cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיליפ קלוצניק
מזכיר המסחר של ארצות הברית
בנובמבר 1979 הודיע נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר על כוונתו למנות את קלוצניק למזכיר המסחר במקומה של חואניטה קרפס, אשר התפטרה מתפקידה. מינויו של קלוצניק נבע בעקבות פגיעתו הציבורית של קרטר באילינוי - מדינת הולדתו של קלוצניק - כאשר ראש עיירית שיקגו, ג'יין ביירן (Jane Byrne) הודיעה על תמיכתה בסנאטור טד קנדי בהתמודדותו למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית מול הנשיא המכהן קרטר. בחודש ינואר 1980 קלוצניק הושבע לתפקידו באורח רשמי.
הוא נכנס לתפקידו בגיל 72, מה שהפך אותו אז לאדם המבוגר ביותר שמונה לשר בהיסטוריה של ארצות הברית. אך, שיא זה נשבר ב-2017 כאשר וילבר רוס מונה לשר המסחר בידי הנשיא דונלד טראמפ בגיל 79. לקלוצניק היו יחסים ארוכי-שנים עם סגן הנשיא וולטר מונדייל ועם מזכיר המדינה של ארצות הברית סיירוס ואנס, וקשריו עם ממשל קרטר התחזקו עוד יותר בזכות תפקידו המשמעותי בשיחות השלום הערביות-ישראליות. מינויו נתפס על ידי מבקרים אחדים של הממשל כמאמץ לחזק את מעמדו של קרטר בקרב הבוחרים היהודים לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1980. תקופת כהונתו של קלוצניק התבטאה במיתון הכלכלי ובאינפלציה שאפיינו את השנים המאוחרות יותר של ממשל קרטר, ואת אי-הצלחתו של קרטר להיבחר מחדש לבית הלבן ולהשלים את מפקד האוכלוסין של ארצות הברית לשנת 1980.
דעותיו
דעותיו של קלוצניק על סוגיות המזרח התיכון היו לעיתים קרובות שנויות במחלוקת בקרב יהדות ארצות הברית וביהדות התפוצות. הוא ראה עצמו ציוני ומגן חזק על ישראל, אך עודד דיאלוג עם קבוצות ומנהיגים ערביים. ב-1975 הוא היה חבר ב"קבוצת לימודי המזרח התיכון" של מכון ברוקינגס, שהפיקה דו"ח המעודד ויתורים ישראלים וערבים כאחד ומעורבות פעילה של ממשלת ארצות הברית בסכסוך הישראלי-ערבי. ב-1981 נסע קלוצניק לישראל, ערב הסעודית, ירדן, סוריה, מצרים ולשטחי יהודה ושומרון, כחלק מקבוצה פרטית שנועדה עם מנהיגים ציבוריים בתחומי החינוך, הצבא, העסקים ובתקשורת, כמו גם דיסידנטים פוליטיים. "דו"ח האביבים השביעי" שחובר לאחר מסעו זה, ניסה לספק בסיס ידע והבנה לניהול משא ומתן ערבי-ישראלי עתידי ותוכניות שלום. ביוני 1982 הצטרף קלוצניק לנחום גולדמן, לשעבר נשיא הקונגרס היהודי העולמי, ופייר מנדס פראנס, ראש ממשלת צרפת לשעבר, להנפיק את "הצהרת פריז", שעודד את סיום המצור הישראלי על ביירות ועריכת משא ומתן ישראלי עם הארגון לשחרור פלסטין כדי להבטיח שלום אזורי וביטחון. מעורבותו של קלוצניק בכל אחד מהדוחות וההצהרות הללו עוררה, לצד התנגדויות רבות, תמיכה נרחבת מצד ארגונים ואישים יהודים.
סליפר
סליפר (באנגלית: Sleeper) היא להקת בריטפופ שפעלה בשנות התשעים וזכתה להצלחה מסוימת בבריטניה.
הקמה
הלהקה קמה בשנת 1993 בלונדון, בריטניה, והונהגה על ידי הסולנית לואיז וונר. יחד עם הלהקה אלסטיקה שבראשה עמדה הסולנית ג'סטין פרישמן, סליפר הייתה אחת מלהקות הבריטפופ הבודדות שהונהגו על ידי נשים.
סליפר הייתה להקת בריטפופ במלוא מובן המילה. שירי הלהקה, שנכתבו על ידי לואיז וונר, תיארו את חייהם של צעירים בריטים בשנות התשעים, ועשו זאת תוך שימוש באייקונים ובמושגים בריטים. הלהקה הוציאה מספר אלבומים וסינגלים שזכו לאהדת הביקורות ולהצלחה בקרב קהל שוחרי המוזיקה, ואף הצליחו להגיע למקומות גבוהים במצעד המכירות הבריטי. בין שיריה המפורסמים והמצליחים ניתן למנות את הסינגל Inbetweener, שבוידאו קליפ שלו הופיע שדרן הטלוויזיה הבריטי דייל וינטון, וכן את גרסת הכיסוי לשיר Atomic של הלהקה האמריקאית בלונדי. שיר זה היה לחלק מהפסקול של הסרט המצליח "טריינספוטינג".
אולם, כשאר להקות הבריטפופ, סליפר לא זכתה להצלחה ניכרת מחוץ לגבולות בריטניה, ובסופו של דבר התפרקה בסוף שנות ה-90, עם שוך ההתלהבות הכללית מזרם הבריטפופ. וונר פנתה לקריירה כסופרת והוציאה עד כה (נכון ל-2006) שלושה ספרים.
קתרינה סטופיה
קתרינה סטופיה (בשוודית: Catharina Stopia; נפטרה לאחר 2 באפריל 1657) הייתה הדיפלומטית הראשונה בשוודיה, והשגרירה הראשונה של שוודיה - שגרירה לרוסיה בתקופה שבין 1632–1634 - ובכך הייתה לשגרירה הראשונה בעולם.
קורות חיים
קתרינה סטופיה הייתה ביתו של, זכרי סטופי, רופא העיר ריגה. היא נישאה בשנת 1620 ליוהאן מולר שהיה שגריר שוודיה לרוסיה ב-1630. סטופיה נסעה עימו למוסקבה.
כאשר יוהאן מולר נפטר ב-21 באוגוסט 1632, סטופיה מונתה על ידי הריקסראד, מועצת המלוכה של המדינות הסקנדיביות, להמשיך את כהונתו של בן זוגה המנוח ולמלא את תפקידו כשגרירה. במהלך כהונתה השלימה בהצלחה משא ומתן על יחסי הסחר בין שוודיה לרוסיה. לאחר מכן היא חוותה עוינות, ורכושה הותקף ונשרף. בעקבות זאת, בשנת 1634 היא נאלצה לברוח לשוודיה.
סטופיה נישאה מחדש לסגן קולונל כריסטופר יאגו בשנת 1637 לערך.
האזכור האחרון של שמה מופיע בתיעוד מ-2 באפריל 1657.
לקריאה נוספת
• Glenda Sluga, Carolyn James, Women, Diplomacy and International Politics since 1500, P 115
• B. F. Porshnev, Muscovy and Sweden in the Thirty Years' War 1630-1635, P 149
עליזה גרינברג
עליזה גרינברג (נולדה בכ"ו בחשוון ה'תרפ"ז, 3 בנובמבר 1926), הידועה בשם העט שלה עין טור מלכא, היא משוררת ישראלית.
קורות חייה
עליזה גרינברג נולדה כעליזה גורביץ, בת לרוזה ודוד גורביץ ואחות לרות תמיר (רעייתו של שמואל תמיר). היא גדלה בשכונת תלפיות שבירושלים. גורביץ החלה לכתוב שירים כבר בנעוריה, ובהיותה בת 15 פורסמו שניים משיריה.
בהיותה בת 17 נפצעה בגבה בעת טיול, והפציעה הגבילה את כושרה הגופני. ידידה מרדכי שלו, שהתגורר ברחביה, הצטרף ללח"י בשנת 1945, ובעקבותיו הצטרפה אף היא ללח"י, ואחדים משיריה פורסמו בעיתוני הלח"י. בהוראת לח"י עבר שלו לתל אביב, ובעקבות געגועיו לעליזה עברה גם היא לתל אביב, והשניים התגוררו בחדר שכור ברחוב המלך ג'ורג'. במלחמת העצמאות שירתה עליזה גורביץ-גרינברג בבית חולים צבאי לכוחות הלח"י בליפתא שבירושלים. לאחר ההפוגה השנייה בקרבות מלחמת העצמאות עברה לתל אביב. בהיותה בתל אביב התוודעה למשורר אורי צבי גרינברג, שהיה נערץ עליה, בפגישתו עם לוחמי לח"י. הפגישה נערכה בבית משפחת ייבין, אצלה התגורר המשורר. בצאתה מהבית הוא אמר: "זאת היא האישה!". אמירה זו נודעה לעליזה גרינברג רק כעבור שנים מפיו של זאב ייבין, בן המשפחה.
היא נישאה למרדכי שלו בסוף 1948, וכעבור שנה התגרשו בהסכמה, לאחר שעליזה בגדה בבעלה הטרי ופיתחה קשר רומנטי עם המשורר אורי צבי גרינברג, המבוגר ממנה ב-30 שנה.
