך עם סיום המלחמה הקרה וירידת האיום מצד הצי הסובייטי, הוחלט לצמצם את ההזמנה המקורית מ-29 צוללות ל-12 בלבד. בהמשך צומצמה ההזמנה פעם נוספת בשל מחירן הגבוה, ורק 3 צוללות יוצרו.
אלג'רו אלייה
אליירו אלייה (בהולנדית: Eljero Elia; נולד ב-13 בפברואר 1987) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בקבוצת בדן האג בעמדת הקיצוני.
צוללות התקיפה מסדרת זאב הים
בנייה ופיתוח
צוללות זאב הים נועדו להתמודד עם הצוללות החדשות והמתקדמות ביותר של הצי הסובייטי, בהן צוללות תקיפה מדגם אקולה וצוללות טילים בליסטיים מדגם טייפון. הן בנויות מפלדה חזקה במיוחד מסוג HY-100, המאפשרת להן לצלול לעומק רב יותר מצוללות התקיפה מדגם לוס אנג'לס. הן גדולות ומהירות יותר, ונושאות מספר כפול של צינורות לשיגור טורפדו (8 צינורות). בנוסף, ביכולותן לשאת עד 50 טילי שיוט מדגם טומהוק כנגד ספינות ומטרות יבשתיות.
אלג'רו אלייה
קריירה
אלייה החל את הקריירה שלו בקבוצות נוער בהולנד, ולבסוף הצטרף לקבוצת הנוער של ADO דן האג, אשר בקבוצת הבוגרים שלה ערך את הופעתו הראשונה ב-2004 בעודו בן 17. לאחר 3 עונות בדן האג לא חידש את חוזהו והיה לשחקן מחוזר בהולנד, כאשר מספר מהקבוצות הבכירות בליגה, כולל אייאקס אמסטרדם ופ.ס.וו. איינדהובן, ביקשו להחתימו אצלן. לבסוף בחר אלייה בקבוצה הצנועה יותר טוונטה אנסחדה, בה שיחק שלוש עונות נוספות עד ל-2009. בעונתו האחרונה הרשים אלייה וכבש 9 שערים ב-34 משחקים במדי טוונטה.
צוללות התקיפה מסדרת זאב הים
בנייה ופיתוח
מבין שלוש הצוללות, בצוללת ג'ימי קארטר הותקן תא רב משימתי מסוג MMP. תא זה מאפשר פעילויות מיוחדות כמו הפעלת צוללות לא מאוישות, כניסה ויציאה של צוללנים, ואף האזנה לכבלי תקשורת תת-מימיים.