cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טייגר לייק
מעבדי Tiger Lake-H35 הושקו ב-11 בינואר 2021. מעבדי ארבע ליבות אלה מיועדים ל"ניידים במיוחד למשחק", מחשבים ניידים עם 28–35 W TDP. אינטל הודיעה גם כי מעבדי Tiger Lake-H עם 45 W TDP ועד שמונה ליבות יהיו זמינים ברבעון הראשון של שנת 2021. אינטל השיקה רשמית את סדרת ה- Intel Core-H מהדור ה-11 ב-11 במאי 2021.
פראפרה
נווה המדבר פַרָאפְרָה (בערבית: الفرافرة) הוא נווה המדבר הקטן ביותר במערב מצרים. הוא ממוקם במדבר המערבי של מצרים (שהוא חלק ממדבר לוב), בערך בחצי הדרך בין דאח'לה לבין בחריה.
אוכלוסיית פראפרה מוערכת בכ-5000 נפש (2002), החיים בכפר אחד ורובם בדואים. בחלקים של הכפר יש רבעים שלמים של ארכיטקטורה מסורתית שבתיהם פשוטים, חלקים ובלתי מקושטים, וכולם בצבעי בוץ. הגאווה המקומית הביאה למאמצים לשמירה על התרבות המקומית. בקרבת מקום מצויים המעיינות החמים של ביר-סטה ואגם אל-מופיד.
האטרקציה הגאוגרפית העיקרית בפראפרה היא המדבר הלבן (הידוע כמדבר בידה), שנמצא כ-45 קילומטר צפונית לפראפרה. צבעו של המדבר הוא לבן-שמנת, ובו תצורות ענקיות של סלע גיר, אשר נוצרו כתוצאה מסופות החול הפוקדות את האזור מדי פעם. מדבר פראפרה הוא מקום טיפוסי לטיולי מחנאות של בתי ספר במצרים.
יומנו של חנון - מכת קור
יומנו של חנון - מכת קור הוא הספר השישי בסדרת "יומנו של חנון", שנכתבה ואוירה על ידי הסופר והמאייר האמריקאי, ג'ף קיני. הספר מספר על החודשים נובמבר-דצמבר וחג המולד של גיבור הסדרה, גרג הפלי.
עלילה
הספר מסופר בסדר כרונולוגי, מתחיל כחודש לפני חג המולד ומסתיים בסופו. תקופה זאת שגרג מתאר היא תקופה קשה מאוד עבורו. גרג ומשפחתו נתקעים בביתם עקב סופת שלגים, ופרנק, אביו של גרג, נתקע בדרכים ונשאר בבית מלון ליד משרדו. בזמן הסופה רודריק חולה, החדר שלו מוצף, והוא עובר לישון בחדרו של גרג. השניים מנסים להתחמם יחד ותוך כדי כך מתקרבים אחד לשני מאוד. לבסוף מצליחים לפנות את השלג, ופרנק חוזר למשפחתו כשהוא מביא עמו אספקת מזון לרווחת כולם.
ג'מאל זחאלקה
ג'מאל זחאלקה (בערבית: جمال زحالقة; נולד ב-11 בינואר 1955) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי, לשעבר חבר הכנסת מטעם הרשימה המשותפת ויושב ראש מפלגת בל"ד מ-2007 עד 2019. בעל תואר דוקטור ברוקחות.
ביוגרפיה
זחאלקה נולד בכפר קרע שבוואדי עארה. בהיותו תלמיד כיתה י"ב נעצר ובהמשך הורשע ונשלח לשנתיים מאסר בשל מעורבותו בהתארגנות של אש"ף בכפר קרע. במהלך מאסרו בכלא דמון השלים את תעודת הבגרות שלו.
כששוחרר כעבור שנתיים, החל ללמוד רוקחות באוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך לימודיו בירושלים, הכיר בשנת 1977 את עזמי בשארה והפך פעיל קומוניסטי במפלגת רק"ח ובתא הסטודנטים הערבי-יהודי "קמפוס". לאחר שהשלים את התואר הראשון, החליט להמשיך בלימודי הרוקחות כדי להמשיך בפעילות הפוליטית בקמפוס, אשר קסמה לו. לאחר מכן, החליט להמשיך ללימודי דוקטורט. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בהשפעת החומר הפעיל בחשיש על גוף האדם ובפרט בשוני בתגובה הפיזיולוגית שבין אננטיומרים שונים של קנבינואידים.
ב-1989 הקים יחד עם עזמי בשארה את "ברית השוויון", תנועה יהודית-ערבית שדגלה ברעיון המדינה הדו-לאומית. זחאלקה היה גם שותף בהקמתה של סיעת בל"ד ב-1995. במשך שלוש השנים אשר קדמו לקריירה הפרלמנטרית שלו, שימש זחאלקה כמנכ"ל עמותת "אל-אהאלי" (ארגון החקלאים הערבים).
בשנת 2003 נבחר לראשונה לכנסת, כמספר שתיים בסיעת בל"ד, וב-2007, עם עזיבתו של יו"ר המפלגה עזמי בשארה את ישראל, מילא את מקומו בתפקיד זה. בכנסות השש-עשרה עד התשע-עשרה היה יושב-ראש סיעת בל”ד.
בכנסת השש-עשרה והיה חבר בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, בוועדת המדע והטכנולוגיה ובוועדה המיוחדת לפניות הציבור. בספטמבר 2006 הטילה ועדת האתיקה של הכנסת על זחאלקה עונש של הרחקה במשך שלושה ימים מישיבות המליאה, לאחר שהתפרץ והפריע בשני מקרים בצעקות בוטות לנאומי השרים שמעון פרס ועמיר פרץ עד שהוצא מן המליאה.
בכנסת השבע-עשרה היה חבר בוועדת הכספים, בוועדת החינוך, התרבות והספורט, בוועדת המדע והטכנולוגיה, בוועדה המיוחדת לקידום מעמד האישה ועוד.
לקראת הבחירות לכנסת ה-18 הוצב זחאלקה במקום הראשון ברשימת מפלגת בל"ד, ונבחר לכנסת. בכנסת השמונה-עשרה היה חבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט, בוועדת הכלכלה ובוועדה המיוחדת למאבק בנגעי הסמים והאלכוהול.
בכנסת התשע-עשרה היה חבר בוועדת החוקה, חוק ומשפט. בפברואר 2014 רשמה ועדת האתיקה הערה לחבר הכנסת זחאלקה על "פגיעה בכבוד הכנסת ובכבוד חבריה", לאחר שהטיח מילים חריפות בחה"כ זבולון כלפה בדיון של ועדת הפנים.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים הוצב במקום השלישי של הרשימה המשותפת, ונבחר לכנסת. חבר בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, בוועדת הכלכלה ועוד.
בפברואר 2016 נפגש, ביחד עם חברי הכנסת מבל"ד חנין זועבי ובאסל גטאס, עם משפחות מחבלים ממזרח ירושלים שנהרגו תוך כדי ביצוע פיגוע טרור, על מנת לקדם את שחרור גופות המחבלים המוחזקות בידי ישראל, ובמהלך המפגש עמדו דקת דומיה לזכר המחבלים. כתוצאה מכך השעתה אותו ועדת האתיקה של הכנסת לחודשיים מישיבות הכנסת וועדותיה (אך לא מהצבעות). בעקבות המפגש אסר נשיא המדינה ראובן ריבלין על כניסתו לבית הנשיא.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הודיע זחאלקה כי לא יתמודד לכנסת. למרות זאת הוא נשאר עד היום בא כוחה של מפלגת בל"ד.
הסכסוך הערבי-ישראלי
זחאלקה תומך באופן עקרוני בכינון מדינה אחת דו-לאומית בין הירדן לים, אך מכיר בכך שעמדת הפלסטינים והקהילה הבינלאומית היא בעד פתרון של שתי מדינות. הוא תומך בזכות השיבה גם לתוך תחומי הקו הירוק.
זחאלקה נמנה עם המבקרים החריפים של המדיניות הביטחונית של ישראל ביחס לסכסוך הערבי-ישראלי. באפריל 2006 נפגש עם בכירי החמאס במחאה על כוונת ישראל לשלול מהם מעמד תושב הקבע. הוא התנגד בחריפות למלחמת לבנון השנייה. במהלך דיון בכנסת כינה את חבר הכנסת בנימין נתניהו "מלאך המוות" בשל תמיכתו במלחמה. בספטמבר 2006 ביקר בסוריה ובלבנון ביחד עם חברי כנסת נוספים. בעקבות הביקור שעורר סערה ציבורית נחקר זחאלקה במשטרה בחשד להפרת החוק האוסר על ביקור במדינות אויב. זחאלקה טען להגנתו כי מדובר בחקירה לא ראויה ובהתערבות של משטרת ישראל בפעילות הפוליטית של חברי הכנסת. לדבריו, "הזכות לפעילות פוליטית, במיוחד במסגרת החסינות המהותית, גוברת על איסור הנסיעה לסוריה וללבנון".
בהתייחסו לכנס בינלאומי נגד טרור שנערך בישראל בספטמבר 2007, טען זחאלקה כי פעולות ישראל כנגד הפלסטינים והעם הלבנוני הם "הטרור האמיתי" ובו צריך להיאבק, שכן ישראל פוגעת באזרחים חפים מפשע כדי להשיג מטרות פוליטיות. הוא גינה את צביעותה של הקהילה הבינלאומית: "הם מעמידים למשפט את קורבנות הטרור, ומזכים את הטרוריסטים האמיתיים, את המנהיגים שאחראים על מה שקרה בלבנון ועל מה שקורה כעת ברצועת עזה, שמן הראוי לתבוע אותם בבתי דין בינלאומיים, על מעשי הטרור שהם מבצעים נגד העמים הפלסטיני והלבנוני ונגד העמים הערביים כולם". זחאלקה התנגד ליציאה למבצע עופרת יצוקה. הוא טען כי שר הביטחון אהוד ברק ושרי ממשלת ישראל הם פושעי מלחמה. בעצרת הזדהות עם תושבי רצועת עזה שנערכה בסמוך למחסום ארז במלאת שנה למבצע, האשים זחאלקה את ישראל בהרעבת הפלסטינים ברצועה, וטען כי התנהלותה של ישראל ביחס לפלסטינים היא הגורם לטרור היוצא מרצועת עזה.