בשנת 1950 נישאה לאורי צבי גרינברג, והייתה נשואה לו עד למותו בשנת 1981. במהלך שבע שנות נישואיהם הראשונות נולדו לבני הזוג חמישה ילדים: חיים צבי, בת שבע שלום ציון, רבקה חבצלת לב ציון, יוכבד רחל בת ציון ודוד יהונתן. הזוג התגורר זמן מה בתל אביב, אחר כך בירושלים, ובשנת 1954 עברו להתגורר ב'שיכון ותיקים' ברמת גן, בבית שבנו על מגרש שהעניקה העירייה למשורר.
שם העט "עין טור מלכא" ניתן לה על ידי בעלה, על-שם היישוב היהודי "טור מלכא" (הר המלך), שהתקיים בימי חורבן בית שני סמוך לירושלים, במקום שבו נמצאת כיום שכונת א-טור.
שם-עט נוסף שהשתמשה בו הוא "בת עין".
בשנת 2006 זכתה במשותף עם דן מירון בפרס עקביהו מטעם המחלקה לספרות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2007 זכתה בפרס אקו"ם על מפעל חיים בתחום השירה.
קישורים חיצוניים
על ספריה:
יוסף וסולומון סניילביץ'
האחים יוסף (יוסיף) (1880 – 1925) וסולומון (1878 - 1917) סניילביץ' (Sanielevici) נולדו בעיר בּוטושַנִי ברומניה למשפחה יהודית בת תשע נפשות, הורים, שישה בנים ובת. האב לאון והאם רבקה דאגו להקנות לבניהם השכלה גבוהה. ברבות הימים סימון וז'אק היו פרופסורים למתמטיקה, הנריק היה עיתונאי ומבקר ספרות, סולומון למד אומנות בגרמניה והתפרסם כצייר אימפרסיוניסטי, יוסף היה כלכלן, מקסימיליאן היה סטטיסטיקאי ומומחה בתחום הפיננסי ואמיל היה מומחה בעל שם עולמי בתחום הזואולוגיה. עם הצטרפותה של ממלכת רומניה למלחמת העולם הראשונה, האחים יוסף וסולומון גויסו ב-14 באוגוסט 1916 לצבא הרומני, אל אף שמעולם לא הוענקה להם אזרחות רומנית.
יוסף סניילביץ' גויס לרגימנט 2 רגלים בתפקיד מנהלן אחראי לאספקה בדרגת טוראי ראשון. במהל השירות חלה בדלקת כבד כרונית ונזקק לאשפוז. עם חזרתו ליחידה קודם בדרגה אך נשאר באותו תפקיד.
בתום המלחמה הוענק לו העיטור "כתר רומניה עם חרבות" כולל הסרט "טוהר צבאי" (ברומנית Virtutea Militara) והזכות לענוד אותם.
לאחר סיפוחה של בסרביה לממלכת רומניה בשנת 1918, ולאחר שקיבל אזרחות רומנית בזכות השתתפותו במלחמה, התיישב בקישינב והצטרף למפלגה העצמאית של בסרביה. בשנת 1919 רץ מטעם המפלגה לבחירות לסנאט הרומני ונבחר בין שלושת הנציגים היהודים של בסרביה לסנאט.
נאפסטר
היסטוריה
בזמן לימודיו באוניברסיטת בוסטון נורת'איסטרן פיתח סטודנט בשם שון פנינג תוכנה אשר סרקה את רשת האינטרנט בחיפוש אחר קובצי MP3 ודיווחה על התוצאות לשרת מרכזי אשר היה מחובר לרשת האינטרנט. בעקבות תגובות חיוביות מהסביבה לתוכנה אותה פיתח, פרש פנינג במאי 1999 מהאוניברסיטה, כדי להקים את נאפסטר בעזרת חברו ושותפו העסקי שון פארקר. למרות ואולי בשל הצלחתה הרבה בקרב המשתמשים, נאפסטר נהפכה די מהר ליעד לביקורת רבה מצד אמנים רבים כגון מטאליקה ויעד לתביעות רבות מצד חברות התקליטים ואיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי המייצג אותן בשל העובדה ששימושה העיקרי הפר זכויות יוצרים של האמנים המיוצגים על ידה. לעומת זאת היו גם אמנים אשר תמכו בנאפסטר כגון Limp Bizkit
דרכי פעולה
רשת זו הייתה מבוססת על שרת מרכזי שיצר אינדקס של כל השירים אשר כל המשתמשים ברשת שיתפו באותו זמן. לאחר התקנת נאפסטר על המחשב, נהפך המחשב לשרת קטן אשר ביכולתו להפוך את קובצי המוזיקה אשר מאוחסנים על המחשב הספציפי הזה, לזמינים לכל משתמשי נאפסטר. בשלב זה המחשב מחובר לכל השרתים המרכזיים של נאפסטר ומעביר להם מידע על כל קובצי המוזיקה במחשב, וכך לשרתי נאפסטר היו רשימות מלאות של כל השירים שנמצאו ושותפו על הדיסקים קשיחים שחוברו לתוכנה. כאשר משתמש היה רוצה להוריד שיר מסוים הוא הקליד את שם השיר ובחר בו מתוך רשימה של כל השירים הקיימים בתוכנה, ואז החלה ההורדה ישירות מהמחשב האחר. לדברי מפתחי נאפסטר לשיטה זו היו כמה סיבות: 1) בשלב מסוים מאגר השירים הגיע לממדים כאלה שלשום שרת מרכזי לא היה דיסק קשיח מספיק גדול שיוכל להכיל את כל השירים, או רוחב פס כדי לטפל בכל הבקשות. 2) נאפסטר גם ניסתה להשתמש בפרצה בחוק האמריקאי לגבי זכויות יוצרים אשר צוין בו כי חברים יכולים לשתף ביניהם מוזיקה. לכן הקונספט החוקי מאחורי נאפסטר היה "שכל האנשים האלו פשוט משתפים את המוזיקה עם חבריהם". בתי המשפט לא הסכימו עם ההיגיון של טיעון זה, אך זה נתן מספיק זמן לנאפסטר להוכיח שהשיטה שלה עובדת ולגדול לממדים עצומים. אך עוד לפני תחילת הבעיות המשפטיות של החברה, קהילת המשתמשים יצרה אלטרנטיבה - OpenNap - גרסת קוד פתוח של הפרוטוקול שבו השתמש נפסטר, שנוצרה בתהליך של הנדסה הפוכה (Reverse Engineering). רשתות אלו המשיכו להתקיים, אפילו לאחר קריסת נפסטר.
מורשתה של נאפסטר
סגירת נאפסטר עודדה פיתוח של תוכנות שיתוף קבצים חדשות דוגמת קאזה, ביטורנט ו-Emule. בניגוד לתקוות חברות ההקלטות, סגירת נאפסטר לא גרמה להפסקת שיתוף הקבצים המוגנים בזכויות יוצרים, וכיום התעבורה בתוכנות שיתוף הקבצים גבוהה מזו שהייתה בנאפסטר. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי המשיך בניסיונותיו לעצור את שיתוף הקבצים אשר עם הזמן התפשט יותר ויותר. אחת הטקטיקות שנבחרו הייתה לתבוע משתמשים מסוימים בסכומים גבוהים, רוב המקרים האלו הגיעו להסדר מחוץ לבתי המשפט שבו שולם קנס כספי בצירוף התנצלות פומבית.
כיום
לאחר קריסתה, בשנת 2003 נאפסטר חזרה כשירות מוזיקה מקוון בתשלום (בדומה ל-iTunes). בשנת 2011 מוזגה נאפסטר אל תוך שירות המוזיקה Rhapsody.
דאון היל
דאון היל הוא שמו של סגנון רכיבה על אופניים. בסגנון זה מתחרים ברכיבת שטח במורד תלול. סגנון זה מתאפיין בקפיצות מרובות ובאתגרים טכניים וגופניים לרוכבים. הסגנון הזה, ביחד עם סגנון הפרי רייד, משתייכים לקטגוריית האקסטרים בספורט רכיבת האופנים.
לָרוב המִתלים של אופניים אלו ארוכי מהלך והשלדה כבדה וחזקה עם מקום לצמיגי שטח רחבים. משקל האופניים יכול להגיע ל-22 ק"ג, ולכן אופניים אלו אינם מתאימים לרכיבת שבילים.
אביזרי המגן בהם משתמשים רוכבי דאון היל מבוססים על אלו המיועדים לאופנועים, כולל קסדה מלאה לָפנים, חליפת מגן לגוף ומגיני רגליים. עקב המהירויות הגבוהות בצורת רכיבה זו והקושי הטכני של המסלול, תאונות הן תופעה שכיחה.
דאון היל הוא גם תת-ענף בתחום הסקייטבורד, בעזרת סקייטבורד מיוחד המתאפיין בקרש עבה ורחב יותר, גלגלים וצירים גדולים וגריפ מיוחד שמודבק על הקרש ומונע החלקה במהירויות גבוהות יכולים הרוכבים לרדת במדרונות וכבישים במהירויות גבוהות (50–70 קמ"ש בממוצע), דאון היל בסקייטבורד נחשב לספורט אתגרי ומסוכן ויש לבצע זאת עם מיגון מותאם כולל קסדה מיוחדת (דומה לקסדת אופנוע).
גלקסיית אריה A
גלקסיית אריה A, נקראת גם גלקסיית אריה III, היא גלקסיה לא-סדורה ננסית שנמצאת בקבוצת הכוכבים אריה במרחק של כ-2.6 מיליון שנות אור ממערכת השמש והיא אחת הגלקסיות הבודדות ביותר בקבוצה המקומית, כאשר לא נראה שיש בסביבתה גלקסיה אחרת. הגלקסיה התגלתה בשנת 1940 על ידי פריץ צוויקי בצילומים של מצפה הכוכבים פאלומר. והיא נראית כאזור עשיר מאוד בכוכבים עם בהירות נראית מדרגה 13.2, אך צפיפות הכוכבים שבה היא נמוכה מספיק כדי שיהיה ניתן להבחין דרכה בגלקסיות רחוקות יותר הנמצאות הרבה מעבר לה.
