cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בריסטול בולדוג
היסטוריה מבצעית
הבולדוג יצא משירות פיקוד מטוסי הקרב של חיל האוויר המלכותי ביולי 1937 והוחלף בעיקר על ידי הגלוסטר גלדיאטור, אך הוסיף לשמש כמטוס אימון בבתי הספר לטיסה של החיל.
מטוסי הבולדוג האסטוניים ומלחמת האזרחים בספרד
מלחמת האזרחים בספרד פרצה ב-17 ביולי 1936 והממשלה הרפובליקנית חיפשה נואשות אחר מטוסי קרב משומשים בניסיון לעקוף את אמברגו הנשק שהוטל בעיקר מצידן של בריטניה וצרפת. הספרדים פנו אל הממשלה האסטונית בבקשה לרכוש את מטוסי הבולדוג שלה והציעו סכומי כסף גבוהים אף יותר מהסכומים בהם נרכשו המטוסים מלכתחילה. האסטונים התעקשו גם על מסירת מטוסים מיושנים יותר מדגם פוטז 25A (Potez 25A) כתנאי להעברת מטוסי הבולדוג. פקידי ממשל אסטוניים קיבלו שוחד רב והעסקה יצאה לפועל. הרפובליקנים קיוו כי העסקה תפתח את הדלת לרכישת מטוסים מערביים מודרניים יותר ואסטוניה מצדה התחייבה לספק את ההעברה והכיסוי להברחת המטוסים.
שמונה מטוסי בולדוג הועמסו מפורקים על גבי האוניה S.S. Viiu אשר עגנה בנמל טאלין והארגזים שהכילו אותם כוסו בשקי תפוחי אדמה. האוניה יצאה לדרכה בסוף מאי, נעצרה לבדיקה ועוכבה במשך מספר שבועות בנמל לה הבר שבצרפת, אולם המטוסים לא נתגלו. לאחר שהיעד המקורי של המשלוח, העיר בילבאו, נכבשה על ידי כוחותיו הלאומנים של פרנקו ב-19 ביוני 1937, עגנה האוניה לבסוף בנמל חיחון ופרקה שם את מטענה בתחילת יולי.
המטוסים שהורכבו נתגלו במצב מכני גרוע אך הוכנסו לשירות ב-Escuadrilla Especial de Recondiomiento, שהורכבה בתחילת פעילותה משכירי חרב שהפעילו מגוון של מטוסים אזרחיים. משימתה העיקרית של הטייסת הייתה תקיפת מטרות קרקעיות ותמיכה בצבא היבשה שנלחם בחזית צפון ספרד. מספר גדול של משימות בוצעו ובמהלכן אבדו מספר מטוסים. כאשר ביולי נכבש שדה התעופה לאמיאקו (Lamiaco) על ידי הלאומנים נתפסו בו בולדוג אחד ופוטז אחד. באוגוסט 1937 הופלו לפחות שני מטוסי בולדוג מאש נ"מ במהלך פעילות באזור אסטוריאס ואחד נוסף הופל בספטמבר בקרב אוויר עם צמד מטוסי מסרשמיט Bf 109 גרמניים.
מטוסי הבולדוג ששרדו נפלו לידי הלאומנים לאחר תבוסת הכוחות הרפובליקניים בקרב סנטנדר, שסיים למעשה את הלחימה בצפון ספרד, ב-1 בספטמבר 1937. מטוס אחד הוצג לראווה בסן סבסטיאן וגורלם של האחרים אינו ידוע, אם כי ייתכן שצוידו מחדש והמשיכו לשרת בתפקידי אימון.
מספר מקורות מציינים שמטוסי הבולדוג בספרד נרכשו למעשה מלטביה, אך זהו אינו המקרה מכיוון שמרביתם אותרו בשירות הלטבים עד לכיבוש הסובייטי ב-1940. מתוך תריסר מטוסי הבולדוג שהוזמנו במקור מחברת בריסטול, אותרו ארבעה בלבד בשירות האסטונים ב-1940, כך ששמונת הנותרים נמכרו לספרד.
פינלנד
17 מטוסי הבולדוג סימן IVA שנקנו על ידי פינלנד, בתוספת שני בולדוג סימן II שהתקבלו כמתנה משוודיה, שירתו בחיל האוויר הפיני כנגד הסובייטים במהלך מלחמת החורף שהחלה ב-1939. על אף נחיתותם הטכנולוגית הצליחו חמישה טייסי בולדוג שונים לפגוע בשישה מטוסים במחיר איבוד אחד משלהם. שני מפציצי טופולב SB נרשמו כהפלות ודאיות, בעוד מתוך הארבעה הנוספים, נרשם מטוס קרב מדגם פוליקרפוב I-16 כהפלה לא ודאית ושני מפציצי SB ו-I-16 נוסף ניזוקו. למעשה, ההפלה הראשונה לזכות חיל האוויר הפיני במלחמה היא הפלתו של ה-I-16 ב-1 בדצמבר 1939, שנמצא מרוסק מאוחר יותר. מכיוון שלא היו עדי ראייה נוספים, נרשמה ההפלה כלא ודאית לזכות טייס הבולדוג Toivo Uuttu.
הפינים הוסיפו לעשות שימוש בבולדוג כמטוס לאימון מתקדם במהלך מלחמת ההמשך שהחלה ב-25 ביוני 1941. הבולדוג האחרון בתפקיד זה התהפך בנחיתה והוצא משירות ב-1944.
שירות
הבריסטול בולדוג שירת במדינות הבאות:
מוריסון וייט
מוריסון רמיק "מוט" וייט (באנגלית: Morrison Remick "Mott" Waite; 29 בנובמבר 1816 – 23 במרץ 1888) היה עורך דין, שופט ופוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, שכיהן כנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית מ-1874 ועד מותו. במהלך תקופת כהונתו פירש בית המשפט בראשותו פירוש צר את הסמכות הפדרלית בנוגע לחוקים ולתיקונים שחוקקו במהלך תקופת השיקום, זאת כדי להרחיב את זכויות העבדים המשוחררים ולהגן עליהם מפני מתקפותיהם של קבוצות אזרחיות כמו הקו קלוקס קלאן.
הוא נולד בלים, קונטיקט ולאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת ייל הוא הקים משרד עורכי דין בטולידו, אוהיו. כחבר המפלגה הוויגית ניצח וייט בבחירות לסנאט של אוהיו. כמתנגד לעבדות, הוא סייע להקים את המפלגה הרפובליקנית. הוא שימש כיועץ משפטי ב"תביעות אלבמה" וישב בראש הוועידה החוקתית של אוהיו שהתקיימה ב-1873.
לאחר מותו של נשיא בית המשפט העליון סלמון צ'ייס במאי 1873, ערך הנשיא יוליסס ס. גרנט חיפוש מעמיק אחר יורש לתפקיד. בגיבויו של מזכיר הפנים קולומבוס דלאנו, הציג גרנט בינואר 1874 את מועמדותו לתפקיד של וייט. הביטחון באישור מועמדותו של וייט לא היה ברור דיו וכמה פוליטיקאים בולטים לא הסכימו לה, אך הסנאט של ארצות הברית אישר את המינוי פה אחד ובמרץ 1874 נכנס וייט לתפקידו. על אף תמיכה שהוא זכה לה, דחה וייט את הרעיון שהוא ייתמודד בבחירות לנשיאות של 1876, באומרו שבית המשפט העליון לא צריך לשמש כקרש קפיצה למשרה בכירה יותר. הוא כיהן בבית המשפט העליון עד למותו מדלקת ריאות ב-1888.
וייט לא עלה ככוח אינטלקטואלי חשוב בבית המשפט העליון, אך בה בעת הוא נחשב כמנהלן מוכשר וכמי שידע לפשר בוויכוחים. הוא שאף לאיזון בין סמכות הממשלה הפדרלית לבין סמכות המדינות והצטרף לרוב השופטים האחרים בפירוש הצר של תיקוני החוקה של תקופת השיקום (התיקונים ה-13, ה-14 וה-15). דעת הרוב בפסק הדין "מון נגד אילינוי" קבעה שהפיקוח הממשלתי על אסמי תבואה ועל רכבות מושפע מההבנה החוקתית של הרגולציה הממשלתית. הוא גם סייע למסד את התפיסה המשפטית שתאגיד יכול להיות ישות בפני עצמה, נפרדת מבעליה. עם זאת בתיקי זכויות האזרח הוא הצטרף לדעת הרוב שפסקה נגד סעיפי חוק זכויות האזרח של 1875, שאסרו על אפליה בקבלת שירות ציבורי, סעיפים שהוחזרו לספר החוקים בחוק זכויות האזרח של 1964.
ראשית חייו
מוריסון וייט נולד בלים, קונטיקט, כבנם של הנרי מטסון וייט, עורך דין, ושל רעייתו מריה סלדן. בהמשך התמנה אביו כשופט בבית המשפט הגבוה וכשופט בבית המשפט העליון של קונטיקט, תפקיד בו הוא כיהן בשנים 1834–1854 ולאחר מכן ועד 1857 הוא כיהן כנשיא בית המשפט העליון של קונטיקט. למוריסון וייט היה אח בשם ריצ'רד, שלימים הם היו שותפים לעסקי עריכת דין.
זמן קצר לאחר מכן עבר וייט לעיר מאומי שבאוהיו, שם הוא למד משפטים כשוליה במשרדו של סמואל ל. יאנג. ב-1839 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ונכנס לשותפות עם יאנג. משרד זה עסק בעיקר בתחום העסקי ובתחום המקרקעין. הוא נבחר לתקופת כהונה אחת כראש עיריית מאומי.
בספטמבר 1840 נשא וייט לאישה את אמיליה וורנר מהרטפורד. לזוג נולדו שלושה בנים ובת אחת.