ערביי ישראל
זחלאקה תומך בהעמקת זהותם הלאומית של ערביי ישראל ורואה בכך תנאי למאבקם לשוויון ולהכרה בזכויותיהם הקולקטיביות והלאומיות כמיעוט לאומי. הוא תומך בהפיכת מדינת ישראל למדינת כל אזרחיה. בריאיון לעיתון "הארץ" בשנת 2002 אמר כי מדינת ישראל צריכה לתת לערביי ישראל אוטונומיה תרבותית לניהול חיי התרבות שלהם באופן עצמאי ללא התערבות שלטונית. הוא התנגד להחרמת הבחירות לכנסת על ידי הציבור הערבי והסתייג ממעורבות של ערבים ישראלים במעשי טרור כנגד אזרחי ישראל. ב-2007 קרא זחלאקה לפירוק קרן קיימת לישראל שאותה כינה "ארגון קולוניאליסטי וגזעני". זחאלקה מתנגד ליוזמות של שירות לאומי של בני נוער מהמגזר הערבי. לדבריו, "מי שיבחר להתנדב לשירות הלאומי יחשב בעינינו כמצורע, והחברה הערבית תקיא אותו מתוכה".
בספטמבר 2015 תקף זחאלקה בנאום בכנסת את מפלגת העבודה והשמאל הישראלי. בין היתר אמר שמפלגת העבודה רצחה עשרות אלפי פלסטינים. "מפלגת העבודה הם האבא והאמא של הגזענות, אתם המצאתם את הגזענות. מי שלקח לנו את הארץ, מי שגירש אותנו – זה לא מי שאומר 'מוות לערבים', אלא אלה שאמרו 'שלום עליכם'"... "הליכוד בונה התנחלויות ליד היישובים הערביים, אתם בניתם את הקיבוצים שלכם, את הסוציאליזם שלכם, על האדמות של החורבות שלנו. ואתם באים ומדברים בשם הצדק החברתי, בשם השמאל. מגלגלים עיניים למעלה. אתם לאומנים".
חיים אישיים
זחאלקה נשוי ואב לחמש בנות. מגדיר עצמו כאתאיסט. הוא מתגורר בכפר קרע, בבית בלתי חוקי.
הליגה הלאומית לדמוקרטיה
הליגה הלאומית לדמוקרטיה (בבורמזית: အမျိုးသား ဒီမိုကရေစီ အဖွဲ့ချုပ်) היא מפלגה סוציאל-דמוקרטית במיאנמר, ובתקופות בהן מתקיימות בחירות במדינה, היא המפלגה הגדולה ביותר במדינה.
המזכירה הכללית של המפלגה מאז הקמתה, היא זוכת פרס נובל לשלום אונג סן סו צ'י.
היסטוריה
את המפלגה ייסדה בספטמבר 1988 אונג סן סו צ'י (בתו של אחד ממייסדי בורמה בשנות ה-40, אונג סן), לאחר שהמדינה עברה הפיכה צבאית בידי החונטה הצבאית ששולטת בצבא.
בבחירות שנערכו בשנת 1990, זכתה המפלגה ברוב של כ-59%, אולם החונטה הצבאית השלטת סירבה להכיר בתוצאות הבחירות. סו צ'י נעצרה במעצר בית למשך 16 שנים לא רצופות עד שחרורה בשנת 2010. בשנת 2001 אפשרה הממשלה למפלגה לפתוח מחדש סניפים ושחררה כמה מפעיליה. סו צ'י שוחררה ממעצרה והחלה מסעות ברחבי הארץ. המפלגה החלה לזכות בתמיכה ציבורי רחבה, דבר שעורר את זעם השלטון. במאי 2003 נרצחו עשרות מחברי המפלגה, ובכיריה (כולל סו צ'י) נעצרו. בשנת 2004 הוצאה המפלגה אל מחוץ לחוק ובשנת 2006 רבים מחבריה עזבו לאחר שטענו על התנכלות מהצבא.
ה-NLD החרימה את הבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר 2010, משום שרבים ממועמדיה הוגבלו בבחירות. בשנת 2011, לאחר תהליך של משא ומתן עם הממשלה, שוחררו 10% מהאסירים הפוליטיים במדינה וחלק מהאיגודים המקצועיים הוחזרו לחוק. בנובמבר של אותה השנה החליטה המפלגה להתמודד בבחירות.
ה-NLD זכתה ברוב מוחץ בבחירות התקדימיות שנערכו בנובמבר 2015.
במסגרת שנערכו ב-8 בנובמבר 2020, זכתה המפלגה ב-396 מתוך 476 המושבים בפרלמנט. הצבא טען שהייתה הונאת בחירות, וביצע ההפיכה הצבאית במיאנמר 2021 במהלכה עצר את בכירי המפלגה, והכריז על מצב חירום למשך שנה, ושייערכו בחירות נוספות – מצב חירום שהוארך בשנתיים שלאחר מכן פעם אחר פעם.
נכון לפברואר 2023 שולטת החונטה הצבאית על מוקדי הכוח המרכזיים של המדינה, בעוד צבא ההתנגדות שולט על כ־50-40% משטחי הפריפריה, והמלחמה נמצאת במצב של קיפאון.
It Takes A Nation of Millions To Hold Us Back
It Takes A Nation of Millions To Hold Us Back הוא האלבום השני של להקת הראפ האמריקאית פאבליק אנמי. הוא יצא בשנת 1988. האלבום מתאפיין בהפקה דחוסה ועשירה של "בומב סקוואד" המתאפיינת בסימפולים רבים ומגוונים ובנושאים הפוליטיים הטעונים עליהם שר הסולן צ'אק די. האלבום הגיע למקום ה-42 ברשימת 200 האלבומים הנמכרים של המגזין "בילבורד" ולמקום הראשון ברשימת אלבומי ההיפ-הופ וה-R&B.
ביקורות
האלבום נחשב בעיני מבקרים רבים כמגנום אופוס של פאבליק אנמי, ונזכר בביקורות רבות כאחד מאלבומי ההיפ-הופ החשובים והמשפיעים ביותר. האלבום דורג במקום ה-48 ברשימת "500 האלבומים הגדולים של כל הזמנים" של מגזין הרולינג סטון, המקום הגבוה ביותר לאלבום היפ-הופ. מבקרי האתר Acclaimedmusic.net סברו כי זהו אלבום ההיפ-הופ הטוב ביותר שנוצר, ודירגו אותו במקום ה-17 בין כלל האלבומים. המגזין טיים כלל את האלבום בין 100 האלבומים הגדולים של כל הזמנים בשנת 2006.
שמות השירים
שמות כמה משירי האלבום מביעים מחווה או התייחסות לשירים של אמנים אחרים :
Purpose (אלבום של ג'סטין ביבר)
Purpose (בעברית: מטרה) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמר הקנדי ג'סטין ביבר. האלבום יצא לאור ב-13 בנובמבר 2015, תחת חסותן של חברות התקליטים RBMG רקורדס ודאף ג'אם.
לכל שיר מן האלבום הוציא ביבר וידאו קליפ שהועלה לערוץ ה-Vevo שלו, ואף צירף את השיר "Where Are Ü Now", שבו השתתף באותה שנה לאלבום גם כן. כל ארבעת הסינגלים אשר יצאו מן האלבום זכו להצלחה עולמית, ושלושה מהם אף הצליחו לכבוש את צמרת מצעד הבילבורד הוט 100 ברציפות, דבר אשר הפך את ביבר לאחד מהאמנים היחידים בהיסטוריה שעשו זאת.
האלבום זכה להצלחה עולמית כאשר כבש פסגות מצעדי אלבומים רבות, ואף הצליח להגיע למקום ה-3 במצעד האלבומים השנתי של הבילבורד 200, ובכך הפך לראשון של ביבר שעשה זאת. מכירותיו בעולם עומדות על למעלה מ-6 מיליון עותקים שנמכרו, כש-2 מיליון עותקים בארצות הברית, ו-1.2 מיליון עותקים בבריטניה.
האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2015, וסיכום האלבומים של העשור השני. כתב העת בילבורד דירג את האלבום במקום ה-30 ברשימתם "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני".
רקע והפקה
ביבר התחיל בהקלטת האלבום כבר בשנת 2014, והקלטתו נמשכה עד שנת 2015, שם יצא לאור ב-13 בנובמבר. את האלבום הפיקו מספר רב של מפיקים ופזמונאים כשהבולטים ביותר מביניהם הם: ביבר, אשר, סקרילקס, סקוטר ברון, ג'ייסון בויד, מדל, דיפלו, סימון כהן, בלאדפופ, ג'וש אברהם, בני בלנקו וכולי.
יציאה וקידום
האלבום יצא לחנויות המוזיקה כבר ב-13 בנובמבר 2015, כשלפניו יצאו כבר שלושה סינגלים, ולאחר יציאתו הוציא ביבר סינגל רביעי ואחרון, "Company". לאלבום יצאה גרסה סטנדרטית, גרסת דלוקס, גרסה יפנית, וגרסאות רבות נוספות.
