cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דוד אשרי
ביוגרפיה
דוד אשרי נולד בפירנצה למשפחה טוסקנית עתיקת יומין, וגדל בבית שומר מסורת. אביו, אנצו יוסף בונבנטורה, היה פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת פירנצה. אשרי למד מגיל שש עד עשר בבית ספר יהודי בשם "תלמוד תורה" ואחרי כן למד שנתיים בגימנסיה "מיכלאנג'לו". לאחר פרסום חוקי הגזע ב-1938, כשנאסר על היהודים ללמוד בבתי ספר כלליים, למד אשרי במשך שנה בבית ספר התיכון של הקהילה היהודית. גם אביו פוטר מעבודתו ומכיוון שהיה ציוני החליט לעלות לארץ להכיר אותה וגם לטפל במשרה באוניברסיטה העברית. לאחר חצי שנה, בספטמבר 1939, עלה לארץ ישראל גם דוד עם אמו מתילדה (לבית פסיליי) ושני אחיו, עמנואל ודניאל, עם סרטיפיקטים מטעם האוניברסיטה העברית. אשרי למד בבית הספר התיכון הדתי "במעלה" ואחר כך בסמינר למורים "מזרחי". הוא נמשך בעיקר למתמטיקה והתכוון ללמוד מתמטיקה באוניברסיטה, אבל בגלל מלחמת העצמאות התחיל ללמוד בגיל 27, גיל מבוגר מדי לדעתו למתמטיקה. לפני הקמת המדינה היה מגויס בפרוזדור ירושלים ובהגנה על העיר ומיד עם הקמת המדינה עבר לגדוד "מוריה", הגדוד העשירי של הפלמ"ח, שבו שירת במלחמת העצמאות, בתפקיד מ"כ סיירים. אביו נהרג בשיירה להר הצופים. האוניברסיטה העברית הציעה לקרובי הקרבנות פנסיה או עבודה באוניברסיטה. אמו של אשרי בחרה בעבודה באוניברסיטה ולימדה בחוג ללימודים רומניים את השפות איטלקית, צרפתית וספרדית. אשרי היה ממקימי קיבוץ יראון בגליל העליון, ממנו גורש ב-1952 בעקבות הפילוג במפ"ם בשל השתייכותו האידאולוגית לקבוצת משה סנה. הוא שב לירושלים והחל לעבוד בספריה הלאומית וללמוד. בשנת 1953 נשא לאשה את מאיה אשרי לבית מלניק (1932–2013) ונולדו להם שתי בנות.
דוד אשרי עשה את חוק לימודיו מהתואר הראשון עד השלישי באוניברסיטה העברית. למד לתואר ראשון בחוגים להיסטוריה ולפילוסופיה. בחוג להיסטוריה המורה העיקרי היה פרופסור ריכרד מיכאל קבנר, היסטוריון נודע של ימי הביניים והעת החדשה, לאחר פרישתו עבר אשרי להיסטוריה העתיקה ולפרופסור אביגדור צ'ריקובר, שהיה מורו גם לתואר שני ולאחר מותו (נפטר ב-1958) למד אצל אלכסנדר פוקס וחיים וירשובסקי. באותם הימים בלימודי תואר שני נכללה הדרישה של חוג משני בהיקף של תואר ראשון ואשרי בחר בחוג ליוונית. התזה שלו לתואר השני הייתה על חיי החברה באתונה לאור נאומיו של דמוסתנס. עבודת הדוקטורט שלו, בהדרכתו של אלכסנדר פוקס, הייתה על היבטים משפטיים ואידאולוגיים של חלוקה מחדש של קרקעות ביוון העתיקה, כלומר היסטוריה חברתית וגם אידאולוגית. פוקס. משאושר הדוקטורט עזב את העבודה בספרייה הלאומית וב-1962 קיבל משרה בדרגת מרצה בחוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית, עלה לדרגת מרצה בכיר ב-1965, ב-1978 התמנה לפרופסור מן המניין. ב-1994 פרש לגמלאות מן האוניברסיטה כפרופסור אמריטוס.
בשנים 1972–1975 כיהן כדיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית ובשנים 1986–1988 כראש המדרשה ללימודים מתקדמים. נבחר לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים בשנת 1991.
תחומי מחקריו
דוד אשרי חקר את תולדות יוון העתיקה והתמחה בארבעה תחומי מחקר עיקריים. האחד הוא היבטים משפטיים וחברתיים של החברה היוונית, ובכלל זה גם מוסדות פוליטיים ומוסדות משפטיים, בעיקר משפט רכוש, חוקי ירושה ורפורמות אגרריות. התחום השני היה הגירה והתיישבות. התחום השלישי היה היסטוריוגרפיה היוונית, הוא חקר בעיקר את ההיסטוריונים היוונים, את מקומו של המיתוס בכתיבת דברי הימים ואת מלחמת טרויה. מבין ההיסטוריונים היוונים עסק בעיקר בהרודוטוס, ומכיוון שכתב פירוש לספרו השלישי העוסק בפרס התמחה גם בלשון הפרסית הקדומה, האימפריה הפרסית ותרבותה.
היבטים משפטיים ואידאולוגיים של חלוקת קרקעות ביוון העתיקה
זהו נושא עבודת הדוקטורט של אשרי, שראתה אור בשנת 1966 בטורינו כספר בהוצאת האקדמיה למדעים האיטלקית (Distribuzioni di terre nell'antica Grecia) אשרי ראה בפוליס עיר מדינה חקלאית, ובדק את הזיקה בין זכויות האזרח לבעלות על המקרקעין. הוא יצר מסד נתונים מקיף של חוזי מקרקעין בעולם היווני מהעידן הארכאי ועד הכיבוש הרומי ובחן את נסיבות חלוקת הקרקע, שניתנה במטרה להגדיל את קבוצת האוכלוסין של הפוליס. לחלוקה זו היו מספר סיבות: האחת היא דילול האוכלוסין עקב מלחמת אזרחים והחרמה של קרקעות בגלל ביטול זכויות אזרח של בעליהם, האחרת הרצון להגביר את השוויון ולמנוע הצטברות קרקעות רבים בידי מעטים. ספרו משנת 1969 Leggi greche sul problema del debiti מרחיב את יריעת הדוקטורט ומשלב את דיני המקרקעין במארג התחיקה הקיים בתחום והיא כוללת אסופה ביבליוגרפית מקיפה של התיעוד ששרד. במאמרו של אשרי "עריצות ונישואים כפויים" , אשרי דן בתופעה שכיחה בפוליס היווניות שגברים רבים מתו בהן במלחמות וכדי שאוכלוסייתה לא תדולדל שוחררו העבדים והורשו לשאת את הנשים בנות החורין.
ההיסטוריוגרפיה היוונית
לאחר פגישתו של אשרי עם ארנלדו מומיליאנו, מחשובי החוקרים של דברי ימיה של יוון העתיקה, ועמו היה בקשרים למעלה מעשרים שנה, החל אשרי להתעניין בהיסטוריוגרפיה היוונית. אשרי סבור כי בהתחשב במצב התיעוד, אפשר לדעת לעיתים רחוקות מאוד מה באמת התרחש בעת העתיקה, אבל אפשר לבדוק את הכתיבה ההיסטוריוגרפית, כיצד ההיסטוריונים הבינו את המאורעות וכתבו על כך. לפיכך נעשה ספקני יותר ויותר לגבי האפשרות של ההיסטוריון לדעת מה באמת התרחש בעבר והוא נחשב להיסטוריון ההיפרקריטי ביותר בתחום המחקר של ההיסטוריה העתיקה. במאה ה-19 עסקו ההיסטוריונים בהיסטריוגרפיה כבמקור מידע וביקשו ללמוד 'מה קרה באמת' ולא ההיסטוריון ועולמו. בהשפעת מומיליאנו החל אשרי לעסוק בהיסטוריונים עצמם. אשרי כותב: 'אין בכוחו של ההיסטוריון לבוא במגע עם העובדות שאירעו ואינן עוד, אלא רק עם השתקפותן – הלקויה, החלקית, המסולפת, המעוותת – במקורות (או בעדויות) ששרדו מהן; המקורות הם במקום השני לעומת העובדות, וההיסטוריון המעבד את המקורות ויוצר על פיהן יצירה ספרותית הוא במקום השלישי' . העיסוק בהיסטוריוגרפיה הביא אותו לעסוק בדברים שלא קרו, שאנחנו מכנים מיתוס כמו מלחמת טרויה (שקיומה אי-אפשר להוכיחו על ידי תעודות או חפירות). ההיסטוריונים היוונים האמינו שמלחמת טרויה הייתה וקבעו את סיבותיה, את תוצאותיה ואת האנשים שהשתתפו בה. הייתה למלחמת טרויה אפוא השפעה, גם אם לא התקיימה.
הרודוטוס
גולת הכותרת של מחקריו של אשרי היא פירושו לארבעה ספרים של הרודוטוס (ראשון, שני, שישי ותשיעי), שפורסמו באיטלקית. בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד, שקנתה את הזכויות לתרגום האנגלי ופרסמה את הפירוש לארבעה הספרים הראשונים, הוא הוכתר בהקדמה בתואר החוקר החשוב ביותר של הרודוטוס במאה העשרים.
מגה ספורט
מגה ספורט היא רשת קמעונאית ישראלית המשווקת נעליים, ביגוד וציוד ספורט ומחנאות.
היסטוריה
ב-2017 נכנסה הרשת לתחום ציוד המחנאות.
נכון לשנת 2017 מונה הרשת 53 סניפים. הנהלת הרשת יושבת בחולון.
חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות
חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, התשנ"ח-1998 עוסק בזכויותיהם של אנשים עם מוגבלות. מטרת החוק מוצגת בסעיף 2 לחוק: "חוק זה מטרתו להגן על כבודו וחירותו של אדם עם מוגבלות (דהיינו, לקות קבועה או מגבלה זמנית), ולעגן את זכותו להשתתפות שוויונית ופעילה בחברה בכל תחומי החיים, וכן לתת מענה הולם לצרכיו המיוחדים באופן שיאפשר לו לחיות את חייו בעצמאות מרבית, בפרטיות ובכבוד, תוך מיצוי מלוא יכולתו".
היסטוריה
החוק נחקק לאחר שהצטבר ניסיון בחקיקה הישראלית עם חוקים שונים הנוגעים בסוגיות מגוונות הקשורות באנשים עם לקויות (כגון חוק התכנון והבנייה) ולאחר שהצטבר ניסיון עולמי עם חוקים כוללניים בתחום (כגון Americans with Disabilities Act, 1990). ייחודו של החוק, ביחס לחוקים דומים בעולם, הוא בהיותו מגן גם על זכויותיהם של מי שסובלים ממגבלה שאינה קבועה (למשל, מצויים בהליך החלמה מפציעה), ובהפרדה הברורה שיש בו, בין הפליה לבין נגישות במקום ציבורי ובשירות ציבורי, ובין נגישות מבנים, תשתיות וסביבה לנגישות השירות.
עתליה בן מנחם מסבירה כי עד שנות התשעים היו מקובלות בעולם המערבי שתי גישות עיקריות שהשפיעו על היחס לאנשים עם מוגבלויות:
היסטוריה חקיקתית
הצעת החוק הונחה על שולחן הכנסת על ידי חבר הכנסת דדי צוקר (מרצ) ועברה בקריאה ראשונה במרץ 1996. אחר כך הוקמה ועדה ציבורית בראשות ד"ר ישראל כץ אשר הכינה חקיקה מפורטת במשך שמונה חודשים. ב-23 בפברואר 1998 אושרו בכנסת מספר פרקים מתוך הצעת החוק. החוק נכנס לתוקף ב-1 בינואר 1999. חבר הכנסת אילן גילאון (מרצ) הגיש הצעת חוק הכוללת את הפרקים הבאים: דיור בקהילה וסיוע אישי, תרבות פנאי וספורט, חינוך והשכלה, המערכת המשפטית, צרכים מיוחדים.
בתיקון מיולי 2022 הורחבו כלי הפיקוח והאכיפה, באמצעות הוספת הפרקים "סמכויות פיקוח" ו"אמצעי אכיפה מינהליים".
עקרונות מרכזיים
בחוק נקבעו עקרונות אחדים:
חניה
התיקון משנת 2005 לחוק תיקן גם את חוק חניה לנכים, כך שניתן לבעל תג נכה פטור מתשלום בעד חניה במקום ציבורי, בתנאים מסוימים.
היעזרות בחיית שירות
בשנת 2022 חוקק תיקון לחוק אשר מסדיר את נושא ההיעזרות בכלבי נחייה לאנשים בעלי מוגבלות שלא בהכרח סובלים מעיוורון. התיקון מחיל את ההוראות אשר אוסרות על הפליית אנשים עיוורים אשר מלווים בכלב נחייה להיכנס למקומות, על כלל האנשים הנעזרים בכלב נחייה.
תקנות בנושא התאמות בתעסוקה ( 2006)
בשנת 2006 נוספו לפרקי התקנות של החוק ״תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (השתתפות המדינה במימון התאמות)״, התשס"ו תקנות אלו מגדירות את השתתפות מדינה במימון התאמות עבור אנשים עם מוגבלות : כל מעסיק של עובד עם מוגבלות או מעסיק שמבקש לקלוט אדם עם מוגבלות, זכאי לפנות בבקשה להשתתפות המדינה במימון התאמות הנדרשות בשל מוגבלות העובד ומאפייניה ובהתאם לצרכיו. כל זאת כדי שיוכל לבצע את תפקידו במקום העבודה ככלל העובדים. השתתפות המדינה ניתנת כהלוואה עם ביצוע התאמה והופכת כעבור שנה למענק בהתאם לתנאים שנקבעו בתקנות.
ביקורת על החוק: זווית משפטית
הביקורת על החוק מצביעה על מספר מורכבויות העולות מהיחס של גורמי חקיקה ופסיקה כלפי אנשים עם מוגבלויות, שטענו לאפליה על רקע תעסוקתי. גורמי הפסיקה נשענים מדי על המודל הרפואי ועל אישורים רפואיים המוכיחים מגבלה כלשהי, הפסיקה הקיימת כיום אינה עצמאית דיה ונשענת לרוב על פסיקות ביחס לאפליה מתחומים אחרים, וכן סוגיית ה"מוגבלים הראויים" לעומת "מוגבלים סתם" הנוגעת לסוגיית ההתאמות למקומות העבודה להן זכאים אנשים עם מוגבלויות, לשילוב חברתי ולסטיגמות קשות על האדם עם המגבלה כאדם עובד.
דיוקן הנכבש ולפני כן דיוקן הכובש
דיוקן הנכבש ולפני כן דיוקן הכובש (בצרפתית: Portrait du colonisé, précédé par Potrait du colonisateur) הוא ספר מאת אלבר ממי הדן בנושא הכיבוש, הקולוניאליזם והסוגיות הקשורות בהם. הספר נכתב מנקודת מבט פוסט-קולוניאלית.
על פי ממי, ההצדקה של הקולוניאליסט לכיבוש היא שהוא מביא את הקידמה - חשמל, מים, היגיינה, כבישים, קידום החינוך והמינהל. הקולוניאליסט מיטיב עם הנשלטים בזה שהוא נותן להם את חסותו. הקולוניאליסט אינו רואה את עצמו כעושק, או כבעל זכויות יתר, או כאחד שמנצל את הילידים לטובת הרווח שלו.
ממי מותח ביקורת על ההצדקה הזו. לדעתו לפני זמן רב חדלו לראות בקולוניאליזם ישות אצילית שבאה לעשות טוב, ולקדם את הנחשלים, להפך, כמעט בכל המצבים הכובש רואה את עצמו ככובש עליון מול נכבש נחות ולכן יש בכיבוש ניצול, עושק וזכויות יתר על פני המקומיים.
החידוש של ממי הוא בתיאור של מגוון המצבים/אינטראקציות שיש בין כובש לנכבש. האינטראקציות הללו שונות במצבים, מובחנות במקומות ובזמן. באינטראקציות אלו לא רק שהכובש משפיע על הנכבש אלא גם הנכבש משפיע על הכובש עצמו במדינת האם ובתוך הקולוניה. במדינת האם הנכבש מגיע תודעתית ומשפיע על המדינה באופן שונה ממה שהוא משפיע על הסוכן הקולוניאלי בקולוניה. ההבדל בין ההשפעות שונה בגלל השוני שיש באינטראקציות שיש לכל אחד מהם עם הנכבש.
הצדדים באינטראקציות כובש-נכבש
כאשר ממי מדבר על מצב של כובש-נכבש / קולוניאליסט-נכבש, מה שהופך את הכובש לכובש זה הכוח - הכסף שהוא עושק, השפה של מדינת האם. הכוח הזה יוצר את מנגנון השליטה, וזה מקנה לו את זכויות היתר שיש לו על פני המקומיים.
אינטראקציות
האינטראקציות שיש בין כובש לנכבש הן מאוד מורכבות ולא חד־ממדיות:
"תשלובת הכיבוש"
ממי אומר שגם הכובש הוא בעצם נכבש, רגש העליונות מול הנחיתות גורם למודעות שיש לכובש ככובש, יוצר את הכובש וזה מה שהופך אותו לנכבש. עצם המודעות שהוא כובש מדכאת את האירופאי – והגילוי הזה הופך אותו לנכבש כי הוא מגלה אמפתיה ברמות שונות עם הנכבש. הכובש במצב זה מרגיש נחיתות כי לא טוב להיות כובש, זה לא מוסרי ולכן זה מתסכל אותו. עצם זה שהוא דוחה את הכיבוש - הוא יוצר הזדהות עם הנכבש ואז הוא מתקרב אל הנכבש. כאשר הכובש "מגלה שהוא כובש" הוא מבין כי הוא מפעיל כוח ברוטלי ולא צודק על הנכבש.
הכובש מתמודד עם המצב הזה בכמה דרכים:
סוגי כובשים
ניתן להבדיל בין שני סוגים של כובש על פני ציר זמן:
ההבדלים בין שני סוגי הכובשים נובעים מההבדלים שיש בין הקולוניאליזם שבמדינת האם לקולוניאליזם שבמושבה. במדינת האם הקולוניאליזם הוא מאוד רומנטי, לעומת זאת, במושבה הקולוניאליזם עושק את המקומי. הממסד הקולוניאלי עושה סוצאליזציה לכובש החדש עד שהוא הופך לכובש ותיק.
הכובש החדש נמצא בפרדוקס: מצד אחד הוא לא רוצה להזדהות עם הכיבוש כי נעשה בו אי צדק, אבל מצד שני הוא לא יכול להזדהות גם עם הנכבש כי מערכת האמונות שלהם שונה. הוא אינו יכול "לחצות את הקווים" ולעבור לצד של הנכבש משתי סיבות עיקריות: הראשונה אין להם את אותו עולם ערכים משותפים, שפה, מנהגים ואמונה, והשנייה היא כי הנכבש בעצמו דוחה אותו ממנו. בנוסף, הכובש החדש נהנה מהעליונות ומזכויות היתר שיש לו על פני המקומיים. הזדהות עם הנכבש מחייבת אותו לוותר על הזכויות הללו. הכובש החדש לא יכול לעשות שינויים רדיקלים ברמה הפוליטית – הוא לא יכול לצאת נגד המערכת שהוא חלק ממנה. במקביל הוא לא יכול לכפות את הערכים שלו (שהוא רואה כנעלים) על הנכבש כי הנכבש דוחה אותם.
