cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שמרים
היסטוריה של השימוש בשמרים ומחקרם
אף על פי שהשמרים נצפו לראשונה בשנת 1680, נעשה בהם שימוש נרחב זמן רב קודם לכן.
בשנת 1990 החל פרויקט משותף של מספר אוניברסיטאות שמטרתו היה למפות את הגנום של שמרי האפייה. הפרויקט הסתיים ב-1996 לאחר שהגנום של שמר האפייה הכולל 6,294 גנים מופה לחלוטין. פרויקט זה היה הישג חשוב לגנטיקה, כיוון שזו הייתה הפעם הראשונה שמופה גנום של תא אאוקריוטי.
שימושים
זנים מסוימים של שמרים משמשים את האדם כיצרנים בתהליכים ביוטכנולוגיים. השמרים מהווים חלק עיקרי בתהליכי תסיסה, בהם ייצור של משקאות חריפים, אפייה, תעשיית תוספי המזון וכדומה. לשמרים יש חשיבות רבה בתחום המחקר, וחלקם מהווים אורגניזמי מודל נחקרים מאוד בביולוגיה, ותורמים רבות לתחום הגנטיקה.
הפקת אנרגיה
ניתן להשתמש בתהליך ההזנה של השמרים כדי לייצר אנרגיה. למרות היעילות של שיטה זו היא יקרה מאוד, ועלותה גבוהה יותר מכל היתרונות שהיא מציעה.
יין
לשמרים יש חלק חשוב בהכנת היין, שכן הם מתסיסים את הסוכר הנמצא במיץ הענבים והופכים אותו לאתנול. ברוב המקרים ישנה נוכחות שמרים טבעית על הענבים, וניתן לראותם בתור שכבה אבקתית דקה על הקליפה. החשיבות של שמרים אלו הייתה גדולה מאוד בתקופות העתיקות, משום שהאנשים נאלצו להסתמך על נוכחות השמרים בענבים כדי שייווצר יין, אולם כיום אין צורך להסתמך על שמרים אלו, משום שניתן להוסיף שמרים בצורה מלאכותית. כיום נהוג להוסיף זנים מסוימים ליין על מנת לתת לו את התכונות הטובות ביותר. שמר האפייה הוא הזן הנפוץ ביותר בייצור יין.
בירה
השמרים מוספים לבירה לצורך הפיכת הסוכר שבשעורה לאתנול. יצרני בירה מחלקים את השמרים לשני סוגים: מתסיסים עליונים ומתסיסים תחתונים. המתסיסים העליונים קיבלו את שמם משום שהם יוצרים קצף בחלקה העליון של הבירה בזמן התסיסה. שני הסוגים נבדלים בתכונות מסוימות, בפרט בכך שהמתסיסים העליונים מייצרים יותר אתנול ומעדיפים טמפרטורה גבוהה יותר מאשר המתסיסים התחתונים, ומייצרים בירה מתוקה יותר. במתסיסים התחתונים משתמשים לייצר בירה מסוג לאגר, בעוד שהמתסיסים העליונים משתמשים לייצור בירה מסוג אייל.
על מנת לאשר את ה"טוהר" של זן השמרים שרוצים להשתמש בהם, לוקחים דגימת שמרים "נקייה" ומחזיקים אותה בתנאי מעבדה בתוך מקרר, למספר תסיסות. השמרים שנוצרו נלקחים מהדגימה, וכך בוודאות זן השמרים "טהור" מזנים אחרים.
משקאות אלכוהוליים אחרים
בנוסף לבירה ויין, משתמשים בשמרים לייצור משקאות אלכוהוליים ממגוון פירות וחומרים שונים כגון: סאקה העשוי מאורז, וודקה העשויה משעורה וחיטה, וליקרים העשויים לרוב מפירות.
אפייה
זני שמרים מסוימים, ובפרט שמרי האפייה נמצאים בשימוש באפייה כמתפיחי בצק. שמרים חיים משווקים בשתי צורות: טריים (לרוב בדמות קובייה) - אותם יש לשמור בקרור, ויבשים (לרוב בדמות אבקה)- שעברו תהליך ייבוש איטי ואותם יש לעורר לפני השימוש בעזרת מים פושרים. מחמצת שאור היא צורה נוספת לשימוש וגידול בשמרים, עתיקה יותר מהשמרים התעשייתיים בשתי צורותיהם, אך יותר קשה לסחור בהם ולהשתמש בהם כמתפיחים, ולכן ירדה הפופולריות שלהם מאז פיתוח השמרים התעשייתיים.
לא ידוע בוודאות מתי החלו לאפות בצק, אך התיעוד הראשון לאפייה היה במצרים העתיקה, שם היה הלחם דומה לפיתה או ללאפה.
מחקר
כאורגניזם, השמר מהווה מודל טוב למטרות מחקר עקב היותו תא אאוקריוטי, ובכך דומה לאדם, ומצד שני - השמר הוא יצור חד תאי, כך שהוא מתרבה במהירות, וניתן לבצע בו מחקר יעיל וזול יחסית. כמה מפרסי נובל הקשורים בתפקודים תאיים ניתנו לאנשים שחקרו שמרים. הגנום השמרי נחשב קומפקטי יחסית, מאחר שרובו מקודד לגנים, וללא הרבה "DNA זבל", ולכן נוח לעבודה מולקולרית.
בשמרים מסוימים (למשל P.pastoris) ישנו גם מנגנון טרנספורמציה ייחודי, בו קטע DNA זר המכיל מקטעים הומולוגיים (זהים) למקטעים שמריים, יכול להשתלב בגנום השמרי, תוך כדי שהוא מחליף את הקטע שבין המקטעים ההומולוגיים. מנגנון זה מקל על הנדסה גנטית של שמרים, ומאפשר לייצר בעזרתם חומרים רקומביננטיים.
3, 4, 5 וחצי
3, 4, 5 וחצי הייתה תכנית טלוויזיה ישראלית מקורית לילדים ששודרה בערוץ הראשון מספטמבר 1980 ועד 1984.
הגתה את התכנית סופרת הילדים הדרום-אפריקאית בטי מישיקר, שעלתה לישראל זמן קצר קודם לכן, ב-1979. מישיקר גם חיברה את התסריטים לחלק מן הפרקים. התכנים נמצאים תחת זכויות היוצרים של הטלוויזיה החינוכית. העונות הראשונות שודרו תחילה בשחור-לבן ובהמשך שודרה התכנית בצבע.
התכנים בתוכנית
במרכז התכנית עמדו הבובות צ'וֹמְפִּי (שמעון כהן) ואֵינשֵׁם (שמואל וילוז'ני בתחילה ולאחר מכן עמי ויינברג), שעוצבו על ידי יוחנן לקיצביץ. את שתי הבובות ליוו המנחים ששי קשת, יונה אליאן, נירה עדי וישראל גוריון. לאחר חזרתה בתשובה של עדי ופרישתה מהתכנית, החליפה אותה שרי צוריאל.
במסגרת התכנית הופקו שלוש "תכניות ספיישל" שהתייחסו למציאות הישראלית של התקופה: פרק אחד הוקדש לדולפינריום בתל אביב אחת לניקיון בחוף הים ופרק אחר נועד לעודד מחזור נייר, והופק בשיתוף המועצה לישראל יפה. הפרק שעסק במחזור ונקרא "אסטרונינו", החל בהדמיה של דיווח חדשותי שהוגש על ידי דליה מזור, ולאחריו הוצגה עלילה שכללה מרכיבים של מדע בדיוני, והציגה את תהליך מחזור הנייר כפי שהתבצע באותן שנים בחברת אמניר.
פתיח התכנית הציג סרטון של תיבת נגינה גדולה, בה נעות דמויות שונות של חיות וליצנים לצלילי נעימה שהלחין דוד קריבושי (התיבה עצמה הופיעה גם על גבי עטיפת התקליט שיצא לתכנית, וכן היא כיכבה שבסיפורים שעסקו בקיקו הליצן [ישראל גוריון] ככלי הנגינה שלו). קריבושי הלחין גם את הסגיר ("3, 4, 5 וחצי") למילים של לאה נאור, והוא הושר על ידי מנחי התכנית. ציורי הרקע היו של יוחנן לקיצביץ.
הצרה עם מלאכים
הצרה עם מלאכים (באנגלית: The Trouble with Angels) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1966 בבימויה של אידה לופינו, עם רוזלינד ראסל, היילי מילס וג'ון הרדינג בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר: "Life with Mother Superior" של ג'יין טראהי משנת 1962 המתאר את חוויותיה בפנימיה קתולית.
טרי גודקיינד
טרי גודקיינד (באנגלית: Terry Goodkind; 11 בינואר 1948 – 17 בספטמבר 2020) היה סופר אמריקאי. ידוע בעיקר כמחברה של סדרת הפנטזיה רבת-המכר "חרב האמת", אשר מכרה מעל 25 מיליון עותקים ותורגמה ל-20 שפות.
הצרה עם מלאכים
תקציר העלילה
"אקדמית סנט פרנסיס" הוא בית ספר קתולי עם פנימייה בפנסילבניה, המנוהל על ידי נזירות (אחיות) שבראשן הנזירה הראשית הנקראת "Mother Superior" (רוזלינד ראסל).
טרי גודקיינד
קורות חיים
גודקיינד גדל באומהה, נברסקה, שם למד אמנות והוראת כתבי הקודש הקתוליים.
הצרה עם מלאכים
תקציר העלילה
בין התלמידות החדשות נמצאות מרי קלנסי (היילי מילס) ורייצ'ל דברי (ג'ון הרדינג).
