cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפשיטה על מוצב החרוט
מהלך הפעולה
כוח הסיירת התפצל לשני כוחות, אשר תקפו במקביל, כשהם נסמכים על כוח חיפוי מן הסיירת, שמוקם בטרם ההסתערות, ופתח באש מקלעים על היעדים. בעוד כוח אחד כבש את המוצב הקטן הסמוך, הוביל אורי שגיא את עיקר הכוח בלחימה לכיבוש מוצב החרוט. כוחות הסיירת הטמינו מטעני חבלה במוצב הקטן ובמוצב החרוט ופוצצו אותם. מן האש שירו החיילים הירדניים נפצעו ארבעה חיילים ובהם סגן, מפקד צוות בסיירת, אשר נפצע קשה ומאוחר יותר מת מפצעיו. הכוח נסוג תחת אש נק"ל וארטילריה לעבר נהר הירמוך, צלח אותו על גבי סירות הגומי, ושב לשטח ישראל.
סלמון ברגה
סלמון ברגה (באנגלית: Selemon Barega; נולד ב-20 בינואר 2000) הוא אתלט אתיופי, האלוף האולימפי (טוקיו 2020) בריצת 10000 מטר, סגן אלוף העולם (דוחה 2019) ואלוף העולם באולם (בלגרד 2022) בריצת 3000 מטר.
ביוגרפיה
ברגה נולד וגדל באתיפיה, הוא בן להורים חקלאים ולו שבעה אחים ואחיות. הצטיינותו באתלטיקה בגיל צעיר הביאה לצירופו לפרויקט טיפוח כישרונות.
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שהתקיימה ב-2016 זכה במדליית זהב בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:2.21 דקות. ב-2017 זכה במדליית זהב באליפות העולם לקדטים בריצת 3000 מטר. הוא סיים חמישי באליפות העולם במרוצי שדה. בתחרות ליגת היהלום באותה שנה שהתקיימה בלוזאן קבע שיא אישי של 12:55.58 דקות בריצת 5000 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 היה לרץ הצעיר ביותר שהעפיל לגמר ריצת 5000 מטר בתולדות האליפות לאחר שקבע במוקדמות את הזמן הטוב ביותר. הוא סיים בגמר במקום החמישי בתוצאה של 13:35.34 דקות.
בפברואר 2018 שיפר את שיאו האישי בריצת 3000 מטר באולם כשקבע תוצאה של 7:36.64 דקות. באוגוסט 2018 ניצח בתחרות גמר ליגת היהלום בריצת 5000 מטר שנערכה בבריסל בשיא אישי של 12:43.02 דקות, תוצאה המדרגת אותו רביעי בכל הזמנים ומהווה שיא עולם לנוער. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 זכה במדליית כסף בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:15.59 דקות, לאחר בן ארצו יומיף קג'לצ'ה.
באליפות העולם באתלטיקה 2019 זכה במדליית כסף בריצת 5000 מטר בתוצאה של 12:59.70 דקות.
באולימפיאדת טוקיו זכה במדליית זהב בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 27:43.22 דקות. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2022 זכה במדליית זהב בריצת 3000 מטר בתוצאה של 7:41.38 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה 2022 סיים במקום החמישי בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 27:28.39 דקות.
בדידותי הנהדרת (מישהו אוהב אותי)
בדידותי הנהדרת (מישהו אוהב אותי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית דיקלה, מתוך אלבומה החמישי, סיפור אופטימי. השיר יצא לאור ב-31 באוקטובר 2016, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום השני במצעד של רשת ג', אך נחסם מלהגיע לצמרת על ידי "למה לי", של שרית חדד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דיקלה, הולחן על ידי דיקלה ואוריאל וינברג והופק על ידי רוני בראון, גיל פלדמן, יפתח שחף ודיקלה. השיר הוא בלדת פופ, המדברת על בדידותה של דיקלה, ועל הכמיהה שלה להשגת אהבה.
עם השיר הופיעה ספיר סבן במסגרת תוכנית הטלוויזיה דה וויס ישראל.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ צולם בבית המידות שבתל אביב. הקליפ מתחיל כאשר ניתן לראות את דיקלה יושבת מול שידת איפור, כשהיא לבושה בשמלה אדומה, ומוצרי איפור ניצבים לפניה. בסמוך לכך, היא מביטה אל המראה הנמצאת מולה, וחולמת על עצמה כשהיא לבושה בשמלת כלה.
לאחר מכן, ניתן לראותה עומדת על במה באמצע חדר חשוך, המוקף נרות המאירים אותו. בסוף הקליפ, מתגלה כי את כל זה חלמה דיקלה מול אותה המראה שבה הביטה בהתחלה.
ויקי קאלוגרה
ויקי קאלוגרה (באנגלית: Vicky Kalogera; נולדה ב-15 בפברואר 1971) היא אסטרופיזיקאית יוונייה. היא ועמיתיה היו הראשונים לקלוט גלי כבידה ובכך הוכיחו את תורת היחסות של איינשטיין. כיום היא פרופסור באוניברסיטת נורת'ווסטרן והמנהלת בפועל של המרכז לחקר הבין תחומי ומחקר באסטרופיזיקה.
חיים אישיים
ויקי קאלוגרה נולדה ב-1971 בעיר סרס (Sérres) הנמצאת בחבל מקדוניה שבצפון מזרח יוון. עוד כילדה היא רצתה ללמוד לימודים אוניברסיטאיים. אביה, שלא זכה לרכוש השכלה גבוהה עקב בעיות כלכליות במשפחה, עודד אותה לסיים תואר אחד לפחות. היא נהגה לשבת איתו ולפתור בעיות מתמטיות בזמנה הפנוי. עוד מצעירותה שאבה קאלוגרה השראה ממארי קירי - אישה פורצת דרך בתחום המדע, אשר היוותה עבורה לאורך השנים מודל לחיקוי. קאלוגרה הייתה הראשונה במשפחתה שלמדה לימודים אקדמאיים באוניברסיטה. היא סיימה את תארה הראשון בפיזיקה באוניברסיטת סלוניקי, יוון בשנת 1992. לאחר מכן, החליטה לעבור לארצות הברית על מנת לעבוד כעוזרת הוראה, ובמקביל, להשלים את לימודי הדוקטורט שלה. ב-1997 היא סיימה את הדוקטורט (PhD) שלה באוניברסיטת אילינוי, ולאחר מכן עברה לבוסטון וסיימה את הפוסט דוקטורט שלה בהרווארד בשנת 2000. בשנת 2001 התחתנה עם פרדריק ראסיו, בחתונה מצומצמת שנערכה במהלך כנס מדעי בו שניהם השתתפו. לשניים ילדה משותפת, שנולדה בשנת 2012. לאחר החתונה החליטו בני הזוג לעבור לשיקגו והתחילו לעבוד באוניברסיטת נורת'ווסטרן. במשך 15 שנה קאלוגרה הייתה האישה היחידה בקבוצת החוקרים בה הייתה שותפה.
מחקר
כיום קאלוגרה היא המנהלת בפועל של המרכז לחקר הבין תחומי ומחקר באסטרופיזיקה (CIERA) שהקימה לפני מספר שנים יחד עם בעלה. מחקרה של קאלוגרה נעשה כחלק מ-LIGO (ראשי התיבות של Laser Interferometer Gravitational-Wave Observatoryw) ועוסק בעיקר בגלי כבידה (מונח מתוך תורת היחסות של איינשטיין. גלי כבידה נוצרים בעקבות התנגשות או קריסה של חורים שחורים וכוכבים) ובפיזיקה של עצמים שונים על פני הספקטרום האלקטרומגנטי. היא פיתחה שיטות לחזות התפתחות של חורים שחורים וכוכבים נוספים, עם אפשרות לחזות ולפרש התפרצויות של קרינה בחלל, התפוצצות כוכבים ועוד. בנוסף, קאלוגרה ועמיתיה פיתחו דרך ללמוד את תכונות מקור התפרצות גלי הכבידה, וכדי לעשות זאת עבדה לרוב עם מחשבי על. בספטמבר 2015 קאלוגרה וקבוצת החוקרים בה היא נמצאת קלטו גלי כבידה במהלך בדיקה של המכשירים לקראת הניסוי. זו הייתה תגלית יוצאת דופן כיוון שזו הייתה הפעם הראשונה שבה גלי כבידה תועדו. תגלית זו מהווה הוכחה לתורת היחסות של איינשטיין. בדצמבר 2015 קאלגורה ועמיתיה זיהו בפעם השנייה בהיסטוריה גלי כבידה, דבר שנתן תוקף נוסף לתגלית הקודמת. במשך יותר מ-40 שנה החוקרים ניסו להבין מהם גלי הכבידה שאליהם התכוון איינשטיין וכיצד אמורים לחפש אותם. גלי הכבידה שינו את הדרך בה אנחנו חוקרים את החלל מכדור הארץ. אף על פי שאנחנו יכולים גם לראות את גלי הכבידה, המחקר של ויקי קאלוגרה מתבסס על שמיעה. גלי הכבידה משמיעים צליל שונה כאשר הם נוצרים מעצמים שונים ובעזרתם ניתן לגלות עצמים חדשים ברחבי החלל. באוקטובר 2017 הכריזו ויקי קאלוגרה ועמיתיה על תצפית שעשו שתספק דרך חדשה לאיסוף חומר ולמידה על תהליך המוות של כוכבים.
