cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הכחדת קרטיקון-פלאוגן
תאוריית אלוורז
על יסוד זה הונח רצף אירועים המסביר את ההכחדה:
לבד ממכתש צ'יקשולוב נמצאו תימוכין לתאורית המטאוריט בגבישי קוורץ מעוותים, בכדוריות סיליקטיות במצב זכוכיתי המעידות על פגיעה חזקה שגרמה להתכה והתקררות מהירות, בכדוריות מינרלים עשירים בניקל, במחשופים בהאיטי נמצאו עדויות לצונאמי וגרגרי חול גסים שהכילו אירידיום בכמות חריגה ועדויות לצונאמי בנהר בראזוס בטקסס הנשפך למפרץ מקסיקו. כמו כן נמצאו בגבול קרטיקון-שלישון יהלומים אשר נטען כי נוצרו במהלך הפגיעה וחומצות אמינו בחרסית שנטען כי מקורן בחלל החיצון.
התנגדויות לתאוריה
עם זאת, לתאוריה המניחה הכחדה כתוצאה מהתנגשות המטאוריט התעוררה התנגדות בשל קשיים שהיא מעוררת, ובעיקר הקשר בין מכתש צ'יקשולוב לאירוע הכחדה זה. תוצאות קידוח שנערך בחצי האי יוקטן בתחילת המאה ה-21 מפריכות את הטענה כי המטאוריט שיצר את מכתש צ'יקשולוב אחראי להכחדה המונית. הקידוח מעלה נתונים לפיהם שכבת הכדוריות שנוצרה בעקבות נפילת המטאוריט קודמת לשכבת האירידיום בכ-300 אלף שנה וביניהן מצויים מאובנים מתקופה הקודמת להכחדת קרטיקון-שלישון, כך שמטאוריט זה מוקדם להכחדה ולא הכיל אירידיום. מכתש פגיעה של מטאוריט מאוחר המכיל אירידיום טרם נמצא.
טענה נוספת היא כי תופעות המתוארות כתוצאה מהתנגשות המטאוריט יכולות להיגרם גם מסיבות אחרות:
התנגדות נוספת לתאוריה נובעת מהעדרה של שכבת פחם באמריקה הצפונית בגבול קרטיקון-שלישון, האמורה לאשר שרפה בקנה מידה נרחב. כמו כן נטען כי גשם חומצי או קפיאה כתוצאה מחסימת אור השמש לא היה מאפשרים הישרדותם של מינים באירוע הכחדה כנטען.
לגבי הכחדתם של הדינוזאורים טוענים פלאונטולוגים כי מעדויות מאובנים עולה שהיעלמות מינים רבים חלה טרם פגיעת המטאוריט וכי התרחשות זו אירעה בשלבים. למעשה, מעדויות אלה נובע כי שלטון הדינוזאורים התקרב אל קצו טרם תקופת ההכחדה בשל שינויים אקלימיים, ועדיין התקיימו מינים אחדים של דינוזאורים בפלאוקן – בתוך השלישון. עוד נטען כי קינים ובהם ביצים מאובנות לצד בוגרים מאובנים סותרים את מרכיבי ההשערה היסודיים. אם אכן היו הדינוזאורים הטרותרמים (בעלי "דם קר" ) – הרי שלא נזקקו לדגירה, ואם היו הומיאותרמים (בעלי "דם חם") – הרי שלא ברור מדוע לא שרדו תקופה זו, כפי שעשו יונקים רבים וציפורים – צאצאי הדינוזאורים והסתירה הגדולה ביותר להשערת הכחדתם המוחלטת.
טענות אלה ואחרות הביאו לחיפוש סיבות אחרות לממצאים הגאולוגיים והפלאונטולוגיים המצביעים על הכחדה המונית בגבול קרטיקון-שלישון.
תאוריית ההפגזה
לבד ממכתש צ'יקשוּלוּב בחצי האי יוקטן במקסיקו נמצאו מכתשים נוספים ברחבי העולם, המרחיבים את תאוריית המטאוריט ומרמזים על פגיעה של כמה מטאוריטים בתקופת זמן קצרה:
מכתשים אלה – הקרובים בגילם למכתש צ'יקשולוב – הם העדות עליה נשענת תאוריית ההפגזה, הטוענת כי הכחדת קרטיקון-שלישון אירעה בשלבים בשל פגיעה חוזרת ונשנית של מטאוריטים – אולי אף שברים של אסטרואיד יחיד – ולא עקב פגיעה של מטאוריט אחד. נגד תאוריה זו נטען כי לא נגרמו הכחדות המוניות גם כאשר חלו הפגזות קשות מאוד של מטאוריטים על כדור הארץ בתקופות שונות.
תאוריית הגעשיות
בהתנגדות לתאורית המטאוריט נטען כי תופעות המיוחסות לפגיעתו יכולות לנבוע גם כתוצאה מהתפרצות געשית. ואכן, התפרצויות חריגות בעוצמתן או בהיקפן, דוגמת התפרצות אגם טובה לפני כ-75,000 שנה, הואשמו בגרימת נזקים אקלימיים קשים ובפגיעה קשה בחי ובצומח בקנה מידה עולמי, ואף לכמעט-הכחדה של המין האנושי בצוואר בקבוק.
בסקירה מאוחרת מציג מקלין את שלבי התפתחותה של התאוריה ואת תוצאותיה של התפרצות ממושכת ועזה, הכוללות עליה חדה ברמות פחמן דו-חמצני וגופרית דו-חמצנית באטמוספירה, מעבר של אירידיום לקרום כדור הארץ באמצעות מאגמה העולה מן המעטפת, היווצרות אפקט חממה ויצירת התנאים להכחדה המונית. באותה סקירה טוען מקלין, כי אותה נקודה חמה שאזור מדרגות דקאן עבר מעליה לפני 65 מיליון שנה, עדיין אחראית לשחרור אירידיום לקרום כדור הארץ.
אישור לתאוריה של מקלין נמצא בשני אזורים בזלתיים דומים: שני אזורים אלה נוצרו בסוף הפרם לפני 250–260 מיליון שנה, ואותה טענה הקושרת את מדרגות דקאן להכחדת קרטיקון-שלישון קושרת אותם להכחדת פרם-טריאס.
תאוריית ירידת המפלס
בסוף הקרטיקון קיימות עדויות לירידת מפלס מי הים. שכבות סלע מוקדמות מן המסטריכט במקומות שונים בעולם הן ימיות, אחריהן מופיעות שכבות חופיות והמאוחרות ביותר הן יבשתיות. אין בשכבות אלה הטיה הנובעת מאורוגנזה, ועל כן המסקנה המתבקשת היא כי בתקופה זו חלה ירידה במפלס מי הים. עם זאת, שכבות אלה אינן מכילות ראיות לסיבת הנסיגה.
תוצאות אפשריות לירידה חריפה במפלס:
תאוריית הטקטוניקה
הדינמיקה של טקטוניקת הלוחות משמשת יסוד לתאוריה המניחה כי התפרקות יבשת-העל גונדוונה כתוצאה מהצטברות חום רב בבסיסה החלה שרשרת אירועים געשיים, דוגמת מדרגות דקאן, שהובילו לשינויים טקטוניים ואקלימיים אשר היוו גורם להכחדה המונית זו.
תאוריית האגמים המלוחים
תאוריה חדשה הנוגעת לסיבות אפשריות להכחדה ההמונית בגבול קרטיקון-שלישון גורסת כי פליטה של גזים הלוגניים מאגמים מלוחים שינו את הרכב האטמוספירה וגרמו נזק קיצוני לצמחייה. צוות החוקרים הבינלאומי פרסם את השערותיו בסוף חודש מרץ 2009 בכתב העת "Proceedings of the Russian Academy of Sciences". במאמר הם טוענים כי הצליחו להוכיח שגזים הלוגנים תורמים להאצת תהליך המידבור, וכי פליטת גזים הלוגנים מהים הצשטייני (ים פרמי שהתפרש על כ-600 אלף קמ"ר במרכז אירופה) וימים מלוחים אחרים, גרמה – אולי באופן בלעדי – לשרשרת אירועים מסובכת שהובילה להכחדה ההמונית הגדולה ביותר בהיסטוריה של כדור הארץ.
קשיים בהגדרת הגורמים להכחדה
רצף המאובנים – המהווה יסוד לכל תאוריות ההכחדה – עשוי להטעות. ראשית, ליצורים ימיים יש סיכוי גבוה יותר להימצא כמאובנים מאשר ליצורים יבשתיים מאחר שסלעי משקע ימיים משמרים מאובנים טוב יותר מסלעים המצויים על היבשה והנתונים לתהליכי בליה. בנוסף, סלעים החסרים באי התאמה עשויים להכיל מידע רב: מאובנים, שרידים לשינויים אקלימיים ועוד – מידע העשוי לשפוך אור על תהליך ההכחדה ועל סיבותיו.
אפקט סניור-ליפס
"אפקט סניור-ליפס" הוא עקרון שפותח על ידי הפלאונטולוגים פיליפ סניור (Philip W. Signor) וג'ר ליפס (Jere H. Lipps). העיקרון טוען כי מאחר שרצף המאובנים של אורגניזם אינו שלם לגמרי, הרי שעשויים להיעדר ממנו המאובנים הראשונים והאחרונים של כל מין. דוגמה לטעות הנובעת מרצף מאובנים לא שלם הוא הלטימריה (Latimeria). במשך שנים רבות נחשב הלטימריה למין שנכחד בסוף הקרטיקון, אולם ב-22 בדצמבר 1938 נמצא דג זה מול חוף שפך נהר צ'אלומאנאי בדרום אפריקה, וב-1952 דיג באיי קומורו מצא פרט חי, נתגלתה שם אוכלוסייה של המין הזה. ב-18 בספטמבר 1997 מצא מארק ארדמן דג לטימריה מת בשוק דגים במנאדו תוא באינדונזיה, מאוחר יותר נתגלו בני מינו חיים בעומק הים מול חופי האי סולאוסי באינדונזיה וזוהו כמין לטימריה שני. בשנת 2001 נתגלתה שוב אוכלוסיית לטימריות בחופי דרום אפריקה ונראו גם פרטים נוספים במצר מוזמביק דגים נדירים אלה – שעד כה נצפו כ-200 פרטים שלהם – נחשבים מאובנים חיים הדומים להפליא למאובנים שנמצאו בסלעים, ואשר הקדומים בהם מתוארכים לתור הדבון.
