cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בטסי ברנדט
בטסי אן ברנדט (באנגלית: Betsy Ann Brandt, נולדה ב-14 במרץ 1973) היא שחקנית אמריקאית, אשר מוכרת בעיקר בזכות תפקידה בתור מארי שריידר בסדרת הפשע "שובר שורות" ברשת AMC, ובתור הת'ר יוז בקומדיית המצבים "במשפחות הכי טובות" ברשת CBS.
ביוגרפיה
ברנדט נולדה בעיר ביי סיטי, מישיגן, לג'נט, אשת חינוך ולגארי ברנדט, חשמלאי. היא ממוצא גרמני. היא סיימה את בית הספר התיכון ביי סיטי ווסטרן באובורן, מישיגן, ב-1991. ברנדט התעניינה בתיאטרון מגיל צעיר, אבל בניגוד לרבים מבני גילה, היא התעניינה יותר לביים מחזות זמר מאשר לככב בהם. לאחר שזכתה בתפקיד הראשי בהפקה בית ספרית של המחזה "Exit the Body", היא התמקדה יותר במשחק.
לברדנט תואר ראשון באומנויות מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, אותם סיימה ב-1996. לאחר מכן למדה לתואר שני באומנויות הבמה באוניברסיטת הרווארד ולמדה בחו'"ל בקונסרבטוריון המלכותי של סקוטלנד שבגלאזגו.
קריירה
לאחר סיום לימודיה, היא עברה לסיאטל, וושינגטון והחלה לעבוד כשחקנית תיאטרון ושיחקה במספר סרטים קצרים, ביניהם "Confidence" ב-1998. החלה את דרכה כשחקנית תיאטרון בסן חוזה, במדינת אריזונה ובתיאטרון של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, בהפקות בימתיות שונות ביניהם "מהומה רבה על לא דבר" מאת ויליאם שייקספיר, "Ridiculous Fraud" מאת בת' הנלי, "The Language Archive" מאת ג'וליה צ'ו ו-"Next Fall" מאת ג'פרי נופטס.
את תפקידה הראשונים קיבלה בסדרות טלוויזיה כמו "המשפט של איימי", "ג'אג", "ללא עקבות" ו-"CSI".
התפרסמה לראשונה בשנת 2008 בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "שובר שורות" ברשת AMC, בה שיחקה בתפקיד מארי שריידר, אחותה של סקיילר ווייט (אנה גאן) ואשתו של סוכן ה-DEA האנק שריידר (דין נוריס) במשך חמש עונות הסדרה. מחוץ ל"שובר שורות" שיחקה ברנדט לצידו של מייקל ג'יי פוקס בסיטקום "המופע של מייקל ג'יי פוקס" ובתפקיד קטן בדרמה הקומית "מג'יק מייק".
חיים אישיים
ב-1996 נישאה ברנדט לגראדי אולסן; השניים הכירו כאשר למדו יחד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. יש להם שני בנים. היא ילדה את בנה השני ב-2008 בזמן שצילומי העונה השנייה של "שובר שורות". ברנדט ומשפחתה מתגוררים בלוס אנג'לס.
ארסן-ים פרחוני
אַרְסַן-יָם פִּרְחוֹנִי (שם מדעי: Toxopneustes pileolus) הוא מין של קיפוד ים.
מאפיינים
הארסן הוא קיפוד ים ארסי בקוטר של 14–20 סנטימטרים, שתואר בספר השיאים של גינס בשנת 2014 כ"קיפוד הים המסוכן ביותר בעולם". הוא עלול לגרום לשיתוק, התכווצויות שרירים ואף להגיע לכדי מוות. בן משפחתו, הקטיפן (Tripneustes), שמצוי בים סוף ובאוקיינוסים הטרופיים, פחות ארסי. לארסן מחטים קצרים מאלה של קיפוד הים נזרית (Diadema), אך הם קוצבתים (פדיצלריות) משולשים דמויי פרחים, המשמשים כנשק ארסי וגם לניקוי טפילים צבעו של קיפוד ים זה הוא ורוד ולבן. קיפוד הים ניזון מאצות וחיטחבים.
טקסונומיה
הארסן הוא אחד מארבעה מינים השייכים לסוג Toxopneustes השייך למשפחה Toxopneustidae בסדרה Camarodonta. המין תואר במקור כ-Echinus pileolus על ידי חוקר הטבע הצרפתי ז'אן-בטיסט דה לאמארק בשנת 1816, בספר השני של "ההיסטוריה הטבעית של בעלי החיים חסרי החוליות" (Histoire naturelle des animaux sans vertèbres). מאוחר יותר שימש המין כטיפוס של הסוג החדש Toxopneustes שנוצר על ידי הביולוג השווייצרי האמריקאי לואיס אגאסיס. המשמעות של שם הסוג Toxopneustes באופו מילולי הוא "הבל־פה ארסי", ומקורו ביוונית τοξικόν [φάρμακον] (טוקסיקון [פרמקון], "חץ [ארס]" ו־πνευστος (pneustos, הבל־פה). שם הפרט pileolus משמעו "כיפה קטנה" או "כיפת־ראש", מהלטינית pileus, סוג של כיפת לבד חרוטית נטולת שוליים. באנגלית, ארסן־הים הפרחוני מוכר בעיקר כ־flower urchin ("קיפוד־ים פרחוני"). הוא מוכר לפעמים במגוון שמות נפוצים אחרים, כולל "trumpet sea urchin" ("קיפוד־ים חצוצרתי"), "flower tip urchin" ("קיפוד־ים קצה הפרח"), "felt cap sea urchin" ("קיפוד־ים כיפתי פרחוני"), ו־poison claw sea urchin ("קיפוד־ים ארסי־הטופר"). בתעשיית איסוף הצדפות, הארסן ידוע בעיקר כ־mushroom urchin ("קיפוד־ים פטרייתי"), בשל קונכיותיו חסרות השדרה הריקות (tests) הדומות לכובעי פטריות.
בית גידול ותפוצה
את קיפוד הים הזה ניתן למצוא בחופים הטרופיים של האזור האינדו-פסיפי מאפריקה המזרחית, דרך יפן ועד אינדונזיה ואיי קוק בקרקע חולית או סלעית עד לעומק 90 מטר. קיפוד הים אינו מצוי בימים המקיפים את ישראל. אף על פי שהוא ארסי קיפוד הים משמש למאכל במזרח אסיה, דרום-מזרח אסיה ואיי האוקיינוס השקט.
קינגס לין
היסטוריה
במקום התקיימה עיר שוק קטנה בחסות הבישוף מאז המאה ה-11, אולם העיר החלה להתפתח רק עם הסטת ערוץ נהר גרייט אוז במאה ה-13. הקהילה היהודית בעיר הושמדה בפברואר 1189, ככל הנראה בהקשר עלילת הדם של נוריץ' והותר ליהודים לשוב ולהתיישב בה ב-1238.
במאה ה-14 וה-15 התפתח במקום הנמל החשוב ביותר של אנגליה, בשל מיקומה על נתיב השיט של ברית ערי הנזה ששלטו במסחר בצפון-מערב אירופה. מאותה תקופה שרדו השער הדרומי של ביצורי העיר, מחסן הסחורות היחיד של ההנזה ששרד ובניין הגילדהול.
ב-1537, במסגרת פירוק המנזרים באנגליה, שינה הנרי השמיני, מלך אנגליה את שיוך העיר מהבישוף לכתר ופירק את מנזר הבנדיקטינים בעיר. במהלך המאה ה-16 סבלה העיר מהתפרצות מגפות. ב ירד מאוד מעמדה של העיר כנמל מחסרי, עקב התחזקות נמלי מערב אנגליה (בפרט ליברפול) והסחר הטרנס-אטלנטי ועלייתו של נמל לונדון. אולם היא המשיכה להיות נמל דיג משמעותי, אתר מספנות ותעשייה הקשורה לימאות כתעשיית חבלים ומפרשים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 עברה העיר תנופת פיתוח שכללה שיפוץ והרחבה, הרס מבנים ישנים ובניית מתחמי דיור, מסחר, בילוי ותעסוקה. זאת כחלק ממדיניות פיזור האוכלוסין בדרום-מזרח אנגליה, כפתרון לבעיית "התפוצצות האוכלוסין" במטרופולין של לונדון.
ב-2006 הצטרפה קינגס לין ל"ברית ערי ההנזה החדשה", יוזמה בינלאומית לשיתוף פעולה בין ערים על גדות הים הצפוני והים הבלטי שהשתייכו בעבר לליגת ערי ההנזה.
עלילת הדם של נוריץ'
עלילת הדם בנוריץ' שבמזרח אנגליה היא עלילת הדם המפורסמת הראשונה באירופה.
העלילה הופצה והתפרסמה בספרו של הנזיר תומאס ממונמות', "החיים והפסיון של ויליאם הקדוש" שחובר בין השנים 1150–1172, המתעד אירוע שהתרחש בשנת 1144. תומאס סיפר כי גופתו של ילד קטן (בן 12), ויליאם שמו, התגלתה ביום שישי, 23 במרץ 1144 ביער ת'ורפ. הנרי מספרוסטון (Sprouston) היה שומר יערות אשר גילה את גופת הילד הערומה והמעונה. אולם, בשל חגיגות הפסחא הקרבות, לא טיפל בגופה במשך שלושה ימים, ואז חזר למקום וקבר אותה. הגופה לא הרקיבה ו"נתגלו עליה סימני מות קדושים". גבירה בשם לדגארדה (Ledgarda) זיהתה את הקבר בשל קרני אור שבקעו ממנו. דודו של הנער, גודווין סטראט (Strut), יצא לחפש אחריו וזיהה אותו.
