cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
א-ג'ווף
טמפרטורות גבוהות בקיץ ממוצע מעל 37.8 מעלות צלזיוס (100 מעלות פרנהייט). בא־גָ'ווף כמעט ואין גשם, עם ממוצע של 2.5 מ"מ בשנה בלבד.
העיר שוכנת בנווה המדבר הגדול ביותר באגן כופרה. זהו אחד מנאות המדבר המשקים ביותר בסהרה. האזור שמסביב מכיל אשכולות של מערכות השקיה המשמשות לחקלאות. הדפוס הייחודי צולם על ידי צוות תחנת החלל הבינלאומית בשנת 2016.
אקלים
בא־גָ'ווף יש אקלים מדברי חם.
Dormakaba
חברת dormakaba Holding AG (בעבר נקראה "Kaba Holding AG") היא קבוצה עולמית העוסקת במנעולים ומוצרי אבטחה שממוקמת ברומלאנג, שווייץ. החברה מעסיקה כ-16,000 עובדים ביותר מ-50 מדינות. "dormakaba" נוצרה כתוצאה ממיזוג בין חברת "kaba" לחברת "dorma" בספטמבר 2015.
החברה נסחרת בבורסת SIX השווייצרית.
היסטוריה
לשני החברות ישנה היסטוריה של למעלה ממאה שנה.
היסטוריה של kaba
בשנת 1862, הקים פרנץ באואר בציריך את kaba כחנות לייצור קופות רושמות ופריצת מנעולים, מאוחר יותר בשנת 1915, נמכרה החנות לליאו בודמר, ששינה את שם החברה ל - Bauer AG.
בשנת 1934 המציאה החברה את המפתח ההפיך (Reversible Key) ורשמה את הפטנט על שמה של חברת קבה.
עם השנים חברת Bauer AG גדלה בהדרגה, והתרחבה לרחבי אירופה. בשנת 1995 שונה שם החברה מ - Bauer Holding AG, ל - Kaba Holding AG ומניות החברה נסחרו בבורסה של ציריך.
בשנת 2000 השתלטה kaba על חברת Unican Security Systems במונטריאול, קנדה, ובכך התרחבה גם לצפון אמריקה, והוסיפה את המותגים Silca, Ilco כחלק מהמיזוג. במשך השנים חברת Kaba גדלה, ובשנת 2015 התמזגה לתוך חברת dormakaba.
ארמדיל ארוך-אף גדול
ארמדיל ארוך-אף גדול (שם מדעי: Dasypus kappleri) הוא סוג של ארמדיל דרום אמריקאי שחי בקולומביה, ונצואלה, אקוודור, גויאנה, סורינאם, גינאה הצרפתית, פרו, בוליביה וברזיל. הארמדיל ארוך-האף הגדול הוא חיה יבשתית מתבודדת, פעילת לילה, שבדרך כלל חיה בקרבה לביצות ומקורות מים אחרים וכן ביער האמזונאס. הוא ניזון מפרוקי-רגליים וחסרי חוליות אחרים. הוא אחד מזני הארמדילים הגדולים ביותר, כשהוא מגיע לאורך של 83–106 סנטימטר ומשקל של 8.5–10.5 קילוגרם בממוצע ומשקל מרבי של. הוא מסוגל לשחרר ריח מסריח במקרה שהוא מותקף (בדומה לבואש).
רואל ואנס צ'רצ'יל
רואל ואנס צ'רצ'יל (באנגלית: Ruel Vance Churchill; 12 בדצמבר 1899 – 31 באוקטובר 1987) היה מתמטיקאי אמריקאי, שנודע במיוחד בשלושה ספרי הלימוד שכתב למתמטיקה יישומית. לימד כפרופסור באוניברסיטת מישיגן.
ביוגרפיה
צ'רצ'יל נולד באקרון במחוז פולטון במדינת אינדיאנה בשנת 1899, כבנם הבכור מבין 7 ילדיהם של אבנר קיין צ'רצ'יל ושל מלדורה צ'רצ'יל לבית פריינד. בשנת 1922 סיים תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת שיקגו, אחר כך למד לתואר שני בפיזיקה באוניברסיטת מישיגן. בשנת 1929, תחת הדרכתו של ג'ורג' יורי רייניץ' סיים את הדוקטורט במתמטיקה גם כן באוניברסיטת מישיגן, בנושא "על גאומטריית הטנזור רימן" לאורך כל הקריירה האקדמית שלו, למשך 42 שנה, הוא לימד מתמטיקה אופרציונילית במסגרת הפקולטה למתמטיקה של אוניברסיטת מישיגן. ב-1965 פרש כפרופסור אמריטוס. עם תלמידיו נמנה ארל דייוויד ריינוויל.
הוא נפטר בגיל 88 בשנת 1987 באן ארבור, במחוז וושטנו במדינת מישיגן. הובא לקבורה בבית העלמין פורסט היל באן ארבור. הוא היה נשוי פעמיים: עם רובי פרנסס סיקס, שנפטרה בשנת 1969, ואחר כך החל מ-1972 עם אליס לבית בולדווין (נפטרה ב-1990). מנישואיו הראשונים נולדו לו בת - בטי, משואה מק'מארי, ובן - יוג'ין סיקס צ'רצ'יל.
ספריו
(משתנים מרוכבים ויישומיהם - ביחד עם ג'יימס וורד בראון)
מבחר מאמרים
(צורות קנוניות לפונקציות וקטור ליניאריות סימטריות במרחב פסוידו-אוקלידי)
בית הקברות חסד של אמת
בית הקברות חסד של אמת הוא בית קברות יהודי בעיר סנט לואיס במדינת מיזורי שבארצות הברית.
בית הקברות, השוכן בעיר יוניברסיטי סיטי, נפתח בשנת 1893 על ידי אנשי הקהילה האורתודוקסית חסד של אמת, שנוסדה על ידי מהגרים יהודים מרוסיה (נוסדה ב-1888, התפרקה ב-1996). תחילה עמד שטחו על כשישה דונם וב-1926 הורחב בכ-77 דונם נוספים. ב-2019 היו קבורים בו כ-13,500 איש. ב-1967 הקימה הקהילה בית קברות נוסף ונפרד בעיר צ'סטרפילד במערבה של סנט לואיס.
בלילה שבין 19 ל-20 בפברואר 2017 חולל בית הקברות במה שנראה כאקט ונדליזם אנטישמי, כאשר כ-170 עד 200 מצבות בו הופלו ממקום עומדן.
לאורה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ג'ון לי הוקר
ג'ון לי הוקר (באנגלית: John Lee Hooker; 22 באוגוסט 1917 - 21 ביוני 2001) היה זמר-יוצר וגיטריסט בלוז, בעל סגנון ייחודי חופשי ששורשיו מבוססים על דלתא בלוז, נגינת בוגי ווגי ואלתורים על אקורד יחיד.
תולדות חייו
נולד במיסיסיפי, צעיר אחד-עשר בניו של כומר בפטיסטי. הוא חונך בבית והאזין בילדותו רק לשירי דת וספיריטואלז. בשנת 1922 נפרדו הוריו ואמו נישאה לנגן בלוז, ממנו למד ג'ון הצעיר נגינה בגיטרה. בגיל 15 עזב את הבית ועבר לממפיס, טנסי שם התפרנס מהופעות. בהמשך עבר לדטרויט ועבד במפעל פורד.
בשנות החמישים הקליט למעלה ממאה תקליטים במספר חברות תקליטים תחת שמות שונים כמו ג'ון לי, ג'ון לי בוקר, ג'ון לי קוקר, דלתא ג'ון, טקסס סלים, בוגי מן ועוד. החברה החשובה ביותר בה הקליט הייתה צ'ס רקורדס.
ב-1980 הופיע בהופעה חיה בסרט האחים בלוז, דמותו של ג'ון בלושי בסרט התבססה על דמותו. ב-1989 השתתף באלבומו זוכה הגראמי של קרלוס סנטנה, "The Healer". באותה תקופה גם הקליט עם ואן מוריסון. ב-1980 נבחר להיכל התהילה של הבלוז, ב-1990 נטבע כוכב עם שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד, ב-1991 נבחר להיכל התהילה של הרוק אנד רול וב-1995 נבחרו שיריו "Boom Boom" ו-"Boogie Chillen" ל-500 השירים שהשפיעו על הרוקנרול.
שיריו הוקלטו על ידי באדי גאי, קרים, זי. זי. טופ, לד זפלין, טום ג'ונס, ג'ימי הנדריקס, אריק קלפטון, ניק קייב, היארדבירדס, The Animals, הדלתות, פיט טאונסנד, הווייט סטרייפס ורבים אחרים.
חבר המועצות המקומיות
חבר המועצות המקומיות הוקם באפריל 1938. החבר נרשם כאגודה עות'מאנית והממשלה המנדטורית הכירה בו כגוף המייצג את השלטון המקומי.
מטרתו הייתה להוות גוף לפעולה משותפת של המועצות מול המוסדות הלאומיים ושלטונות המנדט הבריטי. בשנת 1939 דרש החבר שחבריו ישותפו כחברים בוועד הלאומי ושהוועד הלאומי ירכז את פעילותו בשטח שיפוטן של המועצות המקומיות אך ורק דרך המועצות. הסכמה על כך הושגה בסוף 1939. פעילות זאת הייתה למורת רוח מפלגות הפועלים שראו בכך ניסיון של הארגונים האזרחיים להשיג יתרונות פוליטיים. מנהל החבר היה חיים אריאב שהיה גם מזכיר התאחדות האיכרים, דבר שהביא לבקורת מצד ארגוני הפועלים שטענו שהחבר מהווה זרוע של התאחדות האיכרים.
