cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רצח טלי חטואל ובנותיה
הרצח
כוחות צה"ל, לוחמי חטיבת גבעתי, חיילים מגדוד שריון 9, הוזנקו לשטח והצליחו להרוג את המחבלים. במהלך חילופי האש נפצעו שני חיילים ואזרח. הג'יהאד האסלאמי וועדות ההתנגדות העממיות קיבלו אחריות על הרצח, שבוצע בהוראת מוחמד שייח' ח'ליל מהג'יהאד האסלאמי. מפקד גדודי חללי אל-אקצא בעזה הכריז כי הפיגוע הוא תגובה ראשונית ל"חיסולם" של השייח' יאסין ושל עבד אל-עזיז א-רנתיסי, שחוסלו בחודשיים שקדמו לפיגוע, וכן ל"מעשי הטבח בבית לאהיא ובכל השטחים". חמאס הבהיר כי אנשיו אינם מעורבים בפעולה.
הפיגוע בוצע ביום שבו הצביעו חברי הליכוד על תוכנית ההתנתקות. במערכת הביטחון חששו כי ארגוני הטרור יבצעו פיגועים ביום זה על מנת להשפיע על תוצאות הבחירות. אריאל שרון, ראש ממשלת ישראל הגיב בהקלטה ששודרה בערוצי הרדיו, כי הפלסטינים מנסים למנוע את תוכנית ההתנתקות באמצעות הפיגוע, מכיוון שהיא קשה וחמורה להם, ולכן על אף הפשע האכזרי הוא ימשיך להילחם על מימוש ההיבדלות מעזה.
לאחר הרצח
שבוע אחרי הרצח, ב-9 במאי, ירו שני מחבלים פלסטינים שהיו לבושים בבגדי נשים אל עבר תהלוכת האזכרה לחטואל, שצעדה במקום הרצח. הירי לא גרם לנפגעים. כוחות צה"ל שאבטחו את האירוע השיבו אש והרגו את המחבלים.
במחאה נגד תוכנית ההתנתקות ניצב דוד חטואל בראש השרשרת האנושית מהכותל המערבי למעבר ארז. ביום פינוי היישוב קטיף הוצבו ליד ביתו של חטואל חמישה כיסאות ריקים שעליהם סרטים כתומים ושמותיהם של טלי וארבע בנותיהם.
ב-25 בספטמבר 2005, במסגרת מבצע גשם ראשון, ביצע צה"ל סיכול ממוקד במוחמד שייח' ח'ליל באמצעות טיל שנורה ממסוק קרב, והוא חוסל. ח'ליל, מבכירי הג'יהאד האסלאמי, היה האיש שתכנן את הרצח ושורה של פיגועים נוספים (הוא היה אחראי לרצח של 15 ישראלים). ב-9 ביוני 2006 הורה אלוף פיקוד הדרום, יואב גלנט, על ביצוע תקיפה אווירית של מבנה (ליד ההתנחלות לשעבר שליו) ששימש לאימוני מחבלי ועדות ההתנגדות העממית. כלי טיס של חיל האוויר ביצע את התקיפה ובמהלכה נהרגו ארבעה מחבלים, בהם גם ג'מאל אבו סמהדאנה, מפקד ועדות ההתנגדות העממית שהיה האחראי לרצח מטעמם, אשר בא לצפות באימוני המחבלים. ב-6 ביוני 2007 עצרו כוחות הביטחון את ג'יהאד אבו דהאר, תושב קרארה שהתגורר קרוב מאוד ל"ציר כיסופים". הוא סייע לרוצחים של משפחת חטואל, באמצעות מודיעין, הסתרת נשק והכנות לפיגוע.
ב-16 ביוני 2004 העניקה אוניברסיטת בן-גוריון לטלי חטואל תעודת מוסמך (תואר שני) באמנות ועבודה סוציאלית. בעלה, דוד חטואל, קיבל את התואר בשמה. ב-2004 הקים דוד חטואל עם קבוצת חברים את עמותת 'טלי ביד רמ"ה' לזכר טלי ובנותיה, המסייעת לאנשים הזקוקים לטיפולי הפריה.
כשנה וחצי לאחר הרצח, בדצמבר 2005, התחתן דוד חטואל בשנית ובהמשך נולדו לו שישה ילדים. חטואל הוא מנהל מחוז הדרום של החינוך הממלכתי-דתי.
ב-9 במאי 2023, במסגרת מבצע מגן וחץ, חוסל בסיכול ממוקד המחבל ג'אהד ע'נאם, אחד מהאחראים לפיגוע.
לפני רצח בנות משפחת חטואל
יותר משנתיים לפני רצח בנות משפחת חטואל, ב-18 בפברואר 2002 לפנות ערב, בפיגוע בציר כיסופים, ירה מחבל על רכב בציר כיסופים ורצח את אהובה אמרגי, תושבת גני טל. כוח של צה"ל שהגיע למקום ניהל קרב עם המחבל ושני חיילים – סרן וסמ"ר  – נהרגו. לאחר הפיגוע הרס צה"ל שני מבנים בפאתי ח'אן יונס לאורך ציר כיסופים שלא שימשו למגורים, והודיע לדיירי כ-20 מבני מגורים באזור שבתיהם מיועדים להריסה ועליהם לפנות בתיהם. תושבי הבתים הגישו יחד עם חבר הכנסת מוחמד ברכה שתי עתירות לבג"ץ נגד הריסת הבתים, יחד עם בקשה לצו ביניים עד בירור העתירה. השופטת דורית ביניש הוציאה צו ביניים המורה שלא להרוס את המבנים, עד לדיון בעתירה.
במאי 2002 נערך דיון בלשכת היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין, על הריסת הבתים. בסיכומו נכתב: "הריסת שני הבתים המצויים בקרבת הגשר מתוארת על ידי אלוף הפיקוד כעניין של פיקוח נפש... לפחות בית אחד מאוכלס באזרחים אשר אין מידע הקושר אותם לפיגועים או למתן אפשרות לביצוע פיגוע... ההריסה צריכה להיות כפופה למתן פיצויים. יש להביא את הנושא לידיעת שר הביטחון והרמטכ"ל, כדי שייתנו דעתם לכך". בסופו של דבר לא נהרסו מבנים בציר כיסופים עד לאחר רצח בנות משפחת חטואל.
לאחר רצח בנות משפחת חטואל
לאחר רצח בנות משפחת חטואל, אמר הרמטכ"ל משה יעלון: "יש פה בפרוזדור כיסופים בתים קרובים לציר שאנחנו מטעמי ביטחון שקלנו וגם רצינו להזיז אותם ולפצות את התושבים. אולם הדבר לא אושר לנו במערכת המשפטית". בריאיון לקול ישראל בעקבות הפיגוע אמר אלוף פיקוד הדרום דן הראל כי "למרות שבג"ץ הורה שלא להרוס מבנים בקטע כביש זה", אם יתברר שהפיגוע בוצע בחסות בתים פלסטינים – צה"ל יהרוס אותם. ראש המועצה האזורית חוף עזה אבנר שמעוני התבטא כי "בג"ץ שלא נתן אישור לצה"ל להרוס את הבתים סמוך לציר שבחסותו יוצאים המחבלים – ידיו לא תהיינה נקיות".
מייד לאחר הרצח הרס צה"ל שישה מבנים מדרום לציר כיסופים, מהמקום שממנו יצאו המחבלים. בנוסף נהרס מבנה ללא גג ומחסן מצפון לציר, שמכיוונם נורו יריות על עמדה של צה"ל. נציג המדינה הצהיר בדיון בבג"ץ שאין כוונה להרוס עוד מבנים בעקבות הפיגוע, ושהמבנים לא נהרסו לצורך הרתעה או ענישה אלא "לאחר שהתקבל מידע חסוי שהצביע על סיכון לפיגוע נוסף במקום, בטווח הזמן המיידי". בית המשפט בהרכב השופטים טירקל, ריבלין ונאור הדגיש את הקביעה בבג"ץ 6696/02 שאין להרוס בתים ללא אחד משלושת החריגים – צורך מבצעי-מיידי, סיכון חיי החיילים, או סיכול הפעולה, ללא זכות טיעון.
שבוע לאחר הרצח, במהלך אזכרה שנערכה במקום הרצח בנוכחות מאות מתיישבים, פתחו מחבלים באש מתוך מבנים סמוכים לציר על באי האזכרה. במהלך הקרב הרס צה"ל עוד שבעה מבנים לאחר שיושביהם הוזהרו ופונו מהם. שופטי בג"ץ דחו את הטענה שההריסה בוצעה בניגוד להצהרה שניתנה שבוע קודם לכן, וקיבלו את טענת המדינה שהמבנים נהרסו תוך כדי פעילות מבצעית.
סח'נין
היסטוריה
סח'נין ידועה עוד מן התקופה העתיקה, ויישוב בשם דומה נזכר לראשונה בתעודות מצריות.
לאורך התקופה ההלניסטית, הרומית והביזנטית התקיימה במקום העיירה היהודית סכנין. בעיירה ישבו ופעלו בין היתר התנא רבי חנינא בן תרדיון והאמורא רבי יהושע דסכנין, הנזכר רבות במדרשי חז"ל. העיירה סכנין נזכרת רבות בכתבי חז"ל, בין היתר בשל הבקעה השופעת בה היא שוכנת ובשל יבוליה המשובחים, עד שתואר כי מתאניה נטף דבש:.
בתחומי העיר מצויים שרידי עתיקות, ובהם קבר המיוחס לרבי יהושע דסכנין שחי במאה הרביעית, המכונה בערבית "נבי א-סאדיק". בימי הביניים שימש הקבר כאבן שואבת לעלייה לרגל. אף היום יש העולים לרגל לקבר.
