cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רבייה אל-זוויגית
הנצה
בשיטת ההנצה מתרבים בעלי החיים הנבוביים (הם יכולים להתרבות אף ברבייה זוויגית). בשיטה זו צומח מעין ניצן על אותו נבוב וכשהוא מוכן לכך, הוא ניתק מ"אימו" והופך עצמאי (כבהידרה), או שמתפתחת מושבה (כבאלמוגים).
מארינר 4
מסקנות
העלות הכוללת של משימת מארינר 4 נאמדה ב־83.2 מיליון $. המחקר הכולל, הפיתוח, השיגור והתמיכה הטכנית בכל משימות תוכנית מארינר עלו כ־554 מיליון $.
רבייה אל-זוויגית
רבייה וגטטיבית
רבייה אל זוויגית הנעשית בצמחים, לעיתים קרובות כחלק משיטות השבחה חקלאית, על ידי ייחורים, שלוחות, הברכה וחוטרים.
רביית בתולים
רביית בתולים היא התפתחות של ביצית לצאצא ללא הפריה חיצונית. ישנו דמיון בצורת ההתפתחות של יצורים המתרבים ברביית בתולים ליצורים המתרבים ברבייה מינית. בשני הסוגים הביצית נוצרת בשחלות, זו גם הסיבה שמטבע הדברים רביית בתולים אפשרית רק אצל נקבות.
אלן קלארק
אלן ג'ון קלארק (באנגלית: Allan John Clarke; נולד ב-31 ביולי 1946 בסטפורדשייר, אנגליה) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ במועדון הכדורגל לידס יונייטד. קלארק נמנה עם סגל הקבוצה המפורסם של שנות השישים והשבעים, והיה אחד מן החלוצים הטובים באנגליה באותה תקופה.
קריירה
קלארק החל את קריירת המשחק בוולסול, וערך את הופעת הבכורה בגיל 16, משם עבר למועדון הכדורגל פולהאם. לאחר מכן שיחק במשך עונה אחת במועדון הכדורגל לסטר סיטי, כאשר דון ריווי, מאמנה של לידס יונייטד רכש את אותו לבסוף מלסטר בעונת 1969/1970 וצירפו למועדון בו עשה קלארק את ימיו הגדולים ביותר, עת הקבוצה הייתה בשיאה באנגליה ובאירופה. בעונתו הראשונה בלידס הבקיע קלארק 26 שערים, ובזכות יכולתו הגבוהה כ"מריח שערים" זכה אז לכינוי "המרחרח" (Sniffer) שליווה אותו במהלך כל הקריירה הארוכה שלו במועדון. באותה עונה נאבקה לידס על 3 תארים באנגליה ובאירופה (אליפות, גביע ה-FA, וגביע אירופה לאלופות), אולם לבסוף לא זכתה באף אחד מהם.
קלארק היה בסגל נבחרת אנגליה שנטלה חלק במונדיאל 1970 שנערך במקסיקו. הופעת הבכורה שלו בטורניר הייתה מול נבחרת צ'כוסלובקיה, והוא הבקיע את השער היחיד במשחק מכדור עונשין מ-11 מטרים. לאחר המונדיאל הפך לשחקן קבוע בנבחרת. לקלארק, שפרש מהנבחרת ב-1975, 19 הופעות ו-10 כיבושים.
ב-1971 הבקיע את השער המכריע לטובת לידס, שניצחה בגמר גביע ערי הירידים את יובנטוס. באותה עונה החמיצה לידס שוב הזדמנות לזכות באליפות אנגליה בשבוע האחרון של העונה, והודחה מגביע ה-FA בסיבוב החמישי על ידי קולצ'סטר יונייטד.
בגמר גביע ה-FA שנערך באצטדיון ומבלי מול ארסנל ב-1972, הבקיע קלארק בנגיחה את שער הניצחון, והבטיח את זכייתה הראשונה והיחידה עד כה של לידס בגביע האנגלי. יומיים לאחר מכן, הייתה לידס זקוקה לניצחון חוץ על וולברהמפטון וונדררס כדי לזכות בתואר הדאבל היוקרתי, אולם הפסידה במשחק זה. לידס הגיעה שנית לגמר גביע ה-FA של עונת 1972/1973, אך נוצחה בו על ידי סנדרלנד. באותה שנה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1974, הבקיע קלארק שוב מן הנקודה הלבנה כדי להשוות ל-1-1 מול נבחרת פולין, תיקו שלא הספיק, ונבחרת אנגליה לא העפילה לטורניר.
בעונת 1973/1974 זכה קלארק עם לידס באליפות, לאחר פתיחת עונה עם כ-29 משחקים ללא הפסד. במאי 1975 שיחק במדי לידס בגמר גביע אירופה לאלופות מול באיירן מינכן, בו הפסידה לידס 2-0. קלארק פרש ממשחק פעיל ב-1978 כשברשותו כ-351 הופעות וכ-151 שערים במדי לידס יונייטד.
דוד אבישר
דוד אבישר (19 באוקטובר 1887, א' בחשון תרמ"ח - 12 בספטמבר 1963, כ"ב באלול תשכ"ג) היה איש חינוך, עיתונאי, משורר וסופר יליד חברון.
קורות חיים
דוד אבישר נולד בחברון בשנת 1887, בן למשפחת אבישר (אגא-בבא) שעלתה לארץ ישראל מעיראק באמצע המאה ה-19 והתיישבה בחברון. אביו מאיר אבישר היה מלמד, חזן וגבאי בבית כנסת של ר' אליהו מני בחברון.
את ראשית חינוכו קיבל מאביו וממורים פרטיים. למד גם את השפה הערבית בחוגים שהפעילה חברת "למען ציון". בגיל 13 החל ללמוד בישיבתו של רבי חיים חזקיהו מדיני בחברון. למד בישיבה כארבע שנים, עד פטירתו של הרב, ואז עבר להתגורר בירושלים, שם קיבל הכשרה כמורה בבית המדרש למורים של חברת עזרה. בירושלים אבישר החל להיות פעיל בחוגים עבריים והקים ביחד עם חבריו אגודה בשם "מוריה" שפעלה להפצה וללימוד העברית. ביחד עם אישים כגון יהודה בורלא הוא נאבק בבתי הספר של המיסיון הנוצרי ופעל כדי להשיב תלמידים יהודים למוסדות חינוך יהודיים.
בשנת 1911 מונה למורה בתלמוד תורה בחברון. שנה לאחר מכן החל לעבוד בבית הספר "תחכמוני" בירושלים. בשנת 1913 ייסד תלמוד תורה ספרדי בתוך כותלי העיר העתיקה של ירושלים. במהלך מלחמת השפות שהתנהלה בתקופה זאת ביישוב היהודי הוא לקח צד ברור לטובת העברית. בשנת 1918 נמנה עם מייסדי הסתדרות חלוצי המזרח (שהפכה מאוחר יותר לתנועת ספרדים ועדות מזרח) למען מטרות לאומיות כגון יצירת אחדות בין הקבוצות השונות של היישוב היהודי והנחלת השפה העברית כשפת לאומית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה גורש מארץ ישראל לטורקיה על ידי השלטונות העות'מאנים, אך הצליח לחזור אליה עוד במהלך המלחמה. הוא התיישב בגליל ולימד תורה ועברית.
בשנת 1921 נתמנה למדריך קורס המורים של כל ישראל חברים בירושלים. בשנת תרפ"ד (1923-4) יצא לשליחות מטעם קק"ל ביוון ומצרים, לשם גיוס תרומות מהקהילות היהודיות למען היישוב היהודי בארץ ישראל. הוא היה מוכר בתור מרצה כישרוני ונהג לערוך הרצאות גם בירושלים על נושאים היסטוריים או תרבותיים, בהן נכחו אלפי משתתפים לאורך השנים. משנת 1925 לימד בבית הספר העירוני לבנים בירושלים, והתגורר בשכונת זיכרון משה בעיר.
כאיש ציבור אבישר היה פעיל במוסדות רבים, וכיהן שנים רבות כחבר הוועד הלאומי ואספת הנבחרים. בפברואר 1932 נבחר לוועד הקהילה של ירושלים מטעם מפא"י. הוא היה חבר גם בוועד העדה הספרדית, ולאחר קום מדינת ישראל הוא שימש כיו"ר ענף הסתדרות המורים בירושלים. הוא היה ציר בארבעה קונגרסים ציוניים (13, 17, 18 ו-19). תמך בציונות סוציאליסטית והיה פעיל במוסדות המפלגתיים של פועלי ציון, אחדות העבודה ומפא"י, וכן פעל כדי לקרב אליהם את הספרדים ביישוב היהודי. היה פעיל גם בהגנה.
הוא המשיך לעבוד במשרות חינוך והוראה ולעסוק בפעילות ציבורית עד פטירתו בירושלים, בשנת 1963. הוא נקבר בהר המנוחות.
רעייתו, המחנכת מנוחה רדובילצקי-אבישר, נפטרה בשנת 1942 בלידת בנם יחידם.
Paga de Solteiro Feliz
Paga De Solteiro Feliz (באנגלית: Happy Bachelor Party, ובעברית: מסיבת רווקים שמחה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד הברזילאי סימונה & סימריה, בשיתוף עם הדיג'יי אלק פטרילו. השיר יצא לאור ב-5 בינואר 2018, תחת חסותה של חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ, כסינגל שלא מתוך אלבום בדומה ל-"Loka".
עם יציאתו הועלה השיר אל הספוטיפיי, ובין היתר גם לאפל מיוזיק, ולרשתות סטרימינג נוספות.
רקע וכתיבה
את השיר כתבו סימונה וסימריה ביחד, והוא הופק על ידי אלוק פטרילו, שערך את המוזיקה. על השיר הודיעו השתיים באינסטגרם, וכמה ימים לפני צאתו הן פרסמו חלקים מתוך הקליפ שיצא ביחד עם צאתו כסינגל.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ ה-Vevo של השתיים ב-5 בינואר 2018, לאחר שהן הודיעו על כך בכל הרשתות החברתיות. הקליפ הוא כשם השיר, מסיבת רווקים פרועה שמתקיימת באולם עם אנשים רבים.
