cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קאנדאבו
אוכלוסיית האי צומחת בקצב איטי בשנים האחרונות. האי סובל מהגירה קבועה של אוכלוסייה לחלקים אחרים של פיג'י, בייחוד לאזור הבירה סובה. זרם הגירה נוסף הוא הגירה זמנית, המתאפיין ביציאה לתקופה של מספר חודשים לתעסוקה בשכר במוקדי תעסוקה באיים האחרים, כולל בענפי התיירות. השיבה אל הכפר בקאנדאבו מביאה איתה הכנסה שאינה יכולה להיווצר ממקורות מקומיים. בשנים האחרונות התווספו מקורות פרנסה נוספים: ייצור ויצוא מחצלות - תעסוקת נשים בעיקר, ומספר מוקדי תיירות קטנים. בחלקו המערבי של האי ישנו אתר גלישת גלים המושך תיירים.
יחסי אזרבייג'ן–סרביה
היסטוריה
במהלך ההיסטוריה, סרביה וחלקים מאזרבייג'ן נכבשו בידי האימפריה העות'מאנית.
יחסים פוליטיים
סרביה הייתה בין המדינות שהצביעו בעד אזרבייג'ן בהחלטת העצרת הכללית של האו"ם 62/243, בעניין נגורנו קרבאך. ביום שבו הכריז נציג קוסובו על עצמאות חבל הארץ מסרביה, הצהירה אזרבייג'ן כי היא "רואה במעשה בלתי חוקי זה מנוגד לחוק הבינלאומי, ומכאן, עמדת אזרבייג'ן ברורה: היא אינה מכירה בעצמאותה של קוסובו". אזרבייג'ן הסיגה גם את כוחות השלום מקוסובו. טורקיה עשתה מאמצים ניכרים בכינוס ארגון הוועידה האסלאמית (OIC) שנערך בדקר, סנגל, למען הצהרה נחרצת בעד עצמאות קוסובו, אולם בין המדינות המתנגדות הייתה גם אזרבייג'ן. במהלך הישיבה הראשונה של הוועדה הבין-ממשלתית של אזרבייג'ן וסרביה ב-4 בנובמבר 2011, הצהיר היו"ר מאזרבייג'ן, שר הפיתוח הכלכלי, על תמיכה בסרביה. בתגובה, הצהירה סרביה כי היא תמשיך לתמוך בעמדת אזרבייג'ן בסכסוך נגד ארמניה.
שתי המדינות מתכננות לבטל את הצורך בוויזה עבור אזרחיהן.
בית עיריית טביליסי
מבנה עיריית טביליסי (בגאורגית: თბილისის მერია, תבּיליסיס מֶריַה) הוא בניין עם מגדל שעון הממוקם דרומית לכיכר החירות בטביליסי, בירת גאורגיה. המבנה משמש כמשרד ראש עיריית טביליסי ומועצת העיר טביליסי.
המבנה נבנה בתקופת שלטון האימפריה הרוסית בשנות ה-30 של המאה ה-19, ושוחזר מספר פעמים, כך שמראהו כיום שונה ממראה המבנה המקורי. עד לשנת 1879 שימש המבנה כמשרד מפקדת המשטרה. בשנת 1878 הוכרז על התמודדות בין הארכיטקטים על עיצובו מחדש של המבנה. בהתמודדות זכתה תוכניתו של פאול שטרן. מבחינה חיצונית הארכיטקטורה משקפת את עשרת הסגנונות האקזוטיים עם עיצוב נאו-מורי. בשנת 1910 הוסף המגדל והורחב יחד עם המבנה כולו בשנת 1912.
מבנה עיריית טביליסי מנוהל על ידי מנהלת העירייה וגופים ממשלתיים נוספים, ובכללם חיל טביליסי, מחלקת התעבורה העירונית, מחלקת המדיניות הכלכלית, קופת העירייה, מחלקת פיקוח, מחלקת תכנון עירוני, המחלקה לעניינים פיננסיים, מחלקת הספורט, מחלקת המכירות, והגוף המחוקק של העיר, "סקרבלו" ודראגסטור היסטורי.
טייס מטוס קל
טייס מטוס קל או טייס מטוס קישור הוא תפקיד שהיה קיים בעבר בחיל האוויר. מתחילת שנות החמישים ועד תחילת שנות השישים התקיים קורס טיסי מטוסים קלים במסגרת טייסת 100 (הגמל המעופף).
אל הקורס הזה היו מגיעים לרוב נופלי קורס טיס. בסיום הקורס החניכים היו מקבלים דרגות רב"ט בלבד וסיכת כנפי טיס עם אות ק|קו"ף. הטייסים מטייסות השונות היו נשלחים לטייסת 100 בתור עונש על עבירות משמעת, לכן המוניטין של הכנפיים עם האות קו"ף היה נמוך.
רן פקר כשהיה מפקד בית הספר לטיסה (בין השנים 1970-1968) העלה בדיוני מטה חיל האוויר ב-1969 את סוגיית החלפת הכנפיים עם האות קו"ף לכנפיים רגילות. ובשנת 1974 הכנפיים האלו הוחלפו לכנפיים רגילות עם מגן דוד באמצע.
באותה תקופה חלק מקציני צה"ל בכירים שלא מחיל האוויר, גם היו מסיימים את הקורס הזה. ארבעה קציני יבשה וקצין חיל הים בכירים שסיימו את הקורס וענדו כנפי טייס עם האות קו"ף הם הרמטכ"ל השמיני רב-אלוף חיים בר-לב, הרמטכ"ל ה-11 רב-אלוף רפאל איתן, ראש אגף המודיעין אלוף חיים הרצוג,ראש אגף המודיעין אלוף אלי זעירא ומפקד חיל הים השישי אלוף יוחאי בן-נון. רפאל איתן, אלי זעירא ויוחאי בן-נון ענדו כנפי טייס בצד ימין וכנפי צניחה בצד שמאל (אצל יוחאי בן-נון - כנפי שייטת 13), הפוך מהמקובל אצל טייסי חיל האוויר. רפאל איתן החליף את הכנפיים לכנפיים עם מגן דוד רק בתחילת שנות השמונים כשעבר קורס הטסת מטוס פוגה-מגיסטר (צוקית).
הנסיך אלברט ויקטור, דוכס קלרנס ואייבונדייל
הנסיך אלברט ויקטור (באנגלית: Prince Albert Victor; 8 בינואר 1864 - 14 בינואר 1892), דוכס קלרנס ואייבונדייל, היה בנם הבכור של אדוארד, נסיך ויילס (לימים המלך אדוארד השביעי) ושל אלכסנדרה, נסיכת ויילס (לימים המלכה הרעיה אלכסנדרה).
בצעירותו כונה הנסיך אלברט בכינוי "אדי" - כינוי שדבק בו במשך כל חייו. אלברט ויקטור היה מאורס למרי מטק אולם בשל מותו משפעת, נישאה מרי לאחיו ג'ורג' (לימים המלך ג'ורג' החמישי).
לאורך כל חייו נפוצו שמועות שקר רבות על שפיותו ועל העדפותיו המיניות, ונטען שהיה אף הומוסקסואל. היו שטענו שהנסיך אלברט היה בעצם ג'ק המרטש.
קורות חיים
אלברט ויקטור כריסטיאן אדוארד נולד חודשיים לפני המועד (נולד כפג) ב-8 בינואר 1864 בבית פרוגמור בווינדזור שבברקשייר. אלברט ויקטור היה בנם הבכור של אלברט אדוארד, נסיך ויילס ושל אלכסנדרה מדנמרק, והיה נכדה של המלכה ויקטוריה. אלברט ויקטור נקרא על שם בעלה המנוח של ויקטוריה, הנסיך אלברט מסקסה קוברוג גותה, אבל זכה לכינוי "אדי" בקרב בני משפחתו. בשל היותו בנו של יורש העצר, הוא זכה לתואר "הנסיך אלברט ויקטור מוויילס" מרגע לידתו.
אלברט ויקטור הוטבל לנצרות בקפלה הפרטית של ארמון בקינגהאם ב-10 במרץ 1864. טקס ההטבלה נערך על ידי הארכיבישוף מקנטרברי צ'ארלס תומאס לונגלי.
