cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סלייפניר
בגסטה דנורום
בחלקה הראשון של הכרוניקה גסטה דנורום מאת סקסו גרמטיקוס, מתואר כיצד נתקל המלך האגדי האדינגוס באדם אלמוני, זקן, בעל עין אחת. לאחר מכן לוקח הזקן את האדינגוס לרכיבה על סוסו. במהלך הרכיבה מציץ האדינגוס מתוך גלימתו של הזקן ומבין שהם רוכבים על הים, אך נאמר לו לא להסתכל על הדרך, ולכן הוא "הסיט את עיניו המשתאות מהמחזה הנורא של הדרכים בהן רכב". התיאור של הזקן וסוסו מזוהה בדרך כלל עם דמותם של אודין ושל סלייפניר.
בתרבות המודרנית
על פי הפולקלור האיסלנדי, הקניון בצורת פרסה הממוקם בפארק הלאומי יקילסאורקליווויר שבצפון איסלנד נוצר כאשר סלייפניר רכב בסביבה ואחת מפרסותיו נחתה ביער.
דמותם של אודין וסלייפניר מתוארת על תבליט עץ בחלק החיצוני של בניין עיריית אוסלו שבנורווגיה. פסל של סלייפניר ניצב גם בעיירה וודנסברי, אנגליה.
בסיפור הקצר "Sleipnir, late Thurinda" מאת רודיארד קיפלינג מופיע סוס בשם סלייפניר. סלייפניר הופיע גם ביקום מארוול של מארוול קומיקס.
מרדכי הס
הרב מרדכי (מוטי) זאב הס הוא רב ציוני דתי. הוא רב היישוב נווה שבחולות חלוצה וראש הישיבה במקום – "ממדבר מתנה". הוא מעביר שיעורים במכינת עוצם ועוד. מתלמידי הרב צבי טאו.
ביוגרפיה
נולד בתל אביב למשפחה דתית לאומית. הוריו היו ניצולי שואה מרומניה.
למד בישיבה תיכונית בר-אילן ובישיבת הר עציון אצל הרבנים אהרן ליכטנשטיין ויהודה עמיטל. שירת בצה"ל במסגרת שירות הסדר. למד בישיבת מרכז הרב בירושלים אצל הרב צבי יהודה קוק ובהמשך אצל תלמידו הרב צבי ישראל טאו, והפך לאחד ממקורביו. הוא ערך וסייע בהוצאה לאור של סדרת ספריו "לאמונת עתנו" וכן העלה לדפוס שיעורים נוספים שמסר.
התגורר בעצמונה ולאחר מכן בעלי שם שימש כרב שכונה. לימד במכינה קדם-צבאית בני דוד והיה ראש כולל אברכים במקום. מסר שיעורים בישיבת אלון מורה ובהמשך היה לר"מ בישיבת הר המור.
לאחר הפינוי של תושבי היישוב עצמונה במהלך תוכנית ההתנתקות והקמת היישוב מחדש בנווה, נקרא להיות רב היישוב, ונכון ל-2022 הוא משמש בתפקיד זה.
בשנת תשע"ט הקים ישיבה גבוהה ביישוב נווה, בה הוא מלמד.
חיים אישיים
לרב הס 13 ילדים. עמירה הס היא בת דודתו.
חיבוריו
הרב הס כותב ספרים וחוברות בהלכה ואמונה.
כיכר תחריר (קהיר)
כיכר א־תחריר (בערבית: ميدان التحرير, מידאן א־תחריר, "כיכר השחרור") היא כיכר גדולה במרכז קהיר. בעבר נקראה הכיכר "כיכר איסמעיליה", על שם איסמעיל פאשה, שליט מצרים בין 1863 ל־1879. אחרי מהומות 1919 הכיכר נודעה ברבים ככיכר "א־תחריר" (שחרור), וב־1952, אחרי מהפכת הקצינים החופשיים, הפך שם זה לשמה הרשמי.
סביב הכיכר מספר מבני ציבור חשובים, בהם המוזיאון המצרי, מטה המפלגה הלאומית הדמוקרטית, בניין ה"מוגמע" המשמש משרדי ממשלה שונים, מטה הליגה הערבית, קמפוס האוניברסיטה האמריקאית, ומלון הנילוס. את באי הכיכר משרתת תחנת המטרו על שם אנואר סאדאת.
לאחר המהפכה
כיכר א־תחריר המשיכה להיות סמל המהפכה גם לאחריה, בחגיגות 'יום השנה לדמוקרטיה' וביקורים של אישים מכובדים רבים מהעולם. דייוויד קמרון ראש ממשלת בריטניה, קתרין אשטון הנציגה העליונה לענייני חוץ ומדיניות ביטחון של האיחוד האירופי, מזכירת המדינה האמריקאית הילרי קלינטון, וקווין ראד, שר החוץ האוסטרלי הם חלק מהשמות הבולטים שביקרו בכיכר לאחר מהפכת 2011.
אחת הספינות אשר היו אמורות להצטרף למשט השני לעזה נקראה תחריר על שם כיכר תחריר. המשט לא יצא לפועל.
ב־29 ביוני 2011 משטרת מצרים תקפה צעירים מצרים אשר התפרעו בכיכר, באמצעות גז מדמיע ואמצעים נוספים. הצעירים דרשו הליכי משפט מהירים יותר במשפטם של פקידים בכירים שסולקו ממעמדם במהלך מהפיכת 2011. משרד הפנים המצרי הטיל את האשמה במתיחות על קבוצות חתרניות שונות.
ב־1 ביולי 2013 הוצתו מחדש מחאות העם המצרי, במהלכן התמלאה כיכר תחריר במאות אלפי מפגינים המנופפים בדגלי המדינה וקוראים להדיח את הנשיא המכהן החדש מוחמד מורסי. מורסי אכן הודח וב־8 ביוני 2014 החל עבד אל־פתאח א־סיסי לכהן כנשיא מצרים. מאז כניסתו לתפקיד מקפיד א־סיסי להציב כוחות משטרה באופן קבוע בכיכר א־תחריר כדי למנוע מראש מהומות ופעולות מחאה.
פרנסס בארבר
פרנסס בארבר (באנגלית: Frances Barber; נולדה ב-13 במאי 1958) היא שחקנית אנגלייה שהופיעה בהפקות תיאטרון וטלוויזיה.
ביוגרפיה
בארבר נולדה בוולברהמפטון שבמחוז סטפורדשייר באנגליה. הוריה הם ס. ו. ברוקס וגלדיס סימפסון, והיא הרביעית מששת ילדיהם. היא למדה בבית הספר היסודי העירוני של וולברהמפטון.
היא למדה משחק באוניברסיטת באנגור בוויילס. איתה למד הבמאי דני בויל שהיה החבר שלה.
ב-2001 הופיעה בארבר במחזמר "Closer To Heaven" של הפט שופ בויז, וב-2006 השתתפה כזמרת בשיר "Friendly Fire" בקונצרט שלהם בתיאטרון מרמייד. בארבר שיחקה לצד איאן מקלן ורוג'ר אלאם במופע המוזיקלי (Pantomime ) "אלאדין" שהוצגה באולד ויק בעונת חג המולד של 2005–2006. ב-2007 שיחקה שוב לצדו של מק'קלן בהפקה של "המלך ליר" בבימויו של טרוור נאן בתפקיד גונריל. עוד שיחקה בתפקיד ארקדינה במחזה "השחף" מאת צ'כוב עם הלהקה השייקספירית המלכותית בסטרטפורד-אפון-אייבון, ואחר כך בסיבוב הופעות עולמי. ההפקה הועלתה שוב בתיאטרון ניו לונדון בדרורי ליין, החל מנובמבר 2007 ועד אמצע ינואר 2008.
ב-2011 כיכבה בארבר בתפקיד אורח, כמאדאם קובאריאן, בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" בפרקים "איש טוב יוצא למלחמה" ו"החתונה של ריבר סונג" (ובחמישה פרקים נוספים). היא שיחקה לצדה של קארן גילאן, כוכבת "דוקטור הו", בסרט הטלוויזיה "We'll Take Manhattan" בתפקיד דיאנה פרילנד.
חיים אישיים
השחקן איאן מקלן הוא אחד מחבריה הקרובים של בארבר, והוא ייסד ספרייה על שמה בהודו. ב-2006 הוענק לה חברות של כבוד מטעם אוניברסיטת וולברהמפטון.
Confetti (שיר)
Confetti (בעברית: קוֹנְפֶטִי או פתיתונים) הוא שיר שהוקלט על ידי להקת הבנות הבריטית ליטל מיקס, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, Confetti. השיר יצא לאור ב-30 באפריל 2021, על ידי חברת התקליטים RCA UK רקורדס, כסינגל הרביעי מתוך האלבום. ברמיקס הרשמי של השיר השתתפה הראפרית האמריקאית סוויטי.
השיר הגיע למקום העשירי במצעד הסינגלים ההונגרי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי טום בארנס, פיט קלהר, בן קון, קמיל פרסל, MNEK, מייגן קוטון וסוויטי (רמיקס בלבד) והופק על ידי חברי TMS גם כן. בריאיון לאפל מיוזיק, הצהירה חברת הלהקה, פרי אדוארדס ש"מדובר בשיר סקסי". בהמשך, טענה שמדובר ב"שיר בעל מקצב מאופק, אך מגניב. ברגע שסיימנו ליצור אותו, ידענו שממנו ייגזר שם האלבום גם כן".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-33 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-30 באפריל 2021 בערוץ היוטיוב הרשמי של ליטל מיקס. לאורכו של הקליפ ניתן לראות את חברות הלהקה ואת סוויטי, כשהן רוקדות לצלילי השיר וזאת, בנוסף לכך שמופיעים בו רקדני ליווי שונים. קליפ המילים הרשמי של השיר שפורסם בנובמבר 2020 צבר למעלה מ-10 מיליון צפיות.
