cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מה שהצב אמר לאכילס
תקציר הדיאלוג
לטענת אכילס כל שעל הצב לעשות הוא לקבל את הטענה המגלמת את כלל ההיסק הזה כדי להשתכנע בנכונות Z. הצב אומר שיסכים לקבל את נכונות הטענה Z ברגע שבו ירשום אותו אכילס במחברת שלו. משאכילס עושה זאת הוא טוען שעל הצב כעת לקבל את Z, אולם הצב מערים קושי חדש: הוא טוען כי "אם A, B ו-C הם נכונים גם Z חייב להיות נכון" הוא טענה חדשה, שכדי לקבלה דרוש כלל היסק חדש.
כך נמשך התהליך לאין קץ, כשבכל פעם מתווספת טענה חדשה שאומרת שאם כל הטענות הקודמות נכונות, אז Z נכון, אולם הצב דורש לכתוב גם את הטענה הזו במחברת. אכילס מסוגל לכתוב רק מספר סופי של טענות בכל שלב, ולכן לעולם לא יצליח לשכנע את הצב.
פתרון הבעיה
הצב מצליח להערים על אכילס בכל שלב משום ששניהם מסכימים על כך שההרשאה להסיק, כלומר לעבור מטענות ההנחה לטענה שהיא המסקנה, אינה אלא טענה נוספת. ואולם יש להבחין הבחנה חדה בין כללי היסק ובין טענות אמיתיות, ובפרט בין כללי היסק ובין האקסיומות. האקסיומות, עצמן הן טענות אמיתיות, המשמשות כבסיס לכל היסק במערכת (או בשפה המתוארת). ואולם כללי ההיסק אינם חלק מן המערכת: הם כללים אודות המערכת, המאפשרים לנו לייצר את ההיסק התקף או להבחין בין היסק תקף ושאינו תקף. במקרה זה כלל ההיסק הרלוונטי הוא מודוס פוננס. כלל זה קובע כי עבור כל שני משפטים x ו- y, ניתן לגזור מן ההנחות 'x' ו- 'אם x אז y' את המסקנה y. בתחשיב הפסוקים נביע את כלל ההיסק כך:
––––––––––––––––––––––––
כשאנו מצרינים את כלל ההיסק, אנו רושמים כל אחת מן הטענות בשורה חדשה, משום שתפקידו של הכלל אינו ליצור טענה מורכבת מן ההנחות, אלא לאפשר לנו לעבור לטענה חדשה על בסיס ההנחות. בכך נעוץ ההבדל בין התפקוד הלוגי של כלל ההיסק ובין האופן בו הצב מנסה להשתמש בו, כאשר הוא מתלונן ש"אם A ו-B הם נכונים גם Z חייב להיות נכון" הוא טענה חדשה, שיש לקבלה כהנחה. בלוגיקה המודרנית ישנה אמנם אפשרות להביע את יחסי ההיסק הללו בשורה אחת, באמצעות הסימן \vdash, אולם אין לראות בסימן זה מעין קשר לוגי חדש, שכן הוא אינו מייצר פסוק מורכב מן הפסוקים הפשוטים המופיעים בו. את הייצוג של הטיעון המבוסס על מודוס פוננס, למשל, אין לראות כפסוק יחיד מתוך השפה, אלא כתיאור של קשר בין שלוש טענות (או שלושה פסוקים) מתוך השפה. אילו היינו מנסים לתפוס את כלל ההיסק כאקסיומה, דהיינו כפסוק יחיד, היינו מאפשרים את הרגרסיה האינסופית אותה הצב כופה על אכילס, משום שלא היה לנו כלל שעל פיו היינו יודעים כיצד לטפל בקשר שבין האקסיומה החדשה ובין שאר הטענות שבטיעון שלנו.
היבטים ספרותיים
דאגלס הופשטטר, בספרו הנודע "גדל, אשר, באך", שיצא לאור בשנת 1979, ממשיך את הרעיון של קרול, ובתחילת כל פרק בספרו נותן שיחה משעשעת וחריפה בין אכילס והצב (הדיאלוג השני בספר הוא המקורי של קרול), כאשר הצב מאופיין כחכם מאוד וערמומי. לעיתים מצטרפים לשיחה גיבורים נוספים, כגון דוב נמלים וסרטן.
הרב מיכאל אברהם, בספריו "שתי עגלות וכדור פורח" ו"את אשר ישנו ואשר איננו", ממשיך את סדרות הדיאלוגים בין הצב ואכילס, ובהם הצב מייצג את הגישה הסינתטית לעומת אכילס האנליטי.
תרגום לעברית
תרגום של הדיאלוג לעברית, מאת רינה ליטוין, בשם "מה שהצב אמר לאכילס" מופיע בספר "האנתולוגיה החדשה", שיצא לאור בשנת 2000 בהוצאת "הספריה החדשה".
תרגום נוסף לעברית, מאת טל כהן וירדן ניר-בוכבינדר, יצא לאור בשנת 2011, כחלק מתרגומם לספר "גדל, אשר, באך", שהדיאלוג נכלל בו.
יאנקמאיטיש
יאנקמאיטיש (בהונגרית: Jánkmajtis) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג על גדות נהר סומש שבצפון מזרח הונגריה.
הכפר הוקם בשנת 1950 לאחר איחוד שני כפרים יאנק (Jánk) ומאיטיש (Majtis)
יהודי יאנק
יהודים החלו להתיישב ביאנק במחצית השנייה של המאה ה-18, בחסותו של בעל האחוזה המקומית. רובם התפרנסו ממסחר ובית המרזח המקומי היה בבעלות יהודית. לקהילה היה בית כנסת, שני בתי עלמין ומקווה. בשוחט ובמלמד ובשאר שירותי הדת של הקהילה נעזרו גם הכפרים הסמוכים מאיטיש, קישנמן וצ'גלד.
בעקבות הקרע ביהדות הונגריה בשנת 1867 הצטרפה הקהילה לזרם הקהילות האורתודוקסיות. והחל משנת 1885 הפכה הקהילה להיות כפופה לקהילת פהרגיארמט.
עם החלת "החוקים היהודיים" שהיפלו את היהודים לרעה נקראו יהודים ביאנק לבדיקה מחודשת של אזרחותם. אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסו כמה צעירים יהודים לעבודות כפייה לעזרת הצבא ההונגרי, ובקיץ 1941 נשלחו לחזית אוקראינה, שם לחמו ההונגרים לצד הגרמנים.
במסגרת מפקד קהילות הונגריה שלח ראש הקהל בקהילה בשנת 1944 מכתב על מצב יהודי הקהילה, שם מסר שכל יהודי הקהילה עניים ואין להם רכוש משותף, והם מסתמכים בעיקר על פהרגיארמט.
באביב 1944, אחרי כניסת הגרמנים להונגריה, הועברו יהודי יאנק לגטו מאטסלקה, שם רוכזו כ-17,000 יהודי המחוז. כעבור זמן מה שולחו כל יושבי הגיטו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לכפר רק תשעה יהודים ששרדו. חיי הקהילה לא נתחדשו.
יהודי מאיטיש
יהודים חיו במאיטיש בתקופות זמן שונות ואת שירותי הדת הם קיבלו מיאנק או מקהילת פהרגיארמט. בשנת 1944 נרצחו רבים מבני הקהילה בשואה.
אנטיוכוס הרביעי, מלך קומגנה
גאיוס יוליוס אנטיוכוס (הרביעי) אפיפנס (ביוונית: Γάιος Ἰούλιος Ἀντίοχος ὀ Ἐπιφανής; לפני 17 לספירה - לאחר 72 לספירה), היה מלך קומגנה האחרון, ומלך בה בין השנים 38–72 לספירה כמלך קליינט של האימפריה הרומית.
חייו
אנטיוכוס נולד כנסיך של משפחת המלוכה של קומגנה. הוריו, אנטיוכוס השלישי, מלך קומגנה  והמלכה יוטאפה, היו אחים בקשר דם מלא שהתחתנו זה עם זה. גם אנטיוכוס הרביעי התחתן עם אחותו מקשר דם מלא, יוליה יוטאפה. אנטיוכוס היה ממוצא ארמני, יוונים ומדיי. דרך המלכה לאודיקה השביעית תיאה, שהייתה אמו של אנטיוכוס הראשון תאוס, מלך קומגנה, הוא היה צאצא ישיר של המלכים היווניים של הממלכה הסלאוקית.
נראה כי אנטיוכוס היה צעיר מאוד כאשר אביו מת בשנת 17. הקיסר הרומי טיבריוס הסכים עם אזרחי קומגנה להפוך את ממלכתם לחלק מהפרובינקיה הרומית של סוריה. בין השנים 17 ל-38, נראה כי אנטיוכוס השיג אזרחות רומית. הוא גדל ברומא יחד עם אחותו, שם היו חלק מחצרה של אנטוניה הצעירה, אחייניתו של אוגוסטוס קיסר ובתו הצעירה של מרקוס אנטוניוס. היא הייתה אשה בעלת השפעה רבה ופיקחה על חוג הנסיכים והנסיכות שלה, שסייע בשימור הפוליטי של גבולות האימפריה הרומית ובענייניהן של מדינות החסות.
