cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סקוט מוריסון
קדנציה ראשונה
בנובמבר 2018 העלה מוריסון באופן פרטי את נושא מחנות החינוך מחדש של שינג'יאנג והפרות זכויות אדם נגד המיעוט המוסלמי האויגי בפגישה עם ראש ממשלת סין לי קיאנג בסינגפור. במרץ 2019 מוריסון גינה את הירי במסגד בכרייסטצ'רץ' שבניו זילנד כ"פיגוע טרור אלים". הוא גם הצהיר כי האוסטרלים והניו זילנדים הם בני משפחה וכי הרשויות באוסטרליה ישתפו פעולה עם רשויות ניו זילנד כדי לסייע בחקירה. מוריסון גינה את ההערות "הפזיזות" וה"מעליבות ביותר" שנשא נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן. ארדואן הראה שוב ושוב סרטון שצולם על ידי היורה במסגד כרייסטצ'רץ' לתומכיו בעצרות הקמפיין לבחירות המקומיות ואמר כי האוסטרלים והניו זילנדים שהגיעו לטורקיה עם רגשות אנטי-מוסלמים "יוחזרו בארונות קבורה כמו סביהםהיו" במהלך מבצע גליפולי במלחמת העולם הראשונה
קדנציה שנייה
מוריסון הוביל את הקואליציה לבחירות 2019. באוגוסט 2019 קרא מוריסון לראשי הונג קונג להקשיב לדרישות המפגינים, והכחיש כי ההפגנות בהונג קונג בשנים 2019–2020 מראות סימני טרור. באוקטובר 2019 מתח מוריסון ביקורת על המתקפה הטורקית בשנת 2019 על צפון מזרח סוריה. מוריסון הצהיר כי הוא מודאג מביטחונם של הכורדים החיים באזור וחשש גם כי המתקפה עלולה לגרום לתחייה מחודשת של דאעש.
בדצמבר 2019 התמודד מוריסון עם ביקורת על כך שהוא לקח חופשה שלא הוכרזה עם משפחתו בהוואי במהלך השריפות בשנים 2019–2020. מלשכתו של מוריסון סירבו בתחילה להגיב על משך נסיעתו ומקום הימצאו, תוך ציון חששות ביטחוניים וטענו טענות כוזבות לפיהן מוריסון לא נמצא בהוואי. לאחר ביקורת הולכת וגוברת מצד פוליטיקאים באופוזיציה וברשתות החברתיות בנוגע לחופשה, מוריסון פרסם הצהרה ב-20 בדצמבר 2019 ובה נאמר כי הוא "מתחרט עמוקות על כל הפרה שנגרמה" וכי הוא יקצר את חופשתו לשוב לאוסטרליה ב-21 בדצמבר.
ב-30 בנובמבר 2020, דיפלומט לוחם זאבים סיני, ג'או ליג'יאן, העלה בעמוד הטוויטר שלו תמונת חייל אוסטרלי שנראה כאילו הוא מחזיק סכין מדממת כנגד גרונו של ילד אפגני. ההערכה היא שהתמונה היא התייחסות לדו"ח ברטון, שפורסם מוקדם יותר על ידי ממשלת אוסטרליה באותו חודש ומפרט את פשעי המלחמה שביצע כוח ההגנה האוסטרלי במהלך המלחמה באפגניסטן בשנים 2005-2016. מאוחר יותר באותו יום, כינה מוריסון במסיבת עיתונאים את התמונה כ"פוגענית" ו"דוחה באמת" ודרש התנצלות רשמית מצד ממשלת סין. סין דחתה את הדרישות להתנצלות למחרת. האירוע נתפס כסימן נוסף בהידרדרות היחסים בין אוסטרליה וסין.
במדיניות החוץ, מוריסון פיקח על החתימה על הסכם הביטחון של AUKUS. בעקבותיו הייתה מתיחות בין אוסטרליה וסין  ובין אוסטרליה וצרפת. מוריסון הפנה תמיכה לוגיסטית לאוקראינה כחלק מהמאמץ הבינלאומי נגד רוסיה בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה בשנת 2022.
מוריסון גם ספג ביקורת על תגובת ממשלתו לשיטפונות במזרח אוסטרליה ב-2022, והואשם בכישלון בטיפול ראוי בשינויי האקלים באוסטרליה.
במאי 2022, סיים את כהונתו לאחר הפסד בבחירות. הוא נשאר חבר בבית הנבחרים האוסטרלי.
באוגוסט 2022, אנתוני אלבניז הצהיר כי מוריסון מינה את עצמו באופן חשאי לשר בחמישה משרדים שונים בזמן מגפת הקורונה, ביניהם משרד האוצר ומשרד הפנים. בתגובה אמר מוריסון כי אכן השביע את עצמו לכמה משרדים, כולל משרד הבריאות ומשרד האוצר, בתקופה שבה התחילה מגפת הקורונה, אך מעולם לא עשה שימוש בסמכויות אלו.
חיים אישיים
מוריסון החל לצאת עם ג'ני וורן כשהיו שניהם בני שש עשרה. הם התחתנו כשהיו בני 21 ולהם שתי בנות מנישואיהם. לאחר מספר טיפולי הפריה חוץ-גופית כושלים שנערכו במשך 18 שנים, נולדו בנותיהם באורח טבעי. בנותיו לומדות בבית ספר בפטיסטי. הוא מעריץ של קבוצת ליגת הרוגבי של סידני "Cronulla-Sutherland Sharks", ובשנת 2016 הוכרז כ"מחזיק כרטיס מספר אחד" של הקבוצה.
מוריסון גדל על ברכי הזרם הפרסביטריאני, אשר התמזגה אל כנסיית האיחוד בהיותו ילד. מאוחר יותר הוא נהפך לנוצרי פנטוקליסטי וכעת הוא חבר ב"כנסיית האופק", אשר מזוהה עם הכנסייה האוסטרלית הנוצרית עם "האספות של אלוהים" (קבוצת קהילות המזוהה עם הכנסייה הפנטקוסטלית). הוא אמר כי "הביבליה אינה ספר מדיניות, ואני מודאג מאוד כאשר אנשים מנסים להתייחס אליה כאחד כזה". בשלהי 2017 הצהיר מוריסון כי הוא יהפוך לתומך חזק יותר של חופש הדת.
מוריסון הוא הראשון מבין ראשי ממשלת אוסטרליה שהוא נוצרי פנטוקליסטי.
מרקוח
ביקום הספרותי נמצא המרקוח על פני כוכב הלכת המדברי אראקיס, עולם צחיח ועתיר חול השורץ תולעי ענק אימתניות הנקראות עקלתונים. הודות לכוחות התודעה והחיזוי החזקים הטמונים בו, הפך המרקוח למשאב היקר ביותר ביקום, וזאת בשל הפוטנציאל הגלום בו להארכת החיים ולהפיכת מסעות בין כוכביים למדויקים ובטוחים.
תיאור
מרקוח הוא סם המאריך את חיי המשתמשים בו ומעניק להם מרץ גופני ומודעות גבוהה, ובמקרים מסוימים עשוי גם לעורר כוח לראיית העתיד. תכונות החיזוי שלו מאפשרות לקיים מסעות חלל בין כוכביים באופן מדויק ובטוח, לדוגמה על ידי גילדת הנווטים, המשתמשת בו על מנת "לקפל את החלל" ולמצוא נתיבים דרך מרחבי הזמן והחלל, ולנווט את ספינותיהן הענקיות ליעדיהן. כמות המרקוח האדירה הנדרשת להשגת הכוחות הללו מחייבת את נווטי הגילדה לשהות בתוך מיכלי ענק מלאים בענני גז מרקוח. חשיפה קיצונית זו לאורך זמן רב מובילה לשינוי מבנה גופם.
בכמויות גדולות גורם המרקוח להשפעות פסיכואקטיביות שונות ועשוי להיות ממכר מאוד. הוא משמש כאנתאוגן בידי מסדר בנות גשרית ובידי הדררים, נוודי המדבר של אראקיס הצורכים אותו להשגת טראנס היוצר תפיסות על-חושיות כגון ראייה מרחוק, פריקוגניציה ועוררות הזיכרון הגנטי. הדררים משתמשים במרקוח גם לצרכים פשוטים ויומיומיים יותר, למשל עבור ייצור נייר, חומרים פלסטיים, חומרי נפץ, בדים, וכמו כן, מערבבים אותו עם מזונם.
עד לתחילת האירועים המתרחשים בספר הראשון בסדרה, חולית, כבר הגיע המרקוח לכל מקום ביקום הנודע ונחשב לסימן של עושר ואמידות. הדוכס לטו אטרייאידס ציין כי בין כל המשאבים או הסחורות המוכרים לאדם, "כולם מתפוררים אל מול המרקוח. חופן ממנו יקנה לך בית בטופייל". ג'ון מישו ממגזין הניו יורקר כתב בנוגע לכך, "נסו לדמיין חומר המשלב את ערכו של הקוקאין יחד עם ערכו של הדלק, ותקבלו רעיון המתקרב לכוחו של המרקוח".
בשל נדירותו וערכו הרב של הסם, ובייחוד בשל שימושו להאצת מסעות בין-כוכביים, התבסס כוחה של קיסרות הפאדישאח על השליטה בכוכב הלכת אראקיס. מהלך זה הציב את הקיסר בעמדה גבוהה מעל שאר בתי האצולה וכן ביתרון על פני גילדת הנווטים, אשר החזיקה במונופול על מסע בחלל.
