cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קנקון
כלכלה
עיקר כלכלת העיר מתבססת על התיירות. העיר מהווה אתר תיירות פופולרי בשל חופי הרחצה היפים שלחוף הים הקריבי, בשל ספורט המים המתבצע בלגונה, ובסיורי הג'ונגל היוצאים מן העיר. מוקדי משיכה נוספים הם האתרים הארכאולוגיים מתקופת המאיה המצויים בקובה ובטולום.
ארצות הברית מקיימת סוכנות קונסולרית בעיר, בנוסף לשגרירות ארצות הברית במקסיקו סיטי
תחבורה
שדה התעופה המרכזי של העיר הוא נמל התעופה הבינלאומי קנקון, אשר הורחב בשנת 2010. בשדה התעופה נוחתות טיסות מצפון אמריקה, מרכז אמריקה, דרום אמריקה, אסיה ואירופה ועוברים בו כ-10 מיליון נוסעים מדי שנה.
בעיר קנקון פועלת מערכת אוטובוסים ציבורית המקשרת בין בתי המלון למרכז העיר.
אקלים
בעיר קנקון אקלים טרופי. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 27.1 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים השנתית היא 1,340 מ"מ גשם, ומספר ימי הגשם הממוצע - 115.
עונת הגשמים מתרחשת בין מאי לדצמבר, כאשר העונה היבשה מתרחשת בין ינואר למאי. שיאם של הגשמים יורד בחודש ספטמבר. לעיתים פוגעות סופות הוריקן באזור קנקון ובהן הוריקן וילמה בשנת 2005 והוריקן גילברט בשנת 1988 אשר זרעו בעיר הרס רב.
משלח בין-לאומי
משלח בין-לאומי (באנגלית: Freight Forwarder) הוא מוביל המתחייב להעביר טובין (סחורות, מטענים וחפצים אישיים) מנקודת מוצא אל נקודת היעד בעבור תשלום כספי.
משלח בינלאומי כיום מוגדר כמוביל חוזי כלומר חברת השילוח הבינלאומית משמשת כחוזה ליצואן המשתמש בהן.
תפקיד המשלח אינו לשנע את הטובין, אלא לגשר בין בעל המטען לספק השילוח הבינלאומי (שילוח אווירי, ימי או יבשתי) ומוטלת עליו החובה להנפיק שטר מטען (פנימי) לכל שילוח.
על פי, גורם העוסק במשלח בין-לאומי חייב לקבל אישור מרשות המסים בישראל.
חוקת אתיופיה
באתיופיה היו קיימים מסמכים רבים לאורך ההיסטוריה ששימשו כחוקה: פתחה נגסט, חוקת סלאסי הראשונה, צ'רטר מזרח אפריקה האיטלקית, חוקת סלאסי השנייה, החוקה העממית, הצ'רטר הלאומי וחוקת הפדרציה. מסמכים אלו הגדירו את עקרונות היסוד של המשטר באתיופיה ואת זכויות אזרחיו לאורך התקופות השונות.
פתחה נגסט (1563 - 1931)
פתחה נגסט (געז: ፍትሐ ነገሥት, עברית: "חוק המלכים") הוא ספר אשר נכתב במצרים במהלך 1240 על ידי הסופר הקופטי עבדול פדעיל איבן א-עסל ('Abul Fada'il Ibn al-'Assal) בשפה הערבית שיותר מאוחר תורגם לשפת הגעז ונהפך לחוקה הרשמית של האימפריה האתיופית.
החלק הראשון של הספר עוסק בעיקר בענייני כמורה ודת בנוסף למבנה של הכנסייה. כמו כן, נכלל בה גם החלטות ועידת ניקיאה וועידת אנטיוכיה. בחלק השני הספר עוסק בענייני משפחה, מנהל מקומי. בהמשך ישנם את החובות והזכויות של השליט חלק זה מכונה בשם "קאנון המלכים" חלק זה הוא למעשה אוסף מכמה ספרים של ימי הביניים, הספרים הם: פרוצירוס נומוס ("Procheiros Nomos"), הגרסה הערבית של ספר החוקים הסורי-רומאי ("The Syro-Roman Law Book"), הגרסה הערבית של אכלוגה ("Ecloga") והספר "מצוות ספר התנ"ך" ("Precepts of the Old Testament").
האזכורים הראשונים של הספר בשפת הגעז היה בשנת 1450 תחת שלטונו של הקיסר זרע יעקב. אך הספר נהפך לחוקה רק כאשר עלה לשלטון הקיסר סרצה דנגל ב-1563. הגרסה האתיופית של הספר אינה כוללת בתוכה את הערות של הסופר המקורי יחד עם זאת נוספו לו הגרסאות האתיופיות של הספרים שממנו הוא נלקח וכך זכה לשמו "חוק המלכים" חוקה כתובה ראשונה לאימפריה האתיופית. הפתחה נגסט במהלך שנות שלטונו של יורש העצר טפרי מקונן ב-1921 כונה על ידו כספר אכזרי וחסר תועלת, טפרי ניסה לשנותו והוסיף לו תיקונים מודרניים אך בגלל ההתנגדות הוא לא ביטל אותו, ב-1931 כאשר הומלך בשם היילה סלאסי הוא ביטל אותו לגמרי וחוקק חוקה מודרנית חדשה.
הצ'רטר הפשיסטי (1936 - 1941)
במהלך מלחמת העולם השנייה ובשנים שקדמו לה, כבשה האימפריה האיטלקית את אתיופיה וסביבתה. מוסוליני צר חוק יסוד כמעיין צ'רטר או חוקה לאתיופיה הכבושה ביוני 1936 שחילק את מזרח אפריקה האיטלקית לשישה מחוזות:
חוקת סלאסי השנייה (1955 - 1974)
חוקת אתיופיה משנת 1931 הוחלפה בשנת 1955 בחוקה חדשה, שהרחיבה את סמכויות הפרלמנט אך בפועל הרחיבה את סמכויותיו של הקיסר - היילה סלאסי. החוקה עמדה בתוקף עד המהפכה האתיופית (המהפכה המרקסיסטית; 15 בספטמבר 1974), עת השתלט הצבא על הנהגת המדינה במהפכה צבאית.
החוקה העממית (1987 - 1991)
לאחר השתלטות הצבא על אתיופיה, החוקת אתיופיה העממית היא החוקה שיוסדה באתיופיה ב-10 בספטמבר 1987 ועל בסיסה קמה הרפובליקה העממית הדמוקרטית של אתיופיה. למרות שחוקה זו הגדירה את אתיופיה כמדינה דמוקרטית, לא כך היה המצב. למעשה החוקה, מיסדה את אתיופיה כמדינה דיקטטורית קומוניסטית. החוקה ביטלה גם את מוסד הקיסרות. החוקה הייתה בתוקף עד ה-27 במאי 1991, כאשר האיחדג השתלט על הממשלה האתיופית.
הצ'רטר הלאומי (1991 - 1995)
מלאחר נפילת השלטון הקומוניסטי באתיופיה ב-27 במאי 1991 ועד כינון החוקה החדשה ב-27 במאי 1991, החוק העליון הזמני שהיה תקף במדינה היה הצ'רטר האתיופי הלאומי.
האיחדג שהשתלט על המדינה יצר וועידה רב-אתנית שמטרתה תהיה בין השאר לאמץ צ'רטר לאומי. הצ'רטר הלאומי יצר עיקרון למה שצפוי היה להיות בתקופה של כשנה וחצי עד שנתיים של תקופת המעבר. הצ'רטר קרא ליצירה של טיוטה לחוקה חדשה שתיכנס לתוקף עד תחילת 1995. וגם חייב את ממשלת המעבר להתנהל בהתאמה עם ההצהרה העולמית של האו"ם לזכויות אדם ולא להתערב בעניינים פנימיים של מדינות סמוכות. הצ'רטר הכיר את הזכות של כל העמים באתיופיה לקביעה עצמית, בהקשר של פדרליזם אתני, וקראה ליצירה של מחוזות ומועצות אזוריות על הבסיס האתני.
חוקת הפדרציה (1995 ואליך)
לאחר שהאיחדג השתלטו על המדינה ב-27 במאי 1991, פג תוקפה של החוקה הקומוניסטית משנת 1987. החוקה הנוכחית של אתיופיה, המהווה את החוק העליון של המדינה, אומצה על ידי ממשלת המעבר של אתיופיה בדצמבר 1994 ונכנסה לתוקף באוגוסט 1995. החוקה הוכנה על ידי "האספה המכוננת" אשר נבחרה בחודש יוני אותה שנה. החוקה מסדירה את היותה של אתיופיה רפובליקה דמוקרטית פדרלית המחולקת ל-11 מדינות בעלות אוטונומיה רחבה בענייני פנים. החוקה גם קובעת את זכויות האדם באתיופיה, במבוסס על ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם והאמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ופוליטיות. בנוסף, החוקה קובעת מעמד שווה לכל השפות באתיופיה, מלבד אמהרית, אשר תשמש כשפה הרשמית של המדינה.
לורנצו פלגריני
לורנצו פלגריני (נולד ב-19 ביוני 1996 ברומא, איטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקשר ברומא ובנבחרת איטליה.
קריירת מועדונים
ב-30 ביוני פלגריני חתם על חוזה עם קבוצת ססואולו בעבור סכום המשוער בכ-1.25 מיליון יורו. אחד הסעיפים בחוזה היה אם וכאשר רומא תרצה לקנות בשלב מסוים בחזרה את פלגריני, היא יכולה לעשות זאת בעבור סכום שייאמד בין 8 ל-10 מיליון יורו. את הופעת הבכורה שלו במדי ה"נרו ורדי" ערך ב-8 בנובמבר. חודש לאחר מכן כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–3 על סמפדוריה. בעונת 2016/17 פלגריני רשם 34 הופעות בכל המסגרות, כבש שמונה פעמים ובישל שבעה. בסוף העונה נקנה פלגריני בחזרה לרומא.