מאפיינים
גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-5.1 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-3,860 שנות אור. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כחצי אלפית ממסת שביל החלב, אך מסת הכוכבים הנראים שבה היא רק כ- מסות שמש, ונראה שהיא מורכבת ברובה מחומר אפל שטיבו אינו ידוע. עוצמת ההארה הכוללת שלה היא פי 3 מיליון מעוצמת ההארה של השמש והמתכתיות של כוכבי הגלקסיה היא כ-4% בלבד מזאת של השמש. הגלקסיה היא ייחודית בין הגלקסיות הננסיות של הקבוצה המקומית בכך שאין לה אינטראקציה עם גלקסיות אחרות ובכך שאוכלוסיית הכוכבים שבה צעירה יחסית, כ-90% מכוכבי הגלקסיה הם בני פחות מ-8 מיליארד שנים. כמו כן נראה שאת הגלקסיה מקיף אזור H I גדול שמשתרע למרחק של פי 3 מגודלה הנראה של הגלקסיה, ובנוסף יש בה אזורי H II ובהם מספר על-ענקים כחולים שגילם צעיר במיוחד. תופעות אלה נדירות מאוד בקרב הגלקסיות הננסיות שברובן כמעט אין בכלל מימן נייטרלי וכמעט שאין בהן כוכבים צעירים ומאסיביים.
הפטיטיס A
הפטיטיס A (ידוע גם כהפטיטיס מדבק וכצהבת נגיפית מסוג A) היא מחלה מידבקת פקו-אוראלית הפוגעת בכבד, היא נגרמת על ידי וירוס הפטיטיס A (HAV) המועבר במים ואוכל נגועים או על ידי מגע ישיר באדם החולה. עשרות מיליוני אנשים נדבקים בנגיף מדי שנה. הזמן החולף בין ההדבקות עצמה לזמן בו התסמינים מתחילים להופיע נע בין כשבועיים לכשישה שבועות, ואילו הזמן הממוצע העובר בין ההידבקות בנגיף להופעת התסמינים הוא כ-28 ימים.
במדינות מתפתחות, ובאזורים בעלי רמת היגיינה נמוכה הנגיף מופיע לעיתים קרובות יותר, ומרבית האנשים נדבקים בו עוד בילדות. כשההכנסה והגישה למים נקיים עולה, יורדת גם כמות הנדבקים במחלה. בני אדם המבריאים מהפטיטיס A נעשים חסינים אליה ביותר מתשעים אחוז מהמקרים והחיסון נגדה מספק הגנה הקרובה למאה אחוז. הסכנה לסיבוכים או למוות מהמחלה עולה עם הגיל.
בארצות הברית, אירופה ובמדינות תעשייתיות, המחלה מרוכזת אצל "מבוגרים צעירים", הנוטים להידבק בה בעת טיולים למדינות בעלי ריכוזים גדולים של הנגיף או על ידי מגע עם אדם שנדבק בנגיף בעת טיול שערך בעצמו באחת מאותן מדינות. למרות שמדובר במחלה שאינה כרונית כ-10 עד 15 אחוזים מהחולים עלולים לחוות את התסמינים של המחלה גם כשנה וחצי לאחר שהבריאו מן המחלה (ההתקפים בזמן תקופת ההתפרצות חזקים יותר מן ההתקפים שבאים לאחר מכן). כשל כבד חמור כתוצאה מהפטיטיס A הוא נדיר (0.5 אחוז מן המקרים). הסיכון לכשל של המערכות הסימפטומטיות כתוצאה מהמחלה קשור קשר ישיר לגילו של החולה, כאשר שמונים אחוז מהחולים המבוגרים חווים כשל שכזה ואילו מרבית הילדים אינם חווים כשל שכזה. ניתן לשלוט (ואף קרו מקרים בעבר) בהתפרצות של המחלה בעזרת חיסון שהוכח כאפקטיבי במיוחד.
סימנים ותסמינים
תסמינים מוקדמים של הפטיטיס A עלולים להחשב בטעות כשפעת, אבל חלק מהאנשים, בעיקר ילדים, אינם מראים סימנים כלל (אסימפטומטים). התסמינים מתחילים להופיע בין השבוע השני לשישי (שלב הדגירה), לאחר שהמחלה החלה. תסמינים שעלולים להופיע ולחזור ב־2–6 החודשים שלאחר המחלה הם:
פתוגנזה
הווירוס נכנס אל הגוף על ידי הכנסת מזון ומשקה נגועים שמתערבבים עם זרם הדם דרך האפיתל של הלוע התחתון או המעי. הדם נושא עמו את הווירוס היישר אל הכבד, שם הוא מתחיל להשתכפל בתוך תאי ההפטוציט והקאפפאר הנמצאים ברקמת הכבד. ויריונים (חלקיקים של נגיף מדבק החי מחוץ לתא המאחסן) מוחבאים בתוך המרה ומשוחררים בצואה. הווירוס מופרש בכמויות גדולות בערך כ11 ימים לפני הופעת הסימפטומים או הנוגדנים הנמצאים בדמו של מי שחלה בעבר במחלה או קיבל חיסון. שלב ההדגרה נמשך בין 15-50 ימים ואחוז התמותה קטן יותר מ-0.5%. בתוך ההפטוציט של הכבד הגנום של הRNA מפסיק לייצר חלבונים ומתורגם על ידי הריבוזומים של התא עצמו. בניגוד לווירוסים אחרים ממשפחת הפיקורנאבה הפטיטיס A דורש אֵיקָרְיוֹט (תא שהגרעין שלו מוקף קרום) מושלם המייצר פקטור 4G (eIF4G) למטרות התרגום. הדרישה לפקטור זה באה לידי ביטוי בחוסר יכולתו לכבות את תהליך יצור הפרוטאין של החולה בניגוד לווירוסים אחרים ממשפחה זו. לפיכך, חייב הווירוס להשתלט על מערכת התרגום, דבר אשר מסביר את הגדילה האיטית שלו בסביבה תאית. כפי הנראה מסיבה זו אימץ הווירוס אסטרטגיה המאפשרת לו לפגום בקודון האחראי על יצור הפרוטאין תוך כדי שמירה על "כבודו" של המארח. איננו יודעים כיצד עובדת האסטרטגיה הזו באופן מדויק.
אבחנה
למרות שהפטיטיס A מופרש בצואה רק בשלב האחרון של שלב ההדגרה, ניתן לבצע אבחנות מדויקות על ידי נוגדנים שח המוגלובין M הנמצאים בדם. נוגדני המוגלובין M נמצאים בדם רק בזמן בו נמצא גם הנגיף בדם. ניתן למצוא אותם כשבוע או שבועיים לאחר ההדבקות במחלה. הנוכחות של נוגדני המוגלובין M בדם מסמנת שהשלב הקטלני של המחלה עבר והמארח חסין מעתה אל המחלה. בזמן השלב החמור של המחלה, אנזימי האלונין נמצאים ברמות גבוהות בהרבה מן הנורמה בדם. האנזים שמגיע מן הכבד נושא איתו תמיד את הווירוס. הנגיף עצמו מופיע בדם רק כשבועיים לפני הזמן בו מפתחת המחלה הקלינית (כלומר, בחצי השנה בה התסמינים עלולים לחזור).
מניעה
הפטיטיס A ניתן למניעה על ידי חיסון, היגיינה ותברואה ברמה גבוהה. קיים חיסון סביל (של נוגדנים) הניתן עד שבועיים אחרי חשיפה לאוכל/חולה או שתייה מזוהמים וחיסון פעיל הניתן בשתי מנות. החיסון הפעיל מגן מפני הנגיף ביותר מ-95% מן המקרים ליותר מעשרים שנה. הוא מכיל בתוכו נגיף בלתי פעיל שמספק חסינות למקרה של הדבקות עתידית. החיסון ניתן לראשונה בשנת 1996 עבור ילדים באזורים בעלי סיכון גבוה, ובשנת 1999 שוחרר גם לאזורים מוגנים יותר. החיסון ניתן על ידי זריקה, מנה התחלתית מספקת הגנה לכשבועיים עד ארבעה שבועות לאחר החיסון, המנה השנייה, הניתנת כשישה עד שנים עשר חודשים מאוחר יותר מספקת הגנה ליותר מכעשרים שנה.
טיפול
אין טיפול מיוחד להפטיטיס A. ללוקים בו מומלץ לנוח, להימנע מאוכל שמן ואלכוהול (אותם יש לצרוך במידה גם כמה חודשים לאחר שלב ההחלמה) ולשתות מים.
מטרותיו של הטיפול הרפואי הם להפחית את הדיכאון ולמנוע סיבוכים הנובעים כתוצאה מהזיהום. התרפיה ניתנת על ידי "הסוכנים" הבאים:
קרב אירפין
קרב אירפין (באוקראינית: Битва за Ірпінь) היה עימות צבאי בין רוסיה ואוקראינה במסגרת המתקפה על קייב, כחלק מהפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, ונסוב סביב השליטה בעיר האוקראינית אירפין שמצפון לקייב.
הקרב נוצר עקב ניסיונם של הכוחות הרוסים לכתר את קייב, עיר הבירה של אוקראינה, והתנגדותם של הכוחות האוקראינים להתקדמות הרוסית בפרבריה המערביים של קייב הבירה: אירפין, בוצ'ה והוסטומל. לכל אורכו, הקרב התאפיין בלוחמה אינטנסיבית בשטח בנוי.
