cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דרגון בול Z
טורניר "משחקי סל"
הטורניר מתחיל, וסל פוגש את הלוחמים המעטים שנענו לקריאתו: לוחמי ה-Z, בנוסף לאדם רברבן בשם "מר שטן", אלוף העולם באמנויות לחימה לשעבר שטוען כי הוא "הלוחם הכי חזק בעולם" ותלמידיו. מלא ביטחון עצמי הוא ניגש להילחם ראשון בסל. אך סל מעיף אותו ואת תלמידיו מהזירה בשניות. לאחר מכן גוקו מאתגר אותו והם נלחמים שווה בשווה במיטב יכולותיהם. לאחר זמן מה גוקו מוותר ומכניס לזירה את בנו גוהאן. גוהאן בהתחלה גם נלחם נגד סל שווה בשווה אבל האופי העדין של גוהאן גורם לו להתחיל לאבד את רוח הלחימה וסל מנצל זאת כדי להתיש אותו. כשסל מחסל את אנדרואיד 16, שהשתתף עם לוחמי ה-Z, גוהאן לא מצליח להחזיק את כעסו והופך לראשונה לסופר סאיין 2, ונעשה חזק יותר מסל. כשסל מבין שהוא עומד להפסיד הוא מנפח את גופו למעין פצצה בממדי ענק במטרה להשמיד את כדור הארץ. גוקו משתגר איתו לכוכב של האל קאיו הצפוני, וכתוצאה מכך מקריב את חייו על מנת לנצחו. למרות מאמציו של גוקו, סל שרד את הפיצוץ וחוזר לכדור הארץ (בזמן שגוקו מת) עם עוצמה חזקה יותר. סל יוצר קאמהאהמהאה ענקי ויורה אותו ובכך מתכנן להשמיד את כל מערכת השמש. גוהאן, כשידו השמאלית שבורה, יוצר קאמהאהמהאה ביד אחת ויורה אותה על סל. יש קרב אדיר בין הקאמהאהמהאה של שניהם. כשגוהאן עומד להפסיד, גוקו מופיע כרוח ומעודד את גוהאן לא לוותר ולשחרר את כל הכעס שלו וביחד עם אביו, גוהאן מצליח להגדיל את הקאמהאהמהאה שלו ולהרוג את סל.
לאחר מכן, כל החבורה הולכת למקדש של קאמי ומזמנים את שנרון מהדרגון בול. קרילין (שהתאהב באנדרואיד 18) מבקש משנרון להפוך את אנדרואיד 18 לאנושית, אך משום שכוחם של האנדרואידים עולה על שנרון הוא לא יכול לעשות זאת וקרילין מבקש במקום להוציא את חומר הנפץ מהאנדרואידים. כשהחבורה רוצה להחזיר את גוקו לחיים, גוקו מתקשר איתם ואומר להם לא להחזיר אותו וכדאי שהוא יישאר בעולם הבא וגוהאן עכשיו יהיה שומר כדור הארץ. טראנקס (שהתחזק בהרבה מאז הקרב נגד סל) חוזר לציר הזמן שלו בעתיד, מחסל את 17 ו-18, ולאחר מכן את סל הבלתי מושלם של אותו ציר הזמן, בכך הוא מציל את עולמו.
סאגת בו
7 שנים לאחר מותו של סל, גוקו עדיין בעולם הנשמות לאחר שנהרג בקרב נגד סל, גוהאן הזניח את האימונים והפך לתלמיד תיכון מחונן, ומקיטה המשיך באימוניו בשביל להיות יותר חזק מגוקו. טראנקס וגוטן, בניהם של מקיטה וגוקו בהתאמה גדלו וקרילין נשוי לאנדרואיד 18 ולהם יש ילדה.
העלילה מתחילה בגוהאן, שעוצר פושעים תוך הסתרת זהותו עד לחשיפתו על ידי וידל, בתו של מר שטן, שמאלצת אותו להירשם לטורניר אמנויות לחימה. גוקו חוזר לכדור הארץ ליום אחד וגם הוא וכל שאר לוחמי ה-Z משתתפים. במהלך הקרב של גוהאן הוא מתבקש להפוך לסופר סאיין 2 ועושה זאת, והאנרגיה שלו נשאבת על ידי ספופוביץ', שעובד תחת באבידי, קוסם מרושע שמנסה להחיות מפלצת רבת עוצמה - מאג'ין בו. תחת הדרכתו של הקאיושין, אל הקאיו העליון של הגלקסיה, עוקבים לוחמי ה-Z אחרי ספופוביץ' לספינתו של באבידי, שם הם נלחמים נגד 3 לוחמים. מקיטה הביס את הראשון, גוקו הביס את השני וגוהאן נלחם בשוויון עם השלישי. לאחר מכן, הלוחם השלישי (דאבורה) מציע לבאבידי להשתלט על מקיטה דרך חלקו הרשע. באבידי עושה זאת ומצליח, אף על פי שמקיטה לא ציית לכל פקודותיו. מקיטה נלחם בגוקו בשוויון, ואז נלחם במאג'ין בו, משמיד את עצמו בתקווה להשמיד גם את בו - ונכשל, לא לפני שבו הרג את דאבורה וכמעט הרג את גוהאן.
גוקו מלמד את גוטן וטראנקס את טכניקת המיזוג שלמד מבני גזע המטאמור בעולם המתים, ונלחם במאג'ין בו בצורת סופר סאיין 3. אחר כך, בעת התקף זעם, בו מתפצל לחצי הטוב והרע שלו. החצי הרע אוכל את החצי הטוב והופך לסופר בו (הצורה החזקה ביותר של בו במנגה). במקביל גוטן וטראנקס מתאמנים בחדר הזמן והנשמה, ולאחר מכן נלחמים בסופר בו כגוטנקס (המיזוג שלהם) עם פיקורו, עד שמיזוגם נוטרל. גוהאן גם נלחם בו אבל זה נגמר בזה שבו שאב את גוהאן, פיקולו וגוטנקס. גוקו ומקיטה (שהובא מעולם המתים) מתמזגים לויג'יטו, שחזק יותר מבו, ומצליח להיכנס לגופו של בו מבלי להישאב על ידו. בפנים הוא ניתק מגופו את בו הטוב ואת שאר חבריו, והפך את בו לקיד בו (Kid Buu), המוצהרת כצורה הכי מסוכנת שלו. קיד בו משמיד את כדור הארץ מיד לאחר מכן, אך גוקו, מקיטה, דנדה ומר שטן ניצלים ברגע האחרון על ידי הקאיושין.
באותו הזמן תושבי כוכב נאמק אוספים את כל כדורי הדרגון בול כדי להחזיר את כדור הארץ ולהחזיר לגוקו את כוחו. בסופו של דבר גוקו משתמש בגנקי דאמה שניזונה מאנרגיה של חבריו וכל תושבי כדור הארץ כדי להרוג את קיד בו. בו הטוב נשאר לחיות עם מר שטן.
10 שנים לאחר מכן, מתרחש טורניר באמנויות לחימה ה - 28 מגיע ועמו מגיע גם יריב חדש - אוּבּ, שהוא למעשה קיד בו שנולד מחדש. אוב מתגלה כיריב עוצמתי, נלחם נגד גוקו אך הקרב נפסק כאשר גוקו מציג את עצמו בפניו, מחליט לקחת אותו תחת חסותו כתלמיד ולאמן אותו.
ייצור ושידור הסדרה
קאזוהיקו טורישימה, העורך של אקירה טוריאמה לד"ר סלומפ והמחצית הראשונה של דרגון בול, הרגיש שהדירוגים של סדרת הטלוויזיה הולכים ופוחתים בהדרגה, וההשערה שלו שמאחר שהסדרה נוצרה על ידי אותה הפקה של ד"ר סלומפ, סדרה שהייתה הומוריסטית. טורישימה אמר כי הדימוי של הסדרה באותם ימים היה "חמוד ומצחיק" והיה חסר הטון רציני יותר שקיים בסדרה החדשה, ולכן ביקש האולפן לשנות את ההפקה. לאחר שהתרשם מעבודתם על חוברות הקומיקס 'סיינט סאייה', הוא ביקש מהבמאי קוזו מורישיטה והסופר טאקאו קויאמה כדי לעזור "לאתחל מחדש" את דרגון בול, ולשנות אותה ולהתחיל לעקוב אחר התפתחותו של גוקו בחייו הבוגרים. והועלתה הצעה כי סיום סדרת הטלוויזיה הראשונה ויצירת סדרה חדש יביא יותר כסף לקידום, הצעה זו יצרה למעשה את דרגון בול Z
שמה החדש של הסדרה הוצעה על ידי אקירה טוריאמה משום ש Z היא האות האחרונה של האלפבית והוא רצה לסיים את הסדרה משום שנגמרו לו הרעיונות עבורה (אם כי למרבה האירוניה, סדרת ההמשך תימשך זמן רב יותר במספר הפרקים מאשר סדרה ראשונה).
דרגון בול Z הותאם ל-325 הפרקים של סדרת המנגה אשר פורסמה במגזין 'וויקלי שונן ג'אמפ' מ-1985 עד 1995. הסדרה שודרה לראשונה ביפן בערוץ הטלוויזיה פוג'י ב 26 באפריל 1989, באותו שעה שבה שודרה בעבר הסדרה הראשונה של דרגון בול, וכללה 291 פרקים עד לסיומה ב -31 בינואר 1996.
