cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויקי שירן
ילדותה ונעוריה
ויקטורין (ויקי) שירן נולדה בקהיר לסאלבו ופורטונה בן נתן. אביה, יליד אלכסנדריה, היה בעל תואר בחשבונאות אך עבד כסוחר טקסטיל. הם עלו לישראל באוגוסט 1951, עם שלוש בנותיהם: אודט (נולדה ב-1944), ויקי (נולדה ב-1947) ורז'אן (נולדה ב-1950). הבן עוזי נולד ב-1956 בישראל.
משפחתה התגוררה בשכונת התקווה בתנאי עוני. במיתון של שנת 1960 פוטר אבי המשפחה, וויקי נאלצה לעזוב את ספסל הלימודים בגיל 13 כדי לצאת לעבודה ולעזור בפרנסת משפחתה. את תעודת הבגרות שלה היא השלימה בגיל 17 בלימודי ערב. תחילת פרסומיה בכתבי-עת שוליים ובאנתולוגיה ("מסדה", 1971) "ביכורי עטים", בעריכת פרופ' מתי מגד (שם השתתפו, בין השאר, גם חזי לסקלי, דני הורוביץ, אריה קרישק, חנן עזרן ואחרים).
ב-20 בינואר 1974 נישאה ויקי לחיים שירן (שקיראן), קולנוען יליד מקנס שבמרוקו וממפיקי התוכנית "הילדים משכונת חיים". לזוג נולדו שתי בנות. קודם לנישואיה, בעת היותה סטודנטית ומשוררת צעירה, היה לה רומן קצר עם המשורר נתן זך, שהייתה מתלמידיו. זך סיפר (בסרטו של חלוצי "שוברת קיר") כי הם חשבו להתחתן, אך נסיעתו לאנגליה שינתה כל זאת.
פעילות אקדמית
שירן סיימה תואר ראשון בספרות והיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, ותואר שני בהצטיינות בקרימינולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
בשנות התשעים לימדה שירן קרימינולוגיה ומגדר במכללה האקדמית בית ברל, וכן לימדה בחוג למשפטים וקרימינולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2003 היא ייסדה את התוכנית ללימודי נשים ומגדר בבית ברל, ונבחרה לעמוד בראשה.
פעילות ציבורית וחברתית
היא נהגה להתבטא לעיתים בצורה פרובוקטיבית. למשל, היא אמרה: "כל מי שחי בשכונת מצוקה, המשמעות של זה היא שהמדינה דפקה אותו. פשוט. [...] בחברה הישראלית יש אי-שוויון. האי-שוויון הוא לא רק מעמדי, יש לו גם צבע".
כפמיניסטית, שירן הייתה מהמייסדות של "קבוצת נשים מזרחיות", שנועדה לעורר את השיח הפמיניסטי הציבורי בישראל, לאור מה שראתה ככישלון של הגל השני של הפמיניזם: "ייתכן, שהסתגרותו ואף התנערותו של הפמיניזם בישראל מן הפרובלמטיקות החברתיות, גרמו להישארותו כפרח קיר בשיח הציבורי". קבוצה זו הפכה ב-1999 לתנועת "אחותי – למען נשים בישראל", הפועלת לקידום נושאים של צדק כלכלי, חברתי ותרבותי ולהעצמת הסולידריות עם נשים ממעמד כלכלי-חברתי נמוך בשיח הציבורי בישראל.
עוד בנעוריה בשכונת התקווה השקיעה שירן זמן רב בפעילות למען זכויות המזרחים. היא הייתה דמות מובילה בתנועות המחאה החברתיות של צעירים מזרחיים בשנות השבעים והשמונים: "הפנתרים השחורים", "אזרחים למען שכונות" "החזית המזרחית" ועוד. בשנים 1969–1975 ניהלה את התיאטרון הקהילתי ביפו.
בסוף שנות השבעים עמדה בראש תנועת "צל"ש" (ציונים למען שוויון), שבה היו חברים, בין השאר, העיתונאי דניאל בן סימון והסוציולוג פרופסור סמי סמוחה. בשנת 1981 עתרה התנועה לבג"ץ נגד רשות השידור. היא טענה כי הסדרה ההיסטורית "עמוד האש" מתעלמת מקיומם של המזרחים ומכחישה את חלקם בבניית האומה. את המאבק להכללת תרומת המזרחים בסדרה החלה עוד בזמן הפקתה בקיץ 1979, במסגרת תנועת "צל"ש", יוצר הסדרה יגאל לוסין הסכים לבחון אפשרות להוסיף קטעים על ההיבט המזרחי בתנועה הציונית, אך שירן טענה שהסדרה כולה מוטה מראש לנקודת המבט האירופית וקטעים בודדים לא ישנו את התמונה. שירן דרשה שייאסר שידור הסדרה עד שהטיה זו תתוקן. תביעתה של שירן נדחתה על ידי בג"ץ, אולם פסק הדין, המכונה "ערעור שירן", הפך לאבן דרך במאבק המזרחים בישראל נגד אפליה.
ביוני 1981 הצטרפה למפלגת תמ"י (תנועת מסורת ישראל), מפלגה שפנתה לקהל מזרחי מסורתי-דתי בראשות אהרון אבוחצירא, והפכה לדוברת שלה. ב-1983 התמודדה על ראשות עיריית תל אביב-יפו במסגרת רשימת תמ"י, אך קיבלה רק כ-1.6% מקולות הבוחרים. הרשימה עצמה זכתה ב-1.9% מהקולות ולא נכנסה למועצת העיר. ב, ביולי 1984, הוצבה במקום העשירי ברשימת תמ"י לכנסת. היא גם כתבה והשתתפה בתשדירי הבחירות של המפלגה. המפלגה נחלה אכזבה בבחירות, שירדה משלושה מנדטים לאחד, שבמקביל נכנסה לראשונה מפלגת ש"ס לכנסת עם 4 מנדטים. שירן הסבירה שלמרות הכישלון תמ"י הביאה לשינוי תפיסה בפוליטיקה הישראלית ולמעשה חיזקה את עמדת המזרחיים ואפשרה את עלייתה של ש"ס.
שירן גם הייתה פעילת שלום, מחתה על כיבוש השטחים הפלסטיניים והביעה תמיכה בהקמת מדינה פלסטינית. היא הייתה פעילה בארגונים שהתאפיינו בפעילותם של יהודים מזרחים במאבק נגד הכיבוש הישראלי בשטחי הגדה המערבית, בהם "המזרח אל השלום". היא השתתפה בכנסים רבים ובהפגנות בישראל ובאירופה למען השלום.
בשנת 1987 סייעה בהקמת עמותת "הל"ה- הורים למען החינוך".
בשנת 1996 הייתה אחת ממייסדי תנועת "הקשת הדמוקרטית המזרחית", הפועלת למען שוויון, צדק חברתי ודמוקרטיה בישראל. בשנת 2002, יחד עם פעילים נוספים של הקשת הדמוקרטית המזרחית, היא זכתה בתביעת "בג"ץ הקרקעות" נגד מינהל מקרקעי ישראל בנושא חלוקה צודקת של הקרקע.
שירן הייתה חברה במליאת מועצת רשות השידור (2000–2004), חברת מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו ודירקטורית בחברת החדשות של ערוץ 2 (2000–2004), וכן חברת הוועד המנהל של הוצאת עם עובד (2001–2004).
היא הופיעה רבות בכלי התקשורת השונים וקידמה את הנושאים החברתיים הקרובים ללבה. היא פרסמה מאות מאמרים ב"ידיעות אחרונות" ובעיתונים אחרים, והתראיינה רבות בתוכניות רדיו וטלוויזיה. בראיונותיה עמדה רבות על עקרון הייצוג השווה לנשים ולמגזרים אחרים בכלי התקשורת. מאבקה האחרון היה במסגרת "קואליציית הנשים נגד פורנוגרפיה", שנאבקה נגד שידורי פורנוגרפיה בערוצי טלוויזיה בישראל. בין השאר שידורי ערוץ פלייבוי בישראל.
זמירה רון מארגון "אחותי - למען נשים בישראל" סיפרה:.
יצירה אישית
בנוסף לעבודתה האקדמית והחברתית, עסקה ויקי שירן גם ביצירה אישית. היא הייתה משוררת, במאית, תסריטאית ועורכת ספרים.
היא עבדה את ספרו של אלבר ממי "נציב המלח" (1980) לדרמה טלוויזיונית שביים חיים שירן, שזכתה בפרס בינלאומי של אונסק"ו ובפרס כינור דוד. כמו כן ביימה מספר סרטים תיעודיים, ביניהם "ילדי היהודים" (1999), אודות ילדים בשואה, מהיבט ייחודי של עולמם לפני המלחמה ובתחילתה. הסרט זכה במדליית זהב בקטגוריית הסרטים התיעודיים בפסטיבל סרטים עצמאיים בארצות הברית. כמו כן ערכה את הספר "שלהם הוא הלילה" יחד עם רן שורר, העוסק בילדי רחוב בישראל. היא ערכה את ספרו של רן שורר "שלך הוא הלילה" על ילדים בחבורות רחוב.
שירן פרסמה מספר סיפורים ושירים פרי עטה, ואת חלקם הקריאה בשנת 1999 בפגישה מעוטת משתתפים של "קבוצת נשים מזרחיות". עם זאת, רוב שיריה נכתבו למגירה ולא נועדו לפרסום. כמה חודשים לפני מותה היא מסרה לשולה קשת, אחת הפעילות בקבוצה, כתבי יד של שיריה וביקשה להוציאם לאור. השירים, המציגים את הפואטיקה של הפמיניזם המזרחי, ראו אור בספר "שוברת קיר" שיצא לאחר מותה. הספר עורר עניין רב, ומספר ניכר של מאמרי ביקורת נכתבו עליו. משולבות בו יצירות אמנות של אמניות מזרחיות, והוא הושווה ליצירות של המשוררות המזרחיות אמירה הס, ברכה סרי וחביבה פדיה.