דילמות שיש בפני הכובש
ממי מציג בפני הקורא שתי דילמות:
מהירות פאזה
מהירות הפאזה של גל היא הקצב שבו מופע הגל מתקדם במרחב.
גל הוא פונקציה של הזמן והמרחב המקיימת את משוואת הגלים:.
מכך נובע שגל הוא פונקציה של המרחב שמשתנה בזמן כך שהיא שומרת על צורתה אך ערכיה נשמרים בנקודות במרחב שנעות במהירות קבועה ששווה ל-\, v_p. זוהי מהירות הפאזה - מהירות התקדמות הגל.
הגל הפשוט והנפוץ ביותר הוא גל מישורי, המתואר על ידי המשוואה:.
זוהי פונקציית סינוס במימד אחד, שהפאזה שלו משתנה כך שנקודות שוות פאזה נעות בכיוון החיובי במהירות קבועה. מהירות זו שווה לאורך הגל חלקי זמן המחזור:, או באופן שקול ליחס בין התדירות הזוויתית לבין מספר הגל (הנקרא יחס הנפיצה):.
עבור גל אלקטרומגנטי בריק, מהירות הפאזה היא מהירות האור c, והיא שווה גם למהירות החבורה. אולם בתווך דיספרסיבי, מהירות הפאזה של גל תלויה בתדירות שלו והיא אינה בהכרח שווה למהירות החבורה. מקדם השבירה של חומר מוגדר כיחס בין מהירות האור בריק לבין מהירות הפאזה של האור בחומר:.
במקרים מסוימים מהירות הפאזה של גל אלקטרומגנטי יכולה להיות גדולה ממהירות האור בריק, וזאת מבלי לסתור את תורת היחסות הפרטית, משום שמהירות ההעברה של מידע היא מהירות החבורה ולא מהירות הפאזה. מהירות הפאזה של פונקציית גל (או של גל דה ברויי) גם היא יכולה להיות גדולה ממהירות האור משום שאינה מעבירה מידע.
קישורים חיצוניים
Vitesse d'une onde Voortplantingssnelheid
ואליה
וָאלְיָה היה מלך ויזיגותי, השליט הרביעי בשושלת בלתה, שמלך בין השנים 415 ו-418.
חייו
ואליה עלה לשלטון בשנת 415, אחרי שמתנקש שפעל במצוות זיגריק רצח את מלך הוויזיגותים הקודם, אטהאולף. זיגריק נרצח אף הוא זמן קצר אחרי–כן. ככל הנראה התמצה קשר הדם בין ואליה לאלאריק, מייסד השושלת, בשייכות לאותו קלאן. בעלותו לשלטון, מצא את עצמו ואליה בעמדה קשה: מחד, התקשו הוויזיגותים למצוא לעצמם מקום בספרד, לשם הגיעו עם אטהאולף, כיוון שרוב חלקי הארץ, לבד מטרהקוננסיס, כבר יושבו בשבטים גרמאנים שונים. מאידך, הרומים חסמו את כל נמלי היציאה מספרד, כך שלואליה לא הייתה אפשרות לספק לאנשיו הרעבים מזון.
הוא פנה בתחילת שנת 416 דרומה וניסה לעבור לאפריקה, כדי ליהנות ממאגרי התבואה שלה, אך הצי שלו, ממש כמו של אלאריק, נטרף בים. משכשלה תוכניתו, החליט ואליה לכרות הסכם שלום עם קונסטנטינוס, האיש החזק ברומא. במסגרת ההסכם, שנחתם לפני יוני 416, הפכו הוויזיגותים לפואדרטי (נאמנים) של רומא וקיבלו בתמורה תבואה. נוסף על–כך, השיב ואליה לקיסר הונוריוס את גאלא פלקידיה, אלמנתו של אטהאולף שהייתה גם אחותו של הונוריוס וגם מושא תשוקותיו הארציות והאימפריאליות של קונסטנטינוס.
ואליה מילא את חלקו בהסכם כאשר הכה בשבט סילינג של הוונדלים ששלט בבאיטיקה בדרום ספרד ושלח את מלכם פרדבאל כמנחה להונוריוס. פעולתו גרמה לשאר השבטים הגרמאנים שישבו בספרד (האלאנים בלוסיטניה, הסואבים והוונדלים משבט אסדינג בצפון-מערב גאלאקיה) לשלוח משלחות בבקשה לאישור רשמי להתיישב כפאודרטי בספרד. האסדינג והסואבים הצליחו בכך, ואילו הסילינג והאלאנים סורבו והוכנעו על–ידי ואליה ולמעשה הושמדו כמעט לחלוטין.
בתמורה על מאמציו זכה ואליה באישור המיוחל מן הקיסר להתיישב עם הוויזיגותים על אדמה משלהם: אקוויטניה (דרום ומזרח צרפת) ולקבוע את בירתם בטולוז. כך באו אל קיצן יותר מעשרים שנה של נדודים של הוויזיגותים ברחבי אירופה. ההסדר הכפיף עדיין את הוויזיגותים לסמכות רומי והשטחים נחשבו עדיין לחלק מהאימפריה, אך הייתה זו חלקת האדמה המשמעותית השנייה (אחרי האישור לממלכת הבורגונדים על הריין) בתוך חלקה המערבי של האימפריה שהוענקה לשבטים גרמאנים, שנאמנותם הממשית לרומא הייתה מפוקפקת.
ואליה לא זכה לראות בהתממשות ההסכם. הוא מת בשנת 418, כשעל כיסאו עולה תיאודוריד הראשון, בנו הבלתי חוקי של אלאריק. נכדו של ואליה מבתו, היה ריקימר, פטריקיוס ושליטה בפועל של רומא באמצע המאה החמישית.
הגה (פונטיקה)
הגה (ברבים הגאים או הגיים) הוא צליל יחיד המופק בתקשורת הלשונית המדוברת. ההגה הוא יחידת הדיבור הקטנה ביותר בשפה ואינו נושא משמעות משל עצמו.
הבדל בין שני הגאים בשפה שיוצר הבדל במשמעות בין שתי מילים נקרא פונמה. הפונמה היא "הגה מבחין", אשר החלפתו בהגה אחר תיצור מילה בעלת משמעות שונה.
הפקת הגאים
לצורך הגיית כל ההגאים האוויר זורם מהריאות כלפי חוץ ועובר דרך איברי הדיבור.
קיימים שני סוגים של הגאים, אשר יחדיו יוצרים את המילים הדבורות:
מריה אפרוסינינה
מריה אפרוסינינה (אוקראינית:Марія Єфросиніна, נולדה ב-25 במאי 1979) היא מנחת טלוויזיה אוקראינית.
הגה (פונטיקה)
הגאים בשפות שונות
לכל שפה יש אוסף הגאים משלה. כלל ההגאים בשפה מסוימת הוא אוסף התנועות והעיצורים הקיימים בה בזמן נתון. ההגאים ומספרם משתנים לאורך השנים בתהליך שנקרא מעתק הגאים. בבלשנות תחום המחקר של ההגאים בשפה מסוימת נקרא פונולוגיה (תורת ההגה) ואילו חקר אוניברסלי של כלל ההגאים האפשריים בכל השפות נקרא פונטיקה (תורת ההיגוי).
מריה אפרוסינינה
קורות חייה
אפרוסינינה נולדה בחצי האי קרים, היא למדה במחלקה לשפות זרות של אוניברסיטת קייב והוסמכה כמתורגמנית של אנגלית וספרדית.
בגיל תשע עשרה החלה להופיע בערוץ הראשון האוקראיני בתוכנית "Happy Bell" ועל הופעתה הייתה מועמדת לפרס בטקס פרסי הטלוויזיה האוקראיני.
הגה (פונטיקה)
ייצוג גרפי של הגאים
כאמור, ההגאים מושמעים בקול בלשון הדבורה. בנוסף, בשפות שיש להן כתב אלפביתי יש להם גם ייצוג בסימנים חזותיים.
מריה אפרוסינינה
קורות חייה
ב-2004 זכתה בפרס "מנחת הטלוויזיה הטובה של השנה".
ב-2005 הנחתה את תחרות האירוויזיון 2005 שנערכה בקייב בפעם הראשונה.
הגה (פונטיקה)
ייצוג גרפי של הגאים
בעברית מיוצגים העיצורים על ידי האותיות והתנועות מיוצגות על ידי סימני הניקוד ואמות הקריאה.
מריה אפרוסינינה
קורות חייה
ב-2009 החלה להנחות את הגרסה האוקראינית של תוכנית הריאליטי "מפעל הכוכבים", ב-2010 דורגה במקום ה-77 ברשימת הנשים המשפיעות ביותר באוקראינה על פי מגזין "Focus" המקומי, באותה שנה גם הנחתה את טקס ההגרלה של יורו 2012 שנערך בארמון התרבות והמדע שבפולין.
הגה (פונטיקה)
השוני בין מערכת הדיבור והכתב
בעקבות שינויי הגייה שמתרחשים במשך הדורות, לא תמיד ישנה התאמה מלאה בין מערכת ההגאים הדבורים ומערכת הסימנים הכתובים. זאת משום שהכתב הוא בעל אופי שמרני יותר ואינו משתנה באותה מהירות שבה משתנה ההגייה.
