cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הספרייה הלאומית
בניין ליידי דייוויס
בניין הספרייה בגבעת רם על שמה של הפילנתרופית ליידי דייוויס, תוכנן על ידי שלוש קבוצות אדריכלים לאחר זכייתם בשנת 1955 בתחרות אדריכלים שבעקבותיה הוצע להם לפעול במשותף ולתכנן את הבניין הממלכתי. קבוצות אלה הורכבו מהאדריכלים זיוה ארמוני וחנן הברון, שמעון פובזנר ואברהם יסקי, מיכאל נדלר שולמית נדלר ואמנון אלכסנדרוני. שופטי התחרות היו האדריכלים דב כרמי, דוד אנטול ברוצקוס, ריכרד קאופמן ושמואל מסטצ'קין. רוב המסמכים ההיסטוריים (שרטוטים, תצלומים, תכתובות וכדומה) הנוגעים לתחרות, לתכנון הבניין ולהקמתו, נשמרו בארכיונה המקצועי של ארמוני שנמסר לאחר פטירתה לארכיון אדריכלות ישראל.
הצעתם של ארמוני והברון, הייתה שונה משאר ההצעות שהוגשו לתחרות בכך שהמבנה אותו הציעו היה מבנה רחב ונמוך אל מול ההצעות האחרות שגרסו כי המבנה יהיה צר וגבוה. בהתאם לרוח התקופה, הושפעה ההצעה ממבנים בתכנונם של לה קורבוזיה ולודוויג מיס ון דר רוהה שאופיינו בקווים נקיים, אמת החומר, שקיפות ושחרור המבנה מקירות נושאים באמצעות עמודים הנמצאים בנסיגה מקווי החזית.
בהתאם לדרישות הנהלת הספרייה, לא תוכננו חלונות באולמות הקריאה. בעקבות זאת, הוצב חלון ענק בחלל הביניים בבניין - המקשר לאולמות השונים. מבעד לחלון זה, ניתן היה להשקיף על פטיו גדול שהכניס אור לחלל הביניים. במהלך השנים, חלו שינויים בבניין כשהשינוי המרכזי היה הצבת חלונות הויטראז' של האמן מרדכי ארדון - אשר אטמו למעשה את הפתח והחשיכו את חלל הביניים.
על אף חשיבותו של הבניין בתולדות הארכיטקטורה הישראלית, סובל הבניין במשך שנים מהזנחה. מצבו הפיסי של הבניין הידרדר והדבר בא לידי ביטוי בשחיקתם של מערכות הבניין השונות (חשמל, מיזוג אוויר וכדומה) וכן איטום ישן המלווה בדליפות הפוגעות באוסף הספרים המצוי בבניין. החל ממעבר הספרייה למעמד עצמאי הוחל בתהליך של שיקום ושיפור תשתיות המבנה.
קישורים חיצוניים
מחלקות, ארכיונים ואוספים
ראו גם
ויקיפדיה:דלפק היעץ של הספרייה הלאומית
אופנוע חשמלי
אופנוע חשמלי הוא אופנוע בעל מנוע חשמלי. בדומה קיימים גם קטנוע חשמלי ואופניים חשמליים. שלושת אלו הם סוגים של כלי רכב חשמליים.
מקור הכח
מקור הכח המקובל למנוע החשמלי הוא סוללה חשמלית. באחד העיצובים (PGO) לקטנוע החשמלי יש סוללה נשלפת שמשקלה חמישה קילוגרם, והיא בעל הספק של 1 קילו-ואט, לכל גלגל יש מנוע, המהירות המרבית היא של 60 קמ"ש, והנסועה היא בין 40 ל-60 ק"מ. עם זאת, פותחו מספר אבות טיפוס המשתמשים בטכנולוגית תאי דלק. דוגמאות לכך הן: ה-ENV, המיוצר על ידי Intelligent Energy הבריטית ומונע מתא דלק מימני, אופנוע השטח (אנדורו) Zero של יצרנית האופנועים האוסטרית KTM, קטנוע של הונדה המונע על ידי Honda FC Stack וימאהה FC-AQEL. כמו כן, נמצאים בפיתוח אופנועים מבוססי הנעה היברידית.
יתרונות וחסרונות
היתרונות של הנעה חשמלית על הנעת דלק:
בישראל
קיים קטנוע בשם המותג "בליץ", שתוכנן בישראל ומיוצר בסין, ולו שני דגמים: האחד בהספק של 3 קילו-ואט (כ-4 כוח סוס), מהירות מרבית של 80 קמ"ש ונסועה של כ-60 ק"מ; והשני בהספק כפול, מהירות מרבית של 130 קמ"ש ונסועה של כ-100 ק"מ בנסיעה עירונית, או כ-80 ק"מ בנסיעה מהירה.
נוירופיזיולוגיה
נוירופיזיולוגיה כירורגית היא תת-תחום מעשי של הנוירופיזיולוגיה. אדם העוסק בתחום זה עשוי לשמש כחוקר באוניברסיטה או כחבר בצוות מנתחים בחדרי ניתוח. כמנתח, הנוירופיזיולוג מעורב בהשגחה על תפקודם של מבנים עצביים ומערכות עצבים, במטרה לשמור על מערכת העצבים של המנותח ועשוי לסייע לניתוח על ידי ביצוע בחינות אלקטרופיזיולוגיות לזיהוי מבנים עצביים.
מדליית ע'זני
מדליית ע'זני הייתה מדליית מערכה, שהוענקה בגין השתתפות בכיבוש מבצר ע'זני באפגניסטן, בין 21 ביולי ל־23 ביולי 1839 על ידי כוחות בריטים והודים. קרב ע'זני, התרחש במהלך המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה.
זו המדליה השנייה אחרי מדליית ווטרלו שהוענקה לכלל הדרגות הצבא הבריטי עבור קמפיין ספציפי. המדליה הוטבעה בשנת 1839 בהוראת שאה שוג'אע דוראני, השאה של אפגניסטן, כדי להראות את הערכתו לכוחות הבריטים שסייעו להחזיר אותו לכסאו על ידי כיבוש המבצר. המדליה הוענקה לבסוף על ידי המושל הכללי של הודו בשם ממשלת הודו כיוון שהשאה נפטר לפני חלוקת המדליות.
תיאור
המדליה התבססה על תכנון של ג'ון לוארד, קצין ואמן צבא בריטי, והוטבעה במטבעה בכלכותה. המדליה עשויה מכסף בקוטר, בעיצוב הבא:
הצד הקדמי מתאר את מבצר של ע'זני עם המלה 'GHUZNEE' בתחתית.
בצד האחורי מופיע כתר מוראלי המוקף בזר דפנה והתאריך '23 ביולי 1839'.
המדליה תלויה בעזרת טבעת העוברת דרך לולאה קטנה יותר המולחמת לראש המדליה.
הסרט כולל שני פסים שווים של ארגמן וירוק כהה. במקור היה הסרט צריך להיות חצי ירוק וחצי צהוב.
המדליה הונפקה ללא שם המקבל, אך עם קבלתה רבים חקקו או הטביעו באופן פרטי את פרטיהם בסגנונות שונים בחלקה האחורי או בשפת המדליה.
קיימות שתי תצורות נפרדות למדליה זו, כאשר לאחד יש גבול רחב יותר בקצה מאשר לשני ובשני יש המבצר צר וגבוה יותר.
קורה
{{פירושונים|
מקומות
}}
לידה במים
לידה במים היא לידה אשר בה לאורך כל התהליך או לאורך שלב הלידה הראשון היולדת נמצאת בתוך בריכה רדודה, אמבטיה או ג'קוזי המלאים במים חמימים. התינוק יוצא מרחם אמו אל המים ולאחר מכן מוציאים אותו מן המים לאוויר העולם.
היסטוריה
תרבויות שונות השתמשו במים בלידות מזה אלפי שנים, ביניהן תרבויות מצרים ויוון, שבטים באפריקה והמאורים בניו זילנד. גם בשטחי השבטים האינדיאנים נמצאו בריכות ריפוי ליולדות שהיו פעילות כנראה בין השנים 1600–1700.
אמנם, השימוש במים בזמן הלידה פחת בהדרגה בזמן התבססות מערכת הבריאות המודרנית.
שובו של תהליך הלידה במים החל כבר בשנות ה-70 המוקדמות בדרום גרמניה, צרפת והולנד, בעיקר באזורים בהם תרבות מרחצאות המים חמים והספא קיימות כבר מאות שנים. המיילדות באזורים אלו גילו כי היולדת חשה במים הקלה בכאב, הנוחות גבוהה יותר, הלידה מתפתחת בעדינות וישנם פחות נזקים לרצפת האגן.
משם התפשט התהליך למדינות נוספות, כבריטניה, ארצות הברית, אוסטרליה, ניו זילנד ועוד, עד שהפך לתהליך מקובל ברוב חלקי העולם המערבי.
בישראל, פרסם משרד הבריאות ביוני 2007 מסמך עמדה המאפשר חוקית קבלת לידות במים בבתי חולים בישראל.
התהליך החל כשימוש במים במהלך לידות רגילות, כגון הנחת רטיות הספוגות במים חמים או קרים על הבטן או על הגב, שימוש במקלחת או אמבטיה לפני היציאה לבית החולים, שימוש במקלחת בבית החולים בשלב הקודם לפעולות המחייבות שהות במיטה, הנחת רטיות על פתח הנרתיק וחיץ הנקביים בזמן הצירים ועוד.
הכניסה למים והיציאה מהם
באופן כללי, מומלץ לאישה להיכנס למים בזמן שהיא רואה זאת לנכון. עם זאת, ישנן מספר גישות שונות בנוגע לזמן האופטימלי לכניסה למים: ישנם הממליצים שלא לשהות במים יותר משעה וחצי ברצף, וכדאי לצאת מהם לסירוגין. כמו כן, באם המים התלכלכו מאוד, לחץ הדם של היולדת עולה או שהיא חשה בסחרחורת וחולשה – מומלץ לצאת מן המים. עם זאת, באם המיילדת מאפשרת זאת, ניתן לשהות במים ממש עד לסוף הלידה.
