cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אשר גרוניס (רב)
ביוגרפיה
לאחר תקופת התמחות בבית הדין של סב אשתו, התמנה בשנת ה'תרס"ג, 1903, כרבה של וילצ'ין הסמוכה לקונין (ולגבול גרמניה). הוא החזיק במשרתו זו במשך תשע עשרה שנים עד שנת ה'תרפ"א, 1920. בתקופה זו פרסם מחידושיו בירחון הרבני "שערי תורה" בעריכת הרב יצחק פייגנבוים ראב"ד ורשה. בהגיעם לווילצ'ין היו לבני הזוג גרוניס שלושה בנים, ובשנות מגוריהם בעיר נולדו להם עוד ארבעה בנים ובת אחת. במקביל לפעילותו כרב ומורה הוראה, היה הרב גרוניס מעביר מדי בוקר עם שחר, שיעור בגפ"ת לקבוצת תלמידים.
בשנת ה'תר"ף, 1920, התמנה כרב בקארדיף בירת ויילס. הוא היה הרב הראשון בעיר זו וטרח רבות בהנחת התשתית לקיום חיים יהודיים בעיר. הוא יזם הקמת מוסדות חינוך ודחף הקמת מערכת כשרות בסיסית. הוא נפטר בצום תשעה באב נדחה, י' באב ה'תרצ"ז, 18 ביולי 1937.
משפחתו
אשתו חנה בילה בת נתן נטע, נפטרה ב-10 במרץ 1943, ג' באדר ב' ה'תש"ג בקארדיף.
נשיא בית המשפט העליון, השופט אשר גרוניס, הוא נכדו הקרוי על שמו. אשר הנכד הוא בנו של הבן יונה גרוניס (1899–1961).
סולם אומורי
סולם אומורי הוא סולם סייסמי המודד את עצימותה של רעידת אדמה באמצעות תאוצת קרקע מרבית (Peak Ground Acceleration – PGA) והשפעת רעידת האדמה על מבנים.
פיתוח
לאחר ביקור באיטליה הבין אומורי כי סולם רוסי-פורל אינו מתאים כלל ליפן, מאחר שמאפיינים המופיעים בו – טיח נופל, פעמוני כנסיות מצלצלים ונברשות מתנדנדות – נעדרו מהסביבה היפנית האופיינית. דוגמה לכך הן ארובות הקיימות ביפן בעיקר במפעלים, בניגוד לשכיחותן בבתי מגורים באירופה. בהתאמתו את סולם רוסי-פורל לתנאים יפניים ציין אומורי את שרידותם של מבנים יפניים מסורתיים לעומת שבירותם של מבנים בסגנונות זרים בהקשר סייסמולוגי, ושילב את שני הסוגים בהגדרת דרגות העצימות.
בשנת 1900 פורסם סולם אומורי, והיווה בסיס לסולם JMA שפותח על ידי הסוכנות המטאורולוגית היפנית כמעט מאה שנים אחר כך.
הסולם
סולם אומורי מורכב מ-7 דרגות עצימות. הסולם לא התבסס על דיווחים אנושיים ועל מספר הנפגעים, אלא על התאוצה המרבית של הקרקע ועל נזקים מדידים שנגרמו למבנים מעשי ידי אדם ולמבנים טבעיים דוגמת נהרות והרים. מסיבה זו, דרגות עצימות המופיעות בסולמו עצימות אחרים שאינן מתאפיינות בנזקים פיזיקליים ממשיים – נעדרות ממנו. דרגה I בסולם זה מקבילה ברמת הנזק לדרגה VI בסולם מרקאלי.
גביע הטוטו 2014/2015
גביע הטוטו 2014/2015 לליגת העל הייתה המהדורה ה-30 של הגביע השלישי בחשיבותו בכדורגל הישראלי.
התחרות התקיימה בשני שלבים. ראשית, חולקו 14 קבוצות ליגת העל לשלושה בתים, חמש קבוצות בבתים א' וג', וארבע קבוצות בבית ב', הקבוצות שיחקו זו מול זו פעם אחת. שלוש קבוצות מבתים א' וג' ושתי קבוצות מבית ב' העפילו לרבע הגמר ששוחק בשיטת בית וחוץ, המנצחות העפילו לחצי הגמר והגמר בו שיחקו הקבוצות משחק אחד באצטדיון נייטרלי.
התחרות אמורה הייתה להתחיל ב-2 באוגוסט 2014, אולם מועד הפתיחה נדחה בשל מבצע צוק איתן. המשחקים החלו בסופו של דבר ב-12 באוגוסט.
הפועל חיפה הייתה המגנה על התואר.
במשחק הגמר נצחה מכבי תל אביב את מכבי חיפה 1–2, וזכתה בתואר בפעם הרביעית בתולדותיה. בשביל מכבי תל אביב, היה זה התואר הראשון לעונה זו, לאחריו זכתה גם בגביע המדינה ובאליפות המדינה והשלימה טרבל היסטורי.
שלב הבתים
ההגרלה נערכה ב-26 ביוני.
חצי הגמר
שני חצאי הגמר נערכו ב-17 בדצמבר.
באטורי
באטורי (בצרפתית: Batouri) היא עיירה שנוסדה ב-7 ביוני 1955 וממוקמת באזור המזרח שבקמרון.
גאוגרפיה
העיירה ממוקמת כ-72 ק"מ מברטואה, בירת האזור וכ-312 ק"מ מיאונדה, בירת קמרון.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 20 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא נובמבר (22 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (20 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,998 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (359 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (29 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה
העיירה ממוקמת ליד הכביש האזורי P5 והכביש הלאומי N10. בנוסף, ליד העיירה, פועל שדה התעופה באטורי.
ג'ייסון קופ
ג'ייסון קופ (באנגלית: Jason Cope) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה דרום אפריקאי. הוא כיכב ושיחק בתפקידים רבים. הוא התפרסם כששיחק בסרט המדע בדיוני, מחוז 9 שהיה מועמד לפרס האוסקר לשנת 2009.
קריירה
בשנת 2004 שיחק בעונה השנייה של תוכנית הקומדיה "The Pure Monate Show"". בשנת 2008 גילם את דמותו של האוורד וויבר במיני סדרה "אלה בלו". מאז 2010 הוא שיחק גם ככתב שטח בתוכנית החדשות הסאטירית "חדשות הלילה עם לויסו גולה".
בסרט מחוז 9 שיחק קופ במגוון דמויות. הוא גם גילם את דמותו של גריי בראדנאם, אחד המספרים של הסרט, וסיפק את רוב תפקידי הקריינות בסרט.
בשנת 2010 שיחק בסרט הדרום אפריקני, "ספאד", לצד השחקן הוותיק ג'ון קליז.
בשנת 2012 היה לקופ תפקיד משני בסרט "DREDD 3D" כאחד הבריונים שנהרגו במהלך רצף ההקדמה של הסרט. בשנת 2015, הוא שיחק בסרטו של ניל בלומקאמפ, "צ'אפי".
Ӟ
З|זֵה עם אומלאוט היא אות באלפבית הקירילי שמשמשת כיום בשפה האודמורטית ומייצגת עיצור מכתשי-חכי, חוכך, קולי /ʥ/.
אברהם פינסו
הרב אברהם פינסו (ת"ק – י"ח בחשוון תק"פ; 1740 – 1820) היה ראש ישיבה ואב בית דין בעיר סרייבו שבבוסניה, שחי בשנותיו האחרונות בירושלים.
ביוגרפיה
נולד בסביבות שנת ת"ק (1740) בעיר הבירה סרייבו שבבוסניה לישראל ולשרה. בהיותו כבן שלוש שנים מת אביו, וזמן קצר לאחר מכן מתה אמו. על אירוע קשה זה הוא כותב בהקדמה לספרו "תולעת שני": מדבריו ("נהרג אבי", "אל נקמות ה'") נראה שאביו לא מת מיתה טבעית, וייתכן שנהרג על ידי השלטונות, שלעיתים קרובות היו מעלילים על יהודי העיר עלילות שווא והיו מוציאים אותם למיתה על כך.
משעלה רבי דוד פארדו לארץ ישראל (תקמ"א – 1781) ביקש הלה מתלמידו להשתדל בהדפסת ספריו. לשם כך נסע רבי אברהם פינסו לליבורנו שבאיטליה, ושם נפגש עם החיד"א ששהה בעיר לרגל שליחותו, ועם רבה של פרארה רבי יעקב משה עייאש (לימים הראשון לציון). שני הרבנים אף ציידו אותו במכתב המלצה לסייע בעדו להדפסת ספרי רבו.
עמד בראשות ישיבה בעיר ולימד בה ש"ס ופוסקים. במקביל כיהן גם כאב בית דין בעיר. בתקופה זו היו תשובי העיר נתונים במצב קשה עקב המלחמות הקשות באזור, ורבני העיר, רבי אברהם פינסו ורבי יצחק פארדו, כינסו את היהודים בבתי הכנסיות להתפלל ואף חיברו קינות ובקשות לרגל המצב הקשה.
נפטר בי"ח בחשוון תק"פ (1820), נקבר בחלקת הספרדים בהר הזיתים, בסמוך לקבר רבו רבי דוד פארדו ורבנים נוספים.
בנו רבי חיים דניאל שלמה עלה עם אביו לירושלים, ונודע בין גדולי רבני העיר ומראשי המקובלים. מחבר הספר שם חדש על ספר יראים. בן אחר שלו היה רבי יצחק.