מכיוון שאקירה טוריאמה המשיך לכתוב את המאנגה תוך כדי ההפקה של סדרת הטלוויזיה, התווסף לדרגון בול Z חומר מקורי שלא היה קיים במאנגה, כולל התארכות קטעים מסוימים או הוספת חדשים, ואף הוספת מתקפות חדשות ודמויות שלא נכחו במאנגה. לדוגמה, טוריאמה התבקש ליצור דמות נוספת עבור גוקו במהלך אימוניו עם המלך קאיו, וכתוצאה מכך נוצרו הדמויות 'קריקט' 'וגרגורי'. קטעים אלו קרויים בקרב צופי האנימה כקטעי "פילר" (מאנגלית: Filler)
במהלך ההפקה, הוטל על המדבבים לשחק דמויות שונות ולעבור בין תפקידים לפי הצורך. המדבבים לא הצליחו לרשום את השורות של כל דמות בנפרד בגלל תזמון הדיאלוג הקרוב והצורך של ההקשר עם הקטע המדובב. כאשר נשאלה מסקו נוזאווה, מדבבת קולותיהם של הדמויות גוקו, גוהן וגוטן, אם המעברים התכופים בין הדמויות היו קשים, ענתה שלא, וכי היא הצליחה להחליף תפקידים כאשר ראתה את הדמות שהיא צריכה לדובב. היא אמנם הודתה שבתקופות שבהם היו מפיקים שני סרטים בשנה וספיישלים לטלוויזיה בנוסף לסדרה הרגילה, היו זמנים שבהם היו לה רק אפשרות לראות את קטע הדיבוב לראשונה בזמן ההקלטה, מה שגרם לאי דיוקים קטנים בביצועים שלה.
דרגון בול קאי
בחודש פברואר 2009, הודיעה טוי אנימציה כי היא תתחיל לשדר גרסה חדשה של דרגון בול Z כחלק חגיגות ה -20 של הסדרה. שידור הבכורה של הסדרה ביפן היה בערוץ Fuji TV ב-5 באפריל 2009, תחת הכותרת 'דרגון בול קאי'. הסיומת קאי (改 「か い」) בתרגום חופשי לעברית פירושה "מעודכן" או "שונה" ומשקף את השיפורים והתיקונים של סדרה ביחס לזו המקורית. [2 הסדרה החדשה כללה שידור באיכות גבוהה יותר, בנוסף לשירי פתיחה וסיום מעודכנים, מוזיקה חדשה, ו גרסאות מחודשות של קטעי מוזיקה מקוריים. כל התוספות וכל הקטעים שהיו בדרגון בול Z ולא היו קיימים במאנגה (ה"פילרים") הוסרו על מנת שהעלילה תהיה דומה יותר לזו של המאנגה. מאוחר יותר הסביר טורשימה את מקורותיה של קאי; חברת הצעצועים בנדאי התקשה להגדיל את המכירות של פריטי הסדרה ושאלה האם ניתן ליצור סדרת המשך לדרגון בול Z, אבל טוריאמה סירב ליצור סיפור חדש. משהבין כי הוספו סצינות לסדרה כדי שלא להגדיל את המרחק בין הסדרה לבין המאנגה על מנת שלא לפגוע בקצב הסדרה, חשב טורישימה שבאמצעות חיתוך של אותם קטעים כך ייצג בנאמנות המאנגה. הוא אמר שהביקורות על דרגון בול קאי הייתה חיובית. בעקבות שידור הסדרה הוציאה בנדאי משחק קלפים.
חלקה הראשון של הסדרה הסתיים בשידורה של סאגת האנרואידים, לעומת הסדרה המקורית שכללה גם את מאג'ין בו. במקור דרגון בול קאי תוכנן לכלול 98 פרקים, עם זאת, בשל רעידת האדמה והצונמי בסנדאי, יפן, הפרק האחרון של דרגון בול קאי לא שודר והסדרה הסתיימה בפרק 97 ב -27 במרץ 2011. פרק 98 שוחרר ישירות ביפן ב-2 באוגוסט 2011.
החלק השני של הסדרה, שמכסה את עלילת סאגת מאג'ין בו ומונה 61 פרקים, שודר ביפן בין אפריל 2014 ליוני 2015. בסך הכל, מונה דרגון בול קאי 159 פרקים ביפן ו-167 פרקים מחוץ ליפן, לעומת 291 ב-Z.
מוזיקה
מלחין השירים של דרגון בול Z היה שונסוקה קיקוצ'י. שיר הפתיחה של 199 הפרקים הראשונים הוא "Cha-La Head-Cha-La" בביצוע Hironobu Kageyama. שיר הפתיחה השני ששימש עד סוף הסדרה הוא "We Gotta Power" שבוצע גם הוא על ידי Kageyama.
שיר הנושא של דרגון בול קאי הולחן על ידי קנג'י ימאמוטו(Kenji Yamamoto). שיר נושא הפתיחה, "Dragon Soul", ושיר הסיום הראשון "Yeah! Break! Care! Break!" ששימש ל -54 הפרקים הראשונים, מבוצעים על ידי טאקאיושי טנימוטו (Takayoshi Tanimoto). השיר סיום השני, המשמש מפרקים 55–98, הוא "Kokoro no Hane" (心 の 羽 根, "כנפיים של הלב") בביצוע להקת AKB48.
ב -9 במרץ 2011 הודיעה טוי, כי בשל בעיות של זכויות יוצרים בשיר הנושא שהולחן על ידי ימאמוטו, תוחלף המוזיקה לפרקים הנותרים ולשידורים חוזרים של פרקים קודמים. מאוחר יותר דווח כי פרט לפרקי הפתיחה והסגירה של הסדרה, היצירה של ימאמוטו תוחלף בשירים של Shunsuke Kikuchi מ- דרגון בול Z.
מדינת המוצא
ביפן, דרגון בול Z לא זכתה לשחרור וידאו ביתי עד 2003, שבע שנים לאחר סיום הסדרה.
צעצועים ואביזרי הסדרה
מרצ'נדייז של דרגון בול Z נחשב כהצלחה גדולה אף לפני שידור הסדרה באמריקה שהוביל לחשיפה נרחבת לסדרה, עם יותר מ -3 מיליארד דולר במכירות בשנים 1996–2000. בשנת 1996, המותג דרגון בול Z הרוויח כ-2.95 מיליארד דולר במכירת הסחורות ברחבי העולם. נכון לינואר 2012, מוצרים של דרגון בול Z הרוויחו 5 מיליארד דולר במכירות מרצ'נדייז ברחבי העולם.
נחל לכיש
נַחַל לָכִישׁ (נקרא בעבר גם וואדי סוכריר) הוא נחל אכזב ברובו, אורך הנחל הוא כ-70 קילומטר ואגן הניקוז שלו הוא בגודל כ-1000 קמ"ר.
גאוגרפיה
ראשיתו של נחל לכיש לרגלי חבל יהודה כ-10 קילומטר מערבית לחברון, הוא עובר לרגלי תל לכיש (ומכאן שמו), נמשך צפונה בשפלה, עובר מתחת לגשר עד הלום שעליו עובר כביש 4 תל אביב-אשדוד, נכנס לתחום העיר אשדוד ובא אל הים התיכון דרומית לנמל אשדוד.
לנחל לכיש יובלים רבים, מתפשטים על פני השפלה ובהר. החשובים שביניהם - נחל האלה, הבא מהרי ירושלים, נחל ברקאי ונחל גוברין. פארק לכיש נמצא בגדה הדרומית מערבית של נחל לכיש, בתחום העיר אשדוד, מול הנמל, לפני שהנחל נשפך לים. על גדתו הצפונית של הנחל נמצא האתר ארכאולוגי תל מור.
החל משנת 1996 הוקמה מנהלת ייעודית לפרויקט שיקום הנחל במשרדי איגוד ערים לאיכות הסביבה אשדוד וחבל יבנה. במסגרת פעולות השיקום הופסקה הזרמת השפכים לנחל, האפיק נוקה והגדה הדרומית של הנחל יוצבה וטופחה. זהו למעשה פארק לכיש- אשדוד (פל"א) – רצועת ירק צרה שהפכה לאתר בילוי ונופש, וריאה ירוקה לעיר אשדוד. ביוני 2014, משרד הבריאות אישר שיט בנחל לאחר שעמד בתקני הזיהום. למעשה רק בקיץ 2020 הסירות חזרו בפועל לנחל, ולאחר הפסקה בת 50 שנה ניתן שוב לשוט בנחל.
לואיז ריצ'רדסון
לואיז ריצ'רדסון (באנגלית: Louise Richardson; נולדה ב-8 ביוני 1958) היא פרופסור למדע המדינה שמתמחה בחקר הטרור. כיום היא סגנית נשיא אוניברסיטת אוקספורד. בעבר שימשה כנשיאת אוניברסיטת סנט אנדרוז, וכן לימדה באוניברסיטת הרווארד, וכיהנה בה כדיקנית.
השכלה
ריצ'רדסון, ילדית ב במחוז ווטרפורד שבאירלנד, למדה בתיכון סנט אנג'לה, אורסולין קונבנבט, במחוז ווטרפורד, והמשיכה לתואר ראשון בהיסטוריה בטריניטי קולג' שבדבלין. היא בעלת תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) ותואר שני (1984) ודוקטורט (1989) בממשל מאוניברסיטת הרווארד. היא זכתה בפרס הקיץ לעבודת הדוקטורט הטובה ביותר "שעוסקת בכל סוג שהוא של אמצעים שמסייעים למנוע מלחמה ולהנחיל שלום כלל עולמי."
קריירה
בשנים 1981–2001 הייתה ריצ'רדסון מרצה ואחר-כך פרופסור חבר בבית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד (HKS), לימדה קורסים ביחסים בינלאומיים - במיוחד בנושאי הטרור, ביטחון בינלאומי וארצות הברית ומדיניות חוץ משווה. במהלך תקופה זו גם שימשה במשך שמונה שנים כראש התוכנית ללימודי התואר הראשון בבית הספר לממשל. היא כיהנה בתפקידים מנהליים רבים באוניברסיטת הרווארד בכללם מועצת הפקולטה וועדות אחרות הנוגעות ללימודי התואר הראשון, מעמד הנשים וזכויות האדם. ביולי 2001, מונתה ריצ'רדסון לדיקן מכון רדקליף ללימודים מתקדמים.
