cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נירון קיסר
שערוריות
פופיאה תוארה כאישה בעלת קסם רב וחוכמה רבה, ועד מהרה תפסה את המקום הראשי בחייו של נירון, אותו המקום שתפסה פעם אמו, אגריפינה. יש הטוענים כי בעבר הייתה אמו של נירון, אגריפינה, אף המאהבת שלו, ויחסים אלו תמו כאשר פגש את פופיאה. עתה הייתה אגריפינה למכשול הן לנירון, הן לפופיאה, והן לסנקה ובורוס. בתחילה ניסה נירון להתנקש באגריפינה באמצעות רעל, באמצעות ספינה שנבנתה באופן שכשתגיע ללב ים תתפרק ותטבע, ואף ניסה למחוץ אותה למוות על ידי משקולות בזמן שהיא שכבה לנוח על הספה, אך כל הניסיונות הללו כשלו. אגריפינה ברחה מהארמון, ושלחה לנירון שליח בניסיון לפייס אותו בטענה שהיא רואה את כל הניסיונות הללו כתאונות ולא כניסיון חיסול, וכך להחזיר אליה את השליטה. מכיוון שכך הורה נירון על הוצאתה להורג בשנת 59, וכאשר באו שליחיו של נירון כדי לחסל את אגריפינה היא ביקשה מהם לדקור אותה ב"רחם שהביא לעולם את זה ששלח לחסלי". וסנקה גייס את כל כישרונותיו הריטוריים על מנת להצדיק מעשה אלימות זה בפני הסנאט בצורה כזאת שהשליח שנשלח על ידי אגריפינה אל נירון נועד כדי להתנקש בחייו, ולכן הוא היה חייב לחסלה.
בשנת 62 אירעו שינויים רבים בחייו של נירון. הראשון היה מותו של בורוס, ועליית טיגלינוס במקומו. טיגלינוס היה אדם מושחת, והשפעתו על נירון הייתה רעה, בניגוד לבורוס שהיה אדם בוגר ושקול. נתון להשפעתם של טיגלינוס ופופיאה סילק נירון מעליו אף את סנקה.
לאחר הדברים האלו התעברה פופיאה, ונירון, אשר במהלך שנות נישואיו לאוקטביה עדיין לא הביא יורש לעולם, גירש מעליו את אוקטביה, ונשא לאישה את פופיאה. בסמוך לאחר מכן מתה אוקטביה.
עתה שילח מעליו נירון כל רסן. בהשפעת טיגלינוס ופופיאה אומצו חוקי בגידה מחמירים, והחלה שרשרת של הוצאות להורג, שנגעו אף למקורביו הקרובים ביותר, ולאלו מקרוביו שנותרו בחיים.
שלטון הטירוף
בתחילת שנת 63 ילדה פופיאה בת בשם קלאודיה אוגוסטה. נירון חגג את האירוע, אך הילדה מתה כעבור ארבעה חודשים, ונירון נותר ללא יורש.
בלילה שבין 18 ביולי ו-19 ביולי 64 פרצה ברומא השרפה הגדולה. השריפה החלה באזורים מאוכלסים בצפיפות, אשר בהם היו בתי מגורים שהתנשאו אף לגובה 3 או 4 קומות, ועשויים מעץ. לדברי היסטוריונים אחדים היה נירון בחופשה בעיר מולדתו אנציו בעת השריפה, ולא מיהר לשוב. האש בערה במשך כשבוע, והחלה השמועה כי בעת השריפה עמד נירון על אחת מגבעות רומא, צפה בשריפה בעודו מנגן בלירה ושר, אם כי ככל הנראה לא היה בסיס לשמועה זו. בתקופה מאוחרת יותר, שונה הסיפור ונאמר על נירון שניגן בכינור למרות שהכינור, במתכונתו המוכרת כיום, טרם הומצא אז. על פי טקיטוס נירון כלל לא שהה ברומא בזמן שפרצה השריפה, אם כי מקורות כסווטוניוס ודיו קסיוס טוענים כי נירון הוא שהצית את האש. אך הסיפור המקובל ביותר היום הוא, שלפני שנירון נהיה קיסר הוא רצה להיות אמן, ולהופיע לפני קהל כך שביום השריפה נירון בכלל הופיע בפני קהל (על אף התנגדותם של יועציו מאחר שמקצועות כמו אמנים, ושחקנים היו שווים לזנות באותה תקופה) בעודו מנגן בלירה, ושר את קינת העיר טרויה בזמן שרומא עולה בלהבות. ההמונים, אשר חיפשו אשם בשריפה, ראו בנירון את האחראי, כאשר המניע - רצונו בשטח שנשרף לבניית ארמונותיו, ולאחר מכן לקרוא לעיר רומא "נירופוליס" על שמו.
על פי טקיטוס, נירון בחר להטיל את האשמה על הנוצרים הראשונים בטענה שהנוצרים מצהירים בפומבי זה זמן רב שרומא תיהרס בגלל זעם האל. הוא הורה על רדיפתם, השלכתם לאריות ולשאר חיות טרף, על צליבתם במספרים גדולים ואף על קשירתם לעמודים ושריפתם בעודם חיים.
בשנת 65 היה נירון מעורב בשערורייה נוספת, כאשר היה לקיסר הראשון שהופיע על במה כזמר ונגן. הדבר נחשב לפחיתות כבוד מהדרגה הנמוכה ביותר, על אף שנירון היה משוכנע כי הופעתו בנגינה ובמשחק היא כה משובחת עד שהחל להשתתף בתחרויות בהן הופיעו נגנים מקצועיים. בתחרויות אלו היה נעזר בקהל של חמשת אלפים מוחאי כפיים מקצועיים, שאומנו לשם כך במיוחד.
עתה היה נירון מאוס על כל האזרחים. בשנה זו התגלה קשר לרציחתו, בו היה מעורב מורהו הישיש סנקה. נירון הורה לו להתאבד, ואכן סנקה התאבד בחיתוך ורידיו. מסע החיסולים נמשך, ואנשים שאך עלה כנגדם חשד, הוצאו להורג (ביניהם גם אנשי סנאט).
על פי המסורת הנוצרית, בשנה זו הורה נירון על צליבתו של פטרוס, ועריפת ראשו של פאולוס. סויטוניוס מספר ש"הוטל עונש מוות על המאמינים בכריסטוס - אלה המאמינים באמונת-הבל של כת חדשה ומושחתה".
בשנת 66 מתה פופיאה בעודה הרה, ויש הטוענים כי נירון רצח אותה, ואת עוברה כאשר חש בהתקף זעם על אשתו. הוא עזב את רומא ויצא ליוון, שם התמכר לתחרויות שירה ונגינה, להוללות ולשחיתות מינית.
באותה שנה פרץ ביהודה המרד הגדול. הנציב ביהודה גסיוס פלורוס הכביד את עולו על העם, במעשי שוד ורצח. לאחר שהצבא הרומי ביהודה, עליו פיקד קסטיוס גאלוס ניגף בפני המורדים, שלח נירון את אספסיאנוס לדכא את המרד.
הדחה והתאבדות
נבואות האיצטגנינים, שחזו לנירון "שתבוא השעה וכולם יעזבוהו", נראו שעומדות להתגשם. כמה מהן אף חזו לו את "השלטון על המלוכה בירושלים" אם "יורד מכסאו". נירון שב לרומא לאחר "מסע הופעותיו" ביוון, וגילה כי מושל גאליה, וינדקס, מרד בו. נירון החל במסע טיהורים והוצאות להורג בין אצילי רומא, ואף הורה להרוג את ידידו ונאמנו גלבה שהיה מושל ספרד. גלבה, בלית ברירה, הודיע על נאמנותו לעם הרומי ולסנאט, ועל כי אינו מכיר עוד בשלטונו של נירון, והחל בארגון החילות הדרושים לעליה על רומא. החילות באפריקה מרדו אף הם, והפסיקו את משלוחי התבואה שבהם הייתה תלויה כלכלת רומא. הסנאט הדיח את נירון, אשר התאבד ב-9 ביוני 68, כאשר ביקש מעבדו הנאמן שישסף את צווארו, בעודו במנוסה מפני החיילים שחיפשו אותו. לנוכח מותו הקרוב, בכה וקרא: "איזה אמן יאבד בי!" (בלטינית:"!Qualis artifex pereo"). כשהגיעו החיילים הסתבר שההוראה שקיבלו לא הייתה להרוג אותו והם ניסו לעצור את הדימום של נירון, אך נירון אמר "מאוחר מידי; האם זו הנאמנות שלך?". עם מותו באה לסיומה השושלת היוליו קלאודית.
נירון קיסר במקורות היהדות
במדרש מוזכר בקצרה נירון קיסר כדמות ששלטה ברומי בתקופת המרד הגדול, ושמותה התרחש באמצע המרד בעת שאספסיאנוס עסק בניסיונותיו לכבוש את ירושלים, ובכך הביאה להתגשמות נבואתו של רבן יוחנן בן זכאי שהאחרון יומלך לקיסר: לבתר תלתא יומין אזל אספסיאנוס מסחי בהדא גפנא, מן דסחא ולבש חד מסן דידיה, אתת בשורה ובשרוהו מית נירון ואמליכוניה בני רומי. (תרגום: לאחר שלשה ימים הלך אספסיינוס לשחות בגופנא. אחרי ששחה ונעל את אחת מנעליו, הגיעה בשורה שבישרה לו: מת נירון והמליכוך בני רומי").
