cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלבין וולטר נורבלד
אלבין וולטר נורבלד האב (באנגלית: .Albin Walter Norblad Sr, נודע גם כ-A. W. Norblad; ) היה פוליטיקאי אמריקאי יליד שוודיה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אורגון ה-19 בשנים 1929–1931.
ראשית חייו
אלבין וולטר נורבלד נולד במאלמה, אז בתחומי האיחוד השוודי-נורווגי, לפיטר ובסי יאנגסברי. שם המשפחה שונה על ידי ממשלת שוודיה. כאשר היה נורבלד ילד צעיר היגרה המשפחה לארצות הברית והתיישבה בגרנד ראפידס, מישיגן. נורבלד למד בלימודי ערב בקולג' העסקי של גרנד ראפידס. לאחר שצבר מספיק נקודות זכות אקדמיות, הוא נרשם לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו, והתפרנס ככתב בעיתון "שיקגו אמריקן". ב-1902 הוא סיים את לימודיו, התקבל ללשכת עורכי הדין ושב למישיגן, שם הוא פתח משרד עורכי הדין. בהמשך הוא נבחר כפרקליט מחוז דלתא.
ראשית הקריירה הפוליטית
ב-1909 עבר נורבלד, יחד עם רעייתו עדנה לילי קייטס נורבלד, לעיר אסטוריה שבאורגון. הוא החל לעסוק שם בעריכת דין, והיה מעורב מאוד בחיי הקהילה המקומית. משרתו הציבורית הראשונה באורגון הייתה הפרקליט העירוני של אסטוריה, תפקיד בו הוא שימש בשנים 1910–1915. הוא גם היה חבר מועצת החינוך המקומית ונשיא לשכת המסחר של אסטוריה. הוא גם היה מעורב בארגוני אחווה וארגונים אזרחיים רבים.
ב-1918 נבחר נורבלד לסנאט של אורגון, וכיהן בו החל מ-1919. הוא נבחר לכהונה שנייה ב-1920, והתמודד ללא הצלחה ב-1922 על מושב מטעם אורגון בבית הנבחרים של ארצות הברית. ב-1923 נבחרה במקומו למושב בסנאט של אורגון מרי סטרונג קיני. ב-1926 נבחר נורבלד מחדש לסנאט. ב-1929 הוא נבחר כנשיא הסנאט, ובכך הוא לשני בסדר הירושה למשרת מושל המדינה כפי שהיה נהוג אז.
מושל אורגון
ב-21 בדצמבר 1929 נפטר מושל אורגון המכהן, אייזק לי פטרסון, ונורבלד, כנשיא הסנאט הושבע במקומו. מיד לאחר השבעתו הוא הכריז על כוונתו להתמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית למשרת המושל.
נורבלד החל למקד את תשומת ליבו למצבה הכלכלי של אורגון. הוא הקים את נציבות התעסוקה הראשונה של המדינה, שלימים הייתה למחלקת התעסוקה של אורגון. הוא הקצה תקציב של 2 מיליון דולר לסלילת כבישים ובמסגרת זו הועסקו 5,000 פועלים. במהלך כהונתו כמושל פעלו מחלקת התחבורה של אורגון ו לשיפור חלקים של כביש החוף של אורגון. תקציב נוסף של 3 מיליון דולר הוצא לשיפור מתקנים ממשלתיים ברחבי המדינה. נורבלד גם קיבל סיוע פדרלי בפתרון הסכסוך בין מגדלי הבקר במזרח אורגון לבין מגדלי הצאן. הוא הביע את תמיכתו בחקיקת חוק הגיוס בקונגרס. הוא גם דחף לרכישה על ידי המדינה של קרקעות מיוערות בבעלות הממשל הפדרלי. ב-1931 עבר חוק שירות המבחן והוקמה מועצת שירות המבחן של אורגון.
כמי שהושבע לתפקידו בתקופת השפל הגדול, ניסיונותיו הראשונים של נורבלד לשפר את מצבה של אורגון היו בלתי יעילים ברובם. לא עמדה לרשותו התמיכה הפוליטית ברחבי המדינה. הוא נחשב לפרוגרסיבי על ידי הגורמים השמרניים במפלגה הרפובליקנית, ובבחירות המקדימות למשרת המושל של המפלגה שהתקיימו במאי 1930 הוא נוצח והגיע למקום השני. כאשר המנצח בבחירות המקדימות, ג'ורג' ג'וזף, נפטר חודש לאחר מכן, שב נורבלד להיות מועמד המפלגה למשרת המושל. בבחירות הכלליות הוא נוצח על ידי המועמד העצמאי ג'וליוס מאייר.
לאחר פרישתו
לאחר סיום כהונתו כמושל שב נורבלד לעסוק בעריכת דין באסטוריה, ושוב הוא היה מעורב בחיי הקהילה המקומית. הוא ייסד את איגוד לשכות הסחר של האגן התחתון של נהר קולומביה. נורבלד היה אביו של אלבין וולטר נורבלד הבן, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אורגון בשנים 1946–1964.
אלבין וולטר נורבלד האב נפטר ב-17 באפריל 1960 באסטוריה. הוא נטמן בבית הקברות רוז סיטי שבפורטלנד.
שטח-ראש בסנסי
שטח-ראש בסנסי (שם מדעי: Platycephalus bassensis) הוא מין של דג ממשפחת השטח-ראשיים אשר חי בימים הרדודים של דרום אוסטרליה, בטסמניה ובניו זילנד.
תיאור
דג זה מגיע לבגרות מינית בגיל 16 והוא יכול לעלות על אורך של 50 ס"מ ומשקל של שני ק"ג. צבעו חום אדמדם ובהיר בחלק התחתון והוא בעל סנפירים רחבים ושטוחים וצורת גופו מותאמת לשכיבה על קרקעית הים והתמנה לטרף. הוא בעל לסת ארוכה ורחבה ובה שורות של שיניים מחודדות. עיניו מצויות בקדמת ראשו ומזכירות מראה של תנין. לדג זה אין קשקשים אלא עור רירי והוא בעל מספר קוצים לאורך הגוף, בייחוד קוצים מיוחדים לצד העיניים, אשר מלאים בתאי ארס ויכולים להכאיב לפצע שנגרם.
הדג מצוי עד לעומק 100 מטרים מתחת למים, לרוב בחופים חוליים או בקרקעית חצץ או בוץ. זהו טורף אורב הממתין מתחת לחול לטרף קטן של דגים אחרים או חסילונים שעוברים מעליו ובולע אותם בבת אחת ובמהירות. לעיתים הוא אוכל גם נבלות. הדג חי בבדידות אך לעיתים ינוע בקבוצות בודדות על פני המים בין אזורי תזונה.
בית הביטחון בסומרה
בית הביטחון בסוּמַרָה הוא מבנה בטון בעל שתי קומות שנועד לשמש כ"מצודת העיר" ביישוב תקומה (סומרה) שבמערב הנגב. הוא נבנה על פי החלטת ראשי ההגנה בעקבות התסיסה הערבית שהחלה לאחר החלטת החלוקה באו"ם בכ"ט בנובמבר 1947. בתי ביטחון דומים הוקמו בכל 11 הנקודות שעלו על הקרקע בנגב באוקטובר 1946, על פי תוכנית בנייה אחידה, בית הביטחון בסומרה הוקם ב-נ.צ. 587793 / 155539  על ידי חברת סולל בונה בסיוע חברי גרעין תקומה שחיו בסומרה. בתי הביטחון נועדו, כפי שתודרכו מפקדי העמדות, להיות המקום ש"אליו נסוגים בשעת משבר בקרב על גדרות היישוב". עוד בטרם סיום המנדט הבריטי התברר למפקדי ההגנה שבתי הביטחון לא ימלאו את יעודם, כי הערבים הכניסו למערכה תותחים, טנקים ומטוסים.
חברי גרעין תקומה היו חברי בני עקיבא שעלו על הקרקע באחת הנקודות מתוך 11 הנקודות שהתיישבו בנגב, המסגרת שיתופית כקיבוץ, במוצאי יום כיפור תש"ז (6 באוקטובר 1946), על אדמות סומרה בשיטה הדומה לשיטת "חומה ומגדל". אחרי מלחמת העצמאות, הגרעין העתיק את מקום יישובו אל אדמות הכפר הערבי הנטוש מוחרקה, כ־8 קלומטרים צפונית לסומרה, כשבעה קילומטרים ממזרח לקיבוץ סעד, סמוך לכביש עזה-באר שבע. היישוב החדש שהם הקימו הפך למושב תקומה ב־30 במאי 1948.
לפני המעבר צפונה בשנת 1949 (ה'תש"ט) אנשי גרעין תקומה קלטו בסומרה, קבוצת בני עקיבא נוספת שהיו עולים צעירים מג'רבה ומדרום תוניסיה, שבשנת 1951 הקימו את מושב שרשרת לאחר שגרעין שרשרת עזב את סומרה, נותר במקום בית הביטחון בודד בלב השדות, כזכר להתיישבות שהייתה במקום בין השנים 1946–1951.
רקע
בלילה שבין 5–6 באוקטובר 1946 עלו על הקרקע בנגב 11 נקודות בשיטה הדומה לשיטת "חומה ומגדל". היה זה מבצע ההתיישבות הגדול ביותר עד לאותה עת. מטה ה"הגנה", שניצח על פעולת הלילה בה השתתפו 300 משאיות ולמעלה מ-1000 איש, מימש בכך את דרישתו של דוד בן-גוריון למנוע מתוכנית מוריסון גריידי לחלוקת ארץ ישראל להוציא את הנגב מהשטח המיועד למדינה היהודית.
