cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלכסנדרו מצ'דונסקי
הפולמוסיו עם אלכסנדרי, אמינסקו ואחרים
ב-24 בפברואר 1883 מצ'דונסקי התחתן בקראיובה עם אנה ראלט-סלטיניאנו, בת למשפחת בויארים מיוחסת, שהביאה לו נדוניה מכובדת. לזוג נולדו שישה ילדים: חמישה בנים - ג'ורג'ה (יליד 1884) שנפטר בגיל שנתיים בלבד, אלכסיס, שהיה לצייר, ניקיטה, "ממציא הצדפה המלאכותית", פאבל, עיתונאי וסופר לעתיד, קונסטנטין-היאצ'ינט, שחקן תיאטרון, ובת אחת - אנה. גם נכדו סוארה, הבן של אלכסיס, היה לצייר. למרות סגנון חייו ההטרוסקסואלי, נשאר מצ'דונסקי מעריץ מוצהר של היופי הגברי ונפוצו שמועות על היותו הומוסקסואל בארון.
הבאטון של ז'ונימיה, באמצעות פטרו מיסיר, פרסם רוויו שלילי על קובץ השירים Poezii של מצ'דונסקי ולדעת ההיסטוריון הספרותי מירצ'ה אנגלסקו בקורת זו הייתה זדונית.
מצ'דונסקי התפלמס גם בקצה השני של הזירה הפוליטית והספרותית, דהינו עם האינטלקטואלים הסוציאליסטים מסביב העיתון "קונטמפורנול" שבהנהגת קונסטנטין מילה ויואן נדז'דה.
באותה תקופה פרסם מחזה על השליט קוזה - ("קוזה וודה") ותרגם משיריהם של מוריס רולינה אותו הפך לרפרנס תרבותי ראשי בקרב הסימבוליסטים הרומנים, ומהמשורר היווני אכילפס פאראסכוס. כמו כן כתב רשימה סטירית בשם "הבית מס.10" (Casa cu nr.10).
יחסו ליהודים
מצ'דונסקי לקח לא פעם עמדה אוהדת, נונקונפורמיסטית, כלפי המיעוט היהודי בארצו, שנתקל ברומניה בשלהי המאה ה-19 ובהתחלת המאה ה-20 ברדיפות ובעוינות משמעותיות, בראש ובראשונה בשלילת זכויותיהם כאזרחים.
כך למשל, בשנת 1909 בנוגע ליהודים בעלי המלאכה ואנשי עמל, כתב את ההערות הבאות:
קישורים חיצוניים
Macedonski, geniul uitat, "Adevărul" 8.05.2011
דיטמר יאקובס
דיטמר יאקובס (בגרמנית: Ditmar Jakobs, נולד ב-28 באוגוסט 1953 באוברהאוזן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם. לזכותו של יאקובס 20 הופעות במדי בנבחרת גרמניה המערבית.
קריירת מועדונים
יאקובס החל את קריירת הבוגרים שלו ברוט-וייס אוברהאוזן בעונת 1971/72, כאשר הקבוצה שיחקה בבונדסליגה. בעונתו השנייה בקבוצה, 1972/73 הפך יאקובס לשחקן הרכב קבוע, אך הקבוצה נשרה אל הבונדסליגה השנייה מהמקום האחרון, כשהיא סופגת 84 שערי ליגה. את עונת 1974/75 החל יאקובס באוברהאוזן, ובאמצע העונה עבר לטניס בורוסיה ברלין ששיחקה אז בבונדסליגה, אך לא הצליח למנוע את נשירתה אל הבונדסליגה השנייה. כעבור עונה אחת, עלו יאקובס וטניס בורוסיה ברלין חזרה אל הבונדסליגה מהמקום הראשון, ונשרו שוב כעבור עונה אחת. לאחר שתי עונות וחצי, עזב יאקובס את טניס בורוסיה ברלין וחתם בדיסבורג, ששיחקה אז בבונדסליגה. יאקובס שיחק שתי עונות בדיסבורג, כשבעונה הראשונה סיים עם הקבוצה במקום השישי בבונדסליגה, ובעונה השנייה במקום ה-13. בתום עונת 1978/79 עזב יאקובס את דיסבורג וחתם בהמבורג.
יאקובס שיחק בהמבורג 11 עונות, ובכולן היה שחקן הרכב חשוב. בתחילת ימיו בקבוצה שיתף פעולה בהגנה עם מנפרד קאלץ ופטר נוגלי. בעונתו הראשונה בקבוצה, 1979/80 סיימו יאקובס והמבורג סיימו במקום השני בבונדסליגה בפער של שתי נקודות מהאלופה באיירן מינכן. באותה שנה הגיע יאקובס עם המבורג לגמר גביע אירופה לאלופות, לאחר שהמבורג הביסה את ריאל מדריד 5-1 בחצי הגמר לאחר שהפסידה 2-0 במשחק הראשון. בגמר זה, הפסידה המבורג 1-0 לנוטינגהאם פורסט, כשיאקובס שיחק 90 דקות. בעונת 1981/82 זכה יאקובס עם המבורג באליפות נוספת, בפער של שלוש נקודות מהסגנית פ.צ. קלן. יאקובס הגיע באותה עונה עם המבורג לגמר גביע אופ"א, שם הפסידה הקבוצה לגטבורג במפגש כפול בתוצאות 1-0 ו-3-0. יאקובס שיחק רק במשחק הראשון ונעדר מהגומלין. בעונת 1982/83 המבורג זכתה שוב באליפות הבונדסליגה, בזכות הפרש שערים עדיף משל הסגנית ורדר ברמן. בתום עונה זו יאקובס זכה עם המבורג בתואר החשוב ביותר שלה בהיסטוריה, גביע אירופה לאלופות, לאחר ניצחון 1-0 במשחק גמר על יובנטוס משער של פליקס מגאת. בדרך לזכייה בגביע אירופה לאלופות, יאקובס הבקיע שער בחצי הגמר בניצחון 2-1 על ריאל סוסיאדד, שהסתבר כשער מכריע. הזכייה בגביע אירופה לאלופות הקנתה להמבורג כרטיס למשחק הסופר קאפ האירופי, שם המבורג הפסידה 2-0 לאברדין הסקוטית, במשחק בו יאקובס שיחק 90 דקות. המבורג השתתפה באותה עונה גם בגביע הביניבשתי, וגם שם הפסידה, 2-1 לגרמיו הברזילאית. גם במשחק זה יאקובס שיחק 90 דקות. בעונת 1986/87 סיימו יאקובס והמבורג במקום השני בבונדסליגה, וזכו בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 3-1 בגמר על שטוטגרטר קיקרס, בו יאקובס שיחק 90 דקות. בספטמבר 1989 נאלץ יאקובס לפרוש ממשחק פעיל, לאחר שהבקיע 37 שערים ב-323 הופעות במדי המבורג. הקריירה של יאקובס נקטעה בצורה אכזרית, כאשר במהלך משחק ליגה מול ורדר ברמן, הציל שער תוך כדי זינוק, ונתקע בווים המחברים את עמוד השער לרצפה (כיום ווים אלה טמונים מתחת לאדמה, ואז הם היו חשופים), והוא נשאר במצב זה 20 דקות, כאשר הווים תקועים בבשרו. רופא הקבוצה נאלץ להשתמש באזמל על מנת לשחרר אותו, ועצביו של יאקובס נפגעו כתוצאה מהתאונה. יאקובס עם זאת היה גם בר מזל, שכן הווים החמיצו את עמוד השדרה שלו בשני סנטימטרים בלבד.
תארים
עם טניס בורוסיה ברלין:
עם המבורג:
סילביה ויליאמס
סילביה ויליאמס (10 בפברואר 1936 – 28 בפברואר 1996) הייתה מנהלת מוזיאון, היסטוריונית אמנות ומומחית אמריקאית באמנות אפריקאית. היא סייעה בפיתוח המחקר וההערכה של אמנות אפריקאית כמרדף משמעותי, אסתטי ואינטלקטואלי בארצות הברית.
ביוגרפיה
ב-1983 סילביה ויליאמס הצטרפה למוזיאון הלאומי לאמנות אפריקאית במכון סמית'סוניאן ובשנת 1987 פיקחה על מעבר המוזיאון למקומו הנוכחי בקניון הלאומי בוושינגטון הבירה. במהלך עבודתה במוזיאון, הקדישה עצמה לקידום המוניטין של המוזיאון, בנוסף עזרה למוזיאון לרכוש יותר מ־845 יצירות אמנות אפריקאית מסורתית ומודרנית והדגישה את החשיבות של הערכה והצגה של אמנות אפריקאית.
בשנת 1983 קיבלה את פרס קנדאס להיסטוריה מהקואליציה הלאומית של 100 נשים שחורות. ב-1989 זכתה בתואר כבוד - דוקטור למכתבים הומניים על ידי מכללת אמהרסט, ושנה לאחר מכן קיבלה תואר כבוד - דוקטור לאמנויות יפות על ידי מכללת אוברלין.
היא כיהנה כנשיאת התאחדות מנהלי מוזיאון אמנות בין השנים 1994–1995.
בגיל 60 נפטרה בוושינגטון הבירה בעקבות סיבוכים במפרצת המוחית. לאחר מותה המוזיאון הלאומי לאמנות אפריקאית של מוסד סמיתסוניאן השיק את התערוכה The Poetics of the Line: Seven Artists of the Nsukka group, שהייתה גם תערוכת הבכורה של גלריית סילביה ה. ויליאמס שנקראה לכבודה.
דולב אזולאי
דולב אזולאי (נולד ב-9 באוקטובר 1997) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת הבלם בהפועל נוף הגליל.
