cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ונדל וילקי
מסע הבחירות ב-1944
ב-16 במרץ, ביום הראשון של מסע הבחירות בוויסקונסין, נאם וילקי שמונה פעמים והצטרד. מזג האוויר היה סוער, והוא נסע כ-321 קילומטרים בסופת שלג כדי להגיע לאספת בחירות בצפון המדינה. וילקי משך קהל גדול ברוב המקומות, וטען שהמפלגה הרפובליקנית תיכשל אם לא תקבל את הניו דיל ותבין שעל המדינה להישאר פעילה בעולם לאחר המלחמה. הדמוקרטים, הוא טען, היו בשלטון זמן רב מדי והיו חסרי חזון שהיה נחוץ לאחר המלחמה. נאומו במילווקי משך 4,000 אנשים לאולם של 6,000, והוא עזב את המדינה ב-29 במרץ, כדי לבקר בנברסקה, שגם בה התמודד. לאחר שהלך, תומכי דיואי, שהיו רוב מנהיגי המפלגה באזור, מילאו את המדינה בכרזות ובתשדירי רדיו. ב-4 באפריל, דיואי השיג 17 מ-24 הצירים של המדינה, סטאסן השיג ארבעה ומקארתור השיג שלושה. הצירים של וילקי הגיעו כולם למקום האחרון. למחרת היום, לאחר שנאם באומהה, טען בפני הקהל שלא יוכל להיות המועמד והכריז על פרישתו. למרות זאת, הכריז שהוא מקווה שהמפלגה תאמץ מצע ברוח השקפתו, שהוא טען שנתמכת בידי מיליוני אמריקנים. בנוסף הבטיח להמשיך לעבוד עבור הערכים שעבורם נלחם בחמש השנים הקודמות.
אירופה (מיתולוגיה)
כתובים נוספים
לוקיאנוס מסמוסטה (המאה ה־2 לספירה) העיד שבפיניקיה יש מקדש גדול השייך לצידונים, שהם קוראים לו מקדש עשתרת. לפי אחד הכהנים המקדש מקודש לאירופה, אחות קדמוס; היא הייתה בת אגנור, והיעלמותה מארץ פיניקיה זיכתה אותה במקדש והולידה אגדה קדושה עליה; איך זאוס היה מאוהב בה משום יופיה ובשנותו צורתו לצורת שור נשא אותה לכרתים. את אגדה זאת שמע לוקיאנוס גם מפיניקים אחרים, והוא העיד שהמטבע הצידוני בזמנו נשא את דמות אירופה ישובה על שור, לא אחר מזאוס.
יואנס צצס (המאה ה־12 לספירה) העלה אפשרות ש'השור הכרתי' (ממשימותיו של הרקלס) הוא אותו השור שהעביר את אירופה (מעל הים), או השור שהעלה מהים פוסידון.
אחרי עזיבת זאוס
אפולוניוס מרודוס (המאה ה־3 לפנה"ס) ציין בארגונאוטיקה זאוס נתן לאירופה את טלוס איש הנחושת (או הברונזה), אחרון הנותרים מ"אנשי עידן הנחושת, אנשי אילנות המילה, בין אלים למחצה לאנשי חיל", לדור בכרתים ולשמור על האי, והוא סייר סביב האי שלוש פעמים ביום; בקרב בין הארגונאוטים לבינו בנמל של הר דיקטה  הכריעה אותו מדיאה.
ונדל וילקי
חודשים אחרונים ומוות
וילקי הזניח את בריאותו זמן רב, ולא התעמל יותר מדי. העובדה ששתה הרבה הקסימה את הכתבים ב-1940, אולם ב-1944 הייתה זאת בעיה. באוגוסט 1944, חש חולשה כשנסע ברכבת לביתו בראשוויל. שם חווה מהתקף לב, אולם סירב ללכת לבית החולים ונאלצו לשכנע אותו לראות רופא.
אירופה (מיתולוגיה)
אחרי עזיבת זאוס
זאוס נתן לה שלוש מתנות: טלוס – איש הברונזה שיצר הפייסטוס שנעשה השומר של כרתים, ללפס – הכלב שהצליח לצוד כל מה שנתבקש, וכידון שאף פעם לא מחטיא. לאחר מכן, עיצב זאוס צורת שור לבן בשמים, הוא המזל וקבוצת הכוכבים טאורוס. יש טוענים שזהו הפר בו נתקל הרקולס וכן שפר זה היה אביו של המינוטאור.
ונדל וילקי
חודשים אחרונים ומוות
מצבו של וילקי הלך והחמיר משבוע לשבוע. הוא נסע ברכבת לניו יורק באמצע ספטמבר, אולם בטיול חטף עוד התקף לב. אף על פי שיועציו ביקשו ממנו לטפל בעצמו ולהפסיק את הסיור, המשיך וילקי. כשהגיע לניו יורק, סבל מכאב ונלקח באמבולנס לבית החולים. הוא התאושש קצת, מספיק כדי שחבריו יאמינו שישוחרר. הוא עבד על ההגהה של ספרו השני ותכנן פרויקטים עתידיים. ב-4 באוקטובר, סבל מזיהום בגרון, וטופל בפניצילין. כשהחלים, הוא שוב חווה התקף לב וחווה עוד שלושה כאלו. בית החולים, שניסה להרגיע את הציבור, נאלץ להודות במצבו של וילקי. למחרת בבוקר, הוא חווה התקף לב אחרון והלך לעולמו. נאמר שחווה מעל עשרה התקפים בבית החולים.
אירופה (מיתולוגיה)
אחרי עזיבת זאוס
בכרתים הולידה אירופה מזאוס שלושה בנים: מינוס, רדמנתיס וסרפדון. היא התחתנה עם אסטריוס מלך האי, והוא גידל את בניה כבניו והוריש להם את המלכות. לפי כותב הדיוניסיקה זאוס העביר את אירופה ובניה לאסטריוס העשיר.
ונדל וילקי
חודשים אחרונים ומוות
רוזוולט הצהיר שהוא מריע לאומץ ליבו של וילקי, וטען שהאומה איבדה אזרח נהדר. מזכיר המלחמה סטינסון הציע לקבור אותו בבית הקברות הלאומי ארלינגטון, אולם אדית' רצתה שבעלה ייקבר באינדיאנה, באשוויל. ארון הקבורה שלו הושם בכנסייה פרסבטריאנית קרובה, ו-60,000 אנשים, רבים מתוכם שחורים, באו לחלוק לו כבוד אחרון. ונדל ואדית' וילקי קבורים ביחד בבית הקברות בראשוויל.
אירופה (מיתולוגיה)
מורשת
היוונים הקדמונים קראו ליבשת אירופה כך, על שם הנסיכה אירופה, והדבר תואם, כאמור, את האטימולוגיה הכנענית של השם כייצוג ל"מערב". שם זה נשמר כשם היבשת ברוב השפות כיום. בנוסף, קרויים על שם הנסיכה הירח אירופה – אחד מירחי צדק (שנקרא בשפות רבות "יופיטר", על שם האל הרומאי המקביל לזאוס), והאסטרואיד 52 Europa.
ונדל וילקי
מורשתו והנצחתו
לאחר הוועידה ב-1940, טען רוזוולט שאלוהים שלח את וילקי כמועמד, כי מועמדותו הבטיחה שהנושא של סיוע לבריטניה לא ישנה במערכת הבחירות. וולטר ליפמן טען שמועמדותו של וילקי הייתה חיונית להישרדותה של בריטניה. כל מנהיג רפובליקני אחר, לטענתו, היה מפנה את גבו לבריטניה, והיה גורם לתחושת נטישה בקרב אלו שהתנגדו להיטלר. וילקי השפיע על ארצות הברית יותר מנשיאים רבים. כשזל מילר, דמוקרט, נאם בוועידה הרפובליקנית ב-2004, הוא דרש אחדות ולא פילוג מפלגתי בנוגע למלחמה בטרור, בטענה שווילקי תמך ברוזוולט בזמן שזה גייס חיילים בעת שלום, והבהיר שבכוונתו להפסיד בבחירות ולא להפוך את הביטחון הלאומי לנושא מפלגתי.
מועמדותו של וילקי הייתה מיוחדת. במקרים רבים, מפלגה שדאגה להישרדותה, ויתרה על מנהיגות מקצועית והעניקה את המועמדות שלה לאיש חסר ניסיון פוליטי. רוב הפעמים היה מדובר באיש צבא, אולם וילקי היה איש עסקים. מועמדותו של וילקי השאירה צלקות רבות במפלגה, כשהשמרנים במפלגה כעסו מהצלחת האגף המזרחי. בין אלו שויתרו על הבדלנות בגלל נאומיו של וילקי, היה אדם שפעל במטה הבחירות שלו במישיגן, ג'רלד פורד.
מסעו של וילקי בעולם ופרסום ספרו העלו את התמיכה הציבורית במדיניות חוץ פעילה לאחר המלחמה. אולם דעותיו של וילקי פגעו בו בתוך המפלגה. הגרעין הקשה של המפלגה סירב לתמוך בנשיא, והחשיב את וילקי כבוגד, וכשלוחה של רוזוולט במפלגה. לאחר שהתברר שהיה ליברל והציע העלאת מיסים גבוהה יותר ממה שרוזוולט רצה, הוא המשיך להיפגע.
ב-1992, יצא בול דואר שמנציח את וילקי.
חיימה סנטוס
חיימה סנטוס קולאדו (בספרדית: Jaime Santos Colado; נולד ב-27 באפריל 1995 באוביידו שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירת מועדונים
סנטוס גדל במחלקת הנוער של ספורטינג חיחון, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-23 בנובמבר 2018 חתם באיסט בנגל מליגת העל ההודית. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 29 הופעות ליגה והבקיע 11 שערים.