מותה והנצחתה
בשנת 1997 אובחנה ויקי שירן כחולה בסרטן השד. למרות מחלתה, המשיכה להשקיע את כל כישוריה וכוחותיה בקידום רווחה תרבותית וציבורית.
בתחילת שנת 2004 חלה הידרדרות במצבה הבריאותי. היא נפטרה ב-15 במרץ 2004 ונקברה בבית הקברות האזרחי בקיבוץ עינת.
בשנת 2005, כשנה לאחר מותה, יצא לאור בהוצאת "עם עובד" הספר "שוברת קיר" ובו שירים שכתבה. בנוסף ערכה מכללת בית ברל כנס לזכרה.
באפריל 2006 נערך המופע "שירקונצרט" של התזמורת האנדלוסית הישראלית לזכרה.
הספר "לאחותי, פוליטיקה פמיניסטית מזרחית" שיצא לאור ב-2007 מוקדש לזכרה.
בפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות מוענק מדי שנה פרס על שם ויקי שירן לסרט התיעודי הטוב ביותר.
בשנת 2013 ביים יצחק חלוצי את הסרט "שוברת קיר", המספר את סיפור חייה של ויקי שירן.
בשנת 2021 נקרא על שמה של שירן רחוב בתל אביב.
יחסי בלגיה–הודו
סקירה כללית
הודו ובלגיה חולקות את הערך המשותף של "דמוקרטיה, פלורליזם ושלטון החוק" ובלגיה תמכה במדינות ה- G4. סגן ראש ממשלת בלגיה סטיבן ואנאקר אמר כי "לאט אבל בטוח" הודו מקבלת את "המקום הראוי לה בממשל העולמי". הוא שב והדגיש כי בלגיה אישרה "באופן חד משמעי" את תמיכתה בהצעתה של הודו למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם.
סחר דו-צדדי
להודו ובלגיה קשרי מסחר חזקים, כאשר הודו היא היבואנית השנייה בגודלה והיצואנית החמישית בגודלה למוצרים בלגיים. בשנת 2008 דיברה ממשלת הודו כיצד בלגיה והודו הן "שותפות בעולם גלובלי". בנובמבר 2017 ביקרו בהודו שבעה ימים המלך פיליפ והמלכה מתילדה מבלגיה.
באנטוורפן יש הרבה סוחרי יהלומים הודים מגוג'ראט ומראג'סטאן.
פתיחת קונסוליית הכבוד הבלגית באחמדאבאד הפכה את בלגיה למדינה הראשונה שעשתה זאת במרכז השירותים הפיננסיים הבינלאומי הראשון בהודו (IFSC).
שבע עם איילה חסון
שבע עם איילה חסון היא תוכנית אקטואליה יומית המשודרת בשעה שבע בערב בכאן 11 ובכאן ב בהגשתה של העיתונאית אילה חסון התוכנית החלה את שידורה בתחילת מרץ 2023 עת הצטרפותה של חסון לתאגיד. את התוכנית מלווים פאנל פרשנים קבוע וכתבי ופרשני כאן חדשות.
מבנה התוכנית
התוכנית שבע עם איילה חסון משודרת בימי ראשון עד חמישי בין השעות 19:00 ל-19:55. בדרך כלל, בתחילת התוכנית מציגה חסון מונולוג בנושא מסוים, ולאחר מכן כתבי ופרשני כאן חדשות מציגים את כותרות השעה שבע.
הפאנל הקבוע של התוכנית כולל את גל הירש, אלדד יניב, רונן מנליס, רם שפע, מוסי רז, אורי זכי, נועם פתחי, נחמן שי, איתן גינזבורג, כנרת בראשי, שי גולדשטיין ודינה דיין.
מגישת התוכנית לסירוגין היא קרן אוזן.
סיקוזאורוס
סיקוזאורוס (שם מדעי: Sycosaurus) הוא סוג נכחד של תראפסיד ממשפחת הגורגונופסיים, אשר התקיים בסוף הפרם בטנזניה שלפני 259 עד 252.3 מיליון שנה מזמננו.
שבע עם איילה חסון
היסטוריה
ב-26 בפברואר 2023 פורסם כי אילה חסון תעזוב את חדשות 13 לאחר שהייתה מגישה מרכזית בערוץ והובילה מספר תוכניות: שישי, המטה המרכזי ואזור בחירה.
סיקוזאורוס
תיאור
הסוג תואר למדע ב-1924 בידי החוקר סידני ה. הויטון ממאובנים מ-"Usili Formation" שבטנזניה, כשבעבר זוהה עם הסוג ליקנופס. נכללו בסוג 2 מינים:
הסינאפסיד היה בינוני בגודלו באורך של 1.2 עד 2.5 מטרים, כשהיה דומה מאוד לרובידגיה מאותו אזור. אורך הגולגולת הגיע ל-34 עד 24 ס"מ והוא היה בעל לסתות ארוכות בעלות נשיכה מרשימה אך חלל עיניים קטן יחסית. מבנה הלסתות כלל 5 שיניים חותכות עליונות ולצידיהם שיניים דמויות-ניבים ומקדמת הלסת זוג אחד של ניבים ארוכים שבלטו מחוץ ללסת. מבנהו של הסיקוזאורוס מרמז שהיה צייד מהיר של אוכלי צמחים מתקופתו, בעיקר תראפסידה אחרים כמו הכיסטצפאלוס.
אברהם יצחק גרשונוביץ
הרב אברהם יצחק גרשונוביץ (? - כ"ו בסיוון תשי"ד, 27 ביוני 1954) היה רבה של ז'אבינקה שבמחוז בריסק, ובארץ ישראל ראש ישיבת תפארת ציון.
תולדותיו
לאחר נישואיו כיהן כר"מ בישיבה לצעירים בלאפיץ'. לאחר מכן כיהן כרב במונסטרישצנה, וכעבור זמן עבר לכהן כרב בפשראלשלה, מחוז סובלק. בשנת תרפ"ד (1924), לאחר פטירת אביו, התמנה תחתיו כרבה של ז'אבינקה. היה מקורב לרבני בריסק, הסמוכה לז'אבינקה, ובראשם הרב יצחק זאב סולובייצ'יק והרב שמחה זליג ריגר.
בשנת תרצ"ז (1937) עלה לארץ ישראל. מיד עם בואו מונה על ידי החזון איש לכהן כראש ישיבת תפארת ציון, שנוסדה שנה קודם לכן. החזון איש העיד עליו כי הוא "מתלמידיו של אהרן הכהן, אוהב שלום ורודף שלום", וכן אמר עליו ש"אף פעם לא הניע את ראשו ללא מחשבה וכוונה". כיהן בתפקידו עד פטירתו בשנת תשי"ד, חצי שנה לאחר פטירת החזון איש.
בנו, רבי שמואל דוד, מילא את מקומו ברבנות בז'אבינקה, ונספה בשואה.
משפחתו
שני גיסיו של הרב גרשונוביץ - חתניו האחרים של הרב בייער - הם:
בניו:
חתניו:
לוי שטראוס ושות'
לוי שטראוס ושות' (באנגלית: .Levi Strauss & Co, נהגה באנגלית: ליווי סטראוס) היא חברת טקסטיל אמריקנית אשר מתמחה בייצור מוצרי לבוש, בעיקר כאלה העשויים מבד דנים, תחת שם המותג ליווייס (Levi's).
מטה החברה ממוקם בסן פרנסיסקו.
היסטוריה
החברה נוסדה בארצות הברית בשנת 1853, על ידי מהגר גרמני-יהודי בשם לוי שטראוס, שהיגר לאזור החוף המערבי של ארצות הברית במטרה לפתוח חנות טקסטיל יחד עם אחיו.
תפסיר אל-ג'לאליין
תַפְסיר אל-גַ'לאלַיְן (בערבית: تفسير الجلالين) הוא תפסיר סוני קלאסי לקוראן, שתחילת חיבורו בעבודתו של גַ'לאל א-דִּין אל-מַחַלִּי (1389–1459). אל-מחלי כתב פרשנות על פסוקי הקוראן, מתחילת סורה 18 (סורת אל-כהף) ועד הפסוק המסיים את הקוראן, הפסוק השישי של סורה 114 (סורת א-נאס). הוא כתב פרשנות גם על הסורה הראשונה, סורת אל-פאתחה, אך נפטר לפני שסיים את עבודתו. התפסיר הושלם על ידי תלמידו של אל-מחלי, גַ'לאל א-דִּין א-סֻיוּטי (1445–1505), הסופר הפורה ביותר במאה ה-16 במצרים ובסוריה, שכתב פרשנות על סורות 2–17, כל זאת בארבעים יום בלבד. מקור שמו של הפירוש, "תפסיר אל-ג'לאלין", שפירושו "תפסיר שני הג'לאלים", הוא בשם הזהה של שני מחבריו: שמות שניהם "ג'לאל א-דין".