הרברט תיאר את המרקוח מפיה של עאליה אטרייאידס כמטבע סודי, בלעדיו לא יוכלו ספינות החלל של גילדת הנווטים לנוע. לדבריו, הסם הנצרך מכניס את הנווטים לטראנס ניווטי, באמצעותו הם יכולים לראות את הדרך בה ינועו בטרם נעו בה. כמו כן, מחסור במרקוח יגרום למוות בטרם עת עבור רבים מאנשי האצולה, אשר השימוש בו חיזק את מערכות גופם והוביל להארכת חייהם בשנים רבות. אפילו בני המעמד הבינוני, לדבריו, נהגו למהול את מזונם עם כמויות קטנות של הסם, לפחות פעם אחת ביום.
תיאור מראהו הפיזי של המרקוח נותר מעומעם לכל אורך הסדרה, אולם צבעו נרמז במשיח חולית כאשר נווט החלל אדריק "שחה במיכל מלא בגז כתום.. פתחי האוורור של מיכלו פלטו ענן חיוור וכתום עשיר בריח הגריאטרי של המרקוח, מלאנז'"; מאוחר יותר בכופרי חולית, מספר עורקי מרקוח תוארו כגושים אדמדמים-חומים כהים. בתיאורו בקיסר האל של חולית הצביע מוניאו על תכונת הפלואורסצנציה של המרקוח לאחר שנצפה פולט אור כחול בוהק.
ניחוח הסם תואר באופן חוזר ונשנה בידי הרברט כריח הקינמון. הגבירה ג'סיקה העידה כי בפעם הראשונה שצרכה את המרקוח היה טעמו כשל הקינמון, אולם דוקטור יואה הסביר לה שטעמו לעולם איננו זהה, וכי הוא שקול לחיים בכך שהוא מציע פנים אחרות בכל פעם בה הוא נצרך. לטענתו, דומה הדבר לתגובת טעם נרכש, בלומדו שדבר מסוים הוא טוב וחיוני עבורו, מפרש אותו גוף האדם כטעם מענג.
השפעות פיזיולוגיות ופסיכולוגיות
שימוש מוגזם בסם מעניק לעיניים גוון כחול כהה, באיברי הלובן, הקשתית והקרנית, ונקרא לעיתים "כחול מכחול" או "עיני עיבאד", סימן הנחשב בעיני הדררים כדבר שיש להתגאות בו וכסמל לקרבה שבטית. בספר הראשון, צבע עיניו המקורי של פול אטרייאידס הוא ירוק, אולם לאחר מספר שנים בהן שהה באראקיס קיבלו עיניו את הגוון הכחול העמוק המצוי אצל הדררים. בכוכבי לכת אחרים, מכורים לסם משתמשים לעיתים בעדשות מגע בכדי להסתיר את הדבר.
המרקוח ממכר מאוד, ותסמיני הגמילה ממנו מובילים כמעט תמיד למוות. הוא תואר כרעל עדין, ערמומי ובלתי הפיך, אשר מעולם לא הרג אף אדם שלא הפסיק לצרוך אותו. כאשר הוא נשאף כאירוסול בכמויות גדולות, הדרך היחידה בה נווטי גילדת החלל צורכים אותו עבור מטרותיהם העסקיות, גורם המרקוח לשינויים פיזיולוגיים בגוף.
המונח "טראנס מרקוח" נועד לתאר מצב בו נלקחה מנת יתר של הסם. מספר דמויות בספרים התנסו בחוויה הזו במטרה להאיץ את יכולת חיזוי העתיד שלהם, אולם רק הדוכס לטו השני הצליח לשרוד את המבחן ולהישאר בשליטה, כך שהמרקוח פתח את עיניו ואיפשר לו לצפות בחיזיון "שביל הזהב" אשר עתיד היה להציל את גורל האנושות.
מקור
המקום היחיד בו נמצא המרקוח הוא דיונות החול של כוכב אראקיס. הרברט כתב כי הסם נוצר במהלך תהליך תסיסה פטרייתית של הפרשות זחלי העקלתונים עם ערבובן במים. לאחר שהמסה הנוצרת במעמקי האדמה צפה אל פני השטח בשל הצטברות גזים והתפוצצויות לחץ, מתחמם החומר תחת השמש המדברית היוקדת ומתגבש לכדי המרקוח המוכר. כאשר מסיימים העקלתונים את גלגול חייהם ומתים, גופם מפריש את הזחלים הצעירים והמעגל מתחיל מחדש.
הרברט כתב כי המסה הנוצרת בבטן האדמה הופכת למרקוח רק לאחר שהיא נחשפת לאור השמש ולאוויר על פני האדמה. מאוחר יותר כתב כי בטרם השלמת התהליך צבעה של המסה הראשונית הוא בגוון סגול.
איסוף המרקוח הוא תהליך מסוכן וקשה מאחר שהוא כרוך בסינון החול על פני השטח המדברי, בו כל פעילות או רעש זעיר עשויים למשוך עקלתונים, אשר במקרים מסוימים יכולים להגיע עד לאורך של מאות מטרים. בשל כך מתבצע תהליך הכרייה באמצעות מכונות ענק הקוצרות את הסם עד להגעתן הבלתי נמנעת של התולעים. עם קרבת הסכנה, מורמות המכונות בידי רחפות ונלקחות למקום מבטחים. הדררים, אשר למדו לחיות לצד העקלתונים, אוספים את המרקוח באופן ידני עבור שימושיהם הפרטיים וכן מבריחים כמויות קטנות ממנו מחוץ לכוכב הלכת.
במהלך אלף וחמש מאות השנים בין מאורעות הספרים הקיסר האל של חולית וכופרי חולית, לומדים בני הטליילאס כיצד לייצר מרקוח מלאכותי בתוך מכלי האקסלטול שלהם, אשר שימשו עד אז רק עבור שיבוטים. אף על פי שטכנולוגיה זו שברה במידת מה את המונופול של בעלי השליטה באראקיס על ייצוא המרקוח, הרי שלא דחקה כליל את הסם הטבעי מהשוק.
פרויקט אמאל
בספרי הפרלוד של חולית אשר נכתבו בידי בנו של פרנק הרברט, בריאן, ובעזרתו של קווין ג'יי. אנדרסון, מהווה פרויקט אמאל ניסיון מוקדם לייצר מרקוח סינתטי בידי בני הטליילאס על מנת לעצור את התלות באראקיס. לאחר הצגת הרעיון בפני קיסר הפאדישאח אלרוד קורינו התשיעי, מעניק להם השליט את הרשות לכבוש את כוכב הלכת איקס בסיועו של צבא הסרדאוקאר שלו, ולהפכו למעבדת ניסויים עבור הפרויקט. לאחר ההתנקשות בקיסר בידי אנשיו של הנסיך שאדאם, אשר הוכתר במהרה לקיסר הפאדישאח שאדאם הרביעי, עבר הפרויקט לידיו.
אף על פי שתוצרם המלאכותי של בני הטליילאס מזכיר את הסם המקורי, הוא אינו תמיד עובד כהלכה. זחלי עקלתונים התפוצצו כאשר נחשפו אליו, וניסיון השימוש בו על אנשי גילדת נווטי החלל הסתיימה בקטסטרופה לאחר שאחת מספינותיהם התרסקה יחד עם כל נוסעיה, ונווט של ספינה נוספת מת כתוצאה מצריכתו.
מרקוח משופר
במהלך מאורעות הספר עקלתוני חולית, נופלת גילדת נווטי החלל למעשה רמאות ומחליפה את אנשיה במכשירי ניווט מכוכב הלכת איקס. לאחר שאספקת המרקוח שלהם נגזלת, ומתוך ציפייה למוות ודאי, מחליטה קבוצת נווטים ליצור עקלתונים חדשים המסוגלים להפיק את הסם לו הם זקוקים. הם מצליחים לשכפל את הדנ"א של זחלי העקלתון לכדי תולעים חדשות החיות במים, אשר משוחררות לאוקיינוסים של כוכב הלכת בזל. עם הסתגלותם לסביבה החדשה, משגשגים עקלתוני הים ומתחילים להפיק כמויות גבוהות של סם מרוכז ביותר המכונה מרקוח משופר. החומר החדש הוא כה עוצמתי שאפילו כמות קטנה ממנו עשויה לגרום לקפיצת הדרך.
פטלאר
פטלאר (באנגלית: Fetlar) הוא אי בשרשרת איי נורת', באיי שטלנד, שבסקוטלנד.
גאוגרפיה
חלקו הצפוני של האי מהווה שמורת טבע ובו מושבות קינון של לציפורי ים (ובהם ה-Arctic Skua, ה-Whimbrel וה-Red-necked Phalarope).
מעבורת מקשרת בין נמל האמראז נס שבאי לנמל גוטצ'ר באי יל ולנמל בלמונט באי אונסט.
סר ויליאם ווטסון שאיין אשר נולד באי היה פרופסור לרפואה בקינגס קולג' לונדון ומראשוני השימוש בחומרי חיטוי בניתוחים.
לכשכש בכלב
עלילה
הסרט מתרחש בימים האחרונים לפני הבחירות לנשיא ארצות הברית. הנשיא המכהן נמצא בשפל של פופולריות ציבורית עקב פרשת מין, וכל הסקרים מנבאים לו הפסד צורב. תשדיר הבחירות של הנשיא (שמשמש כמוטיב במשך הסרט) נושא את הסיסמה "לא מחליפים סוס באמצע הדרך", תשדיר שמתברר כעלוב למדי. הדבר מביא שני יועצים מיוחדים של הנשיא, קונרד ברין (רוברט דה נירו) וויניפרד איימס (אן הייש), לפנות אל סטנלי מוטס - מפיק הוליוודי בכיר (דסטין הופמן), על מנת שיעזור להם ליצור מציאות בדיונית בה לכאורה הנשיא ינהג על הצד הטוב ביותר וכך יזכה לעדנה מחודשת ויסיט את תשומת הלב הציבורית מפרשיית המין. כל זאת מבלי שהציבור ידע שמתעתעים בו.
