cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
העיר העתיקה (באר שבע)
היסטוריה
על פי תוכנית החלוקה, נכללה באר שבע במדינה הערבית שתוקם בארץ ישראל. במלחמת העצמאות, עם עזיבת הבריטים את ארץ ישראל פלש אליה צבא מצרים בשני טורים, כשהטור המזרחי עבר וכבש את באר שבע ומיקם בה את מפקדת האחים המוסלמים. העיר העתיקה נכבשה מידי המצרים על ידי צה"ל ב-22 באוקטובר 1948, במסגרת "מבצע משה" של חטיבת הנגב בפיקודו של נחום שריג. ב-20 בנובמבר הגיעו לעיר העתיקה ליאונרד ברנשטיין והתזמורת הפילהרמונית הישראלית להופיע בפני החיילים
אתרים מרכזיים
מבין כ-350 המבנים שנותרו מהתקופה העות'מאנית והמנדטורית, ניתן למנות מספר אתרים הנחשבים כאטרקטיביים ביותר:
תוכניות עתידיות
בשנת 2011 נערך במקום סיור של ועדת מנכ"לים של משרדי הממשלה והתקבלה החלטה עקרונית להשקעה של עשרות מיליוני שקלים בפיתוח העיר העתיקה. החל משנת 2009 הושקעו כ- 130 מיליון שקלים בשימור ופיתוח אתרים במקום, בנוסף להקמת מוזיאונים שונים.
בשנת 2012 נערך פרויקט במכללת שנקר בו נדרשו הסטודנטים להציע רעיונות חדשים ומקוריים לתכנון רובע העיר העתיקה. בין שאר הרעיונות אשר עשויים להתגשם בקרוב ניתן לציין פרויקטים כגון גנים נסתרים בתוך מבנים עתיקים, מתחמי אופניים להפקת אנרגיה, ועוד.
עננים אפורים
עננים אפורים בצרפתית: Nuages Gris) S. 199 ברשימת סירל, היא יצירה לפסנתר סולו שחיבר פרנץ ליסט בשנת 1881. בשנותיו המאוחרות החל ליסט לעסוק בניסויים בהלחנה, ובניגוד לרוב יצירותיו, הווירטואוזיות מטבען, "עננים אפורים" קצרה למדי ופשוטה מבחינה טכנית.
ההרמוניות מבוססות על מרווחים של קוורטות וקוורטות מוגדלות (טריטונים - כסמל לשטן) והיצירה מכילה טרצות מוגדלות רבות. ההרמוניות שונות מאוד מאלה שביצירותיו המוקדמות, נותנות ליצירה תחושה אפלה מאוד וכמעט מורבידית, ומייצגות את הדפרסיה, שליסט סבל ממנה בשלב מאוחר זה של חייו.
"עננים אפורים" שימש בפסקול הסרט "עיניים עצומות לרווחה" - סרטו האחרון של הבמאי סטנלי קובריק.
אייר קנדה
אייר קנדה (באנגלית: Air Canada) היא חברת התעופה הלאומית של קנדה וחברת התעופה הגדולה במדינה. היא חלק מקבוצת חברות תעופה ותיירות שבשליטת חברת אייס (Ace) אחזקות בע"מ.
על פי סקר שנערך ב-2017 החברה מוקמה במקום הראשון כ"החברה הטובה ביותר" בין חברות התעופה בצפון אמריקה.
תולדות החברה
בשנת 2007 חגגה החברה שבעים שנה, ולרגל המאורע הוכן סמליל חדש, שהוצג על שניים ממטוסי החברה.
בין השנים 2006–2009 יישמה החברה את פרויקט XM ועיקרו שינוי וחידוש כל מחלקות הנוסעים במטוסיה. בשנת 2009 קאלין רובינסקו מונה למנכ"ל החברה והוא מכהן בתפקיד מאז (נכון ל-2019).
בפברואר 2017 החליפה החברה את עיצוב המטוסים לרגל 150 שנה למדינת קנדה.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון ליוני 2023:
חברות בת
אייר קנדה ידועה כאחת מחברות התעופה בעלות המספר הרב ביותר של חברות בת:
פעילות החברה בישראל
החברה מפעילה 7 טיסות שבועיות בין תל אביב לטורונטו. הטיסות מופעלות במטוסי בואינג 787-8/9 "דרימליינר".
החברה מפעילה שתי טיסות שבועיות עונתיות בין תל אביב לנמל התעופה הבינלאומי מונטריאול, הטיסות מופעלות במטוסי בואינג 787-8/9 "דרימליינר".
מג'ד (כפר)
מג'ד (בערבית: خربة المجد) הוא כפר פלסטיני הממוקם שמונה עשרה ק"מ דרומית מערבית לחברון. הכפר נמצא בנפת חברון בדרום יהודה ושומרון. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, האוכלוסייה מנתה 1,925 תושבים בשנת 2007. בשנת 1883 תיאר "סקר ארץ ישראל המערבית" את המקום, כ"מערות, בורות, ופיר, אשר נראה שקפלה עמדה שם".
זאורופוסידון
זאורופוסידון (שם מדעי: Sauroposeidon) הוא סוג של דינוזאור זאורופודי שחי בגילאים המוקדמים של תור הקרטיקון. השרידים היחידים שנותרו ממנו הם ארבע חוליות צוואר. הזאורופוסידון היה הדינוזאור הגבוה ביותר, גובהו מוערך ב-17 מטרים ואורכו בסביבות ה-30 מטרים. בעבר הוא שויך למשפחת הברכיוזאוריים אך כיום מקובל לשייכו לענף סומפוספונדילי.
הזאוריפוסידון הוא המאובן הלאומי וגם הדינוזאור הלאומי של טקסס.
מציאתו
חוליות הצוואר התגלו באזור הכפרי של אוקלהומה, לא רחוק מהגבול עם טקסס, בתוך מקבץ של סלעי חרסית שלפיהם קבעו את גיל הממצאים בסביבות ה-110 מיליוני שנים. תיארוך הממצאים ממקם אותם בגילאים המוקדמים של תור הקרטיקון בין הגיל האפטיאני לגיל האלביאני.
ארבע החוליות התגלו ב-1994 במחוז אטוקה שבאוקלהומה על ידי ד"ר ריצ'רד קיפלי וצוות מהמוזיאון האוקלוהומי להיסטוריה של הטבע. בתחילה חשב הצוות שהמאובנים הם שורשים של עץ, מכיוון שנראו גדולים מכדי להשתייך לחיה כלשהי, ובנוסף השתמרו במצב שהקשה על זיהויים. למעשה, אלו החוליות הגדולות ביותר של דינוזאורים שנמצאו, כאשר כל חוליה מגיעה לאורך של 3 מטרים.
החוליות אוחסנו עד אוקטובר 1999, אז הבין הצוות את החשיבות הגדולה של המאובנים, וערך מסיבת עיתונאים. המין החדש נקרא זאורופוסידון פרוטלס (Sauroposeidon proteles), וההולוטייפ הוא OMNH 53062.
ב-2022 התגלו בנהר ב"עמק הדינוזאורים" שבטקסס עקבות של זאורופוסידון ואקרוקנתוזאורוס המתוארכים ל-113 למ"ש.
אטימולוגיה
שמו של הזאורופוסידון מגיע מהמילה היוונית זאורוס ("sauros") שמשמעותה בעברית לטאה, ומשמו של פוסידון אל הים במיתולוגיה היוונית והאל האחראי על רעשי האדמה שזכה לכינוי "מרעיד האדמה". השם ממחיש את הרעיון שמשקלו של הזאורופוסידון היה גדול כל כך, שהאדמה רעדה כשהוא צעד (בדומה לברונטוזאורוס, לסיסמוזאורוס, לסואסי ולאנטיטוניטרוס). הזינופוסידון שהתגלה לאחרונה נקרא כך על פי אותו עיקרון.
שמו של המין, פרוטלס הגיע גם הוא מהיוונית העתיקה ומשמעותו "מושלם לפני הסוף", המתייחס למצבו של הזאורופוסידון כזאורופוד הכי גדול ומיוחד שחי בצפון אמריקה בגילאים המוקדמים של תור הקרטיקון.
גודל
מסיבת העיתונאים ב-1999 משכה מיד את תשומת הלב של העיתונות העולמית, מה שהוביל לדיווחים רבים (ולא מדויקים) על "מציאתו של הדינוזאור הכי גדול בעולם!". ככל הנראה הזאורופוסידון היה הדינוזאור הכי גבוה אך הוא לא היה הארוך והכבד ביותר. הארגנטינוזאורוס הוא מועמד מתאים יותר לתואר "הדינוזאור הגדול ביותר", הכמות הדלה של המאובנים שנמצאו לא מאפשרת ליצור דירוג מדויק.
שרידי הזאורופוסידון שנמצאו היו ארבע חוליות אמצע צוואר (מספרים 5 עד 8), כשצלעות הצוואר במקומן. החוליות היו מאוד ארוכות כשהארוכה מביניהן באורך של כ-, מה שהופך אותה לחוליה המתועדת הארוכה ביותר. בחינה של העצמות גילתה שהם משובצות בתאי אוויר קטנים, ושהן מאוד דקות בדומה לעצמות של התרנגולת והיען, דבר שהפחית ממשקל הצוואר והקל על הרמתו.
אומדן הגודל של הזאורופוסידון מבוסס על השוואה בין חוליות הצוואר שנמצאו לבין ממצא HM SII ששייך לג'ירפטיטאן ברנקאי ממוזיאון המבולט שבברלין. ה-HM SII הוא הממצא השלם ביותר של ברכיוזאורים, אך הוא אינו מורכב מברכיוזאור יחיד ולכן הפרופורציות שלו לא מדויקות לגמרי. השוואה של הזאורופוסידון לקרובי משפחה ברכיוזאוריים אחרים בעייתית מכיוון שהממצאים מועטים מאוד.