בסינוד הפסחא, שהתכנס באותה עת בנוכחות בישוף נוריץ' ונכבדי כנסייה, גולל סטראט את העלילה לפיה נרצח הילד כחלק מפולחן יהודי.
הקהילה היהודית הואשמה ברצח לצרכים דתיים. ראש מנזר נוריץ' התכוון בכך לעורר עלייה לרגל למנזר שלו, שבו נתרחשו כביכול מעשי נסים, וזאת במטרה לשפר את מצבו של המנזר.
ההכרעה בדין מה יעשה ליהודים הייתה בסמכותו של השריף של נוריץ' - נציג חוק המלך. הוא נתן ליהודי העיר מחסה בטירת נוריץ' והגן עליהם מפני זעם ההמון. אולם, בחודשים שלאחר מכן מספר יהודים נרצחו ועונו, כולל היהודי אלעזר, שבביתו כביכול נרצח ועונה הילד.
מועדון הלילה פולס
מועדון הלילה פולס (באנגלית: Pulse nightclub) היה גיי בר ומועדון לילה באורלנדו, פלורידה, שנוסד ב-2004 על ידי ברברה פומה ורון לגלר. ב-12 ביוני 2016, המועדון היה זירת הירי ההמוני השני בגודלו על ידי חמוש בודד בהיסטוריה של ארצות הברית, והתקפת הטרור השנייה הקטלנית ביותר על אדמת ארצות הברית מאז פיגועי 11 בספטמבר. באותו ירי המוני, 49 בני אדם נהרגו ו-53 בני אדם נוספים נפצעו.
תיאור
מועדון הלילה פולס אירח הופעות נושא בכל ערב והייתה תוכנית חודשית הכוללת אירועים חינוכיים המיועדים לקהילה הגאה. לפי Orlando Weekly, במועדון הלילה היו "שלושה חדרים של נערי מועדונים טווינקים. בכל ערב יש משהו אחר, אבל היה ידוע כי יש ב[מועדון הלילה] פולס מספר מופעי דראג מרשימים למדי, והרקדנים של הבר בדרך כלל היו מדהימים." לונלי פלאנט טען כי מדובר ב-"שלושה מועדוני לילה אולטרה מודרניים".
המגזין Top 10 Orlando אמר כי מועדון הלילה הוא "מועדף מובהק של הקהל ההומוסקסואלי של אורלנדו". המגזין The Rough Guide to Florida אמר שמועדון הלילה "פופולרי בצדק", תוך ציון "התאורה והסאונד הנהדרים שלו, יחד עם אמני הקברט, מופעי הדראג והרקדנים הארוטיים". פולס היה הגיי בר היחיד שהוזכר ב-The Rough Guide to the USA עבור אורלנדו. לפי רישומים, כל המתחם, כולל חדרי הרחצה, היו נגישים. באמצעות "סקרי צרכנים תקופתיים", דירג מדריך זגאט את מועדון הלילה 25/30 עבור האווירה, 25/30 עבור התפאורה ו-22/30 עבור השירות.
היסטוריה
בשנת 1985, לפני הקמתו של פולס, הנכס היה בבעלות של פיצריית לורנצ'וס. ב-1999, הנכס היה בבעלותו של הבר דנטה'ס, שנסגר מאוחר יותר, בינואר 2003.
מועדון הלילה פולס, שהוקם על ידי ברברה פומה ורון לגלר, נפתח לציבור ב-2 ביולי 2004. לגלר, שהיה נשיא אגודת התיאטרון של פלורידה עם הקמת מועדון הלילה פולס, הקים גם שני מועדוני לילה בפארק אגם אולה ב-2010, לפני שעבר לבולטימור ב-2014. הוושינגטון פוסט תיאר את 12 השנים הראשונות של המועדון כ-"מרכז קהילתי למניעת HIV, מודעות לסרטן השד וזכויות מהגרים", ודיווח שהוא שיתף פעולה עם קבוצות חינוכיות והסברה.
הטבח ביוני 2016
ב-12 ביוני 2016, עומר סדיק מאטין בן ה-29, הרג 49 בני אדם ופצע 58 אחרים בירי המוני. המתקפה הייתה הירי ההמוני הקטלני ביותר בתולדות ארצות הברית עד לטבח בסטריפ של לאס וגאס ב-2017,   תקרית האלימות הקטלנית ביותר נגד להט"בים בהיסטוריה של ארצות הברית, והתקפת הטרור השנייה הקטלנית ביותר על אדמת ארצות הברית מאז פיגועי 11 בספטמבר ב-2001.
בנובמבר 2016, הסכימה עיריית אורלנדו לקנות את מועדון הלילה תמורת 2.25 מיליון דולר אמריקאי. ראש העיר, באדי דייר, הביע תוכניות להמיר את מועדון הלילה לאנדרטה לכבוד זכר הקורבנות.
עם זאת, ברברה פומה, בעלי המועדון, סירבה למכור את מועדון הלילה לעירייה בדצמבר 2016. במקום זאת, היא הכריזה, במאי 2017, על הקמת הקרן onePULSE למימון עצמאי של האנדרטה והמוזיאון לזכר מועדון הלילה פולס, שמתוכנן להיפתח ב-2022.
ארמיית האוויר ה-15
ארמיית האוויר ה-15 (ברוסית: воздушная армия я-15) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
היחידה הוקמה ב-11 ביולי 1942 בהתאם לפקודת שר ההגנה של ברית המועצות על בסיסי יחידות שהיו מוצבות בחזית בריאנסק. בסתיו 1942 היא השתתפה בקרבות מגננה בגזרת וורונז'. בקיץ 1943 היא נתנה חיפוי אווירי לכוחות היבשה במסגרת מבצע קוטוזוב. באוקטובר 1943 היא הועברה לגזרת החזית הבלטית השנייה. במסגרת חזית זה היא ארמיית האוויר ה-15 לחמה במחוז נובגורוד, לטביה הסובייטית וסיימה את המלחמה במרחב קלייפדה.
בשנת 1949 הארמייה אורגנה מחדש ותחת שם "ארמיית האוויר ה-30" הוצבה בשטח המחוז הצבאי הבלטי.
Mask Off
Mask Off הוא סינגל של הראפר האמריקאי פיוצ'ר. השיר יצא לאור ב-18 באפריל 2017, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן החמישי שלו הנושא את שמו, Future, על ידי חברות התקליטים A1 רקורדינגס, פריבנדז ואפיק רקורדס. השיר היה לשיר של פיוצ'ר בעל המיקום הגבוה ביותר במצעד הבילבורד הוט 100, כשהגיע בשיאו למקום החמישי, עד צאתו של הסינגל "Life Is Good" בהשתתפות דרייק, שהגיע למקום השני.
הרכב
השיר מולחן בסולם דו מינור ומכיל דגימה של השיר "Prison Song" של טומי באטלר, שיצא בשנת 1976 במסגרת המחזמר "סלמה". כמו כן, לשיר קווי דמיון בינו לבין "Topp Doggz" של להקת ההיפ הופ השוודית לופטרופ רוקרס, שדוגם אף הוא את "Prison Song". ברצועה זו, פיוצ'ר משתף בגלוי על השימוש וההתתמכרות שלו לסמים (Percocets / Molly Percocets). הוא גם מספר סיפור הבוחן את עברו, ממלכוד לחיי מותרות.
הצלחה מסחרית
השיר הגיע בשיאו למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100 בשבוע של 6 במאי 2017, והפך לסינגל בעל המיקום הגבוה ביותר של פיוצ'ר במצעד, עד צאת הסינגל "Life Is Good", שהגיע בשיאו למקום השני במצעד בשנת 2020. השיר הגיע לעשירייה הפותחת גם במצעדים של ניו זילנד, שוודיה, דנמרק, שווייץ, קנדה וצרפת, שם הגיע למקום הגבוה ביותר, המקום השני. הסינגל זכה בתואר הפלטינה ×8 מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, על כ-8 מיליון יחידות משולבות של עותקים והשמעות בסטרימינג.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר יצא ב-5 במאי 2017. הוא בוים על ידי קולין טילי. הוא מכיל הופעות אורח של אמבר רוז ודי ג'יי אסקו.
הופעות חיות ורמיקסים
ב-23 במאי 2017 יצא הרמיקס הרשמי כולל הופעת אורח של הראפר האמריקאי קנדריק לאמאר ומוקסס על ידי המהנדס אלכס טומאי. הרמיקס יצא לאחר ההופעה עם "Mask Off" של פיוצ'ר לצד קנדריק לאמאר בפסטיבל קואצ'לה בשנת 2017. לאמאר ביצע גרסת כיסוי חיה של "Mask Off" בכל הופעה בסיבוב ההופעות Damn Tour מאז צאת הרמיקס.
הראפר ג'וינר לוקאס הוציא רמיקס משלו לשיר ב-SoundCloud ויוטיוב. הרמיקס כולל דיס על הראפרים לוג'יק וליל יאכטי.
ב-16 ביוני 2017 יצא רמיקס שהפיק מרשמלו. מעריציו של מרשמלו ראו ברמיקס אירוני, מכיוון שהתקליטן ידוע כמסווה את זהותו מאחורי מסכת מרשמלו.
טל פוליטיס
טל פוליטיס (נולד ב-22 בנובמבר 1976) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המשמש מפקד בסיס חיפה. קודם לכן שימש ראש מחלקת תכנון באג"ת, מפקד שייטת 13 ומפקד חטיבה 55.
ביוגרפיה
פוליטיס נולד וגדל בנווה דקלים שבגוש קטיף. בנו של אל"ם שלמה פוליטיס, ששימש היועץ המשפטי של פיקוד המרכז. בשנת 1994 (ה'תשנ"ד) זכה בחידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי.
