cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כלכלת רוסיה
רקע
על פי קרן המטבע הבינלאומית במהלך שנת 2014 חוותה כלכלת רוסיה משבר ממשי ובדצמבר 2014 מניות בורסת מוסקבה קרסו והרובל צנח עקב צניחת מחיר הנפט והסנקציות הכלכליות שהוטלו על רוסיה עקב משבר אוקראינה, מה שדרדר את הכלכלה הרוסית לשפל הגדול ביותר שלה מאז 1998. ב-16 בדצמבר 2014 העלה הבנק המרכזי של רוסיה את הריבית לרמה של 17 אחוזים - הגבוהה ביותר מאז משבר הרובל, בניסיון להתמודד עם צניחת שער הרובל, שצלל בשיעור של 13 אחוזים מול הדולר לשפל של כל הזמנים - 66 רובל לדולר.
הממשל הרוסי הצהיר שאם מחיר הנפט יישאר באזור ה-60 דולר לחבית - התוצר עלול להתכווץ ב-4.5 אחוזים בשנת 2015. חשש שהתממש כבר לקראת סוף שנת 2014 כשהנפט נסחר ב-59 דולר לחבית.
צמיחה כלכלית
לאחר התפרקות ברית המועצות ב-1991, לאורך רוב שנות ה-90 סבלה רוסיה מצמיחה שלילית, כתוצאה מההידרדרות במצב הכלכלי. בשנת 1997 צמחה רוסיה ב-1.4% אך משבר הרובל שפקד את רוסיה שנה לאחר מכן, ב-1998 גרם לצמיחה שלילית של 5.3%-.
בשנת 2015 התמ"ג של רוסיה רשם צמיחה שלילית פעם נוספת, בשיעור 3.7%, וזאת עקב ירידת מחירי הנפט והסנקציות המערביות שהוטלו על רוסיה בעקבות סיפוח חצי האי קרים ב-2014. בשנים שלאחר מכן, המשיכה כלכלת רוסיה לצמוח, אם כי בקצב מתון לעומת העשור הראשון של המאה ה-21.
בשנת 2019, התוצר המקומי הגולמי ברוסיה היה בגובה 1699.90 מיליארד דולר, ועל פי נתונים רשמיים מהבנק העולמי, מדובר היה בתוצר הגבוה ביותר מעולם. שווי התמ"ג של רוסיה באותה עת היה בשיעור 1.42 אחוזים מהכלכלה העולמית. ואולם, בשנת 2020, בעקבות מגפת הקורנה נסוגה הכלכלה בכ-4.5%, ובעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה והסנקציות שהוטלו על רוסיה קרס התמ"ג הרוסי ב-15% תוך שלושה שבועות.
מדיניות תקציבית
החל מהעשור השני של המאה ה-21 המאזן התקציבי נותר חיובי כשרוסיה רשמה עודף תקציבי בשיעור של 1.80 אחוז מהתוצר המקומי הגולמי במדינה בשנת 2019.
מיסוי
חוקי המס ברוסיה אינם נאכפים במידה מספקת. העלמות מס עצומות שהתרחשו בשנות ה-90 הגיעו ל-50% התמ"ג. בשנת 2001 הוכנסה לשימוש מערכת מס הכנסה אחידה של 13% על הכנסת פרטים (בני אדם, להבדיל מחברות) מעבודה, והחל מאותה שנה תקבולי המס ברוסיה גדלו נומינלית ב־30 עד 40 אחוזים בשנה. מתחילת שנת 2002, שיעור מס החברות הורד מ-35% ל-24%, בשנת 2004, בשנת 2009 ירד מס החברות ל-20%. המע"מ הורד מ-20% ל-18%, והוחזר בהמשך ל-20% ומס אזורי של 5% בוטל לחלוטין. לעומת זאת, עם העלייה במחירי חומרי הגלם בעולם הועלה המס על יצוא של חומרי גלם מרוסיה, במיוחד במגזרי הנפט והגז.
חוב ציבורי
לאחר פירוק ברית המועצות, הגיעה הפדרציה הרוסית להסכמה עם "מועדון פריז" (ארגון של מדינות נושות) ו"מועדון לונדון" (קבוצה של נושים פרטיים במדינות המערב), לפיה הפדרציה הרוסית תהיה אחראית על החוב ההיסטורי של ברית המועצות. בשנת 1996 עמד החוב חיצוני של רוסיה על 132 מיליארד דולר, מתוכו 32 מיליארד דולר היה חוב ל"מועדון לונדון", 30 מיליארד דולר היה חוב למדינות מזרח אירופה הסוציאליסטיות לשעבר, שסיפקו לברית המועצות במשך עשרות שנים מוצרי מזון וציוד מתוחכם, ו-40 מיליארד דולר לקרן המטבע הבינלאומית.
ואולם, בעקבות "משבר הרובל ב-1998" התקשתה רוסיה להחזיר את חובה וביקשה לדחות את פרעונו. תחילה, סירבו חברי "מועדון לונדון" לפרוס את החוב מחדש, אך בינואר 1999 הוחלט להימנע מלהכריז על רוסיה כדיפולטיבית, ובמקום זאת נפתח משא ומתן בנוגע לפריסת החוב. בפברואר 2000 חתם המועדון על הסדר חוב עם רוסיה, במסגרתו נמחקו 10.6 מיליארד דולר מחובה. רוסיה התאוששה מהר מן החזוי מן המשבר, בין השאר הודות לעלייה חדה במחירי הנפט, הגז הטבעי ומינרלים אחרים שרוסיה מפיקה, וכן עקב רפורמות שהעבירה הממשלה. בנוסף הפיחות הגדול של הרובל תרם להגברת הייצוא ובכך לשיפור המאזן המסחרי של רוסיה. בשנת 1999 עמד החוב הציבורי הרוסי על 104.6% מהתמ"ג. מאז שנת 2000 קטן החוב בקצב מהיר עקב תשלום מוקדם של חובות בשל השיפור במצבה הכלכלי של רוסיה, כאמור. בשנת 2017 סיימה רוסיה לפרוע את כל החוב ההיסטורי של ברית המועצות, במועד שנחשב מוקדם מהצפוי, ומאז שמרה על חוב חיצוני נמוך.
באפריל 2022 החוב החיצוני עמד על 453,5 מיליארד דולר. ביוני 2022 רוסיה נכנסה לחדלות פירעון על החוב במטבע הזר שלה – בפעם הראשונה מאז המהפכה הבולשביקית בסוף 1917. זאת לאור עיצומים בין-לאומיים שהוטלו עליה בשל הסכסוך האוקראיני-רוסי. רוסיה נכנסה לחדלות פירעון גם בשנת 1998, אך אז היה מדובר בחוב במטבע מקומי ממנו התאוששה בסיוע גורמים בינלאומיים.
קרן הייצוב הלאומית
עקב הצמיחה הכלכלית המהירה ומחירי הנפט הגבוהים, שגרמו להכנסות גבוהות מהמצופה ובעקבותיהם לעודף תקציבי, ב-1 בינואר 2004 החליטו רשויות רוסיה על הקמת "קרן הייצוב של הפדרציה הרוסית"- קרן עושר ריבונית שאליה מועברות ההכנסות העודפות של המדינה. לפי התכנון, במידה שתתרחש ירידה חדה במחירי הנפט, רוסיה תנצל את הרזרבות שבקרן זו על מנת לעמוד בתקציב המדינה. סיבה נוספת להקמת הקרן היא מניעת הזרמת מזומנים לשוק שעלולה להביא לאינפלציה. הכספים שבקרן משמשים גם לתשלומי חובות. בסוף 2007 העתודות בקרן זו עמדו על כ-157 מיליארד דולר (3,600 מיליארד רובל). ב-30 בינואר 2008 פוצלה קרן הייצוב לשתי קרנות השקעה נפרדות. האחת היא "קרן הרווחה הלאומית", שמושקעת בחו"ל בניירות ערך בעלי תשואה נמוכה ומשמשת לאיסוף הכנסות נפט וגז. השנייה היא "הקרן הרוסית להשקעות ישירות", שמשקיעה באפיקי השקעה בעלי סיכון גבוה יותר, בעלי תשואה גבוהה יותר וכן בניהול הוצאות התקציב הפדרלי. ל"קרן הרווחה הלאומית" ניתנו 125 מיליארד דולר ול"קרן הרוסית להשקעות ישירות" ניתנו 32 מיליארד דולר.
אינפלציה
שיעורי האינפלציה ברוסיה גבוהים אך נמצאים במגמת ירידה. עם התפרקות ברית המועצות והמדיניות המונטרית חסרת האחריות שבא בעקבותיה הגיעה האינפלציה לשיא של כ-2,500% בשנה. לאורך שנות ה-90 הצטמצמה האינפלציה אך ב-1998 לאחר משבר הרובל והפיחות שבא בעקבותיו זינקה האינפלציה ל-86%+. מאז 1999 ועד 2022 רוסיה לא חוותה התפרצות אינפלציונית משמעותית (האינפלציה נשמרת על קצב של 10–12 אחוז בשנה) אך כן מופעלים על המטבע לחצים אינפלציוניים. כדי להתמודד עם לחצים אילו עורך הבנק המרכזי של רוסיה ייסוף של המטבע - דבר שגורם לקושי להתחרות בשווקים הבינלאומיים.
בשנת 2022 עלתה האינפלציה הרוסית ב-14% (נכון לחודש אוגוסט 2022). הגורם המרכזי לכך הוא המלחמה באוקראינה, שגררה אחריה קשיים כלכליים רבים, יחד עם הוצאות עתק של הממשלה על ניהול המלחמה. בנוסף על כך, העלייה היא חלק מעליית האינפלציה העולמית שהחלה בשנת 2021.