העיר שימשה כמרכז אזורי חשוב בעת שלטון האימפריה העות'מאנית, ודאהר אל-עומר צירף אותה לתחום השפעתו. גם לאחר נפילתו של דאהר אל-עומר המשיכה העיר לשמש כמרכז חשוב לערביי הגליל בהמשך ימי האימפריה הע'ותמאנית וכן בימי המנדט הבריטי.
לאחר קום המדינה
במלחמת העצמאות, הכפר נכנע לצה"ל ב-20 ביולי 1948 יום לאחר כניסת ההפוגה לתוקף. צה"ל לא השאיר חיל מצב במקום ועזב זמן קצר לאחר הכניעה. העזיבה אפשרה לאנשי הגדוד הרביעי של צבא ההצלה להיכנס אל הכפר, ועם תפיסת הכפר, 'צבא ההצלה' העניש את האחראים לכניעה לצה"ל. הכפר נכבש סופית, לאחר קרב קצר, ב-30 באוקטובר 1948 במבצע חירם: גדודי חיל המשמר של מחוז חיפה השתלטו על סח'נין, מג'ד אל כרום, דיר חנא ועראבה, כשברוב המקרים משלחות של הכפרים הגיעו וביקשו כניעה.
הכפר נכלל בתחומי מדינת ישראל, ותושביו קיבלו אזרחות ישראלית. בשנת 1978 היו בו כשלושה עשר אלף איש. תושבי הכפר התפרנסו מחקלאות, מגידולי שדה וגידול זיתים וטבק.
שנות ה-70 היו שנים של התפתחות מואצת באזור, כאשר התפתחה העיר כרמיאל ותוכננה הקמתם של יישובי גוש שגב, במסגרת "ייהוד הגליל". למטרות אלו תוכננה הפקעת אלפי דונמים של אדמה מהכפר ומסביבותיו. מדיניות זו הביאה להתנגשויות אלימות בין תושבי סח'נין ובין כוחות המשטרה ב-30 במרץ 1976 המכונות "יום האדמה". שלושה מתושבי העיירה נהרגו בהפגנות, המצוינות עד היום על ידי ערביי ישראל ביום השנה לקיומן בתהלוכות מחאה ועצרות זיכרון.
בשנת 1995 קיבלה סח'נין מעמד של עיר בטקס בנוכחות ראש הממשלה יצחק רבין.
בשנת 2000 הייתה העיר מוקד לאלימות שפרצה בעת אירועי אוקטובר 2000. בסמוך לפני האירועים חלה תסיסה בעיר, ובין היתר עקב בניית בסיס צבאי גדול במבואותיה המערביים, והסכסוכים הבלתי פוסקים באשר לשטח השיפוט. באירועים עצמם התקיימו הפגנות אלימות בעיר ובסביבותיה, שגלשו אף לאזור התעשייה הסמוך תרדיון השייך למועצה האזורית משגב. שניים מתושבי העיר נהרגו באירועים. כיום קרוי רחוב ראשי בעיר "רחוב שוהדאא' אל-אקצא" (רחוב השהידים של אל-אקצא) על שם ההרוגים, ואנדרטה גדולה מוצבת לזכרם בכיכר המרכזית.
ספורט
בשנת 2003 עלתה קבוצת הכדורגל של העיר, בני סכנין, לליגת העל בכדורגל ואף זכתה בגביע המדינה בכדורגל לשנת 2004. בעזרת תרומות שהגיעו מקטר ובתיווכו של אחמד טיבי, נבנה בעיר אצטדיון מודרני, בעל תכולה של 8,500 מקומות ישיבה, והוא קרוי "אצטדיון דוחה" על שם עיר הבירה של קטר. האצטדיון נחנך בשנת 2005.
בשנת 2019 ירדה הקבוצה לליגה הלאומית ובשנת 2020 שבה לליגת העל.
אתרי פולחן
בסח'נין שני אתרי פולחן מקודשים. הראשון, א-שייח צידיק, נמצא בגרעין ההיסטורי של היישוב בסמוך לבית הקברות הנוצרי. במקום סרקופג מהתקופה הרומית. ערביי הגליל, ובייחוד הבדואים של שבט א-נעים, נהגו לעלות לרגל לקבר על מנת לערוך שבועות ולהתפלל לבריאותם ובריאות צאצאיהם. תושבי סכנין חששו לעבור בסמוך לקבר, במיוחד בשעות הלילה, ונהגו לומר דברי התנצלות לצדיק כאשר עברו במקום. אגדות מקומיות מייחסות לצדיק מלחמה עם עובדי אלילים ועם הרומאים. הרומאים שרפו את הצדיק יחד עם בנותיו כאשר הוא מחזיק בידיו ספר תורה, והביאו את אפרו לקבורה בסרקופג שנמצא במקום. עפ"י המסורת היהודית, זהו קברו של רבי יהושע דסכנין, אמורא ארץ-ישראלי שחי בסכנין במאה הרביעית לספירה. מאז המאה ה-13, זהו מוקד עלייה לרגל הן ליהודים והן למוסלמים.
אתר פולחן חשוב נוסף בשם א-שייח איסמעיל נמצא בבית הקברות של חמולת אלח'לאילה, השוכן במרכז הרובע המערבי של היישוב. ככל הנראה אין המקום קשור לדמות המקראית ישמעאל, איסמעיל באסלאם, אלא לקדוש מקומי באותו השם. עפ"י המסורת המקומית, הקדוש נגלה לאחד מתושבי היישוב בחלומו והתלונן שמי ביוב מזהמים את קברו. אותו אדם בנה תעלת ניקוז, וזרימת השפכים לקבר נפסקה. כל שישי, נשות חמולת אלח'לאילה מדליקות נרות במתחם הקבר.
השכלה
בסח'נין פועלים מספר בתי ספר לחינוך יסודי, שלוש חטיבות ביניים ושלושה בתי ספר תיכון. בנוסף פועלת בעיר ספרייה ציבורית, מכללת סכנין להכשרת עובדי הוראה המוכרת על ידי המועצה להשכלה גבוהה ומכללה טכנולוגית להנדסאים.
אנדריי רובליוב (טניסאי)
אנדריי אנדרייביץ' רובלב (ברוסית:  Андре́й Андре́евич Рублёв; 20 באוקטובר 1997, מוסקבה) הוא שחקן טניס מקצועני רוסי. נכון למאי 2023 מדורג רובליוב במקום השביעי בעולם בסבב ה-ATP. דירוג השיא שלו היה במקום החמישי בעולם, ב-13 בספטמבר 2021.
הוא גבר על טניסאים מוכשרים כדוגמת פרננדו ורדאסקו, גריגור דימיטרוב ודויד גופין. הוא זכה בתואר בזוגות בקרמלין קאפ במוסקבה לצד דמיטרי טורסונוב, וגם בפרס היחידים בטורניר קרואטיה הפתוחה ב-2017 באומג.
רובליוב זכה באליפות צרפת הפתוחה לנוער, לאחר שהביס את ג'ום אנתוני מונאר קלאר בגמר. הוא זכה במדליית ארד ביחידים ובמדליית כסף בזוגות באולימפיאדת הקיץ לנוער 2014 שנערכה בנאנג'ינג.
חייו האישיים
רובליוב נולד במוסקבה לאנדריי רובליוב האב, מתאגרף מקצועי לשעבר שהפך למסעדן, ולאמו, מאמנת הטניס מרינה מרנקו, שעבדה עם שחקני טניס כאנה קורניקובה. המאמן שלו, עם זאת, היה הבלארוסי סרגיי טראסביץ'. רובליוב שואב השראה משחקנים כמו רוג'ר פדרר, רפאל נדאל, גריגור דימיטרוב ומילוש ראוניץ.
אחמד אבו נאהיה
אחמד אבו נאהיה (בערבית: أحمد أبو ناهية; נולד ב-7 ביולי 1991) הוא כדורגלן ישראלי-פלסטיני המשחק בעמדת החלוץ בג'בל מוכאבר.
קריירת מועדונים
אבו נאהיה התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של מכבי ברקאי, וכשהיה בן 18 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי נתניה. בשנת הצטרף למכבי אום אל-פחם מליגה א'. ב-2 באוקטובר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה בניצחון 10–0 נגד מכבי כפר קרע, ואף הבקיע את השער האחרון במשחק. ב-7 בפברואר 2010 הבקיע צמד במסגרת גביע המדינה בניצחון 4–0 נגד עירוני נשר. אבו נאהיה היה שותף לעלייה של אום אל-פחם לליגה הלאומית לראשונה בתולדותיה. בעונת כבש 13 שערים בליגה הלאומית והיה הכובש המצטיין של המועדון.
בקיץ הצטרף לבני סכנין. ב-2 בנובמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בתיקו 1–1 נגד הפועל רמת השרון. עד לאמצע העונה מיעט אבו נאהיה לקבל דקות משחק ובינואר הושאל להפועל אשקלון מהליגה הלאומית. במדי אשקלון הוא כבש שני שערים ב-11 משחקים, אך הקבוצה ירדה לליגה א' בתום העונה ואבו נאהיה עזב את המועדון. את עונת התחיל בבני סכנין, וב-15 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2–4 נגד מכבי חיפה. לקראת סיום חלון העברות בינואר הושאל אבו נאהיה למכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית.
בקיץ הצטרף לשבאב אל-ח'ליל מליגת העל הפלסטינית, וב-8 באוקטובר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פלסטין, בתיקו 1–1 נגד  במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. ב-12 בנובמבר 2015, במשחקו השני בטורניר, כבש אבו נאהיה שלשער בניצחון 6–0 נגד נבחרת מלזיה. אבו נאהיה שיחק גם בקבוצת הילאל אל-קודס, ובדצמבר 2017 חזר לכדורגל הישראלי וחתם במדי הפועל אום אל-פחם מליגה א'.
