cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ברשה
העת החדשה
עם תום התקופה הנפוליאונית, בשנת 1815, ברשה סופחה למדינת החסות האוסטרית ממלכת לומברדיה-ונציה. בשנת 1848 פרץ מרד בברשה. מרד נוסף פרץ במרץ 1849, לאחר שצבא פידמונט פלש לממלכת לומברדיה, ובני ברשה סילקו את אנשי המינהל האוסטרי ויחידת הצבא האוסטרית שהייתה בעיר נסוגה לתוך המבצר. לאחר שצבא פידמונט נסוג לאחור בלחץ צבא אוסטריה, נותרו בני ברשה ללא תמיכה, אולם הצליחו למנוע מצבא אוסטריה להשתלט מחדש על העיר במשך עשרה ימים של קרבות רחוב עקובים מדם, אותם מציינים בעיר עד היום כ"עשרת הימים בברשה". גבורת בני העיר היוותה השראה למשורר ג'יוזו קרדוצ'י כאשר כינה את העיר "לביאת איטליה". בשנת 1859 הצביעו תושבי ברשה ברוב גדול בעד הצטרפות לממלכת איטליה.
ספורט
העיר ברשה הייתה נקודת הזינוק והסיום למרוץ אלף המילין, מרוץ מכוניות שנערך מדי שנה בחודש מאי בין השנים 1927–1957 בנתיב בין ברשה לרומא. לזכר המירוץ ההיסטורי נערך מדי שנה בברשה מרוץ נוסטלגי בהשתתפות מכוניות מרוץ עתיקות, המושך אליו אלפי צופים. בברשה אף נערך, לאחרונה בשנת 1921, מרוץ המכוניות "גביע פלוריו", אחד ממרוצי המכוניות הראשונים בהיסטוריה, שהחל בשנת 1900.
בברשה פועלת קבוצת הכדורגל ברשה קלצ'ו, אשר שיחקה שנים רבות בסרייה א', הליגה הבכירה באיטליה. כיום היא משחקת בסרייה ב'.
זלמן יעקבזון
זלמן יעקבזון (תר"מ, 30 ביוני 1880 - ב' בתמוז תשכ"ב, 4 ביולי 1962) היה עסקן ציבור, מראשי ענף הפרדסנות בארץ ישראל.
ביוגרפיה
נולד בזאגר (Żagory) שבליטא, למרדכי ולאסנת יעקבזון. אביו מרדכי היה בנו של שרגא פייבל יעקבזון ומראשוני רחובות, ואמו אסנת הייתה בת למשפחת קצנלבוגן (בן אחותה הוא הרב אליעזר סילבר). בצעירותו למד לימודים תורניים אצל מורים פרטיים בבית אביו במוסקבה, כמו כן השתלם בעברית ובתולדות עם ישראל על ידי אברהם אידלסון, שהיה אז סטודנט ופעיל ציוני במוסקבה.
בשנת 1891 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. הוריו התיישבו ברחובות והיו מראשוני המיישבים במושבה. הוא ואחיו אליעזר התגוררו בבית סבם שרגא פייבל יעקבזון בירושלים ולמדו אצלו לימודים תורניים. כעבור שנתיים שב אחיו לרחובות, והוא נסע לפריז ללמוד ספרות בסורבון. בתקופת שהותו בפריז היה סופרו של עיתון "הצופה" מוורשה וכן של עיתונים רוסיים.
בתום לימודיו בפריז שב לרוסיה, שם נשא לאשה את רוזה (שושנה) ליבונטין, בת זלמן דוד ליבונטין. במשך תקופה עסק במסחר ברוסיה. בשנת 1912 עלה ארצה בשנית והתיישב בה בקביעות. הוא החל לעסוק בענף הפרדסנות והיה מראשוני הפרדסנים בארץ ישראל ומראשי הפעילים בענף. נטע פרדסים ברחובות והיה בעל משרד לייצוא פרי הדר ביפו. היה מהראשונים שעסקו בייצוא פרי הדר מארץ ישראל. בשנות ה-20 וה-30 היה מנהל "פרדסנים מאוחדים", "פרדס" ו"פרדס סינדיקט". היה חבר בוועדות הממשלתיות לפיקוח ולשיווק פרי הדר.
בשנים 1917 - 1918, כשרבים מתושבי תל אביב ויפו גורשו לצפון הארץ, ניהל את פעולות "ועד ההגירה" בטבריה.
סייע לחותנו זלמן דוד ליבונטין בבניין בית הכנסת הגדול בתל אביב, ובמשך תקופה היה חבר הוועד שלו. כמו כן פעל לבניית בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה, ובמשך כמה שנים היה יושב-ראש ההנהלה שלו.
נפטר בשנת 1962 בתל אביב.
משפחתו
בניו הלל ועמנואל יעקבזון וחתנו אדי צוקר, שנישא לביתו לאה יעקבזון, המשיכו לנהל את פרדסי המשפחה. הבן דניאל יעקבזון היה עורך דין. הלל יעקבזון נישא לדורה ונולדו להם שני ילדים - רפי יעקבזון ופרופ' תלמה ליבל, הנשואה לרופא העיניים ד"ר דוד ליבל. בנם הוא המוזיקאי דורי ליבל. עמנואל יעקבזון נישא לאוולין ונולדו להם שלושה ילדים, יעל, אילן, ושלי. לאה צוקר נישאה לאדולף (אדי) צוקר ב-1944 ונולדו להם שלשה ילדים - רוני, דוד, וגיל. אחיו הוא אליעזר יעקבזון, שהיה חותנו של אריה ליבונטין, בן דודה של אשתו שושנה.
שבועה (יהדות)
שבועה היא התחייבות טקסית של אדם או אישור ואימות של דבריו. ההתחייבות שבשבועה אינה תלויה בתנאי.
השבועה בתנ"ך
בתנ"ך נראה ששבועה הייתה מנהג מקובל. השבועה נזכרת בתורה ב: "איש כי ידור נדר לה', או הישבע שבועה, לאסור איסר על נפשו, לא יחל דברו, ככל היוצא מפיו יעשה". מספר פעמים אנו נתקלים בביטוי "חי ה'" בשבועות.
סיפורי שבועות בתורה
השבועות הראשונות מופיעות אצל אברהם: כאשר הוא נשבע למלך סדום, שהוא לא ייקח שלל מהמלחמה. אברהם ואבימלך נשבעו וכרתו ברית ביניהם, תוך מתן תוקף על ידי הצגת שבע כבשים. אירוע זה התקיים בבאר שבע, ועל שם מעמד שבועה זה נקבע שמו - "באר שבע". בהמשך אליעזר עבד אברהם מתבקש להשבע על ידי אברהם כי לא יביא אישה ליצחק מבנות הכנעני אלא מחרן ממשפחת אברהם. יעקב מבקש מעשיו להישבע לו על מכירת הבכורה. יעקב ולבן כורתים ברית אי לוחמה בגלעד, ויעקב נשבע באלוהי אביו. יוסף נשבע לאביו יעקב שלא יקבור אותו במצרים אלא בארץ ישראל בקברי אבותיו ובדומה יוסף משביע את בני ישראל שיעלו את עצמותיו לארץ ישראל כאשר הם יצאו מארץ מצרים.
סיפורי שבועות בנ"ך
כאשר ישראל נכנסים לארץ הם נשבעים לכרות ברית שלום עם הגבעונים. לאחר שהתברר כי הגבעונים רימו אותם ולא באו מארץ רחוקה כפי שסיפרו, מסופר כי ישראל לא יכלו להפר את הברית והשבועה שנשבעו בשם ה', ולכן כעונש הפכו אותם לחוטבי עצים ושואבי מים. יהושע נשבע שבועה נוספת שבה הוא מקלל את האיש שיבנה את יריחו מחדש. מאוחר יותר שאול המלך נשבע לבנו יהונתן כי לא יהרוג את דוד. והוא משתמש בביטוי "חי ה'". שבועה שהוא מפר אותה מאוחר יותר, כאשר הוא מנסה להורגו בכל זאת. , גם אצל בעלת האוב שאול משתמש בביטוי "חי ה'", ונשבע שלא יקרה לה רע. גם דוד נשבע מספר פעמים: לשאול שלא ישמיד את צאצאיו. לא לאכול ביום שבו נרצח אבנר בן נר כסימן לאבלותו הרבה, לשמעי אויבו שהוא לא ימיתהו, ולבת שבע שיעתר לבקשתה כי שלמה ימלוך תחתיו.
עוד מסופר בתנ"ך כי מלך יהודה אסא, כופה על העם להשבע שבועת אמונים לאלוהים כנגד עבודת האלילים שרווחה. והעם נשבע בכל לבבו ורצונו ושמח על כך. בדומה לכך עזרא הסופר משביע את העם לעזוב את הנשים הנוכריות.
שבועה מסוג שונה היא שבועתו של גדליהו בן אחיקם שנבוכדנצר השני, מלך בבל מעמיד בראש ישראל, נשבע לעם שהם יקבלו הגנה מפני העמים שמסביב, אם יכנעו למלך בבל. שבועה נוספת היא השבועה שהמלך צדקיהו נשבע לנביא ירמיהו, לא להרוג אותו ולא למסור אותו בידי אלו שרוצים להורגו, בתמורה לכך שיספר לו את העתיד שצופן לו.
השבועה בהלכה
קיימת מחלוקת בין הראשונים האם השבועה היא מצות עשה (זו היא עמדת הרמב"ם, לפי חלק ממפרשיו), רשות או אפשרות שעדיף להימנע ממנה. לכל הדעות, התורה מצווה להישבע דווקא בשם ה', ושבועה בגורם אחר נחשבת לאיסור. הנשבע לשקר או שעבר על שבועתו מתחייב בעונש מלקות או בקורבן.
סוגי השבועות
בתקופת חז"ל תוקנו שבועות נוספות, המכונות שבועות המשנה ורובן הן מסוג "שבועות הנוטלים" שאינן מוטלות על הנתבע אלא דווקא על התובע שנשבע ונוטל. בימי האמוראים התרחבה מגמה זו עוד יותר, ותוקנו עוד שבועות רבות, כגון שבועת היסת שמחייבת את הנתבע להישבע גם כאשר הוא כופר בתביעה ואין כל ראיה נגדו.
