cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חדר פלאות
אירופה הקונטיננטלית
אוסף דומה בקנה מידה קטן יותר היה קומפלקס של ארונות תצוגה שיצר במאה ה-17 פיליפ היינהופר, סוחר, דיפלומט ואספן מאאוגסבורג. הארונות, שנבנו ממגוון חומרים אקזוטיים ויוקרתיים, כללו תכולה ופרטי עיצוב שנועדו לשקף את היקום כולו בקנה מידה מיניאטורי. דוגמה של תצוגה כזו, שנשמרה בצורה מיטבית, ניתנה ב-1632 כמתנה מהעיר אאוגסבורג לגוסטב השני אדולף, מלך שוודיה, ונמצאת כיום במוזיאון גוסטביאנום באופסלה.
על פי ניתוחו של היסטוריון האמנות הורסט ברדקמפ, סמיכותם הפיזית של חפצים כה נפרדים עודדה השוואה, מציאת אנלוגיות והקבלות, שעודדו שינוי תרבותי, מראיית עולם סטטית לתפיסה דינמית של עולם טבע משתנה תמידית, ופרספקטיבה היסטורית שהובילה במאה ה-17 לניצני תפיסה מדעית של המציאות.
דוגמה מאוחרת יותר לתצוגה של פריטים מן הטבע בסמיכות ליצירות אמנות ואומנות עשירות-פרטים, היא המוזיאון Grünes Gewölbe ("הקמרונות הירוקים") שנוסד על ידי אוגוסט השני בדרזדן ב-1723, על מנת להציג את חדר הפלאות שלו.
מיכאל ברנהרד ולנטיני, מלומד גרמני שהיה בעליו של חדר פלאות, פרסם ב-1714 עבודה מוזיאלית מוקדמת בשם "Museum Museorum" שתארה את כל חדרי הפלאות שהכיר עם קטלוגים של תוכנם.
חבילת הרחבה
חבילת הרחבה היא תוסף למשחק מחשב, משחק לוח, משחק קלפים או משחק תפקידים אשר מרחיבה את חוויית המשחקיות של משחק קיים. חבילת הרחבה מבוססת על הטכנולוגיה, החוקים, הקלפים או החלקים של המשחק אותו היא מרחיבה, ומוסיפה לו תוכן ויכולות כגון אזורי משחק, נשק, חפצים, דמויות וקווי עלילה חדשים. לעיתים, חבילת ההרחבה מוסיפה אפשרות לעוד שחקנים לשחק. כמו למשל במשחק הפופולרי המתיישבים של קטאן, בו יש אפשרות להרחיב את מס' המשתתפים מ - 4 ל - 6.
רוב חבילות ההרחבה מתומחרות במחיר מופחת לעומת משחק מלא, מכילות פחות תוכן ממנו, ולרוב גם דורשות את קיומו של המשחק המקורי כדי להשתמש בהרחבה.
חדר פלאות
אנגליה
סלואן קיטלג בקפידה את אוספיו, ואף השיג אוספים אחרים, שקנה או ניתנו לו במתנה. כך קיבל למשל אוסף צמחים במתנה מגנים בליידן. ויליאם צ'רלטון הוריש לו ב-1702 אוסף שכלל מגוון גדול של פריטי טבע ואמנות. סלואן רכש ב-1710 אוסף צמחייה מאפריקה, הודו סין ויפן. ב-1714 נמסר לו בירושה אוסף העשבייה של הדוכסית מארי סומרסט. מספר אוספי צמחים נוספים ממגוון אזורים בעולם נמסרו לו במהלך השנים. הוא השיג כ-350 פריטים מהאינדיאנים של צפון אמריקה, מהאינואיטים, מדרום אמריקה, מלפלנד, מסיביר, מהודו המזרחית ומאיי הודו המערבית, לרבות תשעה פריטים מג'מייקה. .
חבילת הרחבה
היסטוריה
חבילות הרחבה החלו במשחקי פעולה מבוססי שלבים, כגון טומב ריידר, בהם כל חבילה הוסיפה מספר שלבים נוספים למשחק המקורי. מאוחר יותר התרבו חבילות ההרחבה במשחקי תפקידים, בהם נוספו לעיתים דמויות, אזורי חקירה ואף מערכות שלמות למשחק המקורי. אחד ממשחקי הניהול הפופולריים בעשור האחרון הוא הסימס, בו השחקן ניהל חיי פרברים למספר דמויות. המשחק זכה למספר גדול במיוחד של חבילות הרחבה, כל אחת הוסיפה תוכן מצומצם יחסית של מקצועות ורכוש לדמויות המנוהלות.
חדר פלאות
אנגליה
במותו ב-1753 הוריש סלואן את האוסף שלו, בן 337 הכרכים לאנגליה תמורת 20,000 לירות שטרלינג. ב-1759 נפתח לציבור המוזיאון הבריטי שנוסד מצירוף האוסף של סלואן והספרייה המלכותית של ג'ורג' השני, מלך בריטניה.
"גלריית הנאורות" במוזיאון הבריטי מדגימה את השפע והגיוון שהיה מנת חלקם של מוזיאונים עד אמצע המאה ה-18, תערובת של קונכיות, דגימות אבן ודגימות בוטניות עם מגוון יצירות אמנות וחפצים מעשי ידי אדם מכל העולם.
ארצות הברית
תומאס דנט מוטר (1811–1859) היה מחלוצי הכירורגיה הפלסטית בארצות הברית, התמחה בתיקון שפה וחך שסועים ורגל קלוטה. כתחביב אסף מוזרויות רפואיות, גידולים, פריטים אנטומיים ופתולוגים, מרקחות רפואיות, דגמי שעווה, יציקות גבס ושרטוטים של עיוותים רפואיים. האוסף החל ככלי הדרכה לרופאים צעירים. לפני מותו ב-1859 הוא תרם 1,344 פריטים לקולג' האמריקאי לרופאים בפילדלפיה, יחד עם תרומה של 30,000 דולר לאחזקת והרחבת האוסף. אוסף מוטר צורף לאוסף של 92 פריטים פתולוגיים שנאספו על ידי ד"ר איזאק פאריש בין 1849–1852. מוזיאון מוטר החל לאסוף ציוד רפואי עתיק ב-1871, לרבות מזוודת הרופא של בנג'מין ראש (מהאבות המייסדים של ארצות הברית) וערכת התפירה של פלורנס נייטינגייל. ב-1874 רכש המוזיאון 100 גולגולות אדם מהאנטומאי והפרנולוג האוסטרי יוזף הירטל, גופה שכונתה "אשת הסבון" ואת מסכות המוות וכבדיהם המחוברים של התאומים הסיאמיים אנג וצ'אנג בנקר. ב-1893 קיבל המוזיאון את גידול הלסת של גרובר קליבלנד. מוזיאון מוטר הוא דוגמה מצוינת לחדר פלאות למוזריות רפואיות מהמאה ה-19.
חדר פלאות בתרבות ימינו
"מוזיאון הטכנולוגיה של תקופת היורה" בלוס אנג'לס, שנוסד ב-1988, מנסה ליצור מחדש באופן אנכרוניסטי את תחושת הפליאה שעוררו חדרי הפלאות. שם המוזיאון אינו מעיד כלל על תוכנו. אוסף המוזיאון, הכולל פריטי אמנות, מדע, היסטוריה ואתנוגרפיה וכן פריטים בלתי מקוטלגים, ותיאורי פריטים שאמינותם מוטלת בספק, מרמז לחדרי הפלאות ההיסטוריים.
חבילת הרחבה
תגובות הקהל לחבילות ההרחבה
עם זאת, מספר מצומצם של חבילות הרחבה התקבלו בברכה על ידי הקהל ויצרו חוויית משחק שנחשבה בידי מבקרים כטובה מהמקור. דוגמה אחת לחבילת הרחבה כזו היא Hordes of the Underdark, של המשחק נוורווינטר נייטס, שתיקנה באגים רבים ושיפרה משמעותית את מנוע המשחק, והכילה מערכה לשחקן-יחיד שנחשבה טובה ומקיפה יותר מזו של משחק המקור. דוגמה אחרת היא חבילת ההרחבה למשחק דאנג'ן סיג', שהכילה תוכן ברמה של משחק עצמאי, לא דרשה את המשחק המקורי כדרישת-קדם להפעלה, וצורף לה המשחק המקורי במבצע אחד+אחד. כמו כן, גם למשחק The Witcher 3: Wild Hunt יצאו שתי חבילות הרחבה, Hearts of Stone ו-Blood and Wine, אשר הוסיפו יחד עשרות שעות משחק, הרחיבו באופן משמעותי את מפת המשחק והוסיפו סיפורים מקוריים, ועל כן התקבלו באהדה רבה. Blood and Wine אף זכה בתואר "משחק התפקידים הטוב ביותר לשנת 2016" של The Game Awards.
חדר פלאות
חדר פלאות בתרבות ימינו
הבית על הסלע בוויסקונסין ניתן לתיוג כחדר פלאות מודרני, בעיקר אודות לתצוגת האוטומטונים.
"קבינט" הוא מגזין מברוקלין המתיימר להציג יצירות אמנות ותופעות תרבות בלתי קשורות לכאורה, ולחשוף את קשריהן ההדדיים באופנים שמעודדים סקרנות. שמו של המגזין ואופיו מרמזים לחדרי הפלאות.
הגלריה האיטלקית " Wunderkammern" (חדר פלאות, בגרמנית) עושה שימוש במושג חדר הפלאות על מנת לחקור כיצד פליאה באה לידי ביטוי בשיח האמנותי בימינו.
ב-2008 אוניברסיטת לידס באנגליה הציגה סיכום לתוכנית לתואר ראשון באמנות בשם "חדר פלאות", לחשיפת עבודות במגוון תחומי אמנות.
ישנם בלוגרים המתארים את הבלוג שלהם כחדר פלאות, אם מכיוון שהוא כולל בעיקר קישורים לדברים מעניינים או משום שהם משרים פליאה באופן דומה לחדרי הפלאות.
