cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ערביי ארץ ישראל
מלחמת העצמאות
במהלך מלחמת העצמאות עזבו רוב ערביי ארץ ישראל את בתיהם והיו לפליטים. ההערכות הן שמדובר בכ-700,000 עד 750,000 פליטים. חלק מן הערבים עזבו את מקום מושבם עוד לפני המלחמה, חלקם נמלטו במהלך הקרבות, ובחלק מהמקומות גורשו תושבים ערביים מיישוביהם בכוח או שהתבקשו להתפנות מהם באופן זמני על ידי ההגנה וצה"ל. רוב הפליטים הערבים לא הורשו לחזור לשטחי מדינת ישראל לאחר המלחמה, והאדמות והרכוש שהשאירו מאחור הועברו לשימוש ממשלת ישראל באמצעות חוק נכסי נפקדים. בשלב הראשון רוב הפליטים התרכזו במחנות סביב הערים הגדולות בשטחים שעתידים להיקרא שטחי הגדה המערבית ורצועת עזה, וחלקם הגיעו מיידית או מאוחר יותר למדינות ערב השכנות.
בתום המלחמה נותרו בתחומי מדינת ישראל תושבים ערבים רבים שנשארו במהלך המלחמה בישוביהם או שהספיקו לחזור לבתיהם לפני סגירת הגבולות. לפי הערכות היו ב-1950 כ-156,000 ערבים בישראל. אוכלוסייה זו וצאצאיה, וכן ערבים שהורשו להגר לישראל, מכונים כיום ערביי ישראל.
מדינת ישראל
לאחר מלחמת ששת הימים מצויים ערביי ארץ ישראל תחת מספר רשויות שלטוניות; חלקם אזרחי ישראל המתגוררים בשטח מדינת ישראל, חלקם מתגוררים בשטחים ביהודה ושומרון המצויים בשליטת רשות הפלסטינית, חלקם ברצועת עזה תחת שלטון החמאס ואחרים בשטחים במדינות שכנות, הכלולים בתחומי ארץ ישראל.
היסטוריוגרפיה
ארץ ישראל המקראית היא אזור מקודש בנצרות, ביהדות ובאסלאם וככזו עוררה עניין רב בקרב מאמיני שלוש הדתות. מאז התעוררות התנועה הציונית מחד והלאומיות של ערביי ארץ ישראל מאידך, שאלת הזיקה ההיסטורית לארץ הפכה לטעונה מבחינה פוליטית והרבו לעסוק בה היסטוריונים ואישי ציבור.
כך למשל, ישנן תאוריות שונות לגבי מקור ההתיישבות החקלאית הערבית. הכומר האנגליקני ארתור סטנלי הציג בנאום בישיבת ההקמה של קרן החקר הבריטית ב-1865 את ההשערה שערביי ארץ ישראל הם צאצאי הכנענים שישבו בארץ לפני התיישבות שבטי ישראל. השערה זו פורטה בידי החוקר הצרפתי שארל קלרמון-גנו, והצטרפו אליו קלוד קונדר ואליזבת פין. לפי התאוריה, הפלאחים בני הכפרים משמרים אורחות חיים קדומים ושמות היסטוריים ובניגוד לבדואים ולערבים העירוניים הם משוקעים בקביעות באדמתם, ולפיכך יש להסיק שבעיקרם הם תושבי הארץ הקדומים, שהמירו את דתם אך שמרו על אופיים האתני. השערה זו נתמכה בתקופת המנדט הבריטי בידי כותבים פרו-ערבים, במידה רבה בתגובה להצהרת בלפור ולטענות הציוניות לזכות היסטורית על הארץ. מאוחר יותר חזר עליה יאסר ערפאת.
היהודים הציונים צידדו לרוב בגישות אחרות. יצחק בן-צבי ודוד בן-גוריון בצעירותם אימצו את הפילוח האתני שהגה קלרמון-גאנו אך ייחסו את הפלאחים דווקא ליישוב היהודי הקדום. לימים התאוריה שלהם נתמכה בידי ישראל בלקינד, חלקים מהתנועה הכנענית ואישים אחרים שתמכו בדו-קיום ערבי-יהודי. מחקרים גנטיים שפורסמו בעשורים האחרונים הדגימו שברמה הפטרנלית קיים קשר גנטי מובהק בין יהודים אשכנזים, ספרדים ומזרחים לבין ערביי ארץ ישראל; על-פי מספר חוקרים, יש בכך עדות למוצא היסטורי משותף. החוקר הגנטי נבל טען כי הממצאים מתיישבים עם הסברה ש"חלק, או אולי רובם המוסלמים הערביים בארץ הם צאצאיהם של תושבים מקומיים, בעיקר נוצרים ויהודים, שהתאסלמו לאחר הכיבוש הערבי במאה השביעית לספירה".
מאז שנות השישים, התרחב המחקר על ערביי ארץ ישראל וסביבתה; בעקבות הקמתם של מכוני מחקר, חוגים אוניברסיטאיים ובמות לפרסום מחקרים על תולדותיהם במוסדות אקדמיים ברחבי העולם. פרופ' יהושע פורת טען בספרו "צמיחת התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית" כי התפתחותה של התנועה התחוללה במשולב עם התפתחות המפעל הציוני והתרחבות היישוב, תוך השפעה הדדית זו על זו.
שמות משפחה המעידים על ארצות המוצא
ישנם שמות משפחה של ערבים המעידים על מוצא מחוץ לארץ ישראל, כדוגמת מצרים: "אל-מסרי" שפירושו הוא מצרי הנפוץ מאוד בקרבם (החמולה הערבית הגדולה ביותר בארץ ישראל נקראת מסארווה – שגם היא ווריאנט של המילה "מצרי"), " אל-פיום מהעיר פיום, שמשמעה בקופטית פא-יאם "הים", שבט אל-עאסי גם הוא היגר ממצרים במאה ה-19. שמות משפחה אחרים מעידים על מוצא מעיראק (למשל: "אל-בגדאדי" ו"אל-תכריתי"), סוריה (למשל: "חלבי" או "נשאשיבי" או אל-חוראני), לבנון (למשל: "אל-לובנאני" או אל-צוראני), כורדיסטן (למשל: "אל-כורד"), ירדן ("אל-זרקאווי") טורקי (למשל: "עות'מאן") בחריין, עומאן, בחריין וערב הסעודית (למשל: "אל-חג'אזי"). שמות משפחה אחרים אף מעידים על מוצא מאזור המגרב (אל-מגרבי למשל), ממדינות כמו אלג'יריה (למשל: "אל-ג'זאיר") ומרוקו ("אל-ארג'), מסודאן (חמולות שנקראות "עביד" ומוצאן הוא מאפרו-ערבים שהביאו השלטון הממלוכי כחיילים וכעבדים) ומבוסניאקים ("אל-בושנק"), צ'צ'נים (אל-שישאני) במאות ה-18 וה-19. מה גם שחמולות ערביות רבות בארץ מתייחסות על שבטי קייס וימן שהם השבטים הערביים הגדולים שהיגרו למזרח התיכון לאחר הכיבוש הערבי-אסלאמי שלו במאה השביעית לספירה.
חלק מהמשפחות מקורן באוכלוסיות שחיו בארץ והתאסלמו לאחר הכיבוש הערבי, כמו סמארה (שומרוני), מסלמאה ומוסלאמני (מתאסלמים). משפחת סמארה מטול כרם, דאר שירי-עיש, משפחת סוחרי תבואה עשירה, משפחת בית צופאן המשכילה מכפר קדום ומשפחת הדנפים בירושלים, משומרי המסגדים על הר הבית, כולם מתייחסים לשומרונים. יצחק בן-צבי, לימים נשיא מדינת ישראל ואז חוקר תולדות השומרונים, מציין בספרו כי מספר הנפשות של כל אחת מהמשפחות הללו עולה על מספר בני העדה השומרונית כולה.
באזור דרום הר חברון קיימות מספר חמולות המחזיקות במסורות שלפיהן מקורן ביהודים שהתאסלמו. בקרב חלק מהחמולות הללו השתמרו מנהגים המרמזים על זיקה ליהדות ומבדלים אותן מיתר הערבים באזורן. הידועה בקרב חמולות אלו חמולת מח'אמרה, המאכלסת את העיר יטא ואת היישובים הסמוכים סמוע ואל-כרמל.
המשטרה הצבאית של ברזיל
המשטרה הצבאית של ברזיל (בפורטוגזית: Polícia Militar) היא כוח ביטחון ציבור בין מדינתי בברזיל, האחראי לאבטחת הסדר הציבורי וביטחון האזרח במחוז הפדרלי של ברזיליה ובמדינות ברזיל. מבחינה ניהולית הארגון כפוף לממשלת המדינות ולמושלים. חקירת פשעים ופענוחם מתבצעים באמצעות המשטרה האזרחית של ברזיל.
לכל מדינה בברזיל קיימת משטרה צבאית ולה מדים ויחידות שונות הייחודיות לכל אזור. כוחות המשטרה הצבאית כפופים מבחינה פורמלית בלבד לכוחות המזוינים של ברזיל. בעת מלחמה, המשטרה הצבאית הופכת לזרוע פדרלית רחבת סמכויות וכל המשטרות הצבאיות האזוריות מוכפפות לפיקוד מאוחד אחד. המשטרה הצבאית אחראית כשמה כן, גם על אכיפת החוק בצבא הברזילאי וקיימות משטרות לכל חיל צבאי כמו משטרת הצבא (Polícia do Exército), משטרת הצי (Polícia da Marinha) ומשטרת חיל האוויר (Polícia da Aeronaútica).
