cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מריט ביורגן
עונת 10–2009
למרות העובדה שבשל דילוגה על הטור דה סקי לביורגן לא היה סיכוי לזכות בגביע העולמי, היא השיגה תוצאות טובות בסוף העונה. היא ניצחה בסקיאתלון בלאהטי, והובילה את נבחרת השליחות לניצחון. היא ניצחה לאחר מכן בספרינט הקלאסי בדראמן לפני סארינן ומוראנן.
בהולמנקולן, ב-13 במרץ, ניצחה ביורגן במרוץ החופשי ל-30 ק"מ לפני שטיירה ויוהוג, במה שהיה לפעם הראשונה זה 25 שנים ששלוש נשים נורווגיות הגיעו למקומות 1-2-3 (אז אנט בו ניצחה לפני גרט ניקלמו, בריט פטרסן ואן יאהרן). במהלך התחרויות קיבלה את מדליית הולמנקולן, עיטור הסקי הגבוה בנורווגיה, על "תוצאות מיטביות לאורך זמן ועל היכולת לחזור לכושר שיא לאחר כישלונות". יום לאחר מכן ניצחה בספרינט החופשי, הניצחון הרביעי ברציפות שלה.
ביום הולדתה השלושים ניצחה בפעם החמישית ברציפות כשהיא זוכה בסיום גביע העולם בפאלון, שהכיל ספרינט קלאסי בסטוקהולם ולאחריו פרולוג קלאסי ל-2.5 ק"מ, סקיאתלון ל-10 ק"מ ומרוץ מרדף חופשי ל-10 ק"מ. היא הגיעה בסיום העונה למקום השני בגביע העולם, בגביע המרחק ובגביע הספרינט אחרי קובלצ'יק.
ביורגן נבחרה לספורטאית (האישה) בנורווגיה לשנת 2010.
עונת 2010-11
ביורגן המשיכה בהצלחות בראשית העונה, כשניצחה בפתיחת העונה הלאומית בבייטושטולן. לאחר מכן ניצחה בפתיחת העונה ביאליברה בפער של 41 שניות ב-10 ק"מ חופשי לפני שרלוט קאלה. לאחר מכן, במיני-טור הראשון בקוסאמו, ניצחה הן בספרינט הקלאסי והן ב-5 ק"מ הקלאסי, וניצחה במיני-טור כולו לאחר מרוץ המרדף. בעקבות כך ניצחה בשבע תחרויות גביע העולם ברצף. לאחר שדילגה על הספרינט בדיסלדורף, היא ניצחה בשלוש התחרויות הבאות בדאבוס ובלה קלוסאז, ובכך ניצחה ב-10 תחרויות ברצף בהן השתתפה. כמו בעונה הקודמת, ביורגן דילגה על הטור דה סקי על מנת להתרכז באימונים לקראת אליפות העולם בהולמנקולן. היא ניצחה בפעם ה-43 בגביע העולם באוטפה ב-22 בינואר, ועקפה את בנטה סקארי במספר הניצחונות בגביע העולם. באליפות נורווגיה בשבוע לאחר מכן ניצחה בכל שלוש התחרויות.
ביורגן הייתה המועמדת הבכירה לניצחון בתחרויות השונות באליפות העולם בהולמנקולן. היא עמדה בציפיות כבר בתחרות הראשונה, כשניצחה בספרינט החופשי לפני אריאנה פוליס ופטרה מאדיץ'. ב-26 בפברואר זכתה במדליית זהב שנייה, בסקיאתלון ל-15 ק"מ. לאחר שגלשה יחד עם קובלצ'יק ותרזה יוהוג רוב המרוץ, ברחה מהן בגבעה האחרונה לניצחון בפער של 7.5 שניות. לאחר מכן היא ניצחה ב-10 ק"מ הקלאסי, בפער של 4 שניות לפני קובלצ'יק. ביורגן הייתה השליחה האחרונה במרוץ השליחות, וניצחה שם ביחד עם ויבקה סקופטרוד, תרזה יוהוג וקריסטין שטורמר שטיירה. במרוץ האחרון, ה-30 ק"מ החופשי, סיימה במקום השני לאחר יוהוג. ביורגן סיימה את אליפות העולם עם 4 מדליות זהב ומדליית כסף, והייתה לספורטאית המעוטרת ביותר.
לאחר אליפות העולם הגיעה למקום הרביעי בסקיאתלון בלאהטי, התבוסה הראשונה שלה במרוץ למרחקים בגביע העולם זה שנה. למחרת ניצחה בספרינט, והשוותה את ילנה ואלבה עם 45 ניצחונות בגביע העולם. עם ניצחונה בסיום גביע העולם בסטוקהולם ופאלון השוותה את ביורן דאהלי עם 46 ניצחונות בגביע העולם. היא סיימה במקום השני בגביע העולם אחרי קובלצ'יק. לאחר מכן, ניצחה ב-30 ק"מ החופשי באליפות הלאומית בטרומסה.
ביורגן נבחרה על ידי איגוד כתבי הספורט AIPS כספורטאית (האישה) השנה בעולם לשנת 2011. בנוסף נבחרה לספורטאית (האישה) השנה בנורווגיה, וכמודל לדוגמה לשנת 2011.
עונת 2012-13
לאחר שהובסה על ידי תרזה יוהוג בפתיחה העונה הלאומית בבייטושטולן, ביורגן חזרה וניצחה בפתיחת הגביע הלאומי ביאליברה. היא ניצחה בשבוע לאחר מכן בפעם השלישית ברציפות במיני-טור בקוסאמו. היא בחרה לדלג על התחרויות בקנדה על מנת להתכונן לאחת המטרות החשובות של העונה, הטור דה סקי. במהלך אימון בנורווגיה ערב חג המולד, מהפרעת קצב, ולכן נאלצה לדלג על הטור דה סקי. בחזרתה לתחרות לאחר אי הסדירות בקצב הלב, בלה קלוסאז שבצרפת, ניצחה ב-10 ק"מ הקלאסי. שבוע לאחר מכן ניצחה בפער של 37 שניות באליפות נורווגיה ב-10 ק"מ החופשי לפני יוהוג, הגיעה שלישית בספרינט וניצחה בסקיאתלון ל-15 ק"מ. בכך זכתה בתואר הלאומי ה-16 שלה, והשוותה את אודבר ברה ובנטה סקארי.
באליפות העולם בואל די פיים (2013) זכתה בארבע מדליות זהב ובמדליית כסף בחמש התחרויות בהן השתתפה. בתחרות הראשונה, ספרינט קלאסי, ניצחה לפני אידה אינגמרסדוטר ומייקן קספרסן פאלה. בסקיאתלון ל-15 ק"מ ניצחה לפני שלוש נורווגיות, תרזה יוהוג, היידי ונג, וקריסטין שטומר שטיירה. זו הייתה מדליית הזהב העשירית של ביורגן מאליפויות העולם ובכך עקפה את ביורן דאהלי והפכה לספורטאית הנורווגית המעוטרת ביותר בהקשר זה. ב-10 ק"מ החופשי זכתה במדליית הכסף, לאחר יוהוג ולפי יוליה צ'קלבה. במרוץ השליחות, שהורכב מ-4 הראשונות בסקיאתלון, הנורווגיות היו המועמדות הבכירות לניצחון, והן ניצחו כשביורגן הייתה השליחה האחרונה, לאחר ונג, שטיירה, ויוהוג. במטרתה הגדולה לעונה, ה-30 ק"מ הקלאסי, היא ניצחה את קובלצ'יק ואת יוהוג בספרינט לקו הסיום. זה היה מדליית הזהב ה-12 של ביורגן, המדורגת רק אחרי ילנה ואלבה (14) באליפות העולם.
עונת 2013-14
ביורגן הובסה שוב בפתיחת העונה הלאומית בבייטושטולן על ידי יוהוג. שוב, ביורגן חזרה בתחרות גביע העולם הראשונה, כשהיא מנצחת בפעם הרביעית ברציפות במיני-טור של קוסאמו, בפעם הרביעית שהוא נערך. לאחר מכן ניצחה בשתי התחרויות בדאבוס. ביורגן ניצחה במרוץ הפתיחה של הטור דה סקי, אבל נעשתה חולה במהלך השלב השלישי ונאלצה לפרוש מהטור. באמצע ינואר, היא הגיעה למקום השלישי ב-10 ק"מ הקלאסי באליפות נורווגיה, אחרי יוהוג והיידי ונג. בתחרויות הטרום-אולימפיות בטובלאך חזרה ביורגן לכושר שיא, כשהיא מנצחת ב-10 ק"מ הקלאסי ובספרינט החופשי.
בתחרות האולימפיות הראשונה, סקיאתלון ל-15 ק"מ, הייתה ביורגן ליחידה שהצליחה לעקוב אחרי שרלוט קאלה בגבעה האחרונה, ולאחר שעקפה אותה בראש הגבעה זכתה במדליית הזהב האולימפית הרביעית שלה. היידי ונג זכתה בארד. במרוץ הספרינט החופשי שלושה ימים מאוחר יותר, נפלה ביורגן בחצי הגמר והודחה בו, התחרות הראשונה שלה זה 17 תחרויות באליפויות בינלאומיות מהן יצאה ללא מדליה. ה-10 ק"מ הקלאסי היווה אכזבה נוספת עבור ביורגן, לאחר שנחלשה מאוד בגבעה האחרונה וסיימה במקום החמישי, לאחר קובלצ'יק, קאלה, יוהוג, וסארינן. לאור הישגיהן במשחקים ובעונות הקודמות, הנורווגיות היו המועמדות הבכירות לניצחון במרוץ השליחות. מכיני המגלשיים הנורווגיים לא הצליחו להתאים אותם למזג האוויר החם ששרר במסלול באותה עת, מה שגרם לנבחרת השליחות, שהורכבה מהיידי ונג, תרזה יוהוג, אסטריד אהרנהולדט יקובסן וביורגן לסיים במקום החמישי. לאחר מכן, ביורגן ואינגווילד פלוגשטד אוסטברג ייצגו את נורווגיה בתחרות הספרינט הקבוצתי, כשאוסטברג הגולשת הראשונה וביורגן השנייה. נורווגיה ניצחה לפני שוודיה וארצות הברית בחצי הגמר, לפני שהביסה את פינלנד ושוודיה בגמר לאחר הישגים מצד ביורגן בכל פעם שגלגשה. ב-30 ק"מ החופשי היא זכתה במדליית הזהב השלישית שלה במשחקים, בתחרות אותה הגדירה כמטרה העיקרית שלה בהם. היא ניצחה לפני יוהוג וקריסטין שטורמר שטיירה, ונורווגיה זכתה בשלושת המקומות הראשונים בפעם ה-12 בתולדות המשחקים, ובפעם הראשונה בתחרות לנשים. ניצחונה זה הציב אותה כספורטאית (האישה) החורף המעוטרת ביותר, וכשלישית בכלל, אחרי אולה איינר ביורנדלן וביורן דאהלי.