שכר ממוצע
השכר החודשי הממוצע במשק (בדולר), בשנת 2008 - נכון לחודש יוני
כוח עבודה ורווחה
מעמד הביניים (הכנסה מעל אלף דולר בחודש) ברוסיה גדל בקצב איטי אך גובר והולך, ב-2006 יחסו באוכלוסייה נאמד בין 25%-30%. מאז התפרקות ברית המועצות ב-1991 ישנה מגמה של גידול באחוז כוח העבודה המועסק בשירותים ובירידה של אחוז כוח העבודה המועסק בחקלאות ובתעשייה.
אבטלה
האבטלה היוותה נטל כבד על הכלכלה הרוסית, בעיקר באזורים הנשענים על תעשייה ממשלתית, אך שיעורה ירד משמעותית. אחוזי האבטלה הגבוהים ביותר ב-2006 נרשמו באזור צפון הקווקז (צ'צ'ניה והרפובליקה של אינגושטיה עם 73% ו28.6%, בהתאמה) ואחוזי האבטלה הנמוכים ביותר נרשמו בערים הגדולות בעיקר במוסקבה וסנקט פטרבורג עם 0.6% כל אחת. נכון לאוגוסט 2020 מהווה האבטלה כ-6.2% מכוח העבודה.
מיליארדרים ברוסיה
נכון ל-2020, ברוסיה חיו כ-87 מיליארדרים (בשטח הפדרציה, בעלי אזרחות רוסית, על פי פורבס) ועם שווי ממוצע של 5.9 מיליארד דולר, רק בארצות הברית חיים יותר מיליארדרים (גילם הממוצע ברוסיה הוא 46), על פי מקור אחר (השבועון הרוסי פיננס) כמות המיליארדרים הרוסיים בעולם גדלו ל-101 כאשר סך שווי נכסיהם גדל לכ-500 מיליארד דולר. מוסקבה ראשונה בעולם במספר המיליארדרים שחיים בה (74) לפני ניו יורק (71) ולפני לונדון (36). כ-119 אלף מיליונרים (שווי נכסים נזיל) חיים היום ברוסיה. בזכות התחזקות הגבוהה בכלכלה בשנים האחרונות, ישנו ביקוש עצום לבעלי מקצועות בתחום הניהולי והפיננסי עם הכשרה מערבית, למשל בנקאי השקעות במוסקבה עשוי להרוויח יותר מפי שניים מעמיתיהם בשאר העולם, מנהלים בכירים במוסקבה צפויים לקבל שכר של כ-10 מיליון דולר בשנה.
החשבון השוטף
המאזן בחשבון השוטף בשנים 1997–2008 (אחוז מהתמ"ג):
השקעות ודירוג אשראי
לפי רוסטאט, השירות הפדרלי לסטטיסטיקה ממלכתית, נכון לסוף 2011, הסכום הכולל של ההשקעה הזרה בכלכלה הרוסית היה 347 מיליארד דולר. על פי ה-CIA, נכון ליום 31 בדצמבר 2014, היקף ההשקעות הזרות ברוסיה היה 606 מיליארד דולר (מקום 16 בעולם).
עם זאת, מאז 2014 ניכרת ירידה מסוימת בהיקף ההשקעות מצד חברות ממדינות המערב ועלייה בהשקעות ממדינות מזרח אסיה, בייחוד סין.
תעשייה
רוסיה היא אחת המדינות המתועשות בעולם. לאחר הקמת ברית המועצות ואישור תוכנית החומש הראשונה ב-1928 הפכה רוסיה ממדינה חקלאית בעיקרה לאחת המדינות המתועשות בעולם והארץ הלכה והתמלאה בקומפלקסים תעשייתיים (קומבינטים). לאחר מלחמת העולם השנייה שוקמה התעשייה ופותחה. ואולם, בשנות ה-70 וה-80 לא הצליחה התעשייה להכניס חידושים, בשל מחסור בהשקעות ותמריצים, והיא סבלה מניהול לקוי. הפיתוח התעשייתי התמקד בעיקר בתעשייה כבדה והזניח ענפים אחרים. מפעלי התעשייה סובלים מהעדר השקעות ומעודף כוח אדם והגידול בתפוקה בשנים האחרונות אינו משקף בהכרח ייצוב מבני. במקביל הריכוזיות הגבוהה של התעשייה חוסמת יזמות והקמת מפעלים בינוניים וקטנים.
תעשיית הרכב ברוסיה מייצרת כ-1.7 מיליון כלי רכב בשנה.
חלל ונשק
אחת התעשיות החשובות בכלכלה הרוסית ובה היא גם מובילה בעולם היא תעשיית החלל הכוללת ייצור של טילים, חלליות, לוויניים וציוד נוסף הקשור בחקר חלל. לאחר התפרקות ברית המועצות הצטמצמו מאוד תקציבי החלל של רוסיה והיא ביטלה פרויקטים רבים. מאז שנת 2000 עם ההשתפרות במצב הכלכלי גדלו תקציבי סוכנות החלל הרוסית ופרויקטים רבים תפסו מחדש תאוצה.
רוסיה היא יצואנית הנשק השנייה בגודלה בעולם (אחרי ארצות הברית) עם היקף מכירות של יותר מ-6 מיליארד דולר ב-2006. ב3 השנים האחרונות הודיעו חברות רבות ליצור מכוניות על רצונן לבנות מפעלי ייצור אך רק ארבע חברות השקיעו בבניית מפעלים בהם שתי חברות מארצות הברית אחת מגרמניה ואחת מיפן.
בשנת 2008 נכנס לתוקפו חוק המגביל השתתפות חברות זרות בבעלות על מגזרים אסטרטגיים לביטחון לאומי. החוק מונה 42 מגזרים בכלכלה שעל מנת לרכוש יותר מ-5% מהמניות על העסקה לקבל את אישורה של הממשלה הפדרלית, כגון תעשיות הגנה, תעופה וחלל, חומרים רדיואקטיביים, פרמצבטיקה, גאולוגיה, נפט גז טבעי ומחצבים אחרים, דיג ותקשורת (רדיו, טלוויזיה, הוצאה לאור, בתי דפוס ועיתונים שתפוצתם עולה על מיליון עותקים).
אנרגיה
תחנות כוח תרמיות, מבוססות גז טבעי, פחם ונפט מספקות כשני-שלישים מתצרוכת החשמל המקומית. היתרה הן תחנות הידרו-אלקטריות וגרעיניות. ייצור האנרגיה הלא-גרעינית נשלט על ידי חברת החשמל הלאומית (מערכת האנרגיה המאוחדת של רוסיה (UES)) עד לפירוקה ב-2008. תחנות כוח גרעיניות תורמות כ-16% מייצור החשמל. בשנת 2006 אישר פוטין רפורמה רחבת היקף בתעשיית האנרגיה הגרעינית, במסגרתה פוצלה תעשיית האנרגיה הגרעינית לשני חלקים נפרדים: אזרחית וצבאית. זו האחרונה מנוהלת על ידי צבא רוסיה בעוד שהאזרחית נישלטת על ידי התאגיד אטומאנרגופרום שבבעלות ממשלתית הכולל את כל החברות הקשורות באנרגיה גרעינית (אטומסטרויאקספורט - החברה לבנייה ומתן שירותים לאנרגיה גרעינית בחו"ל, רוסאנרגואטום - מונופול ייצור האנרגיה הגרעינית, טקסנבאקספורט - ספקית האורניום, וטוול - ספקית הדלק הגרעיני).
נפט
כיום רוסיה היא יצרנית הנפט הגדולה בעולם לצד ערב הסעודית. לפי הערכות לרוסיה עתודות של בין 60 - 120 מיליארד חביות נפט. נפט מהווה שליש מהכנסות המיסים של האוצר הרוסי וחצי מהייצור של רוסיה. בניגוד למדינות ערב העשירות בנפט, מרבצי הנפט ברוסיה הם במקומות קשים לשאיבה, דבר המקשה על פיתוח שדות נפט. לאחר פירוק ברית המועצות הופרטה תעשיית הנפט במחירים נמוכים בצורה יוצאת מן הכלל מערכן האמיתי של החברות ותחת שלטונו של ולדימיר פוטין הולאמה בחזרה חלק מתעשיית הנפט, הלאמת מרכיב היצור העיקרי של חברת יוקוס הדהד בכל העולם. השתפרות המצב הכלכלי ברוסיה בתחילת שנות ה-2000 עודדה מודרניזציה מסיבית של המגזר זה ועל ידי כך הגדלת התפוקה, ופיתוח שדות נפט קיימים וחדשים.
גז טבעי
רוסיה היא יצרנית ויצואנית הגז הטבעי הגדולה בעולם. כ-27% מעתודות הידועות של גז טבעי בעולם נמצאות בשטחה. גם מגזר תעשייתי זה עובר בשנים האחרונות מודרניזציה מהירה וכאמור תפוקת הגז גדלה משנה לשנה. מגזר הגז הטבעי ברוסיה מולאם כולו ושולטת בו חברה אחת, מונופול הגז הממשלתי - גזפרום. נוסף על עתודות הגז הטבעי העצומות ברוסיה, לרוסיה גם זיכיונות לפיתוח שדות גז טבעי באלג'יריה קזחסטן טורקמניסטן, אוזבקיסטן, איראן וונצואלה.
כרייה וחציבה
רוסיה עשירה מאוד במחצבים רבים ולפי הערכות כ-28% מאוצרות הטבע של העולם נמצאים בשטחה. ענף הכרייה והחציבה חשוב מאוד לכלכלה ומהווה 30% מהייצוא של המדינה (ועוד 50% נפט וגז טבעי). לרוסיה מחצבים חשובים רבים כגון זהב, כסף, ניקל, אלומיניום, נחושת, בדיל, פחם, טונגסטן, טיטניום ועוד. מגזר הכרייה נחשב אסטרטגי בעיני ממשלת רוסיה ולכן על משקיעים זרים מטילים הגבלות בענף זה. חלק גדול מחברות הכרייה נמצא בהחזקה מלאה/חלקית של הממשלה. בנוסף, ישנם אזורים בצפון מערב רוסיה, אשר מכרות הפחם מהווים שם מקור תעסוקה מרכזי ולכן הרשויות אינן מקדמות שינויים מבניים כדי למנוע עלייה בשיעור האבטלה.