הפחתת כח המשיכה
השהות במים הופכת את הגוף לנטול משקל, רפוי ורגוע. הציפה אף מפחיתה את לחץ הדם ומעודדת זרימת דם לרחם, וכך גדלה כמות החמצן הזורם לעובר. בנוסף, בטן היולדת הופכת לקלה יותר, בשל הפחתת כח המשיכה במים. כח המשיכה מופעל בעיקר על אזור האגן וצוואר הרחם, וכך התינוק יוצא בקלות יתר. כמו כן, העומס על המפרקים קטן יותר, והם יכאבו פחות לאחר הלידה.
הפרשת הורמונים
המים משככים כאבים, ולכן כשהיולדת שוהה במים היא שקטה ורגועה יותר. השקט והרוגע האלו מפחיתים את הפרשת הורמוני הלחץ, דוגמת האדרנלין, ומעודדים הפרשת הורמונים כאוקסיטוצין ואנדורפין, התורמים להתמודדות עם הכאב.
צירים אפקטיביים
מחקרים שבדקו את הנושא גילו כי השהייה במים החמימים גורמת לצירי לידה אפקטיביים יותר, המקצרים בין 30% ל-40% ממשך שלב הלידה הראשון, בו צוואר הרחם נמחק ונפתח לקוטר של כ-10 ס"מ.
צירים אלו אף עוזרים בקיצור השלב השני של הלידה, בו התינוק יוצא לאוויר העולם. עם זאת, צירים אלו לא גורמים לכאב חזק יותר, משום שלמים החמימים אפקט מרגיע ומשכך כאבים, ושכיחות השימוש בחומרים מאלחשים כאפידורל ובמקדמי לידה כפיטוצין בלידה במים היא נמוכה.
קריעת הפרינאום
המים גם מחממים את האזור ומפחיתים את תחושת השריפה והצריבה כשהתינוק יוצא.
חמימות המים
חמימות המים מעודדת הרפיית שרירים, וכפועל יוצא – משככת את כאב הצירים, משום שלעיתים התקדמות פתיחת הרחם תלויה רק במוכנות להרפות, וההרפיה המגיעה על ידי החום מזרזת את התהליך. בנוסף, החום תורם לזרימת דם טובה יותר כתוצאה מהתרחבות כלי הדם, ואף יוצר החזר ורידי טוב יותר, המסייע בפיזור בצקות ברגליים. המים החמים אף תורמים להרפיית היולדת ולהפחתת המתח הנפשי.
תאוריה אחרת טוענת כי בגוף שלושה סוגי עצבים: מישוש, טמפרטורה וכאב. המסרים שעוברים הכי לאט הם בעצבי הכאב. בנוסף, הגוף לא יכול לעכל יותר מדי מסרים במקביל, והמסרים הראשונים מעמעמים את המסרים שמגיעים אחריהם. לידה במים, באמצעות חום המים והגירוי התחושתי הנוצר מהם, מסייעת בהפחתת תחושת הכאב.
המים החמים מסייעים גם לחבל הטבור לפעום למשך זמן רב יותר, בו הוא מסיר את כדוריות הדם האדומות שניזוקו מתוך זרימת דם העובר ומחליף אותם בחדשות, תהליך המפחית משמעותית את סיכון העובר לחלות בצהבת יילודים ומגביר ייצור של תאי גזע עובריים.
איגוד המיילדות הבריטי ממליץ שטמפרטורת המים תהיה בין 27 ל-37 מעלות צלזיוס, שכן מים חמים יותר מעלים את דופק העובר, יכולים לגרום לו לכוויות ועשויים לגרום לסחרחורת ליולדת. לעומת זאת, איגוד המיילדות הגרמני ממליצים על טמפרטורת מים שבין 28 ל-32 מעלות. ארגון מיילדות הבית בישראל ממליץ על חום של 37 מעלות בשלב תחילת הצירים, כדי שעד שלב הלחיצות הטמפרטורה תרד ל-32–34 מעלות.
תנוחת הלידה
השהות במים מאפשרת חופש תנועה רב יותר ליולדת, ומעניקה לה את היכולת לבחור בתנוחה הנוחה והנכונה לה ביותר ללדת, תנוחות שייתכן ולא יתאפשרו במהלך לידה רגילה.
היתרון לתינוק
ישנם הסבורים כי המעבר בין הרחם, בו שוהה התינוק בתוך שק חשוך המלא במי שפיר חמימים, לבין העולם הקריר שבחוץ – הוא טראומטי ליילוד. לידה במים מביאה את היילוד לסביבה "מוכרת" יותר, כך שהיציאה מן הרחם פחות קשה עבורו. כיוון שריאותיו מלאות בנוזלים, גם הסיכון לשאיפת צואה עוברית (מקוניום) או הפרשות אחרות פוחת.
שיתוף בן הזוג
בלידה במים בן הזוג יכול להיכנס אף הוא למים עם היולדת, לשבת מאחוריה כדי להעניק תמיכה, להחזיק את ידיה, לשפוך מים על גבה או לבצע עיסוי.
חסרונות הלידה במים
כיום כמעט אין טענות מבוססות נגד לידה במים, משום שמחקרים מצאו כי לא קיימים סיכונים מיותרים הכרוכים בשהייה במים. עם זאת, ישנם הטוענים כי אין מספיק מחקרים היכולים לאשש זאת.
נשימת התינוק במים
לא קיים חשש שהתינוק הנולד ייחנק במים ויטבע, משתי סיבות:
רצוי להוציא את התינוק מן המים לאחר כ-10–20 שניות, כדי למנוע מצב בו השליה מתנתקת ומפסיקה להזרים דם לפני שהתינוק מתחיל לנשום.
נשים בסיכון
נשים הסובלות מבעיות מסוימות לא יכולות ללדת במים, כדלהלן:
אי ספיקת כליות; אפילפסיה; מחלות לב; זיהומי הריון, כגון: רעלת הריון או הרפס וגינלי; מחלות כרוניות; סוכרת הריונית; יתר לחץ דם הריוני; לידה מוקדמת; יש ליולדת חום; אנמיה; השליה היא שליית פתח; ישנו דימום רב לפני הלידה; עובר הגדול מארבעה קילוגרמים וחצי; מצוקה וסיכון המצריכים ניטור עקבי; הריון מרובה עוברים; עובר במצג עכוז או רוחבי.
הבריכה
הבריכה צריכה להיות בעלת דפנות קשיחות, על מנת להעניק יציבות ליולדת. כמו כן מומלץ לרפד את תחתית הבריכה, לשיפור הנוחות ומניעת הסחות דעת.
חשוב להקפיד שהמים יהיו נקיים, אך אסור להשתמש בחומרים מחטאים ורעילים, כגון כלור. ישנם המחטאים את המים באמצעות מלח, שהוא חומר חיטוי טבעי. הם מוסיפים כף מלח לכל ארבעה ליטרים וחצי של מים, כדי להגיע לרמת מליחות הקרובה לזו של מי השפיר.
בשל עובדה זו יש נשים המעדיפות ללדת בים, באם דבר זה מתאפשר, משום שבו רמת המליחות גבוהה באופן טבעי.
מי השפיר והדם אינם מהווים גורם לזיהום, ואין בעיה להישאר במים אלו. גם צואה אינה מהווה בעיה, אך אישה הנרתעת מכך יכולה לבצע קודם התחלת הלידה חוקן, או להשתמש בחומרים משלשלים.
יש להקפיד שהיולדת תרבה בשתייה קרה בעת הלידה, משום שהשהייה במים חמים עלולה לגרום להתייבשות.
לידה במים בישראל
עם זאת, ניתן לבצע לידה במים במרכזי לידה חוץ אשפוזיים בליווי מיילדות. ניתן גם ללדת בבית בסיוע מיילדת מוסמכת, כשאפשר להשתמש בבריכה גדולה או להשתמש בג'קוזי ביתי.
יוסף חיים ירושלמי
קורות חיים
יוסף חיים ירושלמי גדל בבית יהודי-מסורתי בניו יורק וגדל עם שתי שפות אם: הוא דיבר עם אביו עברית ועם אמו יידיש, בגיל חמש הגיע לגן ילדים ושם החל לדבר אנגלית. הוריו שאפו לטפח בבנם עניין ער בהיסטוריה ובתרבות היהודית, במקביל לחינוך התורני שיקבל. בהיותו בן שמונה החל ללמוד בישיבה בסגנון מודרני, בה למד מדעי היהדות שכללו תלמוד, אך גם תנ"ך והיסטוריה וכן למדו מקצועות כלליים. למד בתיכון יהודי בו למדו בצד מדעי היהדות גם מקצועות כלליים. למד שנה באוניברסיטת העיר ניו יורק ועבר ללמוד בבית המדרש למורים השייך לישיבה יוניברסיטי, ממנה קיבל תואר ראשון ב-1953, שם למד בעיקר מדעי היהדות וספרות העולם. אחד ממוריו היה פנחס חורגין, לימים מייסד אוניברסיטת בר-אילן ונשיאה הראשון. בתחילה תכנן ללמוד משפטים והתקבל לטובות באוניברסיטאות, אולם לאחר שסיים את לימודיו בישיבה יוניברסיטי נמלך בדעתו והחליט ללמוד מדעי היהדות.