בנוסף היחידה היא גם חלק מהכוח הלאומי לביטחון הציבור, שהוקם ב-1999 ונועד לאגד את כל זרועות ביטחון הציבור, ומופעלים כאשר מושל מדינה מבקש את סיוע הממשל הפדרלי ביישוב סכסוכים ומשברים מתמשכים.
נפאל בהאסה
על-פי מפקד שנערך בנפאל ב-1991 מונים דוברי נפאל בהאסה כמיליון בני אדם. דוברי השפה יושבים באזורים שונים של נפאל, בין היתר בעמק קטמנדו. על-פי הערכות יש גם כמה אלפי דוברים מחוץ לנפאל: בכמה מחוזות של הודו, בבהוטן ובטיבט.
כתב
לאורך ההיסטוריה נכתבה נפאל בהאסה בכמה שיטות כתב, כולן מבוססות על האלפבית הבראהמי. כיום שיטת הכתיבה המקובלת היא באמצעות האלפבית הדוונאגרי המשמש גם לכתיבת סנסקריט, הינדית ונפאלית. בנוסף נהוג גם כתב פרצ'אליט הדומה מאוד לכתב הדוונאגרי. שיטת כתיבה באמצעות האלפבית הרנג'אני הייתה נפוצה בתקופות קדומות.
ההפגנות באיראן (2018–2019)
ההפגנות באיראן (2018–2019) הן סדרת הפגנות מחאה ושביתות סוחרים באיראן שהחלו ב-25 ביוני 2018. המחאות התחדשו על רקע המצב הכלכלי הקשה והשפעת הסנקציות האמריקאיות. ההפגנות קראו לממשל לחדול מהמעורבות של המדינה במקומות אחרים ולהפלת נשיא איראן חסן רוחאני. הרויטרס התייחס להפגנות אלה כאל התסיסה הגדולה ביותר באיראן בשנת 2018. הפגנות אלה הן חלק מרצף מחאות שהחל בדצמבר 2017. דווח על ארבעה הרוגים בהפגנות, אולם כוחות הביטחון האיראניים מכחישים את הדבר.
בסוף יולי החל גל נוסף של המחאות כתוצאה מקריסת המטבע המקומי.
גורמים
בסוף 2017 החלה באיראן מחאה שסחפה המונים. מחאה זו התמקדה במצב הכלכלי המחמיר: עליית מחירי מוצרי הצריכה הבסיסיים, אחוזי אבטלה גבוהים ומעורבות הממשלה בנושאים שאינם קשורים לאזרחים. מחאה זו יצרה קרקע פורה להפגנות נוספות בהמשך.
ביוני 2018, המצב הכלכלי החמיר: ערך הריאל האיראני ירד משמעותית, הסחורות המיובאות התייקרו משמעותית ויוקר המחיה עלה.
ב-8 במאי 2018 הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על פרישתה של ארצות הברית מן ההסכם, והשבתן של הסנקציות שהוסרו במסגרתו. עוד הוחלט על הפסקת המסחר עם איראן ועם הסוחרים עם איראן - מה שהוביל ליציאה של חברות גדולות מארצות הברית וגם אירופה מאיראן. אירועים אלה החריפו את ההידרדרות במצב הכלכלי האיראני והוא צפוי להסלים עוד יותר.
ב-24 ביוני ערך הריאל האיראני הגיע לשפל חסר תקדים, והמצב הכלכלי המחמיר היווה את העילה לחידוש המחאה.
הבצורת הקשה בדגש על משבר מים חריף בדרום מערב איראן עודדה גם היא את היציאה למחאה. באזור יש מחסור עצום במים, וכאשר אספקת המים חודשה לזמן מה היא גרמה להרעלות רבות.
לא ברור מי הצית את המחאה. עם זאת, המחנה הרפורמיסטי ידוע בהובלתו את ההתנגדות לשלטון. גורמי אופוזיציה איראניים טוענים שגורמים במשמרות המהפכה התנהלו בצורה מכוונת בהזרמת הכסף לשוק כדי לגרום להחלפתו של נשיא איראן חסן רוחאני.
את הגל השני של המחאה שהחל בסוף יולי הציתה הירידה הקיצונית בערך הריאל האיראני שהגיע ב-29 ביולי לשפל חסר תקדים של 100,000 לדולר אחד.
25 ביוני 2018
הסוחרים בבאזאר הגדול בטהראן סגרו את חנויותיהם ופתחו בשביתה במחאה על השפל בערך הריאל. הרשתות החברתיות הוצפו בקריאות להצטרף לשביתה הארצית והשתמשו בהאשטג #اعتصابات_سراسری (שביתות). אזרחים רבים הגיעו לבאזאר הגדול והפגינו נגד המשטר. מעט הסוחרים שעדיין לא סגרו את חנויותיהם - נאלצו לסגור בעקבות לחץ והפעלת כוח מצד המפגינים. רבים החלו לצעוד לעבר הפרלמנט האיראני בטהראן והפגינו שם. מפגינים קראו בין השאר: "לא לבנון ולא עזה, נמות למען איראן" – כשכוונתם היא שבמקום להשקיע כסף בלחימה בעזה, בסוריה או בלבנון – על המשטר לדאוג לאזרחים האיראנים. הפגנות רבות נוספות נרשמו בערים גדולות אחרות במדינה כמו משהד, בנדר עבאס והאי קשם. כוחות הביטחון האיראניים התקשו לשמור על הסדר הציבורי אך הקפידו לא להשתמש בכוח מופרז.
26 ביוני
המסחר בבאזאר הגדול בטהראן התחדש באופן חלקי. כוחות הביטחון סגרו שלוש תחנות מטרו בקרבת הבאזאר כדי למוע ממפגינים להגיע למקום. עם זאת, סוחרים רבים ברחבי המדינה הצטרפו למחאה וסגרו את חנויותיהם בערים גדולות נוספות כמו משהד ואיספהאן. הפגנות נרשמו אך בהיקף מצומצם יותר מ-25 ביוני. לקראת הערב כוחות הביטחון החלו לירות גז מדמיע לעבר המפגינים ולבצע לראשונה מעצרים.
27 ביוני
המחאה נמשכה ביום השלישי ברציפות, למרות נוכחות כבדה של כוחות הביטחון. המסחר בבאזאר הגדול בטהראן התחדש, ומחאות נרשמו בכמה מוקדים. אחר הצהריים מפקד משמרות המהפכה קרא לאזרחים לשמור על קור רוח, והמנהיג העליון האיראני, עלי ח'אמנאי, תקף מאוחר יותר את המפגינים באופן מרומז.
28-29 ביוני
לאחר שלושת הימים האינטנסיביים של המחאה, הרוחות רגעו וכל החנויות נפתחו מחדש כרגיל. עם זאת, עדיין לא נמצאו קונים רבים והבאזאר בטהראן נראה שומם בשל המשבר הכלכלי. כוחות הביטחון האיראניים החוששים מחידוש המחאה לא עזבו את הבאזאר.
במקביל, החל גל מחאה בערים ח'רמשהאר ואבאדן בעקבות משבר מים חריף שפוקד את האזור וחוסר התמיכה מצד השלטונות. האזרחים דרשו כמות מספקת של שתייה לעיר כאשר המצב הכלכלי מידרדר בכל אופן והתושבים נותרים חסרי-אונים.
30 ביוני
הפגנות גדולות התקיימו בעיר ח'רמשאהר במחוז ח'זסטאן לאחר המחאה ביומיים הקודמים. ההפגנות פרצו באזור המסגד הגדול בעיר. כוחות הביטחון האיראניים דיכאו את ההפגנה בעזרת בטנקים, אש חיה וגז מדמיע. ברשתות החברתיות הופצו סרטונים של הפגנות לא-אלימות שנענות לפתע בירי מצד כוחות הביטחון. דווח על ארבעה הרוגים, אולם הדבר מוכחש על ידי המשטר האיראני. לפחות 11 נפצעו, רובם שוטרים. הפגנות פרצו גם בעיר הסמוכה אבאדן. השלטונות חסמו את הגישה לאינטרנט בח'רמשהאר כדי למנוע דיווחים על ההרג. העימותים בח'רמשאהר נמשכו עד הבוקר.
1 ביולי
המשטר האיראני איים על החמרת התגובה למפגינים והכחיש את הדיווחים על הרוגים ביום שאחרי ההפגנות הסוערות, שר הפנים אמר: בלילה עשרות רבות של שוטרים וחיילים הגיעו לעיר ח'רמשאהר בה היו עיקר העימותים בלילה הקודם, ומנעו מהפגנה נוספת להתפתח. במקביל, אלפי אזרחים במחוזות לורסטן, איספהאן וח'זסטן יצאו להפגין נגד הדיכוי הקשה של כוחות הביטחון את ההפגנות השקטות בח'רמשהאר אמש. הפגנות גדולות במיוחד התקיימו בעיר סרבנדר ובעיר בנדר-משהר שם צעקו המפגינים: "חיי בשביל ח'רמשאהר".
2 ביולי
במהלך היום כוחות הביטחון האיראניים תקפו בכפר במחוז הורומזדאן באש חיה בשל מחאה שהייתה במקום נגד המשטר. על פי דיווחים 6 נפצעו מאש המשטר.
בלילה, רבים מתושבי העיר אווהאז הפגינו במרכז העיר והביעו תמיכה וסולידריות לתושבי ח'רמשאהר. כוחות הביטחון הגיבו באש חיה. ההפגנה גדולה לתמיכה בתושבי ח'רמשאהר התקיימה גם בעיר סרבנדר ודוכאה גם היא ידי שימוש באש חיה.העימותים נמשכו עד 4:00 לפנות בוקר שעון אירן, לא דווח על הרוגים. נרשמו מחאות קטנות יותר גם בעיר אבאדן שכללו הבערת חומרים שונים.