בקיץ חזר אבו נאהיה לשבאב אל-ח'ליל. ב-4 ביולי 2019 חתם בהפועל אכסאל מליגה א'. במהלך הקיץ נפצע ונדרש לתקופת החלמה ארוכה, אך אבו נאהיה שוחרר מאכסאל וחתם בג'בל מוכאבר.
אלוקסיה
אלוקסיה (שם מדעי: Alocasia; מכונה גם 'אוזן פיל') הוא סוג צמח במשפחת הלופיים, הכולל כ-80 מינים. מיני סוג זה מאופיינים בעלים רחבים, ומשום יופי העלים מגודלים כצמחי נוי לעיתים קרובות.
תיאור הסוג
על סוג זה נמנים עשבים רב-שנתיים, ירוקי עד, מכוסי שעווה, בעלי גבעול מרכזי עבה, ששורשו מעובה לכדי פקעת. הצמח לרוב בעל עלים מעטים, היוצרים שושנת עלים. צורת העלים דמוית חץ או לב.
הפקעת אכילה, אך מכילה גבישים של סידן אוקסלאט, הרעיל לאדם. לכן, הרתחה ממושכת דרושה על מנת להכשיר את חלקי הצמח לאכילה.
התפרחת אופיינית למשפחה, עשויה ממתחל ושזרה. התפרחת לרוב קצרה מהעלים. הפרי הוא מטיפוס ענבה בת 1–5 זרעים.
צמחי סוג זה דומים לסוג הקרוב קולקס, אך נבדלים ממנו בכמה תכונות.
התפוצה הטבעית של מיני הסוג היא באסיה הטרופית ובמלזיה.
אנונה
אנונה (שם מדעי: Annona) היא סוג במשפחת האנוניים, שמוצאם ביבשת אמריקה. הסוג כולל מעל 100 מינים של עצים ושיחים סובטרופיים, ולרבים מהם פרי ראוי למאכל אדם. פרח האנונה הוא פרוטוגני, בשלב הראשון נקבה ולאחר מכן הופך הפרח למצב זכרי, פרחי האנונה בעלי 3 עלי כותרת, במצב הנקבי הם בשרניים, במצב הזכרי האבקנים בצבע חום והצלקת התייבשה והיא בצבע חום בהיר.
ז'אן שאפלן
ז'אן שאפלן (בצרפתית: Jean Chapelain; 4 בדצמבר 1595 – 22 בפברואר 1674) היה משורר ומבקר ספרות צרפתי, ממייסדיה של האקדמיה הצרפתית.
קורות חייו
שאפלן נולד בפריז והיה בנו של נוטריון שרצה שבנו ילך בעקבותיו, אך אמו, שהכירה את פייר דה רונסאר, קיוותה שבנה יהפוך למשורר. שאפלן הצעיר למד יוונית, לטינית, איטלקית וספרדית והתמסר ללימוד הספרות. משסיים את חוק לימודיו שימש כמורה לספרדית של אחד מאנשי האצולה הצעירים, מה שסלל את דרכו לשמש כמורה פרטי לשני בניו של אחד ממזכירי המדינה.
חיבורו הראשון היה הקדמה לעלילה המיתולוגית "אדוניס" של המשורר האיטלקי גאמבאטיסטה מורינו. ב־1619 תרגם לצרפתית את הנובלה "השודד" או "חייו של גוסמאן מאלפראצ'ה" של הסופר הספרדי מתאו אלמן, תרגום שהביא לפרסומו בקרב החוגים הספרותיים של פריז. הוא פרסם גם ארבעה מזמורי תהילה שאחד מהם היה שיר הלל לקרדינל רישלייה.
ב-1632 ניהל שיחה עם רישלייה בדבר הצורך באחידות ספרותית של זמן, מקום ופעולה. רישלייה שהתרשם מדבריו, זיכה אותו בקצבה שנתית של אלף כתרים, ומינה אותו לחבר האקדמיה הצרפתית שנוסדה ב-1635. שאפלן הגה את רעיון "מילון האקדמיה הצרפתית" שהפך לחשוב במפעליה של אקדמיה זו. על פי הזמנת רישלייה הוא כתב את חיבורו "השגותיה של האקדמיה הצרפתית על המחזה לה סיד" (1638).
ב-1656 פרסם את 12 שירי העלילה הראשונים של הפואמה "העלמה ששחררה את צרפת", שאותה כתב במשך עשרים שנה. שש מהדורות של פואמה זו הופיעו במרוצת 18 חודש. אך ביקורתו הנוקבת של ניקולה בואלו על יצירה זו גרמה לירידת קרנו של שאפלן כמשורר. המוניטין שלו כמבקר ספרות נשאר בעינו, וב-1663 ז'אן-בטיסט קולבר העסיק אותו בעריכת מחקר על מחברים בני זמנו, מחקר ששימש למטרת מתן קצבאות למחברים על ידי המלך לואי הארבעה עשר.
טוביאס מאייר
טוביאס מאייר (בגרמנית: Tobias Mayer; 17 בפברואר 1723 - 20 בפברואר 1762) היה אסטרונום גרמני שהתפרסם בתקופתו בזכות מחקריו על תנועת הירח וטבלאות נתוני המיקומים הירחיים המדויקות שחישב על בסיס מחקרים אלה. בטרם הייתה למכשיר הכרונומטר תפוצה רחבה, הטבלאות הירחיות של מאייר הן שהפכו את תהליך הניווט האסטרונומי בים למעשי (בעזרת שיטת המרחק הירחי), ולפיכך הייתה להן השפעה מרחיקה לכת על יכולת ההתמצאות של ימאים באוקיינוס.
שימש כמנהל מצפה הכוכבים של אוניברסיטת גטינגן החל מ-1754, שם עבד עד מותו.
מורשת
מאייר הותיר אחריו כמות ראויה לציון של כתבים, שחלקם נערכו על ידי גאורג כריסטוף ליכטנברג ופורסמו בכרך אחד (Opera inedita, גטינגן, 1775). כרך זה מכיל שיטה אמינה וקלה לשימוש לחישוב מועדים של ליקויי מאורות, חיבור על צבעים, שבו מזוהים שלושת הצבעים הראשוניים, קטלוג של 998 כוכבים, כמו גם מסה, הראשונה בעלת חשיבות מדעית כלשהי, על התנועה העצמית של שמונים כוכבים, אותה הגיש לחברה המלכותית בגטינגן ב-1760. שאר הכתבים כוללים מאמרים על שבירה אטמוספירית (מ-1755), על ההפרעות שגורמת הכבידה של צדק וכדור הארץ למסלולו של מאדים (1756) ועל מגנטיות ארצית (1760 ו-1762). במאמרו האחרון מאייר שאף להסביר את הפעולה המגנטית של כדור הארץ באמצעות שינוי קל של ההשערה של אוילר, ועשה את הניסיון המשמעותי הראשון לבסס תאוריה מתמטית של פעולה מגנטית.
הנצחה
גבעות מאייר בארץ פאלמר בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה נקראות על שמו של מאייר.
נתניה
נֵתַּנְּיַה היא עיר במחוז המרכז, בשרון, השישית באוכלוסייתה בערי מדינת ישראל. נוסדה על ידי קבוצת בני בנימין בשנת 1929 כיישוב לבני המושבות ופועלי הפרדס, והוכרזה כעיר בשנת 1948. נתניה נקראת גם "בירת השרון", על שום היותה העיר הגדולה ביותר באזור השרון; וכן "עיר היהלומים", בשל תעשיית היהלומים המפותחת שהתקיימה בה בעבר.
העיר שוכנת במישור החוף (מחוז מרכז) לחופי הים התיכון, על אדמת כורכר. חוף הים מאופיין בצוקי כורכר גבוהים לאורך כל רצועת החוף של העיר.
העיר קרויה על שם הנדבן נתן שטראוס, והיא העיר הגדולה ביותר בישראל ששמה מנציח אדם.
היסטוריה
הרקע להקמת המושבה נתניה היה המשבר בשנים 1926–1928, הידוע גם כמשבר העלייה הרביעית. תנופת ההתיישבות שככה ונחלשה, והמצב הכלכלי בארץ הורע. בתקופה זו החל לפרוח ענף הפרדסנות בצורה חסרת תקדים, אחרי שפל רב-שנים בתחום. בשנים אלו ניטעו אלפי דונם של הדרים, ואלו גרמו להתפתחות מהירה של היישובים שלאורך שפלת החוף. חלק משמעותי (כ-20%) מהעלייה הרביעית פנה לעסוק בתחום ועבר ליישובי השרון. אזור השרון לא היה מיושב כמעט על ידי יהודים עד 1924. בנוסף לעולים ולאנשים פרטיים אחרים, החלו גופים ציבוריים כגון הקרן הקיימת לישראל וקרן היסוד לרכוש קרקעות באזור להתיישבות ולגידול פרדסים, באזור גוש תל מונד ועמק חפר לעתיד.
מייסדי נתניה
בין הגופים היוזמים את מפעל יישוב השרון השתלבה הסתדרות בני בנימין, כחברה לרכישת קרקעות והקמת מושבות שנוסדה בשנת 1921. בשנים 1924–1926 ייסדה את הרצליה ואת כפר אהרון שליד נס ציונה. בשל השתייכותה הפוליטית-אידאולוגית של ההסתדרות לימין האזרחי ביישוב, נמנעו ממנה שיתוף פעולה או עזרה מהנהגת היישוב וההסתדרות הציונית, והיא נאלצה להתקיים על בסיס מקורותיה הכספיים בלבד, שגויסו עצמאית והיו דלים ביותר. בתנאים אלו יזמה ההסתדרות, ובראשה מזכיר ועד הסתדרות בני בנימין עובד בן עמי, את הקמת נתניה. חברי בני בנימין: גד מכנס, ברוך רם ועובד בן עמ"י הקימו בשנת 1924 הוקמה חברת "הנוטע" שהייתה חברה קבלנית לנטיעות שהצליחה במיוחד בענף ההדרים.