בשנת 1940 היו מיוצגים בחבר היישובים העירוניים למחצה: בני ברק, רמת גן, בת ים ונתניה והמושבות הגדולות: רחובות, ראשון לציון, פתח תקווה, חדרה, הרצליה, כפר סבא ורעננה.
החבר שימש מכשיר מרכזי להדרכה ולכיוון של המועצות המקומיות; לברר את הדרכים לקידום הפעולה המוניציפלית ולהכניס בה אחידות, תוך הבנה הדדית עם השלטונות והמוסדות הלאומיים.
מהתחלה צנועה גדל החבר והקיף כמעט את כל המועצות המקומיות העבריות- כעשרים במספר. ראשי המועצות היו בתוקף תפקידם חברי הנהלת החבר. החבר היה נציגות של המועצות העבריות שדנה בשאלות המשותפות לכולן.
החבר עסק בחינוך ותרבות, אספקה, תחבורה, רווחה ובריאות.
עורך HTML
עורך HTML הוא כינוי לתוכנה לעריכת קוד HTML, שהיא שפת התגיות שבאמצעותה בונים דפי אינטרנט. בעוד שניתן ליצור ולערוך קוד HTML באמצעות כל כלי לעריכת טקסט, עורכי HTML ייעודיים מספקים כלים שימושיים ונוחים יותר. לדוגמה, עורכי HTML רבים מטפלים לא רק ב-HTML, אלא גם בטכנולוגיות קשורות כגון:CSS, XML, ובשפות תכנות נוספות לסביבת האינטרנט דוגמת JavaScript. עורכים מסוימים גם עשויים לכלול כלים לניהול אתרי אינטרנט שלמים; כלי ניהול פרויקטים, יצירת תקשורת עם שרתי אחסון אתרים באמצעות FTP ו- WebDAV, ומערכות לבקרת גרסאות כמו Subversion או Git.
תוכנות רבות לעיבוד תמלילים, עיצוב גרפי ותוכנות עימוד שאינן מתמקדות בהכרח בעיצוב אתרים, כגון Microsoft Word או Quark XPress, יכולות גם הן לתפקד כעורכי HTML.
סוגי עורכים
ישנם שני סוגים עיקריים של עורכי HTML: עורכי HTML מבוססי טקסט, ועורכי HTML חזותיים, מבוססי שיטת WYSIWYG. בעוד שבעבר ההבדלה הזו הייתה יותר בולטת, כיום לא נדיר לראות עורכי HTML שמשלבים למעשה את שני הסוגים.
עורכי HTML מבוססי טקסט
בעוד שניתן ליצור ולערוך קוד HTML באמצעות כל כלי לעריכת טקסט, דוגמת פנקס הרשימות של חלונות, עורכי HTML ייעודיים מספקים כלים שימושיים ונוחים יותר.
עורכי טקסט המותאמים לכתיבת קוד HTML בדרך כלל יספקו סכמת צביעה לקוד כאלמנט בסיסי בתוכנה. עורכים מסוימים מציגים, בנוסף, גם תבניות, סרגלי כלים וקיצורי מקשים כדי להכניס במהירות עצמים ומבני HTML נפוצים, כמו כן גם אשפים, Tooltips וטכניקות כהשלמה אוטומטית, המקלים על המפתח במהלך עבודתו.
עורכי HTML מבוססי טקסט מכילים בדרך כלל, כפונקציות מובנות או כאפשרויות להרחבה, גם כלים ייעודיים נוספים למשימות כגון בקרת גרסאות, בדיקת קישורים, ניקוי ועיצוב קוד, בדיקת איות ודקדוק, יצירת קשר עם שרת מרוחק באמצעות FTP או WebDAV, וניהול האתר כפרויקט.
בהיותם כלים תכנותיים, עורכי HTML שכאלו מחייבים ידע בשפת HTML לפחות, ובכל טכנולוגיות אינטרנט אחרות בהן מעוניין המפתח להשתמש כמו CSS, JavaScript או שפות צד-שרת, ועל כן הם נתפסים לרוב כלא-ידידותיים למשתמש המתחיל ועם זאת מועדפים על ידי מפתחים מנוסים יותר שמעדיפים "להתעסק ישירות" עם הקוד. עם זאת, חלק מהעורכים מקלים על המשתמש באמצעות כלים ויזואליים שונים שהמשתמש יכול להיעזר בהם כדי לערוך קטעי קוד, דוגמת תכונות של תגיות HTML, מבלי לכתוב אותם ישירות, וכן חלקם מספקים כלי לתצוגה מקדימה של הקוד שנכתב.
דוגמאות לעורכים כאלו: Notepad++, AceHTML, HomeSite, Visual Studio Code, בראקטס.
עורכי HTML חזותיים - מבוססי שיטת WYSIWYG
עם הזמן, פותחו פרדיגמות עיצוב נוספות, דוגמת WYSIWYM (מה שאתה רואה זה מה שאתה מתכוון) שהבסיס העומד מאחוריה הוא שבמקום להתמקד בפורמט או במצגת המסמך, יש להתמקד במשמעות של כל אחד מהרכיבים. לדוגמה, כותרות דפים, קטעים, פסקאות וכו' מתויגות ככאלה בתוכנית העריכה, כדי שיהיו מוצגות כראוי בדפדפן.
קשיים ביישום WYSIWYG
לעיתים, מסמך HTML לא יהיה עקבי במראהו ותפקודו בפלטפורמות שונות מסיבות כלשהן, מה שמקשה על השגת האידיאל אליו גישת WYSIWYG חותרת להגיע. לדוגמה:
סיבות אלו ואחרות הובילו מפתחי תוכנה לפתח מוצרים המשלבים את שתי הגישות (התכנותית מבוססת הטקסט, והחזותית מבוססת WYSIWYG), ונדיר מאוד למצוא עורכי HTML מקצועיים ייעודיים הדוגלים רק בשיטה החזותית (אם כי לא נדיר לראות עורכי HTML מבוססי קוד בלבד).
דוגמאות לעורכים כאלו: Microsoft FrontPage, Dreamweaver, BlueGriffon, Amaya, Microsoft Expression Web. למעשה, תוכנות רבות שבכלל יועדו לעיצוב גרפי ועיבוד תמלילים כוללות באמתחתן אפשרות ייצוא לפורמט HTML, אם כי, לרוב, הקוד המופק מתוכנות אלו אינו תקני (ראו בהמשך) ועשוי שלא לרוץ כמו שצריך על חלק מהדפדפנים.
קוד HTML תקני
HTML היא שפת סימון בעלת מבנה קבוע. ישנם כללים ברורים כיצד לכתוב קוד HTML כדי להתאים לתקני W3C עבור האינטרנט. המטרה שלפיה יש להקפיד על כללים אלו היא לגרום לכך שאתרי אינטרנט יהיו זמינים בכל סוגי המחשבים, יהיו נגישים לבעלי מוגבלויות, וגם ניתנים להפעלה במכשירים ניידים כמו טלפונים ניידים ומחשבי כף יד. עם זאת, מרבית מסמכי ה-HTML באינטרנט אינם עומדים בדרישות של תקני W3C. במחקר שנערך ב -2011 על 350 אתרי האינטרנט הפופולריים ביותר (שנבחרו על ידי מדד Alexa), 94 אחוז מאתרי האינטרנט נכשלו במבחני מבנה הקוד ותקינות גיליונות הסגנון, או שיישמו קידוד תווים באופן לא תקין. אפילו המסמכים הנכונים מבחינה תחבירית עשויים להיות לא יעילים בגלל "שכפול קוד" מיותר, או על סמך כללים שהוצאו מכלל שימוש (deprecated) לפני זמן רב. המלצות W3C הנוכחיות על השימוש ב-CSS עם HTML פורסמו לראשונה על ידי W3C בשנת 1996 ועברו מספר שינויים ותיקונים מאז.
עם זאת, כאשר מתכוונים ליצור דף אינטרנט, גם אם בצורה חזותית או "ידנית", על המפתח לזכור לשמור על תקינות ותקניות הקוד, ובכך יוכל להתאים את האתר לקהלי יעד רבים ולשמור על ה"עולמיות" של האינטרנט. לשם כך המפתח יכול להיעזר בשירותי Validator W3C חופשיים (W3C HTML Validator ו- W3C CSS Validator) או באלטרנטיבות אחרות אמינות.
על המפתח לזכור כי הנגשתם של דפי אינטרנט לבעלי מוגבלויות לא רק שמומלצת על ידי גופי התקינה אלא גם מחויבת לפי החוק. מדינות רבות בעולם חוקקו חוקים המחייבים מפתחי אתרים להוסיף אפשרויות נגישות, וכך גם בישראל, מתוקף סימן ג' לתקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (התאמות נגישות לשירות), התשע"ג- 2013. הנגשת דפים מורכבת יותר מסתם בדיקת תקינות; תקינות האתר היא תנאי מוקדם, אך ישנם גורמים רבים אחרים שיש לקחת בחשבון. עיצוב טוב של אתרי אינטרנט, בין אם נעשה בצורה חזותית וגם "ידנית", צריך להתחשב גם בנושא זה..
בסופו של דבר, הכלי בו משתמשים לבניית דפי האינטרנט אינו משנה את איכות הקוד, אלא כישוריו של מפתח האינטרנט. ידע מסוים בשפות הרלוונטיות - HTML, CSS ושפות סקריפט אחרות, כמו גם היכרות עם ההמלצות הנוכחיות של W3C בתחומים אלה, יעזרו לכל מפתח או מעצב להפיק דפי אינטרנט טובים יותר, ללא תלות בכלי העבודה.