אורך הצוואר של הזאורופוסידון מוערך ב-11.25 עד 12 מטרים, לעומת אורך הצוואר של הברכיוזאור HM SII שמוערך ב-9 מטרים. האומדן הזה מבוסס על ההשערה הסבירה שפרופורציות הצוואר של שני הדינוזאורים היו דומות.
הזאורופוסידון יכל כנראה להרים את ראשו לגובה של מעל האדמה, שזהו בערך הגובה של בנין בן 6 קומות. הצוואר הארוך והכתפיים הגבוהות הפכו אותו לדינוזאור הגבוה ביותר. באספקטים מסוימים מבנה הגוף שלו מאוד דומה למבנה של הג'ירף המודרני, עם הגוף הקצר והצוואר הארוך מאוד. בהשוואה אליו הברכיוזאורוס יכל כנראה להרים את ראשו לגובה של 13.5 מטרים.
משקלו של הזאורופוסידון מוערך ב-50 עד 60 טונות (כ-8 פילים). אף על פי שהחוליות של הזאורופוסידון ארוכות ב-25-33% מהחוליות של הברכיוזאורוס, הן גדולות מהן רק ב-10-15% בקוטרן. לפיכך לזאורופוסידון היה כנראה גוף גדול מאשר לברכיוזאורוס, אך בהשוואה לגודל הצוואר גופו היה קטן יותר (יחסית) ולכן לא היה שוקל כמו ברכיוזאורוס מאותו הגודל (בהנחה שהיה קיים). הברכיוזאורוס ככל הנראה שקל בסביבות ה-36 עד 40 טונות, האומדן הזה הוא ממוצע של מספר שיטות שונות.
למרות זאת צווארו של הזאורופוסידון דק יחסית לצווארו של הברכיוזאורוס ואם יתברר שמבנה גופו היה גם הוא דק ייתכן שההערכות על משקלו של הזאורופוסידון היו גבוהות מדי. זה יכול להיות דומה לאופן בו האפטוזאורוס החסון שוקל הרבה יותר מהדיפלודוקוס הארוך והרזה יותר. בנוסף ייתכן שלזאורופודים הייתה מערכת של שק אוויר בדומה למערכת של העופות שיכלה להפחית את כל האומדנים על משקל הזאורופודים ב-20% או יותר.
סביבה
הזאורופודים שכוללים את החיות היבשתיות הגדולות ביותר מאז ומעולם היו קבוצה רחבה ומצליחה מאוד. הם הופיעו לראשונה בתחילת תור היורה ולא עבר זמן רב עד שהם התפשטו בכל העולם. עד סוף תור היורה, צפון אמריקה ואפריקה נשלטו על ידי הדיפלודוקיים והברכיוזאוריים, ועד סוף תור הקרטיקון הטיטאנוזאורים היו נפוצים בכל חצי הכדור הדרומי. בין התקופות האלו, מתחילת תור הקרטיקון, כמות המאובנים מזערית. מעט שרידים מהתקופה הזו נמצאו בצפון אמריקה ואלו שכן נמצאו הם לרוב שברים או שהם פרטים בגילאים צעירים. רוב הזאורופודים ששרדו את התקופה הזו התכווצו בגודלם (לאורך של עד 15 מטרים ולמשקל שבין 10 ל-15 טונות), מה שהופך את גילויו של הזאורופוסידון הענק למאוד יוצא דופן.
הזאורופוסידון חי לחופי מפרץ מקסיקו, שהגיע אז עד אוקלהומה ויצר דלתה רחבה, בדומה לדלתת המיסיסיפי היום. ככל הנראה לא היו טורפים שיכלו להכריע זאורופוסידון בוגר אבל הצעירים היוו מטרה נוחה לאקרוקנתוזאורוס (קרנוזאור שקטן מעט מהטירנוזאורוס רקס) וללהקות של דיינוניכוסים.
ב-2004 תואר דינוזאור ענק ממשפחת הברכיוזאוריים הדומה לזאורופוסידון שחי בתחילת תור הקרטיקון באנגליה על ידי דארן נייש ועמיתיו. השרידים היחידים שנותרו ממנו הם שתי חוליות צוואר, ככל הנראה הוא היה דומה בפרטים מסוימים לזאורופוסידון ואולי זהה לו בגודלו. גילויו מדגיש את הדמיון הרב בין דינוזאורים מצפון אמריקה ואירופה שחיו בתור הקרטיקון.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע בסדרה מפלצות חוזרות לתחייה שם הוא מהווה את טרפו של האקרוקנתוזאורוס.
מדף הקרח טוטן
מדף הקרח טוטן (באנגלית: Totten Ice Shelf) הוא מדף קרח גדול בארץ וילקס בטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית, שבאנטארקטיקה.
שטחו של מדף הקרח 6,200 קילומטרים רבועים.
מדף הקרח מתוחם על ידי האגן התת-קרחוני אורורה, שמדרום לו, ועל ידי כיפת לוא שמצפון לו.
עומקו של הקרחון 2,500 מטרים מתחת לפני הים.
משטח מדף הקרח מאופיין בתעלות אורכיות ובקעים קרחוניים החוצים אותן.
גילוי ומיפוי מדף הקרח
מדף הקרח טוטן (וכן קרחון טוטן ולשון הקרח טוטן) מופו לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה. התצלומים צולמו בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947.
מקור השם
שמם של מדף הקרח ושל קרחון טוטן ניתן להם על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
מדף הקרח, לשון הקרח והקרחון, נקראים על שמו של ג'ורג' מ. טוטן (George M. Totten), פרח קצונה (מידשיפמן) ששירת בסלופ וינסנס (USS Vincennes), אשר שימשה את משלחת החקר של ארצות הברית (שנערכה בין השנים 1838–1842), בפיקודו של לוטננט צ'ארלס וילקס. טוטן סייע לוילקס בהכנת המידע שנאסף על ידי המשלחת.
מדף הקרח נמס
מחקרים מראים כי מדף הקרח טוטן נמס בקצב של 22 מטרים מדי שנה.
לקריאה נוספת
• Chad A. Greene, Donald D. Blankenship, David E. Gwyther, Alessandro Silvano, and Esmee van Wijk, Wind causes Totten Ice Shelf melt and acceleration, Science Advances 01 Nov 2017: Vol. 3, no. 11, e1701681 DOI: https://doi.org/10.1126/sciadv.1701681
• aňková, I., Cook, S., Winberry, J. P., Nicholls, K. W., & Galton-Fenzi, B. K. (2021), Deriving melt rates at a complex ice shelf base using in situ radar: Application to Totten Ice Shelf, Geophysical Research Letters, 48, e2021GL092692. DOI: https://doi.org/10.1029/2021GL092692
• Stephen Rich Rintoul, Alessandro Silvano, Beatriz Pena-Molino, Esmee van Wijk, Mark Rosenberg, Jamin Stevens Greenbaum and Donald D. Blankenship, Ocean heat drives rapid basal melt of the Totten Ice Shelf, Science Advances 16 Dec 2016: Vol. 2, no. 12, e1601610 DOI: https://doi.org/10.1126/sciadv.1601610
• Eric Rignota, Jeremie Mouginot, Bernd Scheuchl, Michiel van den Broeke, Melchior J. van Wessem, and Mathieu Morlighem, Four decades of Antarctic Ice Sheet mass balance from 1979–2017, PNAS January 22, 2019 116 (4) 1095-1103; first published January 14, 2019; https://doi.org/10.1073/pnas.1812883116
• Chelsea Harvey, How Wind Might Nudge a Sleeping Giant in Antarctica, Scientific American; ClimateWire on November 2, 2017
טרטור
טַרַטוֹר (באלבנית: taratorë; בבולגרית: таратор; במקדונית: таратор, таратур או тартор) הוא מרק קר שמקורו בבלקן. טרטור מוגש בדרך כלל בקיץ באלבניה, בבולגריה ובמקדוניה. המרק מורכב לרוב מיוגורט, ממלפפונים, משום, משמיר וממים. המנה מוגשת לאחר קירור או אפילו עם קרח. ניתן להוסיף למרק שמן צמחי או פלפל שחור. בגרסאות מקומיות של המרק מוסיפים חומץ, אגוזים או לחם לצד המרק. במקרים נדירים מוחלפים המלפפונים בחסה או בגזר. הטרטור "עלה" לישראל ביחד עם יהודי בולגריה, אשר נהגו להכינו בעיקר לארוחת בוקר של ימי שבת או לארוחות חלביות בחגים, בעיקר חג השבועות.
יצחק מרילי
יצחק מרילי (נולד ב-12 במאי 1945) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן שמאלי.
קריירה
מרילי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל ירושלים ובגיל 21 הצטרף לקבוצה הבוגרת. בירושלים, מרילי שיחק עשר שנים והיה שותף לזכייה היחידה של המועדון בגביע המדינה בעונת 1972/1973. באחת מהופעותיו האחרונות, הוחלף על ידי אחיו ציון מרילי שרשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת.
בלגים
בלגים (הולנדית: Belgen; צרפתית: Belges; גרמנית: Belgier) הם אנשים המזוהים עם ממלכת בלגיה, מונרכיה פדרלית במערב אירופה. מכיוון שבלגיה היא מדינה רב-לאומית, הקשר הזה עשוי להיות קשור למגורים, חוק, היסטוריה או תרבות, ולא אתניות. רוב הבלגים, לעומת זאת, שייכים לשתי קבוצות לשוניות או קהילות (הולנדית: gemeenschap; צרפתית: communauté) באזורים ההיסטוריים שלה: ולונים ב, דוברי צרפתית או ולונית, ופלמים בפלנדריה, דוברי הולנדית. יש גם פזורה בלגית משמעותית, שהתיישבה בעיקר בארצות הברית, קנדה, צרפת והולנד.