לוי שטראוס ושות'
היסטוריה
אחד מלקוחותיו של שטראוס היה ג'ייקוב דייוויס, חייט מנבדה אשר נהג לרכוש לעיתים קרובות בד משטראוס. לאחר שאחד מלקוחותיו של דייוויס רכש בד פעמים רבות לתיקון מכנסיו הקרועים, עלה בו רעיון להשתמש במסמרי נחושת לחיזוק החלקים הנוטים להמתח בבגד. משום שלג'ייקוב לא היה הכסף הנחוץ לרישום פטנט על המצאתו, הוא פנה לשטראוס והציע לו לרשום את הפטנט על ההמצאה עמו במשותף. שטראוס קיבל את הצעתו של דייוויס וב-20 במאי 1873 התקבל רישום פטנט מספר 139,121 שנקרא "שיפור בהידוק הכיסים" ממשרד הפטנטים האמריקני. בעקבות כך החלה החברה לייצר מכנסי ג'ינס במהלך שנות ה-70 של המאה ה-19.
תפסיר אל-ג'לאליין
התפסיר מזוהה כאחת הפרשנויות הפופולריות ביותר לקוראן כיום, בשל הסגנון הפשוט שלו ובשל התמציתיות שבה נכתב: כל תוכן הפירוש נכנס בכרך אחד בלבד. הוא נכתב לאורך טקסט הקוראן, וכולל מידע מהחדית', וכן מידע ממקורות פרשניים קודמים לו. הוא כולל ביאור בלשני, והוראות כיצד יש לקרוא מילים שונות.
לוי שטראוס ושות'
היסטוריה
ב-26 בספטמבר 1902, שטראוס נפטר בגיל 73. אחייניו של שטראוס ירשו ממנו את החברה לאחר מותו.
תפסיר אל-ג'לאליין
"תפסיר אל-ג'לאלין" תורגם לשפות רבות, בהן אנגלית, צרפתית, בנגלית, אורדו, פרסית, מלאית, אינדונזית, טורקית ויפנית.
לוי שטראוס ושות'
היסטוריה
החברה החלה לייצר את סוגי הג'ינס המודרניים במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20.
בשנת 1981 החלה החברה לסגור את המפעלים בארצות הברית ולהעביר באופן הדרגתי את הייצור מעבר לים על מנת לחסוך בעלויות היצור.
לחברה יש מספר מותגים נוספים, הידוע בהם הוא "דוקרס".
ירושלים ממתינה בתור
עלילה
הסרט הדוקומנטרי "ירושלים ממתינה בתור" מביא את סיפורם של ישראלי ופלסטינית שחברו יחד כדי לחזור למזרח ירושלים ולברר מה השתנה.
לפני 13 שנים, מדי לילה התקבצו עשרות מתושבי מזרח ירושלים, מצוידים במזון ושתייה, כדי לתפוס מקום טוב בתור למשרד הפנים. אלו לצד אלו נדחסים נשים עם תינוקות, גברים מבוגרים ובחורים צעירים, ממתינים בתנאים בלתי אנושיים לפתיחת המשרד בבוקר. באמצעות המציאות הקשה שנחשפת עולה תמונה קפקאית מחרידה אשר משקפת את מגוון הבעיות והטענות שיש לתושבים הפלסטינים כלפי השלטון הישראלי. הסרט עוסק בשלושה גיבורים בתור למשרד הפנים במזרח ירושלים: עיסאם, חולה אנוש הזקוק לתרופות, ראנה, נערה הזקוקה להכרה של הרשויות וגאלב, המתחנן לאישורי בניה עבור ביתו ההרוס.
פרסים
הסרט זכה בשישה פרסים ברחבי העולם:
בשנת 2015 זכה בפרס ציון לשבח בפסטיבל "I Film Maker Film Festival" במאלגה ספרד, ובפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר בפסטיבל "the UK Film Festival" בלונדון אנגליה. בשנת 2016 זכה בפרס הפלטינה בפסטיבל "The Filmmakers World Festival" בג'קרטה אינדונזיה, ובפרס הזהב בפסטיבל העולמי לזכויות אדם, "World Human Rights Film Festival" בג'קרטה, אינדונזיה. בשנת 2017 זכה בציון לשבח בפסטיבל "The Impact DOCS Awards", לה- יולה, קליפורניה, ארצות הברית, ובפרס הפלטינה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בנבדה, לאס ווגאס, ארצות הברית. בשנת 2018 זכה בפרס עשרת הסרטים המשמעותיים ביותר באזור אסיה ובפסיפיק בפסטיבל המקדם נושאים חברתיים ושלום, "Color Tape International Film Festival", בריצ'לנד, קוויזילנד, אוסטרליה.
בנוסף ב-2018 הסרט היה אחד מחמשת המועמדים הסופיים לפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר, בפסטיבל "SR Socially "Relevant (TM) Film Festival New York מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית. ב-2017 נבחר לבין המועמדים הסופיים לפרס בסרט הדוקומנטרי, בפסטיבל "Social World Film Festival", נאפולי, איטליה. וב-2016 היה מועמד חצי הגמר בפסטיבל הסרטים השוודי הבינלאומי בשוודיה.
ב-2017 הסרט "ירושלים ממתינה בתור" נבחר להיות הסרט הפותח את פסטיבל פקק, ישראל.
רוסטיסלב יאנקובסקי
רוסטיסלב איוואנוביץ' יאנקובסקי (5 בפברואר 1930 - 26 ביוני 2016) היה שחקן תיאטרון רוסי.
ביוגרפיה
הוא נולד באודסה ב-5 בפברואר 1930, למד בלנינגרד ופרץ לראשונה בתיאטרון הטג'יקי בשנת 1951. מאז 1957 עבד בתיאטרון הדרמה במינסק. יאנקובסקי נבחר בשנת 1978 לאמן העם של ברית המועצות והוא אחיו הגדול של אולג יאנקובסקי המפורסם יותר. בנו איגור יאנקובסקי הוא גם שחקן. בשנת 1994 התמנה ליו"ר פסטיבל הסרטים הבינלאומי Listapad שבמינסק.
הוא מת במינסק ב-26 ביוני 2016 במינסק, בלארוס, בן 86.
יובל לוי (רופא)
יובל לוי הוא רופא ילדים, בעל התמחות-על במנהל רפואי, מנהל האגף האמבולטורי בבית החולים שיבא (החל מינואר 2020) וסגן מנהל בית החולים הכללי  שיבא (משנת 2018).
לוי שירת שנים רבות בחיל האוויר כטייס מסוקי קרב ובחיל הרפואה כרופא צבאי. לאחר שירות בצה"ל בן 29 שנים השתחרר מצה"ל בשנת 2015 בדרגת סא"ל.
ביוגרפיה
ביו השנים 1999–1993 למד לוי רפואה בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר, באוניברסיטת תל אביב. הוענק ללוי תואר (MD) בשנת 1999.
בין השנים 2009–2008 התמחה בנאונטולוגיה, במרכז רפואי וולפסון.
בשנת 2009, סיים לוי תואר שני בניהול מערכות בריאות (MsHA), באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 2010 ניהל את היחידה לנאונטולוגיה (רפואת פגים), בית חולים שדה, האיטי במערב האי היספניולה שבאיי הודו המערבית.
בין השנים 2013–2010 היה לוי מפקד היחידה לרפואה אווירית (ירפ"א).
בין השנים 2018–2015 כיהן לוי כסגן מנהל בית חולים וולפסון, חולון. בנוסף שירת כנציב פניות הציבור וכממונה לשעת חירום.
משנת 2018 לוי מכהן כסגן מנהל בית החולים הכללי, המרכז הרפואי שיבא, תל השומר.
אקדמיה
בין השנים 2012–2011 כיהן כיו"ר הוועדה המארגנת לכנס הבינלאומי לרפואה תעופתית ורפואת חלל.
בין השנים 2013–2013 היה לוי מרכז הקורס לרפואה תעופתית, באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2017 כיהן לוי כחבר הוועדה המארגנת לפאנל ברפואת ילדים במסגרת הקונגרס העולמי לרפואת חירום ואסונות, טורונטו, קנדה.
משנת 2019 לוי מרכז קורס מבוא לניהול מערכות בריאות, בית הספר לבריאות הציבור, באוניברסיטת תל אביב.
מדינות שההכרה בהן מוגבלת
[[קובץ: Limited Recognition States.svg|500px|ממוזער|שמאל|
]] מדינות שההכרה בהן מוגבלת הן ישויות גאופוליטיות המבקשות הכרה כמדינה, אולם אין להן הכרה דיפלומטית מלאה בעולם. ייתכן כי רק מספר מוגבל מאוד של מדינות אינו מכיר בהן.
מדינות אלה מתחלקות לשתי קטגוריות: הקטגוריה האחת היא ישויות שלהן שליטה מלאה או חלקית על הטריטוריה שהן טוענות לה ואשר מקיימות דה פקטו ממשל עצמי ואשר הביעו רצונן בעצמאות מלאה. פעמים רבות, הקהילה הבינלאומית רואה בקיומן של ישויות אלה תוצאה של הפרת סעיף 11 לאמנת מונטווידאו, ובאופן כללי, הפרת סעיף 2.4 למגילת האומות המאוחדות המהווה היום חלק מן החוק הבינלאומי הנוהג.
הקטגוריה השנייה היא אותן ישויות אשר אין להן שליטה מלאה על הטריטוריה שהן טוענות לבעלות עליה, אולם טענתן לאותה טריטוריה הוכרה דה יורה לפחות על ידי מדינה אחת. חלק מן המדינות בקטגוריה זו, למשל רפובליקת קפריסין, מדינת ישראל ורפובליקת קוריאה, זכו להכרה על ידי רוב מדינות העולם והן חברות בארגון האומות המאוחדות, אולם הן נכללות כאן כיוון שמספר קטן של מדינות אינן מכירות בהן.
