cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהודה צבי ברנדויין (הראשון)
תולדותיו
לאחר פטירת רבי אורי מסטרליסק, בכ"ג באלול תקפ"ו, עברה ההנהגה לבנו רבי שלמה, אולם כעבור מספר חודשים נפטר הבן והנהגת החסידות עברה לרבי יהודה צבי ברנדויין. הוא התיישב בעיירה סטרטין שבגליציה ונודע כבעל מופת ופועל ישועות. שמונה עשרה שנה הנהיג עדה גדולה שמנתה אלפי חסידים. צדיקי דורו הפליגו בשבחו, רבי חיים מצאנז כותב עליו ועל בנו רבי אברהם
היה בקי ברפואה טבעית ועל טבעית ואף חיבר "קונטרס רפואות וסגולות" שהודפס על ידי צאצאיו.
יורשו בהנהגת האדמו"רות של שושלת סטרטין הוא בנו רבי אברהם ברנדויין. בניו האחרים היו רבי חיים שנפטר בצעירותו בחיי אביו, רבי אליעזר מאזיפולי ורבי שמואל זנוויל. בתו הייתה רייזל, אשת רבי חיים קרייטנר.
אידיאל נילי
בתורת החוגים, אידיאל נילי הוא אידיאל שכל איבריו נילפוטנטיים. מכיוון שסכום של אידיאלים ניליים גם הוא נילי, סכום כל האידיאלים הניליים בחוג הוא אידיאל נילי, המכונה הרדיקל הנילי העליון.
הגדרות
איבר a של חוג הוא נילפוטנטי אם קיים n כך ש-a^n=0.
תת-קבוצה S של חוג R, שכל איבריה נילפוטנטיים, נקראת קבוצה נילית. אם קיים n כך שהמכפלה מתאפסת לכל  אז S היא קבוצה נילפוטנטית. קל לראות שהאידיאל השמאלי Ra הוא נילי אם ורק אם האידיאל הימני aR הוא כזה.
אידיאל הוא נילפוטנטי מקומית, אם תת-החוג הנוצר על ידי מספר יוצרים סופי מאברי האידיאל הוא תמיד נילפוטנטי (אם כי דרגת הנילפוטנטיות עשויה להיות תלויה בבחירת היוצרים). כל אידיאל נילפוטנטי הוא נילפוטנטי מקומית, וכל אידיאל נילפוטנטי מקומית הוא נילי; הטענות ההפוכות אינן נכונות בדרך כלל. עם זאת, בחוגים נותריים, כל אידיאל שמאלי נילי הוא אידיאל נילפוטנטי. חוג ראשוני שאין בו אידיאלים ניליים נקרא strongly prime.
חוגים ניליים
ההגדרות עבור אידיאלים חלות גם על חוגים בלי יחידה: חוג נילי הוא חוג שבו כל האיברים ניליים (ולכן אין בו אידמפוטנטים). חוג שכל המנות הראשוניות שלו הן ניליות הוא בעצמו נילי.
סכום של אידיאלים ניליים
איברים נילפוטנטיים נראים ממבט ראשון "קרובים לאפס", אבל זווית ראייה זו אינה מועילה, משום שהסכום או המכפלה של איברים נילפוטנטיים אינם בהכרח כאלה . לעומת זאת, ההנחה שאיבר שייך לאידיאל נילי היא חזקה ביותר. כל האיברים מסוג זה מרכיבים יחדיו את האידיאל הנילי הגדול ביותר, שהוא רדיקל הנקרא הרדיקל הנילי העליון של החוג. אידיאל זה שווה לחיתוך של כל האידיאלים הראשוניים. בחוג קומוטטיבי, הרדיקל הנילי כולל את כל האיברים הנילפוטנטיים, ושווה לרדיקל של אידיאל האפס בחוג.
בדומה לזה, רדיקל לויצקי הוא האידיאל השמאלי הנילפוטנטי-מקומית הגדול ביותר, והוא אידיאל דו-צדדי. קיומם של רדיקלים אלה מוכיח שסכום (כלשהו) של אידיאלים ניליים הוא תמיד נילי, והסכום של אידיאלים נילפוטנטיים-מקומית הוא תמיד נילפוטנטי-מקומית. אפילו הסכום של אידיאלים שמאליים נילפוטנטיים-מקומית הוא נילפוטנטי-מקומית, והסכום של תת-חוג נילפוטנטי מקומית עם תת-חוג נילפוטנטי הוא נילפוטנטי מקומית. לעומת זאת, לא ידוע האם סכום של אידיאלים שמאליים ניליים הוא תמיד נילי (ראו להלן).
כאשר מדובר באידיאלים נילפוטנטיים התמונה שונה: הסכום של מספר סופי של אידיאלים (שמאליים) נילפוטנטיים, הוא נילפוטנטי, אבל סכום של מספר כלשהו של אידיאלים נילפוטנטיים אינו בהכרח כזה. סכום כל האידיאלים הנילפוטנטיים בחוג הוא נילי, אבל בדרך כלל אינו נילפוטנטי.
בעיות פתוחות
השערת קתה, שהיא אחת ההשערות הפתוחות המרכזיות בתורת החוגים, שואלת האם סכום של אידיאלים שמאליים ניליים הוא תמיד נילי. ידוע שקיים חוג נילי אפיני שאינו נילפוטנטי (Golod ו-Shafarevitch), אך לא ידוע האם חוג נילי מוצג סופית הוא בהכרח מממד סופי.
נמל התעופה הבין-לאומי טורונטו-פירסון
נמל התעופה הבינלאומי טורונטו פירסון נקרא ע"ש לסטר פירסון (באנגלית: Toronto Pearson International Airport) הוא נמל התעופה הבינלאומי הגדול בקנדה, המשמש את מטרופולין טורונטו ומדינת אונטריו. הנמל ממוקם סמוך לעיר מיסיסוגה, 20 ק"מ מערבית למרכז העיר טורונטו.
הנמל מדורג במקום ה-38 ברשימת נמלי התעופה העמוסים בעולם, בשנת 2009 עברו בנמל 30,368,339 נוסעים. ב-407,724 תנועות מטוסים.
אייר קנדה מפעילה 7 טיסות שבועיות בקו תל אביב-טורונטו במשך כל השנה. אל על הפעילה 4 טיסות שבועיות בקו זה, עד סגירתו באוקטובר 2022.
היסטוריה
שדה התעופה הוקם בשנת 1937 על קרקעות שנרכשו בחברת "Toronto Harbour Commission", הוא נפתח לראשונה באוגוסט 1938 תחת השם "נמל התעופה מולטון" (Malton Airport), ובית שהיה במקום שימש כטרמינל. בשנות מלחמת העולם השנייה שימש הנמל כבית ספר לטיסה, כחלק מתוכנית ההדרכה האווירית של חבר העמים הבריטי.
בשנת 1949 נבנה הטרמינל השני ובו קיבולת נוסעים של 400,000 בשנה, ובהמשך נבנו המסלולים 05/23 ו-15R/33L.
בין השנים 1957 ו-1964 שופץ הטרמינל. בשנת 1972, במטרה להקל על העומס שנוצר בנמל. הפקיעה ממשלת קנדה קרקעות בעיר פיקרינג (Pickering) עליהם התכוונה לבנות נמל תעופה בינלאומי חדש. אולם התוכנית בוטלה בשל התנגדות ארגונים סביבתיים.
בשנת 1984 נקרא הנמל ע"ש חתן פרס נובל לשלום וראש ממשלת קנדה ה-14, לסטר פירסון.
בשנת 1996 במסגרת מדיניות התעופה הלאומית, הופרט הנמל והועבר מאחריות משרד התחבורה הקנדי (Transport Canada), לחברת "Greater Toronto Airports Authority". החברה שיפצה את הטרמינלים, בנתה מסוף מטען, ושני מסלולים חדשים.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר, טיסות רבות הופנו מארצות הברית לקנדה במבצע שכונה "סרט צהוב" (Operation Yellow Ribbon), מתוכם נחתו 19 טיסות בנמל התעופה.
מתקני הנמל
טרמינל 1 - משמש את הטיסות הבינלאומיות. בטרמינל שלוש זרועות: D, ו-E, בהם 38 גשרי עלייה למטוס. וזרוע F בו 23 גשרים. כל חברות התעופה החברות בברית סטאר אלייאנס פועלות מטרמינל זה. הטרמינל תוכנן על ידי האדריכלים: משה ספדיה ומשרד סקידמור. שטח הטרמינל 464,000 מ"ר, ומדורג 24 בעולם מבחינת שטח רצפה. בטרמינל אף גשרים מיוחדים המותאמים לקלוט את מטוסי האיירבוס A380. הטרמינל משמש כבסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה אייר קנדה.
טרמינל 1 מזרח - לשעבר טרמינל 2, משמש לטיסות קצרות וטיסות לארצות הברית. בטרמינל 12 שערים.
טרמינל 3 - נבנה בסוף שנות השמונים על מנת להקל על העומס בטרמינלים 1 ו-2, ונפתח בפברואר 1991. בטרמינל 39 שערים, ומשמש את החברות בברית Oneworld, SkyTeam, וחברות תעופה שאינן חברות בברית חברות תעופה. חברת אל על פועלת מטרמינל זה.
מסוף המטען - בנמל התעופה שני מסופי מטען: אחד ממוקם צפונית לטרמינל 3, ואחד המשמש את חברת פדקס אקספרס וממוקם סמוך למסלול 05/23.
חברות תעופה ויעדים
יותר מ-60 חברות תעופה מפעילות טיסות סדירות לנמל. כמו כן הנמל משמש כבסיסן של החברות אייר קנדה, אייר טראנסט, אייר קנדה ג'אז, סונוויג איירליינס, ווסט ג'ט, ואייר ג'ורג'יה.
