cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הדיוויזיה ה-290 (ורמאכט)
היסטוריה
ב-2 בפברואר 1940 הוקמה הדיוויזיה, והועמדה תחת פיקודו של מקס דנרליין, ובמהלך המערכה על צרפת היא הייתה חלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה הרביעית, ולאחר מכן לחמה כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה התשיעית. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-56 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, והשתתפה בקרבות השונים בזירה הצפונית. בינואר 1942 נלכדה הדיוויזיה בכיס דמיאנסק, יחד עם 5 דיוויזיות אחרות, אך הן חולצו במאי אותה שנה. לאחר מכן המשיכה הדיוויזיה בקרבות השונים בזירה הצפונית, ובסוף 1944 נלכדה הדיוויזיה יחד עם שאר קבוצת ארמיות צפון בכיס קורלנד, שם לחמה עד לכניעתה לרוסים בסוף המלחמה.
צבי מאיר גינזברג
הרב צבי מאיר גינזברג (לעיתים בכתיב יידי: גינזבערג; באנגלית: Hersh M. Ginsberg; ה'תרפ"ח, 1928 - י"ב בשבט ה'תשע"ו, 22 בינואר 2016) היה רב ומחנך אמריקאי, ראש בית דין אגודת הרבנים במשך עשרות שנים, ומנהלה החינוכי של ישיבת רבינו יעקב יוסף.
ביוגרפיה
נולד בווינה לרב אלעזר יונה גינזברג, נשלח כילד בקינדר-טרנספורט ללונדון. למד ב"ישיבת הרב מליעזש" בסטיינז ובישיבת "מתיבתא" בלונדון ובשנת תש"ח נסע ללמוד בישיבת בית מדרש עליון מפי הרב ראובן גרוזובסקי. נישא לפריידל בת האדמו"ר רבי חיים שלמה לאווי מטאהש-חוסט.
בשנת ה'תשל"ז, 1977 הקים בירושלים את כולל האברכים "אוהל אלימלך" ושימש כנשיא הכולל.
בשנת ה'תשמ"ז, עבר לגור בבארא פארק ונתמנה לרב בית המדרש מחזיקי ת"ת
במקביל כיהן במשך עשרות שנים כמנהלה החינוכי והרוחני של ישיבת רבינו יעקב יוסף.
קישורים חיצוניים
לרגל הקמת מצבה תמוז תשע"ו יו"ל ספר זיכרון ניצוצי צבי מאיר ובו קצת מדברי תורתו ותולדותיו יו"ל על ידי נכדו הרב מרדכי גינזבערג שליט"א בן בנו הרב אלעזר יונה שליט"א
סידני
סידני (באנגלית: Sydney) היא עיר הבירה של ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה, והעיר הגדולה והוותיקה ביותר באוסטרליה. עם אוכלוסייה קרוב לחמישה מיליון תושבים, ובהיותה המרכז הפיננסי של המדינה, לעיתים קרובות נוטים לחשוב בטעות שהיא בירת אוסטרליה כולה – כשלמעשה קנברה היא עיר הבירה של אוסטרליה.
בסידני נמצא בית האופרה, המפורסם במבנה המיוחד שלו, המזכיר צדפה. סידני אירחה את המשחקים האולימפיים של שנת 2000.
גאוגרפיה
סידני שוכנת בין האוקיינוס השקט ממזרח לבין ההרים הכחולים ממערב. נמצא בה המפרץ הטבעי הגדול ביותר בעולם, ויש בה כ-70 חופים כולל בונדיי ביץ' המפורסם. שטחה העירוני של העיר הוא 1,687 קמ"ר, שטח הדומה בגודלו לשטח לונדון רבתי, אף שבסידני מתגוררים פחות ממחצית ממספר תושבי לונדון רבתי. שטח הפרברים של סידני הוא 12,145 קמ"ר והוא הגדול בעולם, כמעט פי שניים מבייג'ינג ופי שישה מרומא. עם זאת שטח זה כולל מספר פארקים לאומיים אשר נמצאים בגבולות העיר ואזורים בלתי מיושבים. הקואורדינטות הגאוגרפיות של סידני הם 34 מעלות דרום ו-151 מעלות מזרח.
אף על פי שסידני לא סובלת מציקלונים והסכנה לרעידת אדמה בה נמוכה מאוד, האל ניניו ממלא תפקיד חשוב בקביעת מזג האוויר של סידני: בצורות ושריפות מחד, ומאידך סערות ושיטפונות. כמה אזורים של סידני הגובלים ביערות חוו שריפות, כמה מן הבולטות שבהן קרו ב-1994 וב-2002. העיר גם חשופה לסופות ברד וסופות רוח נדירות וחמורות, מדי פעם היא אף עומדת בפני מחסור במים עקב תנאי הבצורת באזור הכולל.
היסטוריה
האזור המקיף את נמל סידני היה בית לשבטים הקדמונים מאז לפני 40,000 שנה או יותר. אף על פי שהעיור השמיד את העדויות להתיישבויות אלו, ישנם עדיין תגליפי אבן במספר מקומות. התעניינות אירופאית החלה עם גילויו של מפרץ בוטאני (Botany Bay) ב-1770 על ידי הקפטן ג'יימס קוק. תחת הנחיה מהממשלה הבריטית, הוקמה במקום מושבת אסירים על ידי ארתור פיליפ ב-1788. במקור נחת פיליפ במפרץ בוטאני, אך מצא אותו כלא מתאים. לאחר שיט קצר צפונה, פיליפ עגן במפרצון סידני (Sydney Cove), במפרץ ג'קסון.
עם עידן הבהלה לזהב באמצע המאה ה-19, הגיעו מהגרים רבים לסידני, ואוכלוסיית העיר צמחה ל-200,000 תוך 20 שנה. הביקוש לתשתיות שיספקו את גידולה המהיר של אוכלוסיית העיר, גרמו לפיתוח מסיבי של מערכת הרכבות והנמלים בעיר בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19. בהמשך, עם גילוי זהב בוויקטוריה, היגרו רבים מסידני למלבורן.
עם התיעוש במאה ה-20 סידני גדלה במהירות, וב- 1925 כללה אוכלוסייה של כמיליון איש. השפל הכלכלי הגדול בשנות ה-30 פגע בסידני קשות. במהלך המאה ה-20 סידני המשיכה להתפתח עם גלי הגירה רבים מאירופה ואסיה, מה שהתבטא באווירה קוסמופוליטית בעיר. סידני היא בעלת אוכלוסיית המהגרים השנייה בגודלה מבין הערים הגדולות בתבל, ו-45% מאוכלוסייתה הם מהגרים וילדי מהגרים.
תרבות
סידני היא משכנה הקבוע של התזמורת הסימפונית של סידני, אחת התזמורות הנחשבות ביותר באוסטרליה. בית האופרה של סידני, אחד המבנים המייצגים את סידני, משמש כבית לתזמורת הסימפונית.
מכללות ואוניברסיטאות
בעיר שוכנת אוניברסיטת סידני, האוניברסיטה הוותיקה באוסטרליה ומוסד הלימודים השני בגודלו במדינה.
אוכלוסיית סידני בשנים שונות
מרבית תושבי סידני הם בריטים ובעלי רקע אירי. מהגרים חדשים יותר לעיר כוללים איטלקים, לבנונים, דרום אפריקאים, סודנים, טורקים, מקדונים, קרואטים, סרבים, סינים ווייטנאמיים.
יהדות סידני
קהילת סידני היא הקהילה היהודית הוותיקה ביותר באוסטרליה. בשנת 1817 היו בסידני עשרים יהודים אשר יסדו בה חברה קדישא ובשנת 1820 קנו חלקת אדמה בתוך בית הקברות הנוצרי לצורך קבורת יהודים. הקהילה היהודית גדלה ולקראת 1830 היו בעיר שני בתי כנסת. הקהילה התאחדה שוב בשנת 1832, תחת הנהגתו של יעקב מונטיפיורי, בן דודו של משה מונטיפיורי. בשנת 1844 בנתה הקהילה בית כנסת חדש וגדול יותר כדי להכיל את חברי הקהילה הרבים. בשנת 1862 ביקר בסידני הרב יעקב ספיר, שליח מארץ ישראל, אשר דיווח על כחמש מאות יהודים בסידני, רובם מאנגליה ומיעוטם ממחוז פוזנא ומפולין. על פי עדותו של הרב ספיר, רוב היהודים בסידני לא שמרו שבת. כיום חיים בסידני כ-45,000 יהודים.
אחד מבתי הכנסת העיקרים של הקהילה בעיר הוא בית הכנסת הגדול.
מגדל אור (חינוך)
מגדל אור היא רשת מוסדות חינוך ארצית מיסודו של הרב יצחק דוד גרוסמן המעניקה מסגרת חינוכית לאלפי ילדים בסיכון מגיל הינקות ועד גיל הבגרות. במוסדות "מגדל אור" מתחנכים מדי יום אלפי ילדים מכל גווניה של החברה הישראלית בעשרות מוסדות ובניהם: מעונות יום, גני ילדים, בתי ספר יסודיים ועל יסודיים, חטיבות ביניים, אולפנות, מדרשות ובתי ספר מקצועיים ואקדמיים.
התרחבותם של המוסדות
בשנת 1975 החל הרב יצחק דוד גרוסמן בהקמת מעונות לילדים ללא קורת גג במגדל העמק. בשנת 1980 הקים הרב את מעונות היום לילדים והחל בפיתוח הכפר למשפחות אמנה. לאחר ההצלחה והביקוש הגדול החל הרב לפעול ולחנך לנתינה בכל שכבות האוכלוסייה ובשנת 1990 יסד הרב את תלמוד התורה האזורי ואת בית הספר מחשבה. במקביל באותה שנה לאור הצורך הקיים במענה לבנות חרדיות שהמסגרות הקיימות לא מתאימות להן הקים הרב את קריית החינוך לנערות, מוסד הדומה ביסודו למוסד הראשון שהקים לנערים.