רוברט גהל מאוניברסיטת יוטה מתאר אתרי סרטונים כמו יו טיוב כחדרי פלאות מודרניים, אם כי קיימת הסכנה שיזוקקו למוסדות קפיטליסטיים,.
חדרי פלאות בישראל
בספטמבר 2012 הוצגה במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית התערוכה "חדרי הפלאות באמנות עכשווית - מהשתאות להתפכחות". בעוד חדרי הפלאות ההיסטוריים שיקפו את רוח זמנם, את הצימאון לידע ואת מסעות הגילוי של תקופתם, יצירות האמנות של ימינו משקפות את השינויים שחלו בעולם ובתפיסתנו את העולם. על פי אתר התערוכה:.
אולאוס לורנטי
אולאוס לורנטי (בשוודית: Olof Larsson, נפטר ב-25 ביוני 1438) היה ראש הכנסייה השוודית בשנים 1432–1438.
אולאוס לורנטי נולד באופלנד. הוא למד באוניברסיטת פראג, אוניברסיטת לייפציג וסורבון. בשנת 1417 הוא מונה לתפקיד ניהולי בקתדרלת אופסלה. בשנת 1419 בשליחות אריק מפומרניה הוא נסע לרומא במטרה לשכנע את האפיפיור מרטינוס החמישי להדיח את ראש הכנסייה השוודית המכהן. לאור הקשרים שהיו לו בחצר, אולאוס לורנטי הצליח במשימה וראש הכנסייה הוחלף. למרות זאת, כאשר המשרה התפנתה המלך לא מיהר להעביר אותה לאולאוס לורנטי. אף על פי שהיה לו מינוי מהאפיפיור, המלך הכיר בו רק כעבור שלוש שנים בשנת 1435. באותה שנה הוא חנך את קתדרלת אופסלה שבנייתה החלה עוד במאה ה-13. בשנת 1436, ראשי הכנסייה הצטרפו למרד נגד המלך המכהן, שבסופו של דבר אריק מפומרניה נאלץ לתת זכויות נוספות לאצילות שוודית.
לפי ההשערה, אולואס לורנטיס נפטר מהרעלה וככל הנראה קרל השביעי, מלך שוודיה היה אחראי על זה.
עוסמאן דיינג
עוסמאן דיינג (באנגלית: Ousmane Dieng; נולד ב-21 במאי 2003) הוא כדורסלן צרפתי המשחק בעמדות הסמול פורוורד והקלע באוקלהומה סיטי ת'אנדר.
קריירה
דיינג גדל בלוט וגארון, צרפת. בעונת 2020/2021 החל לשחק בסנטר פדרל מהליגה הצרפתית השלישית, והעמיד ממוצעים של 12.6 נקודות, 5.8 ריבאונדים ו-2.9 אסיסטים למשחק.
ב-1 ביוני 2021 הצטרף יחד עם הוגו בסון לניו זילנד ברייקרס מליגת העל האוסטרלית. ב-8 מתוך עשרת משחקיו האחרונים בקבוצה קלע דיינג 10+ נקודות, כולל משחקים עם 22, 18 ו-17 נקודות בזה אחר זה, ובסך הכל ב-23 משחקים העמיד ממוצעים של 8.9 נקודות, 3.2 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים ב-20.8 דקות למשחק. ב-17 באפריל 2022 עזב את הקבוצה כדי להתכונן לקראת דראפט 2022 ב-NBA.
דיינג נבחר בדראפט בבחירה ה-11 על ידי ניו יורק ניקס, ומיד הועבר בטרייד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר תמורת שלוש בחירות סיבוב ראשון בדראפט 2023 ב-NBA.
המחאה
ההמחאה, כשטר, ניתנת להסבה (אלא אם כן הגביל המושך את הסבת ההמחאה על פני ההמחאה, והתקיימו התנאים המשפטיים המאפשרים זאת), ובמקרה זה יכול הנסב (הוא האדם לטובתו הוסבה ההמחאה) לדרוש את הפרעון מן המושך או מן המסב.
ההמחאה היא אמצעי תשלום נפוץ, ובמדינת ישראל השימוש בה מוסדר הן בדיני השטרות והן בחוק שיקים ללא כיסוי, תשמ"א-1981.
גיזרון
המילה העברית "המחאה" מקורה במשנה במסכת בבא מציעא (פרק ט משנה יב), ישנו דיון בפועל המקבל את שכרו מהמעביד על ידי כך ש"המחהו אצל חנווני או שולחני", דהיינו שלח אותו אל החנווני או השולחני שיקבל מהם שכרו על חשבון מה שהם חייבים למעביד. במילה "המחאה" במשמעות של העברת חיוב מנושה אחד למשנהו, נעשה שימוש גם בחוק המחאת חיובים תשכ"ט-1969 השימוש במושג הזה נגזר מהמשפט העברי ומשמעותו העברת זכויות מאדם לאדם, בניגוד להעברה של חפץ ממש.
היסטוריית ההמחאה
מכשירים פיננסיים המזכירים את ההמחאה היו נהוגים כבר בעולם העתיק, אצל תושבי רומא העתיקה. אצל הפרסים בימי האימפריה הסאסאנית, במהלך המאה ה-3 לספירה, הוציאו מכתבי אשראי שכונו "צ'אק". בימי הביניים נהגו הטמפלרים להשתמש במכשיר דומה בעת מסעותיהם לארץ ישראל. הם היו מפקידים סכום מסוים בבית המסדר באירופה, ויכלו למשוך אותו בהגיעם לארץ ישראל או לבית מסדר אחר באירופה, לאחר שהראו מסמך המעיד על ההפקדה. בעולם המוסלמי היה נהוג מכשיר פיננסי דומה, במיוחד לסחר עם המזרח ועם האימפריה המונגולית. בגניזה הקהירית נמצאו מסמכים בני המאה ה-12 המזכירים מאוד המחאות מודרניות.
עם התפתחות המערכת הבנקאית המודרנית נוצר שטר החליפין. שטר חליפין הוא פקודה ללא תנאי, ערוכה בכתב מאת אדם אל חברו, חתומה בידי נותנה, בה נדרש האדם שאליו ערוכה הפקודה, לשלם לאדם פלוני או לפקודתו, או למוכ"ז, סכום מסוים בכסף, עם דרישה או בזמן עתיד קבוע או ניתן לקביעה. המחאה היא סוג של שטר חליפין, אך ייחודה בכך שהיא מופנית אל בנקאי. שטר החליפין הוא מושג משפטי שקיים כבר בספרות ימי הביניים. לדוגמה, בספרות השו"ת היהודית שטר חליפין מכונה לעיתים בשם "כתב חילוף". מוסד שטר החליפין קידם את הסחר בכך שפטר את הסוחרים מהצורך לשאת עמם סכומים גדולים של כסף מזומן. פיתוחו של המשפט המקובל מנע את התפתחות מוסד השטר באנגליה, שכן נוהג הסוחרים בשטרות היה מנוגד להלכות העתיקות של המשפט המקובל. באמצע המאה ה-18 נכנעו אף האנגלים לצורכי המסחר המודרני, ובתי המשפט של המשפט המקובל הניחו את הבסיס לדיני השטרות המודרניים. ב-1882 קיבל הפרלמנט הבריטי את חוק השטרות, המהווה בסיס לדיני השטרות בארצות המשפט המקובל, ובכללן מדינת ישראל.
במדינות מסוימות, כגון גרמניה, שווייץ ומדינות סקנדינביה, ההמחאות מעולם לא זכו לפופולריות. במדינות אלו מקובל שהעברה של כספים מבוצעת על ידי המעביר ולא על ידי המוטב. מוסדות, חנויות ועסקים נוהגים לפרסם את פרטי החשבון שלהם באופן פומבי (על גבי כל מסמך של הארגון, למשל); אדם שמעוניין לשלם ממלא טופס העברה בנקאית, עם פרטי החשבון שלו ופרטי החשבון של המוטב, ומפקיד את הטופס בעצמו בסניף הבנק.
במשך שנים רבות הייתה ההמחאה אמצעי תשלום נפוץ, אך עברה לדעיכה מאז אמצע שנות ה-90. בתשלום ישיר בחנויות ובעסקים עברו מרבית הלקוחות להעדיף שימוש בכרטיס חיוב (כדוגמת כרטיס אשראי או כרטיס חיוב מיידי) או אף במזומן.
הפרטים המופיעים על פני ההמחאה
החוק הישראלי מגדיר שיק כ.
בהיות ההמחאה שטר חליפין, הרי היא עונה על ההגדרות הכתובות בפקודת השטרות לעניין היסודות הנדרשים למתן תוקף למסמך כשטר. הגדרת השטר בחוק מפרטת יסודות אלו:
מיסודות אלו נגזרת צורת ההמחאה:
מלבד פרטים אלו הנדרשים על פי החוק על מנת ליתן תוקף להמחאה כשטר, נהוג לציין פרטים נוספים על פני ההמחאה:
סעיפים 76 עד 84 לפקודת השטרות עוסקים ב"שיקים משורטטים" ועיקרם הוא כי שיק המשורטט באופן המתואר בסעיף (לרוב שני קווי אלכסון, המכונים בלשון עממית "קרוס"), אינו ניתן לפרעון באמצעות תשלום כסף מזומן בדלפק הבנק, אלא רק באמצעות הפקדת כסף בחשבון בנק של המוטב. המדובר באמצעי ביטחון. כך, למשל, אדם שגנב שיק שאינו משורטט, וזייף חתימת היסב לטובתו, יוכל לגבות את סכום השיק במזומן בדלפק הבנק ולהימלט מבלי שנודעו עקבותיו. לו היה השיק משורטט, חייב היה להפקיד את תמורתו בחשבון בנק, דבר המאפשר התחקות אחר עקבותיו.
אוחז כשורה בהמחאה יכול להסב את ההמחאה, באמצעות חתימת היסב. חתימות היסב נהוג לחתום בגב ההמחאה.
