cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קווניה
תנועות
בקוניה קיימות חמש תנועות (Quenya ómar) המובחנות באורכן. הקצרות הן /a, e, i, o, u/ וההארוכות המסומנות עם סימן הטעמה עילי (´) הן: /á, é, í, ó, ú/. ההבדל המדויק באורך צליל הקצרות והארוכות אינו ברור, אולם ההגייה שלהן ככל הנראה קרובה להגייתן של תנועות באיטלקית וספרדית מאשר של דיפתונגים באנגלית. על פי פש (Pesch), אין הבדל באורך בתנועות /a, i, u/ ומקבילותיהן הארוכות; על פיו, אורך תנועות אלו דומה לאורך מקבילותיהן בפינית או פולנית. אך ב-/e, o/ ניכר ההבדל. בעוד שהקצרות נהגות כ-[ɛ] ו-[ɔ] בהתאמה בקירוב, הארוכות נהגות כ-[eː] ו-[oː]. הפרשנות מבוססת על אמירה של טולקין שקבע כי é ו-ó כשנהגו נכונה על ידי העלפים היו רק קצת יותר "ארוכות ו'סגורות' יותר" מאשר מקבילותיהן הקצרות: "לא ארוכה וסגורה, וגם לא מאוד רפויה ופתוחה". פרשנות זו מביאה למערכת תנועות בעלת 7 תנועות שונות המובחנות באורכן; מערכת זו מתוארת בטבלה 3.
בנולדורין מאוחרת קיימים 6 דיפתונגים (Quenya ohloni): /iu, eu, ai, au, oi, ui/. כולם נופלים למעט /iu/([ju]) שהוא עולה. בקוניה עתיקה, כל הדיפתונגים היו בעלי צליליות נופלת. על כך כתב טולקין:
הברות והטעמה
בקוניה, ההטעמה על ההברות היא קבועה ולא תלויה בצליל (כלומר, משמעות מילה לעולם אינה משתנה בהתאם להטעמה), אולם היא כן נקבעת בחלקה לפי משקל ההברה. במילה בת שתי הברות, ההטעמה תהיה על הראשונה. במילים בעלות שלוש או יותר הברות, ההטעמה יכולה ליפול על ההברה האחת לפני האחרונה (penultimate syllable) או אם זו כבדה, אז לחלופין על זו שלפניה (antepenultimate syllable). כלל הטעמה זה דומה למערכת הטעמות שנמצאה בלטינית. בקוניה, הברות נחשבות לכבדות אם הן מכילות לחלופין: או תנועה ארוכה, או דיפתונג, או עיצור סופי (אלו כוללים את אשכולות העיצורים הבין-תנועתיים: ll, ld, mm, ss, ny, ry ודומיהם). hy ו-hw מסיימים הברה באמצע מילה (medially) ב-Parmaquesta, אבל לא בדיבור היומיומי.
פונוטקטיקה
טולקין הרכיב כללים פונוטקטיים לקוניה המאוחרת, השולטים על הדרך שבה ניתן לצרף את הצלילים ליצירת מילים: אלו מופיעים רק בין מילים. המכפלים הסותמים pp, tt, cc נהגים כמנושפים.
הפונולוגיה של השפה מתירה רק את סוגי העיצורים הבאים במצבים מסוימים: הערה: אלו שמודגשות הן נפוצות. הבדלים בהגייתן:
דקדוק
דקדוק השפה הוא אגלוטינטיבי (מדבקי) ומוספי ברובו. בקוניה קיימות קבוצות פועלים, שמות עצם, כינויי גוף, תארים ומילות יחס, שמות עצם מוטים לפי יחסות ומספר ופועלים מוטים לפי זמנים והבטים (אספקט). בקוניה מוקדמת, שמות תואר הותאמו עם הלוואי, כשאלו הוטו ביחסות ומספר אבל שינוי זה הופסק במעבר לקוניה מאוחרת. סדר המשפט הכללי הוא מסוג SVO, נושא-פועל-מושא. אם לא צוין אחרת, הדוגמאות המובאות בקטעים הבאים מתייחסות לקוניה מאוחרת כפי שזו פותחה על ידי טולקין מאז 1951.
שמות עצם
שמות עצם בקוניה הם בעלי 4 מספרים: יחיד, רבים כללי (plural 1), רבים מסוים/פרטיטיבי (plural 2) וזוגי. בשפת הדיבור של הקוניה המאוחרת, צורת הרבים נוצרה על ידי הוספת סופית לצורה הנומינטיבית (נושא) של שם העצם: עבור plural 1 הסופית היא i- או r-; עבור plural 2 הסופית היא il-. ב-Parmaquesta יש 10 יחסות; והן 4 העיקריות: נומינטיב, אקוזטיב, גניטיב ואינסטרומנטל; שלוש של תואר הפועל: אלאטיב (שהדאטיב היא צורתה המקוצרת), לוקאטיב ואבלאטיב; האחרונה היא יחסה פוסזיבית או תארית. יחסת האקוזטיב הייתה בשימוש ב-Parmaquesta בלבד והוחלפה בנומינטיב בשפת הדיבור של הקוניה המאוחרת.
שמות תואר
בקוניה מאוחרת, סיומות היחיד הן a, -ë, -ëa- והסיומת הנדירה in- שייתכן שהייתה צורה מקוצרת של ina-. צורות הרבים המקבילות הן ë, -i, -ië- ובספק גם inë-. שמות תואר יכולים לשמש כשמות עצם, ככאלו, הם יוטו בדיוק כמו שם עצם רגיל: לדוגמה: vinya (חדש), יכול להיות vinyar ("חדשות") כמו כתב העת "Vinyar Tengwar", היכול להיות מתורגם לבערך: חדשות האותיות.
מילות יחס ותואר הפועל
בקוניה, ישנם קווי דמיון בין מילות היחס ותוארי הפועל, שכן היחסות הדקדוקיות כבר מתארות את היחס בין הפועל למושא. לדוגמה: מילת היחס an דומה למוספית היחסה nna-.
כינויי גוף
יחד עם שאר חלקי הדקדוק, גם מערכת כינויי הגוף הייתה נתונה לשינויים רבים במהלך חייו של טולקין, והמערכת הנוכחית לא הייתה מלאה עד שרשימת המוספיות הדרושות פורסמה ב-Viniar Tengwar מס' 49 בשנת 2007. בקוניה מאוחרת, לכינויים יש גם צורות נפרדות או עצמאיות, וגם צורות עם סיומות.
לכינויים הנפרדים יש גם צורה קצרה וגם ארוכה המשמשות לכינויי גוף כבדים (emphatic) ופשוטים (normal) בהתאמה. דוגמאות לצורות הכבדות כוללות: emmë, elyë, entë (אנחנו, אתם/ן, הם/ן).
אם כינוי גוף הוא מושא המשפט ('אותו', 'אותם' וכו') הוא יכול או להיקשר לפועל, או לבוא אחריו ללא שינוי או לדבוק כמוספית סופית לפועל כשזה יוטה בהתאם אליו; ראו "אני אוהב/ת אותו/ה": בצורה הדבוקה, s- (סיומת יחיד) ו-t- (סיומת רבים וזוגי) יכולות להתווסף כמושאיים בגוף שלישי לכינוי הגוף הנושאיים:
קניין
כינויי הקניינות (שלי, שלו וכו') משמשים כדי להביע את הקניינות או שייכות כלפי שמות העצם שהם מתארים. הם מסמנים את הכינוי גוף והמספר של הקניין, והם מוטים לפי מספר ויחסה בהתאם. בעוד שעברית מבחינה בין כינויי קניין זכריים ונקביים יחידים (שלו מול שלה), הבחנה כזו אינה קיימת בקוניה.
כינויי רמז
כינוי הרמז מבחינים בשלוש רמות בין הישויות אליהן מתייחס הדובר:
פועלים
על פי טולקין, "הנטיות הדקדוקיות של הפועלים בקוניה הן לרוב סדורות [ללא יוצאים מן-הכלל]", והם קיימים או בצורה פרסונלית (personal form) או בצורה אימפרסונלית (סתמית, impersonal form). בבלשנות, פועלים אימפרסונלים הם לרוב פועלים שלא יכולים להתאים לנושא, בגלל שאינם מייצגים פעולה, תופעה או מצב הוויה של דבר ספציפי. אולם טולקין ייעד להם תפקיד שונה בקוניה: "פועל אימרפסונלי הוא פועל שלא הוצמד אליו כינוי גוף, כגון carë (לעשות, נטיית יחיד) או carir (לעשות, נטיית רבים); carin, "אני עושה" (בינוני פועל) היא הצורה הפרסונלית של -car (לעשות, להכין). פועלים יכולים להישלל, כלומר להביע פעולה שלילית באמצעות התחילית השלילית -ua לפני הפועל המתאים בצורתו האימפרסונלית.
גוף מנהל (ספורט)
בתחומי הספורט השונים, גוף מנהל הוא הגוף האחראי על תחום ספורט מסוים. גופים מנהלים קיימים בצורות שונות: לעיתים הם בינלאומיים, בדוגמת פדרציות הספורט הבינלאומיות השונות, ולעיתים ברמה הלאומית. לגופים הללו יש לעיתים סמכויות לקביעת נורמות שונות ולאכיפתן, רבות מהן גם אחראיות על ארגון תחרויות שונות וכן הענקת פרסים בתחומן.
קווניה
פועלים
טולקין ציין כי כאשר כינוי הגוף הסתמי משמש בנפרד, הפועל אינו מוטה.
גוף מנהל (ספורט)
גופים מנהלים ברמה הלאומית לעיתים מתאגדים יחד עם גופים ממדינות מקבילות ליצירת גופים עולמיים המפקחים על ענף ספורט מסוים וליצירת נורמות בינלאומיות אחידות.
קווניה
פועלים
הערה: כל הפעלים מוטים לפי זמן בינוני פועל.