טרי גודקיינד
קורות חיים
גודקיינד גילה בשלב מוקדם בחייו שהוא סובל מדיסלקסיה, מה שגרם לתסכול מתמשך בעת לימודיו בתיכון. מאוחר יותר נשר מהקולג' ועבד כנגר, בונה כינורות, ומשחזר עתיקות ואוצרות אומנות נדירים. לפני תחילת הקריירה שלו כסופר נודע גודקיינד בציורי הטבע והים הריאליסטיים שלו. ב-1993 החל גודקיינד בכתיבת ספרו הראשון, "חוק הקוסמים הראשון", בזמן הקמת בית עם אשתו ג'רי באי מאונט דזרט על חופי מיין. פרסומו של הספר שנה לאחר מכן סימן את תחילתה של קריירת הכתיבה שלו. בנוסף לבית במיין, בנו גודקיינד ואשתו בית נוסף במדבר הדרום-מזרחי, שם הוא בילה את רוב זמנו.
הצרה עם מלאכים
תקציר העלילה
מרי היא יתומה הגדלה אצל דודה שרוצה שתקבל חינוך ערכי כי היא אינה ממושמעת. היא מתחברת מיד לריצ'ל שנגררת אחריה וביחד הן מבצעות תעלולים שונים ובכל פעם נתפסות על ידי הנזירה הראשית ונענשות בשטיפת כל הכלים של מטבח הפנימייה.
טרי גודקיינד
קריירה
ספרו הראשון של גודקיינד, חוק הקוסמים הראשון, נמכר ב-1994 במכירה פומבית להוצאות ספרים בעבור פי שישה מכל ספר ראשון שנכתב לסדרת פנטזיה אי-פעם. עם מהדורה ראשונה של שישים אלף עותקים (כאשר הממוצע נע בין 3,000 - 5,000 עותקים), הספר נהיה רב-מכר עולמי.
הצרה עם מלאכים
תקציר העלילה
המצב מגיע לשיא כאשר הן מעשנות באחד החדרים, העשן יוצא החוצה ונזירה מצלצלת בפעמון, מוכרז מצב חרום ומוזעקים כבאים שמגלים את מרי ורייצ'ל מעשנות. הנזירה הראשית מזמינה את הדוד של מרי ואביה של רייצ'ל ומודיעה כי אין לה ברירה אלא לגרש את שניהן.
טרי גודקיינד
קריירה
לאחר מכן פרסם גודקיינד עוד עשרה ספרים בסדרה וסיפור קצר אחד, בהצלחה מסחרית גדולה. כל ספריו, מלבד "אבן הדמעות" ו"חוק הקוסמים הראשון", הופיעו ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
הצרה עם מלאכים
תקציר העלילה
במחשבה שנייה היא חומלת עליהן וכאן מתחילה התקרבות בינה למרי. היא מספרת לה על חייה כתופרת צמרת בפריז עד שהחליטה להפוך לנזירה ולהקדיש את חייה לחינוך ועזרה. מרי מתרשמת מאישיותה ומסירותה של הנזירה הראשית.
בסיום הלימודים, לאחר שלוש שנים כשכל התלמידות חוזרות לביתן, מודיעה הנזירה הראשית כי מרי החליטה להישאר במקום ולהתחיל תהליך הכשרה לנזירות. ריצ'ל מקבלת זאת בתדהמה ובכעס אבל כעבור זמן קצר הן משלימות ומתחבקות.
טרי גודקיינד
נושאים
סדרת חרב האמת נחשבת לסדרת פנטזיה על ידי הקוראים והמבקרים. הפרסים שהיא הייתה מועמדת אליהם, או זכתה בהם, כולם קשורים לפנטזיה, ומכיוון שהסדרה כוללת את כל האלמנטים הבסיסיים דוגמת דרקונים, קסמים, טכנולוגיה של ימי הביניים וארצות בדיוניות, היא נמכרת כסדרת פנטזיה.
למרות שרבים תופסים אותו כסופר פנטסיה, גודקיינד החשיב את עצמו יותר ככותב רומנים. אמונתו הייתה ששימוש בז'אנר הפנטזיה מאפשר לו לספר את סיפוריו טוב יותר ולהעביר בצורה טובה יותר את הנושאים האנושיים והרגשות אותם הוא רוצה לחלוק עם הקורא. ללא קשר לז'אנר שבו הוא כתב את ספריו, גודקיינד הצהיר כי מטרתו העיקרית היא לעורר השראה.
סדרת חרב האמת
בנוסף, כתב גודקיינד סיפור קצר בשם Debt of Bones לאנתולוגיה "אגדות", שנערכה על ידי רוברט סילברברג. הסיפור מתרחש בעולם של "חרב האמת" ומתרחש כמה עשורים לפני האירועים בסדרה העיקרית. ב-2002, הסיפור פורסם בפני עצמו. ב-13 בנובמבר 2007 פורסם האחרון בסדרת הספרים, Confessor. ביוני 2008 חתם גודקיינד על חוזה עם הוצאת הספרים Penguin Books לשלושה ספרים נוספים.
מדיה אחרת
גודקיינד נפטר ב-17 בספטמבר 2020.
ג'יימס קלברלי
ג'יימס ספנסר קלברלי (באנגלית: James Spencer Cleverly; נולד ב-4 בספטמבר 1969) הוא שר החוץ הבריטי מאז ספטמבר 2022, חבר פרלמנט מטעם המפלגה השמרנית, וקצין מילואים בצבא הבריטי.
ביוגרפיה
קלברלי נולד ב-1969 בלואישהאם, לונדון, לג'יימס פיליפ הבריטי ולאוולין סונה קלברלי, ילידת סיירה לאון. הוא למד בבתי הספר הפרטיים ריברסטון וקולף, התגייס לצבא אך אימוניו נקטעו ב-1989 בעקבות פציעה ברגל.
ב-1991 קיבל דרגה זמנית של לוטננט שני במילואים שהפכה לקבועה ב-1993. קלברלי הועלה לדרגת סגן באוקטובר 1993, לקפטן ב-1998, למייג'ור ב-2003 וללוטננט קולונל ב-2015.
לקלברלי תואר ראשון במלונאות מהפוליטכניון של מערב לונדון. לאחר סיום לימודיו עבד בתחום המכירות והפרסום בחברות ההוצאה לאור Verenigde Nederlandse Uitgeverijen, "אינפורמה", "קרימסון" ו"כספיאן". ב-2007 הקים את חברת הפרסום באינטרנט Point and Fire.
קריירה פוליטית
קלברלי כשל במערכות הבחירות הראשונות שבהן התמודד, ביניהן הבחירות למועצת לואישהאם ב-2002, בחירות הביניים למועצת הרובע ב-2003, לפרלמנט הבריטי בבחירות הכלליות של 2005 וכמועמד השמרני לראשות מועצת לואישהאם ב-2006.
הוא הצליח להיבחר לראשונה במרץ 2007 לאספת לונדון מטעם מחוזות הבחירה בקסלי וברומלי, לאחר שזכה ב-52.6% מהקולות.
בינואר 2009 התפטר ריי לואיס, סגן ראש עיריית לונדון לענייני צעירים וקלברלי קיבל את התואר "שגריר הצעירים". התפקיד החדש עורר מחלוקת מעצם יצירתו, שכן הוא לא מונה על ידי ראש העיר, אלא הוטל על אחד מחברי האספה שתפקידם הרשמי הוא לבקר את פעילות ראש העיר. עם זאת, תקדים לתפקיד דומה כבר היה קיים לאחר שחבר המועצה קיט מלטהאוס נבחר כסגן ראש העיר לענייני שיטור.
בפברואר 2010 מונה קלירלי ליושב ראש מועצת האשפה והמיחזור של לונדון, במקום בוריס ג'ונסון שהתפטר.
בבית הנבחרים
בינואר 2015, קלברלי נבחר להיות המועמד השמרני מטעם מחוז בריינטרי בבחירות הכלליות ב-2015, לאחר שהנציג השמרני המכהן אולץ לפרוש לאחר שנחשפו הודעות ותמונות מגונות ששלח.
בעקבות בחירתו לפרלמנט לא התמודד שוב על מקומו בבחירות לאספת לונדון ב-2016.
קלברלי תמך בפרישתה של בריטניה מהאיחוד האירופי במשאל העם של 2016, ונבחר מחדש בבחירות הכלליות של 2017.
ב-29 במאי 2019, הודיע קלברלי על כוונתו להתמודד מול תרזה מיי על הנהגת המפלגה השמרנית ב-2019 אך בתוך שבוע הודיע על פרישתו מהמירוץ.
לאחר כניסתו של בוריס ג'ונסון לתפקיד ראש הממשלה, מונה קלברלי ליושב ראש משותף של המפלגה השמרנית, לצד בן אליוט. בסבב המינויים של 2020 הוא מונה לשר לענייני המזרח התיכון וצפון אפריקה.
ב-7 ביולי 2022 החליף קלברלי את מישל דונלן כשר החינוך, אך עזב את התפקיד עם היבחרה של ליז טראס לראשות הממשלה לאחר חודשיים בלבד, ועבר לכהן כשר החוץ.
חיים אישיים
קלבלרי הכיר את אשתו, סוזנה ספארקס, בתקופת לימודיהם המשותפים באוניברסיטה. הם נשואים מאז שנת 2000 והורים לשני בנים.
קלברלי מתגורר בשכונת בלקהית' שברובע לואישהאם.
אגרונומיה
אגרונומיה (מיוונית: אגרו – קרקע, נומוס – חוק) היא תורת החקלאות. באמצעותה מתבצע יישום של מדע וטכנולוגיה מתחומי הביולוגיה, הכימיה, הכלכלה, האקולוגיה, מדעי הקרקע, מדעי המים, הדברה, גנטיקה ועוד, וזאת על מנת לשפר ולנהל את גידולי המזון העיקריים בעולם.
האגרונומיה נעזרת במדעים רבים אחרים כגון הפיזיקה, המיקרוביולוגיה, הזואולוגיה, הבוטניקה ועוד.