יחסי אוזבקיסטן–טג'יקיסטן
יחסי אוזבקיסטן–טג'יקיסטן הם כינוי ליחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן לטג'יקיסטן. לדעת אנליסטים רבים שתי המדינות מנהלות את היחסים הדו-צדדיים הגרועים ביותר במרכז אסיה. עם זאת, עם בחירתו של שבקט מירזייאיב לנשיא יחסי המדינות וכן היחסים בין אוזבקיסטן ושכנותיה במרכז אסיה, השתפרו. טרם נראה יישום מעשי של הפוטנציאל משיפור היחסים ולמעשה עד 2021 אזור מרכז אסיה נותר אחד האזורים הפחות משולבים בעולם.
לפני העצמאות
האימפריה הרוסית (1721–1917) שלטה בטורקמניסטן הרוסית. יצירת "אומות" במרכז אסיה לא עמדה על סדר היום של קובעי המדיניות הרוסיים. עם זאת, להט מהפכני ממלחמת העצמאות הטורקית (1919–1923) גלש מהאימפריה העות'מאנית לשעבר לארצות רוסיה. בהתבסס על האידאולוגיה של הפאן-טורקיזם, המבקש לאחד את כל דוברי השפות הטורקיות מאנטוליה ועד סין למדינה אחת, מנהיג הטורקים הצעירים אנוור פאשה הוביל את מרד בסמצ'י במרכז אסיה הסובייטית. עם זאת, רפורמים פאן-טורקיסטים וג'אידים, אפילו חברי המפלגה הקומוניסטית האנטי-בסמאצ'י בטורקסטן, היו עוינים לטענתם של טג'יקים ושאר עמים שאינם טורקים לזהות נפרדת במרכז אסיה.
הקמת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית (הידועה בשם "אוזבקיסטן") בשנת 1924 כחלק מהתיחום הלאומי בברית המועצות הביאה לאוזבקיזציה של מרכזי התרבות הטג'יקים בסמרקנד ובוכרה, וכן של כל הטג'יקים באוזבקיסטן וטג'יקיסטן, מכיוון שטג'יקיסטן לא קיבלה מעמד של רפובליקה עצמאית. האתנוגנזה של ה"אוזבקים "כללה חיסול של אתניות מסוימות אחרות כמו סארטס וקוראמה, שהזדהו עם עמים איראניים אחרים כמו הטג'יקים לפני הטמעתם בעם האוזבקי. אולם בסופו של דבר נוצרה הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטג'יקית (הידועה גם בשם טג'יקיסטן בקיצור) בשנת 1929. שיתוף פעולה טורקי, קווקזי, וקרים עם מעצמות הציר במהלך מלחמת העולם השנייה הביא לתגובה מצד הרשויות הסובייטיות שכללה העברות אוכלוסין. שהביא את הקווקזים למרכז אסיה. שתי הרפובליקות השתתפו במשאל העם במרץ 1991 בניסיון לשמר את ברית המועצות בצורה שונה, אך עד מהרה הופרעה בגלל ניסיון ההפיכה באוגוסט אותה שנה. כתוצאה מכך, גם אוזבקיסטן וגם טג'יקיסטן הכריזו על עצמאותם בחודשי 1991 והפכו לחברות בחבר המדינות, שהביא לפירוק ברית המועצות בסוף השנה.
מלחמת האזרחים בטג'יקיסטן (1992–1997)
לאחר נפילת ברית המועצות בשנת 1991, התחילו סכסוכים בין שתי הקבוצות כאשר טג'יקים תקפו סחורות אוזבקיות בטג'יקיסטן ואילו אוזבקים אסרו סחורות טג'יקיות באוזבקיסטן. מלחמת האזרחים בטג'יקיסטן פרצה כאשר קבוצות אתניות בטג'יקיסטן החלו להתנגש, ובהמשך הם נקלעו למלחמה עם נפגעים הרסניים. במהלך מלחמה זו נכנסו כוחות אוזבקיים לטג'יקיסטן למלחמה, אך מאמציהם היו חסרי תועלת עקב חילוקי דעות אישיים בין מנהיגי שתי המדינות. אף על פי כן, אוזבקיסטן קיבלה שטף של פליטים אוזבקים וטג'יקים מטג'יקיסטן עקב המלחמה המתמשכת, שרובם נשארו באוזבקיסטן לאחר המלחמה.
סכר רוגון
טג'יקיסטן תכננה זמן רב לבנות את מה שיהיה סכר המים הגדול ביותר בעולם, סכר רוגון, על נהר ואקש. הפרויקט הוצע בהתחלה על ידי המהנדסים הסובייטים בשנות החמישים, אך הבנייה בפועל נדחתה על ידי פירוק ברית המועצות בשנת 1991. הסכר יביא לעצמאות אנרגטית לטג'יקיסטן, אך אוזבקיסטן טוענת כי היא תפגע בתעשיית הכותנה הרווחית עבורה על ידי ייבוש נהרות. בשנת 2012, הזהיר נשיא אוזבקיסטן אסלאם קרימוב, מבלי לנקוב בשמו של טג'יקיסטן, כי פרויקטים מסוכרים מסוימים עשויים להוביל למלחמה אזורית במרכז אסיה.
ייצוא גז לטג'יקיסטן
טג'יקיסטן תלויה בעיקר בגז המיובא מאוזבקיסטן, ויש לה מעט מקורות אנרגיה אחרים; כתוצאה מכך, הוא סובל ממחסור כרוני בחשמל. אוזבקיסטן משתמשת בזרוע האנרגיה כדי לרסן את טג'יקיסטן בסכסוך סכר רוגון. האנליסטים מעריכים את דרישות הגז של טג'יקיסטן בכ-1.2 מיליארד מ"ק לשנה ואילו בשנת 2012 קיבלה המדינה רק עשירית מהסכום הזה במחיר של 300 דולר / 1000 מ"ל. כמות זו הספיקה להפעלת תחנת כוח טג'יקית אחת בלבד.
רכבת קמצ'יק פאס
בשנת 2013 הודיעה אוזבקיסטן על תוכניתה להקים רכבת חדשה דרך מעבר קמצ'יק, המחברת את הערים טשקנט ונמנגן. תוואי הרכבת החדש יחליף את הרכבת הישנה מתקופת ברית המועצות החוצה את צפון טג'יקיסטן. זה יחסוך לאוזבקיסטן דמי מעבר מדווחים של 25 מיליון דולר בשנה, ועשוי להפוך לחלק מנתיב הרכבות שתוכנן זמן רב לסין. מומחים טג'יקים הצהירו כי החשש כי הדבר עשוי לבודד עוד יותר את טג'יקיסטן שהיא כבר המדינה הענייה ביותר באזור. בפברואר 2015 הודיע הבנק העולמי כי ישאיל 195 מיליון דולר להקמת הרכבת.
התפתחות ביחסים
עם בחירתו של שבקט מירזייאיב לנשיא יחסי אוזבק-טג'יק וכן היחסים בין אוזבקיסטן ושכנותיה במרכז אסיה, הגיעו לעידן חדש של פוטנציאל. מירזייאיב ואמומאלי רחמון נפגשו מספר פעמים מאז ספטמבר 2016, ובמרץ 2018 ערך מירזייאיב ביקור היסטורי בדושנבה, שם נחתמו 27 הסכמים דו צדדיים בתחומי המסחר, הכלכלה, ההשקעה, הפיננסים, התחבורה והמעבר, החקלאות, המים ואנרגיה, מיסים, מכס, תיירות, חינוך ומדע, בריאות, תרבות, שיתוף פעולה בין אזורי, בתחום הביטחון ונגד הפשיעה.
ברוך לאנר
ברוך לאנר (באנגלית: Baruch Lanner; נולד ב-20 באוקטובר 1949) הוא רב אורתודוקסי אמריקאי, שהורשע בהתעללות מינית בילדים.
קריירה
לאנר עבד כמנהל בית ספר תיכון ישיבת הילל באושיין, ניו ג'רזי ובהמשך היה נציג מטעם איחוד האורתודוקסים (OU) בוועידת נוער בתי הכנסת הארצית.
מעשיו
בשנת 2000 פורסם תחקיר בעיתון הקהילתי ג'ואיש ויק, ממנו עלה לאנר התעלל והטריד מינית ילדים במשך עשרות שנים. לאנר התפטר יום למחרת הפרסום. התחקיר, בשם "תמימות גנובה" ("Stolen Innocence"), זכה מאוחר יותר בפרס עבור "עיתונות ראויה לשבח".
כתוצאה מפרסום התחקיר, איחוד האורתודוקסים (OU) הקים ועדת חקירה בראשותו של הנשיא רי'צארד ג'ואל. עלות הוועדה הייתה מעל מיליון דולר, היא ראיינה מעל 140 איש ולבסוף פרסמה דו"ח שהתפרס על פני 330 עמודים המגולל את מסכת ההתעללות וההטרדות של לאנר. בדו"ח פורסם כי החל משנת 1970, התעלל לאנר פיזית ונפשית בעשרות בני נוער, בנים ובנות, ובין היתר נגע בחלקם באזורים מוצנעים. כן הדו"ח כלל ביקורת על סגן נשיא איחוד האורתודוקסים, הרב רפאל באטלר על כך שלא שלא עשה די לברר תלונות שהוגשו. לאחר פרסום הדו"ח התפטר באטלר מתפקידו.
בשנת 2002 הורשע לאנר בהתעללות מינית בשתי נערות מתבגרות שלמדו בבית הספר הדתי בו ניהל ונידון לשבע שנות מאסר. בשנת 2005 ביטל בית המשפט לערעורים את אחד מסעיפי האישום.
אחרית דבר
בשנת 2001 פורסם דו"ח נוסף של איחוד האורתודוקסים ממנו עלו ליקויים קשים בהתנהלות של האיחוד בפרשה וכי התעלם מתלונות על לאנר במשך עשרות שנים. המקרה תואר בתקשורת האורתודוקסית האמריקאית כ"קו פרשת המים לאופן שבו הקהילה מטפלת בהתעללות מינית".