המציאות שמחליטים קונרד, ויניפרד וסטנלי ליצור היא מלחמה עם כוחות טרור אלבניים המאיימים על ארצות הברית באמצעות נשק גרעיני. לשם יצירת המציאות הבדיונית מומצאת יחידה מובחרת (יחידה 303) פיקטיבית, מניעים, זירות התרחשות וכו'. על מנת לשכנע את הציבור שאכן יש מלחמה עם אלבניה, מצלמים קטע מבוים באולפן, בו נראית נערה אלבנית בורחת מכפרה המותקף. הקטע משודר בחדשות והציבור מאמין שזו המציאות.
בהמשך, מגלה ה-FBI שלמעשה אין שום מלחמה עם אלבניה, והסוכנים עוצרים את קונרד וויניפרד שהיו בדרכם לוושינגטון. הסוכן צ'ארלס יאנג, מתעמת עם שניהם וטוען שאין מלחמה עם אלבניה. קונרד משכנעו בכך שאם מדברים על המלחמה בטלוויזיה יש מלחמה. יאנג לא מאמין לו, ולכן קונרד מסביר שהוא עושה את עבודתו על מנת שיאנג יוכל להמשיך לעשות את העבודה שלו. נראה כי יאנג משתכנע והוא משחרר את שניהם.
קונרד וסטנלי מתחילים בשרשרת של פעולות בעד החזרתו של שומן, כגון תליית נעליים ישנות על עצים, שהופכות לאט-לאט לפעולות המוניות ולדרישה כוללת להחזרתו של שומן מהשבי באלבניה. לאט-לאט אחוזי התמיכה בנשיא עולים, וביום בו אמורה השלישייה "להחזיר" את שומן, אחוזי התמיכה מגיעים לכמעט תשעים אחוזים.
קונרד, ויניפרד וסטנלי טסים על מנת לקחת את שומן לוושינגטון, שם תיערך לכבודו קבלת פנים מכובדת לכבוד שובו הביתה. כאשר הם מגיעים ליעד, הם מגלים להפתעתם ששומן הוא אסיר בעל בעיות נפש שנמצא בכלא בגין אונס נזירה. למרות מזג האוויר הגרוע, השלישייה מקבלת החלטה לטוס עם שומן לוושינגטון, על מנת שהוא יגיע לקבלת הפנים ביום הבחירות. בגלל מזג האוויר הסוער המטוס מתרסק ועליהם להגיע עם שומן לוושינגטון באמצעות טרמפים. אחד מהנהגים שנותן להם טרמפ הוא מהגר בלתי חוקי, מה שמדאיג את ויניפרד לאור העובדה ששומן, כגיבור אמריקאי, לא יכול (באופן אירוני) להגיע ליעדו בזכות מהגר בלתי חוקי.
בדרך הם עוצרים במזנון דרכים, שם שומן מנסה לאנוס את אשת החנווני, מה שגורם לחנווני לירות בו למוות. ויניפרד וקונרד מתייאשים אך סטנלי טוען שהדבר המפואר וההירואי ביותר שיכול להיות הוא חזרתו של גיבור מלחמה ללא רוח חיים. אי לכך מתקיימת לשומן הלוויה מפוארת על ידי יחידת ה-303 הפיקטיבית. סטנלי וקונרד חוגגים את ניצחונם לאור העובדה שהסיכויים שהנשיא יפסיד בבחירות הם אפסיים. סטנלי רואה בטלוויזיה תוכנית לקראת הבחירות שעוסקת בשאלה מה הופך את הנשיא לכה פופולרי, וחברי הפאנל מדברים על "פרסומות, פרסומות, פרסומות". סטנלי מתעצבן מכך שסטודנטים לקולנוע חסרי ידע ב"מציאות" שסטנלי יצר עבורם, דנים בה ללא ידע או ניסיון כלשהו, והוא רוצה להתקשר לתוכנית ולספר להם את האמת כדי לקבל הקרדיט על עבודתו. קונרד מזהיר אותו שאם יעשה כך יהרגו אותו. סטנלי בוחר שלא להקשיב וקונרד נותן הוראה לאנשי השירות החשאי להרוג את סטנלי.
מותו של סטנלי מוצג בחדשות כמוות מדום לב.
מסרים בסרט
הסרט מהווה סאטירה על תרבות תקשורת ההמונים: הציבור בולע בשקיקה כל מה שנאמר לפניו בתקשורת מבלי לנסות לערער על אמיתות הדברים שנאמרים שם. כך שלמעשה, הממשל או כל גורם אחר שיחפוץ בכך יוכל לבדות מציאות, והציבור יאמין שזו המציאות בה הוא חי. הדבר נאמר באופן ישיר על ידי קונרד: "זה אמיתי. ראיתי את זה בטלוויזיה". כמו כן, הסרט מבקר את הקלות בה ניתן לשטות בציבור ובאמצעי התקשורת, שלא תמיד עושים הכל כדי להגיע לחקר האמת.
השפעות הסרט
הביטוי "לכשכש בכלב" היה קיים עוד לפני יציאת הסרט, ופירושו היה שחלק קטן במערכת קובע את התנהלות המערכת כולה. לאחר יציאת הסרט, הביטוי קיבל משמעות נוספת שכוונתו היא הצגה מסולפת של המציאות בתקשורת על מנת ליצור דעת קהל (פעמים רבות הביטוי עונה על שני פירושיו האפשריים בו זמנית).
קהילת יהודי מיסלוביצה
קהילת יהודי מיסלוביצה חיה והתקיימה בעיר מיסלוביצה וסביבותיה (בפולנית: Mysłowice, נהגה: ; בגרמנית: Myslowitz, מיסלוביץ). העיר נמצאת בשלזיה העילית, בדרום פולין. על גדות הנהר פשמשה והבריניצה יובלי הוויסלה. בעבר השתייכה העיר מבחינה מנהלית לפרובינציית קטוביץ ומאז שהוקמת פרובינציית שלזיה העילית העיר משויכת אליה. מיסלוביצה היא אחת הערים המרכיבות את אגד הערים של קטוביץ שבו כ-2.7 מיליון תושבים. בעיר עצמה התגוררו נכון לסוף יוני 2020 כ־74,601 תושבים.
בשנת 1887 חיו בעיר 900 יהודים מתוך 14,000 תושבים; על פי מקורות מסוימים, בשנה זו זה היה המספר הגבוה ביותר של יהודים שחיו בעיר בכל שנותיה. בשנת 1895 הוקם בית כנסת חדש בעיר. ב־1 בספטמבר 1939 פלשה גרמניה לפולין. כבר בימיה הראשונים של המלחמה נכבשה מיסלוביצה בידי הצבא הגרמני. בסתיו 1939 הגרמנים שרפו והרסו את בית הכנסת הגדול בעיר. באוגוסט 1942 חלק מיהודי מיסלוביצה נשלחו ברכבת ב"טרנספורט המוות" למחנה המוות בבלז'ץ. האחרים הועברו, באוגוסט 1943, למחנה המוות הנאצי אושוויץ-בירקנאו והומתו שם בתאי הגזים.
לאחר השחרור בחודש מאי 1945 חזרו למיסלוביצה יחידים מתושביה היהודים שניצלו, ונוספו עליהם גם כמה עשרות יהודים, רובם משטחי פולין שסופחו לברית-המועצות. בחודש ספטמבר 1945 חיו במיסלוביצה 82 יהודים. הם נטשו את מיסלוביצה בגלי ההגירה של היהודים מפולין לארצות מערב אירופה, ארצות-הברית ולישראל.
המאה ה-17
ראשית ההתיישבות היהודית במיסלוביצה קשורה לצו הקיסרי שהוצא בשנת 1627, אשר אפשר ליהודים להתיישב מחדש על אדמות המורשה ההבסבורגית לאחר ששילמו תשלום מיוחד בסך 40,000 גילדן גרמני. הקיסר פרדיננד החליט להוציא צו זה על מנת לשפר את מצבה הכלכלי של המדינה שחרבה מלחמת שלושים השנים (1648-1618). הצו האימפריאלי אפשר ליהודים לנהל תנאי מסחר ומלאכה על ידי קבוצה נבחרת של יהודים מיוחסים (יהודי חסות), שנקראה גם יהודי בית המשפט (יהודי החצר
-Hofjuden). הקיסר גם אפשר להם לעסוק בגביית החובות והמיסים. הם יכלו לקנות בתים ולהיות בעלי בתים . גם קרישטוף מירושבסקי שליט מיסלוביצה הנהיג את השינוי בגישה כלפי היהודים כדי לעורר את ההתפתחות הכלכלית של העיר, בשנת 1637 הוא הביא את היהודים הראשונים לעיר. כומר הקהילה המקומי, האב גוסלבסקי, התנגד לשינוי הגישה כלפי היהודים והגיש תלונה לבישוף של קרקוב ובה דרש להרחיק את היהודים מהעיר ולהרוס את בית תפילתם.
חוזה השלום וסטפאליה, שהביא לסיום מלחמת שלושים השנים (שהסתיימה ב־24 באוקטובר 1648), אשרר את אישור ההתיישבות היהודית על אדמות שלזיה עילית. בשנת 1677, היהודי מרטק ניהל מסגרייה ומתקן לחישול ברזל משלו ליד מיסלוביצה. מפקד האוכלוסין שבוצע בשלזיה בשנת 1691 מזכיר את נוכחותם של יהודים בעיר. בסוף המאה ה -17 עסקו 9 אנשים במסחר במיסלוביצה; הם היו בעיקר יהודים.