בקוניה מאוחרת לפועלים יש גם מורפמת התאם זוגית t-:
בצורת הציווי, צורות הרבים והזוגיות אינן מובעות ואין התאם. הפועלים נשארים בצורת היחיד שלהם.
האוגד בקוניה מאוחרת הוא הפועל -na. טולקין קבע כי הוא ישמש רק בצירופים תואריים, שמות עצם וכינויי גוף במצבים מסוימים. בכל שאר המצבים האוגד מושאר בחוץ (העדר אוגד), מה שעשוי לספק זמנים מעורפלים כאשר אין הקשר נוסף:
תחביר
סדר המילים במשפט יכול להיות גמיש שכן קוניה היא שפה מוטה ומשמעות המילה אינה מוגדרת על פי מיקומה במשפט. עם זאת, יש לה חוקי סדר מילים. התחביר הכללי הוא מסוג SVO. התואר יכול לבוא לפני או אחרי שם העצם אותו הוא מתאר.
שמות עצם פרטיים
שמות העצם הפרטיים בשפה הם שמות של מקומות ויצורים בארץ התיכונה.
אֶסְטֶה "מרגוע"; יִנְדִיס "הגאה"; מֶלְקוֹר "הקם מלוא כוחו"; נֶסָה "נעורים"; וַרְדָה "הנעלה, הנישאת"; ווֹרוֹנְוֶה "האיתן"; פֵאָנָרוֹ "רוח האש"; סֶאוּרוֹן "הנתעב"; אַינוּלִינְדָלֶה "מנגינת האַינוּר"; אֶלְדָמָר "בית העלפים"; הֶלְקָרַקְסֶה "הקרח השׁוחק"; אִילוּבָטָר "אבי הכל"; אוֹלוֹיוֹסֶה "הצחור־כשלג תמיד"; אוֹנְדוֹלִינְדֶה "שיר באבן"; טוּרַמְבָּר "שׂר הגורל המר"; וַלִינוֹר "ארץ הולאר; וִינְגִילוֹט "פרח-הקצף"; יָבַנָה "מעניקת הפירות"; מָר-נוּ-פַלְמָר "הארץ שמתחת לגלים"; מִינְדוֹן אֶלְדַלְיֵבָה "הצריח הנישׂא של האלדליה"; קְוֶנְטָה סִילְמָרִילִיוֹן "תולדות הסילמרילים".
מילות יחס
דוגמאות למילות יחס:
ברכות
המילה טַר משמשת כקידומת-פניה מנומסת אל עלף (זכר ונקבה). בשימוש הנומנורים, השתנתה משמעות המילה והיא הפכה לקידומת המציינת מלך/מלכה.
המילה נָמָרִיֶה [] היא צורה מקוצרת של á na márië, שמשמעותה "תהיה בריא". היא משמשת לבירוך אנשים לשלום בשני אופני השימוש בשפה.
עבור בירוך לשלום האמרה המקובלת בקרב הנולדור היא: !máriessë (Hara). "(תישאר) בשמחות".
בעבור פרידה משתמשים הנולדור ב-!máriëÁva, "לך בשמחה" או !Márienna, "לשמחה!".
מספרים
על פי כריסטופר טולקין, האלדר משתמשים בשתי מערכות לספירה, אחת על בסיס דואודצימלי (12) והשנייה על השיטה העשרונית. המספרים הבנויים על הבסיס העשרוני נקראים maquanotië, "ספירה על ידיים". המספרים הידועים עבור 1–20 מוצגים למטה; המודגשים מייצגים מילים מקוניה מוקדמת.
esta ו-inga הן מילים נרדפות ל-minya (ראשון), אולם טולקין לא היה מרוצה מהמילה esta ולכן הגדרתה מוגדרת בשאילתא בנספח "Etymologies" של הספר "The Lost Road and Other Writings". המילה maqua (5) מסמלת באופן ספציפי קבוצה בת 5 פריטים, כמו המילה "חמישייה" בעברית. באופן דומה maquat "זוג חמישיות" מתייחסת לקבוצה בת 10 פריטים "עשירייה".
בקניה, מספרים מעל 20 מופיעים כשספרת האחדות מגיעה לפני העשרות, בדומה לשפות רבות אחרות בעולם. לדוגמה, min yukainen משמעה "אחד-עשרים". צורה זו גם משתקפת בטנגור.
מערכות כתב
לכתיבת שפותיו השתמש רוב הזמן טולקין באלפבית הלטיני, אולם הוא גם פיתח מערכות כתב דמיוניות משל עצמו שיתאימו להיסטוריה הפנימית של דוברי השפות שלו.
מערכות כתב עלפיות
מבין מערכות הכתב הרבות שפיתח עבור שפות העלפים, הידועה מהן היא "הטנגור של פאנור", אולם המוקדמת שפיתח נקראת "הטנגור של רומיל", או "סראטי", אותה פיתח בסביבות 1919. טולקין קבע שלפני גלותם, הנולדור השתמשו לראשונה בסראטי כדי לכתוב בקניה. אולם בשובם לארץ התיכונה, השימוש במערכת הכתב הזו נזנח והנולדור עברו להשתמש במערכת הכתב של עלפי הסינדר, ה"קירת" (cirth, או "כתב-החרט של דוריאת") בקוניה.
כתב לטיני
האיות הלטיני נועד בעיקרו לייצוג פונמי של השפה, כאשר כל אות תואמת לפונמה ספציפית בשפה. עם זאת, ההגייה של התנועות משתנה בהתאם לאורכן. כללים ספציפיים לעיצורים סופקו בנספח ה' של שר הטבעות. למשל: c מבוטאת תמיד /k/, qu מייצגת /kw/. הכתיב הסטנדרטי של השפה משתמש בכל אותיות האלפבית הלטיני למעט j ו-k, יחד עם אקצנטים ואומלאוט בתנועות; האותיות ñ, þ ו-z מופיעות רק בתחילת מילים. מדי פעם כתב טולקין את השפה בכתב העוקב אחר האורתוגרפיה הפינית (ולא בגרסה הלטינית-רומאנית הסטנדרטית), בו c מוחלף ב-y, k ב-j, ותנועות ארוכות מקבלות מכפל. האקצנט מסמן תנועות ארוכות, בעוד שהאומלאוט מצביע על כך שהתנועה אינה חלק מדיפתונג, למשל ב-ëa או ëo. ה-e הסופית מסומנת באומלאוט כדי להזכיר לדוברי האנגלית שהיא אינה שותקת.
טקסטים
הטקסט הארוך ביותר בשפה המופיע בשר הטבעות הוא הפואמה: "נָמָרִיֶה" (קינת גלדריאל); אולם המשפט הראשון המופיע בשר הטבעות הוא ברכתו של פרודו בגניס: "אֵלֶן סִילָה לוּמֵן אוֹמֶנְטִיאֵלְבוֹ!". דוגמאות אחרות כוללות את המילים שאמר אלנדיל, אבי יסילדור בנוחתו בחופי הארץ התיכונה לאחר אירועי האקלבת כפי שצוטטו על ידי אראגון: אֶט אֵאַרֶלוֹ אֵנְדוֹרֶנָה אוּטוּלִיֵן. סִינוֹמֶה מָרוּבָן אַר הִילְדִינְיָר טֶן' אַמְבָּר-מֶטָה! "מן הים הגדול באתי לארץ התיכונה. במקום הזה אשכון, אנוכי ויורשַי עד קץ העולם". ברכתו של זקנעץ בפוגשו את גלדריאל וקלבורן. דוגמה נוספת היא קריאתו של פרודו בתוך מחילת העכבישה שילוב: אַיָה אֵאָרֶנְדִיל אֱלֶנְיוֹן אַנְקָלִימָה! "השבח לאארנדיל, הבהיר בכוכבים! בסילמריליון, בנירנית ארנוידיאד, קרב הדמעות לאין-סוף מופיעה צעקת הקרב: אוּטוּלְיֵ'ן אָאוּרֵה! אַיָה אֶלְדַלְיֶה אַר אֲטַנָטָרִי, אוּטוּלְיֵ'ן אָאוּרֵה! "הגיע היום! ראו, אנשי האֶלְדָר ואבות האדם, הגיע היום!" בתשובה לה, מריעים חיילי הצבא: אָאוּטָה אִי לוֹמֶה! "הלילה חולף!".
טקסטים נוספים בקווניה שנכתבו בימי חייו הם הפואמות Oilima Markirya "התיבה (סירה) האחרונה", Nieninqe "טיפת שלג", ו-Earendel "כוכב השחר" שפורסמו במסה שלו "A Secret Vice" משנת 1931. אולם אלו לא יצאו לאור עד פרסום הספר "The Monsters and the Critics" בשנת 1983, עשור אחרי מותו. תרגום באיכות נמוכה של ארבע שורות מהפואמה Narqelion "סתיו" פורסמו בביוגרפיה שלו מאת המפרי קרפנטר. Narqelion הייתה הפואמה הראשונה שכתב טולקין בכל שפה עלפית. היא נכתבה בלשון הקוניה המוקדמת בסביבות נובמבר 1915 ומרץ 1916. גרסת השיר המלאה פורסמה רק ב-1999.
הליגה הפורטוגלית לכדורגל מקצועני
הליגה הפורטוגלית לכדורגל מקצועני (בפורטוגזית: Liga Portuguesa de Futebol Profissional, או בראשי תיבות: LPFP) היא הגוף המנהל את תחרויות הכדורגל המקצועי בפורטוגל. הליגה הוקמה ב-1978, והיא עובדת כגוף עצמאי תחת פדרציית הכדורגל הפורטוגלית. החל מיולי 2015 מכהן כנשיא הליגה שופט הכדורגל הבינלאומי לשעבר, פדרו פרואנסה.