בשנת 38 קיבל אנטיוכוס את ממלכת אביו מנכדה של אנטוניה, הקיסר קליגולה. בנוסף על כך, הגדיל הקיסר את שטחה עם חלק מקיליקיה הגובל בקו החוף. קליגולה גם העניק לו את כל סכום הכנסותיה של קומגנה במשך 20 השנים שהייתה פרובינקיה רומית. הסיבות להענקת משאבים כל כך רחבים למלך-חסות נותרו לא ברורות - ייתכן והיה זה התקף של האקצנטריות הידועה של קליגולה. אנטיוכוס היה ביחסים קרובים מאוד עם קליגולה ונאמר עליו ועל המלך אגריפס הראשון שהיו מדריכיו של הקיסר באמנות העריצות. אולם חברות זו לא ארכה זמן רב, מכיוון שאנטיוכוס הודח לאחר מכן על ידי קליגולה.
אנטיוכוס לא זכה מחדש בממלכתו עד עלייתו של הקיסר הרומי קלאודיוס בשנת 41. בשנת 43, בנו הראשון, גאיוס יוליוס ארכלאוס אנטיוכוס אפיפנס, אורס לדרוסילה, בתו של אגריפס הראשון. מלבד אפיפנס, היו לאנטיוכוס שני ילדים נוספים מיוטאפה: קליניקוס  ויוטאפה, הצעירה יותר.
בשנת 53 דיכא אנטיוכוס מרידה של שבטים ברבריים בקיליקיה, הנקראים קליטאי. בשנת 55 הוא קיבל פקודות מנירון קיסר לגייס כוחות לצורך מלחמה בפרתים, ובשנת 59 הוא שירת תחת הגנרל גנאיוס דומיטיוס קורבולו נגד טירידאטס הראשון, מלך ארמניה, אחיו של וולוגסס הראשון, מלך פרתיה. עקב שירותיו במלחמה זו, הוא קיבל בשנת 61 חלקים מארמניה.
הוא בחר לתמוך באספסיאנוס כאשר זה הוכרז לקיסר רומא, אז גם דובר עליו כעשיר ביותר מבין מלכי החסות. עקב שירותיו במלחמה זו, הוא קיבל בשנת 61 חלקים מארמניה. בשנת 70 הוא שלח כוחות, בפיקוד בנו אפיפנס, לעזרת טיטוס במצור על ירושלים. במרוצת שלטונו כמלך הוא יסד את הערים גרמניקופוליס, יוטאפה  ונירוניאס.
בשנת 72 התרחשה נפילתו של אנטיוכוס, כאשר הוא הואשם על ידי לוקיוס קיסניוס פאיטוס, מושל סוריה, בעוון קשירת קשר עם הפרתים נגד הרומאים. ממלכתו נשללה ממנו בשל כך, לאחר 34 שנים מאז מינויו על ידי קליגולה. בניו של אנטיוכוס, הנסיכים אפיפנס וקליניקוס, ברחו לפרתיה לאחר מפגש קצר עם כוחות רומאיים. אנטיוכוס עצמו פרש לספרטה ולאחר מכן לרומא, שם חי את שארית חייו עם בניו אפיפנס וקליניקוס וזכה לכבוד רב. בין נכדיהם של אנטיוכוס ויוטאפה היו האזרח האתונאי החשוב פילופפוס, שחי ביוון בין המאות הראשונה והשנייה והסופרת יוליה בלבילה.
מטבעות
ישנם בנמצא מספר מטבעות של המלך הזה, המוכיחים שהוא אכן שלט בחלקים של קפדוקיה וקיליקיה, בנוסף לקומגנה גופא. באחד המטבעות הללו הוא נקרא ΒΑΣΙΛΕΥΣ ΜΕΓΑΣ ΑΝΤΙΟΧΟΣ ("המלך הגדול אנטיוכוס"), עדות לשאיפותיו הפוליטיות. בצדו השני של המטבע מוצג עקרב מוקף בעלי דפנה ומופיע הכיתוב ΚΟΜΜΑΓΗΝΩΝ ("של הקומגנים"). ממטבעותיו ניתן גם ללמוד את שמה של אשתו, יוטאפה.
חיים בז'רנו
הרב אנריקה בכור חיים משה בֶּזֶ'רָנוֹ (1846 או 1850 – 3 באוגוסט 1931) היה תלמיד חכם יהודי-ספרדי מבולגריה, פייטן עברי וחוקר שפת הלדינו. חי ופעל שנים רבות ברומניה ובטורקיה, ועמד 32 שנה בראש הקהילה הספרדית בבוקרשט, ולאחר מכן כיהן כממלא מקום (קיימקאם) של הרב הראשי של טורקיה. היה בעל השקפות ציוניות ונמנה עם מקימי תנועת חובבי ציון.
בולגריה
בילדותו למד תורה אצל סבו מצד האם, הרב יצחק ברוך קלדרון, ובגיל 12 חזר אל הוריו. בתום לימודיו במספר ישיבות, כולל אצל הרב נסים אלקלעי עד גיל 17, הוסמך לרב, והחל את פעילותו בעיר רוסה בבולגריה, שם לימד במלדארי. ברוסה נמנה שלמה אברהם רוזאניס עם תלמידיו. בתקופה זו למד אנגלית, צרפתית וגרמנית ולימד עברית בבית הספר אליאנס.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), העיר רוסה הוקפה ונכבשה על ידי צבא האימפריה הרוסית, ואימו נהרגה מפגיעת פגז, ובעקבות כך הוא בחר לברוח עם משפחתו לרומניה.
כרב וכאיש תרבות ברומניה
עם הגעתו לבוקרשט שברומניה בשנת 1878 החל לשמש כרב וכדרשן בבית הכנסת הספרדי בעיר, וכיהן בתפקיד במשך 32 שנים. כן ניהל את בית הספר לבנים של הקהילה היהודית הספרדית, ובשנת 1896 לימד עברית בפקולטה לתאולוגיה של אוניברסיטת בוקרשט.
הרב בז'רנו התקרב למשכילים שפעלו ברומניה ולרעיונות הרפורמה ביהדות, ולקח חלק פעיל בהקמתה של "החברה ההיסטורית של ד"ר יוליו באראש", שעסקה בתולדות יהדות רומניה. ההיסטוריון הרומני ניקולאיה יורגה ציין בספרו "תולדות הרומנים" כי על סמך תעודות שגילה וחקר בז'רנו, ניתן להיווכח לנוכחות יהודים טורקים בוולאכיה של מיכאל האמיץ, שהגיעו כספקים של הצבא העות'מאני. גם ההיסטוריון גריגורה טוצ'ילסקו נהג להזמינו לאוניברסיטה על מנת לתרגם כתובות על מצבות של קברות בשפות עברית, טורקית וערבית. הוא אישר בניית מבנה חדש לבית הכנסת הספרדי בבוקרשט, "קהל גראנדה" וחנוכתו מחדש נערכה בשנת 1889. כעבור שנתיים הוכנס לבית הכנסת עוגב שליווה את התפילות בשבתות ובחגים.
הרב בז'רנו התארח לא פעם בארמון המלך כאורח של המלכה אליסבטה, שהעריכה את חכמתו. לאור שליטתו הטובה בשפות צרפתית, אנגלית, גרמנית, איטלקית, טורקית, פרסית וערבית, שימש לעיתים כמתורגמן למשרד החוץ ולחצר מלך רומניה. כן סייע לגנרל הרומני וסילה הרסקו - נסטורל בכתיבת ההיסטוריה של מלחמת העצמאות הרומנית (1878 - 1877), בייחוד בתרגום כתובות ומסמכים מטורקית, מפרסית ומערבית.
ברומניה כיבדו אותו באות אביר של הכתר הרומני. על תרגומו מצרפתית לעברית של הספר "הדת הטבעית" של ז'ול סימון זכה לשבחים מארנסט רנאן. היה פעיל גם בחברה להפצת השפה והתרבות האיטלקית "דנטה אליגיירי".
ממלא מקום הרב הראשי של טורקיה
לאחר שנת 1910 חי באדירנה, תראקיה שבמערב טורקיה, על גבול בולגריה, שם שימש כרבה הראשי של הקהילה. הוא הקים שם בית ספר יהודי והשתדל לסייע ליהודי העיר בתקופה הקשה של מלחמות הבלקן. לאחר פרישתו של הרב חיים נחום אפנדי מתפקידו כרבה הראשי של טורקיה, בשנת 1920 עבר הרב בז'רנו לאיסטנבול ונבחר לשמש כממלא מקום (קיימקאם) הרב הראשי והחכם באשי) של טורקיה.
הרב בז'רנו חי בתקופת המעבר שבין הקיסרות העות'מאנית לבין הרפובליקה הטורקית המודרנית. בהיותו בן דור המעבר ביהדות הספרדית העות'מאנית הייתה פעילותו רבת פנים: המסורת ההלכתית מחד וחיבת ציון וזיקה לעניין הלאומי היהודי ולתרבות המודרנית מאידך. ניהל התכתבות, בין השאר, עם סופרים ואינטלקטואלים כמו אנטול פראנס, ז'ורז' קלמנסו, משה גסטר, חיים נחמן ביאליק ואחרים.
הרב בז'רנו היה מעורה מאוד במקהלת המפטירים ובפעילותה. מקהלת המפטירים פעלה באיסטנבול בעשורים הראשונים של המאה העשרים, והתנקזו אליה פייטנים ומשוררים רבים מערים שונות בקיסרות העות'מאנית הקורסת. בלטו בה במיוחד פייטנים מהעיר אדירנה. אחד הפיוטים הידועים שחיבר הוא "חדש כקדם ימינו".
