cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
השפעה חברתית של מגפת הקורונה
קורונה ואי שוויון
בישראל, דווח על עלייה באחוזי האבטלה בעקבות שלושת הסגרים ובספטמבר 2021, דווח כי היו 80,000 מובטלים מעל גיל 45.
השפעה דתית
המגפה השפיעה על הדת בדרכים שונות, כולל ביטול שירותי תפילה של דתות שונות, סגירת בתי ספר לימי ראשון, כמו גם ביטול עלייה לרגל סביב חגיגות ופסטיבלים. כנסיות רבות, בתי כנסת, מסגדים ומקדשי תפילה הציעו שירותים באמצעות שידור חי במהלך המגפה. אגפי סיוע של ארגונים דתיים שלחו ציוד רפואי וסיוע אחר לאזורים שנפגעו. בני דתות רבות התכנסו כדי להתפלל לסיום המגפה, לאלה שנפגעו ממנה;  בארצות הברית, טראמפ קרא ל-15 במרץ 2020 כיום התפילה הלאומי.
קורונה ושירותי הבריאות
אחת ההשפעות החברתיות של הקורונה היא ההשפעה על הבריאות. שני שינויים מרכזיים בתחום הבריאות כוללים את חוויית הטיפול בחולים ומתן טיפול. עם תחילת המגפה, עובדי שירותי הבריאות נאבקו לעמוד בעליה בדרישות, ביכולת הפחתה, בלחץ ועומס בעבודה ובהיעדר ציוד מגן.
המגפה שינתה את התפיסה של טיפול בחולים. מחקרים אודות טיפול בחולים במהלך הקורונה העלו כי אחיות, למשל, הרגישו בטוחות יותר בכישוריהן ובתפקידן בצוות הבריאות. אחיות ראו במקצוע שלהן כחיוני והרגישו גאווה מוגברת בשירותיהן, כמו גם מטופלים ועובדי בריאות אחרים קיבלו נקודת מבט טובה יותר על מקצוע הסיעוד. הקשר הצמוד וטיפול האחיות שניתנו במהלך המגפה אפשרו להן להעריך את מקצוע הסיעוד. יתר על כן, מחקר מצביע על כך שאחיות השיגו צמיחה מקצועית וגילו צורך גדול יותר לספק שירותי ייעוץ לחולי קורונה בכדי לסייע בהתמודדות עם מחלתם. מחקר נוסף הציע התקדמות שונה לאחיות במהלך COVID-19. בתחילה, אחיות חוו רגשות שליליים הקשורים לטיפול בחולים כגון עייפות מוגברת ורגשות מלחיצים. אחיות רבות מצאו סגנונות להתמודדות עצמית כמו עבודת צוות ואלטרואיזם כדי להילחם בעייפותן. עם התקדמות המגפה, אחים ואחיות פיתחו תחושת הכרת תודה והשתקפות עצמית בניגוד לרגשות השליליים בשלבים הראשונים של המגפה.
שירותי הבריאות הם היבט נוסף של הבריאות שהשתנה במהלך המגפה. רוב נותני שירותי הבריאות עברו לספק ביקורים וירטואליים או בטלפון במקום ביקורים מסורתיים במרפאה. מחקר אחד מצא כי פסיכיאטרים מתמודדים עם כמה חסמים באמצעות רפואה בטלפון כגון חוסר רמזים לא מילוליים, גישה לנושאים באינטרנט והפרעה סביבתית. עם זאת, המעבר הכולל לרפואה בטלפון היה חיובי ומוצלח, אף על פי שחולים רבים עדיין מעדיפים אינטראקציה אישית.
עבור נותני שירותי הבריאות, קיימת תחושת אחריות משותפת, אתגרים נוספים מהעבודה עם חולי COVID-19 ומציאת דרכים להתמודדות. כפי שמחקר מצא, המגפה הציבה את שירותי הבריאות בסביבה חדשה ובעלת אתגרים בלתי צפויים. נותני השירותים חוו פחדים מחוסר אונים, יחד עם החובה לתת תשובות למטופליהם. פחדים נפוצים אחרים כללו הידבקות והפצת המחלה לאחרים. כדי להפיג את החששות הללו, המחקר הציע להעניק הכשרה מקיפה וקבועה לאנשי מקצוע בתחום הבריאות.
השפעה פסיכולוגית
ב-18 במרץ 2020 פרסם ארגון הבריאות העולמי דו"ח הקשור לבריאות הנפש והנושאים הפסיכו-סוציאליים על ידי התייחסות להנחיות וכמה שיקולים חברתיים במהלך התפרצות הקורונה.
התאבדויות
בעקבות מגפת הקורונה עלתה דאגה לעלייה אפשרית בהיקף ההתאבדויות, שהוחמרה מבידוד חברתי עקב הנחיות הסגר וריחוק חברתי, פחד ואבטלה וגורמים כלכליים.
תפיסת הסיכון
כאוס וההשפעות השליליות של מגפת הקורונה עשויים לגרום לעתיד קטסטרופלי להיראות פחות מרוחק ופעולה למניעתו נחוצה יותר. עם זאת, עשויה להיות לכך גם השפעה הפוכה מכך שהמוח יתמקד באיום המיידי יותר של המגפה ולא במשבר האקלים או במניעת אסונות אחרים.
קורונה-פוביה
חוקרים זיהו את הקורונה-פוביה כתוצר לוואי של המגפה, כאשר לאנשים יש חשש מוגזם להידבק בנגיף הגורם ל"פגיעה ניכרת בתפקוד חיי היומיום".
סוציאליזציה
חרדת ההמונים והחשש מחזרה להתנהגות כמו לפני המגפה עלו עקב השפעות הנגיף והסגרים שלאחר מכן ברחבי העולם. בנוסף, טלטלות חברתיות וגורמי לחץ אחרים הביאו להססנות לחלוק את אותו המרחב הפיזי עם זרים. בפברואר 2021, בסאטרדיי נייט לייב צחקו על עולם הדייטינג וההיכרויות לאחר COVID, לאחר שנה של בידוד שדמיינו את "ההתנהגויות המוזרות שגילינו".
מפגשים אישיים
ההשפעה על מפגשים אישיים הייתה חזקה ורשויות מקומיות נאלצו לעיתים קרובות להורות על בידוד בית כדי למנוע התכנסויות בכל גודל, לא רק באירועים הגדולים יותר שהוגבלו בתחילה. מפגשים כאלה הוחלפו בוועידה טלפונית, או במקרים מסוימים בניסיונות לא שגרתיים לשמור על ריחוק חברתי עם פעילויות כגון שירה בציבור מהמרפסת עבור קונצרט, או "מצעד יום הולדת" למסיבת יום הולדת. כל אלה נתפסו כהשפעות משמעותיות לבריאות הנפש במהלך המשבר. הבידוד החברתי בקרב משתמשי האלכוהול אימץ גם מגמה לכיוון תרבות שתייה אנטי חברתית בפינלנד.
אלימות במשפחה
מדינות רבות דיווחו על עלייה באלימות במשפחה ואלימות בין בני זוג אינטימיים המיוחסים לתוצאת הסגרים שאילצו לסגור בבית אחד בני משפחה לזמן רב. חוסר ביטחון כלכלי, מתח וחוסר ודאות הובילו להגברת התוקפנות בבית, כאשר המתעללים שולטים על חיי היומיום של הקורבנות. מזכ"ל האו"ם, אנטוניו גוטרש, קרא להפסקת האלימות במשפחה.
טיפול בקשישים
אנשים מבוגרים מושפעים במיוחד. הם זקוקים לתשומת לב מיוחדת במהלך משבר COVID-19, וקולותיהם, דעותיהם וחששותיהם חשובים בניסוח תגובות.
הנתונים הגלובליים אינם בטוחים במיוחד, עם זאת, הסיכונים המוגברים של COVID-19 לאנשים מבוגרים ניכרים בכל הנתונים הלאומיים. היקף הבדיקות ואופי הדיווחים משתנים בין ממשלות ולכן קיים סיכון למידע מוטעה מתוך הכללה מניסיונותיה ומהדיווחים של כל מדינה.
בעוד שמספר המבוגרים קטן יחסית ומוחלט במדינות מתפתחות, במיוחד באפריקה, הדבר עולה בקנה אחד עם סיכונים מבניים חמורים אחרים. למדינות עם מעט מבוגרים (כגון רבות מהמדינות הפחות מפותחות), יש מעט משאבי בריאות, ניסיון מוגבל בטיפול בחולים מבוגרים (כולל מעט מומחים גריאטריים), פחות טיפול מוסדי באנשים מבוגרים והרבה פחות תמיכה ציבורית או עמותות קיימות, גופי הסברה וטיפול קהילתי באנשים מבוגרים.
אנשים מבוגרים המתגוררים במתקני סיעוד, כגון בתי אבות ומרכזי שיקום, חשופים במיוחד לזיהום ולהשלכות שליליות כתוצאה מהקורונה. אנשים מבוגרים שחיים לבד עשויים להתמודד עם חסמים בקבלת מידע מדויק, מזון, תרופות, ואספקה חיונית אחרת בתנאי הסגר והסברה לקהילה. אנשים מבוגרים, במיוחד במנותק, אנשים עם ירידה קוגניטיבית, ותלויים מאוד בטיפול, זקוקים לרצף של תמיכה מעשית ורגשית באמצעות רשתות לא פורמליות (משפחות), עובדי בריאות, מטפלים ומתנדבים ואלה נפגעו במיוחד בתקופה זו.
