cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריצ'רד ג'. רוברטס
קריירה ומחקר
במיוחד לגילויו של רוברטס את שחבור הגנים האלטרנטיבי, הייתה השפעה עמוקה על המחקר והיישומים של הביולוגיה המולקולרית. ההבנה שגנים בודדים יכולים להתקיים כקטעים נפרדים ומנותקים בתוך גדילים ארוכים יותר של ה- DNA התעוררה לראשונה במחקר שלו ב־1977 בנושא אדנווירוס, אחד הנגיפים האחראים לגרימת הצטננות. המחקר של רוברט בתחום זה הביא לשינוי מהותי בהבנתנו את הגנטיקה, והביא לגילוי גנים מפוצלים באורגניזמים גבוהים יותר, כולל בני אדם.
פרסים והוקרה
בשנת 1992 קיבל רוברטס תואר דוקטור לשם כבוד מהפקולטה לרפואה באוניברסיטת אופסלה, שוודיה. לאחר היותו זוכה פרס נובל בשנת 1993 הוענק לו תואר כבוד (דוקטור למדעים) מטעם אוניברסיטת באת' בשנת 1994. רוברטס קיבל גם את פרס צלחת הזהב של האקדמיה האמריקאית להישגים בשנת 1994.
רוברטס חבר במועצה המייעצת לחדשנות מטופלים, מקום ללא מטרות רווח, בינלאומי, רב לשוני, ללא תשלום עבור מטופלים ומטפלים בכל מחלה שתשתף בחידושים שלהם.
רוברטס היה נואם מרכזי בקונגרס של מנהיגים רפואיים עתידיים (2014, 2015, 2016, 2020).
הוא גם יו"ר הברית המדענית הזוכה, מחקר תומך ללא כוונת רווח ברחבי העולם.
בשנת 2016, רוברטס ונובליסטים אחרים חיברו וחתמו על "מכתב הזוכים התומך בחקלאות מדויקת (GMO)" שהופנה למנהיגי גרינפיס, האו"ם וממשלות עולמיות וסר רוברטס דגל באורגניזמים בעלי שינוי גנטי (GMO) בכלל ובזהב.
Blue (אלבום של ליאן ריימס)
Blue (בעברית: כָּחוֹל) הוא אלבום האולפן הרביעי ואלבום האולפן המסחרי הראשון של זמרת הקאנטרי האמריקאית ליאן ריימס. האלבום היה לראשון שלה שלא יצא באופן עצמאי. הוא יצא לאור ב-9 ביולי 1996, על ידי חברת התקליטים קורב רקורדס, כאשר ריימס הייתה בת 14 בלבד.
בעקבות יציאתו על ידי חברת תקליטים, נחשב האלבום לאלבום הבכורה של ריימס ולא האלבום All That, שיצא לפניו.
הצלחה מסחרית
האלבום זכה להצלחה ענקית בארצות הברית כאשר דורג במקום הראשון במצעד אלבומי הקאנטרי ובמקום השלישי במצעד הבילבורד 200; הוא נמכר בלמעלה מ-6 מיליון עותקים במדינה. בחג המולד יצאה מהדורה מיוחדת שלו לטארגט בלבד, ובה ניתן היה לרכוש את האלבום ביחד עם הסינגל "Put a Little Holiday in Your Heart", כאשר "Unchained Melody" היה צד ב' שלו.
אליפות צרפת הפתוחה 2018
אליפות צרפת הפתוחה 2018 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-27 במאי והסתיימו ב-10 ביוני. זו הייתה האליפות ה-117 מאז ייסודה.
הפרסים
משתתפי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים (באירו):
סך הפרסים היה 39,197,000 אירו.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו. להלן ה-16 הראשונים של הדירוג:
מנצח תחרות 2016, רפאל נדאל מספרד נפגש במשחק הגמר עם דומיניק תים מאוסטריה וניצח ב-3 מערכות.
תחרות הנשים
במשחק הגמר סימונה האלפ מרומניה נפגשה עם סלואן סטיבנס מארצות הברית וניצחה בשלוש מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקים שזכו בדירוג:
מזוג מנצחי תחרות 2017 רק מייקל ונוס השתתף בתחרות. במשחק הגמר פייר-יוג ארבר וניקולה מאי מצרפת נפגשו עם אוליבר מרך מאוסטריה ומטה פביץ' מקרואטיה וניצחו בשתי מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקים שזכו בדירוג:
מזוג מנצחות תחרות 2017 רק בת'אני מאטק מארצות הברית השתתפה בתחרות. במשחק הגמר ברבורה קרייצ'יקובה וקטרינה סיניאקובה מצ'כיה נפגשו עם הזוג הלא מדורג ארי הוזומי ומקוטו נינומיה מיפן וניצחו בשתי מערכות. אותה שנה הן ניצחו גם באליפות וימבלדון.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן הזוגות שזכו בדירוג:
מנצחי תחרות 2017 גבריאלה דברובסקי מקנדה ורוהן בופנה מהודו השתתפו בתחרות אך עם פרטנרים אחרים. לטישה צ'אן מטאיוואן ואיוואן דודיג מקרואטיה נפגשו במשחק הגמר עם גבריאלה דברובסקי מקנדה ומטה פביץ' מקרואטיה וניצחו ב-3 מערכות.
ישראל ברולאן גארוס
דודי סלע השתתף בתחרות גברים והודח בסיבוב הראשון.
טאקאהה
טאקאהה (שם מדעי: Porphyrio hochstetteri, באנגלית: Takahē, Notornis, or South Island Takahē) הוא מין עוף חסר יכולת תעופה שנמצא באופן ייחודי בניו זילנד, ומשתייך למשפחת העופות הרליתיים, בסדרת עגוראים. הטאקאהה נחשב מין שנכחד, לאחר שארבעת הפרטים האחרונים שלו תועדו ב-1898, אולם לאחר חיפוש שתוכנן בקפידה התגלה מחדש על ידי ג'פרי אורבל ליד אגם טה אנאו בשנת 1948.
מיון
מין הקרוב לטאקאהה, בשם טקאהה האי הצפוני (P. mantelli) או mōho במאורית, נכחד, וידוע רק משרידים של שלדים. שני המינים נחשבו תת-מינים של mantelli, ונחשבו באופן מסורתי חלק מהgenus Notornis. שני המינים הם חסרי יכולת תעופה.
תיאור חיצוני
הטאקאהה הוא המין הגדול ביותר במשפחת הרליתיים. אורכו הממוצע הוא כ-63 סנטימטר, ומשקלו הממוצע 2.7 קילוגרם לזכרים, ו-2.3 קילוגרם לנקבות, כאשר טווח המשקלים נע בין 1.8 ל-4.2 ק"ג. הגובה הממוצע של טאקאהה הוא כ-50 סנטימטר. זהו עוף מוצק ונמוך, עם כנפיים מוקטנות, רגליים חזקות וגוף מסיבי. לטאקאהה הבוגר צבע סגול-כחלחל, כשכנפיו וגבו בצבע ירוק. מגן הפנים הקדמי (frontal shield) הוא אדום, והרגליים ורודות. הזכרים והנקבות דומים, כשהנקבות מעט קטנות יותר. לפרטים צעירים נוצות שנוטות להיות בגוון חום בהיר. הטאקאהה קולני מאוד, וקולו דומה לזה של הווקה, אך בדרך כלל עמוק יותר ומהדהד.
קוליברי זנוב אדום-מקור
תיאור
אורכו של הקוליברי הזכר 22 עד 25 ס"מ ואורך הזנב שלו 10 עד 13 ס"מ, כשמשקלו 4 עד 6.5 גרם בקירוב. הנקבה קטנה יותר באורך של כ-10.5 ס"מ ומשקל של 3 עד 6.1 גרם בקירוב. הקוליברי בעל כסות נוצות ירוק-כהה עם קצוות כנפיים וזנב שחורים ראש וגב שחורים ומקור אדום כשמו שמותאם לחדירה לעומקי פרחים ארוכים והוא בעל זנב ארוך ובעל זוג גדילים שחורים ארוכים בקצותיו. הנקבות ירוקות רגילות עם בטן וחזה לבנים, כיפת ראש בצבע ירוק-מתכתי ומקור כהה ומחודד. לעומת הזנב הזנב שלה קצר בהרבה.
הקוליברי הוא עוף נפוץ לאורך ג'מייקה, למעט הקצה המזרחי, בו מחליף אותו המין שחור-המקור. תפוצתו היא ביערות הרריים ויערות גשם עד לגובה 1,500 מטרים ומתרחק מאזורי חופים ומדבריות, אך נפוץ בשפלות ובהרים הגבוהים של ג'מייקה.
התנהגות
הקוליברי הוא פעיל יום יונק צוף, בעיקר מהצמח Besleria lutea ועוד וכן הוא צד חרקים הן מהעלים והן מקורי עכביש בהם נלכדו. קוליברי זה לעיתים גוזל צוף מהפרחים לאחר שהושחתו בידי טנגרת הבננה או נקר מוצץ צהוב-בטן.
בדומה למרבית הקוליבריים הוא טריטוריאלי מאוד ויתקוף מסיגי גבול, אפילו גדולים יותר ממנו. במקרים מסוימים קוליברים שולטים על עץ גדול מכיל פרחים עתירי צוף במטרה לפתות נקבות רבות להתקרב אליו. אז הוא מנפנף עבורם את זנבו הארוך תוך ריקוד אווירי כלפיה.
הם מקננים בקן עשוי סיבי צמחים וקורי עכביש עם חזזיות ובונים אותו על ענף דק, כדי להקשות את הגישה לטורפים. לרוב הנקבה מטילה עד 2 ביצים ועליהם דוגרת במשך 17 עד 19 ימים, כשהגוזלים מגיעים לבגרות לאחר 19 עד 24 ימים מבקיעתם.