נכון ליולי 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-30 מיליון צפיות.
מיקומי שיא
{{שני טורים|
צוער (קומונה)
רקע
רוב חברי הכת היו חקלאים, פועלים ובעלי מלאכה פשוטים. עמדותיה של הכת העמידו אותה בעימותים תדירים עם הממלכה והכנסייה, וחבריה היו נכלאים תדיר, מולקים, ורכושם היה מוחרם. ילדיהם נלקחו בכוח לבתי יתומים או לבתיהם של איכרים מנאמני הכנסייה הלותרנית. ישנו תיעוד דל יחסית של קורות הכת במאות ה-17, אך במאה ה-18 התחדשו ההתנכלויות כלפיה, ובכללם המאסרים והחרמת הרכוש. רבים מחברי הקהילה התרכזו בכפר הגרמני רוטנאקר (Rottenacker).
לקראת סוף המאה ה-18 התייצב בהנהגת הכת אורג ומורה כריזמטי בשם יוסף מיכאל בוימלר (בגרמנית: Bäumler או Bäumeler, יליד 1778), אשר נחשף לניסיון ההתיישבות של כת דתית גרמנית אחרת, אנשי הכומר ראפ, אשר הקימו בהרמוני (במיקום בו לימים הוקמה המושבה ניו הרמוני של רוברט אוון). בעקבות כך החליט לפעול להעברת הקהילה הספרטיסטית להקמת התיישבון בארצות הברית. לשם כך פנה וקיבל הלוואות גדולות מהקהילה הקוויקרית של פילדלפיה, אשר דמתה לסטפריסטים בהיבטים דתיים שונים וכן באמונתם הפציפיסטית. הקהילה התחייבה להשיב את ההלוואות בתוך 15 שנה, בתנאים נוחים ביותר.
הקמת הקומונה
המתיישבים רכשו כ-5,000 דונם קרקע באמצעות ההלוואות על גדות נהר טוקארואה באוהיו, בין פיטסבורג לקליבלנד. בסוף קיץ 1817 הגיעו לארצות הברית ובחורף אותה שנה הגיעו חלוצי המתיישבים לחלקות שנרכשו. רק באביב 1818 התחילו בהקמת בקתות והכשרת הקרקע. רבים מבני הקהילה שהגיעו לארצות הברית בחוסר כל לאחר שנים של התעמרות ונישול בגרמניה וקשיי ההגירה, נאלצו לעבוד בתחילה כשכירים בחוות שכניהם על מנת לפרנס את משפחותיהם. חלקם דחו את מועד הצטרפותם להתיישבות החדשה כדי לעבוד במקומות אחרים ולרכוש מקצוע, והמתיישבים חיו חיי עוני חמורים, כשהם נדרשים גם לשלם מפרעות על חלקות האדמה שהוקצו להם, ואשר אמורים היו לקבל לרשותם לאחר ההכשרה והעיבוד שנעשה במשותף.
כוונתם הראשונית של הספרטיסטים לא הייתה להקים יישוב קומונלי, אך קשיי ההתיישבות הביאו אותם לבחון צורת ארגון חדשה ובתחילת 1819, לאחר התייעצוית של בוימלר עם נכבדי הקהילה, הוסכם על ביטול מלא של כל החשבונות הפרטיים של החברים והנהגת שיתוף מלא בעבודה ובנכסים, תוך קריאה לחברי הקהילה שהתפזרו במדינה לשוב ליישוב ולהצטרף לקומונה. היישוב נקרא צוער, על שמה של צוער המקראית אליה ברח לוט עם משפחתו מסדום, כאנלוגיה לבריחתם של הספרטיסטים מרדיפותיהם ומעולם החטא, אך ייתכן שגם בזיקה לחברי כת האיסיים שצוער הייתה אחד ממוקדי פעילותם.
חברי הקהילה התבדלו מסביבתם. במשך תקופה ארוכה נהגו ללבוש בגדים אחידים בצבע כחול כהה, שיוצרו במקום, עם כובע רחב שוליים בדומה לקוויקרים. חל איסור על ענידת תכשיטים מכסף או זהב, אך עם התחזקותה הכלכלית של הקומונה נרכש לכל חבר בה שעון כסף שתיקונו היה אף הוא על חשבון הקומונה. הנישואין עם אנשים מחוץ לקהילה היו אסורים. הצטרפות לקומונה הייתה קשה ביותר, והייתה חסומה בפני מי שמוצאו העדתי היה שונה מהקהילה המקורית. בניגוד לקומונות רבות אחרות באותה התקופה, הקומונה לא הייתה מעורבת אף במאבק בעבדות בארצות הברית.
כלכלה ואורחות חיים
במשך שנים רבות התקשו לעמוד בתשלום חובותיה של הקומונה, ולא מצאו תחומי ייצור שיהפכו את ההתיישבות לכלכלית. בעשר שנותיה הראשונות של הקהילה נקטו פרישות בשל החשש ליכולתה הכלכלית של הקהילה לשאת גידול ילדים מרובים. נקודת מפנה שהביאה להצלחת ההתיישבות הייתה חפירת תעלת אוהיו שהחלה ב-1827. מדינת אוהיו ביקשה שהתעלה תעבור בשטם והציעה לצוערים לסייע בחפירתה תמורת כסף. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 ביצעו אנשי הקהילה את עבודות החפירה ומכרו תוצרת חקלאית לקבלנים אשר סייעו להם לשלם את חובותיהם בזמן והותירו אותם עם כסף פנוי, שאפשר להם לפתח נפחיה, פחחיה, טחנות קמח וצמר. נהירת מהגרים רבים למערב הגדילה את הביקוש לתוצאת החקלאית של הקומונה.
בתחילת שנות ה-30 בוטלו הוראות הפרישות בקהילה וחבריה שבו להתחתן ולהביא ילדים. בתחילה קבע בוימלר כי הפרישות עדיפה על הנישואין גם מבחינה דתית, אולם בהמשך, התחתן אף הוא. הנישואין בקהילה היו נעדרי כל טקס דתי - בני הזוג הצהירו על נישואיהם בפני שני עדים, והקהילה עדכנה בכך את רשויות המדינה. בקהילה הונהג חינוך משותף לילדים. בתחילה הפעוטות נותרו בבית הוריהם עד גיל 3, אז עברו לבתי הילדים שהופרדו לבנים ולבנות. ב-1845 בוטלה הלינה המשותפת של הילדים שהקהילה מצאה אותה לא מתאימה, אך החינוך המשותף במשך היום, שכלל לימודים ועבודה תחת השגחה חינוכית, נשתמר. בשנות ה-40 הגיעה אוכלוסייתה של צוער לכ-500 נפש, בין היתר בעקבות הצטרפותם של מהגרים נוספים ממשפחות בני הקהילה מגרמניה.
בניגוד לקומונות רבות אחרות, בצוער לא היו נהוגות ארוחות משותפות ולא הוקם חדר אוכל קהילתי. כל משפחה תפקדה כתא חברתי עצמאי בעדה. בבתים שוכנו שלוש עד חמש משפחות ורוב המצרכים סופקו ממחסן מרכזי, בהתאם למספר הנפשות לרבות מוצרי חלב, ירקות, מוצרי בשר, חמאה, קפה תה וסוכר. הקהילה נמנעה מאכילת בשר חזיר שכן קיבלה על עצמה חלק ממצוות התורה. כל בית אב היה רשאי גם לטפח גינת ירק בצמוד לביתו ולגדל תרנגולות לצריכה עצמית - כשעודפי הביצים והירקות נמסרו למחסן הכללי ללא תמורה. מדי יום עברה בין הבתים עגלה וחילקה דלי מיץ תפוחים לכל משפחה. אם מישפחה ביקשה לארח, קיבלה אף לשם כך את המצרכים הנחוצים. בין חברי הקהילה לא היה כל שימוש בכסף, וגזבר הקהילה היה היחיד שהחזיק בה כסף מזומן.
על אף שהקהילה התאפיינה בשוויון גמור בין חבריה בתנאי החיים, יוצא מן הכלל היה בוימלר, שהקהילה הקימה לו בית גדול בן שלוש קומות בעיצוב קולוניאלי, שכונה 'ארמון המלך' לאות תודה על תרומתו לשחרורה מהרדיפות באירופה. בוימלר התגורר בבית זה עם אחדים מידידיו, ממבוגרי הקהילה אשר הגיעו לגיל זקנה. לא רחוק מהבית מוקמה הכיכר המרכזית של המושבה, בליבה הוקם גן בן שלושה אקרים, מלא באלמנטים וסמלים בהשראת 'ספר ההתגלות'. הגן היה שתול פרחים ומלא מדשאות ובו ערוגה בצורת כוחב שבמרכזה עץ ברוש גבוה שכונה עץ החיים, וסביבו 12 עצים ירוקי עד כנגד 12 שליחיו של ישוע, מהם נמשכו 12 שבילים שבסופם עוד 12 עצים שסימלו את 12 בניו של יעקב או 12 שערי 'ירושלים החדשה'.
הקהילה נמנעה מריקודים, הצגות ונשפים, ואף מקונצרטים של כלי מיתר או כינוסים תרבותיים אחרים למעט שירה ותזמורת כלי נשיפה. חברי הקהילה לא הצטיינו בהשכלה רחבה, והיו בעיקרם אנשי עבודה. על אף שרובם הבינו אנגלית, שפתם המרכזית הייתה גרמנית ובה ידעו לקרוא ולכתוב, והם מיעטו בקריאה והיו סגורים ביותר להשפעות חיצוניות. בצוער לא הייתה ספריה, ובבתי החברים גם כן כמעט ולא היו ספרים מלבד ספרי קודש. מעטים מבין החברים היו חתומים לכתבי עת גרמניים שיצאו בארצות הברית.