חיים אישיים
בן זוגה הוא פרד בור לונדברג, אלוף אולימפי בסקי נורדי משולב.
דייוויד וינלנד
דייוויד ג'פרי וינלנד (באנגלית: David Jeffrey Wineland; נולד ב-24 בפברואר 1944) הוא פיזיקאי אמריקאי, חוקר במעבדה לפיזיקה של המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה (NIST) בבולדר, ועמית מחקר באוניברסיטת קולורדו, זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 2012.
חלק ממחקריו הביאו להתקדמות בתחום האופטיקה, בפרט בקירור יונים באמצעות לייזרים במלכודת פאול, ושימוש ביונים הלכודים כדי לבצע פעולות מיחשוב קוונטי.
בשנת 2001 זכה בפרס ארתור שולוב במדעי הלייזר, ובשנת 2012 זכה בפרס נובל לפיזיקה יחד עם סרז' הרוש, על "שיטות מחקר פורצות דרך המאפשרות יכולות מדידה ותמרון של חלקיקים בודדים תוך שימור הטבע הקוונטי שלהם בדרכים שבעבר נראו בלתי אפשריות".
כיום הוא מלמד באוניברסיטת קולורדו, באוניברסיטת אורגון וממשיך לחקור במכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה בבולדר.
קורות חייו
דייוויד וינלנד נולד במילווקי, ויסקונסין בארצות הברית. את תוארו הראשון בפיזיקה קיבל וינלנד מאוניברסיטת קליפורניה, ברקלי בשנת 1965. בהמשך למד באוניברסיטת הרווארד תואר שני ושלישי תחת הנחייתו של זוכה פרס נובל פרופ' נורמן רמזי אותם סיים בשנת 1970.
פארסקייפ
פארסקייפ (באנגלית: Farscape) היא סדרת טלוויזיה מדע בדיונית בהפקה אוסטרלית מבית היוצר של אולפני חברת ג'ים הנסון והולמרק אנטרטיינמנט. הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיו של האסטרונאוט ג'ון קרייטון, אשר נשאב בטעות דרך חור תולעת לאזור מרוחק בגלקסיה.
דייוויד וינלנד
קורות חייו
לאחר סיום לימודיו הצטרף לקבוצת המחקר של זוכה פרס נובל פרופ' הנס דלמט באוניברסיטת וושינגטון וחקר אלקטרונים באמצעות מלכודת יונים. בשנת 1975 הצטרף וינלנד להמכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה (NIST) שם הוא חוקר עד היום.
וינלנד נשוי לסנדה קווימבי, לזוג שני ילדים. סנדה היא ביתו של הארכאולוג והאנתרפולוג ג'ורג קווימבי שהיה פרופסור לאנתרפולוגיה באוניברסיטת וושינגטון.
פארסקייפ
לאחר 4 עונות בוטלה הסדרה בפתאומיות והעלילה נקטעה בשיאה. בזכות קהילת מעריצים, מיני סדרה בשם "מלחמות הפיסקיפר" שהופקה ב-2004 השלימה את סיפור העלילה.
דייוויד וינלנד
מחקרו
מאז תחילת התפתחות המכניקה הקוונטית ועד לראשית שנות השבעים, הניסויים שנערכו לבדיקת השיטה היו בעיקרם מחשבתיים ומתמטיים-תאורטיים. זאת בשל מורכבות התהליכים הקוונטים, הנובעים מאינטראקציות רבות ומורכבות, וכן הקושי לבודד חלקיקים מסביבתם תוך שמירה על תכונותיהם הקוונטיות. בשנת 1970 פותחה שיטה ללכידת חלקיקים טעונים (יונים) שתיקרא לימים מלכודת פאול ושזיכתה את ממציאיה פאול ודלמט בפרס נובל בפיזיקה לשנת 1989. הבסיס למחקרו של וינלנד היה מלכודת פאול. בהמשך הציע וינלנד - יחד עם הנס דלמט, ובמקביל לארתור שולוב ולתאודור הנש שהגישו הצעה דומה - שיטה של קירור דופלר (סוג של קירור לייזר), המשמשת לקירור יונים. מלכודות יונים בנויות בוואקום גבוה במיוחד ומורכבת מקומבינציה של שדות אלקטרומגנטיים סטטים ודינמיים המושרים באמצעות אלקטרודות. וינלנד פיתח שיטה בה בעזרת שימוש במלכודת יונים הוא לוכד יונים בודדים, בעזרת שיטת קירור לייזר הנקראת קירור פס צידי (sideband cooling) הוא מוריד את היונים לרמות אנרגיה נמוכות, ואז בעזרת קרינת לייזר נוספת הוא מעלה את היונים למצב בו הרמה האנרגטית שלהם היא בין דרגות האנרגיה בהן הם יכולים להימצא ובעצם גורם ליונים להיכנס לסופרפוזיציה קוונטית כך שהם נמצאים בשתי הדרגות במקביל וניתן לחקור את תכונות הסופרפוזיציה באופן אמפירי. לפי תאוריית הקוונטים עצם המדידה שיוצרת אינטראקציה עם היונים, מאלצת את היונים לקרוס לאחד המצבים. בעבר היה נראה כי היכולת לצפות בסופרפוזיציה בצורה אמפירית היא בלתי אפשרית. אך שיטת המחקר של וינלנד הובילה ליכולת לתאר ולצפות בפרטי פרטים איך פעולת המדידה גורמת למצב הקוונטי לקרוס ולאבד את תכונת הסופרפוזיציה שלו. יכולת זו מאששת באופן אמפירי את התאוריה הקוונטית, שעד לגילויו של וינלנד הייתה בגדר תאוריה מחשבתית בלבד.
פארסקייפ
תקציר עלילה
האסטרונאוט ג'ון קרייטון נשאב על ידי חור תולעת למקום מרוחק בגלקסיה, לאחר שהשתתף בטיסת ניסוי. הוא מגיע בעיצומו של קרב, וחלליתו ניזוקה בידי חללית אחרת שמושמדת. קרייטון נשבה לתוך ספינת חלל, העונה לשם "מויה". על סיפונה נמצאים קא דארגו, דומינר רייג'ל ה-16 וזאן, שלושה אסירים שהשתלטו על "מויה" ואשר נמלטים מכוחותיהם המיליטריסטים של "שומרי השלום" (פיסקיפרס). הספינה מצליחה להימלט מהקרב המתחולל, אולם נרדפת אחר קצינת הפיסקיפרס ארין סון, שנאלצת להתלוות לחבורה לאחר שספינתה ניזוקה אף היא. מתברר כי הטייס שהיה בחללית שהושמדה בידי זו של קרייטון, היה אחיו של קפטן קרייס, קצין "שומר שלום" שנשבע לרדוף אחר קרייטון ולנקום את מות אחיו.
דייוויד וינלנד
שעונים אופטיים
השיטה שפיתח ווינלנד ליכולת שליטה מדויקת על יונים הובילה לפיתוח שעונים אופטיים העולים בסדרי גודל על שעוני הצזיום ששימשו למדידה עד לווינלנד. מדידת זמן בסדרי גודל מדויקים מתבצעת בעזרת מדידת גל בתדירות ידועה שינויים בתדירות הגל. עד לווינלנד אורכי הגל בהם השתמשו היו גלי מיקרו בהם הדיוק לו הגיעו היה של סטיית זמן של 10-9 שניות ביום. בשיטתו של וינלנד בעזרת שימוש בכלוב היונים מספיקים שני יונים בלבד למדידת הזמן כאשר אחד מהיונים מודד את הזמן ומשמש כשעון, והיון השני בעזרת התהליכים שגילה וינלנד והיכולת לשמור על תכונותיהם הקוונטיות של היונים משמש לקריאת המדידות שהתבצעו בעזרת היון הראשון. שימוש בשעון שכזה מאפשר שימוש בגלים בעלי תדירות גבוהה מגלי מקרו כמו גלים בטווח הנראה ואפילו גלים על סגוליים. בשל כך הדיוק שנמדד ע"פ סטיות בתדר עולה ככל שהתדירות הניתנת למדידה עולה. ומכך הצליח וינלנד להגיע לדיוק של רק 10-17 שניות ליממה. להשגת דיוק כה רב יש השפעה מציאותית, שכן בעזרת דיוק כה רב יהיה ניתן להבחין בשינויים בזרימת הזמן, או שינויים בכבידה הנובעים מהתפשטות גלי כבידה במרחב.