סונו ג'וי
סונו ג'וי (ביפנית: 尊皇攘夷, מילולית: "כבדו את הקיסר, גרשו את הברברים") הייתה פילוסופיה פוליטית ותנועה חברתית יפנית ששאבה מהנאו-קונפוציאניזם. היא הפכה להיות המוטו של התנועה שפעלה להדחת שוגונות טוקוגאווה בשנות החמישים והשישים של המאה ה-19, בסוף תקופת אדו.
מקורות
מקורה של הססמה "סונו ג'וי" הוא סיני, באדון הואן ממדינת צ'י בתקופת האביב והסתיו. באותה תקופה איבדה שושלת ג'ואו את שליטתה על הנחלות הפאודליות ונפלה קורבן לפלישות חוזרות ונשנות. האדון הואן השתמש בססמה כביכול על מנת לעודד בעלי נחלות אחרים לתמוך בג'ואו, אך למעשה השתמש בה על מנת לזכות באהדתם של האדונים הפאודלים ולקרוא תגר על שלטונה של השושלת.
ביפן, ניתן לזהות את שורשי הססמה בכתביהם של הוגים קונפוציאניים מהמאה ה-17, בתארם את קדושת הכס הקיסרי ואת עליונותו על פני שאר המונרכים בעולם. המלומד סיישיסאי אאיזאווה כתב ב-1825 שסונו פירושו הכבוד אותו חולק השוגון לקיסר, וג'וי הוא נידוי הנצרות מיפן.
השפעות
עם הגעת כלי שיט זרים לחופי יפן בסוף המאה ה-18 וראשית המאה ה-19, עמדה מדיניות הבידוד של יפן בסימן שאלה. חלק ה"ג'וי" (גרשו את הברברים) ב"סונו ג'וי" קיבל משמעות של התנגדות להסכם קנגאווה, שבו אילצו האמריקאים את יפן לסחור עמם ב-1853. ההסכם נחתם תחת איומי ספינות התותחים של קומודור מת'יו פרי ונתקל בהתנגדות הסמוראים. העובדה שהשוגונות חתמה על ההסכם על אף התנגדות הקיסר הייתה הוכחה מספקת לסמוראים רבים שחלק ה"סונו" (כבדו את הקיסר) לא עמד במבחן המציאות, ורבים קראו להדחת השוגונות והחלפתה בממשלה שתציית לקיסר.
הססמה הפכה להיות קריאת הקרב של ההאן המורדים צ'ושו וסצומה, שזכו לתמיכת הארמון הקיסרי בקיוטו. הקיסר קומיי הפר מסורת בת מאות שנים והחל להתערב בענייני המדינה, התסיס כנגד ההסכמים, אף ניסה להתערב בסדר הירושה של השוגונות וב-1863 פרסם קומיי צו שקרא לסילוק הברברים. אף על פי שלשוגונות לא הייתה אפשרות לאכוף אותו, עורר הצו התקפות כנגד השוגונות עצמה וכנגד זרים ביפן, שהמפורסמת בהם הייתה תקרית נממוגי, בגינה נאלצה השוגונות לשלם לבריטניה פיצויים. התקפות אחרות כללו ירי תותחי חוף על ספינות זרות בעיר שימונוסקי.
פעולה זו הביאה בסופו של דבר לשינוי בתנועת סונו ג'וי. לאחר הפגזת הספינות הזרות דרשה ממשלת בריטניה תשלום פיצויים, ומשנדחתה הדרישה הפגיזו ספינותיה את בירת סצומה, קגושימה. תקרית זו הבהירה ליפנים שאין באפשרותם להילחם במעצמות הזרות, והתנועה הפנתה את מרצהּ להדחת השוגון, בתהליך שהסתיים ברסטורציית מייג'י.
הססמה מעולם לא הפכה למדיניות רשמית של הממשלה או אפילו של המורדים. על אף תוכנהּ, למורדים, ובעיקר לסצומה, היו קשרי מסחר עם המעצמות הזרות, דרכן רכשו רובים, כלי ארטילריה, ספינות וטכנולוגיה אחרת.
לאחר השלמת רסטורציית מייג'י והשבת השלטון לקיסר, החליפה את סונו ג'וי הסיסמה "מדינה עשירה, צבא חזק" (富国強兵), שקראה לתושבי יפן לאמץ את המודרניזציה.
בספרות
בספר גאי ג'ין של ג'יימס קלאוול מופיעות דמויות החברות בתנועת סונו ג'וי ונבחנת השקפת עולמם כלפי השוגונות והזרים.
אור דונקלמן
אור דונקלמן (נולד ב-2 בדצמבר 1980) הוא מדען מחשב ישראלי, מכהן כפרופסור מן המניין בחוג למדעי המחשב באוניברסיטת חיפה. התמחותו היא בקריפטוגרפיה וקריפטואנליזה. הוא אחד מראשי המרכז לחקר סייבר משפט ומדיניות באוניברסיטת חיפה וממייסדי "פרטיות ישראל", עמותה לקידום הפרטיות בישראל.
ביוגרפיה
דונקלמן למד את כל תאריו בטכניון – מכון טכנולוגי לישראל. הוא סיים את לימודי הדוקטורט בגיל 25, בהנחיית אלי ביהם. היה עמית פוסט-דוקטורט ב-KU לוון, באקול נורמל סופרייר ובמכון ויצמן למדע. בפברואר 2011 מונה לפרופסור חבר בחוג למדעי המחשב באוניברסיטת חיפה. ביוני 2022 מונה לפרופסור מן המניין.
בין תרומותיו הרבות לקריפטואנליזה ניתן למנות את:
דונקלמן לקח חלק בתכנון של מספר מערכות הצפנה:
פרסים
דונקלמן זכה בפרס קריל מטעם קרן וולף בשנת 2014, ומאמריו זכו בפרס המאמר הטוב ביותר בכנסים Crypto 2012 ו-Fast Software Encryption 2012.
ג'ון פורסיית' (שחקן)
ג'ון פורסיית' (באנגלית: John Forsythe; 29 בינואר 1918 – 1 באפריל 2010) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי, עם קריירה שהשתרעה על פני שבעה עשורים. זכה לפרסום בעיקר כמי שעמד מאחורי קולו של המיליונר צ'ארלס טאונסנד בסדרת הטלוויזיה "המלאכיות של צ'רלי" ובסרטי הקולנוע שהופקו בעקבותיה, וכן בזכות גילום דמותו של בלייק קרינגטון בסדרת הטלוויזיה "שושלת". זכה בשני פרסי גלובוס הזהב.
השנים הראשונות
פורסיית' נולד בשם יעקב לינקולן פרוינד בניו ג'רזי, לבלאנש ולסמואל ג'רמייה פרוינד, שעבד כברוקר. אמו נולדה בפנסילבניה לאב מהגר יהודי מרוסיה, אביו נולד בניו יורק למשפחת מהגרים יהודים מפולין. הוא היה הבכור מבין שלושה אחים. הוא גדל בברוקלין, ניו יורק, לשם עברה משפחתו בשל עבודת אביו, שעבד בוול סטריט בתקופת השפל הגדול של שנות ה-30 של המאה ה-20.
בגיל 16 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון על שם אברהם לינקולן בברוקלין, והחל ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. ב-1936, בגיל 18, החל לעבוד ככרוז של קבוצת הבייסבול ברוקלין דודג'רס.
קריירה קולנועית והשירות בצבא
למרות רתיעתו הראשונית מכך, פורסיית' החל בקריירת משחק בעידודו של אביו. בראשית דרכו הופיע בתפקידים קטנים במספר סרטים של האחים וורנר. ב-1943 הופיע בסרט "המטרה טוקיו". בתקופת מלחמת העולם השנייה עזב את קריירת המשחק והתגייס לצבא. הוא השתתף במחזה "ניצחון מוטס", שהפך לאחר מכן גם לסרט תעמולה, בהפקת חילות האוויר של צבא ארצות הברית, ולאחר מכן עבד עם חיילים פצועים שסבלו מליקויי דיבור.
ב-1947 הצטרף לכיתה הראשונה שנפתחה בבית הספר למשחק אולפן השחקנים במנהטן, שהפך מאוחר יותר לבית ספר ידוע ויוקרתי. בתקופה זו הופיע על במות ברודוויי במחזות "מיסטר רוברטס" ו"בית התה של ירח אוגוסט".
בראשית שנות האלפיים השתתף בשני העיבודים הקולנועיים לסדרת הטלוויזיה "המלאכיות של צ'רלי": "המלאכיות של צ'רלי" (2000) וסרט ההמשך "המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה" (2003).
קריירה טלוויזיונית
בשנות השישים כיכב בשתי קומדיות מצבים נוספות: "המופע של ג'ון פורסיית'", ששודרה ברשת NBC וירדה אחרי עונה אחת, בה השתתפו גם שתי בנותיו של פורסיית', ו-"לרומא באהבה", ששודרה ברשת CBS בין השנים 1971–1969. בין השנים 1977 - 1971 שימש כקריין בסדרת הטבע "עולם ההישרדות".