אוהבת אותי אמיתי
אוהבת אותי אמיתי הוא סינגל של הזמר עומר אדם, מתוך אלבומו, Omer, שיצא לאור ב-8 במאי 2018.
רקע וכתיבה
השיר הוא בלדה בסגנון ים-תיכוני מיד-טמפו אשר נכתבה, הולחנה והופקה על ידי תמר יהלומי ויונתן קלימי. בשיר פונה הדובר אל בת זוג ומתאר בו מערכת יחסים.
הצלחה
נכון לספטמבר 2020, השיר עומד על כ-4 מיליון השמעות בפלטפורמת הזרמת המדיה ספוטיפיי, ובכך נחשב לאחד מהשירים הישראלים המושמעים ביותר בספוטיפיי, וכן כ-32 מיליון צפיות בפלטפורמת שיתוף הווידאו יוטיוב, ובכך נחשב לאחד מהסרטונים הישראלים הנצפים ביותר ביוטיוב.
ביקורת
דודי פטימר ממעריב אונליין ציין את השיר לחיוב, תוך ששיבח את מילותיו של השיר ואמר "השיר מצטייר כקריצה אוטוביוגרפית לאורח חייו של אדם ומציג אותו כרומנטיקן חסר גבולות, מבצע אדיר וככזה שבוחר בקפידה (בשנים האחרונות) את שיריו ונשמע בוגר מתמיד. המיס לי את הלב".
יוסי חרסונסקי העניק שיר שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה, תוך שהעניק לשיר ביקורת מעורבת, באומרו כי "המנגינה והעיבוד הפלמנקואי, הביצוע הנונשלנט המאופק נותנים נקודות זכות לשיר, אבל לא השתכנעתי שיש כאן שיר של אמת צרופה, אלא עוד מניפולציה רגשית שתביא לעומר אדם עוד מיליוני צפיות וסולד אאוטים בטוחים".
מרטין דה פורס
מרטין דה פּוֹרֳס (ספרדית: Martín de Porres; 9 בדצמבר 1579 – 3 בנובמבר 1639), המכונה גם "הקדוש של המטאטא", הוא קדוש נוצרי מפרו. דה פורס היה נזיר דומיניקני שידוע בזכות חיי הפרישות שחי, ומספר ניסים המיוחסים לו.
מרטין דה פורס נולד בלימה כילד מחוץ לנישואין לאב שהיה אציל ספרדי ואם שחורה שהייתה שפחה משוחררת, ומוצאה מפנמה. בשל העוני ששרר במשפחתו, נשלח בגיל 15 לעבוד כנער משרת במנזר דומיניקני. היחס אליו בתחילה היה רע, בשל היותו מולאטו, והוא הופנה לעבודות פשוטות בלבד. בשל כישוריו ותפקודו, קודם למשרת איש רווחה, ולאחר מכן הופקד כאחראי על בית החולים של המנזר. אדירותו והניסים שחולל גרמו לראשי המנזר לשנות את החוקים הגזעניים שמנעו משחורים ובני תערובת להצטרף למנזר, ולצרפו כחבר מלא במסדר הדומיניקני. יחד עם אחותו הקים בית יתומים בלימה.
ב-1639 מת בלימה מטיפוס הבטן. עבר ביאטיפיקציה ב-1837 (על ידי האפיפיור גרגוריוס השישה עשר) והוכרז כקדוש ב-6 במאי 1962 על ידי האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה.
מדליות באולימפיאדת אתונה (2004)
ספורטאים מ-74 מדינות זכו לפחות במדליה אחת לפחות, ו-127 מדינות לא זכו באף מדליה. ספורטאי ארצות הברית קיבלו את מרב המדליות (103 במספר), וכן את מרב מדליות הזהב (36 במספר) ואת מירב מדליות הכסף (39 במספר). סין קיבלה את מספר המדליות השני בגובהו, ורוסיה השלישית (כאשר רוסיה קיבלה את מספר מדליות הארד הגבוה ביותר - 38 מדליות). יוון, המדינה המארחת, קיבלה 16 מדליות (מהן שש מדליות זהב, שש מדליות כסף וארבע מדליות ארד) - מספר המדליות הגובה ביותר מאז אולימפיאדת אתונה הקודמת שנערכה בשנת 1896, עת זכתה ב-46 מדליות.
איחוד האמירויות הערביות, פרגוואי, אריתריאה זכו לראשונה במדליה אולימפית. ישראל, צ'ילה וטאיוואן זכו לראשונה במדליית זהב אולימפית.
שינויים בחלוקת המדליות
לאחר סיום המשחקים נשללו מכמה ספורטאים המדליות בהן זכו. כך למשל מרים המשקולות היווני ליאונידס סאמפאניס איבד את המדליה שזכה בה בהרמת משקולות לגברים במשקל 62 ק"ג, ולכן זוכה במדליית הכסף באותה תחרות קיבל את מדליית הזהב, הזוכה בארד קיבל את מדליית הכסף ואיזראל חוזה רוביו מוונצואלה, שהיה במקום הרביעי, זכה במדליית הארד.
כמו כן האתלטית הרוסיה אירנה קורז'נקו איבדה את מדליית הזהב בהדיפת כדור ברזל, ובמקומה קיבלה את מדליית הזהב הקובנית יומיליידי קומבה, הגרמניה נדין קליינרט קיבלה את מדליית הכסף, והרוסייה סווטלנה קיווליובה קיבלה את מדליית הארד.
מהאתלט ההונגרי רוברט פזקאס נשללה מדליית הזהב בזריקת דיסקוס. המדליה הועברה לוירגיליוס אלקנה מליטא, מדליית הכסף הועברה לזולטאן קובאגו מהונגריה והארד הוענק לאלכסנדר טאמרט מאסטוניה.
מדליית הזהב נשללה גם ממיידה הפטיש אדריאן אנוס מהונגריה, והזהב הוענק לקוז'י מורופושי מיפן, כאשר הכסף הוענק לאיוואן טסיקאן מבלארוס והארד לאסרף אפאק מטורקיה.
טבלת המדליות
במהלך אולימפיאדת אתונה, שנערכה באתונה שביוון בשנת 2004 השתתפו 10,625 מתעמלים מ-201 מדינות וישויות טריטוריאליות ב-301 אירועי ספורט וב-28 ענפי ספורט. טבלת המדליות על פי אתר הוועד האולימפי הבינלאומי. מדליות הארד ניתנות לשני זוכים בתחרויות האיגרוף והג'ודו, ולכן מספר מדליות הארד גדול ממספר המדליות האחרות.
לאקה (יוון)
לאקה (ביוונית: Λάκκα) היא עיירת נמל והיישוב השני בגודלו באי פאקסי, האי הקטן מבין שבעת האיים היוניים הראשיים.
לאקה נמצאת בחלק הצפוני של פאקסי לחופו של מפרץ טבעי גדול. בלאקה נמל לספינות תיירים ולספינות דיג. מסביב ליישוב עצי זית בצבע ירוק כסוף ועצי ברוש. זהו יעד תיירות פופולרי אליו מגיעים בשייט כדי ליהנות מגלישת גלים, צלילה ושחייה. הכלכלה במקום מבוססת על חקלאות שעיקרה גידול עצי זיית והכנה של שמן זית ועל תיירות. מספר התושבים בלאקה מונה מספר מאות.
רוב הבתים בלאקה הם בסגנון ונציאני. בלאקה שני חופי ים, האחד נקרא קאנוני (Kanoni) והוא מכוסה חלוקי אבן והשני נקרא הראמי (Harami) והוא חוף חולי. במקום מסעדות, מאפיות ובארים רבים. שרות של אוטובוסים מקשר את לאקה עם גאיוס בירת האי דרך לוגוס.
היסטוריה
האי פאקסי היה מיושב כנראה כבר בתקופה הפרה היסטורית. באופן מסורתי מייחסים לפיניקים את ההתיישבות הראשונה במקום ושם האי לקוח מהמילה הפיניקית פאקס. הרומאים שלטו בפאקסי מהמאה השנייה לפני הספירה. בתקופה הביזנטית ובימי הביניים פאקסי סבלה מהתקפות של פירטים. בזמן מסעי הצלב עברו במקום חיילים מצבאות הצלבנים ומסוף המאה ה-14 לספירה פאקסי כשאר האיים היוניים נשלט על ידי הרפובליקה הוונציאנית.
נפוליאון שהכה את הוונציינים באיטליה כבש מיד לאחר מכן את האיים היוניים ובהם את פאקסוס בסביבות שנת 1800. האי נכבש על ידי כח רוסי טורקי ומייד לאחר מכן בשנת 1815, על ידי הבריטים שהקימה את האיחוד של האיים היוניים. בשנת 1864 פאקסוס ויתרה על עצמאותה יחד עם שאר האיים היוניים שהתאחדו עם יוון.
The Lebanon
The Lebanon הוא שיר של להקת הסינת'פופ הבריטית The Human League, שיצא כסינגל באפריל 1984. הוא נכתב על ידי הסולן פיליפ אוקי והקלידן והגיטריסט ג'ו קאליס, והיה הסינגל הראשון מתוך אלבומה הרביעי של הלהקה, Hysteria. הוא הוקלט באולפני AIR בין השנים 1983–1984.
רקע
השיר נכתב והוקלט בתקופה בה הלהקה הייתה בשאיפה להגיע להצלחה הבינלאומית העצומה של אלבומה הקודם, Dare.