קליטת עלייה
הרב גרוסמן פעיל גם בקליטת עלייה, ועשה רבות לקליטת העולים מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים ועולי אתיופיה ותימן. בין יתר פעילותו בתחום קליטת העלייה, הקים במגדל העמק מדרשה לבנים בשם מדרשת הגליל, וכן אולפנה לבנות ומקום הנותן השכלה גבוהה לנוער עולה מברית המועצות.
ובנוסף פעל הרב רבות בקליטת עולי אתיופיה ממבצע שלמה בשנת 1991 ועולי תימן בשנת 1993 ושילב אותם בקריית החינוך מגדל אור.
חג שבע
בשנת 2003 ייסד הרב את מבצע חג שבע במסגרתו מתבצעת חלוקת חבילות מזון לחג הפסח וראש השנה עבור משפחות נזקקות ברחבי הארץ. מבצע “חג שבע לילדים” החל כיוזמה מקומית של תלמידי מגדל אור במגדל העמק.
מוסדות הרשת
הרשת מנהלת מוסדות המחזיקים יחד תקציב של כ-30 מיליון דולר. כ-65% מהתקציב ממומן מקופת האוצר והיתר מגיע מתורמים שונים.
מוסדות הרשת כוללים:
רשת מעונות וגני ילדים - הכוללת מעונות וגנים הנותנים מענה לילדי האזור. רשת המעונות כוללת ארבעה מעונות ושישה גנים לילדי האזור בגילאי 0–6.
בית ספר יסודי לאומנויות מחשבה - בית ספר אזורי המציע מסגרת חינוכית במגוון תחומים כולל פיתוח אפליקציות ופרויקטים ממוחשבים חלקם במסגרת מיזם "סיסמה לכל תלמיד".
בית ספר פנינת אור - בית ספר יסודי לבנות האזור מכיתות א'-ח'.
מתיבתא לצעירים - מוסד פנימייתי לתלמידי כיתות ו'-ח'. מנהל המתיבתא: הרב דוד מלכה ומנהל הפנימיה: הרב יניב עמר והר"מים: הרב גדי אשורי, הרב מאיר לוי ועוד. במתיבתא קיימים גם אבות בית שמדריכים את הילדים בזמן הפנימיה. כשהתלמידים מסיימים את כיתה ח' רובם של התלמידים הולכים למסגרות ההמשך (ישיבת מאור ישראל וישיבה קטנה). המתיבתא גם אחראית על כמה סרטים שיצאו ממגדל אור בהם כוחה של חברות מגדל של אור ועוד. גם במקהלת המלאכים מככבים ילדי המתיבתא (יאיר טסה נתנאל סעידי ועוד). חלק משירי המקהלה :מחרוזת שירי שבת-https://youtu.be/Jf-hDpC0E-Y וקאבר לסיבת הסיבות-https://youtu.be/V5OlsYUn-HU
ישיבה קטנה - לנערים חרדים הכוללת לימוד גמרא עם ראשונים ואחרונים כהכנה לקראת המשך המסלול בישיבות הגדולות הטובות ביותר.
כפר נוער וקריית חינוך לבנות - כפר נוער לבנות חרדיות הכולל חווה חקלאית הידרופונית, מגמת בישול מלונאי מקצועית ופינות חי המנוהלות על ידי בנות הכפר.
תיכון שלהבת - תיכון לבנות במגוון תחומים לבנות מצוינות מהסביבה הכולל מגמות מיוחדות של ראיית חשבון וגרפיקה ועיצוב.
סלון כלות - לבוגרות המוסדות הסלון נותן ליווי מלא לבנות הכולל סלון כלות מלא. בנוסף במסגרת זאת הבנות מקבלות חדר שינה, מוצרי חשמל, מטבח ועוד לקראת בניית ביתם בעתיד.
אור ישראלי - תנועת נוער המקנה ערכי יהדות ומסורת לבני נוער ברחבי הארץ. כיום, מונה התנועה 120 סניפים, בהם לוקחים חלק בפעילויות למעלה מ-8,000 בני נוער.
“חג שבע לילדים” הוא מבצע ארצי לחלוקת סלי מזון לנזקקים המתקיים מדי שנה לקראת החגים. המבצע החל לראשונה בשנת 2003 וברבות השנים הלך והתרחב המבצע והגיע לעשרות אלפי חבילות מזון למשפחות נזקקות. המבצע מובל על ידי תלמידי רשת החינוך “מגדל אור” יחד עם חיילים צה”ל, עובדי חברות מובילות במשק, ועוד אלפי מתנדבים נוספים.
באטמוביל
באטמוביל (מאנגלית: Batmobile) היא מכונית בדיונית אשר משמשת את באטמן ונוצרה במיוחד בשבילו, נראתה לראשונה בחוברת הקומיקס Detective Comics #27. לבאטמוביל היו מספר רב של עיצובים שנעו בין מכונית ספורט דמוית עטלף ועד לטנק.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוצגה הבאטמוביל הראשונה במדיה המצולמת, כאשר נראתה כמכונית פורד רגילה ועליה סימנים מזהים כמכונית עטלף בסדרת הטלוויזיה של שנות ה-60. המכונית תוכננה כעשור לפני הסדרה, בשנת 1954, בעוד הסדרה שודרה בשנים 1966–1968. הבאטמוביל של הסדרה כללה פטנטים רבים בהם מסורים, לייזרים, רקטות, מחשב, טלפון, פצצות עשן ועוד.
אחד העיצובים הפופולריים ביותר בקרב המעריצים הוא זו של הבאטמוביל (שהתבססה על שלדת Impala ומנוע של שברולט קורבט) מהסרט "באטמן" (1989) של הבמאי טים ברטון. מכונית זו הייתה ממוגנת ירי וכללה פטנטים כגון שריון מתקפל, זוג מקלעים, רובה חבלים והפעלה בשלט רחוק. המכונית המשיכה גם לסרט באטמן חוזר וכללה עוד פטנטים כגון גליל מתכת היוצא מגחון הרכב ומאפשר לבאטמוביל לבצע סיבוב של 180 מעלות במקום. בסרט זה, אחרי שהפינגווין השתלט על הבאטמוביל וגרם למשטרה לרדוף אחריה, באטמן מצליח לבסוף לנטרל את שליטת הפינגווין אך כאשר הוא נמלט מהמשטרה דרך סימטה צרה, הוא נאלץ להפעיל מוד מצב חירום שהופך את הבאטמוביל למעין רקטה אך בתהליך משיל חלקים ניכרים ממעטפת המכונית ומחייב בפועל את בנייתה מחדש.
ב"באטמן לנצח" לבאטמוביל שהוצג בסרט, היו שלושה ספויילרים, כשהספויילר שניצב בגג הרכב היה יכול להתפצל לשניים. כמו כן, היה לו בחזית כבל עם וו תפיסה שמאפשר לו לנסוע על קירות.
הבאטמוביל שהוצג ב"באטמן ורובין" היה בעל מכסה מנוע חצי שקוף עם אורות מסתובבים בתוכה. בסרט באטמן היה יכול לשלוט על האופנוע של רובין מרחוק באמצעותו.
קית' בארון
קית' בארון (באנגלית: Keith Barron; 8 באוגוסט 1934 - 15 בנובמבר 2017) היה שחקן ומנחה טלוויזיה אנגלי. הוא השתתף בסרטי קולנוע ובתוכניות טלוויזיה מ-1961 עד 2015. בטלוויזיה שיחק בדרמה המשטרתית "The Odd Man", בסיטקום "דיוטי פרי" ובתפקיד גרגורי וילמוט בסדרת הדרמה התקופתית "על אדונים ומשרתים".
באטמוביל
ב"באטמן - הסדרה המצוירת" הבאטמוביל היא רכב מרוצים עתידני בצבע כחול כהה, שנקנה על ידי ברוס ויין מממציא ומכונאי שפשט את הרגל. הבאטמוביל מאורכת ומדוגמת בכנפוני עטלף מאחור וממוגנת נגד כדורים. לבאטמוביל פטנטים שונים שנועדו להגן עליה ולסייע לבאטמן בלוחמה בפשע. בעונות המאוחרות של הסדרה הוחלפה הבאטמוביל ברכב מרוצים שחור וקצר, אך שאינו ממוגן ירי. בסרט האנימציה "באטמן והארלי קווין" הוחזר הבאטמוביל הראשון של הסדרה.
קית' בארון
ביוגרפיה
בארון נולד במקסבורו בווסט ריידינג ביורקשייר. בתחילת הקריירה שלו הופיע בארון בתיאטרון הרפרטוארי של שפילד, שם הכיר את אשתו מרי שהייתה מעצבת במה. בשנות השישים של המאה העשרים זכה להכרה בקרב צופי הטלוויזיה בבריטניה בתפקיד סמל הבילוש סוויפט בסדרה "The Odd Man" של טלוויזיית גרנדה, ובסדרת הספין אוף "It's Dark Outside". הפריצה הגדולה שלו הייתה כששיחק בתפקיד נייג'ל ברטון במחזות האוטוביוגרפיים למחצה של דניס פוטר: "Stand Up, Nigel Barton" ו-"Vote, Vote, Vote for Nigel Barton" ששודרו ב-1965 בערוץ BBC One במסגרת הסדרה האנתולוגית "The Wednesday Play". ב-1973 גילם דמות דומה בפרק "Only Make Believe" מאת פוטר בסדרה "מחזה היום".
בארון שיחק בתפקידי אורח בסדרות רבות החל מ"כובע אדום" ו-"Z-Cars" מאמצע שנות השישים של המאה העשרים, ועד "רנדל והופקירק", "Strange Report", "הגומלים החדשים", "המקצוענים" ו-"A Touch of Frost. הוא שיחק בשני פרקים בסדרת הדרמה "על אדונים ומשרתים" בתפקיד גרגורי וילמוט האוסטרלי. במרץ 1983 הופיע בתפקיד אורח בסיפור "Enlightenment" בסדרה "דוקטור הו". בארון היה לעיתים קרובות קריין בפרסומות בטלוויזיה הבריטית ובתשדירי שירות.