אטימולוגיה
השם הלטיני קם לתחייה בשנת 1790 על ידי המדינות הבלגיות המאוחדות, המדינה קצרת המועד שנוצרה לאחר מהפכה נגד השלטון האוסטרי ב-1789. מאחר שלא הייתה קיימת אז מקבילה של שם תואר ל"בלגי", שם העצם הצרפתי "Belgique" אומץ כשם עצם וגם כשם תואר, תופעה שנשאלה מלטינית. מהמאה ה-16 כונו ארצות השפלה והרפובליקה ההולנדית בלטינית "Belgica".
יחסים בין קהילות לשוניות בלגיות
הבלגים הם בעיקר לאום אזרחי לפי דין הקרקע, הידועה גם זכות כאזרחות מלידה, ואינם קבוצה אתנית הומוגנית. הבלגים מורכבים משתי קבוצות לשוניות ואתניות עיקריות: דוברי ההולנדית (הנקראים הפלמים) ודוברי הצרפתית (בעיקר ה), וכן קבוצה שלישית זעירה אך מוכרת חוקתית משני אזורים קטנים דוברי גרמנית. העדיפויות האתניות והלשוניות המתחרות הללו נשלטות על ידי "אזורים או קהילות" המוגדרים חוקתית, בהתאם לתחום החוקתי של הנושא, מבנה פוליטי בלגי מורכב וייחודי. מכיוון שבלגים רבים הם לפחות דו-לשוניים, או אפילו תלת-לשוניים, מקובל שרשתות עסקיות, חברתיות ומשפחתיות כוללות חברים מהקבוצות האתניות השונות המרכיבות את בלגיה.
אזור הבירה בריסל תופס עמדה פוליטית ותרבותית ייחודית, שכן מבחינה גאוגרפית ולשונית הוא מהווה מובלעת דו-לשונית בתוך האזור הפלמי החד-לשוני. עם הקמתה של ממלכת בלגיה ב-1830 החלה עליית השפה הצרפתית בבריסל, והיא הפכה מעיר דוברת הולנדית כמעט כולה לעיר רב לשונית עם צרפתית כשפת הרוב ולינגואה פרנקה.
מאז עצמאותה של בלגיה ב-1830 התואר החוקתי של ראש המדינה הבלגי הוא "מלך הבלגים" ולא "מלך בלגיה".
ולונים
ולונים הם עם דובר צרפתית שחי בבלגיה, בעיקר ב. הוולונים הם קהילה ייחודית בבלגיה, וקריטריונים היסטוריים ואנתרופולוגיים חשובים (דת, שפה, מסורות, פולקלור) קושרים את הוולונים לצרפתים. הם עשויים לדבר שפות אזוריות כמו ולונית או פיקארדית, וגם צרפתית.
אף על פי שכשלושה רבעים מדוברי הצרפתית בבלגיה חיים בוולוניה, תושבי בריסל דוברי הצרפתית נוטים שלא להזדהות כוולונים.
קהילה דוברת גרמנית
הקהילה דוברת הגרמנית בבלגיה היא אחת משלוש הקהילות הפדרליות המוכרות חוקתית במדינה. שטח הקהילה, המכסה פחות מ-1,000 קילומטר רבוע במחוז לייז' בוולוניה, הוא כולל תשע מתוך אחת עשרה הרשויות של מה שנקרא הקנטונים המזרחיים. האוכלוסייה המקומית מונה למעלה מ-73,000 איש - פחות מ-1% מהאוכלוסייה הכללית. לאזור, הגובל בהולנד, גרמניה ולוקסמבורג, יש פרלמנט וממשלה משלו באויפן.
הקהילה דוברת הגרמנית מורכבת מהחלקים דוברי הגרמנית של האדמות שסופחו ב-1920 מרפובליקת ויימאר בעקבות חוזה ורסאי. בנוסף, בבלגיה של ימינו יש גם כמה אזורים דוברי גרמנית נוספים שהיו שייכים לבלגיה עוד לפני 1920, אך הם אינם נחשבים כיום רשמית לחלק מהקהילה דוברת הגרמנית בבלגיה: בלייברג-ולקרנאט-באאלן בצפון-מזרח מחוז לייז' וארלרלנד (העיר ארלון וכמה מהכפרים הסמוכים לה בדרום-מזרח מחוז לוקסמבורג הבלגית). עם זאת, ביישובים אלה השפה הגרמנית נמצאת בסכנת הכחדה רבה עקב אימוץ הצרפתית.
דת
הכנסייה הרומית-קתולית הייתה באופן מסורתי דת הרוב בבלגיה, כאשר כ-65% מהבלגים מצהירים על עצמם כקתולים. עם זאת, עד 2004, הנוכחות בכנסייה של יום ראשון הייתה רק כ-4 עד 8% (9% בפלנדריה בלבד). מחקר משנת 2006 בפלנדריה, שנחשבה זה מכבר יותר דתית מאזור בריסל או ולוניה, הראתה ש-55% מתושביה מכנים את עצמם דתיים, ו-36% אמרו שהם מאמינים שאלוהים ברא את העולם.
דמוגרפיה
בבלגיה חיו 10,839,905 תושבים ב-1 בינואר 2010, עלייה של 601,000 בהשוואה לשנת 2000 (10,239,085 תושבים). בין 1990 (9,947,782 תושבים) ל-2000 הגידול היה 291,000 בלבד. אוכלוסיות פלנדריה, ולוניה ובריסל ב-1 בינואר 2010 עמדו על 6,251,983 (57.7% מאוכלוסיית בלגיה), 3,498,384 (32.3%) ו-1,089,538 (10.1%), בהתאמה.
אנדרי קורבסקי
אנדרי מיכאלוביץ' קורבסקי (ברוסית:Андрей Михайлович Курбский;  1528–1583) מפקד צבאי וחבר קרוב של איוואן הרביעי, בהמשך מתנגד למשטרו.
חייו
קורבסקי היה נצר לשושלת רוריק ונולד באזור ירוסלבל. כבר בגיל צעיר השתתף במערכות צבאיות ובמיוחד בפשיטות על חאנות קאזאן. במערכה של כיבוש קאזאן הוא היה מפקד של הכוח הימני של הרוסים. בהמשך הוא היה בראש הכוחות שלחמו נגד האודמורטים.
בתחילת מלחמת ליבוניה הוא היה בראש הכוחות שכבשו את טרטו. הוא התקרב לקבוצת אצילים שבתחילת שנות ה-60 של המאה ה-16 הואשמו על ידי הצאר בבגידה. הוא התחיל לחשוש לגורלו. לאחר התלבטויות ב-30 באפריל 1564 הוא ערק לדוכסות הגדולה של ליטא. לאחר העריקה הוא התכתב במשך שנים עם איוואן הרביעי על הסיבות לעריקתו ועל משנתו המדינית. התכתבות שלו עם הצאר מהווה מקור חשוב ללימוד היסטוריה של רוסיה במאה ה-16.
ההיסטוריונים הרוסים חלוקים בהערכת אישיותו. בחלקם גורסים שהוא היה בן אדם מוגבל ועריקתו הייתה התוצאה של שאיפות אישיות מוגזמות ופחד מהצאר. היסטוריונים אחרים רואים בו בן אדם ישר ומוכשר שלא היה יכול לסבול את התנהגותו של איוואן הרביעי.
מוזיאון הרכבל
מוזיאון הרַכֶּבֶל הוא אתר בירושלים המנציח את הרכבל שקישר בין מבנה מלון הר ציון ממערב ובין הר ציון ממזרח, משני צידי גיא בן הינום בירושלים, דרומית לבריכת הסולטן. הרכבל היה חלק ממערך הלחימה וההגנה על הר ציון במלחמת העצמאות ב-1948, אך נותר שמיש ומוכן לפעולה עד מלחמת ששת הימים.
רקע
ב-18 במאי 1948 השתלטו על פסגת הר ציון כוחות מחטיבת הראל של הפלמ"ח, במסגרת ניסיון להגיע אל הרובע היהודי הנצור. בלילה שלאחריו פרצו לוחמי הפלמ"ח אל העיר העתיקה דרך שער ציון. אולם, בסופו של דבר נפל הרובע היהודי ב-28 במאי בידי הלגיון. אזור הר ציון שמחוץ לחומות נשאר בידיים ישראליות אך ההגעה אליו לוותה בסכנה. הקשר בין הכוחות שבהר לבין יתר חלקי העיר היה באמצעות מנהרה צרה, מקורה באופן חלקי, שנחצבה במורד ההר ובמורד גיא בן הינום. המנהרה אפשרה העברת אספקה והוצאת פצועים מן ההר אולם המעבר בה היה איטי ביותר וקשה בשל רדידותה של המנהרה ונמשך שעות רבות.
סינגפור במשחקים האולימפיים
סינגפור משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לונדון (1948), זמן קצר לאחר שהוכרזה כמושבת כתר נפרדת מיתר מושבות המצרים הבריטיות. בין 1963 ל-1965 הייתה סינגפור חלק ממלזיה, ובאולימפיאדת טוקיו (1964) השתתפו הספורטאים הסינגפורים כחלק מהמשלחת המלזית. מאז אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) משתתפת סינגפור במשחקים כמדינה עצמאית. היא השתתפה מאז בכל משחקי הקיץ למעט אולימפיאדת מוסקבה (1980), לאחר שהצטרפה לחרם האמריקאי על המשחקים בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. סינגפור מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
סלואן וילסון
סלואן וילסון (באנגלית: Sloan Wilson; 8 במאי 1920 - 25 במאי 2003) היה סופר אמריקאי.