המטבע עם דמותו של נירון קיסר מוזכר פעמים מספר במשנה ובתוספתא בשם "סלע נירונית" או בקיצור "נירונית".
בנוסף ישנו מאמר חז"ל בתלמוד בבלי, המתאר אדם בשם נירון קיסר כשליח הקיסר שמלך באותם ימים, ולא כקיסר עצמו. לפי אותו מאמר, שלח קיסר רומי את נירון קיסר לכבוש את ירושלים בעקבות הלשנה מאדם בשם בר קמצא לפיו אנשי יהודה בוגדים בו. כשנירון קיסר הגיע לארץ ישראל, הוא ירה חיצים לארבע רוחות השמים כדי לבדוק איזה מקום לכבוש, וכל החצים נחתו לבסוף בירושלים. נירון הסיק מכך שהוא ינצח במלחמתו נגד ירושלים. בהמשך הוא ראה ילד שעבר בקרבת מקום ושאל אותו ללימודו, והילד ציטט לו את הפסוק ונירון ראה בכך נבואה כי אלוהים עתיד לנקום בו על כיבוש ירושלים. בעקבות כך ברח נירון, התגייר, ואחד מצאצאיו היה התנא רבי מאיר.
אשתו פופיאה הוצגה במקורות כאוהדת של היהודים ובתלמוד, אף הוצגה כמטרוניתא.
לדעת כמה חוקרים, ישנו אזכור נוצרי מרומז לדמותו בחיבור האפקוליפטי חזון יוחנן (13:18) המהווה אחד מספריה של הברית החדשה וכך נכתב שם: "בָּזֹאת חָכְמָה. מִי שֶׁבִּינָה לוֹ יְחַשֵּׁב מִסְפַּר הַחַיָּה כִּי מִסְפַּר אָדָם הוּא וּמִסְפָּרוֹ שֵׁשׁ מֵאוֹת וְשִׁשִּׁים וָשֵׁשׁ". לפי ההשערה, הכוונה המרומזת כאן היא לדמותו של נרון קיסר, המיוצג כאן לשם הסוואה בגימטריה בלבד: הכתיבה הארמית "נרון קסר" = 666.
ח'וארג'
החַ'וַארִג' (בערבית: خوارج, מילולית: "החורגים" או "הפורשים") הוא שמה של הקבוצה הדתית הקדומה ביותר שפרשה מן האסלאם, עוד קודם לפרישת הזרם השיעי, לזרם אסלאמי עצמאי. בשם זה נקראים גם כמה זרמים אסלאמיים (חלקם אינם קיימים עוד) החולקים עם קבוצה זו כמה קווים כלליים מבחינה פילוסופית או הלכתית, ונחשבים על פי חוקרים מסוימים לכאלה שלמעשה מקורם ממנה.
רקע
בשנת 657 התייצבו בצִפין, על הגדה המערבית של נהר פרת בצפון עיראק על גבול סוריה, שני צבאות מוסלמים - צבאו של עלי בן אבו טאלב, מול צבאו של מועאויה הראשון. מקור העימות היה רציחת הח'ליפה השלישי של האסלאם, עות'מאן בן עפאן, שנתיים קודם לכן, כאשר החשד באשר לתכנון הרצח נפל על עלי, שהתמנה תחתיו כח'ליף רביעי, ואשר רבים מהחשודים בביצועו של הרצח עצמו היו ממקורביו. מועאויה שהיה קרוב משפחה של עת'מאן ומשל על סוריה, נדרש על ידי מקורביו לנקום את מות עת'מאן מידי עלי. ביום הקרב, צבאו של מועאויה היה מאומן הרבה יותר מצבאו הקטן של עלי, אך בכל זאת היה זה עלי שכמעט והביס את יריבו. ברגע המכריע, אחד מיועצי מועאויה ייעץ לו להרים ספרי קוראן על רומחיהם. משמעות המעשה הייתה - ההכרעה בידי אלוהים. עלי סירב בתחילה להיכנע לתחבולה זו, אולם אנשיו, אשר היו בטוחים בצדקתם, הפסיקו להילחם. הבוררות התגלתה בדיעבד כמזימה לנשל את עלי מכיסאו - הוא נאלץ להתמודד על תואר הח'ליף מול מועאויה, כאילו לא נבחר כבר.
בעקבות מעשה זה, פנו קבוצה של אנשים מצבא עלי ופרשו במחאה על הכניעה לבוררות. הם קראו: "לָא חֻכְּם אִלָא לִלַה" (لا حكم إلا لله - "אין משפט אלא לאלוהים"), וטענו שעלי נכנע לבוררות האדם במקום לשמוע לקול האלוהים, שרק לו יש הזכות לקבוע מיהו הח'ליף, ולהמשיך בקרב. הפורשים נקראו חַ'וָארִג' (היוצאים/הפורשים. חַ'רַג' = יצא). הם נקראו גם "חרוריה", על שם המקום בו חנו לאחר פרישתם - חרורא. שם אחר שנקראו בו הוא 'שראה' מלשון מוֹכֵר, שמכרו את חייהם למען אללה, וכן נקראו 'אהל ציאם וצלאה' (אנשי הצום והתפילה) על שום החמרתם בקיום מצוות האסלאם. הח'וארג' דחו כעת את מועאויה ואת עלי כאחד ומינו לעצמם ח'ליף משלהם - עבדאללה בן ואהבּ אלראסִבּי. הם מנו כמה אלפים והתיישבו במזרח עיראק ובעיקר בנַהרַוָאן, על גדות החידקל. בשנת 658 יצא עלי נגדם והביסם קרב נַהרַוָאן ; רבים מתו בקרב, בהם אלרסבי עצמו. בשנת 661 נסע עלי למסגד בכופה ובדרך תקף אותו עבד אלרחמן בן מֻלג'ם, מאנשי הח'וארג', אשר כנקמה על הטבח בנַהרַוָאן דקר אותו בחרב מורעלת, דבר שהביא למותו של עלי ולהפיכתו של מועאויה לח'ליף החמישי.
בתקופת השושלת האומיית, נלחמו הח'וארג' בח'ליפים בחרוף נפש. אולם גם לעבאסים היוו הח'וארג' אִיוּם - בשנת 867, הקים יעקוּבּ בן צפאר את שושלת הצפארים במזרח פרס ונאבק בעבאסים. מאוחר יותר, בשנת 869, פרץ מרד העבדים הכושים (הזאנג') במזרח אלבצרה. מנהיג המרד היה מצאצאי עלי וכך שילוב של מנהיג משושלת מוחמד, יחד עם מהפכה חברתית, הצליחו להביא להישגים רבים של הח'וארג' בדרום עיראק ובפרס למשך 14 שנה, עד 883. בסופו של דבר, לאחר קרבות קשים, הח'ליף אלמֻעתמִד בן אלמֻתַוַכּל, הכניעם והרס את מבצרם.
עקרונות הדת
מבחינה פוליטית, הח'וארג' סטו מהדרך המקובלת באסלאם, דהיינו מינוי ח'ליף מצאצאי מוחמד או מקרוביו. הם דגלו בשיטה ליברלית יותר ועל-פיה כל אדם יכול למלא תפקיד ח'ליף, אפילו עבד, ובלבד שסגולותיו הדתיות והמוסריות יהיו רמות מעלה ואמונתו תהיה שלמה. ח'ליף שסרח - יודח ויוחלף באחר.
בחייהם הפרטיים היו הח'וארג'ים מחמירים מאוד ולא הסתפקו בקיום חלקי של המצוות. מוסלמי הוא המקיים את כל הקוראן, לדעתם. בניגוד לאסלאם האורתודוקסי, על-פיו מי שחטא אפילו חטא חמור, אינו חדל להיות מוסלמי, אצל הח'וארג' החוטא חטא חמור נחשב כופר ודינו גיהנום לנצח. החמרתם באה לידי ביטוי גם בדרישות המחמירות של כללי הטהרה. לשיטתם הדובר שקר או לשון הרע, מתבטל ממצב הטהרה שהיה בו.
כל מוסלמי שאינו בן כיתתם, כלומר - ח'וארג', הוא כופר. הם הרחיבו את המלחמה נגד הכופרים (ג'יהאד) גם לגבי כלל העדה המוסלמית שאינה ח'וארג'ית. יתרה מזו - הם הוסיפו על חמשת עמודי האסלאם עמוד נוסף והוא הג'יהאד. הח'וארג' התירו להרוג את משפחת הכופרים על הנשים והילדים (אִסתִעראד). היחס הקיצוני שלהם כלפי המוסלמים מהעדות השונות הביא למצב שבו היהודים והנוצרים זכו מהם ליחס טוב מזה שניתן להם באסלאם האורתודוקסי. כך, למשל, עדות יהודי או נוצרי מקובלת עליהם, בניגוד לשיטה האורתודוקסית. פירושם לקוראן הוא מילולי, לכן גנב נידון לכריתת יד (על פי האסלאם האורתודוקסי, יש מגבלות רבות לחוק זה).
מבחינה רעיונית, נטו הח'וארג' לשיטה הפילוסופית של המֻעתַזילה, שדגלה בבחירה חופשית של האדם ושל מעשיו. הם ראו בקוראן ספר נברא ולא מאמר האל שהיה לפני בריאת העולם. פלג קיצוני ביותר מתוכם, שנקרא 'יזידיה', דחה את שליחותו של מוחמד וציפה לנביא נוסף ולקוראן חדש. היו מאנשי הח'וארג' שטענו כי סורה 12 (סורת יוסף) לא נאמרה מפי מוחמד, כיוון שהיא עוסקת במעשי אהבים.
