cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סעיף 1782 לחוק הפדרלי
סוגיות בנושא סעיף 1782 שנשארו בחוסר בהירות
ישנן רשויות הסוברות שסעיף 1782 מסמיך אדם שאינו צד בהליך לספק מסמכים ולמסור עדות בעל פה אך לא לענות על תשאול רשום. עם זאת, ישנו לפחות מקרה אחד משנת 2007 שבו נדרש אדם שאינו צד להליך לענות על תשאול רשום.
באוגוסט 2008, בית משפט בניו יורק קבע כי רשות המס הגרמנית היא Tribunal לצורך מטרות של סעיף 1782 - גילוי ראיות.
מארק ווקר
בראדלי מארק ווקר (באנגלית: Bradley Mark Walker; נולד ב-20 במאי 1969) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מדינת קרוליינה הצפונית בשנים 2015–2021. בראשית דצמבר 2020 הכריז ווקר על כוונתו להתמודד לסנאט של ארצות הברית במקומו של הסנאטור הפורש ריצ'רד בר.
ביוגרפיה
ווקר נולד ב-20 במאי 1969 בדותן שבאלבמה. אביו היה כומר בפטיסטי עצמאי, והיה קצין דת בבית סוהר באלבמה. ווקר למד במכללת טרינטי הבפטיסטית השוכנת בג'קסונוויל, בטרם עבר עם משפחתו ליוסטון שבטקסס. משם עבר אל קרוליינה הצפונית, והתמקצע בענף הפיננסי לשנים אחדות. בסופו של דבר שב ווקר אל עולם האקדמיה לימודיו הגבוהים כדי להשלים את הכשרתו לכמורה, ובאוניברסיטת קרוליינה השלים לימודי תואר ראשון בביקורת המקרא. כעבור זמן מה החל לעבוד בכנסייה בפטיסטית בווינסטון סיילם.
הווארד קובל הרפובליקני ייצג את בבית הנבחרים של ארצות הברית את מחוז הקונגרס השישי של קרוליינה הצפונית מאז 1985, ולקראת בחירות האמצע ב-2014 הודיע על פרישה בגיל 83. קובל אמנם תמך במועמד אחר, אך בבחירות המקדימות שהתקיימו במאי 2014 סיים ווקר במקום השני ובסיבוב המכריע זכה בו במפתיע עם 57% מקולות הבוחרים. מרבית מימון הבחירות של ווקר הגיע מתרומות פרטניות, אליהן התייחס ווקר בנאום הניצחון שלו. בבחירות הכלליות גבר ווקר על לורה פיפלד, מועמדת המפלגה הדמוקרטית, ונבחר אל הקונגרס ה-114 של ארצות הברית.
בבית הנבחרים הפגין ווקר עמדות שמרניות מוצקות. הוא מתנגד מושבע לחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, והוביל את מאמצי ועדת המחקר הרפובליקנית השמרנית לביטול חקיקה זו שהגה הנשיא ברק אובמה. הוא קרא ל"ביטול מלא" של החוק, ומתח ביקורת על חקיקה רפובליקנית משנת 2015 ששאפה לבטל רק חלק מהרפורמה. בדצמבר 2016 נמנה ווקר בין 33 רפובליקנים חברי בית הנבחרים שהצביעו נגד אמצעי מימון עבור סיוע הומניטרי פדרלי לנפגעי הוריקן מת'יו. בד בבד, ווקר הוביל מאמצים לשיפור היישוג הרפובליקני בקרב אפרו-אמריקאים, ובפברואר 2017 ארגן ועידה בין נשיאי אוניברסיטאות אפרו-אמריקאיות לבין המנהיגים הרפובליקנים בקונגרס. בשיתוף פעולה עם חברת בית הנבחרים אלמה אדמס, פעל ווקר להשקת תוכנית התמחות של סטודנטים ממוסדות לימוד אפרו-אמריקאים. ביוני 2019, החליט ווקר להתמודד נגד הסנאטור תום טיליס בבחירות המקדימות, ולפי הדיווחים נתן סעד למנהיגים רפובליקנים שחששו כי בחירות מקדימות מרות בתוך המפלגה הרפובליקנים תפגענה בסיכויי הרפובליקנים לשמור על הרוב שלהם בסנאט.
בנובמבר 2019, בגיבוי מותב בן שלושה שופטים בבית המשפט העליון של קרוליינה הצפונית שדן בתיק "הארפר נגד לואיס", אימץ בית המחוקקים במדינה חלוקה מחודשת של מחוזות הקונגרס בקרוליינה הצפונית. מפה חדשה זו של שינתה באופן משמעותי, מבחינה דמוגרפית, את המחוז אותו ייצג ווקר. מחוז הקונגרס השישי הישן כיסה את מחוזות בעלי אופי רפובליקני, בעוד ההרכב החדש של המחוז, שבסיסו במחוז גילפורד, הפך אותו לעירוני יותר ובו כמעט כל העיר וינסטון סיילם. השינוי שינה את המאזן המפלגתי של במחוז. בהתבסס על נתוני הבחירות בשנים 2010–2016, שוער כי הילרי קלינטון הייתה עשויה לנצח בבחירות לנשיאות 2016 עם 59% מקולות הבוחרים. בעקבות זאת מושבו של ווקר היה נתון תחת אפשרות רצינית למהפך פוליטי, ולפיכך הודיע ווקר על פרישתו מבית הנבחרים לקראת בחירות 2020.
משחקי מכבי פאן אמריקה
משחקי מכבי פאן אמריקה או המכביה האמריקאית (בספרדית: Macabiada Panamericana, ולאחר מכן Juegos Macabeos Panamericanos) היא תחרות ספורט רב־ענפית המתקיימת מדי ארבע שנים באמריקה הלטינית בהשתתפות ספורטאים יהודים.
משחקי מכבי פאן אמריקה מתקיימים אחת לארבע שנים ובסמיכות למשחקי מכבי אירופה, שנתיים לאחר המכביה. את המשחקים מארחת אחת ממדינות אמריקה הלטינית הנבחרת בקונגרס מכבי תנועה עולמית.
כיום משתתפות במשחקי מכבי פאן אמריקה גם משלחות ממכבי ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, בריטניה וישראל.
MINE (פרוטוקול)
MINE הוא שם של פרוטוקול כימותרפיה המיועד לטיפול בלימפומת הודג'קין ולימפומה שאינה הודג'קין נשנית או עמידה. לעיתים קרובות מוסיפים לפרוטוקול הטיפול גם ריטוקסימאב, נוגדן חד שבטי. במקרה זה יקרא הפרוטוקול R-MINE או MINE-R.
הפרוטוקול מכיל את התרופות הבאות:
יחסי ירדן–תימן
יחסי ירדן–תימן הם היחסים שבין הממלכה הירדנית ההאשמית לבין הרפובליקה התימנית. שתי המדינות הן חברות מלאות ב ובאו"ם.
סקירה כללית
במהלך מלחמת האזרחים של צפון תימן תמכה ירדן בממלכת תימן כנגד הכוחות הרפובליקנים ומצרים בראשותו של גמאל עבד אל נאצר.
The Glory Days Tour
The Glory Days Tour הוא סיבוב ההופעות הרביעי של להקת הבנות ליטל מיקס אשר חל ב-21 במאי 2017 בבירקנהד ונגמר ב-25 במרץ 2018 בלונדון. במהלך סיבוב ההופעות הופיעה הלהקה 77 פעמים ברחבי אירופה ואף גם ביפן, אוסטרליה וניו זילנד.
רקע
את סיבוב ההופעות חיממו מספר זמרים ביניהם לואיזה ג'ונסון ואלה אייר ששימשו זמרות חימום במספר מופעים באירופה בעוד זואי באדווי שימשה כזמרת חימום באוסטרליה. גם הזמרת הערבייה-ישראלית לינא מח'ול שמשה כזמרת החימום של הלהקה בחלק מהמופעים בבריטניה ואף לויד מייסי אחד מכוכבי האקס פקטור הבריטי שימש גם כזמר חימום במופע אחד במנצ'סטר.
הצלחה
סיבוב ההופעות הפך לסיבוב המצליח ביותר של הלהקה עם מכירות כרטיסים של 810,810 כרטיסים ו-42 מיליון דולר מ-57 מופעים.
מגדל ג'וצ'ה
מגדל ג'וצ'ה (נקרא באופן רשמי מגדל הרעיון של ג'וצ'ה בקוריאנית: 주체사상탑) הוא מונומנט בפיונגיאנג, קוריאה הצפונית.
שם המבנה
המגדל קרוי על שם רעיון הג'וצ'ה - תזה שנכתבה על ידי קים איל-סונג, שליט קוריאה המבוססת על קומוניזם, מרקסיזם, הדוגלת ב"הסתמכות עצמית" ועל כלכלה אוטרקית. הרעיון העיקרי של התזה הוא שכל קוריאני צריך לרתום את ייעודו האישי כדי להפוך את האומה לגדולה.
המבנה
המגדל נבנה על גדות נהר הטאדונג לכבוד יום הולדתו ה-70 של הרודן קים איל-סונג והושלם בשנת 1982.
הבניין מתנוסס לגובה של 170 מטרים. המגדל מורכב מ-150 מטרים הבנויים מ-25,550 לבנים המסמלות, כל אחת, יום בחייו של קים איל-סונג (365×70). בראש המגדל יש לפיד עשוי מברזל המתנוסס לגובה 20 מטרים. המגדל הוא יעד תיירותי פופולרי, בו המבקרים יכולים להעפיל לראש המגדל במעלית כדי להשקיף על פיונגיאנג מלמעלה.