בתקופת הגאונים החלו לצמצם את השימוש בשבועות, ולהיעזר בפתרונות חלופיים שיאיימו על הנידונים. בימינו בתי הדין אינם נוהגים להשביע כלל, ובדרך כלל במקום השבועה מציעים פשרה בין בעלי הדין
נווה מדבר (בית ספר)
נווה מדבר - אבו קוידר הוא בית ספר יסודי לילדי היישוב אלזרנוג–אבו קוידר ויישובים סמוכים. הוקם בשנת 2000 במועצה אזורית אבו בסמה.
בית הספר מיועד לכיתות א'-ט' ופועלת בו גם חטיבת גנים. המוסד נמצא בשבט אבו קוידר, בכפר הבלתי-מוכר אל זרנוג, השוכן בצד שמאל של כביש באר שבע–דימונה, 14 ק"מ מזרחית לבאר שבע. בית הספר משרת האוכלוסייה שגרה מסביב ברדיוס של 5 ק"מ ויותר.
תחזוקת ושדרוג המבנים והתשתיות בו מתבצעים על ידי המוסד עצמו, ובעזרת עמותות העוסקות ברווחת תושבי הכפרים הבלתי מוכרים. בית הספר נטל על עצמו את הרחקת הכביש הראשי של היישוב משער בית הספר והסדרת מגרשי החנייה, הקמת ספרייה, הקמת פינות חמד בתוך בית הספר, שיפור סביבת הלמידה של התלמידים השתתפות בחוגי חינוך גופני למיניהם והשתתפות במפעלים חברתיים ולימודיים אחרים בעזרת עמותות העוסקות ברווחת תושבי הכפרים הלא מוכרים.
סום טאם
סום טאם (בתאית: ส้มตำ) הוא סלט המכיל פפאיה שמקורו בלאוס ובאזור איסאן שבצפון מזרח תאילנד.
מקור השם
משמעות המילה "סום" (ส้ม) בלאית ובשפת אזור איסאן היא "חמוץ" ומשמעות המילה "טאם" (ตำ) בשפות אלה - "כתוש" - בשל צורת ההכנה של מאכל זה. המאכל נקרא גם "פפאיה פוק פוק" - בשל הצליל של כתישת הפאפאיה בעלי ומכתש, וכן "טאם מק האנג" "ตำหมากหุ่ง" שמשמעו "פפאיה כתושה".
מרכיבים והכנה
סלט זה מכיל פפאיה לא בשלה המגורדת ונכתשת עד שהיא רכה דיה לאכילה, לה מוסיפים פלפל צ'ילי, שום, לימית, ורוטב דגים. לעיתים מוסיפים לסלט זה עגבניות ושעועית ירוקה.
גרסאות אחרות של סלט זה מכילות גזר במקום הפפאיה ויש המוסיפים גם סוכר דקלים. הסלט מוגש בטמפרטורת חדר, בתוספת אורז מבושל. יש גרסאות הכוללות חסילונים וכן יש גרסאות המחליפות את הפפאיה בפרי מנגו שאינו בשל (גרסה זו נקראת "טאם מא מואנג" -ตำมะม่วง), מלפפון ("טאם מק טנג") או שעועית ירוקה ("טאם מק טואה").
היסטוריה של הביולוגיה
ההיסטוריה של הביולוגיה מתפרשת על פני מסורת ארוכה של חקר הרפואה והטבע, המגיעה עוד מיוון העתיקה ואף קודם לכן, אף כי הביולוגיה התמסדה כדיסציפלינה מדעית רק במאה ה-19.
מסופוטמיה הקדומה, סין והודו
מימי קדם היה על האדם לחקור את עולם החי והצומח כדי לשרוד ולהתפתח. עם התפתחות החקלאות, הציד, וביות הצמחים ובעלי החיים הצטברו ידיעות רבות בתחום זה, אך הידע הועבר בעל פה כמסורת חקלאית או שבטית ולא נרשם באופן עקבי.
בני המזרח הקדום הכירו את תהליך ההאבקה של עץ התמר מימים קדומים ביותר. במסופוטמיה ידעו שאבקה זו יכולה לשמש כדשן לצמחים, ובחוזה עסקי מימי חמורבי (1800 לפנה"ס) אף נזכרים פרחי עץ תמר כפריט של מסחר. בהודו נמצאו כתבים המתארים כמה צדדים בחייהם של ציפורים, ובמצרים תוארו תהליכי שינוי צורה של צפרדעים וחרקים. במסופוטמיה אף הוחזקו בעלי חיים לראווה במה שאפשר לתאר כגן החיות הראשון בהיסטוריה.
יוון העתיקה
חקר החי החל בצורה ממשית ביוון העתיקה, כשפילוסופים כמו היפוקרטס, אריסטו, וגלנוס, ניסחו את חוקי הביולוגיה הראשונים. רובם של חוקים אלה התגלו במהלך ההיסטוריה כשגויים, אך הם עדיין מהווים את הסימן הראשון למחקר עולם החי. גלנוס שכלל את תאוריית ארבע המרות שהציע היפוקרטס והציג אותה כבסיס לידע הביולוגי על טיפוסים שונים של בני אדם. אריסטו, אף כי לא ביצע ניסויים מדעיים, ערך אלפי תצפיות בבעלי חיים בסביבתם הטבעית וקטלג יותר מ-540 מינים של בעלי חיים.
הרנסאנס והמאה השבע-עשרה
לאחר תקופה ארוכה שבה היה העיסוק בביולוגיה לא יותר מפרשנות לכתבי אריסטו, הובילו העניין המחודש באמפיריציזם בתקופת הרנסאנס וגילוי בעלי חיים וצמחים חדשים במסעי התגליות להתפתחותיות חשובות בחקר החיים. וסאליוס, הנחשב לאבי האנטומיה המודרנית, קידם את חקר המבנה הביולוגי של האדם בסדרה של תצפיות מדויקות שצבר בניתוח גופות, ותיקן טעויות אצל גאלנוס, שניתח רק בעלי חיים. במקביל חידשו אמני הרנסאנס, ביניהם לאונרדו דה וינצ'י, את המחקר באנטומיית האדם למטרות ייצוגו באמנות. בתחילת המאה ה-17 פותח המיקרוסקופ הראשון בידי מדענים הולנדים. רוברט הוק, שבנה מיקרוסקופ מורכב יותר בשנת 1665, היה הראשון שתיאר תאים חיים בספרות, בעקבות תצפיות שערך בתאי שעם. מאוחר יותר נצפו דרך המיקרוסקופ יצורים חד-תאיים - כגון חיידקים - וכן תאי זרע ותאי דם אדומים.
המאות השמונה-עשרה והתשע-עשרה
במאה ה-19 החלה להתערער החלוקה שהייתה נהוגה עד אז בין 'חקר הטבע' (Natural History), שעסק במיון וסיווג בעלי החיים וסביבותיהם, לבין הרפואה, שעסקה בחייו ובמחלותיו של האדם. מתוך המגע בין התחומים נוצרו תחומים חדשים שהיוו בסיס לביולוגיה המודרנית - ציטולוגיה, בקטריולוגיה, חקר האבולוציה ועוד. בתחילת המאה פיתח לאמארק את התאוריה הראשונה שדחתה את תזת אי-ההשתנות של המינים, והניחה את היסוד לאבולוציה. במהלך המאה ה-19 הועלו תאוריות אבולוציוניות נוספות (ביניהן של הביולוג והסוציולוג הרברט ספנסר) ובשנת 1859 פרסם צ'ארלס דרווין לראשונה את תאוריית הברירה הטבעית, הבסיס לחקר האבולוציה כיום. במקביל התקדם הידע האנושי בפיזיולוגיה של בעלי החיים והאדם. ב-1839 פתחו תאודור שוואן ומתיאס שליידן את התאוריה של התא, שקבעה כי התא הוא היחידה הבסיסית של כל בעלי החיים והצמחים, ושכל תא חי נוצר מתאים אחרים שקדמו לו. בהמשך נחקרו עוד תכונות של התא והובהרו תהליכים בסיסיים, כגון חלוקות התא, מיטוזה ומיוזה. צעד חשוב נוסף היה ההכרה שחיידקים הם הגורמים למחלות, ופיתוח הבקטריולוגיה כענף העוסק בהם ובמיקרו-אורגניזמים נוספים.
המחשבה האבולוציונית וחקר התא הצטלבו לקראת סוף המאה ה-19, אז תפס העיסוק בתורשה מקום מרכזי. לאחר מספר ניסיונות כושלים להסביר את התורשה באופן שיתיישב עם תורת האבולוציה של דרווין, נתגלו מחדש בשנת 1900 ממצאיו של הנזיר האוסטרי גרגור מנדל, שערך כבר ב-1866 סדרת ניסויים חשובים על תורשה בצמחים. ניסוייו של מנדל והכללים שניסח הפכו לבסיסה של דיסציפלינה ביולוגית חדשה - הגנטיקה.
מדע החיים במאה העשרים
דיסציפלינת הגנטיקה שהגיחה בסוף המאה ה-19 התפתחה במהירות בארצות הברית בתחילת המאה ה-20, בסדרת ניסויים שביצעו תומאס האנט מורגן ותלמידיו. בשנות ה-30 נוצרה מתוך הגנטיקה של אוכלוסיות, חקר המוטציות וחקר הברירה הטבעית תורה חדשה של התפתחות אבולוציונית, המכונה הסינתזה האבולוציונית המודרנית. במקביל הונח הבסיס לביוכימיה במחקרים שגילו בין השאר את תפקידם של הוויטמינים ואת הדרכים שבהן פועלת המערכת המטבולית בבעלי חיים ובאדם. המחקר הביוכימי אפשר עיסוק בגנטיקה גם ברמה המולקולרית, והוביל לריכוז מאמצים רבים בזיהוי ביוכימי של היחידה הבסיסית של התורשה, הגן. מאמצים אלה נשאו פרי ב-1953, כאשר ווטסון וקריק גילו את מבנה הDNA, המולקולה הנושאת את הקוד הגנטי. התגלית הובילה לעיסוק נרחב במולקולה זו ובתהליכים הקשורים אליה, עיסוק שהגיע לשיאו בין השאר בפרויקט גנום האדם. יישומים אלו ואחרים הביאו לראשונה להתפתחותו של מדע יישומי מתוך הביולוגיה - ביוטכנולוגיה - ויצרו את האפשרות להנדסה גנטית.