3 ביולי
המשטר האיראני טען שזיהה 35 אנשים שעודדו אחרים להגיע להפגנות הסוערות בח'רמשאהר ואבאדן, וכי הם עצרו את המארגן הראשי של ההפגנות.
מחאות קטנות נרשמו במספר אתרים.
4 ביולי
מחשש להתחדשות המחאות על משבר המים, השלטונות האיראניים הזרימו לאזור ח'רמשאהר ואבאדן כמות גדולה של יחידות משטרה כדי למנוע כל סיכוי למחאות.
29 - 30 ביולי
המחאה התחדשה על רקע קריסת המטבע והפגנות ענק התקיימו במספר ערים ברחבי איראן. מוקדי הפגנה רבים היו בתוך עיר הבירה טהראן השוטרים הגיבו באמצעים לפיזור הפגנות ובחלק מהמקרים באלימות קשה. המפגינים קראו "מוות לדיקטטור" ו"לא עזה, לא לבנון, חיי למען המולדת". הפגנות נוספות התקיימו באיספהאן - העיר השלישית בגודלה באיראן ובשיראז - עיר גדולה גם היא.
31 ביולי
המחאות התגברו במספר ערים ברחבי איראן. הפגנות גדולות היו בשיראז, קאווג' וגוהרדשת. בקוואג' דווח על אלימות קשה מצד כוחות הביטחון. בעיר השלישית בגודלה, איספהאן, היו מספר מוקדי מחאה והתפרעויות.
1 באוגוסט
בצעד חריג בעקבות קריסת המטבע והמחאות הגוברות, הפרלמנט האיראני זימן את הנשיא רוחאני לשימוע. מסרונים נשלחו לאזרחים ברחבי המדינה ובהם אזהרות לא להצטרף לגל המחאות ש"מאורגן על ידי סעודיה וארצות הברית". הפגנות גדולות התקיימו באיספהאן, שיראז וטהראן. נהגי משאיות רבים הצטרפו למחאה וחסמו כבישים.
באותה תקופה נוויד אפכארי רצח לכאורה עובד מדינה. הוא נעצר, הואשם ברצח והוצא להורג. הדעה הרווחת שהוא נעצר בעקבות השתתפותו בהפגנות.
נזק לרכוש ציבורי
המפגינים גרמו לנזק רב לרכוש ציבורי ולחנויות בסביבת ההפגנות. בחלק מהמקרים הדבר היווה תירוץ לכוחות הביטחון לשימוש באש חיה.
וזרח השמש
וזרח השמש (במקור: The Sun Also Rises) הוא רומן מודרניסטי מאת ארנסט המינגוויי שפורסם בשנת 1926.
עלילת הרומן
עלילת הרומן עוקבת אחר חבורת אמריקאים ואנגלים בשנות השלושים לחייהם, שהיגרו מארצם לצרפת, ומואסים באורח החיים הפריזאי. החבורה, משועממת משתייה וריקודים בבתי הקפה של פריז, יוצאת לשבוע הפייסטה בעיירה הספרדית פמפלונה. מתחת לפני השטח של המעבר האינסופי של החבורה מבר, לקפה, לעוד כוס ברנדי או ויסקי, או שיטוט בין הגדה הימנית לשמאלית, ל"אי" וחוזר חלילה, מתחת לכל אלה רוחשת החוויה שלא מדברים עליה - "ה-מלחמה", מלחמת העולם הראשונה. כל אחד (ואחת) סוחבים עמם את השפעותיה. הייצוג של אורח החיים חסר המטרה, האבוד, בגדה השמאלית של פריז בשנות ה-20 של המאה ה-20, התיאורים הריאליסטיים של מלחמות השוורים בספרד, הפכו את "וזרח השמש" ליצירה על-זמנית שהשפיעה על דורות רבים של כותבים וקוראים.
הרומן משקף את תחושותיו של הדור האבוד, שכללו אכזבה, יאוש, תלישות וניכור של צעירים משכילים, שנשאבו אל מערבולת האלימות האדירה שהביאה עמה מלחמת העולם הראשונה. דור שלם ששרד את המלחמה הגדולה אבל נשאר עם צלקות שלא היה אפשר להשכיח, לא בשתייה ולא במסע כאילו-דתי אל מחוזות של אמונה (פמפלונה היא תחנה בדרך סנטיאגו). בנוסף, ובהקשרים אלה, סוקר המינגוויי ברומן תמונות של אהבה, מוות, התחדשות וגבריות.
כתיבת הרומן ופרסומו
המינגוויי החל לכתוב את הרומן ביום הולדתו ה-26 (21 ביולי 1925), וסיים את הטיוטה הראשונית כעבור חודשיים בלבד. הספר הוא רומן מפתח המבוסס על חוויותיו האישיות של המינגוויי, שהיה בעצמו גולה אמריקאי ועבר להתגורר עם אשתו בפריז. הדמויות בו מבוססות על אנשים אמיתיים ממעגל חבריו של המינגוויי, והעלילה עצמה מבוססת על אירועים מהמציאות.
שנה לאחר שפורסם לראשונה בארצות הברית, הוא פורסם בבריטניה בשם "פייסטה" (Fiesta).
הספר יצא לאור בתרגום לעברית של וירה ישראלית, ב"ספריה לעם" של הוצאת עם עובד, בתשכ"ג (1962). הוצאה נוספת, בתרגומו של יואב כ"ץ, יצאה לאור בהוצאת ידיעות אחרונות ב-2006.
עיבוד לסרט
ב-1957 יצא למסכים הסרט "וזרח השמש", בבימויו של הנרי קינג ובכיכובם של מיטב כוכבי הוליווד באותן שנים: טיירון פאואר, אווה גרדנר, מל פרר וארול פלין.
עופר יעקובי
עופר יעקובי (נולד ב-12 בינואר 1961) הוא כדורסלן עבר ישראלי אשר שיחק 11 עונות בליגת הכדורסל הבכירה בישראל וכן בנבחרת ישראל.
אף על פי שהחל לשחק כדורסל בגיל מאוחר יחסית, השתלב יעקובי במהרה בקבוצת הפועל גן שמואל, בה שיחק בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80. כמו כן שיחק יעקובי בהפועל חולון, הפועל תל אביב, בית"ר תל אביב והפועל גבת. הוא סיים את הקריירה במכבי פתח תקווה בליגה השנייה. כשחקן נבחרת ישראל השתתף באליפויות אירופה בכדורסל ב-1983 ו-1985 ובאליפות העולם ב-1986.
קריירת משחק
יעקובי גדל בקריית שמונה ובנעוריו עבר ללמוד בפנימייה צבאית בחיפה. הוא החל לעסוק בכדורסל בגיל 16. מאמן נבחרת הנוער באותה תקופה, אריה מליניאק, התרשם מכישוריו, ועודד אותו להתמקד בכדורסל. בהמלצתו של מליניאק, עזב יעקובי את הפנימיה והצטרף להפועל גן שמואל, שם שיחק בשנים 1978–1982. בעונתו הראשונה בקבוצה, מיעט לשחק, אך עם הזמן גילה שיפור ביכולתו, ובעונתו הרביעית בגן שמואל העמיד ממוצע של 15 נקודות למשחק. במקביל שיחק יעקובי בנבחרת הנוער, שם שיתף פעולה, בין השאר, עם דורון ג'מצ'י וארז חזן, והיה שותף לזכייתה של נבחרת הנוער במקום השביעי באליפות אירופה ב-1980, שנערכה ביוגוסלביה.
ב-1982 עבר יעקובי להפועל חולון, שם חזר לשתף פעולה עם מאמנו אריה מליניאק. אוהדי הקבוצה העריכו את סגנון משחקו האגרסיבי והלוחמני והוא התאקלם בקבוצה היטב מבחינה חברתית ומקצועית. בעונתו השלישית בחולון, עונת 1984/5, הודרכה הקבוצה על ידי אייוואן דאנקן ויעקובי קלע כ-18 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 1985/6 עבר יעקובי להפועל תל אביב שם העמיד ממוצע של כ-13 נקודות למשחק. עם זאת, הוא לא הצליח להשתלב היטב בקבוצה, בעיקר בשל יחסים עכורים עם המאמן פיני גרשון (שהוחלף במהלך העונה על ידי יעקב אדלר) וארל ויליאמס. יעקובי שב לחולון לעונה נוספת, אז קלע כ-9 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 1987/8 שיחק יעקובי בבית"ר תל אביב וקלע כ-12 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 1988/89 שיחק בהפועל גבת, שם חווה את עונתו הטובה ביותר מבחינה סטטיסטית כאשר קלע כ-20 נקודות למשחק, אך גבת נשרה לליגה הארצית בתום העונה. יעקובי עבר למכבי פתח-תקווה בליגה הארצית, שם שיחק שתי עונות עד לפרישתו.
בנבחרת ישראל רשם יעקובי 43 הופעות. הוא היה בסגל הנבחרת באליפות אירופה ב-1983 שנערכה בצרפת; באליפות אירופה בכדורסל ב-1985 שנערכה בגרמניה, קלע כ-8 נקודות בממוצע למשחק; והשתתף גם באליפות העולם ב-1986 שנערכה בספרד וקלע כ-3 נקודות בממוצע למשחק.
חייו האישיים
בשנת 1986 נישא יעקובי לפזית כהן, שנבחרה לנערת החן של ישראל ב-1985. הם התגרשו לאחר 10 שנים מבלי שהביאו ילדים לעולם. לאחר פרישתו מכדורסל ניהל יעקובי בית קפה. בשנים האחרונות מתגורר בלאס וגאס כשהוא עוסק בנדל"ן ובעל עסק פרסום בעיר..