למד לתואר השני בבית המדרש לרבנים באמריקה. בין המורים שהותירו עליו חותם עמוק היו: שאול ליברמן, חיים אריה גינזברג ושלום שפיגל. ב-1957 הוסמך לרבנות ושירת כרב למשך שנה בבית הכנסת הקונסרבטיבי "בית אמת" בלארצ'מונט. שנותיו בבית המדרש לרבנים הבהירו לו שמעייניו אינם נתונים ללימודי קודש, כי אם למדע ההיסטוריה. כשסיים את לימודיו עבר לאוניברסיטת קולומביה על מנת לעשות דוקטורט בהיסטוריה אצל פרופסור סאלו ויטמאייר בארון, שם שמע שיעורים מפיהם של צבי אנקורי, אליהו ביקרמן ופאול קריסטלר. לצורך הדוקטורט נסע בראשית שנות ה-60 לפורטוגל, ספרד ואיטליה. בשנת 1966 מסר את עבודת הדוקטור, שזכתה בפרס מהוצאת אוניברסיטת קולומביה עבור הדיסרטציה הטובה ביותר שנכתבה באותה שנה באוניברסיטת קולומביה. היא עסקה באנוס יצחק קרדוזו ועיבוד שלה הפך לספרו הראשון, שראה אור ב-1971.
ירושלמי התמנה למרצה במחלקה לשפות ותרבויות של המזרח הקרוב באוניברסיטת הרווארד בשנת 1966, בשנת 1970 התמנה לפרופסור מן המניין, ב-1978 התמנה לראש החוג והופקד על הקתדרה על שם ספרא להיסטוריה יהודית ותרבויות ספרדיות. ב-1980 עבר לאוניברסיטת קולומביה, והופקד על הקתדרה על שם סאלו ויטמאייר בארון להיטוריה, תרבות וחברה יהודית ולמנהל המכון ללימודי יהדות וישראל. ב-2008 פרש לגמלאות.
נבחר לחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשנת 1986. ב-1995 זכה בפרס על מחקר היסטורי מידי הקרן הלאומית לתרבות יהודית. קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מבית המדרש לרבנים באמריקה, היברו יוניון קולג', אוניברסיטת חיפה (1997), אוניברסיטת מינכן ו-École Pratique des Hautes Etudes. ב-2006 ייסדה אוניברסיטת קולומביה קתדרה על שמו.
חיים אישיים
היה נשוי לעפרה פרלי, מוזיקאית ישראלית לשעבר. אב סבה, הרב אברהם צבי פרלמוטר, היה הרב הראשי של ורשה בין שתי מלחמות העולם וחבר בסיים, הפרלמנט הפולני (מטעם מפלגת אגודת ישראל). בני הזוג נותרו נשואים עד מותה. נולדה להם בת, אריאל ירושלמי.
משומדים ואנוסים
ירושלמי נחשף לאנוסים לראשונה בהיותו בן עשר, כאשר קיבל מתנה מהוריו, ביוגרפיה לילדים ביידיש של המלומד היהודי ומנהיג הקהילה בספרד ובפורטוגל, דון יצחק אברבנאל.
בנושא זה עסק מאמרו הראשון של ירושלמי "האינקוויזיציה של יהודי צרפת בזמנו של ברנארד גוי", בו הוא טוען שאין כל קשר בין הכופרים האלביגנזים לבין היהודים הנסתרים. מסקנה נוספת של המאמר היא שיש דמיון רב בין האינקוויזיציה של יהודי צרפת במאה ה-13, לאינקוויזיציה הספרדית שתבוא אחריה, הדבר מתבטא בתאוריה, במנהל, ובפרקטיקה.
מהחצר הספרדית לגטו האיטלקי
זוהי הדיסרטציה זוכת הפרסים של ירושלמי מאוניברסיטת קולומביה ב-1970, שראתה אור כמונוגרפיה. בספר הוא מתחקה אחר הקריירה של יצחק קרדוזו, שנולד כנוצרי חדש בשם פרננדו בשנה הראשונה של המאה ה-17 בפורטוגל ונהפך לאינטלקטואל ורופא בולט במדריד, שהיה בן בית בחוגי האצולה. בשיא הקריירה המקצועית שלו, החליט קרדוזו לנטוש את אורח חייו בספרד בה עלה לגדולה ו"לשוב" ליהדות. אחיו של יצחק, אברהם, היה תאולוג חשוב של התנועה השבתאית. ירושלמי נחשף לחיבורו של קרדוזו "Las exellencias le les hebreos", שנכתב אחרי מעברו של קרדוזו לאיטליה. הוא מתאר את הימצאותם של שני האחים קרדוזו זה בצד זה, שבבורחם מהאינקוויזיציה הם הלכו בשני נתיבים שונים בתכלית – האחד אנוס שהפך לשבתאי והשני – אנוס שחזר ליהדות. ירושלמי טווה היסטוריה חברתית, תרבותית ואינטלקטואלית של היהודים דרך סיפור בריחתו של יצחק קרדוזו ולשם כך הוא נעזר במגוון חומר ארכיוני, תוך היעזרות בספרות המקרא, ספרות אפולוגטית שכתבו היהודים בימי הביניים והעת החדשה המודרנית ושימוש בהיסטוריוגרפיה המודרנית.
בספרו זה ובמספר מאמרים שכתב לאחריו מתאר ירושלמי את הבעיות שעמדו בפני היהודים בקבלת הסמכות הרבנית ומנהגי היהדות, לאחר שהם עזבו את חצי האי האיברי. ירושלמי מתבסס על טיעונו של גרשום שלום שסבר שהגירוש מספרד היה נקודת שבר ללא תקדים בדברי ימי היהדות.
במאמר "טמיעה וגזענות אנטישמית" משווה ירושלמי את הניסיון ההיסטורי של היהודים הספרדים מהמאה ה-15, ליהודים הגרמנים המודרניים. הוא עוסק לא רק באימוץ התרבות הזרה, אלא בעיקר בהופעה בשני המקרים של תפישות חדשות של גזע. במיוחד הוא מציין את החידוש בחוקי limpieza de sangre (טוהר הדם). שנחקקו נגד הנוצרים החדשים בספרד באמצע המאה ה-15. הוא מראה שהטענה הגזענית לגבי טוהר הדם, מהווה מקור פוטנציאלי לטענה הגזענית המודרנית יותר של אי-השתנות יסודית במצב היהודים.
במאמרו "דברי שפינוזה על קיום העם היהודי" מנסה ירושלמי להסביר כיצד שפינוזה תופש את ההיסטוריה היהודית ובמיוחד את הישרדות היהודים. הוא צירף את היסטוריית האנוסים עם הספרות הנוגעת לשפינוזה בנושאים ספרדיים וקריאה קפדנית ב"מאמר תאולוגי-מדיני" של שפינוזה. לדעת ירושלמי שפינוזה סבר שבשל דבקות במערך של נורמות, שבגינן היהודים הופרדו מהגויים, זו הובילה לשנאת הגויים וסיפקה רציונל חדש לזהות היהודית.
טבח ליסבון של 1506 והדימוי המלכותי של שבט יהודה
כבר בספר זה ירושלמי מתאר כיצד היהודים מעצבים מחדש את עברם על מנת להתאימו למודעות בת זמנם. במאמרו על שפינוזה מנתח ירושלמי היפוך היסטורי שמבצע שפינוזה, בפרק השלישי של "מאמר תאולוגי-מדיני". לדעת שפינוזה דווקא בפורטוגל התוודעו המומרים להתנגדות החברתית הנרחבת, שלבסוף לבשה צורה של אפליה דרך חוקי טוהר הדם. הנוצרים החדשים התערו בחברה הפורטוגזית כחצי מאה לאחר המרתם. היה זה בספרד ולא בפורטוגל, שסטנדרטים של דם הוצגו לראשונה, על מנת להפריד את הנוצרים החדשים מהישנים. ירושלמי משער שייתכן ששפינוזה הושפע בתזה ההיסטורית שלו מאנטוניו ויירה, הישועי-פורטוגזי שמשימתו הייתה לעקור מן השורש אפליה כנגד מומרים על מנת להגשים מטרה גדולה יותר, שהיא לעקור מן השורש את היהדות. לדעתו של ירושלמי שפינוזה פירש את ההיסטוריה של הנוצרים החדשים בחצי האי האיברי על מנת להתאים אותה לטענתו המרכזית והיא שהאנטישמיות ולא ההשגחה העליונה היא ששימרה את הזהות היהודית, דבר המוביל לחילון ולהיסטוריזציה של היהדות.
הגדה והיסטוריה
ספרו של ירושלמי "הגדה והיסטוריה" ראה אור ב-1975. הספר מכיל פקסימיליות של קרוב למאתיים הגדות מודפסות של פסח משלהי המאה ה-15 ועד לשלהי המאה ה-20, החל מהגדת סונצ'ינו ב-1486, עבור בהגדה הקומוניסטית של מוסקבה ב-1927 וכלה בהגדות מהשואה. ירושלמי מראה בספר שזיכרון קולקטיבי של האומה, כפי שזה נמסר באגדה, אינו מונוליטי, אלא מופיע בהקשרים שונים ומשתנה סגנונית בחלוף הזמן, כשהעת החדשה הופכת שינוי זה למובהק יותר. הוא סבור שכוחות החילוניות לקחו חלק בעיצובם מחדש של הטקסטים ובאו במקום הצורות המסורתיות של הזיכרון.
זכור: היסטוריה יהודית וזיכרון יהודי
הספר "זכור" פורסם לראשונה ב-1982, הוא מהווה את אחת העבודות החשובות ביותר בהיסטוריה ובהגות היהודית בתקופה שלאחר השואה, זכה להתייחסויות רבות, בעיקר משבחות, הוצא לאור מחדש במהדורה רכה ומורחבת בשנת 1989 ותורגם לשש שפות (עברית, צרפתית, גרמנית, ספרדית, פורטוגזית ואיטלקית). הספר כורך ארבע הרצאות שמתגלמות כארבעה מאמרים ומתאר את יחסי הגומלין בין הידע ההיסטורי לזיכרון הקולקטיבי היהודי, מהעת העתיקה לעת החדשה. הוא ראה אור במקביל לסדרת הספרים בת שמונה הכרכים אותה ערך פייר נורה Les lieux de momire, שדנה באותו נושא. השאלה המרכזית העולה ב"זכור" היא האם יכולה הזהות היהודית לשרוד את העידן המודרני. אב-הטיפוס של הזהות היהודית המודרנית עבור ירושלמי הם האנוסים, להם הוא הקדיש את המונוגרפיה הראשונה שלו. האנוסים לדעתו היו הראשונים שחיו בשני עולמות שונים ומנוגדים בהם התגלעו קונפליקטים, בדומה לאלו המתרחשים אצל היהודי בן-ימינו. כל אחד מהפרקים ב"זכור" מתמקד בתקופת זמן מסוימת.