סינגפור במשחקים האולימפיים
הספורטאי הסינגפורי הראשון שזכה במדליה אולימפית היה מרים המשקולות טאן הואו ליאנג, שזכה במדליית כסף באולימפיאדת רומא (1960). בפעם הבאה בה עמדו ספורטאים סינגפורים על הפודיום הייתה רק באולימפיאדת בייג'ינג (2008), אז זכתה נבחרת הנשים בטניס שולחן במדליית כסף. לי ג'יאוויי, שהייתה חברת הנבחרת, סיימה פעמיים במקום הרביעי בתחרות ליחידות, בבייג'ינג ובאולימפיאדת אתונה (2004). ספורטאית סינגפורית שבלטה בבייג'ינג הייתה השחיינית טאו לי, שסיימה במקום החמישי במשחה ל-200 מטר בסגנון פרפר, ואף שברה פעמיים את שיא אסיה במהלך המשחקים. שחקנית טניס שולחן ג'ינג ג'אן הונג השתתפה במשחקים בפעם השלישית.
מוזיאון הרכבל
רקע
בדצמבר 1948 יושמה תוכניתו של אוריאל חפץ להקמת רכבל המקשר את העיר המערבית אל ההר. תוכנית זו זכתה לשם הקוד "דרך אבשלום". במסגרת התוכנית הותקן כבל פלדה שאורכו כ-200 מטרים אשר חיבר בין מוצב שנמצא על ההר לבין בניין בית החולים סנט ג'ון (מלון הר ציון של ימינו). הכבל לא היה מתוח, וגובהו מעל גיא בן הינום הגיע לגובה מרבי של 50 מטרים. כבל זה היה מסוגל לשאת בקרוניתו משקל כולל של 250 ק"ג. משך נסיעת הקרונית לאורך הכבל מצד אל צד היה כשתי דקות. הרכבל הופעל על ידי שלושה חיילים בכל עמדה, אשר הפעילו את גלגלת הרכבל.
סינגפור במשחקים האולימפיים
באולימפיאדת לונדון (2012) זכו הספורטאים הסינגפורים בשתי מדליות ארד, שתיהן בטניס שולחן. פנג טיאנוויי עשתה זאת בטורניר היחידות, ובטורניר הזוגות הייתה שותפה לזכייה יחד עם ואנג יואגו. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה השחיין ג'וזף סקולינג במדליית הזהב האולימפית הראשונה בתולדות סינגפור, לאחר שניצח במשחה ל-100 מטר [פרפר, עם שיא אולימפי חדש - 50.39 שניות. נבחרת הנשים בטניס שולחן סיימה במקום הרביעי, ושתיים משחקניות הנבחרת, פנג טיאנוויי ויו מנגיו, הודחו ברבע הגמר בטורניר היחידות.
סלואן וילסון
חייו
אחרי המלחמה עבד וילסון ככתב במגזין "טיים לייף". ספרו הראשון, "מסע לאי-שם", יצא לאור בשנת 1947 והסתמך על חוויותיו מתקופת המלחמה. הוא פרסם גם סיפורים ב"ניו יורקר" והרצה באוניברסיטת באפאלו, האוניברסיטה של מדינת ניו יורק.
סינגפור במשחקים האולימפיים
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
מוזיאון הרכבל
רקע
הרכבל שימש באופן סדיר כחצי שנה, עד החתימה על הסכמי שביתת הנשק. לאחר מכן היווה הרכבל סוד צבאי, ונותר שמיש עד מלחמת ששת הימים, עת התייתר עם איחוד שני חלקי העיר.
סלואן וילסון
חייו
וילסון כתב חמישה עשר ספרים, ביניהם "האיש בחליפה האפורה" (1955) ו"נווה קיץ" (1958), שהוסרטו שניהם לקולנוע. הרומן שלו "אחי הקרח" מבוסס באופן רופף על חוויותיו בגרינלנד כששירת במשמר החופים של ארצות הברית.
מוזיאון הרכבל
הקמת המוזיאון
דבר קיומו של הרכבל נותר בסוד מפני הציבור עד שנת 1972, ואז הוחלט להנציחו במוזיאון. לצורך כך אומץ החדר ממנו נשלחה הקרונית במלון הר ציון ובו מוצגים הקרונית, מתקן הגלגלת שהסיעה את הקרונית, וכן תצלומים ומסמכים הנוגעים להקמת הרכבל ולתפעולו. הכניסה למוזיאון הרכבל היא בתיאום מראש עם מחלקת הביטחון של המלון.
סינגפור במשחקים האולימפיים
לפי ענף
בענפי הקיץ:
מוזיאון הרכבל
הקמת המוזיאון
בפסטיבל ישראל בשנת 1987 הילך הלוליין הצרפתי פיליפ פטי על כבל שנמתח במקביל לכבל הרכבל כ"גשר השלום" בין מזרח למערב.
קיצ'נר
קיצ'נר (באנגלית: Kitchener) היא עיר בדרום אונטריו, קנדה. העיר קיצ'נר משתרעת על שטח של 136.86 קמ"ר.
מוזיאון הרכבל
הקמת המוזיאון
במהלך שנות ה-2000 נחנכה סימטה במדרחוב בן-יהודה בעיר בשם "סימטת הרכבל" לזכר אוריאל חפץ.
סלואן וילסון
חייו
וילסון סבל במשך חייו מאלכוהוליזם ובאחרית ימיו חלה במחלת אלצהיימר. הוא מת בקולוניאל ביץ' שבווירג'יניה, שם חי בשנותיו האחרונות.
קיצ'נר
היסטוריה
מזמן ייסודה משנת 1854 ועד שנת 1916 שמה היה ברלין. אחוז נכבד מתושביה היו מהגרים מגרמניה, ואחרים היו בעיקר יוצאי בריטניה. בשנת 1912 קיבלה מעמד של עיר. לאחר מותו בטביעה של הוריישו קיצ'נר, שר המלחמה הבריטי, במלחמת העולם הראשונה, שונה שמה של העיר לשם הנוכחי, על שמו.
בעיר נולד וגדל ויליאם ליון מקנזי קינג שהיה ראש ממשלת קנדה בשנים שבין מלחמות העולם ובזמן מלחמת העולם השנייה.
סלואן וילסון
חייו
וילסון נישא פעמיים והיו לו ארבעה ילדים. בתו ליסה היא סופרת ובנו, דייוויד סלואן וילסון, הוא ביולוג אבולוציוני.
קיצ'נר
היסטוריה
בשנת 2004, חגגה העיר את יום השנה 150 שלה.
אזור מטרופוליטני
העיר מנתה 233,222 בשנת 2016, במיפקד האוכלוסין של קנדה. באזור המטרופולין, הכולל את הערים השכנות ווטרלו וקיימברידג', יש 523,894 אנשים, מה שהופך את האזור ל-10 בגודלו בקנדה והרביעי באונטריו. הערים קיצ'נר וווטרלו מכונות לעיתים קרובות "קיצ'נר-ווטרלו" (K-W), אם כי יש להן עיריות נפרדות. כולל קיימברידג', שלוש הערים ידועות בכינוי "שלוש הערים" (the tri-cities).
מועצת העיר
מועצה העיר של קיצ'נר מורכבת מראש עיריית קיצ'נר ו-10 חברי מועצה הממונים על המחלקות השונות.
אירועים ואתרים
בעיר מתקיים מדי שנה בחודש אוקטובר, פסטיבל אוקטוברפסט הכולל הופעות מוזיקליות, שתיית בירה ואוכל. זהו הפסטיבל הגדול בעולם מסוגו, מחוץ ליבשת אירופה. הוא כולל מצעד רב משתתפים לאורך הרחוב הראשי המושך אליו כ-150 אלף מבקרים מדי שנה.
שרלוט לורנס
שרלוט שרה לורנס (באנגלית: Charlotte Sarah Lawrence; נולדה ב-8 ביוני 2000) היא זמרת-יוצרת ודוגמנית אמריקאית. בשנת 2014, הוציאה את סינגל הבכורה שלה "The Finish Line", אשר לא זכה להצלחה. בהמשך, הוציאה סינגלים נוספים כמו "Keep Me Up" ו-"Everybody Loves You".
בשנת 2020, זכתה לפרסום ולהצלחה כאשר ביצעה את השיר "Joke's on You", אשר לקוח מתוך הסרט "ציפורי הטרף: והארלי קווין המהממת".
קריירה
בשנת 2014, הוציאה שרלוט לורנס את סינגל הבכורה שלה, "The Finish Line". בהמשך, הוציאה את "Ever After", תוך שביצעה מחדש את הלהיט "You're the One That I Want", של ג'ון טרבולטה ואוליביה ניוטון-ג'ון. בסמוך לכך, הוציאה שני סינגלים נוספים: "Seventeen" ו-"Sleep Talking". בתחילת שנת 2018, הוציאה את השיר "Just the Same", ומיד לאחר מכן גם את "Psychopath", "Keep Me Up" ו-"Everybody Loves You". ביוני 2018, יצא המיני-אלבום הראשון שלה, Young. לבסוף הוציאה את "Young & Reckless" ו-"Wait Up", כשני הסינגלים האחרונים מתוכו. לקראת סוף 2018, הוציאה את "The Few Things" ו-"Stole Your Car".
שנה לאחר מכן, הוציאה את "Why Do You Love Me", "Navy Blue", ו-"God Must Be Doing Cocaine". בתחילת שנת 2020, ביצעה את השיר "Joke's on You", מתוך פסקול הסרט "ציפורי הטרף: והארלי קווין המהממת", לצד מייגן די סטליון ונורמני שביצעו את "Diamonds", ודוג'ה קאט שביצעה את "Boss Bitch".
