cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מאיץ LHC
ממדים נוספים
למאיץ LHC תהיה יכולת ייחודית לבדוק מספר תחזיות הקשורות לתורת המיתרים, תאוריה מדעית חדשה יחסית המנסה לשלב בין ארבעת כוחות היסוד שבטבע, והיא מועמדת עיקרית לתפקיד "התאוריה של הכול". את תורת המיתרים קשה מאוד לבדוק בניסוי, וטרם נמצאו לה אישושים. אחת מתחזיותיה היא ממדי מרחב נוספים - בין 6 ל-26 ממדים נסתרים מהעין המתווספים לממדי "ימין-שמאל", "מעלה-מטה" ו"קדימה-אחורה" המוכרים מחיי היום-יום. חישובים מראים כי יש סיכוי קטן שחלק מהחלקיקים שייווצרו בהתנגשויות ב-LHC יגיעו לאחד מהממדים הנוספים, ואנו נוכל להבחין באנרגיה ש"נעלמה" כתוצאה מכך. מדידת אנרגיה חסרה, יחד עם מציאת חלקיקים שנחזים על ידי מודלים של ממדים נוספים, יכולים לספק אישוש ראשוני לקיומם של ממדים אלו. אם אכן יוכח קיומם של ממדים נוספים, וכן של שותפי-על, יהיה זה אישור לכך שתורת המיתרים צועדת בכיוון הנכון.
מתים במשרה חלקית
עלילה
גיבורת הסדרה היא ג'ורג'יה (ג'ורג') לאס, נערה בת 18 המוצאת את מותה בפרק הראשון של הסדרה, לאחר שמכסה אסלה של תחנת החלל הרוסית מיר נוחתת על ראשה. במקום לעבור לעולם הבא, ג'ורג' נשארת בסיאטל ומתפקדת כחלק מצוות של מלאכי מוות (קוצרים), שתפקידם לאסוף נשמות של אנשים שניות ספורות לפני מותם. ג'ורג' אינה מסתגלת בקלות למצבה החדש ומתקשה למלא את הוראות הבוס (רוב) שלה להתנתק מחייה הקודמים. במקביל, הצופים מלווים גם את התמודדותם של הוריה של ג'ורג' ואחותה הקטנה והמוזרה עם מותה.
מאיץ LHC
חורים שחורים זעירים
אפשרות נוספת, הקשורה אף היא לאחד המודלים במסגרת תורת המיתרים, היא יצירה של חורים שחורים זעירים. חורים שחורים אינם חייבים להיות עצמים ענקיים בגודלם, בגודל של כוכבים כמו השמש. למעשה, חור שחור עשוי להיות גם בגודל של גרגר חול, כל עוד הוא דחוס מספיק. מקובל להניח שהמסה המינימלית של חור שחור היא מסדר גודל של מסת פלאנק, הרבה יותר ממסות החלקיקים שייווצרו בניסוי. אולם, תאוריה של ממדים נוספים גדולים (באופן יחסי) צופה מסת פלאנק נמוכה, כלומר פותחת את הדלת ליצירתם של חורים שחורים זעירים בניסוי LHC. הפופולריות של התאוריה נובעת מיכולתה להסביר את ההבדל העצום בין עוצמתה הנמוכה של הכבידה ובין עוצמתם הגדולה יחסית של כוחות היסוד האחרים (בעיית ההיררכיה). חורים שחורים זעירים, אם ייווצרו במאיץ LHC, צפויים לדעוך תוך פרק זמן קצר ביותר באמצעות קרינת הוקינג.
התנגשויות יונים
ניסויי התנגשויות יונים, שיערכו בחלק מזמן הפעלת המאיץ, קשים יותר לניתוח, עקב הכמות הגדולה של החלקיקים שינועו בגלאים לאחר ההתנגשויות. מטרתם העיקרית היא לנסות להגיע למצב של פלזמת קווארקים-גלואונים שהיא בעצם מצב חדש של החומר. משערים שבתנאי אנרגיה גבוהה, הקווארקים מופרדים מהגלואונים ואינם כלואים יחד בתוך ההאדרונים. מקובל להניח שחומר במצב זה התקיים במהלך השנייה הראשונה שלאחר המפץ הגדול.
חששות בטיחותיים
קבוצה בהנהגתם של ולטר וגנר (קצין בטיחות גרעיני לשעבר, אשר התנגד בשעתו להפעלת מאיץ RHIC מסיבות דומות) ואוטו רסלר (ביוכימאי גרמני) הביעה ספקות בקשר לבטיחות של ה-LHC, וניסתה לבלום את תחילת הניסויים באמצעות עתירות שהוגשו לבתי-המשפט בארצות הברית ובאירופה. הם טענו כי לניסויים יש פוטנציאל ליצירת חורים שחורים זעירים במהירות נמוכה, אשר עשויים לצבור מסה שמקורה בכדור הארץ או לשחרר קרינה מסוכנת, ובכך להוביל ל"תרחיש יום הדין" ולהשמדתו של כדור הארץ. סיכונים אפשריים נוספים שהוצגו הם יצירה של מוזרונים, מונופולים מגנטיים ו.
בשנת 2003 בחנה קבוצת מדענים בשם "קבוצת חקר הבטיחות של LHC" (LHC Safety Study Group) את הניסויים המתוכננים. הם הסיקו כי בדומה לניסויים קודמים, כגון מאיץ RHIC, אין בהפעלת LHC סכנה כלשהי. בחינה נוספת של הראיות, שהזמינה CERN ב-2008, קבעה בשנית שהפעלת ה-LHC בטוחה, וזאת בהתחשב במחקרים נוספים שנערכו מאז הבחינה הראשונה, חמש שנים קודם לכן. בחינה זו עברה ביקורת עמיתים והתפרסמה בכתב עת מדעי.
מסקנות המאמר הן כי ניתן לפסול את "תרחישי יום הדין" ב-LHC מאחר שהתנאים הפיזיקליים והאירועים הצפויים להתרחש בניסויים במאיץ מתרחשים למעשה באופן טבעי וקבוע ביקום, ללא תוצאות הרות-אסון. באופן ספציפי, לגבי סכנה אפשרית בהיווצרותם חורים שחורים זעירים טוען המאמר שהתאוריה הנוגעת להתפרקותם באמצעות קרינת הוקינג מבוססת, ושאי-קיומו של חוק שימור הנוגע לכמות החורים השחורים מונע את אפשרות קיומם של חורים שחורים זעירים יציבים. על פי המאמר, סדר הגודל של אורך חיי החורים השחורים צפוי להיות שניות. בנוסף לכך, טוען המאמר ששכיחותם של אירועים בעלי אנרגיה שווה לאנרגיה בניסוי או גבוהה ממנה מתרחשים באופן תדיר ביקום, והיווצרותם של חורים שחורים זעירים יציבים הייתה אמורה להתגלות מזמן על פני כדור הארץ ובעזרת תצפיות אסטרונומיות על גרמי השמיים.
כצפוי החששות לגבי הבטיחות של ה-LHC גרמו להתעניינות תקשורתית רבה ולעניין ציבורי בפרויקט. בשבועות שלפני הפעלת הניסוי נפוצו שמועות על כך שכדור הארץ צפוי כביכול להיהרס עקב פעולת המאיץ. מספר רב של כתבות בישראל ובעולם התייחס לנושא, חלקן ברצינות וחלקן בהומור, ומדענים ניסו להרגיע את הציבור. הניסיונות להסבר לא מיגרו את החששות מפני הפעלת המאיץ, שנפוצו ברחבי העולם, ואף הובילו נערה בת 16 מהודו לשלוח יד בנפשה.
אף על פי שהטענות על סכנה ממשית לכדור הארץ כנראה אינן מבוססות, הפעלת המאיץ מחייבת אמצעי בטיחות מיוחדים. קרן הפרוטונים עלולה לגרום לפגיעה במגנטים במקרה של התנגשות הקרן עם קירות הצינור שבתוכו היא נעה. בנוסף לכך, התנגשויות אלו, שלא ניתן למנוע אותן לחלוטין, יגרמו להפיכת החומרים שמרכיבים את הצינורות, את המנהרה ואת הגלאים לרדיואקטיביים. עקב העומק שבו נמצא הניסוי (כ-100 מטר מתחת לפני האדמה), אין בכך סכנה כלשהי לציבור.
מבנה
הפרוטונים שנעים במאיץ נוצרים במתקן הקרוי דואופלזמטרון (duoplasmatron). מקורם בגז מימן שמוזרם פנימה ומיונן בעזרת אלקטרונים חופשיים שנפלטים מהקתודה. גרעיני אטומי המימן, הפרוטונים, מכוונים בעזרת מגנטים לעבר האנודה ועוזבים את המתקן. האנרגיה שלהם בשלב זה היא keV 92. האנרגיה מוגברת ל-keV 750 בעזרת מתקן הקרוי RF quadrupole. מתקן זה, הבנוי כמשדר רדיו, משמש הן להאצה והן לריכוז הקרן. בשלב זה קרן הפרוטונים מעוצבת בצורת קבוצות של פרוטונים (bunches). כל קבוצת פרוטונים מכילה כ-100 מיליארד פרוטונים בצפיפות נמוכה למדי.
הפרוטונים ממשיכים משם לעבר אחד משני המאיצים הקוויים (Linac4). המאיץ הקווי השני (Linac 3) משמש להאצת יונים של עופרת. במוצא המאיץ הקווי מתקבלים פרוטונים בעלי אנרגיה של MeV 160. המאיץ הקווי הוא בעצם מהוד מחילה (cavity resonator) שמקבל גלי רדיו דרך גלבו ופולט קרינה אלקטרומגנטית בתדר התהודה שלו לעבר קרן הפרוטונים (אופן פעולתו דומה לאופן הפעולה של תנור מיקרוגל).