גרעין תקומה
גרעין תקומה התגבש על בסיס נערים ונערות שהיו עולים חדשים, ניצולי שואה, בודדים, בני 15–16 שאומצו על ידי משפחות מאמצות מכפר הרא"ה שבעמק חפר. הנערים והנערות למדו חצי יום וחצי יום עבדו. הקבוצה מנתה בראשית דרכה כ־20 בני נוער. בין השנים 1942–1943 הנערים והנערות למדו בבית הספר החקלאי "מקוה ישראל". בין השנים 1944–1945 לאחר סיום הלימודים חברי הקבוצה נשלחו לבת גלים, שבחיפה, שם אומנו להיות נוטרים בפלוגה הדתית של הפלמ"ח בפיקוד המשטרה הבריטית, לצורך הגנה ומניעת פלישה מהים של צבא גרמניה הנאצית, במהלך מלחמת העולם השנייה. כשהוסר איום הפלישה הגרמנית, חברי הפלוגה הדתית נשלחו להקים את ביריה שליד צפת. בשלב זה ניטע בחברי הקבוצה הרעיון להתאגד על מנת להקים לעצמם יישוב ולהתפרנס מחקלאות ותיירות. מאחר שלא הצליחו להתפרנס בצפון הארץ חזרה הקבוצה למרכז הארץ והתיישבה ליד כפר הרוא"ה על אדמות "סומלי" (לימים מושב גאולי תימן). בתקופה זו גדלה הקבוצה ומנתה בין 40–50 חברים וחברות. לצורך ההתנהלות מול הבנקים והמוסדות המיישבים, היה על הקבוצה להתאגד באופן רשמי ולבחור לעצמם שם. לאחר מספר ניסיונות ובחירה בין כ־20 שמות הוחלט ששם ההתאגדות שלהם יהיה "תקומה" על שם תקומת ישראל.
במוצאי ראש השנה 26 בספטמבר 1946 התארגנות תקומה, קבלה הצעה מהמוסדות המיישבים לצאת להתיישבות בנגב. עשרה ימים מאוחר יותר במוצאי יום כיפור הקימה התארגנות תקומה את סומרה, במסגרת מבצע העלייה על הקרקע של י"א הנקודות בנגב. הירידה לנגב גרמה לפיצול של ההתארגנות כך שלהקמת היישוב בסומרה ירדו רק 25 גברים ו- 5 נשים וכל היתר נותרו ב"סומלי".
העלייה על הקרקע
בערב במוצאי יום כיפור תש"ז חברי גרעין התארגנות תקומה יצאו במסע לילי לנקודה המיועדת סומרה. להובלת הציוד וקירות הצריפים הוקצו לשיירה 3 משאיות. מיד עם ההגעה לנקודה התחילו בהעמדת קירות צריפי המגורים ובגידור השטח בגדרות באורך 100X100 מטרים והקמת עמדות הגנה מדופנות בשקי חול ותעלות קשר ביניהן. בבוקר יום המחרת עמדו על תילם 3 צריפי מגורים, צריף חדר אוכל ומטבח. מגדל עץ עבור מיכל מים בנפח 4 קוב. מקלט מפח עם מילוי חצץ בין הדפנות להגנה מירי נק"ל ותאי שירותים מעץ. עקרון העלייה, תוך לילה אחד, היה אותו עקרון לפיו פעלו מבצעי העלייה הקודמים. ביסודו של העיקרון עמד החוק העות'מאני שקבע כי לא ניתן להרוס מבנה המקורה בגג.
בבוקר גילו השכנים הבדואים את היישוב שקם בשיטת חומה ומגדל והזעיקו את נציגי השלטון הבריטי מעזה. אך אלה לא פגעו בנקודה החדשה שקמה תוך לילה. החיים בסומרה היו מלווים בקשיים רבים. בתחילה לא היו מים והיה צריך להביא אותם בחביות ממרחק של כ־20 קילומטרים ממעין השאלאלה (מעיין עין הבשור). האספקה ליישוב הייתה מגיעה פעמים רבות במטוס שהשליך אותה מהאוויר. בעלי חיים כגון סוסים וכבשים "נרכשו" בגניבה משיירות של מבריחים ערבים. התוצרת החקלאית לצורך קיום התבססה בעיקר על גידולי פלחה עקב מחסור במים. התעסוקה לצורך התפרנסות התבססה על עבודות מזדמנות כגון: הנחת קו המים הראשון בנגב, שמירה, עבודה כפועלים במחנות הבריטים שהיו באזור וסמוך לעזה ועבודות ביטחון ביישוב כהגנה מהתנכלויות של השכנים הערבים.
בית הביטחון
כשנה לאחר הקמת סומרה, עם החלטת האו"ם בכ"ט בנובמבר 1947 על חלוקת ארץ ישראל, החלה תסיסה בין ערביי האזור ורצועת עזה. כשגברו ההתקפות על התחבורה והישובים, החליטו ראשי ה"הגנה" להקים "בתי ביטחון". בית מסוג זה, נועד לשמש בתפקיד "מצודת העיר". הוא תוכנן ב-26 בנובמבר 1947, על ידי המחלקה הטכנית של הסוכנות היהודית והבניה בוצעה על ידי חברת סולל בונה. בית הביטחון, שהוקם בכל אחת מ־11 הנקודות נבנה על פי אותה תוכנית בנייה, אחת ויחידה. היה זה מבנה דו קומתי בדגם של תחנת משטרה בריטית, עם זוג מרפסות מעוגלות בשתי פינות מרוחקות בקומת הגג, שמהן ניתן היה לצפות על כל 4 קירות המבנה וסביב ב-360 מעלות. המבנה נבנה מבטון מזוין עם אשנבי ירי. מידותיו הם: גובה - 7.14 מטרים, רוחב - 4.4 מטרים אורך - 7.5 מטרים סה"כ השטח 33 מטרים רבועים וסה"כ הנפח 235.62 מטרים מעוקבים והוא הוקף גדרות תיל דוקרני. בית הביטחון שימש מקום תפעול של המפקדה הביטחונית של היישוב, מרפאה וחדר הקשר לקיום קשר מורס באמצעות הליוגרף עם הקיבוצים השכנים. בנוסף אוחסן בו הציוד הרפואי, התרופות וגם מנות מזון יבש לחודש ימים. על גג הבניין הוקמו תצפיות. לאחר מלחמת העצמאות, הקומה השנייה בבית הביטחון בסומרה שימשה בית כנסת של היישוב והקומה הראשונה הוסבה לחדר האוכל.
הבניין נבנה על ידי חברת "סולל בונה" כשחלק מחברי הגרעין הועסקו בשכר על ידי חברת הבנייה. משך הבניה של בית הביטחון בסומרה נמשך כחצי שנה. סביב בית הביטחון נחפרו תעלות קשר שחיברו את בית הביטחון עם ה"מיקלט" ועמדות ההגנה שהיו ממוקמות לאורך הגדרות.
בקורס למפקדי עמדות, שהתקיים בבארות-יצחק, נאמר לחניכים ש"ההתגוננות של כל ישוב מתחילה ליד גדרות המשק ובשעת משבר נסוגים לבית הביטחון". התוכנית הייתה מבוססת על ההנחה, שהישובים לא יצטרכו לעמוד בפני התקפות של נשק כבד. בית הביטחון, תוכנן על פי לקחי "המאורעות", שהתרחשו 10 שנים קודם לכן, והתאפיינו בשימוש מאסיבי בנק"ל (נשק קל). בגלל בידודה של הנקודה הוצב רופא צבאי במקום. בסומרה לא היה נשק חוקי, מאידך היה נשק בלתי חוקי שסופק לנקודה על ידי ההגנה. נשק זה נשמר ב"סליק". סליק הנשק בסומרה היה בחבית מתכת שהוטמנה באדמה ליד אחת מרגלי מגדל המים. בסליק היו 10–12 רובים, 2 תת-מקלעים מסוג סטן, מקלע אחד או שניים ומרגמה "2. מחשש שמקום הסליק יתגלה חברי סומרה החליטו להעתיק את מקומו ולהטמין אותו במקום שמחוץ לגדרות. כתוצאה מהלשנה של השכנים הבדואים על המצאות נשק בנקודה, המשטרה הבריטית ערכה חיפוש פתע במקום בין גדרות, בתוך חצר הנקודה ובמשך כחצי יום אך הסליק לא נמצא.
זיזף דריאדה
זיזף דריאדה או זיזף קפישאבה (שם מדעי: Dryadonycteris capixaba) הוא סוג של עטלף קטן ונדיר במשפחת הזיזפיים, שאנדמי לחוף המזרחי של ברזיל ומהווה מין יחיד בסוגו. המין התגלה רק בעשור השני של המאה ה-21, ופרטים רבים אודותיו אינם ידועים עדיין. מבחינה חיצונית הוא מזכיר את הסוגים: זיזף ארך-לשון קטן וזיזף זנבתן.
גילוי ואטימולוגיה
זיזף דריאדה נתגלה בשנת 2011 לאחר בחינה מדוקדקת של דגימות זיזפים באוספי מוזיאונים שתוארו כשייכות לסוג זיזף ארך-לשון. הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 2012 על ידי מספר חוקרים אמריקנים וברזילאים על בסיס שלוש דגימות שנאספו סביבות העיר ליניארס.
בית הביטחון בסומרה
בית הביטחון
כי בשונה מהמאורעות שהתרחשו 10 שנים קודם לכן בהם עיקר הנשק היה נשק קל, הרי שבשלהי המנדט הבריטי ומלחמת העצמאות האויב הכניס למערכה מטוסים, תותחים וטנקים. באותם אירועים מלחמתיים (כגון בקיבוץ מבטחים ובנירים) בהם היו מעורבים תותחים וטנקים בתי הביטחון הופגזו והפכו לנקודות טיווח על היישובים וקירות הבטון של בתי הביטחון לא הגנו מפני פגזי התותחים. על כן הוחלט לפנות אותם ולהתחפר באדמה.