היי טק
בתקופה הסובייטית הייתה תעשיית ההיי טק נתונה למרות התכנון הממשלתי (גוספלן). ללימודי הפיזיקה והמתמטיקה ניתנה עדיפות מרבית בעקבות המרוץ לחלל, לממציאים ולמדענים היה מעמד מיוחד שהתעצם אף למעמד של פולחן אישיות בעקבות גילוי של המצאות ייחודיות. לאחר פירוק ברית המועצות, נפתח השוק ליזמות פרטית. הצמיחה של המגזר עלתה לאורך שנות ה-90 עד שב-1998 חוותה רוסיה את "משבר הרובל", דבר שגרם לזעזוע בענף. מאז, ענף ההיי טק גדל בקצב מהיר (בין 20%-30% בשנה). ההשקעות במגזר זה עולים ויש מחסור בכוח עבודה בתחום זה עקב הצמיחה המהירה. בשנת 2006 הוחל בבנייתם של מספר "טכנופארקים"- אזורים המותאמים להתפתחות של תעשיות היי טק שונות. בינואר 2007 נכנס לתוקף קוד מס חדש המעניק הקלות מס כדי לעודד את צמיחת המגזר. מערכת החינוך הרוסית ידועה כאחת האיכותיות ביותר בעולם, למרות תקציבים נמוכים משמעותית ממדינות מקבילות במערב, רוסיה הצליחה לשמור על תחרות צמודה במירוץ לחלל עם ארצות הברית ואף לפרוץ דרך ולהיות חלוצה בתחומים רבים במדעים מדויקים.
בנייה
ענף הבנייה הוא אחד הענפים הצומחים בקצב מהיר יותר ברוסיה. ענף הבנייה הופרט ברובו, ותרומת המגזר הפרטי גדולה. שוק הבנייה נשלט בנוסף לחברות הרוסיות גם על ידי חברות סקנדינביות וגרמניות. משבר הרובל באוגוסט 1998 גרם לעצירת פרויקטים רבים אך מאז הצמיחה גבוהה. רוסיה מקימה מיזמים משותפים בענף זה ורוכשת טכנולוגיות חדשות ומיומנויות ניהול. אף על פי העובדה שאוכלוסיית רוסיה קטנה בקצב של כ-500,000 איש בשנה, קצב בניית יחידות דיור חדשות גדל בכ-10% בשנה. ענף הבנייה צומח במהירות ברוב חלקי רוסיה אך שיאו במוסקבה שם הביקוש העצום שאינו עומד בהיצע הוביל לעלייה חדה ביותר במחירי הדירות, מתחילת שנת 2005 ועד סוף אוקטובר 2006 המחירים יותר מהוכפלו. על פי הסוכנות הפדרלית לסטטיסטיקה של רוסיה ("רוסטאט"), בתשעת החודשים הראשונים של 2006 הושלמו בנייתן של כמעט 300,000 דירות חדשות, רבע מהן בבירה מוסקבה. נכון לתחילת 2005, 85% מהדירות הופרטו. נשיא רוסיה ולדימיר פוטין אישר תוכניות לסיוע למגזר הבנייה כמו סבסוד דירות. בשנת 2005 צמח מגזר הבנייה ברוסיה ב-14%.
חקלאות
כ-32% משטחה של רוסיה מעובדים וכ-45% נוספים מיוערים. עץ הוא אחד ממוצרי היצוא החשובים של רוסיה. בצפון רוסיה החקלאות מתמקדת בגידול בעלי חיים ובאזורי הדרום ומערב סיביר – גידול תבואות וגידולי קרקע אחרים (סלק, סוכר, תפוחי אדמה ועוד). תפוקת הדיג הרוסית מהווה כרבע עד שליש מהתפוקה העולמית (בהתאם למוצרים השונים). בשנות ה-90 התכווץ מאוד הענף, בעיקר בתחום הדגים המשומרים. למרות הירידה בתפוקה, היקפי הדייג הגבוהים מסכנים את קיום האוכלוסייה הימית וממשלת רוסיה החלה להקצות מכסות כמות לדיג. התפוקה החקלאית ירדה חדות לאורך שנות ה-90 ואינה רווחית. מאז 1999 ניכר שינוי במגמה והתפוקה החלה לעלות, אך בעיות היסוד של המגזר החקלאי טרם נפתרו. החקלאים אינם יכולים לממן רכישת ציוד חקלאי, דשנים ותשומות נוספות. כתוצאה מזה מזרימה הממשלה תקציבי סיוע עצומים לחקלאות ומבנה הסיוע מעודד את שיקום הענף. בשנות ה-90 ניסו בוריס ילצין וממשלתו להפריט את החוות החקלאיות (סובחוזים וקולחוזים) אך התוכנית לא יצאה לפועל עקב התנגדות עזה מצד הפרלמנט ומנהלי חוות, בשנים אלה רבים מאותן חוות חקלאיות קרסו בשל חוסר מימון או הפכו לחברות לתפוקה חקלאית. הנשיא ולדימיר פוטין הוציא לפועל תוכנית הפרטה של החוות החקלאיות אך זו מתקדמת בקצב איטי.
כלכלה דיגיטלית
הכלכלה הדיגיטלית ברוסיה מפגרת אחרי ארצות הברית, סין, אירופה ויפן. אם חלקה של רוסיה בשנת 2018 בתמ"ג העולמי היה 1.8%, אז בפריון העולמי של מחשבי-על זה עמד רק על 0.32%. על פי מחקר BCG, רוסיה מדורגת במקום 39 מבחינת הדיגיטליזציה של הכלכלה, בהתבסס על נתונים על פיתוח תשתיות, הוצאות מקוונות ופעילות משתמשים. חלקה של הכלכלה הדיגיטלית בתוצר הרוסי, לפי האיגוד הרוסי לתקשורת אלקטרונית (RAEC), בסוף 2016 היה 2.8%.
קשיים
ריכוזיות יתר של הייצור התעשייתי והמגזר הפיננסי באזורי הבירה, הביאו לאי-שוויון כלכלי משמעותי בין אזור העיר והמחוז מוסקבה לבין חלקים נרחבים אחרים במדינה. בעוד שאזור מוסקבה מייצר את שליש התמ"ג הרוסי גרים בו רק עשירית מהאוכלוסייה.
מחירי הדירות בעיר הבירה עלו בצורה לא פרופורציונלית לרמת המשכורות (לכ-5000 דולר למ"ר לעומת שכר ממוצע של 1045 דולר לחודש) בשנים האחרונות ומהווים מכשול רציני לרמת החיים ברוסיה, בהינתן המצב הקיים האקונומיסט ופורבס העריכו את מוסקבה כעיר היקרה ביותר בעולם.
רוסיה ידועה בין השאר כאחת המדינות המושחתות ביותר באירופה, דבר שמנע ממנה להגדיל את ההשקעות הזרות במדינה בתקופת המעבר. הסיבה להיקפי השחיתות הגדולים נעוצה בעובדה שחלקים נרחבים מהכלכלה הרוסית נמצאים באפלה או בצללים (הכנסות או הוצאות שלא מדווחות). זאת בנוסף לתקצוב הנמוך של הממשלה את משרדיה ומשכורות נמוכות משמעותית במגזר הציבורי ביחס למקובל במגזר הפרטי.
מאז הפלישה הרוסית לאוקראינה הוטלו סנקציות כלכליות כבדות על רוסיה שהתבטאה במשיכת השקעות זרות מהמדינה, כמו גם עזיבת חברות בינלאומיות רבות, מה שהוריד את דירוג האשראי של המדינה. רוסיה מוצאת עצמה מבודדת וחלק מהבנקים נותקו ממערכת התשלומים SWIFT, אף שכ-20 אחוז מהבנקאות הרוסית מתנהלת באמצעות המערכת להעברת הודעות פיננסיות, המקבילה הרוסית. הכלכלה הרוסית נפגעה מאוד מההסנקציות ואלו היו בין הגורמים אשר יצרו במדינה משבר כלכלי חמור, שעורר סדרה של הפגנות, וגרם לירידה שער המטבע באופן חסר תקדים. בנוסף, בורסת מוסקבה לא נסחרה במשך 33 ימים שלאחר הטלת הסנקציות בפברואר 2022, כל אלה עודדו מיעוט בהשקעות זרות ומקומיות, אי יעילות של המשק, שגרמה לבריחת מוחות משמעותית.
סטטיסטיקה
נתונים כלכליים לשנים 1992—2020. אינפלציה קטנה מ-5% מסומנת בחץ ירוק.
מודי בר-און
מרדכי (מוֹדִי) בר-און (20 בספטמבר 1962 – 30 במאי 2022) היה מנחה טלוויזיה, שדרן רדיו, במאי תיאטרון, תסריטאי, סאטיריקן, עיתונאי, מחזאי, שחקן, קומיקאי ויוצר טלוויזיה ישראלי.
ילדות והשכלה
בר-און נולד בקריית טבעון. אביו יהודה, עלה מרומניה, היה פועל במפעל המלט "מפעל נשר חיפה" בנשר. משפחתו גרה בצריף בנשר מ-1949 ועד אמצע שנות החמישים ואז עברה לגור בקריית עמל. אמו נחמה, הייתה ניצולת שואה שעלתה מפולין ועבדה כמורה. בילדותו עברה המשפחה לשכונת "אחוזה" בחיפה והוא למד בתיכון עירוני ה'.
כסאטיריקן וכשחקן
בר-און החל את דרכו המקצועית כסטנדאפיסט בשנות השמונים, והיה חבר בצוות הסטנד-אפ "איך זה עובד באמת" עם גדי פור ויוסי פרץ.
בשנת 1991 שיחק בסרט "סיפורי תל אביב", בתפקיד מורה לנהיגה המנהל רומן עם שרונה (יעל אבקסיס). בנוסף, שיחק בר-און בסרטים "הפטריוטים" (1994) ו"ג'ירפות" (2001).
