cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אריה לב
ביוגרפיה
חודשים אחדים לאחר פרוץ המרד הערבי, ביולי 1936, נפתח בספרד מרד צבאי לאומני בהנהגת הגנרל פרנסיסקו פרנקו, נגד ממשלת החזית העממית שעלתה לשלטון בבחירות שנערכו בפברואר אותה שנה, והתפתח לכדי מלחמת אזרחים. בדומה לרבים מפעילי הפק"פ, החליט לב להמשיך את מאבקו הפוליטי והחברתי בספרד, והתנדב לבריגדות הבינלאומיות. הוא עזב את הארץ ונסע לפריז, ומשם יצא לספרד וסופח אל הבריגדה על שם תלמאן (Thälmann), שרוב חבריה היו גרמנים ואוסטרים. הוא נפצע בקרב בהרי גואדרמה, וטופל בבית חולים ספרדי לאחר שהועבר מהחזית על גבי פרדות. לב החלים חלקית, ובהמשך השתתף בקרב על מדריד.
לאחר המלחמה נכלא לב במחנה עצירים באלג'יר, שבשלב זה הייתה נתונה תחת שלטון צרפת של וישי. הוא שוחרר לאחר כיבוש צפון אפריקה על ידי בנות הברית, וחזר דרך מצרים לארץ ישראל.
לאחר ביקור אצל אחיו ואחותו בקיבוציהם, המשיך בדרכו לברית המועצות דרך עיראק ואיראן. לאחר הגיעו לברית המועצות התגייס לב לצבא האדום. הוא נלחם במסגרת יחידה פולנית, עמה הגיע עד למחנה ההשמדה מיידנק.
כשהשתחרר מהשירות בצבא האדום נשאר ליאון לב בפולין. הוא היה פקיד בכיר במשרד החוץ הפולני, ושימש כבלדר דיפלומטי וכנספח מדיני בשגרירות בצ'כוסלובקיה.
בשנת 1957 עלה שוב לארץ, ועבד כנגר בחברת הבנייה "קלקא" (שבה עבד עוד בצעירותו בשנות ה-20).
לב נפטר בשנת 1992 כשהוא בן 87.
וגיניזמוס
וגיניזמוס (באנגלית: Vaginismus, נקרא גם וגיניזם) הוא התכווצות בלתי רצונית ומתמשכת של שריר פתח הנרתיק, הפוגע באפשרות של נשים לקיים יחסי מין בחדירה, להשתמש בטמפונים ולעבור בדיקה גינקולוגית נרתיקית. ההתכווצויות עשויות להופיע גם בכל ניסיון למגע באזור הפות. הסיבות לכך יכולות להיות פיזיות או נפשיות. ההפרעה נוטה לגרום מצוקה רבה לנשים הסובלות ממנה ולבני/בנות זוגן, אך עם טיפול מתאים ניתן לטפל ברוב המקרים.
הסיבות האפשריות
וגיניזמוס יכול להגרם על רקע פיזיולוגי או על רקע פסיכולוגי. הסיבות הפיזיולוגיות העיקריות הן בעיה מבנית בנרתיק או בקרום הבתולים, דלקות בנרתיק ודלקת של בלוטות הסיכה בפתח הנרתיק. במקרים אלו, התכווצות הבלתי רצונית בנרתיק היא למעשה תגובה רפלקסיבית לכאב בזמן חדירה. במקרה כזה יש לאבחן ולטפל קודם בגורמי הכאב ולאחר טיפול במקור הפיזי, צריך לטפל בהורדת הפחד הנגרם כתוצאה מהכאב. וגיניזמוס יכול לנבוע גם מסיבה נפשית ואז הוא מאובחן כבעיה פסיכוסומטית. הסיבות הנפשיות יכולות להיות תגובת חרדה שנקשרה לטראומה מינית מהעבר, ניסיון לתקיפה מינית, אונס, גילוי עריות או ניסיון כפוי לקיים יחסי מין בהיעדר בשלות מינית ובחירה. סיבות נוספות הן חששות עמוקים מפני הריון ולידה, חוסר אמון בשותף/ה למין או בושה ממנו/ה או התנגדות עמוקה ליחסי מין מטעמים משפחתיים ותרבותיים השוללים מין והמשתמע ממנו.
האבחנה
לא קיימת אבחנה על בסיס תוצאות מעבדתית לווגיניזמוס. בדרך כלל האבחנה נעשית על סמך תגובה בזמן ניסיון לביצוע בדיקה גינקולוגית, או על סמך דיווח של האישה. בנוסף, על מנת לאבחן וגיניזמוס יש לשלול את קיומה של מחלות נרתיקיות אחרות היכולות לגרום להפרעה בחדירה נרתיקית. אם רואים כיווץ לא רצוני של הנרתיק בזמן ניסיון בדיקה, ישנו אישור לאבחנה.
הטיפול
הטיפול לרוב משולב וכולל טיפול ברמה התנהגותית ופיזית, שילוב זה מאפשר לטפל בבעיה על כל דרגותיה השונות עם סיכויי הצלחה טובים יותר. השלב ראשון הוא הדרכה מינית הכוללת היכרות מחודשת עם המבנה והחלקים של מערכת המין הנקבית, תוך התמקדות בנרתיק, התמודדות עם עמדות ודעות קדומות ביחס ליחסי מין. בהמשך הטיפול הכולל שימוש בהחדרת מרחיבים נרתיקיים בקטרים עולים. בגמר השימוש במרחיבים מאפשרים לבני/בנות הזוג קיום יחסי מין כאשר ישנה העדפה בתחילה לתנוחה שתאפשר שליטה של המטופלת בחדירה.
שיטות הטיפול
שיטת טיפול נוספת היא פיזיותרפיה בשיקום אורו-גינקולוגי, ובמהלכה לומדת המטופלת לשלוט בהתכווצויות ובכאבים. במקרים קיצוניים ניתן לבצע ניתוח כירורגי.
לינדזי אנדרסון
לינדזי גורדון אנדרסון (באנגלית: Lindsay Gordon Anderson; 17 באפריל 1923 – 30 באוגוסט 1994) היה במאי קולנוע, במאי תיאטרון, שחקן, ומבקר קולנוע בריטי, ודמות מפתח בתנועת הגל החדש הבריטי. הוא התפרסם בעיקר בשל סרטו משנת 1968 If...., שבו שיתף פעולה לראשונה עם השחקן מלקולם מקדואל, ובעבור הסרט זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן. אנדרסון גם שיחק בתפקיד קטן בסרט זוכה פרס האוסקר מרכבות האש. מקדואל הפיק סרט תיעודי משנת 2007 על חוויותיו עם אנדרסון, לעולם אל תתנצל.
גלריית האקדמיה
האקדמיה (איטלקית: Gallerie dell'Accademia) היא מוזיאון לאמנות בוונציה שבאיטליה. האקדמיה נמצאת על הגדה הדרומית של התעלה הגדולה, בסמוך לגשר האקדמיה (הנקרא על שמה).
היסטוריה
האקדמיה נוסדה בשנת 1750 על ידי רשויות הרפובליקה של ונציה כבית ספר ללימוד ציור, פיסול ואדריכלות. מטרת בית הספר הייתה ליצור מוסד מתחרה או מקביל למוסדות דומים כגון האקדמיה של סן לוקא שברומא, והאקדמיה קלמנטינה שבבולוניה.
עם המורים אשר לימדו באקדמיה נמנה ג'אנבטיסטה טייפולו.
בשנת 1807 שונה שמה של האקדמיה ל"אקדמיה המלכותית לאמנויות יפות" (Accademia Reale di Belle Arti), והיא עברה למשכנה הנוכחי בהוראת נפוליאון בונפרטה. בתקופה זו נעזבו כנסיות רבות, וחלק מחלל כנסיית מריה דלה צ'אריטה (מריה של הצדקה) הפכה לחלק משטח המוסד. הכנסייה נבנתה בשנת 1343, אף שחזית המבנה נבנתה בשנת 1441 בתכנונו של האדריכל ברתולומאו בון.
מוצגים
במוזיאון מוצגות יצירות אמנות רבות של אמנים ונציאנים. היצירות מוצגות לפי סדר כרונולוגי. בין היתר מוצגות יצירות מעשה ידי ג'נטילה בליני, ג'ובאני בליני, ברנרדו בלוטו, קאנאלטו, ויטוריו קרפאצ'ו, ג'וליו קרפיוני, צ'ימה דה קונליאנו, דומניקו פטי, פייטרו גספארי, לוקה ג'ורדאנו, פרנצ'סקו גוארדי, ג'ורג'ונה, שארל לה ברון, פיטרו לונגי, לורנצו לוטו, אנדראה מנטניה, רוקו מארקוני, אנטונלו דה מסינה, ג'אנבטיסטה פיאצרטה, ג'ובאני בטיסטה פיטוני, ג'ובאני בטיסטה טייפולו, טינטורטו, טיציאן, פאולו ורונזה, ג'ורג'ו ואזארי, פרנצ'סקו אייץ וכן יצירתו הידועה של לאונרדו דה וינצ'י: "האדם הוויטרובי".
פוטותרפיה (טיפול רפואי)
פוטותרפיה (Phototherapy, מיוונית: "טיפול באור"), הוא שם לטיפול רפואי באמצעות חשיפת העור לקרני אור.
שימושים
מחלות עור מטופלות בדרך כלל באמצעות חשיפה לאור אולטרה סגול באורך גל של 400–280 ננומטר.
ויטיליגו, פסוריאזיס ודלקת עור אטופית (מין אקזמה) מטופלות כיום בעיקר באמצעות בשימוש מנורות UVB נרובנד אשר פולטות קרינה בתחום צר (Narrow Band) של 313–311 ננומטר.