התפתחות הכת
המדינה האיבאדית היחידה בימינו היא סולטנות עומאן.
בקרה הח'וארג' היו שלושה זרמים נוספים, שלא שרדו. הם כונו בשמות אַזַארִקַה, נַגְ'דּיַה וצֻפְרִיַּה. כת האזרקה כונתה על שם מייסדה, נאפע אבן אל-אזרק. תחת פיקודו הצליחו האזארקים להשתלט על אזורים במערב איראן האזרקים הוכנעו לבסוף בסביבות שנת 697. האזארקה נחשבת לכת הקיצונית ביותר בקרב הח'וארג'. לאזארקה מיוחס עקרון ה"אִסְתִעְרַאד" (استعراض, "הרג חסר הבחנה"), שבו הם נדרשו להרוג את כל מתנגדיהם, גם את אלה המוסלמים.
מיקום לפי כיוון השעון
מיקום לפי כיוון השעון היא שיטה לציון מיקומם של שני אנשים ו/או עצמים זה ביחס לזה. השיטה מבוססת על אנלוגיה ללוח ספרות של שעון בן 12 שעות, הממוקם במישור אופקי. כאשר אדם או עצם מצוי במרכז לוח השעון הדמיוני כשהוא פונה אל השעה 12, מצוין מיקום האדם או העצם האחר ביחס אליו לפי השעות שעל הלוח: מיקום בכל שעה אחרת יהיה לאדם/עצם שאינם נמצאים באחד מארבעת הכיוונים העיקריים ביחס לאדם/עצם שבמרכז הלוח.
שיטת ציון מיקום לפי כיוון השעון נפוצה בעיקר בתעופה. בהקשר זה ניתן להשלים אותה על ידי תוספת "מלמעלה", "ממול" או "מלמטה". כך, ציון שעה 12 מלמטה מכוונת למיקום הנמצא מול המטוס ומתחת למישור האופקי, וציון שעה 8 מלמעלה פירושו מיקום הנמצא מאחורי המטוס ומשמאלו ומעל למישור האופקי.
שיטה זו משמשת גם מפעילי כלים משוריינים, כמו טנקים. הטנק הוא כלי סגור, ומלבד המפקד שראשו בחוץ, שאר אנשי הצוות לא רואים את המתרחש בחוץ, לכן שיטת ציון מיקום לפי כיוון שעון משמש את חברי הצוות כדי ליצור שפה משותפת ביחס לכיוונו של התותח, כאשר השעה 12 מייצגת את כיוון החזית.
שמו של סרט הקולנוע Twelve O'Clock High (נקרא בעברית טייסי השחקים) נגזר מהשיטה האמורה. הוא מתייחס שם למיקומו של מפציץ, אשר מטוסי קרב עוינים האומרים להתקיפו נמצאים מולו ומעל למישור האופקי.
יעקב מרגוליס
יעקב מרגוליס (ברומנית: Iacov Margulies; 1868–1962) היה רבם של יהודי גאלאץ בין השנים 1896–1962.
מרגוליס היה תלמיד של אהרן ילינק מווינה ושל הרב הראשי של יהדות צרפת, צדוק כהן מפריז. הוא היה מודרני, הושפע מהרפורמה ביהדות ונשא את דרשותיו ברומנית. הוא נהג להתהלך ברחוב ולברך ילדים יהודים שפגש.
תחילה היה הרב של היכל קורל של גאלאץ, ובהמשך היה הרב הראשי של גאלאץ וחבר במועצה הרבנית העליונה של רומניה. ב-1940, כשהיכל קורל של גאלאץ נהרס ברעידת אדמה, הוא התגורר בחצר בית הכנסת והמשיך לארגן את התפילות בביתו. במותו, לאחר 66 שנות כהונה, ספד לו הרב הראשי של יהדות רומניה באותה תקופה, דוד משה רוזן. יעקב מרגוליס היה בנו של הרב אברהם מרגוליס, שכיהן כרב בגאלאץ ונכדו של יעקב (ינקל) מרגוליס, שכיהן כרב בבראילה.
אליפות העולם בטיסה - רד בול אייר רייס
מרוץ האוויר של רד בול הוקם בשנת 2003 על ידי חברת רד בול בע"מ, והוא סדרה של מרוצי אוויר בינלאומיים בה המתחרים צריכים לעבור מסלול מכשולים מאתגר בזמן המהיר ביותר. הטייסים טסים באופן אישי נגד השעון, ועליהם להשלים פניות חדות דרך סלאלום ולטוס בין עמודי אוויר המכונים "שערי אוויר". האליפות מחולקת לשתי קבוצות: קבוצה עליונה (מאסטר קלאס), בה טסים 14 טייסים שמתחרים בקבוצות שונות האחד נגד השני, והקבוצה השנייה (צ'לנג'ר קלאס), בה מתחרים 10 טייסים שאינם מתחרים בשם קבוצה מסוימת אלא טסים על מטוסים שמסופקים להם על ידי רד-בול. קבוצה זו מהווה מעיין "בית-ספר" לטייסי מרוץ ומתוך קבוצה זו עתידים לצמוח טייסי העתיד של הספורט.
המרוצים בדרך כלל מתקיימים מעל מים ובקרבת ערים גדולות, אך גם מעל שדות תעופה או אתרי טבע. יש כשמונה מרוצים בשנה (נכון ל-2018) כשהכוונה היא להגדיל את כמות המרוצים בסדרה ל-15. המרוצים מתקיימים בסופי שבוע (ימים שבת וראשון) כאשר ביום שבת יש סדרת "העפלה" שקובעת את הסדר בו הטייסים יתחרו זה בזה ב"נוקאאוט" ביום שלאחר מכן. האירועים מושכים קהל רב ומשודרים בשידור חי בהרבה מדינות בעולם. בין הערים שאירחו בעבר את אליפות העולם בטיסה של רד-בול ניתן למצוא ערים כמו ניו יורק, ברצלונה, בודפשט, לונדון, לאס וגאס ופורטו.
בכל מרוץ לאורך האליפות, שמונה הטייסים הראשונים צוברים נקודות. הטייס עם הכי הרבה נקודות בסוף העונה מוכתר כאלוף העולם בתחרות מרוצי האוויר של רד-בול.
אחרי שלוש שנים של הפסקה לצורך רה-ארגון ושיפור מנגנוני הבטיחות, הספורט חזר בשנת 2014.
מרוצי האוויר של רד בול משודרים בשידור חי ברחבי העולם, כולל בערוץ הטלוויזיה של רד בול. בישראל האליפות משודרת ב-ONE HD בשידור חי.
היסטוריה
אליפות העולם בטיסה של רד-בול הומצאה על ידי חברת רד-בול בשנת 2001 בדומה לתחומי ספורט נוספים שהומצאו על ידי רד-בול. המטרה העיקרית של האליפות הייתה ליצור אתגר טיסתי חדש שיאתגר את הטייסים הטובים בעולם. האתגר באליפות העולם בטיסה או רק המהירות אלא גם הדיוק בו הטייסים עוברים את מסלול המכשולים.
פיתוח של אב-טיפוס של מה שכיום ידוע בשם "שערי אוויר" החל בשנת 2002 על ידי הטייס ההונגרי הנודע פטר בנסייה, והוא השלים בהצלחה את המבחן טיסה הראשון דרכם. אחרי שנתיים של תכנון ופיתוח, המירוץ הרשמי הראשון של רד בול היה מוכן להמריא ב-"זלטווג", אוסטריה בשנת 2003.
בשנת 2004 התקיימו שלושה מרוצים, בקמבל (אנגליה), בודפשט (הונגריה) ורינו (ארצות הברית). הסדרה הורחבה אף יותר בשנת 2005 ורד-בול עבדה בשיתוף עם איגוד התעופה העולמי (FAI) על-מנת לתקנן את הסדרה כאליפות העולם בטיסה.
בשנת 2007 העונה הורחבה והמירוץ הראשון על אדמת דרום אמריקה התרחב בריו דה ז ' ניירו. מייק מנגולד הוכתר כאלוף העולם ב-2007. 12 טייסים לקחו חלק ב-2008, עם שמונה מרוצים ברחבי הגלובוס, כאשר האוסטרי האנס ארק הפך לאירופי הראשון שזוכה באליפות. המספר הגדול ביותר של טייסים עד כה שלקחו חלק בעונה אחת, היה בשנת 2009, בה היו שישה מרוצים ולא פחות מ-15 טייסים מ-12 מדינות שונות התחרו על העולם אליפות. הפעם היה זה פול בונהאם מאנגליה, שסיים את העונה כשידנו על העליונה, אחרי שהיה קרוב כל-כך בשנתיים הקודמות.
2011-2013 השהיית הסדרה
בחודש יולי 2010, התקבלה החלטה על ידי הנהלת חברת רד-בול העולמית להשהות את קיום האליפות לשלוש שנים. מטרת ההשהייה הייתה להקים מחדש את כל המבנה הארגוני של חברת הבת "רד-בול אייר רייס" על מנת לאפשר לאליפות לגדול ולהתפתח בצורה בריאה ותקינה. מטרה נוספת של ההשהייה הייתה לבחון הטמעת נוהלי בטיחות חדשים כדי להבטיח שהסדרה תהיה בטוחה ככל הניתן.