תל צפצפות
תל צפצפות הוא גן לאומי, הממוקם בעמק יזרעאל (מזרחית לקיבוץ דברת) במיקום המזוהה עם עין דור המקראית שבו פעלה בעלת האוב מעין דור. זיהוי האתר כעין דור הוצע לראשונה על ידי הארכאולוג נחמיה צורי בשנת 1977. התל נמצא במפה מספר 3 של הוועדה לשבילי ישראל.
האתר הוכרז כגן לאומי בשנת 2013 ושטחו הוא כ-71 דונם.
אודיסאה (כתב עת)
אודיסיאה היה כתב עת ישראלי שעסק ב"במחשבות, רעיונות, דילמות וויכוחים המתקיימים בחזית העשייה המדעית והפילוסופית העכשווית", כהגדרתו. כתב העת, בעריכת העיתונאי שמואל שם-טוב ובהוצאת האוניברסיטה העברית בירושלים וחברת טבע, החל לצאת באוקטובר 2008 והופיע ארבע פעמים בשנה עד אוקטובר 2015, אז ראה אור הגיליון ה-29 והאחרון.
בגיליונות המגזין ניתן היה למצוא כתבות מפרי עטם של בכירי אנשי האקדמיה, ההגות והמדע בישראל.
מגזין "אודיסאה" קיבל את השראתו מכתב העת "מחשבות", שיצא על ידי חברת IBM בעריכת צבי ינאי. שמואל שם-טוב ומנהלת התקשורת הגלובאלית של טבע, אילה מילר, שכנעו את המנכ"ל שלמה ינאי ואת מנחם מגידור, נשיא האוניברסיטה העברית בירושלים להוציא את העיתון לפועל, והוא יצא כמיזם משותף לשני הגופים.
זליג שטורמן
זליג שטורמן (1900 יקטרינוסלאב, אוקראינה - 12 במרץ 1969) היה מאנשי העלייה השנייה ומתושבי חוות סג'רה ואילניה. שירת בגדודים העבריים ובגדוד העבודה.
נעוריו
הוריו של זליג, אברהם משה שטורמן ומנוחה לבית קליגורסקי גרו תחילה בכפר צ'רבונה שם נולדו 5 ילדים. משפחת שטורמן הייתה המשפחה היהודית היחידה בעיירה כשאב המשפחה עבד כמנהל טחנת הקמח של הפריץ בכפר. כשהילדים גדלו עברה המשפחה לעיירה היהודית הסמוכה זבניגרודקה. בהמשך עברה המשפחה ליקטרינוסלאב שם נולד זליג ב-1900 כילד שישי מתוך שבעה. אב המשפחה עבד ביקטרינוסלאב כמנהל מפעל "ברוק" לייצור לבנים ורעפים.
בערב פסח 1906 עלה שטורמן, עם משפחתו, ארצה במסגרת העלייה השנייה. בנמל יפו קיבלה את פניהם הבת חיה ברשדסקי (שעלתה כבר ב-1905 עם בעלה שלמה ובנם הראשון שלום).
תקופת הגליל
ב-1909 התיישבה המשפחה בחוות סג'רה שם כבר גרו אחיותיו שפרה ואסתר. האם הצטרפה כשותפה ב"קולקטיב" שהקימה מניה שוחט. בעקבות השביתה שפרצה במקום ב-1910 עברה המשפחה ליבנאל ואחרי תקופת מה עברו לחיפה שם המשיך זליג את לימודיו בבית ספר "עזרה" שבישוב. ב-1918, לאחר נפילתו של גיסו צבי בקר, מקבל שטורמן את רובהו של בקר, מצטרף לארגון השומר, ומתחיל לשמור במקומו של בקר במושבה בית-גן. בהמשך עבר לגור בתל עדש שם גרו, באותה תקופה, רבים מאנשי "השומר" ואחיו חיים ביניהם.
תקופת הגדודים העבריים
ב-1919, לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, התגייסו שטורמן וחברים נוספים מארגון "השומר" לגדודים העבריים. תחילה שהו בסרפנד ואז נשלחו למצרים כדי לשמור על שבויים גרמנים. כמו כן התבקשו לשמור על מחסני הנשק הבריטים ועל הרכבות שהובילו אותו צפונה. על פי הנחיות של שמואל הפטר שביקר אותם החלו חברי השומר שבגדודים להעלים כלי נשק מהמשלוחים ולהעביר אותם למחסני "השומר". לקראת סוף שירותו חלה בקדחת ושוחרר בשחרור מוקדם.
תקופת גדוד העבודה
לאחר שחרורו של שטורמן מהגדודים העבריים עבר לגור בתל עדש והחל לעבוד, עם קבוצת חלוצים, בסלילת הכבישים בעמק הירדן (בין השאר את כביש טבריה-צמח). קבוצת עובדים זו היוותה את הגרעין של גדוד העבודה על שם טרומפלדור שהוקם, רשמית, ב-25 באוגוסט 1920. במקביל לעבודתו השתתף בקורסים צבאיים שהעביר יצחק שדה ואף נשלח לקורס מפקדים בתל יוסף אותו ניהל ירחמיאל לוקאצ'ר. בתקופה זו אף צורף לארגון החשאי הקיבוץ ב-1927 עזב שטורמן את גדוד העבודה והקים, עם עוד חברים, קבוצת חציבה בשם "האבן העברית", במתכונת של קולקטיב, שפעלה באזור ירושלים אך קבוצה זו שרדה כשנה והתפרקה. ב-1928 החל לעבוד כעוזר למנהל מחצבה לייד בית לחם.
תקופת ירושלים
ב-1927 עבר שטורמן לירושלים והיה מפעילי ארגון ההגנה שם וזאת במקביל לעבודתו במחצבה בין בית לחם לחברון. בתחילת מאורעות תרפ"ט ניצל בנס מטבח שניסו פורעים ערבים לעשות בעובדי המחצבה היהודים. אחרי אירוע זה לא הסכימה לולה, אשתו, שיחזור למחצבה בבית לחם והוא החל לעבוד בחציבה בתחנת הכוח בנהריים אולם עזב עקב אי הסכמות עם פנחס רוטנברג. משם עבר לעבוד בחברה אנגלית לסלילת כבישים והקמת מחנות צבא ובמסגרת זו נדד ברחבי הארץ ובעבר הירדן. בתקופת המרד הערבי מונה למפקד, מטעם "ההגנה", על היישובים הר טוב, קריית ענבים ואחרים. בתקופת מלחמת העצמאות מונה לאחראי על שרותי האספקה לעיר. לאחר המלחמה עבד במקורות ובמינהל מקרקעי ישראל.
משפחתו
זליג שטורמן נישא ללולה (לאה) ולזוג נולדה בת (ניצה). זליג נפטר ב-1969 והובא למנוחות בבית הקברות של כפר גלעדי. לולה אשתו נפטרה ב-1987 ונקברה לידו.
הילד הערבי מתל עדש
בתקופת בה חי שטורמן בתל עדשים אימץ היישוב ילד בדואי, בשם מוחמד ראזאווי, שננטש על ידי שבטו, שהגיע מהדרום בעקבות עדריהם בתקופת בצורת. לאחר מספר שנים בהם גדל בקיבוץ נסע לעזה לחפש את משפחתו. כ-30 שנה לאחר מכן נפגש שטורמן עם אותו ילד בנסיעה באוטובוס בה מילא תפקיד של נהג הרכב.
חיפוש הזהב בירדן
לאחר נסיגת הטורקים במהלך המערכה על ארץ ישראל וסיני במלחמת העולם הראשונה נפוצה השמועה שהמפקדה העות'מאנית השליכה לנהר הירדן ארגזי זהב תוך כדי נסיגתם. מניה שוחט, שחיפשה מקורות מימון לארגון השומר, פנתה לשטורמן שינהל מבצע חיפוש אחרי תיבות הזהב. בעזרת אמודאי יווני ששכר בחיפה ובעזרת ציוד טכני שמסר גדליהו וילבושביץ החל החיפוש אחר הזהב. החיפושים הופסקו לאחר שבוע בו לא נמצא הזהב.
ההצלה ממחצבות צור באהר
ב-1929 עבד שטורמן כעוזר מנהל המחצבה בצור באהר שלייד בית לחם (יחד עם עוד 3 פועלים יהודים) ורכש שם חברים ערבים. ב-23 באוגוסט (תחילת מאורעות תרפ"ט ביקשו ממנו חבריו הערבים לא להגיע למחרת לעבודה בגלל ידיעות על תוכניות ערביי חברון לפשוט על המחצבה. שטורמן וחבריו התעקשו להגיע ב-24 באוגוסט לעבודה ואכן בשעות הצהריים הגיעו למקום פורעים שביקשו להסגיר לידיהם את ארבעת היהודים. שטורמן וחבריו הסתגרו במחסן חומרי הנפץ והכינו פצצות על מנת לפוצץ את המקום על היהודים והערבים. החברים הערבים הביאו ליושבי המחסן בגדי ערבים והצליחו להבריחם ברגל לביתו של אחד הערבים בכפר השכן. לאחר יומיים בכפר הלכה החבורה המעורבת לשכונת תלפיות שם התייצבו הארבעה במפקדת ההגנה. כשחזרו הערבים מתלפיות לכפרם נורו על ידי חיילים בריטים ואחד מהם נהרג. לאחר מלחמת ששת הימים חידש שטורמן את הקשר עם המשפחה שהצילה אותו (משפחתו של מחמד ג'אבר).
The Album (אלבום של בלאקפינק)
The Album (בעברית: האלבום) הוא אלבום הבכורה בשפה הקוריאנית של להקת בנות הקיי-פופ הדרום קוריאנית בלאקפינק. האלבום יצא לאור ב-2 באוקטובר 2020, על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ ו-YG אנטרטיינמנט. מתוך האלבום יצאו ארבעיה סינגלים: "How You Like That" ו-"Ice Cream".