מנמל התעופה יוצאות טיסות ליותר מ-170 יעדים באוקיאניה, אסיה, אפריקה, אירופה, צפון, מרכז, ודרום אמריקה.
תחבורה אל הנמל וממנו
הכבישים מהירים 427, 401, ו-409 מקשרים את נמל התעופה לשאר המדינה. מספר קווים של הרכבת התחתית של טורונטו ושל ה-"GO Transit" מגיעים לנמל. חברת האוטובוסים "טורונטו איירפורט אקספרס" מפעילה קווים סדירים בין הנמל לאונטריו ודטרויט.
בנמל פועלות מוניות ולימוזינות מורשות מטעם עירית מיסיסוגה וטורונטו בלבד.
לקראת המשחקים הפאן-אמריקאיים שהתקיימו בעיר ב-2015, החלו ביולי 2010 בבניית קו רכבת מהירה (Union-Pearson Rail Link), שמקשרת בין נמל התעופה לתחנת יוניון שבמרכז העיר.
תאונות עיקריות
תקריות בטיסות שיצאו מנמל התעופה:
בוריס רזינסקי
בוריס דוידוביץ' רזינסקי (ברוסית: Борис Давидович Разинский ; 12 ביולי 1933 - 6 באוגוסט 2012) היה כדורגלן יהודי-סובייטי ששיחק בעמדות השוער בקבוצות צמרת של ליגת העל הסובייטית כמו: צסק"א מוסקבה, ספרטק מוסקבה, דינמו קייב ובנבחרת ברית המועצות. אחרי סיום קריירת המשחק פנה לקריירת אימון.
קורות חיים
בוריס רזינסקי נולד למשפחה יהודית בשנת 1933 בעיירה לוברצי שבקרבת מוסקבה. אביו היה קצין בחיל האוויר הסובייטי.
קריירת כדורגלן
בוריס הצעיר החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת הנוער של העיר טולה. הוא שיחק בקבוצה גם בתפקיד של שוער וגם בתפקיד של חלוץ. בשנת 1951 החל ללמוד חינוך גופני באוניברסיטה במוסקבה ובמקביל שיחק בקבוצת המילואים של צסק"א. לאחר מכן שיחק תקופה קצרה בתור שוער מחליף בקבוצת ספרטק מוסקבה ובשנת 1954 חזר לצסק"א. הוא שובץ כשוער בהרכב קבוע של הקבוצה ושיחק בה 7 עונות. בשנת 1961 עזב את צסק"א. ב-9 שנים הבאות שיחק בקבוצות שונות של הליגה הסובייטית - בחלקן שיחק כשוער ובחלקן כחלוץ.
נבחרת
רזינסקי שיחק בנבחרת ברית המועצות ובנבחרת האולימפית של המדינה. הוא היה מחליפו של גדול שוערי ברית המועצות בכל הזמנים, לב יאשין, ולא זכה לדקות משחק רבות. בשנת 1956 היה רזינסקי בסגל הנבחרת האולימפית באולימפיאדת מלבורן. נבחרת ברית המועצות זכתה במדליות זהב באולימפיאדה. רזינסקי השתתף רק במשחק אחד בטורניר - בשאר המשחקים הגן לב ישין על שער הנבחרת.
קריירת אימיון
בתחילת שנות ה-70 עבד רזינסקי כמאמן. הוא אימן קבוצת חובבים ולאחר מכן, למשך תקופה קצרה היה עוזר מאמן של צסק"א. בשנת 1974 פוטר מצסק"א. למשך תקופה ארוכה לא עסק באופן פעיל בכדורגל ועבד בעבודות מזדמנות שונות. רק בשנת 1999, כאשר יצא לפנסיה, חזר לעסוק באימון קבוצות. במשך כ-3 שנים היה עוזר מאמן בכמה קבוצות מהליגות הנמוכות ברוסיה.
בוריס רזינסקי נפטר במוסקבה ב-6 באוגוסט 2012 בגיל 79.
לפני שאשכח
תקציר העלילה
פייר (ז'אק נולוט) גבר הומוסקסואל בן 58, שהיה האסלר בצעירותו. בניגוד לעברו, פייר מוצא שהוא כבר לא נחשב לנחשק מינית וכעת הוא זה שמשלם עבור מין. הוא מתקשה לישון, שותה קפה ומתחיל לעשן בשרשרת. בבוקר הוא זוכה לביקור ממארק (בסטיאן דה'אנייר), האסלר צעיר. הם מקיימים יחסי מין, אך המפגש הלא מהנה מסתיים במהירות; פייר חולה ב-HIV כבר 24 שנים והתרופות השונות שלו משפיעות על ביצועיו. מארק מזמין אותו למועדון דראג אך פייר דוחה את ההצעה, מכיוון שאז הוא יצטרך לגלח את שפמו.
בהמשך, פייר מבקר את ז'אק, חבר הומו, עשיר, נשוי הסובל מבעיות מיסים. השניים משווים ביניהם חוויות מיניות בתשלום, ופייר מתרברב כי רכש את שירותיו של צעיר אחד במחצית מהמחיר ששילם חברו. פייר יוצא לפיגאל לצורך מין מזדמן, אך קוטע את פעילותו בשל בעיית האימפוטנציה שלו. פייר מבקר את עורך דינו, ופוגש את פול (מארק ריאופול). פייר נזכר כי בצעירותו, הוא נהג לשוטט יחד עם רולאן בארת, ומאוחר יותר הוא מהרהר אודות נעוריו האבודים ומראהו הטוב, ומעיר כי באותם הימים, "חוץ משמש, זין, וברים, שום דבר לא עניין אותי במיוחד".
ג'ון אשר
ג'ון פאלמר אשר (באנגלית: John Palmer Usher; ‏9 בינואר 1816 – 13 באפריל 1889) היה איש ממשל אמריקאי שכיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית בקבינט של הנשיא אברהם לינקולן במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית.
ראשית חייו
ג'ון אשר נולד בעיירה ברוקפילד שבמדינת ניו יורק. ב-1839 הוא עבר מערבה לטר הוט במערב אינדיאנה, שם הוא היה לשותפו של ויליאם ד. גריזוולד במשרד עורכי דין. כעורך דין מצליח הוא נדד ברחבי אינדיאנה ואילינוי במהלך שנות ה-40 וה-50 של המאה ה-19 והתוודע לאברהם לינקולן בספרינגפילד, אילינוי. הוא גם לקח תחת חסותו את ג'וזף גרני קאנון הצעיר.
קריירה
במרץ 1862, בעת שכיהן כתובע הכללי הנבחר של אינדיאנה, ביקש ממנו לינקולן לשמש כסגנו של מזכיר הפנים של ארצות הברית, קיילב סמית'. סמית' גילה עניין מועט בתפקידו, ועם התדרדרות מצב בריאותו, הוא האציל את רוב סמכויותיו לאשר. כאשר התפטר סמית' בדצמבר אותה שנה, היה אשר למזכיר הפנים החל מ-1 בינואר 1863.
לאחר התפטרותו שימש אשר כפרקליט הראשי של החטיבה המזרחית של חברת יוניון פסיפיק והיה פעיל בקידום סלילת המסילה ממערב לקנזס סיטי.
אשר בנה בית בעיר לורנס שבקנזס, שבנייתו הושלמה ב-1873. הוא כיהן תקופת כהונה אחת כראש עיריית לורנס. ביתו רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. מאז 1912 משמש הבית כמשכנה של אחוות בטא-טתא-פאי של אוניברסיטת קנזס.
ג'ון אשר נפטר ב-13 באפריל 1889 בפילדלפיה כתוצאה ממחלת הסרטן. הוא נטמן בבית הקברות אוק היל שבלורנס.
בסרט לינקולן מגולמת דמותו של אשר על ידי דקין מתיוס.
לפני שאשכח
תקציר העלילה
פייר מתבשר כי טוטון (אלברט מיינלה), חברו הוותיק אשר מבוגר ממנו ב-35 שנה, נפטר. הוא מקווה לרשת ממנו קצת כסף, אולם בהיעדר צוואה, הוא מוצא עצמו מנושל מצד קרובי משפחתו של טוטון. פייר מבקר בביתו של טוטון, מחפש אחר יצירות אמנות שהושארו לו, כשהוא חושב לעצמו: מה ישמח אותי? שום דבר..." ובהמשך מוסיף - שייתכן שמה שישמח אותו הוא מאהב צעיר חדש.
צפייה ביתית
בארצות הברית, הסרט הופץ לצפייה ביתית על גבי DVD בספטמבר 2008. גרסה זו כללה כתוביות באנגלית, כמו גם טריילר באורך שתי דקות.
אולארצ'יק
אולארצ'יק הוא שם משפחה ממקור פולני.
רופרט
{{פירושונים|
ראו גם
}}
טופקאפי (סרט)
טופקאפי (באנגלית: Topkapi) הוא סרט מסוגת קומדיית פשע משנת 1964 בבימוי של ז'ול דאסן עם מלינה מרקורי, מקסימיליאן של ופיטר יוסטינוב בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "אור היום" (The Light of Day) של אריק אמבלר מ-1962. חבורה קטנה של אנשים שאינם מוכרים למשטרה, מתכננת ומבצעת שוד מושלם של גנבת פגיון משובץ באיזמרגדים ממוזיאון טופקאפי באיסטנבול.
פיטר יוסטינוב זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. הוא היה מועמד ביחד עם מלינה מרקורי לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
דאסן בחר במלחין מאנוס חג'ידאקיס לאחר שיתוף הפעולה המוצלח שלהם בסרט "רק בימי חול" מ-1960.
צילומי החוץ נערכו באיסטנבול (טורקיה) ובקוואלה (יוון).