זיזף דריאדה
גילוי ואטימולוגיה
השם המדעי של הסוג משמעותו ״העטלף מדריאדה״; במהלך המאה ה-19, הבוטנאי הגרמני קרל פרידריך פון מרטיוס יצא למסע בברזיל בשליחותו של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה. במהלך מסעו, פון מרטיוס העניק לכל אזור פיטוגאוגרפי שתיאר, שם של אחת מהנימפות במיתולוגיה היוונית. לאזור המוכר כיום כיער האטלנטי, הוא קרא ״דריאדה״ על שם נימפה מיתולוגית שחיה בעצים. לפיכך ״העטלף מדריאדה״ משמעותו העטלף שאנדמי ליער האטלנטי. השם המדעי של המין הוא על שם הקפישאבס - הילידים הברזילאים של מדינת אספיריטו סאנטו שבה המין נתגלה.
עדי בירן
עדי בירן (נולד ב-28 באפריל 1943) הוא מהנדס אווירונאוטיקה ישראלי, יזם הקמתה של חברת פרטנר תקשורת בע"מ, ולשעבר ראש מערך הפיתוח של חיל האוויר בדרגת אלוף-משנה ומנכ"ל אפרת טכנולוגיה עתידית.
בית הביטחון בסומרה
תום מלחמת העצמאות
למרות המערכה הקשה על בארות יצחק השכנה, מגני סומרה לא חוו אירועים מיוחדים במהלך מלחמת העצמאות. מחברי גרעין תקומה נהרג במערכה על בארות יצחק החבר מנחם פריזלר.
זיזף דריאדה
תיאור ואנטומיה
לזיזף דריאדה גוף קטן וחביתי וראש צר וחרוטי. הלוע ארוך ומחודד עם לסתות בולטות. האוזניים קטנות וקמורות עם צפירים זעירים. העיטור האפי בצורת ראש חץ מחודד והלשון ארוכה ומכוסה גבשושיות. הזנב קצרצר ומכוסה כולו בכנף הזנב שארוכה יחסית. זיזף דריאדה הוא מין קטן למדי: אורך ראשו וגופו 49–56 מ״מ, אורך הזרוע 29–32 מ״מ ואורך הזנב 4–6 מ״מ; משקלו 5 גרם בלבד.
עדי בירן
ביוגרפיה
סיים בהצטיינות תואר ראשון בהנדסה אווירונאוטית בטכניון.
בית הביטחון בסומרה
תום מלחמת העצמאות
בשנת 1949 (ה'תש"ט) בתום מלחמת השחרור, גרעין תקומה שחי במסגרת שיתופית כקיבוץ, קלט בסומרה גרעין של עולים צעירים מג'רבה ומדרום תוניסיה, שעברו הכשרה בקבוצת יבנה במשך כשנה. בסומרה, גרעין תקומה המשיך בהכשרתם החקלאית של העולים החדשים, כדי להכשירם לקראת יסוד יישוב עולים חדש בנגב. בשלב זה הורחבה הנקודה ונבנו עוד צריפים מדרום-מזרח לבית הביטחון בסומרה. ב-30 במאי 1949 גרעין תקומה עזב את סומרה צפונה (מרחק של כ־8 קילומטרים) לאזור הכפר הערבי הנטוש מוחרקה, שנמצא על כביש עזה באר שבע והקים את מושב תקומה. בשנת 1951 גרעין העולים החדשים מצפון אפריקה עזב גם הוא את סומרה לכיוון צפון מזרח והקים את מושב שרשרת על כביש עזה באר שבע במקומו הנוכחי (הנמצא כשני קילומטרים מדרום לעיר נתיבות). מאותו יום נשאר בית הביטחון בסומרה נטוש בלב השדות כמצבה וכעדות ליישוב סומרה שהיה במקום בין השנים 1946–1951.
זיזף דריאדה
תיאור ואנטומיה
הפרווה של הזיזף צפופה, רכה וצמרירית. צבעה הכללי חום ערמוני, חום אדמדם או חום זהוב, כשבסיס השיער כתמתם או צהוב. הגחון חיוור במקצת, אך עדיין כהה ביחס לזיזפים אחרים. על הגב יש דפוס טריקולור של חום וזהוב. הסנטר, השפתיים, קצות האוזניים והעיטור האפי בצבע שוקולד כהה. פנים האוזניים ורוד, הזרועות והרגליים צהבהבים או שחורים. הכנפיים בצבע שחור מבריק או מפויח.
עדי בירן
ביוגרפיה
שירת בחיל האוויר, יזם הקמתה ושירת כמפקדה הראשון של יחידת ממד"ס (מערכות מבצעיות הנדסיות, לימים ״יחידת אופק 324״) בשנים 1975 - 1976, ובתפקידו האחרון בשנים 1981–1985, היה רמ"ח פיתוח בדרגת אלוף-משנה. הוביל פרויקטים רחבי היקף בתחומי כלי טיס, תקשורת, חימוש, מערכות אלקטרוניות, לוגיסטיקה ותוכנה.
בית הביטחון בסומרה
הגעה למקום
המקום צוין כאתר היסטורי מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, על גבי לוח זיכרון שהותקן במקום. עם השנים לוח הזיכרון נעקר ממקומו. בנובמבר 2021 לוח הזיכרון נמצא מותקן מחדש על הקיר הצפוני של הבניין. ניתן להגיע למקום ברכב פרטי על כביש אספלט, בעזרת אפליקציית WAZE עד כ־500 מטרים מהמבנה עצמו. רושמים באפליקציה את השם: סומרה.
זיזף דריאדה
תפוצה
זיזף דריאדה מצוי במזרח ברזיל לאורך קו החוף, ונחשב בתחילה כאנדמי למדינת אספיריטו סאנטו; עם זאת, דגימות נוספות שנאספו ב-2014 בצפון-מזרח ברזיל מצביעות על טווח רחב בהרבה שגולש עמוק לתוך באהיה, פרנמבוקו, אלגואס, סרז'יפה ומינאס ז'ראיס.
עדי בירן
ביוגרפיה
בשנת 1986 השתחרר מצה"ל ומונה למנכ"ל חברת אפרת טכנולוגיה עתידית (לימים קומברס נטוורקס), תפקיד בו כיהן עד 1990. בשנת 1992 גייס את חברת אלביט וחבר אליה במטרה להקים קבוצה שתתמודד על קבלת רישיון למפעיל סלולרי נוסף בישראל. ניהל מטעם אלביט, יחד עם דני רוזן ועמי גלעד מתדיראן, קבוצה שהתמודדה במכרז למפעיל סלולרי שני בישראל, ובו זכתה קבוצה אחרת, שהקימה את חברת סלקום. באוקטובר 1997 גייס את תאגיד האצ'יסון ומפואה מהונג קונג, אלביט וקבוצת דנקנר השקעות (באמצעות חברת הבת מת"ב - מערכות תקשורת בכבלים) להקמת פרטנר תקשורת, והוביל את הקבוצה ב-1998 לזכייה במכרז למפעיל סלולרי שלישי בישראל. באפריל 1998 מונה לסמנכ"ל פיתוח עסקי, רגולציה וקשרי הממשל בחברה החדשה. בתפקידו זה ייצג את פרטנר מול משרד התקשורת ומשרדי ממשלה אחרים בעשרות נושאים, ביניהם הרחבת רישיון פרטנר לעולם האינטרנט, קישוריות עם רשתות אחרות וכן בנושאים רבים הנוגעים לצרכני פרטנר, בשנת 2007 פרש מפרטנר.
בשנים 1981 - 1995 שירת כחבר הוועדה הצה״לית לדירוג מחקר בראשות ראש מפא״ת.
זיזף דריאדה
תפוצה
בית הגידול של המין מורכב מיער גשם טרופי, יער נשיר למחצה ויער אומברפילי על גבול הסראדו, עם פסיפס של מחשופי סלע, יער גדותיים, שיחי קטינגה, ביצות דקלים וסוואנה טרופית מיוערת. תפוצת הזיזף אינה רציפה, אלא מפוזרת על פני מובלעות של יערות לחים בתוך בית גידול סובטרופי יבש יחסית. זיזף דריאדה ניזון בעיקר מצוף ואבקנים, ומסתייע לצורך כך בחוטמו המחודד ובלשון הארוכה בשביל לחלץ את מזונו מתפרחות. אין מידע על האקולוגיה של המין.
עדי בירן
ביוגרפיה
כיהן כדירקטור בחברות קומברס, בחברות בנות של אלביט ובזק, בפרטנר וב-Buy2 Networks (בעבר נטקס).
זיזף דריאדה
מצב
זיזף דריאדה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN כמין חסר נתונים (DD) מכיוון שהוא מין חדש יחסית והדרישות האקולוגיות שלו אינן ידועות. טווח התפוצה שלו מתעדכן כל העת ומתרחב צפונה ומערב, ומשקף את הידע הנוכחי המוגבל על המין. המין סובל מאובדן בית גידול לטובת חקלאות וכריית מינרלים, ואין אזורים מוגנים ברחבי טווח התפוצה שלו. נדרשים סקרים מקיפים ומחקרים אקולוגיים וביולוגים כדי לקבוע את מצבו.
עדי בירן
ביוגרפיה
נשוי למדענית ד"ר תלמה איזק-בירן ולהם בן.