סינגלים
עם יציאת האלבום והסינגלים הכריז ביבר כי יצא לסיבוב הופעות חדש שיישא את שמו ויקרא, "Purpose World Tour".
הזכות לחינוך
הזכות לחינוך נמנית כאחת מזכויות האדם בהכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם של האו"ם משנת 1948, ובאמנה הבינלאומית לזכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות משנת 1966. מטרתה של זכות זו – מתן גישה לחינוך לכל אדם. זכות זו, אף שהיא רלוונטית בעיקר לילדים, נוגעת גם למבוגרים.
מרכיבי הזכות לחינוך
הזכות לחינוך מורכבת ממספר אלמנטים שונים. ההכרה בכל אחד מהם משתנה ממדינה למדינה, וכך גם יכולתה של המדינה להגן על זכות זו – שכן הזכות לחינוך, כאחת הזכויות החברתיות, דורשת השקעת משאבים רבים על-מנת ליישמה. להלן רשימת מרכיבים מקובלת של הזכות לחינוך. חלק ממרכיבים אלו הוכרו במגילת זכויות האדם המקורית, ואחרים נוספו בהצהרות מאוחרות יותר של האו"ם, של אונסק"ו ושל ארגונים בינלאומיים אחרים:
חינוך מקצועי וטכנולוגי נגיש לכול
בסיום לימודיו היסודיים, זכאי כל ילד להמשיך את לימודיו בתחומים מקצועיים וטכנולוגיים. המבדיל בין דרישה זו לקודמת הוא בכך שאינה מחייבת – על כל ילד להיות מסוגל לממש זכות זו, אך הוא אינו מחויב בכך.
קיימות ארצות בהן, בגלל חוסר במשאבים, סעיף זה אינו מיושם כלל. היישום של סעיף זה בישראל מתבטא בכך שעל-אף שהשנתיים האחרונות בלימודי החטיבה העליונה (י"א–י"ב) אינן נכללות בחוק לימוד חובה, הן מסובסדות על ידי המדינה והיא מתחייבת לאפשר לכל תלמיד ליהנות מהן.
חינוך גבוה פתוח לכל על בסיס הישגים
לכל אדם יש את הזכות ללמוד בחינוך גבוה (מכללות ואוניברסיטאות), אם הישגיו האקדמיים מספיקים לשם כך. ההבדל בין שלב זה לקודם – לא כל אדם זכאי לחינוך גבוה, אלא רק אלו שהישגיהם מספיקים לכך.
סעיף זה, בגלל עלויותיו הגבוהות, מיושם כמעט רק במדינות מפותחות, היכולות להקדיש את המשאבים הדרושים ליישומו. גם בין אלו שמיישמות אותו יש שונות רבה, כאשר היישום העמוק ביותר הוא חינוך גבוה חינם, בחלק ממדינות אירופה. בישראל מיושם סעיף זה על ידי סבסוד הלימודים הגבוהים על ידי המדינה ומתן מלגות לתלמידים נזקקים.
חינוך חופשי מאפליה
לכל ילד זכויות שוות לחינוך, ללא אפליה על רקע מין, מוצא אתני, שפה ועוד.
סעיף זה מאפשר קיום של בתי ספר נפרדים לפי מין, בתנאי שלא יהיה, בשל כך, הבדל באיכות הלימודים בין בתי הספר.
כמו כן מאפשר סעיף זה לקהילות בעלות שפה או תרבות שונים מאלו של הרוב לקיים בתי ספר משלהן, בשני תנאים: שלהורי הילד תהיה אפשרות בחירה בין בית ספר כזה לבית ספר רגיל, ושלימודים בבית ספר כזה יאפשרו לתלמיד השתלבות בחברה הכללית (ולא ייצרו מגבלת שפה, לדוגמה).
חינוך בהתאם לתרבות
לכל ילד יש זכות לקבל חינוך התואם את תרבותו.
סעיף זה נועד למנוע חינוך בהתאם לתרבויות שולטות, העלול לגרום להיעלמות תרבויות אחרות. עם זאת, קיימת בעייתיות מובנית ביישומו: החינוך אליו מתייחסות זכות זו וכל האמנות התומכות בה הוא חינוך כפי שהתעצב במערב במאות השנים האחרונות – חינוך באמצעות מערכת מדינתית רשמית של בתי ספר. לגבי תרבויות רבות, חינוך 'בהתאם לתרבות' משמעו חינוך במסגרת משפחתית או שבטית. גם המטרות של שני סוגי החינוך שונות לגמרי: בעוד שהחינוך הרשמי נועד לרכישת ידע אקדמי, נועד החינוך מהסוג השני בעיקר לרכישת מיומנויות חיים.
הזכות לידיעת קרוא וכתוב
זכות זו, הנכללת במסגרת הזכות לחינוך, מתייחסת גם למבוגרים. לפיה, לכל אדם יש את הזכות לדעת לקרוא ולכתוב.
זכות זו אינה מתקיימת במלואה בשום מדינה – אין מדינה שבה שיעור יודעי קרוא וכתוב הוא 100%. לכן, זכות זו מחייבת את כל המדינות להנהיג תוכניות לחינוך מבוגרים.
ילדים הסובלים ממוגבלויות
על ילדים הסובלים ממוגבלויות חלות כל הזכויות המוזכרות לעיל. על המדינה להבטיח זכויות אלה, בין אם על ידי התאמת בתי הספר הרגילים לצורכיהם או הקמת מסגרות מיוחדות, בתוך בתי הספר הקיימים או בנפרד.
הזכות לחינוך במשפט הישראלי
הזכות לחינוך במשפט הישראלי היא אגד של זכויות: הזכות לקבל חינוך, הזכות להשפיע על תוכני החינוך והזכות לשוויון בחינוך. זכויות אלו עוגנו בחוק וזכו לפירוש מצד בית המשפט העליון ומלומדים. הן באות לידי ביטוי באופן שונה במגזרים שונים בחברה הישראלית.
מעמדן הנורמטיבי של הזכויות לחינוך במשפט הישראלי
הזכויות במשפט הישראלי נחלקות לשתי קבוצות. האחת, קבוצת הזכויות הרגילות. זכויות אלו מעוגנות בחקיקה רגילה של הכנסת שנועדה לשמור עליהן. אך למרות זאת, הכנסת יכולה לפגוע בהן באמצעות חוקים אחרים. הקבוצה השנייה, היא קבוצת זכויות האדם החוקתיות. זכויות אלו מעוגנות בחוקי-יסוד, הן בעלות מעמד חוקתי על-חוקי ולא ניתן לפגוע בהן בחוק רגיל.
הזכויות לחינוך כזכויות חוקתיות על-חוקיות
בישראל הזכויות לחינוך לא נקבעו כזכויות חוקתיות מפורשות בחוקי-היסוד. במידה והזכויות לחינוך יוכרו כזכויות חוקתיות (המוגנות בחוקי-היסוד) הכנסת לא תוכל לפגוע בהן באמצעות חוק רגיל. לאור זאת, נשאלת השאלה האם אפשר בדרך של פרשנות לקרוא את הזכויות החוקתיות לחינוך לתוך המונח "כבוד" המופיע בחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו. שאלה זו זכתה לתשובות שונות מצד בית המשפט העליון לאורך השנים. בראשית הדרך, בפסק-דין שוחרי גיל"ת, פסק השופט אור שלא ניתן לקרוא את הזכות לחינוך כנגזרת מחוק-יסוד כבוד האדם וחירותו. משמעות הדבר שניתן לפגוע בזכות לחינוך בחוק רגיל. לאחר מכן, בפסק דין ועד הורים עירוני, בחרה השופטת ביניש להשאיר את השאלה ללא הכרעה. נשיא בית-המשפט העליון לשעבר, אהרן ברק, כותב בספרו כי פסק דין נוער כהלכה הוא הראשון שבו נפסק שהזכות לחינוך היא זכות חוקתית הנגזרת מכבוד האדם, ובכך הכריע שלא ניתן לפגוע בזכות לחינוך בחוק רגיל. לאחר פסק דין זה, בפסק דין טבקה, פסקה השופטת פרוקצ'יה מפורשות שהזכות לחינוך היא חלק מהזכות לכבוד בהקשר החוקתי. יתר השופטים שכתבו את פסק הדין (השופטים רובנשטיין ומלצר) הצטרפו לעמדתה. בפרשת אבו לבדה חוזרת השופטת פרוקצ'יה על הלכה זו ומציינת כי באופן כללי הזכות לחינוך מוכרת בישראל כזכות חוקתית מכוח חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, ובפרט הזכות לשוויון בחינוך. בעוד שהשופטת ביניש הצטרפה לפסק דינה של השופטת פרוקצ'יה, השופט דנציגר באותו פסק דין אינו מכריע לגבי מעמדה של הזכות לחינוך כזכות חוקתית. אך מסכים כי הזכות לשוויון בחינוך נכללת במונח "כבוד" המנוי בחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו. בכל מקרה יש לזכור כי כמו כל זכות אדם גם הזכות לחינוך אינה זכות מוחלטת והיא עשויה להתנגש עם זכויות אחרות. לאור זאת, ייתכן שהזכות לחינוך תוגבל במקרה הצורך בהתאם לפסקת ההגבלה המצויה בחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו. לדעת המלומדת לטם פרי-חזן, למרות ההכרה בזכות לחינוך כזכות חוקתית, היא לא הובילה לשינויים מהותיים במדיניות החינוך.
הזכויות לחינוך כזכויות רגילות
הזכויות הרגילות לחינוך מעוגנות הן בחקיקה והן בפסיקה של בית-המשפט העליון. המלומד יורם רבין מונה שלוש סיבות לקיומה של הזכות לחינוך במשפט הישראלי: הראשונה, הזכות לחינוך קבועה בחוקים רבים במשפט הישראלי. השנייה, הזכות לחינוך מובטחת בהכרזת העצמאות. והשלישית, הזכות לחינוך נקלטה מעקרונות המשפט הבינלאומי לדין הישראלי.