רקע והפקה
ב-4 במאי 2020, הודיעה הלהקה כי סיימה להקליט את אלבומה החדש, תוך שהחלה לעבוד על צילומים לקליפ חדש. ב-18 במאי, חשפה חברת התקליטים הקוריאנית YG אנטרטיינמנט כי הוקלטו למעלה מעשרה שירים באורך מלא עבור האלבום העתידי. ב-10 ביוני, פרסמה חברת התקליטים YG אנטרטיינמנט תמונת פרומו של הסינגל "How You Like That", תוך שהצהירה כי הוא והקליפ שלו עתידים לצאת לאור ב-26 ביוני באותה השנה.
ב-13 ביוני, YG אנטרטיינמנט פרסמה כי הלהקה תעלה ליוטיוב במהלך שנת 2020 פרקים שונים שיעסקו בחיים של כל חברות הלהקה. בכל פרק ניתן לראות את חברות הלהקה בשגרה היומית שלהן, תוך שניתן לראות כיצד עבדו יחד על הקליפ של "How You Like That" ועל האלבום עצמו. ב-15 ביוני פרסמה YG אנטרטיינמנט פוסטרים של קידומי מכירות של כל אחת מחברות הלהקה. למחרת, נחשפו סצנות שונות מתוך הקליפ של הסינגל הראשון מתוך האלבום. סצנות אחרות פורסמו ב-17 ביוני, לצד כרזות שונות של חברות הלהקה. סרטונים עם הקונספט של הקליפ הכוללים את חברות הלהקה רוזה, ג'ני, ליסה וג'יסו הופצו ב-18 וב-19 ביוני. תמונות קונספט נוספות נחשפו ב-20 ביוני. הטיזר האחרון והרשמי של הקליפ הופץ יום לאחר מכן. העטיפה הרשמית של הסינגל נחשפה ב-22 ביוני. ב-24 ביוני פורסם טיזר נוסף.
ב-23 ביולי, פרסמה חברת התקליטים YG אנטרטיינמנט פוסטר לסינגל השני "Ice Ceam", בו תתארח הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה גומז. ב-28 ביולי באותה השנה, הוכרז על האלבום הזה באופן רשמי, תוך שפורסם כי תאריך צאתו יהיה ב-2 באוקטובר 2020.
ב-4 בספטמבר, הודיעה חברת התקליטים YG אנטרטיינמנט כי האלבום הוזמן מראש מעל כ-800,000 הזמנות תוך 6 ימים בלבד.
טייטלבוים
טייטלבוים או טייטלבאום הוא שם משפחה יהודי אשכנזי. זוהי הגרסה היידית למילה הגרמנית "דטלבאום" (עץ התמר)
אבבא: המוזיאון
אַבְּבָּא: הַמּוּזֵאוֹן הוא ביתה של תערוכה אינטראקטיבית בנושא להקת הפופ אבבא, שנפתח בסטוקהולם שבשוודיה במאי 2013. אוסף העבודות של הלהקה מוצג בחדר מודרני אינטראקטיבי בהיכל התהילה של המוזיקה השוודית, תערוכה חדשה הממוקמת בדיורגורדן, סטוקהולם.
היסטוריה
תוכניות למוזיאון המוקדש לאבבא בסטוקהולם, השואבות השראה ממוזיאון הביטלס בליברפול, פורסמו לראשונה על ידי המייסדים אולף וסטמן ואווה ויגנהיים-וסטמן ב-2006. המוזיאון היה אמור להיפתח ב-2008, והמארגנים העריכו כי הוא ימשוך חצי מיליון מבקרים בשנה. על פי התוכנית יועד למוזיאון מבנה ששימש את המכס הראשי בנמל סטוקהולם. ב-2009, לאחר מספר שנים של קשיים פיננסיים, הפרויקט נזנח, וייעוד הבניין שונה במטרה לארח מוזיאון צילום מודרני חדש, הנקרא פוטוגרפיסקה.
ירגזי מקסיקני
ירגזי מקסיקני (שם מדעי: Poecile sclateri) הוא מין של ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים. הוא תואר על ידי אוטו קליינשמידט בשנת 1897. הירגזי המקסיקני הוא המין הדרומי ביותר של ירגזי באמריקה הצפונית.
מאפיינים פיזיים
הירגזי המקסיקני הוא עוף קטן באורך 12–14 ס"מ, מוטת כנפיים 21 ס"מ ומשקל 11 גרם. הראש שחור עם לחיים לבנות, וכתם סנטר שחור. הגב, הכנפיים והזנב בצבע חום אפרפר כהה, והבטן אפורה בהירה. הזנב באורך 59–65 מ"מ, הכנפיים באורך 63–66 מ"מ, והן עגולות וקצרות. המקור שחור ובאורך 7.6–9.8 מ"מ. הרגל אפורה-ירקרקה ובאורך 16–17.5 מ"מ.
התנהגות ואקולוגיה
הירגזי הקסיקני המבוגר ביותר שתועד היה בן 10.1 שנים. הירגזי מגיע לבגרות מינית בשנתו הראשונה.
הירגזי המקסיקני ניזון בעיקר מחרקים (כמו זחלים וחיפושיות), עכבישים, ולעיתים זרעים. הירגזי המקסיקני הוא צייד פעיל שצד בין הענפים והעלים הקטנים של עצים ביערות, ונצפה תלוי הפוך מענף תוך ציד חרקים מהצד התחתון של הענף. הוא צד גם תוך כדי תעופה. הירגזי מכה על עפצים כדי להגיע אל הפגיות שבתוכם. בניגוד לרבים מבני משפחתו, הירגזי המקסיקני לא תועד שומר מזון לחורף.
רבייה
הקן מוקם לרוב בגובה 3–12 מטרים מהקרקע ולעיתים גם בתיבות קינון. הנקבה בונה את הקן מקליפת עץ, טחב ופרווה, ומטילה פעם אחת בשנה 5–8 ביצים לבנות עם נקודות אדמדמות, בעיקר בצד הקהה. גודל הביצים הוא 11×15 עד 13×17 מ"מ. הדגירה אורכת 11–14 יום, והגוזלים פורחים בגיל 18–21 ימים. כשהנקבה עוזבת את הקן, היא מכסה את הביצים בריפוד הקן. כשהגוזלים קטנים, הנקבה דוגרת והזכר מביא מזון, וכשהם גדולים, שני ההורים מביאים מזון. ההורים מורחים את הכניסה לקן בחיפושיות מעוכות שמכילות חומרים שמרחיקים טורפים. אם מפריעים לנקבה במהלך הקינון, היא נושפת ומנפחת את הנוצות ואף תתקוף את הפולש, פעולה שהיא מקור שמם העברי (מהמילה רוגז).
תפוצה ובתי גידול
הירגזי המקסיקני חי בעיקר בצפון ובמרכז מקסיקו, ולעיתים רחוקות ברכסי צ'יריקאווה ואנימס בדרום ארצות הברית. הוא חי ביערות אורן, אלון, צוגנית ואשוחית הרריים, לרוב בלהקות מעורבות עם ציפורי שיר אחרות. הוא יציב ולרוב לא נודד.
הערכות גודל האוכלוסייה (2,000,000 פרטים) ושטח התפוצה (941,000 קמ"ר) גבוהות מאוד, ולכן הוא אינו עומד בקריטריונים אלו של סכנת הכחדה. למרות העובדה שמגמת האוכלוסייה נמצאת בירידה, הירידה אינה מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. עקב כך, הירגזי המקסיקני הוא מין ללא חשש.
תפוצת תת-מינים
לירגזי המקסיקני 4 תת-מינים:
פייפס
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קרל לוונשטיין
קרל לוונשטיין (בגרמנית: Karl Loewenstein; נודע גם בשם קרל לוסטן (Karl Loesten); 2 במאי 1887, זיגן – 1976, באד נוינאר-ארוויילר (Bad Neuenahr-Ahrweiler) ) היה איש עסקים יהודי-גרמני, בנקאי, ניצול השואה ומפקד שירות הסדר היהודי בגטו טרזין.
ביוגרפיה
לפי מספר מקורות, היה לוונשטיין יהודי למחצה. חלק מקביעותיו של לוונשטיין על נעוריו, כמו השתתפותו במלחמת העולם הראשונה כקצין בחיל הים או שהוא בעל תואר דוקטור בכלכלה, אינן ניתנות לאימות. לאחר המלחמה הצטרף לפרייקורפס כדי להילחם נגד המרידות בשלזיה. ב-1922 עבר לברלין. בין השנים 1924–1941 עמד בראש סניף הבנק של בנק Busse בברלין.
כליאתו בגטאות
בנובמבר 1941 נעצר על ידי הגסטפו, נאלץ למכור את מניותיו בבנק לארים וגורש לגטו מינסק. הנציב הכללי של הגטו, וילהלם קובה (Wilhelm Kube), סבר שהוא קשור ללוונשטיין מבחינה משפחתית, והיה בקשר עם היטלר כדי להשיג את שחרורו. באפריל 1942 שוחרר לוונשטיין, נשלח לווינה, ולאחר כמה ימים - לגטו טרזין. הוא נהנה שם מיחס מועדף. הוא קיבל פטור מעבודה ונהנה מתנאי לינה ותזונה פחות קשים. ב-17 בספטמבר 1942 הפקיד אותו זיגפריד זיידל, מפקד הגטו, על ניהול האבטחה (שירות הסדר) בגטו. לוונשטיין ניהל את שירות הסדר בגטו, וכן את שירות ההדרכה, המשטרה הפלילית, מכבי האש, ההגנה האווירית, הפיקוח על העבודות ומשרד הבקרה הכלכלית. הייתה לו גישה חופשית למפקד הגטו. הוא פרסם דיווח יומי והאמין שהוא יכול להשפיע על זיידל. הוא נקט אמצעים תקיפים נגד גניבות ושחיתות, תוך התמקדות בהוגנות בחלוקת מזון והגנה על קשישים. ביוני 1943 הודח זיידל ואנטון בורגר קיבל את הפיקוד על המחנה. הוא גרש ופיטר חלק מאנשי שירות הסדר בגטו והשעה את לוונשטיין מתפקידו. לאחר מספר ימים נעצר לוונשטיין, הובא בפני בית המשפט היהודי ונידון לחמישה חודשי מאסר, שהופחתו בערעור לשלושה, ופוטר מתפקידו בעילת שימוש לרעה בכוח ומעילה. הוא ניצל מגירוש לאושוויץ, כשכמעט כל חברי היודנרט בגטו חוסלו.