הסדרה חזרה לבסוף ב-28 בפברואר 2014 עם מרוץ הפתיחה באבו דאבי, איחוד האמירויות.
פורמט הסדרה
העונה מורכבת מ-8 מרוצים (נכון ל-2018, בשנים 2019–2020 הסדרה מתוכננת להתרחב ל-10 ועד 15 מרוצים בשנה בהתאמה), אשר מתרחשים לאורך החודשים פברואר עד אוקטובר. בין החודשים אוקטובר לפברואר בשנה העוקבת יש זמן מנוחה לטייסים על מנת להתאמן ולהטמיע שיפורים במטוסי המירוץ.
כל מרוץ מתחיל ביום חמישי ושישי, בהם הטייסים מקבלים זמן אימון במסלול המירוץ עצמו. ביום שבת בצהריים הטייסים מתחרים בשלב ה"מוקדמות" בו כל אחד טס פעמיים במסלול והזמן הטוב ביותר שלו קובע את הסדר בו הטייסים מתחרים ביום שלאחר מכן (ראשון).
ביום ראשון הטייסים מתחרים בשלב "סיבוב של 14", בו נקבעים 7 תחרויות דו-קרב על סמך התוצאות של שלב ההעפלה. מקום ראשון מתמודד מול מקום 14, מקום שני מול מקום 13 וכך הלאה. בסיום שלב זה, שבעת הטייסים שניצחו בדו-קרב, והמהיר ביותר מבין שבעת המפסידים, עולים לשלב הבא - "הטוב משמונה". בשלב זה ישנם 4 דו-קרב בין מקום ראשון לשמיני, שני לשביעי וכך הלאה. לאחר שלב זה ארבעת המנצחים עולים לגמר התחרות - הפיינל פור. בשלב הפיינל פור כל ארבעת הטייסים מתמודדים זה מול זה, כנגד השעון. השלושה הראשונים זוכים למקום על הפודיום הנכסף. כאשר מנצח הפיינל פול מוכתר כזוכה במירוץ, ומקבל 15 נקודות אליפות שיעזרו לו מאוד להתקדם בטבלת האליפות השנתית.
נקודות באליפות העולם
בהתבסס על המיקום בו סיים כל טייס במירוץ מסוים, הוא מקבל "נקודות אליפות" אשר מצטברות בטבלה של כל העונה. לאחר שמונה מרוצים מוכתר "אלוף העולם בטיסה" - המנצח של העונה הנוכחית. מקום ראשון בכל מרוץ מקבל 15 נקודות אליפות, מקום שני 12, וכך הלאה ע"פ הטבלה.
החוקים
אליפות העולם בטיסה של רד בול, באה לבדוק את הטייסים בתנאי הטיסה הקיצוניים ביותר האפשריים. הם נמדדים על המהירות בה הם מצליחים לחצות את מסלול המרוצים באורך 5–6 קילומטר, ועל הדיוק בו הם עושים את זה בעת שהם עוברים בין שערי האוויר השונים.
המטרה של כל טייס היא לסיים את המירוץ בזמן המהיר ביותר האפשרי, מבלי לקבל עונש על טיסה לא מדויקת, כמו מעבר בשער אוויר בכנפיים שאינן מיושרות לקרקע. הטייסים נמדדים על מהירות הטיסה, אך באותה מידה גם על הדיוק שלהם והיכולת שלהם להתמודד עם לחץ. הטייסים מקבלים עונשים שונים לאורך המירוץ אם הם טסים בצורה לא מדויקת או חלילה מסוכנת, ולכן הטקטיקה הנכונה לניצחון היא לא תמיד לטוס הכי מהר ואגרסיבי שאפשר, אלא לפעמים לטוס בצורה נבונה ובטוחה על מנת לא לצבור עונשים לאורך המירוץ.
הטייסים צריכים לעבור את שערי האוויר הכפולים (דאבל גייט) בכנפיים מאוזנות לקרקע, עם סטייה של עד 10 מעלות גלגול ימינה או שמאלה. ואם בשער זה הם מתכננים פנייה לאחור, עליהם לעבור את השער כאשר ראשו של הטייס אינו מטפס או שוקע ברגע חציית שער האוויר. בנוסף, הטייסים צריכים לטוס תמיד בחלק האדום של השער (נמדד אל מול ראשו של הטייס), ומעבר גבוה או נמוך מידי יכול לזכות בעונש זמן או אף לפסול מהתחרות.
אם הטייסים עוברים על אחד החוקים, הם מקבלים עונשים, כלדקמן:
מטוסים
הצוותים טסים על מטוסים אווירובטיים מתקדמים ביותר מסוגים שונים, כמו זיבקו אדג' 540, ו-MXS-R. למטוסים חובה שיהיה את אותו המנוע והפרופלור בדיוק (על מנת להגביר את התחרותיות בסדרה), וכולם משתמשים במנוע AEIO540 של חברת לייקומינג, ופורפלור מדגם CLAW של חברת הרצל. למטוס יש מוטת כנף של בערך 8 מטרים, הוא שוקל בסביבות ה-550 קילו (ללא הטייס), ומגיע למהירות מקסימלית של 425 קמ"ש. מהירות הכניסה למסלול המרוצים מוגבלת בכוונה ל-370 קמ"ש, מה שהופך את רד-בול אייר אייס לספורט המוטורי המהיר ביותר בעולם.
בכל מטוס מותקנת מערכת טלמטריה מתקדמת שמנטרת את כל נתוני הטיסה, ומשדרת אותם בזמן אמיתי למגדל הפיקוח של המירוץ. בצורה זו יכול מחשב המירוץ לזהות חריגות בביצועי המטוסים ולקבוע האם הטייס צריך לקבל עונש על טיסה לא מדויקת. בנוסף, בעזרת מערכת זו המחשב מייצר את מטוס ה"צל" שמשודר בטלוויזיה ויכול להראות בזמן אמת את מיקום הטייס בעל הזמן המהיר ביותר, ברגע שבו הטייס הבא נכנס למירוץ.
שערי האוויר - אייר גייטס
שערי האוויר בנוים מחומר פלסטי עדין, ומתנשאים לגובה מרשים של 25 מטר. המרחק בין שני עמודי אוויר סמוכים הוא 13 מטר, מה שמשאיר כ-2.5 מטר רווח מצד כל כנף בעת שהטייס עובר דרך עמודי האוויר.
שערי האוויר מהווים חלק משמעותי ביותר ממירוץ הטיסה של רד-בול ולכן יש מהם דרישות גבוהות מאוד. הם צריכים להיות חסונים ויציבים מספיק על מנת להישאר עומדים בכל מזג אוויר מצד אחד, אך גם להתפוצץ ולהיקרע בקלות יתרה כאשר כנף אחד המטוסים פוגעת בהם בטעות, כדי לא לגרום נזק למטוס.
אם מטוס פוגע בעמוד אוויר (פיילון) במהלך טיסה, הוא מתוכנן להתפרק ולא לגרום נזק למטוס או לטייס. העמוד הקרוע מוחלף על ידי צוות הקרקע של התחרות, הידועים בשמם "אנשי שערי האוויר" (אייר-גייטורס). בדרך כלל לוקח להם כמה דקות להחליף עמוד קרוע, כאשר השיא הנוכחי הוא 56 שניות.
פתיתים
היסטוריה
הפתיתים הומצאו בתקופת הצנע, כאשר היה מחסור באורז, על מנת לספק את צורכי העולים מארצות המזרח, שתזונתם התבססה במידה רבה על אורז וקוסקוס. ראש הממשלה דוד בן-גוריון, ביקש מאויגן פרופר, ממייסדי חברת אסם, לייצר תחליף מבוסס חיטה לאורז. זה החליט להשתמש במאפה המזרח-אירופי פערפאלאך, ששימש כמאכל טקסי בסעודה שלישית בשבת, ופיתח אותו למוצר תעשייתי הנמכר באופן מוכן לבישול. משום כך, זכה המוצר לכינוי "אורז בן-גוריון". הצורה הראשונה של הפתיתים הייתה צורת אורז, ובהמשך יוצרו צורות נוספות כגון: כדורים קטנים שכונו "קוסקוס" (דורעם), טבעות, כוכבים, צדפים, לבבות ועוד.
המצעדים מסלמה למונטגומרי
הרקע למצעדים
ב-1964 היו בסלמה, אלבמה ב-30 אלף איש, מתוכם 15 אלף שחורים. עם זאת, בפועל רק 335 שחורים מתושבי העיר קיבלו זכות הצבעה. ואכן, למרות חוק זכויות האזרח שביטל את המגבלות החוקיות על זכות הצבעה, הלבנים מנעו מהשחורים לממש את הזכות הזו באופן שיטתי באלבמה ובמדינות דרומיות אחרות, באמצעות הטלת מיסים כבדים, מבחני קרוא וכתוב, הפחדה ושיטות אחרות. בסוף 1964 החליטו שחורים בסלמה להתארגן למאבק למען זכות הצבעה. לאחר שמאבקם לא הצליח הם ביקשו ממרטין לותר קינג לעזור להם. באותה התקופה פעל קינג מול הנשיא ג'ונסון ובית המשפט העליון כדי לחוקק חוק שיקנה זכות הצבעה לכל השחורים. עמדתו של הנשיא ג'ונסון בעניין זכות הצבעה לשחורים לא הייתה ברורה. על-פי גרסה אחת, ג'ונסון אמר לקינג שהוא מוכן לקדם את חוק זכויות ההצבעה, והלחץ של ההפגנות יתרום לכך שהחוק יעבור במהירות. מנגד, קינג כתב באוטוביוגרפיה שלו שג'ונסון ביקש ממנו להימנע מהפגנות כיוון שרצה להעביר חוקים אחרים בקונגרס ולקבל תמיכה מהגוש הדרומי לפני שהוא מגיע לחוק על זכות ההצבעה.