ג'אנג דונג-וו
ביוגרפיה
לפני הופעת הבכורה שלו דונג-וו היה מתאמן במשך שנים רבות תחת חברת התקליטים JYP אנטרטיינמנט. דונג- וו היה בבית ספר באותה כיתה יחד עם החבר הבכור של להקת אקסו, זיו-מין והם חברים טובים עד היום. ב-15 בפברואר סיים דונג-וו את לימודיו בתוכנית המוזיקה המעשית של אוניברסיטת דאקיונג ואף קיבל את הפרס "כבוד הסטודנט של אוניברסיטת דאקיונג" יחד עם חברי הלהקה אינפינט שלמדו יחד איתו בתוכנית, אל, הו-יא, סונג-יאול וסונג-קיו. חברי הלהקה התקבלו ללימודים באמצעות סינון מיוחד בתחילת שנת 2011.
אינפיניט
דונג-וו עשה את הופעת הבכורה שלו כחבר בלהקת הבנים הדרום קוריאנית, אינפיניט בשנת 2010. הוא משמש כראפר ראשי ורקדן מוביל של הלהקה. הקבוצה ערכה את הופעת הבכורה שלה ב-9 ביוני 2010.
אינפיניט H
דונג-וו יחד עם חברו ללהקה, הו-יא עשו את הופעת הבכורה שלהם כתת-הלהקה Hאינפיניט, תת-הלהקה הרשמית הראשונה של הלהקה אשר נוצרה בשנת 2012. הם הוציאו לאור את האלבום הראשון שלהם ששמו Fly High. ב-26 בינואר 2015, הצמד עשו קאמבק והוציאו לאור את האלבום השני שלהם, Fly Again.
פעילויות אחרות
לפני הופעת הבכורה שלו, דונג-וו לצידו של הו-יא רקדו כרקדני ליווי עבור הלהקה Epik High במהלך ההופעות שלהם עבור השיר, "Run".
אריק סנואו
אריק סנואו (באנגלית: Eric Snow; נולד ב-24 באפריל 1973 בקנטון, אוהיו) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדת הרכז. כעת הוא איש עסקים ופרשן בערוץ NBA TV.
קריירת כדורסל
סנואו התחיל את קריירת הכדורסל שלו בתיכון בקנטון, שבאוהיו. זכה בתואר ה-MVP בכל שלוש שנותיו בתיכון. בסיום התיכון עבר סנואו לאוניברסיטת המדינה של מישיגן.
בסיום המכללה נבחר סנואו במקום ה-43 בדראפט 1995 בידי מילווקי באקס. סנואו הועבר מיד לסיאטל סופרסוניקס. בעונת הבכורה שלו בסיאטל קלע סנואו 2.7 נקודות בממוצע למשחק ב-43 משחקים. קבוצתו הגיעה לגמר הפלייאוף והפסידה שם לשיקגו בולס. ממוצע הנקודות של סנואו בפלייאוף היה 0.2 בלבד. בעונתו השנייה לא חל שינוי במעמדו הקבוצתי, והוא שיפר את ממוצע הנקודות שלו ל-3.0 במשחק. אחרי 17 משחקים בעונתו השלישית בסוניקס הועבר סנואו לפילדלפיה 76' תמורה לבחירת דראפט בסיבוב השני.
בפילדלפיה השיג ממוצע שיא של דקות עד אז (18.0 למשחק) וממוצע של 3.9 נקודות למשחק. בעונתו השנייה בפילדלפיה הפך סנואו לפותח קבוע בחמישייה, כשהוא משפר את ממוצעי הנקודות והדקות שלו בצורה משמעותית (8.6 נקודות ב-35.8 דקות, כמעט כפול מממוצע הדקות שקיבל בעונה שעברה). בעונתו השלישית בפילדלפיה המשיך סנואו לפתוח בחמישייה. למרות שממוצע הנקודות שלו ירד ל-7.9 השיג סנואו שיא קריירה בממוצע אסיסטים, 7.6 במשחק.
בעונתו ההבאה סנואו השיג לראשונה בקריירה ממוצע נקודות הגבוה מ-10, כשקלע 12.1 נקודות בממוצע. בעונת הציג סנואו את עונתו הטובה ביותר בקריירה, כשהשיג שיאי קריירה בנקודות בממוצע (12.9), בריבאונדים בממוצע (3.7), בדקות בממוצע (37.9), באחוזים מהשדה (45.2%) ובאחוזים מקו העונשין (85.8%). אחוזי העונשין הטובים של סנואו היו מפתיעים, מפני שבעונותיו הראשונות ב-NBA ובמכללה היה סנואו קלעי עונשין חלש למדי, והאחוזים שלו עמדו על 52.1%.
בכל תקופתו בפילדלפיה הוכר סנואו בעיקר בגלל היכולות ההגנתיות הגבוהות שלו, שם הוא השלים את הקו האחורי ביחד עם אלן אייברסון, שהצד ההתקפי הוא הצד החזק שלו.
ב-20 ביולי 2004 הועבר סנואו בטרייד לקליבלנד קאבלירס בתמורה לקווין אולי ולקדריק בראון. במשך כל העונה הראשונה שלו בקאבס פיספס סנואו רק משחק אחד, נגד בוסטון סלטיקס עקב השעיה לאחר שהתעמת עם מאמנו. בעונה זו ירדו ממוצעיו של סנואו בצורה משמעותית, כשהוא קלע 4.0 נקודות והוסיף 3.9 אסיסטים בממוצע למשחק.
שיא הנקודות שלו למשחק אחד בעונה זו היה 16, והוא השיג אותו ב-22 בינואר 2005 במשחק נגד גולדן סטייט ווריורס. שיא האסיסטים שלו לעונה זו (שהוא גם השיא שלו בכל תקופתו בקליבלנד) הוא 13, ואותו הוא השיג ב-19 באפריל 2005.
בעונתו השנייה בקאבס לא פיספס סנואו אפילו משחק אחד. הוא קלע ממוצעי שיא בקאבלירס של 4.8 נקודות עם 4.2 אסיסטים. בפלייאוף של אותה עונה העלה סנואו את ממוצע הנקודות שלו ל-6.6, והשיא שלו בנקודות למשחק אחד היה 18, במשחק החמישי בסדרה נגד וושינגטון ויזארדס.
בעונתו השלישית בקאבס שוב לא פיספס סנואו אף משחק. ממוצעיו עמדו על 4.3 נקודות עם 4.0 אסיסטים למשחק. בפלייאוף של עונה זו הקאבס הגיעו לגמר ושם הפסידו לסן אנטוניו ספרס. סנואו שיחק ב-19 משחקים מתוך ה-20 של קבוצתו וממוצעיו עמדו על 1.7 נקודות עם 1.5 אסיסטים.
ב-11 במרץ 2008 נפצע סנואו בברכו השמאלית, וניבאו שהוא יחזור לפעולה אחרי החלמה של ארבעה עד שישה שבועות. בפועל סנואו לא שיחק יותר בקאבס בעונה זו. למרות שסנואו לא יכול היה לשחק, הוא שימש כעוזר מאמן בקאבלירס. זה היה סידור לא רשמי כיוון שסנואו היה עדיין רשום כשחקן בקאבס. אחר כך נודע שסנואו לא יוכל לשחק גם בעונת בגלל בעיות כרוניות שנובעות מהפציעה הקודמת. לאחר מכן הודיע סנואו על פרישתו ממשחק פעיל. סנואו שוחרר רשמית מהקאבס רק בשנת 2009.
בכל הקריירה שלו הגיע סנואו לגמר ה-NBA שלוש פעמים, ובשלוש קבוצות שונות. ב-1996 עם סיאטל סופרסוניקס, ב-2001 עם פילדלפיה 76' וב-2007 עם קליבלנד קאבלירס. הוא הפסיד בשלוש הפעמים האלו (לשיקגו בולס, ללוס אנג'לס לייקרס ולסן אנטוניו ספרס בהתאמה).
חייו האישיים
סנואו הוא האח הצעיר של פרסי סנואו, שחקן פוטבול ששיחק גם הוא באוניברסיטת המדינה של מישיגן (בקבוצת הפוטבול שלה). אחיו שיחק בקבוצות הפוטבול קנזס סיטי צ'יפס ובשיקגו ברס מליגת ה-NFL. סנואו זכה בפרס ג'יי. וולטר קנדי על השירות הטוב והמסור ביותר לקהילה ב-NBA בשנת 2005, ובפרס השחקן בעל ההתנהגות הספורטיבית ביותר ב-NBA בשנת 2000.
כרגע סנואו עובד כפרשן בערוץ NBA TV.
גנאדי לדיז'נסקי
גנאדי לדיז'נסקי (ברוסית: Генна́дий Лады́женский;  23 בינואר 1852 - 2 בספטמבר 1916) היה צייר נוף רוסי ואקדמאי באקדמיה לאמנות.
ביוגרפיה
אביו היה פקיד הקהילה. בהתחלה הוא למד אדריכלות. ב-1872 הוא הכין רישומים וציורים בצבעי מים של הכנסיות מהמאה השש-עשרה בירוסלב, קוסטרומה וניז'ני נובגורוד. לאחר מכן, הוא החליט להתחיל בציור נוף ולמד אצל מיכאיל קלודט. הוא הושפע גם מיצירותיהם של איוואן שישקין ואיוואן קראמסקוי.
בשנת 1910, האקדמיה הקיסרית העניקה לו תואר ״אקדמאי״, למרות שבאותה תקופה הוא ויתר במידה רבה על הציור לטובת איסוף יצירות. בסופו של דבר, האוסף שלו הקיף לא רק דברי אמנות, אלא גם ספרים, כלי נשק, פורצלן, רהיטים ופריטים שונים מהמזרח התיכון.
המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב
ההיסטוריה של המחלקה לפיזיקה
המחלקה לפיזיקה הייתה מן המחלקות הראשונות שנוסדו באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. אמנם רק ב-1967 נוסדה תוכנית ללימודי תואר בפיזיקה וב-1970 הוקמה המחלקה באופן רשמי, אך כבר ב-1964 לימדו קורסים מי שיהיו לימים מרצי המחלקה.
גנאדי לדיז'נסקי
ביוגרפיה
כשפרש ב-1914, חזר לעיר הולדתו וניסה לארגן מוזיאון. עם זאת, מלחמת העולם הראשונה הפכה את הדבר לבלתי אפשרי, והמוזיאון נפתח רק ב-1918, לאחר מותו. רוב הציורים שלו נמצאים שם.
המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב
פעילויות לא מחקריות
במסגרת פעילותה המחלקה לפיזיקה מקיימת מפגש לא פורמלי דו־שנתי בשם חגיגות פיזיקה בנגב בו אנשי סגל מציגים את עבודתם ומרצים עליה ועל נושאים אחרים.
בבניין המחלקה לפיזיקה ממוקם מרכז אילן רמון לנוער שוחר פיזיקה שנועד לאפשר לבני נוער מרחבי הנגב נגישות ללימודי הפיזיקה. בני הנוער מבצעים עבודות חקר בהיקף של 2 או 5 יחידות לימוד בהנחיית סגל המחלקה ותלמידיה. מספר תלמידים ותלמידות אף זכו בפרסים. בנוסף, המרכז מקיים מדי חודש הרצאות לבני נוער ולקהל הרחב.
בוגרים בולטים
בין בוגרי המחלקה ד"ר ישראל נדלר - מייסד ומקים OPAL, ד"ר מרק רוזנקרנץ - ראש יחידת הפיתוח באלתא ויצחק מאיו (M.Sc) שהיה אסטרונאוט הגיבוי לאילן רמון.
אסתר פול לאבג'וי
אסתר (קלייסון) פול לאבג'וי (באנגלית: Esther (Clayson) Pohl Lovejoy; 22 בנובמבר 1869, סיבק – 31 באוגוסט 1967) הייתה רופאת נשים ופעילה חברתית בתחום זכויות נשים ותברואה ציבורית. לאבג'וי היא האישה השנייה בהיסטוריה שסיימה את לימודיה באוניברסיטת אורגון לרפואה והאישה הראשונה שלאחר מכן עסקה ברפואה. בנוסף, עזרה לממן אחיות לבתי ספר והייתה חלק מרכזי מהקמתו וניהולו של ארגון התנדבותי לקידום רפואה לנזקקים "בתי חולים לנשים אמריקאיות ". ב-1951 וב-1957 הוענקה לה מדליית אליזבת בלקוול על תרומתה בתחום הרפואה.
נעמה אמית
נעמה אמית (נולדה ב-10 באוגוסט 1983) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלית.
ביוגרפיה
נעמה אמית נולדה בקיבוץ כברי בצפון. זוכת אליפות הארץ בקראטה שוטוקאן ריו 1990 לגילאי 6–8. בוגרת הסטודיו למשחק בהנהלת ניסן נתיב ולימודי פלמנקו בסטודיו למחול ספרדי של סילביה דוראן.
קריירה
בשנת 2008, לאחר תום לימודיה זכתה אמית בפרס השחקנית המבטיחה במסגרת פסטיבל "עתיד התיאטרון" בצוותא. ב-2010 הצטרפה לאנסמבל ציפורלה להצגות בארץ ובאוף ברודוויי עד 2016. ב-2017 החלה לשחק בתיאטרון בית לסין, שם זכתה במלגת "השחקנית המבטיחה".
ב-2016 שיחקה בשתי סדרות הרשת המצליחות "בקרוב אצלך" בתפקיד דני וב"בטיפלול" בתפקיד אסיף.
ב-2019 החלה ליצור תוכן עצמאי ברשת ויצרה עם הקומיקאית אבישג פישמן והבמאית רוני קידר את סדרת הרשת "דה פוד".
ב-2020 שיחקה בסרט הגרמני-ישראלי "חתונה עם סבתא".
במרץ 2020 יצרה את "הראשונה בבידוד עם נעמה אמית", טוק-שואו ביתי להעלאת המורל בזמן סגר הקורונה.
אורית גלילי צוקר
ביוגרפיה
גלילי נולדה בירושלים לאב עובד מדינה ולאם בוגרת האקדמיה למוזיקה, בני משפחת יניב (לשעבר נוביק). בילדותה עברה להתגורר עם משפחתה בתל אביב, אביה עבר לעסקי תכשיטנות ואמה עבדה כמוזיקולוגית ומורה לפסנתר. למדה בבית הספר היסודי תל נורדאו ובתיכון אליאנס.
שירתה בבקו"ם, ובגיל 19 שוחררה מצה"ל בעקבות נישואיה. קיבלה תואר ראשון במדע המדינה ובסוציולוגיה מאוניברסיטת תל אביב. החלה את דרכה המקצועית כמתאמת הרצאות בוועד הפועל של ההסתדרות וכעוזרת פרלמנטרית של חברת הכנסת אורה נמיר. בתחילת שנות השמונים השתלבה ברשת שוקן - תחילה כמזכירת המערכת בחינמון "העיר" וב-1983 כעורכת בדסק החדשות של העיתון "הארץ". בעיתון זה שימשה ככתבת וכעורכת עד 1998. במהלך תקופה זו גם עבדה תקופה קצרה בערוץ הראשון ככתבת במהדורת "יומן". בשנת 1999 פרשה מ"הארץ" לטובת האקדמיה.
ב-2002 קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן. נושא עבודת הדוקטורט היה "הפוליטיקאי החדש בזירה המערבית ובישראל: קלינטון, בלייר ושרדר בהשוואה לנתניהו, ברק ורמון". מנחה העבודה היה פרופ' ישעיהו ליבמן.
לימדה כמרצה מן החוץ באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת תל אביב. כיהנה כיו"ר ועדת המקצוע של מדע המדינה במשרד החינוך ובמשך שנתיים (2006-2004) שימשה כמנהלת האקדמית של התוכנית לתואר שני לבכירים במנהיגות פוליטית מטעם בית הספר לממשל והחוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. הנחתה סמינריון על מנהיגות לאומית במכללה לביטחון לאומי של צה"ל.
בבחירות 2009 הייתה יועצת אסטרטגית של מפלגת העבודה ושל מנהיגה, אהוד ברק. בין מרץ 2011 לספטמבר 2013 עמדה בראש הצוות לתקשורת פוליטית של יו"ר הליכוד בנימין נתניהו.
משנת 2014 עורכת מחקרי דעת קהל במסגרת משרד עצמאי לייעוץ אסטרטגי בתקשורת פוליטית.
חיים אישיים
בגיל 19 נישאה למוטי גלילי, ולזוג נולד בן אחד, איתמר גלילי. לאחר שמונה שנים התגרשו. בשנת 1994 החלה קשר זוגי עם חבר הכנסת דדי צוקר, ומקשר זה, שנמשך כשנתיים נולד בנה השני, ערן צוקר גלילי (בעניין האבהות נערך בזמנו דיון משפטי בו נקבע השם שיישא הילד ). אורית גלילי הוסיפה לשם משפחתה את השם צוקר כדי ליצור את הקשר עם שם משפחתו של בנה הצעיר.
זיזף האזמל
זיזף האזמל (שם מדעי: Glyphonycteris) הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל 3 מינים, החיים ביבשת אמריקה. הסוג הוקם בשנת 1896 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס וקרוב מבחינה גנטית לסוג זיזף ננסי. הסוג נקרא על שם צורת השיניים החותכות העליונות שלו.
תיאור
לזיזפי האיזמל ראש גדול, גוף כדורי וזנב זעיר. הזרועות והרגליים ארוכים ודקיקים. האוזניים גדולות ורחבות (28-17 מ״מ) עם צפירים קטנים, העיניים זעירות והחרטום גדול וקרנפי. על הסנטר זוג יבלות עור גדולות. עיטור העלה האפי של הסוג גדול למדי ונוטה קדימה וצורתו כשל חנית רחבה. הסוג ידוע בחותכות הקדמיות הגדולות שלו שצורתן כאזמל וכמעט זהות באורכן לניבים.
אורך הראש והגוף של זיזפי האיזמל כ-70 מ״מ, אורך הזנב 10 מ״מ ואורך הזרועות 44–50 מ״מ. המשקל נע בין 7 ל-20 גרם. אורך הזרועות וצבע הפרווה משמשים כסימן זיהוי עיקרי בין המינים בסוג.
לזיזפי האיזמל פרווה צפופה וצמרירית. צבעם חדגוני, ונע בין חום שוקולד לחום אפרורי, חום בהיר, אוכרה, זהוב או אפור דהוי. לעיתים יש כתמים כהים סביב העיניים והמצח או במרכז הגב. הכנפיים שחרחרות או סגלגלות, והזרועות, הרגליים והחוטם בולטים בצבעם הארגמני-בורדו.
ביולוגיה
זיזפי האיזמל מצויים באמריקה הדרומית והמרכזית. בית הגידול שלהם מורכב מיערות גשם טרופיים, ביצות או סוואנות גשומות, וכולם יש נוכחות מסוימת ביער האמזונס. הם חיים לרוב בשפלות, אך עשויים להיות נוכחים על מדרונות הרריים עד רום 1,100 מטר מעל פני הים.
זיזפי האיזמל פעילים בשעות הלילה, וצדים בעיקר חרקים גדולים שנישאים ונאכלים לאחר מכן במקום מסתור; מדי פעם הם מגוונים את תזונתם בפירות קטנים ובדו-חיים. בשעות היום הזיזפים תופסים מחסה במערות ועצים חלולים, ולנים במושבות בינוניות של עד 75 פרטים. מעבר לכך, אין מידע רב אל אורח החיים והביולוגיה של המינים בסוג.