בירה שפירא
בירה שפירא היא מבשלת בירה ישראלית.
היסטוריה
המבשלה מפיקה מעל 20,000 ליטרים בירה בחודש. בתחילה יוצרו שני סוגי בירה, פייל אייל וסטאוט שיבולת-שועל, ונכון ל-2018 מיוצר גם סוג שלישי, בירת חיטה. בירה מסוג רביעי, וינטר אייל, מיוצרת כמוצר עונתי. מוצרי המבשלה שווקו בתחילה בעיקר בירושלים, אך גם במקומות ספורים בתל אביב. המבשלה ממתגת עצמה כ"בירה ירושלמית", והלוגו שלה אף מבוסס על סמל העיר ירושלים. ביוני 2021 רכשה חברת טמפו משקאות 50.1% ממניות המבשלה ובכך הפכה לבעלי השליטה במבשלה.
בית הכנסת בטראווניק
בית הכנסת בטראווניק (בבוסנית: Sinagoge u Travniku) היה בית כנסת, אשר פעל בעיר טראווניק במרכז בוסניה והרצגובינה בין השנים 1860–1941, לאחר מלחמת העולם השנייה נמכר המבנה ושימש סדנא לעבודות מתכת. ב-2008 נהרס המבנה על ידי הרשות המקומיות, למרות מחאות חריפות של הקהילה היהודית בבוסניה והרצגובינה.
היסטוריה
בשלהי המאה ה-17, במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית–הליגה הקדושה (1683–1699) נכבשה העיר סרייבו על ידי צבא ממלכת הבסבורג בפיקודו של הנסיך אויגן מסבויה והועלתה באש. פליטים יהודים הגיעו לטראווניק מסרייבו ובהמשך התיישבו בה במגורי קבע. רבים מהם היו חלפני כספים עבור הממשל העות'מאני. באמצע המאה ה-19 מנתה הקהילה כ-250 נפשות. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) סיפחה בפועל האימפריה האוסטרו-הונגרית את בוסניה. בשלהי המאה ה-19 היגרו לעיר משפחות של יהודים אשכנזים וראשיהן השתלבו במנגנון הממשל המקומי, או שהיו בעלי מקצועות חופשיים. ב-1910 נמנו בטראווניק 472 יהודים שהיוו כ-10 אחוזים מכלל האוכלוסייה. לאחר מלחמת העולם הראשונה וכינון ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, עזבו היהודים האשכנזים ברובם את טראווניק. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בטראווניק 261 יהודים ורובם נספו בשואת יהודי יוגוסלביה. הקהילה לא חודשה לאחר המלחמה.
המבנה
ב-1760 הוקם בית הכנסת הקהילתי שנקרא "El Kal Santo" או "Esnoga" והקהילה הייתה ברובה של יהודים פורטוגזים. ב-1860 חרב בית הכנסת בשריפה שפרצה בעיר העתיקה של טראווניק, ובני הקהילה התגייסו לבנייתו מחדש. בשלהי אותה השנה הוקם בית הכנסת החדש ולצידו מקווה ומֶלְדָארִי בו למדו ילדי הקהילה. לאחר מלחמת העולם השנייה נמכר המבנה ולאורך שנים שימש כסדנא לעבודות מתכת. ב-2008 נהרס המבנה לצורך הקמת מרכז קניות. קדמו להריסה מחאות נמרצות מראשי הקהילה היהודית בבוסניה והרצגובינה וכן מתושבים מקומיים, אך ללא הועיל.
עונת 1958/1959 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
משחק הגמר נערך בנקאר סטדיון, שטוטגרט. התחרות הסתיימה בניצחון של ריאל מדריד בפעם הרביעית ברציפות.
מתכונת התחרות
לתחרות נרשמו 28 קבוצות. ריאל מדריד כמחזיקת הגביע קודמה ישירות לשמינית הגמר. 27 קבוצות הנותרות חולקו ל-3 בתים: מערב אירופה, מרכז אירופה ומזרח אירופה. ההגרלה התקיימה בקאן ב-2 ביולי 1958. בהתאם לתוצאות ההגרלה, קבוצה מכל בית העפילו ישירות לשמינית הגמר ו-8 קבוצות נותרות נפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר.
בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ.
מנצ'סטר יונייטד שהוזמנה לתחרות בהזמנה מיוחדת בסופו של דבר החליטה לא להשתתף.
אולימפיאקוס הוגרלה לשחק נגד הקבוצה הטורקית וביטלה את השתתפותה.
ראו גם
גמר גביע אירופה לאלופות 1959.
רולס-רויס פנטום 1
רולס-רויס פנטום 1 (Rolls-Royce Phantom I) היא מכונית סלון, יוקרתית מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה הבריטית רולס-רויס אשר יוצרו בין השנים 1925–1931, ובארצות הברית בין השנים 1926 - 1931. סך הכול יוצרו 3,512 יחידות. בבריטניה יוצרו 2,269 יחידות, ובארצות הברית 1,243 יחידות.
חברת רולס-רויס
חברת רולס-רויס נוסדה בשנת 1906 על ידי צ'ארלס סטיוארט רולס ופרדריק הנרי רויס. החברה הייתה קרויה "רולס־רויס לימיטד", (Rolls-Royce Limited). בשנת 1940 פיתחה החברה את מחלקת המנועים. משנת 1973 קרויה החברה: "Rolls-Royce Motors".
איילט אגרי
איילט אגר (בטורקית עות'מאנית: ایالت اگیر, בהונגרית: Egri ejálet, בסרבית: Jegarski ejalet) או פאשאליק של אגרי היה איילט של האימפריה העות'מאנית שהוקם בשנת 1596 ובירתו באגרי (בהונגרית: Eger). היא כללה חלקים מהונגריה וסלובקיה של ימינו.
אליזבת בוהם
אליזבת בוהם (ברוסית: Елизавета Бём: 1843–1914) הייתה ציירת רוסית, מעצבת פופולרית של גלויות.
איילט אגרי
היסטוריה
בשנת 1596 לאחר שהצבא העות'מאני בפיקודו של מהמט השלישי ניצח את חיל המצב האוסטרי במצור על אגר, טירת אגר והשטחים הסובבים שהשתייכו לאוסטריה הצטרפו לאימפריה העות'מאנית. הפרובינציה, שהוקמה עם העברת כמה סנג'קים מאיילט בודין באותה שנה, כללה כמה אזורים בהונגריה ובדרום סלובקיה.
אליזבת בוהם
קורות חיים
היא נולדה בסנקט פטרסבורג למשפחת אצולה רוסית של אנדאורוב שמקורה היה טטרי. היא בילתה את ילדותה באחוזת הוריה: הכפר שיפטסי, מחוז ירוסלב. בגיל 14 היא נכנסה לבית הספר לציור באגודה לקידום אמנים שם למדה אצל איוואן קראמסקוי ופאבל צ'יסטיאקוב. בשנת 1865 סיימה את בית הספר עם מדליית הכסף הגדולה. היא לקחה שיעורים פרטיים מקראמסקוי ולמדה באקדמיה הקיסרית לאמנויות שם הוענקה לה מדליית עידוד גדולה על ציורי החיות שלה.
איילט אגרי
היסטוריה
אוכלוסיית המחוז הייתה מגוונת מבחינה אתנית ודתית וכללה סלובקים והונגרים (החיים בעיקר בצפון), סרבים (המתגוררים בעיקר בדרום) ומוסלמים ממוצא אתני שונה (המתגוררים בעיקר בערים). קהילות אתניות אחרות כללו יהודים וצוענים.
אליזבת בוהם
קורות חיים
היא נישאה לכנר רוסי-הונגרי לודוויג בוהם, פרופסור בקונסרבטוריון סנט פטרבורג אליזבת ציירה בצבעי מים, איירה ספרי ילדים מסדרת הספרייה העממית שם היא הוצגה על ידי ליאו טולסטוי. היא גם התנסתה ביצירה בזכוכית וקרמיקה. עבור תחריטיה ויצירות הזכוכית שלה היא קיבלה מדליות בירידים העולמיים בשיקגו של 1893, פריז של 1900, מינכן של 1902 ומילאנו של 1906 (מדליית זהב).
איילט אגרי
חטיבות מנהליות
המחוז כלל את הסנג'קים הבאים:
אליזבת בוהם
קורות חיים
היא ידועה בעיקר כאחת מיוצרות הגלויות הרוסיים הבולטים. היא יצרה יותר מ-350 גלויות. רוב הגלויות שלה הודפסו על ידי אגודת הרווחה של יוגניה. היא יצרה סגנון מזוהה של גלויות, המתארות פני ילדים וצלליות.
על פי מחקרם של טרטיאקוב וגוטרמן היא הייתה מחברת הגלויות החשובה ביותר באימפריה הרוסית.
אליזבת בוהם מתה בשנת 1914.
איילט בודין
איילט בודין (הידוע גם בשם פרובינציית בודין / בודה או פאשאליק של בודין / בודה, בטורקית עות'מאנית: ایالت بودین) היה איילט של האימפריה העות'מאנית במרכז אירופה והבלקן. הוא הוקם על השטחים שכבשה האימפריה העות'מאנית מממלכת הונגריה מימי הביניים והדספוטה הסרבי. בירת מחוז בודין הייתה בודין (בהונגרית: בודה).