מטחנה
מטחנה היא מכשיר המשמש לשבירת חומר מוצק לחתיכות קטנות. ישנם סוגים רבים של מטחנות המעבדות חומרים שונים. מטחנות שונות משתמשות באמצעים שונים להפעלתן. קיימות מטחנות המופעלות ידנית (עלי ומכתש), מטחנות המונעות על ידי בעלי חיים, בעיקר סוסים וחמורים. מטחנות המשתמשות בכוח הנוצר מהרוח, ומטחנות המונעות מזרימת המים. כיום הן מופעלות בעיקר על ידי חשמל.
פעולת המטחנה
טחינה של חומרים מוצקים מתרחשת בעזרת חשיפתם לכוחות מכניים בתוך מבנה של תעלה ושחיקתם אל מול הכוחות הפנימיים בה. לאחר השחיקה מצב המוצק משתנה הן מבחינת גודל הגרגר והן מבחינת צורתו.
גריסה עשויה לשרת את המטרות הבאות בהנדסה:
מטחנת כדור
מטחנת כדור מורכבת מגליל מסתובב (נוטה מעט או אופקי) ומלא חלקית בכדורים, בדרך כלל הם עשויים אבן או מתכת. המטחנה טוחנת את החומר למידת הדיוק הנדרשת על ידי חיכוך עם הכדורים המתגלגלים. מטחנות כדור משמשות לבדיקת שחיקה במעבדות אבטחת איכות, לשחיקת מינרלים או יצירת צמנט פורטלנד.
מטחנת קליפה קשה
מטחנת קליפה קשה משמשת לטחינת מוצרי מזון קטנים בין שני משטחים שוחקים מסתובבים, המופרדים על ידי מרחק מוגדר. בדרך כלל, המכשיר כולל בורג מסתובב הדוחף את המזון דרכו. והוא יכול להיות מופעל חשמלית או ידנית. ברוב המקרים המטחנות מיוצרות עבור מטרה אחת למשל: מטחנות קפה, פלפל, מלח גס, תבלינים, פרג. בעוד שמטחנות הקפה הן חשמליות, מטחנות הפלפל והתבלינים ידניות ברובן, ומשמשות כאמצעי לפיזור אחיד של תבלין על מאכלים שונים.
מטחנת פטיש
מטחנת פטיש היא מכונה שמטרתה לגרוס או לכתוש חומר לחתיכות קטנות. קיימים יישומים רבים בתעשייה למטחנות אלה. הם משמשות לטחינת חומרים כגון: צמח אתנול (תירס), טחינת דגן לקמח המשמש מאכל לחיות החווה, מיץ פירות, ניסור עצים במנסרה, גריסת נייר ועוד.
מטחנת בשר
מטחנת בשר היא מכשיר המשמש לטחינה עדינה או ערבוב של בשר חי או מבושל, דגים, ירקות או מזון כלשהו מקבוצה זו. הוא מחליף במידת הדיוק ועדינות הטחינה את הסכין ומשמש בעיקר לייצור בשר טחון, מילויים שונים המופקים מהעברת המזון הטחון לתוך משפך אשר ממוקם בחלקה העליון של המטחנה. משם החומר ממשיך לנוע דרך מסוע בורג אופקי שניתן להפעילו על ידי גלגל יד או מנוע חשמלי, המועך את תערובת המזון. בסוף המסוע ממוקמת סכין המותקנת אל מול פתחי חורים קבועים. גודל הבשר תלוי בגודלם של החורים מהם הוא יוצא.
התאומות ג'מאל
התאומות ג'מאל הוא שם במה של שתי אחיות שנודעו כרקדניות בטן במצרים בשנות ה-50 ובשנות ה-60 של המאה העשרים. שמן האמיתי של האחיות היה הלנה וברטה אלפרט, והן הסתירו את מוצאן היהודי. הן נודעו כתאומות אף שהלנה הייתה מבוגרת בשנתיים מברטה.
קורות חיים
פישל אלפרט, אביהן של האחיות, היה מוזיקאי מצ'רנוביץ שבבוקובינה, אוסטרו-הונגריה, שעבר לבירה וינה, שם היה כנר בתזמורת הסימפונית של וינה. בסוף שנות ה-20 היגר לאלכסנדריה שבמצרים, שם נישא לז'ני (ג'אנין), זמרת אופרה, בת למהגרים יהודים מאירופה. בתם הלנה נולדה ב-1930 ובתם ברטה נולדה ב-1932. במלחמת העולם השנייה עברה המשפחה לקהיר. בילדותן למדו האחיות בלט וריקודים מזרחיים. הן החלו להופיע בסרטים, בין השאר לצד מוחמד עבד אל-והאב ותחיה כאריוכא. הן הופיעו בשמות במה: לילה ולאמְיָה – וגם ליז ולין ג'מאל. בכל הופעותיהן הקפידה אמן להשגיח עליהן.
בנוסף למצרים הן הופיעו במדינות רבות, בהן סינגפור, הודו, סין, יפן, הפיליפינים, טורקיה, תאילנד, קמבודיה וסרי לנקה. הן הופיעו גם בסרט ההודי "בת היהודי" (Yahudi Ki Ladki).
בסוף 1957, כשהאחיות היו יחד עם אמן בהופעות במזרח הרחוק, קיבלו מאביהן מברק ובו נתבקשו שלא לשוב למצרים, משום שהן חשודות בריגול. הן עברו לארצות הברית, שם המשיכו להופיע עד לנישואיהן. לאחר שנישאו עסקו בהוראת ריקודי בטן.
הלנה נפטרה בלונג איילנד ב–1992. ברטה נפטרה בקונטיקט ב–2016.
ארכיון התאומות ג'מאל שמור בספרייה הלאומית
Ciao Adios
Ciao Adios הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית אן-מארי. השיר יצא לאור ב-10 בפברואר 2017, כסינגל שני מתוך האלבום Speak Your Mind, על ידי חברות התקליטים אסיילום ומייג'ור טום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד של גלגלצ.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אן מארי, טום מרדית', ג'ניפר דקילבאו ומייסון לוי והופק על ידי טום מרדית'. איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי העניק לשיר את תואר הפלטינה על מכירות של למעלה מ-600,000 עותקים במדינה.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בדומה לשאר שירי האלבום.
Live at the Royal Albert Hall (אלבום של אמילי סאנדיי)
Live at the Royal Albert Hall (בעברית: הופעה חיה באולם רויאל אלברט) הוא אלבום הופעה הראשון של הזמרת-היוצרת הבריטית אמילי סאנדיי. האלבום יצא לאור ב-13 בפברואר 2013, על ידי חברות התקליטים וירג'ין רקורדס ו-EMI רקורדס.
עם יציאתו נכנס אלבום ההופעה אל המקום הראשון במצעד אלבומי הווידאו של בריטניה.
אברהם סתהון
הרב אברהם סתהון (תצ"ה בערך – תקע"ו) היה ראב"ד וראש הרבנים בעיר חלב שבסוריה. נחשב לאבי משפחת סתהון בחלב.
ביוגרפיה
נולד בסביבות שנת תצ"ה (1735) לרב שלמה סתהון. בצעירותו למד אצל הרב יצחק ברכה מחבר הספר 'בירך יצחק', ממנו קיבל את דרך הפלפול בהלכה.
אחר נישואיו סירב להתפרנס מלימוד תורה (למרות מנהג החכמים שבאותו דור להסתמך על קבלת מלגות המיועדות לתלמידי חכמים), ועסק לפרנסתו יום אחד בשבוע, ובשאר הימים עסק בתורה. עם השנים הצליח בעסקיו והתעשר, ובשנת תקס"ב זנח את מסחרו והקדיש את כל עתותיו ללימוד תורה עד לפטירתו. על תקופתו האחרונה כתב נכדו הרב משה סתהון כי.
לצד גדלותו בתורה היה בקי גם בחכמות כלליות, ובפרט באסטרונומיה וחשבון. כמו כן נודע כמשורר פורה שכתב שירים ופזמונים רבים, אך רובם לא שרדו.
מונה לשמש כדיין בבית הדין של קהילת ארם צובא תחת הראב"ד רבי יצחק הררי, ולצד הדיינים האחרים רבי אליהו שמאע הלוי ורבי ישראל ששון. בשנת תקס"ט (בערך) כאשר עלה הרב הררי לארץ ישראל מונה תחתיו רבי אליהו שאמע, ועם הסתלקותו של האחרון בשנת תקע"ד מונה הרב סתהון לשמש כראב"ד ורבה הראשי של ארם צובא, עד לפטירתו.
תקופת התחייה האתיופית
תקופת התחייה (1632–1769) החלה עם גירוש חילות האימפריה הפורטוגזית הקתולית מאתיופיה, בהוראת הקיסר פאסיל שעלה לשלטון בשנת 1632 ומיהר לשקם את כוחה של הכנסייה האורתודוקסית האתיופית. הוא סיים את האינקוויזיציה האתיופית שהחל אביו בשנת 1624, סילק את הלוחמים היישועים והמיסיונרים מאדמת אתיופיה, ואסר על כניסת אירופאים לקיסרותו. בהשראתו פרחה הקיסרות האתיופית מבחינה מדינית, תרבותית ויצירתית, במקביל לתקופת רנסאנס באירופה. הסובלנות הדתית שאפיינה את תקופה זו היטיבה עם קהילת ביתא ישראל, שאומניה וחכמיה השתלבו בשכבת העלית המנהיגה את הקיסרות.