בעלי מוגבלויות
אנשים עם מוגבלויות נוטים יותר לחוות בידוד וצורות אחרות של מצוקה נפשית כתוצאה מהמגפה. נשים וילדים עם מוגבלות נוטים יותר לחוות התעללות במשפחה במהלך המגפה.
סגירת בתי הספר הציבה בפני ילדים בעלי מוגבלויות שלל אתגרים. ילדים רבים עם מוגבלויות נתקלו בשיבושים קריטיים במתן טיפולי פיזיותרפיה וריפוי בעיסוק. רבות מהטכנולוגיות המסייעות לאנשים עם מוגבלויות אינן תואמות את הפלטפורמות שבהן בתי ספר משתמשים עבור למידה מרחוק. מספר רב של ילדים עם מוגבלות חיים גם הם בעוני וייתכן שאין להם גישה לאינטרנט וטכנולוגיה הנדרשת ללמידה מרחוק. ילדים אלה עשויים גם לחוות מגוון בעיות חברתיות ופסיכולוגיים כתוצאה מסגירת בית הספר, לרבות חוסר ביטחון תזונתי, חרדה, כמו גם עיכובים בהתפתחותם.
השפעה שלילית בולטת הייתה על אנשים בעלי לקות שמיעה, בשל חובת עטיית מסכות הם לא יכלו לתקשר עם סביבתם משום שלא יכלו לקרוא שפתיים. עם זאת, עמותות שונות, ייצרו מסכות שקופות, אך יעילותן במניעת הדבקה טרם הוכחה.
אימרה פטאי
אימרה פטאי (במקור פולק, בהונגרית: Patai Imre; בודפשט, 10 בדצמבר 1894 – פילדלפיה, 19 בינואר 1949) היה מהנדס מכונות יהודי-הונגרי, ממציא טכנולוגיית הואקום, ממייסדי תעשיית הייצור האלקטרוטכני ההונגרי (אלקטרוטכניקה היא המדע של ייצור, שידור ושימוש באנרגיה חשמלית. אלה כוללים תחנות כוח, שנאים, כבלי חשמל וצרכנים). הוא היה מרצה ופרופסור בארצות הברית.
ביוגרפיה
אימרה פטאי נולד במשפחה יהודית כבנם של מור (משה שמואל) פולק (1866–1933), סוחר, ושל רוזה הוכשטדטר (1869–1938). הוריו התגרשו ב-1912 ונישאו בשנית ביניהם תשע שנים מאוחר יותר. סבו וסבתו מצד אביו היו יוז'ף פולק ורגינה שטרן, סבו וסבתו מצד אמו היו רפאל הוכשטדטר וצציליה דויטש. הוא השלים את לימודיו באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה, וקיבל תואר בהנדסת מכונות ב-1917 ודוקטורט בהנדסה ב-1929.
הוא היה מרצה לתקופה קצרה באוניברסיטה בה למד ולאחר מכן עבר למפעל הטלפונים. בין 1919 לבין 1923, התחיל לעבוד על פיתוח שפופרת ריק כמהנדס מחקר בחברת נורות ליבון וחשמל מאוחדת.
לפי מקורות שונים, הוא ייסד את חברת הרדיוטכניקה וחשמל בשם ואטאה (VATEA Rádiótechnikai és Villamossági Rt) ב-1924 או ב-1925. לאחר שמכר את רוב מניותיו לחברת פיליפס ההולנדית, הוא הפך למנהל הטכני של כל חברת פיליפס ההונגרית משנת 1930. ב-1938 עבד תקופה קצרה במעבדת המחקר באיינדהובן של חברת האם פיליפס ולאחר מכן חזר לבודפשט, שם ייסד מפעל לטכנולוגיית ואקום. לא ידוע כיצד עבר את השואה עם אשתו, אך ב-1946 אחרי מלחמת העולם השנייה הוא עבר לשוודיה ולאחר מכן לארצות הברית ב-1947, שם השתקע בפנסילבניה והיה פרופסור באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, לימים פיזיקאי מייעץ ב"מעבדת ברטול של מכון פרנקלין". (Franklin Institute Bartol Laboratory)
ב-3 בינואר 1933 בבודפשט, נשא לאישה את הפסנתרנית והמורה לפסנתר אגי יאמבור (1909–1997). הוא עודד את אשתו בקריירה המוזיקלית שלה וניגן בפסנתר בעצמו. בנם נולד ב-1943, אך הוא מת ב-1944.
פעילותו
הוא ביצע עבודת מחקר מגוונת. בין היתר, השתתף בפיתוח הקתודה הקולואידלית, ייצר ומכר גרפיט קולואידי בהיבטים טכניים רבים, ייצר שפופרות קליטה עם סיבי טונגסטן בבית המלאכה שלו בבודפשט. באחד המפעלים שלו, שנקרא בשם חברת "טכניקת ריק וחשמל" (Vákuumtechnikai és Willamossági Rt), הוא עסק בעיקר בייצור שפופרות רנטגן. הוא המשיך במכון פרנקלין בארצות הברית במחקר שלו לגבי פוטנציאל המגע של מתכות, שאותו החל בהונגריה בשנות ה-20 של המאה ה-20. לאסלו קלמאר וגזה שיי שיתפו איתו פעולה במשך כמה שנים ביישום המעשי של תוצאות הפיזיקה החדשניות שלו.
בקשותיו לפטנטים רשומות במאגר המידע של משרד הפטנטים ההונגרי (מספר רישום, ושם):
כתביו העיקריים
הוא כתב מספר פרסומים, בין היתר במשותף עם הפיזיקאי היהודי-הונגרי-אמריקאי לאו סילארד. תוצאות המחקר שלו על פוטנציאל המגע של מתכות שהושלמו במכון פרנקלין ופורסמו על ידי עמיתיו לאחר מותו הבלתי צפוי.
ניקולאי מורוזוב
ניקולאי אלכסנדרוביץ' מורוזוב (ברוסית: Никола́й Алекса́ндрович Моро́зов; 7 ביולי 1854 – 30 ביולי 1946) היה מהפכן רוסי, שלאחר 25 שנה בבית הכלא פנה לעסוק במדע. חבר כבוד של האקדמיה הרוסית למדעים.
ידוע כמהפכן שהיה חבר בחוגים שונים כולל תנועת נרודניה ווליה והיה שותף למזימה להתנקש בחייו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה. בשנת 1882 נידון לעבודות פרך ועד 1905 היה עצור במבצר פֶּטְרוֹפַּבְלוֹבְסקיה ובשליסלבורג.
כתב עבודות מחקר רבות בתחומים מדעיים ובשנת 1918 מונה למנהל המכון למחקרי טבע על שם לסגאפט בלנינגרד, כתב חיבורים רבים ובזקנותו נלחם בחזית, במלחמת העולם השנייה.
סבלנות
סבלנות היא היכולת לסבול המתנה, עיכוב או התגרות בלי לכעוס או לדאוג, וכן היכולת להתמיד בשקט בהתמודדות מול קשיים. הניגוד של סבלנות הוא קוצר רוח. סבלנות נזכרת ביהדות כאחת המידות של השגת אמונה בבורא עולם והבנה שהכל לטובה.
שימושים
סבלנות מתוארת כמידה טובה בדת או בתרגולים רוחניים. ביהדות סבלנות היא מידת אמונה וקבלה שבורא עולם פועל רק לטובת הבריות שברא. סבלנות מלשון סבל, כשהאדם מקבל את מה שעובר עליו אף אם נראה לו שזה לרעתו, הוא יראה לבסוף שהכל לטובתו. "כל מאן דעביד רחמנא לטב עביד." כל מה שעושה האלוקים הוא לטובה.
במהאיינה, הסבלנות היא אחת משש (או עשר) פרמיטות שבודהיסטווה מתרגל ונוהג לפיהן כדי להגיע לבודהי (הארה) מושלמת.
באסלאם, הסבלנות היא אחת מהמידות הטובות החשובות בחיים. המוסלמי מאמין שהאדם יכול להגיע לקרבת אלוהים וכך להשכין שלום. עוד מאפיין בולט באסלאם שאלוהים נמצא עם אלה ארכי הרוח, במיוחד תחת סבל.
ההינדואיזם מתייחס לסבלנות כיכולת חיונית בהשגת שליטה בחמשת החושים כחלק מהשגת המוקשה - השחרור ממחזור החיים, מוות ולידה.
Mr. Saxobeat
Mr. Saxobeat (בעברית: מר. סאקסוביט, מעוצב: MR. SAXOBEAT) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הרומניה אלכסנדרה סטאן, מתוך אלבום הבכורה שלה, Saxobeats. השיר יצא לאור ב-28 בינואר 2011, כסינגל השני מתוך אלבום הבכורה. לפני שיצא כסינגל רשמי, הוציאה סטאן את השיר כשיר ללא אלבום.
כדי לקדם את השיר, הוחלט להוציא ווידאו קליפ נלווה שנוהל וצולם על ידי יוליאן מוגה בבופטאה, שברומניה. הקליפ המלא הועלה ליוטיוב ב-14 בנובמבר 2010, והוא מציג בתוכו את סטאן ושני אנשים נוספים, כשהם נכלאים על ידי המשטרה מפתים את השוטרים שבתחנה, ואז בורחים ממנה. השיר זכה לגרסאות כיסוי רבות, כשהבולטת ביותר מביניהם הייתה שייכת לסלינה גומז & דה סצנה. שיר הנושא של פסטיגל 2011 (I פסטיגל) הישראלי הייתה גרסה עברית לשיר עבור המופע.