השכלה
כאשר אלברט ויקטור היה בן 17 חודשים נולד אחיו ג'ורג' (ב-3 ביוני 1865). בשל סמיכות הגילאים ביניהם הוחלט ששני האחים יתחנכו יחדיו, ובשנת 1871 מינתה המלכה את ג'ון ניל דלטון כחונך וכמורה פרטי של שני הנסיכים. הנסיכים למדו לימודים אקדמיים וכן קיבלו השכלה צבאית. דלטון סבר שאלברט ויקטור היה איטי בלימודיו (וככל הנראה היו לו ליקויי למידה או אפילפסיה קלה שהשפיעה על לימודיו. סר הנרי פונסונבי סבר שלנסיך יש ליקויי שמיעה, כפי שהיה לאימו, ולכן הוא התקשה בלימודיו).
בשנת 1879 הוחלט לשלוח את הנסיכים לשירות של שלוש שנים באוניית הצי אה"מ באקשאנט, וביום הולדתו ה-16 קיבל הנסיך אלברט ויקטור דרגת קצין זוטר בספינה ("midshipman"). הנסיכים הפליגו ברחבי האימפריה הבריטית וביקרו בקנדה, באיי פוקלנד, בדרום אפריקה, באוסטרליה, בפיג'י, בסינגפור, בציילון, בעדן, במצרים, בארץ ישראל, ביוון וביפן (בה כל אחד מהם עשה קעקוע). במהלך ביקורם בארץ ישראל, הם חגגו את ליל הסדר של שנת 1882 בירושלים בביתו של הראשון לציון הרב רפאל מאיר פאניז'יל.
שני הנסיכים שבו לממלכה המאוחדת בהיותו של אלברט ויקטור בן 18. בשנת 1883 הופרדו הנסיכים. ג'ורג' נותר בצי, ואלברט ויקטור נשלח לטריניטי קולג' שבקיימברידג'. ג'יימס קנת' סטפן מונה לחונך הפרטי של הנסיך, והם התגוררו במרבית הזמן בבית סאנדרינגהאם (דלטון המשיך לחנוך את הנסיך גם בתקופה זו). סטפן היה ידוע כשונא נשים וככל הנראה היה הומוסקסואל, וישנה סברה לפיה סטפן היה מאוהב בנסיך. בהיותו בקיימברידג' הפגין הנסיך עניין מועט בלימודיו, ומאחר שקיבל פטור ממרבית בחינותיו, לא השקיע בלימודיו. מוריו תיארו אותו כלומד באמצעות הקשבה, ולא לומד מקריאה או כתיבה (עובדה המחזקת את הסברה שהיו לו ליקויי למידה).
באוגוסט 1884 נסע הנסיך אלברט ויקטור לאוניברסיטת היידלברג על מנת ללמוד גרמנית.
בשנת 1885 עזב הנסיך את קיימברידג' לאחר ששירת בגדוד האוניברסיטאי השני של קיימברידג', והחל לשרת כקצין בגדוד ההוסארים העשירי.
במרץ 1887 נשלח אלברט ויקטור להאונסלו שם זכה לדרגת קפטן (סרן). במהלך שירותו ערך ביקורים רשמיים באירלנד ובגיברלטר וכן חנך את גשר האמרסמית'.
פרשת רחוב קליבלנד
ביולי 1889 פשטה המשטרה המטרופוליטנית (משטרת לונדון) על מבנה ברחוב קליבלנד בעיר, שבו פעל בית בושת שהעניק שירותים הומוסקסואליים. במהלך הפשיטה גילו הזונות (ממין זכר) את שמות לקוחותיהם, וכן הוזכר שמו של לורד ארתור סומרסט, ראש משמר הסוסים של הנסיך אלברט. באותה עת בממלכה המאוחדת, יחסי מין הומוסקסואליים היו עבירה פלילית, והלקוחות שנתפסו היו צפויים לנידוי חברתי, העמדה לדין וענישה של שתי שנות מאסר עם עבודת פרך. אף שלא פורסמו ראיות לכך, נפוצו שמועות שגם הנסיך אלברט ויקטור עשה שימוש בבית הבושת (וישנה סברה שמדובר בשמועות שהופצו על ידי עורכי הדין של סומרסט).
התערבות זו הציתה גל שמועות נוסף לפיה עשה שימוש בבית הבושת, אולם ייתכן שמדובר בניסיון לסייע לידידו סומרסט. במכתבים שכתב סומרסט (שבעקבות הפרשה נאלץ להימלט מבריטניה) לידידו רג'ינלד ברט, ויסקונט אשר הוא ציין שלא ידע דבר על נטיותיו המיניות של אלברט ויקטור, אך שמע שמועות בעניין, ומקווה שהנסיך מוויילס יתערב ויסיים את הפרשה. ואכן הנסיך מוויילס, אביו של הנסיך אלברט, התערב בחקירה, כל ההאשמות נגד המשתמשים בבית הבושת בוטלו, והחקירה הופסקה.
הביקור בהודו
באוקטובר 1889 יצא הנסיך אלברט ויקטור לסיור בהודו שהייתה אז חלק מהאימפריה הבריטית. העיתונות הזרה העלתה השערה לפיה סיור זה נועד למעשה להבריח את הנסיך מהמדינה למקרה שבפרשת רחוב קליבלנד יוזכר שמו של הנסיך, אולם בשמועות אלה לא היה ממש, מאחר שהסיור תוכנן קודם לפרסום הפרשה.
הנסיך ביקר בהיידראבאד, שהה בחג המולד במאנדליי ובראש השנה של 1890 שהה בכלכותה. מרבית המסע נערך ברכבות, אולם באירועים טקסיים הובל הנסיך ברכיבה על גבי פילים.
במהלך ביקור זה פגש הנסיך אלברט ויקטור את הגברת מרג'רי האדון, רעייתו של המהנדס האזרחי הנרי האדון. לאחר מותו של הנסיך שבה מרג'ורי לאנגליה וטענה כי בנה, קלרנס האדון, הוא למעשה בנו של הנסיך, כתוצאה מרומן מחוץ לנישואים שהיה לשניהם. משטרת לונדון חקרה את הפרשה והגיעה למסקנה כי אין עדויות לתמיכה בטענותיה, אף שהנסיך הודה כי קיים איתה קשרי ידידות, הוא הכחיש כל קשר לאבהות. קלרנס, בבגרותו, פרסם בארצות הברית ספר בשם "דודי, ג'ורג' החמישי", שבו הוא טען שנולד בלונדון בספטמבר 1890, כתשעה חודשים לאחר הפגישה בין אלברט ויקטור לאמו. בשנת 1933 הוא הואשם בסחיטה של בית המלוכה, ונטען שדרש מבית המלוכה כספים על מנת לקנות את שתיקתו. במהלך המשפט הובאו ראיות שנולד בשנת 1887 ולא כפי שטען בספרו, והוא הורשע בסחיטה. עונשו כלל מאסר על תנאי ובלבד שלא יחזור על הטענות שהוא בנו של הנסיך אלברט. קלרנס הפר את התנאי ונאסר לשנה.
בשובו מהודו, ב-24 במאי 1890 קיבל אלברט ויקטור את התארים דוכס קלרנס ואייבונדייל, ורוזן את'לון.
האירוסין להלנה מאורליאן
בשנת 1889 נבדקה האפשרות של אירוסים בין הנסיך אלברט ויקטור לבין הנסיכה אלכסנדרה, נסיכת הסן, אולם הנסיכה סירבה להצעה (והיא נישאה לבסוף לצאר ניקולאי השני בשנת 1894). בשנת 1890 נבדקה האפשרות של אירוסים עם הלן, נסיכת אורליאן, בתו של פיליפ, רוזן פריז, ונינתו של לואי פיליפ, מלך צרפת. המלכה ויקטוריה התנגדה לאפשרות זו בשל היות הלן קתולית, והציעה במקומה את מרגרטה, נסיכת פרוסיה כאלטרנטיבה, אולם אלברט ויקטור התאהב בהלן ושכנע את המלכה ויקטוריה להסכים לאירוסים, ואף הציע לוותר על מקומו בסדר הירושה לכתר הבריטי על מנת שיכול יהיה להינשא לה. לצערם של בני הזוג, סירב אביה של הלן להסכים לאירוסים. הלן פנתה לאפיפיור לאו ה-13 בתקווה שישכנע את אביה, אולם הלה צידד באביה.
