cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התקופה הנאוליתית
מקורות והתפתחות אזורית
תרבויות המזרח התיכון הובילו את ההתפתחות התרבותית והטכנולוגית וכך נכנסו לתקופה הנאוליתית בסביבות שנת 10,000 לפנה"ס. התרבויות הנאוליתיות הראשונות במזרח התיכון היו באזור הלבנט (התרבות הנאוליתית הקדם קרמית א, הנאוליתית הקדם קרמית ב) ומשם הופצה התרבות מזרחה ומערבה. תרבות תקופת האבן החדשה הגיעה בשנת 8000 לפנה"ס במערב לאנטוליה ובצפון למסופוטמיה.
חטיבת קטיף
לאחר כיבוש רצועת עזה במלחמת ששת הימים הוקמה החטיבה בגלגולה הראשון כנפת חאן יונס, וישבה בעיר ח'אן יונס. אולם, עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה והקמת המפקדה האוגדתית של עוצבת שועלי הדרום, שונה ייעוד הנפה והיא הפכה לחטיבה מרחבית ומפקדה הראשון היה יצחק אברכהן. עם חתימת הסכמי אוסלו בשנת 1993 יצאה מפקדת החטיבה מהעיר ועברה למחנה נוריה שליד נוה דקלים. בשנת 1995 אוחדה החטיבה הדרומית עם זו המרכזית, ונקראה מאז "חטמ"ר דרומית". לאחר יציאת כוחות צה"ל מרצועת עזה ב-2005, עברה מפקדת החטיבה לשבת בכרם שלום. כיום (2011) שוכנת מפקדת החטיבה במחנה האוגדתי בסמוך לקיבוץ רעים. תחת החטיבה פועלת יחידת הסיור המדברי.
התקופה הנאוליתית
מקורות והתפתחות אזורית
במרכז אמריקה בסביבות 4500 לפנה"ס התרחשה אותה התפתחות בדיוק (ביות תבואה, יישובי קבע), אולם באזור זה השתמשו במונח Formative ("יוצר" או "מעצב"), במקום השימוש במונח נאוליתי.
בתחילה, החקלאות הנאוליתית הייתה מוגבלת למגוון צר של תבואה (מבויתת ובר) ורעיית צאן הכוללת כבשים ועזים, אולם לקראת 7000 לפנה"ס התרחב מגוון בעלי החיים לגידול בקר וחזירים. החלו לקום יישובי קבע ויישובי חצי קבע, והחל השימוש בכלי חרס. לא כל ההיבטים והמאפיינים של התרבות הנאוליתית (לדוגמה: קדרות, יישובי קבע, גידול תבואה מבויתת וגידול בעלי חיים מבויתים) הופיעו באותו סדר: בחברות הראשונות במזרח התיכון שעסקו בחקלאות לא עשו שימוש בקדרות, בבריטניה לעומת זאת, ככל הנראה לא נעשה תהליך של ביות צמחים בתקופה הנאוליתית המוקדמת, ולא ברור האם היו יישובי קבע בבריטניה. במקומות אחרים בעולם כמו אפריקה, הודו ודרום מזרח אסיה, ההתפתחות הנאוליתית לא הופצה מהמזרח התיכון, כך שבעצם נוצרו במקומות אלה תהליכים עצמאיים שהובילו לתרבויות נאוליתיות אזוריות. תרבויות אלו התפתחו באופן שונה לחלוטין מאלה של המזרח התיכון דרום-מערב אסיה ואירופה. למשל, החברה היפנית המוקדמת עסקה בקדרות עוד בתקופת האבן האמצעית (Mesolithic).
ארגון חברתי
ישנן מעט עובדות מדעיות המצביעות על קיום של ריבוד חברתי. בתקופה הנאוליתית, ההיררכיה החברתית מקושרת הרבה יותר עם התקופה הבאה תקופת הברונזה. משפחות ומשקי בית נאוליתיים היו יחידות עצמאיות כלכלית. למרות האמור למעלה, ניתן ללמוד על הריבוד החברתי מתוך הממצאים הטכנולוגיים. למשל, בחפירות במרכז אירופה נחשפו שוחות מעגליות גדולות (בין 4800 ל-4600 לפנה"ס). בתקופה מאוחרת יותר נמצאו הגבהות מעל מים, תלי קבורה וסטונהנג' (henges). קיום מבנים אלו דורש ארגון חברתי וזמן עבודה רב, דבר המרמז על כך שהיו אנשים בעלי השפעה שארגנו והוציאו לפועל עבודה.
דוגמאות נוספות לארגון חברתי ניתן ללמוד מאתרים בימארבנקרמיק (Linearbandkeramic) לאורך הריין שבהם נמצאו ביצורים. כמו כן, בבריטניה קיימות עדויות למאבקי כוח באתרים נאוליתיים. מעובדות אלו של מבנים גדולים, ביצורים ומאבקי כוח, ניתן ללמוד כי הייתה התארגנות של "שיתוף פעולה" או במילים אחרות קבוצות שבטיות. יש להניח כי קבוצות אלו נשלטו על ידי אנשים כריזמטיים שעמדו בראש אילן היוחסין. בתקופת הברונזה המוקדמת יהפכו מבנים חברתיים אלו באירופה ל-Chiefdoms – קבוצה היררכית המאורגנת כנגזרת הייחוס/המרחק של הפרט מן הצ'יף. לאורך התקופה הנאוליתית התפתחו מספר תרבויות שהייתה להן מערכת פוליטית מורכבת מאוד, כגון Iroquois, אנשי הפוואלו (Pueblo people), בני המאיה והמאורים. כל אחת מתרבויות אלו הקימה מערכת פוליטית מסובכת ומורכבת.
בפברואר 2022, נמסר מחוקרים מאוניברסיטת המלך חוסיין בירדן ומהמכון הצרפתי של המזרח הקרוב, על מקדש שנמצא סמוך לעפיפוני המדבר במזרח ירדן, המעיד על תושביו שהיו ציידים מיומנים ושעיסוק זה היה מרכזי בחייהם.
חקלאות
התפתחות החקלאות הייתה השינוי המשמעותי הגדול ביותר בתקופה הנאוליתית. זהו שינוי משמעותי עבור כל המין האנושי וצורת החיים שלו. בתקופה זו החל עיבוד התבואה, תרבות ושיפור של זני תבואה ודגנים. החלה לרדת ההישענות על תרבות הלקטים-ציידים והנוודים, ונמצאה דרך חלופית לספק מזון. ההישענות על תנובה מהאדמות המעובדות הלכה וגדלה. חוקרים מאמינים כי התפתחות זו עודדה באופן משמעותי את גידול ההתיישבות, היות שלעבודת גידול התבואה נדרש כוח אדם רב וקבוע, וכך עלה הצורך במתיישבים קבועים. מצד שני, התנובה הגדלה והולכת של האדמות המעובדות אפשרה לספק מזון לאוכלוסייה הגדלה. מגמה זו, של גידול בביקוש לכוח אדם וגידול האוכלוסייה, המשיכה לתקופת הברונזה, ובסופו של דבר נבנו עיירות, ומאוחר יותר ערים ומדינות.
התקופה הנאוליתית זכתה בשם "המהפכה הנאוליתית" – ביטוי שטבע הארכאולוג האוסטרלי ויר גורדון צ'יילד (Vere Gordon Childe). שם זה הוא תולדה של שינויים מרחיקי לכת בתחומים רבים, כגון: העמקת האינטראקציה האנושית, שיטות הקיום המבוססות על הישענות על תנובה חקלאית, תרבות זני תבואה ודגן וביות בעלי חיים.
אחד היתרונות הפוטנציאליים של התחכום והפיתוח הגדולים של טכנולוגיות חקלאיות הייתה האפשרות לעודפי תבואה בעונות ברוכות. בעונות אלו התנובה הייתה גדולה מהנדרש לשימוש מיידי של הקהילה. יתרות התנובה נשמרו לעונות שבהן היה קיים מחסור עונתי, או שימשו לסחר חליפין עם קבוצות אחרות. כך למעשה, היתרות הללו אפשרו את הגדלת האוכלוסייה.
עם זאת, החברות החקלאיות הראשונות הושפעו מכל בעיה בגידולי החקלאות כגון בצורת או מגפה. בחברות שנשענו באופן משמעותי על החקלאות לצורך אספקת המזון, גדלה מאוד הרגישות לעונות שחונות, בעוד הלקטים-ציידים היו כמעט חסינים למחסור כה דרמטי ורוטיני. למרות המכשולים התקופתיים באספקת המזון, החברה החקלאית הנאוליתית הצליחה להגדיל את כמויות המזון לאורך זמן; הוכחה לכך ניתן למצוא בגידול האוכלוסייה והתרחבות הטריטוריות.
אחד השינויים המשמעותיים הנוספים לחברת "החקלאים החדשים" היה אופי התזונה (הדיאטה). חברת הלקטים-ציידים ניזונה מכמויות גדולות של חלבון מן החי, בעוד שלחקלאים היו פחות ההזדמנויות ומוטיבציה לציד, ורוב מזונם הגיע מהצמחים המתורבתים שגידלו. אין עדיין הסכמה לגבי היתרונות והחסרונות של השינוי בהרגלי התזונה, וההשפעה הכללית שלהם על תחילת ההתפתחות החברתית.
ביות בעלי החיים בחלק מהחברות הנאוליתיות, כבהמות עבודה או מקור למזון (ומקנה), היה חידוש נוסף ששינה את המאפיינים החברתיים. כל התוצרים כולל תוצרי הלוואי של בעלי החיים נוצלו, כך למשל הגללים של בעלי החיים שימשו כחומר דישון, כדלק ואפילו כחומר בנייה. בנוסף לשימוש בבעלי החיים כמקור זמין לחלבון ומקור למוצרי חלב, מקנה שימש לעיתים גם לסחר חליפין. ההתמחות בגידול צאן, חייבה לנדוד מפאת הצורך בשדות מרעה (מחזור נדודים של עדרים).