בשנת 2003 הרבנים מרדכי ויליג, יוסף בלאו ואהרון לוין אשר חקרו תלונות קודמות נגד לאנר בשנת 1989, התנצלו בפני הקורבנות על כך שלא פעלו לעצור את ההתעללות.
ב-10 בינואר 2008 שוחרר לאנר מהכלא.
ב-5 ביולי 2022, פורסם בגרסה האנגלית של ״הארץ״ ובעיתונים נוספים כולל ״ישראל היום״, שלאנר קיבל ויזה A-5, המקנה לו שהייה זמנית בארץ. אושרה עלייתה של אשתו השנייה, אבל בקשתו של לאנר נדחתה בגלל עברו הפלילי.
קולסרי
קולסרי (בקזחית: Құлсары; ברוסית: Кульсары) היא עיירה במחוז אטיראו שבמערב קזחסטן..
גאוגרפיה
קולסרי נמצאת כ-1,332 קילומטרים מאסטנה, בירת קזחסטן וכ-152.6 קילומטרים מהעיר אטיראו, בירת המחוז. קולסרי היא המרכז המנהלי של הנפה ז'יליוי.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 11 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (32 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (12- מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 187 מילימטרים בשנה. חודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (38 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (4 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה
קולסרי נמצאת ליד הכבישים R-109 ו-R-110.
ג'אד ספנס
דיופ טהוטי ג'אד-הוטפ ספנס (באנגלית: Diop Tehuti Djed-Hotep Spence; נולד ב-9 באוגוסט 2000) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת המגן הימני והקשר בטוטנהאם הוטספר.
קריירה
ספנס הוא ממוצא קנייתי וג'מייקני. הוא החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של פולהאם, וביולי 2018 חתם במידלסברו מהצ'מפיונשיפ.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-24 באוגוסט 2018, בתיקו 3–3 עם נוטס קאונטי במשחק גביע הפוטבול ליג. ב-26 בדצמבר 2019 כבש את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון הליגה 1–0 על האדרספילד טאון.
ב-1 בספטמבר 2021 הושאל לעונה אחת לנוטינגהאם פורסט מהצ'מפיונשיפ. לאחר שהרשים במהלך העונה, בתום העונה העפיל עם הקבוצה לפרמייר ליג, תוך שבמרץ 2022 זכה בתארים "שחקן החודש הצעיר בליגה" ו"שחקן החודש בליגה", ושער שכבש נגד קווינס פארק ריינג'רס זכה בתואר "שער החודש בליגה". בתום העונה הוא אף נכנס לנבחרת העונה בליגה.
ב-19 ביולי 2022 חתם בטוטנהאם הוטספר, ששילמה עליו 12.5 מיליון לירות שטרלינג. ב-28 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה, בניצחון 0–2 על קבוצתו לשעבר, נוטינגהאם פורסט.
חוט אדום
קשירת חוט אדום סביב פרק היד היא סגולה עממית להרחקת עין הרע. מקובל לחשוב שמנהג קשור לקבלה, אך למעשה אין לכך כל מקור בספרי הקבלה.
החוט האדום עצמו עשוי בדרך כלל מחוט צמר ארגמן דק. הוא נענד כצמיד או רצועה על פרק כף היד השמאלית של הלובש אותו.
המנהג נפוץ בתרבויות נוספות, כגון בהודו ועוד.
מקורות לסגולה
בגמרא נאמר שנוהגים לקשור לילדים חוטים אדומים לרפואה ונגד הכשפים. כמו כן מובא בגמרא שהיו נוהגים לקשור חוט אדום על גבי סוסים.
כעין זה מובא במדרש, שיעקב הוסיף למלבושו של יוסף חוט אדום, ובדרשות חתם סופר כתב שכל מטרת הכתונת הפסים שנתן יעקב ליוסף היא נגד עין הרע.
מטרת הסגולה
בפירוש רבי יהונתן מלוניל כתב שהסיבה לקשירת חוט אדם שמופיעה בתלמוד לגבי סוסים, היא על מנת להימנע מעין הרע.
לדעת אחרונים רבים דוגמת המנחת אלעזר, הבאר משה האדמו"ר מפאשוורסק, ואחרים, זהו גם סיבת קשירת חוט אדום על הידיים - נגד עין הרע.
רבי דוד פרדו בספרו חסדי דוד כתב שהמנהג להשים חוט אדום למקרים שבהם העור התנפח.
הרב אברהם מנחם מאלכסנדר כתב בשם דודו ה"ישמח ישראל" שהמנהג הוא לקחת חוט אדום שהועבר מעל קבר רחל והוא מועיל לנשים בהריון.
הרשת העמוקה
הרשת העמוקה (או הרשת הבלתי נראית) היא המידע ברשת האינטרנט שאינו ניתן למיפוי על ידי מנועי חיפוש.
חוט אדום
מטרת הסגולה
החתם סופר כתב שלקשור חוט אדום על הזרת השמאלית הוא סגולה לעצירת דימום מהאף.
אמונה נוספת שרווחה בעבר היא שהשדה לילית מפחדת מצבע אדום ועל כן עונדים חוט אדום כדי לגרשה.
הרשת העמוקה
מידע כזה יכול להיות מידע המוגן מאחורי סיסמה או CAPTCHA, כך שזחלני רשת לא מסוגלים לארכב אותו והוא לא מופיע במנועי החיפוש. לדוגמה, אזור אישי באתר אינטרנט, המוצג לחשבון בעל המידע בלבד, וזאת לאחר אימות זהותו.
אין לבלבל בין מושג זה לבין Dark web או השירותים הנסתרים של Tor. אמנם רשתות אפלות הן חלק מהרשת העמוקה, אך הן רק חלק קטן מרשת זו. ישנם דפים רבים שאינם מאורכבים על אף שהם אינם נמצאים ברשתות האפלות: רוב המידע ברשת נמצא בעמודים דינמיים הנוצרים באופן אוטומטי על ידי פעולתו של סקריפט רשת, ומתקיימים זמן מועט בלבד. למשל, עמוד תוצאות החיפוש במנוע החיפוש גוגל הוא עמוד דינמי, שאינו מאורכב.
חוט אדום
בתרבות
מקובל לראות נשים מבוגרות קושרות לתיירים חוט אדום סביב פרק היד לסגולה. חוטים מעין אלה נמכרים בעיקר בסביבת המקומות הקדושים דוגמת הכותל המערבי קבר רחל וקבר רשב"י.
הרשת העמוקה
מייק ברגמן, מייסד BrightPlanet, הוא שטבע את המושג, באמירתו המפורסמת כי "חיפוש באינטרנט כיום ניתן להשוואה לגרירת רשת דייגים על פני מי האוקיינוס: ניתן לתפוס לא מעט ברשת, אבל ישנו מידע רב שנמצא עמוק ולכן מתפספס".
מספר העמודים ברשת העמוקה הוערך בשנת 2001 כגדול פי 500 מהרשת הגלויה.
חוט אדום
סמל וסימן
בניגוד למקורות הרואים בחוט האדום סגולה, ממקורות אחרים עולה כי הדבר רק מהווה סמל וסימן:
הרשת העמוקה
נפח
הערכות מחקר שנערכו באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 2001 שיערו, כי הרשת העמוקה הכילה מידע בנפח של כ-7,500 טרה בייט. בשנת 2004 זיהו ד"ר שסטקוב ואחרים כ-300,000 אתרי רשת עמוקה באינטרנט בכללותה. להערכת שסטקוב, בשנת 2006, במרחב הרוסי בלבד היו 14,000 אתרים עמוקים.
חוט אדום
סמל וסימן
בדברי הפילוסוף רבי שמואל בן חפני גאון, בפירושו לתורה, מפרש שהמיילדת קשרה 'חוט שני' (=חוט אדום) לידו של זרח מפני ש"הוא סימן הצלה וישועה ומשום שמחילת עוונות נמשלה לזה".
הרשת העמוקה
מקור השם
ברגמן, במאמר שפרסם אודות הרשת העמוקה ב-Journal of Electronic Publishing, ציין כי ג'יל אלסוורת' השתמשה במושג "הרשת הבלתי נראית" ב-1994 כדי להתייחס לאתרים שלא היו רשומים במנוע חיפוש כלשהו. ברגמן ציטט מאמר של פרנק גרסיה מינואר 1996:
חוט אדום
סמל וסימן
רבי אברהם סבע בספרו צרור המור המליץ לאנוסי ספרד אשר נמנעו מלבישת תפילין לקשור על היד חוט אדום אשר הוא גם זכר לברית מילה, יש ראו בדבריו מקור לעניין זה.
הרשת העמוקה
מקור השם
שימוש מוקדם נוסף במונח "הרשת הבלתי נראית" נעשה על ידי ברוס מאונט ומתיו ב. קול מ-Personal Library Software, בתיאור של כלי הרשת עמוקה שנמצא בפרסום לעיתונות מדצמבר 1996.
השימוש הראשון במונח "רשת עמוקה", שכעת מוסכם על הכל, הופיע במאמר של ברגמן, משנת 2001.
חוט אדום
התנגדות לסגולה
בתוספתא הובאה מחלוקת האם מותר לקשור חוט אדום או שאסור מדין דרכי האמורי, בעקבות כך יש שפסקו לאסור קשירת חוט אדום, פוסקים אחרים הצביעו על דברי הבית יוסף שכתב שלא נאסרו מדרכי האמורי אלא מה שנכתב בגמרא.
