cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Witcher 3: Wild Hunt
עלילה
בתחילת העלילה גראלט מקבל חוזה מבעל אחוזה בשם אולגירד פון אווראק (Olgierd von Everec), שהוציא את החוזה על צפרדע מפלצתית ששורצת במערכת הביוב של העיר אוקסנפורט (Oxenfurt) שבממלכת Redania. בעזרתה של שני, חובשת בשירות צבא רדניה, גראלט מגלה את מקום מחבואה של המפלצת ונלחם בה, אך לאחר שהוא הורג את המפלצת מתגלה כי היא אינה מפלצת אלא נסיך ממלכת "אופיר" (Ofier) הרחוקה. עד מהרה מגיעים שומרים אופיריים לזירת הקרב ולוקחים משם את גראלט המעולף כאסיר בספינה שפניה מועדות לממלכת אופיר, שם יישפט ויוצא להורג בעוון רצח הנסיך. על הספינה מופיע אדם מסתורי בשם גאונטר או'דים (Gaunter O'Dimm) המכונה "אדון המראות", אותו גראלט פגש בתחילת העלילה המקורית (הוא זה שנתן לגראלט רמזים היכן הוא יכול למצוא את ייניפר). גאונטר מציע לשחרר את גראלט - ובתמורה לכך גראלט יהיה מחויב לסייע לאו'דים להחזיר חוב עתיק יומין מאולגירד. החוב יתקיים רק לאחר שגראלט יעזור לאולגירד למלא את 3 משאלותיו. לאחר שברח מכלאו, גראלט מתעמת עם אולגירד, שמתברר כי הוא בן אל-מוות - אך היכולת הזו גרמה לו להיות משולל רגשות, אדם בעל "לב מאבן". הוא מודה בפני גראלט כי הוא קילל את הנסיך האופירי כדי להרשים את איריס, אשה שאהב ורצה להינשא לה, וכי לאחר שנישא לה, הוא ביקש להיות בן אלמוות כדי לחיות איתה לנצח. אולגירד מפרט לאחר מכן בפני גראלט את 2 המשאלות הראשונות: לאחר שגראלט מילא את 2 המשאלות הראשונות, אולגירד מפרט בפניו את המשאלה השלישית - להחזיר אליו את הורד של איריס, אשתו המנוחה, אותה ניתן להשיג באחוזה המשפחתית ההרוסה. בעזרת רוחות הרפאים שבמקום גראלט מצליח להיכנס לעולם מקביל המבוסס על זכרונות העבר של אולגירד ואיריס ביחד, שם הוא מתוודע לסיפור המשפחתי. אולגירד ואיריס היו זוג מאושר עד שאולגירד כרת ברית עם השטן כדי לקבל חיי אלמוות כדי להוכיח את אהבתו לאיריס, אך חיי האלמוות רוקנו את אולגירד מרגשות אנושיים, ולאט לאט חייה של איריס הפכו לגיהנום כאשר אולגירד הפסיק לאהוב אותה והיא מתה בודדה ועצובה. לאחר שהוא פוגש את רוחה של איריס, יש לו ברירה אם לקחת את הורד, ובכך לשחרר אותה מהקשר לעולם המסתורי, או להשאיר את הורד ברשותה ולתת לעולמה היפה להמשיך להתקיים. בין כך ובין כך גראלט חוזר לאולגירד עם שלוש המשאלות שמולא. גראלט גם מגלה שאו'דים הוא בעצם השטן, התגלמות של רוע טהור שמערים על בני אדם שימלא את משאלותיהם, אך בתמורה לוקח את נשמותיהם בלי ידיעתם. או'דים נפגש עם גראלט בפונדק שבו הוא היה אמור להפגש עם אולגירד, מגלה לו שהוא בעל יכולות שליטה בזמן, ומאיים עליו שיגיע לנקודת המפגש שהוא קבע אותה ביחד עם אולגירד. לאחר שגראלט נפגש עם אולגירד מגיע גם או'דים, מוכן ומזומן לקחת את חלקו - הנשמה של אולגירד. מכאן לגראלט יש 2 אפשרויות:
ביקורות
חבילת ההרחבה זכתה לציונים גבוהים - סך הכל באתר Metacritic הוא 89/100 עבור גרסת המחשב, ו-90/100 עבור הגרסה לקונסולות.
Blood and Wine
ההרחבה הגדולה מבין השלושה, שיצאה ב-31 במאי 2016. גארלט מגיע לטוסאן, דוכסות באימפריה הנילפגארדאית, בהזמנת הדוכסית המושלת למטרת חקירה של סדרת רציחות שמבוצעת על ידי מפלצת מסתורית ושקורבנותיה הם נכבדי הדוכסות. בנוסף למפה החדשה שהוצעה, הדוכסות של טוסאן, ההרחבה כוללת חפצים חדשים, מפלצות חדשות, אפשרות לפתח מוטציות חדשות כדי לחזק ולשפר את יכולות השחקן, לשדרג סט מכשפים לרמת Grandmaster, ושלל פעילויות ומשימות צד נוספות. ההרחבה הייתה מועמדת למגוון פרסים וזכתה בפרס "משחק התפקידים של השנה" בטקס The Game Awards 2016.
עלילה
טוסאן (Toussaint), דוכסות ואסאלית של אימפריית נילפגארד, שידועה בתעשיית הגפנים והיין שלה, סובלת בזמן האחרון מתופעה נוראה: אבירים אצילים בדוכסות נרצחים בצורה אכזרית על ידי יצור מפלצתי שקיבל את הכינוי "החיה מבוקלייר", עיר הבירה של הדוכסות (The Beast of Beauclair). כתגובה, הדוכסית אנה הנרייטה (Anna Henrietta) הוציאה חוזה על החיה, וגראלט מקבל אותה ומובל לטוסאן על ידי שני אצילים שנשלחו לVelen במטרה למצוא את גראלט.
כשגראלט מגיע, הוא חוקר את נסיבות הרצח של האביר השלישי והאחרון שנרצח, ולאחר שהוא נפגש עם הדוכסית והסגן שלה, אביר בשם דמיאן דה לה טור, הוא מתחיל לחשוד שהאבירים נרצחו כעונש על הפרת סגולות האביר הטוסאני, 5 סגולות שכל אביר בטוסאן נשבע אליהן אמונים, ובעקבות כך הם מגיעים למסקנה שאביר נוסף נמצא בסכנה. גראלט מגיע לזירת הפשע ותופס שם על חם את החיה. לאחר מרדף קצר מתברר כי החיה אינה אלא ערפד עליון מגזע גבוה וגראלט נלחם נגדו, אך לפני שאחד הורג את השני מגיע ריג'ס (Regis), ערפד עליון אחר וחבר קרוב של גראלט, ומשכנע את החיה לעזוב ולהפסיק לעת עתה עם הרציחות. ריג'ס מגלה לגראלט כי החיה היא ערפד בשם דטלאף (Dettlaff), שקשור לריג'ס בקשר דם לאחר שהראשון הציל אותו ממוות. בעזרת שיקוי עתיק שריג'ס הכין, גראלט נכנס לזכרונותיו של דטלאף כדי לגלות מה המניעים שלו לסדרת הרציחות. הרמזים מובילים אותו לילד קטן שמשרת בתפקיד מצחצח נעליים בעיר בוקלייר. בעזרת מידע מהילד הם מגיעים למקום המסתור של דטלאף שם הם מגלים את מניעיו: רנאווד (רנה), אהובתו האנושית של דטלאף, נחטפה בידי פושעים, שמצווים עליו להרוג את האנשים האלו בתמורה לשחרורה של אהובתו, ומגלים 4 פתקים שמכילים את שמותיהם של הקורבנות אותם דטלאף היה חייב לחסל. בעזרת טיפת יין שנשפכה על אחד הפתקים גראלט והדוכסית מתחקים אחרי נתיבם של החוטפים, כאשר הם מגלים שמדובר ביין מיוחד שמיוצר אך ורק עבור השולחן המלכותי.
גראלט הדוכסית ודמיאן מגיעים ליקב המלכותי שם הם מגלים כי אחת מחביות היין נגנבו מתחת לאפו של האיש שאחראי על היקב. האחראי מודה שהוא מכר את החבית הזו תמורת בצע כסף לכנופיית שודדים שאילצו אותו למכור את היין. כשהם מתעמתים עם חבורת השודדים מנהיג הכנופיה מספר להם, תחת איומים, שהוא נשלח מטעם אדם שמכנה את עצמו בשם "האיש מסינטרה" (The Cintrian).
כעבור זמן מה אנשיו של דמיאן מסתערים על הטירה במטרה לסייע לגראלט לחמוק אל תוככי הטירה. בדרך הוא מסתייע בריג'ס ודטלאף שנחוש למצוא בכל מחיר את אהובתו. בתוך הטירה דטלאף מוצא את רנה אהובתו, ללא סימן לאשה נוספת בתוך הבית לכאורה, אך בקבוק היין המלכותי שנותר על הרצפה מסגיר את זהותה האמיתית של "רנה" - הלא היא סיאנה, אחותה של אנה הנרייטה דוכסית טוסאן, שיצרה לעצמה זהות בדויה וביימה את חטיפתה כדי לנצל את דטלאף למטרותיה. דטלאף הנבגד והזועם מאיים להחריב את בוקלייר אם סיאנה לא תגיע אליו תוך שלושה ימים לצורך נתינת הסברים על מעשיה, ועוזב את המקום. כשסיאנה ואנה נפגשות, גראלט מסביר לאנה שסיאנה עמדה מאחורי כל המזימה. אנה למדה שדטלאף אותו פגשה כמה ימים קודם לכן הוא החיה, ומצווה על גראלט בזעם להרוג את החיה בכל מחיר, ולא מוכנה להקשיב לאיומיו של דטלאף, ואוסרת את סיאנה בחדר מבודד בארמון המלכותי.