טכנולוגיה
עד לבואם של האירופאים היו החברות באמריקה ובאיי האוקיינוס השקט ברמת הטכנולוגיה הנאוליתית עם מעט יוצאים מהכלל – כמה גרזנים וראשי חיצים מנחושת באזור גרנד קניון.
יישובים נאוליתיים
רשימה של אתרים ארכאולוגיים:
החברה לפתוח התעשיה בישראל
בל"ת - החברה לפתוח התעשייה בישראל בע"מ (בעבר: הבנק לפתוח התעשייה בישראל) היא חברה ישראלית שבעבר פעלה כבנק.
היסטוריה
הבנק הוקם בשנת 1957 על ידי מדינת ישראל, בנק הפועלים, בנק לאומי בנק דיסקונט, התאחדות התעשיינים בישראל והסתדרות העובדים הכללית, במטרה להעמיד הלוואות לתעשייה, ביוזמת שר המסחר והתעשייה פנחס ספיר. בתחילה ביקש ספיר לאחד את כל הבנקים שעסקו במימון התעשייה בישראל לבנק אחד, בראשם "הבנק הישראלי לתעשייה" של התאחדות התעשיינים בניהולו של אלוף ליטא בשחמט לשעבר, אלכסנדר מאכט ,וכמו כן "אוצר לתעשייה" של בנק לאומי ו"בנק ישראל-אמריקה לפיתוח התעשייה" של בנק הפועלים, אך הדבר לא יצא לפועל ובנקים אלו המשיכו לפעול במקביל ל"בנק לפתוח התעשייה". הבנק גייס הון באמצעות הנפקת איגרות חוב ומכירת מניות בארצות הברית. אך מדינת ישראל המשיכה להיות בעלת השליטה בבנק והוא שימש את המדינה כזרוע לתמיכה במפעלי תעשייה.
בשנות ה-70 עברו משרדי הבנק ממגדל שלום לבית אסיה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלה פעילות הבנק להצטמצם, בעקבות תחרות מול הבנקים המסחריים שהגדילו את האשראי שסיפקו לתעשייה, בנוסף הפסיקה מדינת ישראל לספק הון לתעשייה באמצעות הבנק אלא באמצעות מענקים שסופקו ישירות למפעלים.
בשנת 2000, מכר הבנק לחברת אמפא את חברת הבת "חברת השקעות לפיתוח התעשייה בישראל". באוגוסט 2002 נקלע הבנק לקשיי נזילות, חלקם בעקבות קריסת קבוצת פלד גבעוני לה הלווה הבנק כספים. בנק ישראל סייע לבנק כמלווה של מוצא אחרון ונתן גיבוי לכספי המפקידים. משנת 2003 לא עסק הבנק בפעילויות חדשות והתמקד בגביית האשראי שנתן ללקוחות ובפירעון פיקדונות שהופקדו בו. ביולי 2008 פקע רישיון הבנק.
בנובמבר 2009 נרכש הבנק תמורת 572 מיליון ש"ח על ידי חברת בי ג'י איי השקעות שבשליטת איש העסקים צביקה בארינבוים. נכסי הבנק בעת רכישתו כללו מזומנים, תיק אשראי ובו חובות, חלקם קשים לגבייה, וכן הפסדים צבורים, שאותם יוכל הבנק לקזז כנגד רווחים עתידיים, להקטנת המס על רווחים אלה. כעבור כשנה הגיע בארינבוים לסיכום על מכירת את החברה למנורה מבטחים החזקות בסכום של כ-330 מיליון ש"ח, המותנה בגביית כספים בפועל מהתחייבות הקיימות. העסקה הושלמה במרץ 2012.
יולי גסן
יוסף ולירימוביץ' (יולי) גסן (ברוסית:Юлий Исидорович Гессен; בהגייה יידית: הסן; 8 במרץ 1871, אודסה- 22 באוגוסט 1939, לנינגרד) היה היסטוריון יהודי רוסי שעסק בחקר יהדות מזרח אירופה מן המאה ה-15 ועד לסוף המאה ה-19. עבודתו ייחודית בהתבססותה על מקורות רוסיים, והיא מכילה ביקורת חריפה כלפי התנהלות הקהילה היהודית ויחס סלחני לגילויים אנטי-יהודיים מצד השלטון הרוסי. בניגוד לבן דורו דובנוב, כתב ופרסם גסן את ספריו ברוסית בלבד, ולכן אינו ידוע מחוץ לעולם הדובר רוסית.
קורות חיים
גסן נולד באודסה למשפחה יהודית מתבוללת. אביו איזידור היה סוחר אמיד והיסטוריון חובב. את חינוכו קיבל גסן בבית ספר נוצרי כך שהוא לא רכש ידע ביהדות, יידיש או עברית. לאחר סיום לימודיו התיכוניים סירב אביו לממן את לימודיו האקדמיים עקב סירובו להשתלב בעסקי המשפחה כך שאת יכולותיו כהיסטוריון רכש בעצמו.
בתחילת דרכו כתב גסן סיפורים אך עד מהרה התמקד בפעילות ציבורית והיסטורית, ב 1908 היה גסן בין היוזמים העיקריים והמוציאים לאור של "יברייסקיה אנציקלופדיה" שיצאה לאור בשנים 1912-1908. בנוסף שימש גסן כמזכיר "הליגה למען השגת שוויון זכויות ליהודי רוסיה"- ארגון שכלל חוגים של יהודים מתבוללים ולאומיים ושמטרתו השתלבות היהודים בחברה הרוסית.
בשנים 1928-1900 כתב גסן מספר רב של מאמרים בתחום ההיסטוריה היהודית. חלקם התפרסמו בכתבי עת היסטוריים כגון יברייסקיה סטרינה (העבר היהודי) בעריכת דובנוב, ואחרים בעיתונים פופולריים כגון ווסחוד (זריחת השמש) או בודויישצ'ה (Будущее, העתיד). בשנת 1906 כינס גסן את מאמריו בספר.
בשנת 1914 פרסם גסן את סיפרו "תולדות היהודים ברוסיה" בגרסה פופולרית- מדעית, כשנתיים מאוחר יותר ב-1916 הוציא גסן את כרך א' של הספר מחדש בגרסת מדעית תחת השם "תולדות העם היהודי ברוסיה", הכרך עסק ביהודי רוסיה למין ממלכת הכוזרים ועד למותו של אלכסנדר הראשון ב-1825, הספר אזל במהירות לכן בשנת 1926 יצא הספר לאור מחדש בגרסה מצומצמת בגלל הקושי להוציא לאור באופן פרטי בברית המועצות. כרך ב' של הספר יצא לאור בשנת 1927 ועסק בשנים 1890-1825.
לאחר המהפכה הרוסית בשנת 1917 התרכז גסן בכתיבת ההיסטוריה הרוסית הכללית, ככל הנראה בהשראת התהפוכות האידאולוגיות שעברה רוסיה. כתיבתו של גסן התרכזה במעמד הפועלים הרוסי ובמאבק הבין מעמדי. למרות פעילותו הקודמת בארגונים יהודיים השתלב גסן היטב בקהילת ההיסטוריונים הסובייטים, בשנת 1923 ערך את כתב העת רוסקויה פרושלויה (העבר הרוסי), ובשנות השלושים ערך את ידיעון האקדמיה הסובייטית למדעים.
לא ברור אם גסן נעצר בשנות הטרור הסטליניסטי 1939-1936 אך ידוע כי אחיו ושני בניו נעצרו והוצאו להורג. גסן נפטר ב-22 באוגוסט 1939 ונקבר בבית הקברות פראוברז'נסקי היהודי של לנינגרד.
גישתו של גסן להיסטוריה ויחסו עם דובנוב
כאמור לא ידע גסן לכתוב ולקרוא בעברית או ביידיש לכן מחקריו התבססו על שימוש במקורות רוסיים. בניגוד להיסטוריונים אחרים נהנה גסן מגישה חופשית לארכיונים רוסיים שהיו סגורים בפני חוקרים אחרים, גסן אף סייע להיסטוריונים אחרים, בניהם דובנוב, להשיג מסמכים היסטוריים המצויים בגנזכי המדינה. בספרו "תולדות העם היהודי ברוסיה" מודה גסן למנהל הארכיון הלאומי, סרגי פנצ'ולידזב, על הגישה שניתנה לו לארכיונים ממלכתיים למרות היותו של פנצ'ולידזב "אויב גלוי של העם היהודי" כמאמרו של גסן. החוקר יהודה סלוצקר טוען שהגישה הייחודית שניתנה לגסן נובעת ממוצאו ממשפחה מתבוללת שחלק מבניה התנצרו.
לאחר פריצת המהפכה הקומוניסטית ב-1917 מודגשת בכתיבתו של גסן מלחמת המעמדות בקהילה היהודית, השתדלנות והשחיתות של ראשי הציבור גרמו סבל רב להמונים היהודיים, במיוחד ביקר גסן את הממסד הרבני על מלחמתו בהשכלה ובנאורות, מכן ברור שאין גסן מצטער על אובדן האוטונומיה היהודית עם ביטול ועד ארבע הארצות.
גסן התנגד לכל דרך של קיום יהודי אוטונומי, אם בדרך של אוטונומיה במזרח אירופה לפי דרכו של דובנוב ואם בדרך של הגירה ציונית לארץ ישראל. את התקדים ההיסטורי של שלטון אוטונומי עצמאי שלל גסן כי ראה בו ארגון נצלני ומושחת.