"אפקט סניור-ליפס" מהווה עקרון חשוב המציב שאלות פלאונטולוגיות חשובות:
מחקר מתמשך
בחודש מרץ 2010 – לאחר ניתוח מקיף של ראיות פלאונטולוגיות, גאוכימיות, גאופיזיות, סדימנטולוגיות ואקלימיות שנאספו במשך 20 שנים – פורסם בכתב העת Science מאמר מסכם של צוות מחקר בינלאומי שמנה 41 מדענים מ-33 מוסדות מחקר. המאמר מציג את מסקנת החוקרים, לפיה פגיעת המטאוריט שיצרה את המכתש גרמה להכחדה ההמונית. בחודש מאי 2010 פורסם באותו כתב עת מקבץ תגובות למאמר, בהן טענו עשרות חוקרים אחרים כי כותביו התעלמו מעדויות חשובות, והדגישו את תקפותן של התאוריות החלופיות.
אוסטין FX4
אוסטין FX4 (באנגלית: Austin FX4) היא מכונית בתצורת מונית, אשר יוצרה על ידי חברת המכוניות British Motor Corporation (בשנים 1958 - 1968), קונצרן הרכב British Leyland Motor Corporation Ltd (BLMC) (בשנים 1968 - 1982), וחברת המכוניות Carbodies Limited (בשנים 1982 - 1997) בממלכה המאוחדת.
דגם אוסטין FX4 יוצר בשנים 1958–1997.
סך הכול יוצרו כ-75,000 יחידות.
ספוט (לוויין)
ספוט (SPOT - Satellite Pour l'Observation de la Terre) הוא שמה של מערכת לווייני צילום אזרחיים, שתוכננה ופותחה בצרפת, בשיתוף שוודיה ובלגיה (כל אחת משתי המדינות מימנה 4 אחוזים מהמערכת), על ידי סוכנות החלל הלאומית הצרפתית - CNES. לווייני מערכת הספוט מצוידים בחיישנים פאנכרומטיים (צילום שחור-לבן), ומולטיספקטרליים (צילום קשת של צבעים), המאפשרים צילום אתרים על פני כדור הארץ בכושר הפרדה (רזולוציה) של 2.5 מטרים עד 20 מטרים. מערכות הצילום בלוויינים מורכבות משני חיישנים המאפשרים צילום מקביל של רצועות ברוחב של עד 60 ק"מ. שני החיישנים מאפשרים עיבוד סטריאוסקופי (תלת־ממדי) של הצילומים, המקנים יכולת ניתוח גאומטרית בדיוק גבוה. בלוויין מערכת מראות, המאפשרת לחיישנים לצלם אזור בזווית של עד 27 מעלות למזרח או למערב, מאנך הלוויין. באמצעות שלושה לוויינים, מאפשרת המערכת צילום חוזר יומי של כל נקודה, מעל קו רוחב 40 מעלות. הלוויינים מופעלים כיום על ידי החברה הצרפתית SPOT IMAGE, אשר קיבלה מסוכנות CNES את הזיכיון הבלעדי לשיווק תוצרי המערכת. למערכת 31 תחנות קליטה קרקעיות הפרוסות ברחבי העולם, ומאפשרות קליטה ישירה מלווייני המערכת.
מערכת הלוויינים
ספוט 1 - שוגר ב-22 בפברואר 1986, ואיפשר צילום בכושר הפרדה של 10 מטרים פאנכרומטי, ו-20 מטרים מולטיספקטרלי. יצא משימוש ב-31 בדצמבר 1990.
ספוט 2 - שוגר ב-21 בינואר 1990, בעל יכולת צילום דומה ללוויין הראשון. לוויין זה עדיין פועל כיום.
ספוט 4 - שוגר ב-24 במרץ 1998, בעל יכולת צילום דומה לשאר לווייני המערכת. לוויין זה, משתמש בטכנולוגיית צילום חדשה, שאיפשרה להאריך את חייו, וכן במערכת מעקב מיוחדת אחר גידולים חקלאיים. הלוויין הפסיק לעבוד ב-29 ביוני 2013.
ספוט 5 - שוגר ב-4 במאי 2002, המתקדם מבין לווייני המערכת - הלוויין מאפשר צילום בכושר הפרדה של 2.5 מטרים פאנכרומטי, ו-10 מטרים מולטיספקטרלי. הלוויין הפסיק את פעולותיו ב-31 במרץ 2015.
ספוט 6 - שוגר ב-9 בספטמבר 2012, על ידי משגר PSLV.
ספוט 7 - (Azersky) שוגר ב-30 ביוני 2014 על ידי משגר PSLV. יחד עם ספוט 6 הם מהווים מערך לוויינים עם ביקורי בית ברזולוציה גבוהה. בדצמבר 2014 הוא נמכר לממשלת אזרבייג'ן שנתנה לו את השם "AZERSKY".. הלווין הפסיק לעבוד באפריל 2023.
ספוט 6 ו-7 נמצאים באותו מסלול של לוויני פליאדות בפאזה שונה כדי להשלים מערך של 2-על-2 (שני מישורים עם שני לוויינים בכל מישור) ולהקטין את ביקורי הבית. הלוויינים נותנים רזולוציה של 1.5 מטר בשחור לבן, ו-6 מטר מולטיספקטראלי. יכולים לצלם עד 3 מיליון ק"מ ביממה.
נורמן ג'וזיף
נורמן ג'וזיף (באנגלית: Norman Josiffe, נולד: 12 בפברואר 1940), מוכר יותר בתקשורת בשם נורמן סקוט (באנגלית: Norman Scott), הוא אוּרְוָן ודוגמן אנגלי לשעבר, שהיה דמות מפתח בפרשת ת'ורפ, שערורייה פוליטית בריטית בשנות השבעים.
ג'וזיף מופיע כדמות מרכזית, בגילומו של השחקן בן וישו, במיני-סדרה של ה-BBC משנת 2018 בשם "שערורייה אנגלית למדי".
ביוגרפיה
ג'וזיף נולד בסידקופ, קנט, אנגליה, בנם של אנה דורותי ג'וזיף (שם נעורים: לינץ', לשעבר מריט, 1907-1985) ואלברט נורמן ג'וזיף (1908-1983), בעלה השני, אשר נטש את אשתו וילדו זמן קצר לאחר לידתו של נורמן. מאוחר יותר הוא שינה את שם משפחתו ל-"ליאנצ'ה-ג'וזיף" (Lianche-Josiffe) על ידי שינוי שם הנעורים של אמו, לינץ' (Lynch), ולמשך זמן מה כינה את עצמו "כבוד נורמן ליאנצ'ה-ג'וזיף ". כאשר ג'רמי ת'ורפ, חבר הפרלמנט הבריטי, לקח אותו ללון בבית אמו, אורסולה ת'ורפ, הוא הציג אותו בפניה בשם "פיטר ג'ונסון".
ג'וזיף עבד כאוּרְוָן עבור ברכט ואן דה ואטר, באורוות קינגהאם שבצ'יפינג נורטון, אוקספורדשייר, ב-1961, כאשר פגש לראשונה את ידידו של מעסיקו, ג'רמי ת'ורפ. לאחר שעזב את עבודתו באורוותיו של ואטר, ג'וזיף נעשה חולה נפש ובילה זמן מה בבית חולים פסיכיאטרי. ב-8 בנובמבר 1961, שבוע לאחר שחרורו ממרפאת אשורסט באוקספורד, הגיע ג'וזיף לבית הנבחרים כדי לפגוש את ת'ורפ. הוא היה חסר כל, חסר קורת גג, וגרוע מכך, השאיר ברשות מעסיקו לשעבר ואטר את כרטיס הביטוח הלאומי שלו, שהיה חיוני באותה העת לצורך השגת עבודה סדירה וזכאות לתנאי רווחה ודמי אבטלה. ת'ורפ הבטיח שהוא יעזור לו. בזמן זה, לערך, החלה לכאורה מערכת היחסים בין השניים. ת'ורפ העניק לג'וזיף את הכינוי "ארנבונים" ("Bunnies") אך מאוחר יותר הכחיש כל אלמנט מיני במערכת היחסים בין השניים. טענותיו של ג'וזיף על התעללות מצד ת'ורפ הובילו לדיווחו למשטרה, שבמהלכה נחשפה מערכת היחסים.
מערכת היחסים שלכאורה קיימו ת'ורפ וג'וזיף הובילה בעקיפין לניסיון לרצח של ג'וזיף, שאותה העת כינה את עצמו נורמן סקוט, בשנת 1975. התוקף שלו, אנדרו ניוטון, נעצר לאחר שירה בכלבתו של ג'וזיף, רינקה, אך רק לאחר מכן נחשפו ופורסמו האשמותיו של ג'וזיף נגד ת'ורפ. אף על פי שבשנת 1967 בוטל בבריטניה החוק האוסר על קיום יחסי מין הומוסקסואלים, ואף על פי שת'ורפ ושלושה אחרים זוכו מקשירת קשר לרצח במשפטם בשנת 1979, השערורייה הובילה לאובדן התמיכה והפופולריות של ת'ורפ והוא נאלץ לפרוש מתפקידו כראש המפלגה הליברלית.