ב-5 במרץ 2021, יצא המיני-אלבום השני שלה, Charlotte, המכיל בתוכו את הסינגלים "Why Do You Love Me", "Slow Motion", "Talk You Down" ו-"You". באפריל הוציאה את האלבום בגרסה אקוסטית Charlotte (Acoustic).
בשנת 2022 לוהקה לורנס לתפקיד משחק ראשון בסדרת הטלוויזיה של אפל TV פלוס "Bad Monkey" אשר מבוססת על הרומן באותו שם משנת 2013 מאת הסופר קרל היאסן.
חילוט
חילוט הוא החרמה של נכסים בידי המדינה או גוף הפועל מטעמה. בדרך כלל מדובר בנכס שמקורו בעבירה פלילית (כגון גנבה או הלבנת הון) או בנכס שסייע לביצוע פשע או פעולות טרור (כגון כלי רכב שהסיע מחבל מתאבד). ישנן מדינות שמשתמשות במינוח "עיקול" (שמשמעותו בישראל שונה מחילוט) או "החרמה" במקום "חילוט".
בישראל מוקנית לבתי המשפט סמכות להורות על חילוט מכוחם של מספר חוקים ובהם:
שופט בית המשפט העליון, נעם סולברג הרחיב בעניין החילוט:
ברק שחור
ברק שחור (באנגלית: Black Lightning) הוא דמות משנה בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום DC של DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Black Lightning #1 מאפריל 1977 ונוצרה על ידי הכותב טוני איזבלה והמאייר טרוור וון אידן. הדמות היא אחת מבין האפרו-אמריקאים הראשונים בתולדות הקומיקס.
ברק שחור הוא הראשון מבין גיבורי העל השחורים שקיבל סדרת קומיקס נפרדת משלו.
האבטיפוס של הדמות נוצרה על ידי וון אידן ואיזבלה בהתחלה כגזען לבן שהופך לאיש שחור עם כוחות על כשהוא מתרגז. הרעיון עבר ליטושים רבים עד שהפך לברק שחור. שנים אחרי זה, כותב הקומיקס דווין מקדפי הביא לדפי הקומיקס גרסה דומה של האבטיפוס, בשם ה"מפציץ השחור".
שדי תרומות
שְׂדֵי תְּרוּמוֹת הוא מושב עובדים בעמק בית שאן השייך למועצה אזורית עמק המעיינות.
היסטוריה
אנשי היישוב עסקו בראשית דרכם בעבודת קרקע וגידול צאן ובקר. כיום חלקם עוסקים בחקלאות מודרנית המבוססת על חממות, עבודות עפר, קבלנות כבישים, צימרים ועוד.
במרכז היישוב עובר כביש 90, כביש מרכזי המקשר בין ירושלים לצפון דרך בקעת הירדן.
ב-19 ביוני 2003 אירע ביישוב הפיגוע בשדי תרומות ובו נרצח אבנר מרדכי מתושבי היישוב. על שמו נקראה המכולת.
בשנת 2012 מונה כרב המושב הרב לביא שמעון, בוגר ישיבת שעלבים.
כביש 90
במרכז היישוב עובר כביש 90, כביש מרכזי המקשר בין ירושלים לצפון דרך בקעת הירדן. הכביש מהווה מטרד רעש ובטיחות ואף גבה קרבנות לאורך השנים.
תושבי המושב מנהלים כיום מאבק לצורך הזזת הכביש אל מחוץ לתחום המושב.
חזיז שחור
חזיז שחור (באנגלית: Black Bolt) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Fantastic Four #45 מדצמבר 1965 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
חזיז שחור הוא האלטר אגו של בלאקאגאר בולטאגון (מכאן הכינוי "בלאק בולט"), המנהיג השליט של הבלתי אנושיים, גזע חייזרי על-אנושי. עוד בטרם נולד, חזיז שחור נחשף למוטגן בשם "ערפילי טריגן", המקנה לו את היכולת להפעיל מניפולציה על אלקטרונים. נשקו הקטלני ביותר הוא קולו, מכיוון שיכולת תפעול האלקטרונים מחוברת למרכז הדיבור שבמוחו, והוא מסוגל לייצר הפרעה מאסיבית שתשטח עיר שלמה. עקב הסכנה הרבה הגלומה בכוחו, הוא הוכנס לתוך תא חסין קול ועבר אימונים מנטליים מפרכים כדי לשלוט בו ולא להוציא הגה, אפילו בזמן שינה. בזמן שחזר לחברה לאחר שגזר על עצמו נדר שתיקה, אחיו הצעיר מקסימוס התקיף אותו וניסה לגרום לו להוציא קול, אך ללא הועיל.
בהמשך, מקסימוס נדחף לכדי שיגעון לאחר שהוא כורת ברית חשאית עם גזע הקרי, הגזע שניסוייו הגנטיים יצרו את הבלתי אנושיים. בניסיון לעצור חללית קרי נמלטת, חזיז שחור חרג מגבולות כוחותיו העל-קוליים וגרם לה להתרסק, כשעליה היו חברי מועצת הגנטיקה וביניהם הוריו. חזיז שחור מקבל על עצמו את תואר המלך, אך נרדף בעקבות השלכות מעשיו. בין גיבורי-העל בהם נתקל חזיז שחור בהרפתקאותיו נכללים ארבעת המופלאים, קפטן מאר-וול, קוויקסילבר, הענק הירוק, ספיידרמן וקבוצת האוונג'רס.
בזמן שרונאן המאשים מוביל מתקפת פתע של גזע הקרי על אימפריית השי'אר, הוא מאלץ את משפחת המלוכה של הבלתי אנושיים לשרת אותם נגד אויביהם. לאחר סיכול תוכניותיו, הבלתי אנושיים בוחרים לעזוב את גזע הקרי לעבר עתיד חדש. דרך שכתוב ההמשכיות ביקום מארוול, התגלה בחוברות האוונג'רס החדשים שחזיז שחור חבר בקבוצת אילומינטי, שהוקמה במהלך מלחמת קרי-סקרול. זאת ועוד, הוא וחברי האילומינטי מפצלים את יהלומי האינסוף ביניהם כדי למנוע מהטיטאן המטורף תאנוס להשיג ידו עליהם.
חזיז שחור מסרב להתערב במאורעות מלחמת האזרחים של מארוול על רישומם של העל-אנושיים. אולם, הוא מנטר אחר הנעשה בעזרתו של הסנטרי. במהלך אירועי "מלחמת-עולם הענק הירוק", הענק הירוק מכה באכזריות את חזיז שחור, אך באירועי "פלישה סודית" מתגלה שמדובר למעשה במתחזה מגזע הסקרול משני הצורה. חזיז שחור האמיתי נלכד בידי גזע הסקרול, שמתכוון להשתמש בקולו כנשק להשמדה המונית. הוא ניצל כאשר גיבורי הארץ מביסים את צבא הסקרול ומגלים את מיקומם של חבריהם השבויים.
בקשת הסיפור מלחמת המלכים, חזיז שחור זועם על ההשלכות להם גרמה פלישת הסקרול. הוא משנה טקטיקה ומוביל מערכה כנגד אלה אשר דיכאו את בני עמו. הוא מפיל את רונאן המאשים מכיסאו והופך לשליט אימפריית הקרי. הוא פוקד על מתקפה על אימפריית השי'אר, עליה מולך הקיסר וולקן.
את דמותו של חזיז שחור בסדרת הלייב אקשן "הבלתי אנושיים" מגלם השחקן אנסון מאונט, ששב לגלם את הדמות בסרט היקום הקולנועי של מארוול "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף" כחלק מחברי האילומינטי.
קיל
קיל היא עיר עצמאית בצפון גרמניה, בירת מדינת שלזוויג-הולשטיין והעיר הגדולה בה.
קיל ממוקמת בדרום חצי האי יוטלנד, על חוף מפרץ קיל במערב הים הבלטי ועל קצה הבלטי של תעלת קיל. העיר מהווה נמל גרמני חשוב, ושימשה כמרכז הצי הגרמני עד לסיומה של מלחמת העולם השנייה, שאז פורקו המספנות שבה. אוכלוסיית העיר מונה כ-246,601 נפש (נכון לשנת 2021) המפוזרים על שטח של 113.62 קמ"ר. זוהי העיר ה-32 בגודלה בגרמניה (מבחינת האוכלוסייה). העיר מחולקת ל-30 רבעים.
העיר הושמדה בחלקה הגדול במהלך מלחמת העולם השנייה (כ-80%) ונבנתה מחדש לאחר סיומה. רוב נופה העירוני הישן לא נשמר, והעיר בעלת תכנון מודרני יחסית. בין האתרים הבולטים שבעיר אפשר למנות את מושב העירייה, כנסיית "זאנקט ניקולאס", המבצר המקומי, והאנדרטה לזכר חיילי חיל הצוללות הגרמני. קיל ידועה בשל אירועי השיט המתרחשים בשטחה, כמו המרוץ השנתי של ספינות, ותחרויות ענפי השיט האולימפיים שנערכו בה בשנים 1936 ו-1972.