בפרק הראשון דן ירושלמי בספרות התנכ"ית והרבנית בניסיון להסביר איך הבינו היהודים של העת העתיקה את ההיסטוריה. לדעתו עם ישראל העתיק היה הראשון שהקנה משמעות מכרעת להיסטוריה. עד ההגות הישראלית הקדומה לא היה קיים מאבק כאוטי ומיתי בין האלים הפגניים, ובתנ"ך לעומת זאת, המשקל עבר לרצון האלוהי של הבורא ולרצון החופשי של בני אדם, שלעיתים התעמתו זה עם זה. ההיסטוריוגרפיה המקראית שיקפה את המאבק ההיסטורי הזה וזוהי הסיבה לדעת ירושלמי שבגינה נצטוו בני ישראל ב-169 מקרים בתנ"ך "לזכור". הציווי של "זכור" משקף את האמונה היהודית העתיקה שמעשי העבר חושפים את נוכחות האל, היוצק לתוכם משמעות. פעולת הזכירה, שחלה על הרגעים החשובים של עם ישראל, הרכיבה את הזהות הקולקטיבית שלו. לדעת ירושלמי בעוד שהרודוטוס היה אבי ההיסטוריה, הרי שאבות 'משמעות ההיסטוריה', היו היהודים. לדעת ירושלמי אובדן הריבונות הפוליטית, בנפול בית שני הצמית את הכתיבה ההיסטורית של אירועים היסטוריים וצבאיים (שהתבטאה עד אז בספרי שמואל, מלכים ודברי הימים במקרא ובספריו של יוסף בן-מתתיהו). התנ"ך מספק לדעתו, ליהודים של שלהי העת העתיקה וימי הביניים, את כל ההיסטוריה הדרושה להם, את כל "מבנה האב" שלה והוא גדוש באירועים מופתיים שמסייעים להם להבין את הקורות אותם לאורך ההיסטוריה. ההיזכרות בעבר נהפכה לטקסית בצורת תפילות וחגים והללו הפכו לכלי הקיבול של הזיכרון היהודי בימי הביניים.
הפרק האחרון ב"זכור" הוא שעורר את מירב ההדים האינטלקטואליים והציבוריים. הוא דן בעת החדשה שהפכה לעידן ההיסטורי שבה הכול נבחן תחת משקפיים היסטוריות. לכאורה מחקר שיוצא מפרספקטיבה זו יכול לספק לעם ישראל הבנה טובה יותר לגבי השאלה- מאין הוא הגיע, אך למעשה הוא גובה לדעת ירושלמי, מחיר כבד. הגישה החילונית החדשה לעבר, מפחיתה את המונומנטלי להיסטורי בלבד. התוצאה היא היפוך תפישתי: אין עוד ההיסטוריה צריכה להיות ישימה לצרכיה של היהדות, אלא היהדות חייבת להוכיח את תקפותה בשביל ההיסטוריה. ירושלמי מציין שהשואה הולידה יותר מחקר היסטורי מאשר כל תקופה אחרת בתולדות עם ישראל, עם זאת היא לא ענתה על השאלה מדוע התרחש הפתרון הסופי וגם לא הציבה ניסוח מחודש ומספק לזהות היהודית הקולקטיבית. הוא סבור שחולשת המתודה ההיסטורית הולכת אחורנית הרחק ממלחמת העולם השנייה והיא שיקוף של המודרניות שפושה בתרבות האירופית מעל מאה שנה.
"זכור" הניב סדרה ארוכה של ביקורות ודיונים מפי מלומדים רבים, והוליד שטף של עבודות העוסקות בתודעה ההיסטורית ובהיסטוריוגרפיה של היהודים.
משה של פרויד: יהדות סופית ואינסופית
בספר זה מנסה ירושלמי להבין מחדש את הניתוח השנוי במחלוקת של פרויד במאמרו "משה האיש ואמונת הייחוד", פרויד כתב את המאמר ב-1939, בעיצומו של המסע הנאצי נגד היהודים והוא פותח אותו בהצעה שהמונותאיזם לא היה רעיון יהודי. במקום זאת טוען פרויד שהמונותאיזם היה המצאה של פרעה אמנחותפ הרביעי, שהרעיון שלו לא קנה שביתה אצל ההמונים המצריים. על מנת להפיח רוח חיים בעקרונות הדת המונותאיסטים החדשים, ניסה אציל מצרי בשם משה לשתול את הרעיונות בשבט השמי המדוכא שחי אז במצרים, השבט התקומם והרג את משה. לאחר מכן רעיון הרצח דוכא, אפילו לאחר שהמונותאיזם הותך לתוך מערכת החדשה של היהדות אותה קיבל על עצמו אותו השבט.
ירושלמי מציין הוגים שונים שסברו שניתוחו של פרויד את משה מבטאים הכחשה עצמית של היהדות. הוא שואל את עצמו כיצד ייתכן שיהודי גאה בעצמו כמו פרויד יכול להתכחש לעמו ולמונותאיזם, מקור תרומתם הגדולה לציוויליזציה, או למשה, מנהיגו הבולט, כל זאת בתקופה שהעם היה זקוק ביותר למקורות השראה, עת ענני אימת הנאצים רבצו מעל יהדות אירופה. לדעת ירושלמי לא היה בכוונת "משה" של פרויד להפחית מחשיבותה של היהדות או להתכחש אליה, להפך, הוא התכוון לבחון את מקורות היהדות העתיקה באופן מדויק, על מנת להבהיר מה נתן ליהודים את האופי המיוחד שלהם. לדעתו של ירושלמי פרויד היה בעל ידע עמוק ומגוון בתרבות ובהיסטוריה היהודית, הרבה יותר ממה שהוא מספר לנו. הוא מזהה בפרויד יסוד למרקיאני, אמונה שמאפייני הקבוצה היהודית הועברו הלאה מדור לדור, אפילו בשעה שהם שונו למראית עין בתגובה לנסיבות המשתנות. לדעתו של ירושלמי פרויד החזיק בדעה ה"פסיכו-למרקיאנית" שלפיה קבוצה מוסרת זכרונות קולקטיביים באמצעות האבולוציה, דרך התת-מודע. רעיון זה לדעת ירושלמי לא היה רק ניתוח, אלא גם הסבר ומתן זהות ליהדות שלו. לדעתו פרויד מדגים את תכונותיו של "היהודי הפסיכולוגי", כשהוא חולק עם אחיו היהודים מספר תכונות ובהן: אינטלקטואליות וחשיבה עצמאית, דאגה לצדק חברתית, עמידה אל מול רדיפות ורגישות גבוהה לאנטישמיות. ירושלמי סבור כי פרויד היה רחוק מהכחשה עצמית של יהדותו אל מול הלחץ החברתי וכי הוא היה יהודי בעל תודעה וגאווה מהסוג הפסיכולוגי. לדעת ירושלמי "היהודי הפסיכולוגי" הוא גם תוצר וגם תגובה של כוחות המודרניזם שהתפשטו בקהילה היהודית ובזיכרון הקולקטיבי שלו.
סקראבס
סְקְרַאבְּס (באנגלית: Scrubs; פירוש המילה: מדי הצוות הרפואי, הסיעודי והפארא-רפואי) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית קומית שנוצרה על ידי ביל לורנס ("ספין סיטי"). הסדרה עוסקת בעובדי בית החולים "Sacred Heart".
הסדרה שודרה לראשונה ב-2 באוקטובר 2001. שבע העונות הראשונות של הסדרה שודרו ברשת NBC האמריקאית, והחל מהעונה השמינית הסדרה שודרה ברשת ABC. בישראל שודרו שלוש העונות הראשונות בערוץ 2 בזכיינית טלעד, והעונות הראשונה עד השמינית שודרו בערוץ "yesStars" בלוויין. כמו כן, שודרו חלק מהעונות בערוץ סטאר וורלד בכבלים. בהמשך שודרה הסדרה במלואה בערוץ הוט קומדי סנטרל ובשירות HOT VOD.
סקראבס שונה מסדרות קומיות אחרות במספר דברים: בניגוד למרבית קומדיות המצבים, היא מצולמת בטכניקת צילום של מצלמה יחידה, בדומה לסדרות קומיות כ"משפחה בהפרעה", "קוראים לי ארל" ו"סקס והעיר הגדולה". כמו כן, היא אינה מצולמת בפני קהל, ולפיכך אין בה קולות צחוק של הקהל (Laugh Track). כל הפרקים מלווים בקריינות, לרוב של הדמות הראשית בסדרה, ג'ון דוריאן, המסביר את המתרחש ואת דעותיו בעניין. שמותיהם של כל הפרקים מתחילים במילה "My" (שלי), מלבד הפרקים שאינם מלווים בקריינות של דוריאן, אלא בקריינות של דמויות אחרות ופרקי העונה התשיעית שמתחילים במילה Our.
מעבר לפן הקומי של סקראבס, ניכר בה גם פן דרמטי. מאחר שמדובר בסדרת בית חולים, היא עוסקת פעמים רבות במוות ובנושאים הקשורים לו. בכל פרק עוברות הדמויות מקרים ואירועים שונים, שלעיתים נתפסים באופן קומי וקליל, אך מתגלים כמשמעותיים והופכים לדרמטיים. בשונה מסדרות קומיות אחרות שמלוות בדמויות שטחיות, כמעט כל דמות בסקראבס צוברת נפח עם הזמן, מתפכחת ומשתנה.