הגבלות והרחבות
על פי החוק, כדי לתת תוקף להמחאה, על המושך הוא בעל ההמחאה למלא שדה אחד בלבד והיא חתימתו המחאת ביטחון - לעיתים ניתנות המחאות שלא לפרעון אלא אם יתמלאו תנאים מסוימים, למשל במקרה של השכרת דירה, להבטיח את שלמותה של הדירה או הבטחת תשלום שכר הדירה. בהמחאת ביטחון יש לכתוב את המילים "לביטחון בלבד". ברם, המחאה זו היא המחאה רגילה לכל דבר ועניין, ואם הופקדה יוטל נטל ההוכחה על המושך ולא על מוטב ההמחאה.
כיבוד המחאה וחילולה
על פי הוראות הבנקאות (שירות ללקוח) (מועד זיכוי וחיוב בשיקים), תשנ"ב-1992, בנק שהוצגה לו המחאה לפרעון, יזכה את חשבון לקוחו בסכום השיק עוד באותו יום עסקים. אך המדובר בזיכוי ארעי. הזיכוי הופך לזיכוי של קבע לכל היותר לאחר שלושה ימי עסקים נוספים. במהלך ימים נוספים אלו הזיכוי ניתן לביטול למפרע, אם הבנק לו הוצג השיק לפרעון סירב לפרוע אותו. דהיינו, אם ההמחאה הוצגה במהלך יום העסקים של 1 בחודש, אזי ייתכן שהזיכוי יבוטל לא יאוחר מ-4=1+3 בחודש. אם במהלך 3 ימים נוספים אלו חלו ימי שבתון של כלל המשק, המועד ידחה בהתאם, בהתאם להגדרה הרגילה של ימי עסקים.
ההמחאה עצמה עוברת במערכת של מסלקה בין בנקאית, שבה היא נבדקת, ומאושרת לפרעון תוך ביצוע התחשבנות הדדית בין הבנקים. ישנן המחאות שלא תיפרענה, אם מסיבה טכנית, כגון פגם בחתימה או בהיסב, אם בשל הוראת ביטול שניתנה להמחאה על ידי המושך, ואם בשל אי כיסוי מספיק בחשבון המושך. אי כיבוד המחאה על ידי הבנק הנמשך קרוי בפקודת השטרות "חילול".
המחאה שלא כובדה בשל אי כיסוי מספיק, קרויה "שיק שסורב". בשיקים שסורבו עוסק בישראל חוק שיקים ללא כיסוי, תשמ"א-1981, הקובע סנקציות שונות לבעלי חשבונות בנק שבהם סורבו עשרה שיקים במשך שנים-עשר חודשים (ובלבד שחלפו חמישה-עשר ימים בין הסירוב הראשון לסירוב האחרון). החשבון ייקרא "חשבון מוגבל" ובעליו ייקרא "לקוח מוגבל". על חשבון מוגבל ולקוח מוגבל מוטלות הגבלות שונות, והוא מפורסם ברשימה שמנהל בנק ישראל (ראו מערכת איתור חשבונות מוגבלים).
על פי סעיף 432 לחוק העונשין, המושך שיק מתוך ידיעה שאין חובה על הבנקאי לפרוע את השיק מן התאריך הנקוב בו עד 30 יום לאחריו, או אין לו יסוד סביר להניח שיש חובה כאמור על הבנקאי, והשיק הוצג לפרעון תוך התקופה האמורה וחולל, דינו - מאסר שנה או קנס.
לעיתים המחאה יכולה להיות מסורבת או מוחזרת מטעמים טכניים, למשל תאריך לא חוקי, או אי חתימה של המוטב על גב ההמחאה. במקרה שיש להפקיד המחאה בידי צד שלישי, (כך שאיננו יכול לחתום במקום המוטב) על הפקיד של הבנק של בעל החשבון המוטב להחתים את ההמחאה בחותמת "זיכינו חשבון המוטב".
במקרים בהם הבנק לא מכבד את ההמחאה, כי אין די כסף בחשבון מושך ההמחאה, נוהגים להחתים את ההמחאה באותיות אכ"מ, שהן ראשי תיבות של "אין כיסוי מספיק".
המחאה בנקאית
המחאה בנקאית היא המחאה שהוצאה על ידי הבנק עבור לקוח פרטי ששילם כסף מזומן תמורתה. על המחאה בנקאית חתומים מורשי חתימה של הבנק בלבד. הלקוח בוחר אם ברצונו שיהיה כתוב "למוטב בלבד" או קרוס על גבי ההמחאה. ההמחאה ניתנת לתאריך יום הוצאתה, ולהבדיל מהמחאה רגילה אין לה תוקף של חצי שנה לפירעון, אלא תכובד בכל זמן (עד 7 שנים מתאריך פרעונה). מכיוון שהבנק ערב לתשלומה של המחאה כזו, קיימת סבירות גבוהה מאוד שיהיה לה כיסוי. קניית המחאה בנקאית כרוכה בעמלה בהתאם לתעריפון הבנק. הצורך בהמחאה בנקאית מתעורר כאשר מקבל ההמחאה רוצה לדעת בוודאות שההמחאה תיפרע (להבדיל מהמחאה אישית שעלולה להתגלות כחסרת כיסוי).
המחאת דואר
המחאת דואר היא שיטה להעברת סכומי כסף באמצעות המחאה המונפקת ביחידות הדואר לכל מאן דבעי, ללא צורך בחשבון בנק. המחאות אלה ניתנות תמורת כסף מזומן ומיועדות להישלח באמצעות שירותי הדואר. הנושה יכול לפדות את ההמחאה בכל בנק דואר, בשונה מהמחאת כסף.
המחאת נוסעים
המחאת נוסעים היא המחאה בסכום קבוע המאפשרת לחותם לבצע תשלום בלתי מותנה לצד ג', וזאת מאחר שנותן ההמחאה שילם מראש לבנק האמור לפרוע את ההמחאה. בשל העובדה שהמחאות נוסעים שאבדו או נגנבו יכולות להיות מוחלפות על ידי הבנק, הן משמשות בעיקר אנשים היוצאים לחופשה או לעסקים מחוץ לארצם, כתחליף לתשלום במזומן. עם התבססות מעמד כרטיס האשראי פחת השימוש בהמחאת נוסעים. המחאות נוסעים נקובות במספר מטבעות כגון דולר ארצות הברית, דולר קנדי, לירה שטרלינג, ין יפני ואירו, והן מגיעות לרוב בפנקסים בני חמש או עשר המחאות בסכומים שונים. ההמחאה אינה נוקבת בתאריך, תוקפה אינו פג, וניתן להשתמש בה בכל מועד עתידי. מסיבה זו, היות שעל פי רוב זמן רב חולף בין רכישת ההמחאות לתשלום בהן, נוהגים רוב הבנקים שלא לגבות עמלה על ההמחאות, שכן למעשה המדובר בתזרים מזומנים הניתן חינם לבנק, ומאפשר לו בינתיים לעשות שימוש בכסף לצורכי מסחר. גם כאשר גובים בנקים עמלה על המחאות נוסעים, בדרך כלל מדובר בעמלה נמוכה, לרוב כאחוז מסכום ההמחאות שנמכרו.
נכיון המחאות
נכיון המחאה הוא הסבתהּ על ידי הנפרע לצד ג' כלשהו, בתמורה הפחותה מהסכום הנקוב בהמחאה. אותו צד ג' יכול להיות בנק, חברה פרטית או ציבורית. נכיון שטרות מקביל, למעשה, להלוואה שנותן צד ג' לנפרע, כאשר הרווח הצפוי לצד ג' מעסקת הנכיון, המקביל לריבית על ההלוואה, הוא ההפרש שבין הסכום הנקוב בשיק ובין התמורה ששולמה על ידי צד ג' לנפרע. על-פי האקדמיה העברית, "ניכוי" פירושו "הפחתה" ו"חיסור" – בעיקר מסכום כסף והפועל מגיע מספרות חז"ל . בעת ביצוע ניכוי המחאה מקבל הנפרע סוכם כסף מופחת מזה הנקוב בהמחאה ומכאן השימוש במונח "ניכוי".
קליטת פרטי ההמחאה במחשב
לקליטת פרטי ההמחאה במחשב משמש פעמים רבות קורא המחאות, שהוא התקן קלט המסוגל לקרוא את הפרטים המזהים המופיעים בחלק התחתון של ההמחאה. פרטים מזהים אלה, הכוללים את זיהוי הבנק, הסניף, מספר החשבון ומספר המחאה, מודפסים על הצ'ק בדיו מגנטי או בטכניקה אחרת הניתנת לקריאה באמצעות מכונה. קורא הצ'קים משמש לקליטת פרטיו של הצ'ק במערכות המידע המטפלות בו: משנת 2019 אפשר להפקיד המחאות על ידי צילומם גם דרך אפליקציות הבנקים בסמארטפונים.. ובתנאי שיהיו מוסבים על שם המפקיד ושמצוין למוטב בלבד וסימן קרוס.
מעמדה של המחאה במשפט העברי
פוסקי ההלכה נחלקו לגבי מעמדה של המחאה במשפט העברי. הרב חיים בלוך סיכם את המחלוקת כך: על פי החוק לשיק יש משמעות כפולה: האחת, כחלק מדיני שליחות – הוא הוראה לבנק לתת כסף למחזיק בשיק מתוך הפיקדונות של כותב השיק. והשנייה, כחלק מדיני שטרות – התחייבות של כותב השיק אותה ניתן לממש בבית המשפט.
בעקבות כך, נחלקו האחרונים בשאלת מעמדו ההלכתי של שיק. יש שסברו שדינו רק כהוראה לתשלום, יש שסברו שדינו ככסף מזומן ויש שסברו שדינו בהתאם למקובל כדין התחייבות (בנוסף על היותו הוראה לתשלום).