לקהילה הייתה כנסייה, אך בה לא היו נהוגים שירים, תפילות וטקסים מלבד דרשות אותן נשא בוימלר מדי שבת וחג בנושאים של דת ומוסר וכן בסוגיות מעשיות - היגיינה והנהלת המשק וחינוך. נושא עליו שם בוימלר דגש הוא חירות האמונה והדת. על אף שהנהיג את הקהילה עד יום מותו, כיבד את זכותם של חברי הקהילה למתוח עליו ביקורת או לחלוק על דעתו.
שקיעה ופירוק
פטירתו של בוימלר ב-31 באוגוסט 1853 נחשבת לנקודה ממנה החלה הקהילה בתהליכי ההתדרדרות. בתקופה זו הוערך שווי הקומונה בכ-5 מיליון דולר. עם מותו לא הייתה דמות כריזמטית ובעלת הילה דתית דומה לו שתחליף את מקומו. הקהילה המשיכה בקריאת דרשותיו הכתובות בשבתות, ואף מנהג זה הלך ואיבד מחיוניותו, ובאין מנהגים אחרים ומסורת חגים לקהילה היא איבדה מהכוח השואב האמוני שהניע אותה בימיה הראשונים.
בתקופה זו החלו קריאות מצד חברים בקהילה להפריט את נכסיה. לאורך השנים תבעו את הקומונה מספר עוזבים, אך הפסידו בתביעותיהם שכן כבר בשנות ה-30 נרשמה על ידי בוימלר כחוק כאגודה שיתופית שחבריה מסרו לרשותה את כל נכסיהם והמוסמכת אף לרשת את נכסיה הנפטרים בה. חוקת הקומונה קבעה כי פירוק הקומונה ונכסיה דורש החלטה של 75% מחבריה לפחות - חוקה זו הועמדה למבחן משפטי מצד תובעים מעוזבי הקומונה או מקרב יורשיהם, שטענו כי היא כופה נאמנות נצחית לעקרונות אמונה דתיים בניגוד לעקרונות הדמוקרטיים של המדינה. בית המשפט העליון קבע כי אין בחוקה פסול, וכי צוער היא קהילה דמוקרטית תקינה שבעלי התפקידים בה נבחרים באופן דמוקרטי לתקופות מוגבלות וכי היא אינה כופה כל אמונה על חבריה הרשאים לפרוש בכל עת.
אחרי מלחמת האזרחים בשנות ה-60 של המאה ה-19 פחת מספר חברי הקהילה, ורבים מבניה בחרו לעזוב אותה ולנסות מזלם בעולם שמחוצה לה, בעקבות התפתחות התעשייה והמסחר האמריקניות. החל מראשית שנות ה-70 ענפי המלאכה והחרושת של הקהילה החלו לפגר אחר ההתפתחות מחוצה לה, ולהפוך פחות תחרותיים, בין היתר בעקבות ניהול שמרני וקושי של חברי הקהילה הסגורה להסתגל לשינויים מסביב. העובדה שרובם לא קראו באנגלית והיו חשופים בכלל לקריאה מועטה, כמו גם העובדה שהיו קהילה סגורה מאוד, מנעו מהם להתעדכן בחידושים הטכנולוגיים בתחומי הייצור בהם עסקו. הקהילה הלכה והזדקנה דמוגרפית ונאלצה להתחיל לרכוש מוצרים מבחוץ ואף להעסיק עובדים שכירים מבחוץ במשק החקלאי. בין היתר, אף הפסיקה לחנך בכוחותיה הפנימיים את ילדיה והחלה לשכור גם מורים למערכת החינוך של הקהילה, אשר השפיעו אף הם על תהליכי השינוי בה. צעירי הקומונה החלו לחפש הכנסה פרטית מחוצה לה כגון דיג ומכירת שללם או מכירת עבודות רקמה ביתית לצורך השגת 'דמי כיס' פרטיים.
אחד המטיפים המרכזיים לתהליך ההפרטה בצוער, היה לוי בוימלר, נכדו של מייסד הקומונה, אשר היה מורה בבית הספר של הקהילה, והוכשר לתפקידו בסמינריון ממשלתי שם נחשף לרעיונות חיצוניים לדרך התחנכותו. החל מ-1895 קרא בגלוי לאפשר לחברים העוזבים את הקומונה לקבל את חלקם היחסי בנכסיה - ומשנתקל בהתנגדות החל לקרוא לפירוקה הכולל של הקומונה - תוך חלוקת נכסיה בין החברים החיים בה ואף בין חברים שעזבו אותה בזמנים שונים. באותה שנה החל אף לפרסם עלון בנושא בשם 'ניוגיטנה' ואשר היה כתב העת היחידי שיצא בצוער בכל ימי קיומה, ופורסם במספר עותקים קטן ביותר, וב-3 גיליונות שיצאו חודש אחר חודש, שכן כל תכליתו הייתה לקיים תעמולה בקרב החברים לפירוק הקומונה. כשביקש להוציא את הגיליון הרביעי הוזהר על ידי ועד הנאמנים כי הדבר יגרור את הרחקתו מהקומונה ונישולו מזכויותיו בה.
במקביל להתחדדות הוויכוח הפנימי בקומונה, פחתו גם הכנסותיה וטפחו חובותיה. בינואר 1898 הועלתה הצעה לפירוק הקומונה באספה הכללית, ובסוף דצמבר אותה שנה חולקו נכסי הקומונה שהוערכו בכ-3.5 מיליון דולר בין כ-222 חבריה, לרבות אלו שלא חיו בה כבר שנים רבות. חלוקת הנכסים הייתה מורכבת ביותר שכן שטחי הקרקעות שבבעלות הקומונה לא היו שווים מבחינת טיבם ונוחות הגישה אליהם מדידתם והערכתם לקחו זמן רב עד שהושגה הסכמה שהייתה על דעת כלל הקהילה. כל חבר בקהילה קיבל סכום של 250 דולר במזומן, חלקת אדמה וחלק מנכסי המושבה האחרים. סך הכל חולק הרכוש ל-135 יחידות משקיות, כשהטוחן לדוגמה אשר קיבל את טחנת הקמח - קיבל שטח קרקע קטן יותר מחבירו, וכך קיבל הנפח את הנפחיה וכו'. סך הכל שווי הרכוש שהועבר לידי כל חבר עמד על כ-2,500 דולרים שהיוו סכום מכובד במושגי התקופה. זקנים שלא יכלו עוד לעבד את שטחי האדמה שנמסרו להם, נאלצו להחכיר אותם ולהתפרנס מדמי החכירה.
רבים מהצעירים מכרו את השטחים שקיבלו ועזבו את המושבה, ומתיישבים חדשים שלא מבני הקהילה המקומיים עברו להתגורר בה. המושבה חוברה לרשת החשמל, הטלפון והטלגרף.
צוער כיום
בשנת 1833 הוקם בצוער מלון עליו נאמר שמטרתו לשמש 'כל אדם, עשיר או עני'. לנשיא ארצות הברית, ויליאם מקינלי, היה בו חדר מועדף, ונאמר כי הוא אהב את המטבח הגרמני במקום ואהב לשהות בו. כיום פתוח המלון רקלאירועים מיוחדים, בניגוד לבניינים ישנים אחרים במושבה הפתוחים באופן מוזיאלי. בשנת 2018 החלו שיפוצים בחלקו החיצוני, אולם חלקו הפנימי לא נשתמר היטב ונקבע כי הוא איננו בטוח לשימוש קבוע.
במפקד האוכלוסין של שנת 2010, התגוררו ביישוב 169 נפשות, ב-79 משקי בית.
סיפורה של אודרי רוז
סיפורה של אודרי רוז (באנגלית: Audrey Rose), מלודרמת אימה אמריקאית משנת 1977, בבימויו של רוברט וייז, ובכיכובם של אנתוני הופקינס ומרשה מייסון, המבוססת על רומן באותו השם מאת התסריטאי והסופר פרנק דה פליטה.
עלילה
אייווי טמפלטון (סוזן סוויפט) היא נערה נוירוטית בשנות העשרה לחייה, שהוריה הם ביל וג'סיקה טמפלטון (ג'ון בק ומרשה מייסון). הזוג זוכה להטרדות מצד תמהוני בשם אליוט הובר (אנתוני הופקינס) שנפגש איתם לאחר מכן באקראי ומספר להם כי לדעתו בתם היא גלגול ישיר של נשמת בתו המתה. הוא מספר לזוג המבוהל על שתי פגישות עם מדיומים ומביא הוכחות חותכות, לכאורה, על הקשר בין שתי הנשמות. הבעל, ביל, רואה בהובר מטורף ומבקש את חברו העורך דין למצוא דרכים חוקיות להרחיק את הובר מבתו. עורך הדין מציע שטמפלטון יזמין את הובר לביתו בזמן שהוא יצותת לו. טמפלטון עושה כן. אולם, בזמן הפגישה, אייווי חווה התקף זעם, ורק אליוט הובר – באמירה חוזרת של השם "אודרי רוז" – מצליח להרגיעו. לאחר מכן, הוא ממשיך לשתף את משפחת טמפלטון באמונתו בגלגול נשמות ובהינדואיזם, לאחר שחווה, לדבריו, חוויה רוחנית עזה. עורך הדין של ביל יוצא מבוהל מהבית, ואשתו מתחילה לפחד יותר ויותר, ועולים בה חששות כי יש צדק בדבריו של הובר.
