cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דפורטס טולימה
השתתפות בגביע קונמבול
במשך שנתיים הצליחה הקבוצה לשחק במפעל גביע קונמבול, לאחר שסיימה במקום הרביעי בליגה המקומית. בטורניר של 1996 הצליחה טולימה להגיע עד לשמינית הגמר, שם נתקלה בואסקו דה גאמה החזקה. ניצחון ביתי של 0–1 לא הספיק לקבוצה שהפסידה בברזיל 1-4 והודחה. שנה מאוחר יותר, הצליחה לשפר במעט את הישגה כאשר נעצרה ברבע הגמר. לאחר שניצחו בשלב השמינית את ריו ברנקו פוטבול קלוב 1-2 במשחק הראשון והפסידו 0–1 בגומלין, ניצחה טולימה 1–3 בבעיטות הכרעה ועלתה לרבע הגמר. שם פגשה את אוניברסיטריו מפרו. בביץ ניצחה טולימה 0–1 אבל בחוץ הפסידה 0–2 וראתה את הפרואנים חוגגים העפלה לחצי הגמר.
אליפות היסטורית ב-2003
בטורניר הקלאוסורה של 2003 הצליחה טולימה לזכות לראשונה בתולדותיה באליפות הליגה. סגל הקבוצה הורכב משחקנים ותיקים ומנוסים לצד צעירים מוכשרים שכלל שמות דוגמת הרננדו פאטיניו, ריקרדו סיסיליאנו, ג'ון צ'אריה, יוליאן אנצ'יקו, דייגו גומס, ארליי דינאס, אלכס קומאס והנרי סמבראנו. טולימה העפילה לפלייאוף ושובצה בבית שכלל את אתלטיקו נסיונל, אינדפנדיינטה מדיין וג'וניור ברנקייה. במשחק הראשון ניצחה הקבוצה את אתלטיקו נסיונל 1-2 באצטדיון אטנאסיו חירארדוט, כאשר ארליי דינאס כובש את אחד השערים ונבחר למצטיין. למחזור האחרון הגיעה הקבוצה כשהיא צריכה לנצח את נסיונל בהפרש של שני שערים, ושבמשחק המקביל ג'וניור תפסיד אבל גם לא תכבוש שער זכות. טולימה ניצחה את נסיונל 0–2 מצמד של ריקרדו סיסיליאנו, כולל שער בדקה האחרונה, כשבמקביל הפסידה ג'וניור במדיין בתוצאה 0–1.
במשחק הגמר פגשה קבוצה את דפורטיבו קאלי. במשחק הראשון באצטדיון מנואל מוריו טורו ניצחה טולימה 0–2 מצמד של הברזילאי רוג'יירו פריירה. במשחק הגומלין באצטדיון פסקואל גררו ניצחה דפורטיבו קאלי 1-3 וקבעה שוויון בסיכום המשחקים. מאחר שבקולומביה לא הונהג חוק שערי חוץ, שתי הקבוצות שיחקו 30 דקות נוספות שבסיומן לא נכבשו שערים. בדו-קרב הפנדלים הצליחה טולימה לנצח כאשר שוערה, דייגו גומס, מצליח להדוף שתי בעיטות וחורחה ארטיגס בבעיטה האחרונה מקנה לטולימה אליפות היסטורית בפעם הראשונה בתולדותיה.
ב-2006 רשמה את הישגה הטוב ביותר בגביע סודאמריקנה כאשר נעצרה בשלב ברבע הגמר. בשלב הראשון גברה טולימה על אינדפנדיינטה מדיין בבית 1–3 משערים של ג'ון צ'אריה, קרלוס דרווין קינטרו וחואן קרלוס אסקובר והעפילה לשלב הבא תודות לתיקו 1-1- בחילצה במשחק הגומלין, כשיוליאן אנצ'יקו כובש לזכותה. בשלב שמינית הגמר פגשה הקבוצה את מינרוס מוונצואלה וסיימה איתה בתיקו 1-1 במשחק הראשון באיבגה. משחק הגומלין הסתיים בתיקו 2-2 תודות לשערים של חורחה סרנה וג'ון צ'אריה וטולימה עלתה בזכות שערי החוץ. ברבע הגמר ניצחה טולימה בבית את המשחק הראשון מול פאצ'וקה המקסיקנית 1-2, אבל בגומלין היו אלו המקסיקנים ששלטו ללא עוררין וניצחו 1–5 כדי להעפיל לחצי הגמר.
זכייה בגביע הקולומביאני ובשתי אליפויות נוספות
לאחר 11 שנים, חזרה טולימה לזכות בתואר, הפעם היה זה הגביע הקולומביאני. בליגה הקבוצה דשדשה, כאשר סיימה במקום האחרון בטורניר האפרטורה והעפילה לפלייאוף בטורניר הקלאוסורה בו סיימה במקום האחרון בבית שלה, שכלל את אינדפנדיינטה מדיין, דפורטיבו קאלי ואגילס פריירה. בגביע לעומת זאת היא סיימה ראשונה את הבית שלה שכלל את דפורטס קינדיו, אונסה קלדס, דפורטיבו פריירה, פורטלסה ואתלטיקו וילה. בשמינית הגמר פגשה את אינדפנדיינטה מדיין ועברה אותה וברבע הגמר גברה על אתלטיקו נסיונל החזקה. בחצי הגמר גברה טולימה על פטריוטס בויקה כדי להעפיל למשחק הגמר מול אינדפנדיינטה סנטה פה. ניצחון ביתי של 0–2 משערים של פליקס נוגרה ויימי צ'ארה בעשר הדקות האחרונות של המשחק הספיק לטולימה, שהפסידה 1–2 בגומלין (שער מצמק של אנדרס איברגואן) אבל זכתה בסופו של דבר בגביע.
תואר האליפות השני הושג בטורניר האפרטורה של 2018, טורניר שבו טולימה הציגה כדורגל טוב תחת הדרכתו של המאמן אלברטו גאמרו ועם שחקנים צעירים ומוכשרים כגון סבסטיאן וייה, אנג'לו רודריגס, יוהנדריי אורוסקו והשוער אלברו מונטרו. הקבוצה סיימה את העונה הסדירה במקום השלישי והעפילה לרבע גמר הפלייאוף, שם פגשה את אונסה קלדס. לאחר הפסד מינימלי בבחוץ, הצליחה טולימה להפוך את התוצאה בגומלין באצטדיון מנואל מוריו טורו בזכות ניצחון 0–3 משערים של עומר אלבורנוס, יוהנדריי אורוסקו ושער עצמי של פרלטה. בחצי הגמר פגשה טולימה את אינדפנדיינטה מדיין וגברה עליה בבית 0–1 משער של אנג'לו רודריגס. בגומלין הפסידה טולימה באותה תוצאה ובדו-קרב הפנדלים ניצחה טולימה 3–5. אל משחק הגמר הגיעה טולימה מול הקבוצה החזקה של אתלטיקו נסיונל, שגם ניצחה בחוץ 0–1. לא הרבה סיכוי היה לטולימה לבצע מהפך דווקא באצטדיון אטנאסיו חירארדוט, אבל היא עשתה זאת ובצורה דרמטית, עם ניצחון 1–2 כולל שער של דנוביס בנגרו בתוספת הזמן ששלח את הקבוצות להכרעה בפנדלים. בסופו של דבר שוב הייתה טולימה זו שניצחה 2–4 את בעיטות ההכרעה כשהשועא מונטרו הודף שתי בעיטות וזכתה באליפות השנייה בתולדותיה.
טולימה הפכה לחברת קבע בצמרת הליגה הקולומביאנית וב-2021 הצליחה לזכות האליפות השלישית בתולדותיה. הם צלחה את הדרך למרות קושי שאיתו התמודדה בכך שלאורך כל העונה כמעט, שיחקה במגרשים אחרים ולא באצטדיונה הביתי, ששופץ לקראת הקופה אמריקה 2021 שקולומביה הייתה אמורה לארח ואחר כך בשל ההתפרעויות שהיו במדינה. טולימה סיימה את העונה הסדירה במקום החמישי ןהןגרלה לשחק בפלייאוף מול דפורטיבו קאלי. טולימה חזרה לאצטדיונה הביתי המשחק הראשון שאותו הסתיים בניצחון מוחץ שלה 0–3. משחק הגומלין היה אמור להיות משוחק ב-25 באפריל, אך בשל המהומות שפרצו במדינה, נדחה המשחק ארבע פעמים עד כי היה חשש שהעונה לא תסתיים. בסופו של דבר שוחק המשחק רק ב-4 ביוני ואותו ניצחה קאלי 0–2, אז זה לא הספיק וטולימה העפילה לחצי הגמר. לה אקידד הייתה היריבה בחצי וטולימה סיימה את המשחק הראשון בתיקו 1-1 משער של יוהנדריי אורוסקו. פה גם איבדה הקבוצה את כוכבה הגדול, חמינטון קמפאס, שהצטרף לנבחרת קולומביה, אבל ידעה להתעלות ולנצח בחוץ 1–2 משערים של אנדריי אסטופיניאן וסרחיו מוסקרה. היריבה בגמר הייתה מיונאריוס ובמשחק הראשון באצטדיון מנואל מוריו טורו, סיימה בתיקו 1-1 כשחואן פרננדו קייסדו כובש לזכותה ומיונאריוס משווה בתוספת הזמן של המשחק. בגומלין באצטדיון אל קמפין, הייתה זו המארחת שעלתה ראשונה ליתרון, אבל במחצית השנייה ביצעה טולימה מהפך תוך 8 דקות וחואן פרננדו קייסדו כבש צמד, שנתן לטולימה ניצחון 1–2, 2-3 בסיכום שני המשחקים ואליפות שלישית בתולדותיה.