כעבור שלושה ימים גראלט וריג'ס חוזרים. בזמן שהם מדווחים לאנה שעדין לא מצאו את המפלצת, שליחים נזעקו לארמון הדוכסות כדי לדווח שערפדים מפלצות מתקיפים את העיר. בפני גראלט עומדות כמה אפשרויות:
מכאן העלילה יכולה להסתיים בכמה דרכים:
המשחק מסתיים כשגראלט וריג'ס שותים ומשוחחים על אירועי העבר, ולאחר מכן גראלט חוזר לביתו (יקב שניתן לו במתנה על ידי הדוכסית בתחילת העלילה) ושם פוגש דמות מהעבר שאיתה הוא היה בקשר במהלך המשחק: ייניפר, טריס, סירי (אם העלילה הראשית הסתיימה בלי מערכת יחסים) או דנדליון (אם העלילה הראשית הסתיימה בלי מערכת יחסים וסירי מתה בקיפאון הלבן, או אם השחקן שיחק רק בהרחבה בלי לשחק בעלילה הראשית), והמשחק נגמר.
ביקורות
ההרחבה זכתה לציונים גבוהים באתרי הביקורות: על פי האתר Metacritic סך הביקורות עבור גרסת המחשב הוא 92 מתוך 100, עבור גרסת הפלייסטיישן 91, ו94 עבור גרסת האקס בוקס.
ההרחבה זכתה בתואר "משחק התפקידים של השנה" (וזאת אף על פי היותו חבילת הרחבה) בטקס פרסי "The Game Awards 2016" שהתקיים בדצמבר 2016.
לפני ההפצה
The Witcher 3: Wild Hunt זכה במספר פרסים בכנס E3 ב-2013 ו-2014. הכותר זכה לפרס "משחק התפקידים הטוב ביותר" בתחרות "פרסי הטובים ביותר של E3" שנערכה על ידי IGN ברציפות ב-2013 ו-2014. יתר על כן, הכותר זכה בפרס "E3 People's Choice Award" של IGN ב-2013 ו-2014 וזכה בפרס "GameSpot's E3 People's Choice Award" ב-2014 וכן בפרס "המבוקש ביותר" בתחרות פרסי "Golden Joystick". הכותר זכה גם בפרס "המשחק המצופה ביותר" בטקס "The Game Awards" שאירע ב-2014 בלאס וגאס.
8 ימים לפני יציאת המשחק, נמכרו יותר ממיליון עותקים של The Witcher 3: Wild Hunt.
לאחר ההפצה
המשחק זכה לביקורות חיוביות רבות. אתרי הסקירה GameRankings ו-Metacritic נתנו לגרסת המחשב האישי ציון של 93% בהתבסס על 17 ביקורות וניקוד של 94 מתוך 100 בהתבסס על 24 ביקורות, לגרסת ה-PlayStation 4 ציון של 92% בהתבסס על 51 ביקורות וניקוד של 92 מתוך 100 בהתבסס על 77 ביקורות ולגרסת ה-Xbox One ציון של 91% בהתבסס על 9 ביקורות וניקוד של 91 מתוך 100 בהתבסס על 11 ביקורות.
המבקר קווין וונורד מאתר GameSpot נתן ציון של 10 מתוך 10, דבר ההופך את Witcher 3 למשחק התשיעי שאי פעם קיבל ניקוד מושלם מ-GameSpot. הוא תיאר את חקירת העולם, את עיצוב האויבים ואת פיתוח הדמויות כ-"מושלמים". כמו כן הוא שיבח את התוכן העשיר, את ההתאמה האישית הנרחבת של השריון והנשק ומערכת השיקויים ואת האפשרות לקיים החלטות שונות במשחק. הוא סיכם את ביקורתו בכך שכינה את המשחק כ- לאריק קיין ממגזין פורבס, היו שבחים דומים. הוא כינה את המשחק כ- שאי פעם ששיחק.
המבקר דניאל בלודוורט' מאתר GameTrailers נתן למשחק ציון כמעט מושלם של 9.8 מתוך 10. בזמן שהוא שיתף מחשבות דומות על עיצובם של האויבים, הוא שיבח את הסיפור הנרחב והבוגר של המשחק והצהיר ש- יותר מכל משחק אחר בסדרה. מערכת הקרב מתגמלת, כמו גם הסביבות המדהימות, ההשלכות המשמעותיות והמשימות, ביחד עם חוש הגילוי. בנוסף, הוא שיבח את הפירוט שהמשחק מציע כמו התנועות, היקף הדיבור ואנימצית הפנים של הדמויות. הוא סיכם את ביקורתו בכך שכינה את המשחק בתור.
המבקר ווינס אינגניטו מהאתר IGN העניק למשחק ציון של 9.3 מתוך 10 ושיבח את הסביבה האותנטית, את מזג האוויר הדינמי ומערכת היום-לילה, את הדיבוב ההגון, את דיאלוגים שבנויים היטב, את הדמויות המעניינות, את התפתחות הדמויות המורכבת, את הציוד המגוון ואת המערכת המיומנות הגמישה. אף על פי כן, הוא ביקר את הדגשת היתר על משימות חוזרות ואת הסיפור כיוון שהוא ארוך מדי ולא מספק כמו היבטים אחרים על המשחק. למרות זאת, הוא סיכם את ביקורתו בכך שאמר ש-.
המבקרת קימברלי וולנס ממגזין Game Informer החשיבה את המשחק בתור השאפתני והנגיש ביותר בסדרה. היא שיבחה את העולם, את הסיפור המרתק, את הנוף והסביבות המגוונים, את ממשק המשתמש המשופר וכמו כן את משימות הצד אשר מספקים תוכן בלתי צפוי ואת מערכת הלחימה המאתגרת אשר דורשת מהשחקנים לחשוב על אסטרטגיה. למרות זאת, היא ביקרה מספר בעיות משניות כמו מסכי טעינה ארוכים ואפשרות ה-"מסע מהיר" מאכזבת.
בניגוד לכך, המבקר כריס קארטר מהבלוג Destructoid, אף על פי שכינה את מערכת הקרב "עמוסת פעילות", הוא הצהיר כי היא מרתיעה שימוש באסטרטגיה. בנוסף לכך, הוא ביקר את מערכת ה-"Witcher-sense" שחוזרת שוב ושוב ומדי פעם ישנם ירידות בקצב הפריימים לשנייה ובאגים. המבקר תום סניור מאתר GamesRadar גם כן ביקר את הבאגים אשר נכללים בגרסת הסקירה שהמפתחת סיפקה למבקרים. בנוסף, הוא כינה את מערכת הקרב "לא עקבית" ו-"מתסכלת".
מכירות
עד להפצת המשחק, נמכרו למעלה מ-1.5 מיליון עותקים של המשחק בהזמנה מוקדמת בסך הכל. The Witcher 3: Wild Hunt הגיע לראש רשימת "התוכנות הנמכרות ביותר" בבריטניה בשבוע הראשון ליציאתו וההכנסה הגולמית על ידי המשחק גדולה ב-600% (פי 6) מהמשחק הקודם, The Witcher 2: Assassins of Kings. נכון ל-26 במאי 2015, המשחק הוא הנמכר ביותר בבריטניה ב-2015, בעוד הוא שובר את השיא של המשחק Battlefield Hardline. המשחק הגיע לראש רשימת "משחקי הווידאו הנמכרים ביותר" ביפן עם 67,385 עותקים שנמכרו בשבוע הראשון. 4 מיליון עותקים בסך הכל נמכרו שבועיים להשקתו. נכון ל-11 ביוני 2015, יותר מ-690,000 שחקנים ביצעו אקטיבציה בתוכנה GOG Galaxy. בסך הכל ב-6 השבועות הראשונים ליציאת המשחק, נמכרו כ-6 מיליון עותקים. המכירות הניבו רווחים של 236 מיליון זלוטי (כ-62.5 מיליון דולר אמריקני) לסטודיו הפיתוח בחצי הראשון של שנת 2015. במרץ 2016, סטודיו הפיתוח דיווח כי נמכרו קרוב ל-10 מיליון עותקים של המשחק ברחבי העולם.
איגואנת המדבר
איגואנת המדבר (שם מדעי: Dipsosaurus dorsalis) היא אחת הלטאות הנפוצות ביותר במדבריות סונורה ומוהאבי בדרום מערב ארצות הברית ובצפון מערב מקסיקו. צבעם אפור ושחום. איגואנת המדבר היא מסדרת הקשקשאים. איגואנת המדבר לא בסכנת הכחדה אך היא נדירה..
תיאור ומבנה
איגואנת המדבר היא לטאה בגודל בינוני, שגדלה ל-61 ס"מ, כולל הזנב צבעם נע מחום-אפור בהיר לצבע שמנת עם תבנית חומה בהירה על הגב והצדדים. אורכו של הזנב הוא בדרך כלל ארוך באחד וחצי מאשר הגוף. הבטן של איגואנת המדבר בהירה אולם, במהלך עונת הרבייה, הצדדים הופכים ורדרדים בשני המינים. איגואנה פראית חיה בממוצע 7 שנים, לעומתה איגואנה בשבי אורך חייה פי שניים יותר מהאיגואנה הפראית. כאשר טורף נושך בזנבה, הוא נושר ולאחר זמן מה גדל מחדש.
רבייה
עונת הרבייה מתחילה באביב ונמשכת עד אמצע הקיץ. שיאי הגידול מתרחשים בחודשים מאי ויוני. איגואנת המדבר מתחילה בדרך כלל להטיל ביצים בתחילת הקיץ. הנקבות מטילות בדרך כלל מצמד אחד לכל עונה. אף על פי שבתנאים אופטימליים הם יכולים להטיל שני מצמדים בעונה. מצמד ביצים כולל בדרך כלל 3-8 ביצים. בעת הטלת הביצים הנקבות חופרות מאורות באדמה, ולאחר מכן הן מאמידות את עצמן מעל המאורה, ושומרות על ביציהן.