קריירה
אזולאי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל נוף הגליל. ב-2 בנובמבר 2015, אזולאי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בתיקו 1-1 נגד הפועל עפולה. ב-12 בינואר 2018, אזולאי הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 2–4 נגד הפועל חדרה.
ב-23 ביולי 2018, חתם במכבי נתניה מליגת העל. ב-25 באוגוסט 2018, אזולאי ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 5-0 להפועל חיפה. ב-16 בדצמבר 2020, אזולאי הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 2-2 נגד מכבי תל אביב.
ב-19 ביוני 2022 חתם במכבי פתח תקווה. כעבור עונה חזר לנוף הגליל.
הואן שואן וין
הואן שואן וין (באנגלית: Hoàng Xuân Vinh; נולד ב־6 באוקטובר 1974 בהאנוי) הוא קלע ירי ספורטיבי וייטנאמי.
וין השתתף באולימפיאדת לונדון ובאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, וזכה באחרונה במדליית זהב במקצה לירי באקדח אוויר למרחק 10 מטר, ובכסף בתחרויות האקדח למרחק 50 מטר, כשהוא הספורטאי הראשון ומאז כרגע (2021) היחיד מארצו שזכה במדליית זהב אולימפית.
ביוגרפיה
הקריירה המקצועית של וין בירי ספורטיבי מתפרשת על שתי אוליפיאדות.
אולימפיאדת הקיץ 2012
באולימפיאדת הקיץ 2012, הוא סיים במקום ה-9 בסיבוב המוקדמות לאקדח אוויר למרחק 10 מטר, ולא הצליח להגיע לגמר בגלל חוסר של נקודה בודדת. הוא גם לא הצליח לזכות במדליה בגמר 50 מטר אקדח, כשהוא לוקח את המקום הרביעי עם ציון נמוך ברק 0.1 פחות מהזוכה במדליית הארד.
אולימפיאדת קיץ 2016
בשנת 2016, הוא הפך לספורטאי הווייטנאמי הראשון שזכה במדליית זהב בהיסטוריה של אולימפיאדת הקיץ, וניצח את פליפה וו מברזיל בסיבוב האחרון בתחרות אקדח האוויר למרחק 10 מטר, עם ציון 202.5 מול 202.1 של הברזילאי, שיא אולימפי חדש, לאחר שינוי כללי ISSF ב-1 בינואר 2013.
הוא זכה גם במדליית הכסף בתחרות האקדחים למרחק 50 מטר, מה שהפך אותו לספורטאי הווייטנאמי הראשון שזכה בשתי מדליות אולימפיות.
Body (שיר של מייגן די סטליון)
Body (בעברית: גוּף) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרית האמריקאית מייגן די סטליון. השיר יצא לאור ב-20 בנובמבר 2020, על ידי חברות התקליטים 1501 סירטיפייד ו-300 אנטרטיינמנט, כסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה שלה, Good News.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד שבניו זילנד.
רקע וכתיבה
"Body" הוא שיר ארוטי המדבר על NSFW; סימון המדבר על פרסום דבר מה במרחב אינטרנטי כלשהו כגון פורום, בלוג או רשת חברתית, בצמוד לקישורים המכילים עירום, פורנוגרפיה, אלימות, גסויות או כל תוכן אחר שאינו מתאים לצפייה במקום פומבי או סביבה פורמלית כגון מקום עבודה.
נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-8.5 מיליון צפיות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של "Body" בוים על ידי קולין טילי והופץ בסמוך לצאת האלבום עצמו. הוא שודר בשידור חי כחלק מ-"YouTube Originals". בהקרנת הבכורה שלו מייגן די סטליון אמרה למעריצים שלה, "אתם הולכים לצפות בקליפ בו מוצג גוף האדם בשלל תנוחות שונות. הוא מדבר על להיות בטוחה בגוף ובמיניות שלך".
נכון לדצמבר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-17 מיליון צפיות.
ג'ון בנפילד
ג'ון בנפילד (באנגלית: John Benfield; 9 בנובמבר 1951 – 16 ביוני 2020) היה שחקן אופי בריטי.
ביוגרפיה
בנפילד נולד בוונטסטד שבאסקס בשם ג'ון טרנר. השם "בנפילד" הוא שם הבמה שלו.
בנפילד חי באוקספורדשייר עם אשתו ליליאן, והיה לו בן אחד. ביוני 2020 נפטר מסרקומה בגיל 68.
יהדות קוריאה הדרומית
יהדות קוריאה הדרומית היא הקהילה היהודית בדרום קוריאה. הנוכחות המורגשת הראשונה של יהודים בקוריאה הדרומית הייתה במהלך מלחמת קוריאה, כאשר מאות חיילים יהודים השתתפו במאמץ המלחמתי של האומות המאוחדות בראשות ארצות הברית להדוף את הניסיון הקומוניסטי לשליטה על חצי האי כולו.
חלק הארי של הקהילה היהודית בקוריאה הדרומית מתגורר בעיר סיאול. הקהילה מורכבת בעיקר מאנשי צבא אמריקאים ובני משפחותיהם, אנשי עסקים, עיתונאים ומורים בשפה האנגלית ותיירים. האוכלוסייה היהודית במדינה נמצאת בתנועה מתמדת, בהתאם לשינויים שעורך צבא ארצות הברית. כיום מספר היהודים מוערך בפחות מאלף בני אדם ואין לה בתי ספר יהודיים.
לישראל יחסים דיפלומטיים מלאים עם קוריאה הדרומית, והאוכלוסייה הנוצרית במדינה, המונה כיום כשליש מהאוכלוסייה הכללית, שומרת אף היא על קשר הדוק בין שתי המדינות. בחודש אוגוסט 2005, פסגת ירושלים לקידום התמיכה הנוצרית בישראל נערכה בסיאול. במדינה השכנה לעומת זאת, קוריאה הצפונית, לא ידוע על נוכחות של יהודים.
בחודש אפריל 2008, הוקם בית חב"ד הראשון במדינה בעיר סיאול, בהנהגת הרב אשר ליצמן. קודם לכן נאלצו יהודים דתיים ללכת לבסיס הצבא האמריקאי לשם ארוחות שבת וחגים, מאחר שבתי כנסת לא קיימים במדינה.
למרות התעניינות מעטה של הדרום קוריאנים בדת היהודית, פילושמיות נפוצה בקרב האוכלוסייה בקוריאה הדרומית אשר אלו מנסים לחקות את הרמה האקדמית הגבוהה המצויה לדעת חלקם בקרב היהודים. בעקבות זאת הם לומדים את הספרות היהודית מהתנ"ך ומהתלמוד, והם מהווים רבי מכר במדינה. קובץ סיפורי התלמוד נמצאים ברשימת הקריאה המומלצת של בתי הספר בקוריאה הדרומית. עם התפיסה הדרום קוריאנית המעריכה חינוך ולמידה, הדרום קוריאני הממוצע מחזיק בראייה סטריאוטיפית של יהודים כמודל של מצוינות אקדמית ואינטליגנציה. באשר לסיפורי התלמוד הסביר שגריר קוריאה הדרומית בישראל, יונג-סאם מה, כי "היינו סקרנים מאוד לגבי ההישגים האקדמיים הגבוהים של היהודים, והמסקנה שהגענו אליה היא שאחד מהסודות שלהם זה לימוד התלמוד".
קוריאנים רבים מוצאים ביהדות ערכי חינוך, והתקשורת הדרום קוריאנית דנה רבות ביתרונות ה"חינוך היהודי" למול החינוך הקונפוציאני הקוריאני. ברמה הכללית קיימת באוכלוסייה רגש הזדהות בסיסי עם העם היהודי המבוסס על היסטוריה משותפת של רדיפות ותפישה של הימצאות תחת איום גרעיני חיצוני.
עם זאת, תפיסות אנטישמיות ודעות קדומות שליליות נגד יהודים נפוצות בה. מסקר נרחב שערכה במדינה הליגה נגד השמצה בשנים 2013–2014, נמצא כי שיעור ההשקפות האנטישמיות במדינה הוא 53%, הרבה יותר מהממוצע במדינות המזרח, וכפול מהממוצע העולמי. מספר הסברים סופקו לתופעה זו, ביניהם כי ייתכן שתפיסות אלו נובעות דווקא מההערצה העמוקה במדינה כלפי היהודים וההערכה להישגיהם, המובילות לאמירות המתפרשות במערב כאנטישמיות.
פרד דונקל
פרד פרידריך אוטו דוּנקֶל (בגרמנית: Friedrich Otto Fred Dunkel ; (31 במרץ 1891 – 16 במאי 1948) היה עיתונאי, איש עסקים וקולנוען גרמני, ומחלוצי תעשיית הקולנוע בארץ ישראל לפני קום המדינה.
חייו
דונקל נולד בעיר ארפורט שבגרמניה למשפחה פרוטסטנטית. את לימודיו עשה בציריך ובמילאנו, ובשנת 1913 החל לעבוד בהפקת סרטים. בזמן מלחמת העולם הראשונה גויס לשרת כנהג בצבא הגרמני. בתפקיד זה נשלח במסגרת חיל המשלוח הגרמני לארץ ישראל, וחזר ממנה לגרמניה מוקסם כולו. בתום המלחמה שב לעבוד בתעשיית הסרטים בברלין, ואף נשא לאישה את צילה אנדרמן, יהודייה אמידה, בעלת רשת של חנויות שוקולד בברלין, שבהן נהג לבקר בתכיפות.