היסטוריה
במאה ה-16 כבשה האימפריה העות'מאנית את "קו המבצרים" הדרומי (végvár) של ממלכת הונגריה. לאחר קרב מוהאץ' בו הובסה ממלכת הונגריה קשות, והמהומה שנגרמה כתוצאה מהתבוסה, התפשטה ההשפעה העות'מאנית על החלק המרכזי של ממלכת הונגריה. בעוד שהכוחות העות'מאניים פלשו לבודה בשנים 1526 ו-1529, סולימאן הראשון השתמש באזור בודה כשטח של ממלכה בעלת ברית ולא סיפח אותו במלואו לאימפריה.
בשנת 1541 החליט סולימאן לאחד את אזור בודה שנכבש ולכונן אותו כחלק אורגני של האימפריה. הוא שלח את המפקד האוסטרי וילהלם פון רוגגנדורף, לצור על העיר, וב-29 באוגוסט 1541 השתלט על העיר, יחד עם העיר בצד השני של הדנובה, פשט. הוא ארגן מיד את האיילט (מחוז) הראשון במרכז אירופה שבירתו בודה (בודין בטורקית).
באותה שנה נפלו כמה ערים נוספות תחת שלטון עות'מאני: סגד, קלוצ'ה וסובוטיצה. בשנים 1543–1544, העות'מאנים כבשו את המבצרים של נוגראד, ואץ, סקשפהרוואר, פץ' ושיקלוש ששובצו לתוך איילט חדש.
בשנת 1552 הורחב האיילט עם שטחים חדשים בצפון, והוקם איילט חדש בטמשוואר. השליטה הצבאית באזורים הסובבים ניטלה מבודין.
בשנה שלאחר מכן הואטה התקדמות העות'מאנים ואיילט בודין לא השתנה עד תום מלחמת חמש עשרה השנים ושלום זסיטווטורוק, שם איבדו העות'מאנים שטחים מצפון לנוגרד. עם זאת אגר וקניז'ה נתפסו במהלך המלחמות הללו ונוהלו זמן קצר כסנג'קים במחוז זה.
שטחו של האיילט צומצם משמעותית עם הקמת איילט אגר (1596) וקניז'ה (1600). עם זאת, הוא נותר המחוז העות'מאני הבולט במרכז אירופה, בשל חשיבותו האסטרטגית של בודין כנמל מרכזי בדנובה.
במאה ה-17 כבש קארה מוסטפא פאשה אזורים נוספים מממלכת הונגריה ההבסבורגית והווסאל שלה, נסיכות טרנסילבניה, אך לא הצליח לכבוש את וינה בשנת 1683. ניסיון כושל זה בישר על ירידה הדרגתית של הכוח העות'מאני באירופה. ב-2 בספטמבר 1686 נכבשה בודין על ידי כוחות הליגה הקדושה.
צבאי
עימותים צבאיים בין ההבסבורגים לעות'מאנים היו בלתי נמנעים. הם הקימו גבול זה עם זה, ולמרות שהוקם איילט אירופי, הייתה נוכחות צבאית חזקה בבודין.
קשה לאמוד את מספר הכוחות במחוז בשלב זה. ישנם מסמכים המציגים 10,200 חיילים במבצרים בשנת 1546, ו-12,451 חיילים בשנת 1568. היו גם כוחות עזר הנקראים סיפאהים עלות אחזקת הכוח הגדול הזה לחץ על תקציב המחוז. בשנת 1552, למשל, שלח השער הנשגב 440,000 מטבעות זהב לבודין כדי לספק לצבא.
אם הסולטאן או הביילרביי  לא היו נוכחים, אז תפקיד המפקד הכללי נתפס על ידי הפאשא של בודין.
מבצרים
האימפריה העות'מאנית השקיעה את כל המאמצים לחזק את המעוז בבודין. הם בנו כמה טבעות הגנה סביב בודין והגנו על כבישים לאספקה לווינה, כיוון שמטרתם הייתה לרסק את בירת ההבסבורגים, מה שלא הצליחו.
המבצרים החשובים ביותר סביב בודין היו אסטרגום, סקשפהרוואר, וגם ואץ ווישגראד הפחות חשובים. מדרום המבצר הרלוונטי ביותר היה סיגטבר.
יגאל שפירא
יגאל שפירא הוא תסריטאי ויוצר טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
בשנת 2005 יצר עם חן אביגדורי ואורי כץ את היכל התרבות של אדיר מילר ושלישיית מה קשור. בשנת 2007, יצר וכתב יחד עם אורי כץ את הישראלים, גם היא למה קשור. כתב גם לרצועה בביפ, לתוכנית של רמי ורד בערוץ 10 ומי שואל אותך? עם ליאור כלפון.
בשנת 2007 היה מועמד לפרס התסריטאי הטוב ביותר בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה יחד עם אורי כץ על הישראלים.
בשנת 2010 מונה לעורך בכיר בערוץ קומדי סנטרל של הוט. כתב לשבוע סוף ברשת ואת כאן ואומן לחינוכית 23. לכאן 11 משתתף בכתיבת אנחנו כאן והשופטת ליטל.
שפירא יצר עם רמי פרג את תוכנית המדע הקומית החפרנים, שזכתה בשנת 2018 בתואר התוכנית הטובה ביותר בקטגוריית מגזין ילדים ונוער על ידי האקדמיה לטלוויזיה, ושודרה בחינוכית 23 ובהמשך בכאן 11, וכן שימש כעורך הראשי שלה.
לאחר מכן יצר יחד עם לי-אור אברבך את תוכנית הרדיו שלושה שיודעים, המשודרת בכאן תרבות, בתאגיד השידור הישראלי, בהגשתו של דודו ארז.
ערך את קאמבק, מחוץ לחוק, ו"בייב מגנט" לקומדי סנטרל. שפירא היה העורך הראשי של "פרצופה של המדינה" ששודרה בערוץ 10, ו"מתחת לעור" ואנחנו כאן ששודרו בכאן חינוכית.
בשנת 2020 היה מיוצרי וכותבי המוקומנטריה מצולמים.
ב-2021 יצר יחד עם שירילי דשא ורועי שגב את סדרת הנוער מי פה הבוס?.
ב-2023 יצר יחד עם משה מלכה את הסדרה מלון הוטל ששודרה בכאן חינוכית
שפירא בעל תואר ראשון בתקשורת.
מבצע שינוי כיוון 11
מבצע שינוי כיוון 11 המוכר גם כמבצע שינוי ברור היה מבצע שהתקיים בדרום לבנון בין 11 עד 14 באוגוסט 2006 והיה השלב האחרון של מלחמת לבנון השנייה. המבצע היווה את מאמץ תמרון העומק היחיד שהופעל באופן מלא במהלך המלחמה, בו השתתפו ארבע אוגדות שהתחלקו לגזרות הלחימה השונות בדרום לבנון, בנוסף להסקה של כוחות באחד ממבצעי ההסקה הגדולים בהיסטוריה של צה"ל. אישור ליציאה למבצע ניתן על ידי ראש הממשלה אהוד אולמרט מספר שעות לפני אישור הסכם הפסקת האש במועצת הביטחון של האו"ם והמבצע לא הופסק גם לאחר שזה התקבל.
מטרת המבצע הייתה כניסת כוחות צה"ל לעומק לבנון עד לנהר הליטני וטיהור דרום לבנון מלוחמי חזבאללה, עד כמה שניתן לפני שהפסקת האש תכנס לתוקפה.
מהלך הלחימה
האישור ליציאה למבצע התקבל כאמור באיחור של 48 שעות של התלבטות מתוקשרת, הוא התקבל בסביבות השעה 18:30 ב-11 באוגוסט 2006. לפי התוכנית בצה"ל, כדי להשיג את מטרות המבצע ולהגיע לנהר ליטני, דרוש כשבוע במסגרת כוחות של ארבע אוגדות.
מרגע קבלת האישור ליציאה למבצע, החל מבצע הטסה של כוחות מעוצבת האש, תחת פיקוד איל איזנברג, על מנת לבצע איגוף אנכי, במהלכו הונחתו כוחות צנחנים בעומק לבנון ולאורך נהר הליטני. לאחר שמחבלי החזבאללה הצליחו להפיל מסוק יסעור החליטו אייזנברג ואלוף פיקוד הצפון, אודי אדם, לעצור את המבצע כוחות האוגדה פעלו בלבנון במהלך משולב שכלל הטסת כוחות שתוגברו בכוחות שחברו אליהם רגלית. לאחר שהוחלט על עצירת המבצע פגעו לוחמיו של אייזנברג, הן מחטיבת הצנחנים והן מחטיבה 55, במחבלים ומשגרי רקטות עד אשר נכנסה הפסקת האש לתוקפה. בנוסף לכך הוכנסו חיילים משלוש אוגדות דרך מעברי הגבול, כל הכוחות האלו בעצם שילשו את מספר חיילי צה"ל הנמצאים בתוך לבנון לכדי כ-10,000 חיילים.
שמחה יוסיפוב
שמחה יוסיפוב (נולד ב-27 בינואר 1955) הוא ראש עיריית אור עקיבא לשעבר. כיהן כראש העיר בין השנים 2003 ו-2013. כיהן כממלא מקום ראש העיר בין נובמבר 2020 לנובמבר 2021, בשל נבצרותו של ראש העיר יעקב אדרי שנחשד בפלילים. לפני כן כיהן שנים רבות כסגן ראש העיר וכחבר מועצת העיר.