גידולים אגרונומיים הם הבסיס של מערכות ייצור המזון והסיבים בעולם כגון: חיטה, אורז, תירס, סויה, שעועית, סלק סוכר, קנולה וכותנה.
היסטוריה
לאגרונומיה היסטוריה ארוכה ועשירה שניתן לייחס אותה לראשית החקלאות. כמה מהתיעודים המוקדמים ביותר של שיטות אגרונומיות נמצאים בתרבויות קדומות כמו מצרים, מסופוטמיה, סין והודו. תרבויות אלו פיתחו טכניקות שונות לניהול פוריות הקרקע, השקיה ומחזור יבול. במאות ה-18 וה-19, התקדמות מדעית הובילה לפיתוח האגרונומיה המודרנית. דמויות מפתח כמו יוסטוס פון ליביג, כימאי גרמני, וסר ג'ון לאוס, יזם אנגלי, תרמו להבנה של תזונת צמחים וכימיה של הקרקע. עבודתם הניחה את הבסיס לפיתוח דשנים ושיטות חקלאיות מודרניות. במאה ה-20, האגרונומיה המשיכה להתפתח עם התפתחותן של טכנולוגיות ופרקטיקות חדשות. המהפכה הירוקה, שהחלה בשנות ה-60 של המאה ה-20, הובילה לפיתוחם של זני יבולים בעלי תשואה גבוהה, דשנים מודרניים ושיטות חקלאיות משופרות. מהפכה זו הובילה לעלייה משמעותית בייצור המזון העולמי ועזרה להקל על הרעב והעוני במקומות רבים בעולם.
משמעות והשפעה
אגרונומיה ממלאת תפקיד קריטי בטיפול בכמה מהאתגרים הגלובליים הדוחקים ביותר, בהם ביטחון תזונתי, שינויי אקלים והידרדרות סביבתית. עם השנים אוכלוסיית העולם תגדל, מה שיחייב את המגזר החקלאי לייצר כמות גדולה של מזון עם מינימום משאבים. אגרונומיה תורמת לביטחון תזונתי על ידי פיתוח וקידום שיטות חקלאיות בנות קיימא שיכולות להגדיל את תפוקת היבול ואיכותו תוך צמצום השימוש במשאבי הטבע וההשפעה על הסביבה. אגרונומיה גם חיונית בטיפול בשינויי האקלים. אגרונומים פועלים לפיתוח שיטות חקלאות חכמות באקלים שיכולות גם להפחית את פליטת גזי חממה וגם לשפר את העמידות של מערכות חקלאיות לשינויי אקלים. יתר על כן, אגרונומיה ממלאת תפקיד חיוני בניהול ושימור משאבי הטבע. החקלאות המודרנית הובילה לאתגרים סביבתיים משמעותיים, כולל הרס קרקע, זיהום מים ואובדן מגוון ביולוגי. אגרונומים פועלים לפיתוח אסטרטגיות ופרקטיקות שיכולות להגן ולשקם את בריאות הקרקע, לשמר את משאבי המים ולשמור על המגוון הביולוגי בסביבה החקלאית.
ליילה ח'אלד
ליילה ח'אלד (בערבית: ليلى خالد, תעתיק מדויק: לילא ח'אלד; נולדה ב-9 באפריל 1944) היא מחבלת בארגון החזית העממית לשחרור פלסטין וחברה במועצה הלאומית הפלסטינית. ח'אלד ידועה בעיקר בשל פעילותה בחטיפת מטוסים, ביניהם טיסה 840 של חברת TWA באוגוסט 1969, וניסיון חטיפת מטוס אל על כחלק מסדרת חטיפות מטוסים מתואמת ב-6 בספטמבר 1970.
אגרונומיה
השבחת גזע
אגרונומיה עוסקת בין היתר בהשבחת גזע (הנקרא גם "ברירה מלאכותית") של צמחים שונים על מנת להפיק את היבולים הטובים ביותר בתנאים הפשוטים ביותר. פעולה זו מעלה הן את תנובת השדה והן את הערך התזונתי של הגידול, בנוסף ליכולת ליצור זנים חדשים המכונים "בני כלאיים". השיפור מתבצע בדרך כלל על ידי הצלבה בסיסית בין זוג הורים ובחירת הצאצאים הרצויים, או באמצעות הנדסה גנטית ותרבית רקמות.
ליילה ח'אלד
ראשית חייה
לי'לה ח'אלד נולדה בשנת 1944 בעיר חיפה, אז עדיין תחת שלטון המנדט הבריטי. ב-1948, לאחר הקרב על חיפה במלחמת העצמאות, עזבו חלק ניכר מתושבי חיפה הערבים את העיר, בהם משפחתה של ח'אלד. המשפחה עברה למחנה פליטים פלסטינים בעיר צור בלבנון, פרט לאב שנשאר בארץ. מאוחר יותר הוא נמלט למצרים, ובהמשך הצטרף למשפחתו בלבנון.
ח'אלד גדלה בין הפליטים הפלסטינים תוך טיפוח רגשות לאומיים ותחושה עמוקה שהצדק מחייב את שיבת הפליטים למולדתם. בגיל 15 הייתה מראשוני המצטרפים לארגון הלאומי הפאן-ערבי "אלקומיון אלערב - תנועת הלאומיים הערבים", בראשותו של ג'ורג' חבש ובהשראתו של קונסטנטין זריק. לאחר מלחמת ששת הימים הייתה הזרוע הפלסטינית של הארגון לחזית העממית לשחרור פלסטין. במשך זמן מה הייתה ח'אלד גם מורה בכווית.
החטיפות
ב-29 באוגוסט 1969 הייתה ח'אלד חלק מחוליית מחבלים שחטפה מטוס נוסעים אמריקני של חברת התעופה האמריקנית TWA בטיסה 840, בדרכו מרומא לאתונה. המטוס אולץ לנחות בדמשק, לאחר שהטייסים נדרשו בידי ח'אלד לחוג מעל חיפה כדי שתוכל לחזות בעיר הולדתה. בפעולת חטיפה זו לא היו נפגעים, אך המטוס פוצץ. כל הנוסעים שוחררו לאחר יממה למעט 2 נוסעים ישראלים: צלח מועלם ושלמה סמואלוב, שנותרו בסוריה ושהו בכלא הסורי במשך 3 חודשים עד לשחרורם במסגרת חילופי שבויים. על פי מספר דיווחים תקשורתיים לא-מאומתים, סברו שולחיהם של החוטפים בחזית העממית לשחרור פלסטין, כי על המטוס נמצא יצחק רבין, באותה עת שגריר ישראל בארצות הברית. ח'אלד הכחישה טענה זו. לאחר הפעולה וחשיפת זהותה במהלכה, עברה ח'אלד סדרת ניתוחים פלסטיים לשינוי חזות פניה.
ב-6 בספטמבר 1970 הייתה ח'אלד מעורבת יחד עם שותף בניסיון כושל לחטיפת מטוס אל על בטיסה 219 מתל אביב דרך אמסטרדם לניו יורק. פעולת ניסיון החטיפה הייתה חלק מסדרת חטיפות מתוזמנת שנודעה בשם חטיפת המטוסים לשדה דוסון, במסגרתה נחטפו בתוך ימים אחדים ארבעה מטוסים של חברות תעופה מערביות שיעדם ניו יורק, ואולצו לנחות בשדה דוסון בזרקא, ירדן. חטיפת מטוס אל על כשלה כאמור, אך מחבלי החזית העממית הצליחו לחטוף מטוסים של TWA, סוויסאייר, פאן אם ו-BOAC. ניסיון החטיפה בוצע על ידי ח'אלד שהגניבה בתיקה שני רימונים ושותף אזרח ניקרגואה בשם פטריק ארגואלו שהבריח אקדח בבגדיו. הם דרשו מהטייס לפתוח את תא הטייס, וארגואלו ירה ופצע אנושות את הדייל שלמה וידר שהתנפל עליו בידיים חשופות. קברניט המטוס אורי בר לב סירב לפתוח את תא הטייס ובמקום זה ביצע צלילה פתאומית שגרמה לשניים לאבד את שיווי המשקל. ארגואלו נורה ונהרג בידי המאבטח מוטי בר-לבב והנוסעים התנפלו על ח'אלד נאבקו עמה וקשרו אותה. המטוס נחת נחיתת חירום בנמל התעופה הית'רו בלונדון, וח'אלד נמסרה לידי המשטרה הבריטית ופונתה לבית חולים בלונדון. פציעתה התבררה כקלה ושטחית, והיא הועברה למעצר במתקן משטרתי באילינג. על פי עדותה בראיונות מאוחרים יותר, יחסם של הבריטים אליה בעת מעצרה היה טוב ואף אוהד. לאחר פחות מחודש במעצר, שוחררה ח'אלד במסגרת עסקת חילופין תמורת בני הערובה מפעולות החטיפה המקבילות.
המשך חייה
לאחר שחרורה שבה ח'אלד לפעילות במסגרת החזית העממית לשחרור פלסטין והשתלבה בפוליטיקה הפלסטינית. רבים ראו בה סמל למאבק לשחרור לאומי ולפמיניזם ערבי. היא נבחרה למועצה הלאומית הפלסטינית, ונחשבת עדיין מרואיינת מבוקשת בעולם ובמיוחד בבריטניה, שאיתה פיתחה לטענתה יחסים מיוחדים מאז מעצרה שם.
תרבות הפופ
השיר Like Leila Khaled Said ("כפי שאמרה לילה ח'אלד") של להקת The Teardrop Explodes באלבומם משנת 1981 הנושא את השם Wilder הוא שיר אהבה לח'אלד.
המהמר
"המהמר" הוא מבשר הרומנים הפסיכולוגיסטיים הגדולים של דוסטויבסקי - "האחים קרמזוב", "החטא ועונשו", "אידיוט" ו"שדים" - אך בניגוד לספרים אלו ניכרים בו אלמנטים הומוריסטיים והוא גם קצר מהם בהרבה. אי-לכך "המהמר" נחשב לרומן "קריא" ויש הממליצים להתוודע לסופר באמצעות רומן זה.