בשנת 1992 ביים את "הפותחן", מחזה מאת ויקטור לאנו, המגולל את סיפורם של שני הניצולים היחידים שנותרו על־פני האדמה לאחר הפצצה אטומית. האחד סטודנט אינטלקטואל, והשני יתום מוכה. הם נקלעים למקלט, כשברשותם עשרות קופסאות שימורים, אבל אפילו לא פותחן אחד. במחזה שיחקו גיל אלון וגבי שושן.
בשנת 1993 הצטרף בר-און לצוות הכותבים של תוכנית הטלוויזיה "החמישייה הקאמרית" ובשנת 1995 כתב מחזה לתיאטרון הבימה בשם "הרקוויזיטור" (יחד עם אילן אלדד). כתב טור במקומון "זמן תל אביב". בשנים 1993–1994 כתב טור הומוריסטי-סאטירי שבועי, בשם "סוגרים חשבון", ב"מגאזין" של העיתון "גלובס".
בשנת 2003 שיחק את עצמו בעונה השנייה של הסדרה שוטטות בפרק "מילואים".
בשנים 2003–2015 היה הפרזנטור של בנק דיסקונט. בשנת 2015 שיחק גם בתפקיד אורח בסדרה "רון" ששודרה ב-yes.
שידורי הספורט
בר-און החל את דרכו בערוץ הספורט בשנת 1994 בהם הנחה לצד יעל אלמוג את תוכנית הספורט "סל בסלון". בין השנים 1997–2021 הנחה את אולפן ליגת האלופות, התוכנית אשר הכי מזוהה איתו לאורך כל הקריירה שלו. מלבד שידורי המשחקים, כתב והשתתף במערכונים הסובבים את משחקי ליגת האלופות לצידם של אבי מלר וספי ריבלין, וכלל את התוכניות "אמפריית דשא" ו"מסע הקסם המסתורי", וכן את התוכנית "הגעתם ליעד", בה יצא יחד עם שחקן או פרשן מתחום הספורט למסע בערים שונות ברחבי העולם, המהווה מוקד עניין בתחום הספורט בעיר, ומעבר לכך.
בר-און הנחה תוכניות נוספות בערוץ הספורט, בין היתר ב-2001 החל להנחות את מגזין סיכום משחקי ליגת העל בכדורגל, "שער חמש" ו"חי משבת". הנחה את מגזין הכדורגל העולמי "עולם הכדורגל", ובשנותיו האחרונות את התוכנית שמלווה את שידורי המשחק המרכזי בליגת העל בכדורגל. בשנת 2014 החל להגיש בערוץ הספורט את התוכנית "יציע העיתונות". ובשנים 2020 ו-2021 היה חלק מצוות המנחים של התוכנית "אולפן הלילה".
הופעתו המצולמת האחרונה באולפן ליגת האלופות, ולמעשה על מסך ערוץ הספורט, הייתה בדצמבר 2021, עם סיום שלב הבתים של ליגת האלופות, בעונת 2021/2022 של המפעל.
בר-און היה פעיל בעמותת "שער שוויון" לקידום קבוצות חברתיות דרך הספורט.
נושאים אחרים
בשנים 2016–2017 הגיש את התוכנית "לונדון את קירשנבאום", בימי חמישי.
יצירה דוקומנטרית
בר-און הגיש כמה תוכניות תעודה טלוויזיוניות, ולעיתים היה גם שותף ליצירתן, בשיתוף פעולה עם ענת זלצר או עם יוצרים נוספים. בהן:
משפחתו ופטירתו
בר-און נפטר ב-30 במאי 2022, בגיל 59, לאחר מאבק בסרטן הריאות. מלבד אצטדיונים ברחבי הארץ, בליל מותו הואר באדום בניין עיריית חיפה כמחווה לזכרו ולאהבתו להפועל חיפה.
איז'ופלווה
איז'ופלווה (בהונגרית: Izsófalva) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. עד שנת 1950 נקרא הכפר דיסנושהורוואט (Disznóshorvát), וכך הוא מזוהה במסמכים רשמיים בני אותה תקופה המעידים על התיישבות יהודים במקום.
בשנת 1993 חלק מהכפר קיבל עצמאות ככפר חדש שנקרא אורמושבאניה ובשנת 1994 קיבל חלק אחר עצמאות ככפר ונקרא רודולפטלפ.
דייב סמית'
דייב רולין סמית' (באנגלית: Dave Rollin Smith; 13 באוקטובר 1940 – 15 בפברואר 2019) היה המייסד והארכיונאי הראשי של ארכיון וולט דיסני באולפני וולט דיסני שבברבנק, קליפורניה.
ביוגרפיה
סמית' נולד ב-13 באוקטובר 1940 וגדל בפסדינה, קליפורניה. כילד הוא הביע הערכה לסרטי דיסני, וכאחד הגר בקליפורניה, הוא ביקר בדיסנילנד לעיתים קרובות. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובילה שנה וחצי כמתמחה בספריית הקונגרס בוושינגטון הבירה. לאחר מכן חזר לקליפורניה ועבד כספרן באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס במשך חמש שנים.
קריירה
הוא הצטרף לחברה ב-22 ביוני 1970, כהארכיונאי הראשון שלה. המשימה הראשונה שלו הייתה לתעד את כל הפריטים שהיו מאוחסנים במשרדו של וולט דיסני מאז מותו ארבע שנים קודם לכן.
סמית' כתב ספרים רבים, הכוללים את "Disney A to Z", אנציקלופדיה רשמית אודות דיסני, ספרי טריוויה של וולט דיסני וגם היה שותף בכתיבת "Disney: The First 100 Years". בשנת 2007 קיבל סמית' את פרס אגדות דיסני, אות כבוד הניתן לאנשים שתרמו תרומה משמעותית לחברת וולט דיסני.
בין 1980 ל-2001, סמית' היה המנהל המבצעי של אגודת כתבי היד. הוא גם היה חבר באגודת הארכיונאים בקליפורניה. ב-24 ביוני 2010, ארבעים שנה לאחר שהחל לעבוד בדיסני, הודיע סמית' שהוא יפרוש בזמן הקרוב. לאחר פרישתו, הוא עבד בדיסני כיועץ. לפי המעריצים וההיסטוריונים של דיסני, הוא נחשב לסמכות הסופית בנושא ההיסטוריה של דיסני.
אנסו פאטי
אנסומנה "אנסו" פאטי ויירה (בספרדית: Anssumane "Ansu" Fati Vieira; נולד ב-31 באוקטובר 2002) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקיצוני בברצלונה ובנבחרת ספרד.
פאטי הוא השחקן הצעיר ביותר שכבש שער עבור ברצלונה, השחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה של הליגה הספרדית שכבש ובישל, הכובש הצעיר ביותר בהיסטוריה של ליגת האלופות, והכובש הצעיר ביותר בקלאסיקו הספרדי.
קריירת מועדונים
ב-24 ביולי 2019 חתם על חוזהו המקצועי הראשון בברצלונה, וחתם בחוזה עד 2022. ב-25 באוגוסט, עוד לפני שהופיע בקבוצת המילואים של המועדון, הופיע בקבוצה הבוגרת כשעלה כמחליף בניצחון 2–5 על ריאל בטיס. הוא עשה זאת בגיל 16 ו-298 ימים והפך לשחקן השני הצעיר ביותר שהופיע לראשונה במועדון, מבוגר ב-18 ימים בלבד מויסנס מרטינס שעשה זאת בשנת 1941.
הוא הבקיע את שער הבכורה שלו ב-31 באוגוסט 2019, בתיקו 2–2 עם אוסאסונה. הוא עשה זאת בגיל 16 ו-305 ימים ובכך הפך לכובש הצעיר ביותר של ברצלונה בליגה. פאטי גם הפך לשחקן הצעיר ביותר ששיחק בליגת האלופות במדי ברצלונה כשפתח במשחק נגד בורוסיה דורטמונד ב-17 בספטמבר 2019 בגיל 16 ו-321 ימים והשחקן השלישי הצעיר ביותר בתולדות התחרות.
ב-10 בדצמבר הפך לשחקן הצעיר ביותר שכובש בליגת האלופות, כאשר הבקיע במדי ברצלונה נגד אינטר את שער הניצחון בסן סירו, במשחק שהסתיים בתוצאה 2–1.
בניצחון הביתי נגד ולנסיה בתוצאה 2–5 הוא כבש ובישל בתוך שבע דקות, והפך לכדורגלן הצעיר ביותר שעשה זאת בליגה הספרדית. במשחק הליגה הביתי נגד לבאנטה באותה עונה כבש צמד משני בישולים של ליונל מסי ובכך היה לכדורגלן הצעיר ביותר לעשות זאת בהיסטוריית הליגה. ב-5 ביולי עלה מהספסל וכבש את השער הרביעי במשחק נגד ויאריאל, שער שהיה ל-9,000 בהיסטוריה של המועדון. עם סיום עונת הליגה, עונת 2019/2020, כבש שבעה שערים ובישל אחד ב-24 הופעות.
ב-24 באוקטובר 2020, בהפסד 3–1 של ברצלונה לריאל מדריד, כבש את השער של ברצלונה ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר שכובש שער בהיסטוריית משחקי האל קלאסיקו. ב־7 בנובמבר באותה שנה, במשחק מול ריאל בטיס, נפצע בברכו השמאלית וקרע את המניסקוס. לאחר יומיים הוא עבר ניתוח, והמועדון הכריז כי ייעדר לשלושה חודשים. בסופו של דבר הוא נעדר לעשרה חודשים, וחזר להתאמן רק ב־24 באוגוסט 2021.
ניידורף
ניידורף (Najdorf; ברוסית: Найдорф) הוא שם משפחה ושם יישוב ברוסיה.