משאל העם על עצמאות בוגנוויל (2019)
משאל העם נערך כתוצאה של הסכם משנת 2001 בין ממשלת פפואה גינאה החדשה וממשלת בוגנוויל האוטונומית שסיים מלחמת אזרחים שנערכה במשך עשור בין הצדדים, בין השנים 1988 ל-1998. משאל העם אינו מחייב ולממשלת פפואה גינאה החדשה הסמכות הסופית להחליט על מעמדה הפוליטי של בוגנוויל. משקיפים למשאל העם אמרו כי התוצאה הברורה והחד משמעית מקשה על פפואה גינאה החדשה להתעלם או לעכב את התוצאה, אך תהליך קבלת העצמאות עשוי להימשך שנים.
רקע כללי
דיונים על עצמאות בוגנוויל נערכו כבר ב-1968, אז הועלתה בבית האספה של פפואה גינאה החדשה הצעה לקיים משאל עם כדי להחליט אם האי צריך להישאר חלק מפפואה גינאה החדשה, להצטרף לאיי שלמה (אליהם הוא שייך מבחינה גאוגרפית), או להיות עצמאי. עם זאת, ההצבעה לא נערכה לבסוף. לאחר שפפואה גינאה החדשה קיבלה עצמאות מאוסטרליה ב-1975, קיבלה בוגנוויל מעמד של מחוז ב-1976.
בנובמבר 2019, ריימונד מאסונו, סגן נשיא האזור האוטונומי של בוגנוויל, ערך קמפיין שבו הציע לפתוח מחדש את מכרה פנגונה אם משאל העם יביא להצבעה על עצמאות. המכרה נסגר ב-1989 עקב מלחמת האזרחים, ואז הייתה בה כמות נחושת בשווי של עד 60 מיליארד דולר. עם עצמאותה, כל האינטרסים של פפואה גינאה החדשה במכרה יעברו לבוגנוויל, ויעניקו לה נתח של 60% בכל הפרויקטים וכל רישיונות הכרייה. 40 האחוזים הנותרים יישארו להצעות ממשקיעים.
שאלת משאל העם
השאלה שהופנתה לבוחרים הייתה:
תוצאות
תוצאות משאל העם הוכרזו ב-11 בדצמבר. למעלה מ-98% מהקולות הכשרים היו בעד עצמאות. גם לפני הבחירות היה צפוי שאופציית העצמאות תנצח, כאשר הגרדיאן דיווח על הערכה של 90% בעד עצמאות.
אחרי המשאל
בעקבות ההכרזות על התוצאה, אמר ג'ון מומיס, נשיא האזור האוטונומי של בוגנוויל, כי "לפחות מבחינה פסיכולוגית, אנחנו מרגישים משוחררים". השרה של פפואה גינאה החדשה לענייני בוגנוויל, פוקה טמו, אמרה כי "התוצאה אמינה", אך גם הצהירה שפפואה גינאה החדשה צריכה זמן על מנת לעכל את התוצאה. מכיוון שמשאל העם לא היה מחייב, יהיה צורך לנהל משא ומתן על עצמאות בין מנהיגי בוגנוויל ופפואה גינאה החדשה וההחלטה הסופית על מעמדו של האי תהיה בפרלמנט הלאומי של פפואה גינאה החדשה.
ראש ממשלת פפואה גינאה החדשה, ג'יימס מרפה, הכיר בתוצאות משאל העם והצהיר כי הוא מתחייבש ממשלתו תפתח "מפת דרכים שתוביל להסדר שלום בר קיימא" בהתייעצות עם שלטונות בוגנוויל. גורמים רשמיים בפפואה גינאה החדשה היו מודאגים מכך שעצמאות בוגנווילי תהווה תקדים לתנועות ההיפרדות במחוזות אחרים כמו מזרח בריטניה החדשה, אירלנד החדשה ואנגה.
דמיאן קייב מהניו יורק טיימס דיווח כי משאל העם ישמש השראה לתנועת העצמאות של פפואה המערבית באינדונזיה ולמצביעים במשאל העם על עצמאות קלדוניה החדשה מצרפת ב-2020. קייב ציין כי, כמו במדינות אחרות באוקיינוס השקט, בוגנוויל ככל הנראה תפנה לאוסטרליה וניו זילנד בבקשת סיוע בפיתוח מוסדותיה בעוד שסין ואולי גם ארצות הברית עשויות להציע שותפויות דיפלומטיות וכלכליות לאחר השגת העצמאות. על פי הדיווחים, הרפובליקה העממית של סין מבקשת לשלב את בוגנוויל העצמאית ביוזמת החגורה והדרך שלה.
משא ומתן
המשא ומתן על תוצאות משאל העם החל ב-17 במאי 2021. נשיא בוגנוויל, ישמעאל טורואמה, שהחליף את מומיס ב-2020, הצהיר על רצונו לראות את בוגנוויל הופכת לעצמאית עד יוני 2025. מרפה מצדו הזהיר מפני קביעת לוח זמנים ספציפי. אף על פי שמרפה וממשלתו הכירו בתוצאות משאל העם, הם הביעו חוסר רצון להעניק לבוגנוויל עצמאות מחשש שדבר זה עלול לגרום לפירוק המדינה. טורואמה הצהיר שכל דבר פחות מעצמאות אינו אופציה עבור בוגנוויל.
בינתיים, טורואמה השיק את משימת ההכנה לעצמאות כדי להכין את האי לריבונות. הוא הביע תקווה להשיג שלטון עצמי עד 2022, מה שיכין את הקרקע לריבונות מלאה. ב-7 ביולי 2021, טורואמה ומרפה הודיעו שהאזור יהפוך לעצמאי עד 2027. עם זאת, ההסכם דורש אישור מהפרלמנט של פפואה גינאה החדשה לפני שהאזור יקבל עצמאות. בתחילת דצמבר 2021 פנה טורואמה לקידום התהליך, והביע חוסר שביעות רצון מקצב המשא ומתן. זה הוביל להצהרה משותפת של מרפה וטורואמה על מתן עצמאות לבוגנוויל בין 2025 ל-2027 באמצעות מסגרת המכונה אמנת "ארה קון" שתפרט את התהליך החוקתי, תבקש אישור הן מפפואה גינאה החדשה והן מהקבינט של בוגנוויל עד 31 בינואר 2022, ותתחיל חודשיים לאחר מכן אם יתקבלו האישורים. ב-25 בפברואר 2022 הושבעה ועדה לניסוח חוקה עבור בוגנוויל. באפריל 2022, ממשלת בוגנוויל האוטונומית וממשלת פפואה גינאה החדשה הגיעו להסכם לגבי מנגנוני אשרור תוצאות משאל העם על ידי הפרלמנט של פפואה גינאה החדשה. על פי תנאי ההסכם, תהליך האשרור אמור להתחיל בשנת 2023 והעצמאות תינתן לאי לא לפני 2025 ולא יאוחר מ-2027.
מערת אברקור
מערת אברקור היא מערה פראית במישור נולרבור באוסטרליה המערבית. היא ממוקמת כ-48 קילומטרים (30 מיל) צפונית־מערבית ליוקלה. המערה נחשבת לבעלת האולם, השייך למערה בודדת, הגדול ביותר בחצי הכדור הדרומי, ושהאיורים של אמנות האבוריג'ינים במערה זו מצויים עמוק יותר מאשר בכל מערכת מערות באוסטרליה.
הביקורים במערה התרחשו כבר בשנות השמונים של המאה ה-19.
המערה נחקרה על ידי משלחת בראשות קפטן ג'יי. אם תומפסון בשנת 1935. החוקרים תיארו מערה שאורכה, רוחבה ועומקה. לאחר התקדמות נוספת של כ-, הקבוצה מצאה שהמעבר מתפצל לשני מעברים, כאשר אחד מהם ממשיך עוד כ-, ומוביל למערה ענקית.
צילומי המערה פורסמו לאחר המשלחת של 1935.
המערה תועדה היטב כבר בשנות ה-60.
נד ביטי
נד תומאס ביטי (באנגלית: Ned Thomas Beatty; 6 ביולי 1937 – 13 ביוני 2021) היה שחקן אמריקאי, מועמד לשני פרסי אמי, פרס גלובוס הזהב ופרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1976 על הופעתו בסרט "רשת שידור".
ביוגרפיה
ביטי נולד בעיר לואיוויל שבקנטקי למרגרט פורטני ולצ'ארלס ויליאם ביטי. הוא החל את דרכו כילד, כזמר שירי גוספל וברברשופ בכנסיות. הוא קיבל מלגה לאוניברסיטת טרנסילבניה שם למד לשיר א-קפלה, אך לא סיים את לימודיו.
התחיל את הקריירה שלו על בימות תיאטרון ברחבי ארצות הברית והופיע לראשונה בברודוויי בשנת 1968 במחזה "התקווה הלבנה הגדולה". הופיע לראשונה בקולנוע בשנת 1972 במותחן "גברים במלכודת" בו שיחק איש עסקים בשם בובי טרייפ ובמערבון של ג'ון יוסטון "החיים והזמנים של השופט רוי בין" בו שיחק לצד פול ניומן. המשיך עם הופעות בקומדיה המוזיקלית של רוברט אלטמן "נאשוויל", בתור דלברט ריס עורך הדין תאב הבצע של אולפן ההקלטות ובסאטירה "רשת שידור" בתפקיד ארתור ג'נסן מנהל חברת הטלוויזיה "CCA" שהקנה לו מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
התפרסם בקלאסיקת גיבורי העל "סופרמן" ובסרט ההמשך "סופרמן 2" בתור אוטיס, יד ימינו של הנבל לקס לות'ר (ג'ין הקמן), בדרמת העיתונות "כל אנשי הנשיא" ובקומדיית המלחמה של סטיבן ספילברג "1941" בתור מפקד צוות הטנק ווארד דאגלס. ביטי הועמד פעמיים לפרס אמי על תפקידיו בסרטי הטלוויזיה "אש ידידותית" ו"הרכבת האחרונה הביתה".