רקע - חרטת הקיסר סוסוניוס
בשנת 1612 קיבל על עצמו סוסניוס את האמונה הקתולית בסתר בהשפעת פדרו פאיש. כעבור עשר שנים הצהיר הקיסר על אמונתו הקתולית בגלוי, לאחר שראה בניצחונותיו הצבאיים המכריעים אות שמיימי כי כוונתו רצויה. פאיש נפטר באותה שנה, ובמקומו שלח האפיפיור את הפטריארך הקתולי אפונסו מנדש (Alfonso Méndez) לשירותו של סוסניוס. מנדש מיהר לכפות שורה של תיקונים דתיים מחמירים על כמרי הכנסייה האתיופית, בהם ביטול שמירת השבת, איסור המילה והטבלה מחדש של כל הנוצרים באתיופיה, בטענה שטקסי ההטבלה שנעשו עד כה היו פסולים. דרישותיו של מנדש עוררו תרעומת קשה ושורה של מרידות פרצו ברחבי הקיסרות, אותן דיכא סוסניוס ביד רמה.
בשנת 1632 ביקר הנסיך פאסיל, אז דאג'זמץ סאמיאן, את אביו הקיסר בעומדו לעזוב את מעונו בדנקאז. "אדוני מלכי", אמר לפי הגרסה המקוצרת של הכברה נגסת, "ראה איך הכל ניזוק מאמונת הפרנקים שאיננו יודעים, עליה לא שמענו מעולם ושאינה מופיעה בספרי אבותינו. אנו יראים ואוהבים את פניך; אנו מאוחדים איתך בקולנו ובלבנו. התפלל לאלוהים כפי שאמונת אלכסנדריה מורה, שיעניק לך ניצחון על אויביך".
סוסניוס יצא לאדמות הגפנים (ויינה דגה), שם הכריע צבא גדול של מושל מחוז וג המורד. המושל נהרג, לצד מפקדים רבים וכשמונת אלפים לוחמים. "המלך השמיד את לוחמיו הרבים", מציינת הכברה נגסת, ונמלא חרטה על המחיר הכבד שגבו המחלוקות הדתיות. באבלו, הכריז הקיסר:
מחצר הקיסר יצאה ההצהרה הרשמית:
סוסניוס התכוון לאפשר לאמונה הקודמת להתקיים לצד האמונה הקתולית בה החזיק, כפי שנהג בראשית ימי כהונתו, אך בנו פאסיל לא גילה סובלנות כלפי היישועים. הוא גירש אותם בטקס משפיל בשנת 1632.
ייסוד עיר הבירה הקיסרית גונדר
בשנת 1635 הורה עלם סגד לייסד את עיר הבירה של הקיסרות האתיופית - העיר גונדר ובלבה הארמון הקיסרי פאסיל גמב. אומנים יהודיים מביתא ישראל התגייסו למפעל הבנייה ותרמו מכישוריהם בתחומים כמו חרושת מתכת, שהיו זרים לשכניהם הנוצריים. לחוקר הסקוטי ג'יימס ברוס שסייר באזור גונדר בשנים 1771-1770, נמסר כי גונדר הייתה רק כפר קטן ונידח עד ימי עלם סגד. יהודים רבים היגרו מיישובי ביתא ישראל בהרי סמיאן אל העיר החדשה ותפסו עמדות בממשל ובצבא הקיסרי. היהודים שנותרו ביישובים הקהילתיים שבהרים שמרו על דיני הטהרה המחמירים, הכופים היבדלות משכניהם.
תיקונים דתיים ומדיניים
הקיסר פאסילדס עצר את הפילוג שגרמו הנוצרים הזרים, והחזיר את שלטונה של הכנסייה האורתודוקסית האתיופית בחזרה תוך שהחזיר את הפטריארך האתיופי מהכנסייה במצרים, החרים את האדמות של הישועים והעביר אותם לעיר פראמונה, ולאחר מכן גירש אותם לחלוטין כשהפורטוגזים הפגיזו את העיר. לאורך רוב שנות שלטונו פאסילדס נלחם כנגד האגאווים או האורומו. במישור יחסי החוץ הוא שיגר שגריר להודו ב-1664 (או ב-1665) כדי לברך את אאראנגזאב לרגל הכתרתו לקיסרה של האימפריה המוגולית.
פאסילדס גם חיזק מחדש את שלטונם של מלכי השושלת הסולומונית והכנסייה האורתודוקסית. כאשר בנו דווית מרד ב-1666 כנגדו הוא כלא אותו וחידש את ההגבלות על חברי בית מלוכה. הוא בנה מחדש את הקתדרלה באקסום (שהושמדה על ידי אחמד גראן) בנוסף הקים עיר בירה חדשה בשנת 1636, גונדר שבהדרגה נעשתה המרכז התרבותי פוליטי של אתיופיה במשך תקופת שלטונו.
אף על פי שתקופת גונדר יצרה פריחה של אדריכלות ואומנות שהמשיכה יותר ממאה שנה, מלכי גונדר מעולם לא עברו בעושרם את זה שהאצולה האתיופית ירשה במשך המלחמות הארוכות נגד גראן והאורומו. במשך מלכותם של פאסילדס ושל בנו יוהנס הראשון, התנהל סכסוך בין הכנסייה האורתודוקסית האתיופית לבין הקתולים בקשר לדוקטרינה של המינות המונופיזיסטית על טבעו של ישו. העמדות של שני המנזרים היו לעיתים קרובות קשורות להתנגדויות האזורית לקיסר, ולא פאסילדס וגם לא יוהנס הצליחו למגר אותן.
ייאסוס הראשון, שירש את יוהנס, היה מנהיג צבאי שהצטיין כלוחם. הוא נלחם כמעט תמיד באזורי הדרום והמזרח בתקופתו ובאופן אישי הוליך את צבאו לשאווה ומעבר אליה. הוא היה אחראי לבניה של כמה כנסיות, בינם דברה ברהאן סאלאסי, אחד מהכנסיות המפורסמות בגונדר.
התחזקות האורומו
ייאסוס, במהלך קיסרותו ראה שהאורומו מתחילם ליטול תפקיד מרכזי בצבא. הוא קירב קבוצות מהם על ידי הפיכתם לנוצרים ובהדרגה החל לסמוך על יחידותיהם עד שהוליך אותם בקרבות כנגד בני עמם שעוד לא נכללו בשטחיו אמהרה ותיגראי, ייאסוס השני. כמו כן הסתמך על יחידות צבאיות של האורומו כנגד האצילות המסורתית, כשזו ערערה על סמכותו ולמטרות מבצעים צבאיים בשטחי האורומו שמדרום לממלכה. בסוף המאה ה-18, האורומו מילאו תפקיד חשוב בעניינים פוליטיים. במשך המחצית הראשונה של המאה ה-19, האורומו הייתה השפה הראשית באזור, ומנהיגים של האורומו היוו חלק מהאצילות הגבוהה של הממלכה.
הדעיכה
ייואס, בנו של ייאסוס השני, ירש אותו. הדמות הפוליטית החשובה, בתקופתו של יואס היה מיכאל ראס מיכאל סהול התגרי, בן אצולה שהיה הכוח העיקרי מאחורי הכתר. מקור כוחו של מיכאל היה תיגראי, שנהנה ממידה גדולה של עצמאות. מיכאל הקים צבא גדול ושלט לפרקים בגונדר ובחלקים גדולים מבאגמדיר. ב 1769 הוא הזמין את הרצח של שני קיסרים (ייואס ויוהנס השני) והמליך את תקלה היימנות השני, קיסר חלש שהיה תלוי בו. מיכאל המשיך בשליטתו באזור עד שנת 1770, כאשר קואליציה של יריביו הכריחו אותו לצאת לפרוש ולחזור לטיגראי.
רצח שני הקיסרים מסמן את ההתחלה של תקופת השופטים, בתקופה זו קיסרי גונדר נהפכו לבעלי מעמד טקסי בלבד, בעת שהכוח הצבאי והפוליטי שכן אצל האצילים.
טאו בעקרב
τ בעקרב, נקרא גם אל ניאט (מערבית النياط "אנ-ניאט" - העורק, אך אותו השם ניתן גם לכוכב הסמוך σ בעקרב), הוא כוכב שנמצא במרחק של כ-474 שנות אור ממערכת השמש בקבוצת הכוכבים עקרב עם בהירות מדרגה 2.81. הכוכב נמצא סמוך לאנטארס המייצג את ליבו של העקרב ומכאן שמו.
תכונות
τ בעקרב הוא כוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B0.2 V, מסתו כ-15 מסות שמש ורדיוסו כ-6.5 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו כ-31,400 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 1,300 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל טמפרטורת פניו הגבוהה כמעט כל קרינתו היא בתחום העל-סגול כך שעוצמת הארתו הכוללת היא למעלה מפי 30,000 מעוצמת ההארה של השמש. ספקטרום הקרינה של הכוכב מראה על קיומו של חמצן מיונן 5 פעמים ושל חנקן מיונן 4 פעמים בשכבותיו החיצוניות של הכוכב. כמו כן הכוכב פולט קרינת X חזקה מאוד שמגיעה לכדי מיליונית מעוצמת ההארה הכוללת שלו. שתי התופעות החריגות נובעות כנראה מכך שלכוכב רוח סולרית חזקה מאוד שמהירותה מגיעה לכ-250 קילומטר בשנייה ושבתוכה יש גושים צפופים יותר של חומר וכתוצאה מהתנגשויות, החומר הנפלט מהכוכב מתחמם לטמפרטורות של עשרות מיליוני קלווין ויוצר את הקרינה ואת היינון החריגים. באופן חריג לכוכבים מסוגו, מהירות הסיבוב של τ בעקרב על צירו כפי שהיא נמדדת באמצעות הסחת דופלר היא נמוכה יחסית ועומדת על כ-20 קילומטר בשנייה. ייתכן שלמעשה מהירות הסיבוב האמיתית גדולה בהרבה והתוצאה הנמדדת נובעת מכך שציר הסיבוב של τ בעקרב קרוב לקו הראייה אליו. ראיה לכך היא השדה המגנטי של הכוכב שעוצמתו מגיעה לכ-500 גאוס (פי 200 מעוצמת השדה המגנטי של השמש), מה שלא סביר בכוכבים עם מהירות סיבוב נמוכה.