גיוס הכספים למטרת הקמת היישוב החדש החל ב-1928. עובד בן עמי ואיתמר בן-אב"י נסעו בעניין זה לארצות הברית ולאירופה, אך חזרו ללא תוצאות ממשיות. עם זאת, הייתה בליבם תקווה כי מעשיהם יביאו לתמיכתו הכספית של הנדבן היהודי הידוע מארצות הברית נתן שטראוס. במברק ברכה ששלחו לו ליום הולדתו ה-80, הבטיחו לקרוא ליישוב שיקימו על שמו: "נתניה".
הקמת נתניה
מיד לאחר חזרתו של בן עמי ארצה, החל יחד עם שני חבריו לוועד "בני בנימין", ברוך רם וגד מכנס, לחפש אחר קרקע מתאימה ליישוב החדש. בתיווכו של בנו של ראש עיריית טולכרם נפגשו השלושה עם שייח' צאלח חאמדן מאום ח'אלד, שהציע אדמות באזור כפרו למכירה. ב-8 בספטמבר 1928 נרכשו 1,400 דונם מהשייח' חאמדן, בעבור 5,600 לירות. מסופר כי השייח' גבה מהשלושה מחיר נמוך בעבור הקרקע מכיוון שטען כי הוא אינו מוכר אותה, אלא בסך הכול מקבל "דמי משמורת", בעבור 2,000 השנים שבהן שמרו הערבים על הקרקע עבור היהודים. ייתכן שהשייח' לא היה מעוניין להבליט את העובדה כי הוא מוכר אדמות ווקף ליהודים.
בד-בבד עם חיפוש הקרקע להתיישבות החל ארגון "בני בנימין" לגייס חברי ארגון המעוניינים להצטרף להקמת היישוב החדש. ב-18 בדצמבר 1928 עלו על הקרקע החדשה משה שקד ושלושה פועלים, על מנת לכרות את הבאר הראשונה. בדיוק חודשיים מאוחר יותר ממציאת מים, ב-18 בפברואר 1929 הגיעו חמשת המתיישבים הראשונים מהם ארבעה מכפר תבור: חנינה כהן, יצחק מלר, צבי פייקוביץ ויחיאל גולדנברג שהחלו בחריש הראשון ביישוב. בשבועות הבאים עלו על הקרקע מתיישבים נוספים.
חברת "הנוטע" וד"ר אברהם אבושדיד (גיסו של איתמר בן-אב"י), ראשון הרוכשים, פנו למשקיעים בחו"ל על מנת שישקיעו בפרדסי נתניה בתמורה לפרי שיגדל בהם. כך סיפקה החברה תעסוקה לבני המקום, ובהמשך אף החלה לפרסם את נתניה.
מאורעות תרפ"ט
באוגוסט 1929 החלו המאורעות במקומות שונים בארץ ישראל (מאורעות תרפ"ט). מכיוון שגם מחלת הקדחת וגם היתושים גרמו לייאוש ועזיבת רוב התושבים, ובשל השמועות על המאורעות בשאר הארץ ועל מהומות בטול כרם בפרט, נשארו רק הגברים, ואילו הנשים והילדים עזבו את נתניה. בעיר היו אז רק 16 איש. בלילה שקדם למאורעות קרא השייח' צאלח אבו חמדא את התושבים לביתו ושמר עליהם. באותו זמן עובד בן עמי, ששהה בפתח תקווה, ביקש מהשומר של נתניה להעביר את מתיישבי העיר למקום בטוח. חוץ מלבקש את עזרת השומר, פנה בן עמי גם לשגרירות האמריקאית במטרה שתעזור לפינוי היישוב, בעקבות הפרעות. הקונסוליה האמריקאית פנתה למשטרה הבריטית כדי שזו תפנה את המתיישבים בטענה שחלק מהאדמה הוא רכוש אמריקאי, שכן אחד מתורמי האדמות לתושבי נתניה היה נתן שטראוס, שהיה אזרח ארצות הברית.
כשהגיעה המשטרה הבריטית לביתו של השייח' כבר לא נותר שם אף אחד מתושבי נתניה. היות שבאותו ערב הגיעו תושבי טול כרם, ואמרו לשייח שאם לא יוסגרו תושבי נתניה הם ישמידו את כל תושבי הכפר, מיהר השייח' והבריח את תושבי נתניה מהר ככל האפשר דרך החוף, ליישובים הסמוכים הרצליה וחדרה. בן עמי כתב בזיכרונותיו כי האירוע פגע מאוד בכבודו של השייח' והוא מת באותו לילה. הפרעות לא פגעו, עם זאת, באופן קשה בתושבי נתניה, וכבר כעבור שבוע חזרו התושבים ליישוב, ואף גילו כי תושבי הכפר השקו להם את השדות.
עיר ראשונה במדינת ישראל
ב-2 באוקטובר 1932 קיבלה נתניה מעמד רשמי של כפר. ב-3 בדצמבר 1948 היא הוכרזה כעיר, ובמהלך זה צורפו אליה מספר יישובים בסביבתה כ"רמת טיומקין" ו"עין התכלת". נתניה הייתה ליישוב הראשון, מאז הכרזת העצמאות של מדינת ישראל, שהוכרז רשמית כעיר.
במהלך מלחמת ששת הימים הפגיזו תותחים ירדניים בשומרון את נתניה, ומטוס טופולב 16 עיראקי הטיל שלוש פצצות גדולות במרכז העיר. עקב שגיאה של אנשי הקרקע העיראקיים הפצצות לא חומשו טרם המראת המטוסים ולכן לא התפוצצו, אך עצם חבטת נפילתן גרמה לנזק רב למספר מבנים ולהרס של בניין בנק הפועלים החדש, להרוגה ולכחמישה פצועים.
בשנות ה-90 קלטה העיר נתניה 60,000 עולים ממדינות ברית המועצות לשעבר.
בינואר 2017 אושרה להפקדה תוכנית המתאר העירונית במסגרתה יוקמו כ-35 אלף יחידות דיור, כ-800 אלף מ"ר עבור מבני ציבור בעיר וכ-7,700 חדרי מלון והקמת מערך של שבילי אופניים.
במאי 2019 אושרה הקמת שכונה חדשה במזרח העיר. על פי התכנון יוקמו בה כ-3000 יחידות דיור, פארק עירוני בגודל של כ-140 דונם, 3 בתי ספר יסודיים, מסוף תחבורה ציבורית שכונתי וכביש שיחבר את השכונה לכביש 561.
עיריית נתניה
עיריית נתניה היא גוף השלטון המקומי, במעמד של עירייה, האחראי לניהולה השוטף של העיר נתניה. העירייה עוסקת בעניינים מוניציפליים ובהם הסדרת שירותי החינוך, התרבות, הרווחה, התשתיות, התברואה, תכנון העיר ובניינה. תקציב העירייה עמד בשנת 2015 על כ-1,348.9 מיליון ש"ח. תקציב העירייה מתפרסם באתר האינטרנט של עיריית נתניה.
רב העיר
הרב דוד שלוש שימש כרבה הספרדי של העיר במשך 63 שנה עד לפטירתו. הרב משה לוין כיהן כרבה האשכנזי של העיר במשך כ־24 שנים עד פטירתו בשנת 1977. רב העיר הנוכחי (2022) הוא הרב קלמן בר.
סמל העיר נתניה
סמל העיר נתניה הוא הסמל הרשמי של העירייה, שמשמש את המוסדות המוניציפליים בעיר. עד שנת 2015 שימש את העיר סמל משנת 1951 שעוצב על ידי יעקב צימברקנופף, ובשנת 2015 עוצב סמל נוסף שהתגלה כהעתק ובוטל, ולאחר מכן הוחלט לחזור לסמל המקורי שונה במקצת ומותג מחדש תחת הסלוגן "הריביירה של ישראל".
אוכלוסייה
נתניה היא העיר בעלת מספר יוצאי אתיופיה הגדול ביותר במדינה עם יותר מ-20,000 תושבים שהם 5.5 אחוז מאוכלוסיית העיר. בנוסף, היא בעלת מספר יוצאי צרפת הגדול ביותר במדינה עם הערכה של כיותר מ 10,000.
חינוך
בנתניה 408 גני ילדים, מהם 169 בחינוך הממלכתי, 117 בחינוך הממלכתי-דתי, 60 בחינוך מיוחד וארבעה גני העשרה.
בעיר 57 בתי ספר יסודיים, מהם 24 בחינוך הממלכתי, 19 בחינוך הממלכתי-דתי, ארבעה חינוך מיוחד, ועשרה בתי ספר חרדיים.
בנתניה 26 בתי ספר תיכוניים, מהם עשרה שש-שנתיים: שישה בחינוך הממלכתי-דתי, עשרה ממלכתיים, שני מרכזי נוער, ושמונה מהזרם העצמאי.
בחינוך המיוחד יש שלושה בתי ספר לגילים 6–21 ו-21 גני ילדים המיועדים לסוגי הלקויות השונות.
תרבות
בנוסף לכך יש בנתניה מספר גלריות לאמנות שהן: הגלריה על הצוק ע"ש בן זמרא, גלריות "המועצה" והמוזיאון למורשת יהודי תימן.