בבתי חולים נפוץ שימוש ב PUVA הכולל לקיחה של כדור פסורלן ולאחר שעה חשיפה לאור אולטרה סגול UVA.
בעת הטיפול באור אולטרה סגול, מורכבות משקפי-מגן או מסכה לפנים החוסמים אור אולטרה סגול למניעת כווייה בעיניים וקטרקט.
קיימות בעולם עשרות אלפי מרפאות פוטותרפיה ומקבלים בהן מיליוני מטופלים בכל שנה.
הטיפול בישראל כלול בסל הבריאות וניתן על ידי קופות החולים ללא תשלום וללא הגבלה.
אין לטיפול תופעות לוואי כפי שיש לסטרואידים הניתנים לטיפול במחלות עור.
שימוש אחר לקרינת אור בשילוב עם חומרים כימים, הוא טיפול בסרטן העור, כאשר החומר הרגיש נספג רק בתאים הסרטניים ופוגע בהם אותם כאשר הוא מוקרן באור באורך גל מסוים.
טיפול נוסף בפוטותרפיה ניתן לתינוקות אשר נולדו עם צהבת, ורמת הבילירובין גבוהה, ועור גופם של התינוקות צבוע בגוון צהוב.
התינוקות מושכבים למספר שעות באינקובטור, אשר בחלקו העליון מורכבת מיתקן המפיק אור כחול (לא אולטרה סגול). האור מסייע לגוף להיפטר מתאי הדם האדומים המתים בשבוע הראשון לאחר הלידה.
אקנה מטופלת באור נראה באורך גל של 415 ננומטר, ההורג את חיידק האקנה.
יישומים רפואיים אחרים לפוטותרפיה כוללים ניהול כאב, ריפוי פצעים מואץ, הצמחת שיער, שיפור במחזוריות הדם ובמחלות סינוס. ברבים מהם משתמשים בתרפיה בלייזר רך ובאור אדום בטווחי גל של 620–660 ננומטר.
אחת הדרכים לטיפול בתסמונת פאזת השינה הדחויה היא חשיפה בשעת הקימה הרצויה לאור השמש, למנורה ייעודית או למנורה ביתית חזקה.
טיפול בפוטותרפיה נמצא יעיל לסובלים מדיכאון עונתי. הלוקים בהפרעת SAD, שוהים בחדר מואר שיש בו מנורה ייעודית המפיצה אור לבן בעוצמה גבוהה למשך מחצית השעה עד שעה.
לייזר רך
חשיפה לאור לייזר ברמה נמוכה מגרה או מעכבת תפקוד תאים. הלייזר הרך פועל על פני העור, ובו-זמנית חודר דרך העור ללא אפקט של חימום וללא פגיעה בעור. לייזר רך הוא אור לייזר בעוצמה נמוכה בטווח של 1mW עד 1000mW. תרפיה בלייזר רך נמצאת בשימוש במרפאות כאב, בקרב פיזיותרפיסטים ומטפלים אלטרנטיביים ברחבי העולם, בעיקר בתחום הטיפול בכאבים מוסקולוסקלטליים, בשיפור תנועתיות, הורדת נפיחות, ובריפוי דלקות ורקמות רכות פגועות.
חוק מעמד ותיקי מלחמת העולם השנייה
חוק מעמד ותיקי מלחמת העולם השנייה, התש"ס-2000 קובע כי ותיקי מלחמת העולם השנייה (המכונים "וטרנים") שהם אזרחי ישראל ותושביה זכאים להכרה על פועלם וגבורתם במלחמה בנאצים ומעניק להם מספר הטבות: סיוע בתשלום שכר דירה, תרופות מוזלות, פטור מאגרת הרדיו והטלוויזיה ומענק שנתי בגובה 15% מהשכר הממוצע במשק.
ותיק מלחמת העולם השנייה לפי הוראת החוק הוא מי שבזמן מלחמת העולם השנייה היה בשירות פעיל באחד מצבאות בעלות הברית, או במחתרות שנלחמו בנאצים, או מי שהוכר על ידי שלטונות ברית המועצות כמגן העיר לנינגרד בזמן המצור עליה.
הרקע לחקיקת החוק הייתה דרישה מטעם ברית ותיקי מלחמת העולם השנייה שנלחמו בנאצים שהוקמה ב-1977 על בסיס מועדוני וטרנים שהוקמו טרם לכך והעלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים, שבמסגרתה עלו לישראל ותיקי מלחמה רבים. החוקים לא הכירו אז בשירותם במסגרת הצבא האדום. החוק אינו עוסק רק במתן סיוע וזכויות מיוחדות אלא גם מורה להקים מפעל זיכרון להנצחת הלוחמים נגד הנאצים.
בחוק זה נכלל גם תיקון עקיף לחוק זיכרון השואה והגבורה – יד ושם, הקובע את 9 במאי כיום הניצחון על גרמניה הנאצית. ביולי 2017 הוחלף סעיף זה בחוק יום הניצחון על גרמניה הנאצית, התשע"ז–2017.
ויטיליגו
וִיטִילִיגוֹ או "לויקודרמה" היא מחלת עור אוטואימונית, שבה מאבדים אזורים מסוימים של העור את צבעם והעור הופך בהיר. האקדמיה ללשון העברית ממליצה לקרוא למחלה זו "בַּהֶקֶת" ולעיתים היא מכונה גם במילה המקראית "בַּהֶרֶת", אף כי ייתכן שבמקרא (ספר ויקרא פרק י"ג) לא היה מדובר באותה תופעה.
החולים במחלה עלולים לסבול מפגיעה בתדמיתם בעקבות השינוי בגוון העור. המחלה אינה מדבקת ואינה מסוכנת. ישנן ארצות, כמו הודו למשל, שבהן סובלים החולים מנידוי חברתי.
הטיפול במחלה נעשה באמצעות שיזוף במנורות UVB במרפאות פוטותרפיה מיוחדות, לפעמים בשילוב עם פסוראלן, ויטמין D3 או קורטיזון.
תסמיני המחלה
כאחוז אחד עד שני אחוזים מהאוכלוסייה סובלים מהמחלה. כמחצית מהחולים יפתחו את המחלה לפני גיל 20. ב-20% מהמקרים יש בן משפחה נוסף שלוקה במחלה. למעטים מהם מתלווה גם מחלות אוטואימוניות אחרות (מחלות בהן הגוף נלחם ופוגע בעצמו).
אף על פי שאין הוכחות חותכות, יש המשערים היום שמדובר במחלה אוטואימונית שבה נוצרת תגובה דלקתית כנגד תאי הפיגמנט בעור. חוקרים אחרים טוענים שהסיבה היא הצטברות של מולקולות פרוקסיד ה"מרעילות" את המלנוציטים ופוגעות בפעילותם. ברוב המקרים המחלה מתפתחת במהירות, ותסמיניה הם כתמי עור לבנים שגדלים בקצב מהיר. התופעה יכולה להיעצר לתקופה ארוכה ואחר כך להתחדש שוב. בחלק מהחולים שטחי ההתבהרות קטנים ובאחרים נרחבים. הם עלולים להופיע בכל מקום בגוף, לרבות הגפיים והפנים לעיתים נדירות עשוי צבע העור לחזור לתקינותו גם ללא טיפול.
אצל חולים רבים התפרצות המחלה באה בעקבות אירוע טראומטי כמו תאונת דרכים, פגיעה של קרוב משפחה או מתח נפשי שחוו לתקופה מסוימת.
המחלה זכתה לפרסום משמעותי בציבור בעקבות ריאיון של מייקל ג'קסון בתוכניתה של אופרה וינפרי במהלך שנת 1993, במסגרתו סיפר הזמר כי הוא סובל ממחלה זו.
טיפולים
הצורך בטיפול נקבע בעיקר לפי מידת ההפרעה של המחלה. בחולים בעלי עור בהיר הויטילגו כמעט ואינה מורגשת, ופעמים רבות אינה מחייבת טיפול. אצל בעלי עור כהה, הכתמים בולטים וההפרעה גדולה, והם חשים צורך עז יותר בקבלת טיפול.
הסוואה בעזרת איפור
כתמים לבנים קטנים בעיקר סביב העיניים ניתנים להסוואה בקלות על ידי איפור.
פוטותרפיה
טיפול באמצעות אור אולטרה סגול לוויטיליגו יעיל מאוד כאשר הוא על הפנים והצוואר וכאשר המחלה קיימת לא יותר מאשר עשר שנים. אצל ילדים אחוזי ההצלחה באזורים אלה גבוהים ביותר.
הטיפול העיקרי נעשה באמצעות מנורות מסוג UVB NARROWBAND אשר נותנות אור אולטרה סגול בתחום צר מאוד של 311–313 ננומטר בלבד. זמן החשיפה עולה בהדרגה בכל טיפול עד שמגיעים לרמה בו העור מגיב אבל לא מאדים. הטיפול נמצא בישראל בסל הבריאות וחברי קופות החולים זכאים לקבל אותו מקופות החולים ללא תשלום.
הטיפול ב-UVB NARROWBAND נמצא יעיל באותה מידה כמו ה-PUVA ואין לו תופעות הלוואי של נטילת הפסוראלן וכן הוא אינו גורם לנזק בעור כיוון שאינו חודר עמוק בעור.
רפיגמנטאציה על ידי אור UVB+UVA ממוקד
טיפול ממוקד רק בכתמים מאפשר להוריד את מספר הטיפולים. שיטה זו מתאימה בעיקר לכתמים קטנים ובדומה לטיפול UVB NARROWBAND היא יעילה עבור 90% מהכתמים בעור הפנים, 60% בעור הגב ו-20% בידיים וברגליים.