הקרב נערך בין 27 בפברואר ל-28 במרץ 2022, והסתיים עם תבוסת הכוחות הרוסים ושחרור העיר על ידי הכוחות המזוינים של אוקראינה.
רקע
לאחר נפילת הוסטומל, ואף על פי שנותרה עדיין התנגדות אוקראינית באזור, כוחות רוסים המשיכו בתנועה לכיוון דרום במטרה לכבוש את הערים השכנות אירפין ובוצ'ה, וכך לאגף את קייב הבירה ולהפיל את משטרו של נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי.
פברואר 2022
ב-25 בפברואר, שיירה רוסית שהורכבה מכוחות אומו"ן ו-SOBR ממחוז קמרובו, איבדה את הקשר עם המפקדה הרוסית והתפצלה בטעות מיתר כוחות הפלישה. השיירה המשיכה להתקדם לכיוון קייב באופן עצמאי, עד שנקלעה למארב בגשר מעל נהר אירפין, שם הושמדה כמעט לחלוטין כאשר מתוך 80 חיילים בשיירה, רק 3 שרדו.
ב-27 בפברואר, דיווחו כוחות אוקראינים כי כוחות היבשה הרוסיים התקדמו לבוצ'ה, פרצו את הגנת העיר וממשיכים להתקדם לכיוון אירפין. בעקבות זאת התפתח קרב טנקים בתוך העיר, בשעה שחיל הרגלים האוקראיני התמודד עם כוחות צנחנים רוסים. אלכסנדר מרקושין, ראש עיריית אירפין, הצהיר כי הכוחות הרוסיים ניסו לכבוש את העיר אך נהדפו על ידי כוחות היבשה האוקראינים וכוחות ההגנה הטריטוריאליים, בסיוע תגבורת טנקים אוקראינית שהגיעה מבוצ'ה. במקביל, נערכו קרבות עזים בשטח שבין בוקה לאירפין.
במהלך המתקפה, הכוחות האוקראינים השתמשו ברקטות, ארטילריה ותקיפות אוויריות כדי לעצור את ההתקדמות הרוסית, ואף הרסו גשר המחבר בין בוצ'ה לאירפין לשם האטת הכוחות הפולשים.
ב-28 בפברואר 2022, הפרשן האוקראיני אולקסי ארסטוביץ' הצהיר כי כוחות אוקראינים תקפו כוחות רוסים בכביש המהיר M06, וכי למעלה מ-200 כלי רכב רוסיים נהרסו או ניזוקו.
5-1 במרץ
ב-2 במרץ 2022, שני מטוסי סוחוי Su-25 רוסיים ביצעו תקיפות אוויריות באירפין. שני טילים פגעו בבניין מגורים, הרגו ילד ופצעו אישה. אחד ממטוסי ה-Su-25 הופל על ידי כוחות אוקראינים. במקביל, גורמי צבא אוקראינים דיווחו כי המתקפה הרוסית החלה לאבד תנופה, כאשר הכוחות הרוסיים ספגו אבדות משמעותיות ולא עלה בידם להשלים את משימותיהם המקוריות.
ב-3 במרץ 2022, ממשלת אוקראינה הכריזה על שליחת סיוע הומניטרי לבוצ'ה ולאירפין, וכן על פתיחת מבצע פינוי של האוכלוסייה האזרחית בשתי הערים. עם זאת, פקידים אוקראינים דיווחו כי פינוי האוכלוסייה האזרחית נתקל בקשיים, וזאת בעקבות הנזק המשמעותי שנגרם למסילות הרכבת באזור במהלך הקרבות.
10-6 במרץ
ב-6 במרץ 2022 עלה לבסוף בידי הכוחות הרוסים לכבוש חלק מאירפין. במהלך פינוי אוכלוסייה אזרחית שנערך מאוחר יותר באותו יום, נהרגו 8 אזרחים, בהם 2 ילדים, כאשר יחידות רוסיות הפגיזו את כביש הפינוי.
באותו היום השחקן האוקראיני פבלו לי, שהצטרף לכוחות ההגנה הטריטוריאליים, נהרג במהלך הפגזה רוסית על אירפין.
ב-9 במרץ 2022, כוחות אוקראינים הוציאו לפועל פינוי אזרחי רחב היקף ברחבי מחוז קייב, כולל בעיר אירפין מאוחר יותר, נמסר מגורמי הממשל במחוז קייב כי הלחימה באירפין נמשכה לאורך כל הלילה.
14-13 במרץ
ב-13 במרץ, כוחות רוסים במחסום ירו לעבר מכונית שהובילה עיתונאים זרים. כתוצאה מהירי נהרג העיתונאי האמריקני ברנט רנו, ונפצעו שני עיתונאים נוספים.
28 במרץ
ב-28 במרץ דיווחו הכוחות האוקראינים כי עלה בידי צבא אוקראינה לכבוש מחדש את אירפין, כאשר גם רויטרס ו-CNN אישרו שהעיר חזרה לשליטה אוקראינית מלאה ב-31 במרץ.
יהודית בק
יהודית בק (בהונגרית: Beck Judit; בודפשט, 16 באוגוסט 1909 – בודפשט, 20 באפריל 1995) הייתה ציירת יהודייה-הונגרייה, גרפיקאית, קרמיקאית, מעצבת טקסטיל ובובות. בתו של פסל פילפ אדן בק, המאהבת של המשורר מיקלוש רדנוטי, אשתו של היסטוריון המוזיקה ג'רג' גומבושי ואחרי גירושיהם אשתו של השחקן המפורסם טמאש מאיור.
ביוגרפיה
יהודית בק נולדה במשפחה יהודית כבתם של הפסל המפורסם פילפ אדן בק שניספה בשואה (1873–1945) ושל לאורה ברדוש (במקור בורנשטיין) (1885–1966). סבה וסבתה מצד אמה היו קארוי ברדוש (בורנשטיין) (1857–1915), יזם טכני, ווילמה ברכפלד (1862–1935). היא הייתה תלמידתו של אישטוואן צ'וק באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות. ב-1933 השתלמה בברלין ובפריז. ב-31 בינואר 1934 נישאה להיסטוריון המוזיקה ג'רג' גומבושי בבודפשט, איתו התגוררה עד 1943 ואז התגרשו. מהמחצית השנייה של שנות ה-30 עבדה לעיתים קרובות במושבת האמנים של סנטאנדרה. בשנים 1938–1939 עבדה כרסטורטור בפריז ובלונדון. במהלך מלחמת העולם השנייה היא באה בקשר עם התנועה הקומוניסטית.
עבודתה מאופיינת בנופים, דיוקנאות של שחקנים וציורי זכוכית העשויים בסגנון פוסט-אימפרסיוניסטי.
בק הייתה כאמור אהובתו והמוזה של מיקלוש רדנוטי מאביב 1941 ועד שהמשורר נלקח לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) וניספה שם.
המשורר כתב עבורה את שלושת השירים:
VE.N.TO
VE.N.TO (משמעות המילה vento באיטלקית היא רוח) הוא קוקטייל, המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מגרפה, מיץ לימון, דבש וסירופ קמומיל. ניתן להוסיף חלבון ביצה בשביל המרקם. ישנן גרסאות מעט שונות לגבי אופן הכנת סירופ דבש עם קמומיל.
היסטוריה
הקוקטייל הומצא ב-2019 על ידי שני ברמנים, טרוויזו סמואלה אמברוסי ולאונרדו ורונסי בבר Cloakroom Cocktail Lab שבריבה דל גארדה. השם VE.N.TO הוא משחק מילים באיטלקית: מצד אחד המילה vento משמעותה רוח ומצד שני הלחם בין ונטו לטרנטו (Veneto-Trentino) שאלו הנפות מהם הגיעו אמברוסי וורונסי.
המשקה הוצג בתחרות הקוקטיילים בפירנצה ( Florence Cocktail Week) ב-2020 על ידי קבוצת GrappaRevolution האיטלקית לצורך קידום מכירת גרפה, שהיא לא רכיב פופולרי במיוחד בקוקטיילים. VE.N.TO הוא הקוקטייל היחיד ברשימת איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מגרפה. ראש קבוצת GrappaRevolution, ג'ורג'ו פאדה הביע תקווה שהוא מתחיל טרנד חדש של קוקטיילים ממבוססי משקה חריף זה.
ברוך בן שמואל מפינסק
ר׳ ברוך בן שמואל מפינסק (נרצח בשנת 1834) היה הרפתקן ורופא. מתלמידי ר׳ ישראל משקלוב (מנהיג עדת הפרושים תלמידי הגאון מווילנא בצפת).
ביוגרפיה
ר׳ ברוך התחיל את מסעו ב-1831. במסעותיו עבר בדמשק, חלב, כורדיסטן, מסופוטמיה, בגדד, בצרה, בושהר, מסקט ועדן. לקראת סוף 1833, ר׳ ברוך הגיע לתימן. רבני צנעא קיבלוהו בלבביות (מארי יוסף קארה הנחה אותו כיצד להישמר מהתושבים המוסלמים, אך הוא לא שעה לעצותיו) ואחד מחברי הקהילה (מארי יחיא אל-אביץ' הדיין) ליווה אותו לחיידאן, בקצה הצפוני של תימן, היכן, שלפי השמועה, חי שבט דן. ר׳ ברוך ומלווהו עשו את דרכם למדבר, שם פגשו רועה צאן שנדמה בעיניהם לאחד מבני שבט דן. הם נתנו לו את האיגרת והוא הבטיח להחזיר להם תשובה בחיידאן. אחר כך, ר׳ ברוך ומלווהו מיהרו חזרה לצנעא לרגל חגי תשרי. יהודי חידאן הבטיחו להעביר את התשובה המיוחלת לצנעא, אך זאת לעולם לא הגיעה.