מינים
בסוג זה 3 מינים:
בלגיה באירוויזיון 2022
בלגיה השתתפה באירוויזיון 2022, שהתקיים בעיר טורינו שבאיטליה, עם השיר "Miss You" של ז'רמי מקייזה. זו הייתה השתתפותה ה-63 של המדינה בתחרות הזמר של האירוויזיון.
רקע
קדם לאירוויזיון 2022, בלגיה השתתפה באירוויזיון 63 פעמים, מאז הופעת הבכורה שלה באירוויזיון 1956. היא זכתה במקום הראשון באירוויזיון 1986, עם השיר "J'aime la vie" של סנדרה קים. בשנה העוקבת היא אירחה את התחרות בבריסל. מאז החלת שיטת חצאי הגמר של התחרות, בלגיה העפילה לגמר שבעה פעמים. באירוויזיון 2021 הגיעה הלהקה הבלגית הוברפוניק, עם השיר "The Wrong Place", למקום ה-19 בגמר התחרות. רשות השידור הבלגית שמשדרת בקביעות את האירוויזיון בבלגיה היא RTBF. Radio Télévision Belge de la Communauté Française (RTBF), יחד עם מקבילתה הפלמית, Vlaamse Radio- en Televisieomroeporganisatie (VRT), מתחלפות מדי שנה לסירוגין בבחירת הנציג והשיר הבלגי לתחרות. השנה RTBF הצרפתית עשתה את הבחירה.
לפני האירוויזיון
ב-15 בספטמבר 2021 הודיעה RTBF כי ז'רמי מקייזה נבחר לייצג את המדינה באירוויזיון הקרוב. זו הייתה חשיפת הנציג הראשונה לתחרות. לאחר מכן, ב-23 בפברואר 2022, נודע כי השיר ייחשף ב-10 במרץ.
באירוויזיון
המהדורה ה-66 של האירוויזיון התקיימה בטורינו, איטליה והורכבה משני חצאי גמר ב-10 במאי וב-12 במאי 2022, ומגמר ב-14 במאי 2022. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. ב-25 בינואר 2022 נקבע בהגרלת חצאי הגמר כי בלגיה תופיע בחלק השני של חצי הגמר השני.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2022, סדר השירים לחצי הגמר הוחלט על ידי מפיקי התוכניות ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. בלגיה הופיעה כמדינה ה-16, לאחר מונטנגרו ולפני שוודיה. ב-12 במאי 2022 ביצע מקייזה את "Miss You" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה הוא נמנה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-13 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. בלגיה הופיעה כמדינה ה-16, לפני יוון ואחרי אזרבייג'ן. לבסוף דורגה במקום ה-19 עם 64 נקודות.
רחל אלבוים-דרור
רחל אלבוים-דרור (1939 – 6 בינואר 2020) הייתה חוקרת והיסטוריונית של החינוך, פרופסור לחינוך, תרבות והיסטוריה בחוג לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים. זוכת פרס א.מ.ת לחינוך בשנת 2008.
ביוגרפיה
נולדה בפולין ב-1939 ועלתה לארץ עם הוריה כשהייתה בת חמש. היא גדלה בבית יוסף שבעמק בית שאן ואחר-כך בכפר יחזקאל. למדה במחזור הראשון של העתודה האקדמית בצה"ל באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר בוגר בחינוך, בסוציולוגיה ובספרות ולתעודת הוראה לבתי ספר תיכוניים. בצה"ל סיימה קורס קצינות. היא זכתה במלגת לימודים באוניברסיטת הרוורד, ושם סיימה לימודי תואר מוסמך וכן תואר דוקטור.
זכתה בפרסים שונים, בהם פרס ירושלים לחינוך בשנת 1992 על ספרה "החינוך העברי בארץ ישראל" ובפרס ארנולד וישניצ'ר בשנת 1993 על ספרה "המחר של האתמול: האוטופיה הציונית".
בשנת 2003 פרסמה רומן באנגלית בשם "מוות נקי בתל אביב".
נפטרה ב-6 בינואר 2020. הייתה נשואה לחתן פרס ישראל יחזקאל דרור, פרופסור למדע המדינה באוניברסיטה העברית.
העשירייה (מצעד פזמונים)
העשירייה - מצעד השירים השבועי של כאן גימל הוא מצעד פזמונים שבועי של תחנת הרדיו הישראלית כאן גימל שעלה לראשונה ב-10 בפברואר 2022. את המצעד מגישה מאיה אלקולומברה. בין החודשים מאי - אוגוסט הגישה שדרנית הרדיו טל ארגמן. הוא גם משודר בערוץ כאן 11. מאז עליית התוכנית המצעד השנתי של התחנה נקרא "העשירייה של השנה".
רעיון התוכנית
במסגרת לוח השידורים החדש של התחנה הוחלט להחזיר את המצעד של רשת גימל שירד עם המעבר לתאגיד השידור כאן תחת רעיון חדש הכולל פינות ואירועים עם השם "העשירייה". המאזינים בוחרים מדי שבוע את השירים שהם הכי אהבו ויצאו בשבועות האחרונים, ההצבעה פתוחה מיום חמישי בשעה 14:00 ועד ליום שלישי בשעה 12:00. הצבעות המאזינים משולבות ביחד עם נתוני ההאזנה מרשתות הסטרימינג של ישראל. המצעד הוא גם הרשמי של ישראל לצד מצעד גלגלצ.
הנחיה
את המצעד הגישה מפברואר עד אפריל מאיה אלקולומברה עד שיצאה לחופשת לידה, החל מ-12 במאי הגישה במקומה טל ארגמן ובספטמבר שבה אלקולומברה. כמו כן את פינות המצעד מגישים עמלי חביב פרגון, עפרי מקוב ואיתי צימר.
משוגעגע
משוגעגע (באנגלית: Breadwinners) היא סדרת טלוויזיה קומית מונפשת אמריקאית לילדים, שמשודרת בערוץ ניקלודיאון החל מ-9 בנובמבר 2014. הסדרה עוקבת אחר שני ברווזים, געגע וברווז, שטסים בטנדר מעופף המכונה "טנדר הטיל", ומחלקים לתושבי עולמם העשוי ממים, "אגמגיה", לחם מסוגים שונים, אותו השניים כורים ב"מכרה הלחם".
עלילה
געגע וברווז הם צמד ברווזים מחלקי לחם בעולמם "אגמגיה" העשוי ממים. געגע הוא צנום וצבע עורו ירוק זרחני, הוא מקבל ההחלטות מבין השניים אף על פי שכושר השיפוט שלו נוטה להשתבש מפעם לפעם ועל כך הוא מפצה בשליטה מלאה על ניווט הטנדר של השניים. ברווז הוא קטן ועגלגל, ניחן בהפרעת ריכוז קלה ומפצה עליה בהתלהבות שאינה נגמרת ובנאמנות בלתי מתפשרת לחברו.
לעיתים קרובות, געגע וברווז נקלעים להרפתקאות שונות ומשונות, אך הם גם צריכים להיזהר, מפני שיש להם לא מעט אויבים שרוצים ברעתם.
עקרון קליעת הרעים
העיקרון פועל בדרך כלל במערבונים, סרטי פעולה, סרטי אמנויות לחימה וגם בספרי קומיקס. העיקרון מושם ללעג לעיתים קרובות על ידי מבקרים, סאטיריקנים ומעריצים. איברט עצמו הירבה להשתמש במונח בביקורות שלו.
אפקט חיילי הסער
בטרילוגיית "מלחמת הכוכבים" המקורית, לחיילי הסער ("Imperial Stormtroopers") יש עדיפות מספרית מכריעה, חינוך צבאי והכשרה מקצועית, שריון מלא, ועוצמת אש גבוהה. בשלב מסוים בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה", אובי ואן קנובי מעיר על האפקטיביות שלהם ללוק סקייווקר "אלה נקודות הפיצוץ... רק חיילי האימפריה הם מדויקים כל כך." למרות זאת, חיילי האימפריה נראים כחסרי יכולת להביס את גיבורי הסרט. אבסורד זה מתבטא באופן בולט בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 6: שובו של הג'דיי" בו גזע גמדים פרימיטיביים (האיווק) מביס לגיון מובחר שלם של חיילי האימפריה המצויד בנוסף לרובים ושריון גם בהלכני סיור מדגם AT-ST.
עיקרון זה יכול לחול גם על קרבות אוויר. ב"משהו משהו משהו הצד האפל" (גרסה פארודית של "איש משפחה" על "מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית"), מעיר פיטר גריפין (שמשחק את האן סולו) כאשר רודפים אחריהם דרך שדה אסטרואידים "תראה, יש לנו את ארבע או חמש הדמויות המרכזיות בספינה הזאת, אני חושב שנהיה בסדר". באותה פרודיה, כאשר הם בורחים מעיר הענן, פלוגות הסער שרדפו אחריהם שואלים את עצמם "האם אי פעם פגענו במשהו ברובים האלה?" ואחד החיילים מגיב לכך ב"אני פגעתי בציפור אחת".
במשחק התפקידים "GURPS" מופיעה התייחסות ל"בית הספר לקליעה לחיילי האימפריה", שבוגריו הם באופן בלתי מוסבר מחטיאנים כרוניים: "הנאצים ב'אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון' בטוח למדו את כל ההכשרה שלהם בבית הספר לקליעה לחיילי האימפריה". למשל, המשחק כולל מערכת כללים אופציונלית שכותרתה "האקדמיה לקליעה לחיילי האימפריה" ונועדה להקל על משחק עם מספר גדול של דמויות חסרות יעילות.