הפרוטונים עוברים מהמאיץ הקווי לסדרה של שלושה סינכרוטרונים מעגליים ששימשו בניסויים קודמים של CERN והותאמו לניסוי הנוכחי. הראשון שבהם, ה-PSB (Proton Synchrotron Booster), שבנוי בצורת ארבע טבעות מקבילות, מעלה את האנרגיה ל-GeV 1.4. המאיץ השני, מאיץ PS (Proton Synchrotron), שהחל לעבוד בשנת 1959, מאיץ את הפרוטונים ל-GeV 28. אורכו 628 מטרים בלבד. המאיץ השלישי, מאיץ SPS (Super Proton Synchrotron), מוציא פרוטונים בעלי אנרגיה של GeV 450. פרוטונים אלו מוכנסים לטבעת הגדולה של ה-LHC. שרשרת המאיצים הזו תעבוד בתפוקה מלאה בעת מילוי הפרוטונים לתוך ה-LHC. כשמספר קבוצות הפרוטונים ב-LHC מגיע ל-2,808 קבוצות, מאיצי הביניים מפסיקים את פעולתם.
חלקו המרכזי של מאיץ ה-LHC ממוקם במנהרה טבעתית באורך 26,659 מטרים שנבנתה עבור מאיץ LEP. מאיץ LEP, שסיים את פעולתו בשנת 2000, האיץ אלקטרונים ופוזיטרונים ומבנהו לא התאים להאצת פרוטונים. על כן היה צורך להרכיב במנהרה מאיץ חדש. המאיץ החדש בנוי בצורת צינור שבו שני צינורות חלולים סמוכים. שני הצינורות מוליכים פרוטונים בכיוונים מנוגדים. הצורך במאיץ תת-קרקעי נבע מהרצון להקטין את השפעת הקרינה קוסמית על רישומי הגלאים, ומהדרישה להקטין את סכנת החשיפה לקרינה רדיואקטיבית עקב הפיכתם של חומרים בצינור המאיץ ובסביבתו לרדיואקטיביים לאחר פגיעה של פרוטונים אנרגטיים.
לצורך הובלת הפרוטונים במסלול טבעתי משתמשים ב-1,232 מגנטים דיפוליים שמייצרים שדה מגנטי של 8.33 טסלה. השדה המגנטי גורם לכוח לורנץ שפועל על הפרוטונים כלפי מרכז המעגל. על כל אחד מצינורות הפרוטונים יש להפעיל שדה מגנטי הפוך בכיוונו, משום שהפרוטונים נעים בכיוונים מנוגדים. בניית המגנטים הללו היוותה את אחד האתגרים הטכנולוגיים הגדולים של מאיץ ה-LHC והם מרכיבים אחוז נכבד מעלות המאיץ. הם בנויים מחומר מוליך-על ולצורך פעולתם המאיץ כולו מקורר לטמפרטורה של 271.25- מעלות צלזיוס (1.9 מעלות בלבד מעל האפס המוחלט) בעזרת הליום במצב של נוזל-על. חלק ניכר מצריכת החשמל האדירה של המאיץ, 120 מגה-ואט בממוצע ו-180 מגה-ואט בקיץ, משמש לקירורו. בתוך המאיץ יש תנאי ריק שנועדו למנוע התנגשות של הפרוטונים עם מולקולות האוויר. לחץ האוויר בצינורות המאיץ עומד על אטמוספירות בלבד.
לפרוטונים הנעים במאיץ הראשי יש אנרגיה של TeV 7 (כלומר, סך של TeV 14 בהתנגשות). הם מואצים בעזרת מהודי מחילה המפוזרים לאורך המאיץ. מגנטים קוואדרפוליים שמוצבים בסמוך לנקודות האינטראקציה נועדו לרכז את קרן הפרוטונים שמתרחבת עקב התנגשויות בין פרוטונים באלומה והתנגשויות עם מולקולות האוויר המעטות שנותרו בצינור. אורכה של קבוצת פרוטונים עומד על כמה סנטימטרים, ואילו קוטרה משתנה בין מילימטר אחד כשהיא רחוקה מנקודות האינטראקציה ובין 16 מיליוניות מטר לאחר הריכוז שמבצעים המגנטים הקוואדרפוליים. בסך הכל מוצבים לאורך חלקו המרכזי של ה-LHC כ-9,300 מגנטים המשמשים לכיוון הקרן, ו-16 מהודי מחילה, 8 לכל קרן, המשמשים לשמירה על אנרגיה קבועה של הפרוטונים. ללא המהודים האנרגיה עלולה לרדת כתוצאה מקרינה סינכרוטרונית. מרווח הזמן בין כל שתי קבוצות פרוטונים עומד על 25 ננו-שניות (שקול ל-7 מטרים וחצי בעת תנועה במהירות האור), כלומר הן חוצות את נקודות האינטראקציה בקצב של 40 מגה-הרץ.
לפי התכנון המקורי, במהלך שלוש השנים הראשונות יעבוד המאיץ בקצב התנגשויות נמוך, כלומר כמות הפרוטונים בכל קבוצה יהיה נמוך יחסית. בממוצע תתרחשנה שתי אינטראקציות בעת חציית שתי קבוצות המגיעות מכיוונים מנוגדים לנקודת ההתנגשות. לאחר שלוש שנים אלו המאיץ ישודרג וקצב ההתנגשויות צפוי לעלות פי 10. בשלב מתקדם יותר של הפעלת המאיץ ייתכן שדרוג נוסף. ברוב האינטראקציות בין שני פרוטונים יתרחש פיזור פרוטונים בלבד. התהליכים המעניינים יותר הם אלו שבהם ייווצרו חלקיקים חדשים. בתהליכים אלו מעורבים רק שני מרכיבים של הפרוטונים: קווארק או גלואון מהפרוטון הראשון וקווארק או גלואון מהפרוטון השני. אי לכך, רק חלק מסכום האנרגיות של שני הפרוטונים (TeV 14) זמין באינטראקציה לצורך יצירת חלקיקים חדשים.
ניתן יהיה להשתמש ב-LHC גם כדי להאיץ יונים. אלו יהיו גרעיני עופרת בעלי מטען חשמלי חיובי של e 82+ (e מסמל את מטענו של פוזיטרון אחד). אנרגיית ההתנגשות במצב כזה תהיה TeV 1,150. האנרגיה הגבוהה מושגת בזכות מסת המנוחה הגבוהה של הגרעינים עצמם ובזכות מהירות תנועתם. היונים שיתחילו את מסלולם במאיץ הקווי המכונה LINAC1 יעברו דרך שאר המאיצים, בדומה לפרוטונים. הזמן שיוקצב לניסויי יונים צפוי להיות קטן יחסית.
חמישה מכשירי ניסויים נבנו עבור ה-LHC. שניים מהם, ניסוי ATLAS (ATLAS) וניסוי CMS, הם גלאי חלקיקים גדולים ו"רב-תכליתיים". שניים נוספים (LHCb ו-ALICE) הם בגודל בינוני, ולהם תפקידים ייחודיים יותר. נלווים אליהם שני ניסויים קטנים: TOTEM ו-LHCf.
מהלך הניסוי
המאיץ המרכזי הופעל לראשונה ב-10 בספטמבר 2008 בשעה 9:30 (שעון שווייץ). בהפעלה זו נבדקה תנועת קרן הפרוטונים בשני הכיוונים, אולם טרם התבצעו התנגשויות בין קבוצות פרוטונים. כעבור יום אחד התגלה כשל תפקודי בשנאי שמשקלו 30 טון המשמש בתהליך קירור המגנטים הדיפוליים לטמפרטורה של 1.9 קלווין. אחרי תיקון התקלה, הופעל המאיץ מחדש.
ב-19 בספטמבר 2008 הופסקה הפעילות עקב התחממות מספר מגנטים דיפוליים הנמצאים בקטע שבין גלאי אליס לגלאי CMS. כתוצאה מהתחממותם בכ-100 מעלות צלזיוס הם הפסיקו לתפקד כמוליכי-על. התברר שהתקלה נבעה ככל הנראה מחיוט שגוי של כבלי החשמל למגנטים. החיוט השגוי גרם לקצר חשמלי שבעקבותיו התרחשה דליפה של טון הליום לתוך המאיץ.
ניסוי ATLAS
ניסוי ATLAS (A Toroidal LHC ApparatuS) הוא גלאי חלקיקים רב-תכליתי שנועד לגלות את החלקיקים החדשים שייווצרו בניסוי ואת תוצרי הדעיכה שלהם. גילוי תוצרי הדעיכה של חלקיקים קצרי-חיים יאפשר את שחזורם המלא. ניסוי ATLAS ממוקם בתוך אולם תת-קרקעי גדול, והוא בנוי בצורה של גליל שקוטרו 22 מטר ואורכו 44 מטר. הניסוי עצמו מורכב ממיליוני חיישנים השייכים ל-4 אזורי גילוי עיקריים:
לאטלס יש יכולת לאתר גם חלקיקים שאין להם אינטראקציה עם החיישנים שלו. הדבר נעשה באמצעות מדידת גודל הקרוי "אנרגיה חסרה". ערכה של האנרגיה החסרה מוסק מתוך מדידת האנרגיה והתנע של החלקיקים שמגיבים עם חיישני הגלאי. על ידי שימוש בחוק שימור האנרגיה ובחוק שימור התנע, לפיהם האנרגיה והתנע לפני ההתנגשות שווים לאנרגיה ולתנע אחריה, ועקב העובדה שהקווארקים או הגלואונים שנוטלים חלק באינטראקציה נושאים תנע בעיקר בכיוון תנועת קרן הפרוטונים, ניתן למצוא אנרגיה ותנע חסרים במישור שמאונך לכיוון תנועת הקרן (הוא קרוי המישור הטרנסוורסיאלי). ערך גבוה של אנרגיה חסרה יכול להצביע על מעבר של חלקיק שלא הגיב עם הגלאים, דוגמת הנייטרלינו, חלקיק סופר-סימטרי שמועמד להוות מרכיב מרכזי של החומר האפל ביקום.