מחלתו של הנסיך
באמצע שנת 1890 חלה הנסיך. רופאיו התייחסו למחלה כאל "חום" או "צינית" אולם כיום סבורים שמדובר במחלת מין כלשהי - וייתכן שמדובר היה בזיבה. בתקופה זו ניסו שתי זונות לסחוט את הנסיך בתמורה לשתיקתן, נושא הסחיטה אינו ידוע כיום וייתכן שמדובר בעניין הקשור למחלה.
מרי מטק
בשנת 1891 התאהב הנסיך אלברט ויקטור בנסיכה מרי מטק, ונשקלו אירוסים בין הנסיך לבין הנסיכה. המלכה ויקטוריה תמכה באירוסים אלה, וב-3 בדצמבר 1891 הציע הנסיך אלברט ויקטור נישואים לנסיכה מרי מטק בלוטון הו. החתונה נקבעה ל-27 בפברואר 1892.
מותו
במהלך ההכנות לחתונה חלה הנסיך אלברט ויקטור בשפעת (בשנים 1889–1892 הייתה פנדמיה (מגפת שפעת עולמית) שכונתה "השפעת הרוסית"). השפעת התפתחה לדלקת ריאות והנסיך נפטר בבית סאנדרינגהאם שבנורפוק ב-14 בינואר 1892, שבוע לאחר יום הולדתו ה-28.
בעקבות מותו של הנסיך אלברט ויקטור, תפס ג'ורג' את מקומו בסדר הירושה לכתר הבריטי ולימים הוכתר כמלך ג'ורג' החמישי בשנת 1910. במהלך תום תקופת האבל, שבו ניחמו מרי מטק וג'ורג' אחד את השנייה, הם התאהבו ולימים הם נישאו.
אמו, הנסיכה אלכסנדרה, לא התאוששה ממותו, והורתה שלא יוצאו חפציו של הנסיך אלברט ויקטור מחדרו. מורהו של אלברט ויקטור, ג'יימס קנת' סטפן, הפסיק לאכול בעקבות מותו, ונפטר אף הוא זמן קצר לאחר מותו של הנסיך (עובדה המחזקת את הסברה שהיה מאוהב בנסיך).
תאוריות קשר רבות משערות שהנסיך נפטר מזיבה או מהרעלה, וישנה תאוריה לפיה אף נרצח בהוראת לורד רנדולף צ'רצ'יל. תאוריות אלה מתבססות על ההנחה שהנסיך היה הומוסקסואל, ועל ההשערה שנעשו מאמצים למנוע מנסיך הומוסקסואל להיות מוכתר למלך.
הנסיך נקבר בקפלת הזיכרון לנסיך אלברט, בסמוך לקפלת ג'ורג' הקדוש בטירת וינדזור. מצבתו עוצבה על ידי אלפרד גילברט בסגנון אר-נובו. המצבה מציגה את דמותו של הנסיך לבוש מדי הוסאר, שלראשו כורע מלאך האוחז בידו כתר.
שאלת ההומוסקסואליות
פרשת רחוב קליבלנד (והתערבות אביו בחקירה) עוררה גל של שמועות בדבר מיניותו של הנסיך. שמועות אלה פורסמו בעיתונות הזרה, אך לא בעיתונות הבריטית, שבחייו התייחסה לנסיך מתוך כבוד רב, ולאחר מותו בהספדיו של הנסיך שיבחו והיללו אותו.
יחד עם זאת, מכתבים של אצילים התייחסו לשמועות אלה, ואף המלכה ויקטוריה במכתביה אמרה ש"חייו של הנסיך מבוזבזים" ("dissipated life") - ביטוי בו עשו שימוש באותה עת על מנת לתאר הומוסקסואליות. עם השנים הפכו הכתבות אודות הנסיך לשליליות יותר ויותר, וביוגרפיות רשמיות שנכתבו אודות המלכה מרי מטק (על ידי ג'יימס פופ הנסי) ואודות ג'ורג' החמישי (על ידי הארולד ניקולסון) התייחסו לנסיך אלברט ויקטור כאל נסיך עצלן, בור וחלש מבחינה גופנית, אולם גם ביוגרפיות אלה לא מצאו ראיות להומוסקסואליות של הנסיך.
ספרו של אנדרו קוק "Prince Eddy: The King Britain Never Had" שנכתב בשנת 2006 מציג דווקא את הנסיך באור חיובי, מאשים את דלטון בהיעדר השכלתו של הנסיך, ומדגיש שאין כל ראיה לטענות בדבר ההומוסקסואליות של הנסיך. קוק טוען שההשמצות המאוחרות יותר נועדו להאדיר את שמו של אחיו, ג'ורג' החמישי.
ג'ק המרטש
הטענה לפיה הנסיך אלברט ויקטור היה ג'ק המרטש הופיעה לראשונה בשנת 1962. לפי סברה זו, אחת הנשים בווייטצ'אפל הייתה זונה שילדה לנסיך בן, והרציחות נועדו להסוות את השערורייה. לפי תאוריה זו אין הכרח שהנסיך עצמו היה הרוצח, אך אולי מדובר באחד מיועציו.
מרבית ההיסטוריונים סבורים כי מדובר באגדה אורבנית, ולנסיך לא הייתה כל הזדמנות לבצע את הרציחות, כך, לדוגמה, ב-30 בספטמבר 1888, מועד רציחתן של אליזבת סטרייד ושל קצרין אדווז, הנסיך אלברט ויקטור שהה בטירת בלמורל שבסקוטלנד, בנוכחות המלכה ויקטוריה, ועל כן אין מחלוקת שלא יכול היה לבצע רציחות אלה.
אזכורים תרבותיים
בשל האגדה האורבנית בדבר היות הנסיך ג'ק המרטש, זכתה דמותו להופיע בסרטים רבים. כמו כן הופיעה דמותו של הנסיך בסרט משנת 1979 "רצח על פי צו" בו חוקר שרלוק הולמס תעלומת רצח בה היה מעורב הנסיך (שגולם על ידי רובין מרשל).
בסרט "ג'ק המרטש" משנת 1988 מגלם סמואל וסט את דמותו של הנסיך. כמו כן דמותו של הנסיך מופיעה בסרט "From Hell" משנת 2001.
פיטר דיקינסון כתב סדרת רומנים בדיוניים בהם מוצגת היסטוריה חלופית, שבה אלברט ויקטור שורד את מחלתו ומולך בשם "ויקטור הראשון". הראשון בספרי הסדרה "King and Joker" יצא לאור בשנת 1976, והשני "Skeleton-in-Waiting" יצא לאור בשנת 1989.
ברומן "Goodnight Sweet Prince" מאת דייוויד דיקינסון משנת 2002 נטען שהנסיך נרצח, וכי השפעת הומצאה על ידי חצר המלוכה על מנת להסוות את הרצח.
בסדרה הכתר בפרק סיום העונה השלישית, נראה קטע עיתון, בו מופיעה הכותרת "בן משפחתה של המלכה ויקטוריה חשוד כג'ק המרטש" על קיר ביתו של טוני ארמסטרונג, בעלה של הנסיכה מרגרט. בפרק, הוא נשמע אומר כי הוא מחזיק את הפוסטר, כדי להזכיר לאשתו הנסיכה שגם למשפחה שלה יש עבר שהיא הייתה שמחה להסתיר.
תארים
הנסיך אלברט ויקטור נשא את התואר "הוד מעלתו, הנסיך אלברט ויקטור מוויילס" ("His Royal Highness Prince Albert Victor of Wales") מלידתו עד ה-24 במאי 1890 עת קיבל את התואר דוכס קלרנס ואייבונדייל אותו נשא עד מותו.