בשנת 1932 צילם את מסע הבחירות של אדולף היטלר. במסגרת החוק להגנת הדם הגרמני והכבוד הגרמני שהנהיגו הנאצים נדרש דונקל לגרש את אשתו היהודייה. הוא החליט להימלט מגרמניה, אולם לא רצה להותיר מאחור את כספיהם. הוא משך מחשבון הבנק שלהם סכום כסף גדול, ובעקבות כך נשאל על ידי השלטונות אם הוא מתכנן להוציא את הכספים מגרמניה, פעולה שהייתה בלתי חוקית. חוקרי הגסטפו לא קיבלו את טענתו של דונקל, שהכסף נדרש לו להוצאות שוטפות ולכיסוי חובותיו, והאשימו אותו בכוונה להוציא את הכסף לחשבון הבנק שלו בשווייץ. דונקל הודה כי יש לו חשבון כזה, אך טען כי הוא שריד ממסע עסקים שערך בעבר. הוא הציע לגסטפו לנסוע איתו לשווייץ ולהוכיח את טענותיו. החוקרים התרצו וליוו אותו ואת משפחתו אל מעבר לגבול. רק לאחר שנמצאו בטריטוריה שווייצרית גילו הגרמנים כי דונקל החביא את הכסף באחת המזוודות, אולם לא היו יכולים לעצור אותו. הוא המשיך משם לארץ ישראל, והמשטר הנאצי הכריז עליו כעריק.
בארץ ישראל המנדטורית התיישבה משפחת דונקל ברחוב גורדון בתל אביב. דונקל פתח בביתו את מעבדת הפילם הראשונה בארץ שעסקה בסרטים מדגמי 16, 9 ו-8.5 מ"מ. הוא הקים חברת הפקות בשם "הפילם הארצישראלי" ("פא"י"). בשל העובדה שלא למד עברית מעולם, התיידד בארץ בעיקר עם דוברי גרמנית, בקרב חברי הבוהמה שברחו ארצה מפני רדיפות הגרמנים. הוא הכיר את הלמר לרסקי, במאי הסרטים "עבודה ואדמה", את הקולנוען ירושלים סגל ואת הצלם זולטן קלוגר. על פי עדותו של הצלם רולף קנלר, שאף דונקל להיות "אחד מאיתנו, אבל לא הלך לו כל כך".
בתחילת שנות הארבעים נפטרה אשתו צילה כתוצאה מסיבוך בניתוח. דונקל נישא שנית ב-1943 למרתֶה הרשמן, פליטה יהודייה מפראג, שניצלה מטביעה בפיצוץ אוניית הגירוש "פאטריה". בתחילת 1948 נולדה בתם, רותי. דונקל השקיע מאמצים רבים בהבטחת ביטחונן הכלכלי של בנות משפחתו, והרבה לצלם את בתו בחודשי חייה הראשונים. ב-16 במאי 1948, יומיים לאחר הכרזת מדינת ישראל, תקפו מטוסים מצריים את תל אביב. שתי פצצות הוטלו בסמוך לבית משפחתו. מעוצמת הרעש לקה דונקל בלבו והתמוטט ליד מיטתה של בתו התינוקת. למרות העובדה שנרשם בתעודת הזהות הארצישראלית שלו כיהודי, לא התגייר דונקל מעולם. בשל כך סירבו אנשי חברה קדישא לקבור אותו בבית עלמין יהודי. ולכן נקבר בבית הקברות הקתולי "טֶרָה סַנטָה" ביפו, בלוויה חפוזה שנערכה תחת אש.
עבודתו המקצועית בארץ ישראל
במעבדה שהקים בביתו עסק פרד דונקל בסרטים מסוג 16, 9 ו-8.5 מ"מ. הייתה זו המעבדה הראשונה בארץ שעסקה בסרטי 16 מ"מ, ודונקל, אשר נחשב כחלוץ בתחום זה, פעל רבות לקידום השימוש בסרטים אלו, מטעמי נוחיות, חיסכון ובטיחות. בין השנים 1944-1939 עבד בשיתוף פעולה עם קרן קיימת לישראל בהפקת כמה מסרטי הקרן. דונקל היה היחיד בארץ שהחזיק ברשותו מלאי של חומר גלם וציוד המתאימים להפקת סרטי 16 מ"מ. יצאו לו מוניטין של מי שיכול "לספק את הסחורה" במהירות, ואכן, בעת הצורך היה יכול להשלים פיתוח סרט בתוך יומיים מסיום הצילומים. הוא היה קנאי לשם שיצא לו, וכדי להגן עליו, נמנע מעבודה עם מתחרים פוטנציאליים וכן בשל כמות מוגבלת של חומר גלם מתאים, סירב לאפשר ליוצרים מקצועיים אחרים להשתמש במעבדתו לצורך פיתוח סרטים. בשל כך הפסיקה הקרן הקיימת לישראל את שיתוף הפעולה איתו, ומשנת 1944 נאלץ לעבוד כצלם משפחתי בלבד.
מבחר מסרטיו
באוסף סרטיו של פרד דונקל, אשר הופקד בארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג בידי בתו של דונקל, רותי גזית, מצויים גם סרטים המתארים את משחקי המכביה, את האונייה פאטריה הטובעת מול נמל חיפה, את מפעלי ים המלח בקלי"ה ותמונות מנמל תל אביב. כמו כן ישנם סרטים ביתיים רבים שצולמו בידי דונקל בחודשי חייו האחרונים, ובהם מככבת בתו התינוקת.
קישורים חיצוניים
מבחר מסרטיו של פרד דונקל, מתוך אתר ארכיון שפילברג
מגדבורג (כדוריד)
מגדבורג (בגרמנית: SC Magdeburg) היא קבוצת כדוריד מהעיר מגדבורג שבגרמניה, שמתחרתה בליגה הגרמנית בכדוריד. הקבוצה נוסדה בשנת 1955 כחלק של אגודת הספורט של העיר. הקבוצה הייתה בין החזקות בגרמניה המזרחית וזכתה 10 פעמים באליפות המדינה (מהן 6 פעמים ברציפות) ו-4 פעמים בגביע. לאחר איחוד גרמניה, הקבוצה שולבה בליגה עליונה של גרמניה. גם בליגה זו היא נחשבת בין הקבוצות החזקות ובשנת 2001 זכתה במקום הראשון.
בזירה הבינלאומית הקבוצה שיחקה מספר פעמים בליגת האלופות בכדוריד וזכתה בה 3 פעמים. בנוסף לכך, פעמיים היא זכתה ב"גביע מחזיקות גביע" (המפעל השני בחשיבותו באירופה).
קרואטיה באירוויזיון 2022
רקע
קדם לאירוויזיון 2022, קרואטיה השתתפה עשרים ושש פעמים באירוויזיון, מאז הופעת הבכורה שלה ב-1993. נכון לשנת 2021 טרם רשמה המדינה את ניצחונה הראשונה בתחרות. היא הגיעה למקום הרביעי בשני אירועים של האירוויזיון; בשנת 1996 עם השיר "Sveta ljubav" של מאיה בלגדן וב-1999 עם השיר "Marija Magdalena" של דוריס דרגוביץ'. החל מאירוויזיון 2004, בו נערכה לראשונה שיטת חצאי הגמר, העפילה המדינה לגמר שבע פעמים. באירוויזיון 2021 הגיעה הנציגה הקרואטית, אלבינה גרצ'יץ', עם השיר "Tick-Tock", למקום ה-11 בחצי הגמר, ולא הצליחה להעפיל לשלב הבא.
לפני האירוויזיון
בדומה לשנותיה הקודמות של המדינה בתחרות, הנציג והשיר לאירוויזיון יבחרו באמצעות הקדם הלאומי, Dora, בהפקת רשות השידור הקרואטית (HRT). התחרות תורכב מאירוע אחד, שיערך ב-19 בפברואר 2022, ובו ישתתפו ארבעה עשר אמנים. היא תתקיים בהיכל הספורט של אופטיה, בהנחייתם של דסקו צ'רליץ', אליזבתה ברודיץ' ופרנקה בטליץ', נציגת המדינה לאירוויזיון 2018.
ב-27 באוקטובר 2021 פתחה HRT את תקופת הגשת השירים, שהסתיימה ב-25 בנובמבר. אולם היא הוארכה עד ל-12 בדצמבר בשל מגפת הקורונה בקרואטיה. 184 שירים הוגשו לוועדה המקצועית של רשות השידור. בניגוד לשנים הקודמות של קרואטיה באירוויזיון, השיר הנבחר לא יצא לאור בגרסה חדשה, המיועדת לתחרות, אלא יעבור שינויים קלים גרידא. שמותיהם של 14 השירים נחשפו ב-17 בדצמבר.
ב-2 בפברואר 2022 חשפה רשות השידור הקרואטית את שיטת הניקוד בקדם. הזוכה ב-"Dora 2022" יקבע באמצעות שילוב שהצבעתם של עשרת חברי השיפוט, המפוזרים ברחבי המדינה, והצבעות הקהל. במקרה של תיקו, תינתן עדיפות לקולות הציבור. חברי השיפוט יורכבו משלושה שופטים, עובד מוזיקלי של רשות השידור, חבר באיגוד המלחינים הקרואטים וחבר באיגוד המוזיקה הקרואטית. להלן הערים בהם תשב ועדת שופטים: זאגרב, ואראז'דין וצ'אקובץ (נחשבות כנקודת שיפוט אחת), רייקה, פולה, אוסייק, קנין ושיבניק (נחשבות כנקודת שיפוט אחת), ספליט, ווקובאר ודוברובניק. כול ועדה תדרג את השירים בסדר יורד (1–14, כשאחד מייצג את השיר שאהבו). עשרת השירים הראשונים בכול ועדה יקבלו 1–8, 10 ו-12 נקודות בהתאמה, בדומה לשיטה המקובלת באירוויזיון. הקהל יצביע בשיחת טלפון או בהודעת SMS, כשלכול אדם יש אפשרות לשלוח עד עשר הצבעות.