שמעון דובנוב, גדול ההיסטוריונים של יהדות רוסיה בעת ההיא ביקר קשות את גישתו של גסן, הוא טען כי ספריו הם "ההיסטוריה של הבעיה היהודית ברוסיה, ולא ההיסטוריה של יהודי רוסיה". ספריו, כך טען דובנוב מדגישים יתר על המידה את השלילי במוסדות הקהילה היהודית ואינם נותנים את המקום הראוי לשנאת הנוצרים להיהודים. בשנות המהפכה הרוסית כשסגנונו של גסן קיבל סממנים מרקסיסטיים האשים דובנוב את גסן שרצונו להפוך להיסטוריון רוסי גורם לו לסלף את ההיסטוריה היהודית ולסנגר על פשעי הרוסים.
סער הרשע
"סער הרשע" או "ורשויאנקה" (בפולנית: Warszawianka; מילולית "שיר של ורשה") הוא שיר פולני סוציאליסטי מהפכני שנכתב בין השנים 1879 ו-1883 על ידי הפולני וואצלב שווייצריצקי והולחן על ידי המשורר יוזף פלאווינסקי. שם השיר הוא הרמז מכוון לשיר מוקדם יותר בעל אותו שם משנת 1831 וכדי להבחין בינם קוראים לראשון ורשויאנקה של 1831 (Warszawianka 1931 roku) ולשני ורשויאנקה של 1905 (Warszawianka 1905 roku). האחרון נקרא כך כאשר אומץ כהמנון הפגנות הפועלים במהפכה של 1905–1907 שפרצו עקב טבח 30 פועלים בהפגנות האחד במאי של 1905 בורשה.
לפי גרסה אחת, המשורר הפולני וואצלב סוויצ'יצקי כתב את השיר ב-1879 בזמן שנשפט למשפט עקב פעילות מהפכנית. הגרסה השנייה טוענת כי סוויצ'יצקי כתב אותו ב-1883 לאחר שחזר מגלות בסיביר. בתחילת העשור לאחר מכן הפך השיר לאחד ההמנונים המהפכניים הפופולריים ביותר בארץ הוויסלה. השיר הולחן על ידי פלאווינסקי, שחלק תא עם סוויצ'יצקי. הלחן הושפע חלקית משיר מרד הינואר "Marsz Żuawów".
מילים וגרסאות
מילות השיר הפולני תורגמו לשפות רבות, ביניהן פארואזית, איסלנדית, אסטונית, בנגלית ובורמזית.
מילים
מחבר הגרסה העברית אינו ידוע.
ברנדט דוולין
ג'וזפין ברנדט דוולין מק'לינסקי (באנגלית: Josephine Bernadette Devlin McAliskey; נולדה ב-23 באפריל 1947) היא סוציאליסטית רפובליקנית קתולית מצפון אירלנד. כיהנה כחברת הפרלמנט הבריטי מ-1969 ועד 1974. עם כניסתה לפרלמנט בגיל 21 הייתה האשה הצעירה ביותר שנבחרה כחברת פרלמנט בבריטניה מאז ומעולם. נודעת במזגה הסוער.
תולדות חייה
נולדה במחוז טיירון שבצפון אירלנד למשפחה קתולית. למדה פסיכולוגיה באוניברסיטת המלכה בבלפסט, אך לא סיימה. כסטודנטית הצטרפה לתנועת זכויות האזרח שביקשה להשיג שוויון זכויות לקתולים בצפון אירלנד שנשלטה על ידי רוב פרוטסטנטי-יוניוניסטי. ב-1968 בלטה בראש קבוצת "הדמוקרטיה של העם" (People's Democracy). למרות שנכשלה בבחירות 1969 בצפון אירלנד, התמודדה מיד לאחר מכן על ירושתו של חבר פרלמנט שנפטר, הביסה את יריבתה היוניוניסטית ונבחרה לפרלמנט בוסטמינסטר. את נאום הבכורה שלה נשאה ביום בו מלאו לה 22. בניגוד לשיטה שרווחה עד אז אצל נבחרים אירים לפרלמנט הבריטי, אשר נעדרו מן המשכן ככל שיכלו על מנת לא לקחת חלק במשחק הפוליטי הבריטי הצבוע, לדידם, דגלה דוולין באקטיביזם. פעילותה הייתה קולנית, לוחמנית ובלתי מתפשרת למען השמעת קולם של הקתולים בצפון אירלנד. היא משכה את עינם של כתבי החדשות של העת בזכות חוצפתה, דעתנותה, גילה הצעיר והופעתה הבלתי שגרתית לחברת פרלמנט, בחצאית מיני ותספורת אופנתית.
ב-12 בדצמבר 1969 השתתפה במצעד למען זכויות אדם בשכונת העוני בוגסייד בעיר דרי שבצפון אירלנד. הצועדים התעמתו עם כוח השיטור המלכותי של צפון אירלנד (Royal Ulster Constabulary - RUC) ועם צועדים פרוטסטנטים-יוניוניסטים ובמקום התפתח קרב-רחוב. דוולין נעצרה על ידי המשטרה. דוולין נעצרה שוב ב-26 ביוני 1970, דבר שעורר מהומות, ונשלחה לכלא לשישה חודשים.
בינואר 1981 התקיפו חברי המיליצייה הלויאליסטית "לוחמי החירות של אלסטר" את ביתה במחוז טיירון וירו בה ובבעלה לעיני ילדיהם. התוקפים ניתקו את קווי הטלפון ובכך עיכבו את הגעת הסיוע הרפואי. בני המשפחה טופלו על ידי כוחות צבא שהוצבו לצורך הגנתם, אך לא מנעו את הירי.
ב-2003 נאסרה כניסתה לארצות הברית מן הסיבה שהיא עלולה לסכן את שלום הציבור.
בשנת 1969 פרסמה את ספרה The Price Of My Soul ("מחירה של נשמתי").
ב-2011 הופק סרט תיעודי אודותיה בשם Bernadette: Notes On A Political Journey ("הערות על מסע פוליטי").
יורגוס ספריס
יורגוס ספריס (ביוונית: Γιώργος Σεφέρης; 13 במרץ [על פי הלוח היוליאני: 29 בפברואר] 1900 – 20 בספטמבר 1971) היה אחד מהמשוררים היווניים החשובים ביותר של המאה העשרים, וזוכה פרס נובל לספרות לשנת 1963. הוא גם עשה קריירה בשירות החוץ היווני, והעפיל לדרגה של שגריר בממלכה מאוחדת, משרה שבה החזיק בין השנים 1957 – 1962. ספריס הוא שם עט, שהוא פיוטי יותר והוא קיצור חופשי של שם משפחתו ספריאדיס (Seferiadis).
ביוגרפיה
יורגוס ספריס נולד ב-1900 בשם גאורגיוס ספריאדיס ביישוב וורלה (ביוונית: Βουρλά) בסמוך לסמירנה שבאסיה הקטנה (כיום באיזמיר שבטורקיה). אביו, סטליוס או סטיליאנוס ספריאדיס, היה עורך דין ולאחר מכן פרופסור באוניברסיטת אתונה, כמו גם משורר ומתרגם בזכות עצמו. הוא אף היה חסיד של אלפתריוס וניזלוס ומבכר של יוונית מודרנית "דמוטיקי" על פני השפה הרשמית (קאתארבוסה). שתי מגמות אלה הותירו את חותמן על בנו. האם הייתה דספוס לבית טנקידי. ב-1914 עברה המשפחה לאתונה, שם השלים ספריס את לימודיו התיכוניים. הוא המשיך ללמוד בפריז מ-1918 עד 1925, למד משפטים בסורבון. בעת שהותו שם, בספטמבר 1922, הטורקים כבשו את סמירנה מחדש לאחר שתי שנות שלטון כיבוש יווני ואוכלוסייתה היוונית, בכללם משפחת ספריאדיס, נסה על נפשה. ספריס לא ביקר בסמירנה עד שנת 1950; תחושת החיים בגלות, רחוק מבית ילדותו השאירה את אותותיה על שירתו, דבר הבא לידי ביטוי במיוחד בסיפורי אודיסאוס של ספריס. ספריס הושפע רבות מקונסטנדינוס קוואפיס, תומאס סטרנס אליוט ועזרא פאונד.
ספריס שב לאתונה ב-1925 והחל לעבוד במשרד החוץ היווני בשנה שלאחר מכן. זוהי תחילתה של קריירה דיפלומטית מצליחה וארוכת ימים, שבמהלכה התמנה לשגריר באנגליה (1931 - 1934) ובאלבניה (1936 - 1938). הוא נשא לאישה את מאריה זאנו ("מארו") ב-10 באפריל 1941, ערב הפלישה הגרמנית ליוון. במהלך מלחמת העולם השנייה התלווה ספריס לממשלת יוון החופשית בהיותה בגלות בכרתים, במצרים, בדרום אפריקה ובאיטליה, ושב לאתונה המשוחררת ב-1944. הוא המשיך לשרת במשרד החוץ והחזיק במשרות דיפלומטיות באנקרה (1948 - 1950) ובלונדון (1951 - 1953). הוא מונה לשליח בלבנון, בסוריה, בירדן ובעיראק (1953 - 1956), והיה השגריר היווני המלכותי לבריטניה מ-1957 ל-1961, המשרה האחרונה בה פעל בטרם פרישתו לאתונה. ספריס זכה לאותו כבוד ופרסים רבים, ביניהם דוקטורטים לשם כבוד מהאוניברסיטאות קיימברידג' (1960), אוקספורד (1964), סלוניקה (1964) ופרינסטון (1965).
קפריסין
ספריס ביקר בקפריסין לראשונה בנובמבר 1953. הוא התאהב באי מיד, באופן חלקי משום דמיונו, בקו החוף, במגוון האוכלוסייה, ובמסורת שלו, לקיצי ילדותו בביתו בלרנקה. האי העניק השראה לספר שיריו Imerologio Katastromatos III, ועיקרי הדברים כתובים שם - והביא לקצה תקופה של שש או שבע שנים שבהן לא הוציא ספריס מתחת ידו שירה. כותרתו המקורית הייתה "קפריסין, היכן שנגזר עלי...", ציטוט מתוך הלנה לאוריפידס, שבה טיאוקרוס מכריז שאפולו ציווה שקפריסין תהיה ביתו; הדבר מבהיר את התחושה האופטימית שחש ספריס כאשר גילה את האי. ספריס שינה את הכותרת במהדורת 1959 של השירים.