ב-8 בינואר 2021 חתם באתלטיקו פלמפלור מליגת העל הבוליביאנית. הוא ערך 29 הופעות ליגה והבקיע שמונה שערים במועדון בעונת. ב-1 בינואר 2022 שוחרר מהמועדון.
כרכן הקרינים
כרכן הקרינים (שם מדעי: Elaphe sauromates) הוא מין במשפחת הזעמניים, הוא הנחש הגדול באירופה ועב-הגוף ביותר בישראל.
מאפיינים
גופו של כרכן הקרינים שרירי ועבה, ואורכו עד 2.2 מטרים. על קשקשי גופו מצויים קרינים חדים והם המקור לשמו. צבעו שחור ומרושת בצהוב או אפור. כל קשקש מוקף הילה צהובה. הגחון צהוב, צבע הצעיר אפור.
כרכן הקרינים מטפס על עצים ושיחים ולעיתים גם נע על פני הקרקע. מזונו העיקרי הוא מכרסמים, ציפורים, ביצים וזוחלים. הוא לוכד את טרפו על ידי נשיכת הטרף ולפיתתו בכריכת גופו מסביבו ולכן קרוי כרכן. לאחר המתת הטרף, הוא בולע אותו בשלמותו. הנקבה מטילה ביצים בחודשי הקיץ, 5–15 ביצים לתטולה. הצאצאים בוקעים לאחר חודשיים באורך של כ-20 ס"מ.
הוא נתגלה בשנת 1971 בהר החרמון. זהו נחש איטי שאינו חושש מהאדם ואינו נס מפניו, ולכן קל ללכדו. הוא אינו ארסי ולא נושך אם נוטלים אותו בזהירות.
תפוצתו בדרום אירופה, דרום-מערב אסיה ובגולן.
קישורים חיצוניים
כרכן קרינים באתר עמותת מן השדה
ולדימיר חוטיננקו
ולדימיר איוואנוביץ' חוטיננקו (נולד ב -20 בינואר 1952 בסלבגורוד, אלטאי, ברית המועצות) הוא שחקן ובמאי קולנוע סובייטי-רוסי.
ביוגרפיה
נולד במחוז אלטאי, רוסיה לאיוואן אפנאסייביץ' ולוולנטינה ואסילייבנה חוטיננקו. אביו היה אוקראיני, אמו הגיעה מהקוזאקים של דון. בשנת 1976 קיבל את התואר שלו מהמכון לאדריכלות של סברדלובסק (כיום יקטרינבורג). לאחר שירותו הצבאי הוא שימש בשנים 1978 עד 1982, כעוזר למעצב בסטודיו לקולנוע בעיר סברדלובסק. היה עוזר במאי לסרטו של ניקיטה מיכלקוב, "כמה ימים בחייו של א.א. אובלומוב". הוא שיתף פעולה בסרטים אחרים של מיכאלקוב במוסקבה, כמו "חמש לילות" (Пять вечеров) משנת 1979 ו"יחסי משפחה" משנת 1981. לאחר מכן הוא היה מנהל מכון גרסימוב לקולנוע במוסקבה. סרטו שדרות סטרסטנוי משנת 1999 השתתף בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי ה-21 במוסקבה שם זכה בהכרה מיוחדת.
הוא הצטיין בביום סרטים היסטוריים ותיאר במיוחד את ההיסטוריה של רוסיה ונחשב לבמאי מוערך, כך למשל זכה בנשר הזהב בשנת 2004 על סרטו 72 מטרים, שהושפע מאירועי טביעת הצוללת הרוסית קורסק.
במרץ 2014 הוא חתם על מכתב תמיכה במדיניותו של ולדימיר פוטין בנוגע לסיפוח הרוסי של קרים והמלחמה במזרח אוקראינה.
פילמוגרפיה
משחק:
בימוי:
אסף שלג
אסף שלג (נולד ב-1974) הוא מוזיקולוג ופסנתרן ישראלי, מרצה בכיר למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
אסף שלג נולד בפתח תקווה להורים ילידי מרוקו. הוא למד בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, והשלים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 2009–2011 לימד במחלקה לשפות ותרבויות היהדות, האסלאם והמזרח הקרוב באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. בשנים 2011–2014 שימש כמרצה אורח בקתדרת שוסטרמן למוזיקולוגיה ולימודי יהדות במחלקה למדעי הדתות באוניברסיטת וירג'יניה. שלג מתמחה במוזיקה אמנותית של היהודים במאה העשרים. מאמריו התפרסמו בכמה מכתבי העת החשובים בתחומי המוזיקולוגיה ולימודי ישראל, בנושאים הנעים מהיסטוריוגרפיה של מוזיקה אמנותית יהודית מודרנית לתשתיות התאולוגיות של המוזיקה האמנותית הישראלית.
ספרו הראשון Jewish Contiguities and the Soundtrack of Israeli History ראה אור ב 2014 בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד. הספר דן בהתהוות בתי הגידול של מוזיקה אומנותית מודרנית יהודית באירופה ובהגירה של חלקים מאותם בתי הגידול לפלשתינה א״י בשנות השלושים. תגובות השרשרת התרבותיות שהגירה זו הניעה בתרבות העברית, עד שנות השבעים, ממופות בספר דרך התפכחותם של מלחינים מרומנטיקה לאומית על רקע תפוצתן של גישות כתיבה מודרניסטיות, ובמקביל להתפתחויות סמוכות בספרות העברית. בתוך כך, חותר שלג לקריאה מחדש, מקיפה וחתרנית, של ההיסטוריוגרפיה המוזיקלית היהודית, והציונית. הספר זיכה אותו בפרס אנגל למחקר מוזיקלי לשנת 2015 וכן בפרס ג'ורדן שניצר של האיגוד למדעי היהדות (Association for Jewish Studies, AJS) לשנת 2016.
שלג כותב בקביעות בעיתון "הארץ" בנושאי מוזיקה.
אדמית
אֲדָמִית הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי, השייך למועצה האזורית מטה אשר.
הקיבוץ ממוקם בגליל המערבי בסמוך לגבול עם לבנון, מזרחית לעיר נהריה, בגובה של כ-474 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה
המתיישבים בקיבוץ, בוגרי תנועת השומר הצעיר ילידי הארץ ועולים מצרפת, הגיעו למקום למחרת יום הכיפורים, בספטמבר 1958. בתי היישוב נבנו לפני הגעת המתיישבים למקום. הקיבוץ הוקם כיישוב ספר בסמוך לגבול לבנון מול הכפר הבדואי ערב אל עראמשה. הוא נקרא על שמה של חורבה סמוכה בשם אִידְמִית.
בשנת 1969 ננטש הקיבוץ והמקום הוחזק על ידי בני קיבוצים מהקיבוץ הארצי בשנת שירות.
בשנת 1971 יושב הקיבוץ מחדש על ידי עולים חדשים מאנגליה, ארצות הברית וקנדה, לאחר שעברו שנת הכשרה במשמר העמק. באותה העת התפרנסו חברי הקיבוץ בעיקר מענפי החקלאות אשר היה מבוסס על גידולי שדה, מטעי עצים נשירים, פרדסים, גידולי אבוקדו, גידולי טבק, חומוס, לול, בננות וענבים. בהמשך התרחב הקיבוץ, עם קליטתם של גרעינים נוספים.
במהלך שנות השמונים הורע מצבו הכלכלי של הקיבוץ כתוצאה מהצטברות חובות כספיים, והוחל בהליך של הסדר חובות מול הבנקים שהסתיים בשנת 2011. בשנת 2003 יזם הקיבוץ את הקמתה של שכונת ההרחבה, שכוללת 187 מגרשים לבניה עצמית, והיא כיום בתהליך מואץ של אכלוס. כלכלת הקיבוץ מבוססת היום על לולי פיטום, מטעי נשירים, מטע אבוקדו וגידולי שדה. במקום גם המפעל "מתאד", לעיבוד שבבי. הקיבוץ עבר תהליך של הפרטה ופתח את שעריו לקליטה. בקיבוץ בריכת שחייה. בעבר פעלה בקיבוץ מרפאה של שירותי בריאות כללית.
החל משנת 2016 פועלת בקיבוץ שלוחה של המכינה הקדם-צבאית רבין.
נמסיה
נמסיה (שם מדעי: Nemesia, לעיתים מאוית בעברית "נמזיה") היא סוג במשפחת הלועניתיים, הכולל מינים חד שנתיים, רב שנתיים ושיחים פורחים. המינים השונים מגודלים לעיתים למטרות גינון ונוי. קיימים עשרות מינים, ומתוכם עשרות זנים מתורבתים שפותחו על מנת להיות פרחי ערוגות. מקור הסוג בדרום אפריקה.
נדב ארגמן
נדב ארגמן (נולד בי"ח באב ה'תש"ך, 11 באוגוסט 1960) הוא איש שירות הביטחון הכללי שכיהן בשנים 2016–2021 כראש השב"כ. קודם לכן כיהן כסגן ראש השב"כ, ראש אגף מבצעים, ונציג השב"כ בארצות הברית.
נחודקה
נחודקה (ברוסית: Находка) היא עיר נמל בחבל פרימוריה שברוסיה, השוכנת על חצי האי טרודני החוצה אל מפרץ נחודקה בים יפן, כ- מזרחית לעיר ולדיווסטוק, המהווה את המרכז האדמיניסטרטיבי של החבל. אוכלוסיית העיר היא 142,673 (נכון לשנת 2021).
נדב ארגמן
ביוגרפיה
ארגמן נולד לעמירם ותקווה ברמת השרון וגדל, מגיל שנתיים, בקיבוץ חמדיה. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1978 התנדב לסיירת מטכ"ל אך עזב לאחר תקופה קצרה. לאחר שירות ביחידה אחרת של אמ"ן יצא לקורס קצינים.