מחשבים קוונטים
לשיטה של וינלנד ישנה גם חשיבות גדולה בתרומה למחשוב הקוונטי. במחשוב קוונטי לביט קוונטי או קיוביט יכול להיות סיגנל של 0 ו 1 בו זמנית בגלל תכונת הסופר פוזיציה של הקיוביטים, זאת בנוסף לשלל תופעות קוונטיות הניתנות לשימוש כמו שזירה קוונטית בה משתמשים בתהליכי חישוב מקבילי. אך לשם שימוש בקיוביט יש צורך בשליטה על מצבו הסופרפוזיצי של הקיוביט, תוך שמירה על תכונותיו הקוונטיות. קבוצת המחקר של וינלנד הייתה הראשונה להציג שליטה והפעלת אופרציות על 2 ביטים קוונטים שמתקשרים ביניהם, תוך שמירה על תכונותיהם הקוונטיים. והישג זה מהווה אבן דרך להמשך פיתוח המיחשוב הקוונטי.
פארסקייפ
סטארגייט SG-1: פרק 200
בפרק ה-200 בעונתה העשירית של סטארגייט SG-1, הוצגה פרודיה על פארסקייפ. בשתי עונותיה האחרונות של הסדרה, הצטרפו לצוות השחקנים בן בראודר וקלאודיה בלק, ובסצנה זו בראודר מגלם את סטארק ובלק מגלמת שוב את דמותה, ארין סון.
לוח שנה
לוח שנה הוא מערכת להתאמת תאריכים לימים. לוחות השנה התבססו תחילה על תצפיות אסטרונומיות, וכיום רובם נבנים לפי כללים שנוצרו בעקבות תצפיות אלה. כמעט כל לוחות השנה מקבצים את הימים לחודשים ולשנים.
להצגתו הנוחה של לוח השנה משמש כלי הקרוי אף הוא לוח שנה.
הלוח הגרגוריאני הוא הלוח המשמש כמעט את כל עמי העולם. יתר הלוחות שעדיין בשימוש כיום משמשים בעיקר לצרכים דתיים.
ג'ו סמפולינסקי
ג'וזף סמפולינסקי (באנגלית: Joseph Sempolinski; נולד ב-10 בפברואר 1983) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-23 של מדינת ניו יורק. סמפולינסקי, חבר המפלגה הרפובליקנית, נבחר לקונגרס בבחירות מיוחדות שנערכו באוגוסט 2022, ופרש מהקונגרס בינואר 2023.
ביוגרפיה
סמפולינסקי נולד באלמירה שבניו יורק, והשלים את לימודיו התיכוניים בתיכון "קורנינג-פיינטד פוסט וסט" (Corning-Painted Post West) השוכן בעיירה פיינטד פוסט. לסמפולינסקי תואר ראשון מאוניברסיטת ג'ורג'טאון ותואר שני בפילוסופיה מאוניברסיטת ייל. בשנים 2010–2015 עבד סמפולינסקי בלשכתו של חבר הקונגרס טום ריד כמנהל מחוזי. בנוסף היה יושב ראש סניף המפלגה הרפובליקנית במחוז סטובן.
ב-10 במאי 2022 התפטר ריד מתפקידו כנציג מחוז הקונגרס ה-23 של ניו יורק, לאחר שהצהיר מבעוד מועד כי לא יתמודד אליו מחדש בבחירות 2022, ולפיכך הותיר מושב בלתי-מאויש בקונגרס ה-117. גבולות המחוז היו אמורים להיות משורטטים מחדש על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2020. אף על פי ששני מתממודדים רפובליקנים הכריזו על התמודדותם במחוז המחודש, קרל פלדינו והמנצח בפריימריז ניק לאנגוורת'י, התגוררו שניהם מחוץ לגבולות המחוז שזה עתה נקבעו, והחליטו שלא להתמודד בבחירתו המיוחדות להחלפתו של ריד. בעקבות זאת, הוועדה הרפובליקנית של מדינת ניו יורק בחרה בסמפולינסקי כמועמדה בבחירות המיוחדות.
בבחירות המיוחדות ניצח סמפולינסקי את מקס דלה פיה, מועמד המפלגה הדמוקרטית הן בבחירות המיוחדות והן בבחירות הכלליות, בהפרש בן 53%–47%. כבר בעת יום הבחירות המיוחדות הצהיר סמפולינסקי כי אין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה מלאה בבחירתו הכלליות בנובמבר. ב-13 בספטמבר 2022 סמפולינסקי הושבע לתפקידו כחבר בית הנבחרים האמריקאי, וכהונתו תמה עם התפזרות הקונגרס ה-117 ב-3 בינואר 2023.
כיכר קומסומולסקאיה
הכיכר נקראת באופן לא רשמי "כיכר שלוש התחנות", והיא אחת הכיכרות העמוסות ביותר במוסקבה.
היסטוריה
בשנות הארבעים של המאה התשע-עשרה נסלל קו הרכבת ממוסקבה לסנקט פטרבורג, ושדה קלנצ'יובסקוי נבחר למיקום של תחנת הרכבת ניקולאיבסקי (לנינגרדסקי) שנבנתה מ-1844 עד 1851 כמיזם מועדף של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה. בשנת 1862 הוקם לידה מסוף הרכבת ירוסלבסקי, מסוף הרכבת הטרנס-סיבירית. אחרי שנתיים נחנך מסוף הרכבת קזנסקי בצד הנגדי של השדה. עד 1909 חצתה את הכיכר מסילת הרכבת לתחנת קורסקי. לאחר מכן הורם תוואי המסילה מעל פני הכיכר, על מנת לאפשר את התנועה ברחוב.
בתקופה הסובייטית נבנו ארבעה מבנים גדולים נוספים בכיכר. בשנים 1925–1926 תכנן אלכסיי שצ'וסב בניין קונסטרוקטיביסטי שהיה המועדון המרכזי של פועלי הרכבת. ב-1933 שונה שם הכיכר לקומסומולסקאיה, לכבוד חברי הקומסומול, בנאֵי הרכבת התחתית. תחת הכיכר בוצע השלב הראשון של סלילת הקו הראשון של הרכבת התחתית של מוסקבה, כמתנה ליום השנה ה-15 של הקומסומול. בתחילת שנות החמישים הושלמו גורד שחקים סטליניסטי של מלון הילטון מוסקבה לנינגרדסקאיה, וכניסה נאו-קלאסית לתחנת המטרו קומסומולסקאיה. התוספת האחרונה הייתה חנות הכלבו מוסקובסקי בצד המזרחי של הכיכר ב-1983.
גאלוס אנונימוס
גאלוס אנונימוס (בלטינית: Gallus Anonymus; בפולנית: Gall Anonim) היה כרוניקן והיסטוריון עלום בן המאה ה-12. מחבר הכרוניקה -Gesta principum Polonorum ("מעשיהם העיקריים של הפולנים" בלטינית). השם Gallus יכול להצביע אולי על מוצאו הצרפתי. לפי מספר חוקרים פולנים, גאלוס אנונימוס יכול להיות זהה עם "אנונימוס", Anonymi Bele Regis Notarii כלומר ה"פקיד האנונימי של המלך בלה" שכתב את הכרוניקה ההונגרית בלטינית Gesta Hungarorum ("מעשי ההונגרים" בלטינית),
לא ידוע כמעט דבר על המחבר. ידוע שלפני שבא לפולין היה בהונגריה, שם פגש במלך פולין בולסלאב השלישי, עקום הפה. לפי דבריו עלה לרגל למקום פולחנו של אגידיוס הקדוש (ליד ארל שבצרפת). כן ניכר בכתביו ידע לגבי סקנדינביה. לפי טיב כתיבתו היה אדם מלומד, המפגין רמת השכלה המתאימה לבן אצולה או לנזיר ומומחיות בכתיבה. סגנונו אופייני לצפון צרפת וארצות השפלה באותה תקופה.
רצח טופאק שאקור
ב-7 בספטמבר 1996, בשעה 23:15, בלאס וגאס, נבדה, נורה למוות הראפר המצליח טופאק שאקור שהיה אז בן 25. מרכב חולף בו נסעו ארבעה אנשים נפתחה אש לכיוון שאקור. כתוצאה מהירי, מאקדח מסוג גלוק, הוא ספג שתי פציעות בחזה, אחת ביד ואחת בירך. הוא נפטר מפצעיו כעבור שישה ימים.
האירועים שלפני הרצח
טופאק שאקור צפה בקרב איגרוף של מייק טייסון נגד ברוס שלדון, על במת ה-MGM Grand בלאס וגאס, נבדה. אחרי שעזבו את זירת הקרב, אחד ממכריו של שוג נייט, טרבור "טריי" ליין, חבר בכנופיית M.O.B פיירוס מקומפטון שבקליפורניה, אמר כי ראה את אורלנדו "בייבי ליין" אנדרסון מקריפס, כנופיה יריבה של M.O.B, בלובי של ה-MGM Grand.
כמה חודשים לפני כן במאי 1996, אנדרסון ואחרים מכנופיית קריפס ניסו לשדוד את ליין בחנות "פוט לוקר". ליין סיפר על כך לשאקור, והאחרון תקף. שאקור שאל את אנדרסון אם הוא מהקריפס, ונתן לו אגרוף לפנים שהטיח את אנדרסון לרצפה. חברי הפמליה של שאקור ונייט סייעו לתקוף את אנדרסון. הקטטה, אשר נקלטה במצלמות האבטחה של ה-MGM Grand, נעצרה על ידי מאבטחים של המלון.
הירי
בשעה 22:55 לערך, צולם שאקור על ידי צלמי פפארצי כאשר פתח את החלון ברכב שבו ישב. זוהי התמונה האחרונה הידועה של שאקור בעודו בחיים.
בשעה 23:00-23:05, שאקור ונייט נעצרו על ידי מספר שוטרים מאחר שהשמיעו מוזיקה מהרכב בווליום גבוה מדי, ומאחר שלרכב לא היו לוחיות רישוי. הלוחיות נמצאו בתא המטען של מכוניתו של נייט. השניים שוחררו כעבור כמה דקות מבלי שקיבלו דוח. בשעה 23:10, בזמן שעצרו באור אדום ממול למלון מקסים, רכב בו נסעו שתי בחורות נעצר משמאלם. שאקור שוחח איתן דרך חלון הרכב והזמין אותן להצטרף למועדון 662.