בראשית המאה ה-20 התפתח 'חקר הטבע' מעיסוק המבוסס על תצפיות בלבד לדיסציפלינה מדעית המשתמשת גם בניסויים מבוקרים ובשיטות מדידה כמותיות, ומושתתת על בסיס תאורטי. במחצית הראשונה של המאה התפתחו מושגים כגון שרשרת מזון ומערכת אקולוגית, והונח הבסיס לאקולוגיה כדיסציפלינה עצמאית, העוסקת ביחסי הגומלין בין בעלי חיים לסביבתם. לקראת סוף המאה ה-20 נפערה תהום בין ביולוגיה של אורגניזמים - תחומים כגון אקולוגיה, ביולוגיה התפתחותית, חקר האבולוציה, פליאואנתרופולוגיה ודיסציפלינות אחרות העוסקות באורגניזם כולו או בקבוצות של אורגניזמים - לבין ביולוגיה מולקולרית - תחום כגון ביולוגיה תאית, ביוכימיה, ביופיזיקה ועוד. עם זאת, לקראת תחילת המאה ה-21 מתחילה הפרדה זו להתפורר, כאשר ביולוגים של אורגניזמים פונים יותר ויותר לשיטות מולקולריות ואילו ביולוגים מולקולריים מתמקדים יותר ויותר ביחסי הגומלין בין גנים לסביבה ובמגוון הגנטי של אוכלוסיות בעלי-חיים. עיסוק זה מתבטא בין השאר בחקר מנגנונים נוספים של תורשה מעבר לתורשה הגנטית, תחום המכונה אפיגנטיקה.
אייזק הלסטיד ויליאמסון
אייזק הלסטיד ויליאמסון (באנגלית: Isaac Halstead Williamson; 27 בספטמבר 1767 – 10 ביולי 1844) היה עורך דין, משפטן ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן שתי קדנציות כמושל השמיני של ניו ג'רזי, בשנים 1817–1829.
ביוגרפיה
אייזק הלסטיד ויליאמסון נולד בשנת 1767 באליזבת שבפרובינציית ניו ג'רזי. מאוחר יותר למד משפטים עם אחיו מתיאס והפך לעורך דין מוביל בניו ג'רזי.
הוא קיבל את רישיון עריכת הדין שלו ב-1791, וכחמש שנים מאוחר יותר קיבל גם רישיון לייעוץ. ב-1808 הוא התחתן עם אן קרוסדייל ז'ואט (1777–1853) ויחד נולדו להם שני בנים (בנג'מין ב-1809 ואייזק האלסטד ב-1811).
למרות היותו בעל תפקידים פוליטיים אלה המשיך ויליאמסון לעסוק בעריכת דין. בשנת 1844, הוא נבחר פה אחד להיות נשיא הוועידה שתיקנה את חוקת מדינת ניו ג'רזי. עם זאת, הוא נאלץ לוותר על תפקיד זה עקב בריאות לקויה. ואכן, בקיץ 1844 הוא מת באליזבטאון.
איפיגניה
איפיגניה (ביוונית: Ἰφιγένεια) היא בתם של אגממנון וקליטמנסטרה במיתולוגיה היוונית (או, לפי גרסה אחרת, בתם של הלנה ותסאוס שגדלה בבית אגממנון וקליטמנסטרה).
איפיגניה במיתולוגיה היוונית
לאחר שאגממנון הרג צבי קדוש ביער קדוש של האלה ארטמיס, החליטה זו להענישו, והפסיקה את הרוח ובכך מנעה מספינותיו להפליג לטרויה במהלך מלחמת טרויה. האורקל קלכס גילה כי הדרך היחידה לפייס את האלה היא להקריב את איפיגניה לארטמיס.
על פי גרסה אחת ארטמיס הצילה את איפיגניה ברגע האחרון בהחליפה אותה בצבי, ולקחה אותה למקדשה שבטאוריס (בחצי האי קרים). על פי גרסת הסיודוס הוקרבה איפיגניה והפכה לאלה. על פי גרסת אנטונינוס ליברליס איפיגניה נלקחה לאי לוקה שם נישאה לאכילס.
אוריפידס בגרסתו - האורסטיה משלב את סיפורה בסיפורו של אחיה, אורסטס.
כימון ואיפיגניה
על פי אגדה זו, הבאה להדגים את כוחה של האהבה, כאשר שכבה איפיגניה ביער שעל חוף הים, ראה אותה האציל הקפריסאי כימון והתאהב בה. כימון היה (מהיותו קפריסאי) בור (בעיני היוונים) אולם בשל כוחה של האהבה הוא הפך לאציל עדין. אגדה זו לא הייתה חלק מהמיתולוגיה היוונית ומקורה בפיתוח של סיפור המופיע בדקאמרון של ג'ובני בוקאצ'ו שפותח על ידי המשורר ג'ון דריידן.
אגדה זו שימשה בסיס ליצירות של ציירים רבים כגון בנג'מין וסט (1773), ג'ון אוורט מיליי (1848) ופרדריק לייטון (1884)
עיבודים של הסיפור המיתולוגי
האסטרואיד 112 Iphigenia  שהתגלה על ידי כריסטיאן היינריך פרידריך פטרס ב-1870 נקרא על שמה.
ח'ומיין
פירוש ומשמעות השם
מקור השם אינו ברור לחלוטין. ב"תאריח' קום" לג'לאל א-דין תהראני מופיעה הצורה "ח'מי-הן" (خمی‌هن). בחיבורים אחרים מופיעה הצורה "ח'ומיהן" (خومیهن), שייתכן כי היא הלחם של "ח'ו" (צורה מקוצרת של خوب, טוב) ושל "מיהן" (میهن, מולדת, ארץ). הצעה אחרת היא כי "חומיין" היא צורה משוערבת של השם "הומאיון" (هُمایون).במיתולוגיה האיראנית, העיר נפלה לידיה של הומאי בת בהמן.
השם ח'ומיין נגזר מן המילה הפרסית ח'ום, שמשמעותה "כד", ומצורת הדקדוק הערבית המציינת זוגיות, כך שמשמעות השם היא "שני כדים". על פי המסורת, מקור השם במאה השביעית, כאשר אחד מהצבאות הערביים שרדף אחר כוח פרסי מורד, חנה במקום למשך כמה שבועות. מפקד הכוח, אבו עוביידא אל ג'ראח, הציב לחייליו שני כדים ענקיים: באחד שיכר מהתבואה המקומית (ערק), ובשני מיץ רימונים.
מזג האוויר והמיקום
מזג האוויר בח'ומיין לא חם יחסית לאזור המדברי שבו היא מצויה: החורפים קרים והקיץ נוח. האדמה פורייה, ובקרבת העיר מצויים אזורי ציד נרחבים. העיר מוקפת בהרים ממערב, דרום וצפון, מאחר שהיא מצויה באזור איחודם של הרי זגרוס והרי אלבורז, ודרומית לעיר מצוי ההר בוג'ה.
אתרים בעיר
השרידים מהתקופה הטרום-אסלאמית של העיר הם מערכת תעלות תת-קרקעיות, ומקדש זורואסטרי. בין האתרים המרכזיים הנוספים שבעיר ניתן למנות את הבזאר העתיק בעיר, הבנוי בארכיטקטורה איראנית מסורתית, עם תקרה כיפתית מתומנת והמסגד בעל ארבעת העמודים והקשתות, שהוא בן יותר ממאה שנים.
האטרקציה התיירותית המרכזית שבעיר היא ביתו של סייד אחמד. בבית זה נולד בנו, מוסטפא, ונכדו - מנהיג המהפכה האסלאמית באיראן האייתוללה רוחאללה ח'ומייני. כ-400,000 תיירים, מאיראן ומחוצה לה, פוקדים את הבית מדי שנה.
מסכת נזיקין
מסכת נזיקין היא מסכת במשנה שפותחת את סדר נזיקין, ועוסקת בכל דיני הממונות. מפאת גודלה, חולקה המסכת לשלושה חלקים, של עשרה פרקים כל אחד, וכך הם ידועים היום. חלקיה הם:
חלוקת המסכת לשלושה היא בבלית, ואילו בארץ ישראל המסכת נחשבה תמיד כמסכת אחת. החלוקה לשלושה חלקים נעשתה באופן טכני - עשרה פרקים בכל מסכת - כאשר מבחינה תוכנית ניתן היה לחלק אחרת את המסכת; כך לדוגמה הפרק האחרון של בבא מציעא עוסק באותו נושא כמו הפרק הראשון של בבא בתרא. בתוספתא של המסכת מחולקת גם היא לפנינו ל"בבות", עם אחד עשר פרקים בכל "בבא", כאשר המקבילה לפרק א' של בבא בתרא נמצאת (יחד עם המקבילה לפרק י' של בבא מציעא) בפרק י"א של "בבא מציעא". גם מסכת כלים בתוספתא מחולקת לשלוש בבות, בדומה למסכת נזיקין.
פרנצ'סקה אניס
פרנצ'סקה אניס (באנגלית: Francesca Annis; נולדה ב-14 במאי 1945) היא שחקנית אנגלייה. היא ידועה מתפקידיה בסרטים כמו "חולית" (1984) ומסדרות טלוויזיה כגון "אהבה חסרת פשרות" (1998), "רעיות ובנות" (1999), "קרנפורד" (2007) והמיני-סדרה "Deceit".