ניסוי CMS
ניסוי CMS (Compact Muon Solenoid) הוא אחד משני הניסויים הגדולים של LHC. הניסוי בנוי סביב אחת מנקודות האינטראקציה של המאיץ וממוקם בצרפת, סמוך לגבול עם שווייץ. גודלו דומה לגודלו של ניסוי ATLAS ומטרותיו זהות. ההחלטה לבנות שני ניסויים בעלי אותן מטרות נועדה לספק אמצעי בדיקה נוסף במקרה של גילויים חשובים.
בדומה לאטלס, CMS מכיל ארבעה חלקים עיקריים: ההבדל המרכזי בין המבנה של CMS למבנה של אטלס הוא מיקום המגנטים שנועדו לכופף את מסלולם של חלקיקים טעונים ובכך לאפשר את מדידת המטען החשמלי שלהם ואת התנע. המגנט המרכזי של CMS, מגנט סולנואיד עשוי ממוליך על, המסוגל ליצור שדה מגנטי של 4 טסלה, ממוקם מסביב לקלורימטרים ומשפיע על שלוש שכבות הגילוי הפנימיות, בניגוד למגנט דומה באטלס שממוקם סביב הגלאי הפנימי בלבד. ב-CMS, כמו באטלס, מגנט נוסף ממוקם בתוך גלאי המיואונים. הוא נועד לעקם את מסלולם של המיואונים ולאפשר מדידה מדויקת נוספת של המטען ושל התנע שלהם. חשיבותם של חלקיקים אלו בתהליכים רבים, כמו למשל בתהליכים שבהם עשויים להיווצר בוזוני היגס או חלקיקים סופר-סימטריים, והעובדה שהם לא נבלעים בקלורימטרים, הייתה שיקול מרכזי בבניית גלאי המיואונים הגדולים בשני הניסויים.
ניסוי LHCb
ניסוי LHCb (LHC-beauty) נועד לבצע מדידות של אירועים בהם נוצרים מזונים מסוג b, המכילים את הקווארק התחתון (באנגלית: Bottom Quark וגם Beauty Quark, ומכאן השם). הוא נועד לחקור את ההתפרקויות של מזונים אלו ולנסות לשפר את ההבנה של מנגנוני שבירת סימטריית CP. שבירת סימטריית CP מהווה תנאי חיוני בתאוריות המסבירות את ההפרש הגדול בין כמות החומר והאנטי-חומר ביקום, הפרש שמקורו בשלב הבאריוגנזה (באנגלית: Baryogenesis, תהליך היווצרות הבאריונים) שהתרחש זמן קצר לאחר המפץ הגדול.
ניסוי אליס
ניסוי אליס (A Large Ion Collider Experiment) מיועד לחקור אירועי התנגשות של יוני עופרת. בניגוד לניסויי אטלס ו-CMS, שיכולים גם הם לחקור אירועים כאלו, ניסוי אליס מיועד באופן בלעדי לבדיקת התוצרים של התנגשויות יונים מסיביים באנרגיה גבוהה. הוא נועד בעיקר לבדוק את אפשרות יצירת מצב מסוים של חומר הקרוי פלזמת קווארקים-גלואונים. משערים שחומר במצב זה שרר ביקום במהלך השנייה הראשונה לאחר המפץ הגדול, לפני שנוצרו ההאדרונים הראשונים. מצב זה מתאר חומר שבו הקווארקים והגלואונים אינם כלואים יחד בתוך ההאדרונים. מטרה נוספת של אליס היא הבנת מקור המסה של הנוקליאונים. ידוע שמסה זו גדולה בהרבה ממסות הקווארקים שמרכיבים אותם, והסיבה לכך לא מובנת די צורכה.
רוב הגלאים של אליס מוצבים בתוך מגנט גדול שמעקם את מסלולם של חלקיקים טעונים. מספר שכבות של גלאי מסלול מסוגים שונים מוצבים סביב נקודת האינטראקציה. זיהוי החלקיקים מתבצע בעזרת גלאים ייחודיים, כמו גלאי פוטונים, קלורימטר אלקטרומגנטי וגלאי מיואונים. הגלאים משמשים לשחזור המצב של פלזמת קווארקים-גלואונים על ידי מדידת תכונותיהם של ההאדרונים ושאר החלקיקים שנוצרים לאחר שהפלזמה מתקררת.
ניסויי TOTEM ו-LHCf
ניסוי TOTEM (Total Cross Section, Elastic Scattering and Diffraction Dissociation) ממוקם על צינור הפרוטונים סמוך לנקודת האינטראקציה של ניסוי CMS. הוא מודד את הכמות של הפרוטונים שמתפזרים בזוויות נמוכות מאוד יחסית לקרן הפרוטונים. TOTEM מורכב מגלאים שמוצבים בסמוך לקרן הפרוטונים. בעת פעולה יציבה של המאיץ, הגלאים מתקרבים עד כדי מילימטר אחד מהקרן, ופרוטונים שיסטו מהקרן יתגלו בעזרת הגלאים. מדידת הכמות שלהם יכולה לסייע במציאת הנוהר (luminosity) - שטף החלקיקים במאיץ. מדידה מדויקת של הנוהר, שקשור לקצב ההתנגשויות ב-LHC, חיונית לצורך כיול התוצאות של שאר הניסויים. היות שפיזור הפרוטונים תלוי בגודלם, ניסוי TOTEM יכול לסייע גם במדידת קוטרו של הפרוטון.
ניסוי LHCf (Large Hadron Collider forward) ממוקם בסמוך לניסוי ATLAS. תפקידו לגלות פאיונים שנוצרים בעת האינטראקציה בין הפרוטונים ונעים בזוויות נמוכות מאוד יחסית לקרן הפרוטונים. מדידת הכמות והאנרגיה שלהם יכולה לסייע בהבנת התנהגותן של קרניים קוסמיות בעלות אנרגיה גבוהה מאוד (ultra high energy cosmic rays).
ישראל ומאיץ LHC
מאז 1994 השתתפו מדענים ישראלים באחד משני הניסויים המרכזיים של LHC, ניסוי ATLAS. שלוש קבוצות מחקר מישראל, ממכון ויצמן למדע, מאוניברסיטת תל אביב ומהטכניון, נטלו חלק בתכנון אחד מסוגי גלאי המיואונים של הניסוי (גלאי TGC). בניית הגלאים, ששטחם הכולל עומד על כ-7,200 מ"ר, נעשתה ברובה בישראל; חלק קטן מהגלאים נבנה ביפן ובסין על פי התכנון הישראלי. לאחר תום שלב פיתוח, שארך כשש שנים, הוקדשה תקופה דומה לבניית הגלאים. הרכבת הגלאים במקומם, שבה השתתף צוות ישראלי, ארכה כשנתיים והסתיימה ב-2008.
מדינת ישראל, בעיקר באמצעות הקרן הלאומית למדע, השתתפה במימון בניית גלאי החלקיקים "אטלס", בסכום של כ-10 מיליון דולר. ראש קבוצת המחקר הישראלית בניסוי ATLAS הוא גיורא מיקנברג.
כעת שותף הצוות הישראלי בהפעלת הגלאי, בפיתוח גלאים עתידים לשדרוג הגלאי הקיים ובעיקר בניתוח של הנתונים.
חורף 73
חורף 73 (או ילדי חורף 73) הוא שיר עברי שכתב שמואל הספרי, הלחין אורי וידיסלבסקי ועיבד ירון בכר. את השיר ביצעה לראשונה להקת חינוך מיוחד (להקה צבאית של חיל חינוך) עם הסולנית רוני אבני בערוץ הראשון, ביום העצמאות של שנת 1994.
תוכן
השיר הוא מונולוג של הילדים שנולדו לאחר מלחמת יום הכיפורים, הנאמר לאחר שבגרו והתגייסו לצה"ל, ומופנה אל הוריהם. הילדים מייחסים להוריהם את הבטחת יונת השלום כשהולידו אותם, ובכל זאת בהגיעם לגיל גיוס גם הם נדרשים להילחם. הם עומדים במשימה באורך רוח, אך מבקשים מהוריהם לחדש את ההבטחה. השיר מבטא את הכאב הגדול בארץ בעקבות המלחמה, שלא נשכח לאורך השנים וחוזר ומציף כאשר אותם תינוקות שגדלו בצילה של המלחמה ממשיכים בדרכי אבותיהם בשמירה ובהגנה על המדינה, ללא הגעת השלום המיוחל.
הביטוי "הבטחתם" בשיר, מתייחס לתקווה ולהבטחה לא כתובה, בחברה הישראלית, ונותן בכך אזכור תרבותי לשירים קודמים, ביניהם השיר "הן אפשר" שנכתב במהלך מלחמת השחרור, והשיר "אני מבטיח לך", שנכתב במהלך מלחמת יום הכיפורים.
חיבור השיר
שמואל הספרי, כותב השיר, היה חייל במלחמת יום הכיפורים ואיבד בה את חברו הטוב, שנהרג בתעלת סואץ (ותחילה נחשב נעדר). בסוף 1993 החל הספרי לעבוד על חומרים לשירים ללהקת חינוך מיוחד. הספרי כתב את השיר בשנת 1994, השנה שבה נחתמו הסכמי אוסלו, שעוררו תקווה לשלום אך לוו בפיגועים קשים. תחושותיו של הספרי והזיכרונות שנשא עימו על המלחמה ועל חברו גרמו לכתיבת השיר.
התקבלות והשפעה
הספרי סיפר כי השיר בוצע לא אחת לפני ראש הממשלה ושר הביטחון באותו תקופה, יצחק רבין. הספרי ביקש מחברי הלהקה להישיר מבט אל רבין במשך כל השיר. השיר התקבל בתחושות מעורבות. יש הרואים בו שיר תבוסתני, המחליש את שומעיו ואינו נותן תקווה לסיום המלחמות, או שיר שמאלני המציג את ההנהגה כמי שהבטיחה ונדרשת "להפוך אויב לאוהב". השיר היה שנוי במחלוקת עד כדי כך שבתחילה לא הסכימו תחנות הרדיו גלי צה"ל וקול ישראל לשדרו. אך לאחר שהושר בטקס המעבר מיום הזיכרון ליום העצמאות, הוא פרץ והצליח לנגוע באלפי החיילים שנכחו בטקס ובצופים בבית, שצפו בטקס במשדר של הערוץ הראשון.