בשעה 23:15, רכב מסוג קאדילאק בצבע לבן, עם ארבע דלתות, נעצר מצד ימין של נייט. היורה ישב במושב האחורי של הרכב, נע לעבר החלון וירה במהירות בשאקור. שאקור נפגע ארבע פעמים - פעמיים בחזה, פעם אחת ביד ופעם אחת בירך. אחד הכדורים פגע בריאה הימנית של שאקור. נייט נפגע בראש מרימון עשן.
שומר הראש של שאקור, פרנק אלכסנדר, אמר כי כאשר היה אמור לעלות לרכב עם שאקור ונייט, שאקור ביקש ממנו לנהוג ברכב של ג'ונס למקרה שיצטרכו כלי רכב נוספים בנסיעה מקלאב 662 בחזרה למלון שלהם. אלכסנר דיווח בדוקומנטרי שלו, "Before I Wake", שזמן קצר לאחר התקיפה, אחת ממכוניות השיירה עקבה אחר הרכב התוקף, אך מי שנסעו במכונית לא דיברו איתו מעולם. יאקי קאדפי נסע ברכב מאחורי שאקור עם שומרי הראש שלו בשעת הירי, וביחד עם הפמליה שלו מדת' רואו רקורדס, הוא סירב לשתף פעולה עם המשטרה.
למרות הפציעות של נייט, ואף על פי שאחד מצמיגי הרכב נפגע וסבל מתקר, הוא הצליח להמשיך לנסוע מהמקום בו התרחש הירי. הם נעצרו שוב על ידי שוטרים אשר קראו לפרמדיקים באמצעות הרדיו. המשטרה והפרמדיקים פינו את שאקור ונייט לבית החולים מרכזי של נבדה. הרכב בו נסעו נעצר צעדים ספורים מה-MGM Grand, בו התחילו את הערב.
גובי רהימי, מפיק קליפים של דת' שנראה כיביקר את שאקור בבית חולים, דיווח זמן מה לאחר מכן כי קיבל מידע מעובד שיווק של דת' רואו, לפיו היורים התקשרו לחברת התקליטים ואיימו על שאקור. גובי הודיע למשטרת לאס וגאס, אך לדבריו, הם טענו כי אין להם די כוח אדם. אף תוקף לא ביקר בבית חולים. שאקור אמר שהוא גוסס כאשר לקחו אותו לחדר מיון.
בבית חולים, שאקור קיבל תרופות רבות, חובר למכשירים תומכי חיים ובסופו של דבר הרדימו אותו הרופאים לאחר שניסה שוב ושוב לקום מהמיטה. ג'ונס ביקרה אותו, והוא חזר להכרה כשהיא ניגנה את "וינסנט" של דון מקליין בנגן התקליטורים ליד מיטתו. לדברי ג'ונס, שאקור נאנח ועיניו "היו מלאות ריר ונפוחות". ג'ונס אמרה לשאקור שהיא אהבה אותו.
נייט שוחרר מבית החולים יום אחרי הירי, ב-8 בספטמבר, אבל שמר על שתיקה עד 11 בספטמבר. הוא אמר לשוטרים כי הוא "שמע משהו, אבל לא ראה כלום" בליל הירי. דובר של המשטרה אמר שנייט לא סייע בדבר לחקירה. בזמן ששאקור היה במיון, שוטרים דיווחו שלא הגיעו לשום מסקנות. סמל קווין מנינג אמר שבמהלך השבוע השוטרים לא זכו ל"הרבה מאוד שיתוף פעולה" מסביבתו של שאקור.
רהימי ומספר חברים מלהקתו של שאקור, אאוטלוז, שמרו על שאקור בזמן אשפוזו במיון, מאחר שחששו כי היורים "יחזרו לסיים את העבודה". רהימי ציין כי ייתכן שחברי הלהקה הביאו עמם נשק. בזמן שהיה ביחידה לטיפול נמרץ, ביום שישי ה-13 בספטמבר 1996 אחר הצהריים, שאקור נפטר מקריסה נשימתית שהובילה לדום לב, לאחר כריתת ריאתו הימנית. רופאים ניסו להחיותו, אך לא הצליחו לעצור את הדימום. אמו אפני קיבלה את ההחלטה להפסיק את הטיפול הרפואי. הוא הוכרז מת בשעה 16:03 אחר הצהריים.
ב-2014, שוטר אשר טען כי היה עם שאקור ברגעיו האחרונים אמר כי שאקור סירב להצהיר מי ירה בו. כאשר השוטר שאל את שאקור אם הוא ראה את האדם או את האנשים שירו בו, שאקור ענה באומרו "לך תזדיין" - מילותיו האחרונות. פרמדיקים ושוטרים שנכחו במקום לא דיווחו כי שמעו את שאקור אומר מילים אלו, כמו גם נייט ואלכסנדר שנכחו באותו זמן בחדר.
דיווחים בנוגע לחקירת הרצח
כשנה לאחר הפיגוע ירי, סמ"ר קווין מנינג, מי שהיה החוקר הראשי של הרצח, אמר לכתב החקירות של עיתון לאס וגאס סאן, קטי סקוט שהרצח של שאקור "כנראה לא ייפתר לעולם". המקרה הואט בשלב מוקדם של החקירה, לדבריו, מכיוון שרמזים חדשים כמעט לא הגיעו, והעדים לרצח שמרו על שתיקה. מנינג ציין שהחקירה הייתה בהקפאה. E.D.I. Mean, חבר בלהקתו של שאקור אאוטלוז, אמר שהוא בטוח שהמשטרה יודעת מה קרה והוסיף: "זו אמריקה. מצאנו את בן לאדן".
ב-2002, הלוס אנג'לס טיימס הוציא לאור מאמר בעל שני חלקים מאת צ'אק פיליפס, בכותרת "מי הרג את טופאק שאקור?", המבוסס על חקירה בת שנה. פיליפס דיווח כי "הירי בוצע על ידי כנופיה מקומפטון בשם סאוטסייד קריפס במטרה לנקום בשאקור אחרי שהאחרון תקף חבר אחר מהכנופיה. אורלנדו אנדרסון, חבר הכנופייה ששאקור תקף, הוא זה שירה. משטרת לאס וגאס ראתה את אנדרסון כחשוד וחקרה אותו רק פעם אחת, בקצרה. אנדרסון נהרג כמעט שנתיים לאחר מכן בירי כנופיות שלא היה קשור לרצח שאקור". הכתבה של פיליפס הזכירה ראפרים של החוף המזרחי, לרבות הנוטוריוס בי. איי. ג'י., היריב של טופאק באותו זמן, ופושעים אחרים מניו יורק.
עיתון הארץ הישראלי דיווח ב-2011 כי ה-FBI הוציאו מסמכים, כתוצאה מבקשה לזכויות המידע, המגלים חקירה כנגד ארגון פשע יהודי בשם "הליגה להגנה יהודית" לפי המסמכים, הארגון סחט באיומים כספים משאקור וראפרים אחרים, תוך איום על חייהם. ב-2017, נייט טען שהוא כנראה היה המטרה בתקיפה שהרגה את שאקור, שנועדה ליטול את השליטה בדת' רואו רקורדס.
עדים
בזמן הירי, היו כעשרה כלי רכב חלק מהפמליה של נייט ושאקור, ונסעו בעקבותיהם. בשנה שאחרי הירי, נייט ציין בזמן ראיון בתוכנית פריים-טיים לייב של רשת ABC כי אינו יודע מי ירה בשאקור, אך לא היה אומר גם אם ידע.
קדאפי היה מעורב בקטטה עם שוטרים יומיים לאחר הירי, לאחר שהשוטרים עצרו נהג אופנוע המקורב לו, והוא מחה על כך. קדאפי עזב את לאס וגאס ימים ספורים לאחר מותו של שאקור, ונסע לאטלנטה ולוס אנג'לס לפני שהתיישב בניו ג'רזי, שם התגוררו קרוביו. באותה תקופה, חוקרים מקומפטון הרכיבו תמונת מעצר של כמה מחברי הכנופיה, שכללו את אנדרסון, והעבירו אותם ללאס וגאס. מאנינג אמר כי בלשים התקשרו לעורך דינו של קדאפי לקבוע פגישה עם הראפר כדי שיוכלו להציג לו את התמונות. לדברי מאנינג, השיחות לא נענו. השוטרים לא ניסו לאתר את קדאפי, שנורה ונפגע אנושות על ידי דודו השיכור בפרויקט דיור באירווינגטון, ניו ג'רזי בנובמבר 1996, חודשיים לאחר הרצח של שאקור.
מין ואלכסנדר אמרו ללוס אנג'לס טיימס בתחילת 1997 כי מעולם לא התבקשו על ידי משטרת לאס וגאס לראות תמונות של חשודים אפשריים בפרשה, אף על פי שראו את הירי וראו את הגברים במכונית שממנה נורו היריות. בראיון שערכה משטרת לאס וגאס אלכסנדר ב-19 במרץ 1997, הוצגה לו סדרה של שמונה מערכי צילום, אך לא הצליח לזהות חשודים מהם. מין טען שראה את כל ארבעת הגברים ברכב, בעוד אלכסנדר דיווח כי ראה את פניו של החשוד שירה בשאקור. בראיון המשטרתי שלו במארס 1997, אמר אלכסנדר כי ראה את נוסעי המכונית היורה רק ב"פרופיל". משטרת לאס וגאס הטילה ספק בדיווח של השניים על ליל הירי.
בסרט התיעודי Unsolved של רשת USA Network, שיצא בשנת 2018, טען דואן "קיף די" דייוויס, מנהיג כנופיית קריפס בקליפורניה ודודו של אנדרסון, שהיה במכונית עם רוצחו של טופאק כשנורו היריות. הוא סירב לנקוב בשמו של היורה וציין כי זה "קוד הרחוב". בשנת 2016, M.O.B. פירו ושומר הראש לשעבר של דת' רואו, ג'יימס "מאפ ג'יימס" מקדונלד, טענו כי ראה את אנדרסון ושאר חברי סאוטסייד קריפס מתרוממים במועדון 662 בקאדילק לבן.