הזכות לקבל חינוך
הזכות לקבל חינוך היא זכותו של כל ילד בישראל שהמדינה תהיה אחראית על רמת חינוכו ותממן חינוך זה. זכות זו באה לידי ביטוי במשפט הישראלי בסעיף 3 לחוק זכויות התלמיד, הקובע ש"כל ילד ונער במדינת ישראל זכאי לחינוך בהתאם להוראות כל דין". חוק לימוד חובה מסדיר את סוגיית מימון החינוך.
הזכות להשפיע על תוכני החינוך
הזכות להשפיע על תוכני החינוך היא זכותם של הורים בישראל לבחור את החינוך שהם מעוניינים שילדיהם יקבלו. יש לציין שמדובר בגמישות מסוימת ולא מלאה. חוק חינוך ממלכתי הוא ביטוי לזכות זו בחקיקה הישראלית. חוק זה מאפשר להורים לבחור בין חינוך ממלכתי כללי לבין חינוך ממלכתי דתי. כמו כן, החוק מאפשר במצבים מסוימים לקבל פטור מלימוד חובה במוסד חינוכי מוכר אם הילד מקבל חינוך באופן פרטי המניח את הדעת.
הזכות לשוויון בחינוך
בישראל קיימת חקיקה ספציפית המצווה על שוויון בחינוך. סעיף 5 לחוק זכויות התלמיד קובע את זכותם של ילדים לשוויון בחינוך יסודי ותיכוני; סעיף 9 לכללי המועצה להשכלה גבוהה, אוסר הפליה במוסדות להשכלה גבוהה; סעיף 6 לחוק שיווי זכויות האישה, קובע שלכל אישה ואיש זכות שווה בחינוך והשכלה.
חובת החינוך
חובת החינוך באה לידי ביטוי בשני מובנים: בחובה לפקוד את בית הספר לצורך לימוד במשך תקופה מוגדרת ובחובה לכלול תכנים מסוימים שהמדינה מכתיבה. חובת החינוך מתוארת במשפט הישראלי בחוק לימוד חובה. סעיף 1 לחוק קובע שחינוך חובה מיועד לילדים ולנערים לתקופה של חמש עשרה שנות לימוד: שלוש שנים בגן (מגיל שלוש עד חמש) ושתים עשרה שנות לימוד בבית-ספר (מכיתה א' עד כיתה י"ב). החוק קובע את אחריותם של ההורים לחינוך ילדיהם.
הזכויות לחינוך במגזרים השונים בחברה הישראלית
החינוך במדינת ישראל מחולק למגזרים שונים שבהם הזכות לחינוך מתבטאת באופן ייחודי.
המגזר החרדי
כמו יתר האוכלוסייה, גם המגזר החרדי זוכה לחינוך במימון המדינה. תקצוב קבוצה זו לעיתים אף עולה על התקצוב של המוסדות במסגרת החינוך הממלכתי. העדפה זו מעלה את השאלה האם בכך נפגעת הזכות לשוויון בחינוך. המגזר החרדי נהנה גם מהזכות להשפיע על תוכני החינוך וזוכה לאוטונומיה חינוכית במסגרת בתי ספר פרטיים המתוקצבים על ידי המדינה. בהקשר זה ניתן לציין את תוכניות הלימוד הייחודיות שנועדו לשמר את הצביון הדתי-תרבותי של הקבוצה. אוטונומיה זו, שמגשימה את הזכות להשפיע על תוכני החינוך, מובילה לעיתים גם לפגיעה בזכות לקבל חינוך הכולל תכנים כגון: ידע שימושי, דמוקרטיה זכויות אדם וכדומה.
המגזר הערבי
המגזר הערבי נהנה מהזכות לקבל חינוך, אם כי לא במידה שוויונית. הזכות לשוויון בחינוך נפגעת בכך שמערכת החינוך הערבית סובלת מהזנחה והפליה תקציבית לעומת המגזר היהודי. דוגמה למקרה בו עלתה לשיח המשפטי ולדיון בבית-המשפט סוגיה זו היא בפסק דין ועדת המעקב. יש לציין שנעשו ניסיונות לצמצם פער זה, אך הפער עדיין קיים. כיוון שהמגזר הערבי הוא קבוצת מיעוט מיוחדת, הוא נהנה מהזכות להשפיע על תוכני החינוך על ידי אוטונומיה חינוכית-תרבותית מסוימת. דוגמה לאוטונומיה זו, היא שערבית משמשת כשפת הלימוד העיקרית בבתי הספר הללו. עם זאת, ההשפעה על תכנים לאומים תרבותיים מוגבלת.
החינוך המיוחד
בהתאם לחוק חינוך מיוחד, הזכות לקבל חינוך בהקשר של ילדים בעלי צרכים מיוחדים, כוללת את הזכות לקבל חינוך שיקדם ויפתח את כישורי הילד ויכולותיו, לתקן ולשפר את תפקודו הגופני השכלי, הנפשי וההתנהגותי. המטרה של זכות זו היא להקל על שילובו בחברה בכלל ובמעגל העבודה בפרט. עם זאת, גם לאחר חקיקת החוק עדיין קיימות בעיות במיוחד במישור היישומי שלו, בין השאר מכיוון שהחוק לא קובע את הצרכים והשירותים המיוחדים שהילד זכאי להם. הבעיות היישומיות עולות גם במסגרת הזכות להשפיע על תוכני החינוך בכל הנוגע להעדפת ההורים לשלב את ילדם במסגרת חינוכית רגילה ולא במסגרת של חינוך מיוחד.
נמל התעופה הבין-לאומי מורטלה מוחמד
תולדות הנמל
שדה התעופה באיקג'ה, נבנה לראשונה במהלך מלחמת העולם השנייה. חברת התעופה וסט אפריקן איירווייז קורפוריישן הוקמה בשנת 1947, והיא השתמשה בנמל כבסיסה המרכזי. בתחילה היו בצי החברה מטוסי דה הבילנד דאב, ששירתו יעדים פנימיים וקרובים למדינות מערב אפריקה, ובשנת 1957 התווספו לצי מטוסים גדולים יותר מדגם DC-3 דקוטה.
נמל התעופה נקרא בתחילה "נמל התעופה הבינלאומי של לאגוס", לאחר ההתנקשות במושל הצבאי מורטלה מוחמד בשנת 1976, שונה שמו לשם הנוכחי. בית הנתיבות לטיסות הבינלאומיות, נבנה בהשראת נמל התעופה סכיפהול.
בנמל התעופה שני בתי נתיבות; אחד משמש את הטיסות הבינלאומיות, והשני משמש את הטיסות הפנימיות, שני הטרמינלים מרוחקים כקילומטר אחד מהשני.
מסוף שנות השמונים ועד סוף שנות התשעים, נודע הטרמינל הבינלאומי לשמצה עקב נוהלי האבטחה הירודים שבו, ובעקבות העובדה שלא עמד בדרשות המינימליות של ארגון ICAO. כנופיות פשע ארבו לנוסעים, וכן תקפו מטוסים שהיו מחוברים לשרוול. פקידי המכס וההגירה דרשו תשלומי שוחד עבור שחרור מטענים והטבעת חותמת בדרכונים. רשות התעופה הפדרלית האמריקאית הציבה שלטים בשדות התעופה הבינלאומיים בארצות הברית, המזהירים מפני נסיעה ללאגוס. ההמלצה הרווחת לתיירים במדינה הייתה לטוס לנמל התעופה של קנו שבצפון המדינה, ומשם לנסוע דרך היבשה.
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבינלאומי מורטלה מוחמד באתר Airliners.net
BGM-71 טאו
טאו (TOW) הוא טיל נ"ט מתוצרת ארצות הברית (מכונה בצה"ל "עורב"). ראשי התיבות של TOW הן: Tube-launched, Optically tracked, Wire-guided שפירושן: משוגר מצינור, נעקב אופטית, מונחה תיל. טאו הוא דור שני בטילי הנ"ט. ראש הנפץ של הטיל הוא מסוג מטען חלול. הטיל מונע בדלק מוצק. בזנב הטיל קיימת נורית תת אדום אשר נעקבת על ידי מערכת עקיבה אופטית (הנמצאת במשגר) במהלך מעוף הטיל. מערכות הטיל הנמצאות במשגר, משדרות, באמצעות תילים המחברים את הטיל אליהן, תיקונים לניווט הטיל, בהתאם לנתונים המתקבלים על ידי מערכת העקיבה.
למרות היות טיל הטאו מערכת נשק שבבסיסה היא מיושנת, היא נחשבת למערכת נשק אמינה יחסית ובתוספת פיתוחים שונים שנוספו לה במשך השנים, היא מצליחה לשמור על מקומה בחלק גדול מצבאות העולם. למעשה הטאו הוא טיל הנ"ט הנפוץ ביותר בעולם ונמצא בשימוש של מעל 40 צבאות וגם בשימוש ארגוני טרור.
השמדת טנקים נחשבת עד היום כייעוד העיקרי של הטיל. עם זאת, יש לו ייעודים נוספים של השמדת מטרות ייעודיות כגון רכבי פיקוד. בשנים האחרונות נעשה בו שימוש רב, גם במזרח התיכון, בירי על מבנים ועמדות מבוצרות.
לטיל שני דגמים בסיסיים (וכשש גרסאות לשני דגמים אלו). הראשון בעל טווח מקסימלי של 3,000 מטר והשני בעל טווח מקסימלי של 3,750 מטר.