יסמין רפשה
יסמין רפשה (סרבו-קרואטית: Jasmin Repeša; נולד ב-1 ביוני 1961 בקפז'ינה, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר, ומאמן בוסני-קרואטי המשמש כמאמן קבוצת פורטיטודו בולוניה. אימן בעבר את נבחרת קרואטיה בכדורסל. נחשב לאחד המאמנים הבולטים והמנוסים בקרואטיה ובאירופה.
קריירה
רפשה שיחק כדורסל במשך כשש שנים לפני פציעה שקטעה לו את קריירת המשחק.
רפשה פנה לקריירת אימון ואימן קבוצות נוער בקרואטיה ובאיטליה לפני עבודתו כמאמנה הראשי של קבוצת הבוגרים של ציבונה זאגרב, אותה אימן במשך שנתיים כשתחת הדרכתו זכתה בשתי אליפויות ליגה ובגביע אחד, כשבעונת 1995/96 קבוצתו זוכה בדאבל.
לאחר מכן, אימן את טופאש בורסה הטורקית עימה הוביל לשתי אליפויות רצופות (1998/99 ו-1999/00).
לאחר שלוש שנים בטורקיה אימן את ספליט ולאחר מכן אימן חצי עונה בקבוצה הפולנית, שלאסק ורוצלב וזכה עימה באליפות הליגה.
לאחר מספר שנים בקבוצות לא-קרואטיות, חזר לאמן את ציבונה זאגרב וזכה עימה בדאבל שני והוביל אותה להישג השיא שלה בשנים האחרונות באירופה, לאחר שהעפיל עימה לשלב הבתים השני של היורוליג, הטופ 16.
בעקבות הצלחותיו עם ציבונה, התמנה כמאמנה של פורטיטודו בולוניה. תחת הדרכתו, רשמה פורטיטודו בולוניה את אחת התבוסות הקשות במפעלים בה שיחקה, כשבגמר פיינל פור היורוליג, הובסה על ידי מכבי תל אביב, 118:74. למרות זאת, רפשה המשיך לאמנה ואף הוביל אותה לדאבל איטלקי (אליפות וגביע) בשנת 2005.
רפשה קיבל באותה שנה את משרת המאמן הראשי של נבחרת קרואטיה הבוגרת, והוביל אותה לשלוש אליפויות אירופה.
לאחר שנה ללא אימון קבוצה בוגרת, רפשה התמנה כמאמן לוטומטיקה רומא תחת הג'נרל מנג'ר, דיאן בודירוגה. תחת הדרכתו רומא הובלה לגמר אליפות איטליה אך נוצחה פעמיים בגמר על ידי מונטפסקי סיינה.
בקיץ 2012 התמנה לתפקיד המאמן בקבוצת אוניקאחה מאלגה מהליגה הספרדית.
בשנת 2018 מונה למאמן קבוצת בודוצ'נוסט פודגוריצה מהיורוליג.
גונטה שטלצל
גוּנטָה שטלצל (Gunta [Adelgunde] Stölzl; 5 במרץ 1897, מינכן, בוואריה, גרמניה – 22 באפריל 1983, ציריך, שווייץ) הייתה אמנית סיבים, אורגת ומעצבת אריגים; הייתה האישה הראשונה שצורפה לסגל המורים של בית הספר לאדריכלות ולעיצוב באוהאוס.
קורות חייה ופועלה
גונטה שטלצל למדה בבית-הספר לאמנויות שימושיות במינכן. ב-1919, אחרי שירות כאחות הצלב האדום במלחמת העולם הראשונה, החלה את לימודיה בבית הספר באוהאוס בוויימאר. בשנת 1923 הוסמכה כאוּמן-מומחה (מייסטר). ב-1925, אחרי השתלמות בשווייץ בתהליכים תעשייתיים של ייצור אריגים והמעבר של בית הספר באוהאוס מוויימאר לדסאו, חזרה לפעול בו כמדריכה. ב-1927 מונתה רשמית לראשת סדנת האריגה של המוסד. בהנהגתה, וברוח באוהאוס, הועבר הדגש מאמנות אריגה יחידנית ליצירת דגמי אריגים שימושיים מותאמים לייצור המוני, תוך ניסויים חדשניים בחומרים לא-מסורתיים כגון צלופן, סיבי זכוכית ומתכת.
ב-1929 נישאה לאדריכל הארצישראלי אריה שרון, שהשתלם בבית הספר באוהאוס בדסאו אצל הנס מאייר, ובאותה שנה נולדה בתם יעל. ב-1931 עזבה את מִשׂרתה בבאוהאוס בין היתר כתוצאה משינויים מבניים שבהם הוכפפה סדנת האריגה למחלקה לעיצוב פנים וגם משום שינוי הרוחות הפוליטי. את מקומה בסדנת האריגה מילאה תלמידתה אנני אלברס. ב-1932 הועבר בית הספר באוהאוס לברלין, וב-1933 נסגר כליל. בעלה, אריה שרון, חזר לארץ ישראל וממנה נשללה אזרחותה הגרמנית. שטלצל עקרה לשווייץ אחרי פרידתה משרון, ושם עסקה בעיצוב ובייצור אריגים במפעל טקסטיל שהקימה עם עמיתים מימי באוהאוס (S-P-H Stoffe). בשנת 1938 ייסדה בציריך מפעל אריגה משלה (Sh-Stoffe, Handweberei Flora) שנסגר ב-1967. שטלצל פעלה בסדנתה הפרטית עד מותה ב-1983 והתרכזה בעיקר ביצירת שטיחי קיר. אריגיה מאופיינים במיחברים מופשטים, לעיתים א-סימטריים, שהושפעו מלימודיה אצל פאול קלה.
עבודותיה של גונטה שטלצל אצורות בארכיב הבאוהאוס בברלין ובאוספי מוזיאונים מובילים בגרמניה ובשווייץ וכן במוזיאון לאמנות מודרנית ובמוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק, במוזיאון פול גטי בקליפורניה, במוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון ועוד.
אחרי מותה ייסדו בנותיה, יעל שרון-אלוני ומוניקה שטדלר, את "קרן גונטה שטלצל", לשם הנצחת פועלה. באתר הקרן מוצגים, בצד עבודותיה, גם יומניה, מאמריה ומכתביה של גונטה שטלצל. ההכרה בערכהּ באה לביטוי, בין היתר, בקריאת רחובות על שמה בערים ארפורט, וימאר ומינכן בגרמניה.
קישורים חיצוניים
מוניקה שטדלר על אמהּ, גונטה שטלצל, לרגל התערוכה "באוהאוס: אמנות כחיים" במרכז האמנויות ברביקן בלונדון, 2012
בג"ץ שליט נגד פרס
בג"ץ 1601/90 שליט נ' פרס, פ"ד מד (3) 353 (1990) הוא פסק דין שניתן בבית המשפט העליון בשבתו כבית משפט גבוה לצדק בשנת 1990, במסגרתו נבחנה השאלה אם סיעות הכנסת, העורכות ביניהן הסכמים קואליציוניים לקראת כינונה של ממשלה חדשה, נדרשות לפרסם את ההסכמים בפומבי לאחר חתימתם. במסגרת פסק הדין, בית המשפט קבע כי יש לפרסם את ההסכמים שנערכים בין סיעות הכנסת, וכן הסכמים בין סיעות שונות לחברי כנסת בודדים.
העתירה הוגשה על ידי עורך הדין משולם שליט, כנגד חבר הכנסת שמעון פרס, סיעת המערך, ודובר הכנסת.
פסק הדין, אשר ניתן עוד בטרם בחקיקה הישראלית חוק אשר חייבה במפורש לפרסם מידע מסוג זה, מהווה פסק דין תקדימי ביחס לחובת השקיפות המוטלת על השלטון כלפי ציבור הבוחרים. בנוסף, פסק הדין העניק גושפנקא למעמדם של ההסכמים הקואליציוניים, כמסגרת להסכמה פוליטית בין המפלגות בישראל, כאמצעי להסדרה מוקדמת של איוש התפקידים בממשלה וברשויות השלטון.
רקע
עוד במהלך שנות השישים המערכת המשפטית דנה בנושא של הסכמים פוליטיים, תוך התייחסות, בין היתר, לשאלת הלגיטימיות שלהם. כך, למשל, בית המשפט העליון נדרש לסוגיה כבר בשנת 1964, במסגרת פרשת אלבז שעסקה במועצות הדתיות. העתירה הוגשה על ידי חבר המפלגה הליברלית שמעון אלבז, וזו נדחתה משני טעמים עיקריים: הראשון הוא שיהוי של העותר, אשר לטעם בית המשפט נדרש לפנות מוקדם יותר אל בית המשפט. השני הוא טענה עניינית ביחס לגופה של העתירה.
לאחר 3 שנים עלתה שוב סוגיית ההסכמים הפוליטיים לפתחו של בית המשפט העליון, ונדחתה פעם נוספת בשל טענת אי שפיטות. במהלך שנות ה-80 נעשה ניסיון נוסף, שבו נפסק כי הסכמים פוליטיים אינם שפיטים.