מזון
איגואנת המדבר היא צמחונית. היא ניזונה מעשב. נוטים לאכול בעיקר צמחים, ניצן, עלים, ופירות הכוללים עגבניות, פירות יער, תפוזים, דלעת, גרעיני חמניות שומשום ואגוזים קטנים אשר נמצאים בבתי גידול שלהם. הם נמשכים בעיקר לפרחים צהובים של הקריאוזוט (creosote). איגואנת המדבר ניזונה מחסה כמקור מים. לעיתים רחוקות במאגר מזונם נמצאים בנוסף טרמיטים, נמלים, חרקים וחיפושיות קטנות.
התנהגות ואורך היום
איגואנת המדבר פעילה גם בשעות החמות עד אמצע היום באביב בקיץ ובסתיו בטמ"פ ממוצא של 40 מעלות צלזיוס בזמן שהאיגואנות והלטאות האחרות מחפשות מקלט כדי להסתתר מהשמש והחום העז. הן מאוד מהירות וכאשר הן מבוהלות מוצאות מקום מקלט במהירות וניצלות. לאיגואנת המדבר ישנם אויבים רבים והנפוצים שבניהם הן חיות קטנות כמו חולדות, סמורים, שועלים, נחשים, וכמובן האדם. במהלך היו האיגואנות מטפסות על ענפי העץ והשיחים הקוצניים אשר במדבר.
יעקב שמואל צורי
יעקב שמואל צורי (שיזַק) (בכתיב יידי: שעזאק; 1884, תרמ"ד – 1943) היה חוקר תולדות התלמוד ומשפט עברי.
ביוגרפיה
צורי נולד בשנת 1884 בפיליצה, פרוור של העיר צ'נסטוחוב שבדרום-מערב פולין הקונגרסאית, למשפחת שיזק (Rzezak; בכתיב גרמני: Schesak). למד בישיבתו של הרב אברהם בורנשטיין מסוכטשוב. בהמשך למד בגרמניה ובצרפת סוציולוגיה, היסטוריה ומשפט בערך בשנת 1914 הוא עלה לארץ ישראל, התיישב בירושלים, ולימד בעיר, בבית הספר לגננות עבריות ובגימנסיה העברית, בשנים 1914–1924. הוא כתב מאמרים רבים בעיתון "דואר היום" בנושאי עיסוקו ועל אישים בני התקופה. ב-1923 נישא למלכה חורגין. בשנת 1924 נסע לצרפת בעקבות מחלה, ובה ולאחר מכן בלונדון עסק במחקריו בתלמוד ובמשפט עברי.
צורי נודע כחוקר מקורי, שחלק מחידושיו נתקבלו על ידי חכמי דורו ואחרים נחשבו למוזרים. חידושו הגדול הראשון היה ההבחנה בין תורתם של חכמי דרום ארץ ישראל לבין חכמי הגליל. לטענתו, מדובר בשתי אסכולות שונות, אשר עברו לסורא ונהרדעהא-פומבדיתא, בהתאמה. האסכולה הצפונית חותרת למצוא הבדלים בין מקרים הקובעים דינים שונים, באופן התואם את הנומינליזם, בעוד האסכולה הדרומית וממשיכה רב חתרו ליצירה אחדותית של כללים. בהמשך חייו ביקש להכין קודיפיקציה של המשפט העברי, אך הספיק להכיון רק מספר ספרים בנושא.
צורי נפטר בשנת 1943 ולא השאיר אחריו מי שיאמר עליו קדיש.
קישורים חיצוניים
ספריו:
אנדוקידס
הוא הסתבך במהלך המלחמה הפלופונסית בהשחתת ההֶרְמוֹת ערב צאתו של מסע המלחמה האתונאי לסיציליה ב-415 לפנה"ס, ניצל מעונש מוות אחרי שהפך מלשין, אך נדון לשלילת כמה מזכויות האזרח שלו ואולץ לצאת לגלות. בהיותו בגלות עסק במסחר, ועם השבת המשטר הדמוקרטי לעיר (403 לפנה"ס) והכרזה על חנינה כללית שב לאתונה וכיהן בכמה משרות ציבוריות חשובות. ב-391 לפנה"ס היה אחד השליחים שיצאו אל ספרטה כדי לשאת ולתת על הסכם שלום, אך המשא והמתן נכשל. הוא נמנה עם תומכי המשטר האוליגרכי, פגע בסיעתו שלו ולא נהנה מאמונם של הדמוקרטים. אנדוקידס לא היה נואם מקצועי; סגנונו פשוט וקולח, טבעי אך לא אמנותי.
Dontnod Entertainment
Dontnod Entertainment (מסוגננת כ-DONTИOD) היא חברת פיתוח משחקי וידאו צרפתית הממוקמת בפריז שבצרפת. נכון ל-2016, החברה פיתחה ושיחררה את משחק הפעולה-הרפתקאות "Remember Me" ואת משחק ההרפתקאות-גרפי "Life Is Strange".
היסטוריה
המשחק הראשון שפותח על ידי החברה הוא Remember Me שזכה לביקורות ומכירות בינוניות. ב-31 בינואר 2014, כלי התקשורת ואתרי האינטרנט הצרפתיים דיווחו ש-Dontnod הגישה בקשה לפשיטת רגל עקב המכירות המעטות של Remember Me. Dontnod הגיבה לדיווחים בכך שהיא הסבירה כי המפתח היה בתהליך של "התארגנות שיפוטית". החברה פנתה למימון ציבורי כדי לממן קניין רוחני חדש בשם "מה אם?" (What If?) כתוצאה מכך.
ב-5 ביוני 2014, החברה הכריזה כי היא עובדת על משחק חדש שיופץ דיגיטלית על ידי Square Enix. שמו של המשחק הוכרז לאחר מכן והוא נקרא Life Is Strange ותאריך יציאתו נקבע ל-2015. התברר לאחר מכן ש-What If היה שם הקוד למשחק שניתן לו בתחילת הפיתוח. נכון לנובמבר 2014, הסטודיו עובד על כותר שלישי, משחק תפקידים בשם Vampyr. כמו כן, קיים פרויקט נוסף בפיתוח שעדיין לא הוכרז.
אחד ממייסדי החברה והמנכ"ל שלה, אוסקר גיולברט, אמר באפריל 2016 כי החברה השליכה את השאיפה לפתח משחקי טריפל A ובמקום זאת להתרכז הפיתוח משחקים עצמאיים.
יומבו–ויסמה
1984–1989
הקבוצה נוסדה ב-1984 כתוצאה מפיצול של קבוצת "TI–Raleigh" שנבעה ממתיחות של שניים מרוכביה, ונקראה "קוואנטום–דקוסול". בשלוש שנותיה הראשונות בשם הזה הקבוצה הצליחה, וניצחה במרוצים בכירים כמו מרוץ אמסטל גולד, פריז–טור, קטעים בודדים בטור דה פראנס וניצחה מרוצי קטעים נחשבים כמו טירנו - אדריאטיקו ועוד. היא אף ניצחה עם יופ זוטמלק את אליפות העולם באופני כביש בשנת 1986.
בשנת 1987 חברת סופרקורנפקס הפכה לספונסר הראשי, והקבוצה נקראה "סופרקורנפקס – יוקו". היא המשיכה ביכולת הטובה בשנים 1987–1989 (השנים שנקראה בשם הזה), מנצחת שלושה קטעים בטור דה פראנס עם ז'אן פול ואן פופל ב-1987, ומרוץ אמסטל גולד עם יופ זוטמלק באותה שנה. גם ב-88'-89 רשמה הישגים נאים, הבולטים מביניהם הם מרוץ אמסטל גולד, שישה קטעים בטור דה פראנס, ורונדה ון פלנדרן.
1990–1995
ב-1990, חברת בוקלר הפכה לספונסר הראשי של הקבוצה. היא ניצחה שוב מרוצים כמו הטור של בלגיה, ושמרה על תוארה כאלופת הולנד לאחר שפיטר ווינן ניצח במרוץ. שנה אחר כך היא ניצחה את מרוץ אמסטל גולד ואת רונדה ון פלנדרן, ושלושה קטעים נוספים בטור דה פראנס. ב-1993, וורדפרפקט נכנסה לקבוצה כספונסר הראשי והשם שונה בהתאם. היא לא רשמה שנה דומיננטית בהשוואה לשנים קודמות, אך ניצחה בשלושת הימים של ברוז'-דה פאנה ובמרוצים קטנים יחסית אחרים. ב-1994, ויאצ'סלב אקימוב הרוסי הצטרף לקבוצה, וניצח במדיה את הטור דו פונט. ב-1995, דיאמולידין אבדוז'אפארוב הצטרף לקבוצה וניצחה עבורה בעונה זו שלושה קטעים בטור דה פראנס. הקבוצה נקראה בעונת 1995 נווול-סוופטוור, שהייתה חלק מחברת וורדפרפקט.
1996–2012
בעונת 1996 חברת רבובנק נכנסה כספונסר המרכזי של הקבוצה ושמה של הקבוצה שונה בהתאם ל"קבוצת רבובנק פרו" היא המשיכה לבסס את עצמה כקבוצה ההולנדית הבכירה בענף, כאשר צירפה רוכבים הולנדים בכירים כמו אדרי ואן דר פול ונוספים. בנוסף לכך, גם יוהאן ברוינל ורובי מקיואן הצטרפו לקבוצה. בעונת 1996 ניצחה שוב קטעים בטור דה פראנס וגם בטירנו - אדריאטיקו, עונה לאחר מכן ניצחה עוד שני קטעים בוואלטה אספנייה ובעונת 1998 ניצחה שלושה קטעים בטור דה סוויס לצד הישגים רבים אחרים. בעונת 1999 ניצחה את מרוץ אמסטל גולד עם מייקל בוגרד.