פרסים
ויקי קאלגורה זכתה בפרסים רבים. העיקריים שבהם:
גרגורי מרטנס
גרגורי מרטנס (בצרפתית: Gregory Mertens; 2 בפברואר 1991 – 30 באפריל 2015) היה כדורגלן בלגי ששיחק בעמדת הבלם בסרקל ברוז' ובלוקרן.
קריירת מועדונים
מרטנס נולד באנדרלכט שבבלגיה. בגיל 13 החל לשחק במחלקת הנוער של אנדרלכט, ובגיל 14 עבר למחלקת הנוער של דילביק ספורט. בשנת 2006 עבר למחלקת הנוער של גנט, ולקראת עונת עבר למחלקת הנוער של סרקל ברוז' מליגת העל הבלגית.
ב-12 בפברואר 2011 ערך מרטנס את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-89 בהפסד 1-0 לאנדרלכט. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת ערך מרטנס 4 הופעות ליגה. ב-18 בפברואר 2012 הבקיע מרטנס את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-56 מפנדל בניצחון 3-2 על לוון במסגרת המחזור ה-26. בעונתו השנייה ערך 35 הופעות ליגה והבקיע שני שערים. בעונה וחצי הנוספות ששיחק במועדון הוסיף 34 הופעות ליגה ושני שערים.
ב-4 בינואר 2014 חתם מרטנס בלוקרן, גם היא מליגת העל הבלגית. ב-18 בינואר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-90 בניצחון 3-0 על סרקל ברוז' במסגרת המחזור ה-22 בליגה.
מותו
ב-27 באפריל 2015 שיחק מרטנס במשחק בין קבוצות המילואים של לוקרן ושל ראסינג גנק. במהלך המשחק התמוטט כתוצאה מדום לב והובהל לבית החולים, שם שהה בתרדמת. ב-30 באפריל נפטר מרטנס.
סכין חמאה
סכין חמאה היא סכין בעלת להב קהה המשמשת לחיתוך, מריחה ואכילת חמאה.
ישנם שני סוגים של סכיני חמאה:
סכין החמאה מיועדת עבור חמאה, אך יכולה לשמש גם עבור ממרחים אחרים, כמו למשל: ריבה, ממרח שוקולד, סלט אבוקדו, פטה ועוד.
יחסי איראן–אירלנד
סקירה כללית
לאחר סיום מלחמת איראן–עיראק בשנת 1988, שלחה אירלנד 177 אנשי פיקוח על הפסקת האש במסגרת האו"ם בהובלת UNIIMOG. בשנת 2012 סגרה אירלנד את שגרירותה באיראן מסיבות תקציביות.
עלי אבונימה
עלי חסן אבונימה (באנגלית: Ali Hasan Abunimah, נולד ב-29 בדצמבר 1971) הוא עיתונאי ופעיל פוליטי אמריקאי, בן למהגרים פלסטינים.
אבונימה תומך בולט ב"פתרון המדינה האחת" לסכסוך הישראלי-פלסטיני, ופרסם ספר בנושא זה.
הוא מתגורר בשיקגו, וטוריו מתפרסמים בעיתונים אמריקאים רבים, בהם השיקגו טריביון ולוס אנג'לס טיימס. התראיין בתוכניות טלוויזיה רבות ברשתות CNN, MSNBC, PBS ורשתות נוספות, וכן הופיע במספר סרטים תיעודיים על הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
הוא ממייסדי אתר האינטרנט "אלקטרוניק אינתיפאדה" וכיהן כסגן נשיא של "רשת הפעולה הערבית-אמריקאית". כמו כן הוא חבר מייסד בוועד ההיגוי של "אל-עודה", ארגון הפועל למען זכות השיבה הפלסטינית, ואחד מתומכיה הבולטים של תנועת BDS.
במאי 2013 ביקר במחנה הפליטים אל-מע'אזי שברצועת עזה.
קורות חייו
עלי חסן אבונימה נולד בוושינגטון, ארצות הברית. אביו נולד בכפר בתיר, בגדה המערבית, והיה דיפלומט ירדני ושגריר ירדן באו"ם. אמו נולדה בכפר ליפתא והפכה לפליטה באירועי הנכבה ב-1948. בילדותו משפחתו התגוררה בבריטניה ובבלגיה, ולאחר מכן חזרה לארצות הברית.
אבונימה קיבל תארים אקדמיים מאוניברסיטת פרינסטון ומאוניברסיטת שיקגו. בפרינסטון הוא החל בפעילות פוליטית, שנמשכה גם בשיקגו, שם נפגש רבות עם הקהילה המוסלמית בעיר. בהמשך הפך פעיל ברשת הפעולה הערבית-אמריקאית, והפך להיות סגן הנשיא של הארגון.
האתר "אלקטרוניק אינתיפאדה"
בשנת 2001 אבונימה היה בין מייסדי אתר האינטרנט "אלקטרוניק אינתיפאדה" (The Electronic Intifada), המכסה את הסכסוך הישראלי-פלסטיני מנקודת המבט הפלסטינית.
תמיכתו בפתרון המדינה האחת
בשנת 2007 פרסם אבונימה ספר בשם "מדינה אחת: הצעה נועזת ליציאה מהמבוי הסתום הישראלי-פלסטיני" (One Country: A Bold Proposal to End the Israeli-Palestinian Impasse). בספר הוא מנמק מדוע הוא דוגל בפתרון המדינה האחת.
לאחר מכן פרסם מאמרים רבים בנושא זה. לטענתו של אבונימה, לפתרון שתי מדינות לשני עמים "אין סיכוי להתממש" והוא הוחלף על ידי "מדינה דו-לאומית דה פקטו" בשליטה ישראלית. הוא תומך בהקמת מדינה אחת דמוקרטית, המבוססת על שוויון אזרחי, תוך התחשבות בחששות הלגיטימיים של האוכלוסייה היהודית בישראל.
ג'ורג' דה סימונס בארו
ג'ורג' דה סימונס בּארוֹ (באנגלית: George de Symons Barrow; 25 באוקטובר 1864 – 28 בדצמבר 1959). גנרל בצבא הודו הבריטית. פיקד על דיוויזיית היומנרי ועל דיוויזיית הפרשים ה-4 במערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה.
עלי אבונימה
תמיכתו בפתרון המדינה האחת
לדעת רוב המבקרים של ספריו ומאמריו של אבונימה, רעיון המדינה האחת שקול לחורבן מדינת ישראל, ומחיקת אופייה היהודי של המדינה לטובת שלטון הרוב הערבי. גם באתר "NGO Monitor" מובעת ביקורת על גישתו, לפיה "הוא פוטר בלא-כלום את הדאגות היהודיות בנוגע לחיים תחת רוב ערבי כפחדים גזעניים, ולא הגיוניים".
ג'ורג' דה סימונס בארו
ראשית דרכו
בארו, בן למשפחה של אנשי צבא ומינהל בריטים ממוצא יהודי, נולד בעיר נַייניטַל שבהודו הבריטית. הלך בעקבות אביו ובני משפחתו והתגייס לצבא. למד במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט שבאנגליה, וב-1884 החל את דרכו כקצין פרשים בצבא הודו הבריטית. שירת בוַזיריסטן ובחזית הגבול הצפוני-מערבי של הודו. ב-1900 נטל חלק בפעולות כוח המשימה הבריטי שנשלח לדיכוי מרד הבוקסרים בסין. בשנים שלאחר מכן מילא תפקידים שונים בצבא הודו הבריטית, חלקם במפקדת ראש המטה הכללי בפיקודו של הוריישו קיצ'נר. ב-1908 הוצב לתפקיד עוזר מפקד בית הספר לפיקוד ומטה בקמברלי שבאנגליה, וב-1911 הוצב בבית הספר לפיקוד ומטה של צבא הודו בכוויתה שבבלוצ'יסטן (כיום בפקיסטן). ב-1912 קיבל לפקודתו את הרגימנט ה-35 "סוּסֵי סינד".
עלי אבונימה
התנגדותו לישראל ולציונות
אבונימה מתנגד לציונות, אותה הוא מתאר "פרויקט גוסס שנמצא בנסיגה ומתקשה לגייס תומכים חדשים." הוא מתנגד לשליטה היהודית בארץ ישראל, ולדעתו הפלסטינים צריכים לנקוט באמצעים לא-אלימים נגד ישראל, כמו חרם על ישראל, ולקדם את חזון המדינה האחת. בשנת 2012 כתב: "בסופו של דבר, אני מאמין שההיגיון הבלתי נמנע של המדינה האחת יתקבל. כמו בדרום אפריקה ובצפון אירלנד, כל פתרון צודק יהיה כרוך בתהליך קשה וממושך של משא ומתן וחידוש היחסים הפוליטיים, הכלכליים והתרבותיים. אבל הדיון מוביל לשם, והוא בלתי ניתן לעצירה."
ג'ורג' דה סימונס בארו
במערכה בארץ ישראל
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, בהיותו בחופשה באנגליה, צורף בארו לחיל המשלוח הבריטי בצרפת בדרגת לוטננט קולונל. אלנבי, מודעו מימיהם במכללה הצבאית, מינהו תחילה לקצין המודיעין בדיוויזיית הפרשים שלו ואחרי כן לראש מטה הקורפוס שעליו פיקד. עד אמצע 1917 מילא בארו תפקידים שונים במסגרת הארמייה הראשונה והארמייה השלישית בחזית צרפת, לרבות פיקוד על בריגדה ועל דיוויזיה.