תוארו המלא במותו היה: "רב-סרן, הוד מעלתו המלכותי, הנסיך אלברט ויקטור כריסטיאן אדוארד מוויילס, דוכס קלרנס ואייבונדייל, רוזן את'לון, האביר המלכותי של המסדר הנאצל ביותר של הבירית, האביר של המסדר המהולל ביותר של פטריק הקדוש, עוזר אישי של המלכה".
בין היתר קיבל הנסיך את התארים הבאים:
גופר (פרוטוקול תקשורת)
גופר (באנגלית: Gopher) הוא פרוטוקול תקשורת לחיפוש ואחזור מסמכים באינטרנט. לפרוטוקול גופר כמה תכונות שאינן נתמכות באופן טבעי ברשת האינטרנט והוא כופה סידור היררכי נוקשה של המידע המאוחסן בו. התפריטים וממשק המשתמש הם טקסטואליים ומתאימים מאוד לסביבת עבודה שבה המשתמשים מרוחקים מהמחשבים, סביבת עבודה שהייתה נפוצה בעת המצאת הפרוטוקול. פרוטוקול הגופר היה בשימוש עד שהוחלף על ידי פרוטוקול ה-HyperText Transfer Protocol.
הסיבות לשמו של הגופר:
קיגליה מנוצה
קיגליה מנוצה (שם מדעי: Kigelia africana) הוא מין מונוטיפי של עץ ירוק עד הגדל באופן טבעי באפריקה. העץ מתאפיין בעלים גדולים אשר צורתם גדולה ובולטת. את העץ ניתן למצוא כיום בגינות נוי רבות בישראל.
שם נוסף של העץ הוא עץ הנקניק בשל פרותיו הנראים כמו נקניקים שתלויים מהעץ. לעץ הנקניק יש ענפים דקים וארוכים.
הפרי
פרותיו מגיעים לאורך של 30-100 ס"מ וכן למשקל של עד 10 ק"ג כל אחד. הפרי הוא חזק וקשיח, עם קליפה חומה אפורה, כשמקלפים אותו, הוא ירוק בהיר מבפנים. הפרי רעיל לאדם אולם נאכל על ידי כמה מינים של יונקים, כולל בבונים, פילים, ג'ירפות, סוסי יאור, קופים ודורבנים.
פרחים
לעץ פרחים גדולים בצבע אדום-ארגמן שפורחים אחרי הגשמים. הפרחים פורחים בלילה, ומושכים אליהם בעיקר עטלפים שגם מסייעים בדרך זו להאבקה שלהם.
שימושים
פירות העץ משמשים כצמח מרפא לטיפול בבעיות עור. באפריקה מתסיסים את הפרי לצורך הכנת משקה אלכוהולי דומה לבירה. פירות העץ ניתנים למאכל לאחר התססה או ייבוש. הפרות נחשבים לרעילים ללא עיבוד, אך ערכיהם התזונתיים לא נחקרו לעומק וישנן מספר תצפיות של בעלי חיים שאוכלים את הפרי באופן תדיר.
מארה תקלה היימנות, קיסר אתיופיה
מארה תקלה היימנות היה קיסר אתיופיה ב, ומייסד שושלת זאגווה.
חלק מהמקורות מתייחסים לקיסר זה בשם מארה, וחלק בשם תקלה היימנות.
נולד במחוז לסתה, שהיה מרכז כוחו. בתחילה כיהן כגנרל של המלך האקסומי דיל נהואד. נישא לבתו של דיל נהואד, מאסובה ווארק. מארה מרד בחותנו וייסד את שושלת זאגווה.
ברשומות היסטוריות מתועדת חליפת מכתבים בין מארה לבין פטריארך אלכסנדריה ג'ון החמישי, בה דרש מארה שימונה אבונא חדש לכנסייה האתיופית. לדברי החוקר כונטי רוסיני, הסיבה לדרישה זו היא חיזוק שלטונו של מארה לאחר הפלת מלכי אקסום.
שטח הממלכה בתקופתו היה קטן, וכלל חלקים מהמחוזות לסתה, וג, תיגראי וחלק מצפון באגמדיר.
שדה סדור שלם
באנליזה מתמטית, המונח שדה סדור שלם מתאר שדה סדור, שהוא שלם באחד משני מובנים (שונים), שיתוארו בהמשך. הדוגמה החשובה ביותר לשדה כזה היא שדה המספרים הממשיים, אותו אפשר להגדיר כשדה הסדור השלם הארכימדי היחיד.
הממשיים כשדה סדור שלם
אחת המשימות של ענף המתמטיקה הקרוי אנליזה מתמטית, היא לארגן בצורה פורמלית את המושגים האינטואיטיביים שלנו על המספרים הממשיים. המטרה היא כפולה: ראשית, לזהות את התכונות המהותיות של המספרים הממשיים, שבזכותן הם בעלי תפקיד מרכזי כל-כך במתמטיקה; ושנית, אם יתברר שישנן מערכות אחרות המקיימות אותן תכונות, אפשר יהיה לפתח נושאים מסוימים באנליזה גם עבור מערכות אלה, ולזכות בראייה רחבה יותר של התחום.
כאשר בוחנים את קבוצת המספרים הממשיים, מזהים כמה מאפיינים בולטים. בראש ובראשונה, ניתן להגדיר עבור המספרים האלה פעולות חיבור וכפל, המקיימות כמה אקסיומות חשובות. כל אלה מאוגדים בהצהרה שקבוצת המספרים הממשיים מהווה שדה. שנית, בין המספרים הממשיים יש יחס סדר, שלפיו אורכו של קטע גדול מאורכו של קטע חלקי לו. יחס זה מתואם עם פעולות השדה, וכך הופכים המספרים הממשיים להיות שדה סדור.
העובדה שמערכת המספרים שבה מטפלים מהווה שדה סדור, עדיין אינה מספיקה להפעלת השיקולים היסודיים של האנליזה. לדוגמה, שדה המספרים הרציונליים הוא שדה סדור, שבו לא קיימים אפילו שורשים ריבועיים. מבחינה אנליטית, אלו 'חורים' במערכת, שיש להפטר מהם. כדי להשלים את התמונה, יש לצרף תכונה טופולוגית של שדה המספרים הממשיים - העובדה שמדובר במרחב מטרי "שלם".
אלא שכאן מתברר שיש, תאורטית, שתי אפשרויות לאפיין מערכת מספרים נטולת חורים - שכן השדה הסדור הוא בעת ובעונה אחת גם מרחב מטרי וגם קבוצה סדורה. מנקודת המבט הראשונה, ישנה בטופולוגיה הגדרה מקובלת למרחב מטרי שלם, הקשורה בקיום גבול לסדרות מתאימות. מנקודת המבט השנייה, כאשר מדובר בקבוצה סדורה, יש הגדרה שימושית אחרת, הנוגעת לקיומם של חסמים מדויקים לקבוצות חסומות. משום כך, למונח שדה סדור שלם יש שתי משמעויות אפשריות (שיוצגו במדויק בהמשך).
תכונה חשובה נוספת של המספרים הממשיים - הם מקיימים את תכונת ארכימדס: אפשר להגיע לכל מרחק (גדול ככל שיהיה) אם צועדים מספיק צעדים באורך חיובי וקבוע (ויהיה אורך הצעדים קטן ככל שיהיה). מתברר שעבור שדה סדור ארכימדי, שתי ההגדרות האפשריות למושג השלמות, מתלכדות.
את יסודות האנליזה המתמטית אפשר לפתח מעל כל שדה סדור שלם, גם אם מדובר בשלמות במובן החלש יותר, ללא תכונת ארכימדס. מאידך, התכונות שנדונו כאן מספיקות כדי לאפיין את שדה המספרים הממשיים: זהו השדה הסדור הארכימדי השלם היחיד (עד כדי איזומורפיזם).
הגדרות של שלמות עבור שדה סדור
מבחינה לוגית התאוריה של שדות סדורים קודמת לזו של השדה הממשי, ולכן בערך זה נשתמש בכמה מושגים מקובלים באנליזה במשמעות כללית יותר מהרגיל, שאינה נסמכת על קיומו של השדה הממשי.