טיל הטאו פותח בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי חברת יוז איירקראפט האמריקאית. השימוש הראשון בטיל נעשה על ידי הצבא האמריקאי בשלבים המאוחרים של מלחמת וייטנאם, שם נעשה בו שימוש בייחוד על ידי ירי ממסוקים.
בטיל נעשה שימוש מסוים על ידי ארגון המורדים, ג'בהת אל נוסרה, במלחמת האזרחים בסוריה.
פלטפורמות שיגור
הטיל משוגר מארבעה סוגי פלטפורמות: חוליית חיל הרגלים יכולה להגיע במסע רגלי ארוך, לפרוק מנגמ"ש או רכב רך נושא מערכות עורב, שהגיע לתא שטח לא עביר, או מוזנקת ממקום למקום בעזרת מסוק תובלה.
בלי סודות
בלי סודות היא תוכנית טלוויזיה לימודית, אשר שודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית באמצע שנות השמונים, ובשידורים חוזרים באמצע שנות התשעים. התוכנית יועדה לתלמידי הכיתות הנמוכות של בית הספר היסודי, וביקשה להקנות להם יכולת קריאה. התוכנית שולבה כחלק אינטגרלי ממערך ההוראה ואף ליוו אותה 10 חוברות לימוד ו-5 חוברות העשרה בהוצאת מט"ח, שלושה ספרים שכתבה אילנה לופט, תקליט עם שירי התוכנית, משחק קופסה בהוצאת "משחקי יעד" ו-15 קלטות וידאו בהוצאות קלסיקלטת וגלובוס גרופ. הסדרה זמינה גם ב-yesVOD kids, סלקום tv, פרטנר tv ו-HOT VOD Young.
BGM-71 טאו
הטאו בצה"ל
לצה"ל הגיע הטאו לראשונה ברכבת האווירית שהעבירה נשק מארצות הברית ומגרמניה לישראל במהלך מלחמת יום הכיפורים, ביוזמת ראש היחידה למחקר ופיתוח, תא"ל עוזי עילם. בימיה האחרונים של המלחמה נעשו ניסיונות ראשונים לבצע ירי טילים לעבר מטרות אויב. ביומה האחרון של המלחמה ביצע כוח צה"ל ירי על מספר טנקים סורים. טנק אחד הושמד ולחמישה טנקים אחרים נגרם נזק.
בלי סודות
הפקת התוכנית
שידור התוכנית החל ב-1984 לאחר שצילומיה נערכו מתחילת 1981 ולצורך ביצועם, נשכרה ניידת שידור בצבע.
משדרי הטלוויזיה המחישו לצופה את תהליך הקריאה באמצעות שירים ומערכונים אותם הובילו מנחי התוכנית חני נחמיאס, אושיק לוי, נתן נתנזון וחנן גולדבלט, ושחקנים נוספים שהתארחו בתוכנית, כמו שולה חן, עפרה חזה, גליה ישי ומתי סרי. שירי התוכנית (כולל הפתיח שכתבה אילנה לופט) הולחנו על ידי שלמה יידוב. בתוכנית נעשה שימוש באנימציית פלסטלינה (הנפשת סטופ-מושן) עם הדמויות "אלפי" ו"בתי" שעוצבו והונפשו בידי דני לבקוביץ. בעידן החד ערוצי בישראל, התוכנית זכתה לאחוזי חשיפה גבוהים מאוד בקרב הילדים והיא מוגדרת כאחת מתוכניות הקלאסיקה של הטלוויזיה החינוכית.
BGM-71 טאו
הטאו בצה"ל
לאחר מלחמת יום הכיפורים קיבל הטאו בצה"ל את הכינוי - "עורב". הוקמו יחידות ייעודיות (רובן במילואים) לתפעול טילי הטאו. רוב היחידות האלו היו בסדר גודל של פלוגה, ונקראו בשם "פלנ"ט" או "עורב" (כשמו של הטיל), וכינויין הרווח היה "ציידי הטנקים". בדרך כלל, יחידות אלו צמודות בשגרה לחטיבות חיל הרגלים של צה"ל כחלק מהגדס"ר ועוסקות בחלק ניכר מזמנן במשימות שאינן קשורות ישירות לתפעול הטילים. במבצע שלום הגליל, ב-11 ביוני 1982, מצפון לכפר עמיק במורדות המזרחיים של ג'בל בארוכ, השמיד כוח נ"ט מחטיבה 409 11 טנקים מדגם T-72 של הצבא הסורי. היה זה, ככל הנראה, המפגש הראשון של טילים מתוצרת ארצות הברית עם הטנק החדיש ביותר שייצרה ברית המועצות באותה עת.
בלי סודות
הפקת התוכנית
הפופולריות הגדולה הובילה גם לתוכנית המשך, "בסוד העניינים", אשר הופקה בשנים 1991–1992. כחלק מתוכנית הלימודים צפו תלמידי כיתה א' בסדרה "בלי סודות", ובכיתה ב', בסדרת ההמשך "בסוד העניינים".
BGM-71 טאו
הטאו בצה"ל
בתחילת שנות ה-90 שופרה מערכת הכוונת של המשגר והוסף לה אמצעי הדמאה טרמית המאפשר תצפית ושיגור גם בחשיכה. מפעם לפעם הופעלו טילי הטאו ברצועת הביטחון בדרום לבנון במארבים מיוחדים שכונו "מארבי עורב". במארבים אלה נישאו הטילים על גבם של אנשי הצוות לעמדה ארעית בתוך הסבך, ובעת זיהוי של מחבלי חזבאללה הטיל שוגר לעברם בטווח גבוה מזה של הרובים הרגילים.
בלי סודות
דמויות ידועות
"חידון בלי סודות" היה חידון בנושאים שונים שבו התחרתה תמיד נועה מהגלבוע (חני נחמיאס). "תן שם" היה שעשועון שבו מתמודד אקראי היה צריך לתת שם כולל למספר הפריטים שהונחו על השולחן. "יש לי שאלה" היה שעשועון שכיכב בפרקי השווא, שבו התחרו תמידית מר תחכמוני (חנן גולדבלט) ומר תרדמוני (נתן נתנזון) על נתינת פירוש למושג שניתן להם. מר תחכמוני, כשמו, נהג להתחכם ולנסות להסביר את המושג ומר תרדמוני היה ברנש שהיה רדום תמידית, וכשהיו מעירים אותו הוא היה נותן את הפירוש הנכון, על אף שהוא לא התכוון לכך.
BGM-71 טאו
הטאו בצה"ל
הטאו יצא משירות בצה"ל בשנת 2013. יחידות הפלנ"ט ממשיכות להתקיים ועושות שימוש במערכות נשק נ"ט אחרות.
קאמארון דה לה איסלה
ביוגרפיה
חוסה מונחה קרוז, הידוע יותר בשם הבמה קאמארון דה לה איסלה (בספרדית: Camarón de la Isla; 5 בדצמבר 1950 – 2 ביולי 1992), הוא מגדולי זמרי הפלמנקו של המאה ה-20, וסמלה של הקהילה הצוענית באנדלוסיה.
קאמארון נולד למשפחה ענייה בעיר סן פרננדו במחוז קדיס. אביו הנפח ושאר משפחתו נהגו לשיר, לנגן ולרקוד פלמנקו באופן חובבני, וכבר כשהיה ילד צעיר נהג לשיר עמם. קאמארון לא זכה להשכלה פורמלית, ועד יום מותו לא ידע קרוא וכתוב. כילד פלא נהג קאמארון להופיע ברחבי ספרד, וכבר בגיל 19 יצא אלבום הבכורה שלו שהכיל השפעות של ג'אז, רוק ומוזיקת עולם.
עד מותו בשנת 1992 מסרטן הריאות, גרם קאמארון למהפכה בפלמנקו, יחד עם אמנים נוספים עמם גם הופיע כגון פאקו דה לוסיה, ויסנטה אמיגו וטומטיטו. את המהפכה אמנם החלו אמנים כמו רמון מונטויה, כבר בראשית המאה ה-20, אך את נפחה המשמעותי קיבלה בזכות קאמארון וחבריו, שהפכו את הפלמנקו ל"פלמנקו מודרני". ה"פלמנקו המודרני" נותן יותר ביטוי לנגינה וירטואוזית על הגיטרה, ובנוסף פתוח לשימוש בכלים נוספים כמו ה"קחון" - תוף הפלמנקו, פסנתר, סקסופון, גיטרה חשמלית, בס וכדומה.
שם הבמה "קאמארון", שפירושו בספרדית חסילון, ניתן לו על ידי דודו בשל עורו הבהיר. הסיומת "דה לה איסלה", שמשמעה "מהאי", ניתנה לו שכן עיר מוצאו סן פרננדו שוכנת על אי (איסלה דה ליאון).
דיסקוגרפיה חלקית
עם פאקו דה לוסיה
עם פאקו דה לוסיה וטומטיטו
עם טומטיטו
אחרים:
יונת עצים
יונת עצים (שם מדעי: Columba oenas) היא מין יונה ממשפחת היוניים. יונת העצים היא חולפת נדירה בארץ, וחורפת לעיתים נדירות במספר מקומות מצומצם וביניהם עמק החולה והנגב המערבי.
מקור השם
שמה העברי נגזר מנטייתה להתגורר בחללים ריקים של עצים.