ב-1 באוגוסט 2021 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד בסיס חיפה. ביוני 2023 הוחלט שימונה לראש מספן הים.
חיים אישיים
פוליטיס נשוי ואב לארבעה, מתגורר בישוב הקהילתי נחושה. בעל תואר ראשון במדעי הרוח ותואר שני במדעי החברה, שניהם מאוניברסיטת חיפה. הוא רץ חובב ובין השאר השתתף במספר ריצות מרתון.
וידאוגרפיה של טיילור סוויפט
הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט הוציאה ארבעה אלבומי וידאו והופיעה בחמישים ושמונה וידאו קליפים, חמישה סרטים ושלוש תוכניות טלוויזיה. מתוך אלבום הבכורה שלה (2006), היא הוציאה קליפים לסינגלים "Tim McGraw", "Teardrops on My Guitar", "Our Song" ו-"Picture to Burn". כולם בבימויה של טריי פנג'וי, תוך שהם הופצו בין השנים 2006–2008. על השני מתוכם, היא קיבלה מועמדות בפרס הווידאו קליפים של MTV לאמן החדש הטוב ביותר. היא הוציאה שלושה קליפים נוספים בשנת 2008: "Beautiful Eyes" מהמיני-אלבום הראשון שלה Beautiful Eyes, "Change" מהפסקול AT&T Team USA Soundtrack ו-"Love Story" מאלבום האולפן השני שלה, Fearless (2008). האחרון היה מועמד לשני פרסים בטקס פרסי המוזיקה של CMT 2008: "קליפ השנה" ו"הקליפ הטוב ביותר של אישה". על הקליפ של "You Belong with Me" היא זכתה בפרס הווידאו קליפים של MTV לקליפ הטוב ביותר של אישה, במהלך פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2009. במהלך נאום הקבלה שלה, היא הופסקה ידי הראפר קניה וסט, מה שעורר מחלוקת וגרר תשומת לב תקשורתית רבה.
אלבום האולפן השלישי של סוויפט Speak Now (2010) הנפיק את הסינגל "Mine", שהקליפ שלו בוים על ידה, יחד עם רומן וייט, שביים בעבר שני קליפים שלה. לאחר מכן יצאו הקליפים של "Back to December" העוסק בפרידה במערכת יחסים ו-"Mean", העוסק בסיפור בריונות. היא גם הוציאה קליפים עבור "The Story of Us", "Sparks Fly", ו-"Ours", בשנת 2011. בשנה שלאחר מכן, הוציאה סוויפט את אלבום האולפן הרביעי שלה Red (2012), וקדם לו קליפ לסינגל המוביל "We Are Never Ever Getting Back Together". הקליפ לשיר "I Knew You Were Trouble", זיכה את סוויפט בפרס הווידאו קליפים של MTV לקליפ הטוב ביותר של אישה, בפעם השנייה. בשנת 2013 הוציאה סוויפט שישה קליפים (חמישה מ-Red); "22", "Everything Has Changed" (בו מתארח אד שירן), "Red", "Begin Again" ו-" The Last Time" (בו מתארח גארי לייטבודי מסנואו פטרול) וקליפ לשיתוף פעולה עם טים מקגרו; "Highway Don't Care".
מאלבום האולפן השביעי Lover (2019), סוויפט הוציאה ארבעה קליפים. הראשון הוא "" בהשתתפות ברנדון יורי מפאניק! אט דה דיסקו, שבוים על ידי סוויפט ודייב מאיירס. בהמשך, יצאו שניים נוספים: "You Need to Calm Down" ו-"Lover", שבוימו על ידי סוויפט ודרו קירש. לבסוף, הוציאה את "The Man", שבוים על ידי סוויפט בלבד. הקליפים של "You Need to Calm Down" ו-"" זכו בשלושה פרסים בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2019. הראשון עבור "קליפ השנה" ו"הקליפ הטוב ביותר בעל מסר חברתי" והאחרון על "האפקטים הטובים ביותר". בנוסף לקליפים שלה, הוציאה סוויפט שלושה אלבומי הופעות חיות / וידאו ושני סרטי הופעות: Taylor Swift and Def Leppard (2009), Speak Now World Tour – Live (2011), Journey to Fearless (2011), The 1989 World Tour Live (2015) ו"טיילור סוויפט בהופעה: Reputation" (2018). היא הופעה בתוכניות הטלוויזיה "CSI: חקירת זירת פשע" בשנת 2009, סאטרדיי נייט לייב בשנת 2009 ו"הבחורה החדשה", בשנת 2013. בעולם הקולנוע, היא שיחקה בסרט "יום האהבה" (2010), ודיבבה את אודרי ב"הלורקס". היא הופיעה גם במספר פרסומות, כולל קוקה קולה (2014) ואפל מיוזיק (2016).
סן חוסה דה מטאן
סן חוסה דה מטאן (בספרדית: San José de Metán), או בקיצור מטאן, היא עיר בפרובינציית סלטה שבארגנטינה. צפונית למטאן נמצא נהר הרקונקיסטה, ומדרומה לה נהר מטאן. העיר נמצאת במרחק של כ-140 קילומטרים מסלטה הבירה, וממוקמת במקום החמישי מבין הערים המאוכלסות ביותר בפרובינציה.
מקור השם
אומרים שמקור המילה מגיע משמו של שבט ילידים קטן בשם מפטאנים (Meptanes). במשך השנים היגוי המילה התעוות והשתנה מאדם לאדם, עד שלבסוף נטמעה המילה מטאן ונשארה כשמה של העיר כפי שמכירים אותה כיום.
המתיישבים הראשונים: נוודים וסדנטריוס
בשחזורה של העיר בזמן ובמרחב נמצאו מקורות היסטוריים; המתיישבים הראשונים ששהו על אדמותיה היו עמים ילידי המקום, שחיו בימי קדם. חלקם היו ציידים ולקטים בעלי חץ וקשת ומקאנה (Macana, אלה מעץ) שהיו נוודים, שכן מקום מגוריהם לא היה קבוע בשל העובדה שהיו מתקיימים רק בסביבה שבה פירות ובעלי חיים, וכאשר אלו החלו להידלדל חיפשו אחר מזון במקום אחר. חלק מהמתיישבים השתייכו לשבטים קדומים כמו ויצ'י (Wichí) וטובה (Toba), המתוארים כנמוכי קומה ובעלי מבנה גוף חסון. מתיישבים אלו התאפיינו באמונה ברוחות רעות כאשר החשיבה היא שהן אלו הנותנות את הכוח למכשפים, ובנוסף חגגו טקסים דתיים והתאמנו ורכשו מיומנויות בלהיות "מרפאים" כדי למנוע בשורות רעות (כמו מחלות ובצורת), בשל האמונה כי ביכולתו של השמאן או המכשף לגרום להם להיות חולים, בריאים או לנבא את עתידם. אחרים השתייכו לשבט לולס (Lules), והתאפיינו בתכונות נגדיות מהשבטים האחרים, של גבוהי קומה ורזים בעלי שיער ארוך שנגזר רק במקרי אבל. הם לבשו חגורות עשויות פקעת חוטים שזורים, עליהן היו נוצות יען ששימשו כסוג של מזל. באירועים שמחים הגברים ציירו על גופם סימנים של יגואר, ואילו הנשים הכתימו את פניהן בצבעים של שחור ואדום. הלולס היו שבט מאוד לוחמני, ומספרים עליהם שהשתלטו על שבטים אחרים באזור במטרה לשלוט עליהם ואף היו לקניבלים.
אבל לא כולם היו כמו הלולס. בני שבט ויללאס (Vilelas) לדוגמה למדו לבחור זרעים וגרעינים, לשתול אותם ולאחר מכן לקצור את פרותיהם. מספרים עליהם שידעו לטפח את האדמה ולגדלה, ולכן התיישבו במקומות בהם גידולי האדמה היו קבועים. היו קבוצות נוספות בדומה לשבט ויללאס שידעו לעשות זאת שנקראו קבוצות סדנטריות (Sedentarios). הגברים בעלי מבנה הגוף הרזה בשבט ויללאס בנו את בתיהם מאבנים וקש, גידלו כבשים ועבדו את האדמה. הם גם היו ציידים מיומנים וליקטו פירות בר. שבט נוסף היה טונוקוטס (Tonocotés), שהגברים בו היו בעלי גובה ממוצע ולבשו סינר עשוי נוצות יען והנשים התהדרו בגלימות בד שיצרו מצמחים. הם ליקטו תירס, דלעת סקווש ושעועית. בנוסף הייתה פעילות קרמיקה שהתמידה ביצירת כלי חרס שלאחר מכן נצבעו. ממצאים מהתקופה מוצגים במוזיאון פדריקו גאופין בעיר.
כיום קיימות בסן חוסה דה מטאן קבוצות ילידים שהן צאצאי שבט ויצ'י. שימור חלקי של המסורת הקדומה מתבטא בכך שקיים בקבוצות אלו הקסיקה (Cacique), ראש שבט, שקשוב לכולם ומאוד מוערך בקהילה בקרב אותן קבוצות, אולם הילידים רכשו גם מנהגים המושפעים מהחברה הנוכחית, כמו שליחת ילדיהם לבתי הספר על מנת ללמוד לקרוא ולכתוב, והיו כאלה שאף למדו מקצועות כגון בנאות, גננות ושרברבות. ההשפעה באה לידי ביטוי בין היתר גם במקום המגורים שלהם, כאשר בעבר גרו בצריפים וכיום השתדרגו ועברו לגור בבתים העשויים מחומרים יותר עמידים כמו מלט.