ב-1989 כיכב בארון בסדרת הדרמה "Take Me Home" יחד עם אנט קרוסבי בתפקיד אשתו, ועם מגי או'ניל בתפקיד החברה שלו. אחד התפקידים הידועים והאהובים שלו היה בסיטקום "דיוטי פרי" של טלוויזיית יורקשייר משנות השמונים של המאה העשרים. בשנות התשעים כיכב בקומדיות המצבים "הגארד" ו-"All Night Long". בשנות האלפיים הופיע בתפקיד קבוע בסדרת הדרמה "מקום בו נמצא הלב" של ITV. ב-2014 חזר לגלם את הדמות של דייוויד פירס במופע המבוסס על הסדרה "דיוטי פרי". ב-2006 כיכב בעונה הראשונה של סדרת הדרמה של ה-BBC "משפחה וחיות אחרות" (The Chase).
באטמוביל
ב"באטמן: הדור הבא" הוצג באטמוביל שהיה רכב רחף עתידני.
בסדרה "הבאטמן" הוצג באטמוביל בעל טכנולוגיה מתקדמת ובעל שני מקלעים שיוצאים משני צדדיו.
קית' בארון
ביוגרפיה
על מסכי הקולנוע הופיע בארן בסרט "Baby Love" משנת 1968, ושיחק בתפקיד מר לטימר בסרטו של דייוויד פוטנם "מלודי" משנת 1971.
בארון הופיע כסלבריטי אורח בפינת המילון בפרקים אחדים של השעשועון מספרים ומילים "Countdown" של ערוץ 4.
באטמוביל
בסדרה "באטמן: האמיצים והנועזים" הוצג באטמוביל שיכול להשתנות למטוס ולרובוט קרב, וכמו כן הוצג הבאטמוביל שהופיע בקומיקס משנת 1941.
בשני הסרטים "באטמן מתחיל" (2005) ו"האביר האפל" (2008) הבאטמוביל שודרגה ונראית כמו רכב שטח צבאי כבד שנועד במקור למטרות סער וגישור. הבאטמוביל משוריינת וכוללת משגר רקטות לצד מערכת ניווט לווייני, מצב הסוואה ומגדש טורבו המאפשר זינוק באוויר. כדי ליצור את הבאטמוביל, נולאן, במאי הסרט, נעזר בתבנית החרטום של מטוס P-38 לייטנינג בשביל מנוע הסילון של הבאטמוביל. גוף הרכב נבנה במשך חודשיים מחומר פוליסטירן מבודד. החומר נוסה במהירויות גבוהות, והמודל הראשוני נכשל. או אז הורכב הרכב עם תוספת מנוע V-8 של שברולט, ציר משאית כתוספת לציר האחורי, צמיגים של רכב שטח ומערכת מתלים של מכוניות מרוץ. תהליך ההרכבה נמשך תשעה חודשים. ארבעה מודלים של הרכב הושלמו, והורכבו עליהם 65 פאנלים של חומר סיבי פחמן. שני דגמים מתוכם היו מיוחדים - הראשון נועד לצילומי התקריב של המדפים המתכווננים, והשני לצילומי הנעת הסילון של הרכב מעל גגות העיר (בעזרת שישה מיכלי פרופאן). עקב הראות המוגבלת מתוך הרכב, הורכבו מצלמות בתוך תא הנהג, ונדרשו לנהגים שישה חודשים כדי להתאמן בנהיגה. במהלך הסרט "האביר האפל" כאשר הבאטמוביל נפגע מרקטה נגד טנקים הוא מפעיל מצב חירום וגלגליו הקדמיים הופכים לאופנוע חמוש במקלעים וברובה חבלים שנשלט באמצעות כתפיו של הרוכב שמסוגל לכופף ולסובב את גלגלי האופנוע לכל כיוון בעוד שהחלק האחורי מפעיל השמדה עצמית. ואופנוע זה גם מופיע בסרט ההמשך "עלייתו של האביר האפל".
קית' בארון
ביוגרפיה
ממרץ 2003 עד אפריל 2004 כיכב בארון בתוכנית הרדיו "Bunn and Co" של רדיו ה-BBC. ב-2007 הצטרף בארון לאופרת הסבון "קורוניישן סטריט" של ערוץ ITV1 בתפקיד ג'ורג' טרנט. ב-2011 שיחק בארון בתפקיד מוריס בסרט הטלוויזיה "לפלנד" של ה-BBC, וב-2013 המשיך לגלם את אותה דמות בסדרת ההמשך "להיות איילין".
חיים אישיים
ב-1959 התחתן בארון עם מרי פיקרד. לבני הזוג נולד בן אחד, ג'יימי. בארון נפטר ב-15 בנובמבר 2017 אחרי מחלה קצרה.
באטמוביל
בסרטי היקום הקולנועי של DC הוצגה "באטמוביל" חדשה שבעיצובה היא שילוב בין הבאטמוביל כרכב מרוצים עם הבאטמוביל כרכב שטח כבד שמופיע בטרילוגיית האביר האפל. הבאטמוביל של יקום זו מופיעה לראשונה בסרט באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק ומוצגת כמכונית מהירה אך בעלת שריון כבד המאפשר לה לפרוץ דרך קירות. כמו כן היא חמושה בצמד מקלעים כבדים בחרטום ובפטנטים נוספים.
בסרט באטמן, שיצא בשנת 2022, נראית הבאטמוביל כמכונית שרירים מדגם פלימות' ברקודה ששודרגה וכוללת תחמושת. מזכיר במראהו את מראה הבאטמוביל של סדרת הטלוויזיה משנות ה-60.
שש השנים הדמוקרטיות
שש השנים הדמוקרטיות או שש השנים המהפכניות (בספרדית: Sexenio Democrático או Sexenio Revolucionario) היא תקופה בהיסטוריה של ספרד שהתחילה עם ניצחון מהפכת ספטמבר 1868 והסתיימה בהפיכה הצבאית (pronunciamento) מדצמבר 1874 שסימנה את הרסטורציה הבורבונית בספרד.
בחיים הפוליטיים בתקופה זו בלטו ארבעה גושים פוליטיים - ה"אוניוניסטים" ("האיחוד הליברלי"), ה"פרוגרסיסטים", ה"דמוקרטים" וה"רפובליקאים". כמן כן הסתמנה בה עלייה בכוחה של תנועת הפועלים והתגלו נקודות משבר בקובה. "שש השנים הדמוקרטיות" יכולות להתחלק לשלושה שלבים, שהתחלפו במהירות:
סיבות המהפכה
בשנים האחרונות של שלטון המלכה איזבלה השנייה, עברה ספרד משבר חמור שהתבטא במישור הפיננסי, האגררי והתעשייתי. בנוסף חלה הידרדרות במערכת הפוליטית.
המשבר הפיננסי פרץ עם פשיטות הרגל של בנקים (נסגרו שישה מתוך עשרים ואחד) ושל עסקים רבים אחרים וירידה ברווחיות מסילות הברזל. החובות המצטברים של הממלכה גרמו לה להעמיס את לחץ המיסים. חל משבר בענף החקלאות על רקע בצורות ויבולים חלשים שגרמו לעליות מחירים, למחסור ורעב בקרב האוכלוסייה. ומעשה שטן, התמוטטה גם תעשיית הטקסיל בקטלוניה בעקבות העלייה במחירי הכותנה, שיובאה מארצות הברית בעיצומה של מלחמת האזרחים האמריקנית והשפל בביקוש למוצרי טקסטיל בספרד.
בזירה הפוליטית, הממשלות בהנהגת ה"מתונים" שהואשמו בשחיתות, ברודנות ובפגמים מוסריים נוספים, לא גילו יכולת לפתור את הבעיות ואף לא הסכימו להתחלף בשלטון עם ה"פרוגרסיסטים". בנוסף משקל רב יוחס לחוסר הפופולריות של המלכה איזבלה השנייה, שהייתה מוקפת בדמויות ציוריות מפוקפקות וניהלה חיים פרטיים שערורייתיים וכן לתבוסה במלחמת ספרד–אמריקה הדרומית.
בשנת 1866 הפרוגרסיסטים והדמוקרטים חתמו על "ברית אוסטנדה" נגד המלכה איזבלה השנייה. הצטרפו אליהם הדמוקרטים, ובשנת 1867 גם האוניוניסטים תחת הנהגתו של פרנסיסקו סראנו שירש את מקומו של הגנרל לאופולדו או'דונל. באביב 1868 נפטר מנהיג מפלגת "המתונים", ראש הממשלה הסמכותי, הגנרל נרוואאז, שמשל עד אז ביד רמה.
בנסיבות הנ"ל פרצה בספטמבר מהפכת 1866, הקרויה גם "המהוללת" (La Gloriosa). תחת הנהגתם של האדמירל טופטה, של הגנרלים חואן פרים (פרוגרסיסטי) ושל סראנו (אוניוניסטי) ב-19 בספטמבר התחולל מרד צבאי נגד המלכה. בערים נתפס השלטון המקומי על ידי חונטות מהפכניות מורכבות מ"פרוגרסיסטים" ו"דמוקרטים". המרד התפשט במהירות. הכוחות הצבאיים החלשים של איזבלה נוצחו בקרב בגשר אלקולאה על ידי "הצבא מאנדולסיה" בראשות פריס וסראנו. בעקבות זאת הממשלה התפטרה והמלכה יצאה לגלות ב-29 בספטמבר 1868.