אנסו פאטי
קריירת מועדונים
ב-1 בספטמבר 2021, לאחר עזיבתו של מסי, קיבל את החולצה מספר 10. הוא ערך את הופעתו הראשונה מאז הפציעה ב־26 בספטמבר 2021, במשחק בית מול לבאנטה. הוא שיחק במשחק זה עשר דקות, וכבש בתוספת הזמן את השער השלישי בניצחון 0–3. למרות זאת, פאטי סבל מפציעות נוספות, וב-20 בינואר הוא נפצע בירך שמאל בהפסד 2–3 לאתלטיק בילבאו במסגרת גביע המלך, והושבת שוב לשלושה חודשים. הוא חזר רק ב-1 במאי 2022 כשנכנס כמחליף בניצחון 2–1 על מיורקה במסגרת הליגה. ב-7 במאי נכנס שוב כמחליף במשחק הליגה נגד ריאל בטיס בחוץ, ופחות מדקה לאחר מכן כבש את שערו הראשון בקבוצה מאז ינואר. ב-20 באוגוסט 2022, במסגרת המחזור השני של עונת 2022/2023, היה מעורב בשלושה שערים לראשונה בקריירה שלו, כשבש שער ובישל פעמיים בדרך לניצחון על 1–4 על ריאל סוסיאדד.
קריירה בינלאומית
פאטי הוזמן לשחק בנבחרת ספרד עד גיל 21 ובנבחרת גינאה ביסאו. אנסו בחר ללכת לנבחרת ספרד. ב-15 באוקטובר 2019 ערך את הופעת הבכורה נגד מונטנגרו, והיה בכך לכדורגלן השני הצעיר ביותר המופיע בנבחרת ספרד עד גיל 21.
פאטי זומן לראשונה לסגל נבחרת ספרד הבוגרת לראשונה ב-20 באוגוסט 2020, לשני המשחקים הראשונים בליגת האומות 2020/2021. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-3 בספטמבר כשעלה כמחליף בדקה ה-45 בתיקו 1–1 עם נבחרת גרמניה. שלושה ימים לאחר מכן, ב-6 בספטמבר, כבש את שער הבכורה בתצוגה מרשימה בניצחון הנבחרת 0–4 על אוקראינה, בכך הפך פאטי לכובש הצעיר ביותר בתולדות נבחרת ספרד כשעשה זאת בגיל 17 ו-311 ימים.
נכלל בסגל נבחרת ספרד לטורניר מונדיאל 2022.
עיר המלאכים
עיר המלאכים (באיטלקית: Angel's Friends, בתרגום לעברית: החברים של אנג'ל) היא סדרת הנפשה איטלקית משנת 2009 בעלת שתי עונות ו-104 פרקים באורך 13 דקות מסוגת פנטזיה, רומנטיקה והרפתקאות. הסדרה מבוססת על קומיקס איטלקי בעל אותו שם שנכתב על ידי סימונה פרי והופץ לראשונה במרץ 2007. הסדרה בוימה על ידי אורלנדו קורדי, נכתבה על ידי פרנצ'סקו באלטה ופרנצ'סקו ארלאנץ' והופקה על ידי "Mondo TV", ".R.T.I" ו-"Play Entertainment".
אנסו פאטי
סגנון משחק
לדעת מספר מבקרים נחשב אנסו פאטי לאחד הכישרונות הצעירים המבטיחים בעולם וסגנון המשחק שלו הושווה רבות לזה של שחקן ברצלונה לשעבר ליונל מסי. כחלוץ רב תכליתי, פאטי מסוגל לשחק בכל עמדת התקפה; הוא החל את הקריירה שלו כחלוץ מרכזי, אך עבר מאוחר יותר לשחק בעמדת הקיצוני השמאלי. עקב היותו מיומן בכל אחת מהרגליים, אף על פי שרגלו הימנית היא הדומיננטית, הוא מסוגל לשחק גם באגף הימני, וכן במרכז כחלוץ 9 מזויף, כחלוץ שני, או בתפקיד חופשי כפלימייקר. בשנת 2019 כך תיאר מגזין FourFourTwo את פרופיל השחקן: "אנסו פאטי, המתנשא לגובה של 5 רגל ו-10 אינץ', מתגאה במבנה גוף עוצמתי ומעניק פן פיזי למשחק שלעיתים קרובות חסר לברצלונה בעלת הכישורים הטכניים. עם זאת, למרות מבנה גופו החזק, בוגר הלה מאסיה מחזיק בכישורי כדרור יוצאי דופן, אשר בשילוב עם המהירות שלו, מקשים עליו להפליא להכשל במצבים של אחד על אחד". מגזין זה הדגיש בנוסף את החוש שלו לשערים ולכדורי גובה, כמו גם את ראיית המשחק שלו ואת היכולת שלו לשלוט במשחק מאמצע המגרש. פאטי מתואר כ "כישרון של פעם בדור", ומוחמא רבות על מהירותו, יכולת התאוצה שלו, היותו אמבידקסטרי ברגליו, מרכז הכובד הנמוך שלו וכישוריו הטכניים שמקשים על ההתמודדות של שחקני ההתקפה איתו, וכן על האינטליגנציה שלו. תנועות חכמות, עבודות הגנה טובות והצטרפויות לקישור נחשבים גם הם כחלק מהיתרונות העיקריים שלו.
קריירת מועדונים
מעודכן ל-22 במאי 2022
עיר המלאכים
הסדרה עוסקת בארבע מלאכיות ובארבעה שטנים, אשר נשלחים לכדור הארץ בזוגות בשביל לעזור לבן אנוש שצוותו אליו לבחור בדרך הנכונה או השגויה בלי שיתגלו. במהלך הסדרה נרקמת ידידות בין השטנים למלאכיות, הם משיגים כוחות חדשים ועוברים הרפתקאות שמובילות לגילויים חדשים.
אנסו פאטי
קריירה בינלאומית
מעודכן ל-13 באוקטובר 2020
עיר המלאכים
הסדרה שודרה במדינות רבות ברחבי העולם, ביניהן איטליה, ארצות הברית, רוסיה וישראל. הסדרה שודרה לראשונה באיטליה בערוץ Italia 1 החל מה-12 באוקטובר 2009 עד שנת 2011. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ הילדים החל משנת 2010 עד שנת 2013, ושודרה בשידורים חוזרים בערוץ הירו.
לסדרה נוצר סרט טלוויזיוני בשם "Angel's Friends - Tra sogno e realtà" ("החברים של אנג'ל - בין חלום למציאות") המתרחש לאחר עלילות העונה הראשונה. הסרט שודר לראשונה באיטליה ב-23 באפריל 2011, ובישראל הוא אינו שודר. סרט או סדרת לייב אקשן המבוססים על הסדרה ומכוונים לקהל יד יותר בוגר, נמצאים בשיחות.
עונה ראשונה
בעונה הראשונה, ריינה ומלאכי, שני נבלים הנמצאים בלימבו, רוצים לנקום במלאכים ובשטנים אשר לכדו אותם שם. בשביל להשתחרר מהלימבו, ריינה ומלאכי צריכים שתהיה עבירה על החוקים בין המלאכים והשטנים. הם מנצלים את הרגשות שיש בין ראפ המלאכית וסולפיס השטן, ובעזרתם משתחררים. כאשר הם משתחררים, ריינה מספרת לראפ שהוריה מתו בקרב נגד השטנים ושהיא מאומצת. ריינה מספרת גם שאיפה שנמצאות התמונות של בני האנוש, תמונות שבעזרתם המלאכים והשטנים מגיעים לבני האנוש, יש תמונה של הוריה של ראפ. ראפ וריינה מגיעות לשם וריינה גונבת את התמונות שבעזרתם היא יכולה לשלוט בבני האנוש. לבסוף, המלאכים והשטנים מצליחים לנצח אותה ולהחזיר את התמונות למקומן. מלאכי גילה לראפ שהוא אביה ושהוא עשה את כל זה בשביל להגן עליה.
עונה שנייה
בעונה השנייה, המתרחשת לאחר חופשת הקיץ, המלאכים והשטנים חוזרים לכדור הארץ, שם הם מקבלים בני אנוש חדשים. בינתיים, סולפיס נסחט על ידי שני אנשים שאי אפשר לראות את פניהם אשר מחזיקים את אמא של ראפ. בשביל שסולפיס לא יברח, הם שולחים נערה בשם בלו שתעקוב אחריו. במהלך העונה האהבה של ראפ וסולפיס מתגברת, ומתגלים דברים חדשים על עברה של ראפ. לקראת סיום העונה, המלאכים והשטנים מגלים שהמנהלים שלהם הם האנשים שסחטו את סולפיס, והם נלחמים מולם. לבסוף המלאכים והשטנים ניצחו אותם. העונה, שהיא גם העונה האחרונה של הסדרה, מסתיימת בסוף פתוח בו בלו משחררת את ריינה מהלימבו.
תקליטור
ב-2 בנובמבר 2010 יצא תקליטור המוקדש לסדרה. התקליטור הופק על ידי חברת התקליטים "מדיהסט", והוא מכיל את שיר הפתיחה של הסדרה שבוצע על ידי כריסטינה ד'אוונה ומספר שירים על שמות הדמויות בסדרה. בתקליטור יש 11 שירים.
סרט טלוויזיוני
לסדרה נוצר סרט טלוויזיוני המתרחש בין העונה הראשונה לשנייה. לסרט קוראים "Angel's Friends - Tra sogno e realtà" ("החברים של אנג'ל - בין חלום למציאות") והוא שודר לראשונה באיטליה ב-23 באפריל 2011. הסרט מתרחש לאחר עלילות העונה הראשונה, ובו המלאכים והשטנים נפגשים בבית ספר, שם ראפ וסולפיס נפגשים, למרות שראפ קיוותה שזה לא יקרה. ראפ דיברה עם סולפיס וסיפרה לו שהיא התאהבה במישהו אחר. באותו זמן, הארציים מקבלים משימה לשפץ תיאטרון ולארגן את המחזה "רומיאו ויוליה" מאת ויליאם שייקספיר. בסיום הסרט ראפ וסולפיס מסיקים שהם יחליטו מה לעשות בקשר לעתידם יחד ברגע שיחזרו לבית הספר המוזהב לשנה החדשה. הסרט אינו דובב לעברית ולא שודר בישראל.