באופן פוליטי, קפריסין נקלעה למריבה בין הממלכה המאוחדת, יוון וטורקיה בנוגע למעמדה הבינלאומי. במרוצת השנים הבאות השתמש ספריס במעמדו בשירות הדיפלומטי כדי לחתור לפתרון של הסכסוך הקפריסאי, תוך כדי השקעת עמל רב בדבר. היה זה אחד מהתחומים המעטים בחייו שבהם הוא התיר לאישי ולפוליטי להתערבב.
פרס נובל
בשנת 1963 זכה ספריס בפרס נובל לספרות "עבור כתיבתו הפיוטית הנכבדה, אשר מקבלת את השראתה מתרבות העולם ההלניסטי". ספריס היה היווני הראשון שזכה בפרס (בא אחריו אודיסאוס אליטיס, שקיבל את הפרס ב-1979). הלאומיות שלו, והתפקיד ששיחק ברנסאנס שחל בספרות ובתרבות היוונית במאה העשרים, היה להם בוודאי משקל בהחלטה להעניק לו את הפרס. אולם בנאום הקבלה שלו, בחר ספריס להדגיש את הפילוסופיה ההומניסטית שלו: "כשהיה אדיפוס בדרכו לתבאי הוא נתקל בספינקס, תשובתו לחידה שהספינקס חד לו הייתה: "אדם". מילה פשוטה זו מוטטה את המפלצת. ישנן מפלצות רבות שעלינו להשמיד. הבה ונהרהר בתשובתו של אדיפוס." בעוד שספריס נחשב לעיתים למשורר לאומי, יש ל"הלניזם" שלו חשיבות רבה יותר, בהיותו חוט שני של המשכיות בתרבות ובספרות היוונית.
ההצהרה של 1969
בהלווייתו ליווה קהל גדול את ארון המתים לאורך רחובות אתונה, שרו את שירו "הכחשה" (Άρνηση), שהלחין מיקיס תאודוראקיס (שאז נאסר להשמעה); הוא נעשה גיבור עממי בשל התנגדותו לשלטון.
שונות
בבריטניה מותקנים לזכרו שני לוחות כחולים (בבריטניה זהו סימן המותקן במקום ציבורי לאות זיכרון כדי לקשר בין המיקום לבין האישיות או המאורע המפורסם) על גבי שניים מבתיו הלונדוניים - ברחוב 51 Upper Brook וב-Sloane Avenue.
ב-1999 נתגלע ריב לגבי קריאת רחוב ב-Ízmir Yorgos Seferis Sokagi (שמו הטורקי של יורגוס ספריס), בגלל טינה מתמשכת שנותרה מחמת מלחמת יוון–טורקיה בשנות העשרים.
ב-2004 הפיצה להקת Sigmatropic את "16 Haiku & Other Stories," אלבום המוקדש ומושפע מעבודתו של ספריס. בין האמנים שהקליטו את שיריו נמצאים לטיציה סדיה, אלחנדרו אסקובדו, קט פאואר ורוברט וייט. השיר המפורסם מ-Mythistorema הוצג בטקס הפתיחה של אולימפיאדת אתונה (2004): הקצתי וראש השיש הזה בזרועותי; זה מתיש את מרפקי ואיני יודע היכן להניח אותו. הוא נפל מתוך חלום ואני הגחתי מתוך חלום. כך שחיינו נעשו אחד ויהיה זה קשה עד מאוד להפרידם שוב.
מרחב מטריזבילי
מרחב טופולוגי הוא מטריזבילי אם הטופולוגיה שלו מושרית על ידי מטריקה. קיימים מספר תנאים שקיומם גורר את אפשרות הגדרת המטריקה על המרחב, המפורסם שביניהם הוא משפט המטריזציה של אוריסון, לפיו כל מרחב שמקיים את אקסיומת ההפרדה T3 ואת אקסיומת המנייה השנייה הוא מטריזבלי. בהוכחה ניתנת המטריקה אך למעשה בדרך כלל לא ניתן להציג אותה באופן מפורש, לכן עיקר היתרון במשפט הוא האפשרות להחיל את התכונות הטופולוגיות של המרחבים המטריים על מרחבים טופולוגיים מופשטים.
משפט המטריזציה של נגאטה-סמירנוב מרחיב את משפט המטריזציה של אוריסון. לפי משפט זה מרחב הוא מטריזבילי אם ורק אם הוא מקיים את אקסיומת ההפרדה T3 וכן קיים לו בסיס שמורכב מאיחוד בן מנייה של אוספי קבוצות שהם סופיים באופן מקומי (כלומר כל קבוצה פתוחה במרחב נחתכת עבור כל אוסף רק עם מספר סופי של קבוצות).
מרחב נקרא מטריזבילי באופן מקומי אם לכל נקודה קיימת סביבה פתוחה ומטריזבילית שמכילה אותה. סמירנוב הוכיח שמרחב האוסדורף שהוא מטריזבילי באופן מקומי הוא גם מטרזבילי אם ורק אם הוא פרקומפקטי. בפרט עבור יריעות שהן הומאומורפיות באופן מקומי למרחב האוקלידי ולכן מטריזביליות באופן מקומי, ניתן להגדיר עליהן מטריקה בדיוק כאשר הן פרקומפקטיות.
פליקס האוסדורף הוכיח (1930) שכל מטריקה על תת-קבוצה סגורה של מרחב מטריזבילי אפשר להרחיב למטריקה על המרחב כולו.
ראו גם
Metrization theorem
איך שהשמש תזרח (סיבוב הופעות)
איך שהשמש תזרח הוא שמו של סיבוב הופעות של הזמרת-יוצרת קרן פלס. סיבוב ההופעות נתמך על האלבום הרביעי של פלס, איך שהשמש תזרח וכן על אלבומיה הקודמים ושירים שכתבה לאחרים (מירי מסיקה, הראל סקעת ועוד).
סיבוב ההופעות החל בהופעה ב-16 באוגוסט בהבימה והמשיך כשנתיים, במהלכן עבר בכל רחבי הארץ. הסיבוב היה אמור להסתיים ב-17 בספטמבר 2015 אך עקב הביקוש הרב נוספו עוד שלוש הופעות אחרונות ולבסוף הוא הסתיים ב-3 בנובמבר.
ביקורת
בין הביקורות שנכתבו על המופע:
מהפכת הנשים
מהפכת הנשים או אספת הנשים (ביוונית: Ἐκκλησιάζουσαι) הוא מחזה יווני שנכתב על ידי המחזאי היווני אריסטופאנס בשנת 392 לפנה"ס. המחזה הוא קומדיה הדנה ביחסים בין גברים לנשים ובפוליטיקה. המחזה מהווה דוגמה לשינוי שחל בתיאטרון היווני לאחר תקופת האוליגרכיה של המלחמה הפלופונסית.
תקציר העלילה
המחזה מתאר קבוצה של נשים שבראשן עומדת פראקסאגורה, המחליטה לתפוס את השליטה באתונה מידי הגברים. הנשים, בתחפושת של גברים, מגיעות לאספת העם ומשכנעות גברים להצביע עימן למען העברת השלטון לידי הנשים, בטענה שהדבר טרם נוסה ויש לנסותו.
הנשים מקימות ממשלה שיתופית (מעין קומוניזם) בה המדינה אחראית להאכיל, לספק מגורים ועבודה לכל תושבי אתונה. כמו כן הממשל של הנשים כופה "שוויון" על הגברים בכך שהוא מתיר לגבר לקיים יחסי מין עם אישה צעירה ויפה רק לאחר שקיים יחסי מין עם אישה מבוגרת ומכוערת ממנה.
בכך הקומדיה בוחנת את הרעיון לפיו הנשים, שאינן מורשות להחזיק רכוש ביוון העתיקה, תעדפנה מצב בו הרכוש מחולק באופן שווה בין כולם.
במחזה מתואר דיאלוג בין שני גברים - האחד מקבל את השלטון החדש ומסכים להעביר לנשים את רכושו ולציית להן, והשני מתנגד לכך, אולם אינו מתנגד לאוכל שניתן בחינם לכל האוכלוסייה על ידי ממשלת הנשים.
המחזה מהווה ביקורת על השלטון האוליגרכי של תקופת המלחמה, והרצון להשיב את הדמוקרטיה לאחריה, תוך הרחבתה לכלול את הנשים (אף שהמחזה לועג לאלה שרצו להרחיבה יותר ממה שהייתה קודם למלחמה).
המחזה כולל את המילה הארוכה ביותר בשפה היוונית:
לופאדוטמאכוסלאכוגאלאוקראניולאיפסאנודרימיפוטריממאטוסילפיוקראבופאראוטירומליטוקאטאקכימנוקיכלפיקוסיפופאטופריסטראלקטריונופפטופיפאלידוקינקלופלייאופלאגוסיראיאובאפטראגאלופטריגון
(ביוונית: λοπαδοτεμαχοσελαχογαλεοκρανιολειψανοδριμυποτριμματοσιλφιοκαραβομελιτοκατακεχυμενοκιχλεπικοσσυφοφαττοπεριστεραλεκτρυονοπτοκεφαλλιοκιγκλοπελειολαγῳοσιραιοβαφητραγανοπτερύγων)
שמשמעה: "מאכל המורכב מכל מיני מתאבנים, דגים, בשר, עופות ורטבים".
זוהר דיין
זוהר (זוריק) דיין (8 באפריל 1926 – 14 באפריל 1948) היה לוחם הבריגדה היהודית וההגנה שנהרג במהלך הקרב על רמת יוחנן.
ביוגרפיה
זוהר דיין נולד ב-8 באפריל 1926 בנהלל לדבורה ושמואל דיין, אח צעיר למשה דיין ולאביבה.