מטריקה היא פונקציה המקיימת כמה אקסיומות, שערכיה הם מספרים ממשיים. פונקציה המקיימת אותן אקסיומות ומחזירה ערכים בשדה סדור (לאו דווקא בשדה הממשי), נקראת 'מטריקה מוכללת', ומרחב המצויד בפונקציה כזו הוא 'מרחב מטרי מוכלל'. כל שדה סדור הוא מרחב מטרי מוכלל: פונקציית המרחק מקיימת את כל הדרישות הרגילות, ומחזירה ערכים בשדה עצמו.
אפשר לשאול את מושג ההתכנסות מן התאוריה של מרחבים מטריים, ולהגדיר סדרות מתכנסות וסדרות קושי בכל מרחב מטרי מוכלל, בדומה להגדרה הרגילה. כך, מרחב מטרי מוכלל הוא מרחב שלם, אם כל סדרת קושי בו מתכנסת. באופן דומה אפשר לאמץ את ההגדרות המקובלות של קבוצה חסומה ושל חסם עליון.
ישנן שתי הגדרות רלוונטיות:
משפט: שדה סדור הוא שלם במובן של חסמים, אם ורק אם הוא ארכימדי, ושלם במובן של סדרות.
הוכחה: נניח ש- F הוא שדה סדור שלם, במובן של חסמים. נניח שסדרת המספרים הטבעיים חסומה מלעיל, אז יש לה חסם עליון M; גם M-1 הוא חסם מלעיל של הקבוצה, וזו סתירה להנחה ש- M חסם עליון. מכאן שהשדה ארכימדי.
נניח ש- \ \{x_n\} סדרת קושי; לכל i נסמן ב- \ t_i את החסם התחתון של הקבוצה. נסמן ב- t את החסם העליון של הקבוצה. לכל n קיים i כך ש-, וקיים \ m_n כך ש-. לכן, ותת-הסדרה \ x_{m_n} מתכנסת ל- t. לכן גם הסדרה \ x_n מתכנסת לאותו גבול.
מרצדס-בנץ X-קלאס
מרצדס-בנץ X-קלאס (באנגלית: Mercedes-Benz X-Class) היא מכונית קומפקטית במרכב טנדר בעלת חמישה מקומות, שיוצרה על ידי מרצדס-בנץ בין השנים 2017―2020. היא הוצגה ביולי 2017. באוקטובר 2016 הציגה מרצדס את דגם הקונספט המקדים.
ייצור
הייצור של ה-X-קלאס נמשך במשך שנתיים מלאות, תוכננו גם גרסה עם תא מטען גדול יותר וגם גרסה עם מנוע V8, אך בסופו של דבר עקב מכירות נמוכות הופסק הייצור במאי 2020 , כשבשנת 2018 השנה המלאה הראשונה שלה נמכרו רק 16,700 יחידות ובשנת 2019 נמכרו רק 15,300 יחידות.
עיצוב
אף על פי שזהו רכב עבודה, חזית הדגם בעיצוב כמו של רכבי הפנאי של מרצדס. מרצדס מציע את ה-X-קלאס בשלוש רמות גימור, PURE - מיועדת לעבודה נטו, PROGRESSIVE - ללקוחות שלא רוצים לוותר עם הנוחות והיוקרה אך רוצים רכב עבודה, POWER - גרסה בצבע לבן. בהתאם לכל רמות גימור בפנים המכונית יש מסך מגע המציג את המולטימדיה בקוטר 8.4 אינץ'.
מפרט טכני
ה-X-קלאס כוללת שלושה מנועי דיזל ומנוע בנזין אחד.
מנוע הבנזין בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-166 כ"ס ב-6,000 סל"ד, מנועי הדיזל בנפחי 2.0 ליטר טורבו המספקים 163 או 190 או 258 כ"ס. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שבעה הילוכים או תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים.
כוח קטלני (סדרת טלוויזיה)
כוח קטלני («Убойная сила») היא סדרת דרמה בלשית רוסית המבוססת על יצירותיו של אנדריי קיווינוב. שודרה בערוץ ORT כספין אוף לסדרה "רחובות הפנסים השבורים". בסך הכל, משנת 2000 עד 2005 יצאו 6 עונות (57 פרקים).
עלילה
שנת 1999, סנקט פטרבורג. העלילה מתמקדת בצוות המבצעי של מחלקת משטרת סנקט פטרבורג ובמחלק הרצח במטה. העונה הראשונה של הסדרה כוללת סיפור חקירה שמתפרס על פני תשעה פרקים. בעונות שלאחר מכן, ככלל, כל עונה היא סיפור בלשי נפרד.
הדמויות הראשיות של הסדרה איגור פלאחוב וואסילי רוגוב הם שוטרים, הנאבקים בפשע המאורגן. הגיבורים עובדים בשכר פרוטה ומסכנים את חייהם. בעונה הראשונה הדמויות הראשיות הן שוטרי מחלקת המשטרה המחוזית. אנטולי דוקאליס, שלא מאבד קשר עם חבריו הוותיקים (גיבורי הסדרה "רחובות הפנסים השבורים", מועבר למחלקה של פלאחוב ורוגוב. החל מהעונה השנייה עובדי מחלקת המחוז פלאכוב, רוגוב ושישקין מועברים למטה המשטרה, תחת פיקוחו הישיר של הגנרל סן-סאניץ'. כאן מתפצלים דרכיהם של השוטרים דוקאליס, וולקוב, לרין וסולובץ והשירות משליך אותם למקומות שונים: לוס אנג'לס, צ'צ'ניה, קאן, דרום אפריקה ובכל מקום שהם מגיעים אליו הם מפגינים מקצועיות גבוהה, תושייה וחוש הומור, המאפשר להם בכבוד לצאת מהנסיונות הקשים ביותר.
בעלילת הסדרה פרודיה נסתרת רבה, עם זיכרונות וציטוטים מסרטים וספרים מפורסמים (כמו "השמש הלבנה של המדבר", "קולומבו", "ייחוד הציד הלאומי", "מקום המפגש אינו ניתן לשינוי", "שודדים ישנים", יצירות שרלוק הולמס ורבים אחרים).
שולמית אליצור
שולמית אליצור (נולדה בי"ד בניסן ה'תשט"ו, 6 באפריל 1955) היא חוקרת הפיוט הקדום ושירת ימי הביניים. ראש המכון לחקר השירה והפיוט בגניזה על שם עזרא פליישר וחברת האקדמיה ללשון העברית החל משנת 2005. פרופסור מן המניין בחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית. החל משנת 2022 חברה באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
ביוגרפיה
שולמית אליצור נולדה בירושלים, בתם הבכורה של לאה חובב, חוקרת ספרות ומחנכת, ומאיר חובב, סופר ועורך. למדה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים ללשון ולספרות עברית. לאחר מכן סיימה את עבודת הדוקטור שלה במסלול ישיר אצל פרופ' עזרא פליישר. בעבודה זו עסקה בפיוטי ר' אלעזר בר' קילר, והוכיחה כי הוא פייטן אחר מהפייטן המפורסם בעל השם הדומה, הקליר. היא מלמדת שנים רבות באוניברסיטה העברית ופרסמה ספרי מחקר רבים בתחום השירה והפיוט הקדום. חלק נכבד מעבודתה מוקדש לפרסום וההדרה של יצירתו הענפה של רבי אלעזר בירבי קליר. נוסף על כך היא מכהנת במועצת המערכת של כתב העת "מסכת", חברת האקדמיה ללשון העברית, וחברה בוועדת השמות הממשלתית.
בעבר שימשה כיושבת ראש חברת מקיצי נרדמים.
על ספרה "שירה של פרשה", העוסק בפרשנות פרשיות השבוע לאור הפיוטים, זכתה בפרס הרב קוק, ועל ספרה "פיוטי רבי פנחס הכהן" זכתה בפרס יצחק בן־צבי.
נכון לתשפ"א פרסמה 115 מאמרים בכתבי עת, 14 מאמרים בעיתונות, ו-9 רשימות מקוונות.