גאוגרפיה
ככל השפלה הצפון-גרמנית, התנאים הגאוגרפיים באזור מושפעים מעברו הקרחוני. העיר ממוקמת בדרום חצי האי יוטלנד, ומשתרעת בצורת פרסה סביב הנמל הטבעי שיוצרת לשון-הים קיל (Kieler Förde). לשון-הים, באורך 17 קילומטרים וברוחב קילומטר אחד בנקודה הרחבה ביותר, מתחילה בחופי הים הבלטי ומסתיימת בלב ההיסטורי של קיל, כשמצדה המזרחי רובע גארדן וממערבה מרכז העיר ורובע זידפרידהוף. העיר העניקה את שמה גם למפרץ גדול יותר, מפרץ קיל, שלחופיו רוב שלזוויג-הולשטיין ומספר איים דניים. הרובע הצפוני ביותר של העיר, שילקזה, שוכן לחופו של הים הבלטי הפתוח, ולא לחוף המפרץ שיצרו הקרחונים. דרך קיל עובר קו פרשת המים בין הים הצפוני ובין הים הבלטי. נהר האיידר, שנשפך בסופו אל הים הצפוני, כמו גם נהר השוונטינה , עוברים במרכז העיר. תעלת קיל המלאכותית, המקשרת בין הים הצפוני והים הבלטי, מתחילה בעיר, ותא שיט ברובע הולטנאו מהווה את אחד מקצוותיה.
העיר שוכנת בארץ-הגבעות של שלזוויג-הולשטיין, המאופיינת באגמים קטנים, בפיורדים, ובגבעות נמוכות רבות. בסביבות העיר מורנות ("סחופות קרחונים") רבות, וממזרח לעיר מתחילה "שווייץ ההולשטיינית", אזור גאוגרפי שנמשך עד ליבק ומאופיין באגמים וביערות, מעין "שווייץ הקטנה". העיר גובלת במחוזות הבאים:
אקלים
האקלים בקיל הוא ימי (Cfb) על פי שיטת קפן. מזג האוויר בקיץ בדרך כלל קריר עד מתון (כ-17 מעלות צלזיוס), והחורף מתון ביחס למיקומה הצפוני של העיר (כ-2 מעלות צלזיוס). כמויות המשקעים הגדולות ביותר נופלות בחודש יולי (כמעט 90 מילימטרים בחודש). הטמפרטורה הממוצעת היא קצת יותר מ-9 מעלות צלזיוס.
היסטוריה
קיל הוקמה לראשונה במהלך המאה ה-11 כיישוב גרמני, נחרבה ב-1072 והוקמה בשנית ב-1233 תחת השם "טום קילא" (tom kyle) על ידי הרוזן אדולף הרביעי מהולשטיין. בשנת 1242 קיבלה קיל מעמד וזכויות של עיר מבנו של אדולף, ובמהלך המאה ה-13 התפתח בה שוק מסחרי פורח. בשנת 1233 הצטרפה קיל לברית ערי הנזה, עד לפרישתה בשנת 1518. בשנת 1665 הוקמה בה אוניברסיטת קיל.
קיל שימשה כבירת דוכסי הולשטיין-גוטורפ עד לשנת 1773, שנה בה עברה לשליטתו של מלך דנמרק. בשנת 1814 נחתם בעיר הסכם קיל שהעביר את השליטה בנורווגיה מדנמרק לשוודיה. בשנת 1866 נכבשה העיר במלחמת פרוסיה-דנמרק ועברה לידי פרוסיה. בשנת 1871 הוכרזה קיל כנמל הצבאי של הרייך הגרמני והחלה לפרוח כתוצאה מכך. אוכלוסיית העיר גדלה ממספר של כ-18,770 נפשות ב-1864 לאוכלוסייה של כ-200,000 נפשות ב-1910. הפיתוח המואץ של העיר, שכלל את בנייתם של המספנות הגדולות ביותר בגרמניה, וסיום חפירת תעלת קיל (1895), לווה בהרס של חלקים ניכרים מהעיר העתיקה וסביבותיה.
באוקטובר 1918, במהלך מלחמת העולם הראשונה, פרץ בעיר מרד של מלחי הצי הגרמני, שהוביל בסופו של דבר לסיום המלחמה, לסיום תקופת הרייך השני ולהקמת רפובליקת ויימאר. תחת השלטון הנאצי הפכה קיל לנמל צבאי חשוב בשנית, ולמרכז הכוח הימי הגרמני. העיר הופצצה מהאוויר יותר מ-90 פעם על ידי בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, הפצצות שגרמו להרס של כ-80 אחוז מהעיר העתיקה, כ-72 אחוז מאזורי המגורים בעיר, וכ-83 אחוז מהשטח התעשייתי של קיל. העיר שוקמה מחדש לאחר מלחמת העולם השנייה ונבנתה על פי מתכונת מודרנית. בשנת 1946 הוכרזה קיל כמושב ממשלת שלזוויג-הולשטיין, ובשנת 1972 הוכתרה כבירתה.
אתרים ואירועים פופולריים
המבנה העתיק ביותר בעיר הוא ניקולאיקירכה (, כנסיית ניקולאוס הקדוש) מהמאה ה-13, שבחזיתה פסל מאת ארנסט ברלך בשם גייסט-קמְפּפר (Geistkämpfer).
אזור הקניות של קיל הוא אטרקציה מרכזית עבור רבים מבאי העיר. הולסטן-שטראסה (Holstenstraße) שבעיר הוא אחד מרחובות הקניות הארוכים בגרמניה. בניין העירייה של העיר, שנבנה בשנת 1911, מכיל מעלית מסוג "פאטר נוסטר", מעין "מעלית שבת", ועיצובו של המגדל שלו מבוסס על עיצוב ונציאני. הכיכר שבחזית הבניין גובלת באגם ובבית אופרה. ישנם מספר אגמים במרכז העיר, לדוגמה בשרבן-פארק (Schrevenpark). ישנם שני גנים בוטאניים בעיר, הישן והחדש, שבבעלות אוניברסיטת קיל.
מפני שהעיר ממוקמת סמוך לים הבלטי, החופים שלצפונה גם הם מקומות פופולריים לביקור באביב ובקיץ.
"שבוע קיל" הוא אירוע השייט הגדול ביותר בעולם, והוא מתקיים כל שנה בשבוע האחרון של יוני. אלפי סירות ואוניות מכל הסוגים לוקחות חלק באירוע השנתי הזה. זהו גם אחד הפסטיבלים, "פולק-פסטה" (Volksfeste) בגרמנית, הגדולים בגרמניה.
בעיר גם מספר מוזיאונים, כולל מוזיאון זואולוגי, גאוגרפי, היסטורי, מוזיאוני אמנות ומוזיאוני מלחמה. מוזיאון נודע הוא המוזיאון העירוני והימי בווארלברגר הוף (Stadt- und Schifffahrtsmuseum Warleberger Hof), ששייך לאיגוד המוזיאונים "מוזיאונים לחוף הים" (Museen am Meer). בנוסף לשימור אדריכלות מהמאה ה-16 ולחדרים היסטוריים עם תקרות טיח צבועות, הוא מציג תערוכות אורבניות ותרבותיות על המאה ה-19 וה-20.
בלאבה, אחד החופים הפופולריים בקרבת קיל, נמצא מונומנט הנצחה לצי הגרמני , והצוללת הגרמנית ממלחמת העולם השנייה, U-995. שני אלה הם אתרים מרכזיים לביקור.
נצרות
נכון ל-31 בדצמבר 2015 כ-92,776 או 37.7% מתושבי קיל הם נוצרים אוונגליסטים, וכ-17,913 או 7,3% הם נוצרים קתולים. כ-135,580, או 55% מתושבי קיל הם לא דתיים או בני דת אחרת. בסך הכל ישנן בעיר 23 קהילות אוונגליסטיות וארבע קתוליות.
קהילות נוצריות נוספות שמיוצגות בקיל הן הכנסייה האפוסטלית העצמאית, עדי יהוה, הכנסייה האפוסטלית החדשה , כנסיית ישו המשיח של קדושי אחרית הימים ("מורמונים"), וכנסייה בהשראת האנתרופוסופיה.
יהודים
בתחילת הזמן החדש וכן בימי הביניים, לא ידוע על קיום קהילה יהודית בקיל. היסטוריית היהודים בקיל מתחילה ככל הנראה בסוף המאה ה-18. הודות למדיניות ממשלתו של כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק, ולמרות יחסו של המגיסטרט של קיל נגד היהודים, החלה התיישבות יהודים בקיל. בשנת 1782 הפך בית הקפה לשעבר של האוניברסיטה בקדן-שטראסה (Kehdenstraße) 12 לבית התפילה הראשון בעיר (הבניין אינו קיים יותר). בשנת 1855 היו בקיל כ-150 יהודים. בשנת 1869 נפתח בית כנסת גדול יותר, מבנה בעל שלוש קומות, בהס-שטראסה (Haßstraße). חלק של קומת הקרקע עדיין קיים. בית כנסת זה הפך עד מהרה לקטן, כך שבשנת 1910 נמכר המבנה הישן והוקם בית כנסת גדול בשרבן-פארק (Schrevenpark) בפינת הרחובות גתה-שטראסה (Goethestraße) והומבולדט-שטראסה (Humboldtstraße).
ב-1933 מנתה הקהילה היהודית של קיל כ-600 חברים. בזמן ליל הבדולח בתאריכים 9 ו-10 בנובמבר 1938 נשרף, הושמד ונחרב בית הכנסת. בעקבות המשטר הנאצי עזבו חלק מהיהודים את העיר, ויתרם שולחו למחנות ההשמדה ונרצחו. לאחר מלחמת העולם השנייה, עקב המספר המועט של יהודים בעיר בפרט, ובשלזוויג-הולשטיין בכלל, הועברה ההנהלה וענייני הקהילה בשנת 1968 לידי הקהילה היהודית בהמבורג. לאחר התפוררות הגוש הקומוניסטי החל גל הגירה של יהודים מהמזרח לגרמניה, אשר שינה את מצב הקהילות היהודיות בגרמניה. בשנת 1995 נוסדה בקיל רשת לחינוך, תרבות ולימוד יהודי (Jüdische Bildungs-, Kultur- und Sozialwerk). ב-1997 הזמין החזן של המבורג דאז, דניאל כץ, 250 יהודים שחיו בקיל לתפילה ראשונה בקיל מאז חורבן בית הכנסת.