עם יציאתו נכנס השיר היישר אל המקום ה-21 במצעד הבילבורד הוט 100, השלישי במצעד הסינגלים הבריטי, והראשון במצעד הבינלאומי של מדיה פורסט.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי מרסל פרודן ואנדריי נמירסקי, והוקלט באולפני ההקלטות "מען". השיר הוא בסגנון היורודנס והדאנס-פופ, עם כלי נגינה שונים אשר כוללים את הסינתיסייזר והסקסופון.
מבקרי המוזיקה העניקו שבחים רבים כלפי השיר, וכלפי השינוי שעברה סטאן מאז סינגל הבכורה שלה, "Lollipop (Param Pam Pam)". קולה של סטאן בשיר אף הושווה לזה של הזמרת הברבדית ריהאנה.
הצלחה
הצלחתו הראשונית של השיר הייתה בארץ מולדתה של סטאן, שם הגיע למקום הראשון ונשאר שם במשך שמונה שבועות רצופים. לאחר מכן, נכנס השיר אל המקום ה-47 במצעד הספרדי, ואז אושר כי הוא מכר בספרד בלבד 20,000 עותקים. במצעד הצרפתי הגיע השיר אל המקום ה-6, ובסוף שנת 2011, אושר כי מכר שם למעלה מ-97,000 עותקים. בהונגריה, גרמניה, דנמרק, אוסטריה, איטליה, סלובקיה, ושווייץ, הגיע השיר אל המקום ה-1, וזכה לתארים ושבחים רבים. במצעד הסינגלים הבריטי הגיע השיר אל המקום ה-3, והיה לשיר הרומני היחידי שעשה זאת, מאז "Dragostea Din Tei" של או-זון. השיר היה לשני המצליח ביותר בשנת 2011, כשלפניו הייתה ג'ניפר לופז עם הלהיט "On the Floor".
מחוץ לאירופה, השיר נכנס אל המקום ה-72 במצעד קנדה הוט 100, ולאחר מכן עלה אל המקום ה-25. בסך הכל שהה השיר במשך 20 שבועות במצעד זה, ובסוף אותה שנה העניק לשיר איגוד תעשיות המוזיקה הקנדית את תואר הפלטינה. בארצות הברית, מכר השיר 22,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו. ב-21 יולי 2011, השיר התברג במקום ה-92 במצעד הבילבורד הוט 100, והמשיך לעלות כל שבוע עד שהגיע בשיאו אל המקום ה-21. השיר היה לשיר הרומני השלישי בהיסטוריה אשר הצליח להיכנס אל מצעד שירי הדאנס העכשוויים, כשהקודמים שעשו זאת הם אינה עם "Hot", ואדוארד מאיה עם "Stereo Love". בסוף 2012, העניק ה-RIAA את תואר הפלטינה לשיר.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר, יצא עוד לפני שהוכרז כסינגל השני הרשמי מתוך האלבום. סטאן העלתה את הקליפ כמה פעמים ליוטיוב בכמה חברות הקלטות שונות שבהן הייתה חתומה. הקליפ המצליח ביותר היה זה שהועלה דרך חברת התקליטים "Blanco y Negro Music".
בקליפ נראית סטאן, כשהיא וחברותיה נעצרות בידי המשטרה. סיבת המעצר אינה ידועה. לאחר שנעצרה, סטאן נחקרת בחדר חשוך וכשהיא מסרבת לדבר אחד מהשוטרים מעיף חפצים לכל עבר. לבסוף, סטאן וחברותיה נכלאות בתאים שונים, וכל אחת מנסה לפתות את השוטר השומר עליהן, כדי שישחררן. כשנכנע השוטר לפיתוי, סטאן חוטפת לו את האקדח והאזיקים, זורקת אותו לתא הכלא, ולובשת את מדיו.
מונה הצפיות של כל הקליפים בכל חברות ההקלטות השונות למיניהן, נכון לנובמבר 2017, עומד על למעלה מ-400 מיליון צפיות.
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה עולמית, ובשיאו הגיע אל המקום ה-21 במצעד הבילבורד הוט 100, והיה לאחד מהשירים הרומניים היחידים בהיסטוריה שעשו זאת.
אלפרד בסטר
אלפרד בסטר (באנגלית: Alfred Bester; 18 בדצמבר 1913 – 30 בספטמבר 1987) היה סופר, תסריטאי, עורך וקומיקסאי יהודי-אמריקאי, מחשובי סופרי המדע הבדיוני של המאה העשרים. זוכה פרס הוגו ופרסים נוספים. ב-1988 קיבל לאחר פטירתו את פרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים המחולק לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה. בסטר הוא הסופר התשיעי שקיבל פרס זה והיחיד שקבל אותו לאחר פטירתו.
קורות חיים
בסטר נולד במנהטן, ניו יורק, המופיעה רבות בספריו. אביו ג'יימס ג' בסטר, מוכר נעליים, היה בן למהגרים יהודים מאוסטריה ואמו בל (לבית סילברמן) יהודייה ילידת-רוסיה ודוברת יידיש שהתנצרה בארצות הברית. הוא היה ילדם השני, אחרי אחותו הבכורה ריטה, שהייתה גדולה ממנו בחמש שנים. למד וסיים תואר ראשון בפסיכולוגיה ומדעי הרוח באוניברסיטת פנסילבניה ב-1935 והמשיך אחר כך ללמוד משפטים באוניברסיטת קולומביה ופרוטוזואולוגיה באוניברסיטת ניו יורק, אך נשר מהלימודים בשתי הפקולטות בתוך זמן קצר. תוך כדי לימודיו פגש את רולי גולקו ובספטמבר 1936 נישא לה. רולי אשתו הפכה עם השנים לשחקנית רדיו ידועה בזכות עצמה. הנישואין החזיקו מעמד 48 שנים, עד פטירתה ב-1984.
כתב קומיקס, תסכיתי רדיו, תסריטי טלוויזיה, מאמרים וביקורות, היה עורך כתב העת "Holiday", אך ידוע בעיקר בשל ספרי וסיפורי המדע הבדיוני פרי עטו וסגנון כתיבתו המתוחכם והתזזיתי. זוכה פרס הוגו הראשון בשנת 1953.
דמותו של אלפרד בסטר מסדרת הטלוויזיה "בבילון 5" קרויה על שמו.
ספריו
מבין ספריו המפורסמים ביותר ניתן למנות "האדם המושמד" (The Demolished Man, יצא בעברית ב-1983 בהוצאת מסדה, בתרגומו של חנוך לבבי), העוסק בחברה טלפתית ובביצוע רצח בעולם. הספר מתאר כיצד בוצע הרצח, שמוביל למרדף רווי תככים וקריאת מחשבות של כוחות טלפתיים אחר הרוצח. "האדם המושמד" של בסטר הוא הספר הראשון אי פעם שזכה בפרס הוגו המפורסם לספרי מדע בדיוני, בשנת 1953.
ספר נוסף ואף מפורסם יותר הוא "פני מועדות לכוכבים" (באנגלית: The Stars My Destination, פורסם גם בשם Tiger, Tiger!), שפורסם בעברית בתרגומו של עמנואל לוטם. הספר יצא בעברית בשתי מהדורות, הן של ינשוף והן של עם עובד. הספר הוא מעין חידוש עתידני לספר המפורסם "הרוזן ממונטה כריסטו", ומתאר עולם שהותאם בקפידה אחרי גילוי הטלפורטציה (שנקראת בספר "גניטה"), תזוזה ממקום למקום בכוח המחשבה בלבד. הסיפור מגולל את סיפורו של האנטי גיבור והרוצח גולי פויל, היוצא לנקום במערכת השמש הצפופה ורבת התככים של המאה ה-24 לאחר שננטש בחלל על ידי הספינה וורגה. נקמתו מובילה אותו לגילויים מפתיעים ופריצה אל מעבר לכוכבים עצמם.
ספר פחות מוכר של בסטר, גם הוא תורגם על ידי עמנואל לוטם בהוצאת עם עובד, הוא הספר "אקסטרו" (באנגלית Extro, פורסם לראשונה בשם The Computer Connection). הספר מספר על קבוצה מופרדת מהחברה בסוף המאה ה-21, הכוללת מספר אישיות מפורסמות מההיסטוריה האנושית עצמה. קבוצה זאת היא של אנשים החיים לנצח, בני אלמוות, ומסתגרת בעצמה במקביל לבני האדם החיים בעולם. העלילה מסתבכת כאשר המחשב הראשי אקסטרו מתמזג עם אחד מאנשי הקבוצה ובמקביל אחד מחבריה רוצח את שאר חברי הקבוצה אחד אחרי השני.
בסטר הרבה להשתמש בספריו בתיאורים של סינסתזיה. בספרו "פני מועדות לכוכבים" מתואר אדם שעובר בטלפורטציה ממקום למקום בעודו בוער, וחווה צלילים כמראות ותחושות כטעמים.
חלק מן המאפיינים לכתיבתו של בסטר הן התקדמות עלילתית מהירה מאוד והרבה מידע בספריו. כמו כן, הוא נוטה להתרכז בספרים בדברים נטולי הסבר או היגיון כלשהו ולתת להם חלק ניכר מהסיפור עצמו, לדוגמת "פירא" מהספר פני מועדות לכוכבים.
לואי בארטו
לואי בארטו (בצרפתית: Louis Barthou; 25 באוגוסט 1862 – 9 באוקטובר 1934) היה מדינאי צרפתי.
חייו
בארטו, יליד אולורון-סנט-מרי, היה איש תרבות וכתב מספר ביוגרפיות, ביניהן ביוגרפיה של ויקטור הוגו.