המאה ה-18
מנתוני מפקד האוכלוסין משנת 1744 עולה כי 3 יהודים עסקו באותה תקופה במסחר במיסלוביצה, ומכרו מוצרי עור. בשנת 1748 חייבו הרשויות הפרוסים את כל היהודים החיים בשלזיה לפחות שנה לשלם מס בגובה 10% מרכושם. ב־17 באפריל 1750 הרשויות הפרוסיות פרסמו את התקנות העיקריות והצווים הכללים של פרוסיה. צווים אלה תיארו בפירוט את המצב המשפטי, החברתי, הפוליטי והכלכלי של היהודים. בתקופה זו, בסביבות שנת 1751, נבנה בית כנסת במיסלוביצה. בעיר היה גם בית דין רבני לאוכלוסייה היהודית.
בשנת 1771 התגוררו במיסלוביצה 43 יהודים. בשנת 1776 הורו השלטונות הפרוסים להעביר את כל היהודים החיים בגדה השמאלית של נהר אודר לגדה הימנית של הנהר תוך חודש. במקומות החדשים הם יכלו לחיות רק בכפרים. בספטמבר 1779, שינו השלטונות את דעתם והורו לכל היהודים לעזוב את הכפרים ולהתיישב בערים. באותה תקופה צוינה גליביצה כעיר המגורים המרכזית. ב־17 באוגוסט 1780, מועצת ורוצלב הגדירה חמש ערים כערי יישוב מחדש ליהודים. הערים היו: Tarnowskie Góry, Mysłowice, Mikłów, Lubliniec ו- Bieruń Stary. בשנת 1787 נסוגו השלטונות הפרוסיים מהפקודות להעתיק יהודים לערי יישוב מחדש, מכיוון שהערים שנעזבו סבלו כלכלית מאוד.
המאה ה-19
בפברואר 1808 ביטלו הרשויות הפרוסיות את כל הפריבילגיות הפיאודליות של גילדות והערים, כולל את צו אי-הסובלנות כנגד היהודים De non tolerandis Judaeis. משנה זו, היהודים יכלו, בהסכמת השלטונות, להתיישב בכל הערים בשלזיה ולרכוש נדל"ן בחופשיות. בשנת 1811 התגוררו במיסלוביצה 89 יהודים. הם היו בעיקר יהודים מפולין הקטנה והיו בעיקר סוחרים, שסחרו בבקר, בתבואה ובסדקית.
קיומה של הקהילה היהודית במיסלוביצה אושר רשמית ב־11 ביולי 1821. המסמך שהונפק הסדיר את נושאי מקומות הקבורה של חמש הקהילות היהודיות שנוצרו במחוז בויטן/ביטום (Bytom, Tarnowskie Góry, Miasteczko Śląskie, Mysłowice ו- Zabrze). בשנת 1826 הוקם בית תפילה. הוא היה ממוקם בפינת רחוב קולוסאצ'ה וכיכר מירושבסקי, והרחוב המוביל אליו מכיכר השוק נקרא סימטת בית הכנסת-Synagogengasse.
בסביבות 1830 עבר רופא יהודי מרטיבור, ד"ר סלמון סטרוהיים, למיסלוביצה ובשנת 1836 הוא עבר לגליביצה.
בשנת 1872 הוקם איגוד קהילות בתי הכנסת בשלזיה העליונה (Oberschlesische Synagogen-Gemeinden) שכלל את הקהילה היהודית במיסלוביצה. בסוף המאה ה-19 הייתה התקופה הטובה ביותר בתולדות קהילת יהודי מיסלוביצה. בשנת 1887 חיו בעיר 900 יהודים מתוך 14,000 תושבים; על פי מקורות מסוימים, בשנה זו זה היה המספר הגבוה ביותר של יהודים שחיו בעיר בכל שנותיה. בשנת 1895 הוקם בית כנסת חדש בעיר.
המאה ה-20 והשואה
מסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 הייתה תקופת הגירה גדולה של יהודים ממיסלוביצה, שהועצמה בעקבות הידיעה על פוגרומים שהגיעו מרוסיה. כתוצאה מכך, בשנת 1910 נותרו בעיירה 488 יהודים.
מלחמת העולם הראשונה הביאה לשינויים גדולים בשלזיה עילית. הקמתה מחדש של המדינה הפולנית (הרפובליקה הפולנית השנייה) ב־11 בנובמבר 1918, גרם לעלייה ברגשות הפרו-פולני בקרב האוכלוסייה השלזית. שהוביל לסכסוך עם הקהילה הפרו-גרמנית ולפרוץ שלוש התקוממויות שלזיות. רוב היהודים תמכו מאוד בצד הגרמני. רבים החליטו לעבור למערב, ולעיתים קרובות נסעו למרכזים העירוניים הגדולים בגרמניה (כגון ברלין וכדומה). תופעה זו התרחשה גם במיסלוביצה.
ב־20 במרץ 1921 התקיים משאל עם בשלזיה העילית. במהלך ההצבעה, רוב הקהילה היהודית הצביעה בעד השארת שלזיה עילית בגרמניה. במיסלוביצה הצביעו 5,827 (56.3%) קולות בעד שהעיר תישאר בגרמניה, ו- 44% בעד המעבר לפולין. למרות התוצאה, בשנת 1922 פרץ מרד שלזיה השלישי, וכתוצאה מכך שולבה העיר מיסלוביצה בפולין. באותה תקופה התחזקה ההגירה של יהודי מיסלוביצה למערב.
לאחר 1922 יהודי פולין החלו להגיע לשטחי שלזיה העליונה שנשארה בפולין. רובם הגיעו מאגן דוברובסקי, אך גם משטחה של ממלכת פולין הקונגרסאית לשעבר. הגעתם פיצתה חלקית על זרם יהודי גרמניה שהגרו מערבה מהעיר ואפשרה את הישרדותה של הקהילה יהודית ובעיר ובכלל שלזיה. עם זאת, היהודים שהגיעו מאזורי פולין המזרחיים נתקלו ברתיעה רבה, הן מצד הרשויות העירוניות המקומיות והן של היהודים שחיו בעיר תקופה ארוכה. הסיבות לחוסר שביעות הרצון נבעו מכך שפולין הקונגרסאית נתפסה בעיני רוב תושבי שלזיה עילית כשטחים נחשלים, עניים ונחותים מבחינה תרבותית. סלידות אלה יוחסו גם ליהודי פולין שהגרו לעיר. הם נתפסו כאיום לאור התחרות הכלכלית הגוברת, והחשש מהתגברות הנטיות הפרו-פולניות.
בשנת 1931 עדיין היו 463 יהודים בקהילה. בשנת 1939 התגוררו במיסלוביצה 162 יהודים בלבד, הם היוו 0.8% מכלל האוכלוסייה.
ב־1 בספטמבר 1939 פלשה גרמניה לפולין ובכך החלה מלחמת העולם השנייה. כבר בימיה הראשונים של המלחמה נכבשה מיסלוביצה בידי הצבא הגרמני. בסתיו 1939 הגרמנים שרפו והרסו את בית הכנסת המקומי. הנאצים גם הכריחו את היהודים לאסוף את הלבנים השרופות ובשעת-מעשה התעללו בהם. הוחרמו העסקים שהיו בידי היהודים והועברו לידי "הנאמנים" מתושבי המקום. בנובמבר 1939 הועברו כל היהודים ממיסלוביצה לגטו בכשאנוב. בגטו כשאנוב רוכזו חלק ניכר מיהודי שלזיה העילית. לפי עדות אחת שלא אושרה ממקומות אחרים, הוקם במיסלוביצה באפריל 1941 מחנה-עבודה ליהודים. היו בו כ־1,800 גברים מערי זאגלמביה, שהועסקו בבניית מפעל גדול של התעשייה הצבאית. בסוף נובמבר 1941 הועברו היהודים (או רק חלק מהם) לעבודה בטעינת קרונות וכן בעבודות מיון הנשק הסובייטי, שנתפס כשלל על ידי הצבא הגרמני. קבוצת יהודים, שעסקה בטעינת הנשק ובראשה פרוינד מבנדז'ין, חיבלה בנשק ואף פוצצה כמה פעמים את התחמושת שבמחסנים. בעת ההתפוצצויות נהרגו כמה וכמה גרמנים. כשהפעילות החבלנית הזאת נחשפה, כמה מהיהודים שעסקו בה נורו למוות וכל היתר פונו מהמקום ונשלחו למחנות-עבודה אחרים. כגון מחנה העבודה ליהודים במיכרה "האנס" שבמיסלוביצה. למחנה הובאו גם כמה מאות יהודים מצפון צרפת. האסירים עבדו במיכרות הפחם שבסביבה. תנאי החיים והעבודה במחנה גרמו לתמותה רבה בקרב האסירים.
בית הכנסת הישן
בית הכנסת העתיק במיסלוביצה נבנה בשנת 1826 ברחוב plac Mieroszewskich 2. שהיה בשוק החדש באותם הימים.
הבניין הוקם בתוכנית מלבנית. בפנים, עזרת נשים נבנתה מעץ משלושת צדדי האולם, ובקיר הצפוני בתוך שקעים חצי עגולים מוקמו החלונות.
לאחר בניית בית הכנסת הגדול, בית הכנסת הישן נמכר בסביבות שנת 1899 לחברת הרהיטים "רובק". בשנת 1927 הבניין נמכר לקהילה הקתולית בעיר. בשנת 1928 הוסב הבניין לבית-עם קתולי, על פי תכנון של א. קרפצ'יק. הבניין שרד את מלחמת העולם השנייה וחל משנת 2007 נמצא בו מועדון נוער קתולי.
בית הכנסת הגדול והחדש
בית הכנסת הגדול והחדש במיסלוביצה, היה ממוקם בכיכר וולנושי, תוכנן ונבנה בשנים 1895–1899 על ידי האדריכל איגנץ גרונפלד, ממשרד האדריכלים שנמצא ברובע שרלוטנבורג, שבברלין. הוא היה מפורסם ביופיו. בית הכנסת נבנה, בסגנון נאו-מורי, והוא דמה בקווים האדריכלים שלו לבתי הכנסת בבודפשט, אך גם לבתי הכנסת הסמוכים בביילסקו-ביאלה ובביטום. האלמנט האופייני של הבניין היו שני מגדלים מתומנים גבוהים, בעלי צריחים, שעליהם הוצבו מגני דוד. הנאצים הרסו את בית הכנסת בספטמבר 1939. נכון להיום יש במקום בו עמד בית הכנסת, בניין חדש השייך לעיריית מיסלוביצה.