תיאור
שלושת המינים המערב אירופיים של הסוג יונה, למרות דמיונם הגדול, בעלי מאפיינים ייחודיים מאוד. יונת ענק מאופיינת בנוצות הלבנות שעל צווארה (ביונים בוגרות) ועל כנפיה. יונת הסלע ויונת עצים דומות יותר בגודלן ובניצוי שלהן, אך פריטים החיים בטבע של מינים אלה הם בעלי נוצות לבנות בחלק התחתון של גבן ובעלי שני פסים כהים ובולטים על הכנף, בעוד שהנוצות של גבה התחתון של יונת העצים אפור יותר ושני הפסים על כנפה לא שלמים. פריטים של יונת הבית (תת-מין של יונת הסלע) שחזרו לחיות בטבע הם בעלי מאפיינים משתנים מאוד, וחלק מפריטים אלו שבעלי גוון נוצות אפור וללא נוצות לבנות על גבן התחתון עשויות להיות דומות מאוד ליונת עצים.
יונת העצים היא חברותית ונוטה לחיות ולעופף בלהקות, נצפית לרוב עם יוני ענק.
קריאתה קצרה, עמוקה ונאנקת ושונה מאוד מצלילי ה-"קוּ" של יונת ענק.
אקולוגיה
יונת העצים היא הנדירה מבין מיני היונים האירופיים. בחלק מהטווח האירופי והאסייתי המערבי שלה היא נחשבת למין תוהה. 100,000 ל-200,000 פריטים חורפים בצרפת.
בית הגידול של יונת עצים הוא בדרך כלל שטח פתוח. אף על פי שהיא מקננת בעצים היא אינה מעדיפה אזורים מיוערים צפופים. היא נפוצה גם על חופים שבהם הצוקים מספקים לה חורים.
תעופתה מהירה ומבוצעת על ידי פעימות קבועות, עם תנועת כנפיים חדה מזדמנת המאפיינת יונים באופן כללי.
רוב תזונתה מורכבת מצמחים צעירים, נבטים, דגנים, חרקים וחלזונות. באזורים מסוימים היא ניזונה בעיקר מבלוטים ואצטרובלים. תזונתה יכולה לכלול מגוון רחב של מזונות: כמו פירות יער כגון מיריקה ועוזרר, תאנים, דגנים, שעועית, אפונה, חסרי חוליות קטנים המושגים מהליכה על הקרקע. במהלך נדידת הסתיו, באוקטובר, יונת העצים עוצרת במקומות עשירים בבלוטים ובנוסף להם ניזונים גם מעלים ונבטים.
ג'יימס מיצ'נר
ג'יימס אלברט מיצ'נר (באנגלית: James Albert Michener; 3 בפברואר 1907 – 16 באוקטובר 1997) היה סופר אמריקאי, זוכה פרס פוליצר.
ידוע בזכות הרומנים, ספרי המסע והמסות שכתב. בחייו סימל מיצ'נר את התגשמות החלום האמריקאי: ילד שננטש על ידי הוריו גדל בעוני והגיע לתהילה ועושר כסופר וכאיש ציבור.
מיצ'נר פרסם יותר מ-40 כותרים. רובם רומנים רחבי יריעה המתארים תהליכים היסטוריים של מדינות, תרבויות ואירועים. ספרו הראשון היה "ספורי דרום פסיפיק" (שעבורו זכה בפרס פוליצר לספרות בשנת 1948). מבין ספריו המפורסמים ביותר: "הוואי" (הופיע בשנת 1961 בהוצאת לאשה) "יובל המאה", "המקור" (היסטוריה של העם היהודי, לא תורגם לעברית), "טקסס" (הופיע בשנת 1988 בהוצאת מודן), ספרים נוספים שהופיעו בעברית: "סיונרה", "הברית" שעוסק בהיסטוריה של הקמת דרום אפריקה, ו"חלל". בין ספרי העיון שלו "איבריה", ספר זיכרונותיו "העולם הוא ביתי" ו"ספורט באמריקה". בין הרומנים ההיסטוריים מפרי עטו - "אלסקה" (הופיע בשנת 1988 בהוצאת רנדום האוס). מיצ'נר היה ידוע כסופר שכתב את כל ספריו לאחר מחקר מעמיק, ולעיתים לאחר שהייה ארוכה באזור אותו תיאר.
תולדות חייו
לפי עדותו שלו מיצ'נר לא ידע מתי והיכן נולד ומי היו הוריו. רוב הביוגרפיות מציינות את ה-3 בפברואר 1907 כתאריך הולדתו, אולם הן חלוקות בדבר מקום הלידה, יש הטוענים שנולד בניו יורק וכיתום הועבר לעיירה דוילסטאון שבמדינת פנסילבניה. יש הטוענים שנולד בעיירה זו, שם גדל אצל אמו המאמצת מייבל מיצ'נר, אלמנה קוויקרית. היו גם שמועות שמייבל הייתה אמו הביולוגית, מיצ'נר סירב להתייחס לכך. ילדותו עברה בתנאי עוני קשים.
מיצ'נר סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בעיירת הולדתו בשנת 1925. בשנים 1925 עד 1929 למד בסווארת'מור קולג', אוניברסיטה קווייקרית בעיירה סווארת'מור הסמוכה לפילדלפיה. את התואר הראשון באנגלית והיסטוריה, סיים בהצטינות יתרה. שנה אחת למד, במסגרת מלגה מיוחדת, באוניברסיטת סנט אנדרוז בסקוטלנד. עם חזרתו לארצות הברית, הועסק כמורה לאנגלית בבית הספר היל בפוטסטאון, פנסילבניה. בשנים 1933 עד 1936 לימד אנגלית בבית הספר ג'ורג', בניוטאון, פנסילבניה. הוא המשיך בלימודים לתואר שני בקולג' לחינוך של מדינת קולורדו (החל משנת 1970, אוניברסיטת צפון קולורדו), בעיר גרילי. בשנת 1937, קיבל תואר MA.
לאחר סיום לימודיו, בשנים 1937 עד 1941, שימש כפרופסור (מרצה) באוניברסיטת צפון קולורדו. בשנים 1940–1941 שימש כפרופסור אורח להיסטוריה באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1941, עזב את ההוראה כדי להצטרף ל-Macmillan Publishers כעורך החינוך למדעי החברה (בשנים 1941–1942, 1946–1949). הוא המשיך לכתוב עבור Macmillan. כסופר עצמאי מ-1949 ועד מותו.
עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה מיצ'נר התגייס לצי ארצות הברית, אף על פי שכקוויקר היה פטור מחובת הגיוס. בשנים 1944 עד 1946 שירת בזירת האוקיינוס השקט, כקצין בדרגת לוטננט (דרגת סרן בצה"ל מקבילה לדרגת לוטננט בצי האמריקאי). במהלך שרותו, הוא קיבל משימות שונות כיוון שמפקדיו חשבו בטעות שאביו הוא אדמירל מארק מיצ'נר.
מיצ'נר, גם הקדיש חלק ניכר מזמנו לשירות הציבורי. היה מעורב מאוד בפוליטיקה והיה גם חבר בוועדות ציבוריות. הוא גם הפך לנדבן גדול ותרם יותר מ-100 מיליון דולר למוסדות חינוך, תרבות וספרות. בנוסף לכתיבת רומנים, סיפורים קצרים ועיון, מיצ'נר היה מעורב מאוד בסרטים, סדרות טלוויזיה ורדיו.
מיצ'נר היה נשוי שלוש פעמים: פטי קוּן (Patti Koon) מ-1935 עד 1948; ונג נורד (Vange Nord) מ-1948 עד 1955, עם אשתו השלישית מארי יוריקו סבוסאבה (Mari Yoriko Sabusawa) חי כמעט 40 שנה מ-1955 ועד מותה ב-1994. למיצ'נר לא היו צאצאים.
בשנותיו האחרונות חי באוסטין טקסס. חלה באי-ספיקת כליות וטופל בדיאליזה ב-4 שנותיו האחרונות. באוקטובר 1997 מיצ'נר הפסיק את הדיאליזה ונפטר תוך זמן קצר. בן 90 היה במותו. הוא גם נקבר בבית הקברות של מדינת טקסס, אוסטין, טקסס.
קריירה ספרותית
הקריירה הספרותית של מיצ'נר החלה במהלך מלחמת העולם השנייה. כקצין בחיל הים האמריקאי הוצב בדרום האוקיינוס השקט כהיסטוריון ימי. את ספרו הראשון "ספורי דרום פסיפיק" כתב על סמך חוויותיו מתקופה זו. הספר יצא כשמיצ'נר היה בן 40.
בשנות ה-50 המאוחרות מיצ'נר החל לעבוד כעורך משוטט (roving editor) בתקופון Readers Guide. הוא עזב משרה זו בשנת 1970.
הרומן הוואי, שיצא בשנת 1959 (תורגם לעברית והופיע בשנת 1961 בהוצאת לאשה) התבסס על מחקר היסטורי נרחב. כך גם כל שאר הרומנים שלו היו מבוססים על מחקר מפורט: היסטורי, תרבותי, ואפילו גאולוגי.
ספריו היו בדרך כלל ארוכים מאוד, חלקם היו בני 1000 עמודים ויותר. בספרו מקסיקו האבודה שלי My Lost Mexico הוא מציין שלעיתים היה מתקתק על מכונת הכתיבה 12 עד 15 שעות ביום במשך שבועות, ללא הפסקה. על זאת אמרו מבקריו ש"מיצ'נר כותב לפי משקל".
מיצ'נר היה סופר פופולרי מאוד ובמהלך חייו נמכרו ברחבי העולם כ-75 מיליון עותקים מספריו. בשנת 1996 התפרסמה ביבליוגרפיה של כל מה שמיצ'נר כתב. היא כללה יותר מ-2500 ערכים החל מ-1923 ועד 1995: מאמרים, הקדמות, ספרים ועבודות אחרות.