המלאכיות של צ'רלי
ב-1976 החל פורסיית' בשיתוף פעולה מקצועי עם המפיק אהרון ספלינג, שנמשך 13 שנים. בסדרת הטלוויזיה "המלאכיות של צ'רלי" של רשת הטלוויזיה ABC, הוא גילם את דמותו של המיליונר המסתורי והבלתי נראה צ'ארלס "צ'רלי" טאונסנד, שניהל את סוכנות הבילוש שלו בצורה יוצאת דופן - רק באמצעות הטלפון או באמצעות עוזרו האישי ג'ון בוסלי. בסוכנות הבילוש עבדו שלוש חוקרות פרטיות צעירות ויפות, שכונו "המלאכיות". לכל אורך הסדרה צ'רלי לא הראה את פניו, ורק קולו נשמע (בחלק מהפרקים זכו הצופים לראות את החלק האחורי של ראשו וזרועותיו בעודו מדבר בטלפון עם המלאכיות ומוקף בנשים יפות). כל אחד מפרקי הסדרה התחיל בסצנה בה נתן צ'רלי למלאכיות ולבוסלי את משימתם דרך רמקול הטלפון. הסדרה הייתה לאחת הסדרות המצליחות ביותר של שנות השבעים, ושודרה ביותר מ-90 מדינות. השחקניות שגילמו את המלאכיות, ובראשן פארה פוסט, הפכו לכוכבות.
אחד מסימני ההיכר של הסדרה היה הפתיח שלה, שבו הציג פורסיית' בקולו את הקונספט שלה:
הסדרה הפכה את פורסיית' לשחקן הטלוויזיה שהרוויח את השכר הגבוה ביותר לשעת עבודה: בזמן שחבריו לסדרה עבדו על סט הצילומים במשך כ-15 שעות ביום, חמישה ימים בשבוע, שורות הטקסט של פורסיית' לפרק שלם הוקלטו באולפן תוך מספר דקות.
שושלת
ב-1981, לקראת סופה של "המלאכיות של צ'רלי", נבחר פורסיית' ברגע האחרון להחליף את ג'ורג' פפארד ולגלם את דמותו של המיליונר ואיל הנפט בלייק קרינגטון, באופרת הסבון השבועית "שושלת". הסדרה, גם היא בהפקתו של אהרון ספלינג, הייתה התשובה של רשת ABC לסדרה המצליחה של רשת CBS "דאלאס", וגוללה את סיפורם של בני משפחת קרינגטון מדנוור, קולורדו.
הסדרה שודרה במשך תשע עונות והגיעה בשיאה (בשנת 1985) למקום הראשון במדרוג השנתי של מדד נילסן. פורסיית' היה השחקן היחיד בסדרה שהופיע בכל 220 הפרקים שלה. גילום דמותו של בלייק קרינגטון הפך את פורסיית' לכוכב טלוויזיה בינלאומי, באשר הסדרה הייתה אחת הנצפות ביותר בעולם בשנות השמונים, כשבשנים 1987–1983 צפו בה מדי שבוע כ-150 מיליון צופים ברחבי העולם.
על תפקידו בסדרה היה פורסיית' מועמד לפרס גלובוס הזהב שש פעמים, וזכה בפרס פעמיים, בשנים 1982 ו-1983. כמו כן היה מועמד לפרס אמי שלוש פעמים.
ב-1989 הנחה את טקס מיס יוניברס.
ב-1992, לאחר היעדרות של שלוש שנים, חזר פורסיית' להופיע בטלוויזיה, וכיכב בקומדיית המצבים של נורמן ליר, "The Powers That Be", לצדם של פיטר מקניקול ודייוויד הייד פירס. הסדרה זכתה לשבחי המבקרים אך לא למדרוג גבוה, וירדה לאחר עונה אחת בלבד.
פרנץ בורגיה קרי
פרנץ בורגיה קרי (בהונגרית: Kéri Borgia Ferenc, בסלובקית: František Borgia Kéri, 10 באוקטובר 1702 אולי בקנזלה, בימינו במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן בהונגריה – 1 בדצמבר 1768 בנאג'סומבט, או טרנבה, בשטח סלובקיה של היום, אז ממלכת הונגריה) היה ישועי הונגרי, שפעל בעיקר בשטחי סלובקיה של ימינו, ונודע כאסטרונום, פיזיקאי והיסטוריון, היה פרופסור באוניברסיטאות בקושיצה ובטרנבה, רקטור של אוניברסיטת טרנבה. הוא כתב בשפה הלטינית. תרם להקמת המצפה הכוכבים בטרנבה ולפיתוחו.
ג'ון פורסיית' (שחקן)
שושלת
ב-2006 השתתף פורסיית' בפרק איחוד מיוחד בן שעה, שהפגיש בין כוכבי "שושלת". הייתה זו הופעתו האחרונה בטלוויזיה.
פרנץ בורגיה קרי
ביוגרפיה
בן למשפחת אצילים מצפון הונגריה, פרנץ בורגיה קרי התחיל את חניכותו במסדר הישועי בטרנצ'ין ב-21 באוקטובר 1719. בשנים 1725-1723 למד פילוסופיה באוניברסיטת גראץ ובשנים 1733-1730 תאולוגיה באוניברסיטת טרנבה (נאג'סומבט). ב-2 בפברואר 1737 הוסמך סופית ככומר. לימד בהתחלה לימד יוונית בבית ספר בסקאליצה (סאקולצה) אחר כך היה מורה לפילוסופיה, ומאוחר יותר לפולמיקה, מוסר, משפט קאנוני ודוגמטיקה בבית ספר בטרנבה. השתלם ועבר שלבים נוספים בהתחנכות הכנסייתית בווינה ובודה. לימד באוניביטאות באולומוץ וטרנבה. כיהן פעמיים כרקטור אוניברסיטת טרנבה בשנים 1756-1752 - ו-1763-1759. בשנים 1759-1756 היה רקטור אוניברסיטת קושיצה (קאשה). בשנים 1768-1764 כיהן כ"פרקפט" הסמינר הישועי טרנבה.
בשנות ה-30 של המאה 18 היה מעורב קרי בהקמת מצפה הכוכבים של אוניברסיטת טרנבה. קדמו לו בתחום קידום תחום האסטרונומיה בטרנבה המדענים יאן מיש ומרטין סנטיוואני.
ג'ון פורסיית' (שחקן)
חייו האישיים ומותו
אשתו הראשונה של פורסיית' הייתה השחקנית פרקר מק'קורמיק. השניים נישאו ב-1939, וב-1943 נולד בנם דאל. באותה שנה הם התגרשו.
פרנץ בורגיה קרי
ביוגרפיה
בשנים 1755-1752 יחד עם פרנץ וייס ומקסימיליאן הל הקים את מצפה הכוכבים בטרנבה שהיה מצפה הכוכבים הראשון בממלכת הונגריה צייד אותו עם כלים, לרבות טלסקופים שבנה בעצמו. בעת עבודתו נכווה פעם בצורה חמורה באצבעותיו בארסן בוער. הטלסקופים שלו זכו להערכה מעבר לגבולות הונגריה, כולל מצד האסטרונום הצרפתי ז'אק קאסיני שביקר במצפה שלו בטרנבה. באוניברסיטה חינך בורגיה קרי דור של פיזיקאים סלובקים והונגרים, עמם נמנו אנדריי יאסלינסקי, אנטון רוויצקי, יאן איוואנצ'יץ', אנדריי אדאני. המצפה באוניברסיטת טרנבה פעל עד שנת 1785.
ג'ון פורסיית' (שחקן)
חייו האישיים ומותו
ב-1944 נישא לאשתו השנייה, ג'ולי וורן, אף היא שחקנית, לה היה נשוי במשך 51 שנים, עד למותה ב-1994. פורסיית' החליט על ניתוקה ממכשירי ההחייאה, לאחר שהייתה שרויה בתרדמת. בראשית שנות החמישים נולדו לשניים שתי בנות, פייג' וברוק, שבצעירותן הופיעו ביחד עם אביהן בסדרה "המופע של ג'ון פורסיית'".
פרנץ בורגיה קרי
ביוגרפיה
בתחום ההיסטוריה התעניין קרי בעיקר בחקר ההיסטוריה של האימפריה הביזנטית והאימפריה העות'מאנית.ב-1739 הוציא קרי לאור קטעים מכתביו של הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס, המהווים עדות חשובה על ההיסטוריה המוקדמת של ההונגרים.
פרנץ בורגיה קרי כתב ספרים בתחום הפילוסופיה, הפיזיקה והאסטרונומיה. ניסה בכמה מספריו לתאם את הפיזיקה של רנה דקארט עם הדינמיקה של אייזק ניוטון. מבחינה פילוסופית היה יותר קרוב לרעיונות דקארט. ההיכרות עם הגותם של דקארט וניוטון עזרה לו להתעלות מעל הפירושים הסכולסטיים הנהוגים במוסדות החינוך הקתוליים. בשנות ה-1760 קלט את תרומותיו של ניוטון לדנימיקה ואת יישומיהן במכניקת גופי השמיים.
ג'ון פורסיית' (שחקן)
חייו האישיים ומותו
ב-2002 נשא פורסיית' לאישה את אשתו השלישית, אשת העסקים ניקול קרטר, שהייתה צעירה ממנו ב-22 שנים. השניים נותרו נשואים עד למותו של פורסיית'.
פורסיית' היה חובב מושבע של מרוצי סוסים, ובמשך שנים רבות היה הבעלים של סוסי מרוצים גזעיים וחבר במועצת המנהלים של מסלול המרוצים "הוליווד פארק".
בעקבות בעיות בלבו, עבר ב-1979 ניתוח מעקפים. באוקטובר 2006 פורסם לראשונה כי הוא סובל מסרטן המעי הגס. פורסיית' אושפז, נותח, ולאחר מספר חודשים דווח כי חלה הפוגה במחלתו.
פורסיית' נפטר ב-1 באפריל 2010 בקליפורניה, כתוצאה מסיבוכים של דלקת ריאות. במותו הותיר אחריו שלושה ילדים.