ב-30 ביוני 2017 השתמשה רומא במימוש סעיף הרכישה בחזרה בחוזה של פלגריני בעבור סכום של כעשרה מיליון יורו והשחקן חתם לחוזה לחמש שנים. ב-1 בדצמבר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה מבישול של המגן השמאלי הסרבי, אלכסנדר קולארוב, בניצחון רומא 1–3 על ספאל.
נבחרת איטליה
פלגריני ייצג את נבחרת איטליה בגילאים שונים. במרץ 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת עד גיל 19 נגד נבחרת גרמניה. כמו כן, בשנה החולפת שיחק בנבחרת עד גיל 20 ולאחר זמן קצר הוקפץ לנבחרת עד גיל 21.
את הופעת הבכורה שלו בבוגרים ערך בניצחון הידידות 0–8 על נבחרת סן מרינו בסוף מרץ 2017, לאחר שנכנס במחצית השנייה כמחליף. את הופעת הבכורה הרשמית בהרכב ערך שבועיים לאחר מכן בניצחון הביתי 0–5 על נבחרת ליכטנשטיין במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. ב-5 בספטמבר 2019, פלגריני כבש את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים בניצחון החוץ 1–3 על נבחרת ארמניה במסגרת מוקדמות יורו 2020.
אירוויזיון 1996
אירוויזיון 1996 הייתה ההפקה ה-41 של תחרות הזמר הנערכת מדי שנה מטעם רשת השידור "אירוויזיון" של איגוד השידור האירופי.
למקום השני הגיעה נורווגיה בשיר "I Evighet" בביצועה של אליזבת אנדריאסן, אחת מצמד הזמרת שייצגו את נורווגיה באירוויזיון 1985 וזכתה אז במקום הראשון. למקום השלישי הגיעה שוודיה. פורטוגל הגיעה להישג הגבוה ביותר שלה בתולדות התחרות עד אז, כאשר סיימה במקום השישי.
השיר הבולט של התחרות היה של בריטניה בשיר "Ooh Aah ... Just A Little Bit " של הזמרת ג'ינה ג'י שלבשה בתחרות שמלת מראות נוצצת שחשפה את תחתוניה. היא נחשבה למועמדת לזכות בתחרות אך סיימה בסוף במקום השמיני.
שלב הסינון
בניגוד לשנתיים הקודמות בהן נערך ניפוי, ומדינות שסיימו במקומות האחרונים נאלצו להיעדר מהתחרות, החליטו הפעם באיגוד השידור האירופי לאפשר לכל מדינה להגיש מועמדות להשתתף באירוויזיון. 29 מדינות שלחו את שיריהן בחודש מרץ 1996, כחודשיים לפני האירוויזיון, קודם-כל לשלב סינון. בכל אחת מהמדינות התכנסה ועדת שיפוט שהאזינה להקלטות אודיו של השירים וניקדה אותם, ושבעת השירים שקיבלו את הניקוד המצטבר הנמוך ביותר הודחו מהתחרות. המדינה היחידה שהייתה פטורה משלב סינון זה הייתה נורווגיה, מאחר שאירחה את התחרות.
בין 7 השירים שהודחו מהתחרות היה שירה של גלית בל מישראל "שלום עולם" שזכתה בקדם האירוויזיון. השיר זכה במקום ה-28 מתוך ה-29 עם 12 נקודות בלבד, ולפיכך ישראל לא השתתפה בתחרות עצמה. שש המדינות הנוספות שלא עברו את הסינון היו: דנמרק, רוסיה, גרמניה, רומניה, הונגריה ומקדוניה, שניסתה להשתתף בתחרות בפעם הראשונה באותה שנה ולא הצליחה להיכנס אליה.
הקמת "ארבע הגדולות" בעקבות כישלון גרמניה
גרמניה לא השתתפה בתחרות באותה שנה לאור כישלונה בשלב הסינון. היעדרותה של גרמניה גרמה לקשיים כלכליים לאירוויזיון באותה תחרות, שכן המדינות המשתתפות בתחרות משלמות כסף בעבור השתתפותן לפי מפתח של מספר תושבים ונתונים סוציו-אקונומיים שונים וגרמניה, אחת המדינות שמשלמות את דמי ההשתתפות הגבוהים ביותר למימון התחרות, הייתה פטורה מדמי ההשתתפות לאור הדחתה המוקדמת מהתחרות.
בעקבות כך הוחלט שארבע המדינות המשלמות את הסכומים הגבוהים ביותר למימון התחרות, גרמניה, ספרד, בריטניה וצרפת, תוכלנה להשתתף בכל אירוויזיון עתידי ולא תודחנה משום תחרות גם אם תגענה למקומות האחרונים. כך למשל צרפת סיימה במקום הלפני-אחרון באירוויזיון 1998 והשתתפה בכל זאת בתחרות בשנה שלאחר מכן. ספרד שסיימה אחרונה בתחרות לשנת 1999 השתתפה באירוויזיון 2000. ב-2004 החלה שיטת חצאי הגמר ומאז מקומן של ״ארבע הגדולות״ בגמר משוריין ללא צורך בהשתתפות בחצי גמר. עם חזרתה של איטליה לתחרות ב-2011 היא זכתה באותו מעמד לאור דמי ההשתתפות הגבוהים שהיא משלמת, ובכך הפכו ״ארבע הגדולות״ ל״חמש הגדולות״.
מקדש פראה ויהאר
מקדש פּרֶאַהּ וִיהֶאַר (בחמרית: ប្រាសាទព្រះវិហារ) הוא מקדש קְמֶרִי הנמצא בראש המצוק פֵאי טָדִי, בהרי דאנג'רֶק (Dângrêk) בצפון קמבודיה, בגבולה עם תאילנד. ממקומו בראש המצוק, בגובה 525 מטרים, צופה המקדש דרומה על מישוריה הצפוניים של קמבודיה. המבנה המפואר היה אבן פינה בחיים הדתיים של האימפריה החמרית, ועבר כמה שיפוצים והרחבות במשך הדורות, ובשל כך מצויים במבנה אלמנטים מכמה סגנונות אדריכליים. המקדש שונה מרוב המקדשים החמריים בכיוונו: רוב המקדשים בנויים בציר מזרח–מערב, ואילו מקדש פראה ויהאר בנוי בציר צפון–דרום. על שמו של המקדש נקרא גם המחוז בו הוא נמצא – מחוז פראה ויהאר. גם הפארק הלאומי קהאו פהראה וויהאן (Khao Phra Wihan) הנמצא במחוז סיסאקט (Sisaket) בתאילנד, שממנו נוח יותר להגיע אל המקדש, נקרא על שם המקום.
המקדש מרוחק כ-300 ק"מ מבירת קמבודיה, פנום פן, ובמרחק כ-280 ק"מ מאנגקור ואט. בשנת 1962, לאחר סכסוך בין תאילנד וקמבודיה בדבר הבעלות על המקדש, פסק בית הדין הבינלאומי לצדק בהאג שהמקדש שייך לקמבודיה. ב-7 ביולי 2008 הוכרז המקדש כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
שם
בשפה התאית מתורגם השם "פראה ויהאר" כפראסאט פהרה ויהאן (Prasat Phra Viharn) או פראסאט קהאו פהרה ויהאן (Prasat Khao Phra Viharn). פראסאט הוא "טירה" ולעיתים מקדש בשתי השפות, קמרית ותאית, וקהאו פירושו "גבעה", או "הר" בתאית; בלשון הקמרית הר הוא "פנום" (phnom), ולפיכך המקדש נקרא בקמרית לעיתים פנום פראה ויהאר, ובתאית קהאו פהרא ויהאן. המילים "פראה" ו"פהרה" משמען "מקודש", והמילים "ויהאר" או "ויהאן" משמען "מקדש", שהכוונה היא לחלק המקודש ביותר במבנה. בכינויו התאי של המקדש הושמטה בשנה האחרונה המילה "קהאו", כדי ליצור בִּידוּל בין המקדש לבין ההר. נראה שהשינוי הולך ותופס מקום בשיח התאילנדי. לשמות השונים של המקדש בשתי השפות יש משמעויות פוליטיות ולאומיות, כפי שיפורט להלן.
הקמת המקדש
המקדש הראשון באתר הוקם בתחילת המאה התשיעית לספירה. עם הקמתו הוקדש המקום לאל שיווה, בהתגשמותו כאלים ההרריים סיקהארֶסוָוארה (Sikharesvara) ובהָאדרֶסוָוארה (Bhadresvara). עם זאת, החלקים המוקדמים ביותר המצויים כיום במקדש הם מן המאה העשירית, מתקופת קוֹהּ קֶר; באותה תקופה שכנה בירת האימפריה הקמרית בעיר בעלת שם זה. באתר ניתן לראות כיום שרידים בסגנון באנטאי סרֵיי מסוף המאה העשירית, אם כי רוב המקדש הקיים כיום נבנה בזמן שלטונם של המלכים סוּריָאוָארָאמן הראשון (1002–1050) וסוּריָאוָארָאמן השני (1113–1150). כתובת שנמצאה במקדש מספרת על המלך סוּריָאוָארָאמן השני, שעסק בלימוד פולחנים מקודשים, חגג חגים דתיים, והעניק מתנות (ובהן שמשיות לבנות, קערות זהב ופילים) ליועצו הרוחני הברהמן דיוָאקאראפאנדיטה. הכתובת מספרת שגם הברהמן עצמו הביע עניין במקדש, ותרם לו פסל מוזהב של שיווה הרוקד.