נחודקה
היסטוריה
מפרץ נחודקה, שסביבו נבנתה העיר, נודע לראשונה לרוסים בשל הקורבטה אמריקה, שחיפשה מקלט במפרץ במהלך סערה בשנת 1859. לכבוד אירוע זה, נקרא המפרץ נטול הקרח והרגוע יחסית בשם נחודקה, שפירושו ברוסית "גילוי" או "מציאת מזל".
היישוב הקיסרי התקיים כאן בשנים 1868–1872 אך ננטש לאחר מותו של ראש העיר, הרולד פורוהיילם. בסתיו 1870 הקים אוטו וילהלם לינדהולם תחנה לצייד לווייתנים מעבר למפרץ ובמרחק מסוים מהיישוב. באביב 1871 הוא צייד את המפרשית שלו האנה רייס והפליג לעיירה פוסייט, שם הוא לכד שישה לווייתנים אפורים.
נדב ארגמן
ביוגרפיה
בשנת 1983 התגייס לשב"כ ושימש במגוון תפקידי פיקוד ומטה. בשנים 2003–2007 שימש כראש אגף המבצעים בשב"כ ובשנים 2007–2011 שימש ראש מערך האבטחה של השב"כ בצפון אמריקה. בשנים 2011–2014 שימש כסגן ראש השירות. בין היתר פיקד על המבצע בו חוסל מפקד הזרוע הצבאית של החמאס, אחמד ג'עברי, בנובמבר 2012 בראשית מבצע עמוד ענן.
בספטמבר 2014 הושאל לוועדה לאנרגיה אטומית. בספטמבר 2015 שב לכהן כסגן ראש השירות, עם מינויו של רוני אלשיך למפכ"ל המשטרה. בפברואר 2016 החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו למנותו לראש השב"כ הבא. ב-8 במאי 2016 נכנס לתפקיד ראש השב"כ והחליף את קודמו יורם כהן. מייד עם כניסתו לתפקיד הציג תוכנית עבודה בת חמש נקודות, ובראשן העצמת יכולות השב"כ בתחומי הטכנולוגיה והסייבר. באמצע שנת 2017 אמר ארגמן כי פעילות הסייבר של השב"כ ושותפיו תרמה, מאז תחילת 2016, לאיתורם של למעלה מאלפיים מפגעים בודדים פוטנציאליים. בשנת 2019 פורסם כי קרוב לשליש מכוח האדם בשב"כ הם אנשי טכנולוגיה.
נחודקה
היסטוריה
עד המאה ה-20 נותר האזור סביב המפרץ לא מיושב, כאשר יישוב הקבע הראשון היה כפר דייגים קטן שנוסד בשנת 1907. כאשר ממשלת ברית המועצות החליטה להקים נמל באזור בשנות השלושים של המאה ה-20, הוקמו מספר יישובים קטנים, אשר אוחדו ליישוב פועלים בשנות הארבעים. ב-18 במאי 1950, קיבל היישוב, אז עם אוכלוסייה של כ-28,000 תושבים, מעמד של עיר.
לאחר התפרקות ברית המועצות, באוקטובר 1990, הוכרזה העיר כאזור סחר חופשי ועד 1997 ממשלת רוסיה השקיעה בפרויקטים שונים של תשתיות עד 500 מיליון רובלים. הוקמו 118 חברות שונות שהביאו להשקעה בסך 220 מיליון דולרים בכלכלת העיר. ברם, בשנת 2006 העיר איבדה את מעמד האזור החופשי, לאחר שהצעד לא הצליח להביא לזרימת משקיעים לעיר. בשנות התשעים של המאה העשרים, רמת הפשיעה בעיר עלתה מאוד ורעידת האדמה בליל 14 ביולי 1993 שארעה באזור הגבירה את ההגירה השלילית מהעיר.
נדב ארגמן
ביוגרפיה
בתקופת העימותים בהר הבית הביע ראש השב"כ תמיכה בהסרת גלאי המתכות שהוצבו בשערי הר הבית. לאחר פיגוע הדקירה בשגרירות ישראל בירדן נשלח ארגמן לירדן לדון בשחרור המאבטח שהותקף, ואנשי השגרירות שהיו נצורים בה. בשנת 2018 פורסם כי הוא עמד בקשר הדוק עם ראשי המודיעין הכללי של מצרים, כדי להביא לרגיעה ברצועת עזה.
ארגמן הכפיל את מספר הנשים המכהנות בתפקידים בכירים בשירות, וכן הורה על שילוב נשים בתפקידי שטח ייחודיים. כמו כן, ארגמן הניע שינוי ארגוני לאיחוד גורמי הטכנולוגיה, הסייבר ומודיעין האותות לגוף מרכזי אחד. הוא יצר מערכת יחסים טובה והסכם מפורט בין אמ"ן לשב"כ על מנת למנוע בזבוז משאבים ופגיעה ביכולת המבצעית כתוצאה ממריבות סביב אחריות ותקציבים, כמו גם שיפר את שיתופי הפעולה עם גופי מודיעין של מדינות ידידותיות בעולם.
נחודקה
היסטוריה
בשנת 2004 העיר אוחדה עם יישובים שונים לכדי מחוז עירוני ובאותה שנה נחנך מסוך לעיבוד נפט בנמל נחודקה והושקעו כספים בפיתוח הנמל.
נדב ארגמן
ביוגרפיה
בשנת 2023 נמנה עם מתנגדי רפורמת לוין, שאותה תיאר "זה שינוי משטרי, הפיכה משפטית של ישראל לדיקטטורה", ואף גיבה אנשי מילואים שיסרבו להתגייס.
נחודקה
היסטוריה
במאי 2020, על רקע התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה, החליטו שלטונות העיר על הטלת סגר כללי, במסגרתו הוגבלו הכניסות והיציאות והושעתה פעילות מרכזי המסחר כשרק מרכולים חיוניים נותרו פתוחים. אמצעי ההגבלה אמורים לסייע במזעור המגע בין תושבי העיר, כמו גם להקל בזיהוי מהיר של חולים שיש לבודד.
נדב ארגמן
חיים אישיים והשכלה
ארגמן היה נשוי לרות, ולהם שלושה ילדים. לימים הם התגרשו, וב-2020 נישא ארגמן בשנית. את אשתו השנייה הכיר במהלך עבודתם המשותפת בשב"כ.
נחודקה
אקלים
לנחודקה יש את אחד האקלים הקלים ביותר בפרימוריה ובכל חלקה האסייתי ברוסיה בזכות מיקומה הדרומי וההשפעות האוקיאניות מים יפן. הטמפרטורה הממוצעת בינואר היא מינוס 9.3 מעלות צלזיוס; באוגוסט (החודש החם ביותר) הוא 20.6+. האקלים הוא אקלים יבשתי לח (סיווג האקלים Dfb) בשל ההבדלים העונתיים העצומים והוא אקלים קר מאוד למיקום חוף מתחת לרוחב 43 מעלות. ההשפעה הימית באה לידי ביטוי בשונות בטמפרטורות יומיות נמוכות ובפיגור עונתי עצום בקיץ. בשל השפעת הפנים ישנה ירידה חדה בטמפרטורות בין אוקטובר לנובמבר. במחצית השנה יש טמפרטורות ממוצעות מעל 10 מעלות צלזיוס, אף על פי שהחודש החם ביותר חם יחסית והחודש הכי קר הוא קור די קשה, עם פיגור עונתי נמוך מאוד בחורף.
נדב ארגמן
חיים אישיים והשכלה
לארגמן תואר ראשון ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה וכן תואר שני נוסף בביטחון ואסטרטגיה מאוניברסיטת חיפה. הוא גם בוגר המכללה לביטחון לאומי.
נחודקה
פוליטיקה וממשל
עיריית נחודקה היא הרשות המבצעת של העיר ולצדה פועלת המועצה המחוקקת: הדומה העירונית של נחודקה. הדומה העירונית מורכבת מ-30 חברים הנבחרים מדי חמש שנים. בית העירייה ממוקם בככר המרכזית של העיר. בסמוך לעיא ממוקם גדוד הגנה אווירית של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית המצויד במערכות טילים מדגם С-300 ו-С-400.
תקציב העיר
תקציר העירייה נכון לשנת 2013, היה 2.449 מיליארד רובלים. זו העיר השנייה מבחינת הכנסות ממסים בחבל פרימוריה, כשמקדימה אותה רק בירת החבל, ולדיווסטוק.
כלכלה ותשתיות
כלכלת העיר, שמבוססת בעיקר סביב הנמל ופעילות הקשורה לנמלים כמו עיבוד דגים ושימורים, סבלה מאז 1991 כשוולדיווסטוק נפתחה לפעילות זרה שוב. התעשייה המקומית נפגעה גם במהלך המשבר הפיננסי הרוסי בשנת 1998. עם זאת, נחודקה הוכרזה כאזור כלכלי חופשי והממשלות במוסקבה (הפדרלית) וגם בוולדיווסטוק (האזורית) התעניינו בפיתוח העיר ובמשיכת השקעות זרות אליה. נחודקה מהווה צומת תובלה חשוב אליו מועברים סחורות מיפן מספינות אל מערכת הרכבות הרוסית, כולל חלק הרכבת הטרנס-סיבירית של גשר היבשה האירואסית הסמוך.
נכון לשנת 2010 היו רשומים 1,932 ארגונים מסחריים בעיר. יש 646 חנויות, 210 רשתות קייטרינג ציבוריות ותשעה שווקים. המחזור השנתי עומד על 13.1 מיליארד רובל (מעל 400,400 דולר). פועלים קניונים, סופרמרקטים, חנויות של רשתות פדרליות ורבים אחרים.