המשך לייב אקשן
המשך לייב אקשן לסדרה, או סדרת טלוויזיה או סרט, נמצא בשיחות. פיילוט של הטריילר שכותרו "Darkly" הופק בשנת 2016 על ידי "Play Entertainment" ו-"Mad Rocket Entertainment". הטריילר עובד על ידי דניאלה קוססי ובוים על ידי אלסיו ליגורי. בסרט השתתפו אלסנדרו דנצי בתפקיד סולפיס, דמטרה בלינה בתפקיד ראפ ודניס טאנטוקיי בתפקיד ריינה. העלילה מכוונת לקהל מבוגר יותר של הסדרה, והיא עוקבת אחר סיפור אפל יותר, בו ראפ וסולפיס נהרגים על ידי ריינה ונולדים מחדש כבני אדם ללא זיכרונות.
מגזינים וספרים
על בסיס הסדרה נוצרו מגזינים, ספרים ונובלות בנוסף לקומיקס המקורי.
שופינון שמנוני
שׁוֹפִינוּן שַׁמְנוּנִי המכונה דג השמן (שם מדעי: Ruvettus pretiosus) היא מין של דג מאכל גדול ממשפחת הגמפיליים (או מקרלי נחש) החי באוקיינוסים הטרופיים והממוזגים ברחבי העולם. דג זה יחידי בסוגו.
מאפיינים
הוא צולל לעומק ל 100–800 מטר (נפוץ יותר בעומק 200–400 מטר) מתחת פני הים בבדידות או בקבוצה ושם מחפש דגים קטנים יותר וסרטנים.
לדג יש בשר משובח וטעים אך הוא שמנוני והשומן שלו (הכולל מעל 25% מהבשר) מכיל הרבה אסטר, קשה לעיכול וגורם לחלק מהאנשים לשלשל. למרות הבשר הטעים מחירו באזורים רבים נמוך מאוד, מה שמפתיע תיירים שאינם מכירים את השומן המשלשל שלו וקונים כמות בשר גדולה, בלי לחשוד בבעיה. עקב כך הדג נאסר לייבוא במדינות כמו יפן ואיטליה ומדינות אחרות כמו אוסטרליה או ארצות הברית אינן אוסרות את מכירתו, שהרי אינו מסכן חיים, אך מעודדות בכרוזים ופרסומות להיזהר מאכילת יתר שלו.
ארמון המושל במוגדישו
ארמון המושל במוגדישו (באיטלקית: Palazzo del Governatore, Mogadiscio) היה מעונו של מושל סומליה האיטלקית, ולאחר מכן של מנהל טריטוריית הנאמנות של סומלילנד.
הארמון נבנה במהלך התקופה הקולוניאלית האיטלקית בעיר מוגדישו, הממוקמת בדרום סומליה של ימינו. הארמון היה המקום הראשון בעולם בו הונף דגל סומליה המודרנית.
היסטוריה
הארמון נבנה בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20, בתקופת סומליה האיטלקית בעיר הבירה מוגדישו, הנמצאת בדרום סומליה של ימינו. באותם עשורים העיר התמלאה במבנים בסגנון אורבניזם איטלקי. ארמון המושל היה אחד המבנים הבולטים והידועים ביותר שנבנו בסגנון האדריכלות הפשיסטית הקולוניאלית. הארכיטקטורה היא שילוב של סגנונות איטלקיים וערביים, כאשר הקומה השנייה מעוטרת בריהוט מתקופת הרנסאנס האיטלקי. מול הכניסה הראשית של הארמון הוקמה גינה ענקית.
הארמון נחנך על ידי המושל האיטלקי צ'זארה מריה דה וקי.
ב-1975 הארמון נהרס ועל חורבותיו הוקם מלון "אל עורובה". ב-1992, במהלך מלחמת האזרחים במדינה, ספג מלון עורובה נזקים כבדים.
דיוניסיס סבופולוס
דיוניסיס סבופולוס (ביוונית: Διονύσης Σαββόπουλος, נולד ב-2 בדצמבר 1944 בתסלוניקי) הוא זמר-יוצר יווני בתחום מוזיקת רוק, לאיקי ורבטיקו.
ילדות וצעירות
סבופולוס נולד בתסלוניקי בשנת 1944 כבן השני של משפחה מן המעמד הבינוני. הוא התקבל ללימודי משפטים אוניברסיטת אריסטוטליס בעיר, אחרי השנה הראשונה, ב-1963, דעותיו הפוליטיות ומשיכתו למוזיקה גרמו לריב עם אביו ולעזיבתו את הלימודים. הוא נסע בטרמפ על משאית לאתונה והתפרנס שם מעבודות מזדמנות, בין השאר, כמודל לסטודנטים בבית הספר לאמנות וכעיתונאי.
הקריירה המוזיקלית
באותה תקופה החל לשיר ולנגן בגיטרה במועדוני לילה ושמו נקשר ל"גל היווני החדש" במוזיקה הקלה בארצו. הוא לא הצטיין בקולו אלא במיוחד בכישרון לכתיבת שירים ומנגינות. אלכוס פציפאס, מנהל חברת ההקלטות LYRA שנודעה בקידום היצירות מן הגל היווני החדש החתים אותו על חוזה. סבופולוס הקליט עבור חברה זו עד שנת 1983. המוזיקה שלו היא בעיקר בתחום הרוק, הלאיקו והרבטיקו. אלבום הבכורה של סבופולוס בשנת 1966 היה "טו פורטיגו" (המשאית - רמז לאופן הגעתו לאתונה). על אף הבקורות החיוביות, האלבום לא הצליח להימכר ביותר מ-3000 עותקים.
לרוב כתב סבופולוס לעצמו גם את המלים וגם את הלחנים, אולם שיתף פעולה גם עם מוזיקאים אחרים כמו אלפתריה ארווניטאקי, אלקינואוס יואנידיס, מלינה קאנה וניקוס פאפאזולו. האלבום שלו "באלוס" (Μπάλλος) כולל ביצועי ביוונית של השיר "All Along the Watchtower" של בוב דילן, תחת הכותרת Ο παλιάτσος κι ο ληστής - (או פליאצוס קה אי ליסטיס), כלומר "הליצן והגנב".
סבופולוס היה אמן מגויס פוליטית. ב-1967 הוא נעצר פעם והוכה על ידי משטרת הכת הצבאית שהשתלטה על יוון בשנים 1967–1974. האלבום "ורמיקו פסומי" (Βρώμικο Ψωμί - לחם מלוכלך) הפך גם כן לקלאסיקה בגלל הטקסטים הבקורתיים כלפי המשטר והמיזוג בין מוזיקה יוונית לסגנון מושפע מפרנק זאפה. מכיוון שהמסרים הבקורתיים בטקסטים שלו היו מעורפלים ולא לגמרי גלויים, היה סבופולוס אחד מאמני המחאה המעטים שהורשו להופיע תחת שלטון הכת הצבאית. גרסתו לשיר "דיר-לה-דה" הייתה אף היא אקט של מחאה פוליטית נגד המשטר הצבאי, שעודד אמנים שהזדהו איתו להקליט שירי עם אחרים, כדרך להתחבב על האזרחים.
במועדון "קיתארו" התחיל שיתוף פעולה פורה בין להקתו של סבופולוס "בורבוליה" ("Μπουρμπούλια" ) והזמר, המלחין והפזמונאי פבלוס סידירופולוס. הם יצרו ביחד את האלבום "או דאמיס או ליסטיס" ("Ο Ντάμης ο Ληστής - דאמיס הגנב) שפורסם אחרי נפילת הדיקטטורה הצבאית, בכותרת "או דאמיס או סקלירוס" ( O Ντάμης ο σκληρός- דאמיס החזק). הם שיתפו פעולה עד שנת 1974 בין היתר, במיזוגים בין המוזיקה היוונית ומוזיקת רוק.
למרבית שיריו כתב בעצמו את המלים והמנגינה. בשנים האחרונות עבר חזרה בתשובה מתוקשרת לחיק הכנסייה האורתודוקסית של יוון, המשיך להופיע כזמר אך הפחית את פעילותו כיוצר. הוא הקדיש תשומת לב מיוחדת למוזיקת הצוענים ביוון ולהשפעתה על מוזיקת העם היוונית. בשנות ה-1980 המאוחרות עמד לזמן קצר בראש חברת ההקלטות לירה. אמנים אירופיים כמו וולף בירמן (גרמניה), לואיז לאק (קטלוניה) או דגורי (איטליה), ביצעו משיריו. סבופולוס הלחין מוזיקה לסרטים, לטלוויזיה ולתיאטרון. את השיר "אודה לגאורגיוס קאראיסקקיס" הקדיש לחייל סולומוס סולומוס שנורה למוות על ידי חיילים טורקים ב-14 באוגוסט 1996 באזור החיץ בקפריסין. ב-2004 סבופולוס ניצח על החלק המוזיקלי בטקס הסגירה של המשחקים האולימפיים באתונה.
חייו הפרטיים
סבופולוס נשוי לאספסיה אראפידו ולזוג נולדו שני בנים: קורניליוס ורומנוס. כמו כן יש לו שני נכדים: דיוניסיס ואנדריאס.
אלבומי אולפן
מעולם המתים) - יחד עם ניקוס פאפאזולו
בית חרושת
בית חרושת או מפעל הוא סדנת ייצור גדולה, לרוב ממוכנת, שבה מייצרים דברים (כגון כלי רכב, מוצרי צריכה, מכשירים ביתיים, שעונים, אריזת ושיווק מזון ועוד). בתי החרושת המודרניים ממוכנים ברובם ומתבססים על פס ייצור.