ג'סיקה ממשיכה לאבד את שפיותה, ואילו בתה זוכה ללעג מצד חברותיה ומנסה להתאבד. הובר חוטף את אייווי, ונקלע לבית משפט. בפקודת השופט, מהפנט מזמן את אייווי לצורך היפנוזה, במהלכה היא משחזרת בדיוק, בעיני הובר, את תהליך התאונה. הובר נקלע לסערת רגשות ופורץ בבכי. אייווי מתה במהלך ההיפנוזה. אמה משתכנעת סופית שיש קשר בין שתי הנשמות, בעוד בעלה ביל לוקה בדיכאון. היא כותבת מכתב נרגש להובר. הסרט מסתיים בציטוט של הבהגאוואד גיטה (תרגום מילולי ומקוצר, המעביר את המסר המקורי): "אין קץ לנשמה אף פעם. לנשמה אין לידה ולא מוות. היא קדומה, קיימת ונצחית."
ביקורת
הביקורות לא שיבחו את הסרט. לדוגמה, ביקורתו של וינסנט קנבי גרסה כי:
אשתו של הנוסע בזמן (סרט)
הצילומים החלו בספטמבר 2007, במקור הסרט היה אמור לצאת לאקרנים בסתיו 2008. אך שחרורו של הסרט נדחה, בתחילה לא היה כל הסבר רשמי מהאולפן. מקאדמס ציינה מאוחר יותר כי העיכוב נבע מסצינות נוספות ומצילומים שהצריכו את מפיקי הסרט לחכות למזג אוויר מסוים על מנת לצלמם, ואריק באנה האריך השיער שלו בעקבות עבודתו על הסרט 2009 מסע בין כוכבים. הסרט שוחרר לבסוף ב-14 באוגוסט 2009.
תקציר העלילה
הסרט מגולל את סיפור אהבתם של הנרי דה טאמבל (אריק באנה), ספרן משיקגו בעל פגם גנטי הגורם לו לנסוע בזמן באופן בלתי צפוי, ואשתו קלייר (רייצ'ל מקאדמס), אומנית במקצועה אשר צריכה להתמודד עם ההיעדרויות התדירות שלו, והסכנות בהן נתקל.
עלילה
בתחילת 1970, הנרי דטאמבל היה בתאונת דרכים אשר הרגה את אמו אבל הוא שרד על ידי כך שבשוגג הוא נוסע בזמן לשבועיים קודם לתאונה ובכך ניצל מהתאונה. רגעים ספורים לאחר מכן, הנרי נעזר בגרסה זקנה יותר של עצמו שגם נסע חזרה בזמן. ללא יכולת לשלוט על העיתוי או היעדים של הנסיעה שלו, הנרי מוצא את עצמו נמשך לאנשים, מקומות, ואירועים משמעותיים בחייו אבל הוא לא מסוגל לשנות את האירועים מעבר לדברים קטנים. בשנת 1991, הנרי פוגש את קלייר אבשייר בספרייה שבה הוא עובד. היא מאושרת לראות אותו למרות שהוא פוגש אותה בפעם הראשונה. קלייר מסבירה לו שהיא פגשה את האני העתידי שלו כשהייתה ילדה, וכי הוא הודיע לה שיפגשו בעתיד, וזה קורה כרגע. מאז ילדותה, הנרי הוא החבר הטוב ביותר של קלייר, וביקר אותה בנסיעותיו לעבר. כילדה, קלייר נדלקת על הנרי, וכילדה היא כועסת כאשר הוא מגלה לה שהוא נשוי. כשקלייר מגיעה לגיל 18, שנתיים לפני הפגישה בספרייה, הנרי המבוגר יותר מנשק אותה, ומוביל אותה להבין שהוא בעלה בעתיד. הם מתחילים מערכת יחסים, אשר מאותגרת על ידי ההפרעה של הנרי. הנסיעה בזמן האקראית שלו מסובכת עוד יותר עקב העובדה שהוא מגיע ליעדיו עירום לחלוטין. מגיל צעיר למד כיצד לפרוץ מנעולים ולגנוב בגדים כדי להקל עליו את מסעותיו. בין נסיעותיו המרובים הם ביקורים רבים אצל קלייר הצעירה. מהיומן של קלייר, הוא מקבל רשימה של תאריכים שבהם הוא מבקר אותה, ונותן את אלה לקלייר הצעירה כדי שתוכל להמתין לו עם בגדים. הנרי וקלייר בסופו של דבר מתחתנים, אם כי הוא באמת נוסע בזמן רגע לפני הטקס וגרסה מבוגרת יותר של עצמו מגיע בזמן כדי להחליף אותו, דבר שקצת קצת מבלבל את האורחים. היעלמותו של הנרי מעיבה קצת על יחסיו עם קלייר. כדי לפצות על כך, הנרי קונה לה כרטיס לוטו וזוכה על ידי כך שהוא בדק במעבר שלו אל העתיד את המספרים מראש, אבל ביחסים שלהם עדיין יש בעיות. הנרי וקלייר רואים את הנרי המבוגר יותר מופיע לפניהם מהעתיד כשהוא פצוע, דבר שגורם להם לתהות כמה זמן נשאר להנרי לחיות. ההפרעה שלו גם מונעת מהם להוליד ילדים כי הגנים של הנרי גורמים לעוברים שטרם נולדו לנסוע בזמן מחוץ לרחם. הם מבקשים עזרה מרופא מפורסם, אך לאחר הפלות רבות, הנרי עובר ללא ידיעתה של קלייר ניתוח לחסימת צינור הזרע כדי לשים קץ לסבלם. עם זאת, זמן קצר לאחר מכן, קלייר נכנסת להריון בפעם האחרונה - על ידי גרסה צעירה יותר של הנרי - ונושאת את התינוק להריון מלא. לפני שהילד נולד, הנרי נוסע קדימה בזמן ונפגש בשמחה עם בתם, אלבה. היא מספרת לו שגם היא נוסעת בזמן, אבל יש לה קצת יותר שליטה על מתי ואיפה היא נוסעת. אלבה אומרת להנרי שהוא ימות כשהיא תהיה בת חמש, עובדה שהנרי מסתיר מקלייר. אלבה מהעתיד מנסה להכין את הגרסה הצעירה שלה למותו של הנרי. קלייר הרוסה לגלות את מותו של הנרי. מאוחר יותר, הנרי נוסע בזמן ונורה בטעות על ידי אביה של קלייר, אשר צד איילים. הנרי חוזר בזמן למות בזרועותיה של קלייר. כעבור כמה שנים, הנרי הצעיר מבקר את אלבה וקלייר, נותן לקלייר תקווה שהוא עומד לבקר שוב, אם כי הוא אומר לה לא לבלות את חייה כשהיא מחכה לו, בתקווה שהמפגש הזה יספק סגירת מעגל ראויה לקלייר ולאלבה.
ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות מעורבות באופן כללי ולציון 37% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 158 ביקורות.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ורג' וושינגטון
הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ורג' וושינגטון היה הקבינט הנשיאותי הראשון שהוקם בארצות הברית. הוא כיהן במשך שתי תקופות כהונה נשיאותיות, ממועד השבעת הנשיא וושינגטון ב-30 באפריל 1789 ועד לסיום כהונתו השנייה ב-3 במרץ 1797.
הרכב הקבינט
הנשיא וושינגטון הקים את הקבינט וקבע את הרכבו המקורי. התקדימים שיצר בעניין זה השפיעו על יורשיו בתפקיד.
הקבינט כלל ארבעה בעלי תפקידים, שנוצרו בזה אחר זה במהלך שנת 1789. כיהנו בהם עשרה גברים. איש מהם לא כיהן בקבינט במשך כל תקופת קיומו.
תפקיד המזכיר לענייני חוץ היה הראשון שנוצר בין מזכירי מחלקות הממשל. שם התפקיד השתנה כבר ב-1789 למזכיר המדינה.
וושינגטון הקים גם את מחלקת הדואר, אך המנהל הכללי של הדואר לא היה לחבר בקבינט הנשיאותי אלא משנת 1829.
לאסלו היי
לאסלו היי (בהונגרית: Háy László; יאסברן, 31 באוגוסט 1891 – בודפשט, 27 בינואר 1975) היה כלכלן, דוקטור לרפואה, פוליטיקאי, שר בממשלת הונגריה, פרופסור באוניברסיטה, יהודי-הונגרי חבר באקדמיה ההונגרית למדעים. אחיו מיהאי היי (1895–1944) היה עיתונאי ופעיל ומרטיר של התנועה הקומוניסטית הבלתי חוקית בהונגריה.
קורות חייו
ב-1909 הצטרף לאסלו היי למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית בעיר הולדתו, ולאחר מכן בבודפשט והשתתף בתנועת הסטודנטים של האוניברסיטה שהייתה הקשורה לחוג גלילאו. הוא שירת כרופא צבאי במהלך מלחמת העולם הראשונה. ומינואר 1919 החל לעבוד במרפאה פנימית מס' 1 של אוניברסיטת בודפשט (משנת 1951 אוניברסיטת אטווש לוראנד), וזמן קצר לאחר מכן הפך לחבר מפלגת הקומוניסטים של הונגריה. במהלך הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, הוא לקח חלק כחבר במנהלת האיגוד המקצועי הרפואי. לאחר נפילת הרפובליקה ובלה קון, היי פוטר מעבודה באוניברסיטה ונאסר עליו לעסוק במקצוע הרפואה.
לאחר מכן, כשהוא נפרד ממקצוע הרופאה לכל החיים, הוא ערך את העיתון הסוציאל-דמוקרטי "הפועל של קושיצה", כבר כפעיל "אדום" ולאחר מכן הוא נאלץ לברוח מקושיצה לווינה ואחר כך לצ'כוסלובקיה. מ-1922 עבד בברלין במפלגה הקומוניסטית של גרמניה, ולאחר מכן מ-1934 במוסקבה במכון לסחר חוץ. בשנים 1944–1945 עבד כעורך ברדיו קושוט במוסקבה.