החל משנת 1894 שימש במספר תפקידי שר בממשלות צרפת בתקופת הרפובליקה הצרפתית השלישית. בשנת 1913 שימש בתפקיד ראש הממשלה במשך כ-10 חודשים.
בארטו נתמנה לשר החוץ של צרפת בשנת 1934. בארטו שאף לחזק את קשרי צרפת עם מדינות מזרח אירופה והיה דמות המפתח בגיבוש הסכם סיוע הדדי עם הסובייטים, שנחתם לאחר מותו.
ב-9 באוקטובר 1934, בעת שהיה מארחו של אלכסנדר הראשון מלך יוגוסלביה בעת ביקור ממלכתי בצרפת, כשנסעו בארטו והמלך במכונית פתוחה ברחובות העיר מרסיי, נורה המלך למוות על ידי ולאדו צ'רנוזמסקי, מתנקש בולגרי שפעל בשליחותם של בדלנים קרואטיים. בארטו אף הוא נפגע מן הירי ומצא את מותו. ב-1974, 40 שנה לאחר הרצח, הוכיחה בדיקת מעבדה, כי הכדור שפגע בבארטו נורה (ככל הנראה בשוגג) מרובהו של אחד השוטרים הצרפתים.
הוקון זיגרודסון
הוקון זיגרודסון (בנורדית עתיקה:  Hákon Sigurðarson, בנורווגית:  Håkon Sigurdsson; 937 – 995) היה השליט דה פקטו של נורווגיה מ-975 ועד למותו.
ראשית חייו
הוקון היה בנו של זיגרוד הוקונסון, רוזן לאדה והשליט של טרונדלג ושל הלוגלנד. אמו הייתה ברגיוט, בתו של תורה רגנולדסון, רוזן מור. על פי אדם מברמן הוא היה "מצאצאיו של איבר, ומגזע ענקים". בסאגות נטען שהוקון הוא צאצא מהשושלת האלוהית של סימינג, בנו של אודין. האבנים הרוניות של הרוזן הוקון שבשוודיה עשויות להתייחס אלי.
שלטונו
הוקון נעשה רוזן לאחר שאביו נהרג על ידי אנשיו של האראלד השני, מלך נורווגיה ב-961. לזמן מה הוא לחם לצדו של המלך האראלד, עד שנאלץ להימלט לדנמרק, שם מצא מקלט אצל האראלד "כחול השן". בדנמרק הוא היה שותף עם האראלד "כחול השן" כנגד האראלד השני.
ב-971 עמד הוקון מאחורי מותו של האראלד השני במסגרת קנוניה של האראלד "כחול השן", שהזמין את בנו המאומץ לדנמרק כדי לעניין אותו בשליטה בנחלות דניות חדשות. בין הוקון לבין אֶחָיו של האראלד השני ששרדו פרצה מלחמת אזרחים, אך הוקון יצא ממנה מנצח. לאחר מכן משל הוקון בנורווגיה כמלך וסאל של האראלד "כחול השן", אך בפועל הוא היה שליט עצמאי. הוקון תקף עבור האראלד את יטאלנד והרג את שליטה, הרוזן אוטר. כאשר היה הוקון בדנמרק, אילץ אותו האראלד לטבול לנצרות וסיפח אליו אנשי כנסייה שישובו איתו לנורווגיה ויפיצו בה את הנצרות. כאשר באה שעתו של הוקון לשוב לצאת לדרך הוא הורה לאנשי הכמורה לחזור לחוף.
בערך בשנים 973 – 974 הוא יצא לדנמרק כדי לסייע להאראלד "כחול השן" בהגנת ממלכתו כנגד אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, כוחותיו של הקיסר הצליחו לחסום את ניסיונו של האראלד להסיר מעליו את עולם של הגרמנים. לאחר מכן לא שילם יותר הוקון מס לדנמרק.
הוקון היה מאמין אדוק באלים הנורדים הישנים וכאשר האראלד "כחול השן" ניסה לכפות עליו את הדת הנוצרית בשנת 975 לערך, הפר הוקון את בריתו עם דנמרק. ב-977 נמלט לחצרו של הוקון ולדימיר הראשון, נסיך קייב, קיבץ סביבו מספר רב ככל האפשר של לוחמים ויקינגים כדי להשיב לידו את העיר נובגורוד ובשובו בשנה שלאחר מכן הוא פתח במסע מלחמה כנגד יארופולק, נסיך קייב. ב-986 הובס צי פלישה דני של שכירי חרב ויקינגים בקרב הוירונגוור.
מותו
ב-995 פרץ עימות בין הוקון לבין אנשי טרונדלג (מרכז נורווגיה), כאשר הגיע לשם אולף טריגבאסון, שהיה נינו של האראלד הראשון, מלך נורווגיה. עד מהרה איבד הוקון את כל התמיכה שלו והוא נהרג על ידי עבדו וידידו, טורמוד קרק, בעודו מתחבא בחוות רימול שבמחוז מלהוס. לאחר מותו של הוקון זיגרודסון נמלטו שני בניו, אריק הוקונסון וסוון הוקונסון ומצאו מקלט אצל אולוף סקטקונונג, מלך שוודיה.
חיות כיס אמריקניות
חיות כיס אמריקניות (שם מדעי: Ameridelphia) היא על-סדרה של כיסאים ממוצא אמריקני ונחשבים לקדומים ביותר מבין הכיסאים והם היחידים בין יונקי הכיס החיים בשני האמריקות, למעט המין מוניטו דל מונטה שנחשב לפרימיטיבי מבין קבוצת חיות כיס אוסטרליות. שאר הכיסאים החלו לעבור בהדרגה מאמריקה הדרומית דרך אנטארקטיקה ממנה הם נכחדו ולאוסטרליה והאיים סביבה, שם הם קיימים היום.
המין אופוסום וירג'יניה הוא הכיסאי היחיד החי בטבע באמריקה הצפונית.
מיון
בעל-סדרה שרדו שתי סדרות ובשניהם משפחות יחידות:
גיולה קאלאי
גיולה קאלאי (1 ביוני 1910 - 12 במרץ 1996) היה פוליטיקאי הונגרי שכיהן כראש הממשלה בשנים 1965-1967.
ביוגרפיה
קאלאי נולד למשפחה ענייה במזרח הונגריה. עד גיל 10 הוא לא למד בבית ספר. לאחר מכן הוא השלים את לימודיו וקיבל מלגה ללמוד בגימנסיה בדברצן. הוא למד לשון וספרות הונגרית באוניברסיטאות דברצן ובודפשט ובמהלך לימודיו, בשנת 1931 הצטרף למפלגה הקומוניסטית. בשנת 1939 הוא נדון לשנתיים וחצי מאסר. כששוחר עבד כעיתונאי בעיתון של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית והיה מראשי תנועת המרי ההונגרית. בשנים 1949-1951 כיהן קאלאי כשר החוץ של הונגריה. הוא נעצר יחד עם יאנוש קאדאר במסגרת הטיהורים של מתיאש ראקושי ושוחרר באוגוסט 1954. לאחר המרד ההונגרי של 1956 הוא נטל חלק בשיקום המפלגה הקומוניסטית ההונגרית ובנובמבר 1956 מונה לשר התרבות. בינואר 1958 הוא מונה לשר בלי תיק ובשנת 1961 קודם לסגן ראש הממשלה. בשנת 1965 הוא מונה לראש הממשלה.
ועדת שרים לענייני סביבה ואקלים
ועדת שרים לענייני סביבה ואקלים היא ועדה בממשלת ישראל, בראשות השרה להגנת הסביבה. הוועדה הוקמה לראשונה ב-2 באפריל 2023 ביוזמתה של השרה להגנת הסביבה עידית סילמן, בימי ממשלת ישראל ה-37.
סמכויות הוועדה הן:
מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה הוא הממונה על מעקב אחר ביצוע החלטות ועדת השרים.
חברי הוועדה
חברי ועדת שרים לענייני סביבה ואקלים:
בוועדה מכהנים 10 שרים, מתוכם:
קרב ליפארה
קרב ליפארה (260 לפנה"ס) הוא הקרב הימי הראשון שניטש בין הרומאים לקרתגים במלחמה הפונית הראשונה. ההתנגשות ארעה בנמל האי ליפארה (Lipara), הגדול מבין האיים האיאוליים, מול החוף הצפוני של סיציליה. שייטת בת 17 ספינות מלחמה בפיקוד הקונסול קורנליוס סקיפיו נלכדה בתוך הנמל על ידי 20 ספינות מלחמה קרתגיות בפיקוד בּוֹאוֹדֶס. הרומאים – שהיו מחוסרים ניסיון במלחמת-ים – ניגפו, כל אוניותיהם נפלו לידי האויב ואף הקונסול נלקח בשבי.
רקע היסטורי
המלחמה הפונית הראשונה בין רומא וקרתגו (264 – 241 לפנה"ס) פרצה בשל התערבותן הצבאית במלחמה שניהל היירון, שליט סירקוסאי, נגד מֶסאנה (מֶסִינָה). צבא בפיקודו של הקונסול אפיוס קלאודיוס קאודקס חצה את המצר וכבש ב־264 לפנה"ס את העיר. שנה אחר כך שב צבא רומאי גדול לאזור, כדי לגבור על צבא הברית של קרתגו וסירקוסאי ולכבוש את סירקוסאי עצמה. רוב הערים בסיציליה, שסרו לפני כן למרותם של הקרתגים והסיראקוסאים, עברו לצד הרומאים. זמן קצר לאחר מכן כרת גם היירון ברית עם רומא, בהעריכו כי אפסו סיכוייו לנצח את הצבא הרומאי. ב-262 לפנה"ס צרו הרומאים על אקרגס (אגריגנטום), אותה הועידו הקרתגים להיות בסיסם הראשי להמשך המלחמה. בקרב אקרגס שהתחולל סמוך לעיר הנחילו הרומאים תבוסה ניצחת לקרתגים. פוליביוס, ההיסטוריון היווני בן המאה ה-2 לפנה"ס, כותב כי הניצחון באקרגס עורר את הסנאט הרומאי לשנות את מטרותיה המקוריות של המלחמה, ורומא נפנתה לכבוש את האי סיציליה כולו שהיה בשליטת הקרתגים.