בית הקברות
בית קברות היהודי במיסלוביצה ברחוב סטאובה-ul. Stawowa הוקם בראשית המאה ה-18, על חלקת אדמה שרכשה קהילת יהודי מיסלוביצה ברובע קוויאטצ'יסקו-Kwiatczysko (לימים רובע פיאסק-Piasek). הוא היה ממוקם בצד המזרחי של רחוב סטאובה, שהיה שביל צר.
בשנת 1864 נבנה חלק חדש של בית הקברות בצידו המערבי של רחוב סטאובה, שם הוא נותר כמעט ללא שינוי עד עצם היום הזה. רחוב סטאובה, מפרידה בין בית העלמין הישן לחדש. ליד השער עם מגן דוד, ניתן לראות את יסודות בית הלוויות והטהרה. באביב ובקיץ בית הקברות מגודל לגמרי בקיסוס. אינך יכול להיכנס לבית העלמין מכיוון שהשער נעול באמצעות מנעול.
הנקרופוליס ששטחו כ־4 דונם בצורת טרפז. על פי סקר ראשוני שנעשה על ידי המכון להיסטוריה יהודית, שבוצע בשנת 1989 על ידי קשישטוף דומנסקי, נמצאו כמעט ארבע מאות מצבות ואו שברי מצבות, על פי הפירוט הבא: 55 מצבות, 23 מהן שוכבות ו- 10 שבורות; 77 אובליסקים, בהם 75 שוכבים ו- 2 שוכבים שבורים; טור אחד של מצבות הפוכות, עוד 16 מבני קבורה וייתכן שבחלקם לא נקברו נפטרים.
אזור הנקרופוליס מכוסה בצמחייה עבותה, במיוחד באביב ובקיץ ומקשה על הגישה למצבות רבות. בית הקברות כולו מוקף בקיר לבנים גבוה. לא ניתן להיכנס לבית העלמין מכיוון שהשער נעול באמצעות מנעול.
בסוף שנות השבעים של המאה העשרים, במהלך בניית בנייני מגורים בפינת הרחובות סטאובה 27, ובוליני 16 וחיבור מערכת הביוב אליהם, נפגעו ונשדדו קברים רבים, לרוב אלה שהיו להם מצבות משיש שחור.
סינטאיהו סלליך
סינטאיהו סלליך (נולד ב-20 ביוני 1991 באתיופיה) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בנאה סלמיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית.
קריירת מועדונים
סלליך נולד בכפר קווארה שבאתיופיה, בגיל שנתיים עבר עם משפחתו לעיר גונדר, וכשהיה בן תשע עלה לישראל. בתחילה התגוררה המשפחה במבשרת ציון, ולאחר שנתיים עברה לשכונת רמת אליהו בראשון לציון, בה גם גדל סלליך והתחנך. בצעירותו שיחק במחלקת הנוער של הפועל ראשון לציון, ובקיץ 2009 עבר למחלקת הנוער של מכבי חיפה.
את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של חיפה ערך ב-15 במאי 2010 נגד בני יהודה תל אביב באצטדיון בלומפילד, אשר זכור כמשחק בו הפסידה חיפה את האליפות להפועל תל אביב בדקה ה-92. בעונה שלאחר מכן שיחק בעשרה משחקים וזכה עם מכבי חיפה באליפות.
בקיץ 2011 הושאל להפועל עכו והפך לשחקן מפתח במועדון עם שבעה שערי ליגה ב-37 משחקים. בקיץ 2012 הושאל לעירוני קריית שמונה, ובמדיה כבש 5 שערי ליגה, והעפיל עמה לגמר גביע המדינה. סלליך פתח בהרכב בהפסד להפועל רמת גן בדו-קרב בעיטות עונשין במשחק הגמר.
ב-3 בספטמבר 2013 הושאל סלליך לעונה אחת בבית"ר ירושלים, ובעונה זו כבש שני שערים ב-19 הופעות בליגה. עם סיום תקופת ההשאלה שוחרר סלליך ממכבי חיפה וחתם ל-3 עונות במריבור, אלופת סלובניה, והפך לישראלי הראשון בליגת העל הסלובנית. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש חמישה שערי ליגה והוסיף תשעה בישולים, וזכה עמה באליפות. בעונתו השנייה בקבוצה כבש שבעה שערי ליגה וזכה עם הקבוצה בגביע הסלובני. בעונתו השלישית זכה באליפות נוספת.
ב-27 באוגוסט 2017 שב סלליך למכבי חיפה וחתם על חוזה לשנתיים. כבר באותו היום פתח בהרכב הקבוצה בניצחון 3–1 על הפועל באר שבע, וכבש את שער הבכורה שלו במועדון. סלליך הציג יכולת טובה, עם שבעה שערים ותשעה בישולים בעונת 2017/18.
ב-17 בפברואר 2019, במהלך משחק נגד הפועל חדרה, קרע סלליך את הרצועה הצולבת בברכו וסיים את העונה. הוא נעדר לתקופה של 7–8 חודשים, והחמיץ את פתיחת עונת 2019/20. בסוף דצמבר 2019 החלים מפציעתו וחזר לסגל של מכבי חיפה, וב-1 ביולי 2020 כבש צמד ראשון בקבוצה בניצחון 4–1 בדרבי מול הפועל חיפה.
ב-4 באוגוסט 2020 חתם לעונה אחת בהפועל באר שבע. את שער הבכורה במסגרת הליגה במדי הקבוצה, כבש סלליך במחזור הפתיחה של עונת 2020/2021 בניצחון הקבוצה 3–2 על מכבי נתניה.
ב-22 ביולי 2021 חתם בגנצ'לרבירלי, מליגת המשנה הטורקית. ב-4 ביולי 2022 הוא חזר לישראל, וחתם לשנתיים בהפועל תל אביב.
ב-13 בינואר 2023 חתם בנאה סלמיס פמגוסטה מליגת העל בקפריסין.
נבחרות ישראל
סלליך שיחק בנבחרת הנוער של ישראל עד גיל 19 ובנבחרת הצעירה של, איתה אף השתתף באליפות אירופה (היורו) 2013 לנבחרת צעירות שנערכה בישראל.
אנטי-אמריקניזם
אנטי-אמריקניזם (באנגלית: Anti-Americanism) או רגש אנטי-אמריקני, ולעיתים גם אמריקנו-פוביה, מתייחס לרגשות שנאה או התנגדות לדרך החיים, מדיניות ממשל ארצות הברית, ובייחוד מדיניות החוץ של העם האמריקני. המדען הפוליטי ברנדון או'קונור מהמרכז ללימודי ארצות הברית טוען כי לא ניתן לבודד את האנטי-אמריקאיות כתופעה עקבית וכי המונח נולד כמרכיב גס לסטריאוטיפים, דעות קדומות וביקורות המתפתחות לביקורות פוליטית יותר. החוקר הצרפתי מארי-פראנס טווינט טוען כי השימוש במונח אנטי-אמריקניזם "מוצדק רק אם הוא מרמז על אופוזיציה שיטתית - מעין תגובה אלרגית - לאמריקה כולה". בדיונים על האנטי-אמריקניזם חסרו ברוב המקרים הסבר מדויק למה שהרגש כרוך בו (למעט התעללות כללית), שהוביל למונח בשימוש נרחב ובאופן אימפרסיוניסטי, וכתוצאה מכך התרשמותם הלא מדויקת של הביטויים הרבים המתוארים כאנטי-אמריקני. ויליאם ראסל מלטון טוען כי הביקורת נובעת בעיקר מהתפיסה כי ארצות הברית רוצה לפעול כ"שוטר עולמי".
על-פי מילון אוקספורד המקוון, המונח "אנטי-אמריקני" מוגדר כ"עוינות לאינטרסים של ארצות הברית". במהדורה הראשונה של מילון וובסטר האמריקאי לשפה האנגלית (1828), המונח "אנטי-אמריקני" הוגדר כ"התנגדות לאמריקה, לאינטרסים או לממשל האמיתי של ארצות הברית, ונגד המהפכה באמריקה". השקפות שליליות כלפי ארצות הברית החזקות יותר בארצות ערב, בסין, במדינות ברית המועצות לשעבר, במדינות דרום-מזרח אסיה, בקוריאה הצפונית ובמדינות אירופאיות מסוימות, וחלשות יותר באפריקה שמדרום לסהרה.
פרשנויות לאנטי-אמריקניזם
מסקר שנערך בשנת 2017 על ידי שירות ה-BBC העולמי ב-19 מדינות, 4 מדינות הגדירו את ההשפעה של ארצות הברית כחיובית, בעוד 14 טענו להשפעה שלילית, מדינה אחת הייתה נייטרלית. לעיתים קרובות פרשנות האנטי-אמריקאיות הייתה מקוטבת. האנטי-אמריקניזם מתואר על ידי הסוציולוג האמריקני-הולנדי, פול הולנדר, כ"אימפולס קריטי בלתי פוסק כלפי מוסדות, מסורות וערכים חברתיים, כלכליים ופוליטיים אמריקאים." לרוב רגשות אנטי-גלובליזציה (גלובליזציה).