באמצע חודש יוני 1917 הגיע בארו למצרים לבקשת מפקד חיל המשלוח המצרי, גנרל ארצ'יבלד מארי, שמינהו למפקד דיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי. דיוויזיה זו הייתה אחת משלוש שהרכיבו את 'הקורפוס המדברי הרכוב' שבפיקוד גנרל הנרי שובל. בתום אותו חודש קיבל אלנבי את הפיקוד על חיל המשלוח המצרי. דיוויזיית היומנרי בפיקודו של בארו נטלה חלק בקרב באר שבע, בקרב עזה השלישי ובמרדף פלשת – בלחימה על גבעות מֻע'אר ועל רכס אבו שושה (תל גזר), שפתחה את הדרך להרי יהודה. ניהול המתקפה בגבעות מע'אר ואבו שושה זכה להערכה מיוחדת, אף כי מאוחרת, אצל היסטוריונים צבאיים.
עלי אבונימה
התנגדותו לישראל ולציונות
על מפעל ההתנחלויות אמר שהן "מפעל קולוניאלי של מתנחלים אלימים ללא לגיטימציה בינלאומית", והוא "נשמר באמצעות אלימות ומערכת אפרטהייד צבאית." הוא כינה את ההתנחלויות "פשעי מלחמה", תיאר את צה"ל כ"מיליציה עדתית יהודית" ואמר שיש "חוקים גזעניים הדומים לחוקי ג'ים קרואו בליבה של האידאולוגיה הציונית." בתשובה לשאלה האם במסגרת משא ומתן יכירו הפלסטינים בזכותה של ישראל להתקיים, השיב אבונימה: "איך הפלסטינים יכולים אי פעם להכיר או לתת לגיטימציה לישות שרואה את ריבוי האוכלוסייה הסתמי כאיום קיומי?"
ג'ורג' דה סימונס בארו
במערכה בארץ ישראל
בשלבי הניסיון הראשון לכבוש את ירושלים התנסתה הדיוויזיה בעלייה הקשה במעלה בית חורון (ציר בית עור א-תחתא – בית עור אל-פוקא) ובלחימה מול כוחות עדיפים לכיבוש רכס זייתון בשלוחת ביתוניא עד לדלדול כוחותיה. בארו נכח בכניסה לירושלים בדצמבר 1917.
עלי אבונימה
התנגדותו לישראל ולציונות
אבונימה מבקר את תמיכתה של ארצות הברית בישראל, ותומך בזכות השיבה הפלסטינית.
ג'ורג' דה סימונס בארו
במערכה בארץ ישראל
באפריל 1918 הופנו מרבית גדודי הפרשים של דיוויזיית היומנרי מארץ-ישראל לחזית המערבית באירופה בשל מתקפת האביב שם. את מקומם תפסו יחידות פרשים הודיות ויחד עם יחידות היומנרי שנותרו מהדיוויזיה המקורית הרכיבו דיוויזיה חדשה – דיוויזיית הפרשים ה-4, גם היא בפיקודו של בארו. חודשי ההתארגנות עברו על יחידותיה בקו החזית בערבות יריחו בתנאים שאליהם התייחס בארו בזכרונותיו כ"גיהנום עלי אדמות" בשל מפגעי מחלת המלריה ומכת זבובי החול, החום הכבד והאבק שליוו את הפעילות המבצעית המתמדת. בחודש ספטמבר הוטלה הדיוויזיה אל מערכת מגידו, המתקפה האחרונה והמכרעת של הצבא הבריטי בארץ ישראל. אחרי הבקעת קווי הטורקים ממורדות הרי שומרון ועד ארסוף (מבצע 'פתיחת דלת') עברו יחידותיה בנתיב ואדי עארה, בדרכן לעמק יזרעאל – לכיבוש עפולה וצירי התחבורה המסתעפים ממנה. ביום השני של מערכת מגידו, ב-20 בספטמבר 1918, השלים בארו את כיבוש בית שאן. מכאן פנה לתפיסת גשר הרכבת שעל הירדן (גִ'סר אל-מג'אמע, גשר נהריים), להצבת חסימות במורד עמק הירדן בואכה גשר דאמיה, לעלייה לגלעד, לכיבוש אירביד ודרעא ולמרדף אחרי הטורקים הנסוגים לעבר דמשק, שנכבשה ב-1 באוקטובר.
עלי אבונימה
השוואת הציונות לאפרטהייד
אבונימה השווה פעמים רבות את הציונות למשטר האפרטהייד שהיה בדרום אפריקה עד 1994.
ג'ורג' דה סימונס בארו
אחרי המלחמה
את שארית ימיו עשה באנגליה. ב-1941, בעת מלחמת העולם השנייה, בהיותו בן 77 שנים, התנדב לשירות ב"משמר המולדת" בדרגת טוראי. בחיבורו מ-1942 על תולדות משפחתו בחר בארו לציין את תפקידיו הפיקודיים והמבצעיים; את הדרגות, הכיבודים והעיטורים שהוענקו לו לא הזכיר כלל.
עלי אבונימה
השוואת הציונות לאפרטהייד
כמו כן נאם רבות באירועי "שבוע האפרטהייד הישראלי" באוניברסיטאות בארצות הברית.
ביקורת על הרשות הפלסטינית
אבונימה מבקר בחריפות את הרשות הפלסטינית. במאמר בדצמבר 2012 כתב: "במשך שנים הרשות מתודרכת ומצוידת על ידי כוחות אמריקאים על מנת לשמש ככוח עזר לכוחות הכיבוש הישראליים, לדכא כל צורת התנגדות פלסטינית, להכות ולדכא פלסטינים המביעים את דעותיהם ולעצור ולהטריד עיתונאים שמעזים לבקר אותה. קיים תיעוד מסודר על שיתוף הפעולה של עבאס עם ישראל, נגד האינטרסים של העם הפלסטיני. בשנת 2006 הרשות חרשה מזימה חשאית עם ישראל, ארצות הברית וחוסני מובארכ, להפיל את חמאס שניצח בבחירות. היא שיתפה פעולה עם ישראל כדי לקבור את דו"ח ועדת גולדסטון על פשעי המלחמה של ישראל בעזה, ומתחננת לישראל לא לשחרר אסירים פלסטינים כדי לא להעניק נקודות זכות לחמאס."
לאחר חתימת הסכם הפיוס בין פת"ח לחמאס, פרסם אבונימה מאמר ובו הבהיר שהוא מתנגד לכך משום שהדבר עלול להתפרש כהכרה בישראל.
עמדות נוספות
בכנס במדריד על פתרון המדינה האחת, אבונימה התייחס ל"שלום עכשיו" כאל "קבוצה גזענית ציונית ימנית".
בשנת 2012 אבונימה שיבח את הסרט התיעודי "שוד הספרים הגדול", לפיו בשנת 1948 נבזזו בשיטתיות עשרות אלפי ספרים פלסטינים על ידי ההגנה. ישראל הכחישה את התיאורים בסרט.
כאשר גלעד שליט נפל בשבי החמאס, אבונימה כתב כי יש להתייחס אליו כאל שבוי מלחמה, וככזה אינו זכאי לקשר עם משפחתו או לביקורים של נציגי ארגון הצלב האדום.
במאמר באל-ג'זירה תקף את כתב הגרדיאן ג'ושוע טרוויניו שקרא לצה"ל לתקוף את המשט לעזה (2011). הגארדיאן תמך בטרוויניו, אך פיטר אותו זמן קצר לאחר מכן מסיבות אחרות - הוא קיבל כספים מממשלת מלזיה כדי לשפר את תדמיתה, והסתיר זאת מעורכי העיתון.
קשריו עם ברק אובמה
אבונימה פגש את ברק אובמה בשיקגו מספר פעמים, כולל פגישות אישיות, כאשר אובמה היה חבר ההסנאט של אילינוי. לדבריו, בתקופה זו אובמה נהג להשתתף באירועים של הקהילה הפלסטינית בשיקגו, בהם אירוע התרמה למען הפלסטינים בשנת 1998 שבו אדוארד סעיד היה הנואם המרכזי, ואירוע התרמה למען תושבי מחנה הפליטים דהיישה בשנת 1999.
גם במאמר משנת 2007 כתב אבונימה: "אובמה שכנע אותי שהוא היה מאוד מודע לסוגיות הקריטיות של תמיכת ארצות בישראל וחוסר הרגישות כלפי הערבים ... הוא היה תומך נלהב בלחץ אמריקאי על ישראל."
לדברי אבונימה, אובמה ניתק לאחר מכן את יחסיו עם ערביי ארצות הברית לקראת בחירתו לסנאט. "אובמה אמר שהוא אוהד את הפלסטינים," כתב אבונימה, "אבל אני לא מאמין לו. אני מאמין שיש לו מניעים פוליטיים והוא לא מזדהה עם הפלסטינים, לנוכח עמדותיו ופעולותיו האחרונות. הוא הביע אהדה לפלסטינים רק בשביל להיבחר."
פרסומים
בשנת 2007 פרסם אבונימה ספר בשם "מדינה אחת: הצעה נועזת ליציאה מהמבוי הסתום הישראלי-פלסטיני" (One Country: A Bold Proposal to End the Israeli-Palestinian Impasse). בספר הוא מנמק מדוע הוא דוגל בפתרון המדינה האחת.
כמו כן פרסם מאמרים רבים בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני, בין השאר בעיתונים הניו יורק טיימס, שיקגו טריביון, לוס אנג'לס טיימס, הגרדיאן ואל-ג'זירה. התראיין בתוכניות טלוויזיה רבות ברשתות CNN, MSNBC, PBS ורשתות נוספות, וכן הופיע במספר סרטים תיעודיים על הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
ג'ורג' דה סימונס בארו
אחרי המלחמה
בנו דייוויד נפל ב-21 ביוני 1944 במערכה בצרפת במלחמת העולם השנייה. בארו הקדיש לו את ספרו 'דוד – רועה, משורר, לוחם, מלך'.