יום ראשון העקוב מדם
ביום 7 במרץ 1965 צעדו 600 פעילי זכויות אדם מהעיר סלמה לכיוון מזרח אל עבר מונטגומרי. את המצעד הובילו פעיל זכויות האזרח ג'ון לואיס והכומר הוסאה ויליאמס מה-SCLC. כשהגיעו הצועדים לגשר אדמונד פטוס שעל נהר אלבמה הם נתקלו במחסום של משטרת המדינה ושוטרים ממשרד השריף המקומי. השוטרים תקפו את הצועדים באלימות תוך שהם משתמשים בגז מדמיע והדפו אותם חזרה לסלמה. באירוע נפצעו 17 מפגינים. על גבי מסכי הטלוויזיה נראו תמונות של מפגינים מופלים לקרקע ומוכים עד זוב דם. אירועי היום העניקו לאירוע את השם יום ראשון העקוב מדם (אנגלית: Bloody Sunday).
מרטין לותר קינג עצמו נעדר מאירועי יום זה.
המהפך של יום שלישי
על מנת למנוע אירוע אלים נוסף פנה ארגון ה-SCLC לבית משפט בבקשה לערוך מצעד נוסף. בית המשפט הוציא צו ביניים המונע מעריכת מצעדים נוספים עד לעריכת דיון נוסף.
ביום 9 במרץ הוביל מרטין לותר קינג מצעד של 2,500 מפגינים. הם הגיעו לגשר אדמונד פטוס, שם נערך טקס דתי קצר, וחזרו לסלמה. בערב, תקפו פעילי קו קלוקס קלאן 3 כמרים לבנים שהשתתפו באירוע. אחד הקורבנות, כומר מכנסיית האוניברסליזם יוניטריאני מבוסטון, מת מפצעיו בבית החולים בברמינגהאם, לשם נלקח מחשש שבית החולים המקומי בסלמה יסרב לטפל בו.
המצעד השלישי
ביום 16 במרץ פסק בית המשפט לטובת ארגוני זכויות האדם וקבע כי יש לאפשר את המצעד. ב-21 במרץ יצאו 8,000 מפגינים ובהם גם מרטין לותר קינג בצעדה מסלמה למונטגומרי. בצעדה זו צעד עם קינג גם ההוגה היהודי אברהם יהושע השל. ב-24 במרץ הגיעו אלפי המפגינים לשולי העיר מונטגומרי וחנו ללילה. אמנים תומכים הופיעו לפניהם. למחרת יצאו 25,000 מפגינים אל בניין הממשלה של אלבמה ושם נשא מרטין לותר קינג דרשה הידועה בשם עד מתי, עוד מעט:
לאחר הנאום ביקשו קינג ונציגי ארגוני זכויות האדם להגיש עצומה למושל מדינת אלבמה אך לא הורשו להיכנס אל תוך הבניין.
שלושת המצעדים יישמו את מדיניות המאבק הבלתי אלים של מרטין לותר קינג. התמונות הקשות שהופצו מהעימותים, שבהן נראו נציגי מדינת אלבמה נוקטים באלימות כנגד מפגינים, יצרו רושם ציבורי שלפיו אלבמה פועלת באופן גזעני. בלחץ דעת הקהל הזמין הנשיא לינדון ג'ונסון את מושל אלבמה ג'ורג' וולאס על מנת לדון איתו על שינוי מדיניות בנוגע לזכויות אדם. יומיים לאחר מכן הגיש הנשיא לקונגרס הצעת חוק שהפכה מאוחר יותר לחוק זכות ההצבעה.
בתרבות
האירועים בסלמה הונצחו בסרט "סלמה" משנת 2014, ובפרק בסדרה "הייתי שם" משנת 2022.
הוקרה
ב-2016 הוענקה לצועדים מדליית הזהב של הקונגרס, העיטור האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
ריק רובין
קריירה
רבים מהאלבומים שהפיק רובין, בין השאר עבור טום פטי, ג'וני קאש, רד הוט צ'ילי פפרז, לינקין פארק, סיסטם אוף אה דאון, בלאק סבאת', AC/DC, שריל קרואו, אודיוסלייב, שאקירה, אדל ומיק ג'אגר, דה מארס ולטה - זכו להצלחה מסחרית כמו גם לאהדת מבקרי המוזיקה. רובין מתייחד כמפיק בזכות מגוון הסגנונות המוזיקליים השונים שבהם הוא עוסק, מת'ראש מטאל כמו מטאליקה וסלייר, עד הפופ של ג'סטין טימברלייק.
רובין ייסד את חברת התקליטים דאף ג'אם, ולאחר מכן ביחד עם שותפו החדש ראסל סימונס, שיחק תפקיד חשוב בפריצת הראפ וההיפ הופ לזרם המרכזי, בדמותם של אמנים כ-RUN-D.M.C, אל אל קול ג'יי, הביסטי בויז ופאבליק אנמי. במספר הזדמנויות הוא יזם בעצמו פרויקטים, כמו ה"הקלטות האמריקאיות" של קאש באחרית ימיו והאלבום האחרון של ניל דאימונד.
מועצה אזורית מנשה
מועצה אזורית מנשה היא מועצה אזורית השוכנת בשטח שממזרח לחדרה, היא הוקמה בשנת 1950. המועצה כוללת בתוכה קיבוצים, מושבים ומעט כפרים ערביים שמדרום לנחל עירון, ושני יישובים קהילתיים. שטח המועצה הוא כ-160,000 דונם.
שם המועצה נגזר מהתנ"ך. שטחי המועצה נמצאים בנחלת שבט מנשה.
סמל המועצה מציג את הראם, כסמל לחיות הבר ששכנו באזור בעבר.
המועצה תומכת בקבוצת הכדורסל "הפועל גן שמואל מנשה" וכן בקבוצת כדורעף בליגה הבכירה, בשיתוף עם מועצה אזורית עמק חפר ועיריית חדרה.
ראש המועצה הוא אילן שדה.
היסטוריה
המועצה הוקמה בפברואר 1950 במסגרת הקמת רשויות מקומיות לכלל היישובים במדינה. בעת הקמתה הכילה המועצה 11 יישובים ואת כפר הנוער אלוני יצחק (שנקרא אז כפר יצחק גרינבוים), סמינר גבעת חביבה ואת מחנה עולים שער מנשה שקודם לכן נקרא מחנה עין שמר. בשנת 1965 צורף למועצה הכפר מייסר. בשנת 1967 היו במועצה כ-5000 תושבים. באוגוסט 2012, במסגרת פירוק הרשויות קציר-חריש, צורף היישוב קציר למועצה.
לאורה לנדייל
לאורה לנדייל (בשם נעוריה פולק, בהונגרית: Lengyel Laura; אויפהרטו, 28 במרץ 1874 – בודפשט, 2 ביוני 1954) הייתה סופרת, מבקרת, עיתונאית יהודייה-הונגרייה רבת פעלים, וכתבה הן מחזות והן עשרות רומנים.
ביוגרפיה
לאורה פולק נולדה במשפחה יהודית כבתם של הנריק פולק (1850–1907) סוחר תבואה ושל אנה כ"ץ.
על שם נקרא היום גן הילדים בעיר הולדתה.
בעלה היה מיקלוש דניאל (כ"ץ) (1862–1925), מנהל בנק, לו נישאה ב-28 באוגוסט 1907 בבודפשט. בתה אנה דניאל היא סופרת והיסטוריונית ספרותית.
סגנון עבודתה
הבנה וסליחה לחולשות אנושיות היא החוט המנחה את יצירותיה. היא יצרה רמה גבוהה של טעם מעודן.
מוסר (פירושונים)
{{פירושונים|
יהדות:
אישים:
אחר:
ראו גם
}}
סיישל במשחקים האולימפיים לנוער
סיישל משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער סיישלי לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתפות של ספורטאי הנוער הסיישלים היא בעיקר סמלית.
משחקי הקיץ
המשלחת הראשונה של סיישל למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט: איגרוף, אתלטיקה, בדמינטון ושחייה. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים וסיימו במקומות האחרונים. גם המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג לא הגיעה להישגים משמעותיים. המשלחת מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים: בדמינטון, הרמת משקולות ושחייה.
עיבל לשם רמתי
ביוגרפיה
לשם גדלה בקיבוץ אורים והתאמנה בקבוצת השחייה של הקיבוץ ואחר כך בקבוצת השחייה של הפועל מרחבים בהדרכתו של עמי לוויתן.
1975
באליפות ישראל בשחייה לנוער שנערכה בווינגייט באוגוסט 1975 זכתה לשם במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:14.7 דקות.
1976
במשחקי ספורט הפועלים שנערכו בהולנד ביוני 1976 זכתה לשם במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:14.54 דקות.
בתחרות חצי גמר אליפות ישראל לנוער שנערכה בקיבוץ צרעה ב-31 ביולי אותה שנה קבעה לשם במשחה ל-200 מטר פרפר תוצאה של 2:34.1 דקות, תוצאה טובה יותר מהשיא הישראלי של רעיה צורף (2:35.9 דקות).