המחזיקים בדעה השלישית, השוו שיק לשטר למוכ"ז ("ממרני") שמעמדו נדון בהלכה באריכות, ונקבע שיש לו תוקף הלכתי על פי מנהג הסוחרים. במסגרת זו נחלקו אחרונים בשאלה האם יש להחיל את תקנת השוק המגנה על מי שקיבל שטר למוכ"ז בתום לב לאחר תשלום תמורה. ברוח זו כתב בשו"ת מנחת יצחק שגם בנוגע לשיק יש לקבל את החוק המגן על אוחז כשורה, בתמורה ובתום לב, כיוון שהחוק מקביל לתקנת השוק.
סטרוקונסטנטינוב
סטרוקונסטנטינוב (אוקראינית: Старокостянтинів, רוסית: Староконстантинов. בעברית נקראה העיירה קונסטנטין-ישן וביידיש אלט-קאָנסטאַנטין) היא עיר באזור ווהלין במערב אוקראינה מצפון לחמלניצקי (פרוסקורוב). היא משמשת כמרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז סטרוקונסטיניבסקי (Старокостянтинівський район). ב-2007 התגוררו בעיר 34,700 תושבים.
היסטוריה
סטרוקונסטנטינוב נוסדה במאה ה-16 כאשר קונסטנטין אוסטרוז'סקי (Константи́н Ива́нович Остро́жский) בנה מבצר בכפר קולישצ'נצי (Колищенцы ). הכפר התפתח לעיר שנקראה קונסטנטינוב הישנה, כדי להבדיל אותה מקונסטנטינוב החדשה (Новоконстантинова) שהייתה באותו אזור. ב-1793 סופחה סטרוקונסטנטינוב יחד עם רוב אוקראינה לרוסיה.
הקהילה היהודית
נראה שיהודים התיישבו בעיר זמן לא רב אחרי שנוסדה. בזמן גזירות ת"ח ות"ט הייתה שם כבר אוכלוסייה יהודית ניכרת. ב-1629 התגוררו במקום 130 משפחות שהיוו כ-25% מן האוכלוסייה הכללית. בזמן הפוגרומים בהנהגתו של בוגדן חמלניצקי ברחו אליה יהודים מכל האזור, משום שחשבו שהעיירה המבוצרת תהיה מקלט עבורם. הקוזקים פרצו למבצר בתשעה באב ורצחו את רובם, למרות שהגנרל הפולני וישנבצקי ניסה להגן עליהם.
לאחר התבססות השלטון הסובייטי בווהלין ב-1920, פסקו חיי הקהילה בעיר, ורבים מהתושבים עזבו. מספר התושבים היהודים בעיר ירד ל-6,934, שהיוו 41.3% מהאוכלוסייה, ובשנת 1931 הגיע ל-4,837 (33% מהאוכלוסייה).
בעיר נולדו הסופרים אברהם בר גוטלובר ואברהם גולדפדן אבי תיאטרון יידיש וכן הפסלת חנה אורלוף.
בשואה
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים ב-8 ביולי 1941, החלו אלו בביצוע מעשי התעללות ורצח ביהודיה. בהמשך, מינו בה יודנרט, אשר נצטווה לספק לשלטונות עובדי כפייה יהודים ותשלומי כופר.
בסוף אוגוסט 1941 רוכזו יהודי העיר הנותרים בגטו מגודר שהוקם בה, בו צוו לענוד טלאי צהוב. לעובדי הכפייה בגטו הקצו הגרמנים 100 גרם לחם ליום, וליתר יושבי הגטו לא סופק כל מזון. בשל כך, מתו מרעב וממגיפות רבים מיושבי הגטו. בהמשך, הועברו לגטו שבעיר יהודים נוספים מהסביבה ביניהם יהודי הריציב.
בתחילת קיץ 1942 נרצחו בסמוך לעיר כ-4,000 יהודים. ב-29 בנובמבר 1942 פשטו על הגטו שבעיר אנשי ס"ס ושוטרים מקומיים, ורצחו את כל יושביו ליד הקולחוז נובוגורודסקי.
נורברט קרוכר
נורברט אריך קרוכר (בגרמנית: Norbert Erich Kröcher; 14 ביולי 1950 – 16 בספטמבר 2016) היה טרוריסט גרמני מתנועת ה-2 ביוני.
ביוגרפיה
קרוכר נולד בברלין ב-14 ביולי 1950. ב-1972 הוא הקים יחד עם אשתו גבריאל קרוכר-טיידמן את ארגון הטרור תנועת ה-2 ביוני. זמן קצר לאחר מכן הם הפכו למבוקשים בגין שוד בנק. קרוכר עזב את גרמניה והתיישב בסטוקהולם, שם פגש אנשי שמאל רדיקלי נוספים כמוהו. אשתו סרבה להתלוות אליו. הם נפרדו והיא נותרה בגרמניה. ב-1973 היא נלכדה בבוכום.
לאחר המצור על שגרירות גרמניה המערבית בסטוקהולם, משטרת שוודיה לכדה כמה מחברי סיעת הצבא האדום והסגירה אותם לגרמניה המערבית. אחד מהם, זיגפריד האוזנר, מת בכלא. בעקבות כך, הפכו הטרוריסטים הגרמנים את שוודיה ליעד פוטנציאלי, ובמיוחד את שרת המשפטים השוודית אנה-גרטה לייון. קרוכר הקים כוח משימה מיוחד שנקרא "קומנדו זיגפריד האוזנר", שכתכנן לחטוף את לייון. המבצע נדחה כמה פעמים, וכשכבר היה מוכן לצאת לדרך, החליטה המשטרה השוודית להתערב. ב-31 במרץ 1977 נעצרה משטרת שוודיה את קרוכר, ובמהרה נעצרו גם שאר חברי כנופייתו.
כעבור כמה ימים, קרוכר הוסגר לגרמניה יחד עם מנפרד אדומייט. הוא הואשם במגוון פשעים, ונמצא בכלא עד 1985. הוא חי בברלין עד 2016, אז אובחן עם סרטן מתקדם. בעקבות כך, הוא החליט להתאבד בירייה.
הסנגהה התלת-לאומי
הסנגהה התלת-לאומי (בצרפתית: Trinational de la Sangha או TNS) הוא כינויו של מקבץ אזורי שימור חוצה-גבולות, השוכן משני צדדיו של נהר סנגהה, יובלו הימני של נהר קונגו, בשטחן של הרפובליקה של קונגו במזרח, הרפובליקה המרכז-אפריקאית בתווך וקמרון במערב. המקבץ כולל את שלושה פארקים לאומיים: בשנת 2000 נחתם הסכם לשיתוף-פעולה בין שלוש המדינות, והסנגהה התלת-לאומי נוסד בשנת 2007. בשנת 2012 הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית בשטח כולל של 7,542.86 קמ"ר, והוא מוקף באזור חיץ בשטח של 17,879.5 קמ"ר המכונה, לעיתים, בשם אזור נוף הסנגהה התלת-לאומי.
הנוף והצומח
הסנגהה התלת-לאומי מצטיין ביערות גשם רחבי היקף של עצים נשירים וירוקי עד, ביצות מיוערות (Swamps) וביצות המוצפות באופן תקופתי, אגמים, וכן מספר סוגים של אזורים פתוחים העשויים מאדמת סחף. אזורים אלה, שרק 138 מהם תועדו, נחלקים לאזורים פתוחים לאורך נהרות ונחלים ("Baïs") ואזורים הנמצאים בשקעים טופוגרפיים (Yangas). האזורים הפתוחים שונים זה מזה מבחינת שטחם, האדמה ממנה הם עשויים וההידרולוגיה המאפיינת אותם, ולכן התפתחו בהם מאפייני פאונה ופלורה שונים. נוסף על איכויותיהם הטבעיות, מאפשרים אזורים אלה לערוך תצפיות מדעיות ותיירותיות שאינן מתאפשרות דרך-כלל ביערות גשם אחרים. לעושרו של הסנגהה התלת-לאומי תורמת העובדת שהוא שוכן באזור המעבר שבין צמחיית אגן הקונגו וצמחיית האזור הגינאי. בנוסף, האזור השתמר היטב ביחס לאזורים אחרים באגן הקונגו בשל הנוכחות האנושית הדלה בו. לאורך ההיסטוריה הסתכמה השפעת האדם באזור בקיומן של חברות נודדות של ציידים-לקטים מוגבלות, ואף שכ-30% משטחו נוצל בחלקו למטרות מסחריות במחצית השנייה של המאה ה-20; כיום הוא הולך ושב למצבו הטבעי, עם שחזורו של החורש, וצפיפות האוכלוסין ברחביו נמוכה ביותר.
החי
באזור מספר בתי גידול שונים למיני בעלי חיים רבים, חלקם אנדמים, אחרים נדירים או נמצאים בסכנת הכחדה. בנהר הסנגהה, החוצה את האזור מצפון לדרום ומהווה את הנהר העיקרי בו, חיות אוכלוסיות גדולות של תנין היאור ושל דג הטרף Hydrocynus goliath העשוי להגיע לאורך של 1.5 מטר. פסיפס היערות והאזורים הפתוחים מושך מיני יונקים שונים דוגמת פיל יער אפריקני שאוכלוסייתו מצטיינת במספרה, בבריאותה וביחס מספרי שווה בין המינים; אוכלוסיות גדולות של גורילות ושימפנזות שלפי ההערכה חלק גדול מהן לא פגש מעולם באדם, מספר מיני אנטילופות כגון קודו הביצות, בונגו, אוריבי, ואנטילופת בייטס, תאו אפריקני, וכן מספר מינים של חזיר בר. תפוצתם של מספר מינים מוגבלת לאחד מצדדיו של נהר סנגהה, ואצל אחרים ניכרים הבדלים התנהגותיים בין אוכלוסיות השוכנות ממזרח ומערב לו.
יחסי ארמניה–יוון
כל שלושת נשיאי ארמניה ערכו ביקורים רשמיים ביוון ויש קשרים ברמה גבוהה בין שתי המדינות. יוון הכירה רשמית ברצח העם הארמני בשנת 1996 ואילו ארמניה הכירה רשמית ברצח העם היווני-פונטי בשנת 2015.