כשר׳ ברוך חזר לצנעא, הציעו לו לרפא את האימאם החולה של תימן, אלמהדי. עקב כך, ר׳ ברוך קיווה לגייס את האימאם לעזרתו בהשלמת משימתו. לאחר החלמתו, מינה האימאם את ר׳ ברוך לרופא החצר. ר׳ ברוך החל להתנשא מעל המוסלמים ולפיכך עורר את איבתם וקנאתם. ב-1834, איברהים פאשה ממצרים, תקף את תימן וכבש את מוח׳א. ר׳ ברוך הבטיח לאימאם שאם הוא ייתן לו צבא הוא יסלק את הכובש בתנאי שאחר כך הוא ימונה למושל העיר. הצעה זו שימשה כעילה לאויבי ר׳ ברוך, על מנת להאשימו בריגול למען מצרים. האימאם האמין להאשמה שקרית זו ובפברואר 1834, בזמן הטיול היומי בגן עם ר׳ ברוך, האימאם ירה ברופאו. ר׳ ברוך הגוסס חזה שהאימאם ומשפחתו יאבדו את מלכותם. תחזיתו התממשה תוך פחות משנה.
אלכסנדר הגדול באגדות היהודיות
היהודים, כמו שאר העמים בעת העתיקה, התרשמו עמוקות מאישיותו של אלכסנדר מוקדון ומהישגיו. כתוצאה מכך, נוצרו מספר רב של אגדות עליו ועל מגעו איתם. אגדות אלה נשתמרו בעיקר בתלמוד וביצירות חיצוניות קדומות יותר כמו קדמוניות היהודים של יוסף בן מתתיהו. הדים למאורעות דומים מצויים גם בכתבי הסופר הרומאי קורטיוס רופיוס.
המסורות היהודיות מתייחסות בדרך כלל בחיוב לאלכסנדר, למרות היותו עובד אלילים; בחלק מהמקורות מובע לעג לחולשתו של אלכסנדר לכוח, עוצמה ועושר.
התיאור התלמודי
התלמוד מתאר בהרחבה את המפגש בין אלכסנדר לראשי היהודים. מפגש שאינו מצוי בתיאורים היווניים והרומיים אודות מסעי אלכסנדר. תיאור המפגש בין אלכסנדר למנהיגי היהודים מובא במסכת יומא:
העדויות ההיסטוריות
יוספוס פלביוס, בספרו "קדמוניות היהודים", מתאר את השתלשלות המאורעות כדלקמן:
פרופסור מנחם שטרן מעיר כי הנרטיב של קורטיוס תואם היטב למסורת הספרותית, המדגישה את נטייתו של אלכסנדר לטובת היהודים.
ייתכן גם שהפסיפס שנחשף בבית הכנסת העתיק בחוקוק מתאר מפגש בין אלכסנדר הגדול לכהן הגדול.
הדיון ההיסטורי על מפגש אלכסנדר והיהודים
אלכסנדר אכן עבר דרך ארץ ישראל לאחר המצור על צור, בדרכו לכיבוש מצרים, וכן בדרכו חזרה ממצרים אל האימפריה הפרסית, אולם אין הוכחות חד-משמעיות להכרעת השאלה האם ביקר אלכסנדר באזורים היהודיים בארץ ישראל.
יש מן ההיסטוריונים המודרניים ששוללים את שתי גרסאות האגדה, וסוברים כי המסורות המדברות על כניסת אלכסנדר מוקדון לירושלים הן מאוחרות, והסבירות שאלכסנדר אכן ביקר בעיר נמוכה; לדעתם, הוא עבר דרך מישור החוף, לא התערב כמעט בעניינים שבתוך ארץ ישראל, ולכל היותר שלח כוח צבאי קטן לבסס את שליטתו באזורים אלו. התיאור התלמודי של שמעון הצדיק ככהן הגדול בתקופתו של אלכסנדר אינו ברור כיוון שלפי דעת החוקרים כיהן שמעון ככהן גדול בזמנם של יורשי אלכסנדר, ואם האגדה נכונה, מדובר בסבו ידוע, וכתיאורו של פלאביוס. גם תיאור מקום המפגש בין היהודים לאלכסנדר באנטיפטרס אינו מתקבל על הדעת, בשל העובדה שהמקום לא היה קיים בתקופתו של אלכסנדר - אך ייתכן שחכמי התלמוד השתמשו בשם המאוחר לציון אתר גאוגרפי, ולא כטענה שהעיר הייתה קיימת כבר אז.
כיוון שידוע שהייתה מרידה כלשהי של השומרונים נגד אלכסנדר מוקדון בערך ב-331 לפנה"ס, ייתכן גם שהיהודים שלחו נציגים לאלכסנדר או לבאי כוחו שהבטיחו שוב את נאמנותם לשליט, כאשר בראש המשלחת עמדו ראשי היהודים ובראשם הכהן הגדול שבאותה התקופה, כנראה ידוע. סביר להניח שהשליחים היהודים נשלחו עוד לפני שאלכסנדר עבר בחזרה דרך ארץ ישראל, ולאור העובדה ששום כוחות לא הופנו נגד היהודים וירושלים, הצליחו השליחים בשליחותם. עוד יש הטוענים כי הרס המקדש השומרוני שמתואר בסוף האגדה התלמודית לקוח כנראה מהרס שומרון על ידי היהודים בימי יוחנן הורקנוס הראשון.
מנגד, פרופ' אריה כשר כתב כי ; לדבריו, סביר להניח שאלכסנדר הגדול אכן ביקר בירושלים, ונפגש שם עם הכהן הגדול וגדולי היהודים, כמתואר במסורת היהודית.
שאלות וויכוחים אגדיים בנוכחות אלכסנדר
התלמוד מציין מפגשים בין אלכסנדר ובין היהודים במספר מקומות נוספים.
במסכת תמיד מוצג סיפור בו נשאלים עשרת חכמי הנגב שאלות פילוסופיות על ידי אלכסנדר, ועונים לו בחכמה. בתלמוד לא מבואר מי הם "חכמי הנגב", והאם נמנו על חכמי ישראל.
במסכת סנהדרין מוצגים כמה סיפורים על גביהא בן פסיסא, שהגן על היהודים בפני טענותיהם של הגויים, בוויכוחים שנערכו לפני אלכסנדר.
במגילת תענית מסופר כי אלכסנדר ביקש להיכנס לבית המקדש, בליווי גביהא בן פסיסא, אך חולי פתאומי כתוצאה מהכשת נחש מנעו מכך.
דמותו של אלכסנדר בתלמוד
התלמוד מביא גם מספר אגדות על אלכסנדר שאינן קשורות ליהודים.
מטרת רוב האגדות היא לזלזל בתאוותו של אלכסנדר לכסף, לעוצמה ולשלטון. לדוגמה, במסכת תמיד מתואר ביקורו של אלכסנדר בממלכת האמזונות, במהלכו הגישו לו האמזונות כיכר לחם עשויה זהב המונחת על שולחן מוזהב. לתמיהתו של אלכסנדר כיצד יאכל לחם מזהב, השיבו בנות המקום: "אם לחם רצית, וכי לא היה לך במקומך לחם לאכול שהוצרכת לבוא לכאן?". בכך שם התלמוד ללעג את שאיפותיו הבלתי נדלות של אלכסנדר בפרט ושל דרך החיים היוונית בכלל לעושר ולכוח.
סיפור אחר מציג אף הוא את חמדנותו של אלכסנדר, ומתוארת בו הגעתו לשערי גן עדן. אלכסנדר נוקש על שערי גן עדן, אולם נענה בשלילה ונאמר לו הפסוק:. אלכסנדר מתחנן לקבל לפחות דבר-מה מגן העדן, ובתשובה הוא מקבל גלגל זעיר. אלכסנדר שלא מבין את פשר המתנה מנסה לחקור את הגלגל, ומגלה שהוא כבד יותר מכל רכושו וזהבו; חכמי ישראל, בתשובה לתמיהתו, מסבירים לו שזהו גלגל של עין, והעין רואה את הכל וחומדת בכל ואינה יודעת שבעה לעולם, ולא די לה בכל כסף וזהב שבעולם. לראיה, אמרו לו החכמים לכסות את העין בעפר ובאדמה, ואכן משכיסו אותה במעט עפר הפכה העין לקלה, משום שאינה יכולה עוד לראות ולחמוד חפצי ערך. באמצעות משל זה שם התלמוד לקלס את תאוות הבצע של אלכסנדר, שאינה יודעת שבעה לעולם; אולם לאחר פטירת האדם הוא אינו רואה עוד דבר, לאחר קבורתו בעפר ובאדמה, ואז אין לו עוד חפץ ברכוש. בכך רומזים חז"ל לכך שאת החיים יש להקדיש לדברים הנצחיים ולא לאגירת כסף וזהב שבבוא יומו האחרון של האדם אין בהם צורך עוד.