עיבודים
גרסה קולנועית ראשונה לספר 'המהמר' הופקה בשנת 1949, בשם "The Great Sinner", בבימוי רוברט סיודמרק עם השחקנים גרגורי פק ואווה גרדנר.
כתיבת הספר "המהמר" שימשה נושא לסרט "המהמר" משנת 1997 של הבמאי ההונגרי קרול מאק שבו שיחק מייקל גמבון את דמותו של דוסטויבסקי.
סמל ויילס
סמל ויילס או הסיכה המלכותית של ויילס (באנגלית: Royal Badge of Wales) אושרה בחודש מאי 2008 והיא מבוססת על שלט האצולה של ל'ואלין הגדול נסיך ויילס בן המאה ה-13.
מבנה הסמל
המגן מחולק לארבעה רבעים - אדום וזהב, ובכל אחד מהם מופיע אריה במטען מנוגד לצבעו של הרבע. מעל המגן מונח כתר האימפריה הממלכתי ומסביבו המוטו Pleidiol Wyf I'm Gwlad (מוולשית: "אני נאמן לארצי") וסביבו ארבעת הצמחים הלאומיים של אומות הבית: הדרדר לסקוטלנד, השושנה לאנגליה, התלתן לאירלנד והכרישה לווילס.
היסטוריה
בשנת 1911 נסיך ויילס ויורש העצר, שעתיד להיות אדוארד השמיני מלך בריטניה הוציא צו הקובע את שלט האצולה שלו וקבע כי השלט ייצג גם את נסיכות ויילס.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 החליט הנסיך צ'ארלס להוסיף לסמל את הכתר המסמל את היותו יורש העצר.
קרל קולר (גנרל)
גנרל קרל קולר (בגרמנית: Karl Koller; 2 בפברואר 1898 – 22 בדצמבר 1951) היה איש צבא וטייס גרמני אשר שימש כגנרל חיל טייסי הקרב בגרמניה הנאצית, ובשלהי מלחמת העולם השנייה מונה ל האחרון של הלופטוואפה. בתום המלחמה נשבה יחד עם הרמן גרינג בידי הכוחות האמריקאים של בעלות הברית, אשר העבירו אותו לידי הבריטים. הוא נכלא באוקספורד עד לשחרורו ב-1947, ומת כעבור מספר שנים בעיר מולדתו,.
ילדות ונעורים
קרל קולר נולד ב-22 בפברואר 1898, ב,, הקיסרות הגרמנית. אביו, יוזף, שימש כנציב בטיחות במשטרה. לאחר שנותיו הראשונות בבית הספר היסודי בעיר מגוריו לא המשיך ללימודים נוספים, וב-1914 נסע לאנגליה יחד עם חבר ילדותו,, אשר התפרסם מאוחר יותר כצייר ידוע.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצליח קולר למצוא את דרכו חזרה לגרמניה, והתגייס לגדוד חי"ר בצבא הקיסרות הגרמנית. בתום אימוניו הבסיסיים עבר הכשרה קצרה ביחידה בווארית לתחזוקת רכבות, והפך לנהג קטר.
על אף כן, תשוקתו האמיתית הייתה להפוך לטייס, והוא הועבר, לפי בקשתו, ל, בסיס לופטשטרייטקרפטה ב. ייתכן שחברותה ארוכת השנים של משפחתו עם חלוץ התעופה היא שעוררה בקולר הצעיר את הרצון לעוף.
עם סיום הכשרתו כטייס ב-1916 השתתף קולר במספר קרבות אוויריים וזכה להצלחות מעטות, בטרם הופל מטוסו מאחורי קווי האויב. הוא נפל בשבי הבריטי ב-25 במאי 1918 ושוחרר בדצמבר 1919.
רפובליקת ויימאר
בתום המלחמה ולאחר שחרורו מהשבי המשיך קולר בעקבותיו של אביו ובפברואר 1920 התגייס לשורות, בה שירת כטייס בפלוגה המשטרתית הראשונה בשלייסהיים. בין השנים 1922–1928 שימש כמפקד פלוגה וכמדריך טיסה, עד שקודם לדרגת לויטננט, אז מונה ב-1932 לשלישו של מפקד המשטרה הכללי של מינכן. בתום תקופת השתלמות מקצועית קצרה קודם ב-1933 לדרגת קפטן.
בחייו הפרטיים הצטרף קולר למועדון התעופה הבווארי והחל להתנסות בדאייה. ב-1921 ייצג את מדינת בוואריה בתחרויות שונות שהתקיימו ברואן, ותוכננו במידה מסוימת בידי חבר ילדות שהכיר מעיר מולדתו, אמרן סטדלר. ב-15 באוגוסט אותה שנה שבר את שיא הדאייה הרחוקה ביותר באותה העת, כ-640 מטרים. כעבור מספר ימים נשבר השיא שוב בידי מתחרה, אך ב-20 באוגוסט שבר קולר שיא נוסף, כ-1,900 מטרים.
בהמשך קבע קולר שיאים נוספים, לדוגמה כאשר ביצע הקפה מלאה עם פנייה של כ-180 מעלות, ללא אובדן גובה, תוך כדי דאייה. שיאים אלו זיכו אותו בתהילה עולמית, ושמו התפרסם בחוגי תעופה מקצועיים ברחבי אירופה. באותה תקופה הכיר לראשונה את אלוף ההפלות הגרמני, גנרל-אוברסט ארנסט אודט.
גרמניה הנאצית
עם עליית הנאצים לשלטון החל חיל האוויר הגרמני החדש, הלופטוואפה, למשוך את תשומת לבו של קולר, וב-1935 גמר אומר בדעתו להצטרף לשורותיו. אף על פי שחינוכו הרשמי היה יסודי בלבד הצליח להתקבל לבית ספר לתעופה צבאית בברלין, וב-1936 הפך למפקד פלוגה של קורס טיסי קרב באולדנבורג וב. באוגוסט אותה שנה קודם לדרגת מייג'ור. הוא המשיך לשמש כמדריך טיסה לאורך השנתיים הבאות, עד שב-1938 סופח לפיקוד האווירי של מינכן כ, קרי קצין המטה הכללי הראשון, תחת פיקודו של גינטר קורטן. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה החל קולר לשמש בתור מפקד המטה של הצי האווירי השלישי, תחת פיקודו של הוגו שפרלה. במהלך מבצע ארי-הים אשר מעולם לא יצא לפועל ובו תכננה גרמניה הנאצית לפלוש לבריטניה, היה אמור קולר לשמש בתור קצין המבצעים של הצי האווירי, תוך כדי שיתוף פעולה מלא עם הארמייה התשיעית של הוורמאכט. באוקטובר 1943 מונה ללופטוואפנפיהרנשטבס, כלומר מפקד המטה המבצעי של הלופטוואפה, קידום אשר הפך אותו, הלכה למעשה, לפקוד ישיר של הפיקוד העליון של הוורמאכט.
מאוכזב מהתנהלותו של הרמן גרינג כמפקד הלופטוואפה, ביקש אדולף היטלר להחליפו ברוברט ריטר פון גריים, אולם לאחר שנכשל לשכנע את גריים לקבל על עצמו את התפקיד, ציווה על גרינג לפטר את מפקד המטה הכללי של חיל האוויר,, ובהמלצתו של קרל דניץ, למנות במקומו את קולר , על אף שהלה מילא את תפקידו בפועל כבר זמן-מה לפני כן, מאז מותו של מפקדו, קורטן, בפיצוץ שהתרחש במאורת הזאב בעקבות קשר העשרים ביולי.
לאחר מינויו הרשמי ב-12 בנובמבר 1944, פתח קולר בניסיון להנהגת רפורמה חדשה עבור שינוי פני הלופטוואפה, זאת במטרה לתקן את הכשלים הפיקודיים שיצר גרינג, אשר הובילו לאובדן העליונות האווירית של גרמניה בשמי אירופה. ימים יגידו כי מפעלו של קולר נכשל, אשמה אשר הייתה טמונה, לדבריו, במפקדיו:.
על אף שתמך בעמדתו כנגד סכסוכיו עם כוחות היבשה של הוורמאכט והקריגסמרינה, ביקר קולר את גרינג בחריפות ואף כתב כי.
קולר נכח בפיהררבונקר ביום הולדתו של היטלר, ה-20 באפריל 1945, ימים ספורים לפני מותו. על אף שבכירים נאצים רבים עזבו את ברלין לאור התקדמותם המהירה של הסובייטים לתוך העיר, נותר קולר ב על מנת לייצג את הלופטוואפה, ובא-כוחו בבונקר היה גנרל. גרינג לא התייחס להצדעתו כאשר עזב את העיר באותו יום.
לאורך ימי המלחמה האחרונים נאלץ קולר לעבוד תחת פיקודו הישיר של היטלר, לעיתים תחת איומי מוות. כאשר פיצוצי הארטילריה הסובייטית החלו להרעיד את הבונקר התקשר אליו הפיהרר בזעם ודרש שיפעל בהקדם על מנת להשתיקם. כאשר שאל אותו היכן נמצאו כל מטוסי הסילון שהיו ברשותם, ונענה בתגובה כי כולם היו מקורקעים בשל מחסור בדלק ותקיפות האויב בשדות התעופה, החל היטלר לצעוק.
בהמשך היום הורה היטלר לקולר לכנס את כל אנשיו הנותרים לכדי מבנים צבאיים, על מנת להכין את הקרקע לקראת מתקפת נגד אפשרית. לאורך הלילה הצליח קולר לאסוף בין שנים עשר לחמישה עשר אלף חיילים, עמם הצליח להרכיב מעין דיוויזציה, אף על פי שרובם חסרו את החימוש או האימונים הדרושים לצורך לחימה קרבית.
