cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוקת איטליה
מחוזות, נפות ועיריות (סעיפים 114–133)
ההוראות קוראות לבחור את הגופים הנבחרים של המינהל המחוזי בתוך שנה אחת מיישום החוקה. העברת הסמכות מהמדינה למחוזות, כפי שנקבעה בחוקה, וכן העברת פקידי ועובדי המדינה למחוזות, חייבות להיות מוסדרות בחוק לכל ענף במינהל הציבורי. עד להשלמת תהליך זה, הנפות והקומונות ישמרו על התפקידים שמילאו עד אז, כמו גם על אלו שהמחוזות עשויים להאציל להם. כמו כן, בתוך שלוש שנים מיישום החוקה יש להתאים את חוקי הרפובליקה לצורכי הרשויות המקומיות ולסמכות השיפוט החקיקתית של המחוזות. יתר על כן, עד חמש שנים לאחר יישום החוקה ניתן להקים מחוזות אחרים על ידי חוקים חוקתיים, ובכך לתקן את הרשימה בסעיף 131, וללא התנאים הנדרשים לפי הפסקה הראשונה של סעיף 132. עם זאת, חובה להתייעץ עם העמים הנוגעים בדבר.
החוקה קובעת את גופי כל מחוז כמועצה המחוזית, ההנהלה המחוזית ונשיא ההנהלה. המועצה המחוזית מפעילה את סמכויות החקיקה המיוחסות לאזור וכן את שאר התפקידים המוענקים על ידי החוקה והחוקים, ביניהם גם את האפשרות להגיש הצעות חוק לפרלמנט. ההנהלה המחוזית מפעילה את סמכויות הביצוע במחוז, ונשיא ההנהלה מייצג את האזור, מנחה את קביעת המדיניות של ההנהלה ואחראי עליה, מפרסם חוקים מחוזיים ומנהל את התפקידים שהואצלו למחוז על ידי המדינה, בהתאם להנחיות הממשלה. שיטת הבחירות ומגבלות הכשירות והתאימות של הנשיא, שאר חברי ההנהלה המחוזית וחברי המועצה המחוזית נקבעות בחוק מחוזי בהתאם לחוק הרפובליקה, הקובע גם את תקופת הכהונה. אף אדם לא יכול להשתייך בו-זמנית למועצה או הנהלה מחוזית וגם לפרלמנט, למועצה מחוזית אחרת או לפרלמנט האירופי. המועצה בוחרת נשיא והנהלה מבין חבריה. חברי מועצה מחוזית אינם אחראים לדעות המובעות ולהצבעות במילוי תפקידיהם. נשיא ההנהלה המחוזית נבחר באמצעות בחירה אוניברסלית וישירה, אלא אם כן נקבע אחרת בחוק המחוזי. הנשיא הנבחר יכול למנות ולפטר את חברי ההנהלה.
התקנון של כל מחוז, בהתאם לחוקה, קובע את צורת הממשל ועקרונות היסוד לארגון המחוז ולניהול עסקיו. החוק גם מסדיר את הזכות ליזום חקיקה ולקדם משאלי עם על החוקים והצעדים המנהליים של המחוז, וכן פרסום חוקים ותקנות מחוזיים. המועצה המחוזית יכולה לאמץ או לתקן חוק שאושר ברוב מוחלט של חבריה ואינו טעון אישור של הממשלה. הממשלה יכולה לערער על הלגיטימיות החוקתית של החוקים המחוזיים לבית המשפט לחוקה תוך שלושים יום מפרסומם. ניתן להגיש את החוק למשאל עם אם חמישית מחברי המחוז או חמישית מחברי המועצה המחוזית יבקשו זאת תוך שלושה חודשים מיום פרסומו. החוק המוגש למשאל עם לא יפורסם אם לא יאושר ברוב הקולות הכשרים. בכל מחוז, החוקים מסדירים את פעילות מועצת הרשויות המקומיות כגוף מייעץ ביחסים בין המחוזות לרשויות המקומיות.
סעיפים 115, 124, 128, 129, 130 של החוקה בוטלו.
סעיף 131 קובע את המחוזות הבאים: פיימונטה, ואל ד'אוסטה, לומברדיה, טרנטינו-אלטו אדיג'ה, ונטו, פריולי-ונציה ג'וליה, ליגוריה, אמיליה-רומאניה, טוסקנה, אומבריה, מארקה, לאציו, אברוצו, מוליזה, קמפניה, פוליה, בזיליקטה, קלבריה, סיציליה וסרדיניה. על פי המשפט החוקתי, לאחר התייעצות עם המועצות המחוזיות, ניתן להיעתר למיזוג בין מחוזות קיימים או יצירת מחוזות חדשים עם לפחות מיליון תושבים, כאשר בקשה כזו הוגשה על ידי מספר מועצות עירוניות המייצגות לא פחות משליש מהאוכלוסיות המעורבות, והבקשה אושרה במשאל עם על ידי רוב האוכלוסיות האמורות. ניתן לאפשר לנפות ולקומונות המבקשות להתנתק ממחוז ולהתאגד באחר לעשות זאת, בעקבות משאל עם וחוק של הרפובליקה, המשיג את הסכמתן רוב האוכלוסיות של הנפה או הנפות ושל הקומונה או הקומונות הנוגעות בדבר, ולאחר ששמעו את המועצות המחוזיות. שינויים בגבולות הנפה וייסוד הנפות החדשות בתוך מחוז מוסדרים על ידי חוקי הרפובליקה, ביוזמת הקומונות, לאחר התייעצות עם המחוז. המחוז, לאחר התייעצות עם האוכלוסיות המעורבות, יכול להקים באמצעות חוקיו קומונות חדשות בשטחו ולשנות את הנפות ושמותיהן.
בית המשפט לחוקה (סעיפים 134–137)
סעיף 134 קובע כי בית המשפט לחוקה ייתן פסק דין בנושאי:
בית המשפט לחוקה מורכב מחמישה עשר שופטים. שליש מהם ממונים על ידי הנשיא, שליש על ידי הפרלמנט במושב משותף ושליש על ידי בתי המשפט העליונים, הרגיל והמנהלי. השופטים של בתי המשפט לחוקה חייבים להיבחר מבין שופטים, לרבות אלה בדימוס, של בתי המשפט העליונים, פרופסורים למשפטים באוניברסיטאות ועורכי דין בעלי ותק של עשרים שנה לפחות. שופטי בית המשפט לחוקה מתמנים לתשע שנים ושופטים בכל תיק מיום השבעתם, ולא ניתן למנותם מחדש. נשיא בית המשפט נבחר לשלוש שנים ובאפשרות להיבחר מחדש מבין חבריו. תפקידו של שופט חוקתי אינו מתיישב עם חברות בפרלמנט, במועצה מחוזית, עיסוק במקצוע עריכת הדין, ועם כל מינוי ומשרה המצוינים בחוק. בהליכי הדחה נגד נשיא הרפובליקה, בנוסף לשופטי בית המשפט הרגילים חייבים להיות גם שישה עשר חברים שנבחרו בסורטיציה מתוך רשימה של אזרחים בעלי הכשירות הדרושה לבחירה לסנאט, אותה מכין הפרלמנט בכל פעם.
כשחוק מוכרז כבלתי חוקתי על ידי בית המשפט, הוא חדל מלהיות תקף למחרת פרסום ההחלטה. יש לפרסם ולמסור את החלטת בית המשפט לפרלמנט ולמועצות המחוזיות הנוגעות בדבר, כך שבכל מקום בו יהיה בכך צורך יפעלו בהתאם לנהלים החוקתיים. המשפט החוקתי קובע את התנאים והצורות להצעת פסקי דין בנושא לגיטימציה חוקתית, ומבטיח את עצמאותם של שופטים חוקתיים. חוקים רגילים קובעים את שאר ההוראות הדרושות לחוקה ולתפקודו של בית המשפט. לא ניתן לערער על החלטת בית המשפט לחוקה.
תיקונים לחוקה וחוקים חוקתיים (סעיפים 138–139)
חוקים המתקנים את החוקה וחוקים חוקתיים אחרים חייבים להתקבל על ידי כל בית בפרלמנט לאחר שני דיונים במרווחים של לא פחות משלושה חודשים, ויש לאשרם ברוב מוחלט של חברי כל בית בהצבעה השנייה. החוקים האמורים מוגשים למשאל עם כאשר, תוך שלושה חודשים מיום פרסומם, בקשה כזו מוגשת על ידי חמישית מחברי בית כלשהו, 500,000 מצביעים או חמש מועצות מחוזיות. החוק לא יפורסם אם במשאל העם הוא לא אושר ברוב הקולות הכשרים. משאל העם לא יתקיים אם החוק אושר בהצבעה השנייה על ידי כל אחד מהבתים ברוב מיוחס של שני שלישים מהחברים.
סעיף 139 קובע כי "צורת הרפובליקה לא תהיה עניין לתיקון חוקתי", ובכך מונע למעשה כל ניסיון להחזיר את המלוכה.
הוראות מעבר והוראות סופיות (הוראות –)
הוראות המעבר וההוראות הסופיות מתחילות בהכרזה על ראש המדינה הזמני, אנריקו דה ניקולה, כנשיא הרפובליקה, עם יישום החוקה. במקרה שלא כל המחוזות יוקמו עד בחירת הנשיא הבא, ההוראות קובעות כי רק חברי שני הבתים יכולים להשתתף בבחירות, תוך שהם מספקים גם את הדרישות למינוי חברי הסנאט הראשון.