כמו כן, נפתח מרכז ייעוץ ליזמים צעירים, כחלק משיתוף פעולה של עיריית נחודקה ובלינגהאם שבוושינגטון, ארצות הברית, החתומה עמה על הסכם ערים תאומות.
ספורט
מועדון הכדורגל אוקיאן נחודקה הוא מועדון הספורט המקצועי היחיד בעיר, שבעונות 1992 ו-1993 התמודדה בפרמייר ליג הרוסי. זוהי גם עיר הולדתו של שחקן הכדורגל ויקטור פייזולין.
שואן דיו
חַיִים
שואן דיו נולד בגו-בו, קומונת טונג ג'ין, מחוז טוי פץ', פרובינציית בינה-שן, וייטנאם (מולדת האם). אביו היה נגו שואן ת'ו, מורה, ואמו הייתה נגויון ת'היפ. הוא למד בהואה, ומאוחר יותר בהאנוי (1938–1940) בירת וייטנאם. הוא קיבל תואר בהנדסה חקלאית בשנת 1943 ועבד זמן מה במרכז מו תו הנמצא באזור הדלתא של נהר המקונג בדרום וייטנאם, לפני שחזר להאנוי.
בשנת 1943 הוא הצטרף לארגון וייט מין והפך לאחד המשוררים המובילים שכתבו שירה כדי לקדם התנגדות כנגד הצרפתים.
אף על פי שהיה ידוע בשירי האהבה שלו, הוא היה נשוי חצי שנה בלבד לפני שהתגרש מאשתו ומת רווק. אנשים רבים מאמינים שהוא היה הומוסקסואל וחי יחד עם חברו לכל החיים המשורר המפורסם הוי קון, כפי שמוצג באמצעות שיריו הרבים על אהבה המוקדשת (וכנראה מופנית לגברים שונים). שירים אלה כוללים את "Tình trai" ("אהבת האדם", על רומן האהבה בין המשוררים הצרפתים ארתור רמבו ופול ורלן ) ו-"Em đi" ("אתה עוזב", שיר לבבי שהוקדש לאדם צעיר יותר שאתו המשורר שמר קשר וחלק בית במשך מספר שנים). בספר זיכרונותיו שהתפרסמו ב-1993, אישר הסופר טו הואי כי שואן דיו ננזף בעודו בוויאט מין על שהטריד גברים אחרים במיטה.
עבודות
לאורך כל הקריירה שלו היה שואן דיו ידוע כמשורר רומנטי, "המשורר הגדול ביותר בין המשוררים החדשים", ו"מלך שירי האהבה" (הוא עצמו העניק למשוררת הו שואן הונג את הכינוי "מלכת שירת צ'ו נום ").
הוא היה חבר בתנועה הספרותית Tự Lực Văn Đoàn (התנועה הספרותית של העצמאות) ואחד ממנהיגי תנועת Thơ Mới (מילולית: שירה חדשה). עבודות ייצוגיות שכתב בתקופה זו כוללות: Thơ Thơ (שיר שירה, 1938), Gửi Hương Cho Gió (בושם מתנדף עם הרוח, 1945), והסיפור הקצר Phấn Thông Vàng (אבקת אורן הזהב, 1939).
אוספי השירה שלו Thơ thơ ו- Gửi hương cho gió נחשבים ליצירות המופת שלו. הם מהללים אהבה, חיים, אושר ואהבת חיים. בכך הוא גם מהלל את הנעורים, האביב והטבע כערש האהבה. הוא גם התאבל על הזמן שחלף, על מצוקת החיים והראה צימאון לחיי נצח.
עבודותיו נלמדות לעיתים קרובות על ידי תלמידי בתי ספר תיכוניים בווייטנאם. רחוב בהאנוי הבירה הווייטנאמית נקרא על שמו.
הווידוי
הווידוי (באנגלית: The Confession) הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי קצר אשר בוים והופק על ידי ליאם בנקס, והוסרט על ידי ליאם בנקס וג'ונת'ן באלטר. הסרט הקצר נכלל ביקום הקולנועי של לזמן את הרוע, ועלילתו עוסקת בוידוי של מישהי בפני כומר.
הסרט יצא לאור ב-26 באוגוסט 2017, והיה לאחד מחמשת הסרטים הקצרים שזכו במסגרת תחרות "My Annabelle Creation".
עלילה
הסרט מתחיל כאשר ניתן לראות את פיונה רצה אל תא הווידוי במטרה להתוודות על חטאיה בפני הכומר. היא נכנסת אל התא תוך שהיא בוכה ומתחילה לספר לכומר מה ראתה ומה עשתה. הכומר מקשיב לדבריה ולאחר מכן ניתן לראות סצנה בה קתרין קוראת ספר במיטתה. קתרין שומעת רעשים מוזרים ממפתן הדלת, וכשהיא מסתכלת לעברו היא צורחת וזועקת לעזרה.
כמה רגעים לאחר מכן כבר לא ניתן לראותה, אלא ניתן לראות מסדרון אליו נכנסות פיונה ואנג'לה בעקבות צעקותיה של קתרין. בסמוך לכך, נשמע קול דפיקה על דלתה של קתרין. בהמשך, ניגשת פיונה אל ידית חדרה של קתרין, וכשהיא באה לגעת בה קופץ השֵׁד על אנג'לה והורג אותה אל מול עיניה של פיונה. זאת מתחילה לצרוח תוך שמנורת התקרה במסדרון מתפוצצת.
שניות אחדות לאחר מכן מופיע השֵׁד מאחורי פיונה ומיד מתחלפת הסצנה בחזרה אל תא הווידוי. בסצנה זו נעלם הכומר מתא הווידוי ופיונה אשר סיפרה לו מה קרה, מסתכלת הצידה ופתאום מוצאת עצמה בתוך המסדרון שוב. בסוף הסרט, הורג השֵׁד גם אותה.
הוצאה
הסרט הקצר הועמד בתחרות "My Annabelle Creation", וכמה זמן לאחר צאתו, במאי הסרט "אנאבל: הבריאה" דייוויד פ. סנדברג, הודיע כי הוא אחד מחמשת הסרטים הקצרים שזכו.
תערוכת הרכב הבין-לאומית של ניו יורק
היסטוריה
מאז משנת 2006, במהלך התערוכה מוכרזים המועמדים והזוכים בתואר מכונית השנה בעולם.
ג'יימס קוקו
ביוגרפיה
קוקו נולד בניו יורק והחל לשחק עוד מגיל קטן. בנם של מהגרים איטלקים אידה ופליצ'ה קוקו.
בקולנוע שיחק בפעם הראשונה ב-1971 בתור ד"ר טימי ספקטור בדרמה הקומית של אוטו פרמינגר "חברים כה טובים" ובתור הדוד הארי בקומדיה השחורה "עלה חדש". ב-1972 שיחק בגרסה הקולנועית למחזה המוזיקלי "האיש מלה מאנצ'ה", בסרט גילם את סאנצ'ו פנזה והועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן בתפקיד משני. ב-1976 הופיע בפארודיית הבלשים של ניל סיימון "חמישה בלשים לקינוח".
קוקו נפטר בשנת 1987 בגיל 56 מהתקף לב. נקבר בבית הקברות הקתולי ס.ט ג'רודס שבקולוניה, ניו ג'רזי.
אנטי-פדרליסטים
האנטי פדרליסטים היו אנשי-ציבור אמריקאים ב"תקופת המהפכה" שהתנגדו להצעת הפדרליסטים (שבראשם עמדו ג'ורג' וושינגטון, ג'יימס מדיסון, אלכסנדר המילטון וג'ון ג'יי) לכונן חוקה פדרלית בארצות הברית. בוועידת פילדלפיה, שהתכנסה ב-1787, היו שישה עשר מבין חמישים וחמישה הצירים אנטי-פדרליסטים, והם סירבו לחתום על החוקה המוצעת. אחר כך, כאשר התכנסו במדינות השונות ועידות אשרור לחוקה, ניסו האנטי-פדרליסטים במלוא כוחם לשכנע את צירי הוועידות להתנגד. היו להם הצלחות זמניות; בצפון קרוליינה וברוד איילנד נדחתה הצעת החוקה. אולם בסופו של דבר, לאחר שאחת עשרה מדינות אשררו את החוקה - שתיים יותר ממספר המדינות שנדרשו כדי להפוך אותה לבת-תוקף, נכנעו גם רוד-איילנד וצפון-קרוליינה תחת הלחץ.
בסופו של דבר העבירו ג'יימס מדיסון ותומאס ג'פרסון את "מגילת הזכויות" (The Bill of Rights), שהפריכה רבים מחששותיהם של האנטי-פדרליסטים.
יפה ללב
יפה ללב הוא שמה של סדרת ספרי הלכה משפיעה שחיבר רבי רחמים נסים יצחק פאלאג'י. הסדרה כוללת תשעה כרכים ועוסקת בנושאים המקיפים את כל חלקי השולחן ערוך. הספר נקרא בשם זה משום שהוא ראשי תיבות של שם המחבר - יצחק פאלאג'י הי"ו, ומחווה לספריהם של אביו ושל סבא רבא שלו - לב חיים וחקרי לב. הספר יצא במהדורות רבות וזכה להשפעה עצומה בפסיקת ההלכה, בין היתר בספר כף החיים, ובספריו של רבי עובדיה יוסף.
חלקי הספר ומבניהם
הספר נדפס בתשעה חלקים שונים שהם מעין קונטריסים המשלימים זה את זה: בשנת התשע"זיצא הספר על ידי הוצאת מכון הכתר במהדורה מוערת לאחר שאוחדו כל החלקים וסודרו על פי סדר השולחן ערוך.