ארמדיל ארוך-אף יאנוסי
ארמדיל ארוך-אף יאנוסי (שם מדעי: Dasypus sabanicola) הוא סוג של ארמדיל דרום אמריקאי שאנדמי לקולומביה וונצואלה. הוא קרוב מאוד לארמדיל טאטו וארמדיל ארוך-אף גדול. הוא חי באזורים של אבן-גיר והוא ניזון מפרוקי-רגליים וחסרי חוליות אחרים. אין לו הרבה שיער וכשהוא מגיע לאורך של 60 סנטימטר ומשקל של 9.5 קילוגרם.
אסלאם יאשוייב
אסלאם יאשוייב (ברוסית: Исла́м Яшу́ев; נולד ב-23 בינואר 1993) הוא ג'ודוקא רוסי המתחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג, אלוף אירופה (2018).
בנובמבר 2016 יאשוייב זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית כסף בגראנד פרי צ'ינגדאו. במרץ 2017 הוא זכה במדליית ארד בגראנד פרי טביליסי לאחר שניצח את בן-ארצו אלברט אוגוזוב הרוסי בקרב על המדליה. ב-6 באוקטובר הוא זכה במדליית כסף בגראנד פרי טשקנט. במרץ 2018 זכה לראשונה במדליה בתחרות מסוג גראנד סלאם, כשזכה בכסף בגראנד סלאם יקטרינבורג.
ארמדיל יפס
ארמדיל יפס (שם מדעי: Dasypus yepesi) הוא מין של ארמדיל דרום אמריקאי שאנדמי לארגנטינה ובוליביה. חי באזורי יערות סובטרופיים ומישורי עשב וניזון מפרוקי-רגליים וחסרי חוליות אחרים. קרוי על שם הזואולוג שגילה אותו, חוסה יפס.
אלירן מלכי
אלירן מלכי (נולד ב-18 בנובמבר 1984) הוא עיתונאי, פובליציסט ובלוגר ישראלי, עורך הבלוג "הפרוקטובלוג".
עבודתו כדובר
את דרכו בעולם התקשורת החל מלכי כדובר ויועץ תקשורתי. ב-2013 שימש כמנהל המשברים והדובר של אשת העסקים רחל סופר וסייע בהדחת נשיאת בית המשפט המחוזי השופטת ורדה אלשיך. לאחר מכן שימש כדובר אתר WinWin של קבוצת ידיעות אחרונות.
פעילות חברתית
עמד מאחורי קמפיין חברתי שקרא לשחרורו של יונתן היילו. בנוסף השיק קמפיינים שונים להעלאת המודעות למחלת הנטינגטון.
פעילות כבלוגר
ב-2014 הקים מלכי בלוג בנושא חברה ותקשורת בשם "הפרוקטובלוג". באותה שנה חשף כי בתקופת מבצע צוק איתן, הראפר יואב הצל אליאסי עמד מאחורי עמותת "האריות של הצל" שכלל לא הייתה רשומה ברשם העמותות אך עם זאת היה לה חשבון PayPal שדרכו הועברו כספים לגורמים בעמותה. הפרוקטובלוג היה הראשון שמיפה את בתי הספר האלימים ביותר בישראל בעזרת מבחני המיצ"ב של משרד החינוך ואף מצא כי האלימות בבתי ספר דתיים גבוהה יותר מבתי ספר ממלכתיים.
בין הפרויקטים של מלכי בבלוג ניתן למצוא את רשימת השופטים והמגשרים הטובים בישראל על פי דירוגם של אלפי עורכי דין שהשתתפו במשוב השופטים של לשכת עורכי הדין בישראל ואת מאגר הפדופילים האזרחי שמרכז בתוכו מקרי פדופיליה ופגיעות מיניות בילדים ובבני נוער שהותרו לפרסום.
בתוכנית הבוקר של שידורי קשת, טען מלכי כי הוא סבור שלרשויות האכיפה אין את המשאבים העצומים הנדרשים לפקח על אותם עברייני מין ועל כן יש להיעזר בציבור ולפתוח את מאגר השמות הסגור לקהל הרחב ולמפות את אותם עבריינים כפי שעושים בארצות הברית מתוך אמונה כי מדובר במחלת נפש שלא ניתן להשתקם ממנה ויש צורך בהגברת תשומת הלב אליה. מנגד נטען כי חופש הפרט גובר על זכות הציבור לדעת וכמו כן חשיפת הפדופילים מקשה על שיקומם.
עבודתו כעיתונאי
ב-2015 החליף מלכי את אופיר דור ככתב התקשורת והמדיה של עיתון כלכליסט מבית ידיעות אחרונות. במהלך עבודתו בכלכליסט, חשף בין היתר את גביית הכספים של צ'רלטון על משחקי היורו במקומות ציבוריים וזאת בניגוד למדיניות אופ"א ודרישת אקו"ם לקבלת אחוזי הכנסות ממועדונים. במהלך 2017 עזב מלכי את כלכליסט והמשיך בעבודתו כפובליציסט. בימים אלה עובד על דוקטורט בהיסטוריה בנושא ניקולו מקיאוולי ועובד כמורה לאזרחות בבית ספר תיכון בראשון לציון.
Born Sinner
Born Sinner (בעברית: חוטא נולד) הוא אלבום האולפן השני של הראפר האמריקאי ג'יי קול. האלבום יצא לאור ב-18 ביוני 2013, על ידי חברות התקליטים ByStorm אנטרטיינמנט, קולומביה רקורדס, דרימוויל רקורדס ורוק ניישן. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, וקיבל את תואר הפלטינה מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
רשימת לגארד
רשימת לגארד היא גיליון אלקטרוני המרכז כ-2,000 לקוחות של זרוע בנק HSBC בז'נבה שהם בעלי חשבונות בלתי מוצהרים, שייתכן ששימשו כדי לחמוק ממס. הרשימה קרויה על שמה של שרת האוצר הצרפתית כריסטין לגארד בשנים 2007 עד 2011, אשר העבירה באוקטובר 2010 את המסמך לידיהם של פקידי ממשל ביוון כדי לסייע להם לתפוס עברייני מס, ושנתיים לאחר העברת הרשימה דלפה הרשימה לתקשורת והתפרסמה על ידי העיתונאי היווני קוסטס וקסווניס במגזין Hot Doc שהביע מחאה על כישלון הממשל היווני לחקור את הנושא. רשימת לגארד היא חלק מרשימה גדולה יותר של כ-130,000 שמות של לקוחות HSBC שברשות המשטרה הצרפתית.
רשימת פאלצ'יאני
ב-2006 וב-2007 טכנאי מחשבים בשם ארווה פאלצ'יאני (Hervé Falciani) שעבד בזרוע שבז'נבה של בנק HSBC גנב מידע ממעסיקו, המכיל שמות של לקוחות הבנק מכמה ממדינות האיחוד האירופי וניסה למכור את המידע למספר ממשלות. בינואר 2009 פשטה המשטרה על ביתו של פלצ'יאני בצרפת ותפסה קובצי מחשב המכילים פרטים של 130,000 אנשים שייתכן שחמקו ממס והחלה לחקור אותם. הממשלה הצרפתית העבירה את המידע הלאה למספר ממשלות אירופאיות נוספות, כדוגמת הממלכה המאוחדת כדי לסייע להם באיתור עברייני מס. בנובמבר 2012 רשויות המס בממלכה המאוחדת החליטו שלא להעמיד לדין לקוחות מהרשימה.
העברת הרשימה לשלטונות יוון
בקיץ 2010 ארגון הביון הצרפתי DGSE העביר לידיעתו של ראש שירות הביון הלאומי היווני כי שמות רבים מהרשימה הם בעלי אזרחות יוונית, וכי הרשויות הצרפתיות מוכנות להעביר לידיהם רשימת שמות של לקוחות יוונים של הבנק כדי לסייע לרשויות היווניות לאתר מעלימי מס. ראש הביון היווני עירב את שר האוצר גאורגוס פפאקונסטנטינו בממשלתו של גאורג פפאנדראו, וזה נפגש עם כריסטין לגארד שהסכימה להעביר לידיו את המידע תחת התחייבות שהמידע לא יודלף. באוקטובר 2010 שלחה לגארד 1,991 שמות לפפאקונסטנטינו דרך תקליטורים שהועברו בערוצים דיפלומטיים, ושהכילו גיליונות אלקטרוניים של כ-2,000 חשבונות יוונים. שר האוצר היווני העביר את המסמכים לראש משטרת המס כדי שימשיך את החקירה בנושא. רשויות המס החליטו שלא לחקור את הרשימה ובאמצע שנת 2011 עזב פפאקונסטנטינו את תפקיד שר האוצר. מחליפו בתפקיד, אוונגלוס וניזלוס יצר עותק של הרשימה והחל בחקירה מוגבלת כדי לבדוק האם חלק מהשמות ברשימה העלימו מס. החקירה סבבה סביב 10 פוליטיקאים ולא ננקטו הליכים משפטיים. לאחר שהרשויות היווניות איבדו את הרשימה, שר האוצר היווני מיולי 2012 ועד יוני 2014 יאניס סטורנרס פנה אל הרשויות הצרפתיות בבקשה לקבלת עותק נוסף של הרשימה שווניזלוס טען ששמר במשרדו.
ב-28 באוקטובר 2012 פרסם העיתונאי היווני קוסטס וקסווניס רשימה של 2,056 שמות של לקוחות ב-Hot Doc. למחרת הפרסום נעצר וקסווניס בחשד לפגיעה בפרטיות, אולם שוחרר כעבור שלושה ימים.