ההוראות מספקות לוח זמנים כללי ליישום החוקה. כמו כן, בתוך חמש שנים מכניסת החוקה לתוקף, יש לתקן את גופי השיפוט המיוחדים שעדיין קיימים, למעט סמכות השיפוט של מועצת המדינה, בית המשפט לחשבונות ובתי הדין צבאיים. בתוך שנה מאותו תאריך, חוק חייב לקבוע ארגון מחדש של בית הדין הצבאי העליון לפי סעיף 111. זאת ועוד, עד להקמת מערכת המשפט בהתאם לחוקה, ההוראות הקיימות יישארו בתוקף. בפרט, עד שבית המשפט לחוקה יתחיל בתפקידו, ההכרעה במחלוקות המפורטות בסעיף 134 תתנהל בצורות ובמגבלות ההוראות שכבר היו קיימות לפני יישום החוקה.
ההוראות קוראות לבחור את המועצות המחוזיות ואת הגופים הנבחרים של הנפות בתוך שנה אחת מיישום החוקה. העברת הסמכות מהמדינה למחוזות, כפי שנקבעה בחוקה, וכן העברת פקידי ועובדי המדינה למחוזות, חייבות להיות מוסדרות בחוק לכל ענף במינהל הציבורי. עד להשלמת תהליך זה, בנפות והקומונות ישמרו על התפקידים שמילאו לפני החוקה, כמו גם את אלו שהמחוזות עשויים להאציל להם. כמו כן, בתוך שלוש שנים מיישום החוקה יש להתאים את חוקי הרפובליקה לצורכי הרשויות המקומיות ולסמכות השיפוט החקיקתית המיוחסת למחוזות. יתר על כן, עד חמש שנים לאחר יישום החוקה, ניתן להקים מחוזות אחרים על ידי חוקים ובכך לתקן את הרשימה בסעיף 131, וללא התנאים הנדרשים לפי הפסקה הראשונה של סעיף 132. עם זאת, חובה להתייעץ עם העמים הנוגעים בדבר.
הוראה אוסרת על ארגון מחדש של המפלגה הפשיסטית הלאומית המפורקת, בכל צורה שהיא. על אף סעיף 48, ההוראה מטילה מגבלות זמניות על זכות ההצבעה ועל כשירותם של מנהיגים לשעבר של המשטר הפשיסטי, לתקופה של לא יותר מחמש שנים מיישום החוקה. באופן דומה, עד שתוקנה בשנת 2002, הוראה אסרה על חברי וצאצאי בית סבויה להצביע או לכהן בתפקידים ציבוריים, ומלכי ממלכת איטליה מבית סבויה, בני זוגם וצאצאיהם היו מנועי גישה לשטח הרפובליקה. בפרט, לאחר ביטול המלוכה, יצאו המלכים לשעבר ויטוריו אמנואלה השלישי ואומברטו השני לגלות במצרים ובפורטוגל, בהתאמה. יורשם, ויטוריו אמנואלה, חזר לראשונה לאיטליה מזה למעלה מיובל ב-23 בדצמבר 2002. הוראה XIII גם מטילה החרמה על ידי המדינה של נכסיהם של מלכי בית סבויה, בני זוגם וצאצאיהם הגברים הנמצאים בשטח הרפובליקה, תוך ביטול הרכישות או ההעברות של הנכסים האמורים לאחר 2 ביוני 1946. תוארי אצולה לא הוכרו עוד באיטליה.
הוראה XVIII קוראת לפרסם את החוקה על ידי ראש המדינה הזמני, אנריקו דה ניקולה, תוך חמישה ימים מאישורה על ידי האספה המכוננת, וקובעת את כניסתה לתוקף ב-1 בינואר 1948. עותק של החוקה יופקד בבניין העירייה של כל קומונה ברפובליקה, ויוצג שם שם במשך כל שנת 1948, על מנת לאפשר לכל אזרח לדעת על כך. החוקה, הנושאת את חותם המדינה, תיכלל ברשומות של חוקי הרפובליקה. החוקה חייבת להישמר בנאמנות כחוק היסוד של הרפובליקה על ידי כל האזרחים והגופים של המדינה.
תיקונים
החוקה האיטלקית קשה לשינוי, זאת על מנת למנוע ממשטר סמכותני או דיקטטורי לשנות אותה לצרכיו. לשם שינוי בחוקה, על פי סעיף 138, יש צורך בשתי קריאות בכל בית פרלמנט, ואם השנייה עוברת ברוב של יותר ממחצית אך פחות משני שלישים מהקולות, יוכרז משאל עם. לפי סעיף 139, לא ניתן לבחון או לשנות את צורת הממשל הרפובליקנית. כשהאספה המכוננת ניסחה את החוקה, היא בחרה בכוונה לייחס לה כוח על-חקיקתי, כך שחקיקה רגילה לא תוכל לתקן או לגרוע ממנה. פעולות חקיקה של הפרלמנט המתנגשות עם החוקה מתבטלות לאחר מכן על ידי בית המשפט לחוקה.
שלוש ועדות פרלמנטריות כונסו בשנים 1983–1985, 1992–1994 ו-1997–1998, והוטלה עליהן המשימה לבצע תיקונים גדולים לטקסט משנת 1948 (במיוחד לחלק ב'), אך באף אחת מהפעמים לא הושגה ההסכמה הפוליטית הנדרשת לשינוי.
נוסח החוקה תוקן 16 פעמים לאורך השנים. התיקונים השפיעו על סעיפים 48 (הצבעה בדואר), 51 (השתתפות נשים בבחירות), 56, 57 ו-60 (הרכב ומשך כהונתם של בית הנבחרים והסנאט); 68 (חסינות חברי פרלמנט); 79 (חנינות); 88 (פיזור בתי הפרלמנט); 96 (הדחה); 114 עד 132 (מחוזות, נפות וקומונות); 134 ו-135 (הרכב ומשך כהונתו של בית המשפט לחוקה). ב-1967 שולבו סעיפים 10 ו-26 בהוראה חוקתית שקבעה שהפסקאות האחרונות שלהם (האוסרות על הסגרת זר בגין עבירות פוליטיות) אינן חלות במקרה של פשעים של רצח עם.
ארבעה תיקונים הוצגו במהלך מושב הפרלמנט ה-13 (1996–2001), ונגעו לייצוג פרלמנטרי של איטלקים מחוץ למדינה, העברת הסמכויות למחוזות, בחירה ישירה של נשיאי מחוזות והבטחות להליך הוגן בבתי המשפט. חוק חוקתי ותיקון אחד התקבלו גם במושב ה-14 (2001–2006): ביטול הוראה XIII שהגבילה את זכויות האזרח של צאצאי בית סבויה והוראה חדשה שנועדה לעודד השתתפות נשים בפוליטיקה.
תיקונים נוספים לחוקה נידונים, אך לעת עתה 61.32% מהמצביעים במשאל העם בין 25 ל-26 ביוני 2006 דחו הצעת רפורמה גדולה שאושרה על ידי שני הבתים ב-17 בנובמבר 2005. נראה כי הניסיון לתקן את החלק השני של החוקה נזנח או לפחות נדחה, אך בשנת 2014 חודשו חלקיו בנושא בית המחוקקים הדו-ביתי על ידי ממשלת רנצי בטיוטה שונה חלקית מזו המצויה בחוקה.
בשנת 2007 החוקה תוקנה והפכה את עונש המוות לבלתי חוקי (לפני כן אסרה החוקה על עונש מוות למעט "במקרים שנקבעו בחוק הצבאי במקרה של מלחמה", אולם איש לא נידון למוות מאז 1947 והעונש הוסר מהחוק הצבאי ב-1994).
סעיפים 56, 57 ו-59 תוקנו ב-19 באוקטובר 2020: המספר הכולל של חברי הפרלמנט הוקטן בכשליש והמספר הכולל של סנאטורים לכל החיים שממונים על ידי הנשיא הוקטן לחמישה.
סעיף 58 תוקן ב-18 באוקטובר 2021, והוריד את גיל ההצבעה לסנאט מ-25 שנים ל-18, כמו בבחירות לבית הנבחרים.
סעיפים 9 ו-41 שונו ב-8 בפברואר 2022, והציגו שרישות חוקיות להגנה על הסביבה, המגוון הביולוגי והמערכות האקולוגיות.
מידה פריקה
בתורת המידה, מידה פריקה היא מידה שבמובן מסוים ניתנת לפירוק למשפחה של מידות סופיות. עובדה זו מאפשרת להוכיח תכונות מסוימות של מרחב המידה על ידי הוכחתן תחילה תחת ההנחה שהמידה היא סופית ולאחר מכן הרחבתן למקרה של מידה פריקה תוך שימוש בפירוק שלה. פריקות של מידה היא מעין סיגמא־סופיות חלשה.
הגדרה
מידה \mu על מרחב מדיד נקראת פריקה אם קיימת משפחת קבוצות  בעלת התכונות הבאות:
כלומר, היא חלוקה של X לקבוצות ממידה סופית כך שמידת כל קבוצה ממידה סופית ניתנת לחישוב פשוט על ידי סכימת המידות של חיתוכיה עם הקבוצות ב-\mathcal{F}, ובנוסף כדי לבדוק את מדידותה של קבוצה E, די לנו לבדוק שחלקה היחסי מכל קבוצה במשפחה \mathcal{F} הוא מדיד. לכן במובן מסוים ניתן להבין מרחב מידה שכזה באופן מקומי, דרך תת־הקבוצות שלו שמידתן סופית.
מרחב מידה שעבורו \mu היא מידה פריקה נקרא מרחב מידה פריק.