מאחר שהאויב שלט בים והמלחמה נערכה מחוץ לגבולות איטליה, נפנו הרומאים לבניית צי מלחמתי ראוי לשם. הצי נדרש לא רק לאבטחת העברת הצבא והאספקה אל זירת הלחימה בסיציליה, אלא גם כדי לנתק את הקשר הימי החיוני בין קרתגו לבסיסיה במערב האי. הרומאים נעדרו ידע וניסיון בלוחמה ימית ולא כל שכן בבניית אוניות, ועל כן הטילו את המשימה על הערים הימיות בנות-בריתן באיטליה (socii navales). בקיץ 260 לפנה"ס השיקו הרומאים בתוך שישים יום 100 חמש-חתריות (קווינקוורמות) ו-20 תלת-חתריות (טרירמות). אלפי החותרים שגויסו לצי החדש אומנו במתקני חתירה בחוף. לוקיוס אנאוס פלורוס, ההיסטוריון הרומאי בן המאה ה-2 לספירה, כותב כי "המהירות הרבה בה בנו <הרומאים> את ציים הייתה סימן לניצחון... עד כי נראה שלא ידי אדם היו במעשה עשיית העצים לאוניות, אלא מתנת האלים."
הקרב
הקונסול גנאיוס קורנליוס סקיפיו קיבל את הפיקוד על הצי, ואילו עמיתו לקונסולאט, גאיוס דואיליוס, פיקד על חילות היבשה. עם השלמת ההכנות והאימונים יצא הצי לים. סקיפיו ציווה על מפקדי האוניות לשוט אל מסאנה, בעוד הוא עצמו עם 17 חמש-חתריות אוניות מיהר להגיע אליה לפני הכוח העיקרי, כדי לערוך את ההכנות הדרושות לקבלת האוניות והחיילים. בעת שהותו במסאנה קיבל ידיעות כי ליפארה, העיר הגדולה והחשובה ביותר באיים האיאוליים, מוכנה לבגוד בקרתגים ולעבור לצדה של רומא. לפיכך נחפז אליה עם אוניותיו מבלי להמתין לשאר הצי. דבר יציאתו אל ליפארה נודע לחניבעל גיסקו, מפקד חילות קרתגו באי, שנמצא אותה עת בפנורמוס (פַּלֶרְמוֹ), והוא שלח בעקבותיו שייטת בת עשרים אוניות בפיקוד בּוֹאוֹדֶס. האוניות הקרתגיות הגיעו אל ליפארה בלילה, וכשהאיר היום והרומאים גילו כי נלכדו בנמל, אחזה בהם בהלה והם הפקירו את אוניותיהם כמעט ללא קרב ונמלטו לחוף. קורנליוס סקיפיו הסגיר את עצמו לקרתגים. זמן קצר אחר כך שבו הקרתגים אל פנורמוס עם אוניות השלל והקונסול השבוי.
פוליביוס מרמז בהמשך ספרו כי קורנליוס סקיפיו נפל בפח שטמנו לו אנשי ליפארה והקרתגים. אפשר שהייתה זו גרסת סקיפיו עצמו והרומאים למפלה, אך אין להוציא מכלל אפשרות שהדבר אומנם ארע.
לאחר הקרב
כעבור ימים מועטים כמעט ונפל גם חניבעל עצמו בשבי האויב. הוא יצא בראש כוח של 50 אוניות כדי להתחקות אחר עיקר הצי הרומי שעשה דרכו למסאנה, על מנת ללמוד על גודלו ותנועותיו. כשהקיף את כף איטליה (כפי הנראה של ימינו), הותקף במפתיע על ידי צי האויב ואיבד את רוב אוניותיו, אך הוא עצמו הצליח להימלט עם היתר.
כשהתקרבו הרומאים אל חופי סיציליה ונודע להם על אשר אירע לקורנליוס סקיפיו ואוניותיו, שלחו ידיעה אל הקונסול השני גאיוס דואיליוס וחיכו לבואו. בינתיים נערכו לקרב ים, כי שמעו שצי האויב אינו רחוק.
הכינוי "אסינה"
חוקר העת העתיקה ווֹלְבֶּנְק סבור כי הכינוי "אָסִינָה", שפירושו בלטינית "אָתוֹן", הודבק לקורנליוס סקיפיו לאחר התבוסה המחפירה בקרב ליפארה. הוא מסתמך על פליניוס (NH 8.169), אשר בין שאר דבריו על בהמות-משא הוא כותב: "יש (לאתונות) חיבה גדולה לוולדותיהן, אך סלידה גדולה עוד יותר ממים; הן יעברו למענם באש, אך אם יפריד ביניהם פלג מים אף הקטן ביותר – יחששו להרטיב את פרסותיהן."
מקרוביוס, הגרמאטיקן הרומאי בן המאה ה-5 לספירה, כותב כי הקוֹגְנוֹמֶן "אָסִינָה" הודבק לאחד מאבות משפחת הקורנליים בעקבות מעשה יוצא דופן, וכנהוג ברומא עבר בירושה לצאצאיו. איש זה נתבקש, על פי המסופר, להמציא עֲרֵבִים לנדוניה עבור בתו או לרכישת נחלת קרקע, וכדי להוכיח את טעותם של המטילים ספק ביושרתו, הוביל לתוך הפורום אתון נושאת ככרות כסף.
קורנליוס סקיפיו השתחרר משביו כנראה לאחר ניצחון רגולוס בקרב אדיס (255 לפנה"ס), שכן מסופר כי נבחר בפעם השנייה לקונסול ב-254 לפנה"ס. במהלך הקונסולאט השני כבש את פנורמוס יחד עם עמיתו אָוּלוּס אָטִילְיוּס קָלָטִינוּס.
סתוונית
סִתְוָנִית (שם מדעי: Colchicum) היא סוג במשפחת הסתווניים (Colchicaceae, בעבר שויכה למשפחת השושניים). מיני הסתוונית הם גאופיטים הנפוצים במערב יבשת אסיה ובחלקים מחופיו של הים התיכון. לפרחי הסתוונית שישה עלי עטיף, שישה אבקנים, ושלושה עמודי עלי. שחלת הפרח נמצאת מתחת לאדמה.
עלי הסתוונית, הפקעת שלה והזרעים שלה הם רעילים, בהכילם את האלקלואיד קולכיצין (Colchicine). לשורשים והזרעים מיוחסות סגולות רפואיות זה זמן רב, שכן מפיקים מהם מנות קטנות בהן משתמשים כתרופה לטיפול בשיגדון.
הסתוונית בישראל
שמה העברי של הסתוונית ניתן לה ככל הנראה בהשראתו של המין הנפוץ באירופה, Colchicum autumnale (סתיו בלטינית - Autum). הצורה 'סתוונית' מקורה במשנה, שם הוזכר "חומץ סתווניות" (משנה, מסכת תרומות, י"א, ג). מאז, הוצעו כמה וכמה שמות לפרח זה, שהסתמכו על עובדות שונות ומיוחדות. לדוגמה, אפרים הראובני, בוטנאי ישראלי, הציע את השם "מבשר החורף", משום שבניגוד לאירופה, בישראל היא צומחת עם בוא החורף, כמו כן זהו התרגום מילולי של שם הפרח מערבית. ב-1929 הפרח הוזכר ביומן-נוער, ושם הוא מכונה "סתווית" ואף "בר-יורה", בשל הופעתו לאחר הגשם הראשון, הלא הוא היורה. באותה שנה ציין המורה לטבע אוריה פלדמן כי בתחילת שנות ה-20 נקרא הפרח "חבצלת", ולאחר מכן הוא הציע את השם המקובל כיום, סתוונית.
בישראל גדלים עשרה מינים מהסוג סתוונית: המין הנפוץ ביותר בישראל הוא סתוונית היורה, אותה ניתן למצוא בסלעים ובבתות בצפון הארץ ומרכזה. סתוונית ירושלים גדלה על קרקעות כבדות בצפון הארץ ומרכזה, ואילו את סתוונית הנגב ניתן למצוא, כפי שרומז שמה, בצפון הנגב וכן במדבר יהודה. כל מיני הסתוונית הם ערכי טבע מוגנים על פי חוק בישראל.
פדה גליציה
פֶדֶה גליציה (באיטלקית: Fede Galizia ; מילאנו – 1630 מילנו) הייתה ציירת מנייריסטית איטלקייה.
קורות חייה
פֶדֶה גליציה נולדה במילאנו, במועד לא ידוע, אולם משערים שזה היה לפני 1578. אביה נונציו גליציה היה במקור מטרנטו ועבר למילאנו. האב שהיה צייר מיניאטורות היה המורה הראשון שלה. כבר בגיל צעיר הייתה גליציה אמנית ידועה וקיבלה הזמנות בזכות עצמה.
היא לא נישאה מעולם. נפטרה במילאנו במועד לא ידוע בשנת 1630.