השתתף בשלוש העונות הראשונות של סדרת הדרמה "רצח מאדום לשחור" וגילם את בלש משטרת בולטימור סטן בולנדר.
ב-1991 הועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בתור הטנור האירי בסרט "תשמע את השיר שלי". ב-1993 שיחק בדרמת הספורט "רודי" בתור דניאל אביו של כרוז הפוטבול רודי רוטייגר (שון אסטין). ב-2007 הופיע ביטי בסרט הפעולה "על הכוונת" בתור הסנטור המושחת צ'ארלס מיצ'יום ובדרמה הביוגרפית "מלחמתו של צ'ארלי וילסון" בדמותו של חבר הקונגרס דוק לונג. בשנים האחרונות התפרסם בעיקר בזכות הדיבובים שעשה עבור סרטי האנימציה "צעצוע של סיפור 3" לקולו הדובון הרשע לוטסו של ו"רנגו" לדמות ראש העיירה המדברית, צב היבשה ג'ון.
ביטי נפטר ב-13 ביוני 2021, בביתו שבלוס אנג'לס, קליפורניה, בגיל 83.
חיים אישיים
לביטי שמונה ילדים מארבע מערכות נישואים: אשתו הראשונה, לה היה נשוי במשך תשע שנים, הייתה וולטה צ'אנדלר ממנה נולדו לו ארבעה ילדים; אשתו השנייה הייתה השחקנית בלינדה ראולי, לה היה נשוי במשך שמונה שנים, וממנה נולדו לו שני ילדים; אשתו השלישית הייתה דורות'י אדמס "טינקר" לינדזי, ממנה נולדו לו שני ילדים. אשתו הרביעית, לה היה נשוי משנת 1999, היא סנדרה ג'ונסון.
יוסוף חג'אג'
יוסוף (יוסף) חג'אג' (בצרפתית: Youssef Hagège או Youcef Hedjaj; כונה גם: ז'וזה דה סוזה; בצרפתית: José de Suza; נולד ב-1919 - ?) היה מוזיקאי יהודי-תוניסאי שניגן על כל כלי הנגינה, מנצח תזמורת ומלחין של מעל 600 שירים באנגלית, ספרדית, שפות יהודיות וערבית. היה בין חלוצי הז'אנר ה-francarabe ומשך מעריצים רבים שבאו לשמוע אותו בקברט המפורסם El Djazaïr בפריז. כתב את המילים להרבה קלאסיקות כולל Ya Oumi ו-L’Oriental של לין מונטי.
חצי דפוק
חצי דפוק הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם. השיר יצא לאור ב-3 באוגוסט 2021 מתוך המיני-אלבום השלישי של אדם, 3.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אבי אוחיון, הולחן על ידי אוחיון ומתן דרור והופק על ידי דרור. השיר הוא בסגנון הפופ הים-תיכוני.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר פורסם ב-3 באוגוסט 2021, בסמוך לצאת הסינגל. הקליפ הוא מסוג תלת מימד שכולל את בניית דמותו של עומר בצורה ריאלסטית.
נכון לאוקטובר 2022 מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-17 מיליון.
רכבת מוסקבה
רכבת מוסקבה (ברוסית: Московская железная дорога) היא חברת בת של חברת הרכבות הרוסית המטפלת במחצית מפעילות הרכבת הפרברית ברוסיה ורבע מתנועת הנוסעים במדינה. החל משנת 2009 העסיקה 73,600 עובדים ברכבת, שבסיסה סמוך לכיכר קומסומולסקאיה במוסקבה.
היא מנהלת שירותי רכבות ברוב מרכז רוסיה, כולל מוסקבה ופרבריה (כל הרכבות למעט הרכבת לסנקט פטרבורג, המנוהלת על ידי "רכבת אוקטובר"), סמולנסק, ולדימיר, ריאזן, טולה, קלוגה, בריאנסק, אורול, ליפצק ומחוז קורסק.
גמבוזאים
גמבוזאים (שם מדעי: Cyprinodontiformes) היא סדרה של דגים מקריני סנפיר. הם שוכנים בדרך כלל במים עליונים במים מתוקים אך יכולים להסתגל גם למים מליחים ולחופי ימים.
רבים מבני סדרה זו הם דגי נוי מוכרים מהאקווריום שבו מגדלים אותם למשל דגי הגופי המשריץ צאצאים חיים. דגים אחרים כוללים את הגמבוזיה הידועה בצמצום מספרי יתושים ברחבי העולם וממנה קיבלה הסדרה את שמה.
רובם קטנים מאוד והגדלים שבהם מהסוג ארבע-עין מגיעים לאורך 34 סנטימטר. הם אוכלי כל מהחי ומהצומח.
אדיפונקטין
אדיפונקטין (באנגלית: Adiponectin) הוא אדיפוקין (הורמון שמופרש מרקמת השומן), משקלו המולקולרי כ- 30kD והוא בנוי מ-244 חומצות אמינו. בבני אדם החלבון מקודד על ידי הגן AdipoQ. מאז נתגלה ב-1995 נמצא כי ההורמון משפיע על מטבוליזם של גלוקוז וחומצות שומן וכן כי יש לו השפעות נוגדות דלקת. יחד עם זאת, להבדיל מאדיפוקינים אחרים דוגמת לפטין, רמות אדיפונקטין בדם מצויות ביחס הפוך למסת רקמת השומן, כלומר ככל שמסת רקמת השומן בגוף גדולה, רמות ההורמון בדם נמוכות יותר.
מבנה
הרצף הראשוני של אדיפונקטין יוצר חלבון מונומרי הכולל ארבעה מתחמי קיפול (Domains): בדם ניתן למצוא מבנים מסדר גבוה יותר:
השפעות מטבוליות
עם הפרשתו מרקמת השומן אדיפונקטין מגיע בדם לשתי רקמות מטרה עיקריות: הכבד והשרירים, שם הוא נקשר לקולטנים ייעודיים ומפעיל מסלול איתות של מספר אנזימי קינאז. תחילה מזורחן ומופעל האנזים AMPK - פעילותו של אנזים זה עולה כאשר רמות האנרגיה בתא נמוכות, מה שמביא לעלייה ברמות אדנוזין מונופוספט (AMP) בתא. עם הפעלתו, מזרחן AMPK ומעכב את האנזים אצטיל קו-A קרבוקסילאז (ACC), אנזים הבקרה על סינתזת השומן בתא. בכך גורם אדיפונקטין לירידה בייצור של מלוניל-CoA שהוא השלב הקובע בסינתזת חומצות שומן וכתוצאה מכך חומצות השומן מופנות לחמצון בטא במיטוכונדריה. השימוש בחומצות השומן כמקור אנרגטי מביא לירידה בתכולת השומנים בתאים ובכך מגדיל את רגישות הרקמות לאינסולין.
מנגנון ההגברה של חמצון חומצות שומן דרך עיכוב האנזים ACC משותף הן לשריר והן לכבד, אולם לשפעול של AMPK נמצאו גם השפעות שונות ברקמות השונות: כך, ההורמון מביא לעלייה ברגישות הרקמות לאינסולין ולירידה ברמות בגלוקוז בדם.
השפעות אנטי-דלקתיות
בשנים אחרונות מצטבר מידע על המעורבות של אדיפונקטין במצבי מחלה ודלקת, במנגנון שלא תמיד פוענח.
רמות אדיפונקטין בסרום - משמעות וטיפול
ידוע כי השמנה ועלייה במאגרי שומן תוך גופיים מביאה לירידה ברמות אדיפונקטין (היפואדיפונקטינמיה) ועלייה ברמות חומצות שומן חופשיות בפלסמה. שינויים אלה גורמים בהמשך לתנגודת לאינסולין ברקמות הפריפריאליות הכבד והשרירים. נמצא שהיפואדיפונקטינמיה היא גורם סיכון בלתי תלוי להתפתחות התסמונת המטבולית וסוכרת מסוג 2. יחד עם זאת, מתן אדיפונקטין ממקור חיצוני במצבי חסר היא מורכבת היות שכמו הורמונים אחרים, דוגמת אינסולין והורמון גדילה, אדיפונקטין הוא חלבון המתפרק בקיבה במתן דרך הפה. מכאן, שהדרך היחידה לטיפול באדיפונקטין היא מתן תוך ורידי (IV) הכרוך גם הוא במגבלות לוגיסטיות ואחרות.
לפיכך הטיפול כיום הוא בעיקר התערבות התנהגותית. מעדויות שמצטברות עולה כי הצריכה הקלורית מעורבת בוויסות רמות אדיפונקטין בסרום. נמצא שצריכה קלורית גבוהה בתזונה מביאה לירידה ברמות אדיפונקטין בסרום. מצד שני, הגבלה קלורית וירידה במשקל שהושגו באמצעות שינויים ארוכי טווח בסגנון החיים נמצאו קשורים לריכוזי אדיפונקטין גבוהים בסרום
שלומית ניר
שלומית (לנדסמן) ניר טור (נולדה ב-7 בנובמבר 1952) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה. היא השתתפה בשתי אולימפיאדות (מקסיקו 1968 ומינכן 1972) במדי נבחרת ישראל, היא בעלת שתי מדליות ארד במשחקי אסיה (1970) ובעלת 7 מדליות מהמכביה, מהן 3 מדליות זהב.
ביוגרפיה
שלומית ניר גדלה בקיבוץ איילת השחר והשתייכה לקבוצת השחייה הפועל איילת השחר.