באמצע הקליפ נכנסות השתיים אל תוך האולם, ולאחר מכן ניתן לראות את סימריה, כשהיא לבושה בתלבושת פרובוקטיבית כאשר רק כמה רצועות מעור, מכסות את פלג גופה העליון.
נכון למרץ 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-85 מיליון צפיות.
נומקה
נוֹמְקֵה (שם הבמה של נועם סדן נולדה: 4 במרץ 1990) היא זמרת, יוצרת, מלחינה ומפיקה מוזיקלית ישראלית.
ביוגרפיה
נומקה נולדה בבאר שבע וגדלה בלהבים. אביה מהנדס חשמל ואמה קלינאית תקשורת. היא בת אמצעית. בוגרת מגמת ג׳אז בתיכון לאומנויות ע״ש תלמה ילין בשנת 2008. בצבא שירתה כרלש"ית באגף כוח אדם.
2020-2014
בשנת 2014 החלה להופיע בין היתר במועדונים "אוזן בר", "לבונטין" ו"קפה ביאליק" תל אביב. בשנת 2015 הוציאה את המיני אלבום "אין לי בית" שהופק על ידי מתן בן צבי, ומיני אלבום נוסף "Its ok I'm Alone", שהופק בשיתוף אלן מון ואלון עדר. השירים זכו להשמעות רבות ברדיו.
בשנת 2016 התגוררה בקומונה בנווה צדק ושיתפה פעולה עם המוזיקאיות דניאלה תורג'מן ושירן פדידה. טריו קולי זה השתתף בפסטיבל לאמנות נשית רב-תחומית-עצמאית, פסטיבל "האישה הכי יפה בעיר".
בשנת 2017 הופיעה באיטליה עם שירי המיני אלבום "Its ok I'm Alone". נומקה הצטלמה לקליפ בהופעה חיה לערוץ היו טיוב Balcony T.V. בהמשך ניגנה בפודקאסט "סיפור ישראלי" שהמשכו היה מסע הופעות ברחבי ארצות הברית.
בשנת 2018 השתתפה לצד סיון שביט והמסך הלבן באלבום האוסף "בואי מכאן", אלבום אוסף של אמנים ישראלים המבצעים את שיריו של דייוויד בואי. באותה שנה השתתפה בתוכנית "סינטיסייזר", תוכנית אקסלרטור למוזיקאים עצמאיים ששמה לה למטרה לטפח יוצרים ויוצרות. במסגרת התכנית הקליטה את השיר "Danger" שהלחינה וכתבה. בעקבות ההקלטה הוזמנה להופיע בפסטיבלים רבים בהם "אינדי נגב" במצפה גבולות, "שוליים רחבים" באופקים ופסטיבל "אין זו אגדה" שהתקיים בנתניה. כמו כן הופיעה בשבוע המוזיקה בטורונטו. באותה שנה הלחינה את שירה של זלדה, "הסתרת את נפשך" מתוך ספרה פנאי
בשנת 2019 הופיעה בפסטיבל הפסנתר במופע המקור "חמשה" לצד אביגיל קובארי, רותם פרימר, יסמין רביב ועומר מושקוביץ. באותה שנה הופיעה לצד הלהקה הקנדית "Lambs Breath" בקנדה ובישראל. באותה שנה הוציאה את הסינגל Ended by the Morning", הראשון מתוך האלבום "True Queen". השיר נכנס לפלייליסט של תחנות 88FM ורדיו תל אביב ונכנס לבחירת העורכים של תחנת הרדיו 88Fm. המגזין Time Out בחר בנומקה כאחת האמנים המבטיחים לשנת 2020.
במאי 2020 השתתפה בפסטיבל "סימנים חיוניים" אשר התקיים במשך שמונה ימים במאי, ביוזמת עיריית תל אביב וקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב במסגרתה עלו בשידור חי אמנים ישראלים מוכרים, עם הופעות בסגנונות אינדי-פולק-רוק, אלקטרוני, ג'אז ואקספרימנטלי.
באותה שנה 2020 הוציאה נומקה את אלבומה "True Queen" שזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו. היא הופיעה בין השאר בהופעה חיה ברדיו 88fm. באותה שנה הוזמנה להשתתף בפרויקט "ישראל מחוברת" מטעם עיריית תל אביב ובפסטיבל "שאון חורף" בחסות עיריית ירושלים.
בספטמבר 2020 הוציאה קאבר לשיריו של דניאל ג'ונסטון "Mind Movies" ו- "Houney I Sure Miss You" שאיתם הופיעה בערב מחווה לשיריו לצד הילה רוח, עידן אלתרמן ואחרים. באותה שנה השתתפה באלבום אוסף "זיכרון אחר", אמני אינדי מבצעים שירי זיכרון. נומקה תרגמה, הפיקה ושרה את השיר "המוות אמיתי" שכתב המוזיקאי פיל אלוורן (מאונט אירי). את השיר כתב פיל אלוורן שבוע לאחר מותה של אשתו ז'נבייב מסרטן.
שירה של נומקה "במציאות דבר לא זז", הוא השיר הפותח את האלבום "מנגינות לשעת חרום" שיזמה יחד עם המוזיקאית עדי שחם, ומורכב כולו משירים שנכתבו במהלך הסגר הראשון בתקופת הקורונה. בפרויקט שותפות, בין היתר, אביגיל קובארי, פלורה, ספיר וולך, אלה רונן ואחרות.
2021-הווה
בפברואר 2021 יצא שירה "My Man" לכבוד יום אהבה. לשיר הופק קליפ בבימוי מאיה אברמובסקי.
בשנת 2021 השתתפה באלבום האוסף "הוצאו מהקשרם", אלבום המוקדש לשיריו של יענקל'ה רוטבליט. באלבום ביצעה את השיר רחבת הריקודים ששרה במקור יהודית רביץ. השיר הופק בשיתוף המפיק המוזיקלי האמריקאי גוס בונסטנלי. לצידה השתתפו אמנים מוכרים דוגמת דן תורן, סטלה גוט, יובל מנדלסון, האחים צברי, עומר מושקוביץ, אור אדרי ואמנים אלטרנטיביים נוספים מעולם הפאנק והפולק.
ב-8 במרץ 2021 יצאו בסינגל כפול השירים "בחורות יפות" ו-"במקום מכתב" שכתבה מעיין אבן. את השירים הפיקה, הלחינה ושרה נומקה בשיתוף פעולה עם המוזיקאית יעל איזנברג.
שירה של נומקה "תחושה של סוף" נכנס לאלבום האוסף "תמונת מצב" במימון בירה מכבי. השיר נכתב עבור פסקול סרטה של הבמאית יאסו תסל. השיר הופק השיר הופק בשיתוף המפיק המוזיקלי האמריקאי גוס בונסטנלי ויונתן קורן בליווי תמיר מוסקט.
בדצמבר 2021 הוציאה נומקה את הסינגל, "אבן בנעל", סינגל ראשון מאלבומה "חיים אחרים", שיצא ביוני 2022. הסינגל הושמע בתחנות רדיו רבות והוקרן בטלוויזיה. ב-9 בינואר 2022 הוציאה נומקה את הסינגל "נראה שלעולם" שאת מילותיו כתבה והלחינה. את הסינגלים הפיקו מוזיקלית תמיר מוסקט ויונתן קורן. הסינגל נכנס באותו שבוע לבחירות העורכים של כאן 88 וכאן גימל. הסינגל זכה לביקורות חיוביות ואף נכנס לפלייליסט ׳המלצות העורכים׳ של גלגלצ בספוטיפיי. "כמה פעמים" הוא השיר השלישי שיצא כסינגל מהאלבום, ב-20 במרץ 2022.
שירה של נומקה "Hey Cat" הוא חלק מפס הקול של הקומדיה הרומנטית האמריקאית "מבוא לאושר" (Happiness for Beginners), שעלתה בנטפליקס ביולי 2023.
מוזיאון הרכב ההיסטורי
מוזיאון הרכב ההיסטורי של חברת אגד נמצא בחניון חולון של החברה, ומציג אוטובוסים שונים שפעלו על כבישי הארץ. המוזיאון ידוע גם בשם מוזיאון אגד. במוזיאון מוצגים כ-70 אוטובוסים מתקופות שונות בישראל, משנות ה-40 של המאה ה-20 ועד למאה ה-21.
רעיון המוזיאון
הרעיון למוזיאון הרכב ההיסטורי הועלה בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20, כאשר במזכירות אגודת אגד התקבלו לא מעט בקשות של מפיקים ישראלים לצלם סרטים, ובעת הצילום לשלב אוטובוסים ישנים מתקופות שונות כך שיתאימו לשנים ומאורעות שמצולמים בסרט. ראש המזכירות דאז, שלמה לוין, החליט לשתף פעולה עם בקשות אלה ויזם את הקמת מוזיאון הרכב ההיסטורי ב-1982.
איתור ושיקום אוטובוסים למוזיאון
בעקבות הרעיון לפתוח את המוזיאון, היה צורך באיתור אוטובוסים ישנים רבים, שעד אז לא נשמרו לאחר שיצאו מהשירות. איתור האוטובוסים הנטושים בוצע על ידי יוס'קה שמיר, שכיהן אז כמנהל הארכיון ההיסטורי של אגד, יחד עם מוטי שובל מבית אגד בחיפה. שמיר ושובל הצליחו לאתר עשרות אוטובוסים במגרשים ובחניוני אגד בכל הארץ. מרבית האוטובוסים שנמצאו נשתמרו במצב נסיעה, בין השאר הודות לכך שחלקם הפכו למחסנים או לאוטובוסי סדנה ושירות.