תיאור המקדש
אורכו של המתחם כ-800 מטרים, והוא בנוי מצפון לדרום. בכניסה למתחם גרם מדרגות ארוך, המתחיל בצפון ומוביל את הבאים לאתר במעלה ההר אל המקדש, הנמצא בדרום. אורכו של גרם המדרגות הוא 54 מטרים ובו 159 מדרגות. המקדש עצמו גבוה ב-120 מטרים מבסיס המדרגות; גובהו 525 מטרים מעל מישורי קמבודיה המשתרעים לדרומו, ו-625 מטרים מעל גובה פני הים. אף על פי שמבנהו של המקדש בפראה והאר שונה מהמקדשים הקמריים באנגקור, הרי שהרעיון המונח בבסיסם משותף: המקדש מייצג את הר מֵרו, ההר המיתולוגי בהינדואיזם, משכן האלים.
בדרך אל המקדש ישנן חמש גופורות (גופורה ביחיד), מבנים שבהם נכנסים למקדשים. הגופורות הם מוטיב ברוב המקדשים הקמריים, וגם בפראה ויהאר מצויות גופורות לאורך שביל הכניסה למקדש. הן נספרות מהמקדש אל הכניסה, כך שהגופורה החמישית נמצאת ליד מדרגות הכניסה, והראשונה ליד המקדש עצמו. כברוב הגופורות, עומדים על הגופורות בפראה ויהאר מגדלים מקושטים בפיתוחים שהם חלק מהמונומנטים של המקדש. העולה אל המתחם המקודש עולה במדרגות אל כל גופורה, כדי להדגיש את גובהה; הגופורה גם מסתירה את המשך הדרך, ורק לאחר שיוצאים בצידה השני של הגופורה ניתן לראות את ההמשך. כך, אין שום נקודה בה ניתן לראות את כל המתחם בבת אחת. הגופורה החמישית בנויה בסגנון הישן ביותר, סגנון קוה קר, ומשמרת עדיין חלק מן הצבע האדום המקורי בה הייתה צבועה. גג הרעפים שכיסה את הגופורה בעבר נעלם. הגופורה השנייה מאוחרת יותר, ובנויה בסגנון מקדשי קהלאנג ובאופון מן המאה האחת עשרה. הגופורה השלישית היא הגדולה בין החמש, ומשני צידיה שני מבנים מוארכים בצורת פרסה ושני מבנים המכונים "ארמונות", אך למעשה שימשו את הנזירים. אל המקדש עצמו מגיעים דרך שתי חצרות, שבחיצונה מהן ניצבת ה"ספרייה"; זהו מבנה הנמצא ברבים מן המקדשים הקמריים, בחצרות הכניסה. מטרתם המדויקת של מבנים אלה אינה ידועה, אך נראה שכללו מקום ללימוד טקסטים מקודשים, בצד מקום למרכיב כלשהו של הפולחן הדתי. משני צדדיו של המקדש שני אולמות הבנויים בצורת קלויסטר.
הוויכוח בדבר הבעלות על המקדש
בשנת 1863 הפכה קמבודיה למעשה לארץ חסות של צרפת. העניין בעתיקותיה של קמבודיה החל להתעורר במערב, והחל מחקר משמעותי באתרים השונים. בשנת 1904 הוקמה ועדה משותפת לשלטונות הקולוניאליים הצרפתיים של קמבודיה ולסיאם, כדי לקבוע את הגבול המשותף. באזור המקדש הונחתה הוועדה, על ידי ממשלות שני הצדדים, לקבוע את הגבול לפי קו פרשת המים. קביעה כזו הייתה מותירה את המקדש בצידו התאילנדי של הגבול. למרות זאת, בגבול שנקבע בשנת 1907 נותר המקדש בצד הקמבודי של הגבול.
עם סיום השלטון הקולוניאלי הצרפתי בשנת 1954, השתלט הצבא התאילנדי על המקדש. קמבודיה מחתה על הכיבוש, וב-1959 ביקשה מבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג להכריע בסוגיה ולקבוע שהמקדש נמצא בשטחה של קמבודיה. המתח סביב השאלה עלה מאוד, היחסים הדיפלומטיים בין שתי הארצות נותקו ואף הושמעו משני הצדדים איומים לשימוש בכוח. בית הדין הבינלאומי לא דן בשאלות של שייכות תרבותית או היסטורית, אלא בשאלה הפורמלית של סימון הגבול בתחילת המאה. מי שייצג את קמבודיה בית הדין היה דין אצ'יסון, לשעבר מזכיר המדינה של ארצות הברית. תאילנד טענה שהמפה אינה תקפה, מכיוון שהפרה את העיקרון שאמור היה להנחות את מכיניה. בית הדין דחה טענה זו, ופסק שמכיוון שתאילנד לא ערערה על המפה במשך חמישה עשורים, ואף נהנתה משיבושים אחרים במפה שהיו לטובתה, הרי שבכך הוכיחה שקיבלה את קו הגבול. החלטת בית הדין התקבלה ב-15 ביוני 1962, ברוב של תשעה מול שלושה. בית הדין גם פסק, ברוב של שבעה מול חמישה, שעל תאילנד להחזיר את כל העתיקות והשרידים שנלקחו מהמקדש.
תאילנד הגיבה על ההחלטה בזעם, וטענה שההחלטה נבעה מהעדפה של ארצות הברית את קמבודיה. ממשלת תאילנד איימה להחרים את ישיבות SEATO, והמונים יצאו בהפגנות ענק נגד ההחלטה. ואולם, למרות הזעם הרב נסוגה תאילנד בסופו של דבר ממחאתה, ובינואר 1963 קיבלה קמבודיה לידיה את המקדש. העברת השליטה התקיימה בטקס צבעוני בו נכחו כאלף איש, שעלו למקדש מצידו הקמבודי התלול של המקדש. נורדום סיהאנוק, מלך קמבודיה אז, הביע בטקס נימה מפייסת כלפי תאילנד, והבטיח שמבקרים תאילנדים יוכלו להיכנס למקדש ללא אשרה, וויתר על הדרישה להשיב חפצים ושרידים שנלקחו על ידי תאילנד.
מלחמת האזרחים
בשנות ה-70 של המאה העשרים הדרדרה קמבודיה למלחמת אזרחים. מיקומו הטופוגרפי של המקדש הפך אותו למבצר קשה לכיבוש מכיוון קמבודיה. חייליו של לון נול החזיקו במקום מול כמה התקפות של הקמר רוז', וגם לאחר שהמישורים לרגלי הצוק נפלו בידי הקמר רוז' עדיין החזיקו חייליו של לון נול במקדש. גם לאחר כיבוש פנום פן בידי הקמר רוז' ונפילת ממשלתם, עדיין נותר המקדש כמעוז האחרון; מקום נכבש רק ב-22 במאי 1975, כאשר חיילי הקמר רוז' הפגיזו את המקום וטיפסו על המצוק בדרך אל המקדש.
בדצמבר 1978 פלש הצבא הווייטנאמי לקמבודיה, כדי להפיל את משטר הקמר רוז'. בינואר 1979 נמסר על קרבות באזור המקדש; אלפי פליטים נמלטו לשטח תאילנד וגורשו חזרה על ידי הממשלה התאית, באזור פראה ויהאר. בשל קרבות הגרילה שהתנהלו במדינה בשנות ה-80 הייתה הגישה למקדש קשה; ב-1992 נפתח המקדש לציבור לזמן קצר, אך נסגר בשנה לאחר מכן לאחר שנכבש שוב בידי לוחמי הקמר רוז'. בדצמבר 1998 נכנעו במקום מאות אנשי קמר רוז' לממשלת קמבודיה, כנראה הכוח המאורגן האחרון של הקמר רוז'.
הכרזה כאתר מורשת עולמית
גם ההכרזה על המקדש כאתר מורשת עולמית לוותה בוויכוח בין תאילנד לקמבודיה. תאילנד תבעה שההכרזה על המקדש תהיה משותפת לשתי המדינות, ולפיכך החליטה אונסקו ב-2007 לדחות את הדיון בשנה. בתחילה הושגה הסכמה בין שתי המדינות שקמבודיה תציג את הבקשה להכיר במקדש כאתר מורשת עולמית "בעל חשיבות אוניברסלית ייחודית", בתקווה שהאתר יוכר באונסקו בישיבה ה-32 בשנת 2008; תאילנד הסכימה לתמוך בבקשה באופן פעיל. ואולם, האופוזיציה בתאילנד התנגדה למהלך; סביב המקדש עדיין ישנם 4.2 קילומטרים רבועים שהם שטח מריבה בין קמבודיה לבין תאילנד, והאופוזיציה טענה שההכרזה תפגע בזכויותיה של תאילנד על שטח זה. בעקבות הלחץ האופוזיציוני נסוגה תאילנד מתמיכתה בהכרזה, ואף הביעה את התנגדותה לכך. למרות התנגדות זו הוכרז המקדש כאתר מורשת עולמית ב-7 ביולי 2008. עקב ההכרזה עלה מאוד המתח בין שתי המדינות, ואף הושמעו איומים הדדיים וכוחות צבאיים של שתי המדינות נשלחו לאזור. נעשים מאמצים למצוא פתרון דיפלומטי, ובמהלך אוגוסט 2008 נסוגו חלק מן הכוחות מן האזורים הסמוכים לגבול.