פרסום הרשימה המלאה
ב-8 בפברואר 2015 פרסם ארגון התחקירים הבינלאומי ICIJ במקביל ברחבי העולם את הרשימה המלאה, במסגרת פרויקט מיוחד שבו השתתפו כ–140 עיתונאים מ–45 מדינות (כולל מעיתון "הארץ" בישראל). הרשימה כוללת פירוט של החשבונות לפי מדינות והשוואה בין המדינות השונות. מההשוואה עולה כי ישראל היא המדינה השישית בגודלה מבחינת היקף החשבונות המיוחסים לה וכמות הכסף שבהם. למעלה מ-6,000 לקוחות הקשורים לישראל בצורה ישירה או עקיפה (לקוחות המחזיקים באזרחות ישראלית, בדרכון ישראלי או קשורים בדרך אחרת לישראל). לקוחות אלו החזיקו סכום כולל של כ-10 מיליארד דולר בכ-9,700 חשבונות.
באוגוסט 2016 הודיעה רשות המיסים כי הצליחה לקבל מהרשויות בצרפת רשימה, שכוללת יותר מ–8,000 לקוחות ישראלים שהחזיקו חשבונות בבנק השווייצרי.
בין הלקוחות הישראלים ברשימה נמצאים:
מעלית הזכוכית
מעלית הזכוכית הוא כינוי לטענה בדבר קידומם המהיר של גברים במקצועות הנחשבים לנשיים. תופעה זו סמויה ולעיתים בלתי נראית, שכן אין מדובר במדיניות מוצהרת של הפליה. ניתן לאמוד אותה בהשוואה בין אחוז הגברים שעוסקים במקצוע לבין שיעורם בעמדות הבכירות.
מאפייני מעלית הזכוכית
חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה בישראל וחוקים דומים במדינות נוספות, אוסרים על הפליה מחמת מינו של עובד, על כן לכאורה גברים ונשים הם בעלי סיכויים שווים להגיע לעמדות ניהול ולתפקידים בכירים. בפועל, שיעורם של גברים בעמדות ניהוליות ובכירות גבוה בהשוואה לנשים, וקידומם מהיר יותר. כשדפוס זה מתקיים במקצועות שנחשבים באופן מסורתי לנשיים (כגון עבודה סוציאלית, חינוך וסיעוד) הוא מכונה "מעלית הזכוכית".
האם אכן קיימת מעלית זכוכית?
הטענה על קיומה של 'מעלית זכוכית' אינה מוסכמת, ויש מחקרים לכאן ולכאן. המצב שבו נשים מקודמות יותר מגברים אך יחד עם זאת נמצאות פחות בעמדות בכירות הוא דוגמה לפרדוקס סימפסון, ונגרם כתוצאה מהייצוג הנמוך של נשים בקבוצות המתאפיינות בשיעורי קידום גבוהים ומהיקפי שעות העבודה של הנשים.
שול (מותג)
שׁוֹל (Scholl; בארצות הברית: Dr. Scholl's) הוא מותג הנעלה ומוצרי טיפול בכף הרגל. בארצות הברית ובאמריקה הלטינית שייך המותג לחברת באייר, בשאר העולם הוא משווק על ידי חברת Aurelius AG.
היסטוריה
הפודיאטור (רופא כף רגל) ויליאם שול (William Scholl; 1882-1968) הקים בשנת 1906 בשיקגו חברה לשיווק פטנטים שיצר על מנת להקל על הליכה וטיפול בבעיות כף רגל מגוונות. בנוסף הקים קולג' להכשרת מטפלים בבעיות כף רגל (Illinois College of Chiropody and Orthopaedics). עד מותו רשם למעלה מ-1,000 פטנטים.
בהמשך יצר שול גם נעליים וסנדלים, שזכו לפופולריות בשנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר פורסמו על ידי דוגמניות כטוויגי וג'ין שרימפטון. לאחר מותו של שול ב-1968 נמכרה החברה לחברת מרק, שמכרה בהמשך את המותג לחברות הפצה אחרות.
יוסף חריף
יוסף חריף (פנדלר) (1929 – 18 באפריל 2013) היה עיתונאי, פרשן מדיני ופובליציסט ישראלי, מבכירי עיתון "מעריב".
קורות חייו
יוסף חריף נולד בשנת 1929 באוקראינה למשפחה דתית ציונית. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל עם משפחתו, והמשפחה התיישבה בתל אביב. אביו, הרב בן ציון פנדלר-חריף, בן לשושלת רבנית, מונה לכהן כרב בית הכנסת "רמה" ברחוב בן-יהודה בתל אביב ושימש בתפקיד זה שנים רבות.
חריף לא בחר בדרך הרבנות כמצופה מנצר לשושלת רבנים, ובחר לעסוק בעיתונאות. את דרכו העיתונאית החל בתחילת שנות ה-50 ככתב בעיתון "הבוקר", עיתון מפלגת הציונים הכלליים. בתחילת שנות ה-60 הוזמן על ידי עורך "מעריב", אריה דיסנצ'יק, להצטרף לצוות הכותבים בעיתונו. תחילה שימש ככתב בכנסת, ולאחר מכן התמנה לפרשן מדיני של "מעריב".
חריף נחשב כבר-סמכא בנושאים מדיניים וכעיתונאי בעל ניתוחים מעמיקים ובעל מקורות מידע מעולים בהיותו מקורב לראשי המדינה והמערכת הפוליטית והמדינית. הדבר אִפשר לו לחשוף גילויים רבים ראשוניים ואמינים על המתרחש מאחורי הקלעים במערכת הפוליטית והמדינית. בצד ידיעות וכתבות יומיומיות על הנעשה בשדה הפוליטי והמדיני בארץ פרסם חריף מאמר קבוע ב"מעריב" שפורסם בדף של יום שישי ובו סיכם וניתח את השבוע שחלף בנושאים המדיניים הפוליטיים.
בשנות ה-80 היה חריף ממקימי היחידה לעיתונות ותקשורת באוניברסיטת בר-אילן, הוא אף לימד בה. אחר כך מונה למנהל סניף "מעריב" בירושלים. במהלך שנות ה-90 פרש ממערכת "מעריב", אך המשיך לכתוב במסגרתו עד שנת 2008 טור דעות שבועי.
יוסף חריף נפטר ב-18 באפריל 2013, בגיל 84, ונקבר בבית העלמין גבעת שאול בירושלים.
הותיר אחריו את אשתו רות, בתו של שבתאי דון-יחיא, שני בנים ובת ונכדים. בנו הוא איש התקשורת ד"ר חגי חריף.
שמואל יריב
שמואל יריב (נולד ב-1 ביוני 1934) הוא כימאי ישראלי, משורר וסופר. במחקריו עסק גם במינרולוגיה וגאוכימיה. כיום, הוא מכהן כפרופסור אמריטוס לכימיה באוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה
שמואל יריב נולד בשנת 1934 בתל אביב, לסופר והמחנך שלום שטרייט ולאשתו שרלוט. בילדותו, למד בבית הספר אחד העם שבפתח תקווה ולאחר מכן התגייס לצה"ל. בשנים 1954–1959, קיבל חינוך אקדמי בכימיה, גאוכימיה ומינרולוגיה באוניברסיטה העברית, שם קיבל את תואר הדוקטור בכימיה אורגנו מתכתית ב-1964. משנת 1990, שימש כפרופסור במכון לכימיה באוניברסיטה העברית, ועסק שנים רבות בהוראה ובמחקר, עד ליציאתו לגמלאות.
יואל בסמן
ביוגרפיה
בסמן נולד בציריך, שווייץ לאם שווייצרית ולאב ישראלי, שניהם עובדים בתעשיית האופנה השווייצרית. הוא דובר גרמנית שווייצרית ועברית. יש לו אחות אחת גדולה שגרה כיום בישראל. בסמן הוא ממוצא יהודי.
שמואל יריב
ביוגרפיה
ב-1999, החל לכתוב שירה. בתחילת דרכו פורסמו שירים שלו בכתבי העת נתיב, משיב הרוח, שבו, ומאזנים. ב-2002–2003 השתתף בסדנה בהדרכת רבקה רז, ובהשפעתה החל לעסוק גם בכתיבת פרוזה. בשנת 2002 זכה בפרס בתחרות פרויקט "כתוב" של מפעל הפיס עבור סיפור קצר שלו בשם "שומר הראש". בשנים 2004–2006 הקריא שירה בקפה "תמול שלשום" בירושלים. ספרו הראשון, "גבר אישה גבר", יצא בהוצאת צבעונים ב-2010 וכלל תשעה סיפורים מחיי היום יום מתוך זווית בלתי שגרתית. ספרו השני "כשנשים אוהבות...", יצא בהוצאת בת-אור ב-2013. הרומן מתאר ארבע שנים בחיי משפחה שנאלצה לעזוב את גוש קטיף. ספרו השלישי, "חמש-עשרה שנות שירה", יצא בהוצאה עצמית ב-2015. הספר הוקדש לזכרה של אחותו, הסופרת אסתר שטרייט-וורצל. החל מדצמבר 2013 רבים משיריו החדשים רואים אור בגיליונות כתב העת ביטאון שירה. כיום, הוא מתגורר ביישוב בקהילתי ענתות עם אשתו שרה. ליריב ארבעה ילדים (אלי, שלום, יהודה ושמרית) ואחד עשר נכדים.
יואל בסמן
קריירה
בשנת 2004 החל את הקריירה כשגילם נער נועז בשם זיזו באופרת סבון השבועית בטלוויזיה השווייצרית "Lüthi und Blanc".
בשנת 2007 הבמאי טוביאס איניכן ליהק את בסמן לסרט הטלוויזיה "ג'ימי", שם הוא שיחק ילד אוטיסט בן 17.