האוטובוסים שנאספו הועברו למוסכי אגד המרכזיים בישראל, שם שופצו ונצבעו מחדש, הורכבו בהם החלקים שהוסרו מהם בעבר, הותקנו בהם מחדש הספסלים שנעקרו מהם, ונפתחו החלונות שנאטמו. בתחילה שופצו שמונה אוטובוסים, ביניהם גם אוטובוס משוריין שהורכב על פי תוכנית מתקופת מלחמת העצמאות, ובהמשך שוקמו עשרות אוטובוסים נוספים.
מפיקי סרטים אשר ביקשו את האוטובוסים לשם צילומי הסרטים שלהם, החלו להשתמש בשירותי המוזיאון ולשכור אותם לצילומים. חלק מהסרטים בהם נעשה שימוש באוטובוסים ששופצו, הם: "אסקימו לימון", "הקיץ של אביה", "זעם ותהילה", וכן בסרטים חדשים יחסית, כמו "סוף העולם שמאלה". האוטובוסים מובאים גם לתהלוכות, תערוכות ואירועים אחרים, כמו חגיגות ה-1 במאי או אירועי יום העצמאות.
פגיעה בשימור
מרבית האוטובוסים וחלקי החילוף שלהם עמדו במוסך אגד במחסום ארז, שם פורקו אוטובוסים מושבתים על ידי פועלים מרצועת עזה. כאשר שהו שם האוטובוסים המיועדים לשימור, פורקו גם האוטובוסים שהועברו לשם שימור, ככל הנראה בשל אי הבנה וחוסר מודעות לשימורם. מאז נכתב על כל אוטובוס המיועד לשימור כי האוטובוס מיועד לארכיון, בשפות אנגלית, ערבית ועברית.
מכיוון שהשטח שבו אוחסנו האוטובוסים במחסום ארז, היה מועד לפיגועי טרור, הורה יוסק'ה שמיר להעביר אותם למוסך צפון של אגד (עיר גנים), ושם להקים את המוזיאון המיועד, בתחומי התחנה המרכזית הישנה של חיפה. מוטי שובל הכין את התוכנית להקמת המוזיאון בשטח התחנה המרכזית הישנה, אך התוכנית לא יצאה לפועל. בעקבות כך ביקש שמיר לעזוב את פרויקט השימור.
הקמת המוזיאון בחולון
הרעיון להקמת מתחם המוזיאון ירד מהפרק למשך מספר שנים והועלה שוב בשנת 1988. נח סלוצקי, שהיה אז מנהל משק דרום, קיבל לידיו את משימת הקמת המוזיאון. הוא החל במלאכת האיתור והשימור של האוטובוסים הנטושים. בעיתונות פורסמו מודעות שקראו לציבור לאתר אוטובוסים נטושים ולהודיע על כך לאגד, ותוך זמן קצר הגיעו עשרות פניות. סלוצקי, יחד עם יוסי כהן שפיקח על גרירת האוטובוסים, תיעדו בצילום ובכתב את האוטובוסים הנטושים ואת העברתם לשימור. האוטובוסים נגררו לחניון אגד במחסום ארז, שם שופצו. קשיים שעלו בשיפוץ היו בין השאר חלודה רבה שהעלו האוטובוסים, מה שהצריך פירוק לגורמים ובנייה ושחזור מדויק, תוך היעזרות בתמונות מארכיון אגד, על מנת לשמור על צורתם המקורית.
בבוקר יום העצמאות של שנת 1991, נחנך מוזיאון הרכב ההיסטורי סמוך לחניון אגד בחולון. המוזיאון נחנך תוך כדי ציון 43 שנה למדינת ישראל ו-40 שנה לאיחוד הקואופרטיבים "אגד", "שחר" ו"דרום יהודה".
פעילות המוזיאון
המוזיאון פתוח לציבור ללא תשלום בימי שישי וכן לביקורי קבוצות במהלך השבוע בתיאום מראש. בכניסה למוזיאון ניצב השלד המפויח של האוטובוס מפיגוע אוטובוס הדמים, שנחטף והותקף לצורך פיגוע מיקוח ב-11 במרץ 1978. במוזיאון מוצגים גם מכלית דלק, רכבים פרטיים ששימשו את האגודה, טנדר וגרר. המוזיאון נחשב אתר שימור של המועצה לשימור אתרים. גם לאחר הקמתו, נמשכים מאמצי איתורם ושיפוצם של אוטובוסים נוספים לשימור במוזיאון.
רחל בולטון
רחל בולטון (נולדה ב-22 ביולי 1950) היא אשת עסקים ופרסומאית ישראלית, מייסדת חברת הפרסום "בולטון פוטנציאל" ושיטת "תעצומות". חסידת חב"ד. האישה הראשונה שהקימה משרד פרסום חרדי.
ביוגרפיה
בולטון נולדה בתל אביב. היא גדלה והתחנכה בקיבוץ יפתח שבגליל. שירתה בצה"ל שבע שנים בסיירת הדרוזים בעין יהב. בגיל 22 חזרה בתשובה והצטרפה לחסידות חב"ד. בוגרת תואר ראשון במנהל עסקים במסלול האקדמי המכללה למינהל ובוגרת מסלול פרסום ושיווק של איגוד המפרסמים.
בולטון נשואה לרב טוביה, ראש ישיבת חוזרים בתשובה, ולהם ארבעה ילדים, מתגוררת בכפר חב"ד.
קמפיין "היכונו לביאת המשיח"
בולטון נחשבת לחלוצה בעולם הפרסום החרדי המודרני. במשך כעשור ניהלה את כל פעילות הפרסום של צעירי אגודת חב"ד, הייתה הראשונה שהכניסה צבע לפרסומים וביצעה סקרים לפילוח הציבור הישראלי לחרדים, דתיים לאומיים, מסורתיים וחילונים. בשנת 1990 הפיקה קמפיין ארצי שנשא את הסלוגן "היכונו לביאת המשיח". בולטון סיפרה כי הקמפיין נוצר לבקשת הרבי מנחם מנדל שניאורסון. אף על פי שבמהלך הקריירה שלה עבדה בולטון עם החברות המובילות במשק, היא מחשיבה את הקמפיין הזה לשיא הצלחתה: "הסלוגן 'היכונו לביאת המשיח' נהפך למטבע לשון בישראל [...] זה חלום מתוק של כל פרסומאי".
בולטון פוטנציאל
בשנת 1995 הקימה בולטון את משרד הפרסום "פרסום בולטון". פתיחת המשרד לוותה ביצירת ממשק שיחבר בין החברות המובילות במשק לציבור החרדי. בולטון הדגישה בפני המפרסמים החילוניים כי "בתוך הגוש השחור הזה, ישנם גוונים רבים". בשנת 2004 התאחדה עם משרד הפרסום 'פוטנציאל' והשם שונה ל"בולטון פוטנציאל". עם לקוחות המשרד נמנות החברות הגדולות במשק, בהן קבוצת שטראוס, כלל ביטוח, סלקום, איקאה, שופרסל, בנק דיסקונט, מטרנה, מי עדן ומכבי שירותי בריאות. בשנת 2003 מונתה כחברת דירקטוריון חיצונית באפריקה ישראל וכיהנה בתפקיד במשך 6 שנים. בשנת 2006 דורגה החברה במקום הראשון כמשרד הפרסום המוביל במגזר החרדי-דתי בדירוג של קבוצת יפעת וכן בשנת 2009. בשנת 2010 מכרה בולטון את חלקה במשרד הפרסום (50%) לשותפה אברהם בריסק.
בולטון הייתה מרצה בכירה בנושאי פרסום ותקשורת באוניברסיטת בר-אילן וכן מרצה בועידות ובכנסים של גלובס ייזום, המרכז הישראלי לניהול ואיגודים מקצועיים.
תעצומות – כלים לשינוי בחיים בשיטת רחל בולטון
בשנת 2010, לאחר מכירת חלקה במשרד הפרסום "בולטון פוטנציאל", טיילה בולטון בעולם, למדה חמש שיטות קואוצ'ינג שונות, והשתתפה בעשרות קורסים לפיתוח מודעות וחשיבה חיובית. בשנת 2011 הקימה את "תעצומות" – שיטת אימון אישי שמאמינה שקושי וכאב קיימים כדי לעודד צמיחה והתפתחות אישית. על הנסיבות לפיתוח השיטה אמרה בולטון:. ל"תעצומות" כ-3,000 בוגרות, והמיזם מכשיר גם מאמנות ללימוד השיטה.
נפטנה אינדוסטריה סרבייה
נפטנה אינדוסטריה סרבייה (בסרבית: Нафтна Индустрија Србије, בקיצור: NIS; בתרגום: תעשיית הנפט של סרביה) היא חברת גז ונפט בינלאומית, שהנהלתה שוכנת בסרביה. החברה היא אחת מהרווחיות ביותר בסרביה ואחת מיצואניות הגדולות במדינה. החברה מעסיקה כ־11,000 עובדים בסרביה ובאזור. גזפרום נפט היא בעלת המניות העיקרית של החברה ומחזיקה ב־56.15% ממניותיה, בעוד ש־29.87% ממניותיה הן בבעלות ממשלת סרביה, והשאר בבעלות בעלי־מניות פרטיים.
עיקר פעילותה של החברה היא בחיפוש, הפקה וזיקוק של נפט וגז, שיווק ומכירה של מוצרי נפט וגז, וכן ביצוע פרויקטים בתחום האנרגיה והפטרוכימיה. מתקני הייצור הראשיים של החברה ממוקמים בסרביה, בעוד שמשרדים משניים הוקמו בבוסניה והרצגובינה, בולגריה, הונגריה, רומניה, רוסיה, קרואטיה ואנגולה.