ארמון גטצ'ינה
ארמון גטצ'ינה הוא ארמון בעיר גטצ'ינה, מחוז לנינגרד, רוסיה שנבנה בשנים 1766–1781 על ידי אנטוניו רינאלדי עבור הרוזן גריגורי אורלוב, שהיה ממאהביה של יקתרינה הגדולה. ארמון גטצ'ינה משלב ארכיטקטורה קלאסית ומאפיינים של טירה מימי הביניים עם פנים מעוטרים האופייניים לקלאסיקה הרוסית, הממוקמת על גבעה במרכז גצ'טינה הסמוכה לאגם הכסף. ארמון גטצ'ינה הפך לאחד מבתי המגורים האהובים על המשפחה הקיסרית הרוסית ובמהלך המאה ה-19 היה אתר חשוב בפוליטיקה הרוסית.
מאז מהפכת פברואר בשנת 1917 משמש כמוזיאון ופארק ציבורי וקיבל מעמד של אתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 1990.
התקופה הקיסרית
בשנת 1765 רכשה יקתרינה הגדולה, קיסרית האימפריה הרוסית, מהנסיך בוריס קוראקין את אחוזת גטצ'ינה, אחוזה קטנה דרומית לבירת האימפריה, פטרבורג. יקתרינה הציגה את האחוזה לרוזן גריגורי אורלוב, שעל פי הדיווחים ארגן את חיסולו של הצאר פיוטר השלישי שלוש שנים קודם לכן, בהפיכה שהביאה להפיכתה של יקתרינה לקיסרית. אורלוב היה החביב על יקתרינה ואחוזת גטצ'ינה הוענקה לו כהכרת תודה על תפקידו בהפיכה.
ב-30 במאי 1766 החלה בניית ארמון חדש בסגנון אדריכלות קלאסית על גבעה ליד אגם הכסף בשטח אחוזת גטצ'ינה. יקתרינה ואורלוב הזמינו את הארמון החדש שתוכנן על ידי אנטוניו רינאלדי, אדריכל מאיטליה שהיה פופולרי במיוחד ברוסיה באותה תקופה. העיצוב של רינאלדי הכיל תווי אדריכלות רוסיים בשילוב עם טירה ימי-ביניימית וטירת ציד אנגלית. הארמון אמור היה להיות מצופה באבן מיוחדת שנכרתה בכפרים הסמוכים לגצ'ינה, כולל אבן גיר פריקית שנכרתה לצורך החלק החיצוני העיקרי של הבניינים ואבן פודוסט עבור הפרוזדור והמעקה שמעל הכרכוב. ארמון גטצ'ינה הפך לארמון הראשון בפרוורי פטרבורג, מכיוון שבדרך כלל נבנו אחוזות גדולות במרחק קצר ממרכז העיר. הבנייה הייתה איטית, כשהמבנה העיקרי הושלם רק בסוף 1768 והעבודות על הקישוט החיצוני לא הושלמו עד 1772, כאשר עבודות הפנים התעכבו עוד בסוף שנות ה-70 של המאה ה-18. ארמון גצ'ינה הגדול הושלם לבסוף בשנת 1781, כמעט 15 שנה לאחר תחילת הבנייה ואורלוב מת רק שנתיים לאחר מכן בשנת 1783. בעקבות מותו של אורלוב, יקתרינה הציגה את הארמון לבנה, הדוכס הגדול פאבל פטרוביץ', למרות שכבר בנתה לו בית, ארמון פאבלובסק, בפטרבורג. במהלך השנים שקדמו לדלטונו, הגביל פטהל את תקציבו הנותר בהשקעה בבניית העיירה גטצ'ינה סביב ארמונו החדש והשתמש בניסיונו ממסעותיו ברחבי אירופה כדי להפוך אותה לארמון ועיירה למופת. בשנות ה-90 של המאה ה-17 הרחיב פאבל ובנה מחדש חלק גדול מהארמון והזמין את וינצ'נזו ברנה ואנדריי זכארוב לשפץ את הארמון. פנים הארמון הוחלף מחדש בסגנון ניאוקלאסי, נוספו לפארק תוספות רבות כמו גשרים, שערים וביתנים.
בשנת 1796, לאחר מות אמו, הפך פאבל לצאר פבאל הראשון והעניק לגטצ'ינה מעמד של עיר הקיסרות, ייעוד למגורים הרשמיים של שליטי רוסיה. לאחר מותו של פאבל בשנת 1801, ארמון גטצ'ינה הועבר לבעלות אשתו מריה פיודורובנה, שבשנת 1809 ביקשה מהאדריכל אנדריי ניקיפורוביץ' וורוניכין לבצע שינויים קטנים בארמון כדי להתאים אותו לשהייה בחורף. בשנת 1835 הותקן אות טלגרף אופטי על אחד המגדלים. בשנות ה-40 של המאה ה-19, ארמון גטצ'ינה היה כעת בבעלותו של הצאר ניקולאי הראשון, שיזם עבודות שחזור משמעותיות של הארמון, במיוחד בשטחו. רומן איוואנוביץ' קוזמין, האדריכל הראשי בחצר הקיסר, הוביל את הפרויקט במרכז הכיכר המרכזית של הארמון, הוא הגביה אותה, הוסיף מפלסי מרתף מתחתיו וקישוטו שופץ. הבניינים הסמוכים גבהו גם הם בקומה אחת. למרפסת נוספה חופה חדשה המשקיפה על מגרש המצעדים, שנועדה להיות מיוצרת משיש, אך בהמשך נוצרה מברזל יצוק במקום. הבאסטיון הרעוע וקירות התמך סביב הארמון נהרסו ונבנו מחדש.
ב-1 באוגוסט 1850 הוקמה אנדרטה לצאר פאבל הראשון במגרש המצעדים. אחר כך נבנה מאוחר יותר ארמון פריורי, ארמון מיניאטורי על שפת האגם השחור (האגם הדרומי הקטן יותר של אגם הכסף), שנבנה על פי צו של פאבל הראשון מיום 23 באוגוסט 1799.
בשנת 1854 נפתחה מסילת ברזל המחברת בין גטצ'ינה לפטרבורג, ושטחה של גטצ'ינה הורחב עם כמה כפרים בסביבה ששולבו לתחומי הסמכות עיר. בשנה שלאחר מכן עבר ארמון גטצ'ינה לבעלותו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, שהשתמש בו כמעונו השני. אלכסנדר בנה כפר ציד ותוספות אחרות עבור צוות הציד הקיסרי שלו, והפך את האזור מדרום לגטצ'ינה לאתר נופש בה יוכלו הוא ואורחיו ליהנות מהשממה הבלתי-מעורבבת של צפון רוסיה. אלכסנדר השני גם ערך שיפוצים בארמון הראשי עד להתנקשותו בפטרבורג בשנת 1881. ארמון גטצ'ינה הועבר לבנו המזועזע, אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה החדש, שהומלץ לו שהוא ומשפחתו יהיו בטוחים יותר בארמון זה לעומת ארמון החורף בפטרבורג, ונודע בכינוי "מצודת האוטוקרטיה" בשל המדיניות הקשוחה של הצאר. אלכסנדר השלישי בילה את מרבית זמנו בארמון גטצ'ינה, שם חתם על גזרות, ערך קבלות פנים דיפלומטיות, הופעות, נשפים ואירועים אחרים. אלכסנדר השלישי הציג טכנולוגיות ומודרניזציות לארמון גטצ'ינה, כמו תנורי חימום מקורים, נורות חשמל, רשת טלפון, צנרת מים ללא הקפאה ומערכת ביוב מודרנית. בנו, הקיסר העתידי ניקולאי השני, העביר את ילדותו בארמון גטצ'ינה, אף שהוא ומשפחתו יהפכו את צארסקויה סלו לביתם. אמו, הקיסרית דאגמאר מריה פיודורובנה, אלמנתו של אלכסנדר השלישי, הייתה הפטרונית של העיר גטצ'ינה, הארמון והפארקים שלה.
מלחמת האזרחים ברוסיה
ארמון גצ'ינה חדל להשתייך למשפחת המלוכה והפך לרכוש מדינה, בהחלטת הממשלה החדשה ב-27 במאי 1917. את ניהול הארמון קיבלה לידיה ועדה של העיר גטצ'ינה בראשות ולנטין פלאטונוביץ' זובוב, מבקר אמנות בולט ומייסד המכון הרוסי לתולדות האמנות, שבסופו של דבר הפך את הארמון למוזיאון והפך למנהל הראשון שלו. לאחר מהפכת אוקטובר ופרוץ מלחמת האזרחים הרוסית, שימש ארמון גטצ'ינה כמפקדה מקומית לכוחות הנאמנים לתנועה הלבנה. אלכסנדר קרנסקי ביקר בארמון ב-27 באוקטובר 1917, כשפרצו קרבות בגטצ'ינה בין יחידות הקוזאקים של הגנרל פיוטר קרסנוב וגדודי המשמרות האדומים, אך נמנעו מלפגוע בארמון.
ב-1 בנובמבר ערכו האדומים המנצחים עצרת מחוץ לארמון בכיכר המרכזית, שם שכנע פאבל יפימוביץ' דיבנקו את יחידות הקוזאקים שהוצבו שם, שלא להתנגד לשלטונות האדומים בפטרוגראד (סנקט פטרבורג) ולהיכנע. קרנסקי עזב את הארמון באותו לילה, כשכבשו אותו כוחות אדומים למחרת והמוזיאון נפתח לאחר מכן ב-19 במאי 1918.