תכשירי הכהיה
הטבה קלה דווחה במקרים בודדים בהם השתמשו בקרמים אנטי דלקתיים - עם או בלי סטרואידים מסוג Protopic או Elidel. אך התוצאות לאחר טיפול במשחות אלו בויטילגו רחוקות מלהשביע רצון ברוב החולים. תוצאות טובות יותר דווחו כאשר נעשה שימוש במשחות יחד עם חשיפה לאור ממנורות UVB NARROWBAND.
דפיגמנטציה: הלבנת העור
בחולים אשר העור חסר הפיגמנטציה מכסה אזורים רבים וגדולים משטח גופם, ישנה האפשרות לעשות טיפול דפיגמנטציה. בטיפול זה הופכים את האזורים הבריאים בעור (עם הפיגמנטציה) ללבנים על ידי שימוש במשחה benoquin cream 20%, משחה זו משלימה את תהליך של הוויטיליגו בהפיכת העור ללבן תוך שלושה עד ארבעה חודשים מתחילת השימוש, והעור נשאר לבן לאורך זמן. משחה זו אינה ניתנת לרכישה בישראל.
חוות שפון
חוות שפון הייתה חווה חקלאית במישור החוף, שהתקיים בה בית ספר חקלאי לילדים ערבים. כיום יושבים בשטחי החווה היישובים באר יעקב ונצר סרני.
היסטוריה
בשנת 1889 חכר הכומר הלותרני הגרמני, יוהאן לודוויג שנלר (1820 - 1896), מייסד בית היתומים שנלר בירושלים, 10,000 דונם מהשלטונות הטורקים בין רמלה לנס ציונה. בשנת 1895 נקדחה במקום באר שנתנה מים בשפע. שנלר קרא לבאר "באר השלום והישע"; מאז נקרא המקום בעברית "באר שלום" ובערבית "ביר סאלם". בשנת 1899 התגוררו במקום 8 נפשות.
בשנת 1897 נבנה במקום בית ספר חקלאי שנוהל על ידי הדיאקון הגרמני מתאוס שפון (Matthäus Spohn; 1935-1866) ולפיכך נקרא המקום חוות שפון.
בשנת 1906 נמכרו חלק מאדמות החווה ליהודים ונוסדה עליהן המושבה באר יעקב.
במלחמת העולם הראשונה התמקמו בחווה כוחות צבא טורקיים, ובשנת 1917 נכבש המקום על ידי הצבא הבריטי בפיקודו של אלנבי, שקבע בחווה את מפקדתו. הוא עצמו התמקם באחד הבתים ותכנן שם את מהלך המלחמה עד לכניעת האימפריה העות'מאנית.
בשנת 1918 אירח אלנבי במקום זה את חיים ויצמן.
לאחר המלחמה חזרו הגרמנים למקום. במאי 1939 נטען בעיתון הבוקר שבחווה מתנהלת תעמולה נאצית. התושבים הגרמנים גורשו במלחמת העולם השנייה, ובחווה השתכן בית ספר לקצינים טכניים של הצבא הבריטי.
ב-15 באפריל 1948 פינו הבריטים את החווה. כוח של חטיבת גבעתי שיצא מבאר יעקב תפס את החווה לפני הערבים. כוח ערבי חזק שיצא מרמלה התקיף את המקום אך נהדף.
ביולי 1948 התיישב במקום קיבוץ נצר סרני. חלק מאדמותיו נמסרו למושבה באר יעקב. במשך הזמן שימשו מבני החווה כמוסד חינוכי של הקיבוץ. כיום אחד המבנים נטוש, עד שיימצא לו משקיע פוטנציאלי ומבנה שני מושכר ל"גלריה רומי", ונותן שירותי סטודיו וגלריות לאמנים, ביניהם יעקב אגם, מרסל מולי, יצחק טרקאי, פיטר מקס ורבים אחרים. בבית שגר בו אלנבי נמצא מרכז כנסים ואירועים בשם "חוות אלנבי".
הערות שוליים
Bir Salem
גרנזי
היסטוריה
האיים נוצרו עם עליית פני הים בשנת 6,000 לפני הספירה לערך, שגרמו ליצירת תעלת למאנש. האיים יושבו עוד בתקופה הנאוליתית על ידי חקלאים. מאוחר יותר יושבו האיים על ידי שבטים ברטונים.
בשנת 933 סופחו האיים שהיו קודם לכן בשליטת דוכסות ברטאן לדוכסות נורמנדי, והם השרידים האחרונים של דוכסות זו. המלכה אליזבת הראשונה הייתה למעשה שליטת הדוכסות ובתקופתה עברו האיים בפועל לשליטה אנגלית. תושבי האי מתבדחים על כך שלמעשה ממלכת אנגליה היא מושבה של דוכסות נורמנדי (היינו מושבה של השריד האחרון לדוכסות - האי גרנזי).
בתקופת מלחמת האזרחים האנגלית תמכה גרנזי בצבא הפרלמנט הבריטי בניגוד לג'רזי שתמכה בצבא צ'ארלס הראשון.
במלחמת העולם הראשונה שירתו כ-3,000 מתושבי האי בצבא הבריטי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היו האיים תחת כיבוש גרמני נאצי. חלק מתושבי האיים הועברו למחנות ריכוז גרמניים, ובאי אולדרני אף נבנה מחנה ריכוז לעובדי כפייה.
פוליטיקה
בית המחוקקים של האי נקרא "מדינות גרנזי" (The States of Guernsey) והוא כולל 45 נציגים הנבחרים על ידי המחוזות השונים לתקופה של ארבע שנים. אולדרני שולח שני נציגים. סרק אינו שולח נציגים. בבית המחוקקים משתתפים בדיונים שני נציגי הממשלה הבריטית - התובע הכללי והסנגור הציבורי - שניהם נבחרי על ידי בית המלוכה בהמלצת הממשלה הבריטית, ואין להם זכות הצבעה.
נציג בית המלוכה הבריטי באיים הוא המשנה למושל המתגורר בבית הממשלה. המשנה למושל הנוכחי הוא סגן האדמירל סר פרביאן מאלבון.
כל מחוז מנוהל על ידי דוזיין (Douzaine) הנבחר לכהונה של 6 שנים על ידי אנשי המחוז.
המערכת המשפטית מתבססת הן על מערכת המשפט הצרפתית והן על מערכת המשפט המקובל האנגלית. באיים פועל מעיין שילוב בין בתי משפט השלום (Magistrates Court) ובתי משפט מלכותיים (the Royal Court) ופסקי הדין ניתנים על ידי בייליף ו-12 מושבעים (Jurat) הנבחרים באופן קבוע.
גאוגרפיה
שטחם הכולל של איי גרנזי הוא כ־78 קמ"ר, ואורך קו החוף של האיים הוא כ־50 ק"מ. שטח הגדול באיים - האי גרנזי עצמו - 63 קמ"ר.
האי גרנזי נמצא 48 ק"מ מערבית לחופי נורמנדי שבצרפת ו-75 ק"מ דרומית לוימאות' שבאנגליה. האיון ליהו מחובר לאי גרנזי במעבר המכוסה בעת הגאות.
פני השטח של האיים סלעי והררי, הגבוה באיים הוא סרק (שיא גובהו - 114 מטרים בהר לה מולין - Le Moulin), רומו של האי גרנזי עצמו - 110 מטרים באזור הוטנה (Hautnez) שיאו של אולדרני באזור לה רונד (93 מטרים), של ג'ת'ו - 75 מטרים ושל הרם - 98 מטרים.
האקלים של האיים ממוזג - החורפים מתונים וקיצים קרים. החודשים החמים ביותר הם ספטמבר ואוגוסט בהם הטמפרטורה מגיעה ל-26 מעלות צלזיוס. הקר בחודשים הוא פברואר.
איי גרנזי מחולקים ל-10 קהילות (parishes).
דמוגרפיה
באי גרנזי מתגוררים 65,068 תושבים (2011). הגיל החציוני עבור גברים הוא 41.1 ועבור נשים 43.2.
צבי אלימלך הלברשטאם
רבי צבי אלימלך הלברשטאם (נולד בב' בחשוון ה'תשי"ג, 21 באוקטובר 1952), הוא האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג (מכונה: האדמו"ר מצאנז), חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, ויושב ראש מפעל הש"ס העולמי. מרכז החסידות שבראשותו הוא בקריית צאנז שבנתניה.
תולדותיו
נולד בברוקלין שבניו יורק, ארצות הברית, לרבי יקותיאל יהודה הלברשטאם, האדמו"ר הראשון מצאנז-קלויזנבורג, ולרבנית חיה נחמה, בת רבי שמואל דוד הלוי אונגר. הוא קרוי על שם אחד מאבותיו (מצד סבתו חיה מינדל), רבי צבי אלימלך שפירא מדינוב בעל ה"בני יששכר".
למד במחיצת אביו, בישיבת צאנז שבקריית החסידות בנתניה. בגיל 17 קיבל מאביו תעודת "מורינו" לאחר שנבחן על למעלה מ-1,000 דפי גמרא בעל פה. בא' באלול ה'תש"ל (ספטמבר 1970), נישא בקריית צאנז לחיה שרה, בת רבי שמואל אלכסנדר אונסדורפר (רב קהילת "ראשית חכמה" במונטריאול, ובהמשך רב קהילת "דברי חיים" צאנז, בפתח תקווה). לאחר נישואיו למד בכולל צאנז בקריה בנתניה.