טענות הקושרות את נוטריוס בי. אי. ג'י. לרצח
שישה חודשים לאחר מכן, ב-9 במרץ 1997, וואלאס עצמו נורה בתקרית דומה על ידי תוקף שזהותו לא ידועה, ומת בבית החולים סידרס-סיני שבלוס אנג'לס.
סרבים
סרבים (בסרבית קירילית: Срби, בסרבית לטינית: Srbi) הם עם סלאבי דרומי, החי בעיקר בשטחי סרביה שהיא מדינת הלאום הסרבי וכן ברפובליקה סרפסקה, חבל בעל שלטון עצמי בתוך בוסניה והרצגובינה ובמספר מדינות סמוכות שגם בהן הם נחשבים לקבוצה.
ריכוזי האוכלוסייה העיקריים הם באירופה המרכזית ובחבל הבלקן (דרום-מזרח אירופה), בין הרי הקרפטים להרי הבלקן במזרח והים האדריאטי במערב. בבלקן כולו מתגוררים כ-8.5 מיליון סרבים, מהם 6.2 מיליון בסרביה עצמה (2002).
מחוץ לבלקן קיימות קהילות גדולות של סרבים בגרמניה, שווייץ, אוסטריה, איטליה, צרפת, שוודיה וצפון אמריקה. הסרבים דוברים את השפה הסרבית שנקראה לפני פירוק יוגוסלביה בשם סרבו-קרואטית, והם בעיקרם נוצרים אורתודוקסים.
מקורם של הסרבים
מוצאם המדויק של השבטים הסרביים לפני ההגירה הגדולה של הסלאבים אינו ידוע בוודאות. שורש השם "סרבי" (Srbi) כנראה לא נובע מניב סלאבי עתיק. תאוריות שונות ניסו להסביר זאת על סמך מסמכים נדירים המעידים על נוכחות של עם באזור קווקז בתחילת המאה ה-1 לספירה, הנקרא "סרבוי". כמה חוקרים גורסים שהפרוטו-סרבים לא היו סלאבים, אלא ממקור סרמטי וקווקזי.
לפי תאוריה זו, הפרוטו-סרבים שלטו בעמים הסלאביים המקומיים לאחר הגירה מערבה, כנראה לכיוון טרנסקרפטיה (אוקראינה). במהלך זמן זה, הם "נטמעו" באוכלוסיית השבטים הסלאביים בהדרגה, עד שהשאירו רק את שמם לנתיניהם הסלאביים. בכל אופן, מה שבטוח, הוא שבין המאה ה-1 למאה ה-4, הפרוטו-סרבים עזבו את ארץ הסלאבים באוקראינה כדי להתיישב באזור מוראביה (היום בצ'כיה) ולוסאטיה (היום גרמניה), באזור הקרוי "סרביה הלבנה" (הלבן מסמל את המערב אצל הסלאבים). שם הם נשארו עד למאה ה-7, כאשר הקיסר הביזנטי הרקליוס גייס אותם כדי להדחיק את האווארים מחוץ לשטחי האימפריה הביזנטית, ובמהלך גיוס המוני זה הם הגיעו לארצות הבלקן וכבשו את האזור, שבו שוכנת מדינת סרביה של היום. אף-על-פי-כן, חלק מהפרוטו-סרבים נשארו ב"סרביה הלבנה", והצליחו לשמור על מורשתם עד היום כחלק מהקהילה הסורבית.
דריל לחמן
דריל בריאן ריקי לחמן (בהולנדית: Darryl Brian Ricky Lachman; נולד ב-11 בנובמבר 1989) הוא כדורגלן הולנדי-קוראסאואי, המשחק בעמדת הבלם בפרת' גלורי.
קריירת מועדונים
לחמן התחיל את שלו במחלקת הנוער של אייאקס אמסטרדם ובהמשך עבר לחרונינגן. ב-13 בדצמבר 2009, לחמן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 2–4 נגד ספרטה רוטרדם. בסך הכל, לחמן ערך 8 הופעות במדי חרונינגן.
בקיץ, לחמן חתם בטוונטה. לחמן רשם רק 15 הופעות במדי טוונטה, ובסיום העונה עזב.
בקיץ שוחרר משפילד ונסדיי, וחתם בווילם II.
בקיץ חזר לקדנציה שנייה בזוולה.
ב-5 בפברואר 2020, לחמן חתם בהפועל רעננה מליגת העל. ב-23 באוקטובר 2020 חתם לחמן בפרת' גלורי האוסטרלית לשנתיים.
קריירה בינלאומית
לחמן זכה עם הנבחרת בגביע הקריביים 2017 וגביע המלכים 2019. בנוסף, השתתף עם הנבחרת פעמיים בגביע הזהב בשנים: 2017 ו-2019.
כס"ח
תקציר העלילה
הסדרה מספרת על חבורת ילדים בשם כס"ח (כוח סיירות חוקר) - בהוצאה המקורית או חי"ה (חבורת ידיעת הארץ) - בהוצאה החדשה. החבורה מטיילת בארץ ופותרת תעלומות שנקרות בדרכה. חברי החבורה נתקלים בתעלומות השונות שלא ביוזמתם. בחלק מספרי הסדרה, העלילה מתפתחת בעקבות פניות של ילדים מרחבי הארץ שאיתם מתכתבת שגית, הגיבורה הראשית ומספרת את סיפור החבורה.
החבורה החלה לפעול לאחר שרועי (דמות משנה) מסיר דף שעליו שיר שכתבה יערה, כדי לשים במקומו הזמנה ליום הולדתו ה-12. בני החבורה - שגית, שאול, יובל ויועד - נפגעו מכך (יערה לא נכחה במקום). בסיום אותו יום לימודים, מזמין שאול כמחאה את יובל, יועד, שגית ויערה לקומזיץ בזמן יום ההולדת.
אלמנט שחוזר כמעט בכל ספר הוא התפצלות של החבורה. את רגעי השיא של ההרפתקה החבורה לא עושה יחד. לעיתים במקומות שונים ולעיתים חלק מבני החבורה מפספסים את השיא.
הדמויות הראשיות
חברי החבורה הם:
בספרים כלולות גם דמויות משניות, כגון: יוסקה שדות, רועי, דניאל, דודו השוטר, מיכה (אחיה של שגית) והוריהם של הילדים.
ארקדי רוטשטיין
ארקדי רוטשטיין (ברוסית: Аркадий Ротштейн; נולד ב-29 באפריל 1961 בלבוב) הוא שחמטאי סובייטי-יהודי-אוקראיני-גרמני בדרגת רב-אמן.
נכון לינואר 2019, מדורג במקום ה-77 בגרמניה לפי מד כושר.
ביוגרפיה
ארקדי רוטשטיין נולד בלבוב. החל משנת 1988 הוא התחיל להשתתף בתחרויות מחוץ לגבולות ברית המועצות. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 הוא התגורר באוקראינה. בשנת 1994 הוא ניצח בתחרות שנערכה בפריז לצד אלכסנדר גולדין. החל משנת 1998 רוטשטיין מתגורר בגרמניה ומשחק בליגה המקומית.
בשנת 2001 הוא ניצח בתחרות בינלאומית בגרמניה (הקדים את גנדי פיש שסיים במקום השני ואת לב גוטמן שסיים במקום השלישי). באותה שנה ברקלינגהאוזן הוא סיים במקום הרביעי (מיכאיל פייגין סיים במקום השלישי וזבולון (לאוניד) גופשטיין במקום החמישי).
בשנת 2007 בתחרות שנערכה ביוון הוא חלק את המקום הראשון-שני עם פליקס לוין.
היפראילוריקטיס
היפראילוריקטיס (שם מדעי: Hyperailurictis) הוא סוג חתול קדום, שחי במהלך המיוקן באמריקה הצפונית שלפני 17.5 עד 12.7 מיליון שנה מזמננו, והוא נחשב לחתול הקדום ביותר שהתקיים באמריקה, אליה היגר מאסיה. מקובל להחשיב סוג זה כשייך לסוג פסדאלורוס (Pseudaelurus), ממנו הופרד בידי החוקר ההונגרי מיקלוש קרצוי ב-1929. כמה חוקרים גם סיווגו אותו כחלק מהסוג שונר (Lynx) וחתול (Felis), אליו סווג החתול הראשון מהסוג בידי החוקר ג'וזף ליידי ב-1858 על סמך ממצאי לסת תחתונה שבורה שנמצאה סביב הנהר ניוברארה בנברסקה. לאורך הזמן התווספו עוד כמה ממצאים, אך אלה נחשבו לשייכים לסוג פסדאלורוס, שתפוצתו הייתה גלובלית.
מינים
סוג זה אם היה סוג תקף, כלל בתוכו 5 מינים: המין H. validus תואר ב-2001 וחי באזור של נברסקה וניו מקסיקו. המין H. skinneri התגלה ב-2003 גם בנברסקה והוא המין החדש ביותר שהתגלה. המין H. intrepidus התגלה ב-1858 מטקסס, קליפורניה, קולורדו, נבדה ונברסקה. H marshi מ-1922 התגלה בטקסס, קליפורניה, קולורדו ונברסקה. המין H. stouti מ-1972 התגלה בנברסקה וניו מקסיקו. מין נוסף שבוטל, H. aeluroides, התגלה גם הוא בנברסקה.
תיאור
ההיפראילוריקטיס היה קרוב כנראה לחתולים הקטנים, אך היה בינוני בגודלו, דומה לנמר קטן אצל המינים הגדולים שהגיעו למשקל 35 קילוגרם ואולי גם יותר. הוא היה נראה דומה לשונר בהסתמך על צורת הלסתות והגולגולת הדומה יחסית. עם זאת הוא לא שייך לקבוצת החתולים הקטנים וייתכן, שהיה בעל אבות פרימיטיביים דמויי-גחניים כמו הפרואילורוס. הוא חי באזורי היערות וההרים האמריקאים ושם ניזון ממכרסמים ומפרסתנים בינוניים.