שמות
בשפה היוונית ארמניה נקראת Αρμενία (ארמניה), הארמנים נקראים Αρμένιοι (ארמני) והשפה הארמנית נקראת αρμένικα (ארמניקה). בשפה הארמנית, יוון נקראת Հունաստան (Hounastan), היוונים נקראים հույներ (Houyner) והשפה היוונית נקראת Հունարեն (Hounaren). התעתיק היווני של המילה הארמנית לארמניה (Հայաստան) הוא Χαγιαστάν (הייאסטאן). התעתיק הארמני של המילה היוונית לשפה היוונית (Ελληνικά) הוא էլլինիկա (אליניקה).
היסטוריה
ארמנים ויוונים קיימים זה מזה מאות שנים כציוויליזציות קדומות. ישנם כתבים עתיקים של היסטוריונים יוונים המרמזים על שורשי הארמנים. ההתייחסות המוקדמת ביותר לארמניה נעשתה על ידי ההיסטוריון היווני הקטאיוס ממילטוס בשנת 525 לפני הספירה. על פי השערה שהציעו בלשנים במהלך המאה ה-20, השפה הארמנית והיוונית חולקות אב קדמון משותף. הרודוטוס מציע כי הארמנים הם צאצאי הפריגים. אפלטון הבחין מוקדם בקווי הדמיון בין השפה היוונית לשפה הפריגית. בנוסף כתב סטראבו כי מולדתם הקדמונית של הארמנים או של המעמד השליט שלהם, לפני עלייתם באסיה הקטנה, הייתה עמק בתסאלי שעל שמו הם נקראים. שרשרת של אזכורים קדומים מציגה את הקשר ההדוק בין שני העמים.
לאחר חורבן האימפריה הסלאוקית, מדינה יוונית-ארמנית הלניסטית (ממשיכתה של האימפריה קצרת החיים של אלכסנדר מוקדון) נוסדה בשנת 190 לפנה"ס. אומרים שהשפה הארמנית הושפעה מיוונית עתיקה, אך שתי השפות התפתחו בצורה שונה לאורך זמן. האלף-בית הארמני (שנוצר בשנת 405), שנכתב משמאל לימין ולא מימין לשמאל כמו בשפות אחרות של אגן הים התיכון או המזרח התיכון, הוא בעל טעם יווני מסוים.
שתי המדינות הללו נשלטו יחד תחת השושלת הסלג'וקית ובהמשך תחת האימפריה העות'מאנית.
יחסים פוליטיים
יוון הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו בעצמאות ארמניה ב-21 בספטמבר 1991. לשתי המדינות יש שגרירות בבירותיהן בהתאמה. כמו כן, יוון היא אחת המדינות שהכירו באופן רשמי ברצח העם הארמני והיא אחת המדינות הבודדות שרואות כפשע את שלילת רצח העם.
מאז הכרזת העצמאות בארמניה, שתי המדינות היו שותפות במסגרת ארגונים בינלאומיים (האו"ם, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, מועצת אירופה, BSEC), בעוד יוון תומכת בתוקף בתוכניות הקהילה שמטרתן המשך פיתוח היחסים בין האיחוד האירופי לארמניה.
ביקורים רצופים ברמה הגבוהה ביותר הראו ששתי המדינות רוצות להמשיך ולשפר את רמות הידידות ושיתוף הפעולה. נשיא ארמניה לבון טר-פטרוסיאן ביקר ביוון בשנת 1996, נשיא יוון קוסטנטינוס סטפנופולוס ביקר בארמניה בשנת 1999, נשיא ארמניה רוברט קוצ'ריאן ביקר ביוון בשנת 2000 וב-2005. בנוסף, נשיא ארמניה סרז' סרקזיאן ביקר ביוון בשנת 2011 ובשנת 2014 אירחה ארמניה את נשיא יוון קרולוס פפוליאס בירוואן.
שיתוף פעולה צבאי
יוון היא, אחרי רוסיה, אחת השותפות הצבאיות הגדולות של ארמניה. קצינים ארמנים לומדים באקדמיות צבאיות ביוון, וסיוע טכני שונה מסופק על ידי יוון. מאז 2003 נפרסה מחלקה ארמנית בקוסובו כחלק מהגדוד היווני של KFOR. בשנת 2011 הנספח הצבאי של ארמניה ליוון וקפריסין, קולונל סמוול רמזיאן, אמר כי שיתוף הפעולה הצבאי הארמני-יווני ממשיך להתפתח בהתמדה.
אמנות
שתי המדינות חתמו על הסכמים דו צדדיים הכוללים:
תפוצות
ההערכות על גודל הקהילה היוונית בארמניה נעות בין 1,800 ל-5,000. המספר היורד של היוונים בארמניה בשנים האחרונות נובע בעיקר מהגירה המונית ליוון בברית המועצות לשעבר, ובשל מצבה הכלכלי של ארמניה כתוצאה ממלחמת נגורנו קרבאך. היא החמירה עוד יותר בגלל רעידת האדמה של לנינאקאן, אשר בדצמבר 1988 פגעה בצפון מערב ארמניה, האזור בו גרו רוב היוונים בעבר. הקהילות היווניות הגדולות נמצאות בירוואן ואלאוורדי, וכן בונדזור, גיומרי, Stepanavan ו-Noyemberyan.
הקהילה הארמנית ביוון גדולה בהרבה, והיא מונה כ-50,000 איש. המספר היה גבוה אף יותר, אולם הגירה לצפון אמריקה גרמה לירידה ניכרת. הקהילות הארמניות הגדולות ביותר נמצאות באתונה ובסלוניקי.
אנצ'ילדה
הטורטייה הממולאת, נטבלת או מכוסה ברוטב אנצ'ילדה, כאשר מעל, נהוג לפזר בתור קישוט או להוספת טעם, שלל תוספות כגון גבינה, עירית קצוצה, בצל קצוץ, פלפל צ'ילי גרוס, כוסברה קצוצה, זיתים ועוד.
מקדם וארבורג
מקדם וארבורג בכימיה בכלל ובאלקטרוכימיה בפרט הוא גודל המכמת את קצב הדיפוזיה של יון בתמיסה. קבוע זה מנהל קשר הדוק עם עכבת וארבורג. חשיבותו של קבוע וארבורג רבה משום שהוא חלק מהותי בניתוח תוצאות מדידות עכבה חשמלית ומשמש לאבחון מערכות כימיות ואלקטרוכימיות במאמרים מדעיים רבים.
חישוב הקבוע
ניתן לחשב את גודלו של קבוע וארבורג בעזרת חישוב השיפוע של האזור תלוי הדיפוזיה בדיאגרמת נייקוויסט של מדידת עכבה חשמלית.
לחלופין ניתן לחשב את הקבוע בערת הנוסחא הבאה:
כאשר: R- קבוע הגזים, T- הטמפרטורה במעלות קלווין, F- קבוע פאראדיי, n- מספר הקשרים הקוולנטיים של היון, D- מקדם הדיפוזיה, O או R בכתב תחתי- מסמנים את הצורון המחומצן או המחוזר בהתאמה, C- ריכוז היון, A- שטח הפנים של האלקטרודה בניסוי.
כוחה של משוואה זו יפה לשני חצאי תגובת חימצון-חיזור הן במקרה של תגובה הפיכות והן במקרה של תגובה הפיכה באופן חלקי.
אנדרוס
{{פירושונים| מקומות:
ראו גם
}}
קרב בורנאו
קרב בורנאו היה הקרב האחרון במערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט שבמלחמת העולם השנייה. קרב זה היה למעשה סדרה של התקפות אמפיביות על עמדות יפניות שערך הקורפוס האוסטרלי הראשון, תחת פיקודו של גנרל לסלי מורסהד, בין 1 במאי ל-21 ביולי 1945. כוחות בעלות הברית, שבמרכזם עמדו הצי האמריקאי השביעי תחת פיקודו של אדמירל תומאס קינקייד, הכוח האווירי הטקטי האוסטרלי הראשון והכוח האווירי השלוש-עשרה האמריקאי. מולם עמדו כוחות הצי הקיסרי היפני והצבא הקיסרי היפני, שבמזרח ובדרום מזרח בורנאו היו תחת פיקודו של תת-אדמירל מיצ'יקאי קמאדה, ובצפון מערב הייתה הארמייה ה-37 תחת פיקודו של לוטננט גנרל באבא מסאו.
הקרב ספג ביקורת באוסטרליה בעת התרחשותו, ובשנים שלאחר מכן משום שנתפס כבזבוז חיי חיילים ומשאבים ללא מטרה מוצדקת. עם זאת, הקרב סייע בבידוד מספר כיסי התנגדות ברחבי איי הודו המזרחית (כיום אינדונזיה), הביא לכיבוש מצבורי נפט ולשחרור שבויי מלחמה.
קרב בורנאו קיבל בפיקוד בעלות הברית את שם הקוד "אבוב" (Oboe), והיה לחלק ממבצע גדול יותר בשם "מונטקלייר," שיעדיו היו כיבוש מחדש של איי הודו המזרחית, של דרום הפיליפינים ושל צפון בורנאו. התוכנית המקורית התחלקה לשישה חלקים: "אבוב 1" קרא למתקפה בטראקאן; "אבוב 2" למתקפה בבאליקפאפאן; "אבוב 3" למתקפה בבנג'רמסין; "אבוב 4" למתקה בסורבאיה או בבטאוויה (ג'קרטה); "אבוב 5" למתקפה במזרח איי הודו המזרחית; ו"אבוב 6" למתקפה בבורנאו הבריטית. בסופו של דבר נערכו רק מבצעי אבוב 1, 2 ו-6. הקרב נפתח במתקפה על טראקאן, אי קטן לחופיו הצפון-מזרחיים של בורנאו ב-1 במאי 1945. עשרה ימים לאחר מכן, ב-10 במאי, נפתחה מתקפה משולבת על האי לבואן ועל חופי ברוניי בצפון בורנאו. שבוע לאחר מכן תקפו האוסטרלים את העיירה וסטון השוכנת בצפון מזרח מפרץ ברוניי. ב-1 ביולי פתחו האוסטרלים במבצע "אבוב 2" עם מתקפה על באליקפאפאן שבמרכז החוף המזרחי. הייתה זו המתקפה האמפיבית האחרונה במלחמת העולם השנייה, ולמעשה קרב בורנאו הייתה הפעולה האחרונה של הכוחות האוסטרלים במלחמה.