שמואל יריב
מחקריו
פעילויותיו המחקריות כוללות בין היתר ננו-כימיה וננו-מינרולוגיה (חקר המינרלים) ומבניהם, גאוכימיה, תגובות כימיות של חומרים מינרלים, אינטראקציות של חומרים אורגנים והבנת מבניהם. בנוסף, הוא פרסם כשני ספרים מדעיים: הראשון, אשר עסק בגאוכימיה ונקרא "Geochemistry of Colloid Systems", פורסם ב 1979, והשני אשר עסק בכימיה אורגנית ונקרא "Organo-clay Complexes and Interactions", פורסם בשנת 2002. יתרה מזאת, הוא פרסם כ-250 מאמרים מדעיים בשפה האנגלית במגזינים מדעיים נחשבים. את עבודת הדוקטורט כתב על קבוצות חומרים אורגנו מתכתיים משנת 1960 עד 1964 ובשנת 1990 הפך לפרופסור כימיה באוניברסיטה העברית, שם לימד וחקר עד שנת 2002, בה יצא לגמלאות. גם כיום, כפרופסור בגמלאות הוא ממשיך לעבוד במחקר כימי, משתתף בכנסים בין לאומיים ומפרסמים מאמרים. במהלך חייו, היה יריב בחבר הפרופסורים של מגזינים מדעיים שונים אשר עוסקים בכימיה.
יואל בסמן
קריירה
בשנת 2003 שיחק בתיאטרון נוער. בשנים 2004 ו-2005 הוא שיחק בסרטי סטודנטים שצילמו את פרויקט הגמר שלהם. את לימודיו סיים בבית הספר לקולנוע באוקטובר 2008.
בשנת 2013 בסמן השתתף בתפקיד ברטל במיני-סדרה "דור מלחמה". הוא גם שיחק את פסקל בסרט הטלוויזיה השווייצרי Ziellos"".
בשנת 2021 שיחק במתחן המדע הבדיוני "המושבה" לצד איאן גלן. בהמשך שיחק בסרט הפעולה הבריטי-אמריקאי "קינגס מן: ההתחלה", מהווה פריקוול והפרק השלישי בסדרת סרטי קינגסמן.
ליברליזם בישראל
הליברליזם מילא תפקיד חשוב מאוד בהיסטוריה הפוליטית של ישראל מאז הקמתה.
כמה מפלגות פוליטיות ליברליות זכו לתמיכה עממית ניכרת, ונוכחות משמעותית בכנסת. בעוד שליברלים בישראל מתנגדים ללאומנות, הם כן תומכים במידה מסוימת (ואף רבה) בציונות.
הליברלים השמרנים (הציונים הכלליים והמפלגה הליברלית) היו ממייסדיה של הליכוד, המפלגה הלאומית-ליברלית בישראל, בעוד שהליברלים החברתיים (למשל מפלגת הפרוגרסיביים והליברלים עצמאיים) השתלבו במפלגת העבודה הסוציאליסטית/סוציאל-דמוקרטית. ב-1985 הטילו נציגי המפלגה הליברלית וטו על קבלת מפלגת שינוי לאינטרנציונל הליברלי.
כיום, ישנן מספר מפלגות בכנסת הכוללות אגפים או חברי רשימה המשתייכים אידאולוגית לליברליזם, אולם אין מפלגה ליברלית המייצגת את האידאולוגיה באופן מובהק ועקבי במצעה, בדפוס הצבעותיה בוועדות הכנסת, במליאת הכנסת, ובממשלת ישראל.
קישורים חיצוניים
שאול אמסטרדמסקי, אברכים של ליברליות, באתר כלכליסט, 23 במרץ 2023.
סויוז FG
סויוז FG (ברוסית: Союз-ФГ) היה משגר לוויינים וחלליות, ממשפחת סויוז שפותחה ברוסיה. המטרה העיקרית הייתה לבצע שיגור טיסות מאוישות וחלליות אספקה. בנוסף לכך בוצעו מספר שיגורים מסחיים של לוויינים כולל עמוס 2 וגשושיות. השיגור הראשון בוצע בשנת 2001 ושיגורים נמשכו עד לשנת 2019.
מידע
תכנון וייצור הדגם בוצעו במרכז הטילים והחלל פרוגרס בעיר סמרה. הפיתוח בוצע במקביל לפיתוח דגם סויוז 2. השינוי העיקרי לעומת דגמים קודמים היה בשיפורים במנועי המשגר ובמיוחד בראשי נחירי רסס. שיפור זה הגדיל את יכולת המשגר בכ-200-300 ק"ג. בנוסף לכך בוצעו שיפורים מינוריים במערכת הבקרה.
עם תוספת של יחידת מאיצים בוצעו שיגורי גשושית לכיוון נגה ומאדים. שיגורים של לוויינים גשושיות מסחריות בוצעו בעזרת חברה רוסית-צרפתית Starsem.
בסך הכול בוצוע 70 שיגורים מהם כ-30 של טיסות מאוישות. הכישלון היחיד התרחש בשנת 2018 בטיסת סויוז MS 10. צוות הצליח לנחות בכדור הארץ בנחיתת חרום. צוות החקירה גילה שהייתה טעות בהרכבת חלקים בהכנת המשגר לטיסה בקוסמודרום בייקונור. לאחר חידוד נהלים השיגורים חודשו.
כול השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור מכני שיגור מס' 1 ו-31.
בשנת 2019 בוצע שיגור אחרון ורוסיה עברה לשימוש במשגרים מדגם "סויוז 2".
יחסי יפן–פפואה גינאה החדשה
יחסי יפן–פפואה גינאה החדשה הם יחסי החוץ בין יפן לפפואה גינאה החדשה.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים בין יפן לפפואה גינאה החדשה כוננו ב-16 בספטמבר 1975, התאריך בו פפואה גינאה החדשה קיבלה את עצמאותה. יפן מחזיקה בפפואה גינאה החדשה שגרירות בפורט מורסבי, ואילו פפואה גינאה החדשה מחזיקה ביפן שגרירות בטוקיו. פפואה-גינאה החדשה היא כיום הנהנית הגדולה ביותר של סיוע חוץ יפני ב. ביקורים ברמת השרים תכופים בין המדינות.
WOW air
WOW air הייתה חברת תעופה איסלנדית, אשר החלה לפעול ב-1 ביוני 2012 ופשטה את הרגל ב-28 במרץ 2019.
בסיס הפעולה המרכזי של החברה אשר מובילה בתחום טיסות לואו קוסט לטוח ארוך היה בנמל התעופה הבינלאומי קפלוויק. היא הפעילה טיסות ל-31 ערים במדינות שונות באירופה, בהן שווייץ, גרמניה, דנמרק, ספרד, בריטניה וצרפת. בנוסף, הפעילה החברה טיסות ליעדים בצפון אמריקה כמו ניו יורק, לוס אנג'לס, סן פרנסיסקו, מיאמי, שיקגו, וושינגטון, טורונטו, מונטריאול ופיטסבורג.
החברה הייתה המפעילה הראשונה באירופה של מטוסי האיירבוס A321neo.
החל מסוף 2018 נקלעה החברה לקשיים תפעוליים. חברת אייסלנדאייר שקלה לקנות אותה, אך נסוגה מכוונותיה וב-28 במרץ 2019 הודיעה WOW air על פשיטת רגל. כשנה מאז שהכריזה על פשיטת רגל, ושבעה חודשים מאז שהחברת תעופה למעשה הפסיקה את פעילותה, בספטמבר 2019 קיבלה חברת התעופה השקעה של 85 מיליון דולר, שתחזיר אותה לפעילות בטיסות להובלת מטענים. על פי תחנת הטלוויזיה האיסלנדית RUV, חברת התעופה תפתח מחדש בטיסה בין וושינגטון, די.סי. וקפלאוויק. חברת התעופה תשתמש בשני מטוסים בלבד להובלת דגים וסחורות אחרות.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה, נכון ליולי 2018:
פעילות החברה בישראל
בתחילת 2017 הגישה החברה בקשה להפעלת קו תעופה בין נמל התעופה בן-גוריון לרייקיאוויק, בירת איסלנד, בהתאם לרפורמת השמים הפתוחים, שר התחבורה אישר לחברה להפעיל את הקו. והחברה נחתה לראשונה בנמל התעופה בן-גוריון ב-13 בספטמבר 2017.
החברה הפעילה 3 טיסות שבועיות בין תל אביב לרייקיאוויק. במטוס איירבוס A321neo.
ביולי 2018 הודיעה החברה כי היא תפסיק את טיסותיה לישראל ב-18 בנובמבר 2018. עם זאת, החברה הודיעה כי בכוונתה לחזור ולהפעיל את הטיסות בעתיד, באוקטובר 2018 פרסמה החברה שהיא תחזור לפעילות בקו כבר ב-11 ביוני 2019, אך בפועל פשטה את הרגל כמה חודשים קודם לכן.
יהודה מרמורשטיין
יהודה מרמורשטיין הוא מנכ"ל ומייסד עמותת עלה.
ביוגרפיה
שם יצא להכיר משפחות בעלי ילד מיוחד שמתביישים לצאת לרחוב עם כזה ילד ופתח מרכז פעילות בת כמה שעות כל יום עבור אותם ילדים, ב-1982 נפתחו גני ילדים, בית ספר ופנימייה עבור ילדים מיוחדים בשם "עלה". עם הזמן הפך הארגון לרשת גדולה, המונה, נכון ל-2021, למעלה מ-900 ילדים. ב-1987 קיבל מרמורשטיין את תפקיד הניהול של העמותה, ובשנת 1994 לתפקיד מנהל הרשת כולה.
בעבר היה:
מרמורשטיין מתגורר בבני ברק ולו שתי בנות ושלושה בנים.
אובר-לויטננט
אובר-לויטננט (בגרמנית: Oberleutnant) היא דרגת הלוטננט הגבוהה ביותר בדרגות הכוחות המזוינים של גרמניה (בונדסוור), אוסטריה, ושווייץ. היא שוות ערך לדרגת לוטננט בצבא הבריטי ובצבא ארצות הברית, והיא מדורגת כ-OF-1a בנאט"ו.