בין השנים 2011 - 2021 אימצה העיר את התזמורת הקאמרית הקיבוצית.
מספר שירים נכתבו על העיר, ביניהם בולט השיר 'נתניה בירת השרון', שכתבה ורדה שוורץ והלחין יוסי קירש, העיר מוזכרת רבות בסדרה הפיג'מות בעיקר על ידי אילן עודד וקובי, שעברו לתל אביב עברו אליה מנתניה ומרבים להזכיר אותה רבות בסדרה.
כלכלה ותיירות
מדי שנה פוקדים את נתניה אלפי תיירים מדרום אמריקה ומאירופה, בעיקר מצרפת ומבריטניה. נתניה קיבלה תנופה תיירותית גבוה בזכות רצועת החוף שלה ושמורות הטבע שנמצאות בסביבותיה, שלולית החורף ושמורת האירוסים. בעיר בתי מלון רבים, ובעירייה מקדמים מיזם תיירות גדול הכולל חמישה בתי מלון ומתחם מסעדות לאורך צוקי נתניה באזור "נתניה 600". בעיר דירות נופש רבות העומדות ריקות במהלך השנה ומאוכלסות בעיקר בקיץ על ידי תושבי חוץ רבים מאירופה.
ב-5 ביולי 2016, הוכרה העיר כ"עיר ליבה תיירותית" על ידי חבר הכנסת יואל רזבוזוב וראש העיר של נתניה, מרים פיירברג.
בנתניה אזור תעשייה קריית ספיר, אחד מאזורי התעשייה הגדולים בישראל. האזור מאכלס תעשיות מסורתיות, מתחמי מסחר, והייטק.
אום ח'אלד
אום ח'אלד הוא אתר קדום בתחומי העיר נתניה, באזור "שיכון סלע" שבמרכז העיר. באתר נערכו חפירות בשנות ה-50 ובשנות ה-70 ונחשפו שרידים מתקופות פרהיסטוריות כמו התקופה הנאוליתית והאפי-פלאוליתית כמו גם מתקופות מאוחרות יותר, בהן ההלניסטית, הרומית, הביזנטית, הצלבנית, הממלוכית והעות'מאנית.
בירכת חנון
בירכת חנון היא חווה חקלאית מן המאה ה-19 הנמצאת בסמיכות לאצטדיון נתניה.
אתרי טבע
בנתניה מספר אתרי טבע:
ספורט
בתקופת היישוב פעלה בנתניה "אגודת מכבי" שהוקמה על ידי צעירים וצעירות שרובם עלו מרומניה במסגרת השתתפותם במכביה השנייה. קבוצה מתוכם הקימה בשנת 1935 את הקומונה פלוגת מכבי נתניה, שפורקה בשנת 1942 בקירוב.
במסגרת קמפיין למיתוג העיר הוכרזה נתניה, בשנת 2007, כ"בירת הספורט של ישראל". מכון וינגייט, גורם חשוב במיתוג העיר כבירת ספורט, נמצא בגבולה הדרומי ובשטח שיפוטה אך לא קיימת דרך מסודרת להולכי רגל או שביל אופניים המחברים בין העיר למכון. אצטדיון נתניה משמש לאירועי הספורט בעיר.
בעיר פועלות שלוש קבוצות כדורגל גברים: מכבי נתניה, בית"ר נס טוברוק נתניה (המשחקת בליגה ג') והשרון נתניה, וקבוצת כדורגל נשים אחת: בנות נתניה. בכדורסל משחקת קבוצת גברים אחת וקבוצת נשים אחת. קבוצת הגברים, אליצור עירוני נתניה, ממוקמת בליגה הלאומית לגברים, וקבוצת הנשים בליגת העל לנשים. ענפי ספורט נוספים שפועלים בעיר כוללים שחייה, טריאתלון, טניס, סיף, איגרוף, אקרובטיקה, היאבקות, ג'ו ג'וטסו, קראטה, ג'ודו, אקוואטלון (מייסד הענף, איגור אוסטרובסקי, מאמן את מועדון האקוואטלון של נתניה), כדורגל חופים, באולינג, קארטינג, מצנחי רחיפה, גלישת גלים, פוטבול אתלטיקה (מייסד האגודה בנתניה, אלוף אירופה לשעבר בקפיצה במוט ואתלט אולימפי אלכס אברבוך), התעמלות אומנותית, פוטבול, לקרוס, הוקי רולר ועוד.
תחבורה
העיר נתניה סמוכה לצירי תנועה ראשיים. ביניהם כביש החוף (כביש 2) המפריד בין חלקה המערבי והמרכזי של העיר לחלקה המזרחי ומחבר את העיר להרצליה ותל אביב, כביש 553 שמחבר את דרום העיר לאבן יהודה ותל מונד, כביש 531 שמתחיל דרומית לעיר ברשפון מחבר את העיר לכפר סבא ורעננה, וכביש 57 שמחבר בין צפון העיר לכפר יונה. מספר גשרים ומחלפים מאפשרים את זרימת התנועה בין הצד המערבי לצד המזרחי של העיר: מחלף פולג, מחלף גשר השלום, גשר האחדות, מחלף נתניה ומחלף איינשטיין.
חברת אקסטרה מפעילה את השירות האוטובוסים בתוך העיר, כאשר השירות הבינעירוני מתחלק בין מטרופולין שמפעילה את רוב הקווים לרחבי גוש דן, קווים שמפעילה את רוב הקווים לישובי השרון, אגד שמפעילה בעיקר שירות לירושלים וחיפה וכן שירות לצפון הארץ שעובר בכביש החוף. ותנופה מפעילה מנתניה קווים לשומרון.
את תושבי נתניה משרתות שתי תחנות רכבת: תחנת נתניה ותחנת נתניה – ספיר שנפתחה בנובמבר 2016. תחנה נוספת המשמשת את תושבי דרום העיר היא תחנת הרכבת בית יהושע הנמצאת בשטח השיפוט של המועצה האזורית חוף השרון. ב-2011 שופצה תחנת האוטובוסים המרכזית בנתניה ושמה שונה ל-"טרמינל". כמו כן שופצו החנויות בה ואף התווספו חדשות.
בעיר קיים שירות של חברת Car2Go של השכרת רכב שיתופי במודל "הלוך חזור" ובמודל "כיוון אחד".
שכונות
נתניה היא עיר גדולה בשטחה. אורכה הוא שמונה קילומטרים ורוחבה הוא בין 3 ל-4 קילומטרים. נתניה מחולקת לשלושה חלקים נפרדים. מרכז העיר ההיסטורי בו גרים כ-110 אלף תושבים, דרום העיר (משכונת דורה ועד רמת פולג) בו גרים כ-65 אלף תושבים, והשכונות ממזרח לכביש החוף בהם גרים כ-40 אלף תושבים.
כלל נתוני האוכלוסייה מתייחסים לשנת 2018.
שטחים עתידיים המיועדים לפיתוח עירוני:
שכונות המזרח
שכונות המזרח נמצאות ממזרח לכביש 2. הוותיקות שבהן הן נאות גנים ונווה איתמר.
שכונות הדרום
השיכון הראשון שהוקם בדרום נתניה הוא רמת ידין, שנקרא בתחילה שיכון דרום, ובאופן לא רשמי, מחנה דורה. בסוף שנות ה-50 הוקם דיור לעולה, ולאחר מכן הוקם גם קריית נורדאו. בסוף שנות ה-60 נוסף אליהם שכונת אזורים, שמאוחר יותר נודע כנאות שקד. בסוף שנות ה-70 הוקמה רמת פולג.
ערים תאומות
הערים התאומות של נתניה:
נבחרת קנדה בכדורסל
נבחרת הגברים של קנדה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של מדינת קנדה. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הקנדית.
נבחרת קנדה נחשבת לנבחרת בינונית באמריקה ובעולם. ההישג הבולט של הנבחרת הוא זכייתה במקום השני במשחקים האולימפיים בשנת 1936. הנבחרת סיימה פעמיים במקום השני באליפות אמריקה בכדורסל בשנים 1980 ו-1999. הישג השיא של הנבחרת באליפות העולם בכדורסל הוא המקום השישי בשנת 1982.
סגל הנבחרת
סגל הנבחרת לטורניר מוקדמות אולימפיאדת טוקיו (עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר):
אנדרטת אגד ארטילרי 212
האנדרטה לחללי אגד ארטילרי 212 שוכנת לצד כביש 91 וצומת בית המכס שברמת הגולן. היא הוקמה לזכר חללי אגד ארטילרי 212, שנהרגו בקרבות חזית הצפון במלחמת יום הכיפורים.
האנדרטה
במהלך המלחמה השתייך אגד 212 לעוצבת געש בפיקודו של רפאל איתן ועמד בקרבות מיומם הראשון.
האנדרטה הוקמה בשנת 1976 לצד כביש 91 בדרך העולה מנהר הירדן ההררי אל רמת הגולן, באזור בו פרס האגד לראשונה במהלך המלחמה.
האנדרטה מורכבת מבסיס בטון עליו נשענות תיבות מתכת ריקות המונחות זו על גב זו באופן מדורג היוצר ספירלה. במרכז האנדרטה מספר מוטות אלומיניום המתנשאים לגובה שישה מטרים.
האנדרטה עוצבה על ידי הצייר הילל פסח, אשר פיקד במהלך המלחמה על אחד מגדודי האגד.
מחוזות איי מרשל
קבוצת איי מרשל היא מדינת איים. מבחינה מנהלית היא מחולקת ל-24 מחוזות המהווים אזורי בחירות לפרלמנט המקומי.