אופולמוס
אופולמוס (ביוונית: Eὐπόλεμoς, בלטינית: Eupolemus; המאה ה-2 לפנה"ס) היה ההיסטוריון היהודי-הלניסטי המוקדם ביותר.
זוהר דיין
ביוגרפיה
בשנת 1940, כשנסע לבקר את אחיו משה בכלא עכו, התבקש להעביר ידיעות לאסירים, נתפס ונעצר. בשנת 1942 החליט לנסוע לבקר את אחותו ששירתה אז בחיל העזר לנשים במצרים. נתפס ונעצר בחשד שהוא מרגל.
אופולמוס
יצירתו שרדה בחמישה (או שישה) קטעים בלבד בחיבורו של אוסביוס מקיסריה, "הכנה לבשורה", המשוקעים בציטוטים מפי ההיסטוריון אלכסנדר פוליהיסטור ומתוך הסטרומטה של קלמנס מאלכסנדריה. קטע שישי, שנמצא בציטוטים של פוליהיסטור אצל אוסביוס ושפוליהיסטור מייחס אותו לאופולמוס, נחשב בדרך כלל למזויף, בהיותו שונה מהקטעים המצוטטים האחרים. משום כך הוא מכונה "פסאודו-אופולמוס".
זוהר דיין
ביוגרפיה
כשחזר לנהלל, פגש את מימי לבית דופלט, שלמדה בבית הספר לנערות בנהלל.
אופולמוס
הסגנון ואוצר המילים מצביעים על כך שתאריך כתיבתם הוא בערך שנת 158/7 לפנה"ס. העובדה שהמחבר מתארך את תוכן יצירתו על פי הממלכה הסלאוקית ולא בית תלמי, מצביעה על כך שמקורו בארץ ישראל ולא במצרים. יש המשערים כי המחבר הוא אותו אופולמוס בן-יוחנן בן-הקוץ, ששימש כשגרירו של יהודה המכבי לרומא.
זוהר דיין
ביוגרפיה
בנובמבר 1944 התגייס לבריגדה היהודית ונשלח למחנה אימונים במצרים, רק במאי 1945 נשלחה הפלוגה שלו לאיטליה ולמעשה זוריק הגיע לאירופה אחרי סיום הקרבות. המפגש עם ניצולי השואה גרם לו להירתם לסייע ב"בריחה".
אופולמוס
כתביו
הקטעים הנחשבים בדרך כלל לעבודתו המקורית של אופולמוס, כוללים:
זוהר דיין
ביוגרפיה
בסוף 1946 החליט זוריק שתרם דיו, הגיע לירושלים אל חברתו, מימי, שלמדה בבצלאל. הם נישאו בנהלל והתגוררו בירושלים. ב-1947, לאחר סיום לימודיה של מימי, עברו לקריית חיים וזוריק עבד כפועל במחצבה.
אופולמוס
פסאודו-אופולמוס
הקטע הידוע בדרך כלל כ"פסאודו-אופולמוס", כולל את התוכן הבא:
זוהר דיין
ביוגרפיה
היה ממקימי גדוד 21 של חטיבת כרמלי ושימש כמפקד פלוגה א' בגדוד.
סגן זוריק דיין נהרג במהלך הקרב על רמת יוחנן בה' בניסן תש"ח 14 באפריל 1948 בניסיון להתקיף בכסאייר את הגדוד הדרוזי שהגיע מסוריה כחלק מ"צבא ההצלה". במהלך ניסיון לחלץ את גופת דיין, נהרג, מפקד מחלקה.
דיין הותיר אחריו אלמנה, מימי, ותינוק בן שלושה חודשים, עוזי, לימים סגן הרמטכ"ל, ראש המועצה לביטחון לאומי וחבר כנסת. לאחר מותו, נישאה אלמנתו לאיש הפלי"ם וחובל בחיל הים, משה רבינוביץ'.
לב (סמל)
הלב (בתו מחשב: ♥; אמוג'י: ❤️) משמש כסמל המתייחס אל הלב הרוחני, הרגשי, המוסרי ובעבר גם האינטלקטואלי של בן אנוש. בעבר האמונה הנפוצה הייתה שהלב הוא מקום משכנה של הדעת האנושית, ומסיבה זו המילה לב משמשת באופן פיוטי לציון הנשמה, ותיאורים מעוצבים של לבבות הם סמלים נפוצים ביותר המייצגים אהבה. לעומת זאת, תיאורים מציאותיים יותר של לבבות אדם נוטים לעורר קונוטציות הקשורות לנושאים מחרידים של מוות ושל אלימות, בשונה מהתפיסות המתקשרות ללב הפואטי והסמלי. סתירה זו היא מקור נפוץ להומור שחור.
במיתולוגיה, ברוחניות ובדת
בכתבים בעלי אופי דתי, ללב מיוחסת מבחינה היסטורית משמעות מיסטית, כמטפורה או כאיבר שניחן בתכונות רוחניות או שמימיות.
הרעיון מופיע בתנ"ך כבר בפרקיו הראשונים; ב מוצב מקור רוע האדם בלבבו, ובספר שמות פרקים - חוזר הצירוף בו האל "מכביד את לב פרעה". בהכבדת הלב, המשמש כמקור הרצון, הדעת והמחשבה, אלוהים גורם לו לסרב לדרישת השחרור של העבדים העבריים:
ב כתוב: כמו כן, מצוין שהאל הוא השופט אשר "חוקר" את לב האדם.
באותו אופן, במיתולוגיה המצרית, הלב נשקל במאזניים מול הנוצה של מאאת, שמסמלת את האמת במשפט המתים בספר המתים המצרי. אם הלב יימצא כבד מן הנוצה, האיש הנשפט יידון לסבל בגיהנום, משום שליבו כבד מרוב חטאים. מצד שני, אם הלב נמצא קל מן הנוצה, בעל הלב נכנס לגן עדן.
במדע המוקדם ובפילוסופיה
פילוסופים ומדענים קלאסיים ומתקופת ימי הביניים, ובכללם אריסטו, החשיבו את הלב כמשכנם של החשיבה, ההיגיון והרגש, ובכך דחקו את ערכו של המוח.
הרופא הרומאי גלנוס מיקם את משכן התאוות בכבד, את משכן ההיגיון במוח והחשיב את הלב כמשכן הרגשות. בעוד זיהויו של גלנוס את הלב עם הרגשות הוצע כחלק מתאוריית מחזור הדם, הלב המשיך להיות מקור סמלי לרגשות האדם אפילו לאחר שהשערות אלו נדחו.
כצלמית (אייקון)
באומנות ובפולקלור האירופאי המסורתי, סמל הלב מצויר בצורה מעוצבת. צורה זו בדרך כלל צבועה אדום, המסמל דם או תשוקה ורגש חזק. צורת הלב וצורת היהלום  הן שתי הצורות האדומות השולטות ברוב חפיסות הקלפים. הצורה מתקשרת במיוחד לשירה רומנטית; ניתן לראותה בדרך כלל על כרטיסי ברכה, על קופסאות ממתקים ועל מלאכות יד ביום ולנטיין ובט"ו באב כחלק מן התרבות הפופולרית כסמל לאהבה.
מושא התיאור של צורת ה"לב" המסורתית הוא נושא לוויכוח. דמיונה ללב האדם הוא מטושטש. יש הטוענים שהיא בעצם מתארת את לבה של הפרה, מראה מיידי ונגיש יותר לרוב האנשים במאות הקודמות מאשר לב אמיתי של בן אדם. מכל מקום, למרות שלבבות של בקר יותר דומים לצורת הלב המופיעה בצלמית, הדמיון הוא זעום. הצורה אכן דומה ללב בעל שלושת החדרים של הצב, ולבלוטת הערמונית של האדם הזכר, אך הסבירות שהסמל צויר כשבלונה של אחד מאיברים אלו היא נמוכה מאוד.
מקור אפשרי נוסף יכול להיות המטבעות של העיר היוונית הקדומה קירנה, חלקם מתארים את הזרעים או הפרי של הצמח סילפיום. צורת הזרעים היא באופן מפורש צורת לב. עקב שימושו של הצמח כאמצעי מניעה צמחי עתיק או כסם הגורם להפלה, צורה זו נקשרת למיניות ולאהבה.
הרגשון השכיח ביותר לציון לב הוא 3>. ביוניקוד, סמל הלב הוא U+2665, ולכן ניתן ליצור אותו ב-HTML על ידי הקלדת &#x2665; או &#9829;, או על ידי קיום הישות &hearts; ב-HTML. במספר גרסאות של מערכת ההפעלה חלונות, החזקת Alt ולחיצה על 3 הנמצא במקלדת המספרית הקטנה ייצרו. מבחינה מתמטית, ספרה דמוית לב, המכונה קרדיואיד, מוצגת על ידי שירטוט גרף של או, בצורה קוטבית,.
אמוג'י לב אדום
אמוג'י לב אדום הוא אמוג'י אדום בצורת סמל הלב ומהווה אחד האמוג'ים הנפוצים ביותר באתרי מדיה חברתית.
אני ♥
אני ♥ (נהגה "אני אוהב/ת" או "אני לב") הוא ביטוי סלנג המשמש לציון אהבה או חיבה, לעיתים הצירוף בעל קונוטציה לכך שההרגשה היא שטחית או ילדותית. זהו משחק שנבנה על הלוגו הקלאסי של מילטון גלייזר, I ♥ NY (נהגה "אני אוהב/ת את ניו יורק"). בארצות הברית, הוא נכתב לעיתים על ידי תלמידי בתי ספר ומציין התאהבות.
משל השוטה העשיר
משל השוטה העשיר אחד ממשלי ישו המופיע בבשורת לוקס י"ב 16–21. המשל מתארת את איוולת והאשליה באמונה שעושר עשוי להבטיח שגשוג או חיים טובים.
המשל תואר ביצירות אומנות שונות על ידי אמנים כמו רמברנדט.