תקציר העלילה
אליזבת "ליז" ליפ מבקרת במוזיאון בארמון טופקאפי, מתלהבת מאבני האיזמרגד המשובצים בפגיון של פסל הסולטן ומחליטה לשדוד אותו. היא מגייסת את ולטר הרפר (מקסימיליאן של), עבריין צמרת שווייצרי כדי לתכנן ולבצע את הפעולה. הוא מגייס את סדריק פייג' (רוברט מורלי), גאון בבניית חפיצים, את האקרובט האילם, "האיש המעופף" ג'וליו (ז'יל סיגל) ואת איש השרירים הנס (ג'ס האן).
בתחילה הוא מתכנן שוד אלים. הוא שוכר מכונית לינקולן ובתא המטען הוא מחביא נשק, חומר נפץ ורימוני עשן.
הרפר וליז מגיעים לקוואלה הסמוכה לגבול הטורקי שם הם מוצאים בנמל את סימון סימפסון (פיטר יוסטינוב). הם מציעים לו סכום כסף גדול כדי שיעביר את המכונית לאיסטנבול.
בתחנת הגבול הטורקית מתברר שלדרכונו אין תוקף ולאחר חיפוש במכונית מתגלים אמצעי הלחימה שלא ידע על קיומם. הטורקים החושדים כי מדובר בטרוריסט, עוצרים אותו אבל כעבור זמן קצר הם משחררים אותו לאחר הסכמתו כי ידווח להם על כל המשתתפים. הם מזהירים אותו כי הם עוקבים כל הזמן אחריו ושאר החבורה. סימפסון נשאר באיסטנבול כנהג החבורה. הם משתכנים במלון קטן ובו טבח שיכור (אקים טמירוף) המשוכנע שהם מרגלים רוסים. באחד הקטטות שלו נפצע איש השרירים הנס בידיו וסימפסון נבחר כמחליפו. סימפסון מוכנס לסוד הפעולה בהבטחה שיקבל 10,000 דולר. הוא מסכים אך מגלה שכולם נמצאים תחת המעקב של הטורקים וכן שהוא סובל מפחד גבהים.
ולטר מחליט בכל זאת להמשיך בתוכנית. הם נוסעים לבאזאר הגדול ולתחרות היאבקות באצטדיון. הטורקים עוקבים אחריהם אך הם מצליחים להתחמק ולהגיע למוזיאון טופקאקפי שם מחכה להם ג'וזף (ג'ו דאסן).
בפעולה מתוחכמת הם מצליחים לגנוב את הפגיון על ידי השתלשלות של "האיש המעופף" מהגג ולשים במקומו פגיון דומה בלי להפעיל את החיישנים ברצפת המוזיאון. בעת הפעולה נכנסות כמה ציפורים דרך החלון הפתוח. הם מוסרים את הפגיון לג'וסף בתקווה שיבריח אותו מטורקיה.
לאחר השוד הם מחליטים ללכת לבולשת הטורקית ולומר להם ש"גילו" אמצעי לחימה במכוניתם. הקצין הטורקי מראה להם שהדבר ידוע לו אך עדיין לא יודע מה הם עשו. רק לאחר שהציפורים מפעילות את מנגנון האזעקה במוזיאון הוא מבין ואומר להם ש"ציפור קטנה לחשה לי..."
בסיום הסרט נראים כל אנשי החבורה בבגדי אסירים בבית הסוהר כשהם פוסעים במעגל לקול הקצב של הסוהרים. כשהם נחים, מתקרבת ליז לוולטר ואומרת לו שהיא מתכננת לאחר השחרור, לגנוב את תכשיטי בית רומנוב מהקרמלין במוסקבה.
חשבונות הטיקטוק הנעקבים ביותר
האדם בעל מספר העוקבים הגבוה ביותר ברשת החברתית המקוונת, טיקטוק, הוא יוצר התוכן הסנגלי-איטלקי, קאבי לאמה, עם למעלה מ-150 מיליון עוקבים. הרקדנית האמריקאית צ'ארלי ד'אמליו היא האישה הנעקבת ביותר בפלטפורמה, והשנייה ברשימה הכללית. כמו כן, היא בעלת החשבון שצבר את מספר הלייקים הגבוה ביותר בפלטפורמה. האדם השלישי הנעקב ביותר בטיקטוק היא הזמרת הפיליפינית בלה פורץ', אשר באוגוסט 2020 העלתה את הסרטון אשר צבר את מספר הלייקים הגבוה ביותר בפלטפורמה.
היסטוריה של הרשימה
ב-27 באפריל 2017, התאומות הגרמניות ליסה ולנה מנטלר צברו 19 מיליון עוקבים בטיקטוק, בכך הן עקפו את מספר העוקבים של כוכבת הטיקטוק בייבי אריאל  והפכו לבעלי חשבון הטיקטוק הנעקב ביותר בעולם. ב-31 במרץ 2019, בעת שהחשבון מנה 32.7 מיליון עוקבים, מחקו התאומות את חשבון הטיקטוק שלהן, עקב דאגה לפרטיותן ואובדן עניין בפלטפורמה. עם מחיקת החשבון של ליסה ולינה, הפכה הזמרת האמריקאית לורן גריי לבעלת החשבון הנעקב ביותר. ב-25 במרץ 2020, צברה הרקדנית האמריקאית צ'ארלי ד'אמליו 41.4 מיליון עוקבים ובכך עקפה את השיא לורן גריי. ד'אמליו המשיכה לשבור שיאים באותה שנה, כשבאפריל הפכה לאדם הראשון שצבר 50 מיליון עוקבים בטיקטוק, ובנובמבר, כשהפכה לאדם הראשון שצבר 100 מיליון עוקבים בפלטפורמה.
ב-22 ביוני 2022, צבר יוצר התוכן הסנגלי-איטלקי, קאבי לאמה, 142.7 מיליון עוקבים בטיקטוק ובכך עקף את צ'ארלי ד'אמליו, והפך לגבר הראשון שהגיע אל ראש הרשימה.
יוסף המספר
יוסף סלע (נולד בשם יוסף שוורץ בשנת 1956 בתל אביב) הוא מספר סיפורים ישראלי.
ביוגרפיה
נולד להורים ממוצא רומני. אביו היה קצין בחיל האוויר ואימו הייתה זמרת סופראנו. גדל ב של תל אביב. למד בבית הספר "גרץ" בתל אביב ובבית הספר א.ד גורדון בהרצליה.
בגיל 22 יצא למסע שארך שבע שנים באירופה, דרום אמריקה, האיים הקאריביים ועוד. לאחר שחזר, השתתף בקורס מספרי סיפורים שנמשך שנה, לצד 40 גננות.
בהפקת התוכנית "מסיבת גן", שהנחה ירון לונדון, חיפשו מספר סיפורים שיקריא סיפור קצר לקראת סוף כל פרק. מלהקת הילדים הייתה גננת שהעסיקה את יוסף בגן שלה והיא הזמינה אותו להפקה. בין השנים 1989 – 1991 הגיש יוסף המספר פינה קבועה בה סיפר סיפורי עמים מכל העולם.
ב-1991 הופיע בתור מספר סיפורים לילדים ב"כמו גדולים", קלטת וידאו לילדים משיריו של הזמר אריק איינשטיין.
ב-1994 עלתה בערוץ 2 סדרת הטלוויזיה "יוסף המספר על הכרים". באותה שנה השתתף בתוכנית "שלום כיתה א'" ששודרה בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 2002 הוציא את הסרט "באוהלו של יוסף המספר - הסנדלר המאושר". את הסרט ביימה אורנה סלע, הפיקה וליהקה שרה בר סלע, וניהל מוזיקלית חנן בר סלע. הסרט יצא בהוצאת "גל סטאר" בני ברק.
לאחר שחזר בתשובה, בשנת 2008 הגיש בערוץ הידברות את התוכנית "סיפורי עמים" בה אירח מוזיקאים. בין האורחים בתוכנית היו: עודד דוד, א גרוייסע מציאה (נדב בכר ואורן צור), המדרגות, אבי פיאמנטה, אהרון רזאל, יוסף קרדונר, רואי לוי, יאיר גדסי, לייזר לויד, יעקב לב שמח, שמואל רוזבהן, עמוס יפרח, אריק שחר, ירון עוז, רמי גורן, אריאל כהן ואבי אוחיון.
מופעים
יוסף מספר בעברית, אנגלית, צרפתית וגרמנית.
העלה את המופע "סיפורים חסידיים" בליווי טריו הבעל שם טוב: יוסף המספר בליווי 2 כלייזמרים: חנן בר סלע - קלרינט ומולה סייביץ - פסנתר.
ב-1996 העלה לצד המאייר איתן קדמי את המופע "סיפורים מצוירים".
מופעים לילדים:
מופעים למבוגרים:
נהר האמת
בשנת 2000 כתב ואייר את הספר "נהר האמת". הספר יצא בהוצאת "קירות מדברים" בראשון לציון. לספר צורף אלבום מוזיקה ובו מוזיקה אתנית להאזנה תוך כדי קריאת הספר. מהדורה זו נמכרה בכ-15,000 עותקים.
ב-2011 יצא הספר במהדורה שלישית, עם איורים של אליסף מיארה, בהפצת דברי שיר.
אלבום מוזיקלי
ב-2011 הוציא את האלבום "יוסף המספר שר שיר מהותי". בהקלטת האלבום השתתפו יאיר גדסי בשירה בשיר "גל עיני", ואברהם אבוטבול בנגינה על גיטרה. כמו כן, חלק מהנגנים באלבום (עמוס יפרח, ירון עוז, יעקב לב שמח) הם האמנים שהתארחו בתוכנית הטלוויזיה "סיפורי עמים" שהגיש יוסף בערוץ הידברות בשנת 2008.