הוא חזר להונגריה בספטמבר 1945 וכיהן בתפקיד מנהל חברת מטבע החוץ ההונגרית-סובייטית עד אפריל של השנה שלאחר מכן. בשנים 1946–1948 היה המנהל ולאחר מכן המנהל הכללי של הבנק הלאומי ההונגרי (MNB). משנת 1948 כיהן בתפקידים בכירים במשרד סחר החוץ ומשנת 1954 כיהן כשר לסחר החוץ במשך שנתיים. מאפריל 1956 ועד סוף נובמבר הוא היה נשיא (נגיד) הבנק הלאומי ההונגרי. מ-1956 עבד במשרה חלקית כפרופסור חבר במחלקה לכלכלה פוליטית באוניברסיטת קרל מרקס לכלכלה, מספטמבר 1957 במשרה מלאה כפרופסור וכראש המחלקה ועד 1963 כרקטור המוסד.
מדצמבר 1959 ועד מותו, הוא היה חבר בוועד המרכזי של מפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית.
נבחרת אוגנדה בכדורסל
נבחרת אוגנדה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של אוגנדה.
נבחרת אוגנדה מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
אודרי רוז
אודרי רוז הוא רומן מאת פרנק דה פליטה, שיצא בשנת 1975. הסרט "סיפורה של אודרי רוז" מ־1977 מבוסס עליו, ובשנת 1982 יצא לו ספר המשך, "אהבתה האחרונה של אודרי רוז", מאת אותו המחבר.
עלילה
כאשר אליוט הובר מאבד את אשתו ובתו בתאונת דרכים, עולמו נחרב עליו. הוא מנסה בכל כוחו להדחיק את מות הבת בעזרת סדנאות לטיפול נפשי ורוחני שעובר. לאחר שהוא עורך מחקר של שנים, הוא "מגלה" שנשמת בתו "שוכנת" בילדה מניו יורק, בת לשני בורגנים אמידים. בניסיון נואש לשחזר את העבר, הוא קובע פגישה עם השניים, ומשתכנע יותר ויותר שהילדה היא בתו. בספר לא מפורט אם הוא משקר לעצמו כדי להקל על הטראומה, או שבאמת מאמין בכך באמונה שלמה. במאמץ "לחלץ" את נשמת בתו, הוא מעמיד לעצמו שתי ברירות מחרידות: חטיפת הילדה ועינויה, או נטילת חייה של הילדה.
מנחם מנדל הגר (וישווה)
קורותיו
בכור בניו של האדמו"ר רבי ישראל הגר מויז'ניץ. נולד בכפר בעדעווייעלא במרמורש שבטרנסילבניה, שם כיהן אביו כרב. נקרא על שם אבי סבו רבי מנחם מנדל הגר, ה"צמח צדיק". הוא גדל בבית אביו שהתיישב בויז'ניץ. נסמך להוראה על ידי רבי שלום מרדכי שבדרון ורבי בנימין אריה וייס מצ'רנוביץ. ידידו הקרוב אז היה הרב דוד פלדמן, שסיפר, שבמשך השבוע היה הרב הגר חולץ נעליו רק לפני טבילה במקווה, כיוון שלא ישן במיטה ורק למד תורה.
בשנת ה'תרס"ב (1902) נישא לבת דודו הרב מרדכי חודרוב (היה נשוי לאחות אביו). לאחר נישואיו כיהן כר"מ בישיבת "בית ישראל" שהקים אביו בויז'ניץ, בהמשך כיהן כראש הישיבה. בשנת ה'תרס"ח (1908) התמנה לרבה של ויז'ניץ. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצטרף לאביו ולשאר בני משפחתו שעברו להתגורר בגרויסוורדיין (אוראדיה) בטרנסילבניה. ישיבת "בית ישראל" נסגרה, ולימים הוקמה מחדש במקום, ואחר כך בישראל, על ידי אחיו הרב אליעזר הגר (נקראת כיום "ישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר").
בשנת ה'תרפ"א (1921) התמנה כרב בעיירה וישווה שבמחוז מרמורש שבטרנסילבניה, ועמד בראש הישיבה שהתקיימה במקום. ישיבה זו הייתה הגדולה בכל רומניה באותה תקופה, ובשיאה מנתה כ-400 תלמידים. לאחר פטירת אביו בשנת ה'תרצ"ו (1936), החל נוהג באדמורו"ת וכונה האדמו"ר מוישאווא. גם לאחר ששימש כאדמו"ר המשיך לעמוד בראשות הישיבה ולמסור בה שיעורים. כן היה פעיל מאוד בחיזוק הדת בכל חבל מרמרוש.
בשנת ה'תש"א חלה, בחודש טבת הוא נלקח לרופאים בקלויזנבורג, שם נותח, אך נפטר במוצאי שבת, אור לי"ג בטבת לפנות בוקר. עצמותיו הועלו לקבורה לארץ ישראל והוא נקבר באוהל אדמו"רי ויז'ניץ, בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק. על שמו רחוב האדמו"ר מווישווה בקריית ויז'ניץ בבני ברק.
בניו
את מקומו מילא בנו רבי ברוך הגר (נולד בכ"ט באדר ה'תרס"ח, 1908), חתנו של רבי צבי הירש ממישלניץ. הוא נאסר על ידי ההונגרים ונשלח לבודפשט, משם ניסה לברוח לרומניה, אך נתפס ונשלח לאושוויץ, שם נספה בי"ג בשבט ה'תש"ה (ינואר 1945). חתנו היה דוד הלבני.
בן נוסף, רבי חיים יהודה מאיר הגר, עלה לישראל וכיהן באדמו"רות ווישווא בתל אביב. נפטר בי"א באייר ה'תשכ"ט (אפריל 1969).
החסידות כיום
בנו של רבי ברוך, רבי נפתלי צבי הגר, שימש אף הוא כאדמו"ר. הוא פעל להקמת בתי כנסת ובתי מדרש על שם אבותיו, ועסק בהדפסת ספריהם. נפטר בכ"ד בטבת ה'תש"ס (ינואר 2000).
בי"ט באייר ה'תשמ"ד (21 במאי 1984) הקימו צאצאי הרב הגר את: "אגודת בית מדרש גבוה לתורה תפארת מנחם ואהל מאיר וישווא - ויז'ניץ". העמותה ייסדה ברחוב רש"י 30 בבני ברק, בית כנסת לחסידי ווישווא, ובתקופה שרבי ישראל הגר (לימים האדמו"ר מויז'ניץ) התגורר מחוץ לקריית ויז'ניץ, עקב הרחקתו מהחסידות, הוא קבע בו את מקום תפילתו.
סמוך למותו של רבי נפתלי צבי, בשנת ה'תש"ס, הקימו שרידי חסידי ווישווא את מרכז החסידות מחדש ברחוב מינץ שבשכונת רמות ד' בירושלים, ומינו לאדמו"ר את רבי ברוך הגר, נינו של רבי מנחם מנדל. בית המדרש מכונה "ישועות ישראל", פועל בו כולל אברכים, מכון להוצאת כתבי החסידות, וכן יוצא לאור עלון שבועי "תפארת ווישווא".
שני אחיו של רבי ברוך מכהנים אף הם באדמו"רות בארצות הברית, רבי מנחם מנדל הגר במונסי, ובית מדרשו נקרא "שארית מנחם ווישווא", ורבי יצחק הגר בבורו פארק.
אברהם גולדמן
הרב אברהם גולדמן (מכונה ה"אור אברהם"; י"א בתשרי ה'תרצ"ד, 1 באוקטובר 1933 – י"ב בטבת ה'תש"ע, 29 בדצמבר 2009) היה האדמו"ר השביעי של חסידות זוויהל, והרביעי בארץ ישראל.
קורותיו
נולד בעיר העתיקה בירושלים לרב מרדכי גולדמן - האדמו"ר השישי של חסידות זוויהל, ולאסתר שיינא רחל. בצעירותו גדל בצילם של אבי סבו האדמו"ר שלמה גולדמן וסבו האדמו"ר גדליה משה גולדמן. כמו כן היה מקורב לרב אהרן ראטה ולאדמו"ר מבעלז הרב אהרן רוקח. למד בישיבת תפארת ציון, בישיבת סלונים ברמת גן, בישיבת תורת אמת בירושלים ובישיבת מיר בירושלים.
לאחר פטירת אביו, בשנת ה'תשל"ט (1979), התמנה לאדמו"ר. עבר להתגורר בבית אביו בבניין ישיבת זוויהל בירושלים.
נפטר בשנת ה'תש"ע, ונקבר בהר הזיתים בירושלים. רעייתו איטה מרים סימא (בת הרב מרדכי שטרנברג מרוסיה) נפטרה בא' באייר ה'תשע"ד.
משפחתו
אחיו: הרב שלמה גולדמן - חתנו של האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג, כיהן כאדמו"ר מזוויהל-צאנז בארצות הברית; הרב יעקב גולדמן - חתנו של הרב משה ברגמן; הרב דוד גולדמן - רב חסידי זוויהל בבני ברק. אחותו בתיה חיה נישאה להרב אברהם חיים ראטה, האדמו"ר משומרי אמונים. אחות נוספת נישאה לרב נתן דוד רוזנבוים, האדמו"ר מזוטשקא.
בניו: האדמו"ר רבי גדליה משה גולדמן מ"קהילת זווהיל" (הקים את מבני מוסדות החסידות בירושלים, אך בהמשך הורחק על ידי אביו, ופתח חצר עצמאית בשם "קהילת זווהיל"), האדמו"ר רבי שלמה גולדמן מזווהיל, רבי שמואל דוד גאב"ד זוועהיל, והרבנים רבי שאול, רבי יצחק, רבי זאב, רבי יוסף, רבי יעקב לייב.
חתניו: האדמו"ר רבי ירמיה רבינוביץ מביאלה בית שמש, ורבי שלמה הופשטיין.