בית חרושת הוא בדרך כלל מבנה גדול ומקורה, שבו אולם אחד גדול ("אולם ייצור") ובצידו מספר חדרים שנועדו להנהלה ולעובדים (משרדים, חדר אוכל, חדר מנוחה, ארוניות לציוד אישי וכו'). לעיתים קרובות, קרוב לבית החרושת ישנו מחסן בו מאוחסנים חומרי הגלם והתוצרים. באולם הייצור פזורות מכונות המהוות חלק מפס הייצור. לצידן ניתן למצוא כלי עבודה, כיסאות לפועלים וכבלי חשמל, מים, אוויר ותמסורת. באולמות ייצור מסוימים ישנו עגורן גשר המרחף מעל כל מרחב הייצור ומאפשר העברת משאות כבדים ממקום למקום בתוך האולם בקלות ויעילות. באולמות שבהם אין עגורן משתמשים לרוב במלגזות. המפעלים המתקדמים ביותר מתבססים על פס ייצור שכמעט כולו אוטומטי שרוב העבודה בו נעשית על ידי רובוטים המבוקרים בידי מחשב.
בתי החרושת החלו להופיע בעקבות המהפכה התעשייתית ורתימת כוח הקיטור על מנת לבנות מכונות שמסוגלות לבצע עבודה גדולה בהרבה מאשר מסוגל האדם הרגיל. במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 היו בתי החרושת מקור פרנסתם העיקרי של תושבי הערים, שגדלו מאוד באותה תקופה. באותה תקופה הייתה מודעות מאוד נמוכה לזיהום אוויר והמפעלים גרמו לערפיח גדול שנפלט מארובותיהם עקב הצורך בשריפת פחם ודלק אחר כדי להניע את המכונות. בשנות ה-60 גדלה המודעות לאיכות הסביבה ובשנות ה-80 החלו בתי חרושת לנקוט בהדרגה צעדים להקטנת זיהום האוויר שהם גורמים. גם העברת מקור הכוח משריפת דלק לחשמל גרמה לירידה בערפיח ובזיהום הנפלט מבתי החרושת.
עדות להווי החשוב של בתי חרושת ממוכנים אלה ניתן למצוא בסרטו של צ'ארלי צ'פלין על הווי התעשייה בשנות ה-20 של המאה ה-20: "זמנים מודרניים".
אלפין MS8 סטרימליינר
אלפין MS8 סטרימליינר (באנגלית: Elfin MS8 Streamliner) היא מכונית ספורט בתצורת רודסטר מתוצרת "Elfin Sports Cars" האוסטרלית אשר מיוצרת משנת 2006.
אוקמרגה
אוקמרגה (בליטאית: Ukmergė מקודם: Vilkmergė; ברוסית: Укмерге́ ומקודם: Вилькомир; בפולנית: Wiłkomierz; ביידיש: ווילקאמיר שנכתב בעברית וילקומיר) היא עיר בליטא, לגדותיו של הנהר שבנטויי, ששוכנת במרחק של כ-76 ק"מ מצפון מערב לעיר הבירה וילנה. משמשת כמרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז המשנה אוקמרגה. בעיר גרים כ-26,000 תושבים (נכון ל-2011).
היסטוריה
אקמרגה מוזכרת לראשונה בכתובים ב-1333. ב-1387 עם השלטת הנצרות בליטא, בנה יוגאילה, מלך פולין והדוכס הגדול של ליטא, כנסייה גדולה בעיר ע"ש פטרוס ופאולוס (מבין הראשונות בליטא כולה). כנסייה זו נשרפה כמה פעמים אך נבנתה מחדש והורחבה (המבנה הנוכחי של הכנסייה הוא תוצאה של בנייה בשנים 1800–1820). העיר קיבלה זכויות עירוניות ב-1486 והמלך זיגמונד (1506–1548) אישר אותן וקבע בה 2 ימי שוק (ה' וז') ויריד גדול ב-29 ביוני, חגם של פטרוס ופאולוס. לאחר החלוקה השלישית של פולין (1795) עברה העיר לשלטון הרוסים וסופחה לפלך וילנה. אך ב-1842 נכללה בפלך קובנה ועל שמה נקרא גם המחוז (ברוסית: уе́зд, uyezd – חלוקת משנה של הפלך, קרי: Вилькомирский уезд  או מחוז וילקומיר). במעמד זה הייתה עד לקריסתה של האימפריה. ב-1812 עבר בעיר צבא נפוליון אך לא פגע לרעה באוכלוסייתה.
את העיר פקדו מגפות, שנות רעב, ובעיקר שרפות בשנים 1877, 1895 ו-1904. בשרפה של 1877 נפגעו בעיקר הרבעים היהודיים בעיר (כולל בית הכנסת הגדול שזמן קצר לאחר מכן נבנה מחדש). ועדים יהודיים בקובנה וממל אספו תרומות לנפגעים. משפחות רוטשילד ומונטיפיורי נחלצו לסייע אף הן. סחרה של העיר נפגע על ידי סלילת מסילת ברזל רומני (Ромни́ באוקראינית - היום באוקראינה)-ליבאו (היום לייפאיה שבלטביה) במחצית השנייה של המאה ה-19 לצורך יצוא, בין היתר, של דגן מרוסיה, דבר שגרם להפניית המסחר לכיוון אחר והוריד מערכה של העיר כמרכז מסחרי. בתקופת מלחמת העולם הראשונה פינו הרוסים את העיר, שרפו בתים, וכן את הגשר על פני נהר השבנטויי. בתקופה זו גירש השלטון הרוסי את היהודים. גם מטוסים גרמניים גרמו להרס ולנפגעים בנפש. בימי הכיבוש הגרמני נסללה מסילת ברזל צרה בין העיר ליאנובה (Jonava). עם כינון הרפובליקה הליטאית הראשונה שונה שמה של העיר מווילקמרגה לאוקמרגה.
הקהילה היהודית
יהודים החלו להתיישב בעיר במאה ה-17. ב-1665 מספרם הגיע ל-622. ליהודים הורשה אז לבנות בית כנסת "מעבר לנהר" וניתן להם שטח לבית קברות. ב-1766 ישבו בעיר 716 יהודים. ב-1798 הגיע מספרם ל-1,354. ב-1847 עלה מספרם ל-3,758, וב-1860 ל-4,065 (מכלל 7,809 התושבים בעיר, קרי יותר ממחצית מסה"כ). ב-1864 מנה ישובה היהודי של העיר 4,561 (אותה שנה היו בה 2 בתי כנסת). בקיץ 1877 הייתה שרפה גדולה שפגעה קשות ביהודי העיר והוקם ועד מיוחד שאסף כספים לסיוע לנפגעי השרפה ברחבי העולם היהודי.
ב-1889 נמנו בה 9,034 יהודים (מכלל 16,559 איש). לפי המפקד של 1897 נמצאו בעיר 7,287 יהודים מכלל אוכלוסייתה שמנתה 13,532 נפש (54 אחוז מכלל האוכלוסייה). ב-1902 היה מספרם 6,094 (מסה"כ 13,263 - 46 אחוז). ב-1914 הגיע מספרם ל-10,000 נפש (לפני פרוץ המלחמה באותה שנה). על פי המפקד הליטאי ב-1923 היו בה 3,885 יהודים (מכלל 10,604 תושביה, או כ-37 אחוז). ב-1935 מנתה קהילתה יהודית של העיר 8,000 נפש (מתוך אוכלוסייה של 15,000 איש - יותר ממחצית). ב-1939 היו בה כ-6,000 יהודים (כמחצית מכלל האוכלוסייה של 12,400).
ראשוני היהודים שהשתקעו בעיר עסקו בכריתת עצים, בהשטת רפסודות על פני נהר השבנטויי, וכן בסחר התבואה והפשתן. תפקידם בחיי המסחר הלך וגדל עם הזמן. שיירות של סוחרים יהודים היו עוברות בעיר בדרכן לווילנה, קובנה, פטרבורג וורשה. הם הקימו בה מחסני סחורות. תפקיד חשוב שיחקו יהודי העיר בעיקר ביצוא עצים ופשתן לגרמניה. סוחרים יהודים של העיר היו אורחים קבועים בבורסות של קניגסברג, דנציג ושטטין. כמו כן, במאה ה-19 היה קיים בעיר ארגון יהודי של טוחני קמח. גם הבורסקאות, שריפת-לבנים ותעשיית כלי חרס היו בידי יהודים. הסחר בטקסטיל, מכולת וחומרי בניין היה רובו ככולו בידי סוחרים יהודים. לפני מלחמת העולם הראשונה היו כ-900 חקלאים יהודים בעיר ובסביבתה. יהודי היישובים הסמוכים עסקו גם במלאכה (בנאים, נפחים, מסגרים, פחחים, ועוד). עד שנות ה-30 של המאה ה-20 לא הייתה בעיר הספקת מים בצינורות ושואבי מים יהודים הביאו מים לבתים מהנהר או מבארות.
ב-1935 היו מפעלים הבאים בידי יהודים: 3 מנסרות, 2 טחנות קמח, 2 בתי חרושת לעורות, תעשיית לוחות חרסינה לתנורים, 2 משרפות יין, תעשיית קרטונג', בית חרושת למשקאות, 2 בתי חרושת ללבנים, 2 בתי חרושת לכלי נשק, 6 בתי בורסקאות.
ה"פולקסבנק" ('הבנק היהודי העממי') נוסד ב-1920 ומנה 593 חברים ב-1929. בנוסף, היו בנקים פרטיים.
בעיר היו 12 בתי תפילה וביניהם בית הכנסת הגדול ו"שטיבל" של חסידי חב"ד.
משך מאות בשנים שימשה העיר מרכז תורני חשוב בליטא והייתה מבצרה של היהדות החרדית. לפני מלחמת העולם הראשונה הייתה בה ישיבה גדולה, וכן "תלמוד תורה" ו"חדרים".
בסוף המאה ה-19 נפתחו בעיר בתי ספר ממשלתיים שלשון ההוראה בהם הייתה רוסית. בקרב התלמידים היהודים בגימנסיה נודעה השפעה גדולה ל"בונד". בתקופת הכיבוש הגרמני של ליטא במלחמת העולם הראשונה הקימו היידישסטים (תמכו, בין היתר, בשפת היידיש כשפת הלאום) ספרייה גדולה, להקה, תזמורת ומקהלה מה שהגביר את ההשפעה של ה"בונד".