ספריו גם הפכו למחזות, סרטים וסדרות טלוויזיה. "ספורי דרום פסיפיק" הוצג כמחזמר על בימות ברודוויי (1949) והוסרט ב-1958 וב-2001; "גשרי טוקו רי" הוסרט ב-1953; "סיונרה" ו"עד שירימו עוגן" (1957), "הוואי" הוסרט ב-1966; "יובל המאה" (Centennial) שסיפר את סיפורן של כמה משפחות במערב ארצות הברית הפך למיני סדרת טלוויזיה מוצלחת מאוד ב-1978; "חלל" הפך למיני סדרה ב-1985.
הנצחה, פרסים ואותות הכרה
בשנת 1984 זכה בפרס פוליצר לסיפורת. בשנת 1971, הוענק למיצ'נר, פרס צלחת הזהב של האקדמיה האמריקאית להישגים. מאוקטובר 1972, "ספריית ג'יימס מיצ'נר" באוניברסיטת צפון קולורדו נקראת על שמו. בשנת 1977 העניק לו הנשיא ג'רלד פורד את מדליית החירות הנשיאותית. בשנת 1981 הוענק פרס סנט לואיס לספרות מאיגוד הספריות באוניברסיטת סנט לואיס (SLU), מיזורי. בשנת 1992, קיבל את פרס טובת הכלל מהאיגוד הלאומי לאווירונאוטיקה (NAA). בשנת 1993, קרן הזיכרון של הצי האמריקאי העניקה למיצ'נר את "פרס הימאי היחיד" על שירותו המלחמתי הימי והישגיו הספרותיים. בשנת 1988 ניפתח בעיר הולדתו מוזיאון מיצ'נר לאמנות. בסתיו 1998, הוקמה אגודת ג'יימס מיצ'נר המורכבת מאנשים החולקים עניין משותף ומעריצים את חייו ויצירתו של מיצ'נר. בשנת 1998, מלון ראפלס בסינגפור קרא לאחת מהסוויטות על שם המחבר, לזכר חסותו וחיבתו למלון. במאי 2008, שירות הדואר של ארצות הברית הנפיק בול דואר, 59¢, ב'סדרת האמריקאים הדגולים'. בנוסף זכה ללוח הקדשה עגול בשדרת הסופרים של סידני מטעם שר האמנויות של ניו סאות' ויילס.
תיאודור תומאס
תיאודור תומאס (Theodore Thomas; 11 באוקטובר 1835 - 4 בינואר 1905), מוזיקאי ומנצח אמריקאי ממוצא גרמני. הוא נחשב למנצח התזמורת האמריקאי הראשון, שזכה לפרסום ולתהילה.
תומאס נולד בהנובר, גרמניה, לאב כנר, שתרם לחינוכו המוזיקלי. בגיל 6 ניגן בכינור בקונצרטים. בשנת 1845 היגרה משפחתו לארצות הברית, אך שם נקלעו לקשיים כספיים.
בשנת 1854 הצטרף לפילהרמונית של ניו יורק ויצא לסיורים עם מוזיקאים מפורסמים ככנר.
בשנת 1861 ארגן לו תזמורת משלו, שניגנה באירבינג הול. בהמשך ייסד את התזמורת הסימפונית של שיקגו. תיאודור תומאס מת בשיקגו, אילינוי.
סידני לוהמן
סידני לוהמן (בגרמנית: Sydney Matilda Lohmann; נולדה ב-19 ביוני 2000) היא כדורגלנית גרמנייה, המשחקת בעמדת הקשרית בבאיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים ובנבחרת גרמניה.
נוער
לוהמן החלה את קריירת הנוער שלה ב-2016, כשהצטרפה לקבוצת פירסטנפלדברוק. לקראת עונת 17–2016, עברה לוהמן למחלקת הנוער של באיירן מינכן מבונדסליגה לנשים. במהלך עונה זו השתתפה בשישה משחקים בבונדסליגה הצעירה וכבשה שני שערים. את שערה הראשון כבשה בהופעת הבכורה שלה ב-17 בספטמבר 2016 בניצחון 3:1 על קבוצת הנוער של נירנברג. במקביל השתתפה במשחקיה של הקבוצה בבונדסליגה השניה.
בוגרים
ב-19 במרץ 2017 ערכה את הופעת הבכורה שלה בבונדסליגה לנשים, בהפסד באיירן 2:0 לוולפסבורג. את שערה הראשון כבשה ב-5 בנובמבר 2017, בניצחון 3:1 על דואיסבורג. ב-4 באוקטובר 2020 כבשה שער בפנדל בניצחון 2:0 על אסן. שער זה היה השער ה-1000 של באיירן בבונדסליגה.
בעונת 21–2020 זכתה באליפות הבונדסליגה יחד עם באיירן, כשהקבוצה מסיימת את העונה במרחק 2 נקודות מהיריבה המושבעת, וולפסבורג.
נבחרות צעירות
לוהמן ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת גרמניה עד גיל 15 ב-28 באוקטובר 2014, בניצחון 13:0 על נבחרת סקוטלנד עד גיל 15, בגלאזגו. את צמד שעריה כבשה יומיים לאחר מכן, במשחק נוסף מול סקוטלנד, שהסתיים בתוצאה 8:0.
יחד עם נבחרת גרמניה עד גיל 16, השתתפה ב-2015 בטורניר הגביע הנורדי בדנמרק.
במאי 2016 השתתפה יחד עם נבחרת גרמניה עד גיל 17 באליפות אירופה עד גיל 17 בבלרוס. כשהיא משתתפת בשני משחקים, סייעה לנבחרתה לזכות בטורניר.
באפריל 2018 השתתפה יחד עם נבחרת גרמניה עד גיל 19 במוקדמות אליפות אירופה עד גיל 19.
נבחרות בוגרות
ב-10 בנובמבר 2018 ערכה לוהמן את הופעת הבכורה שלה בגרמניה, בניצחון 5:2 על נבחרת איטליה במסגרת משחק ידידות.
את שערה הראשון כבשה ב-22 בספטמבר 2020, במסגרת מוקדמות יורו 2022, בניצחון 3:0 על מונטנגרו.
לקראת יורו 2022, זומנה לוהמן לסגל הנבחרת על ידי המאמנת מרטינה פוס-טקלנבורג. בטורניר הגיעה נבחרת גרמניה עד לגמר, בו הפסידה לאנגליה. לוהמן שותפה ב-4 משחקים במהלך הטורניר, ועלתה כמחליפה במשחק הגמר.
הישגים ותארים
באיירן מינכן
נבחרת גרמניה
פרדריק סטוק
פרדריק סטוק (Frederick Stock; 11 בנובמבר 1872, ייליך גרמניה – 20 באוקטובר 1942) היה מנצח ומלחין אמריקאי ממוצא גרמני.
ביוגרפיה
כילד החל סטוק בהכשרתו המוזיקלית אצל אביו, מנצח תזמורת צבאית. בגיל 14 התקבל פרדריק סטוק לקונסרבטוריון של קלן ללימודי כינור וקומפוזיציה. אנגלברט הומפרדינק היה בין מוריו שם ווילם מנגלברג היה בין חבריו לכיתה. לאחר סיום הקונסרבטוריון בשנת 1890 התקבל סטוק לתזמורת העירונית של קלן ככנר. בשנת 1895 הוא נפגש עם תיאודור תומאס, מנהלה של התזמורת הסימפונית של שיקגו, אז בראשית דרכה, ומי שישפיע רבות על עתידו של סטוק. תומאס, שביקר אז בגרמניה לחפש מועמדים מתאימים לגיוס לתזמורתו, הזמין את סטוק למבחן קבלה ונתן לו משרת ויולן בתזמורת שיקגו. אלא שתומס לא איחר לעמוד על כך, שהויולן החדש שלו הוא גם מנצח מחונן מאוד ובשנת 1900 קידם אותו לדרגת עוזר מנצח. לאחר מותו הפתאומי של תיאודור תומאס בשנת 1905, קיבל עליו פרדריק סטוק את משרת המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של שיקגו. בשלב הראשון מילא את התפקיד על בסיס זמני בלבד, אך בשנת 1911, ורק לאחר שהוועד המנהל של התזמורת נכשל בנסיונותיו למשוך למשרה מנצחים כמו גוסטב מאהלר, הנס ריכטר, פליקס ויינגרטנר, קרל מוק ופליקס מוטל, בין השאר, התמנה לבסוף למנהל מוזיקלי קבוע.
בניהולו של סטוק הייתה תזמורת שיקגו לאחת התזמורות הראשונות במעלה בארצות הברית. היא פיתחה צליל ייחודי בכלי נשיפה ממתכת, שאפשר להבחין בו כבר בהקלטות הראשונות של התזמורת. סטוק, תומך נלהב במוזיקה חדישה, עודד את ביצוע יצירותיהם של מלחינים, שנחשבו למודרניים בימים ההם, ביניהם מהלר, ריכרד שטראוס, סטרווינסקי (שהסימפוניה בדו שלו נכתבה לפי הזמנת התזמורת ליובל החמישים שלה), פרוקופייב (שהקונצ'רטו השלישי שלו לפסנתר נוגן בהשמעת בכורה עולמית בשיקגו, עם המלחין ליד הפסנתר), הולסט, קודאי (שהקונצ'רטו שלו לתזמורת נכתב להזמנת סטוק), מיאסקובסקי, סוק, וולטון, אנסקו ועוד רבים אחרים. בשנת 1916 הקליטה התזמורת, בניצוח סטוק, את קובץ התקליטים הראשון שלה לחברת קולומביה. היו אלה ההקלטות הראשונות מאז ומעולם שהקליטה תזמורת אמריקאית בניצוחו של מנהלה המוזיקלי. בהמשך עברה התזמורת אל חברת RCA ויקטור, חזרה אל קולומביה ובסופו של דבר עשתה את הקלטותיה האחרונות בניצוחו של סטוק, בעונת 2–1941, עם RCA ויקטור. הקלטת האולפן האחרונה של סטוק, הסימפוניה השלישית בסי מינור של ארנסט שוסון, יצאה למכירה לאחר מותו, בשנת 1943.