עבודתה האקדמית של ריצ'ר'דסון מתמקדת בביטחון בינלאומי עם דגש על תנועות טרור. היא הורתה בקורס גדול לתלמידי תואר ראשון בהרווארד על תנועות טרור ביחסים בינלאומיים, שעליו היא זכתה בפרס לבנסון, אותו מעניקה מועצת התלמידים לתואר ראשון למורה הטוב ביותר באוניברסיטה. שיעור זה, ביחד עם קורסים רבים אחרים לתארים מתקדמים על תנועות טרור וטרור אירופי, היו במשך שנים רבות הקורסים היחידים שהוצעו בנושא בהרווארד. בנוסף לפרס לבנסון, ריצ'רדסון זכתה בפרסי הוראה מ (APSA) ומ (PSA) על הצטיינות בהוראה במדע המדינה; פרס אברמסון כאות הוקרה על "הצטיינותה ורגישותה בלימודי התואר הראשון" ופרסים רבים אחרים ממרכז בוק למצוינות בהוראה. לאחר מינויה לדיקן רדקליף ב-2001, היא המשיכה ללמד, גם בהרווארד קולג' וגם בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד (HLS).
ב-2009 מונתה לואיז ריצ'רדסון לנשיאת אוניברסיטת סנט אנדרוז, בכך ירשה את. טקס השבעתה נערך ב-25 במרץ 2009.
היא האישה הראשונה, והקתולית הראשונה בעת החדשה שכיהנה בתפקיד.
היא מונתה לפרופסור ליחסים בינלאומיים בסנט אנדרוז בנובמבר 2010.
עבודה אקדמית
ריצ'רדסון היא מחברת הספר "מה הטרוריסט רוצה", שנכתב אחרי פיגועי 11 בספטמבר וכולל תיאור מקיף של הטרור. מחקרים אחרים שלה כוללים את: "כשבעלי ברית חלוקים בדעתם: יחסי ארצות הברית–הממלכה המאוחדת במשברי סואץ ופוקלנד", "שורשי הטרור" (עורכת) ו"הדמוקרטיה וטרור-הנגד: לקחים מהעבר" (עורכת-שותפה ביחד עם רוברט ארט).
בעשור הראשון של המאה העשרים ואחת, בנוסף להוראתה ותפקידיה המנהליים, נשאה מעל 300 הרצאות בנושאי טרור וטרור-נגד בפני קבוצות אקדמיות ופרטיות כמו גם בפני קובעי מדיניות, אנשי צבא ומודיעין, ואנשי עסקים. היא העידה בפני הסנאט של ארצות הברית והופיעה ב-CNN, ב-BBC, ב-PBS, ב-NPR, בפוקס ניוז ובערוצים נוספים.
ריצ'רדסון נבחרה ל ב-2010.
משפחה
לואיז ריצ'רדסון נשואה לתומס ג'בון, רופא, ולזוג יש שלושה ילדים.
ז'אן מרטינו
ז'אן מרטינו (בצרפתית: Jean Martinon; 10 בינואר 1910 – 1 במרץ 1976) היה מנצח ומלחין צרפתי.
קורות חיים
מרטינו נולד בליון, שם החל בלימודיו, ונסע לפריז להשתלם בקומפוזיציה אצל אלבר רוסל ובניצוח אצל שארל מינש ורוז'ה דזורמיה. הוא שירת בצבא צרפת במלחמת העולם השנייה ונלקח בשבי בשנת 1940. בתקופת שביו הלחין יצירות כמו "שירת השבויים". בשנת 1943 הוא יצר מוזיקה לסרט "כוחות נסתרים".
אחרי המלחמה התמנה מרטינו למנצח תזמורת הקונסרבטואר של פריז ובשנת 1946 למנצח הפילהרמונית של בורדו. תזמורות אחרות, שעמן עמד בקשרי עבודה, היו התזמורת הסימפונית של שיקגו, תזמורת דיסלדורף, התזמורת הלאומית של צרפת, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, הפילהרמונית של לונדון ועוד.
הרפרטואר שלו התמקד ביצירות מראשית המאה ה-20, משל מלחינים צרפתים ורוסים.
בביצועי הבכורה של הקונצ'רטי שלו לכינור ולצ'לו ניגנו הנריק שרינג ופייר פורנייה, בהתאמה.
חשוכי עלים
חֲשׂוּכֵי עלים (שם מדעי: Psilotopsida) היא מערכה של שרכנים שהם צמחים וסקולריים חסרי זרע, הכוללת את סדרת הפסילופיטים (Psilotales) ואת סדרת האופולוסידים (Ophioglossales).
יצחק אופק
יצחק אופק (6 במאי 1931 – 8 בנובמבר 2015, כ"ו בחשוון תשע"ו) היה יו"ר הוועד האולימפי בישראל, יו"ר ההתאחדות לספורט בישראל ומזכ"ל "הפועל". נוסף לכך, היה רכז הימייה הארצי במרכז הפועל בתל אביב, יו"ר ועדת השיט ליד ההתאחדות לספורט בישראל, מנהל אגף הארגון ועוזר מזכ"ל (של יצחק פנאי) ורכז ההסברה ודובר מרכז הפועל.
תקופת בראשית ב"הפועל" חיפה
אופק נולד בחיפה להורים שעלו מפולין בסוף שנות העשרים. בגיל 10, הצטרף עם עוזי אחיו התאום לימיה של הפועל חיפה, שפעלה בחוף "שמן" ליד בית חרושת "שמן" במפרץ חיפה. מקס קלפוס, מאמן השחייה שראה אותו שוחה בבריכת בת גלים צרף אותו גם למחלקת השחייה שפעלה בברכה ונוהלה מ-1947 על ידי צבי רסנר. דויד הרשלר (מנהל הספורט בהפועל חיפה), הטיל עליו לגבות מסי חבר מ-72 חניכי מחלקת השחייה. הוא קיבל עליו את המשימה ברצינות רבה ודמי החבר שימשו למימון נסיעות המחלקה לתחרויות ברחבי הארץ. בתקופה זו הוסמך אופק כמאמן שחייה על ידי בוב קיפוט, מאמן שחייה אולימפי מפורסם בארצות הברית, שהדריך בקורס למאמנים שנערך בבריכת השחייה בימק"א בירושלים.
אופק נמשך לים למד בבית הספר הימי שליד הטכניון בחיפה והוא בוגר מחזור ו'.
אופק אימן מספר שנים שחייה באגודת הפועל חיפה. בין השחיינים שאימן נמנים מיכה קניץ ועמי שלף. הוא הקים את קבוצת הכדורמים של הפועל חיפה אותה אימן בנימין ראושניץ. וב-1953 עם הגיעו לתל אביב הצטרף לקבוצת הכדורמים של הפועל תל אביב. נוסף להדרכה בשחייה הדריך אופק קבוצות נוער בפעילות ימית מעשית ותאורטית. המטרה הייתה הכשרת ימאים צעירים לשירות בפלי"ם, בצי הסוחר, בדייג והתיישבות ימית.
רכז הימייה במרכז הפועל
משנת 1953 ועד 1970 שימש אופק כרכז הימייה הארצי במרכז הפועל בתל אביב ובשנת 1960 כיהן כיו"ר ועדת השיט ליד ההתאחדות לספורט בישראל.
כשיצאה משלחת ישראל למשחקים האולימפיים במלבורן 1956, ביקש אופק מחיים גלובינסקי ראש המשלחת, להביא חומר כתוב על תחרויות השיט באולימפיאדה – תקנונים, סוגי המפרשיות וכדומה. חומר זה היווה בסיס לפיתוח ענף השיט הספורטיבי. אופק פנה להתאחדות השיט הבינלאומית בלונדון וזו שלחה בדואר טפסים כדי שישראל תירשם כחברה בהתאחדות הבינלאומית לשיט. איגוד שיט עדיין לא היה קיים, לכן נרשמה מחלקת הימייה של מרכז "הפועל" כחברה בהתאחדות הבינלאומית לשיט. בשנת 1960 כאשר הוקמה ועדת שיט ליד ההתאחדות לספורט בישראל, תוקן הרישום בהתאחדות הבינלאומית לשיט, IYRU. נושא פיתוח השיט הספורטיבי עלה לדיון ב"הפועל" וזכה לתמיכה עקרונית. ה"חבל ימי לישראל", המתקצב העיקרי של השיט באגודות הימיות, טען שאין זה מתפקידו לממן פעילות ספורט ורכישת מפרשיות, אלא מימון פעולות חינוך והכשרת ימאים לספנות. ב-1969 קבלה ועדת השיט בהתאחדות לספורט עצמאות והפכה לאיגוד השיט בישראל.
אופק הוביל את השיט הספורטיבי להישגים רבים: הראשון היה ב – 1969 זכייה במדליית זהב באליפות העולם בשיט מפרשיות מדגם 420 שנערכה בסנדהם, שוודיה והייתה אליפות עולם ראשונה שמדינת ישראל זכתה אי פעם. בעקבות ההישג, ארחה ישראל ב – 1972 את אליפות העולם במפרשיות מדגם 420 בחופי ת"א. מוקה לימון שימש כיו"ר הוועדה הציבורית ואופק כראש הוועדה המארגנת. ענף השיט מוסיף עד היום להיות ענף עתיר הישגים במשחקים האולימפיים, באליפויות עולם ובאליפויות יבשת אירופה.