בעונת 2000 ניצחה רבובנק ארבעה קטעים בטור דה פראנס, שלושה מהם עם אריק דקר ואחד עם לאון ואן בון. ב-2001, רבובאנק ניצחה שוב במרוץ אמסטל גולד, הפעם עם אריק דקר. שנה אחר כך אותו דקר ניצח באליפות הולנד בנגד השעון. ב-2003 הוא איבד את התואר למרטן דן בקר, גם הוא רוכב בראבובנק. בנוסף לכך הקבוצה ניצחה עוד אליפות לאומית, כאשר מרק ווטרס ניצח את אליפות בלגיה בנגד השעון.
ב-2004 אוסקר פריירה הספרדי ניצח את אליפות העולם באופני כביש, מנצח רוכבים בכירים כמו אריק צאבל ולוקה פאוליני. בשנים 2005–2007 ניצחה ראבובנק במצטבר בכ-8 קטעים בטור דה פראנס. ב-2007, ראבובנק ניצחה את הגרנד טור הראשון שלה, כאשר דניס מנצ'וב עשה זאת בוואלטה אספנייה, מקדים את קרלוס סאסטרה. ב-2007 פריירה ניצח במילאנו - סן רמו, וב-2008 בגנט - וולגם. ב-2009 רבובנק ניצחה את הגרנד טור השני שלה, כאשר דניס מנצ'וב הוכתר כמנצח לאחר פסילתו של דנילו די לוקה.
2013–2014
בלקין התחילה לשמש כספונסר הקבוצה ב-2013, לאחר עזיבת רבובנק את הקבוצה, בחלק הראשון של העונה הקבוצה נקראה "בלנקו". ב-2014 סטיבן קרוויסווייק ניצח את המרוץ הארקטי של נורווגיה והקבוצה החלה לרכוב על אופני ביאנקי בעונה זו.
2015–2018
ביולי 2014 נחשף שבלקין לא תמשיך לשמש כספונסר של הקבוצה ב-2015. בעקבות כך חברת לוטו ביחד עם הסופרמרקט יומבו החלו לשמש כספונסרים הראשיים של הקבוצה. ב-2015 הקבוצה רשמה את אחת העונות הכי פחות מוצלחות שלה, אבל הצליחה לנצח עם מאוריטס לאמרטנק את מקצה נגד השעון עד גיל 23 באליפות אירופה באופני כביש. ב-2017 ויקטור קמפנרטס ניצח את מקצה העלית באליפות בנגד השעון.
יומבו–ויסמה
ב-2019 חברת ויסמה נכנסה במקום חברת לוטו כספונסרית הראשית של הקבוצה. היא ניצחה את הוואלטה אספנייה עם פרימוז' רוגליץ', שניצח את המרוץ גם בשנתיים שלאחר מכן.
נוקומיס מיקרופוגון
נוקומיס מיקרופוגון (שם מדעי: Nocomis micropogon) הוא מין של דג ממשפחת הקרפיוניים החי בטבע בנהרות של אמריקה הצפונית והוא אחד מהנפוצים שבדגי הנהרות שבה.
מאפיינים
הדג דומה במראהו לקרפיון מצוי אך קטן יותר. הוא יכול להגיע לאורך מקסימלי של 33 ס"מ אך לרוב הוא קטן יותר ונפוץ באורך 13 ס"מ בלבד. הזכרים גדולים יותר מהנקבות. צבעו כסוף עם פס שחור אנוכי לאורך הגוף ומעט צהוב לאורך הצידיים שמעל הפס השחור. הגב אפור והראש גדול עם בינים קטנים לאורך הלסת, העוזרים לחוש מזון. הדגים הבוגרים מינית עם ראשים גדולים יותר הצבועים בסגול-ורוד עדין ובעלי בליטות על עיניהם וחוטמם. מבנה מוזר זה גורם לבלבול בינם לבין קרוביהם מהמין Nocomis biguttatus, החיים באותו אזור.
תפוצת הדג רחבה מאוד בטווח שבין הימות הגדולות והרי האפלצ'ים ומאונטריו וניו יורק עד לאלבמה וקרוליינה הדרומית. הם נפוצים בנהרות גדולים עד בינוניים ממוזגים, בין השאר באוטווה, ג'יימס, אוהיו, נהר ססקוהנה, נהר סוואנה, נהר קוסה ובכמה אגמים. הם נכחדו ממספר אזורים בהם נוצר זיהום מים רב או דיג גבוה.
דג זה ניזון מתחת למים בעיקר מחרקים (לרוב זבובאים מימיים ושעירי כנף, עד 70% מהמזון), אצות (20% מהמזון), סרטנים (בעיקר מ-Cambarus המהווים 5% מהמזון) ורכיכות (4% מהמזון) וכן מדגיגים ועכבישנים. הוא עצמו נטרף בידי דגים גדולים יותר (לעיתים הוא משמש כפיתיון לחכות), עופות מים ויונקים כמו לוטרות.
דגים אלה מתרבים בזרמים נמוכים ובהם הסכר משתמש בפיו כדי להרכיב חלוקי מים לגובה רב ועושה מהם קן. הנקבה משריצה בתוך מספר קנים 500 עד 1,000 ביצים הבוקעות כעבור 5–6 ימים.
הדג מגיע לבגרות מינית בגיל שנתיים ועשוי לחיות עד 5 שנים.
מקסימיליאן ספל
מקסימיליאן ספל (שפיגל) (נובמבר 1916 - מאי 2006) היה אדריכל ומתכנן עירוני ישראלי ממוצא צ'כוסלובקי. פעילותו האדריכלית של ספל נמשכה כארבעים שנה, ונפרשה בין פעילות מוקדמת בצ'כוסלובקיה, שהייה קצרה בישראל, עבודה במספר משרדי אדריכלים בצפון אמריקה במסגרתם תכנן עשרות מבני ומתחמי מגורים, מסחר ומלונאות, ופעילות אדריכלית בסניף ירושלים של חברת שיכון עובדים ההסתדרותית. בשנות השישים והשבעים, שימש ספל כמרצה בחוג לאדריכלות במכון הטכנולוגי של ניו יורק וב-Pratt Institute.
פעילות מוקדמת
מקסימיליאן ספל נולד בנובמבר 1916 בעיר הומנא שבצ'כוסלובקיה, תחת השם מקסימיליאן שפיגל, ולמד בבית ספר מקצועי בעיר. בין השנים 1938–1940 למד ספל עיצוב פנים בבית הספר למגורים בפראג, אך לימודיו נפסקו עם פרוץ השואה. עם כניסת הגרמנים לצ'כוסלובקיה, החל ספל לעבוד במחלקה היהודית של פראג. שם, בין היתר, תכנן מצבות עבור בית הקברות היהודי בפראג. בהמשך נשלח ספל לגטו טרזיינשטט, ועיצב את השטרות ששומשו בגטו והונפקו על ידי השלטון הנאצי על מנת להטעות מבקרים בינלאומיים שהגיעו לגטו כדי לבדוק את תנאי החיים בו. משם, נשלח ספל למחנה הריכוז וולוקוב-זוסן. לאחר סוף המלחמה חזר ספל לפראג, וסיים לימודי אדריכלות באקדמיה לאומנות בפראג. במהלך לימודיו, עבד ספל במשרדי אדריכלות שונים ועסק בתכנון תשתיות תחבורה בפראג, בתכנון אנדרטה לשואה בקולין וכן בתכנון בתי ספר ומבני מגורים.
לימודים ועבודה בצפון אמריקה
בשנת 1950 נסע ספל לארצות הברית, ולמד תואר שני באדריכלות ותכנון עירוני באוניברסיטת פנסילבניה. עם סיום לימודיו החל ספל לעבוד ברכבת הלאומית הקנדית, שם היה שותף בתכנון בתי מלון שהרשות הקימה בקרבת התחנות עבור נוסעי הרכבת. באמצע שנות החמישים עבד ספל במשרד האדריכלים Eliasoph & Berkowitz, והיה שותף בתכנון מרכזי קניות במונטריאול וסביבתה, וכן בתכנון מבני מגורים ומבני משרדים במשרד Townley & Matteson.
בסוף שנות החמישים עבר ספל לניו יורק, שם עבד במשרד האדריכלים Harrison & Abramovitz. בניו יורק, היה ספל שותף לתכנון גורד השחקים Corning Glass Works, בתכנון תאורת הלובי של בניין Daily News Building, וכן בתכנון פרויקט המגורים Morningside Gardens. כמו כן תכנן ספל בניין משרדים ממשלתי עבור שירותי המכס בארצות הברית.
בראשית שנות השישים השתתף ספל בתכנון מלון במנילה ובתכנון מרכז הקניות וולט וויטמן בלונג איילנד, ומרכזי קניות נוספים בלונג איילנד ובריצ'מונד. בהמשך אותו עשור היה ספל מעורב בתכנון דירות בדאלאס. בשנת 1963, לאחר סיום העבודה בדאלאס, יצא ספל לסבב השתלמות בנושא ארכיטקטורה מסביב לעולם, במהלכו עשה מספר עבודות תכנון עצמאיות, ביניהן תכנון מבנה משרדים בטריפולי. בשנים 1964–1965 לימד ספל במכון הטכנולוגי של ניו יורק קורסים בנושאי אדריכלות, תכנון עירוני, שרטוט ופרספקטיבה. בשנת 1966 החל ספל לעבוד בחברת הדיור הציבורי United Housing Foundation, והשתתף בפרויקט הדיור הציבורי "קו אופ סיטי" בברונקס, עבורו תכנן את תחנת הכוח וביצע תחקיר טופוגרפי. ביולי 1968 החל ספל לעבוד במשרד האדריכלים Francisco & Jacobus, בו השתתף בתכנון סניף הפדרל ריזרב בריצ'מונד ובתכנון מספר מרכזי אחסון ולוגיסטיקה. בשנת 1970 לימד ספל בPratt Institute מספר קורסים בנושא תולדות האדריכלות.