ארמון גטצ'ינה היה אתר קרבות בשנת 1919, כאשר כוחות הצבא הלבן בראשות ניקולאי יודניץ' נכנסו לגטצ'ינה בניסיון לכבוש את העיר מידי הצבא האדום. הכוחות הלבנים הובסו וחיילים אדומים שמתו בקרב נקברו במגרש המצעדים שבמתחם הארמון.
העידן הסובייטי
לאחר שמלחמת האזרחים הרוסית הסתיימה בניצחון סובייטי, ארמון גטצ'ינה חזר לתפקודו כמוזיאון. יותר מ-21,000 מבקרים תועדו בשנת 1921 במוזיאון ובשנת 1926, ארמון גטצ'ינה רוקן מכל הפריטים המיותרים, כמו רהיטים, מוצרי ארד ושטיחים, שיימכרו כדי להרוויח כסף עבור המדינה הסובייטית. זה היה הגדול מבין הארמונות-מוזיאונים בפרברי פטרוגרד ונקרא לרוב "ארמיטאז' הפרברית".
בשנת 1941, כניסת ברית המועצות למלחמת העולם השנייה בעקבות הפלישה הגרמנית הביאה לפינוי המוזיאון בארמון גטצ'ינה כדי להגן על המבנה ועל חפצי ערך מפני הפצצה אווירית. ב-15 באוגוסט 1941 התפוצצה ליד הארמון פצצה שהוטלה על ידי הלופטוואפה ובסוף החודש הייתה העיר בהישג יד של ארטילריה גרמנית. ב-24 באוגוסט פגזים פגעו בכיכר המרכזית וב-3 בספטמבר, פצצת אוויר גרמה נזק רב לחצר. לא ניתן היה לבצע פינוי מלא של חפצי הערך בארמון, כאשר רק ארבעה מערכי אשלון עם המוצגים החשובים ביותר שנשלחו מזרחה ואחד נוסף נשלח ללנינגרד (פטרבורג). הרכוש שנותר אוחסן במרתף הארמון, חלק מפסל גדול נקבר בפארק והאחרים אוחסנו באזור סגור עם שקיות חול.
ב-9 בספטמבר פונו אנשי המוזיאון שנותרו, ובאותו יום נפגע מגדל בארמון מפגז, בעוד פגז נוסף התפוצץ בפארק שליד הארמון. ארמון גטצ'ינה נכבש לאחר מכן על ידי הוורמאכט עד ינואר 1944, אז ננטש במהלך הנסיגה הגרמנית. הם הציתו את הארמון, הרסו את פנים הארמון ההיסטורי ובזזו את חלקי הארמון וגנבו כמה מחפצי הערך שנותרו בו. חייל גרמני השאיר גרפיטי על קיר ועליו הכיתוב "היינו כאן. לא נחזור לכאן. אם איוואן יבוא, הכל יהיה ריק". כאשר גטצ'ינה נכבשה חזרה על ידי הצבא האדום, שרידי הארמון הוקפו במבני הגנה זמניים עד שניתן היה להתחיל בעבודות שיקום בסיסיות בשנת 1948. החזרת המוזיאון לא תוכננה מכיוון שהוא נחשב כבלתי רווחי ופריטים שנשמרו מהאוספים הועברו בהוראת משרד התרבות של ברית המועצות ורוסיה לאחסון ב-24 מוזיאונים שונים ברחבי הארץ.
בשנים 1950–1959 שכן בארמון גטצ'ינה סניף של האקדמיה הימית של ברית המועצות ואחר כך מכון המחקר של האיגוד הכללי. בשנת 1960 סולק בניין הארמון הרשימת האתרים החשובים של הרשות למונומנטים היסטוריים ותרבותיים במחוז לנינגרד, אך מעמד זה הוחזר בשנות השבעים.
בשנת 1961 יזם האדריכל מיכאיל פלוטניקוב פיתוח פרויקט לשיקום ארמון גטצ'ינה, כולל ביצוע מדידות ארכיטקטוניות וחיפוש חומרים ארכיוניים. רישומי עיצוב פנים נערכו בקומה הראשונה והשנייה, כאשר שיקום הפנים הוצמד למצבם בשנת 1890. ארמון גטצ'ינה המשוחזר לא נועד להפוך שוב למוזיאון, אלא לשמש לצמיתות את מכון המחקר של האיגוד הכללי. למרות המחקר, תוכניתו של פלוטניקוב לא יצאה לפועל ובסופו של דבר ובוטלה בשנת 1963. המוזיאון נפתח בסופו של דבר בארמון לצד מכון המחקר של האיגוד הכללי ושיקום המבנה התחדש בזכות מאמציה של א.ס יולקינה, האוצרת הראשית של המוזיאון משנת 1968 – 1998. במשך 8 שנים פנתה יולקינה לפקידים ברמות שונות של הממשל כדי לסייע בשיקום, כאשר מכון המחקר ויתר על השימוש בבניין.
בשנת 1976 הוזמן מיכאיל פלוטניקוב לשקם את ארמון גטצ'ינה שוב, הוא פיתח פרויקט חדש לשיקום האולמות הראשיים (הקומה השנייה בבניין הראשי) למצבם בסוף המאה ה-18, תוך שיקום הסטוקו המקושט ועבודות ציור. חללי הפנים הראשונים של הארמון נפתחו לציבור ב-8 במאי 1985, לרגל חגיגות 40 שנה לניצחון במלחמת העולם השנייה. הכספים שהוקצו לשיקום הארמון היו מינימליים בעקבות הפרסטרויקה והעבודה הואטה.
בשנת 1990, ארמון גטצ'ינה והשטח שלו קיבלו מעמד של אתר מורשת עולמית של אונסק"ו כחלק מהאתרים ההיסטוריים הרבים בפרברי סנקט פטרבורג.
לאחר התפרקות ברית המועצות
התפרקות ברית המועצות הביא לכך שהכספים לשיקום הארמון המשיכו להיות מזעריים עד 2006, אז ממשלת רוסיה הגדילה משמעותית את הכספים המיועדים.
אולד ספייס
אולד ספייס (באנגלית: Old Spice, בתרגום לעברית: תבלין ישן) הוא מותג אמריקאי של מוצרי קוסמטיקה לגברים. המותג שייך לחברת "פרוקטר אנד גמבל" שרכשה אותו בשנת 1990 מחברת "שולטון".
ארמון גטצ'ינה
לאחר התפרקות ברית המועצות
ארמון גטצ'ינה הפך למקום הצילומים הפופולרי בקולנוע, במיוחד עבור דרמות תקופתיות, כולל "פאבל המסכן", "מלחמה ושלום" ו"שלושת המוסקטרים".
אולד ספייס
חברת שולטון (Shulton), מייצרת "אולד ספייס" המקורית, נוסדה בשנת 1934 על ידי ויליאם לייטפוט שולץ. המוצר הראשון שיוצר נועד לנשים ונמכר לראשונה בשנת 1937, והמוצר לגברים נמכר לראשונה שנה לאחר מכן, ב-1938. מוצרי הגברים המרכזיים היו סבון גילוח, קרם אפטרשייב.
המותג במאה ה-21
ב-14 ביולי 2010 השיקו "אולד ספייס" את קמפיין האינטרנט הוויראלי המהיר ביותר עד כה, שהשיג בתוך 24 שעות כ-6.7 מיליון צפיות ו-23 מיליון צפיות לאחר 36 שעות. הפרסומת בכיכובו של כוכב הפוטבול האמריקאי לשעבר, אייזיאה מוסטפא, זכתה להצלחה אדירה ולחשיפה עצומה בכלי התקשורת האמריקאיים והעולמיים כאחד. סוכנות הפרסום של אולד ספייס הפיקה 186 סרטוני תגובות בהשתתפותו של מוסטפא, שענו לשאלות ותגובות באתרים חברתיים כגון פייסבוק וטוויטר. הקמפיין המקורי רץ במשך שלושה ימים. לאחר מכן, נבחר טרי קרוז לככב בפרסומות הויראליות של החברה.
תצפית העב"ם של הטייס קנת' ארנולד (1947)
תצפית העב"ם של הטייס קנת' ארנולד הוא אירוע נודע של מפגש מהסוג הראשון שהתרחש לכאורה ביום שלישי ה-24 ביוני 1947, כאשר הטייס האמריקני קנת' ארנולד טס לכאורה בקרבת מערך של תשעה עצמים מעופפים בלתי מזוהים, אשר עשו דרכם לכיוון הר ריינייר במהירויות אשר להערכתו של ארנולד היו לכל הפחות 1,700 מייל בשעה (2,735 קמ"ש).
המקרה, אשר זכה באותה העת לסיקור נרחב בתקשורת הבינלאומית והיה למקרה הראשון בו נעשה בתקשורת האמריקנית שימוש במונח "צלחת מעופפת", נחשב למקרה תצפית העב"מים הראשון שזכה לכיסוי נרחב בתקשורת.
Eat Your Salad
Eat Your Salad (בעברית: אכול את הסלט שלך) הוא שיר באנגלית של ההרכב הלטבי ציטי זני, והוא ייצג את לטביה באירוויזיון 2022 בטורינו, איטליה.
תצפית העב"ם של הטייס קנת' ארנולד (1947)
התקרית
ביום שלישי ה-24 ביוני 1947 הטייס האמריקני קנת' ארנולד טס מ-שהייליס, וושינגטון, ליאקימה, וושינגטון, במטוס פרטי מסוג CallAir A-2. במהלך הטיסה ארנולד החליט לסטות מעט ממסלול הטיסה המקורי על מנת לנסות ולאתר מטוס תובלה של חיל הנחתים, שהתרסק באזור הר ריינייר, במטרה לזכות בפרס כספי בסך 5,000 דולרים, שהוצע למי שיצליח לאתר את המטוס.