העיירה הוויקטוריאנית בליסטס היל
המוזאון הפתוח של בליסטס היל (באנגלית: Blists Hill open-air museum), הנקרא גם העיירה הוויקטוריאנית של בליסטס היל (Blists Hill Victorian Town), נמצא בעיירה מָדֶלֶי (Madeley) במחוז שרופשייר שבאזור מערב המידלנדס במערב אנגליה. המוזיאון הוא חלק מאתר המורשת העולמית "עמק איירונברידג'".
המוזיאון
המוזיאון, שנפתח ב-1973, משחזר את המראות, הצלילים והריחות של עיר ויקטוריאנית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. רוב המבנים במוזיאון נמצאים במקומם המקורי, אולם מספר מבנים ייחודיים הועברו אליו ממקומות אחרים באזור.
ב-1985 הוסרטה במוזיאון הסדרה The Mark of the Rani של דוקטור הו.
זהו אחד מהמוזיאונים המנוהלים על ידי קרן מוזיאוני איירונברידג'.
במוזיאון שני רבעים:
אתר מורשת עולמית
המוזיאון הוא חלק מאתר המורשת העולמית התרבותי של עמק איירונברידג, שהוכרז על ידי אונסק"ו בשנת 1986.
מתוך ההכרזה: "איירונברידג ידועה בעולם כסמל של המהפכה התעשייתית. יש בה את כל המרכיבים שתרמו להתפתחות המהירה של האזור התעשייתי הזה במאה ה-18. החל במכרות עצמם וכלה במסילות הברזל. התנור רם שבקולברוקדייל הוא תזכורת להמצאת הקוק. גשר הברזל על נהר הסוורן היה גשר הברזל הראשון בעולם והייתה לו השפעה רבה להתפתחות בתחומי הטכנולוגיה והארכיטקטורה. מדרום לעיירה מָדֶלֶי נמצא מוזיאון פתוח גדול שבו נמצאים שרידים של תנורי רם, ומפעלים לייצור לבנים ואריחים דקורטיביים.
ראג'ה ניינגולן
ראג'ה ניינגולן (בצרפתית: Radja Nainggolan; נולד ב-4 במאי 1988 באנטוורפן) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקשר בספאל. ניינגולן נחשב לקשר המשתמש בסגנון משחק קשוח ופיזי שכולל תיקולים ומאבקים פיזיים רבים.
קריירת מועדונים
ניינגולן נולד באנטוורפן לאם ממוצא פלמי ולאב ממוצא אינדונזי. ניינגולן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ג'רמינל בירסחוט ובשנת עבר לפיאצ'נצה. בעונת עלה לקבוצה הבוגרת.
ב-27 בינואר 2010 הושאל לקליארי. ב-7 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקליארי בהפסד 0–3 נגד אינטר מילאנו. ב-21 ביוני 2010, קליארי רכשה את ניינגולן. בתחילת אוקטובר, האריך את חוזהו במועדון עד אוקטובר.
ב-7 בינואר 2014 הושאל לרומא תמורת 3 מיליון אירו, עם אופציה לרכוש את כרטיס השחקן שלו בקיץ תמורת 6 מיליון אירו. ב-9 בינואר 2014 ניינגולן ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0–1 נגד סמפדוריה במסגרת הקופה איטליה. ב-22 בפברואר כבש ניינגולן את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0–1 נגד בולוניה. בקיץ חתם רשמית במועדון.
ב-25 ביוני 2018 חתם נייגולן באינטר מילאנו תמורת 24 מיליון אירו.
ב-5 באוגוסט 2019 הושאל לקליארי לעונה אחת. זכה בתואר שחקן החודש של הסרייה א בנובמבר 2019. ב-31 בדצמבר 2020 הושאל שוב לקליארי עד לסוף העונה.
קריירת נבחרת
ב-29 במאי 2009 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה נגד במסגרת גביע קירין. ב-5 במרץ 2014 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 2-2 נגד במסגרת משחק ידידות. ניינגולן זומן לסגל המורחב של הנבחרת לקראת מונדיאל 2014, אך לא נכלל בסגל הסופי.
ניינגולן נכלל בסגל נבחרת בלגיה ליורו 2016, השתתף בכל המשחקים והבקיע שני שערים.
כריש הכותפת
כריש הכותפת (שם מדעי: Hemiscyllium ocellatum) הוא מין של כריש מהמשפחה כרישי במבוק המצוי בשוניות אלמוגים סביב הימים של צפון אוסטרליה, איי שלמה, גינאה החדשה ואינדונזיה.
אורכו של כריש זה עד 70–90 ס"מ עם אורך מרבי של 107 ס"מ וצבעו אפור-צהבהב עם כתמים שחורים לאורך הגוף וכתם גדול מעל הסנפירים הבשרניים שלו, מראה זה מזכיר את הכותפות הצבאיות ומכאן שמו. הראש גדול עם עיניים אפורות וניבים קטנים בקצה השפתיים.
הכריש חי בין שוניות האלמוגים הקרובות לחופים ובעתות שפל הוא מצוי גם בין השוניות הרדודות ובריכות הסלעים וניחן ביכולת לא שגרתית להלך על הסלעים מחוץ למים וביכולת לעצור את הנשימה מעל כשעה.
הכריש מחפש בין האלמוגים טרף קטן כמו סרטנים, צדפות ודגים קטנים.
ברטלסמן מיוזיק גרופ
BMG (ראשי תיבות באנגלית: Bertelsmann Music Group; קבוצת מוזיקה ברטלסמן) הייתה חברת תקליטים ותאגיד רב-לאומי להוצאה לאור והפקה של מוזיקה, וידאו ו-DVD. כיום עוסקת החברה בתחום ניהול זכויות דיגיטלי (DRM).
התפתחות החברה
ב-1979 רכשה חברת ההוצאה לאור ברטלסמן את חברת התקליטים אריסטה רקורדס, ב-1986 רכשה את תקליטי RCA ויצרה את "קבוצת המוזיקה". ב-1996 רכשה ברטלסמן את תקליטי וינדהם היל (Windham Hill Records), בהם היה לה חלק כבר מ-1992. ב-1996 איגדה ברטלסמן את מכלול עסקי הפקת והפצת המוזיקה שלה תחת חברת BMG והפכה לאחת מ"ארבע הגדולות" (החברות השולטות בשוק המוזיקה, יחד עם EMI, וורנר מיוזיק גרופ ויוניברסל מיוזיק גרופ) עם נתח של 21.5% מן השוק. במרץ 2004, עם איחודה של BMG עם סוני מיוזיק מבית סוני, נוסדה חברת BMG Sony Music Entertainment על בסיס 50% שליטה לכל אחת מהחברות. בדצמבר 2008 מכרה ברטלסמן את חלקה ב-Sony-BMG לסוני תוך יצירת "סוני מיוזיק אנטרטיינמנט". עבור חלקה של ברטלסמן שילמה סוני 1.5 מיליארד דולר. לאחר מכן עברה BMG לתחום ניהול הזכויות הדיגיטלי.
BMG הייתה בין המשקיעות במיזם נאפסטר לשיתוף קבצים, עקב כך חויבה ב-2007 לשלם פיצויי זכויות יוצרים בסך 130 מיליון דולר, במסגרת הסדר טיעון בתביעה שהוגשה נגדה על ידי חברות התקליטים הגדולות ונציגי בעלי זכויות יוצרים שהפרה.
אמני החברה
בין האמנים שהיו חתומים בחברה, או אחת מחברות הבת שלה, ניתן למנות את דיידו, אבריל לאבין, קולדפליי, שאקירה, עפרה חזה, בריטני ספירס, מודרן טוקינג, כריסטינה אגילרה, שאניה טוויין, קלי קלרקסון, מארון 5, ג'סטין טימברלייק, אמנדה ינסן, אלביס קוסטלו, ווסטלייף, אנה קרולינה, מוזיאו רוזנבאך, WWO ואחרים.
החברה הובילה גם את שוקי המוזיקה הקלאסית בזכות קטלוגיהן של RCA וסוני והייתה מובילה עולמית בתחום המוזיקה הנוצרית המודרנית.
נפתלי בנט
נַפְתָּלִי בֶּנֶט (נולד בי' בניסן ה'תשל"ב, 25 במרץ 1972) הוא פוליטיקאי ישראלי, אשר כיהן כראש ממשלת ישראל ה-13 בשנים 2021–2022. קודם לכן כיהן כשר הביטחון, שר החינוך, שר הכלכלה, כיו"ר מפלגת ימינה וכיו"ר מפלגת הבית היהודי.
בשירותו בצה"ל היה לוחם בסיירת מטכ"ל, מפקד צוות ומפקד פלגה ביחידת מגלן. לאחר מכן היה יזם היי-טק, אחד ממייסדי חברת סאיוטה. בנוסף היה מנכ"ל מועצת יש"ע וממייסדי תנועת ישראל שלי. בשנים 2013–2018 עמד בנט בראש מפלגת הבית היהודי והיה חבר הכנסת מטעמה, עד שפרש ממנה והקים, יחד עם איילת שקד, את מפלגת הימין החדש ואחר כך את סיעת "ימינה".
עם בחירתו למנהיג הבית היהודי ב-2012, בנט קידם קמפיין בחירות שקירב גם מצביעים חילוניים אל תנועתו. בבחירות 2013 צמחה מפלגתו ל-12 מנדטים ומאז ועד 2019 הייתה שותפה בממשלות נתניהו השלישית והרביעית. במהלך מבצע צוק איתן היה חבר הפלג הניצי בקבינט המדיני-ביטחוני שהתנגד להפסקת אש עם החמאס. בנט קידם שלל רפורמות בתפקידו כשר החינוך, כולל מאמצים לקידום הוראת מתמטיקה. בתחילתו של המשבר הפוליטי הקים את הימין החדש וסיעת ימינה, וכיהן במשך חצי שנה של ממשלת מעבר בתפקיד שר הביטחון, ובמהלך כהונתו התקיים מבצע חגורה שחורה. עם הקמת ממשלת נתניהו החמישית לאחר בחירות 2020 נשאר באופוזיציה והכריז על כוונתו להתמודד לראשות הממשלה.