תקופה שנייה בישראל
בשנת 1974 עלה ספל לישראל בשנית, ובהמלצת ראש עיריית ירושלים טדי קולק החל לעבוד כאדריכל הסניף בסניף ירושלים של חברת שיכון עובדים. במסגרת זו, תכנן ספל את הפביליון שסביב העתק פעמון הדרור שבגן הפעמון בירושלים, היה מעורב בתכנון מועדון נעמת שברחוב שלום עליכם בטלביה, תכנן פרויקטי דיור ציבורי בשכונות תלפיות מזרח, גילה ופת בירושלים ובשכונת גבעת שרת בבית שמש. בנוסף היה מעורב בתכנון שיכונים בבית הכרם וקריית מנחם.
נפטר במאי 2006 בירושלים.
ליואיס ד'אוסו
ליואיס ד'אוסו אי סרה (בקטלאנית: Lluís d'Ossó i Serra, לעיתים נקרא בשם הספרדי "לואיס דה אוסו" (Luis de Ossó); נולד ב-1877 בברצלונה שבספרד, נפטר ב-1 בפברואר 1931 בברצלונה) היה כדורגלן, מחלוצי הכדורגל בקטלוניה. ד'אוסו היה אחד החברים המייסדים של ברצלונה ב-1899. הוא שיחק במועדון ומילא מספר תפקידי מפתח בראשית דרכו.
קריירה
במקביל היה ד'אוסו גם שחקנה של הקבוצה, בה שיחק כחלוץ. הוא תואר כשחקן שאוהב לשחק על הקרקע ומשתמש רבות במהירותו הגבוהה. 10 ימים לאחר ייסוד המועדון, השתתף ד'אוסו במשחקה הראשון בתולדותיה, נגד קבוצה של שחקנים בריטים, אך בתקופה שלאחר מכן העדיף להשתתף עם קבוצת המשנה של המועדון, שהשתתפה במשחקים שוליים ופחותי חשיבות. החל מ-1903 התבסס כשחקן בקבוצה הראשונה של המועדון, והוא שיחק עד 1905. ד'אוסו היה שותף לזכיות הראשונות בתארים בתולדות המועדון: "קופה מקאיה" ב-1902, "קופה ברצלונה" ב-1903 ואליפות קטלוניה ב-1905. ב-13 במאי 1902, בחצי גמר גביע ההכתרה, השתתף במשחק הראשון של ברצלונה נגד ריאל מדריד, משחק שלימים נודע בשם "הקלאסיקו". ברצלונה ניצחה 3-1 ועלתה לגמר, בו הפסידה לוויסקאיה. בסך הכול הופיע 55 פעמים במדי ברצלונה והבקיע 45 שערים.
על אף מעורבותו הרבה במועדון הכדורגל ברצלונה, ב-1905 הסתיימה דרכו שם עקב שתי סיבות עיקריות: האחת הייתה בעיות רפואיות עמן התמודד. השנייה הייתה חילוקי דעות עם גאמפר, שלמרות חברותם בתחילת הדרך, התרחקו האחד מן השני בשל הפערים הרעיוניים שעמדו ביניהם.
ד'אוסו הוא הדמות המרכזית באחד הסיפורים בנוגע לעיצוב הסמל הנוכחי של ברצלונה. בתחילת דרכו, השתמש המועדון בסמל העיר ברצלונה. לפי הסיפור, במהלך ישיבה לגבי בחירת עיצוב סמל מקורי למועדון, חברי הישיבה לא הצליחו להגיע להסכמה והדיון התלהט. ד'אוסו, כמזכיר, קטע את הנוכחים וצעק: "זה סיר בישול!" ביטוי בקטלאנית ("Això es una olla de grills!") שמתייחס למהומה גדולה. הקריאה של ד'אוסו העניקה השראה לגאמפר, שצייר מגן דמוי סיר, ובתוכו היו הסמלים של העיר, בנוסף לצבעי המועדון, רימון וכחול. היום סיפור זה נחשב כאגדה בלבד והגרסה הסבירה ביותר היא שהמגן נבחר לאחר שקוימה תחרות עיצוב לבחירת הסמל, בה ניצח קרלס קוממלה.
פביאן דרזנר
פביאן דרזנר, הוא ספורטאי ישראלי בעבר. אלוף ישראל (1962) בקפיצה משולשת ואלוף ישראל (1963) ושיאן ישראל בריצת 400 מטר משוכות.
ביוגרפיה
בתחרות האתלטיקה של המכביה השישית שנערכה בספטמבר 1961 זכה דרזנר במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.45 מטר, אחרי אליהו קייקוב מישראל שקבע שיא מכביה חדש של 14.12 מטר ומייק הרמן מארצות הברית (14.07 מטר).
אלוף ישראל בקפיצה משולשת
באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט בסוף יוני 1962 זכה דרזנר במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.40 מטר, לפני אליהו קייקוב ממכבי תל אביב (12.72 מטר) וד. בן חנוך מהפועל בארי (12.58 מטר).
אלוף ישראל ושיאן ישראל בריצת 400 מטר משוכות
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב בסוף יוני 1963 זכה דרזנר במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש של 58.5 שניות, שיפור לשיא הקודם 59.6 שניות, לפני יאיר טאו מהפועל הרצליה (1:00.6 דקות) ועודד גינדין מהפועל נען (1:01.3 דקות).
חוף שיראזה
חוף שיראזה (באנגלית: Shirase Coast) הוא מקטע חוף לאורך הצד המזרחי של מדף הקרח רוס וים רוס, שבאנטארקטיקה.
גילוי החוף ומקור שמו
המשלחת היפאנית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1912, בפיקודו של סגן נובו שיראזה, הפליגו בספינה קינאן מארו סמוך לחוף זה בינואר 1912.
המשלחת נחתה במפרץ קיינאן, ובמפרץ הלווייתנים, ומשם יצאו למסע מחקר של 160 ק"מ לכיוון דרום - מזרח על מדף הקרח רוס.
מקור השם
בשנת 1961 ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד קראה לחוף על שמו של שיראזה.
משלחת הפליטים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
בחודש מרץ 2016 הכריז תומאס באך, נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי, כי הוועד האולימפי הבינלאומי יבחר בין 5 ל-10 פליטים שירכיבו משלחת לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, בשל התגברות משבר הפליטים באירופה, ויתחרו תחת הדגל האולימפי. שימוש בדגל מדינת הפליטים נעשה באופן בלתי רשמי על ידי ספורטאי המשלחת ומעודדיה.
ספורטאים משתתפים
הוועד האולימפי הבינלאומי זיהה 43 ספורטאים פוטנציאלים להשתתפות במשלחת כשהוא לוקח בחשבון קריטריונים כגון יכולת ספורטיבית, נסיבות אישיות והיות הספורטאי פליט מוכר על ידי האומות המאוחדות.
ב-3 ביוני 2016 הכריז הוועד האולימפי על רשימת 10 הספורטאים הסופית למשלחת הפליטים לאולימפיאדה:
Bash Back!
הייתה תנועה אנרכיסטית-קווירית שפעלה בארצות הברית ב-2007–2011.
התנועה, שהוקמה בשיקגו ב-2007, ביקרה את האידאולוגיה של תנועת הלהט"ב המרכזית, שהקבוצה ראתה בה הטמעה תרבותית במוסדות הדומיננטיים של החברה ההטרונורמטיבית. התנועה הושפעה באופן ניכר מתנועות קוויריות אנרכיסטיות ורדיקליות, כגון ACT UP, ולקחה השראה ממהומות ליל וייט, ומהומות סטונוול.
חברי התנועה התנגדו לוועדה הרפובליקנית הלאומית ולוועדה הדמוקרטית הלאומית, עד לפירוקה ב-2011. הקבוצה התמקדה בעיקר במאבק למען "שחרור קווירי", ונגד "התבוללות הטרונורמטיבית", בשימוש התנגדות בלתי אלימה, "כולל אוטונומיה של הפרט להשתתף בפעולות שנחשבות בלתי חוקיות על ידי הממשלה".
פעולות
התנועה הוקמה בשיקגו ב-2007, והחלה להופיע במצעדי גאווה בשיקגו, כולל במצעד הדייקיות, ובמצעד הגאווה בשיקגו.
בנובמבר 2008, חברי התנועה הפגינו בלאנסינג, מישיגן, נגד כנסיית מאונט הופ, כנסייה שקידמה אמונות נגד הומואים. במאי 2009, הארגון האנטי-להט"בי, Alliance Defending Freedom, תבעה את התנועה מטעם הכנסייה. התביעה הסתיימה ב-2011, לאחר ששני הצדדים הסכימו שהתנועה תשלם פיצויים בסך 2,750 דולר אמריקאי, ולא תפגין מול הכנסייה בעתיד.
התנועה התפרקה ביולי 2011 עקב פוליטיקה פנימית.
UserWay
יוזרוואי (באנגלית: UserWay) היא חברת תוכנה ישראלית-אמריקאית, המפתחת פתרונות דיגיטליים להנגשת אתרי אינטרנט.
החברה מעסיקה כ-110 עובדים ומספקת שירותים ללקוחות ברחבי העולם. משרדיה הראשיים נמצאים בעיר וילמינגטון, ארצות הברית ומרכז הפיתוח והתפעול שלה ממוקם בעיר תל אביב.
בשנת 2022, החלה להסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב תחת השם UWAY.