מספר דקות לפני 15:00 בצהריים, כאשר ארנולד החליט להפסיק לחפש את המטוס שהתרסק, ולהתחיל לטוס מזרחה לכיוון יאקימה, הוא הבחין בתשעה עצמים מעופפים דמויי דיסק אשר לטענתו טסו במערך מצפון לדרום, במרחק 32 עד 40 קילומטרים ממנו. להערכתו של ארנולד העצמים המעופפים נעו במהירות 1,700 מייל בשעה (2,735 קמ"ש).
Eat Your Salad
רקע
ב-7 באוקטובר 2021 פתחה רשות השידור הלטבית (LTV) את תקופת הגשת השירים ל-"Supernova 2022", הקדם הלטבי לאירוויזיון, שנסגרה לאחר כחודשיים. כל השירים נדרשו להיכתב על ידי אזרח לטביה בן 16 ומעלה. סופרים ממדינות זרות הורשו לכתוב שירים לקדם, בתנאי שהם היוו שליש מסך מצבת כותביו. ב-5 בינואר 2022 פורסמה רשימת האמנים המתמודדים בקדם הלטבי לאירוויזיון, ציטי זני בתוכה עם שירם "Eat Your Salad". ב-5 בפברואר 2022 התמודדו ציטי זני בחצי הגמר והעפילו לגמר, שנערך ב-12 בפברואר באותה השנה, בו זכו במקום הראשון ובזכות לייצג את לטביה באירוויזיון.
תצפית העב"ם של הטייס קנת' ארנולד (1947)
התקרית
לטענתו של ארנולד העצמים המעופפים טסו בתחילה לעבר הר ריינייר, ולאחר מכן המשיכו לנוע דרומה בקצב מהיר מאוד לכיוון הר אדמס, עד שנעלמו באופק.
אחרית דבר
מקרה התצפית של ארנולד אומת בחלקו על ידי אנשים שונים במדינת וושינגטון, שטענו שצפו באותו היום בעצמים מעופפים בשמי מדינת וושינגטון. אחת מהעדויות האמינות ביותר שחיזקו את טענותיו של ארנולד הייתה דיווח של צוות טיסה של יונייטד איירליינס, אשר דיווחו כי ראו תשעה אובייקטים דמויי דיסק בשמי איידהו עשרה ימים בלבד לאחר התצפית של ארנולד.
המקרה נבדק על ידי חיל האוויר האמריקני, אשר קבע באופן רשמי כי ארנולד טעה באבחנתו וכי לא היו מטוסים שטסו באזור הר ריינייר בזמן בו אירעה לכאורה התצפית של ארנולד.
בשנת 1952 תיאר קנת' ארנולד את המקרה בספרו "The Coming of the Saucers".
Eat Your Salad
באירוויזיון
על פי חוקי האירוויזיון, כל האומות למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד ובריטניה) נדרשות להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר ; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לשישה סלים שונים בהתבסס על דפוסי הצבעה מתחרויות קודמות, כאשר מדינות עם דפוס הצבעה דומה הוכנסו לאותו סל. ב-25 בינואר 2022 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. לטביה הוכנסה לחצי הגמר הראשון, שהתקיים ב-10 במאי 2022, בו היא הופיעה במחצית הראשונה של המופע.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות 2022, סדר השירים לחצי הגמר הוחלט על ידי מפיקי התוכניות ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. לטביה הופיעה שנייה, לאחר אלבניה ולפני ליטא. ב-10 במאי 2022 ביצעה ציטי זיני את "Eat Your Salad" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022. הלהקה נכשלה בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-14 במאי. לאחר התחרות התברר כי מיקומה בחצי הגמר היה 14 עם 55 נקודות.
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של פינלנד
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של פינלנד (בפינית: Suomen Sosialidemokraattinen Puolue) היא מפלגה סוציאל-דמוקרטית פינית. המפלגה היא אחת המפלגות הגדולות והמשפיעות בפינלנד, ושימשה כמפלגת השלטון לתקופות זמן ארוכות, לאחרונה בין השנים 1995–2003. מדיניותה הסוציאל-דמוקרטית עיצבה מאפיינים רבים של החברה הפינית במהלך המאה ה-20 ולאחריה. המפלגה נחשבת למתונה יותר מיריבתה הפרלמנטרית "ברית השמאל", והיא בעלת קשרים טובים עם האיגוד המקצועי הגדול בפינלנד "הארגון המרכזי של האיגודים המקצועיים הפיניים". מטרותיה של המפלגה הן סוציאל-דמוקרטיות: יצירת חברה בה החופש, השוויון, הסולידריות ושיתוף הפעולה משגשגים בסביבה נקייה ושלווה. המפלגה היא חברת האינטרנציונל הסוציאליסטי וכן חברה במפלגת הגג של הסוציאליסטים באיחוד האירופי מפלגת הסוציאליסטים האירופאים.
בתחילת המאה ה-20 השיגה המפלגה בבחירות כ-40% מהקולות, אך לאחר מלחמת האזרחים הפינית של 1918 פרשה מהמפלגה קבוצה שהקימה את המפלגה הקומוניסטית של פינלנד והביאה לירידה בכוחה האלקטורלי. מתקופה זו ואילך התמיכה במפלגה נעה בין 20 ל-30 אחוזי מהמצביעים. כיום (2010) יש למפלגה כ-59,000 חברים. יוטה אורפילאינן היא המנהיגה הנוכחית של המפלגה. מועמדת המפלגה טריה הלונן משמשת בתפקיד נשיאת פינלנד, וכך גם שני הנשיאים שלפניה. בבחירות בשנת 2007 השיגה המפלגה 21.4 אחוז מן הקולות, איבדה את מעמדה כמפלגת השלטון, ונותרה באופוזיציה.
היסטוריה
המפלגה נוסדה בשם "מפלגת העבודה הפינית" (בפינית - "Suomen Työväenpuolue") ב-1899. השם שונה לשם הנוכחי ב-1903. המפלגה נותרה תנועה חוץ-פרלמנטרית בעיקרה עד לקבלת זכות ההצבעה הכללית בפינלנד ב-1906. מתן זכות ההצבעה הכללית העניק למפלגה תנופה, ובבחירות שהתקיימו ב-1916 זכתה ב-47% מהקולות, והצליחה לקבל רוב בפרלמנט. הייתה זו הפעם היחידה בהיסטוריה הפינית בה מפלגה אחת זכתה לרוב פרלמנטרי. בתקופה זו עדיין הייתה פינלנד במעמד של "דוכסות גדולה" אוטונומית ברוסיה. לאחר מהפכת פברואר ברוסיה הקימו הפינים סנאט חדש והתבססו על תוצאות הבחירות לפרלמנט הפיני, כאשר הסוציאל-דמוקרט אוסקרי טוקוי הפך לראש ממשלה. על הפרק עמדה שאלת שיתוף הפעולה עם השלטון החדש ברוסיה, כאשר הפינים ציפו כי זה יעניק להם עצמאות, אך תקוותם נכזבה. טוקוי ניסה להעביר חקיקה שתקטין את סמכותה של רוסיה להתערב בענייני פינלנד, אך כשל, וכתוצאה מכך הוכרז כי הפרלמנט חרג מסמכותו, והוא פוזר. בבחירות שנערכו לאחר מכן איבדה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית את הרוב שלה.
לאחר הבחירות הקים פלג מן המפלגה את רפובליקת הפועלים הסוציאליסטית הפינית והתוצאה הייתה מלחמת האזרחים הפינית שהתנהלה בין תומכי מהפכת אוקטובר בברית המועצות ובין מתנגדיה. לאחר תבוסת הצד ה"אדום" במלחמה, היו רוב מנהיגי המפלגה לשעבר הרוגים, בכלא, או שנמלטו לברית המועצות. המפלגה נתפסה כלא לגיטימית בעיני הרוב שניצח במלחמה. עם זאת היא המשיכה ליהנות מבסיס אלקטורלי נרחב, ובבחירות בשנת 1919 זכתה ב-37.98 אחוזים מן הקולות וב-80 מושבים בפרלמנט. מנהיג המפלגה ואינו טאנר היה נחוש להוביל את המפלגה הרחק מרעיונות מהפכניים. ב-1918 פרשו מן המפלגה מקימי המפלגה הקומוניסטית הפינית (שהוקמה בגלות, במוסקבה ופעילותה נאסרה בפינלנד עצמה), והתוצאה הייתה מפלגה הומוגנית יותר, שנתפסת כלגיטימית ופטריוטית יותר. עם זאת, בבחירות שבשנים לאחר מכן, עד 1945 בה הותרה פעילות המפלגה הקומוניסטית בפינלנד, חולק הקול השמאלי בין המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ובין ארגונים שנתפסו כקשורים למפלגה הקומוניסטית בגולה.
טאנר ניסה להציג את המפלגה כמפלגה הראויה לשלטון, ולבודד אותה מהשפעות חיצוניות, כגון השפעת מפלגות סוציאל-דמוקרטיות בארצות נורדיות אחרות. ב-1926 נבחר טאנר לראש ממשלה לתקופה קצרה, שהסתיימה ב-1927. עם זאת, היה זה חריג, והמפלגה לא הוזמנה להשתתף בקואליציה עד לשנת 1937. במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה המפלגה בתפקידים שונים בקואליציות רחבות שהוקמו, ובכך סימלה את האחדות הלאומית שהושגה לאחר מלחמת החורף נגד ברית המועצות בשנת 1939.