הליגה אחראית על ארגון ופיקוח על שתי הליגות הבכירות בפורטוגל - ליגת העל הפורטוגלית והליגה הפורטוגלית השנייה בכדורגל, וכן על ארגון תחרות גביע הליגה הפורטוגלית. הליגה חברה מן המניין בארגון הליגות האירופיות.
ראן (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הוצוליה
בימי הביניים הוצוליה או חלקים ממנה היוו חלק מנסיכות גליציה (גליציה), מנסיכות מולדובה, מהאימפריה האוסטרית, צ'כוסלובקיה, הרפובליקה ההוצולית קצרת הימים, ברית המועצות. בימינו רוב רובה נמצא בתוך גבולות אוקראינה העצמאית, ביתר דיוק בדרום-מערב אוקראינה, בעוד הקצה הדרומי שלה הוא חלק מרומניה.
כל שטחה של הוצוליה קרוב להרי הקרפטים. הוא כולל שמורות טבע ופארקים לאומיים.
בהרי האזור נמצאים מקורות הנהרות פרוט, סירט, סוצ'אבה, מולדובה, צ'רמוש, ביסטריצה של נדבורנה, וטיסה.
בערך שלושת רבעים משטח הוצוליה מכוסה יערות, השאר הוא שטחים מיושבים וכרי דשא.
מקרב תושבי הוצוליה וצאצאיהם קמו אישים שתרמו תרומות חשובות למורשת הלאומית של אוקראינה, רומניה ואף פולין, כדוגמת הסופר הצרפתי יליד רומניה מאטיי וישינאק, אולקסה דובבוש או המלחין הרומני צ'יפריאן פורומבסקו (במקור: ציפריאן גולמביובסקי).
גאוגרפיה
את גבולותיה הדרומיים והצפוניים של ארץ ההוצולים מסמנים רכסי הרים גבוהים ועמקי נהרות. בגבול הדרומי מתרוממים רכסים המופרדים ביניהם על ידי נהרות: רכסי גורגן והרי פוקוטיה ובוקובינה, חלק מצ'רנוהורה, הצד המזרחי של הר סווידיבץ, האלפים ההוצולים הידועים גם כהרי ראחוב, והמדרונות הצפוניים של הרי צ'יבצין (צ'יבצ'ין-הְריניאב).
הגבול הצפוני עובר בין זלנה -דלאטין - יאבלוניב - פיסטין - קוסוב - קוטי - ויז'ניץ, אם כי גבולות הוצוליה פורצות גם אל קולומיה ונדבורנה. במזרח גבול הוצוליה עובר דרך ויז'ניץ - ברהומט - מיגובה- בניליב-פידגירני. ממערב גובלת בעמק הפרוט עד דלאטין. מספר כפרים הוצולים נמצאים בחלק הרומני של מרמורש ובוקובינה.
פלישת הסלאבים. רוס של קייב וגליציה-ווליניה
באלף הראשון לספירה ישבו באזור שבטים סלאביים של הקרואטים הלבנים. אחרי היווצרות רוס של קייב הם הפכו לבני חסות של מדינה זאת. טופונימים בעמקי הנהרות כמו קניאז'דביר על נהר פרוט, קניאז'ה על נהר צ'רמוש, יער קניאז'י על יד ברזיב ויז'ני ומרעה בויארסקה בזלנה מצביעים על התיישבות במאות 9–13 בתקופת רוס של קייב ובמאות 12–14 בימי ממלכת גליציה-ווליניה (הליץ'-ווליניה).
בין פולין, הונגריה וטרנסילבניה, האימפריה בעות'מאנית ומולדובה
הכרוקניה הגליציאנית-וולינית מציינת מחצבות מלח ("המלח של קולומיה"). התיעוד המוקדם ביותר של יישוב באותו אזור קיים משנת 1367 לגבי מרכז הפקת המלח באוטורופי. בצ'רטרים ותעודות מוניקיפליות ומחוזיות מתחילת המאה -15 מציינים שמות של יישובים ומנזרים מן האזור ההוצולי - ברזיב (1412), פיסטין (1416), קוסוב (1424), לוך (1439), פצ'ניז'ין(1443), קוטי (1449), ויז'ניציה (1450) ופניב (1454). אוכלוסיית האזור הלכה וגדלה עקב גלי פליטים מן הכפרים אל ההרים. הם נמלטו על מנת להינצל מה"צמיתות". באמצע המאה ה-19 היו ב"הוצוליה" כ-100 כפרים ו10 ערים הוצוליים.
תאוריות על מוצא ההוצולים
ישנם אתנולוגים אוקראינים הסבורים כי ההוצולים צאצאים של שבטים סלבים קדומים. לעומת זאת בקרב אתנולוגים רומנים היו שתמכו בייחוסם לצאצאים של שבטים דאקים ואף לאוכלוסייה רומנית מאוחרת יותר שעברו סלביזציה. מכל מקום העיסוק ברעיית הצאן בשכנותם של הרומנים הביא לניב ההוצולי האוקראיני כמה השפעות של אוצר המלים הרומני ולתרבות ההוצולים הדים של מנהגי הרומנים. גם לתרבות ההוצולים ולניבם השפעות מסוימות על תושבים רומנים בסביבה.
התסיסה בקרב ההוצולים נגד האצולה ההונגרית והפולנית
עדויות היסטוריות ראשונות על הוצוליה קיימות במקורות פולניים מו המאות ה-15 -ה-14. מתקופתו של קז'ימייז' השלישי הגדול עבר רוב האזור לשליטת הממלכה (ה"רפובליקה") הפולנית.
האדמות ההוצוליות לא היו נתונות להתחייבויות פאודליות כמו עבודות כפויות (פאנשצ'ינה או בארשצ'ינה), אך במקומן הייתה נהוגה גביית מיסים תקופתיים בכסף ובמוצרים לבעלי האחוזות בסביבה. במאות 14–16 רוב ההוצולים, איכרים ורועי צאן, סבלו מדיכוי המגנטים הפולנים והאצילים ההונגרים. עם זאת צמחה בקרבם למשל בברזיב גם שכבת אצילים קטנים. אצילים אלה יחד עם האיכרים ההוצולים השתתפו בשנים 1490–1492 במרד מוחה נגד פולין.
עד שנת 1770 הייתה חלוקה הוצוליה בין נסיכות מולדובה בחסות עות'מאנית, פולין וממלכת הונגריה הפורמלית שבמסגרת האימפריה ההבסבורגית.
החל מאמצע המאה ה-16 ועד שנות ה-1870 פעלו באזור ההוצולי כנופיות "היידוקים", פורעי חוק שנקראו "אופרישקי" שלקחו לעצמם תפקיד של נוקמים את העוולות שסבלו פשוטי העם מטעם המגנטים וסוכניהם. המפורסם מביניהם היה אולקסה דובבוש. בשנות ה-1840 העושק והגזרות גרמו להתקוממויות כמו זו שבראשות לוקיאן קוביליצה.
השלטון האוסטרי
אחרי 1770 ארץ ההוצולים סופחה כמעט כולה לאוסטריה ההבסבורגית (מ-1804 במסגרת האימפריה האוסטרית, מ-1867- במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית).
במאה ה-20 התלבטו ההוצולים סביב התודעה הלאומית וסוגיות חברתיות. פעלו ביישוביהם המפלגה הרדיקלית האוקראינית וחברת ה"סץ'" בראשות קיריל טריליובסקי, שבחסות פעילויות ספורט וכיבוי אש, פעלה למען השחרור מתחת השלטון האוסטרי והפולני. בשנת 1911 ארגן גנאט חוטקביץ' תיאטרון חובבים בניב ההוצולי, בהשתתפותם של הבמאים א. רמז ולס קורבאס. בשנים 1915-1914 התארגנה פעילות של רובאים אוקראינים. אחרי מלחמת העולם הראשונה בשנת 1919 הוקמה רפובליקה הוצולית, ישות מדינית קיקיונית.
ס"כ שטח אזור "הוצוליה" (באוקראינית:גוצולשצ'ינה) הוא לערך 6,500 קמ"ר. ההוצולים נודעו בעבר בעיקר כרועי צאן.
תחת השלטון האוסטרי והרומני ראו ההוצולים את עצמם חלק מהקבוצה היותר רחבה של הרוטנים (רוּסין) או דוברי רוטנית ("רוסקי"). הם הגדירו את עצמם גם כ"רוטנים הרריים" או "רועי צאן אוקראינים הרריים".מאז אימוץ רוב רובו של האזור המאוכלס על ידיהם על ידי אוקראינה הם מזדהים עם הזהות הלאומית האוקראינית. במפקד האוכלוסין הכלל-אוקראיני משנת 2001 21,400 תושבים מאוקראינה זיהו עצמם כבני תת-הקבוצה האתנית ההוצולית. כולם, פרט ל 8 רשמו את עצמם גם כאוקראינים אתנים.
עד שנת 1945 היו ההוצולים מפוצלים. עד למלחמת העולם הראשונה רוב רובם נמצאו בשטחי האימפריה האוסטרו-הונגרית (שקמה רשמית ב-1867):חלק מאדמותיהם השתייכו לקיסרות אוסטריה, וחלק - לממלכת הונגריה. אחרי שנת 1920 הארצות ההוצוליות התחלקו בין פולין, רומניה וצ'כוסלובקיה. בשנת 1939 ה"גוצולשצ'ינה" סופחה לברית המועצות.
בין מלחמות העולם
בשנים 1939-1920 התפצלה הוצוליה בין רומניה, צ'כוסלובקיה ופולין. גם תחת שלטונות זרים אלה שמרו ההוצולים על סדרים ומנהגים מימים ימימה, על חוקי רעיית הצאן והבקר, על תרבותם החומרית והרוחנית ועל ניבם המיוחד.
אחרי מלחמת העולם השנייה
בתום מלחמת העולם השנייה, החל משנת 1945 סופח כמעט כל האזור לאוקראינה הסובייטית במסגרת ברית המועצות. חלו בו שינויים דמוגרפיים כמו היעלמות המיעוט היהודי שרוב רובו נרצח בשואה וגירוש בני המיעוט הפולני.