ביוגרפיה
יוסיפוב נולד בדרבנט שברפובליקה הסובייטית של דאגסטן (אז, חלק מברית המועצות, כיום ברוסיה). למד לתואר ראשון בחינוך גופני. בשנת 1977 עלה לישראל עם משפחתו במסגרת גל העלייה הגדול מאזור הקווקז, והם שוכנו בקרוון באור עקיבא. שרת בחיל ההנדסה הקרבית, ולאחר שירותו הצבאי למד חינוך גופני במכון וינגייט, ועבד כמורה לחינוך גופני בבתי ספר באור עקיבא ובמתנ"ס המקומי, שם הכיר את יעקב אדרי ששימש אז מנכ"ל המתנ"ס. אדרי הציע ליוסיפוב להצטרף לפוליטיקה המקומית, ושניהם רצו יחד מטעם הליכוד בבחירות המוניציפליות של 1983, ונכנסו למועצה המקומית. בבחירות הבאות שנערכו בשנת 1989, נבחר אדרי לראש המועצה (החל מ-2001: עירייה), ויוסיפוב התמנה לסגנו.
בין השנים 1991–1999 כיהן בהתנדבות כיו"ר התאחדות עולי הקווקז בישראל.
כראש עיר
בשנת 2003 נבחר אדרי לכנסת, ויוסיפוב נבחר לעמוד בראשות העירייה, בתום מערכת בחירות סוערת במיוחד שבמהלכה אף נוקבו צמיגי מכוניתו, לאחר שקיבל 41.27% מקולות המצביעים, ובכך היה לראש העיר הראשון בישראל בן העדה הקווקזית. אחד המהלכים שהוביל כראש עיר היה ניסיון לאיחוד מוניציפלי בין אור עקיבא לשכנתה קיסריה, שהבשיל לכדי חוק שעבר בקריאה טרומית בכנסת, אך כשל לבסוף. בתקופתו זינקה אור עקיבא באחוז הזכאות לבגרות בכ-8%, והגיעה למקום ה-11 מכלל ערי ישראל. כמו כן, הוקמו בתקופת כהונתו יחידה לקידום נוער, מרכז צעירים, מרכז לגיל הרך, מרכז מוזיקה, בתי ספר ועוד.
הוא כיהן בתפקיד זה למשך עשור, עד שב-2013 אדרי נבחר שוב לראשות העירייה מטעם סיעה עצמאית, ויוסיפוב שהמשיך לעמוד בראש סיעת הליכוד, זכה בשלושה מנדטים במועצת העיר. לקראת הבחירות המוניציפליות בשנת 2018, נבחר אדרי לראשות סיעת הליכוד, ויוסיפוב רץ ברשימה עצמאית "אור עקיבא אחת". הוא קיבל כ-40% מקולות המצביעים, לעומת כ-41% שקיבל אדרי.
בנובמבר 2020 נחשד אדרי בכמה עבירות פליליות שמנעו ממנו לכהן כראש העיר, ויוסיפוב נבחר על ידי מועצת העיר לממלא מקומו. בנובמבר 2021 התיר בית המשפט לאדרי לחזור לתפקיד.
חיים אישיים
יוסיפוב נשוי ואב לשלושה.
יחסי צ'ילה–רואנדה
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת רואנדה לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות ברואנדה אינם זקוקים לאשרה מראש על מנת לעשות כן, אלא מקבלים אחת עם הכניסה למדינה או מנפיקים אשרה אלקטרונית (eVisa). לעומת זאת, אזרחי רואנדה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן.
פנצרייגר
פָּנְצֵרְיֵיגר  (Panzerjäger), גרמנית: צייד טנקים, הוא אחד משני טיפוסים של משחיתי טנקים אשר יוצרו בגרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. משחיתי טנקים מטיפוס פנצרייגר היו הדור הראשון של משחיתי הטנקים הגרמנים, והם התאפיינו בהיותם חסרי צריח ובעלי גוף מחופה למחצה וכן בעצם היותם הסבות של תובות קיימות של טנקים שהתיישנו.
פיתוח
הפנצרייגר היה משחית טנקים שנבנה על ידי הסרת הצריח מתובת טנק שהתיישן והחלפתו בתותח נגד טנקים. התותחים שהורכבו היו למעשה תותחים נגררים שהוסרו, יחד עם לוח מגן החזית שלהם, מהעגלה הנגררת, והרכבתם, כמו שהם, על התובה, על מנת לאפשר להם ניידות טובה יותר.
פיתוח הפנצרייגרים החל לפני תחילת מלחמת העולם השנייה ונמשך עד לשנת 1943, עת שמשחיתי הטנקים הכבדים והמוגנים יותר מטיפוס יאגדפנצר (Jagdpanzer, מגרמנית: טנק צייד) תפסו את מקומם. פנצרייגרים המשיכו לשרת עד תום המלחמה.
התובות ששימשו להרכבת הפנצרייגרים היו בעיקר תובות של טנקים מיושנים ושל טנקים שנתפסו שלל, מה שהוזיל את עלויות הבנייה שלהם ואפשר להשמיש ציוד מיושן שהיה חסר ערך לכלי לחימה אפקטיבי. למרות מספר חסרונות שנבעו ממדיניות זו, דוגמת שריון קל מידי וצדודית גבוהה, הוכיחו הפנצרייגרים את עצמם מוצלחים במשימה עבורה תוכננו.
פעילות מבצעית
פנצרייגרים הופעלו בדרך כלל במסגרת גדודית כחלק מדיוויזיית פנצרים או חיל רגלים משוריין (חרמ"ש), במטרה להתמודד עם העדיפות המספרית הגבוהה של טנקי בעלות הברית.
דגמים
דוגמאות למשחיתי טנקים מטיפוס פנצרייגר:
ג'ילט (ויומינג)
ג'ילט (באנגלית: Gillette) היא בירת מחוז קמפבל במדינת ויומינג בארצות הברית. ג'ילט שוכנת בין הרי ביגהורן במערב והגבעות השחורות במזרח, באגן נהר פאודר (Powder River Basin) בצפון-מזרח ויומינג. בעיר מתגוררים 29,087 תושבים (נכון ל-2010). המונומנט הלאומי מגדל השטן נמצא כשעת נסיעה מצפון-מזרח לג'ילט.
תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה ג'ילט-מחוז קמפבל, הנמצא במרחק של כ-8 קילומטרים צפון-מערבית לעיר.
העיר נמצאת על המסלול של כביש בין-מדינתי 90, המקשר בין המדינות וושינגטון ומסצ'וסטס.
עסמא בת מרוואן
עסמא (או: עצמאא) בת מרוואן (בערבית: عصماء بنت مروان) הייתה משוררת יהודייה בת המאה ה-7 לספירה.
סיפור רציחתה של עסמא
בחדית' מובא סיפורה של עסמא בת מרוואן, שהייתה בת השבט היהודי חטמה בחצי האי ערב, ונישאה לאחד מבני השבט. בתקופת התהוות האסלאם פרסמה שירים ששמו ללעג ולקלס את מוחמד ואת האסלאם, והיא נרצחה בעידוד מוחמד בידי אחד מבני שבטה שהתאסלם, עמיר בן עדי בן ח'רשה בן אומיה אל-ח'טמי שהתגנב לאוהל משפחתה ודקר אותה למוות בעודה מניקה את הקטן שבבניה.
היסטוריונים מוסלמים מאוחרים מפקפקים באמינותו ההיסטורית של הסיפור.
צ'רי V5
צ'רי V5 (באנגלית: Chery V5) הוא מיניוואן המוגדר קומפקטי מתוצרת יצרנית הרכב הסינית צ'רי (שם מלא: "Chery Automobile Co., Ltd", בסינית: 奇瑞汽车股份有限公司) אשר יוצר בסין ובמלזיה בין השנים 2006–2015.
ארתור סנדאואר
ארתור סַנדָאוּאֶר (בפולנית: Artur Sandauer; 14 בדצמבר 1913, סמבור – 15 ביולי 1989, ורשה) היה מבקר ספרות, מסאי ומתרגם יהודי-פולני, חוקר הספרות הפולנית והיסטוריון של הספרות, פרופסור באוניברסיטת ורשה.
קורות חיים
סנדאואר נולד בשנת 1913 בעיר סמבור שבגליציה (בעקבות מלחמת העולם הראשונה בתחומי המדינה הפולנית שהוקמה מחדש במשפחה יהודית מתבוללת בעלת נטיות סוציאליסטיות. למד פילולוגיה קלאסית באוניברסיטת לבוב. פרסומו הראשון היה מסה על המשורר ההלניסטי תאוקריטוס, בשנת 1935. עם תום לימודיו לימד בגימנסיה העברית בקרקוב בין 1937 ל-1939, ולאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, לימד בשנים 1939–1941 בעירו סמבור. עם פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות במבצע ברברוסה (1941), גורש לגטו סמבור. בשנת 1943 הצליח לברוח, ושרד את המלחמה כשהוא מסתתר בעליית הגג של איכר אוקראיני. ב-1944, לאחר שחרור פולין המזרחית בידי הצבא האדום, התגייס לצבא פולין (שאז נקרא Ludowe Wojsko Polskie) בלובלין ושירת כעורך של עיתונים צבאיים. בשנים 1946–1948 התגורר בפריז, שם קיבל ב-1948 תואר דוקטור, ומ-1948 עד 1949 כיהן כעורך הספרותי של השבועון הנחשב Odrodzenie ('רנסאנס'). בשנת 1949 נישא לציירת הסוריאליסטית היהודייה-פולנייה ארנה רוזנשטיין (Erna Rosenstein; 1913–2004), אחותו הצעירה של הכלכלן פאול רוזנשטיין-רודן. הם התגוררו בבירה ורשה, ושם נולד ב-1950 בנם אדם (לימים דוקטור לפיזיקה ופעיל חברתי ופוליטי).