שימושים
משפטים מסוימים בתורת המידה נכונים רק תחת הנחה מסוימת של סיגמא־סופיות, למשל משפט רדון־ניקודים והעובדה ש- (ראו מרחב Lp). עובדה זו מונעת את הפעלתם של משפטים אלה באופן ישיר על מרחבי מידה שאינם סיגמא־סופיים, בעוד שמרחבים כאלה מופיעים באופן טבעי באפליקציות שונות (למשל, לכל חבורה קומפקטית מקומית שאינה סיגמא־קומפקטית אין מידת האר סיגמא־סופית). עם זאת, עבור מרחבי מידה פריקים ניתן להוכיח הכללות מסוימות של משפטים אלה.
קתדרלת אמיין
קתדרלת אָמִייָן, או בשמה המלא קתדרלת גבירתנו באמיין (בצרפתית: Cathédrale Notre-Dame d'Amiens), היא קתדרלה קתולית באמיין שבמחוז פיקרדי, צרפת (כ-100 ק"מ צפונית לפריז).
הקתדרלה באמיין נחשבת למופת לאדריכלות הגותית בשיאה (באנגלית תקופה וסגנון אלו ידועים כ-High Gothic ), ותוכניתה היוותה השראה והשפיעה על קתדרלות וכנסיות נוספות, בהן קתדרלת קלן, אחת הקתדרלות הגותיות החשובות בגרמניה בפרט ובאירופה בכלל. סדנאות הפיסול של אמיין היו פוריות ואמניהן נדדו בין הקתדרלות הגדולות של אותה תקופה, ביניהן נוטרדאם דה ריימס ונוטרדאם דה פריז.
הקתדרלה מכילה לכאורה את ראשו של יוחנן המטביל. שריד קודש זה הובא מקונסטנטינופול בידי ואלון דה סרטון כאשר חזר ממסע הצלב הרביעי.
הלטאה
הלטאה (באנגלית: The Lizard) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת The Amazing Spider-Man #6 מנובמבר 1963 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר סטיב דיטקו.
קתדרלת אמיין
ב-1981 צורפה הקתדרלה לרשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו. מצגת אורקולית מאירה את החזית בערבי קיץ ובראש השנה האזרחית, דבר המקרב את הצבעים המקוריים שצבעו את הפסלים.
מלבד חשיבותה מבחינה אמנותית, קתדרלת אמיין היא אחת הקתדרלות הגדולות בצרפת. זו הקתדרלה השלמה בעלת נפח חלל הפנים הגדול ביותר בצרפת, המוערך ב-200,000 מטר מעוקב. גובה קמרונותיה הוא 42.3 מטר, הגבוהים ביותר בצרפת. צריח המצלב שלה, ה"פלש", מתנשא לגובה 112.7 מטר.
הלטאה
הלטאה הוא האלטר אגו של דוקטור קורט קונורס, מנתח מוכשר שהתגייס לצבא ארצות הברית ואיבד את זרועו כתוצאה מפיצוץ. כאשר חזר, קונורס החל לחקור באובססיביות את חידוש התאים, שקיים אצל זוחלים (כגון לטאה שמגדלת מחדש את זנבה). אולם, נסיוב אותו פיתח מ-DNA של לטאות גרם לו לתופעות לוואי, והוא הפך למפלצת דמוית זוחל.
דמותו של הלטאה מדורגת במקום ה-62 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. את דמותו כד"ר קורט קונורס בלבד גילם השחקן דילן בייקר בסרטי הלייב אקשן "ספיידרמן 2" ו"ספיידרמן 3", ואת דמותו גם כ"לטאה" גילם השחקן ריס איוואנס בסרטי הלייב-אקשן "ספיידרמן המופלא" ו"ספיידרמן: אין דרך הביתה".
קתדרלת אמיין
היסטוריה ובנייה
המחסור בתיעוד ובמסמכים בנוגע לבניית הקתדרלה נובע בחלקו מהשרפות שכילו את ארכיוני הקתדרלה (שנמצאו בבית מועצת הקתדרלה) ב-1218 ו-1258 (בשרפה זו ניזוקה גם הקתדרלה עצמה). הבישוף אווראר דה פואיי (Evrard de Fouilly) החל את העבודות על הקתדרלה ב-1220. רובר דה לוזארש (Robert de Luzarches) היה האדריכל עד 1228 והוחלף בתומא דה קורמון (Thomas de Cormont), שהשגיח על הבנייה עד 1258. בנו, רנו (Renaud de Cormont), המשיך אותו כאדריכל עד 1288. דברי הימים של קורבי טוענים שהקתדרלה הושלמה ב-1266, אך עבודות הגימור נמשכו גם לאחר מכן. ב-1288 הותקן מבוך הלבירינת על רצפת הקתדרלה. בחלונות של אמיין, ובפרט באלה של הספינות המשניות, החל הדגש לעבור אל תחרת החלונות (מגמה שהמשיכה גם אחרי אמיין ושוכללה מאוחר יותר בסגנון הגותי הקורן (Rayonnant) והגיע לשיא מורכבותה ועושרה בסגנון הגותי הלוהב (Flamboyant)) אך במאה ה-14 הוסרו חלונות הספינות המשניות בהתאם לתוכניתו של לוזארש והוחלפה בקפלות צידיות בעלות חלונות קטנים יותר. ב-1336 החלה בניית המגדלים המערביים, ובנייתם נמשכה עד המאה ה-15.
ב-1981 צורפה הקתדרלה לרשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו.
חוץ
הקתדרלה בנויה בסגנון גותי בשל (High Gothic). היא נתמכת בתמיכות דואות בנות 2-קומות, שעליהן צריחונים.
בית המקהלה שונה במבנהו מהספינה הראשית. הוא כנראה מאוחר ויותר ומשולבים בו אלמנטים של סגנון גותי קורן (Rayonnant), דבר המתבטא למשל בגמלון מחודד בקומת התאורה, בנוסף לחלונות. כמו כן, מבנה התמיכות הדואות בבית המקהלה שונה מזה של הספינה הראשית. התמיכות הדואות המקוריות, מהמאה ה-13, לא הוצבו בגובה הנכון שיתמוך בקמרונות המבנה בצורה יעילה, ולכן מאוחר יותר נוספו מתחתן תמיכות דואות מוצקות יותר אך מפוארות פחות, והללו נבנו בגובה הנכון כדי לתמוך במבנה. חלונות הרוזטה הם בעלי תחרת חלונות המזכירה יותר סגנון גותי לוהב מאשר סגנון גותי קורן, וכנראה נוספו לקתדרלה מאוחר יותר, לקראת השלמתה בסביבות סוף המאה ה-14 ותחילת המאה ה-15.
החזית המערבית של הקתדרלה, למעט המגדלים וחלון הרוזטה, נבנתה במערכת בנייה אחת, בשנים 1220–1236 ומציגה אחדות אמנותית: הקומה התחתונה עם 3 מבואות עמוקות לשערים ומעליה גלריית מלכי ישראל - 22 פסלים בגודל אדם, ומעליהם חלון הרוזטה. מעל חלון הרוזטה ישנה ארקדה פתוחה, גלריית des sonneurs. את החזית מאגפים שני מגדלים, לא סימטריים. העבודה על המגדל הדרומי נסתיימה רק ב-1366 ועל הצפוני, הגבוה יותר, ב-1406.
השערים המערביים של הקתדרלה מפורסמים בזכות הפיסול הגותי המפותח שלהם, המציג גלריה של קדושים מקומיים חשובים וסצינות דתיות ביחד עם סצינות המתארות את העולם הבא. חלק מהפסלים של הקדושים זוהו והם כוללים ויקטוריוס הקדוש, ז'נטיאן, דומיציוס הקדוש, אולפיה הקדושה ופרמין הקדוש.
בספר "מר סטאנדפאסט" מתארת דמותו של ריצ'רד הנאי את הקתדרלה "הכנסייה הנאצלת ביותר שבנה האדם עבור האלוהים".
פנים
הקתדרלה מחולקת לשלושה אגפים בתחילתה ואחרי בית הרוחב עוברת למבנה של חמישה אגפים. הקתדרלה מסתיימת באפסיס שסביבו שבע קפלות. רצפת הקתדרלה מכוסה במספר דוגמאות, בהן צלב קרס. הלבירינת (מבוך המצויר על הרצפה) הותקן ב-1288. מספר מדענים העלו השערה שהמידות של קתדרלת אמיין מבוססות על מספרים מהתנ"ך והברית החדשה: הם מדדו את צלעותיו של המפרץ הריבועי המרכזי שמתחת למקום המצלב ומצאו שאורכן 50 רגל רומית, ולטענתם מספר זה מתייחס לתיבת נוח שרוחבה 50 אמה. כמו כן, גובה המבנה כ-42 מטר הוא בערך 144 רגל רומית, מספר המתייחס לגובהה של עיר האלוהים כפי שהיא מתוארת בחזון יוחנן.
בנוסף, מכילה הקתדרלה מספר פסלים בולטים באיכותם.
מבנה הקיר מחולק לשלושה אזורים: קומת קשתות (ארקדה), טריפוריום וקומת תאורה מוגדלת בה זוגות חלונות מחודדים מאוחדים ברוזטה קטנה. כל חלון קטן מורכב אף הוא משני חלונות המאוחדים בידי רוזטה. בעוד בספינה הראשית הטריפוריום הוא רצועה חשוכה ובה "ארקדה עיוורת", בבית המקהלה, שנבנה בסגנון גותי קורן, ובפרט באפסיס, ניתן לראות טריפוריום מואר (Glazed Triforium) בו הקיר החשוך מוחלף בחלונות ויטראז' מלאי אור.