הממשלה הזמנית
אנשי הצבא וחותמי ברית אוסטנדה הרכיבו ממשלה זמנית שמיהרה לפזר את המיליציה הלאומית ואת החונטות המהפכניות. ראש האוניוניסטים, סראנו, היה לראש הממשלה, חואן פרים התמנה לשר המלחמה. ה"דמוקרטים" לא נכללו בממשלה.
אורגנו בחירות כלליות, כשלראשונה הופעלה זכות הצבעה "אוניברסלית" שהוענקה לכל הגברים מעל גיל 25. אחוז ההצבעה הגיע ל-70% מכלל בעלי זכות ההצבעה. הפרלמנט החדש כלל 150 פרוגרסיסטים, 20 דמוקרטים, 69 אוניוניסטים, 69 רפובליקנים פדרליסטים, 2 רפובליקנים אוניטריים, 18 קרליסטים, ו14 תומכי איזבלה השנייה או ליברלים "מתונים". האספה התחייבה לחוקק חוקה חדשה.
החידוש החשוב ביותר היה נוכחות המחנה הרפובליקני בחיים הפלמנטריים. האידאולוגיה הרפובליקנית נגזרה מן הליבליזם הדמוקרטי ונבדלה מיתר הקבוצות הליברליות על ידי דגם המדינה שהציעה. הרעיונות הרפובליקנים הליברלים העיקריים היו:זכות הצבעה כללית, צורך ברפורמות חברתיות וכלכליות עמוקות לטובת המעמדות העממיים והגנת השכבות החלשות על ידי הרשויות הציבוריות ועל ידי המדינה.
הרפובליקנים תמכו בהקמת מדינה חילונית, לא דתית, תוך הפרדה בין הכנסייה ובין המדינה. האופי הלא דתי התחבר תכופות לגישה אנטיקלריקליסטית, מפני שהרפובליקנים האשימו את הכנסייה שהיא מהווה מכשול בפני החופש, המודרניזציה וקדמת החברה הספרדית, במיוחד בגין מעמדה האמיד מאוד, לצד האצולה, כבעלת מרבית האדמות.
בשנת 1870 אכן הנהיגה ספרד מרשם אוכלוסין אזרחי וויתרה על הסתמכות על הרישומים הפארוכיאליים.
ברפובליקניזם הספרדי התגבשו שתי מגמות. מחד, ה"אוניטרים" שדגלו במינהל אחיד או מרכזי. בראשות אמיליו קסטלאר, הם אימצו השקפות יותר שמרניות בנושאים פוליטיים וחברתיים. מאידך, ה"פדרליסטים" ביקשו לכונן בספרד פדרציה מבוססת על ברית של המדינות האזוריות ההיסטוריות. מצדם הם התחלקו ל"מקלים" ול"מחמירים". הראשונים בהנהגת פי אי מרגל היו שומרי חוק והתנגדו לרעיון המרד הצבאי, בניגוד למחמירים, בראשותו של חוסה מריה אורנסה, שלא נרתעו מלתמוך באלימות ומרד לשם השגת הקמת המדינה הפדרלית. את עיקר תמיכתם שאבו הרפוליקנים בחוגי הבורגנות הזעירה, במעמדות העממיים העירוניים (בעלי מלאכה, שכירים) ובחלק מתנועת הפועלים והאיכרים, זאת לפני שהאחרונים נמשכו לרעיונות ולארגונים האנרכיסטים והסוציאליסטים.
בחירת מלך חדש
ניצחון המפלגות התומכות במשטר המלוכני חייב את הממשלה החדשה לצאת לחיפושים אחרי מלך חדש לספרד. בתקופת ההמתנה, בהתאם לחוקה, מינו כעוצר את פרנסיסקו סראנו. הביקוש לכתר ספרד היה גדול:עם המועמדים האפשריים נמנו בהתחלה פרננדו השני של פורטוגל, אבי המלך לואיש הראשון, הנסיך אנטואן מאורליאן, וגם אשתו הנסיכה לואיז פרנאנד מבורבון, והנסיכים לואי-פיליפ מאורליאן ולאופולד לבית הוהנצולרן-זיגמרינגן. מועמדותו של אלפונסו מבורבון, לימים אלפונסו השנים עשר, נתקלה בסירובו של חואן פרים, בגלל הזכרונות המבישים הטריים של מלכות אמו, איזבלה השנייה.
ב-16 באוקטובר 1870 התקיימה ההצבעה לבחירת המלך החדש ב"קורטס", כשבראש הישיבה של המליאה עמד מנואל רואיס סוריליה. בהצבעה השתתפו 334 חברי פרלמנט והתוצאות היו כדלקמן:
המנצח בבחירות היה מועמדו של פרים, אמדאו מסבויה, הדוכס מאאוסטה, בנו של מלך איטליה, ויטוריו אמנואלה השני. תרמה לבחירתו עובדת היותו בנו של מי שהוביל לאיחוד איטליה על בסיס משטר של מונרכיה חוקתית. אחרי אישור הקורטס ב-30 בנובמבר 1870, הדוכס האיטלקי הוכתר למלך ב-2 בינואר 1871 אחרי שנשבע אמונים בפני הפרלמנט הספרדי.
המונרכיה החוקתית של אמדאו הראשון (1871–1873)
אמדאו הראשון תפס את כס המלוכה של ספרד מינואר 1871 ועד פברואר 1873, שנתיים בהן נאלץ מיד להתמודד עם קשיים מרובים. כמה ימים אחרי הגעתו לספרד, תומכו העיקרי, חואן פרים נרצח על ידי מתנקש אנרכיסטי. ספרד איבדה את הפוליטיקאי ששימש כמתווך בין הכוחות הפוליטיים השונים. חוסר היציבות והקרעים בין המפלגות המושלות מצאו ביטוי בבחירות הכלליות ובשש הממשלות שהתחלפו זו אחרי זו במהלך מלוכה קצרה זו. בנוסף, האופוזיציה הקרליסטית וגם תומכי הנסיך אלפונסו מבורבון בהנהגת קנובס דל קסטיליו יצאו להתקוממות צבאית נגד השלטון. גם הרפובליקנים שהתנגדו לכל צורה של מונרכיה, יזמו מרידות חוזרות באנדלוסיה ובקטלוניה, שבהן הועלו דרישות פופולריות כמו לחלוקה מחדש של האדמות וביטול מיסים מסוימים. המלך שזכה בכינוי הלועג "מקרוניני הראשון" נעדר נואשות כל תמיכה בעם.
הרפובליקה הפדרלית -(1873)
הרפובליקה נולדה ללא משענת אמיתית חברתית או פוליטית. למפלגות הרפובליקניות היו אוהדים ותומכים משלהם. המעמדות העממיים התחילו לפנות יותר אל תנועות הפועלים. הכוחות הפוליטיים ששלטו למעשה בכיפה במדינה - (הכנסייה, הצבא, הבנקאים ובעלי המפעלים הגדולים) התנגדו לרפובליקה ולרעיונות החברתיים המתקדמים שהיא ייצגה.
הנשיא הראשון היה אסטנסילאו פיגראס. אחרי הניצחון הרפובליקני בבחירות, הרוב הפדרליסטי העניק את רסני השלטון לפרנסיסקו פי אי מרגל, ההוגה הראשי של הפדרליזם הרפובליקני, שעקרונותיו מצאו ביטוי בהצעה לחוקה הפדרלית משנת 1873. הצעת החוקה קבעה הפרדת הכנסייה מהמדינה וכן מודל של פדרציה של 15 (יחד עם קובה ופוארטו ריקו - 17) מדינות אוטונומיות: אנדלוסיה העליונה, אנדלוסיה התחתונה, אראגון, אסטוריאס, האיים הבלאריים, האיים הקנריים, קסטיליה החדשה, קסטיליה הישנה, קטלוניה, אקסטרמדורה, גליסיה, מורסיה, נווארה, ולנסיה וארץ הבסקים.
ספרד הייתה שרויה בסכסוכים חברתיים ופוליטיים מתמידים. המתחים החברתיים עלו והתבטאו בצורת שביתות פועלים ופשיטות של איכרים על אדמות בעלי האחוזות, שהתחזקו בגלל תופעת הקנטונליזם. בנוסף שני עימותים צבאיים הקשו עוד יותר על הדו קיום בשלום: המרד בקובה החל משנת 1868 והמלחמה הקרליסטית השלישית שפרצה ב-1872. אחרי נפילתו של פי אי מרגל, שהוחלף בראש הרפובליקה על ידי ניקולס סלמרון, המשטר נטה לגישה שמרנית יותר. ערים רבות הכריזו עצמן רפובליקות או קנטונים עצמאיים באזורים ולנסיה, מורסיה ואנדלוסיה: קסטיון, ולנסיה, אלקוי, אליקנטה, טורבייחה, אלמנסה, קרטחנה, גרנדה, מאלגה, באילן, אנדוחר, חאאן, סביליה, קדיס, אלחסירס וסלמנקה, כשהבולטות בהן היו אלקוי וקרטחנה. הרבה מהן הכריזו מלחמה נגד המדינה המרכזית ובמקרים מסוימים אפילו על מלחמה ביניהן. קרטחנה המשיכה בהתנגדות עד 12 בינואר 1874 מפני שהייתה מבצר צבאי ובסיס ימי וצוותי הספינות הטובות ביותר של הצי הצבאי הצטרפו למרד.