אותות כבוד
במהלך מלחמת העולם הראשונה צוין פעמים אחדות לשבח. ב-1915 הוענקה דרגת עמית (CB) במסדר האמבט. בנובמבר 1916 עוטר בארו באות לגיון הכבוד הצרפתי בדרגת "צלב המפקד". בתום המלחמה, ב-1918, הועלה לדרגת אביר מפקד של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (KCMG) וכן עוטר באות "הקצין הגדול" של מסדר הנילוס על ידי הסולטאן של מצרים. ב-1928, עם פרישתו מהשירות הפעיל בצבא, קודם לדרגת אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט (GCB).
מוצאו
מוצא משפחתו של ג'ורג' דה סימונס בארו במגורשי ספרד ופורטוגל. הוא עצמו חיבר ב-1942 תקציר של תולדות המשפחה מדורי דורות, ואף שחלק מהפרטים שהציג בחיבורו אינם מסתברים, ניכרת בכתוב גאוותו של בארו בשורשיו. העדות המוצקת הראשונה על אבותיו מצויה בבית העלמין של הקהילה היהודית בברבדוס, הסמוך אל בית הכנסת נידחי ישראל בברידג'טאון. על מצבתו של סב-סבו, שמעון ברוך, שהלך לעולמו ב-1801, שרד שמו בצורתו הלועזית – Simon Barrow, אך על מצבתה של רעייתו, בלה לבית מונטיפיורי מליבורנו, שנפטרה לפניו, נחרת בעברית "אשת שמעון בר ברוך". בניהם, ברוך ויעקב, עקרו לאנגליה. סיימון בארו, בנו של יעקב בארו וסבו של הגנרל ג'ורג' בארו, היה מנכבדי העיר באת' שבאנגליה. לאחר מות אשתו ב-1828 המיר את דתו לנצרות, המרה שסללה את דרכו לראשות העיר באת' ואת דרכם של צאצאיו לקצונה בכירה בצבא האימפריה הבריטית. אביו של ג'ורג' בארו, ליון דה סימונס בארו (Lyon de Symons Barrow), היה מייג'ור גנרל בצבא הודו הבריטית ומפכ"ל המשטרה של 'המחוזות המאוחדים' בצפון הודו. רבים מבני המשפחה לענפיה היו אנשי צבא. היו בבני משפחת בארו שייחסו את מוצאהּ לשושלת דון יצחק אברבנאל ומכאן – לבית דוד, אף שככל הנראה אין ממש בייחוס זה לחֹטר ישי.
קני רוג'רס
קנת ריי "קני" רוג'רס (נודע בעיקר בשם קני רוג'רס, באנגלית: Kenny Rogers; 21 באוגוסט 1938 – 20 במרץ 2020) היה זמר קאנטרי, כותב שירים, צלם, מפיק מוזיקלי, שחקן ויזם אמריקאי. בנוסף לקריירה המוזיקלית הארוכה של רוג'רס, לאורך השנים שיחק במספר סרטים וסדרות טלוויזיה, וכן היה בעל הזיכיון לרשת מסעדות עולמית בשם "קני רוג'רס רוסטרס", שפעלה גם בישראל במחצית הראשונה של שנות ה-90.
לאורך השנים מכר רוג'רס מעל ל-125 מיליון תקליטים, ונחשב לאחד הזמרים המצליחים בעולם.
ביוגרפיה
קני רוג'רס נולד ביוסטון, טקסס, הבן הרביעי מבין שבעה ילדים אשר נולדו לפלויד ולוסיל רו'גרס. בילדותו גדל רוג'רס באחד האזורים העניים ביותר ביוסטון. רוג'רס הושפע רבות מזמרי קאנטרי ונשמה כמו נט קינג קול, צ'רלי דניאלס, ארתור אלכסנדר וצ'אק ברי.
הקריירה של רוג'רס החלה בשנת 1956 כאשר היה בן 17, וניגן בלהקת דו-וופ מקומית בשם "The Scholars" (המלומדים). לאחר שהלהקה התפרקה, הצטרף רוג'רס בהמשך ללהקת ג'אז בשם "The Bobby Doyle Trio" (דויל בובי טריו). הלהקה התפרקה לבסוף בשנת 1965. ב-1966 הצטרף רוג'רס ללהקת הפולק New Christy Minstrels. בהמשך כאשר הלהקה התפרקה, הקים רוג'רס יחד עם חברי הלהקה מייק סטל, טרי ויליאמס ותלמה קמאצ'ו, להקה בשם "The First Edition" (המהדורה הראשונה) בשנת 1967 (שם הלהקה שונה מאוחר יותר ל-"Kenny Rogers and The First Edition"). לבסוף כאשר הלהקה התפרקה, החל רוג'רס את קריירת הסולו שלו בשנת 1976.
בשנת 1977 זכה להצלחה עצומה כאשר הוציא לשווקים את הסינגל "לוסיל", אשר הגיע לפסגת מצעדי פזמוני הקאנטרי והפופ בארצות הברית.
במהלך קריירת הסולו שלו נהג להקליט ולהופיע בהרכבים שונים. בייחוד בלטו הדואטים שלו עם זמרות כדוטי וסט (שהייתה שותפתו לכמה תקליטים), קים קארנס ("אל תתאהבי בחולם") ודולי פרטון ("איים בזרם"), שהגיעו לצמרות מצעדי הפזמונים.
בשנת 1985 הופיע בסינגל "We Are the World" עם מיטב אמני ארצות הברית, במטרה לסייע לקורבנות הבצורת באתיופיה שהתרחשה בשנה זו.
הפופולריות של רוג'רס הלכה ודעכה בשנות התשעים, אף כי הוא המשיך להקליט ולהופיע מעת לעת. ב-2010 נערך לכבודו מופע הצדעה בתוכנית טלוויזיה - "קני רוג'רס: 50 השנים הראשונות" (בהשתתפות דולי פרטון, ליונל ריצ'י ואחרים). ב-2011 הועלה המופע הזה על הבמה. ב-2013 נכנס רוג'רס ל"היכל התהילה של מוזיקת הקאנטרי", ובספטמבר 2013 הופיע בקונצרט בנשוויל, טנסי.
רוג'רס נפטר ב-20 במרץ 2020. הותיר אחריו בת וארבעה בנים, בהם תאומים אשר נולדו כשהיה בן שישים וחמש. רוג'רס היה נשוי חמש פעמים.
חיים זעפרני
פרופ' חיים זעפרני (10 ביולי 1922, מוגדור - 31 במרץ 2004, פריז) היה היסטוריון וחוקר ספרות, ראש הפקולטה לשפה העברית והציוויליזציה היהודית באוניברסיטת פריז ומחשובי החוקרים של יהדות צפון אפריקה ומורשתה.
קורות חיים
חיים זעפרני נולד בעיר מוגדור שבמרוקו ב-10 ביוני 1922. בגיל 4 הוא התייתם מהוריו, ועבר לחסות בבית סבתו וסבו. מסבו למד עברית ועמו התעמק בכתבי הקודש היהודיים עוד מגיל צעיר. כילד למד בבית הספר של כל ישראל חברים (כי"ח) במוגדור. בשנת 1938 נסע ללמוד בצרפת, שם קיבל הכשרה כמורה. לאחר לימודיו חזר למרוקו ולימד מקצועות שונים כגון מדעים וציור בבתי הספר של כי"ח. בהמשך חייו כיהן גם כמפקח ללימודי השפה הערבית בבתי הספר של כי"ח, והיה חבר בוועדה הלאומית לרפורמה בחינוך לאחר עצמאות מרוקו.
לימודיו האקדמיים כללו תואר ראשון בלשון העברית מהאוניברסיטה העברית בירושלים, תואר ראשון נוסף בערבית קלאסית מאוניברסיטת רבאט, תואר שני במשפטים וכלכלה ודוקטורט בלימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת פריז. הדיסרטציה שלו עסקה בחינוך היהודי בארצות האסלאם והיא פורסמה כספר בשנת 1969.
הוא התחיל את הקריירה האקדמית שלו בהוראת עברית באוניברסיטת פריז, ובהמשך מונה לפרופסור מן המניין ולראש הפקולטה לשפה העברית והציוויליזציה היהודית באוניברסיטה. בשנים 1991–1992 היה חוקר אורח במכון ללימודים מתקדמים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
על פועלו המחקרי זכה לפרסים רבים, ביניהם פרס ע"ש אירווינג וברטה ניומן (1982–1983), פרס בן צבי לשנת תשמ"ה (1984-1985), פרס המגרב (2001) ועוד. לאחר מותו, המכון ללימודים יהודיים ע"ש אלי ויזל בפריז החליט להעניק פרס שנתי המוקדש לזכרו.
מחקריו
במשך עשרות שנות פועלו האקדמי חיבר וערך 15 ספרים שתורגמו בחלקם לשפות אחרות בהן עברית, ערבית, ספרדית ואנגלית, וכן פרסם למעלה מ-200 מאמרים. מחקריו עוסקים בנושאים רבים ומגוונים: יהדות צפון אפריקה ובפרט יהדות מרוקו, יהדות ספרד, יחסי יהודים-מוסלמים והשפעות הדדיות, חינוך, ספרות הלכתית וקבלה, שירה עברית, מסורות אוראליות, מוזיקה, לשונות כגון מרוקאית יהודית, חכיתיה, ברברית יהודית ועוד. הוא פרסם מחקר על תולדות יהדות מרוקו בספר "אלף שנות חיים יהודיים במרוקו: היסטוריה ותרבות, דת ומיסטיקה" שפורסם בצרפתית בשנת 1983 ותורגם לעברית.