במאבק הכוחות שהתעורר לאחר התאבדותו של היטלר בדבר תפיסת השלטון, שלח מרטין בורמן את חיילי השוצשטאפל שהיו ברשותו על מנת לעצור את גרינג, הנס לאמרס, וקולר. השלושה הושמו במעצר בית, אולם גרינג הצליח לשכנע את החיילים לשחררו , ונסע יחד עם קולר לטירת פישהורן ב , שם הסגירו את עצמם לידי הכוחות האמריקאים ב-7 במאי.
אחרית חייו
בתום המלחמה הועבר קולר לידי הבריטים ונכלא באוקספורד. הטייס, וחלוץ התעופה הידוע, צ'ארלס לינדברג, ביקר אותו במהלך מאסרו. עם שחרורו בדצמבר 1947 שב קולר לבוואריה, וכעבור שנתיים פרסם את ספר זיכרונותיו, "החודש האחרון", אשר תיאר בחלקו את ימיו האחרונים של היטלר. הוא מת ב-22 בדצמבר 1951 בעיר מולדתו,.
אמריק בלום
אֶמֶרִיק בְּלוּם (בסרבו-קרואטית Emerik Blum; 7 באוגוסט 1911, סרייבו, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 24 ביוני 1984, פויניצה, יוגוסלביה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה, תעשיין, פילנתרופ וממנהיגי יהדות סרייבו שלאחר מלחמת העולם השנייה. בין 1981 ל-1983, כיהן בלום כראש עיריית סרייבו.
ביוגרפיה
אמריק בלום נולד בסרייבו וב-1939, הוסמך בהנדסת חשמל באוניברסיטה הטכנית של פראג. בסוף 1941, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשליטת האוסטאשה, נעצר בלום וגורש למחנה הריכוז יאסנובאץ. בשל הכשרתו ההנדסית מונה בלום לממונה תפעול החשמל במחנה. בשלהי 1944, נמלט אמריק בלום ממחנה הריכוז והצטרף לכוחות הפרטיזנים של טיטו.
לאחר שחרור יוגוסלביה מונה ליושב ראש הוועדה לשיקום בוסניה. בהמשך, כיהן כממונה על אזור בוסניה מטעם משרד התעשייה והמכרות היוגוסלבי וכן כיהן כממונה על תשתית החשמל בחבל. ב-1951 הקים וניהל את חברת האנרגיה אנרגואינווסט (Energoinvest) שהייתה מהגדולות ביוגוסלביה.
ג'ובאני ג'נטילה
ג'ובאני ג'נטילה (באיטלקית: Giovanni Gentile; 30 במאי 1875 – 14 באפריל 1944) היה פילוסוף איטלקי. נחשב לאחד ההוגים המרכזיים של הפשיזם האיטלקי, והיה שר החינוך בקבינט הראשון של בניטו מוסוליני.
ביוגרפיה
ג'נטילה נולד בקסטלווטרנו שבסיציליה ולמד פילוסופיה באוניברסיטת פיזה. ערך עם בנדטו קרוצ'ה את הביטאון הספרותי הביקורת. השניים נותרו ידידים קרובים לאורך שנים רבות, על אף חילוקי הדעות האידאולוגיים ביניהם.
משנת 1906 הורה פילוסופיה בפלרמו ולאחר מכן בפיזה וברומא.
משנתו הפילוסופית של ג'נטילה ממשיכה את תורתו של הגל, הקובעת כי יסודה של המציאות הוא הרוח. ואולם, שלא כהגל ג'נטילה סבר שהרוח אינה מכוונת רק למושגים אלא שביסוד כל גילוייה הפרטיקולריים של הרוח ישנן מחשבות שהן בבחינת 'פעולה טהורה', כלומר, ביטויים של הרוח המתממשים באמצעים שאינם מכוונים למושגים או לרעיונות. מכאן חשיבותן של הדת (אף שג'נטילה עצמו לא היה אדם מאמין) והאמנות כגילויים של הרוח שאינם מבטאים מושגים או רעיונות. גם "רוח האומה" היא ביטוי כזה של הרוח. המדינה, כביטוי תבוני עליון של 'רוח האומה' משמשת מסגרת פוליטית לרוח זו ולכל גילוייה. ברוח תורת הגל סבר כי הפרט אינו מתמצה באינדיבידואליות מבודדת, אלא מתממש רק כחלק מן הקולקטיב הלאומי. האחדות ה'אורגנית' של הקולקטיב הייתה בעיני ג'נטילה גם מפתח לפתרון בעיות חברתיות. מכיוון שהפרטים בחברה אינם שווים, השאיפה להחיל עליהם את השוויון הפורמלי איננה מעשית ואיננה צודקת. במקום זאת צריכות הבעיות החברתיות - במיוחד סכסוכי עבודה - להיפתר מתוך גישה "אורגנית", כלומר, מתוך סולידריות לאומית. גישה זו מושגת באמצעות מעורבות של המדינה, המייצגת את האחדות האורגנית הזאת. תפיסה זו נתנה גיבוי לרעיון המשק הקורפורטיבי שלו הטיף הפשיזם.
ג'נטילה הפך להוגה הדעות הרשמי של הלאומנות האיטלקית ומאוחר יותר לתומכו הרוחני של הפשיזם. הוא היה לסופר הצללים של חלק מכתביו הרעיוניים של בניטו מוסוליני, וזה האחרון הגדיר את ג'נטילה בתואר "הפילוסוף של הפשיזם" (יש אומרים שגם ג'נטילה הגדיר עצמו כך). הערך "פשיזם" באנציקלופדיה האיטלקית, שמוסוליני חתום עליו, ואשר נחשב להצגה השיטתית המתומצתת המוסמכת ביותר של הדוקטרינה הפשיסטית, נכתב למעשה על ידי ג'נטילה.
ג'נטילה היה גם הוגה דעות חשוב בתחום החינוך והפילוסופיה של החינוך. הוא הדגיש את חשיבות המצוינות ואת טיפוח מדעי הרוח במערכת החינוך. כשר החינוך בקבינט הראשון של מוסוליני ביצע רפורמה יסודית בבתי הספר, רפורמה שנועדה להעלות את רמת הלימודים, להחדיר גישה היסטורית לכל המקצועות ולהנהיג פיקוח מתמיד של המדינה על ההוראה.
בשנים שלאחר מכן נטל ג'נטילה חלק פעיל ביותר בפעילות האינטלקטואלית הממלכתית באיטליה הפאשיסטית. מאמצע שנות השלושים ירדה קרנו, במיוחד לנוכח נטייתו של מוסוליני לאמץ אל תוך הפשיזם יסודות של תורת הגזע ושל האנטישמיות, שהיו מנוגדים למשנתו הלאומית-מדינתית של ג'נטילה. יש עדויות על כך שבזמן מלחמת העולם השנייה סייע למלומדים יהודים לברוח דרך איטליה ואף אירח או הסתיר אותם בביתו.
באפריל 1944 נרצח ג'נטילה על ידי אנשי מחתרת קומוניסטים כאשר עמד לשוב מנסיעה לפירנצה שבה ביקש לשכנע את השלטונות לשחרר ממאסר כמה אינטלקטואלים אנטי-פשיסטיים.
לאחר המלחמה הושכח ג'נטילה כליל, ומעטים עסקו במשנתו ובכתביו. הסיבה העיקרית לכך הייתה ההסתייגות המקיפה מן הפשיזם ומכל מי שזוהה איתו. כמו כן, דמותו ומשנתו של ג'נטילה עמדו בסתירה למאמץ התעמולתי להסתיר את היסודות ההומניסטיים של הפשיזם ולהציגו כדוקטרינה חסרת עומק פילוסופי, המתמצה בעידוד אלימות לאומנית פרועה ובפולחן המנהיג. סיבה נוספת להתעלמות ממנו הייתה נעוצה בירידת קרנה של הפילוסופיה ההגליאנית בכללה במחצית השנייה של המאה העשרים.
מספריו
כמו כן חיבר ג'נטילה כמה מכתבי היסוד של המשטר הפשיסטי ומונוגרפיות רבות על תולדות הפילוסופיה, המרכזי שבהם היה מניפסט האינטלקטואלים הפשיסטים.
נתי גולן
נתנאל (נתי) גולן (5 באוקטובר 1942 – 22 באוקטובר 2004) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, בעל עיטור הגבורה על פועלו במלחמת ששת הימים.
ביוגרפיה
בתיאור המעשה נכתב:
לאחר המלחמה השתתף בפרויקט המרכבה כאזרח עובד צה"ל. גולן המשיך להתקדם בתפקידו בשירות המילואים, וב-1971 מונה למפקד גדוד בדרגת רב-סרן. באותה תקופה החליף את שם משפחתו מהורוביץ לגולן. בפרוץ מלחמת יום הכיפורים, שהה בחו"ל וחזר לישראל על מנת להתגייס. הוא הקים גדוד טנקים מאולתר אשר הורכב מחוזרים מחו"ל ומלוחמים אשר לא היו משובצים. הגדוד כלל כ-30 טנקי שוט-קל (צנטוריון) וזכה לכינוי "כוח נתי". היחידה הופנתה לסייע לכוחות בחזית רמת הגולן וב-12 באוקטובר הצטרפה ללחימה במובלעת הסורית. סמוך לכפר נסג', ביום הקרבות הראשון של הכוח, נתקל הגדוד במארב טנקים סורי ורבים נפגעו. נתי נפצע קשה בראשו אך הכוח המשיך להילחם.
לאחר המלחמה חזר לשירות קבע ומונה לקצין אג"ם באוגדה 194. בהמשך שירת כמפקד חטיבת שריון במילואים וסגן מפקד באלי"ש. ביוני 1979 מונה למפקד חטיבה 7, ותחת פיקודו הייתה חטיבה 7 הראשונה שקלטה ועברה הסבה לטנקי מרכבה. ב-1982 מונה למפקד חטיבה 460, חטיבת קורס המפקדים וקורס הקצינים של השריון. גולן קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד אוגדת המילואים 49. בתפקידו הבא שירת כמפקד אוגדה 36, אוגדת שריון סדירה ברמת הגולן. תפקידו האחרון בשירות הקבע היה סגן מפקד מפח"ש.