הרב בז'רנו הלך לעולמו באיסטנבול בשנת 1931, ונקבר בבית העלמין ארנאווטקוי (Arnavutköy) באיסטנבול.
הרב בז'רנו היה נשוי לריינה לבית אסא, ולזוג נולדו שלושה בנים: מרין, סבר, וז'אק, וחמש בנות: בוקה, רוזה, רחל, דיאמנטי (בז'רנו-באראץ) ובלינה.
פעילותו לחידוש הקשרים עם ספרד ולטיפוח הלאדינו
כך התחילה בין הרב בז'רנו לבין פולידו היכרות. האחרון הקדיש בהמשך מאמצים רבים להשגת פיוס וחידוש הקשר בין ממלכת ספרד והיהודים הספרדים בעולם.
הרב בז'רנו הוא גם מחברה של אסופה, בלדינו הכוללת 3,600 פתגמים ואמרות עממיים של היהודים הספרדים. בין השירים שחיבר בלדינו, יש כאלה המבטאים את הגעגועים לספרד ואת האהבה לשפה הספרדית. השיר של הרב בז'רנו לשבחי הלדינו הוקרא בשנת 1903 בישיבה של הסנאט הספרדי על ידי אנחל פולידו:
A ti lingua santa A ti te adoro Mas ke a toda plata Mas ke a todo oro Tu sos la mas linda De todo linguaje A ti dan las siensyas Todo el vantaje  Kon ti nos avlamos Al Dio de la altura Patron del universo I de la natura  Si mi pueblo santo El fue kaptivado Kon ti mi kerida El fue konsolado על תרומתו בחקר שירת יהודי ספרד זכה הרב בז'רנו להוקרתו של חיים נחמן ביאליק. הוא נבחר כחבר בהתכתבות באקדמיה המלכותית במדריד. בתו דיאמנטה ליקטה את חיבורי אביה - שירים, כתבי פילוזופיים, אוספי פתגמים בשפה יהודית -ספרדית ותרמה אותם 03 למכון אריאס מונטאנו במדריד שנוהל באותה תקופה על ידי יעקב מ. חסן.
מקורות נוספים
en Adolfo Sequeira,Enrique Gadea,María Ángeles Alcalá Díaz,Fernando Sacristán La contratación bancaria ,2007 Libreria Editorial Dykinson Madrid (אליסיה מיוחס גיניו - פגישה מחדש ופרידה לשלום פרק ב א. סקיירה,א. גאדאה, מריה אנחלס אלקלא - "החוזה הבנקאי", הוצאת ספרים דיקינסון (משפטית), מדריד, 2007 - בספרדית, ע' 62–63)
אבנר בר חמא
אבנר בר חמא (נולד ב-18 באפריל 1946) הוא אמן בין-תחומי ישראלי, כיהן כראש המסלול לאמנות במכללת האקדמית לחינוך "תלפיות", וכיום מרצה בכיר במכללה, בה הוא אוצר "הגלריה האחרת". וראש המדור לאמנות פלסטית במועצה הישראלית לתרבות ואמנות וחבר המועצה..
קורות חייו ויצירתו
בר חמא נולד במרוקו, ועלה לישראל בשנת 1956 למעברת קריית גת עם הוריו ומשפחתו. משנת 2016. כיום, תושב ירושלים. בר חמא, שירת בשליחויות ציוניות שונות, מטעם הסוכנות היהודית. הוא שירת בבלגיה, בקנדה ובצרפת בתפקידים שונים. בשנים 1966–1973 הוא למד אמנות בבית הספר הגבוה לציור בתל אביב (קלישר), וב ברמת השרון. לאחר לימודיו, אותם סיים בהצטיינות, הוזמן להצטרף לסגל ההוראה בבית הספר הגבוה לציור בתל אביב והתמנה בהמשך למנהלו הפדגוגי. בתפקיד זה כיהן עד שנת 1977. במקביל, לאורך שנות השבעים, עסק בר חמא בהדרכת מורים לאמנות במשרד החינוך מטעם הפיקוח, והיה חבר הוועדה העליונה לחינוך לאמנות. בשנת 1978 יצא בר חמא בשליחות לבריסל, מטעם מחלקת החינוך של הסוכנות היהודית ובני עקיבא, למשך יותר משנתיים. לאחר שובו ארצה, בתחילת שנת 1981, התמנה לראש המסלול לאמנות במכללה האקדמית לחינוך "תלפיות" בתל אביב (כיום בחולון). בין השנים 1988–1992 היה נציג הסוכנות היהודית במזרח קנדה וישב ארבע שנים במונטריאול. בשנת 1995 שב בר חמא לתפקידו כראש המסלול לאמנות במכללה האקדמית לחינוך"תלפיות" בתל אביב, וייסד במסגרת זו את "הגלריה האחרת", אותה הוא אוצר עד היום.
את המסלול לאמנות במכללת 'תלפיות', ניהל עד שנת 2006, ומאז ממשיך ללמד במכללה כמרצה בכיר. כיום הוא מרצה במכללה ואוצר 'הגלריה האחרת'.
בין השנים 2001–2002 כיהן בפריז כנציג המחלקה לחינוך למערב אירופה מטעם הסוכנות היהודית, ובמסגרת זו מיפה את כל בתי הספר היהודים באירופה המערבית במסגרת מחקר שהוגש לסוכנות. מחקר זה זכה לשבחים רבים של ראשי הסוכנות ושימש מסמך תיעוד, בו השתמשו ומשתמשים בקרית מוריה בירושלים, בה מתנהלת הכשרת השליחים השונים לגולה.
החל משנת 1972, מציג בר חמא את יצירותיו בישראל ובשאר העולם ועד היום יצר כ-30 פסלים ומיזמים אמנותיים. בארץ מוצבות יצירותיו בתל אביב, ירושלים, חיפה, באר שבע, גבעת זאב, מעלה אדומים, קריית גת, בית שאן, ירוחם, אשדוד, בת-ים וכן מחוץ לישראל: בבריסל ובמיאמי. בשנת 1998, נבחרה עבודת קיר שלו ופסל שלו, לרחבת הכניסה למגדלי טרייד טאואר (TRADE TOWER), ובאותה שנה גם עוצבה על ידיו האנדרטה לזכר הנופלים בני קריית גת (ביניהם גם חבריו). הצעתו לאנדרטה לחללי הטרור בירושלים, נבחרה בשנת 2013 על ידי ועדה מטעם העירייה, ועדיין לא בוצעה.
בשנת 2009 ייסד בר חמא את הגלריה "הלל 17" בירושלים, הוא אצר בה את התערוכות "אימפרה-ציוניזם", "גלו-יה" ו"מביעה אומר" ותערוכת פתיחה לזכרה של מבקרת התרבות צפורה לוריא.
בנובמבר 2009, הוא הוזמן להציג בברלין בתערוכה הקבוצתית "שלום-קיר-חופש" בה משתתפים אמנים מעיראק-אירן-פלסטין-אירופה וישראל.
בשנת 2013 יצא לאור ספר האמן שלו: " 'הר-שדה-בית'- מיצבי מצב 1995–2013, בעריכת המשוררת חוה פנחס כהן. בספר שישה מאמרים שנכתבו על ידי מיטב החוקרים מהארץ ומחו"ל,(פרופ' זיוה עמישי מייזלש, כלת פרס ישראל לאמנות - פרופ' מרגרט אולין (Margaret Olin), מאוני' ייל בארצות הברית, ד"ר בתיה ברוטין - צפורה לוריא - דפנה נאור - אביבה וינטר ורונית דקל). הספר, בהוצאת ראובן מס, מתרכז בעיקר בעבודותיו בין השנים 1995–2013 וכולל ראיון מקיף עם העורכת חוה פנחס כהן ומאמרי מחקר מגוונים על עבודותיו.
בר חמא כיהן כחבר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות במשך ארבע שנים, ובשנת 2017, התמנה ליו"ר המדור לאמנות פלאסטית.
גלריה
{{טורים|תוכן=
תערוכות יחיד נבחרות ומיצבים
אנחנו על המפה, אוצרת: חוה פנחס-כהן, בית האמנים תל אביב, 2017
אורות מאופל, צילום ועיבודי מחשב, הגלריה ה’אחרת’, חולון, אוצר: ד”ר מתי פישר, 2011
המספד בירושלים, מיצב בבית האמנים, תל אביב, אוצר: אריה ברקוביץ, קטלוג. 2008
עיניים לכותל, הגלריה העירונית, רחובות, אוצרת: אורה קראוס, קטלוג. 2007
אור הגנוז, גלריה הייטאצ’, הרצליה פיתוח, אוצרת: דפנה נאור. 2007
ארבעים שנות שיבוש, מיצב בחלון, גלריה טובה אוסמן, תל אביב, אוצרת: גלית סמל
עשרה צלמי עיתונות ואמן, מיצב בעקבות ההתנתקות, 10+1 צל-מי-צב - 2006 הגלריה ה’אחרת’, תל אביב.