יצירתה
נראה שגליציה התפרסמה בעיקר בזכות ציורי טבע דומם שלה. יש הרואים בה אחת מחלוצי הסוגה הזו. ציור שלה מ-1602 נחשב לטבע הדומם החתום הראשון של צייר איטלקי כלשהו.
ציוריה של גליציה היו בסגנון המנייריזם הלומברדי, שמקורו במנטובה. גליציה הייתה ידועה בהקפדתה על הפרטים בציוריה, זאת אולי בהשפעת אביה צייר המיניאטורות. הצורה בה טיפלה בתכשיטים ובפרטי הלבוש בדיוקנאות שציירה, הפכו אותה לציירת דיוקנאות מבוקשת.
בתחילת דרכה ציירה בעיקר דיוקנאות ומיניאטורות. בהמשך קיבלה גם הזמנות לתמונות מזבח ולתמונות של סצנות דתיות ומיתולוגיות. רבות מהן עסקו בסיפור יהודית והוֹלוֹפֶרְנֶס. ייתכן שציור יהודית והולופרנס הראשון שלה הוא משנת 1596.
כיום ידועות 63 יצירות שלה, מהן 44 של "טבע דומם".
Saurophthirus
Saurophthirus הוא סוג של חרק נכחד מסדרת הפרעושים אשר חי בקרטיקון התחתון. הממצאים שלו התגלו ב-1976 ליד נהר הלנה שבסיביר והשתייכו למין Saurophthirus longipes. מין נוסף, Saurophthirus exquisitus התגלה בתצורת יישיין שבסין.
פרעוש זה היה גדול מקרוביו והגיע לאורך 2.50 ס"מ, מה שהופך אותו לגדול הפרעושים המוכרים למדע שחיו. הוא היה צורת מעבר בין הפרעושים הקדומים לפרעושים המודרניים. ככל הנראה הוא מצץ דם של פטרוזאורים בדומה לפרעושים שניזונים מדם עטלפים או עופות מודרניים.
בתרבות
פרעוש זה נראה בתוכנית ללכת עם דינוזאורים בפרק הרביעי, שם הוא מוצץ את דמו של אורניתוכירוס או טרופאוגנטוס. עם זאת הפרק מתרחש רחוק מהאזור בו נמצאו שרידיו.
ליגת המשנה הקולומביאנית
ליגת המשנה הקולומביאנית (בספרדית: Categoría Primera B, "קטגוריה פרימרה B"; נקראת מסיבות מסחריות: Torneo BetPlay Dimayor, "טורנאו בטפליי דימאיור") היא ליגת הכדורגל המקצוענית המשנית של הכדורגל בקולומביה. הליגה נוסדה ב-1991 והאלופה הראשונה שהוכתרה הייתה אנביגאדו. הנהלת הליגה נקראת דימאיור (Dimayor; ההתאחדות המקצוענית של מועדוני הכדורגל בקולומביה).
היסטוריה
ליגת המשנה הקולומביאנית קמה לראשונה בשנת 1962 אך הורכבה בעצם מקבוצות חובבניות. עד לתחילת שנות ה-90, טורניר הליגה השנייה אינו היה קבוע ולא שוחק כל הזמן, אלא למעט מספר שנים בודדות. רק בשנת 1991 החליטה ההתאחדות הקולומביאנית על הקמת ליגה חצי מקצוענית משנית שתשלח קבוצה לליגה הבכירה ושתקלוט אליה את היורדת מהליגה הבכירה. בטורניר הראשון זכתה אנביגאדו שהעפילה לליגה הבכירה שנה מאוחר יותר. קבוצות רבות בליגה אך במשך השנים ובעיקר בגלל סעיות כלכליות, נעלמו קבוצות אלו אם בפירוק, ירידה לליגה החובבנית Primera C, או אפילו מעבר לעיר אחרת והחלפת שם הקבוצה. במהלך 20 השנים האחרונות שונה מספר הקבוצות בליגה בהדרגה, החל מ-10 קבוצות ב-1996, 17 קבוצות ב-2004 ועד 16 קבוצות ב-2015, מספר שקיים עד היום. עד לא מזמן היו גם יורדות מהליגה השנייה לליגה השלישית ועולות מהליגה השלישית לליגה השנייה. דפורטיבו פאסטו, בויאקה צ'יקו, שנקראה אז צ'יקו פוטבול קלוב וללה אקידד הן הקבוצות הזכורות שעלו מהליגה השלישית ועד לליגה הבכירה. בעבר גם ריאל קרטחנה וקוקוטה דפורטיבו היו צריכות לרדת לליגה השלישית, אך מאחר שהיו חברות בדימאיור, הוחלט לא להורידן.
שיטת הליגה
טורניר אפרטורה - הטורניר הפותח את השנה. כל קבוצה משחקת 15 משחקים, שמונה הקבוצות הראשונות מעפילות לפלייאוף הנקרא קוואדרנגולרס (Cuadrangulares). הקבוצות שסיימו במקומות 1–2 הן ראשי שני הבתים ואיתן מוגרלות שש הקבוצות הנותרות. הקבוצות משחקות עוד 6 מחזורים במתכונת של בית-חוץ, כאשר הראשונה מכל בית מעפילה למשחק הגמר. משחק הגמר משוחק בשיטת בית-חוץ, ללא חוק שערי חוץ ובמקרה של שוויון בסיכום שני המשחקים, האלופה תוכרע בדו-קרב פנדלים.
טורניר פינליססיון - הטורניר הסוגר את השנה. לוח המשחקים נשאר זהה, רק הקבוצות הביתיות והאורחות מתחלפות ביניהן. אלופת הפינליססיון ואלופת האפרטורה משחקות ביניהן בסוף השנה בשיטת בית-חוץ כאשר המנצחת מוכתרת כאלופת הליגה השנייה ומקבלת את הכרטיס לליגה הבכירה, בעוד שהפסידה תתמודד מול הקבוצה שהשיגה את מירב הנקודות במהלך כל השנה הקלנדרית (ושאינה זכתה באליפות) על הכרטיס השני לליגה הבכירה. במקרה שאותה קבוצה זכתה בשני הטורנירים, היא עולה לליגה הבכירה באופן ישיר ועל הכרטיס השני נאבקות שתי הקבוצות שהשיגו את מירב הנקודות לאורך כל השנה בשיטת בית-חוץ.
ירידה לליגה השלישית
נכון להיום לא קיימת ליגה שלישית מקצוענית בקולומביה, אך ייתכן כי משנת 2020 היא תוקם עקב החוקים החדשים של פיפ"א שיחייבו את כל ההתאחדויות בדרום אמריקה לכלול לפחות שלוש ליגות בכירות במדינה.
יוהאן גוטפריד אייכהורן
יוהאן גוטפריד אייכהורן (בגרמנית: Johann Gottfried Eichhorn; 16 באוקטובר 1752 – 27 ביוני 1827, גטינגן, גרמניה) היה תאולוג גרמני פרוטסטנטי של עידן הנאורות ומזרחן מוקדם. הוא היה חבר בבית הספר להיסטוריה של גטניגן.
חינוך וקריירה מוקדמת
אייכהורן נולד בדורנזימרן (Dörrenzimmern), כיום זו חלק מהעיר אינגלפינגן. התחנך בבית הספר הממלכתי בווייקרסהיים, שם אביו היה מפקח, בגימנסיה בהיילברון ובאוניברסיטת גטינגן (1770-1774) שם למד אצל יוהאן דוד מיכאליס. בשנת 1774 הוא קיבל את תפקיד הרקטור של הגימנסיה באודרוף שבדוכסות סאקסוניה-גותה.
מרצה בינה 1775–1788
בשנת 1775 הוא התמנה לפרופסור לשפות שמיות בפקולטה לתאולוגיה באוניברסיטת אוניברסיטת פרידריך שילר בינה. הרצאות שפורסמו הייתה לגבי "עניינים כספיים של הערבים הראשונים (De rei numariae apud Arabas initiis)" (על פי דבריו של מקין אבן אל-עמיד). מאוחר יותר הוא ערך את כתב העת "Briefe über das arabische Münzwesen". בנוסף הוא חיבר את הביבליוגרפיה הראשונה של האיסלאמיזם בשנת 1786 שכלל מ -100 עמודים. ספר זה עדיין משמש להתייחסות כספרות נומיסמטית. כמו כן, הוא גם ערך כמה עבודות היסטוריות של יוהאן יעקב רייסק, שמת ב -1774.
במהלך הפרופסורה שלו בינה הוא כתב את "המבוא לברית הישנה" (Einleitung ב Das Alte Testament) שהיה פריצת דרך בהבנת ההיסטוריה של התורה. בשנת 1776 הוא ייסד את כתב העת החשוב הראשון למזרחנות, "Repertorium für biblische und morgenländische Litteratur", שנערך על ידיו עד 1788.
פרופסורה בגטינגן 1788–1827
בשנת 1788 הוא התמנה לפרופסור באוניברסיטת גטינגן, שם הרצה לא רק על השפות השמיות ועל פירושיו לברית הישנה ולברית החדשה, אלא גם על ההיסטוריה הפוליטית. הוא נבחר לחבר כבוד מן החוץ באקדמיה האמריקנית לאמנויות ולמדעים בשנת 1825. בריאותו הדרדרה בשנת 1825, אבל הוא המשיך בהרצאותיו עד שנתקף בדלקת ב -14 ביוני 1827. בנו, קארל פרידריך, הפך למשפטן מפורסם.