סלע כתב, הלחין ועיבד מוזיקלית את כל שירי האלבום, ואייר את העטיפה. כמו כן הוא היה שותף בהפקה המוזיקלית - לצד ליאור משה, ובהפקה בפועל - לצד גיל בונשטיין.
עונת 1981/1982 בליגה הארצית
עונת 1981/1982 בליגה הארצית הייתה העונה השישית של הליגה הארצית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 16 קבוצות. את העונה סיימה הפועל לוד במקום הראשון, והעפילה לעונת 1982/1983 בליגה לאומית, לצד הפועל רמת גן ומכבי יבנה שסיימו אחריה בהתאמה.
מכבי קריית גת, בית"ר נתניה והפועל טבריה ירדו לליגה השלישית.
גונסלו גרסיה ויוואנקו
גונסלו גרסיה ויוואנקו (בספרדית: Gonzalo García Vivanco; נולד ב-25 בדצמבר 1981) הוא שחקן ודוגמן מקסיקני. מוכר בעיקר בשל השתתפותו בטלנובלה "אני מעריץ שלך", בתפקידו הראשי בטלנובלה "Tierra De Reyes", שם שיחק את פלביו גייארדו.
ביוגרפיה
גונסלו גרסיה ויוואנקו נולד בגוודלחרה, במדינת חליסקו שבמקסיקו. יש לו שלושה אחים, חואן כריסטובל, פבלו איגנסיו, מרכוס ואחות גדולה ששמה נטליה. כאשר היה בן 10 הוא עבר לגור בסוויליה, ספרד. לאחר שנה חזר לגואדלחרה, שם בילה את שנות ילדותו. הוא החל ללמוד תיאטרון בבית הספר, מה שגרם לו לרצות ללמוד משחק. כשהיה בן 19, גרסיה ויואנקו למד במשך 3 שנים, במרכז ללימודי משחק של חברת הטלוויזיה המקסיקנית "אצטקה". השתתף במספר פרויקטים של חברת "אצטקה". הוא למד בבית הספר לתיאטרון של קאסאזול ולאחר מכן החליט לחזור למדריד, בספרד לשלוש שנים כדי להמשיך בלימודי המשחק שלו. במהלך שהותו בספרד, הוא ביקר במספר מדינות באירופה, עבד כמלצר, ביחסי ציבור וכדוגמן, כדי לממן את הנסיעות שלו.
קריירה
לאחר שחזר למולדתו, הוא קיבל את ההזדמנות הראשונה שלו לתפקיד ראשי בטלנובלה "Verano De amor", ששודרה בשנת 2009, שם שיחק גונסלו את מאורו ויז'אלבה דוארטה, השחקן הראשי, לצידה של השחקנית המקסיקנית דולסה מריה.
שנה לאחר מכן, קיבל את תפקיד השחקן הראשי הצעיר בטלנובלה של חברת טלמונדו, "Ojo Por Ojo", שצולמה בקולומביה בשנת 2010, שם שיחק לצד שחקנים כגון, מיגל ורוני, גבי אספינו וכרמן ויז'אלובוס.
לאחר סיום צילומי הקומדיה הרומנטית, גונסלו ניסה את מזלו בחברת טלמונדו, לאחר רצונות לעשות תפקיד נבל במהלך הקריירה שלו, הוא הפך להיות הנבל הראשי בטלנובלה של חברת טלמונדו "Relaciones Peligrosas". גונסלו עבר להתגורר במיאמי למשך תקופת הצילומים, וחתם על חוזה אקסקלוסיבי עם חברת טלמונדו. גונסלו שיחק את חואן פבלו רייס, או בשמותיו האחרים דניאל ארמבולה/ גאל סנצ'ז, בחור צעיר וחתיך, מורה לספורט בבית ספר, אשר מנהל חיים כפולים עקב סוד אפל שהוא מסתיר עמו. שיחק לצד שחקנים כגון, סנדרה אצ'בריה, גבריאל קורונל, ואנה לייבסקה.
עקב תפקידו בטלנובלה הוא התמודד על הפרס "הנבל הטוב ביותר" בשנת 2012, בטקס "Premios Tu Mundo", של חברת טלמונדו.
גונסלו המשיך לתפקיד הבא שלו בשנת 2013, הפעם כשחקן המשנה הראשי של הטלנובלה "השיבה הביתה"/ "La Patrona", שצולמה במקסיקו. שם גונסלו שיחק את לואיס "לוצ'ו" ומפה/ ימילה. לוצ'ו הוא בחור מצחיק, צעיר, שובב, אמיץ, ערמומי ובעל קסם אישי. הוא עושה שימוש בערמומיותו כדי להונות אנשים אחרים. הוא נתפס ונכלא, אך העמיד פני משוגע ונשלח למוסד סגור לחולי נפש. שם, הוא פגש בגבריאלה סוארס (ארסלי ארמבולה), שהצילה את חייו במהלך שרפה שפרצה במקום. נוצרה ביניהם חברות עמוקה ונצחית. בעוד שהיא רואה בו חבר בלבד, הוא מפתח אליה רגשות עזים. במהלך הזמן הפך לוצ'ו לבן הברית של גבריאלה, וישתמש במראה שלו ובקסמיו כדי להרוס את האויבים שלה.
על תפקידו כלוצ'ו ומפה, הוא זכה בפרס "שחקן המשנה הראשי הטוב ביותר" בטקס "Premios Tu Mundo" לשנת 2013.
לאחר הפסקה של יותר משנה מקריירת המשחק, גונסלו שב למסך בסוף שנת 2014, יחד עם הופעת אורח בפרק הראשון של הטלנובלה של טלמונדו, "עלובי החיים"/ "Los Miserables", שם השתתף בסצנה הראשונה בפרק, וגילם את פדרו מוראלס, דמות אשר נרצחה בתחילת בפרק הראשון.
חודש לאחר מכן, נודע כי גונסלו חוזר למסך יחד עם הטלנובלה "מילה של כבוד"/ "Tierra De Reyes".
גונסלו קיבל הזדמנות לככב בגרסה החדשה לטלנובלה "תשוקת הנצים"/ "Pasion De Gavillanes", גרסה מודרנית לטלנובלה הקולומביאנית שהופקה על ידי חברת טלמונדו.
גונסלו הפך לאחד מתוך שישה שחקנים ראשיים, כגון, קימברלי דוס ראמוס, אהרון דיאז, אנה לורנה סנצ'ז, כריסטיאן דה לה קמפה וסקרלט גרובר.
לאחר שהיה אמור לשחק את האח הצעיר ביותר מבין שלושת האחים, נודע כי גונסלו עומד לשחק את תפקיד האח האמצעי "פלביו ריי גייארדו לאון", בחור חתיך, מקסים, חכם, חשדן ומרדן, ממשפחה ענייה, ידוע כרודף שמלות. הוא אף פעם לא התאהב ולא מצא את האחת שלו, הוא בטוח כי לא יתאהב בחיים עד שהוא מכיר את אירינה דל חונקו (קימברלי דוס ראמוס). יש לו אח גדול, ארתורו (אהרון דיאז), אח צעיר, סמואל (כריסטיאן דה לה קמפה), ואחות קטנה יותר, אלמה (איסבלה קסטיז'ו). הוריו של פלביו נהרגו כשהוא ואחיו היו קטנים, והם גדלו לבד בניסיון לממן את עצמם, להקנות לעצמם ערכים טובים וחוכמה, הוא וסמואל הצליחו ללמוד באוניברסיטה, בזמן שאחיהם הגדול ארתורו החזיק את החווה הקטנה ביוסטון, טקסס שנשארה להם כמזכרת מההורים. במהלך הזמן, האחות הקטנה, אלמה, החלה לנהל רומן עם גבר מבוגר ממנה, איגנסיו דל חונקו, אדם עשיר ונשוי, המתגורר בחווה מוכרת בפרברי יוסטון, יחד עם אשתו קייטנה ושלוש בנותיו. היא אף נכנסת ממנו להריון, וכשאחיה מגלים זאת הם דורשים להכיר את החבר שלה. לאחר מותו הטרגי והפתאומי של איגנסיו אלמה מחליטה ללכת לביתו ולהתעמת עם משפחתו של איגנסיו, שם היא עוברת מסכת התעללויות בידי אלמנתו של איגנסיו. אלמה מחליטה להתאבד לאחר שאיבדה את אהובה. אחיה מתאבלים על אחותם המנוחה, אך הם לא מאמינים כי אלמה התאבדה, הם מאמינים כי מישהו הרג אותה ולאחר שמגלים את האמת על ההתעללות שעברה בחוות דל חונקו, הם מחליטים להיכנס לחווה עם שם משפחה בדוי, כדי לגלות את האמת על מות אחותם. הם מתחילים לעבוד שם בתור פועלים, ונתקלים בשלוש בנותיו היפות של איגנסיו. פלביו משכנע את אחיו במהלך הזמן שעל כל אחד מהם לגרום לאחת מהבנות של איגנסיו להתאהב בהם, ובכך יוכלו לעזוב אותם ולנקום את מותה של אלמה. אחיו הצעיר, סמואל, מנסה לפתות את אירינה, האחות הצעירה לבית משפחת דל חונקו, בזמן שפלביו מנסה לפתות את האחות האמצעית, אנדראה ללא הצלחה. עם הזמן, פלביו מבין כי הוא מתחיל לקנא באחיו סמואל על הקשר שלו עם אירינה דל חונקו (קימברלי דוס ראמוס), ומנסה להרחיק אותו ממנה כדי שהוא יוכל לפתות אותה. על אף רצונו של פלביו לנקום את מות אחותו, הוא נשבה בקסמיה של אירינה ומתאהב עד מעל הראש. הוא יילחם על אהבתם, ויצליח לגרום לאירינה להתאהב גם היא בו. שניהם מנהלים רומן סוער, ללא ידיעתו של אף אחד, עוברים מכשולים בדרך אל האושר, מכשולים הכוללים קנאה, הבדלי מעמדות, אי קבלה של פלביו בביתה של אירינה כאשר הרומן מתגלה, והסתרת האמת מפני אירינה, שלא יודעת כי פלביו הוא אחיה של הבחורה איתה ניהל אביה רומן, הם מצליחים להתגבר על המכשולים ולממש את אהבתם הבלתי מעורערת והגדולה.