מיצב בסוכה של מפוני גני-טל, קיבוץ חפץ חיים, אוצרת: ציפורה לוריא. 2005
מיצב-מיצר, מיצב במשכן לאמנות, חולון. אוצר: אודי רוזנוויין.2006
מיצב-מצב, שני מיצבים בבית האמנים, תל אביב ואריאל, אוצרת: ציפורה לוריא. 2005
מזבח אדמה תעשה לי, מיצב, בית האמנים, תל אביב, אוצרת: רביבה רגב, קטלוג. 2000
הר-שדה-בית, מיצב, הגלריה ה’אחרת’, תל אביב, אוצרת: דפנה נאור. 1999
התרחשויות, ציור מופשט, גלריה נורה, ירושלים, ובגלריה האחרת, תל אביב, 1997 אוצרת: רביבה רגב, קטלוג.
מאבק, ציור, פיסול, מיצב ומיצג בשיתוף הכוריאוגרף ד”ר משה קדם, בית האמנים תל אביב 1995. אוצרת: רחל שביט, קטלוג.
רישום נוף ישראלי, אוניברסיטאות מק-גיל וקונקורדיה, מונטריאול. 1992–1989
המאבק-נצח, בית האמנים בירושלים, קטלוג. 1988
רישום מונומנטלי, בית האמנים, תל אביב. 1986
בעקבות פינוי ימית, בית האמנים, ירושלים. 1982 ציור ופיסול, בעקבות פינוי ימית, בית האמנים, ירושלים.
המנורה חוזרת לירושלים,מס' 1, בית האמנים, תל אביב. 1981
רישום וציור, תערוכות בבריסל ובציריך. 1980–1978
רישומים, בית האמנים, ירושלים. 1976 פיסול, גלריה אנגל, ירושלים. 1973
תערוכות קבוצתיות
המפה-לקרוא בין הקווים, מוזיאון ארץ ישראל, אוצרת: ד"ר בתיה דונר.
ליצור קהילה, הפואטיקה והפוליטיקה של העירוב, הגלריה ע”ש אלון ולאה רבינוביץ, מרכז סליפקא, אוניברסיטת ייל, ניו הייבן, אוצרת: פרופ’ מרגרט אולין, 2012
לצאת מהמסגרת, עבודות שלב הגמר בתחרות פרס אליכס דה רוטשילד, בית בנימיני, המרכז לקרמיקה עכשווית, תל אביב, אוצרים: אנשי ועדת הפרס, 2012 הוי כנרת שלי, הגלריה ה’אחרת’, חולון, אוצר: אבנר בר חמא, 2012
הזקן - דוד בן-גוריון ומורשתו בראי האמנות בישראל, הגלריה האוניברסיטאית, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באר שבע, אוצר: חיים מאור, 2011,קטלוג.
כתנות אור, הגלריה ה’אחרת’, חולון, אוצר: אבנר בר חמא, 2011
אות והוד בעם – זיקות בין המושג ‘עמיות’ לטקסט ודימוי באמנות ישראל,  הגלריה לאמנות, הקמפוס האקדמי אחווה, אוצרת: ד”ר מיכל סדן,2011
שנה לנפילת החומה, גלריה פטריס ווייאר ( 20 שלום-חומה-חופש - 2009 ), ברלין, ובבית האמנים, תל אביב, אוצר: פטריס ווייאר. Veuillard  Patrice
כצל עובר, לזכרה של צפורה לוריא, גלריה הלל-17, ירושלים, אוצר: אבנר בר חמא, 2009
גלו-יה, תערוכה קבוצתית,  אוצר: אבנר בר חמא. גלריה הלל 17 ירושלים, 2009
יו”ש-עו”ש, הגלריה ה’אחרת’, תל אביב, אוצר: אבנר בר חמא. 2008
גבולות ישראל ופלסטין, גלריה לוב ברונפמן, וושינגטון, אוצרת: וונדי פרגוסון, 2008
ישראליות חזותית, האוניברסיטה הפתוחה, אוצר: ד”ר אליק מישורי, 2007
עניין של אי הסכמה, גלריה פירמידה, חיפה, אוצר: יעקב חפץ, 2006
צל-מי-צב 10+1 ,הגלריה ה’אחרת’, תל אביב, 2006
ביכורים, גלריה אחוזת בית, רעננה, אוצרת: מירי קרימולובסקי,2006
רצח ברטרוספקטיבה, 4 בנובמבר 1995,גלריה בצלאל, תל אביב, אוצרות: ד”ר דנה אריאלי-הורוביץ וד”ר דליה מנור, 1995
נוף מנותק, גלריה יקר, ירושלים, אוצרת: סוזן ששון, 2005
הולכים על ביצים, מוזיאון אשדוד, אוצרת: יעל ויזל, 2005
יום השואה - תשס”ד, תערוכה משותפת לגלריות גרוס, דיזנגוף סנטר, תל אביב, לגלריה האחרת, תל אביב, אוצרת: צפורה לוריא, 2004
1927 בספורט
גביע דייוויס
נבחרת צרפת ניצחה את נבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית עם התוצאה 3:2
ברזיל
בשל גודלה של ברזיל, אליפויות נערכו על בסיס אזורי.
אבנר בר חמא
תערוכות קבוצתיות
תערוכת המאה, מטעם הסתדרות המורים בכנסת, ירושלים, אוצר: סורין הלר. 2003,
1927 בספורט
אליפות אירופה בשחייה
אליפות אירופה השנייה בשחייה נערכה בבולוניה שבאיטליה מ-31 באוגוסט עד 4 בספטמבר. לראשונה השתתפו נשים בתחרויות באליפות זו.
אבנר בר חמא
תערוכות קבוצתיות
תערוכת אמנות אירופה, סלון פאריס, אוצרת: דפנה נאור.Europart 2001
1927 בספורט
שחייניות
מרתה נורליוס אלזה יאקובסן
אבנר בר חמא
תערוכות קבוצתיות
תערוכה מחלקתית, הגלריה ה’אחרת’, תל אביב, אוצרת: צפורה לוריא. 1997
1927 בספורט
שחיינים
בוי צ'רלטון אריך דרמאכר ג'וני וייסמילר ארנה בורג בבולוניה, איטליה - שיא עולם חדש במחשה שליחים 4*200 מטר חופשי בתוצאה של 9:49.6
אבנר בר חמא
תערוכות קבוצתיות
תשעה פסלים מציגים, בית המלאכה של רוני, תל אביב, אוצרת: תמרה ריקמן, 1997
הצעות פיסול לחולון, תערוכה בהזמנת עיריית חולון,1997
אמני ישראל מציירים תנ”ך, המוזיאון הישן, תל אביב. 1986
רך / קשיח, אמנות לעם - תערוכה ניידת, אוצרת: רביבה רגב. 1985
פיסול בנוף, פרויקט פיסול בנוף, ירוחם, 1986
תערוכות קבוצתיות שונות מטעם אגודות הציירים, תל אביב’ ירושלים ו 1984–1974   באר שבע.
פרסים וזכיות בתחרויות
פרס שר החינוך ליוצרים בתרבות היהודית ע"ש אורי אורבך ז"ל, בתחום אמנות פלסטית (2018).
האנדרטה לחללי הטרור בגבעת התחמושת בירושלים.2013. ההצעה נבחרה על ידי ועדת ההנצחה בעיריית ירושלים. תכנון סביבתי: אדריכל דוב גליא.
זכייה בבחירת פסל לחברת טבע במפעלי החברה ברמת חובב. 2007
זכייה בתחרות פיסול מטעם משרד החינוך, ראש העין (לא בוצע). 2005
פרס היצירה לתרבות יהודית, ע"ש יעקב אגרסט, לשנת תשס”ד, משרד החינוך. 2004
קבלת מלגת שהות ב’סיטה’ (cite international des arts-PARIS)בפריז, משרד החינוך והתרבות
(מאז השלים שהויות נוספות, בשנים. 2012-2009-2006-2004.
זכייה בתחרות פיסול של מפעל הפיס בבת-ים. 2002
זכייה בתחרות פיסול סביבתי, מטעם משרד החינוך באשדוד.2002
זכייה בתחרות של מפעל הפיס לפסל באבן שמואל. 2002
פרס התערוכה של אגודת הציירים והפסלים.2000
פרס האמן הנבחר של אגודת הציירים בישראל. 2000
זכייה בשתי תחרויות פיסול מטעם משרד החינוך בקריית גת ובחולון. 1999 1998
ציון לשבח – במסגרת פרס האמן הנבחר 1998
זכייה בתחרות פיסול בכפר תבור (לא בוצע). 1976
זכייה בשלוש תחרויות פיסול מטעם משרד השיכון והעיריות של גבעת זאב(בוצע), מעלה אדומים(בוצע) וכרמיאל(לא בוצע).1976
פרס ראשון בתערוכה אמני ישראל מציירים תנ”ך. 1986
פרס הפיסול ממשרד החינוך בתערוכה מורים אמנים.1986
עבודות במרחב הציבורי
פסל ברמת חובב, באר שבע, בהזמנת חברת טבע. 2007
פסל הלוחות והכרובים, בית הספר אורות בבת-ים (מפעל הפיס). 2002
פסל בבית ספר הקריה באשדוד (מפעל הפיס). 2001
פסל הציפור באולפנת אבן שמואל (משרד החינוך). 2001
מקלט (מיגון)
מִקְלָט הוא מבנה תת-קרקעי או על-קרקעי שנועד להתגוננות אזרחית מפני נשק קונבנציונלי, כגון פגזים, טילים, תקיפות אוויריות וכדומה.