היסטוריה
יוזרוואי הוקמה בשנת 2016, על ידי אלון מסון במטרה להנגיש אתרי אינטרנט באמצעות בינה מלאכותית.
בשנת 2021, נבחרה סוזן בנט, לשמש כפרזנטורית הראשית בקמפיין נגישות אתרי אינטרנט.
בחודש דצמבר 2021, הגישה החברה טיוטת תשקיף ראשונה לקראת הנפקתה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בחודש ינואר 2022, הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב על לפי שווי של 120 מיליון שקל וגייסה כ-30 מיליון שקלים מלקוחות מוסדיים בלבד.
מישור רוקפלר
מישור רוקפלר (באנגלית: Rockefeller Plateau) הוא רמה מישורית בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
גובהו של המישור נע בין 1,000 ו-1,500 מטרים מעל פני הים.
גילוי המישור
המישור התגלה על ידי אדמירל משנה ריצ'רד בירד, בשנת 1934.
מקור השם
בירד קרא למישור על שמו של ג'ון ד. רוקפלר, הבן, פטרון משלחות בירד.
הסימפוניה הראשונה של מאהלר
הסימפוניה הראשונה ברה מז'ור של גוסטב מאהלר חוברה ברובה בין סוף 1887 למרץ 1888, אף כי כלולה בה מוזיקה שמאהלר כתב ליצירות קודמות. הסימפוניה חוברה בתקופה שמאהלר היה מנצח משנה באופרה של לייפציג, גרמניה. אף כי במכתביו התייחס מאהלר כמעט תמיד ליצירה כסימפוניה, הרי שני ביצועיה הראשונה תיארו אותה כפואמה סימפונית. היצירה הושמעה בביצוע בכורה באולם הקונצרטים "ויגאדו" בבודפשט בשנת 1889, אך לא התקבלה בחיוב. מאהלר הכניס כמה שינויים ניכרים לקראת ההופעה השנייה, שהתקיימה בהמבורג באוקטובר 1893; שינויים נוספים נעשו בשנים שקדמו להוצאתה לאור לראשונה, בשלהי 1898. כמה ביצועים מודרניים והקלטות מכנים את היצירה "טיטאן", על אף העובדה, שמאהלר השתמש בכינוי זה רק לשני הביצועים המוקדמים, ומעולם לא אחרי שהיצירה הגיעה לצורתה הסופית בת ארבעת הפרקים בשנת 1896.
תזמור
הסימפוניה כתובה להרכב של תזמורת גדולה, הכוללת בסביבות 100 נגנים. שלא כמו בסימפוניות הבאות שלו, מאהלר אינו משתמש במלוא הכוחות בכל פרק. כלים אחדים מופיעים רק בפרק האחרון, בעיקר בסקציות כלי הנשיפה מעץ וממתכת.
מבנה
בצורתה הסופית, הסימפוניה כוללת ארבעה פרקים:
במערך הטיפוסי לארבעה פרקים, המנואט-טריו הוא הפרק השלישי והפרק האיטי הוא השני. מאהלר שמר על המערך הטיפוסי, במידה ידועה, אבל החליף ביניהם, פעולה שבה נקט לעיתים גם בטהובן. הסולמות הם רה מז'ור בפרק הראשון, לה מז'ור בפרק השני, רה מינור בפרק השלישי ופה מינור בפרק האחרון, עם גראנד פינאלה בסיום ברה מז'ור. השימוש בפה מינור לפרק האחרון היה חריגה דרמטית מן המקובל.
בשלושת הביצועים הראשונים (בודפשט, המבורג ו-ויימאר) היה פרק נוסף, Blumine (קטע פרחים), בין הפרקים הראשון והשני של היצירה בצורתה הנוכחית. הפרק הזה נכתב במקור ביוני 1884 כקטע הפתיחה - Ein Ständchen am Rhein - במוזיקה האינצינדנטלית של מאהלר לסדרה של שבע "תמונות חיות", המבוססות על שירו של יוזף ויקטור פון שפל, "Der Trompeter von Säckingen" שאבדה מאז, פרט ל"פרחים". הוספת הפרק הזה נעשתה ככל הנראה במחשבה שנייה, ומאהלר ויתר עליו לאחר ההופעה בווימאר ב-1894. הוא התגלה שוב רק ב-1966, כשהסופר דונלד מיצ'ל עלה על עקבותיו. כעבור שנה ניצח בנג'מין בריטן על הביצוע הראשון שלו מאז ימי מאהלר, בפסטיבל אלדבורו. כיום כמעט אין כוללים את הפרק הזה בביצוע הסימפוניה, אם כי הוא מושמע לעיתים בנפרד. בשנות ה-70' של המאה ה-20, הייתה תזמורת פילדלפיה בניצוח יוג'ין אורמנדי התזמורת הגדולה הראשונה שהקליטה את הסימפוניה עם פרק ה"פרחים" בתוכה. בשלב זה קיימות כ-20 הקלטות הכוללות את "פרחים"; ואולם, רובן משלבות אותו עם הגרסה המתוקנת של שאר הפרקים, ובכך יוצרות גרסה "מעורבת" של הסימפוניה, שלא קיבלה מעולם את אישורו של מאהלר.
עם זאת, מאהלר מצטט את הנושא הראשי מפרק ה"פרחים" בפרק האחרון, כמו גם נושאים אחרים מיתר הפרקים, ובכך הוא מתאים את עצמו לנוהג של בטהובן בסימפוניה התשיעית שלו, שם הוא מצטט נושאים מן הפרקים הראשון, השני והשלישי בתחילת הפרק האחרון. (הרושם המתקבל הוא, שבטהובן מציג ודוחה את הנושאים המוקדמים בזה אחר זה, ואז מביא את הנושא המפורסם של האודה לשמחה.) מעניין, שהגרסה בת חמשת הפרקים נמשכת בדרך כלל בסביבות שעה, ממש כמו הסימפוניות המאוחרות יותר של מאהלר (מלבד הרביעית), הנמשכות שעה או יותר. מאהלר היה נאמן למעשה לתקדים שהציב בטהובן, בסימפוניה התשיעית שלו, ואנטון ברוקנר ברבות מן הסימפוניות שלו, של פיתוח ארוך ומפורט יותר של הנושאים, המביא בדרך כלל למשך ביצוע של שעה או יותר.
לפי התוכנית המוקדמת הזאת לחמישה פרקים, ראה מאהלר בחזונו את היצירה כפואמה סימפונית גדולה בשני חלקים, וכתב תוכנייה לתיאור היצירה, אך בלי שום כותרת נוספת לביצוע הבכורה ב-1889 בבודפשט. החלק הראשון הכיל את שני פרקיה הראשונים של הסימפוניה כפי שהיא עכשיו פלוס "פרחים", והשני הכיל את מארש האבל ואת הפינאלה. לביצועים של 1893 בהמבורג ו-1894 בוויימאר, הכתיר מאהלר את היצירה בכינוי "טיטאן", לפי הרומאן של ז'אן פול, אף כי הדגיש במפורש שהיצירה איננה עוסקת בשום צורה בספר; הכינוי משמש לעיתים קרובות בימינו, אבל אם לדייק, הרי שהוא מתייחס רק לשתי הגרסאות הללו. בפתיחת הפרק השלישי מופיע סולן קונטרבס, המבצע וריאציה על הנושא של אחינו יעקב ("Frère Jacques"). סולו זה מייחד את הסימפוניה כאחת הבודדות העושה שימוש בקונטרבס באופן כזה. הגרסה של מאהלר לשיר, המכונה בפיו Bruder Martin, עושה שימוש בסולם מינור במקום מז'ור, תמורה המשווה לשיר אופי של מארש אבל. שינוי האופי לסולם מינור איננו המצאה של מאהלר, כפי שנהוג לחשוב, אלא הדרך שבה הושר קטע זה במאה ה-19 וראשית המאה ה-20 באוסטריה. הקשר בין שירי שוליה נודד לסימפוניה הראשונה ניכר בבירור בעובדה, שרוב החומר בתצוגת הפרק הראשון של הסימפוניה (לאחר הפתיחה האיטית) לקוח מן השיר השני במחזור השירים. מאהלר התקשה לתאר ולכנות בשם את הסימפוניה, ועשה שימוש בטכניקות ובאופני הלחנה שונים בשני חלקיה, כפי שאפשר לראות בגרסה המודפסת של פרקים 1 ו-2 ופרקים 3 ו-4, בהתאמה. בביצוע הראשון בבודפשט התקבל החלק הראשון, הפסטורלי-אידילי באופיו, ביתר רצון מן החלק השני, על ההפרזות הסגנון "הרומנטיקה החדשה" שבו. המודרניות של היצירה צוינה אותו זמן גם בהצגתה כפואמה סימפונית. מיאונו של מאהלר לפרסם הסבר בתוכנייה מטעימה עם זאת את הרעיונות הסותרים שלו בשאלה, איך רצה שתובן יצירתו..
מבנה מוזיקלי
הסימפוניה של מאהלר, כפי שהתפרסמה לבסוף, היא בצורה המסורתית של ארבעה פרקים. הפרק הראשון הוא בצורת סונאטה משופצת. השני סקרצו וטריו, המבוססים על לנדלר, ואלס אוסטרי מסורתי. הפרק השלישי הוא מארש אבל איטי וגרוטסקי, והרביעי משמש כפינאלה רחב-יריעה. בתחילה היה גם פרק שני נוסף שנקרא "פרחים" (Blumine) אבל מאהלר הסיר אותו מן ההוצאה הסופית בשנת 1899. בביצועים הראשונים, התייחסו הערות התוכנייה הבאות לסימפוניה:
ג'ונתן טורס
ג'ונתן גבריאל טורס (בספרדית: Jonathan Gabriel Torres, נולד ב-29 בדצמבר 1996 בסנטה פה שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק החלוץ בקבוצת קלוב אתלטיקו סרמיינטו מליגת העל הארגנטינאית.