רקע
היפנים כבשו את האי טראקאן בינואר 1942, לאחר שהביסו חיל מצב הולנדי קטן, והשתלטו על שדות נפט של האי. עם זאת, ערכו האסטרטגי של האי ירד עם התקדמות בעלות הברית באזור, וב-1944 השמידו מטוסי בעלות הברית את מתקני הנפט באי. במסגרת הירידה בחשיבותו, הצטמצם גם גודלו של חיל המצב היפני באי בראשית 1945 לסדר גודל של גדוד אחד שמנה 2,200 חיילים, עליו פיקד מייג'ור טדאי טוקוי. בחודשים שלפני הקרב עמלו החיילים היפנים, בסיוע פועלים מקומיים, על בניית מערכת ביצורים והנחת מוקשים, דבר שהקשה על חיילי בעלות הברית להתקדם בקרב שהתרחש מאוחר יותר.
המטרה העיקרית בפלישת בעלות הברית הייתה כיבוש שדה התעופה של האי, שישמש לאחר כיבושו לסיוע לפלישות לברוניי, ללבואן ולבליקפאפאן. המטרה המשנית הייתה אבטחת שדות הנפט של האי והפעלתם מחדש לטובת המשך פעילות בעלות הברית בזירה. כוחות בעלות הברית שנשלחו לכבוש את האי היו בעיקר חיילי החטיבה האוסטרלית ה-26, על 12,000 חייליה. חיילי החטיבה השתתפו בלחימה בצפון אפריקה ובגינאה החדשה והיו בעלי ניסיון קרבי עשיר. החטיבה הסתייעה בכוחות ארטילריה, שריון ואוויר אמריקאים ואוסטרלים, וכמו כן גם בכוחות הצי האמריקאי והצי המלכותי האוסטרלי.
הכנות לקרב
בשבועות שקדמו לנחיתה הפציצו מטוסים אמריקאים ואוסטרלים את בורנאו ואת טראקאן והשמידו את כל הכוח האווירי היפני ששהה באזור. חמישה ימים לפני הנחיתה עלתה תכיפות ההפצצות והן התרכזו בחופי הנחיתה ובטיהורם מעמדות יפניות. בשל הצורך בפינוי מוקשים ימיים מסביבות האי לא הייתה הנחיתה התקפת פתע. מספר שולות מוקשים ומשחתות הגיעו לטראקאן ב-27 באפריל והחלו בפינויים, שהסתיים ב-1 במאי. ב-28 באפריל הגיעו לאי גם ספינות טורפדו שהאירו את חופי הנחיתה וירו על היפנים שניסו לתקן את עמדות החוף שלהם.
נחיתות
כוח הפלישה העיקרי הפליג מול חופי טראקאן בשעות הבוקר המוקדמות ב-1 במאי, והגדודים ה-23 וה-24 נחתו על החוף בערך בשעה 08:00, תחת חיפוי ארטילרי. על החוף לא נתקלו הגדודים בהתנגדות ובמהרה טיהרו את הגנות החוף היפניות. עד רדת החשיכה באותו יום השתרע ראש החוף האוסטרלי לאורך רצועת חוף באורך 2.5 קילומטרים והגיע עד 1.8 קילומטר לפנים האי.לאחר שאבטחו את ראש החוף המשיכו כוחות החטיבה ה-26 להתקדם מזרחה לכיוון העיירה טראקאן וצפונה לעבר שדה התעופה של האי. ככל שהתקדמו החיילים האוסטרלים לפנים האי כך נתקלו בהתנגדות יפנית קשוחה יותר.
משימת כיבוש שדה התעופה הוטלה על הגדוד ה-24. מתקפתו הראשונה של הגדוד על שדה התעופה בליל 2 במאי נהדפה לאחר שהיפנים פוצצו מספר מטעני חבלה בסביבות השדה ומנעו את התקדמות הגדוד, והשדה עצמו נכבש רק ב-5 במאי. עם כיבוש שדה התעופה השיגו בעלות הברית את המטרה העיקרית שלהם בקרב, אך היפנים עדיין שלטו ברוב שטחי האי.
לחימה בפנים האי
במטרה לאבטח את האי ולמנוע מתקפת-נגד על שדה התעופה הייתה חייבת החטיבה ה-26 לטהר את האי לגמרי מהכוחות היפנים. כ-1,700 יפנים התבצרו בעמדותיהם בגבעות המיוערות של צפון ומרכז האי, אותן הקיפו במטעני חבלה ומוקשים. מכיוון שתוואי השטח של האי הכיל ג'ונגל עבות וביצות לא יכלו הטנקים האוסטרלים להוביל את מתקפות הרגלים, והאחרונים הסתמכו בעיקר על סיוע ארטילרי ואווירי.
משימת אבטחת דרום מזרח האי הוטלה על הגדוד השלישי ועל פלוגה הולנדית אחת. הגדוד השלישי החל להתקדם מזרחה ב-7 במאי, אך נתקל בהתנגדות עזה, והחל ב-10 במאי נעצר במתחם "הלן", עליו הגנו כ-200 יפנים. ב-12 במאי נהרג קורפורל ג'ון מקי לאחר שהשתלט בכוחות עצמו על שלוש עמדות מקלע יפניות. על פעולתו זו הוענק לו עיטור צלב ויקטוריה לאחר מותו. ב-14 במאי נסוגו היפנים ממתחם הלן לאחר שספגו 100 אבדות - כמחצית מחיילי הכוח.
עם התקדמות הכוח האוסטרלי הידרדר מצבו של חיל המצב היפני, והחיילים החלו נוטשים את עמדותיהם ונסוגו לצפון האי ב-14 ביוני, שם התכוננו ללחימה. האוסטרלים המשיכו בהתקדמותם וב-21 ביוני הוכרז האי כמאובטח.
לאחר חיסול ההתנגדות המאורגנת התפצלו השורדים היפנים לקבוצות קטנות ונעו לצפון ולמזרח האי. חלקם אף ניסו לחצות את המצר שהפריד בין טראקאן לבורנאו, אך נעצרו על ידי כלי שיט של בעלות הברית. המחסור במזון גרם לחיילים יפנים להיכנע מדי יום, אך מעל ל-300 חיילים שהחזיקו מעמד נכנעו רק בסוף המלחמה.
תוצאות הקרב
החטיבה ה-26 נותרה בטראקאן עד 27 בדצמבר 1945, שבה לאוסטרליה והתפרקה בינואר 1946.
שדות הנפט בטראקאן עברו תיקונים וחזרו לפעילות ב-27 ביוני. עד מהרה עלה הספק הפקת הנפט ל-8,000 חביות ביום והשדות סיפקו עבודה לתושבים המקומיים. עם זאת חשיבות האי פחתה לאחר שהתברר ששיקום שדה התעופה יארך זמן רב ולא ניתן יהיה להשתמש בו בפלישה לבאליקפאפאן.
רקע
לפי המודיעין שהגיע לבעלות הברית שהה בבורנאו חיל מצב יפני שמנה 31,000 חיילים, ממנו כ-8,000 חיילים שהו בצפון. הכוח היפני היה מורכב משישה גדודים שהשתייכו לחטיבה ה-56.
הקרב
הנחיתה הראשונה באי נערכה ב-10 ביוני, כששני גדודים מהחטיבה ה-24 נחתו באי לבואן בסיוע פלוגת טנקים, ושני גדודים נוספים מהחטיבה ה-20 נחתו באי מוארה ובצפון בורנאו, גם הם בסיוע פלוגת טנקים. בשל התקפות ארטילריות ואוויריות שקדמו לנחיתות נסוגו היפנים מעמדותיהם באזורים אלה והאוסטרלים לא נתקלו בהתנגדות בחופי הנחיתה. הכוחות שנחתו בצפון האי התקדמו וכבשו את ברוניי ב-13 ביוני. אל שני הגדודים מהחטיבה ה-20 הצטרף גדוד נוסף ואלה נעו דרומה לאורך החוף המערבי של בורנאו בדרכם לעיר קוצ'ינג. בדרכם נתקלו הגדודים ב-37 בארות נפט שהציתו היפנים, אותם לקח שלושה חודשים לכבות בסופו של דבר. לאחר שהשלימה את יעדיה בקרב, החלה החטיבה ה-20 לבצע סיורים באזור הדרומי ולטהר אותו.
בניגוד לדרום האי, הלחימה בלבואן החמירה לאחר שהמגינים היפנים נסוגו לפנים האי והתבצרו במערכת ביצורים שנודעה בשם "הכיס," שנמצא באזור ג'ונגל סבוך וביצתי. שם ניסו היפנים לעצור את התקדמות האוסטרלים. לאחר שהתקפה של הגדוד ה-28 נהדפה ב-14 ביוני אף על פי שקיבלה סיוע ארטילרי, החלה הפגזה ימית ואווירית מסיבית על האזור בתקווה לרכך את ההגנות היפניות, לפני שהתקפה אוסטרלית נוספת נערכה ב-21 ביוני.
ב-29 ביוני החלו היפנים לסגת מבופורט בקבוצות קטנות ולאחר שהמתינו לתגבורת המשיכה ההתקדמות האוסטרלית ב-6 ביולי. בשל תנאי השטח הקשים והזדמנויות המארב שסיפקו החליטו בעלות הברית על התקדמות איטית וזהירה, תוך שימוש בארטילריה להפחתת כמות הנפגעים. ב-12 ביולי כבש הגדוד ה-32 את העיירה פפאר, משם נשלחו סיורים לסביבה עד תום הלחימה.