אבנר בר חמא
עבודות במרחב הציבורי
פסל נוכח-נעדר למבנה ציבורי, מיאמי, ארה”ב. 2000
מקלט (מיגון)
במקלטים מסוימים קיימת תשתית להגנה מפני נשק בלתי קונבנציונלי (אב"כ).
אבנר בר חמא
עבודות במרחב הציבורי
פסל מעוף בבית ספר גרוס בקריית גת (משרד החינוך). 1999
אנדרטה לנופלים בקריית גת בהזמנת העירייה. 1998.
מקלט (מיגון)
רוב המקלטים בנוים מבטון מזוין.
אבנר בר חמא
עבודות במרחב הציבורי
פסל רצפה ופסל קיר בלובי של משרדי טרייד טאואר("מי אלה כעב תעופינה"), תל אביב. 1998
משחק T שלבי
תכונות המשחק החוזר ה T שלבי
הנחת חוסר השינוי בזמן של הפעולות האפשרויות לשחקנים ופונקציות התשלומים שלהם, שהנחנו קודם, היא מאוד מגבילה, ובמקרים רבים אינה מתקיימת, לאור הדוגמאות שהצגנו למעלה. למשל, ספקי נייר חדשים נכנסים לשוק וספקי נייר קיימים עוזבים את השוק, וקבוצות כדורגל יורדות לליגה נמוכה יותר או עולות לליגה גבוהה יותר.
אבנר בר חמא
עבודות במרחב הציבורי
שני פסלים בקניון מלחה (שער תלתן), מגן דוד מפורק ואחדות, ירושלים. 1994
משחק T שלבי
היסטוריות ואסטרטגיות
מכיוון שבמשחק חוזר השחקנים נפגשים פעם אחר פעם, הם צוברים אינפורמציה אחד על השני ככל שהמשחק מתקדם. המידע העומד לרשותו של כל שחקן בשלב t+1 הוא הפעולות ששיחקו כל השחקנים ב- t השלבים הראשונים של המשחק. לכן נגדיר לכל t\ge0 את אוסף ההיסטוריות ה- t שלביות כ:
אבנר בר חמא
עבודות במרחב הציבורי
פסל במרכז גבעת זאב בהזמנת העירייה. 1986
מקלט (מיגון)
בישראל משמשים חלק מהמקלטים בעת שלום כמועדונים, מחסנים, בתי קולנוע, מקומות מפגש לוועדי בית, אתרי מסיבות, מכוני כושר וכדומה. מקלטים רבים נותרים מוזנחים לפגעי הטבע והזמן בשל תחזוקה והזנחה.
אבנר בר חמא
עבודות במרחב הציבורי
פסל במרכז מעלה אדומים בהזמנת העירייה. 1986
משחק T שלבי
היסטוריות ואסטרטגיות
( t פעמים)
אבנר בר חמא
עבודות במרחב הציבורי
שני ציורי קיר במרכז הקהילתי בבריסל. 1980
משחק T שלבי
היסטוריות ואסטרטגיות
עבור t=0 אנו מזהים, כאשר \empty היא ההיסטוריה בתחילת המשחק, שאינה מכילה אף פעולה. היסטוריה ב- H(t) תסומן לעיתים ב-hולעיתים ב-, כאשר הוא וקטור הפעולות ששוחק בשלב j.
אבנר בר חמא
עבודות במרחב הציבורי
פסל השלום בבית הספר שלאון בקריית גת, בהזמנת משרד השיכון. 1978
משחק T שלבי
היסטוריות ואסטרטגיות
אסטרטגיה עבור שחקן i היא תוכנית פעולה שאומרת לשחקן איזו פעולה מעורבת הוא אמור לשחק אחרי כל היסטוריה אפשרית.
אבנר בר חמא
עבודות במרחב הציבורי
פסל בחזית בניין עיריית בית שאן, בהזמנת משרד השיכון. 1974
משחק T שלבי
אסטרטגיית התנהגות
אסטרטגית התנהגות עבור שחקן i במשחק ה- T שלבי היא פונקציה המתאימה לכל היסטוריה באורך קטן מ-T פעולה מעורבת :
אבנר בר חמא
בין השנים 1973–1974
שני פסלי קיר בבנק דיסקונט בתחנה המרכזית, חיפה.
שני פסלים בגנים ציבוריים בהזמנת עיריית ירושלים.
מקלט (מיגון)
מאפייני מקלטים במלחמת העולם השנייה
מקלטים נבנו על מנת להגן מפני התקפות אוויריות. ברם, היו קיימים מרחבים תת-קרקעיים בעלי פונקציונליות שונה אשר שימשו כמקלטים. היו אלה תחנות תת-קרקעיות של רכבות תחתיות, מנהרות, מרתפים בבתים ומחסנים במוסדות גדולים יותר. מבנים אלה, שכנו באופן מלא או חלקי מתחת לקרקע. בהיותם מחוזקים במיוחד על מנת לתמוך במשקל הבניינים שמעליהם, הם היו מתאימים במיוחד על מנת להבטיח את שלומם של אנשים במהלך תקיפות אוויריות.
אבנר בר חמא
בין השנים 1973–1974
שלושה פסלי קיר באזורי התעשייה בגבעת שאול, ירושלים (החברה  הכלכלית).
משחק T שלבי
המשפט העממי
המשפט העממי, או The folk theorem, הוא משפט חשוב בנושא משחקים חוזרים. נניח כי לכל שחקן i\in N יש שיווי משקל \beta(i) במשחק החד-שלבי המקיים. אזי לכל \epsilon>0 קיים T_0\in N כך שלכל T\ge T_0 ולכל וקטור תשלומים אפשרי וסביר פרטית קיים שיווי משקל \tau במשחק ה-T שלבי שהתשלום המתאים לו קרוב עד כדי \epsilonל- x:
אבנר בר חמא
בין השנים 1973–1974
שלושה פסלי קיר באזור התעשייה בתלפיות, ירושלים (החברה הכלכלית).
משחק T שלבי
משחק חוזר מהוון
בהגדרת המשחק ה-T שלבי הנחנו כי כל שחקן מנסה למקסם את תוחלת סכום התשלומים שהוא מקבל בכל שלבי המשחק. בפרט, אם משה מקבל עשרת אלפים שקלים היום, ויעקב מקבל עשרת אלפים שקלים בעוד שנה, הנחנו כי מצבם של שני השחקנים זהה. במציאות, הנחה זו אינה מתקיימת: אם משה ישקיע את כספו בבנק, כסף זה יצבור ריבית (נאמר של 5%), ולכן בעוד שנה יהיו למשה 10,500 שקלים - מצבו יהיה טוב יותר ממצבו של יעקב. לכן במודלים כלכליים מקובל להניח כי השחקנים אינם ממקסמים את סכום התשלומים שלהם, אלא סכום מהוון של התשלומים, הלוקח בחשבון את הריבית שאותה יכולים השחקנים לקבל עבור כספם.
אבנר בר חמא
בין השנים 1973–1974
ארבעה פסלים בקריית גת, בהזמנת משרד השיכון ועיריית קריית גת.
משחק T שלבי
משחק חוזר מהוון
הגדרה
אבנר בר חמא
אוצרות
בשנת 6–1995, ייסד בר חמא את הגלריה ה’אחרת’ במכללה האקדמית לחינוך תלפיות בתל אביב ומאז הוא מנהל את הגלריה והאוצר הראשי שלה, בשנת 2009 עברה הגלריה למשכנה החדש של מכללת תלפיות ברחוב יוטבתה 7 בחולון. בגלריה האחרת הציגו בין היתר האמנים: אילן אוורבוך, אבישי אייל, עידו בר-אל, אבנר בר חמא, אריה ברקוביץ, פסי גירש, יואל גילינסקי, יאיר גרבוז, מיכאל גרובמן, משה גרשוני, דרורה ויצמן, צבי טולקובסקי, רפי לביא, בלו סימיון פיינרו, עודד פיינגרש, מנשה קדישמן, ישראל רבינוביץ, תמרה ריקמן, דינה שנהב ורבים אחרים.
בשנת 2009 ייסד את גלריה הלל 17 במכללת ליפשיץ במרכז ירושלים והיא פעלה במשך שנה.
ייזום ואוצרות תערוכות יחיד
בין השנים 2002–2012 אצר תערוכות יחיד רבות לאמנים, ביניהם:
אורנה בן עמי, אינגה פונר קוקוס, עידו בראל ועוד. רעיה ברוקנטל, חנה גולדברג, נחמה גולן, סיגל אדלמן, סילביה בר-עם, נעמי גפני, חנה דוכן, ז’וזיאן ונונו, מזלית חצרוני טביב, רות טל-כץ, מרגריטה נאות, חנה קרומר, חיים סיטון, מתי פישר, יעקב צים, רות קסטנבאום בן-דב (אוקטובר), נתן גוטמן, שרית רוזן, יעל שחר-שריד, היידי שטרן, רות שרייבר, עידו בראל ועוד.
ייזום ואוצרות תערוכות קבוצתיות
הוי כנרת שלי, 'הגלריה ה’אחרת’, חולון. 2012
T טריפ- -כון, ציור מופשט, 'ה'גלריה האחרת’, חולון.
משתתפים: אונגר-מדר מיכל, בן מאיר דנה, ברנר יפה, דמרי מורן, הגר אורנית,  זילברפלד אביגיל, חיון רינת, מלוך שירן, סלם טל, עשוש בת אל, צ’קוטאי סמדר, שרעבי גפן.