ביוגרפיה
אניס נולדה ב-1945 בשכונת קנזינגטון שבלונדון לאב אנגלי, לסטר ויליאם אנתוני אניס (1914–2001), ולאם ברזילאית-צרפתייה, מרקיטה (מארה) פורסל (1913–2009). הוריה היו שחקנים, ואמה הייתה גם זמרת. מארה הגיעה ממשפחה אמידה בברזיל, וכשפרנצ'סקה הייתה בת שנה עברה משפחת אניס לברזיל, וחיו שם במשך שש שנים. כשהייתה בת 7 המשפחה חזרה לאנגליה. היא מתארת את הוריה בתקופת מגוריהם בברזיל ש"הם מנהלים מועדון לילה בחוף קופקבנה", ואמה מארה "מבצעת שירי בלוז".
פרצ'סקה התחנכה בבית ספר במנזר, ובגיל צעיר למדה לרקוד "בלט", בסגנון רוסי ב-"Corona Stage Academy". פריצת הדרך בקריירה שלה הייתה בגיל 16 כשקיבלה תפקיד בסרט הקולנוע "קלאופטרה" בכיכובם של ריצ'רד ברטון ואליזבת טיילור.
קריירה
הופעת הבכורה של אניס בקולנוע הייתה ב-1959, כשהייתה בשנות העשרה שלה, בסרט "The Cat Gang". תפקידה החשוב הראשון היה כמשרתת אישית של אליזבת טיילור בסרט "קלאופטרה" (1963). הפריצה הגדולה שלה הייתה ב-1965 כששיחקה בתפקיד ראשי במחזמר "The Passion Flower Hotel". ב-1967 שיחקה בתפקיד אסטלה בעיבוד הטלוויזיוני של הרומן "תקוות גדולות" מאת דיקנס. עוד בטלוויזיה הנחתה תוכניות טלוויזיה לילדים. ב-1971 זכתה לתשומת לב כשהופיעה בסרטו של רומן פולנסקי "מקבת'" בתפקיד ליידי מקבת' המתהלכת בעירום כסהרורית.
אניס המשיכה להופיע בתפקידים ראשיים בטלוויזיה בשנות השבעים, השמונים והתשעים. היא גילמה את לילי לנגטרי בסדרת הדרמה "אדוארד השביעי" (1975) ושיחקה באותו תפקיד בסדרה הנושאת את שמה "לילי" (1978) על תפקיד זה זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר. עוד כיכבה ב"מאדאם בובארי" (1975);גילמה את קיטי או'שיאה ב-"Parnell and the Englishwoman" (מ-1991); שיחקה במיני-סדרה "אהבה חסרת פשרות" (1998) ובסדרת ההמשך משנת 2000. אניס כיכבה לצדם של מייקל גמבון וג'ודי דנץ' בסדרת הדרמה התקופתית "קרנפורד" (2007), בתפקיד ליידי לאדלו (אישה אריסטוקרטית המתנגדת למתן השכלה לבני המעמדות הנמוכים).
בין סרטי הקולנוע בהם השתתפה אניס היו "המצור על יבשת קרול" (1983) והסרט "חולית" (1984). היא הופיעה בתפקיד טאפנס לצדו של ג'יימס ווריק בתפקיד טומי בסדרת סרטי "Agatha Christie's Partners in Crime" לפי ספרים של אגאתה כריסטי (1983–1984), כמו גם בסרט "The Secret Adversary" מ-1983. היא גילמה את דמותה של ג'קלין קנדי-אונאסיס בסרט "אונאסיס" (1988). בסרט "תחת ירח דובדבן", שביים הזמר פרינס, גילמה אניס את גברת ולינגטון.
אניס הופיעה גם על במות התיאטרון בתפקידים ראשיים יחד עם הלהקה השייקספירית המלכותית - כלוצ'יאנה בגרסה המוזיקלית של טרוור נאן ל"קומדיה של טעויות" ב-1976, ובתפקיד יוליה ב"רומיאו ויוליה" לצדו של איאן מקלן ב-1977. בתיאטרון הלאומי שיחקה ב-1981 בתפקיד נטליה פטרובנה בהפקה של פיטר גיל למחזה "חודש בכפר" מאת איוון טורגנייב. מספטמבר 2005 ועד ינואר 2006 כיכבה אניס בתפקיד רות' במחזה "כתובת על קברו של ג'ורג' דילון" יחד עם ג'וזף פיינס. באפריל 2009 חזרה לבמה כדי להופיע בתפקיד גברת קונוויי בהפקה המחודשת של רופרט גולד למחזה "Time and the Conways" מאת ג'יי בי פריסטלי.
חיים אישיים
לאניס הייתה מערכת יחסים עם הצלם פטריק וייסמן החל משנת 1974. לבני הזוג נולדו שלושה ילדים, שרלוט, טארן ואנדראס. ב-1995 התחילה אניס במערכת יחסים עם שותפה לסרט "המלט", רייף פיינס, וב-1997 סיימה את הקשר שלה עם וייסמן, שהיה שותפה לחיים מזה 23 שנים. באותה תקופה פיינס התגרש מאלכס קינגסטון שהייתה אשתו במשך 4 שנים. ב-7 בפברואר 2006, אחרי 11 שנים יחד, הודיעו אניס ופיינס שהם נפרדים.
49 (מספר)
49 (במילים בלשון זכר: ארבעים ותשעה; בלשון נקבה: ארבעים ותשע) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 48 ולפני 50.
קפליני
קפליני (באיטלקית: "שערות קטנות") היא סוג דק של פסטה איטלקית, בעלת קוטר שנע בין 0.85 עד 0.92 מילימטרים. היא עשויה בצורה של רצועה ארוכה ודקה, בדומה לספגטי. "Capelli d'angelo" (בעברית: "שיער מלאך" - ומכאן נובע השם "פסטת שיער מלאך") היא אפילו דקה יותר עם קוטר שנע בן 0.78 ל-0.88 מילימטרים. לרוב היא נמכרת בצורה דמוית קן.
"Capelli d'angelo" הייתה פופולרית באיטליה לפחות מאז המאה ה-14, והיא ידועה במרקמה העדין והקל. בשל דקותה, היא המתאימה ביותר למרקים או מנות עם רטבים קלים, כגון אלו שנעשים עם פירות ים או ירקות. היא גם פופולרית למנות עם טעמים בהשראה אסייתית מכיוון שהיא יכולה לספוג בקלות את הטעמים של המרכיבים הנלווים.
ארכף אפור-פנים
ארכף אפור-פנים (שם מדעי: Rhynchocyon udzungwensis) הוא מין ממשפחת הארכפיים המצוי רק בהרי אודזונגווה שבטנזניה ומצוי בסכנת הכחדה.
מין זה התגלה רק ב-2008 בטנזניה והוא בעל גוף שחור, עורף אדמוני וראש אפור בעל אף ארוך ומחודד ובטן בהירה יחסית. הוא גדול יחסית לארכף ומגיע לאורך של 56 ס"מ ולמשקל 740 גרם.
הארכף חי ביערות הרריים בשמורות בטנזניה לאורך 300 קילומטרים רבועים. הוא נפוץ בעיקר בפארק הלאומי הרי אודזונגווה. הוא מצוי בעיקר בין העלים של היער ולעיתים גם ביערות חזרן. הוא לא נפוץ במיוחד - ככל הנראה ישנם כ-80 ארכפים בוגרים בשמורה.
הארכפים נטרפים על ידי חתולים, נחשים ועופות דורסים, אך בעיקר נפגעים מפעילות אנושית כמו ציד או הרס יערות הגשם בתחומי מחייתם. מצב שימורם הנוכחי הוא "פגיע".
מרצדס AMG
מרצדס-AMG היא חטיבת הביצועים הגבוהים של חברת מרצדס בנץ. חטיבת AMG פועלת באופן עצמאי ונפרד ולמהנדסיה ניתן חופש פעולה מלא בתכנון ובניית מכוניות ומנועים, ובשיפור מכוניות מתוצרת מרצדס-בנץ.
היסטוריה
AMG הוקמה ב-1967 כמפעל לפיתוח וייצור מנועים על ידי מהנדסי מרצדס לשעבר, האנס-וורנר אופרכט ואברהרד מייקר. היא החלה את דרכה כבוחנת, מייצרת ומעצבת של מנועי מכוניות מרוץ. בשנות ה-80 הועבר המפעל לעיר אחרת תחת בעלותו הבלעדית של האנס-וורנר אופרכט. בהמשך דרכה עסקה AMG בעיקר בייצור שיפורים מכניים עבור רכבי מרצדס, ובאמצע שנות השמונים נכנסה גם לשוק הצמיגים ושיפור המראה החיצוני של מכוניות מרצדס, כסדנת שיפורים לא רשמית.
ב-1999 השתלטה מרצדס בנץ על AMG והפכה אותה לחטיבת השיפורים שלה. לאחר ההשתלטות נסקו מכירות AMG בכ-500%. כושר היצור של AMG טיפס לאורך השנים מכ-500 מכוניות בשנה לכדי 20,000 מכוניות בשנת 2005 (מחציתן עבור השוק האמריקאי). אף על פי ש-AMG הפכה לחטיבה במרצדס השם AMG נשמר והוא מופיע על מכוניות מרצדס שמגיעות מהחטיבה.
הקשר לפגאני
AMG מספקת מנועים עבור מכונית העל פגאני הואיירה, מנוע V12 בנפח 6.0, המפיק 720 כ"ס. אלו הם המנועים היחידים ש-AMG מספקת עבור יצרניות אחרות וכעת פגאני היא המשתמשת הבלעדית במנועים אלו.
טכנולוגיה
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 התמקדה AMG במנועים מוגדשי על, אולם ב-2006 זנחה החברה טכנולוגיה זו כאשר הציגה את מנוע ה-M156 V8. נשיא AMG התבטא בריאיון למגזין AutoWeek כי מעתה תשתמש AMG במנועים מוגדשי טורבו בלבד.
בשנת 2021 פיתחה החברה מערכת הנעה היברידית מערכת הנעה אי פרפורמנס שתשולב מ-2022 בדגמי הביצועים של חטיבת AMG.