סלמרון התפטר אחרי שסירב לחתום על גזר דין המוות שנפסקו נגד שני נאשמים במרד הקנטונלי. הקורטס החליפו אותו בקסטלאר והעניקו לו סמכויות חריגות על מנת שימצא פתרון למשברים הפוליטיים והצבאיים החמורים שאיימו על ספרד. הוא השהה את הערבויות החוקתיות והחליט למשול באמצעות צווים. הקראולים של קובה עברו בינתיים מדרישות לאוטונומיה למאבק למען עצמאות פוליטית מלאה. בעלי האחוזות הגדולים מקובה, בתמיכת ארצות הברית, לא היו מוכנים לקבל לא את המשטר הפוליטי שהוקם בספרד עקב מהפכת 1868, ולא את ביטול העבדות. בחיק התנועה לעצמאות פרץ ריב בין בעלי המטעים העשירים ובין שאר הקובנים שהיו בעד סוף משטר העבדות. המלחמה הקרליסטית השלישית פרצה כמה חדשים אחרי הכרזת הרפובליקה הראשונה והתפשטה במהירות. הטוען לכתר קרלוס השביעי גייס 45,000 אנשים חמושים. ב-16 ביוני 1872 הקים מחדש את הפורומים הקטלנים, הארגונים ונלנסיאנים שבוטלו על ידי המלך פליפה החמישי וייסד ממשלה באסטליה, גרעין של מדינה קרליסטית עם מוניקפיומים ומשלחות מאורגנות לפי כללי המשטר הפורלי, המגנים על השפות המקומיות ועל המוסדות המסורתיים שהיו קיימים לפני 1700. המרד צלח בקטלוניה, בנווארה ובארץ הבסקים וכן בכמה נקודות בודדות בשאר המדינה. הכוחות הקרליסטיים קנו שליטה באזורים הכפריים אך לא בערים, והקמת מדינה קרליסטית הצריכה כיבושה של לפחות עיר חשובה אחת. אז הצבא הקרליסטי הטיל מצור על בילבאו, אולם העיר הצליחה לעמוד מולו עד להגעת הכוחות של אלפונסו. תבוסת הקרליסטים התרחשה ב-1876 כש הספרדים התגברו כבר על רבים מקשיי התקופה המהפכנית והתחוללה רסטורציה של מונרכיה ליברלית בהנהגת אלפונסו השנים עשר.
המשטר המלוכני החדש שלח צבא של 150,000 חיילים נגד 33,000 המתנדבים הקרליסטים שנשקם היה מצומצם ושהיו בלתי מאורגנים. אלפונסו הלך מניצחון לניצחון עד לקרב המכריע במונטחורה ולכיבוש אסטייה ב-16 בפברואר 1876 על ידי צבאו של הגנרל פרננדו פרימו דה ריברה. הטוען לכתר קרלוס השביעי נמלט לצרפת וכך המלחמה הקרליסטית הגיעה לסיומה. השלכות מלחמה זו היו בעיקר ביטול הפורומים הבסקים ב-1876, מה שדחף להיווצרות האקלים המתאים ללידתה כעבור זמן קצר של הלאומנות הבסקית.
הרפובליקה הנשיאותית (3 בינואר -29 בדצמבר 1874
הסמכויות החריגות של קסטלאר הסתיימו בינואר 1874. הרוב הפרלמנטרי בהנהגתו של פי אי מרגל, נטה להדיח את קסטלאר ולהחזיר את העקרונות הפדרליים. לעומת זאת הבורגנות התעשייתית והבנקאית פנתה אל הצבא עם דרישה "להחזיר את הסדר הציבורי". ב-3 בינואר הגנרל פביה, קפטן כללי של מדריד הנהיג הפיכה צבאית. בראש קבוצה של המשמר האזרחי (לה גוארדיה סיביל) כבש את בניין הפרלמנט ופיזר את הקורטס. הממשלה ונשיאות הרפובליקה עברו לידי הגנרל סראנו.
הנשיא החדש לקח אמצעים להחזרת הסדר במדינה: ביטל את החוקה משנת 1869, הוציא מחוץ לחוק את סניפי האינטרנציונל של הפועלים, הטיל הגבלות על הזכות להתאגד, סגר מספר "מועדונים" (שהיו למעשה מקומות לאסיפות פוליטיות) וסגר את העיתונים הרפבוליבקנים.
בנסיבות אלה קנובס דל קסטיליו הכין את החזרת המונרכיה הבורבונית. הוא השיג את התפטרותה הרשמית של איזבלה השנייה לטובת בנה, אלפונסו ופרסם בפומבי את "ההודעה בסנדהרסט" שבו הנסיך היורש הבטיח משטר חוקתי.
הרסטורציה הבורבונית (29 בדצמבר 1874)
אירוע רדף אירוע. ב-29 בדצמבר 1874 הפיכה צבאית נוספת (pronunciamento) בהנהגת הגנרל ארסניו מרטינס-קמפוס אנטון בסגונטה, הכריזה על אלפונסו השנים עשר כמלך ספרד.
שיכול עיצורים
עברית
בעברית חל שיכול עיצורים בעיקר בבניין התפעל, כאשר פ' הפועל (העיצור הראשון של השורש) היא אחד מן העיצורים השורקים - צ (כולל צ'), ס, ש, ז (כולל ז') או ג'. במקרה זה מתחלפת פ' הפועל עם העיצור הסמוך לפניו, כלומר עם העיצור ת של תחילית הבניין. לאחר שיכול העיצורים עשויה להתרחש הידמות קולית, כך שה-ת' הופכת ל-ד, או הידמות נחצית, כך שה-ת' הופכת ל-ט. למשל, בהצבת השורש שכ"ר בבניין התפעל בזמן עבר, צריכה לכאורה להתקבל הצורה: *הִתְשַׁכֵּר, אולם מתרחש שיכול עיצורים ונוצרת הצורה הִשְׁתַּכֵּר. במקום הצורה *הִתְזַמֵּן מתקבלת הצורה הִזְדַּמֵּן, שכן שיכול העיצורים במקרה זה מלווה בהידמות קולית. הצורה *הִתְצַעֵר הופכת ל-הִצְטַעֵר - שיכול העיצורים מלווה בהידמות נחצית.
שיכול עיצורים במערכת הפועל מוגבל רק לבניין הִתְפַּעֵל. כך למשל מהשורש ת-ס-ס בבניין קל (פָּעַל) נגזר הפועל לִתְסֹס ובבניין הִפְעִיל - הִתְסִיס. מצב פונולוגי כמעט זהה בבניין הִתְפַּעֵל דווקא גורם לשיכול עיצורים: *הִתְסַפֵּר >> הִסְתַּפֵּר.
במערכת השם חל לפעמים שיכול עיצורים גם בתנאים מורפולוגיים לא-קבועים, וגם כאשר חוצצת תנועה בין העיצורים. בעברית מקראית, למשל, חל לעיתים קרובות שיכול של עיצורים סונורנטיים: שִׂמְלָה-שַׂלְמָה. יש גם תיעוד לשיכול עיצורים כשרק אחד מהעיצורים הוא סונורנטי: בֶּהָלָה-בַּלָּהָה, ולפעמים אף בין שני עיצורים שאינם סונורנטיים, למשל: כֶּבֶשׂ-כֶּשֶׂב.
דינוזאור!
דינוזאור! (באנגלית: ) הוא סרט טלוויזיה דוקומנטרי אשר שודר בארצות הברית ב-3 בנובמבר 1985 ברשת CBS. הסרט עוסק במחקר ותיאור הדינוזאורים לאורך השנים ומציג תוך שימוש באפקטים מיוחדים את חיי כמה מהדינוזאורים של אמריקה הצפונית, מלווה בהסברים של פלאונטולוגים. הקריין של הסדרה הוא השחקן כריסטופר ריב.
חלק מהקטעים בסרט מבוססים על הסרט הקצר בן 10 הדקות, הראשון בו נראו דינוזאורים מדויקים "מפלצות פרהיסטוריות" מ-1984.
סרט זה זכה בפרס אמי לבידור בפריים טיים לשנת 1986 והשתמשו בחלקים ממנו לסרט התלת-ממדי 3D Dinosaur Adventure, אחד מפרקי הפלא שבחיות הפרא ומשחק המחשב של Microsoft Windows: Microsoft Dinosaurs.
עלילה
החוקרים ג'ק הורנר, רוברט בקר, פיליפ קורי ודייל ראסל מתארים את עצמות מספר דינוזאורים שנמצאו בארצות הברית וקנדה, בין השאר בתצורת הל קריק. כמו כן הם מראים את השינויים שנעשו לאורך השנים במודלי הדינוזאורים.
הסרט גם מציג שחזור של דינוזאורים שונים כמו זוג של אדמונטוזאורוסים אשר מזדווגים ומטילים ביצים. סטרותיומימוס רעב מגיע ושודד את מרבית הביצים עד שהאב רואה ומבריח אותו. הסטרותיומימוס נטרף בידי זוג דיינוניכוסים שארבו לו בסמוך. בקן נותרה רק ביצה אחת וההורים משגיחים עליה עד לבקיעתה. בהמשך האדמונטוזאורוס הצעיר מסתובב ביער ונתקל בטירנוזאורוס רעב הפונה אליו. הוא מזעיק את ההורים והאב מטיח בעזרת זנבו את הטירנוזאורוס ארצה וכך הם מסתלקים.
בהמשך נראים עדר של ברונטוזאורוסים (כיום כנראה שאפטוזאורוסים) הניזונים מצמרות העצים, תוך שימוש בצווארם הארוך. בהמשך נראה הקטע מהסרט הקצר מפלצות פרהיסטוריות, בו פרט מונוקלוניוס (כיום כנראה שהיה מין של צנטרוזאורוס) המתרחק מהעדר שלו כדי לאכול פרחים ומתרחק עד שמוצא עצמות של אדמונטוזאורוס שנטרף. בעלי הפגר - טירנוזאורוס מגיע ונלחם באכזריות עם המונוקלוניוס שפוצע אותו עם קרנו ונפגע בגבו ובעטרתו. לא ברור מה קורה לבסוף אך סביר שהמונוקלוניוס נהרג.
בקטע האחרון נראה המטאוריט אשר נע מהחלל ופגע בכדור הארץ לפני 65 מיליון שנה. אחרוני הדינוזאורים לרבות משפחת האדמונטוזאורוסים נהרגים והצמחייה נובלת. בתוך השממה הזאת נראה מציץ מהחור אופוסום המבשר שהיונקים שרדו את ההכחדה הגדולה.