לאחר בחירות 2021 ובצל המשבר הפוליטי והמהומות בערים המעורבות החליט לחדש את השותפות עם יאיר לפיד ולהקים "ממשלת שינוי" שכללה מפלגות מימינה ועד רע"ם והתבססה על 61 ח"כים בלבד. במסגרת ממשלת החילופים כיהן בנט כראש ממשלה. במהלך כהונתו המשיכה המערכה בין המלחמות מול איראן והתפרצות מגפת הקורונה. הממשלה יזמה את מבצע שובר גלים ומבצע עולים הביתה. בנט קידם את פיזור הכנסת והיציאה לבחירות לכנסת העשרים וחמש לאחר שממשלתו איבדה את הרוב הקואליציוני שלה והעביר את ראשות הממשלה ליאיר לפיד, לפי הסכם הרוטציה.
ילדותו ונעוריו
בנט נולד בחיפה. הוא הצעיר מבין שלושה בנים שנולדו למירנה (לבית לפקוביץ) ולג'ים בנט. הוריו עלו לישראל מסן פרנסיסקו שבארצות הברית ב-1967, חודש אחרי מלחמת ששת הימים. סבו וסבתו היגרו לסן פרנסיסקו מפולין, ועלו לישראל בזקנתם. כמה מבני המשפחה האחרים של אמו, שנשארו בפולין, נספו בשואה.
לאחר שהוריו עלו לישראל, הם גרו מספר חודשים בקיבוץ דפנה, שם למדו את השפה העברית, ואחר כך התיישבו באחוזת שמואל בחיפה. אביו של בנט, ג'ים (עיברת את שמו ליעקב, 1941–2015), היה מתווך נדל"ן שהיה ליזם בנייה, לצד היותו מגייס תרומות לטכניון. אמו של בנט, מירנה לבית לפקוביץ (שעברתה את שמה ללאה, נולדה ב-1942), הייתה סגנית מנכ"ל התוכנית הצפונית של אגודת האמריקאים והקנדים בישראל. כל שלושת בניהם (אשר, דני ונפתלי) נולדו בחיפה.
בקיץ 1973, לאחר שאמו התקשתה להיקלט בישראל, חזרה המשפחה לסן פרנסיסקו. עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים בסתיו של אותה שנה האב, שהוכשר במסגרת המילואים כתותחן, שב לישראל ולחם בחזית רמת הגולן. הוא נותר בשירות מילואים במשך חודשים, ואשתו ובניו הצטרפו אליו בישראל. בתקופה זו גם החלו הוריו, שבצעירותם היו חברים בקהילה הרפורמית "עמנו-אל" בסן פרנסיסקו, תהליך של חזרה בתשובה (בנט החל תהליך זה כבר בילדותו, לאחר שנשלח לגן של חסידות חב"ד) ובשל כך בתקופת נערותו הוא כבר גדל בבית אורתודוקסי-מודרני . בנט החל ללמוד בבית ספר יסודי "כרמל". בהיותו בכיתה ב' עברה המשפחה שוב לארצות הברית, ניו ג'רזי, למשך שנתיים, בעקבות עבודת האב, וכשהיה בן עשר חזרה המשפחה לחיפה.
גיבורי ילדותו היו מאיר הר-ציון ויוני נתניהו. היה חבר ב"נוער התחיה" ובגיל 14 עלה להר הבית. למד בישיבה התיכונית "יבנה" בחיפה והדריך בסניף "כרמל" של בני עקיבא. כאשר הגיע אל בית הספר לקצינים של צה"ל, הוריד את הכיפה, אולם בעקבות הקולות שנשמעו נגד הציונות הדתית לאחר רצח יצחק רבין החליט לשוב ולחבוש אותה.
שירות צבאי
בזמן מבצע חומת מגן לקח פסק זמן מתפקידיו כמנכ"ל, חזר לישראל כדי להתגייס למילואים והשתתף בלחימה בגזרת טולכרם. במלחמת לבנון השנייה שפרצה למחרת סיום כהונתו בסאיוטה, שימש כסגן מפקד פלוגת נ"ט שבה יוצאי יחידת מגלן והועסקה בציד משגרי רקטות בגזרה המערבית. לדבריו השתכנע שהתוכנית המבצעית לא תעצור את ירי הרקטות כי היא התמקדה רק ברצועה הסמוכה לגבול. בעקבות כך פנה למפקדיו ואף השיג את מספר הטלפון של אבי דיכטר, אחד מחברי הקבינט המדיני-ביטחוני ושטח בפניו את השגותיו, אך הלה אמר לו שאינו במעגל קבלת ההחלטות. בדיעבד תיאר זאת כאירוע מכונן בגישתו לחשיבות עצמאות הקבינט.
השכלה וקריירה
בשנת 1996 לאחר שירותו הצבאי הסדיר, ובמקביל לעבודה זמנית בגננות, החל לימודי תואר ראשון במשפטים ומנהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים, אותם השלים בשנת 2001. במהלך לימודיו החל לעבוד בתחום הבטחת איכות של מוצרי תוכנה ולאחר מכן במכירות בתחום ההיי-טק. ב-1999 הקים עם שותפים חברת הזנק בתחום אבטחת מידע בשם סאיוטה (Cyota). באותה שנה התחתן עם חברתו, גילת, ועבר איתה מבית אריה למנהטן שבארצות הברית. הוא כיהן כמנכ"ל סאיוטה החל מ-2001 עד מכירתה ב-2005 תמורת 145 מיליון דולר לחברת RSA. לאחר מכירתה שימש כמנהל החטיבה ב-RSA עד אוגוסט 2006. בהמשך שימש כיועץ למספר חברות היי-טק אחרות, ובספטמבר 2009 מונה למנכ"ל חברת ההזנק סולוטו (Soluto), תפקיד שבו כיהן במשך מספר חודשים. בתפקיד זה עזר בנט לחברה לגייס כספים. ב-2013 ביצעה "סולוטו" אקזיט, ובנט, שהיה בעל החזקות בחברה, הרוויח מיליונים מהמכירה. בנט השקיע גם בחברת הפינטק "פיוניר", שצפויה לבצע אקזיט בשנת 2021.
ב-2021 העריך מגזין "פורבס" את הונו של בנט ב-100 מיליון ש"ח.
משפחה
בשנת 1999 נישא לגילת (בעבר קונדיטורית וכיום מנחת קבוצות הורים). בני הזוג מתגוררים ברעננה והם הורים לארבעה ילדים. בנם הבכור יוני, נקרא על שמו של סא"ל יונתן נתניהו, ובנם הצעיר קרוי דוד עמנואל, על שם סא"ל עמנואל מורנו, חבר קרוב של בנט ששירת איתו בסיירת מטכ"ל והיה עד בחתונתו.
אחיו, אשר בנט, הוא המייסד והמנכ"ל של יצרנית המשאיות החשמליות הבריטית "טבע מוטורס".
פעילות ציבורית ופוליטית
בשנת 2006 גייסה אותו איילת שקד, ראש לשכתו של ראש האופוזיציה, בנימין נתניהו, לתפקיד ראש המטה של נתניהו. בתפקיד זה, שאותו מילא בהתנדבות, היה בין מנסחי תוכנית הרפורמה בחינוך של נתניהו וניהל את קמפיין הפריימריז של נתניהו לראשות הליכוד באוגוסט 2007. במהלך התקופה, בשנת 2006 היה פעיל במחאת המילואימניקים שאחרי מלחמת לבנון השנייה. במרץ 2008 פרש ביחד עם איילת שקד מלשכתו של נתניהו. על פי פרסום בידיעות אחרונות, קדם לפרישה סכסוך של השניים עם שרה נתניהו.
ב-31 בינואר 2010 מונה למנכ"ל מועצת יש"ע במקומו של פנחס ולרשטיין, הוא כיהן בתפקיד במשך שנתיים, ובמסגרתו היה ממובילי המאבק נגד הקפאת הבנייה ביהודה ושומרון. באפריל 2010 הקים יחד עם איילת שקד את תנועת "ישראל שלי" העוסקת בהסברה ישראלית, וגיוס דעת קהל לקידום מטרות ציוניות.
במפלגת הבית היהודי
באפריל 2012 הודיע בנט על הקמת מפלגה חדשה - "הישראלים", יחד עם הרב אביחי רונצקי ואיילת שקד. מטרותיה המרכזיות של התנועה היו "החזרת הציונות למרכז", קידום התוכנית המדינית של בנט (ראו בהמשך: תוכנית ההרגעה) והידברות בין דתיים וחילונים. זמן קצר לאחר מכן, בעקבות ביטול הכוונה להקדמת הבחירות, וממילא יצירת חלון זמן להתפקדות לבית היהודי, החליטו אנשי התנועה, בין השאר, בהשפעת חבר הכנסת אורי אורבך, להצטרף למפלגת הבית היהודי, ובנט הודיע על התמודדותו לראשות המפלגה. הוא הביע רצון ליישם את הרעיונות של "הישראלים" במסגרת המפלגה, וכחלק מכך תמך בשילוב חילונים ברשימתה, וקידם את מועמדותה של איילת שקד בפריימריז. הוא חתם עם ח"כ יעקב כץ (כצל'ה), שהיה אז יושב ראש האיחוד הלאומי, על הסכם, שלפיו אם ייבחר לראשות הבית היהודי, יפעלו לריצה של שתי המפלגות ברשימה משותפת.