יאללה! יאללה!
הסרט הופק בתקציב דל, וחלקו צולם במצלמת וידאו. אחיו של פארס, פארס פארס, משחק בתפקיד הראשי, ואביהם וסבתם, שאינם שחקנים מקצועיים, משתתפים אף הם בסרט, בתפקיד אביו וסבתו של רורו, הדמות הראשית.
עלילה
רורו (פארס פארס) ומונס (טורקל פטרסון) הם חברים טובים העובדים יחד בעבודות גינון, ניקיון ותחזוקה בפארק. חברתו השוודית של רורו, ליסה (טובה נובוטני) מעוניינת שהוא יציג אותה בפני משפחתו, אך הוא חושש מתגובת המשפחה הלבנונית המסורתית שלו. בסופו של דבר הוא מתרצה, אך כשהם מגיעים לביתו, הוא מגלה כי היא מלאה בבני משפחה ואורחים העוסקים בתכנון חתונתו עם יסמין (לילה פורקארים), צעירה לבנונית אותה הם מעוניינים לשדך לו. יסמין עצמה אף היא אינה מעוניינת בנישואים אלה, שמהווים עבור משפחתה תנאי לכך שתישאר בשוודיה ולא תחזור ללבנון, אך השניים מסכימים להעמיד פנים שהם עוסקים בתכנון הנישואין. בינתיים, מנסה רורו להפיס את דעתה של ליסה. במקביל לאירועים אלו, מנסה מונס לפתור את בעיית האימפוטנציה ממנה הוא סובל, אך מתוך בושה אינו פונה לרופא.
שמו של הסרט מרמז על הלחץ של המשפחות לנישואים.
הקורפוס הראשון (הולנד)
הקורפוס הראשון (בהולנדית: 1e Legerkorps) היה קורפוס של צבא הולנד אשר פעל בין השנים 1952–1995.
היסטוריה
עם הקמתה של ברית נאט"ו ב-1949, החליטה ממשלת הולנד על הקמת כוח צבאי גדול שיאפשר להולנד לתרום את חלקה לברית. ב-1952 הוקם הקורפוס והוצב בתחילה בהולנד עצמה. ב-1955 הצטרפה גרמניה המערבית לנאט"ו, ונעשה ברור שהמלחמה הבאה תתרחש בשטח מדינה זו. אי לכך, נדרשו כל המדינות חברות הברית לתרום את חלקן לכוח הגנה משותף שהוצב בארץ. הולנד שלחה את הקורפוס הראשון, שהוצב כחלק מקבוצת הארמיות הצפונית במישור הצפון גרמני. עם סיום המלחמה הקרה, בטל הצורך בהגנה על גרמניה, והולנד פינתה את חייליה חזרה למולדת. הקורפוס הראשון פורק ב-1995.
יוסף פארס
יוסף פארס (בשוודית: Josef Fares; נולד ב-19 בספטמבר 1977) הוא במאי קולנוע שוודי ממוצא לבנוני-אשורי.
ביוגרפיה
פארס נולד בביירות. הוא היגר עם משפחתו לשוודיה בשנת 1987, כשהיה בן 10, וגדל בארברו. אחיו, פארס, הוא שחקן שהשתתף בכמה מסרטיו. לאחר סיום לימודיו בתיכון, למד בימוי קולנוע בדרמטיסקה אינסטיטוטט בסטוקהולם.
את סרט הביכורים שלו באורך מלא, יאללה! יאללה!, ביים בשנת 2000, כשהיה בן 23. הסרט הופק בתקציב דל, וחלקו צולם במצלמת וידאו, אך זכה להצלחה רבה בשוודיה ובחו"ל, והיה מועמד לפרס האקדמיה האירופית לקולנוע בקטגוריית תגלית השנה לשנת 2001. מוצאו הלבנוני של פארס בא לידי ביטוי בעלילותיהם של כמה מסרטיו, ובפרט בזוזו, העוסק בילד לבנוני המהגר לשוודיה בזמן מלחמת האזרחים בלבנון, בדומה לפארס עצמו. סרט זה זכה בפרס הקולנוע של המועצה הנורדית בקטגוריית הסרט הטוב ביותר לשנת 2006.
בהמשך, יוסף כתב, ביים והפיק משחק מחשב בכיכובו של אחיו (פארס פארס, ששיחק ב-יאללה! יאללה!), בשם A Way Out, שזכה להרבה שבחים ופרסים. בטקס פרסי ה-Game Awards, יוסף פארס 'קרא תיגר' (בלשון המעטה) על טקס פרסי האוסקר בנאומו, ובכך סחף אחריו הרבה ביקורת חיובית בעקבות עמדותיו החדשניות - על אף התבטאותו הגסה.
הפרעת תנועה ריסנית ראשונית
הפרעת תנועה ריסנית ראשונית (באנגלית primary ciliary dyskinesia), היא מחלה גנטית נדירה, הגורמת לפגם בפעולה של הריסים של תאי רקמת אפיתל המצפים את דרכי הנשימה, איברי הרבייה אצל נשים וגברים ועוד. הריסים הן מעין ״שערות״ על גבי התאים שמתנועעות באופן אקטיבי עם כיווניות מוגדרת. כתוצאה מהמחלה, יכולת התנועה של הריסים נפגעת והריר אינו מנוקז כמו שצריך.
הסימפטום השכיח של המחלה הוא סינוסיטיס חוזר ודלקות שונות כמו דלקת אוזניים, דלקת גרון, דלקת ריאות וכו'. בנוסף, המחלה עשויה לגרום לבעיות בפוריות גם בקרב גברים וגם בקרב נשים.
במקרים שבהם מחלת תאי האפיתל מתפשטת לאיברים נוספים, יש מצב של סיטוס אינברסוס, סינוסיטיס כרוני וברונכיאקטזיס היא נקראת סינדרום קרטגנר.
סימנים וסימפטומים
הפרעת תנועה ריסנית ראשונית, גורמות להפרעה בתנועת הריסים בדרכי הנשימה ובאיברים אחרים בגוף. פגיעה במבנה או בתפקוד הריסים יכולה לגרום לדלקות חוזרות בדרכי הנשימה ואף להפרעה בפוריות. כל תא במערכת הנשימה מצופה במאות ריסים זעירים (שניתן לראות אך ורק במיקרוסקופ), המהווים מרכיב חיוני במערכת ההגנה מפני זיהומים. התוצאה העיקרית של תפקוד לקוי בפעולת הריסים של רקמת האפיתל, היא ירידה משמעותית ואף מוחלטת בפינוי הליחה מהריאות ורגישות חוזרת לזיהומים בדרכי הנשימה כמו סינוסיטיס, ברונכיטיס, דלקת ריאות ודלקת אוזניים. הליחה יכולה להתנקז מהחלק העליון של דרכי הנשימה אך לא מהחלק התחתון. לכן, ימצאו דלקות חוזרות בדרכי הנשימה התחתונות. הסיבה נעוצה בכך שבדרכי הנשימה העליונות הליחה יכולה להתנקז עם כוח הכבידה ואילו בדרכי הנשימה התחתונות הניקוז צריך להיעשות על ידי הריסים.
לתאי רקמת האפיתל יש ריסים קטנטנים (באנגלית cilia), אשר תפקידם להסיע את הריר מחלל האף אל הלוע, שם הוא נבלע. כך, הריר המופרש מנוקז על מנת שלא ינזל החוצה מהאף או יסתום את החללים שבו. כתוצאה מהמחלה הריר אינו מנוקז כמו שצריך. הדרך היחידה של ניקוז הליחה באופן עצמאי היא על ידי השיעול. לכן הסימפטום הנפוץ ביותר למחלה הוא חולים שמנוזלים באופן כרוני וקבוע, שיעול חוזר ונשנה, דלקות חוזרות באף ובדרכי הנשימה. נזק מתקדם במערכת הנשימה הוא נפוץ, וכולל דלקות ריאות שמתחילות בילדות המקודמת ובעיות בסינוסים שמחמירות בבגרות.
עם זאת, האבחנה לרוב לא מגיעה בשלב מוקדם על אף הסימפטומים והתסמינים האופייניים. חלק מהחולים במחלה חווים ירידה בחוש הריח (למרות שחלק מדווחים שאין שינוי בחוש הריח אלא להפך- רגישות רבה יותר לריח ולטעם). במקרים חמורים של המחלה אף נדרשת השתלת ריאה. ניתן להפחית באופן דרסטי את התסמינים של המחלה על ידי טיפול מוקדם הכולל פיזיותרפיה ופעילות גופנית. הסברה כרגע היא שטיפול אגרסיבי במחלת הסינוסים בגיל צעיר תוכל לסייע לטווח הרחוק. בנוסף, צעדים דרסטיים לשיפור ניקוי הליחה ימנעו זיהומים בדרכי הנשימה. גברים הסובלים מהמחלה יסבלו מבעיות בפוריות ובמקרים קיצוניים אף עקרות. הבעיה תהיה בהסעה של הזרע בתוך צינור הזרע, אך עדיין קיימת האפשרות של הפריה חוץ גופית. דווחו בעבר מקרים שעל אף המחלה הזרע יכל לזוז והתאפשר הריון. בנוסף, מחקרים מראים כי יש ירידה ניכרת בפיריון וקשיים בהתעברות גם אצל נשים הסובלות מהמחלה בשל תפקוד לקוי של ריסי רקמת האפיתל.
החלבון של הריסים משתתף גם בהנעה של האיברים של העובר לצדדים כאשר הוא מתפתח. יכולת זו נפגעת ולכן האיברים לא עברו למיקומים הנכונים שלהם בגוף. מצב כזה נקרא situs inverses- האיברים ממוקמים הפוך ביחס למיקומם הרגיל בגוף.