נקודת ציון חשובה היא פסק הדין שניתן בבג"ץ 669/86 רובין נ' ברגר. במסגרת העתירה, העותרים תקפו את ההסכם הפוליטי שנחתם בין הצדדים, וטענו כי קיומם מהווה פגיעה בטוהר הבחירות כחלק מהליך הבחירה הדמוקרטי. במסגרת פסק הדין בעתירה, ששימש לאחר מכן הלכה מכוננת, קבע השופט אהרן ברק כי דיני החוזים לא חלים על הסכמים פוליטיים. לחלופין, ברק קבע כי על הסכמים אלו חלים עקרונות היסוד של כללי המשפט הציבורי, זאת בשל היותו של איש הציבור נאמן הציבור: הוא אינו מתקשר בהסכם פוליטי בשם עצמו, אלא בשם הציבור שבחר בו לכהונה הציבורית. לשיטת השופט ברק, שקיפות ההסכמים הפוליטיים מתחייבת מכוח עקרונות ההגינות והסבירות. לאור זאת, ועל אף דחיית העתירה לגופה, הוטמע העיקרון המשפטי שלהלן בחיים הציבוריים בישראל, ונקבע שעל הסכמים פוליטיים חלים כללי המשפט הציבורי, ומשכך הם אכן שפיטים.
בתחילת שנות ה-90, לאחר התרגיל המסריח שעורר תרעומת ציבורית, יצאו אזרחים רבים להפגין תחת הסיסמה שהוטבע בזמנו של נתן זהבי, "מושחתים, נמאסתם".
טענות העותרים
העותרים טענו כי סיעות הכנסת, העורכות ביניהן הסכמים קואליציוניים לקראת כינונה של ממשלה חדשה, חייבות לפרסם הסכמים אלו ברבים, שכן מדובר בהסכמים בעלי אופי ציבורי מובהק המתייחסים לגופים הפועלים בלב ליבה של הדמוקרטיה – כנסת ישראל וממשלת ישראל.
טענות המשיבים
בתשובה לצו על תנאי הראשוני שפרסם בית המשפט, סיעת המערך הודיעה כי תהיה נכונה לפרסם בפומבי הסכמים אלו, אך עם זאת מבקשת את חוות דעתו של בית המשפט בנוגע לעצם קיומה של חובת הפרסום, דרך הפרסום והנהלים לביצוע הפרסום. כמו כן, עורכי הדין של המשיבים העלו שאלות נוספות, למשל, בנוגע ביחס לסוגיה אם בית המשפט הוא הגורם שעליו להכריע בשאלת הפרסום – או שהגורם הנדרש לעשות זאת הוא דווקא הכנסת.
פסק הדין
העתירה נידונה בהרכב של שלושה שופטים - מאיר שמגר (נשיא), אהרן ברק ואליעזר גולדברג.
פסק דינו של הנשיא מאיר שמגר
השופט שמגר פסק כי הסכמים פוליטיים נועדו להסדיר עניינים ציבוריים, ואישי הציבור עורכים אותם בתור נאמני הציבור, ולכן הסכם פוליטי יבחן לפי אמות המידה של המשפט הציבורי. בנוסף, ההסכם הפוליטי נטוע במשפט הציבורי, ולכן מתחייבת שקיפות, היות שרק אם הציבור יהיה מודע לתוכן ההסכם, הוא יוכל להיות מעורב ולפקח על ההליכים הפוליטיים. עוד קבע שמגר כי סעיף 15 לחוק יסוד הממשלה, המחייב את הממשלה לפרסם את קווי היסוד שלה, נחקק באופן מודע ובכוונת תחילה על ידי המחוקק למטרה זו, ולכן ניתן להחיל אותו גם במקרה דנן, שכן אינו מתיימר להקיף את מלוא החובות הפרלמנטריות שנובעות מעקרונות היסוד של השיטה הדמוקרטית. לעמדת השופט שמגר, אמנם עדיף היה שהכנסת תסדיר את פרסום ההסדרים הקואליציוניים בחקיקה ראשית, אולם כל עוד לא עשתה כן, והנושא הובא לפתחו של בית המשפט, זה נדרש להכריע על בסיס עקרונות היסוד של המשפט הציבורי, כגון: אופייה הדמוקרטי של המדינה, שלטון החוק, ועקרונות השוויון והצדק.
לאור האמור, שמגר קבע שיש לפרסם את נוסח ההסכמים הקואליציוניים בפומבי, מכוח סעיף 15 לחוק יסוד הממשלה, והמועד לפרסום הוא בטרם השבעתה של הממשלה החדשה בפני הכנסת.
פסק דינו של השופט אהרן ברק
השופט ברק פסק כי ללא זרימה חופשית של מידע מן האזרח לשלטון ולהפך, לא תוכל להתקיים חברה דמוקרטית, כאשר בעניין זה, תוכן ההסכמים הקואליציוניים מהווה מידע חשוב לכלל הציבור, אשר מסייע להם לגבש מידע אודות נבחריהם. עוד קבע ברק, כי החובה לפרסם את תוכנם של ההסכמים הקואליציוניים נגזרת גם מעצם חובתה של הממשלה לזכות באמון הכנסת, כאשר הדבר לא יתאפשר אם ההסכמים הפוליטיים אשר יעצבו את פני אותה ממשלה לא יפורסמו בקרב הציבור הרחב. לטענת ברק, אם נבחרי הציבור ידעו כי ההסכמים הקואליציוניים עליהם חתמו חשופים לציבור הרחב, הדבר יוביל להקפדה על ניסוחם ועל תוכנם החוקי, מה שעולה בקנה אחד עם עקרונות היסוד של המשפט הציבורי.
פסק דינו של השופט אליעזר גולדברג
השופט גולדברג פסק כי העקרונות המשפטיים שהוצגו בפסיקתם של השופטים שמגר וברק הולמים את עמדתו בסוגיה, אף שהטיל ספק בסמכות בית המשפט העליון להורות בדבר פרסום ההסכמים מכיוון שסמכות זו מוטלת מטבעה על הרשות המחוקקת, ועיגון נורמות של משפט ציבורי אינה בהכרח משימה המוטלת על בית המשפט העליון. גולדברג קבע כי על מנת למנוע פגיעה במרקם הציבורי, על בית המשפט להתערב ולסגור את הפרצה שנוצרה עד שתהיה חקיקה מסדירה בנושא.
החלטה סופית
בית המשפט העליון קבע פה אחד כי ההסכם הקואליציוני הוא מכשיר פוליטי מקובל בישראל, שכן הוא מהווה מסגרת להסכמה פוליטית תחת כללי המשפט הציבורי, ולכן קיים הצורך לפרסם הסכמים קואליציוניים בין הסיעות השונות, ובין הסיעות לחברי כנסת בודדים, בין אם הסכמים אלו הובילו במישרין להקמת ממשלה, או שנכשלו בכך.
השלכות
בעקבות פסק הדין, ועל רקע האווירה הפוליטית באותה תקופה (התרגיל המסריח ואווירת חוסר אמון בממשלה) הוגשו גל של עתירות, לדוגמה: פסקי דין ותיקוני חקיקה שניסו לתת מענה לבעיה, ולמנוע מהלכים דומים בעתיד.
בעקבות הפסיקה תוקן חוק יסוד: הממשלה, ונקבע כי כל סיעה שהתקשרה בהסכם קואליציוני חייבת להניח את נוסחו המלא על שולחן הכנסת לפני התייצבות הממשלה החדשה בפני הכנסת להצבעת אמון. בשנת 2001 הועתק הסעיף אל חוק הממשלה (סעיף 1).
אייל גולן קורא לך
אייל גולן קורא לך היא תוכנית מציאות ישראלית בהנחיית הזמר אייל גולן, העוסקת בגילוי כישרונות מוזיקליים בז'אנר המוזיקה הים תיכונית. התוכנית שודרה לראשונה בערוץ 24 בהפקת חברת שידורי קשת, בעלת הערוץ, ב-20 בפברואר 2011. בשנים 2011–2013 שודרו שלוש עונות של התוכנית. עלות הפקת כל עונה הייתה כמיליון דולר. בסוף שנת 2013 החלה ההרשמה לעונה הרביעית, אך בעקבות החשדות נגד גולן בעבירות מין, הודיעה קשת ב-20 בנובמבר 2013 על השעיית הפקת העונה הרביעית של התוכנית. במהלך 2016 נודע כי התוכנית שבה להפקה והעונה הרביעית עלתה לשידור ב-11 ביולי 2016, הפעם תחת השם "אייל גולן קורא לכם".
הפרס לזוכה בתוכנית הוא הפקת אלבום בכורה, חוזה ייצוג בחברה של גולן, ליאם הפקות, והופעות משותפות עם אייל גולן. בעונה הרביעית הפרס לזוכה כלל גם מכונית.
העונה הראשונה
העונה הראשונה של התוכנית עלתה לשידור ב-20 בפברואר 2011. התוכנית שודרה בימים ראשון עד חמישי בשידור חי, והייתה מיועדת רק לזמרות. גמר העונה נערך בהאנגר 11 בתל אביב ב-12 באפריל 2011, והעפילו אליו מורן מזור, עדן אמזלג, אושרית מלכה וגילת יפרח. זוכת העונה הראשונה הייתה מזור. תוכנית הגמר הייתה המשדר הנצפה ביותר בתולדות ערוץ 24. היא הגיעה לרייטינג של 7.4%. בסך-הכול צפו בתוכנית 400 אלף צופים.
מנחת התוכנית בעונה הראשונה, לצד גולן, הייתה סיון קליין. השופטים בתחרות היו יוסי גיספן, עדי לאון וירון אילן.
העונה השנייה
העונה השנייה עלתה לשידור ב-4 בינואר 2012. בעונה זו החליפה מרינה קבישר את קליין בהנחיית התוכנית, ולצוות השופטים נוסף חיים רביבו. בעונה זו התמודדו זמרים וזמרות. התוכנית לא שודרה בשידור חי, אלא צולמה מראש.