מיקומו של בית החולים "Sacred Heart" אינו ידוע ונשאר עלום, בדומה לעיר ספרינגפילד בסדרה "משפחת סימפסון", או לרחוב "וויסטריה ליין" בסדרה "עקרות בית נואשות".
ב-14 במאי 2010 בוטלה הסדרה באופן רשמי על ידי רשת ABC.
עונה ראשונה
ג'יי.די מתחיל להתמחות בבית החולים "הלב הקדוש" ביחד עם חברו טרק. בבית החולים הם מכירים את אליוט, רופאה נוירוטית שמתחילה את ההתמחות שלה ביחד עם ג'יי.די תחת הנחייתו של ד"ר קוקס הקשוח. לעומתם, טרק מתחיל את ההתמחות שלו בתור מנתח ביחד עם טוד, רודף השמלות. טרק מתחיל קשר זוגי עם האחות הראשית במחלקה, קרלה וג'יי.די ואליוט מתחילים לצאת, אך נפרדים. במהלך העונה, ג'יי.די שוכב עם חברה במועצת המנהלים של בית החולים, אישה בשם ג'ורדן המתבררת להיות גרושתו של ד"ר קוקס. טרק מגלה שד"ר קוקס מאוהב בקרלה ומתעמת איתו, אך לא מספר על כך לקרלה. אליוט מתחילה לצאת עם מטופל בשם שון (סקוט פולי), העובד בתור מאלף חיות ימיות. אחיה של ג'ורדן, בן (ברנדן פרייזר) מתאשפז בבית החולים לאחר שאובחן עם לוקמיה. אליוט נפרדת משון מכיוון שעבודתה כרופאה לא משאירה לה מקום למערכות יחסים.
בפרק האחרון לעונה, ג'ורדן מתעמתת עם החבורה וחושפת את סודותיהם האחד בפני השני (אליוט מאוהבת בג'יי.די, ג'יי.די שכב עם ג'ורדן, ד"ר קוקס מאוהב בקרלה וטרק ידע על זה, אבל שתק), מה שגורם להם להסתכסכך אחד עם השני.
העונה מסתיימת כשהחבורה מסיימת את ההתמחות ומתחילים לעבוד כרופאים מין המניין בבית החולים.
עונה שניה
העונה נפתחת כאשר החבורה משלימים אחד עם השני לאחר שכל הסודות נחשפו בסוף העונה הקודמת.
הוריה של אליוט מפסיקים לתמוך בה כלכלית בעקבות חוסר רצונה לפנות להתמחות בגניקולוגיה למרות רצונם והיא מנסה לחפש דירה. היא עוברת להתגורר באופן זמני עם ג'יי.די וטרק. ג'יי.די ואליוט מחליטים להיות יזיזים, אך לבסוף אליוט יוצאת עם אח בבית החולים בשם פול (ריקי שרודר), ממנו היא לבסוף נפרדת כי הוא שתלטן. טרק מציע נישואין לקרלה והשניים מתארסים. ג'ורדן נכנסת להיריון ומשגעת את דוקטור קוקס. ג'ורדן מספרת לג'יי.די שהילד הוא של ד"ר קוקס, אך משביעה אותו לא לגלות. ג'יי.די מתחיל לקיים קשר זוגי עם אשתו של מטופל בתרדמת, אך עוזב אותה לבסוף. אחיו של ג'יי.די, דן (טום קוואנו) מגיע לביקור.
בפרק האחרון לעונה, ספנס (ראיין ריינולדס), חברם של ג'יי.די וטרק מגיע לבקר בבית החולים וחושף בטעות בפני ד"ר קוקס שהוא אבי הילד של ג'ורדן. ד"ר קוקס מצהיר שהוא יתמוך בילד, אבל לא מעוניין בקשר זוגי עם ג'ורדן.
עונה שלישית
אליוט מתחילה ללמוד לעמוד על שלה יותר וחוזרת לצאת עם שון. במהלך העונה, שון עוזב לחצי שנה בעקבות מחקר והוא ואליוט מנהלים מערכת יחסים מרחוק. טרק וקרלה מתחילים את ההכנות לחתונתם. ג'יי.די מתחיל לצאת עם דני, אחותה של ג'ורדן, למרות רוחו של ד"ר קוקס. בן חוזר לביקורת בבית החולים, אך נפטר בגלל מחלת הלוקמיה, מה ששובר את ד"ר קוקס. ג'יי.די ודני נפרדים. שון ואליוט נפרדים והיא חוזרת לזוגיות עם ג'יי.די. בארוחת האירוסין של טרק וקרלה, ג'יי.די מצהיר שהוא לא אוהב את אליוט והיא נפרדת ממנו בזעם. בפרק החתונה של טרק וקרלה, ג'יי.די מנסה לפצות את אליוט על הפרידה ומנסה לגרום לה לחזור לשון, אך היא מסרבת לחזור אליו והשניים נפרדים בידידות.
עונה רביעית
טרק וקרלה חוזרים מירח הדבש שלהם. אליוט וג'יי.די לא מסוגלים לעבוד אחד עם השני בעקבות הפרידה, אך לבסוף משלימים. ג'יי.די מתאהב בפסיכיאטרית החדשה של בית החולים, ד"ר מולי קלוק (הת'ר גרהאם) ואליוט מוצאת בה את דמות המורה הרוחנית שהיא כה חיפשה. לבסוף, מולי עוזבת את בית החולים ואליוט מצליחה להתנקם בג'יי.די על הפרידה שלהם. טרק מאובחן עם סוכרת ומתקשה לספר על כך לקרלה, אך לבסוף מתוודה בפניה. ד"ר קוקס עובר כרייתת צינור זרע בסתר מג'ורדן. ג'יי.די מתחיל לצאת עם עורכת דין בשם נינה ברודריק (ג'וליאנה מרגוליס) שמייצגת מטופל שתובע את טרק, בכך ג'יי.די נקרע בין החברות עם טרק למשיכה לנינה. לבסוף, התביעה מתבטלת וג'יי.די נפרד מנינה בעזרתה של ג'ורדן. אליוט מתחילה לצאת עם ג'ק (ג'וש רנדל). אביהם של ג'יי.די ודן, סאם (ג'ון ריטר) נפטר ודן מתנחל בדירתם של ג'יי.די וטרק. ג'יי.די וקרלה מתנשקים בזמן שהם שיכורים ומתוודים בפני טרק, שלבסוף סולח להם.
בסוף העונה, אליוט עוזבת את בית החולים בעקבות השתלמות, אך זו מתבטלת והיא מתחילה לעבוד במרפאה ציבורית. לבסוף, בעקבות צירוף מקרים משעשע היא חוזרת לעבודתה בבית החולים. ג'יי.די עוזב את הדירה של טרק וקרלה מכיוון שהם נשואים. ג'ורדן מתחילה לעבוד בבית החולים במטרה להקדיש זמן לבנה, ג'ק.
עונה חמישית
החבורה מתחילה להנחות מתמחים חדשים שהגיעו לבית החולים. אליוט וג'ק נפרדים. טרק וקרלה מנסים להיכנס להיריון. ג'יי.די מתחיל לצאת עם ג'ולי (מנדי מור) ובהחלטה ספונטנית הוא רוכש שטח אדמה, אך בגלל חוסר תקציב הוא בונה על השטח מרפסת מעץ. ג'יי.די וג'ולי נפרדים וג'יי.די מתגורר באוהל על המרפסת שלו, אך אליוט מציעה לג'יי.די לגור איתה בדירה והם נעשים שותפים. מטופלת של ג'יי.די וד"ר קוקס, גברת וילק נפטרת וג'יי.די וד"ר קוקס עוברים את חמשת שלבי האבל. דן מבקר את ג'יי.די ומתחיל במערכת יחסים עם אליוט, אך היא נפרדת ממנו. אליוט הופכת ליזיזה של קית' למרות רוחו של ג'יי.די, שמקנא. אליוט וקית' עולים שלב ונעשים זוג. בעקבות מותה של מטופלת בשם ג'יל טרייסי (ניקול סאליבן), איבריה מושתלים בשלושה מטופלים של ד"ר קוקס, אך מתגלה שהיא נפטרה מכלבת והמטופלים של ד"ר קוקס מתים גם הם מהמחלה, מה שגורם לד"ר קוקס להתסגר בביתו. לבסוף, בזכות תמיכה מהחבורה, ד"ר קוקס חוזר לבית החולים. ג'יי.די מתחיל לצאת עם האורולוגית קים בריגס (אליזבת בנקס). בסוף העונה, מתברר שכריתת צינורית הזרע שד"ר קוקס עבר הייתה כושלת וג'ורדן נכנסת להיריון. לאחר דייט עם קים, היא נכנסת להיריון מג'יי.די.
עונה שישית
קרלה יולדת את הבת שלה ושל טרק, איזבלה. מיד לאחר מכן, היא מאובחנת בדיכאון אחרי לידה, אך מקבלת טיפול וחוזרת לעבודתה בבית החולים. העונה מציגה פרק מוסיקלי בו אחת המטופלות שומעת את כל האנשים סביבה שרים בעקבות מפרצת במוחה. טוראי בשם בריאן דנסר מתאשפז בבית החולים לאחר פציעה בעיראק והצוות מתחיל להסתכסך בעקבות דעותיהם הפוליטיות. קים עוזבת את בית החולים מכיוון שקיבלה משרה בבית חולים אחר. ג'יי.די נוסע אליה במטרה להיות נוכח בבדיקת אולטרה סאונד, אך היא מספרת לו שהיא עברה הפלה. האחות לוורן עוברת תאונת דרכים ונכנסת לתרדמת, וקרלה מתקשה להיפרד מחברתה הטובה. ג'ורדן יולדת את הבת שלה ושל ד"ר קוקס וקוראת לה ג'ניפר דילן ("ג'יי.די" כדי לעצבן את ד"ר קוקס) קית' מציע נישואים לאליוט והיא מסכימה. בכנס שג'יי.די וטרק משתתפים בו, הם פוגשים את קים ומגלים שהיא בהיריון ולא הפילה את העובר. קים עוברת להתגורר עם ג'יי.די לכל אורך התקופה כי הוא רוצה לסייע בגידול הילד, אך לא מצליח להשיב לה אם הוא מוכן להיות איתה או לא. העונה מסיימת כשג'יידי, שלא מאוהב בקים ואליוט, שלא בטוחה לגבי החתונה עם קית' כמעט מתנשקים.