עונת 2004/2005 ב-NBA
עונת 2004/2005 היא העונה ה-59 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה כשסן אנטוניו ספרס זכתה בתואר האליפות השלישי שלה לאחר שניצחה בסדרת הגמר את האלופה היוצאת דטרויט פיסטונס בתוצאה 3–4. טים דאנקן זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר בפעם השלישית בקריירה.
לקראת עונת 2004/2005 הצטרפה שארלוט בובקאטס ל-NBA, והפכה לקבוצה ה-30 בליגה. בעקבות הרחבת הליגה הוחלט על חלוקה חדשה של הקבוצות לשישה בתים עם חמש קבוצות בכל בית, בשונה מהמבנה הקודם שכלל ארבעה בתים בעלי שבע או שמונה קבוצות.
תן לזמן ללכת (שיר)
תן לזמן ללכת הוא שיר שביצע הזמר הישראלי חיים משה. הוא פורסם בינואר 1985 כסינגל ושיר הנושא מתוך אלבומו החמישי של משה, "תן לזמן ללכת" (1984). אביהו מדינה כתב והלחין אותו. ננסי ברנדס עיבד והפיק מוזיקלית.
עונת 2004/2005 ב-NBA
בתחילת העונה השתנה מאזן הכוחות בליגה כאשר לוס אנג'לס לייקרס שלחה למיאמי היט בטרייד את שאקיל אוניל ששיחק בקבוצה 8 עונות והוביל אותה לשלוש אליפויות (2000–2002) והפסד במעמד הגמר בעונה הקודמת. בעת הטרייד היה אוניל אחד השחקנים הדומיננטיים ב-NBA, אך יחסיו המתוחים עם כוכבה השני של הקבוצה, קובי בראיינט, אילצו את הלייקרס להיפרד מהסנטר. מעבר משמעותי נוסף שבוצע באותה פגרה הוא חתימתו של הרכז סטיב נאש בפיניקס סאנס. נאש פרח בפיניקס הודות לסגנון המשחק המהיר שהכתיב מאמן הקבוצה מייק ד'אנטוני, והוביל את הסאנס למאזן הטוב בליגה, 62-20, שהיווה שיפור של 33 ניצחונות לעומת העונה הקודמת של הקבוצה. בסוף העונה זכה ד'אנטוני בתואר מאמן השנה ב-NBA, בעוד סטיב נאש זכה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה לאחר שהוביל את הליגה עם 11.5 אסיסטים בממוצע למשחק.
תן לזמן ללכת (שיר)
השיר הגיע למקום ה־21 במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' לשנת תשמ"ה (1985). היה זה השיר הראשון של משה שדורג במצעד שנתי.
עונת 2004/2005 ב-NBA
כשבועיים בתוך העונה, ב-19 בנובמבר 2004, אירעה אחת התקריות האלימות ביותר בתולדות ה-NBA כשפרצה קטטה המונית במשחקה של אינדיאנה פייסרס מול דטרויט פיסטונס בפאלאס של אובורן הילס. כ-45 שניות לפני סיום המשחק, כשהתוצאה הייתה 82–97 לפייסרס, ביצע רון ארטסט עבירה קשה על בן וולאס, שבתגובה הכה את ארטסט בפניו והדף אותו על שולחן המזכירות. לאחר מכן השליך אוהד דטרויט כוס בירה מהיציע על ארטסט, שבתגובה עלה ליציע ותקף את האוהד, מה שגרם לאוהדים ולשחקנים נוספים להצטרף לקטטה. בעקבות האירוע ליגת ה-NBA השעתה תשעה שחקנים שהיו מעורבים בקטטה ל-146 משחקים בסך הכל, וביניהם ארטסט שהושעה ל-73 משחקים (עד לסיום העונה).
דראפט 2004
הדראפט בשנה זו התקיים ב-24 ביוני 2004 במדיסון סקוור גארדן, אולמה של הניו יורק ניקס. מינסוטה טימברוולבס איבדה את בחירתה בסיבוב הראשון של הדראפט בעקבות חריגה מתקרת השכר המותרת בליגה. הטימברוולבס היו עתידים לבחור בבחירה ה-30 והאחרונה בסיבוב האחרון, וביטול הבחירה שלהם צמצם את מספר הנבחרים בדראפט ל-59 בלבד. בהגרלה (לוטרי) זכו האורלנדו מג'יק בבחירה הראשונה, שניצלו אותה כדי לבחור את דווייט הווארד היישר מהתיכון, לאחר שוויתר על לימודים במכללה. בתור מצטרפת חדשה ל-NBA, הליגה הציבה את שארלוט בובקאטס כבוחרת הרביעית בדראפט, וטרייד עם לוס אנג'לס קליפרס העניק לה את הבחירה השנייה שבה בחרה את אמקה אוקפור. בסיום העונה זכה אוקפור בתואר רוקי העונה אך בהמשך הקריירה הוא התקשה למצב עצמו כשחקן מוביל, בעוד הווארד הלך והפך לאחד הסנטרים המובילים בליגה ואף זכה בתואר שחקן ההגנה של העונה במשך שלוש עונות רצופות (2009-2011). בן גורדון, שנבחר בבחירה השלישית בדראפט על ידי שיקגו בולס, זכה בתואר השחקן השישי של העונה בעונתו הראשונה, ובכך הפך לרוקי הראשון בתולדות הליגה לעשות זאת.
תן לזמן ללכת (שיר)
השיר זכה לגרסאות כיסוי של זוהר ארגוב, אביהו מדינה ושימי תבורי, דקלון, אביבה אבידן ומאיה אברהם, "הפרויקט של רביבו", ושל חיים ישראל. עמיר בניון ו"כנסיית השכל" הקליטו אותו ב־2020 למיזם המוזיקלי "צו השעה — צו שני", ועברי לידר ביצע אותו בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה־73 למדינת ישראל.
עונת 2004/2005 ב-NBA
אולסטאר
סוף שבוע האולסטאר של שנת 2005 נערך באולמה של דנוור נאגטס, הפפסי סנטר שבדנוור, קולורדו. הוא החל ב-18 בפברואר 2005 והסתיים במשחק האולסטאר ב-20 בפברואר.
תן לזמן ללכת (שיר)
הצלחה
השיר הוצג לבחירת הקהל ב"פינה לשיפוטכם" של מצעד רשת ג' ב־15 בינואר 1985 ושבוע לאחר מכן נכנס למצעד במקום ה־25. בשיאו הגיע לפחות למקום השלישי במצעד, ב־5 במרץ 1985. השיר יצא מהמצעד ב־16 באפריל 1985 בתום 12 שבועות צעידה. במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' לשנת תשמ"ה (1985) הוא דורג במקום ה־21. היה זה השיר הראשון של משה שדורג במצעד שנתי.
עונת 2004/2005 ב-NBA
משחק האולסטאר
המאמנים במשחק האולסטאר היו סטן ואן גנדי ממיאמי היט המזרחית וגרג פופוביץ' מסן אנטוניו ספרס המערבית שהחזיקו במאזן הטוב ביותר במחוז שלהן. את החמישיות למשחק האולסטאר בחרו האוהדים ואת השחקנים המחליפים בחרו המאמנים בליגה. בהצבעת הקהל לשחקני החמישייה הובילו יאו מינג מיוסטון רוקטס שקיבל 2,558,578 קולות אשר הקנו לו מקום בחמישיית המערב בפעם השלישית ברציפות, ושאקיל אוניל שקיבל 2,488,089 קולות. לברון ג'יימס מקליבלנד קאבלירס נבחר לפתוח בחמישיית המזרח ובכך זכה להשתתף לראשונה במשחק האולסטאר. פיניקס סאנס הייתה הקבוצה היחידה לשלוח שלושה שחקנים למשחק - סטיב נאש, שון מריון ואמארה סטודמאייר. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המזרח בתוצאה 115–125. ל-MVP של משחק האולסטאר נבחר אלן אייברסון מפילדלפיה 76' שקלע 15 נקודות, מסר 10 אסיסטים וחטף 5 כדורים. זו הייתה זכייתו השנייה של אייברסון בפרס לאחר שזכה בו גם במשחק האולסטאר ב-2001.
פרסים עונתיים
חמישיות העונה
חמישיות ההגנה
חמישיות הרוקיז
פלייאוף 2005
סגל האלופה, סן אנטוניו ספרס: טים דאנקן, טוני פארקר, מאנו ג'ינובילי, ברוס בואן, רוברט הורי, ברנט בארי, נאזי מוחמד, בנו אודריך, גלן רובינסון, ראשו נסטרוביץ', דווין בראון וטוני מאסנבורג (שון מרקס, מייק וילקס ולינטון ג'ונסון נכללו בסגל אך לא השתתפו בפלייאוף).מאמן ראשי: גרג פופוביץ'.
הנינג קרונסטאם
הנינג קרונסטאם (בדנית: Henning Kronstam; 29 ביוני 1934 – 28 במאי 1995) היה רקדן בלט ומנהל להקה.
ביוגרפיה
קרונסטאם נולד בקופנהגן, דנמרק. בגיל תשע החל בלימודי בלט בבית הספר של הבלט המלכותי הדני. בגיל 16 הצטרף ללהקה כמתלמד ובגיל 21 קודם לדרגת רקדן סולן.
קרונסטאם שלט בכיפה ברפרטואר של הבלט המלכותי הדני במשך יותר מעשרים שנה, שבהן רקד יותר מ-120 תפקידים, רבים מהם לראשונה, כמו רומיאו ב"רומיאו וג'ולייט" של סר פרדריק אשטון (1955), הבעל ב"סודות" של ג'ון קראנקו (1956), נילאס ב"אייל הירח" של בירגיט קולברג (1958) והנסיך במפצח האגוזים של פלמינג פלינדט (1971). הוא רקד בתפקיד ג'יימס בבלט הסילפידה ובתפקיד אלברכט בז'יזל.