הגמר
הגמר התקיים ב-19 בפברואר 2022.
באירוויזיון
על פי חוקי האירוויזיון, כל האומות למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת) נדרשות להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר ; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לשישה סלים שונים בהתבסס על דפוסי הצבעה מתחרויות קודמות, כאשר מדינות עם דפוס הצבעה דומה הוכנסו לאותו סל. ב-25 בינואר 2022 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. קרואטיה שובצה למחצית השנייה של חצי הגמר הראשון, שהתקיים ב-10 במאי 2022.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות 2022, סדר השירים לחצי הגמר הוחלט על ידי מפיקי התוכניות ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. קרואטיה הופיעה כמדינה ה-11, לאחר פורטוגל ולפני דנמרק. ב-10 במאי 2022 ביצעה דימשיץ' את "Guilty Pleasure" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022. היא נכשלה בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-14 במאי. לאחר התחרות התברר כי מיקומה בחצי הגמר היה 11 עם 75 נקודות.
סיירצרטופס
תיאור
סיירצרטופס היה דינוזאור בינוני. אורך הגולגולת היה פחות מ-2 מטר והאורך הכולל שלו (מחרטום ועד זנב) היה. בהשוואה לכסמוזאורים אחרים היו לו קרני גבה עבות אך קצרות וכן בליטות לחיים ארוכות וחזקות. העטרה הייתה יחסית ארוכה עם חלונות גדולים בעצם, שהופרדו בידי עצם בצורת אליפסה.
סיווג ומיון
סיירצרטופס סווג במקור כסוג של טורוזאורוס, בהתבסס על ההנחה שמאובניו מתוארכים לשלהי המאסטריכט. מחקר מאוחר יותר מצא שהוא היה סוג נפרד מהטורוזאורוס, שלו הייתה עצם שטוחה שהפרידה בין החלונות, בעוד לשסיירצרטופס העצם הייתה בצורת אליפסה. יתרה מכן, תארוך רדיומטרי העלה שהמאובנים עתיקים בהרבה ולמעשה שייכים לסוף הקמפן ותחילת המאסטריכסט, הבדל של מספר מיליוני שנים.
התעמלות באולימפיאדת טוקיו (2020)
טבלת מדליות כוללת
הטבלה ממוינת על פי שיטת הספירה של "זהב תחילה".
ישראל בתחרויות ההתעמלות
ישראל שלחה נציגות של 10 מתעמלים לתחרויות ההתעמלות בטוקיו 2020, ולראשונה זכתה במדליות בענף זה כאשר ארטיום דולגופיאט ולינוי אשרם זכו במדליות זהב.
בהתעמלות מכשירים, ייצגו את ישראל שלושה מתעמלים; ארטיום דולגופיאט, אלכס שטילוב וליהיא רז. ארטיום דולגופיאט התחרה בסוס הסמוכות ובתרגיל הקרקע; בסוס הסמוכות דולגופיאט לא העפיל לשלב הגמר, אולם הוא הצליח לעשות זאת בתרגיל הקרקע, שם עלה לגמר מהמקום הראשון במוקדמות, ובגמר סיים במקום הראשון עם ציון של 14.933 וזכה במדליית זהב; המדליה האולימפית הראשונה של ישראל בענף. אלכס שטילוב התחרה בתרגיל הקרקע בלבד אך לא הצליח להעפיל לגמר והמתעמלת ליהיא רז התחרתה בקרב-רב אך לא הצליחה להעפיל לגמר.
ישראל באירוויזיון 1987
ישראל השתתפה באירוויזיון 1987 עם שיר הבטלנים בביצוע של דטנר וקושניר בעיר בריסל, בירת בלגיה.
קדם אירוויזיון 1987
התחרות התקיימה ב-1 באפריל 1987 באולם הסינרמה בתל אביב והונחתה על ידי ירדנה ארזי ויורם ארבל, בנוסף להנחיה לקחה ארזי חלק גם בחלק האומנותי של הערב. שיטת ההצבעה שונתה בשנה זו.
בתחרות השתתפו 16 שירים, ומתוכם נבחר השיר "שיר הבטלנים", המוכר גם בשם "הוֹפָּה הוּלֶה", לייצג את ישראל באירוויזיון. השיר בוצע על ידי הצמד דטנר וקושניר (אבי קושניר ונתן דטנר), שעבורם הייתה זו ההופעה הראשונה כזמרים. בעקבות הצלחת השיר שינה הצמד את שמו בהמשך ל"צמד הבטלנים".
הייתה זו הפעם הראשונה שנבחר צמד קומי-סאטירי לייצג את ישראל באירוויזיון. הבחירה הייחודית התבטאה גם בכך שקומיקאית נוספת, מיקי קם, הובילה בפער משמעותי בתחילת שלב הניקוד, אך סיימה במקום השלישי, ואילו זמרים בעלי שם בעולם המוזיקה, כגון צביקה פיק וחיים משה, נדחקו לתחתית הטבלה.
החלק האומנותי
החלק האומנותי נפתח עם להקת התנועטרון, אשר הופיעו עם קטע מחול בבגדי גוף. מיד אחריהם ביצעו חיילים מלהקת הנח"ל מחרוזת פארודית של שירים שהשתתפו בקדמי-אירוויזיון קודמים.
בהמשך עלתה לבמה ירדנה ארזי, עם מחרוזת שירים מבין שלל שיריה.
באירוויזיון
ישראל הופיעה ה-2 בסדר ההופעה, אחרי נורווגיה ולפני אוסטריה. בתום ההצבעה ישראל קיבלה 73 נקודות והגיעה למקום ה-8 מתוך 22 מדינות שהשתתפו בתחרות. הצבעת חבר השופטים הישראלי העניקה את ה-12 נקודות שלה לשוודיה.
Mama Said
Mama Said (בעברית: אמא אמרה) הוא סינגל של הלהקה הדנית לוקאס גרהאם. השיר יצא להורדה דיגיטלית ב-23 ביוני 2014 על ידי חברת התקליטים קופנהגן רקורדס. השיר זכה להצלחה בדנמרק, נורווגיה, פולין ושוודיה. את השיר כתבו לוקאס פורקאמר, מורטן ריסטורפ, סטפן פורסט, ומורטן "פילו" פילגארד, והופק על ידי פורסט וריסטורפ, תחת שם הבמה שלהם - "Future Animals", יחד עם פייגארד.
רקע
השיר מספר על היותו של לוקאס ממשפחה ענייה, ושעל אף זאת הרגיש עשיר, כי לאמא שלו היה זמן עבורו ולא כסף. כך הוא סיפר על תהליך כתיבת השיר:
מחלף יוספטל
מחלף יוספטל הוא מחלף בנתיבי איילון הממוקם בין שדרות יוספטל בבת ים ורחוב אליעזר הופיין בחולון. המחלף נבנה בתצורת מחלף יהלום. גשר המחלף נבנה בתוואי הכביש העירוני.
המחלף נפתח לתנועה ב-25 בינואר 2005 כחלק מתוכנית השלמת המחלפים בקטע הדרומי של נתיבי איילון. עד לבניית המחלף עמד במקום צומת. לקראת בניית המחלף פוצל הצומת לשני חלקים והכביש העירוני המקשר בין חולון לבת ים הורחב והוגבה כחלק מבניית הגשר. בניית המחלף החלה בשנת 2000 והיא הושלמה בשנת 2004. הפרויקט כלל שיקוע קטע הכביש בנתיבי אילון, סלילת שני מסלולים ברוחב שלושה נתיבים כל אחד, בניית הגשר עצמו, והקמת תשתיות היקפיות (הקמת מערכות ניקוז, בניית קירות אקוסטיים והתקנת מערכות תאורה). עלות הפרויקט כולו מוערכת בכ-55 מיליון שקל.
הקמת המחלף לוותה בהתנגדות ארגונים סביבתיים ואנשי מקצוע מתחום התחבורה, אשר מחו באופן עקרוני נגד תוכנית משרד התחבורה לסלילת כבישים והרחבת תשתיות התחבורה, אשר פוגעת בסביבה, במקום לפתח ולקדם את התחבורה הציבורית.
במחלף נמצאת תחנת הרכבת יוספטל שנחנכה בשנת 2011 כחלק ממסילת הרכבת תל אביב - בני-דרום.
הצעה לתיקון חוק התכנון והבנייה
הקמת המחלף לוותה בביקורת ציבורית לגבי דרכי הפרסום לציבור בנוגע להקמת המחלף. המבקרים טענו כי ההודעות אשר פורסמו לציבור פורסמו בשפה משפטית שלא הייתה נהירה לאוכלוסייה המתגוררת באזור זה, אשר מורכבת מעולים חדשים רבים אשר לא הבינו את המשמעויות המשפטיות של הודעות התכנון והבניה המורכבות וכן כי הפרסומים נעשו זמן קצר לפני תום תפוגת שלוש השנים לתביעת פיצויים על פי סעיף 197 לחוק התכנון והבניה וכך נמנעה מהם אפשרות להגשת תביעה לפיצויים. לאחר תחילת הבניה בשטח הספיקו כ-100 תושבים להגיש בקשה לפיצויים. מאות תושבים נוספים זכו להארכה נוספת משר הפנים אך רובם נותרו ללא מענה.