עונה שביעית
אליוט מבטלת את החתונה עם קית'. קים יולדת בן והזוג קורא לו סאם על שם אביו של ג'יי.די. במהלך הלידה, ג'יי.די נפרד מקים. דן חוזר לבית החולים, מספר לג'יי.די שהוא שיקם את חיו וקנה לו רכב והשניים נוסעים לראות את סאם. בעקבות פליטת פה של אליוט, גילו האמיתי של ד"ר קלסו מתגלה והוא נאלץ לצאת לגמלאות. ד"ר קוקס מתמנה למנהל המחלקה באופן זמני עד שיימצא אחד קבוע. העונה מסתיימת כשד"ר קוקס מספר לג'ק על יום בבית החולים בצורת אגדת ילדים.
עונה שמינית
רופאה בשם ד"ר מדוקס (קורטני קוקס) מתנהלת למנהלת המחלקה בבית החולים ומתגלה כאגואיסטית וקשוחה, אך לבסוף עוזבת בזכות מאמצי החבורה. אליוט וג'יי.די מתחילים להתקרב מחדש ומחליטים להפוך לזוג. בוב קלסו ממליץ על ד"ר קוקס להפוך למנהל המחלקה וד"ר קוקס מתקשה להתנהל תחת האחריות החדשה. טד מתאהב בנגנית יוקלילי בשם סטפני גוץ' וג'יי.די והשרת מכריזים על הפסקת אש במטרה לסייע לו. הפרק השניים עשר בעונה מסופר מנקודת מבטם של המתמחים החדשים בבית החולים. השרת מתארס לאישה בשם ליידי והחבורה נוסעת לאיי הבהמה לחתונתם. ג'יי.די ואליוט נוסעים לבקר את סאם ומגלים שקים התחילה לצאת עם שון, האקס של אליוט. בסוף העונה, ג'יי.די מבין שהוא רוצה להיות קרוב יותר לסאם ומקבל הצעת עבודה בבית חולים בעיר אחרת. שני הפרקים האחרונים מתארים את יומו האחרון של ג'יי.די בלב הקדוש ואת הפרידה משאר הדמויות.
עונה תשיעית
עונה זו משמשת כעונת "ספין אוף" והדמות הראשית היא לוסי, סטודנטית לרפואה שמתחילה להתנסות בבית החולים תחת הנחיית המורים ד"ר קוקס, טרק ובוב קלסו. לוסי היא סטודנטית לרפואה נוירוטית ובן זוגה הוא קול, שרוצה להיות מנתח. אליוט נכנסת להיריון מג'יי.די וקרלה (שלא מופיעה בעונה זו) יולדת את בתם השניה שלה ושל טרק. העונה מסתיימת כשחבורת הסטודנטים מסיימים את תקופת ההתנסות בבית החולים.
מוזיקה בסדרה
אלמנט משמעותי ב"סקראבס" היא המוזיקה. ביל לורנס, יוצר הסדרה, אמר כי צוות הסדרה נוהג להקדיש יום בשבוע להאזנה ללהקות שונות, זמרים וזמרות במטרה להתאים את השירים לסדרה. לעיתים הם מתאימים שיר לסצנה מסוימת ולעיתים - סצנה לשיר מסוים. בנוסף, להקתו של סם לויד הופיעה בפרקים אחדים. פסקול הסדרה יצא ב-24 בספטמבר 2004.
שיר הנושא
שיר הנושא של הסדרה נקרא "Superman" והוא מבוצע על ידי הלהקה Lazlo Bane. הוא נמצא באלבום הלהקה "All the time in the world" וגם בפסקול הסדרה. לדברי ביל לורנס, זאק בראף הוא זה שהביא את השיר והציע אותו בתור שיר הנושא של הסדרה, בשל פזמונו האומר "I'm no superman" (אני לא סופרמן), שורה המתקשרת לכך שהרופאים בסדרה אינם כל-יכולים.
אברוס
שימושים על פי מקורות קדומים
בהודו ובמזרח אסיה שימשו הזרעים מידת משקל, וכן חרוזים בשרשראות ובתכשיטים אחרים. בנוסף שימשו הזרעים לאמונות וסגולות רפואיות שונות, שימוש הקיים עדיין בימינו, וכן להרעלה של בני אדם ובקר. השורשים שימשו תחליף לשורשי השוש הקירח.
סקראבס
שיר הנושא
בעונה התשיעית מבוצע השיר על ידי WAZ.
בלגיה במלחמת העולם הראשונה
בלגיה הייתה המדינה הראשונה שנכבשה על ידי הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה והפכה לשדה קרב עקוב מדם בחזית המערבית. ערב המלחמה הייתה בלגיה מדינה נייטרלית, אך היא עמדה בדרכה של גרמניה למתקפה בצרפת, ועל כן נכבשה בסערה, דבר שגרם לכניסתה של בריטניה, אשר ערבה לריבונות בלגיה, למלחמה. עמידתה העיקשת של בלגיה הצליחה לבלום את תנופת ההתקפה הגרמנית והעניקה לצרפת ובריטניה את הזמן שנדרש להתארגנות לשם מניעת כיבוש צרפת. הכיבוש הגרמני היה אכזרי וזכה לכינוי "אונס בלגיה", כמיליון פליטים בלגים נמלטו להולנד. בית המלוכה הבלגי ובפרט אלברט הראשון, מלך הבלגים, שפיקד על צבא בלגיה, התגלה בתקופת המלחמה כסמל לאומי מאחד, נוסך תקווה וגאווה לאומית. בנוסף לכיבוש בלגיה, התקיימו קרבות בין כוחות בלגיים לגרמניים במזרח קונגו הבלגית ורואנדה שבאפריקה.
רקע
ערב מלחמת העולם הראשונה הייתה בלגיה ממלכה קטנה (אוכלוסייתה מנתה 7.5 מיליון נפש ב-1914) בעלת כלכלה מפותחת המבוססת על תעשייה ומסחר. באופן מסורתי נטתה הסימפתיה העממית של הפלמים לגרמניה והסימפתיה העממית של הוולונים, דוברי הצרפתית – לצרפת. בית המלוכה הבלגי היה נצר לבית סקסה-קובורג-גותה, המקורב לוילהלם השני, קיסר גרמניה. אולם הנייטרליות הפכה לקו מרכזי באופייה של הממלכה ולמקור עוצמה כלכלית ומדינית. בלגיה לא הייתה שותפה למערך הבריתות של מאזן הכוחות שקדם למלחמה, אולם במסגרת הסכם לונדון (1839) ערבה בריטניה לריבונותה של בלגיה, לשלמותה ולנייטרליות שלה. עקב תפיסה זו היה צבאה של בלגיה קטן וסמלי. הוא הורכב מ-43,000 חיילים סדירים, רובם בשש חטיבות חי"ר וכמה מאות פרשים ואנשי ארטילריה והנדסה ו-115,000 אנשי מילואים. מפקד הצבא היה המלך.
לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה (1870–1871) ביצרה צרפת את גבולה עם גרמניה. עקב כך גובשה בגרמניה בסודיות תוכנית שליפן, שעיקרה איגוף קו הביצורים בגבול צרפת באמצעות מעבר דרך שטחן של הולנד ובלגיה. מאוחר יותר, הוסרה הולנד מהתוכנית על ידי רמטכ"ל הצבא הגרמני, הלמוט פון מולטקה הצעיר. לאחר ההתנקשות בפרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, בקיץ 1914, התחייבה גרמניה לסייע לאימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמתה נגד הברית הרוסית-צרפתית, וזאת על ידי הנחתת מכת-בזק על צרפת וסיום הלוחמה בחזית המערבית לפני שתפנה לטפל בחזיתה המזרחית מול רוסיה.
ב-2 באוגוסט הגיש השגריר הגרמני בבריסל מסמך לשר החוץ שלה, לפיו "נודע" לממשלת גרמניה שצרפת מתכננת מתקפה על גרמניה, שתתבצע על ידי מעבר דרך שטחה של בלגיה. גרמניה חוששת, כך כתב, שבלגיה, למרות רצונה הטוב, לא תוכל להתנגד להפרה זו של ריבונותה. לפיכך פנה השגריר בבקשה מ"אחיינו" (המלך הבלגי), לאפשר לכוחות גרמניה מעבר חופשי דרך שטח בלגיה על מנת לגונן עליה מפני התוקפנות הצרפתית. תגובתה של ממשלת בלגיה הייתה סירוב מוחלט, תוך ציון העובדה שהיא סמוכה ובטוחה שבריטניה תקיים את הבטחתה מ-1839 להגן על ריבונות בלגיה. "בלגיה," אמר המלך אלברט, "היא אומה, לא דרך". במקביל גויס כוח של 117,000 חיילים ו-67,000 מתנדבים שהוצבו בקו הבלימה וההתבצרות בלייז', נאמור ואנטוורפן.