ספר חשוב נוסף שלו הוא ספרו "השירה העברית במרוקו" שתרגומו לעברית פורסם בשנת 1984. הספר מהווה מחקר חלוצי של השירה העברית שחוברה לאורך הדורות על ידי משוררים יהודים במרוקו. ספר חשוב אחר שלו הוא "יהדות אנדלוסיה והמגרב" (Juifs d'Andalousie et du Maghreb, 1996). בספר זה הראה זעפרני את הקשרים התרבותיים, הכלכליים והפוליטיים האדוקים בין יהדות ספרד ליהדות מרוקו בימי הביניים וכמו כן העלה את התזה, החוזרת גם בחיבוריו האחרים, שלאחר גירוש ספרד היהודים והמוסלמים המגורשים שעתקו למרוקו את מסורותיה של אל-אנדלוס בכלל תחומי החיים והתרבות. ספר חלוצי אחר של זעפרני עוסק בהתפתחות הקבלה בקרב יהודי מרוקו, ובו לראשונה סקר באופן מקיף את הספרות הקבלית הענפה של מקובלים ממרוקו לאור ספרות הקבלה ממרכזים יהודיים אחרים, והראה את הקשרים השונים ביניהן.
תרומה מחקרית חשובה נוספת של זעפרני הייתה בשימור מסורות אוראליות והיסטוריה שבעל פה, ולשם כך הוא נסע אף לאזורי ספר בעומק מרוקו. הוא הקליט רבנים, מלמדים וחברי קהילות יהודיות מכפרים שונים, ופרסם מאמרים רבים על ההשפעות התרבותיות ההדדיות בין יהודים לברברים. כך למשל היה נהוג בקרב חוקרים לחשוב שתַשֶלְחִית הייתה שפה מדוברת בלבד על ידי יהודים, והם כתבו בעברית או בערבית-מרוקאית יהודית בלבד. לעומת זאת זעפרני גילה כתבים שונים, כולל הגדה של פסח, בתַשֶלְחִית -יהודית (או: ברברית-יהודית) הכתובה באותיות עבריות.
קיריל פטקוב
חייו
קיריל פטקוב נולד בפלובדיב. הוא רכש תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת הרווארד ועסק במגוון תפקידי ניהול בקנדה ובארצות הברית בארצו, וכן נמנה עם מקימי המרכז לאסטרטגיות כלכליות באוניברסיטת סופיה. פטקוב שימש כמרצה לכלכלה באוניברסיטת סופיה.
ממאי ועד ספטמבר 2021 כיהן כשר הכלכלה של בולגריה בממשלת המעבר של סטפן יאנב. בספטמבר 2021 הקים ביחד עם אסן ואסילב את מפלגת "אנחנו ממשיכים בשינוי". בבחירות שנערכו בנובמבר 2021, זכתה המפלגה ב-67 מושבים בפרלמנט הבולגרי והייתה למפלגה הגדולה ביותר. לאחר משא ומתן עם מספר מפלגות ובכללן המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית עלה בידי פטקוב להקים קואליציה, ללא תמיכת מפלגתו של בויקו בוריסוב. ב-13 בדצמבר 2021 זכתה ממשלתו של פטקוב לאמון הפרלמנט ברוב של 134 תומכים לעומת 104 מתנגדים.
ממשלתו קרסה ביוני 2022, ושר העבודה לשעבר גלב דונב מונה לעמוד בראש ממשלת המעבר ב-2 באוגוסט 2022.
משמר המולדת הנורווגי
ארגון
במשמר משרתים 40,000 גברים ונשים. חלקם על בסיס התנדבותי וחלקם על בסיס גיוס חובה. חיילי המשמר מחולקים ל-11 "מחוזות" שונים, שבעצמם מתחלקים ליחידות נפרדות לפי המחוזות של נורווגיה. מפקדי המחוזות כפופים למפקדה הראשית באוסלו, אולם נהנים מעצמאות רבה. מפקדי המחוז אחראים על שיתוף הפעולה של כוחות המשמר מול הרשויות האזרחיות וכוחות המשטרה המקומיים. החל משנת 2005 פועל בתוך המשמר כוח מיוחד המכונה "כוח התגובה המהירה" (Innsatsstyrke). הכוח כולל 3,000 אשר נבחרים בקפידה ומאומנים להגיב במהירות לפעולות טרור ואיומים מיידיים אחרים.
קרופ K5
קרופ K5 (בגרמנית: Krupp Kanone 5) נודע גם כברטה הרזה היו תותחי על גרמנים שיוצרו על ידי חברת קרופ והופעלו במהלך מלחמת העולם השנייה.
קרנונטום
קרנונטום (בלטינית: Carnuntum, ביוונית עתיקה: Καρνους) היה קסטרום, מחנה של הצבא הרומי, בפרובינקיה הרומית נוריקום ואחרי המאה ה-1 לספירה הייתה לבירת הפרובינקיה הרומית פאנוניה והתגוררו בה כ-50,000 איש. שרידיו של המקום נמצאים כיום ב ב-"גן הארכאולוגי קרנונטום" באוסטריה תחתית, באמצע הדרך בין וינה לברטיסלאבה. הגן הארכאולוגי משתרע על שטח של כ-10 קמ"ר ליד הכפרים פטרונל קרנונטום ובאד דויטש אלטנבורג.
קרופ K5
ייעודם המקורי של התותחים, בדומה לתותחי על גרמנים אחרים, היה שבירת הביצורים הכבדים של קו מאז'ינו, ושמונה תותחים היו זמינים בעת תחילת המערכה על צרפת. כשלושה תותחים נשארו בתעלת למאנש דרך קבע והופעלו עד לסופה של המלחמה, במטרה לפגוע בתובלה הבריטית, אך הם נכשלו במשימה זו. בסך הכל נבנו כ-25 תותחים, שהופעלו בכלל החזיתות במלחמה.
קרנונטום
בשנת 170 לספירה נערך באזור קרב קרנונטום בין לוחמים של השבטים הגרמאניים מרקומני וקוואדי וכוחות רומיים בפיקודו של הקיסר הרומי מרקוס אורליוס שנחלו בקרב תבוסה קשה ואיבדו כ-20,000 לוחמים.
קרופ K5
ניידות
בשל גודלו ומשקלו הרב של תותח-העל, ששקל למעלה מ-200 טון, הוא היה תותח רכבת שפורק לפני העברתו וחלקיו פוזרו בקרונות רכבת רבים, דבר מסורבל שהיה לא אחת נטל לוגיסטי שדרש מאמץ רב והקצאה של משאבים רבים.
בשל הרצון הכללי בגרמניה לאפשר לתותחי על ניידות באופן עצמאי הועלו הצעות ליצירת מרכב לתותח ה-K5, בדומה לתותחי על נוספים, כמו השוורר גוסטב, שעבורו תוכנן הלנדקרוזר P.1500, תותח מתנייע עצום ממדים במשקל של 1,500 טון שיוכל לנייד את תותח העל.
ההצעה הבולטת ביותר, שהיא גם זו שנבחרה, הייתה ליצור גרסה כבדה במיוחד של טנק הטיגר II הכבד, וזו תהיה בעלת מנוע עצום, כך שתוכל להניע את תותח הענק ולאפשר לתותח יכולת ניידות עצמאית, ללא תלות במסילות הרכבת. תוכניות אלו נגוזו בשל תבוסתה של גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. בסך הכל, עד לסופה של המלחמה, יצאו מפס הייצור של חברת קרופ 25 תותחי K5.
שירות
במהלך המלחמה, תותח מסוג זה הפגיז באופן קבוע במשך שנתיים, את עיר הנמל הבריטית דובר, יחד עם תותחים נוספים, אך תותח זה היה הגדול שבהם. תותח הרכבת, שהוצב בתוך קאלה, היה בעל טווח גדול דיו כדי להגיע לעיר. בשל הפגזות התותח ופגזיו הכבדים, אשר גרמו לנזק רב ויצרו הפחד ובהלה רבה בעיר, נהגו תושבי העיר להסתתר מאחורי הרים וצוקים. לאחר שנודע למפעילי התותח על כך, החלו האחרונים לנהוג בטקטיקה אכזרית: לאחר שבוצע ירי של מספר פגזים, שבגינם תושבי העיר היו נכנסים למקומות מוגנים, היו מפסיקים מפעילי התותח את הירי וממתינים לצפירת ההרגעה. מספר דקות לאחר שזו נשמעה ואזרחי העיר יצאו לרחובות, חודשה ההפגזה של העיר.
בשל הנזק הרב שיצרו ההפגזות במהלך המלחמה, והאכזריות של מפעילי התותח, כונתה העיר דובר, "פינת ייסורי הגיהנום".
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה נתפסו מספר תותחים מסוג זה, על ידי בעלות הברית. הם נבדקו, ולאחר שנסתיימה בדיקתם הם הועברו לתצוגה במוזיאונים.
מכון פוליס
פוליס – המכון ללשונות ולמדעי הרוח בירושלים הוא מלכ"ר אקדמי שמטרתו הפצת השפות העתיקות והשמיות. המכון ממוקם בשכונת מוסררה, על יד העיר העתיקה בירושלים.