חוק התקפת אחד-אחד
איברט מתייחס גם לחוק התקפת אחד-אחד אחד ב"בכל מצב שהגיבור לבדו, מוקף בעשרות מהרעים, הם תמיד, בצייתנות, יתקפו אותו אחד בכל פעם". החוק הוא כמעט מסורת בסרטי אמנויות לחימה רבים. במהלך קרב טיפוסי, הגיבור ילחם נגד יריב אחד. מיד לאחר שהאיש המסוים יועף החוצה, אחד מהאויבים האחרים יתקוף. האויבים העודפים יקיפו את הזוג שנלחם תוך שימוש במגוון מרשים של תנוחות מפחידות, המעידות על נכונות להילחם בהתראה של שנייה, אך לא יעזרו לתוקף הנוכחי לתקוף את הגיבור. הסיבה בעולם האמיתי לכך היא שאם הגיבור "יותקף" מכל הצדדים על ידי אויבים בעת ובעונה אחת, משימת הצילום נעשית קשה עבור הבמאי כדי שהוא גם יוכל לצלם את הקרב ועדיין השחקנים יוכלו "להילחם" בחופשיות.
ב"Fist of the North Star", סרט פעולה מבוסס מאנגה משנת 1995, נלקח החוק לקיצוניות בסצנה בה מנצח הגיבור מעל שלושים גברים בטווח של כמה דקות, כאשר רובם המכריע תקף אותו אחד בכל פעם.
ב"אוסטין פאוורס - גולדממבר", מוחזק אביו של אוסטין פאוורס, נייג'ל, בשבי על ידי ד"ר רשע. נייג'ל מחסל במהירות את השומרים, וכאשר הם מתחילים להקיפו הוא מורה להם להפסיק ואומר, "נו, בחייכם, זהו יומכם הראשון בעבודה? בסדר, תראו... כל אחד יתקוף אותי, אחד בכל פעם, ואני אוריד אותו באגרוף אחד". הם עושים כן, והוא מוריד אותם בזה אחר זה.
עיקרון זה מופיע גם במערכון של "סאטרדיי נייט לייב" משנת 1993 "Ninja Pep Talk". בין מספר עצות, מנהיג קבוצת הנינג'ות מזכיר לנינג'ות לתקוף "כולם בבת אחת", ולא "אחד בכל פעם", ומבהיר זאת באמצעות דיאגרמות שהוא משרטט על לוח.
חוק הנינג'ה ההופכי
אף על פי שבדרך כלל נינג'ות מתוארים כלוחמים כמעט בלתי מנוצחים (ובמיוחד כאשר הם הגיבורים של הסיפור), הנינג'ות לעיתים קרובות גם מתוארים להפך, כבשר תותחים המחוסלים על ידי דמות הגיבור, ובמיוחד כאשר הוא נינג'ה בעצמו. כך, בבידור מודרני הוכיחו הנינג'ות שהם גם "חולצה אדומה" שמתכלה כאשר הם תוקפים במספרים גדולים, אך כלוחמים ביחידות הם כמעט בלתי פגיעים (דבר שהופיע לעיתים קרובות בניגוד). למעשה גישה זו נפוצה, הגיבורים, שהם קבוצה קטנה של נינג'ות או נינג'ה אחת, לעיתים קרובות מביסים בקלות גלים של נינג'ות אך יש להם בעיה הרבה יותר גדולה כאשר הם ניצבים מול נינג'ה מוכשר יותר ויחיד (למשל בסרטי הקולנוע "צבי הנינג'ה" ו"נינג'ה קיד"). ההסבר כיצד תיאור זה עולה בקנה מידה אחד לכאורה מוסבר בצחוק באמצעות "חוק הנינג'ה הופכי" הציני (המכונה גם "חוק השימור של נינג'וטסו" או "חוק הפחתת נינג'ות"), אשר קובע כי הנינג'ות חלשים כאשר הם בקבוצות גדולות ומתחזקים ככל שמספרם מתמעט.
Assassin's Creed Origins
Assassin's Creed Origins (בתרגום חופשי: אמנת המתנקש: מקורות) הוא משחק וידאו שיצא ב-27 באוקטובר 2017 לפלייסטיישן 4, Xbox One ולמחשב. זהו המשחק העשירי בסדרה.
עלילה
באייק הוא מאדג'יי שמגן על אנשי מצרים מאיומים שונים ומייסד את אחוות המתנקשים הראשונה בהיסטוריה. הסיפור מספר את המקור למאבק המלווה את כל סדרת המשחקים בין המתנקשים, שנלחמים למען השלום באמצעות החופש, למול הטמפלרים, שרוצים שלום שנאכף באמצעות סדר.
קלאופטרה מחליטה שזה הזמן לנסות לגייס את תמיכתו של יוליוס קיסר, המצביא הרומאי הידוע, באייק, ואיה עולים על ספינה ומפליגים אל קיסר, שמשוחח עם אחיה של קלאופטרה, תלמי ה-13 שהדיח אותה מהכס בעזרת מסדר העתיקים. קיסר מתאהב בקלאופטרה, והיא מצידה מאמצת את התרבות הרומית וזונחת את מצרים. לאחר שהם מבינים את טעותם, באייק ואיה מגלים כי סגנו של קיסר, ספטימיוס, הוא חלק ממסדר העתיקים, וקיסר הפך להיות ראש המסדר החדש (האב של ההבנה). באייק משכנע כמה מבעלי הברית שאסף במהלך מסעו להצטרף אליו ולהקים אחווה חדשה שתתנגד למסדר העתיקים, ויוצא להתנקש בחייו של ספטימיוס, ומצליח בכך. איה ובאייק מבינים שהם לא יוכלו להיות ביחד, משום שהם מתנקשים, ועליהם להילחם בכל חברי "מסדר העתיקים" שנשארו, ובאלו שיבואו אחריהם (לימים, "מסדר העתיקים" יהפוך למסדר "הטמפלרים"). לאחר מכן הם נפרדים, ואיה שטה לרומא.
לאורך כל המשחק, יש גם את סיפור ההווה. סיפור ההווה עוסק בליילה חסן, מתנקשת ערבייה המשתמשת במכונת "האנימוס" שבנתה בעצמה היכולה לשחזר זיכרונות מהעבר, לווא דווקא אם הם שייכים לאותו DNA, בניגוד לשאר מכונות "האנימוס". ליילה חסן, בעזרת חברתה דיאנה גרי אשר נמצאת רחוק מליילה, מנסה להוכיח לחברת "אבסטרגו" ולסופיה ריקין אשר מתעלמת מליילה, שהיא ראויה מספיק כדי להיות חלק מ"פרויקט האנימוס" של החברה ושהיא רוצה להיות חלק מהם. בשל כך, ליילה נסעה למערה בקאטארה דפרשן, מדבר במצרים, שם היא מוצאת את המומיה של באייק, ובעזרת דם מהמומיה (DNA), היא מפעילה את מכונת ה"אנימוס" ומשחזרת את זכרונותיו של באייק. כשליילה מתעוררת מהחוויה שעברה, היא מוצאת את המומיה של איה במערה, ולוקחת טיפות מהדם שלה כדי לשחזר את זיכרונותיה של איה, אך לא מדווחת על הגילויים וההתקדמות בחקירה ל"אבסטרגו" בזמן שחברתה דיאנה מפצירה בה לעשות זאת, אך ליילה לא מקשיבה לה. כשליילה מתעוררת שוב, היא מתעוררת לשמיעת צעקות של חברתה דיאנה, הצועקת לליילה שהיא צריכה עזרה, ושהחיילים של "אבסטרגו" הגיעו אליה במטרה להרוג אותה משום שליילה לא דיווחה לאבסטרגו על הגילויים שלה, שניות ספורות לאחר מכן, חיילים של "יחידת סיגמה" מגיעים גם אל המערה שנמצאת בה ליילה, במטרה להרוג אותה. בזכות הכישורים שקיבלה ליילה בזמן ששהתה במכונת "האנימוס", היא מצליחה להתגבר על החיילים ולנטרל אותם, אך דיאנה כנראה מתה על ידי החיילים. מיד לאחר מכן, ליילה מקליטה הקלטה שבה היא מספרת את כל מה שקרה לה מאז שניסתה להתקבל לפרויקט האנימוס, והיא מצטערת שהיא לא הקשיבה לחברתה, לאחר מכן ליילה חוזרת שוב ל"אנימוס". בפעם האחרונה שליילה מתעוררת, יושב מולה וויליאם מיילס, אביו של דזמונד מיילס, שמשמיע לה את ההקלטה, בנוסף, הוא מציע לליילה להצטרף למתנקשים כדי שתוכל להצטרף ל"פרויקט האנימוס" שלהם ולהיות אחת מהם, וגם בשביל נקמה בסופיה ריקין. ליילה מסכימה, אך עדיין לא מוכנה להצטרף רשמית לאחוות המתנקשים. שעה לאחר מכן, השניים עוזבים את המערה יחד לאלכסנדריה בהליקופטר.
מתנה מהאלים
כאשר השחקן מגיע לרמה 23, נפתח קווסט בשם "מתנה מהאלים". באייק חוזה במטאוריט קטן נופל מהשמיים בסמוך לפירמידה ומפרש את זה כסימן "מהאלים". באייק מגלה שההתרסקות פתחה צוהר קטן דרכו הוא חדר אל הפירמידה וגילה בתוכה כתב חידה. באייק יוצא מהפירמידה ובעזרת שעון שמש ענק המוצב מחוץ לה, הוא מצליח לפתור את החידה. לאחר שבאייק חוזר אל הפירמידה, הוא מגלה שחלק נסתר בה נחשף ובתוכו יש מעין קיר זכוכית מואר. באייק נוגע בקיר ולפתע הקיר מתנפץ. באייק רץ להתחבא ומתוך הקיר בוקעת דמות בשם (דמות האנטגוניסט מהמשחק ). ארדין, שהיה כלוא בתוך הפירמידה, משתגר ממנה החוצה ובעזרת דמותו של הבהמות' (דמות מאותו המשחק) הוא נעלם לחלל, משאיר מאחוריו את חרב האולטימה (אחת מהחרבות של הבהמות') וכן את מגן הזיידריך, אותם באייק לוקח לעצמו בסוף המשימה.