בשנים 1947–1949 היה סנדאואר לפעיל נגד הריאליזם הסוציאליסטי, ובשל כך נאסר לפרסם את יצירותיו; איסור זה פג רק בתום התקופה הסטליניסטית. משום כך פורסמו יצירותיו בכתב העת הספרותי-פוליטי של המהגרים הפולנים בפריז, Kultura; סנדאואר היה הסופר הפולני הראשון שהעז לפרסם בכתב עת בעודו מתגורר בפולין. סנדאואר קנה לעצמו שם כמבקר המצליח לגלות את הכישרונות המבריקים ביותר שבקרב הסופרים הפולנים המודרניים. עם הסופרים ש"גילה" נמנים ויטולד גומברוביץ' וברונו שולץ, וכן מירון ביאלושבסקי (Miron Białoszewski) הצעיר. על אודות שולץ כתב סנדאואר עוד בטרם המלחמה, אך לאחריה, בשנותיה הראשונות פולין הקומוניסטית, הוטלו מגבלות על ספרות אוונגארדית, ורק ב-1957, בעקבות הרפורמות הליברליות של גוֹמוּלְקָה בעקבות מהומות "אוקטובר הפולני" (1956) יכול היה סנדאואר לפרסם את המהדורה הראשונה של שולץ, שלה הקדים מבוא מעמיק. לצד זאת, הייתה לו נטייה להתנכר בדיעבד לאותם סופרים שקודם לכן רומם ופיאר. ב-1959 פרסם סדרת חוברות בשם ""Bez taryfy ulgowej" ('בלי הנחות'), שבה תקף סופרים בולטים והאשימם בהיעדר אותנטיות יצירתית ואידאולוגית. בהמשך הרחיב את האסופה ופרסם אותה בשנת 1966 תחת הכותרת "Dla każdego coś przykrego" ('משהו נבזה לכל אחד').
כסופר נודע סנדאואר בקובץ הסיפורים Śmierć Liberała ('מותו של ליברל'; 1947) הרוויים אירוניה, שבהם הוא משרטט באופן גרוטסקי-משהו דמויות של אישים מהאינטליגנציה היהודית, שמוסיפים לבטוח בתרבותיותם של הגרמנים מסרבים להאמין כי עולם הערכים שלהם אינו קיים עוד בגטו, ו-Zapiski z Martwego Miasta ('זיכרונות מעיר מתה'; 1963), שהוגדר על ידו כ"אוטוביוגרפיה ופאראביוגרפיה" (היינו, שילוב של רשמים ביוגרפיים אותנטיים ותיאורים דמיוניים).
בנוסף, סנדאואר היה מתרגם פורה, שתרגם לפולנית מיוונית עתיקה ("אגממנון" לאייסכילוס; "אדיפוס המלך" לסופוקלס; "אלקטרה" לאֶוּריפִּידֶס; "העננים", "הצפרדעים" ו"הציפורים" לאריסטופאנס; אידיליות מאת תאוקריטוס), מרוסית ("איוונוב", "הדוד וניה" ו"שלוש אחיות" לצ'כוב; יצירות משל ולדימיר מאיאקובסקי), מגרמנית ("פאוסט" לגתה; שירים מאת רילקה) ומצרפתית. בשנת 1977 תרגם את ספר בראשית.
במקביל לעבודתו הספרותית, קיים סנדאואר קריירה אקדמית באוניברסיטת ורשה, שבה כיהן משנת 1963 כמרצה לספרות פולנית, וב-1974 התמנה בה כפרופסור. במחקריו עסק בסופרים ומשוררים כמו יוליאן טובים, אנטוני סלונימסקי ולאופולד סטאף (Staff). בשנת 1964 חתם על מכתב של פרופסורים ואנשי רוח שביקש מהשלטונות להגביר את חופש הביטוי בפולין.
בשנת 1982 פרסם את O sytuacji pisarza polskiego pochodzenia Zydowskiego W XX wieku ('על מצבם של הסופרים הפולנים ממוצא יהודי במאה ה-20'), שזכה לתהודה רבה (תורגם לאנגלית ב-2005).
לדיון באנטישמיות תרם סנדאואר את המושג "אַלוֹשמיות" (allosemityzm, באנגלית: allosemitism) – עמדה יסודית הרואה ביהודים זרים ואחרים, ומהווה בסיס ליחס דו-ערכי כלפיהם: מצד אחד ראייתם כקדושים, או חיבה מיוחדת כלפיהם (פילושמיות), ומן הצד האחר ראייתם כשטניים, או אנטישמיות.
סנדאואר, ששלט היטב בעברית, ביקר מספר פעמים בישראל. את רשמיו מהארץ פרסם בשנת 1957 בספרון אוהד בשם W 2000 lat późnniej: Pamiȩtnik israelski ('לאחר אלפיים שנה: ספר זיכרונות ישראלי').
מספריו
בתרגום לאנגלית:
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
יחסי גאורגיה–גבון
יחסי גאורגיה–גבון הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין גאורגיה לבין הרפובליקה הגבונית.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין גאורגיה לבין הרפובליקה הגבונית כוננו ב-19 בספטמבר 2011 כאשר נפגש שר החוץ הגאורגי גרגול ושדזה עם עמיתו הגבוני פול טונגוי בשולי העצרת הכללית של האו"ם בניו יורק. שתי המדינות חתמו באותה הפגישה על הסכם דו-צדדי ראשון ביניהן. ב-2015 נפגש שר החוץ גיורגי קבירקשווילי עם עמיתו הגבוני עמנואל איסוזה-נגונדה שהפך לימים לראש ממשלת גבון ואלו שוחחו בנוגע לאפשרויות להרחבת היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
בין שתי המדינות לא מתקיימים הסכמי אשרה מטעמים של חוסר עניין הדדי מצד האזרחים.
סיירון
סקיירון (יוונית עתיקה: Σκίρων) היה שודד במיתולגיה היוונית ששדד מטיילים שטיילו בגבול בין אטיקה לבין מגאריס. הוא שדד את המטיילים ובעט בהם לתוך הים שם היו נאכלים על ידי צבי ענק. סיירון נרצח על ידי תזאוס אשר רצח אותו באותה דרך שסיירון רצח את המטיילים.
בתרבות הפופולרית, סיירון מוזכר ביצירה "The Devil's Tringale" באלבום In the Wake of Poseidon של להקת קינג קרימזון בקטע "The Hand of Sceiron".
היאוקה
חוקים
המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת ללא גודל מוגדר; הטבלה מחולקת ל"חדרים" מרובעים בגדלים שונים על ידי קווים מודגשים המצוירים על גבי צלעות התאים. בחלק מחדרים יש מספר בודד, בדרך כלל בתא השמאלי-עליון שלהם; במקור, כל החדרים מוספרו, אך בפועל זה נצרך רק לעיתים רחוקות לפתרון וכבר לא נוהגים כך.
חלק מהתאים בחידה צריכים להיצבע בשחור; המטרה בחידה היא לקבוע לכל תא אם הוא חייב להיצבע או אם הוא צריך להישאר ריק (לבן). בפועל, לעיתים קרובות קל יותר לסמן תאים שידועים כתאים שחייבים להיות ריקים בדרך כלשהי - לדוגמה, סימון נקודה במרכז התא.
החוקים הבאים קובעים אילו תאים שחורים ואילו לבנים:
שיטות פתרון
שני הכללים הראשונים חלים גם (לדוגמה) בחידות היטורי, ולפיכך, שתי החידות הללו חולקות כמה שיטות לפתרון:
חידות מורכבות יותר דורשות צירוף של כלל 1 עם כלל 2 על מנת להתקדם ללא ניחושים; המפתח הוא לזהות בשילוב שני הכללים מתי התאים חייבים ליצור שתי וערב ואחת משתי האפשרויות (של השתי וערב) תיצור לולאה או מחסום סגור.
שאר הכללים מייחדים את היאוקה ממשפחת החידות אליה הוא שייך:
סיבוכיות חישובית
הסיבוכיות החישובית של היאוקה נותחה לאחרונה: החלטה לחידת היאוקה נתונה אם יש לה פתרון או לא היא NP-שלמה. בשפה לא מקצועית, פירושו של דבר הוא שהחידה הזו קשה לפתירה כמו בעיית הספיקות, שהיא חידה קשה אשר נלמדת היטב במדעי המחשב.
בסיס קציעות
בסיס קציעות הוא בסיס האימונים החטיבתי (בא"ח) של חטיבת גבעתי. הבסיס ממוקם בנגב על כביש באר שבע-ניצנה ובסמוך לגבול ישראל-מצרים.
היסטוריה
בספטמבר 1953 הוקמה באזור היאחזות נח"ל בשם "גבעת רחל" ולאחר מכן "קציעות". ב-1968 הוסבה לבסיס אימונים של הגדנ"ע. לאחר הסכם השלום בין ישראל למצרים עברו לבסיס חטיבה 460 מאזור ביר תמדה, אוגדה 440 מאזור רפיח ומחנה של המשטרה הצבאית ששכן קודם ברפידים.
עם הקמת חטיבת גבעתי הוקם במקום בסיס האימונים החטיבתי. כיום מתקיימות בבסיס הכשרות ואימונים של לוחמי חטיבת גבעתי וגדוד הסיור המדברי.
מחמוד תבריזי-זאדה
מחמוד תבריזי-זאדה (בפרסית: محمود تبریزی‌زاده, 1951 - 23 במאי 1997) היה מוזיקאי איראני, מלחין ונגן סנטור וקמנצ'ה.