היסטוריה
קורסי שפות מטעם פוליס אורגנו לראשונה בשנת 2008, כאשר כריסטוף ריקו, מרצה ליוונית שחתר ללמד את השפות העתיקות כשפות מודרניות, החליט לפתוח קורס קיץ ביוונית באוניברסיטת סנטה-קרוצ'ה ברומא. מאז, קורסים אינטנסיביים בעברית מקראית, יוונית עתיקה ולטינית מתקיימים כל קיץ באוניברסיטה זו. בעקבות קורסי הקיץ ברומא, ייסד ריקו את מכון פוליס בירושלים, בעזרת כמה עמיתים. המכון החל להציע קורסים בערבית פלסטינית ועברית מודרנית לצד קורסים בשפות עתיקות. בד בבד החל המכון לארגן שיעורים ביוונית ולטינית בפלורידה, כחלק משיתוף פעולה עם אוניברסיטת אווה מריה, בלימה וברבאט.
בשנת 2013 הודיע המכון על פתיחת תוכנית דו-שנתית בפילולוגיה עתיקה. הצוות האקדמי מורכב ממרצים מהארץ, מאירופה ומארצות הברית.
שיטה
המכון מבקש ללמד שפות עתיקות באופן שבו נפוץ ללמד שפות מודרניות. כל השפות נלמדות באפיפה טוטאלית אנגלית : השפה היחידה בשימוש בשיעור היא השפה הנלמדת. האפיפה הטוטאלית מקבלת חיזוקים משיטות פדגוגיות אחרות כמו ה-Storytelling וה-Total Physical Response ועוד, המשחזרות את התנאים בהם תינוק לומד את שפת אמו.
תוכניות אקדמיות
החל מ-2013, המכון מציע תוכנית דו-שנתית בפילולוגיה עתיקה. מטרת התוכנית היא להקנות את הכלים הלשוניים הדרושים להבנת הטקסטים המקוריים של התנ"ך והספרות היוונית-רומית העתיקה. התוכנית מורכבת מקורסי שפה אינטנסיביים, בלשנות, פלאוגרפיה, היסטוריה ופילולוגיה. המכון גם מציע תוכנית דו-שנתית בשפות של המזרח התיכון, תוכנית דו-שנתית ברכישת יוונית עתיקה כשפה חייה (כולל הבנה, דיבור, קריאה וכתיבה), תוכניות שנתיות וקורסים במגוון נושאים במדעי הרוח.
כנסים
כל שנה, המכון מארגן קונגרס בינלאומי על נושא הקשור למדעי הרוח. לכנסים אלו מוזמנים מומחים של אספקטים שונים של הנושא, במטרה לפתח דיון בינתחומי פורה.
קונטקסט אורבני
שכונת מוסררה, שהייתה בעבר אזור של מתחים חברתיים ואתניים, חווה כרגע תחייה מסוימת: אמנים, אינטלקטואלים, עובדים ומתנדבים בינלאומיים עוברים לשכונה שהפכה לפלורלית ושקטה. מוסדות תרבות כמו בית הספר לאמנות "מוסררה", מוזיאון "על התפר" ופוליס תורמים לתדמית החדשה של השכונה. גם האקדמיה לאמנות בצלאל מתכננת לעבור לשכונה, במגרש הרוסים.
המכון קרוב למרכזים אחרים של מחקר מקראי, כמו בית הספר המקראי והארכאולוגי הצרפתי בירושלים והמכון התאולוגי השוודי.
אוניברסיטת לה לגונה
אוניברסיטת לה לגונה (בספרדית: Universidad de La Laguna) היא אוניברסיטה השוכנת בעיר סן קריסטובל דה לה לגונה באי טנריפה באיים הקנריים שבספרד. היא הוקמה ב-1927 והיא האוניברסיטה הראשונה שהוקמה באיים הקנריים.
המוסד מחולק כיום לשישה קמפוסים. בשנת 2015, אוניברסיטת לה לגונה נכנסה לדירוג של 1,000 האוניברסיטאות הטובות בעולם של CWUR. בשנת 2016 הוכרה כאוניברסיטה ספרדית השנייה הטובה ביותר במדעי הרוח לפי קרן Everis.
אמריקן פאי: האיחוד
אמריקן פאי: האיחוד (באנגלית: American Reunion; ידוע גם כ"אמריקן פאי 4") הוא הסרט הרביעי בסדרת סרטי "אמריקן פאי". הסרט נכתב ובוים על ידי ג'ון הורביץ והיידן שלוסברג.
תקציר העלילה
עלילת הסרט מאחדת שוב את החברים מהסרט הראשון, השני והשלישי. 13 שנים לאחר שסיימו את לימודיהם בתיכון החבורה חוזרת למערב מישיגן לפגישת מחזור בה הם נתקלים בדור תיכוניסטים חדש ומתהולל, ומגלים כי לכל אחד יש חיים משלו עם בעיות משלו - אוז מגיש תוכנית ספורט והפך מפורסם לאחר שהשתתף בתוכנית מציאות בסגנון של "רוקדים עם כוכבים", סטיפלר גר אצל אימו ועובד בתפקיד זוטר אצל בוס נוקשה, הת'ר התארסה למנתח נכלולי, קווין נשוי באושר וג'ים ומישל נשחקים בחיי הנישואין ומנסים להתמודד עם המחסור בסקס אחרי הילד הראשון.
קדג'רדי
קדג'רדי (בתעתיק לאנגלית: Qedjerdi) היה ראש קבוצה כנענית שנקראה "איסר" שחיה בגליל המערבי בימיו של רעמסס השני במהלך המאה ה-13 לפנה"ס. הוא מוזכר בפפירוס אנאסטאזי א שבו המחבר לועג לו על שנאלץ לטפס על עץ בושם מפני צבוע.
במחקר הארכאולוגי-היסטורי הוצע לזהות את הקבוצה שלו עם שבט אשר בשלב הפרוטו-ישראלי, דהיינו בשלב ההתגבשות לשבטי ישראל. רעמסס השני גם חתם על או יזם חוזה הסגרת מורדים מכנען עם קדג'רדי במידה ויעברו בטריטוריה שלו.
דקוטה מאייר
דקוטה לואיס מאייר (באנגלית: Dakota Louis Meyer; 26 ביוני 1988) הוא נחת אמריקאי שעוטר במדליית הכבוד על גבורתו במלחמת אפגניסטן.
ביוגרפיה
מאייר נולד וגדל בעיירה קולומביה, קנטקי. לאחר סיום לימודיו בתיכון התגייס בשנת 2006 ל חיל הנחתים של ארצות הברית. הוא עבר הכשרה כלוחם חי"ר ובהמשך הכשרה כצלף. בשנת 2007 הוצב בגדוד ה-3 שברגימנט הנחתים ה-3 ולחם בעיראק. בהמשך הוצב באפגניסטן. ב-8 בספטמבר 2009 היה מאייר חלק מכוח יועצים אמריקנים שסופח לכוחות ביטחון אפגנים אשר פעל בעמק גנג'גאל הסמוך לגבול פקיסטן. הכוח המשולב נפל למארב ונאלץ ללחום בתנאי נחיתות קשים כנגד כמאה פעילי טליבאן, כאשר חלק ניכר מאנשי הכוח נפצעו. לאחר הקרב הוחלט בשנת 2011 להעניק למאייר, בשל הגבורה שהפגין בשדה הקרב, את מדליית הכבוד. מאייר פרש מן השירות בשנת 2010. לאחר שחרורו ניסה להתאבד ואובחן כסובל מתסמונת פוסט טראומה.
חיים אישיים
מאייר היה נשוי לבריסטול פיילין, בתה של שרה פיילין. הם התגרשו לאחר שהיו נשואים במשך שנתיים.
התזמורת הקאמרית של ויסקונסין
התזמורת הקאמרית של ויסקונסין (באנגלית: Wisconsin Chamber Orchestra) היא תזמורת קאמרית מקצועית במדיסון, ויסקונסין, ארצות הברית. את התזמורת ייסד בשנת 1960 גורדון ב. רייט. מנצחה הנוכחי, אנדרו סיוול, החל את כהונתו עם התזמורת בשנת 2000. התזמורת הקאמרית של ויסקונסין מקיימת 29 קונצרטים בשנה, בהם חמישה קונצרטים של יצירות מופת, קונצרטים לנוער, קונצרטי חופשה ושישה קונצרטים פתוחים לקהל תחת כיפת השמים, בכיכר שליד הקפיטול של ויסקונסין.
רון (סדרת טלוויזיה)
רון היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת הדרמה הקומית, שיצרו וכתבו רון פלדמן (שגם מביים אותה ומגלם את התפקיד הראשי בסדרה) וענת אורן, אשר עלתה לשידור ב-29 במרץ 2015 בערוץ Yes Comedy.
הסדרה נוצרה תחילה כפרויקט הגמר של רון פלדמן במסגרת לימודיו במכללת ספיר. הפרויקט זכה במקום הראשון בפרס הפורמט הטלוויזיוני בפסטיבל קולנוע דרום 2012 ומודי בר און, שהיה המרצה של פלדמן במכללה, הפך לעורך התוכן של הסדרה ואף הופיע בה בתפקיד אורח.
Fuck You (שיר של לילי אלן)
Fuck You (בעברית: לכו תזדיינו) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האנגלייה לילי אלן, מתוך אלבום האולפן השני שלה, It's Not Me, It's You. הוא יצא לאור ב-10 ביולי 2009, על ידי חברות התקליטים פרלופון וריגל רקורדינגס, כסינגל השלישי מתוך האלבום. הוא נכתב על ידי אלן וגרג קורסטין והופק על ידי השני גם כן.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב.