45
סדרה זו היא החדשה ביותר של AMG, והיא מסמלת את כוונתה לעבור למנועים קטנים יותר וידידותיים לסביבה, בעזרת נפח מנוע קטן יותר ושימוש במגדשי טורבו. בניגוד לעבר שבו מספר הסדרה ייצג את נפח המנוע שבה, בסדרה זו המספר מייצג שאת העובדה ש AMG קיימת כבר 45 שנים. המנוע בסדרה זו הוא מנוע טורי עם 4 צילינדרים בעל מגדש טורבו בנפח 2.0 ליטר המפיק 355 כ"ס. את המנוע אפשר למצוא בדגמים הבאים:
55
סדרה זו כוללת מנוע V8 אטמוספירי בנפח 5.5 ל'. המנוע מפיק הספק של 360–400 כוח סוס. את מנוע זה אפשר למצוא בדגמים הבאים:
63
סדרה זו משתמשת במנוע V8 בי-טורבו בנפח 5.5 ליטר, ביחד עם 2 מגדשי טורבו. המנוע מפיק בין 537–585 כ"ס בדגמים שונים או מנוע דומה בנפח 4.0 ל' שמפיק 455–580 כוח סוס בדגמים C63 AMG וAMG GT. את המנועים אפשר למצוא בדגמים הבאים:
65
בסדרה זו יש מנוע V12 בנפח 6.0 ליטר ביחד עם 2 מגדשי טורבו. המנוע מפיק בין 612–670 כ"ס בדגמים שונים. את המנוע אפשר למצוא בדגמים הבאים:
Black Series (הסדרה השחורה)
AMG מייצרת דגמים מיוחדים הנקראים הסדרה השחורה. אלו הם דגמי ההארד-קור של AMG. הם מבוססים על הדגמים הרגילים שלה בתצורת קופה. הדגמים האלו עוברים הפחתת משקל משמעותית באמצעות שימוש רב בסיבי פחמן וחומרים קלים אחרים, והמנוע שלהם מקבל שדרוג שמגדיל את ההספק בערך ב-50 כ"ס יותר. דגמי הסדרה השחורה הנוכחיים:
היריבות מול ב.מ.וו M ואאודי ספורט
בין AMG ובין ב.מ.וו M (חטיבת השיפורים הרשמית של ב.מ.וו) קיימת יריבות ארוכת שנים. כמעט לכל דגם של AMG יש מתחרה מב.מ.וו M ומאאודי ספורט (חטיבת הביצועים הגבוהים של אאודי. הקרב ביניהן הוא בעיקר על הספק המנוע וביצועים.
צילום מזון
צילום מזון הוא ז'אנר צילומי העוסק בצילום מאכלים למטרות מסחריות עבור שימוש בפרסומות, אריזות, מתכונים וספרי בישול. בעלי המקצוע המרכזיים בצילום אוכל יהיו הצלם והסטייליסט, אשר בשונה מארצות הברית, אחראי על עיצוב המזון והאביזרים כאחד.
מגמות בעבר ובהווה
בעבר נהגו לצלם את האוכל על פי הצורה בה אנשים רגילים לפגוש אותו: פרוש על השולחן ומנקודת מבט של זה שהולך לאכול אותו. הסטייליסטים, לפיכך, היו מעצבים את האוכל בהתאמה לצילום מסוג כזה: כשהצלחת מופרדת משאר הפריטים אשר מסודרים בצורה שטוחה.
מאוחר יותר הפכו התאורה הרומנטית וקומפוזיציה מתוחכמת יותר לאופנתיות והובילו, במקרים בהם השתמשו בהם בהגזמה למונח 'אוכל פורנוגרפי', מונח פרובוקטיבי במקצת המתאר הצגת ויזואלית של אוכל (לרב כזה המתהדר בתכולת קלוריות ושומן גבוהה) בצורה מושכת בפרסומות ואמצעי מדיה השונים.
עוריף
עוּרִיף (בערבית: عوريف) הוא כפר פלסטיני השוכן כ-13 ק"מ מדרום לשכם שבשומרון ושייך לנפת שכם ברשות הפלסטינית. עוריף שוכן כ-500 מטר מדרום מערב להתנחלות יצהר. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה 3,545 תושבים בשנת 2016.
הקורפוס הקנדי (מלחמת העולם הראשונה)
הגַיִס הקנדי (או הקורפוס הקנדי, באנגלית: Canadian Corps) היה מסגרת הפיקוד של כוחות החי"ר של קנדה במלחמת העולם הראשונה, אשר לחמו בחזית המערבית במסגרת צבא האימפריה הבריטית. בשיאו, עם תום המלחמה, הגיע הגיס להיקף של חמש דיוויזיות (אוגדות), כאשר ארבע מהן שירתו כיחידות אורגניות בעוד החמישית שימשה להשלמתן של הארבע. כל חיילי הגיס היו קנדים, אשר רובם המכריע היה בעל זיקה לבריטניה כדור ראשון או שני למהגרים לקנדה. רוב תקופת המלחמה פיקד על הגיס מפקד בריטי (רוב התקופה הגנרל ג'וליאן בינג) וממחצית 1917 פיקד עליה הגנרל הקנדי ארתור קורי, ששימש קודם לכן כמפקד הדיוויזיה הקנדית הראשונה. תחת פיקודו של קורי הפכו ארבע הדיוויזיות לכוח לוחם של חיילי סער שהצליחו תמיד להשיג את מטרותיהם, לעיתים תוך מחיר דמים כבד. הוא השכיל לפתח טקטיקות לוחמת סער של "נשוך והחזק", במסגרת מלחמת החפירות הסטטית בעיקרה ולפיכך הצליח להציג הישגים שבלטו על רקע כישלונות עמיתיו הבריטים וצרפתים, דבר שגרם להגדרת הגיס כיחידת עילית. רוב החיילים היו מתנדבים, משום שגיוס חובה הוחל בקנדה רק ב-1 בינואר 1918. כ-500,000 קנדים השתתפו בלחימה, 67,000 חיילים נהרגו ו-173,000 נפצעו.
צילום מזון
סטייליסט
תפקידו של הסטיליסט הוא להפוך את האוכל המצולם לאטרקטיבי בצילום הסופי. ההבדל העיקרי בין אדם שמבשל בבית או שף בעיצוב האוכל לבין סטייליסט הוא הזמן הרב והאמצעים השונים על ידיהם מנסה מעצב המזון להפוך באמצעות טכניקות שונות את האוכל למושך. נדרש תחכום כדי להצליח לתרגם את הריח והטעם של המאכל לתמונה המוגמרת. מעצבי מזון נדרשים לעבור הכשרה קולינרית וחלקם הם שפים מקצועיים.
עוריף
היסטוריה
הכפר שוכן על חורבות יישוב קדום מהתקופה הרומית בארץ ישראל, לפי עדויות ארכאולוגיות שנמצאו במקום ובסמוך ב"ח'רבת א-דיר" (בה גם שרידי כנסייה ביזנטית שנסקרו של ידי הארכאולוג רם גופנא במסגרת הסקר הארכאולוגי של ישראל). גרעין הכפר הוקם מסביב קבר שייח' ("א-שייח' עות'מאן").
הקורפוס הקנדי (מלחמת העולם הראשונה)
רקע
השתתפותה של קנדה במלחמת העולם הראשונה החלה ב-5 באוגוסט 1914, כאשר המושל הכללי של קנדה הכריז מלחמה על גרמניה, וזאת בעקבות הכרזתה של בריטניה יום קודם לכן. לקנדה כמעט שלא היה כוח צבאי לפני מלחמת העולם הראשונה. מיד לאחר הכרזת המלחמה נפתחו תחנות גיוס ותוך חודשיים התייצבו והתחיילו 32,000 חיילים. לאחר אימון קצר בקוויבק נשלחו ראשוני החיילים של "חיל המשלוח הקנדי" (Canadian Expeditionary Force - C.E.F.) לבריטניה, להמשך אימונים ולהצבה בחזית. חיל משלוח זה הפך לדיוויזיה הקנדית הראשונה. בספטמבר 1915, עם הגיעה של הדיוויזיה הקנדית השנייה לחזית בצרפת, נוצר "הגיס הקנדי" (Canadian Corps).
עוריף
היסטוריה
בגבעה מצפון לכפר ממוקמת "ח'רבת א-שייח' סלמאן אל-פארסי" המזוהה עם סלמאן הפרסי שהיה על פי המסורת המוסלמית המתאסלם הראשון מפרס, אחד מחברי ה"צחאבה", בן לכהן דת פרסי, והספר של מוחמד.
צילום מזון
תהליך הצילום
הצילום בפועל נעשה לרוב בסטודיו בתנאי תאורה מבוקרים. האור והתפאורה הם אלמנטים קריטיים שנבחרים בכובד ראש – עליהם להציג את האוכל בצורה מושכת ככל האפשר אך מבלי להסיח את הדעת ממנו. התאורה, הצבע והמרקם של הרקע נבחרים כך שישלימו ביעילות את המזון ויבטאו בצורה טובה את מהותו. לאחר הצילום יהיה האוכל בדרך כלל לא אכיל ויושלך לפח כיוון שמהלך הצילומים הוא נפגם.
הקורפוס הקנדי (מלחמת העולם הראשונה)
רקע
חיל המשלוח הקנדי כלל, בנוסף לגיס החי"ר, כוחות נוספים שכללו כוחות מנהלה, רפואה וסיעוד (ובהם כ-3,000 נשים), תובלה, אספקה וחימוש, ארטילריה, פרשים קלים (חלק ניכר מהם לא הגיע לחזית) וחפרים.
עוריף
היסטוריה
בשנת 1870, חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן ביקר בכפר וכתב ששוכנים בו 450 תושבים.
צילום מזון
טכניקות נפוצות
בנוסף לבחירת האוכל, הכנתו ועיצובו, הסטייליסט משתמש פעמים רבות בטכניקות שונות כדי להפוך את האוכל לאטרקטיבי ככל האפשר.
עוריף
היסטוריה
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה אוכלוסיית הכפר 270 מוסלמים, ובמפקד 1931 היא גדלה ל-403 מוסלמים אשר שכנו ב-103 בתים.