קלטניסטה (נפה)
נפת קלטניסטה (באיטלקית: Provincia di Caltanissetta) היא נפה בדרום מחוז האוטונומי סיציליה שבאיטליה.
היסטוריה
שמה של הממלכה ניתן לה בידי המלך פרדיננד השישי אשר לאחר שינוי שמה נודע כ"פרדיננד הראשון של ממלכת שתי הסיציליות". ב-1860 נכבשה הממלכה במסגרת "מסע האלף" של ג'וזפה גריבלדי. בעקבות כך סופחה לממלכת סרדיניה-פיימונטה ולבסוף לממלכת איטליה המאוחדת.
גאוגרפיה
הגידולים החקלאיים בנפה הם כבשים, זיתים, דגנים, שקדים, תאנים, הדרים, גפנים, כותנה ועוד. משק החי כולל גידול כבשים, עזים ובקר. בנפה מחצבי מלח מאובן, גופרית שיש.
אוכלוסייה
האוכלוסייה הכוללת של הנפה היא 271,758 תושבים. להלן מפורטות הערים והקהילות בנפה עם יותר מ-10,000 תושבים:
ג'לה (74,075 תושבים)
קלטניסטה (61,311 תושבים)
ניסקמי (26,274 תושבים)
סן קטאלדו (21,859 תושבים)
מזרינו (11,445 תושבים)
רייסי (11,110 תושבים)
מוסומלי (10,262 תושבים)
הוואי חמש-אפס (2010)
הוואי חמש-אפס (באנגלית: Hawaii Five-0, נהגה "הוואי פַייב אוֹ") היא סדרת טלוויזיה אמריקאית של רשת CBS מסוגת דרמה משטרתית ופעולה שעלתה לשידור לראשונה ב-2010 כחידוש לסדרה המקורית באותו השם (ששודרה בשנים 1968–1980), ויצר לאונרד פרימן גם היא ברשת הטלוויזיה CBS.
עלילת הסדרה עוקבת אחר יחידת עילית פדרלית שמשימתה היא לחסל את הפשיעה ברחבי האיים שטופי השמש של מדינת הוואי, בכיכובם של אלכס או'לאפלין, סקוט קאן, דניאל דיי קים, גרייס פארק, טיירן מנינג, ג'ין סמארט ומאסי אוקה.
הסדרה עלתה לראשונה ב-20 בספטמבר 2010 ברשת CBS ושודרה בימי שני במשך שלוש העונות הראשונות שלה. החל מהעונה הרביעית התכנית הועברה לימי שישי. לסדרה סך הכל עשר עונות כאשר האחרונה הסתיימה ב-3 באפריל 2020 ופורסם כי לא תחזור לעונה נוספת.
עלילה
הסדרה עוקבת אחר פעילותיהם של יחידה צבאית קטנה בשם חמש-אפס, המתמחה בביטחון ציבורי של תושבי הוואי בראשותו של המפקד סא"ל סטיב מקגארט. כוח המשימה כפוף רק למושל מדינת הוואי ומקבל חסינות ואמצעים מלאים. לכוח המשימה אין מגבלות ותמיד מגובה על ידי המושל. הצוות מסוגל לחקור פשעים שנעים בין טרור וחטיפה וכן מקרי רצח ושוד.
מקגארט בוחר את בלש המחלקה של הונולולו סמל דניאל "דנו" ויליאמס כשותפו והשני בתור באופן לא רשמי בפיקוד הצוות. הוא ממלא את הצוות על ידי בחירת בסמל צ'ין הו קלי, בן טיפוחיו של אביו, ובת דודתו של צ'ין, קונו קלקואה, שוטרת מתחילה, שניהם מגיעים ממשטרת הונולולו.
קרוסאובר
בעונה הראשונה של מקגייוור (2016) צוות פיניקס טס להוואי לעזור ברעידת אדמה, ופוגשים את צ'ין, קונו וקמקונה, אותם מגלמים השחקנים המקוריים.
מאיה ברינר
מאיה ברינר (נולדה ב-23 באוקטובר 1980) היא כוריאוגרפית ורקדנית ישראלית.
ביוגרפיה
מאיה ברינר נולדה בברקלי, קליפורניה. בהיותה בת חמש מאיה עלתה לישראל ביחד עם אמה. ברינר למדה בתיכון האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. בצבא קיבלה מעמד של רקדנית מצטיינת ובזמן שירותה הצבאי החלה לרקוד ב"קבוצת מחול נעה דר", אחר-כך רקדה ב"עמנואל גת דאנס" ובלהקות מחול עצמאיות נוספות והשתתפה כרקדנית בהפקות בישראל ומחוצה לה. במקביל למדה פילוסופיה ומדע המדינה במסגרת האוניברסיטה הפתוחה (2001– 2004). היא סיימה לימודי קולנוע, במסלול המלא, בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה (2005–2010). במסגרת סם שפיגל יצרה סרטים קצרים שהציגו בפסטיבלי קולנוע ברחבי תבל.
החל מ-2006, במקביל ללימודי הקולנוע היא יוצרת עבודות ככוריאוגרפית עצמאית. יצירותיה הועלו במסגרת פסטיבל אינטימדאנס, פסטיבל א-ז'אנר, פסטיבל ישראל ופסטיבל הרמת מסך.
כמו כן יצרה כוריאוגרפיה להצגות שונות בתיאטראות "הבימה", "גשר" ו"אורנה פורת", יצרה כוריאוגרפיה לסרטים, לטלוויזיה ולווידאו ארט. ביימה את הקליפ לשירו של רמי פורטיס "בלונדיניות על אוטוביאנקי" (2009) ולשירה של ויקטוריה חנה "22 אותיות" (2015).
מלמדת בכפר הירוק במגמת תיאטרון כמורה לתנועה.
אודות עבודות נבחרות
אדומות
היצירה מציגה שלוש נשים אשר משתוקקות לייחוד בעולם של שכפולים, של ייצור תמידי ושל תחרות על דיוק יופי וכוח.
'אדומות' נוצרה לפסטיבל הרמת מסך 2010 ובתמיכת מענק של חברת "טבע". היצירה הוזמנה להופיע בגרמניה, בשוודיה, באיטליה ובארצות-הברית וזיכתה את ברינר בפרס משרד התרבות ליוצר צעיר במחול 2010. כוריאוגרפיה: מאיה ברינר. רקדניות/יוצרות: שני בן-חיים, מור נרדימון, מאיה ברינר. מוזיקה מקורית: יובל מסנר. ליווי אומנותי: נעה דר.
יער
היצירה חוקרת את הניסיון התמידי להשתחרר מדפוסים התנהגותיים ורגשיים. לאורך היצירה אנו נכנסים עמוק יותר ויותר אל תוך היער של התת-מודע. ההתמסרות לצורך המתמשך והאינסופי להשתרר מהדפוסים שמניעים אותנו, הוא אולי מה שמאפשר סוף סוף את הכניעה להם. היצירה 'יער' עלתה לראשונה בפסטיבל הרמת מסך 2011. 'יער' הוזמנה ב-2012 להופעות באיים הקנארים, באיטליה, בסין ובסינגפור. מאת ובביצוע - מאיה ברינר. עיצוב פסקול ומוזיקה - אורי פרוסט. ניהול אומנותי - תמר בורר.
פירורים
היצירה עוסקת בכוחניות ובהתפוררות והתרוקנות הדימוי של הכוח, באופן שבו אנחנו מושפעים ומשפיעים על המקום בו אנחנו חיים. ארבעה יחידים חוקרים, בונים ומפרקים קודים של התנהגות חברתית בשטח אש. היצירה עלתה בבכורה בהרמת מסך 2012. כוריאוגרפיה: מאיה ברינר. רקדנים יוצרים: איילה פרנקל, גיל קרר, מור נרדימון, מאיה ברינר. ניהול אומנותי: יורם כרמי. מוזיקה: אורי אבני.
ניסויים בהיפנוזה
קישורים חיצוניים
כתבות וראיונות
כוח הטיטאנים! חיים בסרט
'''כוח הטיטאנים! חיים בסרט (באנגלית: Teen Titans Go! To the Movies''', בתרגום חופשי: "הטיטאנים הולכים לקולנוע") הוא סרט גיבורי על קומי מונפש מ-2018 בהפקת האחים וורנר המבוסס על סדרת האנימציה כוח הטיטאנים מבית DC קומיקס. הסרט נכתב והופק על ידי מפתחי הסדרה - מייקל ג'לניק וארון הורוואת, ובוים על ידי מפיקי הסדרה - פיטר רידה מישיל וארון הורוואת. עלילת הסרט לוקחת חלק במהלך עונת הסדרה החמישית.
בסרט מדבבים סקוט מנוויל, גרג סיפס, קארי פייטון, טרה סטרונג והינדן וואלץ', כל אחד את דמותו המקורית בסדרה. לשורות הדיבוב הצטרפו קריסטן בל, ויל ארנט, ניקולס קייג', ג'ימי קימל, הלסי וליל יאכטי. הסרט יצא לאקרנים ב-27 ביולי 2018 בקנדה ובארצות הברית, ובישראל הסרט יצא ב-2 באוגוסט של אותה שנה. הסרט הצליח בקופות, כיסה בשבוע הראשון את 10 מיליון הדולר שהושקעו בתקציבו, הכניס 29.6 מיליון דולר בצפון אמריקה ו-52 מיליון דולר בכל העולם. הסרט הצליח גם בביקורות, קיבל ציון 91% ב-rottentomatoes וקיבל שבחים על ההומור, הרפרורים והדיבוב בשפת המקור.