פלישת גרמניה לבלגיה
ב-4 באוגוסט חצו שבע ארמיות גרמניות בפיקודו של אלכסנדר פון קלוק את גבול בלגיה והתקדמו במהירות לכיוון הנהר מז במגמה להגיע לפריז. במקביל הכניסה גם צרפת כוחות לבלגיה דרך גבולה עם הממלכה, אך משום שתוכניתה הצבאית של צרפת, תוכנית 17, הניחה שהגרמנים יכבדו את הנייטרליות של בלגיה, הם ריכזו את כוחותיהם המובחרים בחזית אלזס-לורן, ולא בגבול הבלגי. בין התאריכים 14 באוגוסט – 24 באוגוסט התקיימה בגבול צרפת-בלגיה סדרת קרבות בלימה שנודעה כמערכה על הגבולות. הפלישה הגרמנית הביאה באופן אוטומטי להכרזת מלחמה בריטית על גרמניה. הזעזוע מההפרה הגרמנית הברוטלית של הנייטרליות הבלגית השלווה סייעה בידי בריטניה לגייס כוח מוסרי ונלהב למלחמה בגרמניה באימפריה הבריטית ומאוחר יותר בארצות הברית.
קרב לייז'
העיר לייז' הוקפה בשנות ה-80 של המאה ה-19 בשרשרת של 12 מבצרים סביב העיר. כאשר הגיעו הכוחות הגרמניים לשערי לייז' ב-5 באוגוסט הם מצאו עיר מבוצרת ומוגנת על ידי 30,000 חיילים, תחת פיקודו של הגנרל ז'ראר למאן. מולם שלחו הגרמנים כוח התקפה בן 100,000 איש, אשר חיסל את ההגנה לאחר קרב בן חמישה ימים והפצצות בלתי פוסקות בתותחי הוביצר. כניעתם הסופית של הכוחות הבלגיים באה לאחר פגיעה ישירה בתעלות המגן מתחת למבצר המרכזי, שהביאה, בשל תכנון לקוי של מערכת האוורור, לפיצוץ אדיר. במהלך הקרב בוצעה אחת מהפצצות האוויר הראשונות בהיסטוריה, תוך שימוש גרמני בצפלין.
אף כי קרב המגן נמשך זמן קצר מן המתוכנן, הוא הצליח לעכב את המשך הפלישה הגרמנית ב-12 יום, ובכך נתן שהות למדינות ההסכמה להתארגן מחדש בחזית המערבית, וייתכן כי מנע את כיבוש צרפת. ב-7 באוגוסט העניקה ממשלת צרפת לעיר את הצלב הגדול של אות לגיון הכבוד הצרפתי ובכך, כדברי ברברה טוכמן, "הביעה משהו מהערצתו הנדהמת של העולם למראה הלוחמה הבלגית".
נפילת בריסל
לאחר נפילת לייז' הצבא הגרמני החל להתקדם בשטחי בלגיה אל מול אזרחים בלגים שעשו מאמצים רבים לעכב ולשבש את תנועת הצבא. הם חיבלו בקווי טלפון וטלגרף, חסמו דרכים ואף ירו בחיילים ובקצינים גרמניים. התגובה הגרמנית הייתה אכזרית ומיידית. חוות וכפרים הועלו באש ואזרחים הוצאו להורג באופן מיידי, בהם אנשי כמורה רבים ונכבדים אחרים.
ב-20 באוגוסט בצהריים נכנס הצבא הגרמני לבריסל במצעד ניצחון בראשות אלכסנדר פון קלוק. לאחר גדודי אולאנים (פרשים נושאי רומחים וחרבות) שעל רומחיהם מתנוססים דגלונים בצבאי שחור-לבן, צעדו מאות-אלפי חיילים במדי שדה אפורים, נעו תותחי המצור הענקיים שפיצחו את מבצרי לייז' ולצידם קצינים במדי שרד רכובים על סוסים, מעשנים בזלזול ובעיני חלקם נעוץ מונוקל. בקרב הציבור הבלגי שאולץ לצפות במצעד הילכו מרגלים ואנשי שיטור נעו באמצעות אופנועים ודיכאו ניסיונות מחאה. המצעד צעד דרך הבירה הבלגית במשך 24 שעות רצופות. במקביל, בברלין צלצלו פעמוני הכנסיות והציבור יצא לחגוג ברחובות.
המצור על אנטוורפן
לאחר הנסיגה מלייז' התבצרו הבלגים בנאמור, שנפלה לידי הגרמנים ב-24 באוגוסט. ב-20 באוגוסט הנחה המלך אלברט הראשון לצבא לסגת ל"מעוז של אנטוורפן", להחזיק מעמד ולהמתין לכוחות באירופה האמונים על שמירת הנייטרליות שלה. אוסף הביצורים ועמדות ההגנה סביב אנטוורפן נחשב ל"מעוז לאומי" (בצרפתית: Réduit national) ולבלתי חדיר למתקפת קרקע קונבנציונלית. ה"מעוז של אנטוורפן" הורכב מטבעת חיצונית ופנימית סביב מבצרי העיר של המאה ה-19 ועמדות הגנה מבוצרות במרחק של מספר קילומטרים זה מזה, שנבנו להגנת הנמל החיוני של אנטוורפן.
רוב המבצרים של אנטוורפן היו מיושנים וחסרים בעוצמת אש. הצבא הגרמני החל לתקוף את אנטוורפן בארטילריה ב-28 באוגוסט. נתיבי ההימלטות מהעיר נחסמו, כך שאנטוורפן כותרה. בסדרת מתקפות גרמנית בין 1 באוקטובר לבין 4 באוקטובר נפלו המבצרים מהטבעת החיצונית בזה אחר זה. החיילים הבלגים סבלו מעייפות ומחוסר מורל בעקבות איבוד שטחים רבים. ב-5 באוקטובר הצליח הצבא הגרמני לפרוץ את ההגנות הבלגיות בליר, 20 ק"מ דרומית-מזרחית לאנטוורפן ולהתקדם הלאה לדנדרמונדה, שם ניסה לצלוח את נהר הסכלדה. "תנועת המלקחיים" של הצבא הגרמני איימה לחסום את נתיב הנסיגה המערבי של הצבא הבלגי מאנטוורפן כשנתיבי המילוט ממזרח ומדרום נחסמו על ידי הכוחות הגרמניים, ומצפון היה נתיב המילוט חסום על ידי הגבול הבלגי-הולנדי הסגור. ההולנדים לא הציעו כל עזרה צבאית כיוון שהעדיפו לשמור על נייטרליות ולא להיגרר לסכסוך.
הצבא הבלגי נסוג ב-6 באוקטובר ואנטוורפן נותרה להגנת חיל משמר מקומי בלבד. רבים מכוחות אלה ננטשו על ידי קציניהם, וחיילים רבים ערקו והרסו את כלי הנשק והתחמושת שלהם. ב-9 באוקטובר נפלה העיר ונכנעה. אנטוורפן נשארה כבושה בידי הגרמנים עד 1918. כוחות צבא בלגיה נעו לכיוון נהר האיזר, במטרה לחבור לכוחות חיל המשלוח הבריטי.
קרב האלן
בשולי המתקפה המרכזית, ב-12 באוגוסט השיגו הבלגים ניצחון מורלי מוגבל ליד הכפר הפלמי האלן. שם נבלמה התקדמות חיל הפרשים הגרמני על ידי חיל פרשים בלגי. היה זה אחד המקרים היחידים בהם פלישת הגרמנים לבלגיה נבלמה בקרב שדה. הקרב, שהחל כקרב פרשים מימים עברו, תוך שימוש בחרבות ורומחי פרשים, הוכרע כאשר המצביא הבלגי לאון דה ויטה הורה לחייליו לרדת מסוסיהם ולהילחם על הקרקע בעזרת המקלעים שלהם. לאחר הקרב נותרו בשטח קסדות גרמנים רבות ועל כן הוא מכונה בבלגיה "קרב הקסדות הכסופות".
בלימת הפלישה
העמידה הבלגית העיקשת הצליחה לבלום את הפלישה הגרמנית, שאיבדה מעוצמתה וממהירותה. בעוד הגרמנים תכננו להגיע לפריז תוך ימים ספורים, הם מצאו עצמם בסתיו עדיין בבלגיה. העמידה הבלגית העניקה לצרפתים ולבריטים זמן לארגן חיל משלוח ומתקפת נגד. בין ה-5 ל-12 בספטמבר התחולל הקרב הראשון על המארן, שנודע גם בשם "הנס על המארן", ובו נבלמה התקדמות המהירה של הצבא הגרמני אל צרפת. לאחר הקרב החל "המרוץ אל הים" בו נעו צבאות גרמניה ומדינות ההסכמה במהירות לכיוון צפון-מערב בעודם מנסים לשפר עמדות לכיוון גבול צרפת. במהלך "המרוץ", ב-16 באוקטובר חברו כוחות צבא בלגיה לכוחות הצרפתיים והבריטיים בקרב איזר. קו הגבול שנקבע שבוע לאחר מכן בקרב איפר הראשון (הוא קו מלחמת החפירות הסטטית ששררה בארבע השנים שלאחר מכן), היווה את גבול פינתה של בלגיה שנותרה בלתי-כבושה.
המלך הורה לראש הממשלה לסגת עם ממשלתו לנמל לה הבר הצרפתי, בעוד הוא וצבאו נושאים בנטל שחרור ארצם יחד עם כוחות מדינות ההסכמה באותה פינה חופשית של בלגיה.