הקמרונות הם קמרונות צלעות בני ארבע צלעות המתנשאים לגובה 42.3 מטר, אלה הם הקמרונות המושלמים הגבוהים בצרפת. תחושת הגובה מושגת לא רק בזכות גובה הקמרונות אלא גם באמצעות הפרופרציות הצרות, העמודים האווריריים והדקים יחסית (לגובהם), הקיר הדק והמרווחים הגדולים יחסית בין העמודים המהווים את שיא המימוש בצרפת של האידיאל הגותי של הגדלת הגובה והקטנת החומר כפי שהתפתח בקתדרלת שארטר והשתכלל בקתדרלת ריימס (בהן עדיין נשארו שרידי כבדות בעמודים ובקיר).
בקתדרלת אמיין ממומשת ההבטחה של קתדרלת שארטר ובה יש מערכת רציפה של עמודים המתפצלים והופכים לעמודונים (shafts) הנמשכים לאורך הטריפוריום וקומת התאורה ותומכים בקשתות התומכות את הקמרונות. בעקבות האפסיס של קתדרלת ריימס, גם באמיין יש ויתור על צלעות הקיר של הקשתות והחלפתן בעמודונים ורצועות אבן דקות (זקפים, mullions) לתמיכה בחלונות ובקשתות. גם הקשתות העולות לקמרונות עצמן רדודות יותר ומאפשרות לצופה לראות את חלונות הויטראז' הגדולים של קומת התאורה - להם נתן רובר דה לוזארש דגש מיוחד וראה בהם את אחד משיאי המבנה - מיותר כיוונים ועם פחות הסתרות על ידי בסיסי הקשתות של הקמרונות (springing of the vaults) הבולטים החוצה מהקיר. בכך מימשה קתדרלת אמיין את האידיאל הגותי של הדגש על אווריריות ואור.
הפנים של קתדרלת אמיין נחשב ליצירת מופת של הגותיקה בשיאה (למרות נגיעות ה-Rayonnant בבית המקהלה, שהוא סגנון קצת מאוחר יותר) ויחד עם הפרופורציות, היחסים האדריכליים בין חלקי המבנה והחוץ המרשים, נהפך למודל לחיקוי עבור כנסיות רבות, החשובה שבהן היא כנראה קתדרלת קלן.
האמבולטוריום המקיף את בית המקהלה מקושט בפסלים צבעוניים ומתוכו קורנות מספר קפלות. אחת המפוארות שבהן היא קפלת סוחרי הבדים. תעשיית הטקסטיל הייתה אחד הרכיבים הדינמיים של כלכלת ימי הביניים, בייחוד בצפון צרפת, וסוחרי בגדים נטו להציג לראווה את עושרם וגאוותם האזרחית. עוד קפלה ראויה לציון מוקדשת לתומא הקדוש מקנטרברי, יצירה מהמאה ה-13 שמשלימה את רשימת הקדושים המעונים של הקתדרלה. בקתדרלה אוצרות ויצירות אמנות מתקופות רבות.
פגמים מבניים
התמיכות הדואות המקוריות, מהמאה ה-13, לא הוצבו בגובה הנכון על מנת לתמוך בקמרונות המבנה בצורה יעילה, ולכן מספר מאות מאוחר יותר נוספו מתחתן תמיכות דואות מוצקות יותר אך מפוארות פחות, והללו נבנו בגובה הנכון כדי לתמוך במבנה.
למרות תיקון זה, בקיר ובעמודים התחתונים נבעו סדקים משום שהעמודים נדחפו כלפי חוץ כתוצאה מהעומס. האפקט נהייה משמעותי בסוף ימי הביניים, והבנאים של אמיין שמו לב לכך. כדי לתקן את הפגם הם השתמשו בפתרון חדשני ביותר לתקופתם: הם התקינו שרשרת ברזל חשיל בקומת הטריפוריום שמנעה מהעמודים להתקער תחת הלחץ כלפי חוץ. השרשרת הותקנה בעודה חמה, כדי שתתהדק כאשר הברזל יתקרר.
לאחרונה התגלו סדקים בספנדרל של אחת הקשתות התומכות בבית הרוחב ושצמודה לעמודים הגדולים שנשאו את קמרונות מרכז המצלב (החלק המרכזי במבנה), דבר שקשור גם להתקמרות העמודים הגדולים התומכים בקמרון מקום המצלב, כפי שהראו מדידות שבוצעו באמצעות סריקת לייזר.
ראשו של יוחנן המטביל
הקתדרלה מכילה לכאורה את ראשו של יוחנן המטביל. שריד קודש זה הובא מקונסטנטינופול בידי ואלון דה סרטון (Wallon de Sarton) ב-17 בדצמבר 1206 כאשר הוא חזר ממסע הצלב הרביעי. הראש היה חלק מהביזה של מסע הצלב הרביעי, שהפך ממסע מלחמה כנגד הטורקים לביזת העיר הנוצרית הגדולה קונסטנטינופול. כדי לאחסן את ראשו של יוחנן המטביל נבנתה קופסה מפוארת לאחסון שרידי קודש. אף על פי שתיבה זו אבדה במהלך השנים, נעשתה לה רפליקה מהמאה ה-19 והיא מהווה מוקד לתפילות בספינה הצפונית.
בימת הדרשה
בימת הדרשה מתקופת הבארוק נבנתה משיש ועץ מצופה זהב, וחולשת על הספינה הראשית. היא נתמכת בידי 3 דמויות נשיות המסמלות אמונה, תקווה וצדקה - שלוש המעלות התאולוגיות.
דרייב אין
הביטוי השתרש בעברית בעקבות פתיחתו של בית הקולנוע היחיד אשר פעל בשיטה זו בישראל ואשר אימץ אותו כשמו. באנגלית מקיף הביטוי שירותים רבים הניתנים לנוסעים בעודם ברכב, כגון שירותי בנקאות, הסעדה וכו', ונהוג להתייחס אל בית קולנוע מסוג זה בביטוי "Drive-in theater".
הצופים מגיעים אל הדרייב אין ברכביהם ונותרים בהם משך כל זמן הקרנת הסרט. בדרייב אין עשויים להיות שירותים נוספים המקובלים בבתי קולנוע רגילים, כגון קפיטריה, עם או בלי שירות מלצרים, ובתי שימוש. במספר בתי קולנוע מסוג זה נבנו אזורים עם מושבים למען הצופים המעדיפים שלא להישאר בכלי הרכב, ובמקומות אחרים הוקמו פינות משחק לילדים.
הפסקול הושמע בתחילה באמצעות רמקולים רגילים שהותקנו סמוך למסך. לאחר מכן הותקנו עמודים ליד עמדות החניה ואלה נשאו רמקולים שנתלו על חלונות המכוניות. בהמשך הוחלפו הרמקולים בשידורי רדיו בעוצמה נמוכה שנקלטו במכשירי הרדיו בכלי הרכב.
הדרייב אין הראשון נפתח בשנת 1932 בניו ג'רזי. בתי קולנוע אלה הגיעו לשיא הפופולריות שלהם בארצות הברית בשנות ה-50 ובשנות ה-60. לאחר מכן הביאה התייקרות הנדל"ן במדינה לשקיעתו של הענף.
הדרייב אין בתל אביב, שהיה היחידי בישראל שכן בעבר הירקון, בשטח התחום על ידי משולש מסילות הרכבת מצפון למרכז הירידים. הוא נפתח ב-1973 ונסגר ב-2000. בימי שישי בלילה הוקרן במקום סרט פורנוגרפי, ורבים העדיפו לצפות בו בחינם מגבעת האוניברסיטה. לאחר מכן שימש המקום כקריטריום לאימוני רוכבי אופניים, ובשנת 2011 נעשה ניסיון להקרין במקום סרטים עבור סטודנטים הלומדים באוניברסיטת תל אביב הסמוכה. בשנת 2014 נבנה במקומו של הדרייב אין היכל קבוצת שלמה.
אולה ווייגרסטורפר
אולה ווייגרסטורפר (בגרמנית: Ulla Weigerstorfer; נולדה ב-16 באוגוסט 1967) היא מנחת טלוויזיה, שחקנית ודוגמנית אוסטרית, מיס עולם לשנת 1987.
ביוגרפיה
בשנת 1987 נבחרה למיס עולם אוסטריה בתחרות דוגמנות, הבוחרת את נציגת אוסטריה למיס עולם, בתחרות מיס עולם שנערכה באלברט הול נבחרה במקום הראשון מבין 87 מתמודדות מרחבי העולם.
ב-1991 התארחה בפרק של הקומדיה הגרמנית-אוסטרית "Ein Schloß am Wörthersee".
מ-1991 ועד 1998 הייתה בתפקיד קבוע בסדרה "Tohuwabohu" של רשת השידור האוסטרית הציבורית "ORF".
ב-1998 שיחקה בסרט הטלוויזיה "Quintett komplett". מ-1998 ועד 1999 גילמה שוטרת באופרת הסבון המשטרתית "Kaisermühlen Blues".
ב-1999 שיחקה בפרק של הסדרה המפקח רקס.
היא הגישה תקופה מסוימת תוכנית ספורט ברדיו, מ-2003 ועד 2009 עבדה במרכז לרכיבת סוסים באוסטריה תחתית.
בשנת 2005 נולדה בתה.
סיטרואן DS4
סיטרואן DS4 היא מכונית משפחתית המיוצרת על ידי יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן. ה-DS4 מהווה את הדגם השני במותג היוקרה של סיטרואן – סדרת המכוניות DS - הנוצר על מנת לשמש אלטרנטיבת פרימיום למכוניות הדגל של היצרנית, המחזיקות בקידומת C. המכונית הושקה באופן רשמי בשנת 2011, וזאת על אף שכבר ב-2010 הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב של פריז ונמכרה במדינות מסוימות.