איילון
{{פירושונים|
מקומות אחרים:
אישים: בעלי חיים:
אחר:
ראו גם
}}
אלונה לא
אלונה לא הוא ספר ילדים פרי עטה של הסופרת רימונה די-נור. את האיורים יצר הקומיקסאי מישל קישקה. הספר יצא בהוצאת כתר בשנת 1995.
תקציר העלילה
אלונה, גיבורת הסיפור, היא ילדה עקשנית שמסרבת לכל הצעה. היא אינה מגלה כל גמישות ועומדת על שלה בנחישות. המצב נשאר כך עד לקראת סוף הסיפור, כאשר אלונה מגלה גמישות שטרם נראתה אצלה. כל סירוביה מסתיימים כליל בבואו של הלילה וזאת לטובה, שהרי עד כה התנהגותה הייתה ההפך המוחלט.
רקע
די-נור כתבה את הספר בהשראת התנהגויות של בתה אַליָה כשהייתה פעוטה, והתמודדויות שכיחות דומות של הורים מול מרדנות ילדיהם, המבטאים לעיתים קרובות את התנגדותם באמצעות אמירת "לא" חוזרת ונשנית. בהקשר לכך, בסיפור מתקיים אלמנט חוזר של הביטוי "אלונה לא".
ספרי המשך
כ-15 שנים לאחר צאת הספר "אלונה לא" ובעקבות הצלחתו, יצא ספר ההמשך "לילה טוב אלונה", על ילדה מרדנית שלא רוצה ללכת לישון; וב-2013 יצא הספר "אלונה לא לבד", על התמודדותה של הילדה עם אח תינוק המצטרף למשפחה.
יחסי ארצות הברית–בוסניה והרצגובינה
יחסי ארצות הברית–בוסניה והרצגובינה הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין בוסניה והרצגובינה.
היסטוריה
המלחמה בשנים 95–1992 בבוסניה והרצגובינה הסתיימה בסיוע של ארצות הברית ובתיווכה בהסכם דייטון בשנת 1995. כמו כן, ארצות הברית מקיימת את מפקדת נאט"ו בסרייבו. ארצות הברית תרמה מאות מיליוני דולרים לסיוע בתשתיות, בסיוע הומניטארי, בפיתוח כלכלי ובשיקום צבאי בהרצגובינה ובבוסניה. הסוכנות האמריקאית לפיתוח בינלאומי (USAID) והתמיכה בדמוקרטיות במזרח אירופה (SEED) מילאה תפקיד גדול בבוסניה והרצגובינה שלאחר המלחמה, כולל תוכניות לפיתוח כלכלי, רפורמה דמוקרטית (תקשורת, בחירות), פיתוח תשתיות, ותוכניות הכשרה עבור אנשי מקצוע בוסנים, בין היתר. גם הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID) והסוכנות לתמיכה בדמוקרטיות במזרח אירופה מילאו תפקיד חשוב אחרי מלחמת בוסניה והרצגובינה, כולל תוכניות הפיתוח הכלכלי רפורמה, רפורמה דמוקרטית (תקשורת, בחירות), תשתיות פיתוח, תוכניות הכשרה עבור בוסניה אנשי מקצוע, בין השאר. בנוסף, ישנם ארגונים לא ממשלתיים רבים אשר לקחו חלק בתפקידים משמעותיים בשיקום.
על פי דוח המנהיגות העולמית של ארצות הברית לשנת 2012, 33% מאנשי בוסניה והרצגובינה מאשרים ותומכים בהנהגת ארצות הברית, 49% מתנגדים ו-18% אינם בטוחים.
משלחות דיפלומטיות
שגרירות ארצות הברית בבוסניה והרצגובינה ממוקמת בסרייבו, בזמן שהשגרירות הבוסנית בארצות הברית נמצאת בוושינגטון די. סי.
המכשול הימי בגבול רצועת עזה
המכשול הימי בגבול רצועת עזה הוא מכשול ימי בחוף זיקים שבעוטף עזה, שהוקם על ידי אגף הנדסה ובינוי ומנהלת גבולות ותפר במשרד הביטחון. מטרתו של המכשול היא למנוע פיגועים מהים בגבול ישראל–רצועת עזה.
המכשול מורכב משלוש שכבות – שכבה מתחת לפני הים, שכבה נוספת שתורכב מאבן שריון ושכבה שלישית של גדר "תלתלית". כמו כן נבנתה בצמוד גדר נוספת שמקיפה את המתחם מהצד העזתי של הגבול.
Images and Words
Images and Words (תרגום לעברית: "תמונות ומילים"), שהופק בשנת 1992 ויצא לאור בידי חברת התקליטים ATCO Records, הוא האלבום השני של להקת הפרוג מטאל Dream Theater.
המכשול הימי בגבול רצועת עזה
היסטוריה
במאי 2018 החלו עבודות ההקמה של המכשול הימי.
בדצמבר 2018 פורסמו תמונות בו נראה המכשול בשלבי הקמה סופיים, בו הוצבה הגדר התלתלית של שכבת האבן.
Images and Words
הפקה
באלבום הזה משנה הלהקה נימה קמעה, הטון שלה הופך ליותר בוגר ואפל, ומתעצב לאט לאט לדיסקים היותר חדשים שלהם. מן השיר החמישי באלבום, Metropolis Pt. 1 - The Miracle and the Sleeper, ממשיך האלבום החמישי של הלהקה Metropolis Pt. 2: Scenes from a Memory.
שלושה וידאו קליפים הולקטו מן האלבום: Take the Time, Pull Me Under ו־Another Day. הלהקה ציפתה ש־Another Day, השיר היותר 'קל' מבין השלושה, יזכה להיות פופולרי בערוץ. אבל להפתעת הלהקה, Pull Me Under הפך ללהיט ב־MTV. למעשה, עד עכשיו Another Day לא שודר אף לא פעם אחת בערוץ.
בשירים עבריים
בשירים עבריים, אשר יצא מאוחר יותר בשם פרח הלילך, הוא אלבומה השני של חוה אלברשטיין, שיצא לאור ב-1967.
סקירה
השירים הבולטים מן האלבום הם "כנרת" (מוכר גם כ"שם הרי גולן") מאת רחל המשוררת, שירו של חיים גורי "פנס בודד", "מקהלה עליזה" של לאה נאור שהולחן על ידי נורית הירש, "פרח הלילך", שכתב אורי אסף וגם אותו הלחינה הירש ו"מכתב ל" שנכתב על ידי אורי אסף, שהיה מפקדו.
Live at the Marquee
Live at the Marquee הוא האלבום השלישי של להקת הפרוג מטאל Dream Theater ודיסק ההופעה הראשון שלהם. האלבום הוקלט במועדון מרקי בלונדון ב־23 באפריל 1993 ושוחרר בידי ATCO Records. באלבום (EP) מצויים שישה שירים מתוך שני האלבומים הראשונים של הלהקה: Images and Words ו־When Dream and Day Unite.
קצפת (תוכנית טלוויזיה)
קצפת הייתה תוכנית טלוויזיה לילדים ונוער, ששודרה מ-1997 עד לשנת 1998 בערוץ הילדים. תוכנית זו מהווה המשך לתוכנית "הקרנבל של מיכל" ששודרה בערוץ 2.
החלק השני הוא מופע בו היו משחקי משפחות, חגיגות ימי הולדת, שירים וביצועים של הכוכבים האורחים.
את שיר הפתיחה של התוכנית הלחין ירון כפכפי וביצעה מיכל ינאי.
המרד (סדרת טלוויזיה)
"המרד" (ברוסית: Мятеж) הוא סדרת טלוויזיה רוסית, בבימויו של סרגיי פיקלוב עבור ערוץ הטלוויזיה Dom Kino מרשת 1tv.ru. פרק הבכורה שודר ב-18 במאי 2020, כשהעונה הראשונה הורכבה משמונה פרקים. הסדרה מתרחשת בשנים 1914 עד 1921. העלילה מבוססת על גורלה של ליזה ז'וראבליובה (בגילומה של ליובוב אקסיונובה), אותה מאשים השירות החשאי הסובייטי בארגון מרד יארוסלב בשנת 1918.
עלילה
בשנת 1921 נעצרת ליזה ז'וראבליובה, על ידי אנשי השירות החשאי הסובייטי, הצ'קה, שהואשמה בארגון התקוממות ביארוסלבל. החוקר וורונוב (בגילומו של איוואן דוברונראבוב) משתמש באהבת האם לאיוואן הקטן (ארטמי פדאלקה) כדי להשיג ווידוי מליזה. היא מספרת את סיפור אהבתה במהלך אירועי התקופות הסוערות ברוסיה של ימי מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים.
הפקה
הצילומים התקיימו בשנת 2016 בערים מוסקבה, קוסטרומה, יארוסלבל, כשחלק מהפרקים צולמו בתוך מוזיאונים.
רוני אלון
רוני אלון היא מנהלת ישראלית. הייתה מנכ"לית המשרד לשיתוף פעולה אזורי. קודם לכן שימשה בין השנים 2014 ל-2020 כמנהלת מערך התוכן והאסטרטגיה בבית הנשיא הישראלי.
ביוגרפיה
אלון היא בתו של נשיא בית המשפט המחוזי בבאר שבע לשעבר, ספי אלון, אחיינתו של שר התיירות חבר הכנסת לשעבר הרב בני אלון ואימו של איתי פריינד אלוף ישראל בטאקונדו. היא בעלת תואר ראשון בתוכנית פכ"מ (פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה) של האוניברסיטה העברית אותו סיימה בהצטיינות. כיום היא לומדת לתואר שני בלימודי המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב.
אלון הייתה יועצת תוכן וכותבת נאומים ראשית של יו"ר הכנסת, ראובן ריבלין.