קריירה פוליטית
ב-1850 עברו וייט ומשפחתו לטולידו, אוהיו, שם הוא הקים סניף של משרד עורכי הדין שלו ושל יאנג. עד מהרה הוכר וייט כדמות המרכזית בלשכת עורכי הדין של המדינה. ב-1856, כאשר יאנג פרש, פתח וייט משרד עורכי דין חדש ומשגשג יחד עם אחיו ריצ'רד. אחד משותפיו בטולידו היה ג'ורג' פ. אסטי מניו המפשייר, ששירת כגנרל בצבא האיחוד במלחמת האזרחים.
כחבר פעיל במפלגה הוויגית, נבחר וייט כחבר בסנאט של אוהיו וכיהן בו בשנים 1849–1850. הוא התמודד פעמיים ללא הצלחה על מושב בסנאט של ארצות הברית והוצע לו לכהן בבית המשפט העליון של אוהיו, אך הוא סירב. באמצע שנות ה-50, בשל התנגדותו לעבדות, הוא הצטרף למפלגה הרפובליקנית שהייתה אז בהתהוות וסייע לארגן אותה במדינתו. ב-1870 כבר רכש וייט לעצמו מוניטין של אחד מעורכי הדין הטובים ביותר באוהיו.
מינויו
ב-19 בינואר 1874 מינה הנשיא יוליסס ס. גרנט את וייט כנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית, זאת לאחר שהציע את התפקיד לאישים רבים קודם לכן. במאי 1873 נפטר נשיא בית המשפט העליון הקודם סלמון צ'ייס. גרנט המתין שישה חודשים לפני שהציע את התפקיד בנובמבר לסנאטור רב העוצמה מניו יורק רוסקו קונקלינג, שדחה את ההצעה.
לאחר שהוריד מהפרק את האפשרות למינויו של שופט מכהן של בית המשפט (אף על פי שהיו דעות חיוביות נרחבות בקהילה המשפטית למנות לתפקיד את השופט סמואל מילר), הציע גרנט את התפקיד לסנאטורים אוליבר מורטון מאינדיאנה וטימותי האו מוויסקונסין, ולאחר מכן למזכיר המדינה בממשלו, המילטון פיש. לבסוף הוא הגיש ב-1 בדצמבר לסנאט את מועמדותו של התובע הכללי ג'ורג' הנרי ויליאמס. חודש לאחר מכן משך גרנט את המועמדות, על פי בקשתו של ויליאמס, לאחר שהיה ברור שהאשמות כלפיו בשחיתות יכשילו את אישור המינוי בסנאט. יום אחד לאחר משיכת מועמדותו של ויליאמס הגיש גרנט את מועמדותו של התובע הכללי לשעבר, הדמוקרט כיילב קאשינג, אך משך אותו לאחר שהסנאטורים הרפובליקנים טענו לקשרים בין קאשינג לבין נשיא הקונפדרציה בתקופת מלחמת האזרחים, ג'פרסון דייוויס. לבסוף, לאחר פעולות שתדלנות מגורמים באוהיו, כולל מזכיר הפנים קולומבוס דלאנו, הגיש גרנט את מועמדותו של וייט. את ההודעה על מועמדותו הוא קיבל באמצעות מברק.
מועמדותו של וייט לא התקבלה בחיוב בחוגים הפוליטיים. מזכיר הצי לשעבר, גדעון ולס, העיר על וייט, "אין זה פלא שגרנט לא בחר לתפקיד מכר וותיק שהיה נהג כרכרה או מוזג". במגזין הפוליטי The Nation נכתב, "מר וייט עומד בחזית השורה השנייה של עורכי הדין". עם זאת, התחושות הלאומיות היו של הקלה כאשר נפלה הבחירה על מועמד מוכשר ובלתי שנוי במחלוקת וב-21 בינואר אושר פה אחד מינויו של וייט ובאותו יום הוא נכנס לתפקידו. ב-4 במרץ הוא הושבע כנשיא בית המשפט העליון.
כהונתו
כנשיא בית המשפט העליון לא בלט וייט כבר סמכא אינטלקטואלי. אך מיומנויותיו המנהליות והחברתיות, "במיוחד חוש ההומור שלו ורגישותו כלפי אחרים, סייעה לו לשמור את בית המשפט כגוף הרמוני ויעיל". בתקופת כהונתו פסק בית המשפט העליון ב-3,470 תיקים. בין השאר שיקף מספר התיקים הגדול והמגוון שלהם את חוסר בשיקול דעת של בית המשפט באותה תקופה בשמיעת עתירות מערכאות פדרליות נמוכות יותר ומבתי המשפט המדינתיים. עם זאת, וייט הפגין יכולת להוביל את עמיתיו לקבל החלטות ולכתוב את חוות דעתם ללא שהייה. הרגלי העבודה והתפוקה שלו עצמו היו מדהימים. הוא ניסח שליש מחוות הדעת.
בסוגיות שנגעו לרגולציה על הפעילות הכלכלית, הוא תמך בסמכות נרחבת של הממשלה הפדרלית, בציינו שסמכות הסחר הפדרלית חייבת "ללכת יד ביד עם שגשוגה של האומה". ברוח דברים אלה, נושא מרכזי בחוות הדעת שלו היה האיזון בן סמכות הממשל הפדרלי לסמכות המדינות. דעות אלו השפיעו על תורתו של בית המשפט העליון לתקופה ארוכה שנמשכה אל המאה ה-20.
בפסקי הדין שנבעו ממלחמת האזרחים ומתקופת השיקום, נטה וייט לפרש את התיקונים האחרונים לחוקה (התיקונים ה-13, ה-14 וה-15) באופן צר. וייט כתב את דעת הרוב בפסק הדין, שפסל את השימוש בחוק האכיפה של שנת 1870 לצורך אכיפה פדרלית של זכויות אזרח, ובכללן הזכויות המוקנות בתיקונים האחרונים לחוקה וכן חלק מהזכויות המוקנות על ידי התיקונים הראשון והשני, בטענה שהסמכות להגן על זכויות אלה נתונה למדינות בלבד. בנוגע לתיקון ה-14, קבע פסק הדין שתיקון זה אוסר על המדינות לפגוע בזכויות של אזרחים, אך "הוא אינו מוסיף דבר לגבי הזכויות של אזרח אחד כנגד אזרח אחר". משמעות קביעה זו הייתה צמצום הכלים של הממשל הפדרלי לפעול כנגד אזרחים פרטיים וקבוצות, כמו הקו קלוקס קלאן.
באופן זה ביטל בית המשפט העליון את ההרשעות של שלושה אנשים שהורשעו בקנוניה לפגיעה בזכויות של לפחות אפרו-אמריקאים במסגרת טבח קולפקס, שבמהלכו נרצחו לפחות 62 אזרחים שחורים בלואיזיאנה בחג הפסחא של 1873. בפסק הדין פסל וייט כל אחד מ-16 סעיפי האישום שלגביהם הורשעו הנאשמים. הוא קבע שלממשל הפדרלי לא הייתה הסמכות להאשים את המשתתפים בטבח בפגיעה בזכות ההתארגנות של הקורבנות, שכן סמכות זו נתונה למדינות בלבד. כמו כן, לממשל לא הייתה סמכות להעמיד לדין את התוקפים באשמת פגיעה בזכות לשאת נשק, שכן התיקון השני לחוקה אוסר על הקונגרס לפגוע בזכות זו, אך לא מקנה לממשל זכות לאכוף אותה. את האישומים העוסקים בזכות להגנה שווה (התיקון ה-14) והזכות להצביע ללא אפליה (התיקון ה-15) פסל וייט, משום שהתביעה לא הצליחה לבסס את הטענה שהמניע לפעולות של הנאשמים הוא גזענות כלפי אפרו-אמריקאים. וייט כתב ש"אנו עשויים לחשוד שהמוצא הגזעי היה הסיבה למעשי האיבה, אך אין זה מוצהר במפורש". גם בנוגע לסעיפי האישום הנוגעים לקנוניה של הנאשמים נגד הזכות הקורבנות לחיים, חירות והליך הוגן נמצא שהממשל הפדרלי חסר סמכות:
וייט האמין שהלבנים המתונים צריכים לקבוע את כללי היחסים הבין-גזעיים במדינות הדרום. אך במציאות מדינות אלו לא היו מוכנות להגן על האפרו-אמריקאים. הן לא העמידו לדין את רוב מבצעי מעשי הלינץ' והמתקפות הצבאיות למחצה שבוצעו נגד השחורים. רוב שופטי בית המשפט העליון ותושבי ארצות הברית מחוץ למדינות הדרום עייפו כבר מהאווירה הגזעית המרירה של תקופת השיקום. בשנות ה-70 שמרו הדמוקרטים הלבנים על רוב בבתי המחוקקים של מדינות הדרום. הם העבירו את חוקי ג'ים קרואו שדיכאו את השחורים והפכו אותם לאזרחים מדרגה שנייה. לאחר שנים של מערכות בחירות שהיו נגועות במעשי הונאה ואלימות שהגבילו את הצבעתם של השחורים, העבירו כל בתי המחוקקים בדרום שנשלטו על ידי הדמוקרטים בשנים 1890–1908 (לאחר מותו של וייט) חוקות חדשות או תיקונים לחוקות שלהם שהפקיעו את זכות ההצבעה של רוב האפרו-אמריקאים ושל רבים מהשכבות החלשות של האוכלוסייה הלבנה. עד לשנות ה-60 של המאה ה-20 חוקים אלה הדירו את קבוצות האוכלוסייה האלו מהמערכת הפוליטית.
הזיקה החברתית והפוליטית של וייט בלטה גם בפסיקתו של בית המשפט העליון כלפי קבוצות אוכלוסייה אחרות. בפסק הדין "מיינור נגד האפרסט" משנת 1875, קבע וייט, תוך כדי שהוא עשה שימוש בהגדרה המצומצמת של האזרחות ברמה הלאומית ובתיקון ה-14 לחוקה, כפי שנקבע ב"תיקי בית המטבחיים"  משנת 1873, שזכותן של המדינות למנוע מנשים את זכות הבחירה. עם זאת, וייט חש סימפתיה לתנועה לזכויות הנשים ותמך בקבלתן של נשים ללשכת עורכי הדין של בית המשפט העליון (ראו: בלווה לוקווד, האישה הראשונה שהופיעה כעורכת דין בפני בית המשפט העליון).
בחוות דעתו בפסק הדין "מון נגד אילינוי" משנת 1877, אחד מששת תיקי ארגון החוואים שבהם נדונה החקיקה המדינתית שהושפעה מגישות פופוליסטיות לקבוע את התעריפים המרביים של האחסון באסמי התבואה והרכבות להובלת התבואה, כתב וייט שכאשר בית עסק או רכוש פרטי "מושפע מהאינטרס הציבורי", הוא כפוף לרגולציה ממשלתית. לפיכך, פסק בית המשפט נגד החיובים הכספיים שחוקי ארגון החוואים קבעו והפרו את הזכות לרכוש פרטי ללא תהליך חקיקה ראוי ונגדו את התיקון ה-14 לחוקה. בהמשך היה היחס לחוות דעת זו כאל אבן דרך בתהליך ההרחבה של הרגולציה של הממשלה הפדרלית.
וייט היה שותף לדעת הרוב בבית המשפט העליון ב"תיקי מס הגולגולת" משנת 1884, "תיקי הקו קלוקס קלאן"  משנת 1883, "תיקי זכויות האזרח"  משנת 1883, "פסק הדין פייס נגד אלבמה"  משנת 1883 ו"תיקי ההילך החוקי"  משנת 1883. מבין פסקי הדין שהוא כתב אותם באופן אישי בלטו "תיק חוקי האכיפה" משנת 1875, "תיקי הקרן השוקעת" (Sinking Fund Cases) משנת 1878, "תיקי נציבות הרכבות" משנת 1886 ו"תיקי הטלפון"  משנת 1887.
ב-1876, על רקע האפשרות של התמודדות לתקופת נשיאות שלישית של גרנט, שהיה מסובך בשערוריות, פנו כמה רפובליקנים לוייט. הם האמינו שהוא יוכל להיות המועמד ביותר של המפלגה לנשיאות. עם זאת, וייט סירב, בהכריזו, "התפקיד אותו אני ממלא הוא לא קרש קפיצה לתפקיד אחר ועלי להבטיח את נקיונו ולשמור על שמי המכובד כמו אלו של כל קודמי". לאחר הבחירות לנשיאות של 1876 סירב וייט לשבת בוועדה ליישוב המחלוקת לגבי הצבעתה של פלורידה בשל ידידותו הקרובה למועמד הרפובליקנים רתרפורד הייז והיותו חבר לספסל הלימודים בקולג' ייל עם מועמד הדמוקרטים סמואל טילדן.
כנשיא בית המשפט העליון השביע וייט את הנשיאים הייז, גרפילד, ארתור וקליבלנד. לאחר שסבל מהתמוטטות, ככל הנראה בשל עומס בעבודתו, סירב וייט לפרוש. כמעט עד ליומו האחרון הוא המשיך לנסח את פסקי הדין ולהנהיג את בית המשפט העליון.
המחלוקת על זכויות התאגידים
כאשר הגיע התיק "מחוז סנטה קלרה נגד חברת הרכבת סאות'רן פסיפיק" בפני וייט, טען סנדרסון ש"ישויות תאגידיות" צריכות לקבל את אותו היחס כמו "ישויות טבעיות" (בני אדם), ואף על פי שבית המשפט לא פסק באופן ישיר בשאלה זו, הכניס הרשם של פסקי הדין של בית המשפט העליון, בנקרופט דייוויס, את הנוסח הבא בפתיח של פסק הדין:
ב-26 במאי 1886, לפני פרסום פסק הדין, כתב דייוויס מכתב לוייט, בו הוא ביקש לוודא שהניסוח נכון וקיבל את התשובה:
מאחר שנוסח הפתיח ותשובתו של וייט שינו את מהלך ההיסטוריה ואת הדרך בה התאגידים קיבלו את הזכויות כמו אלו של בני אדם, כתב תומאס הרטמן בספרו "הגנה בלתי שוויונית" :
מותו
מוריסון וייט נפטר באופן בלתי צפוי כתוצאה מדלקת ריאות בוושינגטון די. סי. ב-23 במרץ 1888. מותו גרם למבוכה בעיר הבירה, שכן לא היה שום סימן שמחלתו הייתה כה חמורה. הטיפול הרפואי בו נעשה באופן חסוי, בין השאר כדי להימנע מלהדאיג את רעייתו ששהתה אז בקליפורניה. הוושינגטון פוסט הקדיש את כל העמוד הראשי שלו באותו יום לפטירתו. המונים השתתפו באירועי האבל. ב-28 במרץ התקיים טקס האשכבה של וייט בבניין הקפיטול בהשתתפות הנשיא גרובר קליבלנד, הגברת הראשונה פרנסס קליבלנד, חברי הקבינט ושופטי בית המשפט העליון. למעט השופטים ג'וזף בראדלי וסטנלי מתיוס, ליוו כל שופטי בית המשפט העליון את ארונו של וייט שהוסע ברכבת מיוחדת לטולידו. רעייתו אמיליה הגיעה לטולידו ברכבת ישירות מקליפורניה בדיוק בזמן לטקס ההלוויה.
בעיתונות דווח שוייט היה אמור להיקבר בחלקה משפחתית שהוא רכש בבית הקברות פורסט היל, אך הוא לא נטמן שם. מסיבות שלא ידועות הוא נטמן בבית הקברות וודלאון שבטולידו.
וייט, שסבל מקשיים פיננסיים במהלך כהונתו כנשיא בית המשפט העליון, הותיר ירושה קטנה שלא הייתה מספיקה לקיומן של אלמנתו ובתו. חברי לשכות עורכי הדין בוושינגטון ובניו יורק גייסו כסף להקמת שתי קרנות לרווחת משפחתו.
על שמו של וייט נקרא בית ספר תיכון בטולידו.
שופט בית המשפט העליון פליקס פרנקפורטר אמר עליו:
הארמייה ה-43 (ברית המועצות)
הארמייה ה-43 (ברוסית: армия я-43) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
היחידה הוקמה ביולי 1941 על בסיס היחידות שהיו בעתודה. יחידות הארמייה ה-43 לקחו חלק פעיל בבלימת המתקפה הגרמנית לכיוון מוסקבה. באזור העיר ילניה כותרו יחידות הארמייה ה-28. לוחמים שהצליחו לפרוץ את המצור שולבו בארמייה ה-43. יחידות הארמייה השתתפו בקרב מוסקבה לרבות מתקפת הנגד הסובייטית.
בתחילת 1942 הארמייה ה-43 לחמה במרחב רז'ב. היא ניסתה לפרוץ מצור בו הייתה נמצאת הארמייה ה-33 אך ללא הצלחה. בסוף אוקטובר 1943 היא נכללה בכוחות של החזית הבלטית הראשונה. היא נכנסה לשטח בלארוס הסובייטית והשתתפה בשחרור העיר ויטבסק. לאחר מכך היא הופנתה צפון-מערבה לשטח לטביה הסובייטית. לאחר שחרור ריגה מכוחות של ורמאכט יחידות הארמייה ה-43 נכנסו לליטא הסובייטית החלו בהתקדמות לכיוון קלייפדה. באפריל 1945 היחידות הועברו לטובת השתתפות במבצע פרוסיה המזרחית. לאחר סיום המבצע, יחידות הארמייה ה-43 הועברו לעתודה. בקיץ 1946 ארמייה ה-43 פורקה.
נחמן רחמילביץ
נחמן (נתן) רחמילביץ (בליטאית: Nachmanas Rachmilevičius; 25 במאי 1876 – 26 בינואר 1942) היה עסקן ופעיל ציוני, פוליטיקאי ליטאי והקונסול הראשי של ליטא בארץ ישראל.
ביוגרפיה
רחמילביץ נולד בעיר וולקוביסק, מחוז גרונדו, בלארוס. אביו, אליהו לייב עסקן וסוחר יערות ואימו נחמה. למד מדעי הטבע ופילוסופיה באוניברסיטת קניגסברג (כיום קלינינגרד) ופיזיקה, כימיה ומתמטיקה גבוהה באוניברסיטת היידלברג, ובשנת 1901 הוסמך כדוקטור לפילוסופיה.
התגורר בווילנה ועסק בסחר עצים במקביל לפעילותו הציבורית. היה פעיל במרבית המוסדות הציבוריים בווילנה. בשנת 1895 נבחר כבורר לדומה הממלכתית ברוסיה כנציג היהודים ובנוסף נבחר לוועד הקהילה בווילנה.
במלחמת העולם הראשונה נבחר כחבר כבוד בוועד העזרה לנפגעי המלחמה, ועמד בראש מפעל המטבחים לסיוע לפליטים היהודים שגורשו על ידי משטר הצאר ממחוזות גרודנו וקורלנד. בשנת 1915 נבחר כחבר מועצת העיר וילנה. בשנת 1917 נכלא כאסיר פוליטי על ידי הכובשים הגרמנים והיה במאסר עד תום המלחמה.
עם הקמת מדינת ליטא העצמאית בתום מלחמת העולם הראשונה, נבחר רחמילביץ "לטאריבה", ה-Seimas בית הנבחרים הליטאי, נציג אגודת ישראל, אחד משלושת נציגי היהודים. רחמילביץ מונה לכהן כסגן שר הכספים, המסחר והתעשייה הליטאי, ולכן עבר להתגורר בבירה קובנה. רחמילביץ נודע כמי שהיה מעורב מאוד בניסוח החוקה למדינת ליטא ויעץ לנשיא ליטא בעניין מינוי הממשלה והשרים.
במרוצת כהונתו כסגן שר, ניסה לקדם את החקיקה בדבר עצמאות מוסדות היהודיים בליטא, משלא התקבלה עמדתו, עזב לברלין, גרמניה. שם עמד בראש אגודת אזרחי ליטא בגרמניה. בתקופה זו עסק גם בזיוף סרטיפיקטים שסייעו ליהודים לעזוב את ברלין. ערב אחד הבחין מרחוק שאורות דירתו דולקים וחיפוש נעשה בדירה. כשהבין כי השלטון הנאצי חשף פעילותו עזב את גרמניה מיד. בשנת 1933 הוענק לו אות כבוד ליטאי מטעם מסדר הדוכס הקדוש "גדימינו".
בשנת 1935 מונה על ידי נשיא ליטא אנטאנס סמטונה להחליף את קונסול ליטא למנדט הבריטי רוזנבוים שהלך לעולמו. בתחילה מונה כקונסול כבוד. וכעבור זמן קצר מונה כקונסול הראשי של ליטא בפלסתינא, כתב האמנה ניתן על ידי ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת. רחמילביץ היה בין מקימי מועדון צעירי ליטא בישראל ניסה לקדם את הבנק הליטאי בישראל (קופת ישראל ליטא), עמד בראש איגוד יוצאי ליטא בישראל וארגון יוצאי הארצות הבאלטיות. בנוסף היה פעיל באגודת משמרת השבת בתל אביב ונבחר למועצה הדתית בעיר. רחמילביץ היה חבר ועד הלשון העברית ונמצא בקשרים עם שאול טשרניחובסקי.
ב-26 בינואר 1942 נפטר בבית חולים הדסה בירושלים לאחר שלקה בליבו ונטמן בהר הזיתים בירושלים. בתפקיד ממלא מקומו של רחמילביץ מונה העיתונאי ג. וולקאוסקאס.
הנצחה
בשנת 1999 הציבה עיריית וילנה לוח זיכרון על הבית בו התגורר בעיר ברחוב וילניאוס (Vilniaus) 27. בחודש אוקטובר 2021 פורסם כי שגרירת ליטא בישראל עלתה לקברו של רחמילביץ בהר הזיתים בירושלים לטקס זיכרון שיזמה השגרירות הליטאית.
משפחתו
נישא לחנה בת שמואל-זליג לינדנשט מוורשה, ולהם שני ילדים. צאצאיו חיים בישראל.
קו צ'אנג
קו צ'אנג (בתאית: เกาะช้าง) הוא אי ומחוז-משני בתאילנד. האי שוכן בקו החוף של מחוז ראיונג במפרץ תאילנד, כ-310 קילומטרים מעיר הבירה בנגקוק, בסמוך לגבול עם קמבודיה. השם "קו צ'אנג" מורכב מהמילים "קו" - "צ'אנג" בתאית, פירושו הוא אי הפיל.
גאוגרפיה
קו צ'אנג הוא האי השלישי בגודלו בתאילנד (אחרי פוקט וקוסמוי), והגדול בארכיפלג האיים הפארק הלאומי מו קו צ'אנג. קו צ'אנג הוא חלק מארכיפלג של 51 איים, ומשתרע על שטח של כ-217 קילומטרים מרובעים.
פנים האי הררי ומכוסה ביערות גשם טרופיים, ושוניות אלמוגים. האי מהווה חלק ממחוז טארט, ויושב לראשונה ב-30 ב-אפריל 1994.
חלוקה
המחוז מחולק לשתי נפות. הראשונה, קו צ'אנג כוללת 4 כפרים ומתגוררים בה 664 תושבים. השנייה, קו צ'אנג טאי כוללת 5 כפרים ומתגוררים בה 2,346 תושבים.
פייבאק (2020)
פייבאק (2020) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, ששודר בערוץ של ה-WWE Network. האירוע כלל את שני המותגים (Raw וסמאקדאון) ונערך ב-30 באוגוסט 2020, באולם אמוויי סנטר שבאורלנדו, פלורידה. האירוע היה האירוע השישי בסדרת אירועי פייבאק והראשון מאז שנת 2017. כמו כן, האירוע כלל את חווית הצפייה לקהל המוכרת יותר בשם ThunderDome.
שמונה קרבות התנהלו באירוע, כולל אחד שהתקיים במופע המקדים לאירוע. בקרב המרכזי, רומן ריינס ניצח את "השד" בריי וויאט וברון סטרומן בקרב ללא חוקים משולש וזכה באליפות האוניברסלית. עוד ברשימת הקרבות, דומיניק מיסטריו וריי מיסטריו ניצחו את סת' רולינס ומרפי, קית' לי ניצח את רנדי אורטון בקרב היחידים שלם וצפה הראשון שלו ברוסטר הראשי, ושיינה בייזלר וניה ג'קס ניצחו את ביילי וסשה בנקס בהכנעה וזכו באליפות זוגות הנשים של ה-WWE.
רקע
פייבאק הוא אירוע שלם וצפה שנתי, המופק על ידי ה-WWE מאז שנת 2013. אירוע זה התקיים עד לשנת 2017, כשלאחר מכן הוחלט לבטלו. לעומת זאת, האירוע חזר בשנת 2020 למהדורה שישית במספר.
השפעת מגפת הקורונה
מאז חודש מרץ, מגפת הקורונה הכריחה את ארגון ה-WWE להעביר את אירועיו ל-WWE Performance Center באורלנדו, פלורידה למתכונת שבה אין קהל ששילם כרטיס, אף על פי שבשלהי חודש מאי, הארגון החל להשתמש במתאבקיו ובמתאבקי הפיתוח שלו כקהל. ב-17 באוגוסט, מטעמי מחשבה על השלכות מגפת הקורונה בעתיד, ה-WWE הודיע שכל תכניו ואירועי השלם וצפה העתידיים שלו יתקיימו באמוויי סנטר, אולם גדול יותר גם באורלנדו החל מ-21 באוגוסט בפרק של התוכנית סמאקדאון. יתרה מכך, הארגון השיק לראשונה את חווית הצפייה לקהל המוכרת יותר בשם ThunderDome, שעושה שימוש ברחפנים, לייזרים ופירוטכניקה. קרוב לאלף מסכי LED הותקנו באולם על מנת לאפשר לקהל הצופים של ה-WWE להיות נוכח באופן וירטואלי באירועיו בחינם ולהיראות יישובים בשורות מסודרות על מסכי ה-LED. כמו כן, הארגון עשה שימוש בקריאות מדומות של קהל במטרה ליצור אווירה.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות גם מ-Raw וגם מסמאקדאון.
ב-14 באוגוסט בפרק של התוכנית סמאקדאון, דווח שביילי וסשה בנקס יגנו על אליפות זוגות הנשים של ה-WWE באירוע פייבאק. היריבות שלהן נחשפו ב-24 באוגוסט בפרק של התוכנית Raw: שיינה בייזלר וניה ג'קס אשר ישלבו ביניהן כוחות במטרה לזכות בחגורות האליפות.
באירוע סאמרסלאם, "השד" בריי וויאט ניצח את ברון סטרומן בקרב ספירות בכל מקום וזכה באליפות האוניברסלית בפעם השנייה בקריירה שלו. לאחר הקרב, רומן ריינס ביצע את חזרתו לארגון לאחר חמישה חודשי היעדרות, כשתקף את שני המתאבקים. ב-24 באוגוסט בפרק של התוכנית Raw, דווח ש"השד" יגן על התואר נגד סטרומן וריינס בקרב ללא חוקים משולש אשר ייערך באירוע פייבאק. ב-28 באוגוסט בפרק של התוכנית סמאקדאון, ריינס התחבר לשורות המנג'ר, פול היימן.
ב-24 באוגוסט בפרק של התוכנית Raw, אלוף ה-WWE, דרו מקינטייר ספג שני מהלכי פאנט מרנדי אורטון, שהפסיד למקינטייר באירוע סאמרסלאם. אורטון רצה קרב חוזר על התואר, לעומת זאת, הוא נקטע על ידי קית' לי, שערך את הבכורה שלו בתוכנית. לי, מטעם מקינטייר, איתגר את אורטון לקרב, שאליו אורטון סירב. עם זאת, השניים התמודדו זה מול זה מאוחר יותר באותו הערב, כשאורטון ניצח כתוצאה מפסילה בשל התערבות של מקינטייר, שתקף אותו. מאחורי הקלעים, בזמן ריאיון של מקינטייר, אורטון תקף אותו בעזרת מהלך פאנט שלישי. קרב חוזר בין לי לאורטון נקבע בסופו של דבר לאירוע פייבאק.
באירוע סאמרסלאם, סת' רולינס (שלווה לקרב על ידי מרפי) ניצח את דומיניק מיסטריו (שלווה לקרב על ידי אביו, ריי מיסטריו) בקרב רחוב. לילה לאחר מכן בפרק של התוכנית Raw, ריי מיסטריו ודומיניק מיסטריו ניצחו בקרב זוגות את רולינס ומרפי כתוצאה מפסילה בשל תקיפתם על ידי קבוצת רטרביושן. קרב חוזר בין הצמדים נקבע לאירוע פייבאק.
במופע המקדים לאירוע סאמרסלאם, אפולו קרוז הגן בהצלחה על אליפות ארצות הברית נגד MVP, כאשר חבריו לקבוצת The Hurt Business, בובי לאשלי ואלוף 24/7, שלטון בנג'מין הורחקו מהזירה. לילה לאחר מכן בפרק של התוכנית Raw, התקיימה תחרות הורדת ידיים בין קרוז ללאשלי שמי שהנחה אותה היה חבר היכל התהילה, מארק הנרי. תחרות זו הסתיימה בניצחונו של קרוז. לאחר מכן, נקבע קרב בין קרוז ללאשלי על אליפות ארצות הברית לאירוע פייבאק.
ב-3 ביולי בפרק של התוכנית סמאקדאון, מאט רידל נקלע לעימות עם המלך קורבין, שקטע אותו במהלך ריאיון שערך ביחד עם מייקל קול, כשלאחר מכן רידל גבר על ג'ון מוריסון. שבועיים לאחר מכן בתוכנית, רידל התמודד מול AJ סטיילס בקרב על האליפות הבין יבשתית, שבו הוא הפסיד ולאחר הקרב הוא הותקף על ידי המלך קורבין. ב-7 באוגוסט בפרק של התוכנית סמאקדאון, רידל ניצח את שיימוס כתוצאה מפסילה בשל התערבות של שורטי ג'י (שנשכר על ידי קורבין). שלוש שבועות לאחר מכן בתוכנית, רידל ניצח את אותו שורטי ג'י ולאחר הקרב, רידל וקורבין נקלעו לעימות פיזי ביניהם. בעקבות האירועים, קרב בין רידל לקורבין נקבע לאירוע פייבאק.
ב-31 ביולי בפרק של התוכנית סמאקדאון, ביג אי פצח בקריירת יחידים, זאת לאחר ששותפו לקבוצת הניו דיי, קופי קינגסטון, ספג פציעה. באותה התוכנית, הוא ניצח את המיז. שבועיים לאחר מכן בתוכנית, ביג אי ניצח את שותפו של המיז, ג'ון מוריסון. ב-21 באוגוסט בפרק של התוכנית סמאקדאון, ביג אי ניצח את שיימוס. שבוע לאחר מכן בתוכנית, ביג אי ו-Heavy Machinery (אוטיס וטאקר) ניצחו בקרב שלושה נגד שלושה את ג'ון מוריסון, המיז ושיימוס. למחרת, קרב בין ביג אי לשיימוס נקבע לאירוע פייבאק.
ב-29 באוגוסט, הוכרז ש-The IIconics (בילי קיי ופייטון רויס) יתמודדו בקרב זוגות מול ה-Riott Squad (רובי ריוט וליב מורגן) במופע המקדים לאירוע פייבאק.
מופע מקדים
המופע המקדים הכיל קרב אחד בודד, ובו ה-Riott Squad (רובי ריוט וליב מורגן) התמודדו מול The IIconics (בילי קיי ופייטון רויס). בסיום, מורגן וריוט ביצעו על בילי קיי את מהלכי הסיום שלהן ולאחר מכן ריוט הצמידה את האחרונה לניצחון.
קרבות מקדימים
האירוע עצמו נפתח בקרב שבו אפולו קרוז הגן על אליפות ארצות הברית נגד בובי לאשלי (שלווה לקרב על ידי MVP ושלטון בנג'מין). לאשלי לא הותיר לקרוז דבר מלבד להיכנע לאחר שביצע עליו את אחיזת הפול נלסון וכתוצאה מכך הוא ניצח בקרב וזכה באליפות ארצות הברית בפעם השנייה בקריירה שלו. לאחר הקרב, קרוז תקף את לאשלי עד שחברי קבוצת The Hurt Business הדפו אותו ואף הצהיר שהוא ישיב אליו את חגורת האליפות שאיבד.
בקרב שבא לאחר מכן, מאט רידל התמודד מול המלך קורבין. בסיום, רידל ביצע על קורבין את מהלך ה-Floating Bro, שהספיק לו כדי להשיג את הניצחון בקרב. בריאיון עם רידל מאחורי הקלעים, קורבין שזעם על תוצאת הקרב תקף אותו.
בקרב הרביעי, ביילי וסשה בנקס הגנו על אליפות זוגות הנשים של ה-WWE נגד שיינה בייזלר וניה ג'קס. ברגעי הסיום של הקרב, בייזלר ביצעה על ביילי את מהלך ההכנעה שלה, הקיריפודה קלאץ', בזמן שבו זמנית ביצעה על בנקס את מהלך הדת' לוק. בייזלר השתמשה בידה של בנקס כדי לחנוק את שותפתה, ביילי, שבתגובה נכנעה. בעקבות כניעתה של ביילי, בייזלר וג'קס זכו באליפות זוגות הנשים של ה-WWE.
לאחר מכן, קית' לי התמודד מול רנדי אורטון. במהלך הקרב, אורטון התגרה בלי והצהיר שהוא מתאבק שצריך לכבד אותו. בסיום, בזמן שאורטון ניסה לבצע על לי את מהלך הסיום שלו, ה-RKO, האחרון התחמק מכך וביצע עליו את מהלך הספיריט בומב כדי לרשום ניצחון מפתיע בקרב היחידים שלם וצפה הראשון שלו ברוסטר הראשי.
בקרב הלפני אחרון, ריי ודומיניק מיסטריו התמודדו בקרב זוגות מול סת' רולינס ומרפי. ברגעי הסיום של הקרב, כשרולינס ניסה לבצע על ריי את מהלך הפאוורבומב לפינת הזירה, האחרון התחמק מכך ומרפי שהיה מוכן בדופן הזירה לבעוט בראשו של מיסטריו, פגע באופן בלתי מכוון בראשו של רולינס. ריי שלח את מרפי אל בין חבלי הזירה ואיפשר לבנו, דומיניק, לבצע עליו את מהלך ה-619 ולאחר מכן את מהלך הספלאש אשר הספיקו לו כדי להשיג את הניצחון בקרב.
הקרב המרכזי
בקרב המרכזי, "השד" בריי וויאט הגן על האליפות האוניברסלית נגד ברון סטרומן ורומן ריינס בקרב ללא חוקים משולש. "השד" עשה את דרכו אל הזירה ראשון ולאחר שהאורות נדלקו, הוא הותקף על ידי ברון סטרומן כך שהקרב החל, אף על פי שריינס לא נכנס. תקיפה זו הובילה לכך שהשניים התמודדו זה מול זה. סטרומן ביצע על "השד" את מהלך הפאוורבומב, כשניסיון ההצמדה שבא לאחר מכן לא צלח. מנגד, "השד" ביצע על סטרומן את מהלך "האחות אביגיל", שגם הוא לא הספיק כדי לנצח בקרב. לאחר מכן, "השד" הוציא את פטיש העץ שלו על מנת להכות את סטרומן בעזרתו, לעומת זאת, סטרומן הצליח לקום על רגליו ותקף אותו. כל זאת לא עזר לסטרומן ולבסוף הוא ספג מהלומות מפטיש העץ של וויאט. השניים הובילו אחד את השני לאזור רמפת הכניסה לזירה, כשוויאט ניסה לבצע פעם נוספת על סטרומן את מהלך "האחות אביגיל", לעומת זאת, סטרומן חמק מכך וביצע עליו במקום את מהלך הספיר. השניים נאבקו זה מול זה בחזרה לזירה, שם סטרומן ניסה לבצע על "השד" מהחבל העליון את מהלך הספלאש. עם זאת, האחרון ביצע במקום את מהלך הסופרפלקס, שגרם לזירה להתפרק. לפתע, רומן ריינס (שלווה לקרב על ידי פול היימן) הגיע כשבידו כיסא. הוא חתם בסופו של דבר על החוזה לקרב ונכנס רשמית אל הקרב. ריינס נכנס לזירה וניסה להצמיד את "השד" ואת סטרומן לניצחון, אך השניים לא העניקו לו את הזכייה בתואר בכזאת קלות. אז, ריינס תקף את סטרומן בעזרת מכות כיסא מרובות וניסה להצמיד שוב אותו, ניסיון הצמדה שלא היה מוצלח. כשריינס ניסה לתקוף את "השד" בעזרת הכיסא, האחרון קם על רגליו וביצע על ריינס את מהלך המנדיבל קלאו. בתגובה, ריינס הכה אותו בעזרת מכה מתחת לחגורה, ביצע על סטרומן את מהלך הספיר והצמיד אותו לניצחון, שהקנה לו זכייה שנייה באליפות האוניברסלית.
Raw
לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, שלושה קרבות יחידים התקיימו, כשהמנצח בכל אחד מהם העפיל לקרב משולש, שהתקיים בהמשך הערב וקבע את הטוען לכתר לאליפות ה-WWE של דרו מקינטייר באירוע התנגשות של אלופים. רנדי אורטון, קית' לי וסת' רולינס ניצחו את קווין אואנס, דולף זיגלר ודומיניק מיסטריו, בהתאמה, והעפילו לקרב המשולש. בקרב זה, אורטון ניצח וקיבל הזדמנות נוספת להתחרות על התואר מול מקינטייר.
ה-Riott Squad התמודדו מול The IIconics בקרב חוזר, כשהתניית הקרב הייתה שהמנצחות בו יקבלו קרב על אליפות זוגות הנשים של ה-WWE, בעוד שהמפסידות יהיו חייבות להיפרד. ה-Riott Squad ניצחו בקרב וכתוצאה מכך קיבלו הזדמנות עתידית להתמודד על חגורות אליפות הזוגות. לעומת זאת, פייטון רויס ובילי קיי נפרדו. הקרב שהובטח ל-Riott Squad הוכרז לאחר מכן באופן רשמי לאירוע התנגשות של אלופים.
סמאקדאון
בתוכנית סמאקדאון באותו השבוע, האלוף האוניברסלי החדש, עתה בדמות הרעה, רומן ריינס לצד פול היימן, היו בקטע הפותח של התוכנית. היימן הסביר על השותפות החדשה שלו עם ריינס, שבמסגרתה הוא משמש כ"יועץ המיוחד" של ריינס (בניגוד לתפקידו כ"סנגור" של ברוק לסנר). הוא הצהיר שריינס הוא זה שהחזיר אותו בחזרה, מכיוון שארגון ה-WWE שכח מקיומו של ריינס במהלך היעדרותו, וכך הארגון שכח את היימן, שלא הופיע מאז רסלמניה 36. הוא ביקר בחריפות את האוהדים על חוסר הכבוד שלהם כלפי ריינס ועל מוסר העבודה שלו למרות בעיותיו הרפואיות. בנוסף, הוא לעג על העובדה שברון סטרומן ו"השד" בריי וויאט נבחרו לכהן כאלופים האוניברסליים בזמן חמשת החודשים שריינס נעדר, וטען שלאף אחד מהשניים לא הגיע תואר זה. היימן הודיע שהטוען לכתר הבא של ריינס על התואר באירוע התנגשות של אלופים יקבע דרך קיומו של קרב מרובע מאוחר יותר באותו הערב. ביג אי, מאט רידל, המלך קורבין ושיימוס נקבעו לקרב זה. לעומת זאת, ביג אי הותקף על ידי שיימוס ולא היה יכול לקחת חלק פעיל בקרב. בן דודו של ריינס, ג'יי אוסו, החליף את ביג אי בקרב, כשלבסוף הוא זה שניצח בו וכתוצאה מכך קיבל קרב על האליפות האוניברסלית נגד ריינס באירוע התנגשות של אלופים.
ביילי וסשה בנקס התמודדו מול ניה ג'קס ושיינה בייזלר בקרב חוזר על אליפות זוגות הנשים של ה-WWE. במהלך הקרב, בנקס ניסתה לתקוף את בייזלר, שהתנדנדה על עמוד הזירה, בעזרת מהלך ה-Double Knees שלה. לעומת זאת, בייזלר חמקה מבנקס ובמקום זאת פצעה את ברכה השמאלית לאחר שהתנגשה בעמוד הזירה. בסופו של דבר, בנקס וביילי הפסידו בקרב לאחר שג'קס ביצעה על השתיים את מהלך הדייבינג קרוסבאדי כדי להשיג את הניצחון בקרב אשר העניק לה ולבייזלר הגנה מוצלחת על התואר. לאחר הקרב, הצוות הרפואי התכוון לטפל בבנקס בזמן שביילי צפתה במתרחש מהצד. ביילי העמידה פנים שהיא באה לעזרת בנקס לפנותה אל מאחורי הקלעים, לעומת זאת, בזמן שהשתיים היו מצידו החיצוני של דופן הזירה, ביילי תקפה את בנקס באכזריות בצעד שגרם לסיום השותפות ביניהן.
הרי היינס (אנטארקטיקה)
הרי היינס (באנגלית: Haines Mountains) הם רכס הרים מכוסה קרח, ברכסי פורד, בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
רכס ההרים משתרע לכיוון צפון-מערב - דרום-מזרח, ואורכו 40 קילומטרים.
הרכס מהווה את הגדה הדרומית של קרחון האמונד.
ברכס מצויות פסגת אלכסנדר ופסגת ביואנג'ל.
גובהם של ההרים 675 מטרים מעל פני הים; והם ההר ה-4,785 בגובהו באנטארקטיקה.
גילוי ההרים
רכס ההרים התגלה על ידי משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה בשנת 1934.
מקור השם
ההרים נקראים על שמו של ויליאם ס. היינס (William C. Haines), מטאורולוג של משלחות בירד שנערכו בין השנים 1928- 1930 ו- 1933–1935.
נתן ברון
נתן בְּרוּן (27 באוקטובר 1937 – 20 ביוני 2020) היה עיתונאי ישראלי, דוקטור למשפטים וחוקר תולדות המשפט בארץ ישראל.
ביוגרפיה
נתן ברון נולד בארץ ישראל בשנת 1937. אביו, עו"ד עקיבא ברון, היה פעיל בתנועה הרוויזיוניסטית, ממייסדי הסתדרות העובדים הלאומית וחבר הלח"י.
בשנות ה-50 היה נתן ברון פעיל בתנועת בית"ר, ובין השאר היה "מפקד מעו"ז".
בשנות ה-60 למד בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והיה חבר תא הסטודנטים של תנועת החרות. לאחר קבלת תואר הבוגר למד לתואר מוסמך ולאחר מכן לתואר דוקטור למשפטים. את עבודת הדוקטורט שלו עשה על פרשת הדחתו של השופט יוסף סטרומזה בה כתב כי אין שום הוכחה שהשופט סטרומזה קיבל שוחד, אלא רק רצה לסייע בביצוע עסקת קרקעות זיתא.
בשנת 1961 סיקר את משפט אייכמן לעיתון "ידיעות אחרונות" ובשנת 1965 יסד בית ספר לעיתונאות בתל אביב. בשנת 1973 שימש מנהל מסע הבחירות של שלמה להט לראשות עיריית תל אביב, ובשנים 1975–1976 שימש יועץ כללי של ראש העיר להט. בשנת 1978 ניהל את מערכת הבחירות של יהושע מצא מטעם הליכוד בהתמודדות מול טדי קולק לכהונת ראש עיריית ירושלים.
בבחירות לכנסת העשירית, בשנת 1981, היה היועץ לענייני הסברה של הליכוד. הבחירות הסתיימו בניצחונו של הליכוד בראשות מנחם בגין, שזכה לתקופת כהונה נוספת כראש ממשלת ישראל.
בשנת 1984 מונה לחבר הוועד המנהל של רשות השידור. הוא תמך בהנהגת פרסומת בטלוויזיה הישראלית ועמד בראש ועדת תשדירי השירות, שהיו תשדירי פרסומת של גופים ממשלתיים וציבוריים.
חקר את ההיסטוריה של מערכת המשפט הישראלית לדורותיה, והרצה על נושא זה בפקולטות למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת בר-אילן.
התגורר בבית מגורי העיתונאים, שני בנייני מגורים בשכונת יד אליהו בתל אביב בהם התגוררו כמה עיתונאים מרכזיים, ובהם יוסף לפיד, יגאל לב, שבתאי דון-יחיא, לוי יצחק הירושלמי, ברוך אדלר ונפתלי קראוס.
באפריל 1959 התחתן עם ציפורה לב, לימים שופטת. בנם הוא תא"ל (מיל') איתי ברון.
נפטר ב-20 ביוני 2020.
קישורים חיצוניים
ממאמריו
על כתביו ועליו:
M94
M94 (נקראת גם NGC 4736) היא גלקסיה ספירלית בקבוצת הכוכבים כלבי ציד, הנמצאת במרחק של כ-16.5 מיליון שנות אור.
היסטוריה
M94 התגלתה ב-22 במרץ 1781 על ידי עוזרו של שארל מסיה, האסטרונום הצרפתי פייר מאשן. מאשן דיווח על תגליתו למסיה, שצפה בה ב-24 במרץ וצירף אותה לקטלוג מסיה כשהוא מתאר אותה כ"ערפילית ללא כוכבים" מעל קור קרולי (הכוכב α בכלבי ציד), עם מרכז בהיר מוקף בערפיליות, דומה ל-M79 אבל בהירה ויפה ממנה. ויליאם הרשל צפה ב-M94 בשנת 1787 וציין שהיא בהירה מאוד, גדולה עם גרעין זוהר בקוטר של כ-20 שניות קשת מוקף בערפיליות. ג'ון הרשל צפה בה מספר פעמים בין השנים 1827 ו-1831 וציין שהיא בהירה ועגולה ומרכזה בהיר כמו כוכב עם בהירות נראית מדרגה 8. רק ב-1918 אחרי שצולמה בחשיפה ארוכה במצפה הכוכבים ליק, התגלה המבנה הספירלי שלה על ידי הוברט קרטיס.
תצפית
M94 נמצאת כ-3 מעלות מצפון-צפון-מערב לכוכב קור קרולי (α בכלבי ציד) וכ-3.25 מעלות ממזרח לכוכב β בכלבי ציד. עם בהירות נראית מדרגה 8.24 ניתן לראותה באמצעות משקפת או באמצעות טלסקופ חובבים וניתן להבחין בקלות בגרעין הבהיר יותר משאר הגלקסיה. אך במבנה הספירלי שלה ניתן להבחין רק באמצעות צילום ארוך חשיפה דרך טלסקופ מקצועי. במרחק של כ-4.75 מעלות ממזרח-צפון-מזרח לה נמצאת גלקסיית החמניה.
תכונות
מסתה של M94 מוערכת בכ- מסות שמש ובאופן חריג לגלקסיות מסוגה נראה שמסתה מורכבת רק מהכוכבים והתווך הבין-כוכבי שבה ולא נראה שיש בה חומר אפל. גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-11 דקות קשת ששקולות לקוטר של כ-55,000 שנות אור ויש בה שתי טבעות שצבען כחלחל ומתרחשת בהן יצירת כוכבים חדשים בקצב גבוה. הטבעת הפנימית היא בקוטר זוויתי של מעט יותר מדקת קשת ששקולה לקוטר של כ-5,500 שנות אור והחיצונית היא בקוטר זוויתי של כ-10 דקות קשת ששקולות לקוטר של כ-48,000 שנות אור. צילום ארוך חשיפה מראה שלמעשה טבעות אלה הן אזורים בזרועות הספירליות שבהן מתרחשת יצירת כוכבים בקצב גבוה.
סניקרס (סרט)
סניקרס (באנגלית: Sneakers) הוא סרט פשע אמריקאי משנת 1992 בבימויו של פיל אלדן רובינסון, אשר כתב את התסריט ביחד עם וולטר פ. פרקס ולורנס לסקר, ובכיכובם של רוברט רדפורד, דן אקרויד, בן קינגסלי, מרי מקדונל, ריבר פיניקס, סידני פואטייה ודייוויד סטראתיירן. הסרט צולם בסוף שנת 1991 ויצא לאקרנים במהלך שנת 1992.
עלילת הסרט
בשנת 1969 פורצים מרטין ברייס (גארי הרשברגר) וידידו קוזמו (ג'ו מאר) למחשב של אוניברסיטה. בעת שמרטין עוזב את החדר כדי לקנות פיצה, כוחות משטרה מגיעים לבניין ועוצרים את קוזמו. מרטין, שחזר בינתיים וצפה במעצר, הופך לנמלט מהחוק ויורד למחתרת.
עשרים שנה מאוחר יותר, מרטין (כעת בגילומו של רוברט רדפורד), אשר שינה את שם משפחתו ל"בישופ", עומד בראש צוות של מומחי אבטחה אשר נוהגים להשתמש בשיטות לא שגרתיות כדי לבדוק את רמת האבטחה של מערכות מחשב שונות השייכות לחברות באזור בסן פרנסיסקו. הצוות כולל את דונלד קריס (סידני פואטייה), איש משפחה מסור שהיה בעברו קצין ב-CIA; דאריל רוסקו (דן אקרויד) המכונה "אמא", חובב תיאוריות קשר בעל כישורים טכניים מתקדמים; הגאון הצעיר קרל ארבוגאסט (ריבר פיניקס), וארווין "ויסלר" אמורי (דייוויד סטראתיירן), עיוור בעל חוש מישוש מפותח, אשר מתמחה בפריצה למערכות טלפוניה ובניתוח מעגלים חשמליים.
בהמשך, שני סוכני הסוכנות לביטחון לאומי (NSA) פונים למרטין וחושפים כי הם יודעים כי עמד מאחורי פשע המחשב שביצע בצעירותו. הסוכנים מציינים כי הם מוכנים להתעלם מעברו ולשלם לו כסף רב במידה בתמורה לכך שיעביר לרשותם מכשיר מסתורי המכונה "קופסה שחורה" אשר נוצר על ידי המתמטיקאי ד"ר גונטר יאנק, לכאורה עבור הממשל הרוסי. מרטין והצוות שלו מצליחים בהמשך לאתר ולגנוב את הקופסה השחורה.
בינתיים ויסלר, רוסקו וקארל אינם עומדים בפיתוי ומחליטים לבדוק את היכולות של המכשיר. הצוות מצליח לפרוץ ללא שום בעיה למערכות המחשב של מינהל התעופה הפדרלי, חברת החשמל האמריקנית, ורשתות מאובטחות רבות אחרות ולומד כי המכשיר מכיל למעשה אלגוריתם מתקדם שמאפשר למשתמשים בו לפרוץ כל קוד הצפנה של מערכות מחשב. הצוות מבין כי כל הממשלות בעולם ירצו לשים ידיהם על המכשיר ובשל כך קריס מחליט לנעול את דלתות הבניין עד שהמכשיר יועבר ל-NSA. כאשר מרטין וקריס פוגשים בהמשך בסוכני ה-NSA כדי להעביר לרשותם את המכשיר, קריס מגלה במקביל כי יוצר המכשיר נרצח בינתיים. מרטין, אשר לא היה מודע לכך שיאנק נרצח, מעביר את המכשיר לרשותם של סוכני ה-NSA, ובמקביל קריס מיידע אותו בסתר בדבר והשניים נמלטים מהמקום. עד מהרה הם לומדים כי אלו לא היו סוכני NSA, וכי המכשיר פותח במקור עבור ה-NSA. מרטין פונה לחבר בקונסוליה הרוסית בשם גרגור, אשר מזה את סוכני ה-NSA לכאורה בתור סוכנים סוררים. אף על פי כן, לפני שגרגור מצליח לחשוף בפניהם מי הם בדיוק, הוא נרצח ומרטין נחטף ומופלל ברצח של גרגור.
מרטין מתעורר בהמשך במשרד לא מוכר ומגלה כי חברו הוותיק קוזמו (כעת בגילומו של בן קינגסלי), אשר מרטין סבר כי מת בכלא, למעשה חי וקיים. קוזמו, אשר היה ממורמר על כך שמרטין נטש אותו, פיתח קשרים עם ארגוני פשע שונים בעת ששהה בכלא. קוזמו השתמש בכישורי ההאקינג שלו לטובת ארגוני הפשע, ובזכותם הצליח להימלט מהכלא ולהפוך לאדם עשיר למדי. קוזמו חושף בפניו כי הוא האדם העומד מאחורי הסוכנים המזויפים, וכי הוא מעוניין ב"קופסה השחורה" כדי שיוכל לערער את כלכלת העולם ובכך להביא לאנרכיה מוחלטת. קוזמו מציע למרטין לעבוד איתו, אך מרטין מסרב להצעה. בתגובה קוזמו משתמש בקופסה השחורה כדי לפרוץ למסד הנתונים של ה-FBI על מנת לקשור את מרטין לפשעי המחשב שביצע בעברו. לאחר מכן אנשיו של קוזמו נפטרים ממנו במרכז העיר. מרטין נפגש בהמשך עם הצוות שלו אשר עוברים להתגורר בדירתה של ליז (מרי מקדונל), חברתו הקודמת של מרטין. הם יוצרים קשר עם ה-NSA ומציעים לסייע להחזיר לארגון את המכשיר בתמורה לחנינה. לאחר שהם מבינים שה-NSA לא יוכל להבטיח דבר מבלי שהקופסה תהיה בידיהם, הם מחליטים לגנוב את המכשיר בכל מקרה על מנת שישמש להם כקלף מיקוח. בעזרתו של ויסלר, מרטין מצליח לשחזר היכן הוחזק לאחר שנחטף. הצוות משכנע את ליז להשיג את הקוד הדרוש לצורך פריצה לבניין במהלך דייט עם ברנדס שיזמו, מהנדס העובד בחברה של קוזמו ואדם אפור ומשעמם, באמצעות אתר היכרויות.
בסופו של דבר, ברנדס מתחיל לחשוד בליז, ובשל כך מביא אותה אל קוזמו. לאחר שליז כבדרך אגב מזכירה את חוסר שביעות הרצון שלה מאתרי היכרויות, מסיק קוזמו שהדייט עם ברנדס לא היה תמים כיוון ששום אלגוריתם ממוחשב לא היה משדך בין השניים. קוזמו מבין כי מרטין זומם דבר מה, ובעקבות כך הוא נועל את המתקן. קוזמו מאתר את מרטין ואת יתר חברי הצוות על הגג של הבניין עם המכשיר, ודורש כי יעבירו לרשותו את הקופסה השחורה באיומי אקדח. מרטין בחוסר רצון מוסר את המכשיר לקוזמו. מרטין והצוות עוזבים את המתחם ובהמשך קוזמו מגלה כי מרטין העביר לרשותו מכשיר מזויף. כאשר מרטין והצוות שלו חוזרים למשרדיהם, הם מוקפים בסוכני NSA חמושים. מרטין מבין כי המכשיר עובד רק על קודי הצפנה אמריקנים, וכי ה-NSA מעוניין במכשיר כדי לרגל אחר סוכנויות אמריקניות אחרות. לפני שמרטין מוסר לידי ה-NSA את המכשיר, הוא מבקש שהארגון יחנון אותו ויעניק ליתר חברי הצוות את מבוקשם. ה-NSA נענה בחוסר רצון לבקשתו של מרטין. בעקבות כך המכשיר מועבר ל-NSA, אך לאחר שהסוכנים עוזבים מרטין מגלה שהוא הוציא ממנו את המעבד המרכזי המכיל את האלגוריתם החשוב ביותר אשר בלעדיו המכשיר חסר תועלת.
בסוף הסרט מתגלה כי הצוות השתמש במעבד של המכשיר כדי לגנוב כסף מהוועדה הרפובליקנית הלאומית, וכי הם העבירו את הכסף הגנוב באופן אנונימי לארגוני צדקה שונים, בהם גרינפיס ולארגון הפילנתרופי "United Negro College Fund" אשר ממוקד בגיוס כספים לצורך מימון שכר הלימוד של קבוצות מיעוט בארצות הברית.
ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ולציון 81% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 47 ביקורות.
הארמייה ה-44 (ברית המועצות)
היסטוריה
היחידה הוקמה ביולי 1941 על בסיס היחידות שהיו בשטח פיקוד צבאי "עבר הקווקז". באוגוסט-ספטמבר 1941 היא השתתפה בפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן. לאחר סיום המבצע היא לקחה חלק בקרב קרץ', אך המטרה העיקרית של שחרור חצי האי קרים לרבות סבסטופול לא הושגה.
במהלך שנת 1943 יחידות הארמייה ה-44 לחמו במרחב דונבס ורוסטוב על דון. בספטמבר 1943 הם שחררו את העיר מריאופול. בנובמבר 1944 מפקד הארמייה השתתף בסיור שטח. הוא לא התייחס למפקדים זוטרים בשטח ובטעות נכנס לשטח שהיה באותה התקופה בשליטת הורמאכט. הם נכנסו למארב ורוב משתתפי הסיור נהרגו. כתוצאה מכך, יוסיף סטלין קיבל החלטה על פירוק הארמייה.
בחירות במקדוניה הצפונית
בבחירות במקדוניה הצפונית בוחרים: ראש ממשלה, נשיא וחברי פרלמנט. הנשיא נבחר לתקופת כהונה של חמש שנים על ידי העם. במקדוניה הצפונית קיימת מערכת רב-מפלגתית, עם מפלגות רבות שבהן לאף מפלגה אין סיכוי לזכות בשלטון לבד, ועל המפלגות לעבוד ביניהן כדי להקים ממשלה קואליציונית.
בחירות אחרונות
הבחירות לנשיאות התקיימו באפריל ובמאי 2019.
נשיאותי
ב־21 באפריל 2019, הסיבוב הראשון בבחירות לנשיאות הביא לכך שקולות הבוחרים קיבלו 41.67% מהקולות. סבב זה לא זכה לתמיכת 50% מכלל המצביעים הרשומים, ולכן הוכרז על סבב שני. הסבב השני נערך ב-5 במאי 2019.