בוב נייט
רוברט מונטגומרי "בוב" נייט (באנגלית: Robert Montgomery "Bob" Knight; נולד ב-25 באוקטובר 1940) היה מאמן כדורסל בליגת המכללות האמריקאית. נייט ניצח ב-902 משחקים בליגה זו, שני רק לחניכו מייק ששבסקי. הוא נודע בעיקר בשל אימון נבחרת הכדורסל של אוניברסיטת אינדיאנה בין השנים 1971–2000 עמה זכה שלוש פעמים בטורניר אליפות המכללות בכדורסל. בנוסף אימן את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת טקסס טק (2001–2008) ואת קבוצת הכדורסל של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית (1965–1971).
הוא אימן את נבחרת ארצות הברית בכדורסל וזכה עמה במדליית זהב באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) ובמדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים ב-1979.
ככדורסלן שיחק באוניברסיטת המדינה של אוהיו וזכה עמה באליפות המכללות ב-1960.
Worldcoin
Worldcoin הוא פרויקט מטבעות קריפטוגרפיים ביומטריים שפותח על ידי Tools for Humanity שנוסדה בשנת 2019 על ידי מנכ"ל OpenAI, סם אלטמן, מקס נובנדשטרן ואלכס בלניה, והיא נתמכת על ידי אנדריסן הורוביץ.
בשנת 2021, הצהירה החברה שהמטבע שלה (WLD) נועד להיות מאמץ גדול יותר להניע כלכלה גלובלית מאוחדת ושוויונית יותר המונעת על ידי כלכלת האינטרנט, למרות שהיא לא תהיה זמינה בארה"ב כרגע. המטבע יהיה מטבע קריפטוגרפי מבוסס Layer 2 Ethereum הממנף את האבטחה של אתריום blockchain תוך כלכלה משלו.
באוקטובר 2021, הפרויקט גייס סכום ראשוני של 25 מיליון דולר ובתוך שישה חודשים גויסו 100 מיליון דולר נוספים שדחפו את שווי המטבע ל-3 מיליארד דולר. מימון נוסף של 115 מיליון דולר הוכרז במאי 2023, שישמש להשקעה באיתור רובוטים, מחקר ופיתוח, והרחבת הפרויקט והיישום של Worldcoin.
אפליקציית Worldcoin הושקה בגרסת ביתא ב-24 ביולי 2023.
World ID
התקווה של Worldcoin לספק דרך אמינה לאימות בני אדם באינטרנט בשם World ID, כדי לנטרל בוטים וזהויות וירטואליות מזויפות באמצעות בינה מלאכותית .באמצעות מנגנון הפצה עבור המטבע הקריפטוגרפי שלה בדומה ל-UBI Worldcoin מנסה לתמרץ משתמשים  להצטרף לרשת שלה על ידי סריקת הקשתית שלהם באמצעות סורק הקשתית בצורת כדור של Worldcoin.
ביקורת
באפריל 2022, בדו"ח של MIT Technology Review נאמר כי ישנן פרקטיקות רבות שנויות במחלוקת ב-Worldcoin בבעיקר במדינות בעלות הכנסה נמוכה, בתוך כך צוין ש-Worldcoin מנצל אנשים עניים כדי להצמיח את הרשת שלה.
במאי 2023, דווח ב-TechCrunch שהאקרים הצליחו לגנוב אישורי כניסה של כמה ממכשירי Worldcoin אישיים. הדובר של Worldcoin אמר כי אף נתוני משתמש אישיים לא נפגעו, מכיוון שאפליקציית המפעיל אינה ניגשת לנתוני המשתמש.
ממשלות רבות החלו לעסוק בנושא על מנת להבין איך לעבוד בתיאום עם החברה וכיצד יאוחסן המידע הרגיש על המשתמשים. בצרפת, הנציבות הלאומית למען חופש המידע (CNIL) כינתה את שיטת איסוף הנתונים של החברה "מפוקפקת", ונציב המידע באנגליה הביע חשש דומה. בגרמניה נפתחה חקירה מחשש להדלפת נתונים ביומטריים מהסיבה שלדבריהם "הטכנולוגיות של החברה לא מבוססות מספיק לשימוש בהעברת מידע פיננסי, מה שמוביל לסיכון פוטנציאלי עבור משתמשים". Worldcoin לא הושק בארצות הברית, לטענת החברה זאת משום שהם מעדיפים לפעול במדינות אחרות שבהן הכללים הרגולטוריים לגבי מטבעות קריפטו גמישים יותר.
קרב ארזינג'אן
קרב ארזינג'אן (בטורקית: Erzincan Muharebesi, ברוסית: Эрзинджанское сражение), היה ניצחון רוסי על הצבא העות'אמני במערכה בקווקז במלחמת העולם הראשונה.
במאי 1916 יזם שר המלחמה הטורקי אנוור פאשה מתקפה טורקית שנועדה להשיג השתלטות מחדש על שטחים שנכבשו על ידי כוחותיו של הגנרל הרוסי ניקולאי יודניץ' בקרבות הקודמים. בפברואר-אפריל הצליח יודניץ' לכבוש את הערים ארזורום וטרבזון ואת כל ארמניה העות'מאנית. טרבזון היה נמל חשוב שהשליטה בו איפשרה לרוסים אספקה והבאת תגבורות בחזית הקווקזית. אנוור פאשה הורה על הארמייה העות'מאנית השלישית בפיקוד והיפ פאשה לכבוש מחדש את טרבזון, אולם המתקפה הטורקית נכשלה וב-2 ביולי 1916 יודניץ' התחיל מתקפת-נגד. בעיר ארזינג'אן נמצאו, פרט לבתי מלאכה למוצרים אזרחיים, גם מטה הארמייה השלישית העות'מאנית, אז בפיקודו של והיפ פאשה, עם קסרקטינים ומפעלים לציוד צבאי. ב-12 ביולי 1916 כבשו הרוסים את היישוב מאמה חטון. הכוחות הרוסים השתלטו על רמות נגליקה וכבשו עמדה טורקית סמוכה לנהר דורום דאראסי. כמו כן הפרשים הרוסים פרצו את הקו הטורקי בוז-טפה-מטרקלי.
ב-25-26 ביולי כבשו הרוסים את ארזינג'אן. הם תקפו במפתיע במרכז הפיקוד והתקשורת של והיפ פאשה ואילצו את הכוחות העות'מאנים לסגת. חיילים עות'מאנים רבים נפלו בשבי. העיר עצמה לא סבלה הרבה נזקים. הצבא הרוסי מצא בה כמויות גדולות של אספקה וציוד. כתוצאה מהנסיגה הוצאה הארמייה העות'מאנית השלישית מזירת הלחימה עד סוף אותה שנה. הכוחות הועברו לסיוואס ולמוסול. בעקבות הניצחון התקדמו הרוסים עוד 80 קילומטר לתוך אנטוליה ותפסו עמדה נוחה יותר למתקפות עתידיות אפשריות בכיוון סיווס, אנקרה ואיסטנבול. הם יכלו כבר לאיים על נמל אדנה ועל קשרי המסחר של טורקיה עם ארצות אירופה. בהגעתם לארזינג'אן הרוסים מצאו עדויות לרצח העם הארמני, שגרם גם להשמדת בני המיעוט הארמני החשוב בארזינג'אן. הגנרל יודניץ' המשיך בפעילות התקפית נגד הטורקים עד חודש אוגוסט. התבוסות של רוסיה בחזית מזרח אירופה והחלשת הצבא הטורקי בחזית הקווקזית הביאה להעברת כוחות רוסים מהמזרח התיכון לרוסיה.
קין-קון-קאן
קין-קוֹן-קאן (ביפנית: キンコンカン) היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.
חוקים
המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת של תאים המחולקת ל"חדרים" על ידי גבולות עבים. מסביב לטבלה, ליד חלק מהטורים או העמודות, ישנם זוגות של אות ולידה מספר. המטרה היא להציב אלכסונים ("מראות") בחלק מהתאים כך שזוגות האותיות והמספרים יתחברו (במילים אחרות, שיהיה אפשר לראות מכל זוג אות-ומספר את בן זוגה). הצבת המראות נעשית על פי הכללים הבאים:
שיטות פתרון
הדרך הטובה ביותר לפתרון החידה הוא להתחיל מהזוגות בעלי המספרים הקטנים ובהדרגה לעלות אל המספרים הגדולים יותר. לדוגמה אם ישנם במשחק זוגות של A3, B2, C4 ו-D1, הסדר בו יהיה הכי קל לפתור את החידה הוא להתחיל עם הזוג D1, להמשיך ב-B2, לאחריו A3, ולבסוף C4.
קו רקיע (פארק אריאל שרון)
קו רקיע בפארק אריאל שרון הוא מתחם הופעות על גבי הר הפסולת המשוקם, שהחל לפעול בשנת 2021. הבמה נמצאת בפסגת ההר, עם תצפית גובה על גוש דן. במקום כ-1,400 מקומות ישיבה. ההופעות נערכות בתקופת הקיץ, ומלוות בפסטיבלי אוכל.
נור אינייאט חאן
נור אינייאט חאן (Noor-un-Nisa Inayat Khan; 1 בינואר 1914 – 13 בספטמבר 1944) הייתה סופרת צרפתייה ממוצא הודי, ששירתה כסוכנת של מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית (SOE). היא פעלה בצרפת הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה, נעצרה על ידי הגרמנים והוצאה להורג. בעבור שירותה עוטרה לאחר מותה בעיטור צלב ג'ורג'.