מו"ל העיתון הגרמני, יוזף יופה, מציע חמישה היבטים קלאסיים לתופעה: צמצום האמריקנים לכדי סטריאוטיפים, האמונה כלפי ארצות הברית שיש להם אופי רע ובלתי מוסבר, המייחסת לממסד האמריקני כוח קונספירציווי עצום שמטרתו לשלוט על העולם כולו. ארצות הברית אחראית לכל הרעות בעולם, וכעת מתוך רגשות אשם אלו מבקשת להגביל את השפעתה על ידי השמדה או קיצוץ עצמי של חברותיה ומוצריה מהפרקטיקות המזהמות שלה. תומכים אחרים במשמעות המונח טוענים שהאנטי-אמריקניזם מייצג זרם אידאולוגי קוהרנטי ומסוכן, השווה לאנטישמיות. האנטי-אמריקאיות תוארה גם כניסיון לסמן את ההשלכות של הבחירת המדיניות האמריקנית כראיה לכישלונה המוסרי של ארצות הברית, בניגוד לכישלונות בלתי נמנעים של מדיניות חוץ מסובכת, שבעזרתה הגיעה ארצות הברית למעמד של מעצמת-על.
מעמדה של ארצות הברית כ"איזם" חשוד באופן מובהק. ברנדון או'קונור מציין כי מחקרים בנושא האנטי-אמריקאניזם היו "מטושטשים ואימפרסיוניסטיים", ולעיתים קרובות התקפות החד-צדדיות על האנטי-אמריקניות הוצג כמצב לא רציונלי. נועם חומסקי, מבקר פורה של ארצות הברית ומדיניותה, טוען כי השימוש במונח במדיניות הפנים האמריקאית מקביל לשיטות של מדינות טוטליטריות או של דיקטטורות צבאיות. הוא משווה את המונח לאנטי-סובייטיזם, תווית ששימשה את הקרמלין כדי לדכא את המתנגדים או את המחשבה הביקורתית.
פייר גרליין מהאקדמיה הצרפתית, טען כי המונח לעיתים משמש ככלי ביקורת כלפי ארצות הברית, על ידי תומכי המדיניות האמריקאית. אך גם הצעה אידאולוגית להכפיש את יריבי ארצות הברית, בזלזולם ושלילתם את אורח החיים האמריקאי ויכולותיה. גרליין טוען ששני "הטיפוסים האידיאלים" הללו של האנטי-אמריקנים יכולים להתמזג לעיתים, ולכן קשה מאוד לדון בתופעה. חוקרים אחרים הציעו שרבים מהאנטי-אמריקניסטים, ספציפיים בשיוך למדינה ולתקופת הזמן, ומתארים בצורה מדויקת יותר את התופעה מאשר הכללה רחבה. לעומת "הסנטימנט האנטי-אמריקני" הנפוץ יותר, הפחות מרמז על אידאולוגיה או מערכת אמונות. באופן גלובלי, נראה כי השתייכות לעמדות אנטי-אמריקניות נתפסות כמתאימות למדיניות או לפעולות מסוימות בתקופות זמן מוגדרות, כגון מלחמת וייטנאם ומלחמת עיראק. מסיבה זו, מבקרים טוענים לעיתים כי מנהיגים אמריקאים משתמשים בתווית ובסנטימנט ה"אנטי-אמריקאי" של גורמים ומדינות אחרות כתעמולה, לביטול ושלילת כל ביקורת כלפי ארצות הברית והצגת הביקורת כבלתי רציונלית.
תאוריית הניוון
באמצע המאה ה-18 ועד המאה ה-18, עלתה תאוריה בקרב כמה מהאינטלקטואלים האירופיים לפיה יבשות העולם החדש היו נחותות מיבשת אירופה. במה שמכונה "תזת הניוון" נקבע כי קיצוניות אקלימית, לחות ותנאים אטמוספיריים באמריקה השונים מאלו הקיימים באירופה גרמו לחולשה פיזית הן של בני אדם וחיות היבשת. סופרים שונים שללו את התזה בטענה ל"אנטי-אמריקאיות פרה-היסטורית". עם זאת עלו עדויות ברורות לרעיון שכללו את קיומן של עולם החי האמריקאי, כלבים שחדלו לנבוח, צמחים ארסיים, ואינדיאנים ילידים חלשים, קטנים ונטולי להט.
ג'יימס סייזר ציין, כי גינוי אמריקה כנחותה מאירופה נבע בחלקו מחשש מצד ממשלת גרמניה מהגירה המונית; דה פאו נקרא לשכנע את הגרמנים שהעולם החדש נחות, בידיעה כי הרעיון ישפיע על הפילוסוף עמנואל קאנט בכיוון דומה. לפי דה פאו העולם החדש אינו כשיר למגורים אנושיים משום שהוא "כל כך טבוע בטבע שכל מה שהוא מכיל מנוון או מפלצתי". הוא טען כי "הארץ מוצפת לטאות, נחשים, זוחלים וחרקים". תחילת ההתיישבות האירופית נבנתה על חורבות האימפריה האצטקית, תוך חיסול אוכלוסייה ילדית. בהסתמך על פרספקטיבה ארוכת טווח הכריז כי הוא "בטוח כי כיבוש העולם החדש... היא הצרה הגדולה ביותר שנפלה על האנושות". הדהוד דה פאוו, האנציקלופדיסט הצרפתי, אב ריינאל, כתב ב-1770 כי "אמריקה טרם יצרה משורר טוב, מתמטיקאי מצליח, איש גאון אחד בתחום אמנות אחת או בתחום מדע אחד". תאוריה זו נדונה בפרטות על ידי הוגים אמריקנים מוקדמים, כגון אלכסנדר המילטון, בנג'מין פרנקלין ותומאס ג'פרסון. המילטון גם ננזף בתוקף בפדרליסט מס '11 (1787).
תרבות
לפי ברנדן או'קונור, כמה אירופים מתחו ביקורת על האמריקנים על חוסר "טעם, חסד ואדיבות" ובעלי אופי חצוף ויהיר. הסופרת הבריטית פרנסס טרולופ ציינה בספרה משנת 1832 את נימוסי המקום האמריקאים, כשההבדל הגדול ביותר בין אנגליה לארצות הברית היה "הרצון בעידון". סיימון שאמה טוען כי "סטראוטיפ האמריקאי המכוער" בסוף המאה התשע עשרה באירופה הפך למוצק. כאמריקאי אכזר, שוביניסט, רעבתני, צדקני, שכיר חרב, ובומבסטי. או'קונור טוען כי תדמית דעה קדומה זו מושרשת בתדמית אידיאל העידון האירופי, וכי רעיון התרבות האירופית הגבוהה המכוונת נגד הוולגריות האמריקאית לא נעלמה.
פוליטיקה ואידאולוגיה
גם ארצות-הברית הצעירה התמודדה עם ביקורת על רקע פוליטי ואידאולוגי. סייזר טוען שהזרם הרומנטי של המחשבה והספרות האירופית, העוין להשקפת ההארה של התבונה והאובססיה בהיסטוריה ובאופי הלאומי, בז לפרויקט האמריקאי הרציונליסטי. המשורר הגרמני ניקולאוס טען כי מה שאנו מכנים "המולדת" בארצות הברית הוא רק תוכנית לביטוח רכוש. סאיסר טען במאמרו כי לעיתים קרובות, הערות כאלה מעוותות מחדש את שפת הניוון והדעה הקדומה באה להתמקד רק בארצות הברית ולא בקנדה ובמקסיקו. לנאו היגר לארצות הברית ב-1833 ומצא כי המדינה אינה עומדת באידיאלים שלו, ומובילה אותו לשוב לגרמניה בשנה הבאה. חוויותיו בארצות הברית היו הנושא לרומן בשם "נמאס מאמריקה (דר אמריקה אמריקה) (1855)" על ידי פרדיננד.
גזענות בארצות הברית
הזהות והתרבות של ארצות הברית התגבשה בתקופת מלחמת העצמאות של ארצות הברית, מלחמת האזרחים האמריקנית והמהפכה האמריקאית. עם חתימת חוקת ארצות הברית ומגילת הזכויות של ארצות הברית. זאת לאחר גלי הגירה ענקיים מאירופה לכיוון אמריקה, תחילה גולים, מגורשים ועבדים (גירוש ספרד, עבדות בארצות הברית), אז אנשי עסקים שהגיעו לאזור למטרות הבהלה לזהב ופיתוח התעשייה. גם למתקפה על פרל הארבור ובעקבותיו התקיפה על הירושימה במהלך מלחמת העולם השנייה היה חלק עצום בגיבוש הזהות האמריקאית. מאוחר יותר עסקנים כדומגאת: ניצולי שואה וחיילים שניסו לברוח מאזור המלחמה באירופה. אלו פיתחו וגיבשו את הזהות האמריקאית בדמות "המדינה מעל הכל וביטחון לאומי", הנצרות פרוטסטנטית וכלכלת שוק חופשי עם כינון הרעיון הקפיטליסטי, ילדי שיקגו, היד הנעלמה ולעיתים כלכלה קיינסיאנית. תוך התמקדות בכלכלת תחום התקשורת, תקשורת נתונים, חלל, גרעין, בידור (עמק הסיליקון, הוליווד, פלייבוי, דיסני, יוניברסל, פיקסאר). דבר שלעיתים מציג את ארצות הברית ואזרחיה כתאבי בצע למין, יופי, כח, שלטון וכסף. בשנותיה הראשונות ארצות הברית הייתה מדינה בעלת סממנים גזעניים כלפי השחורים ואסייתים, לרבות הפרדה גזעית ומחנות מעצר, עד לעלייתו של מרטין לותר קינג והתנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח. כיום פועלים בארצות הברית מספר תנועות אנטי זרים כמו גאווה לבנה.