לאחר המשימה, השחקן מקבל לרשותו את חרב האולטימה, מגן הזיידריך וחיה עליה הוא יכול לרכוב בשם "קווה" המבוססת על יצורי הצ'וקובו מסדרת Final Fantasy.
הקווסט הוא תוצר של שיתוף פעולה בין חברת Ubisoft לחברת הגיימינג Square Enix.
הרחבות למשחק (DLC)
The Hidden Ones (הנחבאים):
ההרחבה השנייה היא מסע חדש, בעיר ת'יבס. קללה עתיקה, המאיימת על הארץ בגלל שוד קברי אלים שנעשה על ידי בני אדם. "קללת הפרעונים" המבוססת על המיתולוגיה המצרית, מציבה את השחקן נגד פרעונים מפורסמים וחיות מצריות, בזמן שבאייק מגלה את הגורם שהביא לחיים שליטים מתים לחיים. הרחבה זו נותנת לשחקן את האפשרות להגיע לרמה 55. כמו ב"הנחבאים", ההרחבה מוסיפה בגדים חדשים, ציוד וכלי נשק, סביב המיתולוגיה המצרית העתיקה. הרחבה זו נוספה למשחק ב-13 במרץ 2018.
משחקיות
במשחק קיימים שינויים רבים בהשוואה למשחקים הקודמים, כאשר המשימות הם ליניאריות עם סט של מטלות שצריך להשלים בשביל להתקדם בסיפור. מחוץ למסגרת המשימות, השחקנים יכולים לנוע באופן חופשי במצרים ברגל, בסירה, או כאשר הם בוחרים לרכב על סוס, גמל, או מרכבה. במשחק זה חוזרת האפשרות לעלות על מבנים גבוהים שיאפשרו להרחיב חלקים מהמפה ולהרחיב את שטח התעופה של הנשר "Senu", ומערכת הקרב השתנתה לחלוטין. במשחק גם יש בזיזות קברים ולחימה ימית.
למשחק הוסף מצב חינוכי שמאפשר לשחק את המשחק ללא קרבות אלא לחקור את מצרים וללמוד על תרבותה. דבר נוסף שהתווסף למשחק, אפשרות "מצב תמונה" המאפשרת לשחקן לעצור את התמונה ולעצב אותה כרצונו כדי שיוכל לעצב את מצרים היפה עד כמה שאפשר.
ניקי בודזינסקי
ניקול "ניקי" ג'אי בודזינסקי (באנגלית: Nicole "Nikki" Jai Budzinski; נולדה ב-11 במרץ 1977) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-13 של מדינת אילינוי. טרם שירותה בקונגרס האמריקאי, הייתה בודזינסקי ראשת הסגל במשרד הניהול והתקציב תחת ממשל ביידן.
ביוגרפיה
בודזינסקי נולדה בפאוריה שבאילינוי. סבה, לאונרד, וסבתה היו שניהם חברי איגוד: האחד היה צייר המועסק על ידי מחוז בית הספר פאוריה, והשנייה כמורה באותו המחוז. בודזינסקי השלימה את לימודיה הגבוהים באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין ולאחר מכן התמחתה בלשכתו של חבר הקונגרס דיק גפהארדט, במשרדו של הסנאטור פול סיימון ובארגון "הורות מתוכננת". בתום לימודיה האקדמיים עבדה עבור איגוד העובדים "עובדי מזון ומסחר מאוחדים" כמנהלת פוליטית לאומית בוושינגטון הבירה.
במהלך בחירות 2018 לתפקיד מושל אילינוי, הובילה בודזינסקי את ועדת הגישוש של ג'יי. בי. פריצקר, וכעבור זמן מה הייתה למנהלת במטה הבחירות שלו תוך התמקדות בייעוץ פוליטי, דוברות והסברה. לאחר היבחרו של פריצקר לתפקיד המושל, הייתה מנהלת צוות המעבר (Transition) של פריצקר.
עם השבעתו של פריצקר ב-14 בינואר 2019, מונתה בודזינסקי ליועצת בכירה בממשלו. היא עמדה בראש המועצה המייעצת לפסי רוחב (BAC), סוכנות ממשלתית האמונה על הרחבת גישה, אימוץ ושימוש בפס רחב באילינוי. בודזינסקי התפטרה מתפקידה זה במרץ 2020. היא עבדה לצד ג'ון פודסטה כדי לייעץ למרכז משאבי האקלים הלאומי והייתה מנכ"לית של המרכז לענייני עבודות נקיות באילינוי.
בפברואר 2021 מונתה בודזינסקי, בעקבות המלצה שניתנה לה בידי ההיועץ הבכיר לנשיא ג'ון פודסטה, לראשת הסגל במשרד הניהול והתקציב. במהלך כהונתה כראשת הסגל היא סייעה בהקמת החטיבה לתוצרת אמריקה במשרד הניהול והתקציב. ב-16 ביולי 2021 התפטרה בודזינסקי ושבה לאילינוי, לקראת תחילת הקריירה הציבורית שלה.
ב-24 באוגוסט 2021 הכריזה בודזינסקי על התמודדותה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס ה-13 של אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית, שגבולותיו שורטטו מחדש לטובת הדמוקרטים. ביוני 2022 ניצחה בפריימריז את דייוויד פאלמר, וביום הבחירות הכלליות גברה על ריגן דירינג, מועמד המפלגה הרפובליקנית. היא הושבעה לתפקידה בראשית ינואר 2023 עם התכנסות הקונגרס ה-118 של ארצות הברית.
מריה גבריאלה, דוכסית בבוואריה
מריה גבריאלה מבוואריה (מגרמנית Marie Gabriele Herzogin in Bayern; 9 באוקטובר 1878 – 24 באוקטובר 1912), הייתה נכדתו של מיגל הראשון, מלך פורטוגל ואשתו של רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה.
ביוגרפיה
מריה גבריאלה נולדה ב-9 באוקטובר 1878 בטגרנזי, לקרל תאודור, דוכס בבוואריה ולמריה ז'וזה, נסיכת פורטוגל בתם של מיגל הראשון, מלך פורטוגל ואדליידה מלוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג. מריה גבריאלה גדלה בטירת פוסנהופן, והיה לה ילדות מאושרת, אותה חלקה עם אחותה אליזבת, והיא גילתה נטייה לציור.
ב-24 באוקטובר 1912 מתה מריה גבריאלה בסורנטו באיטליה, כתוצאה מאי-ספיקת כליות. בשנת 1913 הוכתר חמיה כלודוויג השלישי, מלך בוואריה, אולם בעלה לא עלה אחריו לשלטון, עקב ביטול המונרכיה בתום מלחמת העולם הראשונה בעקבות המהפכה הגרמנית. בשנת 1918 התחתן בעלה שנית, עם בת דודתה אנטוניה, נסיכת לוקסמבורג.
משפחתה
ב-10 ביולי 1900 התחתנה מריה גבריאלה עם רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
ג'ורג'יה (סרט)
ג'ורג'יה (באנגלית: Four Friends) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת הדרמה, שיצא לאקרנים בשנת 1981. הסרט בוים על ידי ארתור פן ומבוסס על האוטוביוגרפיה של התסריטאי סטיב טשיך. הסרט פותח צוהר לשנות ה-60 של המאה העשרים ואל הטראומה האמריקנית בעקבות מלחמת וייטנאם, לצד נושאים כגון זכויות האדם, הפוליטיקה של המגדר, ותרבות הסמים. כל זאת דרך סיפורו של נער ממוצא יוגוסלבי הגדל באינדיאנה.
תקציר העלילה
הסרט מתאר ארבעה צעירים בני המעמד הבינוני-הנמוך בעיירה תעשייתית קטנה בצפון ארצות הברית. הסרט מתחיל עם סיום לימודיהם בתיכון בשנת 1961 כשהם פונים כל אחד לדרכו. הם נפגשים שנית בסוף העשור הסוער של שנות השישים ותחילת שנות השבעים. זהו סרט חניכה ובה בעת גם סיפור "התפכחותה" של ארצות הברית באותן שנים סוערות.
קאראק
קאראק או נאו (בפורטוגזית: Carraca או nau, בספרדית: Carraca או nao, בצרפתית: Caraque או nef) היה דגם ספינה חוצת-אוקיינוסים בעלת שלושה או ארבעה תרנים. הספינה פותחה במאה ה-15 על ידי ספנים פורטוגליים ושימשה במשך המאות ה-15 וה-16 את ציי פורטוגל, ספרד, צרפת, אנגליה והולנד בעידן התגליות. ספינת הדגל של כריסטופר קולומבוס, ה"סנטה מריה" הייתה קאראק וכך גם ה"ויקטוריה" עמה הקיף פרדיננד מגלן את כדור הארץ וה"סאאו גבריאל" בעלת ששת המפרשים עמה שט ואסקו דה גאמה להודו. בצי המלכותי הבריטי והסקוטי שימשו קאראקים כספינות מלחמה בתקופת הנרי השמיני, ספינת הדגל שלו ה"מרי רוז" הייתה קאראק. דגם הקאראק הוחלף לקראת סוף המאה ה-16 בגליאון היציבה יותר.