1964
עוד בטרם מלאו לה 12 שנים זכתה ניר באליפות ישראל שנערכה בקריית טבעון בסוף ספטמבר 1964 במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:07.1 דקות לפני מרגרט קוברסקי מברית מכבים עתיד (3:09.8 דקות).
1965
עוד בטרם מלאו לה 13 שנים החזיקה ניר בשיא הישראלי ב-200 מטר חזה. בתחרויות השחייה של המכביה השביעית שנערכו בבריכת גלית ביד אליהו בתל אביב באוגוסט 1965 זכתה ניר במדליית זהב בשיא ישראלי חדש של 3:02.3 דקות, לפני תמרה אויניק ממקסיקו (3:06.1 דקות) ור. הרבר מדרום אפריקה (3:06.7 דקות).
1966
בתחרות הזמנה לסגל הלאומי בשחייה שנערכה בבריכה האולימפית של קיבוץ תל יוסף באוגוסט 1966 קבעה ניר במשחה ל-100 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 1:27.0 דקות.
1967
באליפות הפועל ה-24 בשחייה שנערכה בבריכה האולימפית של כפר בלום בספטמבר 1967 זכתה ניר ב-4 משחים, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 1:25.1 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש נוסף של 3:00.1 דקות, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:32.7 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 6:19.5 דקות.
1968
בתחרות הכנה למשחקים האולימפיים בין נבחרות ישראל לדנמרק שנערכה בבריכת "גלי גיל" ברמת גן בסוף אוגוסט 1968, לעיני 2000 צופים, קבעה ניר במשחה ל-100 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 1:20.5 דקות.
אולימפיאדת מקסיקו 1968
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) סיימה ניר במקום ה-19 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.9 דקות ובמקום ה-23 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:58.5 דקות.
1969
באליפות הפועל ה-26 בשחייה שנערכה בבית יצחק בסוף אוגוסט אותה שנה זכתה ניר ב-3 משחים, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 1:19.4 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש נוסף של 2:49.3 דקות ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:13.4 דקות. חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה בראשית אוקטובר, הוכיחה ניר שהיא נימצאת בכושר טוב כשזכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 2:54.2 דקות ובמדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:49.5 דקות, אחרי טוביס (2:43.7 דקות).
1970
בתחרות שנערכה ביולי 1970 קבעה ניר במשחה ל-100 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 1:18.8 דקות.
משחקי אסיה
במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק בדצמבר אותה שנה זכתה ניר בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חזה ובמשחה ל-200 מטר חזה.
אולימפיאדת מינכן 1972
באולימפיאדת מינכן (1972) הייתה ניר הנציגה היחידה מישראל שהשתתפה בתחרויות השחייה. במשחה ל-100 מטר חזה היא סיימה במקום ה-34 בתוצאה של 1:20.90 דקות ובמקום ה-32 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:53.60 דקות.
חייה האישיים
ב-1969 שכלה את אחיה הבכור,, שנפל בפעולת השייטת במבצע אסקורט במלחמת ההתשה.
ניר מתגוררת ביישוב חופית, הייתה נשואה למנחם טור ולהם שלושה ילדים: נועם טור שזכה במקום השני בעונה הראשונה של תוכנית הטלוויזיה הישרדות 10, מרדכי (מודי) ויעל.
שלומית ניר-טור עסקה במסגרת תפקידה כמנהלת המחלקה לספורט נשים וספורט עממי במינהל הספורט במשרד המדע התרבות והספורט, בקידום מעמד האישה בספורט.
ליגת העל של בוסניה והרצגובינה
ליגת העל של בוסניה והרצגובינה (בבוסנית: Premijer liga BiH) היא ליגת הכדורגל העליונה בבוסניה והרצגובינה.
עד שנות ה-90 שיחקו הקבוצות הבוסניות בליגת העל היוגוסלבית, ולאורך השנים זכו הקבוצות הבוסניות שלוש פעמים באליפות יוגוסלביה (FK סראייבו זכתה בתואר ב-1967 וב-1985, ז'לייזניצ'אר סרייבו זכתה ב-1972). משחקי הליגה והגביע בבוסניה החלו רק במחצית השנייה של שנות ה-90 מאחר שמאז שחרור המדינה מיוגוסלביה התרחשה מלחמת בוסניה. תחילה שיחקו הקבוצות בליגות אזוריות ונפגשו למשחקי פלייאוף בין הזוכות, ובשנת 2000 הוקמה ליגת העל במתכונתה הנוכחית.
בליגה מתמודדות 12 קבוצות אשר משחקות ביניהן שלושה סיבובים, ובסך הכל 33 מחזורים, והקבוצה שמדורגת במקום הראשון בתום כל עונה זוכה באליפות ומעפילה למוקדמות ליגת האלופות. הקבוצות שסיימו במקומות 2–3 מעפילות למוקדמות הליגה האירופית, יחד עם זוכת זוכת הגביע של בוסניה והרצגובינה. בתום כל עונה יורדות שתי קבוצות לליגות המשניות: קבוצות אחת לליגה הראשונה של בוסניה והרצגובינה ואחת לליגה הראשונה של רפובליקה סרפסקה.
הקבוצות בליגה
להלן הקבוצות המתמודדות בליגת העל של בוסניה והרצגובינה בעונת 2022/2023:
תקופת מלחמת בוסניה (1992 - 1996)
עד שנת 1992, שיחקו המועדונים הבוסנים בליגה הראשונה של יוגוסלביה שהחלה בשנת 1923, ואספה את המועדונים הטובים ביותר מיוגוסלביה. בשנת 1991, לאחר פירוק יוגוסלביה, עזבו המועדונים מסלובניה וקרואטיה והקימו מערכות ליגה משלהם, ובשנת 1992 עזבו והקימו לעצמן ליגות גם מקדוניה ובוסניה והרצגובינה.
לאחר התפרקות יוגוסלביה, הכריזה מדינת בוסניה והרצגובינה על עצמאות בסוף חורף 1992, וכבר באפריל אותה שנה ביקשה ההתאחדות לכדורגל בבוסניה והרצגובינה (נקראה גם N / FSBiH ) להצטרף לפיפ"א ולאופ"א. בינתיים, בגלל פרוץ מלחמת בוסניה באפריל 1992 לא נערכו משחקים בעונת 1992/1993. בסוף 1993 חלק מהארץ השיקה מחדש תחרויות כדורגל עם היקף מצומצם. אבל כמו שהמדינה הייתה מחולקת בקווים אתניים, כך גם הכדורגל.
בשנת 1993 השביתו הקרואטים הבוסניים את הפדרציה לכדורגל של הרצג-בוסניה ואת הליגה הראשונה שלה של הרצג-בוסניה, בה רק מועדונים קרואטים התחרו, בגבולות מערב הרצגובינה וקבוצות מעטות אחרות. באותה שנה ארגנו הסרבים הבוסניים גם את "הליגה הראשונה של הרפובליקה של סרפסקה", על שטח שהוחזק על ידי משטר רפובליקת סרפסקה באותה תקופה. הכדורגל היחיד על שטח שנמצא בשליטת מוסדות אזרחי הרפובליקה של בוסניה והרצגובינה באותה תקופה ובחסותה של ה-N / FSBiH, באותה תקופה כתוצאה מכך ברוב בוסניאקי, מלבד תחרות קצרה לענת 1994/1995 (בה זכתה צ'ליק זניקה), הוקפא. התחרות בחסות N / FSBiH לא חודשה אלא רק בעונת 1995/1996 כאשר הליגה הראשונה של בוסניה והרצגובינה הושקה.
אחרי המלחמה (1996 - 2000)
שלוש ליגות כדורגל נפרדות אלו פעלו בבוסניה והרצגובינה עד שנת 1998, וחלקם עד שנת 2000. מאז פיפ"א ואופ"א גילו תמיכה רק בהתאחדות שפעלה בחסות מוסדות המדינה הרשמיים והמוכרים בעולם, במהלך המלחמה ולפני הסכם דייטון, וגם לאחר חתימתו, הם אישרו את האיחוד בין שלושת הארגונים כ-N / FSBiH. זה בא גם כתוצאה מהחלטת פיפ"א להכיר דווקא ב-N / FSBiH כבר ביולי 1996, בעוד שבאותה שנה אופ"א הכירה ב-N / FSBiH כחברה סמוכה עד שנת 1998, אז הכירו בחברותה המלאה. משמעות הדבר הייתה שרק מועדוני N / FSBiH וצוותה הלאומי יכלו להתמודד ברמה הבינלאומית והרשמית.
לאיחוד הסופי קדמו כמה שלבים. בהתחלה נוצר פלייאוף שבו מועדונים שיחקו עבור האלופה בחסות N / FSBiH. הרעיון היה שפלייאוף בחסות N / FSBiH מאוחדת צריך להפגיש בין מועדונים שמתחרים תחת שלושה ארגונים נפרדים בפעם הראשונה, אך נדחה על ידי ההתאחדות הסרבית, ומשאיר מועדונים מההתאחדות הקרואטית וה-N / FSBiH לפלייאוף משותף בעונות 1997/1998 ו-1999/2000, בעוד שפלייאוף 1998/1999 בוטל בגלל היסוס ההתאחדות של קרואטיה לגבי ההחלטה באילו משחקי אצטדיונים יש לשחק. הפלייאוף בעונה הבאה חודש בפעם האחרונה לפני ההסכמה המלאה והסופית על N / FSBiH המאוחדת ותחרותה, ליגת העל של בוסניה והרצגובינה (פרמייר ליגה), בסתיו 2000.