השיר נבחר למקום הראשון במצעד שירי הלהקות הצבאיות ולמקום השני במצעד שיר ה־60 של רשות השידור. הוא הפך לאחד השירים המסמלים את מלחמת יום הכיפורים ואת יום הזיכרון.
הביטוי "חורף שבעים ושלוש" שהוטבע בשיר הפך לשם נרדף לתקופת מלחמת יום הכיפורים.
פרודיות
השפעתה של המחאה שבשיר ניכרת גם בפרודיות הלעומתיות שגרר אפילו שנים רבות לאחר הוצאתו.
קישורים חיצוניים
ביצועים נוספים לשיר:
מני אסייג
מנחם (מני) אסייג (נולד ב-25 באוקטובר 1970) הוא תסריטאי, סאטיריקן ופובליציסט ישראלי. אחיו של הקומיקאי שלום אסייג.
ביוגרפיה
אסייג נולד וגדל בטירת כרמל לאליס ומכלוף (מקס), במשפחה מסורתית בת שמונה ילדים ממוצא מרוקאי. בנערותו שיחק כדורסל בקבוצת הנוער של הפועל חיפה, אך הפסיק לשחק בעקבות פציעה בברך.
את השירות בצה"ל עשה בחיל השריון כחשמלאי טנקים. לאחר מכן, עבד בחברת "בזק".
תסריטאות
ב-1999 נקרא על ידי אחיו, שלום אסייג, לכתוב עמו את מופע הסטנדאפ "שלום עם אסייג" שעלה ב-2000. בהמשך למד תסריטאות בקמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות. אסייג שימש ככותב בכל תוכניות הטלוויזיה בהן הופיע אחיו, כגון "יאיר לפיד", "מועדון לילה", "שולחן החכמים" ו"כישרון או כישלון". כן היה בין הכותבים לתוכניות "קצר משפחתי", "הפרויקט הירוק", "קומדי בר" ו"לילה צחוק".
בספטמבר 2018 זכה בתואר "איש השנה בטלוויזיה" ברדיו חיפה.
ב-2020 שימש כתסריטאי ראשי בתוכנית "צחוק מהמצב". באוקטובר אותה השנה פורסם שהוא יצטרף לצוות התסריט לעונה החמישית של "לאטמה" בערוץ 20.
במקביל לעבודתו הטלוויזיונית כתב אסייג מופעי במה לאמנים רותם אבוהב, ניקי גולדשטיין, ננסי ברנדס, אחיינו דניאל אסייג, יוסי וידר, ענת מגן-שבו, מוחמד נעמה ורונן גרמה.
פעילות נוספת בעולם הבידור
השתף גם בתוכנית דוקוסלב בפרק שעשו על אחיו שלום אסייג ששודרה בערוצים HOT בידור ישראלי, ערוץ 8
בינואר 2019 הופיע בתוכנית הטלוויזיה "המרדף".
ב-2019 שימש אסייג פעמיים בשבוע כחבר פאנל ב"העולם הבוקר", תוכנית הבוקר של רשת 13.
ב-2021 הגיש את תוכנית "הבוקר עם מני אסייג" בערוץ 20, ששודרה בשעות הבוקר.
באפריל 2023 מינה אותו שר התרבות והספורט מיקי זוהר לחבר במועצה הישראלית לקולנוע. חודשיים לאחר המינוי פרש אסייג מהתפקיד מחשש שיואשם בניגוד עניינים על רקע סרט קולנוע שהיה שותף בכתיבתו ועתיד לצאת לאקרנים. בהמשך השנה עלה לאקרנים הסרט "ההילולה" שהיה שותף לכתיבתו.
חיים אישיים
אסייג נשוי למיכל ואב לשלושה. הוא מתגורר בקריית מוצקין. הוא אחיו של הקומיקאי שלום אסייג ודודו של הקומיקאי דניאל אסייג. מזוהה עם הימין בדעתו הפוליטית ועם מפלגת הליכוד בפרט.
סנדרה ברנרד
סנדרה ברנרד (באנגלית: Sandra Bernhard; נולדה ב-6 ביוני 1955) היא קומיקאית, שחקנית, סופרת וזמרת יהודייה-אמריקאית. ברנד ידועה בעיקר בזכות גילומה של ננסי ברלט תומאס קומדיית מצבים אמריקאית רוזאן מהעונה הרביעית (1991) ועד סוף התוכנית ב-1997. כן, היא גילמה את האחות ג'ודי קוברק בסדרת הדרמה פוזה. ברנרד ממוקמת במקום ה-96 ברשימת 100 הסטנדאפיסטים הגדולים בכל הזמנים של קומדי סנטרל.
ביוגרפיה
ברנרד נולדה בפלינט, מישיגן שבארצות הברית, למשפחה יהודית-קונסרבטיבית. בתם של הפרוקטולוג ג'רום ברנרד ושל ג'נט (לבית לזבניק). לה שלושה אחים. משפחתה עברה לאריזונה כשהייתה בת 10.
קריירה
תחילת הקריירה של ברנרד הייתה בתחילת שנות ה-70 במועדוני הסטנד-אפ בניו יורק. היא ידועה בהומור הגס שלה ובביקורת הסאטירית שנהגה למתוח על החברה הגבוהה ועל הפוליטיקאים.
בשנת 1977 היא לוהקה כשחקנית משנה בתוכנית הטלוויזיה של הקומיקאי ריצ'רד פריור, ואחר כך הוזמנה להופעות אורח בתוכניות אירוח שונות. פריצת הדרך הגדולה שלה הגיעה בשנת 1983, כאשר לוהקה על ידי מרטין סקורסזה, לככב בתור מאשה, אישה העוקבת והחוטפת את הגיבור בסרט "מלך הקומדיה", ועל תפקיד זה זכתה בפרס מבקרי קולנוע לשחקנית המשנה הטובה ביותר. ברנרד הייתה גם אורחת קבועה בתוכנית של דייוויד לטרמן, "לייט נייט עם דייוויד לטרמן", בה הופיע 28 פעמים החל משנת 1983.
בשנת 1985, היא החלה לבצע את מופע היחיד שלה, I'm Your Woman, שיצא לאור גם כאלבום. היא הופיעה במגוון תפקידי טלוויזיה קטנים לאורך שנות השמונים, תוך שהיא גם מעלה הופעות סטנד-אפ. בשנת 1988 היא העלתה באוף ברודוויי מופע בשם "בלעדיך, אין לי כלום, איתך, אני לא הרבה יותר טובה". בשנת 1990 הוא הפך לסרט ולאלבום כפול בעל אותו שם. הסרט צולם בעיקר ב-1989 במועדון של מלון אמבסדור בלוס אנג'לס. במהלך המופע של "בלעדיך, אין לי כלום, איתך, אני לא הרבה יותר טובה", הופיעה ברנרד יחד עם חברתה הטובה דאז (ומאהבה) מדונה בתוכנית של דייוויד לטרמן. השניים רמזו על מערכת היחסים הרומנטית שלהם וההופעה זכתה לפרסום רב. ברנהרד ומדונה המשיכו להיות חברים במשך מספר שנים, כשברנרד הופיע בסרטה של Madonna: Truth or Dare.
בשנת 1991 החל ברנרד לשחק בתפקיד ננסי ברטלט, החברה הביסקסואלית של רוזאן בר בסדרה "רוזאן". היא הופיעה ב-33 פרקים בין השנים 1991 ל-1997, והייתה אחת השחקניות הראשונות ששיחקו דמות ביסקסואליות בתפקיד קבועה בסדרה בטלוויזיה האמריקאית. אחר כך המשיכה לשחק בעיקר בסרטים עצמאיים בתפקידי אורח טלוויזיה.
ב-1991 שיחקה לצד ברוס ויליס בסרט האקשן-קומי "הדסון הוק".
שיחקה ב-2000 בסרט הקומי "מלאך או שטן" לצד רוב לאו ומייקל יורק, ובסרט "לשחק את מונה ליזה". ובסרט "דינר ראש" בתפקיד מבקרת מסעדות.
ב-2012 דובבה פרק בקומדיית המצבים המונפשת "איש משפחה", בתפקיד עצמה.
ב-2018 החלה לשחק בסדרה "פוזה" בתפקיד ג'ודי קוברק, אחות שעובדת בעיקר עם חולי HIV.
ב-2019 התארחה בעונתה השנייה של הסדרה "מתור ומר".
ב-2022 שיחקה באימה אמריקאית: ניו יורק את דמותה של פראן, פעילה לסבית.
חיים אישיים
ברנרד ביסקסואלית מוצהרת ואהודה בקרב לסביות. הרומן המפורסם ביותר שלה היה בסוף שנות ה-80 עם מדונה. ב-1988 נולדה בתה.
בתחילת שנות ה-70 התנדבה בקיבוץ בישראל. באמצע שנות ה-90 הגיעה לישראל והופיעה באולם הסינרמה שבתל אביב. ב-2009 הופיע שוב בישראל עם "המופע של סנדרה", ערב קומי-מוזיקלי שעלה בפסטיבל "אשה" שהתקיים בתיאטרון חולון.
צ'ורו (נהר)
צ'ורו (בטורקית: Çoruh; בגאורגית: ჭოროხი - "צ'וֹרוֹחי") הוא נהר בצפון מזרח טורקיה ובדרום מערב גאורגיה, הזורם דרך העיר ארטווין. הצ'ורו זורם דרך ערים וכפרים רבים לפני התחברותו לים השחור.