פינלנד הייתה חלק ממדינות הציר במלחמה, וניהלה מלחמה אותה מכנים בפינלנד מלחמת ההמשך כנגד ברית המועצות, לצד הצבא הנאצי. במהלך המלחמה עלתה השאלה האם על צבא פינלנד לעצור בגבול הישן שלפני מלחמת החורף, ובכן להפגין את חוסר רצונה של פינלנד בכיבוש שטחים זרים, או להשיג כל הישג טריטוריאלי שיוכל להשיג. על אף חילוקי הדעות עם ההנהגה הפינית, נותרה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בקבינט. להתנהלות זו מייחסים את הפיצול בשורות המפלגה לאחר המלחמה, ואת השגי הקומוניסטים לעומתה בבחירות שלאחר המלחמה.
לאחר המלחמה הותרה פעולת המפלגה הקומוניסטית בגלוי, ובתקופה שבין 1944 ל-1949 היה אחד המאפיינים של החיים הפוליטיים הפיניים התחרות העזה בין המפלגה הסוציאל-דמוקרטית והמפלגה הקומוניסטית על המצביעים והשליטה באיגודי העובדים. בתקופה זו נחלקה המפה הפוליטית בין הסוציאל-דמוקרטים, הקומוניסטים, והמפלגה האגררית, כאשר כל אחת ממפלגות אלו שולטת בכרבע מהמצביעים, והקומוניסט מאונו פקאלה משמש כראש ממשלה. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית אימצה קו המגן על הריבונות והדמוקרטיה הפינית, לצד המפלגות הבורגניות, ולבסוף הצליחה להביא לפרישת הקומוניסטים מהקבינט בשנת 1948, ולמינויו של הסוציאל-דמוקרט קרל-אוגוסט פאגרהולם כראש ממשלה.
במהלך שנות החמישים שימש פארגהולם כראש ממשלה לסירוגין. בשנת 1958 פרשה קבוצה בראשות יושב ראש המפלגה לשעבר אמיל סקוג שהקימה את "ברית העובדים והחוואים הזעירים הפינים", אך במהלך שנות השישים התפרקה המפלגה וחבריה שבו למפלגת האם הסוציאל-דמוקרטית.
ב-1966 שב ונבחר ראש המפלגה, רפאל פאסיו לראשות הממשלה, והמפלגה נותרה בשלטון למשך כארבע שנים. לאחר מכן הייתה המפלגה מיוצגת במרבית הקבינטים שקמו בפינלנד, לרוב בשיתוף פעולה עם מפלגת המרכז. חלק מהזמן שימש מועמד המפלגה כראש הממשלה, וחלק מהזמן שימשה המפלגה כמרכיב חשוב בקואליציה. בין 1995 ל-2003 שימש פאבו ליפונן כראש ממשלה מטעם המפלגה. בתקופה זו אימצה המפלגה קו התומך באיחוד אירופה, והביאה להצטרפות פינלנד אל האיחוד האירופי ב-1995. ב-2007 הפסידה המפלגה מכוחה בבחירות ונשלחה אל האופוזיציה. שלושת נשיאי פינלנד שנבחרו מ-1982 ואילך, מאונו קויביסטו, מרטי אהטיסארי וטריה הלונן היו מועמדיה של המפלגה לנשיאות.
1946 בצרפת
1946 בצרפת הייתה השנה בה ציינה צרפת 959 שנות לאום. שנה זו היא גם שנת הקמתה של הרפובליקה הרביעית, שהתקיימה עד 1958, אז הוחלפה על ידי הרפובליקה החמישית.
יגאל סלוביק
יגאל סלוביק (נולד ב-1968), הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל. היה קצין שריון ראשי וכיהן כראש חטיבת כוח האדם בזרוע היבשה. שימש כמנכ"ל משרד החינוך בשנת 2021.
קורות חייו
יגאל סלוביק גדל בדימונה, התגייס לצה"ל ב-1986 ועשה את מרבית שירותו בחיל השריון. בשריון עבר סלוביק הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד אדם (195), סגן מפקד בגדוד גור (433) וקצין אג"ם בחטיבה 500. ב-1999 מונה למפקד גדוד 52 בחטיבה 401 ולאחר תקופת לימודים מונה ב-2004 למפקד עוצבת הבזקה, חטיבת שריון מילואים. במקביל כיהן כראש מטה עוצבת עידן. בשנים 2006 עד 2007 פיקד על חטיבת הבקעה, ובמרץ 2008 מונה למפקד חטיבה 401 אותה הוביל במהלך מבצע עופרת יצוקה. ב-2010 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין שריון ראשי במקומו של אגאי יחזקאל. בינואר 2012 מונה לראש חטיבת כוח האדם בזרוע היבשה בנוסף לתפקידו כקשנ"ר. בהמשך סיים את תפקידו כקשנ"ר והעביר את הפיקוד על חיל השריון לתא"ל עפר צפריר.
בשנת 2014, בסיום תפקידו כראש חטיבת כוח האדם בזרוע היבשה השתחרר מצה"ל.
בשנת 2020 שימש סלוביק בתפקיד ראש אגף לוחמה בטרור במטה לביטחון לאומי של משרד ראש הממשלה.
ביולי 2021 מונה על ידי שרת החינוך יפעת שאשא-ביטון לתפקיד מנכ"ל משרד החינוך. בדצמבר 2021, חודשים אחדים לאחר תחילת כהונתו, פוטר על ידי השרה על רקע מחלוקות בשאלת חיסונים נגד מגפת הקורונה בבתי הספר . השרה הכחישה זאת בדף הפייסבוק שלה וטענה שהמנכ"ל פוטר בגלל "אי עמידה ביעדים שהצבתי למערכת החינוך". ב-2022 מונה ליועץ בתחום בריאות הנפש למנכ"ל משרד הבריאות.
השכלה
סלוביק בוגר תואר ראשון בניהול משאבי אנוש מאוניברסיטת חיפה ובוגר תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה במסגרת המכללה לביטחון לאומי.
פעמונית חשופת-גרון
פעמונית חשופת-גרון (שם מדעי: Procnias nudicollis) היא מין של ציפור ממשפחת הקוטינגיים והסוג פעמונית החיה באמריקה הדרומית ביערות הלחים של ארגנטינה, פרגוואי וברזיל והיא ידועה בקולה העז.
תיאור
הפעמונית מגיעה לאורך של 27 ס"מ בקירוב ולזכרים ישנם נוצות לבנות בולטות כשעור הפנים והגרון חשוף-מנוצות, מה שנתן למין את שמו. הפנים בעלות עור כחלחל-שחור לאורכם והנקבות בעלות גוון של חום-זית עם ראשים אפורים ובטן צהבהבה מפוספסת בירוק זית.
זוהי אחת מהציפורים הקולניות ביותר, אשר קולה דומה לרעש של פטיש המכה סדן או לפעמון קולני. הקול נוצר דרך שקי אוויר מלאים דרך קנה הנשימה והיא נלמדת, כפי שנראה מפרט שחי בשבי ונאלץ ללמוד 10 חודשים איך לשיר כך.
הפעמונית מצויה ביערות העבותים של ברזיל, פרגוואי ןארגנטינה והיא בעלת סיכון לאוכלוסייתה הן עקב בירוא יערות לחקלאות ולבנייה והן עקב ציד לטובת סחר בחיות מחמד. היא ניזונה בטבע מפירות ומחרקים שונים.
יחסי נאורו–ניו זילנד
יחסי נאורו–ניו זילנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת נאורו לבין ניו זילנד.
היסטוריה
בין רפובליקת נאורו לבין ניו זילנד מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. ניו זילנד מעניקה סיוע לנאורו בעיקר במגזר הכלכלי ובנושאים אזוריים. שתי המדינות הן חברות מלאות בארגון האומות המאוחדות ובפורום איי האוקיינוס השקט.
ניו זילנד מעניקה לנאורים מלגות לימודים מדי שנה.
לוי אבן אלתבאן
אבו אלפהם לוי בן יעקב אבן אלתבאן היה פייטן ומדקדק ספרדי במחצית השנייה של המאה ה-11 בסארגוסה.
ביוגרפיה
תלמידו היה הדקדקן יצחק אבן ברון, מחבר ספר כתאב אלמואזנה, ספר על המילים והשרשים המשותפים לעברים ולערבית.
פיוטיו
שירתו אופיינית לתור הזהב בספרד. בידינו בעיקר שירי קודש מאבן אלתבאן. כשבעים שירים פרסם דן פגיס, שכתב עליו: "כחו רב לו ברשויות ליריות קצרות ובאהבות, באופנים ובמאורות, הכתובים לעיתים בצורת דו-שיח בין הקב"ה לישראל".
אחד מפיוטיו, אשר העסיק רבות את החוקרים הוא הסליחה "אליכם אישים אקרא". החוקרים נחלקים על מי נסוב הפיוט, לדעת חלקם על מלחמת אלפונסו השישי, מלך לאון במוראביטים ולדעת חלקם על כיבוש סארגוסה בידי אלפונסו הראשון, מלך אראגון. חיים שירמן מעריך כי מדובר בסליחה על תעלולי גדודי המורבאטים מצפון אפריקה שהגיעו לספרד בשנות התשעים של המאה ה-11.
רבים מפיוטיו נאמרו וחלקם עודם נאמרים בקהילות ישראל השונות, ומהם הרשות לנשמת "לקראת מקור חיי", הנמצא במחזור רומנייא בחלק "תפלות של שבת לחתן", הרשות לאל חי ברכו, המופיעה כפיוט חתונה בסדר חתונה תימני, "לא אהלך במחשכים" המופיע בסדר לשלש רגלים כמנהג קארפינטראץ, לו ישקלו רעי מהומתי, הנאמר בחלק מקהילות הספרדים בחלק מהתעניות, לשובב נות בית, הנאמר בסוכות בעיקר בקהילות אלג'יר, איך אתיצבה הנאמר בחלק מקהילות הספרדים כפתיחה לסליחות יום הכיפורים.