המילים של השיר היו על מלחמת האזרחים בלבנון שהוחמרה עם הפלישה הישראלית לדרום לבנון בשנת 1982. הזמרת סוזן אן סאלי אמרה על השיר שהלהקה "רצתה לדבר בעד האנשים הקטנים" ולהגיד משהו על המצב בלבנון באותה תקופה, וכי הלהקה לא ניסתה להביע עמדה פוליטית בנושא.
"The Lebanon" יצא כסינגל בבריטניה באפריל 1984. הוא לא הצליח לשחזר את ההצלחה של הסינגלים הקודמים של הלהקה "(Keep Feeling) Fascination" ו-"Mirror Man", והגיע רק למקום ה-11 במצעד הסינגלים בבריטניה ולמקום ה-64 בבילבורד הוט 100. בישראל השיר הגיע למקום הראשון במצעד הלועזי של רשת ג', זאת על אף שהוא נאסר להשמעה על ידי כמה תחנות רדיו ישראליות.
אדלבסן
אדלבסן (בגרמנית: Adelebsen) היא עיירה ועיירת שוק במחוז גטינגן במדינת סקסוניה התחתונה בגרמניה. נכון לראשית 2017 מתגוררים בעיירה 6,370 תושבים.
מבחינה מוניציפלית כלולים בשטחי אדלבסן גם הכפרים: ברטרודה, אברהאוזן , ארבסן , גינטרזן , לדינגזן וויבקה.
היסטוריה
האזכור הראשון של מקום יישוב באדלבסן הוא משנת 990. במחצית הראשונה של המאה ה-13 הוקמה בידי בית האצולה פון אדלבסן, טירה ששלטה על המקום, ובסוף המאה ה-14 התבססה העיירה וקיבלה זכויות עיר שוק, ולמעמד בכורה באזור שהתפרנס מחקלאות ומסחר מקומי.
עד 1692 היו העיירה והאזור כולו נתונים לשליטת נסיכות קלנברג-גטינגן. בשנה זו עברה העיירה לשליטת נסיכות הבוחר מהנובר, ב-1807 לשליטת ממלכת וסטפאליה, ב-1814 לשליטת ממלכת הנובר ומ-1866 עד תום מלחמת העולם השנייה, כחלק מפרוסיה, בפרובינציית הנובר.
כיום היא חלק ממחוז גטינגן, במדינת סקסוניה התחתונה.
יהודי אדלבסן
יהודים התיישבו באדלבסן בצורה משמעותית רק במאה ה-18, אך משפחות בודדות ישבו בה כבר במחצית השנייה של המאה ה-17. יהודי העיר היו כפופים הן לשלטונות אדלבסן והן לשלטונות הנובר, ולעובדה זו היו משמעויות שליליות וחיוביות שונות. אחוז היהודים באוכלוסייה הכללית הגיע לשיאו באמצע המאה ה-19, אז עמד על למעלה מ-13%, וקהילת אדלבסן הייתה הגדולה בין קהילות דרום סקסוניה התחתונה, מאז התדרדרה מצבת האוכלוסין היהודיים במקום ועם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 נמנו בעיירה רק 32 יהודים, שמספרם הצטמצם עוד ועמד ערב מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי אירופה על 20 בלבד.
קהילת יהודי אדלבסן לא קיימה משרת רב, וכשעלתה ב-1827 שאלה בדבר איוש משרת רב המדינה בהנובר, הצהירה הקהילה כי לדעת חבריה המשרה מיותרת לחלוטין. בולטים בין יהודי אדלבסן: סלי גרפנברג (Selly gräfenberg; 1863–1921); ארנסט גרפנברג ממציא טבעת גרפנברג  למניעת היריון.
בית הקברות היהודי באדלבסן הוקם כבר בראשית המאה ה-18 והורחב במאה ה-19.
Gewehr 41
רובה Gewehr 41 הוא רובה חצי-אוטומטי שפותח בגרמניה הנאצית ושירת את הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה בשנים 1941-1945.
כבר בשנת 1940 היה ברור שרובה חצי-אוטומטי בעל קצב אש מהיר יותר מאשר רובה בריחי, היה הכרחי, על מנת לשפר את היעילות והקטלניות של חיל הרגלים. הוורמכט הוציא מכרז ובו מפרט תכונות למספר מפתחי נשק, והחברות מאוזר ווולתר הגישו אב-טיפוסים שהיו מאוד דומים. ברם, מספר מגבלות הוטלו על התכנון: שני הדגמים השתמשו, לכן, במנגנון הידוע בשם "Bang" (על שם מפתחו הדני Søren H. Bang). במנגנון זה, גזים שנוצרים מהירי נלכדים בלוע בחרוט טבעתי, שבתורו משך מוט-בוכנה ארוך שפתח את המכנס וטען מחדש את הרובה. מנגנון זה מנוגד למנגנון הנפוץ יותר של מנגנונים מופעלי-גז, שבהם הגזים שנפלטים מהקנה, דוחפים אחורה את הבוכנה כדי לפתוח את המכנס. שני התכנונים כללו מחסנית פנימית בת 10 כדורים, שהוטענה על ידי הרצועות ששימשו ב-Karabiner 98k עם תחמושת המאוזר 7.92x57mm. כתוצאה מכך, הטעינה הפכה ליחסית איטית.
הדגם של מאוזר,, נכשל. רק 6,673 יחידות שלו יוצרו לפני שהייצור הופסק, ומתוכם 1,673 הוחזרו לאחר שהתגו כבלתי-שמישים. הדגם של וולתר,, דמה בהופעתו ל-Gewehr 43. רוב חלקי המתכת ברובה זה היו מפלדה, ומספר רובים, בעיקר אלה המאוחרים יותר, השתמשו במתפסים מבקליט (סוג של פלסטיק מוקדם). הדגם של וולתר היה מוצלח יותר מאחר שהמפתחים התעלמו משתי הדרישות האחרונות שבמפרט שהגיש הצבא הגרמני. גם רובים אלה, ביחד עם ה-, סבלו מכשלים במנגנון הגז. כשלים אלה נבעו מהתכנון המורכב יתר על המידה של מערכת לכידת הגז שבלוע שנשחק בקורוזיה עקב השימוש במלחים בתחלים (primers) של התחמושת. מרכב הלוע כלל הרבה חלקים עדינים והיה קשה לשמרו נקי, לפרק ולהרכיב מחדש בתנאי שדה. בשנת 1943 רובה זה תוכנן מחדש ונהפך ל-Gewehr 43 שמשתמש במנגנון גז שדומה יותר ל-SVT-40, וכן מוזן על ידי מחסנית נתיקה.
רובי ה- יוצרו בשני מפעלים: וולתר ב"צלה מהליס" ו"ברלין לובקר". רובי וולתר נושאים את הקוד AC ואת תו התקן WaA359 בעוד שרובי BLM של מאוזר נושאים את הקוד DUV ואת תו התקן WaA214. רובים אלה יחסית נדירים, ולכן שווים הרבה בשוק האספנות. מקורות שונים מעריכים שנוצרו בין 40,000 ל-145,000 רובים כאלה, אך רובים אלה גילו קצב שחיקה מהיר בחזית המזרחית.
בסופו של דבר, רובים אלה התגלו כבעייתיים ולא יעילים, והוחלפו ב-Gewehr 43.
איקו"ף
איקו"ף (לעיתים: ייקו"ף; ראשי תיבות ביידיש: ייִדישער קולטור-פֿאַרבאַנד, 'האיגוד לתרבות יהודית'; באנגלית: Yiddisher Kultur Farband, YKUF) היא הוצאת ספרים גדולה לספרי יידיש בארצות הברית, שבנוסף מהווה למעשה ארגון בינלאומי לתרבות יידיש, אשר כלל תחילה את יהדות היידיש בארצות אמריקה: ארצות הברית, קנדה וארגנטינה. נוסדה בשנת 1937; בין מייסדיה היה חיים ז'יטלובסקי.
איקו"ף הייתה בעל גוון שמאלי מובהק, עם אהדה גלויה לברית המועצות ולמשטר הקומוניסטי. מטרתהּ המוצהרת הייתה לשמור ולטפח את תרבות היידיש. מרכזהּ היה בניו יורק, אך ספריה יצאו לאור גם בבואנוס איירס, בארגנטינה, וכן בבוקרשט שברומניה.
ליד איקו"ף יצא לאור עיתון יידיש ידוע, ה"יידישע קולטור" (ביידיש: "תרבות יהודית"), שמייסדו ועורכו במשך שנים רבות היה הסופר והעיתונאי נחמן מייזל. אחריו ערך את העיתון יצחק גולדברג (מתרגם יצירת יוסף אופטושו מיידיש לאנגלית).
החוקה הגדולה של ספרטה
החוקה הגדולה של ספרטה (Μεγάλη Ῥήτρα) הייתה שורת רפורמות בחוקי הפוליס היוונית ספרטה, המיוחסת לליקורגוס, המחוקק האגדי של ספרטה.
רקע
ספרטה עברה ככל הנראה מהפכה בחוקיה סמוך לסוף המאה ה-7 לפנה"ס. עד אותו זמן לא ברור כיצד נראתה החקיקה, אך נראה שהחוקים לא היו שונים באופן מהותי מאלה של ערי המדינה האחרות ביוון. על פי שיריו של טירטאיוס, משורר בן המאה השביעית לפני הספירה, נראה כי ספרטה עברה שני משברים קשים בתקופה זו: התקוממות פנימית ומלחמה במסנים.
על ליקורגוס עצמו לא ידוע הרבה. פלוטרכוס, היסטוריון בן המאה הראשונה לספירה, כתב עליו: "על ליקורגוס המחוקק אין לומר, בדרך כלל, שום דבר ברור, מאחר שמסורות שונות רווחות על מוצאו, טלטוליו ומותו... ופחות מהכל שוות הן הדעות בעניין העידן שבו חי האיש".