כמות ההגאים בשפה יכולה להיות שונה מכמות הסימנים הגרפיים שמייצגים אותן. כך למשל, בעברית המקראית יש 23 עיצורים המיוצגים באמצעות 22 אותיות, מאחר שהאות שי"ן משמשת לשני עיצורים שונים (שׁ ימנית ו-שׂ שמאלית) שמבדילה ביניהם נקודה דיאקריטית. באנגלית לעיצור [ʃ] (שי"ן ימנית) אין ייצוג באות אחת אלא רק בשתיים – sh. בעברית הישראלית נוספו לשפה עיצורים חדשים משפות זרות (כגון צ', ג', ז') ומנגד התאחדה הגיית עיצורים אחרים ומרבית הדוברים הוגים באופן זהה א/ע, ט/ת, כּ/ק ועוד.
גם בתנועות אין התאמה בין מספר ההגאים למספר הסימנים הגרפיים. בשנות האלפיים, יש כמה סימני ניקוד המייצגים אותה תנועה. כך למשל קמץ, פתח וחטף פתח מייצגים תנועת a, ומנגד סימן הקמץ מייצג גם תנועת o (קמץ קטן).
טניס באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018)
טורנירי הטניס באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) התקיימו במועדון טניס הדשא של בואנוס איירס בין התאריכים ה-7 באוקטובר ל-14 באוקטובר 2018. התחרויות הורכבו מחמישה טורנירים: טורניר יחידים בחלוקה מגדרים, טורניר זוגות בחלוקה מגדרית וטורניר זוגות מעורב.
העפלה
ההעפלה לטורניר היא אישית והמכסה ניתנת לספורטאי ולא לוועד האולימפי המקומי. כל הטניסאים המשתתפים בטורניר נדרשים לציית להוראות האמנה האולימפית במלואם, כולל חוק 41 המחייב את הספורטאים להיות בעלי אזרחות של המדינה אותה הם מייצגים. בנוסף, כל הספורטאים נדרשים להיות בני 15 עד 18, בזמן המשחקים (תאריך הלידה בין ה-1 בינואר 2000 ל-31 בדצמבר 2003).
הוועד האולימפי הבינלאומי והפדרציה הבינלאומית לטניס סיכמו ש32 טניסאים מכל מגדר יעפילו לטורנירים. כל מדינה יכולה לשלוח עד 2 טניסאים מכל מגדר לתחרויות. 12 מכסות לכל מגדר חולקו למדרוגים הראשונים בהתאם לדירוג העולמי לנוער של הפדרציה הבינלאומית לטניס כפי שפורסם ב-16 ביולי 2018, בהתאם למגבלת המכסות למדינה. 10 מכסות נוספות לנערים חולקו למדורגים הגבוהים בדירוג העולמי לגברים (ATP) בתנאי שהם מעל למקום ה-450 ו-10 מכסות נוספות לנערות חולקו למדורגות הגבוהות בדירוג העולמי לנשים (WTA) בתנאי שהם מעל למקום ה-200, כפי שפורסם ב-16 ביולי 2018. במידה ועשרת המכסות לא הוקצו, הם יוקצו לזכאים הבאים, בהתאם לחלוקה המגדרית, בדירוג העולמי לנוער של הפדרציה הבינלאומית לטניס.
כל 64 הטניסאים המשתתפים בטורניר היחידים ישתתפו בטורנירי הזוגות. הציוות של טורנירי הזוגות, הן בחלוקה מגדרית והן מעורב, יקבע בהתאם לסדר העדיפויות הבא:
פועל עומד
פועל עומד (בלועזית: פועל אינטרנזיטיבי) הוא פועל שאינו מצריך מושא (בניגוד לפועל יוצא). את ההגדרה והמינוח בעברית נתן דונש בן לברט, כנראה מתוך מינוחי דקדוק השפה הערבית. כך למשל המשפט "אני הולך" הוא משפט שלם ותקין דקדוקית, ולכן הפועל "הולך" הוא עומד; לעומת זאת, "אני רוצה" אינו משפט תקין, שכן "רוצה" מצריך מושא, למשל "אני רוצה את הספר". לכן הפועל "רוצה" הוא פועל יוצא.
מי שעמד על ההבדל בין פועל עומד ופועל יוצא הוא דונש בן לברט.
פעלים אנאקוזטיביים ופעלים אנארגטיביים
בכל מקרה, לשני סוגי הפועל העומד אין מושא ישיר, ואין הכרח להוסיף מושאים עקיפים, או משלימים כלשהם.
דוגמאות:
לעומת פועל יוצא:
ראו גם
פועל יוצא
מתקן אדם
מתקן אדם (בעבר נטוף) הוא בסיס צה"ל השוכן בשיפולי הרי בנימין בתחומי המועצה אזורית חבל מודיעין. המתקן קרוי על שמו של האלוף יקותיאל אדם, שנהרג במלחמת לבנון הראשונה ונמצא בבקעה שתחומה מדרום ביער בן שמן ואותה חוצה נחל נטוף, שהוא מקור שמו הראשון של הבסיס.
מפקד המתקן הוא קצין בדרגת סגן־אלוף.
בחלקו המערבי גובל הבסיס במושב בית נחמיה ובחלקו המזרחי גובל בנאות קדומים. בקצה הצפוני של שטחי האש הצפוניים של הבסיס, ומעבר לגדר ההפרדה נמצאים היישובים הפלסטיניים בודרוס וקיביה.
היסטוריה
בסוף שנות ה־80 ובשנות ה־90 שימש מתקן אדם כבסיס הטירונות של כל היחידות המיוחדות: סיירת מטכ"ל, שלדג, שייטת 13, פלס"ר שריון 7 ו־500, 669, מורן, מגלן, שמשון, דובדבן, דוכיפת, נחשון, חרמ"ש וקורס חובלים. במתקן בוצעו האימונים לחטיפתו של שייח' עובייד.
בשנת 2002 העבירה דובדבן את בסיס הטירונות של חייליה מהמתקן אל בא"ח צנחנים, לאחר שאחד מטירוניה "טורטר" עד מותו במהלך הכשרתו במתקן. עוד לפני דובדבן, יחידות הקומנדו הימי, סיירת מטכ"ל ויחידת מגלן העבירו את הכשרת טירוניהם אל בסיסים אחרים.
בעבר שימש הבסיס כבסיס הטירונות של גדודי חטיבת החי"ר כפיר, וזאת גם לפני הקמת החטיבה באופן רשמי ב־2006. כמו כן, שימש כבסיס הטירונות של גדוד קרקל, תוכנית תלפיות, וגדוד הנח"ל החרדי. כיום המתקן כפוף לפיקוד "מרהו"ם – מרכז הטסה והכשרות מיוחדות" ומשמש כמשכנם של בית הספר לקומנדו, יחידת הלוט"ר, יחידת הכלבנים עוקץ ובית הספר למקצועות הירי.
באוקטובר 2008 מונה סגן־אלוף אריאל בן דיין למפקד המתקן.
ביולי 2014 נחשף כי נערכה במתקן חגיגה בת מצווה לבתו של תורם וכי חיילים מיחידת הלוט"ר ומיחידת עוקץ הציגו באירוע את יכולותיהם המבצעיות על מנת לשעשע את האורחים. בעקבות החשיפה ערך האלוף גיא צור, מפקד זרוע היבשה, תחקיר בנושא וקבע כי אלוף־משנה אריאל בן דיין, הממונה על מפקד המתקן, יישפט עקב כך על ידי קצין חי"ר וצנחנים ראשי, יהודה פוקס. בנוסף, הוחלט על הקמת ועדה בראשותו של תת־אלוף חגי מרדכי שתגבש נהלים למקרים דומים בעתיד.
Arch Enemy
ארצ' אנמי (באנגלית: Arch Enemy, בתרגום לעברית: "אויב מושבע") היא להקת דת' מטאל מלודי מהאלמסטאד, שוודיה, שהוקמה בשנת 1995.
ביוגרפיה
ארצ' אנמי הוקמה במקור כאשר הלהקה קארקאס (Carcass) התפרקה, וחבריה הגיטריסט מייקל אמוט, הזמר והבסיסט יוהאן ליוה הצטרפו לגיטריסט כריסטופר אמוט ולמתופף דניאל ארלנדסון כדי לנגן שוב יחד.
הדמו הראשון של הלהקה ,"Black Earth" שוחרר ב־1996. הדמו זכה להצלחה בשוודיה ויפן ורבים מחשיבים אותו לאלבום האגרסיבי ביותר של הלהקה.
ב־1998 שחררו ארצ' אנמי את האלבום "Stigmata", אל ההרכב הצטרף הבסיסט מרטין בנגטסון, כדי שהסולן והבסיסט יוהאן ליוה יוכל להתרכז בשירה בלבד. אלבום זה זכה לתשומת לב גדולה יותר מקודמו, והשיג פופולריות בארצות הברית ובאירופה.
ב־1999 הצטרף שארלי דיאנג'לו ללהקה כבאסיסט. האלבום "Burning Bridges" יצא, ומיד אחריו אלבום ההופעות החיות "Burning Japan Live 1999", אשר שווק בתחילה רק ביפן, אך למעשה שוחרר לאחר מכן בשאר העולם בשל דרישה גדולה ממעריצי הלהקה.
ב־2001 פרש יוהאן ליוה מהלהקה, והוחלף על ידי העיתונאית וסולנית הדת'-מטאל אנג'לה גוסו, שנתנה קלטת דמו לגיטריסט מייקל אמוט בשנה זו במהלך ראיון שערכה עמו. למרות שמועות שהסולנית הצטרפה ללהקה רק בשל יחסים רומנטיים עם מייקל אמוט, היא הוכיחה עצמה כסולנית טובה וייחודית בז'אנר הדת'-מטאל שלרוב מאופיין בסולנים בלבד בשל יכולות הקול הקיצוניות הדרושות.