בכ-50% מהמקרים מתקבלת בקרב החולים תמונת ראי של איברי הגוף. כאמור, האיברים נמצאים הפוך ביחד למיקומם הרגיל בגוף. כך נוצר מצב בו למשל הלב ימצא בצד ימין במקום בצד שמאל ואף יכול להתקיים היפוך במיקום של אברי הבטן- הכבד ימצא בצד שמאל והטחול והקיבה ימצאו בצד ימין (ההפך מהמיקום הקבוע שלהם). בנוסף אצל מרבית החולים ניתן לראות במיקרוסקופ אלקטרוני פגמים במבנה העדין של הריסים.
על אף שממדי המחלה האמיתיים עדיין אינם ידועים, שיעור המחלה המדווח בעולם בעולם הוא כ- 1 מתוך 15-20 אלף לידות. מומחים מעריכים, כי קרוב לוודאי שמחלה זו נפוצה בקרב האוכלוסייה יותר מהשיעורים המדווחים, אולם חולים רבים ובמיוחד אלו הסובלים מזיהומים חוזרים בדרכי הנשימה, עדיין אינם מאובחנים.
גנטיקה
הפרעה תנועה ריסנית ראשונית זוהי מחלה גנטית הפוגעת בכושר התנועה העצמאי של הריסים, המורכבים מבערך 250 חלבונים.
בקרב כ90 אחוזים מהאנשים הסובלים מהמחלה, יש שינויי מבנה קיצוניים שמשפיעים על החלבונים שנמצאים בזרועות הדיאנין. דינאין זהו חלבון שמאפשר תנועה ודבר זה פוגע ביכולת התנועה העצמית של התאים. בכ38 אחוזים הסובלים מהמחלה, היא נגרמת על ידי מוטציות ב 2 גנים- DNAI1 וDNAH5. יש מאמץ בינלאומי לזהות את הגנים שמרכיבים את זרועות הדיאנין או חלבונים הקשורים למבנים אחרים של הריסים.
הריס הזעיר מורכב ממאות חלבונים שונים, שנוצרים על ידי גנים רבים, המאפשרים מבנה קשיח בעל גמישות ויכולת תנועה, תוך תאום עם ריסים סמוכים. הריסים נמצאים גם באוזניים, במוח, ובמערכת הרבייה הנשית ובחצוצרה.
פתופיזיולוגיה
מחלה זו עוברת בירושה גנטית. המבנים המרכיבים את הריסים הכוללים זרועות דיאנין פנימיות ו / או חיצוניות, מנגנון מרכזי, חישורי רדיאלי, וכו' חסרים או לא מתפקדים, ולכן המבנה חסר היכולת לזוז. בנוסף, ייתכנו ליקויים כימיים המפריעים לתפקוד הריסים ליצירת המבנה התקין. חוסר התפקוד של הריסים מתחיל במהלך השלב העוברי של ההתפתחות ומשפיע משם ואילך, לכן חלק מהאיברים לא נמצאים במקומות התקינים שלהם כפי שצוין מעלה.
קשר למחלות גנטיות נדירות אחרות
ממצאים אחרונים במחקר גנטי הראו כי מספר רב של הפרעות גנטיות, גם תסמונות גנטיות וגם מחלות גנטיות, שלא זוהו בעבר בספרות הרפואית כקשורים, עשויים להיות, למעשה, קשורים מאוד בשורשים גנטיים. לפיכך, הפרעת תנועה ראשונית ריסנית היא מחלה שפוגעת בריסים של רקמת האפיתל. מחלות אחרות שבהם הריסים נפגעים כוללים את תסמונת Bardet-Biedl, כליות פוליציסטיות ומחלות כבד, תסמונת Alstrom, תסמונת מקלה גרובר וכמה צורות של ניוון רשתית.
היסטוריה
הראשון שתיאר את הסימפטומים הקלאסיים כקשורים למחלת PCD היה א.ק זיברט בשנת 1904, ואחריו פרסם קרטגנר את הדוח הראשון שלו בנושא בשנת 1933.
קישורים חיצוניים
This article may contain some text from the public domain source "National Heart, Lung, and Blood Institute Rare Diseases Report FY 2001" available at https://web.archive.org/web/20041017103349/http://nhlbi.nih.gov/resources/docs/raredisrpt01.htm
חיים צבי מנהיימר
הרב חיים צבי מנהיימר (בכתיב מיושן: מאננהיימער; ה'תקע"ד, 1814 - ליל י"ז בתמוז ה'תרמ"ו, 19 ביולי 1886) היה רב וראש ישיבה הונגרי, רבן של ורבוי ואונגוואר. ממנהיגי היהדות האורתודוקסית בהונגריה.
ביוגרפיה
נולד בפישטני לרב דוד יהודה ליב מנהיימר בשנת ה'תקע"ד. בילדותו הוכר כעילוי, מגיל עשר ועד שנעשה בר מצווה למד אצל רבי יעקב קופל אלטנקונשטט ואחר כך אצל רבי בנימין זאב לעוו. עוד לפני שנהיה בר-מצווה התקבל ללימודים בישיבת פרשבורג ונעשה תלמידו של החת"ם סופר. הוא נחשב לאחד מתלמידיו הקרובים.
בראשית דרכו ברבנות כיהן כרב בשטמנסדורף ובשנות ה-60 של המאה ה-19 התמנה כרבה של ווערבוי. מינויו נתן תנופה מחודשת לישיבת ווערבוי שעמדה אף היא בראשותו. הוא שימש ברבנות ורבוי עד מינויו בשנת ה'תרל"א (1871) לרבנות העיר אונגוואר במקום רבי מנחם א"ש. למרות שנהג כדרכם של רבני אוברלנד האשכנזים, היה מקובל גם על צדיקי החסידות. בישיבותיו בוורבוי ובאונגוואר למדו רבים מרבני הונגריה בדור שאחריו.
נישא בשנית לקלעריל בתו של הרב יעקב מאיר צבי פרידלנדר משוראן, אלמנתו של הרב יהודה בראָך. בנו החורג היה הרב מנדל בראָך, מהדיר הספר "אמרי יואב" (למברג תרנ"ה), שכלל בספרו מחידושיו של אביו החורג.
בחמש עשרה שנותיו האחרונות כיהן כרבה של אונגוואר, עד פטירתו הפתאומית בי"ז בתמוז ה'תרמ"ו, 20 ביולי 1886.
על מצבת קברו נחרת:
אבולוציה של שוטונים
האבולוציה של השוטונים מעוררת עניין בביולוגיה מכיוון ששלושת הסוגים הידועים של שוטונים - (אצל איקריוטים, אצל חיידקים אמיתיים ואצל ארכאונים - "חיידקים קדמונים") מייצגים כל אחד מבנה תאי מתוחכם הדורש אינטראקציה של מערכות רבות ושונות. לעיתים משמשת התפתחות השוטון ככלי ניגוח על ידי תומכי התכנון התבוני, כדוגמה לכאורה למורכבות שאינה ניתנת לצמצום.
השוטונים אצל האיקריוטים (ריסונים)
ישנן שתי קבוצות מתחרות של מודלים למקור האבולוציוני של השוטון האיקריוטי (המכונה cilium או בעברית "ריסון" כדי להבדיל בינו לבין מקבילו החיידקי). מחקרים אחרונים מצביעים על כך שלאב הקדמון המאוחר ביותר של האיקריוטים כבר היה שוטון מורכב.
מודלים אנדוגניים, אוטוגנים וישירים להתפתחות ריסון
מודלים אלו טוענים שהריסון התפתח ממרכיבים קיימים של שלד התא האוקריוטי (המורכב בין השאר מדינאין, המשמש להנעת ריסונים, ומיקרוטובולים ) כהרחבה של מנגנון כישור החלוקה. הקשר עדיין ניתן להבחנה באיקריוטים חד-תאיים, שלהם גוף בזאלי מיקרוטובולי, כאשר המיקרוטובולים בקצה האחד יוצרים חרוט דמוי ציר מסביב לגרעין, בעוד שהמיקרוטובולים בקצה השני מצביעים הלאה ממרכז התא ויוצרים את הריסון. קשר נוסף הוא שהצנטריול, המעורב ביצירת כישור החלוקה באיקריוטים רבים (אך לא כולם), הוא הומולוגי לריסון, ובמקרים רבים הוא הגוף הבסיסי שממנו יוצאים הריסונים.
שלב ביניים אפשרי בין הכישור לריסון עשוי להיות תוספת (ללא פונקצינליות של שחייה) העשויה ממיקרוטובולים עם פונקציונליות כלשהי - כגון הגדלת שטח הפנים, ייצוב מיקום הפרוטוזואה במים, הגדלת הסיכוי להיתקל במזון אפשרי, או לשמש לצורך הצמדת התא למצע מוצק.
בנוגע למקורם של רכיבי החלבון הייחודיים של הריסון, מאמר על התפתחות הדינאינים מראה שלמשפחת החלבונים המורכבת יותר של הדינאין הריסוני יש אב קדמון בדינאין ציטופלזמי פשוט יותר (שבעצמו התפתח ממשפחת חלבוני AAA המופיעה באופן נרחב בשלושת על הממלכות). השערות ארוכות שנים כי טובולין היה הומולוגי ל-FtsZ (בהתבסס על דמיון רצף חלש מאוד וכמה קווי דמיון התנהגותיים) אוששו בשנת 1998בעזרת המבנים התלת־ממדיים של שני החלבונים.
מודלים סימביוטיים/אנדוזימביוטיים/אקסוגניים להתפתחות הריסון
מודלים אלו טוענים שהריסון התפתח מסימביוזה עם בקטריית Gracilicutes שנקשרה לאאוקריוט או ארכאון.
משה יעקב בן גבריאל
משה יעקב בן גבריאל (בגרמנית: Eugen Hoeflich; 15 בספטמבר 1891 – 17 בספטמבר 1965) היה סופר ועיתונאי יהודי-אוסטרי.