לאחר פרישתו מצה"ל פנה, משיקולי אידאולוגיה, לעסוק בחינוך לגיל הרך ופתח בשנת 1995 את חברת מ.נ. שהם בע"מ. המעונות הראשונים שנפתחו היו בשוהם ובמודיעין. ילדיו המשיכו את דרכו והקימו את רשת "גני גולן" אשר מפעילה גנים פרטיים במספר מקומות בארץ.
ב-2004 נפטר מסרטן, הותיר אחריו אישה ו-5 ילדים (שלישייה ותאומים). ב-2014 נחנך בעיר מודיעין-מכבים-רעות מרחב מצוינות על שמו.
בשנת 2016 נחנכה ברמת הגולן אנדרטה לכוח נתי. האנדרטה ממוקמת כ-100 מטרים מצפון לתצפית קוניטרה ומשקיפה על האזור שבו נלחם הכוח.
בתיה לישנסקי
בתיה לישַנְסקי (ח' בתשרי תר"ס, 12 בספטמבר 1899 – ט"ז בניסן תשנ"ב, 19 באפריל 1992) הייתה פסלת ישראלית. יצירותיה הריאליסטיות משקפות בנושאיהן את הנרטיב הציוני. כלת פרס ישראל לפיסול (1985), כלת פרס דיזנגוף לפיסול (1944, 1957) ויקירת העיר תל אביב (1983).
תולדותיה ויצירתה
בתיה בת שושנה רייזל לבית מורוז ומאיר יונה לישנסקי נולדה במאלין שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) ועלתה לארץ ישראל עם משפחתה בשנת 1910. למדה בגימנסיה הרצליה בתל אביב, לרבות לימודי ציור עם אירה יאן. את לימודיה בפיסול התחילה אצל בוריס שץ בירושלים. ב-1920 למדה באקדמיה לאמנות ברומא, אך חזרה לארץ בעקבות המאורעות בארץ ישראל בשנים 1920–1921, התגייסה לגדוד העבודה ועבדה בקיבוץ עין חרוד. בין השנים 1923–1925 למדה בברלין והשלימה את לימודיה בפריז בשנים 1925–1929.
הציגה בסלון דֶז אַנדֶפַּנדַנט (Salon des Indépendants) בפריז בשנת 1926, בשנת 1930 בקהיר, בשנת 1953 במוזיאון סטדלייק באמסטרדם ובשנת 1962 בביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו בתל אביב.
בשנת 1929, לאחר שחזרה לארץ ישראל, ערכה את תערוכת היחיד הראשונה שלה בארץ ישראל. את דברי הפתיחה נשא זלמן שזר, שהגדיר אותה בנאומו כ"נביאת האמנות שאיננה עובדת אלא לאלוהים בלבד". באותה שנה קיבלה את ההזמנה הראשונה להקמת אנדרטה בחולדה, האנדרטה הראשונה מתוך תשע בסך הכל. לישנסקי הייתה בעלת שם בינלאומי ובצרפת אף השוו אותה לאוגוסט רודן.
יצירתה של לישנסקי כוללת שלוש קבוצות עיקריות:
"אחד העקרונות המנחים ביצירתה הוא ההבעה. זו נועדה לעורר, לרגש; ועם זאת, לשתף את הצופה בתהליך היצירה. יחסי הגומלין בין הפסל והצופה נוצרים בשל השימוש המיוחד של האמנית בחומרי הפיסול. בתפיסתה הטוטאלית, הנובעת מויתור על פרטים, תרמה בתיה לישנסקי לאבדן האשליה ולהשגת המשכיות וזרימה...נאמנותה לחומר בהדגשת חשיבותו...מורגשת היטב על פני כל חלק וחלק ממשטח הפסלים. מעבר החומר ממצב גולמי למהות רוחנית, שהיא היא בעיית האמנות עצמה, מורגשת היטב בתנופת הזרוע ובמגע היד של האמנית.".
לבתיה לישנסקי היו שלוש אחיות: רחל, תמר ושרה. רחל גולדה לישנסקי, שנודעה כרחל ינאית בן-צבי, אשת הנשיא השני יצחק בן-צבי. אחותה הבכורה, שרה (1881-1924), הקימה את המרפאה הראשונה של קופ"ח כללית.
לבתיה לישנסקי ולחברתה לחיים, הציירת אנני נוימן (1906–1955), לא היו ילדים. לטענתה, עבודותיה מהוות המשכיות לעצמה. חייה היו לא קלים ורצופים משברים אישיים, מה עוד שוונדליזם והרס עבודותיה חדשות לבקרים לא הוסיפו לבריאותה הנפשית והיא ניסתה להתאבד פעמיים.
לישנסקי נפטרה בשנת 1992, בגיל 92, ונקברה בבית העלמין נחלת יצחק בתל אביב.
אקלים צחיח
[[קובץ:Koppen World Map B new.png|281x281px|ממוזער|שמאל|
]]אקלים צחיח, המכונה גם אקלים מדברי או אקלים יבש הוא אקלים השורר בחלקיו הפנימיים של המדבר והוא אקלים קיצוני בדרגת היובש שלו. אקלים זה מכסה 14.2% משטח הקרקע של כדור הארץ.
אחת ההגדרות לאקלים צחיח היא, שכמות המים המתאדים בו מדי שנה גדולה מכמות המשקעים היורדים בו. אזור שבו הטמפרטורה היא מעל C° 14 בממוצע שנתי והמשקעים יורדים בו בעונת החורף בכמות של עד 200 מילימטר הוא אזור מדברי הנמצא באזור "האקלים הצחיח". הצמחייה נמוכה ומעטה מאוד. גידולי החקלאות מושפעים מן האקלים השורר באזור. כמות הגשמים מועטה עד מאוד ואחוזי הקרינה רבים. יצורים חיים בעלי התאמות מסוגלים להתקיים בסביבה זו, לדוגמה, גמל ושיטה סלילנית. גם האדם מתקשה לחיות באקלים זה ואזורים אלה על־פני כדור הארץ דלילי אוכלוסין. חלק מהתושבים הם נוודים וחלקם יושבי קבע בנאות מדבר, באזורים בהם ישנם משאבי טבע או נופים מיוחדים המהווים מוקדי משיכה לתיירים. סוג אקלים זה מתהווה במקומות המרוחקים מהשפעה ימית, במקומות הנמצאים בהשפעת אנטיציקלונים חמים ובמקומות הנמצאים סמוך לזרמים אוקיאניים קרים.
לפי שיטת קפן לסיווג אקלים, ישנן שתי וריאציות של אקלים צחיח: אקלים צחיח חם (BWh) ואקלים צחיח קר (BWk).
אקלים צחיח חם (BWh)
בקיץ חם מאוד, טמפרטורות החודש החם הממוצעת הן בדרך כלל בין C° 29 ל־C° 35, ובצהריים טמפרטורה של C° 45 מצויה. המקומות החמים בעולם, מעל C° 50, הן בדרך כלל באקלים צחיח חם, שם פוטנציאל החום הוא הגבוה ביותר על פני כדור הארץ. כמה מקומות במדבר בעקביות חווים טמפרטורות גבוהות מאוד לאורך כל השנה, אפילו בחורף. מיקומים אלה מהווים חלק מהטמפרטורות השנתיות הממוצעות הגבוהות ביותר שנרשמו על כדור הארץ, ממוצעים העולים על C° 30. באקלים צחיח חם יש משרע טמפרטורות גדול, כלומר הבדל רב בין הטמפרטורה ביום והטמפרטורה בלילה. בדרך כלל באקלים צחיח יש סופות חול ואבק.
'אקלים צחיח חם' ניתן למצוא במדבריות של צפון אפריקה כגון מדבר סהרה, מדבר לוב או במדבר נוביאן; מדבריות של קרן אפריקה כגון מדבר דנקיל או במדבר גראנד בארה; מדבריות של אפריקה הדרומית כגון במדבר נמיב או במדבר קלהארי; מדבריות של המזרח התיכון כמו המדבר הערבי, המדבר הסורי או מדבר לוט; מדבריות של דרום אסיה כגון או במדבר טהאר של הודו ופקיסטן; מדבריות של ארצות הברית ומקסיקו כמו במדבר מוהאבי (בקצהו הצפון-מערבי משתרע "עמק המוות", שבו נמצאת הנקודה הנמוכה ביותר באמריקה הצפונית - 86 מטר מתחת לגובה פני הים, ואף נמדדו בו ב־10 ביולי 1913 הטמפרטורות הגבוהות ביותר בחצי הכדור המערבי, C° 56.7) או במדבר סונורה; מדבריות של אוסטרליה כגון במדבר סימפסון או במדבר ויקטוריה הגדולה ובאזורים רבים אחרים.
אקלים צחיח קר (BWk)
אקלים צחיח קר (BWk) הם מאפיינים בדרך כלל אקלים חם (או חמים בכמה מקרים), קיץ יבש, עם זאת אפילו בקיץ לא חם כמו באקלים צחיח חם. בניגוד לאקלים צחיח חם, האקלים צחיח קר נוטה לייצג חורפים קרים ויבשים. שלג נדיר באזורים עם האקלים הזה. מדבר גובי במונגוליה היא דוגמה קלאסית לאקלים זה. אקלים צחיח קר נמצאים בדרך כלל בגבהים גבוהים יותר מאשר באקלים צחיח חם, והם בדרך כלל יבשים יותר מאקלים צחיח חם.