הרשת העמוקה
סוגי תכנים ברשת העמוקה
ניתן לסווג את תוכני הרשת העמוקה לאחת או יותר מהקטגוריות הבאות:
חוט אדום
התנגדות לסגולה
בספר ויען דוד האריך בענין זה האם יש בענידת חוט אדום משום דרכי האמורי, ולמסקנה כתב להתיר מכמה טעמים, בין היתר משום שצבע אדום אין בו תכונות סגוליות על טבעיות למנוע עין הרע אלא תכונות טבעיות בלבד, כי "טבע העין להסתכל על צבע אדום וממילא אין העין מסתכל על יופי התינוק".
הרשת העמוקה
גישה
ב-2005, יאהו! הפכה חלק קטן מהרשת העמוקה לאפשרי לחיפוש על ידי שירות Yahoo! Subscriptions. מנוע החיפוש הזה מחפש בכמה אתרים הדורשים רישום כמנוי בלבד. חלק מאתרי המנוי מציגים את התוכן המלא שלהם לרובוטי מנוע החיפוש כך שהם יוצגו בחיפושי המשתמש, אולם אז מציגים למשתמשים דף כניסה או רישום כשהם לוחצים על דף בתוצאות החיפוש.
זחילה ברשת העמוקה
חוקרים בדקו כיצד ניתן לזחול ברשת העמוקה בדרך אוטומטית. ב-2001, סריראם רגהאבאן והקטור גרסיה-מולינה הציגו מודל אדריכלי לזחלן של הרשת הנסתרת שמשתמש במושגי מפתח המסופקים על ידי המשתמשים או נאספים מממשקי השאילתה כדי לתשאל טופס אינטרנט ולזחול במשאבי הרשת העמוקה. אלכסנדרוס נטולס, פטרוס זרפוס, וג'ונגו צ'ו מאוניברסיטת קליפורניה, לוס אנג'לס, יצרו זחלן רשת עמוקה שיצר באופן אוטומטי שאילתות בעלות משמעות עבור טופסי חיפוש. ניסיון נוסף היה DeepPeep, פרויקט של אוניברסיטת יוטה, שמומן על ידי קרן המדע הלאומית בארצות הברית, שאסף משאבי רשת חבויה (טופסי רשת) בשרתים שונים בהתבסס על שיטות זחלן ממוקדות.
מנועי חיפוש מסחריים החלו לחקור שיטות חלופיות לזחול ברשת העמוקה. פרוטוקול Sitemap (שפותח לראשונה על ידי גוגל) ו-mod oai הם מנגנונים המאפשרים למנועי חיפוש ולגופים מעוניינים אחרים לגלות משאבי רשת עמוקה על שרתי רשת מסוימים. שני המנגנונים מאפשרים לשרתי אינטרנט לפרסם את כתובות ה-URL הנגישות בהם, ובכך לאפשר גילוי אוטומטי של משאבים שאינם מקושרים אוטומטית לרשת שעל פני השטח. מערכת ה"הגחה" של הרשת העמוקה של גוגל מחשבת מראש שאילתות לכל טופס HTML ומוסיפה את דפי ה-HTML הנוצרים לאינדקס של מנוע החיפוש. התוצאות ה"מגיחות" מוערכות באלף שאילתות לשנייה של תוכן רשת עמוקה. במערכת הזו, החישוב המקדים של שאילתות מבוצע על ידי שלושה אלגוריתמים:
כלים שמשמשים לזחילה ברשת העמוקה
Torch, או TorSearch, הוא מנוע חיפוש שנועד לחקור את החלקים הנסתרים של האינטרנט. Torch טוענת שיש לה יותר ממיליארד דפי רשת אפלים באינדקס, ומאפשרת למשתמשים לגלוש ברשת האפלה ללא צנזורה וללא מעקב.
Dark.fail הוכתר כוויקי הנסתר החדש. הוא מוסיף לאינדקס כל אתר Darknet גדול ועוקב אחר כל הדומיינים המקושרים לשירות נסתר מסוים.
ניטור הרשת האפלה
אוסף של מקורות מודיעין איומי סייבר מהרשת העמוקה והאפלה, מטרת הפרויקט היא לאסוף את המקורות, הקיימים ברשת העמוק והאפל, שיכולים להיות שימושיים בהקשרים של מודיעין איומי סייבר.
בפרויקט ahmia ניתן להזין את אתר ה-onion ותראה לאילו אתרים נוספים ב-onion הוא משויך.
סיווג משאבים
קשה לקבוע אוטומטית האם משאב רשת הוא חלק מהרשת שעל פני השטח או מהרשת העמוקה. אם משאב מאונדקס על ידי מנוע חיפוש, הוא לא בהכרח חלק מהרשת שעל פני השטח, מפני שייתכן שהמשאב נמצא על ידי שיטה אחרת (לדוגמה, פרוטוקול Sitemap, mod oai, OAlster) במקום זחילה מסורתית. אם מנוע חיפוש מספק קישור מפנה למשאב, ניתן להניח שהוא ברשת שעל פני השטח. לרוע המזל, מנועי חיפוש לא תמיד מספקים קישורים מפנים למשאבים. אפילו אם קישור מפנה קיים, אין דרך לקבוע אם המשאב המספק את הקישור הוא בעצמו ברשת שעל פני השטח, ללא זחילה על פני כל הרשת. זאת ועוד, משאב עשוי להימצא ברשת שעל פני השטח, אבל הוא טרם נמצא על ידי מנוע חיפוש. לכן, אם יש לנו משאב שרירותי, לא נוכל לדעת באופן מלא אם המשאב נמצא ברשת שעל פני השטח או בזו העמוקה ללא זחילה מלאה של הרשת.
רוב עבודת סיווג תוצאות החיפוש היא קטלוג הרשת שעל פני השטח לפי נושאים. לשם קטלוג משאבי הרשת העמוקה, איפיירוטיס ואחרים. הציגו אלגוריתם שמסווג אתר רשת עמוקה לקטגוריה שמייצרת את המספר הגדול ביותר של בחירות של שאילתות שנבחרו בקפידה לפי נושאים. תיקיות רשת עמוקה תחת פיתוח כוללות את OAlster באוניברסיטת מישיגן, Intute באוניברסיטת מנצ'סטר, Infomine באוניברסיטת קליפורניה בריברסייד, ו-DirectSearch (על ידי Gary price). הסיווג הזה מציב אתגר בסריקת הרשת העמוקה, בו נדרשות שתי רמות של קטלוג. הרמה הראשונה היא קטלוג אתרים לנושאים אנכיים (לדוגמה, בריאות, נסיעות, כלי רכב) ותתי-נושאים לפי טבע התוכן הנמצא במסדי הנתונים שלהם.
האתגר המסובך יותר הוא לקטלג ולמפות את המידע שנלקח ממספר משאבי רשת עמוקה לפי צורכי משתמש הקצה. דוחות חיפוש ברשת העמוקה לא יכולים להציג כתובות URL כמו דוחות חיפוש מסורתיים. משתמשי הקצה מצפים שכלי החיפוש שלהם לא רק ימצאו את מה שהם מחפשים במהירות, אבל גם יהיו אינטואיטיביים וידידותיים למשתמש. כדי להיות בעלי משמעות, דוחות החיפוש חייבים להציע עומק לטבע התוכן הנמצא במשאבים הללו, אחרת משתמש הקצה ילך לאיבוד בתוך אינסוף כתובות URL שלא מצביעות על התוכן הנמצא בהן. המבנה בו תוצאות חיפוש מוצגות משתנה לפי נושא החיפוש ולפי סוג המידע המוצג. האתגר הוא למצוא ולמפות פרטי מידע דומים ממשאבים מרובים שונים, כך שתוצאות החיפוש יוצגו במבנה אחיד בדו"ח החיפוש, ללא קשר למקור שלהם.
עתיד ופתרונות
ספקיות החיפוש הגדולות, כמו גם חברות מתמחות בנושא כמו BrightPlanet של ברגמן המוזכר לעיל, מנסות כל הזמן להפוך כמה שיותר מן התוכן של הרשת העמוקה לגלוי ואפשרי לחיפוש עבור גולשי האינטרנט. צעדים רבים בנושא נעשו החל מהעשור הראשון של המאה ה-21. חלק מן הפתרונות הם כלהלן:
רבים קושרים את נושא הרשת העמוקה לפער הדיגיטלי. הטענה היא, כי גם גולש מיומן היודע להשתמש במנוע חיפוש באופן מתקדם, עדיין עלול שלא להצליח להגיע למידע אותו הוא מבקש, עקב החסמים המוזכרים לעיל. כיוון שהפער הדיגיטלי מורכב מכמה רמות, כאשר הבסיסית היא נגישות לטכנולוגיה והשנייה היא יכולת שימוש בה, נניח כי לגולש יש נגישות, אולם כל עוד מנועי החיפוש, המהווים את הדלת שלנו לעולם האינטרנט, לא מציגים את מרב המידע, הפער עתיד להישמר. אך, האם כאשר יצליחו לאנדקס את מירב המידע, האם לא יהיה עוד פער דיגיטלי? שאלה זו, אם התנאים לה יתרחשו בעתיד, מעסיקה את השואפים לביטול הפער ההולך וגדל בין כמות המידע לבין האנשים המסוגלים לגשת אליו.
קישורים חיצוניים
סרטון מבוא לרשת העמוקה : סקירת ספרות
בית בלקינד-לוין
בית בלקינד-לוין הוא בניין היסטורי ברחוב הכרמל 5 בראשון לציון והיה מהבתים הראשונים שנבנו בלב המושבה.
הבנייה החלה ב-1922 והבית יועד להיות ביתו של איתן בלקינד אך עקב קשייו הכלכליים הוא העביר את הבית לרשותו של אריה לוין בתמורה לשטר חוב.
המבנה בן שלוש קומות כולל 27 חדרים ונבנה בסגנון אקלקטי תוך מתן תשומת לב לפרטים וריבוי אלמנטים עיטוריים שייחדו אותו ביחס לסביבתו הבנויה.