קונקיסטה וקולוניזציה
בשנת 1492 מגלה כריסטופר קולומבוס את אמריקה, ומאותו הרגע מתחילה תקופה שנקראת קונקיסטה וקולוניזציה או התקופה הקולוניאלית. ההיסטוריה מספרת כי האינטרס העיקרי של הספרדים היה התעשרות, שכן הם סברו שעל אדמות אמריקה קיימים משאבי טבע של זהב וכסף, ולכן ברגע שהגיעו לטריטוריית העיר הם החלו להקים עליה עיירות קטנות. אחת מהעיירות הראשונות שהוקמו באזור זה הייתה העיר טאלאברה דה מדריד דה אצטקו (Talavera de Madrid de Esteco), או בקיצור אצטקו. אצטקו נבנתה די במהירות עצם היותה מקום מעבר הכרחי לנוסעים וסוחרים שנסעו מבואנוס איירס לפרו העליונה (בוליביה של היום), אולם רעידת אדמה שהתרחשה ב-13 בספטמבר בשנת 1692 החריבה אותה כליל. לספרדים לא היה קל לכבוש את אדמות האזור והם היו צריכים להילחם במשך זמן רב-נגד הילידים, במיוחד נגד ילידי עם הקאלצ'אקייס (Calchaquies), שהתקוממו לאחר שהספרדים נהגו בהם כעבדים וזרעו הרס רב כאשר הרסו את העיירות והגידולים. רגעים אלו היו בעלי חשיבות גדולה למיסיונרים, כוהנים שניסו לגרום לילידים להמיר את דתם ולהאמין בנצרות קתולית, שלמרות ההתנגדות הגדולה מצד הילידים חלקם הצליחו לשכנע כמה מהם לזנוח את אמונותיהם ולהמיר את דתם לדת הקתולית.
כאשר הקימו הספרדים עיירות הם הקימו בנוסף רשויות. אחת מהרשויות שהקימו נקראה גוברנדור (Gobernador), שהייתה אחראית לכך שהעיירות לא יותקפו. המושל של כלל הרשויות, דון אלונסו מרקדו וויז'קורטה (Alonso Mercado y Villacorta), החליט להוציא את המתיישבים מהעיירות ולפזר אותם במקומות אחרים על מנת שיוכל לגבור עליהם. רבים מהמתיישבים התנגדו וברחו לעיירות שנקראו פוקאראס (Pucarás), עיירות ששכנו במקומות גאוגרפיים גבוהים בהם היה ניתן להתגונן יותר בקלות במקרה של התקפה, אך בשל מחסור במזון ושתייה לבסוף נכנעו.
החברה הקולוניאלית
מקור שמה של העיר כיום הוא בשבט הנקרא מפטאן. לא ניתן לדעת מה קרה לאותו שבט עקב חוסר ראיות ומסמכים היסטוריים, אולם יש וידוא לכך שעמק מטאן, שמה הקדום של העיר, החל באטיות להתאכלס באנשים מפטאנים מקוריים ובעקבות זאת החל להיקרא עד מהרה עיירת המפטאנים. בשנת 1666 ארגן דון אלונסו את כלל אותה אוכלוסיית מפטאנים שהתקיימה בעמק מטאן, תוך שהוא מבצר את המקום ומשאיר פלוגה מצומצמת של חיילים כדי לספק אבטחה. שנים רבות אחר כך נמלטו הניצולים מרעידת האדמה של אצטקו אל אותו המבצר של מטאן שבנה דון אלונסו. כך למעשה נולדה העיירה והמבצר של מטאן, שככל הנראה ממוקם בקרבת העיר מטאן הישנה של היום, בשל היות המבנה דומה לממצאים ההיסטוריים מן המבצר שבנה דון אלונסו לעיירה בשנת 1666.
מטאן הקולוניאלית
כשהילידים בראשה, מתחילה באזור תקופה של התקדמות חקלאית המתבטאת באדמות מעובדות ומטופחות וגידול בקר בהמות כמו סוסים. המיסיונרים הקימו עיירות מיסיונריות בהן ילידים עבדו והפכו לנוצרים במקביל, אולם זמן מה לאחר מכן גורשו על ידי מלך ספרד והאוונגליסטים עזבו את אדמותיהם. לאחר עזיבתם נשארו רק אגדות שמספרות על האוצרות הרבים והמפוארים שהסתירו המיסיונרים טרם לכתם.
ג'וליאן שנאבל
ג'וליאן שׁנָאבּל (באנגלית: Julian Schnabel; נולד ב-26 באוקטובר 1951) הוא צייר ובמאי קולנוע יהודי אמריקאי.
קורות חיים
שנאבל נולד בברוקלין, ניו יורק לג'ק שנאבל ולאסטה גרין ברג שנאבל. אימו הייתה נשיאת ההסתדרות הציונית הדסה, התנדבה למען ניצולי שואה, ואף הופיעה בשניים מסרטיו. שנאבל עבר עם משפחתו לבראונסוויל שבטקסס בגיל צעיר, שם בילה את ילדותו ונעוריו. הוא בעל תואר באמנות (BFA) מאוניברסיטת יוסטון וב-1972 המשיך בהכשרה לאמנויות במוזיאון ויטני בניו יורק.
כצייר, כוכבו דרך בשנות ה-80 בזכות "ציורי צלחת": סדרה של ציורים גדולים על גבי צלחות קרמיקה שבורות. ב-1978 צייר את "החולים והרופאים" על צלחת ושנה לאחר מכן הציג תערוכה ראשונה בניו יורק. תערוכות נוספות של עבודותיו הוצגו מאז בפריז, לונדון, אמסטרדם, רומא, נאפולי, סן סבסטיאן ופרנקפורט. ב-1987 הציג במוזיאון ישראל שאף הוציא לאור את קטלוג התערוכה שנה לאחר מכן. בעבודתו באמנות פלאסטית יצר אלפי ציורים. ציוריו נמצאים, בין השאר, באוספם של עמליה דיין ואדם לינדמן.
ב-2010 ביים את הסרט מיראל בכיכובה של פרידה פינטו וונסה רדגרייב, שתסריטו מבוסס על ספרה של רולה ג'בריל. הסרט צולם במספר ערים בישראל ומציג את סיפוריהן של שתי נשים פלסטיניות, שחייהן משתנים ביום בו מכריזים על הקמת מדינת ישראל. הסרט נפתח בתחינותיהם של עשרות ילדים פלסטינים שאיבדו את הוריהם במהלך הטבח בדיר יאסין. "הם ירו באבא שלי", זועק אחד מהם. "הם הרגו את כולם ודחפו אותנו למשאיות". מנהלת בית היתומות שאוספת את הילדים מספרת ש"היתומים ממשיכים להגיע כל הזמן". הקרנת הבכורה של הסרט נערכה במטה האומות המאוחדות במנהטן, בהזמנת הנשיא התורן של עצרת האו"ם, הדיפלומט השווייצרי ג'וזף דייס. ראשי משלחת ישראל לאו"ם מחו נגד ההקרנה, בטענה שהסרט אנטישמי. הסרט פתח את פסטיבל הסרטים ברמאללה באוקטובר 2010.
תוכנית הגרעין של קוריאה הצפונית
תוכנית הגרעין של קוריאה הצפונית היא תוכנית צבאית של קוריאה הצפונית לייצור נשק גרעיני, הכוללת ייצור טילים בליסטיים בין-יבשתיים הנושאים ראשי נפץ גרעיניים. תוכנית הגרעין מנוהלת באופן ישיר על ידי שליט המדינה. בשנת 2003 ביטלה קוריאה הצפונית את חתימתה על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני, ובאוקטובר 2006 ביצעה את הניסוי הגרעיני הראשון שלה. מאז ביצעה שישה ניסויים בנשק גרעיני, בהם ניסוי בפצצת מימן ופיתחה ארסנל טילים בליסטיים בהם טילים בליסטיים בין-יבשתיים המסוגלים לפגוע בקוריאה הדרומית, ביפן, בסין ובארצות הברית. באוגוסט 2017 שיגרה קוריאה הצפונית טיל בליסטי שחדר לשטחה האווירי של יפן. בחודש שלאחר מכן ביצעה שיגור נוסף מעל שטחי יפן. החל מדצמבר 2011, שליט קוריאה הצפונית האחראי על תוכנית הגרעין הוא קים ג'ונג-און.
היסטוריה
החל משנות ה-60 קוריאה הצפונית החלה במאמצים להקמת תוכנית גרעין שהתבטאו בפתיחת הכור הגרעיני המחקרי הראשון במדינה באמצעות תמיכה סובייטית. בשנות ה-80 החלה הפעלה של מתקנים להעשרת אורניום. ב-1985 החלה קוריאה הצפונית בתהליך החתימה על אמנת ה-NPT. ב-1989 הוכיחו תמונות לוויין של ארצות הברית את קיומם של מתקנים לייצור נשק גרעיני בקוריאה הצפונית. ארצות הברית ניסתה לעודד את קוריאה הצפונית להשלים את החתימה על ה-NPT ואף הסיגה נשק גרעיני שהציבה בקוריאה הדרומית. ב-1992 אפשרה קוריאה הצפונית לסוכנות לאנרגיה אטומית להכניס פקחים למתקניה. פקחי הסוכנות לאנרגיה אטומית מצאו סתירות בהצהרותיה של קוריאה הצפונית ומצאו ראיות כי קוריאה הצפונית מסתירה את ההיקף האמיתי של הפקת הפלוטוניום במדינה. ב-1993 איימה קוריאה הצפונית לחזור בה מהחתימה על ה-NPT. ראש הסוכנות לאנרגיה אטומית הצהיר כי הוא אינו מסוגל לערוב שקוריאה הצפונית לא מפתחת נשק גרעיני.