גונסלו היה המועמד המקסימלי בטקס "Premios Tu Mundo" לשנת 2015, על תפקידו כפלביו גייארדו. הוא התמודד על שלוש קטגוריות, כגון, "Mejor actor protagonico", "Soy Sexy And I Know It", ועל התואר "La Pareja Perfecta", לצידה של זוגתו בסדרה, קימברלי דוס ראמוס.
בשנת 2019 שיחק את התפקיד הראשי בטלנובלה המקסיקנית "עריסה של זאבים" בתור חוסה קרלוס לריוס, לצדה של פאס וגה. באותה שנה התארח בסדרת הפשע הספרדית "הדרקון: שובו של לוחם" אשר שודרה בנטפליקס.
חיים אישיים
גונסלו ניהל קשר רומנטי עם בחורה אנונימית בשנת 2013, קשר אשר לא ארך זמן רב.
כיום, הוא מתגורר במקסיקו סיטי, מקסיקו.
ברנדויין
ברנדויין הוא שם משפחה אשכנזי ממקור גרמני, שפירושו יין שרף.
מלחמה עם סבא
מלחמה עם סבא (באנגלית: The War with Grandpa) הוא סרט קומדיה אמריקאי לכל המשפחה משנת 2020 בליטא ובארצות הברית ומשנת 2021 בישראל בבימוי של טים היל, מתסריט מאת טום ג'יי אסטל ומאט אמבר, המבוסס על רומן באותו שם מאת רוברט קימל סמית'. הסרט עוסק בילד צעיר בשם פיטר (אוקס פגלי) שנלחם במלחמת קונדס עם סבו (רוברט דה נירו) כדי לגרום לסבו לצאת מחדרו לאחר שעבר לגור עם משפחתו. אומה תורמן, רוב ריגל, לורה מרנו, צ'יץ' מרין, ג'יין סימור וכריסטופר ווקן מככבים גם הם בסרט.
הסרט צולם במקור במאי 2017, הבכורה של הסרט נדחתה מספר פעמים עקב שינויים בצילום וסגירתה של חברת ויינשטיין, המפיצה המקורית. הסרט יצא בסופו של דבר לקולנוע בארצות הברית ב-9 באוקטובר 2020 על ידי אולפני 101, כמו גם בחו"ל החל באוגוסט 2020 על ידי אולפני ברוקדייל. הוא קיבל ביקורות שליליות בדרך כלל מהמבקרים והכניס 40 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב הפקה של 38 מיליון דולר. סרט המשך נמצא בפיתוח.
עלילה
לאחר שגנב בטעות ממכולת עקב בעיות עם הקופות העצמיות וגרם ריב עם דייוויד מנהל החנות (פאיזון לאב), האלמן לאחרונה אד מרינו (רוברט דה נירו) זוכה לביקור של בתו סאלי מרינו-דקר (אומה תורמן), שרוצה שיעבור לגור עם משפחתה. אד לא רוצה לעזוב את הבית שלו כי הוא בנה אותו לבד. סאלי משכנעת את אד לעבור לגור איתה בכל זאת, ונותנת לו את חדר השינה של בנה פיטר (אוקס פגלי). פיטר לא שמח לתת את החדר שלו לסבו ולעבור לעליית הגג. אד מתקבל בברכה על ידי בעלה של סאלי ארתור (רוב ריגל) ושתי בנותיהם, מיה (לורה מרנו) וג'ני (פופי גגנון). במהלך יומו הראשון שעבר לגור, אד מבלה את רוב זמנו בחדר החדש שלו, יושב על כיסאו ומביט בשמים, עדיין חושב על אשתו המנוחה.
לאחר מכן מספר פיטר לחבריו בילי (ג'וליוססר צ'אבס), סטיב (אייזק קרגטן) ואמה (טי ג'יי מקגיבון) על סבו שעובר לגור עם משפחתו ומתגורר בחדרו. לאחר לילה ראשון ומצמרר בחדרו החדש, פיטר מחליט להכריז מלחמה. אד מסכים למלחמה, כל עוד הם פועלים לפי כללי המלחמה המוסכמים: הם לא יכולים לפגוע בחפצים של אנשים אחרים ולא יכולים לספר על כך למשפחה. פיטר עושה סדרה של מתיחות, כולל החלפת קרם הגילוח של אד בקצף המתייבש במהירות ופגיעה בנגן התקליטים שלו. אד חוזר אל פיטר עם מתיחות, כולל הסרת הברגים מכל הרהיטים של פיטר ושכתוב דו"ח בית הספר שלו. אד פונה לחבריו דני (צ'יץ' מרין) וג'רי (כריסטופר ווקן) כדי לקבל עצה. עם הזמן, אד מתחיל לבלות עם נכדותיו וחתנו ולומד כיצד להשתמש בטכנולוגיה מודרנית, כגון קופה עצמית ואפליקציות.
סאלי מגלה שמיה יוצאת עם ילד בשם ראסל (קולין פורד), שאותו היא לא מחבבת במיוחד. אד מזמין את ג'רי, דני ודיאן (ג'יין סימור) (שאותה הכיר בחנות שבה קונה את הדברים למתיחותיו נגד פיטר) לשחק מחניים נגד פיטר וחבריו (ככל הנראה חבריו של פיטר הם הנכדים של צוותו של אד). פיטר וחבריו מנצחים בסיבוב הראשון, אבל אד וצוותו מצליחים לנצח אותם במהלך הסיבוב השני. אולם במהלך הסיבוב השלישי, השיניים התותבות של דני נהרסו; כתוצאה מכך, המשחק מוכרז כתיקו. מאוחר יותר, פיטר לוחץ על הכפתור בשרשרת החירום של אד, ואד אוסף את פיטר מבית הספר כדי לקחת אותו לדוג. השניים מגלים שאסור לדוג שם. לאחר מכן אד לוקח את פיטר לבית שבנה ומסביר שהוא השאיר כמה סודות בקירות.
אד מגלה שמציקים לפיטר, אז הוא, דני וג'רי זורקים את הבריון לפח. במסיבת יום ההולדת של ג'ני בנושא חג המולד, פיטר מקיים את הבטחתו לא לעשות שום מתיחות. פיטר מכין מושב מפלט למקרה שאד יתכנן משהו, שאמור לשחק את התפקיד של סנטה באותו לילה. שינוי של הרגע האחרון מביא לכך שג'רי מתחפש לסנטה. במהלך המסיבה, פיטר ואד מתבקשים לעזור. במקום זאת, הם ממשיכים לעשות קונדס אחד את השני, כולל ריסוס בקבוקים אחד על השני ופיטר מחבר את הכבל לאורות בזמן שאד בודק אותם. כתוצאה מהמעשי קונדס שלהם, הם מבלי לשים לב חושפים את מלחמתם זה בזה לכולם. ג'רי נפלט מכיסאו, מה שגורם לנזק נוסף לרכוש ולפציעות למספר אורחים. במהלך זה, אביזר עץ חג המולד של ג'ני נופל על הבית, משאיר חור בחדרה של מיה וחושף את ראסל ומיה בדייט בחדרה של מיה. לאחר מכן, אד נפצע ופונה לבית החולים.
כעונש, ארתור וסאלי מעמידים את פיטר ומיה ב"מעצר עבודה" למשך שישה חודשים. ראסל מופיע; סאלי נראית בתחילה כועסת עליו, אך במקום זאת מברכת אותו בברכה ומזמינה אותו לארוחת ערב. סאלי הולכת לאסוף את אד מבית החולים, אבל מגלה שהוא כבר עשה צ'ק אאוט ונהג הליפט שלו צ'אק (ג'ו גלצ'יון) לקח אותו לבית שבנה. פיטר מחליט לתקן, ומתחנן בפני אד לחזור לגור עם המשפחה. השניים סוף סוף מתפייסים, כשסאלי מקשיבה. ככל שעובר הזמן, נראה שאד ופיטר סוף סוף מסתדרים עד שאד עוזב יום אחד להיות עם דיאן, איתה הוא נמצא כעת במערכת יחסים. פיטר מביט בכעס, מכריז מלחמה על שניהם כשהם עוזבים.
הפקה
הסרט עובד מהרומן בעל אותו השם, שנכתב על ידי רוברט קימל סמית'. בשנת 2013, בנו בן השמונה של המפיק מרווין פרט, טר, הביא את הספר לידיעת אביו. לאחר רכישת הזכויות, הצילום הראשי של הסרט החל ב-2 במאי 2017, באטלנטה שבג'ורג'יה, שם הוא צולם במשך שישה שבועות.
הפצה
"מלחמה עם סבא" הייתה אמורה לצאת לאקרנים על ידי סרטי מימד של חברת ויינשטיין ב-21 באפריל 2017, אשר נדחקה מאוחר יותר ל-20 באוקטובר 2017, עקב שינויים עיקריים במיקום הצילום. באוגוסט 2017 הסרט שוב נדחה, הפעם ל-23 בפברואר 2018.