רפטינג
מי הנהר חמימים יחסית ויש בו מסלול רפטינג ברמה עולמית, נהר הצ'ורו הוא המארח הרשמי של תחרות קיאקי אקסטרים השנתית, המושכת ספורטאים מכל העולם.
סכרים
סכרים מסוימים מתוכננים עבור נהר הצ'ורו ואחראים לדרכים העוברות לאורך גדותיו. הסכר השלישי עתיד להציף אזור הסמוך לעיר יוסופלי ומספר אשדי רפטינג. נכון ל-2007 נבנים כבישים חדשים עבור הסכר החדש. בניית הסכר בבוטקה כמעט הושלמה והסכר בארטווין בדרכו להיבנות. סכרים נוספים מתוכננים במעלה הזרם, בפרויקט כולו שמונה סכרים בסך הכול.
מדמה מעבורת החלל
מדמה מעבורת החלל (באנגלית: Shuttle Training Aircraft) היה מטוס אימון של נאס"א שדימה את מעבורת החלל עבור אסטרונאוטים שעמדו לטוס במעבורת האמיתית, ואיפשר לטייסים להתאמן בגישות לנחיתה ובנחיתה עצמה, לקראת הנחיתה האמיתית.
פיתוח
מבנהו החיצוני של המטוס הותאם כך שיעמוד בכוחות האווירודינמיים שהופעלו עליו במהלך טיסות אימון. תא הטייס של המטוס נבנה מחדש כך שדימה באופן מלא את תא הטייס ומערכות הבקרה של מעבורת החלל כך שאפילו אותם כיסאות הוצבו במטוס בדיוק באותה זווית ואותו מיקום כמו במעבורת.
היסטוריה מבצעית
ארבעת המטוסים ממוקמים בדרך כלל ב-NASA Forward Operating Location באל פאסו, טקסס, והועברו לבסיס אלינגטון הסמוך למרכז החלל ג'ונסון לתחזוקה. המטוס (שנקרא בקיצור STA) הוצב לפעמים גם במרכז החלל קנדי בפלורידה. המטוס שימש בעיקר את האסטרונאוטים שיועדו להנחית את המעבורת בחזרתם ממשימתם אך שימש גם לבדיקת מזג האוויר לפני שיגור ונחיתת מעבורות החלל.
ב-3 בדצמבר 2003, מטוס גאלפסטרים 2 שדימה מעבורת חלל היה בתרגיל הדמיית נחיתת מעבורת במרכז החלל קנדי. על המטוס היה אסטרונאוט לא ידוע ושני מאמנים. המטוס היה בפיינל בגובה 13,000 רגל כאשר המכשירים בתא הטייס הצביעו על תקלה באחד ממנועי המטוס. המטוס נחת בשלום. בבדיקה שנערכה בקרקע התברר כי חלק מהמנוע האחראי על האטת המטוס לאחר נחיתתו נפל מהמטוס. צוללנים מצאו את חלק המנוע שהתפרק בתחתית נהר הבננה הסמוך.
פרופיל טיסה
על מנת לדמות את קצב הירידה ותכונות הגרר האמיתיות של המעבורת בגובה 37,000 רגל, כן הנסע הראשי (לא כולל הגלגלים הקדמיים) הורד והמנועים הועברו למצב "רוורס". המדפים של המטוס יכלו לנטות כלפי מעלה כדי להפחית את העילוי או לנטות מטה (כמו במטוס רגיל) כדי להגביר את העילוי.
כיסויים הוצבו על חלונות תא הטייס מצד שמאל כך שהטייס יראה בדיוק מה שיראה כשיהיה במעבורת. מערכות הבקרה והשליטה הרגילות הוחלפו במערכות זהות לאלו שיש במעברות בעוד המערכות הרגילות הועברו לצד הימני של תא הטייס, שם ישב מדריך הטיסה. גם למדריך הטיסה וגם לטייס המתאמן יש תצוגה עילית זהה לזו שיש במעבורת.
במהלך אימון נחיתה הביא הטייס המתאמן את המטוס למצב זהה למצב הקיים במעבורת וביצע יעף על פני המסלול בגובה 20 רגל, אז לקח מדריך הטיסה את ההגה לידיו והמריא מחדש כך שהמטוס לא באמת נחת (באימון).
כל מפקד משימת מעבורת וכל טייס מעבורת נדרשו לבצע לפחות 1000 נחיתות במדמה.
רשימת מדמי המעבורת
לנאס"א היו ארבעה מטוסי גאלפסטרים 2 ששימשו כמדמי מעבורת (ישנם עוד מטוסי גאלפסטרים המשמשים כמטוסי תעבורה רגילים). מספרי הזנב של המדמים היו:
ניקולס רוז
ניקולס רוז (Nikolas Rose נולד ב-1947 בלונדון, אנגליה) הוא פרופסור לסוציולוגיה בריטי בבית הספר לכלכלה של לונדון.
רוז מוכר בעולם בזכות פרשנותו המקורית לעבודתו של הוגה הדעות הצרפתי מישל פוקו, והחייאת המחקר בנושא הממשל-טליות בעולם האנגלו-אמריקאי.
רוז גדל במשפחה יהודית בלונדון. הוא אחיו הצעיר של סטיבן רוז, נוירולוג בריטי מפורסם.
אבולוציה (פירושונים)
ראו גם
}}
ביתוניא
בֵּיתּוּנְיָא (בערבית: بيتونيا) היא עיירה פלסטינית בנפת רמאללה ואל בירה שבשומרון. ביתוניא היא היישוב השלישי בגודלו בנפת רמאללה אל-בירה, ושוכנת 15 ק"מ צפונית לירושלים ו-3 ק"מ דרום-מערבית לרמאללה. העיירה צופה על כביש 443 וצומת גבעת זאב כאשר גדר ההפרדה עוברת מדרום לה. נכון לשנת 2007 חיו בעיירה 19,761 תושבים, רובם מוסלמים ומיעוטם נוצרים.
היסטוריה
ביתוניא שוכנת על תל של יישוב קדום שהיה מיושב בתקופה הרומית, בתקופה הביזנטית ובימי הביניים. חוקרים רבים מזהים את המקום עם בית און הנזכרת במקרא ואחרים מזהים את המקום עם בית אומן (או ביתי אוּמָן) הנזכרת בתעודה הצלבנית. יש המזהים אותו עם בֵּי תאומים, עיר בצורה מתקופת המרד הגדול. במרכז העיירה, בגרעין העתיק, מצוי מבנה גדול, כנראה מימי הביניים, הנקרא "באב אל-בלאד" (שער העיר).
באמצע המאה ה-19 נקרא המקום בית אוניה ותואר במדריך תיירים משנת 1858 ככפר צפוף של בתים עתיקים ורעועים המוקף עצי זית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הייתה ביתוניא עמדה קדמית של הטורקים בהגנה על רמאללה ואל-בירה. ב-22 בנובמבר 1917 עשו הבריטים מאמץ לכבוש את ביתוניא. אולם הם נסוגו לבית עור אל-פוקא לאחר שהתברר שבביתוניא כח של כ-3,000 חיילים טורקים העדיפים עליהם בחימושם, מכיוון שהבריטים לא יכלו להביא אתם תותחים בהיעדר דרכים ראויות להעברת התותחים. ביתוניא נכבשה על ידי הבריטים ביחד עם אל בירה חודש אחר כך, לקראת סוף דצמבר.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 277 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 1213 תושבים, כולם מוסלמים.
לאחר מלחמת העצמאות שהו חיילים ירדנים זמן מה בבית הספר בביתוניא וילדי ביתוניא נאלצו ללמוד ברמאללה.
במהלך האינתיפאדה הראשונה הוקם בצמוד לביתוניא בית מעצר עופר המכונה על ידי הפלסטינים כלא ביתוניא.
לאחר הסכמי אוסלו
ב-13 בפברואר 1994 נרצח בביתוניא איש השב"כ שהיה בדרכו לפגוש מודיע.
עד להסכם אוסלו ב' עבר הכביש מדולב וטלמון לירושלים בצמוד לביתוניא. לקראת נסיגת צה"ל מרמאללה נסלל כביש עוקף ביתוניא אשר שימש את תושבי דולב וטלמון עד פרוץ האינתיפאדה השנייה.
ג'יבריל רג'וב הקים בביתוניא את המפקדה שלו, שהייתה המשוכללת במפקדות הרשות הפלסטינית. במהלך מבצע חומת מגן נכנסו כוחות צה"ל לביתוניא וצרו על מפקדתו של רג'וב, שבה הוחזקו במעצר מבוקשים על פעילות טרור. לאחר שאזלה תחמושתם של אנשי רג'וב הם נכנעו וכוחות צה"ל נכנסו למתחם ועצרו את המבוקשים. המתחם עצמו נהרס ברובו. חיל החימוש ציין את החיפוש אחרי אנשים, מסמכים ואמצעי לחימה בתוך המתחם כאתגר מיוחד במבצע חומת מגן. גם לאחר מבצע חומת מגן התקיימו בביתוניא מבצעי מעצר של מבוקשים. ב-9 בספטמבר 2002 כיתרו חיילי צה"ל תחנת מודיעין פלסטינית כדי לעצור את ריאד נאיף חסין עליאן, ראש התנזים בג'ילזון ולאחר שניסה להימלט ירו בו והרגוהו.
במהלך האינתיפאדה השנייה שימשה ביתוניא מספר פעמים כמקום מחבוא להסתרת חטופים ישראלים. נהג המונית אליהו גוראל שוחרר בפעולה משותפת של סיירת מטכ"ל ממבנה נטוש בביתוניא לאחר שהימ"מ פצע ועצר חבר מהחולייה החוטפת ולאחר ארבעה ימים של חטיפה. גופתו של ששון נוריאל שנרצח בידי פלסטינים נמצאה באזור התעשייה ביתוניא. גם חוטפיו של אליהו אשרי עברו איתו דרך ביתוניא.