ביוגרפיה
תבריזי-זאדה למד מוזיקה איראנית אצל אביו, בעיקר נגינת כינור, זארב וסנטור, ואחר כך גם קמנצ'ה. בצעירותו נסע לצרפת ללימודי מוזיקולודיה טורקית, ארמנית וערבית, ולימד מוזיקה פרסית בסורבון. הופיע בצרפת עם להקה קטנה שהקים. נגן הנאי קודסי ארגונר שיתף פעולה איתו בכמה מאלבומיו. תבריזי-זאדה שיתף פעולה גם עם אמנים איראנים יפנים. זכורה במיוחד הופעתו בקונצרט בטג'יקיסטן של מוחמד רזא שג'אריאן, רזא גסמי ומג'יד חאלאג. כמו כן השתתף במפעים בבימויו של פיטר ברוק, כולל הסערה "מהבהארטה" (1984), Qui est là. הוא היה גם שחקן וגילם את התפקיד סהדווה בסרט מהבהרטה (1989) של פיטר ברוק. תבריזי-זאדה נפטר בגיל 45 מסרטן.
פגוניה דביקה
פגוניה דביקה (שם מדעי: Fagonia glutinosa) היא שיח רב שנתי השייך לסוג פגוניה שבמשפחת הזוגניים. הפגוניה הדביקה נפוצה בחולות עמוקים, שדות חול גלוניים וחוליות רדודות. בישראל, היא מצויה בנגב ובערבה.
צמח הפגוניה הדביקה מסתעף ומתפצל בדלילות ומעוצה בבסיסו בלבד. המראה האופייני לו הוא נוף עשבוני שטוח בקוטר 10–20 סנטימטרים. גוון עלי הפגוניה הדביקה ירוק כהה, צורתם תלתנית וטעמם חריף. לצמח עלי לוואי קוצניים בעלי קוצים קצרים, צורה אליפטית ושערות בלוטיות שאליהן נדבקים גרגירי חול.
הפגוניה הדביקה פורחת מחודש פברואר ועד חודש מאי. צבעו של הפרח הוא ורוד-סגול, וקוטרו 3-1 ס"מ. הפרח בעל מראה דליל, והוא מוקף חמישה עלי כותרת וחמישה עלי גביע לא נשירים, הנפוצים יחד עם הפרי. בתוך הפרח עשרה אבקנים ושחלה מחומשת, ההופכת לפרי בעל חמישה שקעים לאורכו. הצוף גלוי והפרח מואבק על ידי מגוון חרקים.
לפגוניה שימוש רפואי: אפר עליה משמש לריפוי פצעים פתוחים.
משפט בריאות הציבור
משפט בריאות הציבור (באנגלית: Public health law) עוסק בסמכות הממשלה לשיפור בריאות האוכלוסייה הכללית בגבולות ונורמות החברה. משפט בריאות הציבור מתמקד בתפקידיה של הממשלה להשיג יעדים אלה, מגבלות על כוח זה ונקודת מבט האוכלוסייה.
משפט בריאות הציבור מתמקדים גם בסוגיות משפטיות בפרקטיקה של בריאות הציבור ובהשפעות בריאות הציבור של פרקטיקה משפטית.
כוח המשטרה
ניתן להגדיר סמכות משטרתית ככוחה האינהרטי של ממשלה לממש שליטה סבירה באנשים וברכוש שבתחום שיפוטה לטובת הביטחון הכללי, הבריאות, הבטיחות, המוסר והרווחה, למעט במקומות האסורים מבחינה חוקית. אזורים משומרים אלה מועסקים על ידי סוכנויות ממשלתיות. טרור ביולוגי מהווה מוקד הולך וגדל של תחום המומחיות הזה בכמה סמכויות שיפוטיות; לדוגמה, עורכי דין לבריאות הציבור בארצות הברית פעלו ליצירת חוק סמכויות בריאות לשעת חירום ומשפט בריאות הציבור.
מניעת מחלות ופציעות
תחום רחב יותר זה של דיני בריאות הציבור מחיל כלים משפטיים על בעיות בריאות הציבור הקשורות למחלות ופציעות. אנשי מקצוע מחילים חקיקה, רגולציה, התדיינות (אכיפה פרטית) ומשפט בינלאומי על בעיות בריאות הציבור המשתמשות בחוק ככלי לבריאות הציבור. התדיינות משפטית נגד חברות טבק בארצות הברית מהווה דוגמה לכך.
יחסי אוסטריה–סרביה
יחסי אוסטריה–סרביה הם יחסי החוץ המתקיימים בין אוסטריה לסרביה. לאוסטריה יש שגרירות בבלגרד, ולסרביה יש שגרירות בווינה וקונסוליה בזלצבורג.
מרווה צמירה
מַרְוָה צְמִירָה (שם מדעי: .Salvia lanigera Poir), היא בן-שיח מדברי וצמיר מאוד מסוג מרווה הנמנה עם משפחת השפתניים. מין זה בולט לאחר הגשמים בכותרות בצבע סגול כהה אחיד על רקע גביעים שמכוסים בשערות לבנות, ארוכות ומפושקות ובעלים פשוטים גזורים לאונות צרות וארוכות, שפניהן מקומטות ומגובששות. בישראל מרווה צמירה, כצמח מדברי, גדלה בערבות-שיחים בנגב ובמדבר יהודה, אבל היא גדלה גם בשפלת החוף על גבי כורכר או חול מיוצב. ייתכן שכסות השערות המפושקות והארוכות מסייע למין זה בניהול משק מים מיטבי בתנאי אקלים מדברי, ואלי מגינות עליו מפגיעה ברקמותיו על ידי גרגרי חול.
יחסי אוסטריה–סרביה
יחסים מוקדמים
היחסים בין סרביה לאוסטריה החלו מאז מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699), במהלכה כבשה ממלכת הבסבורג לתקופה קצרה את סרביה מידי האימפריה העות'מאנית. השלטון האוסטרי בסרביה נמשך בין 1686–1691. הנסיגה האוסטרית מסרביה הביאה למה שנודע בתור הגל הראשון של ההגירה הסרבית הגדולה מתחומי האימפריה העות'מאנית אל ממלכת הבסבורג. ב-1699 חתמו האוסטרים והעות'מאנים על הסכם שלום בעיר קרלוביץ בסרביה. ב-1718 כבשו האוסטרים שוב את סרביה מידי העות'מאנים, והקימו באזור את "ממלכת סרביה" אשר הייתה כפופה לכתר ההבסבורגי. ב-1739 שוב נטשו האוסטרים את סרביה, והביאו בכך לגל השני של ההגירה הסרבית הגדולה. סרביה נכבשה על ידי האוסטרים פעם שלישית במהלך המלחמה האוסטרו-טורקית (1788–1791).
מרווה צמירה
השם המדעי Lanigera פירושו בעל (ger) צמר (lana), ושמה העברי צמירה הוא תרגום יאה.
בתרבות הבדואית נוהגים להשתמש בצמח כתבלין למשקאות חמים.
מאפיינים
מַרְוָה צְמִירָה היא בן-שיח מדברי נמוך, מעוצה בבסיסו, צמיר מאוד, אפרורי, וגובהו 15 עד 30 ס"מ.
יחסי אוסטריה–סרביה
ממלכת סרביה
בנו של מילאן, אלכסנדר הראשון, המשיך גם הוא ביחסים טובים עם האוסטרו-הונגרים, אם כי החל להתקרב לרוסים. אלכסנדר היה לא פופולרי בארצו, ונרצח במהלך ההפיכה בסרביה ב-1903. ב-15 ביוני 1903 אישר הפרלמנט הסרבי את בחירתו של פטר קראג'ורג'ביץ' לתפקיד מלך סרביה, והוא הומלך רשמית ב-21 בספטמבר 1904. מרבית העולם היה מזועזע מהמעשה, וסרביה זכתה לכינוי "קן של בוגדנים". לטקס ההכתרה של המלך החדש שלחו רק שתי מדינות את נציגיהן, האימפריה הרוסית ואוסטרו-הונגריה.
מרווה צמירה
מאפיינים
הגבעולים רְבוּעִים, שרועים או זקופים, בעלי גוון ירוק ורוד ומכוסים שערות לבנות ארוכות ומפושקות.
הפטוטרות שעירות ואין לוואים (כבכל משפחת השפתניים).
העלים נגדיים, פשוטים, מוארכים או דמוי משולש ארוך, גזורים-מנוצים פעם אחת לאונות צרות וארוכות ואורכם 5 עד 7 ס"מ. פני העלים מקומטים ומגובששים בין העורקים המשניים שמכוסות בשערות דלילות. העלים העליונים ועלי התפרחת שונים מעלי הבסיס. הם קטנים יותר וגזורים פחות, כלומר המפרצים בין האונות אינם מגיעים עד לעורק הראשי.
הפרחים דו-מיניים, מאוחי עלים, בלתי-נכונים (דו-סימטריים) ונישאים בדּוּרִים מדומים לאורך גבעול התפרחת, בתפרחות מסוג אשכול (תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת). הדורים מרוחקים זה מזה ובכל דּוּר 5 עד 8 פרחים ורק חלקם פורח באותה עת. עלי התפרחת (החפים) קצרים. החפיות של הפרח קטנות.
הגביע, שאורכו כס"מ אחד, דו-שפתני, משתייר, דמוי פעמון ומכוסה שערות לבנות ארוכות ומפושקות (סימן היכר). בשפתו העליונה 3 שיניים בולטות ובתחתונה 2 שיניים. הגביע ירוק וארגמני בעיקר בקודקודו או כולו ירוק.
הכותרת דו-שפתנית, צבעה סגול כהה אחיד ואורכה 15 עד 25 מ"מ. צינור הכותרת, בולט בחלקו הגדול מתוך הגביע והוא חסר קשקש מצויץ בתוכו. השפה העליונה קעורה וכפופה כעין קשת. השפה התחתונה פרושה ובעלת 3 אונות מעוגלות, מהן האמצעית גדולה מהצדדיות.