בינואר 2018, פחות מחודש לפני יציאתו לאקרנים, הסרט נשלף מלוח הזמנים של היציאה לאקרנים. במרץ 2018, הוכרז שחברת ויינשטיין לא תפיץ יותר את הסרט, ושזכויותיו נדחו על ידי המפיקים תמורת 2.5 מיליון דולר. ביוני 2020, 101 אולפני רכשו זכויות הפצה לסרט והעמידו אותו לאקרנים ב-18 בספטמבר 2020; מאוחר יותר הוא נדחק בחזרה ל-9 באוקטובר. האולפן השקיע כ-24 מיליון דולר בקידום הסרט.
תקציב והכנסות
"מלחמה עם סבא" גרפה 21.3 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה, ו-19.5 מיליון דולר בשטחים אחרים, בסכום כולל של 40.7 מיליון דולר ברחבי העולם.
בארצות הברית, הסרט הרוויח 1.1 מיליון דולר מ-2,250 בתי קולנוע ביום הראשון ליציאתו לאקרנים. הוא המשיך לעלות לבכורה ל-3.6 מיליון דולר, והפך לסרט הראשון שהגיע לראש טנט בקופות. בסוף השבוע השני הסרט הכניס 2.5 מיליון דולר, וסיים במקום השני אחרי הסרט החדש Honest Thief, ולאחר מכן הרוויח 1.9 מיליון דולר בסוף השבוע השלישי שלה ו-1.1 מיליון דולר בשבוע הרביעי. לאחר שישה שבועות הסרט עמד על 15.5 מיליון דולר מקומי, כאשר מקורבים בתעשייה מעריכים שהסרט עשוי לרדת ל-20 מיליון דולר. עד אמצע פברואר 2021, בשבוע ה-20 ליציאתו לאקרנים, הסרט עדיין הופיע ב-653 בתי קולנוע והכניס 224,000 דולר, בסך כולל של 20.3 מיליון דולר.
תגובות ביקורתיות
בצובר הביקורות רוטן טומייטוז, הסרט מחזיק בדרוג אישור של 29% על סמך 120 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 4.4/10. קונצנזוס מבקרי האתר כתב: "מלחמה עם סבא, מצחיקה למדי, אבל בעיקר מטעה, תשאיר את הקהל עם קומץ צחוקים - והרבה שאלות על מה קאסט השחקנים המוכשר הזה חשב". ב-Metacritic, יש לו ציון ממוצע משוקלל של 34 מתוך 100, בהתבסס על 23 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות לא חיוביות בדרך כלל". קהלים שנשאלו על ידי CinemaScore העניקו לסרט ציון ממוצע של "B+" בסולם A+ עד F.
ב-RogerEbert.com, כריסטי למיר העניקה לסרט אחד מתוך ארבעה כוכבים, וכינתה אותו "קומדיה מאתגרת שכוללת את רוברט דה נירו, אומה תורמן, כריסטופר ווקן, צ'יץ' מרין וג'יין סימור, המוכשרים בצורה מופרזת". ג'וד דריי מ-IndieWire נתן לסרט "D+" וכתב: "צוות הסרט מתבזבז מאוד על תסריט מטורף לחלוטין על ילד מפונק שמחליט באופן בלתי מוסבר שהוא שונא את סבא נחמד מאוד על שעבר לחדר שלו. מבוסס על ספר הילדים הפופולרי מאת רוברט קימל סמית', 'מלחמה עם סבא' הוא גוש איטי של הומור סלפסטיק שבקושי מחזיק יחד את העלילה חסרת המוטיבציה שלו".
פיטר טרוורס, שסקר את הסרט עבור חדשות ABC, כתב: "זו בחירה אינדיבידואלית אם להסתכן או לא להביא ילדים לבתי קולנוע כדי לראות את 'מלחמה עם סבא'... אבל אם תנקוט ותשמור על הציפיות שלך נמוכות, אתה יכול לעשות זאת. יותר גרוע מלראות את דה נירו והחברה מנערים את הטיפשות שלהם".
סרט המשך
בנובמבר 2020, המפיק מרווין פרט הכריז על כוונותיו לסרט המשך, שכותרתו "מלחמת עולם עם סבא", אשר הובאה בעדינות על ידי הסצנה האחרונה של הסרט.
לות'ר (סדרת טלוויזיה)
לות'ר (באנגלית: Luther) היא סדרת טלוויזיה בריטית מסוגת דרמת-פשע שנוצרה ונכתבה על ידי ניל קרוס ושודרה ברשת ה-BBC בין השנים 2019-2010.
הסדרה זכתה להצלחה והכוכב הראשי שלה אידריס אלבה זכה עבור תפקידו לשבחים רבים מהמעריצים ומהמבקרים. כמו כן זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר במיני סדרה לשנת 2011 ובפרס גילדת שחקני המסך לשנת 2016. ב-2023 נטפליקס תפיק סרט באורך מלא בשם "Luther: The Fallen Sun", בכיכובם של אלבה, אנדי סירקיס דרמוט קראולי וסינתיה אריבו.
עלילה
ג'ון לות'ר הוא בלש שעובד ביחידה לפשעים חמורים בלונדון. לות'ר מתאפיין במסירות יוצאת דופן לעבודתו ורואה בה שליחות. אולם מסירותו זו, המגיעה לעיתים לרמה של אובססיה, לצד מזגו החם, עומדים לו לרועץ, ושיטות הפעולה שלו קרובות לסף החוקי ולעיתים אף חורגות ממנו. הוא מוצא את עצמו פוגע שוב ושוב בקרובים לו ביותר, וכתוצאה מכך, בו עצמו. לות'ר נמשך בעל כורחו לצד האפל של עיסוקו, עד שזה מאיים להשתלט עליו ולהרוס אותו ואת הסובבים אותו. הוא מוצא עצמו בחיכוך תמידי עם מפקדיו ועמיתיו במשטרה עד שאלה מנסים להביא להדחתו, ועליו להתמודד גם עם הפשעים שעל פיענוחם הוא מופקד, וגם עם הניסיונות להדיח אותו מתפקידו.
סקירת פרקים
העונה הראשונה של "לות'ר" שודרה במאי 2010 וזכתה לביקורות חיוביות ממבקרים, וקיבלה ממוצע של 5.9 מיליון צופים בכל פרק.
במהלך פסטיבל הטלוויזיה באדינבורו שחל באוגוסט 2011 הודיעו מטעם רשת BBC על הפקתה של עונה שלישית. ב-19 באוקטובר 2012 פורסם בעמוד הרשמי של הסדרה בפייסבוק סרטון וידאו המציג את אידריס אלבה כשהוא בתסריט הנראה של העונה השלישית. העונה השלישית, שהייתה אף היא בת ארבעה פרקים, שודרה במהלך חודש יולי 2013.
ב-19 בנובמבר 2014 הוכרז ששני פרקי ספיישל יעלו לשידור במהלך סתיו 2015. הצילומים אליה החלו במרץ 2015 והסתיימו באפריל של אותה שנה.
ב-24 באוקטובר 2015, אישרה רשת BBC דרך עמוד הפייסבוק שלה שהעונה הרביעית תשודר בדצמבר 2015 ברשת BBC One.
השראה
יוצר הסדרה ניל קרוס אמר כי לות'ר דומה גם לסדרות שרלוק וקולומבו, כלומר: שכלו של ג'ון לות'ר וסוג פתרונותיו בפשעים, דומה מאוד להולמס וכן בפרטים מסוימים אחרים דומה לסדרות עם סיפורי השראה אחרים.
צילומים
עונת הצילומים הראשונה צולמה באזור לונדון, אנגליה, והופקה על ידי רשת הפקות הדרמה BBC. בריאן קירק, סאם מילר וסטפן שוורץ, ביימו כל אחד שני פרקים מהסדרה. יוצר הסדרה ניל קרוס כתב את כל ששת הפרקים.
שי אזולאי (צייר)
שי אזולאי (נולד ב-5 במאי 1971) הוא צייר ישראלי.
חייו
אזולאי נולד בקריית שמונה. בהיותו בן שמונה עברה משפחתו לערד. הוא שירת בצנחנים והחל לצייר במהלך טיול למזרח הרחוק אחרי השחרור. אזולאי למד ציור בבצלאל, שם השלים תואר ראשון בשנת 2000 ותואר שני בשנת 2007 בהצטיינות. כמו כן, השתלם באקדמיה Minerva שבהולנד. הציג תערוכות בישראל ומחוצה לה, בהן תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב (2011), בטוקיו בגלריית ארטאנויוראנו (2013), תערוכות קבוצתיות בניו יורק, לונדון, פריז, ורומא. עבודותיו נמצאות באוספים ציבוריים ופרטיים בארץ ובעולם ביניהם מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, מוזיאון אשדוד, בנק פועלים, בנק דיסקונט, ובנק לאומי. החל משנת 2010 הוא מרצה ביחידה ללימודי חוץ של בצלאל, ובשלוחה החרדית של בצלאל.
אזולאי נשוי ואב לשישה ילדים. אחיו הוא השחקן גולן אזולאי.
אמנותו
ציוריו של שי אזולאי נמנים עם אותם עצמים מצוירים שגוף האדם ניכר בם, ולו רק מעצם עשייתם באמצעות פעולת הציור - שהלא הפעולה הציורית מתבצעת באמצעות הושטת היד קדימה לעבר העולם, וזו מטביעה את חותמה וזיכרונה בפריטים המצוירים. אלא שבציוריו של אזולאי נוכחותו זו של הגוף אף מצוינת, מודגשת, זוכה לתמטיזציה בכמה דרכים: למשל, בהתווייתו של הגוף כריבוי פעמיו במרחב, כהתקבצותו לחבורת אנשים היושבים במעגל (מעגל קבוצתי), או כהזדמנותו ברבים בדמותן של בריות המסתדרות במפגן כלשהו לצורה של מגן דוד (מגן דוד). בשני מקרים אלו, ייצוגו של הגוף ומעמדו הייצוגי הם אבני-הבניין בהרכבתה של צורה, שנהוג לסמל באמצעותה שלמות ואבסולוטיות.