אבולוציה של שוטונים
מודלים סימביוטיים/אנדוזימביוטיים/אקסוגניים להתפתחות הריסון
הגרסה המודרנית של ההשערה הוצעה לראשונה על ידי לין מרגוליס. ההשערה, על אף פרסומה הרב, מעולם לא התקבלה על ידי הקהילה המדעית. מרגוליס קידמה ופרסמה גרסאות של השערה זו עד סוף חייה.
משה יעקב בן גבריאל
קורות חיים
משה יעקב בן גבריאל נולד בווינה בשנת 1891 בשם אויגן הפליך, וכבר מגיל מוקדם החל לכתוב בסגנון אקספרסיוניסטי, שהיה מקובל בקרב הסופרים היהודיים בעיר הולדתו. במהלך חייו פרסם אלפי מאמרים וכתב כ-15 ספרים בגרמנית ובעברית.
אבולוציה של שוטונים
מודלים סימביוטיים/אנדוזימביוטיים/אקסוגניים להתפתחות הריסון
חיזוק להשערה הסימביוטית הייתה שישנם איקריוטים המשתמשים באורגניזמים סימביוטיים כאברוני תנועה.
משה יעקב בן גבריאל
קורות חיים
בימי מלחמת העולם הראשונה שירת כחייל וכקצין בצבא האוסטרי. בשנת 1917 נשלח לירושלים כמפקד של יחידה צבאית אוסטרית קטנה. במהלך שהותו בירושלים למד עברית וערבית והתאהב באזור וברעיון הציונות. התעניינותו בציונות הייתה כה חזקה, עד שמפקדיו החליטו להרחיקו מארץ ישראל והוא נשלח חזרה לאוסטריה. שם הצטרף לקבוצות ציוניות, היה חבר פעיל באגודת "הכח" והיה אחד ממייסדי "הפועל הצעיר" באוסטריה. כמו כן היה מזכיר אגודת הסופרים האמנים "הרוח" וקצין בלגיון היהודי בווינה בימי המהפכה באוסטריה לאחר מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1920 היה ציר בקונגרס "הפועל הצעיר" בפראג. ערך את השבועון "עזרא" והוציא לאור את כתב העת "האוהל" ("das Zelt"), כתב עת שהיה מוקדש למאמרים פרי עטם של סופרים יהודיים ושילב בו גם אמנות יהודית. הפליך הוציא לאור רק 11 חוברות של כתב העת במהלך שנת 1924, עד שאזלו בידיו האמצעים. בה בעת פרסם חיבורים פאן-אסיאתיים, שבהם הביע את תמיכתו ברעיון של אסיה מאוחדת כמשקל-נגד תרבותי מול ההגמוניה האירופאית.
בשנת 1927 עלה לארץ ישראל יחד עם אשתו, השחקנית מרים בן גבריאל (בשם נעוריה: מרתה שנבל, בת משפחתו של הפסנתרן פרופ' ארתור שנאבל). בני הזוג קבעו את משכנם בירושלים. אחד ממעשיו הראשונים של הפליך היה לשנות את שמו למשה יעקב בן גבריאל. הוא הצטרף לארגון "ההגנה" ובימי מלחמת העולם השנייה אף לבריגדה היהודית. ביולי 1941 יצא זכאי במשפט שנפתח נגדו על שלא שיתף פעולה עם פקיד מחלקת הבריאות שבא לשפוך סיד בבור המים שלו בשבת. השופט קבע שהפקיד מחויב לכבד את יום השבת.
אבולוציה של שוטונים
מודלים סימביוטיים/אנדוזימביוטיים/אקסוגניים להתפתחות הריסון
ההומולוגיה של טובולין לשכפול החיידקי ולחלבון שלד התא FtsZ הייתה טיעון נגד השערתה של מרגוליס, שכן חלבון דמוי FtsZ נמצא ככל הנראה באופן מקורי בארכאונים, מה שמצביע על אב קדמון אנדוגני לטובולין.
משה יעקב בן גבריאל
קורות חיים
בארץ ישראל פעל כעיתונאי חוץ, וכתב בעיקר לעיתונים אירופיים בגרמניה, באוסטריה ובשווייץ, וכן עבור עיתונים יהודיים ולא יהודיים בצרפת, באנגליה, בארצות הברית, בצ'כוסלובקיה ובמדינות נוספות, וגם בישראל בעיתון באנגלית "פלסטיין פוסט". בפרוץ מלחמת העולם השנייה, העיתונים שעבורם כתב נסגרו על ידי הנאצים או שינו את מגמתם, כך שכבר לא היה מקום לכתבות על המזרח התיכון מאת עיתונאי יהודי.
אבולוציה של שוטונים
שוטון חיידקי
ישנן עדויות טובות לכך שהשוטון החיידקי התפתח ממערכת הפרשה מסוג III המסייעת בהחדרת רעלן לתאים איקריוטיים. לאור הדמיון של חלבונים בשתי המערכות.
משה יעקב בן גבריאל
קורות חיים
באותם הימים כתב רומנים וסיפורים קצרים, רובם בשפה הגרמנית. יצירותיו ראו אור גם בעברית, אך רק כתרגומים של המקור הגרמני. בעברית הופיעו ספריו "זהב בחוצות" (1947), "הבריחה תרשישה", "שועלים בירושלים" (1929) ו"בבית אחד נתאלמנו". בנוסף כתב יצירה סאטירית גדושה בדמיון, אירוניה והומור בשם "האזרח האמיץ מחשבי בימי שלום ובמלחמה" (מסדה, תשי"א). כתיבתו מלאה בנופים האנושיים והפיזיים של ארץ-ישראל, ומתאפיינת בשפה קצרה וחסכנית המבטאת חיבה עזה לארץ ישראל.
אבולוציה של שוטונים
שוטון חיידקי
לדוגמה, לחיידק מגפת הדבר Yersinia pestis יש מכלול אברונים דומה מאוד לשוטונים מורכבים, אלא שחסרים בו רק כמה מנגנונים ותפקודים, כמו מחט להחדרת רעלים לתאים אחרים. ההשערה שהשוטונים התפתחו ממערכת ההפרשה מסוג 3 אותגרה על ידי מחקר פילוגנטי עדכני המצביע על מערכת ההפרשה מסוג 3 שהתפתחה מהשוטונים באמצעות סדרה של מחיקות גנים. מחקר זה מחזק את ההשערה שהשוטון ומערכת הההפרשה מסוג  התפתחו שניהם ממערכת הפרשה פשוטה יותר.
אישטוואן זאגון
אישטוואן זאגון (במקור פליישל, בהונגרית: Zágon István; טיסהסלש, 30 באוקטובר 1893 – בודפשט, 10 בינואר 1975)  היה מחזאי יהודי-הונגרי משומד, עיתונאי, דרמטורג, מתרגם ספרותי, הומוריסטן.
אבולוציה של שוטונים
שוטון אצל חיידקים אמיתיים
אצל חיידקים אמיתיים, השוטון הוא אברון רב תכליתי, ואחת ממגוון מערכות התנועה. מבנה האברון נראה כמו מנוע, ציר ומדחף. עם זאת, המבנה של השוטונים משתנה בהתאם הנעת המערכות המוטוריות - פרוטונים או נתרן, ובהתאם למורכבות. המקור האבולוציוני של השוטונים הוא כנראה דוגמה לאבולוציה עקיפה. השערה על המסלול האבולוציוני של השוטון טוענת שמערכת הפרשה התפתחה תחילה, אולי האב הקדמון המשותף של מערכת ההפרשה מסוג III ומערכת השוטונים. לאחר מכן, הוכנסה למבנה זה משאבת יונים אשר שיפרה את ההפרשה. משאבת היונים הפכה מאוחר יותר לחלבון המוטורי. לאחר מכן הופיע החוט הפרוטו-פלאגלרי כחלק ממבנה הפרשת החלבון. תנועתיות גלישה-עווית הופיעה בשלב זה או מאוחר יותר ולאחר מכן השתכללה לתנועתיות שחייה.
משה יעקב בן גבריאל
קורות חיים
בעקבות הדיווחים על פלישת הנאצים חיבר בן גבריאל את ספרו החשוב "בית ברחוב הקרפיונים" (Das Haus in der Karpfengasse), שבו הוא מתאר את גורלם של דיירים יהודיים ולא יהודיים בבית בדיוני בפראג במהלך השבועיים הראשונים לאחר כיבוש צ'כוסלובקיה בידי הנאצים, בחודש מרץ 1939. ספר זה שימש בסיס לסרט גרמני, שהוקרן בטלוויזיה ועובד לגרסה קולנועית. הסרט זכה בפרס "סרט הזהב" הגרמני בשנת 1965.