אמנים מתייחסים לנושא כתנות האור, 'הגלריה האחרת’, חולון. 2012
משתתפים: עפרה אראל, אסתר בלוך, סיגלית בנאי, רעיה ברוקנטל, אבנר בר חמא, שוש גבעון, נחמה גולן, זיוה וויס, מיכל זיגדון, יותם יעקבסון, רינת כחלון,  דבורה נחום, אביגיל פריד, אורית פרייליך, הילה קבר לניקוב, היידי שטרן,
כצל עובר תערוכת לזכרה של צפורה לוריא, 'גלריה הלל 17', 2009 ירושלים.
משתתפים: מיכה שמחון, סיגל אדלמן, אבנר בר חמא, נחמה גולן, נעמי גפני, אשר דהן, חיים מאור, בלו סימיון פיינרו, דבי קמפל, חוה ראוכר, רביבה רגב, פיליפ רנצר, אלי  שבדרון.
גלו-יה,, גלריה הלל 17
משתתפים: רחל אהרן, סיגל אדלמן, אבנר בר חמא, חנה גולדברג, פנינה גפן,  נעמי גפני, נרית זליגר, מיכה שמחון.
אימפרה-ציוניזם, גלריה הלל 17, ירושלים.
משתתפים: חנה דוכן, מרגריטה נאות, חיים סיטון.
מביעה אומר, גלריה הלל 17, ירושלים.
משתתפים: שושנה גבעון, מיכל דשן-דויטש, נעמי הולנדר, מיכל הלוי, בלה לוין, אסתר ליקסנברג-בלוך, ליאורה מזיג, דבורה נחום-שריג, ורד סלומון, רחל  עזרא, אביגיל פריד, מירי רייך.
חלון אדום - הפוגה בשדרות, גלריה טובה אוסמן, תל אביב. 2008
משתתפים: רחל אהרן, אילנה הלפרין, ליאורה לוי.
יו”ש-עו”ש, הגלריה ה’אחרת’, תל אביב. 2008
משתתפים: רות ארמוזה, עדי אשרת, אבנר בר חמא, סילביה בר-עם, נחמה גולן, נעמי גפני, חגי הלברטל, רות טל-כץ, אפרת בינה יוקל, יוסף כהן, יעקב  לונסקי, חנה נוסבאום, דבי קמפל, יפעת שנלר.
תערוכת מורי המסלול לאמנות  במכללת תלפיות, הגלריה ה’אחרת’, תל אביב, 2008
משתתפים: אבנר בר חמא, עדינה דילמוני, ירמי זנטון, צפורה לוריא, פרנס  לרנר, מתי פישר, רזי פלדמן, חוה ראוכר, אלי שבדרון.
הוי, ארצי מולדתי 2007  בית האמנים, תל אביב. 2007
משתתפים: סיגל אדלמן, אברהם אילת, ציון אסולין, נחמה גולן, תמר גור אריה, אבנר בר חמא, בן דב קסטנבאום, סילביה ברעם, אביטל בר שי, חנה גולדברג, אשר דהן, חגי הלברטל, ירמי זנטון, יעקב חפץ, ז’אק ז’אנו, טליה טוקטלי, רות טל-כץ, טניה פרמינגר, בלו סמיון פיינרו, אודי צ’רקה, דבי קמפל,  חוה ראוכר, יעל רובין ויפעת שנלר.
10+1 צל-מי-צב - עשרה צלמי עיתונות ואמן, מיצב בעקבות ההתנתקות,  הגלריה ה’אחרת’, תל אביב. - 2006
משתתפים: ניר אליאס, אבנר בר חמא, יוני ויצמן, רונן זבולון, אורל כהן,  יוראי ליברמן, אילן מזרחי, נדב ניוהויז, אוריאל סיני, אחיקם סרי, עמית שאבי,  שאול שוורץ.
קיץ-קטיף, נווה דקלים, אוצרים: צפורה לוריא ואבנר בר חמא, 2005
משתתפים: חיה אסתר, גלי אריה, אבנר בר חמא, סילביה ברעם, נחמה גולן, יונה לוי-גרוסמן, דני דביר, מזלית חצרוני-טביב, טוביה כ”ץ, בלו סימיון פיינרו,  חנה נוסבאום, דבי קמפל, טניה פרמינגר, חוה ראוכר, אבא ריצ’מן, נעמי שלו.
תערוכת מורי המסלול לאמנות במכללת תלפיות, הגלריה ה’אחרת’, תל אביב, 1997 בשיתוף עם האוצרת צפורה לוריא
משתתפים: אבנר בר חמא, הורית הרמן-פלד, ירמי זנטון, מאיה כהן-לוי, מתי  פישר, חוה ראוכר, רביבה רגב. }}
מקלט (מיגון)
מרתפים
מרתפים במרכז אירופה תמיד נתפסו כחשובים יותר מאשר בממלכה המאוחדת. בגרמניה כמעט כל הבתים והדירות נבנו עם מרתפים. מסיבה זו, אמצעי זהירות בעת תקיפה אווירית במהלך מלחמת העולם השנייה היו קלים יותר ליישום בגרמניה מאשר בממלכה המאוחדת. כל שהיה דרוש היה לוודא שהמרתפים היו כשירים לשכן את דרי כל הבניין, ושהגנות הפתחים והחלונות נמצאים במקומם. הגישה למרתפים הייתה בטוחה במקרה של תקיפה אווירית. בעת שהות בתוך מרתף השוהים בו היו בטוחים כמעט בכל תרחיש למעט פגיעות ישירות במהלך תקיפה אווירית.
מגבלות המרתפים והמחסנים הפכו בולטות בעת תרחישי סופות האש הידועות בעת ההתקפות שנערכו על ערי גרמניה במיוחד הערים המבורג ודרזדן. כאשר מבנים שרופים קרסו ברוחות העזות (שהגיעו לטמפרטורות של הרבה מעל 800 צלזיוס), נלכדו דיירים רבים במרתפים. מרתפים אלה הפכו עד מהרה צפופים עקב הגעת דיירים מאזורים סמוכים שחרבו והפכו ללא בטוחים בהתקפות קודמות. מהדיירים שנהרגו, בין 60 ל-80 אחוזים נפטרו ממכת חום או מהרעלת פחמן חד-חמצני, ולא מהאש עצמה. לא ברור כמה מדיירי המקלטים היו שורדים את סופות האש ברחובות מעל המקלטים. ברחוב הקרינה האינפרא-אדומה הייתה חזקה דיה כדי להצית כל חומר אורגני.
מרתפים בבריטניה
בניגוד למצב בגרמניה, נבנו מרתפים בדרך כלל רק בבתים גדולים אשר נבנו עד לתקופת מלחמת העולם הראשונה. לאחר מכן רוב הבתים נבנו ללא מרתפים כדי לחסוך בעלויות בניה. מאחר שבין שתי מלחמות העולם גברה הבנייה באופן משמעותי, המחסור במרתפים בבתים החדשים יותר הפך לבעיה רצינית בעת הפעלת תקנות התקפות אוויריות בממלכה המאוחדת בעת מלחמת העולם השנייה.
היה צורך למצוא חלופות במהירות ברגע שנהיה ברור שהתקיפות האוויריות נתפסו על ידי הגרמנים כאמצעי להוריד את המוראל של האוכלוסייה ולשבש את קווי האספקה בבריטניה. ההמלצות הראשוניות שיתנו לבעלי בתים היו שעליהם להיכנס למרחב מוגן מתחת למדרגות, במהלך התקיפה האווירית. מאוחר יותר, סיפקו הרשויות, לבעלי בתים, חומרים להתקנת מקלטים ציבוריים כמו מקלט מוריסון ומקלט אנדרסון.
מחסנים
המחסנים ששכנו מתחת למתחמים גדולים ומוסדות הפכו למקלטים בעת תקיפות אוויריות. שימוש זה נעשה במפעלים, בבתי ספר, בבתי חולים, בחנויות ובעסקים. במפעל היה צריך לקחת בחשבון שמכונות כבדות, חומרי גלם ואמצעי אפסון למים היו עשויים ללכוד את שוכני המחסן בעת פגיעה.
כאשר מפעל הלימונדה של וילקינסון באזור נורת' שילדס ספג פגיעה ישירה ביום שבת, ה-3 במאי 1941 במהלך התקפה גרמנית על החוף הצפון מזרחי של אנגליה, נהרגו 107 משוכני המחסן של המפעל כאשר תקרת המחסן והמכונות הכבדות שמעליה קרסו.
קשתות מסילות ברזל ומעברים תת-קרקעיים של רכבת תחתית
קשתות מסילות ברזל וכן רכבות תחתיות שימשו בבריטניה כמקלטים בתקופת מלחמת העולם השנייה.
קשתות מסילות הברזל היו מבנים עמוקים ועגולים העשויים בטון או לבנים, שהיו חצובים בקירות של קווי הרכבת. הקשתות כוסו בדרך כלל בעץ או בלבנים אשר סיפקו הגנה משמעותית כנגד תקיפות אוויריות - תחת ההנחה שקווי מסילות הברזל לא היו מושא ההתקפה. כל קשת יכלה לשכן בין 60 ל-150 אנשים. אולם, פחות אנשים יכלו למצוא מקלט בלילה באזורים אלו שכן אזורי שינה צרכו מקום נוסף.