בעקבות המאבק האזרחי והפגיעה בתושבים, יזמו סטודנטים מפרויקט גל תיקון לחוק אשר הוגש בשיתוף עם חבר הכנסת רן כהן. התיקון אשר כונה "הצעת חוק מחלף יוספטל" נועד להגביר את השקיפות בהליכי התכנון והבניה ולמנוע הישנות מקרים דומים בעתיד. הצעת החוק נדחתה בעקבות התנגדות הממשלה, אך לאחר עזיבתו של כהן את הכנסת, היא הוגשה שוב על ידי חברי הכנסת ניצן הורוביץ, אופיר פינס-פז, אילן גילאון, שי חרמש, אריה אלדד, חיים אורון ושלמה מולה.
גלישת גלים במשחקים האולימפיים
גלישת גלים הוכרה כענף אולימפי לראשונה באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021.
היסטוריה
בספטמבר 2015 הוכרזה גלישת גלים כענף חדש המועמד להיכלל במשחקים האולימפיים החל מאולימפיאדת טוקיו שתוכננה להתקיים בשנת 2020. הענף הועמד לבחינה לצד בייסבול, סופטבול, קראטה, סקייטבורדינג וטיפוס צוקים. באוגוסט 2016 הצביע הוועד האולימפי הבינלאומי בעד הכללת כל הענפים.
בשנת 2018 הכריז איגוד הגלישה הבינלאומי (ISA) שהתחרות תתקיים באוקיינוס הפתוח ולא בבריכת גלים מלאכותית, כפי שתוכנן במקור.
קאריסה מור זכתה במדליית זהב בתחרות נשים.
מבנה התחרות
באולימפיאדת טוקיו, הפעם הראשונה בה התקיימה התחרות, השתתפו המתחרים בקטגוריה אחת בלבד. התחרות התקיימה "גלשן קצר" באורך 1.8 מטר עד 2.4 מטר. בכל מקצה התחרו 4 גולשים, במסגרת זמן של 20 עד 25 דקות. השניים הטובים ביותר בכל מקצה המשיכו למקצה הבא.
סן אנטוניו (כדוריד)
סן אנטוניו (בספרדית: San Antonio) הייתה קבוצת כדוריד מהעיר פמפלונה שבספרד, שהתחרתה בליגה הספרדית בכדוריד. הקבוצה נוסדה בשנת 1955. עד שנת 1989 הקבוצה שיחקה בליגות אזוריות. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הקבוצה העפילה לליגה העליונה. תוך מספר שנים היא השתלבה בצמרת הליגה וניצחה בה מספר פעמים.
בדירה הבינלאומית הקבוצה שיחקה מספר פעמים בליגת האלופות בכדוריד וזכתה בשנת 2001. בנוסף לכך, היא זכתה ב"גביע מחזיקות גביע" (המפעל השני בחשיבותו באירופה).
בשנת 2012 הקבוצה איבדה את הספונסור שלה (מפעל צמנט) והנשיא הודיע על כך שהיא עוזבת את הליגה העליונה. בשנת 2013 המועדון נסגר.
יורש העצר של ערב הסעודית
יורש העצר של הממלכה הערבית הסעודית (בערבית: ولي عهد المملكة العربية السعودية) הוא התפקיד השני בחשיבותו בערב הסעודית, שני רק למלך, ויורשו המיועד. נכון ל-2023 יורש העצר מקבל את השלטון באישור מועצת הנאמנות לאחר שהוא מועמד על ידי המלך. מערכת זו הוצגה למדינה בתקופת שלטונו של המלך עבדאללה. בהיעדרו של המלך יורש העצר מנהל את ענייני המדינה עד שובו של המלך.
היסטוריה
יורש העצר האחרון של המדינה הסעודית השנייה (אמירות נג'ד) היה עבד אל-עזיז,הידוע כאבן סעוד, שאיבד את התואר כאשר המדינה נכבשה על ידי הרשידים ב-1890 וסופחה לאמירות ג'בל שמר. בני בית סעוד יצאו לגלות ומצאו מקלט במספר מדינות ערביות ב במשך כמעט עשור. לאחר התבוסה בקרב סריף בשנת 1900 ויתר עבד א-רחמן בן פייסל, אביו של עבד אל-עזיז, על שאיפותיו להחזיר את השטח, אך עבד אל-עזיז אבן סעוד וקרוביו נותרו נחושים להחזיר את נג'ד. בראשית העשור הראשון של המאה ה-20 יצאו בני סעוד לפשיטות מרובות ולמלחמות כיבוש כדי לנסות להשיב את נג'ד מהרשידים. מאמציהם היו מוצלחים, והם הקימו את המדינה הסעודית השלישית (אמירות ריאד). לאחר שעבד אל-עזיז כבש מספיק שטח והוכר כאמיר, הוא מינה את בנו הבכור תורכי כיורשו. לאחר שתורקי מת במגפת השפעת הספרדית ב-1919, מינה עבד אל-עזיז את בנו השני סעוד ליורשו. הסעודים המשיכו להרחיב את גבולותיהם לכל נג'ד וב-1925 כבשו את החיג'אז. ב-1932, לאחר שאבן סעוד ניהל את ממלכת נג'ד וחג'אז כשתי מדינות נפרדות, הוא איחד אותן לערב הסעודית. אבן סעוד הכריז על עצמו כמלך, וקבע את סעוד לנסיך הכתר.
כשדן המלך אבן סעוד בירושה לפני מותו נראה היה שהוא מעדיף את הנסיך פייסל נסיך הכתר סעוד בשל ניסיונו הרב של פייסל. שנים רבות לפני כן זיהה אבן סעוד את פייסל בתור המבריק מבין בניו ונתן לו אחריות רבה במלחמה ובדיפלומטיה. עם זאת, אבן סעוד קיבל את ההחלטה להשאיר את הנסיך סעוד כנסיך הכתר. מילותיו האחרונות לשני בניו, סעוד ופייסל, שכבר נאבקו זה בזה, היו "אחים אתם, התאחדו!"
ויה נציונאלה
ויה נציונאלה (באיטלקית: Via Nazionale) הוא רחוב ברומא, המשתרע מפיאצה דלה רפובליקה לכיוון פיאצה ונציה.
יורש העצר של ערב הסעודית
היסטוריה
לאחר מותו של אבן סעוד פרץ מאבק עז בין בניו הבכורים של עבד אל-עזיז, סעוד ופייסל. פייסל הוכרז כראש ממשלת ערב הסעודית ב-1954, אך היו לו סמכויות מוגבלות. זמן קצר לאחר מכן חוותה הממלכה בעיות כלכליות וחובות כתוצאה מהמדיניות ההרסנית של סעוד, שכללה גזלת הכנסות הנפט, ארמונות מפוארים ותככים בתוך ומחוץ לערב הסעודית, בעוד שפייסל היה מקושר לפיכחות, אדיקות, צניעות, חסכנות ומודרניות. כשהמצב במדינה החמיר אילץ בית סעוד את המלך סעוד להאציל את רוב סמכויותיו הביצועיות לפייסל ב-1958. עם זאת, פייסל עדיין לא היה מסוגל להשתמש בסמכויותיו שכן סעוד המשיך למנוע את מהלכיו, מה שגרם לפייסל להתפטר. לאחר שסעוד המשיך במדיניותו הכושלת הוא הביא את ערב הסעודית לסף קריסה. ב-4 במרץ 1964 פתחו פייסל ואחיו בהפיכה לא אלימה. פייסל הפך לעוצר, וסעוד נשאר המלך כתפקיד טקסי בלבד. בנובמבר אילצו העולמא, הקבינט ובכירי משפחה המלוכה את סעוד להתפטר, ופייסל הפך למלך. ב-6 בינואר 1965 הצהיר סעוד על נאמנותו למלך פייסל.
ויה נציונאלה
תחילה הרחוב נקרא בשם "ויה פיה" (via Pia), לכבוד האפיפיור פיוס התשיעי, שרצה לחבר את תחנת טרמיני למרכז העיר. הקמת הרחוב הושלמה בסוף המאה ה-19 הודות לשאיפתם של מספר דמויות של איחוד איטליה ליצור "רומא חדשה" כבירת הממלכה המאוחדת של איטליה.
יורש העצר של ערב הסעודית
היסטוריה
הבא בתור, הנסיך מוחמד, היה יורש העצר לזמן קצר אך ויתר על תוארו זה לטובת הנסיך ח'אלד ב-1965.
זמן קצר לאחר שהמלך פייסל נרצח על ידי אחיינו הפך ח'אלד למלך ערב הסעודית ופהד לנסיך הכתר. בתקופת שלטונם אימצו ח'אלד ופהד מדיניות אסלאמית שמרנית לאחר הניצחון ב ב-1979, שפרץ לאחר שהמיליציה האסלאמיסטית הקיצונית אל-אח'ואן תפסה את השליטה ב שבמכה. ב-1982 מת המלך ח'אלד ופהד עלה לשלטון. לאחר שלקה בשבץ מוחי ב-1995 הפך נסיך הכתר עבדאללה לעוצר הרשמי למשך שארית שלטונו של פהד. כשעבדאללה הפך למלך ב-2005 עם מותו של פהד, הוא החל בתהליך מודרניזציה, נתן זכות בחירה לנשים ואיפשר להן לעבוד בתפקידים ממשלתיים. עבדאללה גם הקים את מועצת הנאמנות, גוף המורכב מבניו ונכדיו של מייסד ערב הסעודית אבן סעוד, כדי לבחור בהצבעה חשאית מלכים ויורשי עצר עתידיים.