הקורפוס הקנדי (מלחמת העולם הראשונה)
אמצעי לחימה
נשק אישי: עד 1916: רובה רוס קנדי, מ-1916 ואילך: לי אנפילד בריטי, לקצינים: אקדח קולט M1911 נשק קר: כידון רובה, "סכין חפירות" מקלע מחלקתי: מקלע לואיס, בעמדות מבוצרות נייחות בחפירות: מקלע ויקרס
צילום מזון
משקאות קרים
קרח לא יכול לשרוד את חום תאורת הצילום. לפיכך, משתמשים בתחליפים מלאכותיים כמו קוביות עשויות סיליקון, זכוכית אקרילית או פלסטיק.
טיסה 211 של US בנגלה איירליינס
טיסה 211 של US בנגלה איירליינס הייתה טיסה מנמל התעופה הבינלאומי שאהג'לאל צפונית לדאקה שבבנגלדש לנמל התעופה הבינלאומי טריבהוואן ליד קטמנדו שבנפאל. המטוס מסוג בומברדיה דאש 8 התרסק ב-12 במרץ 2018 בעת נחיתתו. 49 מתוך 71 האנשים שהיו עליו נהרגו בהתרסקות.
צילום מזון
משקאות קרים
כדי ליצור את אפקט השכבה דקה של התעבות מים על החלק החיצוני של כוסות המכילות נוזל קר, מתיזים מים המעורבבים עם גליצרין או, לעיתים קרובות, מדביקים על הדפנות רסיסי קרח מאקריליק המדמים את התעבות הנוזלים על הכוס הקרה. על מנת ליצור בועות על פני השטח של הנוזל המצולם מוסיפים מלח או חומרי ניקוי באמצעות טפטפת.
טיסה 211 של US בנגלה איירליינס
בעשור השני של המאה ה-21 נהרגו בתאונות תעופה בנפאל 179 אנשים עד לתאונה זו.
צילום מזון
סלטים
סלטים בצילום מזון מעוצבים כך שיצרו מרקמים, צורות וצבעים המושכים את העין. כדי לשפר את התמיכה והקומפוזיציה בצילום הסלט שמים בתוך הקערה המצולמת קערה נוספת, קטנה, הפוכה ועליה מניחים את הירקות. בדרך כלל לא מצלמים סלטים יחד עם רוטב משום שהרוטב הופך את הירקות לחלקלקים וקשים לעיצוב. כדי לתת לסלט מראה מתובל משתמשים במעט עשבי תיבול והברשות קלות של שמן.
עוריף
היסטוריה
בשנת 1945 אוכלוסיית הכפר מנתה 520 תושבים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 3,965 דונם על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל.
הקורפוס הקנדי (מלחמת העולם הראשונה)
קרב איפר השני
באפריל 1915 נשלחה הדיוויזיה הקנדית הראשונה לקו חפירות מול הקו הגרמני ליד איפר (Ypres). ב-22 באפריל הפעילו הגרמנים, לראשונה במלחמה, לוחמה כימית על ידי שחרור 160 טון גז כלור מול קווי הבריטים, הצרפתים והקנדים במקום. הכוחות הקנדיים הציגו עמידה יוצאת דופן במתקפת הגז הרעיל, וזאת בזכות הגילוי שבד סָפוג שתן המוצמד אל האף והפה מסנן ביעילות את הגז. ליד הקו הקנדי נפער פער עקב אי-עמידתם של עמיתיהם הבריטים והצרפתים במתקפה. הגרמנים חדרו לפער, אך לא התקדמו מרחק רב. ביומיים הבאים נאבקו הקנדים לסגירת הפער, בהתקפת-נגד בלילה לאחר החדירה הגרמנית ובקרב מגננה עקוב מדם כנגד המתקפה הגרמנית למחרת. עמידתם של הקנדים במשך יומיים עד בוא התגבורת סייעה בפני התמוטטות הקו כולו.
טיסה 211 של US בנגלה איירליינס
המטוס
המטוס שהתרסק היה מדגם בומברדיה דאש 8 בעל רישום S2-AGU. המטוס היה שייך לסקנדינביאן איירליינס משנת 2001, ב-2008 הוא נמכר לחברת אוגסבורג איירוויז ובשנת 2014 הוא נמכר לחברה הנוכחית. המטוס היה מעורב בתקרית של החלקה ממסלול ההמראה ב-2015.
צילום מזון
סלטים
סלטי פירות קשים לצילום בגלל הזמן הקצר שחתיכות הפרי שומרות על המראה הטרי שלהם. לפיכך הפירות נחתכים ממש לפני הצילום הסופי. כיוון שרק השכבה העליונה מצולמת פעמים רבות משתמשים כמילוי פנימי בפירה או כל תערובת אחרת.
הקורפוס הקנדי (מלחמת העולם הראשונה)
קרב איפר השני
בהופעתה הראשונה של הדיוויזיה הקנדית הראשונה במלחמה במהלך קרב, קנו להם הקנדים שם של לוחמים עזי נפש, אך מחיר הדמים היה כבד: 6,035 חיילים (שליש מן הכוח) נפגעו, מעל 2,000 מהם נהרגו.
צילום מזון
המבורגר וסנדוויצ'ים
צילום ההמבורגר מאתגר משום שהלחמניות שוקעות בקלות וכל המבנה מאבד את שיווי המשקל. כדי להתגבר על הבעיה הזו מרכיבים את ההמבורגר יחד עם קיסמים ומשתמשים בעגבניות בשרניות כדי למנוע מהמיץ לנזול.
קציצות בשר מטוגנות באופן מינימלי כדי לשמור על הצבעים והמרקם. לעיתים משתמשים בחומרי עזר כמו משחת נעליים כדי להעניק צבע שחום יותר.
הקורפוס הקנדי (מלחמת העולם הראשונה)
הקרב על הסום
בין יולי לנובמבר 1916 השתתפו הדיוויזיות הקנדיות השנייה והרביעית, שאך זה הגיעה, בקרב על הסום.
במתקפה שהחלה ב-15 בספטמבר היו הדיוויזיות הקנדיות אחראיות על קו באורך של כ-2 ק"מ באזור הכפר קורסלט, בקצה קו המתקפה. הדיוויזיה הקנדית השנייה תפסה בעזרתם של טנקים את הכפר קורסלט לאחר לחימה עזה. עד ה-11 בנובמבר השיגו הקנדים את כל יעדיהם. הדיוויזיה הרביעית כבשה את קו החפירות הגרמני והשיגה התקדמות של כקילומטר מעבר לכפר.
מחיר האבדות בקרב, אשר נודע כעקוב מדם, כלל 24,029 נפגעים קנדיים. ראש ממשלת בריטניה, לויד ג'ורג', כתב לראש ממשלת קנדה לאחר הקרב: "הקנדים מילאו תפקיד כה בולט במלחמת החפירות, עד שסומנו כחיילי סער... בכל פעם שהגרמנים ראו מולם חיילים קנדיים, הם התכוננו לתבוסה."
בקרב השתתף גם גדוד של אנשי דומיניון ניופאונדלנד, שהיה מדינה עצמאית עד לכניסת ניופאונדלנד ולברדור לאיחוד הפדרטיבי הקנדי. רוב אנשי הגדוד, שלחם גם בקרב גליפולי, נהרגו ב-1 ביולי 1916 בקרבת בומונט האמל, ביום הראשון של הקרב על הסום. מתוך 801 חיילים נהרגו 500 ונפצעו 233. הפגיעה היוותה מכה לדומיניון שחלק ניכר מכוח האדם היצרני שלו נפגע באופן אנוש.
קרב רכס וימי
באפריל 1917 נלחמו לראשונה כל ארבע הדיוויזיות הקנדיות יחדיו. בהסתערות שהתקיימה בין ה-9 ל-12 באפריל, שברה ההתקפה הקנדית-בריטית את קו ההגנה הגרמני ובכך תרם הקרב למפנה שהוביל לניצחון מדינות ההסכמה. הניצחון בקרב, ובפרט ההצלחה שהושגה על רקע כישלונות הפיקוד הבריטי בשנים הקודמות, תרמו לתחושת גאווה לאומית בקרב הלוחמים. לפיכך נחשב הקרב בהיסטוריוגרפיה של קנדה כמיתוס מכונן של הלאומיות הקנדית ו"לידת האומה הקנדית".
הקרב, בפיקודו של מפקד הכוחות הקנדיים ג'וליאן בינג הבריטי וסגנו הקנדי ארתור קרי, התאפיין בתכנון מדויק ותדרוך של הכוחות, בסיוע ארטילרי מסיבי כחיפוי לכוחות המסתערים ובשימוש יצירתי במנהרות נפץ.
מספר הקורבנות הקנדיים בקרב הגיע ל-3,598 הרוגים ו-7,000 פצועים. בשטח שדה הקרב הוקמה האנדרטה המרכזית לנופלים הקנדיים על אדמת צרפת במלחמת העולם הראשונה.
קרב פשנדל
ב-18 באוקטובר 1917, במהלך קרב איפר השלישי, החליפו ארבע הדיוויזיות הקנדיות את גיס אנזא"ק השני. הן תפסו את אותה גזרה אותה תפסה הדיוויזיה הראשונה בקרב איפר השני ב-1915. מפקד החזית, דאגלס הייג, הורה למפקד הכוחות הקנדיים, הגנרל ארתור קרי לכבוש שטח בפאתי הכפר הבלגי פשנדל ולהחזיק בו. לאחר שבחן קורי את השטח, אשר היה מוטבע בביצה, עטור בגדרות תיל צפופות ומוגן על ידי עמדות שמירה גרמניות מסוג פילבוקס, חזר וטען בפני הייג שפירוש הדבר פגיעה ב-16,000 חיילים וביקש לסרב. בקשתו נדחתה והוא הכין תוכנית לסדרת מתקפות "נשוך והחזק" ליעדים מוגבלים (רובם חוות חקלאיות הרוסות). לפי שיטה זו יתפסו הקנדים עמדות אסטרטגיות ויחזיקו בהן מול ניסיונות גרמניים לכיבוש חוזר, ובכך יתישו את הגרמנים.