המבנה ננטש והוזנח ובשנת 2013 נרכש על ידי עיריית ראשון לציון והוא מיועד לשימור ובהמשך לשימוש החברה הכלכלית של ראשון לציון.
ההיסטוריה של הבית
המגרש, עליו עומד הבניין, נקנה על ידי אהרון מרדכי פרימן מבעליו, האחים אפנדי אל דג'ן, כחלק מ-2,310 דונם שנרכשו על ידי מייסדי המושבה.
ב"מפת החלוקה של ראשון" המגרש המדובר סומן כחלקה מספר 40 והיא חולקה לחלקות משנה כשאחת מאותן חלקות המשנה נקנתה ב-1897 על ידי יצחק גינזבורג. אחותו של גינזבורג, עדינה בלקינד, הייתה נשואה לנעמן בלקינד, אחיו של איתן בלקינד, והערכה היא שגינזבורג מסר את החלקה למשפחת בלקינד.
ב-1922 החל איתן בלקינד שני פרויקטי בנייה כשמצד אחד הקים את ראינוע נעמן בלב המושבה (בשיתוף עם אחיו ישי בלקינד) ומצד שני בנה בית משפחתי ברחוב הכרמל 5. לאספקת חומרי הבניה פנה בלקינד לאשר לוין שהיה איכר במושבה וקבלן בניין.
לאחר מספר שנים, כשהבניין עדיין היה בבניה, נקלע איתן בלקינד לקשיים כלכליים ולאחר שלא הצליח לפרוע את חובתיו ללוין (בסך של כ-900 לירות) וכן להחזיר משכנתה בהיקף של כ-1,300 לירות מסר את הבית לאשר לוין תמורת חובותיו.
ב-1927 עבר אלישע לוין, בנו של אריה לוין, להתגורר בקומה העליונה של הבניין. אלישע, אשתו שרה פופקו ומשפחתו המשיכו לגור בבניין עד שנות ה-60, גם לאחר פטירתו של אלישע ב-1948.
ב-1935 עבר גדעון לוין, בנו השני של אריה לוין, עם משפחתו, לגור בקומת הקרקע של הבניין. לאחר שלמד רפואה בפריז ובוינה והוסמך לרופא אף אוזן גרון פתח קליניקה בביתו.
את הקומה השנייה במבנה וכן את החדרים שנבנו בסמוך לחזית האחורית של המבנה השכירה המשפחה למספר משפחות.
לפני 1937 נבנתה תוספת בחצר שכללה שני חללים בחזית האחורית של המבנה. כמו כן נערך שינוי בחזיתות כך שחלון המטבח הוסט בעקבות חלוקה של המטבח לשניים בקומה הראשונה.
הבית היה בשימוש, כנראה, עד שלהי שנות ה-80. אין עדות לגבי המועד בו המבנה ננטש אך בשנת 2014 המבנה נרכש על ידי עיריית ראשון לציון ויועד לשימור, כחלק מתוכנית השימור העירונית. בסופו של תהליך השימור מיועד המבנה ההיסטורי והאגף חדש שיוקם בעורפו לשמש את משרדי החברה הכלכלית.
מבנה
המבנה בנוי בסגנון אקלקטי וכולל שלוש קומות וקומת מרתף חלקית וגג רעפים ואלמנטים עיטוריים. במבנה 27 חדרים, חדרי שירותים ואמבטיות, מבואות ופרוזדורים.
המורפולוגיה של הבניין נבניתה ממסה ריבועית עם בליטות בכל אחת מפאותיה כשבחזית הראשית הבליטה מיצרת סימטריות האופיינית לסגנון האקלקטי.
חללי הפנים של הבניין נחלקים לשלושה אגפים נפחיים, כשהמרכזי בהם נמתח בין הבליטה המערבית לגרם המדרגות החיצוני בחזית המזרחית.
תכנון הפנים בקומות שומר על עקרון האגפים עם חלוקות משנה נוספות המתאימות את הקומה לשימושיה:
מערכת התנועה בבנין מחולקת למספר מהלכים:
חזיתות הבניין מעוצבות באלמנטים עיטוריים רבים הכוללים יציקות בטון סביב הפתחים ובמרפסות הבולטות בקומה הראשונה. הדלתות והחלונות האקלקטיים בנויים מפרופילי עץ בשילוב תריסי כנף. החזית האחורית בבנין לא מאופיינת בעיטורים סביב הפרטים.
ריצוף
בית בלקינד-לוין רווי בפרטי בנין ובעיטורים אקלקטיים. הריצופים בבניין הינם ביטוי לעושר העיטורי הקיים במבנה. הבניין מרוצף ב-12 דגמים של אריחי בטון במנחים שונים. אריחים אלה הינם חלק מתופעה אדריכלית ותרבותית שהייתה נפוצה במאה העשרים ובעיקר בבנייה האקלקטית בתחילת המאה. ההיסטוריה של המרצפות בבנייה באר. ישראל חוזרת לסופה של המאה ה-19 כשמפעלי הבנייה הטמפלרים הכירו לתעשיית הבנייה המקומית חומרי בניה אירופאים דוגמת הרעפים, הבנייה במלט ובריצוף במרצפות בטון מאוירות. תהליך ייצור המרצפת היה ברובו ידני.
כל מרצפה הורכבה משלוש שכבות: שכבה ראשונה - סלע גיר גרוס, אבקת קוורץ בתוספת צבע כאבקה או כנוזל, מים וחול, שכבה שנייה - אבקה שיוצרה ממלט פורטלנד ואגרגטים, והשכבה השלישית - חול דק ומים. הכנת המרצפות נעשתה בעזרת תבניות מתכת שהוכנסו למסגרות ברזל ומילוי התבנית בשכבות השונות. התבנית הונחה תחת לחץ למספר שניות ולאחר מכן נחלצה המרצפה והונחה לייבוש שלאחריו תושרה במים ותיובש בשנית. המרצפות המעוטרות נוצרו ברובן מתוך קטלוגים אחידים אך בשילובים גאומטריים ובדוגמאות צמחיות. גם הגוונים לכל תבנית הותאמו לבחירת הלקוח.
נשימות אגונאליות
המושג נשימות אגונאליות או "נשימות אחרונות" (באנגלית: Agonal Breathing) מתאר דפוס נשימה לא תקין הנגרם כתוצאה מפגיעה באספקת הדם / ירידה בחמצון של החלק במוח האחראי על פעולת הנשימה. נשימות אגונליות מהוות סימן למצב חירום רפואי אקוטי.
במצבים של דום לב, נראה לעיתים נשימות אגונליות שנמשכות מספר דק' לאחר הפסקת הפעילות הלבבית המכנית. מדובר בתופעה שמתרחשת בכ-40-56% ממקרי דום הלב בטרום ביה"ח.
בפועל מדובר ברפלקס של מרכז הנשימה בגזע המוח שמתבטא בדפוס נשימות ייחודי זה. נשימות אלה אינן נשימות אפקטיביות; לרוב, הן למעשה תהליך שאיפה קצר ושטחי, ומיד לאחר מכן נשיפה ארוכה יותר וכבדה, אולם הן לא מגיעות בסדר מסוים או בחוקיות מסוימת. כלומר, הנשימות אינן סדירות ואינן בעלות עומק שווה.
זהירות מונעת
זהירות מונעת היא הימנעות מפעולה שהאפשרות להשלכות שליליות שלה או הסבירות להופעתן אינן ידועות, במטרה להימנע מאותן השלכות. עקרון הזהירות המונעת הוא עיקרון מנחה בחקיקה, בעיקר בתחום הגנת הסביבה כמו בנושא השפעות בריאותיות של קרינת טלפון סלולרי.
ניסוח העיקרון
עקרון הזהירות המונעת קובע כי אם קיים חשד שפעולה או מדיניות כלשהי גורמת לנזק או יוצרת סכנה לציבור או לסביבה, במקרה שאין ראיות מדעיות מספיקות על מנת להראות שהפעולה או המדיניות אכן מזיקה או מסכנת, אזי נטל ההוכחה חל על יוזם הפעולה ויש להימנע מפעולה כזו כל עוד טרם הוסר החשש המקורי.
מטרת העיקרון היא לאפשר לקובעי מדיניות לקבל החלטות בהן ייתכן נזק כתוצאה מאחת ההחלטות, בתנאי אי ודאות לגבי אפשרות קיום הנזק או היקפו בשל היעדר מידע מדעי. הוא מבוסס על מחויבות חברתית להגנה על הציבור מפני נזקים אפשריים, שהחשש מהם מוסר רק בעקבות הצטברות ממצאים מדעיים. בחלק ממערכות המשפט, כמו זו של האיחוד האירופי, עקרון הזהירות המונעת הוא עיקרון משפטי מחייב.
קבלת החלטות בנקיטת זהירות קדמה לניסוח העיקרון, והיא מבוטאת בכמה אמרות ידועות. העיקרון הקדום פרימום נון נוקרה מבטא זהירות מונעת בתחום הרפואה.
חסרונות
במשך השנים הצטברה ביקורת על עקרון הזהירות המונעת. עיקר הביקורת נוגע לכך שבעוד שנזק שנמנע כתוצאה מנקיטת זהירות הוא ברור לכל אם הוא מתגלה, התועלת שנמנעה במידה ומתברר כי החשש היה לשווא בולטת הרבה פחות. נקיטה בזהירות מונעת מאפשרת למקבלי החלטות להימנע או להגביל פעולות מועילות גם במקרה שהנזק כתוצאה מכך גדול יותר מהנזק שהחשש ממנו הוא שהניע את נקיטת הזהירות המונעת.
על מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) נמתחה ביקורת על כך שבניסיונו להימנע מתופעות לוואי מסוכנות של תרופות חדשות, הוא מעכב או אינו מאשר תרופות ובכך מונע הצלת חיים או שיפור באיכות החיים של רבים. ב-2002, סירבה ממשלת זמביה לקבל תרומת מזון מהונדס גנטית ובכך החריפה את הרעב של מיליוני אפריקאים, אף על פי שלא היו ראיות מדעיות לכל סכנה בריאותית במזון מהונדס גנטית. בהיבט זה מצוין כי עקרון הזהירות המונעת אינו עקבי עם עצמו, היות שקיימים נזקים לא ידועים כתוצאה מהנקיטה בעיקרון זה, ולכן הוא עצמו קובע שיש להימנע מנקיטתו.
במקרים אחרים נשען העיקרון על הכשל הלוגי אד איגנורנטיאם, בו נטען שאם דבר מה לא הוכח כשגוי, אז הוא נכון. נעשה בו שימוש סלקטיבי בנושאים נבחרים, בעוד ביתר הנושאים החלטות מתקבלות מתוך ניתוח סיכון-תועלת אובייקטיבי. החיפוש אחר נזקים כתוצאה מטכנולוגיה חדשה יכול להימשך לנצח, ונקיטת זהירות מונעת מתוך הנחה מראש שקיימים נזקים שטרם הוכחו עלולה למנוע הסרת נזקים של טכנולוגיה קיימת. דוגמה לכך היא הימנעות ממעבר לשימוש בגז טבעי לייצור חשמל עקב סיכונים פוטנציאליים, וכתוצאה מכך המשך שימוש בדלקים מזהמים שיש להם נזקים מוכחים. קבלת החלטות בשם עקרון הזהירות המונעת מובילה לקיבעון מחשבתי ולהימנעות משיפור, גם אם אין זו כוונתו המקורית של העיקרון.
אריאל צוקרמן
ילדותו ולימודיו
אריאל צוקרמן גדל בישראל. מגיל חמש למד נגינה בפסנתר. מאוחר יותר למד נגינה בחליל צד אצל אורי שוהם, יוסי ארנהיים ומשה אהרן אפשטיין. אחרי שירותו בתור מוזיקאי מצטיין בצה"ל נסע ללמוד בגרמניה. באקדמיה למוזיקה של מינכן היה תלמידם של החלילנים פאול מייזן ואנדראש אדוריאן, כמו כן השתלם בכיתות אמן של אלן מריון ואורל ניקולה.
הקריירה כחלילן
צוקרמן זכה בתחרויות בינלאומיות רבות וניגן, בין השאר, תחת ניצוחם של לורין מאזל, דניאל בארנבוים, זובין מהטה וריקרדו מוטי בתזמורות כמו תזמורת רדיו בוואריה, הפילהרמונית של מינכן, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, תזמורת האופרה הממלכתית של בוואריה. אחרי שנת 2002 היה סולן בהרכב השווייצרי "חמישיית העולם - קול שמחה" (Kolsimcha - The World Quintet), שהקליט והופיע בכל רחבי העולם.
הקריירה כמנצח
אריאל צוקרמן למד ניצוח אצל יורמה פאנולה באקדמיה המלכותית למוזיקה בסטוקהולם ואצל ברונו וייל בבית הספר הגבוה למוזיקה ולאמנויות הבמה במינכן שם סיים את לימודיו ב-2004.
כמנצח הקים צוקרמן במרץ 2001 את "תזמורת הרמס מינכן" שהורכבה מטובי הנגנים בתזמורות גרמניות שונות, מורים באקדמיה למוזיקה במינכן ונגנים סולנים.
בינואר 2007 התמנה צוקרמן לתפקיד מנהל מוזיקלי של התזמורת הקאמרית הגיאורגית הפועלת (משנת 1990) בגלות באינגולשטאדט, גרמניה, ועמד בראשה עד שנת 2011. בתוקף תפקיד זה שיתף צוקרמן פעולה עם אמנים כמו זולטן קוצ'יש, טביאה צימרמן, היינריך שיף ודיאנה דמראו.
אריאל צוקרמן כיהן בעונת 2003–2004 כעוזר מנצח של איוואן פישר בתזמורת פסטיבל בודפשט, שם רכש ניסיון עם רפרטואר עשיר והופעות מרובות. בהמשך הוזמן צוקרמן לנצח על התזמורת הסימפונית של ברלין (2007) ועל התזמורת הלאומית הבסקית בסיור בספרד (2009). ניצח גם בקונצרטים ובהקלטות עם התזמורת הממלכתית של בוואריה התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הפילהרמונית של פראג התזמורת הפילהרמונית של ברמן, התזמורת הסימפונית של במברג, התזמורת הסימפונית הלאומית של דנמרק, התזמורת הסימפונית של בזל, התזמורת הסימפונית של לוצרן, התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הסימפונית ירושלים, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון ועוד.
כיום צוקרמן הוא מהמנצחים המחוזרים בדור הצעיר של ישראל. עם קאמרטה אקדמיקה זלצבורג סייר ברחבי אירופה ועם תזמורת רדיו וינה הופיע בסין. הוא הרבה לנצח על תזמורת אמני הצליל באולם אגודת המוזיקה הוותיק של וינה. כמו כן ניצח על התזמורת הפילהרמונית של צפון-גרמניה ברוסטוק והתזמורת הפילהרמונית של פוזנן בפולין, הסינפונייטה של הונג קונג, התזמורת הסימפונית של לונדון ועוד רבות.
בסיבוב הופעות ראשון ביפן ניצח על התזמורת הפילהרמונית היפנית החדשה בכל הקונצ'רטי לפסנתר ולתזמורת של בטהובן עם הפסנתרנית הגאורגית אליסו וירסלדזה. הוא סייר עם התזמורת הלאומית הצעירה של אוסטרליה ועם התזמורות הפילהרמוניות הצעירות של גרמניה ושל ישראל שאוחדו.
אחרי התפטרותו בשנת 2014 של יואב תלמי מתפקיד המנהל המוזיקלי של התזמורת הקאמרית הישראלית בנסיבות משבר כלכלי של התזמורת, נבחר צוקרמן, מבין 23 מועמדים, לתפקיד המנהל המוזיקלי החדש. במאי 2015 ניצח כבר עם תזמורת זו יחד עם הכנר איתמר זורמן על בכורת הקונצ'רטו לכינור "מחווה לסשה ארגוב" מאת משה זורמן. על התזמורת הקאמרית הישראלית ניצח בפסטיבלי מרואו בפורטוגל ותלאוי בגאורגיה. ביולי 2023 פוטר צוקרמן מתפקיד המנהל המוזיקלי של התזמורת.
ג'ומפה להירי
ג'ומפה להירי (בבנגלית: ঝুম্পা লাহিড়ী, נולדה 11 ביולי 1967) היא סופרת הודית-אמריקאית. ספרה הראשון, קובץ הסיפורים הקצרים פרשן המחלות (1999, יצא בעברית בשנת 2001) זכה בפרס פוליצר לסיפורת לשנת 2000, והרומן הראשון שלה, השם הטוב (2003, יצא בעברית בשנת 2005), עובד לסרט באותו שם (באנגלית The Namesake).
שמה מלידה הוא נילאנג'נה סודשנה, אך היא משתמשת בכינוי שלה (בבנגלית, ה-Daak naam שלה), ג'ומפה. להירי חברה במועצת הנשיא לאמנויות ולמדעי הרוח, שהקים ברק אובמה. ספרה הבקעה, שפורסם באנגלית בשנת 2013 (יצא בעברית בשנת 2014), היה מועמד לפרס מאן בוקר ולפרס הספר הלאומי לסיפורת.
ביוגרפיה
כשהייתה בגיל הגן, הגננת של להירי החליטה לקרוא לה בכינוי החיבה שלה (ג'ומפה) במקום בשמה הרשמי, משום שמצאה אותו קל יותר להגייה. להירי סיפרה לימים כי "תמיד נבוכותי כל כך בגלל שמי... להרגיש כאילו גורמים למישהו סבל רק בשל זהותך." רגשותיה המעורבים של להירי לגבי זהותה היוו השראה לרגשותיו המעורבים של גוגול, גיבור הרומן "השם הטוב", לגבי שמו החריג. לאחר שסיימה את לימודי התיכון בקינגסטון, השלימה בשנת 1989 תואר ראשון בספרות אנגלית בבארנארד קולג' שבאוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
לאחר מכן השלימה להירי סדרת תארים באוניברסיטת בוסטון: תואר שני בספרות אנגלית, תואר שני נוסף בכתיבה יוצרת, תואר שני נוסף בספרות השוואתית, ותואר דוקטור בלימודי רנסאנס. להירי אף לימדה כתיבה יוצרת באוניברסיטת בוסטון ובבית הספר לעיצוב של רוד איילנד.
קריירה ספרותית
לדברי להירי, היא שלחה סיפורים קצרים למוציאים לאור והם נדחו "במשך שנים". ספרה הראשון, אוסף הסיפורים הקצרים "פרשן המחלות", יצא בשנת 1999. הסיפורים עוסקים בדילמות בחייהם של הודים או של מהגרים הודים, כגון קשיי נישואים, הפלות, והנתק בין בני הדור הראשון להגירה לארצות הברית לבין ילדיהם. לימים כתבה להירי כי "כשהתחלתי לכתוב לא עסקתי במודע בחווייה ההודית-אמריקאית. מה שמשך אותי למלאכה היה הרצון לאלץ את שני העולמות שבהם חייתי להתמזג על הדף, כפי שלא הייתי אמיצה דיי, או בוגרת דיי, לאפשר בחיים עצמם." האוסף זכה לשבחי מבקרי ספרות אמריקאים, אך הביקורות בהודו היו מעורבות: בעוד שמבקרים מסוימים הביעו התלהבות, אחרים הסתייגו מכך שלהירי "לא הציגה הודים באור חיובי יותר". הספר נמכר במאות אלפי עותקים באנגלית, וזיכה את להירי בפרס פוליצר לסיפורת לשנת 2000 (והייתה זו רק הפעם השביעית שבה קובץ סיפורים זוכה בפרס).