גרנזי
גידול האוכלוסייה
נכון ל-2011 קצב גידול האוכלוסייה הוא 0.438%. מספר הלידות הוא 10.13 לידות לכל 1,000 תושבים לעומת 8.44 מיתות לכל 1,000 תושבים. מספר המהגרים הוא 2.44 מהגרים לכל 1,000 תושבים. תוחלת החיים של גברים היא 79.5 ושל נשים היא 84.95 שנים.
צבי אלימלך הלברשטאם
תולדותיו
נסמך לרבנות מהרבנים: אברהם צבי וייס, אפרים פישל הרשקוביץ ואהרן וידר - אב"ד לינז.
גרנזי
גידול האוכלוסייה
1.54 ילדים נולדים בממוצע לכל אישה.
קבוצות אתניות
תושבי גרנזי מוצאם ממתיישבים בריטים, נורמנים - צרפתים ופורטוגזים.
דתות
תושבי האיים אנגליקנים, קתולים, פרסביטריאנים, בפטיסטים ומתודיסטים. האנגליקנים והמתודיסטים מהווים רוב באוכלוסייה.
הגירה לאיים
תושבי גרנזי נחשבים חלק מבריטניה, אולם האי רשאי להגביל הגירה לאי ולקיים מנגנוני ביקורת גבולות משלו. ישנן הגבלות על תושבי חוץ המונעות מהם רכישת קרקעות או שכירת קרקעות באי.
תרבות
אנגלית היא השפה המדוברת על ידי רוב תושבי האי. ג'רנסיאה, השפה הנורמנית של האי מדוברת על ידי 2% מהתושבים אף ש-14% מהתושבים מבינים אותה. עד תחילת המאה ה-20 הייתה הצרפתית השפה הרשמית של האי.
ויקטור הוגו שהה בגלות באי וכתב בו מספר רב של יצירות ובהן עלובי החיים. ביתו בנמל סנט פטר משמש כיום כמוזיאון (המנוהל על ידי עיריית פריז). הספר "מועדון גרנזי לספרות ולפאי קליפות תפודים" מאת מרי אן שייפר ואנני בארוז מתאר את האי וחיי תושביו תחת הכיבוש הנאצי מזווית ספרותית מיוחדת. על פי הנטען בספר, גם הסופר והמחזאי אוסקר ויילד שהה באי תקופה קצרה וכתב בו יצירות. גם המלחין ג'ון איירלנד הרבה לבקר באי ואף חיבר בו קובצי קטעים לפסנתר בהשראת נופי האיים.
בעלי החיים הלאומיים של האי הם החמור ופרת גרנזי. החמור היה בהמת המסע המועדפת באי התלול וכן סימל את עקשנותם של תושביו.
אנשי גרנזי מכונים על ידי אנשי ג'רזי בכינוי "חמורים" (באנגלית: donkeys ובצרפתית: ânes). בתמורה מכנים אנשי גרנזי את אנשי ג'רזי בכינוי "קרפדות" (באנגלית toads ובצרפתית: crapauds).
ספורט
גרנזי משתתפת במשחקי חבר העמים וכן במשחקי האיים. תושבי האיים משתתפים בקבוצות הלאומיות של אנגליה וסקוטלנד.
צבען המסורתי של קבוצות האי הוא ירוק.
צבי אלימלך הלברשטאם
תולדותיו
בשנת ה'תשל"ד מונה על ידי אביו לרבה של קריית צאנז בנתניה וכ"רב הצעיר" של חסידי צאנז. לאחר פטירת אביו, בט' בתמוז ה'תשנ"ד (יוני 1994), הוא מונה לאדמו"ר.
אדמו"רות
מלבד מוסדות החסידות בראשותו, עומד הרב הלברשטאם גם בנשיאות "מרכז רפואי צאנז - בית חולים לניאדו". הוא יושב ראש "מפעל הש"ס" וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. האדמו"ר מתגורר בקריית צאנז שבנתניה. קרייה נוספת של החסידות שבהנהגתו קיימת בירושלים. שלוחות של החסידות ישנן בערים: אלעד, אשדוד, ביתר עילית, בית שמש, בני ברק, חיפה, מודיעין עילית, פתח תקווה וצפת. בשנת ה'תשע"ב נוסדה בהוראתו "קריית צאנז" חדשה בטבריה. היא נחנכה באלול ה'תשע"ד (ספטמבר 2014) ומתוכננת להכיל 400 דירות. שלוחות החסידות בארצות הברית: בויליאמסבורג, בורו פארק ומונסי שבניו יורק. שלוחות נוספות יש בלונדון שבאנגליה, ובאנטוורפן שבבלגיה.
האדמו"ר נושא בטיש הנערך מידי שבת פלפול תורני במשך כשעה, המשלב הלכה ואגדה. הוא מוסר שיחה גם בסעודה שלישית. כמנהג אדמו"רי צאנז, דבריו לא מודפסים בספר בחייו, וחלק מהם רואה אור בגיליון השבועי "בצילא דמהימנותא" ובגיליון צאנז החודשי, שבהם מתפרסם מהנעשה בחצרו.
באוגוסט 2007 נפגש בקריית צאנז עם רבי אהרן טייטלבוים, אחד משני אדמו"רי סאטמר, לאחר נתק של שנים בין חסידות צאנז לחסידות סאטמר.
במובן הפוליטי הרב הלברשטאם מוביל קו דומה לזה של אביו. קו הפרגמטי אך לא תומך ביחס לציונות אך בכל זאת מכיר במדינה ובמוסדותיה וחבר במועצת גדולי התורה ומתנגד למסירת שטחים.
משפחתו
אחיו, רבי שמואל דוד הלברשטאם, הוא האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג
ילדיו:
אבנר ארד
אבנר ארד (Avner Arad; נולד ב-1967) הוא פסנתרן ישראלי-אמריקאי.
ביוגרפיה
אבנר ארד נולד בחיפה. החל את הכשרתו בקונסרבטוריון דוניה ויצמן בעירו. בשנת 1980, כשהיה בן 13, עבר לארצות הברית, ושם המשיך את לימודיו בבית הספר איסטמן למוזיקה. זכה בתחרות הלאומית ע"ש שומסקי (Shumsky) ובתחרות התזמורת הפילהרמונית של רוצ'סטר. ב-1981 יצא לסיור הקונצרטים הראשון שלו באירופה כזוכה בתחרות הבינלאומית לפסנתרנים צעירים. באותה שנה החל ללמוד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה אצל סימור ליפקין. ב-1988, לאחר שזכה בפרס הראשון בתחרות ע"ש סרגיי קוסביצקי, ניגן ארד את וריאציות גולדברג של באך ברסיטל הראשון שלו בניו יורק. ב-1999 הופיע באולם הרסיטל ע"ש וייל בקרנגי הול וזכה לביקורת אוהדת ב"ניו יורק טיימס". הופעתו הראשונה במרכז לינקולן הייתה עם תזמורת ג'וליארד. לאחר סיום לימודיו במכון קרטיס, המשיך לתואר מוסמך בבית הספר ג'וליארד בניו יורק כתלמידם של רודולף פירקושני ועמנואל אקס. בשנים 1994–1995 השתתף בפסטיבל רוויניה. ארד ניגן באולמות קונצרטים מן החשובים בעולם, בהם הקונצרטחבאו באמסטרדם, הקונצרטהאוס בווינה ומרכז קנדי בוושינגטון הבירה.
הקלטות
אבנר ארד הקליט את כל הולסים של שופן וכן תקליטור שכולו יצירות לפסנתר מאת שומאן בחברת MSR קלאסיקס. עוד הקליט את מכלול יצירות הפסנתר של לאוש יאנאצ'ק בחברת הליקון, ואת מכלול היצירות לכינור ופסנתר של ארנסט בלוך, עם לטיציה הונדה-רוזנברג, בחברת אמס קלאסיקס.
יורם דורי
יורם דורי (נולד ב-12 בספטמבר 1950) הוא דובר ויועץ לאסטרטגיה מדינית–תקשורתית ואסטרטגיה פוליטית–תקשורתית. שימש שנים רבות כיועץ קרוב ודוברו של שמעון פרס, וכן דובר מפלגת העבודה.
ביוגרפיה
דורי שימש בעבר כמדריך של"ח וכרכז חינוך חברתי בבית הספר התיכון עירוני ה' בת"א. לאחר מכן כיהן בעבר כמ"מ המזכיר הארצי ומזכיר בפועל של ארגון הסטודנטים חברי מפלגת העבודה. שימש כרכז צעירים במועצת פועלי ת"א-יפו ולאחר מכן כאחראי על החטיבה לעיתונות ויחסי ציבור במשרדי הסוכנות היהודית בת"א. שימש כדוברם של יו"ר הנהלת הסוכנות שמחה דיניץ, תנועת המושבים, משחקי המכביה ה-11 וה-12, כחבר הנהלה ודובר מחלקת הכדורסל של הפועל תל אביב ודובר מפלגת העבודה בשנים 1992–1998 תחת יושבי הראש רבין, פרס וברק.
בתחילת שנות האלפיים שימש יועץ מיוחד לשר החוץ, למשרד המשנה לראש הממשלה ולמרכז פרס לשלום.
בשנת 2003 עמד בראש רשימה חילונית שהתמודדה בבחירות למועצת גבעת שמואל.