נתונים טכניים
סיטרואן DS4 מצוידת במערכת הטכנולוגית Start & Stop האחראית על כיבוי המנוע כאשר הרכב עומד בפקק כבד או ברמזור. על פי היצרנית המערכת מותאמת ל-600,000 התנעות.
סיטרואן DS4 מצוידת במנוע טורבו, הנוצר משיתוף פעולה של קבוצת PSA וב.מ.וו, בנפח של כ-1.6 ליטר בשני הספקים: הראשון מפיק הספק מרבי של כ-163 כ"ס ב-6,000 סל"ד ומשודך לתיבה אוטומטית בעלת שישה הילוכים; המנוע השני מפיק הספק מרבי של כ-200 כ"ס ב-5,500 סל"ד ומשודך לתיבה ידנית בעלת שישה הילוכים. התאוצה מעמידה למהירות של כ-100 קמ"ש אורכת 8.6 שניות לגרסת ה-160 כ"ס ו-7.9 לגרסת ה-200 כ"ס. המהירות המרבית של המכונית היא כ-212 קמ"ש לגרסת ה-160 כ"ס ו-235 לגרסת ה-200 כ"ס.
על פי היצרנית, תצרוכת הדלק במצב נסיעה משולב עירוני-בינעירוני היא 7.7 ליטר ל-100 ק"מ לליטר לגרסת ה-163 כ"ס ו-6.4 ליטר ל-100 ק"מ לגרסת ה-200 כ"ס. פליטת החמצן היא 144 גרם לק"מ.
עיצוב
בהיבט העיצובי, DS4 היא מכונית קופה המשלבת בין גובה, המושפע ממכוניות SUV, לבין צללית המתכתבת עם רכבי קופה, המתבטאת בהסתרת ידיות הדלתות האחוריות.
ה-DS4 נבחרה למכונית היפה של השנה בפסטיבל רכב בינלאומי, כשהיא מנצחת את BMW F10 5 ואת ה-CR-Z ההיברידית של הונדה. מגזין הרכב הגרמני "אוטו בילד" העניק לרכב את הפרס הראשון עבור העיצוב בקטגוריית העיצוב. במסגרת פסטיבל מוטורי בינלאומי בצרפת, זכתה ה-DS4 בתואר "המכונית היפה ביותר לשנת 2010", לאחר שזכתה בהצבעה אינטרנטית שבה השתתפו כ-60,000 גולשים מ-62 מדינות שונות.
בטיחות
ארגון הבטיחות האירופי NCAP העניק לסיטרואן DS4 חמישה כוכבים במבחן בטיחות.
דניאלה גולדפרב
דניאלה גולדפרב (נולדה ב-15 במרץ 1953) היא כימאית פיזיקלית ישראלית ופרופסור אמריטה בפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע, לשעבר ראש המחלקה לפיזיקה כימית ויושבת ראש המועצה המדעית של המכון. מומחית לתהודה פאראמגנטית אלקטרונית, כלת פרס קולטהוף לשנת 2011 ופרס ויצמן לשנת 2019.
ביוגרפיה
דניאלה גולדפרב נולדה בפריז ועלתה לישראל בצעירותה.
את לימודי התואר הראשון בכימיה עשתה באוניברסיטה העברית בירושלים, והשלימה אותם בהצטיינות בשנת 1976. לאחר מכן המשיכה ללימודי תואר שני בכימיה באוניברסיטת רוד איילנד. עם סיום לימודים אלה ב-1978 שבה לישראל, וב-1980 החלה בלימודי תואר שלישי בכימיה במכון ויצמן למדע. עבודת הדוקטורט שלה, שהוגשה בשנת 1984 בהנחיית פרופ' זאב לוז, עסקה בשאלת השימוש בתהודה מגנטית גרעינית לצורך חקר פאזת גביש נוזלי.
LOVE (אלבום)
Love הוא אלבום רימיקסים של הביטלס המשמש כפסקול במופע של קרקס השמש, הנושא את אותו השם. האלבום יצא בנובמבר 2006 (36 שנה לאחר התפרקות הביטלס) ומכיל מוזיקה שעברה עיבוד ומיקס מחודשים עבור המופע, על ידי המפיק המקורי של הביטלס, ג'ורג' מרטין ובנו גיילס. גיילס העיר ש"מה שאנשים ישמעו באלבום הזה הוא חוויה חדשה, דרך בה יהיה ניתן לחיות מחדש את כל אורך החיים של הביטלס בתקופת זמן מרוכזת מאוד."
האלבום זכה להצלחה עולמית והפך לאחד מתוך אלבומי הרמיקס הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
דניאלה גולדפרב
ביוגרפיה
בשנים 1995–1998 כיהנה כיושבת ראש ועדת ההוראה לכימיה במדרשת פיינברג וב-1999 התמנתה ליושבת ראש המחלקה לפיזיקה כימית, תפקיד בו כיהנה כארבע שנים.
בשנות ה-90 שהתה כחוקרת אורחת במרכז המחקר וההנדסה של חברת אקסון באננדייל, ניו ג'רזי, וכן במכון הטכנולוגי של ציריך.
בשנים 2009–2010 כיהנה כיושבת ראש מועצת הפרופסורים של מכון ויצמן. בשנים 2019–2022 כיהנה כיושבת ראש המועצה המדעית של המכון. מאז אפריל 2023 היא פרופסור אמריטה.
נשואה לארנון והשניים הורים לשתי בנות. מתגוררת ברחובות.
מחקריה
במרוצת השנים פרסמה גולדפרב למעלה מ-300 מאמרים שראו אור בכתבי עת מובילים, והנחתה עשרות תלמידי מחקר ופוסט-דוקטורנטים. עם תלמידיה נמנים פרופ' שרון רוטשטיין מאוניברסיטת בר-אילן וד"ר איליה קמינקר מאוניברסיטת תל אביב.
תהודה פאראמגנטית אלקטרונית (EPR)
טכניקות EPR ובפרט כאלה המבוססות על רזוננס אלקטרון-אלקטרון (DEER או PELDOR), נחשבות ליעילות במיוחד בקביעת המרחקים שבין שני אתרים אסטרטגיים במקרומולקולות ביולוגיות כגון חלבונים וחומצות גרעין. ניסויים כאלה נערכים בתמיסות קפואות ומספקים, למשל, מידע מבני אשר ניתן ממנו להסיק באשר לשינויים קונפורמציוניים שמתרחשים תוך היקשרות לליגנדה או למצע. מידע זה יכול לשמש למידול של מבנים בלתי ידועים ובאמצעותו ניתן לקבוע כיצד תת-יחידות חלבוניות מסוימות, ובעלות מבנה ידוע, נאספות לכדי מבנים גדולים יותר. מבנים אלה נדרשים ביותר עבור מערכות שמציבות אתגר בפני קריסטלוגרפיית קרני רנטגן או אנליזת תהודה מגנטית גרעינית (NMR), כמו ממברנות חלבונים בסביבתן הטבעית.
בלב המתודולוגיה נמצא הסימון המבוקר של מולקולות באמצעות סמנים פאראמגנטיים, שביניהם מודדים מרחקים. אלה יכולים להיות מרכזים פאראמגנטיים אינטרינזיים כגון יונים של מתכות מעבר פאראמגנטיות וכן רדיקלים או סמני ספין מלאכותיים שמוצמדים למולקולה. תחום זה של סמנים ספיניים נשלט בעיקר על ידי רדיקלים ניטרוקסידיים יציבים, ולמרות הפופולריות שצבר, הוא מציב מגבלות של רגישות. מגבלות אלה אינן מאפשרות חקר של בעיות רבות, ובנוסף, הניטרוקסידים הם בעלי יציבות מוגבלת בתוך תאים חיים.
חלבוני ממברנה גם מאתגרים מדידות המבוססות על אלקטרון-אלקטרון, מכיוון שהלוקליזציה של החלבונים המסומנים בממברנה מתבטאת בריכוז מקומי גבוה של חומר, שמקטין משמעותית את הרגישות הניסיונית והופך מרחקים גדולים למורכבים למדידה.
גולדפרב, קבוצתה ושותפיה הציעו ברבות השנים סמני ספין חדשים למדידות DEER בתחום התדירויות המכונה W-band ו-Q-band. הסמנים מבוססים על יוני גדוליניום בעלי ערכיות של +3, שיש להם ספין חצי-שלם וגבוה (של 7/2) וכן אורביטלי f חצי מלאים, מה שמביא לרגישות גבוהה לשדות מגנטיים גבוהים. בנוסף לכך, יוני הגדוליניום ונגזרותיהם משמשים תדיר כחומרים ניגודיים במכשירי MRI (המבוססים על תהודה מגנטית גרעינית). בניגוד לניטרוקסידים, הם יציבים בתוך התא החי, מה שמהווה יתרון.
גם יוני מנגן בעלי ערכיות של +2, להם ספין חצי-שלם וגבוה, הראו תכונות ספקטרוסקופיות דומות, והם נחקרים במעבדתה של גולדפרב כסמני ספין פוטנציאליים. הופעת הסמנים החדשים עתידה לאפשר שילובים שונים עם סמנים ניטרוקסידיים.
השיטות שפותחו במעבדתה על בסיס יוני הגדוליניום, משמשות גם לקביעת מבנים של חלבונים ברמה האטומית ובסביבה הנטיבית שלהם, התא החי. בכך, מתאפשר לעקוב אחר השינויים המבניים שהם עוברים בתוך התא במהלך אינטראקציות עם רכיבים אחרים בתא, עניין בעל חשיבות גדולה לצורך הבנת תפקודם. בטרם הפיתוח היו קיימות שתי שיטות למימוש מטרה זו, האחת היא תהודה מגנטית גרעינית, שבה ניכרת רגישות נמוכה יחסית לחלבונים קטנים, והשנייה היא FRET, שעל אף היותה רגישה ביותר, אינה יכולה לספק מידע מבני ברמה האטומית.