באליפות ישראל בשחייה לנוער שנערכה באוגוסט אותה שנה זכתה לשם בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:11.5 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לנערות גיל 16 של 2:36.8 דקות.
אלופת ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוקטובר אוקטובר אותה שנה זכתה לשם בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:12.1 דקות, לפני שוש עזרתי מהפועל חולון/בת ים (1:12.8 דקות) ומיכל וינברג מברית מכבים עתיד (1:13.1 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:39.0 דקות, לפני אסנת ארליך מהפועל חולון/בת ים (2:39.2 דקות) ושוש עזרתי (2:39.7 דקות).
באליפות הפועל בקרב-רב שנערכה בקיבוץ גבעת חיים בסוף חודש אוקטובר אותה שנה זכתה לשם במדליית כסף בתוצאה של 7:58 דקות, אחרי טובה אברמוב מהפועל חולון/בת ים (7:55 דקות) ולפני ורד כהן מהפועל רמות השבים (8:05 דקות)
קריירה אקדמית
ד"ר לשם עבדה כמרצה להיסטוריה ופילוסופיה של המדע באוניברסיטה העברית בירושלים, באוניברסיטת בר-אילן ובסמינר הקיבוצים. במחקרה האקדמי עסקה בעבודתו המדעית והרוחנית של אייזק ניוטון.
איתמר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ימית סול
ימית סול (נולדה ב-1 בינואר 1982 ו' בטבת ה'תשמ"ב) היא פסיכולוגית, שחקנית, מנחת טלוויזיה, תסריטאית, ודוגמנית ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בשם ימית סויסה בחיפה. אמה היא גננת ואביה קבלן בניין. כאשר הייתה בת שנתיים עברה יחד עם משפחתה מחיפה למבשרת ציון, שם גדלה.
כדוגמנית
ימית סול התפרסמה בתחילה כדוגמנית, כשהתגלתה לראשונה ב-1997 בגיל 15 על ידי סוכנות הדוגמנות "אימאג'". בהמשך הגיעה למקום השלישי בתחרות היופי "סופר מודל 1997".
סול דגמנה במשך שנים למותגים שונים, בהם "אירוקה", "לוי'ס", "ביאנקו", "מסטיק מאסט" ו"ד"ר פישר". בשנת 2008 דגמנה כפרזנטורית של חברת "בוניטה".
כמנחה
בפברואר 2010 החלה להנחות בתוכנית "קן הקוקייה" בפייסבוק ובטלפונים הניידים של סלקום. באוקטובר 2010 הנחתה למשך עונה אחת רצועת שידור נלוות לצד ארז טל, "אל תפיל את המיליון - אצלך בסלון" במסגרת התוכנית "אל תפיל את המיליון" בערוץ 2 בזכיינית קשת.
בשנת 2012 הגישה את התוכנית "שישי עד הגג" בערוץ 2, לצידן של אילנית לוי ואילנה ברקוביץ'.
ב-11 באוקטובר 2017 החלה להנחות באופן זמני את תוכנית הבוקר של ערוץ עשר - "בוקר אור", לצד אור הלר, בימי שישי וערבי חג עד חודש מאי 2018. במאי 2018 פינתה את מקומה לליאור קינן, שהמשיכה להגיש את התוכנית לצד אור הלר.
בטלוויזיה
ב-1998 הופיעה בתור חגית שושני בעונתה השלישית של הסדרה "קפה פריז" בHOT3. בשנת 2001 התארחה בסדרה הקומית "שוטטות" בה שיחקה בתפקיד עצמה. באותה שנה שיחקה גם בתוכנית הדרמה ד.נ. גליל מערבי בתפקיד רותם
בשנת 2002 שיחקה בסדרה הערב: הניצול בתפקיד עלמה
ב-2005 השתתפה בסרט הטלוויזיה "עכשיו או לעולם לא" בתור מזכירתו של בן גוריון. באותה שנה שיחקה גם בסדרה המלאכים של עומר בתפקיד ריקי
בשנת 2006 החלה לשחק בסדרה הקומית "הפיג'מות" בתפקיד ראשי.
ב-2007 השתתפה סול בסדרה "הנפילים" כתפקיד "המחשב" של החללית למשך שתי עונות. באותה שנה התארחה גם בסדרה אולי הפעם בתפקיד נירית.
בשנת 2010 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "מנדלבאום בלש פרטי". בשנת 2011 השתתפה בתוכנית המערכונים הקומית "מטר שבעים" בערוץ 2, בה גילמה דמויות שונות. כמו כן החלה לשחק בסדרה הקומית "סברי מרנן" בערוץ 2 של זכיינית קשת במשך שמונה עונותיה. סול הייתה שותפה גם לכתיבה בסדרה זו, לצד יניב פולישוק, אלי דראי ורובי דואניאס.
בשנת 2012 הארחה בתוכנית סתאאאם תוכנית מתיחות ששודרה בערוץ הילדים נמתחה ע״י דנה פרידר, להב גולן ונוי קרקו.
ב-2013 השתתפה בעונה הרביעית של "השמיניה", בה היא גילמה את דמותה של נעמה, הרודפת אחר חברי "השמיניה".
באותה שנה התארחה בתוכנית הבידור והאירוח של שחר חסון שנקראת הפרעת קשב ששודרה בערוץ הילדים.
בשנת 2015 התארחה בתוכנית הסאטירה מצב האומה ששודרה ברשת
באותה שנה התארחה בתוכנית האירוח של גורי אלפי שנקראת היום בלילה עם גורי אלפי התארחה בפינת פינת המשאלות : פינת המשאלות זוהי פינה שאורחים מבקשים משאלות מהכוכבים. התוכנית שודרה בערוץ 2 ובקשת 12
בקולנוע
ב-2005 קיבלה סול תפקיד בהפקה הוליוודית שצולמה בישראל, בשם "הר הזיתים", בבימויו של מיטש דייוויס, מעין גרסה מזרח-תיכונית בת זמננו לרומיאו ויוליה. בנוסף שיחקה בשנה זו בתפקיד משנה בסרט הטלוויזיה "עד מדינה" לצידם של אושרי כהן ושרון אלימלך, וכן שיחקה בתפקיד משנה בסרט הישראלי "שושלת שוורץ".
ב-2006 שיחקה בתפקיד משני בסרט הדרמה האמריקאי שעסק בקונפליקט הישראלי-פלסטיני בירושלים "A House Divided" (נקרא גם "Language of the Enemy"), וגילמה מלצרית ישראלית.
ב-2008 שיחקה בתפקיד זוטר בסרט הקומדיה האמריקאי "אל תתעסקו עם הזוהן" בכיכובו של אדם סנדלר, וצולם גם בישראל.
ב-2015 שיחקה בסרט "מה כבר יכול לקרות?" בכיכובם של דובדבני וקובץ'.
כתסריטאית
במקביל לקריירת ההנחיה והמשחק סול גם משמשת כיוצרת של סדרות טלוויזיה. בין הסדרות שכתבה, והייתה שותפה לכתיבתן, הסדרה הקומית "סברי מרנן", שכתבה עם רובי דואניאס, יניב פולישוק ואלי דראי (סול אף משחקת בסדרה זו בתפקיד אורנה כץ-חסון).
ב-2014 עלתה הסדרה הקומית "משפחה שולטת" שכתבה יחד עם רובי דואניאס יניב פולישוק, יובל סגל ואלי דראי.
חיים אישיים
סול התנדבה גם כחובשת של מד"א.
בנובמבר 2017, סיפרה סול בתוכנית "שי בשידור" כי במהלך צילומים לסרט עם השחקן הצרפתי ז'ראר דפארדיה, האחרון תקף אותה מינית כאשר הכניס את ידו למכנסייה ולחש לה באוזן אמירות מיניות. בעקבות המקרה סול עזבה את סט הצילומים והתפטרה.
יהודה איזנשטרק
יהודה איזנשטרק ( 19 בינואר 1912 – 6 במאי 2005) היה צלם עיתונות, עיתונאי ודובר אגף הרישוי במשרד התחבורה. אלפי התמונות שצילם ופרסם בשני העשורים הראשונים לקיומה של מדינת ישראל, הן הבסיס למוניטין שלו כצלם, והן מהמקורות החזותיים החשובים להיסטוריה של החברה בישראל.
ביוגרפיה
איזנשטרק נשאר בארץ והצטרף לקיבוץ משמר השרון. בהמשך התגייס לצבא הבריטי. חלק ניכר משירותו הצבאי עבר עליו במדבר המערבי ובכרתים, שם המשיך לצלם ולתעד את המאורעות שבהם נטל חלק. בשנת 1941, לאחר הפלישה הגרמנית לכרתים, הצליח לברוח מהאי, לאחר שחצה אותו במסע רגלי ארוך, ועלה על ספינה בריטית. בהמשך, נפצע, ונשלח לטיפול והחלמה במצרים - שם, הכיר את רעייתו לעתיד, שרה, אשר שירתה כאחות בבית ההבראה הצבאי שבו שהה.
החל מאמצע שנות הארבעים, עבד איזנשטרק כעיתונאי וצלם עצמאי עבור עיתונים שונים בארץ ובחו"ל. במקביל לעבודתו העיתונאית, הוא היה חבר בארגון ההגנה, ועם קום המדינה, מילא שורה של תפקידים במסגרת צה"ל, בהם צלם בגדוד מוריה, קצין קשר לעיתונות בחטיבת עציוני, צלם מחלקת ההסברה של צה"ל בירושלים ועוד.