תחנות רכבת תחתית
בתחילת המלחמה, שר ההגנה, הרברט מוריסון, היצר על השימוש שנעשה בתחנות רכבת תחתית ובמנהרות תת-קרקעיות כמקלטים ציבוריים. הוא חשש מהתפרצות מגיפות בשל המחסור בבתי שימוש בתחנות רבות, מהסכנה הכרוכה בנפילת אנשים לפסי הרכבת וכן מכך שאנשים ירצו להישאר בפנים יום ולילה בהרגישם ביטחון רב יותר בפנים מאשר בחוץ.
ברם, עד מהרה הוכח שהחששות היו חסר בסיס. אנשים ששו להמשיך בשגרת חייהם למרות הקשיים שהיו מחוץ למקלט. תושבי לונדון העדיפו את השימוש בתחנות הרכבת התחתית על פני מקלטים אחרים משום ששם חשו בטוחים יותר.
הממשלה הבינה עד מהרה את רצון הציבור והכירה בכך שהרכבת התחתית עשויה, ככלות הכל, להיות התשובה למחסור הקיים במקלטים ובמרתפים בלונדון. ב-21 בספטמבר 1940 תחנת אלדויץ' בקו פיקדילי נסגרה לתנועת רכבות, פסי הרכבת כוסו בטון, ושערי הצפה מחוזקים הותקנו במטרה לסוגרם במהירות במקרה שהנהר ינסה לפרוץ פנימה בשל נזקי הפצצה. 79 תחנות צוידו במיטות עבור 22,000 אנשים, בערכות עזרה ראשונה ובשירותים כימיים. 124 קנטינות נפתחו בכל חלקי הרכבת התחתית. מרשלים מיוחדים מונו לפקח על המקלטים במטרה לשמר את הסדר, לספק עזרה ראשונה ולסייע במקרה הצפה.
עסקים הורשו להשתמש בתחנות התת-קרקעיות ובתעלות שלא נפתחו. משרדי ממשלה הותקנו בחלק מהאזורים. מרכז פיקוד הנ.מ. של לונדון עבר לאחת התחנות.
ברם, תחנות הרכבת התחתית והתעלות נותרו פגיעות לפגיעה ישירה. אכן במהלך מלחמת העולם השנייה אירעו מספר תקריות שכאלו: בעת הפצצה כבדה במיוחד נסו על נפשם במורד המדרגות אל המקלט כ-1,500 אנשים. מישהו מעד, והקהל שהמשיך לדחוף קדימה, גרם לנוספים ליפול. 173 אנשים נמחצו למוות באסון זה.
היקף האסונות שאירעו ומספר ההרוגים לא נחשפו באופן רשמי עד תום המלחמה.
למרות כל האסונות שארעו, הרכבת התחתית נחשבה במהלך המלחמה לאמצעי הבטוח ביותר להגנת כמות גדולה של אנשים באזור הצפוף של הבירה. מספרם המוערך של שוהי התעלות והתחנות במהלך מלחמת העולם השנייה הוא כ-170,000. אף על פי שמספר זה נמוך בהרבה ממספרם הכולל של תושבי לונדון, עדיין הצילה הרכבת התחתית חייהם של רבים אשר אילו לא היו עושים בה שימוש בוודאי היו נאלצים להסתפק באמצעי הגנה גרוע יותר.
משחק T שלבי
משחק חוזר מהוון
יהי משחק חד-שלבי ויהי. המשחק המהוון (עם קבוע היוון \lambda) המתאים ל-\Gamma הוא המשחק.
מההגדרה נובע כי וקטור אסטרטגיות \tau הוא שיווי משקל ב- אם לכל שחקן i\in N ולכל אסטרטגיה \tau_i^' שלו מתקיים:
.
במקרה כזה, הווקטור הוא תשלום שיווי משקל ב-. נוח כאן להניח כי המשחק החוזר הוא אינסופי.
תשלום מהוון
יהי מספר ממשי, ויהי  וקטור אסטרטגיות במשחק האינסופי. התשלום המהוון תחת \tau לשחקן i הוא:
הקבוע \lambda נקרא קבוע היוון (discount factor).
הסבר
החזקה מביעה את העובדה שתשלום של 1 מחר, שקול לתשלום של \lambda היום, תשלום של 1 מחרתיים שקול לתשלום של \lambda^2 היום, וכו'. מכיוון ש-, התשלום המהוון הוא ממוצע משוקלל של התשלומים היומיים, עם משקלות היורדים בקצב גאומטרי. כאשר \lambda קרוב לאפס, 1-\lambda (המשקל של התשלום בשלב הראשון) גדול יחסית ל-\lambda (המשקל של התשלומים בכל שאר השלבים), ולכן התשלום בשלב הראשון חשוב ביותר: השחקן חושב על היום, ומוכן לוותר על תשלומים גבוהים בעתיד. כאשר \lambda קרוב ל-1 המשל של שלב t קרוב יותר לזה של שלב t+1, ולכן השחקן "סבלני" - הוא יהיה מוכן לוותר בשלב מסוים כדי לקבל רווח גדול יותר בעתיד הקרוב.
הכפל ב-(1-\lambda)הוא גורם נירמול המבטיח שנקבל מספר המבטא מעין "תוחלת תשלום לשלב".
המשפט העממי עבור המשחק המהוון
לכל \epsilon>0 קיים ולכל וקטור  קיים שיווי משקל \tau ב-\Gamma_\tau המקיים:
דוגמה למשחק חוזר
דילמת האסיר החוזרת
דילמת האסיר היא המשחק החד שלבי עם שני שחקנים הנתון על ידי מטריצת התשלומים המופיעה בתרשים הבא:
לשני השחקנים, הפעולה D שולטת חזק על הפעולה C, ולכן במשחק החד שלבי שיווי המשקל היחיד הוא (D,D). נתבונן עתה במקרה שבו השחקנים משחקים את המשחק פעמיים, ובפעם השנייה הם יודעים מה שיחקו בפעם הראשונה. בתיאור המצב כמשחק בצורה רחבה יש בעץ קבוצות ידיעה מכיוון שבכל שלב השחקנים בוחרים פעולות באופן סימולטני. בתרשים הבא, בכל עלה מופיע סך התשלומים בשני השלבים של השחקנים.
מה הם שיוויי המשקל במשחק זה? בדיקה ישירה מראה שוקטור האסטרטגיות שבו השחקנים חוזרים על שיווי המשקל החד-שלבי (D,D) פעמיים הוא שיווי משחק במשחק הדו-שלבי. זהו מקרה פרטי של טענה כללית יותר האומרת שכל וקטור אסטרטגיות שבו, בכל שלב, השחקנים משחקים שיווי משקל במשחק החד-שלבי, הוא שיווי משקל במשחק ה-T-שלבי. במקרה שלפנינו, נראה כי בכל שיווי משקל במשחק החוזר הדו-שלבי השחקנים משחקים (D,D) בשני השלבים. אכן, נניח בשלילה שיש שיווי משקל שבו בהסתברות חיובית ישנו שלב שבו השחקנים אינם משחקים (D,D). יהי t \in {1,2} השלב האחרון שבו השחקנים בהסתברות חיובית אינם משחקים (D,D). נראה כי אסטרטגיה כזו אינה יכולה להיות שיווי משקל.
מקלט (מיגון)
מקלט ציבורי ברחוב
בממלכה המאוחדת, הגיעו להכרה עד מהרה שמקלטים ציבוריים במרחבים, במיוחד ליד רחובות, היו נחוצים במהירות להולכי רגל ולנהגים. תוכנית לבניית מקלטי רחוב ציבוריים החלה במרץ 1940. הממשלה סיפקה חומרים והניעה את התוכנית. קבלנים פרטיים ביצעו את העבודה תחת פיקוח. המקלטים נבנו מקירות לבנים בעובי 14 אינץ' ומתקרות בטון מזוין בעובי רגל אחת. מקלטים אלו היו דומים למקלטים פרטיים שהחלו להבנות מעט מאוחר יותר למעט העובדה שהיו גדולים יותר. מקלט ציבורי אכלס כ-50 אנשים וחולק לאגפים שונים באמצעות קירות פנימיים שהכילו פתחים שחיברו את האגפים השונים. באגף היו לרוב כ-6 מיטות.
הבנייה נעשתה בקצב מהיר, עד שכמות הבטון והלבנים החלה להדלדל בשל הביקוש הקיצוני והפתאומי. בערך באותה תקופה החלו להתפשט שמועות אודות תאונות שהתרחשו במקלטים אלו כמו מקרה שבו אנשים טבעו במקלט שהוצף בשל פיצוץ בצינור מים. אז החלו מקלטים אלו לאבד את אהדת הציבור. זו הסיבה שבעלי בתים קיבלו עידוד לבנות מקלטים פרטיים על אדמתם או בתוך ביתם. הממשלה הבטיחה לספק את החומרים הדרושים.
