cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סוחובולה
יהודי סוחובולה
ב-26 ביולי 1941 ערכו הגרמנים ותושבים מקומיים מעשי התעללות ורצח ביהודי העיירה. בפברואר 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן ומגודר שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע לכ-5,000 איש.
ב-2 בנובמבר 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, בה נורו רבים מהיהודים, ובהם החולים והקשישים. יתר יהודי הגטו הועברו למחנה המעבר הקשה קלבסין שליד הורדנה, ממנו שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
יחסי מקסיקו–קולומביה
יחסי מקסיקו–קולומביה הם היחסים הדו -צדדיים ההיסטוריים והנוכחים בין הרפובליקה של קולומביה והמדינות המקסיקניות המאוחדות. שתי המדינות חברות באיגוד מדינות הקריביים, הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, איגוד האינטגרציה של אמריקה הלטינית, ארגון המדינות האמריקאיות, ארגון המדינות האיברו-אמריקניות, הברית הפסיפית והאו"ם.
היסטוריה
השתי המדינות התקיימו תרבויות ילידות גדולות; האצטקים ובני המאיה במקסיקו והמואיסקה והאינקה בקולומביה. קולומביה ומקסיקו חולקות שניהם היסטוריה משותפת בכך ששניהם יושבו על ידי ספרד והן היו מקום מושבה של אחת מארבע מלכויות המשנה של ספרד. זמן קצר לאחר קבלת העצמאות בשנות ה-20 של המאה ה-19, האימפריה המקסיקנית הראשונה ורפובליקת קולומביה הגדולה גבו פעם אחת באחת מהן כיום במדינות העצמאיות של קוסטה ריקה ופנמה. מגע ראשון בין שתי המדינות התקיים ב-3 באוקטובר 1823, אולם יחסים דיפלומטיים כוננו רשמית ב-10 ביולי 1831.
מאז כינון היחסים הדיפלומטיים, שתי המדינות התקרבו יותר ויותר מבחינה פוליטית ודו-צדדית. בשנת 1989, שתי המדינות, יחד עם ונצואלה, הקימו גוש סחר בשם קבוצת 3, אשר התכוון להפחית את מכסי הסחר וליצור גוש סחר חופשי בין שלוש המדינות, והוא נכנס לתוקף בשנת 1995. עם זאת, בשנת 2006 הודיע הנשיא הוגו צ'אווס כי ונצואלה תעזוב את הגוש בשל יחסיו המנוכרים עם נשיא מקסיקו ויסנטה פוקס ונשיא קולומביה אלווארו אוריבה. גוש הסחר נמשך ללא ונצואלה עד 2007.
במהלך השנים האחרונות, שתי המדינות הסתבכו יותר ויותר במלחמה בסמים. קולומביה ידועה מזה שנים רבות כאחת מיצרניות הסמים הגדולות ביותר ובעלת קרטלים ידועים לשמצה. מקסיקו הייתה באופן מסורתי מדינת מעבר לסמים מקולומביה שעברו בדרך לארצות הברית (שוק הביקוש הגדול ביותר לצריכת סמים). עם זאת, מקסיקו גם השתתפה יותר ויותר בייצור סמים עצמאי וקרטלי סמים מקסיקניים רבים שותפו יותר ויותר עם קרטלים קולומביאנים במעבר סמים לשווקים אחרים ברחבי העולם. גם הממשלה הקולומביאנית וגם המקסיקנית פעלו יחד במאבק בקרטלים ושכרו יועצים האחת מהשנייה שיתרגלו טקטיקות מוצלחות במדינות זו בהתאמה.
קולומביה ומקסיקו הן שתיים מארבע המייסדות של ברית האוקיינוס השקט (האחרים הם צ'ילה ופרו). משנת 2017 עד 2018 חגגו שתי המדינות "שנה כפולה" במטרה לקדם התקרבות רבה יותר בין שתי המדינות, לחזק את הקשרים באמצעות פעילויות בתחומי התרבות, החינוך והניידות האקדמית, מסחר והשקעות, יזמות וחדשנות, בין היתר נחגגו לאורך שנתיים.
הסכמים דו-צדדיים
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים כגון הסכם סחר חופשי; הסכם שיתוף פעולה בנושא סיוע משפטי; הסכם ההסגרה; אמנת בוררות; הסכם תחבורה אווירית; הסכם לחילופי תרבות וחינוך; הסכם בשיתוף פעולה מדעי וטכני; הסכם שיתוף פעולה במאבק בסחר בסמים נרקוטיים ובחומרים פסיכוטרופיים; הסכם לחילופי מידע בלתי שיפוטי; הסכם להכרה הדדית בתעודות לימודים, כותרות ותארים אקדמיים להשכלה גבוהה; הסכם שיתוף פעולה תיירים; הסכם למניעת כפל מס ומניעת העלמת מס ביחס למס על הכנסה ועל הון והסכם לאסור ולמנוע גניבה או גניבה, הקדמה, מיצוי וסחר ברכוש תרבותי.
תחבורה ותיירות
בשנת 2017, קרוב לחצי מיליון אזרחים קולומביאנים ביקרו במקסיקו לצורכי תיירות. קיימות טיסות ישירות בין קולומביה למקסיקו עם חברות התעופה הבאות: אארומקסיקו, אוויאנקה, LATAM קולומביה ווינגו.
יחסי סחר
הסחר בין שתי המדינות גדל באופן דרמטי בשנים האחרונות. מאז 2001, הסחר הדו-צדדי בין קולומביה למקסיקו עלה ב-382%. בשנת 2018 הסתכם הסחר בין שתי המדינות בכ-5 מיליארד דולר. הייצוא העיקרי של קולומביה למקסיקו כולל: פחם, נפט גולמי, קפה נמס וחלקי רכב. הייצוא העיקרי של מקסיקו לקולומביה כולל: טלוויזיות בעלות מסך שטוח, נפט מזוקק למכוניות, מיכלים או מיכלים אוטומטיים; מוטות או מוטות גליים לחיזוק, עבור מלט או בטון; שמפו; אבקת חלב או כדורים; טקילה ובירת מאלט.
אינדיום גליום ניטריד
אינדיום גליום ניטריד (InGaN, In x Ga 1 − x N) הוא חומר מוליך למחצה העשוי מתערובת של גליום ניטריד (GaN) ואינדיום ניטריד (InN). זה מוליך למחצה טרנסארי מקבוצה III / קבוצה V ישירה. ניתן לכוונן את שטח הפער האסור שלה על ידי שינוי בכמות האינדיום בסגסוגת. ב- x Ga 1 - x N יש טווח מעבר ישיר מהאינפרא אדום (0.69 eV) עבור InN לאולטרה סגול (3.4 eV) של GaN. היחס בין In / Ga הוא בדרך כלל בין 0.02 / 0.98 ל־0.3 / 0.7.
דיודות פולטות אור
גליום ניטריד אינדיום הוא השכבה פולטת האור בדיודות כחולות וירוקות מודרניות ולעיתים קרובות מגודל על חיץ GaN על מצע שקוף, כמו למשל ספיר או סיליקון קרביד. יש לו קיבול חום גבוה והרגישות שלו לקרינה מייננת נמוכה (כמו ניטרידים אחרים בקבוצה III), מה שהופך אותו לחומר שעשוי להתאים למכשירים פוטו-וולטאיים סולאריים, במיוחד עבור מערכים לוויינים.
ניתן לחזות תאורטית כי פירוק ספינודלי של אינדיום ניטריד צריך להתרחש עבור קומפוזיציות בין 15% ל-85%, מה שמוביל לאזורי InGaN או אשכולות עשירים בגליום ועשירים באינדיום. עם זאת, רק הפרדה בשלב חלש נצפתה במחקרי מבנה מקומי ניסיוניים. תוצאות ניסוי אחרות המשתמשות בקתודולומינציה ועירוי פוטולומינטי על בארות קוונטים מרובים שה-InGaN בתוכן נמוך, הוכיחו כי מתן פרמטרים חומריים נכונים של סגסוגות InGaN / GaN, גישות תאורטיות עבור מערכות AlGaN / GaN, חלות גם על ננו-מבנים של InGaN.
GaN הוא חומר עשיר במומים עם צפיפות פריקה אופיינית העולה על 108 ס"מ 2-. פליטת אור משכבות InGaN שגדלו על מאגרי GaN כאלה המשמשים בדיודות LED בצבע כחול וירוק, צפויה להיות מושמצת בגלל שילוב לא מקרין בפגמים כאלה. אף על פי כן, בארות קוונטים של InGaN הם פולטי אור יעילים של אור ירוק, כחול, לבן ודיודות פולטות אור על-סגול ודיודות לייזר.  האזורים העשירים באינדיום הם בעלי פער אסור נמוך יותר מהחומר שמסביב ויוצרים אזורים בעלי אנרגיה פוטנציאלית מופחתת עבור נשאי מטען. זוגות חור של אלקטרונים נלכדים שם ומשתלבים מחדש עם פליטת אור, במקום להתפזר לפגמים גבישיים שבהם השילוב אינ מקרין. כמו כן, הדמיות מחשב עקביות עם עצמן (self-consistent) הראו כי שילוב קרינתי ממוקד באזורים עשירים באינדיום.
ניתן לשלוט באורך הגל הנפלט, שתלוי בפער האסור של החומר, על ידי יחס ה-GaN / InN, מקרוב לאולטרה סגול עבור 0.02In / 0.98Ga עד 390 ננומטר עבור 0.1In / 0.9Ga, סגול-כחול 420 ננומטר עבור 0.2In / 0.8Ga, לכחול 440 ננומטר עבור 0.3In / 0.7Ga, לאדום ביחס גבוה יותר וגם לפי עובי שכבות ה-InGaN הנמצאות בדרך כלל בטווח של 2–3 נאנומטר. עם זאת, תוצאות הסימולציות האטומיסטיות הראו כי לאנרגיות הפליטה יש תלות קלה בווריאציות קטנות של מידות המכשיר. מחקרים שהתבססו על הדמיית מכשירים הראו כי ניתן יהיה להגדיל את יעילות ה-InGaN / GaN LED באמצעות הנדסת פער הפס, במיוחד עבור דיודות LED ירוקות.
פוטו-וולטאיקה
היכולת לבצע הנדסת פערי פס עם InGaN בטווח המספק התאמה ספקטרלית טובה לאור השמש, הופכת את InGaN לתאים פוטו-וולטאיים סולאריים טובים. אפשר לגדל שכבות מרובות עם פערי פס שונים, מכיוון שהחומר לא רגיש יחסית לפגמים שהוצגו על ידי אי התאמה של הסריג בין השכבות. תא רב-צמתי דו-שכבתי עם פערי פס של 1.1 eV ו-1.7 eV יכול להשיג יעילות מקסימלית של 50% תאורטית, ועל ידי הפקדת שכבות מרובות המותאמות למגוון רחב של פערי פס, צפויה תאורטית יעילות של עד 70%.
תגובת פוטונית משמעותית הושגה ממכשירי InGaN חד-צמתי ניסיוניים. בנוסף לשליטה בתכונות האופטיות, שמביאה להנדסת פער הפס, ניתן לשפר את ביצועי המכשירים הפוטוולטאיים על ידי הנדסת המבנה המיקרוסקופי של החומר כדי להגדיל את אורך הנתיב האופטי ולספק לכידת אור. גידול ננו-עמודים במכשיר יכול להביא להוסיף לאינטראקציה מהדהדת עם אור, וננו-עמודים של InGaN הופקדו בהצלחה ב- באמצעות אידוי משופר בפלזמה. גידול ננו-מוטות (nanorod) עשוי להועיל גם בהפחתת העקירות הטורדניות אשר עשויות לשמש כמלכודות טעינה המפחיתות את יעילות תאי השמש.
אפיטקסיה שמווסתת על ידי מתכת מאפשרת צמיחה אטומית מבוקרת, שכבה אחרי שכבה, של סרטים דקים עם מאפיינים כמעט אידיאליים המאפשרים רגיעה במתח בשכבה האטומית הראשונה. מבני הסריג של הגביש מתאימים זה לזה, ודומים לגביש מושלם, עם התאורה המתאימה. לגביש היה תוכן אינדיום שנע בין x ∼ 0.22 ל־0.67. שיפור משמעותי באיכות הגבישית ובתכונות האופטיות החל ב-x ∼ 0.6. הסרטים גודלו ב -400 מעלות צלזיוס כדי להקל על שילוב אינדיום ועם אפנון מקדים לשיפור מורפולוגיית פני השטח והתפשטות המתכת. ממצאים אלה צריכים לתרום להתפתחות של טכניקות גידול למוליכים למחצה של ניטריד בתנאי התאמה לא טובים של הסריג.
הטרו-מבנים קוונטים
מבנים הטרו-מבניים קוונטיים בנויים לרוב מ-GaN עם שכבות פעילות של InGaN. ניתן לשלב את InGaN עם חומרים אחרים, למשל GaN, AlGaN, ב-SiC, ספיר ואפילו סיליקון.
בטיחות ורעילות
הרעלנים של InGaN לא נחקרו במלואה. האבק מגרה עור, עיניים וריאות. ההיבטים הסביבתיים, הבריאותיים והבטיחותיים של מקורות גליום ניטריד אינדיום (כגון trimethylindium, trimethylgallium ואמוניה) ומחקרים על ניטור גיהות תעשייתית לסטנדרטים של מקורות MOVPE דווחו בסקירה מ-2004.
אריק יאן הנוסן
אריק יאן הנוסן (בגרמנית: Erik Jan Hanussen; 2 ביוני 1889 – 25 במרץ 1933), היה קוסם אוסטרי יהודי. התפרסם בחייו כקורא מחשבות, מגיד עתידות, אסטרולוג ומדיום. פעל בגרמניה בתקופת רפובליקת ויימאר ובתחילת עידן גרמניה הנאצית. היה ידוע בקרבתו לנאצים, כמדריכו של היטלר לעמידה בפני קהל וכמי שחזה את עלייתו לשלטון.
ילדותו
נולד בשם הרמן חיים (הרשל) שטיינשניידר למשפחה דלת אמצעים בווינה. אביו, זיגפריד, סוכן מכירות ובן לרופא הגיע מן העיר פרוסניץ שבמוראביה. אימו מתה כשהיה בן 10 ואביו נשיא שנית. בנעוריו עזב את הבית והחל להופיע עם קרקסים נודדים ובהופעות בידור ובקברטים ותיאטראות בווינה. כמו כן כתב עבור עיתונים ופיתח מיומנויות שסייעו לו לאחר מכן כמוציא לאור. הוא אימץ זהות של אציל סקנדינבי בשם אריק יאן הנוסן.
קריירה
במהלך שירותו בצבא האוסטרי במלחמת העולם הראשונה החל להופיע בפני חיילים וסופר שאף הופיע בפני קיסר אוסטריה. לאחר מלחמת העולם הראשונה התפרסם בהופעות במרכז אירופה ואמריקה כמגיד עתידות. בשנת 1922 הגיע למזרח התיכון, ל-40 הופעות במצרים ולאחר מכן לארץ ישראל, בה הופיע בירושלים, חיפה ותל אביב, במופע של היפנוזה וטלפתיה מול אולמות מלאים. בפני הקהל הוא הוצג כד"ר שלמד פילוסופיה ורפואה.
בשנת 1929 הוא הועמד לדין בעיר לייטמריץ (ליטומריצה) בצ׳כוסלובקיה על רמאות וניצול אמונות טפלות. הוא זוכה ב-1930 לאחר שבית המשפט קבע כי ״כל אדם שאינו מוגבל בשכלו צריך לקחת בחשבון שמגיש עתידות עשוי לטעות.” הנוסן שב להופיע בשנת 1931 באולם "לה סקאלה" בברלין. את המופעים הוא ערך ככל הנראה גם באמצעות מרגלים בקרב הקהל, שהאזינו לשיחותיהם של באי המופע וכך יכל היה לזהות את תכונותיהם.
בשנת 1932 החל הנוסן להוציא לאור מגזין בשם "Bunte Wochenschau", צהובון דו-שבועי שעסק בעיקר בתורת הנסתר ובבידור. המהדורה הראשונה הודפסה רק ב-8,000 עותקים, אך המגזין היה פופולרי וצמח ל-38,000 ואף 140,000 עותקים תוך זמן קצר. הנוסן ניצל את ההכנסות מפרסום המגזין וממופעי הבמה שלו על מנת לרכוש אחוזה שנודעה בכינוי "ארמון תורת הנסתר", והפך אותה לתיאטרון למשחקי גילוי העתיד. אורחיו היו יושבים בחדר סביב שולחן עגול וגדול, כשכפות ידיהם מונחות על זכוכית עם סמלים מוארים מתחתיה. את האורות בחדר סידר כמו בסיאנס. באמצעות גימיקים שונים הוא ביצע מצגת דרמטית של נבואות לאורחיו. כמו כן הציע פגישות ייעוץ פרטיות בסכומים מופרזים. הוא התחבר לאנשים עשירים ובולטים רבים כמו אלפרד דבלין, פיטר לורה, ותומאס מאן.
התחברותו לנאצים ולהיטלר
באמצעות קשריו והופעותיו נעשה הנוסן קרוב לאנשי המפלגה הנאצית שרבים מהם בילו במסיבות על היאכטה שלו. במיוחד התרועע רבות עם האובר-גרופנפיהרר, וולף היינריך גראף פון הלדורף, דרכו נפגש בפעם הראשונה עם אדולף היטלר, בקיץ 1932. זמן קצר לאחר מכן, הוחלף הפונט בו השתמשו בהדפסת המגזין BW לזה המועדף על ידי הנאצים, והתוכן של המגזין החל לעסוק יותר באסטרולוגיה וניתוחים פוליטיים, כולל חיזוי אסטרולוגי חיובי להיטלר. בפגישה שהתרחשה בין השניים לפני הבחירות בגרמניה בנובמבר 1932, נטען שהנוסן חזה את ניצחונו של היטלר בבחירות. בפרופיל הפסיכולוגי של היטלר שערך הד"ר ולטר לנגר עבור סוכנות הביון האמריקאי OSS בשנת 1943, נאמר: "במהלך שנות העשרים, היטלר לקח שיעורים קבועים בדיבור בפסיכולוגיה של ההמונים מאדם בשם הנוסן, שהיה גם אסטרולוג מתאמן ומגיד עתידות. הוא אדם חכם מאוד שלימד את היטלר רבות לגבי החשיבות של ההיערכות לפגישות, על מנת לקבל את האפקט הדרמטי ביותר.
הרצחו
הנוסן נרצח ב-25 במרץ 1933, ככל הנראה על ידי אנשי האס אה, וגופתו הדקורה והירויה, שהייתה מושחתת, נמצאה ביער בפאתי ברלין. בכיסיו נמצאו חפצים יקרי ערך כך שההנחה הייתה שהרצח לא היה לצורך שוד. הוא נפל קורבן למעשי ההרג שביצע גרינג במתנגדים הפוליטיים לנאצים וביהודים לאחר שריפת הרייכסטאג.
הוא ידע יותר מדי על הנאצים או בעקבות חובות רבים שהמפלגה הנאצית הייתה חייבת לו, אבל סביר להניח שהסיבה להירצחו הייתה, שמוצאו היהודי התגלה על ידי המשטרה החשאית. אחת ההשערות הייתה שהוא חוסל בגלל שהיה לו מידע מפליל על שריפת הרייכסטאג, או בגלל שחיזויו את השריפה הצביעה על הנאצים כמציתים.
גופתו התגלתה ב-8 באפריל 1933. הותיר אחריו בת, אריקה פוקס-שטיינשניידר, שנולדה לו מאשתו, לאחר שהשניים נפרדו.
הצגת דמותו בספרות ובקולנוע
בשנת 1944 יצא לאור ספרו של ליון פויכטוונגר, האחים לאוטנזאק, שהדמות הראשית בה, אוסקר לאוטנזאק, היה מבוסס על הנוסן.
בשנת 1955 הופק במערב-גרמניה הסרט "הנוסן", בבימויו וכיכובו של או.וו. פישר. הסרט נאסר להצגה בישראל על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות, בגלל שהוא הציג את חלק מהגרמנים כחרדים מעליית היטלר לשלטון.
הבמאי היהודי-הונגרי אישטוואן סאבו ביים בשנת 1988 את סרט הקולנוע "הנוסן", על פי האוטוביוגרפיה של הנוסן, עם השחקן-במאי האוסטרי קלאוס מריה ברנדאואר בתפקיד הראשי.
ב-2001 גילם טים רות' דמות המבוססת על דמותו של הנוסן, בסרטו של הבמאי הגרמני ורנר הרצוג, "Invincible".
בשנת 2021 גילם דניאל בריהל דמות של יועץ של הקייזר וילהלם השני בזמן מלחמת העולם הראשונה שעבד בסתר עבור ארגון אנרכיסטי קיצוני בינלאומי, המבוססת על דמותו של הנסן, בסרט קינגס מן: ההתחלה.
זאק קופלין
זאקארי "זאק" סויר קופלין (באנגלית: Zachary "Zack" Sawyer Kopplin; נולד ב-20 ביולי 1993) הוא פעיל חברתי אמריקאי, עיתונאי ואיש טלוויזיה מלואיזיאנה. קופלין ערך קמפיין להוצאת בריאתנות מלימודי מדע בבתי ספר ציבוריים והיה מעורב בהפרדה בין הכנסייה והמדינה. הוא התנגד לשוברי בית ספר ("ואוצ'רים") מכיוון שהם מספקים כסף ציבורי לבתי ספר שעשויים ללמד בריאתנות. כתלמיד תיכון, ארגן חתימתם של שבעים ושמונה מדענים זוכי פרס נובל על מסמך נגד חוק חינוך מדעי בלואיזיאנה שכלל לימודי בריאתנות. הוא עוסק גם במדיניות מימון מדע ובמדיניות קביעת תוכני לימודים וספרי לימוד. הקמפיין השני שלו קרא לקפיצת מדרגה במחקר ובחינוך, וקרא לברק אובמה להשקיע טריליון דולר במחקר ובחינוך.
קופלין התראיין ב"זמן אמיתי עם ביל מאהר" של HBO, שם ציין ביל מאהר כי קופלין היה האורח הצעיר ביותר שהופיע אי פעם בתוכניתו. MSN.com כינה את קופלין את הדוגי האוזר של הפעילים הפוליטיים. קופלין הוצג בכלי תקשורת בינלאומיים רבים, בהם "ווג", "Mashable", "הניו יורק טיימס", "וושינגטון פוסט", "io9", "סלייט", "הפינגטון פוסט", "Moyers and Company", "MSNBC", "NPR" ו"הרדיו הציבורי הבינלאומי".
חיים אישיים
קופלין נולד בבאטון רוז', לואיזיאנה. הוריו הם אנדראה ואנדי קופלין, סגן ראש העיר וקצין המינהל הראשי של ניו אורלינס. אנדי קופלין היה ראש המטה של המושלים מרפי ג'יי פוסטר, ג'וניור וקתלין בלאנקו והקים את רשות השיקום בלואיזיאנה תחת פיקוחה של בלאנקו.
חוק החינוך המדעי בלואיזיאנה
בשנתו האחרונה כתלמיד בבית הספר התיכון מגנט בבאטון רוז' פתח קופלין בקמפיין לביטול חוק החינוך המדעי בלואיזיאנה, שתואר על ידי קהילת המדע הבינלאומית כחוק בריאתנות. קופלין ניהל את הקמפיין שלו דרך אתר RepealCreationism שאותו יצר.
קופלין הצטרף לסנאטור מדינת לואיזיאנה קארן קרטר פיטרסון, דמוקרטית מניו אורלינס ויו"ר המפלגה הדמוקרטית של לואיזיאנה, שנתנה חסות לשני ניסיונות לבטל את חוק החינוך המדעי בלואיזיאנה. פיטרסון נשבעה להמשיך לתת חסות להצעות חוק מתחרות, "עד שננצח את החוק הזה."
בעזרתו של הכימאי חתן פרס נובל, הארי קרוטו, אסף קופלין את תמיכתם של 78 מדענים זוכי פרס נובל, שתמכו במאמץ הביטול. הביטול נתמך גם על ידי מדענים בולטים רבים אחרים כולל קן מילר.
קופלין השיג את תמיכתם של ארגוני מדע גדולים בביטול, כולל האגודה האמריקאית לקידום המדע, ארגון המדע הגדול בעולם שבו למעלה מ-10 מיליון חברים. הוא השיג תמיכה מפרויקט מכתב הכמורה (Clergy Letter Project) ומועצת העיר ניו אורלינס.
ספרי לימוד מדע
קופלין מילא תפקיד מרכזי בשכנוע מועצת החינוך היסודי והתיכוני בלואיזיאנה לאמץ ספרי לימוד חדשים למדעי החיים. לאחר אימוץ ספרי הלימוד החדשים פרסם כתב העת "Baton Rouge Advocate" מאמר מערכת שכינה את תלמיד התיכון "משמיד הענקים החדש במדיניות החינוך הממלכתית."
קופלין עמד בראש מסע למניעת ניסיונות מחוקקי לואיזיאנה להפוך את החלטת הדירקטוריון.
שוברי בית ספר
קופלין מילא תפקיד בדיון בנושא רפורמת החינוך באמריקה. הוא זיהה וחשף מספר בתי ספר בתוכנית שוברי הלימודים של לואיזיאנה שהשתמשו בתוכניות לימוד בריאתניות או שהורו בריאתנות. קופלין עבד עם תוכנית הטלוויזיה Melissa Harris-Perry Show של MSNBC כדי לחשוף למעלה מ-300 בתי ספר שהשתמשו בשוברים ובמקביל לימדו בריאתנות, וזאת בהיקף ארצי בלואיזיאנה.
הקפיצה הגדולה השנייה קדימה
בשנת 2013 השיק קופלין יחד עם עיתונאי חוקר בלואיזיאנה, למאר ווייט, את "הקפיצה הגדולה השנייה קדימה למען האנושות", ועדת פעולה פוליטית הדוגלת במימון בסך טריליון דולר, שיועבר למחקר ופיתוח מדעי ולסיום חקיקה של מכחישי מדע ואבולוציה. קופלין כתב מכתב פתוח לנשיא ארצות הברית ברק אובמה וביקש ממנו לתמוך בקמפיין.
מישל בקמן
על פי האפינגטון פוסט, קופלין איתגר את מישל בקמן לעמוד מאחורי הצהרות בריאתניות שהשמיעה על מדענים זוכי פרסי נובל. קופלין ביסס את קריאת התגר שלו על מדענים זוכי פרסי נובל שתמכו בקמפיין האנטי-בריאתני. פועלו בנושא זכה לסיקור תקשורתי של העיתון Gambit של ניו אורלינס בזמן שבקמן שהתה בניו אורלינס.
פרסים והוקרה
קופלין זכה בפרס "חברו של דרווין" לשנת 2012 מטעם המרכז הלאומי לחינוך מדעי עם ג'ודי סקוטצ'מור וזכה ב"פרס התיקון הראשון של יו הפנר לחינוך" לשנת 2012. הוא האדם השני שזוכה בשני הפרסים. ה-"Gambit Weekly" של ניו אורליאן כינה אותו "יוצר החדשות ה-38 בגודלו בניו אורלינס בשנת 2011". Houston Chronicle כינה את קופלין אחד האנשים המרתקים החיים ביוסטון. בשנת 2014 קיבל קופלין את פרס השירות הציבורי של האגודה האמריקאית לביוכימיה וביולוגיה מולקולרית, ואת פרס האומץ והצדק של LSU Manship School of Journalism. קופלין נתן השראה ליצירת קומיקס של "דנסברי" על החוק האנטי-מדעי של לואיזיאנה. קופלין נבחר ל"מחפש האמת" של השבוע בדצמבר 2012 על ידי אתר Truthdig, אתר פרוגרסיבי. קופלין הוא "חייל רגלי" של מליסה האריס-פרי (Melissa Harris-Perry), כפי שפורסם בתוכניתה.
אסף פרידלר
אסף פרידלר (נולד ב-29 באוגוסט 1971) הוא כימאי אורגני וביוכימאי ישראלי ופרופסור מן המניין במכון לכימיה שבפקולטה למתמטיקה ולמדעי הטבע באוניברסיטה העברית בירושלים. דקאן הפקולטה הנוכחי, יו"ר האוניברסיטה העברית לנוער ולשעבר סגן רקטור האוניברסיטה.
פול טונקו
פול דייוויד טוֹנקו (באנגלית: Paul David Tonko; נולד ב-18 ביוני 1949) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-20 של מדינת ניו יורק, מאז 2009. בשנים 2009–2013 ייצג את מחוז הקונגרס ה-21. הוא מייצג את מחוז הבירה של ניו יורק בקונגרס האמריקאי, בו שוכנות בין היתר הערים אולבני, סרטוגה ספרינגס, סקנקטדי וטרוי. טונקו, חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן טרם היבחרו אל הקונגרס של ארצות הברית כחבר האספה המדינתית של ניו יורק מאפריל 1983 עד יוני 2007.
אסף פרידלר
ביוגרפיה
פרידלר נולד וגדל בחיפה. למד בבית הספר התיכון "ליאו באק" בכיתת מחוננים.
פול טונקו
ביוגרפיה
טונקו נולד וגדל באמסטרדם שבניו יורק, השוכנת ליד סקנקטדי, ומשפחתו ממוצא פולני. בשנת 1967 השלים את לימודיו התיכוניים ב"תיכון וילבור ה. לינץ'" שבעיר הולדתו, וב-1971 קיבל תואר ראשון בהנדסת מכונות מאוניברסיטת קלארקסון שבפוטסדאם. בתום לימדיו הגבוהים הפך טונקו למעורה בפוליטיקה של ארצות הברית ונבחר למועצת המפקחים של מחוז מונטגומרי. הוא היה חבר מועצת המפקחים מ-1976 עד 1983, ובשנתיים האחרונות לכהונתו היה יושב ראש המועצה. טונקו היה האדם הצעיר ביותר בתולדות המחוז שנבחר למועצת המפקחים.
אסף פרידלר
ביוגרפיה
את כל תאריו עשה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1994 השלים בהצטיינות את לימודיו לתואר ראשון בכימיה במסגרת תוכנית המצטיינים "אמירים טבע". לאחר מכן המשיך ללימודי תואר שלישי בכימיה אורגנית (במסלול ישיר), בהנחיית פרופ' חיים גילון. עבודת הדוקטורט שלו הושלמה בשנת 2000 בהצטיינות.
פול טונקו
ביוגרפיה
בינואר 1983, התפטרה מתפקידה גייל ס. שאפר, חברת האספה המדינתית של ניו יורק, כדי להישבע לתפקידה כמזכירת המדינה של ניו יורק. המפלגה הדמוקרטית בניו יורק, בשיתוף פעולה עם המפלגה הליברלית במדינה, העמידה את טונקו כמועמדה לייצוג מחוז הבחירה ה-105 במסגרת בחירות מיוחדות שהתקיימו ב-12 באפריל 1983. יריבו בבחירות היה יוג'ין האלוק, לשעבר נציב מחוז סקוהארי ומועמד המפלגה הרפובליקנית. טונקו גבר על האלוק במרוץ צמוד. הוא נבחר מחדש 13 פעמים נוספות, וכיהן באספה עד 2007.
במהלך כהונתו באספה המדינתית של ניו יורק, כיהן טונקו כיו"ר ועדת האנרגיה משנת 1992 ועד עזיבתו את האספה ב-2007. הוא גם היה חבר בוועדות החקלאות, התחבורה, והחינוך – שם היה נותן החסות המקורי והתומך הראשי בתוכנית חיסכון בשכר הלימוד בקולג'ים, שמוסדה כחוק ב-1997. טונקו הוסיף לתת את חסותו ל"חוק טימותי", חוק משנת 2006 המחייב מספקי ביטוח בריאות לכסות בפוליסה טיפולי בריאות הנפש. טונקו התפטר ממושבו באספה ביוני 2007 כדי להיות נשיא ומנכ"ל רשות המחקר והפיתוח של מדינת ניו יורק.
אסף פרידלר
ביוגרפיה
ב-2004 שב לישראל והצטרף כמרצה בכיר במכון לכימיה באוניברסיטה העברית. ב-2009 הפך לפרופסור חבר וב-2015 לפרופסור מן המניין. בשנים 2010–2015 כיהן כראש המכון לכימיה, ובסיום תפקיד זה, התמנה ליושב ראש ועדת הקבלה האוניברסיטאית.
פול טונקו
ביוגרפיה
ב-25 באפריל 2008 פרש טונקו מתפקידו ברשות המחקר והפיתוח של מדינת ניו יורק לאחר שחבר הקונגרס הדמוקרטי מייקל מקנולטי, הודיע על עזיבתו את החיים הפוליטיים. לאחר מכן הצטרף טונקו לבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית להחלפת מקנולטי כנציג מחוז הקונגרס ה-21 של ניו יורק בבית הנבחרים של ארצות הברית. טונקו זכה בפריימריז הדמוקרטים ב-9 בספטמבר, וגבר על ארבעה מועמדים אחרים. בבחירות הכלליות, שנערכו ב-4 בנובמבר, ניצח טונקו את ג'יימס בוהרמאסטר, מועמד המפלגה הרפובליקנית. ב-3 בינואר 2009 טונקו הושבע לתפקידו כחבר הקונגרס.
אסף פרידלר
ביוגרפיה
ב-2016 מונה פרידלר לסגן רקטור האוניברסיטה העברית וכיהן בתפקיד זה כארבע שנים. במסגרת תפקידו זה, היה אמון בין היתר על קבלת תלמידים, מתן מענה אקדמי לסטודנטים מהמגזר הערבי והחרדי, וכן היה חבר בפורום מדיניות קבלת תלמידים של ור"ה, כשלאחר מכן נבחר לראש הפורום. ב-2019 החל לכהן כיושב ראש האוניברסיטה העברית לנוער. לאחר שנבחר לכהן כדקאן הפקולטה למתמטיקה ומדעי הטבע, החל באוקטובר 2020 למלא תפקיד זה.
פול טונקו
ביוגרפיה
לפי "National Journal", טונקו נמנה ב-2011 בין 19 חברי הקונגרס הליברליים ביותר בבית הנבחרים האמריקאי. כשנכנס לקונגרס, הצהיר טונקו כי ברצונו להתמקד בסוגיה שבראש מעייניו – מדיניות אנרגיה. הוא נתן את חסותו להצעת חוק ששמה לה למטרה לייצר תוכנית מחקר בת 800 מיליון דולר אמריקאי בטכנולוגיות אנרגיית רוח, שתועיל לחברת האנרגיה "GE Power" (חברה בת של ג'נרל אלקטריק) הפועלת במחוזו. בנוסף, שאף טונקו למסד תוכנית מחקר לשיפור היעילות של טורבינות גז המשמשות כמערכות ייצור חשמל הממירות חום לאנרגיה. בשנת 2010 הוסיף טונקו סעיף בצעת חוק שהתקבלה בבית הנבחרים לאחר דליפת הנפט במפרץ מקסיקו, אשר מטרתו מנוע דליפות נפט עתידיות ולסייע לעסקים קטנים ובינוניים במחקר דליפות. בשנת 2011 העניק את חסותו לתיקון המגן על סמכותה של הסוכנות להגנת הסביבה לבצע רגולציה על פליטות פחמן.
אסף פרידלר
מחקר
קבוצתו של פרידלר מתמקדת בחקר אינטראקציות חלבון-חלבון (בראשי תיבות PPI), שהן האינטראקציות אשר מתווכות את מרבית התהליכים בתא החי, ומעורבות במספר גורמי מחלה. קיים קושי מובנה ומשמעותי להפוך אינטראקציות חלבון-חלבון למטרות תרופתיות, שהופך לקשה עוד יותר כאשר האינטראקציות כרוכות באזורים חלבוניים חסרי מבנה.
המחקר במעבדתו של פרידלר מתמקד בשימוש בפפטידים לצורך אנליזה כמותית, ביופיזיקלית ומבנית, של אינטראקציות חלבון-חלבון במצבי בריאות וחולי. בהתבסס על כך, מפתחת הקבוצה "תרכובות מובילות" בעלות פוטנציאל תרופתי המעכבות או מפעילות את האינטראקציות לצרכים רפואיים.
האסטרטגיה המחקרית מבוססת על מספר שלבים: הראשון שבהם הוא למידת המנגנונים המולקולריים של אינטראקציות חלבון-חלבון במצב בריא, על מנת להבין כיצד מערכת ביולוגית מסוימת פועלת ברמה המולקולרית; בשלב השני, המטרה היא להבין מה משתבש, ברמה המולקולרית, במצבי חולי; השלב השלישי והסופי הוא פיתוח תרופות מבוססות-פפטיד, המיועדות לצורך שחזור התנאים הבריאיים בהם מתקיימות אינטראקציות החלבון-חלבון.
שיטות העבודה בקבוצתו של פרידלר משלבות כימיה של פפטידים וכימיה רפואית – פיתוח שיטות חדשות לצורך סינתזה של פפטידים ופפטידים שעברו שינוי כימי כדי להפוך אותם ליציבים יותר ופעילים יותר; ביוכימיה של חלבונים – שיטות חדשות לביטוי וניקוי חלבונים; מחקר מבני, ביופיזיקלי וביוכימי של אינטראקציות ופעילות של פפטידים וחלבונים.
חיים אישים
פרידלר נשוי ואב לשלושה, מתגורר במבשרת ציון.
משה שקד
משה שקד (1905 – 24 בנובמבר 1971) היה ראש עיריית נתניה וממייסדי נתניה שגר בה מימיה הראשונים כל ימי חייו.
הוא עלה בגיל 20 לבדו ארצה בשנת 1925. הוא הפך לקבלן בארות ידוע מפתח תקווה והגיע לנתניה לחפור את הבאר הראשונה בשנת 1928. לאחר נישואיו להדסה בנה את ביתו בנתניה, ולאחר מות אביו העלה את אמו ואחיו לנתניה בשנת 1934. שקד התמקד בעסקי הבנייה במקביל לעיסוקו כאיש ציבור בנתניה.
על משפחת שקד
ר' הרשלה מנדל, השתקע בעיירה מולודקוב (על רצף הגבול בין אוסטריה לרוסיה) באמצע המאה ה-19, התפרנס מטחנת קמח קטנה על גדות הנהר המקומי. בנו של ר' הרשלה, אברום-בורך (אברהם-ברוך) היה איש נמרץ שהחל במסחר תבואות כבר בגיל צעיר ועזר לאביו בעבודה בטחנת הקמח. בהמשך התפרנס בעסקי דיג, חכר שדות לחקלאות והעסיק עובדים מקומיים.
אברהם-ברוך התחתן עם פייגה (ציפורה), עקרת בית שעסקה בגידול ילדיה. למשפחה נולדו 9 ילדים: משה (1905), מיכואל (1906), חנה (1911), בתיה (1914), יוסף (1916), שושנה (1918), צבי (1920), נתנאל (1924), אריה (1927).
בסוף 1918 עברה המשפחה מהעיירה מולדודקוב לבילוזורקה. פרנסת המשפחה נשארה בעיירה הקודמת מולדוקוב בטחנת הקמח, מסחר בתבואה, שדות ושטחי מדגה.
משה שקד שלח כסף, כרטיסים ומימן את הוצאות המשפחה לעלייתה ארצה: כחצי שנה לאחר מותו של אברהם-ברוך יצאה המשפחה למסע הגדול: מלבוב נסעו במכונית עד לעיר נמל ברומניה. בתיה נותרה בלבוב. פייגה וחמשת ילדיה היטלטלו במכוניות, אוניות והגיעו באוניה 'פולוניה' מנמל קונסטנצה לנמל יפו בארץ ישראל-פלשתינה. בשנת 1933 עלתה חנה מנדל-שקד ארצה ובתחילת דרכה בנתניה עבדה בעטיפת שתילי הדרים בענף הפרדסנות.
משה שקד הגשים את חלומו עם עליית המשפחה. מיכואל שקד הבין שמשפחתו מתחילה חיים חדשים בארץ ישראל, עזב את אמריקה והגיע ארצה. משפחת מנדל-שקד התאחדה מחדש כעבור 10 שנים בנתניה. בהמשך שינו את שם המשפחה ממנדל לשקד.
קורות חייו
שקד היה ממקימי סניף תנועת "החלוץ" כשהיה בן 16, היטיב לדבר רוסית ופולנית, היה לעזר רב לאביו בתפעול טחנת הקמח, מכירת התוצרת החקלאית ולא זנח את לימודיו והרעיון הציוני.
שקד היה ממנהיגי החוות החקלאיות שנקראו 'הכשרות' – הכשירו את הצעירים לחיי מעשה בארץ ישראל. החוות היו למעשה מעבדה ל"חיים האמיתיים" בארץ, בענפי החקלאות השונים, הסתפקות במועט וחיי קבוצה. סלק הסוכר היה הגידול העיקרי בבילוזורקה, ומשה בדרך ארגונית ותפעולית הפך את החווה לסיפור הצלחה.
בשנת 1925, בגיל עשרים, עלה משה לבדו ארצה.
בשנה הראשונה לחייו בארץ נמנה שקד עם חברי קיבוץ גבעת השלושה, הסמוך לפתח תקווה. בהמשך עזב את הקיבוץ ובחר בחיים עצמאיים. תחילה עבד כפועל בפתח תקווה. שקד, כחלוצים רבים אחרים חלה במלריה מספר פעמים, בהיותו חסון ובעל מרץ התגבר על התקפי המחלה, ורכש מקצוע יוקרתי: כריית בארות אצל כורה בארות מפתח תקווה. עד מהרה ארגן קבוצת עבודה והנהיג אותה לכריית בארות ובנייתן ועמד בראשה כקבלן.
משה איכילוב הכיר לו את גד מכנס ועובד בן עמי, שהשתייכו ל"בני בנימין", ורכשו קרקע מהשיח' של אום ח'אלד לייסוד ישוב בשרון. בשנת 1928 הוזמן שקד לכריית הבאר הראשונה בנתניה. בהמשך, היה צורך לכרות עוד בארות בנתניה, ובמהרה העבודה והבנייה נתנה תנופה לקבלן שקד שבנה בתים רבים במושבה.
לימים, הכיר את הדסה לבית זכאי שהפכה לאשתו בשנת 1930, והזוג עבר להתגורר בנתניה בפינת הרחובות רמז וסמילנסקי. שקד בנה את ביתו בעזרת קומץ פועלים ערבים, והבית היה בית בטון ובו שני חדרים, מטבח חדר אמבטיה ומרפסת. בשנת 1951 עברו להתגורר ברחוב ביאליק בנתניה.
הדסה נולדה בשנת 1905 בכפר קטן ליד בריסק עלתה ארצה בשנת 1914 למושבה פתח תקווה. משפחתה התפרנסה בקושי רב מהפרדס שהיה ברשותה.
לזוג נולדו שני בנים, ישעיהו (בשנת 1932) ואברהם (בשנת 1936).
פעילות ציבורית
שקד החל דרכו כסוציאליסט, פועל חופר בארות והמשיך כקפיטליסט שלבו נוטה לפועלים. ביתו הפך לבית ועד של יוזמות חברתיות ומדי פעם התקיימו בו קבלות פנים ציבוריות בהיותו איש עסקים מצליח בתחום הבנייה.
עם הקמת מועצת נתניה בשנת 1933 נמנה שקד על חבריה, והוא נבחר להנהלת המועצה שוב בבחירות בשנת 1935. בשנת 1944 נבחר ליו"ר ועדת הקליטה העירונית. שקד כיהן כסגנו של עובד בן עמי ומילא את מקומו בהיעדרותו, בין השאר בעת מעצרו של בן עמי במחנה המעצר בלטרון.
בשנת 1947, חטפו אנשי אצ"ל שני סרג'נטים בריטיים כנקמה על מאסר חברי הארגון אבשלום חביב, יעקב וייס ומאיר נקר ובהמשך נתלו בנתניה. אירוע זה השפיע מאוד על שקד שכעס על הבריטים מצד אחד והיה מיודד איתם מצד שני, ריחם על הסרגנטים החטופים אך ייחל לסילוק הבריטים מהארץ תוך התנגדות לטרור.
שקד היה חבר המפלגה הפרוגרסיבית ולאחר הבחירות בשנת 1955 נתמנה לסגן רביעי לראש העיר. זאת בקואליציה שכללה שלושה נציגים של הציונים הכלליים שבראשם עובד בן עמי ראש העיר, שלושה נציגים של מפא"י, שני נציגים של הפרוגרסיבים ושני נציגים של המפד"ל. בהמשך היה ממלא מקום ראש העיר ולקראת סוף 1957 גיבש קואליציה בראשותו והתמנה לראש העיר. לבחירות בשנת 1965 התמודד שקד בראשות רשימת הליברלים העצמאיים. בבחירות זכתה רשימתו בארבעה מנדטים והוא מונה לראש העיר בהתאם להסכם רוטציה עם מפלגת העבודה. שקד התפטר מהתפקיד ביוני 1967 ושב לתפקיד במאי 1969 לקראת הבחירות. הוא שימש תקופות ארוכות כסגן ראש העיר ונבחר לראשות העיר פעמיים ב 1958 וב 1965.
משה שקד נפטר בפתאומיות כתוצאה ממחלת לב כסיבוך של מחלת הסוכרת בנובמבר 1971. על שמו הוקמו מעונות בקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים שכונת נאות שקד וטיילת שקד בנתניה.
מריניה גראנדה
מריניה גראנדה (בפורטוגזית: Marinha Grande) היא עיירת חוף, הממקומת בקרבת העיר לייריה אשר במערב פורטוגל.
העיר חוגגת מדי שנה את יום העלייה לשמיים (Ascension Day).
העיר נמצאת במרחק של כ-130 ק"מ מהעיר ליסבון, כ-80 ק"מ מהעיר קוימברה וכ-193 ק"מ מהעיר פורטו.
היסטוריה
יער פיניאל דה לייריה ניטע במאה ה-13 על ידי אפונסו השלישי והורחב בהמשך על ידי דיניש, מלך פורטוגל, כדי לספק עצים לתעשייה הימית.
במאה ה-18, הוקם מפעל הזכוכית המלכותי (Real Fabrica de Vidros) ונקנה על ידי היזם האנגלית וויליאם סטפנס.
בשנת 1934, נערכה בעיר התקוממות נגד שלטון אסטדו נובו.
כלכלה
מריניה גראנדה היא יצרנית הזכוכית הגדולה ביותר בפורטוגל ומוכרת בזכות יער האורנים וחופי הים המרהיבים שבה.
Till I Loved You
Till I Loved You (בעברית: עד שאהבתי אותך) הוא אלבומה ה-25 של הזמרת ברברה סטרייסנד, אשר יצא ב-25 באוקטובר 1988 על ידי קולומביה רקורדס. האלבום היה בולט במיוחד במבנה המתמטי שלו (כאשר כל השירים מתארים סיפור רומנטי מההתחלה שלו ועד הסוף) והן בתקציב העתיר שלו שכן סופרים, מפיקים ומוזיקאים רבים השתתפו במהלך יצירתו.
רקע
סטרייסנד הייתה שותפה להפקת האלבום ביחד עם מספר מפיקים שונים ביניהם פיל רמון, קרול באייר סאגר וקווינסי ג'ונס. באלבום גם לקח חלק השחקן דון ג'ונסון שהיה אז בן זוגה של סטרייסנד, כאשר השתתף בשיר הנושא של האלבום.
מבחינה מסחרית האלבום זכה להצלחה בארצות הברית כאשר הגיע למעמד פלטינה במדינה. בנוסף הוא גם היגע למעמד זה בקנדה ואוסטרליה ולמעמד אלבום זהב בשווייץ, בריטניה והולנד.
כביש M5
הכביש המהיר M5 (באנגלית: M5 Motorway) הוא כביש מהיר בממלכה המאוחדת המקשר את העיר ברמינגהאם במחוז וסט מידלנדס, לאקסטר שבמחוז דבון. הכביש נבנה בשלבים בין השנים 1962–1977 במטרה לחבר את מרכז אנגליה לאזור החוף הדרום-מערבי.
ה-M5 נחשב לכביש המהיר המוביל לאזורי התיירות והחופים של דרום-מערב אנגליה בהם דבון וקורנוול, משום כך בעונות האביב והקיץ הכביש נעשה פקוק לעיתים תכופות, במיוחד בחציו הדרומי לאחר המפגש עם כביש M4. ציר הכביש מקביל באופן כללי לזה של כביש ה-A38, עימו הוא מתמזג בקצהו הדרומי.
חיי לילה
חיי לילה הוא שם כולל לתיאור אפשרויות הבידור והבילוי מחוץ לבית אשר זמינות החל משעות הערב ועד שעות הלילה המאוחרות או שעות הבוקר המוקדמות. המונח מתייחס בעיקר למועדוני לילה, פאבים, בתי קזינו, הופעות, תיאטראות, בתי קולנוע וכדומה - הפועלים בשעות בהן מרבית האנשים ישנים. לרוב, חיי הלילה פעילים במיוחד בלילות שלפני סוף השבוע או במהלך חגים. קיום חיי הלילה נפוץ בעיקר במרכזי הערים או בשכונות מסוימות בערים הגדולות.
ערים באירופה הידועות בחיי הלילה התוססים שלהן כוללות בין היתר את אמסטרדם, ברצלונה, ברלין, איביזה, לונדון, פריז, ורומא. ערים באסיה הידועות בחיי הלילה התוססים שלהן כוללות בין היתר את בנגקוק, הו צ'י מין סיטי, הונג קונג, סיאול, תל אביב, וטוקיו. ערים באמריקה הצפונית הידועות בחיי הלילה התוססים שלהן כוללות בין היתר את ניו יורק, שיקגו, לאס וגאס, לוס אנג'לס, ומיאמי. ערים באמריקה הדרומית הידועות בחיי הלילה התוססים שלהן כוללות בין היתר את בואנוס איירס, וריו דה ז'ניירו.
ישנם שכונות מסוימות וכמו גם ערים שונות בעולם אשר ידועות לשמצה בחוסר חיי הלילה שלהן.
עונת 1941/1942 בסרייה א'
עונת 1941/1942 בסרייה א' הייתה העונה ה-42 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית. המשחקים החלו ב-26 באוקטובר 1941 והסתיימו ב-14 ביוני 1942.
רומא זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדות המועדון. בסיום העונה לליגת משנה ירדו נאפולי ומודנה. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו בארי וויצ'נצה.
כדורגלנים מצטיינים
אלדו בופי שחקנה של מילאן כבש 21 שערים וזכה בתואר מלך השערים. הוא עשה זאת בפעם השלישית בקריירה.
Nuts
Nuts (בעברית: שאלה של שפיות) הוא פסקול בביצועה של הזמרת ברברה סטרייסנד, אשר יצא ב-21 בדצמבר 1987. האלבום נוצר עבור הסרט "שאלה של שפיות" אשר יצא באותה שנה ובו כיכבה סטרייסנד עצמה. האלבום כולל חמישה שירים אותם כתבה, הלחינה והפיקה סטרייסנד עצמה.
ביקורת
הביקורות הראשוניות לאלבום היו שליליות. בתגובה לביקורות השליליות, סטרייסנד טענה כי הן נובעות מתפקידה בסרט בו שיחקה את אשת הרנסאנס וטענה כי "העולם עדיין לא היה מוכן לה". אך בשלב יותר מאוחר הפסקול קיבל ביקורות חיוביות.
אוניברסיטת פרייבורג למוזיקה
אוניברסיטת פרייבורג למוזיקה (בגרמנית: Hochschule für Musik Freiburg) היא אוניברסיטה ציבורית למוזיקה השוכנת בפרייבורג ונתמכת על ידי מדינת באדן-וירטמברג בגרמניה.
היסטוריה
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1946 כמוסד עירוני בניהולו של גוסטב שק, וכעבור שנתיים הפכה למוסד של מדינת באדן (שמאז 1952 היא חלק ממדינת באדן-וירטמברג).
בתחילה שכן המוסד בשני בתים עירוניים במרכז העיר ההרוס ברובו של פרייבורג. רבים מהתלמידים הראשונים הפכו מוזיקאים בעלי שם, בהם הטנור פריץ וונדרליך והמלחין והמנצח הנס צנדר. מספר רב של סולנים ומורים אינסטרומנטליים מצטיינים לימדו במוסד, בהם הרלד גנצמר, אורל ניקולה, אולריך קוך , וולפגנג מרשנר , רוברט לוין, היינץ הוליגר, ועוד.
ב-1954 המלחין והמנצח וולפגנג פורטנר הקים במוסד את "המכון למוזיקה חדשה" (Institut für Neue Musik) החלוצי, ולאחר מכן החל בשיתוף פעולה עם האולפן האלקטרוני הניסיוני של קרן היינריך-שטרובל בסניף פרייבורג של תחנת הרדיו Südwestfunks (כיום Südwestrundfunk ).
לאחר עשרות שנים של שיכון בבניינים רבים ברחבי העיר, האוניברסיטה הקימה מתקן חדש ומתקדם ב-1983.
מאז סתיו 2005, האוניברסיטה שיתפה פעולה עם בית החולים האוניברסיטאי של פרייבורג באמצעות "מכון פרייבורג לרפואת אומנויות הבמה" על מנת לחקור, ללמד ולקדם טיפול בחולים המבוסס על הקשר, שמתעלמים ממנו לעיתים קרובות, בין יצירת מוזיקה ובריאות.
האוניברסיטה מקיימת שיתופי פעולה בין-לאומיים עם הקונסרבטוריונים למוזיקה באודסה (אוקראינה), רוצ'סטר (ארצות הברית), ורשה (פולין), סידני (אוסטרליה) וקיוטו (יפן).
פרסקבה קלארק
פרסקבה קלארק, באנגלית: Paraskeva Clark ( 28 באוקטובר 1898 - 10 באוגוסט 1986) הייתה ציירת קנדית. עבודתה היא לעיתים קרובות פוליטית מכיוון שהיא האמינה ש"אמן חייב לשמש עד למאבק מעמדות ולסוגיות חברתיות אחרות." חלק גדול מהאמנות שלה נמצא כעת בגלריה הלאומית של קנדה ובגלריה לאמנות של אונטריו
ביוגרפיה
קלארק נולדה בסנט פטרסבורג, רוסיה, בתם הראשונה של אבדיי פליסטיק ואולגה פדורובנה. היא הייתה הבכורה מבין שלושת ילדיהם של בני הזוג וקיבלה ארבע שנות לימוד יותר מרוב הבנות באותה תקופה. ניתן לייחס את השכלתה המורחבת הן לאביה שהנחיל לה את הנאתו מספרים ולימוד והן לאמה שהכינה פרחים מלאכותיים כדי להשלים את הכנסת המשפחה. לאחר שסיימה את בית הספר בשנת 1914, קלארק עבדה כפקידה במפעל לנעליים בו הועסק אביה בעבר לפני שהיה בעל מכולת משלו. אמה של קלארק מתה מדלקת ריאות כאשר קלארק הייתה בת 17, שנה לאחר שסיימה את לימודיה.
קלארק התעניינה בתחילה במשחק אך נרתעה מההוצאה הכספית של ההכשרה. לאחר עידוד מחברתה לעבודה אלזה ברהמין, קלארק השתתפה בשיעורי ערב באקדמיה לאמנויות יפות בפטרוגרד משנת 1916 עד 1918, שאז בית הספר נסגר בזמן שבוצעו שינויים בתוכנית לחינוך לאמנות לאחר מהפכת אוקטובר 1917. בית הספר נפתח מחדש ללא שכר לימוד, קלארק התקבלה עם מלגה. היא עזבה ב-1921 וגויסה עם סטודנטים אחרים לצייר תפאורות לתיאטראות. בעבודה זו היא פגשה את אורסטה אלגרי הבן, ואיתו התחתנה ב-1922. במרץ של השנה שלאחר מכן נולד להם בן, בנדיקט, והם תכננו להגר לצרפת. בעלה אורסטה טבע בקיץ 1923 לפני שתוכניותיהם יצאו לפועל, וקלארק ובנה בנדיקט עזבו בעצמם בסתיו לבית משפחת אלגרי בפריז. בני הזוג אלגרי היו מחוברים היטב בעולם האמנות, וקלארק פגשה דרכם אמנים רבים - כולל פבלו פיקאסו. הייתה לה הזדמנויות מועטות לאמנות משלה, בזמן שדאגה לבנה ועשתה עבודות בית עבור חמיה; למרות זאת היא יצרה את "זכרונות לנינגרד" ב-1923: "אם וילד ב-1924", ודיוקן עצמי בשנת 1925.
ב-1929, בנדיקט בן השש נשלח לפנימייה במהלך ימי חול וקלארק לקחה עבודה מחוץ לבית חמותה, בחנות לעיצוב פנים. כאן היא הכירה את בעלה השני, רואה החשבון הקנדי פיליפ קלארק. קלארק ביקר אז באירופה במשך שלושה חודשים, והשניים שמרו על קשר עד שביקר אותה שוב ב-1931, ואז הם החליטו להינשא - ועשו זאת בלונדון ב-9 ביוני 1931. לאחר החתונה, קלארק ובנדיקט נסעו לביתם החדש בטורונטו, שם קיבלה המשפחה את פניו של בן חדש, קלייב, ביוני 1933.
השפעות אמנותיות
ב-1916 גילתה קלארק שהסטודיו של ציירת הנוף סאבלי זיידנברג נמצא באותו קו חשמלית כמו מפעל הנעליים שבו עבדה; היא התחילה ללמוד שם שיעורי ליל באמנות. זיידנברג לימד ציור דמויות כמו גם טבע דומם ובמשך חודשים, קלארק, כסטודנטית מתחילה, ציירה בפחם ראשי גבס, בעוד שהמתקדמים עבדו לציור מודל. היא שקעה בשיחות עם בני גילה על סגנונות אמנות, כולל אימפרסיוניזם, פוסט אימפרסיוניזם, קוביזם והאמנים שהיו מרכזיים באותן תנועות.
קלארק הכירה את האמנים הבולטים הרבים של אותה תקופה, כולל ולדימיר טאטלין, שהאמין שהם יוצרים אמנות מהפכנית - קוביזם ופוטוריזם - עבור המשטר החדש.
קוזמה פטרוב-וודקין היה צייר ששילב את ההשפעות של מאטיס וסזאן, עם ניסיונו הרוסי האישי. הוא היה הוגה דעות, אינטלקטואל, וממנו צברה קלארק תחושת עומק של חיים אינטלקטואלים. קלארק התעניינה בצבע ובטבע דומם, אליהם הביא פטרוב-וודקין את תיאוריות החלל שלו, וחקר את דרכו לתאר פרספקטיבה חזותית שאינה בנייה אדריכלית מלאכותית. מפטרוב-וודקין למדה קלארק את הטכניקה של פרספקטיבה כדורית שבה דמויות ואובייקטים מעוותים מהציר הניצב שלהם כדי לייצר מומנט דינמי. בעבודתה של קלארק, המבקרים ציינו שתי השפעות: סזאן ובמידה פחותה פיקאסו; סזאן כי קלארק השתמשה בצבע כדי להגדיר צורה; פיקאסו, על הדרך שבה ארגנה את דיוקנאותיה וטבע דומם. הטיית המשטחים ומיקום החפצים מראים שהיא הבינה את פיקאסו כשהיא חיברה אותו יחד עם פטרוב-וודקין כדי ליצור טבע דומם משלה.
פטרושקה
בפטרושקה, קלארק יוצרת סצנה תמימה לכאורה של בדרני רחוב; הוא צויר כתגובה לדיווחים בעיתונים על הרג חמישה מעובדי פלדה שובתים על ידי משטרת שיקגו בקיץ 1937. היא בחרה להתאים את סיפורה של פטרושקה (בובת פיטר וסמלה של האנושות הסובלת בתוך המסורת הרוסית) להקשר צפון אמריקאי.
היא אמרה: "למי שמוסר את חייהם, את הידע שלהם ואת זמנם למאבק חברתי יש את הזכות לצפות לעזרה רבה מהאמן. ואני לא יכול לדמיין תפקיד מעורר השראה יותר מזה שהאמן מתבקש לבוא להגנה ולקידום הציוויליזציה. ".
השפעות פוליטיות
האתגרים הפיננסיים המוקדמים של קלארק בעיסוקה באמנויות, בגלל הוריה הרוסים ממעמד הפועלים והמהפכה בארץ הולדתה, תרמו לאמונתה באחריותם של אמנים לתאר בעבודתם את מאבק המעמדות וסוגיות חברתיות אחרות. היא מתחה ביקורת על עבודתם של אלה כמו קבוצת השבעה שחסרה התייחסות לסוגיות בעולם האמיתי; היא הפגינה כבוד רב יותר לבני גילה שהיו מסורים ליצירת "אמנות קנדית בעלת מודעות חברתית", כולל פגי ניקול מקלאוד, עורכת הפורום הקנדי בין השנים 1935–1936, שהכירה לקלארק את האנטי-פשיסט הידוע ד"ר נורמן בת'ון. בשנת 1936. קלארק הפכה בשלב זה פעילה בוועדה לסיוע לדמוקרטיה הספרדית. מלחמת העולם השנייה הותירה את האמנית מודאגת למולדתה, והיא הייתה די פעילה בתמיכה ברוסיה נגד האיום הנאצי.
בשנת 1942, היא מכרה כמה יצירות מאמנותה כדי לתרום את ההכנסות לקרן הסיוע הקנדי לרוסיה. היא גם מונתה על ידי הגלריה הלאומית של קנדה לתעד את פעילותן של מחלקות הנשים של הכוחות המזוינים במהלך מלחמת העולם השנייה. "המצנחים" (1947), למשל, הוא תיאור דרמטי של נשים מייצרות מצנחים במפעל ליד בסיס האוויר בטרנטון, אונטריו. האמנות של קלארק מתקופות אלה שיקפה את גישתה הפוליטית החזקה.
חיים מאוחרים
בנה הבכור של פארסקבה קלארק, בנדיקט, אושפז ואובחן כחולה בסכיזופרניה לאחר התקף ב-1943, והיא עצרה את הקריירה האמנותית שלה; אף שגם כשחזרה לצייר שנה לאחר מכן היא נאבקה לאזן בין האחריות לחיי המשפחה שלה לבין שאיפותיה האמנותיות. מ-1951 עד 1956, קלארק הציגה כמה תערוכות יחיד גדולות שהתקבלו בחיוב. בנה קלייב התחתן בשנת 1959 והביא לה שלושה נכדים, שהיו "מקור לעונג רב" עבור האמנית. בשנת 1965, לאחר דחיות מרובות של עבודתה, פרשה קלארק מאגודת האמנים של אונטריו. ואז, בשנת 1974, אמא ובנה חלקו יחד תערוכה במהלכה רכשה הגלריה הלאומית של קנדה את היצירה שלה.
תערוכות רבות של יצירותיה ופרויקטים חדשים המציגים את אמנותה נערכו בשנים מאוחרות יותר בחייה, כולל סרט משנת 1982 של מועצת הסרטים הלאומית של קנדה, דיוקן האמנית כגברת זקנה. כשדיברה על האמנות שלה ב-1974, קלארק אמרה "אני לא יכול להתלונן, הייתה לי קריירה טובה מאוד, בהתחשב שחלק גדול מהזמן שלי הושקע בלהיות אישה ואם."
פיליפ קלארק מת ב-1980, ולאחר זמן מה שגרה בבית אבות, פרסקבה קלארק לקתה באירוע מוחי ונפטרה ב-10 באוגוסט 1986, בגיל 87.
משפחת כדורי
משפחת כדורי (באנגלית: Kadoorie, בערבית: خضوري) היא משפחה בריטית עשירה, במקור יהודים מזרחים מבגדאד. מאמצע המאה ה-18 בה התמקמה במומבאי (שנקראה אז בומביי), והפכה לאחת המשפחות העשירות באסיה; מאמצע המאה ה-19 התרכזו עסקיהם בשאנגחאי, ומשנת 1949 ואילך בהונג קונג.
ב-1842, המשפחה החלה את עסקיה בהונג קונג ושלטה לצד משפחת ששון בעסקים רבים ובבתי מלון. שתי המשפחות הקפידו על מדיניות העסקת עובדים ומנהלים יהודיים, בעיקר ממוצא בגדדי כדי לסייע לקליטת המהגרים היהודים ולעודד את צמיחתן הכלכלית. בזכות שליטתן בכלכלה, ופעילויות צדקה רבות, כונו "הרוטשילדים של המזרח". המשפחה תרמה לקהילה היהודית בהונג קונג וגם למוסדות שאינם יהודיים ברחבי העולם. בישראל תרומותיהם הקימו את בית הספר החקלאי כדורי, והיו בין התורמים להקמת האוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1882 מנתה הקהילה היהודית בהונג קונג 60 אנשים בלבד. ב-1902, תרמה משפחת ששון את בית הכנסת "אוהל לאה" ובשנת 1905 תרמה משפחת כדורי את המרכז היהודי שנבנה ליד בית הכנסת. מעשי המשפחה סייעו לאלפי פליטים יהודים במלחמת העולם השנייה עד שהאח הצעיר אליעזר כדורי נעצר בידי היפנים ורכושו הוחרם. במהלך המלחמה כבשה יפן את העיר ויהודים רבים נשבו במחנות שבויים. בית הכנסת לא ניזוק באופן רציני אך המרכז היהודי נהרס ושנת 1949 נבנה שוב במימון משפחת כדורי.
אחרי המלחמה, עלו להונג קונג אלפי יהודים שהגיעו מסין וחלקם גם היגרו ממנה לאוסטרליה, ארצות הברית וישראל.
נכון לתחילת המאה ה-21, מונה הקהילה היהודית כ-4,000 איש.
רוזה כדורי הייתה נשואה להרפתקן האמריקני הילייר דו-בריר.
חברות שהוקמו על ידי המשפחה:
בסמטי בלוז
בסמטי בלוז הוא סרט מוזיקלי קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2017, בבימויו של דן בארון. זהו סרט הביכורים של הבמאי והוא מבוסס על תסריט מאת ברון וג'ף דורכן. בסרט מככבים ברי לארסון ואוטקרש אמבודקר בתפקידים הראשיים וכן סקוט באקולה, דונלד סאת'רלנד וטיין דיילי.
על פי דרישה מאולפני Shout!, הסרט יצא במהדורה מוגבלת.
הפקה
בינואר 2013 הצטרפה ברי לארסון לצוות הסרט, עם דן ברון לביים, ודן ברון וג'ף דורכן לכתוב את הסרט. הצילומים התרחשו לראשונה בשנת 2013 בקרלה. במקור הם היו אמורים להתקיים בטמיל נאדו, אך מזג אוויר יבש הפך את המקומות המתוכננים לבלתי מתאימים ולכן הייצור נאלץ לעבור מקום שבועות לפני תחילתו.לא צולמו מספיק סצינות בשנת 2013 מכיוון שהשבועות האחרונים של ההפקה חופפים לעונת המונסון והתפאורות נפגעו. שיחה מחדש התקיימה בשנת 2015 וההפקה שלאחר הייצור הסתיימה במאי 2017.
הערות שוליים
בסמטי בלוז
גאולוגיה כלכלית
גאולוגיה כלכלית היא תחום משנה של מדעי כדור הארץ העוסק במחצבים שניתן להשתמש בהם למטרות כלכליות ותעשייתיות. מחצבים אלה כוללים מתכות יקרות ובסיסיות, מינרלים ואבן לבנייה. זהו המחקר המדעי על מקורות של חומרי גלם מינרליים והיישום המעשי של הידע הנרכש לניצולם. המונח מתייחס בדרך כלל למצבורי מינרלים מתכתיים ולמשאבים מינרליים. הטכניקות הנהוגות בתחומי מדעי כדור הארץ האחרים (כגון גאוכימיה, מינרלוגיה, גיאופיזיקה, פטרולוגיה וגאולוגיה מבנית) עשויות לשמש להבנת, תיאור וניצול של מצבורי עפרות.
גאולוגיה כלכלית היא בדרך כלל תחום עיסוק של גאולוגים, אך עשויה לעניין מקצועות אחרים כמו מהנדסים, מדעני איכות הסביבה ושימור טבע, בגלל ההשפעה הרחבה שיש לתעשיות החציבה והכרייה על החברה, הכלכלה והסביבה.
משאבים מינרליים
גורם מרכזי בקביעת הכדאיות הכלכלית של הפקת מתכות מעפרות הוא מידת הריכוז של המתכת בסלע. הנוכחות של זהב בקרום כדור הארץ היא בערך 0.005 חלקים למיליון (או 5 יחידות למיליארד יחידות נפח), לעומת נחושת עם יותר מ-50 חלקים, או ברזל עם יותר מ-50 אלף חלקים ממיליון. מכאן נובע מחירו היקר של הזהב לעומת מתכות אחרות. כך לדוגמה אף על פי שמכרות נחושת תמנע ליד אילת יש עדיין עפרות נחושת זמינות לכרייה, הם לא בריכוז ובכמות שמאפשרת ניצול כלכלי תחרותי לעומת מכרות במקומות אחרים בעולם. ואילו הפקת אשלג במפעלי ים המלח היא זולה יחסית וכדאית לעומת מקומות אחרים בעולם.
גאולוגיה של נפט גז ופחם
תת ענף של גאולוגיה כלכלית הוא, חקר מקור, התרחשות, תנועה, הצטברות וחקירה של דלקים פחמימנים (נפט, גז, ופחם). המערך הספציפי של תחומי הגאולוגיה המיושמים בתחום חיפושי הנפט. במהלך השנים התפתח תחום זה למומחיות מקיפה הדרושה לצורך החיפושים וההפקה של משאבי נפט, גז, ופחם.
במסגרת חיפושי נפט וגז נעשה שימוש בשיטות גאולוגיות וגאופיזיות שונות לביצוע סקר גאולוגים, שמטרתם איסוף מידע והכנת מפה גאולוגית או מודל לאזור הנחקר. השיטה הנפוצה ביותר בחיפושי נפט וגז היא שיטת הרפלקציה הסייסמית המבוססת על שידורם של גלי קול לתת הקרקע, וקליטתם על ידי מערך של חיישנים. הרפלקציה משמשת לדימות מבנים גאולוגיים בעומק של מספר קילומטרים. המטרה היא לאתר סלע מקור ששהה בעומק הנכון מספיק זמן, תחת השפעה של חום ולחץ, כדי שנפט, גז או פחם ייווצרו. נפט וגז צריכים גם "מלכודת", המורכבת מסלע מאגר המכוסה על ידי סלע אוטם.
פארקוזאוריים
פארקוזאוריים (שם מדעי: Parksosauridae) היא משפחה אפשרית של דינוזאורים צמחוניים מקבוצת האורניתופודים, שחיו בתור הקרטיקון שבעידן המזוזואיקון לפני 130 עד 66 מיליון שנה. בעבר כונו תסקילוזאוריים (Thescelosauridae). בעבר סברו שהיא משתייך לקבוצת האורניתופודה אך כיום רואים בהם חברים קדומים יותר, השייכים לנאורניתיסציה.
משפחה זו בעלת קירבה רבה למשפחת ההיפסילופודוניים וכן לג'יהולוזאוריים והננוזאוריים. היא הוגדרה בשנת 2002 תוך קיבוץ של מספר סוגים ששויכו בעבר למשפחת ההיפסילופודוניים ובשנות ה-90 החלו להיות מוטלים בספק מדעי כקבוצה פרפילטית, עם זאת המדענים חלוקים בדעתם על קיום משפחה זו.
המשפחה כוללת מינים דו-רגליים בעלי זנב ארוך לשיווי משקל וכולם ניזונו מצמחים רכים עד קשיחים. הם חיו לרוב בערבות עשב לאורך אירואסיה ובאמריקה הצפונית והם נכחדו בהכחדת הקרטיקון הגדולה, לפני 66 מיליון שנה.
הסוגים הבולטים בקבוצה הם הפארקוזאורוס שהתגלה באלברטה, קנדה והתסקילוזאורוס מארצות הברית. סוגים נוספים נוספו לאורך המאה ה-21 עם גילויים חדשים מרחבי העולם.
אלופי העולם בשחמט
אלופי העולם בשחמט נקבעים בתחרויות של אליפות העולם בשחמט, שפתוחות גם להשתתפות נשים. משנת 2023 מחזיק בתואר דינג לירן. אליפות העולם בשחמט לנשים נערכת בנפרד. כמו כן, מתקיימות אליפויות עולם בשחמט לנערים ונערות, לוותיקים וותיקות ולתוכנות מחשב.
אלופי פיד"ה בין השנים 1993–2006
אנטולי קרפוב (1993–1999) אלכסנדר חליפמן (1999–2000) וישוואנתן אנאנד (2000–2002) רוסלן פונומריוב (2002–2004) רוסטם קסימג'אנוב (2004–2005) וסלין טופאלוב (2005–2006)
בין השנים 1993 - 2006 לא היה אלוף עולם מוסכם, אך קספרוב היה כמעט בלתי מנוצח (רק קראמניק ניצח אותו בדו-קרב בלונדון ב-2000).
אלופות העולם בשחמט לנשים
תחרויות הנשים נערכות בנפרד מהתחרויות הפתוחות, שבהן משתתפים בעיקר הגברים. החל מ-1927 נערכו תחרויות אליפות העולם בשחמט לנשים. השחמטאית שנחשבת לטובה ביותר בהיסטוריית השחמט, יהודית פולגאר, מעולם לא לקחה חלק בתחרויות אלה.
סוזן פולגאר מעולם לא הפסידה את תוארה במשחק, אך התואר נלקח ממנה לאחר שסירבה לשחק בנסיבות שהוכתבו לה על ידי פיד"ה. על התואר שנלקח ממנה התחרו שיה ג'ון ועליסה גליאמובה והראשונה זכתה. סוזאן פולגאר תבעה את פיד"ה וזכתה לפיצוי, אך לא חזרה להתחרות על התואר.
שחמטאים שנחשבו לשחקנים הטובים ביותר בתקופתם טרם אליפויות העולם
פדרו דמיאנו (בערך 1520) רוי לופס דה סגורה (בערך 1560) ג'ובאני לאונרדו די בונה (בערך 1575) פאולו בוי (בערך 1575) אלסנדרו סלביו (בערך 1600) ג'ואקינו גרקו (בערך 1620) לגל דה קרמר (בערך 1730–1747) פרנסואה אנדרה פילידור (בערך 1747–1795) אלכסנדר דשאפל (בערך 1800–1820) לואי שארל דה לה בורדונה (בערך 1820–1840) הווארד סטאונטון (1843–1851) אדולף אנדרסן (1851–1858) פול מורפי (1858–1859) אדולף אנדרסן (1859–1866) וילהלם שטייניץ (1866–1886)
יחסי טורקמניסטן–ספרד
יחסי טורקמניסטן–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין טורקמניסטן וספרד.
יחסים דיפלומטיים
ספרד וטורקמניסטן כוננו יחסים דיפלומטיים ב-19 במרץ 1992.
יחסים כלכליים
בשנת 2020 סכום היצוא של ספרד לטורקמניסטן עמד על 7.7 מיליון דולר, כאשר חלקי עץ מנגריות, גופי תאורה ושנאי חשמל הם המוצרים העיקריים.
לעומת זאת סך היצוא של טורקמניסטן לספרד בשנת 2018 עמד על 443,000 דולר כאשר כותנה ארוגה לבנה, כותנה ארוגה כהה ומצעי בית הם המוצרים העיקריים.
שיתוף פעולה
אוניברסיטת קורדובה הספרדית מקיימת פעילויות שיתוף פעולה אוניברסיטיות שונות מטורקמניסטן מאז תחילת 2004, לאחר שהובילה שני פרויקטים של עם האוניברסיטה החקלאית באשג'אבאד.
אפונת ואסאבי
אפונת ואסאבי (יפנית: wasabi mame’ わさび豆‘) היא חטיף פופולרי שמקורו ביפן המורכב מאפונים מצופים בואסאבי.
את אפונת הוואסאבי מייצרים באמצעות קלייה של אפונים ירוקים וציפויים בבלילה שמרכיביה הם לרוב עמילן, שמן, מלח, סוכר וואסאבי – ממרח יפני חריף עשוי משורש החזרת היפנית. לעיתים התערובת מכילה גם צבעי מאכל ומונוסודיום גלוטמט. החטיף הוא חטיף מודרני שמקורו ביפן אך הוא נפוץ בשוקי אסיה ובעשורים האחרונים הפך לפופולרי גם במערב. ביפן קיימת גרסה דומה של החטיף העשויה משעועית.