על אף שקיימות טכניקות EPR יעילות בחקר מערכות פאראמגנטיות, כדי לנצל את מלוא הפוטנציאל שלהן יש צורך בפיתוח שיטות המוכוונות להגדלת הרזולוציה והרגישות שלהן. קבוצתה של גולדפרב גם עוסקת בשיפור רגישותו של ספקטרומטר ה-W-band שנבנה על ידה, ובוחנת בניסויים חדשים את שיפור הרגישות והעיצוב של ניסויי קורלציה דו־ממדיים המערבים אלקטרון-אלקטרון או אלקטרון-גרעין.
"חלבונים בעבודה"
קבוצתה של גולדפרב מתמקדת בחלבונים בתנאי שיווי משקל, עם או ללא קישור למצע, ואשר אחראיים על השינוי הקונפורמציוני. בנוסף, היא עוסקת בלכידת צורוני ביניים קונפורמציוניים אשר מופיעים במהלך תפקודו, ואשר חשובים לצורך הבנת המנגנון החלבוני או האנזימטי. לשם כך, פיתחה מערכת מיקרו-פלואידית שעוצבה ללכידת דוגמאות תוך צמצום גודל הדוגמה הנדרשת.
פולריזציה גרעינית דינמית (DNP)
תחום התהודה המגנטית הגרעינית עובר שינוי מהותי עם ביסוסן של שיטות בעלות פוטנציאל גבוה ליצירת היפר-פולריזציה. על אף שתהודה מגנטית גרעינית היא כלי ספקטרוסקופי עוצמתי לצורך אפיון של מבנה מולקולרי ודינמיקה כימית וביוכימית, וכן כבסיס לטכנולוגיה הרפואית MRI, היא סובלת מרגישות נמוכה. על מנת לשפר רגישות זו, הודגמו טכנולוגיות חדשות המבוססות על פולריזציה גרעינית דינמית (DNP), בה פולריזציית הספין של האלקטרון עוברת לגרעין. טכנולוגיות אלה הצליחו לשפר את הרגישות של ניסויי NMR ו-MRI פי עשרת אלפים. בעבר, גולדפרב שיתפה פעולה עם פרופ' שמעון וגה על מנת לנסות ולהבין את המנגנונים העומדים מאחורי ה-DNP.
פעילות ציבורית
גולדפרב כיהנה ומכהנת בשורה של ארגונים וחברות בתחומי מחקרה. בשנים 2014–2017 כיהנה כנשיאת החברה הבינלאומית לתהודה מגנטית (ISMAR) וקודם לכן כסגנית הנשיא. ב-2000–2003 שימשה כנשיאת הפדרציה האירופית של קבוצות ה-EPR. כמו כן, הייתה יו"ר הוועד המנהל האדיטוריאלי של כתב העת Physical Chemistry Chemical Physics. מאז 2019 היא חברה בוועד העורכים המנהל של כתב העת Magnetic Resonance.
לצד אלה, הייתה או עודנה חברה בוועדות הבחירה של מספר פרסים ומלגות, כגון פרס א.מ.ת, מלגת אלון, מלגת רוטשילד, פרס ארנסט, פרס ISMAR, פרס בלווטניק לחוקרים צעירים ועוד. כן מאז 2014 מכהנת כחברה בוועד המנהל של האוניברסיטה הפתוחה.
שרון סטודר
שרון מארי סטודר (באנגלית: Sharon Marie Stouder; 9 בנובמבר 1948 – 23 ביוני 2013) הייתה שחיינית אמריקאית, אלופה אולימפית ושיאנית עולם. הייתה לשחיינית הראשונה בהיסטוריה שזכתה ב-4 מדליות אולימפיות באולימפיאדה אחת, מהן 3 זהב ואחת כסף, תוך כדי קביעת 3 שיאי עולם חדשים.
ביוגרפיה
סטודר נולדה באלטדנה, קליפורניה. היא החלה לשחות בגיל 3 ובגיל 8 החלה להשתתף בתחרויות שחייה. התאמנה בהדרכתו של דון גמבריל. סטודלר היא בוגרת אוניברסיטת סטנפורד.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסאו פאולו, ברזיל בשנת 1963 זכתה סטודר בשתי מדליות זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:15.7 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:49.1 דקות.
שיאנית עולם
בתחרות שחייה שנערכה בלוס אנג'לס ביולי 1964 קבעה סטודר במשחה ל-200 מטר פרפר שיא עולם חדש של 2:28.1 דקות. שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות שחייה שנערכה בלוס אלטוס שבקליפורניה היא שיפרה את שיאה העולמי והעמידה אותו על 2:26.4 דקות.
אלופה אולימפית
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה סטודר ב-4 מדליות מהן 3 זהב ואחת כסף והייתה לשחיינית המצליחה במשחקים אלו. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 1:04.7 דקות, לפני שיאנית העולם היוצאת אדה קוק מהולנד (1:05.6 דקות) וקתי אליס מארצות הברית (1:06.0 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 4:03.8 דקות, לפני אוסטרליה (4:06.9 דקות) והולנד (4:12.0 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש נוסף של 4:33.9 דקות, לפני הולנד (4:37.0 דקות) וברית המועצות (4:39.2 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.9 שניות, אחרי דון פרייזר שיאנית העולם מאוסטרליה שזכתה בפעם השלישית ברציפות במשחה זה בשיא אולימפי חדש של (59.5 שניות) ולפני אליס (1:00.8 דקות) ובכך הייתה לשחיינית השנייה בהיסטוריה אחרי פרייזר ששחתה משחה זה מתחת לדקה.
לאחר שזכתה פעם נוספת באליפות ארצות הברית בשחייה (בריכה של 25 יארד) במשחה ל-100 יארד פרפר, נאלצה סטודר לפרוש בגיל צעיר משחייה תחרותית בשל סדרת פציעות.
סטודר ניסתה שוב להשתתף באולימפיאדה, אך במבחנים האמריקאים שנערכו לאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) היא החמיצה את ההזדמנות בשתי מאיות השנייה בלבד.
בנות צלפחד
במקרא מתוארת פנייתן הפומבית של בנות צלפחד אל משה רבנו. הן מסבירות כי אביהן מת ללא בנים זכרים וכעת עם הכניסה לארץ תיגרע נחלתו, על כן הן מבקשות לרשת אותו ולהמשיך את שמו. משה הפנה את הבקשה אל האלוהים שקבע את הלכות הירושה, לפיהן בנות קודמות לאחי הנפטר בסדר ההורשה. בהמשך פנו ראשי השבט למשה והביעו את חששם שבנות צלפחד יינשאו לבני שבט אחר, כך שלאחר מותן תיגרע נחלתן מנחלת השבט. בעקבות כך קבע ה' שבנות היורשות נחלה תינשאנה לבני שבטן בלבד. פרשיית בנות צלפחד היא אחת מארבע פרשיות בתורה בהן מתמודד משה עם סוגיה משפטית ועל מנת למצוא פתרון הוא פונה לאלוהים. תשובת האלוהים קובעת חוק כללי חדש. מאוחר יותר נקבע שהאיסור על בנות יורשות נחלה להינשא לבני שבט אחר, נאמר רק לבני אותו הדור (עד תום כיבוש הארץ וההתנחלות בה בימי יהושע בן נון).
מקור השם
שמות הבנות קשורים כולם בתנועה:
נעה - נעה,
תרצה - רצה,
מלכה – הולכת
מחלה – מחוללת
חגלה – חגה
במקרא
בשנה האחרונה לנדודי בני ישראל במדבר, באו חמש בנות צלפחד בתביעה אל משה. כיון שאביהן מת ללא בנים אין מי שיירש אותו ואין זה צודק שלא תהיה לו נחלה בארץ ישראל, ושמו יגרע ממשפחתו, כיון שהוא מת בחטא פרטי שלו ואין סיבה לשלול את זכותו על הארץ. כעת הציעו בנות צלפחד פתרון הלכתי לפיו הן תירשנה את אביהן וכך גם לו יהיה חלק עם הנוחלים בארץ. משה פנה אל האלוהים, שהורה לו לקבל את טענת בנות צלפחד ולהעניק להן חלק בארץ, ולאחר מכן פרט ה' למשה את יתר החוקים הקובעים את סדר הירושה.
מאוחר יותר, לפני חלוקת הנחלות חלה התפתחות בעניינן של בנות צלפחד - בני משפחתן משבט מנשה העלו בעיה שנוצרה עם יכולתן של נשים לרשת: הזהות השבטית נקבעת על פי שייכותו השבטית של האב. אם יינשאו בנות צלפחד לאנשים משבט אחר, בבוא היום תעבור נחלתן אל ילדיהן, שלא יהיו משבט מנשה ותיגרע נחלתו של שבט מנשה. ההסדר שנמצא לבסוף הוא שבנות צלפחד יינשאו לאנשים משבט מנשה - "למשפחת מטה אביהם תהיינה לנשים". וחידוש הלכתי נוסף התחדש: כאשר בת יורשת את אביה עליה להינשא לאיש משבטו של אביה. על פי הרשב"ם הלכה זו נהגה רק בדור של באי הארץ, אבל לאחר שמתו כל הדור גם בת יורשת יכלה להינשא לאיש משבט אחר.