במרכז הפועל
בשנת 1961 מונה אופק לשמש כרכז הכדורגל במרכז הפועל, כעבור שנה פרש מריכוז הענף והוטלו עליו שלושה תפקידים בעת ועונה אחת: מנהל אגף הארגון ועוזר מזכ"ל (של יצחק פנאי),רכז ההסברה ודובר מרכז הפועל וזאת בנוסף לתפקידו כיו"ר ההתאחדות לספורט החל מ-1971. הוא נשא בתפקידים אלו עד 1976 אז נבחר למזכ"ל "הפועל" ובמקביל ליו"ר הוועד האולימפי. כמו כן כיהן אופק כסגן יו"ר (וגם יו"ר בפועל) של המועצה להסדר ההימורים בספורט שהוקמה בשנת 1967 והזרימה מיליוני שקלים לפיתוח הספורט בישראל. השנים בהן כיהן יצחק אופק כמזכ"ל הפועל, נחשבות לאחת התקופות המוצלחות של התאגדות "הפועל" והספורט בישראל. בשנים אלו הוקמו ברחבי הארץ עשרות אולמות ספורט, מגרשי כדורסל ומתקני ספורט: שופץ אצטדיון הכדורגל ברמת גן, הוקם מרכז הספורט הלאומי בשיתוף עיריית תל אביב בהדר יוסף (אצטדיון האתלטיקה, מגרשי הטניס ואולם הכדורסל), הוקם המטווח הלאומי לקליעה בהרצלייה, והוקם מרכז ההדרכה על שם עמנואל גיל במרכז הימי בשדות ים. אופק הפעיל את משרדי מרכז "הפועל" כמטה יעיל, והפועל זכה להגמוניה בכל ענפים הספורט והשיא היה בעונת 1988/9, בה זכו ספורטאי "הפועל" בכל אליפויות הספורט במדינה למעט טניס. הפועל תל אביב זכתה באליפות בכדורגל והפועל גליל עליון בכדורסל.
בתקופת כהונתו של אופק כמזכ"ל הפועל נערכו ארבע פעמים "משחקי הפועל", שהיו אירועי השיא של הספורט בישראל. מוסדות הספורט הבינלאומיים הכירו בהם כמשחקים אזוריים. משחקי הפועל פורסמו בלוח אירועי הספורט הבינלאומיים בעולם. במשחקי הפועל השתתפו אלופי עולם, אלופים אולימפיים, אלופי יבשות ומדינות. משחקי הפועל נערכו אחת לארבע שנים – שנתיים לפני או אחרי משחקי ה"מכבייה". ב"משחקי הפועל" וב"מכבייה" השתתפו הנבחרות הלאומיות של ישראל בכל הענפים. במסגרת משחקי הפועל נערכו גם אליפויות CSIT, ארגון ספורט הפועלים הבינלאומי. באליפויות אלו נטלו חלק מאות ספורטאים מארגוני ספורט הפועלים בעולם. אופק היה הנציג של CSIT בארגון הגג של התאחדויות הספורט הבינ"ל AGFIS ומושב זה הקנה לאופק ול"הפועל" מגע ישיר עם ראשי התאחדויות הספורט הבינלאומיות, כגון פיפ"א, פינ"א פיב"א פיל"א ועוד 48 התאחדויות ספורט בינלאומיות והקשר הזה סייע מאוד בארגון משחקי הפועל.
במסגרת האגף לספורט עממי של "הפועל" פעלו המחלקות הספורט במקומות העבודה. ואחת לשנה נערכה ה"ספורטיאדה", כנס ספורט ארצי של מקומות העבודה, ותחרויות בענפי הספורט השונים. ה"ספורטיאדה" נערכה במקומות שונים בארץ, בטבריה, ובבאר שבע. החל מ-1983, נערכת ה"ספורטיאדה" באילת, מאז היא מתקיימת שם בקביעות מדי שנה. זהו מפעל הספורט העממי הגדול במדינה. במסגרת האגף לספורט עממי וכותרת "הפועל" נערכו בכל שנה עשרות צעדות ומרוצים, משחים עממיים. ארגון "צעדת ירושלים" עבר לניהול מרכז הפועל. "מרתון תל אביב" שנערך מדי שנה מאז 1979 בשיתוף עיריית תל אביב והעיתון "ידיעות אחרונות" היה למרוץ מוכר ובינלאומי ובמרוץ "מרתון ת"א" השתתפו רבבות.
הוויכוח על תקציב הספורט בתקופת כהונתו של אופק
ניהול ספורט מחייב תקציבים כספיים גדולים. אבל תקצוב הספורט על ידי הממשלה הוא שולי, נושאי ביטחון וקליטת העלייה קדמו לכל תחום אחר. בשנות החמישים תקציבו הזעום של הספורט נכלל בתקציב משרד החינוך בסעיף הכשרת מורים לחינוך גופני. דוד בן-גוריון שראה בספורט תחום חשוב, הקים בשנת 1960 ועדה בראשות ראובן דפני לבדיקת נושא הספורט. חברי הוועדה נחמיה בן אברהם וישראל אשל המליצו על הקמת רשות הספורט והחינוך הגופני במשרד החינוך. המלצות אושרו והוקמה רשות הספורט בראשותו של ראובן דפני. באותם ימים סבלו אגודות "הפועל" מגירעונות כספיים גדולים, בייחוד הסניפים העירוניים, האחריות לניהול הסניפים חלה על מועצות הפועלים והפיקוח המקצועי והתקציבי על מרכז "הפועל". סניפי הפועל ניזונו מהקצבות מרכז "הפועל", (מכספי הטוטו), הרשויות המקומיות ומהקצבה זעומה של מועצות הפועלים. ב-1973 הוקמה במרכז הפועל יחידה לפיקוח על תקציבי הסניפים בראשה ניסן ורדומיצקי, שפעלה בתיאום עם מחלקת הארגון של ההסתדרות. ההסתדרות קבעה כי חלוקת האחריות לניהול הכספי יהיה בידי מועצות הפועלים, והפיקוח על ידי מרכז הפועל. נוצר מצב בלתי אפשרי. אופק חזר ותבע מההסתדרות להעביר את האחריות המלאה לניהול הסניפים לידי מרכז הפועל. תביעה שנדחתה על ידי מועצות הפועלים שראו בסניף "הפועל" נכס מקומי ואלקטוראלי חשוב. הוועדה המרכזת של ההסתדרות הקימה ועדה בראשות אהרון הראל מנהל מחלקת הארגון של ההסתדרות לבדיקת המצב. הוועדה קיימה דיונים ממושכים, ראיינה מזכירי מועצות פועלים ומזכירי סניפי הפועל. והמליצה בפני הוועדה המרכזת של ההסתדרות שלא לשנות את המצב וכי "האחריות המלאה לניהול סניפי הפועל תהיה על מועצות הפועלים". מועצות הפועלים ברובן, כשלו. הדוחות והמאזנים של המפקח על תקציבים בסניפי הפועל הצביעו על המשך הניהול הגירעוני שתפחו ופגעו גם בפעילות מועצות הפועלים עצמן. נוצר לחץ אדיר להגדלת ההקצבות. מרכז "הפועל" לא יכול היה להגדיל את תמיכתו מעבר לתקציבו המאוזן.
בין אופק ומזכ"ל ההסתדרות ישראל קיסר נתגלו אי הבנות. קיסר דרש שמרכז "הפועל" ימנע הקצבות לסניפים גירעוניים. מזכירי מועצות הפועלים הפעילו לחצים על מרכז "הפועל" להגדיל את ההקצבות הכספיות. עצירת ההקצבות משמעותן סגירת קבוצות הכדורגל. מרכז הפועל סירב לתביעת קיסר, מספר קבוצות כדורגל, בצר להן, פנו לרשות המקומית שהתנתה תמיכת כספית גדולה בהפיכתן לקבוצות עירוניות ללא שם "הפועל", התוצאה: מספר קבוצות כדורגל הפכו לקבוצות עירונית וניהול ושליטת מנהלי חברות פרטיות תמורת חסויות כספיות.