אישטוואן זאגון
ביוגרפיה
אישטוואן פליישל נולד במשפחה יהודית כבנם של האיכר שאנדור דז'ה זאגון (פליישל) (1867–?) ושל אירמה ברוך (1870–?), אך מאוחר יותר המיר את דתו לאמונה הקתולית. הוא סיים בית ספר תיכון בזנטה, ולאחר מכן קיבל תעודת הנדסה באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה. בשנים 1920–1921 עסק בהנדסה. בין 1921 לבין 1923 היה המנהל האמנותי והדרמטורג של תיאטרון שדרת אנדראשי (Andrássy úti Színház). באותה תקופה העלה כמה ממחזותיו בני המערכה האחת וכמה קופלה (couplet) שלו (סגנון שהתפשט מהאופרטה, שיר לא יומרני, קצר, פופולרי מסוג המוזיקה הקלה, אשר לעיתים קרובות מכיל גם רמזים מובנים באותה התקופה). לאחר מכן הפך לדרמטורג של תיאטרון מרכז העיר ושל תיאטרון הקומדיה של בודפשטי. בנוסף, בשנים 1928 ו-1933 היה תחילה עובד המערכת של "העיתון הלאומי" (Nemzeti Újság) ואחר כך של "עיתון פשט" (Pesti Hírlap). מחזהו המצליח ביותר, מריקה, הוצג ב-1925 בתיאטרון הרנסאנס. הצלחת המחזה התבטאה בעובדה שהוצג מאוחר יותר בבורגתיאטר בווינה ובכמה מדינות נוספות באירופה. מערכוני ההומור שלו, מאמריו ההומוריסטיים, בדיחות הקברט, קומדיות המחזמר והפרוזה שלו, כמו גם הקראותיו ברדיו ומילות שיריו, היו פופולריים מאוד. ב-1931 כתב קארוי נוטי תסריט קולנועי למחזהו של מולייר, גם הוא באצילים, את התסריט לרב המשרתים, היפוליט, שהוצג בקולנוע כסרט המדבר ההונגרי השני בבימויו של אישטוואן סקיי ובהצלחה עצומה. 34 שנים לאחר מיכן זאגון עיבד אותו לבמה. בשנת 1935, בלה גאל עשה סרט מתוך הרומן שלו "הקונדיטוריה בבודה". גם מאמריו היו פופולריים. כתביו האחרונים פורסמו בשבועון הסאטירי לודאש מתי תחת הכותרת "מתוך יומנו של זקנצ'יק". ביצירותיו הציג ותיאר בהומור חביב את החטאים הקטנים העיקריים של חיי היומיום.
משה יעקב בן גבריאל
קורות חיים
לאחר מלחמת העולם השנייה, חזר בן גבריאל לעבוד כעיתונאי ובה בעת המשיך לחבר רומנים, סיפורים ותסכיתים.
אישטוואן זאגון
משפחתו
אשתו הייתה מרתה אירמה האואר (בודפשט, 19 בינואר 1898 – בודפשט 4 בפברואר 1983). הורי אשתו היו הוגו האואר (מלחין ומחזאי תחת השם ג'רג' ורה) וסיליה מורגנשטרן (זמרת אופרטה תחת השם סיליה מרגו). הם התחתנו ב-24 בספטמבר 1921. אשתו הייתה שחקנית תחת השם מרתה ורה, אך פרשה מהבמה לאחר נישואיהם. בנם: איבאן זאגון. כלתם: מאריה אולאיוש. נכדיהם: אנדראש זאגון (1955), מהנדס חקלאות, ואסתר זאגון.
משה יעקב בן גבריאל
קורות חיים
כבר בשנות ה-50 של המאה הקודמת זכה לפופולריות רבה דווקא בגרמניה. רוב ספריו קלילים והומוריסטיים ומספרים על החברה הישראלית הצעירה וספרות זו מצאה לה קוראים רבים בגרמניה. בעקבות הצלחתו הרבה בגרמניה נסע לשם לעיתים קרובות להעניק הרצאות בפני קהלים שונים, קרא מכתביו בציבור, הוזמן לדבר ברדיו והפך לבן שיחה מבוקש אצל אינטלקטואלים ואנשי תרבות גרמניים.
לאחר מותו נקרא על שמו רחוב בשכונת תלפיות בירושלים.
טורקיה במלחמת העולם השנייה
במהלך רוב מלחמת העולם השנייה הייתה הרפובליקה הטורקית נייטרלית, אך בשלהי המלחמה, כאשר הסתמנה ירידת מעמדם וכוחם של מדינות הציר, הצטרפה לצד בעלות הברית. טורקיה לא נטלה חלק פעיל במלחמה, אם כי לאחריה נהנתה מסיוע אמריקאי כחלק מתוכנית מרשל, במסגרתה הושקעו בטורקיה כ-300 מיליון דולר.
רקע
במהלך מלחמת העולם הראשונה הצטרפה האימפריה העות'מאנית למעצמות המרכז ונלחמה לצד גרמניה. כתוצאה מכך הייתה אחת האימפריות הגדולות שנהרסו בשל המלחמה. לאחר המלחמה הוקמה טורקיה המודרנית. אף על פי שהמדינה נתונה לרוב לתשומת לב מועטה בהיסטוריה של מלחמת העולם השנייה, לטורקיה הייתה חשיבות רבה במהלך המלחמה.
מלחמת העולם הראשונה
האימפריה העות'מאנית הצטרפה למעצמות המרכז במלחמת העולם הראשונה, בעיקר כדי לזכות בחזרה בשטחים שאבדו לידי הרוסים. בתקופה בה נכנסה האימפריה העות'מאנית למלחמה, הייתה החזית המערבית במלחמת חפירות סטטית, אולם הגרמנים השיגו ניצחונות גדולים נגד הרוסים בחזית המזרחית.
העות'מאנים הכריזו מלחמה על רוסיה ב-29 באוקטובר 1914. הפעולה הראשונה במלחמה הייתה הפגזה טורקית-גרמנית של נמלי הים השחור הרוסים. רוסיה, בריטניה וצרפת הכריזו מלחמה במהירות על האימפריה העות'מאנית (2–5 בנובמבר). המתקפה העות'מאנית הראשונה כוונה נגד הרוסים בקווקז והתרחשה בדצמבר. לאחר הצלחות ראשוניות, איבדו הרוסים שטחים רבים באוגוסט. תחנונים רוסיים לסיוע היו מהגורמים העיקריים של המתקפה של מדינות ההסכמה בגליפולי (15 בפברואר). הכוחות הטורקיים בגליפולי, היו תחת פיקודו של מוסטפא כמאל אטאטורק, שלימים ייסד את הרפובליקה הטורקית. לאחר הפסדים כבדים, נסוגו מדינות ההסכמה מגליפולי.
לאחר מכן, החלו הטורקים להפסיד בקרבות והמצב החל להידרדר. בשנת 1917 נכבשה ארץ ישראל בידי הבריטים ובהמשך נכנעה האימפריה העות'מאנית למדינות ההסכמה ובהסכמי השלום פורקה לכמה מדינות.
טורקיה המודרנית
טורקיה המודרנית שנוסדה לאחר המלחמה, הייתה המדינה היחידה מקרב מעצמות המרכז שלא קיבלה את הסכם השלום שנכפה עליה בידי מדינות ההסכמה. הגבולות הנוכחיים של טורקיה נקבעו רק בשנת 1923, בוועידת לוזאן, לאחר סיום מלחמת העצמאות של טורקיה. בהנחייתו של מוסטפא כמאל אטאטורק נוצרה מדיניות מודרניזציה, רפורמה ותיעוש. בנוסף הוא גם התקדם בהפיכת החברה הטורקית לחילונית והפחית את התפקיד הדומיננטי של האסלאם. בנוסף, בשפה הטורקית, הוחלף הכתב הערבי לכתב לטיני לשפה הטורקית. כשאטאטורק מת בשנת 1938, הייתה טורקיה בדרך לייסוד דמוקרטיה פרלמנטרית בסגנון מערבי.
הנשיא אינני
הנשיא אטאטורק מת באיסטנבול ב-10 בנובמבר 1938. הדבר גרם לצער רב ברחבי המדינה ואטאטורק הפך לסמל לאומי. האספה הלאומית של טורקיה בחרה להחליף את אטאטורק בבן בריתו הראשי - איסמט אינני. לתפקיד ראש הממשלה התמנה ג'לל באייר שכיהן כראש ממשלה כבר תחת שלטון אטאטורק והמשיך בתפקיד זה. שני האנשים הללו הנהיגו את טורקיה במלחמת העולם השנייה.
צבא טורקיה
בשנת 1938 מנה צבא טורקיה בתקופות שלום 174,000 חיילים ו-20,000 קצינים שיצרו 11 גייסות. בצבא היו 23 חטיבות, מהן חטיבת שריון אחת, 3 חטיבות פרשים ו-7 חטיבות גבול. עם זאת הצבא הטורקי היה מיושן ברובו ולא השתווה למדינות אחרות באירופה מבחינה איכותית.
כמדינה נייטרלית: ספטמבר 1939-פברואר 1945
נשיא טורקיה אינני, שזכר את מוראות מלחמת העולם הראשונה, היה נחוש לשמור על טורקיה מחוץ למלחמה. בדעתו החזיק גם אטאטורק קודם לכן, והשניים סברו כי יש להילחם אך ורק במקרה בו טורקיה תותקף ישירות.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חתמה טורקיה על ברית צבאית עם בריטניה וצרפת ב-1939 נוכח הפלישה הגרמנית לפולין. עם זאת לטורקיה היה סכסוך עם צרפת על השליטה במדינת האטיי אשר סופחה על ידי טורקיה ב-23 ביוני 1939.
בברית הצבאית היה סעיף הפוטר כל מדינה מקיום התחייבותה בברית, כל עוד שהדבר עלול לגרום לסכסוך עם ברית המועצות. בעת הפלישה הגרמנית לצרפת, היה הסכם ריבנטרופ–מולוטוב בתוקף, וטורקיה, שחששה מסכסוך עם ברית המועצות, הסתמכה על עובדה זו כעילה לאי קיום התחייבותה במסגרת הברית הצבאית עם בריטניה וצרפת.
בנוסף, הבריטים ניסו לשכנע את טורקיה להצטרף לבעלות הברית, אולם ערב מבצע ברברוסה חתמה טורקיה על חוזה ידידות עם גרמניה. בהודעה שהוציאו שתי המדינות נכתב כי שתי המדינות מעוניינות בשיתוף פעולה כלכלי מתמשך. הגרמנים בפרט היו מעוניינים בעפרות הכרומיט הטורקיות. הגישה הגרמנית לעפרות הייתה מוגבלת ועל כן עלתה חשיבות העפרות הטורקיות. במהלך המלחמה קנו בעלות הברית את העפרות מידי טורקיה, בעיקר כדי למנוע את מכירתן לגרמניה. טורקיה הבטיחה לסגור את מצרי הבוספורוס והדרדנלים למשלוח סיוע לברית המועצות, אולם בסופו של דבר, נותרה טורקיה נייטרלית עד שלהי המלחמה.