חיים אישיים
בעלה, ד"ר בנימין אליצור, הוא מראשי מפעל המילון ההיסטורי ללשון העברית של האקדמיה ללשון.
לזוג ארבעה ילדים. ביניהם:
מעריב השבוע
מעריב השבוע הוא עיתון אקטואליה ישראלי יומי. בראשיתו הוקם כשבועון סוף שבוע בלבד בשם "סופהשבוע". במאי 2014, לאחר איחוד העיתון עם "מעריב" הוא הפך לעיתון יומי ומותג מחדש בשם "מעריב השבוע", לו גם מהדורה חינמית מקוצרת בשם מעריב הבוקר, ומהדורת סוף שבוע בשם "מעריב סופהשבוע". עורכי העיתון הם דורון כהן וגולן בר יוסף.
היסטוריה
העיתון הוקם על ידי הג'רוזלם פוסט שבשליטת אלי עזור, בתחילה הוא יצא במהדורת סוף שבוע בלבד. המהדורה הראשונה של העיתון פורסמה ב-14 בדצמבר 2012 תחת השם "סופהשבוע".
בדצמבר 2012 תשדיר פרסומת של העיתון, נפסל לשידור ב"קול ישראל", בגלל הזיקה שבין שם העיתון למוסף עיתון מעריב "סוף השבוע".
ב-6 באפריל 2014 אישר בית המשפט המחוזי בירושלים את מכירת עיתון "מעריב" לקבוצת "ג'רוזלם פוסט" שבבעלות אלי עזור תמורת 4 מיליון ש"ח. העסקה קיבלה גם את האישור של הממונה על ההגבלים העסקיים. העיתון מותג מחדש תחת השם "מעריב השבוע" ומהדורת סוף השבוע נקראה "מעריב סופהשבוע" (שזה למעשה איחוד של "מעריב" והשבועון "סופהשבוע"). כ-50 מעובדי "מעריב" נקלטו בחברה במתכונת החדשה של העיתון. כתוצאה מהאיחוד, שבו לכתוב בעיתון עיתונאים שפרשו ממעריב בתקופת שלמה בן-צבי, ובהם בן כספית, רון מיברג, יהודה שרוני, נועם אמיר, נתן זהבי, ליאור דיין, מאיר שניצר, גיל מלמד וליאורה גולדנברג-שטרן. ב-2 במאי יצא לאור הגיליון הראשון של "מעריב סופהשבוע" וב-12 במאי יצא לאור הגיליון הראשון של "מעריב השבוע".
לחיזוק החלק המגזיני של העיתון גויס מחדש אליק מרגלית, לשעבר עורך המוסף הפוליטי של העיתון "מוספשבת". למערכת החדשות הצטרף עורך החדשות אריה אפלטוני, ולכתב המשפט והפלילים של העיתון מונה אבירם זינו. התחקירן קלמן ליבסקינד שפוטר מ"מעריב" גויס מחדש. כותבים נוספים בעיתון הם יוסי מלמן, גדעון קוץ (פריז), שלמה שמיר (ניו יורק), דרור רפאל, אבי בניהו, ניר קיפניס, טליה לוין, רונן שובל, הילה קורח, מנחם גשייד ורון קופמן.
ביוני 2014 הורה השופט דויד מינץ בבית המשפט המחוזי בירושלים להעביר את שם המתחם www.maariv.co.il לבעלותו של העיתון "מעריב השבוע", לאחר שהעיתון "ישראל היום" דרש להעביר את שם המתחם לקישור לאתר nrg שנקנה על ידיו.
מהדורת "מעריב השבוע"
המהדורה היומית, שיוצאת גם במהדורה דיגיטלית באתר האינטרנט של העיתון, יוצאת לאור מדי יום חול, כוללת כ-32 עמודים: עמודי הכותרת, עמודי חדשות, מוסף כלכלי מובנה של העיתון גלובס ומוסף יומי בן 32 עמודים בשם "המגזין", שהיה גם בשנים קודמות המוסף היומי של "מעריב" ואשר כולל כתבות בנושאי אקטואליה, תרבות, תיירות, רכב וסגנון חיים.
מהדורת "מעריב סופהשבוע"
מהדורת סוף השבוע, יוצאת לאור מדי יום שישי, כוללת חמישה חלקים:
בצלאל לנדוי
בצלאל לנדוי (י"ד בטבת תרפ"ד, 22 בדצמבר 1923 - ט"ז באייר תשנ"ו, 5 במאי 1996) היה סופר והיסטוריוגרף חרדי ירושלמי פורה.
ספריו נושאים בדרך כלל אופי היסטוריוגרפי; מלבדם כתב גם מבואות רבים לספרים, שהיה שותף לעריכתם.
דרך המלך
דרך המלך הייתה דרך מסחר עתיקה בלבנט. הדרך החלה במצרים וחצתה את סיני, הנגב והערבה, אל עבר הירדן המזרחי. היא המשיכה צפונה לאורך קו פרשת המים של עבר הירדן המזרחי, דרך מואב והגלעד, אל רמת הגולן ודמשק, והלאה ממנה אל תדמור ואל ארם נהריים.
כיום עובר כביש 35 הירדני לאורך תוואי הדרך, וכל עריה הגדולות של ממלכת ירדן נמצאות לאורכה (מדרום לצפון): עקבה, מען (פטרה), כרכ, עמאן, זרקא ואירביד. הדרך מתחברת לדרך הים בחמת גדר. בכל הערים הללו שכנו מצודות להגנה על נוסעים ולגביית מסי מעבר.
דרך המלך נקראת גם המסלה ובחלקה הדרומי היא מכונה דרך מדבר אדום. שמות נוספים של הדרך הם דרך הנחושת או דרך הברונזה. היא קיבלה את השם "דרך הנחושת" משום שעברה בערבה באזור מכרות הנחושת, כגון חבל פונון, שם כרו נחושת עוד בסוף האלף השלישי לפנה"ס.
על פי המסופר בתנ"ך כאשר בני ישראל הגיעו לגבולה של ארץ אדום, פנה משה למלך אדום במילים:
גם כאשר הגיעו לארץ האמורי, פנה משה לסיחון מלכם במילים:
בהשאלה משמש הביטוי "דרך המלך" ככינוי לדרך הנכונה והישירה, בניגוד לדרכים עוקפות ועקלקלות, או ככינוי לדרך הפעולה העיקרית והמקובלת.
גדוליניום
גדוליניום (באנגלית: Gadolinium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Gd ומספרו האטומי 64. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.
תכונות
גדוליניום הוא מתכת לבנה כסופה, רקיעה, ניתנת לחישול ובעלת ברק מתכתי. בשיווי משקל בטמפרטורת החדר המבנה הגבישי של גדוליניום הוא הקסגונלי, ובטמפרטורות גבוהות (מעל 1235 מעלות צלזיוס), המבנה הגבישי היציב שלו הוא קובי ממורכז גוף (BCC), בפאזה המסומנת β.
גדוליניום יציב יותר מלנתנידים אחרים באוויר יבש, אך הוא מתחמצן במהירות באוויר לח ויוצר את התחמוצת Gd2O3.
גדוליניום הופך למוליך על מתחת לטמפרטורה של 1.083 מעלות קלווין (272.067- מעלות צלזיוס). לגדוליניום תכונות מגנטיות בטמפרטורת החדר: מתחת לטמפ' של 20 מעלות צלזיוס גדוליניום הוא פרומגנטי, ומעל טמפ' זו הוא פאראמגנטי. בגדוליניום מתרחש האפקט המגנטו-קלורי - צימוד בין שינויים במצב המגנטי לשינוי בטמפ'. כלומר, כאשר השדה המגנטי הפועל על החומר משתנה גם הטמפ' שלו משתנה.
במחקרים בננוטכנולוגיה, הצליחו חוקרים להכניס אטומים בודדים של גדוליניום לתוך מולקולות פולרן (C60). בנוסף, הדגימו חוקרים את האפשרות להכניס אטומים בודדים וצברים קטנים של אטומים לתוך ננו-צינוריות פחמן.