היסטוריה
לנפטנה אינדוסטריה סרבייה קדמה החברה "חברת חיפוש והפקת נפט" שמשרדיה שכנו בעיר הסרבית זרניאנין. חברה זו הוקמה בשנת 1949 בהחלטת ממשלת יוגוסלביה. "נפטאגז – חברת חיפוש והפקות גז" הוקמה בשנת 1953 בעקבות החלטה של ממשלת יוגוסלביה, לאחר שההנהלתה הועברה לנובי סאד. במהלך שנות החמישים של המאה העשרים תחנות הדלק והמחסנים הראשונים באזור נפתחו. בתי הזיקוק בפנצ'בו נובי סאד החלו לפעול בשנת 1968. בסוף שנת 1973 חברות שיווק והפצה "יוגופטרול־באוגראד" ו"יוגופטרול־נובי סאד" השתלבו באותה החברה.
נפטנה אינדוסטריה סרבייה בצורתה המודרנית נוסדה בשנת 1991 כחברה לחיפושי, הפקה, זיקוק, שיווק ומכירת נפט וגז.
בשנת 2008 החברה הרוסית גזפרום נפט הפכה לבעלת המניות העיקרית ב־NIS בעקבות הסכם בין סרביה לפדרציה הרוסית על רכישת 51% ממניות החברה עבור 400 מיליון אירו והשקעות של 550 מיליון אירו עד שנת 2012. חוזים נלווים שנחתמו עם גזפרום עסקו בצירוף של סרביה לפרויקט צינור הגז סאות' סטרים ובהקמת מתקן אחסון גז תת־קרקעי בבאנאצקי דבור. ב־24 בדצמבר 2008 נחתם החוזה הסופי בין ממשלת סרביה לגזפרום.
בינואר 2010 כ־20% מהמניות הנותרות של NIS הופצו על ידי הממשלה הסרבית לאזרחים סרבים. ביוני של אותה השנה NIS הפכה לחברה ציבורית והיא רשומה בבורסת המניות של בלגרד מאז 30 באוגוסט 2010. במרץ 2011, גזפרום נפט הכריזה כי תרכוש 5.15 אחוזים נוספים ממניותיה של NIS, ובכך תגדיל את מניותיה בחברה מ־51% ל־56%. NIS הייתה מונופול על כל ייבוא הגז בסרביה עד 2011.
יחד עם הפיכתה למובילה אזורית ב־2011 NIS החלה להרחיב את עסקיה באזור. חברות בת הוקמו בבוסניה והרצגובינה, בולגריה, הונגריה ורומניה.
בשנת 2012 הושלם פרויקט בניית מתקני גז בפנצ'בו. סיום הפרויקט סימן את השלמת השלב הראשון במודרניזציה של מתקני הזיקוק של NIS.
שנתיים לאחר מכן, בשנת 2013, החלה ההוצאה לפועל של פרויקט הקוגנרציה (ייצור אנרגיה חשמלית ואנרגיה תרמית מהגז המתקבל משדות נפט וגז טבעי בסרביה). מתקן הקוגנרציה הראשון הותקן בסירקובו ואחריו נכנסו לפועלה עוד 13 תחנות כוח קטנות יותר. האנרגיה החשמלית העודפת המיוצרת על ידי נפטנה אינדוסטריה סרבייה נמכרת בשוק החופשי. החברה שואפת ליישום של טכנולוגיות חדשות שיוצאות לשוק והטכנולוגיות בהן משתמשת החברה לזיקוק וייצור אנרגיה מתעדכנות עם הזמן. ב-2017 החלה החברה בהקמת בית זיקוק על יד העיר פנצ'בו ומטרתה היא להפוך אותו לאחד המודרניים ביותר במזרח אירופה.
תפוז מכני (סרט)
תפוז מכני (באנגלית: A Clockwork Orange; נודע בישראל גם בשם "התפוז המכני") הוא סרט מותחן פסיכולוגי וסרט פולחן המבוסס על ספר באותו השם. הסרט בוים על ידי סטנלי קובריק ויצא בשנת 1971. הסרט נודע במיוחד בזכות האלימות המוקצנת אשר מוצגת בו, אשר לא הייתה מקובלת בקולנוע בתקופה בה הסרט פורסם.
תקציר עלילה
גיבור הסיפור, אלכס, הוא נער מתבגר בבריטניה, שמבלה את ימיו יחד עם חבריו בביצוע מעשי אלימות שונים: אונס, התעללות ושוד, שאותם הוא עושה מתוך הנאה סדיסטית ולא מתוך מצוקה כלכלית או חוסר סיפוק מיני. הוא בן למשפחה ממעמד הביניים, נבון ומצליח עם נשים. אלכס הוא מעריץ נלהב של מוזיקה קלאסית, של בטהובן ושל הסימפוניה התשיעית שלו בפרט.
אלכס וחבריו מבלים את לילותיהם בבר מעוצב בשם "קורובה" (מרוסית Корова, פרה). לאחר שתייה מרובה, הם יוצאים לרחובות ותוקפים אנשים, או שהם פורצים לבתים ומתעללים ביושביהם. אלכס מצליח לפרוץ לבתי האנשים לאחר שהוא משכנע אותם שהוא זקוק לעזרה. הוא משתמש במבטאו האריסטוקרטי ובשפה גבוהה על מנת לרכוש את אמונם.
אלכס וחבריו מתלבשים בדרך ייחודית: בגדים לבנים, כובעי באולר שחורים וחגורת אתלטים על אזור החלציים. בנוסף, אלכס נוהג להדביק ריסים מלאכותיים על ריסי עינו הימנית. לכל אחד מאנשי החבורה יש כלי נשק: אלה, שרשרת חוליות וכדומה. אלכס הוא המנהיג הבלתי מעורער של החבורה ועל פיו ישק דבר (אם כי בשלב קריטי בסרט מורדים בו בני החבורה ומביאים למעצרו).
לאחר שרצח אישה שלתוך ביתה פרץ, וכתוצאה מבגידתם של חבריו, נתפס אלכס על ידי המשטרה ונידון ל־14 שנות מאסר. לאחר שנתיים בכלא הוא מצליח להתקבל לניסוי של הממשלה שמטרתו לשקם עבריינים, ושבזכותו יוכל להשתחרר מהמאסר. הניסוי משתמש בשיטה חדשה הנקראת "שיטת לודוביקו" (הדומה לטיפול סלידה), ובמסגרתה מוקרנים למושא המחקר סרטי אלימות שונים תוך מתן סמים שונים הגורמים לו לבחילה חריפה. כדי להכריח את מושא המחקר לספוג עד תום את התכנים המוצגים לו, מרכיבים על ראשו רתמה המכריחה את עפעפיו להישאר פתוחים לרווחה, כדי שלא יוכל לעצום את עיניו. כדי למנוע פגיעה בעיניים, מטפטפים לתוכן דמעות מלאכותיות. בעקבות התניה קלאסית זו, בכל פעם שירצה הנבדק להשתמש באלימות או אף יחזה בגילוי אלימות או מין פרוע, הוא ייתקף תחושת בחילה שלא תאפשר לו לתפקד. במקום להשתקם, אלכס הופך לשבר כלי. אחת מתופעות הלוואי הלא רצויות של השיקום הוא תחושת בחילה בעקבות שמיעה של מוזיקת בטהובן. בתום הטיפול אלכס משוחרר ממעצר.
בשלב זה של חייו, כל מי שהיה איתו בקשר בעבר מפנה לו עורף. הוריו מגרשים אותו מהבית. אלכס פוגש אז קבצנים בהם התעלל בעבר, ואלו מפליאים בו מכותיהם. מצילים אותו חבריו לשעבר, שהפכו לשוטרים בינתיים. ואלו לוקחים אותו למקום נטוש ומתעללים בו. בצר לו מגיע אלכס במקרה לאותו הבית שבו הוא ביצע אונס בעבר. בעל הבית לוכד את אלכס, ומשקה אותו יין מהול בחומר הרדמה. אלכס מתעורר לקולה של הסימפוניה התשיעית של בטהובן, אשר גורמת לו לבחילה והוא קופץ מהחלון על מנת להתאבד.
הוא מתעורר בבית חולים פרטי אשר מסתבר שנמצא תחת חסות הממשלה והשר שיזם בזמנו את "שיטת לודוביקו" לשיקום עבריינים. השר אשר הותקף באופן חריף על ידי התקשורת, מסכם עם אלכס שיקבל את תמיכתו, ובתמורה יקבל טיפול מסור עם טובות הנאה מהשר. בסוף הסרט משחק עם אישה בהיאבקות מינית, לעיני קהל.
קריינות
הקריינות היא חלק מרכזי מאוד בסרט. לכל אורכו ישנם קטעי קריינות ארוכים שבהם אלכס מספר לקהל (בסלנג הייחודי שלו) על אירועים, דמויות ומחשבות שעולות בראשו. הקריינות לקוחה רובה ככולה באופן ישיר מתוך הספר. היא אחד האמצעים שבהם משתמש קובריק ליצירת סימפתיה של הקהל כלפי אלכס.
פסקול
פסקול הסרט מורכב בעיקר ממוזיקה קלאסית ומקטעי סינתיסייזר שנכתבו על ידי ונדי קרלוס. נעשה שימוש מורחב במיוחד בסימפוניה התשיעית של בטהובן. קטעי האלימות בתחילתו של הסרט מלווים במוזיקה קלאסית, העומדת בניגוד מוחלט לאלימות הקשה המוצגת בהם.
בסרט ישנו מוטיב חוזר קבוע, שמופיע שוב ושוב לאורך כל הסרט ומלווה קטעי קריינות רבים. המוטיב הוא עיבוד אלקטרוני של מוזיקה ללוויית המלכה מרי (השנייה) מאת הנרי פרסל.
במקור, סטנלי קובריק רצה להשתמש באלבום Atom Heart Mother של להקת פינק פלויד. הוא ויתר על הרעיון כאשר חברי הלהקה סירבו לתת לו חופש מלא בשימוש בחלקי האלבום. האלבום עצמו מוצג בסרט, בסצנה שבה אלכס מבקר בחנות תקליטים.
ביקורת
הסרט זכה להצלחה קופתית וגם לביקורות חיוביות מאוד. באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes קבעו 91% מהביקורות כחיוביות והוא דורג במקום ה-102 ברשימת 250 הסרטים הטובים של אתר הסרטים IMDb. הסרט נחשב עד היום לאחד מסרטי הפולחן החשובים והטובים בכל הזמנים, ואף היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. מכון הסרטים האמריקאי דירג את הסרט במקום ה-46 ברשימת 100 הסרטים הגדולים ביותר (נכון לשנת 1998). וכן, דירג את "אלכס" במקום ה-12 ברשימת 100 הנבלים הגדולים ביותר. אף על פי כן, הסרט גם ספג ביקורות שליליות ממבקרים חשובים, כגון רוג'ר איברט.
הסרט נאסר לצפייה לתקופה ממושכת בבריטניה, ונאסר עד היום לצפייה על ידי ארגונים דתיים רבים.
דמותו של אלכס דורגה במקום השביעי מתוך 11 ברשימת "11 התפקידים המפחידים ביותר".
קישורים חיצוניים
על פסקול הסרט:
יוסף קרוק
יוסף קְרוּק (Kruk; 5 בדצמבר 1885, צ'נסטוחוב – 6 ביולי 1972, ירושלים) היה עיתונאי ומנהיג מפלגה סוציאליסטית-דמוקרטית בפולין.
ביוגרפיה
יוסף קרוק נולד בשנת 1885 במשפחה יהודית מתבוללת בצ'נסטוחוב שבפולין הרוסית, בנם של אריה ליב ושרה. עוד בשנות לימודיו בגימנסיה היה פעיל בארגון סוציאליסטי פולני והקים אגודה סוציאליסטית יהודית קרובה לציונות. בימי מהפכת 1905 הבריח חומרי תעמולה ונשק לרוסיה. באותה שנה שימש ציר מטעם הציונים הסוציאליסטים בקונגרס הציוני השביעי בבזל. לאחר הקונגרס נשאר בשווייץ, למד משפטים ובשנת 1913 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ציריך. במלחמת העולם הראשונה שהה בלונדון. בעקבות מהפכת אוקטובר היה שותף בהקמת ועד הצירים המהפכנים בלונדון. בהמשך עבר ללנינגרד ולבסוף חזר לפולין.
בשנות ה-20 וה-30 בפולין עמד קרוק בראש המפלגה הסוציאליסטית הבלתי תלויה, שהייתה משותפת ליהודים ופולנים והמשיכה את הדרך של המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית הרוסית. בשנת 1926 הוא היה ממתנגדי יוזף פילסודסקי והוא נעצר בכלא ברזה קרטוסקה, שם ריצה מאסר של שנה ורבע מתוך שנה וחצי שנגזרו עליו. באפריל 1928 נמצא זכאי במשפט על כרוז תעמולה חריף שפרסם. בשנת 1935 ביקר בלונדון והשתתף בפגישה של ותיקי התנועה הטריטוריאליות היהודית, שבה טען בעד הגירה יהודית לדרום אמריקה.
בעבודתו העיתונאית הוא היה מעורכי העיתונים "הײַנט" ו"דאָס וואָרט". בפרוץ מלחמת העולם השנייה שהה קרוק בוורשה, ברח ממנה לליטא והגיע לארץ ישראל בראשית שנת 1940. מעת עלייתו לארץ ישב בירושלים. בסוף שנת 1950 יצא לפריז לכהן בתפקיד מזכיר אוֹזֶ"ה העולמית.
בישראל כתב ב"דבר" וב"לעצטע נייעס" וכן בעיתוני תנועת הפועלים ברחבי העולם.
במאי 1968 התאלמן מאשתו, ד"ר רעיה (אירנה) קרוק לבית רפפורט. יוסף קרוק נפטר בשנת 1972 בביתו שבירושלים בתום מחלה ממושכת, בגיל 86. נקבר לצד אשתו בהר המנוחות. בלווייתו נכח קהל סופרים, עיתונים ואנשי ציבור.
סם פישר
סמואל פישר (נולד ב-5 ביולי 1991) הוא זמר-יוצר אוסטרלי. עד שנת 2019, בה החל לעבוד עם "RCA רקורדס", הוציא פישר מוזיקה באופן עצמאי. בשנת 2020, הוציא פישר את המיני-אלבום הראשון שלו בהוצאת חברת התקליטים RCA.
שנותיו הראשונות
ב-1991, נולד פישר בעיירה גרוס וייל, בסמוך לסידני. בגיל שלוש, החל לנגן בכינור, ובגיל שבע, עבר עם משפחתו לסידני. בגיל 10, פישר החל לנגן בסקסופון בלהקת הג'אז הבית ספרית. מגיל 12, פישר החל לכתוב ולהלחין שירים באופן עצמאי. ב-2010, התקבל פישר למכללת ברקלי למוזיקה, ונאלץ לעבור לבוסטון. ב-2014, הצטרף פישר ללהקת א-קפלה שזכתה במקום הראשון בתחרות מקומית.
2012–הווה
בינואר 2018, פישר הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, Not a Hobby, ובמאי 2018, הוציא את המיני-אלבום השני, Sam Fischer (Our Vinyl Sessions). בשנת 2019, השתתף בסיבוב ההופעות של הזמר הסקוטי לואיס קפלדי. באותה השנה, הוחתם פישר בחברת התקליטים "RCA רקורדס". בינואר 2020, פישר הוציא לאור את ההקלטה החוזרת של המיני-אלבום הראשון שלו, בשם Not a Hobby. באוגוסט 2020, הוציא לאור את מיני-אלבומו השלישי, Homework. בפברואר 2021, פישר השתתף בסינגל "What Other People Say" של הזמר\ת דמי לובאטו. השיר הגיע למאה השירים הפותחים במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-70 במצעד הסינגלים האוסטרלי. השיר נכלל באלבומה של לובאטו, Dancing with the Devil... the Art of Starting Over.
סטורה
סְטוּרה (Sture) היה שמה של משפחה בעלת השפעה רבה בשוודיה מסוף המאה ה-15 ועד לתחילת המאה ה-16. שלושה מחברי המשפחה שירתו כעוצרים שוודים של איחוד קאלמאר בין 1470 לבין 1520. משפחת סטורה נתמכה על ידי האיכרים והבורגנים, מה שלרוב גרם לסכסוך עם הכנסייה והאצולה.
בלנק & ג'ונס
בלנק & ג'ונס הם צמד תקליטנים ויוצרי מוזיקת טראנס גרמנים מהעיר קלן, גרמניה. הצמד מורכב מיאן פיטר בלנק (נולד ב-15 ביוני 1971 ורנה רונג' (נולד ב-27 ביוני 1968) וידוע יותר בשמו דיג'יי יאספה ג'ונס. חבר הרכב נוסף, שאינו שייך לו רשמית, הוא המפיק אנדי קאופולד. בלנק & ג'ונס הוציאו עד כה 11 אלבומים. בלנק & ג'ונס נמנים באותה רשימה עם גדולי התקליטנים בעולם, כארמין ואן ביורן, ATB, טייסטו, קרל קוקס, הרלד בליכל, סאשה ועוד.
היסטוריה
פיט בלנק החל לתקלט בגיל 16 ורנה רונג' החל לתקלט בגיל 19. בשנת 1994 הופיעו בפסטיבל פופקום, שם החל שיתוף הפעולה ביניהם. בתחילה הופיעו בסצנת המועדונים של ברלין וגרמניה תחת השם "פיט בלאנק & יאספה ג'ונס", שלימים קוצר ל"בלנק & ג'ונס". בשנת 1997 פרצו לעולם עם הסינגל הראשון שלהם, "Sunrise". אלבומם הראשון, "In The Mix" יצא בשנת 1999. מאז הוציאו אלבום חדש מדי שנה. הצמד הוציא 16 סינגלים, ומתוך 11 אלבומיו הופצו רק ארבעה באופן מסחרי. שבעת האלבומים הנותרים יצאו במהדורה מוגבלת. בנוסף לאלבומי האולפן, שחרר הצמד 5 אלבומי אוסף של רמיקסים שיצרו לאמנים אחרים, וסדרה של 4 אלבומי צ'ילאאוט תחת השם 'Relax'.
בלנק & ג'ונס שיתפו פעולה עם רוברט סמית' מהקיור, שרה מקלכלן, דליריום, ברנרד סאמנר מניו אורדר, Pet Shop Boys, צ'יקן ועוד.
מאזדה MX-3
מאזדה MX-3 הוא דגם של מכונית קופה עם הנעה קדמית, בעל ארבעה מושבים, שיוצר ושווק על ידי מאזדה. הוא הוצג לראשונה בתערוכת תערוכת הרכב הבין-לאומית של ז'נבה במרץ 1991, ושווק בשנים 1992–1998.
הרכב שווק בישראל על ידי חברת "דלק מוטורס" החל משנת 1992, אולם לא זכה להצלחה ומכר רק 200 יחידות.
היסטוריה
הפלטפורמה של ה-MX-3 נקראת פלטפורמת EC, והיא מבוססת על פלטפורמת BG של המאזדה 323. שנת הדגם הראשונה הייתה זמינה ביפן, אירופה, אוסטרליה וצפון אמריקה, שם היא יצאה למכירה בספטמבר 1991, כשנת 1992. הדגם היה זמין במקור עם מנוע 1.6 ליטר או 1.8 ליטר V6, כמה מנועים נוספים היו זמינים ככל שהפיתוח של הדגם נמשך. בקיץ 1991 נוסף המותג Autozam AZ-3 לשוק היפני. שנועד להיות המותג הצעיר יותר של מאזדה, הוא שילב מחיר נמוך במעט עם מנוע 1.5 ליטר 4 צילינדרים.
בינואר 1994, גרסת DOHC של מנוע ה-B6, ה-"B6D", החליפה את הגרסה הקודמת. הוא סיפק תוספת כוח, אך לעומת זאת גם הפך את גרסת ה-V6 היקרה הרבה יותר לנחשקת פחות. מכירות ה-V6 בארצות הברית הגיעו לסיומן לאחר שנת הדגם 1994, למרות שהן נמשכו בקנדה, יפן ושוקי יצוא רבים אחרים. בעוד שהם נקראו "K8-DE" במפרט של צפון אמריקה, שווקים יפניים ושווקים אחרים קיבלו מנוע בשם "K8-ZE", אך ההבדלים ביניהם היו זניחים.
ניסים לוי (סופר)
ביוגרפיה
ניסים לוי נולד בשנת 1955 בירושלים, וכשהיה בן 10 הוריו התגרשו והוא עבר לחיות בקיבוץ דורות שבנגב הצפוני. בשנת 1978, עם שחרורו משירות בצה"ל, עזב את הקיבוץ והחל לעבוד בשב"כ. היה קצין ביטחון של משרד "אל על" בטהראן בשנת 1979, בזמן המהפכה נגד השאה ונחלץ ברגע האחרון בדרך האוויר. בשנות ה-80 שימש רכז בשב"כ, וב-1984 שירת כשנה בלבנון.
מאזדה MX-3
היסטוריה
ה-MX-3 יוצר רק בדור אחד מכיוון שה-MX-5 הוכיח את עצמו כפופולרי יותר וכאשר השפעות בועת מחיר הנדל"ן ביפן גרמה למשבר כלכלי, מאזדה נאלצה לצמצם דגמים שלא נמכרו היטב וה-MX-3 בוטל.
ניסים לוי (סופר)
ביוגרפיה
בשנת 2006 ראה אור ספרו הראשון, "שנה בלי ציפורים". הספר, שנכתב לפני מלחמת לבנון השנייה, הוא רומן על שגרת חייהם של אנשי המודיעין הישראלים בלבנון בשנות ה-80. בשנת 2009 ראה אור ספרו "המועמד", מותחן.
מאזדה MX-3
ביצועים
למנוע של V6 MX-3 יש מהירות מרבית של בגרסה האירופאית. ה-MX-3 GS עם המפרט האמריקאי יכול להאיץ מ-0 ל-60 קמ"ש תוך 8.4 שניות, ויכול לנסוע רבע מייל ב-16.4 שניות. בעת שהושק, הוא היה מנוע שש בוכנות הקטן בעולם בייצור סידרתי.
ניסים לוי (סופר)
ביוגרפיה
לוי, גמלאי של משרד הביטחון, מלמד היסטוריה, אזרחות וגאוגרפיה בחטיבה העליונה. מתגורר במושב גיאה שליד אשקלון.
מאזדה MX-3
ביצועים
מנוע ה-V6 היה שייך לסדרת מאזדה K, אשר שימשו במגוון רכבי מאזדה. מנועים אלה משתמשים בסעפת יניקה באורך משתנה (VLIM), על מנת לספק מומנט אופטימלי באמצעות תהודת יניקה. מאזדה קראה למערכת שלהם ב-MX-3 "מערכת אינדוקציה משתנה" (VRIS). למנוע הזה היה קו אדום של 7,000 סל"ד, ו-7,800 בניתוק דלק בסל"ד.
ניסים לוי (סופר)
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
מאזדה MX-3
ביצועים
שילדתה של ה-MX-3 הייתה כאמור מבוססת על ה־323, שממנה נוסרו חמישה ס״מ מבסיס הגלגלים, המרחק שבין הציר הקדמי לאחורי. בצירוף שינויי המתלים והורדת מרכז הכובד יצרו מכונית בעלת התנהגות כביש יציבה, זריזה ובטוחה.
עבור המתלה האחורי של ה-MX-3, מאזדה השתמשה בטכנולוגיית Twin-Trapezoidal Link (TTL) הקניינית שלה, המספקת יתרונות הקשורים למערכות היגוי האקטיביות לארבעה גלגלים.
יודית ראקרס
יודית ראקרס (נולדה ב-1976) היא מגישת חדשות גרמנייה.
ביוגרפיה
ב-2010 מגזין הבידור "מדיה" בחר בה כאחת מ-100 עיתונאיות השנה.
ב-2011 הנחתה את תחרות האירוויזיון בגרמניה ובעקבות הנחייתה זכתה בפרס הטלוויזיה הגרמני ביחד עם שני המנחים האחרים.
באותה שנה הייתה חברה בצוות השיפוט של השעשועון הטלוויזיוני "הגרמני החכם ביותר".
השיטה (סדרת טלוויזיה)
השיטה (ברוסית: Ме́тод) היא סדרת טלוויזיה רוסית בבימויו של יורי ביקוב מז'אנר המותחן הבלשי. הסדרה שודרה בערוץ הראשון ברוסיה כשעונתה הראשונה שודרה בימי ראשון בשעה 23:00 מה-18 באוקטובר 2015 ועד ה-20 בדצמבר 2015.
את התפקידים הראשיים גילמו קונסטנטין קבנסקי ופאולינה אנדרייבה. הצילומים התרחשו בעיקר בניז'ני נובגורוד, מחוז ניז'ני נובגורוד ובמוסקבה. במרץ 2017, מפיק הסדרה אלכסנדר צקאלו הודיע שצילומי העונה השנייה יחלו בחודש יולי 2017, בפועל הם החלו שנה לאחר מכן. העונה השנייה תוקרן בערוץ הראשון, ב-8 בנובמבר 2020.
עונה 1
הדמות הראשית היא רודיון מגלין (קונסטנטין חבנסקי) גבר מסתורי ואישיות יוצאת דופן, חוקר ברמה הגבוהה ביותר בשירות משטרת הפדרציה הרוסית, אשר חושף את המורכבויות הגדולות ביותר בתיקי רצח. הוא רגיל לעבוד לבד, מבלי שיהיה לו צורך לחשוף את סודות שיטת החקירה שלו. בוגרת בית הספר למשפטים יסניה סטקלובה (פאולינה אנדרייבה) מתקבלת לעבוד כחוקרת בוועדת החקירות של רוסיה ולשמש כעוזרת למגלין. לה יש סיבות אישיות לעבוד עם החוקר המהולל, בתקווה שתוכל בעזרתו למצוא את הרוצח של אמא שלה שנהרגה בנסיבות מסתוריות, אביה מסתיר פרטים חשובים מהאירוע, אך היא עדיין מקווה לעלות על עקבותיו של הרוצח. עד מהרה, עבודתה עם מגלין הופכת עבורה לחוויית התלמדות קשה במיוחד.
עונה 2
שנה חלפה מאז מותו של מגלין ויסניה מתקשה לשכוח את מה שקרה. רוחות העבר רודפות אותה ומחזירות אותה ליום מותו של מגלין. היא מנסה להתחיל את החיים מחדש, יחד עם בעלה ועם תינוקת, אבל כל מה שהיא משתוקקת לו הוא לחזור לעבודתה כחוקרת.
סדרת רציחות מסתוריות מאפשרות את חזרתה לעבודה: צלף מופיע בעיר והורג את החתנים בחתונה. בתוך הכאוס, הזוג הטרי הבא מקבל שיחה ממספר לא ידוע: קולו של גבר מתלונן על עוול החיים וממליץ בחום "לחלוק את אושרו", שלאחריו מקבל החתן כדור קטלני.
אך עד מהרה היא מאבדת את השותף שלה והיא מבינה שהיא חייבת שיטה, על מנת ללכוד את הרוצח. משמעות הדבר שהיא מוכרחה לשחזר מזכרונה את כל מה שמגלין לימד אותה. החיפושים מובילים אותה לחשיפת סודות העבר.
השראה
מפיקי הסדרה הדגישו לא פעם כי "השיטה" היא עבודה עצמאית ומקורית, המבוססת על תסריט מקורי. בשלבי ההפקה המוקדמים נטען שהסדרה מהווה אתחול ועיבוד לסדרת הטלוויזיה "דקסטר", אך היוצרים דחו טענה זו, אך אישרו שהושפעו במקצת מהסדרה "בלש אמיתי". למעשה, הסדרה מגוללת אירועים ותיקי חקירה אמיתיים כדוגמת אנדריי צ'יקטילו (שכונה הרוצח מליפצק), תיק החקירה על אנטולי סליבקו, אירועי הירי בבית הספר מספר 263 במוסקבה וכן התייחסות לרוצח אנטולי אונופריינקו, שדמותו שימשה השראה לדמות "היורה" בגילומו של אלכסיי סרבריאקוב.
שיווק
ב¯1 במרץ 2017 המפיק אלכסנדר צקאלו הודיע על מכירת זכויות השידור מחוץ לרוסיה לרשת נטפליקס.
פסקול
את המוזיקה לסדרת הטלוויזיה כתב ריאן אוטר.
רוברטה וינצ'י
רוברטה וינצ'י (איטלקית : Roberta Vinci; נולדה ב-18 בפברואר 1983) היא שחקנית טניס מקצועית מאיטליה, מדורגת כיום (יוני 2016) במקום השמונה עשרה בעולם (דצמבר 2016) בעולם בדירוג ה-WTA, דירוג השיא שלה הוא מקום שביעי בעולם. בזוגות נשים דורגה במקום ראשון בעולם (15 באוקטובר 2012).
וינצ'י זכתה עד היום ב-19 תוארי יחידות (10 WTA ו-9 ITF) וב-35 תוארי זוגות (25 WTA ו-10 ITF). היא זכתה ב-5 תוארי גראנד סלאם בזוגות נשים, בכל 4 האליפויות.
הישג השיא שלה הוא הגעה למשחק הגמר באליפות ארצות הברית הפתוחה (2015) לאחר ניצחון על האלופה היוצאת סרינה ויליאמס (1 בעולם) בשלב חצי הגמר ב-3 מערכות, 6-2, 4-6, 4-6. במשחק הגמר היא הפסידה לבת ארצה פלאביה פנטה, 6–7(4–7), 2–6.
וינצ'י שיחקה בנבחרת איטליה בין השנים 2001-2011. מאזנה עומד על 17 ניצחונות (אחד במשחק יחידות ו-16 במשחקי זוגות) ושלושה הפסדים (כולם במשחקי יחידות). וינצ'י הייתה שותפה לזכייה של נבחרת איטליה בגביע הפדרציה בשנים 2006, 2009 ו-2010.
קירוב (מחוז)
מחוז קירוב (ברוסית: Кировская область; בתעתיק: קירובסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי של הוולגה.
האזור גובל במזרח עם טריטוריית פרם ואודמורטיה, בצפון עם רפובליקת קומי ואזור ארכנגלס, במערב עם אזור וולדה, קוסטרומה, ניז'ני נובגורוד, בדרום עם הרפובליקות של מארי אל וטטרסטן. שטחו של אזור קירוב הוא 120,374 קמ"ר, והאוכלוסייה מנתה 1.297 מיליון איש בשנת 2016. האקלים באזור הוא יבשתי ממוזג, עם חורפים חמים יחסית (טמפרטורה ממוצעת -13C) וקיצים קרירים (טמפרטורה ממוצעת + 18C).
המחוז הוקם ב-7 בדצמבר 1934 (תוך פיצול ממחוז גורקי דאז). המחוז מחולק ל-39 אזורים מוניציפליים ו-6 אזורים עירוניים.
שטח משמעותי של המחוז מכוסה ביערות.
היסטוריה
עד למאה ה-12 בשטח המחוז התגוררו אנשי מרי, קומי ושבטים מקבוצה פינו-אוגורית נוספים. החל מסוף מאה ה-12- תחילת המאה ה-13 בשטחים הפתוחים התחילו להתגורר רוסים, בעיקר מנובגורוד.
באותה תקופה גם הוקמה העיר המרכזית באזור - וויאטקה (קירוב הנוכחי). בשנת 1393 השטחים סופחו לנסיכות מוסקבה. בסוף המאה ה-14 ההנהגה המקומית הכריזה על עצמאות ממוסקבה. לאחר קרבות עזים, המרד דוכא וההנהגה המקומית גורשה מהעיר.
דמוגרפיה
המחוז מתאפיין במגמת ירידת אוכלוסייה חמורה - בשנת 1897 התגוררו בו מעל ל-3 מיליון אנשים, בשנת 1946 היקף אכלוסיה ירד מתחת ל-2 מיליון ובשנת 2003 מתחת ל-1.5 מיליון.
כלכלה
בשטח המחוז נמצאים מרבצים גדולים של פוספטים.
סטן סטורה הזקן
בקרב ברונקברג ב-1471 הוא ניצח את הצבאות השוודיים והדניים בעזרתו של כריסטיאן הראשון, מלך דנמרק. בעקבות הניצחון הפך סטן סטורה למושיע לאומי.
צבי איילון
צבי איָילון (לשצ'ינר) (15 ביוני 1911 – 4 במרץ 1993) היה איש "ההגנה" ואלוף בצה"ל, מפקד פיקוד המרכז הראשון וסגן הרמטכ"ל הראשון; סמנכ"ל משרד הביטחון ושגריר ישראל ברומניה.
קורות חיים
איילון נולד באימפריה הרוסית בקיץ 1911, בנם של אסתר ומאיר לשצ'ינר. קיבל חינוך מסורתי בעירו. בשנת 1923, בהיותו נער צעיר, עלה לארץ ישראל. למד בבית הספר הריאלי בחיפה ובבית הספר החקלאי מקוה ישראל. בגיל 16 הצטרף לארגון 'ההגנה'. במאורעות תרפ"ט (1929) היה מפקד מחלקה, ובמהלכם נפצע.
שירת מ-1936 במנגנון הקבע של 'ההגנה' במחוז חיפה, ומילא תפקידי פיקוד והדרכה במחוז, ולאחר-מכן בגליל הצפון (שם היה קצין תכנון). ב-1943 הדריך בקורס הקצינים של ארגון 'ההגנה' בג'וערה. ב-1944 מונה למפקד גליל הצפון. בהמשך היה קצין מטה בכיר במטכ"ל. היה שותף לגיבוש רעיון חיל השדה (חי"ש) ותורת-הלחימה של 'הגנה התקפתית'. ערב פרוץ מלחמת העצמאות שימש כקצין תכנון במטכ"ל. בינואר 1948 מונה לתפקיד סגן הרמטכ"ל, ועם הקמת צה"ל במאי אותה שנה המשיך בתפקידו, בדרגת אלוף. במקביל לתפקידו כסגן הרמטכ"ל היה מפקד חזית ג' (היום פיקוד המרכז), שפיקדה על הכוחות שנלחמו בירושלים ובסביבתה.
בגלל מחלתו של הרמטכ"ל יעקב דורי הוא תיפקד זמן מה כרמטכ"ל בפועל. בתפקידו זה חתם על צווי מעצר של נאשמי אלטלנה וכן על צו המעצר של טוביאנסקי.
לאחר המלחמה הוא היה אחראי על קיום מצעד צה"ל ביולי 1949, שהתקיים לאחר כישלון המצעד שלא צעד ביום העצמאות.
ב-1952 מונה לראש אג"א (אגף אפסנאות, היום אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה – אט"ל), וב-1954 מונה למפקד פיקוד המרכז, תפקיד אותו מילא עד פברואר 1956, עת יצא ללימודים בארצות הברית. באוגוסט 1957 מונה לראש אגף בינוי ונכסים במשרד הביטחון, ביולי 1958 מונה על ידי ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון לסמנכ"ל משרד הביטחון לעניינים כלכליים, וב-1959 מונה לעמוד בראש משלחת משרד הביטחון בבריטניה. ב-1964 היה לשגריר ישראל ברומניה, וב-1965 פרש מהשירות הצבאי. מנובמבר 1966 שימש מנהל אגף הרישוי במשרד התחבורה וכמבקר עיריית תל אביב. בשנת 1968 היה שותף להקמת המועצה לישראל יפה.
שארל לה ברן
קורות חייו ופועלו
נולד בפריז לאב שהיה פסל. גדל בחברת ציירים שהיו חבריו של אביו ולמד לשרטט בעודו ילד. בגיל 11 התקבל לסטודיו של הצייר סימון וואה בפריז. ב-1634 צייר אלגוריה על חיי הקרדינל רישלייה, שהתלהב מן הציור והזמין אצלו ציורים על נושאים מיתולוגיים כדי לעטר בהם את ארמונו בפריז. ב-1642 התלווה לצייר ניקולא פוסן במסע לרומא, ושם בהדרכתו של פוסן התחקה אחרי הציורים של רפאל ושל אמני הרנסאנס האיטלקי. ב-1646 חזר לפריז והפך לבן חסותו של ניקולא פוקה. כמו כן הוזמן בשנה זו (1646) ביחד עם אסטאש לה סואר לקשט את חללי ארמון לַמבֶּר בפריז. ב-1648, בעזרתם של הקרדינל מאזארן ושל ז'אן-בטיסט קולבר, הקים את האקדמיה לציור ולפיסול בפריז. ב-1655 אקדמיה זו קיבלה מעמד ממלכתי והוסמכה להכשיר אמנים לשירות המדינה.
ב-1662 קנה קולבר עבור בית המלוכה הצרפתי את "גובלן", שהיה מפעל לייצור שטיחי קיר בפריז, ולה ברן מונה ב-1668 למנהלו. לואי הארבעה עשר הזמין אצל לה ברן ציורים היסטוריים. הציור "אלכסנדר הגדול ומשפחת דריוס" שבה את לבו של המלך, שהעניק ללה ברן תואר אצולה ומינה אותו ב-1662 לצייר הראשי שלו. ב-1663 נתמנה לה ברן למנהל האקדמיה לציור ולפיסול, שאורגנה מחדש על ידי שר האמנות קולבר ב-1664 ונקראה בשם "האקדמיה המלכותית לאמנות". לה ברן נתמנה לשקם את הגלריה המרכזית בארמון הלובר בפריז, שעלתה בלהבות ב-1661, וצייר שם את "אגדות אפולו" (גלריית אפולו).
במשך 17 שנה (1664–1681) עסק לה ברן בעיצוב הפנים של ארמון ורסאיי, תכנן את "מדרגות השגרירים" וצייר 27 ציורי קיר המתארים את תהילתו של המלך לואי הארבעה עשר מ-"שלום הפירנאים" (1659) ועד "הסכמי ניימכן" (1679). ב-1677 התלווה אל המלך במסע למערכה בפלנדריה. משחזר המשיך בעבודתו בוורסאיי: "אולם המראות" (1679–1684) ו"אולם המלחמה והשלום". אחרי מות קולבר ב-1683 ירד לה ברן מגדולתו. הוא נפטר במפעל "גובלן" בפריז ב-1690 ונקבר בכנסיית סנט ניקולה דו שארדונה ברובע החמישי שאת החזית שלה עיצב בסגנון קלאסי.
יצירתו של לה ברן הייתה שילוב של ציור, עיצוב פנים, אדריכלות, צורפות, עבודות עץ, עיצוב שטיחי קיר ועבודות שונות הכרוכות בעיטור ארמונות – יצירה שהוגדרה לימים כ"סגנון הבארוק של המלך לואי הארבעה עשר".
מקסים לוי
מקסים לוי (11 בפברואר 1950 - 11 באוקטובר 2002) היה חבר הכנסת וראש עיריית לוד.
ביוגרפיה
נולד ברבאט שבמרוקו. אחיו של דוד לוי. בגיל שבע עלה ארצה עם משפחתו. לאחר שגדל והתחנך בלוד, עשה את שירותו הצבאי במשמר הגבול. מיד עם שחרורו החל לעבוד בתעשייה האווירית, שם נבחר לתפקיד יו"ר ועד העובדים של הארגון הגדול במדינה.
בשנת 1978 בגיל 28 בלבד, נבחר לוי לראשונה למועצת עיריית לוד וכיהן בתפקיד סגן ראש העירייה. בשנת 1983 הצליח להיבחר לתפקיד ראש עיריית לוד מטעם הליכוד, תפקיד בו החזיק עד לשנת 1996. התחום העיקרי בו פעל היה תחום החינוך והתרבות וביוזמתו נבנו בתי ספר ומתנ"סים רבים. במקביל לתפקידו כראש עירייה, נבחר לוי בשנת 1989 לתפקיד יו"ר מרכז השלטון המקומי בישראל וכחבר בדירקטוריון של החברה למשק וכלכלה.
בשנת 1996, הצטרף למפלגת גשר שהקים אחיו דוד לוי ונבחר לכנסת ה-14 במסגרת הליכוד-גשר-צומת. בהמשך נבחר אף לכנסת ה-15 ברשימת ישראל אחת (הרשימה המשותפת של מפלגת העבודה, גשר ומימד). הוא מילא שורה של תפקידים בכנסת, כיושב ראש ועדת העבודה והרווחה, כחבר בוועדות הפנים, הכספים, איכות הסביבה, הבריאות ועוד, והגיע עד לתפקיד סגן יושב ראש הכנסת ה-15. מרבית החקיקה שקידם הייתה בתחום החברתי. מאז נבחר לוי כחבר כנסת ועזב את תפקידו כראש העירייה, התדרדרה העיר עד אשר מונתה לה ועדה קרואה.
בשנת 2002 נענה להפצרותיהם של אנשי חינוך, מנהלי בתי ספר ומנהלי מתנ"סים שקראו לו לחזור ולהציל את לוד. בבחירות שהתקיימו בחודש מאי 2002, נבחר שוב לתפקיד ראש עיריית לוד ברוב גדול, והתפטר מהכנסת.
בארבעת חודשי כהונתו המחודשת כראש העיר ועד מותו, הצליח להביא לכך שממשלת ישראל תכיר בצרכים של לוד ברמה הלאומית, לא רק המוניציפלית. הופעלה תוכנית רב צדדית לקידום והבראת העיר, שבמסגרתה משרד ראש הממשלה לקח על עצמו את האחריות לתיאום בין כל הגופים השונים.
מיד עם כניסתו לתפקיד ראש העירייה, החל בביצוע עבודות שונות לרווחת תושביה בתחומים שונים הכוללים בין היתר: ניקיון ושיפוצים בשכונות ובכניסות לעיר, קרצוף וריבוד כבישים, הגברת הביטחון האישי של התושבים, שיפוץ מוסדות החינוך ותיקון ליקויי הבטיחות.
על שמו נקרא תיכון בשכונת גני אביב שבלוד וכן היכל התרבות של העיר.
ישראל פרידמן (צ'ורטקוב)
רבי ישראל פרידמן מצ'ורטקוב (י' באייר תרי"ד, 1854 − י"ג בכסלו תרצ"ד, 1933) היה האדמו"ר השני מצ'ורטקוב, חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
ביוגרפיה
נולד בתרי"ד (1854) בפאטיק שבגליציה לרבי דוד משה פרידמן, האדמו"ר הראשון מצ'ורטקוב, ולאמו בת רבי אהרן מטשרנוביל, ונקרא על שם סבו רבי ישראל מרוז'ין. היה חתן דודו רבי אברהם יעקב מסדיגורה.
כבר בצעירותו סייע לאביו בהנהגת העדה. החל לכהן כאדמו"ר לאחר פטירת אביו בהושענא רבה תרס"ד (1903). לחצרו בצ'ורטקוב נהרו אלפי חסידים ובתוכם עשרות רבנים, שהמפורסם שבהם הוא הרב מאיר שפירא מלובלין, ראש ישיבת חכמי לובלין ומייסד הדף היומי.
רבי ישראל פרידמן היה גם עסקן ציבור פעיל. יחד עם אדמו"רי בית רוז'ין הקים את "הסתדרות החרדים" שהשתלבה אחר כך בתוך אגודת ישראל שנוסדה באותה תקופה. היה חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל והשתתף בכינוסיה. בעקבות מלחמת העולם הראשונה עבר לווינה, ששימשה באותה עת כמקום מפלט ליהודים רבים ובהם אדמו"רים ורבנים. בתקופה הזו שבין שתי מלחמות עולם, נהג להגיע לצ'ורטקוב בחגים. בדרכו מווינה לצ'ורטקוב היה עובר דרך ערים ועיירות בפולין שבהן היו מצטופפים אלפי יהודים בתחנות הרכבת שהיו בדרכו של הרבי.
נפטר בי"ג בכסלו תרצ"ד ונטמן בווינה בחלקת אדמו"רי בית רוז'ין. בלווייתו השתתפו רבבות בני אדם. דברי תורתו כונסו בסדרת הספרים "גנזי ישראל".
אגודת ישראל
תמך מאוד בתנועת אגודת ישראל וראה בה מקור לחיזוק הדת ולהגנה מפני החילוניות וההשכלה. הוא תמך בהקמת קרן ליסוד תלמודי תורה במקומות שהקהילות אינן יכולות לעשות זאת בעצמן, וכן רצה ליזום הקמת רשת בתי ספר שבה ישולבו יחד עם לימודי התורה גם לימודים מקצועיים, כדי לאפשר לבוגריהם להתפרנס בכבוד, אך נסוג מיוזמתו זאת עקב מחלוקת קשה שעוררו נגדו כמה מגדולי האדמו"רים, ובראשם הרבי ישכר דב רוקח מבלז. רבי ישראל מצ'ורטקוב היה מראשי האדמו"רים שפעלו במסגרת 'אגודת ישראל', ובהשפעתו נמשכו עוד כמה מאדמו"רי בית רוז'ין להשתתפות ב'אגודת ישראל'. לדעתו, על גדולי ישראל לצאת מד' אמותיהם ולפעול במסגרת תנועה זו.
בנאום הפתיחה של הכנסייה הגדולה בשנת תרפ"ג אמר:
יישוב ארץ ישראל
היה מהתומכים הגדולים של ההתיישבות בארץ ישראל ושלח מחסידיו לשם. עמדה זו הייתה משותפת גם לאביו ולאדמו"רים נוספים מבית רוז'ין. דעתו הייתה שמוטלת חובה על היהודים החרדים לעלות לארץ ישראל וכך למנוע את השתלטות החילונים על הנהגת היישוב. את דעתו זאת חזר והשמיע גם בכנסייה הגדולה של אגודת ישראל. ב-1921 עמד בראש החותמים על הכרוז לחיזוק ההתיישבות החרדית בארץ ישראל על מנת "שהחיים יהיו חיים חרדיים ולבטח שכל הסביבה תהיה מיושבת מהחרדים לדבר ה', שהם רוב מנין ובנין מעמנו". הרב צבי יהודה קוק סיפר כי "הרבי מצ'ורטקוב אמר לי פעם בווינה, כי הוא מבין היטב את דרך ה"אורות" שלנו, שכל גשמיות של ישראל הינה קדושה". בדצמבר 1897 נפגש עם הרצל ואמר לו כי החצר הצ'ורטקובית רואה בעין יפה את הפעילות הציונית, אלא שהיא רוצה להבטיח את האינטרסים האורתודוקסיים בתוך ההסתדרות הציונית. באותו חודש דיווח עיתון "המגיד" כי ד"ר ברודסקי נפגש עם הרב פרידמאן שאמר לו כי "נכון הוא בעצמו לעמוד בראש החברות הציוניות בעיר מושבו וסביבותיה כאשר יווכח לדעת יותר ויותר כי אינן מתנגדות למפלגת היהודים האדוקים". הרב פרידמאן אף הוסיף ש"עלינו להודות כי התנועה הציונית הועילה הרבה להשים מעצור בעד התבוללות היהודים בין העמים שביניהם ולהחיות שפת עבר וספרת ה'".
שלום ואחדות בעם ישראל
עיקר מרכזי במשנתו היה השלום והאחדות בעם ישראל. כדי לא לעורר מחלוקת הסכים לוותר על רעיונות מסוימים אף על פי שחשב שהם רעיונות טובים, באומרו, שאמנם רעיונות אלו חיוביים אבל פירותיהם יגיעו רק בעוד כמה שנים בעוד שהמחלוקת תהיה כבר בהווה. באחד מכינוסיה של אגודת ישראל אמר:
כמו שאר אדמו"רי רוז'ין התנגד לרעיון הפרדת הקהילות. כשהגיע לווינה נפגשו עמו ראשי הקהילה החרדית בווינה שהיו נפרדים מהקהילה הכללית וביקשו ממנו להצטרף אליהם, אבל הוא סירב באומרו שאין זו דרכם של אבותיו והוא אינו מוכן לצמצם את פעילותו (בלשונו "את אהבת ישראל שלי") לקהילה של עשרת אלפים איש כאשר בווינה כולה גרים 200,000 יהודים.
קישורים חיצוניים
חיבוריו:
יוסי אליטוב
יוסי (יוסף יצחק) אליטוב (נולד בכ"ג באב תשל"ג, 21 באוגוסט 1973) הוא עיתונאי חרדי, פרשן פוליטי, חסיד חב"ד, עורך העיתון החרדי "משפחה" חבר נשיאות מועצת העיתונות, ויזם נדל"ן.
ביוגרפיה
נולד בארגנטינה, לרב שמעון אליטוב, שהיה אז רבה של קהילת "סוכת דוד". בהיותו בן ארבע שבה משפחתו לישראל. למד והתחנך בישיבות תומכי תמימים של חסידות חב"ד בירושלים ובקריית גת. הוסמך לתואר רב. בעל תואר ראשון במנהל עסקים ותואר בהשכלה תורנית גבוהה ממשרד החינוך.