מקלט אנדרסון
מקלטי אנדרסון תוכננו לאכלס עד שישה אנשים. העיקרון המנחה להגנה היה שימוש בלוחות מעוקלים וישרים העשויים מברזל גלי מגולוון. שישה לוחות מעוקלים חוברו יחד בחלק העליון ויצרו את החלק העיקרי של המקלט. היו שלושה לוחות ישרים בכל אחד משני הצדדים ושני לוחות בחזית ומאחור. סך הכול היו כ-14 לוחות. ברצפה היה בור ניקוז קטן שמטרתו הייתה לאגור מי גשם אם יחלחלו לתוך המקלט. ממדי המקלט היו: גובה 1.8 מטרים, רוחב 1.4 מטרים, אורך 2 מטרים. המקלטים היו קבורים בעומק 1.2 מטרים ומכוסים באדמה בעובי של 0.4 מטרים מעל הגג. האבזור הפנימי היה נתון לשיקול דעתו של בעל המקלט.
מקלטי אנדרסון ניתנו בחינם לכל בעלי הבתים שהרוויחו פחות מ £250 בשנה. המקלטים נמכרו במחיר £7 לבעלי הכנסה גבוהה יותר. 150,000 מקלטים מסוג זה חולקו או נמכרו בין פברואר 1939 עד פרוץ המלחמה. במהלך המלחמה הוקמו עוד 2.1 מיליון מקלטי אנדרסון.
יעילותם של המקלטים הייתה מוגבלת, הם היו צפופים מאוד, ללא כל בידוד תרמי ובשל חוסר ניקוז נטו להיות מוצפים במים לאחר גשם. המתקנים ניצבו בגינה, דבר שאילץ תושבים לקום בלילה ולרוץ לגינה, פעולה הדורשת זמן ניכר ולא היה ניתן לבלות בהם לילות שלמים. בשל סיבות אלה העדיפו תושבים רבים בלונדון לבלות את לילותיהם בתחנות הרכבת התחתית.
בשל המספר הגדול שלהם וחוזקם, מקלטי אנדרסון רבים קיימים עד עצם היום הזה. מקלטים רבים הוצאו מהאדמה לאחר המלחמה והומרו לבקתות אחסון המשמשות לגננות.
מצודות צבאיות מתחת ללונדון
קיימים מספר ביצורים ותעלות, מתחת לבנייני מפתח ממשלתיים, אשר נבנו במטרה לעמוד בתקיפות אוויריות. ביצורים ותעלות אלה נותרו בגדר תעלומה בשל חוסר הרצון של הממשלה לשחרר את המידע לציבור.
מקלטים גורדי שחקים בגרמניה
מקלטים גורדי שחקים היו מקלטים גרמניים ייחודיים ובעלי תכנון לא שגרתי. הם תוכננו להקל את הלחץ שהרשויות בגרמניה חשו בשל המספרים הגואים של האנשים שנזקקו למקלט בעת התקפות אוויריות. בניגוד למקלטים אחרים מבנים אלה אכן נחשבו ממוגנים לחלוטין מפני פצצות. יתרונם היה גם שנבנו כלפי מעלה ובכך חסכו עלויות חפירה. חלק מהמבנים שימשו גם כמגדלי הגנה אווירית. בערי בנות הברית לא היו מקלטים דומים למקלטים אלה. מקלט גורד שחקים נבנה לרוב מבלוקים מבטון בעלי עובי של בין 1 מטר ל-1.5 מטר. הטמפרטורה ששררה בהם הייתה בין 7 ל-10 מעלות צלזיוס. זו הסיבה שהמקלטים שמשו גם כמעבדות במהלך המלחמה ולאחריה. המקלטים תוכננו להגן על אנשים, על מרכזי ניהול, על ארכיונים חיוניים ועל יצירות אומנות חשובות.
הצורות של המגדלים היו מגוונות. היו מגדלים מלבניים והיו מגדלים עגולים. בחלק מהמגדלים העגולים היו גרמי מדרגות שהסתעפו כלפי מעלה בתוך הקירות. רבים מהמבנים קיימים עד היום. הם הומרו למשרדים, למקומות אחסון, מלונות, בתי חולים ובתי ספר. המחיר של הריסת מבנים אלו לאחר המלחמה היה גבוה מאוד וניסיונות לשבור קירות מבנים כאלו בווינה עלו בתוהו.
מקלטים שהוסבו לאתרי תיירות
מקלטים רבים ברחבי העולם הוסבו לאתרי תיירות, לאחר שהמצב הביטחוני לא הצריך עוד את השימוש בהם או שהוקמו חלופות מתאימות יותר. כך לדוגמה הוסב מקלט אזרחי שהוקם בצמוד לתחנת רכבת תחתית בברלין לאתר מבקרים וגם בישראל בקיבוץ רמת הכובש הוסב אחד משבעת המקלטים שנחפרו במהלך מלחמת העצמאות לאתר תיירות, כמו גם באתר "גשר השינה" שבעמק הירדן.
כדורגלן
כדורַגלן או שחקן כדורגל הוא ספורטאי המשחק כדורגל, כחובבן או כמקצוען.
משחק T שלבי
דוגמה למשחק חוזר
מקרה ראשון: t = 1. נתבונן באסטרטגיה של שחקן 1 שבה בשני השלבים הוא משחק D. נראה כי התשלום לשחקן 1 עלה. מכיוון ש D שולטת חזק על C, התשלום לשחקן 1 בשלב הראשון עלה. מכיוון שלאחר שלב t השחקנים היו אמורים לשחק (D,D) (מכיוון ש-tהוא השלב האחרון שבו לא משחקים (D,D)), התשלום לשחקן 1 בשלב השני היה אמור להיות 1. מכיוון שבאסטרטגיה החדשה הוא משחק בשלב השני D, הרי שהתשלום לו הוא 1 או 4 (תלוי אם שחקן 2 משחק D או C), ובכל מקרה הוא אינו מפסיד בשלב השני. לכן סכום התשלומים של שחקן 1 במשחק עלה.
כדורגלן
על פי הערכות יש יותר מ-250 מיליון כדורגלנים וכדורגלניות שרשומים באגודות כדורגל ברחבי העולם.
משחק T שלבי
דוגמה למשחק חוזר
מקרה שני: t = 2. נתבונן באסטרטגיה של שחקן 1 שבה הוא משחק בשלב הראשון כפי שמורה לו האסטרטגיה המקורית, ובשלב השני הוא משחק D. התשלום לשחקן 1 בשלב הראשון אינו משתנה, אך מכיוון ש-D שולטת על C, התשלום לשחקן 1 בשלב השני עלה. לכן בסך הכל סכום התשלומים של שחקן 1 עלה.
כדורגלן
כדורגלנים מובילים זוכים למשכורות עתק, אך משך הפעילות בעיסוק זה קצר יחסית, ומעטים הם שחקני הכדורגל הפעילים כמקצוענים לאחר גיל 35. נכון לשנת 2021, כדורגלניות זוכות למשכורות נמוכות בהרבה מגברים ולרוב גם מקבלות תנאים פחות טובים וסיקור תקשורתי נמוך.
על כדורגלן, חובב או מקצוען, המשחק בקבוצת כדורגל וחתום על חוזה, נאסר לעבור לקבוצה אחרת ללא הסכמתה של קבוצתו הנוכחית. הסכמה זו, עולה לעיתים בכסף רב. מאידך, הקבוצה רשאית ליזום העברה שחקן המשחק בה לקבוצה אחרת.
הלשונאי והבלשן יצחק אבינרי הציע את המילה "דורגלן" (דֻּרְגְּלָן; במשקל תורְגְמָן) תחת המילה העברית כדורגלן כדי לפשטה ("שם כבד כזה אינו נוח לדִבור כלל").
עמדות
קבוצת כדורגל עולה למגרש עם 11 שחקנים, שלכל אחד מהם תפקיד משלו. חלוקת התפקידים הגדולה היא לחוליות הבאות: כאשר בכל חוליה יש מספר תפקידים בעלי ניואנסים השונים זה בזה באופיים. שחקני כל החוליות פרט לשוער נחשבים כ"שחקני שדה". מובאת כאן רשימת התפקידים הקיימים, לצד כל תפקיד יש לזכור ששחקנים שונים מוצבים במקומות שונים במגרש (אגף ימין, אגף שמאל, מרכז) וכן שמערך לא חייב לכלול את כל התפקידים על כל גווניהם (למשל: המאמן יכול להעלות מערך ללא עושה משחק, או עם 2 בלמים בקו אחד ובלי בלם אחורי).
השחקנים מסודרים במערך בהתאם לתכונותיהם ולשיטה של המאמן. את המערכים נהוג לציין על ידי רצף שלשת מספרים: הראשון הוא מספר שחקני ההגנה, השני הוא מספר שחקני הקישור והשלישי הוא מספר שחקני ההתקפה.
סאשה וויאצ'יץ'
אלכסנדר "סאשה" וויאצ'יץ' (סלובנית:  Aleksandar "Saša" Vujačič; קירילית: Александар "Саша" Вујачић, נולד ב-8 במרץ 1984 במריבור, סלובניה, יוגוסלביה) הוא כדורסלן סלובני המשחק בעמדת הקלע בקבוצת אוקסיליום פלקנסטרו טורינו מליגת העל האיטלקית. גובהו 2.01 מטרים.
קריירת מועדונים
וויאצ'יץ' החל את הקריירה המקצוענית בסניידרו אודינה האיטלקית, בהגיעו לגיל 16, עקב קרבת עיירתו לגבול סלובניה-איטליה. במדי אודינה וויאצ'יץ' הצטיין כשבעונת 2003/04, העמיד ממוצעים של כ-11 נקודות, 4 אסיסטים וחטיפה אחת.