סטוק, מנצח שהמעיטו בערכו, לא היה דמות זוהרת כמו סטוקובסקי, ניקיש או טוסקניני. אורח הניצוח של סטוק טשטש את חשיבותו הוא על הדוכן ונועד להרחיק את תשומת לב המאזינים מן המנצח ולקרבם אל המוזיקה עצמה. אין זאת אומרת, שהיה מנצח משעמם, כפי שיעידו תקליטי וגנר, צ'ייקובסקי, גליאר, ברהמס ואחרים בניצוחו. צניעותו של סטוק מנעה ממנו לקצור תשומת הלב, תהילה וכבוד מצד המאזינים.
את הקלטותיו, הקשות להשגה בעידן התקליטורים, אפשר למצוא לסירוגין ב"בידולף" וב"דנטה/ליס" וכן באתר הרשת של התזמורת הסימפונית של שיקגו.
תקופת כהונתו בת שלושים ושבע השנים של פרדריק סטוק כראש התזמורת הסימפונית של שיקגו נפלה באורכה רק מזו של יוג'ין אורמנדי בתזמורת פילדלפיה. זמן קצר לאחר מותו של סטוק, נבחר דזירה דפו ליורשו.
הרעב הגדול בסין
הרעב הגדול בסין הוא התקופה שבין השנים 1958–1961, שבמהלכהּ מתו מיליוני סינים מרעב. כפי הנראה זהו הרעב ההמוני הקטלני ביותר בהיסטוריה האנושית.
לפי הסטטיסטיקה של הממשלה הסינית, 15 מיליון איש מתו מרעב בתקופה זו, אולם מחקרים שונים מצביעים על מספרים גבוהים יותר, הנעים בין 20 ל-43 מיליון נספים.
למרות שהבצורת הייתה גורם תורם, זו הייתה במידה רבה קטסטרופה מעשה ידי אדם, שעל מאו דזה-דונג מוטלת האחריות הגדולה ביותר. הרעב היה תוצאה גם של הקפיצה הגדולה קדימה – תוכנית שערכה המפלגה הקומוניסטית של סין על מנת לתעש במהירות את המדינה. התוכנית נכשלה לחלוטין, וכתוצאה ממנה השתרר בסין רעב המוני, בין היתר מפני שסין שילמה במזון תמורת מכונות ייצור.
כקטסטרופה חברתית במהותה, הרעב הראה סימנים ברורים של מחדל. המחדל הגדול ביותר היה כישלונם של שליטי סין בהכרתת הרעב ובאופן מידי. עיון ברעב מראה באיזו קלות ניתן לסיימו (או למנוע אותו) ברגע שהממשלה תחליט לפעול - אך לממשלה הסינית לקח כמעט שלוש שנים לפעול. הוצאת כל האמצעים לייצור מזון פרטי (במקומות מסוימים אפילו כלי בישול), אילוץ איכרים לקומונות מנוהלות לא נכון והמשך ייצוא מזון היו הפעולות הגרועות ביותר. אספקת מזון מועדפת לערים ולאליטה השלטת הייתה המעשה המכוון של אספקה סלקטיבית.
באופן רשמי התקופה מכונה בסין "שלוש שנים של אסון טבע", "שלוש שנים של קשיים כלכליים" וכן "שלוש שנים מרות".
שלוש שנים של אסון טבע
מקור אחד מהשמות לתקופה, "שלוש שנות אסונות הטבע", אשר ניתן על ידי הממשלה הסינית הוא בעיקר בבצורת והשיטפון ההרסני שהכה בסין. השיטפון קרה בין השנים 1959-1960 באזור הנהר הצהוב Huang he, השישי באורכו בעולם, והשני באורכו בסין. הנהר זורם ממערב סין לשלוחה של הים הצהוב בצד המזרחי וזאת לצד אזורים מיושבים. נוסף על כך הבצורת הקשה אשר התחוללה בחצי מהמדינה, יחד עם השיטפון הפכו את המצב לקטסטרופה לאומית חמורה. אך, התמותה מרעב אשר פקדה את סין בשנים הללו הייתה אסון שאינו נבחן או נבדק כראוי ואף כמעט שהושתק לחלוטין בחמישים השנים האחרונות. הדברים הללו מעוררים תמיהה באשר לשם שנבחר, ויש המהרהרים כי אולי זהו ניסיון של אלו שבשלטון לטייח את אחריותם ולהאשים את הטבע ברעב הגדול שפקד וגבה חיים של מיליוני סינים.
אמפיקטיונה
אמפיקטיונה (ביוונית: ἀμφικτυονία) הייתה בעת העתיקה התאגדות דתית של מספר קהילות - שבטים או ערים, מסביב לפולחן של אל משותף או אתר קדוש. לרוב, מטרתה המקורית של ההתאגדות הייתה קיום הפולחן של האל או האתר שבמרכז הברית.
בדרך כלל, בברית כזו היו 12 חברות, כאשר באחריות כל אחת מהחברות היה לתחזק את המקדש או האתר במשך חודש בשנה. אמפיקטיונות רבות היוו בהמשך בסיס לבריתות צבאיות ולהתפתחות של יחידות מדיניות קטנות.
מקור השם הוא ביוון העתיקה.
טוני רובר-פלרי
טוני רובר-פלרי (בצרפתית: Tony Robert-Fleury; 1 בספטמבר 1837 – 8 בדצמבר 1911) היה צייר צרפתי, הידוע בעיקר בזכות סצנות היסטוריות. הוא גם היה מורה בולט לאמנות, שלימד אמנים מפורסמים רבים.
ביוגרפיה
הוא נולד מחוץ לפריז, ולמד באביו ג'וזף-ניקולא רובר-פלרי ואצל פול דלארוש וליאון קוגניט בבית הספר לאמנויות יפות באקול דה-ביו ארט בפריז.
הציור הראשון שלו שהוצג בסלון דה פריז, בשנת 1866, היה ציור היסטורי גדול שתיאר את אירועי 8 באפריל 1861 בוורשה, כאשר כוחות רוסים דיכאו את המהומות בכוח. בשנה שלאחר מכן, הציור "הנשים הזקנות בנאבונה, רומא" נרכש על ידי מוזיאון לוקסמבורג.
בשנת 1870 הוא צייר את הציור "היום האחרון של קורינתוס", אשר תיאר את היום לפני שהלגיונות הרומאים בזזו ושרפו את העיר היוונית העתיקה. ציור זה נרכש גם על ידי מוזיאון לוקסמבורג וכעת הוא מוצג במוזיאון ד'אורסי. בשנת 1880 הוא צייר תקרה לארמון לוקסמבורג בפריז, המייצג את "האדרת הפיסול הצרפתי".
רובר-פלורי צייר את דיוקן פיליפ פינל (1876), המתאר את אבי הפסיכיאטריה המודרנית בקרב מטופליו. פיליפ פינל מונה לרופא הראשי בבית החולים בשנת 1795, והנהיג טיפולים רציונליים יותר.
רובר-פלרי לימד כפרופסור במשך שנים רבות באקדמיה ז'וליאן בפריז.
רובר-פלורי הפך לנשיא ארגון Société des artistes français. [2, הוא זכה לאות לגיון הכבוד בשנת 1907.בש נת 1908 נבחר לנשיא קרן טיילור, תפקיד אותו מילא עד סוף ימיו.
הוא צבר מוניטין רב ונודע בזכות הקומפוזיציות ההיסטוריות, הדיוקנאות וסצינות הז'אנר שלו/
באטלייה שלו למדו כמה ציירים ידועים בסוף המאה ה -19 ובתחילת המאה ה -20 ממדינות שונות, כולל לוביס קורינת', אדואר וויאר, ג'ורג' קלוזן, אנה נורדגן, מריה בשקירצבה ועוד.
זקן ואינה לפי כבודו
מקור הפטור
בתלמוד למדו פטור זה מהפסוק ודרשו 'פעמים שאתה מתעלם, כגון זקן ואינה לפי כבודו', וכך אמרו שם:
בנוסף לפטור זה, פטרו שם בתלמוד אף כהן במקרה והאבדה נמצאת בבית הקברות, וכדי להשיבה יעבור על מצוות לא תעשה כשיטמא דבר שנאסר לכהן מהתורה.
מצוות קבורה
בתלמוד במסכת בבא מציעא למדו מלשון הפסוק שמצוות קבורה אין פטור של זקן ואינו לפי כבודו, ואף הוא חייב במצוות קבורה: הר"ן מוכיח מדין זה, שמצות קבורה חשובה יותר משאר ענייני גמילות חסדים, אך אינו מבאר מה הטעם.
זקן הרוצה להחמיר
לדעת הרא"ש אינו רשאי להחזיר האבדה מאחר שבכך הוא מזלזל בכבודו. אך לדעת הרמב"ם רשאי להחמיר ולהשיב את האבדה לבעליה.
להלכה בשולחן ערוך פסק כדעת הרמב"ם . אך ברמ"א פסק כדעת הרא"ש שאינו רשאי להחמיר
יש מי שכתב שבמקום שניכר בזמן שמתעסק בדבר - שההתעסקות היא לצורך קיום מצווה, שאף לדעת הרא"ש רשאי להחמיר על עצמו.
ממונא ואיסור
באחרונים כתבו שכל פטור זה של 'זקן ואינה לפי כבודו' לא נאמר רק במצוות שבין אדם לחברו אך במצוות שבין אדם למקום חייב אף אם אין הדבר לפי כבודו. ולמדו דין זה מדברי התלמוד:.
וכך כתב בפתחי תשובה בשם החוות יאיר: