cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יאן וילם דה פרינד
קריירה
הוא הופיע בקביעות עם תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית, תזמורת הרזידנטי, תזמורת הרדיו הקאמרית, התזמורת הקאמרית ההולנדית, התזמורת הסימפונית של לימבורג, תזמורת בראבנט, תזמורת גלדרס ותזמורת צפון הולנד. בחו"ל הוא היה מנצח אורח עם התזמורת הצעירה RIAS, הפילהרמונית הקאמרית הגרמנית, האנסמבל השוודי, אנסמבל מוזיקה ויטה, תזמורת רדיו צפון גרמניה, תזמורת המוצרטיאום של זלצבורג, תזמורת SWR בשטוטגרט, התזמורת הקאמרית של ברלין ואגודת הקונצרטים של וינה. משנת 2006 ועד להחלפתו על ידי אד ספאנחארד ב-2017, הוא מנצח ראשי ומנהל אמנותי של תזמורת המזרח באנסחדה. במרץ 2014, תזמורת הרזידנטי הודיעה כי דה פרינד מונה למנצח קבוע החל מ-1 באוגוסט 2015 לתקופה של ארבע עונות.
האופרות של דה פרינד כוללות את ארמיניו מאת היינריך פון ביבר, רודלינדה, אלצ'ינה, אגריפינה ואורלנדו מאת גאורג פרידריך הנדל, הכתרת פופיאה ואוריפאוס מאת קלאודיו מונטוורדי, המלך ארתור ודידו ואינאס מאת הנרי פרסל עם האופרה הלאומית ההולנדית. כמו כן ניצח על "חליל הקסם" של מוצרט באופרה הלאומית דו ריין בשטרסבורג, על אוריפאוס של מונטוורדי באופרה של לוצרן, על אבן החכמים (מאת מוצרט ואחרים) בבימויה של אווה בוכמן ועל "העטלף" מאת יוהאן שטראוס. בפסטיבל שווצינגר ניצח על האופרה רוזמונדה מאת המלחין אנטון שווייצר, בבימויו של ארנסט דניאל הרצוג.
בשנת 2023 נבחר להיות המנצח הראשי של התזמורת הקאמרית של וינה.
מרי פופינס (מחזמר)
המחזמר הופק על ידי Walt Disney Theatrical וביים אותו ריצ'רד אייר בשיתוף עם מתיו בורן, אשר שימש גם בתור כוריאוגרף, יחד עם סטיבן מיר. ההפקה המקורית של המחזמר עלתה בוסט אנד של לונדון בדצמבר 2004 וזכתה בשני פרסי אוליבייה, עבור השחקנית הטובה ביותר במחזמר ועבור הכוריאוגרפיה הטובה ביותר בהפקת תיאטרון. הפקה עם צוות קריאטיבי כמעט זהה עלתה בברודוויי ב-16 בנובמבר 2006, עם שינויים קלים בלבד לעומת הגרסה הלונדונית. הפקה זו קיבלה שבע מועמדויות לפרס טוני, לרבות המחזמר הטוב ביותר, וזכתה בפרס עיצוב התפאורה הטוב ביותר.
ההפקה המקורית של ברודוויי הסתיימה ב-3 במרץ 2013 לאחר 2,619 הופעות. לאחר מכן רכישת הזכויות להעלאת הפקות חובבים הפכו לזמינות, והמחזמר הפך לבחירה נפוצה עבור בתי ספר וקבוצות תיאטרון קהילתי, בשל הפופולריות של הסרט ושל הספרים.
רקע
ב-1993 פגש מפיק התיאטרון קמרון מקינטוש את פ.ל. טרוורס ורכש את הזכויות לפתח עיבוד תיאטרוני של ספרי ספרי מרי פופינס שלה. היא נתנה את הסכמתה, בתנאי שכל היוצרים יהיו אנגלים ואף אחד מהם לא היה מעורב בעשיית הסרט. היא נפטרה ב-1996. בשנת 2001, מקינטוש ותומאס שומאכר, ראש Disney Theatrical, החלו לדון בשיתוף פעולה, על מנת לכלול במחזמר שירים מתוך סרט הקולנוע של חברת דיסני. בשנת 2002 השניים הגיעו לסיכום ראשוני של המחזה.
בערך באותה תקופה, כותבי השירים ג'ורג' סטיילס ואנתוני דרו שמעו על הפרויקט, ובאופן עצמאי כתבו גרסת הדגמה של שיר היכרות חדש על הדמות של מרי פופינס, ששמו "Perfect Perfect". הם הגישו את השיר למקינטוש, ובשל תגובתו החיובית, צורפו לצוות הקריאטיבי. ג'וליאן פלואס הובא לכתוב את המחזה של המחזמר בגלל "ההבנה הברורה של הדקויות החברתיות של מערכת המעמד האנגלי ששררה בתקופה האדוארדית".
לצורך הפקת מחזמר זה, התאסף צוות יוצרים מנוסה, הכולל את סר ריצ'רד אייר, במאי קולנוע, תיאטרון ואופרה עטור פרסים; ואת בוב קראולי, מעצב תיאטרון שעבד עם הלהקה השייקספירית המלכותית, התיאטרון המלכותי הלאומי, הבלט המלכותי ובית האופרה המלכותית. לקראולי יש שישה פרסי טוני שונים עבור הפקות שהועלו בברודוויי.
סדנת פיתוח של המחזמר התקיימה בסוף 2003 בחדר החזרות של תיאטרון אולד ויק בלונדון, תוך שימוש בצוות השחקנים של "גבירתי הנאווה", הפקה שהסתיימה זמן קצר קודם לכן בווסט אנד. לאחר ארבעה שבועות של חזרות בתיאטרון Sadler's Wells, ההפקה עברה לבריסטול, שם החלו הצגות הרצה מחוץ לעיר (לונדון) ב-15 בספטמבר 2004 ב-Bristol Hippodrome.
הפקת לונדון המקורית
העיבוד התיאטרוני של קמרון מקינטוש לספרי מרי פופינס הוצג בבכורה עולמית בהיפודרום של בריסטול, עם הצגות הרצה החל מה-15 בספטמבר 2004, ועד לבכורה הרשמית שנערכה ב-18 בספטמבר. ההפקה רצה בבריסטול עד ל-6 בנובמבר ולאחר מכן הועברה לתיאטרון הנסיך אדוארד שבוסט אנד ב-15 בדצמבר 2004, ובכך הפקה זו הפכה למחזמר הראשון של דיסני שמועלה לראשונה בבריטניה. את התפקיד הראשי של מרי פופינס שיחקה לורה מישל קלי, שזכתה לאחר מכן בפרס אוליבייה לשנת 2005 עבור שחקנית הטובה ביותר במחזמר, ואת התפקיד של ברט גילם גאווין לי. בהמשך, את תפקידה של מרי פופינס גילמו גם סקרלט סטרן, ליסה אוהייר וקרוליין שין. ביולי 2006 נכנס גאווין קריל לתפקיד של ברט.
ההפקה עוררה מחלוקת ציבורית קלה זמן קצר לאחר הופעת הבכורה, כאשר המפיקים קמרון מקינטוש ותומס שומאכר אסרו על ילדים מתחת לגיל 3 להיכנס לתיאטרון, בטענה כי המופע מפחיד מדי עבור ילדים צעירים. האיסור נותר על כנו במשך כל הזמן שהמחזמר הוצג, כאשר עובדי התיאטרון סירבו להכניס צופים עם ילדים מתחת לגיל 3. באופן רשמי, נקבע כי המחזמר מתאים לילדים מגיל 7 ומעלה.
ב-17 במרץ 2005, ג'ולי אנדרוז, אשר גילמה את דמותה של מרי פופינס בסרט הקולנוע משנת 1964, הגיע לצפות במחזמר. בתום ההצגה היא עלתה על הבמה, שיתפה את הקהל עם זיכרונותיה מעשיית הסרט ושיבחה את השחקנים על פרשנותם החדשה. ההפקה ירדה ב-12 בינואר 2008, לאחר שרצה במשך יותר משלוש שנים.
הפקת ברודוויי המקורית
בעקבות ההצלחה של הפקת הווסט אנד, המחזמר הופק גם בברודוויי שם הוצג לראשונה ב-16 בנובמבר 2006, בתיאטרון ניו אמסטרדם לאחר שהוצג בהצגת הרצה מאז ה-14 באוקטובר. אשלי בראון שיחקה את התפקיד הראשי, וגאווין לי, שגילם את ברט בהפקת הווסט אנד המקורית, שב לגלם תפקיד זה גם בברודוויי. דניאל ה' ג'נקינס גילם את דמותו של ג'ורג' בנקס, רבקה לוקר הייתה ויניפרד, ומתיו גומלי והנרי הודג'ס שיחקו לסירוגין את מייקל. החל מה-9 באוקטובר 2008, את התפקיד של מרי פופינס שיחקה סקרלט סטרן (שגילמה את התפקיד הזה בהפקת הווסט אנד המקורית) ואת ברט שיחק אדם פיורנטינו. לורה מישל קלי, השחקנית שגילמה לראשונה את מרי פופינס בהפקה של לונדון, נכנסה לתפקיד זה שוב על במת ברודוויי ב-12 באוקטובר 2009. כריסטיאן בורל הצטרף לצוות באותו היום בתפקיד ברט. ניקולאס דרומרד שיחק את ברט מה-16 ביולי ועד ל-22 באוגוסט 2010. לי חזר לתפקיד ברט ב-24 באוגוסט 2010, כמו גם עמיתתו להפקה הלונדונית, קלי. בראון חזרה לתפקיד הראשי מה-8 במרץ ועד ל-17 ביולי 2011, בזמן שקלי נעדרה לצורך צילומי סרט קולנוע, וכך בראון חזרה להופיע שוב לצד לי. קלי חזרה לתפקיד ב-19 ביולי 2011.
ההפקה של ברודוויי הייתה שונה מזו של ההפקה הלונדונית, בכך שהקטע שכלל את השיר "Jolly Holiday" הוצג בטכניקולור מלא במקום בגוונים האפורים של המופע הלונדוני. כמו כן, בקטע "Anything Can Happen" הוחלפו המדרגות לשמים בגרסה ענקית של המטריה של מרי פופינס, שנכנסת מרצפת הבמה. מאוחר יותר, שינויים אלה נכללו גם בהפקת הווסט אנד. לבסוף, שיר חדש נוסף למחזמר, ששמו "Playing the Game". שיר זה החליף את השיר "Temper, Temper" שבמערכה הראשונה. שינוי זה התווסף לכל ההפקות הנוכחיות והעתידיות של המחזמר.
ההפקה של ברודוויי קיבלה ביקורות חיוביות בדרך כלל, חלקן נלהבות אך גם פושרות. מבקרים רבים שיבחו את ההצגה בשל ההיבטים הטכניים שנכללו בה. לאחר 52 שבועות, ההכנסות בקופות הכרטיסים החזירו את ההשקעה המקורית בהפקה. ב-16 ביולי 2011, ההפקה של ברודוויי הגיעה למקום ה-30 ברשימת ההפקות שהוצגו הכי הרבה פעמים בהיסטוריה של ברודוויי.
ההפקה ירדה ב-3 במרץ 2013, לאחר יותר משש שנים ו-2,619 הופעות בברודוויי, כדי לפנות מקום לצורך העלאת "אלאדין" של דיסני באותו אולם תיאטרון. בערב האחרון של המופע, את התפקידים הראשיים של מרי פופינס וברט גילמו סטפני לי וניקולאס דרומרד.
מערכה ראשונה
למחרת, מרי לוקחת את הילדים לטיול בפארק והם פוגשים בברט. הילדים מסתייגים ממנו, בשל בגדיו המרופטים ופניו המלוכלכים ומרי מלמדת אותם שאין לשפוט ספר על פי העטיפה שלו. על מנת להמחיש את הנקודה שלה, היא מעוררת לחיים את הפסלים שבפארק ("Jolly Holiday").
בעוד מרי מטפלת בילדים, בעיות אחרות צצות אצל הוריהם. ויניפרד מודעת לכך שהיא מאכזבת את שני ילדיה ואת בעלה ("Being Mrs Banks"). ג'ורג', לעומת זאת, לא מצליח להבין מדוע היא מתקשה למלא את התפקיד של אשתו ושל האמא של ילדיה ("Cherry Tree Lane"). במאמץ לרצות את בעלה, ויניפרד מחליטה לערוך מסיבת תה. גב' בריל מתחילה בעבודה, אך הילדים, בשוגג, מחבלים בהכנותיה. מרי מעמידה אותם במקומם ("A Spoonful of Sugar"). בהמשך מתגלה כי אף אחד מהמוזמנים לא הגיע למסיבה.
מרי לוקחת את הילדים לבקר את אביהם בבנק שבו הוא עובד ("Precision and Order"). שם, ג'ורג' עסוק בהתמודדות עם לקוחות: וון-האסלר מציע לו מזימה לעשיית כסף מהר, ואילו ג'ון נורת'ברוק מציע לו להשקיע בהקמת מפעל. ג'ורג' זועם על מרי שמופיעה במקום עם הילדים. ג'יין גורמת לג'ורג' לחשוב ולהבין עד כמה השתנה, מהצעיר האידיאליסטי שהיה פעם ("A Man Has Dreams"). ג'ורג' מחליט לקדם את פרויקט הקמת המפעל של נורת'ברוק, ודוחה את ההצעה של וון-האסלר.
מחוץ לקתדרלת סנט פול, מרי מפגישה את הילדים עם אשת הציפורים ("Feed the Birds"). ג'יין חושדת בה, אך מייקל משתכנע ומאכיל את הציפורים. בדרכם חזרה הביתה, הילדים פוגשים בגב' קורי המסתורית, שמנהלת חנות בה היא מוכרת אותיות. הילדים חשדנים בתחילה, ומרי מלמדת אותם מילה חדשה ("סופרקאליפרג'ליסטיקאקספיאלידושס").
הילדים חוזרים הביתה במצב רוח מרומם, לא מודעים להשלכות של מעשיהם: החלטתו של ג'ורג' לדחות את הצעתו של וון הוסלר עלתה לבנק ביוקר, והוא מושעה מעבודתו ללא תשלום. ג'ורג' מתפרץ בזעם על הילדים והם נשלחים לחדרם. בתגובה על התפרצותם אביהם, מרי מסיבה את תשומת לבם של הילדים לכך שבתא משפחתי - לעיתים רחוקות יש מי שמטפל בהורים. ג'יין ומייקל רבים על בובה בשם ג'יין ולנטיין, למורת רוח של מרי. היא שולחת את הילדים למיטה ומכשפת את החדר. כתוצאה מכך, הצעצועים מתעוררים לחיים, ויחד עם מרי הם מלמדים את הילדים לקח - כיצד לשמור טוב יותר על חפציהם (במקור - הופיע כאן השיר "Temper, Temper", שבהמשך הוחלף עם השיר "Playing the Game").
מרי, שמאמינה שעל ג'יין ומייקל להתבגר ולהתפתח בכוחות עצמם, מחליטה לעזוב את רח' צ'רי ליין ("Chim Chim Cher-ee – Rooftop Duet"). היא משאירה להם פתק, בו היא כותבת שאולי יום יבוא והם יראו אותה שוב.
מערכה שנייה
בניסיון מוטעה לרצות את בעלה, ויניפרד שוכרת את מי שהייתה האומנת שלו כאשר היה ילד, מיס אנדרו, כדי שתמלא את מקומה של מרי שעזבה בפתאומיות ("Cherry Tree Lane"). בראותה, ג'ורג' בורח מבועת. להפתעת כולם, מיס אנדרו מתגלה להיות עריצה ואכזרית ("Brimstone and Treacle"). מבועתים מהמטפלת החדשה שלהם, הילדים נמלטים אל הפארק, שם הם פוגשים בברט שמעודד אותם ועוזר למייקל להגשים את חלומו להעיף עפיפון ("Let's Go Fly a Kit"). מרי חוזרת, לשמחתם של הילדים. מי שעוד נמלט אל הפארק הוא ג'ורג', שחש דיכאון נוכח היעדר הישגים בחייו ("Good For Nothing"). ויניפרד מחפשת אחריו, ומבינה לבסוף את הנזק שנגרם לו על ידי החינוך של מיס אנדרו ("Being Mrs Banks"). כאשר הילדים חוזרים לביתם, מרי משחררת את קארוזו, העפרוני של מיס אנדרו, מהכלוב שלו. הדבר מוביל לעימות בין השתיים ("Brimstone and Treacle") שבסופו מיס אנדרו עוזבת את הבית. ויניפרד וג'ורג' שבים הביתה, מופתעים, אך מרוצים, כי מיס אנדרו עזבה.
בהרפתקה הבאה שלהם, ברט מפגיש את הילדים עם חבריו, מנקי ארובות ("Step in Time"). הם רוקדים על הגגות, אך בהמשך נכנסים גם אל תוך הבית וגורמים לתוהו ובוהו. בעודם עוזבים, ג'ורג' מקבל מברק זימון מהבנק. ג'ורג' מניח כי הסיבה לכך היא פיטוריו והוא מחליט שהגיעה הזמן למכור את הירושה המשפחתית - אגרטל יוקרתי. עם זאת, גב' בריל שוברת בטעות את האגרטל, וכתוצאה מכך נכנסת להלם. ג'ורג' מתחיל לנקות בעצמו את השברים, ומוצא שם עוגיות זנגביל בצורת כוכבים, המזכירות לו את ילדותו. הדבר גורם לג'ורג' להרהר על מהלך חייו ("A Man Has Dreams/ A Spoonful of Sugar"). הוא לוחץ את ידו של ברט, ויוצא מהבית בדרכו של הבנק, לפגוש את יו"ר הבנק. בעידוד הילדים, ויניפרד מחליטה ללכת לבנק בעקבות ג'ורג' ולעמוד שם לצידו ("Anything Can Happen"). ללא ידיעתם של ההורים, מרי לוקחת לשם גם את הילדים.
בבנק, ג'ורג' מופתע לגלות את התוצאה האמיתית של הבחירה שלו: הוא לא רושש את הבנק, אלא הרוויח הון, בהחלטותיו לדחות את הצעתו של וון הוסלר ולאשר הלוואה לנורת'ברוק. בכירי הבנק מבקשים ממנו לדעת מהי המילה שהפכה אותם לכל כך מצליחים, וג'ורג' מודה שהמילה לא שלו, אלא של מרי ("סופרקאליפרג'ליסטיקאקספיאלידושס"). ויניפרד, שהגיעה לתמוך בבעלה, מוצאת במקום זאת את גיבור השעה. אחרי שהיא מזכירה את שמה של מיס אנדרו למנהל הבנק, גם הזקן מספר על חוויותיו תחת משטר האימה שהנהיגה. בני משפחת בנקס חוזרת יחד הביתה ("Anything Can Happen").
מרי מבינה שכעת, כאשר המשפחה מאוחדת ומאושרת, עבודתה הסתיימה. היא נפרדת מברט בנשיקה, ועוזבת ("A Spoonful of Sugar"). ג'יין ומייקל משלימים עם כך שמרי עזבה אותם, ומבטיחים שלא לשכוח אותה. שני הילדים צופים בהוריהם רוקדים יחד וואלס באושר, ומרי נראית עפה מהמקום מעל הקהל ונעלמת.
הבדלים בין המחזמר לבין הספרים והסרט
המחזמר הבימתי אינו עיבוד ישיר של הסרט של דיסני, אך הוא כולל בתוכו אלמנטים של הסרט ושל הספרים המקוריים, בתוספת אלמנטים מקוריים מעודכנים. סצנות הפינגווינים הרוקדים לשיר "Jolly Holiday" ומסיבת התה על התקרה בביתו של הדוד אלברט - המוכרות מהסרט - הוצגו בגרסה הבימתית, אם כי חלק בחלק מההפקות שורת המקהלה לבושה כפינגווינים במהלך שיר זה. דמותו של נלוס מן הספרים מופיעה במחזמר, אך לא נראתה בסרט הקולנוע. לגב' קורי ולבנותיה יש הופעת קמע בלבד בסרט, והן נמצאות הן במחזמר והן בספרים. ישנם אלמנטים רבים מהספרים שאינם מופיעים בסרט או במחזמר, כמו נלי רובינה ואשת הבלונים.
במחזמר, ג'יין ומייקל מוצגים כשובבים הרבה יותר, והוריהם מוצגים כלא-מתפקדים הרבה יותר, על מנת להגביר את הדרמה. ג'יין ומייקל כל הזמן מתחצפים ורבים, התנהגות המובילה לסיקוונס חדש שבו מרי פופינס מפיחה רוח חיים בבובות ובצעצועים של הילדים, אשר נוזפים בהם (השיר "Playing the Game"). סיקוונס זה (שבמקור כונה "Temper Temper"), נכתב בהשראת אחד הפרקים בספר "Bad Wednesday". כמו כן, דמותו של ג'ורג' בנקס הורחבה: במחזמר נחשף כי הייתה לו ילדות קשה שבה הוריו התעלמו ממנו, והוא הושם תחת טיפולה של אומנת מפחידה. האומנת, מיס אנדרו, היא דמות המופיעה בספרים, כאשר במחזמר היא מוצגת כדמות מנוגדת לדמותה של מרי פופינס, הדוגלת ב-"brimstone and treacle" (מילולית: גפרית ואש) במקום "A Spoonful of Sugar" (כפית של סוכר). ויניפרד בנקס כבר איננה הסופרג'יסטית אשר הוצגה בסרט הקולנוע, אלא שחקנית-עבר הנאבקת לעמוד בציפיותיו של בעלה. דמותה של המשרתת אלן, אותה גילמה הרמיוני באדלי בסרט, נחתכה לגמרי מן המחזמר. דמות חדשה, מיס סמית', נוצרה על מנת לגלם את יו"ר הבנק. אדמירל בום לא יורה בתותח שלו ומרעיד את בית משפחת בנקס, כפי שנראה בסרט.
דמות נוספת שנחתכה היא מיס פרסימון, שגולמה על ידי מרג'ורי איטון בסרט (אחת מהנשים להן ברט מקדיש שיר בפתיחת הסרט). גם אביו של יו"ר הבנק לא מופיע במחזמר הבימתי, על אף שהוא נראה בסרט. כך גם מר בינאקל, עוזרו של אדמירל בום. דמויות חדשות פותחו כדי ליצור קונפליקט חדש בבנק: ג'ון נורת'ברוק החביב והר פון הוסלר התככן. דמותו של שומר הפארק שמופיעה בספרים נראית במחזמר, אך היא איננה מופיעה בסרט. דמות נוספת מהספרים הנמצאת במחזמר, ושאיננה מופיעה בסרט, היא דמותו של הנער רוברטסון איי. בספרים, לג'ין ולמייקל יש אחים תאומים, ג'ון וברברה, ואחות תינוקת אנאבל; דמויות אלו לא מופיעות בסרט וגם לא במחזמר.
כמו כן, מספר שירים שהופיעו בסרט הקולנוע בהקשר מסוים, מופיעים במחזמר בהקשר אחר, והם:
הווריד האי-זוגי
הווריד האי-זוגי הוא וריד בבית החזה. הוא יורד בצד השמאל לעמוד השדרה החזי. הוא מחבר את הווריד הנבוב העליון והווריד הנבוב התחתון.
אברהם אפרת (פירסט)
אברהם אפרת (אוסקר פירסט) (31 בדצמבר 1892 – 6 בפברואר 1968) היה במשך כ-21 שנים (1947–1926) המנהל-מחנך של כפר הילדים מאיר-שפיה. היה ממקימי משרד הסעד בו שימש בתפקידי ניהול בכירים וכן ערך את כתב העת "סעד - דו-ירחון לעניינים סוציאליים".
ביוגרפיה
אברהם אפרת נולד בשם אוסקר פירסט בעיר סומבטהיי בהונגריה, בן בכור ואחריו נולדו שתי אחיות ואח שהיגרו לרוסיה. כבר כנער שימש אוסקר כראש תנועת הצופים היהודיים בטרנסילבניה ואף נשלח להלווייתו של בנימין זאב הרצל כמייצג הנוער היהודי בגולה. בצופים הכיר אוסקר את אשתו לעתיד גיזלה (זהבה), ב-1918 התחתנו וב-1919 נולדה בתם יהודית (יוצי) אשר לימים נישאה לפסל קוסו אלול והייתה מראשי מכון אדלר בארץ. ב-1930 נולדה בתם רותי וב-1935 הבן אילן.
בשנים הראשונות בארץ קרא לעצמו "אברהם הנשיא" ובשם זה הוא מופיע בתמונות המחזור של כפר הנוער מאיר שפיה. אחר כך נכתב שמו "פירשט" ורק אחר קום המדינה עברת את שמו לאברהם אפרת.
אפרת העיד על עצמו כי כבר כגימנזיסט היה ציוני ובמקביל לעיסוקו עם הצופים הציונים עמד גם בראש לשכת הקק"ל בטרנסילבניה. בשנת 1910 כאשר התחיל את לימודיו באוניברסיטת בודפשט במשפט עברי וחינוך, הצטרף לאגודת הסטודנטים הציונית "מכביאה" (Makabea) . הוא היה פעיל מאוד במכביאה ותוך שנתיים נבחר כיו"ר הארגון. משהוקמה בטרנסילבניה רשת החינוך העברית "תרבות", הוא התייצב בראשה ובו בזמן שימש כמורה בגימנסיה של הרשת. במקביל היה עורך הביטאון "המזרח הצעיר" (בהונגרית) של ארגון הצופים.
בשנת 1924 עלה אפרת עם משפחתו לארץ ובשנת 1927 נשלח לכפר הילדים מאיר-שפיה ותוך זמן קצר מונה למנהלו.
תפיסתו החינוכית וגישתו הליברלית של אפרת הקדימו את זמנם. הוא כתב ספרי חינוך ומחקרים על קליטת ילדים ויישובם בארץ ישראל ועל נפשו של הילד והנוער.
בשנת 1941 כאשר הקימה הנרייטה סאלד את מכון הנרייטה סאלד (נקרא בתחילה הקרן למען הילד והנוער על שם הנרייטה סולד, וכן "הקרן השלישית" אחרי קרן היסוד והקרן הקיימת ) היא מינתה את ד"ר אברהם קצנלסון לנשיא המוסד, את הד"ר משה סולובייצ'יק ליו"ר הוועד הפועל ואת הד"ר פירסט להיות מנהלו הראשון.
אפרת הנהיג גישה חינוכית לפיה הילדים הם אלו אשר ניהלו את הכפר תכננו טיולים ופרויקטים, ערכו הצבעות, קבעו את סידור העבודה בענפי המשק השונים ואף ניהלו משפטי חברים.
ענפי המשק השונים סיפקו את התצרוכת של הכפר:
על היחס לילדים:
על יחסו לדת:
מאיר-שפיה היה כפר הנוער הראשון בארץ ישראל וביקרו בו כל ראשי היישוב. בנובמבר 1927 התארח חיים נחמן ביאליק בשפיה, סיים את יצירתו "אלוף בצלות ואלוף שום", וכתב שלוש אגדות על שלמה המלך ואת שירו "לבנות שפיה". לאחר ביקורו בשפיה כתב ביאליק מכתב תודה למנהלי המוסד ושיבח את העבודה החינוכית "הקדושה והנעלה" שנעשית שם. בהתכתבות יותר מאוחרת בשנת 1932, ביחד עם המנהל ד"ר פירסט, פעל ביאליק לקליטתם של אחים יתומים (בן ובת) ממשפחת ליסי בכפר הילדים . ב-1937 ליווה אפרת את ביקורה של הנרייטה סאלד במאיר שפיה ואחר כך את ביקורו של הנציב העליון, ארתור ווקופ. עם קום המדינה עבר אפרת עם משפחתו להתגורר בירושלים. היה ממניחי היסוד של משרד הסעד (כיום משרד הרווחה) בו שימש כמנהל האגף לנוער, כיועץ חינוכי סוציאלי וכמנהל המחלקה למחקר, וכמו כן, הקים את מערך החינוך והתמיכה בנוער עברייני. בשנת 1956 הניח את היסודות לביטאון "הסעד - דו ירחון לעניינים סוציאליים" והיה עורכו הראשי במשך 12 שנה, כולל לאחר פרישתו לגמלאות בגיל 70.
Solo (שיר של קלין בנדיט)
זהו השיר עם כמות החיפושים הרבה ביותר באפליקציית זיהוי השירים "שזאם", עם יותר מ-9 מיליון חיפושים.
הופעות
לובאטו ביצעה לראשונה את השיר עצמו במהלך סיבוב ההופעות "Tell Me You Love Me World Tour", שלה באירופה.
וידאו קליפ
הלהקה העלתה לערוץ היוטיוב שלה את הווידאו קליפ של השיר. בקליפ משתתפת גם לובאטו.
אלי כדורי
אלי כדורי (באנגלית: Elie Kedourie; 25 בינואר 1926 - 29 ביוני 1992) היה היסטוריון ואיש מדעי המדינה יהודי-בריטי יליד בגדאד, שימש כפרופסור בבית הספר לכלכלה של לונדון. מחקריו עסקו במזרח התיכון, היסטוריה אירופית מודרנית, מחשבה פוליטית ובתופעת הלאומיות.
אודות
נולד ב-25 בינואר 1926 בבגדאד, למשפחה יהודית. למד בבית ספר אליאנס ובתיכון שמאש בעיר.
את לימודיו לתואר ראשון עשה בבית הספר לכלכלה של לונדון וסיים אותם בשנת 1951. המשיך לתואר שני בקולג' סנט אנטוני באוניברסיטת אוקספורד בין השנים 1951 ל-1953.
הדוקטורט של כדורי סורב על ידי אוניברסיטת אוקספורד. בעבודת הדוקטורט האשים כדורי את מקבלי ההחלטות הבריטיים בעידוד הלאומיות הערבית, וצייר תמונה שלילית ביותר של לורנס איש ערב. אחד הבוחנים שלו, המזרחן הנודע סר המילטון א.ר. גיב, ביקש שיכניס שינויים בעבודתו, דבר נפוץ ביותר בהליכי כתיבת דוקטורט. אך משסירב כדורי לעשות כן, הוחלט להפסיק את לימודיו והתזה שלו קיבלה ציון נכשל.
ב-1953 חזר לבית הספר לכלכלה של לונדון, שם השלים דוקטורט, עלה לדרגת פרופסור ולימד עד שנת 1990. עבודותיו בנושא הלאומיות עוררו ביקורת רבה, כגון זאת של עמיתו לאוניברסיטה, ארנסט גלנר, מחוקרי הלאומיות הנודעים ביותר.
בשנת 1964 ייסד את כתב העת האקדמי "Middle Eastern Studies", העוסק במזרח התיכון, והיה עורכו הראשי עד מותו ב-1992. מאז ועד מותה ב-2016 ערכה רעייתו ועמיתתו, ההיסטוריונית סילביה חיים-כדורי, את כתב העת.
בשנת 1991 הוענקה לכדורי דרגת "מפקד" במסדר האימפריה הבריטית (CBE) ובשנת 1975 התקבל כחבר באקדמיה הבריטית (FBA).
אלי כדורי נפטר בוושינגטון די. סי. בשנת 1992 והותיר את רעייתו סילביה חיים-כדורי, לה נישא ב-1950, בתקופת לימודיהם, ואת שני בניו ובתו.
בשנת 1998 יצא קובץ מאמרים שכתבו חבריו לזכרו בשם "Elie Kedourie CBE, FBA, 1926-1992: history, philosophy, politics", בשנת 2003 יצא ראה אור קובץ המאמרים "Political thought and political history: studies in memory of Elie Kedourie" המוקדש לזכרו, שניהם בהוצאת Routledge. לאחר מותו ייסדה משפחתו קרן מלגות לתלמידי פוסט-דוקטורט באקדמיה הבריטית לקידום לימודי המזרח התיכון, היסטוריה אירופית מודרנית ומחשבה פוליטית.
ספריו
דמוקרטיה והתרבות הפוליטית הערבית, הוצאת כרמל, 1993
דני אלוף העולם
דני אלוף העולם (באנגלית: Danny, the Champion of the World) הוא ספר ילדים משנת 1975 מאת הסופר הבריטי רואלד דאל. הספר תורגם לעברית בידי זהר שביט ויצא לאור בשנת 1984 בתוך סדרת מרגנית של הוצאת זמורה-ביתן.
עלילה
דני הוא ילד שהתייתם מאמו בגיל צעיר ומתגורר עם אביו בדרום אנגליה. אבא של דני הוא מכונאי, והם מתגוררים בקראוון צועני בסמוך לתחנת הדלק אותה הם מנהלים. בסמוך למגוריהם גר ויקטור הייזל, אדם עשיר בעל קרקעות, אשר מתעלל בשכניו ומתייחס אליהם בזלזול. ביערות שבבעלותו חיים פסיונים רבים, והוא אף נוהג אחת לשנה להזמין את האליטה המקומית למסיבת ציד גדולה של פסיונים אלו.
כנקמה על מעשיו הרעים, דני ואביו מתכננים ללקט פסיונים רבים משטחו של ויקטור הייזל מיד לפני מסיבת הציד השנתית, וכך לגרום מבוכה גדולה להייזל ולאורחיו. דני מפתח שיטה חדשה להשתקת הציפורים, על ידי החדרה של כדור שינה לתוך הצימוקים שאוהבות הציפורים. באישון לילה הם נכנסים ליער, חוטפים למעלה ממאה פסיונים, ומחביאים אותם אצל אחת השכנות, מרת קליפסטון, כדי למנוע חשיפה. למחרת, אמנם, מרת קליפסטון מביאה את הציפורים בתוך עגלת תינוק, אך השפעת כדורי השינה הולכת ומתפוגגת והציפורים מתעוררות ומתרוצצות מסביב לתחנת הדלק. ויקטור הייזל רואה זאת ותובע את הציפורים חזרה מאביו של דני, אך רוב הפסיונים בורחים ממנו.
אזכורים לספרים אחרים
אחד מסיפורי הלילה שמספר אבא של דני עוסק בענק הידידותי הגדול אשר תופס חלומות טובים ושולח אותם לילדים. פרטים אלו היוו את שלדת הסיפור המאוחר יותר של דאל, העי"ג.
סרט טלוויזיה
ב-1989 הופק סרט טלוויזיה על פי הספר בבימויו של גאווין מילר, בו השתתפו ג'רמי איירונס, בנו סמואל, חמו סיריל קיוזאק, רובי קולטריין, ליונל ג'פריס, ג'יין מארץ', הזמר ג'ימי נייל ועוד.
Battlefield 1942
Battlefield 1942 הוא משחק וידאו מסוגת יריות בגוף ראשון שפותח על ידי חברת EA Digital Illusions CE והופץ על ידי Electronic Arts ל-Microsoft Windows ועל ידי Aspyr Media ל-Mac OS. המשחק הוא הראשון בסדרת Battlefield. המשחק יצא ל-Microsoft Windows בתאריך ה-10 בספטמבר 2002 לרשת צפון אמריקה בתאריך ה-20 בספטמבר 2002 לרשת אירופה ול-Mac OS בתאריך ה-28 ביוני 2004 לרשת צפון אמריקה בלבד.
פיתוח, שיווק ופרסום
Battlefield 1942 מבוסס על הנוסחה של המשחק Codename Eagle, שפחות הצליח, והציג היסטוריה חלופית של מלחמת העולם השנייה בהשתתפות מצבים של שחקן יחיד או מרובה משתתפים. המנוע Refractor 1 בו נעשה שימוש במשחק המקורי הציג מכניקה של משחקי ארקייד, ולעומתו מנוע Refractor 2 שבו נעשה שימוש במשחק Battlefield 2 הציג מכניקה יותר ריאליסטית. במנוע Refractor 2 נעשה שימוש גם בגרסה החדשה למשחק שיצאה ב-2004 למערכת ההפעלה Mac OS. המפתחים תכננו להוסיף גם את פלטפורמת ה-Xbox למשחק, אך בסוף הדבר לא יצא לפועל.
היוצרים של Battlefield 1942 שחררו חבילות הרחבה בשם Battlefield 1942: The Road to Rome (שהוסיפה את החזית האיטלקית למשחק) ו-Battlefield 1942: Secret Weapons of WWII. המשחק Battlefield 1942: The Road to Rome מבליט דגש על הקרבות האיטלקים ומאפשרים לשחקן לשחק בכוחות צרפת החופשיים או כצבא איטלקי. Battlefield 1942: Secret Weapons of WWII מראה את האבי טיפוס של הנשקים של מלחמת העולם השנייה ומראה כלי נשק שלא היו במשחקים הקודמים. יש למשחק חבילה שנקראת Battlefield 1942 Deluxe Edition שזוהי חבילה שבא יש את Battlefield 1942, את המשחק Battlefield 1942: The Road to Rome ואת המשחק Battlefield 1942: Secret Weapons of WWII בחבילה אחת. עם הזמן הוסיפו לחבילה את המשחק Battlefield Vietnam ואת Battlefield Vietnam WWII Mod.
מורשת
בחודש מרץ 2004, המשחק Battlefield Vietnam הופץ שמדמה את ההמשך למלחמת העולם השנייה שמתרחש בתקופת המלחמה הקרה. בשנת 2005, משחק המשך שנקבע בעידן המודרני בשם Battlefield 2 יצא לאור. בשנת 2006 יצא משחק המשך שמתרחש בעתיד בשם Battlefield 2142. ב-8 ביולי 2009 המשחק Battlefield 1943 הופץ ל-Xbox Live ולפלייסטיישן יום אחד מאוחר יותר. מוקדם יותר סדרת Battlefield: Bad Company יצאה בשנת 2008 ואחרי זה בשנת 2011 יצא Battlefield 3 ואחרי זה יצא Battlefield 4 בשנת 2013  ואחרי זה יצא  Battlefield hardline בשנת 2015 ואז יצא Battlefield 1 ב-2016 כמהדורה העדכנית ביותר בסדרת Battlefield.
גרסת המקור חינם
בסתיו 2012 סדרת "Battlefield" חגגה 10 שנים מאז יציאת המשחק הראשון. לכבוד כך המשחק "Battlefield 1942" הופץ על מערכת הספקת תוכן המקורי בחינם. כמו כן, המשחק המלא ללא תשלום הופץ בחודשים נובמבר 2012 עד מרץ 2013.
הבחירות הכלליות ביפן 2021
ב-31 באוקטובר 2021 נערכו ביפן בחירות כלליות בהתאם לחוקת יפן. הבחירות נערכו לבחירת חברי בית הנבחרים של יפן, הבית התחתון של הדיאט של יפן.
בהתאם לחוקה, הקבינט נדרש להתפטר אחרי הבחירות לבית הנבחרים של יפן במושב הראשון של הדיאט והבחירות למושב התחתון יביאו לבחירת ראש ממשלה וקבינט. בבחירות זכתה מפלגת השלטון המפלגה הליברלית-דמוקרטית בניצחון גדול מהצפוי.
רקע
הבחירות היו הבחירות הראשונות בתקופת ראיווה, לאחר תשע שנים של תקופת שינזו אבה והקבינט של יושיהידה סוגה. מפלגת השלטון, המפלגה הליברלית-דמוקרטית, זכתה ברוב שאפשר לה להמשיך בשלטון כמפלגה יחידה, עם רוב של יותר מ-233 המושבים הנדרשים לכך.
בבחירות הקודמות ב-2017, המפלגה הליברלית-דמוקרטית הייתה המפלגה הדומיננטית לאחר ששינזו אבה, הוביל אותה לניצחון שלישי ברציפות. בבחירות ב-2019 לבית היועצים של יפן, הפסידה המפלגה את הרוב של שני שלישים שהיה לה בבית היועצים. ב-28 באוגוסט 2020 הודיע אבה על התפטרותו בשל מצבו הבריאותי עקב קוליטיס כיבית.
אחרי התפטרותו, נבחר לראשות מפלגת השלטון יושיהידה סוגה שהחליף אותו. סוגה נהנה מתמיכה ציבורית רחבה בתחילה, אולם התמיכה בו התדרדרה בשל התמודדות ממשלתו עם מגפת הקורונה וההתקדמות האטית של חיסון האוכלוסייה ביחס לעולם המפותח.
ב-3 בספטמבר 2021 הודיע סוגה שלא יתמודד לראשות המפלגה. בבחירות לראשות המפלגה ב-29 בספטמבר נבחר פומיו קישידה, וב-4 באוקטובר נבחר על ידי הדיאט לראש הממשלה ה-100 של יפן.
ארתור פינקלשטיין
ביוגרפיה
פינקלשטיין נולד וגדל למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני-נמוך, שהתגוררה בברוקלין שבניו יורק. הוריו היגרו ממזרח אירופה. אביו עבד כנהג מונית ועבד בעבודות שונות במסחר לבגדים. בהיותו בן 11 עברה המשפחה להתגורר בלויטאון שבניו יורק, ואחר כך בקווינס. הוא למד בבתי ספר ציבוריים מקומיים וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון פורסט הילס. כסטודנט באוניברסיטת קולומביה הוא ראיין וסייע בתוכניות רדיו לסופרת והפילוסופית איין ראנד. הוא קיבל תואר ראשון בכלכלה ובמדעי המדינה ממכללת קווינס בשנת 1967 והחל תואר שני שאותו לא סיים.
פינקלשטיין שמר על חייו הפרטיים בקנאות, ולימים נחשף שהיה הומוסקסואל וגידל עם בן זוגו ילדה מאומצת. נפטר מסרטן הריאות בביתו באיפסוויץ' שבמסצ'וסטס.
בארצות הברית
בארצות הברית פינקלשטיין סייע למועמדים רפובליקניים כמו ג'ורג' פטאקי וג'סי הלמס להיבחר ואף הייתה לו מעורבות בהרצת מועמדים לנשיאות. נקט באסטרטגיה של הכתמת מועמדים מתחרים כ"ליברלים קיצוניים". בשנים האחרונות ירדה קרנו בעקבות כמה וכמה כישלונות.
חלק מהמתמודדים השמרנים שלהם פינקלשטיין סייע מתנגדים נחרצות לזכויות ללהט"ב, נתון שעודד מגזינים ליברליים לפרסם בפומבי כי פינקלשטיין עצמו חולק את חייו עם בן זוג ולהם ילדים מאומצים.
בישראל
בשנת 1996 יעץ פינקלשטיין לבנימין נתניהו במערכת הבחירות לראשות הממשלה, שבה התמודד מול שמעון פרס, וחלק גדול מניצחונו של נתניהו יוחס לו. פינקלשטיין חולל מהפכה בצורה שבה הוגשו תשדירי הבחירות בישראל - במקום תשדירים ארוכים ושונים זה מזה, הוא השתמש ברצף של סרטונים קצרים וממוקדים שחזרו שוב ושוב. הוא הציג את שמעון פרס מובל ביד על ידי יאסר ערפאת על רקע זגוגיות נשברות, וחזר שוב ושוב על תמונות של נפילות קטיושות מלוות בסיסמה "אין שלום, אין ביטחון - אין סיבה להצביע פרס". סיסמה זו עוררה תרעומת רבה מצד מחנה השמאל, שטען כי פינקלשטיין חוזר על טענות שקריות פעמים רבות ("אד נאוסאם") כדי שייתפסו כעובדות אמיתיות אצל ציבור הבוחרים, וכי התעמולה שלו התמקדה בהצגת דימויים על חשבון דיון ענייני בנושאים הרי גורל לעתיד המדינה.
במערכת הבחירות של שנת 1999 שב לייעץ לנתניהו, אך הפעם גם אהוד ברק שהתמודד נגדו הסתייע ביועצי בחירות אמריקאים (בהם סטנלי גרינברג) בעלי ניסיון בהתמודדות כנגד פינקלשטיין, ונראה היה כי חלק מכוחה החדשני של התעמולה של פינקלשטיין פג.
במערכת הבחירות של שנת 2006 שימש פינקלשטיין כיועצם של אביגדור ליברמן ומפלגת ישראל ביתנו ביחד עם שותפו ג'ורג' בירנבאום. במערכת בחירות זו התחזקה המפלגה והפכה למפלגה הרביעית בגודלה בכנסת ה-17 עם 11 מנדטים.
פינקלשטיין ליווה את בחירתו של ניר ברקת לראשות עיריית ירושלים ב-2008 וב-2013.
בהונגריה
בשנת 2017 יעץ, יחד עם ג'ורג' בירנבאום, לפידס שבראשות ראש ממשלת הונגריה, ויקטור אורבן, לצאת בקמפיין שלטי חוצות נגד ג'ורג' סורוס שבהם נאמר: "אסור לתת לג'ורג' סורוס להיות זה שצוחק אחרון". בין השאר הודבק דיוקנו של סורוס על רציפי רכבת בבודפשט כדי שנוסעים ידרכו עליו. הקהילה היהודית בהונגריה ראתה בקמפיין זה גם עידוד לאנטישמיות.
I Thought I Lost You
"I Thought I Lost You" (בעברית: חשבתי שאיבדתי אותך) הוא שיר פופ רוק, שמבוצע על ידי הזמרת-יוצרת והשחקנית האמריקאית מיילי סיירוס והשחקן והזמר ג'ון טרבולטה. את השיר כתבה סיירוס יחד עם המפיק ג'פרי סטיל. הוא נכלל בסרט האנימציה של דיסני "בולט" משנת 2008, בו סיירוס וטרבולטה מדבבים את הדמויות פני ובולט. "I Thought I Lost You" נוצר לאחר שיוצרי הסרטים ביקשו מסיירוס לכתוב שיר לסרט.
"I Thought I Lost You" היה מועמד לפרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לשיר הטוב ביותר וגם לפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר, אך הפסיד את שני הפרסים לשיר של ברוס ספרינגסטין של "The Wrestler" מהסרט "המתאבק" (2008). בקליפ הקידום הנלווה של השיר נראים סיירוס וטרבולטה מבצעים את השיר באולפן הקלטות לצד קטעים מהסרט "בולט". את "I Thought I Lost You" קידמו מעט הופעות חיות של סיירוס.
רקע כללי
סיירוס החלה את מעורבותה בפרויקט ברגע שהיא לוהקה לתפקיד פני, הבעלים של בולט. יוצרי הסרט ביקשו מסיירוס לכתוב שיר לעצמה ולג'ון טרבולטה, שמככב בתפקיד בולט. היא כתבה את השיר בסיועו של ג'פרי סטיל, שגם הפיק את השיר, בפרק זמן קצר שכן היה להם תאריך יעד. סביבת הסרט משתנה בין בערים ברחבי ארצות הברית, שסיירוס חשבה שהיא תוכל להתייחס לכך בשיר. אמרה. סיירוס אמרה כי תהליך הכתיבה היה קל. לאחר האזנה לשיר, טרבולטה הופתע מיכולת כתיבת השירים של סיירוס. אמר טרבולטה לחדשות MTV.
ג'ון לאסיטר, המפיק הבכיר של "בולט", החליט להפוך את "I Thought I Lost You" לנעימת הנושא של "בולט", מכיוון שהוא סיכם באופן לירי את עלילת הסרט. "I Thought I Lost You" הוא אחד משני השירים בפסקול הסרט "בולט" ויצא לור לרדיו דיסני כדי לקדם את "בולט" ואת פסקולו הנלווה.
הופעות חיות
וידאו קליפ לקידום השיר שודר לראשונה ב-3 בנובמבר 2008 בערוץ דיסני. הסרטון מתחיל בקליפ מ"בולט" בו אחת מדמויות הסרט, קרנף, צועקת "תן לזה להתחיל!" ואז כמה קליפים מהסרט מתנגנים במהירות עד שסיירוס וטרבולטה מוצגים באולפן הקלטות. לאורך שאר הסרטון, סצנות מתחלפות בין סיירוס לטרבולטה המופיעים לקליפים מ"בולט". הסרטון מסתיים בכך שקרנף מבצע ריקוד קצר.
סיירוס ביצעה לראשונה את "I Thought I Lost You" בהופעה חיה ב-12 בנובמבר 2008 בקונצרט ששודר ב"בוקר טוב אמריקה". היא ביצעה את השיר גם במצעד חג ההודיה של מייסיס בשנת 2008.
לאיוש טרצאי
לאיוש טרצאי (במקור עד 1905 טרביטש-Trebitsch, בהונגרית: Tarczai Lajos, פקש, 8 בינואר 1881 – ארצות הברית, אוגוסט 1971). היה פוליטיקאי סוציאליסטי, מורה, סופר, עורך ועיתונאי יהודי-הונגרי. הוא אחיו של ההרפתקן טרביטש לינקולן.
ביוגרפיה
לאיוש טרביטש נולד במשפחה יהודית כבנם של נתן טרביטש, סוחר תבואות עשיר. היו לו שני אחים, וילמוש טרביטש, פקיד בנק, ואיגנץ טרביטש (הפך בשמו לטרביטש לינקולן), הרפתקן, שהפך לכומר פרסביטריאני ולאחר מכן לנזיר בודהיסטי ולסוכן-מרגל. המשפחה עברה לבודפשט ב-1887, שם למד לאיוש. כסטודנט באוניברסיטה הצטרף לתנועת הסטודנטים הסוציאליסטית והרדיקלית, ב-1904 ערך את העיתון "וילאגושאג" (פירושו: האור - Világosság), ובמשך תקופה קצרה היה כתב של היומון נפסבה שופר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית. הוא שימש גם כמזכיר "איגוד התובלה" והשתייך לאופוזיציה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בראשות ארווין סבו. עקב השקפותיו האנרכו-סינדיקליסטיות, הוא הכיר היטב את הרוזן ארווין בטיאני (Batthyány Ervin) שהיה מפיץ של דעות אנרכיסטיות בהונגריה, שאת בית הספר שלו הוא גם ניהל בבגטה (Bögöte). משנת 1908 היה חבר בהנהלת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית, במשך שנתיים, אך בשל ההרחקה מהמפלגה של דיולה אלפארי התפטר מתפקידו. הוא היגר בשנה שלאחר מכן לארצות הברית, שם תחילה תמך בתנועה הסוציאליסטית ההונגרית ולאחר מכן עבד בעיתונות היומית. הוא ייסד את העיתון הסוציאליסטי בשם "אלארה" (פירושו: קדימה - Előre) בקליבלנד.
בשנת 1910 הצטרפה לשורות תא הבונים החופשיים פטפי בבודפשט.
ראו גם
במקור:
בתרגום:
מדינה מתועשת חדשה
הקטגוריה מדינה מתועשת חדשה (newly industrialized country, NIC), כלכלה מתועשת חדשה (newly industrialized economy, NIE) או מדינת הכנסה בינונית (middle income country) היא סיווג סוציו-אקונומי המיושם על מספר מדינות ברחבי העולם על ידי מדעני המדינה וכלכלנים פוליטיים. הם מייצגים תת-קבוצה של מדינות מתפתחות שהצמיחה הכלכלית שלהן גבוהה בהרבה ממדינות מתפתחות אחרות, ובהן ההשלכות החברתיות של התיעוש, כגון עיור, מארגנות מחדש את החברה.
הגדרה
NIC הן מדינות שכלכלותיהן עדיין לא הגיעו למעמד של מדינה מפותחת, אך במובן מקרו-כלכלי עלו על מקבילותיהן המתפתחות. מדינות כאלה עדיין נחשבות מתפתחות ונבדלות ממדינות מתפתחות אחרות רק בכך שהצמיחה הכלכלית שלהן גבוהה בהרבה משל המדינות האחרות. אפיון נוסף של מדינות NIC הוא מדינות העוברות צמיחה כלכלית מהירה (בדרך כלל מוכוונת יצוא). תיעוש מתחיל או מתמשך הוא אינדיקטור משמעותי היכול להצביע על NIC.
מאפיינים
מדינות מתועשות חדשות יכולות להביא להגברת התייצבות במעמד החברתי והכלכלי של מדינה, ולאפשר לאנשים החיים בהן להתחיל לחיות איכות חיים גבוהה יותר. מאפיין נוסף המופיע במדינות המתועשות החדשות הוא המשך ההתפתחות במבני השלטון, כמו דמוקרטיה, שלטון החוק ופחות שחיתות. דוגמאות נוספות לשיפור באורח החיים שחווים אנשים החיים במדינות כאלה הן תחבורה טובה יותר, גישה טובה ורחבה יותר לחשמל ולמים ושיעור תמותת תינוקות נמוך בהשוואה לרוב המדינות המתפתחות.
היסטוריה
המונח נכנס לשימוש בסביבות שנת 1970, כאשר ארבעת הנמרים של אסיה: טאיוואן, סינגפור, הונג קונג וקוריאה הדרומית, שגשגו והפכו לכוח עולמי עולה במדע, החדשנות הטכנולוגית והשגשוג הכלכלי. כל ארבע המדינות הפכו למדינות מפותחות מתועשות, עם כלכלות עשירות בעלות הכנסה גבוהה והצלחה עולמית בהיי-טק. ישנה הבחנה ברורה בין מדינות אלו לבין המדינות הנחשבות כיום ל-NIC. בפרט, השילוב של תהליך פוליטי פתוח, תוצר לאומי גולמי גבוה לנפש ומדיניות כלכלית משגשגת ומוכוונת יצוא הראה שהנמרים הכלכליים במזרח אסיה הגיעו בערך לשוויון עם המדינות המפותחות של מערב אירופה, קנדה, יפן, אוסטרליה, ניו זילנד וארצות הברית.
כל ארבע המדינות מסווגות ככלכלות בעלות הכנסה גבוהה על ידי הבנק העולמי וכמדינות מפותחות על ידי קרן המטבע הבינלאומית (IMF) וה-CIA. לכל ארבעת הנמרים, כמו גם למדינות מערב אירופה, יש מדד פיתוח אנושי "גבוה מאוד" על ידי האומות המאוחדות.
מדינות נוכחיות
הטבלה שלהלן מציגה את רשימת המדינות הנחשבות באופן עקבי ל-NIC על ידי כותבים ומומחים שונים. טורקיה, ברזיל ומלזיה אף מסווגות כמדינות מפותחות על ידי ה-CIA. טורקיה הייתה חברה מייסדת בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי ב-1961 ומקסיקו הצטרפה אליו ב-1994. קבוצת ה-G8+5 מורכבת מחברות ה-G8 המקוריות בנוסף לסין, הודו, מקסיקו, דרום אפריקה וברזיל.
הערה: תאים בצבע ירוק מציינים את הערך הטוב ביותר בטבלה (לאו דווקא הגבוה ביותר), בעוד שתאים בצבע צהוב מציינים ההפך. עבור סין והודו, משמעות האוכלוסייה העצומה של שתי המדינות (בכל אחת מהן למעלה מ-1.3 מיליארד אנשים נכון למאי 2021) היא שההכנסה לנפש תישאר נמוכה גם אם כל אחת מהכלכלות תעלה על זו של ארצות הברית בתוצר הכולל. כאשר התמ"ג לנפש מחושב לפי שווי כוח הקנייה (PPP), הוא לוקח בחשבון את יוקר המחיה הנמוכך יותר בכל מדינה מתועשת חדשה. התמ"ג לנפש הוא בדרך כלל אינדיקטור גם לרמת החיים במדינה מסוימת.
ברזיל, סין, הודו, מקסיקו ודרום אפריקה נפגשות מדי שנה עם מדינות ה-G8 כדי לדון בנושאים כלכליים ובנושא שינויי האקלים, בשל חשיבותן הכלכלית בשוק העולמי וההשפעה הסביבתית שלהן, בקבוצה המכונה G8+5.
מדינות אחרות
כותבים קובעים רשימות של מדינות בהתאם לשיטות שונות של ניתוח כלכלי. לפעמים מאמר מייחס מעמד של NIC למדינה שלרוב לא זוכה למעמד כזה. מדינות כאלה הן למשל ארגנטינה, מצרים, סרי לנקה ורוסיה.
בעיות
בעוד דרום אפריקה נחשבת עשירה לפי מדד העושר לנפש, אי-השוויון הכלכלי המתמשך והעוני הקיצוני נותר גבוה במדינה.
הצמיחה הכלכלית של מקסיקו נפגעת באזורים מסוימים בשל מלחמת הסמים המתמשכת במדינה.
NIC אחרות מתמודדות עם בעיות נפוצות כמו שחיתות נרחבת וחוסר יציבות פוליטית.
סלאבן בלופו
היסטוריה
קבוצת כדורגל ראשונה בעיר נוסדה בשנת 1907 על ידי קבוצת סטודנטים. המועדון במתכונת הנוכחית הוקם בשנת 1912. בשנת 1920 הקבוצה זכתה בתחרות אזורית-קרואטית. במהלך השנים שם הקבוצה השתנה מספר פעמים. תחת השם הנוכחי היא מתחרה החל משנת 1958. המילה "בלאופו" מהווה שם חברת תרופות המתבססת בעיר.
בשנת 1997 הקבוצה החלה להתחרות בהליגה הקרואטית הראשונה ומאז לא ירדה ממנה. בשנת 2000 היא לראשונה השתתפה בגביע האינטרטוטו. בהמשך היא השתתפה בתחרויות גביע אופ"א והליגה האירופית בעונות, ו-.
בשנים 2007 ו-2016 הקבוצה התחרה בזכייה של הגביע הקרואטי אך הפסידה במשחק הגמר.
בשנת 2008 סלאבן בלאופו הגיע למקום השני בליגה בסוף העונה ובשנת 2013 למקום השלישי.
ליד המועדון פועלת מחלקת הנוער. בין בוגרי המחלקה נמנה בויאן ורוצ'ינה שהיה בין הכוכבי הקבוצה הבוגרת ושיחק בהפועל תל אביב.
מארש ראקוצי
מארש ראקוצי (בהונגרית: Rákóczi-induló), המכונה לעיתים "מארש הונגרי" היה אחד מהמנוני המדינה הבלתי רשמיים של הונגריה לפני שפרנץ קלצ'יי כתב את ההמנון ההונגרי. סביר להניח שהוא הולחן על ידי ניקולאוס שול ב-1820. המנגינה שימשה מאוחר יותר ביצירות מפורסמות רבות, בעיקר: ב"הקללה של פאוסט" (הקטור ברליוז) וברפסודיה ההונגרית מס' 15 (פרנץ ליסט).
המקור
מקורו של "מארש ראקוצי" הוא ב"שיר ראקוצי" (בהונגרית: Rákóczi-nóta), לחן שהופיע לראשונה באמצע המאה ה-17 עם מילים שונות. המילים הידועות הראשונות של השיר הזה הן שיר של קורוצים שהיה קינה שקבל על חוסר המזל של המדיארים ועל הדיכוי ההבסבורגי וקרא בחזרה לנסיך פרנץ ראקוצי השני, שהיה מנהיג המרד ההונגרי (מלחמת העצמאות של ראקוצי) בין 1703 לבין 1711, כדי להציל את אנשיו. על אף שהמסורת מספרת שגרסה זו הייתה השיר האהוב על פרנץ ראקוצי השני וכנר החצר שלו, מיהאי בארנה, היה תאורטית המלחין של השיר, חוקרים נוטים להסכים ביניהם שהשיר הולחן הרבה אחרי, בסביבות 1730 על ידי מלחין אנונימי אחד או יותר. גרסה זו הייתה פופולרית מאוד במאה ה-18 והפכה לשיר עם יותר מ-20 גרסאות שהושר גם לאחר מהפכת 1848 בהונגריה. השיר נתן השראה למשוררים שנדור פטפי, פרנץ קלצ'יי וקלמן טאלי.
הגרסה האינסטרומנטלית, המכונה "מארש ראקוצי", הופיעה כמעט 100 שנים מאוחר יותר, בעשורים הראשונים של המאה ה-19. המלחין של גרסה זו נותר לוט בערפל; עם זאת, היה זה המנצח הצבאי ניקולאוס שול שפרסם לראשונה יצירות משלו בשם זה ב-1819 או ב-1820 וככל הנראה יצר את הצורה המולחנת הידועה כיום של השיר. הוא היה המנצח של הרגימנט ה-32 של צבא מלוכת הבסבורג שהורכב בעיקר מהונגרים תחת פיקודו בתקופה זו של הנסיך ההונגרי מבית אסטרהאזי ניקולאוס השני, אסטרהאזי. הוא בוודאי הושפע מהכנר הצועני יאנוש ביהרי שעל פי הדיווחים ניגן גרסאות אינסטרומנטליות של השיר בין 1809 לבין 1820.
יצירות מפורסמות
בשנת 1846, הקטור ברליוז הגיע לפשט-בודה (בודפשט של היום) כדי לערוך שני קונצרטים על מנת להפוך את יצירותיו לפופולריות בהונגריה. לאירוע זה, כפי שהיה רגיל בתקופתו, הלחין כמה קטעים ללחנים הונגריים כדי לזכות בחסדי הקהל. אחד הקטעים הללו היה עיבוד של "מארש ראקוצי" שהפך מיד לחביב הקהל, כפי שציין ברליוז בזיכרונותיו:
בין השנים 1823–1871 כתב פרנץ ליסט מספר עיבודים, כולל הרפסודיה ההונגרית מס' 15 שלו, המבוסס על הנושא. הפסנתרן ולדימיר הורוביץ הלחין וריאציה על "מארש ראקוצי" עם אלמנטים של גרסת ליסט וברליוז כאחד, המרחיבה מאוד את הגבורה וההברקה של יצירת ליסט. גם בלה בארטוק, יוהנס ברהמס, יוהאן שטראוס הבן, זולטאן קודאי ופרנץ ארקל שילבו את המנגינה בחלק מהיצירות שלהם.
השימוש היום
כיום המנגינה נשמעת בדרך כלל כמוזיקה בלבד, ללא המילים. גרסת ברליוז הפכה לבחירה מוזיקלית עממית פופולרית בהונגריה, במיוחד לחתונות. המארש מנוגן היום בחגיגות ממלכתיות וצבאיות והוא מארש המצעד הרשמי היום של צבא הונגריה. המנגינה שימשה במשך עשרות שנים כאות הבוקר של רדיו קושוט בתחילת השידור היומי. המארש נתן את שמו לסרט עלילתי אוסטרי-הונגרי משנת 1933 - מארש ראקוצי - בכיכובם של גוסטב פרליך  (שגם ביים), קמילה הורן, לאופולד קרמר ואחרים. המארש מופיע גם בדרמה ההיסטורית הצרפתית La Grande Vadrouille.
רטרביושן (היאבקות מקצועית)
רטרביושן (באנגלית: Retribution; או בשם המקורי באותיות גדולות: RETRIBUTION; בתרגום לעברית: "גמול") הייתה קבוצת היאבקות מקצועית אשר גילמה את הדמויות הרעות והבלתי חביבות על הקהל (דמויות אלה נקראות בשפת ההיאבקות המקצועית בשם "היל") והופיעה בארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE כחלק מתוכנית הדגל של הארגון, Raw. מנהיג הקבוצה היה מוסטפא עלי והקבוצה כללה את טי-באר, מייס, סלאפג'ק, רקונינג וריטליאיישן.
מלבד חברי הקבוצה הידועים, הקבוצה הציגה סדרה נוספת של תומכים בעלי מסכות אשר עזרה להם במעשי תקיפתם.
בתחילת קיומה של הקבוצה, קבוצת אנשים בלתי מזוהה בעלי מסכות לעיתים הצטרפה לתקיפותיהם (לאחר שעלי לקח מנהיגות, קבוצת האנשים הבלתי מזוהה חדלו להופיע). הקבוצה הוצגה כאחת בעלת מטרה של להרוס כל מה שקשור לארגון ה-WWE ולבנות מחדש על פי ראיית מבטה. הם ערכו את הבכורה שלהם ב-3 באוגוסט 2020, כשב-21 בספטמבר, מרבית זהותם של חברי הקבוצה נגלתה, כך שעלי נחשף כמנהיג הקבוצה ב-5 באוקטובר. הקבוצה חדלה להתקיים באירוע פאסטליין, שנערך ב-21 במרץ 2021, לאחר שמייס וטי-באר תקפו את עלי.
בטווח שבין הבכורה לפירוקה של הקבוצה, רטרביושן ספגה ביקורות שליליות בקרב המבקרים והצופים באופן קבוע. אף על פי שהמתאבקים בקבוצה עצמה נחשבו למוכשרים, היכולת לאגד אותם יחדיו כקבוצה, חליפות הזירה, שמות הבמה והאישיות שלהם הוגדרו כ"נוראיות" וכ"דברים שנזרקו יחדיו במהירות".
היסטוריה
ב-3 באוגוסט בפרק של התוכנית Raw, האורות במתחם ה-Performance Center החלו להבהב, לאחר שקבוצת אנשים בעלי מסכות הציתו שרפה באחד מהגנרטורים של המבנה. ארבעה ימים לאחר מכן בפרק של התוכנית סמאקדאון, קבוצת אנשים תקפה את שדרני התוכנית ואת הקהל, כשלאחר מכן הם השתמשו במסור חשמלי על מנת לחתוך את חבלי הזירה. בשבועות הבאים של התוכנית Raw, רטרביושן פלשה למתחם ה-Performance Center פעמים רבות, כשכמה ממעשיהם כללו השלכת אבן בניין על חלון המתחם והפיכת רכב. ככל שהשבועות חלפו, הקבוצה החלה לתת הסברים על המעשים שלה, כאשר הם חשו בפגמים בשיטת מתן הטיפול במתאבקים של הארגון ואף הרגישו שהטיפול הוא בלתי הולם.
ב-21 בספטמבר בפרק של התוכנית Raw, נחשפו חמשת חברי הקבוצה אף על פי שחלק מפניהם היו במסכות והיה ניתן להבחין בדומיניק דיג'אקוביק, דיו מדין, שיין ת'ורן, מרסדס מרטינז ורקונינג. שמות הבמה של המתאבקים הגבריים נחשפו כך שדיג'אקוביק נקרא טי-באר, מדין נקרא בשם מייס ות'ורן נקרא בשם סלאפג'ק. לעומת זאת, שמות הבמה של מרטינז ויים לא נחשפו. במסגרת הקרב המרכזי של אותו הערב, טי-באר, מייס וסלאפג'ק ערכו את הופעת הבכורה שלהם יחדיו בזירה, כאשר התמודדו בקרב שלושה נגד שלושה מול חברי קבוצת The Hurt Business (בובי לאשלי, שלטון בנג'מין וסדריק אלכסנדר), שבו רטרביושן הפסידה כתוצאה מפסילה. ב-5 באוקטובר בפרק של התוכנית Raw, מוסטפא עלי נחשף כמנהיג הקבוצה לאחר שהוא הורה לקבוצה לתקוף את קבוצת The Hurt Business במהלך הקרב שלו מול MVP. זמן קצר לאחר מכן, מרסדס מרטינז הוסרה מן הקבוצה. ב-19 באוקטובר בפרק של התוכנית Raw, רטרביושן הפסידה בקרב ארבע נגד ארבעה לחברי קבוצת The Hurt Business לאחר שטי-באר נכנע למהלך ה-Hurt Lock של לאשלי. לאחר מכן, כולם הותקפו על ידי "השד" בריי וויאט.
במופע המקדים לאירוע גיהנום בכלוב, שנערך ב-25 באוקטובר, מנהיג קבוצת רטרביושן, מוסטפא עלי, איתגר את קבוצת The Hurt Business לקרב באירוע עצמו, כאשר חבר קבוצה אחד מרטרביושן יתמודד מול חבר קבוצה אחד מקבוצת The Hurt Business. עלי אף איפשר לאחרונה לבחור מול מי הם יתמודדו מקבוצת רטרביושן. מאחורי הקלעים, קבוצת The Hurt Business נענתה בחיוב לאתגר שהוצב מטעם קבוצת רטרביושן במהלך המופע המקדים. הם החליטו שבובי לאשלי יגן על אליפות ארצות הברית נגד סלאפג'ק. בנוסף, MVP הצהיר שאף אחד מחברי שתי הקבוצות לא ינכח בקרב עצמו. בקרב עצמו, לאשלי הכריח את סלאפג'ק להיכנע למהלך ה-Hurt Lock והגן על תוארו בהצלחה. לאחר הקרב, קבוצת רטרביושן הגיעה ותקפה את לאשלי, עד שחברי קבוצת The Hurt Business הגיעו כדי לאזן את מאזן הכוחות ולהדוף את התוקפים. ב-27 באוקטובר בפרק של התוכנית Raw, עלי, טי-באר, מייס וסלאפג'ק השתתפו בקרב הדחות ארבעה נגד ארבעה מול קבוצת The Hurt Business, כשהם הפסידו כתוצאה מפסילה לאחר שעלי הכה את אלכסנדר בעזרת כיסא.
ב-16 בנובמבר בפרק של התוכנית Raw, רטרביושן השיגה את ניצחון הבכורה שלה ב-WWE, כשגברה על קית' לי, ברון סטרומן, שיימוס ורידל אשר ייצגו את קבוצת Raw באירוע סדרת ההישרדות, זאת לאחר שעלי הצמיד לניצחון את רידל. לאחר מכן, הם פתחו בפיוד מול ריקושט, כאשר כל חבר בקבוצה ניצח אותו בקרב יחידים על מנת לשכנע אותו להצטרף אליהם לקבוצה. לעומת זאת, ריקושט עמד על שלו וסירב בכל תוקף להצעתם. לאחר הפיוד עם ריקושט, רטרביושן החלה בפיוד עם הניו דיי כשעלי נטר טינה על כך שקופי קינגסטון תפס את מקומו בקרב תא ההדחות באירוע תא ההדחות של השנה החולפת עקב פציעתו של עלי, חילוף שהוביל לבסוף לזכייתו של קינגסטון באליפות ה-WWE ברסלמניה 35. ב-22 בפברואר בפרק של התוכנית Raw, לאחר שטי-באר ומייס הפסידו בקרב זוגות לניו דיי (קופי קינגסטון ואקסבייר וודס), החלו להופיע סימנים ראשונים של פיצול הקבוצה כאשר עלי החל להביע את תסכולו, לבקר את חברי הקבוצה על ההפסדים בקרבות שלהם. קיומה של הקבוצה הגיעה לקיצה במופע המקדים לאירוע פאסטליין, שנערך ב-21 במרץ, כשרקונינג וסלאפג'ק נטשו את עלי ואז טי-באר ומייס ביצעו עליו את מהלך הצ'וקסלאם לאחר שהוא כשל בניסיונו לזכות בתואר ארצות הברית, כשהפסיד לאלוף, רידל.
לאחר שהקבוצה חדלה להתקיים, עלי חזר לקריירת יחידים, בעוד שמייס וטי-באר המשיכו לשלב כוחות כצמד, כאשר הם עשו שימוש בסימנים המזהים שלהם מהקבוצה. מנגד, רקונינג וסלאפג'ק לא חזרו להופיע מאז על המרקע.
יחסי גרמניה–ניז'ר
יחסי גרמניה–ניז'ר הם היחסים בין גרמניה לבין ניז'ר.
סקירה כללית
גרמניה המערבית כוננה יחסים דיפלומטיים עם ניז'ר ב-11 בינואר 1963, לאחר שהאחרונה קיבלה את עצמאותה מצרפת. במשך שנים רבות התמקדו היחסים בין גרמניה לניז'ר בשיתוף פעולה לפיתוח. עם זאת, שתי המדינות גיוונו את קשריהן בשנים האחרונות וכללו ביטחון אזורי והגירה ואף הגדילו באופן דרמטי את הקשרים שלהן.
לצד ניגריה, נורווגיה והאו"ם, גרמניה יוזמת שיתוף פעולה בין המחוזות בניז'ר, ניגריה, קמרון וצ'אד הגובלים באגם צ'אד, שמטרתו לייצב את אזור אגם צ'אד ולסייע במעבר מחירום הומניטרי לביטחון ופיתוח. יתרה מכך, ממשלת גרמניה מקדמת צעדים כלל-לאומיים לטיפוח יציבות ושמירה על שלום, למשל בנושא אבטחת גבולות, הכשרה משטרתית ודו-קיום שליו של קבוצות אוכלוסייה שונות. תחום הביטחון זוכה לתמיכה בתחומי הלוגיסטיקה וההנדסה הצבאית. משרד החוץ הפדרלי מספק באופן קבוע סיוע הומניטרי במהלך משברי אספקה.
הניז'ר היא מדינת מעבר מרכזית להגירה מאפריקה שמדרום לסהרה. כמו כן, מומנו פרויקטים שמטרתם לשפר את ניהול ההגירה, למניעת פשע מאורגן וכן תוכנית אזורית רב שנתית שמפעיל הארגון הבינלאומי להגירה כדי לסייע למהגרים ולהקל על חזרתם ושילובם מחדש.
ארז כהנא
ארז כהנא (נולד ב-7 בנובמבר 1977) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה
ארז כהנא נולד בתל אביב וגדל בחולון, למד בבית ספר לאומנויות "תלמה ילין" במגמת תיאטרון. בצה"ל שירת כחובש קרבי ומדריך חובשים. הוא בוגר בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים. במהלך לימודיו הצטלם לסרט הטלוויזיה "יוסי וג'אגר" ולסדרת הטלוויזיה "שבתות וחגים".
כהנא שיחק בתיאטרון הקאמרי כעשר שנים בהצגות "משחקים בחצר האחורית", "השיבה לחיפה", "ג'וני הלך", קיזוז" ,"יומן חוף ברייטון", "קומדיה של טעויות", "בעל למופת" ,"זהר" ,"הבדלה".
ב-2010 כהנא שיחק ב"עזרה ראשונה", סרטו הקצר של ירדן כרמין. הסרט היה מועמד לפרס דקל הזהב בקטגוריית סרטים קצרים בפסטיבל קאן וזכה בפרס וולג'ין לסרט קצר בפסטיבל הקולנוע ירושלים. כהנא זכה בפרס השחקן בפסטיבל Capalbio Cinema באיטליה.
כהנא עשה תרגום ועיבוד למחזה "תמונות מחיי גירושין" (נקרא גם "דואט על הספה") מאת מארק קאמולטי ושיחק בו ב-2011.
משחק מזה שבע עונות בהצגה "בית הרוחות", המציגה כל פעם בתיאטרון אחר באיטליה.
כהנא שיחק בסדרות הטלוויזיה "הכל דבש", "עד החתונה", "פולישוק" ו"החברים של נאור".
הופיע בפרסומות רבות, משמש כמדבב ומקריין. הנחה את תוכנית הרדיו "הפוכים" ברדיו מהות החיים. הגיש פינה ב־ynet בשם "פרשה ברגע", בה שוחח על פרשת השבוע.
חיים אישיים
כהנא נשוי ואב לשני ילדים.
קבוצת זנב חמור
קבוצת זנב חמור (ברוסית: Ослиный хвост) הייתה קבוצת אמני אוונגרד רוסים שהוקמה בשנים 1911–1912. הקבוצה ארגנה תערוכה ראשונה ב-11 במרץ 1912 במוסקבה. הפרישה של מיכאיל לריונוב ונטליה גונצ'רובה מקבוצת נסיך יהלום, שנחשבה בעיניהם "סזניסטית" מדי, אירופאית מדי, היא שקירבה את אמני הקבוצה החדשה. אמנים אלה חיפשו את השראתם ברוסיה, באוקראינה והציבו בחזית אייקונים, סימנים של דימויים פופולריים, בפרט רוסיים (לובוק). ומהווים נטייה חדשה הנקראת "ניאופרמיטיביזם.
את שם הקבוצה הציעו מיכאיל לריונוב ונטליה גונצ'רובה. הם קראו לתערוכה הראשונה שלהם במוסקבה La queue de l'âne - זנב חמור. כי רצו ללעוג לאוונגרד הצרפתי שלדעתם - בפריז לא ניתן עוד להבחין בין ציור לבין יצירות שאפילו חמור יכול לעשות, תוך שהם מתייחסים לתערוכה משנת 1910, שאחד הציורים שנתלו שם "שקיעה בים האדריאטי", על ידי צייר איטלקי לא מוכר, שטען שהוא צויר בעזרת זנב של חמור.