מסכת חולין
מסכת חולין היא המסכת השלישית בסדר קדשים שבמשנה. המסכת עוסקת בדיני שחיטת בהמות שאינן קורבנות (חולין), ולכן נקראת מסכת זו בכתבי הראשונים בשם "שחיטת חולין" (להבדיל בינה לבין מסכת זבחים, שנקראת "שחיטת קדשים").
פרקים שביעי ושמיני שבמסכת הם מהיסודיים בהלכות איסור והיתר ולכך נקראת המסכת "כלל גדול".
בתלמוד הבבלי יש במסכת זו 141 דפים.
מיקומה של המסכת בסדר קדשים
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, כשנשלם הדיון בזבחי הקודשים וכל מה שנלווה להם, הגיעה העת לדבר על שחיטת שאר הזבחים. ודבר זה תואם את הכתוב בתורה שהרי קודם נאמר על זביחת קודשים: "וְהָיָה הַמָּקוֹם אֲשֶׁר יִבְחַר ה' אֱלֹהֵיכֶם בּוֹ לְשַׁכֵּן שְׁמוֹ שָׁם שָׁמָּה תָבִיאוּ אֵת כָּל אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוֶּה אֶתְכֶם", ורק אחר כך נאמר על שחיטת חולין: "רַק בְּכָל-אַוַּת נַפְשְׁךָ תִּזְבַּח וְאָכַלְתָּ בָשָׂר, כְּבִרְכַּת ה' אֱלֹהֶיךָ אֲשֶׁר נָתַן-לְךָ בְּכָל-שְׁעָרֶיךָ".
פרקי המסכת
סה"כ יש במסכת 74 משניות.
אריה אהרוני
אריה אהרוני (27 באוקטובר 1923 – 13 במרץ 2019) היה סופר, עורך, מתרגם שירה וסיפורת מיידיש, רוסית ואנגלית.
ביוגרפיה
אריה אהרוני נולד באודסה, אוקראינה (אז ברית המועצות) ועלה ארצה בשנת 1931. למד בבית-הספר היסודי "תל נורדאו" ובגימנסיה "שלווה" בתל אביב וכן מדעי היהדות באוניברסיטה העברית בירושלים. מנעוריו חבר בתנועת הנוער "השומר הצעיר" ומשנת 1943 חבר קיבוץ בית אלפא. ב-1942 התגייס לפלמ"ח, ובמלחמת העצמאות שירת כקצין חינוך והסברה בגדודים השמיני והתשיעי של חטיבת הנגב, פלמ"ח ("חיות הנגב"). בתום מלחמת העצמאות החל לפרסם תרגומי שירה בעיתונים ובכתבי עת שונים. בתחילת שנות השישים של המאה העשרים עשה היכרות לשוחר השירה העברי עם צעירי המשוררים הסובייטיים, יבגני יבטושנקו, אנדריי ווזנסנסקי, בלה אחמדולינה, בולט אוקודז'ווה, רוברט רוז'דסטבנסקי ואחרים, שהתעמתו עם השלטון במאבקם על חירות הרוח בברית המועצות.
עיקר פועלו הספרותי של אהרוני הוא תרגום מיידיש לעברית, שלם ונאמן למקור, של כל כתבי הסופר שלום עליכם, שאהרוני שקד עליו במשך למעלה משלושים שנה (1999–1966). מפעל זה היה כרוך במחקר מקיף, שכן כל מהדורות הכתבים בלשון המקור, הנושאות את השם "אלע ווערק" ("כל כתבי"), אינן מכילות אלא כמחצית ממה שכתב שלום עליכם, ואת כל השאר היה על אהרוני לקבץ מעיתונות יומית, מכתבי עת וממהדורות ספרים שלא נכללו ב"כל כתבי", ויצאו לאור בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20. בתרגומו של אהרוני הופיעו יצירותיו היידיות של שלום עליכם החל משנת 1969 בעיקר בהוצאת "אלף", וכן בהוצאות אחרות, ולבסוף במהדורה מקובצת בת שמונה-עשר כרכים, שהתפרסמה החל מ-1992 ועד 1999, בהוצאת "ידיעות אחרונות" ו"ספרית פועלים". זאת המהדורה היחידה המלאה, המכילה את כל כתבי שלום עליכם בכל לשון שהיא.
לאחר מותו של אברהם שלונסקי (1973) התבקש אהרוני על ידי "יד שלונסקי" ו"ספרית פועלים" להוציא לאור יצירות מקור ותרגום מעזבונו של המשורר. אהרוני ערך, הקדים דברי מבוא והוסיף הערות ל-15 ספרים, בעיקר בתחום תרגום המחזות לבמה העברית שלא הובאו לדפוס בחייו של המשורר.
אהרוני הוא סבה (מצד האם) של הזמרת נונו.
מתרגומיו האחרים (לפי שנים)
וכן תרגם שירים וסיפורים שהתפרסמו בעיתונות היומית ובכתבי עת.
אפקט השכונה
אפקט השכונה הוא מונח במדעי החברה הבוחן את ההשפעה הישירה והעקיפה של השכונה על התנהגויות הפרט. המונח מופיע בעיקר במחקרים העוסקים בשאלה כיצד מאפייני הקהילה משפיעים על סיכויי החיים של תושביה.
שכונה היא יחידת מגורים עירונית בעלת מאפיינים חברתיים, אדריכליים וגאוגרפיים אחידים. לרוב, גודלה נע סביב מרחק הליכה, ויכול להשתנות מבניינים בודדים עד למספר רב של רחובות. שכונה עשויה להוות טריטוריה חברתית שרוויה במשמעויות חברתיות (קשרי שכנות, מוקדי הזדהות, סמלי סטטוס ומוקד של שירותים ועוד). אפקט השכונה בודק את הקשר בין המבנה הפיסי של השכונה למבנה הקהילתי בשכונה, זאת משום שקהילה בהגדרתה היא מספר אנשים החולקים אזור מגורים, אמונות, אינטרסים, פעילויות או עניינים אחרים, אשר מגדירים את המשותף ביניהם ואת המפריד בינם לבין האחרים. לקהילה יתרונות רבים המשפיעים על החברים בה, לדוגמה, פעולה קהילתית יעילה תסייע להם להתפתחות אישית ומשותפת טובה יותר. על אף שאפקט השכונה היה ידוע ונלמד כבר מראשית המאה ה-20, התחום נעשה פופולרי רק לאחר פרסום הספר "The Truly Disadantaged" של הסוציולוג ויליאם ג'וליוס וילסון בשנת 1987.
אפקט השכונה על תושביה
שכונות עשויות להשפיע על סיכויי החיים של תושביהן יותר ממאפייניהם האישיים. ההשפעות באות לידי ביטוי במגוון מאפייני חיים כמו הישגי ילדים במערכת החינוך, שיעורי נשירה מבתי ספר, התנהגויות סיכוניות, מעורבות בפלילים, הדרה חברתית, מקומות תעסוקה ועוד. במהלך 25 האחרונות, נעשו מחקרים רבים אשר בחנו השפעות הנעשות על ידי השכונה על חיי תושביהן.
בשנת 1987, פרסם ויליאם ג'וליוס וילסון את ספרו "The Truly Disadantaged" בו ייחס את עליית העוני בשכונות ה"שחורות" לאחר 1970 לשני גורמים עיקריים:
לטענתו, כתוצאה משני גורמים אלה התרכז העוני בשכונות השחורות והוביל למערך של בעיות חברתיות, אלימות, מחוסרי בית ועבודה וכדומה. פרויקטים שכונתיים או עירוניים הפסיקו לפעול בשכונות אלה, ורק פליירים "איך לצאת מהגטו" היו פזורים ברחובות. אם בעבר כללו השכונות ה"שחורות" את כל השחורים לכל סוגיהם הן החברתי והן הכלכלי, בשנות ה-80 הפכו שכונות אלה ל"גטו" של השחורים העניים.
מחקר נוסף בחן את ההבדלים במידת השפעתה של השכונה על תושביה בשלבי החיים השונים. החוקרות הלן וטרנר חילקו את שלבי החיים לגיל הרך, גילאי יסודי, בני נוער ובוגרים ומצאו כי קיימת השפעה שונה בכל שלב. בגיל הרך והיסודי עשויה השכונה להשפיע על תנאים התפתחותיים, רגשיים ושכלתניים. ההשפעה המשמעותית ביותר היא בגיל ההתבגרות בו מבלים פחות עם בני המשפחה ויותר עם חברים. ההשפעה של השכונה על מבוגרים שונה מהשפעתה על ילדים ובני נוער. בגיל זה השכונה משחקת תפקיד קטן יותר בעיצוב הערכים וההתנהגות, אולם משפיעה יותר על נגישות התושבים לשירותים, למידע ולהזדמנויות כלכליות. המחקר העלה כי השפעתה של שכונה על משפחות והורים קטנה יותר בעיקר בתחומי הכנסה, מעמד סוציו-אקונומי והשכלה וכן כי רמת ההשפעה על משפחות ויחידים משתנה ויש כאלה הרגישים יותר להשפעת השכונה מאשר אחרים.
אפקט השכונה על אופן הצבעה בבחירות
במחקר שנערך כדי לבחון את השפעת השכונה על נטיותיו של התושב להצביע, נמצא כי השפעת השכונה מגדירה את נטייתו של תושב האם להצביע ולמי להצביע. החלטתו של אדם נקבעת לפי המגמה הכללית של תושבי שכונתו. קונצנזוס זה נוצר על ידי הקשרים האישיים והחברתיים שהאדם יוצר בסביבתו. לפיכך, אנשים שמחליפים דעות מצביעים באותו אופן וכן עמדות הרוב דומיננטיות יותר ממה שהסטטיסטיקה הסוציו-אקונומית של פרטים באזור מסוים מציגה. מחקר נוסף שבדק את ההשפעה השכונתית בהקשר של התנהגות פוליטית בחן כיצד אנשים מתקשרים ומצא כי השפעת השכונה משפיעה יותר על נטיות ההצבעה בבחירות מאשר השפעת עמדת המשפחה.