בתלמוד ירושלמי ובמקורות נוספים מסופר על ביקור אלכסנדר בממלכה רחוקה ("מלכו קצייא"), ועל משפט שעורך המלך בנוכחותו של אלכסנדר בין שני אנשים המתקוטטים על אוצר שנמצא. המלך מתאמץ כדי להשכין את השלום בין המתדיינים, ואלכסנדר מציין בפניו שבארצו שלו היו הורגים את שני האנשים ומחרימים את האוצר לטובת האוצר המלכותי. בתגובה משיב לו המלך: אם יורד הגשם וזורחת השמש בממלכתך, הרי אין זה בזכות בני האדם, שאינם יודעים לשפוט משפט צדק, אלא בזכות הבהמות שיש בה, שאינן מעוללות רעה לזולתן.
אגדות נוספות במדרשים הם למעשה חזרה על האגדות הנפוצות על אלכסנדר, כגון עלייתו לשמים במרכבת נשרים וכדומה.
אלכסנדר הגדול בספרות יהודית מאוחרת
התייחסויות מאוחרות יותר אל אלכסנדר מוקדון בספרות היהודית הם למעשה עיבודים של סופרים מהשפה הלטינית. יוצא דופן הוא הספר יוסיפון מהמאה התשיעית לספירה, המציג התייחסות לאלכסנדר שמקורותיה שאובים מיוספוס פלביוס ומהתלמוד.
מרחב קשיר מסילתית
בטופולוגיה, קשירות מסילתית היא עידון של תכונת הקשירות של מרחבים טופולוגיים.
מרחב טופולוגי הוא מרחב קשיר מסילתית אם ניתן לחבר כל שתי נקודות שלו על ידי מסילה רציפה במרחב. במילים אחרות: מרחב X הוא קשיר מסילתית, אם לכל שתי נקודות x,y ב-X, קיימת פונקציה רציפה f מקטע היחידה [0,1] אל X, המקיימת.
דוגמאות: \mathbb{R}, וכן כל קטע ב-\mathbb{R}, הם קשורים מסילתית. גם כל מרחב אוקלידי d-ממדי, לכל d, הוא קשיר מסילתית.
אם מוציאים מספר בן-מניה של נקודות ממרחב אוקלידי d-ממדי כלשהו, כאשר d > 1, השארית קשורה מסילתית.
הקשר בין קשירות מסילתית לקשירות
טענה: כל מרחב קשיר מסילתית הוא קשיר.
הוכחה: יהי X מרחב קשיר מסילתית. נניח בשלילה כי הוא אינו קשיר, לכן קיימת העתקה שהיא רציפה ועל. לעומת זאת, ההפך אינו נכון כפי שניתן לראות בדוגמה הבאה.
דוגמה למרחב קשיר אשר אינו קשיר מסילתית
נתבונן בקבוצות נבחין כי שתיהן קשירות מסילתית. עם זאת, איחודן, A\cup B, המכונה עקומת הסינוס של הטופולוגים ומופיע בתרשים משמאל, הוא קבוצה קשירה, שאינה קשירה מסילתית: לא ניתן לחבר במסילה נקודה של A עם נקודה של B.
קשירות מסילתית ורציפות
הוכחה: תמונה רציפה של מסילה היא מסילה.
מסקנה: מרחבי מנה של מרחבים קשורים-מסילתית הם קשורים-מסילתית (כי העתקות מנה הן פונקציות רציפות ועל).
מכפלה של מרחבים קשורים מסילתית
מכפלה של מרחבים היא קשירה מסילתית אם ורק אם כל קואורדינטה קשירה מסילתית.
הוכחה: כיוון ראשון: נניח כי כל X_\alpha קשיר מסילתית.
רכיבי קשירות מסילתית
בדומה לפירוק של מרחב למרכיבי קשירות, אפשר לפרק כל מרחב טופולוגי לרכיבי קשירות מסילתית, כאשר כל רכיב הוא קבוצה קשירה מסילתית שלא ניתן לחבר את נקודותיה במסילות לאף נקודה אחרת (זו למעשה חלוקה של המרחב למחלקות שקילות). בדוגמה של עקומת הסינוס של הטופולוגים, A ו-B הם רכיבי הקשירות המסילתית של המרחב A\cup B. חלוקת המרחב לרכיבי קשירות מסילתית היא עידון של החלוקה לרכיבי קשירות: כל רכיב קשירות הוא איחוד זר של רכיבי קשירות מסילתית.
רכיב הקשירות המסילתית של נקודה x במרחב X הוא הקבוצה הקשירה-מסילתית הגדולה ביותר המכילה את x (כלומר איחוד של כל הקבוצות הקשירות מסילתית המכילות את x).
קשירות מסילתית וטופולוגיה אלגברית
לתכונת הקשירות המסילתית חשיבות מיוחדת בטופולוגיה אלגברית. בדרך כלל החבורה היסודית של מרחב טופולוגי תלויה בבחירה של נקודת הבסיס, והיא מושפעת רק מן המבנה של מרכיב הקשירות המסילתית של אותה נקודה. אם ניתן לחבר שתי נקודות במסילה, אז החבורות היסודיות המבוססות בנקודות אלה הן איזומורפיות זו לזו. מכיוון שכך, החבורה היסודית של מרחב קשיר מסילתית אינה תלויה בנקודת הבסיס.
איליין לוריא
איליין לוריא (באנגלית: Elaine Luria; נולדה ב-15 באוגוסט 1975) היא פוליטיקאית יהודייה-אמריקאית, חברת המפלגה הדמוקרטית שכיהנה כנציגת המחוז השני של וירג'יניה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה
לוריא נולד בברמינגהאם שבאלבמה בתם של מישל והרברט לוריא. ב-1997 סיימה תואר ראשון בפיזיקה ומתמטיקה מהאקדמיה הימית של ארצות הברית, ב-2004 סיימה תואר שני בניהול הנדסי מאוניברסיטת אולד דומיניון וב-2012 לימודי תעודה ממכללת המלחמה של הצי.
היא שירתה עד 2017 בצי האמריקאי והשתחררה בדרגת קומנדר. הצבתה הראשונה הייתה במשחתת "USS O’Brien" שנשלחה למזרח התיכון במשימה לסייע באכיפת סנקציות הנפט על עיראק. בשנת 2000 הייתה לאישה הראשונה שמסיימת קורס הכשרה לספינות מונעות גרעין בצי והוצבה בנושאת המטוסים "הארי טרומן (CVN-75)". ב-2002 הוצבה כעוזרת מפקד הצי השישי של ארצות הברית כקצינה ב-"(USS Blue Ridge (LCC-19" שהוצבה ביפן. בשנים 2005 עד 2008 שירתה במשחתת "USS Mason" ובנושאת המטוסים אנטרפרייז (CVN-65) והשתתפה במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן. לאחר מכן הוצבה בנושאת המטוסים דווייט אייזנהאואר (CVN-69). ב-2013 מונתה לסגנית מפקדת של סיירת הטילים המונחים "(USS Anzio (CG-68" וב-2014 מונתה למפקדת יחידת ACU-2 בווירג'יניה.
ב-2018 התמודדה מטעם המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנציגות המחוז השני של וירג'יניה בבית הנבחרים של ארצות הברית וגברה על חבר הקונגרס המכהן סקוט טיילור ברוב של 51%. בבחירות 2020 גברה על טיילור ברוב דומה. היא מכהנת כחברת ועדת בית הנבחרים לכוחות המזוינים ובוועדה לענייני חיילים משוחררים. בבחירות 2022 הפסידה לוריא לנציגת המפלגה הרפובליקנית ג'ן קיגאנס.
לוריא נשואה מ-2005 לרוברט בלונדין ולהם בת אחת משותפת. הם חברי קהילת בית הכנסת "חוף שלום" בנורפוק.
ראש מטה חיל האוויר של ארצות הברית
ראש מטה חיל האוויר של ארצות הברית (באנגלית: Chief of Staff of the Air Force; בקיצור: CSAF או AF/CC) הוא תפקיד המאויש על ידי גנרל 4 כוכבים בחיל האוויר של ארצות הברית, והוא הקצין הבכיר ביותר הממונה לשירות במחלקת חיל האוויר וככזה הוא משמש כיועצו הצבאי וסגנו של מזכיר חיל האוויר. נוסף על כך הוא חבר במטות המשולבים, ומשמש יועץ צבאי למועצה לביטחון לאומי, למזכיר ההגנה ולנשיא ארצות הברית. ראש המטה הוא הקצין הבכיר ביותר בחיל האוויר של ארצות הברית (למעט כאשר יושב ראש המטות המשולבים או סגנו הם קציני חיל האוויר של ארצות הברית).
התפקיד הוא אדמיניסטרטיבי בפנטגון, ובעוד שאין לו סמכות פיקודית מבצעית על כוחות חיל האוויר, ראש מטה חיל האוויר מפקח על יישום ההנחיות של מזכיר חיל האוויר. ראש מטה חיל האוויר הנוכחי הוא גנרל צ'ארלס בראון.
מחלקת חיל האוויר
תחת סמכותו, הכוונתו ושליטתו של מזכיר חיל האוויר, ראש מטה חיל האוויר מנהל את מטה האוויר (אחת מ-2 מחלקות במחלקת חיל האוויר), משמש כזרוע הביצועית של המזכיר ביישום תוכניות אופרטיביות, מפקח על תרגילים  ועל פעילות הכוחות כפי שהוגדרו על ידי המזכיר. ראש המטה יכול לבצע משימות נוספות המוקצות על ידי הנשיא, מזכיר ההגנה או מזכיר חיל האוויר.