הישגים בתאולוגיה
אייכהורן נקרא "מייסד הביקורת המודרנית של הברית הישנה". הוא זיהה את היקפה ואת בעיותיה, והחל הרבה מהדיונים החשובים ביותר. מחקריו הובילו אותו למסקנה ש"רוב הכתבים העבריים עברו כמה ידיים". הוא ראה כמובן מאליו שכל האירועים העל-טבעיים הקשורים בברית הישנה והברית החדשה ניתנים להסבר על עקרונות טבעיים. הוא ביקש לשפוט אותם מנקודת המבט של העולם העתיק, ולהסביר אותם על ידי אמונות תפלות שהיו אז בדרך כלל באופנה. הוא לא ראה בספרי המקרא רעיונות דתיים בעלי חשיבות רבה לעידן המודרני; הוא התעניין בהם רק מבחינה היסטורית ונקודת מבטם על העת העתיקה.
הוא התייחס לספרים רבים בתנ"ך כאל מזויפים, והטיל ספק באותנטיות של איגרת פטרוס הראשון ואיגרת פטרוס השנייה ואיגרת יהודה, הכחיש את פאולוס המחבר של האיגרת הראשונה של טימותיוס והשנייה וגם האיגרת של טיטוס. הוא הציע כי הבשורות הקנוניות מבוססות על תרגומים ומהדורות שונות של הבשורה הארמית הראשית, אך לא העריכו מספיק כמו דוד שטראוס ומבקרי טובינגן על הקשיים שיש לתאוריה טבעית להתגבר עליהם, וגם לא תמכו במסקנותיו להרחיב את הדיונים כפי שנראו נחוצים. הוא קרא תיגר על פתרון ההשערה האוגוסטינית לבעיה הסינופטית והציע השערת גוספל מקורית (1804), שטענה כי ייתכן ומקור השוני בין האוונגליונים נעוץ בבשורה מקורית ארמית אבודה שבהשראתה נכתבו ונערכו שאר האוונגליונים הסינופטיים   (בדומה ל"השערת התעודות" מן המקרא).
עבוין
עבוין (בערבית: عبوين), הוא כפר פלסטיני מוסלמי בצפון נפת רמאללה ואל-בירה של הרשות הפלסטינית. הכפר שוכן בגובה 680 מטרים ומרבית תושביו מתפרנסים מחקלאות. בין השאר, גדלים באדמות הכפר תאנים, גפן, זיתים, תפוחים ואגסים. בכפר שלושה בתי ספר אשר בהם כ-1200 תלמידים, ובנוסף כ-200 סטודנטים הלומדים באוניברסיטאות ומכללות פלסטיניות. בכפר פועלים שלושה מסגדים, כאשר הגדול שבהם הוא מסגד פארוק. מוצאם של מרבית תושבי הכפר הוא מהעיר טפילה, שכיום היא חלק מממלכת ירדן. החמולה הגדולה בכפר היא חמולת סיווהיל. עבוין היא אחת מהרשויות היחידות בשטחי הרשות הפלסטינית אשר בראשה עומדת אישה.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בעבוין 171 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 695 תושבים, כולם מוסלמים.
מנתון
מַנֶתּוֹן (ביוונית: Μανέθων, או מַנֶתּוֹס Μανέθως וגם מַנֶתּוֹ) היה היסטוריון מצרי-הלני וכוהן של הדת המצרית, בתקופה התלמית במאה ה-3 לפנה"ס, בזמנו של תלמי השני, פילדלפוס. מנתון חיבר את החיבור "דברי ימי מצרים", שמשתמשים בו רבות לצורך קביעת הכרונולוגיה הפרעונית בפרט, ושל עמי העולם העתיק בכלל.
קורות חייו
מנתון היה כוהן מצרי במוצאו, ועל פי אחת המסורות נולד בסבניטוס ("עיר העגל הקדוש") שבצפון הדלתא, המזוהה היום עם סאמאנוד שממערב לזרוע דאימטיה של הנילוס. עיר זו הייתה עיר המקור והמושב של השושלת הפרעונית השלושים הסבניטית (343-380 לפנה"ס), וחשיבותה הייתה רבה אף בימי מנתון עצמו.
מנתון פעל בתקופת שלטונם של שני המלכים התלמיים הראשונים, ובעיקר בימי תלמי השני פילאדלפוס (246-284 לפנה"ס). בהסתמך על תעודת פפירוס משנת 241 לפנה"ס המזכירה את שמו, ניתן להניח כי הוא המשיך לחיות לפחות עד שנות מלכותו הראשונות של תלמי השלישי אורגטס הראשון (221-246 לפנה"ס).
מנתון היה הראשון מבין סופרי מצרים שכתב על תולדות ארצו ודתה בלשון היוונית.
חיבורו על מצרים
מנתון כתב כמה חיבורים, אך החוקרים חלוקים בנוגע למספרם ולזהותם המדויקת. חיבורו הנודע והחשוב ביותר, "דברי ימי מצרים" (Αἰγυπτιακά, "איגיפטיאקה"), שנזכר בשמו בחיבור הפולמוסי "נגד אפיון" של יוסף בן מתתיהו, נתחבר בשנת 270 לפנה"ס לערך והוקדש לתלמי השני פילדלפוס, שקרוב לוודאי גם יזם את כתיבתו. הוא מספר את דברי ימיה של מצרים, כפי שמצא מנתון בכתבים ההירוגליפים המצריים הקדומים.
רק קטעים בודדים ממנו נשמרו שם, אך נוספו עליהם רשימות מלכים, שנערכו כתקציר ונשמרו בכתבי הסופרים הנוצרים המאוחרים: סקסטוס יוליוס אפריקנוס, באונומסטיקון של אוסביוס וכן אצל ההיסטוריון גאורגיוס סינקלוס מהמאה התשיעית.
ה"אגיפטיקה" נסמכה על מידע אותנטי קדום, שעליו צירף גם קטעי ספרות המבוססים על כתובות הירוגליפיות וכן דברי פרשנות. לחיבורו יש עניין רב אצל חוקרי תולדות מצרים העתיקה, ומשתמשים בו רבות לצורך קביעת הכרונולוגיה הפרעונית בפרט, ושל עמי העולם העתיק בכלל. חלוקת ההיסטוריה המצרית לפי שושלות נשענה בעצם על כתבי מנתון. בחיבורו יש רשימה של 32 שושלות מצריות, עם שמות המלכים בכל שושלת. מנתון אינו נותן כרונולוגיה מוחלטת, אלא סדר השושלות, סדר המלכים וחלק קטן משנות השלטון. החיבור נחלק ל-3 ספרים:
על פי גיאורגיוס סינקולוס, מנתון חיקה את הסופר ברוסוס, כוהן בבלי לאל מרדוך, שכתב את החיבור "דברי ימי בבל" והקדיש אותו לאנטיוכוס הראשון. יוסף בן מתתיהו הזכיר את שניהם כראשוני הסופרים הלא-יווניים מהמזרח, שכתבו ספרי "קדמוניות" ביוונית. ספריהם דומים במבנה הספרותי (מחולקים ל-3), בהקדשת כתיבתם לפטרוניהם המלכים היווניים, ובמטרת כתיבתם: להוכיח לעולם היווני את עתיקות תרבותם. מנתון ביקש להציג את מצרים כערש הציוויליזציה שממנה יצאו כל התרבויות, כולל התרבות היוונית.
יוסף בן מתתיהו מציין שמנתון "הרבה להוכיח את הרודוטוס" על כך שכתב "שקרים" על המצרים מתוך בורות.
מנתון על מוצא היהודים
גרסת מנתון על מוצא היהודים מופיעה בספרו של יוסף בן מתתיהו, "נגד אפיון". יוספוס מביא אותה בשני חלקים ומציג אותם בשני מקומות נפרדים בספרו.
החיקסוס
בספר השני של החיבור "דברי ימי מצרים", סוקר מנתון את רשימת המלכים ששלטו במצרים ומספר שבתקופת שלטונו של מלך בשם טימַיוס אירעה פלישה גדולה של זרים למצרים:
הפולשים הקימו אחד מהם למלך, שישב בעיר ממפיס ושלט על מצרים העליונה ומצרים התחתונה, ומאוחר יותר ביצר את העיר אווריס כנגד סכנת פלישה ממזרח של האימפריה של אשור. מנתון טוען כי ששת מלכי החיקסוס הראשונים ניסו ללא הרף "לעקור את המצרים מהשורש" ומספר שלאחר 510 שנות שלטון של שושלות מלכי החיקסוס, התקוממו מלכי תבאי ושאר חלקי מצרים ופתחו נגדם במלחמה ארוכה, עד שהחיקסוס גורשו ממצרים, ברחו לאווריס והתבצרו בה. בנו של מלך מצרים צר על העיר, אך לא הצליח לכבוש אותה ולכן הגיע עם יושביה להסכם לפיו יוכלו לעזוב את העיר ואת מצרים ללא פגע. רק בשלב זה חושף מנתון את זהותם של 240 אלף בני החיקסוס שגורשו ממצרים:
המצורעים
לאחר כ-500 שנים נוספות, אחד ממלכי מצרים בשם אמנופיס רצה "לראות את האלים", כמו שראה אותם הוֹרוֹס, אחד המלכים אשר היו לפניו, וסיפר זאת לנביא שגם שמו אמנופיס (בן פפיאס). הנביא אמר למלך כי יוכל לראות את האלים רק "אם יטהר את כל ארץ מצרים מן המצורעים ומיתר האנשים הטמאים". המלך ציווה לאסוף את כל המצורעים במצרים וגירש אותם (80 אלף נפש) לעבודה במחצבות ממזרח לנילוס, כדי להפרידם משאר האוכלוסייה. אמנופיס הנביא חשש מזעם האלים על סבל המצורעים, חזה שאלה ישתלטו על מצרים, והחליט להשאיר למלך את נבואתו בכתב והתאבד. לאחר זמן רב, נעתר המלך לבקשת המצורעים והרשה להם לבנות מחדש את העיר אווריס ולהתגורר בה. אולם המצורעים מרדו במלך, בהנהגת כוהן מהליופוליס בשם אוסרסיף, שנתן להם תורה חדשה וציווה אותם שלא לעבוד את אלוהי המצרים, אלא להקריב את החיות הקדושות שלהם ולהתנכר לכל מי שלא מצטרף לדתם החדשה. הוא הורה לבצר מחדש את העיר ושלח שליחים אל החיקסוס בירושלים עם הצעה לחבור למצורעים במלחמה במצרים ולשוב לעירם המקורית, אווריס. 200 אלף לוחמים הגיעו מירושלים לאווריס ואמנופיס נבהל וברח עם צבאו לממלכת כוש. שתי האוכלוסיות, החיקסוס מירושלים והמצורעים, השתלטו יחד על מצרים, שרפו ערים וכפרים, חיללו מקדשים, טימאו את פסלי האלים ואילצו את הכוהנים והנביאים לזבוח את החיות הקדושות ולשחוט אותן. רק בשלב זה, לאחר תיאור ה"תועבות" שנעשו על ידי החיקסוס והטמאים, חושף מנתון את זהותו של מנהיגם: כשחבר אוסרסיף לחיקסוס, שינה את שמו למשה. כעבור 13 שנות גלות באתיופיה, חזרו אמנופיס ובנו רעמסס למצרים, גרשו ממנה את הרועים והמצורעים "ורדפו אחריהם עד הרי סוריה".