קרב באליקפאפאן
קרב זה היה שלב הסיום בתוכנית לכיבוש בורנאו, ונערך בעיר הנמל באליקפאפאן שבמזרח בורנאו מ-1 ביולי עד 21 ביולי. לביצוע שלב זה נשלחה הדיוויזיה ה-7 האוסטרלית, על 17,000 חייליה, בסיוע כוחות אוויר וצי אוסטרלים ואמריקאים. באליקפאפאן הייתה הנמל השלישי בגודלו באיי הודו המזרחית ושער חשוב לייצוא נפט, מה שהפך אותו למטרה בעיני בעלות הברית. היפנים הציבו על האי חיל מצב שמנה ביוני כ-3,900 חיילים שהסתייעו בתותחי חוף ובנשק נ"מ.
הנחיתות החלו ב-1 ביולי, אך בשל טעות בניווט סטו כל הנחתות מיעדן והנחיתו את החיילים כמה מאות מטרים מחוץ לחופי המטרה. מיד לאחר הנחיתה נתקלו החיילים האוסטרלים בהתנגדות יפנית, אך התגברו עליה והחלו להתקדם לפנים האי. תוך שהם מתגברים על התנגדות עזה מצד יפנים מבוצרים כבשו האוסטרלים את שני שדות התעופה באי עד 9 ביולי, ובכך השיגה הדיוויזיה השביעית את יעדה העיקרי. מ-9 ביולי הפכה הלחימה ללוחמת ג'ונגל, אך ההתקדמות האוסטרלית נמשכה בזכות סיוע קרוב של מטוסים ואוניות שחיפו על הכוחות המתקדמים. ב-21 ביולי הוכרז האי כאזור מאובטח ושאר הפעילות הייתה סיורי טיהור שנמשכו עד סוף המלחמה.
בקרב זה נהרגו 249 אוסטרלים ו-643 נפצעו, בעוד שהצד היפני איבד 1,783 חיילים ו-63 חיילים יפנים נשבו.
תוצאות הקרב
קרב באליקפאפאן היה אחד הקרבות האחרונים במלחמת העולם השנייה וההתקפה האמפיבית האחרונה בה. מספר שבועות לאחר מכן, בעוד האוסטרלים מסיירים בג'ונגלים במטרה לטהר אותם, הטילה ארצות הברית שתי פצצות אטום על הירושימה ועל נגסאקי ובכך הביאה קץ למלחמת העולם השנייה.
לאחר כניעת יפן פנתה הדיוויזיה השביעית להשבת השלטון באי, תפקיד אותו מילאה עד פברואר 1946. החטיבה ה-21 מדיוויזיה זו נשלחה לאיי סולאווסי במטרה לקבל את כניעת הכוחות היפנים שם ולשחרר את שבויי המלחמה.
ויירושוב
ויירושוב (בפולנית: Wieruszów) היא עיירה בפרובינציית לודז' שבפולין, על גדת נהר פרוסנה (Prosna), בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
במאה ה-15 הוענקו לוויירושוב זכויות עיר, ובשנת 1676 נבנו בה כנסייה ומנזר. בשנת 1870 הורדה העיירה למעמד של כפר, אך בשנת 1919 הושבו לה זכויות העיר.
יהודי ויירושוב
יהודים ראשונים התיישבו בעיירה בסוף המאה ה-16, כאשר התבצע גירושם של יהודי ויילון הסמוכה. בשנת 1857 היוו יהודי היישוב כ-41% מכלל תושביו. מהמאה ה-19 פעלו בעיירה חסידויות שונות. משנת 1891 ועד 1914 כיהן כרב בעיירה שאול משה זילברמן, אשר הפעיל ביישוב ישיבה נודעת. גם הרב אברהם בנימין זילברברג כיהן כרב בווירושוב. במשך כ-250 שנה, הייתה קהילת ויירושוב מסונפת לקהילת קמפנו הסמוכה, ובתחילת המאה ה-19 ייסדו יהודי ויירושוב קהילה נפרדת לעצמם.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרגו 13 יהודים מהעיירה כתוצאה מהפגזות הצבא הגרמני, ובמהלך ביזה שערכו הפולנים המקומיים בבתי ובחנויות היהודים בעיירה, חולל גם בית הכנסת בה. בין מלחמות העולם הוחמר מצבם הכלכלי של יהודי העיירה, וחלקם הגיעו לכדי פת לחם. בד בבד, התגברה בעיירה הפעילות הציונית, כאשר המפלגה הבולטת ביישוב הייתה המזרחי. זאת, לצד פעילות של אגודת ישראל. בתקופה זו נמנו בעיירה כ-2,400 יהודים, למעלה ממחצית מתושביה.
בשואה
בספטמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו סגור שהוקם בה, אשר הוקף בגדר תיל. לגטו הובאו יהודים נוספים מהסביבה, עד שמספר יושביו הגיע לכ-2,000 איש, ובמקביל שטחו צומצם בהדרגה, תוך התפתחות תנאי צפיפות ורעב בו.
ב-21 עד 23 באוגוסט 1942 פשטו על הגטו שבעיירה כוחות ס"ס ומשטרה. יהודי הגטו רוכזו בתוך הכנסייה המקומית ובמבנה נוסף, תוך רצח 107 יהודים בשעת האקציה. לאחר סלקציה נלקחו מספר מיהודי העיירה לגטו לודז', והיתר נלקחו במשאיות למחנה ההשמדה חלמנו.
דינמו מוסקבה (כדורסל)
דינמו מוסקבה (ברוסית: МБК Динамо Москва) היא קבוצת כדורסל לגברים מהעיר מוסקבה, רוסיה המתמודדת בליגת הכדורסל המוסקבאית.
בשיאו המועדון זכה בשתי אליפויות ברית המועצות (1937, 1948), בגביע יול"ב (2006) והעפיל שלוש פעמים לגמר אליפות רוסיה בכדורסל גברים (בשנים 1995, 1996, 2005) ובמשך שנים היווה יריב מר לקבוצת הכדורסל צסק"א מוסקבה.
צבעי המועדון המסורתיים הם לבן וכחול.
השנים הראשונות
המועדון נוסד ב-1923, בין המועדונים הוותיקים ביותר בברית המועצות. בתחילה המועדון נתמך על ידי ה-גה-פה-או, המשטרה החשאית של ברית המועצות. לכן זוהה המועדון עם המשטרה למשך שנים, לעומת היריבה העירונית צסק"א מוסקבה, שזוהתה עם הצבא האדום. המועדון התפרסם במהירות גם מחוץ לברית המועצות בזכות הצלחותיו בענפי הכדורגל, כדוריד, הוקי קרח והכדורסל. קבוצת הכדורסל זכתה באליפות ב-1937 וב-1948, וסיימה במקום השני ב-1944 וב-1990.
שנות ה-60 וה-70
במהלך שנות ה-40 וה-50 השתייכה דינמו לצמרת הכדורסל הרוסי, ויחד עם שתי הופעות בגמר גביע ברית המועצות הייתה לאחת הקבוצות הטובות בברית המועצות. למרות זאת הקבוצה לא הצליחה להגיע להישגים מרשימים בשנות ה-60 וה-70. כישלון הקבוצה צורם עוד יותר על רקע הצלחות שחקניה בנבחרת ברית המועצות באותן שנים.
מאז התפרקות ברית המועצות
הקבוצה חזרה להצליח בשנות ה-90 כשהעפילה לחצי גמר גביע המחזיקות ב-1991, בו הפסידה לאלופה הנכנסת, פאוק סלוניקי. הקבוצה הופיעה בגביע קוראץ' מספר פעמים, והעפילה לחצי גמר גביע ספורטה, בו הפסידה למי שגם זכתה בטורניר, טאו ויטוריה. עונה לאחר מכן שיחקה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בליגה האירופית, אך לאחר הופעה זו (ובגללה) נעלמה מהצמרת האירופית והתפרקה עקב בעיות כלכליות.
בשנת 2001 קמה דינמו מחדש, בעזרת תמיכתה של אגודת הספורט דינמו. דינמו שיחקה בליגה השנייה, וכבר בעונתה הראשונה סיימה במקום הראשון וחזרה לליגת העל. המועדון נקלע שוב לקשיים כלכליים, אך אגודת דינמו ומנהלה ויקטור זכארוב נרתמו לעזרתה והצילו את הקבוצה מקריסה נוספת. לאחר מכן נתמנה מאמנה לשעבר של הקבוצה יבגני גומלסקי (אחיו של המאמן האגדי אלכסנדר גומלסקי) לנשיא הקבוצה. הקבוצה סיימה את 2002/03 במקום השישי, ובעונת 2003/04 העפילה לחצי גמר הליגה הרוסית.
דינמו המשיכה להתקדם והשקיעה כספים רבים כדי להגיע להצלחה של היריבה הגדולה צסק"א, והחתימה שחקנים מצמרת הכדורסל האירופי כמו מירסאד טורצ'אן, לין גריר, לזארוס פאפאדופולוס וכמה שחקנים מנוסים כמו אריאל מקדונלד, טרייג'ן לנגדון, קשישטוף לברינוביץ' ואנדריי פטיסוב. ב-2004/05 הקבוצה שהייתה מועמדת לזכייה בגביע יול"ב בזכות הסגל הנוצץ, הודחה באופן מפתיע כבר בשמינית הגמר על ידי קבוצת המופארם ורסאץ' הסרבית. לאחר ההדחה המפתיעה המשיכה דינמו להחתים שחקנים מנוסים במסגרות האירופיות, כמו מיירה צ'טמן, האנו מוטולה ואנטוניס פוטסיס, הפעם גם לצד מאמן מנוסה בדמותו של דושאן איבקוביץ'. לבסוף הצליח המועדון לזכות בתואר האירופי הראשון שלו, גביע יול"ב בשנת 2006.