יצירת ליגת העל של בוסניה והרצגובינה (משנת 2000 ועד 2016)
ההסכמה המלאה והסופית על ה - התאחדות ה-N / FSBiH המאוחדת והתחרות שלה שנקראה "ליגת העל של בוסניה והרצגובינה", התרחשה בסתיו 2000. עם זאת, בעונת 2000–2001 שהייתה הראשונה נראו מועדונים מהפדרציה של בוסניה והרצגובינה בלבד, בעוד מועדונים מהיישות של רפובליקת סרפסקה המשיכו להתחרות בליגה נפרדת משלהם וההתאחדות שלהם עדיין סירבה להצטרף ל-N / FSBiH המאוחדת ולצרף את הקבוצות שלה לתחרות החדשה. עם זאת, אופ"א ופיפ"א מעולם לא התכוונו להכיר בארגון נפרד זה ולא בתחרות שלו, מה שאומר שמועדונים מהיישות הזאת לא יכלו להתחרות מחוץ לשטח שלה ולא יראו שום כדורגל בינלאומי. מצב זה אילץ את המועדונים להפעיל לחץ כדי שארגונם יצטרף גם הוא ל-N / FSBiH, וכעבור שנתיים הפכו גם הם לחלק מהתחרות הזאת, החל מעונת 2002/2003. מאז שנת 2000 "ליגת העל של בוסניה והרצגובינה" היא הליגה הבכירה, הרשמית והמוכרת בכדורגל של בוסניה והרצגובינה, כאשר שתי ליגות אזוריות: הליגה הראשונה של רפובליקת סרפסקה והליגה הראשונה של הפדרציה של בוסניה והרצגובינה, הפכו להיות ליגות המשנה שמזינות את הליגה הבכירה בקבוצות שמתחרות ביניהם על העלייה לליגה זו.
שינוי הפורמט (2016 ואילך)
עד עונת 2015/2016 הליגה הבכירה שוחקה כליגה של 16 קבוצות עם 2 סיבובים בלבד. במהלך עונת 2016/2017 ועונת 2017/2018 ליגת העל של בוסניה והרצגובינה שכונתה בגלל חסות "ליגת טלקום" שינתה את מתכונתה לחלוטין, והפחיתה מספר הקבוצות המתחרות בה מ-16 ל-12, ומכונה לעיתים "Liga 12" (ליגת ה-12), כאשר לוח זמנים של המשחקים גם השתנה בהתאם, והכניסה לפלייאוף השתנתה גם היא (המכונה גם "פלייאוף האליפות"). המועדונים שיחקו כרגיל את הליגה ולאחריה, על פי מיקומם בטבלה, הם נכנסו לפלייאוף או או לפליי-אאוט. על פלייאוף האליפות התמודדו 6 המועדונים המובילים בעונה הסדירה, כאשר כל מועדון שיחק זה בזה פעמיים, על המקומות שמבטיחים העפלה לתחרויות של ליגת האלופות, ומקום שני ושלישי מבטיחים העפלה לליגה האירופית, בעוד שישה מועדונים התמודדו ב"פליי-אאוט" - שהוא הפלייאוף התחתון והתמודדו על הירידה לליגות המשנה.
לאחר מכן שונתה שוב המתכונת, ומאז עונת 2018/2019, הליגה לא משוחקת כשתי העונות האחרונות לפני כן. אחרי שכל 12 המועדונים שיחקו אחד נגד השני פעמיים (בבית ובחוץ) הם ישחקו נגד השני בפעם השלישית, וישחקו גם בבית או בחוץ, וזה תלוי בלוח הזמנים שלהם. כלומר בליגה עצמה יש 33 מחזורים מלאים, במקום 22 מחזורים ואז חלוקה לפלייאוף.
סרנדיפיות
סֶרֶנְדִּיפִּיּוּת (באנגלית: serendipity; בעברית: תַּגְלִית אַגַּב) היא תגלית שיש בה אלמנט של מזל, שנעשית שלא בכוונה כאשר אדם מחפש דבר אחר. דוגמאות מפורסמות לסרנדיפיות הן גילוי קרני ה-X על ידי רנטגן וגילוי היכולות ההלוצינוגניות של ה-LSD בידי אלברט הופמן.
אטימולוגיה
את המונח סרנדיפיות, שנגזר משמה העתיק של סרי לנקה, טבע לראשונה הוראס וולפול במכתב שכתב לידידו ב-28 בינואר 1751:
בעקבות הסיפור התנ"כי על שאול, אשר "חיפש אתונות ומצא מלוכה" (שמואל א פרק ט'), הציע יובל נאמן את המילה "אתינות" כתחליף עברי לסרנדיפיות.
הסברים לסרנדיפיות
וולפול הגדיר סרנדיפיות כ'תגליות בדרך המקריות ובפיקחות, של דברים שלא תרו אחריהם' ("making discoveries, by accidents and sagacity, of things… not in quest of"). לא מספיקה הטעות עצמה אלא החוכמה להבין את משמעותה. כך, לדוגמה, כריסטופר קולומבוס אמנם גילה את יבשת אמריקה, אך לא עמד על היותה יבשת חדשה; ואלפי תפוחים נפלו מעצים במהלך המאות שלפני ניוטון, אך רק הוא הצליח לקשר אותם לתאוריה פיזיקלית. ניתן לסכם זאת בציטוט של המדען לואי פסטר, שאמר "במדעי התצפית המזל מעדיף את השכל המוכן" (Chance favors the prepared mind).
פרמקולוגיה וכימיה הן שדות המחקר שבהם סרנדיפיות היא הנפוצה ביותר.
Running Scared
Running Scared (בתרגום חופשי: בורח בבהלה) הוא השיר שייצג את אזרבייג'ן באירוויזיון 2011, והשיר הזוכה באותה תחרות.
השיר בוצע על ידי צמד הזמרים האזרים אל וניקי (אלדר גסימוב וניגאר ג'מאל). הוא נכתב על ידי סטפן אורן, סנדרה ביורמן וליין פרגוהנסון משוודיה.
לאחר שהצמד הגיע בשלב חצי הגמר של התחרות למקום השני, התמודדו אל וניקי בשלב הגמר, כשהם מופיעים בתור שיר מספר 19.
בגמר התחרות גרף השיר 221 נקודות, והביא לאזרבייג'ן את הניצחון. אף על פי שהשיר הגיע למקום הראשון, בחצי הגמר בו השתתף, הוא הגיע למקום השני עם 122 נקודות, מיד אחרי יוון.
בגמר קיבל השיר האזרי 3 פעמים 12 נקודות: ממלטה, מרוסיה ומטורקיה. השיר האזרי ניצח אף על פי שהשיר של בוסניה והרצגובינה קיבל 5 פעמים 12 נקודות.
על אף הניצחון האזרי בתחרות בעזרת השיר, השיר שבר שיא בתחרות האירוויזיון לממוצע הכי נמוך של נקודות לשיר זוכה – ממוצע של רק 5.26 נקודות מכל מדינה מצביעה.
אפריון
אַפִּרְיוֹן או אפיריון הוא כלי רכב חסר גלגלים המיועד בדרך כלל לאדם אחד ונישא על ידי מספר בני אדם. האפריון מורכב ממושב הנוסע, והמוטות שבעזרתם מרימים את האפריון. אף שגם אלונקה תקפה להגדרה זו, השימוש הנפוץ במילה הוא לתיאור האפריון המפואר, שנועד להעביר אנשים בעלי מעמד חברתי גבוה ממקום למקום.
לאפריון שני שימושים עיקריים. האחד הוא העברה של אדם בעל דרגה חברתית גבוהה ממקום למקום. אפיריונים אלה היו מפוארים ונוחים יחסית. השימוש השני שנעשה הוא פינוי או העברה של אנשים פצועים או גופות.
מושבי הנוסע הפשוטים ביותר הם מזרן בלבד, ואילו מושבים מפוארים יותר כוללים כיסא, כורסה או מיטה וסגורים על ידי תא או וילונות. האפיריונים הקלים ביותר נישאו על ידי שני אנשים, בעוד הכבדים ביותר נרתמו לבהמות משא.
המילה אפיריון זכרת כבר במקרא ונעשה השימושים גם בארץ.
כפי שהיא מופיעה בשיר השירים (פרק ג' פסוק ט') :
‏
מילים דומות נמצאות בשימוש גם בשפות קרובות לעברית כגון יוונית phoreion; וסורית: פּוּרְיוֹן. דבר שנובע כנראה גם מקשרי מסחר הדוקים, כפי שאפשר גם להסיק על ידי הנאמר בשיר השירים.
עופר כסיף
עופר כסיף (נולד ב-25 בדצמבר 1964, כ' בטבת ה'תשכ"ה) הוא פוליטיקאי ישראלי וחבר הכנסת מטעם מפלגת חד"ש בסיעת הרשימה המשותפת. דוקטור לפילוסופיה פוליטית, מרצה ופעיל שמאל רדיקלי.
ביוגרפיה
שירת בגרעין נח"ל, כולל תקופת מה בנח"ל מוצנח תחת פיקודו של רוני אלשיך. במהלך האינתיפאדה הראשונה היה כסיף לסרבן הראשון שסירב לשרת ביהודה ושומרון וחבל עזה ונכלא. לאחר מכן החל להתקרב לתנועת חד"ש.
לאחר שחרורו, פנה ללימודי פילוסופיה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית. הוא עשה דוקטורט בפילוסופיה פוליטית בבית הספר לכלכלה של לונדון; כותרת הדוקטורט שלו (בתרגום חופשי לעברית) היא "על לאומיות ודמוקרטיה: בחינה מרקסיסטית". בעבודה זו טוען כסיף כי הדמוקרטיה הליברלית, הלאומית והקפיטליסטית מצויה בסתירה פנימית: מחד היא מעודדת את ערכי החירות אשר בתורם מובילים לאינדיווידואליזם, היעדר תחושת שייכות ומשבר זהותי, ומאידך היא מעודדת ערכים לאומיים אשר אמנם מאפשרים גיבוש זהות משותפת אך מובילים לפגיעה בחירויות הפרט ולחוסר שיוויון בין הקבוצות האתניות השונות ובכך המדינה מפרה את הערכים הליברליים של עצמה. הפיתרון לשיטתו הוא מעבר למדינה סוציאליסטית שכן בה הערכים הליברליים לא יימצאו בסתירה עם הזהות המשותפת לכלל האזרחים. לאחר סיום הדוקטורט המשיך כסיף ללימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
כסיף שימש כמרצה בתחום ממשל ופוליטיקה במכינה הקדם-אקדמית של האוניברסיטה העברית וכמורה מן החוץ במחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית, בנוסף שימש כמרצה במכללה האקדמית תל אביב-יפו ושימש כמרצה מן החוץ במחלקה למנהל ומדיניות ציבורית במכללת ספיר.