מחסום ביתוניא
ב-15 במאי 2014 התקיימו סמוך למחסום הפגנות יום הנכבה בהן נורו למוות שני צעירים פלסטינים. ביוני 2017 הורשע שוטר מג"ב, בן דרי, במסגרת הסדר טיעון, בגרימת מותו ברשלנות של נדים נווארה, אחד משני הצעירים.
פרנצ'סקו ג'מיניאני
פרנצ'סקו ג'מיניאני (באיטלקית: Francesco Geminiani; 5 בדצמבר 1687 - 17 בספטמבר 1762) היה כנר, מלחין ותאורטיקן מוזיקה איטלקי.
חייו
ג'מיניאני נולד בלוקה. הוא למד מוזיקה אצל אלסנדרו סקרלטי וכינור אצל קרלו אמברוג'ו לונאטי במילאנו ואחריו אצל ארכאנג'לו קורלי. משנת 1711 עמד בראש תזמורת האופרה בנאפולי, כמנצח התזמורת והכנר הראשי שלה, מעמד שסיפק לו הזדמנויות רבות לבוא במגע עם אלסנדרו סקרלטי. ב-1714 מצויד במוניטין של כנר וירטואוז, הגיע ללונדון, שם נפרשה עליו חסותו המיוחדת של ויליאם קאפל, הרוזן השלישי מאסקס, שהיה לפטרונו הקבוע. ב-1715 ניגן קונצ'רטי לכינור, עם הנדל על הקלוויכורד, בחצר ג'ורג' הראשון.
ג'מיניאני השתכר למחייתו בהוראה ובכתיבת מוזיקה וניסה לספק את תשוקתו לאספנות במסחר באמנות, לא תמיד בהצלחה.
אחרי שביקר בפריז והתגורר שם זמן מה, חזר לאנגליה בשנת 1755. ב-1761, באחד ממסעותיו לדבלין, גנב ממנו משרת כתב יד של יצירה, שעל חיבורה שקד זמן רב. הסברה אומרת, שצערו על האובדן הזה החיש את מותו.
נראה, שג'מיניאני היה כנר מן המעלה הראשונה. תלמידיו האיטלקים כינוהו, על פי השמועה, "איל פוריבונדו", "המטורף", בגלל מקצביו עתירי הרגש והנלהבים. הוא ידוע בעיקר בשלוש סדרות של קונצ'רטי גרוסי, אופוס 2, אופוס 3 ואופוס 7 שלו (בסך הכול כתב 42 קונצ'רטי), המציגים את הויולה כאחת מקבוצת הקונצ'רטינו של הסולנים, מה שעושה אותם, ביסודו של דבר, לקונצ'רטי לרביעיית מיתרים. היצירות האלה קונטרפונקטיות עד תוך-תוכן וזאת כדי לרצות את הקהל הלונדוני, ששימר עדיין את אהבתו לקורלי, לעומת הסטיל גאלאנט, סגנון שאינו מקפיד על מספר הקולות, שהיה אופנתי ביבשת אירופה בתקופת חיבורן. ג'מיניאני גם עיבד מחדש קבוצה של טריו סונאטות של מורו קורלי לקונצ'רטי גרוסי.
"אמנות הנגינה בכינור" יצא לאור בלונדון (1751) והוא הסיכום הנודע ביותר לשיטה האיטלקית של נגינה בכינור במאה ה-18 ומקור יקר-ערך לחקר נוהגי הביצוע בשלהי תקופת הבארוק, הכולל מידע מפורט על ויבראטו, טרילים ושאר טכניקות כנריות. Guida harmonica שלו (בסביבות 1752, עם תוספת בשנת 1756) הוא מחקר יוצא דופן ביותר בהרמוניה לשלהי הבארוק, המשמש כעין אנציקלופדיה של תבניות בסו קונטינואו ובניית הרמוניות עליהן. בסך הכול יש 2236 תבניות ובסוף כל תבנית מופיע מספר עמוד כהפניה לתבנית הבאה הפוטנציאלית; מכאן, שמלחין מתלמד המעיין בספר יכול לקבל מושג על כל האפשרויות הפתוחות לפניו אחרי כל קו קצר של בס נתון.
מיצירותיו:
מחוזות סנט לוסיה
מבחינה מנהלית סנט לוסיה מחולקת ל-11 מחוזות (Quarter).
נקודת רתיחה
נקודת רתיחה היא הטמפרטורה שבה לחץ אדים של חומר נוזלי כלשהו משתווה ללחץ האטמוספירי שמופעל עליו, ובכך הופך החומר מנוזל לגז.
הגדרות ותכונות פיזיקליות
מכיוון שנקודת הרתיחה תלויה בלחץ האטמוספירי שבו מתרחש התהליך, ככל שהלחץ הסביבתי נמוך יותר טמפרטורת הרתיחה תהיה נמוכה יותר. (למשל טמפרטורת הרתיחה של המים שבגובה פני הים היא 100 מעלות צלזיוס, עולה בים המלח ל-101 מעלות צלזיוס ויורדת ל-71 מעלות באוורסט). כשמצוינת טמפרטורת הרתיחה של חומר מסוים, הכוונה היא לטמפרטורת הרתיחה בלחץ סביבתי של אטמוספירה אחת, שהוא הלחץ בגובה פני הים.
בסיר לחץ אוטמים את הסיר, כדי להגביר את הלחץ של האדים. פעולה זו מעלה את טמפרטורת הרתיחה בתוך הסיר ומאפשרת בישול מהיר יותר.
נקודת הרתיחה נקראת כך בדרך כלל כאשר דנים בחומרים המהווים מוצק או נוזל בטמפרטורת החדר. כאשר דנים בחומרים המהווים גז בטמפרטורת החדר, מתייחסים בדרך כלל לנקודת הניזול שלהם. למשל כאשר מדברים על חנקן.
נקודת הרתיחה היא גם נקודת העיבוי בעת קירור של אדי חומר.
האנרגיה הנדרשת כדי להפוך נוזל לגז בנקודת הרתיחה נקראת אנתלפיית אידוי.
נוזלים יכולים להפוך לגזים גם בטמפרטורות שמתחת לנקודת הרתיחה, על ידי התאיידות.
נקודות רתיחה של חומרים
נקודת הרתיחה הנמוכה ביותר של חומר היא נקודת הרתיחה (ניזול) של ההליום; 269- מעלות צלזיוס, כמעט האפס המוחלט (273-).
נקודת הרתיחה של חומר תלויה בעוצמת קשרי ואן דר ואלס וקשר מימן שבין המולקולות שלו.
מדידה
ניסיונית ניתן למצוא את נקודת הרתיחה של חומר בעזרת מַד רְתִיחָה (אֶבּוּלְיוֹמֶטֶר). המכשיר מוצא את הטמפרטורה של נקודת שיווי המשקל נוזל-גז, בתהליך איזוברי או איזותרמי. מד הרתיחה משמש כלי למדידת אחוז הכהל ביינות יבשים.
ברונו פטקוביץ'
קריירה מוקדמת
פטקוביץ' נולד במטקוביץ', קרואטיה. שחקני הכדורגל שהעריץ בילדותו היו רונאלדו וזלאטן איברהימוביץ'.
קטניה
ב-27 באוגוסט 2012, פטקוביץ' עבר רשמית לקטניה. דמי ההעברה המעורבים לא נחשפו, ופטקוביץ' הוכנס ישירות לאקדמיית הנוער של המועדון. הזימון הראשון שלו לקבוצה הבוגרת הגיע ב-27 בינואר 2013, בניצחון הביתי 2–1 על פיורנטינה במשחק הליגה. הופעת הבכורה שלו בליגה הייתה במחזור האחרון של עונת 2012/2013, כאשר עלה כמחליף בדקה ה-89 בתיקו 2–2 בחוץ עם טורינו. לקראת עונת 2013/14, פטקוביץ' הועלה רשמית לקבוצה הראשונה.
טראפני ובולוניה
בינואר 2016 עבר פטקוביץ' לטרפאני מהסרייה ב'. הוא כבש שבעה שערים בסיבוב השני של העונה, כאשר הקבוצה הסיציליאנית כמעט עלתה לסרייה א', והפסידה רק במשחק הפלייאוף האחרון מול פסקארה. בעונה שלאחר מכן הוא כבש שלושה שערים בסיבוב הראשון של עונת 2016/17. ב-12 בינואר 2017 פטקוביץ' נרכש על ידי קבוצת הסרייה א' בולוניה תמורת 1.2 מיליון אירו. הוא רשם בסך הכל 21 הופעות בסרייה א' במדי הקבוצה, לפני שהושאל להלאס ורונה ב-11 בינואר 2018.
עונת 2018/19
ב-6 באוגוסט 2018 הוא הצטרף לדינמו זאגרב בהשאלה לעונה, עם סעיף רכישה בתום ההשאלה. ב-25 באוגוסט הוא כבש את שערו הראשון במדי דינמו בניצחון הביתי 1–0 על לוקומוטיבה. ככל שהתקדמה העונה, פטקוביץ' הפך לשחקן חשוב יותר בסגל. במשחק הבית של שלב 32 האחרונות בעונת 2018/19 בליגה מול ויקטוריה פלזן, פטקוביץ' בישל את שער הראשון וכבש בעצמו השלישי בניצחון 3–0. בשמינית הגמר בבית נגד בנפיקה ליסבון הוא כבש את השער היחיד בניצחון 1–0. עם זאת, בנפיקה ניצחה את דינמו 3–0 באצטדיון האור לאחר הארכה, וזאגרב הודחה מהמפעל. הוא סיים את עונתו הראשונה במועדון עם 11 שערים ו-5 בישולים ב-37 משחקים בכל המסגרות.
עונת 2019/20
פטקוביץ' היה חלק מהקמפיין המוצלח של דינמו זאגרב במוקדמות עונת 2019/20 של ליגת האלופות, כשכבש ארבעה שערים נגד סבורתלו טביליסי בבית ובחוץ, פרנצווארוש בחוץ ורוזנבורג בבית. הופעותיו זיכו אותו בחוזה חדש עם דינמו, שנחתם ב-13 בספטמבר 2019 והשאיר אותו חתום במועדון עד 2024.