הרקע למשל
המשל שישו סיפר, הוא תגובה לבקשתו של אחד מהמאזינים בקרב קהל שומעיו, שפנה לישו וניסה לגייס אותו כמתווך לסיוע כנגד אחיו במחלוקת שקשורה לחלוקת הירושה במשפחה: בתגובה ישו מזהיר את שומעיו מפני בצע הכסף, ומדגיש שחיי האדם אינם תלויים ברכושו ובקנייניו.
סיפור המשל
ישו מגיב בספרו את המשל הבא:
פרשנות
כדוגמה לתאוות בצע, מספר ישו את המשל על האיכר העשיר, אשר במשל זה מתואר באופן שלילי ביותר. על ידי החלפת אסמיו הקיימים, שאותן החליט להרוס, ולבנות במקומם אסמים חדשים גדולים יותר, הוא יימנע משימוש ("בזבוז של") בקרקע חקלאית למטרות אחסון, ובכך ימקסם (יגדיל מאוד) את הכנסתו. בהזדמנות זו הדבר גם יאפשר לו להמתין לעליית מחירי התבואה לפני מכירתה.
אוגוסטינוס הקדוש העיר על כך שהחקלאי "תכנן למלא את נפשו בעודף זללנות מיותרת ומופרזת מתוך גאווה והתעלמות מכל אותם עניים, חסרי כל, שקיבתם ריקה. הוא לא הבין שבטנם הריקה של העניים מהווים "מחסנים הרבה יותר בטוחים" ( במובן הרוחני לפני השופט במרומים ) מאותם אסמים שרצה לבנות".
שיחתו של האיכר עם עצמו, בבשורת לוקס, נושאת אופי שלילי, תוך שימוש תדיר בגוף ראשון בהתאם לאופיו האנוכי. התייחסות למושגים שקשורים לאני שלו, לרכוש שלו, לנפש שלו, לטוב שלו וכו' מופיעים בקטע זה 11 פעמים. ארלנד ג'י הולטגרן מעיר על כך שהמשל "מספק דוגמה לכל מה שלא צריך להידמות אליו". אדם שזהותו קשורה ברכושו/ה או במעמדו/ה, ו/או בהישגיו/גיה — והוא מונע על ידי השאיפה של רכישת אותם דברים - יכול בנקל לסיים את חייו מבלי להיות מודע לקריאתו של אלוהים ולצורך להתייחס לצורכיהם של זולתו".
לא מן הנמנע שאותו עשיר גם התעלם מן הדרישות של התורה להקדיש ממונו לקדוש ברוך הוא ולעשר את כל תבואתו להביאם ללויים והכוהנים במקדש. מי שבוטח בעושרו סופו שייפול, כמאמר משלי יא, וכן עדיפה יראת ה' על אוצרות אין קץ משלי ט"ו.
כסילותו של האיכר מתבטאת בעיקר בעובדה שעושר אינו יכול לשמש בבחינת הבטחת העתיד: יום הדין יגיע מוקדם יותר ממה שהוא מצפה.
תיאורים אמנותיים
המשל הזה היה מתואר על ידי מספר אמנים, כולל רמברנדט, יאן לאוקן, ג'יימס טיסו ודוד טנירס הבן.
HDTV
HDTV (ראשי תיבות של High-Definition TeleVision) בעברית: טלוויזיה בהפרדה גבוהה, הוא פורמט שידור טלוויזיוני שבו רזולוציית השידור יכולה להיות גבוהה עד פי ארבעה משיטות השידור שהיו מקובלות עד ל-HDTV (בעיקר טלוויזיה בהבחנה רגילה).
בתחילת השימוש בטכנולוגיה היה השידור אנלוגי (יפן ואירופה), אך עם התפתחות הטכנולוגיה הפך לפורמט שידור דיגיטלי (מצריך רוחב סרט קטן יותר). הטכנולוגיה הדיגיטלית החלה להיכנס לשימוש בארצות הברית בתחילת שנות ה-2000. ההגדרה של הפורמט היא: 1080 קווים אופקיים (בסריקה פרוגרסיבית (p) או שזורה (i)) או 720 (בסריקה פרוגרסיבית), כאשר יחס המידות (רוחב מול גובה) של המסך הוא 16:9 (מסך רחב). לשם השוואה השידור הסטנדרטי הקודם היה משודר ב-576 קווים אופקיים (בשיטה האירופית והישראלית) או 484 קווים (בשיטה האמריקאית) כאשר יחס המידות של המסך הוא 4:3. כעבור מספר שנים פותחה טכנולוגיה חדשה בשם Ultra HDTV שבהדרגה הפכה להיות הסטנדרט הביתי. פיתוח טלוויזיות HD הופסק ויש עוד ועוד תכנים שתומכים ב-4K כמו Netflix בלו ריי'ס ב-4K קונסולות Xbox one s, PS4 pro וכולי.
היסטוריה
בתחילה שימש המושג לתיאור שיטות שידור בשנות ה-30 וה-40. שיטות שידור אלה (לדוגמה: שיטת 405 קווי רזולוציה אופקיים בשחור לבן – של ה-BBC) לא נחשבות הפרדה גבוהה במונחים מודרניים. שיטת ההפרדה הגבוהה הראשונה בהיסטוריה הייתה שיטת 819 קווים הצרפתית. זו הייתה שיטת שידור אנלוגית בשחור-לבן שהוצגה לראשונה בשנת 1948. שתי השיטות ננטשו מאוחר יותר לטובת שיטת PAL או SECAM כאשר נכנסו ערוצים חדשים לשוק ועם כניסת השידורים בצבע.
שיטה אירופית נוספת הייתה HD-MAC. שיטה זו שידרה ברזולוציה של 1250 קווים אנכיים (מתוכם 1152 נראים) כאשר התמונה משודרת אנלוגית והקול משודר בצורה דיגיטלית. פיתוח השיטה ובדיקתה נעשה במהלך שנות ה-80 ושידורי ניסיון נערכו במהלך המשחקים האולימפיים של שנת 1992. השיטה ננטשה זמן קצר לאחר מכן, ולא נכנסה לשימוש רחב באירופה. השיטה היחידה שנכנסה לשימוש מסחרי הייתה שיטת MUSE היפנית. שיטה זו שנכנסה לשימוש מסחרי ביפן בתחילת שנות ה-90 והשידור בה היה ברזולוציה של 1035 או 1080 קווים אנכיים. השימוש בשיטה זו הסתיים ב-2007, עם המעבר ל-HDTV.
קצב רענון מסך
קצב רענון המסך (מספר הפריימים (תמונות) שנראים על המסך בכל שנייה – fps) ושיטת הרענון (סריקה פרוגרסיבית או מתחלפת) משפיעים על איכות התמונה הסופית שמתקבלת. מספר הפריימים לשנייה משפיע על איכות השידור בעיקר כאשר משודרות תנועות מהירות (לדוגמה, אירועי ספורט). ככל שמספר הפריימים לשנייה גבוה יותר כך התמונה הסופית פחות מרוחה ומעוותת, ויותר חדה. סריקת המסך היא הדרך בה התמונה על המסך מתעדכנת (הזמן והשיטה שדרושים לתמונה הבאה להופיע), ישנן שתי שיטות כאלן:
720p
זהו פורמט (HD Ready) שמשודר ברזולוציה של 720×1280, בסריקה פרוגרסיבית, בקצב רענון מסך של 24, 25, 30, 50 או 60 פריימים לשנייה בהתאם לשיטת השידור (PAL, NTSC). פורמט זה מתאים לשידורי ספורט בגלל קצב הרענון המהיר – 50 או 60 פריימים לשנייה. מסיבה זו ערוצי הספורט האמריקאים ESPN ו-FOX SPORTS משתמשים בפורמט זה. רשתות האם של ערוצים אלה (ABC ו-FOX בהתאמה) משתמשות גם הן בשיטה זו.
1080i
פורמט (Full HD) זה משודר ברזולוציה של 1080×1920, בסריקה מתחלפת, בקצב רענון של 25 או 30 שדות לשנייה. תמונה המתקבלת בשיטת שידור זו גדולה פי 2.25 מ-HD Ready (720p). שיטה זו מתאימה לשידור שבו יש פחות תנועה מהירה, כמו סיטקומים ודרמות. הפורמט מציע רזולוציה גבוהה יותר ברוחב פס נמוך יחסית (בגלל הסריקה המתחלפת). רשתות השידור האמריקאיות NBC ,CBS ,The CW ורשתות רבות באירופה משתמשות בשיטה זו.
1080p
פורמט (Full HD) משודר ברזולוציה של 1080×1920 בסריקה פרוגרסיבית בקצב רענון מסך של 25, 50 או 60 פריימים לשנייה תמונה המתקבלת בשיטת שידור זו גדולה פי 2.25 מ-HD Ready (720p). זו שיטת השידור האיכותית ביותר מבין כל השיטות הקיימות כיום בשוק, וכמעט ולא נעשה בה שימוש מפני שהיא דורשת רוחב פס גדול מאוד. פורמט זה לא נמצא בשימוש סטנדרטי באף רשת שידור.
1440p
פורמט (Quad HD/Wide Quad HD) ברזולוציה של 1440×2560 פיקסלים, ביחס של 16:9. לעיתים נקרא Quad-HD או WQHD בגלל שהוא מכיל פי 4 יותר פיקסלים בהשוואה ל-HD Ready (720p). הפורמט התקבל בעיקר בתחום המחשב – בצגי מחשב ובמחשבים ניידים. בנוסף, הפורמט התקבל גם במספר טלפונים חכמים. הפורמט נתמך רק בחיבור HDMI גרסה 1.3 ומעלה.
2160p
פורמט (4K UHD) זה תומך ברזולוציה של 3840x2160. תמונה המתקבלת בשיטת שידור זו גדולה פי 4 מ-Full HD (1080p), וקצב רענון המסך של פורמט זה הוא 60, 120, ולעיתים גם 180 פריימים לשנייה.