אין מקור כתוב של החוקים מספרטה עצמה באותה תקופה, אלא רק עדויות חיצוניות מתקופות שונות. פלוטרכוס מייחס לליקורגוס את הציטוט הבא כמענה לשאלה מדוע הוא לא עשה שימוש בחוקים כתובים: "כי אלה שחונכו וגדלו על פי החינוך הנכון והראוי יוכלו להעריך מה טוב ומועיל בכל מצב".
השפעות
על פי הסיפור, ליקורגוס ערך מסע ובמהלכו הוא בחן צורות משטר שונות במקומות רבים: כרתים, אסיה הקטנה, צפון אפריקה ואף הודו. הוא בחן את המשטרים השונים במקומות אלו, וליקט רכיבים שונים מהם, ועליהם ביסס את יסודות המשטר הספרטני.
סמכות דתית
לפני חזרתו לספרטה, הלך ליקורגוס לאורקל בדלפי וקיבל ממנה נבואה, שעיקריה נוגעים לצורת השלטון. אחרי שסיים לבצע את הרפורמות במדינה, הוא חזר לאורקל מדלפי ושאל את הנביאה האם החוקים שעשה הם טובים, והתשובה הייתה "שהחוקים שייסד טובים הם וכי העיר תתמיד בתהילתה כל עוד תדבק במשטרו של ליקורגוס".
עיקרי החוקה
החוקה עצמה היא טוטלית וסובבת סביב כל היבטי החיים - מצורת השלטון ועד לחיי היומיום של האדם הפשוט. קבלת ההחלטות מחולקת בין אספת העם לבין מועצת הזקנים ובכללם שני המלכים.
ליקורגוס, כך עולה מן החוקים, ראה ערך רב בשוויון ובשיתוף. הוא קבע חלוקה מחדש של כל האדמות לתשעת אלפים חלקות שוות, כשכל אזרח ספרטני מקבל נחלה. הוא קבע שאסור לעסוק בדברים שמטרתם היא רווח אישי ושאסור לצבור כספים. נוסף על כך הוא קבע שהסעודות תהיינה משותפות ובציבור, ולא בבית. חוקים משתפים נוספים מתייחסים לכך שכל האבות אחראים על כל הילדים וישנו שיתוף גם בכלבי הציד ובסוסים.
חינוך היה אחד הנושאים המרכזיים בספרטה. חוקים רבים עוסקים במעטפת של חינוך הגברים: כאשר החוקה עוסקת בחוקים הנוגעים לחינוך הבנות, היא קובעת שנערות צריכות לעסוק בספורט כמו נערים כדי שהן תהיינה חזקות ומסוגלות ללדת ילדים חזקים. כמו כן, גם חוקי הנישואים כוונו לכך שייוולדו הילדים החזקים ביותר, לדוגמה: על הנישואים להתרחש רק כשהגבר והאישה שניהם בוגרים גופנית.
לאחר העיסוק בילודה החוקה עוברת לעסוק באופן נרחב בחינוך הילדים עצמם. ישנן דוגמאות רבות ומפורטות לצורת החינוך הספרטני, כך למשל: חינוכם של הילדים הספרטניים לא היה ברשות הוריהם אלא היה נתון לאחריות המדינה; הילדים חונכו להיות צנועים וצייתנים; לילדים ניתן מעט אוכל משלוש סיבות: הראשונה היא כדי להרגיל אותם לאכול מעט; השנייה היא כדי שיגדלו לגובה ולא ישמינו; הסיבה השלישית הייתה כדי שהם יאלצו לגנוב אוכל, דבר שילמד אותם לחשוב על תחבולות ויפתח אצלם תושייה שתעזור להם בקרב.
לקריאה נוספת
מקורות ראשוניים
מקורות משניים
מכתב בבקבוק (סרט)
מכתב בבקבוק (באנגלית: Message in a Bottle) הוא סרט רומנטי אמריקאי משנת 1999 בבימויו של לואיס מנדוקי, עם רובין רייט, קווין קוסטנר ופול ניומן בתפקידים הראשיים.
זה סיפור אהבה רומנטי בין גבר אלמן ואשה גרושה, שהתפתח בעקבות מכתב בבקבוק ששלח הגבר לאחר מות אשתו והתגלה על ידי האישה בחוף הים.
התסריט מבוסס על רב המכר "מכתב בבקבוק" של ניקולס ספארקס משנת 1998.
הסרט צולם במיין, שיקגו ווילמינגטון (קרוליינה הצפונית)
הסרט זכה לביקורות שליליות אך היה הצלחה מסחרית גדולה.
תקציר העלילה
תרזה אוסבורן (רובין רייט) היא אם יחידנית לג'ייסון (ג'סי ג'יימס) בן העשר. היא עובדת כעיתונאית חוקרת בשיקגו טריביון. היא טסה לנופש בקייפ קוד לאחר שהשאירה את ג'ייסון אל אביו.
בהליכה על שפת הים היא מוצאת בקבוק ובו מכתב אהבה לאישה בשם קתרין החתום באות G. בשובה למערכת העיתון בשיקגו היא מראה זאת לחברתה העיתונאית לינה פול (אליאנה דגלאס) ולבוס שלה צ'ארלי (רובי קולטריין). היא מבקשת מצ'ארלי לא לפרסם זאת אבל הוא כעורך ממולח מתעלם מזה ומפרסם את המכתב. הם מקבלים מכתבים רבים למערכת ובתוכם מכתב דומה לזה שבבקבוק ומכתב נוסף שאינו מיועד לקתרין. בדיקת מומחה מגלה שכל המכתבים נכתבים באותה מכונת כתיבה ומתגלה כתובת הכותב - גארט בלייק מוילמינגטון (קרוליינה הצפונית).
תרזה נוסעת לשם במסווה של עיתונאית חוקרת ונפגשת בתחילה בדודג' בלייק (פול ניומן) ששולח אותה לבנו גארט (קווין קוסטנר) שעובד כבונה סירות בנמל. היא לא מגלה לו את הסיבה האמיתית לבואה ומתחיל ביניהם רומן אהבה תוך שהוא מספר לה את הסיפור העצוב על מות אשתו קתרין שציוריה ממלאים את דירתו.
הרומן הזה מפיח חיים בנפשה של תרזה לאחר שחוותה גירושים לא נעימים. היא חוזרת לשיקגו ומזמינה את גארט לביתה. גארט מגיע לשיקגו ומתידד עם ג'ייסון. הרומן עם תרזה מתהדק והם מקיימים יחסים עד שגארט מוצא את שני המכתבים שלו והמכתב ששלחה קתרין בבקבוק לפני מותה. הוא כועס מאד על תרזה שלא גלתה לו את סיבת בואה. הם נפרדים וגארט חוזר לביתו.
תרזה מגיעה לנחם את דודג' והוא מוסר לה את המכתב שנמצא על הסירה "קתרין" של גארט ובו כותב גארט לקתרין כי התאהב בתרזה ורוצה להמשיך אתה את חייו.
חומצה אבציסית
מקור השם
ההורמון התגלה עוד בשנת 1963 במעבדתו של פרדריק אדיקוט (Fredrick T. Addicott). בעבר, נקרא הורמון ה-ABA דורמין (מהמילה האנגלית dormancy, "תרדמה"), בשל פעילותו כמעודד תרדמת זרעים וניצנים בתנאים שאינם מאפשרים גדילה אופטימלית.
שמו הנוכחי נגזר מהמילה האנגלית abscission, "שלכת", בשל שייכו של ההורמון בעבר במעורבות בתהליכי נשירת עלים.
בקרה על מאזן המים על ידי סגירת הפיוניות
תפקידו הדומיננטי של ההורמון בא לידי ביטוי בעת תגובת הצמח לשינויים א-ביוטיים בתנאי הסביבתו, תנאים המוגדרים כלא מיטביים לצמיחה נורמלית וסדירה של הצמח (תנאי עקה). כדוגמה, בתגובה לעקת יובש, עולות רמות הביטוי של גנים במסלול הביוסינתזה של ABA, לצד עליה בגנים שמתווכים קליטה של ABA בתאים (למשל, מספר קולטנים ממשפחת PYR/PYL/RCAR). עליה זו ברמות החומצה האבציסית, או עליה בתגובה להורמון, מובילה למספר תהליכים פיזיולוגיים בצמח, בזמני תגובה שונים, להתמודדות עם העקה.
סגירת פיוניות היא תהליך פיזיולוגי בולט שמתווך בין השאר על ידי ABA. סגירת הפיוניות מובילה לירידה בקצב חילוף הגזים בעלה, במהלכו נפלטות מולקולות מים וחמצן ונכנסות מולקולות פחמן דו-חמצני לביצוע פוטוסינתזה. התהליך מתווך הן על ידי ביוסינתזה של חומצה אבציסית, והן על ידי פירוק B3-D-glucopyranosyl abscisate) ABA-GE) ל-ABA. בעקבות נוכחות ABA בתאי השמירה של הפיונית, מתרחשת שרשרת פעולות אשר מובילה לעליה בפעילות של תעלות יונים הממוקמות על פני ממברנת התא. תעלות אלו, אשר מוציאות מהתא יוני סידן (+Ca2) ואשלגן (+K) מפחיתות את לחץ הטורגור בתא, ובכך סוגרות את הפיוניות. חלבונים רבים, למשל חלבוני SnRK2 או חלבוני GHR1, נמצאו כמשמעותיים בבקרה על פעילות התעלות הממברנליות בתא.