ספר 'המפתח'
רבי אברהם אבן עזרא, במבוא לספר מאזניים, בעודו מונה את הבלשנים שקדמו לו כותב: "ורבי לוי הנקרא בן אל תבאן ספרדי במדינת סרקסטה תקן ספר המפתח". ספר דקדוק זה אבד, אך שמו מופיע בין ספרי דקדוק אחרים גם במקורות נוספים, ביניהם בספרו של תלמידו יצחק אבן ברון, המביא כמה מובאות מספר המפתח. הספר הכיל ככל הנראה בעיקר ענייני דקדוק וכן פירוש לשוני של כתובים. שני פירושים כאלה מובאים בפירושו של הראב"ע על תהלים.
ככל הנראה כתב אבן אלתבאן ספר נוסף ובו ביאור פסוקים ותרגומם.
בנק האומה הערבית
בנק האומה הערבית או הבנק החקלאי הערבי היה בנק שפעל בארץ ישראל בימי המנדט הבריטי.
היסטוריה
הבנק הוקם תחת השם הבנק החקלאי הערבי על ידי בעלי הבנק הערבי. במחצית השנייה של שנת 1933 התקיימה החתמה על מניות ברחבי ארץ ישראל והבנק נפתח בתחילת 1934, לאחר שנמכרו מניות ב-52 אלף לא"י. מכירת מניות הבנק נמשכה אל תוך שנת 1934. מטה הבנק נפתח במרץ 1934 בירושלים.
לאחר שנה פורסם שרווחיו הגיעו ל-5,261 לא"י. בשנות ה-30 נודע הבנק כסניף של הבנק הערבי. מנהליו בתחילת 1938 היו פואד סבא, אחמד חילמי עבד אל-באקי, רשיד חאג' אברהים, ועווני עבד אל-האדי.
לאחר מלחמת העצמאות נתקל הבנק בקשיים כלכליים מאחר שחלק מנכסיו היו קרקעות במדינת ישראל. בעלי מניות בבנק דרשו מהמלך עבדאללה להלאים את הבנק. בתחילת 1950 החליט הבנק לסגור מספר סניפים כדי להתמודד עם הקשיים הכלכליים של הבנק.
סניפים
סניפים ראשונים של הבנק הוקמו בטולכרם, טבריה, עזה, עכו ורמלה. באוקטובר 1934 הוחלט להקים סניף של הבנק ברבת עמון. בתחילת 1935 הודיעה הנהלת הבנק על כוונה לפתוח סניפים בג'נין, נצרת, צפת ובית שאן. באפריל 1936 נפתח סניף של הבנק ביפו. בפברואר 1941 נפתח סניף של הבנק בחיפה. באוקטובר 1943 היו לבנק 14 סניפים והוחלט על הקמת סניפים ברמאללה, מגדל גד, וג'נין. באפריל 1946 פתח הבנק סניף בקהיר שהיה הסניף השלישי של הבנק מחוץ לגבולות ארץ ישראל המערבית, אחרי הסניפים ברבת עמון ואירביד.
This Girl
This Girl (בעברית: הבחורה הזאת) הוא שיר של שלישיית הפאנק האוסטרלית Cookin 'on 3 Burners, בהשתתפות הזמרת האוסטרלית קיילי אולדיסט. השיר יצא לאור בשנת 2009 כסינגל השני מתוך האלבום השני של ההרכב, Soul Messin. רמיקס לשיר של הדי ג'יי והמפיק הצרפתי קונגס יצא לאור כהורדה דיגיטלית ב-19 בפברואר 2016 על ידי חברת התקליטים האוס אוף ברקלי, כסינגל המוביל מאלבום הבכורה שלו, Layers (2016), וזכה הצלחה גדולה ברחבי אירופה.
רמיקס של קונגס
הרמיקס של קונגס לשיר "This Girl" הגיע למקום הראשון במצעדים במספר מדינות, ביניהן צרפת וגרמניה, לעשירייה הראשונה ב-18 מדינות, ביניהן אוסטריה, קנדה, דנמרק, אירלנד, איטליה, הולנד, ספרד, שוודיה ושווייץ.
ב-24 במרץ 2016 קונגס ביצע את השיר על הבמה יחד עם הסולן מל שוגר, בתוכנית הטלוויזיה הצרפתית "Le Petit Journal". ב-26 במרץ 2016, מיני-אלבום הכולל מיקס מורחב של השיר, שני רמיקסים ושיר סולו של קונגס בשם "Milos" יצא לאור באייטונס. מגזין בילבורד דירג את "This Girl" במקום ה-48 ברשימת "100 שירי הפופ הטובים ביותר לשנת 2016".
קליפ
הקליפ הנלווה לרמיקס צולם באי היווני מלוס שבקיקלאדיים. הוא פורסם ב-24 במרץ 2016 בערוץ ה-Vevo של קונגס ביוטיוב. הקליפ בוים על ידי מאט לרסון עבור לה מיין פרודקשנס. בקליפ מופיעים לואי ראולט, דוגמן יפני-צרפתי, ואירינה מרטיננקו, שחקנית ודוגמנית רוסייה. הסרטון מתחיל כאשר הנער והנערה נפגשים על ספינת תענוגות. אחר כך הם הופכים לזוג ומתחילים לרקוד בחדר השינה. הספינה מגיעה לחוף, והנער והנערה בוחנים את היבשה, ונתקלים באגמים ובגבעות. מאוחר יותר הם מגלים מערה ומתחילים לרקוד בה לצד מדורה. נכון ל-10 בפברואר 2021 צבר הסרטון למעלה מ-416 מיליון צפיות.
שימוש
בשנת 2016, חנות הכלבו הבריטית המקוונת Littlewoods השתמשה בשיר עבור קמפיין פרסום בטלוויזיה. בנוסף, השיר נכלל בפרסומת לשנת 2017 עבור חברת התקשורת Cricket Wireless בשיתוף עם סמסונג, ומאוחר יותר שימשה כנעימת הפתיחה של הגרסה האמריקאית של השעשועון "Big Star's Little Star". בנוסף, השיר אומץ על ידי אוהדי כדורגל וקריאות אהדה חוברו בהשראת הקצב של השיר, כמו ג'ורג'יניו ויינאלדם מליברפול, קול דונלדסון מאינברנס קלדוניאן ת'יסטל, קמרון ברנאגן מאוקספורד יונייטד ואדם מריוט מקינגס לין טאון. שערים שמבקיעה קבוצת הכדורגל פורטו באצטדיון הדרגאו נחגגים כשברקע מתנגן פזמון השיר.
הלשכה הגדולה ירושלים
הקרע והפרידה
בראש האחים שפרשו, עמד מוטי צבירן, מי שהיה סגן נשיא-גדול. אליו הצטרפו אחים כמו ארנסט לב, מי שהיה המפקח-הראשון הגדול, אילן הרשטיין מי שהיה השומר הגדול, אלי איתן, מי שהיה גבאי הצדקה הדגול, ומשה אקסלרוד ואבנר אלמליח, מי שהיו מפקחים אזוריים (כל אלה היו בוועד העצום, כלומר הגוף המוביל). כמו כן יצאו מבין המובילים, יצחק (בנדה) בן דוד, מי שהיה נשיא לשכת חרמון, ועוד אחים רבים אחרים.
האחים שפרשו החלו להתארגן לקראת הקמת מסדר חדש, לו קראו: "הלשכה-הגדולה ירושלים של בונים חופשיים קדמונים ומקובלים במדינת ישראל".
תהליך הקמת הלשכה הגדולה
העבודה כללה בניית הנהגה ארצית, בחירת נושאי המשרה (הנהלת "הלשכה-הגדולה ירושלים"), הקמת וועדות, וכן כתיבת חוקה, חוקים, תקנות ונהלים. כל אלה ואחרים, בוצעו בין מאי 2012, לבין ינואר 2013.
אישור החוקה והכרזת הלשכות-בת
ב-31 בינואר 2013, התקיימה הוועידה הראשונה של "הלשכה-הגדולה ירושלים" בנתניה. בוועידה זו הובאו לאישור החוקה והחוקים. כמו כן, הותקן מוטי צבירן לנשיא הגדול הראשון של המסדר החדש ("הלשכה-הגדולה ירושלים"). כן הותקנו בהנהגה: המשנה לנשיא הגדול, ארנסט לב, סגן הנשיא הגדול אלי איתן, מפקח-ראשון-גדול, יצחק (בנדה) בן דוד, מפקח שני-גדול, דב גפני וגבאי הצדקה הגדול, נחום פרל הגדול. שני נושאי משרה נוספים לבונים החופשיים הגדולים, מונו על ידי הנשיא הגדול: למזכיר גדול מונה האח פיני ברז"ל הגדול. לגזבר הגדול מונה האח אילן הרשטיין הגדול.
ב-31 בינואר, הוכרזו הלשכות הראשונות של המסדר:
בשנת 2018 הוקמה לשכת "הרמוניה", מספר 8, העובדת בשפה הרוסית, אותה ייסד נשיאה, בוריס וינוגרדצקי.
חידושים במסדר
החידושים המבניים כללו בין השאר: בחירת צירים, המייצגים את אחי הלשכות-בת, הכנת ספרים חדשים המשמשים בטקסי המסדר, הכנת טקסים ייחודיים למסדר, ממקורות עתיקים, וברוח הליברלית החדשה, התאמת מושגים המהווים את "השפה" של הבונים החופשיים, לתקופתנו. נכתבו ואושרו חוקה, חוקים ותקנות חדשים.