האלבום "Anthems Of Rebellion" שוחרר ב־2003, בו ניסתה הלהקה לעשות שינויים בסגנונה, כמו השיר "End Of The Line" בו בנוסף לקול הדת' מטאל של אנג'לה שר קול שני בהרמוניה. בשנה לאחר מכן הוציאה לאור הלהקה את האלבום "Dead Eyes See No Future" שכלל שירים מהופעות חיות וקאברים של שירי הלהקות מגאדת' קארקאס ומנוור.
ביוני 2005 סיימה הלהקה את הקלטת אלבומם השישי "Doomsday Machine". כחודש לאחר מכן, עזב הגיטריסט כריסטופר אמוט את הלהקה באופן כדי להתרכז בסיום לימודיו. הוא הוחלף על ידי פרדריק אקסון שניגן קודם בלהקות טליסמן ואופת' ועל ידי גאס ג'י מלהקות ההבי מטאל דרים איבל ופיירווינד לצורך סיבוב ההופעות בשנת 2005.
במרץ 2007 חזר הגיטריסט כריסטופר אמוט ללהקה. ב-28 בספטמבר 2009 שחררה הלהקה אלבום קאברים לשיריה משלושת אלבומיהם הראשונים - "The Root of all Evil", כשהפעם אנג'לה גוסו על תקן הסולנית במקום יוהאן ליוה. במאי 2011 יצא אלבומם הבא של ארץ' אנמי - Khaos Legions.
במרץ 2014 הכריזה הלהקה כי הסולנית אנג'לה גוסו סיימה את תפקידה בלהקה על מנת לפנות יותר זמן למשפחתה ולעסקים אחרים, אנג'לה נשארה מנהלת העסקית של הלהקה והוחלפה על ידי הסולנית הקנדית-יהודייה אליסה ווייט-גלוז, שהייתה קודם לכן חברה בלהקת המטאל "האגוניסט" מקוויבק.
סרטאב ארנר
סרטאב ארנר (בטורקית: Sertab Erener, ההגייה [seɾtap eɾe'neɾ'], נולדה ב-4 בדצמבר 1964) היא זמרת פופ טורקית בעלת קול סופרן הנחשבת לאחת הזמרות הפופולריות בארצה. זוכת אירוויזיון 2003 הראשונה והיחידה עד כה בתולדות טורקיה.
ביוגרפיה
לאחר שסיימה את לימודיה האקדמיים הקליטה ארנר ג'ינגלים לפרסומות והחלה להופיע במועדוני קברט ידועים באיסטנבול. היא הקימה להקה משלה, וביצעה עמה גרסאות כיסוי לשירים מוכרים.
בשנת 1990 הוזמנה להופיע בהופעות משותפות עם אומנים בולטים במוזיקה הטורקית, דוגמת סזן אקסו, אשר גם השתתפה באלבומה הראשון של ארנר – "Sakin Ol". אלבום זה, יצא בשנת 1992 ומכר למעלה ממיליון עותקים בכל רחבי טורקיה, ונחשב לאחד האלבומים המצליחים בכל הזמנים בטורקיה.
בהמשך, הוציאה ארנר עוד ארבעה אלבומים בשפה הטורקית: "Lal came" אשר יצא בשנת 1994, "Gibi" אשר יצא בשנת 1997, "Sertab Erener" משנת 1999 ו-"Turuncu" שיצא ב-2001. עם הזמן, גברה הצלחתה של ארנר בזירה הטורקית וזכתה במספר רב של פרסי מוזיקה. ארנר הוזמנה להופיע בתוכניות טלוויזיה רבות והופעותיה המרשימות משכו אלפי מעריצים, אשר ארנר שרה בפניהם מספר רב של סגנונות, החל ממוזיקה טורקית עממית וכלה באופרה.
אלבומה "Sertab" אשר יצא בפברואר 2000 וכלל להיטים טורקיים, פתח עבור ארנר אפיק אירופאי והיא הוזמנה להופיע בפסטיבלים מרכזיים בארצות מערב אירופה.
בשנת 2003 נבחרה ארנר לייצג את טורקיה בתחרות האירוויזיון ה-47 שנערכה בריגה, בירת לטביה. ארנר שרה את "Everyway That I Can" שכתבה יחד עם הזמר והמשורר הטורקי דמיר דמירקאן ועובד על ידי אוזן צ'ולקאלו, אשר עבד, בין השאר, עם טרקאן על הלהיט "Simarik", אשר קיבל את הכינוי "שיר הנשיקה". השיר זכה בתחרות, לראשונה ועד כה בפעם היחידה בתולדות טורקיה ואף התמודד בתחרות היובל של האירוויזיון. כמו כן השיר זיכה את ארנר ב"פרס התקשורת" ע"ש מרסל בזנסון. לאחר שובה לטורקיה, התקבלה ארנר בהתלהבות על ידי המון טורקי ונפגשה עם הנשיא ובכירים טורקים נוספים.
השיר הזוכה, הפך ללהיט בינלאומי אשר צעד בראש מצעדי הפזמונים במדינות רבות. אלבומה, זכה לתקליט זהב על מכירות ביוון ובקפריסין וארנר הוזמנה על ידי ראש המשלחת הקפריסאית באירוויזיון להופיע בניקוסיה, הבירה המחולקת של קפריסין ובמדינות נוספות. לישראל, הגיעה ארנר ביולי 2003 לקדם את אלבומה הראשון בשפה האנגלית "Boundaries" ואף הופיעה בתוכניתו של יאיר לפיד. אלבום זה, הניב מספר להיטים שהבולט שבהם הוא השיר "One More Cup of Coffee" של בוב דילן אשר אף נבחר לפסקול הסרט הביוגרפי של דילן "Masked and Anonymous".
בשנת 2005 הוציאה ארנר אלבום נוסף בשפה הטורקית תחת השם "Aşk Ölmez" והקליטה את פסקול הסרט "Crossing the Bridge: The Sound of Istanbul" של הבמאי הגרמני ממוצא טורקי- פתיח אקין. השיר הוא גרסת כיסוי לשיר "Music" של מדונה.
בשנת 2007 הוציאה ארנר שני אלבומים – את אלבום האוסף "The Best of Sertab Erener" אשר כלל את שיריה המובחרים מכל הזמנים ואת האלבום "Sertab goes to club" בו הקליטה ארנר שירים בשפות שונות (כולל יוונית וספרדית) ודואטים עם אמנים שונים.
לאחר זכייתה בתחרות האירוויזיון, יצא שמה של ארנר למרחוק בתעשייה המוזיקלית. היא הקליטה דואטים עם מספר אמנים מובילים במוזיקה העולמית, בהם: הטנור הספרדי חוסה קררס, הזמרת היווניה מאנדו, רוסלנה ליז'יצ'קו האוקראינית זוכת אירוויזיון 2004 וריקי מרטין עמו הקליטה את השיר "Private Emotion" בעיבוד ים תיכוני. כמו כן, עבדה יחד עם המשורר והמפיק האמריקאי דזמונד צ'יילד.
מור ארדיאי (צלם)
מור ארדיאי, (במקור גרינוואלד, בהונגרית: Erdélyi Mór; שוראני, 3 בדצמבר 1866 – בודפשט, 11 במרץ 1934) היה צלם, צלם עיתונות יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
מור גרינוולד נולד במשפחה יהודית כבנם של יאקאב גרינוולד (1835–1920) סוחר אמיד ושל מריה קורצווייל. את לימודיו החל בגימנסיה בארשקאויוואר, אך בשל התרוששות המשפחה נסע לבודפשט ללמוד צילום. בין השנים 1884 לבין 1891 בילה את שנות החניכות אצל אדה אלינגר, צלם יהודי-הונגרי בעל שם וחבר מייסד באיגוד הצלמים ההונגרים. ארדיאי פתח את הסטודיו העצמאי הראשון שלו בשנת 1891 בכיכר ארז'בט 18. דיוקנאותיו זכו להצלחה כבר מההתחלה, ולכן בשנת 1894 הוענק לו תואר "צלם חצר", ובמשך שנה צילם את בני משפחת המלוכה בעיר גדלה. במהלך חגיגות האלף שנה להונגריה (התיישבות המדיארים במרכז אירופה) בשנת 1896 הוא נכח בכל האירועים הפוליטיים והחברתיים הגדולים, וצילומיו הופיעו בעיתונים. בזכות הצלחתו, פתח את הסטודיו השני שלו בשנת 1896 בבית דירות בן חמש קומות פינת רחוב לאיוש קושוט ורחוב אויווילאג (Újvilág, כיום רחוב זמלווייס-Semmelweis). כתב העת "סלון הונגרי" פרסם מאמר על סטודיו זה כ"מכון הצילום המודרני ביותר בעיר". אשתו הייתה אנה לורד, עמה התחתן בבודפשט ב-25 ביוני 1903.
נסיעותיו ברחבי הונגריה
עבודתו עד אותה עת הוכרה בהענקת מדליית זהב בתערוכה העולמית של פריז (1900). ארדיאי צילם יותר ויותר מבנים, כאלה שניבנו לאחרונה וגם אנדרטאות. יחד עם אנשי הצילם שלו הוא טייל בכל רחבי הארץ וצילם טירות, ציוני דרך אתנוגרפיים ואדריכליים. באמצעות תמונות אלה פרסם בשנת 1909 אלבום בשם "הונגריה", שהוזמן על ידי המדינה, הכיל 680 תמונות ותורגם למספר שפות. בנוסף לכל הפעילות הזו, הוא צילם בחריצות את חלקי בבודפשט שנועדו להריסה וגם את הבניינים החדשים שלה. ארדיאי זכה בהזמנות ממשלתיות רבות עבור משימות צילום. כך, במהלך פעולת "בית העובדים החקלאיים", הוא צילם שורות רחובות ופנים במחוז בקש וכמה יישובים של המישור ההונגרי הגדול.