מנגנון ארוך הטווח לוויסות משטר המים על ידי הורמון ABA הוא נשירת העלים. במנגנון זה, הצטברות של חומצה אבציסית ברקמת הניתוק (חיבור העלה עם הגבעול), מעכבת את יצירת והצטברות ההורמון אוקסין באזור זה. מנגד, ABA מעודד סינתזת אתילן (הורמון המעודד נשירת העלים), וסינתזה של צלולוז- תרכובת פעילה בתהליכי השלכת.
עקת מליחות
עקת מלח נגרמת כתוצאה מעלייה בהיפר אוסמוטיות (שינוי במאזן המומסים) של הקרקע, מצב המונע כניסת מים יעילה לצמח. דרכו של הצמח להתמודד עם מליחות גבוהה היא בין השאר על ידי חישת יוני נתרן (+Na2) באמצעות קולטנים ספציפיים. בעת חישת עקת מלח או עקה אוסמוטית (עלייה בכמות המומסים בקרקע), עולה במהירות ריכוז ה-ABA, עלייה המובילה לסגירת פיוניות לצד הפעלת מנגנוני התמודדות נוספים. בין המנגנונים השונים המופעלים על ידי ABA ניתן למצוא פירוק עמילן לסוכרים ולאוסמוליטים והפעלת מנגנוני סיגנל תלויי יוני סידן (+Ca2) המאפשרים הפרשת יונים מחוץ לתא לשמירה על הומאוסטזיס אוסמוטי.
תרדמה ונביטת זרעים
תרדמה היא מנגנון צמחי דינאמי ומבוקר, שנועד למנוע את נביטת הצמח לפני שהתנאים מיטביים לכך. הורמון ה-ABA מעודד תרדמת זרעים, וכך למעשה מעכב את נביטתם. כאשר התנאים החיצוניים מתאימים לנביטה, רמות החומצה ג'יברילית (GA) עולות ומעודדת נביטה הן בתהליכי עידוד נביטה ישירים והן בתהליכי דיכוי פעילות ABA. השפעת ABA על הנביטה מבוטאת ברמות בקרה שונות. למשל חלבוני VP1 מבקרים ביטוי גנים שמעודדים תרדמת ומעכבים נביטה. חלבונים שונים שקשורים למשפחת חלבונים זו (חלבוני RAV) יופעלו בתנאי סביבה שונים. דוגמה נוספת להשפעת ABA על נביטה היא בעיכוב הידרולאזות. הידרולאז הוא חלבון שיכול לפרק את דופן הזרע ולעודד את גדילתו, כך שעיכובו מעודד את מצב התרדמה של התא.
גדילה והתפתחות
רמות ה-ABA בצמח במהלך הגדילה משתנות בתנודתיות כתלות בשלב ההתפתחותי. כאמור, בעת תרדמה רמות ה-ABA גבוהות ומדכאות נביטה. לאחר מכן, כאשר הצמח גדל, ייצור ה-ABA מדוכא על ידי פיטוהורמונים (הורמונים צמחיים) מעודדי גדילה (למשל: אוקסין וחומצה ג'יברלית). בשלבי הבשלת הפירות, ישנה עליה נוספת ברמות ABA וירידה ברמות ההורמונים אחרים.
בקרה על רמות ה-ABA מתבצעת על ידי מספר מנגנונים. מנגנונים ישירים מאופיינים בפירוק או יצירת ABA לצורכי גדילה והתפתחות. כך למשל, חלבון CYP707A (אשר מפרק ABA-GE לצורתו הפעילה- ABA), יבוטא יותר בשלבים הראשונים של הגדילה ובשלבי התרדמה האחרונים. לחלופין, ירידה בביטוי גנים מעודדי יצירת ABA (דוגמת משפחת חלבוני NCED) מוריד את רמת ה-ABA בצמח ומעודד נביטה.
הגנה כנגד פתוגנים
בצמחים קיימים הורמונים בעלי תפקיד משמעותי בעמידות לפתוגנים, למשל חומצה יסמונית, מתיל יסמונט וחומצה סליצילית.
ל-ABA פעילות אנטגוניסטית עם הורמונים אלו, אולם מחקרים מראים ש-ABA תורם גם כן לעמידות הצמח כנגד פתוגנים. מידת השפעתו ועוצמת הפעלתו פחותה ביחס להורמונים האחרים (משום שבריכוזים גבוהים ל-ABA פעילות שמנטרלת את פעילותם). אחת הדרכים בהן תורם ABA להתגוננות הצמח מפני פתוגנים היא בעזרת בקרה על יצור הצלולוז בתא ושמירה על שלמות דופן התא.
ביוסינתזה של ABA בצמחים
ABA היא ססקוויטרפן (טרפן המורכב מ-15 אטומי פחמן) אשר נסגר בחלקו לטבעת משושה. באחד מקצוות המולקולה נמצאת קבוצת קרבוקסיל (COOH), דבר ההופך את ההורמון לחומצה קרבוקסילית. בנוסף, ABA נחשב למטאבוליט מקבוצת האיזופרנואידים.
חומצה אבציסית נוצרת במספר שלבים:
בניגוד לצמחים, בהם נוצר ההורמון במסלול ה-MEP ("המסלול העקיף", non mevalonate pathway), בפטריות מיוצר ההורמון דרך המסלול המוולונטי- MVA (המכונה לעיתים "המסלול הישיר"). חומר המוצא במסלול ביוסינתזה זה הוא חומצה מוולונטית בעלת 15 פחמנים.
דוגמאות לבקרה על ביוסיתזת ABA פעיל בצמחים:
מטאבוליזם של ABA בצמחים
קיימים שני מסלולים עיקריים של עיבוד ABA והפיכתו ללא-פעיל: המסלול הסוכרי והמסלול ההידרוקסילי. במסלול ההידרוקסילי ABA מעובד לחומצה די-הידרופאזית (DPA), ובמסלול הסוכרי ABA נקשר קוולנטית לסוכר ליצירת ABA-GE.
ABA יכול לעבור הידרוקסילציה (הוספה של הידרוקסיל) ליצירת תוצר ביניים לא יציב, שבתורו יהפוך בצורה ספונטנית לחומצה פאזית (PA). בארבידופסיס, משפחת אנזימי CYP707A הם האנזימים הפעילים בתגובה. נכון ל-2020 מוכרים 4 חלבונים שונים, אשר פועלים בזמנים ובמקומות שונים בצמח. PA בעלת פעילות דומה לזו של ABA מבחינת הקישור לרצפטורים, אך ברמות נמוכות מאוד. תרכובת זו יכולה לעבור חיזור ליצירת DPA על ידי אנזים רדוקטאז (reductase), לצורה שאינה פעילה כלל. תהליך זה אינו הפיך.
קשר כימי (קוולנטי) בין סוכר לחומצה אבציסית הופך את ABA ללא פעיל. הצורה הנפוצה ביותר של סוכר הקשור ל-ABA נקראת ABA-GE. תהליך זה מתווך בעזרת האנזים ABA-UGT. בארבידופסיס ידועים כ-7 אנזימים הומולוגיים ממשפחה זו שאחראיים על ביצוע פעילות הקישור הקוולנטי.
פירוק הקשר הקוולנטי בין סוכר ו-ABA מאפשר להגדיל את מאגר ה-ABA הפעיל בתא. הפירוק מתבצע על ידי אנזים β-גלוקוזידאז (BG). בארבידופסיס מוכרים 2 אנזימי גלוקוזידאז לפירוק הקשר הקוולנטי, שמגיבים לעקת חום, ופועלים באברונים שונים בתא (ברשתית האנדופלזמטית ובוקואולה).
ברמת השעתוק מתרחשת בקרה על מסלולי עיבוד ה-ABA הפעיל. ביטוי יתר של מסלול אחד יגרום להשתקת המסלול השני. כך, ביטוי יתר של הגן BG יוביל לירידה בביטוי הגן CYP707A בארבידופסיס. מסלולים אלו מקושרים גם לרמות הביטוי של גנים ממסלול הביוסינתזה של ABA.
הובלה של ABA בצמחים
הובלה של ABA מאפשרת להורמון לשמש כסיגנל לעקות בצמחים עילאיים. למשל, בתגובה לעקת יובש, ABA שמיוצר בשורשים וברקמות ההובלה בעלים, מועבר לתאי השמירה בפיוניות לתיווך סגירתן.
דוגמאות לדרכי הובלת ABA בצמחים:
חלבונים ממשפחת ATP-binding cassette G) ABCG) משמשים בהובלת הורמונים צמחיים רבים, בניהם ABA. קיימים חלבונים בעלי תפקידי הובלת ההורמון פנימה מהתא או החוצה ממנו. ABCG25 ו ABCG40 מעורבים בהובלה של ABA מרקמות ההובלה בעלה לפיונית אך גם פועלים יחד עם ABCG31 ו ABCG30 בתהליך העברת ABA מהאנדוספרם לעובר לבקרת עיכוב נביטה של זרעים.
חלבונים ממשפחת ה-NPF: בזמן שמספר חלבונים ממשפחה זאת בעלי פעילות בהובלת ניטרט (-NO3), מספר מחקרים הוכיחו כי חברים אחרים במשפחה גדולה זאת בעלי יכולת הובלה של ABA. חלבונים אלו (קרויים גם AIT1-4) מבקרים הובלת ABA ומשפיעים על סגירת פיוניות ונביטת זרעים.