ויה נציונאלה
הרחבת עורק זה הייתה הכרחית ליצירת קשר בין טרמיני, התחנה המרכזית של רומא, לבין חלקה המאוכלס ביותר של העיר, והדרך החדשה הורחבה עד לגדה המזרחית של נהר הטיבר עם קורסו ויטוריו עמנואלה השני (Corso Vittorio Emanuele II).
יורש העצר של ערב הסעודית
היסטוריה
כשהמדינה הפכה לגרונטוקרטיה בשנות ה-2000 ובתחילת שנות ה-2010, מתו מזקנה שני יורשי עצר, סולטאן ונאיף, תוך פחות משנה. בינואר 2015, עם המלכתו של סלמאן, הפך בנו האחרון של המלך עבד אל-עזיז, מוקרן, לנסיך הכתר. הוא הודח לאחר שלושה חודשים בלבד לטובת אחיינו, מוחמד בן נאיף. מוחמד, נכדו הראשון של אבן בעוד שהחזיק בתואר, הודח בעצמו ביוני 2017 על ידי מוחמד בן סלמאן אאל סעוד, והוא ואביו סלמאן הפכו לאב ובן הראשונים, מאז ימיו של אבן סעוד, בתוארי המלך ויורש העצר.
סגן ראש הממשלה השני
תואר הכבוד "הסגן השני לראש הממשלה" נוצר ב-1967 על ידי פייסל, מלך ערב הסעודית.
במרץ 1965, בלחץ המלך פייסל ובית סעוד, פרש יורש העצר מוחמד, שהיה ידוע כבעל בעיות שתייה ומצבי רוח, מתפקידו כיורש העצר. כתוצאה מכך מינה המלך פייסל את ח'אלד לנסיך הכתר, אך הוא סירב להצעתו של המלך פייסל מספר פעמים עד מרץ 1965. בנוסף, בזמן כהונתו ביקש ח'אלד מפייסל כמה פעמים להסיר אותו מהתפקיד. אחת ההשערות לגבי בחירתו של ח'אלד כיורש הייתה חוסר נטייתו לפוליטיקה והתקווה כי מינויו ייצור קונצנזוס פנים-משפחתי. ב-1967 הביע נסיך הכתר ח'אלד את רצונו שלא לעמוד בראש מועצת השרים, בינגוד לבקשתו של המלך פייסל, מה שהוביל למינויו של הנסיך פהד לסגן השני של ראש הממשלה. הנסיכים סעד ונאצר, שהיו מבוגרים מפהד, לא מונו בשל היותם פחות מנוסים.
ככל שהמלך ח'אלד נהיה יותר ויותר חולה וזקן הפכה השאלה מי ירש את עבדאללה כסגן ראש הממשלה השני דחופה יותר. לבסוף מונה לתפקיד סולטאן בן עבד אל-עזיז אאל סעוד, ואחריו נאיף בן עבד אל-עזיז אאל סעוד. המשרה בוטלה בשנת 2011, כשנאיף מונה ליורש העצר ולא הוחלף בתפקיד הסגן השני של ראש הממשלה.
סגן יורש העצר
תואר הכבוד "סגן יורש העצר" נוצר ב-2014 על ידי עבדאללה, מלך ערב הסעודית. מוקרן בן עבד אל-עזיז אאל סעוד היה הראשון שהחזיק בתפקיד זה. מאז 21 ביוני 2017, עם מינויו של מוחמד בן סלמאן לנסיך הכתר, נותר התפקיד פנוי. נכון ל-2023, אף אדם ששימש כסגן נסיך הכתר לא הפך למלך.
הנס המלכותי
הנס המלכותי של יורש העצר מורכב מדגל ערב הסעודית, דגל ירוק עם כיתוב בערבית וחרב בלבן, עם סמל ערב הסעודית בכסף בקנטון הימני התחתון. הכתב על הדגל, הכתוב בכתב ת'ולות', הוא הצהרת האמונה האסלאמית שהאדה:
פרידריך זיגיסמונד, נסיך פרוסיה (1891–1927)
פרידריך זיגיסמונד, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Friedrich Sigismund von Preußen; 17 בדצמבר 1891 – 6 ביולי 1927) היה טייס קרב גרמני במלחמת העולם הראשונה וחבר בבית הוהנצולרן.
ביוגרפיה
פרידריך זיגיסמונד נולד ב-17 בדצמבר 1891 בארמון גליניקה, לפרידריך לאופולד, נסיך פרוסיה וללואיזה סופיה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, בתם של פרידריך השמיני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ואדלהייד, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג. כמו כמה נסיכים אחרים בבית הוהנצולרן כמו היינריך, נסיך פרוסיה, פרידריך התעניין מאוד בתעופה. ב-1911, הוא החל לבנות מטוס בטירת גלניק, בתקווה לנסות אותו באביב הבא. ב-1917 הוא ואחיו פרידריך קרל הצטרפו לשירות האוויר הגרמני. מאוחר יותר באותה שנה, מת אחיו מפצעי מלחמה.
הוא ואשתו היו אוהבי רכיבה וסוסים גדולים, והוא נחשב לאחד מהפרשים הטובים בגרמניה. בני הזוג בילו את רוב זמנם בגידול והכשרת סוסים באחוזת מקלנבורג שלהם, כמו גם באחוזתם בארמון גליניקה ליד פוטסדאם. הוא ואשתו היו אהובים חברתיים גדולים, ופרידריך היה פופולרי בקרב העם הגרמני.
ב-5 ביולי 1927, בגיל 35 בלוצרן, שווייץ, נפל פרדריך זיגיסמונד מסוס. הוא רכב בטורניר בינלאומי; תוך כדי קפיצה קשה, הוא נפל ורגל שלו נתפסה במדרגה. לפני שהצליח להשתחרר, הסוס דרך על חזהו מספר פעמים, שבר חמש צלעות וגרם לפציעות נוספות. הוא הובהל לבית חולים סמוך, שם מת למחרת מפצעיו.
גופתו הוחזרה לפוטסדאם, שם נערכה הלוויה חגיגית. השתתפו בה חברים חשובים משושלת הוהנצולרן, כולל יורש העצר לשעבר וילהלם ואחיו אייטל פרידריך, נסיך פרוסיה. הוא נקבר בארמון גליניקה, ליד אחותו ויקטוריה מרגרט, נסיכת פרוסיה.
משפחתו
ב-27 באפריל 1916 התחתן פרידריך זיגיסמונד ב-Jagdschloss Klein-Glienicke בברלין עם מארי לואיז, נסיכת שאומבורג-ליפה, בתם של פרידריך, נסיך שאומבורג-ליפה ולואיז, נסיכת דנמרק, ממנה נולדו לו שני ילדים:
Super Mario Galaxy
Super Mario Galaxy הוא משחק וידאו משנת 2007 שפותח ושווק על ידי חברת נינטנדו עבור קונסולת ה-Wii. זהו משחק התלת מימד השלישי בסדרת סופר מריו.
משחקיות
בתור מריו, השחקן יוצא למסע להצלת הנסיכה פיץ', להציל את היקום מבאוזר ולאסוף 120 כוכבי כוח. לאחר מכן השחקן יכול לשחק במשחק בתור לואיג'י. המשחק מורכב מגלקסיות מלאות בכוכבי לכת ועולמות קטנים, עם וריאציות שונות של כוח המשיכה, המרכיב המרכזי של המשחק. דמות השחקן נשלטת באמצעות שלט ה-Wii ו־Nunchuk, ומשלימה משימות, נלחמת בבוסים ומגיעה לאזורים מסוימים כדי לאסוף כוכבי כוח. רמות מסוימות משתמשות בפונקציות של שלט הWii המבוססות על תנועה.
הפצה
נינטנדו EAD החלה לפתח את Super Mario Galaxy לאחר יציאתו של המשחק Donkey Kong Jungle Beat בסוף שנת 2004. המשחק יצא ככותר Nintendo Selects ב-2011, כהורדה דרך ה-eShop של קונסולת ה-Wii U בשנת 2015, ב-Nvidia Shield בסין ב-2018. משחק ההמשך, Super Mario Galaxy 2, יצא ל-Wii בשנת 2010.
גרסת נינטנדו סוויץ'
ב-18 בספטמבר 2020, המשחק יצא כחלק מחבילת Super Mario 3D All-Stars עבור קונסולת הנינטנדו סוויץ' לצד Super Mario 64 ו-Super Mario Sunshine.
ההצלחה של המשחק
Super Mario Galaxy זכה להצלחה רבה, והוכרז כאחד המשחקים הטובים בסדרת סופר מריו ואחד ממשחקי הווידאו הטובים בכל הזמנים. בשנת 2019, Super Mario Galaxy היה המשחק בעל הדירוג הגבוה ביותר בכל הזמנים באתר GameRankings. הוא זכה לשבחי ביקורת יוצאי דופן, במיוחד על הגרפיקה של המשחק, הפסקול, התפאורה והעלילה. הוא זכה במספר פרסים, והפך לכותר הנינטנדו הראשון שזכה בפרס באפט"א למשחקים למשחק הטוב ביותר. המשחק הוא משחק ה-Wii התשיעי הנמכר ביותר בעולם עם מכירות של 12.80 מיליון עותקים.
Overpass Graffiti
Overpass Graffiti הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר-יוצר האנגלי אד שירן, מתוך אלבומו החמישי, =. השיר יצא לאור ב-29 באוקטובר 2021, על ידי חברת התקליטים אסיילום UK, כסינגל השלישי מתוך האלבום. השיר עוסק במערכת יחסים שנגמרה.