בעשור השני של המאה ה-21 נמצא בית הכנסת של הקהילה בקיל ביאן-שטראסה (Jahnstraße), כ-100 מטר מרוחק מאנדרטת הזיכרון של בית הכנסת שנחרב. בית העלמין הישן במיכלסן-שטראסה (Michelsenstraße) עדיין קיים ובשימוש. שני בתי עלמין נוספים ממוקמים בחלקת בית הקברות העירוני "אייכהוף" (Eichhof).
אסלאם
מספר הקהילות המוסלמיות בקיל גדל מאז הקמת הקהילה המוסלמית הראשונה בעיר בשנת 1978. ב-2004 הושלם המסגד הראשון בעיר. רוב המסגדים בעיר נמצאים בגארדן (Gaarden), שם אחוז המהגרים מארצות אחרות הוא 43.6% (במיוחד מארצות ערב ומטורקיה), שיעור גבוה מהממוצע העירוני.
ערים תאומות
לקיל תשע ערים תאומות:
דייוויד ס. גויר
דייוויד סמואל גויר (באנגלית: David Samuel Goyer, נולד ב-22 בדצמבר 1965) הוא כותב קומיקס, מפיק, במאי, תסריטאי ומחבר רומנים אמריקאי-יהודי.
קורות חיים
גויר נולד באן ארבור, מישיגן שבארצות הברית, לאם יהודייה ממוצא ליטאי שגידלה לבדה אותו ואת אחיו ג'ף. כשלמד בבית ספר מקומי אף נרדף על ידי חבריו ללימודים בשל יהדותו ("הרבה ילדים הכו אותי בתור ילד, והאשימו אותי שרצחתי את ישו... הבנתי שאני שונה מאוד... גדלתי עם תחושה שיש לי תג סימון"). לאחר מכן התחנך בבית ספר עברי. כשהיה בן 10 עלתה אמו לזמן קצר לישראל וגרה עם שני בניה במשך כמה חודשים בירושלים, בטרם חזרו לארצות הברית.
בוגר אוניברסיטת דרום קליפורניה, סיים את המכללה לאמנויות הטלוויזיה והקולנוע בשנת 1988.
קריירה
גויר מכר את תסריטו הראשון לסרט "בשליחות החוק", בו כיכב ז'אן-קלוד ואן דאם, בשנת 1989.
גויר כתב מספר תסריטים בהתבסס על חוברות קומיקס, ביניהם באטמן מתחיל, האביר האפל, פלאש, גוסט ריידר, העורב: עיר המלאכים, בלייד, בלייד 2, בלייד: טריניטי (אותו גם ביים), דוקטור סטריינג' וניק פיורי. הוא השתתף בכתיבת חוברות בסדרת חברת הצדק של אמריקה מבית DC קומיקס, שהחלה בהרצה באוגוסט 1999. הוא עזב לאחר חוברת מספר 51, ואותו החליף הכותב ג'ף ג'ונס.
גויר חיבר את הרומנים הבאים יחד עם מייקל קאסוט:
יגואר (יצרן רכב)
מכוניות יגואר (באנגלית: Jaguar Cars Limited) היא חברה בריטית לייצור מכוניות יוקרה. היא נוסדה בשנת 1922 כ-Swallow Sidecar Cars Ltd וב-1945 שינתה שמה ל"יגואר". החברה הייתה בבעלות פורד החל מ-1990 ובשנת 2008 נמכרה לקבוצת טאטא ההודית.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1922 בבלקפול בבריטניה על ידי ויליאם ליונס. שם החברה בהקמה היה: "SS Cars". בשנת 1935 ייצרה החברה את הרודסטר SS 90. ליונס עסק בשנים אלו בייצור סירות לאופנועים ואלו היו פופולריות למדי במדינה. בשנים אלו כונו הסירות בשם SS, אך לאחר מלחמת העולם השנייה נוצרה בעיה להשתמש בכינוי זה עקב הקשר למפלגה הנאצית ולכן בחר ליונס בשנת 1945 לשנות את שם החברה ליגואר. בשנים מאוחרות יותר, נהנתה יגואר מהצלחה במכירות וכן על מסלול המרוצים. בשנת 1960 רכשה יגואר את הזכויות לשימוש בשם דיימלר אך לא עשתה בו שימוש.
בהמשך נקלעה החברה למשבר כלכלי והתמזגה בתוך British Motor Corporation. בשנת 1975 היא עברה לבעלות המדינה. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, שוחררה החברה מידי המדינה על ידי סיר ג'ון אגן, אך עצמאות זו לא החזיקה זמן רב. העלויות העצומות של פיתוח דגמים חדשים רוקנו את כיסי החברה ובשנת 1990 היא נרכשה על ידי פורד. בשנת 2008 נמכרה החברה לקבוצת טאטא ההודית. ממרץ 2012 קרויה "Jaguar Land Rover Automotive PLC".
בשנת 2021 הודיעה יגואר שעד שנת 2025 היא תייצר רק כלי רכב חשמליים.
בוב פילנר
רוברט "בוב" פילנר (באנגלית: Robert "Bob" Filner; נולד ב-4 בספטמבר 1942) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי שכיהן כראש עיריית סן דייגו, בין השנים 2012–2013. כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה-51 של קליפורניה בשנים 1993–2012.
פילנר הוא חבר המפלגה הדמוקרטית וכיהן במשך 8 שנים כראש ועדת בית הנבחרים לענייני חיילים משוחררים.
באוגוסט 2013 הודיע על התפטרותו מראשות עיריית סן דייגו בעקבות מספר הטרדות מיניות בהן הואשם.
ביוגרפיה
פילנר נולד בפיטסבורג שבפנסילבניה. ולמד באוניברסיטת קורנל, שם היה פעיל בארגון פעילי זכויות אדם שכונה "פעילי חרות הנסיעה" (Freedom Rides) של שנת 1961, שכחלק מתנועת זכויות האדם באמריקה, ניסתה לממש את פסיקת בית המשפט העליון בתיק "בוינטון נגד וירג'יניה", כנגד הפרדה באוטובוסים ומקומות ציבוריים בין לבנים ושחורים על ידי ארגון נסיעות של אוטובוסים ברחבי המדינה עם שחורים ולבנים, אך רבים מהם נעצרו בשל הפרת החוק. הוא בילה על מאמציו אלו חודשיים בכלא של מיסיסיפי. כמו כן, כסטודנט עבד בעיתון הסטודנטים היומי הוותיק ביותר בארצות הברית, "קורנול דיילי סאן", אשר הוא גם עיתון הסטודנטים של אוניברסיטת קורנל. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת קורנל ב-1963 עם תואר בכימיה ורכש דוקטורט בהיסטוריה של המדע מאותו מוסד לימודים שנים אחר כך. מיד אחרי שרכש את הדוקטורט שלו בפילוסופיה, הוא עבר להתגורר בסן דייגו, כשהוא נהיה לפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת המדינה של סן דייגו. הוא התפטר מתפקידו ב-1992 כדי לרוץ לקונגרס.
פילנר התעניין כבר זמן ממושך בפוליטיקה, כשהוא מכהן כאיש צוות עבור הסנאטור יוברט האמפרי ממינסוטה, בשנת 1975 ועבור חבר הקונגרס דונלד פרייזר, גם הוא ממינסוטה, ב-1976. הוא גם כיהן כאיש צוות עבור חבר הקונגרס ג'ים בייטס שייצג את אזור סן דייגו ב-1984.
הקריירה הפוליטית
הקריירה שלו כנבחר החלה ב-1979, כשההתנגדות שלו לסגירת בית ספר שכונתי הובילה אותו לרוץ לוועד בית ספר של סן דייגו ששם הוא הביס מועמד שכיהן ארוכות בתפקיד. אף על פי שהוא היה הדמוקרט היחיד במועצה, הגישה שלו לחינוך עם "חזרה ליסודות הבסיסיים" הביאה לו שבחים רבים והעמיתים שלו לעבודה בחרו בו כנשיא המועצה ב-1982. כחלק מכהונתו במועצה, הוא כיהן לצידה של היהודייה סוזן דייוויס, שכיום מייצגת בבית הנבחרים של ארצות הברית את החלק השני של סן דייגו (המחוז ה-53 של קליפורניה). הוא נבחר למועצת העיר של סן דייגו ב-1987. הוא נבחר מחדש בקלות ב-1991 והעמיתים שלו לעבודה בחרו בו כסגן ראש העיר. העניין המרכזי שלו היה בהתרחבות כלכלית.
קליפורניה קיבלה שבעה מושבים נוספים אחרי מפקד האוכלוסין של שנת 1990 ואחד מהם היה המחוז ה-50 בדרום סן דייגו (אשר מוספר מחדש כמחוז ה-51 אחרי מפקד האוכלוסין בשנת 2000). ב-1992, פילנר התמודד בפריימריס מחומש עבור מושב זה וניצח בניצחון זעום. אחד מיריביו המרכזיים היה הבוס שלו לשעבר, ג'ים בייטס, אשר הפסיד את המושב על רקע שערורייה של הטרדה מינית משנת 1990 ושביתו נבלע לתוך תחום המחוז. המחוז היה כמעט 40% היספאני (התיחום מחדש של המחוזות בשנת 2000 הפך את המחוז ל-53% היספאני) ומעוז דמוקרטי כבד והניצחון שלו בנובמבר, עם 57% מהקולות, היווה מסקנה חד משמעית. הוא נבחר מחדש שש פעמים ללא אופוזיציה רפובליקנית משמעותית. הוא התמודד ללא אופוזיציה בכלל ב-1998.