פעילות פוליטית
בשנת 2012 הדליק משואה בטקס הדלקת המשואות האלטרנטיבי של "יש גבול".
כסיף שימש כעוזר פרלמנטרי של מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י), מאיר וילנר.
לאחר שפרש חבר הכנסת דב חנין מהפוליטיקה, נבחר כסיף למקום השלישי ברשימת חד"ש, ונעשה חבר הכנסת היהודי היחיד מטעם המפלגה. ב-6 במרץ 2019 החליטה ועדת הבחירות המרכזית לפסול את מועמדותו לכנסת, אך בית המשפט העליון לא אישר את הפסילה וכסיף נכנס לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים הוצב במקום השביעי ברשימת הרשימה המשותפת.
ב-11 בנובמבר 2020 מונה ליושב ראש ועדת המשנה להשכלה גבוהה, שהוקמה על ידי ועדת החינוך, התרבות והספורט.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצב כסיף במקום השלישי במפלגת חד"ש, ובמקום השישי ברשימה המשותפת, ונבחר לכנסת.
ב-9 באפריל 2021 במסגרת מחאה של פעילים ישראלים ופלסטינים נגד פינוי משפחות מבתיהן בשכונת שייח' ג'ראח שבירושלים, נוצר עימות בין כסיף לשוטרים שניסו לעוצרו, הוא הוכה ומשקפיו נשברו. המחלקה לחקירות שוטרים (מח"ש) חקרה את האירוע וסגרה את התיק נגד השוטרים לאחר שהחקירה העלתה כי השוטרים השתמשו בכוח סביר. חברי כנסת מימין ומשמאל, ובהם יו"ר הכנסת לשעבר, יריב לוין, גינו את התנהגות המשטרה.
ב-8 בספטמבר 2021 כינה את ששת האסירים הביטחוניים שברחו מבית הסוהר גלבוע "אסירים פוליטיים" וקרא לשחרורם של האסירים הביטחוניים בישראל. בראיון לכאן 11 טען שדבר נפוץ הוא שמנהיגים של עמים שחיים תחת משטר דיכוי נכלאים על ידי השלטונות ומוגדרים על ידם כטרוריסטים, והביא כדוגמה את נלסון מנדלה ומאיר פיינשטיין.
באוגוסט 2022 דורג בפַּרלמטר של "שקוף" והוכתר כשיאן בהגשת הצעות לסדר.
יחסי ג'יבוטי–ישראל
רפובליקת ג'יבוטי אינה מקיימת יחסים דיפלומטיים רשמיים עם מדינת ישראל בשל היותה חלק מארצות ערב ומהעולם המוסלמי. עם זאת, בין המדינות מתקיימים יחסים בלתי רשמיים כבר מאז תחילת שנות ה-90.
עופר כסיף
פעילות פוליטית
בבחירות לכנסת העשרים וחמש הוצב במקום הרביעי ברשימת חד"ש-תע"ל.
התבטאויותיו
בדצמבר 2015, בתגובה לתיקון לחוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על ידי ישות מדינית זרה, כתב בפוסט בפייסבוק על שרת המשפטים, איילת שקד: "החלאה הנאו-נאצית הזו לא רק אחראית שותפה לפשיזציה של ישראל אלא גם שותפה עקיפה לרצח עם באפריקה ולפשעים נגד האנושות.". בתגובה הגישה שקד תלונה במשטרה, ואמרה ש"היום נחצה הקו העדין בין חופש הביטוי לחופש השיסוי, אשר מזהם את השיח הציבורי". כסיף סירב להתנצל על הפוסט.
יחסי ג'יבוטי–ישראל
היסטוריה
בג'יבוטי ישנו נמל ים בים האדום, ובעיקר בזכותו ברצונה של מדינת ישראל לכונן יחסים בילטרליים עם ג'יבוטי. היחסים הבלתי פורמליים בין שתי המדינות טובים, וישנה הבנה לא כתובה בעניין עגינת אניות ישראל בנמל זה וטיסות של חברת אל על מעל השטח האווירי של ג'יבוטי. אנשי עסקים ישראלים פועלים בג'יבוטי ומשתלמים ג'יבוטים התקבלו לקורסים שונים בישראל. לעיתים נערכות שיחות בין נציגים ישראלים וג'יבוטים במקומות שונים, ובכללם באתיופיה. גישתם של מנהיגי ג'יבוטי כלפי ישראל אוהדת, ואלה תומכים בתהליך השלום במזרח התיכון.
לדברי מנהיגי ג'יבוטי, הם אינם מכוננים קשרים דיפלומטיים עם ישראל לאור לחציהן של הליגה הערבית ושל ערב הסעודית. ב-1995 נפגש שר החוץ שמעון פרס עם שר החוץ של ג'יבוטי בניו יורק, ארצות הברית. השר הג'יבוטי הכיר תודה לישראל על תרומתה לנפגעי השיטפונות במדינתו, והוסיף שהוא מצפה לכינון יחסים רשמיים בין שתי המדינות שיתחילו בקשרי כלכלה ותעופה.
עופר כסיף
התבטאויותיו
באפריל 2017, במהלך שיעור במכינה הקדם-אקדמית החרדית של האוניברסיטה העברית, השווה בין החוקים שקידמה ממשלת נתניהו לחוקי גרמניה הנאצית בשנות ה-30.
יחסי ג'יבוטי–ישראל
היסטוריה
באוקטובר 2000 נאלץ מטוס נוסעים של חברת אל על שהיה בדרכו אל מומבסה שבקניה, לבצע נחיתת אונס בג'יבוטי עקב תקלה במשאבת הדלק באחד ממנועיו.
עופר כסיף
התבטאויותיו
באוגוסט 2017 כתב על היהודים העולים להר הבית: "המשיחיים המחליאים האלה לא שונים בכלום מקנאי מרד בר כוזיבא, סרטן עם גרורות שצריך לחסל ביד חזקה ובזרוע נטויה".
יחסי ג'יבוטי–ישראל
היסטוריה
מידע מודיעיני שמקורו בג'יבוטי סייע, ב-3 בינואר 2002, ללכידת אניית הנשק קארין איי שהובילה כלי נשק מאיראן ומטענה היה מיועד לחמאס בעזה.
עופר כסיף
התבטאויותיו
בנאומו הראשון בכנסת ה-21 אמר: "צדק הרב קוק כאשר כתב ש'ראויה האנושות שתתאחד כולה למשפחה אחת, וחדלו אז כל התׅגרות וכל המידות הרעות היוצאות מחילוקי עמים וגבולותיהם'. אבל משנתו נגועה הייתה מיסודה בתורת גזע מבישה ששמה לה את הקולקטיב היהודי כעליון על פני שאר העמים, כראשון בהיררכיה מדומיינת".
יחסי ג'יבוטי–ישראל
היסטוריה
בנובמבר 2020 אישר נשיא ג'יבוטי אסמאעיל עומאר גואלה כי לארצו יחסים בלתי רשמיים עם ישראל. הוא הודה בריאיון כי המגעים מתקיימים בין המדינות מזה 25 שנים, כולל כניסת אנשי עסקים עם דרכון ישראלי. יחד עם זאת שלל את האפשרות להסדרת יחסים עם ישראל, כיוון שלטענתו היא "שוללת את זכויות הפלסטינים" אך טען כי במידה וישראל תבצע "מחוות שלום" לפלסטינים ג'יבוטי תסכים לכונן יחסים עם ישראל.
עופר כסיף
התבטאויותיו
בעקבות אמירותיו ב-5 במרץ 2023 פסקה ועדת האתיקה להרחיק את חבר הכנסת עופר כסיף מוועדות הכנסת עד תום מושב הקיץ.
חיים אישיים
כסיף נשוי ואב לבן. מתגורר ברחובות.
גיילטאכט
גיילטאכט (באירית: Gaeltacht, יידוע: An Ghaeltacht, רבים: Gaeltachtaí) הוא כינוים של האזורים באירלנד בהם מדוברת השפה האירית באופן רשמי כשפה העיקרית, קרי, כשפת הדיבור היום-יומית. אזורים אלו הוכרו לראשונה באופן רשמי בשנותיה הראשונות של מדינת אירלנד החופשית, לאחר תחייתה של השפה האירית, וכחלק ממאמציה של הממשלה האירית להמשיך ולהחיותה. השימוש במילה יכול להתייחס לאזור ספציפי בו האירית היא השפה המדוברת או לכלל האזורים הללו. על אף הניסיונות לעידוד ולשיקום השפה האירית באזורים אלו, היא נמצאת בנסיגה מתמדת.
היסטוריה
בשנת 1926 כונסה ועדה ממשלתית מיוחדת לבחינת נושא דוברי האירית באירלנד, ובמסגרתה הוכרז לראשונה מושג הגיילטאכט. הגבולות המדויקים לא נקבעו, אך הסף התחתון שנקבע לאזור גיילטאכט היה כ-25% מהאוכלוסייה שהם דוברי אירית. על אף קביעה זו, אזורים מסוימים הוכרזו כגיילטאכט למרות שאחוז האוכלוסייה דוברת האירית שבהם לא הגיע לאחוז כזה. לאחר ועדה זו, נקבעו אזורי גיילטאכט בכ-15 מתוך 26 מחוזות המדינה החדשה. תיחום זה הוכיח את עצמו כמנותק מהמציאות שכן רוב האוכלוסייה בגיילטאכט לא דיברה אירית כשפתה הראשונה.