האקלים צחיח קר ממוקמים בדרך כלל באזורים ממוזגים, בדרך כלל בצל הגשם של הרים גבוהים, אשר מגבילים את המשקעים מן רוחות המערב. דוגמאות לכך הם המדבר הפטגוני בארגנטינה, אשר מוקף בהרי האנדים ממערב. מדבר קיזילקום, מדבר טקלה מקאן ומדבר קאטפאנה של מרכז אסיה וחלקים יבשים של המדבר הגדול באגן של מערב ארצות הברית הם דוגמאות אחרות של האקלים הזה. בחבל לדאק, ובו העיר לה בהודו, יש גם אקלים צחיח קר. אקלים זה נמצא גם באירופה, בעיקר בברדנאס ריאלס ליד טודלה, ובאזורים הגבוהים של מדבר טברנס באלמריה, ספרד.
אזורי הקוטב והאנטארקטיקה גם מקבלים מעט מאוד משקעים במהלך השנה, בגלל האוויר היבש הקר במיוחד; עם זאת, שניהם מסווגים בדרך כלל באקלים קוטבי מכיוון שטמפרטורת הקיץ הממוצעת אינה עולה על C° 10.
הבשורה על-פי לוקאס פרק כ"ד
לוקס כ"ד הוא הפרק העשרים וארבעה והאחרון בבשורת לוקס בברית החדשה. מחבר הבשורה המכילה פרק זה אנונימי, אך המסורת הנוצרית הקדומה מאשרת באופן חד משמעי, שהמבשר לוקס הוא מחברה של בשורה זו כשם שהוא גם מחברו של ספר מעשה השליחים . פרק זה מתעד את גילוי תחייתו של ישו על ידי תלמידיו, הופעותיו בפניהם ועלייתו לשמיים.
עדויות מכתבי יד
מספר כתבי יד מוקדמים המכילים את הטקסט המופיע בפרק זה הם:
פסוק 1
"וּבְאֶחָד בַּשַּׁבָּת לִפְנֵי עֲלוֹת הַשַּׁחַר בָּאוּ אֶל־הַקֶּבֶר וַתְּבִיאֶינָה אֶת־הַסַּמִּים אֲשֶׁר הֵכִינוּ וְעִמָּהֶן נָשִׁים אֲחֵרוֹת".
המלומד פרדריק פארר, מפרש ב"מקרא קיימברידג' לבתי ספר ומכללות", שהמילים "ועמהן נשים אחרות" הן כנראה תוספת מאוחרת, שאינן מהוות חלק מהטקסטים המקוריים בכתבי היד של קודקס סינאיטיקוס, קודקס ותיקנוס, קודקס אפראמי רסקריפטוס או קודקס רגיוס.
פסוק 10
"הנשים שבאו אתו מהגליל" כללו את "מרים המגדלית, יוחנה, מרים אם יעקב והאחרות".
"וְאֵלֶּה הֵן אֲשֶׁר הִגִּידוּ אֶל־הַשְּׁלִיחִים אֶת־הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה מִרְיָם הַמַּגְדָּלִית וְיוֹחָנָה וּמִרְיָם אֵם יַעֲקֹב וְהָאֲחֵרוֹת". (לוקס כ"ד 10). שמותיהן של נשים אחדות המוזכרות בבשורות הקנוניות. אולם רק הבשורה על פי לוקס מזכירה את יוחנה, מה שעשוי לרמז על כך שלוקס קיבל את המידע המיוחד שלו מ"אחת (ככל הנראה יוחנה) או יותר מאותן נשים". לפי בשורת לוקס ח' 3-1: מרים המכונה מגדלית, יוחנה היא אשת כוזא סוכן הורדוס, ושושנה ונשים אחרות ששמן לא הוזכר, ואשר תוארו כנשים ששירתוהו מתוך נכסיהן.
בעוד שהבשורות לפי מתי, מרקוס ויוחנן מזכירות את שמותיהן של הנשים שנכחו בעת הצליבה, לוקס מתייחס אליהן רק כאל "הנשים אשר הלכו אתו מן הגליל" (לוקס כ"ג 49), אך מזכיר את שמותן בסוף הסיפור על ביקור הנשים בקבר הריק (לוקס כ"ד 10). שני הקטעים עם שמותיהן של מספר נשים לצד אזכור "שנים העשר" ו"השליחים" בהתאמה ( לוקס ח' 1–3 ולוקס כ"ד 10) "יוצרים תכלית ספרותית" שמתייחסת לחלק העיקרי של שירותו של ישו (למעט חלקו הקדום ביותר).
פסוק 12
פסוק זה ופסוק 34, "וְאֹמְרִים אָכֵן קָם הָאָדוֹן מִן־הַמֵּתִים וְנִרְאָה אֶל־שִׁמְעוֹן", רומזים על כך שפטרוס הלך לקבר (לבדו), בעוד שמשמעו של פסוק 24 : "וַיֵּלְכוּ אֲנָשִׁים מִשֶּׁלָּנוּ אֶל־הַקָּבֶר וַיִּמְצְאוּ כַּאֲשֶׁר אָמְרוּ הַנָּשִׁים וְאוֹתוֹ לֹא רָאוּ", מרמז על כך שיותר מאדם אחד הלך לקבר.
חוקר המקרא האמריקאי קים דרייסבך קובע כי המושג ביוונית (οθονια [othonia]), המתורגם לאנגלית כ"בדי פשתן", היא "מילה בעלת משמעות לא ברורה..." כנראה שהתרגום (של דליטש) לעברית, "תכריכים", הוא המתאים יותר. אותה מילה משמשת בתרגום דליטש גם בבשורת יוחנן י"ט 40.
הדרך לאמאוס (כ"ד 35-13)
הקטע בבשורת לוקס כ"ד 35-13, מתאר את הופעתו של ישו בפני שניים מתלמידיו אשר הלכו בדרך מירושלים לכפר אמאוס, שהיה במרחק של כששים ריס (סטדיה) כ-12-10.4 ק"מ (תלוי בהגדרת ה"ריס") מירושלים. שמו של אחד מן התלמידים היה קליופס (פסוק 18), בעוד שמו של השני לא הוזכר.
פסוק 36
תיאור זה תואם לתיאור ביוחנן כ' 19, המציין את העובדה ש"דלתות הבית אשר נקבצו שם היהודים נסגרו מיראת היהודים".
עליית ישו השמיימה (כ"ד:53-50)
מאמר עיקרי: עליית ישו השמיימה
פסוק 51
המילים "וַיִּנָּשֵׂא הַשָּׁמָיְמָה" אינן נכללות בחלק מהטקסטים העתיקים של הבשורה.
פסוק 53
בשורת לוקס מסתיימת היכן שהחלה, בבית המקדש.
מסורת המוכרת גם לבישוף הביזנטי בן המאה האחת-עשרה תיאופילקט מאוהריד.
חוות שרתים
חוות שרתים היא מתקן המאחסן אוסף של שרתים המיועדים לבצע משימות שנמצאות מעבר ליכולתו של שרת יחיד. חוות שרתים מתוכננת לרוב כאשכול מחשבים, או כמספר אשכולות מסודרים במסדי מחשוב, ומאובזרות גם במתגים ונתבים לניתוב התקשורת.
מחשבי על מודרניים רבים מורכבים מחוות שרתים ענקיות המורכבות ממעבדים מהירים המחוברים באמצעי תקשורת כאלה. שימוש נפוץ של חוות שרתים הוא לשירותי מחשוב ענן, אחזקת אתרי אינטרנט ושירות אירוח אתרים.
מאפיינים
גודלן ויכולותיהן של חוות שרתים מוגבלים לרוב על ידי ביצועי מערכות מיזוג האוויר שלהן או אספקת החשמל ולא על ידי עוצמת החישוב או מאפייני המחשבים המצויים בחווה. מסיבה זאת לעיתים נמדד גודל חוות השרתים במגהוואט שעה וביצועי המערכות המצויות בחוות שרתים נמדדים בביצועים ליחידת הספק ולא בביצועים למעבד.
חוות שרתים מדורגות בארבע רמות מבחינת רציפות השירות שהן מבטיחות:
חוות שרתים ימית
חברת גוגל רשמה פטנט על חוות שרתים הממוקמת בספינה בלב ים המשתמשת במי הים לקירור החווה ובתנועת הגלים כמקור אנרגיה מתחדשת לשאר צורכי החווה. החווה הימית מפחיתה את עלויות אחזקת החווה הן על ידי הפחתת עלות האנרגיה הנדרשת לתפעולה השוטף והן על ידי הימנעות ממיסים שכן החווה אינה נמצאת בתחומה של אף רשות.
בישראל
בישראל פועלות חוות שרתים הפזורות ברחבי המדינה. עם הספקים הבולטים של חוות שרתים נמנים מד 1, בינת תקשורת מחשבים, בזק בינלאומי, טריפל סי, פרטנר תקשורת ועוד. בשנת 2020 חנך צה"ל חוות שרתים חדשה לשירותו. ממשלת ישראל יזמה את פרויקט נימבוס להעברת המחשוב הממשלתי למחשוב ענן, במסגרתו יוקמו חוות שרתים אחדות.
קרמל (סרט)
קרמל (בערבית: سكر بنات, Sekkar banat) הוא סרט דרמה לבנוני משנת 2007 וסירטה הראשון של הבמאית והשחקנית נאדין לבקי. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-20 במאי 2007 בפסטיבל הקולנוע בקאן.
הסרט הופץ בלמעלה מ-40 מדינות וקיבל שבחים וחשיפה בינלאומית. הסרט מספר את סיפוריהן של חמש נשים לבנוניות ועוסק בנושאים כמו אהבה אסורה, מסורות מחייבות או זקנה. ייחודיותו של הסרט היא בכך שהוא מציג את ביירות כעיר שוקקת ומלאת תרבות במקום להציגה כעיר המלאה הריסות ממלחמה.