בבחירות הפנימיות לראשות מפלגת הבית היהודי, ב-6 בנובמבר 2012, ניצח בנט את זבולון אורלב ברוב של כ-67% מהקולות, ונבחר ליושב-הראש שלה. באוגוסט 2013 הטיל מבקר המדינה על בנט קנס בסך 65,000 ש"ח בגין חריגה מהוראותיו של חוק המפלגות במימון התמודדותו. במקביל נקנסו בסכומים נמוכים יותר 53 מתמודדים אחרים בבחירות המקדימות של המפלגות.
לאחר הבחירות הפנימיות, הצטרפה למפלגת הבית היהודי, שייצגה באותה עת רק את המפד"ל (תחת הכינוי "הבית היהודי - מפד"ל החדשה"), מתוך האיחוד הלאומי, רק מפלגת תקומה כשאורי אריאל בראשה, ובנט מונה ליושב ראש הרשימה המשותפת. דמותו של בנט מיקדה תשומת לב רבה בבחירות אלה, בתקשורת הישראלית והבינלאומית.
רשימת הבית היהודי בראשותו קיבלה 12 מנדטים בבחירות לכנסת ה-19. בנט ניהל חלק נרחב מהקמפיין בסיורים ברחבי ישראל, ובפעילות אינטנסיבית ברשתות החברתיות המקוונות. מפעיל חשבונות טוויטר ופייסבוק באנגלית, ברוסית, בערבית ובצרפתית.
שר הכלכלה, שר ירושלים והתפוצות, והשר לשירותי דת
לאחר הבחירות שרר נתק בין נתניהו לבנט. נתניהו, עליו הטיל נשיא המדינה להקים ממשלה חדשה, בין השאר בהמלצת בנט, לא מיהר להיכנס למשא ומתן עם הבית היהודי על כניסתה לקואליציה, וניסה להקים ממשלה עם העבודה, אך נדחה על ידי יושבת ראש העבודה שלי יחימוביץ'. בינתיים הבית היהודי הסכימה עם "יש עתיד" שאף אחת משתי המפלגות לא תיכנס לקואליציה ללא האחרת. לדברי ראש צוות המשא והמתן של הבית היהודי, אורי אריאל, קדמו לכך ניסיונות מצדו לגבש חזית משותפת עם המפלגות החרדיות, שנדחו על ידן. מאמצי נתניהו לשבור את ההסכם כשלו. בימים האחרונים של המשא ומתן התגלעה מחלוקת בין נתניהו ללפיד על איוש תיק החינוך, שנפתרה בתיווכו של בנט בפשרה, שלפיה הרב שי פירון קיבל את תיק החינוך, הליכוד את משרד הפנים והבית היהודי את ראשות ועדת הכספים של הכנסת. בעקבות הפשרה הוקמה ממשלת ישראל השלושים ושלוש.
בממשלה זו מונה בנט לשר הכלכלה ויושב ראש "קבינט יוקר המחיה", לשר הדתות (הרב אלי בן דהן כסגנו ניהל את משרד הדתות בפועל) ולשר לירושלים והתפוצות ולחבר בקבינט המדיני-ביטחוני.
בנט קידם תקן חדש המקל ומתמרץ בנייה ואכלוס מהירים של כיתות חדשות במעונות היום לפעוטות עד גיל 3, תוך העדפה של יישובים בעלי מאפיינים סוציו-אקונומיים נמוכים. לפי התקן החדש, אושרו ב-2014 בקשות סבסוד עבור כ-700 כיתות מעון חדשות.
ביוני 2013 נאם בנט לפני כנס של כנסת הרבנים של התנועה הקונסרבטיבית שהתקיים בכנסת. בנט אמר שהוא מוקיר ומעריך מאוד את תנועתם, וקרא לכל הזרמים היהודיים "לייצר דיאלוג, לא מתוך תחושה שמישהו עליון למישהו, כי אף אחד לא יותר טוב מהשני, אלא מתוך שותפות". הרב דב ליאור כינס את הח"כים של תקומה כדי להביע את מחאתו על הדברים. מדוברות הבית היהודי נמסר כי בנט נפגש במסגרת תפקידו כשר התפוצות עם נציגי כל יהודי העולם ומנסה לקרבם לישראל ולפעול למניעת התבוללות.
בעקבות חידוש המשא ומתן המדיני עם הפלסטינים ביולי 2013 דרש בנט להעביר חוק יסוד המחייב קיום משאל עם לפני כל מסירת שטחים ממדינת ישראל, בעקבות הסכם מדיני או בתוכנית מדינית חד-צדדית. ב-12 במרץ 2014 אישרה הכנסת חוק יסוד: משאל עם ברוח זו.
באוגוסט 2013 הודיע בנט על פתיחתה של "עזרת ישראל", רחבת תפילה חדשה בכותל המערבי עבור הזרמים הליברליים ובכללם קבוצת "נשות הכותל". הרחבה ממוקמת צפונית לקשת רובינסון ומהווה המשכה של רחבת הכותל אך לא מחוברת אליו, והיא מעורבת לגברים ולנשים.
ב-30 באפריל 2014 הודיעו בנט וחברת אינטל על כך שהחברה תרחיב את המפעל בקריית גת בהשקעה של 6 מיליארד דולר (כ-20 מיליארד שקלים חדשים) ותקבל בתמורה הטבות מס.
ב-8 ביולי 2014, בעת שנאם בוועידת ישראל לשלום של הארץ, הותקף בנט מילולית בידי עשרות מהנוכחים, ואחד הנוכחים פגע בגבו בגמר הנאום.
במבצע צוק איתן
במהלך מבצע צוק איתן היה בנט חבר הקבינט המדיני-ביטחוני הראשון לטענתו שתבע טיפול במנהרות התקיפה שכרה חמאס לשטח ישראל ואף הציע תוכנית מעשית להשלמת המשימה, תוכנית שנתקבלה לאחר זמן מה על ידי הקבינט והממשלה, ויושמה במסגרת המהלך הקרקעי של צה"ל. במהלך המבצע ירד בנט לשטח לעיתים קרובות כדי להתעדכן ממקור ראשון על מצב הלחימה ולשמוע את תושבי עוטף עזה. דבר זה הוביל מאוחר יותר להאשמות מצד שר הביטחון משה יעלון ואחרים שקצינים בכירים הדליפו מידע לבנט. מאידך, טען בנט שנתניהו ויעלון מידרו את הקבינט ולא מסרו לו את כל המידע הנצרך.
הבחירות לכנסת ה-20
לקראת הבחירות לכנסת ה-20 שב והתמודד על ראשות המפלגה, וניצח את שמעון אור בפער גדול. גם בעקבות בחירות פנימיות אלה היה בנט למתמודד שעליו הטיל מבקר המדינה את הקנס הגבוה ביותר (30,000 ש"ח), בנימוק שמסע הבחירות שלו פנה לקהל יעד רחב ושימש גם את המפלגה, ובשל אי-סדרים נוספים. במהלך כהונתו הראשונה כיושב ראש הבית היהודי הוביל מהלך לאישור חוקה חדשה למפלגה המשדרגת את סמכויות היו"ר. החוקה החדשה אפשרה לו לשריין ברשימת המפלגה לכנסת מועמדים במקומות 3, 6, 11 ו-16. לקראת הבחירות, שריין ברשימה את ינון מגל ואת ענת רוט (במקום ה-15). בנט הודיע גם על שריון כדורגלן העבר אלי אוחנה. שריון זה עורר ביקורת רבה בתוך המפלגה, מאחר שאוחנה נעדר ניסיון של פעילות ציבורית, ובעבר תמך בתוכנית ההתנתקות. בנט אמר כי "אוחנה הוא זה שפותח לנו את הדלת לציבור הרחב". לאחר מספר ימים הודיע אוחנה כי בשל הסערה הציבורית החליט לפרוש מהרשימה. בבחירות לכנסת העשרים נחלשה מפלגתו ל-8 מנדטים.
שר החינוך ושר התפוצות
ב-9 ביוני 2015 הסיר בנט מסל התרבות של משרד החינוך את ההצגה "הזמן המקביל" המבוססת על סיפורו של המחבל וליד דקה שעינה ורצח חייל ישראלי. ב-18 בפברואר 2016 הציג בנט רפורמה בסל התרבות, שלפיה ועדת הרפרטואר של סל התרבות במשרד החינוך לא תחזיק בסמכות בלעדית להרכבת רשימת המופעים שאליהם ילכו תלמידים במסגרת התוכנית, ומעתה יוכלו מנהלי בתי הספר לבחור גם הצגות נוספות על פי שיקול דעתם.
באוגוסט 2015 הודיע בנט על רפורמה שלפיה תפחת תוך חמש שנים הצפיפות בכיתות בבתי הספר היסודיים מ-40 ל-34 תלמידים בכיתה ביישובים החזקים ו-32 תלמידים ביישובים החלשים. באותו חודש הודיע על הגדלת התקציב השנתי לשילוב תלמידים בעלי מוגבלויות בכיתות לימוד רגילות, מ-15 מיליון ש"ח ל-135 מיליון ש"ח, שיוקצו בין השאר להנגשת מבנים ולרכישת עזרי לימוד. 50 מיליון ש"ח נוספים הוקצו לחיזוק החינוך לערכים, לרבות באמצעות פעילויות בלתי פורמליות בשעות הפנאי של התלמידים.
בדירוג השנתי של השרים בערוץ הכנסת לסיכום שנת ה'תשע"ה דורג בנט במקום הראשון.