לריבויו ולהתרבותו של הגוף בחלל מצטרפים דימויי גוף המטיל את עצמו על מקומו, כאשר בציורים כמו יריקה הגוף מוצג כפולט את חומרי גופו. גוף זה מוצג כמטיל את שאריתו, המכתימה את העולם בסימן של הפרעה, של עודפות, של פעולה שיש עימה קלון. התזת רוק זו, בין כל קהל העבודות של אזולאי, עשויה להיראות כהתרחשות המקבילה לנזילות הצבע הניגרות מתוך צורה ציורית מופשטת, למשל, מתוך צורה כתמית מרובעת של צבע שחור בציור שהיה. בהקשר שכזה, אלמנטים ציוריים המייצגים את פניו האוטונומיות של הציור (שההיסטוריה המודרניסטית חשבה עליהם כאמצעים החוסמים את תפקידיו החקייניים, המימטיים של הציור) מוצגים כבני מינם של שיירי הגוף, כשאריות חילוף החומרים שלו הנפלטות אל החוץ.
בזמן שהגוף והציור מזילים את שאריותיהם – או גם, ברגע שבו הגוף והציור נעשים סרח-עודף נוזלי ששרד לאחר מעשה, הם קיימים בעולם כדמויות השייכות כל-כולן למעשה הציור, או למעשה תעתועים אחר, שכמו בסרטי-אימה מתגלות לפתע כגופים נזילים המגירים את חומרי תוכנן. הן בנות מינה של התנועה הציורית - הקשורה במכחול רטוב הנאחז ביד המכילה בתוכה את נוזלי הגוף - ולכן הן גם כבבואותיו המימיות גרידא של העולם, המתגלות כחזיונות נרקיסיסטיים העולים במים ותוך כדי כך גם מגלים את קיקיוניותם ואת העדרו של גופם הממשי, שמראיתו המתעתעת נוזלת ונבלעת אל תוכם של מים עכורים. "ניתן לדבר על השארית כמו על מראה" כותב בודריאר, "פירוש הדבר הוא ש [...] הממשי התנדף כדי לפנות מקום לדימוי ממשי יותר מן הממשי, והיפוכו של דבר - השארית התנדפה מן המקום שהוקצה לה כדי להגיח מן הצד ההפוך, כמה שהיא הייתה השארית שלו וכו'".
ציור זה, כנושא דברה של ראיית עולם מושגית ואיקונוקלסטית (שהרי קול ודיבור לא נועדו למראה עיניים), מיוצג, למשל, בשיעור ציור פה ורגל, כמתודה, כשיטה שיש לה בית מדרש של לימוד והתנסות. ה"אסכולה" של ציור זה שייכת לנכים, למוגבלים-בגופם, לאלו שגופם הוא בבחינת חסר, אלו שגופם הוא כשארית של גופים תקניים יותר. הציור של שי אזולאי אינו מתבצע באמצעות הפה או הרגל – אלא כדרך השגרה באמצעות היד; אבל כאשר דמותם של הציירים שתוקי היד ארוגה בפועלה של היד המציירת, דמותם זו גם עולה כעקב אכילס שלה. דמויות ציירים שתוקי-יד אלו כמו מגלמים את היד ואת פועלה אשר עשויים היו שלא להיות. או ליתר דיוק, ציירי פה-רגל אלו מגלמים את פועלה של היד המתמידה בציורה כמעשה שגם יכול היה שלא להיות. מעשה ציור זה הוא שאריתו-פליטתו-מוצאו של גוף פגום, אך בה-בעת הוא גם הגוף הפגום עצמו, חומר-מחומריו, בשר-מבשרו. הציור הזה, כמו הגוף הפגום, רוצה את תיקונו; והציור הזה, כמו הגוף הפגום, הוא גם כלי למעשה של "תיקון", מכשיר המסייע במאמץ לביטויו של דבר-מה (אידיאי? אידיאלי? מנטלי? ספיריטואלי?), שהוא תמיד גדול מכפי מידותיו.
משה אבינרי
משה אבינרי (רַבֶּלְסקי; בכתיב ארכאי: ראַבעלסקי) (אסרו חג של פסח תרל"ז אפריל 1877 - ר"ח סיון תש"ד 23 במאי 1944) היה רב ומחנך, מחלוצי הדיבור העברי ברוסיה. אביהם של הלשונאי יצחק אבינרי ושל המתאגרף עמיאל (אמיל) אבינרי.
ביוגרפיה
נולד לרב ניסן רבילסקי באסרו חג של פסח תרל"ז בעיירה קלינובקה (קאלינובקא) שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה).
מתוך אהבה חזקה לעברית פסק אביו לדבר יידיש, והיה מדבר עברית.
בהיותו בן 18 עברו הוריו לקאזאטין, שם היה אביו אב בית דין עד מותו ופעל גם בשדה החינוך, ביסדו תלמוד תורה מתוקן שלמדו בו גם לימודי חול. התלמידים קבלו בו חינוך לאומי-ציוני ורבים מהם היו לאחר מכן לעסקנים ציוניים בעיירה. אביו הקדיש את כל מרצו להחזקת תלמוד התורה בעיירה.
בסוף שנת תרנ"ז נשא משה רבילסקי לאשה את מנוחה בת הרב ישראל ברמאן, שהיה רב בפליסקוב (פליסקיב באוקראינה המודרנית).
לאחר נישואיו גלה אביו לקובנה שבליטא, שם הוסמך להוראה על ידי הרב צבי בן הרב יצחק אלחנן ספקטור, ובשנת תרס"ה הוזמן להיות רב בבייראמטשא (מיקולאיבקה-נובורוסיסקה, עיירה בבסרביה). לאחר הפרעות האיומות השוד וההרס הרב באזור ובעיירה וגם שם פתח בפעילות חינוך מקיפה ורבת ערך והצליח להרים ולשנות לטובה את מצב הקהילה כולה. הוא ייסד בעיירה את בית הספר העברי הראשון בבסראביה שכל לימודיו היו בעברית. ספר ושמו "סנסני עץ החיים", שכתב אביו, ובו קיצור הדינים שידיעתם דרושה לתלמידים, הונהג כספר לימוד ברבים מבתי הספר בבסרביה וגם מחוצה לה.
גם בארץ ישראל המשיך את פעילותו החינוכית, בתחילה כמורה ביבנאל ואחר כך בצפת ונטע בתלמידיו את אהבת הארץ והלשון העברית.
מסמך רב ערך בשם: "מן הגיהנום האוקראיני" פורסם על ידי רבילסקי ב"השילוח" ואחר כך שנית ב"הצפירה" בשנת ה'תרפ"א, ובו תיאר את הפרעות האיומות שנעשו ביהודי אוקראינה בידי אנשיהם של סימון פטליורה ואנטון דניקין בשנים תרע"ט-תר"פ, ורשם מפי עדי ראייה שברחו מן הזוועות את שקרה אותם.
בר"ח סיוון תש"ד לפנות בוקר מת ר' משה רבילסקי בבית החולים" הדסה" בירושלים.
מכתביו
שלשת הכתבים הללו מופיעים בהקדמה לכרך ב' של הספר "היכל רש"י", שכתב בנו של הרב:
שוקה גלוטמן
שוקה-יהושע גלוטמן (נולד ב-1953 בישראל) הוא אמן רב-תחומי, אוצר, מרצה באוניברסיטת בן-גוריון ובאוניברסיטת תל אביב, מנחה קבוצות ובעיקר קבוצות דיאלוג של ישראלים ופלסטינים. חי באבירים שבגליל המערבי. ביצירתו הוא מרבה להתייחס למציאות הישראלית, ולמצבים הבין-תרבותיים הייחודיים המופיעים בה.
קורות חיים
גלוטמן גדל בתל אביב והחל לצלם בגיל 9. בין השנים 1975-7 למד צילום במכללת הדסה בירושלים. בין השנים 1977-82 חי בלונדון ולמד אמנות, צילום וקולנוע ב-Polytechnic of Central London (כעת University of Westminster) שם הציג את תערוכותיו הראשונות.
עם חזרתו לארץ השתלב בהוראה בסדנה לאמנות ביבנה, אותה הוא גם ניהל משנת 1987 עד לשנת 1989, בשנה זו הקים את הסדנה החדשה לאמנות בשכונת רמת-אליהו בראשון לציון אותה ניהל עד 1991. כמו כן הרצה גלוטמן במחלקה לצילום בבצלאל (עד ל 2002).
תערוכתו הראשונה בארץ הוצגה בשנת 1984, ומאז הוצגה עבודתו בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בארץ ובעולם. בין השאר השתתף ב-1998 בביאנלה ה-24 של סאו פאולו (ברזיל). בשנת 2000 הציג את "כאן גרים בכיף מר פואטי ומר פאתטי" - תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב לאמנות.
בשנות ה-90 הוזמן כמרצה אורח לצילום אל Ryerson Polytechnic University בטורונטו (קנדה). אצר את מרבית תערוכות הצילום של דוד פרלוב עד למותו ב-2003 ופרסם מאמרים בנושא. במהלך שנות ה-2000 השתתף בפסטיבלים לקולנוע ניסיוני בארץ ובעולם. באותן השנים, הוסמך כמנחה קבוצות דינמיות, ומאז פועל במסגרות של ארגוני דיאלוג ישראלי-פלסטיני. מאז 1992 שותף גלוטמן ל-Multi-Exposure, מפעל המפגיש אמנים צעירים מבריטניה מישראל ומפלסטין.