הסימפוניה הראשונה של מאהלר
מבנה מוזיקלי
חלק I: מימי הנעורים, "פיסות נעורים, פירות וקוצים" חלק II: Commedia Umana (הקומדיה האנושית, התייחסות לחיבורו המפורסם של דאנטה, "הקומדיה האלוהית") הערות התוכנייה הללו הושמטו החל בביצוע של 1896 בברלין, משום שמאהלר לא רצה, שההערות האלה ודו-המשמעויות שבהן יטעו את הקהל.
ג'ונתן טורס
קריירת מועדונים
טורס גדל במחלקת הנוער של קילמס אתלטיקו קלוב, והחל את הקריירה המקצוענית שלו במועדון, במסגרת ליגת העל הארגנטינאית וליגת המשנה הארגנטינאית.
הסימפוניה הראשונה של מאהלר
גרסאות
לסימפוניה יש כמה כתבי-יד, שמתעדים את השינויים שמאהלר ערך ביצירה: עיבוד של ברונו ואלטר לפסנתר בארבע ידיים יצא לאור בשנת 1906.
ג'ונתן טורס
קריירת מועדונים
ב-7 באוגוסט 2018 חתם בקלוב אלמגרו מליגת המשנה הארגנטינאית.
ב-9 באוקטובר 2020 חתם טורס בקלוב אתלטיקו סרמיינטו מליגת העל הארגנטינאית.
הסימפוניה הראשונה של מאהלר
ליד בסימפוניה
אחד הסימנים החשובים ביותר שמאהלר הותיר בסימפוניה בסוגה הוא המיזוג של סוגה חשובה אחרת של המאה ה-19 - הליד הגרמני. בסימפוניה הראשונה שלו, שאל מאהלר חומר ממחזור השירים שלו, שירי שוליה נודד, ובכך חידש את הצורה הסימפונית ואולי אף השיב על שאלות בנושא היסודות התוכניתיים והאישיים במוזיקה.
אף כי כמה מקודמיו הסימפוניים של מאהלר התנסו במוזיקה לירית בסימפוניה, גישתו של מאהלר הרחיקה ראות משלהם. מן השימוש בליד השני של מחזור "שירי שוליה נודד" שלו, "Ging heut' Morgen übers Feld", אנו למדים כיצד מעצב מאהלר את צורת השיר להתאימה לצורת הסימפוניה. במסגרת הפרק הסימפוני, נעימת הליד היא תצוגה מבריקה, בניגוד למבוא האיטי והאפל יותר. אף כי השיר ממלא תפקיד דומה במחזור השירים, כשהוא מוקף בשירים אחרים, קודרים יותר בנושאיהם, מאהלר משנה את סדר הבתים מן בסדר המקורי בשיר. משלושת בתי השיר, הבית השלישי הנינוח יותר מופיע בתחילת התצוגה, ואילו הבית הראשון והשני, הכרומטיים והפעלתנים יותר במקצביהם, נמצאים בקטע המסיים ותורמים לבניית האנרגיה בסוף התצוגה.
בפרק השלישי של הסימפוניה, הציטוט של הליד Die zwei blauen Augen מציג את הדקות והעידון שבהם משלב מאהלר את שתי הסוגות. בתוך מארש האבל, אנו יכולים לראות את אחדות הצורה והמשמעות של המלחין, וכן יסודות תוכניתיים. בבית האחרון של מחזור השירים, מכיר הדובר בהיעדר הכאב שבמוות באמרו, "[תחת עץ התרזה] לא ידעתי איך צלחו החיים, [שם] שוב היה הכל טוב כמקודם!" הנעימה הזאת מוצגת מול הנושא של אחינו יעקב בבסולם המינורי, אבל הקונטרפונקט שמאהלר משתמש בו חורג מן המוסכמות, ושתי הנעימות לעולם אינן מתמזגות כיאות. הקונטרפונקט הלא-נפתר הזה התפרש כקונפליקט בין ההשלכות הקתוליות של נושא "אחינו יעקב" ואיכויות הכליזמר היהודי של נושא ה"Die zwei blauen Augen", ובכך מרמז לקונפליקט החברתי, שמאהלר היה מודע לו מאוד.
התחבולנות הדקה של המיזוג בין השיר "Gesellen" למארש האבל והמשתמע ממנו מביאים אותנו אל סוגיית התוכנית. מושגי המלחין באשר לתוכן הפרוגרמטי אינם מוצקים. נושא הסובייקטיביות עולה בדיון במשמעויות שמאהלר התכוון להביא באמצעות הלידר אל היצירה התזמורתית. במבט אל התוכניות שסיפר, אפשר לראות קשרים רבים בין מחזור השירים ליסודות התוכניתיים של הסימפוניה, אבל בו בזמן יש גם לזכור, שמאהלר הסיר לאחר זמן את התוכניות. בתוך חוסר הוודאות הזו, ברור שיסודות סיפוריים מסוימים הקשורים במשורר ובמלחין של ליד הועברו ממחזור השירים אל הסימפוניה. העדר המילים מקשה פי כמה על המלחין להיות סובייקטיבי בסימפוניה, כך שהכרחי למצוא מסר אוניברסלי יותר. הערות המלחין על ה"עולם" שהסימפוניה יוצרת מחזקות לכאורה רעיון זה.
מטוס קרב של הדור הראשון
מטוס קרב של הדור הראשון הוא מטוס קרב סילוני שיוצר בין שנות ה-1940 המאוחרות ועד לשנות ה-1950 המוקדמות לערך. בדור זה ראשוני מטוסי הקרב הסילוניים החלו לעלות לאוויר ולכן הטכנולוגיות שלהם היו פשוטות ובפרט מערכות המנוע התאפיינו בחוסר בשלות שבאו לידי ביטוי באמינות, נצילות דלק ודחף נמוכים יחסית. את מטוסי הדור הראשון ניתן לחלק לשתי קבוצות עיקריות: מטוסי דור ראשון מוקדמים שפותחו לקראת סוף מלחמת העולם השנייה והתאפיינו בכנפיים ישרות בעיקר ולא הותאמו למהירויות עבר ועל קוליות, ומטוסי דור ראשון מאוחרים שהתאפיינו בכנפיים משוכות והתאמה למהירויות עבר ועל קוליות.
מטוסי דור ראשון מוקדמים
מטוסי דור ראשון המוקדמים כללו מאפיינים אווירודינמיים שאימצו ממטוסי בוכנה בני אותה תקופה, בעיקר במבנה הכנפיים ומייצבי כיוון וגובה, מנועי בוכנה שימשו לבחינת התכנון של המטוס לפני התקנת מנועי הסילון במטוס. המסרשמיט Me 262 שהמריא לראשונה עם מנועי סילון ב-1942, נכנס לשירות ב-1944 והיה למטוס הסילון המבצעי הראשון. המטוס כלל כנף משוכה ב-18 מעלות, אך זה נבע משיקולי איזון ולא משיקולים אווירודינמיים, בגלל התקנת שני מנועים על גבי הכנפיים ותא הטייס שנשאר מעל לכנפיים, כמו כן זווית המשיכה היא קטנה מדי מכדי לשנות את תכונות ההטסה של המטוס במהירויות עבר-קוליות.
הבריטים פיתחו את הגלוסטר מטאור, שנכנס לשירות בשנת 1944 והתאפיין בעיצוב אווירודינמי שמרני למדי וכלל כנפיים ישרות ושני מנועים בבתי מנוע בכנפיים עצמן, תא הטייס הותקן לפני הכנף.
האמריקאיים פיתחו את ה-P-59 איירוקומט שהיה למטוס הסילון הראשון שלהם, אך ביצועיו היו נחותים מול ה-P-51 מוסטנג ולכן המטוס לא ראה שירות מבצעי ושימש ככלי מחקר ולמידה על תכונות ההנעה הסילונית. לקראת סוף המלחמה האמריקאיים פיתחו את ה-P-80 שוטינג סטאר, אך הוא לא הספיק להיכנס לשירות לפני סוף המלחמה.
מאפיין נוסף של מטוסים אלה הוא חוסר התחכום האוויוני יחסית אפילו למטוסי בוכנה, כאשר חוץ מגרסת קרב-לילה אחת של ה-Me 262 שנבנתה בכמויות קטנות, אף אחד מהמטוסים המוקדמים לא כלל מכ"ם במהלך מלחמת העולם השנייה.
מטוסים משולבים בוכנה-סילון
מטוסי סילון מוקדמים סבלו מתאוצה איטית במהירויות נמוכות ולכן מהנדסי סילון חיפשו איך לשפר נתון זה. אחד הפתרונות היה להתקין מנוע בוכנה עם מדחף בקדמת המטוס ומנוע סילון מאחורה, כאשר מנוע הבוכנה יהיה יעיל במהירויות וגובה נמוכים, ומנוע הסילון יהיה יעיל במהירויות וגבהים גבוהים. מספר מטוסים נבנו בתצורה זאת, דוגמת ה-FR-1 פיירבול. בעוד מטוסים אחרים כללו מנוע טורבו פרופ כחלופה למנועי סילון דוגמת ה-XF2R דארק שארק וה-XF-84H ת'אנדרסקריץ' שלא נכנסו לשירות מבצעי.
מטוסי דור ראשון מאוחרים
לאחר מלחמת העולם השנייה המחקר הגרמני בנושא כנפיים משוכות, ואווירודינמיקה עבר-קולית נפלו בידי בעלות הברית ואלה החלו במחקרי אישוש משלהם ובשילוב המאפיינים במטוסים החדשים. הדוגמאות הבולטות ביותר למטוסים בעלי כנפיים משוכות הם המיג 15 וה-F-86 סייבר אשר התעלו על כל המטוסים ישרי הכנף במלחמת קוריאה.