בצד בעלות הברית: פברואר 1945-מאי 1945
לאחר שהפסיקה את מכירות הכרומיט למדינות הציר, ניתקה טורקיה את יחסיה עם מדינות הציר באוגוסט 1944 ובפברואר 1945 הכריזה מלחמה על גרמניה ובעלות בריתה, לאחר שבעלות הברית הזמינו את טורקיה להשתתף באו"ם. חיילים טורקים מעולם לא לחמו במלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה התקרבה טורקיה לצד המערבי והצטרפה לנאט"ו ב-1952. בנוסף נהנתה טורקיה מתוכנית מרשל, ובמסגרתה הושקעו בטורקיה כ-274 מיליון דולר, על אף שלא ניזוקה מהמלחמה. בנוסף טורקיה הצטרפה לאו"ם ב-24 באוקטובר 1945, לאחר שהוזמנה להצטרף לארגון בידי בעלות הברית.
חזי נחמה
ביוגרפיה
נחמה נולד בשכונת רמות בירושלים ולמד במכינה קדם-צבאית בני דוד בעלי במחזור ז'. התגייס לצה"ל בשנת 1995, והתנדב לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה. בסיום המסלול שירת כשנה בפלגה מבצעית ביחידה. לאחר קורס קציני חי"ר עבר ליחידת מגלן ומונה למפקד צוות. בהמשך שימש כמפקד פלגה במגלן, ולקח חלק בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון. לאחר מכן עבר לשרת בחטיבת גבעתי, ומונה למפקד הסיירת בין השנים 2002–2004. במהלך תפקידו הוביל את היחידה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, ברצועת עזה. ב-22 באפריל 2004 עוטר בצל"ש מאת מפקד פיקוד הדרום, דן הראל, על האופן בו פיקד על הסיירת באחד המבצעים, גם לאחר שנפצע בקרב, עד להשלמת המשימה. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד שקד. לאחר מכן מונה למפקד בית הספר להכשרות של גדס"ר גבעתי. בסיום תפקידו יצא ללימודים בפו"ם.
חיים אישיים
נחמה נשוי לעדנה ואב לשמונה. מתגורר בעלי. בעל תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בביטחון לאומי.
ויסל קובה
ויסל קובה (ביפנית: >ヴ ィ ッ セ ル 神 戸) הוא מועדון כדורגל יפני מהעיר קובה (מחוז היוגו).
המועדון הוקם בשנת 1966, בשנת 1997 העפיל לליגת J.
השם "ויסל" הוא שילוב של המילים באנגלית Victory ("ניצחון") ו-Vessel ("כלי שיט"). קובה היא עיר נמל גדולה.
המועדון נמצא בבעלות פלטפורמת הסחר המקוונת הגדולה ראקוטן, צבע הבורדו הוא צבע המותג וגם צבע מדי ויסל קובה.
פרח קצונה (צי מלחמתי)
פרח קצונה או פרח חובלים (באנגלית: Midshipman) הוא צוער או קצין מן הדרגה הנמוכה ביותר בצי המלכותי הבריטי, בצי של ארצות הברית ובציי המלחמה של רבות ממדינות חבר העמים הבריטי. עד 1968 הייתה דרגה זו נהוגה גם בצי המלכותי הקנדי, אך עם הקמת הכוחות המזוינים של קנדה הוחלף שמה לקדט ימי (Naval cadet).
מִידְשִׁיפְּמֶן במאה ה-17 היה דֵּרוּג (Rating) של מלח מנוסה. המילה גזורה מ-Midships, בעברית: "אמצעית" - אמצע גוף האונייה (להבדיל מן החרטום או הירכתיים), על שם המקום באונייה בו עשה את משמרותיו או התגורר. במאה ה-18 נתחלפה המשמעות של מידשיפמן מדרוג של מלח מנוסה לדרוג של מועמד לקצונה. מהתקופה הנפוליאונית (1793–1815) ואילך מידשיפמן היה שוליית קצינים, ששירת קודם לכן משך שלוש שנים לפחות כמתנדב (Volunteer), שַׁמָשׁ של קפטן (Captain's servant) או מלח כשיר (Able seaman). דרגתו והאחריות שהוטלה עליו הקבילו פחות או יותר לאלו של תת-קצין או נגד (Petty officer) של ימינו. לאחר שלוש שנות שירות לפחות כמידשיפמן או כחובל (עוזר רב חובלים, Master's mate) הוא היה רשאי לגשת לבחינה לדרגת לפטננט. הקידום לדרגת לפטננט לא היה אוטומטי, ומידשיפמנים רבים מילאו תפקידי עוזרי רב החובלים כדי להגדיל את שכרם ואת היקף אחריותם באונייה. פרחי-קצונה בצי האמריקני הוכשרו ושירתו בדומה לפרחי הקצונה בצי המלכותי הבריטי, אך בהבדל אחד – עד 1912 "מידשיפמן" הייתה דרגת קצין-משנה (Warrant officer).
במהלך המאה ה-19 חלו שינויים בדרכי הכשרתם של קצינים ימיים הן בצי המלכותי הן בצי האמריקני, וההתמחות המעשית באוניות הוחלפה בלימודים פורמליים בקולג' ימי. מאז ואילך קיבלה המילה מידשיפמן משמעות של קדט קצונה הלומד במכללה ימית. הקדטים שהו כארבע שנים במכללה וכשנתיים בים, ורק אחר כך קיבלו את דרגת הקצין. מאמצע המאה ה-19 עד אמצע המאה ה-20 פחתה בהדרגה תקופת הוותק בים (הפז"ם) לפחות משנה, מאחר שגיל ההצטרפות לצי הועלה מ-12 ל-18.
דרגות מקבילות למידשיפמן קיימות בציי מלחמה רבים. אם נשתמש כבסיס להשוואה במידשיפמן האמריקני או במידשיפמן הבריטי לפני בחינת ההסמכה, הדרגה המקבילה תהיה קדט ימי בתקופת הכשרתו לקצין זוטר. אם נשתמש במידשיפמן הבריטי לאחר בחינת ההסמכה, תהיה זו דרגת הקצין הזוטר הנמוכה ביותר בסולם הדרגות, הדומה לדרגת Ensign בצי האמריקני מבחינת התפקיד והאחריות. בשפות רומאניות רבות משתמשים במונח שתרגומו המילולי הוא "נוֹטֵר של הצי". כך בצרפתית: Garde marine, בספרדית Guardia marina, בפורטוגזית Guarda-marinha ובאיטלקית Guardiamarina. דרגות אלו נהוגות כיום רק בצי המלחמתי, אך בעבר נקראו בשם "נוטרים" צעירים שנבחרו על ידי המלך והוכשרו בעיקר כחיילים בצבא היבשה.
מקור הדרגה
דרגת המידשיפמן נולדה באנגליה בתקופת בית טיודור ובית סטיוארט. נשא אותה מלח מנוסה, שעלה והתקדם מבין המלחים הפשוטים וביצע את משמרותיו בסיפון בין התורן הראשי לתורן האחורי. אחריותו הייתה גדולה משל מלח פשוט, אך הוא לא מילא תפקיד פיקודי ולא היה קצין בהכשרתו. הוא נגזר מ-Midships, "אמצעית" (אמצע גוף האונייה), אך מתייחס למקום באונייה בו עבדו או למקום באונייה בו תלו את ערסלי השינה שלהם ובו גם אכלו את ארוחותיהם.
בתחילת המאה ה-18 היו קיימים ארבעה סוגי מידשיפמנים: מידשיפמן (הדרוג המקורי של מלח מנוסה), מידשיפמן שלא מן המניין (Midshipman extraordinary), מידשיפמן (שוליית קצינים) ומידשיפמן מן המניין (Ordinary midshipman). אחדים מן המידשיפמנים היו אנשים מבוגרים, ורובם מועמדים לקצונה שנכשלו בבחינות ההסמכה ללפטננט או שקידומם נעצר; אחדים מנושאי הדרגה המקורית שרתו, עד 1822 לכל המאוחר, יחד עם שוליות קצינים מבלי שהם עצמם ישאפו לקצונה. ב-1794 בוטלה הדרגה המקורית, ומאז נחשבו כל המידשיפמנים למועמדים לקצונה.
ההצטרפות לצי
נערים ששאפו להיות קצינים ימיים צוידו מאז 1661 על ידי משפחותיהם ב"מכתב שירות" (Letter of service) מאת הכתר, וקיבלו לאחר הצטרפותם לצי שכר שווה לזה של מידשיפמן. המכתב הורה לאדמירלים ולקפטנים להעניק לנושא המכתב "יחס הראוי לג'נטלמן, הן בבחירת מקום מגוריו באונייה הן בסיוע להתקדמותו". דרגתם הרשמית הייתה "מתנדב על פי צו" (Volunteer-per-order), אך הם נודעו לעיתים קרובות יותר בשם "נערי צו המלך" (King's letter boys), על מנת להבדיל את מעמדם החברתי הגבוה יותר מהדרגה המקורית של מידשיפמן.
ב-1677 התקין הצי המלכותי תקנות, המחייבות צבירת ותק מסוים בים כתנאי לקידום לדרגת מידשיפמן ושירות כמידשיפמן כתנאי לקידום לדרגת לפטננט. עד המלחמות הנפוליאוניות היה הוותק הנדרש שלוש שנות שירות כמידשיפמן או כחובל (Master's mate) וכן וֶתֶק ימי (Sea time) כולל של שש שנים. הוותק הימי נצבר בדרכים שונות, ורוב הנערים שרתו את פרק הזמן הזה בים בדרגה נמוכה כלשהי; בין אם כשָׁמָשׁ (Servant) של אחד מקציני האונייה, כמתנדב או כמלח.