מ-2014 ועד 2020 שימשה אלון כמנהלת מערך התוכן והאסטרטגיה בבית הנשיא והייתה אחראית בין היתר על פיתוחה ויישומה של תוכנית הדגל של נשיא המדינה, ריבלין "תקווה ישראלית". בנוסף לכך, היא הייתה אחראית על מערך הכתיבה והמחקר ועל ההקמה והפיתוח של מרכז המבקרים בבית הנשיא.
ביוני 2021 מינה השר לשיתוף פעולה אזורי, עיסאווי פריג' את אלון למנכ"לית המשרד. חודש לאחר מכן אושר המינוי.
צ'ינצ'ינה
צ'ינצ'ינה (בספרדית: Chinchiná) היא עיר במחוז קלדס בקולומביה.
היסטוריה
העיר נוסדה ב־2 באפריל 1857. בין השנים 1921–1946 חוותה העיר תנופת פיתוח ובה נבנו תחנות כוח לחשמל (השנייה מביניהן הידרואלקטרית), תחנת רכבת, פארקים ועוד. בשנת 1973 נבנה בעיר מפעל מתקדם לייצור קפה.
חלק מהעיר נפגע בשנת 1985 עקב מפולת שארעה באזור וגרמה לכ־3,000 הרוגים.
גאוגרפיה
צ'ינצ'ינה ממוקמת בדרום־מערב מחוז קלדס, סמוך לגבול עם מחוז ריסרלדה. היא נמצאת כ־12 קילומטרים מדרום־מערב לבירת המחוז, מניסלס וכ־16 קילומטרים מצפון־מזרח לפריירה, בירת מחוז ריסרלדה.
גובה העיר הממוצע הוא 1,378 מטרים מעל פני הים עקב מיקומה בין הרי האנדים.
הר הגעש נוואדו דל רואיס, ההר החמישי בגובהו בקולומביה, ממוקם כ־33 קילומטרים מהעיר.
האוקיינוס השקט מרוחק כ־200 קילומטרים מהעיר.
אקלים
עקב מיקומה הגאוגרפי של קולומביה, האקלים בעיר הוא אקלים משווני טרופי (Af לפי שיטת קפן). בעיר שוררת טמפרטורה ממוצעת של 20 מעלות צלזיוס.
דמוגרפיה
נכון לשנת 2022, בעיר מתגוררים 53,184 תושבים.
אוכלוסיית העיר הגיעה אל מעל ל־60,000 תושבים בשנת 1995 אך ירדה מאז.
תחבורה
העיר מחוברת לרשת הכבישים הלאומית והמקשרת אותה עם כל חלקי המדינה.
בשתי הערים הגדולות הקרובות אל צ'ינצ'ינה ממוקמים נמלי תעופה. מנמל התעופה מטקנה בפריירה יוצאות, פרט לטיסות פנים־ארציות, גם טיסות לנמל התעופה הבין־לאומי טוקומן בפנמה סיטי ולנמל התעופה הבין־לאומי מיאמי במיאמי. מנמל התעופה לה נוביה במניסלס יוצאות טיסות פנים־ארציות, ביניהן גם לנמל התעופה הבין־לאומי אל דוראדו בבוגוטה, בירת קולומביה.
כלכלה
בקרבת העיר ממוקמת אכסניות רבות. כארבעה קילומטרים מצפון לה ממוקמת מסלול גולף. בעיר ממוקמים גם מספר מפעלים.
ספורט
בעיר קיימים מועדוני כדורגל, כדורגל אולמות, טניס, כדורסל ועוד. נמצאים בה מספר מגרשי ספורט. חובבי ספורט אתגרי נמשכים לעיר עקב הימצאותם של מתקנים להחלקה ולכושר גופני.
תומר חליבה
תומר חליבה הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני.
קריירה
בעקבות יכולתו הטובה בבאר שבע, זומן חליבה לראשונה לסגל נבחרת ישראל. ב-18 בפברואר 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת אזרבייג'ן, ולאחר מכן שותף גם במשחק הידידות מול נבחרת ליטא ב-30 במרץ 2004. בסך הכל רשם 2 הופעות במדי נבחרת ישראל.
לקראת עונת עבר חליבה לקבוצת בית"ר ירושלים. המאמנים השונים אשר הוחלפו בבית"ר במהלך עונה זו הרבו לתת לחליבה דקות משחק, והוא שותף ב-23 משחקי ליגה בעונה זו, בהם כבש שער אחד. בתום העונה עזב חליבה את הקבוצה.
לקראת עונת הוחתם חליבה לשלוש שנים בקבוצת הפועל תל אביב, על ידי המאמן יצחק שום שחיפש מחליף לג'ון פנטסיל שנמכר לוסטהאם יונייטד. ב-5 באוגוסט 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2–1 על בית"ר ירושלים, קבוצתו לשעבר, במסגרת גביע הטוטו. לאחר מכן פתח בהרכב הקבוצה ב-9 משחקי ליגה, אך עקב חולשת ההגנה של הקבוצה הועלו מספר שחקנים ממחלקת הנוער, והמגן הצעיר דני בונדר תפס את מקומו של חליבה בהרכב. בחלון ההעברות של ינואר 2007 הושאל חליבה למועדון ספורט אשדוד.
בעונת עבר חליבה לשחק בקבוצת מכבי באר שבע, ורשם 32 הופעות במדיה בליגה הלאומית בעונה זו. בתחילת העונה שלאחר מכן הספיק חליבה לשחק רק שני משחקי ליגה במדי הקבוצה, לפני ששוחרר חליבה מהמועדון לאחר סכסוך עם המאמן שרון אביטן, ובסופו של דבר פרש ממשחק פעיל.
טריומף (מצעד ניצחון)
טריומף או טריומפוס (triumphus) היה טקס מדיני דתי ברומא העתיקה, שבמהלכו ערכו מצביא וצבאו תהלוכת ניצחון ברחובות העיר רומא. טקס זה התנהל באופן מסורתי ומתוך הקפדה על אופן ביצוע הטקס. מצביא שניהל מסע כיבוש מוצלח נאלץ לפנות לסנאט על מנת לבקש את הענקת הטריומף. במסורת הרפובליקנית, רק הסנאט רשאי להעניק את הטריומף. מטרת הטריומף הייתה להעניק אות הוקרה למצביא שהצליח לכבוש שטחים לטובת האימפריה. מטרה נוספת הייתה להעלות את המורל בקרב הנתינים של האימפריה.
היסטוריה
מקור הטקס הוא כנראה בתרבות האטרוסקית, והוא חדר לרומא בתקופת המלוכה. הטריומף נערך על ידי המלכים לאחר שהביסו אויבים. הטריומף, מלבד היבטו המדיני והאישי, לבש גם צביון דתי. הצבא והטריומפאטור ביצעו שורה של טקסים ומחוות דתיות כלפי האל יופיטר, שסימלו את מילוי הנדרים שנטלו על עצמם לפני יציאתם לקרב.
כיוון שלפי החוק הרומי אסור היה למצביא וצבאו להיכנס לשטח העיר, העניק הסנאט היתר מיוחד למצביא להיכנס לעיר והאריך את תוקף האימפריום של המגיסטראט לשם ביצוע התהלוכה.
במרכז התהלוכה עמדה מרכבת המצביא המנצח, שקיבל את התואר טריומפאטור. המרכבה הובלה על ידי רביעיית סוסים לבנים. הטריומפאטור עצמו היה לבוש בבגדים מיוחדים שכללו טוגה בצבע ארגמן, זר עלי דפנה ושרביט, ולידו עמד עבד ציבורי אשר החזיק כתר מעל ראשו ולחש לאוזנו "memento mori" (זכור את המוות), משפט זה נועד על מנת להזכיר למפקד כי הוא רק בן-תמותה. בראש התהלוכה נישא השלל, ציורים המתארים את קרבות הצבא ושלטים עם רשימות העמים והערים שנוצחו על ידי הרומיים במלחמה. השבויים החשובים הובלו גם הם, כבולים בשלשלאות, בקדמת התהלוכה. מאחורי כרכרת המצביא צעד צבאו של המצביא וכן חברי הסנאט והמגיסטראטים השונים שנכחו בעיר.
בין שנת 367 לשנת 264 לפנה"ס נערכו כשבעים מצעדי ניצחון.
בסוף תקופת הרפובליקה ניתנה זכות טריומף גם למצביאים חסרי אימפריום, לדוגמה פומפיוס. בתקופת הקיסרות הרומית רק לקיסר ולבני משפחתו הוענק טריומף, בעוד שמצביאים שהצטיינו בפיקוד על חזית בקרב קיבלו את אות הטריומף. הקיסרים עצמם התהדרו בלבוש הטריומפטואר כשרצו בכך ואף יכלו להעניק את זכות זו לאחרים.
לעיתים הוקמו מבנים שמנציחים את הטריומף, כגון קשת קונסטנטינוס, שער טיטוס, ושער טיטוס (קירקוס מקסימוס).
בשנת 534, יוסטיניאנוס, הקיסר של האימפריה הרומית המזרחית, העניק טריומף למצביא שלו, בליסריוס, לאחר ניסיונות חוזרים ונשנים לכבוש את מדינות צפון אפריקה והניצחון מול הוונדלים. יוסטיניאנוס ראה בקיום הטריומף שתי משמעויות עיקריות, משמעות דתית ומשמעות תרבותית. המשמעות הדתית מגיעה מתוך האמונה שעצם הכיבוש מוכיח שהאל לצידם. הניצחון הוא אישור של האל ללגיטימיות של השלטון של יוסטיניאנוס במיוחד לאחר מרד הניקה, שערער את מקומו של יוסטיניאנוס בתור קיסר. המשמעות התרבותית היא הרצון של יוסטיניאנוס לקיים את המסורת העתיקה של האימפריה הרומית ולהחזיר אותה לגדולתה. יוסטיניאנוס ראה בקיום המסורת הרומית דרך לחבר את העם הרומי למרות הפיצול שהגיע בעקבות נפילת האימפריה ולמרות האסונות והקשיים. הרצון שלו היה להראות שהדברים חוזרים למוטב ושהוא מחזיר עטרה ליושנה.