פרלמנטרי
הבחירות לפרלמנט התקיימו ב-11 בדצמבר 2016. מפלגת השלטון המכהנת, VMRO-DPMNE, קיבלה 39.39% מהקולות וזכתה ב-51 מתוך 120 המושבים בפרלמנט. SDSM, זכה ב־37.38% מהקולות וזכה ב-49 מושבים בפרלמנט. ה-DUI, שהיא המפלגה האלבנית הגדולה ביותר, קיבלה 7.72% מהקולות וזכתה ב-10 מושבים בפרלמנט. לביז'ה בסה, שהיא המפלגה השנייה בגודלה באלבניה, קיבלה 5.01% מהקולות וזכתה ב-5 מושבים בפרלמנט.
ג'ימין
פארק ג'י-מין (בקוריאנית: 박지민; נולד ב-13 באוקטובר 1995), הידוע כג'ימין, הוא זמר, פזמונאי ורקדן דרום קוריאני. מוכר כחבר להקת הבנים הדרום קוריאנית BTS, החתומה תחת חברת התקליטים ביג היט מיוזיק.
ביוגרפיה
ג'ימין נולד ב-13 באוקטובר 1995 במחוז ג'ומג'ונג, בוסאן שבקוריאה הדרומית. לג'ימין אח צעיר ושמו ג'יהון. בצעירותו למד בבית ספר היסודי הודונג ובחטיבת הביניים יונסאן. במהלך חטיבת הביניים הוא למד באקדמיה לריקוד. לפני שהחל את קריירתו המוזיקלית, למד בבית הספר התיכון לאמנויות בוסאן והצטיין במחול מודרני. בשנת 2012 עבר אודישן בחברת ביג היט אנטרטיינמנט, בעצת אחד ממוריו, שהציע לו לעשות אודישן בחברת בידור. לאחר מכן עבר ג'ימין לבית הספר התיכון לאמנויות קוריאניות וסיים את לימודיו בשנת 2014. באוגוסט 2020 סיים ג'ימין לימודי תואר ראשון באוניברסיטת הסייבר העולמית, וזכה לפרס הצטיינות מנשיא האוניברסיטה. כיום, משלים ג'ימין תואר שני במנהל עסקים ובידור.
2013–הווה: BTS
ג'ימין היה המתאמן האחרון בביג היט שצורף להרכב שיהפוך בסופו של דבר ל-BTS. מבין שבעת חברי הלהקה, הוא בילה את פרק הזמן הקצר ביותר - שישה חודשים - כחניך לפני הופעת הבכורה. ב-13 ביוני 2013, הוא הופיע לראשונה כסולן ורקדן ב-BTS עם השיר "No More Dream" מתוך אלבום הסינגל הראשון שלהם. תחת BTS, הוציא ג'ימין ארבעה שירי סולו: ו-"Lie", "Filter" "Promise" "Serendipity". השיר "Lie" יצא בשנת 2016 כרצועה באלבום Wings, השיר "Serendipity" נכלל באלבום Love Yourself: Her שיצא בשנת 2017, ו-"Filter" נכלל ב-Map of the Soul: 7, שיצא בשנת 2020.
שלושת הסולואים של ג'ימין, "Lie", “Serendipity" ו-"(Serendipity (Full length edition", חצו את רף 100 מיליון ההשמעות בספוטיפיי. "Filter" שבר את השיא והפך לשיר עם הכי הרבה השמעות ב-24 השעות הראשונות לאמן קוריאני, וכן השיר שהגיע בזמן הקצר ביותר ל-20–60 מיליון השמעות בספוטיפיי. בנוסף, זהו הב-סייד הראשון שהיה מועמד לשיר השנה במצעד המוזיקה של Gaon. בשנת 2018, הוענק לו ביחד עם שאר חברי להקת BTS פרס הצטיינות התרבות החמישי של הווגוואן על ידי נשיא קוריאה הדרומית.
2014–הווה: קריירת סולו
בשנת 2014 שיתף ג'ימין שיתף פעולה עם חברו ללהקה ג'ונגקוק בשיר "Christmas Day", גרסה קוריאנית לשיר "Mistletoe" של ג'סטין ביבר, את מילות השיר הקוריאניות כתב ג'ימין. בהמשך, שיתף פעולה עם ג'ונגקוק בשנית בגרסת הכיסוי לשיר "We Don't Talk Anymore", שבוצע במקור על ידי צ'ארלי פות' וסלינה גומז. הגרסה פורסמה ב-2 ביוני 2017.
בשנת 2016 החל ג'ימין להשתתף בתוכניות אירוח שונות, בהן Hello Counselor, Please Take Care of My Refrigerator, God's Workplace, ''Show! Core Core ו-M Countdown''. בדצמבר השתתף בדואט עם לי טאמין מלהקת Shinee, שבוצע בפסטיבל השירים של KBS. ב-30 בדצמבר 2018 הוציא ג'ימין את שיר הסולו הראשון שלו שלא תחת BTS, "Promise". הואעלה לחשבון ה-SoundCloud של BTS. השיר נכתב על ידי ג'ימין וחברו ללהקה, RM, הולחן על ידי ג'ימין ו-Slow Rabbit, והופק על ידי האחרון. ב-24 בדצמבר 2020 הוציא ג'ימין הוציא שיר סולו נוסף שנקרא "Christmas Love", המתאר את זיכרונות ילדותו מהחגים. בשנת 2022, ג'ימין השתתף בפסקול של סדרת הטלוויזיה, פסקול הטלוויזיה הראשון בקריירה שלו. הסינגל, ששמו, הוא דואט עם והוא שוחרר ב-24 באפריל.
בינואר 2023 השתתף ג'ימין בסינגל "" של, ולקח חלק גם בהלחנת השיר. השיר שוחרר ב-13 בינואר והיווה את פרויקט הסולו הרשמי הראשון שלו מיוני 2022, אז הודיעה ביג היט על התמקדות חברי הלהקה בקריירת סולו משלהם. מאוחר יותר באותו חודש, הוא הוכרז כ של דיור וכשגריר מותג של טיפאני ושות' במרץ. החל מ-6 במרץ, "Promise" ו-"Christmas Love" זמינים בפלטפורמות סטרימינג ברחבי העולם כסינגלים רשמיים תחת שמו של ג'ימין.
אלבום הסולו הראשון של ג'ימין, , יצא ב-24 במרץ. קדם לו הסינגל-קליפ, שיצא ב-17 במרץ, ו-"Like Crazy", שפורסם יחד עם האלבום. האלבום קבע מספר שיאי מצעדים ומכירות, והופיע לראשונה במקום הראשון בדרום קוריאה וביפן, ובמקום השני בארצות הברית, מה שהפך את ג'ימין לאמן הסולו הקוריאני בעל הדירוג הגבוה ביותר בכל הזמנים בבילבורד 200. שני הסינגלים של האלבום נכנסו להוט 100: "Set Me Free Pt. 2" הופיע לראשונה במקום ה-30, בעוד "Like Crazy" הופיע לראשונה במקום הראשון, מה שהפך את ג'ימין לאמן הסולו הדרום קוריאני הראשון בהיסטוריה שהגיע לראש המצעד.
במאי השתתף ג'ימין, יחד עם Jvke ו, בסינגל של קודאק בלאק ו-NLE צ'ופה, כחלק מפסקול הסרט "מהיר ועצבני 10".
אמנותיות
שירתו של ג'ימין תוארה כעדינה ומתוקה. כרקדן, כתבה נואל דבו מהעיתון "elite daily" כי הוא זוכה לשבחים לעיתים קרובות על "תנועותיו החלקות והאלגנטיות". בסרט התיעודי "BTS Burn the Stage" אמר ג'ימין כי הוא רואה עצמו כפרפקציוניסט, והוסיף כי אף הטעויות הקטנות ביותר על הבמה מלחיצות אותו וגורמות לו להרגיש אשמה. הוא ציין כי הזמר הקוריאני הוא אחד ההשראות שלו והסיבות לכך שרצה להיות גם זמר וגם שחקן.
השפעה
בשנת 2016 דורג ג'ימין כאיידול ה-14 הפופולרי ביותר בסקר שנתי שנערך ב. ב-2017 הוא דורג במקום ה-7, ב-2018 וב-2019 דורג במקום הראשון. ג'ימין הוא האיידול היחיד שדורג במקום הראשון שנתיים ברציפות. בשנת 2018 זכה לתואר הסלבריטאי התשיעי המוזכר ביותר. ג'ימין אף נבחר כחבר להקת הבנים ה-17 הטוב ביותר על ידי העיתון הבריטי "הגרדיאן". בשנת 2018 זכה ג'ימין בפרס החודשי "K-Pop Top artist" מטעם Billboard x Peeper. הפרס נתרם לקרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים (יוניצ"ף).
האגודה לשימור תרבות העניקה לג'ימין תעודת הוקרה ב-2019 על ביצוע, ריקוד מעריצים קוריאני מסורתי, במהלך טקס פרסי המוזיקה של מלון לשנת 2018 ועל עזרתו בהפצת הריקוד מחוץ לקוריאה. באוקטובר 2021, הוא הפך לאיידול הראשון ששהה 34 חודשים רצופים בראש דירוג המוניטין של בראנד לאלילי קבוצות בנים והיחיד שעמד בראש הדירוג הכללי במשך שלוש שנים רצופות.
ג'ימין מצוטט לעיתים קרובות כמודל לחיקוי על ידי איידולים שונים בתעשיית הקיי-פופ שרבים מהם מנסים לחקות את סגנון הריקוד שלו, הגינונים והנוכחות הבימתית שלו. כלי תקשורת כינו אותו "איידול האיידולים", "התנ"ך של האיידול" ו"התנ"ך של הטירונים". אמנים שציינו אותו כמשפיע כוללים את ארתור מ, ביק מ-, קים סי-הון מ-, ווצ'ול מ, היונג'ין מסטריי קידס, וויונג מאייטיז, לים סה-ג'ון מ, הואינג קאי ובומגיו מ- וני-קי וג'יי מ. אישיות האינטרנט הבריטית, עבר 18 ניתוחים קוסמטיים בעלות של עד 150,000 פאונד כדי להידמות לג'ימין.