יש האומרים כי שמות של מקומות בנחלת מנשה נקראו על שמן של חלק מבנות צלפחד: מחולה (הטיה של מחלה), תרצה ועין חגלה. השערה זו מבוססת על הקשר בין שמות אנשים למקומות בשבט מנשה, כמו גלעד, שכם וחפר., וכן בספר במדבר "וְיָאִיר בֶּן מְנַשֶּׁה הָלַךְ וַיִּלְכֹּד אֶת חַוֹּתֵיהֶם וַיִּקְרָא אֶתְהֶן חַוֹּת יָאִיר: וְנֹבַח הָלַךְ וַיִּלְכֹּד אֶת קְנָת וְאֶת בְּנֹתֶיהָ וַיִּקְרָא לָה נֹבַח בִּשְׁמוֹ". חרסי שומרון כוללים גם את "חגלה" ו"נעה" כמקומות (ככל הנראה יישובים או בתי אב) שמהם הגיעו שמן ויין.
ציר הזמן בסיפור בנות צלפחד
סיפור בנות צלפחד מפוצל לשני חלקים בספר במדבר. חלק ראשון, בפרשת פנחס שבו בנות צלפחד מתלוננות למשה על נחלתן. וחלק שני בסוף ספר במדבר שבו מסופר על בני שבט מנשה שחוששים שאם בנות צלפחד יתחתנו עם בנים משבטים אחרים הנחלה תעבור לשבט אחר.
על כך עונה הרב אלחנן סמט במאמרו ומסביר ששני החלקים התרחשו בהפרש זמן ביניהם ולכן הפרידו בין החלקים בתנ"ך כדי שיהיו בסדר כרונולוגי. אך השאלה שעולה היא למה היה הפרש זמן בין שני החלקים?
והתשובה היא שלאחר המפקד שבו הסביר משה על הכניסה לארץ בנות צלפחד הלכו להתלונן למשה, ולאחר שהביא להם תשובה משה היה צריך להתעסק בעניינים הקשורים לכניסה לארץ, ההתעסקות הזאת הזכירה לבני שבט מנשה ללכת להתלונן למשה, ומכאן הפרש הזמן בין שני חלקי הסיפור.
בתלמוד ובמדרשים
במדרש ובתלמוד מובאות דעות שונות על חטאו של צלפחד. לדעה אחת, היה מקושש עצים בשבת ונענש על כך בסקילה. לדעה שנייה, היה מן המעפילים שניסו לעלות לארץ אף על פי שמשה אמר כי הזמן אינו כשיר לכך.
בתלמוד ובמדרשים התייחסות רבה לפרשת בנות צלפחד. שלושה כיווני פרשנות לסיפור: פירושים העוסקים בפרשת דיני ירושה הבת, פרשנות כהלכתי-אינטלקטואלי, ופרשנות מוסרית-חברתית. פירושים נוספים, בקונוטציה תאולוגית, המצטטים את פסוקים הרלוונטיים בצורה חלקית אולם משלבים אותם בהקשר חדש, עוסקים בשאלת נתינת הנחלה מארץ הקודש לבנות.
עוסקים בכך מדרשים בעיקר על פרשת פינחס, ואף המשנה במסכת בבא בתרא (פרק ח משנה ג), ובעקבותיה התלמוד עוסק בנושא זה במשך דפים אחדים. בין האגדות המפורסמות בתחום זה היא הברייתא המובאת בתלמוד הבבלי, במסכת בבא בתרא:
על עצם דבריהן אומר המדרש:. מדרש אחר מבקר את משה על כך שכאשר ייסד, בעצת יתרו, מערכת משפט, ציווה: "ושפטו את העם בכל עת, את הדבר הקשה יביאון אל משה". על כך אומר המדרש:. לעומת זאת, בתלמוד הבבלי מובאת דעה שונה, שאין ביקורת כלפי משה, אלא שבח לבנות צלפחד:
העובדה שחמש בנות צלפחד לא הוזכרו תמיד בסדר זהה (ראו במדבר, פרקים, ) הביאה את אחת הדעות בתלמוד למסקנה כי "להלן מנאן הכתוב דרך גדולתן וכאן דרך חכמתן", כלומר - הפסוק המספר על נישואיהן סידר את שמותיהן לפי גילן, ולעומת זאת בפסוק העוסק בעמידתן לפני משה סודרו השמות לפי סדר חכמתן. דעה אחרת בתלמוד (תנא דבי רבי ישמעאל) שוללת את ההסבר הזה, וגורסת כי "בנות צלפחד שקולות היו", היו שוות בחכמה זו לזו, ולכן הוזכרו בכל פעם בסדר אחר. על נישואיהן נאמר שם. האגדה מוסיפה בשם רבי אליעזר בן יעקב כי "אפילו קטנה שבהן לא נשאת פחותה מ (גיל) ארבעים שנה", וסיבת הדבר - על פי המפרשים - שהמתינה לחתן המתאים לה ממשפחת אביה. התלמוד שם דן בגיל הנישואין, אשר בדרך כלל שולל את האפשרות להרות וללדת, ומסכם ש"מתוך שצדקניות הן נעשה להן נס".
סביב הירושה שזכו לה בנות צלפחד התפתח דיון תלמודי. המשנה מפרטת: בנות צלפחד נטלו שלשה חלקים בנחלה: חלק אביהן, שהיה עם יוצאי מצרים, וחלקו עם אחיו בנכסי חפר, ושהיה בכור - נוטל שני חלקים. בעקבות כך דן התלמוד על הקריטריונים שהנחו את חלוקת הארץ בימי יהושע בן נון, עם הכניסה לארץ, על פי הציוויים שנאמר בשנה האחרונה לנדודי בני ישראל במדבר. לגבי בנות צלפחד נאמר כי חלק נוסף (רביעי) הגיע להן מאחיו של צלפחד שמת (כך נאמר גם בתוספתא).
שבח בנות צלפחד
חז"ל דייקו מהמקרא שלחמש בנות אלו הייתה מעלה מיוחדת של חיבת הארץ, היות שהמקרא האריך ליחסן עד יוסף לפי שהוא חיבב את הארץ, שנאמר: (בראשית נ, כה) "והעליתם את עצמותי", וגם בנותיו מחבבות את הארץ. כן ראו בהן דוגמה למעלת נשות ישראל במדבר, וראו את הנשים במיוחד כאוהבות את ארץ ישראל, לשון רש"י
הנצי"ב מבאר: בבקשתן הן אומרות "תנה לנו אחוזה בתוך אחי אבינו", הייתה להן אפשרות לקבל נחלה גדולה אצל חצי שבט מנשה בעבר הירדן והמה בקשו דווקא בארץ ישראל בתוך אחי אביהם (משפחת החפרי) ולא אצל אחי אבי אביהם גלעד ומכיר שהתיישבו בעבר הירדן אף על פי שנחלת מנשה בעבר הירדן כבר היא כבושה ועומדת לפניהן - מכאן שהיו מחבבות את ארץ ישראל.
הרב אביגדר נבנצל מבאר: הן לא באות ואומרות למה יגרע חלקנו, טענה כזאת כל אחד יכול להעלות, הן אומרות למה יגרע שם אבינו? אם אנו לא נקבל חלק בארץ ישראל על שם אבינו, אז לאבינו המצוי בעולם האמת יהיה חסר, שכן חלקה בארץ ישראל היא חלקה בגן עדן כמבואר באבן עזרא (בראשית לג,יט).
אזכור בנות צלפחד בחרסי שומרון
ב-1910, בחפירות הארכאולוגיות שנערכו בשומרון העתיקה נתגלה בית מחסנים ובו כמאה שברי חרסים שעליהם כתב פיניקי, המכונים חרסי שומרון. בחלק מן הכתובות (בעיקר מן הקבוצה השנייה שנרשמו בשנה ה-15 לכהונת המלך) הופיע גם שם הנחלה בנוסף לשם היישוב. זיהוי היישובים שבתעודות נעשה על בסיס מחקרים ארכאולוגיים גאו-היסטוריים והשתמרות השמות ההיסטוריים בשמם של יישובים ערביים הקיימים כיום. מקומות ששמם הקדום לא השתמר זוהו בעזרת פרקים מן התנ"ך ונתונים גאוגרפיים-היסטוריים וארכאולוגיים. שניים משמות בנות צלפחד, חגלה ונעה, מופיעים כשמות נחלות בחרסים. על בסיס זהות בין שם הפקיד המוזכר בחרס של חגלה לבין שם הפקיד שבחרסים אחרים המתייחסים ליישובים מזוהים, אפשר להסיק שנחלת משפחת חגלה כללה את היישוב יצת. יצת מזוהה, ככל הנראה ככפר הערבי בשם יאציד בשומרון'. נחלת נעה, על פי סקר הר מנשה, הייתה באזור עמק זבבדה שממזרח לעמק דותן. זיהוי נחלת תרצה מתבססת על תרצה בתל אל-פארעה שהתגלתה בחפירות ארכאולוגיות בשנות הארבעים. העיר תרצה המוזכרת לראשונה ברשימת הערים שכבש יהושע.
חקר המקרא
מאיר גרובר מצטט את מחקרה של צפרירה בן-ברק המראה, שישנם ממצאים המוכיחים שנשים במזרח הקדום החזיקו נכסים. תעודות שנמצאו בנוזי (המאה ה-15 לפני הספירה) ובאמר (המאה ה-13 לפני הספירה) מוכיחות שאבות הכריזו על בת מסוימת כ"בן בכור" על מנת להוריש לה ירושה כפולה. בנוסף, במקרא מסופר ששרה החזיקה שפחה, הגר, ולאה ורחל קיבלו שפחות מאביהן. ייחודו של מקרה בנות צלפחד הוא בכך שישנה התאמה בין הסיפור המקראי ותעודות מעמים אחרים המראים כי חוקי ירושה לבנות נקבעו על מנת לשמר את הרכוש במשפחה ולהעביר אותו לבנים של הבת. בן-ברק מציינת כי החברה בנוזי הקפידה מאוד על שמירת הנכסים בתוך המשפחה ומראה במספר תעודות שאבות הורישו לבנותיהם את הרכוש באמצעות צוואה מפורשת, אך לא נוצר בנוזי פתרון מחייב כמו שהתגבש במקרה בנות צלפחד.