ב-1994 נחתם הסכם בין קוריאה הצפונית לארצות הברית שנועד לחזק את תוכנית האנרגיה של קוריאה הצפונית תוך עצירת ההתחמשות הגרעינית שלה ולעודד נורמליזציה בין ארצות הברית לקוריאה הצפונית. עם חילופי הממשל בארצות הברית ובעקבות הפרות של ההסכמים מצד שתי המדינות, ב-2002 נפסקו המגעים בין ארצות הברית לקוריאה הצפונית, וההסכמים בוטלו. בהמשך נחשף כי החל משנות ה-90 קוריאה הצפונית השתמשה בטכנולוגיה גרעינית פקיסטנית. בינואר 2003 הודיעה קוריאה הצפונית מחדש על ביטול החתימה על ה-NPT. בעקבות זאת, באוגוסט 2003 החלו שיחות שש המדינות שהתקיימו בשישה סבבים. בשיחות השתתפו ארצות הברית, רוסיה, סין, יפן, קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית.
ניסויים גרעיניים ראשונים
ב-13 בפברואר 2007, הודיע נציג ארצות הברית בשיחות שש המדינות, כריסטופר היל, על השלמת מגעים לעסקה עם קוריאה הצפונית בעקבותיה תפסיק את פעילות הכור הגרעיני הראשי במדינה בתמורה לסיוע כלכלי והסרתה מרשימת תומכות הטרור של ארצות הברית. בנוסף הכריז על סיום הסבב החמישי של השיחות, ועל המשך קיום סבב שישי במהלך שנת 2007 לתיאום ופיקוח על שמירת תנאי ההסכם מצד קוריאה הצפונית. בחודש ספטמבר 2007 הסתיים הסבב השישי של השיחות.
ב-5 באפריל 2009, שיגרה קוריאה הצפונית לווין באמצעות טיל בליסטי. ארצות הברית ומדינות נוספות גינו בחריפות את השיגור בטענה ששימוש בטיל בליסטי מהווה הפרה של החלטה 1718 של מועצת הביטחון ושל הסכמי פברואר 2007. בתגובה לגינוי האמריקאי, קוריאה הצפונית הודיעה על יציאה משיחות שש המדינות. ב-25 באפריל 2009 קוריאה הצפונית הודיעה על חידוש ההפעלה של מתקני הגרעין במדינה וחודש לאחר מכן, ב-25 במאי, ביצעה ניסוי שני בנשק גרעיני. הניסוי בוצע במתקן תת-קרקעי וגרם לרעידת אדמה בעוצמה 4.7 ולפיצוץ בעוצמה 2.4 קילוטון. ב-12 ביוני, מועצת הביטחון של האו"ם הטילה סנקציות נוספות במסגרת החלטה 1874.
אירועי מרץ 2013
בתחילת חודש מרץ קיימו קוריאה הדרומית וארצות הברית תרגיל צבאי משותף המשלב לוחמה באוויר וביבשה, ומועצת הביטחון אישרה פה אחד את החלטה 2094 שהרחיבה משמעותית את הסנקציות על קוריאה הצפונית. בתגובה, קוריאה הצפונית עצרה את כל המגעים עם קוריאה הדרומית והודיעה כי כיוונה את הטילים ארוכי-הטווח שלה לשטחה של ארצות הברית. בהמשך, הכריזה על ביטול הסכם שביתת הנשק הקוריאני מ-1953. ארצות הברית הודיעה על הצבת מערכות ליירוט טילים בליסטיים ארוכי-טווח ובין-יבשתיים באלסקה ובקליפורניה. יפן שחררה הודעה דומה. ב-27 במרץ פורסם רשמית שקוריאה הצפונית ניתקה את קו הטלפון האדום עם קוריאה הדרומית. ב-28 במרץ, מפציצים חשאיים של ארצות הברית חלפו בשמי חצי האי הקוריאני. בתגובה, קוריאה הצפונית איימה לשגר רקטות לעבר ארצות הברית ולפתוח במלחמה עם קוריאה הדרומית.
ב-2 באפריל הודיעה קוריאה הצפונית על חידוש ההפעלה של הכור הגרעיני המרכזי שלה, שפעילותו הופסקה בעקבות הסכמי פברואר 2007. ב-18 וב-19 במאי קוריאה הצפונית שיגרה 4 טילים בליסטיים שנחתו בשטח הימי של יפן. באוקטובר 2013 קוריאה הצפונית איימה והזהירה את ארצות הברית מפני "אסון נוראי", ואיימה על קוריאה הדרומית ב"אש חסרת רחמים".
ניסויים בטילים בליסטיים בין-יבשתיים
באוגוסט 2016 ביצעה קוריאה הצפונית ניסוי מוצלח בצוללת טילים בליסטיים המסוגלת לשגר טיל בליסטי לעבר שטחי ארצות הברית. מאז אוקטובר 2016 ועד אפריל 2017, קוריאה הצפונית ביצעה 7 ניסויים בטילים בליסטיים.
ב-13 במאי 2017 קוריאה הצפונית ביצעה ניסוי מוצלח ראשון בטיל הבליסטי Hwasong-12. טיל זה מסוגל לפגוע באי גואם שבשליטת ארצות הברית. במהלך חודשים מאי ויוני 2017 בוצעו שלושה ניסויים בליסטיים נוספים בהם הטילים ששוגרו נפלו בים יפן.
ב-4 ביולי קוריאה הצפונית הכריזה לראשונה על שיגור מוצלח של טיל בליסטי בין יבשתי מסוג Hwasong-14. הטיל טס במשך 39 דקות והגיע לגובה של 2,802 קילומטרים. ממשלת ארצות הברית סיווגה את הניסוי כהתקדמות גדולה בדרך להשגת נשק גרעיני שמסוגל לפגוע בארצות הברית. קוריאה הצפונית טענה שביכולתה לפגוע בכל מקום בעולם. לפי תוצאות הניסוי, הטיל ששוגר מסוגל לפגוע באלסקה אם ישוגר במסלול מתאים. ב-28 ביולי קוריאה הצפונית ביצעה ניסוי נוסף בטיל Hwasong-14 שהגיע לגובה 3,700 קילומטר. לפי תוצאות הניסוי, ערים מרכזיות כגון לוס אנג'לס, דנוור, שיקגו, בוסטון וניו יורק, נמצאות בטווח הטילים של קוריאה הצפונית.
הסלמה רטורית ואיומים מפני מתקפה צבאית
ב-8 באוגוסט 2017 פרסם הוושינגטון פוסט שקוריאה הצפונית הצליחה לבנות ראשי נפץ גרעיניים קטנים מספיק להרכבה על טילים בליסטיים ארוכי טווח. באותו יום הזהיר נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ את קוריאה הצפונית ואמר שאיומיהם ייענו ב"אש, זעם ועוצמה שהעולם לא ראה מעודו". ב-10 באוגוסט דיווחה סוכנות הידיעות הרשמית של קוריאה הצפונית שהנהגת קוריאה הצפונית שוקלת לתקוף באי גואם שבשליטת ארצות הברית, באמצעות טילים בליסטיים, בתגובה לדברי טראמפ. בהמשך חודש אוגוסט ביצעו ארצות הברית וקוריאה הדרומית תרגיל צבאי משותף רחב היקף בו השתתפו למעלה מ-15 אלף חיילים אמריקאים. ב-25 באוגוסט קוריאה הצפונית ביצעה ניסוי נוסף בשלושה טילים בליסטיים ששיגורם כשל.
ב-29 באוגוסט 2017 קוריאה הצפונית שיגרה טיל בליסטי שחלף מעל העיר הוקאידו ביפן. בעקבות השיגור הופעלה מערכת אזעקה באזור הוקאידו וטוהוקו שקראה למיליוני תושבים יפנים לתפוס מחסה מפני מתקפת טילים. הצבא היפני לא יירט את הטיל. הניסוי עורר בהלה ברחבי יפן ביום השנה ה-107 לסיפוח קוריאה לתוך יפן. סוכנות הידיעות של קוריאה הצפונית הבהירה שהניסוי נועד "להוציא מדעתם את אזרחי יפן האכזריים ביום הדמים של ה-29 באוגוסט".
ב-3 בספטמבר 2017 ביצעה קוריאה הצפונית ניסוי גרעיני שישי. הניסוי גרם לרעידת אדמה בעוצמה 6.3 הגדולה מעל פי 10 מעוצמת הרעידה בניסוי הגרעיני הקודם. עוצמת הניסוי מוערכת בסביבות 130 קילוטון TNT, פי 10 מעוצמת הפצצה שהוטלה על הירושימה. קוריאה הצפונית טענה שביצעה ניסוי מוצלח בנשק תרמו-גרעיני. באותו יום אמר שר ההגנה האמריקאי, ג'יימס מאטיס, שארצות הברית תגיב לכל איום נגדה או נגד בנות בריתה ב"תגובה צבאית מאסיבית". הניסוי הגרעיני בהמשך לשיגור הטיל הבליסטי מעל יפן הביאו להחרפת הסנקציות של האומות המאוחדות נגד קוריאה הצפונית.
ב-14 בספטמבר קוריאה הצפונית איימה "להטביע" את יפן ו"להפוך את אמריקה לאפר". למחרת, שוגר טיל בליסטי לטווח בינוני סמוך לפיונגיאנג שחלף מעל הוקאידו, יפן. הטיל עבר 3,700 קילומטרים במהלך טיסה של 19 דקות. זהו המרחק הארוך ביותר שטיל ששוגר על ידי קוריאה הצפונית עבר מעל יפן.