עונת 2020/21
לאחר שהחמיץ את המשחק הראשון של דינמו נגד לוקומוטיבה בגלל הפציעה, פטקוביץ' חזר ב-21 באוגוסט למשחק מול איסטרה 1961, עלה מהספסל וכבש את השער היחיד בניצחון 1–0. במהלך העונה, פטקוביץ' ספג ביקורת מהתקשורת והאוהדים בשל חוסר העקביות וכושרו הלקוי. עם זאת, ב-18 בפברואר 2021, בשלב 32 האחרונות של הליגה האירופית, הוא כבש צמד ולקח חלק משמעותי במהלך שהוביל לשער השלישי, כשדינמו ניצחה קרסנודאר 3–2 בחוץ.
עונת 2021/22
ב-30 בספטמבר 2021 פטקוביץ' כבש שני פנדלים בניצחון החוץ 3–0 על גנק בליגה האירופית.
עונת 2022/23
ב-2 בנובמבר 2022, הוא כבש שער בהפסד 2–1 בחוץ לצ'לסי בליגת האלופות.
קריירה בין-לאומית
בשנות הנוער, הוא כבש רק פעם אחת במדי נבחרת קרואטיה עד גיל 21 במשחק נגד ב-13 באוגוסט 2013, בניצחון 5–0.
ב-11 במרץ 2019 הוא קיבל את הזימון הראשון נבחרת קרואטיה הבוגרת, כמחליף למרקו פיאצה הפצוע. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-21 במרץ 2019 במשחק מוקדמות יורו 2020 נגד. הוא הבקיע את שערו הראשון בנבחרת ב-11 ביוני בהפסד במשחק הידידות ל.
פטקוביץ' היה גורם מרכזי בקמפיין מוקדמות יורו 2020 המוצלח של קרואטיה, כשהוא כובש ארבעה שערים ומבשל אחד. הוא סיים את המוקדמות כמלך השערים של בית ה'. עם זאת, בעקבות דחיית הטורניר עקב מגפת הקורונה, פטקוביץ' ספג ביקורת קשה על חוסר היעילות שלו בנבחרת במהלך הקמפיין המאכזב של קרואטיה בליגת האומות 2020/21, שם היא הצליחה לזכות רק בשלוש נקודות בשישה משחקים וסיימה במקום השלישי בבית א3.
ברבע גמר מונדיאל 2022 ב-9 בדצמבר, פטקוביץ' כבש את שער השוויון נגד בדקה ה-116' בהארכה כדי לשלוח את המשחק לדו-קרב פנדלים. זה היה השער הראשון שלו במדי קרואטיה אחרי יותר משנתיים. קרואטיה ניצחה בדו-קרב הפנדלים ועלתה לחצי הגמר בפעם השלישית בתולדותיה והשנייה ברציפות.
קבוצתיים
דינמו זאגרב
שון
שון הוא שם פרטי נפוץ במדינות דוברות אנגלית, ושם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
צ'רצ'יל (טנק)
צ'רצ'יל (באנגלית: Churchill) הוא טנק חי"ר בריטי שהופעל במלחמת העולם השנייה ולאחריה.
רקע
בשנות ה-30 של המאה ה-20 צפה הצבא הבריטי שהמלחמה הבאה באירופה תתנהל בדומה למלחמת העולם הראשונה. כתוצאה מציפיות אלה פיתח הצבא הבריטי טנקים הידועים כטנק חי"ר, שנועדו לנוע עם חיל רגלים בהתקפה, לחצות שוחות ותעלות, ולהשמיד קיני מקלעים.
אחד הפיתוחים היה A20, טנק שדמה מאוד לטנקים הבריטיים ממלחמת העולם הראשונה, שפיתוחו התנהל בסוף שנות השלושים. אלא שהבליצקריג הגרמני בפולין וצרפת ב-1940 הבהיר לבריטים שהמלחמה הולכת להיות שונה לחלוטין מהתרחישים שנרקחו בבריטניה.
הבריטים, במקום לנטוש את ייצור טנקי החי"ר, החליטו לשפר את עיצוב ה-A20 ולהכניס אותו לשירות. הטנק תוכנן בזמן קצר מאוד, כאשר הדגש היה על מיגון ולא על ניידות. רוב המזקו"ם הועתק מה-A20, והחימוש העיקרי היה תותח 40 מ"מ בצריח ובנוסף תותח הוביצר בתובה (ההוביצר נותר על הנייר ולא נכנס לפס הייצור). הטנק נקרא על שם ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל.
התחלה בעייתית
ב-1 ביולי 1940 דרש צ'רצ'יל ש-500 טנקים מדגם A22 ייוצרו עד מרץ. זאת, אף על פי שלמעשה לא היה אבטיפוס או זמן לבחון את העיצוב. בסופו של דבר יוצרו אבות טיפוס והטנק נבחן בצורה מקוצרת מאוד, כאשר הטנקים הראשונים יוצר ביוני 1941. החברה המייצרת הזהירה שלטנק מגרעות רבות ויש צורך בשיפורים, אך בריטניה שוועה לנשק והטנק נכנס לשירות.
עיקר הבעיות נבעו מהמנוע, שהורכב למעשה משני מנועי שישה צילינדרים שחוברו יחדיו. לא זו בלבד שהמנוע היה חלש מדי למשקלו הרב של הטנק, הוא גם נטה להתקלקל ומיקומו הקשה על תיקונים בשטח. בנוסף התותח בקוטר 40 מ"מ היה בלתי מספק. מגרעות אלו הובילו לתפקוד לקוי של הטנק במבצעים בהם נעשה בו שימוש (כגון הפשיטה על דייפ) ונשקל לוותר על ייצורו. אבל הבריטים החליטו להמשיך לשפר את הטנק, וגרסאות חדשות ומשופרות שרתו עד סוף המלחמה, ואחריה עד 1952.
שיפורים וגרסאות
לצ'רצ'יל נעשו שיפורים ותיקונים רבים. אף על פי שאף פעם לא היה מקביל לטנקים גרמניים או אפילו לטנקים אחרים של בעלות הברית, הצ'רצ'יל היה מוגן היטב ושימש כפלטפורמה מעולה לטנקים ייעודיים שונים. באופן מרשים טנקי צ'רצ'יל אף הצליחו להביס את טנקי הטיגר במספר מקרים (אם כי לרוב, כמו כל הטנקים הבריטים, הם שילמו על כך מחיר כבד). להלן רשימת דגמים משופרים עיקריים:
סימן 5 - טנקים אלה חומשו בהוביצר בקוטר 95 מ"מ ששימש לירי מטווח קרוב.
סימן 6 - למעשה סימן 4 חמוש בתותח 75 מ"מ.
סימן 7 ו"קרוקודיל" - הסימן 7 היה צ'רצ'יל שמיגונו שופר. המזקו"ם שופר כדי לעמוד במשקל הנוסף. ה"קרוקודיל" היה למעשה מתקן שכלל להביור מותקן בתובה ומכל דלק שהפך את הצ'רצ'יל ללהביור נייד וממוגן.
AVRE - רק"ם הנדסי שנועד בעיקר להשמדת ביצורים. הנשק העיקרי היה מרגמה בקוטר 290 מ"מ שירתה פצצות במשקל 18 ק"ג. בנוסף ה-AVRE נשא לעיתים גשרים, ציוד לשיפור דרכים, ומטעני חבלה.
קישורים חיצוניים
טנק צ'רצ'יל באתר יד לשריון
מג'דל יאבא
מג'דל יאבא (בערבית: مجدل يابا, "מגדל יפו", על שום שממנו נראית במערב הרחוק העיר יפו; נקרא גם מג'דל צאדק – מגדל צדק) היה כפר ערבי בירכתי השרון ולמרגלות הרי השומרון – כ-6 ק"מ מזרחה מפתח תקווה, בצד הכביש פתח תקווה וראש העין–בן שמן (היום כביש 444). הכפר הוקם על הריסות היישוב היהודי מגדל אפק מתקופת בית שני. במלחמת העצמאות נכבש הכפר, נהרס והתרוקן מתושביו. מרכז הכפר, על שרידיו הארכאולוגיים מתקופות שונות, הוכרז בתחילת המאה ה-21 כגן לאומי מגדל אפק.
סקירה היסטורית
בתקופת בית שני התקיים יישוב יהודי במקום בשם מגדל אפק, שהוקם כבר בתקופה החשמונאית (במאה ה-2 לפנה"ס), במטרה לבצר את הדרך הראשית בארץ ישראל שעברה למרגלות האתר. הוא נקרא מגדל אפק כיוון שצפה על העיר אפק שממערב לו. היישוב נהרס על ידי הרומאים בזמן המרד הגדול בשנת 67 לספירה. האתר היה חלק ממערכת התיישבות מפותחת במרכזה בעמק נחל הירקון ואשר הגיעה לשיאה בתקופות הרומית והביזנטית.
במהלך התקופה העות'מאנית התיישבו כפריים מאזור השומרון בכפרים מבוצרים במערב השומרון, בסמוך למישור החוף, כדי לעבד את האדמות הפוריות. כך גובש בחורבות האחוזה הצלבנית גרעין כפרי שנקרא מג'דל יאבה שמנה 44 נפשות (על פי עדות משנת 1596). הכפר נזכר בשם "מג'דה" במפת ז'קוטן, שמתבססת על מדידות שבוצעו במהלך מסע נפוליון ללבנט בשנת 1799 לספירה.
במאה ה-19 השתלט על האזור שייח' צאדק אל ג'מעיני ובנה אחוזה על חורבות המצודה לריכוז שלטונו ולצורך גביית מיסים באופן בלתי חוקי מעוברי אורח, לבסוף הגלו אותו השלטונות העות'מאנים. מאז הכפר מג'דל יאבא כונה על שמו גם בשם מג'דל צאדק שתורגם לעברית כ"מגדל צדק", אך במספר מפות, כמו גם ברוב המקורות, נקרא המקום מג'דל יאבא.