שחקנים זרים בקבוצות הכדורגל והכדורסל
התקשורת ומנהלי הקבוצות בליגות הבכירות בכדורגל תבעו לאפשר שיתוף שחקנים זרים, בהנחה שהמשחקים יהיו יותר אטרקטיביים והכנסות הקבוצות והטוטו יגדלו. אופק התנגד לשיתוף שחקנים זרים מחשש להגדלת הגירעונות. קיסר מזכ"ל ההסתדרות תמך בעמדת אופק והתנגד בתוקף לשיתוף שחקנים זרים ונציגי הפועל, שהיוו רוב בהנהלת ההתאחדות לכדורגל, מנעו החלטה לשיתוף שחקנים זרים. בגין הלחצים הכבדים שהופעלו על ידי האגודות ומזכירי מועצות הפועלים הסיר קיסר את התנגדותו והודיע שלא יתנגד לשיתוף שחקן זר אחד בכל קבוצה. נציגי הפועל בהתאחדות לכדורגל, בלחצי התקשורת - התירו שיתוף 2 שחקנים זרים וכעבור שנתיים נוספות נפרצו המחסומים והותר לשתף חמישה שחקנים זרים בכל קבוצה. בדיעבד התברר ששיתוף השחקנים הזרים הביא להעלאת הרמה המקצועית והגדלת ההכנסות, אך גם להגדלת הגירעונות שנבע מהבאת שחקים זרים טובים, והגירעונות תפחו. התוצאה הייתה שקבוצות הכדורגל של "הפועל" בליגת העל נפרדו למעשה מניהול מועצות הפועלים ומרכז "הפועל" מהווה עבורן גוף ארגוני למען לשמירת האינטרסים המשותפים כלפי ההתאחדות לכדורגל והמועצה להסדר ההימורים. גם בכדורסל התחוללה מהפכת השחקנים הזרים. בראש הובילה קבוצת הכדורסל של "מכבי" תל אביב שרשמה לשורותיה שחקנים זרים ברובם מארצות הברית כדי לקחת חלק בפעלי הכדורסל ביבת אירופה וקבוצות "הפועל" תל אביב, גליל עליון, רמת גן, ירושלים שקיבלו חסויות פרסום מחברות מסחריות הלכו בעקבות "מכבי" תל אביב
המשבר שהביא לפרישת אופק
הוויכוח על ניהול תקציב הספורט באגודות "הפועל" הפך למאבק גלוי בין ההסתדרות למרכז "הפועל". עמדות מנוגדות בשאלה האחריות לניהול סניפי הפועל. בראשית 1990, מנתה הוועדה המרכזת של ההסתדרות ועדה מיוחדת, בראשות אורי אור (אלוף מיל). שתפקידיה לבחון את המצב בסניפי "הפועל" ולהציע דרכים להבראת הסניפים. ועדת אורי אור המליצה וההסתדרות אישרה נוסח תקנון חדש למרכז הפועל על מהות הזיקה בין ההסתדרות למרכז הפועל. אופק נאבק ללא הצלחה בהקמת הוועדה והמלצותיה. הוועדה הגישה נוסח חדש של תקנון העמותה מרכז "הפועל", שעל פיו מתבטלת למעשה זכותם של נציגי הסניפים לבחור בצורה דמוקרטית את מוסדות מרכז הפועל והמזכ"ל. בנוסח החדש נקבע שהאסיפה הכללית תימנה 100 חברים אשר 25% מחבריו נבחרים על ידי מזכ"ל ההסתדרות, האספה הכללית תבחר מועצת מנהלים בת 21 חברים, 11 חברים יומלצו על ידי ההסתדרות ו-10 חברים על ידי "הפועל", מועצת המנהלים תבחר את יו"ר מועצת מנהלים והמנכ"ל לפי המלצת מזכ"ל ההסתדרות ולא האספה הכללית כי שהיה בעבר. ועדת אורי אור ממליצה למעשה על העברת ניהול מרכז הפועל לאחריות ההסתדרות. אופק התנגד בתוקף להמלצות ועדת אורי אור וטען שהן הוכתבו לוועדה מראש על ידי קיסר, הוא הודיע שיפרוש מתפקידו אם המלצות ועדת אורי אור והצעת התקנון החדש יאושרו על ידי ההסתדרות. ההמלצות אושרו על ידי ההסתדרות. בחודש יולי 1990 הודיע אופק בוועידת הפועל על התפטרותו, שנתיים טרם סיום תקופת 4 שנים של כהונתו. כך תם עידן אופק בהפועל. ועידת הפועל אישרה את התקנון החדש ובהמלצת ישראל קיסר מזכ"ל ההסתדרות נבחר יורם אוברקוביץ כיו"ר מועצת המנהלים של מרכז הפועל ויעקב אבימור מונה להיות המנכ"ל. בחודש מאי 1991 אופק פרש מתפקידו ותפקידיו שנבעו מהיותו מזכ"ל "הפועל"
פעילות ציבורית מחוץ למרכז הפועל
הגם שעיקר פעילותו של אופק התמקדה במרכז הפועל הוא נטל חלק בשורה ארוכה של פעילות ציבורית במסגרות ספורט מגוונות. בשנת 1970 הפך ענף השיט ביזמתו לענף עצמאי בהתאחדות הספורט וישראל אירחה את אליפות העולם בשיט.
בשנת 1972 הוא היה חבר המשלחת האולימפית למשחקי מינכן והחל משנת 1977 היה סגן יו"ר הוועדה המארגנת של המכבייה. בשנת 1980 היה חבר הוועד הפועל של ההסתדרות הכללית וב-1984 ו-1988 עמד בראש משלחת ישראל למשחקים האולימפיים בלוס אנג'לס וסיאול. בשנת 1988 הוקמה היחידה לספורט הישגי על ידי הוועד האולימפי, ההתאחדות לספורט ורשות הספורט הממשלתית ואופק כיהן כיו"ר הנהלת היחידה על למועד פרישתו מראשות הוועד האולימפי 1991. משנת 1988 משמש אופק חבר בחבר הנאמנים של מכון וינגייט ב-1999 הוא נבחר לנשיא התאחדות ספורט הוותיקים בארץ ב-2010 ליו"ר כבוד של נשיאות הוועד האולימפי ושימש כיו"ר ועדת הביקורת של מכון וינגייט. בשנים 1973-1976 כתב טור שבועי במדור הספורט של עיתון "דבר" בשם "מקצה המסלול". בנוסף לפעילותו הציבוריים פרסם אופק במשך עשור (2000-1991) מדי שנה ספר בשם "הספורט בישראל" אודות פעילות הספורט בישראל מדי שנה.
נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
מאוריציו גאלבאיו
מאוריציו גאלבאיו (באיטלקית: Maurizio Galbaio; בלטינית: Mauricius Galba - מאוריקיוס גאלבה; נפטר בשנת 787) היה השביעי מבין דוכסי ונציה.
גאלבאיו כיהן כדוג'ה בין שנת 764 ועד מותו.
קורות חיים
בתקופת עליית גאלבאיו לשלטון, נאבקו שתי סיעות זו בזו לקביעת עתידה של ונציה. הסיעה הפרו-לומברדית מחד, והסיעה הפרו-ביזנטינית מאידך. קודמיו של גאלבאיו היו פרו לומברדים. גאלבאיו בא ממשפחה פרו-ביזנטינית, והתנגד לתומכי עצמאותה של ונציה.
גאלבאיו קיבל את התואר "היפאטוס" ו"מגיסטר מיליטום מקיסר האימפריה הביזנטית לאון הרביעי.
המלך הלומברדי דסידריוס, בתמיכת קרל הגדול תקף את מדינות האפיפיור ואת איסטריה, ואף שבה את בנו של הדוג'ה - ג'ובאני גאלבאיו.
מאוריציו גאלביו פנה לאפיפיור, אשר שלח שגרירים לקרל הגדול והביא לשחרורו של ג'ובאני גאלבאיו. בעקבות שחרור בנו ניסה גאלבאיו להפוך את משרתו למשרה העוברת בירושה, ובשנת 778 מינה את בנו לתפקיד "משנה לדוג'ה" בהסכמת הקיסר הביזנטי.
במשך העשור הבא התפשטה ונציה באיי הלגונה, מאזור הריאלטו ועד קסטלו. גאלבאיו הקים על האי אוליוולו (כיום קסטלו) את כנסיית סרגיוס ובקוס הקדושים וכן את כנסיית סן פייטרו די קסטלו.
לאחר מותו של מאוריציו גאלבאיו עלה לשלטון בנו ג'ובאני.
עמעם (מוזיקה)
במוזיקה, עַמְעַם (או סורדינה) הוא סוג של משקיט שאפשר לחבר לכלי נגינה במטרה לשנות את חוזק וגוון הצליל.
כלי נשיפה ממתכת
ניתן לחבר עמעם בעיקר לחצוצרה ולטרומבון אך ישנם עמעמים מיוחדים גם לכלי מתכת אחרים. ישנם מספר סוגי עמעמים לכלי מתכת:
כלי קשת
את העמעם של כלי הקשת (סוֹרְדִינוֹ – sordino, מאיטלקית: sordo, כינוי לאדם חירש) מרכיבים על הגשר או קרוב לשבלול (הקצה השני של המיתר). העמעם בכלי הקשת, כמו בכלי נגינה אחרים לא משתיק את הנגינה; הוא משפיע על המיתרים על ידי הגבלת הרטט, על ידי "קיצור" המיתר (על פי המיקום) ובכך משפיע על גובה הצליל. כמו כן הוא מקטין את עוצמת הקול של הכלי. ההנחיה המורה על שימוש בעמעם היא con sordino ("עם עמעם", באיטלקית) מעל החמשה, וההנחיה לביטול היא senza sordino ("ללא עמעם", באיטלקית) מעל החמשה. בכלי הקשת, העמעם יכול להיות בעל שלוש בליטות (ראו תמונה של העמעם המתכתי) ולהשפיע על שני מיתרים, או בעל חמש בליטות (ראו בתמונות אחרות), ולהשפיע על כל ארבעת המיתרים.
צורות
העמעם הנפוץ ביותר הוא חצי עיגול (או קשת) עם בליטות, עשוי גומי, בעל חמש בליטות, וצורתו מאפשרת הנחה קרוב לשבלול, ליד הגשר בצדו הפונה למפתחות הכיוון או אף מעברו השני בצד הפונה לְתֶפֶס המיתרים. לעמעם צורות רבות ושונות, ואפשר להחליפו בהתקנים, שהם גימיקים אומנותיים, לפעמים אפילו על ידי אטבים. כמו כן, קיימים עמעמים מתכתיים מודרניים יותר.
צ'לו
סוג אחר של עמעם משמש כדי להפחית את התהודה המכונה Wolf Tone. תהודה זו נוצרת בכלי מיתר אבל בעיקר בצ'לו ובקונטרבס. תהודה זו נוצרת כאשר תדר המיתר הרוטט ותדר תהודת גוף הכלי של כלי הנגינה פועלים זה עם זה כך, שנוצר צליל משולב חדש בין שניהם. תהודה כזו גורמת לצליל לא נעים ולא רצוי, לדיסוננס. עמעם מיוחד (צינורי), המוצג בתמונה (של הצ'לו), הוא צינור מתכתי ה"עוטף" את המיתר. בתוך הצינור ישנו גליל מחורץ (כדי שיוכל "להתלבש" על המיתר) מגומי או חומר ספוגי אחר, מהודק בבורג פלסטי ומונע את ה-Wolf Tone. עמעם מסוג זה מורכב על המיתרים סול ולה דיאז בצ'לו או דיאז בקונטרבאס. בלי קשר לתיאור הקודם, בתמונה ניתן לראות מתחת עמעם זה, עמעם אחר מגומי סטנדרטי.
היסטוריה
העמעם בכינור מופיע לראשונה בשנת 1636 בתיאורו של מרן מרסן. במוזיקה קלאסית השימוש בעמעם בכלי קשת מופיע בפעם הראשונה במערכה השנייה של ארמידה שהולחנה על ידי ז'אן-בטיסט לולי (אבי האופרה הצרפתית). השימוש בעמעם נשאר ספורדי עד המאה התשע-עשרה, כשהמלחינים הרומנטיים אימצו אותו כחלק מחיפושים אחר מקורות תזמורתיים חדשים, אשר בסופו של דבר הפכו נפוצים במאה העשרים.