חבר במטות המשולבים
ראש מטה חיל האוויר הוא חבר במטות המשולבים. כמו שאר חברי המטות המשולבים הוא בעל סמכות אדמיניסטרטיבית בלבד ואין לו סמכות פיקודית על כוחות חיל האוויר של ארצות הברית.
מינוי ראש מטה חיל האוויר
המועמד שנבחר לתפקיד על ידי הנשיא חייב לעבור אישור של סנאט. באופן קבע הקצין יהיה בדרגת גנרל 4 כוכבים.
ראשי מטה חיל האוויר של ארצות הברית
קודם ליצירת התפקיד, גנרל הנרי ארנולד היה ראש חילות האוויר של צבא ארצות הברית ומפקד של כוחות האוויר במהלך מלחמת העולם השנייה.
אלטבורג, דוכסית אולדנבורג
אלטבורג, דוכסית אולדנבורג (בגרמנית: Altburg von Oldenburg; 19 במאי 1903 - 16 ביוני 2001), הייתה בתו של פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג ואשתו של יוזיאס, נסיך הכתר של ולדק ופירמונט.
ביוגרפיה
אלטבורג נולדה ב-19 במאי 1903 באולדנבורג, לפרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג ולאליזבת אלכסנדרינה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ומריה, נסיכת שוורצבורג-רודולשטדט. בשנת 1914 אלטבורג ואחותה כמעט נורו מכדור תועה, בעת שנסעו במכונית. ב-11 בנובמבר 1918 התפטר אביה פרידריך אוגוסט מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה, ולאחר התפטרותו מהשלטון חיה המשפחה באולדנבורג.
בשנת 1929 הצטרף בעלה יוזיאס, נסיך הכתר של ולדק ופירמונט למפלגה הנאצית, ובשנת 1930 הצטרף לאס אס, שבו הגיע לדרגת אובר-גרופנפיהרר. בשנת 1946 מת חמיה, ובעלה ירש את תאריו ונחלותיו. בשנת 1967 מת בעלה, ובנם ויטקינד, נסיך ולדק ופירמונט ירש את תאריו. ב-16 ביוני 2001 מתה אלטבורג בארולזן.
מוריץ פון דרבר
גנרל מוריץ פון דרבר (בגרמנית: Moritz von Drebber; 12 בפברואר 1892 – 30 במאי 1968), היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, ונפל בשבי בקרב סטלינגרד.
קריירה מוקדמת
דרבר נולד ב-12 בפברואר 1892 באולדנבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-91 (אולדנבורג). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר דרבר לרגימנט המילואים ה-79, ובספטמבר 1914 הוא נפצע בקרבות. לאחר החלמתו פיקד דרבר על פלוגת מקלעים, ובהמשך הוא הועבר לגדוד הסער ה-17. בשנת 1918 חזר דרבר לרגימנט הרגלים ה-91, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-19, ולחם עמו עד תום המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל דרבר את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף דרבר למשטרה, ומילא בה תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בנובמבר 1932 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 בינואר 1934 הוא מונה למדריך באקדמיה המשטרתית. ב-1 באוקטובר 1934 עבר דרבר לוורמאכט, וב-1 ביוני 1935 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-15 באוקטובר 1935 הוא מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-58, וב-1 בינואר 1938 הוא מונה למפקד בסיס האימונים בקוזל.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה מונה דרבר למפקד רגימנט הרגלים ה-327, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-239, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-8. ב-20 באפריל 1940 הועלה דרבר לדרגת אוברסט, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עם הרגימנט כחלק מהדיוויזיה ה-239 במסגרת הקורפוס ה-33. במהלך מבצע ברברוסה לחם דרבר עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-239 במסגרת הקורפוס ה-11, וב-1 באוגוסט 1941 הוא נפצע קשה בראשו. ב-2 באוקטובר 1941 הוא מונה שוב למפקד רגימנט הרגלים ה-327, וב-26 בדצמבר 1941 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-20 בינואר 1942 מונה דרבר למפקד רגימנט הרגלים ה-523, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-297, וב-30 ביוני אותה שנה הוא קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מתקפת הקיץ הגרמנית בשנת 1942, לחם דרבר עם כוחותיו יחד עם שאר הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-51, ולאחר מכן כחלק מקורפוס הפאנצר ה-24 במסגרת הארמייה השישית. בספטמבר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-4 שהיה חלק מארמיית הפאנצר הרביעית, והחל מדצמבר חלק מהארמייה השישית, ולחמה בקרב סטלינגרד. ב-17 בינואר 1943 מונה מקס פפר למפקד הקורפוס ה-4, ודרבר מונה במקומו למפקד הדיוויזיה ה-297. ב-21 בינואר הועלה דרבר לדרגת גנרל מיור, וב-25 בינואר נכנע דרבר יחד עם שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.
לאחר המלחמה
באוקטובר 1949 שוחרר דרבר מהשבי, ולאחר מכן הוא התגורר באולדנבורג, עד למותו ב-30 במאי 1968.
מלחמת הולנד–אנגליה השלישית
מלחמת הולנד-אנגליה השלישית (באנגלית: Third Anglo-Dutch War, נקראת גם Third Dutch War, "המלחמה ההולנדית השלישית"; בהולנדית: Derde Engelse Oorlog, "המלחמה האנגלית השלישית", או Derde Engelse Zeeoorlog, "המלחמה הימית האנגלית השלישית") הייתה עימות צבאי בין ממלכת אנגליה לרפובליקה ההולנדית אשר נמשכה בין אפריל 1672 לתחילת 1674. המלחמה הייתה חלק מעימות גדול יותר בין הולנד ובעלות בריתה לבין ממלכת צרפת, והשלישית בסדרת עימותים ימיים בין האנגלים להולנדים.
בהשוואה לראשונה ולשנייה, היו הסיבות לפרוץ המלחמה השלישית בין הולנד לאנגליה פוליטיות יותר מאשר כלכליות. צ'ארלס השני, מלך אנגליה, הושפל מהפשיטה על מדווי שהתרחשה במהלך המלחמה שנייה, ולואי ה-14, מלך צרפת, נפגע מכך שהתערבותה של הולנד באמצעות הברית המשולשת מנעה ממנו את כיבוש ארצות השפלה הספרדיות. שיקולו של צ'ארלס היה, שמלחמה חדשה עם הולנד תחזק את מועצת שריו, ותבטיח בצורה טובה יותר את המשך שלטונו. לואי, ששאף לכבוש את ארצות השפלה הספרדיות, חתם עם צ'ארלס על אמנת דובר הסודית, במטרה להרוס את הרפובליקה ההולנדית. תוצאה זו נראתה ניתנת להשגה, היות שצבא היבשה ההולנדי היה חלש, ואם כי הצי היה חזק, הייתה לצי האנגלי-צרפתי המשולב עדיפות מספרית. האפשרות של מלחמה נוספת עם הולנד הייתה לא פופולרית באנגליה, כך שלצ'ארלס היו קשיים בהשגת ההון למימונה. צ'ארלס הסתמך על סובסידיות סודיות מצרפת, הטעה את הפרלמנט, סירב לשלם את חובות הכתר, ופברק תקריות דיפלומטיות על מנת להצדיק את היציאה למלחמה. הסובסידיות הצרפתיות שהובטחו לצ'ארלס על פי אמנת דובר היו אמורות לשחררו מהתלות בהחלטות הפרלמנט למימון. הסוחרים האנגלים התנגדו למלחמה באופן כללי עוד לפני פריצתה, והתנגדותם גברה כאשר נכשל צ'ארלס בהשגת ניצחון מהיר, בעוד שהם העדיפו פעולה כנגד מכסי המגן הצרפתיים, במקום.
הצי המלכותי הצטרף ב-1672 לכוחות צרפת על מנת לסייע בתקיפת הרפובליקה, אך ארבעה ניצחונות אסטרטגיים של הצי ההולנדי, בפיקודו של לוטננט אדמירל מיכיל דה-רויטר, הכשילו את ניסיונות הצי האנגלו-צרפתי המשולב להטיל הסגר ימי, זאת על אף עליונותם הכמותית הברורה. ניסיון להפוך את מחוז הולנד לשטח חסות אנגלי כשל גם הוא.
הפרלמנט האנגלי, אשר חשש כי הברית עם צרפת הייתה חלק ממזימה אשר תהפוך את הממלכה לרומית-קתולית, אילץ בסופו של דבר את צ'ארלס השני לנטוש את המלחמה היקרה, שלא הביאה לאנגליה הישגים כלשהם, ולחתום עם הולנד על חוזה וסטמינסטר.
הכנות
אף על פי שאנגליה, שוודיה והרפובליקה ההולנדית חתמו ב-1668 על הסכם הברית המשולשת במטרה למנוע מצרפת לכבוש את ארצות השפלה הספרדיות במהלך מלחמת הדבולוציה, חתם צ'ארלס השני על אמנת דובר הסודית ב-1670, לפיה תצטרף אנגליה לצרפת במלחמתה כנגד הפרובינציות המאוחדות. צ'ארלס, שחש מושפל מאירועי מלחמת הולנד-אנגליה השנייה, ובמיוחד מהפשיטה על מדווי, הסכים לחתום על הסכם הברית המשולשת רק כדי ליצור חיץ בין צרפת להולנד, שתי בעלות ברית לשעבר. בעוד שבגלוי ניסה צ'ארלס להפיג את המתח בין הולנד לצרפת, ושלח את שגרירו ויליאם טמפל להכריז על ידידות ארצו בפני הפנסיונר הגדול, יוהאן דה ויט, תכנן בסתר לפתות את לואי ה-14 לצאת למערכה כנגד ההולנדים. הובטח לו, כי לאחר ניצחון הצרפתים תוענק לאנגליה שליטה על אזורים אסטרטגיים בחוף ההולנדי, אשר יהפכו לאחוזות של הכתר האנגלי. וולכרן (Walcheren), קאדזנד (Cadzand) וסלוס (Sluis) הוזכרו, אך צ'ארלס היה מעוניין גם בבריאל (Brielle), טסל, טרסחלינג (Terschelling) ודלפסיל (Delfzijl), על מנת שיעניקו לו שליטה על נתיבי המים הפונים לעבר ערי הנמל ההולנדיות העיקריות, רוטרדם ואמסטרדם, כאשר האחרונה נחשבה באותה תקופה לעיר העשירה באירופה.