הגיילטאכט כיום
מחקר משנת 2005 קבע שבתי הספר בגיילטאכט נמצאים בפני משבר, וכי ללא תמיכה ממשלתית מספקת, מעטים מהם יוכלו להמשיך וללמד בשפה האירית בטווח של 20 שנה, מה שעלול לסכן מאוד את עתידו של הגיילטאכט. המחקר הציג בתי ספר רבים בתחומי הגיילטאכט שהחלו ללמד בשפה האנגלית או שהם מלמדים בשתי השפות יחד. ועדה שלישית בנושא הגיילטאכט כונסה בשנת 2002 והצהירה שנסיגת האירית בגיילטאכט חמורה עד כדי כך שזהו עניין של זמן עד שאזורים אלו יעלמו לחלוטין. בחלק מאזורי הגיילטאכט כבר הוחלפה האירית באנגלית כשפת הקהילה, ואפילו באזורי הגיילטאכט להם רוב מובהק של דוברי אירית, הדו-לשוניות של האוכלוסייה מצביעה על יתרון מסוים לאנגלית. באופן פרדוקסלי, ההטבות הממשלתיות הניתנות לתושבי הגיילטאכט כחלק מהמאמצים לשימור השפה האירית, הביאו להגירה פנימית של דוברי אנגלית לאזורים אלה, המביאים בדרך זו לדילול אחוז דוברי השפה. הוועדה המליצה על שינוי האסטרטגיות בחיזוק הגיילטאכט - בראש ובראשונה חיזוק וטיפוח הקהילות עצמן, ציור מחדש של גבולות הגיילטאכט העדכניים, ובחינה בלשנית מקיפה של האירית באזורי הגיילטאכט הנותרים.
אוניברסיטת גולוויי פרסמה ב-1 בנובמבר 2007 מחקר המתייחס לגבולות הגיילטאכט ומציע לקבוע בתוכם שלושה אזורים שונים:
במחקר נטען שעל המדינה להשקיע את מרב מאמציה באזורי A, בעיקר במתן שירותים לתושבים בשפה האירית ובתוכניות לשיקומה וחיזוקה. במחקר גם נטען שאזורי C שבהם האירית תמשיך לדעוך צריכים לאבד את מעמד הגיילטאכט. ממפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2006 עולה כי כ-91,862 תושבים מתגוררים בתחומי הגיילטאכט, שהם בערך 2.1% מכלל התושבים במדינה. מתוך אוכלוסיית הגיילטאכט כ-17,000 מתגוררים באזורי A, כ-10,000 מתגוררים באזורי B, וכ-17,000 מתגוררים באזורי C, מה שמשאיר כ-50,000 תושבים מתחת לקריטריון הנמוך ביותר. ממשלת אירלנד הוציאה בשנת 2012 את ״חוק הגיילטאכט״ שמטרתו הייתה הגדרה מחדש של גבולותיו, אולם לחוק היו בעיקר מבקרים, בטענה שהוא פוגע במעמדו ובעתידו של הגיילטאכט. על פי החוק, כלל האזורים יישארו תחת הגיילטאכט, ללא קשר למספר דוברי האירית שבהם. תואר הגיילטאכט יילקח רק מאזורים שלא יכינו תוכנית שפתית לשיקום האירית, מה שמשאיר את האחריות על עתיד הגיילטאכט בידי תושביו וללא תמיכה ממשלתית נוספת.
הדו״ח השנתי של ״ועדת השפה האירית״ משנת 2012 חיזק ביקורות אלו והדגיש את כישלונה של המדינה במתן שירותים בשפה האירית בתחומי הגיילטאכט. הדו״ח טען שהשפה נמצאת בשפל חסר תקדים, ושהמדינה לא יכולה לצפות להישרדותה אם היא ממשיכה לכפות את האנגלית על תושבי הגיילטאכט.
הגיילטאכט בדניגול
בגיילטאכט של מחוז דניגול (באירית: Gaeltacht Dhún na nGall) מתגוררים כ-24,744 תושבים והם מהווים כ-25% מאוכלוסיית הגיילטאכט הכללית; שטחו הוא כ-1,502 קמ״ר, כ-26% משטח הגיילטאכט הכללי. שלושת מרכזי האוכלוסייה דוברת האירית בגיילטאכט דניגול הם הרוזס, גווידור וקלוכנילי. כ-17,132 מתושבי גיילטאכט דניגול דוברים את השפה האירית - 14,500 מהם באזורים בהם היא מדוברת על ידי 30%-100% מהאוכלוסייה, ו-2,500 הנוספים באזורים בהם היא מדוברת על ידי פחות מ-30% מהאוכלוסייה. הניב האירי המדובר בדניגול הוא ניב אלסטר מובהק, שקרוב לגאלית הסקוטית, ובשל כך, מושך אליו המחוז אלפי תלמידים מצפון אירלנד שמבקשים ללמוד את השפה האירית.
האוכלוסייה דוברת האירית הגדולה ביותר באירלנד מתגוררת באזור גווידור שבגיילטאכט דניגול - כ-3,670 תושבים שהאירית היא שפתם הראשונה. בעיירה אולפניו העיקריים של רדיו נא גיילטאכטה (באירית: Raidió na Gaeltachta) של איגוד השידור האירי RTÉ, המשדר באירית לאזורי הגיילטאכט ולדוברי אירית בכלל. כמו כן, יצאו מהעיירה זמרים בשפה האירית כמו קלאנאד ואניה.
אזורי גיילטאכט גדולים נוספים במחוז דניגול הם: העיירה דנגלו, מחוז גלנקולמקיל, האיים טורי ואראנמור, והכפרים גורטהורק, דאונינגס, רנפסט, טילין, קילקר ופינטאון.
הגיילטאכט בגולוויי
בגיילטאכט של מחוז גולוויי (באירית: Gaeltacht Chontae na Gaillimhe) ובגיילטאכט של העיר גולוויי (באירית: Gaeltacht Chathair na Gaillimhe) מתגוררים כ-48,907 תושבים והם מהווים כ-47% מאוכלוסיית הגיילטאכט הכללית; שטחן הוא כ-1,225 קמ״ר, כ-26% משטח הגיילטאכט הכללי. בגיילטאכט גולוויי ישנם מוסדות לימוד ואוניברסיטה לאומית המלמדים בשפה האירית, בעיירה קסלה ישנם אולפנים של רדיו נא גיילטאכטה וישנם עיתונים ותחנות טלוויזיה המשדרות בשפה האירית. כמו כן, ישנו תיאטרון בעיר גולוויי המעלה הצגות ומופעים בשפה האירית. אזורי הגיילטאכט במחוז גולוויי הם: איי אראן - האיים אינישמור, אינישמאן ואינישיר, קונמארה - מחוז קרנה והכפרים פורבו, קילקיאראן, רוסאוויל ורוסמק, הכפרים קסלה, קורנאמונה, אינוורין, ספידל וקררו והאיים לטרמור ולטרמולאן.
הגיילטאכט בקרי
בגיילטאכט של מחוז קרי (באירית: Gaeltacht Chiarraí) מתגוררים כ-8,729 תושבים והם מהווים כ-9% מאוכלוסיית הגיילטאכט הכללית, מתוכם כ-6,185 דוברים את השפה האירית ביום-יום. שטחו של גיילטאכט קרי הוא כ-642 קמ״ר, כ-9% משטח הגיילטאכט הכללי. גיילטאכט קרי מורכב משני אזורים - חציו המערבי של חצי האי דינגל ומרכזו ומערבו של חצי האי איוורה. כמו כן, היישוב הגדול ביותר בגיילטאכט קרי הוא הכפר דינגל.
הגיילטאכט במאיו
בגיילטאכט של מחוז מאיו (באירית: Gaeltacht Mhaigh Eo) מתגוררים כ-10,886 תושבים והם מהווים כ-11.5% מאוכלוסיית הגיילטאכט הכללית; שטחו הוא כ-905 קמ״ר, כ-19% משטח הגיילטאכט הכללי. גיילטאכט מאיו מורכב מארבעה אזורים עיקריים - ברונות אריס, אזור טורמקידי, האי אקיל והכפר איכלים. בגיילטאכט מאיו כ-6,667 תושבים שאירית היא שפתם הראשונה - 4,000 מהם באזורים בהם היא מדוברת על ידי 30%-100% מהאוכלוסייה, ו-2,500 הנוספים באזורים בהם היא מדוברת על ידי פחות מ-30% מהאוכלוסייה.
הגיילטאכט בקורק
בגיילטאכט של מחוז קורק (באירית: Gaeltacht Chorcaí) מתגוררים כ-3,895 תושבים והם מהווים כ-4% מאוכלוסיית הגיילטאכט הכללית, מתוכם כ-2,951 דוברים את השפה האירית ביום-יום. שטח גיילטאכט קורק הוא כ-262 קמ״ר, כ-6% משטח הגיילטאכט הכללי. גיילטאכט קורק מורכב משני אזורים עיקריים - אזור מערב מאסקרי והאי קייפ קליר.