כלי מיתר אחרים
בגיטרה ובכלי מיתר אחרים, לא נעשה שימוש בעמעמים: ניתן להשיג השפעות דעיכה על ידי נגיעה במיתרים בדרכים שונות בידיים.
תו מילוט
בתחום המחשוב ובתקשורת האלקטרונית, תו מילוט הוא תו המייצר פרשנות חלופית עבור התווים הבאים ברצף תווים. תו מילוט הוא מקרה פרטי של תווי מטא. באופן כללי, הקביעה האם תו מסוים משמש כתו מילוט או לא, תלויה בהקשר.
בתחום הטלקומוניקציה משתמשים בתווי מילוט כדי לציין שהתווים הבאים מקודדים בצורה שונה. זה משמש לשינוי תווי בקרה שאחרת היו מפורשים כפקודות ומורצים על ידי חומרת הטלקומוניקציה שדרכה משודרת המחרוזת. בהקשר זה, השימוש בתווי מילוט מכונה לעיתים קרובות ציטוט.
הגדרה
ייתכן שלתו מילוט לא תהיה משמעות בפני עצמו, כך שכל רצפי המילוט שעושים בו שימוש יכילו שני תווים או יותר.
תווי מילוט הם חלק מהתחביר של שפות תכנות רבות, פורמטים של נתונים ופרוטוקולי תקשורת. עבור אלפבית נתון, המטרה של תו מילוט היא להתחיל רצפי תווים (שנקראים רצפי מילוט), שיש לפרש אותם בצורה שונה מאותם תווים המופיעים ללא הפתיח של תו המילוט.
תו בקרה
באופן כללי, תו מילוט אינו מקרה פרטי של תווי בקרה (של מכשיר), וגם לא להפך. אם נגדיר תווי בקרה כלא-גרפיים, או כבעלי משמעות מיוחדת עבור התקן פלט (למשל מדפסת או מסוף מחשב), אז כל תו מילוט המשמש עבור התקן זה הוא תו בקרה. אבל תווי מילוט המשמשים בתכנות (כגון לוכסן שמאלי, "\") הם גרפיים, ולכן אינם תווי בקרה. לעומת זאת לרוב (אך לא לכל) "תווי הבקרה" של ASCII יש פונקציית שליטה כלשהי בפני עצמם, ולכן הם אינם תווי מילוט.
בשפות תכנות רבות, תו מילוט יוצר גם כמה רצפי מילוט המכונים תווי בקרה. לדוגמה, למעבר שורה יש רצף מילוט של.
JavaScript
JavaScript משתמשת ב- (לוכסן שמאלי) כתו מילוט עבור:
יש לשים לב ש- ו- אינם קבילים במחרוזות JSON.
קוד לדוגמה:
תו המילוט ב-ASCII
תו המילוט ב-ASCII (אוקטלי:, הקסדצימלי: , או , או, בייצוג עשרוני, ) משמש בהתקני פלט רבים כדי להתחיל סדרה של תווים הנקראת רצף בקרה או רצף מילוט. בדרך כלל, תו המילוט נשלח ראשון ברצף כזה כדי להתריע בפני המכשיר כי התווים הבאים אמורים להתפרש כרצף בקרה ולא כתווים רגילים, לאחר מכן תו אחד או יותר יגיעו כדי לציין פעולה מסוימת, ולאחר מכן המכשיר יחזור לפרש תווים כרגיל. לדוגמה, הרצף של, ואחריו התווים הניתנים להדפסה , יגרום למסוף DEC VT102 להזיז את הסמן שלו לתא ה-10 של השורה השנייה של המסך. זה פותח מאוחר יותר לקודי מילוט של ANSI המפורטים בתקן ANSI X3.64. תו המילוט גם מתחיל כל רצף פקודות בשפת הפקודה של Hewlett Packard Printer.
התייחסות מוקדמת למונח "תו מילוט" מצויה בפרסומים הטכניים של בוב במר, אליו מיוחסת המצאת המנגנון הזה במהלך עבודתו על סט התווים ASCII.
תכנות ופורמטים של נתונים
שפות תכנות מודרניות רבות מציינות את תו המרכאה הכפולה כתו מפריד עבור מחרוזת מילולית. תו המילוט לוכסן שמאלי מספק בדרך כלל שתי דרכים לכלול מירכאות כפולות בתוך מחרוזת מילולית, או על ידי שינוי המשמעות של תו המרכאה הכפולה המוטבעת במחרוזת ( הופך ל ), או על ידי שינוי המשמעות של רצף של תווים הכולל את הערך ההקסדצימלי של תו גרש כפול ( הופך ל-).
C, C++, Java ו-Ruby כולם מאפשרים את אותם שני סגנונות מילוט עם לוכסן שמאלי. שפת פוסטסקריפט ו- Rich Text Format של מיקרוסופט משתמשים גם הם בלוכסן שמאלי. הקידוד הניתן להדפסה במירכאות משתמש בסימן השווה כתו מילוט.
למחרוזת הבאה:
&|התו אמפרסנד עשוי להיחשב כתו מילוט ב-SGML ובפורמטים נגזרים כגון HTML ו-XML.
שפות תכנות מסוימות מספקות דרכים נוספות לייצוג תווים מיוחדים במחרוזות, מבלי לדרוש תו מילוט.
פרוטוקולי תקשורת
פרוטוקול Point-to-Point (PPP) משתמש בתו (, או ASCII: {{קוד| } }}) כתו מילוט. יש לבצע XOR על התו מיד לאחר מכן עם לפני שיועבר לפרוטוקול ברמה גבוהה יותר. זה מיושם הן על עצמו והן על תו הבקרה  (המשמש ב-PPP כדי לסמן את ההתחלה והסוף של מסגרת) כאשר יש להעביר את התווים הללו על ידי פרוטוקול ברמה גבוהה יותר המובלע על ידי PPP, כמו גם תווים אחרים שנקבעו, כאשר הקישור נוצר. כלומר, כאשר פרוטוקול ברמה גבוהה יותר רוצה לשדר, הוא מועבר כרצף , ו-0 מועבר כ-.
Bourne shell
ב-Bourne shell (sh), תווי הכוכבית וסימן השאלה  הם תווים כלליים המורחבים באמצעות גלוב. ללא תו מילוט קודם, יתרחב לשמות של כל הקבצים בספריית העבודה שאינם מתחילים בנקודה אם ורק אם יש קבצים כאלה, אחרת  נשאר לא מורחב. אז כדי להתייחס לקובץ ששמו הוא התו כוכבית עצמו - "*", יש לומר למעטפת הפקודה לא לפרש אותו בצורה זו, על ידי הקדמתו בלוכסן שמאלי. זה משנה את הפרשנות של הכוכבית. להמחשה:
Windows PowerShell
ב-Windows, הלוכסן השמאלי משמש כמפריד נתיב; לכן, בדרך כלל לא ניתן להשתמש בו כתו מילוט. PowerShell משתמש במקום זאת בסימן הטעמה משני ( ` ).
לדוגמה, הפקודה הבאה:
פסילוטים
פסילוטים (שם מדעי: Psilotaceae) היא משפחה יחידה בסדרת הפסילופיטים שהם צמחים וסקולריים חסרי זרע.
במשפחה זו ישנם רק 2 סוגים: Psilotum וTmesipteris.
אלו שרכים נמוכים בעלי קצוות צהובים והם נפוצים באוסטרליה, ניו זילנד וניו קלדוניה.
אליפות אירופה בשחייה 2021
אליפות אירופה בשחייה נערכה בבודפשט, הונגריה ובאגם לופה, מה-10 במאי ועד ה-23 במאי 2021. תחרויות השחייה, שחייה צורנית ותחרויות הקפיצה למים נערכות בדנובה ארנה, ותחרויות השחייה במים פתוחים נערכות באגם לופה. התחרות נדחתה ממאי 2020 בשל מגפת הקורונה. עקב כך, נודעה התחרות גם בשמה המקורי: אליפות אירופה בשחייה 2020.
נשים
(*) שחייניות ששחו בשלב המוקדמות וזכו אף הן במדליות
גברים
(*) שחיינים ששחו בשלב המוקדמות וזכו אף הם במדליות
קבוצתי (2 שחייניות ו-2 שחיינים)
(*) שחיינים ששחו בשלב המוקדמות וזכו אף הם במדליות
ג'ובאני גאלבאיו
ג'ובאני גאלבאיו (באיטלקית: Giovanni Galbaio) היה השמיני מבין דוכסי ונציה. ג'ובאני גאלבאיו כיהן בתפקיד דוג'ה בין השנים 787–804, והיה השמיני שנשא בתואר זה.
ג'ובאני עלה לשלטון לאחר מותו של אביו, מאוריציו גאלבאיו, אשר מינה אותו לדוג'ה שני כבר בשנת 778, באזורו של הקיסר הביזנטי לאון הרביעי.
קורות חיים
ג'ובאני נשבה לזמן קצר על ידי המלך הלומברדי דסידריוס, אולם אביו שכנע את האפיפיור לשלוח שגרירים לקרל הגדול (בן בריתם של הלומברדים) ולהביא לשחרורו.
לאחר שחרורו מהשבי, החל אביו לפעול לכך שג'ובאני יירש את כסו.
לאחר עלייתו לשלטון בוונציה (מבלי בחירות) החל במאבק נגד הפטריארך של גראדו אשר תקף את סחר העבדים. באותה עת סחר העבדים בים האדריאטי היה מרכיב חשוב בכלכלת ונציה. באותה עת שלט קרל הגדול בלומברדיה, ובשל השקפתו הדתית ועמדת הכנסייה אסר על העבדות בלומברדיה ובארצות הפרנקים.
ג'ובאני שכנע את קיסרית האימפריה הביזנטית, אירנה מאתונה לקבוע כי בנו, מאוריציו גאלבאיו השני, יהיה דוג'ה אחריו.