פירוק הקבוצה
לקראת עונת 2009/2010 התקבלה החלטה עקרונית שהמועדון יתבסס על שחקנים רוסים בלבד. בעונת 2010/2011, דינמו הייתה מעשר מייסדות ליגת הכדורסל המקצוענית ואולם סיימה את העונה באחד משני המקומות האחרונים בליגה ומינהלת הליגה הרוסית החליטה בהחלטה היסטורית להדיח את הקבוצה לליגה השנייה. הסיבה העיקרית שנידונה בישיבת המינהלת הייתה החובות הגדולים שאליהם נקלע המועדון וחוסר יכולתו של המועדון להעמיד תקציב ראוי לליגה, כמו גם תוצאות הישגיה בליגה. בשל מצבה הפיננסי של המועדון בעונת 2011/12 השתתף רק הרכב העתודה של המועדון והוא שיחק בליגה השלישית של רוסיה.
בעונת 2015 דינמו העפילה אומנם לגמר הגביע הרוסי בכדורסל אך הפסידה לקבוצת נובוסיבירסק מסיביר ובשנת 2016 כבר חדלה הקבוצה מלתפקד בפועל בשל העדר מימון והיא פורקה סופית. עד לפירוקה נשיא הקבוצה היה יבגני גומלסקי ומאמנה בעבר היה דייוויד בלאט הישראלי עד מעברו למכבי תל אביב.
הקמה מחדש
בשנת 2018 הקבוצה הוקמה מחדש והיא מתמודדת בליגת הכדורסל המוסקבאית.
שחקני עבר מפורסמים
לרשימה המלאה ראו כדורסלני דינמו מוסקבה.
אל תתעסקו עם חתולים: המצוד אחר הרוצח מהאינטרנט
אל תתעסקו עם חתולים: המצוד אחר הרוצח מהאינטרנט (באנגלית: Don't F**k With Cats: Hunting an Internet Killer) היא מיני-סדרה אמריקאית מסוגת פשע אמיתי דוקומנטרי של נטפליקס, שעלתה לשירות ההזרמה של החברה ב-18 בדצמבר 2019 המתעדת את לכידתו של הרוצח הקנדי לוקה מגנוטה.
הסדרה עוקבת אחר קבוצת חוקרי-אינטרנט חובבים שנתקלו בסרטון ובו נצפה אדם הורג באכזריות שני גורי חתולים ופתחו קבוצת פייסבוק ייעודית כדי ללוכדו. לאחר מכן הם מגלים שאותו אדם פרסם עוד מספר סרטונים בהם הוא הורג חתולים. על פי המידע שנאסף, עולה חשד כי יוצר הסרטון הוא צעיר קנדי בשם לוקה מגנוטה אך הקבוצה לא מצליחה בניסיונה לערב את המשטרה. לבסוף מתפרסם סרטון בו מתועדת הריגת אדם: הסטודנט ג'ון לין. בהמשך הסדרה מתוארת חקירת הרצח בידי משטרת מונטריאול, המרדף אחר הרוצח, תפיסתו ומשפטו בסיועה של קבוצת החוקרים החובבים.
עלילת הסדרה
ב-2010 פורסם באינטרנט סרטון בשם "1 ילד 2 חתולים". בסרטון נצפה אדם משחק עם שני גורי חתולים, ולאחר מכן מכניס אותם לתוך אריזת ואקום ושואב ממנה את האוויר ובכך חונק אותם למוות.
ליסה פאוס
אליזבת "ליסה" פאוס (בגרמנית: Elisabeth "Lisa" Paus; נולדה ב-19 בספטמבר 1968) היא פוליטיקאית גרמנייה ממפלגת הירוקים המשמשת כשרה לענייני משפחה, אזרחים ותיקים, נשים ונוער של גרמניה מאז 25 באפריל 2022.
ביוגרפיה
פאוס נולדה בעיר ריינה שבגרמניה המערבית וגדלה באמסבורן הסמוכה, קרוב לגבול הולנד. היא גדלה במשפחה אמידה; אביה, המהנדס הרמן פאוס, הוא הבעלים של חברת "Hermann Paus Maschinenfabrik" המייצרת כלי רכב למטרות כרייה. לאחר שסיימה את לימודיה התיכוניים היא התנדבה במשך שנה אחת בבית יתומים בהמבורג. לאחר מכן עברה לברלין כדי ללמוד באוניברסיטה החופשית. ב-1999 היא סיימה תואר שני בכלכלה.
ב-1995 היא הצטרפה למפלגת הירוקים של גרמניה. מ-1997 עד 1999, פאוס עבדה עבור פרידר אוטו וולף שהיה חבר הפרלמנט האירופי מטעם מפלגת הירוקים. ב-1999 היא נבחרה בעצמה לפרלמנט של מדינת ברלין. בשנת 2005 הפכה למורה בבית הספר לכלכלה ומשפטים בברלין. ב-2009 היא נבחרה לבונדסטאג והייתה חברה בוועדת הכספים ובוועדה לענייני האיחוד האירופי. כמו כן היא הייתה חברה בוועדת החקירה הפרלמנטרית של שערוריית וירקארד. לאחר הקמת ממשלת גרמניה ה-24, היא מונתה לתפקיד השרה לענייני משפחה, אזרחים ותיקים, נשים ונוער.
שטפי למקה
שטפי למקה (בגרמנית: Steffi Lemke; נולדה ב-19 בינואר 1968) היא פוליטיקאית גרמנייה ממפלגת הירוקים המשמשת כשרה לאיכות הסביבה, שמירת הטבע, הבטיחות הגרעינית והגנת הצרכן של גרמניה מאז 8 בדצמבר 2021.
ביוגרפיה
למקה נולדה בדסאו ב-19 בינואר 1968. לאחר שלמדה בבית ספר תיכון בדסאו, למדה מדעי החקלאות באוניברסיטת הומבולדט של ברלין, וסיימה ב-1993 תואר בהנדסה חקלאית. היא הייתה בין מקימי מפלגת הירוקים ב-1989. ב-1994 נבחרה לבונדסטאג והייתה חברה בוועדת המזון והחקלאות. ב-2002 פרשה מהחברות בבונדסטאג והפכה לכמנכ"לית מפלגת הירוקים. ב-2013 היא נבחרה מחדש לבונדסטאג והייתה חברה בוועדה לאיכות הסביבה, שימור הטבע ובטיחות גרעינית. ב-8 בדצמבר 2021 היא מונתה לשרה לאיכות הסביבה, שמירת הטבע, הבטיחות הגרעינית והגנת הצרכן בממשלת גרמניה ה-24.
רא"ם
{{פירושונים|
טקרולימוס
למרות שאינו אנטיביוטיקה, טקרולימוס הוא לקטון של מקרוליד שהתגלה ב-1984 בתסיסה של הבקטריה Streptomyces tsukubaensis.
היסטוריה
טקרולימוס התגלה ב-1987 על ידי צוות חוקרים יפני בראשות ט' גוֹטוֹ, ט' קינוֹ, ו-ה' הַטַנקַה. זהו המקרוליד הראשון שהתגלה כמדכא מערכת החיסון. בדומה לציקלוספורין, הוא התגלה בפטריית קרקע, למרות שהוא מיוצר על ידי הבקטריה Streptomyces tsukubaensis. השם Tacrolimus נגזר מהמילים 'Tsukuba macrolide immunosuppressant'.
התרופה היא תרופה אתית (עדיין מוגנת בפטנט) ושייכת לחברת התרופות היפנית Astellas Pharma Inc. בשמות פרוגרף (בקפסולות ובתמיסה להזרקה) ופרוטופיק (במשחה). התרופה אושרה לראשונה על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי ב-1994 לשימוש במניעת דחיית שתל למושתלי כבד. השימוש הורחב בהדרגה וכיום היא מאושרת גם למושתלי כליות, מושתלי לב, מושתלי מעי, מושתלי לבלב, מושתלי ריאות, מושתלי מח עצם ועוד.
פרמקולוגיה
מנגנון הפעילות של טקרולימוס אינו ברור. מנגנון משוער אחד מבוסס על עיכוב עקיף של גורם השעתוק NF-AT (בדומה למנגנון הפעולה של ציקלוספורין): נמצא שטקרולימוס מעכב את פעילותם של תאי T על ידי קישור לחלבון התוך-תאי (FKBP-12 (FK-binding protein, לאחר מכן נוצר קומפלקס בין טקרולימוס, FKBP-12, קלמודולין (calmodulin), קלצינורין (calcineurin) וסידן. הקומפלקס גורם לאובדן יכולתו של קלצינורין לגרום לפוספורילציה. בכך גורם השעתוק NF-AT (nuclear factor of activated T-cells) לא עובר די-פוספורילציה (הסרת זרחן) ואינו מסוגל לעבור אל הגרעין. ללא פקטור השעתוק NF-AT לא מבוטאים הגנים המקודדים לציטוקינים מסוג אינטרלוקין (IL-2, IL-4, IL-5), אינטרפרון גאמה, TNF, ו-GM-CSF. כל החלבונים הללו מעורבים בשלבים הראשונים של הפעלת תאי T כך שטקרולימוס מדכא את התגובה החיסונית הנוצרת כתוצאה מפעילותם של תאי T.
בנוסף נמצא שטקרולימוס מעכב את פעילותם של תאי לנגרהרסט, באזופילים ותאי פיטום.
אלפרד פרו
ז'אן-בטיסט אלפרד פֶּרוֹ (בצרפתית: Alfred Perot; 3 בנובמבר 1863, מץ, צרפת – 28 בנובמבר 1925, פריז, צרפת) היה פיזיקאי צרפתי, אשר פיתח את אינטרפרומטר פברי-פרו ביחד עם עמיתו ללימודים שארל פברי.
פרו נולד למשפחה אריסטוקרטית ששירתה בצבא בצרפת. הוא למד בתיכון ליד ננסי, ואת לימודיו האקדמיים עשה באקול פוליטקניק שבפריז. ב-1884 עם סיום לימודיו שב לננסי שבה עסק במחקרים בתחום הפיזיקה תחת הנחייתו של פרוספר-רנה בלונדלוט. ב-1888 מונה פרו למרצה במרסיי, שם המשיך בעבודות המחקר שלו, לצד עמיתו שארל פברי. הם פיתחו יחד את אינטרפרומטר פברי-פרו.
פרו היה נשוי ואב לארבעה.
בורג'ה
{{פירושונים|