פורמולה 1 עונת 1984
במסגרת פורמולה 1 של שנת 1984 נערכו 16 מרוצים. באליפות העולם זכה האוסטרי ניקי לאודה ובאליפות היצרנים זכתה קבוצת מקלארן-טאג. ללאודה הייתה תחרות קשה מאוד כאשר זכייתו באליפות הייתה בהפרש של חצי נקודה על פני אלן פרוסט.
דירוג נהגים סופי
מספר נהגים נוספים סיימו ללא נקודות אליפות.
דירוג קבוצות סופי
מספר קבוצות נוספות השתתפו באליפות אך לא זכו באף נקודת אליפות.
משה לוין (רב)
הרב משה לוין (תרס"ז, 1907 – ה'תשל"ז, 30 במאי 1977) היה הרב הראשי האשכנזי של נתניה משנות ה-50 של המאה ה-20. קודם לכן כיהן כרב המושב בלפוריה.
תולדותיו
נולד בעיירה דרעוונא שבליטא. למד בישיבת ברנוביץ' אצל הרב אלחנן וסרמן, בישיבת ראדין ובישיבת מיר. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל ולמד בכולל היכל התלמוד בתל אביב. נישא לאסתר, בתו של הרב אליהו אפשטיין, רבו של המושב בלפוריה. חתנו השני של הרב אפשטיין היה דוד מלמד, אביו של הרב זלמן מלמד.
בשנת 1938, לאחר פטירת חותנו התמנה הרב לוין לשוחט ורבה של בלפוריה. בתחילת 1947 מונה לרב של קריית חיים.
בשנת 1953 עבר לכהן כרב בנתניה לצידו של הרב דוד שלוש. הרב לוין היה מינוי של המועצה הדתית של נתניה, לאחר שרב העיר, הרב אברהם ורנר סירב לשתף פעולה עם המועצה הדתית. בפועל כיהן הרב לוין כרב העיר מטעם המועצה הדתית ומסוף שנות ה-50 הופיע שמו של הרב לוין בעיתונות עם התואר "רבה של נתניה" במקביל למתן כינוי זה לרב ורנר.
הקים את ישיבת תפארת נתניה, בראשה עמדו הרבנים שמעון משה דיסקין וצבי פרידמן. כמו כן עמד בראשות כולל שהקים בעיר. פרסם מאמרים תורניים בכתבי עת שונים ובהם ב"שבילין". במקביל לימד תלמוד בתיכון הדתי בעיר.
בשנת 1960, על רקע סכסוך בין משרד הדתות והמועצה הדתית לבין הרב ורנר, מונה על ידי הרב יצחק נסים לרב הראשי של נתניה, מינוי שלא הוכר על ידי שר הדתות. עם השנים הוכר מעמדו כרב העיר האשכנזי.
נפטר בשנת תשל"ז, 1977.
צאצאיו
בפטירתו בשנת 1977 נכתב שהוא השאיר שלושה בנים, כולם רבנים, שניים בארצות הברית, ושתי בנות.
הנצחתו
לאחר מותו נקרא על שמו רחוב בנתניה.
בביתו של הרב לוין פועל "מרכז תורני בית הרב".
קוקאטריס
הקוקאטריס (Cockatrice) הוא חיה מיתולוגית, הזהה בצורתה ובגודלה לדרקון או לוויוורן, אך מבחינת הופעתה דומה לתרנגול ענק, שהוא עצמו מזכיר במידת-מה לטאה. על פי סיפורי המיתולוגיה, בוקע הקוקאטריס מביצת תרנגולת, שנחש דגר עליה.
בדומה לראשה של הגורגונה מדוזה, שומרות עיניו של הקוקאטריס על כוחותיהן ויכולות לאבן יצורים חיים אף לאחר שהראש נכרת.
דמות של קוקאטריס מופיעה במשחק התפקידים "מבוכים ודרקונים", וכן במספר משחקי מחשב.
דימוס (ירח)
דֵימוֹס (Deimos) הוא הירח הקטן והחיצוני מבין שני ירחי מאדים. הוא קרוי על שם האל דימוס מן המיתולוגיה היוונית.
גילוי
ב-12 באוגוסט 1877 האסטרונום האמריקאי אסף הול גילה את פובוס, ולאחר מספר ימים את ירחו השני של מאדים, דימוס.
את שמותיהם הציע הנרי מדאן, מתוך הספר ה־15 של האיליאדה, בו ארס מזמן את הפחד (דימוס) והאימה (פובוס).
מאפיינים
דימוס הוא ככל הנראה אסטרואיד שהוסט על ידי צדק למסלול שאיפשר למאדים "ללכדו". לדימוס מבנה בלתי מעוגל למדי, בדומה לגופים בעלי מסה דומה, וגודלו עומד על 15×12×10 ק"מ לערך.
דימוס מורכב מקרח ומסלעים עשירים בפחמן. על פניו מופיעים מכתשים רבים, אך הוא עדיין חלק יותר מאשר הירח פובוס. לשני המכתשים הגדולים ניתנו שמות: מכתש סוויפט ומכתש וולטר.
במבט מדימוס אל מאדים, נראה כוכב לכת זה גדול פי 1,000 ובהיר פי 400 מהירח בליל ירח מלא.
במבט ממאדים אל דימוס, לדימוס קוטר זוויתי של 2.5 דקות המעלה בלבד, ועל כן עין בלתי מזוינת רואה אותו ככוכב. במצבו הבהיר ביותר ("ירח מלא") הוא בהיר כמו נוגה, כפי שזו נראית מפני כדור הארץ; ברבע הראשון והשלישי הוא בהיר כמו וגה. כאשר דימוס חולף על פני השמש, קוטרו הזוויתי גדול רק פי 2.5 מזה של נוגה (בתצפית מכדור־הארץ, בעת שחולף על פני השמש).
זמן ההקפה של דימוס סביב מאדים (30.5 שעות) עולה על הזמן בו מאדים סובב סביב צירו (24.5 שעות) כך שהקפה אחת של דימוס סביב מאדים אורכת למעשה 2.7 ימים (עבור צופה בקו המשווה).
מכיוון שמסלולו של דימוס עובר קרוב מאוד לפני השטח של מאדים, ונטייתו קטנה, לא ניתן לצפות בו מקווי רוחב העולים על 82.7°. לפי חישובי מסלול, דימוס מתרחק ממאדים.
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1982
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1982 היה האירוויזיון למוזיקאים צעירים הראשון, שמאז מתרחש פעם בשנתיים, בהשראת הצלחתה של תחרות מוזיקאי השנה הצעיר של ה-BBC. התחרות התקיימה באולם הסחר החופשי בעיר מנצ'סטר שבממלכה המאוחדת, ב־11 במאי 1982, ואורגנה על ידי איחוד השידור האירופי (EBU) ואירחה שדרן מתאגיד השידור הבריטי (BBC). מוזיקאים משש מדינות השתתפו בתחרות הבכורה, ששודרה ברחבי רשת האירוויזיון. המפרי ברטון היה המנחה של התחרות, ובירך את כל המשתתפים באנגלית, צרפתית וגרמנית.
כל אחת משש המדינות המשתתפות שלחה אמן (גבר או אישה), שלא מלאו להם 19, כדי לייצג אותן באמצעות נגינה אינסטרומנטלית ויצירה מוזיקלית לבחירתם, ולוו על ידי התזמורת הסימפונית הצפונית של BBC, תחת ניצוח של בריידן תומסון. הזוכה קיבל פרס מזומן של 1,000 ליש"ט.
בתחרות ניצח מרקוס פאליק הגרמני, כשצרפת ושווייץ במקום השני והשלישי בהתאמה. גרמניה זכתה גם בתחרות האירוויזיון 1982 רק כמה שבועות קודם לכן - גם באנגליה, וגם בהופעה אחרונה בסדר הכניסה.
היסטוריה
האירוויזיון למוזיקאים צעירים, בהשראת הצלחתה של תחרות מוזיקאי השנה הצעיר של ה-BBC, הוא תחרות שמתרחשת פעם בשנתיים, המאורגנת על ידי איגוד השידור האירופי (EBU) עבור מוזיקאים אירופאים בני 18 ומטה. חלק מהמדינות המשתתפות קיימו תחרות לאומית במטרה לבחור את נציגיהן לתחרות. האירוע הראשון של האירוויזיון למוזיקאים צעירים התקיים במנצ'סטר שבממלכה המאוחדת ב־11 במאי 1982 בהשתתפות שש מדינות.
מוזיקאי השנה הצעיר של ה-BBC היא תחרות מוזיקה ארצית בטלוויזיה ששודרה במקור בערוץ BBC Two פעם בשנתיים, ואז בערוץ BBC Four כמה שנים אחר כך. למרות השם, ואירוח התחרות על ידי רשות השידור הבריטית (BBC), התחרות, חברה לשעבר באיחוד האירופי לתחרויות מוזיקה לנוער, מיועדת לנגני כלי הקשה, כלי מקלדת, כלי מיתר, כלי נשיפה ממתכת וכלי נשיפה מעץ, שחייבים להיות מתחת לגיל שמונה עשרה ב־1 בינואר בשנה הרלוונטית.
התחרות הוקמה בשנת 1978 על ידי המפרי ברטון ווולטר טודס, שניהם חברים לשעבר במחלקת המוזיקה לטלוויזיה של ה־BBC. מייקל הקסט, נגן טרומבון, היה הזוכה בפתיחה. בשנת 1994 הותר לראשונה להשתמש בכלי הקשה לצד קטגוריות כלי המקלדת, המיתר, כלי הנשיפה ממתכת וכלי הנשיפה מעץ הקיימות. בתחרות חמישה שלבים, המורכבים מאודישנים אזוריים, אודישני קטגוריות, גמר קטגוריות, חצי גמר וגמר.