אפקט השכונה בישראל
מחקר שנערך בישראל בשנת 2012 בחן את ההשפעות החברתיות של הקמת שכונות חדשות ואת מערכת היחסים בינן לבין שכונות ותיקות (משנות ה-50 וה-60) באותן הערים. ממצאי המחקר מאפשרים להבין טוב יותר את האופן בו הקמה של שכונות חדשות משפיעה על תהליכים חברתיים, פיזיים וכלכליים בשכונות הוותיקות. לצורך המחקר, נבחרו שבעה יישובים בהם נבחרו שכונה חדשה ושכונה וותיקה (לדוגמה, השכונה החדשה 'רמת הנשיא' והשכונה הוותיקה 'נווה דוד' בחיפה) כבסיס להשוואה ולבחינת התהליכים שחלו בהן בשישה תחומים:
ממצאי המחקר היו ברורים והמחישו את השפעתו של אפקט השכונה על תושבי השכונה – הקמת שכונות חדשות מחלישה שכונות וותיקות באותה העיר, להלן הממצאים:
במחקר נמצא כי כלל התושבים היו מודעים לפערים הגדולים בין השכונות הוותיקות לחלשות בכלל הממצאים שצוינו, עם זאת, לא ננקטו צעדים לשינוי המצב.
מיזם שיקום שכונות
ניתן לומר כי אפקט השכונה משפיע באופן מובהק על סיכוי החיים ועל מאפייניהם של תושבי השכונה, כאשר השכונה משפיעה על תושביה והשפעות מבחוץ משפיעות על השכונה. אחת הדוגמאות הבולטות היא מיזם שיקום שכונות שמטרתו לחולל שינוי חברתי.
בישראל מיזם שיקום שכונות מאופיין בהתייחסותו לתנאים הסביבתיים ולאנשים כאחד. במסגרתו שוקמו כ-160 אזורי מצוקה בישראל, מתוך הרצון לשנות ולשפר את המצב החברתי בהם. מיזם שיקום שכונות מגדיר שינוי חברתי בשני אופנים: הראשון - השינוי מתחיל באנשים, כלומר שינוי באישיות או באמונות הוא תנאי הכרחי לשינוי חברתי. השני (לפי מקס וובר) - השינוי מתחיל בתנאים חברתיים. כלומר, בשל שינויים בתנאי הסביבה, יפעלו אנשים להגדלת משאביהם (לדוגמה גובה הכנסתם). הפרויקט הופעל על ידי משרד השיכון והבינוי, פעילותו נעשתה בשלושה אופנים מרכזיים: שיקום תשתיות פיזיות בבתים ובמרחב הציבורי בשכונות, השקעה כספית בתחומי חינוך, רווחה ובריאות, והימנעות מפינוי תושבים מבתיהם ושיתופם בקבלת החלטות בשכונה.
המיזם תרם תרומה ניכרת להשגת מטרותיו בכך שהועברו יותר משאבים לאוכלוסיית היעד שלו ושופרו השירותים שהיא מקבלת: רוב שכונות הפרויקט השיגו יציבות מבחינת גודל אוכלוסייתן, ואף הוכיחו את כוחן במשיכת אוכלוסייה חדשה, שכוללת צעירים ומשכילים רבים, יחסית לוותיקים. עם זאת, ברוב המקרים לא הצליח המיזם לגרום למוביליות חברתית של פרטים ולא לשפר שיפור ממשי את המעמד החברתי של התושבים ושל שכונותיהם. ייתכן שנוכח העובדה שרמת חייהן של השכבות העליונות כישראל עולה בהתמדה, הרי מניעת התרחבות הפער בין ״אלה שיש להם״ ל׳׳אלה שאין להם״ וייצוב שכונותיהם של האחרונים - יכולים אף הם להיחשב להישג.
אצות ירוקניות
אצות ירוקניות (שם מדעי: Chlorophyceae) היא מחלקה של אצות במערכת ירוקיות, הבולטות בעיקר על בסיס מבנה על-מורפולוגי.
בין הסדרות הנכללות במחלקה זו נימנת סדרת הוולווקאליים (Volvocales), סדרת הדונליאליות (Dunaliellales סדרה בה נכללות אצות מסוג הדונליאלה) וסדרת כלמידומונדאלות (Chlamydomonadales).
ניוד בקליק
רקע
החל מספטמבר 2021 נכנסה לתוקפה רפורמת הניוד בין בנקים, "ניוד בקליק", המבוססת על תיקון חוק הבנקאות.
תהליך
תהליך הניוד כולל טיפול בבקשת הלקוח להעברת פעילותו הפיננסית מהבנק הקודם לבנק החדש (לאחר בדיקה ווידוא כי החשבון עומד בתנאי הניוד) וסגירה של חשבון העו"ש בבנק הקודם.
תסמונת QT מוארך
תסמונת QT מוארך היא תופעה של אי-סדירות במערכת החשמלית של הלב. בעיקר נושאת התסמונת את התהליך הקרוי קיטוב מחדש, או הטעינה מחדש של המערכת החשמלית לאחר כל פעימת לב. כל הפוגת QT היא מידה אשר נמדדת באק"ג. אורך הפוגת ה- QT היא מדידה של הזמן הנדרש לצורך ההתרחשות של שלילת הקוטביות והקיטוב מחדש. בתסמונת QT מוארך, שלילת הקוטביות אורכת יותר זמן מאשר במצב הנורמלי, כך שההפוגה היא ארוכה יותר. ההארכה של הפוגת ה- QT גורמת לחולים להיות פגיעים לקצב לב חריג, מהיר מאוד (אריטמיה) הידוע כ- טורסד דה פואנט. כאשר מתקיים קצב מסוג זה, לא נשאב דם מהלב החוצה, ובמהירות רבה נמנעת הספקת הדם למוח, תוך גרימת תסמינים רגילים של איבוד הכרה פתאומי (עילפון) ומוות פתאומי.
ניוד בקליק
תהליך
תהליך ניתוב (מנגנון "עקוב אחרי") מתחיל עם סיום הניוד וכולל העברה אוטומטית של פעולות פיננסיות מהחשבון הקודם לחשבון החדש למשך תקופה של שנתיים.
תסמונת QT מוארך
תסמינים
איבוד פתאומי של ההכרה (המינוח הרפואי הוא "סינקופה") ומוות פתאומי הם תסמינים רגילים. הם כתוצאה מקצב לב מהיר וחריג- אריטמיה, ובדרך כלל ההתרחשות היא במהלך מאמץ גופני או ריגוש נפשי כגון כעס, פחד או בהילה, אך ייתכן והתסמינים יופיעו במהלך השינה, או כאשר מתעוררים משינה. גם אירועים מבהילים רגילים כוללים אזעקות, צלצול טלפון ושעון מעורר יכולים לגרום לאריטמיה. פחות נפוץ הוא איבוד ההכרה או מוות פתאומי אשר מתרחשים כאשר האדם ער ובמצב של מנוחה. איבוד הכרה אשר נגרם עקב פעילות גופנית, מתרחש בדרך כלל במהלך הפעילות הגופנית, אך לעיתים הסינקופה מתרחשת כמה שניות או דקה לאחר המאמץ הגופני. אצל חולים אשר חווים איבוד הכרה, קצב פעילות הלב חוזר באופן ספונטני לרמה הנורמלית בדרך כלל תוך דקה או פחות. כאשר זה קורה, החולה חוזר להכרה, בדרך כלל בלי לאבד את יכולת ההתמצאות ומבלי שנותרים תסמינים, גם אם תיתכן עייפות. כאשר הקצב הלא סדיר נותר במשך זמן ארוך יותר, הדבר גורם לניוון עד פרפור העורקים והתוצאה היא מוות, אלא אם מספקים טיפול חשמלי להפיכת הפרפורים. לא כל החולים הסובלים ממצב זה מראים תסמינים, לפחות שליש, וייתכן שיותר, מעולם לא יפתחו תסמינים. אצל האחרים, היות שחוו רק איבוד הכרה אחד או שניים לפרק זמן קצר ביותר, עוד בהיותם ילדים, וללא הישנות מאוחרת יותר, בעוד שכמה מהם סבלו מהישנות האירועים במשך השנים. התסמונת עלולה להתחיל כבר בימים או בשבועות הראשונים לחיים, או רק בגיל העמידה. אומנם, הדבר השכיח ביותר הוא שהתסמינים מופיעים לראשונה לפני גיל העשרה או במהלך גיל העשרה. התסמינים מופיעים מוקדם יותר אצל בנים מאשר אצל בנות, כאשר הממוצע הוא בערך גיל 8 אצל בנים וגיל 14 אצל בנות. מכיוון שהרבה אנשים שסובלים מהתסמונת מעולם לא הפגינו תסמינים, העדר היסטוריה של איבוד הכרה או מוות פתאומי במשפחה אינם מבטיחים בכלל את העדר QT מוארך במשפחה.