רקע וכתיבה
השיר הופיע במקור במייספייס של אלן ב-2008 לצד השירים "I Could Say" ו-"I Don't Know" (שהופץ מאוחר יותר בשם "The Fear") בשם "Guess Who Batman". "Fuck You" נכתב על ידי אלן וגרג קורסטין. אלן כתבה: "אנחנו הנוער, אנחנו יכולים לשנות את העתיד שלנו ואף לקבוע אותו, בצורה שמתאימה לנו".
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-235 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-15 ביוני 2009.
נכון למאי 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-30 מיליון צפיות.
הבחירות לנשיאות אוקראינה 2019
הבחירות לנשיאות התקיימו באוקראינה ב-31 במרץ 2019. בסיבוב הראשון הנשיא המכהן פטרו פורושנקו, סיים שני עם 15.9% תמיכה, למקום הראשון הגיע הקומיקאי היהודי וולודימיר זלנסקי עם 30.2% תמיכה.
הסיבוב השני נערך ב-21 באפריל 2019 בו זלנסקי ניצח ברוב של 73%.
שיטת הבחירות
נשיא אוקראינה נבחר כל חמש שנים באמצעות מערכת בחירות בת שני סיבובים. אם מועמד לא מצליח לזכות ביותר מ-50% מהקולות בסיבוב הראשון, נערך סיבוב שני.
על פי פרק 5, סעיף 103 בחוקת אוקראינה, על המועמדים להיות אזרחים אוקראינים אשר התגוררו באוקראינה במשך עשר שנים לפני יום הבחירות ועליהם לשלוט היטב בשפה האוקראינית. לפי החוקה, הבחירות לנשיאות מתקיימות ביום ראשון האחרון של החודש האחרון של השנה החמישית לכהונת הנשיא המכהן. אם כהונת הנשיא מסתיימת לפני פרק הזמן החוקי עקב נבצרות וכדומה, אז הבחירות חייבות להתקיים בתוך 90 ימים מסוף הכהונה.
דיבייט
לאחר שהוכרז רשמית על תוצאות הסיבוב הראשון על ידי ועדת הבחירות המרכזית, ב-2 באפריל 2019, וולודימיר זלנסקי הזמין את פטרו פורושנקו לדיבייט בשידור חי, באצטדיון האולימפי בקייב. הדיבייט שהתקיים ב-19 באפריל 2019, הוא הדיבייט הראשון מאז זה שנערך ב-2004 בין ויקטור ינוקוביץ' לוויקטור יושצ'נקו. הדיבייט נערך באצטדיון האולימפי לעיני 22,000 צופים והועבר בשידור חי.
מארק אדי
מארק אדי ג'ונסון (באנגלית: Mark Addy Johnson; נולד ב-14 בינואר 1964) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי. התפרסם בזכות תפקידו בתור דייב בקומדיה "ללכת עד הסוף".
חיים אישיים
אדי נולד בעיר יורק ולמד משחק ב"אקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה" שבלונדון.
אדי חי עם אשתו קלי ושלושת ילדיו בעיירה הכפרית רופורת' שביורק.
טלוויזיה
החל מ-2011 משודרת ב-HBO הסדרה "משחקי הכס" בה הוא מגלם את המלך רוברט באראתיאון.
קולנוע
את הופעת הבכורה שלו בקולנוע הבריטי ערך אדי בדרמה הקומית השנונה "ללכת עד הסוף" בתור דייב, נשוי שמן ומובטל שמצטרף בעקבות מצבו הכלכלי למופע חשפנות ראוותני אותו מארגן חברו גאז (רוברט קרלייל). את צעדיו הראשונים בהוליווד עשה בקומדיות הילדים "ג'ק פרוסט". בנוסף כיכב בסרט ההמשך "הפלינטסטונס: ויוה רוק וגאס", בו החליף את ג'ון גודמן בתפקיד פרד פלינטסטון.
ב-2001 שיחק במותחן הפעולה התקופתי "סיפורו של אביר" בתור רולנד חברו הנאמן של האביר ויליאם תאצ'ר (הית' לדג'ר) ובקומדיה "מת לצחוק" בתור סיסקו המשרת של לאנס ברטון (כריס רוק). ב-2002 הופיע בעיבוד הקולנועי לרומן הבדיוני "מכונת הזמן" בתפקיד דייוויד פילבי חברו של הפרופסור אלכסנדר הרטדייגן (גיא פירס).
ב-2010 גילם אדי את הנזיר טאק בסרטו של רידלי סקוט "רובין הוד" ואת הבלש שון הו'ארין שמנסה להפליל את בארני פנופסקי (פול ג'יאמטי) החשוד ברצח בדרמה הקומית "הסיפור על פי בארני".
Everybody Else Is Doing It, So Why Can't We?
Everybody Else Is Doing It, So Why Can't We? (בתרגום חופשי לעברית: "כולם עושים זאת, אז למה אנחנו לא יכולים?") הוא אלבום האולפן הראשון של הקרנבריז, אשר יצא לאור ב-1 במרץ 1993. מתוך האלבום שוחררו כסינגלים השירים Dreams ו-Linger.
רקע
האלבום הוקלט באולפן ווינדמיל ליין בדבלין הופק על ידי סטיבן סטריט. כל החומרים לאלבום נכתבו על ידי הסולנית דולורס או'ריורדן והגיטריסט נואל הוגאן.
אלבום יצא אור ב-1 במרץ 1993 והגיע למקום הראשון במצעד הבריטי והאירי. כמו כן, הגיע האלבום למקום ה-50 ברשימת האלבומים הנמכרים ביותר באוסטרליה לשנת 1995.
רשימת שירים
כל הרצועות הולחנו על ידי דולורס או'ריורדן ונואל הוגאן מלבד רצועות 5, 10 ו-11 אשר הולחנו על ידי או'ריורדן לבדה.
רצועות שנוספו בהוצאה המחודשת של האלבום בשנת 2002:
סנאי ניגר
סנאי ניגר או סנאי שועלי (שם מדעי: Sciurus niger) הוא מין של סנאי ממשפחת הסנאיים החי ביערות ממוזגים לאורך מזרח ארצות הברית ודרום-מזרח קנדה וכן בקצה הצפוני של מקסיקו, אם כי הוא מצוי גם בחלק קטן ממערב אמריקה. הוא הגדול שבסנאים של אמריקה הצפונית. קל לבלבל בין מין זה לסנאים דומים כמו סנאי אדום אמריקני או סנאי אפור.
סנאי זה מגיע לאורך 45–70 ס"מ, בעל זנב באורך 20–33 ס"מ ומשקלו מגיע ל-500 עד 1,000 גרם בממוצע. אין הבדלי גדלים בין הזכרים לנקבות, אך הפרטים המערביים נוטים להיות קטנים יותר. סנאי זה בעל גוונים כתומים וחומים בהירים, מעט אפורים לאורך הפרווה והוא בעל זנב שעיר וארוך כמו של שועל. החלק התחתון של הגוף כתום והפנים כתומות עם שפתיים אפורות ואף ועיניים שחורים. לעיתים נולדים סנאים שחורים לגמרי או לבקנים.
הסנאי הוא שוכן עצים אך לעיתים הוא יורד אל הקרקע, באזורים בהם מצויים פחות טורפים. בדרך כלל הוא חי ביערות של מיני עצים גדולים ורחבים כמו אלון, אורן, פקאן, היקורי ואגוז מלך, שאת אגוזיהם הוא אוכל. הסנאי הצליח להגיע למדינות המישורים הגדולים כמו קנזס, בעיקר בזכות נטיעות של עצי צפצפה לאורכם.
הסנאי ניזון ממגוון מזונות מהחי ומהצומח, בין השאר מאגוזים, ניצנים, פקעות, פירות, פירות יער, נבטים, פטריות, חרקים, ביצים וציפורים קטנות. הוא ניזון גם מגידולים חקלאיים כמו תירס וממייפל.
לרוב הסנאים הם פעילי יום והם לא טריטוריאליים, המאפשרים לסנאים שונים לבקר במאורתם שבעצים, בה הם ישנים בחורף.
מוזיאון הנשים הווייטנאמיות
מוזיאון הנשים הווייטנאמיות הוא מוזיאון בהאנוי, המוקדש לנשים הווייטנאמיות.
המוזיאון נפתח לקהל הרחב בשנת 1995 ושופץ בין השנים 2006 ו-2010. יש בו למעלה מ־1000 חומרים, תמונות וחפצים המוצגים בתערוכת הקבע, המעידים על תפקידן של הנשים הווייטנאמיות בעבר ובהווה, ועל פועלן באמנויות ובקרב המשפחה. המוזיאון גם מארגן תערוכות בנושאים שונים כדי להראות את השינויים, ואת ההתפתחות, של החברה הווייטנאמית כיום.
המטרה המוצהרת של המוזיאון היא "לשפר את הידע וההבנה הציבורית בהיסטוריה ובמורשת התרבותית של נשים וייטנאמיות ... ובכך לתרום לקידום שוויון מגדרי".
היסטוריה
המוזיאון הוקם בשנת 1987, ונוהל על ידי איגוד הנשים בווייטנאם. העבודה על המבנה הנוכחי החלה בשנת 1991 בבניין קיים, לפי תוכניותיו של האדריכל טראן שואן דים, ונפתחה לקהל הרחב בשנת 1995. מוצגים בו חפצים מאוסף גדול (המונה כ־28,000 פריטים) שנאספו על ידי המוזיאון ואיגוד הנשים בווייטנאם מאז שנות השבעים. חפצים אלה קשורים לתפקידן של הנשים בחיי המשפחה ובהיסטוריה.