מיקום
אולם הסחר החופשי ברחוב פיטר, מנצ'סטר, אנגליה, היה המקום המארח לאירוע האירוויזיון למוזיקאים צעירים הראשון. האולם בסגנון הפלאצו האיטלקי נבנה על אתר בצורת טרפז באבן חול אשלר. יש לו חזית בת שתי קומות וגג מוסתר. ברחוב פיטר, בארקדה שבקומת הקרקע שלו יש מזחים מלבניים עם קשתות וספנדרלים בעלי ראש עגול הנושאים את שלטי האצולה של עיירות לנקשייר שהשתתפו בליגה נגד חוקי התירס. בקומה העליונה יש ארקדת אכסדרה, אפריז הטימפנון מעוטר רבות עם דמויות מגולפות המייצגות סחר חופשי, אומנות, מסחר, ייצור ויבשות. מעל הטימפנון נמצא קרניז בולט עם מעקה. הקומה העליונה חוברה עמודים יוניים לכל מפרץ וחלון גבוה עם ארכיטרב עם גמלון מאחורי מרפסת עם מעקה. הקיר האחורי נבנה מחדש בשנים 1950–1951 עם פילסטרים שהעלו דמויות תבליט המייצגות את הבידור שהתקיים באולם הישן. האולם הגדול היה בסגנון קלאסי עם תקרה מקופסת, הקירות היו בציפוי עץ אלון, אגוז ושקמה. ניקולאוס פווזנר תיאר אותה כ"אנדרטה האצילית ביותר בסגנון סינקצ'נטו באנגליה", בעוד הרטוול ראה בה "קלאסיקה ששייכת לקאנון האדריכלות האנגלית ההיסטורית."
פורמט
המפרי ברטון היה המארח של תחרות הפתיחה, ובירך נציגים משש מדינות שהשתתפו באנגלית, צרפתית וגרמנית. כל מדינה שהשתתפה הייתה יכולה לשלוח אמנים גברים או נשים שלא מלאו להם 19, כדי לייצג אותם באמצעות נגינה אינסטרומנטלית ויצירה מוזיקלית לבחירתם. את כולם ליוותה התזמורת הסימפונית הצפונית של BBC, בניצוחו של בריידן תומסון. הזוכה קיבל פרס מזומן של 1,000 ליש"ט.
שידור
חברי EBU מהמדינות הבאות שידרו את התחרות:
היי את
היי את הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי איתי לוי. השיר יצא לאור ב-23 בינואר 2017, כסינגל השמיני מתוך אלבומו השלישי של לוי, שורדים אהבה, על ידי חברת התקליטים ליאם הפקות.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי נתנאל ששון, והופק על ידי דולי ופן. השיר הוא בסגנון הפופ אשר משלב בתוכו את סגנון הים-תיכונית.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר, בוים על ידי עוזי ג'ורג' והועלה לערוץ היוטיוב של לוי ב-23 בינואר 2017, בסמוך לצאת הסינגל.
נכון לאוגוסט 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-10 מיליון.
יחסי אוסטריה–קוריאה הצפונית
יחסי אוסטריה–קוריאה הצפונית הם יחסי החוץ בין אוסטריה לבין קוריאה הצפונית.
רקע כללי
היחסים הדיפלומטיים בין אוסטריה לצפון קוריאה כוננו בשנת 1974, והיו בעקביות הדוקים למדי, כאשר נשיא אוסטריה היינץ פישר היה חבר מייסד ויו"ר משותף בארגון הידידות אוסטריה-קוריאה הצפונית. עם שינויי הממשלה בשנת 2000 וב-2017 בהתאמה, היחסים קיבלו מכה קלה, כאשר המפלגות בקואליציה, דהיינו ה-ÖVP ו-FPÖ, ניצלו בדרך כלל עמדה אנטי-צפון קוריאנית ומשתמשות בכך כדי להשמיץ את מתנגדיהם הפוליטיים. אוסטריה הייתה המארחת של בנק כוכב הזהב, הבנק האחרון שהוקם בבעלות צפון קוריאה באירופה.
בשנת 2010 חשף עריק צפון קוריאני שערק בשנת 1994, שמשפחת השלטון הצפון קוריאנית חיה חיי פאר, וקונה באוסטריה רכבי יוקרה, ריהוט יקר ואוכל משובח, כאשר מאכלי המטבח האוסטרי זוכים אצלם להערכה מיוחדת.
גביע ווינר בכדורסל 2007/2008
גביע ווינר בכדורסל לעונת 2007/2008 היא התחרות השנייה להיווסדו של מפעל גביע ווינר סל.
מכבי תל אביב זכתה בגביע ווינר הראשון בתולדותיה, לאחר ניצחון בגמר על הפועל ירושלים.
הגמר
מכבי תל אביב זכתה בתואר גביע הווינר הראשון בתולדות המועדון.
קלינוהומיט
קלינוהומיט  הוא מינרל נזוסיליקטי (סיליקט במבנה דמוי איים) של ברזל ומגנזיום, המכיל גם פלואור והידרוקסיל, והשייך לקבוצת המינרלים "קבוצת ההומיט".
תכונות
נוסחת המבנה הכימי של קלינוהומיט היא Mg,Fe2+)9(SiO4)4(F,OH)2). קבוצת ההומיט, אליה משתייך הקלינוהומיט, היא קבוצה של מינרלים המאופיינים במבנה המשלב שכבות של סיליקטים ותחמוצות. לשכבות הסיליקטים יש מבנה כשל המינרל אוליבין ולשכבות התחמוצת יש מבנה דמוי המינרל ברוסיט (Mg(OH)2). במקרה של הקלינוהומיט יש ארבע שכבות של אוליבין בין שכבות הברוסיט (להומיט שנתן את שמו לקבוצה יש שלוש). כמו בחברים אחרים בקבוצת ההומיט הכמויות היחסיות של ההידרוקסיל והפלואור משתנות בין דגימות שונות וברזל המחליף חלק מהקטיונים של המגנזיום גורם לשינויים בתכונות הפיזיקליות והאופטיות. החלפה של המגנזיום בטיטניום גורמת לשינויים בולטים בתכונות האופטיות של המינרל, ולכן לסוג זה יש כינוי מיוחד "טיטנקלינוהומיט". עקב כך, קל יחסית לזהות שמינרל שייך לקבוצת ההומיט, אך קשה לזהות איזה חבר בדיוק מהקבוצה. זיהומים נוספים נפוצים כוללים אלומיניום, מנגן וסידן.
הקלינוהומיט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית מונוקלינית רגילה 2/m\ וחבורת סימטריות מרחבית P21/c. הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=13.71, b=4.755Å, c=10.29Å, וגודל זווית β הוא 100.83°.
אופטית המינרל הוא דו-צירי חיובי. מקדם השבירה של הקלינוהומיט נע בין 1.623 ל-1.728. גבישי הקלינוהומיט שקופים עד שקופים למחצה וצבעם הוא בדרך כלל חום עד כתום, אך גם חום אדמדם, צהוב, לבן, או אדום, ובכך הם דומים לגוונים של אבן החן הסוניט. המינרל ניחן בפליאוכרואיזם. מכיוון אחד נראה המינרל בגוון זהוב, צהוב-חום או אדום עמוק, מכיוון שני בגוון צהוב חיוור עד צהוב-כתום. מכיוון שלישי חסר צבע, צהוב חיוור עד צהוב-כתום. חלק מדגימות המינרל פלואורסצנטיות בגוון כתום בקרינת על סגול, בהקרנה באורכי גל קצרים בלבד.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1876 בסומה (Monte Somma) שסמוך להר הגעש וזוב שבמחוז קמפניה, שבאיטליה. הדגימה המקורית מצויה כיום במוזיאון לתולדות הטבע בפריז שבצרפת. מקור שם המינרל מהרכבו דמוי ההומיט ושייכותו למערכת הגבישית המונוקלינית, בניגוד להומיט השייך למערכת הגבישית האורתורומבית.
שימושים
קלינוהומיט מצוי בדרך כלל כגרגרים שקשה להבחין בהם בתוך מסת אם, ולכן גבישים מפותחים גדולים מבוקשים על ידי אספנים, ולעיתים חותכים אותם כאבני חן מבריקות בגוון צהוב-כתום. כיום ידועים בעולם אך ורק שני מקורות לקלינוהומיט באיכות של אבני חן: קוש-לאל (Kuche-Lal) בהרי פמיר שבטג'יקיסטן וחצי האי טאימיר (Таймыр) שבצפון סיביר. שני מקורות אלו נתגלו רק בשנים האחרונות, המקור בפמיר בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, והמקור בטאימיר בשנת 2000. שני מרבצים אלו נדירים והכרייה מהם אינה רצופה. לכן קלינוהומיט הוא אחד מאבני החן הנדירות ביותר ויש ממנה רק כמה אלפי קרט באוספים פרטיים. גוון האבן מטאימיר חום אדמדם כהה בעוד שלאבן מפמיר יש גוון צהוב מבריק עד כתום או כתום חום. לאבן מפמיר יש קשיות גבוה מ-6 ומשקל סגולי נמוך יותר מהמצופה (3.18). הקלינוהומיט הוא אחד משני סוגי המינרלים בקבוצת ההומיט בהם נעשה שימוש כאבן חן, השני הוא הכונדרודיט הנפוץ הרבה יותר.
מקור ותפוצה
הקלינוהומיט מצוי בדרך כלל יחד עם המינרל הומיט בסלעי גיר וסלעי דולומיט שעברו התמרה אזורית והתמרת מגע במפגש עם סלעיים פלוטוניים פלסיים או אלקליים. כמו כן בסלעים כדוגמת שיסט של טלק או סרפנטין ובקרבונטיט, וכן בעורקים הידרותרמיים במיוחד אם כתוצאה תהליך המטאסומטיזם חדרו לסלע תמיסות המכילות ברזל, בורון ופלואור.