טיסה 211 של US בנגלה איירליינס
ההתרסקות
הטיסה המריאה מדאקה, בירת בנגלדש לקטמנדו, בירת נפאל.
הקורפוס הקנדי (מלחמת העולם הראשונה)
קרב פשנדל
השלב הראשון של המתקפה החל ב-26 באוקטובר ובו נתפסו על ידי הדיוויזיה הרביעית כל היעדים שסומנו. ב-30 באוקטובר החל השלב השני ובו הצליחו כוחות הדיוויזיה השלישית לכבוש את יעדיהם ולהחזיק בהם, תחת גשם שוטף, כאשר הכוחות מבוססים בבוץ עד מותניהם, מסתבכים בגדרות תיל טבועות ומומטרת עליהם אש תופת מעמדות הפילבוקס. ב-6 בנובמבר החליפו הדיוויזיות הראשונה והשנייה את השלישית והרביעית. עד סוף אותו יום נכבש, בסיוע כל הכוחות בגזרה, הכפר פשנדל.
טיסה 211 של US בנגלה איירליינס
ההתרסקות
הפקחים בנמל התעופה הבינלאומי טריבהוואן העניקו למטוס אישור לנחות על מסלול 02, אך טייס המשנה ביקש לנחות על מסלול 20 (הכיוון ההפוך). בקשתו של טייס המשנה נענתה בחיוב. הפקח שאל את הטייס על כוונותיהם של הטייסים ותשובתו של הטייס הייתה: "נרצה לנחות ב-02".
הקורפוס הקנדי (מלחמת העולם הראשונה)
קרב פשנדל
אף על פי שמטרת הקרב הושגה, היה הניצחון חסר תועלת. הגרמנים רק נסוגו מספר מאות מטרים לאחור, תוך שהם מתבצרים בחפירות וביצורים שהוכנו מבעוד יום (לפי טקטיקת "הגנת העומק" שפיתחו). תחזיתו של הגנרל קרי התגשמה באופן מצמרר, 15,654 חיילים קנדים נפגעו, מתוכם 4,000 הרוגים.
טיסה 211 של US בנגלה איירליינס
ההתרסקות
תקשורת מקומית דווחה כי המטוס נגע במסלול אך לא הספיק לעצור בתוך המסלול. לפי עד ראייה המטוס לא היה מיושר כראוי עם המסלול. אחד השורדים ציין ש"המטוס התנהג בצורה מוזרה". עובדי הקרקע בשדה אמרו כי המטוס התנודד בזמן הנחיתה. בזמן הנחיתה המטוס סטה, החליק מהמסלול ופגע בגדר של השדה. המטוס המשיך בהחלקה והתרסק במגרש כדורגל. לאחר שהתרסק המטוס עלה בלהבות, בגלל שמכלי הדלק התפקעו. המטוס נשבר למספר חלקים.
הקורפוס הקנדי (מלחמת העולם הראשונה)
מתקפת מאה הימים
ב-8 באוגוסט 1918 נפתחה מתקפת מדינות ההסכמה באזור אמיין. כל ארבע הדיוויזיות של הכוח הקנדי השתתפו בחוד החנית של ההתקפה. ההתקפה בסיוע טנקים גרמה למפלה חסרת תקדים של הצבא הגרמני באותו יום ומכונה על ידי הגרמנים "היום השחור של הצבא הגרמני". במהלך שלושת החודשים העוקבים נהדפו הגרמנים לאחור, בתחילה אל קו הינדנבורג וב-29 בספטמבר נערכה המתקפה המכריעה שפרצה את קו ההגנה הגרמני והביאה, בסופו של דבר לניצחון. הכוחות הקנדיים פרצו את קו הינדנבורג באזור קאנאל דו נור (Canal du Nord).
טיסה 211 של US בנגלה איירליינס
ההתרסקות
כוחות ההצלה הצליחו לכבות את השריפה תוך 15 דקות. כ-31 אנשים פונו לבתי חולים שונים בקטמנדו, רובם במצב קשה או אנוש. כוחות החילוץ חילצו כ-40 גופות מתוך המטוס. 9 אנשים נפטרו מפצעיהם בבית החולים.
שדה התעופה היה סגור למשך 3 שעות אחרי ההתרסקות.
חקירה
ראש הממשלה של נפאל, קאדגה פרסאד אולי הגיע לזירת ההתרסקות מיד כדי לפקח על פעולות החילוץ. הוא הכריז על פתיחת חקירה של נסיבות האירוע.
עוריף
היסטוריה
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עברה עוריף משליטה בריטית לירדנית.
לאחר 1967
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עברה עוריף משליטה ירדנית לישראלית.
ב-1983 הופקעו אדמות של תושבי הכפר לצורך הקמת היאחזות נח"ל, שאוזרחה מייד כהתנחלות יצהר מצפון לכפר.
לאחר הסכם אוסלו, 62% כ-2,367 דונם מאדמות הכפר מוגדרות כשטח B, ו-38% כ-1,457 דונם הנותרים הם שטח C.
בעשור השני של המאה ה-21 החל הכפר לסבול באופן קבוע מהתנכלויות של מתנחלים תושבי ההתנחלות יצהר במסגרת פעולות "תג מחיר", בין השאר אירועים של יידוי אבנים, הצתות של כלי רכב ושדות:
גאוגרפיה
מצפון לכפר נמצאת שמורת הטבע "סלמאן אל-פארסי" המשתרעת בפסגת ג'בל סלמאן, בגובה 810 מטר מעל פני הים, בה נמצא מקאם סלמאן אל-פארסי. מתחת למבנה הקבר יש אולם תפילה נוסף, ולצד הקבר נמצא בור מים. סביב הקבר נמצאת "ח'רבת א-שייח' סלמאן אל-פארסי", בו גדלים עצי אלון מצוי, חרוב מצוי ואשחר ארצישראלי. ג'בל סלמן הוא הר בדד, המכוסה סלע מתקופת האאוקן, המהווה חלק מקער שכם. עקב סחיפה, הפך ההר גבוה מסביבתו, ומתנשא לרום של כ-250 מ' מעל פני הסביבה.
אמון (אל)
אָמוֹן (במצרית עתיקה: jmn, בקופטית: Ⲁⲙⲟⲩⲛ, בפיניקית: 𐤀𐤌𐤍, אמן) היה אל במיתולוגיה המצרית. תחילה היה האל המקומי של העיר תבאי, היא נֹא אָמון על פי המקרא. עם עליית חשיבותה של תבאי והפיכתה לבירת מצרים עלתה גם חשיבותו של האל של העיר. במהלך השושלת ה-18 של שליטי מצרים התמזג עם אל השמש רע והפך לראש האלים אמון-רע. האליל המצרי היחיד שמוזכר בתנ"ך, בספר ירמיהו.
כאשר אחנתון ביצע את המהפכה האתניסטית והעלה את אתון למעמד ראש האלים, היה ניסיון לבטל לחלוטין את פולחנו של האל אמון-רע והייתה פגיעה במקדשיו ובכוהניו. אולם בחלוף תקופת שלטונו של אחנתון שב האל אמון-רע למעמדו ודחק שוב את אתון למעמד משני.
אמון מופיע במגילת ון אמון ובמכתבי אל-עמארנה. בכתבים אלה מייחסים לו את הבעלות והשליטה על העולם.
האל אמון מופיע בצורות שונות: איל, אדם שראשו ראש איל, לעיתים הוא עטור נוצות גבוהות שלפניהן גלגל חמה ולעיתים מופיע עם ראש נחש הקוברה.
האל נחשב לאביהם של מלכי מצרים החל מהשושלת ה-18 ואילך. מקדשו העיקרי היה בכרנך ונקרא "מושבי שתי הארצות". האל היה חלק משלישיית אלים נערצת, אשר כללה גם את אשתו מות ובנם ח'ונסו.
בתנ"ך
הסגידה לאל בעל ראש איל מוזכרת בפרשת ויגש ופרשת וארא והטלה מוגדר כ"תועבת מצרים". בספר ירמיה מוזכר אמון כראש המיתולוגיה המצרית. חז"ל מסבירים שזה כי מזל טלה הוא ראש המזלות. מנשה, מלך יהודה, שתואר בתנ"ך כמלך הרע ביותר בתולדות יהודה, קרא לבנו אמון כנראה על שם אל זה.
מצודת אבן אמאל
אבן אמאל (Eben-Emael) היא מצודה בבלגיה בין העיר לייז' והעיר מאסטריכט ליד תעלת אלברט. המצודה נבנתה בין השנים 1931 ל-1935, הגנה על גבולה של בלגיה עם גרמניה, ונטען כי לא ניתן יהיה להכניעה. למרות זאת, נכבשה המצודה תוך יום אחד: ב-10 במאי 1940, יומה הראשון של המערכה על צרפת שהחלה בפלישה גרמנית לשטחי ארצות השפלה, נחתו בדאונים על המצודה 78 צנחנים מהדיוויזיה האווירית ה-7, והצליחו לחדור את ביצוריה. יום אחד לאחר מכן הם קיבלו תגבורת מגדוד הרגלים ה-151 הגרמני, ובצהרי יום ה-11 במאי נכנעה המצודה, ו-1,200 מגיניה נפלו בשבי.
המצודה
אבן אמאל, מצודה תת-קרקעית, הייתה תקוותה של בלגיה להגן על גבולה המזרחי מפלישה. במקרה של פלישה היו אמורים החיילים ששהו בה להגן או להשמיד שלושה גשרי מפתח. המצודה הגנה על הדרך האסטרטגית ללייז'. הרעיון להקים מצודה המגינה על הדרך ללייז' עלה בסוף המאה ה-19 אך הפך לריאלי רק לאחר חפירת תעלת אלברט במהלך שנות ה-30. בניית המצודה הושלמה ב-1935 והיא הוצבה בין נהר המז ותעלת אלברט. רוב מבני המצודה היו תת-קרקעיים, וכיפותיה המחוזקות בבטון ובפלדה נחשבו לבלתי חדירות.