כותרת הסרט "קרמל" מתייחסת לשיטת הסרת שיער בסוכר המומס עם מים ומיץ לימון שמומחשת בסרט בו השחקניות הראשיות עובדות במכון יופי. לדברי לבקי המשמעות של קרמל מייצגת גם את הרעיון של "מתוק ומלוח, מתוק וחמוץ" - העובדה שיחסים יומיומיים יכולים להיות לעיתים דביקים מדי ולא נעימים, אבל בסופו של דבר האינטרס של האחווה המשותפת בין הדמויות הנשיות מנצח.
תקציר העלילה
הסרט אינו מתייחס לאף אחד מהבעיות הפוליטיות בלבנון או למלחמה האחרונה שהתרחשה שם, אלא מציג את החיים השוקקים בלבנון ואת בעיותיהם היומיומיות של האנשים החיים בה.
הפקה
צילומי הסרט הסתיימו תשעה ימים לפני שפרצה מלחמת לבנון השנייה והקרנת הבכורה שלו בקאן הייתה שנה מאוחר יותר. חנות בגדים ישנה בביירות הפכה לסלון היופי שבו צילומי הסרט התקיימו. קרוליין לבקי, אחותה של נאדין, הייתה מעצבת התלבושות. מוזיקת הסרט הולחנה על ידי חאלד מוזאנאר. זמן קצר לאחר הפצת הסרט לבקי נישאה לו.
ביקורות
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ממבקרים ברחבי העולם. ב-3 ביולי 2009, אתר הביקורות Rotten Tomatoes דיווח כי 92% מהמבקרים נתנו לסרט ביקורות חיוביות, ציון המבוסס על 67 ביקורות. הסרט הוגדר כ"קרמל הוא גם מחקר תרבותי ממולח וגם דרמה קומית מקסימה מטירונית מוכשרת". Metacritic נתן לסרט ציון של 70/100, ציון המבוסס על 17 ביקורות.
מקס איט פיננסים
מקס איט פיננסים בע"מ, שנקראה עד מרץ 2019 "לאומי קארד בע"מ", היא אחת משלוש חברות כרטיסי האשראי בישראל. החברה מציעה הנפקת כרטיסי אשראי של ויזה ומסטרקארד וכן שירותי סליקת כרטיסי תשלום ופתרונות אשראי, תחת המותג "MAX". החברה מפעילה חיובים של כ-2.6 מיליון כרטיסים תקפים ומשרתת למעלה מ-40 אלף בתי עסק. משרדי החברה ממוקמים ברחוב בן-גוריון בבני ברק ומועסקים בה כ-1,600 עובדים.
מנכ"ל החברה הוא רון פאינרו. יושבת ראש הדירקטוריון היא עו"ד מיה ליקוורניק.
היסטוריה
בשנת 1996 הקימו הבנק הבינלאומי וקבוצת עורק חברה לכרטיסי אשראי שנקראה "אלפא קארד". החברה השיקה כרטיס אשראי ויזה חדש, "ויזה אלפא", שהתחרה בכרטיסי הוויזה של כ.א.ל. ללא תמיכה של אף אחד משלושת הבנקים הגדולים במדינה, חדירתה לשוק הייתה מצומצמת.
לאחר שהבעלות על חברת כרטיסי האשראי "כאל", שהייתה משותפת לבנק לאומי ולבנק דיסקונט עברה במלואה לבנק דיסקונט - הקים בנק לאומי, ב-15 בפברואר 2000, את חברת "לאומי קארד". מנהלה של החברה החדשה היה יהושע אגסי.
באפריל 2000 רכש לאומי את הפעילות של חברת "אלפא קארד", והעביר אותה לחברה החדשה. צעד זה הביא לפרישתו של אגסי ולהחלפתו באריה היילוייל, שעמד בראש החברה עד לפטירתו באוקטובר 2008. מותג "אלפא קארד" הפסיק להתקיים ביוני 2000, וחברת לאומי קארד החלה לפעול ב-3 בינואר 2001.
בינואר 2001 החל מהלך במסגרתו הוחלפו רוב כרטיסי האשראי של לקוחות בנק לאומי, מכרטיסי האשראי שהונפקו על ידי חברת כאל לכרטיסים חדשים שהנפיקה לאומי קארד. באוגוסט 2001 החלה החברה בהנפקת כרטיסי אשראי ללקוחות כל הבנקים.
בשנת 2003 ניסתה לאומי קארד לרכוש את מלוא מניות חברת גמא ניהול וסליקה, אך לא קיבלה לכך את אישור רשות התחרות. בשנת 2006 רכשה לאומי קארד 20% ממניות גמא, וניסתה שוב להגדיל את החזקותיה בחברה, אך לא קיבלה לכך את אישור רשות התחרות. בשנת 2008 נמכרו לקבוצת הפניקס 49% מהון המניות של גמא (20% מהון מניות גמא אשר הוחזקו על ידי לאומי קארד ו- 29% נוספים).
ביוני 2007 נפתח ממשק משותף בין שלוש חברות כרטיסי האשראי בישראל בסליקת שוברי מסטרקארד וויזה. צעד זה אפשר תחרות מלאה: לאומי קארד וכאל החלו לסלוק כרטיסי מסטרקארד, וישראכרט החלה לסלוק כרטיסי ויזה.
במאי 2008 רכשה קבוצת עזריאלי, באמצעות חברת הבת "קנית – ניהול השקעות ומימון", 20% מלאומי קארד, תמורת כ-360 מיליון ש"ח. 80% נותרו בבעלות בנק לאומי.
בשנת 2010 הגיע מחזור העסקאות בכרטיסי האשראי שהונפקו על ידי לאומי קארד ל-48 מיליארד ש"ח ונתח השוק שלה היה השני בגודלו בארץ.
באוגוסט 2011, בעקבות חקיקה שמטרתה הייתה לפתוח את שוק האשראי לתחרות, נשבר המונופול שהיה לחברת האשראי "ישראכרט" על סליקת מותג כרטיסי האשראי הפרטי שלה הקרוי על שמה. בחוק נקבע כי כל חברה המנפיקה מעל 10% מסך כרטיסי האשראי בארץ מחויבת לתת גם לחברות אשראי אחרות לסלוק את המותג שלה. בכך, התאפשר גם לחברת לאומי קארד להתחיל לסלוק את כרטיסי האשראי מסוג "ישראכרט". נכון לאמצע העשור השני של המאה ה-21, כ-40 אלף בתי עסק מבצעים את סליקת כרטיסי האשראי באמצעות שירותיה של החברה.
ביולי 2018 נמכרה החברה לקרן ההשקעות ורבורג פינקוס האמריקאית, בתמורה ל-2.5–2.7 מיליארד ש"ח. זאת, בעקבות המלצות ועדת שטרום להפרדת כרטיסי האשראי מהבנקים הגדולים בישראל, כדי לעודד תחרות במערכת הבנקאית. לרכישה הצטרפו חברות נוספות, וביוני 2019 החזיקה קרן ורבורג פינקוס ב-75% מהבעלות, קבוצת כלל החזקות וקבוצת מנורה מבטחים החזיקו ב-10% כל אחת, וקבוצת אלייד החזיקה ב-5% הנותרים. במרץ 2019, בעקבות המכירה, עברה החברה מיתוג מחדש. כעת היא ממותגת בשם "MAX". שם החברה שונה ל"מקס איט פיננסים בע"מ".
ב-2021 הטיל הפיקוח על הבנקים עיצום כספי בסכום של 900 אלף ש"ח על החברה בעקבות מקרים שבהם החברה אישרה חיובים שהתקבלו על כרטיסי אשראי לאחר ביטולו.
באפריל 2022 כלל החזקות רכשה את חברת MAX לפי שווי של 2.47 מיליארד ש"ח, והעסקה הושלמה במרץ 2023.
שירותי החברה
החברה מספקת מגוון של שירותי הנפקה, סליקה פתרונות אשראי, כגון הלוואות ואפשרויות תשלום גמישות וכן ביטוח. השירותים הדיגיטליים של החברה מאפשרים, בין היתר, קבלת מידע שוטף על הפעולות ומצב החשבון, רכישת הטבות, העברה וקבלת כספים. באמצעות האינטרנט, החברה מאפשרת ללקוחותיה ביצוע פעולות וקבלת מידע במגוון נושאים, כמו גם פירוט חיובים ומכתבים למייל, מידע על עסקאות באמצעות מסרונים וכו'.
החברה מנפיקה ומתפעלת מגוון כרטיסי אשראי בשתי קטגוריות:
הכרטיסים המונפקים על ידי החברה מסווגים באופן נוסף:
בשנת 2020 החלה החברה לשווק מוצרי ביטוח והראשון שבהם, ביטוח רכב.
עומר גולדשטיין
עומר גולדשטיין (נולד ב-13 באוגוסט 1996) הוא רוכב אופניים מקצועי ישראלי שרוכב בקבוצת Israel Start-Up Nation. גולדשטיין הוא אלוף ישראל במרוץ הכביש ב-2020 ובמרוץ נגד השעון בשנים 2018, 2021 ו-2022
קריירה
בשנת 2017 הצטרף לקבוצה החובבנית הספרדית אמפו-גויריקו טי.בי. והישג השיא שלו בקבוצה היה הניצחון בממוריאל אסטאניז אלגויבאר, מרוץ חד יומי ספרדי, אך לא מרוץ מקצועי אלא חובבני.
בשנת 2018, גולדשטיין הצטרף לקבוצה הישראלית Israel Cycling Academy, והשתתף במרוצים חשובים כמו הטור של האלפים, מילאנו–טורינו, ג'ירו די לומברדיה, ועוד.
הוא סיים 10 בדירוג הצעירים של הטור של סלובניה. באותה שנה השתתף גם באליפויות אירופה עד גיל 23 בנגד שעון ובכביש, בנגד שעון סיים במקום ה-38 ובכביש סיים במקום ה-47.