במחצית השנייה של המאה ה-19 השתפו אנשי מג'דל יאבא, לצד ערביי קלקיליה והשבט ערב אל-ג'ראמנה (אזור נווה ירק) במלחמה שבטית נגד אנשי אבו כישכ ובעלי בריתם הבדואים מצד שני, שבמהלכה נהרג השיח' פארס אבו כישכ, אך אנשי מג'דל ובעלי בריתם הובסו.
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמלה מחוז לוד (1945). על פי סקר הכפרים שהתקיים בשנת 1945 שטחי אדמותיו היו 26,632 דונם והכפר מנה 1,520 נפשות. במלחמת העצמאות הכפר שימש בסיס לכוח הערבי ובו התבצרו חיילים עיראקים. ב-13 ביולי 1948 נכבש הכפר על ידי לוחמי חטיבת אלכסנדרוני, תושביו הפכו לפליטים ונמצאים, ברובם, במחנה הפליטים בלאטה שבשכם.
התקופה המודרנית
ליד מסעף הכבישים ובכניסה אל הכפר ההרוס ניצבת אנדרטה לזכר הלוחמים במלחמת העצמאות שנפלו בכיבוש הכפר. על אדמות הכפר יושבים היום היישובים ראש העין, עינת, גבעת השלושה וקיבוץ נחשונים.
קבר השיח הממוקם בפינה הצפון-מזרחית של האתר הוא קברו של באראז אד-דין (Sheikh Baraz Ed Din) כפי שמופיע במפת הקרן לחקר ארץ ישראל, ולא שיח' צאדק כפי שבטעות מוזכר בכמה מקומות.
מגדל בלקפול
מגדל בלקפול (באנגלית: Blackpool Tower) הוא מגדל ברזל בעיר בלקפול באנגליה, המתנשא לגובה של 158 מטרים. המגדל נבנה בהשראת מגדל אייפל בפריז, ונפתח לציבור ב-14 במאי 1894. בעת שנחנך היה למגדל הגבוה ביותר בכל האימפריה הבריטית והמושבות שלה.
היסטוריה
בניית המגדל החלה בשנת 1890, על ידי "חברת מגדל בלקפול" (Blackpool Tower Company) שהוקמה על ידי התאגיד הלונדוני Standard Contract & Debenture Corporation. החברה רכשה את השטח עליו בנוי המגדל במרכז הטיילת של העיר, כדי לבנות במקום העתק של מגדל אייפל שנחנך בפריז בשנה הקודמת.
תפקיד מנכ"ל חברת המגדל הוצע לג'ון ביקרסטאף, ראש עיריית בלקפול, והתאגיד החל למכור את מניות החברה ביולי 1891, תוך שהחברה שמרה לעצמה 30,000 מניות בשווי של פאונד אחד, וכן הציעה במקביל לציבור מניות בשווי 150,000 פאונד. אף על פי כן, בתחילה הצליחה החברה למכור רק כשני שלישים מהמניות שיועדו לציבור, מה שאילץ אותה לבקש תרומה גבוהה יותר מבעלי המניות הקיימים לצורך מימון הפרויקט, אך מצבו הכלכלי הגרוע של התאגיד שתחתיו הייתה החברה המשיך להחריף ומחירי המניות נחתכו בכמעט ממחצית שוויין, דבר שהוביל לכך שאף התאגיד עצמו לא היה מסוגל לממן את חלקו בבנייה. לבסוף, כדי למנוע את קריסתו האפשרית של המיזם, החליט ראש העיר ביקרסטאף לרכוש בעצמו את כל המניות שלא נמכרו ונותרו זמינות (מניות בשווי של כ-20,000 פאונד, כאשר במקור החזיק בבעלותו מניות בשווי של 500 פאונד בלבד) ובנוסף לכך כיסה גם את כל התחייבויות המניות של התאגיד.
המגדל עוצב על ידי ג'יימס מקסוול וצ'ארלס טוק, שני ארכיטקטים בני מחוז לנקשייר, שמתו בטרם נפתח המגדל לציבור. ביום 29 בספטמבר 1891 הניחו השניים את אבן הפינה באופן רשמי. לצורך בניית המגדל והבסיס שלו, נעשה שימוש בכ-5 מיליון לבני אקרינגטון, 3,534 טונות של פלדה ו-358 טונות של ברזל יצוק. עם חניכת המגדל במאי 1894, התברר כי ההשקעה המאסיבית בבנייתו (שהסתכמה בקרוב ל-290,000 פאונד) השתלמה, כאשר בשנת 1896 הרוויחה החברה בסביבות ה-30,000 פאונד.
ב-22 ביוני 1897 פרצה שרפה בקומת התצפית של המגדל, שעל פי הדיווחים נצפתה ממרחק של 50 מיילים (כ-80 קילומטרים) מהעיר. רציף התצפית נהרס לגמרי ועלויות הזנק שנגרם למגדל הוערכו בכ-30,000 פאונד. במהלך שלושים השנים הראשונות מהקמתו, המגדל לא נצבע מחדש והחליד, דבר שהוביל לדרישה ציבורית להורסו. לבסוף, הוחלט לבנות אותו מחדש במקום זאת, וכל עבודות הפלדה במבנה הוחלפו וחודשו בין השנים 1920 ל-1924.
מבנה
המגדל הוא העתק מוקטן בגובה 170 מטר לעומת 324 מטר, של מגדל אייפל ומכונה לעיתים "מגדל אייפל לעניים".
בבסיס המגדל פועל קרקס המכונה "קרקס המגדל" (The Tower Circus). הקרקס נפתח לראשונה עם פתיחתו של המגדל לציבור, ב-14 במאי 1894 ופעיל ברציפות עד היום. הארנה של הקרקס, שמתפרשת על רוחב של 110X110 רגל ומכילה מקומות ישיבה ל-1,300 איש, נחשבת לזירת הקרקס הקבועה הישנה בעולם. עד שנת 1990 מופעי הקרקס כללו הופעות של בעלי חיים ביניהם פילים, אריות, טיגריסים ודובי קוטב.
סמל
המגדל מהווה סמל של העיר. כדי לפרסם את התיירות לעיר, עוצב באמצע שנות ה-60 אוטובוס שקדמתו היה בצורת מגדל בלקפול, שנסע ברחבי אירופה כדי לעודד תיירות לבלקפול.
יהודה נג'אר
הרב יהודה נאג'אר (סביב ה'תק"י, 1750 - סביב ה'תקצ"ה, 1835) היה דיין, רב ופרשן בתוניס, מחבר ספרים.
ביוגרפיה
נולד בתוניס לאביו רבי יעקב. למד אצל רבי אברהם כייאט. וכן תלמיד חבר של רבי יוסף זרקא, ושל רבי יצחק לומברוזו. לימים כיהן כחבר בבית דינו של גיסו רבי יצחק טייב. עסק גם בתורת הקבלה. תקופה קצרה התפרנס מחנות שניהל יחד עם עמיתו הרב יצחק טייב, ולאחר מכן מכר את חנותו, ונתמך על ידי הגביר ישועה נטף. ככל הנראה, רבי יהודה שימש כר"מ בישיבה בתוניס, ובין תלמידיו נמנה ר' שלמה שמאמא. לצד עיונו בלימודו, ניכרת מידת בקיאותו, עד שהעיר על מפרשי הגמרא האחרונים שנעלם מהם גמרא מפורשת או מדרש מפורש. נשא ונתן בהלכה עם הרב חיד"א.
חיבר ספרים רבים. ספריו נלמדו בקרב חכמי תוניס עוד בחייו, והרב קיבל הערות מחביריו על מה שהדפיס בספריו, ולעיתים חזר בו. עסק בהגהה וסייע בהוצאת ספרים רבים כמו כן הסכים לספרים רבים בשנת תקצ"ב חתום על פסק דין. לא ידועה לנו שנת פטירתו.
שבחיו
רבי חיים פלאג'י מכנהו: ובמקום אחר קורא לו. גם רבי חיים בנימין פונטרימולי מכנהו בתואר הרב המפורסם.
משפחתו
נישא לבתו של רבי יצחק טייב. בנו היה ר' יעקב. הוא מביא חידושים רבים בספרו מאחיו, ר' שמואל.
1966 בספורט
גביע דייוויס
אוסטרליה מנצחת בגמר טורניר גביע דייוויס את הודו בתוצאה 1:4.
אליפות דרום אמריקה
ארגנטינה זכתה באליפות וברזיל  זכתה במקום השני.
גביע אירופה לאלופות
אולימפיה מילאנו  זכתה באליפות לאחר שניצחה בגמר את סלביה פראג 77-72.
הגביע הבין-יבשתי
איניס וארזה זוכה בתואר.
ארצות הברית
בגמר הפלייאוף של ליגת ה-NBA מנצחת בוסטון סלטיקס את לוס אנג'לס לייקרס 3:4 (ראה עונת 1965/1966 ב-NBA).
וייט סקאל
וייט סקאל (אנגלית: White Skull, "גולגולת לבנה") היא להקת מטאל איטלקית שהוקמה בסוף שנות השמונים. בשנותיה המוקדמות ניגנה הלהקה הבי מטאל ובהמשך הפכה ללהקת פאוור מטאל.
היסטוריה
וייט סקאל החלה את דרכה בסוף שנות השמונים כלהקת האבי מטאל שמתחקה אחרי להקות האבי מטאל גדולות כמו: איירון מיידן וג'ודס פריסט הבריטיות וגרייב דיגר ו-Helloween הגרמניות. ההרכב הראשוני של הלהקה כלל את פדריקה דה-בוני כסולנית, מקס פאציו כגיטריסט הסולו, טוני פונטו כגיטריסט הקצב, פאביו פוצטו כבסיסט ואלכס מנטיירו כמתופף.