בשנים 1947–1948 הרבה לצלם תמונות של המערכה על ירושלים במלחמת העצמאות.
לאחר מלחמת העצמאות חזר איזנשטרק לעבודתו האזרחית ועבד, בין היתר, כצלם קבוע בשבועון דבר השבוע. כתבותיו המצולמות פורסמו בעיתונים שונים בישראל ומחוצה לה. כצלם, נהג לפתח את התמונות שצילם, באחד החדרים בביתו.
מסוף שנות החמישים, הוא החל לצמצם בהדרגה את עבודתו העיתונאית, ובמקביל, החל לעבוד באגף המכס והבלו במשרד האוצר. בשנת 1965, לאחר פטירתה של רעייתו, הפסיק איזנשטרק לחלוטין לכתוב ולצלם. הוא המשיך לעבוד בשירות המדינה, כדובר אגף הרישוי במשרד התחבורה, עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1977.
התמונות הרבות שצילם בין השנים 1947–1970 נתרמו בשנת 1984 על ידי בתו לשני ארכיונים: לגנזך המדינה (שם נמצאות רוב תמונותיו, כ-13,000 תמונות) ולארכיון צה"ל ומערכת הביטחון (שם נמצא מיעוטן), והן נמצאות בשני ארכיונים אלה עד היום. גם בארכיון הציוני המרכזי מופיעות בקטלוג הארכיון כ-700 תמונות שלו.
תמונותיו מהוות מקור מידע צילומי חשוב לחיים החברתיים והתרבותיים במדינת ישראל, בעיקר, כאמור, בשנים 1948–1970. תמונותיו עוסקות בנופיה של מדינת ישראל בראשית שנותיה, באישים פוליטיים, באירועים דרמטיים מדיניים ויומיומיים, אירועים אצל נשיא המדינה, הקונגרס הציוני העולמי, הכנסת, צה"ל (מסדרים ותערוכות), הפגנות (קומוניסטים, עיוורים, מובטלים, אחד במאי, חרדים), טקסי פתיחת כבישים, בתי חרושת ומפעלים, מבנים ומוסדות, כמו: האקדמיה ללשון העברית, בית הרצל ביער חולדה, וכן טקסי הצבת פסלים, כמו: מנורת הכנסת ואנדרטת הדוידקה בירושלים. הוא גם צילם את חגי ישראל (תחפושות פורים, הכנות לחג הפסח, מצעדי יום העצמאות), עולים במעברות, תמונות רבות של העיר ירושלים - רחובות, מבנים ואירועים, ועוד.
בשנת 1999 תכנן בנק ישראל להנפיק שטר כסף של 500 ש"ח. על השטר היה אמור להתנוסס מצד אחד דיוקנו של יצחק רבין, ומן הצד האחר, אחת מהתמונות שצילם איזנשטרק - שיירת אספקה בכניסה לירושלים הנצורה בשנת 1948. התכנית לא יצאה בסופו של דבר אל הפועל, אך איזנשטרק קיבל תעודת הוקרה מן הבנק, על נכונותו לתת את הזכות להשתמש בתמונה.
תערוכות של צילומיו
תמונותיו של איזנשטרק נכללו, במשך השנים, בתערוכות רבות (רובן תערוכות קבוצתיות). להלן מבחר מהן:
חיים אישיים
איזנשטרק היה נשוי פעמיים.
בשנת 1944 התחתן איזנשטרק עם שרה (סלה) לבית פינזל, שנולדה בפשמישל בגליציה, עלתה לארץ ישראל והתגייסה כאחות לצבא הבריטי. הם הכירו כשהיא שירתה בבית חולים צבאי באלכסנדריה והוא הגיע לשם כחייל פצוע. בהמשך, כמה שנים לאחר הנישואין, היא עבדה כאחות הראשית בקופת חולים כללית בירושלים ונפטרה בשנת 1965 משבץ מוחי. מנישואים אלו נולדה בתו היחידה, יהודית איזנשטרק-סמית, פסיכולוגית קלינית בעיסוקה (לשעבר הפסיכולוגית המחוזית של שירותי בריאות כללית בירושלים).
בשנת 1970 התחתן איזנשטרק שוב. אשתו השנייה הייתה ד"ר דורית פדן-איזנשטרק, מרצה בכירה לסוציולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. כשפגש אותה, הייתה אלמנה ואם לשלושה: פרופ' מיכל בלר, נשיאת מכללת לוינסקי לחינוך (המרכז האקדמי לוינסקי-וינגייט), ד"ר עמרי פדן, כלכלן ואיש עסקים והזכיין של רשת מקדונלד'ס בישראל, ונעה פדן, עובדת בקרן מנדל-ישראל. פדן-איזנשטרק נהרגה בשנת 1976, בתאונת דרכים.
איזנשטרק התגורר רוב חייו בירושלים: תחילה בשכונת גאולה, ובהמשך ברחוב המלך ג'ורג' במרכז העיר, בשכונת בית הכרם ובשכונת יפה נוף.
תחרות המועמדים 2018
רב האמן האמריקאי, פביאנו קרואנה, זכה בטורניר, לאחר שצבר 9 נקודות מ-14 אפשריות. קרואנה הקדים בנקודה את סרגיי קריאקין הרוסי ואת שחריאר ממדיארוב האזרי שצברו 8 נקודות כל אחד.
קרואנה הפסיד לאחר מכן בדו-קרב מול אלוף העולם המכהן, מגנוס קרלסן, באליפות העולם בשחמט 2018.
מבנה התחרות
התחרות נערכה בשיטת ליגה בסיבוב כפול, כלומר כל שחקן שיחק שני משחקים מול האחרים - משחק אחד בכלים הלבנים ומשחק שני בכלים השחורים. סך הכל יהיו 14 סיבובים. בכל הם מתקיים משחק אחד וכן היו ארבעה ימי מנוחה: אחרי הסיבובים 3, 6, 9, ו-12.
בתחרות חולקו פרסים בסך כולל של 420,000 אירו, לפי הפירוט הבא: המנצח קיבל 95 אלף אירו, הזוכה במקום השני 88 אלף אירו, השלישי 75 אלף אירו, הרביעי 55 אלף, החמישי 40 אלף, השישי 28 אלף, השביעי 22 אלף והשמיני 17 אלף.אם היו מספר שחמטאים שסיימו באותה תוצאה הפרסים שלהם היו מחולקים שווה בשווה.
קצב המשחקים היה 100 דקות ל-40 המסעים הראשונים, 50 דקות ל-20 המסעים הבאים ו-15 דקות ליתר המשחק, בתוספת 30 שניות למסע, החל מהמסע הראשון.
משתתפים
היו חמש דרכים שונות להעפיל לתחרות. לפי סדר עדיפות הבא:
מלבד אלוף העולם, מגנוס קארלסן, השחמטאים הבולטים שלא השתתפו בתחרות הם המדורגים חמישי ושמיני (נכון לסוף שנת 2017), מקסים ושייה-לגראב ווישוואנתן אנאנד.
סיבוב ראשון
שלושה מתוך ארבעת המשחקים בסיבוב הראשון הסתיימו בהכרעות: קראמניק ניצח את גרישצ'וק, ממדיארוב את קריאקין וקראונה את סו. המשחק בין ארוניאן ללירן הסתיים בתיקו.
סיבוב שני
גרישצ'וק ניצח את סו, המשחקים דינג-קרואנה, ממדיארוב-ארוניאן וקראמניק-קריאקין הסתיימו בתיקו.
סיבוב שלישי
לאחר הסיבוב השלישי הוביל בתחרות קראמניק, שניצח את ארוניאן, עם 2.5 נקודות.
סיבוב רביעי
לאחר הסיבוב הרביעי הוביל קרואנה עם 3 נקודות, לפני ממדיארוב וקראמניק עם 2.5 נקודות כל אחד.
סיבוב חמישי
לאחר הסיבוב החמישי קרואנה וממדיארוב הובילו בנקודה על הבאים אחריהם, עם 3.5 נקודות.
סיבוב שישי
בסיבוב השישי הסתיימו כל המשחקים בתיקו. לפיכך, קרואנה וממדיארוב שמרו על יתרון נקודה בצמרת, והם מובילים עם 4 נקודות.
סיבוב שביעי
לאחר הסיבוב השביעי קרואנה, שניצח את ארוניאן, חזר להוביל לבדו. הוא צבר 5 נקודות, אחריו בצמרת ממדיארוב, שצבר 4.5 נקודות.
סיבוב תשיעי
לאחר הסיבוב התשיעי, קרואנה ממשיך להוביל עם 6 נקודות ושומר על יתרון חצי נקודה מממדיארוב. קריאקין, המנצח היחידי בסיבוב הזה, עולה למקום הרביעי-חמישי עם 4.5 נקודות בשוויון נקודות עם דינג, שסיים את כל תשעת משחקיו בתיקו.
סיבוב עשירי
קראמניק ניצח את ארוניאן ושאר המשחקים הסתיימו בתיקו, כך שלא חל שינוי בקבוצה המובילה.
סיבוב אחד עשר
קריאקין ניצח את ארוניאן ושאר המשחקים הסתיימו בתיקו. קריאקין התקרב להפרש נקודה מהמוביל קרואנה.