פילנר הוא חבר בכיר בתת-ועדת בית הנבחרים לתחבורת תעופה. הוא אחד מחברי בית הנבחרים הליברליים ביותר והיה חבר מייסד של הגוף הפוליטי בקונגרס, שדולת בית הנבחרים (Caucus) הפרוגרסיבית.
לפילנר יש יריבות מרה עם חואן וארגס, עוד פוליטיקאי דמוקרטי אשר רץ נגד פילנר בפריימריס הדמוקרטיים שלוש פעמים. פילנר ניצח בפריימריס הדמוקרטים האחרונים, ב-6 ביוני 2006, עם 51% מהקולות, המירוץ נגד וארגס ושני מתחרים שוליים נוספים, דני רמירז וג'סי ברשיהן. פילנר ווארגס האשימו אחד את השני בשחיתות.
הוא היה אחד מבין 31 חברי בית הנבחרים אשר הצביעו שלא לספור את הצבעת הצירים מאוהיו בבחירות 2004 לנשיאות.
פילנר ניצח בקלות את הבחירות מחדש בנובמבר 2006, בבחירות אמצע הקדנציה, כשהוא מביס את הרפובליקני בלייק מיילס ואת חבר מפלגת החירות דן ליטווין. פילנר ניצח בכ-67% מהקולות שהוטלו במחוז. מיילס קיבל 31% וליטווין כ-2%.
חייקל מילצקי
הרב חיים חייקל זאב מילצקי (ה'תר"ס, 1900 - ליל שבת כ"ה בשבט ה'תשכ"ד, 7 בפברואר 1964) היה רב ומחנך, דמות בולטת בפלג הנובהרדוקאי של תנועת המוסר. ראש ישיבת חיי עולם.
בוב פילנר
ועדות
בוב פילנר מכהן כעת בוועדות בית הנבחרים של ארצות הברית הבאות:
חייקל מילצקי
קורות חיים
נולד בסלובודקה פרבר קובנה שבליטא בסביבות שנת 1900. למד בצעירותו בישיבת סלובודקה, וכשהתבגר נשלח בידי הסבא מסלובודקה ללמוד אצל הרב אלתר שמואלביץ, חתנו של הסבא מנובהרדוק בישיבת סטוצ'ין, בה התקרב למשגיח הרב לייב חסמן. בראשית מלחמת העולם הראשונה נסגרה הישיבה, והוא נשאר ללמוד במקום.
בוב פילנר
תיק ההכאה והתקיפה
ב-19 באוגוסט 2007, פילנר היה מעורב בריב עם עובדת של חברת התעופה יונייטד איירליינס אחרי שהוא ניסה לקבל גישה לאזור של שדה התעופה הלאומי דיולס בוושינגטון, אשר מותר רק לחברי סגל. עדים תיארו שהם ראו את פילנר דוחף את העובדת של יונייטד איירליינס אחרי שהוא, לכאורה, היה כעוס על כמות הזמן שזה לקח לקבל את המזוודות הרשומות שלו; הוא גם סירב לעזוב את האזור. העובדת הגישה תלונה ופילנר במקור היה אמור להופיע בפני בית המשפט המחוזי ב-2 באוקטובר 2007. ב-26 בנובמבר 2007, הוא הצהיר על עתירת אלפרו, אשר בתחום המשפט הקרימינלי היא הצהרה של המואשם שהוא חף מפשע אך מבין שיש ראיות מספיקות להרשיעו בתיק וניתן להוציא מיד פסק דין ללא דיון בפני חבר מושבעים. הוא עשה זאת אחרי שהתובעים הורידו את סעיפי האישום של עבירות התקיפה וההכאה להשגת גבול, בבית המשפט הכלל מחוזי של מחוז לאוודון בווירג'יניה. פילנר לא הודה באשמה אך הכיר בכך שיש ראיות מספיקות נגדו להרשעה. הוא נקנס ב-100 דולר והורו לו לכתוב מכתב התנצלות לעובדת. העובדת אמרה שהיא לא מסוגלת לעבוד מזה ארבעה חודשים מאז אותו ריב בגלל "לחץ" ו"חרדות" כתוצאה מהמקרה ושהיא שוקלת תביעה אזרחית כנגד פילנר.
חייקל מילצקי
קורות חיים
לאחר המלחמה, במהלך המהפכה הבולשביקית ומלחמת האזרחים ברוסיה נותר ברוסיה כשליח נובהרדוק ופעל במחתרת להפצת תורה לבחורים שהתפזרו מישיבות רבות שנסגרו. הוא הקים ישיבה בקרמנצ'וג ובלובני, בעקבות פעילותו זו נידון למוות אך שוחרר. סיפורי מופת אודות פעילותו בשנים אלו נפוצו בישיבות ליטא בין מלחמות העולם והקנו לו הילה של גיבור תרבות-תורנית.
בוב פילנר
תיק ההכאה והתקיפה
פילנר היה מעורב גם בתקרית קודמת בפברואר 2003, עם הביטחון של מתקן מעצר ההגירה של קליפורניה, בעיר אל סנטרו, סן דייגו. פילנר הגיע למתקן וביקש לראות עצור פקיסטני. כאשר גישתו לעציר נדחתה כשהיא מותנית באישור, פילנר התחיל להתווכח, הסיג את הגבול של הביטחון וניסה לדחוף את דרכו פנימה מעבר לביטחון כדי להיכנס יותר פנימה לתוך המתקן. על פי המפקח אשר הגיש את הדו"ח, פילנר הצהיר ש"[הוא] חבר קונגרס ויכול לעשות מה [שהוא] רוצה".
חייקל מילצקי
קורות חיים
בשנת 1923 עלה לארץ ישראל והתגורר לצד אישים אחרים מתנועת המוסר בחצר שטרויס הירושלמית. זמן מה כיהן כר"מ בישיבת תפארת ישראל בחיפה, ובהמשך כר"מ וראש ישיבה בישיבת חיי עולם בירושלים במשך עשרים שנה.
בעשרות שנותיו האחרונות היה אדם חולני, ונחשב כ"בעל ייסורים", עובדה שבצירוף סיפורי מסירות הנפש שלו בפעילותו ברוסיה הסובייטית, פרסמה אותו מאד.
הוא נפטר בליל שבת כ"ה בשבט ה'תשכ"ד, 7 בפברואר 1964.
הכיתוב על גבי מצבת קברו נוסח על ידו בצוואתו, אינו כולל תארים רבניים ונחשב חריג בפשטותו וענוותנותו:.
אום אל-ח'יר
אום אל-ח'יר (בערבית: أم الخير; בתעתיק מדויק: אם אלח'יר) הוא כפר פלסטיני הממוקם בנפת חברון שבמרכז חבל יהודה. הוא מאוכלס על ידי 36 משפחות, המונות יחד כ-200 בני אדם. בשנת 1883 תואר מקום הכפר ב"סקר ארץ ישראל המערבית" כ"ערימות של אבנים" במקום שאז היה נקרא ראג'ם אום ח'יר.
ב-1981 הוקמה סמוך לכפר ההתנחלות כרמל.
ב-5 בינואר 2022 הגיעה לכפר משאית גרר בשירות משטרת ישראל להחרים מכוניות פלסטיניות ללא רישוי. אחת מהן דרסה את סלימאן האדלין, שעה שהפגין במקום והפקירה אותו בצד הדרך. הוא מת מפצעיו כעבור 12 יום.
מקסימיליאן מריה, נסיך טורן וטקסיס השביעי
מקסימיליאן מריה, נסיך טורן וטקסיס השביעי (בגרמנית: Maximilian Maria von Thurn und Taxis; 24 ביוני 1862 – 2 ביוני 1885) היה נסיך טורן וטקסיס השביעי מ-10 בנובמבר 1871 עד מותו ב-2 ביוני 1885.
ביוגרפיה
מקסימיליאן מריה נולד בדישינגן ב-24 ביוני 1862, והיה בנם הבכור של מקסימיליאן אנטון, נסיך הכתר של טורן וטקסיס והלנה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן יוזף, דוכס בבוואריה ולודוביקה, נסיכת בוואריה. לאחר מותו של אביו ב-26 ביוני 1867, הוא הפך לנסיך הכתר של נסיכות טורן וטקסיס. עם מותו של סבו מקסימיליאן קרל, נסיך טורן וטקסיס השישי ב-10 בנובמבר 1871, הוא ירש את נחלותיו ותאריו בגיל תשע.
כדי להתכונן לקראת תפקידיו בעתיד, מקסימיליאן מריה קיבל את חינוכו מהברון קרל פון גייר-שלפנבורג. הוא לא למד בבית ספר ציבורי, אך קיבל שיעורים פרטיים. בתחילת הסתיו של 1880, הוא למד פילוסופיה, משפטים, וכלכלה באוניברסיטאות בון, שטרסבורג, וגטינגן. מאז ילדותו הוא היה מרותק לא רק לרכיבה ולציד, אלא גם לקידום אמנות ומדעים. הוא הפציר בארכיונאי שלו לארגן ולכתוב היסטוריה מבוססת מדעית של בית טורן וטקסיס.
כדי לחגוג את ההישגים ואת השתלטותו הרשמית על ניהול הנסיכות, הקים מקסימיליאן מריה קרן נדבנות לעניי העיר רגנסבורג וכפרי הסביבה, ולשיקום מנזר סנט אמראם.
מקסימיליאן מריה נפטר ב-2 ביוני 1885 בגיל מאוד צעיר מתסחיף ריאתי, מאחר שהלב שלו נחלש בילדותו בעקבות מחלת השנית, והוא סבל מהתכווצויות חמורות של הלב.