בשנת 2003 פרסמה להירי את הרומן הראשון שלה, "השם הטוב" (במקור: The Namesake), אשר מגולל שלושים שנה בחיי משפחת גנגולי. ההורים, מקולקטה, היגרו בצעירותם לארצות הברית, וילדיהם, גוגול וסוניה, גדלים וחווים את פער הדורות והתרבות מול הוריהם. סרט על בסיס הספר יצא בשנת 2007, בבימוי מירה נאיר ובכיכוב קל פן כגוגול. להירי עצמה הופיעה בהופעת קמע בתפקיד "דודה ג'ומפה".
קובץ הסיפורים השני של להירי, "קרקע לא מוכרת" (במקור: The Unaccustomed Earth), יצא באנגלית בשנת 2008, והגיע להישג נדיר, בתופסו כבר בשבוע הראשון לצאתו את המקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. עורך מוסף ביקורות הספרים של הניו יורק טיימס בשעתו, דווייט גארנר, כתב כי "קשה לזכור מה הייתה יצירת הסיפורת הרצינית האחרונה שזינקה היישר לראש הרשימה; זו המחשה ברורה של כוחה המסחרי של להירי."
להירי מקיימת גם קשר מקצועי פורה עם כתב העת הניו יורקר, שבו פרסמה כמה מסיפוריה הקצרים, וכמה מסות ומאמרים.
בספטמבר 2013 נכלל הרומן "הבקעה" מאת להירי ברשימה המצומצמת של המועמדים לפרס מאן בוקר, אך לא זכה בפרס.
מאז שעברה להתגורר ברומא החליטה לקרוא ולכתוב רק בשפה האיטלקית.
כתיבה לטלוויזיה
להירי עבדה כיועצת עבור מפיקי העונה השלישית של סדרת הטלוויזיה האמריקאית בטיפול, שבה נוספה דמותו של סוניל, אלמן שמהגר מהודו לארצות הברית ומתמודד עם שכול ועם הלם תרבות. על אף שניתן לה קרדיט על כתיבה, תפקידה התמקד בייעוץ לגבי האופן שבו יתפוס הודי בנגאלי את ברוקלין.
תפקידים ציבוריים
מאז 2005, מכהנת להירי כסגנית נשיא המרכז האמריקאי של פא"ן.
בפברואר 2010 מונתה לשמש במועצת הנשיא לאמנויות ולמדעי הרוח, לצד חמישה אחרים.
פרסים
להירי זכתה בפרסים רבים, בהם:
חיים אישיים
בשנת 2001 נישאה להירי לאלברטו וורווליאס-בוש, עיתונאי ששימש באותה עת סגן עורך מהדורת אמריקה הלטינית של טיים מגזין. להירי חיה ברומא, עם בעלה ועם שני ילדיהם, אוקטביו (יליד 2002) ונור (ילידת 2005).
לורד סות'
לורד סות' (הידוע גם כאביר הוורד השחור) הוא דמות מעולמות הפנטזיה רומח הדרקון ורייבנלופט. הוא מופיע לראשונה בספר דרקונים של שחר האביב כבן-בריתה הנאמן של שרת הדרקונים קיטיארה אות-מאטר. לורד סות' הוא בן אלמוות אשר קולל להיות אל-מת בשל מעשיו הנפשעים. הוא מתואר כדמות טרגית, שניתנה לו הזדמנות מאת האלים להציל את עולם קרין מאירועי החורבן הגדול; אולם קנאותו וחימתו ששולהבו גרמו לו להפנות עורף למשימה נאצלת זו. הוא צפה באשתו ובנו נשרפים למוות ולא ניסה לעזור להם ובשל כך קולל לקום לתחייה כאביר מוות. לאחר ששירת לצידה של קיטיארה, עובר לורד סות' גם אל עולם רייבנלופט ומתעמת עם כוחות הזדון בממלכה זו בספרים: אביר הוורד השחור ורוח הוורד השחור. לבסוף, מוחזרת הדמות אל עולם רומח הדרקון לעימות נוסף במהלך האירועים המתוארים בטרילוגיית מלחמת הנשמות.
יצירת הדמות
טרייסי היקמן, אחד מיוצרי סדרת ספרי רומח הדרקון ציין כי הגה את דמותו של לורד סות', כאשר היה זקוק לדמות זדונית וחזקה, בה יילחמו גיבורי הרומח בצריח הכהונה הראשי. הייתה זו דמותו של לורד סות' שסללה את המתווה ליצירת אבירי מוות לסופרי מבוכים ודרקונים במשך השנים.
דמותו של לורד סות' נחשבת לאחת הנבלים הגדולים בכלל ההיסטוריה של מבוכים ודרקונים על פי סקר שנערך בגיליון האחרון של "דראגון", הירחון האמריקאי למשחקי תפקידים.
קורותיו של לורד סות'
חייו של לורד סות' משתרעים בסוף עידן העוצמה עד לחורבן הגדול. כאל-מת, עלילותיו של לורד סות' מתפרשים על פני 420 השנים שלאחר החורבן, בעידן הייאוש ובעידן בני-התמותה. בין סוף מלחמת הגבירה הכחולה ומלחמת הנשמות, שהה לורד סות' בעולם רייבנלופט ואחז בחלק מהזמן, בממלכת סית'יקוס שם.
חייו
לורן סות' החל את הקריירה שלו כזקיף בשירותו של האביר הוֹלְגֶר צליל-רוח בחודש העשירי בשנת 40 לפני החורבן הגדול. בשירותו לחם סות' ביצורי זדון והרג בהם בשם אבירי סולאמניה. סות' נעשה לחבר מסדר אבירי החרב, אולם היה צריך להוכיח עצמו כדי להתקבל למסדר הוורד.
לורד סות' נשא לאישה את קוֹרִין גְלַאדְרִיָה, גבירה מפלאנתאס מיד לאחר מכן. תחילה, חיי הנישואין היו תקינים. לורד סות' משל על ארץ-ליל וניסה להתמסד, אך החל לחוש געגועים להרפתקאות בדרכים והעדיף חיים כאלו על פני חיי שליטה על נציבות שלווה מתוך מבצרו. שנה לאחר מכן, זומן לורד סות' יחד עם אביריו הנאמנים לפלנתאס לפגישה השנתית של אבירי סולאמניה. בדרך, נפגשו האבירים במשלחת של אלפי סילבאנסטי אשר הותקפו בידי עוגים. סות' ואנשיו טבחו את העוגים והצילו את האלפים. שם, נחו עיניו של סות' על עלמה אלפית בשם אִיזוׁלְדֶה דֶנִיסה, אשר יופייה הכה אותו בסנוורים. הוא לקח אותו עימה למבצרו, כדי שהמרפא שלו יוכל לטפל בפציעותיה.
החורבן הגדול
כעבור מספר חודשים החל לורד סות' לבגוד באשתו עם איזולדה. אפילו כאשר אשתו, קורין, הרתה הודות לאמצעי קסם, סות' המשיך ברומן. סיבוכים החלו כאשר איזולדה נכנסה להיריון רק חודש לפני לידת בנם של סות' וקורין. כאשר נולד בנו, הוא עוות בשל הקסם. לורד סות' האשים את קורין במראהו של בנו, והרג את שניהם, תוך שהוא טוען כי היא הלכה לעולמה בזמן הלידה. לאחר תקופת אבל שנמשכה חצי שנה, הוא נישא לאיזולדה בסוף שנת 2 לפנה"ח. איזולדה ילדה תינוק אשר נקרא על שם סב סבו של סות', פֶּרַאדוּר סות'.
חודש לאחר מכן, סות' נקרא לפלאנתאס על ידי מועצת הצדק העליונה, שם בהרכב של אבירים הואשם לורד סות' בהריגת אשתו הראשונה. הוא נמצא אשם וגזר דינו היה הוצאה להורג. קבוצה של אביריו הנאמנים הצילה אותו מהגרדום והללו נמלטו לטירת דארגארד. הסולאמנים לא ששו להתקיף את הטירה המבוצרת והיגלו את סות' לארץ ליל. סות' הפך מדוכא בשל מצבו ואשתו החלה מתפללת לאלה מישאקאל כדי שתציל את בעלה. האלה הורתה לה לבקש מסות' לרכוב לעבר איסטר כדי למנוע מן המלך הכוהן לקרוא תיגר על האלים, דבר שיביא על הארץ את חורבנה. הובטח לו, כי אם ייהרג בעת הניסיון לעצור את המלך הכוהן, פלאדין ומישאקאל יקימוהו לתחייה כדי להבטיח את הצלחת משימתו. כך, למרות שייהרג בסופו של דבר, הוא ימות בשלווה, כאשר כבודו מושב לו.
לורד סות' נספה מן הלהבות שאחזו במבצרו, אולם הקללה שהטילה עליו איזולדה נשמעה באוזני האלים, וכאשר סות' התעורר, הוא מצא כי בשרו נשרף ועורו התקלף ממנו. עד מהרה כל שנשאר הוא שלד עטוי שריון מפוייח, עם עיניים שבערו בלהבה כתומה. אביריו הנאמנים, אף הם נספו בחורבן, אך בדומה לסות', אבירי סולאמניה הללו לא מתו. הם נידונו לשרת את סות' כשלדים לוחמים. שלוש עלמות האלפים שהסיתו את סות' חזרו כבאנשי כדי להזכיר לו ערב אחר ערב את ההרס והחורבן שנגרמו בשל מעשיו.