עם בחירתו של שמעון פרס לכהונת נשיא מדינת ישראל, התמודדות בה הייתה לדורי תרומה מכרעת, מונה דורי כיועצו האסטרטגי של הנשיא. שימש כדובר הארגון העולמי להשבת רכוש (איל"ר), וכן הוביל את המסע התקשורתי נגד הבנקים השווייצרים בעניין החשבונות הרדומים מתקופת השואה. כיום משמש כדובר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ודובר המרכז הבינלאומי להגירה ולקליטה ומשמש כיועץ אסטרטגי למועצה הישראלית לצרכנות, דורי שימש כיו"ר מועצת המנהלים של החברה הציבורית "אסיה פיתוח" ומכהן היום כחבר הוועדהמהבינלאומית והועד המנהל של לימוד ברית המועצות לשעבר. דורי כותב ביוגרפיות ומרצה על נושאים מדיניים, תקשורתיים ופוליטיים.
נשוי לבתיה ואב לארבעה,סב ל12 מתגורר בגבעת שמואל.
הנשיקה הראשונה
הנשיקה הראשונה הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית גילה אדרי. הוא פורסם בשנת 1965 בהוצאת התקליט חיפה, לאחר שני מיני-אלבומים בשם "את אהבתי" ו"יקירי". פרט ל"הנשיקה הראשונה" (מילים: אברהם בן זאב, לחן: אילן נובקוביץ'), "יקירי", "מכל רגשותיי" ו"עשר ורבע בערב" (מילים ולחן: חיים קינן) כל רצועות האלבום הן גרסאות כיסוי לשירים בין-לאומיים, בעיקר מז'אנר השאנסון הצרפתי ומהג'אז האמריקאי.
דמויי חתול
דמויי החתול (שם מדעי: Feliformia) היא תת-סדרה בסדרת הטורפים והם כוללים את משפחות החתוליים, צבועיים, נמייתיים, טורפי מדגסקר, גחניים, לינסנגים אסייתיים וזבדי דקלים אפריקנים - משפחה שממנה שרד רק מין אחד כיום.
דמויי החתול חיים בעיקר באפריקה ואסיה הטרופיים כשמעט מינים (בעיקר חתוליים) חיים באזורים נוספים. הם שונים מדמויי הכלב בלסתותיהם הקצרות והרחבות יותר ובכפותיהם הרחבות בעלות הטפרים הנשלפים, דבר העוזר למינים רבים לטפס על עצים וגם להרוג את טרפם ביעילות.
כל בני קבוצה זו חיים על היבשה ולא בימים.
ה'של"ה
על פי האר"י (ר"ח ויטאל, שער הפסוקים), שנה זו היא קץ הגאולה. זאת בהתאם לאמור בספר דניאל (פרק יב).
בניין קולנוע קסם
בניין קולנוע קסם עמד בפינת הרחובות רציף הרברט סמואל ואלנבי, בנקודת ההשקה של טיילת תל אביב עם כיכר הכנסת כיום. הבניין שימש כמשכנו של קולנוע "קסם" מיום הקמתו ב-1945 ועד 1948. בראשית 1949 הופקע הבניין לצרכיה של הכנסת הראשונה, שקיימה בו את דיוניה בשנת 1949, במשך למעלה מתשעה חודשים. מ-1958 ועד 1982 היה הבניין משכנה של האופרה הישראלית. הבניין נהרס ב-1988. המגרש עליו עמד הבניין, והמגרש הסמוך לו שבו עמד מלון סן רמו, אוחדו, ועליהם נבנה מגדל האופרה, שנחנך ב-1993. במגדל זה שלוש קומות מסחריות ועליהן מגדל מגורים.
היסטוריה
הכיכר בה הוקם הבניין תוכננה להיות רחבת ידיים בצורת מניפה וסביבה מבני בידור ובילוי הפונים אל הים עוד בשנת 1921 על ידי האדריכל ריכרד קאופמן. מאז ביקור הנציב העליון הרברט סמואל בתל אביב ב-1922 היה שמה הרשמי כיכר הרברט סמואל.
בית הקולנוע הוקם ברחוב אלנבי 1, בחלק הצפוני של כיכר הרברט סמואל על ידי היזמים זוסיה קיפניס ואברהם פרלמוּט (שהתגורר באנגליה). האדריכל זכי שלוּש תכנן את המבנה בשנת 1945, תוך התאמתו לצורת המניפה המקורית של הכיכר. בניית המבנה הדו-קומתי הסתיימה בסוף אותה שנה וב-27 בדצמבר נחנך בית הקולנוע. אולם הקולנוע שכן בקומת הכניסה, שכללה שלושה קיוסקים, והכיל 1,144 מושבים מרופדים. הוא נחשב לגדול וליוקרתי ביותר בתל אביב באותה עת והוקרנו בו בעיקר להיטים קופתיים. בקומה השנייה היו שני משרדים ומזנון.
בתקופת מלחמת העצמאות הוחרם המבנה מקיפניס. עם הקמת המדינה בה' באייר תש"ח שימש הבניין את מפקדת חיל הים עד להעברתה אל בסיס חיל הים בחיפה. בז' באדר תש"ט, 8 במרץ 1949 התקיימה לראשונה בתל אביב ישיבת הכנסת הראשונה בבניין קולנוע "קסם". עד סוף 1949 התכנסה הכנסת לסירוגין גם בבית דיזנגוף בשדרות רוטשילד, בו התקיים טקס הכרזת העצמאות ונחתמה מגילת העצמאות. קיפניס הועסק כמנהל אדמיניסטרטיבי של הכנסת, עד שהכנסת עברה לירושלים. ב-26 בדצמבר 1949 חידשה הכנסת הראשונה את ישיבותיה בירושלים, תחילה בבניין המוסדות הלאומיים וממרץ 1950 במשכנה החדש עד 1966 - בית פרומין. לאחר מכן ניסה קיפניס לקבל חזרה את המבנה, אולם נענה בסירוב. הוא קיבל פיצויים זעומים על החרמת רכושו לאחר שנים של התדיינות משפטית.
בשנת 1950 נרכש הבניין על ידי עיריית תל אביב ונערכו בו ישיבות העירייה לזמן מה, עד ששימש כבניין משרדים של מס הכנסה. בינואר 1958 רכש "חוג ידידי האופרה" את המבנה תמורת 440,000 לירות, כאשר מחצית מסכום זה מימנה ממשלת ישראל. במאי אותה שנה עברה לבניין האופרה הישראלית כמשכן הקבע שלה, לאחר שנדדה בין מבנים שונים ברחבי העיר.
בשנת 1971 רכשה משפחת קשפיצקי מגרמניה את השטח עליו היה מצוי מבנה האופרה, תוך קבלת התחייבות לפינוי האופרה מהמבנה עד נובמבר 1976. לאחר שהאופרה לא פונתה, בגלל סירוב לעבור לבניין הסינרמה, פנו המשקיעים לבית המשפט. באוגוסט 1982 נסגרה האופרה עקב חוסר תקציב והפסקת התמיכה בה מצד משרד החינוך. בעקבות סגירת האופרה תכננו הבעלים להרוס את הבניין ולהקים על שטחו בניין משרדים. בניין הקולנוע נהרס בשנת 1988. בעקבות רצונה של העירייה למשוך דיירים לאזור הוקם בשנת 1993 בשטח בניין מגורים בשם מגדל האופרה.
כיכר המזרקה הסמוכה למגדל האופרה נקראה "כיכר הכנסת", בכיכר זו מוזכרת ההיסטוריה של המקום, כמשכנה הראשון של כנסת ישראל, עד מעבר הכנסת לירושלים בדצמבר 1949.
בלדווין
{{פירושונים|
ראו גם
}}
וולפגנג מרגנסבורג
וולפגנג מרגנסבורג (בגרמנית: Wolfgang von Regensburg; 924 - 31 באוקטובר 994) היה קדוש נוצרי. הוא היה הבישוף של רגנסבורג בבוואריה החל מחג המולד של 972 ועד למותו.
חייו
וולפגנג נודל בשוואביה, כנראה בפולינגן. בגיל שבע לימד אותו בביתו איש דת כמורה פרטי, ולאחר מכן למד בבית הספר שבמנזר רייכנאו. שם הוא הכיר את היינריך פון בבנסברג (הארכיבישוף הראשון של טריר), עמו עבר לעיר וירצבורג להמשך לימודיו. מאוחר יותר הפך למנהל בית ספר של הקתדרלה בטריר. הוא הטיף לרפורמות ברוח בנדיקטוס מנורסיה ולביטול הקניין הפרטי.
לאחר מותו של היינריך פון בבנסברג, ציווה עליו אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לפעול בעיר קלן, אך וולפגנג סירב להפוך לבישוף העיר והעדיף לפרוש (ב-965) למנזר איינזידלן של הבנדיקטינים בשווייץ. ב-968, בגיל 43, מונה לכהן הדת של המנזר.
בשנת 994 נפטר בפופינג שבאוסטריה עילית של ימינו. ב-1052 הוכרז כקדוש על ידי הכנסייה הקתולית. יחד עם אולריך מאוגסבורג וקונראד מקונסטנץ הוא נחשב לאחד משלושת הקדושים הגרמניים החשובים במאה העשירית.
ספקנות מדעית
ספקנות מדעית היא תפיסה הדוגלת בכך שההבנה הטובה ביותר של המציאות - היא בדיקה מדעית. ספקנות מדעית דוחה אמונות בעל-טבעי וטענות פסאודו-מדעיות.
מקור המונח ותחולתו
המונח ספקנות מדעית הופיע כנראה לראשונה בספריו של קארל סייגן, תחילה בנובלה מגע, ולאחר מכן בספר בליונים ובליונים, אך שורשי המושג נטועים במאה ה-19, וגישות ספקניות בפילוסופיה חוזרות אחורה עד לדקארט ולפילוסופים היווניים. ספקנות מדעית מכונה לעיתים ספקנות רציונלית או חקירה ספקנית. הספקנות החדשה, כפי שהגדיר פול קורץ בספרו, גם היא למעשה ספקנות מדעית. לעיתים קרובות, כשמדובר בספקנות סתם, הכוונה היא לספקנות מדעית. הספקנות המדעית נעזרת בהסקה דדוקטיבית כדי להעריך את תוקפן של טענות חסרות בסיס-ראייתי מספק.