חינוך
החל מתחילת המאה ה-20, ארדיאי חיפשה אפשרויות חדשות ליישום צילומיו והציעה שאלה ישמשו כציוני דרך היסטוריים ואמנותיים בספרי הלימוד של המדינה וישמשו במערכת החינוך. לשם כך ייסד בשנת 1908 את "מפעל ציוד ההוראה אוראניה", שהתמחה בייצור ומכירה סיטונאית של שקופיות, תמונות המחשה ועזרי הוראה, וכן בייצור צילומים מרגשים אתנוגרפיים והיסטוריים. העסק הולאם בשנת 1919, אך לאחר מכן הוא התחיל מחדש.
תפקידים ציבוריים
ארדיאי מילא גם תפקיד מוביל בחיים הציבוריים של הצילום. בשנת 1911 הוא הפך לנשיא "האיגוד הלאומי של הצלמים ההונגרים", ואחר כך משנת 1926 היה נשיא הכבוד שלו. משנת 1921 - יחד עם אדן אוהר ואלדאר סקיי (מקודם: אהרון בלייר) - הוא היה יו"ר הכבוד של התאחדות התעשייה של צלמי בודפשט. בשנת 1926 נשלח לפרנקפורט לקונגרס הצלמים הבינלאומי.
פרסומים
ארדיאי פרסם לעיתים קרובות בכתבי עת מסחריים. הוא ראה במשימה העיקרית של הצילום תקשורת של ידע, ולדעתו התפתחות התיירות נבעה, בין היתר, משימוש נרחב בצילום. הוא עבד גם במגזין נשיונל ג'אוגרפיק.
תמונות
מרבית תצלומיו שנותרו הם אלה שהוא הכין בהזמנה, מכר או תרם למוסדות ואוספים ציבוריים שונים. התמונות והרשומות שלו (כמעט 150,000 תשלילים) שנצברו וקוטלגו בסטודיו שלו נהרסו או אבדו במידה רבה.
מעוז אביב
מעוז אביב היא שכונה הממוקמת בעברו הצפוני של נחל הירקון, בצפון-מזרח תל אביב. בעבר השכונה שמשה למגורי שיכונים אך, בשנים האחרונות התפתחה השכונה, והפכה להיות יעד מבוקש עבור משפחות במעמד בינוני-גבוה הרוצות לחיות באווירה קיבוצית במקביל לחיים התוססים של תל אביב.
תולדות השכונה
השכונה נוסדה בשנת 1954, כשיכון לאנשי צבא וכוחות הביטחון, ויועד ל-742 משפחות. על תכנון השכונה קיבל זאב רכטר את פרס רוקח. בסוף 1956 נפתח סניף דואר בשכונה.
שמה של השכונה ניתן לה על ידי דוד בן-גוריון. לרב השכונה התמנה הרב אהרן שויקה. כעבור זמן מה השכונה התפתחה מזרחה, והשכונה החדשה נקראה מעוז אביב ב', הרחוב המפריד בין מעוז אביב א' לב' הוא רחוב בני אפרים.
מאפייני השכונה וגבולותיה
האגודה השיתופית מאגדת כ-500 משפחות. האגודה מתארת את השכונה כ"שכונה שקטה ושלווה המוקפת חורשות יער וירק מכל עבריה ובה מנהלת [האגודה] את אורח חיי חבריה כמעט בלי צורך בהתערבות רשויות העירייה". בשכונה מתקיימים אירועים קהילתיים רבים: הקרנות סרטים, חגיגות משותפות, הפנינג שבועות, בזארים ו'פסטיבל בתים פתוחים'.
בשנים האחרונות בוצעו הרחבות בנייה בחלק מדירות השכונה וכיום ניתן למצוא בה מבחר רב יחסית של דירות בגדלים שונים. מחירי הנדל"ן בשכונה נחשבים לגבוהים במיוחד ומבטאים את המיקום, איכות הסביבה הגבוהה, שירותי החינוך והקהילה שהשכונה מציעה.
כיום מעמד האנשים בשכונה הוא בינוני-גבוה. התושבים מתנגדים לתוכניות בינוי בבנייני דירות ישנים בסביבות השכונה.
רחובות מרכזיים
ברחוב קדש ברנע יש אנדרטה ואתר זיכרון לנופלים במערכות ישראל.
נמר פרסי
נמר פרסי (שם מדעי: Panthera pardus saxicolor) הוא אחד מתת-המינים המוכרים ביותר של הנמר והנפוץ ביותר בגני חיות בישראל. מבחינה גנטית, תת-המין הקרוב ביותר לנמר הפרסי הוא הנמר האנטולי, וישנם מדענים המזהים אותם כאותו תת-מין. הנמר הפרסי הוא בין הגדולים שבתת-המינים של הנמר.
תפוצה ובית גידול
בעבר, תחום תפוצתו של הנמר הפרסי השתרע מאפגניסטן במזרח ועד לישראל במערב. כיום נמר זה מצוי בסכנת הכחדה, ומעריכים כי קיימים כיום כ-1,300 פרטים בטבע ועוד כ-70 פרטים החיים בשבייה. ציד, ציד טרפו והריסת בית גידולו תרמו להצטמצמות אוכלוסייתו. האוכלוסיות הגדולות ביותר מצויות כיום בקווקז ובצפון איראן. בטורקיה נמרים אלו נכחדו כמעט כליל. באיראן חיים 550–850 פרטים, באפגניסטן 200–300 פרטים, בטורקמניסטן 78-90 פרטים, בארמניה ובאזרבייג'ן נשארו בכל אחת 10–13 פרטים, 3-4 בנגורנו קרבאך, 5 בגאורגיה, 10 בצפון הקווקז הרוסי, 5 בטורקיה.
בית גידולו כולל ערבות, הרים עד גובה 500 מטרים ויערות. הוא מרבה לטפס על עצים ותגובותיו מהירות.
אנטומיה
זהו נמר כהה יותר מרוב תת-המינים של הנמר, וצבעו צהוב בוהק רק לעיתים נדירות. לעיתים קרובות יותר, צבע פרוותו נע בין צהוב כהה ודהוי, דרך אפרפר ועד לגוונים הבהירים ביותר של חום. אצל הנמר הפרסי, המופעים השחורים בעלי המלניזם, נפוצים מאוד ביחס לאלו של שאר תת-המינים: כ-36% מאוכלוסיית הנמרים הפרסיים הם שחורים. גם למופע שחור זה חברבורות, אך ניתן להבחין בהן רק מקרוב.
ישנם שני מופעים: מופע בהיר ומופע כהה. במופע הכהה לא נצפו פרטים בצבע צהוב בוהק ובהיר. צבעו של הנמר הפרסי במופע זה נע בין אפרפר לחום בהיר. לעומת זאת, במופע הבהיר, צבעו של הנמר נע בין צהוב בוהק (גם במופע הזה צבע זה נדיר מאוד) ועד לאפרפר.
לנמר זה ניבים ארוכים ביחס לשאר תת-המינים של הנמר, ואורכם נע אצל הזכרים בין 3–4 ס"מ ואצל הנקבות בין 2.5-3.8 ס"מ. חלק ניכר מן הניב מצוי בתוך הגולגולת. מבנה גופו של הנמר הפרסי מוצק. אוזניו עגלגלות וקטנות ואורכן 1-2.5 ס"מ. הן מכוסות שיער דליל באחוריהן. טפריו של הנמר ניתנים לשליפה, ואורכם המלא 6.5-7.8 ס"מ. אורך רגליו השריריות נע בין 20 ס"מ אצל הרגליים הקדמיות הקצרות ביותר עד 50 ס"מ אצל הרגליים האחוריות הארוכות והשריריות ביותר. אורך חוטמו הקצר 1.3-2.1 ס"מ. עיניו של הנמר גדולות ביחס לעיניהם של מינים אחרים במשפחת החתוליים, וקוטרן 15 מ"מ.
ציד ותזונה
הנמר הפרסי ניזון ממגוון רחב של בעלי חיים, כולל איילים, חזירים, קופי מקוק, צבאים הודיים, עופות, זוחלים, אנטילופות, מכרסמים, תאואים צעירים, פרות, עזים וכבשים.
שיטת הציד העיקרית היא מארב, כאשר הנמר מאתר את טרפו מעץ (בדרך כלל בשעות האור) ואז, משיורדת החשיכה, יורד אל הקרקע, ואורב לו בין הצמחייה הדלילה של המישורים. כשהוא במרחק 50 מטר מהטרף, תוקף אותו הנמר בריצה מהירה המגיעה למהירות של כ-60 קמ"ש. משהדביק את הטרף, הנמר קופץ עליו קפיצה אדירה העשויה להגיע לגובה של עד 5.5 מטרים, ונושך אותו נשיכת מוות ממיתה בצוואר, שכוחה עשוי להגיע ל-300 ק"ג. שיטת ציד נפוצה פחות היא מארב מעץ ואז זינוק על הטרף ונשיכתו בצוואר. ציד קופים וסנאים שונה לגמרי. בציד בעלי חיים זריזים אלו, אין הנמר מנסה לארוב. הוא מאתר את הקוף או הסנאי מהקרקע, ואז עולה לעץ ומנסה לתפוס אותו. מכיוון שקופים וסנאים הם קלי תנועה וטפסנים זריזים ומיומנים יותר מן הנמר, אחוזי הצלחתו בציד קופים וסנאים הוא 20%. כאשר הקופים יעלו לענפים הדקיקים ביותר, ינסה הנמר לתקפם מלמטה ולנחות על רגליו. בציד בעלי חיים שאינם קופים וסנאים, לנמר אחוזי הצלחה גבוהים יחסית, כ-33 אחוזי הצלחה.