לאיזוטופ גדוליניום-157 יש את שטח החתך לפעולה הגדול ביותר לפיזור נייטרונים, מבין כל האיזוטופים היציבים. הוא שני רק לאיזוטופ קסנון-135, אולם איזוטופ זה איננו יציב.
היסטוריה
רק בשנים האחרונות גדוליניום טהור בודד. גדוליניום נקרא על שמו של הכימאי והגאולוג הפיני יוהאן גדולין (Johan Gadolin).
צורה בטבע
גדוליניום לעולם לא מופיע בטבע בצורתו החופשית, אך הוא נמצא בכמה מינרלים כמו גדוליניט, מונזיט ובסטנסיט. כיום גדוליניום מופק בתגובה בין GdF3 לסידן כך:
2GdF3 + 3Ca → 2Gd + 3CaF2
קיימות טכניקות בידוד נוספות לגדוליניום, כדוגמת חילוף יונים.
אמצעי זהירות
כמו לנתנידים אחרים, לתרכובות גדוליניום רעילות נמוכה. מנגנוני רעילותו לא מובנים במלואם.
רובעי רומא
רובעי רומא (באיטלקית: Rioni di Roma - "ריוני די רומא", מלטינית: "regio - "אזור") הם 22 האזורים האדמיניסטרטיביים להם מחולקת העיר רומא בירת איטליה. חלוקת רומא לרבעים החלה בעת העתיקה, במאה הרביעית לפנה"ס. חלוקה נוספת בוצעה בתקופת שלטונו של הקיסר אוגוסטוס, והעיר חולקה שוב בימי הביניים ובעת החדשה.
בעת העתיקה
החלוקה הראשונה של רומא לרבעים אדמיניסטרטיביים בוצעה במאה הרביעית לפנה"ס על ידי סרוויוס טוליוס. בחלוקה זו, חולקה העיר לארבעה רבעים שנקראו regiones (וביחיד: regio - "רג'יו").
בתקופת שלטונו של הקיסר אוגוסטוס, בשל גידולה של העיר, חולקה העיר ל-14 רבעים, מהם 12 בצידו המזרחי של הנהר, ורובע טרסטוורה (בלטינית: Transtiberim) בצידו המערבי של הנהר.
העת החדשה (חלוקה אדמיניסטרטיבית מאז הרנסאנס)
במהלך תקופת הרנסאנס גדלה העיר בשטחה ובתושביה, דבר שדרש שהעיר תעבור רה-ארגון מנהלתי. בשנת 1586 האפיפיור סיקסטוס החמישי הוסיף רובע נוסף לעיר (רובע בורגו).
בשנת 1747 החליט האפיפיור בנדיקטוס ה-14 לארגן מחדש את העיר מבחינה מנהלתית, ארגון שנדרש בשל העובדה שגבולות הרבעים לא הוסדרו. האפיפיור מינה את הרוזן ברנרדיני לחלק מחדש את העיר - חלוקה שנותרה בתוקפה עד שנת 1921. העיר חולקה ל-12 רבעים (בסוגריים שם הרובע המקביל כיום):
נפוליאון היה הראשון למעשה שהסדיר את הגבולות שבין הרבעים. לאחר תבוסתו של נפוליאון, הושבה החלוקה של ברנרדיני.
רובעי רומא כיום
עם הקמת ממלכת איטליה, במסגרת ארגון של כל חלקי הממלכה והפיכת רומא לבירתה, בוצע ארגון מחדש של העיר רומא - ארגון שנדרש לאור הגידול הרב באוכלוסיית העיר בשלהי המאה ה-19, וגדילתה מעבר לחומות אורליאנוס. בשנת 1874 נוסף רובע מספר 15 לעיר (רובע אסקווילינו, שחלקו נלקח מרובע מונטי).
גידול העיר בשטחה ובאוכולוסייתה הביא לחלוקה מחודשת לרבעים בשנת 1921 - במסגרת חלוקה זה מספר הרבעים הוגדל ל-22.
בשל גדילתה של העיר, בוצעה רפורמה נוספת בשנת 1972, במסגרתה חולקה העיר רבתי ל-20 רבעים שנקראו "צ'ירקוסקריזיוני" (circoscrizioni), ובהמשך שונה שמם ל"מוניצ'יפי" (municipi). מרבית רובעי המקוריים של העיר (למעט שלושת הרבעים בגדתו המערבית של נהר הטיבר) שייכים כיום למוניצ'יפי I.
רבעי רומא וסמליהם:
מוסלים מגומאייב (מלחין)
רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות
מוסלים מגומאייב נולד בשנת 1885 בשם "אבדול מוסלים מוחמד-אולו מגמואייב" במשפחתו של נפח צ'צ'ני, בדיוק באותו יום כמו המלחין האזרי החשוב האחר אוזייר חג'יבקוב. מקום הולדתו של אביו, סטארייה אטאגי שוכן כ-10 קילומטר צפונית מגרוזני, בירת צ'צ'ניה של ימינו, אז באימפריה הרוסית, כיום בפדרציה הרוסית. לפי אגדה משפחתית, האב נלקח כילד על ידי האימאם שאמיל מיישוב הררי לא ידוע. לפי נכדו מוסלים מגומאייב, המוצא הלאומי המדויק של אבות סבו לוטה בערפל.
מגומאייב גדל בגרוזני ולמד בבית ספר יסודי בעיר. בילדותו למד לנגן בכינור. בשנת 1900 התקבל לסמינר הפדגוגי בגורי, גאורגיה, שהשתייכה לאימפריה הרוסית. הוא למד נגינה באבוב, היה לסולן תזמורת הסמינר ואף ניצח עליה לפעמים. שם גם פגש את אוזייר חג'יבקוב, חבר ללימודים. עקב הקושי להתפרנס ממוזיקה החליט מגומאייב בהתחלה להתמקד בהוראה. בשנת 1905 הוסמך כמורה במכללת המורים בטביליסי ונשלח כמורה לכפר בקוביצ'י (בימינו - קיזליאר, בצפון אוסטיה-אלניה). בשנת 1906 בחר ללמד במכללה בלנקוראן, כיום באזרבייג'ן. הוא ארגן במכללה ערבים מוזיקליים ומופעי תיאטרון. בשנת 1911 קיבל תואר שאיפשר לו ללמד בבתי ספר תיכון ועבר לגור בפרוור של באקו, סאבונצ'ו.
פעילותו המוזיקלית
ב-1911 היה לסולן בתזמורת התיאטרון למוזיקה האזרבייג'ני ובמהרה התמנה למנצחו. בשנת 1916 כתב מגומאייב את האופרה הראשונה שלו "שאה איסמעאיל", המבוססת על פואמה עממית אזרית בעלת אותו השם. להבדיל מאופרות אזריות ראשונות אחרות, "שאה איסמעאיל" התמקדה פחות במרכיבים מוזיקליים אתניים אלא השתמשה בסגנונות לקוחים מהאופרות באירופה. האופרה הוצגה בהצלחה בשנת 1919 והמלחין שינה אותה בהמשך שלוש פעמים. מאוחר יותר גם המלחין גארא גאראייב ערך אותה בגרסה משלו בשנת 1987.
היצירה העיקרית שלו נחשבת האופרה "נרגיז" שנכתבה בשנת 1935 ושהעלילה שלה לבשה אופי ראיליסטי סוציאליסטי. נושא האופרה היה מאבקם של הקומוניסטים האזרים נגד "הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן". בסך הכל הלחין מגומאייב 15 יצירות מוזיקליות, רובן רספודיות. בשנת 1927 יחד עם חג'יביוב, פרסם "אוסף של שירי עם אזרבייג'נים" שכלל מעל 300 קטעי מוזיקה עממית מתועדת בתווים.
חייו הפרטיים
מגומאייב היה נשוי משנת 1905 לביידיגול ג'מל טרגולובה. אחותה הצעירה, מלייקה, התחתנה מאוחר יותר עם אוזייר חג'יבייוב וכך שני המלחנים הפכו לגיסים. למגומאייב נולדו שני בנים. הוא נפטר בשנת 1937 ממחלת השחפת בעת ביקור בנלצ'יק, בירת קברדינו-בלקריה, ברוסיה ונקבר בבאקו. בנו מוחמד היה צייר ואבי הזמר המפורסם מוסלים מגומאייב.