סקירה כללית
ספקנים מדעיים מאמינים כי חקירה אמפירית של המציאות תוביל אל האמת, וכי השיטה המדעית היא המתאימה ביותר לביצוע חקירה זו. בהתחשב בקפדנותה של השיטה המדעית, המדע עצמו יכול להיחשב כצורה מאורגנת של ספקנות. הספקן המדעי אינו בהכרח מדען (אם כי אין מניעה שיהיה מדען), אלא אדם המקבל בדרך כלל טענות המבוססות, לדעתו, על השערות הניתנות לבדיקה מדעית ועומדות בחשיבה ביקורתית. במילים אחרות, ספקן מדעי אינו מחויב לבדוק כל טענה המובאת בפניו בכוחות עצמו, אלא לדרוש לקבל ראיות התומכות בטענה ולבדוק אותן כמיטב יכולתו. ספקנים מדעיים מנסים להעריך טענות על סמך היכולת לוודא את מידת הוודאות והסילוף שבהן, ונוטים לדחות טענות המבוססות על אמונה או ממצאים אנקדוטלים. לעיתים קרובות הם ממקדים את ביקורתם בטענות שהם מחשיבים כבלתי סבירות, מפוקפקות או סותרות ידע מדעי מקובל באופן ברור. אין לפרש ביקורת כזו כדחיה על הסף של טענות יוצאות דופן. על פי הגישה הספקנית, טענות בדבר תופעות על טבעיות או חריגות יש לבחון באופן ביקורתי, וטענות יוצאות דופן דורשות הוכחות יוצאות דופן לפני קבלתן כבעלות תוקף. ישנם קריטריונים רבים לבחינת טענות/תאוריות מדעיות, ובהן עמידה בעקרון ההפרכה של פופר, תערו של אוקאם, עוצמת ההסבר, ויכולת התאוריה לחזות תוצאות נסיוניות. ספקנות היא לכן חלק מהשיטה המדעית; למשל תוצאה ניסיונית אינה נחשבת כמבוססת עד שניתן יהיה כי ניתן לשחזר אותה בניסוי נוסף שאינו תלוי בניסוי המקורי. באופן אידיאלי, על פי העקרונות הספקניים, כל אדם אמור להיות מסוגל לגבש דעה בנוגע לכל טענה שהיא על סמך העדויות המובאות לפניו, ללא צורך בפנייה לסמכות ספקנית או אחרת. בפועל, הדבר נעשה קשה יותר ויותר עקב כמות הידע המדעי הנצבר. לכן היכולת לאזן בין חשיבה ביקורתית והסתמכות על קונצנזוס מדעי נעשית חיונית.
מושאי עניין נפוצים
אף על פי שהגישה הספקנית ניתנת ליישום לגבי כל טענה בדבר ידע, ישנם נושאים הזוכים לתשומת לב רבה יותר מצד הקהילה הספקנית. בין הנושאים הנדונים בספרות הספקנית המדעית ניתן למצוא טענות בתחום הבריאות (כגון היתרונות והחסרונות באכילת מוצר כלשהו, הליכים רפואיים בלתי מקובלים ורפואה אלטרנטיבית), הקיום וההתכנות של יכולות על-טבעיות, קיומם של יצורים על טבעיים (כגון ערפדים, רוחות רפאים) או מפלצות (כגון המפלצת מלוך נס) בריאתנות ותכנון תבוני, דאוזינג, תאוריות קשר, וטענות נוספות המצטיירות כבלתי סבירות מדעית.
פסבדו-מדע
בפרט זוכים לתשומת לב פסבדו-מדעים, תחומי ידע הנתמכים או מתיימרים להיתמך על ידי המדע, אך אינם עומדים בדרישות השיטה המדעית. בין התחומים אשר לדעת הספקנים הם פסבדו-מדעיים ניתן למצוא את האסטרולוגיה, הכירומנטיקה וההומיאופתיה.
לדעת הספקנים, פסבדו-מדע טומן בחובו סכנות ממשיות. ברטראנד ראסל טען כי מאחר שמעשיו של אדם מבוססים על אמונותיו והשקפותיו, אזי אם אותן אמונות והשקפות אינן מבוססות על עדויות הן עלולות להוביל לפעולות הרסניות. ג'יימס רנדי כותב רבות על הונאות שמבצעים חוזי עתידות ומרפאים ("הילרים"). מבקרי תורות רפואה אלטרנטיבית למיניהן טוענים כי הסתמכות על ייעוץ שהוא לדעתם פסבדו-רפואי עלול להוביל למצבים רפואיים קשים ואף למוות.
תופעות כאלה נצפו גם בישראל. התנגדות לחיסונים עלולה להוביל לפרוץ מגיפות. הספקן ריצ'רד דוקינס מרחיק לכת וטוען כי דתות (המבוססות מטבען על אמונות ולא על עדויות מדעיות) הן גורם מרכזי לאלימות (בעיקר בספרו יש אלוהים?), וכי תורות בריאתניות מהוות איום ממשי על מדע הביולוגיה.
הנגשה לציבור הרחב
ספקנים כג'יימס רנדי התפרסמו בהלעגת טענות הקשורות לחלק מהנושאים שהוזכרו.
עם זאת, חוקר התופעות הפאראנורמליות ג'ו ניקל מזהיר כי גם על "מלעיגנים" להתייחס לטענות פאראנורמליות ברצינות וללא הטיה. לטענת ניקל, סביר כי חקירה נטולת פניות תשפיע יותר מאשר לעג.
ערוץ יוטיוב "Captain Disillusion" מציג סרטים בנושא וצבר פופולריות רבה.
פסבדו-ספקנות
במאמר בכתב העת New Statesman התייחס ריצ'רד קמרון וילסון לתומכים בעמדות שנויות במחלוקת, כגון הכחשת קיום מחלת האיידס או הכחשת השואה, כאל פסבדו-ספקנים. תומכי עמדות מסוימות מגדירים עצמם כספקנים, אך בוררים רק את העדויות המאששות את טענותיהם מתוך מאגר העדויות המלא. באופן כזה, העדויות שהם מציגים תומכות בתאוריה בה האמינו מלכתחילה. . לפי וילסון, המתאר בהרחבה את התופעה בספרו Don't Get Fooled Again (2008), פסבדו-ספקנים ניתנים לאפיון בכך ש-"אינם מתרכזים בחיפוש אובייקטיבי אחר האמת, אלא בהגנה על עמדה אידאולוגית בה החזיקו מראש".
ספקנות מדעית מול ספקנות פילוסופית
יש להבדיל בין הספקנות המדעית והספקנות הפילוסופית החוקרת את יכולת האדם לרכוש ידע על טבע העולם והאופן בו הוא נתפס בעיניו. בעוד שספקן מדעי דורש ראיה סבירה לתקפותן של טענות לפני קבלתן כידע, ספקן פילוסופי עשוי להכחיש את עצם קיומו של הידע ממגוון סיבות כגון: אי אפשר להסתמך על ידע מכיוון שישנה תמיד חוסר ודאות, המציאות אינה אובייקטיבית והיא רק פרשנות אישית שלנו, או שדדוקציה היא כלי שפועל בניגוד לאינטואיציה.
חיים חזן (אנתרופולוג)
חיים חזן (נולד ב-1947) הוא פרופסור אמריטוס לאנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
חיים חזן נולד בירושלים שם גדל עד גיל 10, אז עברו הוריו לגבעתיים שם עבר את נעוריו. למד לתואר ראשון בסוציולוגיה, אנתרופולוגיה וספרות ותואר שני בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, שניהם באוניברסיטת תל אביב בשנים 1972-1967. נושא התזה היה: "גילויים של טוטאליות יחסית בארגון החיים בבית-אבות." עשה דוקטורט ביוניברסיטי קולג' בלונדון בהדרכתו של פרופסור מייקל גילסנן בשנים 1976-1973, כתיבת הדוקטורט לוותה בקשר עם האנתרופולוגית הידועה מרי דאגלס, שחשיבתה ותורתה השפיעו על תחילתה של הקריירה שלו. ב-1976 מונה למרצה באוניברסיטת תל אביב, מונה לפרופסור מן המניין 1994. החל משנת 2008 מכהן כעורך כתב העת "סוציולוגיה ישראלית." היה מנהל המכון למחקר חברתי, מכון הורוביץ ומכון הרצג לחקר ההזדקנות והזקנה באוניברסיטת תל אביב.
שימש כיועץ אקדמי למרכז לטכנולוגיה חינוכית בהכנת תוכנית לימודים על זיקנה והזדקנות, כיהן כיו"ר ועדת מקצוע במשרד החינוך לתוכניות לימודים לבגרות באנתרופולוגיה חברתית.
חיים חזן נשוי למרסיה, מורה במקצועה ולהם שלושה ילדים.