קליטה של ABA בצמחים
על מנת להגיב לתנאי הסביבה ולעקות חיצוניות, על הצמח לדעת לזהות הימצאות ABA. הקולטנים החשובים ביותר ל ABA הם חלבונים ממשפחת PYR/PYL/RCAR. בצמח הארבידופסיס קיימים 14 קולטנים שונים ממשפחה זו בעלי תפקיד בקליטת ABA.
לתא הצמחי יכולת בקרה על ביטוי ויציבות הקולטנים, ובכך בקרה על רמת התגובה ל-ABA. אחת מדרכי בקרה אלו היא השתקה הדדית בין קולטני PYR/PYL לבין קולטני TOR (קולטנים בעלי תפקיד חשוב בבקרה על גדילה). כך, כאשר התא נמצא בעקה- קולטני ABA ישתיקו את קולטני TOR וימנעו הפעלת מנגנוני גדילה לא רצויה.
לקולטני PYR/PYL אזור דמוי-כיס בתווך החוץ-תאי, לתוכו נכנסת מולקולת ABA. כניסת מולקולת ABA לאזור זה מובילה לשינוי מבני בקולטן, ולתחילת שרשרת הולכת האותות התוך-תאית.
שרשרת הולכת אותות
בתגובה לקליטת ABA, מופעל מסלול עיכוב פעילות חלבונים ממשפחת PP2C, אשר מפעיל את חלבוני ה-SnRK. חלבוני PP2C מעכבים את פעילות הקינאז SnRK2, אשר בתורם מתווכים שרשרת פעולות אשר מאפשרות לצמח להגיב לתנאי עקה. גנים אלו (SnRK) מפעילים בעקיפין שעתוק של הפוספטאז PP2C, כך שמתקיים מנגנון בקרה שלילית המאפשר לצמח לצאת מהעקה כאשר הסיגנל נפסק.
איגור יאנקובסקי
ביוגרפיה
סיים את לימודיו במכון לתיאטרון על שם בוריס שצ'וקין בשנת 1974. בשנים 1974–1992 שירת בתיאטרון מלאיה ברונאיה.
מאז 1992 הוא עובד בעסקי הפרסום וחבר האקדמיה הרוסית לפרסום. מ-17 בספטמבר ועד 26 בנובמבר 2001 הוא הנחה את תוכנית המשחק אלצ'נוסט (בדומה לתוכנית Greed האמריקאית) בערוץ NTV.
בשנת 2002 השתתף בסרטו של בן אחיינו, פיליפ יאנקובסקי, "בתנועה".
הוא בעל תואר במדעי המדינה.
ידידיה בולי
ידידיה בּוּלִי (וגם די-בּוּלִי, בסרבית: Једидија Були; 1834, בלגרד, נסיכות סרביה - 2 בספטמבר 1907, וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית) היה איש ציבור יהודי, סוחר ובנקאי נשיא הקהילה הספרדית בבלגרד וחבר הפרלמנט של נסיכות סרביה.
ביוגרפיה
ידידיה "אדי" בולי נולד בשכונת יאלייה אשר בבלגרד ליעקב בולי שהיה סוחר. משפחת בולי מתועדת בבלגרד במסמכים העוסקים בתשלום מיסים החל מ-1828. ידידיה בולי היה סוחר ובנקאי אשר ייסד בנק למסחר. בולי כיהן כנציג מסחרי רשמי של נסיכות סרביה ורקם קשרי מסחר רשמיים עם מדינות שונות עבור הסרבים. בולי היה חבר במספר ארגוני סחר ותשתית ברחבי סרביה, ונחשב לטייקון היהודי הראשון. היה מקורב למילאן הראשון, מלך סרביה, ובהמשך לבנו אלכסנדר הראשון, מלך סרביה, והחל מ-15 בדצמבר 1881 מונה מטעמם לחבר האספה הלאומית של נסיכות סרביה, ובהמשך ממלכת סרביה. הוא היה היהודי הראשון שמונה לתפקיד זה בסרביה. בין השנים 1897–1907 כיהן כנשיא הקהילה הספרדית של בלגרד, ובתפקידו זה סייע במימון והיה מיוזמי הקמת בית הכנסת בית ישראל בבלגרד. ב-10 במאי 1907 נכח בולי בטקס הנחת אבן הפינה לבית הכנסת במעמד פטר הראשון, מלך סרביה. נפטר בווינה והוא בן 73 והובא לקבורה בחלקה הספרדית של בית הקברות החדש בבלגרד.
משפחתו
ידידיה בולי היה נשוי פעמיים. בנו מנישואיו הראשונים ללאה היה בנציון בולי - תעשיין, פוליטיקאי ופילנתרופ. לאה נפטרה בינקותו של בנציון. רעייתו השנייה מרקושה (מרקדה) בולי לבית לוי (בסרבית: Меркуша Були; 1853–1934), הייתה אשת ציבור ונמנתה עם מייסדות ארגון חברת הנשים היהודיות בבלגרד, אשר נוסד ב-1874 והיה ארגון הנשים הראשון בסרביה. מרקושה בולי כיהנה כנשיאת הארגון בין השנים 1894–1912. לידידיה ומרקושה נולדו שלושה ילדים: הוגו בולי (1875–1941) שהיה סוחר ונחשב לאבי ענף הכדורגל בסרביה ונרצח במחנה הריכוז טופובסקה שופה; מוריץ בולי (1876–1936) שהיה רופא ומומחה למחלות זיהומיות; ובת בשם סופיה.
כלב השמירה
כלב השמירה (באנגלית: The Hound) הוא סיפור קצר בשני פרקים מאת הסופר האמריקאי ה.פ. לאבקרפט שנכתב בספטמבר 1922 ופורסם בפברואר 1924 במגזין. עלילתו מגוללת את הרפתקאותיהם של שני שודדי קברים הנרדפים בידי רוח אכזרית כעונש על כך שחיללו את מקום מנוחתה. הסיפור מכיל את האזכור הראשון לגרימואר הבדיוני של לאבקרפט, הנקרונומיקון.
פרק ראשון
העלילה מסופרת מפיו של אלמוני חסר שם המתאר את פחדיו מפני קול נביחות נוראי ומרוחק הרודף אותו מזה זמן רב, לא מתוך חלום או הזיות טירוף, אלא מצרה גרועה הרבה יותר: תעלומת מותו של חברו הטוב, סנט ג'ון, אשר נרצח בצורה כה זוועתית עד שכל מה שנותר ממנו הוא לא יותר מגופה קרועה לגזרים. בניסיון להימנע מגורל דומה, מכריז המספר על כוונתו ובכך להתאבד.
עדותו מתחילה בנקודה בה הוא וסנט ג'ון החלו להשתעמם מהבנאליות של חיי היומיום שלהם, כאשר הריגוש שהפיקו מהרפתקאות מסתוריות ורומנים נסערים עם נשים דעך בחלוף הזמן, אז פנו לרדוף אחר מטרות אסתטיות ואינטלקטואליות יותר. אולם, הן האחווה הפרה-רפאליטית והן זרם הסימבוליזם, ואף, לא הצליחו להשביע עד תאוותיהם, עד שגמרו אומר בדעתם לפנות לפעילות קיצונית יותר: שוד קברים.
השניים הקימו מוזיאון בתוך בית אבן עתיק עבור כל האוצרות שגנבו מבתי הקברות בהם ביקרו, מעין. בתוכו הקימו פסלי ענק מבזלת ושוהם בדמותם של שדים המקיאים מפיהם אור זוהר וירקרק, והתקינו צינורות מתכת מפותלים שתי וערב אשר צנחו מהתקרה ופלטו ניחוחות שונים לפקודתם, בין אם של חבצלות, מקדשים אפלים מהמזרח הרחוק, או הצחנה המצמררת של קבר שזה עתה נחפר. בפינות החדרים נחו מומיות וגופות חנוטות, על המדפים מצבות שיש שבורות, ובארונות התצוגה גולגולות של עוללים. על כמה מהקירות נתלו ציורים אשר המחישו מושאים מעוותים כאלו או אחרים, ועל אחת הבמות נחו כלי נגינה משונים עמם נהגו לנצח יחדיו על מוזיקה חולנית.
לילה אחד מפליגים השניים להולנד בכדי לבקר בקברה של דמות ידועה לשמצה במיוחד, שודד קברים מפורסם אשר נטרף בעודו בחיים בידי חיה לא מוכרת לפני מאות שנים, זאת לאחר שגנב פריט רב-עוצמה כלשהו מקבר אסור. עם הגעתם למקום מפלח קול נביחות מרוחק את אוויר הלילה, אך הדבר לא עוצר בעדם והם מתחילים במלאכת החפירה. בפנים מתגלה שלדו השלם להפליא של השודד, על אף שנשבר במספר מקומות בעקבות נשיכותיו של אותו יצור אשר טרף אותו, ועליו מונח קמע אקזוטי העוטה צורה של כלב גחון או של ספינקס מכונף, עשוי אבן ירקן. למרות התחושה מנבאת הרעות התוקפת את שניהם למראה הקמע נכנע שיקול דעתם לפיתוי לקחת אותו עמם, זאת מאחר שכבר קראו עליו קודם לכן בספר הנקרונומיקון, בו נכתב שאותו סמל המעטר אותו מייצג כת כלשהי של אוכלי גוויות השוכנת באזור מסתורי באסיה התיכונה.
עם הקמע בכיסו של סנט ג'ון, אוטמים השניים את הקבר הפתוח ועוזבים חזרה לביתם באנגליה. במהלך הפלגתם עוקבת אחריהם מעין יללה עמומה של כלב כלשהו, אך היא הולכת לאיבוד בין שריקות הרוח ואינה מושכת את תשומת לבם יתר על המידה.