עלילה
במהלך הקרנת הבכורה של סרטו של באטמן, רובין שוגה ומניח שיהיה עליו סרט, וגורר לעג מקהל הגיבורים. ביחד עם חבריו לקבוצה, רובין מבין שכדי שיופק סרט עליו ועל הטיטאנים עליהם למצוא אויב מושבע. לא רחוק משם, סלייד פורץ למעבדות ס.ט.א.ר כדי לגנוב קריסטל. הקבוצה מגיעה ומנסה לעצור אותו, אך הוא מביס אותם בקלות ולועג להם.
ביום שלמחרת, ביסט בוי, סטארפייר, סייבורג ורייבן מכינים סרט כדי לעודד את רובין, אבל הוא מכבה את הסרט באמצע ומכריז שהם ילכו להוליווד כדי שיכינו עליהם סרט. כשהם מגיעים לאולפני האחים וורנר, הם פוגשים בבמאית הקולנוע ג'ייד וילסון, שאחראית לכל סרטי גיבורי-העל שמופקים עתה. היא מסרבת לבקשת הטיטאנים לסרט, ומסבירה שתסכים להכין עליהם סרט רק אם הם היו גיבורי-העל היחידים בעולם. הטיטאנים מבינים אותה באופן מילולי ולכן חוזרים בזמן כדי לדאוג שאף גיבור על מלבדם לא ייווצר, אבל הדבר הורס את ההווה, ולכן הטיטאנים חוזרים שוב בזמן כדי לבטל את הבלאגן שיצרו ולהחזיר את המציאות לקדמותה.
סלייד מגיע לתעשיות וויין כדי לטעון את הקריסטל באנרגיה והטיטאנים מגיעים לעצור אותו, והפעם מצליחים להילחם בו. הם מאחסנים את הקריסטל במקום מאובטח, אבל סלייד בורח, ומחליט לגרום לקרע בקבוצה.
למחרת, ג'ייד מזמינה את הטיטאנים להוליווד ומודיעה שהיא תכן עליהם סרט לאור הקרב האחרון שלהם עם סלייד - שהוכיח שהם גיבורים. בזמן שג'ייד לוקחת את רובין לסיור בסט, רייבן, ביסטבוי, סייבורג וסטארפייר חומקים החוצה וזורעים הרס בשאר הסטים של גיבורי-העל. הם מוצאים מכשיר שמכונה "יום הדין" ומנסים להרוס אותו, אבל ג'ייד מגיעה ומסבירה שהשם הלא מוצלח הוא בעצם ראשי תיבות למכשיר חדש שהיא מכינה שיאפשר להקרין בשידור חיי את סרטיה בכל רחבי העולם. היא מודיעה שאין בכוונתה יותר להכין סרט על כוח הטיטאנים, אבל תהיה מוכנה להכין סרט על רובין לבדו, אם יסכים. רובין מסכים ללא היסוס, ועוזב את חבריו לקבוצה, שמאחלים לו הצלחה.
רובין ממשיך להכין את הסרט יחד עם ג'ייד, ובסצנה האחרונה שיש לצלם בתוך מגדל הטיטאנים, ג'ייד חושפת שהיא בעצם סלייד בתחפושת. הוא גונב את הקריסטל חזרה, ומספר לרובין שתוכניתו הייתה ליצור כל כך הרבה סרטי גיבורי על כדי לדאוג שהגיבורים יהיו עסוקים ולא יפריעו לבנות את נשק יום הדין שלו, מכשיר שיכול לשלוט על מוחותיהם של תושבי העולם ויאפשר לו לכבוש את העולם. סלייד מפוצץ את בניין הטיטאנים כשרובין בתוכו, אבל רובין מצליח להחלץ מהבניין. על גבי ההריסות, רובין קורא לחבריו בקשר ומתנצל, והם מגיעים וסולחים לו.
בהקרנת הבכורה של "רובין: הסרט", הטיטאנים מגיעים וחושפים את סלייד, אבל זה מפעיל את נשק יום הדין ובכך משתלט על מוחותיהם של כל שאר גיבורי-העל, ושולח אותם להשמיד את הטיטאנים. רובין יוצא למרדף אחר סלייד בזמן ששאר הקבוצה מעסיקה את גיבורי העל. סלייד מצליח להשתלט על מוחו של רובין, ואומר לו לתקוף את חבריו. הקבוצה מראה לו את שאר הסרט שהכינו עבורו, ורובין מצליח לצאת משליטת סלייד. סלייד נלחם בטיטאנים עם רובוט ענקי, הקבוצה מנצחת אותו בעזרת שיר הראפ שלה, והוא צוחק ונעלם. הטיטאנים מצליחים להשמיד את הקריסטל ולהוציא את שאר הגיבורי מטראנס השליטה המוחית של סלייד. הגיבורים מברכים את הטיטאנים על גבורתם, ורובין מודה שהוא למד שהוא צריך להישאר נאמן לעצמו, ושאינו צריך סרט כדי להיות גיבור.
בסצנה שאחרי הכתוביות, הטיטאנים הצעירים מהטיטאנים (סדרת הטלוויזיה של 2003–2006) מופיעים על המסך, ומספרים לצופים שהם מצאו דרך חזרה (רמז לסרט שיצא שנה לאחר מכן).
אזכורים
הסרט מאזכר דמויות קומיקס רבות, סדרות גיבורי על, סרטי גיבורי על אחרים ועוד יצירות מהתרבות הפופולרית:
הפצה
הסרט יצא לאקרנים ב-27 ביולי 2018 בארצות הברית וב-2 באוגוסט 2018 בישראל.
הכנסות
הסרט גרף 29.6 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה, ו-22.3 מיליון דולר בשאר העולם, כלומר סכום כולל של 52 מיליון דולר אל מול תקציב הפקה המוערך ב-10 מיליון דולר. בארצות הברית ובקנדה, הסרט יצא במקביל למשימה בלתי אפשרית: התרסקות, ולכן צפו שירוויח רק 14 מיליון דולר מ-3,188 בתי הקולנוע בסוף השבוע הפותח שלו, עם צפי מקסימלי ל-19 מיליון דולר. עם זאת, אחרי שהסרט הרוויח 4.6 מיליון דולר ביומו הראשון, הציפיות הונמכו ל-10 מיליון דולר, כאשר הרווח הסופי היה 10.5 מיליון דולר, והוא סיים במקום החמישי בקופות.
ישראל גולדשטיין
חייו ופועלו
ישראל גולדשטיין נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה בשנת 1896 לדוד ופניה גולדשטיין. התחנך בבתי ספר ציבוריים בעיר, בישיבת "משכן ישראל" ובקולג' גְרֵץ. כמו כן, בילה חלק מילדותו בחדר מסורתי בפאתי ריגה. כבר מגיל צעיר ניכר כעילוי. בשנת 1914 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת פנסילבניה, בשנת 1917 תואר שני מאוניברסיטת קולומביה, ובשנת 1918 הוסמך לרבנות על ידי בית המדרש לרבנים באמריקה בניו יורק, וכיהן שם כרב קונסרבטיבי עד עלייתו לישראל ב-1960. ב-1927 קיבל מבית המדרש תואר דוקטור בלימודים עבריים. בשנת 1946 היה מיוזמי ומייסדי אוניברסיטת ברנדייס בבוסטון, כמוסד אקדמי יהודי איכותי שנועד לשפר את מצב האומה לאחר מלחמת העולם השנייה. ב-1948 שהה בישראל כשנה בתפקידו כגזבר הסוכנות היהודית, ועמד על צורכי היישוב כדי שיוכל להביאם בפני תורמים בארצות הברית, זאת אף על פי שעד 1948 לא היה מבין התומכים בגיוס כספים מקהילת יהודי ארצות הברית ואף נחשב על ידי דוד בן-גוריון לגורם מעכב. באוגוסט 1949 שב לארצות הברית על רקע חילוקי דעות בינו ובין בן-גוריון; גולדשטיין תבע לצמצם ולהסדיר את גל העלייה ההמונית כדי שיתאים למשאבים המצוצמים של הסוכנות היהודית, ובן-גוריון התנגד לכך. עם זאת, בשהותו בארץ פעל להקמת רשת כפרי הנוער "יסודות" לקליטת נוער מפליטי השואה שעלו במסגרת עליית הנוער.
בנוסף היה חבר בהסתדרות ציוני אמריקה ובמגבית היהודית המאוחדת, נציג הברית העולמית של המפלגה הפרוגרסיבית בסוכנות היהודית וציר מטעמה לקונגרס הציוני ויו"ר קרן היסוד בין השנים 1961–1971.
אשתו, ברטה, הייתה גם היא פעילה בולטת בתחומי זכויות עובדים וזכויות נשים.
על אף שלא שלל את הקיום היהודי בגולה, הטיף לעלייה לישראל, בעיקר של נוער, ואף עלה בעצמו, בצעד יוצא דופן לגבי מנהיג כמותו (רוב ראשי יהדות ארצות הברית, גם הציונים, לא עלו לארץ בעצמם בפועל). ב-1960 עלה לישראל והשתקע בירושלים, ולא זאת בלבד – אף הפך לגורם פעיל בעידוד עלייה בנאומים שנשא ופרסומים שכתב. בין שנת 1961 לשנת 1966 הגיעו לישראל כל שנה כ-3,000 עולים מארצות הברית וקנדה, רבים מהם בעידודו.
בשנת 1976 זכה לאות יקיר ירושלים.
מלכיצדק תבנו
מלכיצדק תבנו (בצרפתית: Melchisédech Thévenot; בסביבות 1620 – 29 באוקטובר 1692 באיסי שבצרפת) היה סופר, איש אשכולות, ממציא, מזרחן ודיפלומט צרפתי. המציא את פלס הבנאים, וידוע גם בזכות כתיבת הספר "אומנות השחייה".
תכופות מבלבלים את מלכיצדק תבנו עם אחיינו, איש המסעות ז'אן דה תבנו. הדיוקנאות המיוחסים לו הם למעשה של אותו אחיין.