מטוסים מאוחרים אלה גם התאפיינו בתחכום אוויוני גדול יותר, כאשר ה-F-86 כלל מכ"ם פשוט לכוונת התותח, ומטוסי קרב-לילה ייעודיים עם ממערכות מכ"ם מתקדמות יותר שלרוב דרשו איש צוות נוסף לתפעולם, החלו להיות יותר בולטים.
אאוצרטופס
הגולגולת של דינוזאור זה התגלתה באלברטה, קנדה ב-1901 בידי לורנס לם וב-1092 סווג למין של מונוקלוניוס - סוג אשר נחשב לבוטל מספק והועבר לסוג כסמוזאורוס. חוקרים אחרים כגון ג'ון בל האטצ'ר סיווגו אותו לצרטופס, סוג שגם בוטל בהמשך. רק ב-1915 הועבר לסוג עצמאי. ב-2010 חלק מהחוקרים סברו שגם סוג זה מוטל בספק, עם ממצאים הדומים מאוד לאלה של המוג'וצרטופס, אך חלק מהחוקרים סברו שממצאי המאובנים בעלי מאפיינים ייחודיים מספיק.
הפרטים שנמצאו היו צעירים וקטני משקל באורך של 57 ס"מ ורוחב של 38 ס"מ. הם היו בעלי קרן אף קצרה אך עבה ומעט בעלת מבנה סהר, קרני מצח ארוכות ביחס לכסמוזאורוס באורך של 216 מ"מ ועטרה נמוכה אך חזקה המופנה מעלה.
למרות הדמיון לכסמוזאורוס היה בעל דמיון מסוים לצרטופסים כמו האנכיצרטופס והנדוצרטופס וכן הטריצרטופס, אשר גם להם הייתה עטרה חזקה שפנתה מעלה.
הוברבורד (בחזרה לעתיד)
הוברבורד או הובר בורד (באנגלית: Hoverboard, בתרגום חופשי לעברית: גלשן ריחוף) הוא כלי תחבורה בדיוני דמוי סקייטבורד, ללא גלגלים, המסוגל לרחף מעל לפני הקרקע, ומשמש לתחבורה אישית בסרטי הקולנוע "בחזרה לעתיד 2" ו"בחזרה לעתיד 3". לאחר צאתם לאקרנים של שני הסרטים, ולאור הצלחתם הרבה, המושג "הוברבורד" הפך לשגור בפי סופרים רבים, ונעשה בו שימוש בעולמות בדיונים, גם כאלו שאינם קשורים ישירות לטרילוגיית "בחזרה לעתיד".
למרות הצגתו בסרטים שהייתה בבירור כפריט בדיוני, הרעיון של מימוש הוברבורד אמיתי מעורר עניין רב. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 היו שמועות, שהוזנו על ידי הבמאי רוברט זמקיס, שהוברבורדים הם למעשה אמיתיים, אבל מעולם לא שווקו לציבור הרחב, כי הם נחשבים למסוכנים מדי עבור ילדים, על ידי קבוצות הורים. שמועות אלה הופרכו באופן חד משמעי. במשך השנים, ממציאים וחברות שונות, שקיוו למנף את ההצלחה המסחרית של הסרטים, החלו לפתח דגמי אב-טיפוס ראשוניים של הוברבורדים, המתבססים על טכנולוגיות שונות. חלקן אף שיווקו כלי רכב מרחפים כהוברבורדים, אך מוצרים אלה לא הצליחו לשחזר את החוויה המתוארת בסרטים.
בעולם האמיתי
באוקטובר 2010 הציג הממציא האמריקני גרג הנדרסון באינטרנט אב טיפוס של הוברבורד אשר פועל על עיקרון של ריחוף מגנטי. בדומה לרכבות ריחוף מגנטיות, ההוברבורד אותו פיתח הנדרסון מסוגל לפעול רק על משטח העשוי מנחושת או אלומיניום ולשאת עד 300 פאונד (כ-136 ק"ג) בעודו מרחף בגובה אינץ' אחד (כ-2.5 ס"מ) מעל פני השטח. באותה העת השיק הנדרסון קמפיין באתר Kickstarter ובו ביקש תרומות מהקהל הרחב כדי לפתח דגמים מתקדמים יותר של המכשיר.
במאי 2015 הממציא הקנדי-רומני קאטאלין אלכסנדרו דורו קבע שיא גינס כאשר הצליח לנסוע בהוברבורד מרחק של 275.9 מטרים בעוד מרחף בגובה של עד 5 מטרים מעל לאגם. דורו תכנן ובנה בעצמו את ההוברבורד בו השתמש, שפעל באמצעות מדחפים (בדומה לכלי טיס בלתי מאויש) ונשלט באמצעות הרגליים.
ב-24 ביוני 2015 חברת לקסוס הפיצה ב-YouTube סרטון וידאו בו מוצג הוברבורד. לקסוס הפיצה ידיעה לתקשורת כי ההוברבורד פועל באמצעות על-מוליכים מקוררים בחנקן נוזלי ומגנטים קבועים אשר מאפשרים לו לרחף רק מעל מסלולים ייעודיים. בהמשך פרסמה לקסוס סרטון נוסף בו הסקייטבורדר המקצועי רוס מקגוראן (Ross McGouran) גולש על ההוברבורד ומבצע פעלולים. בהמשך התברר כי ההוברבורד נבנה עלי ידי קבוצת מדענים כאביזר עבור הפרסומת בלבד, ואין לחברה כוונה לשווק אותו במוצר מסחרי.
סרטון המתיחה של Funny or Die (2014)
במרץ 2014 חברה בשם HUVr פרסמה באתר אינטרנט משלהם וב-YouTube כי החברה הצליחה לפתח הוברבורדים אמיתיים. בסרטון הווידאו שהחברה פרסמה ב-YouTube השתתפו בין היתר השחקן כריסטופר לויד (השחקן שגילם את דמותו של דוק בראון בטרילוגיית סרטי "בחזרה לעתיד"), הסקייטבורדר המקצועי טוני הוק, המוזיקאי מובי, ושחקן הפוטבול טרל אוונס אשר ריחפו לכאורה על ההוברבורדים בחניון בלוס אנג'לס. האפקטים המיוחדים הכושלים בסרטון, כגון סצנות בהם לא הוסר לחלוטין החוט שהחזיק את השחקנים באוויר, סייעו לאמת כי מדובר במתיחה. האתר Funny or Die, אשר הפיק את הסרטון, פרסם בהמשך שני סרטוני וידאו בהם כריסטופר לויד וטוני הוק הודו כי מדובר במתיחה.
ג'ינג'ר סופטוור
ג'ינג'ר סופטוור (באנגלית: Ginger Software) היא חברת הזנק ישראלית, שפיתחה טכנולוגיה לשיפור כתיבה המשתמשת באלגוריתמים סטטיסטיים בשילוב עם עיבוד שפות טבעיות, שמטרתה לשפר את התקשורת בכתב, לפתח מיומנויות תקשורת באנגלית ולהגביר פרודוקטיביות בשימוש בטלפון החכם. החברה הוקמה בסוף 2007 על ידי יעל קרוב ואבנר זנגוויל. תוכנת ג'ינג'ר מבדילה את עצמה על ידי זיהוי מילים בהקשר של משפטים שלמים. בדצמבר 2011, ג'ינג'ר סופטוור הייתה אחד מתשעה פרויקטים שאושרו על ידי מועצת הנגידים של הקרן לחקר ופיתוח תעשייתי דו-לאומי בין ישראל לארצות הברית במימון של 8.1 מיליון דולר. החברה גם גייסה 3 מיליון דולר ממשקיעים פרטיים בישראל וארצות הברית בשנת 2009.
במאי 2014 רכשה אינטל את אחת היחידות העסקיות של ג'ינג'ר ואת הזכויות להשתמש בטכנולוגיה המוגנת בפטנט של החברה.
מייסדים
לפני שהקימה את ג'ינג'ר סופטוור, יעל קרוב עבדה בחברת רוזטה ג'נומיקס כמנהלת הטכנולוגיה הראשית שלה וסגנית נשיא למחקר ופיתוח משנת 2003 עד 2006, ובחברת קליקסופטוור טכנולוגיות כמנהלת מחקר ופיתוח בשנים 1990 עד 1994. בשנת 1996 קרוב הקימה את Agentics, חברה המתמחה בסיווג טקסט חופשי של מידע על מוצרי מסחר אלקטרוני על בסיס עיבוד שפה טבעית.
אבנר זנגוויל הוא המייסד השותף של ג'ינג'ר סופטוור ובעלה של יעל קרוב. זנגוויל הקים את Menta Software בשנת 1996 עם אחיו ארנון זנגוויל במטרה לפתח מוצר שהופך כל אפליקציה מבוססת חלונות ליישום הזמין מכל מחשב מרוחק שמריץ דפדפן אינטרנט. מנטה נרכשה על ידי חברת GraphOn בשנת 2001.
טכנולוגיה
ג'ינג'ר סופטוור משתמשת באלגוריתמי תוכנה מוגנים בפטנט העוסקים בעיבוד שפה טבעית. החברה טוענת כי האלגוריתם מאפשר לה לתקן את המשפטים הכתובים ברמת דיוק גבוהה יחסית (תוך ביטול של עד 95 אחוז משגיאות הכתיבה), לעומת בודקי איות סטנדרטיים. האלגוריתם הייחודי שלה מאפשר לתוכנה להבין את הקשר המשפט ולא לתקן בהתבסס על מילה בלבד. לדברי מייסדה, קרוב, התוכנה פועלת על פי ההיגיון של הקשר המשפט בנוסף לזיכרון של מסד נתונים של מילים. החברה מהווה חלק מעולם הטכנולוגיה המסייעת.