רקע
השיר נכתב על ידי שירן, פרד אגיין וסולן להקת סנואו פטרול, ג'וני מקדייד, וכן הופק על ידי השלושה. שירן הסביר על מילות השיר:
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
ביקורות
השיר זכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה. ניק לוין מ-NME קבע כי זהו השיר הטוב ביותר באלבום, וכתב כי הוא "להיט בלתי ניתן לעצירה". לוין הוסיף וציין כי השיר "נשמע קצת כמו 'Boys of Summer' של דון הנלי בשילוב עם 'Just Like Me' של הקיור. גם לינדזי זולאדז מהניו יורק טיימס סברה כי זהו השיר הטוב ביותר באלבום, וכן כי זהו השיר הבא ש-"תשמעו עד שיימאס לכם". זולאדז הוסיפה וכתבה כי "שירן מוכיח שאפילו כגבר נשוי, הוא עדיין מסוגל להתחבר לשברון לב ישן". אלקסיס פטרידיס מהגרדיאן התייחס להצלחה הפוטנציאלית של השיר וכתב, "הפזמון של הסינגל 'Overpass Graffiti' מורכב ומסומר כל כך עד כדי שהשאלה היא לא אם הוא יגיע למקום הראשון, אלא אם הוא עדיין יהיה שם בכריסמס".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-29 באוקטובר 2021, יום יציאת האלבום. את הקליפ ביים ג'ייסון קניג, שביים בעבר קליפים נוספים של שירן, כדוגמת "Shape of You" ו-"South of the Border". בבילבורד, תואר הקליפ כ"הומאז' לפופ סינתטי משנות ה-80".
הקליפ נפתח בשירן, כאשר הוא יוצא מאוטובוס סיבוב ההופעות שלו כדי להשתמש בשירותים בתחנת דלק שנמצאת באזור. לפתע, האוטובוס נוסע ושירן נשאר מאחור. לאחר הליכה ממושכת לאורך כל הלילה, בצידו של הכביש המהיר, כשהוא לבוש בחלוק שלו, נאסף שירן על ידי קבוצה של ואן לייפרים מאושרים הנוסעים ברחבי המדבר. שירן לובש עם בגד הים שלו, ומצטרף לקבוצה, שהגיעה לשחות בבור שחייה. בלילה, בורחת הקבוצה מזקן שהבהיל אותם בשעה שסיירו ביער. לאחר מכן, חוגגת הקבוצה במסיבת אורות ניאון. בבוקר שלאחר המסיבה, מתפרסם בתקשורת כי שירן נעדר. בסוף הקליפ, הצוות של שירן מצליח למצוא אותו, והוא חוזר לאוטובוס.
הופעות חיות
שירן ביצע את השיר לראשונה בהופעה חיה בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה 2021.
מרטין ריס
מרטין ג'ון ריס (באנגלית: Martin John Rees; נולד ב-23 ביוני 1942) הוא האסטרונום המלכותי של בריטניה ומחברם של כמה ספרים חשובים בתחום הקוסמולוגיה.
אחד מספריו המפורסמים נקרא "רק שישה מספרים: הכוחות העמוקים שמעצבים את היקום" (Just Six Numbers: The Deep Forces That Shape the Universe), ובו הוא מראה שכל נתוני היקום שלנו נובעים משישה קבועים פיזיקליים התחלתיים. ריס מראה שאם הקבועים היו שונים רק במעט, הכוכבים והחיים לא היו קיימים. למשל אם הכוח הגרעיני החזק היה שונה במקצת ממה שהוא, או שהיה ביקום רק אטומי מימן ולא היו חיים, או שבעירת הכוכבים הייתה נגמרת הרבה יותר מהר ולא היו חיים.
אילו היה קְבוע הגרביטציה שונה אפילו במעט מערכו, היקום היה מתרחב או קורס באופן שלא היה מאפשר היווצרות כוכבים וכוכבי לכת.
שרגא טופולנסקי
שרגא טופולנסקי (נולד ב-15 במאי 1950) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם בקבוצות מכבי נתניה ובית"ר תל אביב. טופולנסקי היה שותף לזכייה בשתי אליפויות של מכבי נתניה בשנות ה-70.
קריירה
טופולנסקי גדל בשכונת עמידר בנתניה. הוא שיחק את מירב הקריירה שלו במכבי נתניה ובית"ר תל אביב בישראל, אך גם שיחק בליגה האוסטרלית בקבוצות הכח מלבורן ו-ווסט אדלייד, שם צבר 55 הופעות. טופולנסקי נחשב לאחד מהבלמים הטובים ביותר בישראל ואף זכה כבלם בתואר כדורגלן העונה של עיתון "מעריב", הישג שאף שחקן בעמדת הבלם לא הצליח לשחזר עד היום. היה שותף לזכיות בשתי אליפויות ובשני גביעי סופר קאפ עם מכבי נתניה ולאחר מכן היה שותף לעלייה לליגה הבכירה בקבוצת בית"ר תל אביב בשנטת ה-80 המוקדמות. בהמשך עבר לקבוצת מכבי לזרוס חולון במדיה פרש ממשחק פעיל עקב פציעה.
נבחרות
טופולנסקי היה חלק מנבחרת הנוער של ישראל ששיחקה בטורניר לנבחרות צעירות בקאן שבצרפת ב-1969 ורשמה את הניצחון הרשמי הראשון אי פעם על נבחרת מברית המועצות (1:0) וקבעה הישג כשסיימה במקום השלישי בטורניר. טורניר זה הכניס לתודעה את נבחרת הנוער הישראלית והווה אבן דרך בהקמת נבחרת נוער שפועלת עד היום על מנת לטפח כישרונות צעירים לנבחרות הבוגרת. לטופולנסקי חמש הופעות בנבחרת הנוער.
חיים אישיים
לטופולנסקי שישה ילדים משתי נשים.
פרנקלין (להקה)
פרנקלין היה הרכב מוזיקלי ישראלי. חברי ההרכב הם אביחי נפתלי, אמיר שדה ובן מאור.
היסטוריה
ההרכב הוקם ב-2009 על ידי אביחי נפתלי, אמיר שדה ובן מאור. ב-2010 הוציא ההרכב את שירו הראשון, "חברה".
ב-2012 הוציאו את השיר "או מיי גאד". ב-2016 חודש השיר על ידי הזמר האיראני ארש והראפר האמריקאי סנופ דוג, תוך שניתן הקרדיט לחברי ההרכב על כתיבתו.
ב-2015 הוציאו את אלבום הבכורה שלהם, "דבר איתי חופש".
לאחר פירוק ההרכב, יצא אביחי נפתלי לקריירת סולו. אמיר שדה ובן מאור יצאו לקריירה כצמד, בשם "אמיר ובן".
ב-2020, עקב מגפת הקורונה, העלו "אמיר ובן" לערוץ היוטיוב שלהם סרטון איחוד של ההרכב יחד עם אביחי נפתלי, תוך שהם מבצעים את שירם "דבר איתי חופש".
יילמאר המרשלד
קנוט ילמאר לאונרד המרשלד או המרכלד (בשוודית: Knut Hjalmar Leonard Hammarskjöld; 4 בפברואר 1862 – 12 באוקטובר 1953) היה פוליטיקאי, חוקר, שר בממשלה וחבר פרלמנט שוודי שכיהן כראש ממשלת שוודיה בין השנים 1914 – 1917.
ראשית חייו
ילמאר המרשלד נולד בכפר טונה (Tuna) שבמחוז קאלמאר כבנם של קנוט, איש צבא ובעל קרקעות ושל רעייתו, מריה קוסטר. משפחת המרשלד היא משפחת אצולה שוודית ותיקה ששורשיה בראשית המאה ה-17. הוא היה מומחה למשפט בתחומים רבים ובלט הן כמדען והן כמחוקק. ב-1891 הוא מונה כפרופסור באוניברסיטת אופסלה והייתה לו השפעה מרובה על החוק האזרחי של שוודיה ושל המדינות הנורדיות. באותה תקופה הוא ביסס את המוניטין שלו כמומחה בחוק הבינלאומי באמצעות עבודה נמרצת בכנסים בינלאומיים וב-1904 הוא היה לחבר בבית הדין הקבוע לבוררויות בהאג.
בין השנים 1901 – 1902 כיהן המרשלד כשר המשפטים בממשלתו של פרדריק פון אוטר ועשה ניסיונות שאפתניים אך לא מוצלחים כדי לפתור את הבעיות שנגעו לזכות ההצבעה ועם התפטרותו הוא מונה לתפקיד נשיא בית המשפט לערעורים שבינשפינג. בעת המשא ומתן בנוגע לפירוק האיחוד השוודי-נורווגי הוא כיהן כשר לענייני הכנסייה בממשלתו של כריסטיאן לונדברג וייצג את הממשלה במגעים שנערכו בקרלסטד. ב-1905 הוא מונה לתפקיד שגריר שוודיה בקופנהגן. ב-1907 הוא שב לאופסלה וכיהן כמושל המחוז, אך לעיתים קרובות הוא נעדר משם לצורך מילוי משימות אחרות.