הביוגרף של ת'ורפ, מייקל בלוך, תיאר את ג'וזיף כשקרן ופנטזיונר. על האופן שבו דמותו הוצגה במיני סדרה של ה-BBC "שערורייה אנגלית למדי" אמר ג'וזיף: "אני מוצג כאדם מסכן וקטן ... אני גם מוצג כחלשלוש ואף פעם לא הייתי חלשלוש".
ב-13 במאי 1969 לאחר שהקשר שלו עם ת'ורפ הסתיים, ג'וזיף (שעכשיו קורא לעצמו סקוט) התחתן עם אנג'לה מרי סוזן מאיירס (1945-1986). לזוג נולד בן.
בעודו מתגורר בטל-י-בונט שבקונווי, צפון ויילס, שם עבד בעבודה מזדמנת, פגש סקוט בגוון פארי-ג'ונס, אלמנה ומכרה של אמלין הוסון, חבר הפרלמנט הבריטי מטעם המפלגה הליברלית, ששוחח עם סקוט על הקשר שלו עם ת'ורפ, אבל לא האמין לגרסתו לאירועים. לאחר שהסתיימה מערכת היחסים ביניהם, מתה פארי-ג'ונס, ככל הנראה בגלל הרעלת אלכוהול.
סקוט העיד במשפט של ת'ורפ ב-1979, וזכה לתשומת לב תקשורתית באותה העת, אך לאחר מכן נעלם מעיני הציבור. בזמן מותו של ת'ורפ בשנת 2014, הוא חי באירלנד, ובשנת 2018 הוא חזר לאנגליה, ומתגורר בדבון.
בתרבות פופולרית
ג'וזיף מופיע כדמות מרכזית, בגילומו של השחקן בן וישו, במיני-סדרה של ה-BBC משנת 2018 בשם "שערורייה אנגלית למדי". על האופן שבו דמותו הוצגה בסדרה אמר ג'וזיף: "אני מוצג כאדם מסכן וקטן ... אני גם מוצג כחלשלוש ואף פעם לא הייתי חלשלוש".
כנסיית פטרוס הקדוש (טבריה)
כנסיית פטרוס הקדוש (הקרויה גם כנסיית פטרוס (שמעון כיפא) הקדוש) היא כנסייה קתולית ולצידה מנזר בטבריה. הכנסייה קרויה על שמו של פטרוס הקדוש, ובנויה בסמוך לכנרת בה היה פטרוס דייג.
הכנסייה נבנתה לציין את נס הדייג (הראשון) של ישו, כאשר ישו הורה לפטרוס לצאת ללב הכנרת (ים-גניסר) ולפרוש רשתות דייג (מכמורות). פטרוס הספקן, שידע שאין דגים באזור אמר לישו "כל הלילה יגענו ולא אחזנו מאומה" (לוקס פרק ה) אולם בכל זאת פרש רשת, אל תוך הרשת נכנסו דגים כה רבים עד שהרשת נקרעה ובשלל הצליחו למלא שתי סירות דיג.
היסטוריה של הכנסייה
הכנסייה נוסדה בתחילת המאה ה-12 על ידי הצלבנים. עם כיבוש טבריה על ידי המוסלמים לאחר מפלת הצלבנים בקרב קרני חיטין בשנת 1187 הפכה הכנסייה למסגד.
במהלך המאה ה-18 התחדש עניינם של אנשי המסדר הפרנציסקני בכנסייה, והם החלו לבקר בה, בתחילה בציון יום פטרוס הקדוש, ולאחר מכן דרך קבע. במהלך מאה זו זכו הפרנציסקנים לקבל לרשותם את הכנסייה. בשנת 1833 הובא למקום העתק מדויק של פסלו של פטרוס הקדוש מאת ארנולפו די קמביו המוצב דרך קבע בבזיליקת פטרוס הקדוש בותיקן, ובשנת 1847 הקימו ליד הכנסייה מנזר. בשנת 1870 נבנתה החזית הנוכחית של הכנסייה. לאחר מלחמת העולם השנייה הוקם במקום קיר זיכרון המתאר מוטיבים שונים הקשורים בכנסייה הקתולית בפולין ובמרכזם דמותה של המדונה השחורה מצ'נסטוחובה.
מבנה הכנסייה
בכנסייה מוטיבים רבים הקשורים בדמותו של פטרוס, ובדימויי הדייג והרועה האופייניים לנצרות, וכן בהבטחתו של ישוע לפטרוס המופיעה בספר הבשורה על-פי מתי ט“ז 17-19 - "על הצור הזה אבנה את קהילתי ושערי שאול לא יגברו עליה", פסוק החקוק בלטינית מעל המזבח שבקדמת הכנסייה. צורתה של הכנסייה עצמה היא כצורת ספינה, כאשר האפסיס הוא חרטומה. מעל האפסיס ציור של פטרוס הקדוש בתוך ספינה על הכנרת.
מיתולוגיה של המאיה
המיתולוגיה של המאיה היא חלק מהמיתולוגיה המסו-אמריקנית וכוללת את כל סיפורי המאיה בהם מגולמים כוחות הטבע, האלים, והגיבורים המשחקים בתפקיד הראשי. חלקים אחרים של המסורת שבעל פה, כדוגמת סיפורי מוסר ומעשיות בעלי חיים, אינם שייכים למיתולוגיה, אלא לאגדות ולסיפורי עמים.
מקורות
המיתוסים העתיקים ביותר המתוארכים החל מהמאה ה-16 נמצאו במקורות היסטוריים מהרמה בגואטמלה. החשוב שבהם הוא הפופול ווך (Popol Vuh) (פירוש: "ספר המועצה"), המכיל את סיפורי הבריאה של קיצ'ין (Quichean) וחלק מהרפתקאותיהם של התאומים הגיבורים; חונאפו ושבלנקה.
ספר חשוב נוסף, הנחשב לספר ההמשך של הפופול ווך הוא צ'ילאם באלאם (Chilam Balam), המכיל קטעים גדולים מן המיתולוגיה של העת העתיקה. חלקים מן המיתולוגיה נמצאו בדברי הימים ובדו"חות של הקולוניה הספרדית המוקדמת. ובראשם "הקשר" של דייגו דה לנדה (Diego de Landa) והמילונים שנאספו על ידי המיסיונרים הראשונים.
במאות ה-19 וה-20, אנתרופולוגים ופולקלוריסטים מקומיים העבירו סיפורים רבים אל הכתב. למרות שסיפורי המאיה הם תוצאה של תהליך היסטורי בו מסורות הנרטיב הספרדי התחברה עם אלה של הילידים, כמה סיפורים מתייחסים לתקופות מוקדמות וטרום ספרדיות.
מבנה העולם
כמו ברוב החברות הקדומות, על פי הקוסמולוגיה שלהם, גם המאיה האמינו כי היקום מורכב משלושה חלקים עיקריים; השמים זרועי הכוכבים, הארץ ואדמתה הסלעית הניזונה מדמם של מלכים ומעניקה פרחים ופירות והעולם התחתון של המוות והריקבון הנקרא שיבלבה (xibalba). המאיה ראו בכדור הארץ משטח מרובע, שלכל אחד מארבע פינותיו יש צבע משלו, המושפע מציר תנועתה היומית של השמש ממזרח למערב, שהוא הציר המרכזי. כך המזרח הוא אדום, כיוון שהוא מקום מוצאה של השמש. הצפון הוא לבן, כיוון שאין לו יחסים עם ציר השמש כלל. הדרום הוא צהוב, כיוון שהשמש עוברת דרכו במסלולה. והמערב הוא שחור, כיוון שהוא נמצא במקום בו השמש שוקעת. בגרסה אחרת, במרכז העולם גדל עץ גפן כחול-ירוק הנקרא "עץ העולם" או "עץ החיים", הפורש ענפיו לארבע כנפות עולם ומחבר במעין ציר את כל הרמות של הארץ, השמים והשאול. כל אחד מקצוות העץ נאחזות על ידי אל אחר, אחד מבניו של האל העליון, וכל אחד מהם אחראי על אחד מארבעת היסודות: אוויר, אדמה, מים, אש.
נושאים מיתיים חשובים
בנרטיב של המאיה, מקורם של תופעות טבע ותרבות רבות, מיוצגות במטרה מוסרית להגדיר את יחסי האדם וסביבתו. בדרך זו, ניתן למצוא הסברים על מקורן של גרמי השמיים (השמש והירח, ונוס, הפלאידות, שביל החלב); את הנוף ההררי, העננים, הגשם, הברקים והרעמים, חיות בר וחיות בית, צבעי התירס, מחלות וצמחי המרפא שלהן, מכשירים חקלאיים, אמבט אדים ועוד.
בנושאים הבאים ניתן להבחין בתימה מקיפה יותר:
הבריאה וסוף העולם
הפופול ווך מתאר את בריאת העולם על ידי רוח הים והשמים, וגם בספר ההמשך שלו (Chilam Balam of Chumayel) ישנה התייחסות לקריסת השמים ולמבול, שלאחריהם מגיעה עליית השמים והתרוממותם של חמשת עצי העולם.
בריאת האדם
הפופול ווך מציין 4 ניסיונות יצירה שהובילו ליצירת האדם, לאחר שבאסיפת האלים הם הגיעו למסקנה שעליהם לברוא את העולם. הם בראו אותו 5 פעמים וכל פעם לא היו מרוצים מהבריאה, לכן הם השמידו אותו כדי ליצור עולם חדש טוב יותר.