אבחון
בדרך כלל תסמונת זו מאובחנת עקב אירוע של איבוד הכרה, הפסקת פעולת הלב או מוות פתאומי. האבחון נעשה עקב הפוגת QT ארוכה באק"ג. הפוגת QT ארוכה וברורה נצפית בכ- 60%-70% של האנשים החולים, אך ה- QT הוא נורמלי רק אצל כ- 30%- 40% מהחולים שהם בעלי QT גבולי. לפעמים הארכת ה- QT נעלמת מעיני בעלי מקצוע הרפואה, גם כאשר קיימת, אך כאשר חולה מודאג לגבי תסמונת QT מוארך, יש מקום שישאל את רופאו להעריך במיוחד את הפוגת ה- QT. באופן מקיף, כ- 12% מחולי תסמונת QT מוארך הם בעלי הפוגה נורמלית בקו הבסיס, באק"ג במנוחה. על כן, הפוגת QT נורמלית אינה בהכרח שוללת את קיום התסמונת. בחולים עם הפוגה נורמלית על גבולית, האבחון עלול להיות קשה ויש צורך לערוך בדיקות נוספות. בדיקות נוספות יכולות לכלול הערכה של אק"ג אחרים של החולה, מכיוון שהפוגת ה- QT משתנה בין אק"ג לאק"ג וייתכן שהיא ארוכה יותר ברישומים קודמים. גם יעיל למדי לבדוק את האק"ג של הורים ואחים, מכיוון שזו הפרעה גנטית. בדיקות נוספות שעשויות להיות יעילות לצורך אבחון כוללות אק"ג בזמן פעילות גופנית ומעקב אק"ג בזמן הליכה (הולטר).
טיפול
כל החולים המראים תסמינים צריכים לקבל טיפול. הטיפול המקובל הוא באמצעות תרופה חוסמת בטא הגורמת לירידה בדופק ובלחץ הדם. מטרת הטיפול היא לפטור את התסמינים, ובהרבה מקרים גם לפטור חריגות מסוימות באק"ג. קוצבי לב או שתל ההופך פרפורים יכולים להוות טיפול חשוב לחלק מחולי התסמונת. עבור כל חולה אשר חווה הפסקת פעילות הלב, במיוחד אם הוא כבר נתון תחת טיפול תרופתי, או אשר ממשיך לאבד את ההכרה על אף הטיפול התרופתי, ייתכן שיהיה עדיף לטפל בו באמצעות שתל ההופך פרפורים. ילדים ללא תסמינים וצעירים גם כן צריכים לקבל טיפול. כמה מהם יפגינו תסמינים, ומוות פתאומי עלול להיות התסמין הראשון. על כן, נדרש הטיפול, בדרך כלל של חוסמי בטא. הטיפול עם חוסמי בטא בטוח מאוד ובדרך כלל נסבל היטב. התרופות אינן מרפאות, הן רק מספקות הגנה כאשר נוטלים אותן וההשפעה המגנה נעלמת במהלך יום או שניים לאחר הפסקת נטילת התרופה. לאחר הפסקת נטילת התרופה הסיכון לאיבוד הכרה או מוות פתאומי הוא כאילו החולה לא נטל לעולם תרופות.
אזהרות
מומלץ לחולי תסמונת QT מוארך לא להשתתף במקצועות ספורט תחרותי, מכיוון שהרבה פעמים התסמינים מואצים על ידי פעילות גופנית ו/או ריגושים. עם הטיפול ההולם, הרבה מבין החולים יכולים אמנם להשתתף בפעילות ספורטיבית של פנאי. בנוסף, פעילות גופנית של החולה חייבת להיות עם בן משפחה או חבר המודעים לגבי המצב והסיכון לאיבוד הכרה. לכן מומלץ שבני המשפחה ילמדו לבצע החייאה על מנת לספק סיוע מיידי בעת אירוע. תרופות כמו אמיפמפרידין אסורות לשימוש אצל חולים במחלה זו.
אייזק גריי
אייזק פוסי גריי (באנגלית: Isaac Pusey Gray; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאינדיאנה, איש המפלגה הרפובליקנית ולאחר מכן המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אינדיאנה ה-18 וה-20 בשתי תקופות כהונה בלתי רצופות בשנים 1880–1881 ובשנים 1885–1889. בשנים שלאחר מלחמת האזרחים האמריקאית הוא פיקח על, תהליך אשרורם של התיקונים לחוקת ארצות הברית כאשר היה חבר בסנאט של אינדיאנה. הוא עבר לשורות המפלגה הדמוקרטית בעקבות השחיתות שהתגלתה בממשלו של נשיא ארצות הברית יוליסס ס. גרנט, אך היה בעימותים באופן קבוע עם יריביו במפלגה הדמוקרטית שבאופן תמידי התייחסו לטקטיקות שלו כאשר היה רפובליקני, וכך הוא זכה לכינוי "סיזיפוס של נהר ובאש".
ראשית חייו
אייזק גריי נולד במחוז צ'סטר שבפנסילבניה כבנם של ג'ון והאנה וורת'ינגטון גריי, שהיו בעלי פונדק, קווייקרים באמונתם. כשהיה בן שמונה, עברה המשפחה לאורבנה שבאוהיו, וב-1842 לניו מדיסון שבאוהיו. בניו מדיסון, למד גריי בתחילה בבית ספר ציבורי. לאחר סיום לימודיו הוא היה לפקיד בחנות למוצרי בית, ובהמשך היה לבעליה שלהחנות לאחר שרכש אותה ממעסיקו. ב-1850 הוא נשא לאישה את אלייזה ג'קואה, ולזוג נולדו ארבעה בנים. שניים מהם נפטרו בינקותם, אך השניים האחרים גדלו והיו לימים עורכי דין.
ב-1855 עברו גריי ומשפחתו ליוניון סיטי שבאינדיאנה, שם הוא פתח חנות חדשה. עד מהרה הוא היה מעורב בפוליטיקה המקומית והיה לדמות בולטת בקהילתו. הוא החל ללמוד משפטים בזמנו החופשי וב-1861 התקבל ללשכת עורכי הדין. לימים הוא אמר שהוא למד משפטים כדי לקדם את הקריירה הפוליטית שלו, דבר שהיה חשוב בפוליטיקה של אינדיאנה באותם ימים.
מלחמת האזרחים
חודש אחד בלבד לאחר שגריי פתח את משרד עורכי הדין שלו, פרצה מלחמת האזרחים האמריקאית, והוא נרתם לגיוס פלוגה של מתנדבים. הוא הצטרך לצבא האיחוד כקצין בדרגת קולונל ובסתיו 1862 הוא הוצב לפקד על רגימנט הפרשים הרביעי של אינדיאנה. הוא פיקד על הרגימנט כנגד כוחות צבא הקונפדרציה שהיו תחת פיקודו של הגנרל ג'ון האנט מורגן ליד מנפורדוויל, קנטקי בדצמבר 1862. בצבא האיחוד שירת גריי כשנה עד שפרש מהשירות בעקבות כך שלא קודם בדרגה.
כאשר התרחשה הפשיטה של מורגן לאינדיאנה ביולי 1863, ניתן לגריי הפיקוד על רגימנט של הלגיון של אינדיאנה כדי לסייע בבלימת הפלישה. כשבוע לאחר מכן פורקה היחידה לאחר שמורגן אולץ להמלט מהמדינה. גריי נשאר במיליציה לאחר הפלישה, וקיבל את הפיקוד באזורו, אך לא השתתף יותר בקרבות. לאחר המלחמה שב גריי לעיסוקו בעריכת דין.
ראשית הקריירה הפוליטית
בהדרגה הפך גריי לאדם אמיד והרחיב את תחומי עיסוקו לעיבוד דגנים ולבנקאות. ב-1865 הוא היה אחד החברים המייסדים של בנק האזרחים ביוניון סיטי. הוא המשיך לגלות עניין בפוליטיקה והחליט להתמודד על משרה ציבורית. לפני שהמפלגה הוויגית קרסה באמצע שנות ה-50 של המאה ה-19, הוא היה חבר בשורותיה, ולפני המלחמה הוא החליט להיות רפובליקני. ב-1866, בהתמודדותו הראשונה על משרה ציבורית, הוא התמודד מול ג'ורג' וושינגטון ג'וליאן בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית, בתקווה להיות מועמדה לקונגרס, אך הובס.
חבר הסנאט של אינדיאנה
ב-1870 התמודד גריי כמועמד הרפובליקנים בבחירות לסנאט של אינדיאנה. הוא ניצח בבחירות וייצג את מחוז רנדולף. הוא נבחר כנשיא הזמני של הסנאט. הוא לקח חלק פעיל בסנאט בקידום האשרור של התיקונים לחוקת ארצות הברית שהתקבלו לאחר המלחמה, ושבמסגרתם נאסרה העבדות ולאפרו-אמריקאים הוענקה זכות הבחירה.
כאשר הוגש לאשרור התיקון האחרון, ניסו הדמוקרטים לעזוב את הסנאט כדי למנוע את קיומו של קוורום. גריי צפה את הצעד הזה, רץ על דלת האולם ונעל אותה. הדמוקרטים דרשו לדעת מי נעל אותם ובאיזו סמכות. גריי השיב מיד שהוא עשה זאת וגרם למהומה. לאחר מכן התקבצו הדמוקרטים בחדר קטן וסירבו להצביע על אשרור התיקון. לאחר שעבר זמן מה, והם סירבו לשוב לאולם הסנאט, הורה גריי לפקידי הסנאט לתעד את נוכחותם של הדמוקרטים, אך גם את העובדה שהם נמנעו מהצבעה. לאחר מכן המשיכו הרפובליקנים לנהל את ההצבעה על האשרור, אל מול התנגדויותיהם הקולניות של הדמוקרטים. אירוע זה ייגרום בעתיד לגריי לבעיות קשות.
באותה שנה מונה גריי על ידי הנשיא יוליסס ס. גרנט כקונסול בסנט תומאס, מינוי שאושר על ידי הסנאט של ארצות הברית, אך הוא דחה את המינוי וכתב לנשיא מכתב בו הוא התנכר לשחיתות בממשלו. יחד עם רפובליקנים רבים, הוא החליט לפרוש מהמפלגה על רקע השחיתות, והצטרף למפלגה שהוקמה אז, המפלגה הליברלית הרפובליקנית. הוא השתתף בוועידה הארצית של מפלגה זו ב-1876, אך לאחר שהיא לא הגיע להישגים בבחירות של אותה שנה, גמלה בליבו של גריי ההחלטה לעבור לשורות המפלגה הדמוקרטית.