בימי ליטא העצמאית פעלו בעיר מוסדות חינוך יהודיים הבאים: ישיבה גדולה; 2 גימנסיות - הגימנסיה העברית והגימנסיה הריאלית היידית - שהתאחדו בגמר שנת הלימודים 1933/1932 לגימנסיה עברית אחת בהנהלתו של ל. לאמפרט מי שהיה מנהלה של הגימנסיה היידית; בית ספר עממי "יבנה", בהנהלתו בראשית של הרב אבא גליקמן; בית ספר "תרבות", בהנהלתו של זרח וידוקלר; בית ספר למלאכה; גן ילדים "תרבות" בהנהלתה של נחמה יפה ואחר כך יוכבד סקוב; ו-2 ספריות. הישיבה והגימנסיות שימשו גם את העיירות הסמוכות.
הקהילה היהודית קיימה מוסדות רבים, ביניהם: בית חולים בהנהלתו של ד"ר אליעזר קלינג; מושב זקנים, שמייסדו הראשון היה ישראל לוי; ובית יתומים. כמו כן קיימה הקהילה בית מרקחת ציבורי, שהכנסותיו שימשו למטרות סעד שונות (עניי העיר היהודים קיבלו תרופות חינם).
בעיר התנהלה פעילות ציונית מגוונת במפלגות, בתנועות נוער ("השומר הצעיר", "גורדוניה", "בית"ר") ובאגודות ספורט ("מכבי, "הפועל"), וכן פעילות של אגודת ישראל. בנוסף היו גם קומוניסטים והיידישיסטים.
עם סיפוחה של ליטא לברית המועצות ב-1940 הולאמו רוב החנויות והמפעלים בעיר. הפעילות הציונית נפסקה, בתי הספר העבריים הוסבו לבתי ספר סובייטיים, וכמה מהם התנהלו ביידיש.
הצבא הגרמני נכנס לעיר ב-26 ביוני 1941, וההתעללות ביהודים ומעשי הביזה החלו מיד. העיר הייתה גדושה המוני יהודים שברחו ממקום מגוריהם בליטא המערבית ונתקעו כאן בדרך מנוסתם מזרחה. הגרמנים עצרו פעילי ציבור יהודים והוציאו אותם להורג. עוד כ-200 יהודים נעצרו באשמת שיתוף פעולה עם הקומוניסטים בתקופת שלטונם בעיר, וב-4 ביולי 1941 הובלו ביחד עם יהודי בולניק ליער פיבוניה (Pivonija) ונרצחו בידי גרמנים וליטאים. בראשית אוגוסט 1941 נצטוו היהודים תוך 12 שעות לעבור לגטו שהוקם בשתי סמטאות בשכונת עוני של האוכלוסייה הנוצרית בעיר. הגטו לא גודר, אך הוקף במשמר כבד של ליטאים חמושים. היהודים הוצאו מהגטו לעבודת כפייה, וכמה מהם נרצחו במהלכה. בין 5 ל-18 בספטמבר 1941 טבחו ליטאים חמושים ביהודי העיר והעיירות שסביבה כמו קורקלי ביער פיבוניה. חולים, קשישים, נשים וילדים שנותרו בגטו נרצחו ביער פיבוניה ב-26 בספטמבר 1941. לאחר המלחמה התגלו ביער 6,354 גוויות. בנוסף, 83 גברים ונשים נרצחו במשק העזר של בית הסוהר, מרחק 5 ק"מ מהעיר.
המרכז לתקשורת חלל רחוקה
המרכז לתקשורת חלל רחוקה הוא כינויו של המערך הנפרד לפיקוד ומדידה ה-40 (ברוסית: 40-й отдельный командно-измерительный комплекс ,Центр дальней космической связи) כחלק מהמרכז הראשי לניסויי חלל על שם טיטוב של כוחות האוויר והחלל, הממוקם בכפר ויטינו, ליד יבפטוריה (שבקרים).
בשנים 1991–2014 נודע בשם המרכז הארצי לניהול וניסוי רכיבי חלל (Національний центр управління та випробувань космічних засобів).
ברית המועצות
המרכז הורם לראשונה כמרכז הבקרה הזמני לתחנות בין-פלנטריות אוטומטיות שהוצב בשנת 1958 במדרון הדרומי של הר קושקה ליד סימייזה. ב-2 בינואר 1959, התחנה קיבלה ועיבדה כבר מידע מתחנת "Luna" והחלה לפעול.
בדצמבר 1959, על פי הצעתם של האקדמאים סרגיי פבלוביץ' קורוליוב ומסטיסלב וסבולודוביץ' קלדיש, החליטה הממשלה להקים את המרכז לתקשורת חלל רחוקה (CDC) ביבפטוריה.
ביוני 1960, באזור מישור החוף בקרים ליד יבפטוריה, נבנה והוקם המרכז הרדיו-טכני ה-85 לתקשורת למרחקים ארוכים (שם הצופן NIP-16 היחידה הצבאית 34436). מבנה המרכז כלל שני אתרים: הראשון - באזור הכפר ויטינו, השני - באזור הכפר זאוזורנויה. נדרש מרחק גדול בין האתרים של 10 ק"מ כדי להפריד בין ציוד הקליטה הרגיש לבין הקרינה המשדרת העוצמתית. באתר הראשון (ויטינו) נמצאים בנייני המרכז, שתי אנטנות המקבלות רגישות יתר ADU-1000 ממתחם פלוטון, טלסקופ כפול AZT-28 של המערכת האופטית Sazhen וטלסקופ AZT-8. באתר השני של המתחם (היישוב זאוזרנויה) נמצאו האנטנות המשדרות ADU-1000 של מתחם פלוטון, טלסקופ הרדיו מדגם RT-32 (שנחשב לגדול ביותר ברוסיה וידוע השם P-400P ) ובנייני שירות. האובייקט העיקרי באתר הוא ממשדר מספר 2 הכולל את האנטנה החזקה ביותר ADU-1000, עם 8 מראות פרבוליות בקוטר 16 מטר. כדי להתקין את האנטנה, נדרשו הקבלנים לבנות את היסוד ואת העמוד שעליו הותקנה האנטנה ברמת הדיוק הגבוהה ביותר.
ב-12 בפברואר 1961 החל המרכז לנטר את טיסת התחנה הבין-פלנטרית האוטומטית הראשונה בעולם, Venera-1. בשנת 1965 הושקו כלי הרכב Venera-2 ו-Venera-3. עם הזמן הושקו מספר חלליות מסדרות אקו, ונוס ומאדים, בעזרתן הועמדו סוגיות הנושא של דינמיקת טיסה ונחיתה על כוכבי הלכת של מערכת השמש, חקר אטמוספירת כוכבי הלכת והעברת מידע.
בנובמבר 1961 קיבל המרכז את השם נקודת המגידה המדעית הנפרדת 98 לתקשורת ארוכת טווח עם אובייקטים בחלל (Отдельный научно-измерительный пункт дальней связи с космическими объектами ,98-й ОНИП ДС с КО).
בשנת 1963 ביקר במרכז אסטרונום הרדיו ברנרד לובל, שהתרשם מעוצמת ציוד המרכז. ב-2009 דיווח ברנרד לובל על ניסוי שערך בביקור זה - הוא טען כי הקג"ב ניסה לכאורה להרוג אותו בהקרנת אות חזקה עם אחת האנטנות של המרכז. לאוול כתב דוח מלא על האירוע, שהתפרסם רק לאחר מותו.
החל משנת 1982 החל לפעול מרכז חלופי לניהול כוחות החלל הצבאיים של משרד ההגנה של ברית המועצות כשבמקביל לפיתוח הפיקוד הראשי של המרכז הראשי לבקרה ובדיקה של כלי חלל של משרד ההגנה, תכנן ופיקח על עבודת מכשירי בקרת הקרקע לכלי רכב למטרות שונות והיה מוכן בכל עת לבצע עבודות בקרה וניטור.
אוקראינה
לאחר קריסת ברית המועצות הפך המרכז לתקשורת חלל, כמו קרים כולה, לחלק מאוקראינה. בשנת 1993 פורקה היחידה הצבאית 34436. המרכז הועבר לאחריות סוכנות החלל הממלכתית של אוקראינה. יתר המחלקות הצבאיות שהיו חלק ממנו בשטח אוקראינה פורקו.
בשנת 1996, בהתאם לצו נשיא אוקראינה הוקם כטן המרכז הלאומי לניהול ובדיקת עזרי חלל (NTSUIKS) על בסיס המרכז לתקשורת חלל רחוקה, כשהוא כפוף לסוכנות החלל הלאומית. למעשה, המרכז הפך ממתקן צבאי למצפה אזרחי המדווח לאקדמיה למדעים באוקראינה, אך נוכחות הצבא הייתה הכרחית כדי לשמור ולהבטיח את פעילותם של טלסקופי רדיו צבאיים. נוסח הצו קבע פירוז הדרגתי של המתקן עד שנת 2000.
בחודשים מאי-יולי 1999, אוגוסט-ספטמבר 2001, יולי 2003 ואוקטובר 2008, בעזרת טלסקופ RT-70, נשלחו הודעות לתרבויות חוצניות כחלק ממחקר למציאת צורות חיים בחלל החיצון.
במשך 10 שנים (1998–2008) נערכו ניסויים שונים עם הטלסקופRT-70. במסגרת תוכנית PulCON, שיתוף הפעולה נמשך לפחות ארבע שנים: משנת 2006 עד 2009.
בשנת 2011 תוכנן לבצע עבודת בקרה משותפת עם סוכנות החלל הרוסית על החללית פובוס-גרונט.
בנובמבר 2013 פורקה ונחרטה אנטנה לתקשורת חלל ייחודית לטווחים ארוכים של מתחם השידור פלוטון באתר מס 2 בזאוזרנויה. עד 2014 המכון לאסטרונומיה ורדיו של האקדמיה הלאומית למדעים באוקראינה היה אחראית על הטיפול המדעי של כלי המרכז.