הגיילטאכט בווטרפורד
בגיילטאכט של מחוז ווטרפורד (באירית: Gaeltacht Phort Láirge) מתגוררים כ-1,784 תושבים והם מהווים כ-2% מאוכלוסיית הגיילטאכט הכללית, מתוכם כ-1,271 דוברים את השפה האירית ביום-יום. אוכלוסיית הגיילטאכט בווטרפורד מרוכזת סביב הכפר רינג. כלל מערכות החינוך בגבולות הגיילטאכט מתנהלות בשפה האירית - בתי ספר יסודיים, חטיבות ביניים ופנימיות. גיילטאכט ווטרפורד הוא מהיחידים באירלנד שאוכלוסיית דוברי האירית בו נמצאת בעלייה בשנים האחרונות.
הגיילטאכט במית'
בגיילטאכט של מחוז מית' (באירית: Gaeltacht na Mí) מתגוררים כ-1,771 תושבים והם מהווים כ-2% מאוכלוסיית הגיילטאכט הכללית; שטחו הוא כ-44 קמ״ר, כ-1% משטח הגיילטאכט הכללי. גיילטאכט מית' הוא הקטן ביותר, והוא מורכב משני הכפרים ראקארן ובאלי ריב. שני הכפרים הם בעצם התיישבות של משפחות דוברות אירית מקונמארה שבגיילטאכט גולוויי. ראקארן הוקם ב-1935 כשהגיעו אליו 41 משפחות מקונמארה, ובאלי ריב הוקם באותה הדרך בשנת 1937. רבים מהמתיישבים חזרו לקונמארה מספר שנים לאחר מכן, אך נותרו בכפרים מספיק דוברי אירית על מנת שיקבלו מעמד גיילטאכט בשנת 1967 ועל מנת שהאירית תוכל לשרוד בהם כשפת הקהילה. המטרה המקורית לשמה הגיעו המתיישבים למחוז מית' הייתה הפצת השפה האירית, אך זו נכשלה ודוברי האירית בכפרים נאלצים לדבר גם באירית וגם באנגלית על מנת לתקשר עם התושבים המקומיים.
הגיילטאכט בצפון אירלנד
בשנת 2001 אשררה הממשלה הבריטית את האמנה האירופית לשפות אזוריות ולשפות מיעוט. במסגרת האמנה, ניתן מעמד רשמי לשפה האירית בצפון אירלנד כשפת מיעוט, בדומה לשפות הולשית בווילס והגאלית סקוטית בסקוטלנד. הכרה זו כשפת מיעוט חייבה את הכנסתה של האירית למערכת החינוך, תרגומם של חוקים, קשר עם הרשויות ומתן שירותים בשפה האירית, השימוש בשמות אתרים מקומיים, ייצוגה של השפה במערכות התקשורת, וסיוע ותמיכה בפעילויות תרבות מקומיות. עמידה בחובות אלו נבדקת תקופתית על ידי נציגים של מועצת אירופה.
בלפסט
״רובע הגיילטאכט״ (באירית: An Cheathrú Ghaeltachta) הוא אזור בתחומי העיר בלפסט בו השפה האירית מקודמת ומפותחת על ידי הרשויות. ברובע ישנם בית ספר תיכון, בית ספר יסודי (גיילסקונה) ופעוטון, בשלושתם שפת הלימוד היא אירית, כמו גם מסעדות ומשרדים בהם מדברים בעיקר באירית. מתוך הרובע משודר ״רדיו פיילטה״ (באירית: Raidió Fáilte), שהוא תחנת הרדיו היחידה בצפון אירלנד שמשדרת באירית לכל אורך היום. אוניברסיטת סנט מרי הסמוכה לרובע היא המוסד האקדמאי היחיד בצפון אירלנד שהלמידה בו מחייבת קורסים בשפה האירית. כמו כן, ברובע ממוקם בית הדפוס ״אנטסיונד״ (באירית: An t-Aisionad), שמתרגם ומוציא לאור ספרות לטובת בתי ספר וארגונים שונים ברחבי אירלנד.
מחוז לונדונדרי
עד שנת 1901 הייתה השפה האירית מדוברת על ידי יותר מ-50% מהאוכלוסייה בסביבתם של שני כפרים בדרום מחוז לונדונדרי - סלכטניל וקרנטוכר. עד סוף המאה ה-20 נותרו באזור מספר דוברים בודדים, אשר החליטו להחיותה. כחלק ממהלך זה נפתחו באזור גן ילדים בשנת 1993 ובית ספר יסודי בשנת 1994, בהם שפת הלימוד היא האירית. בשנת 2008 פתחו שני ארגונים מקומיים בתוכנית ששמה היה ״האסטרטגיה להחייאת הגיילטאכט״ - בסיסה היה פתיחה של חטיבת ביניים ותיכון בהם שפת הלימוד היא אירית. על תהליך זה אמר השר לענייני גיילטאכט של אירלנד, אימון או'קיב, כי האזור הוא ״דוגמה לכלל האזורים באירלנד שעובדים למען החייאתה של השפה האירית כשפת הקהילה״.
דבלין
בדבלין ובפרבריה מתגוררת האוכלוסייה הגדולה ביותר של דוברי אירית - 14,229 תושבים, שהם כ-18% מכלל אוכלוסיית דוברי האירית באירלנד. במדגם שנערך, נשאלו מבוגרים שגדלו בדבלין וסיימו בה את בית הספר התיכון, כמה מהם יודעים לדבר באירית. 54% מהנשאלים העידו על יכולת מסוימת בדיבור בשפה האירית, במנעד שנע בין יכולת לנהל שיחת חולין לבין יכולת שוטפת בשימוש בשפה.
מחוז קלייר
חלקים ממחוז קלייר הוכרו כגיילטאכט לאחר קביעות הוועדה הממשלתית לענייני הגיילטאכט שהתכנסה בשנת 1925. חלקים אלו היו בעיקרם האזורים הכפריים שממערב לעיר אניס. בהמשך, בעקבות קביעת הוועדה לענייני הגיילטאכט משנת 1954 על גריעה של אזורים מסוימים משטח הגיילטאכט, נגרעו גם הכפרים שבמחוז קלייר. ישנה קבוצה אזרחית במחוז ששואפת להחזיר לאזור את מעמד גיילטאכט, בטענה שעדיין מתגוררת בו אוכלוסייה של כ-170 תושבים, ששפתם העיקרית היא אירית. הקבוצה הזו מוציאה לאור עלונים, עיתונים, כרטיסי חג המולד, לוחות שנה, ספרים, מדריכים ודוכני מידע, כולם במטרה להעלות את המודעות לדעיכתה של השפה האירית בשטחי מחוז קלייר. מטרתם היא הגנה וטיפוח של דוברי השפה האחרונים במחוז, וברצונם גם להוציא את השפה לרחוב ולהפוך אותה לשפה המדוברת בבתים.
מינהל ותקשורת
ניהול ענייני הגיילטאכט כפופים למשרד הממשלתי לענייני קהילה, עניינים כפריים וענייני הגיילטאכט (Department of Community, Rural & Gaeltacht Affairs, An Roinn Gnóthaí Pobail, Tuaithe agus Gaeltachta) אשר הוקם ב-6 ביוני 2002. המשרד מפקח על "רשות הגיילטאכט" (The Gaeltacht Authority, Údarás na Gaeltachta) וגופים אחרים.
רדיו נא גיילטאכטה (Radio of the Gaeltacht, Raidió na Gaeltachta) של איגוד השידור האירי, RTÉ, משדר באירית לאזורי הגיילטאכט ולדוברי אירית בכלל. TG4 היא רשת הטלוויזיה המתמקדת בקידום השפה האירית ובסיסה במחוז גולוויי.
מורה דרך בארץ ישראל וסוריה
מורה דרך בארץ ישראל וסוריה הוא ספר משנת 1890 מאת אברהם משה לונץ, שנועד להיות מעין מדריך "בדקר" (Baedeker) בידי הקורא העברי. בעמוד הראשון של הספר מגדיר מחברו את מטרתו:
הספר המקורי ראה אור ב"שנת תרנ"א - ותתב"ג לגלותנו - שנת 1890". אלי שילר, מהוצאת ספרים "אריאל", הוציא הדפסה חדשה של הספר ביוני 1979. הוא כותב כי לונץ קיווה שהמדריך, אשר יופץ בקרב תושבי הארץ והבאים אליה, יוכל לסייע לו כספית לאור המצוקה שאליה נקלע. "ברם תוחלתו נכזבה...ואף כי שהכל גמרו הלל על המדריך, לא הייתה השעה כשרה למכירתו בעותקים לאלפים." בפועל הסיבה הייתה שהשלטון העות'מאני סגר את נמל יפו בפני העולים מרוסיה ומרומניה, ולונץ כותב: "ומי ישים עוד לב ל"בדקר" זה?".
פרקי המבוא
הואיל והספר נועד להיות מדריך לבאים לארץ ישראל הוא מתאר את סדרי השלטון והמשפט בארץ, כיצד מסופקים שירותים לציבור ו"ידיעות ואזהרות מועילות".
בתחילה הוא מציג כרונולוגיה של ארץ הקודש מזמן גלות בבל עד ימיו; הוא מתחיל מחורבן הבית הראשון בשנת 3160 לבריאת העולם, מפרט את לוח הזמנים, בין השאר, חורבן הבית השני על ידי טיטוס בשנת 3828, מגיע להתיישבות הראשונה בירושלים: עלית 300 מרבני צרפת ובריטניה "להאחז בארץ הקודש והגדיל ישובה" - 4971 לבריאת העולם, או שנת 1211 ומגיע למועד העכשווי " השיוט אדוננו השולטן יר"ה להבאת מים העירה" - שנת 5651 לבריאת העולם היא שנת 1891.
מכאן הוא מונה את הערים בהן יושב נציג השלטון : פחה או ממלא מקומו "קים מקאם": עשר בארץ ישראל ובלבנון - בצור ובצידון- ושתיים בעבר הירדן - קיר מואב ורמות גלעד. פחה יושב רק בירושלים בעכו ובשכם, האחרון הוא "המפקח על כל חבל עבר הירדן".