צ'ארלס קיווה שההתקפה המתוכננת תפתח ב-1671, אך היא נדחתה בשנה מכיוון שהיה על הצרפתים להקים ערוצים דיפלומטיים עם שתי מדינות גרמניות: נסיכות הבוחר ממיניסטר ונסיכות הבוחר מקלן. עד אותה תקופה שימשו ארצות השפלה הספרדיות כאזור חיץ בין הולנד לצרפת; כיבוש הערים המבוצרות של פלנדריה ודרום הרפובליקה יהיה יקר כמו גם איטי מדי עבור מערכה מהירה ומכרעת. בנוסף, הבטיח לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לא להתערב בתוכניות הצרפתים בתנאי שארצות השפלה הספרדיות לא יותקפו. מסיבה זו, הסכימו צרפת והנסיכויות הגרמניות לעבור דרך הדיוקסיה של ליאז', שהייתה שטח חסות של קלן וגבלה בארצות השפלה הספרדיות, ולתקוף מכיוון לא צפוי את הרפובליקה ממזרח. מיניסטר וקלן הסכימו להצטרף לפלישה הצרפתית עם צבאותיהן.
צ'ארלס ניסה לנצל את העיכוב ולזרוע מחלוקות בין הסיעה האורנז'יסטית, אשר תמכה בהשבת בית אוראנז' (בראשו עמד באותה תקופה אחיינו של צ'ארלס, וילם השלישי) למשרד הסטאדהאודר, לבין סיעת המדינות הרפובליקניות שהונהגו על ידי דה ויט. כאשר בנובמבר 1671 ביקר וילם את צ'ארלס כדי לדרוש מבית סטיוארט לשלם חלק מחובו לבית אוראנז', התכוון האחרון לשתף את אחיינו במזימה, ולהבטיח לו להפוך לריבון כנסיך הולנד בראש ממשלת בובות בתמורה לשיתוף הפעולה שלו עם כוח הפלישה. אך צ'ארלס בחר לפתוח את ניסיון הגיוס של הנסיך הצעיר בהצעה להפוך לרומי-קתולי, מכיוון שהאמין שקתוליות היא המתאימה ביותר עבור שליטים אבסולוטיים. תגובתו המזועזעת של וילם להצעה שכנעה את צ'ארלס שעדיף שלא לחשוף בפניו את פרטי אמנת דובר.
מאמציו של צ'ארלס הוגבלו בשל הצורך לבקש מהפרלמנט האנגלי להצביע עבור הקצאת משאבים להקמת צי מלחמה גדול. צבא היבשה החלש של אנגליה לא התערב בלחימה, מלבד חטיבה אחת ששירתה בצבא צרפת בפיקודו של דוכס מונמות', התמקדו הפעולות המלחמתיות במשימות שניתנו לצי: הבסת הצי ההולנדי והטלת הסגר ימי על החוף. צ'ארלס זכה לסובסידיות משמעותיות מלואי ה-14, כ-225,000 פאונד לשנה, אך העדיף לבזבז את הכסף על מותרות עבור חצר המלוכה שלו; מכיוון שהאמנה הייתה סודית, לא היה יכול להשקיע את הכסף בצי בכל מקרה. בעוד שב-1664 הייתה הממלכה, לדברי סמיואל פיפס, "זועמת למלחמה", היו מרבית תושביה ב-1671 מיואשים מן הסיכוי "להביס את ההולנדים" והייתה התנגדות נרחבת לכל העלאה נוספת של המיסים. כדי לספק הון לטווח הקצר, התכחש צ'ארלס לחובות הכתר בפני נושיו ב-2 בינואר 1672 בצעד שכונה "העצירה הגדולה של משרד האוצר" (Great Stop of the Exchequer), מה שהבטיח לו כ-1,300,000 פאונד, אך בטווח הארוך התברר כהרה אסון מכיוון שהחליש את יכולתו ללוות באשראי. מאוחר יותר אף הודה צ'ארלס כי היה זה "צעד שגוי".
תקרית ה"מרלין"
הפרלמנט בהחלט לא היה נלהב לגבי יציאה למלחמה חדש, והמלך ניסה להסית את דעת הקהל באנגליה כנגד הולנד באמצעות יצירת תקרית חמורה. רוזן ארלינגטון שלח את היאכטה המלכותית, ה"מרלין", כאשר על סיפונה אשתו של טמפל, דורותי אוסבורן, ב-24 באוגוסט 1671 להפליג דרך הצי ההולנדי שעגן מול חוף בריאל לעבודות תחזוקה. האוניות ההולנדיות הניפו את דגליהן כאות הצדעה, דבר שהיה מקובל בין מדינות ביחסי ברית, אך סירבו לירות מטח כבוד מכיוון שהטילו ספק בכך שה"מרלין" היא אוניית מלחמה אמיתית. צ'ארלס שלח את סר ג'ורג' דאונינג, השגריר החדש בהאג, שדרש שהאדמירלים האחראיים לכך ייענשו בחומרה, ולכך סירבו חברי הפרלמנט של הולנד. בתחילת 1672 היה על דאונינג, שכבר הפך שנוא על האוכלוסייה ההולנדית עוד במהלך המלחמה הקודמת, לברוח מהאג מחשש לחייו. טמפל העיר באירוניה לצ'ארלס, כיוון שהיה אוהד של ההולנדים בעצמו, שלו ולאשתו היה הכבוד לשמש ככלי משחק בחורבן המתקרב על הולנד.
אף על פי שדה ויט נטה להאמין להבטחות הדיפלומטיות שנשלחו אליו מאנגליה ומצרפת שאין בכוונתן לפלוש לשטח הולנד, פירשו פוליטיקאים ואנשי צבא הולנדיים אחרים את הפעולות הדיפלומטיות הצרפתיות בנסיכויות הגרמניות השכנות, את הכנת הצי המלכותי האנגלי ואת הקמתם של צבאות גדולים כסימן ברור למלחמה בלתי נמנעת. ב-25 בפברואר 1672, על אף גילו הצעיר, התמנה וילם השלישי לקפטן-גנרל של צבא הקונפדרציה ההולנדית. חילוקי דעות בין הסיעות השונות וחוסר ודאות לגבי האסטרטגיה הצרפתית מנעו את הקמתו של כוח צבאי משמעותי: מרבית 83,000 החיילים שגויסו (70,000 רגלים ו-12,710 פרשים) הועברו כחיל מצב למצודות הגבול. ככל שהייתה הרפובליקה ההולנדית לא מוכנה בצורה מספקת כנגד מערכה יבשתית, היה מצבה טוב בהרבה בזירה הימית, אף על פי שהפרלמנט של הולנד החליט להגביל את תקציב הצי ל-4,776,248 גילדן (הפחתה מהערכות התקציב הראשונה שעמדו על 7,893,992 גילדן), בניסיון לא להתגרות באנגלים.
ב-1667, לאחר שהשמיד את עמוד השדרה של הצי האנגלי בצ'טהאם, נחשב הצי ההולנדי לחזק בעולם, אך עד 1672 כבר שיקם הצי האנגלי את כוחו, בעוד שאוניות הולנדיות מעטות נבנו במקביל, כאשר אחד מהמחוזות החופשיים, פריסלנד, לא היה מסוגל לתרום אוניות רבות מכיוון שהיה נתון תחת מתקפה מצד מיניסטר. עם זאת, הצליחו ההולנדים למנוע את הניסיונות להסגר ימי ונחיתה של כוחות אויב על חופיהם, זאת על אף שכוחם הגיע לשליש מעוצמתם המשולבת של ציי אנגליה וצרפת, בזכות עליונותם ברמת אימון אנשי הצוות. בקרבות העיקריים של 1666 עדיין היו ההולנדים בתהליך של הכרת אוניותיהם החדשות וכתוצאה מכך ביצעו מפקדיהן טעויות טקטיות קשות. בנוסף, פגע סכסוך אישי בין מיכיל דה-רויטר לקורנליוס טרומפ באחדותו של הצי. דה-רויטר ניצל את הקיץ של 1771 לעריכת תמרונים ותרגילים במערך טורי, בשיפור תרגולות הירי ובהשלטת רמה גבוהה יותר של משמעת. כתוצאה מכך, הגיעה הרפובליקה ב-1672 לשיאה מבחינת עוצמת כוחה הימי. בצי האנגלי, לעומת זאת, גברה קנאתו של אדוארד ספראג (Edward Spragge) במעמדו של מפקדו העליון, הנסיך רופרט מהריין. בנוסף, שבר ספראג פעמיים את מערך הלוחמה של הצי על מנת לפתוח בקרב אישי מול טרומפ, לאחר שנשבע להורגו מכיוון שהעליב את אשתו. שיתוף הפעולה בין ציי אנגליה לצרפת היה גרוע, ורצוף באי הבנות וחשדנות הדדית.