התנהגות
הנמרים הם בעלי חיים טריטוריאליים (בעלי נחלה) וסוליטאריים (יחידאים). הטריטוריה של הזכר גדולה משל הנקבה ולעיתים חופפת בחלקה לטריטוריות של נקבות אחדות ושטחה עשוי להגיע לעשרות קמ"ר. הנמרים מסמנים את תחום מחייתם בשתן, בגללים, בשאגות ועוד. מלבד מפגשים אקראיים נדירים בין פרטים, נוצר קשר קצרצר בן יומיים-שלושה בין הזכר לנקבה וזאת בעונת הרבייה בלבד. בתום פרק זמן זה ואחר ההזדווגות, נפרד הזכר מן הנקבה וזו תטפל לבדה בצאצאים מבלי שהזכר ישתתף בגידולם.
רבייה והפריה
הנמרה תקפיד להעביר את הגורים ממקום מסתור אחד למשנהו בתכיפות גבוהה בחודשי חייהם הראשונים וזאת כדי לגונן עליהם מפני אויבים אשר עקבו אחר אמם ועלולים להתנכל להם. תקופת ההנקה היא כשלושה חודשים וזמן מה לאחר מכן, מתלווים הגורים אל האם בעת יציאתה לציד.
הפריית הנמר היא יבשתית ופנימית.
על פי הידוע נמרים יכולים להזדווג מספר ימים ברציפות, אפילו שלושה או ארבעה. באותם ימים מקיימים הנמרים מספר רב מאוד של פעמים יחסי מין אשר יכולים להימשך פרקי זמן ארוכים, כל הזדווגות נמשכת כחצי דקה, אך כמעט כל 10 דקות יש אחת כזו.
איציק גלילי
איציק גלילי (נולד ב-1961) הוא רקדן וכוריאוגרף, מנהל ויועץ אמנותי ישראלי-הולנדי.
ביוגרפיה
גלילי נולד וגדל בתל אביב, הבכור בין שלושה אחים. בצה"ל שירת במשך ארבע וחצי שנים ביחידה קרבית. החל לרקוד בהיותו בן עשרים וארבע בבת שבע 2 בהדרכתה של נירה פז, המשיך לרקוד בבת דור בניהולה של ז'נט אורדמן ובבת שבע בניהולם של דוד דביר ואוהד נהרין. למד כוריאוגרפיה וקומפוזיציה בגילפורד, דרומית-מערבית ללונדון. קריירת הריקוד שלו נמשכה בשנים 1982–1994. התחיל בישראל גם את הקריירה שלו ככוריאוגרף.
בשנת 1989 בעידודו של רוברט כהן, יועץ אמנותי של להקת בת-שבע ומנהל אמנותי של להקת המחול בן זמננו של לונדון, נרשם גלילי לקורס הבינלאומי למלחינים וכוריאוגרפים על שם קאלוסט גולבנקיאן בבריטניה.
בשנת 1990 יצר גלילי את "דו-עת " (Double Time) ואת "Old Cartoon" שזכה ב-1991 בפרס ראשון ליצירה מקורית בתחרות הכוריאוגרפיה "גוונים במחול".
בהולנד ובעולם
בגיל 30, בשנת 1991, עבר לאמסטרדם בהולנד והקים בה להקה משלו. בשנת 1992 יצירתו, The Butterfly Effect, זיכתה אותו בפרס הקהל בתחרות הבינלאומית לכוריאוגרפים בחרונינגן, ציינה את פריצת דרכו של גלילי בזירת הכוריאוגרפיה הבינלאומית והביאה הזמנות רבות ליצור בלהקות ברחבי תבל.
בשנת 1997 התמנה על ידי שר התרבות של הולנד למנהל אמנותי של להקה חדשה Dance Galili במימון ציבורי, שהייתה ממוקמת בעיר חרונינגן. הוא הצליח למשוך קהל רב למופעי הבלט בעיר הזאת, ואחר-כך גם בדר חטן ולייוורדן. מממוצע של הופעת מחול בחודש, גלילי העלה תוך חמש שנים לממוצע של שלוש הופעות בשבוע. הוא פיתח שיטה וגישה לפיתוח המחול בחינוך ילדים רגילים ועם ילדים המתקשים בלימודים, השיטה ממומשת עד היום על ידי מספר להקות בהולנד. גלילי ניהל את Dance Galili עד לשנת 2008.
גלילי היה היזם והמנטור של שלוש להקות הולנדיות: Club Guy & Roni, Random Coalition וכן Project Seli. ב-2008 הקים את Dance Group Amsterdam, להקת המחול המודרני הייצוגית של העיר אמסטרדם.
בשנים 1998 ו-2003 הקים וניהל אמנותית את התחרות הבינלאומית לכוריאוגרפים בחרונינגן. החל מ-2001 מרבה לשתף פעולה אמנותית עם אליזבת גיבייט (Elisabeth Gibiat).
ב-2006 הקים את "בית שלי בית שלך" (My Place, Your Place), פסטיבל אקספרימנטלי, שנועד לחבר בין האנשים למחול וללהקה, כשהיצירות היו בבתים פרטיים של אנשים, בממוצע מאה הופעות בסוף-שבוע אחד.
בינואר 2009 חזר לאמסטרדם, לפי הזמנת ההרכב הייצוגי של העיר אמסטרדם לריקוד בן זמננו - "דאנסגרופ אמסטרדם" כדי לכהן עד סוף שנת 2010 כמנהל אמנותי שותף של הלהקה, לצידה של קריסטינה דה שאטל. ה יצר כוריאוגרפיה למופעי אופרה במטרופוליטן אופרה בניו יורק (למשל ל"נסיך איגור"), בלט האופרה הלאומי, אמסטרדם ולבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן. בשנת 2014 יצר כוריאוגרפיה למופע גדול ביחד עם Berlin it is להפקת THE WYLD בתיאטרון פרידריכשטאטפאלאסט. יצר כוריאוגרפיה לסרטי מחול בטלוויזיה, למשל A Sense of Gravity, (2002, ל-BBC2) ו-Come Across (1996, עבור התחנה ההולנדית NPS).
גלילי יצר מעל 130 יצירות כוריאוגרפיות אותן הציג בלהקות ידועות בעולם כמו הבלט האנגלי הלאומי, בלט סאו פאולו, בלה דה סידד בברזיל, גוטייה דנס, הבלטים של מונטה קרלו, בת-שבע, בת דור, הבלט הלאומי של מינכן, סיסנה נגרו, Diversions Dance, הבלט הלאומי ההולנדי, בלט גולבנקיאן, הבלטים הקנדיים הגדולים (Les Grands Ballets Canadiens), פאונדיישן בפורטוגל, מיזו דה לה דאנס בצרפת, תיאטרון מחול פניקס באנגליה, בלט קייל, בלט ציריך, בלט בזל, Danza Contemporánea de Cuba, Nederlands Dans Theater, נורד דאנס, הבלט הלאומי הפיני, הבלט המלכותי ויניפג, הבלט הלאומי הט (Het), בלט סקפינו, NDT II, בלט דה מונטה קרלו, בלט שטוטגרט, בלה ג'אז מונטריאול, האופרה הממלכתית של ויסבאדן.
לגבי סגנון יצירתו, גלילי הסביר באחד הראיונות לעיתונות כי הוא מעוניין "ליצור רגש, להפעיל רגש... אני רוצה שהצופה יעבור חוויה רגשית, שנוצרת התחברות רגשית - גם אם יש חיץ בין הבמה לקהל - יש לאמפתיה אפשרות להתקיים".
בשנת 2017 התמנה גלילי למנהל אמנותי של פסטיבל "הרמת מסך" ביחד עם מאטה מוראי. באותה שנה נבחר להיות אחד משלושת השופטים באירוויזיון לרוקדים צעירים 2017.
נשא הרצאות על השקפתו במחול באוניברסיטאות אוקספורד, אמסטרדם וחרונינגן.
יושב בוועדות אמנויות, שופט בתחרויות ומכהן כיועץ אמנותי.
רשימת יצירות נבחרות
The Butterfly Effect (1991) • Earth Apples (1992) • When You See God... Tell Him (1993) • Ma’s Bandage (1994) • Through Nana’s Eyes (1995) • Chronocratie (1996) • Fragile (1997) • Until.With/Out. Enough (1997) • Chameleon (1998) • The Drunken Garden (1999) • Things I Told Nobody (2000) • For Heaven’s Sake (2001) • Mono Lisa (2003) • Peeled (2004) • Hikarizatto (2004) • A Linha Curva (2005) • six (2007) • SUB (2009) • Or (2010) • Little Tiny Bite (2010) • Bullet Proof Mama (2010) • The Grammar of Silence (2012) • The Open Square (2012) • Somb-risa (2012) • And The Earth Shall Bear Again (2012) • Il est de certains coeurs… (2013) • O Balcão de Amor (2014) • The Chambers of a Heart (2014) • Almost Human (2015) • In Short (2016) • My Best Enemy (2017)
פרושים
פרושים היו אחת מהכיתות היהודיות העיקריות במחצית השנייה של תקופת בית שני. הם האמינו בהיותה של התורה שבעל פה בפרשנותם תקפה ומאוחדת עם התורה שבכתב ונתונה מסיני כמותה, בסמכות חכמים לפרש ולהורות על בסיס שתיהן, בתחיית המתים לעתיד לבוא ובשכר ועונש בעולם הבא. הפרושים זוהו עם השכבות העממיות, ויריביהם העיקריים היו הצדוקים האריסטוקרטיים ששללו את התורה שבעל פה ואת האמונה בתחיית המתים. כמו כן, היו מצויים במתיחות גם עם כיתות בית שני האחרות, כמו האיסיים והנוצרים הקדומים. תפישתם נותרה דומיננטית לאחר חורבן בית שני והפילוג היהודי-נוצרי, והפרושים היו קודמיה של היהדות הרבנית ובמידה רבה מעצביה של היהדות האורתודוקסית המוכרת בימינו.