היסטוריה
אובר-לויטננט משמש הן בצבא הגרמני והן בחיל האוויר הגרמני. בנאט"ו, דרגת אובר-לויטננט הגרמנית היא המקבילה של לוטננט ראשון בצבא / כוחות האוויר של מדינות בעלות הברית.
דרגות מקבילות
המקבילה הימית לדרגה היא אובר-לויטננט צור זה (Oberleutnant zur See).
במהלך מלחמת העולם השנייה דרגת אובר-שטורמפיהרר באס אס, באס אה ובוואפן אס אס הייתה שוות ערך לאובר-לויטננט.
פרנק קמני
פרנקלין אדוארד "פרנק" קמני (באנגלית: Franklin Edward "Frank" Kameny; 21 במאי 1925 בניו יורק, ארצות הברית – 11 באוקטובר 2011) היה אחת מהדמויות החשובות ביותר במאבקה של התנועה לזכויות להט"ב בארצות הברית.
שנים מוקדמות
קמני שירת בצבא ארצות הברית אשר לחם באירופה במלחמת העולם השנייה. בנוסף הוא היה חבר כעשרים שנה בחבר המנהלים של מערכת השירות הסלקטיבי של צבא ארצות הברית. הוא למד פיזיקה בקווינס קולג' וקיבל תואר ראשון ב-1948. הוא המשיך בלימודי אסטרונומיה באוניברסיטת הרווארד וקיבל תואר שני ב-1949 ודוקטורט ב-1956. בשנת 1957 פוטר קמני ממשרתו בוושינגטון די. סי. כאסטרונום בצבא ארצות הברית מכיוון שהיה הומוסקסואל. הפיטורים דחפו אותו "להוביל מאבק ענקים נגד המוסדות האמריקאיים, ולעמוד בראש החנית של מאבקים כוחניים של התנועה למען זכויות הומוסקסואלים בתחילת שנות ה-60 בארצות הברית".
קמני מחה על פיטוריו בפני הוועדה לשירות אזרחי, ותבע בבית המשפט כי יוחזר לעבודתו. התביעה הגיעה בשנת 1961 לבית המשפט העליון של ארצות הברית. למרות שבית המשפט דחה את התביעה, היא נודעה כמקרה הראשון של דרישה לזכויות אזרח על רקע נטייה מינית ומיצבה את קמני כחלוץ בתחום זה בארצות הברית. מאוחר יותר באותה שנה חבר קמני לג'ק ניקולס (Jack Nichols) והשניים הקימו סניף וושינגטון של אגודת מאטאשין, סניף שפעל באופן אגרסיבי יותר ממקביליו למען זכויות אזרח ללהט"בים ומניעת אפליה על רקע נטייה מינית. בשנת 1963 עמדה הקבוצה במרכזו של שימוע שנערך בקונגרס של ארצות הברית ועסק בזכותה של הקבוצה לאסוף תרומות, על פי חוק שדרש מאגודות המתרימות להרשם ולהצהיר על מטרתם.
שנים מאוחרות
בשנת 2006 בקשה ספריית הקונגרס מקמני להפקיד ברשותה מסמכים המתעדים את חייו ואת פועלו.
בשנת 2007 הציג המוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקנית של סמית'סוניאן את השלטים אותם נשא קמני בהפגנה מול הבית הלבן בתערוכה מיוחדת בשם "אוצרות של היסטוריה אמריקנית". כיום מוצגים במוזיאון 12 מהשלטים אותם נשאו המפגינים.
בפברואר 2009 הכריזה מועצת השימור ההיסטורי של מחוז קולומביה על ביתו של קמני בוושינגטון כאתר מורשת היסטורי לשימור.
ב-29 ביוני 2009 התנצל ג'ון בארי, יו"ר המשרד הפדרלי לכוח אדם, באופן רשמי בפני קמני בשם הממשל הפדרלי של ארצות הברית. בארי, אשר הוא בעצמו הומוסקסואל מוצהר, הגיש לקמני את הפרס על שם תיאודור רוזוולט - הפרס היוקרתי ביותר המוענק על ידי הארגון.
קמני היה חבר במועצת היועצים של קרן המשולש.
דב סקיבין
דב סקיבין (29 בספטמבר 1881 - 12 במרץ 1945) היה ממקימי העיר כפר סבא, שימש כמזכיר ועד המושבה והאחראי על ספרי "האחוזה", הרישומים של בעלות חלקות הקרקע.
ילדותו
סקיבין נולד בדז'יסנה שבליטא. כשהגיע סקיבין לגיל שלוש-עשרה הציע הרב, שערך לו את אירוע בר המצווה, לאביו לשלוח אותו לישיבה הקרובה לביתו. סקיבין עבר לישיבת פולאצק ולמד שם במשך שנתיים. במהלך לימודיו, בהיותו בן 15, עבד סקיבין בבית החרושת לטבק של ר' יעקב שלמה ריבלין. כחלק מתפקידו סקיבין היה האחראי על עבודות סידור הכספים במפעלו של הרב, ועל כתיבת המכתבים לארץ ישראל. סקיבין לקח חלק בתנועת חובבי ציון.
ארץ ישראל - שנותיה הראשונות של המושבה
כשהגיע דב לארץ ישראל, חברת יק"א שהייתה אחראית על הקרקעות בכפר סבא ביקשה להיפטר מהן, כי הקרקעות לא הצליחו לעניין מתיישבים חדשים. איכרי פתח תקווה, ומספר תושביה רכשו חלק מאדמותיה של כפר סבא במחיר נמוך, בניהם היה דב סקיבין.
סקיבין השתמש בקרקע אשר קנה בכפר סבא לנטיעת כרם שקדים שאותו הוא טיפח בזמנו הפנוי. לאחר כמה שנים התאפשר לסקיבין להגדיל את חלקת האדמה שלו, ולרכוש אדמות נוספות. סקיבין היה בין מייסדי כפר סבא ובין הראשונים שבנו את ביתם במקום. כאשר סקיבין התיישב בכפר סבא, הוא ואשתו מאשה החליטו לשפר את איכות החיים בכפר סבא.
לאחר הקמת המושבה
סקיבין היה מזכיר ועד המושבה "כפר סבא". כשגורשו המתיישבים מכפר סבא לחדרה במהלך מלחמת העולם הראשונה, סקיבין טמן קופסת מתכת, ובה ספרי האחוזה ושטרי הנחלות. עד היום הקופסה לא נמצאה.
מהקמת המושבה ועד מותו סקיבין היה פעיל ציבורי. כחלק מפעילותו השתתף במשלחת אל הנציב העליון הרברט סמואל לאחר פרעות תרפ"א, ייצג את המושבה באספת הנבחרים הראשונה, ושימש כנציג הצבור החקלאי. בנוסף לעבודתו הציבורית הוא פרסם מספר מאמרים בנושאי חקלאות.
סוף חייו
ב-1942 לקה בשיתוק בחצי גופו והפך לאילם, בזמן זה עלה במוחו הרעיון לכתוב ספר על קורות חייו "זכרונות איש כפר סבא".
דב סקיבין נפטר ב-12 במרץ 1945, ונקבר בכפר סבא, ישראל.
רפסודיה (בלט)
רפסודיה הוא בלט במערכה אחת שיצר הכוריאוגרף פרדריק אשטון, המבוסס על היצירה 'רפסודיה על נושא של פאגאניני' של המלחין סרגיי רחמנינוב. הבלט הוא בלט קצר בסגנון מופשט. הבלט הוצג לראשונה ב-4 באוגוסט בשנת 1980 בבלט המלכותי בלונדון, והוקדש למלכה אליזבת האם. 'רפסודיה' חודשה פעמיים מאז 1980- בשנת 1995 ובשנת 2011.
היצירה 'רפסודיה' נוצרה כעשור לאחר פרישתו הרשמית של אשטון, ותוארה כ- Pièce d'occasion (יצירה שנוצרה במיוחד לאירוע מסוים) לכבוד אירוע יום הולדתה ה80 של המלכה האם, שהייתה בקשרי ידידות עם אשטון.
הופעת הבכורה ב-1980 הייתה גם ההופעה האחרונה של הרקדן מיכאיל ברישניקוב כרקדן אורח בבלט המלכותי בלונדון, והייתה היצירה היחידה שנוצרה בשבילו בתקופתו עם הבלט המלכותי. רחמנינוב מעולם לא הלחין יצירה לבלט אולם יצירות רבות שלו שימשו כוריאוגרפים ליצירות בלט, בין השאר על ידי וולור גור, בן סטיבנסון ומטס אק. את רפסודיה יצר אשטון עבור קבוצה קטנה של רקדנים, 6 רקדנים ו-6 רקדניות, לצד שני רקדנים ראשיים.
בדרך כלל, הבלט יוצג לצד בלט קצר נוסף באותו ערב. בעונת החורף 2015-2016 הציג הבלט המלכותי את 'רפסודיה' לצד 'זוג יונים', אף הוא של אשטון.
אילנה דואק
אילנה דואק (נולדה ב-1 בספטמבר 1959) היא פרופסור לרפואה, מנהלת מחלקת אף אוזן גרון, ניתוחי ראש צוואר במרכז רפואי כרמל בחיפה. נוסף על כך, היא מנהלת את מרכז גידולי הראש והצוואר בבית החולים "לין", ומשמשת כיושבת ראש איגוד רופאי אף אוזן גרון ומנתחי ראש צוואר בישראל.
ביוגרפיה
דואק נולדה וגדלה בחיפה, בת לגיזלה ומשה עמרן דואק. למדה בבית הספר הריאלי בחיפה.