בשנים 2006–2010 המוזיאון היה סגור לרגל שיפוצים, הודות למימון של ממשלת וייטנאם, איחוד הנשים הווייטנאמי, וקרן פורד. מוזיאון הנשים הווייטנאמיות נפתח שוב לקהל הרחב בשנת 2010, במבנה עכשוי עם מתקנים מודרניים, ותערוכה קבועה חדשה המאורגנת סביב שלושה נושאים מרכזיים: "נשים במשפחה", "נשים בהיסטוריה" ו"אופנת נשים". במקביל, המוזיאון שינה את ההדגש ממוזיאון תרבותי היסטורי למוזיאון מגדרי, המספק מידע על מסורות תרבותיות ועוסק בנושאים חברתיים ועכשוויים.
שימוש בשטח המוזיאון לקפיטריה
בשיחה עם כתבים, נגואן תיי ואן, Nguyen Thi Bich Van מנהלת המוזיאון הנוכחית, אמרה "כל פעילותנו מבוססת על חוק מורשת התרבות 18/2010 / TT BVHTTDL של משרד התרבות, הספורט והתיירות שקובע את הארגון, התפקידים והחובות של המוזיאון. ההכנסות מהמוזיאון יוחזרו לתקציב המדינה בהתאם לתקנות."
המוזיאון והאוספים
הבניין הראשי של המוזיאון מחולק ל-4 אגפים: תערוכה קבועה, תערוכות מיוחדות, אזור המיועד לפעילות חינוכית לילדים, וחנות המוזיאון. תערוכות זמניות מוצגות גם באזור סמוך לבניין הראשי.
האוספים
במוזיאון הנשים הווייטנאמיות יש אוסף של כ-28,000 חפצים הקשורים לנשים וייטנאמיות. הם מסווגים לאוספים מיוחדים, לפי נושאים, כמו טקסטיל, מתכות, עץ, נייר, כלי חרס, עור, קרן, אדמה וזכוכית. החפצים, המגיעים מכל רחבי ווייטנאם, נאספו על ידי המוזיאון ועל ידי איגוד הנשים בווייטנאם מאז שנות השבעים. כל אחד מפריטים אלו היה שייך לנשים שזהותן ידועה. הם מספרים את סיפורן או משקפים תקופה בהיסטוריה של וייטנאם, שנחוותה באופן אישי על ידי אותן נשים. קשר אישי זה מעניק למוזיאון תהודה רגשית משמעותית.
תערוכות קבועות
התערוכה הקבועה, ששופצה בין השנים 2006 ל-2010, ממוקמת בקומה השנייה, השלישית והרביעית של המוזיאון, ויש בה כ-1000 מיצגים.
נשים במשפחה
הנושא ראשון מציג את "מעגל החיים" של הנשים ווייטנאמיות: כאישה, רעיה ואם, בקבוצות האתניות השונות המרכיבות את האומה הווייטנאמית.
החלק הראשון של התערוכה מתמקד בתפקידן ובמיקומן של נשים במשפחתן, במהלך טקסי החתונה בחברות פטריאלינאליות ובמטריארכליות. חפצים, כמו קופסת מתנה לאירוסין, או תלבושות כלה, ממחישים טקסים אלה.
החלק השני מוקדש לנושא הלידה: הטקסים הקשורים לתשוקה ללדת ילדים, ההתנהלות בהיריון, בלידה, וטיפול באמהות הטריות ובתינוקות.
החלק השלישי עוסק בתפקידן ומשימותיהן של נשים בחיי היומיום: נשים בתפקידן בתוך המשפחה, ומחוצה לה בעסקים קטנים ובמשימות המוטלות על נשים באזורים שונים ובקבוצות אתניות שונות בווייטנאם.
נשים בהיסטוריה
התערוכות בחלק זה בוחנות את תפקידן והשתתפותן של נשים וייטנאמיות במהלך ההתקוממויות והמלחמות השונות במהלך ההיסטוריה, ושמים את הדגש גם על היבטים שונים בחיי היומיום של הנשים במהלך אותן מלחמות. חפצים אישיים כמו טבעת, כובע קש או תצלום מייצגים אירועים וגיבורות משמעותיות בהיסטוריה הווייטנאמית. בנוסף, סרטים קצרים מראים כיצד נשים כיום מבטאות את עצמיותן עם כוח, ביטחון, אנרגיה, מיומנות ורוחניות המבוססים על ערכים מסורתיים.
תערוכות מיוחדות
מוזיאון הנשים הווייטנאמיות מארגן תערוכות בגישה עכשית על אנתרופולוגיה חברתית. הוא גם יוזם פרויקטים המתמקדים בקבוצות שונות באוכלוסייה, במיוחד נשים וילדים מאוכלוסיות מוחלשות. תערוכות אלו משקפות את ההתפתחות והשינויים בחברה כיום.
דוגמאות לכמה מהתערוכות המתחלפות
תערוכות מקוונות
המוזיאון מארגן תערוכות מקוונות אודות אירועים היסטוריים כדי להנגיש את חומרי המוזיאון לכולם. התערוכה "מוכרי הרחוב" למשל, מספרת את סיפורי חיי היומיום של מוכרי הרחוב בהאנוי.
תערוכות ניידות
תערוכות ניידות מתקיימות לעיתים קרובות במחוזות שונים במדינה. קהל היעד של התערוכות מורכב מאיגודי נשים מקומיים, אוניברסיטאות, ובתי ספר.
חינוך
מתוך רצון לקרב את המוזיאון לקהל, המוזיאון מציע מגוון פעילויות חינוכיות ותוכניות לציבור הרחב, ופתח את חדר הפעילות לילדים בשנת 2010 המיועד לילדי בתי הספר בגילאי 7 עד 15. חדר הזה מעניק לילדים הזדמנות לבטא את היצירתיות שלהם, לחקור, להביע את עצמם, להציג, ולשפר את כישורי הקריאה וכתיבה באמצעות פעילויות כמו הכנת כובעים חרוטים העשויים מעלי דקל או לבישת תלבושות מסורתיות של קבוצות האתניות השונות בווייטנאם.
פרסים
בשנת 2013 המשיך TripAdvisor לכלול את המוזיאון ברשימת 25 המוזיאונים המובילים באסיה.
בשנת 2014, מוזיאון הנשים הווייטנאמיות דורג על ידי TripAdvisor במקום שלישי מתוך "94 האטרקציות הטובות ביותר בהאנוי".
ארנון לפידות
ארנון לפידות (לבושין) (נולד בדצמבר 1945) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה. שירת כטייס קרב בחיל האוויר ועוטר בעיטור המופת על הובלת תקיפת המטכ"ל הסורי במהלך מלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה
לפידות נולד בקיבוץ כפר מנחם, בנם הבכור של קלוץ ושולמית. ב-1963 התגייס לצה"ל וסיים קורס טיס במגמת קרב. לאחר הקורס שירת במשך שנה בטייסת מיסטר. עבר הסבה למטוסי מיראז' 3 וב-1967 שובץ בטייסת העטלף. במהלך מבצע מוקד במלחמת ששת הימים השתתף בגל הראשון בתקיפת שדה התעופה קהיר-מערב, בגל השלישי השתתף בתקיפת בסיס מסוקים בע'רדקה שבמצרים והפיל מטוס מיג-19. בהמשך המלחמה השתתף בגיחות הפצצה בסיני. לאחר המלחמה שימש מדריך בבית הספר לטיסה, במהלך מלחמת ההתשה הפיל מטוס מיג 21 מצרי ולאחר גיחת צילום של סוללות טילי קרקע-אוויר נפגע מטוסו והוא נאלץ לבצע נחיתת אונס ברפידים. כמו כן עבר במהלך המלחמה הסבה למטוסי F-4 פנטום. בשנת 1972 מונה לסגן מפקדת טייסת מטוסי סקייהוק.
בתחילת 1973 מונה לסמ"ט א' בטייסת העטלף, שעברה הסבה למטוסי פנטום. במלחמת יום הכיפורים השתתף כסגן מפקד הטייסת ב-50 גיחות מבצעיות והפיל מטוס מיג 21 מצרי ביומה השני של המלחמה. ב-9 באוקטובר הוביל את תקיפת המטכ"ל הסורי, תקיפה שהייתה אחת המשימות המורכבות והמוצלחות שביצע חיל האוויר מאז ומעולם. הוא החליט להמשיך ולהשלים את המשימה על אף תנאי מזג אוויר קשים שחייבו הגבהת מסלול הטיסה על אף שהדבר הגדיל את הסיכוי לגילוי המבנה על ידי כוחות הנ"מ הסוריים. על ביצוע המשימה עוטר בעיטור המופת.
לאחר המלחמה מונה למפקד טייסת בבית הספר לטיסה. באפריל 1976 מונה למפקד טייסת סקייהוק ושירת בתפקיד עד שחרורו משירות הקבע ב-1979. בשירות המילואים המשיך לשרת כטייס קרב בטייסת העטלף עד 1995.
לאחר שחרורו משירות הקבע ניהל את מפעל המתכת בכפר מנחם במשך כחמש שנים. לאחר מכן סיים לימודי ארכיטקטורה בבצלאל ועבד כאדריכל במשרד תכנון.
ויילי פוסט
ויילי הרדמן פוסט (Wiley Hardeman Post; 22 בנובמבר 1898 - 15 באוגוסט 1935) היה אוויראי אמריקאי נודע בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. הוא ערך את טיסת הסולו הראשונה מסביב לכדור הארץ, פיתח את תחום הטיסות בגובה רב, יצר את אחת מחליפות הלחץ הראשונות לטייסים וגילה את זרם הסילון. נהרג בתאונת מטוס באלסקה.