על גרסת מנתון לסיפור יציאת מצרים
מנתון כתב את הגרסה שלו לסיפור יציאת מצרים זמן קצר אחרי הקטאיוס איש אבדרה. נראה שיוספוס לא השתמש באופן ישיר בחיבורו של מנתון, אלא הכיר רק תקצירים שנעשו לכתביו על ידי יהודים הלניסטים שקדמו לזמנו. ישנם חוקרים רבים המבחינים (בחלקים המופיעים אצל יוספוס) בין מנתון, שלא הזכיר את היהודים, לבין פסאודו-מנתון, שאותו תייגו כאנטישמי.
בעקבות דברי מנתון, סברו בעבר מרבית החוקרים כי ה"חיקסוס" הוא שמו של עם נודד ממוצא שמי, אולם כיום מוסכם במחקר כי הוא שיבוש יווני של הכינוי המצרי "חִקָאו-ח'אסת" ("מושלי הארצות הנכריות"), שבו כונו שליטי נוביה, סוריה וארץ ישראל. מנתון מתאר את החיקסוס כאנשים מגזע לא נודע, אך בכתבי אפריקנוס למשל מכונים מלכיהם במפורש "המלכים הנוכריים מפיניקיה". לפיכך יש להתייחס אל הכינוי המופיע אצל יוספוס כתואר גנאי מצרי שמשמעותו "נחותים". בספרות היוונית והרומית שאחרי מנתון אין הקבלה לקשר שהוצע על ידו בין החיקסוס והיהודים.
ההתייחסות לסכנת פלישה אשורית למצרים תחת שלטון החיקסוס היא אנכרוניסטית. שגיאת מנתון נבעה מהתייחסות רצינית אל המסורת האגדית היוונית על ממלכת אשור של נינוס וסמירמיס. מוטיב דומה על תשוקת מלכי מצרים לראות את האלים חזר כמה פעמים בספרות העתיקה. ייתכן שהשם "אוסרסיף" הוא בעצם צורה מצרית של השם "יוסף", כאשר האותיות "יו" נחשבו כשמו של האל היהודי והוחלפו בשם האל המצרי אוסיריס.
תעמולה אנטי יהודית
מסורות אנטי יהודיות לגבי סיפור יציאת מצרים רווחו במצרים עוד לפני מנתון, אולם הן היו מסורות בעל פה והועלו על הכתב בצורה שיטתית ומסודרת רק בתקופה התלמיית על ידי מנתון. סיפור יציאת מצרים ועלילת המצורעים של מנתון היו בבחינת תגובה לסיפור יציאת מצרים המקראי (הגרסה המצרית-יוונית ליציאת מצרים). ייתכן מאוד שתרגום התורה ליוונית ("תרגום השבעים") במאה ה-3 לפנה"ס היה הגורם שעורר במנתון את החרדה לתדמית מצרים. מנתון בחר שלא לנקוט בעמדת התגוננות על ידי כתיבת דברי הזמה בלבד, שיכולים להתפרש כאפולוגטיקה וכסימן של חולשה, אלא בחר במתקפה תעמולתית כוללת נגד היהדות והיהודים, כשלצורך המשימה אימץ את השיטה הספרותית של כתיבת "היסטוריה נגדית". התעמולה נועדה להציג את אופיו ההרסני של העם היהודי כחבורה של פראיים המתנכלים להישגי החברה האנושית, במטרה להוכיח שעם ישראל בתקופתו נושא איתו את המורשת הרעה של אבותיו. בכך מנתון אינו שונה מסופרים אתנוגרפיים אחרים בעת העתיקה, שחקרו את תולדותיהם של עמים שונים כדי לחשוף את דמותם בהווה. לא ידוע על יסוד מצרי קדום יותר לעלילת המצורעים של מנתון. עלילה זו שימשה תשתית עלילתית לכל מסורות השטנה המאוחרות יותר של סופרים כמו דיודורוס סיקולוס, טרוגוס פומפיוס, כאירמון, ליסימכוס, אפיון וטקיטוס.
תגובת יוסף בן מתתיהו
בפתח תגובתו לדברי מנתון, מצביע יוסף בן מתתיהו דווקא על ההתאמה שבין גרסת מנתון לסיפור המקראי. הוא מדגיש שדברי מנתון שנלקחו מתוך הכתבים המצרים העתיקים סותרים את טענות הבסיס של הסופרים המצרים-יוונים המאוחרים יותר (על כך שהיהודים אינם עם עתיק ומוצאם ממצרים) ועיקרם: אבותיהם של היהודים הגיעו למצרים מארץ זרה ויצאו ממנה כבר בזמן קדום מאד – "כמעט אלף שנים לפני מעשה איליון" (מלחמת טרויה).
יוספוס מבדיל בין שני חלקי הסיפור של מנתון, כאשר הוא מאמץ את הראשון (זיהוי היהודים עם החיקסוס) ושולל את אמינותו של השני (סיפור המצורעים). לטענתו הסכים מנתון לדברי היהודים שהם לא היו ילידי מצרים מלכתחילה, אלא באו אליה מארץ נכריה, מָשלו בה ואחרי כן יצאו ממנה, אולם הוא הודה בעצמו, שאת השתלשלות האירועים לאחר הגירוש הראשון של החיקסוס לא לקח מתוך כתבי הקודש המצרים העתיקים, אלא מתוך סיפורים מיתולוגיים "אשר לא נודע מי אביהן" ששמע מאנשים בעל פה. מדובר ב"שיחות הבל ושקרים" שמנתון הוסיף להם "דברים אשר אין להם שחר", כדי לייחס את מוצאם ל"המון מצרים מצורעים ומוכּים בתחלואים רבים", ולפיכך "אין להאמין בדברי שקריו". הוא טוען שמנתון הוסיף לסיפורים הללו דמות פיקטיבית בשם "אמנופיס המלך" ולכן גם בחר שלא לציין את תקופת שלטונו, למרות שהקפיד לעשות כך לגבי כל שאר המלכים. נראה שיוספוס לא התכוון לכך שאמנופיס הוא שם בדוי, אלא מלך בדוי, שמנתון שלף את שמו מרשימת המלכים שלו, שבה נזכרו 4 מלכים הקרויים כך.
מי הם האלים שאמנופיס רצה לראות? האם היו אלה האלים המצריים – השור (האל אפיס), התיש (ח'נום), הקרוקודיל (אנוביס) והקופים בעלי ראש הכלב (תחות)? הרי ביכולתו לראותם תמיד...ואם התכוון לאלים שבשמים – איך היה מסוגל לראותם? ולמה בכלל רצה לראותם? והרי ראה אותם כבר המלך הוֹרוֹס לפניו ויכול היה ללמוד ממנו כיצד ניתן לראותם, מבלי שיצטרך למצוא לשם כך "תחבולה חדשה". ולמה שיסתירו האלים את פניהם בגלל בני אדם כרותי איברים ומצורעים? הם נוהגים הרי לכעוס על מעשי רֶשע ולא על מומי הבשר. והנה "הקוסם" ציווה לגרש את בעלי המומים ממצרים כדי לטהר את הארץ, ואילו המלך גירש אותם אל המחצבות, כאילו עשה זאת בגלל מחסור בעובדי פרך. ואותו רואה עתידות היה ממש "חכם גדול" - איך זה שלא צפה מראש שהמלך לא יקבל את מבוקשו? הרי הדבר לא התגשם! ומדוע אם כך לא סירב לבקשת המלך לראות את האלים? ואיך זה שהנביא התאבד ולא צפה את מותו מלכתחילה? אולם יש עוד טיפשות גדולה מזאת - המלך שמע את הנבואה הרעה ופחד מהצפוי להתרחש ובכל זאת לא מיהר לגרש את בעלי המומים, אלא להפך, נעתר לבקשתם ונתן להם עיר.
אולם לטענת יוסף, גם בדברים אלה לא היה די ומנתון לא השכיל להבין ש"לא יֵאָמנו כזביו":