למדה רפואה במסגרת עתודה צבאית, בפקולטה לרפואה על שם רפפורט, בטכניון. סיימה את לימודיה בשנת 1984. את שנת הסטאג' ביצעה בבית חולים רמב"ם, בחיפה ומיד לאחר מכן, התגייסה לצבא כרופאה בחיל הים. במסגרת שירותה הצבאי, שירתה במספר תפקידים בחיל הים, האחרון בהם הוא ראש מדור לחקר תפקוד האדם בים. היא השתחררה מהצבא בדרגת רב-סרן.
כשחזרה לארץ, הקימה דואק את מערך הטיפול והמחקר, בתחום גידולי ראש וצוואר, במרכז הרפואי כרמל והחל משנת 2008, היא עומדת בראש מחלקת ניתוחי ראש וצוואר במרכז הרפואי כרמל. במקביל, היא משמשת כיועצת לאגודה למלחמה בסרטן בתחום גידולי ראש וצוואר ומנהלת את פורום האגודה. כמו כן, משמשת דואק כפרופסור חבר קליני, בפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט, בטכניון חיפה. בין השנים 2013–2019 עמדה דואק בראש איגוד רופאי א.א.ג – מנתחי ראש וצוואר והיא ממקימי האגודה הישראלית – אמריקאית לרפואת אף אוזן גרון – American- Israeli Society of Otolaryngology. מכהנת גם כיושבת ראש האיגוד לרפואת א.א.ג וניתוח ראש וצוואר בפקולטה לרפואה על שם רפפורט.
תחומי מחקריה
מבחינה טיפולית, דוגלת דואק בהעדפת טיפול משמר איברים, על פני טיפולים כירורגים, בגידולים שונים בראש ובצוואר. היא חקרה את תחום הטיפול ברדיותרפיה וכימותרפיה משולבת בגידולי וצוואר והשלכות תוצאותיו של טיפול זה. מחקרה של דואק הראה כי טיפול משולב של כימותרפיה והקרנות משפיע על גידולים מסוג סרטן קשקשי של ריריות הלוע והגרון בצורה טובה יותר, לרבות קצב החלמה טוב מאוד מהגידולים הממאירים. חלק ניכר ממחקריה של דואק עוסק בתחום האנגיוגנזיס בתהליכים גידוליים וההשפעות השונות של תהליך זה על גידולים ממאירים ושליחת גרורות. עבודות אלה נעשו בשיתוף פעולה עם חוקרים מהפקולטה לרפואה בטכניון, במרכז לחקר הביולוגיה של גידולים וכלי דם. נוסף לכך, עסקו מחקרים של דואק בזיהוי תאי גזע בגידולי ראש וצוואר. מחקר של פרופ' דואק הוא בתחום "האף המלאכותי" – ניסיון לזיהוי גידולים ממאירים באמצעות האוויר הננשף, אשר נערך בשיתוף פעולה עם פרופ' חוסאם חאיק. מחקרים קודמים יותר שלה עסקו באפשרות לזיהוי גידולים ממאירים מסוג סרטן קשקשי באמצעות בדיקת דם.
אנני פישר
ביוגרפיה
אנני פישר נישאה למוזיקולוג ומבקר המוזיקה רב ההשפעה אלאדאר טות (Aladar Toth; 1968-1898).
כיהודייה, נמלטה פישר עם בעלה לשוודיה בשנת 1940, לאחר הצטרפות הונגריה למדינות הציר במלחמת העולם השנייה. אחרי המלחמה חזרו היא ובעלה לבודפשט.
קריירה
הרפרטואר של אני פישר חבק יצירות מן התקופה הקלאסית והתקופה הרומנטית, בביצוען גילתה עוצמה וחזון יחידים במינם לצד שליטה מרשימה במבנה ובגוון צלילי. כמי שביצועיה מלאי השראה ובלתי צפויים, לא נטתה חיבה להקלטות, אך התקליטים שהוציאה לקונצ'רטי ק.467 ו-ק.482 של מוצרט וליצירות מאת בארטוק, בטהובן, שוברט ושומאן הם יוצאים מן הכלל. עושר הגוונים והספונטניות של נגינתה ניכרים ביותר בהקלטה חיה של הבאלאדה בסול מינור של שופן מרסיטל במוסקבה בשנת 1949. עומק השלווה הרוחנית שהשיגה בימיה הטובים ביותר, למשל בפינאלה של הפנטזיה בדו מז'ור של שומאן, היה יחיד ומיוחד לה, והלהט שגילתה בביצוע הפוגה מתוך סונאטת האמרקלאוויר של בטהובן לא דעך עד הצליל האחרון. במשך שנים אחדות הקליטה אנני פישר את מכלול הסונאטות של בטהובן לחברת הונגרטון, אך נאמנה לביקורת העצמית החריפה שלה, לא הייתה מרוצה מהוצאתן לאור.
פרסים והוקרה
אנני פישר נפטרה בשנת 1995 ונקברה לצד בעלה בבודפשט.
הקלטות
הקלטותיה של אנני פישר יצאו בכמה חברות הקלטה חשובות: BBC רקורדס, דו-רה-מי, EMI קלאסיקס, הונגרטון, אורפאו, פאלקסה, Q דיסק, אורניה ו-ICA קלאסיקס. סונאטה מס' 3 בפה מינור, אופוס 5
דומיטרו פופסקו
דומיטרו פופסקו (1883–1970) היה גנרל רומני. בין השנים 1928-1931 היה המזכיר הכללי של משרד הביטחון. בין 3 במרץ 1939 - 1 בפברואר 1940, שימש כמפקד משמר הגבול הרומני.
פופסקו היה שר הפנים בממשלתו של יון אנטונסקו בין 21 בינואר - 23 באוגוסט 1944.
טקס הסלנה
טקס הסלנה (התזת סילוני מים) הוא טקס הצדעה והוקרה מסורתי המציין אירוע משמעותי בתעופה או בצי וחיל ים.
בתעופה, הטקס מתבצע כאשר מטוס מתקדם על הקרקע תחת סילוני מים המותזים עליו מאחת או כמה כבאיות תעופיות.
בשדה תעופה, בדרך כלל מספר זוגי של כבאיות נעמדות במאונך לציר תנועת המטוס, בצדי מסלול הסעה או בצדי רחבת חנית מטוסים וסילוני מים מיצרים שורת קשתות מעל המטוס. נוצר דמיון סמלי לטקס חתונה תחת קשת הנישואין או קשת חרבות (בחתונות אנשי צבא).
מקובל לציין בטקס ההסלנה את הטיסה הראשונה (השקת קו טיסה חדש) או האחרונה של חברת תעופה מסוימת בנמל תעופה בו מתקיים הטקס, או הטיסה הראשונה או האחרונה של דגם מסוים של המטוס, או יציאה לגמלאות של קברניט הראשי או פקח טיסה ראשי ואירועים אחרים.
את טיסתו האחרונה של קונקורד מנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי ציינו בטקס ההסלנה כאשר סילוני מים נצבעו בצבעי כחול, לבן ואדום.
לאחר ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, נערך טקס ההסלנה בנמל התעופה לה גוארדיה לכבוד טיסתו הראשונה בתור נשיא ארצות הברית במטוס אייר פורס 1.
בצי, ברוב המקרים, את התזת סילוני מים מבצעים מספינת כיבוי אש. הטקס נערך לכבוד ביקור ראשון או אחרון של רב-חובל הספינה או פרישתו, או הפלגה הראשונה או אחרונה של הספינה, ביקור של ספינת מלחמה בנמל ואירועים חשובים אחרים.
יחסי ברוניי–צרפת
יחסי ברוניי–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין סולטנות ברוניי נגרה דארוסלאם לבין הרפובליקה הצרפתית. לברוניי יש שגרירות בפריז ולצרפת יש שגרירות בבנדר סרי בגוואן.
היסטוריה
היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-8 במאי 1984. בשנת 1996, חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי ביקר בצרפת במסגרת ביקור רשמי בו פגש בכירים מההנהגה הצרפתית. הבכירים הגיעו גם לברוניי בביקור גומלין.
יחסים כלכליים
בשנת 2011, היקף הסחר בין שתי המדינות עמד על 10 מיליון אירו. חברות משתי המדינות - ברוניי וצרפת, חוקרות ביחד את תחום הנפט והגז הטבעי ומשתפות פעולה במציאת המשאבים ושאיבתם. בתחום התעופה, רויאל ברוניי חתמה על 12 שנות הסכם שותפות עם אייר פראנס–KLM.
ברוניי וצרפת חתמו גם על מזכר הבנות בתחום הביטחון.
המילטון או. סמית'
המילטון אות'נל סמית' (באנגלית: Hamilton Othanel Smith; נולד ב-23 באוגוסט 1931) הוא מדען אמריקאי, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1978 ביחד עם ורנר ארבר ודניאל נתנס "על גילוי אנזימי הגבלה השימושיים בגנטיקה מולקולרית".
ביוגרפיה
סמית' נולד ב-23 באוגוסט 1931. התחיל ללמוד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, אך במהלך הלימודים עבר לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם סיים תואר ראשון במתטיקה בשנת 1952. בשנת 1956 סיים תואר ברפואה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. בשנים 1957–1958 עבד באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס שבמיזורי.
בשנת 1975 הוענקה לו מלגת גוגנהיים ללימודים באוניברסיטת ציריך.
הרפובליקה של אי הוורדים
הרפובליקה של אי הוורדים (באספרנטו: Respubliko de la Insulo de la Rozoj; באיטלקית: Repubblica dell'Isola delle Rose) הייתה מדינה לכאורה אוטופית קצרת מועד על פלטפורמה מעשה ידי אדם בים האדריאטי, 11 ק"מ (6.8 מייל) מחוף נפת רימיני שבאיטליה, בין רימיני לפזארו כ-500 מטר מחוץ למים הטריטוריאליים של איטליה.