קלינוהומיט מופיע גם כמרכיב משני בגופים של פרידוטיט ממעטפת כדור הארץ שחדרו לקרום כדור הארץ וכמרכיב נדיר מאוד בקסנוליתים של פרידוטיט. מופעים אלו והשלכותיהם סוכמו על ידי Luth (2003, ראו ב"לקריאה נוספת") בדיון על החשיבות האפשרית של המינרל כמציין מאגר מים משמעותי במעטפת כדור הארץ. טיטניום הוא מרכיב משני של הקלינוהומיט ברוב הממצאים הללו.
הקלינוהומיט הוא מינרל נדיר. מקומות בהם ניתן למצוא הקלינוהומיט (בנוסף לשני המקומות שהוזכרו לעיל) כוללים את הר מונטה סומה (Monte Somma) שסמוך להר הגעש וזוב שבמחוז קמפניה, שבאיטליה (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה); הרי סור רונדן (Sør Rondane) ובלחן (Balchen) שבאנטארקטיקה; הר בישוף (Mount Bischoff) במחוז ואראטה (Waratah) שבטסמניה; הרי זאואלפ (Saualpe), במדינת קרינתיה, הרי קוראלפ (Koralpe) במדינת שטיריה והעמקים ואלס (Vals), וירגן (Virgen) וצילר (Ziller) במדינת טירול שבאוסטריה; בבנקרופט (Bancroft) שבאונטריו, בנוטרה דאם דו לאו (Notre Dame du Laus) במחוז ווקפילד (Wakefield), ובווילדייה (Villedieu) שבקוויבק שבקנדה; ומכרה טילי פוסטר (Tilly Foster iron mine) ליד ברוסטר (Brewster) במחוז פוטנם (Putnam) במדינת ניו יורק, בבואל פארק (Buell Park) סמוך לפורט דפיאנס (Fort Defiance), מחוז אפצ'י, באריזונה, ובאזור טווין לייקס (Twin Lakes), מחוז פרסנו (Fresno) שבקליפורניה שבארצות הברית.
אליהו בלנק
אליהו בלנק (1 בינואר 1887, טבת תרמ"ז – 6 ביוני 1955, ט"ז בסיוון תשט"ו) היה סופר, חוקר, עיתונאי, עורך דין, ממנהיגי התנועה הציונית בטרנסילבניה ובעיר סיגט ולאחר מכן עיתונאי לוחם וסופר בארץ ישראל.
בטרנסילבניה
בלנק נולד בעיר סיגט שבמחוז מרמורש ב-1 בינואר 1887 ליהושע, שעסק במסחר, ולאסתר בת צבי טאוסקי, אנשים אמידים ושומרי מצוות. סיגט הייתה מרכז יהודי חסידי חשוב ביותר בצפון מזרח הונגריה, והשפעת ההשכלה העברית והתחייה הלאומית הסתננה אליה ממזרח גליציה הקרובה.
הוא קיבל חינוך יהודי מסורתי ביחד עם חינוך כללי, סיים את לימודיו בגימנסיה במחלקה למשפטים ולתורת המדינה. ב-1911 סיים את לימודיו באוניברסיטת בודפשט במשפטים ובמדעי החברה בהצטיינות, הוסמך לד"ר ולעורך דין והחל מ-1913 עסק במקצועו בעיר הולדתו.
ב-1906 יסד בסיגט את האגודה הציונית הראשונה, ועמד בראשה, כשהוא מנהל מאבק מתמיד ובלתי פוסק עם החוגים החרדיים בעיר ובראשם יואל טייטלבוים, לעתיד מייסד חסידות סאטמר, השונא הגדול של הציונים, שאותם זיהה בראש ובראשונה עם בלנק.
ד"ר בלנק השתתף ביסודה ובהנהגתה של ההסתדרות הציונית בהונגריה, ואחרי מלחמת העולם הראשונה – בטרנסילבניה, שסופחה לרומניה. בין השאר תרגם לראשונה את "מדינת היהודים" של הרצל להונגרית, שפת האם של המחבר. השתתף בעריכת עיתונים ציוניים שונים כמו "אהבת ציון" שיצא לאור ביידיש ובהונגרית. המגזינים הוצאו לאור תוך כדי קרבות בלתי פוסקים עם נציגי היהדות החרדית, שלא היססו לנקוט כנגדו באמצעים אלימים עד להרס בתי דפוס ואיומים וניסיונות ממשיים לאלימות גופנית.
כתב והוציא חוברת להסברת הציונות בשם "מה מטרת הציונות" (1919), ופרסם מאמרים רבים בעיתונים ציוניים וכלליים בהונגריה ובטרנסילבניה. כן ייסד בסיגט ספרייה בעברית וביידיש. הוא שאף ליצור תרבות עברית חדשה ולהקנותה להמונים, וארגן בסיגט קורסים ללימודי עברית, היסטוריה יהודית, ידיעת ארץ ישראל וכדומה, לרוב ללא עזרה כספית מבחוץ.
בגלל ההתנגדות החרדית העזה, שבסיגט הייתה אולי קשה יותר מבכל מרכז יהודי אחר, התקשתה הציונות לעשות נפשות בין יהודי סיגט עד לתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, והתנועה בעיר כללה רק מתי מספר. אך ד"ר בלנק היה אישיות דינאמית ביותר הן מבחינה ציבורית והן מבחינה תרבותית, והודות לפעילותו העקשנית הפכה התנועה הציונית בסיגט לתנועה חזקה – אחת הערות והתוססות ביותר בכל טרנסילבניה ורומניה בכלל.
ב-1917, כשפרץ משבר כספי בהסתדרות הציונית בהונגריה, ומשרדה ועיתונה המרכזי ("ז'יוי סמלה") עמדו להתחסל, עמד בלנק בראש ועדה לאיסוף קרן של מאה אלף כתרים, משימה שבוצעה בהצלחה והודות לזה יכלה האגודה להמשיך להתקיים.
ב-1918 הקים במרמורש ועד לאומי יהודי. ועד זה ואחרים כמוהו נתמכו גם על ידי ממשלת רומניה. השר לענייני מיעוטים לאומיים בממשלת רומניה שלח מברק לעיריית סיגט ולמוסדות מדינה אחרים כתוצאה מפנייתו של ד"ר בלנק, ובו הודיע: "אני מכיר בחוקיות הקמת הוועד הלאומי היהודי".
אירוע בולט באותה התקופה היה כאשר גדוד אנטישמי הטיל ביום הכיפורים ב-1918 מצור על כל בתי הכנסת בסיגט, שהיו מלאים אז במתפללים צמים. השעה שנקבעה למצור הייתה שעת תפילת נעילה, כשהרוב המוחלט של המתפללים נמצא בבתי הכנסת. אז החלו יחידות הונגריות לצור על בתי הכנסת בטענה שהן מחפשות אחר עריקים יהודיים שנמלטו כביכול מהשירות הצבאי. קהל המתפללים מצא עצמו עומד לפני כידוני חיילים, שהוציאו את המתפללים מבית הכנסת לחצר ובדקו את זהותם תוך כדי שהם משפילים אותם. לבסוף, רב הקהילה ד"ר שמואל דנציג, שביחד עם בלנק עמד בראש התנועה הציונית הצעירה, אזר עוז ותוך כדי סיכון חייו ממש עבר את שרשרת החיילים והצליח להשיג אצל מושל המחוז (שלא ידע על המצור) את ביטולו. התברר שהקצינים שהיו אחראים על המצור היו מהחוגים האנטישמיים, שמספרם גדל והלך כתוצאה מהתבוסה במלחמה. הם הועמדו למשפט צבאי, ולמאורע היה הד רב בעיתונות.
כתוצאה מאירוע זה ומהתוהו והבוהו ששרר אז במדינה המובסת ומעשי הביזה שגברו מיום ליום, ארגן ד"ר בלנק גדודים ציוניים או "משמר יהודי מתנדב" באזור סיגט, שמטרתו הייתה להגן על חייהם ורכושם של יהודי סיגט והכפרים שסביבה, וכן על בנייני ציבור, מחסני מזון וכיוצא בזה. גדודים אלו מילאו תפקיד חיוני בהרתעת האספסוף צמא הביזה והדם, והיו אלו הכוחות הלוחמים היהודיים הראשונים במאה ה-20.
בלנק ארגן את פעילויות ה"ג'וינט" לעזרה כלכלית ליהודי העיר והמחוז. באותו זמן הייתה כלכלת יהודי מרמורש בכי רע כתוצאה מהניתוק מהונגריה; עסקים התמוטטו והמונים הגיעו עד פת לחם. החבורה הציונית בראשות ד"ר בלנק יצרה אז קשר עם ה"ג'וינט", שבתמיכתו הכספית נפתחו סניפי בנק לאשראי זעיר ולעידוד המסחר והמלאכה הקמעוניים, הקימו בתי יתומים ובתי ספר למלאכה, ובכך סייעו להתמודד עם המשבר הקשה שרושש המונים. באותה השנה כתב את תולדות יהודי מחוז מרמורש.
ב-1919 יזם בית ספר יהודי דובר עברית, שקיבל את השם "בית הספר היסודי של ההתאחדות הציונית". בבית הספר היו ארבע כיתות מעורבות ומספר התלמידים הגיע ל-130. הוא פעל בניהולו של צבי טוכמן עד סוף שנת 1924, כאשר נסגר לבסוף בשל מחסור באמצעים כספיים ובשל התנגדות החוגים החרדיים, שלא היססו לנסות לפגוע בבית הספר ובתלמידים באמצעים שונים.