הכנות הצבא הגרמני לכיבוש המצודה
המצודה הפכה לבעלת חשיבות אסטרטגית לקראת המערכה על צרפת. התוכנית הגרמנית דיברה על מתקפה חזקה ומהירה של קבוצת ארמיות בצפון, שאמנם הייתה מאמץ משני לעומת המאמץ העיקרי בדרום, אך עדיין הייתה בנויה על התקדמות מהירה אל תוך בלגיה. הצרפתים והבריטים, לעומתם, סמכו על הצבא הבלגי שישהה את הפלישה הגרמנית ככל האפשר, על מנת לאפשר להם לתפוס את העמדות המתוכננות על הנהר דייל, בעומק השטח הבלגי, עליהן התבססה תוכנית ההגנה הצרפתית. כך שחדירת קו ההגנה הבלגי על ידי הגרמנים, או העמידה עליו על ידי הבלגים, היו חיוניים להצלחת תוכניות הצדדים או לכישלונן. הגרמנים תכננו היטב את כיבוש המצודה. הם הקימו דגם של המצודה בצ'כוסלובקיה, באזור ביצורי הגבול הצ'כיים שנפלו לידם לאחר הסכם מינכן, שהיו מבוססים על דגמים מערביים. היטלר עצמו הגה את הרעיון לכבוש את המצודה תוך שימוש בדאונים, בטענה שהצנחה של מספר רב של אנשים לאזור מצומצם תהיה בלתי מאורגנת ומסוכנת. על תכנון הפעולה הופקד גנרל קורט שטודנט, מפקד דיוויזיית האוויר ה-7. על מנת לחדור את כיפות הבטון הכינו מהנדסי הוורמאכט מטענים חלולים מיוחדים. הכוח שנבחר למשימה היה בן חמש מאות צנחנים וכונה כוח הסער של קוך, על שם מפקדו האופטמן ולטר קוך. קוך עצמו נבחר לפקד על הפעולה בידי שטודנט והיטלר גם יחד. מתוך הכוח הזה נבחרה פלוגת צנחנים אשר הייתה מוכשרת גם כאנשי הנדסה קרבית, בפיקוד לויטננט רודולף ויציג, לנחות על גג המבצר ולהשתלט עליו.
הפשיטה המוטסת על המצודה
בצירוף של תכנון מדוקדק ומודיעין מדויק, וכן חוסר מוכנות מהצד הבלגי, בוצעה התוכנית של היטלר באופן מושלם ובהצלחה מוחלטת. בתחילה נחת כוח משימה ראשוני בפיקוד ויציג בדאונים על "גג" המצודה, ופוצץ את כיפות הבטון באמצעות מטענים חלולים, בהם השתמשו כדי להשמיד או לנטרל את ה"כיפות" בהן הותקנו תותחים. אל מול עמדות המקלעים השתמשו הצנחנים בלהביורים. הבלגים הצליחו להשמיד את אחד הגשרים, ובכך מנעו את מעבר הכוחות הגרמנים, אך גם מעבר תגבורות להגנת המצודה. למחרת הצטרפה אל הצנחנים תגבורת של גדוד הרגלים ה-151, שהיה חלק מהארמייה השישית, דבר שהביא לכניעתה בצהרי ה-11 במאי. לאחר הקרב עוטרו קוך וויציג בעיטור צלב האבירים הגרמני על גבורתם בקרב ועל הדרך בה פיקדו על אנשיהם.
לאחר נפילתה הוסבה המצודה למפעל תת-קרקעי שייצר את פצצות V-1 אך הייצור במפעל מעולם לא הגיע לפסים מעשיים. בעקבות הפעולה החלו בצבא ארצות הברית בהקמת יחידות מוטסות ומוצנחות בהיקף רחב.
כיום פתוחה המצודה לקהל.
דוד אנטול ברוצקוס
דוד אנטול בּרוּצקוּס (1910, סנקט פטרבורג – 28 באוקטובר 1999, ירושלים) היה אדריכל וצייר ישראלי.
ביוגרפיה
אנטול ברוצקוס נולד בשנת 1910 בסנקט פטרבורג, בירת האימפריה הרוסית, למשפחה יהודית ציונית. הוא היה בנו של בוריס דב ברוצקוס, כלכלן יהודי-רוסי נודע שהיה בהמשך פרופסור לכלכלה חקלאית באוניברסיטה העברית בירושלים. אחיו היה אליעזר ברוצקוס, מתכנן ערים חשוב בישראל. כן היה אנטול ברוצקוס אחיינו של יוליוס ברוצקוס, רופא, פוליטיקאי ופעיל ציוני.
בשנת 1922 היגרה משפחתו לברלין, עקב גירוש האב בוריס ברוצקוס מרוסיה הסובייטית. את הכשרתו המקצועית רכש ברוצקוס בבית הספר הטכני הגבוה בברלין, שם למד גם בנוסף לימודי אמנות בבית הספר של יוהנס איטן.
בשנת 1935 קיבל ברוצקוס את תואר האדריכל ועלה לארץ ישראל והתיישב בעיר ירושלים, בה התגורר ופעל עד למותו.
היה נשוי לאיטה ברוצקוס, פסיכולוגית, ואב לקולין (אשתו הראשונה ואם ילדיו של המשורר והמתרגם אהרן שבתאי) ודפנה.
התרמה
לעיתים אדם תורם מיוזמתו, למשל לאות תודה או הוקרה למקבל התרומה, אך בתרומות כאלה לא די, וארגונים שחלק מתקציבם (או כולו) נובע מתרומות, עוסקים, בדרכים שונות, בפעולות התרמה, שמטרתן להגדיל את היקף התרומות הניתן.
דרכי התרמה
התרמה נעשית בשלל דרכים, ובהן:
פעולת איסוף התרומות נעשית על ידי מתנדבים, התורמים את זמנם למטרה זו, ולעיתים על ידי מתרימים מקצועיים, המקבלים תשלום בהתאם לזמן המושקע בפעולתם או כעמלה המבוססת על סכום התרומות שנאסף.
התרמה אינה מלווה בתמורה ממשית לתורם, אך תורמים גדולים זוכים להוקרה בצורת ציון תרומתם. במוסדות ציבור מקובלת קריאת מבנה או מתחם על שם תורם עיקרי.
התרמה ביישוב הישן
חלק משמעותי מאנשי היישוב הישן עסקו בלימוד תורה. כלכלתם התבססה בעיקר על כספי החלוקה: תרומות של יהודים בגולה למען מי שישבו בארץ ישראל ושמרו עליה. אופן כלכלה זה לא היה מקובל בגולה עצמה, שם לימוד תורה של היחיד במשרה מלאה היה מותנה בפרנסתו על ידי קרובי משפחה אמידים. לומד תורה יכול היה למשל להתחתן עם בתו של סוחר עשיר, ולהבטיח בכך את מימון לימודיו.
הקש בדלת
מבצעיהן השנתיים של האגודה למלחמה בסרטן ("הקש בדלת") ושל איל"ן היו מהמבצעים הראשונים בהם חיזרו מתנדבים בישראל על הפתחים וביקשו תרומות לעמותה. בתקופה זו, של שנות השישים, השבעים והשמונים, הונהגו מדבקות דלת, אשר היו מסמנות את הבתים שתרמו במבצע. מטרת מדבקות אלו הייתה למנוע פקידה כפולה של אותו בית ולהוות אות לגאווה למשפחה התורמת.
התמודדות עם עומס ההתרמות
לקראת סוף שנות התשעים, ארגונים נוספים, מהם עמותות רשומות ומהם ארגונים שהתרומה אליהם אינה מעניקה זיכוי ממס, החלו להשתמש אף הם בשיטת ההידפקות על הדלת. רבים מתוכם הם ארגונים שקמו מתוך דאגה קהילתית לשכבות החלשות אשר לא מצאו סעד מספיק במסגרת המדינה. חלק אחר של בקשות תרומה אלו היו בקשות תרומה לצורך מימון ניתוחים יקרים בחוץ לארץ לאנשים ללא ביטוח רפואי מספיק.
השלכה נוספת של עומס ההתרמות היה חוסר במתנדבים לצורך ביצוע ההתרמה. כאשר מדובר היה בהתרמה שנתית אחת או שתיים בסך הכל, שמחו בתי הספר לחייב את תלמידיהם לאחר צהריים אחד של התרמה בשנה. כאשר התרבו ההתרמות, אזל מאגר כח האדם המנודב מבין תלמידי בית הספר. התרמות מדלת לדלת הפכו לתלויות במתרימים מבוגרים, בשכר. הידיעה שחלק מן התרומה משלמת את שכר המתרים הפחיתה את היענות הציבור להתרמות. מצד שני, כלכליות ההתרמות פחתה.
ארגוני ההתרמה החלו להתמקד בהתרמה במרכזים מסחריים, במקום בפקידה מסודרת של דירות. במקביל, עברו הארגונים המתרימים המתוחכמים יותר לשיטות התרמה שמצריכות פחות כח אדם. האגודה למלחמה בסרטן הייתה הראשונה לשלוח לוח שנה בדיוור ישיר עם פרוס השנה החדשה. לוח השנה לווה בבקשת תרומה. מקבל לוח השנה לא היה מחויב לתרום, אך התבקש בנימוס לכסות את עלות לוח השנה ולהוסיף לכך. הוצע למקבל לוח השנה לתרום בהוראת קבע או בתשלום חד פעמי בכרטיס אשראי.
שיטה נוספת להתמודדות עם עומס ההתרמות היא איגום משאבים של מספר ארגונים מתרימים. בשיטה זו, מכריזים מספר ארגונים על יום התרמה משותף, משקיעים יחד את עלות הפרסום של יום ההתרמה, ומתחלקים בתנובת התרומות. יתרון השיטה בכך שעומס ההתרמות קטן, לכן יש יותר סיכוי להוציא תרומה מן המותרם. חסרון השיטה הוא בכך שההתרמה נראית למותרם כהתרמה יחידה, וגובה התרומה עשוי להיות בהתאם.