הופעת הזרמים הכיתתיים
ההיסטוריון היהודי יוסף בן מתתיהו ("יוספוס פלביוס") מספר על שלוש או ארבע כיתות עיקריות במאה הראשונה לספירה: צדוקים (שככל הנראה מנו כמה מאות בודדות של אנשים, שהתבלטו בשל מעמדם הכלכלי הגבוה), איסיים (שמנו לדבריו כ-4,000 חברים) ופרושים (שמנו לדבריו כ-6,000 חברים) ולעיתים גם הקנאים (המכנה אותה בשם "הפילוסופיה הרביעית"), אך נראה שהיו עוד זרמים יהודיים מלבד כיתות אלו. בשונה מהצדוקים שישבו בעיקר בירושלים ומהאיסיים שהתרכזו בים המלח, הפרושים התפרשו על פני הארץ כולה והיו בעלי השפעה ניכרת על החברה היהודית.
תפיסתם של הפרושים
טקסטים מקראיים רבים זקוקים לפירוש והפרושים טענו כי בידם מסורת לכך שבהר סיני ניתנה - בנוסף לתורה שבכתב - גם תורה שבעל פה, שפירשה את התורה הכתובה, ושנמסרה מדור לדור יחד עם התורה הכתובה. לפי השקפתם, תורה שבעל פה זו כללה גם פרטים הלכתיים רבים שאינם מצוינים בתורה שבכתב, וכך יוחסה לתורה שבעל-פה חשיבות שאינה נופלת מזו של התורה שבכתב ולפעמים אף "עוקרת" את פשט הפסוקים.
בנוסף לכך, העמידו הפרושים את עקרונות הפירוש ההלכתי על כללים שיטתיים, שבאמצעותם ניתן לדרוש (=לפרש נכונה) את הטקסט המקראי, ושנקראים מידות שהתורה נדרשת בהן. על פי מידות אלו - פירשו הפרושים את התורה, וכך גם הראו את התאפשרות ישומה המתחדש של ההלכה בהתאם למציאות היומיומית המתחדשת לאורך הדורות.
הפרושים האמינו בהישארות הנפש לאחר מות הגוף ובשכר ועונש בעולם הבא. תפישות אלה, שנעדרות מרוב ספרי התנ"ך, הושפעו - לדעת חלק מהחוקרים - מהפילוסופיה היוונית ודתות המזרח הקדום, או - לדעת יורשיהם הרבניים של הפרושים - ממסורת קדומה שבעל פה (שיש לה סימנים במקרא). בנוסף האמינו הפרושים בתחיית המתים ובביאת המשיח. הפרושים שללו במידת מה את התפישה היוונית כי הגורל שולט בחיי בני האדם, והאמינו כי מעשיו של האדם משפיעים על גורלו במידה מסוימת - לא רק בעולם הזה אלא גם ובעיקר בעולם הבא. כמו כן, בניגוד מוחלט לצדוקים, הפרושים האמינו בהשגחה פרטית ובכך שהבורא מקדיש תשומת לב מדוקדקת לכל המתרחש בבריאה.
יוסף בן מתתיהו מספר על ערנותם של חכמי הפרושים לרחשי לבו של העם ולצרכיו, ועל יכולתם להראות איך לישם את ההלכה בהתאם לתנאי השעה המתחדשים. יכולתם זו עמדה להם בשעת מבחן, לאחר חורבן בית שני, כאשר פרושים בהנהגת רבי יוחנן בן זכאי נמלטו מירושלים הבוערת, והקימו מרכז חדש ביבנה בתמיכה מלאה של השלטון הרומאי (אחרי שרבי יוחנן בן זכאי ביקש מאספסיאנוס-קיסר שיתן לו את יבנה. ושם הם הקימו מחדש את הסנהדרין ועיצבו את ההלכה למצב החדש של חיים ללא מקדש. בדיעבד, כל זה העניק לפרושים כח שרידות גבוה יותר מעל שאר הכיתות ולבסוף הם נותרו לבדם על בימת ההיסטוריה היהודית.
מורשת
המושג "פרושים" נעלם מחיי העולם היהודי במאות הראשונות לאחר חורבן הבית. הנוצרים פיתחו זהות עצמאית לחלוטין במקביל לנידויים הגמור. הצדוקים, שכיהנו במקדש, נעלמו גם הם בהדרגה עקב החורבן. הבייתוסים, האיסיים וכתות אחרות נעלמו אף הם. הדת היהודית חדלה להיות מרובת כתות, והפרושים הפכו לזרם המרכזי והיחיד. לפיכך, השם "פרושים" כבר נעלם מהשיח היהודי עד המאה הרביעית לכל המאוחר.
מור ארדיאי (פוליטיקאי)
מור ארדיאי (בהונגרית: Erdélyi Mór; פויאנה (מחוז הוניאד), 1 באוקטובר 1877 – בודפשט, 18 באפריל 1929) היה פוליטיקאי יהודי-הונגרי, ממייסדי התנועה הקואופרטיבית הסוציאל-דמוקרטית, עובד דפוס, חבר בממשלת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית כקומיסר העם לאספקה.
ביוגרפיה
מור ארדיאי נולד במשפחה יהודית בכפר קטן (כיום 89 תושבים) בטרנסילבניה שהיה חלק מממלכת הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא נדד בגרמניה ובדנמרק בתור מהגר עבודה. ארדיאי הצטרף לעבודת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP) בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19. מאוחר יותר הפך לאחד מיוזמי התנועה הקואופרטיבית של העובדים ההונגרים. משנת 1904 היה מנכ"ל קואופרטיב הצרכנים הכללי (ÁFOSZ), שהקים. בממשלת מיהאי קארואי הוא היה תחילה נציב ממשלתי למזון ואחר כך מזכיר מדיני (סגן שר). בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, מה-21 במרץ עד ה-24 ביוני, היה חבר במועצה הממשלתית המהפכנית כקומיסר העם (שר) לאספקה ציבורית. לאחר נפילת הרפובליקה ברח מהטרור הלבן לווינה, שם עבד בתנועה הקואופרטיבית הסוציאל-דמוקרטית. הוא חזר להונגריה בשנת 1928 והוביל שוב את התנועה השיתופית כמנכ"ל ÁFOSZ ושלוחותיה. הוא כתב כמה מאמרים בנושא כלכלה, שהתפרסמו בכתבי עת שונים. ארדיאי הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
בורין
בורין (בערבית: بورين), הוא כפר פלסטיני, השוכן במדרון הדרומי של הר גריזים שבשומרון ובעמק הסמוך ומשתייך לנפת שכם ברשות הפלסטינית.
היסטוריה
הכפר ממוקם למרגלות שלוחת הר בשם "ג'בל אבו איסמעיל", שהיא חלק מהר גריזים, בו נמצאו שרידי יישוב,"ח'רבת א-נבי", ובית קברות קדום מתקופת הברונזה התיכונה (2,000 - 1,550 לפני הספירה) ומקאם (מקום תפילה) המוקדש לאבו איסמעיל.
בתקופת ממלכת ירושלים הצלבנית המשיכו מוסלמים לגור בכפר ונאלצו לשלם מעשר כספים (Tithe) לכנסייה הצלבנית בהר ציון.
ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, מופיע הכפר עם 120 בתים בסנג'ק שכם. תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, גפנים, עיזים ועל כוורת דבורים לייצור דבש.
בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ"כפר גדול מדרום לשכם, מוקף במטעי זיתים".
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בבורין הייתה אוכלוסייה של 901 נפש, כולם מוסלמים, ובמפקד 1931 הייתה אוכלוסייה 859 נפש, אשר גרו ב-215 בתים.
ב-1945 הייתה אוכלוסיית בורין 1,200 נפש, כולם מוסלמים, ואילו שטח הקרקע הכולל היה 19,096 דונם, כשמתוכו 8,741 דונם שימשו לגידולי דגנים, ואילו 106 דונם סווגו כשטח בנוי, על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל.
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת-הנשק של 1949, עבר הכפר משליטה בריטית לירדנית. בשנת 1961 מנתה האוכלוסייה 2,068 נפש.
לאחר 1967
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית.
קרקעות הכפר הופקעו מספר פעמים לצורך הקמת התנחלויות ישראליות ובסיסים צבאיים, וכתוצאה מכך התדלדלו משאבי הקרקע והמים של בורין. משנת 1982, יותר מ-2,000 דונם מקרקעות הכפר הוכרזו כאדמות מדינה ולאחר מכן הועברו להתנחלות הר ברכה.
המסגד החדש בבורין הוקם בשנת 2010 עמותת רגבים עתרה לבג"ץ בדרישה להרוס את המבנה בטענה שנבנה בלא היתר על אדמה לה תובעים רבים לבעלות. בתשובה לעתירה הורה בית המשפט למנהל האזרחי לדווח על פעולות הפיקוח והאכיפה במקום בשנת 2018 דחה בג"ץ את העתירה להרוס את המסגד ובנייתו חודשה