קורות חייו
תבנו נולד למשפחת אצולת גלימה עשירה, שהחזיקה במשרות במנגנון הממלכה. הוא ידע אנגלית, יוונית, לטינית, עברית, ערבית וטורקית. שמו הראשון היה ניקולא אליו נוסף השם מלכיצדק, כנראה לזכר סבו מצד אימו, שהיה עורך דין בפרלמנט של פריז. לאור בחירת השם מהברית הישנה, נראה שסבו היה הוגנוט.
תבנו היה מדען חובב ומצנט למדענים ומתמטיקאים רבים. הוא למד אסטרונומיה, פיזיקה, רפואה ומגנטיות. הוא ניהל התכתבות ענפה עם אישים ככריסטיאן הויגנס ויאן סוואמרדם. את האחרון עודד לחקור את מקור האורגניזמים. חלקם התארח אצלו באיסי שמדרום־מערב לפריז כמו נילס סטנסן הדני, שניתח בביתו מוח אנושי בפני קהל צופים. מעגל המלומדים שנוצר סביבו קרא לעצמו "אקדמיית תבנו" בדומה לאקדמיה שקדמה לה "אקדמיית מונמור" אותה ארח הנרי לואי האבר דה מונמור. מאקדמיות אלה ואחרות נוסדה ב־1666 האקדמיה המלכותית למדעים (היום האקדמיה הצרפתית למדעים).
חלק ממחקריו, כדוגמת הטענה שהאטמוספירה היא גורם בתנועות הלב והמוח, היו מופרכים וחסרי גישה מדעית קפדנית, מה שמאפיין את התקופה.
בין 1658 ל־1661 ביצע ניסויים על נימיות וסיפונים. תבנו הציע להשתמש במיץ לימון לריפוי מחלות שונות ושימוש בסירופ מצמח האיפקה (ipeca) לריפוי דיזנטריה (שימוש בצמח זה כבר אינו מומלץ).
ב־1661 המציא תבנו את פלס הבנאים. הוא השתמש בסרגל אבן חלול מצויד בעדשה שאותו מילא באלכוהול. הוא שיתף בהמצאתו את רוברט הוק בלונדון ווינצ'נצו ויויאני בפירנצה. הפלס הוצע לשימוש במשלחת המיועדת למדגסקר ב־1666.
הוא שימש כשגריר ונשלח לג'נובה ב־1647 ולרומא מספר שנים לאחר מכן. עם מותו של האפיפיור אינוקנטיוס העשירי ב־1665 הוא השתתף בקונקלווה שבחרה באפיפיור הבא אלכסנדר השביעי. ב־1684 התמנה לספרן המלכותי של לואי ה־14 מלך צרפת. הוא מת באיסי.
לייבניץ אמר עליו שהיה אחד האנשים הסקרנים שפגש מעודו ודימה אותו להקאטונכיר, מפלצת במיתולוגיה היוונית בעלת חמישים ראשים ומאה ידיים.
ספרי מסעות
סיפורי מסע היוו מוקד לסקרנותו. בערוב ימיו היו ברשותו 290 כתבי יד שנרכשו לאחר מותו על ידי ספריית המלך. בין 1663 ל־1672 הוא מפרסם אסופה שכותרתה "מסעות שונים ומוזרים שנערכו על ידי צרפתים, ספרדים, גרמנים, פורטוגזים, אנגלים, הולנדים, פרסים, ערבים ועוד בני עמי המזרח [...] מלווה בתיאור צמחים וחיות שלא היו מוכרים באירופה ומפות גאוגרפיות שטרם פורסמו". האסופה שעזרו בכתיבתה רבים מחבריו כללה 1700 עמודים בני ארבעה חלקים. ראוי לציון הוא התרגום לצרפתית בן 216 העמודים אודות סין (אזור) על ידי מרטינו מרטיני האיטלקי, הראשון אחרי מרקו פולו שנתן תיאור ממצה. התרגום צמוד למקור ותבנו אינו מבקר את הנכתב אלא מסתפק בלמסור אותו כלשונו.
הספר כולל דיווחים מרוסיה, קרים, טרטריה (שם שניתן בתקופתו למרחב במרכז אסיה מהרי אורל ועד לאוקיינוס השקט), סין, פורמוזה, הודו, פרס (היום איראן), חצי האי ערב, ארץ הקודש, סיאם (היום תאילנד), בנגל, בורנאו, הפיליפינים, יפן, מצרים, אפריקה ואמריקה. המפות באסופה פורסמו, כפי שציין, כבר קודם לכן, אך חלקן לא היו מוכרות עד אז לציבור הרחב.
בן תקופתו ז'אן שאפלן אמר שמטרת האסופה "היא לאפשר לקורא להתוודע לאופן מחשבתם של הבוחנים את הטבע". למעשה, האסופה עונה לסקרנות האירופאים בעידן של גילוי ארצות ובזמן הקמת חברות הודו המזרחית השונות.
הספר "אומנות השחייה"
שישים שנה אחר כך מחברי האנציקלופדיה הגדולה ביקרו את הספר קשות. בערך "שחייה" נאמר שלא חידש דבר יחסית לקודמיו אורארד דיגבי האנגלי וניקולאוס ווינמאן הגרמני והוסיפו: "לו טרח להשקיע בקריאת בורלי [פיזיולוג שלמד את אופן התנועה בבעלי חיים] חצי מהכוחות שבהם קרא את שני האחרים, הוא לא היה טוען שהאדם מסוגל לשחות כיתר החיות, אלמלא הפחד התוקף אותו ומגביר את הסכנה".
ז'אן רוסטאן
ז'אן רוסטאן (בצרפתית: Jean Rostand; 30 באוקטובר 1894 - 4 בספטמבר 1977), ביולוג וסופר צרפתי.
ביוגרפיה
ז'אן רוסטאן היה בנם של המחזאי אדמון רוסטאן ושל המשוררת רוזמונד ז'ראר. הוא בילה את ימי ילדותו בעיירה קאמבו לה בין שבחבל אקיטן בצרפת. כבר בגיל עשר גילה את ספרו של המדען ז'אן פאבר "תורת החרקים". רוסטאן גמר את חוק לימודיו במדעים בפקולטה למדעים של אוניברסיטת פריז. בשנת 1920 נשא רוסטאן לאישה את אנדראה מאנט. ב-1922 אחרי מות אביו התגורר בפרבר של פריז ויל ד'אבריי. הוא השתתף בהקמת המחלקה הביולוגית ב"ארמון התגליות" במוזיאון הגרנד פלה בפריז, וב-1936 הקים את מעבדתו בויל ד'אבריי.
רוסטאן התעניין מאוד בשאלת "מקורם של החיים". הוא התמסר למחקר הדו-חיים (קרפדות וצפרדעים) וגילה עניין בתורת התורשה.
רוסטאן החל את דרכו הספרותית בפרסום של מסות פילוסופיות, ומאז חילק את זמנו בין מחקר לבין כתיבה. מטרתו הייתה להביא את הביולוגיה אל ההמונים, ולגרום למודעות לבעיות האנושות שהוא הציג. הוא הזהיר מפני שימוש לא נכון בתורת הגזע. רוסטאן היה פציפיסט והתנגד לנשק אטומי ולעונש המוות. הוא היה אתאיסט מושבע ודגל בחופש המחשבה. ב-1959 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית למדעים. באותה שנה גם זכה בפרס קלינגה.
ז'אן רוסטאן נפטר בפריז ב-1977.
ספרים
בין ספריו החשובים של רוסטאן:
קשם
קשם (בפרסית: قشم) הוא אי במצר הורמוז השייך לאיראן.
מזרח אפריקה האיטלקית
מזרח אפריקה האיטלקית, או "האימפריה המזרח-אפריקאית של איטליה" (איטלקית: Africa Orientale Italiana), הייתה קולוניה איטלקית קצרת ימים שהתקיימה בקרן אפריקה בשטחי אתיופיה, סומלילנד האיטלקית ואריתריאה. הקולוניה נוצרה ב-1936 בעת שהייתה איטליה תחת שלטונה של המפלגה הפשיסטית הלאומית.
קשם
גאוגרפיה
העיר הגדולה באי נקראת אף היא קשם ונמצאת בקצהו המזרחי של האי. מלבדה יש עוד כ-90 נקודות יישוב המאכלסות סך הכל כ-100,000 נפש. האוכלוסייה מתפרנסת מדיג, בניית דאו, מסחר ושירותים. באי שטח של כ-300 קמ"ר המהווים אזור סחר חופשי, במטרה לנצל את מיקומו הנוח בין המזרח הרחוק לאירופה. באזור הסחר נעשית פעולת המכלה וחלוקה חוזרת של מטענים בין אניות.
מזרח אפריקה האיטלקית
לאחר שאתיופיה הובסה במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, היא מוזגה עם שתי הקולוניות האחרות ליצירת מזרח אפריקה האיטלקית, שאדיס אבבה הייתה בירתה.
קשם
גאוגרפיה
האי הוזכר בכתבי תלמי ובכתביו של אמיאנוס מארקלינוס. טיסת איראן אייר 655 יורטה ב-1988 ליד האי. את האי משרתת גם חברת התעופה Qeshm Air.
מזרח אפריקה האיטלקית
באוגוסט 1940 כבשו האיטלקים את סומלילנד הבריטית (כיום סומלילנד) וסיפחו אותה למזרח אפריקה האיטלקית, ובשנה שלאחריה התנהלה המערכה במזרח אפריקה, שבה הביסו הבריטים את האיטלקים. סילוקם הסופי של האיטלקים ממזרח אפריקה הושלם בנובמבר 1941.
קשם
גאוגרפיה
בין האי לחוף נמצאת שמורת המנגרובים הרה (hara).
מזרח אפריקה האיטלקית
לאחר המלחמה נכנסו סומליה האיטלקית ואריתריאה לממשל בריטי, ואילו אתיופיה חזרה לעצמאותה. ב-1950, סומליה הכבושה הפכה לשטח אמון של האו"ם ונוהלה על ידי איטליה משנת 1950 ועד לעצמאותה ב-1960.