הכיבוש הגרמני
הכיבוש, אף כי לא היה אכזרי כמו כיבוש גרמניה הנאצית, היה כוחני ואכזרי במיוחד. הגרמנים, שנבלמו על המארן, החלו ליצור קו ביצורים עמוק (קו הינדנבורג), שכלל מבצרים שנוצרו מביצור חוות הרוסות וכפרים נטושים והקמת מתרסים ועמדות פלדה ובטון בשטחי בלגיה. האזור פונה מתושביו, וחלק מהם גויסו לעבודת כפייה בהקמת קו הביצורים. כוחות הכיבוש החרימו תוצרת חקלאית לשימוש הצבא והנהיגו מדיניות של קיצוב מזון לאוכלוסייה הבלגית הכבושה. בלגיה הייתה תלויה ביבוא סחורות, אך המצור הימי שהטילו הבריטים על הים הצפוני, שנועד למנוע אספקה מגרמניה, פגע גם ביבוא הבלגי ויצר מחסור כבד. כלפי כפרים וערים שאוכלוסייתם גילתה התנגדות ננקטו צעדי ענישה, בהם שריפת מבנים ומאסר אזרחים. ידועה במיוחד שריפת הספרייה של אוניברסיטת לוון שעוררה קול זעקה ברחבי העולם כנגד פשעי המלחמה של הצבא הגרמני. אקדמאים אנגלים וצרפתים קראו לעמיתיהם הגרמנים להרחיק את עצמם מהמיליטריזם הפרוסי ומהאימפריאליזם הגרמני ונענו במנשר התשעים ושלושה שהצדיק את צעדי הצבא הגרמני.
הגרמנים ניסו לתקוע טריז בלאומיות הבלגית על ידי עידוד המפלגה הפלמית הלאומית, לה הבטיחו כינון פלנדריה עצמאית בחסות גרמנית. עם זאת, רוב הפלמים הביעו תמיכה במלך אלברט והתנגדו לניסיון הגרמני. קשר זה בין בית המלוכה והעם העניק לבלגים תקווה, אחדות וכוח עמידה.
המערכה באפריקה
כחלק מהמערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם הראשונה "יוצאה" המלחמה גם למושבות האירופאיות ביבשת אפריקה. אגם טנגניקה שכן בין קונגו הבלגית במערב לבין מזרח אפריקה הגרמנית במזרח. ב-22 באוגוסט 1914 תקפה ספינה גרמנית באגם את ספינת הקיטור הבלגית "אלכסנדר דל קומון" והטביעה אותה, בכך קנו הגרמנים שליטה על האגם. באמצעות שליטתם באגם, תקפו הגרמנים את רודזיה הצפונית הבריטית. הבלגים החזיקו כוחות בחלקו הצפוני של האגם, אך לא הצליחו לחדור למזרח אפריקה הגרמנית מחשש שהספינות הגרמניות יחתכו את קווי האספקה שלהם.
בין ה-22 בדצמבר 1915 לאפריל 1916 התקיימה סדרת קרבות בין ספינות הבריטים והבלגים שנבנו בחשאי, בפיקודו של ג'פרי ספייסר-סימסון, לבין הספינות הגרמניות ששלטו באגם. הספינה הגרמנית "גראף פון גצן", הותקפה ונפגעה על ידי מטוס בלגי. במחצית 1916 הושגה שליטה בלגית-בריטית באגם, שסייעה לבלימת הניסיון הגרמני להשתלט על שטחים במרכז אפריקה. עם תום המלחמה הוענק לספייסר-סימסון צלב המלחמה הבלגי.
ב-18 באפריל 1916 תקפו כוחות בלגיים שיצאו מקונגו הבלגית את מזרח אפריקה הגרמנית, לכדו את קיגלי ועד 6 ביוני שלטו בכל שטחי רואנדה-אורונדי. הבלגים, שנהנו מעדיפות מספרית גדולה וגייסו כ-260,000 סבלים, המשיכו ותקפו דרומה, תוך שהם כובשים את טבורה (Tabora), קיגומה (Kigoma) ואוג'יג'י (Ujiji). כך הם שלטו על כל השטח שבין אלה לבין אגם ויקטוריה. מכאן ואילך המשיכו הבלגים לפעול בתיאום עם הבריטים תחת פיקודו של יאן סמאטס.
סיום המלחמה
במתקפת מאה הימים (8 באוגוסט עד ה-11 בנובמבר 1918), שהביאה לסיום המלחמה בניצחון מדינות ההסכמה, שולב צבא בלגיה כולו, תחת דגלו ופיקודו של המלך אלברט הראשון בקרבות ההבקעה של קו הינדנבורג ובשחרור ארצו.
נשיא ארצות הברית, וודרו וילסון, התייחס לסוגיה הבלגית בנקודה מספר 7 ב"ארבע עשרה הנקודות": בלגיה, העולם כולו יסכים, חייבת להיות מפונה ומוחזרת למצבה הקודם, ללא כל ניסיון להגביל את הריבונות ממנה היא נהנית בדומה לכל שאר המדינות החופשיות. אף צעד יחיד אחר לא ישפיע כמו זה כדי להשיב את האמון ההדדי בין האומות בחוקים שהציבו וקבעו לעצמן לניהול יחסיהן האחת עם רעותה. ללא צעד מרפא זה, כל המבנה ומשנה התוקף של החוק הבינלאומי דינו לקיום לקוי לנצח.
בועידת השלום בפריז (1919) היה המלך אלברט נציגה של בלגיה. הוא דרש סיוע בשיקום ממלכתו, אך התנגד לצעדים שישפילו את גרמניה מתוך חשש שהדבר רק יגרום לה לרגשות נקם.
רינה איתני
רינה איתני (30 בינואר 1930 בקרלסרוהה - 24 ביוני 2020 בקיבוץ תל יצחק) הייתה תושבת נצרת עילית, שפרשת ביטול רישומה כיהודיה, הסעירה את ישראל באמצע שנות ה-60.
ביוגרפיה
אמה של איתני, מטילדה מינץ, הייתה גרמניה נוצרית שנישאה ליהודי בגרמניה ב-1925. במהלך מלחמת העולם השנייה, נכלאו רינה ומשפחתה בגטו ורשה, ברחו ממנו והסתתרו בפולין הכבושה בעזרת מסמכים מזויפים. במהלך המלחמה נספו אבי המשפחה ואחיה של איתני. לאחר המלחמה עלו איתני ומשפחתה לארץ ב-1947 והיא נרשמה כיהודייה, שירתה בצה"ל במלחמת השחרור ונישאה לאריה איתני, יהודי אזרח ישראל.
בשנת 1964, לאחר שנבחרה למועצת נצרת עילית מטעם מפא"י, התברר למשרד הפנים, שאמה של איתני לא יהודייה ולכן בוטל רישומה כיהודייה במרשם האוכלוסין. איתני ומשפחתה עלו לארץ ישראל במסגרת חוק השבות, שבשעתו לא כלל בני זוג לא-יהודים ואת ילדיהם של זוג מעורב כזכאים לעלייה (נוסח החוק שונה בשנת 1970 כדי לכלול את הנ"ל). הפרשה עוררה סערה ציבורית, שהגיעה לכנסת ולממשלה בתחילת 1965, כאשר נציגי מפא"י ואחדות העבודה דרשו להכיר בה כיהודייה לכל דבר (וחלקם ביקשו לבצע הפרדה בין דת ללאום) ואילו נציגי המפלגות הדתיות סירבו להסכים לכך. הפרשה הייתה קשורה למאבק בין מפא"י והמפד"ל באותה תקופה בנצרת עילית ונטען שהמידע בדבר אמה של איתני הגיע למשרד הפנים בעקבות סכסוך זה.
בסופו של דבר בחרה איתני להתגייר ובכך הסתיימה הפרשה.
קרציות
קַרְצִיות (שם מדעי: Ixodoidea) הן על-משפחה יחידה בסדרה Ixodida שבמחלקת העכבישנים. כל מיני הקרציות הם טפילים חיצוניים הניזונים מדם של יונקים, עופות, זוחלים ודו-חיים. על-משפחת הקרציות נחלקת לשתי משפחות: משפחת הקרצינתיים (Argasidae) שהן קרציות רכות, ומשפחת הקרציתיים (Ixodidae) שהן קרציות קשיחות.
מאפיינים
הקרציות מתאפיינות באיבר שנמצא מתחת לפה שלהן ונקרא היפּוֹסטוֹם. איבר זה, המכיל טורי שיניים נטויות לאחור, מאפשר לקרציות להיצמד לעור הפונדקאי. איבר ייחודי נוסף קרוי. האיבר, שמצוי בגב פיסות הרגליים הקדמיות, מורכב משבעה זיפים וקופסית עם פתח צר שמכילה גם כן שבעה זיפים. איבר האלר משמש כאיבר חוש הרגיש ללחות, לטמפרטורה ולחומרים כימיים.
קרציות מתפתחות מביצים ועוברות שלושה גלגולים: זחל, נימפה, ובוגר.
קרציות הן גורם משמעותי בהעברת מחלות בין בני אדם ובעלי חיים. הנפוצות שבין המחלות אותן מעבירות הקרציות הן קדחת הקרציות, קדחת הבהרות וקדחת המערות. מתוך כ-800 מינים של קרציות המוכרות כיום, כ-40 עד 65 מינים מהם (מ-10 סוגים שונים) מכילים רעלנים עצביים הגורמים לשיתוק קרציות, רובן מאוסטרליה.
לורה ולסבלום
לורה ולסבלום (בהולנדית: Laura Vlasblom; נולדה ב-8 באוקטובר 1968) היא זמרת הולנדית.
ביוגרפיה
ולסבלום נולדה בדראכטן, היא הייתה חברה בלהקת הבנות "Frizzle Sizzle", ביחד עימם ייצגה את הולנד באירוויזיון 1986.
ב-1992 השתתפה בפסטיבל השירים הלאומי של הולנד המהווה את קדם האירוויזיון ההולנדי ושם הייתה במקום השני.
היא לקחה חלק בהפקות דיבוב רבות בשפה ההולנדית, ביניהם בסרטי אולפני ההנפשה של וולט דיסני כמו "פיטר פן" (בתפקיד וונדי), "בת הים הקטנה" (בתפקיד אריאל) ו"אלאדין" (בתפקיד יסמין), היא גם דיבבה את התפקיד הראשי בסרט "אצבעונית" ואת ברבי במספר סרטים מסדרת סרטי ברבי.
ב-2010 שיחקה בהפקה ההולנדית של המחזמר "לא רק בלונדינית" בתפקיד פולט.
ב-2008 נישאה לבן זוגה ולה בן ממערכת יחסים קודמת.