מחקריו
חיים חזן הוא אנתרופולוג החוקר את הזיקנה כתופעה תרבותית. הוא עוסק בזיהוי ואפיון המציאות בה חיים זקנים, הוא משתמש בזיקנה לבחינת שאלות כגון: באיזו צורה ובאיזו שפה משתמשים זקנים על מנת להבנות את הזמן וכדי לבחון שאלות של זהות – כיצד זקנים מגדירים את עצמם. בניגוד לגישות המקובלת במרחב הציבורי הגורסות כי מדווי הזיקנה הם פועל יוצא של שינויים תפקודיים המדלדלים את משאביו של האדם המבוגר, חזן סובר שיש להבחין בין תפקוד לבין תפקיד ובין זקנים לבין זיקנה. אנשים זקנים הם תוצרים של בליה פיזיולוגית-ביולוגית ואילו תפקידים וזיקנה הם ניגזרות של חברה ותרבות. בין הראשונים לאחרונים אין זיקה "טבעית", ורק הסביבה האנושית בה מתקיים הזקן כופה אותה עליו ועל עצמה כאילו הייתה כורח המציאות. ההבחנה המבדלת בין השניים דומה להבחנה בין מין למגדר ומציגה את עולם הזיקנה כבנוי משני מעגלים שרק בחלקם הם חופפים: מעגל התרבות המקבעת את הזיקנה במונחים של סטיגמה, נישול והדרה ומעגל הקיום המובנה על ידי הזקנים עצמם. כאשר שני המעגלים מתייחסים האחד למשנהו במערכת יחסי גומלין של מתח והשלמה. לממשק זה שבין תרבות לזיקנה מקדיש חזן את מירב מחקריו. הוא מנסה להראות בעזרת אתנוגרפיות כיצד, למרות ועל אף "כלוב הברזל" התרבותי מצליחים זקנים לבנות לעצמם מובלעות קיומיות חלופיות לחברה המתנכרת והעוינת. אלא שחלופות אלה אינן ערי מקלט לפליטי התרבות ונדכאיה, אלא מסגרות טעונות משמעות הטומנות בחובן צורות ראייה ופרשנות של המציאות המאפשרות לשוכניהן חיים של פשר וטעם גם לאחר שירדו מנכסיהם המשפחתיים, הקהילתיים והכלכליים.
אנשי הלימבו: מחקר על הבניית עולם הזמן של זקנים
זהו שם ספרו הראשון של חיים חזן והוא עיבוד של עבודת הדוקטורט שלו, הוא ראה אור לראשונה באנגלית ב-1980 ותורגם לעברית ב-2002. הוא מבוסס על מחקר ביהודים החיים ברובע עוני של לונדון ומצויים בערוב ימיהם. הספר עוסק בחוויית הזמן ותפישת הזמן אצל אנשים זקנים. האנשים שחזן חקר בנו לעצמם הווה מחזורי ופרודתי, תוך מחיקת העבר והעתיד. באמצעות יחסי חליפין מוכללים, מעין בנק משותף בו כל אחד נותן כפי יכולתו ומושך לפי צרכיו, ובכך מתבטלים יחסי התן וקח ביניהם ועמהם תפיסת העבר והעתיד.
במאמר שבא בעקבות הספר טבע חזן את המושג Transversal Continuity שהופיע בכתב העת Current Anthropology בשנת 1984.
A Paradoxical Community
הספר "A Paradoxical Community: The Emergence of a Social World in an Urban Renewal Setting" ראה אור ב-1990 והוא חוקר את פרויקט שיקום השכונות ומציע ניתוח ביקורתי של השימושים הרטוריים והחברתיים הממסדיים והמקומיים במושג הקהילה המונעים השקעות באפיקים חיוניים כגון תעסוקה וחינוך. חזן ניסה לבדוק את תכונותיו ומאפייניו של המושג "קהילה", הטענה המרכזית בספר היא שיש יחס הפוך בין השימוש השגור במושג הקהילה וברטוריקה של הקהילה לבין המבנה החברתי של הקהילה הכולל מוסדות חברתיים ורשתות קהילתיות – ככל שהאחד עולה השני יורד ולהפך.
Managing Change in Old Age
הספר "Managing Change in Old Age: The Control of Meaning in an Institutional Setting" ראה אור בהוצאת אוניברסיטת מדינת ניו יורק ב-1992. זהו מחקר אתנוגרפי בבית אבות בתל אביב הבודק את הסתגלותם של הזקנים לשינויים המהירים בזיקנה. חזן חקר אנשים שונים, מאנשי תנועת העבודה האתאיסטים ליהודים דתיים המתפללים מדי יום בבית כנסת. הוא הראה שעל אף השוני הרב ביניהם השקיעו הנחקרים מאמץ ודמיון בכינון מרחב חברתי המכחיש את העתיד לבוא, מייצב את הקיים ומאפשר הישרדות של משמעות בתנאים של איום קיומי מתמיד. במחקר הוא אף מצא תמונה בזעיר אנפין של החברה הישראלית כשבמרכז עומדת הזדקנותו של "דור המייסדים", חסר גיל בעיני עצמו.
Old Age: Construction and Deconstruction
זהו ספר תאורטי שראה אור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1994, בו המשיג וסיכם חזן את ממצאיו מעבודות השדה השונות שביצע. הוא ניסה לברר האם אנחנו יכולים להבין זיקנה והאם לזיקנה יש יחוד שלא ניתן לדעת אותו. לדעתו הניסיון להבין את הזיקנה מועד לכישלון ואין התאמה בין העולם ההתנהגותי והשפה שהזקנים מדברים לבין השפה שהאקדמיה או החברה בייצוגיה התרבותיים, בדימויים, מיתוסים וסטראוטיפים מדברת על "הזקנים". משברי הייצוג של זמן, מרחב ומשמעות שמחולל הפער בין השניים שימשו בידו מפתחות לשיח המתקיים בין זקנים בלא להתיימר לפרוץ את ייחודיותה של חוויית הזיקנה.
From First Principles: An Experiment in Ageing
ספר זה ראה אור ב-1996 והוא תוצר של עבודת שדה אתנוגרפית שערך חזן בקרב חמש מאות זקנים בקיימברידג', אנגליה, שהשתייכו לאוניברסיטה עד לגיל ה-3. במסגרת זו אנשים זקנים מתנדבים ללמד את עצמם וחולקים את הידע שלהם עם קבוצת הגיל שלהם. הם הקימו ועדת מחקר לענייני זיקנה במסגרתה חקרו למשל את דימוי הזקן בטלוויזיה, אולם סירבו בכל תוקף לגעת בנושאים הקשורים במוות, או במה שהם כינו "הגיל הרביעי", קרי – זקנים חולים ותשושים. גילויו של חזן במחקרו היה שאנשים זקנים עשויים לפתח שפת תקשורת המפרידה בין היחסים בינם לבין עצמם, לבין קשריהם עם העולם הלא-זקן. הם פירקו את הקטגוריות של חייהם – למשל מגדר ומשפחה – כהכנה למוות העומד להתרגש עליהם. הם לא היו חולים מאוד, אלא בריאים ופעילים ובכל זאת קידמו את המוות על ידי פירוק העולם. הם יצרו מיתוסים משותפים של זמן קבוע ונצחי שהשיח סביבם היה מובן אך להם, ופיתחו לצידם לשון אחרת, הסתגלותית, של קשרים זמניים ותועלתניים על מנת לשרוד.
Stimulated Dreams: Israeli Youth and Virtual Zionism
זהו ספרו של חזן משנת 2001 שעוסק בעולמם התקשורתי של נערים בישראל: במיתוסים, בדימויים ובמרכיבים התרבותיים של עולם הנעורים הישראלי. המסקנה המרכזית בספר היא שדווקא תהליכי הגלובליזציה, על מאפייניה הפוסט-מודרניים, הפוקדים את החברה הישראלית, מחזקים את המרכיבים הלוקליים והזהות הלאומית. זאת משום שהמרכיבים הגלובליים כמו טלוויזיה ואינטרנט מאפשרים במות לעלייתן של חברות לאומיות תוך טיפוח והפצה של המיתוסים המכוננים אותן.
דעת הזיקנה: נושא הזיקנה בלימודי סוציו-אנתרופולוגיה
מדריך ביבליוגרפי מוער המציע 12 תוכניות לימודים ומחקר לאוכלוסיות לומדים ייעודיות החל מבית הספר התיכון ועד לחוקרים מתעניינים. כל התוכניות פורסות אותה קשת נושאים ברמות שונות של נגישות.
הזיקנה כתופעה חברתית
הספר יצא לאור בהוצאת אוניברסיטה משודרת. הספר מבקש להציג את עיקרי הדיון הסוציולוגי-אנתרופולוגי בנושא הזיקנה, תוך שהוא מפרק את הסוגיות המרכזיות המרכיבות אותו, ומציע דרך שונה להתמודד עמן. הנחת המוצא של גישה בקורתית זו היא ההבחנה בין ההבנייה התרבותית של הזיקנה לבין זקנים כבני אדם, בין הנחשב פתולוגי לבין הנתפס כנורמלי. בדיקה השוואתית של דימויי מהלך החיים בחברות שונות מאפשרת אתגור ההנחות האוניברסליות על זיקנה באמצעות הדרשות למגוון מאפייניה תלויי ההקשרים והנסיבות של התופעה. דגש מיוחד מושם במקום שיש לזיקה בין מוות לזיקנה בקביעת היחס כלפי שניהם.
השיח האנתרופולוגי
הספר יצא לאור בהוצאת אוניברסיטה משודרת. הספר עוסק ביחסי הגומלין שבין הטקסט האנתרופולוגי לבין הקונטקסט החברתי עליו הוא מדווח ואותו הוא מבקש לנתח. יחסי הייצוג בין השניים הם בעייתיים משום שהתרגום של החוויה המעוגנת בתצפית משתתפת לשפת קהיליית השיח האנתרופולוגית אינו ישיר וחד חד ערכי אלא מתווך על ידי פרדיגמות תאורטיות מפורשות או סמויות. התוצאה היא שפה אנתרופולוגית המורכבת ממושגי מפתח כגון: טקס, מיתוס, גבולות ותרבות שכולם נתונים לפרשנויות שונות הן כאמצעים אנליטיים והן כחלק מלשונם התרבותית של הנחקרים. "השיח האנתרופולוגי" הוא ניסיון להנהרה אפיסטמולוגית של הדרכים בהן עוברים הדיונים הדיסציפלינאריים המרכזיים לנוכח הצורך בנאמנות ל"שדה" ולמחויבות לאתוסים ולמודלים של התחום.