המישור הגדול הדרומי
המישור הגדול הדרומי (בהונגרית: Dél-Alföld) הוא אחד מחבלי הונגריה המוגדרים לצרכים סטטיסטיים ותכנוניים ושוכן בחלקו הדרום-מזרחי של המדינה. הוא כולל בתוכו את המחוזות באץ'-קישקון, בקש וצ'ונגראד-צ'נאד. מרכז החבל נמצא בעיר סגד.
ג'נסן הואנג
ג'ן-הסון "ג'נסן" הואנג (בכתב סיני: 黃仁勳; בפין-יין: Huáng Rénxūn; באנגלית: Jen-Hsun "Jensen" Huang; נולד ב-17 בפברואר 1963) הוא איש עסקים ומהנדס חשמל מיליארדר. הוא משמש כנשיא ומנכ"ל של חברת הטכנולוגיה Nvidia, אשר הוא אחד ממייסדיה. ב-2019 הוכרז על ידי הרווארד ביזנס רוויו כמנכ"ל הטוב בעולם. זכה במדליית הכבוד למייסדים לשנת 2020 מטעם ה-IEEE. ב-2021 הוכרז כי הפרס היוקרתי ביותר בתחום השבבים על שם רוברט נויס יוענק לו.
ב-2021 הגיע למקום ה-186 של המיליארדרים ברשימת פורבס כאחד מהאסייאתים-אמרקינים העשירים בעולם ונכלל ברשימת טיים 100.
קריירה
בתחילת הקריירה שלו עבד הואנג כדירקטור ב- וכמעצב פרוססורים ב-AMD. ב-1993 היה לאחד משלושת מייסדי חברת Nvidia.
פילנטרופיה
בשנת 2022 הואנג תרם 50 מיליון דולר לאוניברסיטת אורגון סטייט,להקמת מכון מחשוב-על בקמפוס. הואנג נתן 30 מיליון דולר לאוניברסיטת סטנפורד על מנת לבנות את מרכז בית הספר להנדסה על שמו.
חיים אישיים
בעודו באוניברסיטה פגש את אשתו לעתיד, לורי, שותפתו למעבדת ההנדסה באותה תקופה. להואנג יש שני ילדים בשם מדיסון וספנסר. בנו כיום הוא מנהל מוצר ב-Nvidia.
ולריקה גמאן
מריוס ולריו גמאן (ברומנית: Valerică Găman, נולד ב-25 בפברואר 1989) הוא כדורגלן רומני, המשחק כבלם בקבוצת א-שבאב.
קריירת מועדונים
גאמאן החל את הקריירה המקצוענית בקבוצת אוניברסיטטה קראיובה, בשנת 2006. לאחר ששימש כקפטן הקבוצה, ובילה בה 5 שנים, חתם לתקופת האביב בשנת 2011 כשחקן חופשי בדינמו בוקרשט, ולאחר ששותף ב-7 משחקים בלבד בשורות דינמו, שב מחדש לקראיובה ב-1 ביולי 2011. בעקבות תקופה זו, חל סכסוך בינו לבין הנהלת אוניברסיטטה קראיובה, דבר שהוביל לחתימתו באסטרה ג'יורג'יו ב-3 באוגוסט 2011, חודש בלבד לאחר ששב לקראיובה. בג'יורג'יו, חתם גאמאן על חוזה לחמש שנים. במדי אסטרה, היה שותף להצלחה היסטורית של המועדון, לאחר שזכה בתואר הגביע הרומני לראשונה בתולדותיו, בעונת 2013–2014, ושנתיים לאחר מכן אף זכו בתואר אליפות היסטורי. ב-16 ביוני 2016 חתם בקרדמיר קרבוקספור הטורקית. ב-19 בינואר 2018 חתם בסטיאווה בוקרשט. ב-1 ביולי 2018 חתם בא-שבאב הסעודית.
קריירה בינלאומית
משחק הבכורה של גאמאן במדי נבחרת רומניה היה ב-11 בנובמבר 2011, בו הפסידה רומניה בתוצאה 1–2 מול בלגיה. ב-11 בספטמבר 2012, כבש את שער הבכורה שלו עבור רומניה, כבש במשחק הניצחון 0–4 מול אנדורה, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. גאמאן נכלל בסגל הנבחרת הרומנית לקראת טורניר הגמר של יורו 2016 בצרפת.
קודי
קודי (באנגלית: Kodi, לשעבר XBMC) היא תוכנת מדיה סנטר חוצת פלטפורמות, חינמית בקוד פתוח למחשבי מדיה סלוניים אשר מפותחת על ידי ארגון XBMC, ארגון ללא מטרות רווח המאגד בתוכו מספר מפתחי תוכנה עצמאיים הפועלים בהתנדבות.
הייעוד המקורי של התוכנה הוא צפייה והאזנה לקובצי מדיה דיגיטלית הנמצאים באופן מקומי בכונני המכשיר או ברשת הביתית שעליהם מותקנת התוכנה. מכיוון שלתוכנה יש מקודדים מובנים, אין צורך בהתקנה של חבילות קידוד נוספות על מנת להשתמש בה כנגן מדיה.
בהמשך, קודי התפתחה והתווספו מספר רב של של תוספים המאפשרים למשתמשים בהם לצפות בסרטים, תוכניות טלוויזיה, תוכניות רדיו, ופודקאסטים ממקורות מקוונים שונים.
כיום עיקר השימוש בקודי הוא סטרימינג - צפייה בסרטים/סדרות ממקורות מקוונים, כולל אך לא רק מקורות מבוססי טורנט (כגון התוסף הפופולרי אלמנטום ), צפייה בערוצי טלוויזיה חיה, והאזנה לתחנות רדיו מכל העולם.
הצפייה נעשית על ידי שימוש בתוספים, שהם רכיבי תוכנה חיצוניים הניתנים להתקנה על גבי תוכנת קודי, בדומה ל"תוספים" בדפדפן כרום או יישומים לטלפון החכם, ומהווים חלופה, לרוב חינמית (אם כי קיימים תוספים בודדים בתשלום) ולרוב לא חוקית (אם כי יש גם לא מעט תוספים שמפיצים תוכן לשימוש חופשי באופן חוקי), לחברות תקשורת המספקות שירותי טלוויזיה בישראל ובעולם, כגון נטפליקס, HOT, Yes וסלקום TV, פרטנר וכדומה.
התוכנה פותחה במקור עבור הדור הראשון של קונסולת המשחקים Xbox בלבד (מכאן מקור השם XBMC - Xbox Media Center). לאורך השנים, מפתחי התוכנה פיתחו גרסאות הפועלות גם במערכות ההפעלה: חלונות, OS X, אנדרואיד, iOS ,tvOS, לינוקס, ו-FreeBSD.
כאשר מורידים את התוכנה מהאתר הרשמי, התקנת קודי כוללת בתוכה מאגר הרחבות אחד (המאגר הרשמי של התוכנה) ומספר תוספים בסיסיים.
עיניהם צופות באלוהים
עיניהם צופות באלוהים (באנגלית: Their Eyes Were Watching God; מוכר בעברית גם בשם עיניהם הביטו באלוהים) הוא רומן משנת 1937 של הסופרת האפרו-אמריקאית זורה ניל הרסטון. הספר מספר את סיפורה של ג'ייני קרופורד, אישה בשנות ה-40 לחייה אשר מאתגרת את מוסכמות החברה, במסגרת החוויה של שחורים בדרום ארצות הברית בין מלחמת האזרחים האמריקנית ועד שנות ה-30 של המאה ה-20. הספר נכתב במשלב עממי ולא באנגלית ספרותית תקנית, ולמרות שהוא נחשב לימים לספרה הטוב ביותר ולספר יסוד בספרות השחורה ובספרות נשים, לא התקבל בחיוב על ידי המבקרים עם יציאתו, ובמיוחד לא על ידי גברים שחורים. טיים מגזין כלל את הספר ברשימת 100 הספרים הטובים ביותר בשפה האנגלית שיצאו מאז 1923.
קודי
עם זאת, קיימות בישראל ובעולם מספר רב של חבילות התקנה מוכנות מראש (בילד) הנעשות על ידי אנשים פרטיים, אשר מכילות בתוכן בהתקנה הראשונית מספר רב של הגדרות בסיסיות, תוספים רבים (לרוב כאלו המספקים גישה לצפייה בתכנים פיראטיים), מאגרי הרחבות וכן ערכות עיצוב מגוונות המעניקות למשתמשים ממשק משתמש ויזואלי מתקדם ונוח יותר מזה המותקן כברירת המחדל.
עיניהם צופות באלוהים
עלילה
הדמות הראשית בספר היא ג'ייני קרופורד, אישה בשנות הארבעים לחייה, אשר סיפורה מסופר באמצעות פלשבקים כאשר היא מספרת את סיפורה לחברתה הטובה, פיבי ווטסון, וזו מעבירתו לקהילה המקומית החטטנית. סיפורה של ג'ייני מחולק לשלושה פרקים, בהתאם לנישואיה לשלושה גברים שונים מאוד.
קודי
הבילד המפורסם והפופולרי בישראל היה בילד החתול - Kodi Cat, אשר נבנה ותוחזק על ידי גידי שחר עד אשר הלך לעולמו בטרם עת ממחלה קשה.
תוספים
בקודי קיים מספר רב של תוספים בסיסיים כגון: מאגר ההרחבות הרשמי של קודי, תוסף לצפיה ביוטיוב, מגוון תוספי תרגום המאפשרים הורדת כתוביות ממגוון אתרים מוכרים בעולם ביניהם האתר הבינלאומי המוכר OpenSubtitles, תוספי הכתוביות הישראלים Wizdom אשר שואב כתוביות מהאתר Wizdom.xyz ותוסף Ktuvit אשר שואב כתוביות מהאתר Ktuvit.me.