4320p
פורמט (8K UHD) זה תומך ברזולוציה של 7680x4320. תמונה המתקבלת בשיטת שידור זו גדולה פי 16 מ-Full HD (1080p), היא גדולה פי 4 מ-4K (2160p), וקצב רענון המסך של פורמט זה הוא 60, ו-120 פריימים לשנייה.
השוואה בין 720p ל-1080i
1080i ו-720p הם שני הפורמטים שנמצאים בשימוש בשידור HDTV. בניגוד למשתמע מההגדרה של שני הפורמטים, הבדל האיכות בין הפורמטים לא גדול כפי שנראה. אף על פי שבאופן טכני כמות הפיקסלים בפורמט 1080i כפולה מזו שב-720p, ההבדל ביניהם בדרך כלל קטן יותר, מכמה סיבות:
השוואה מול שיטת השידור הרגילה
כמות הפיקסלים הרבה בטלוויזיה בהפרדה גבוהה מאפשרת הבחנה רבה ומדויקת יותר בפרטים ביחס לטלוויזיה בהבחנה רגילה. רזולוציה של 1280×720 או 1920×1080 גבוהה לפחות פי 2 מרזולוציה של 576×768 בטלוויזיה רגילה. בנוסף, טלוויזיה בהפרדה גבוהה תומכת באופן טבעי בשידור במסך רחב (16:9) ולא צריכה להשתמש בשיטות שונות כדי להציג מסך רחב. בנוסף, קיים הבדל באיכויות הקול בשידור. שידור סטנדרטי תומך בשידור קול במונו וסטריאו, לעומת HDTV שתומך בקידוד AC3 – פורמט קול המאפשר שידור קול בסראונד (יותר ערוצי שמע באיכות גבוהה).
סוגי מסכים
ב-HDTV תומכים בעיקר שני סוגים של מסכים: מסכי גביש נוזלי (LCD), ומסכי פלזמה. מידת התמיכה ב-HD משתנה ויכולה להיות:
Full HD – הדרגה הגבוהה יותר של תמיכה בשידורי HDTV. מסכים אלו מציגים בדרך כלל איכות פחות טובה בשידורי טלוויזיה רגילים, אך בשידורי HDTV הם מציגים את מלוא הפרטים שבשידור ונותנים חוויה איכותית במיוחד. הרזולוציה של מסכי Full HD היא 1080×1920. מרבית המסכים מסוג Full HD הם מסכים בטכנולוגיית LCD, ומחירם גבוה מהמסכים האחרים. פורמטים נפוצים: 1080i, 1080p.
Quad HD – גודל התמונה במסכים אלה גדול פי 4 ממסכי HD Ready.
4K UHD – גודל התמונה במסכים אלה גדול פי 4 ממסכי Full HD.
8K UHD – סוג של מסכים אלה הם ברזולוציה גבוהה מאוד, והם נמצאים בשלבים מוקדמים של פיתוח. מסכי 8K החלו לאחרונה להיות נפוצים ביפן ובדרום קוריאה.
בעייתיות בשידורי HD
הופעת שידורי HD גרמה לבעיות למופיעים בטלוויזיה, שכן ההפרדה הגבוהה של התמונה נותנת לצופים אפשרות להבחין בפרטים קטנים שעד כה לא נחשפו. פגמים בתפאורה ובריהוט, וגם קמטים קטנים ופגמים בעור נראים בבירור באמצעות טכנולוגיה זו. בעקבות זה חלו שינויים במקצוע האיפור ונדרשה התמחות באיפור HD.
בטלוויזיה הרב-ערוצית
בינואר 2009 שודרה בערוץ הוט 3 הסדרה "תמרות עשן", הסדרה הישראלית הראשונה שצולמה כולה ב-HD והייתה זמינה לצפייה ב-HD לבעלי ממירים תומכים דרך שירות ה-VOD ובהמשך בערוץ HOT HD. בהמשך אותה שנה עלתה המיני-סדרה "תמיד אותו חלום" שצולמה גם היא ב-HD. בסוף ינואר 2010 החלו שידורי hd מלאים של ערוץ הוט 3
ב-19 באוגוסט 2009 שודר משחק הכדורגל הראשון של קבוצה ישראלית בטכנולוגיית ה-HD בערוץ ספורט 5 HD כאשר מכבי חיפה התארחה אצל רד בול זלצבורג האוסטרית.
נכון לשנת 2018, כל ערוצי הסדרות תחת מותג Yes משודרים באיכות HD, וכן רוב התכנים המוצעים בשירותי הVOD.
בטלוויזיה המסחרית
ב-10 ביוני 2010 שודרה לראשונה בישראל מהדורת חדשות באיכות שידור HD. הערוץ הראשון החל לשדר את מהדורת "מבט" באפיק 511 בחדות גבוהה בכבלים ובלוויין, במקביל לשידור באפיק 11. המהלך בוצע כחלק ממבצע השידורים של הערוץ במונדיאל 2010. מהלך זה נמשך לתקופה בלתי מוגבלת בזכות התערבותו של שר האוצר יובל שטייניץ אשר החליט להעביר כמקדמה, על חשבון הרפורמה, 10 מיליון שקלים לרשות השידור בתאריך, 28 ביוני 2010. החל מעונת 2010/2011 משודר המשחק המרכזי של ליגת העל בכדורגל וליגת העל בכדורסל בערוץ הראשון ב-HD. ב-3 באוגוסט 2015 החלו שידורי HD אוויריים במתכונת ניסיונית. לצורך קליטת שידורי HD יש צורך במקלט המכיר את שיטת השידור החדשה (DVB-T2).
ב-8 ביולי 2010 ביקשה רשת זכיינית ערוץ 2 מהרשות השנייה להתחיל בשידורי HD באפיק נפרד, אך הדבר התרחש רק כעבור מספר שנים. רשת היא הזכיינית הראשונה בטלוויזיה המסחרית בישראל שצילמה סדרה באיכות HD, המיוחדת. הצפייה באיכות זו התאפשרה רק דרך שירות HOT VOD, שכן לזכיינית אין אפיק המתאים לשידור תכנים מהסוג הזה.
באוקטובר 2017 הערוצים המסחריים קשת 12, רשת 13 וערוץ עשר עברו לשדר בשידורים ב-HD בהתאם להנחיה של הרשות השנייה.
פרס ארדש
פרס ארדש, או בשמו המלא "פרס למתמטיקה על שם אנה ולאיוש ארדש מתרומתו של פרופ' פ. ארדש", נתרם על ידי המתמטיקאי פאול ארדש לזכר הוריו. הפרס מוענק על ידי האגוד הישראלי למתמטיקה, למתמטיקאי ישראלי העוסק במתמטיקה עיונית, במתמטיקה שימושית או במדעי המחשב, עם העדפה למועמדים עד גיל ארבעים.
אנטול פראנס
אָנָטוֹל פְרָאנְס (בצרפתית: Anatole France) הוא שם העט של הסופר הצרפתי אנטול פרנסואה תיבּוֹ (Anatole François Thibault; 16 באפריל 1844 – 12 באוקטובר 1924), חתן פרס נובל לספרות לשנת 1921.
ביוגרפיה
נולד בפריז לאב שהיה בעל חנות ספרים על רציף בגדה השמאלית, שהתמחתה בתחום המהפכה הצרפתית. אנטול פראנס הצעיר ירש מאביו את אהבתו לספרים ובמיוחד לתקופת המהפכה (רקע לרבות מיצירותיו). הוא למד במגמה ללימודים קלאסיים בבית הספר התיכון הקתולי קולג' סטאניסלס בפריז וקיבל תעודת בגרות צרפתית (Baccalauréat) בגיל 20. הוא שימש בתפקידים שונים עד שנתמנה לספרן של ספריית הסנאט הצרפתי (1876), משרה בה עבד במשך 14 שנה. ב-1881 זכתה הנובלה שלו "פשעו של סילבסטר בונאר" בפרס האקדמיה הצרפתית. השקפתו על החיים באה על ביטויה בכל כתביו, אך במיוחד בלקט המימרות והמאמרים "גנו של אפיקורוס" (1895). ב-1896 התקבל כחבר האקדמיה הצרפתית.
אנטול פראנס התעניין בשאלות חברתיות ונטה לסוציאליזם. הוא מחה על פסק הדין במשפט דרייפוס ויחד עם אמיל זולא דרש לערוך משפט חוזר. תשובתו לאחד הטוענים שדרייפוס אשם משום ששלושים מיליון צרפתים חושבים כך,, הייתה לאמרה היסטורית שרבים משתמשים בה. הוא היה אחד המייסדים של הליגה למען זכויות האדם ולחם להפרדת הדת מהמדינה. ב-1920 נאסרו ספריו לקריאה על ידי הכנסייה הקתולית. אף על פי כן זכה ב-1921 בפרס נובל לספרות. אנטול פראנס כתב במשך יותר מחמישים שנה רומנים, נובלות, מאמרים ואמרות בנושאי החברה וההיסטוריה. הוא נפטר ב-1924 ונקבר בכפר סן-סיר שעל גדות הנהר לואר. אחרי מותו כל כתביו הוצאו לאור מחדש ב-25 כרכים (1925–1935).
אנטול פראנס נאבק נגד הקלריקליזם, המיליטריזם והאנטישמיות. בספרו "אי הפינגווינים" הוא נאבק במושגי האלוהים, הרכוש הפרטי, המולדת והסגידה לאישים גדולים. הוא היה בחייו כופר-אפיקורוס שלגלג על האמונה ודגל בחיי הנאה, למרות היותו סוציאליסט וחבר האינטרנציונל השלישי.