במהלך מאבקו בכנסייה מינה ג'ובנאי את אחיינו בן ה-16, כריסטופר, לבישוף אוליוולו, אולם הפטריארך סירב לאשר את המינוי, רשמית - בשל גילו הצעיר של כריסטופר, אולם בפועל - בשל תמיכת ג'ובאני בביזנטיון כנגד הפרנקים.
מאוריציו נשלח לתקוף את גראדו, והפיל את הפטריארך הזקן מראש מגדל בעיר.
במקביל, האופוזיציה לשלטונו של ג'ובנאי בוונציה התחזקה, וכוחות צבא שבראשם אובלריו דליי אנטנורי תקפו את העיר ונציה. ג'ובאני, מאוריציו וריסטופר, נמלטו למנטובה בשנת 803 ונפטרו בה; ואנטנורי נבחר לדוג'ה לאחר כיבוש העיר ונציה.
נשים באדום
נשים באדום הוא מיזם ויקימדיה המתייחס ל הנוכחית בתוכן בוויקיפדיה. המיזם מתמקד ביצירה והרחבה של ערכי נשים, יצירות ועבודות הנעשו בידי נשים וסוגיות נשיות.
המיזם נקרא על שם הקישורים הפנימיים בערכי ויקיפדיה, בהם ערך שטרם נוצר מופיע בצבע האדום, וערך קיים בצבע הכחול. מאז ראשיתו של יום עדה לאבלייס, המעלה מודעות לתרומתן של נשים בתחומי המדעים, צברו מיזמי עריכה ממוקדי נושא בנוגע לנשים משפיעות פופולריות רבה. מחקר בנוגע לאירועים אלה גילה, כי לעיתים קרובות לנשים בולטות בתחומי המדע השונים, לא היו ערכים בוויקיפדיה, ובכך נוצר קישור אדום לערך אודות אותה אישה.
היסטוריה
המיזם נשים באדום נוצר על ידי עורך הוויקיפדיה המתנדב רוג'ר במקין בשנת 2015, והעורכת המתנדבת רוזי סטפנסון-גודנייט איחדה עמו כוחות זמן קצר לאחר מכן. במקין קרא למיזם תחילה, "מיזם XX", אבל שם זה שונה במהירות לטובת השם WikiProject Women in Red (ויקי-מיזם נשים באדום).
בכנס ויקימניה 2016, שנערך באזינו לאריו, איטליה, ג'ימי ויילס, אשר ייסד את ויקיפדיה ב-2001, העניק לסטפנסון-גודנייט וטמפל-ווד את תואר ויקיפד השנה, על 12 החודשים האחרונים שבהן הקדישו את מירב מאמציהן למלא את הפער המגדרי בוויקיפדיה.
דרכי פעולה
המיזם נשים באדום עורך מפגשי כתיבה ממוקדי נושא בערים ברחבי העולם, ומארח באופן רציף מפגשי עריכה וירטואליים. בנוסף מתקיימים אירועים ממוקדים שנערכים כדי להכשיר תורמים חדשים לכתיבה בנושא והרחבת התוכן על נשים בולטות בכדי לצמצם את הפער בין המינים בוויקיפדיה. מטרה נוספת של המיזם היא להגדיל את מספר העורכות. אף על פי שסיסמתה של ויקיפדיה היא "האנציקלופדיה החופשית שכל אחד יכול לערוך", נכון לשנת 2015 רק 10 אחוז מכלל העורכים היו נשים.
נכון ל-22 בדצמבר 2016, במסגרת המיזם נכתבו מעל 45,000 ערכים בויקיפדיה האנגלית ואחוז ערכי הנשים עלה ל-16.8 מסך ערכי האישים בוויקיפדיה האנגלית (מ-15 אחוזים ביולי 2015).
בוויקיפדיה העברית
ב-22 בדצמבר 2014, החל בויקיפדיה העברית מיזם "ויקי נשים" שנוצר בשיתוף עמותת ויקימדיה ישראל. מטרותיו של המיזם הן לעלות את מספר העורכות בוויקיפדיה העברית, שבאותה התקופה עמד על כ-20% ולעלות את מספר הערכים על נשים בוויקיפדיה העברית. נכון לפברואר 2020 19.8% מסך ערכי האישים נכתבו על נשים. ב-7 בנובמבר 2016, החל מיזם נשים באדום את דרכו בוויקיפדיה העברית בשיתוף מיזם ויקינשים.
במסגרת מיזם ויקי נשים נערכו מפגשי עורכות בהם התקיימו הרצאות, סדנאות, מרתוני כתיבה וקורסי כתיבה בוויקיפדיה. בשנת 2017, נערך מפגש לציון 3 שנים למיזם.
נכון ל- ב, נכתבו ערכים בוויקיפדיה העברית במסגרת מיזמים אלו והורחבו ערכים רבים אחרים. נכון ל-2022, מספר העורכות בוויקיפדיה גדל לכ-33%.
פקאיה
פקאיה (בספרדית: Pacaya) הוא הר געש פעיל בגואטמלה הנמצא כ-30 ק"מ דרומית מערבית לבירה גואטמלה סיטי וסמוך לאנטיגואה.
ההר התפרץ לראשונה לפני 23,000 שנה בערך והתפרץ לפחות 23 פעמים מאז הכיבוש הספרדי של גואטמלה. תקופה ארוכה היה ההר כבוי ולא פעיל עד שהתפרץ שוב בשנת 1961, ומאז שנת 1965 הוא פעיל ברציפות במידה זו או אחרת. ההר נמצא כשלושים קילומטר מגואטמלה סיטי וסמוך לאנטיגואה, היא הבירה ההיסטורית. ההר משמש נקודת משיכה לתיירים ולמטיילים. בשנת 2006 רבו המטיילים והתיירים שבאו לפנות ערב כדי לחזות בלבה הרותחת והצבעונית הזורמת מהר הגעש. ההר התפרץ לאחרונה בשנת 2014.
תיאור
הר הפקאיה מתנשא לגובה 2,552 מטר מעל פני הים, והוא חלק מהקשת הגעשית של אמריקה המרכזית, הנמתחת לאורך חוף האוקיינוס האטלנטי בגואטמלה ונוצרה כתוצאה מהפחתה של לוח קוקוס מתחת ללוח הקריבי בקצב של 9 ס"מ בשנה. הפקאיה נמצא בקצה קלדרה רחבת ממדים שנותרה מתקופת הפליסטוקן, הכוללת גם את אגם אטיטלן הסמוך. קלדרה זו נוצרה בפיצוצים געשיים גדולים בשלוש מאות אלף השנים האחרונות. כמות המגמה שנפלטה אז מוערכת בשבעים קילומטרים מעוקבים.
הפקאיה הוא הר הגעש הגדול שלאחר היווצרות הקלדרה לפני 23,000 שנה בערך והוא אחד הפעילים במרכז אמריקה בחמש מאות השנים האחרונות. לפני 1100 בערך קרס מבנה הר הגעש ובקריסתו נוצר סחף קרקע למרחק של 25 קילומטר. בקריסה הזו נוצר לוע גדול של הר הגעש ומבנה ההר נותר בלתי יציב עם אפשרויות נוספות למפולות ולסחיפת קרקע. הפקאיה היה כבוי בין השנים 1860 לבין 1961. ההר התפרץ בשנת 1961 והוא פעיל ברציפות משנת 1965.
תיירות
קרבת הפקאיה לגואטמלה סיטי ולאנטיגואה הפכה אותו מקום מבוקש על ידי תיירים. סביבת ההר היא פארק לאומי פקאיה. מלחמת האזרחים שהתרחשה בגואטמלה עד שנת 1996 הביאה עמה מעשי שוד באזור ההר. מקרים אלה התמעטו מאוד עם התייצבות השלטון והימצאות משטרת התיירות בסביבה. הפעילות הגעשית המוגברת של הפקאיה בשנת 2006 יצרה נחלי לבה הזורמים לאיטם במורד שיפוע ההר ומספר המבקרים במקום גדל מאד.
פטרישה בל-סקוט
פטרישיה בל-סקוט (באנגלית: Patricia Bell-Scott) היא אקדמאית אפרו-אמריקאית וחוקרת בתחומים של לימודי נשים ופמיניזם שחור. היא פרופסור אמריטוס בלימודי נשים והתפתחות האדם ומדעי המשפחה באוניברסיטת ג'ורג'יה. הספרים שהיא חיברה פורסמו ונאספו על ידי ספריות ברחבי העולם.
קריירה
ספרה האחרון של בל-סקוט, The Firebrand and the First Lady: Portrait of a Friendship Pauli המתאר את החברות בין פולי מארי ואלינור רוזוולט במסגרת המאבק למען צדק חברתי, זכה בפרס ליליאן סמית, ומונה על ידי איגוד הספריות האמריקאי כספר העיון הטוב ביותר של השנה. הספר גם היה ברשימה הקצרה למדליית אנדרו קרנגי למצוינות בתחום הספרות, ומועמד לפרס הספרות הלאומי. ספריה הקודמים כוללים את Life Notes: Personal Writings by Contemporary Black Women, אשר היה ספר נבחר במועדון הספר האיכותי; Flat-footed Truths: Telling Black Women’s Lives; Double Stitch: Black Women Write about Mothers and Daughters, אשר זכה בפרס הספר על שם לטישיה וודס בראון, ו-All the Women Are White, All the Blacks Are Men, But Some of Us Are Brave: Black Women’s Studies, ספר לימודים עטור פרסים אשר נמנה ברשימת הספרים הגדולים של המאה של כתב העת Black Issues Books Review.
בל-סקוט שימשה במשך עשור כעורכת ומייסדת שותפה של כתב העת SAGE: A Scholarly Journal on Black Women. היא תורמת לשעבר למגזין Ms.. היא גם ממקימות האגודה הלאומית ללימודי נשים.