הגברת הסנקציות מצד סין
מאז 2006 מועצת הביטחון של האומות המאוחדות אשררה מספר החלטות המטילות סנקציות כלכליות על קוריאה הצפונית. עם זאת, המסחר בין קוריאה הצפונית לסין נמשך מאז ועד פברואר 2017, והיווה כ-90% מהמסחר הבינלאומי של קוריאה הצפונית. בפברואר 2017, לאחר ההתגברות בניסויים בטילים בליסטיים, סין הודיעה שתציית להחלטה 2321 של מועצת הביטחון מספטמבר 2016, ותעצור את כל ייבוא הפחם מקוריאה הצפונית, המהווה עיקר הייצוא של קוריאה הצפונית. סין הביעה התנגדות להטלת סנקציות כלכליות נוספות שעלולות לפגוע בחברות סיניות שעושות עסקים עם קוריאה הצפונית. בעוד סין מתייחסת למסחר שלה עם קוריאה הצפונית ולאיום הקוריאני על ארצות הברית כאל נושאים נפרדים, בחודש ספטמבר 2017 הבית הלבן הודיע כי בעקבות ההסלמה בין קוריאה הצפונית לארצות הברית, נשיא ארצות הברית טראמפ ונשיא סין שי סיכמו להפעיל "לחץ מקסימלי" על קוריאה הצפונית באמצעות "אכיפה נמרצת" של החלטות מועצת הביטחון המטילות סנקציות כלכליות על קוריאה הצפונית.
ניסוי שלישי בשיגור טיל בליסטי בין-יבשתי
ב-20 בנובמבר 2017, דונלד טראמפ הכריז על החזרת קוריאה הצפונית לרשימת המדינות המממנות טרור. קוריאה הצפונית קראה למהלך "פרובוקציה רצינית".
שבוע לאחר מכן, ב-28 בנובמבר, ביצע קוריאה הצפונית שיגור שלישי של טיל בליסטי בין-יבשתי. הטיל ששוגר הוא טיל חדש מסוג הוואסונג-15 המורכב לפי הערכות מומחים מרכיבים של הטיל הוואסונג-14. הטיל הגיע לגובה שיא של 4,500 קילומטרים והתפרק לשלושה חלקים שנפלו בים יפן במים הכלכליים של יפן. לפי הערכת הפנטגון, אם הטיל ישוגר במסלול שאיננו מוגבה, יוכל הטיל לפגוע בכל נקודה בשטחי ארצות הברית.
פגישת טראמפ וקים ג'ונג און והתחייבות לפירוק הנשק הגרעיני
ב 12 ביוני 2018 נפגשו מנהיגי ארה"ב וצפון קוריאה לראשונה בסינגפור. מזכר ההבנות שסוכם בפגישה, כלל גם התחייבות של צפון קוריאה לפירוק מלא של הנשק הגרעיני:
"הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה מאשררת את הצהרת פנמונג'ום מ-27 באפריל 2018, ומתחייבת לפעולה למען פירוק מלא של חצי האי הקוריאני מנשק גרעיני".
ניסויים גרעיניים
מאוקטובר 2006 ועד ספטמבר 2017 קוריאה הצפונית ביצעה שישה ניסויים בנשק גרעיני.
ארסנל הטילים של קוריאה הצפונית
טילים בליסטיים לטווח בינוני:
טילים בליסטיים לטווח רחוק:
טילים בליסטיים בין-יבשתיים (ICBM): טילים בליסטיים המשוגרים באמצעות צוללת (SLBM):
ניסויים בטילים בליסטיים
ב-18 וב-19 במאי 2013 שיגרה קוריאה הצפונית ארבעה טילים בליסטיים לעבר ים יפן. במהלך 2014 ביצעה ניסוי אחד או שניים בשיגור טיל בליסטי.
באוגוסט 2016 ביצעה קוריאה הצפונית ניסוי בצוללת טילים בליסטיים ששיגרה טיל בליסטי מסוג Pukkuksong-1 המסוגל לפגוע בשטחי ארצות הברית. מאז, הגבירה קוריאה הצפונית בצורה ניכרת את כמות הניסויים בטילים בליסטיים:
אלפקה סורית
האלפקה הסורית היא אחת משני גזעים של האלפקה ביחד עם אלפקת ההואקיה. מתוך 3.7 מיליון פריטים בעולם, עשרה אחוזים הם מגזע הסורי. מחקר אחד גילה שלאלפקות סוריות יש שערות בקוטר של פחות מ-35 מיקרומטר בתדירות נמוכה יותר. אפשר להרביע את האלפקות הסוריות כדי להכין מהפרווה מעילים.
ביל נלסון
קלרנס ויליאם "ביל" נלסון השני (באנגלית: Clarence William "Bill" Nelson II; נולד ב-29 בספטמבר 1942) הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, אשר כיהן כסנאטור מטעם מדינת פלורידה בשנים 2001 עד 2019. נלסון החל לכהן כמנהל ה-14 של נאס"א החל מ-3 במאי 2021.
ביוגרפיה
נלסון נולד במיאמי כבן יחיד לנני וקלרנס נלסון. משפחתו היא ממוצא סקוטי, אנגלי, אירי ודני. בצעירותו גדל במלבורן ולמד שם בתיכון. לאחר מכן למד באוניברסיטת פלורידה, עד שקטע את לימודיו ועבר לאוניברסיטת ייל. הוא גם סיים תואר במשפטים מאוניברסיטת וירג'יניה.
בשנת 1965, בעת מלחמת וייטנאם, התגייס נלסון לכוחות מילואים של צבא ארצות הברית. הוא שירת בשירות סדיר בשנים 1968–1970, וסיים את שירותו כקצין בדרגת קפטן בשנת 1971. לאחר מכן החל לעבוד כפרקליט וכן כעוזר משפטי למושל פלורידה הדמוקרט רובין אסקיו.
הוא החל את הקריירה הציבורית שלו בבית הנבחרים של פלורידה, בו היה חבר משנת 1973 עד 1979. לאחר מכן שירת בבית הנבחרים של ארצות הברית עד שנת 1991.
בעת כהונתו בקונגרס, הפך בינואר 1986 לחבר הקונגרס המכהן השני שטס לחלל (והראשון מבית הנבחרים), כשטס במשימה STS-61-C של מעבורת קולומביה. נלסון עבר אימונים דרך נאס"א עם סנאטור נוסף מיוטה. משימתם בחלל ארכה 6 ימים, שעתיים ושלוש דקות. הייתה זו טיסת מעבורת החלל האחרונה לפני אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר, שאירע רק 10 ימים לאחר חזרתה של קולומביה ובה נלסון.
הוא פרש מהקונגרס לצורך ריצה לא מוצלחת למושל פלורידה, כשהפסיד בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לסנאטור המכהן לווטון צ'יילס. לאחר מכן שירת כגזבר פלורידה משנת 1995 ועד 2001, כשנבחר לשתי כהונות.
בשנת 2000 רץ נלסון לסנאט של ארצות הברית ונבחר כסנאטור, לאחר שגבר על יריבו הרפובליקני עם זכייה של 52.1%. הוא נבחר בשנית ב-2006 ברוב של 60% ממניין הקולות, וכן ב-2012 עם אחוז דומה. בבחירות לסנאט ב-2018 הפסיד בהפרש קטן למושל פלורידה ריק סקוט.
ב-19 במרץ 2021 הכריז נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן על מינויו של נלסון למנהל נאס"א. מינוי אושר פה אחד ב-29 באפריל 2021, והוא הושבע לתפקידו ב-3 במאי 2021.
חיים אישיים
נלסון נשוי ואב לשני בנים.
ויליאם ביצ'י
סר ויליאם ביצ'י (באנגלית: William Beechey; 12 בדצמבר 1753 – 28 בינואר 1839) היה צייר אנגלי מוביל בתור הזהב של הציור הבריטי.
ראשית חייו
ביצ'י נולד בבורפורד, אוקספורדשייר, ב־12 בדצמבר 1753, בנם של ויליאם ביצ'י, עורך דין, ואשתו חנה קרא. שני ההורים נפטרו כשהיה עדיין צעיר. הוא ואחיו גודלו על ידי דודו סמואל, עורך דין שהתגורר בצ'יפינג נורטון הסמוכה. הדוד היה נחוש בדעתו כי על ביצ׳י הצעיר ללכת בדרכו בקריירה של עורך דין. בגיל מתאים הוא נכנס לעבוד כפקיד. אבל ויליאם ביצ׳י החליט לעסוק באמנות.
קריירה
הוא התקבל לבית הספר המלכותי של האקדמיה לאמנות בשנת 1772, שם הוא למד אצל יוהאן זופני. הוא הציג לראשונה באקדמיה בשנת 1776. דיוקנאותיו המוקדמים ביותר שנותרו הם בעיקר דמויות באורך מלא ומזכירים את זופני.
בשנת 1782 הוא עבר לנוריץ', שם זכה במספר עבודות, כולל דיוקן של סר ג'ון וודהאוס וסדרת דיוקנאות אזרחיות לאולם סנט אנדרו, נוריץ'. בשנת 1787 הוא חזר ללונדון ובשנת 1789 הציג דיוקן מפורסם של ג'ון דאגלס, בישוף קרלייל. הקריירה של ביצ'י בתקופה זו מסומנת ברצף של דיוקנאות - עשויים במיומנות ובאיפוק כמיטב המסורת של סר ג'ושוע ריינולדס.
סגנונו של ויליאם ביצ'י התאים באופן מושלם לטעם המקובל של משפחת המלוכה, ובשנת 1793 הוטל עליו לצייר דיוקן באורך מלא של המלכה שרלוט, ומונה לאחר מכן כצייר הדיוקנאות הרשמיים שלה. באותה שנה הוא נבחר כחבר עמית באקדמיה המלכותית.