ב-9 באוקטובר 2015 הפסיק את חברותו בכנסת העשרים, במסגרת סעיף 42ג לחוק יסוד: הכנסת ("החוק הנורווגי הקטן"). במקומו חזרה לכנסת שולי מועלם-רפאלי. בדצמבר 2015 התפטר חבר הכנסת ינון מגל, ובנט החליט לחזור לכנסת במקומו. לצורך כך, התפטר בנט מתפקידיו כשר ב-2 בדצמבר 2015, על מנת לחזור ולכהן בכנסת בהתאם לחוק הנורווגי הקטן, וב-7 בדצמבר מונה מחדש לשר.
בנובמבר 2015 השיק תוכנית להעלאת המוטיבציה של התלמידים ללימוד מקצועות טכנולוגיים, בשיתוף חברות טכנולוגיה בינלאומיות ואנשי היי-טק שישמשו כמנחים. במסגרת התוכנית מתקיימת אליפות הסייבר הישראלית, תחרות ארצית מקוונת לתכנות, בכלים מותאמים לתלמידי כיתות ג' עד י"ב ללא ידע מוקדם. במקביל השיק את תוכנית 'דיבור בציבור', לפיתוח כישורי הפרזנטציה והדיבייטינג של התלמידים.
ב-15 בדצמבר 2015 אסר בנט את פעילות "שוברים שתיקה" במערכת החינוך ובפרט אסר על מתן הרצאות של נציגי הארגון בבתי ספר תיכוניים. את החלטתו נימק: "ילדינו נשלחים למערכת החינוך כדי לעודד אותם לערבות הדדית ולא לפגיעה בחיילי צה"ל. פעולתם של שוברים שתיקה גרמה להוצאת דיבתה של ישראל בעולם, כשהם שמו לעצמם למטרה לפגוע באחיהם, המגינים עלינו. שקרים והסתה נגד צה"ל - לא בבית ספרנו." ב-8 בדצמבר 2016 עיגן זאת בחוזר מנכ"ל.
חרף התנגדות ועד ראשי האוניברסיטאות, בנט הוביל את הסמכת המרכז הבינתחומי הרצליה להענקת תוארי דוקטור, ובכך היה המרכז לאוניברסיטה הפרטית (שאינה מתוקצבת על ידי המדינה) הראשונה בישראל, ובהמשך להקמת פקולטה לרפואה באוניברסיטת אריאל בשומרון. בישיבת ממשלה באוקטובר 2018 אמר בנט: "שברנו את קרטל האוניברסיטאות". בנט פעל לקידום הכנסת קוד אתי לאוניברסיטאות.
בפברואר 2016 מינה ועדה בראשות המשורר ארז ביטון, שתציע כיצד להעשיר את תוכניות הלימודים בהיסטוריה, בספרות ובמסגרות הבלתי פורמליות, בתכנים שיביאו "לאיזון ביחס למורשתן של קהילות המזרח ולהעמקת תחושת האחדות בעם".
במסגרת פרשת אלאור אזריה בנט צידד בזכותו של אזריה למשפט הוגן ועמד לימינו, התנגד לעמדתם של שר הביטחון יעלון והרמטכ"ל גדי איזנקוט. בנט גם קרא לחון את אזריה אם יורשע, טרם כניסתו לכלא. כאשר דחה הנשיא ראובן ריבלין את בקשת החנינה לאזריה, בנט היה בין 50 חברי הכנסת שחתמו על מכתב בו קראו לנשיא לשקול מחדש את החלטתו.
במאי 2016 ביקש נתניהו לצרף את סיעת ישראל ביתנו לקואליציה. בנט הוביל את סיעתו להתנות את תמיכתה במהלך, במינוי מזכיר צבאי לקבינט המדיני-ביטחוני, בנימוק שחברי הקבינט ממודרים ממידע חיוני ושפניותיו השקטות לנתניהו בעניין בשנתיים וחצי מאז שמונה לקבינט לא הועילו. המשבר הסתיים בהסכמה בין בנט לנתניהו על מינוי ועדה לבחינת הסוגיה, וכי בתקופת הביניים יעדכנו יושב ראש המועצה לביטחון לאומי או סגנו את חברי הקבינט באופן שוטף.
ב-27 באפריל 2017 זכה בנט ב-80.3% מהקולות בפריימריז ונבחר שוב לראשות מפלגת הבית היהודי.
התוכנית הלאומית למתמטיקה
עם כניסתו לתפקיד שר החינוך הצהיר בנט שהוא רואה במתמטיקה ברמה גבוהה תשתית חיונית להמשך הצלחתה של ישראל כאומת סטארט-אפ ויזמות טכנולוגית. בעקבות ירידה במספר הניגשים לבגרות 5 יחידות לימוד, השיק בנט תוכנית לאומית להכפלת כמות התלמידים הלומדים 5 יחידות לימוד מתמטיקה, בהשקעה של 75 מיליון שקל. התוכנית כוללת הוספת שעות לימוד, הכשרת מורים נוספים למתמטיקה וסיוע של חונכים מהאקדמיה וההיי-טק. קודם לכן, ביולי 2015 יזם בנט את הגדלת הבונוס לבוגרי מסלול 5 יחידות לימוד מתמטיקה ל-30 נקודות, לשם אותה מטרה. בדצמבר 2015 הודיעו בנט והאוניברסיטאות על העלאת הבונוס לנבחני מתמטיקה 5 יחידות ל-35 נקודות. בשנה הראשונה ליישום התוכנית עלה מספר הניגשים לבחינת הבגרות במתמטיקה ברמת 5 יחידות לימוד ב-6,000. ביוני 2018 ניגשו כ-18,000 תלמידים לבחינות הבגרות במתמטיקה ברמת 5 יחידות לימוד, דבר שיוחס כהישג לתוכנית הלאומית במתמטיקה שיזם בנט, ועמידה ביעד שהציב.
הבחירות לכנסת ה-21 וה-22
ב-29 בדצמבר 2018, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, הודיעו בנט ואיילת שקד כי הם פורשים ממפלגת הבית היהודי כדי להקים את מפלגת הימין החדש שתכלול דתיים וחילונים, ובמסגרתה ירוצו בבחירות אלו כיושבי ראש משותפים של המפלגה. בבחירות שהתקיימו ב-9 באפריל 2019 מפלגת הימין החדש קיבלה 138,598 קולות ולא עברה את אחוז החסימה. ביוני 2019 פיטר ראש הממשלה את בנט ושקד מהממשלה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים, הודיע בנט ביולי 2019 כי הוא מפנה את מקומו בראשות הימין החדש לאיילת שקד. בבחירות אלה חברו הימין החדש, הבית היהודי והאיחוד הלאומי לרשימה משותפת בשם ימינה. בנט הוצב במקום הרביעי ברשימה ונכנס לכנסת. לאחר התפצלות סיעת ימינה, הוא מונה ליו"ר סיעת הימין החדש בכנסת.
שר הביטחון
בנובמבר 2019 הודיעו הליכוד והימין החדש על כוונתם להתאחד לסיעה משותפת ובנט מונה לשר הביטחון בממשלת המעבר, תפקיד שהתחיל למלא באופן רשמי ב־12 בנובמבר 2019. הסיעות לא התאחדו. הוא הפך לשר הביטחון הצעיר בתולדות המדינה. לטענת נתניהו, בנט מונה במטרה למנוע חתימה של סיעתו עם מפלגת כחול לבן.
הוא נכנס לתפקיד כמה שעות לאחר הריגתו בסיכול ממוקד של בהאא אבו אל-עטא, המפקד הצבאי של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ברצועת עזה, ופרוץ מבצע חגורה שחורה שהתפתח בעקבות כך. הוא הכריז על מצב מיוחד בעורף במשך המבצע.
בדצמבר 2019 אישר בנט הקמת שכונה יהודית בשוק בחברון. באותו חודש חתם על צו מנהלי שהגביל פעילות כלכלית של פעילי טרור בישראל ובעולם והכניס אותם ל"רשימה שחורה", וכן חתם על צו לעיקול משכורות שמשלמת הרשות הפלסטינית ל-8 מחבלים ערבים-ישראליים. בינואר 2020 הנחה בנט את צה"ל וכוחות הביטחון להרחיק פעילי שמאל רדיקלי מאזור יהודה ושומרון. בינואר 2020, לאחר פרסום תוכנית השלום של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, אמר בנט כי על ישראל "לא להסתפק בריבונות חלקית" אלא "לקחת הכל, ועכשיו". במאי 2020 אישר הנגשה של מערת המכפלה לנכים, מהלך שהתעכב במשך שנים.
ב-23 בפברואר 2020 הרג צה"ל שני מחבלים של הג'יהאד האסלאמי שניסו להניח מטען חבלה בסמוך לגדר בגבול עם רצועת עזה. יעה אופני ממוגן של צה"ל אסף את גופת אחד המחבלים מעבר לגדר המערכת, ובנט הסביר זאת בכך ש"מכניסתי לתפקיד הנחיתי לאסוף גופות מחבלים ואם אפשר גם אנשי חמאס חיים. אין דבר יותר הומני מהשבת הבנים". בעקבות האירוע שיגר הג'יהאד האסלאמי 50 רקטות לעבר ישראל, וצה"ל הגיב בתקיפות ברצועת עזה.
במהלך כהונתו המשיך צה"ל לתקוף בסוריה תשתיות של איראן וחזבאללה, משלוחי נשק איראניים ומצבורי טילים. בתקיפות נגרם נזק רב לתשתיות צבאיות, הושמדו מחסני נשק ונהרגו עשרות חיילים איראניים ופעילי מיליציות שיעיות פרו-איראניות. לדברי בנט, הצליחה ישראל לבלום את ביסוס הנוכחות האיראנית בסוריה וגבתה מהאיראנים מחיר כבד.