החוקרים חלוקים ביניהם על היכולת להציג מחווה זו כטריומף כמו שהיה במסורת הרומית הקדומה. הטריומף האחרון שהתקיים ברומא, לפני נפילת האימפריה, היה של טיטוס לאחר נפילת העיר ירושלים בשנת 70 לספירה. כלומר, עברו 450 שנה מאז הטריומף האחרון בעיר רומא. פרוקופיוס בכתביו מציג את האופן בו התנהל הטריומף של בליסריוס והצביע על מספר נקודות דמיון ושוני בין הטריומף של רומא לבין הטריומף של קונסטנטינופול. בליסריוס כמו קודמיו הציג את השלל שלו מן הלחימה שכלל תצוגה של עבדים, שבויים וכל מיני דברי מותרות, בלב העיר המרכזית של האימפריה. בנוסף, הטקס התנהל בצורה זהה שכן בליסריוס היה לבוש בבגדים מפוארים, התקשט בתכשיטים ואף החזיק מרכבה בה רכבה אשתו. "which it is customary for the emperor’s wife to ride, and much jewelry made of precious stone."
אולם בשונה מקודמיו, טקס זה לא התנהל בעיר רומא שהייתה חלק מן הקריטריונים לקיום הטקס. בנוסף, בליסריוס צעד בתהלוכה זו ברגליים חפות בניגוד למקובל. הוא צעד מביתו להיפודרום ואז חזור מן השערים ועד מושבו של הקיסר, כלומר הוא שינה את המסלול. "led a procession that the romans call a triumph, not in an ancient manner"
נקודת שוני נוספת היא מקומו של הקיסר בטקס. יוסטיניאנוס שינה את המבנה של התהלוכה על מנת להציב את עצמו ואת אשתו במרכז התהלוכה כאשר רוב תשומת הלב היא על הקיסר ולא על בליסריוס. "Justinian, not counting the celebration as a triumph at all, less a triumph of Belisarius."
למרות הדברים החלוקים, הדעה הגורפת היא שזה היה הטריומף האחרון הרומי.
"Belisarius was “the last to be awarded a triumph.” This was, in other words, the “last Roman triumph."
אות הטריומף
אות הטריומף (ornamenta triumphalia) היה העיטור הצבאי הגבוה ביותר שהסנאט הרומאי היה יכול להעניק למפקד צבאי מאז תקופת אוגוסטוס. אוגוסטוס קבע שהזכות לערוך הטריומף תהיה של הקיסר לבדו, והמצביא המנצח יקבל אות כבוד בלבד.
הענקת הטריומף הותנתה בקיום מספר תנאים. הוא ניתן רק במקרה, שהמצביא המנצח היה המפקד בפועל של כל כוחות הצבא הרומי שהשתתפו במערכה, שהאויב שהובס במסגרתה היה יריב משמעותי/בעל משקל, שהמלחמה הוכרזה כמלחמה צודקת ושבמהלכה נהרגו לפחות 5,000 מחיילי האויב.
על הדרך
את שיר הפתיחה של התוכנית הלחין ירון כפכפי וביצעה מיכל ינאי.
טריומף (מצעד ניצחון)
אות הטריומף
טראיאנוס נתן למפקדיו את אות הטריומף על ניצחונותיהם על הדאקים, סיפוח ערביה ועל המלחמות הפרתיות.
אותות הטריומף האחרונים הוענקו בתקופת אדריאנוס, אולם מאחר שרק אימפרטור היה יכול להעניק אות טריומף ומאחר שאחרי ניצחונות על מרידות קודמות בדאקיה, פאנוניה, מאוריטניה, ובריטניה לא קיבל אדריאנוס את התואר בשנית, הוא קיבל את תואר האימפרטור פעם נוספת (imperator II) בשנת 136.
שלושת מקבלי האות בתקופת אדריאנוס קשורים לדיכוי מרד בר כוכבא: יוליוס סוורוס, מושל בריטניה שהובא ליהודה כדי לדכא את המרד, גאיוס פובליקיוס מארקלוס, מושל סוריה שבא ליהודה לדכא את המרד, והטריוס נפוס, מושל ערביה.
אחרי יום הטריומף היה מקבל האות מקשט בו את ביתו.
השפעות
מצעד זה היה גדול במיוחד בהיקפו וכלל 4,500 חיילים, 400 כלי רכב צבאיים ו-400 מטוסים, ובנוסף, הוצג בו שלל רב שנלקח במלחמה. "זה מצעד שרומם את הרוח", אומר נפתלי תמיר. "אותו מצעד נעשה כדי לומר תודה לצה"ל למעשה. לראות את העוצמה, את הכוח של צבא ההגנה לישראל".
מצעדי הניצחון לא הונהגו רק לאחר מלחמות או כיבושים צבאיים אלא גם לאחר ניצחונות בעולם הספורט. למשל מצעד ניצחונות שנתי לחגוג את הזוכה בליגת העל בכדורגל ובכדורסל.
הכפלת הקובייה
הכפלת הקובייה היא אחת מהבעיות הגאומטריות של ימי קדם. הבעיה נוסחה על ידי היוונים הקדמוניים, ונשארה פתוחה במשך מאות שנים, עד שהוכחה במאה ה-19 כבלתי-פתירה באמצעות תורת גלואה.
הבעיה היא: "כיצד ניתן להכפיל נפח של קובייה נתונה באמצעות סרגל ומחוגה?" כלומר, בהינתן מקצוע של קובייה, כיצד ניתן לבנות את המקצוע של הקובייה הכפולה ממנה בנפחה. בעיה זאת שקולה לבניית המספר \sqrt[3]{2}.
היסטוריה
הבעיה מבוססת על סיפור לפיו באתונה פרצה מגפה. לשאלת התושבים כיצד ניתן לעצור אותה, ענתה האורקל שעליהם להכפיל את נפח המזבח של אפולו, שצורתו הייתה קובייה. התושבים ניסו לעשות זאת על ידי הכפלת אורך המקצוע, אך פתרון זה הוא שגוי משום שלמעשה הוא מכפיל את נפח הקובייה פי 8. באופן כללי, אם מגדילים את המקצוע פי a, אז נפח הקובייה גדל פי a^3. לכן כדי להכפיל את נפחה של קובייה יש להגדיל את הצלע פי \sqrt[3]{2}. לאחר שהבינו את הבעיה, הם ניסו למצוא דרך לבנות קובייה כפולה בנפחה, אך ללא הצלחה.
התפתחות חשובה בחיפוש הפתרון התרחשה כאשר מצא היפוקרטס מכיוס ניסוח חילופי: נתון קטע, יש למצוא שני קטעים כך שהראשון ממוצע גאומטרי של הקטע הנתון ושל השני, ואילו השני ממוצע גאומטרי של הראשון ושל קטע כפול מהקטע הנתון. כלומר, אם נתון קטע באורך a, יש למצוא r ו-s כך ש: . קל לראות ש-. הוא ומנכמוס הראו גם שניתן לפתור בעיה זאת על ידי מציאת חיתוך של פרבולה והיפרבולה או שתי היפרבולות.
בשנת 1837 הוכיח פירה וונצל ש- איננו שייך לשדה המספרים הניתנים לבנייה, ולפיכך הבעיה איננה פתירה.
הוכחה
ניתן להראות שכל המספרים הניתנים לבנייה שייכים לשדה המהווה הרחבה מממד 2^n (כאשר n הוא מספר טבעי כלשהו) של שדה המספרים הרציונליים, כיוון שחיתוך של שני ישרים משאיר את המספר באותו הממד, ואילו חיתוך של ישר עם מעגל או שני מעגלים יוצר הרחבה ריבועית. נניח בשלילה ש-\sqrt[3]{2} ניתן לבנייה בסרגל ומחוגה, אז הוא צריך להיות שייך לשדה כאמור (נסמן אותו ב-F). שדה זה חייב להכיל את השדה, שהוא הרחבה ממד 3 של שדה המספרים הרציונליים. לכן מתקיים:
זה בלתי אפשרי, כי 3 איננו גורם של 2^n. סתירה.
מרדכי לימון
מרדכי (מוקה) לימון (3 בינואר 1924 - 16 במאי 2009) היה מפקד חיל הים הישראלי השלישי מדצמבר 1950 עד יולי 1954, ולאחר מכן ראש משלחת משרד הביטחון בפריז.
עד מלחמת העולם השנייה
לימון נולד בפולין ועלה לארץ ישראל עם משפחתו בשנת 1932. הוא גדל והתחנך בתל אביב, הצטרף לתנועת השומר הצעיר, אך הורחק ממנה כאשר החל לעסוק בפעילות ימית במסגרת הפלוגה הימית של "הפועל". במסגרת זו למד תחילה חתירה וביולי 1939 עבר קורס מפקדי סירות, בהדרכת שמואל טנקוס ואהרון לישבסקי.
במהלך מלחמת העולם השנייה
בימי מלחמת העולם השנייה הצטרף לימון לפלמ"ח ועם הקמת המחלקה הימית (לימים הפלי"ם) הצטרף אליה. הדריך בשני הקורסים הראשונים של המחלקה הימית בשדות ים, אך הגיע למסקנה שאין בכך די, וכי עדיף שיפליג בצי הסוחר כדי לצבור ניסיון ימי מעשי, שיהיה נחוץ כאשר תחודש ההעפלה.
עם סיום המלחמה הגיע לאלכסנדריה שבמצרים על סיפון מכלית אמריקאית, ומשם חזר לישראל.