לאחר מינויו המלכותי, מספר העבודות המלכותיות שקיבל על עצמו גדל בצורה ניכרת, ובשנת 1797 הציג שישה דיוקנאות מלכותיים.
בשנת 1798 הוא נבחר כחבר מן המניין באקדמיה המלכותית וצייר את ג'ורג' השלישי נסיך ויילס. הקומפוזיציה העצומה הזו מציגה את המלך ג'ורג' השלישי, נסיך ויילס רוכב על סוס בסקירת פרשים מדומיינת בהייד פארק. דווח כי המלך היה מרוצה מהציור, וגמל את ביצ'י בתואר אבירות.
דיוקנאותיו של ביצ'י של סוף המאה ה-18, נחשבים לצבעוניים והתוססים ביותר שלו. הם קרובים יותר לטכניקות הראוותניות והחופשיות בהן השתמשו מתחריו הצעירים, ג'ון הופנר וסר תומאס לורנס.
לאחר הפסקה קצרה, החסות המלכותית התחדשה בסביבות 1813, כאשר מונה ביצ'י לצייר את דיוקנו של הנסיך ויליאם פרדריק, הדוכס מגלוסטר, והגיעה לשיא עם מינויו בשנת 1830 לצייר דיוקן ראשי של המלך ויליאם הרביעי.
על אף שהיה ידוע כקצר רוח, ביצ'י היה ידוע בנדיבותו כלפי התלמידים, במיוחד הוא התעניין מקרוב בקריירה של ג'ון קונסטבל הצעיר.
משפחה
נישואיו הראשונים של ויליאם ביצ'י היו עם מרי אן ג'ונס (1760–1793) ילדיהם כללו את הצייר הבריטי והאגיפטולוג הנרי ויליאם ביצ'י (1788–1862).
לאחר מות אשתו הראשונה התחתנה וילאם ביצ'י עם הציירת המצליחה אן ג'זופ (1764–1833) בשנת 1793. נולדו להם מספר ילדים ביניהם: קפטן הצי המלכותי, הגאוגרף והפוליטיקאי פרדריק ויליאם ביצ'י (1796–1856); הצייר ג'ורג' דאנקן ביצ'י (1798–1852); איש הכמורה סנט וינסנט ביצ'י (1806–1899); וצייר ואדמירל חיל הים הבריטי ריצ'רד ברידג'ס ביצ'י (1808–1895).
סיון לוי
סיון לוי (נולדה ב-4 ביוני 1987) היא שחקנית, במאית ומוזיקאית ישראלית. זוכת פרס אופיר לשנת 2013 על תפקידה בסרט "שש פעמים".
ביוגרפיה
לוי נולדה ברמת השרון, למדה לנגן בפסנתר מגיל 3 וכתבה והלחינה שירים מגיל צעיר מאוד.
בוגרת תיכון אלון ברמת השרון, במגמת מוזיקה.
התגייסה ללהקה צבאית.
כשהשתחררה קיבלה את תפקידה הראשון בסרט הקולנוע "מוקי בוערה" של סלבה צ'פלין ולינה צ'פלין בתפקיד רוחה מזרחי, ובסדרה אמא'לה בבימויו של רם נהרי, בתפקיד 'רותם', הבת הגותית החורגת של אורנה בנאי. באותה שנה ביימה עם אייל ברומברג ושיחקה בסרט הקצר הראשון שלה "Cherchez La Femme" שהשתתף במסגרת הפנורמה בפסטיבל ברלין ואף נמכר לערוץ ארטה (ערוץ טלוויזיה) ARTE היוקרתי.
בשנת 2009 כיכבה בסרטה הביכורים של רוני קידר, "ג'ו + בל" בתפקיד בל, צרפתיה שזה עתה יצאה מבית משוגעים. באותה שנה זכה הסרט בקטגוריית סרט האינדי הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר.
בשנת 2010, ביימה את סרטה השני, בורות המים, עם אייר דיומן, בו גם כיכבה לצידה של נועה ברקאי והלחינה את הפסקול. באותה שנה עבדה שוב סיון עם לינה וסלבה צ'פלין בסרט הטלוויזיה "בדמי ימיה" אדפטציה לספרו הנודע של ש"י עגנון, בתפקיד הראשי - תרצה שמאוהבת בפרופסור שלה ונהיית חולה מאהבה. שנה לאחר מכן, ב-2011 שיחקה בסרטה של מיכל אביעד "לא רואים עליך" את דנה, הבת של לילי (רונית אלקבץ). ב-2012 שיחקה בסרט הקוובקי/צרפתי, אינשאללה, בצרפתית. את הסרט ביימה אנאיס בארבו לאוולט, והוא הופק על ידי חברת ההפקה מיקרו סקופ (אשר הפיקה גם את ״האישה ששרה״ ו״מר לזר״). הסרט מספר על משולש נשים - רופאה קנדית שעובדת במרפאה של האו״ם ברמאללה (אוולין ברושו), אישה פלסטינית בהריון שבעלה שבוי בישראל (סברינה אוונזי שזכתה בסזאר), וחיילת ישראלית יפהפייה - סיון לוי. באותה שנה לוי שיחקה, ביימה עם נטלי מלמד, ויצרה את הפסקול עם גיל לואיס לסרט "דינה ונואל". הסרט הוצג גם הוא בפסטיבל ברלין במסגרת קטגוריית ה-"Generation".
באותה שנה הצטלמה גם לסרט "שש פעמים" - בתפקיד הראשי, את הסרט ביים יונתן גורפינקל וכתבה רונה סגל. עליו זכתה לוי בפסטיבל חיפה 2012 לפרס השחקנית הטובה ביותר, בפרס המבקרים 2013, בפרס אופיר 2013, ובפרסים נוספים בפסטיבלי סרטים בעולם.
ב-2013 ביימה לוי ביימה קליפ לדייוויד בלאו, את הקליפ הם צילמו בקיץ, אך למזלם הרב היה אובך והתנאים עבדו לטובתם. בקליפ השתתפה יאנה גור.
ב-2014 ביימה את פרויקט ״גוטמן כפול 5״ - פרויקט לזכרו של עמוס גוטמן שיזמו ה-TLV fest וקרן רבינוביץ'. הפרויקט נוצר בהשראת הסרט ״בר 51״, ובמסגרתו ביצעה את היצירה ״My Funny Valentine״ שהיווה חוט שני לסרטיו של עמוס גוטמן, בעיבוד חדשני, אותו הפיקה עם המפיק המוזיקלי Jerome C. בקליפ השתתפו רבקה מיכאלי, סמדר קילצ'ינסקי, פולי רשף שהיו שחקניו של גוטמן, גילה גולדשטיין בתפקיד אפולוניה, הדמות המקורית עליה נכתב התפקיד. לוי לבשה בקליפ את התלבושת המקורית מ״בר 51״ שהושגה על ידי המלבישה המקורית - רונה דורון.
ב2018, עברה סיון לאל איי עם הדואו שלה There, יחד הן למדו סינטים מודולאריים והופיעו עם שירים שסיון כתבה והתלחינה, בעיבודים משותפים לסינטים המודולריים, ברחבי ארה״ב, כמו גם בפסטיבל SXSW היוקרתי, שם בוב בוילן גילה אותן ובחר את ההרכב לפייבוריט שלו בפסטיבל. בפרוץ הקורונה חזרו השתיים לישראל והתפצלו לדרכים נפרדות.
בפן האישי התחתנה לוי ב2022 עם רותם זקין, אמנית קולאז׳ ומקעקעת, והפכה לסיון לוי זקין.
ב4.6.23 הוציאה איפי סולו בשם side:s, עליו עבדה כעשור - אותו הלחינה כתבה שרה ואף הפיקה מוזיקלית בשיתוף יואב רוזנטל וגיורי פוליטי. בשנת 2023 עתיד לצאת סרט בכיכובה לצד ששון גבאי בשם ״בתי אהובתי״ אותו צילמו בגאורגיה וצרפת. בימים אלה סיון עובדת על סרט קצר בבימויה במסגרת קצר במדבר, פרויקט שיזם אייל שיראי. ב4.12.23 עתיד לצאת איפי נוסף, כמו המשך האיפי הראשון, בשם side:w.
סידני (פירושונים)
{{פירושונים|
סטרינגר דייוויס
גיימס באקלי סטרינגר דייוויס, נודע כסטרינגר דייוויס (באנגלית: Stringer Davis; 4 ביוני 1899 - 29 באוגוסט 1973) היה שחקן קולנוע בריטי.
דייוויס נולד בבירקנהד, צ'שייר אנגליה. ב-1945 התחתן עם מרגרט רתרפורד. סטרינגר היה ידוע בשל הופעותיו כשחקן משנה בסרטים שונים וסדרות טלוויזיה, בהם לעיתים קרובות גילם את תפקיד הג'נטלמן האנגלי המבוגר. אשתו התעקשה תמיד שיינתן לו תפקיד קטן בכל סרט בו השתתפה, כך הוא הופיע לצידה במספר סרטים כולל ב-4 עיבודי קולנוע לספרי אגתה כריסטי כאשר אשתו מגלמת את דמותה של גברת מארפל. דייוויס היה נשוי לשחקנית מרגרט רתרפורד והוא הלך לעולמו ב-1973 בשלפונט סיינט גיילס בבקהאמפשיר כשנה לאחר מותה של רעייתו. רתרפורד ודייוויס נקברו בבית הקברות של כנסיית ג'יימס הקדוש בבקהאמפשיר.
דוד חיים (סרט, 2009)
תקציר העלילה
דוד חיים הוא דוד שמנהל מכולת עם חברו החייזר בובו, שמגיע יומולדת של חיים הוא מתרגש לקראת יום הולדתו, מטפל בבעלי החיים עושה את הסבבי בבי יוצא לחפש את נחום הארנב פוגש תאומות ובסוף חוגג את יום הולדתו.
פיודור טולבוחין
פיודור טולבוחין (ברוסית: Фёдор Иванович Толбухин; 16 ביוני 1894 - 17 באוקטובר 1949) קצין בצבא האימפריה הרוסית, מרשל ברית המועצות מראשי הצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה. טולבוחין נחשב בין טובי המפקדים הסובייטים במהלך המלחמה ובניגוד לרבים אחרים הפגין רגישות לאבדות בנפש.
ראשית חייו
פיודור טולבוחין נולד למשפחת איכר בכפר במחוז ירוסלבל. לאחר סיום בית הספר ליד הכנסייה הוא למד בבית הספר למסחר ועבד כמנהל חשבונות בסנקט פטרבורג.
עם תחילת מלחמת העולם הראשונה טולבוחין גויס לצבא ולאחר סיום קורס קצינים נשלח לחזית. טולבוחין פיקד על פלוגה בחזית בדרום-מערבית ועל גבורתו הוענקו לו מספר עיטורים. לאחר מהפכת פברואר הוא נבחר להיות יושב ראש ועד הגדוד. בשנת 1918 הוא השתחרר מהצבא.
שרות בצבא האדום
באוגוסט 1918 טולבוחין גויס לצבא האדום. הוא השתתף בקרבות כראש מטה של גיס. בשנת 1921 הוא השתתף בדיכוי מרד קרונשטאדט.
מלחמת העולם השנייה
החל מאוגוסט 1941 טולבוחין שירת כראש מטה של חזית עבר הקווקז, חזית הקווקז וחזית קרים. במסגרת זו הוא היה אחראי מצד ברית המועצות על תכנון וביצוע של הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן באוגוסט-ספטמבר 1941. בשנת 1942 טולבוחין היה אחראי על תכנון קרב קרץ' ולאחר הכישלון בקרב זה הוא הועבר מתפקידו. ביולי 1942 הוא מונה למפקד הארמייה ה-57 שהייתה במרכז קרב סטלינגרד. בפברואר 1943 מונה טולבוחין למפקד הארמייה ה-68, ובמרץ 1943 מונה למפקד החזית הדרומית. בהמשך מונה טולבוחין למפקד החזית האוקראינית הרביעית והחזית האוקראינית השלישית. בתפקידים אלו הוא היה אחראי על שחרור חצי האי קרים והשתתף באופן פעיל בהכנה וניהול מבצע יאשי-קישינב. לאחר שכוחות בפיקודו הגיעו לגבולות ברית המועצות הם המשיכו מערבה ושחררו משליטה נאצית את רומניה, בולגריה, יוגוסלביה, הונגריה ובסופו של דבר הגיעו לווינה.
אחרית חייו
לאחר סיום המלחמה טולבוחין היה מפקד קבוצת ארמיות שהוצבה בשטח בולגריה ורומניה. בשנת 1947 לאחר פירוק קבוצת ארמיות זו הוא חזר לפיקוד צבאי עבר הקווקז כמפקד הפיקוד.
ב-7 במאי 1965 לטולבוחין הוענק תואר גיבור ברית המועצות. בתקופה הסובייטית על שמו נקראו רחובות בבודפשט ובלגרד ועיירה בבולגריה. בסופיה הוצב פסל שפורק בשנות ה-90 והועבר למחוז ירוסלבל.
צ'הבאניה
צ'הבאניה (בהונגרית: Csehbánya) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
יהודי צ'הבאניה
בצ'הבאניה חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
תוכנית אב ירושלים 1968
תוכנית אב ירושלים 1968 היא תוכנית בניין עיר, שהוכנה עבור העיר ירושלים על ידי צוות שהחל את עבודתו בשנת 1966 בתקופת כהונתו של טדי קולק כראש עיריית ירושלים. התוכנית התוותה קווים מנחים לתכנון ופיתוח אורבני של העיר ירושלים עד לשנת 1985, ואחר כך עד שנת 2010, תוך התחשבות בגורמים היסטוריים, חברתיים, כלכליים, וסביבתיים. על אף חשיבותה, התוכנית מעולם לא הופקדה, מסיבות שונות, והיא חסרת תוקף חוקי מחייב.
רקע
תוכנית האב לירושלים הוכנה ביזמת עיריית ירושלים ובהשתתפות משרד השיכון, משרד התחבורה ומינהל מקרקעי ישראל, ומאוחר יותר הצטרף גם משרד הפנים. צוות התוכנית בראשות האדריכלים האחים ציון השמשוני ואביה השמשוני יחד עם אדריכל יוסף שביד החל בהכנתה במחצית שנות השישים. תוצאות המלחמה האיצו את הגשת מסקנותיה העיקריות בשנת 1968. איחודה של ירושלים הציב אתגר רב חשיבות, על העיר המפוצלת ומפורדת היה להיהפך לבירה המאוחדת של המדינה. לאחר שב-27 ביוני 1967, יומיים לאחר שהשלים הצבא את ההשתלטות מזרח ירושלים, סיפחה ממשלת האחדות של לוי אשכול לעיר כמעט 70 קילומטרים רבועים ושילבה כ-69,000 פלסטינים בגבולותיה המורחבים של ירושלים, רובם המוחלט כפריים שמעולם לא השתייכו לשטח המונציפלי של העיר. הגבולות החדשים של ירושלים ביקשו "לאחֵד" לאזור מטרופוליני אחד את העיר הישראלית המערבית, את העיר העתיקה, את שאר העיר שהיה עד אז תחת שליטה ירדנית ו-28 כפרים פלסטיניים. התוכנית ביקשה להתמודד עם תחזית הגידול הצפוי של אוכלוסיית העיר מ-270,000 תושבים בסך הכל ב-1968 ל-400,000 תושבים יהודים ב-2010, וכ-500,000 ערבים בכל המרחב המטרופוליני של העיר מרמאללה בצפון ועד בית לחם בדרום. תחום התוכנית כלל את המרחב המטרופוליני מנמל תעופה עטרות בצפון ועד בית לחם בדרום, וממבשרת ציון במערב ועד אלעיזריה ואבו דיס במזרח (יישובים שאינם בתחום שטח השיפוט של ירושלים).
תוכנית אב ירושלים 1968 לא קיבלה תוקף, לאחר שגברו השיקולים הלאומיים, שדרשו את חיזוק הנוכחות היהודית בעיר ואת מניעת חלוקתה, על השיקולים העירוניים של פיתוח מדורג, חיזוק ושיקום השכונות הקיימות ומרכז העיר. המתווה שהוצעה לפיתוח עיר קומפקטית ויעילה, בעלת מבנה ברור ומוגדר, נדחק לטובת הקמת שכונות חדשות במרחק ניכר ממרכז העיר והגדלת שטחה של העיר, תוך הקטנה משמעותית של חלקה המעשי של העיר העתיקה בה. בשנים שלאחר הצגת התוכנית ממשלת ישראל השקיעה סכומי עתק בהקמת שכונות הטבעת הגדולות בשולי העיר, בלי שהייתה תוכנית מתאר מאושרת לעיר כולה. הממשלה הפקיעה כ-15,000 דונם להקמת שכונות הטבעת ובפועל תוך 8 שנים גדלה אוכלוסיות העיר ב-65,000 תושבים, בקצב מהיר יותר משנצפה בתוכנית.
עיקרי תוכנית המתאר
בתוכנית הושם דגש על איחודן ושילובן של מערב ומזרח ירושלים אחרי 19 שנות פירוד. העיר חולקה לגלעין היסטורי, ובו העיר העתיקה והר הזיתים, לעיר פנימית ובה קריית הממשלה, ולעיר המשתרעת סביבה שבדרום-מערבה הוצע להקים מרכז משני באזור מלחה. בתוכנית הוצעה לבנות "שדרה ייצוגית" שדרה רחבה שנועדה לחבר בין המוקדים העירוניים השונים מהר הרצל במערב ועד הר הצופים במזרח, כיאה לעיר בירה.
מגורים
התוכנית הציעה לצמצם את הקמתם של פרוורי מגורים חדשים בשולי העיר למינימום הכרחי, ולהשקיע מאמץ בשיקום ופיתוח השכונות הקימות. באותה תקופה החלה הקמתם של שכונות הבריח בצפון מזרח ירושלים (מעלות דפנה, רמת אשכול, גבעת המבתר והגבעה הצרפתית), אך עד לא החל תכנונן או הקמתם של שכונות הטבעת הגדולות (נווה יעקב, גילה, תלפיות מזרח, רמות-אלון ופסגת זאב) בשטחים שעליהם השתלט צה"ל במלחמת ששת הימים וסופחו מוניציפלית לעיר.
תחבורה
מערכת הדרכים ההיסטורית של העיר, אשר התפתחה במהלך השנים סביב העיר העתיקה, הותוותה מחדש בתוכנית האב במתכונת של רחובות שתי וערב - רשת ישרת זווית (grid plan). מערכת דרכים הכוללת דרך אורך ראשית החוצה את העיר מצפון לדרום שחלקה במנהרה העוברת במרכז העיר וסמוך לעיר העתיקה. ושתי דרכי רוחב ראשיות, הצפונית מבהן נמתחת מהכניסה לעיר במערב לכיוון הר הצופים, הדרומית מהכניסה לעיר, חלקה במנהרה מדרום לעיר העתיקה, להר הזיתים ומשם לכיוון ים המלח.