פעולות הגיבורים המסדרים את העולם
המיתוס הידוע ביותר הוא על תבוסתו של שד-ציפור בידי חונאפו (Hunahpu) ושבלנקה (Xbalanque) שהיו אחים תאומים. חשוב לא פחות הוא סיפור מקביל של גיבור תירס המביס את אלי הרעם והברק ומקים איתם ברית. למרות שהמיתוס הזה קיים רק באזורי חופי מפרץ מקסיקו, נתונים שונים מראים כי ייתכן והוא היה פעם גם חלק ממסורת שבעל פה של המאיה.
נישואין עם כדור הארץ
סוג מיתי זה מגדיר את היחס בין האנושות לחיות הציד ולגידולים החקלאיים. הגיבור קסאבאלאנק במסורת הקאצ'י (Q'eqchi'), מחזר אחר בתו של אל כדור הארץ. אשתו של הגיבור הופכת בסוף המהלך לחיית צייד, לדבורים, נחשים, חרקים או לתירס. אם הגיבור מצליח לזכות בידה הוא הופך לשמש ואשתו לירח.
מקור השמש והירח
מקור השמש והירח הוא לא תמיד תוצאה של נישואין עם כדור הארץ. מגבעות גואטמלה וספר הצ'יפאס ישנו סיפור על אח צעיר ואחיו המבוגר ממנו המקנא בו. האח הצעיר הופך לשמש ואמו הופכת לירח. והאח המבוגר הופך לחזירי בר וחיות יער אחרות. בדרך דומה בסיפור האחים התאומים הגיבורים, אחיהם הגדול הופך לקופים והצעירים לשמש ולירח.
האלים הבולטים
שלושת האלים שעשו את הניסיון הראשון לבריאת האדם מן הבוץ, אך במהרה גילו כי מאמציהם הסתיימו בכישלון:
ג'ורג' דאלאס
ג'ורג' מיפלין דאלאס (באנגלית: George Mifflin Dallas; 10 ביולי 1792 – 31 בדצמבר 1864) היה סגן נשיא ארצות הברית תחת כהונתו של הנשיא ג'יימס נוקס פולק. קודם לכן כיהן כסנאטור מטעם מדינת פנסילבניה.
לוח השנה הבהאי
לוח השנה הבהאי הוא לוח שנה בן תשעה עשר חודשים כשכל חודש כולל תשעה עשר ימים.
דניס הופר
דניס לי הופר (באנגלית:  Dennis Lee Hopper; 17 במאי 1936 - 29 במאי 2010) היה שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי שהיה מועמד לשני פרסי אוסקר.
השנים הראשונות
הופר נולד בדודג' סיטי שבקנזס, למריג'ו ולג'יי מילארד הופר. משפחתו של הופר עברה לקנזס סיטי לאחר מלחמת העולם השנייה, שם למד אמנות ב"בית לאמנות של קנזס". בגיל 13 עבר עם משפחתו לסן דייגו, שם למד בבית ספר "ווסטר", לאחר מכן עבר ל"תיכון הליקס". הוא החל לפתח את יכולות המשחק שלו בבית ספר לתיאטרון מקומי בסן דייגו בשם "אולד גלוב", ולאחר מכן עבר לאולפן השחקנים במנהטן.
קריירה
ההופעה הטלוויזיונית הראשונה של הופר הייתה ב-1955 בסדרה "חובש", באותה שנה קיבל את תפקידו הראשון בסרט, תפקיד קטן בסרט "מרד הנעורים". בהמשך שנות ה-50 השתתף בסרטים "ענק" וב-"דו-קרב באו. קיי. קוראל. בשנות ה-60 שיחק במערבון "הבנים של קייטי אלדר" ובדרמה "המורד".
ב-1986 הופיע הופר בדרמת הספורט "ימים של תהילה" ("Hoosiers") לצד ג'ין הקמן. על תפקידו בסרט קיבל מועמדות לפרס האוסקר ולפרס גלובוס הזהב. כמו כן שיחק בדרמת המסתורין של דייוויד לינץ' "קטיפה כחולה" בדמותו הפסיכוטית של המאפיונר פרנק בות'. על תפקידו בסרט קיבל מועמדות שנייה לפרס גלובוס הזהב. הופר גם הופיע בסרט הפשע העצמאי "גווייה על שפת הנהר" לצד קיאנו ריבס, ובסרט האימה "המנסרים מטקסס 2" בתור השריף המשוגע שרוצה לרצוח את המשפחה של פני-עור.
ב-1991 היה שותף לסרט התיעודי על עשיית סרט המלחמה "אפוקליפסה עכשיו", "Hearts of Darkness: A Filmmaker's Apocalypse". הסרט התיעודי זכה בשני פרסי אמי. כמו כן קיבל מועמדות לפרס אמי על תפקידו בסדרה "Paris Trout".
ב-1993 שיחק בסרט המבוסס על סדרת משחקי הווידאו הפופולרית "האחים סופר מריו", בתפקיד המלך באוזר קופה. הסרט שהיה לכישלון קופתי וביקורתי, היה עבורו אחד הכשלונות הגדולים בקריירה. באותה שנה שיחק בסרטו של טוני סקוט "רומן על אמת". בשנת 1994 שיחק בסרט הפעולה "ספיד". בסרט גילם הופר את דמותו של הטרוריסט המטורף הווארד פיין, שמניח פצצות ודורש כופר בשביל לנטרלן. על תפקידו בסרט קיבל את פרס ה-MTV לרשע הטוב ביותר.
בשנת 1995 שיחק הופר בסרט העתידני "עולם המים". תפקיד זה זיכה אותו ב-1996 בפרס פטל הזהב הסאטירי בקטגוריית שחקן המשנה הגרוע ביותר. ב-1999 הופיע בקומדיה של רון הווארד "EDtv" ובסרט הדרמה "הבן של ישו" על פי ספרו של דניס ג'ונסון.
ב-2001 הופיע הופר בסרט האקשן "אומנות החבלה" ובסרט הפשע "מאפיה: דור ההמשך". ב-2002 שיחק בסרט האימה "בלי היכולת לדבר" לצד דיינה מייר. ב-2003 שיחק בדרמה האוסטרלית "בלילה שנגמר לנו היום" לצד מלאני גריפית'. ב-2005 שיחק בסרט האימה "ארץ המתים", ובסרט "העורב 4: תפילה מרושעת", הרביעי בסדרת "העורב". ב-2006 שיחק בסרט המאפיה "העשירי פינת וולף" בכיכובו של ג'יימס מרסדן.
בשנת 2008 השתתף הופר בסדרת טלוויזיה המבוססת על הסרט זוכה פרס האוסקר משנת 2005, "התרסקות", ובסרט "שיר הלל אמריקאי". בהמשך השנה שיחק בתפקיד קטן בסרט "לצלם את פלרמו" של הבמאי הגרמני וים ונדרס.
חייו האישיים
הופר היה נשוי במהלך חייו 5 פעמים:
הופר נפטר בביתו בקליפורניה ב-29 במאי 2010, כתוצאה מסרטן הערמונית שהתפשט בגופו בחודשים האחרונים לחייו.
לוח השנה הבהאי
החודש הראשון הוא חודש בהאא המתחיל ב־21 במרץ לפי לוח השנה הגרגוריאני והחודש האחרון הוא חודש עלאא, אשר הוא חודש צום. לכל חודש יש שם המציין מעלה ממעלות תוארי האלוהות. בשנה הבהאית שלוש מאות שישים ואחד ימים וכדי להתאימה לשנה השמשית הרגילה מוסיפים לפני החודש האחרון, חודש הצום, ארבעה או חמישה ימים הנקראים "ימי הא".
השנים הבהאיות נעות במעגל של תשע-עשרה. השנה האחרונה במעגל, השנה התשעה עשר נקראת שנת האחדות – "ואחד", וגם כאן נראה כי לכל שנה יש את השם שלה. גם ימות השבוע שונים מאלו המקובלים בלוח השנה הגרגוריאני, השבוע הבהאי מתחיל ביום שבת – ג'לאל (הוד) ומסתיים ביום שישי – אסתקלאל (עצמאות). ישנם בלוח השנה מועדים וחגים שונים בחלקם יש ביטול מלאכה.
החגים
נו רוז - ראש השנה - 21 במרץ – ביטול מלאכה – נחגג באיראן כבר אלפי שנים.
היום הראשון של רזואן - 21 באפריל - ביטול מלאכה – פסטיבל של שנים עשר ימים, המציין את הגעתו של בהאא אללאה מבגדד לקונסטנטינופול ב-1863, היום הזה מסמל גם את יום הגעתו לגנים מחוץ לבגדד שם שהו הוא ופמלייתו במסעם.
היום התשיעי של רזואן - 29 באפריל - ביטול מלאכה – יום זה מציין את הגעת משפחתו של בהאא אללאה לגנים מחוץ לבגדד.
היום השנים עשר של רזואן - 2 במאי - ביטול מלאכה – יום זה מציין את היציאה של בהאא אללאה לקונסטנטינופול.
הכרזת הבאב על התגלותו ב-1844 - 23 במאי - ביטול מלאכה – הבאב מכריז למולה חוסיין על משימתו ב-1844, לציון תחילתו של העידן הבהאי, ההנצחה צריכה להיות שעתיים לאחר השקיעה.
פטירת בהאא אללאה - 29 במאי - ביטול מלאכה – שנת 1892, פטירת הבהאא אללאה בשנתו, ההנצחה קורית בשעה שלוש בלילה.
טורבינת גז
טורבינת גז היא רכיב המניע את מכלול הרכיבים הסובבים במנוע והנפוץ כיום במנועי טורבינה. מנוע טורבינה הוא שם כולל למשפחת המנועים המכילים טורבינה, עמהם נמנים מנועים המניעים כלי טיס: טורבו-סילון, טורבו-מניפה, טורבו-פרופ וטורבו-ציר. על אף המשותף, נבדלים מנועים אלו במאפיינים רבים, בהם: תוצר הפליטה הסופי, הספק האנרגיה המופק, היעילות האנרגטית, עוצמת הרעש ועוד. בהתאם למאפייניהם השונים, משתנית התאמתם למגוון שימושים שונים, בהתאמה: מטוסים, מסוקים, אוניות ותחנות כוח.