בתקופת ההעפלה
עם שובו לארץ ישראל פנה לימון לחבריו בפלי"ם במטרה להצטרף לפעילות ההעפלה, אך מפקדיו בחרו להענישו על שיצא להפלגות בימי מלחמת העולם השנייה ללא אישור. הוא נשלח לעבוד כסבל במפעל המלח. כעבור כמה חודשים, כאשר גבר הצורך באנשי ים מנוסים הוא צורף לעוסקים בהעפלה.
את ספינת המעפילים הראשונה היה עליו להביא ממצרים, אולם המבצע בוטל ברגע האחרון בשל פיצוץ מלון המלך דוד על ידי אנשי האצ"ל והחשש שהבריטים יגלו ערנות רבה, גם לאורך החופים, בעקבות האירוע.
בהמשך פיקד לימון על הבאתן לארץ ישראל של שלוש ספינות מעפילים:
במלחמת העצמאות
עם הקמת חיל הים הצטרף לימון לשורותיו והתמנה לסגן מפקד אח"י הגנה (ק-20). בהמשך השתתף במבצע שודד, שבמהלכו השתלטו ספינות חיל הים על הספינה "ארג'ירו" שהובילה משלוח נשק צ'כי לערבים. במבצע נתפסו 8,000 רובים צ'כים שהועברו לשימוש צה"ל.
באוקטובר 1948, במהלך פעילות של ספינות חיל הים בחופי דרום ישראל התנהל קרב עם אונייה של הצי המצרי ולאחריו תקפו מטוסים מצריים את הספינות הישראליות. אחד המטוסים המצריים נפגע וכתוצאה מהתפוצצותו נהרג אחד מאנשי הצוות של אח"י הגנה ואחדים נפצעו, בהם לימון. אחרי כשלושה שבועות, כשהחלים מפציעתו, חזר לימון לשרת בים וקיבל את הפיקוד על אח"י וג'ווד (ק-18).
פיקוד על חיל הים
במשך שנתיים שירת לימון בים, וקודם להיות ראש מחלקת המבצעים בחיל הים. בסתיו 1950 הוא פיקד על הכוח הימי בתמרון כלל צה"לי שבו, בין השאר, הנחית חיל הים חטיבת חי"ר ב"חוף אויב". ב-14 בדצמבר 1950 מונה לימון למפקד חיל הים הישראלי בגיל 26, והיה לאלוף הצעיר ביותר בתולדות צה"ל.
במהלך תקופת כהונתו הִרבה חיל הים להתאמן ברחבי הים התיכון וערך ביקורים בנמלים זרים, במטרה להפגין את הדגל הישראלי בעולם.
בין האירועים המיוחדים בעת תקופת פיקודו על חיל הים יצוינו: בתקופת פיקודו של לימון ספג החיל גם כמה אסונות.
ב-1 ביולי 1954 סיים לימון את תפקידו כמפקד חיל הים ומסר את הפיקוד לשמואל טנקוס.
במשרד הביטחון
בקיץ 1954 יצא לימון לארצות הברית ולמד כלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת קולומביה במשך שנתיים. מאמצע 1956 עד אמצע 1957 ניהל את חברת אינקודה.
לאחר מכן מונה לסמנכ"ל משרד הביטחון לתפקידים מיוחדים. במסגרת תפקידו זה טיפל בין השאר בקשרים עם בורמה, גאנה ונפאל. כמו כן היה הממונה על המשק לשעת חירום. בחודש יולי 1962 מונה לראש משלחת הרכש של משרד הביטחון בפריז. בתפקידו זה היה מעורב בעסקות רכש רבות של צה"ל ובזירוז אספקת אמצעי לחימה בעתות משבר בהתאם לצורכי הצבא. במהלך השנים יצר קשרים ענפים עם צמרת השלטון בצרפת ועם ראשי תעשיות הנשק במדינה זו, והצליח להשיג בעבור ישראל אמצעים מתקדמים במחירים סבירים.
לימון פעל להסיר את אמברגו הנשק שהטילה צרפת על ישראל אחרי מלחמת ששת הימים, אך ללא הצלחה. בשנת 1969, כאשר התברר שהצרפתים אינם מוכנים לשחרר את ספינות הטילים שנבנו בשביל חיל הים הישראלי בשרבור (ספינות שרבורג), הגה את רעיון חילוצן מצרפת באמצעות "מכירתן" לגורם שלישי. הרעיון יצא אל הפועל בדצמבר 1969, ולאחר שהספינות הגיעו לישראל הורתה ממשלת צרפת ללימון לעזוב את צרפת (אם כי נמנעה מלהכריז עליו כעל אישיות בלתי רצויה).
בתחילת ינואר 1970 חזר לימון לישראל ובשדה התעופה קיבלו את פניו, בצעד חריג, שר הביטחון וצמרת צה"ל. עם חזרתו לישראל עלתה האפשרות שימונה לתפקיד מנכ"ל משרד הביטחון, אך הדבר לא יצא אל הפועל. לימון פנה לעסקים פרטיים, ומונה לנציגו של אדמונד דה רוטשילד (הנכד) בישראל. בתו של לימון, נילי, נישאה לצאצא אחר של משפחת רוטשילד, נתנאל.
מרדכי לימון נפטר ב-16 במאי 2009, ונטמן בבית הקברות בכפר שמריהו.
אודרה אזולאי
אוֹדרֵה אזולֶאי (בצרפתית: Audrey Azoulay; נולדה ב-4 באוגוסט 1972) היא פוליטיקאית יהודייה-צרפתייה, המכהנת כמזכירה הכללית של אונסק"ו. בעבר כיהנה כשרת התרבות בממשלת צרפת ה-38, ממשלתו השנייה של מנואל ואלס.
ביוגרפיה
אזולאי היא בתו של אנדרה אזולאי, יועץ בכיר למלכי מרוקו חסן השני ומוחמד השישי. נולדה בפריז, צרפת. ב-1994 סיימה תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת פריז-דופין בצרפת, ולאחר מכן תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת לנקסטר שבעיר לנקסטר בבריטניה.
בספטמבר 2014 התמנתה ליועצת נשיא צרפת פרנסואה הולנד לענייני תרבות ותקשורת.
במסגרת חילופי גברי בממשלת מנואל ואלס השנייה, שנערכו בפברואר 2016 בעקבות התפטרותו של שר החוץ לורן פביוס, התמנתה אזולאי כשרת התרבות בממשלתו.
ב-2017 היא התמודדה לצד 9 מועמדים אחרים להחלפת אירינה בוקובה בתפקיד המזכיר הכללי של אונסק"ו. ב-13 באוקטובר 2017 נבחרה ברוב של 30 מול 28 לתפקיד, מינוי שאושרר ב-11 בנובמבר של אותה השנה ברוב של 131 מדינות מול 19 מתנגדות.
קרלי זון-רתל
קרל ארנסט "קרלי" זון-רתל (בגרמנית: Carl Ernst "Karli" Sohn-Rethel; 1882–1966) היה צייר מודרניסטי גרמני מבית הספר לאמנות ציור בדיסלדורף. לעיתים קרובות נסע והיה פעיל בין היתר בדיסלדורף, מינכן, רומא, פריז. זון-רתל היה חבר בקבוצות האמנות, קבוצת סונדרבונד וריינלנד הצעירה.
ראשית החיים
זון-רתל נולד ב־8 במאי 1882, כילדם השלישי של צייר הדיוקנאות קרל רודולף זון ואשתו, האמנית אלזה זון-רתל. אמו הייתה בתו של הצייר אלפרד רתל. אביו היה בנו של קרל פרדיננד זון. אחיו הגדולים היו הציירים אלפרד זון-רתל, אביו של הפילוסוף אלפרד זון-רתל, ואוטו זון-רתל. אחותו הצעירה מירה הייתה נשואה לצייר ורנר הייזר.
הוא למד באקדמיה לאמנות בדיסלדורף שם סיים את לימודיו בשנת 1903, ובאותה שנה באביב המשיך את לימודיו באקדמיה לאמנויות של דרזדן. בדרזדן למד בהדרכתו של קרל באנצר וגוטהרדט קוהל.
קריירה
לאחר שסיים את הכשרתו, נסע לרומא כדי להיפגש עם אחיו אוטו, גיסו ורנר הייזר, והאמנים קרל הופר, הרמן הלר ומוריס סטרנה. זון-רתל היה ברומא מ -1906 עד 1912. בשנת 1911 הצטרף קרלי זון-רתל לקבוצת סונדרבונד עם ציירים אחרים מדיסלדורף. וילהלם שמור, ואחיו אוטו זון-רתל ואלפרד זון-רתל. הם הצטרפו לגלריה של אלפרד פלכטהיים.
מאוקטובר 1912 עד מאי 1914 נסע זון-רתל וצייר עם חברו מוריס סטרן, הם ביקרו בתוניסיה, ואראנסי, בהודו, מנדליי, בורמה; ג'אווה, אינדונזיה; ואיי באלי. הוא חזר לאירופה בתחילתה של מלחמת העולם הראשונה והוא נשאר במינכן. בשנת 1919 הצטרף לקבוצת האמנות ריינלנד הצעירה. הוא השתתף בפתיחת הגלריה של אלפרד פלכטיים באותה שנה, בשנת 1919.
לאחר תום מלחמת העולם הראשונה הוא עבר בשנים 1920–1921 לפוזיטנו שבאיטליה והתרועע עם ולטר בנימין, זיגפריד קראקוואר, ארנסט בלוך ואלפרד קנטורוביץ'. זון-רתל היגר לאיטליה במהלך השלטון הנאצי בגרמניה, בסביבות 1933. הוא שהה עם חברו הצייר קורט קריימר בפוזיטנו, איטליה, עיר בה ביקר מוקדם יותר בשנת 1920.