ארצות הברית חברה קבועה באומות המאוחדות ובעלת זכות ווטו במועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
הגזענות בארצות הברית הייתה נפוצה מאז התקופה הקולוניאלית. זכויות שניתנו על-פי חוק או זכויות חברתיות ניתנו לאמריקאים לבנים נמנעו מאמריקאים ילידים, אמריקאים אפריקנים, אמריקנים אסיאתיים, אמריקאים היספנים ולטינים. לאמריקאים האירופיים (בעיקר הפרוטסטנטים האנגלו-סכסונים האמידים) ניתנו זכויות בלעדיות בענייני חינוך, עלייה, זכויות הצבעה, אזרחות, רכישת קרקעות והליך פלילי לאורך תקופות זמן המשתרעות מהמאה ה-17 ועד לשנות ה-60. עם זאת, מהגרים לא פרוטסטנטים מאירופה; בעיקר איריים, פולנים ואיטלקים, סבלו מהדרה של שנאת זרים וצורות אחרות של אפליה על בסיס אתני בחברה האמריקנית. בנוסף הושמצו כבעלי נחיתות גזענית, ולא נחשבו לבנים לחלוטין. בנוסף, קבוצות אמריקאיות במזרח התיכון כמו יהודים וערבים נתקלו באפליה מתמשכת בארצות הברית, וכתוצאה מכך, אלו לא מזוהים בארצות הברית כלבנים. ריבוד הגזע ממשיך להתרחש בתעסוקה, דיור, חינוך, הלוואות וממשל.
האשמות בדבר שיתוף פעולה יהודי
בראשית ההתיישבות בארצות הברית יהודים רבים מהאימפריה הספרדית, האימפריה הקולוניאלית הצרפתית, האימפריה הקולוניאלית האנגלית, האימפריה העות'מאנית והאימפריה המוסלמית, לרבות נמלטי האינקוויזיציה ושודדי ים יהודים הועברו לגלות או הועברו מרצון ליבשת אמריקה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה והשנייה יהודים רבים היגרו לארצות הברית, במסגרת המכסות שנקבעו לכך. יהודים אלו כיום מצליחים עסקית בארצות הברית. בנוסף רבים מבנות מנהיגי ארצות הברית נישאו ליהודים, כדוגמת: צ'לסי קלינטון ואיוונקה טראמפ.
האשמות בדבר שיתוף פעולה מוסלמי
הנוכחות האסלאמית בארצות הברית מתוארכת ללפני הכרזת העצמאות של ארצות הברית. בתיעוד משנת 1528, כשעבד מרוקאי בשם אסטבניקו נספה ליד גלווסטון, טקסס. ממסמכים ממלחמת העצמאות של ארצות הברית עלה כי מוסלמים לחמו בצד ארצות הברית. המדינה הראשונה שהכירה בארצות הברית כאומה עצמאית הייתה סולטנות מרוקו, תחת השליט מוחמד בן עבדאללה, בשנת 1777. במספר התכתבויות עם הנשיא ג'ורג' וושינגטון. ב-9 בדצמבר 1805, הנשיא תומאס ג'פרסון אירח ארוחת ערב בבית הלבן עבור האורח שלו סידי סולימאן מלימלי, שליח מתוניס.
נכון לשנת 2016 כ-3.3 מיליון מוסלמים חיים בארצות הברית, המהווים כ-1% מאוכלוסיית ארצות הברית. אמריקאים מוסלמים הם לרוב אפרו-אמריקאים שאוסלמו בתקופת הכיבוש האסלאמי של אפריקה ואלו מהווים 1/4 מהאוכלוסייה המוסלמית בארצות הברית. היתר היגרו מאזורי האימפריה המוגולית והאימפריה העות'מאנית. בנוסף מספר סלבריטאים אפרו-אמריקאים עברו תהליך התאסלמות. כדוגמת: מוחמד עלי, ג'נט ג'קסון, מייק טייסון, דייב שאפל, מוס דף, אייס קיוב, באסטה ריימס, יוסף לטיף, מהרשלה עלי, כרים עבדול ג'באר, עזיז אנסרי. בנוסף ללינדזי לוהן. התנועה מכונה האסלאם השחור.
מיליטריזם צבאי
ארצות הברית מחזיקה במאגרי נשק, נפט ואנרגיה ענקיים, נשק גרעיני, תוכנית החלל ופרויקט מנהטן. התקציבים המוזרמים למטרות אלו עצומים ומהווים חלק נכבד מהכלכלה האמריקאית. זאת בנוסף לתקציבי נאס"א, CIA ו-FBI. כשאלו לעיתים אף מוצגים כבעלי שליטה מוחלטת בריכוזיות התקשורתית. לאור שליטתם הכמעט בלעדית בתעשיית הבידור והתקשורת. בהמשך להדלפותיו של אדוארד סנודן בעניין מערכות המעקב הקיימות בקרב קהילת המודיעין האמריקאית, המבצעות מעקב אחר גורמים זרים ללא ידיעתם, אך גם מעקב אחר אזרחים מהשורה ללא ידיעתם.
התערבות בענייני פנים של מדינות אחרות
ארצות הברית לאורך כלל ההיסטוריה שלה הואשמה באימפריאליזם אמריקני ובהתערבות בענייני פנים וכלכלה של מדינת אחרות, החל מהסיוע שהגישה למדינות מערב אירופה לאחר מלחמת העולם השנייה (דור הבייבי בום), לרבות דוקטרינת מונרו של ג'יימס מונרו. אז בכניסה למלחמת וייטנאם (ילדי הפרחים), המלחמה הקרה והפלישה למפרץ החזירים. גיוס רופאים ומדענים קובנים, סובייטים וגרמנים גולים, הינדוס תנועות מרד אזרחי באמריקה הלטינית לרבות פרשת איראן-קונטראס, מלחמת איראן–עיראק, הדיקטטורה הצבאית בצ'ילה והמהפכה הקובנית לצורכי מכירת נשק ויצירת רווח. דבר שגרר את פיגועי 11 בספטמבר. בנוסף מעורבות במהפכות באזור המפרץ הפרסי, למטרות השגת גישה לנפט: הפלישה לעיראק וסיוע למדינות אירופה בהפיכה באיראן, הדחת השאה מאיראן, המהפכה האיראנית, ומלחמת אפגניסטן שכללה הפעלת כלי טיס בלתי מאויש ופגיעה באוכלוסיות אזרחיות. התנקשות בחיי סדאם חוסיין ואוסאמה בן לאדן (מבצע חנית נפטון). לאור ההתערבות הכלכלית של ארצות הברית והפגיעה הכלכלית בהם, הקימו באמריקה הלטינית את הברית הבוליברית.
אנטי-אמריקניזם בברית המועצות
ברית המועצות מאז ומעולם הייתה האויבת המרה של ארצות הברית, לאור המרחק בין האידאולוגיה הקפיטליסטיות לקומוניסטיות, והאידאולוגיה האנטי-סובייטית אמריקאית שגובשה בתקופת המלחמה הקרה. בנוסף למשפטי ראווה והגבלות על מהגרים מברית המועצות לשטחי ארצות הברית בחשד לריגול לטובת הסובייטים. הקפיטליזם הוגדר כאויב הגדול ביותר של הקומוניזם, ובברית המועצות זיהו את ארצות הברית כמנהיגת האומות הקפיטליסטיות, תוך תמיכה באנטי-אמריקניות במדינות שונות ובפרט באמריקה הלטינית. ברמן מציין כי באמצע המאה ה-19, "קרל מרקס עצמו העריץ במידה רבה את הדינמיות של הקפיטליזם והדמוקרטיה האמריקנית ולא השתתף באנטי-אמריקאיות שהפכה לסימן ההיכר של האידאולוגיה הקומוניסטית במאה העשרים". או'קונור טוען כי "הקומוניזם ייצג את הגרסה האיתנה ביותר של האנטי-אמריקניזם - תפיסת עולם עקבית שקראה תיגר על השוק החופשי, הרכוש הפרטי, הממשלה המוגבלת והאינדיבידואליזם". מחברים במערב, כגון ברטולט ברכט וז'אן פול סארטר, יצאו למתקפה והגיעו לקהל גדול מצד השמאל. בספרו "אנטי-אמריקניזם" משנת 2003 כותב הסופר הצרפתי ז'אן פרנסואה רוול, כי האנטי-אמריקניות נובעת בעיקר מאנטי-קפיטליזם, והביקורת הזו באה גם ממשטרים לא-קומוניסטים טוטליטריים. משטר מזרח גרמניה הטיל אידאולוגיה רשמית שהתבטאה בכל אמצעי התקשורת ובכל בתי הספר (ראו גם Ami go home). מי שציין את החריגה המעטה ביותר הזמין ביקור של השטאזי (המשטרה החשאית). הקו הרשמי הלך בעקבות התאוריה של לנין על האימפריאליזם כעל השלב הגבוה ביותר והאחרון של הקפיטליזם, ובתאוריית הפשיזם של דימיטרוב כדיקטטורה של היסודות הריאקציוניים ביותר של הקפיטליזם הפיננסי. הקו הרשמי של המפלגה הצהיר כי ארצות-הברית גרמה לפירוק הקואליציה נגד היטלר.
דלת אוטומטית
דלת אוטומטית היא דלת בעלת מנגנון פתיחה שאינו דורש הפעלת כוח לפתיחתה על ידי מי שעובר בה. כיום מנגנוני הפתיחה מופעלים על ידי מנועים חשמליים.
תכונות מיוחדות
מעבר למנגנון הפתיחה, על ידי דלתות אוטומטיות ניתן להשיג תכונות שלא תמיד קיימות בדלתות רגילות:
בטיחות
דלתות אוטומטיות רבות כוללות חיישנים המונעים מהן להיסגר כל עוד קיים בקו הסגירה חפץ כלשהו. מערכת זו באה למנוע סגירת דלתות על בני אדם ובעלי חיים. על מנת למנוע מצב בו דלתות אוטומטיות יישארו במצב סגור בעת הפסקת חשמל, מצוידות חלק מהדלתות בסוללות גיבוי או במנגנון קפיצי שפותח אותן בזמן הפסקת חשמל. אפשרות נוספת שקיימת היא מנגנון הקרוי "דלת קורסת" - אלו הן דלתות אוטומטיות אשר בעת חירום (למשל מנוסת בהלה) משנות את כיוון פתיחתן ו/או נפתחות בקלות לכיוון המנוסה.