ג'ורג' דאלאס
ביוגרפיה
דאלאס נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה, בנו של מזכיר האוצר האמריקני אלכסנדר דאלאס. הוא למד בקולג' של ניו ג'רזי (כיום אוניברסיטת פרינסטון) בשנת 1810 והוסמך לעריכת דין בשנת 1813. בראשית פעילותו המקצועית שימש כמזכירו האישי של ציר ארצות הברית ברוסיה. עם שובו למדינה בשנת 1814 הוא עסק במשפטים באופן פרטי ובין השנים 1816–1817 שימש יועץ משפטי עבור הבנק השני של ארצות הברית. לאחר מכן חזר לחיות בפנסילבניה ומונה לסגן מזכיר המדינה לענייני משפט.
טורבינת גז
השם "טורבינת גז" נגזר מגזי הפליטה של שריפת הדלק, שתפקידם במנועים אלו הוא יצירת דחף המניע את כלי הטיס עצמו, את הטורבינה שבמנוע או את שניהם גם יחד.
פעולות הטורבינה
הטורבינה מורכבת במנוע על ציר שבצידו השני מורכב המדחס. הגזים החמים בלחץ גבוה, היוצאים מתא השריפה, גורמים לסיבובה ולסיבוב המדחס עימה. המדחס מעצם סיבובו שואב אוויר למנוע לתוך תא השריפה, בו מתרחשת הבעירה ומספק בעקביות גזים לטורבינה, שממשיכה להניע את כל המנוע. התהליך מתחיל בסיבוב הטורבינה באמצעות מקור חיצוני (מנוע קטן) ויצירת הצתה על ידי מצתים בתא השריפה. עם ייצוב המנוע בסל"ד מסוים, מנותק המקור החיצוני והמנוע ממשיך להסתובב עצמאית בהתאם לחוקי הבקרה שלו.
לטורבינה, כמו גם למדחס, יש שני שלבים: סטטור ורוטור. הסטטור הוא חלק נייח הבנוי משורת להבים בקוטר הטורבינה. להבים אלו מכווינים את הגזים העוזבים את תא השריפה לעבר להבי הרוטור של הטורבינה על מנת לנצל באופן מיטבי את אנרגיית הגז ולהמירה באמצעות סיבוב רוטור הטורבינה לאנרגיה מכנית (קינטית). חישוב מהירויות זרימת הגז בין להבי הסטטור והרוטור נעשה על ידי משולש מהירויות, הכולל את המהירות המוחלטת של הגז, מהירות סיבוב הרוטור והמהירות היחסית ביניהם. משולש המהירויות מכתיב את זוויות להבי הסטטור והרוטור בעת תכנונם וכן את מהירות סיבוב הטורבינה. בטורבינה הסטטור נמצא לפני הרוטור ובמדחס ההפך.
במנועים מתקדמים, ממשפחת מנועי המניפה, קיימות שתי טורבינות, כאשר כל אחת מהן מקושרת למדחס באמצעות ציר נפרד. המדחס הראשון הוא מדחס לחץ נמוך, שהוא למעשה המניפה, מחובר לטורבינה האחרונה במנוע, שנקראת טל"נ - טורבינה לחץ נמוך. לאחר המניפה נמצא המדחס במנוע, אשר מחובר לטורבינה הראשונה, הנקראת טל"ג - טורבינה לחץ גבוה. שני הצירים המחברים את מכלול הלחץ הנמוך (מניפה-טל"נ) ומכלול הלחץ הגבוה (מדחס-טל"ג) הם קונטנצריים ועוברים האחד בתוך השני. מנועי מניפה חסכוניים יותר בדלק ככל שקוטר המניפה גדול יותר ולכן מצויים לרוב במטוסי נוסעים, אשר אינם זקוקים לשטח חתך קטן ומהירויות גבוהות כמטוסי קרב.
יכולות וביצועים
על מנת למדוד יכולותיה וביצועיה של הטורבינה קיימים מושגים כגון נצילות מכנית ויעילות. על מנת שטורבינה תפיק את המירב ותמזער הפסדים, כל להב, גם של הסטטור וגם של הרוטור, נמצא מול אטם אוויר למניעת דליפות אוויר אשר לא ינוצל לתהליך הבערה בטורבינה. אטם האוויר הנפוץ הוא מסוג חלת דבש, הנשחקת אל מול הלהבים וכך משאירה מרחק אפסי בין הלהב לאטם ומונעת בריחת אוויר. עם הזמן, בעת עבודת הטורבינה הלהבים מתארכים עקב מאמצים צנטריפוגליים וטמפרטורה גבוהה מאוד. עקב כך נשחקת חלת הדבש לעומק גדול יותר מאורך הלהב בעודו קר. לכן בהנעת מנוע טורבינת גז (מנוע קר - מרווח גדול - הפסדים) נצילותו נמוכה יותר מאשר בעת שהוא בזמן פעולה (מנוע חם - להבים מוארכים - מרווח קטן - פחות הפסדים).
ללהבי טורבינה, בשונה מלהבי מדחס, יש בדרך כלל מנגנון קירור. להבי מדחס אינם סובלים מעומסי חום גבוהים כמו להבי הטורבינה ולכן אינם זקוקים לכך. להבי הטורבינה הם חלולים ומחולקים ל"תאים", כשלכל תא יש חורי כניסת אוויר קירור וחורי יציאת האוויר שהתחמם מהלהב. על ידי כך נמנעת התכת להבי הטורבינה.
ג'ורג' דאלאס
ביוגרפיה
בשנים 1828–1829 היה דאלאס ראש עיריית פילדלפיה. לאחר מכן, עד לשנת 1831, הוא חזר לעסוק במשפטים וייצג את המחוז המזרחי של פילדלפיה. באותה שנה מונה דאלאס לכהן בסנאט כממלא מקומו של אייזיק ברנרד. כהונתו, מטעם המפלגה הדמוקרטית, נמשכה פחות מארבעה חודשים עד לפיזור המושב. במהלך תקופה זו הוא עמד בראש הוועדה לענייני חיל הים, אך בסיומה לא ניסה להתמודד שוב על מושב סנאט.
דאלאס מונה למזכיר מדינת פנסילבניה לענייני משפט, תפקיד בו כיהן בשנים 1833–1835, ובשנה האחרונה לכהונתו היה גם מנהיג הבונים החופשיים במדינה. בין השנים 1837–1839 מונה, על ידי הנשיא מרטין ואן ביורן, לשגריר ארצות הברית ברוסיה.
בשנת 1845 נבחר דאלאס לסגן נשיא ארצות הברית לאחר שהועמד לבחירה מטעם המפלגה הדמוקרטית יחד עם הנשיא ג'יימס פולק. כהונתו נמשכה עד 1849. הנשיא פרנקלין פירס מינה אותו בין השנים 1856 – 1861 לשגריר ארצות הברית בבריטניה.
דאלאס נפטר בפילדלפיה בשנת 1864 והובא לקבורה בטקסס.
לוח השנה הבהאי
החגים
הריגת הבאב ב-1850 - 9 ביולי - ביטול מלאכה – הוצאתו של הבאב להורג על ידי כיתת יורים בשנת 1850, ההנצחה קורית בצהריים.
יום הולדת הבאב ב-1819 - 20 באוקטובר - ביטול מלאכה.
יום הברית - 26 בנובמבר – אין ביטול מלאכה – עבד אלבהאא לא הסכים שיחגגו את יום הולדתו ב-23 במאי, שכן זהו יום ההצהרה של הבאב. עם זאת, לאחר בקשות רבות, הוא ייעד יום זה לחגיגות חייו.
יום פטירת עבד אלבהאא ב-1921 - 28 בנובמבר – אין ביטול מלאכה – לכתו מן העולם של עבד אלבהאא, ההנצחה קורית בשעה אחת בלילה.
מאפייניו של לוח השנה הבהאי
לוח השנה הבהאי תוכנן על ידי הבאב בספר השמות ולאחר מכן הוא מקבל אשרור. בהאא אללה איננו משנה אותו ומשאיר אותו על כנו כאשר הוא כותב את אל-כתאב אל-אקדס. אם כן, לוח השנה הבהאי הוא לוח השנה של הבאב תוך כדי הכנסת אירועים של הבאב עצמו לאחר מכן. הפעם הראשונה בה חגגו הבאבים את ראש השנה הייתה שנת 1855, שנה אחת לאחר מות הבאב, ראש השנה,נו–רוז, מוסד בשנה זו על ידי בהאא אללה. הבהאים מתחילים את יומם בשקיעה, כלומר חילוף התאריך נעשה בשקיעה, בדומה לחילוף הימים בדת היהודית. אין הסבר לעניין זה והדעה הרווחת היא שהבהאים עקבו אחרי המסורת הנהוגה במזרח התיכון.