מלחמת הרומח
מאות שנים לאחר מכן, טאקיזיס פתחה במלחמת הרומח כדי לכבוש את קרין והייתה צריכה את עזרתו של לורד סות' עבור צבאה. לורד סות' הודיע לה כי יסכים לשרת את שר הדרקונים (תואר, אשר היה שייך למנהיגי צבאות הדרקונים של טאקיזיס) אשר ישהה לילה במבצרו. רק שרת הדרקונים הכחולה, קיטיארה, קיבלה את האתגר ואכן שרדה את הלילה המחריד בטירתו. בתמורה, הוא נשבע לה אמונים, והוכיח במהירות את ערכו. נוכחותו מנעה את הוצאתה להורג של קיטיארה בידי אריאקס, הוא עזר לה בעת שביהּ של לאורנה, המצביאה הזהובה של צבאות הטוב. הוא עשה זאת תמורת קבלת נשמתה של לאורנה, לאחר שזו תוצא להורג בזמן ההכרזה על ניצחון צבאות הזדון במקדשה האפל של מלכת האופל. לאורנה הזכירה לו את מראהּ של אשתו השנייה, איזולדה, ועל כן חמד את לאורנה לעצמו. אולם כאשר קרס המקדש, הצליחו לאורנה ותניס חצי-אלף להימלט מזרועותיו. בתחילה לעג סות' לקיטיארה על שאיפשרה לתניס (שהיה מאהבהּ של קיטיארה) ולאורנה להימלט, אולם היא הבטיחה לסות' כי כך יזכרו אותה תניס ולאורנה תמיד בשל מחווה זו, אשר תעיב על שניהם לתמיד. סות' קיבל זאת, ולאחר מכן, עזר סות' לקיטיארה לחסל את יריביה ולהשתלט על צבאות הדרקונים, ולהגיש לה את כתר העוצמה ואת השליטה הבלעדית על צבאות הדרקונים.
מלחמת הגבירה הכחולה
לפני פרוץ המלחמה, סייע סות' לקיטיארה בניסיון ההתנקשות בחייה של קריסניה כדי למנוע מרייסטלין מאז'ר לקרוא תיגר על טאקיזיס ולהפוך לאל, אולם, למרות שסות' כישף אותה בכישוף מוות, קריסניה ניצלה בזכות פלאדין שגרם לה להיכנס לתרדמת ולקח את נשמתה מגופה. סות' לא היה מודע לכך, ודיווח לקיטיארה כי משימתו צלחה.
בשבועות לאחר מכן, סות' זימן את לוחמי השלד והרוחות שלו לסייע לקיטיארה במצור שהטילה על פלאנתאס על מנת להפריע לרייסטלין בתוכניותיו. לסות' היו מניעים אישיים לכך - הוא פיתח אובססיה לקיטיארה והחליט כי הוא רוצה אותה כבת לווייתו לנצח. סות' וכוחותיו נכנסו לעיר וטבחו את מי שנתקלו בו. כשהגיע אל צריח הכישוף הנעלה, מצא אותה גוססת מפגיעת פגיונו של דאלאמר האפל, ותבע את גופה לעצמו. ברגע זה, הוא וצבאו נסוגו מפלאנתאס, דבר שסלל את הדרך לתבוסות כוחותיה של קיטיארה. אולם, בשל בגידתו של אחד ממשרתיו, קראדוק, נמנעה ממנו נשמתה של קיטיארה.
רייבנלופט
לסות' ניתנה הזדמנות לכפרה ולחיות בממלכה בו הוא בן אנוש ומשימתו מאת אלי קרין צלחה, אך הוא חשב כי מהתלים בו והוא נידון להגיע אל ממלכת סית'יקוס ("ארץ הרוחות" בלשון האלפים) כפיצוי מאת הערפילים על שמנעו ממנו את נקמתו בקראדוק. טירתו החדשה, מבצר נֶדְרַאגַארְד (בסולאמנית, "זו אינה דארגארד)", אשר הייתה חיקוי נלעג לטירת דארגארד בקרין אשר שינתה תמידית את צורתה, כדי שסות' לא יוכל לשמור על סדר צבאי מבצעי לו היה רגיל. תקופת שהותו בסיתיקוס לא שינתה את אישיותו אף לא במעט. הוא מצא את עצמו עובר לממלכות צללים, אשר הכילו חלק מעברו. הוא סירב להכיר בחטאי העבר ולא היה מוכן לסבול את קללתו - דבר שבסופו של דבר, גרם לשיחרורו מערפילי רייבנלופט וחזרתו לקרין.
החזרה לקרין
סות' מוזכר בקרין שנית, בזמן מלחמת הנשמות. מינה, נבחרתה של האלה האחת, ניסתה לגייס את לורד סות' לצבאותיה של מלכתה. אולם, סות' בילה זמן רב כלוא בטירתו (דבר שנגרם על ידי מלכת האופל), ובזמן זה הרהר רבות בחטאיו ועל העוול שגרם לעולם, לאשתו ולבנו. הוא סירב להזמנתה של טאקיזיס, והיא כתגמול, השיבה לו את חייו כבן תמותה. בעשותה זאת, וביהירותה, העניקה לסות' ברכה אחת אחרונה. היא השמידה את מצודתו כשהוא נמצא בתוכה, והוא קרס תחת השברים. כבודו של האביר הגוסס הושב לו, וברגעיו האחרונים נשבע לחפש את אשתו ובנו ב"עולם הבא" ובחיפוש זה תבוא לו כפרתו.
בן אנוש
בחייו, לורד סות' היה גבר בנוי לתלפיות, בעל לסת מרובעת, גבות בולטות מעט ועצמות לחיים גבוהות. עיניו בעלות גוון אפור-פלדה ושיער שחור סמיך המקבל אופי תלתלי ביורדו לכתפיים. בהיותו אביר סולאמני, הוא טיפח שפם ארוך טיפוסי.
אביר מוות
קומתו של סות' היא כמעט שני מטרים. הוא לבוש שריון לוחות סולאמני, שעליו ניתן לראות את סמל מסדר הוורד, אשר כמש והתעוות והפך לסמלו - הורד השחור. גלימה סגולה ארוכה תלויה על כתפיו ומגיעה כמעט עד ברכיו. ציצית של שיער שחור קשורה לקסדתו, אותה הוא חובש תמיד. הוא אוחז בחרב שחורה הנמצאת בנדן שעל ירכו.
גוף השד של סות' הוא שקוף וניתן לראות רק זוג נקודות להבה אדומות כדם מרצדות מבין חריצי הראייה של קסדתו. קולו נשמע כהד ממעמקי מאורה חסרת-תחתית. בקרבתו ניתן לחוש בהילה של כפור זדונית שלא מן העולם אשר מצליחה אף להמיט אימה על קנדרים.
ג'רג' לרינץ
ג'רג' לרינץ (במקור לוי, בהונגרית: Lőrinc György; נאג'ווארד, 17 במרץ 1917 – בודפשט, 21 ביולי 1996) היה רקדן יהודי-הונגרי, אמן מאסטר בבלט, כוריאוגרף, מנהל בלט.
כוריאוגרף, רקדן
ג'רג' לוי נולד במשפחה יהודית כילד רביעי של החייט אנדור לוי. מגיל שבע רקד במועדוני הבידור של נאג'ווארד ועל במות מזדמנות. בגיל חמש עשרה עבר לבודפשט, שם היה תלמידם של אולגה סנטפאל (במקור סטריקר) ושל בעלה מריוס רבינובסקי, והיה חבר בלהקת המחול של "אמני התנועה סנטפאל". מ-1933 עד 1942, הופיע באופן קבוע בהצלחה עם כוריאוגרפיות סולו משלו, בעיקר בערבים עצמאיים בעיר הולדתו, בבודפשט ובפריז. ב-1936 למד בבית הספר של קורט יוס בדארטינגטון הול, באנגליה, ב-1937 היה חבר באחת "הלהקות היורשות" של הבלט סרגיי דיאגילב, הקבוצה בראשות ואסילי דה באזיל  בלונדון שכונה בדרך כלל "קולונל ואסילי דה באזיל" והיה אמרגן בלט רוסי. לאחר ניתוח ברך ב-1941, הוא כבר לא יצר את הריקודים עבור עצמו, אלא עבור קבוצת סנטפאל, הוא היה גם הכוריאוגרף של קטעי הריקוד האגדיים של "גברת קארניו" (פארסת שירה, שהוא המחזה הידוע השלישי של מיהאי ויטז צ'וקונאי) בבימויו של טמאש מאיור (1942). מאיור תיאר את ההצגה כ לרינץ גם לימד ריקוד בבית הספר סנטפאל.
ב-12 במאי 1942 הוא נשא לאישה את אווה ראדו, רקדנית יהודייה, חברה בקבוצת סנטפאל. כיהודי, הוא נלקח למחנות שירות העבודה מ-1942 עד 1944 (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) נשלח עם הארמייה השנייה של הצבא ההונגרי לחזית המזרחית כעובד כפייה. הוא נפל בשבי הרוסי ב-1944 בברית המועצות עד 1948 (לא עזר לו שהיה בעצם עובד כפייה יהודי). לאחר חזרתו הוביל בשנים 1948–1949 את להקת הבלט של התיאטרון הלאומי של סגד ; הכוריאוגרפיה של המנדרין המופלא (1949) שהוצגה שם והייתה העיבוד הראשון בהונגריה ליצירתו של המלחין בלה בארטוק שנשאר נאמן לתסריט המקורי של מלכיאור לנדייל. (הוא רקד את הקווליאר הזקן בעצמו - הכוונה לאיש חברה שמתנהג בנימוסין טובים ומתלבש בצורה אופנתית - וזו הייתה הופעתו האחרונה על הבמה.)