רצח רבין
חזן כתב סדרת מאמרים בעברית ובאנגלית על רצח רבין. באחד המאמרים
טען שדמותו של הרוצח תהפוך ברבות הימים למקבילה לדמותו של הנרצח, אחת לא תוכל להתקיים בלא השנייה ושתי הדמויות יכוננו את השיח הישראלי זו לצד זו. במאמר אחר
כתב שטקסי האבל לאחר מותו של רבין בכיכר רבין היוו אתר עלייה לרגל שחשף את שלושת המרכיבים של הזהות הלאומית: 1. הרכיב הגלובלי – פרחים ונרות; 2. הרכיב היהודי; 3. הרכיב הציוני. ולכן גופו הפוליטי (הסמלי) של רבין מאחד בתוכו את שלושת המרכיבים האלה.
עיר בין הערביים
בשנים 2006 - 2008 הוביל חזן קבוצת מחקר על שואה וגלובליזציה במכון ון ליר, תוצר הכנסים עתיד לראות בספר.
ספריו
1. The Limbo People - A Study of the Constitution of the Time Universe Among The Aged, London, Routledge & Kegan Paul, 1980. (מהדורה מעודכנת בעברית אנשי הלימבו: מחקר על הבניית עולם הזמן של זקנים, אשל - האגודה לתכנון ולפיתוח שירותים למען הזקן בישראל, ירושלים, 2003.)
2. הזיקנה כתופעה חברתית, תל אביב, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, אוניברסיטה משודרת, תשמ"ד 1984.
3. דעת הזיקנה: נושא הזיקנה בלימודי סוציו-אנתרופולוגיה, ירושלים, אקדמון, תשמ"ח, 1988. 4. A Paradoxical Community, Greenwich, JAI Press, 1990.
5. Managing Change in Old Age: The Control of Meaning in an Institutional Setting, New York, State University Press of New York, 1992. 6. השיח האנתרופולוגי, תל אביב, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, אוניברסיטה משודרת, תשנ"ג, 1992. 7. Old Age: Constructions and Deconstructions, Cambridge, Cambridge University Press, 1994.
- pages 28-38 reprinted in J. Gubrium and J. Holstein (eds.) Aging and Everyday life, Oxford: Blackwell, 2000, pp. 15-24.
8. From First Principles: An Experiment in Ageing, Westport, CT., Bergin & Garvey, 1996.
9. Simulated Dreams: Israeli Youth and Virtual Zionism. New York: Berghahn Books, 2001. 10. (ביחד עם דניאל מונטרסקו) עיר בין הערביים: לאומיות מזדקנת ביפו, מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, תשע"א 2011. 11. Haim Hazan nad Esther Hertzog (Eds.) The Anthroplogist as a Nomad, Edwin Mellen Press (accepted).
מצוקי קורנר
מצוקי קורנר (באנגלית: Corner Cliffs) הם מצוקים, המוקפים על ידי שתי רמות שטוחות (הרי שולחן). המצוקים ממוקמים בדרום-מזרח אי אלכסנדר, בארץ אלכסנדר שבאנטארקטיקה.
המצוקים ממוקמים 2.77 קילומטרים בסמוך מדרום לקרחון סאטורן, ו-3.704 קילומטרים צפונית-מזרחית מנונאטאק קואל.
גילוי ומיפוי המצוקים
מדרונות קרח, ממערב למצוקים חסמו את קו הראייה אל מצוקי קורנר, ומנעו את גילויים.
המצוקים צולמו מהאוויר על ידי לינקולן אלזוורת', בטיסתו מעל האזור ב-23 בנובמבר 1935.
המצוקים מופו לראשונה, בהתבסס על תצלומי אוויר אלה, על ידי וולפגנג לואיס גוטפריד יוארג.
אזור המצוקים נסקר לראשונה בשנת 1949 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד (Falkland Islands Dependencies Survey; בראשי תיבות: FIDS).
מקור השם
שמם של המצוקים ניתן להם על ידי על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
השם תיאורי, והוא מציין את העובדה, כי המצוק שמזרח האי אלכסנדר פונה מכיוון צפון - דרום לכיוון דרום - מערב.
"קורנר" באנגלית משמעו פינה.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–מקסיקו
יחסי איחוד האמירויות הערביות–מקסיקו (בערבית: العلاقات الإماراتية المكسيكية, בספרדית: Relaciones Emiratos Árabes Unidos-México) הם היחסים הדו-צדדיים בין איחוד האמירויות הערביות ובין המדינות המקסיקניות המאוחדות.
שורשן
שורשן הוא תת-יחידה של שורש שמי אשר אינה משתנה בנטיות השורש (כשלפני ואחרי כל שורשן עשויים הגאים להתווסף או להשתנות). השורשנים של שורש תלת־עיצורי הם בדרך־כלל שלושת עיצורי השורש: פ״א הפועל, עי״ן הפועל ולמ״ד הפועל. בשורשים מרובעים, מחומשים ומשושים מכיל לפחות אחד השורשנים יותר מעיצור יחיד, לדוגמה השורשן השני של כרב״ל (שורשנים כ–רב–ל). קיימים גם שורשים המתחלקים לשני שורשנים בלבד, לדוגמה זו״ז ("להזיז"): ז–ז, קל״ק ("להקליק"): קל–ק (ראו דוגמאות להלן). שורשן עשוי גם להיות תנועה או להכיל תנועה, לדוגמה השורשן השני בשורשים ראי״נ ("לְרַאֲיֵן"): ר–אֲי–נ, תאר״כ ("לְתַאֲרֵךְ"): ת–אֲר–כ או רענ״נ ("לְרַעֲנֵן"): ר–עֲנ–נ (השוו בלג״נ ("לְבַלְגֵן"): ב–לג–נ ללא תנועה בשורשן השני).
יחסי איחוד האמירויות הערביות–מקסיקו
היסטוריה
ב-12 בספטמבר 1972, כוננו היחסים בין איחוד האמירויות הערביות לבין מקסיקו. במשך שלושה עשורים, מקסיקו הייתה מיוצגת באיחוד האמירויות הערביות באמצעות שגרירותה בביירות, ומאידך איחוד האמירויות הערביות הייתה מיוצגת במקסיקו באמצעות שגרירותה בוושינגטון די. סי.. בשנת 2008, מקסיקו פתחה קונסוליה כללית בדובאי כדי לקדם את החסר ואת שיתוף הפעולה התרבותי בין שתי המדינות. בשנת 2010, פתחה איחוד האמירויות הערביות שגרירות במקסיקו סיטי, ובתמורה בשנת 2012 מקסיקו פתחה שגרירות באבו דאבי וסגרה את הקונסוליה שלה בדובאי.
שורשן
ניתוח תצורות לפי שורשנים מאפשר את החלתם של בניינים ומשקלים תלת־עיצוריים על נטיות שורשים בני יותר משלושה עיצורים; כך למשל למשקל קִטּוּל ניתן לשייך את המילים "עיצור", "אלתור", "אנגלוז", "אינדוקס" ו"קימפלוקס" ולמשקל קַטֶּלֶת ניתן לשייך את המילים "רכבת", "טרפדת", "תרגמת", "ארגמנת" ו"סמרטטת" (ראו דוגמאות להלן).
שורשנים מרובי עיצורים של שורשים תנייניים נוטים לשקף את צרורות העיצורים הקיימים במקור ממנו נגזר השורש, כך שזה עדיין ניתן לזיהוי בתצורות השורש השונות; כך למשל השורשנים של השורש קונט״ט הם קו–נט–ט (למשל במילה "("מקוונטט", ), כך שנשמרים צרורות העיצורים שבמקור "קוונט", בעוד השורשנים של השורש קמפר״ס הם ק–מפר–ס (למשל במילה "מקומפרס", ), כך שנשמרים צרורות העיצורים שבמקור "קומפרסור".
יחסי איחוד האמירויות הערביות–מקסיקו
היסטוריה
מאז הקימו שתי המדינות נציגויות דיפלומטיות, איחוד האמירויות הערביות ומקסיקו הגדילו את שיתוף הפעולה הבינלאומי, הכולל אירועי תרבות משותפים, מסחר וביקורים של דרגים גבוהים בשתי המדינות. שרי החוץ של שתי המדינות ביקרו זה את זה מספר פעמים וחתמו על מספר הסכמים דו-צדדיים, וביניהם שיתוף פעולה משופר במשק האנרגיה. בשנת 2012 חתמו שתי המדינות על הסכם למניעת כפל מס ההכנסה, וכיום הן במגעים להסרת דרישות הוויזה למחזיקי דרכונים דיפלומטים ופקידים רשמיים של שתי המדינות. נכון לשנת 2012, למעלה מכ-3,000 אזרחים מקסיקנים חיים ועובדים באיחוד האמירויות הערביות, בעיקר בתחום האנרגיה, ויותר מכ-50,000 תיירים מקסיקנים מבקרים באיחוד האמירויות הערביות מדי שנה.
שורשן
שיבוץ שורשנים של שורשים שונים בבניין או במשקל נתון
בתעתיק הפונטי מופיעים השורשנים מתחת לכותרות 1S, 2S ו־S3 בהתאמה והאלמנטים המרכיבים את הבניין או המשקל מתחת לכותרות tf1 עד tf4 (קיצור ל־transfix ).