היסטוריה
המהנדס האיטלקי ג'ורג'יו רוזה (Giorgio Rosa) התחיל לחלום על הקמת אי מלאכותי כבר בשנת 1958, במהלך מספר שנים הוא חיפש מיקום מתאים, תכנן את המבנה, ופתר בעיות טכניות. עד שנת 1967 הוא הצליח להניח בים יסודות של תשעה עמודי פלדה, עליהם הוא בנה רציף (מזח) בגודל 400 מ"ר בגובה של כ 3 מטר מעל פני הים. הוא הקים על הרציף מספר מוסדות מסחריים, כולל מסעדה, בר, מועדון לילה, חנות מזכרות וסניף דואר. בחלק מהדיווחים מוזכרת גם נוכחות של תחנת רדיו, אך הדבר נותר ללא אישור. רוזה ושותפיו קדחו קידוח בעומק של 280 מטר מרצפת האי עד למציאת אקוויפר מים מתוקים מתחת לקרקעית הים, ובכך הייתה לאי אספקת מי שתייה עצמאית.
האי נפתח למבקרים ביולי 1967 והפך לאטרקציה תיירותית.
בהשפעת חברו של רוזה, האספרנטיסט, הכומר הפרנציסקני אלבינו צ'יקנטי (Albino Ciccanti), איזולה דלה רוז אימצה את אספרנטו כשפתה הרשמית, וזאת כדי לאושש בבירור את ריבונותה ועצמאותה מהרפובליקה האיטלקית, וכן להדגיש את אופייה הבינלאומי של הרפובליקה החדשה, בכך הפכה הרפובליקה למדינה היחידה בעולם שאמצה את האספרנטו כשפתה הרשמית. שם האי נקבע באספרנטו כ-"אינסולו דה לה רוזוי".
האי המלאכותי הכריז על עצמאות ב-1 במאי 1968. דגל הרפובליקה היה כתום, ובמרכזו מגן לבן עם שלושה ורדים אדומים עם גבעולים ועלים ירוקים. המנון הרפובליקה נלקח מתוך המערכה השלישית של ההולנדי המעופף של ריכרד וגנר. רוזה הכריז על עצמו כנשיא הרפובליקה החדשה, וקבע את מריה אלוורניה (Maria Alvergna) כשרת האוצר, השר לענייני פנים קרלו קייריצ'י (Carlo Chierici) שהיה מהנדס בפרויקט והמנהל הטכני, השרה לענייני חוץ צ'זרינה מציני (Cesarina Mezzini) ושר התעשייה והמסחר לוצ'אנו מרקטי ( Luciano Marchetti). אף מדינה בעולם לא הכירה רשמית באי כמדינה עצמאית.
זמן קצר לאחר מכן הוציא אי הוורדים מספר בולים, כולל בול המציג את מיקומו המשוער של אי הוורדים בים האדריאטי. המטבע לכאורה של הרפובליקה היה "מיל" שהיה בשער של 1 מיל ל-1 לירה איטלקית, המטבע היה העריך בהנפקות הבולים של האי (5 סדרות בולים בערך נקוב של 30 מיל, מסדרה 2 הופיעו בולים בערך נקוב של 60 מיל, בסדרה החמישית היה בול בערך נקוב של 120 מיל, הייתה כוונה להטבעת מטבעות מתכת להנצחה. אולם לא ידוע על הטבעת מטבעות או הדפסת שטרות.
על האי נבנה מבנה בן 2 קומות עם עלייה לגג והתכנון היה לבנות בסך הכול 5 קומות. נבנה מעגן סירות (פורטו ורדה) על ידי הנחת צינורות הממולאים במים מתוקים, כך שהם צפו מעל פני הים ואפשרו עגינה בטוחה.
פעולותיו של רוזה נתפסו על ידי ממשלת איטליה כתחבולה לגבות כסף מתיירים תוך הימנעות מתשלום מס לממשלת איטליה, ראש הממשלה האיטלקי החליט שהאי ואנשיו הם האויב הגדול של האומה האיטלקית, השירותים החשאיים, בהשפעת ארגון הימין MSI היו בטוחים שהמבנה מסתיר בסיס לצוללות סובייטיות וחברי פרלמנט מהאגף השמאלי חשדו במקום שהוא מהווה בסיס לפעולות אלבניות אנטי-איטלקיות. תגובתה של ממשלת איטליה הייתה מהירה: קבוצה של ארבעה קציני קרביניירי ומשטרת האוצר האיטלקי (פקחי מס) נחתה על "אי הוורדים" והשתלטה עליו. מועצת הממשלה של הרציף אמרה כי שלחה מברק, ככל הנראה לממשלת איטליה, כדי למחות על "הפרת ריבונותה והפגיעה שנגרמה לתיירות המקומית על ידי הכיבוש הצבאי", אך לא קיבלה תגובה.
בין 11 בפברואר עד 13 בפברואר 1969, השתמש הצי האיטלקי בחומרי נפץ להשמדת המתקן, מעשה שהוצג מאוחר יותר על בולי דואר שהונפקו על ידי ממשלתה הגולה של האי. ככל הנראה הכלב של רוזה היה על הרציף בזמן התפוצצות המתקן ונהרג כתוצאה מכך, פרט לאירוע זה לא היו קורבנות בפיצוץ. אולם המבנה לא התמוטט כליל ורק סערה שהתחוללה בים האדריאטי ב־26 בפברואר 1969 מוטטה את המבנה.
מורשת
רוזה עצמו נפטר בשנת 2017, לאחר שנתן את ברכתו לסרט של נטפליקס שיוצר על סיפור אי הוורדים. הסרט הופץ בשנת 2020, בישראל בשם "הסיפור המדהים של אי הוורדים".
פיטר ת'יל ששמע על הרפובליקה, השיק בשנת 2011 מיזם של איים מלאכותיים על פלטפורמות ימיות במים בינלאומיים, שיהיו התיישבות-ים ומדינה ריבונית עם עשרה מיליון תושבים מחולקים על ידי מקסימום של 270 תושבים לאי.
עבדאללה עקל
עבדאללה עקל (בערבית: عبد الله عقل; נולד ב-13 ביוני 1998) הוא שחקן ערבי-ישראלי.
ביוגרפיה
עקל נולד וגדל ביפו. הוא החל להשתתף בתפקידי משנה קטנים בקולנוע ובטלוויזיה כבר כשהיה בן שבע. בין היתר, גילם תפקידים קטנים בסדרות הטלוויזיה "מילואים" (2005), "עבודה ערבית" (2010) ו"חטופים" (2011), בסרט הטלוויזיה "חצי טון ברונזה" (2010) ובסרטי הקולנוע "זרים" (2007), "לבנון" (2009), "מיראל" (2010), "עוד אני הולך" (2010), "בקבוק בים של עזה" (2011), "הדילרים" (2012) ו"רוק בקסבה" (2012).
בשנת 2011 גילם לראשונה תפקיד ראשי בסרט קולנוע, "דוד וכמאל". על תפקידו בסרט זה זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע שנערך בבראשוב שברומניה בשנת 2012.
בשנת 2013 גילם תפקיד ראשי בסרט נוסף, "להישאר בחיים", לצדו של סטיבן דורף.
ב-2017 גילם את עיזאת אבו אל-קווידר בעונה השנייה של "פאודה".
מ-2020 מגלם את סמי סלימאן בסדרה "מנאייכ". באותה שנה שיחק את חוסני (חייל סורי שאחראי על עינויים על חיילי צה"ל בשבי הסורי) בסדרה "שעת נעילה".
בשנת 2021 שיחק בסרטו של הבמאי אבי נשר "תמונת הניצחון".
ארגון נשים לאומי (NOW)
ארגון נשים לאומי (NOW - National Organization for Women) הוא ארגון ללא מטרת רווח, אמריקאי, פמיניסטי שנוסד ב-1966. לארגון 550 סניפים בכל 50 המדינות בארצות הברית ומחוז קולומביה. מאז 2009, ששת נושאי הליבה של הארגון הם הזכות לרבייה, גישה לשירותי בריאות, מאבק באלימות נגד נשים, שוויון חוקתי, קידום גיוון / סיום גזענות, זכויות להט"ב, וצדק כלכלי.
הקמה
ארגון נשים לאומי (NOW) נוסד ביוני 1966 על ידי 28 נשים בכנס הארצי השלישי של נציבות מעמד האישה, ואליהן הצטרפו עוד 21 נשים וגברים שהיו למייסדים בכנס הייסוד של הארגון שנערך באוקטובר 1966. בסך הכל 49 המייסדים. 28 הנשים המייסדות הן: עדה אולנס, מרי אוולין בנבואו, ג'ין בויאר, שירלי צ'יזהולם, אנאלויס קלאפ, קתרין פ לקרנבאך, קתרין קונרוי, קרוליין דייוויס, מרי איסטווד, אדית פינלאיסון, בטי פרידן, דורותי היינר, אנה רוזוולט הלסטד, לורנה הרינגטון, מרי לו היל, אסתר ג'ונסון, ננסי קנאק, מין מתיסון, הלן מורלנד, פולי מארי, רות מארי, אינקה O'Hanrahan, פאולין א פאריש, איב פרוויס, עדנה שוורץ, מרי-ג'יין ריאן סניידר, גרטשן סקוויירס, בטי טולקינגטון וקרוליין וור.
אירועים שהשפיעו על הקמת הארגון
המקרה הראשון שהמחלקה המשפטית של NOW טיפלה היה תביעה בשמן של דיילות חברת תעופה בטענה לאפליה על בסיס מיני.