הכנסת ה-23
בבחירות לכנסת ה-23, עמד בנט בראש מפלגת "הימין החדש" ובראש רשימת ימינה, שבה גם הבית היהודי והאיחוד הלאומי. הרשימה קיבלה שישה מנדטים, מתוכם שלושה למפלגת "הימין החדש".
במאי 2020, סמוך למועד השבעת הממשלה ה-35, הודיע בנט כי ימינה לא תצטרף לממשלה והאשים את ראש הממשלה נתניהו שלא ניהל עם ימינה משא ומתן של ממש. בכנסת זו היה בנט חבר בוועדת החוץ והביטחון.
התמודדות עם מגפת הקורונה
בחודש מרץ 2020, עם פרוץ מגפת הקורונה בישראל, בעודו מכהן כשר הביטחון יזם בנט את שיכון החולים בבתי מלון וכן סיוע טכני וטכנולוגי למערכת הבריאות, כולל התגייסות של אגף המודיעין למחקר על המחלה ופיתוח אמצעים להתמודד איתה.
בנט תמך בסגירת המשק כתגובת חירום ראשונית להתפרצות המחלה, אך בהמשך טען שיש לפתוח את המשק, ולבודד רק את החולים והנשאים, וזאת באמצעות הקמת מערך בדיקות לאומי שכולל בדיקות אפידמיולוגיות וסרולוגיות ויוכל לבצע עד כ-100,000 בדיקות ביום. באמצעות מערך הבדיקות הנרחב יאותרו הנשאים והם יועברו לבידוד, ובכך תיקטע שרשרת ההדבקה. הוא מיתג את גישתו כלחימה במגפה באמצעות "פינצטה ולא פטיש".
באוגוסט 2020 יצא לאור ספרו "איך לנצח מגפה: כך נתגבר על המשבר ונוביל את ישראל לשגשוג כלכלי" (הוצאת סלע מאיר) להתמודדות עם מגפת הקורונה.
בדצמבר 2020 הציג תוכנית 200 ימים להתאוששות ביום שאחרי מגפת הקורונה.
הכנסת ה-24
בבחירות לכנסת העשרים וארבע קיבלה רשימת "ימינה" בראשות בנט 7 מנדטים.
כשקיבל בנימין נתניהו את המנדט להרכבת הממשלה, ניהלה ימינה משא ומתן עם הליכוד להקמת ממשלת ימין. בטרם פקע המנדט של נתניהו, החל בנט לנהל משא ומתן עם יאיר לפיד להקמת ממשלה בהשתתפות המרכז-שמאל ובתמיכת רע"ם. בראשית מבצע שומר החומות וברקע המהומות שהתרחשו בערים המעורבות, הודיע כי ממשלה כזו אינה על הפרק, אולם לאחר מכן חזר בו והסכים להקמת הממשלה.
ב-30 במאי 2021, בנט הודיע במסיבת עיתונאים כי יחבור ליאיר לפיד לטובת הקמת ממשלה חדשה, שהוא יעמוד בראשה בשנתיים הראשונות. ב-2 ביוני 2021 הודיעו בנט ויאיר לפיד כי עלה בידם להרכיב את ממשלת ישראל השלושים ושש, שבראשה יעמדו שניהם ברוטציה. הממשלה הושבעה ב-13 ביוני ברוב של 60 חברי כנסת לעומת 59 מתנגדים, ונמנע אחד.
ראש ממשלת ישראל
בנט ומשפחתו נותרו לגור ברעננה בביתם הפרטי ולא עברו למעון ראש הממשלה בירושלים. מעמדו של הבית ברעננה נותר עמום, ועל התאמתו בעבודה שנעשתה ללא אישורים נמתחה ביקורת בבג"ץ.
בשנת 2021 נכלל בנט ברשימת מאה המשפיעים של המגזין טיים.
תחום הבריאות
ממשלה זו המשיכה במאבק במגפת הקורונה בישראל. עם הקמת הממשלה ביוני 2021, התחלואה הייתה נמוכה, כ-55% מהאוכלוסייה נטלה 2 מנות של חיסון נגד COVID-19 והמשק שב לשגרה כמעט מלאה.
זמן קצר לאחר הקמת ממשלה חלה עלייה חדה בתחלואה, שבהמשך הייתה לגל הרביעי של מגפת הקורונה בישראל והגורם לה היה וריאנט הדלתא. בעקבות זאת, הממשלה החליטה על שורת צעדים מידיים וביניהם החלת חובת עטיית מסכות לנכנסים לישראל. באותו הזמן בנט המליץ לא לצאת מחוץ לישראל וכן לחסן את כל הילדים מעל גיל 12. בהמשך הוחזרה גם חובת עטיית המסכות בחללים סגורים. ב-7 ביולי, קבינט הקורונה החליט על שורת צעדים נוספים וביניהם החלת חובת ביצוע בדיקות מהירות בקייטנות ובכניסה למוסדות גריאטריים והחלת חובת בידוד לכל הנכנסים לישראל, עד לקבלת תוצאה שלילית בבדיקת קורונה.
ב-9 ביולי בנט הכריז על אסטרטגיית "בלימה רכה" של הממשלה לטיפול במגפה. העקרונות המנחים העיקריים של האסטרטגיה הם עידוד חיסון האוכלוסייה במנת החיסון השלישית ("בוסטר"), הטלת הגבלות על נתב"ג והגנה על האוכלוסייה המבוגרת, וזאת מבלי להטיל סגרים ותוך פגיעה מינימלית בכלכלה. לאחר שיחות שערך בנט עם מנכ"ל פייזר סוכם להקדים משלוח חיסונים שכבר נרכשו, במטרה לשמר גישה לחיסון. בנוסף סוכם על מתן אספקה במקרה של צורך במנת חיסון נוספת..
ב-21 ביולי קבינט הקורונה החליט להחזיר את "התו הירוק" בגרסה מקלה שנקראה "התו השמח", במקומות שנמצאים בחלל סגור ופועלים בתפוסה של יותר מ-100 איש כמו אולמות אירועים, מסעדות, מועדונים וכדומה. ב-29 ביולי הורחב התו הירוק גם לאירועים בחלל פתוח המכילים יותר מ-100 אנשים. באותו היום הודיע בנט גם על התחלת מתן מנת החיסון השלישית (חיסון דחף, "בוסטר") לבני 60 ומעלה שהתחסנו לנגיף במנה השנייה לאחר 5 חודשים לפחות.
ב-3 באוגוסט הקבינט החליט על החמרה נוספת בהגבלות הקורונה אשר כללה את הרחבת "התו הירוק", העברת המגזר הציבורי למתכונת של 50% נוכחות במשרד והחלת חובת עטיית מסכות בחללים פתוחים שיש בהם התקהלות של למעלה מ-100 איש. ב-11 באוגוסט ההגבלות הודקו עוד יותר כאשר הוחל "התו הירוק" על כלל ענפי המשק ועל ילדים מגיל 3 ומעלה.
בהמשך, החל מתן החיסון השלישי לכלל המבוגרים, ובהמשך לכלל האוכלוסייה. הוחלט גם שרק מי שקיבל את מנת החיסון השלישית, יהיה מ-1 באוקטובר 2021 זכאי לתו הירוק.
בנובמבר, בסיום הגל הרביעי, דורגה ישראל במדד בלומברג לחסינות בפני הקורונה במקום ה-19 בעולם.
ב-10 בנובמבר הוביל ראש הממשלה בנט תרגיל התמודדות נגד זן חדש של הנגיף שטרם התגלה. התרגיל נקרא 'אומגה'.
ב-26 בנובמבר, הודיע ראש הממשלה בנט שאובחנו בישראל ארבעה מקרים של הדבקה בוריאנט אומיקרון, ושישראל נוקטת צעדים מהירים כדי למנוע את התפשטותו. רוב הצעדים עסקו בכניסה או יציאה מישראל, וכן הוחלט להדק מעט את התו הירוק. ב-19 בדצמבר, אמר ראש הממשלה שהגל החמישי החל וקרא לעודד עבודה מהבית במגזר הפרטי ולהתחסן. כעבור יומיים, אושרה חבילת הנחיות הכוללת גם צמצום נוכחות במגזר הציבורי והרחבתו של התו הירוק. ב-2 בינואר 2022, הכריז בנט על החלת מתן מנת חיסון רביעית לבני שישים ומעלה..
בגל החמישי של המגפה בישראל נשברו שיאי ההדבקה והתחלואה הקשה.
בסוף ינואר, החלה ירידה בכמות הנדבקים וב-1 בפברואר קבינט הקורונה החליט לצמצם את תקנות התו הירוק במקומות רבים. ב-1 במרץ 2022 התו הירוק צומצם לבתי האבות בלבד.
יחסי חוץ
ב-27 בספטמבר 2021 נאם בפני העצרת הכללית של האו"ם. בנאומו הזהיר כי איראן חותרת לשלוט באזור תחת מטרייה גרעינית.
ב-24 באוגוסט 2021, בנט נחת בארצות הברית שם פגש את מזכיר המדינה האמריקאי, אנתוני בלינקן, מזכיר ההגנה, לויד אוסטין ומנכ"ל איפא"ק, הווארד קור, ודן איתם על תוכנית הגרעין האיראנית והיחסים בין ישראל לרשות הפלסטינית. בראיון לניו יורק טיימס באותו ביקור אמר בנט ביחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני כי אין בכוונתו לספח שטחים ביהודה ושומרון ואין בכוונתו לחדש את שיחות השלום עם הפלסטינים ולהקים מדינה פלסטינית.