הלבנת שיניים
הלבנת שיניים היא טיפול אסתטי להבהרת צבע הבסיס של השן. בישראל ביצוע הלבנת שיניים מותר רק לרופא שיניים. המונח הרווח בישראל הוא הלבנת השיניים, אך המונח הרפואי הנכון הוא הבהרת שיניים מאחר שבתהליך השן אינה משנה את גוונה ללבן יותר, אלא בעקבות סילוק צבענים משכבת הדנטין, השן תיראה בהירה יותר בתום התהליך. הלבנת שיניים אפשרית רק בעזרת ציפויי חרסינה לשן שיתנו צבע לבן.
רקע - השפעות על צבע השן
צבע השן מושפע משני אלמנטים המרכיבים אותה - זגוגית השן (או אמייל השן) ודנטין. הדנטין הוא השכבה הפנימית של השן וצבעו צהוב כהה. הזגוגית מצפה אותו וצבעה שקוף, המאפשר העברת אור אך אינו שקוף לגמרי. כאשר שכבת הזגוגית עבה, פחות צבע צהוב משכבת הדנטין חודר דרכה, והשן נראית בהירה יותר.
צבע השיניים בעת בקיעתן עלול להיות מושפע מגורמים שונים בזמן תקופת היווצרות השיניים. תקופה זו מתחילה בסוף התקופה העוברית ונמשכת עד גיל 18. השפעה כזו יכולה להיווצר מנטילת תרופות שונות, כגון האנטיביוטיקה טטראציקלין, בתקופה זו, היכולה לגרום לצביעה אפורה של השן בדרגות שונות של חומרה. פגיעה כזו אפשרית גם בעובר במידה והאם נטלה את התרופה בזמן ההריון או בהנקה. כמו כן, במידה והילד חולה במחלת חום חריפה, השיניים הנמצאות בתהליך התפתחות עלולות להיפגע. פגיעה כזו עלולה להיווצר אצל עובר במידה ואמו חולה במחלה כשהיא בהריון מתקדם.
עם השנים, השיניים משנות את צבעם והופכות כהות יותר. שינוי הצבע יכול להיות פנימי או חיצוני לשן. וייתכנו מספר גורמים לתופעה זו:
שיטות להבהרת שיניים
יש מספר דרכים לטפל בשינויי צבע בכותרת השן. מובן, שיש לאבחן את הגורם לשינוי צבע השן לפני הטיפול.
השפעת תהליך ההלבנה
בדומה לעצמות אחרות בגוף, השן מורכבת ברובה המוחלט ממינרל קשיח הנקרא הידרוקסי-אפטיט (Hydroxyapatite). שאר חומר השן הוא חומר רך הקובע את צבע השן, ועליו משפיע חומר ההלבנה. במחקר משנת 1993 בדקו חוקרים שן שעברה טיפול בהלבנה תחת מיקרוסקופ אלקטרוני סורק. במחקר נתגלה שחומר השן הקשה לא נפגע, ונפגע רק החומר הרך שסביבו. פגיעה זו הייתה זמנית ונמשכה כשלושה שבועות, שלאחריהם שחזר הגוף את כל שכבת הציפוי.
סיכונים וסיכויים
הצלחת ההלבנה היא טובה בדרך כלל, אולם השפעתה איננה אחידה ומשתנה מאדם לאדם. תמיד יש אפקט כלשהו, אולם שינוי הגוון איננו בהכרח לצבע לבן מלא, אלא לגוונים בהירים יותר של צהוב. למעשה, עדיף לכנות את התהליך לא הלבנת שיניים, אלא הבהרת שיניים. הסיבה העיקרית לחוסר שביעות הרצון של מטופלים מהתהליך נובע מרמת ציפיות לא ריאלית מלכתחילה. אנשים רבים מבקשים להידמות לדוגמנים במודעות הפרסומת שבעיתונים, אולם מתעלמים מהעובדה שמה שהם רואים שם הוא בחלקו תולדה של עריכה גרפית, ולא צבע השיניים המקורי של הדוגמנים. בנוסף, התהליך עשוי אמנם לשפר משמעותית את צבע השיניים, אולם אין לו השפעה על סידור השיניים, או המתאר שלהן.
תופעות הלוואי הסיכונים בהלבנת שיניים הן בעיקר רגישות לחום, קור ולמאכלים מתוקים. רגישות זו מתפתחת אצל כ-60% מכלל מולבני השיניים והיא תופעת הלוואי העיקרית של ההלבנה. רגישות זו חולפת תוך יום מסיום הטיפול ואינה מסוכנת. בנוסף לכך, כשחומר ההלבנה בא במגע עם רקמה רכה, עלולות להיווצר שלפוחיות בצבע לבן, הנעלמות תוך כחצי שעה מתום הטיפול. שלפוחיות אלה אינן כואבות ואינן מזיקות, להוציא את האי נעימות האסתטית הרגעית.
מרבית היצרנים מבקשים להימנע מביצוע הלבנת שיניים במהלך תקופת הריון. כמו כן, מומלץ לבצע הלבנת שיניים רק מעל גיל 18 - הגיל המשוער בו מסתיים תהליך בקיעת השיניים. חשוב להדגיש כי יש לטפל בעששת או בכל מחלת חניכיים אחרת טרם ביצוע ההלבנה. משך הזמן שבו נותרת השפעת ההלבנה תלוי באורח החיים של האדם. הרגלי חיים שיכולים לגרום להכתמה חיצונית, כגון עישון או שתייה תכופה של קפה ותה, יכולים לפגום בהלבנה לאורך זמן. באופן כללי, השפעות ההלבנה דועכות לאיטן במשך כשנה עד שנתיים ואז ניתן לחזור על התהליך שוב. עם זאת, ישנן עדויות לכך שגם לאחר ארבע ושמונה שנים צבע השן נותר בהיר יותר מצבעה המקורי. .
Good-Bye Bad Times
Good-bye Bad Times הוא שיר של המפיק האיטלקי ג'ורג'ו מורודר והמוזיקאי הבריטי פיליפ אוקי. הוא נכתב על ידי אוקי ומורודר והוקלט לאלבום Philip Oakey & Giorgio Moroder. הוא יצא כסינגל בבריטניה ביוני 1985 לאחר הלהיט "Together in Electric Dreams" של אוקי ומורודר משנת 1984. הוא הגיע למקום ה-44 במצעד הסינגלים בבריטניה ונשאר במצעדים במשך 5 שבועות. באוסטרליה הגיע הסינגל למקום ה-26.
לוירג'ין רקורדס היו ציפיות גבוהות לסינגל אך הוא לא הצליח למכור את הכמויות שציפו להן. לאחר הסינגל "Be My Lover Now" הסתיימה השותפות הקצרה בין אוקי למורודר. אוקי חזר לעבוד עם להקתו The Human League.
בקליפ של "Good-Bye Bad Times" הייתה הפקה תקציבית גבוהה. היו ציפיות גבוהות לשיר לאחר ההצלחה הבינלאומית של "Together in Electric Dreams". הוא צולם בשחור לבן, ובוים על ידי סטיב בארון. הוא מתרחש בלונדון של המאה ה-19.
בישראל השיר שימש כמנגינת הפתיחה בתוכנית עד פופ בשנת 1985.
ריטסו דואן
ריטסו דואן (נולד ב-16 ביוני 1998) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בפרייבורג ובנבחרת יפן.
קריירת מועדונים
עסקת ההשאלה כללה סעיף רכישה בחוזה לשלוש שנים. תנאי זה התממש ב-23 באפריל 2018, מה שהפך את מעברו של דואן לחרונינגן באופן קבוע ב-1 ביולי 2018.
ב-15 באפריל 2018, דואן הבקיע נגד רודה את שערו השמיני, שלמעשה איזן את מאזן הכיבושים של אריין רובן כנער בקבוצת חרונינגן.
בספטמבר 2020, עבר דואן בהשאלה לארמיניה בילפלד לעונה אחת.
ב-4 ביולי 2022 חתם בפרייבורג.
קריירה בינלאומית
ב-30 באוגוסט 2018, דואן קיבל את הזימון הראשון שלו לנבחרת הבוגרת לקראת גביע קירין. ב-11 בספטמבר, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות נגד נבחרת קוסטה ריקה וב-16 באוקטובר, הוא כבש את שערו הראשון במסגרת משחק ידידות נגד נבחרת אורוגוואי.
נכלל בסגל נבחרת יפן לטורניר מונדיאל 2022.
קבוצתיים
גמבה אוסאקה
אפעה מצרי
אפעה מצרי (שם מדעי: Echis pyramidum) הוא מין של נחש ארסי בסוג אפעה ממשפחת הצפעיים הנפוץ בעיקר בצפון מזרח אפריקה, אך גם בחצי האי ערב.
תיאור
אורכו נע בין 30-60 ס"מ כאשר אורכו המרבי יכול להגיע ל-85 ס"מ. הזכרים גדולים מן הנקבות.
צבעם נע בין אפור, ירוק זית ל-אדמדם, חום. הגוף דק ולאורכו מופיעות נקודות בהירות.
הראש נבדל מהגוף ובעל עיניים גדולות יחסית.
תפוצה
האפעה המצרי נפוץ בצפון מצרים, מרכז סודאן, אריתריאה, אתיופיה, קניה וסומליה באפריקה ובמדינות חצי האי ערב הוא נפוץ בערב הסעודית, תימן ועומאן.
ארס ותזונה
האפעה המצרי הוא נחש לילי. הוא ניזון מלטאות, יונקים קטנים ומציפורים קטנות.
ארסו רעיל ביותר ומכיל מרכיבים המו-טוקסינים (הרעלת דם) חזקים מאוד, ורכיבים נוירו-טוקסינים (רעלן עצבים), שחלשים יחסית.
לאחר הכשה, בתוך שעה עד 6 שעות, האזור שנפגע מתחיל לדמם בלי הפסקה, להתנפח מאוד ונקרוזה עלולה להתפתח. ללא טיפול בנסיוב, רוב המקרים מסתיימים במוות.
אין נסיוב ייחודי למין זה, אולם הנסיוב המשמש מפני מיני אפעה אחרים יעיל כנגד ארסו.