ראש הממשלה
לאחר "מצעד התמיכה בחימוש של האיכרים" (בשוודית: Bondetåget, מילולית: רכבת האיכרים) ולאחר התפטרותה של הממשלה הליברלית, מונה המרשלד ב-1914 לעמוד בראש ממשלה לא-פרלמנטרית שבפניה הועמדה המשימה לפתור את בעיות הביטחון. ממשלתו שכונתה "ממשלת חצר המלכות" (בשוודית: borggårdsregering, מילולית: ממשלת החומה) הייתה עצמאית מבחינה פוליטית, אך הייתה נאמנה למלך יותר מאשר שמרנית. הממשלה הוקמה ביוזמתו של ארביד לינדמן, מנהיג האגף הימני של הבית התחתון של הריקסדאג (הפרלמנט השוודי), שלא רצה שהמלך ימנה ממשלה תחת הנהגתו של מנהיג הבית העליון של הפרלמנט, ארנשט טריגר.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באותה שנה, הוכרזה שביתת נשק בין המפלגות ובעיות הביטחון נפתרו לשביעות רצונו של הצבא. בשיאה של המלחמה עמד המרשלד על עקרונותיו והיה בלתי גמיש בפרשו את החוק האזרחי. באותה תקופה נטבע המונח "הונגרשלד" (בשוודית: Hungerskjöld, הלחם בסיסים של המילה Hunger שפרושה בשוודית רעב עם סיומת שמו של המרשלד) על רקע סרבנותו של המרשלד לאפשר את יבוא המזון לשוודיה. הוא נתפס כידידותי מדי כלפי גרמניה כאשר הוא דחה הצעה לכינון הסכם סחר משותף עם בריטניה שמרכוס ולנברג, אחיו של שר החוץ קנוט ולנברג הביא את הטיוטה שלו מלונדון ב-1917. השסע בין ראש הממשלה לבין שר החוץ הפך להיות גלוי ומנהיגי האגף הימני של הפרלמנט הסירו את תמיכתם מראש הממשלה שנאלץ להגיש את התפטרותו.
לאחר ההתפטרות
המרשלד היה בעל אישיות דומיננטית והוא נתפס על ידי יריביו כסמכותני ובעל רצון חזק, אך הטענות שהוא אהד את גרמניה הן חסרות סימוכין. הוא נשא בתפקידים יוקרתיים רבים כמו יושב ראש קרן נובל בין השנים 1929 – 1947. ב-1918 הוא נבחר לאקדמיה השוודית לאותו מושב בו החזיק קודמו בתפקיד ראש הממשלה, לואיס ירד דה יר, מושב מספר 17. בנו של המרשלד, דאג ירש את מושבו של אביו באקדמיה לאחר מותו. מחקריו של המרשלד היו גורם מרכזי בהחלטה על ייסוד בית המשפט המנהלי העליון של שוודיה (Högsta förvaltningsdomstolen)
יילמאר המרשלד מת ב-12 באוקטובר 1953 בסטוקהולם, כשישה חודשים לאחר שבנו הצעיר, דאג המרשלד מונה לתפקיד מזכ"ל האו"ם השני.
משפחתו
ב-1890 נשא המרשלד לאישה את אגנס אלמקוויסט. מבין ארבעת בניהם ידועים הבכור בו (Bo), שהיה משפטן, איש ממשל ושר בממשלת שוודיה; אוקה (Åke), שהיה משפטן ודיפלומט והבן הצעיר דאג, שהיה מזכ"ל האו"ם בין השנים 1953–1961.
תיאון גרייג'וי
תיאון גרייג'וי (באנגלית: Theon Greyjoy) הוא דמות בדיונית המופיעה בסדרת הספרים שיר של אש ושל קרח מאת ג'ורג' ר. ר. מרטין ובסדרת הטלוויזיה המצליחה משחקי הכס, המבוססת עליה.
תיאון הוא בנו האחרון של ביילון גרייג'וי ויורש איי הברזל. לאחר כישלון המרד של בית גרייג'וי הוא נלקח כשבוי על ידי נד סטארק וגודל בווינטרפל. בספר הראשון בסדרה, "משחקי הכס", תיאון היה דמות משקיפה (כלומר, לא סופרו פרקים מנקודת מבטו) אך בספר ההמשך "עימות המלכים" ו"ריקוד עם דרקונים" הפך לאחד מדמויות התצפית הראשיות.
בעיבודה הטלוויזיוני של הסדרה, הוא מגולם על ידי השחקן האנגלי אלפי אלן.
באירועים הקודמים ל"משחקי הכס"
נולד כבנו השלישי והקטן של באלון גרייג'וי, ראש בית גרייג'וי ואדון איי הברזל. בגיל 10 יצא אביו למרד (שנודע מאוחר יותר כמרד של בית גרייג'וי), שכשל והביא למות שני אחיו הגדולים, רודריק ומארון, מה שלמעשה הפך את תיאון ליורש לבית גרייג'וי ולאיי הברזל. עם זאת, בתום המרד הוא נלקח מאביו כשבוי של לורד אדארד סטארק וגודל בווינטרפל (מושבם של בית סטארק) במשך תשע שנים הבאות עד לאירועים שפתחו את הספר הראשון בסדרה, "משחקי הכס".
בווינטרפל, גדל תיאון לצד ילדיו של אדארד סטארק, וכמוהם, קיבל חינוך פרטי על אף היותו שבוי - הוא הודרך על ידי המלומד לואין ועבר אימוני לחימה על ידי סר רודריק קאסל. מערכת היחסים שלו עם הסטארקים הייתה קרובה ומשפחתית, והוא החשיב את רוב הן לחברו הטוב ביותר והן לאחיו הצעיר. כשדיבר עם קייטלין סטארק אמר לה שהוא מרגיש שנד היה כמו אבא שני בשבילו, אך שלמרות זאת, לעיתים הרגיש שהוא התייחס אליו בקרירות. כילד, הוא חשב שאדארד אולי יחתן אותו עם בתו הגדולה סאנסה ושאולי יכריז עליו באופן רשמי כעל בנו.
בספרים הראשונים ובעונות הראשונות בטלוויזיה
תיאון נוכח בהוצאה להורג של עריק ממשמר הלילה על ידי לורד אדארד סטארק שפותחת את הספר הראשון. בקטע שנשמט מסדרת הטלוויזיה, הוא בועט בעריק לאחר ביצוע גזר הדין. כשאדארד מקבל את ההצעה להפוך לימין המלך רוברט ורוכב דרומה לעבר מעלה המלך, תיאון נשאר עם רוב בווינטרפל. מאוחר יותר, כשבראן סטארק נחטף על ידי קבוצה של פראים, תיאון מצליח להציל אותו כאשר מצליח לפגוע באחד מהם בחץ, אך למרות זאת הוא ננזף על ידי רוב שטוען שהיה יכול לפגוע כך בבראן.
כאשר פורצת מלחמת חמשת המלכים, תיאון הופך לאחד היועצים המרכזיים והנאמנים ביותר לרוב סטארק שמוכרז כמלך הצפון לאחר הוצאתו להורג של אביו. רוב שולח את תיאון לאיי הברזל כדי ליצור ברית עם אביו של תיאון, באלון, חרף בקשותיה החוזרות ונשנות של אימו, קייטלין שאין לסמוך על בני איי הברזל, בתקווה שאם באלון יסכים להצעה הוא ישלח את הצי שלו לתקוף את ארצות המערב. עם הגיעו לפייק (בירת איי הברזל), הוא מוטבל על ידי דודו אאירון בשמו של האל הטבוע (בסדרת הטלוויזיה האירוע מתרחש קצת יותר מאוחר). בהמשך, הוא פוגש עלמה המציגה את עצמה כ"אסגרד" שמנסה לפתות אותו; תיאון נענה לחיזוריה, אך מאוחר יותר הוא מבין שמדובר באחותו אשה (יארה) שהתבגרה והשתנתה במהלך השנים ולכן לא זיהה אותה. כשתיאון מציע לאביו את הברית עם הסטארקים, אביו מסרב ולועג שהוא לבוש כמו אישה בבגדיו הצפוניים ושהוא שכח מאין בא והפך נאמן לסטארקים.
בתור הנסיך של וינטרפל, מחליט תיאון לשחרר את "סרחן" (רמזי שלג בתחפושת של המשרת שלו) מהצינוק של הטירה ולוקח אותו לשירותו. במהרה הוא הופך לאחד המשרתים הנאמנים של תיאון וכאשר בראן וריקון מצליחים לברוח מווינטרפל ולא עולה בידו של תיאון למצוא אותם, סרחן מייעץ לו להרוג שני נערים בגילם ולהציג את הגופות שלהם תלויות לראווה על החומה כדי להראות שאכן הרג אותם. בסדרת הטלוויזיה עלילתו של סרחן הכלוא בווינטרפל נשמטה ותיאון הוא זה שמחליט בעצמו להרוג את שני הנערים.
כאשר שלושה מבני איי הברזל שסייעו לתיאון לכבוש את ווינטרפל מתים באופן מסתורי, תיאון מאשים את פארלן, מנהל המלונה של ווינטרפל בביצוע המעשה ומחליט להוציא אותו להורג. פארלן מזכיר לתיאון שאחד העקרונות על פיהם פעל לורד אדארד סטארק היה שהאיש שקובע את גזר הדין הוא זה שצריך להניף את החרב ובכך למעשה מכריח את תיאון לבצע את גזר הדין בעצמו. בהמשך מתברר שפארלן היה חף מפשע ושסרחן הוא זה שהרג את השלושה באישורו של תיאון כדי לשמור בסודיות את אירוע ההוצאה להורג של שני הנערים. גם סיפור זה נשמט מסדרת הטלוויזיה.
כאשר תיאון שומע שסר רודריק קאסל עומד לחזור עם יחידת החיילים שלו כדי לכבוש את ווינטרפל בחזרה, הוא מבקש מאחותו אשה (יארה) שתסייע לו. כשאשה (יארה) מגיעה לווינטרפל, הוא מספר לה שהרג את שני הסטארקים הצעירים והיא אומרת לו בתגובה שהרג שני ילדים חפים מפשע שהיה יכול להיות להם ערך רב אם היה מביא אותם כשבויים לאיי הברזל. להפתעתו, היא משאירה לו רק חיילים ספורים ומייעצת לו לעזוב את ווינטרפל כפי שהיא עומדת לעשות.