שאלה מעניינת עולה עם בחינת התאריכים של לוח השנה הבהאי המגלה את תשומת הלב הרבה הניתנת למספר תשעה עשר. הבהאים מאמצים את המספר תשע עשרה בעת בחירתם במעגלי הזמן שלהם מפני שבפסוק הראשון של הקוראן, "בשם אללה המיטיב והרחמן", יש 19 אותיות ערביות. הבהאים מאמינים שזוהי נקודת ההתחלה ועל כן תמיד יש להתחיל ממנה ולסיים בה, כלומר תשע עשרה האותיות האלה הן בעצם המחזור של הזמן הבהאי. כמו כן, שמות החודשים הבהאים אומצו על ידי הבאב מתוך תפילת הבוקר השיעית של צום הרמדאן, הידועה בשמה הנוסף תפילת התהילה (ערבית: دعاء السحر; דועאא' אל-סחר; دعاء البهاء; דועאא' אל-בהאא'). תפילה אשר חוברה על ידי האימאם החמישי השיעי מוחמד אל-באקר, בראיית התריסריים. שמות החודשים הללו, לדידם של הבהאים הם ייחוסים ותארים המוענקים לאל. בנוסף לכך, ישנה תפילה שיעית מקבילה לתפילה זו, הכוללת את אותם שמות, אך ארוכה יותר, הידועה בשם תפילת הקללה ההדדית (ערבית: دُعاء ٱلْمُبَاهَلَة; דועאא' אלמובהלה). תפילה שנייה זו מציינת את אירוע הקללה ההדדית, המאוזכר במסגרת חדית' הקללה, הקשורה קשר הדוק לנביא מוחמד, פאטמה בת מוחמד, עלי בן אבי טאלב, חסן וחוסיין, הידועים בכינויים אנשי הגלימה. שתי התפילות הללו מאוזכרות באופן תכוף ביותר על ידי הבאב, במיוחד במסגרת ספר השמות וספר חמש הדרגות.
סבסטיה
סבסטיה (בערבית: سبسطية) הוא כפר פלסטיני בהרי השומרון, סמוך לעיר שכם, בנפת שכם אשר בתחום הרשות הפלסטינית.
סבסטיה שוכנת בסמוך לחורבות העיר הקדומה שומרון, ששימשה בירת ממלכת ישראל במאות התשיעית והשמינית לפנה"ס. בשם הכפר השתמר השם "סבסטי" (Sebaste), שם שניתן לעיר שומרון על ידי הורדוס שבנה אותה מחדש במאה הראשונה לפנה"ס. מאז המאה ה-4, מזוהה במקום קברו של יוחנן המטביל. בתקופה הביזנטית נבנתה במקום כנסייה, וזו נבנתה מחדש בידי הצלבנים. בימי הביניים, הכנסיה הפכה למסגד בשם "נבי יחיא".
שלהי העת העתיקה וימי הביניים
חרסים מהתקופה הרומית המאוחרת, הביזנטית, המוסלמית המוקדמת ומימי הביניים התגלו בסבסטיה.
סבסטיה הייתה מושב של בישוף בממלכת ירושלים הצלבנית. בשנת 1160, הכנסיה הביזנטית שציינה את קברו של יוחנן המטביל הוחלפה במבנה צלבני.
ניקולו פוגיבונסי, נזיר איטלקי שביקר בסבסטיה בשנת 1347, מעיד כי בימיו המקום היה חרב, והתגוררו בו "כמה סרצנים ומעט שומרונים".
התקופה העות'מאנית
חוקר ארץ ישראל הצרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר בשנת 1870 ומצא בו פחות מאלף תושבים. ב-1882, חוקרי הקרן לחקר ארץ ישראל תיארו באריכות את סבסטיה ועתיקותיה במסגרת סקר ארץ ישראל המערבית. הם ציינו כי רוב תושבי הכפר היו מוסלמים, וכן ישבו בכפר גם נוצרים מהזרם היווני אורתודוקסי.
בין השנים 1915 ו-1938, שירתו את סבסטיה שתי תחנות במסילת השומרון (עפולה–שכם–טולכרם): תחנת מסעודיה, בצומת המשולשת, 1.5 קילומטרים מערבית מהכפר, ותחנת סבסטיה, 1.5 קילומטרים דרומית לכפר.
המנדט הבריטי
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט, בסבסטיה התגוררו 572 איש, 562 מוסלמים -10 נוצרים. במפקד 1931, נרשמו במקום 753 איש, בהם 731 מוסלמים, 20 נוצרים ו-2 יהודים, שגרו ב-191 בתים. בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 1,020 נפש, בהם 980 מוסלמים ו-40 נוצרים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 5,066 דונם, אשר מתוכם הוקצו 1,284 לחקלאות שלחין ו-3,943 לגידולי דגנים. השטח הבנוי של הכפר היה 90 דונם. משלחת שנייה לשומרון העתיקה, שכללה חוקרים מ-5 מוסדות, ערכה חפירות באתר הארכאולוגי הסמוך בשנים 1931-1935 תחת הנחייתו של הארכאולוג האנגלי ג'ון וינטר קרופוט, בסיועם של קתלין קניון, אלעזר סוקניק וג.מ. קרופוט. בחפירות לקחו חלק בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים, הקרן לחקר ארץ ישראל והאוניברסיטה העברית בירושלים.
שלטון ירדן
לאחר מלחמת העצמאות, סבסטיה הייתה לחלק מממלכת ירדן. בשנת 1961, התגוררו במקום 1,345 איש. בשנות ה-60 של המאה ה-20 נערכו חפירות ארכאולוגיות בקנה מידה קטן בחורבות שומרון הקדומה בשם מחלקת העתיקות הירדנית.
שלטון ישראל ותחת הרשות הפלסטינית
בעקבות מלחמת ששת הימים, עבר האזור לשלטון ישראל, ומאז הסכמי אוסלו, הכפר כלול בנפת שכם של הרשות הפלסטינית.
המסגד הראשי בכפר הוא מסגד נבי יחיא, מסגד העומד על שרידיה של קתדרלה צלבנית שלפי המסורת נבנתה מעל קבריהם של הנביאים אלישע ועובדיה וכן יוחנן המטביל,. בתוך הכפר שרידיהם של מספר מבנים מהתקופה העות'מאנית שמצב השתמרותם טוב.
ב-25 ביולי (למחרת תשעה באב) 1969, עלו פעילי גוש אמונים וחברי-כנסת (בהם אריאל שרון ואהוד אולמרט, לימים שניהם יכהנו כראשי ממשלת ישראל), לתחנת הרכבת הנטושה מסעודיה הסמוכה. גם ראש האופוזיציה דאז, מנחם בגין, הגיע למקום והצהיר כי "אין ממשלה שיש לה זכות למנוע מיהודי להתיישב בכל מקום בארץ ישראל". הממשלה הציבה להם אולטימטום של 4 ימים להתפנות ולאחר שפקע הם פונו בכוח על ידי צה"ל, אך שבו למקום לשלושה ניסיונות התיישבות נוספים, שניים מהם הסתיימו בפינוי, עד ל"פשרת סבסטיה" שהובילה להתיישבות במחנה הצבאי בקדום ובכך למעש לחידוש ההתיישבות בשומרון.
האתר הארכאולוגי של גן לאומי שומרון (סבסטיה), הכולל את שרידיה של שומרון העתיקה, מצוי על השלוחה המזרחית של ההר עליו שוכן הכפר. האתר נמצא בשליטה ישראלית, אך ביקור במקום מתאפשר רק בקבוצה לאחר תיאום עם צה"ל. בשנים האחרונות אירעו מקרי השחתה של האתר הארכיאולוגי בידי תושבים מהכפר.
סבסטיה מהווה מרכז של דיוקסיה. בשנת 2005 בראשה עומד חנא עטאללה.
יורוטריפ
יורוטריפ (אנגלית: EuroTrip) הוא סרט אמריקאי משנת 2004 בבימויו של ג'ף שפר. הסרט הוא קומדיית נעורים פרועה על חבורת צעירים אמריקאים שסיימו תיכון ונסעו לאירופה, כל אחד למטרותיו. בסרט ישנה התייחסות לגלגנית וסאטירית כלפי עמים אירופאיים רבים וכן כלפי האמריקאים עצמם. לאורך הסרט מופיע השיר Scotty Doesn't Know, שנכתב על ידי להקת לוסטרה במיוחד עבור הסרט.
תקציר הסרט
לאחר שסקוטי (סקוט מקלוויץ) נזרק על ידי חברתו פיונה (קריסטין קרוק), הוא יוצא יחד עם חברו הטוב קופר (ג'ייקוב פיטס) לאירופה על מנת לפגוש את חברתו הגרמנייה מיקה (ג'סיקה בוהרס). המטרה הסופית שלהם היא להגיע לברלין, אך עקב שרשרת של טעויות הזוג חוצה את אירופה ומגיע לברלין רק אחרי תלאות רבות.
בתחילה נוחתים סקוטי וקופר בלונדון, שם הם מגיעים בטעות לפאב של אוהדי אולטראס של המועדון מנצ'סטר יונייטד. אוהדים אלה מייצגים בסרט את האנגלים, שמתוארים כחוליגנים, שתיינים וחזיריים, המסוגלים מצד שני לקיים דיונים מעמיקים על נושאים שברומו של עולם. סקוטי וקופר מוצאים את עצמם נוסעים עם האוהדים הפנאטיים לפריז על מנת לצפות במשחק של מנצ'סטר, ובהזדמנות הראשונה שלהם הם בורחים מאוטובוס האוהדים.
לאחר שהם מגיעים לפריז, קופר וסקוטי נפגשים עם חבריהם, התאומים ג'יימי (טרוויס ווסטר) ואחותו ג'ני (מישל טרכטנברג) ומתכננים להמשיך איתם את המסע. ג'יימי מציע לחבורה לבקר בלובר, שם בעודם הם עומדים בתור, סקוטי מסתבך בקטטה עם צרפתי המחופש לרובוט.
לאחר שהחבורה מגיעה לאמסטרדם היא מתפצלת ולכל אחד קורה מקרה משונה ביותר עם ההולנדים המקומיים, המוצגים בסרט כחולי מין. ג'יימי מצליח לפתות מוכרת מקומית בעזרת מצלמתו בעוד שסקוט וג'ני אוכלים חומיות, בחושבם בטעות כי בעוגיות יש חשיש. קופר שנכנס למכון ליווי מקומי בשם ונדרסקס, הנראה תמים לכאורה. בחושבו כי סוף סוף ישיג "סקס אירופאי משוגע", כדבריו, הוא מולך שולל על ידי מאדאם ונדרסקס (לוסי לולס). בתחילה הכול נראה כשורה אך לאחר שהוא נקשר, מגלה קופר כי הגיע למאורת סאדו-מאזו אפלה שבה שני גברים הקרויים האנס וגרויבר (בפרפרזה לסרט "מת לחיות") מתעללים בו, בין היתר תוך כדי שימוש במכשיר דילדו תלת ראשי משונה הקרוי פלוגנגצ'יימן ( Fluggaenkoecchicebolsen)
אחרי שהחבורה עוזבת את אמסטרדם הם עולים על משאית הנהוגה בידי מזרח אירופאי שיכור במטרה להגיע לברלין, אך תוכניתם משתבשת והם מגיעים לברטיסלאבה, המייצגת בסרט את מזרח אירופה ומתוארת כאזור עני ונחשל. הם מקבלים יחס של מלכים בתמורה לדולרים אמריקאיים בודדים.
לאחר שהם עוזבים את ברטיסלאבה, הם מגיעים לבסוף לברלין. מיקה, הסיבה שבגללה סקוטי יצא למסע, כלל אינה נמצאת שם. אביה מספר כי היא נסעה לרומא ומתכננת לעזוב את יבשת אירופה לטיול יום אחרי.
על מנת לממן את הנסיעה לרומא, ג'יימי מוכר את מצלמתו היקרה והם טסים ליעדם. לאחר שהם מגיעים לרומא סקוטי מוצא בסופו של דבר את מיקה, אחרי שזוהה בטעות כאפיפיור.
בסוף הסרט ג'יימי נשכר כמדריך טיולים, קופר וג'ני מתחילים לצאת ואילו סקוט מקבל חדר משותף בקולג' עם מיקה.
ג'וליוס מאדה ביו
ג'וליוס מאדה ביו (באנגלית: Julius Maada Wonie Bio; נולד ב-12 במאי 1964) הוא פוליטיקאי סיירה ליאוני, והנשיא הנוכחי של סיירה לאון מאז 4 באפריל 2018. הוא בריגדיר גנרל בדימוס בצבא סיירה לאון וכיהן כראש המדינה מינואר ועד מרץ 1996 – זאת במסגרת החונטה צבאית (ה-NPRC). ניצח בבחירות לנשיאות ב-2018 עם 51.8% מהקולות בבחירות שנחשבו להוגנות ושקופות.
ביו ירש את ארנסט באי קורומה כנשיא. כמנהיג האופוזיציה, ביו היה ממבקרי ממשלו של קורומה. כנשיא, ביו אף ביטל את רוב המדיניות של קודמו.
ביו היה המועמד לנשיאות SLPP בבחירות לנשיאות 2012, אך הוא קיבל 37% מהקולות כשהובס על ידי הנשיא המכהן ארנסט באי קורומה שזכה ב-58% מהקולות. כראש המדינה הצבאי, ביו העביר את המדינה תהליכי דמוקרטיזציה והעביר את השלטון למחליפו שניצח בבחירות דמוקרטיות. עם פרישתו מהצבא ב-1996, עבר ביו לארצות הברית, שם הוא קיבל מקלט מדיני, והוא לא ביקר בסיירה לאון עד 2005.
לביו יש תואר שני ביחסים בין-לאומיים מאמריקן יוניברסיטי בוושינגטון די. סי.. ביו הוא גם בוגר צוערים באקדמיה הצבאית בנגומה שבסיירה לאון. ביו הוא נוצרי קתולי. אשתו, הגברת הראשונה פאטימה ביו, היא מוסלמית.
ביוגרפיה
יוליוס מאדה ווני ביו נולד ב-12 במאי 1964 בטיהון, כפר בדרומה של של סיירה לאון. זאת כשלוש שנים לאחר תחילת עצמאותה של סיירה לאון. ביו הוא הילד ה-33 (מתוך 35) שנולדו לאחד הצ'יפים המקומיים שנשא תשע נשים. ביו נקרא על שמו של סבו מצד אביו, יוליוס מאדה ווני ביו.
ביו למד את לימודיו היסודיים בכפר ובפנימייה בבו. בגיל 21 החל ללמודבאקדמיה הצבאית של הכוחות המזוינים. הוא סיים את לימודיו כשנתיים לאחר מכן, באוקטובר 1987, וקיבל דרגת קצין. הוא שירת בגבול עם גינאה על מנת להילחם בהברחות ובמיליציות. מאוחר יותר אף אומן על ידי כוחות האומות המאוחדות. ב-16 בינואר 1996 ביו הוביל הפיכה צבאית.
לאחר פרישתו מהצבא ב-1996, עבר ביו לארצות הברית, שם קיבל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאמריקן יוניברסיטי בוושינגטון די. סי.. הוא גם שימש כנשיא חברת הייעוץ וניהול ההשקעות International Systems Science Corporation.
ביו הפך רשמית לחבר במפלגת העם של סיירה לאון (SLPP) ב-2005. באותה השנה ניסה ביו להיבחר להנהגת המפלגה, ללא הצלחה.
בליל 31 ביולי 2011 הכריז ביו על התמודדתו לנשיאות בבחירות ב-2012 מול קורומה. בסופו של דבר ביו הפסיד וקיבל כ-37% מהקולות. כתוצאה מההפסד, הוביל ביו את האופוזיציה במדינה.
נשיא סיירה לאון (2018–הווה)
בסופו של דבר, ביו נבחר בבחירות לנשיאות שנערכו ב-31 במרץ 2018 לאחר שקיבל 51.8% מהקולות.
בחודש הראשון שלו בתפקיד, ביו הציג תוכנית לחינוך חינם. ביו גם ביטל חלק מאגרות הרישום של הסטודנטים במוסדות הציבוריים להשכלה גבוהה. ביו ביטל גם הסכם הלוואה מהרפובליקה העממית של סין שיועד לבנות נמל תעופה במדינה. ביו הממשל של ביו ביקר בחריפות את הממשל של ארנסט באי קורומה, ובמיוחד על השחיתות שלכאורה התקיימה בה. ההאשמות כללו גזילת מיליוני דולרים מהכנסות הממשלה (שהיו מיועדים בין השאר לקורבנות האבולה ולעניים) ומכירת נכסים לאומיים. בהוראת ביו, משרד המשפטים הקים ועדה של שופטים שתחקור לעומק את האשמות אלו.
בפברואר 2019, הנשיא ביו הכריז על מצב חירום בסיירה לאון עקב אלימות מינית רבה. הוא החמיר את העונשים על אונס ועבירות מין אחרות. מצב החירום בוטל ביוני באותה השנה. הנשיא ביו השתתף בפסגת החינוך העולמית ביולי 2021, והתגאה ביחסיו עם ראש ממשלת בריטניה בוריס ג'ונסון. במרץ 2022, הנשיא ביו ביקר בווייטנאם.
חיים אישיים
מאדה ביו הוא קתולי. אשתו של ביו, פאטימה ביו, היא מוסלמית ממוצא גמבי. ביו ופאטימה נישאו ב-2013 בלונדון בטקס מסגד שנערך במסגד ובכנסייה. לזוג יש שני ילדים שנולדו בלונדון. לביו יש עוד שלושה ילדים מנישואים קודמים, אשר נולדו בארצות הברית.
יוסף מישלב
יוסף מישלב (בערבית: يوسف مشلب; נולד בשנת 1952) הוא אלוף (מיל') בצה"ל. שימש בין היתר כמפקד חטיבת עציון, כמפקד חטיבת הבקעה, כמפקד עוצבת אדום, כמתאם פעולות הממשלה בשטחים וכמפקד פיקוד העורף. בן העדה הדרוזית הראשון בצה"ל שהועלה לדרגת אלוף.
ביוגרפיה
מישלב נולד בכפר אבו סנאן. בשנת 1970 התגייס לצה"ל ושירת כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בגדוד חרב. בשנת 1974 במהלך פעילות באזור זרעית שעל גבול לבנון זיהה סגן מישלב חדירת מחבלים לישראל, ולאחר מרדף שנמשך למעלה מיממה זיהה מישלב שני מחבלים בשעה שניסו לחזור ללבנון, הסתער עליהם והרגם. על פעולה זו קיבל צל"ש אלוף מאלוף הפיקוד רפאל איתן.
ב-1979 שירת כקצין אג"ם של חטיבה 300 בתקופה בה אירע הפיגוע בנהריה.
בשנת 1980 מונה למפקד גדוד חרב, ב-1987 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבת עציון ובשנת 1989 למפקד חטיבת הבקעה. בספטמבר 1988, בעת שבסיס האימונים בא"פ לכיש ליד בית ג'וברין היה תחת פיקודו, אירעה בבסיס תאונת אימונים, שבה נהרג קצין הצנחנים סגן . מישלב הועמד לדין, ובבית הדין הצבאי לערעורים הורשע בגרימת מוות ברשלנות ונדון לארבעה חודשי מאסר על תנאי.
בשנת 1990 מונה לסגן מפקד אוגדת אזור יהודה ושומרון (איו"ש). שנתיים אחר כך, בשנת 1992, מונה לסגן מפקד יחידת הקישור ללבנון (יק"ל) ובשנת 1994 מונה למפקד עוצבת אדום. שנה לאחר מכן מונה לראש מטה פיקוד הדרום, ובשנת 1998 מונה לסגן מתאם פעולות הממשלה בשטחים ושלוש שנים אחר כך — למפקד פיקוד העורף. ביולי 2003 מונה למתאם פעולות הממשלה בשטחים, סיים את התפקיד בספטמבר 2008 ופרש מצה"ל לאחר 38 שנות שירות.