היא קיימה השתלמויות פוסט-דוקטורט בבית הספר לממשל ג'ון פ. קנדי, ובמכון ו. א. ב. דו בויז באוניברסיטת הרווארד, וכן במרכז ג'יין והארי וילסון למדעי הרוח והאמנויות באוניברסיטת ג'ורג'יה.
היא החזיקה בתפקידי פרופסורה, מחקר וניהול באוניברסיטת קונטיקט, במרכז לחקר נשים במכללת ולסלי, במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ובמוסד בו למדה בעצמה, אוניברסיטת טנסי. היא ממקימי אקדמיית ההוראה באוניברסיטת ג'ורג'יה. היא גם זכתה לאותות כבוד מידי מגוון קבוצות ומוסדות מקצועיים, כולל קבוצת עניין מחקר נשים באיגוד המחקר החינוכי האמריקאי, חטיבה 35 (פסיכולוגיית נשים) של האגודה האמריקאית לפסיכולוגיה, הקואליציית 100 נשים שחורות; The Journal of Negro Education; המועצה הלאומית ליחסים משפחתיים, האגודה הלאומית לנשים בחינוך, והמכון הלאומי לנשים של צבע.
ילידת צ'טנוגה שבטנסי, בל-סקוט חייה באתנס, שבג'ורג'יה עם בעלה, צ'ארלס ורנון אנדרווד ג'וניור.
מחזור שתי פעימות
מנוע שתי פעימות (דו-פעימתי או דו"פ) הוא סיווג של מנוע בעירה פנימית. מנוע מסוג זה משלים מחזור עבודה בכל סיבוב של גל הארכובה, בניגוד למחזור ארבע פעימות שבו מושלם מחזור עבודה מדי שני סיבובים. מנועים דו פעימתיים מתאפיינים ביעילות גבוהה יותר המתבטאת בהספק גבוה יחסית לנפח המנוע.
מנועים דו פעימתיים נמצאים בשימוש קטנועים קטני נפח, מכסחות דשא, גוזמי ענפים, אופנועי ים ועוד.
אופן הפעולה
למבנה מערכת הפליטה במנוע דו פעימתי יש חשיבות רבה. מאחר שאין שסתומים, הלחץ המוחזר מהמפלט משמש כתחליף לשסתום ומסייע בדחיסת תערובת דלק/אוויר/שמן לפני הצתתה. זו למעשה הסיבה שמנועי כלי רכב דו פעימתיים (כגון קטנועים) מצוידים ב"אגזוז לחץ".
Desire (להקה פורטוגלית)
Desire (בעברית: תשוקה) היא להקת דום-דת' גותי מפורטוגל.
היסטוריה
ב-1995 הוציאה את הדמו הראשון שלה, ומאוחר יותר באותה שנה, הלהקה חתמה על חוזה עם חברת התקליטים Portuguese Skyfall Records. ב-1996 הלהקה שחררה את האלבום המלא הראשון שלה, Infinity... A Timeless Journey Through an Emotional Dream.
האלבום נחשב בעיתונות לאומית ובמספר עיתונויות בינלאומיות כאחת ההפצות הפורטגזיות הטובות ביותר באותה השנה, והראשון בסצנה הפורטוגזית שהציג ז'אנר עגום, מלודי ומיזנתרופי.
במרץ 1997, היא החלה לעבוד על המיני-אלבום הראשון שלה, "Pentacrow ...Misanthropic Tragedy...", שהדגיש עוד יותר את הצד האפל, האבדוני והפואטי ביותר של הלהקה. המיני אלבום שוחרר ב-1998.
בתחילת 1999 בוטל החוזה עם Portuguese Skyfall Records. לאחר תקופה זו, הלהקה חוותה שינויי מערך קבועים ועיקריים, שהובילו לעיכוב עצום בעבודה על פרויקטים חדשים. לאחר מכן, Tempest ו-Ashes הצטרפו ללהקה כאשר הם ניגנו על גיטרת בס וקלידים, בהתאמה.
באפריל 2001, Desire החלה לעבוד עם L'Enfant Terrible Studios כדי להקליט את האלבום השני שלה,. תהליך המיקסינג של האלבום נערך ב-Edit Studios ותהליך המאסטרינג נערך באולפני Finnvox הפינים. האלבום יצא לאור במאי 2002, לרגל חגיגות 10 השנים של הלהקה. האלבום קיבל מספר ביקורות גבוהות (9/10, 10/10) בכמה כתבי עת ואתרי אינטרנט. האלבום אף נחשב, לפי מספר פרסומים, לאחד האלבומים הטובים ביותר של שנת 2002. באוגוסט 2002, האתר ההולנדי המוכר, Doom-Metal.com, בחר באלבום זה כאלבום החודש.
בגלל סיבות רבות שהובילו לעיכובה של הלהקה, המיני אלבום הבא שנקרא "CrowcifiX" שוחרר רק בתחילת 2009.
בסתיו 2012, לרגל חגיגות 20 שנים להיווסדות הלהקה, היא הופיעה בשני מופעים, בליסבון ובפורטו, ובאמצע 2013 הופיעה Desire בפעם האחרונה בשידור חי בפסטיבל ההולנדי "Dordrecht Doom Day III". בשנת 2016, לרגל חגיגות 20 שנה לאלבום הבכורה, "Infinity... A Timeless Journey Through an Emotional Dream", האלבום הונפק מחדש בוויניל כפול ותקליטור דיגיפאק, שיצא לאור ב-17 בנובמבר דרך חברת התקליטים הפורטוגזית Alma Mater Records.
ב-27 בינואר 2015 הודיעה הלהקה על פירוקה אך ב-2017 היא התאחדה מחדש, וב-16 בדצמבר 2017 הופיעה לראשונה מאז האיחוד.
אוטו אולנדורף
אוטו אולנדורף (בגרמנית: Otto Ohlendorf; 4 בפברואר 1907 - 8 ביוני 1951), ראש אגף שירותי ביטחון הפנים של המשרד הראשי לביטחון הרייך במהלך מלחמת העולם השנייה, מפקד איינזצגרופה D בחזית המזרח, וגרופנפיהרר באס אס החל מנובמבר 1944, פושע מלחמה נאצי. נידון למוות באפריל 1948 בנירנברג, ונתלה ב-8 ביוני 1951.
קורות חייו
אולנדורף הצטרף למפלגה הנאצית ולאס אס ב-1925, ולשורות האס אה ב-1926. בתחילת 1936 הפך ליועץ כלכלי לאס דה בדרגת האופטשטורמפיהרר באס אס. אולנדורף התקדם מהר בסולם הדרגות והתפקידים וב-1939 הוא התמנה לתפקיד ראש המחלקה לביטחון פנים, במשרד הראשי לביטחון הרייך בדרגת שטנדרטנפיהרר. בתפקיד זה נשאר עד שנת 1945.
כקצין מצטיין ומוערך הוא מונה ביוני 1941 לפקד על יחידת איינזאצגרופה D, אחת מארבע יחידות הרצח הניידות שהפעילו הגרמנים בשטחי הכיבוש של ברית המועצות. אולנדורף פיקד על יחידת הרצח עד מרץ 1942. לאחר שסיים את תפקידו שב לברלין ובסוף 1943 התמנה גם לסגן השר לענייני כלכלה. בשנת 1944 הועלה לדרגת גרופנפיהרר.
ב-23 במאי 1945 הוא הסגיר עצמו לידי הצבא הבריטי בגרמניה. באותה שנה הוא העיד במשפטי נירנברג. אחר כך היה עד מרכזי בשורה נוספת של משפטים נגד פושעי מלחמה, ובהם במשפט נגד מפקדי יחידות האיינזצגרופן, שם הועמד בעצמו לדין, ונידון למוות בתלייה. אולנדורף הוצא להורג ב-8 ביוני 1951 בכלא לנדסברג שבבוואריה.
השמדת היהודים
אולנדורף פיקד על יחידת איינזאצגרופה D שהייתה אחראית על חיסול היהודים באזור דרום אוקראינה, בסרביה, קישיניוב וקרים. בדרומה של אוקראינה, בקרים ובקדם-הקווקז (מחוזות קרסנודר וסטברופול), הפעילו אנשיו של אולנדורף באיינזאצגרופה D ויחידות המשנה שלה שלוש-ארבע משאיות גז. הן עסקו ב'ניקוי' בתי-סוהר בסימפרופול ובקרץ' (Kerch), בחיסול היהודים בפיאודוסיה (Feodosiya) וסבסטופול – כל זאת בקרים – ברצח חולים כרוניים וילדים חולים במוסדות הרפואיים הגדולים ביישובי המרפא קיסלובודסק Kislovodsk)), מינרלנייה וודי (Mineralnye-Vody) ועוד, וכן בחיסול היהודים בפיאטיגורסק וצ'רקסק.
ב-13 בדצמבר 1941 חיסלה יחידת איינזאצגרופה D בפיקודו של אולנדורף ביום אחד 14,300 בני אדם, מרביתם יהודים, בעיר סימפרופול, באזור קרים שבאוקראינה.
במשפטו בפני בית הדין הצבאי בנירנברג העיד אולנדורף לאחר המלחמה כי היינריך הימלר פקד לרצוח נשים וילדים בגז, ולמטרה זאת סופקו משאיות הגז. אחרי שהופעלו כמה חודשים בברית המועצות, נתגלו במשאיות הגז תקלות טכניות וקשיים בהפעלתן. במאי 1942 נשלח מברלין אונטרשטורמפיהרר ד"ר אוגוסט בקר למסע ביקורת. הוא עבר בכל יחידות האיינזאצגרופן, ובשובו למשרד הראשי לביטחון הרייך מסר דין וחשבון בכתב, ובו הדגיש בעיקר שתי בעיות: המעמס הנפשי על אנשי האס אס הפורקים בעצמם את המשאיות, שכן חוששים להעסיק בכך אסירים, שמא יברחו, והתקלות המכניות התדירות בשל הדרכים המשובשות בברית המועצות.