היסטוריה
במאה ה-1 לספירה המציא הרון מאלכסנדריה דלת הנפתחת ללא הפעלת כח אדם או בעל חיים. המנגנון התבסס על חימום מים ליצירת קיטור. לאחר כמה שעות נבנה לחץ בכלי פליז שגרם לו לשאוב מים לתוך מיכלים סמוכים. מיכלים אלה פעלו כמשקולות אשר, באמצעות סדרה של חבלים וגלגלות, היו פותחים את דלתות המקדש בערך בזמן שאנשים היו מגיעים לתפילה.
בשנת 1931, פיתחו המהנדסים הוראס ה. ריימונד ושלדון אס. רובי מחברת ייצור כלי החומרה סטנלי וורקס את הדגם הראשון של דלת אוטומטית המופעלת באמצעות מכשיר אופטי. על ההמצאה נרשם פטנט, והדלת הראשונה הותקנה במסעדת "וילקוקס פייר" בווסט הייבן, קונטיקט עבור מלצרים שנשאו מזון ומשקאות. עלות המערכת כולל ההתקנה הייתה 100 דולר.
ב־1954 המציאו די הורטון ולו יואיט את הדלת ההזזה האוטומטית הראשונה, שהופעלה על ידי לחץ דריכה. בשנת 1960 הם ייסדו את חברת הורטון אוטומטיקס בע"מ אשר הייתה הראשונה להתקין דלתות הזזה אוטומטיות.
גביע דייוויס 1937
אתגר הטניס הבינלאומי 1937 (באנגלית: 1937 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות ה-32 במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס".
מחזיקי הגביע היו נציגי בריטניה ומשחק הגמר נערך בווימבלדון. לתחרות נרשמו 24 נבחרות שחולקו ל-2 בתים- "בית אמריקה" ו"בית אירופה". בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. במשחק זה נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת גרמניה.
המשחק על התואר נערך ב-24–27 ביולי 1937 בווימבלדון, בריטניה. נבחרת בריטניה שיחקה נגד נבחרת ארצות הברית והפסידה עם תוצאה 1:4.
בית אירופה
הבית כלל 20 קבוצות, כולל דרום אפריקה, ניו זילנד והרפובליקה הסינית. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר.
משחק בין מנצחי הבתים
המשחק בין מנצחי הבתים התקיים בווימבלדון, בריטניה במהלך 17–20 ביולי 1937. נבחרת גרמניה הפסידה לנבחרת ארצות הברית עם התוצאה 2:3.
Ruby
רובי תומכת במספר פרדיגמות תכנות, כולל תכנות פונקציונלי, תכנות מונחה-עצמים ותכנות מבני. מערכת הטיפוסים ברובי היא חזקה ודינמית, וניהול הזיכרון בשפה הוא אוטומטי (כולל שימוש במנגנון איסוף זבל) - בדומה לשפות כמו פייתון, דילן, פייק ו-CLU.
המימוש הסטנדרטי של גרסה 1.8.7 של רובי כתוב ב-C כמפרש בעל מעבר אחד. ארגון ממשלתי יפני מפתח כעת את המפרט של השפה. עד כה הארגון פרסם טיוטה של המפרט, שעדיין לא אושר כסטנדרט תעשייתי. קיימים מספר מימושים חלופיים של השפה, כגון YARV, JRuby, IronRuby, MacRuby. כל אחד מהמימושים בוחר בדרך שונה - חלקם מספקים הידור Just-in-time, או אף הידור Ahead-of-Time. גרסה 1.9 משתמשת ב-YARV שבסופו של דבר יחליף את המפרש הנוכחי האיטי יותר.
היסטוריה
השפה נוצרה ב-24 בפברואר 1993 בידי יוקיהירו מאטסומוטו שניסה ליצור שפה חדשה שתאזן בין תכנות פונקציונלי ותכנות אימפרטיבי. מאטסומוטו אמר "רציתי שפת סקריפטים עם יותר כוח מפרל ויותר מונחית עצמים מפייתון. בגלל זה החלטתי לעצב שפה משלי", וכן "אני מקווה שרובי תעזור לכל מתכנת בעולם להיות פרודוקטיבי, ליהנות מתכנות ולהיות שמח. זו המטרה העיקרית של רובי".
פרסום ראשון
הגרסה הראשונה של השפה, רובי 0.95, פורסמה בניוזגרופס יפניים ב-21 בדצמבר 1995. עוד שלוש גרסאות של רובי פורסמו ביומיים לאחר מכן. בשלב זה בפיתוח כבר היו תכונות רבות מגרסאות מאוחרות יותר כמו פיתוח מונחה עצמים, מחלקות עם הורשה, מיקסינים, איטרטורים, קלוז'רים, טיפול בחריגות ואיסוף זבל.
רובי 1.0
גרסה 1.0 פורסמה ב-25 בדצמבר 1996.
לאחר פרסום גרסה 1.3 ב-1999 רשימת התפוצה הראשונה בשפה האנגלית החלה את דרכה. בספטמבר 2000 הספר הראשון באנגלית על רובי - Programming Ruby - פורסם.
Ruby On Rails
בשנת 2005 השפה התפרסמה במקומות רבים בעקבות פרסום Ruby on Rails - ספריית פיתוח לאפליקציות אינטרנט שנכתבה ברובי, Ruby on Rails התקבלה באהדה רבה אצל מפתחי תוכנה ובחודש אוגוסט 2006 חברת אפל הודיעה כי תשווק את המחשבים שלה עם סביבת פיתוח מותאמת החל מאוקטובר 2007.
גרסה 2.3 יצאה לעולם ב-15 במרץ 2009, עם שיפורים רבים למנגנון ה־MVC, יצירה מהירה של אפליקציות Web על ידי שימוש ב-gems.
גרסה 3.1 יצאה באוגוסט 2011 ובה החידושים: אפשרות לביטול Migrations למסד הנתונים, Assets Pipeline, הפיכת ספריית jQuery ברירת מחדל ותמיכה ב־Coffeescript ו-SaaS.
גרסה 3.2 יצאה בינואר 2012 וזוהי הגרסה האחרונה אשר תומכת ברובי 1.8.
גרסה 4.0 יצאה ביוני 2013 והביאה עימה שיפורי ביצועים ניכרים אשר היוו בעיה בגרסאות הקודמות, בין השיפורים ניתן למצוא: TurboLinks, תמיכה בשידורים חיים וכן נוספה גישה חדשה לטיפול ב-Mass Assignment Security.
השפה
רובי מוגדרת כשפת תכנות מונחה עצמים טהורה, לאמור, כל ערך בשפה הוא אובייקט, כולל מספרים וערכי אמת/שקר (להבדיל משפות כגון Java המגדירות ערכים אלו כסוגי משתנים "פרימיטיביים" שאינם אובייקטים).
מכיוון שרובי היא שפה מונחית עצמים טהורה ניתן ליישם בה שיטות (methods) של עצמים, אך לא שגרות (procedures). יחד עם זאת, השפה מאפשרת תכנות פרוצדורלי על ידי כתיבה של מתודות או אפילו קטעי קוד אימפרטיביים שלא בכפוף למחלקה (class) או עצם (object) והקוד מקושר באופן אוטומטי למחלקה Object, שהיא מחלקת העל של כל העצמים בשפה, ולכן ניתן לקראה מכל מקום בתוכנית.
שפת רובי מאפשרת ירושה בשיטה של ירושה בודדת (Single Inheritance) אבל מאפשרת להרחיב מחלקות, בנוסף למנגנון הירושה, על ידי מנגנון בשם Mixin המאפשר למחלקה "לרשת" קטעי קוד מרכיבים מסוג מודול שאינם מחלקות, או הוספת שיטות באופן דינמי למחלקות שהוגדרו בעבר, או אפילו הוספת שיטות באופן דינמי לעצמים מאותחלים.
המפרש של רובי מופץ כתוכנה חופשית, תחת רישיון כפול: ה־GPL ורישיון Ruby.
שערי הברזל II
שערי הברזל II (ברומנית: Porțile de Fier II ובסרבית: Хидроелектрана Ђердап II) – תחנת כוח הידרואלקטרית על נהר הדנובה בגבול שבין רומניה ובין סרביה (בעבר יוגוסלביה) בעלת יכולת מובנית לייצר 500 מגה-ואט חשמל. התחנה היא בבעלות משותפת רומנית-סרבית, והחשמל מחולק בצורה שווה בין שתי המדינות.
מאגר המים, שנוצר אחרי הקמת סכר בגובה 34 מטרים, מכיל 600,000,000 מטרים מעוקבים מים ושטחו 5.200 הקטרים.
שערי הברזל II נבנתה לאחר השלמת שערי הברזל I, במורד הדנובה, במרחק של כ-80 קילומטרים.
ריינהארט קוזלק
ריינהארט קוֹזֶלֶק (בגרמנית: Reinhard Koselleck. 23 באפריל 1923 - 3 בפברואר 2006) היה היסטוריון גרמני, ונחשב לאחד ההיסטוריונים החשובים במאה 20. עמדותיו של קוזלק היו חריגות בתחום, והוא לא השתייך לאף אסכולה היסטורית. במחקריו עסק, בין השאר, בהיסטוריה מושגית (Begriffsgeschichte), האפיסטמולוגיה של ההיסטוריה, בלשנות, אנתרופולוגיה של ההיסטוריה ושל ההיסטוריה החברתית, ההיסטוריה של המשפט וההיסטוריה של הממשל.