ראשית חייה
אינייאט חאן נולדה בסנקט פטרבורג שברוסיה, הבכורה במשפחה בת ארבעה ילדים. אביה חזראט אינייאט חאן, שהיה צאצא למשפחה הודית מוסלמית מיוחסת (צאצא בין השאר לשליטי ממלכת מייסור במאה ה-18), היה מוזיקאי ומורה לסופיות. אמה, המשוררת אמינה בגום (שמה במקור היה אורה מינה ריי בייקר) הייתה אמריקאית במוצאה. חודשים אחדים לאחר לידתה עקרה משפחתה ללונדון שבבריטניה. ב-1920 עברו לפריז.
באביב 1940, לאחר פלישת גרמניה לצרפת, נמלטה משפחתה לבורדו ומשם לבריטניה.
שליחותה לצרפת
למרות שהושפעה מההשקפות הפציפיסטיות של אביה החליטו אינייאט חאן ואחיה וילייאט להתגייס למלחמה נגד גרמניה הנאצית. במכתב שכתבה הביעה תקווה שההודים יצטיינו בלחימה במלחמה זו, על מנת שכך ייבנה גשר בינם לבין העם הבריטי. בנובמבר 1940 התגייסה לחיל העזר האווירי לנשים. היא עברה אימונים כאלחוטאית והתנדבה לקצונה.
בהמשך, בזכות השפה הצרפתית שבפיה, שנות חייה בצרפת והכשרתה כאלחוטאית גויסה אינייאט חאן למחלקה F שבמנהלת המבצעים המיוחדים, שתחום פעולתה היה צרפת. בפברואר 1943 החלה באימונים בבסיסי הדרכה שונים של המנהלת. במהלך אימוניה אימצה את השם "נורה בייקר". למרות שחוות הדעת על התאמתה לתפקיד היו מעורבות היא נשלחה לצרפת לאחר תקופה קצרה, כשאימוניה חלקיים בלבד, וזאת בשל המחסור באלחוטאים שם.
בליל ב-16 ביוני 1943 הגיעה אינייאט חאן לצרפת הכבושה במטוס קל מדגם לייסנדר, שנחת במנחת מאולתר בצפון צרפת. שם הקוד שניתן לה היה מדלן ושם הכיסוי שתחתיו פעלה היה ז'אן-מארי רנייה. היא עשתה את דרכה לפריז והצטרפה לרשת הריגול שכינויה היה "רופא" (Physician).
בחודש ומחצה שלאחר מכן עצר שירות האס דה הגרמני את כל מפעילי האלחוט של רשת רופא למעט אינייאט חאן וכן פעילים רבים אחרים של הרשת. היא נותרה האלחוטאית היחידה בפריז והוסיפה לשדר מסרים מהסוכנים הנותרים של הרשת. לדברי מפקד מחלקה F היא גם דחתה הצעה לעזוב את צרפת ולשוב לבריטניה. היא פעלה בתנאים קשים, כשהיא עוברת ממסתור אחד לשני תחת מצוד גרמני מלווה במכשירי איכון שידורי רדיו, שהלך והתהדק סביבה.
מאסרה והוצאתה להורג
ב-13 באוקטובר 1943 נעצרה אינייאט חאן על ידי האס דה, כנראה בעקבות הלשנה. היא נאבקה קשות בעת המעצר ולכן הוגדרה כעצירה מסוכנת. היא הוחזקה במטה הארגון בפריז ונחקרה, אך לפי עדות של אחד מחוקריה לאחר המלחמה לא מסרה מידע כלשהו וסיפרה לגרמנים שקרים בלבד. עם זאת, ממסמכים שניהלה בניגוד להנחיות ונתפסו אצלה למדו הגרמנים די על מנת להמשיך לשלוח מסרים לבריטניה כביכול בשמה. עקב כך נחשפו ונעצרו על ידי הגרמנים מספר סוכנים אחרים של SOE.
אינייאט חאן ניסתה פעמיים לברוח מהמעצר בפריז. לאחר ניסיון הבריחה השני, בנובמבר 1943, שכמעט והצליח, היא הועברה לכלא בעיר פפורצהיים בגרמניה. במשך עשרת החודשים הבאים היא הוחזקה שם בבידוד בתנאים קשים כשהיא אסורה רוב הזמן בשלשלאות בידיה וברגליה. מנהל הכלא העיד לימים שלכל אורך אותה תקופה היא עמדה בסירובה למסור מידע כלשהו. היא הצליחה להעבירה לאסירה אחרת מסר אודות זהותה שלה.
ב-11 בספטמבר 1944 הועברה אינייאט חאן ביחד עם יולנדה ביקמן ועוד שתיים סוכנות אחרות של בעלות הברית שנתפסו למחנה הריכוז דכאו. ככל הנראה ב-13 לחודש הוצאו ארבע הנשים להורג באמצעות יריות בעורפיהן. גופותיהן נשרפו במשרפת המחנה. קיימת טענה שאינייאט חאן הוכתה מכות קשות לפני שנורתה ושהן שגרמו למותה. אפשר שהיא גם עברה תקיפה מינית.
לאחר המלחמה חקרה מנהלת המבצעים המיוחדים אודות גורלה של אינייאט חאן. עובדת הוצאתה להורג התבררה על פי עדויות של גרמנים ששירתו במחנה דכאו.
עיטורים והנצחה
ב-1946, בעת שעוד הוגדרה כנעדרת, הוענק לאינייאט חאן ציון לשבח. בשנת 1949 היא עוטרה לאחר מותה בעיטור צלב ג'ורג' - העיטור האזרחי הבריטי הגבוה ביותר, כהערכה לאופן שבו נשאה בשליחותה ולהתנהגותה במהלך מעצרה. היא עוטרה גם בעיטור צלב המלחמה הצרפתי.
שמה של אינייאט חאן הונצח באנדרטת נעדרי חילות האוויר בבריטניה וכן על גבי האנדרטה לסוכני מנהלת המבצעים המיוחדים שנפלו בצרפת, הניצבת בוואלאנסה (Valençay) שבצרפת. לוח זיכרון על שמה נקבע במוזיאון באתר מחנה דכאו.
בנובמבר 2012 נחנכה בלונדון פרוטומת ארד של אינייאט חאן, שהוצבה בקרבת הבית בו גרה. במרץ 2014 הפיק הדואר המלכותי הבריטי בול לזכרה.
שתי ביוגרפיות של אינייאט חאן ראו אור ב-1988 וב-2006, כמו גם שני רומנים המבוססים על חייה. סיפורה הובא גם במסגרת ארבעה ספרים שיצאו לאור אודות סוכני ה-SOE.
מיני-סדרה טלוויזיונית ודרמה תיעודית אודות אינייאט חאן הופקו בשנת 1979 וב-2013, בהתאמה. ב-2015 שידר ה-BBC תוכנית תיעודית אודותיה.
50 הכדורסלנים הגדולים בתולדות פיב"א
50 הכדורסלנים הגדולים של פיב"א היא רשימת 50 הכדורסלנים הגדולים בהיסטוריה של הכדורסל הבינלאומי של פיב"א, שנבחרה בשנת 1991, על ידי מגזין פיב"א. הרשימה נוצרה לכבוד 100 שנה ליצירת ספורט הכדורסל על ידי ג'יימס נייסמית'. השחקנים נבחרו על ידי קבוצה של מומחי כדורסל בינלאומיים, שהורכבה בעיקר ממאמנים, שהצביעו לרשימת 50 השחקנים הטובים ביותר. כל אחד מהמומחים בחר 25 שחקנים. הניקוד בהצבעה היה 25 נקודות לשחקן במקום הראשון, 24 נקודות לשחקן במקום השני, וכן הלאה. לבסוף נבחרו 51 שחקנים, כתוצאה משוויון בסיכומי ההצבעות. שחקנים מכל העולם נחשבו ככשרים להצבעה, כולל שחקני ליגת ה-NBA.
חמישה שחקנים אירופאים ששיחקו ב-NBA עד אז נכנסו לרשימה (דיבאץ, פטרוביץ', מרצ'ולוניס, וולקוב ומרטין). עם זאת, אף שחקן NBA אמריקאי לא נכנס לרשימה, מכיוון ששחקנים אלו לא התחרו בטורנירים גדולים שאורגנו על ידי פיב"א עד האולימפיאדה ב-1992. למרות זאת, 5 שחקנים בעלי אזרחות אמריקאית ששיחקו בליגות אחרות מלבד ה-NBA, אכן נכנסו לרשימה (בראבנדר, לויק, גאליס, קרוז ומורס).
ברשימה נכלל ישראלי אחד, מיקי ברקוביץ'.
סשה קלאיג'יץ'
סשה קלאיג'יץ' (בסרבית: Саша Калајџић; נולד ב-7 ביולי 1997) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בעמדת החלוץ בוולברהמפטון וונדררס ובנבחרת אוסטריה.
קריירת מועדונים
קלאיג'יץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל מקומית בשם דונאופלד וינה מהליגה הרביעית באוסטריה. בקיץ הצטרף לאדמירה ואקר מליגת העל האוסטרית, אך תחילה שיחק עבור קבוצת המילואים של המועדון מהליגה השלישית במדינה.
ב-30 ביולי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של אדמירה בניצחון 4–1 נגד ריינדורף אלטאך. ב-27 באוגוסט 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–3 לאוסטריה וינה.
ב-5 ביולי 2019 חתם בשטוטגרט מהבונדסליגה השנייה תמורת 2.5 מיליון אירו. בעונת רשם את עונת השיא שלו בקריירה כאשר כבש 16 שערים ב-33 משחקי ליגה.
ב-30 באוגוסט 2022 חתם בוולברהמפטון וונדררס. שלושה ימים לאחר מכן ערך הופעת בכורה בקבוצה, בניצחון 0–1 על סאות'המפטון.
קריירה בינלאומית
לזכותו של קלאיג'יץ' 6 הופעות בנבחרת הצעירה של אוסטריה.
ב-14 באוקטובר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 0–1 נגד. ב-25 במרץ 2021 כבש צמד בתיקו 2-2 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.