ב-2008 מונה מישלב לממונה על מחוז חיפה במשרד הפנים ומילא תפקיד זה עד סוף שנת 2016.
בהמשך כיהן מישלב כיושב ראש הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה רכס הכרמל וכממלא מקום יושב ראש הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה מעלה חרמון.
ב-2022 נבחר מישלב לעמוד בראש הוועד המנהל של המכללה האקדמית להנדסה בראודה.
מישלב הוא חבר תנועת הביטחוניסטים.
חיים אישיים והשכלה
מישלב הוא בעל תואר שני בתחום מדע המדינה מטעם אוניברסיטת חיפה. מישלב נשוי ואב לשישה. מתגורר באבו סנאן.
בעז בן צור
ביוגרפיה
באפריל 2005 פרש מהמשרד וחבר לעורך הדין רונאל פישר. כשנה לאחר מכן נפרד ממנו, ועמו כששה עורכי דין נוספים, וחבר למשרד טולצ'ינסקי, שטרן מרציאנו & בן-צור & כהן. באותה עת ייצג את ירון זליכה, החשב הכללי במשרד האוצר. בשנת 2008 פרש ממשרד זה, ועמו עשרה עורכי דין נוספים, והקים משרד עצמאי הנושא את שמו. החל מ-2021 שותף עמו במשרד עורך הדין אורי קורב.
במשך השנים ייצג בן צור את השר לשעבר אברהם הירשזון, בני גנץ, יהודה בן חמו, מאיר כהן, היהלומן דן גרטלר, ניסו שחם, ההסתדרות ועובדי טבע, ארנון מילצ'ן, בני פרץ, סיעת בית"ר, ועוד. בן צור ומשרדו מייצגים בהתנדבות את עמותת קו לעובד ואת התנועה לחופש המידע בעתירות עקרוניות. חבר בוועדת בתי המשפט של לשכת עורכי הדין ומרצה בלשכה בהשתלמויות וימי עיון. כמו כן, משמש כבורר בתיקי בוררות בתחום המסחרי.
ביתו כרמל גם היא עורכת דין, ובסוף 2022 הצטרפה למשרד שבבעלותו.
חוק נכסי נפקדים
חוק נכסי נפקדים, התש"י-1950 הוא חוק המקנה למדינת ישראל את נכסיהם של מי שעזבו אותה לשטחיהן של מדינות עוינות במהלך מלחמת העצמאות או לאחריה, את מי שנשאו אזרחות זרה, ואת מי שהיו בחלק של ארץ ישראל שהיה מוחזק אותה שעה בידי כוחות שביקשו למנוע הקמתה של מדינת ישראל או שנלחמו בה לאחר הקמתה. הוא החליף תקנות שעת חירום שהסדירו את העניין משלהי 1948 ועד תחילת 1950, ואת פקודת המסחר עם האויב, 1939, שהייתה נהוגה לפני קבלתן.
חקיקת החוק
ב-21 ביוני 1948 נחקקו על ידי שר הבטחון, דוד בן-גוריון, תקנות שעת חירום (נכסי נטושים), התש״ח-1948, שהיו בתוקף לשלושה חודשים. בסמוך לאחר מכן, ביום 24 ביוני 1948 הותקנה פקודת שטח נטוש, התש״ח-1948, אשר תוקפה הוחל למפרע ליום 16 במאי 1948. ב-15 ביולי 1948 מינתה הממשלה הזמנית את דב שפריר לאפוטרופוס על הרכוש הנטוש במובן של פקודת שטח נטוש. עם זאת, ככל הנראה הסדר זה לא מומש.
ב-2 בדצמבר 1948 נקבעו על ידי שר האוצר תקנות שעת חירום בדבר נכסי נפקדים, התש״ט-1949. בתקנות נקבע כי כל נכס נפקד מוקנה לאפוטרופוס מיום פרסום מינויו לפי התקנות הללו, וכל זאת שהיתה לנפקד בנכסו עוברת מאליה לאפוטרופוס משעת ההקנייה. התקנות הגבילו (תק׳ 19(ב)) את יכולתו של האפוטרופוס לעשות עסקאות מכר בנכסי מקרקעין, והגבילו את השכרתן לחמש שנים בלבד. דב שפריר מונה לאפוטרופוס על נכסי נפקדים לפי תקנות אלה, שהמשיכו להיות מוארכות מעת לעת. ב-23 במאי 1949 פנה שפריר אל שר האוצר אליעזר קפלן והדגיש בפניו את המגבלות המופיעות בתקנות והצורך בהרחבת סמכויותיו. בפנייתו כתב: "ההגבלות האלה אינן מאפשרות שימוש יעיל בנכסי הנפקדים למטרות התיישבותיות, שיקום כלכלי, קליטה, עלייה וסידור כלכלי של נפגעי המלחמה וחיילים משוחררים. כדי להשתמש באופן יעיל בנכסי הנפקדים למטרות הנ"ל, יש צורך בשינויים יסודיים בתקנות. יש לבטל את ההגבלות המופיעות בתקנה 19(ב) האוסרת על האפוטרופוס למכור מקרקעין או להחכירן ליותר מחמש שנים. במקום זאת יש לאפשר לאפוטרופוס באופן חוקי, להעביר לאחר, בעלות על מקרקעין וזכות חכירה לתקופה יותר ארוכה מחמש שנים". שפריר הביא כדוגמה את המקבילה לגבי נכסי הפליטים בפקיסטן לאחר הפיצול מהודו.
דרישותיו של שפריר להגדלת סמכויותיו התקבלו במלואן. מעמד האפוטרופוס שונה מסטטוס של שומר הנכס לבעל הנכס, ובכך ביטלה המדינה את האפשרות המשפטית של הפליטים הערבים לקבל את נכסיהם בחזרה. שפריר נעזר בזלמן ליפשיץ ששימש כיועצו של דוד בן-גוריון ויועץ במשרד החוץ לנושאי קרקעות וגבולות.
לאחר כשנה חוקקה הכנסת את חוק נכסי נפקדים, תש"י-1950, לפיו הועברו כלל הנכסים שהיו בבעלות הפליטים לשליטתה של מדינת ישראל באמצעות האפוטרופוס לנכסי נפקדים, ובכך הרחיבה את סמכותו לעומת התקנות המקוריות משנת 1948.
החוק
החוק מגדיר "נפקד" כאחד מאלה:
לפי החוק, מינה שר האוצר מועצת אפוטרופוסות לנכסי נפקדים, שראשה הוא האפוטרופוס לנכסי נפקדים. רכוש הנפקדים מוקנה לאפוטרופוס, והוא זה שקובע מה יֵעשה בו. לאפוטרופוס ניתנו סמכויות שונות, ובהן ניהול עסק המתקיים בנכס או חיסולו, תשלום לנזקקים שהיו סמוכים על שולחנו של הנפקד, סילוק אדם שמחזיק בנכס ואין לו זכויות בו באמצעות ההוצאה לפועל, ציווי על הריסת בנייה בלתי חוקית בנכס, ועוד. האפוטרופוס רשאי למכור נכסי מקרקעין רק לרשויות פיתוח סטטוטוריות.
השימוש בחוק
עם כניסת החוק לתוקפו, נעשה בו שימוש נרחב בראשית ימי המדינה, לאחר שערבים רבים עזבו את שטח המדינה והותירו את נכסיהם מאחור. בחלק מהנכסים שוכנו עולים חדשים, חלקם משמשים מבני ציבור שונים וחלקם, בעלי הערך, חולקו בין "מקורבים לצלחת", למשל בשיכון צמרת בתל אביב-יפו, שם נרכשו המגרשים במחיר מוזל על ידי פקידים בכירים בשירות המדינה שהיו אחראים על הרכוש הנטוש.
אחת החברות הבולטות שלידן נמסר ביצוע החוק הייתה חברת רכוש נטוש, שלימים נרכשה על ידי חברת הכשרת היישוב.
נפקדים נוכחים
נפקדים נוכחים הוא מושג לא משפטי שנטבע בשנות ה-50 בהתייחס לערבים, תושבי ישראל, שמבחינה טכנית הוכרזו כנפקדים מאדמותיהם, ואדמותיהם או בתיהם הופקעו מהם מכוח חוק נכסי נפקדים, והועברו לאפוטרופוס על נכסי נפקדים או לידי רשות הפיתוח.
חלקם של הנפקדים-נוכחים לא עזבו את בתיהם, אולם יישוביהם לא היו בשליטת ישראל בתאריך הקובע (כפרי המשולש, חלק מהגליל) וסופחו לישראל רק בתאריך מאוחר יותר, חלקם ברחו מבתיהם ושבו אליהם מאוחר יותר או הסתננו חזרה לישראל אחרי הסכמי שביתת הנשק.
מספרם של הנפקדים-נוכחים ב-1950 נאמד ב-46 אלף.
בשנות ה-50
חלק גדול מהקרקע שבידי הקרן הקיימת מקורו ברכוש נטוש ממלחמת העצמאות שהועבר מממשלת ישראל לקרן לאחר קום המדינה, בעסקת מיליון הדונם.
במזרח ירושלים לאחר מלחמת ששת הימים
בעקבות מלחמת ששת הימים עברו מזרח ירושלים ויהודה ושומרון לשליטה ישראלית. מיד לאחר המלחמה הוציאה הממשלה צו בהתאם ל המחיל את החוק הישראלי על מזרח ירושלים. בכך הוכפף מזרח ירושלים לחוק נכסי נפקדים באופן שכל הנכסים במזרח ירושלים של תושבי מזרח ירושלים, יהודה ושומרון וארצות ערב הם נכסי נפקדים.