בנות צלפחד ופמיניזם
יואל אליצור משער שמניית חמש הנחלות של בנות צלפחד יחד עם חמש הנחלות של חמש המשפחות האחרות בשבט מנשה (אחי חפר, סבן של בנות צלפחד) ב, על אף שבנות צלפחד השתתפו בנחלה של משפחה אחת בלבד, וכן אזכור נחלות הקרויות על שמן בחרסי שומרון, לצד נחלות של המשפחות האחרות בשבט, מעיד על כך שחכמתן ותעוזתן זכו להערכה והן מהוות דוגמה לפמיניזם כבר בתקופת המקרא. יעל שמש במאמרה, טוענת שאף על פי שבנות צלפחד יזמו שינוי ואף זכו שיתקבל בברכה על ידי אלהים בעצמו, לא ניתן לראות בהם "הנשים הפמיניסטיות הראשונות". וזאת מכיוון שמטרתן המפורשת הייתה לשמר את שמו של אביהם, מתוך דאגה שתואמת דווקא ערכים פטריארכליים. הרב אלחנן סמט כתב שמסיבה זו קריאת הסיפור בהקשרו המקראי מפקיעה ממנו כל שמץ פמיניזם, והשווה אותו לסיפורים על תמר אשר נאבקה על הזכות לדבוק במשפחת יהודה, רות אשר נאבקה על הקמת שם בעלה המת על נחלתו, והאישה החכמה מתקוע אשר התחננה על נפש בנה, פן "כִבו את גחלתי אשר נשארה לבלתי שום לאישי שם ושארית על פני האדמה". ועם זאת, הוסיף שביסוד טענתן של בנות צלפחד ובקבלתה ניצבת ההשקפה שאף הבנות נחשבות המשך לאביהן.
ונילין
ונילין, מתיל ונילין או 4-הידרוקסי-3-מתוקסיבנזאלדהיד היא תרכובת אורגנית הנמצאת בעיקר בגרעיני צמח הווניל ונותנת לצמח את ריחו וטעמו.
הנוסחה הכימית של הוונילין היא C8H8O3 והקבוצות הפונקציונליות כוללות אלדהיד, אתר ואלכוהול.
ונילין סינתטי מגיע כאבקה. הוא משמש כחומר טעם וריח לסוגי מאכלים, משקאות ותרופות. הוא נמצא בתמצית וניל.
שימושו העיקרי של המתיל ונילין הוא בתעשיית המזון, ביחד עם אתיל ונילין שלו ריח וטעם חזקים יותר. האתיל ונילין שונה מהמתיל ונילין בקבוצת המתוקסי, כאשר באתיל ונילין קבוצת מתוקסי נהפכת לאתוקסי (O-CH2-CH3 במקום O-CH3).
תמצית וניל טבעית הנה תערובת של מאות תרכובות שונות בנוסף לוונילין. השימוש בוונילין למטרות שינוי טעם של מזון מסוים נעשה על ידי תמיסות ונילין טהור שבדרך כלל מיוצר בתהליך סינתטי, או במקרים מועטים יותר, על ידי מיצוי ונילין מזרעי הווניל.
הפקה
הסינתזה המסחרית הראשונה ליצור ונילין סינתטי כללה שינוי כימי של החומר היותר נפוץ יוגינול (חומצה יוגינית, Eugenol). סינתזה אחרת נעשית על ידי תהליך איזומריזציה של איזויוגינול, ולאחר מכן מבוצע תהליך חמצון. כיום, התהליכים הפופולריים ביותר לייצור ונילין הם פרומילציה של גואיאקול ופרמנטציה של ליגנין - תוצר לוואי של תעשיית הנייר.
אנדי סאמרס
אנדרו ג'יימס סומרס (באנגלית: Andrew James Somers; נולד ב-31 בדצמבר 1942), הידוע כאנדי סאמרס (באנגלית: Andy Summers), הוא גיטריסט אנגלי שהיה חבר בלהקת הרוק "הפוליס". הוא הוכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול כחבר בלהקה בשנת 2003. סאמרס הקליט אלבומי סולו, שיתף פעולה עם מוזיקאים אחרים, הלחין ציוני קולנוע והציג את צילומיו בגלריות.
חיים מוקדמים
אנדרו ג'יימס סאמרס נולד ב"פולטון לה פיילדה", לנקשייר, אנגליה במהלך ילדותו עברה משפחתו לבורנמות', אז בהמפשייר, (היא הוקצתה מחדש לדורסט בשנת 1974). לאחר מספר שנים של שיעורי פסנתר, הוא החליט לנגן על גיטרה.
בגיל צעיר ניגן בגיטרת ג'אז. בשנות העשרה שלו ראה קונצרט של ת'לוניוס מונק ודיזי גילספי בלונדון שהותיר בו רושם. בגיל שש עשרה הוא ניגן במועדונים מקומיים ובהיותו בן תשע עשרה עבר ללונדון יחד עם חברו זוט מאני כדי להקים את להקת "Zoot Money's Big Roll Band".
קריירה לפני הפוליס
הקריירה המקצועית של סאמרס החלה באמצע שנות השישים בלונדון כגיטריסט של להקת הקצב והבלוז הבריטית "Zoot Money's Big Roll Band", שהגיעה בסופו של דבר להשפעת הסצנה הפסיכדלית והתפתחה ללהקת האסיד רוק "Dantalian's Chariot". בספטמבר 1966, סאמרס היה הגיטריסט הראשון בו נתקל ג'ימי הנדריקס לאחר הנחיתה בבריטניה. סאמרס הצעיר הצטייר כאחד מ"שני תחומי האהבה העיקריים " בספרו של ג'ני פביאן וג'וני בירן, "גרופי" מ-1969, בו ניתן לו השם הבדוי "דייבי".
לאחר התפרקות הלהקה "Dantalian's Chariot", סאמרס הצטרף לסופט מאשין למשך שלושה חודשים וסייר בארצות הברית. לתקופה קצרה בשנת 1968, הוא היה חבר ב"החיות", שנקרא אז "אריק ברדון והחיות", איתו הקליט אלבום אחד,"Love Is". האלבום כולל הקלטה של "Coloured Rain" של טראפיק, הכולל סולו גיטרה של 4 דקות ו-15 שניות של סאמרס. התקליטור כלל גם גרסה מחודשת של הסינגל היחיד של Dantalian's Chariot" -"Madman Running Through the Fields.
לאחר חמש שנים בלוס אנג'לס, בהם בעיקר למד גיטרה קלאסית והלחנה בתוכנית המוזיקה באוניברסיטת קליפורניה סטייט, נורת'רידג', ממנה סיים את לימודיו בשנת 1972, חזר ללונדון עם חברתו האמריקאית, קייט לונקן.
בלונדון, סאמרס הקליט וערך הופעות עם אומנים הכוללים את קווין קווין, ג'ון לורד, ג'ואן ארמטריידינג, דייוויד אסקס, ניל סדקה וקווין איירס. באוקטובר 1975 השתתף בביצוע תזמורתי של "פעמוני הצינורות" של מייק אולדפילד.
הפוליס
סאמרס זכה לתהילה בינלאומית כגיטריסט של הפוליס, שאליו הצטרף בשנת 1977, ובסופו של דבר החליף את הגיטריסט המקורי הנרי פדובאני. הפוליס, שהגיעה מסצנת הפאנק של לונדון, זכתה לשם בינלאומי עם שירי להיטים רבים, כולל "Message In A Bottle", "Roxanne", "Don't Stand So Close To Me", " Every Breath You Take " ו-"Every Little Thing She Does Is Magic". בתקופתו בלהקה זכה סאמרס פעמיים בפרס גראמי לביצוע הנגן הרוק הטוב ביותר, לראשונה בשנת 1979 על "Reggatta de Blanc" (שנכתב עם קופלנד וסטינג) וב -1980 על "Behind My Camel".
למרות שסטינג היה זמר הלהקה, סאמרס שר גם הוא מדי פעם, כמו ב"Be My Girl/Sally" (1978), "Friends" (1980), "Mother" (1983), ו- "Someone to Talk To" (1983). חיבורים בולטים נוספים של סאמר מתקופה זו הם "Omegaman" (שהיה יוצא כסינגל הבכורה מתוך האלבום "Ghost in the Machine" משנת 1981 אם סטינג לא היה מתנגד), "Shambelle" (1981), "Once Upon a Daydream", ו- "Murder by Numbers" שניהם נכתבו יחד עם סטינג (שניהם ב-1983). בתחילת 1984, לאחר שבע שנים ביחד ומכירות שיא של כשמונים מיליון, הפוליס התפרקה.
למרות שלא ניתן לו קרדיט לכתיבת שירים, סאמרס כתב את ריף הגיטרה עבור "Every Breath You Take". הוא תועד בטייק אחד עם פנדר סטרטוקסטר שלו מ -1961 במהלך מפגשי הסינכרוניות. השיר היה במקום הראשון במשך שמונה שבועות. סטינג זכה בפרס הגראמי לשיר השנה ב -1983, והמשטרה זכתה בביצוע הפופ הטוב ביותר של קבוצת Duo Or עם ביצוע ווקאלי לשיר זה. סאמרס מספק תיאור של הפגישה בספר זיכרונותיו, "One Train Later".