גמר העונה נערך ב-22 במרץ 2012 בהיכל נוקיה, והעפילו אליו חמישה מתמודדים: מאור אשואל, נסרין קדרי, תאיר שדה, דור שמעון וליאב יעקובי. הזוכים בעונה זו היו נסרין קדרי ומאור אשואל. תוכנית הגמר שוב שברה שיא רייטינג עבור ערוץ 24 עם 11.4% אחוזי צפייה. העונה השנייה זכתה לממוצע צפייה של כ-5%, עלייה של 30% ביחס לעונה הראשונה, בה היה ממוצע הצפייה השנתי 3.6%.
העונה השלישית
גמר העונה השלישית נערך ב-5 במרץ 2013 בהיכל נוקיה ושודר לראשונה בשידור חי בערוץ 2, לאחר שתחילה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו אסרה על "קשת" לשדר אותו בערוץ 2, בטענה כי תהיה זו עבירה על תנאי הזיכיון. אל הגמר העפילו חמישה מתמודדים: עדן אבוטבול, דניאל כהן, עדן גבאי, חן בן עמי ומתניה טיירי. בתום הופעתם העלה גולן לשלב הדו-קרב את עדן אבוטבול ודניאל כהן, ובסיומו הוכתרה עדן אבוטבול לזוכת העונה השלישית. תוכנית הגמר זכתה לרייטינג של 25.8% לגמר "אייל גולן קורא לך" בערוץ 2.
העונה הרביעית
בסוף שנת 2013 הודיעה "קשת" שצפויה עונה רביעית לתוכנית, אך עקב פרשת משחקי חברה הודיעה "קשת" על השהיית הפקת העונה הרביעית של התוכנית. לאחר ששמו של גולן נוקה מהפרשה, הופעלו לחצים על "קשת" להחזיר את העונה הרביעית להפקה, ואכן בתחילת 2016 קשת הודיעה שהעונה הרביעית שבה להפקה. עונה זו עלתה ב-11 ביולי 2016, הפעם תחת השם "אייל גולן קורא לכם". אל צוות השופטים הצטרפה אופירה אסייג במקומו של דודו אהרון, ואת העונה הנחתה שוב מרינה קבישר. בעונה זו, בנוסף להפקת אלבום בכורה, חוזה ייצוג והופעות עם אייל גולן, הפרס לזוכה כלל גם מכונית.
גמר העונה צולם מראש באולפני פתח תקווה ושודר ב-1 באוקטובר 2016, בערוץ 2. אל הגמר העפילו ארבעה מתמודדים: ויולט קנינו, בר כהן, גאיידה אבו עוואד והאחים חביב ויצחק ממן. בתום הופעתם העלה גולן לשלב הדו-קרב את גאיידה אבו עוואד ובר כהן, ובסיומו הוכתרה בר כהן לזוכת העונה הרביעית.
משתתף שלא העפיל לגמר התוכנית ונשר בשלב חצי הגמר, אך בלט במיוחד במהלך העונה, הוא לואי עלי. בחברת "ליאם הפקות" זיהו את הפוטנציאל הטמון בו והוחלט להחתימו לחוזה ייצוג והפקת אלבום בכורה ובכך זכה להיות בן טיפוחיו של אייל גולן.
קישורים חיצוניים
ביקורות
זרעי פרג
זרעי הפרג נמצאים בשימוש נרחב כחומרי טעם וריח, תבלין, הסמכה, עיבוי או קישוט בתבשילים, מאפים ומוצרי מזון שונים. לזרעים ערך תזונתי גבוה, והם מכילים 40%-50% שומן, כ-18% חלבון, וכן סידן וויטמינים מקבוצה B. הם בעלי רמה נמוכה של אלרגנים בהשוואה לסוגים רבים אחרים של זרעים. הזרעים אינם מכילים רמה משמעותית של אופיאטים ויכולים להוות מקור לחומרים מונעי סרטן.
השימוש בזרעי פרג במטבחים השונים נעשה בדרך כלל בשני אופנים:
מילוי של מאפים בזרעי פרג מתבצע בדרך כלל לאחר השרייתם לשם ריכוך ולאחר מכן טחינה וערבוב שלהם עם חומרים ממתיקים, עם חמאה או חלב, וכו'. לעיתים קרובות מוסיפים למילוי גם נגיעות טעמים של לימון או גרידת לימון, וניל, רום, קינמון או טעמים אחרים, וכן צימוקים או שקדים. צריכה של מוצרי מאפה הממולאים בתערובת כזו עדיפה כאשר הם טריים במיוחד וזאת עקב נטיית המילוי לשינויים מהירים בטקסטורה ובטעם ככל שחולף הזמן. ניתן לרכוש באופן מסחרי תערובות זרעי פרג למילוי המוכנות לשימוש מיידי, עם חומרי טעם ותיבול כבר משולבים בהן.
השימוש בזרעי פרג נפוץ בעיקר במטבחי מרכז ומזרח אירופה. רוב השימושים הם לצורך מילוי מאפים בתערובת זרעים טחונה ומתוקה. המאפה המפורסם מכולם שבו נעשה שימוש בתערובת כזו הוא עוגת שטרודל.
במדינות הבלקן יוון ומדינות האימפריה האוסטרו הונגרית לשעבר, נהוג להכין ממתקים מזרעי פרג הדומים לטבלאות השומשום המסוכרות המוכרות מן המטבח הים תיכוני.
במטבח ההודי והפקיסטני נעשה שימוש בזרעים לבנים של פרג לצורך הסמכה ועיבוי של תבשילים בנוסף על הוספת הטעם האופייני.
בישראל השימוש הנפוץ ביותר בתערובת זרעי פרג מתוקה הוא לצורך מילוי אוזני המן בפורים.
פרויקט נימבוס
פרויקט נימבוס הוא מיזם רב-שנתי בהובלת מינהל הרכש הממשלתי באגף החשב הכללי במשרד האוצר ובהשתתפות גורמי ממשל נוספים, להעברת המחשוב הממשלתי בישראל למחשוב ענן. חלקו הפומבי של המיזם החל בינואר 2020, והוא נמצא בעיצומו. גורמי הממשל המעורבים במיזם, בנוסף למינהל הרכש הממשלתי: רשות התקשוב הממשלתי במשרד הדיגיטל הלאומי, הלשכה המשפטית במשרד האוצר, מערך הסייבר הלאומי, אגף התקציבים, משרד הביטחון וצה"ל.
ראשיתו של המיזם בהחלטת ממשלה מספטמבר 2017, להעברת תשתיות התקשוב של משרדי הממשלה ויחידות הסמך למודל מחשוב ענן.
במסגרת המיזם מוקמים בישראל אתרי מחשוב ענן על ידי שתי חברות שזכו במכרז, אמזון (באמצעות Amazon Web Services) וגוגל (באמצעות Google Cloud Platform).
יעדי המיזם
תיאור המיזם באתר המוקדש לו:
מובילי המיזם מונים יתרונות אחדים להקמת המיזם בישראל (במקום הסתמכות על שירותי ענן גלובליים):
שלבי המיזם
בשלב ראשון פורסם בינואר 2020 מכרז לאספקת שירותי ענן על גבי פלטפורמה ציבורית עבור משרדי הממשלה ויחידות הסמך שלהם. המכרז דרש הקמה של אזור ציבורי בשטח מדינת ישראל, שיעמוד בדרישות אבטחה, עמידות ורציפות תפעולית התואמות את צורכי ממשלת ישראל. למכרז ניגשו ארבע החברות המובילות בעולם בתחום מחשוב ענן: מיקרוסופט, אמזון, גוגל, אורקל ו-IBM. ב-21 באפריל 2021 הוכרזו שתי המועמדות לזכייה במכרז, אמזון וגוגל, בתנאי שיעמדו בתנאי המכרז, ובכלל זה הקמת אתרי ענן מקומיים בישראל בהשקעה ראשונית המוערכת ב-4 מיליארד ש"ח. ב-24 במאי הוכרזו החברות הזוכות, אמזון (באמצעות Amazon Web Services - AWS) וגוגל (באמצעות Google Cloud Platform - GCP). הזוכות התחייבו לרכש גומלין ושיתוף פעולה תעשייתי בישראל בהיקף של 20% מערך ההתקשרות. עם חתימת החוזים עם החברות הזוכות, משרדי הממשלה יכולים להתחיל להשתמש בשירותיהן, בתחומים שבהם ניתן להשתמש בשירותי ענן מחוץ לישראל, עד להשלמת הקמתו של האזור הישראלי.
כל ארבע המתחרות במכרז (גם אלה שלא זכו) פועלות להקמת מרכזי נתונים בישראל. לשם הפחתת עלויות, מרכזים אלה ייבנו במבנים על-קרקעיים (ולא תת-קרקעיים), חרף הסיכון הביטחוני הכרוך בכך.
בשלב שני פורסם ביוני 2020 מכרז נוסף, להקמת מרכז מצוינות למחשוב ענן (CCoE - Cloud Center of Excellence) שבו התמודדו חברות ייעוץ מובילות: התמודדו ארגוני ייעוץ בינלאומיים מובילים (דלויט, ארנסט אנד יאנג, מקינזי ושות', HPE ו-KPMG). הזוכה במכרז זה היא KPMG סומך חייקין. יעדי מרכז המצוינות כוללים:
שלב שלישי, שטרם הסתיים, נועד לבחירת עשרות ספקים ישראליים שיסייעו בהגירת מערכות המידע הממשלתיות לענן ובפיתוח מערכות מידע בסביבת הענן.