סיבוב שנים עשר
קריאקין ניצח את קרואנה ונצמד אליו. שניהם מובילים את התחרות עם 7 נקודות. דינג לירן ניצח את ממדיארוב ונצמד אליו ואל גרישצ'וק עם 6.5 נקודות. הניצחון של לירן היה הראשון שלו לאחר 11 תוצאות תיקו. בעקבות ההפסד של קרואנה, לירן הוא היחידי שנשאר ללא הפסד.
סיבוב שלושה עשר
קרואנה ניצח את ארוניאן וממשיך להוביל בתחרות. קריאקין סיים בתיקו מול סו ונמצא בפיגור של חצי נקודה מהמוביל. אליו נצמד ממדיארוב שניצח את גרישצ'וק.
סיבוב ארבעה עשר
קרואנה ניצח את גרישצ'וק וניצח בתחרות עם 9 נקודות (מתוך 14). דינג סיים בתיקו וסיים את התחרות ללא הפסד (11 תיקו וניצחון אחד).
דניקה ד'הונדט
דניקה ד'הונדט (באנגלית: Danica d'Hondt; נולדה ב-29 במאי 1939) היא שחקנית ואשת עסקים קנדית ילידת אנגליה.
ביוגרפיה
ד'הונדט נולדה בלונדון, לאם אירית ולאב בלגי ובילדותה היא היגרה עם משפחתה לקנדה. לאחר סיום התיכון במונטריאול היא החלה ללמוד באוניברסיטת קולומביה הבריטית.
ב-1959 נבחרה למיס קנדה, וייצגה את קנדה במיס עולם 1960. לאחר מכן חזרה ללונדון משך תקופה מסוימת, שם עבדה כשחקנית בתיאטרון, והופיעה במספר תוכניות רדיו וטלוויזיה ב-BBC. לאחר מכן היא שבה לקנדה, והחלה לשמש כמנחת משחקי טלוויזיה ותוכניות אירוח ב-CBC, תאגיד השידור הציבורי של קנדה שבמסגרתם ראיינה סלבריטאים שונים.
ב-1960 היא התחילה את הקריירה ההוליוודית שלה שנמשכה עד 1990. ב-1961 שיחקה בסרט "Living Venus" הארווי קורמן שצולם בשיקגו, היא הופיעה בעיקר בסרטים מסוג בי מובי, ב-1962 שיחקה בפרק של הסדרה המבוססת על הסרט מר סמית הולך לוושינגטון, בסדרה "טרזן" של NBC וגם הופיעה בסדרה "המופע של קארה ויליאמס.
במהלך הקריירה שלה ביימה גם מספר מופעים בברודוויי, ופרסמה שני ספרים שכתבה.
היא נישאה ליינן נלו אולבו ונולדו להם שישה ילדים, ביניהם השחקנית אמריקה אוליבו. הם מחזיקים יקב בבעלותם.
פסגת בונט
פסגת בונט (באנגלית: Bonnet Peak -מילולית "פסגת המצנפת") היא מסיב המורכב משלוש פסגות בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גאוגרפיה
גובהה של הפסגה 3,235 מטרים. הפסגה היא המקור של נחל ג'ונסטון הזורם מהפסגה לכיוון דרום מערב, ואילו הנגר ממורדותיה המזרחיים של הפסגה זורמים לנהר קסקייד.
היסטוריה
שמה של הפסגה ניתן לה בשנת 1890, עקב המראה שלה כשהיא מכוסה שלג, שדמה למצנפת שינה לבנה.
הראשון שעלה לפסגת ההר היה מוריסון פ. ברידג'לנד (Morrison P. Bridgland) בשנת 1914, במסגרת הסקר הטופוגרפי של הרי הרוקי הקנדיים.
דניאל הנדלר
דניאל הנדלר (באנגלית: Daniel Handler; נולד ב-28 בפברואר 1970, בסן פרנסיסקו), מוכר יותר בשם העט למוני סניקט (Lemony Snicket) הוא סופר אמריקאי ממוצא יהודי.
חיים אישיים
הנדלר נולד בסן פרנסיסקו שבארצות הברית. אביו לואיס הנדלר היה פליט יהודי מגרמניה ואימו, סנדרה הנדלר (לבית וולפול), הייתה בעבר דיקנית הסיטי קולג' של סן-פרנסיסקו. הוא בוגר אוניברסיטת וסליין מ-1992.
הנדלר נשוי לליסה בראון, מעצבת גרפית אותה הכיר באוניברסיטה. לו בן אחד.
מלבד היותו סופר הנדלר הוא מוזיקאי מצטיין, וניגן באקורדיון במספר הקלטות.
הוא היה חבר בשתי להקות: The Edith Head Trio (שלישיית אדית' הד) ו-Tzamboni (טזמובני). אף-אחת מהלהקות לא הצליחה. הוא ניגן גם בפרויקט מריט השישי, שסיפק מוזיקה לספרי האודיו של "סדרה של צרות". הנדלר תרם לפרויקט מגנטיק פילדס "69 שירי אהבה".
הנדלר היה גם מעורב בכתיבת תסריטים. הוא הפיק את התסריט לסרט "ריק", המבוסס על האופרה של ורדי ריגולטו, ואת "הרוג את העני", המבוסס על ספר מאת ג'ואל רוז. הנדלר היה מועמד לכתיבת התסריט לסרט "סדרה של צרות", אך בסוף הוחלט שאת התסריט יכתוב רוברט גורדון. הנדלר השלים שמונה טיוטות לסרט עד שהוחלף. הנדלר היה מעורב בכתיבת התסריט עבור הסדרה של נטפליקס, "סדרה של צרות".
כתיבה ספרותית
הספר הראשון שכתב הנדלר, "The Basic Eight" ("השמונה הבסיסיים"), נדחה על ידי מו"לים רבים בעקבות החומרים המופיעים בספר (מבט אפל על חייה של נערה) והטון בו הוא מסופר. הנדלר טוען שהספר נדחה 37 פעמים עד שפורסם.
סגנון הספר משמש כמין תמריץ לעבודותיו של הנדלר בתור למוני סניקט.
ספרו השני, "Watch Your Mouth" ("שמור על הפה שלך"), הושלם עוד לפני ש-"The Basic Eight" פורסם. הספר מספר על נושא יותר אופראי, ומושלם על ידי הוראות בימוי ומערכות מגוונות.
ספרי הרפרקולינס, המדפיסים החדשים של הספר, מתארים אותו כ"אופרה מינית". בספר יש מרכיבים מהמיתולוגיה היהודית ומיניות מודרנית.
ספרו השלישי, "Adverbs" (מילולית: "תוארי פועל"), הוא אוסף המכיל 17 סיפורים קצרים העוסקים כולם באהבה והתאהבות מזוויות שונות. הספר פורסם באפריל 2006, והוא הראשון שתורגם לעברית - יצא בקיץ 2009 בשם "בקיצור ביחד".
את ספרי "סדרה של צרות" החל הנדלר לכתוב תחת השם למוני סניקט ב-1999, עקב המלצתם של מו"לים של ילדים שקראו את "The Basic Eight".
הספרים מגוללים את סיפורם של שלושה יתומים, שקורים להם עוד ועוד דברים רעים. תפקידו של סניקט הוא מספר הסיפור והביוגרף של הילדים.
ספרי "סדרה של צרות" הצליחו ברוב העולם, אך הצלחתם בישראל הייתה יחסית מועטה. בסדרה יצאו שלושה עשר ספרים, מתוכם רק חמישה ספרים תורגמו לעברית.
A Symptom of Being Human
"A Symptom of Being Human" (בתרגום חופשי לעברית: סימפטום להיותך אנושי) הוא סינגל של להקת הרוק האמריקאית שיינדאון. השיר הוא הסינגל הרביעי מהאלבום Planet Zero שיצא ביולי 2022. השיר יצא לאור ב-1 ביולי 2022, כחלק מהאלבום, וכסינגל הרשמי הרביעי מתוך האלבום ב-22 בפברואר 2023.
מסר
עם הפצת הסינגל הסביר סמית את המסר שמאחוריו:.
סמית הסביר שה"בית" שהפזמון מדבר עליו הוא מוחו ומחשבותיו של האדם, שלעיתים מרגיש, בעידן המודרני שאנו חיים בו, שעליו לנווט בו בתנאים קשים. סמית הסביר שאחת ממטרות השיר היא להזכיר למאזינים שהם לא לבד, וכי החוויה הזו משותפת לבני האדם באשר הם.
בראיון למגזין "Under The Radar" הבריטי, סיפר סמית שבכתיבת השיר הושפע בין השאר משיחותיו עם בנו, וציין כי לבני דור ה-Z יכולת "לראות דרך" בני אדם אחרים ולקבל אותם על בסיס פנימיותם, וכי הוא אופטימי לגבי דור זה.
הפצה
בראיון לרדיו ABC הסביר סמית שהסינגל יוצא במקביל לסינגל השלישי, אך בניגוד אליו מופנה לתחנות רדיו המשדרות מוזיקה עכשווית למבוגרים בתקווה לפנות לקהלים חדשים שאינם נחשפים למוזיקה של שיינדאון. סמית ציין שהכוונה היא שהשיר "Dead Don't Die" ימשיך להצליח בתחנות הרוק, בעוד "Symptom" יצליח בקרב מאזיני הפופ. זו הפעם הראשונה בה מוציאה הלהקה סינגל המיועד מראש לקהל זה, אם כי השיר "Second Chance" צעד גם במצעד המוזיקה העכשווית למבוגרים לאחר שיצא תחילה לתחנות הרוק, ועבר ממנו למצעדים אחרים.