כדמות בכירה במוזיקה באזרבייג'ן היה מגומאייב פעיל במישור החברתי: ניהל את המחלקה המקומית של משרד (קומיסרות) החינוך, היה המנהל האמנותי של התיאטרון המוזיקלי ובשנת 1929 היה למנהל המוזיקלי של תחנת הרדיו של אזרבייג'ן.
יצירות
בגרסתה הראשונה המוזיקה התבססה על עקרונות האלתור והמוגאם, אולם בגרס השנייה והשלישית, השיחות הוחלפו ברציטטיבים. נחשבת אבן דרך חשובה בהתפתחות המוזיקה של אזרבייג'ן. .
דרך הים
דרך הים (בלטינית: Via Maris - וִיָה מָרִיס) היא דרך עתיקה עוד מתקופת הברונזה שחיברה בימי קדם את מצרים עם סוריה, אנטוליה ומסופוטמיה (איראן ועיראק של ימינו) כאשר חלק ממנה עבר בתחומה של ארץ ישראל.
חשיבות הדרך היא בחיבור בין שתי האימפריות של המזרח: מצרים מדרום, והאימפריה הצפונית או הצפון-מזרחית (בבל, אשור, פרס, עיראק, טורקיה, סוריה וכו').
שמה המקורי של הדרך היה דרך ארץ פלשתים, תזכורת לעובדה שהדרך עברה דרך מישור פלשתים. דרך הים החלה בדלתה של הנילוס במצרים ופנתה צפונה לאורך חופי סיני דרך אל עריש ורפיח. משם צפונה דרך חופה של ארץ כנען לעזה, אשקלון, אשדוד, תל אפק (ראש העין) ומשם מזרחה דרך מגידו ועמק יזרעאל עד לכנרת. משם צפונה דרך מגדל, כפר נחום וחצור. מחצור חצתה הדרך את רמת הגולן והגיעה לדמשק. מכאן אפשר היה להמשיך בדרך המלך עד נהר הפרת וצפונה לאנטוליה.
תיאור דרך הים על סעיפיה השונים מופיע בפפירוס אנאסטאזי א מתקופת הממלכה החדשה במצרים העתיקה המתוארך למאות ה-13-14 לפנה"ס.
השם המודרני, "Via Maris" בלטינית פירושו "דרך הים". השם מתבסס על פסקה מהוולגטה (התרגום הלטיני של התנ"ך, ישעיהו ח:23). יחד עם דרך המלך, הייתה "דרך הים" אחת הדרכים הראשיות שחיברו את מצרים ללבנט, לאנטוליה ולארם-נהריים. דרך הים נחצתה על ידי דרכי מסחר אחרות, שאיפשרו לנוע מאפריקה לאירופה ומאסיה לאפריקה.
תוואי הדרך
דרך הים החלה בדלתה של הנילוס במצרים ופנתה צפונה לאורך חופי סיני דרך אל עריש ורפיח. משם צפונה דרך החוף של כנען לעזה, אשקלון ו-אשדוד ים. בשל תנאי העבירות הטובים במישור התקיימו מספר נתיבים חלופיים באזור זה. אולם כולם חלפו ליד עיר המפתח של השפלה. אם זו גזר, רמלה או לוד, תלוי בתקופה. כאן חוצה את דרך הים הדרך המחברת את יפו במערב לירושלים ומתחברת לדרך ההר.
הדרך לאורך הים, התוואי הטבעי כיום, הייתה קשה למעבר בגלל ביצות השרון, הכרמל הנושק לים וסולמה של צור, אשר מנע מעבר נוח ליד ראש הנקרה. לכן עברה הדרך במיצר אפק (בסמוך לראש העין) כדי לעקוף את נחל הירקון. כל עוד הדרך נעה במישור יחסי, היו לה מספר נתיבים חלופיים. אולם באפק היא נכנסה לתוך מעבר צר בין הרים וביצה, לכן נשלטה נקודה זו לכל אורך השנים על ידי מצודת אנטיפטריס (תל אפק). מאפק נמשכה הדרך צפונה דרך ג'לג'וליה, קלקיליה וטולכרם. באזור קלקיליה היה צומת דרכים עם דרך יפו-שכם.
מכאן נמשכה הדרך ממזרח לביצות השרון, לרגלי הרי השומרון, בדיוק בתוואי כביש 444 של ימינו, אל נחל עירון (ואדי עארה) ודרכו למגידו, השוכנת בין הרי השומרון לכרמל. על-מנת לשרת את עיר הנמל החשובה דור, עברה דרך הים בנתיב חלופי, דרך עין השופט ונחל תות ("ואדי מילק"). למעשה, כל נתיב סביר בין ראש העין למגידו הוא נתיב אפשרי למעבר בתקופה זו או אחרת של דרך הים, בכפוף למצב יערות האלונים שהתקיימו בשומרון, מצב הביצות באזור השרון וחשיבותן של ערי החוף והנגישות אליהן בנתיבים יבשתיים או נתיבים המשתמשים בערוצי נחלי החוף כדרכי-רוחב.
מגידו היא נקודת מפתח אסטרטגית בעלת חשיבות מכרעת למעבר בדרך הים. כל מסע העולה ממצרים צפונה או המגיע מהצפון מצרימה חייב לעבור דרך מגידו, ולא ניתן היה לעקוף אותה עד העת המודרנית. ממערב ומצפון - הכרמל נושק לים ולא מאפשר מעבר נוח, ומדרום - הרי שומרון. בקרבת המקום התקיימו קרבות מכריעים רבים, ממסע שישק וקרבות אחאב עד קרב מגידו במלחמת העולם הראשונה. למגידו חשיבות סמלית בנצרות כיוון שעל פי חזון יוחנן קרב אחרית הימים בין גוג ומגוג יתקיים בארמגדון - היא מגידו. לפי צבי אילן, לאחר מגידו מתפצלת הדרך למספר נתיבים:
מאטיה דסטרו
מאטיה דסטרו (באיטלקית: Mattia Destro; נולד ב-20 במרץ 1991) הוא כדורגלן איטלקי המשחק באמפולי בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
דסטרו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אסקולי. בשנת הצטרף למחלקת הנוער של אינטר מילאנו. ב-20 ביולי 2010 עבר לגנואה במסגרת עסקת העברתו של אנדראה ראנוקיה שעשה את הדרך ההפוכה. ב-12 בספטמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' בהפסד 1–3 נגד קייבו ורונה.
בשנת, דסטרו הושאל לסיינה תמורת 1.5 מיליון אירו עם אופציה לרכישת כרטיס השחקן שלו. דסטרו הפך למלך השערים של המועדון עם 12 שערים.
ב-30 ביולי 2012 חתם ברומא תמורת 16 מיליון אירו. ב-2 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1–3 נגד אינטר מילאנו. ב-4 בנובמבר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 1–4 נגד פלרמו, אך לאחר שהוריד את החולצה תוך כדי חגיגת השער קיבל צהוב שני והורחק. דסטרו הבקיע 5 שערים בגביע והפך למלך השערים של המפעל בעונתו הראשונה במועדון.
בינואר 2015 הושאל למילאן עד לסיום העונה.
ב-20 באוגוסט 2015 חתם בבולוניה לחמש שנים עבור 6.5 מיליון אירו. בינואר 2020 הושאל לגנואה עד לסיום העונה.
קריירה בינלאומית
דסטרו היה חלק מכל הנבחרות הצעירות של איטליה, והשתתף עם הנבחרת הצעירה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2013 שהייתה האליפות האחרונה שלו בנבחרות הצעירות. דסטרו נכלל בסגל המורחב של הנבחרת הבוגרת לקראת יורו 2012 אך בסופו של דבר לא נכלל בסגל הסופי של הנבחרת לאליפות. ב-15 באוגוסט 2012, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 1–2 נגד. ב-11 בספטמבר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד. הוא נכלל גם בסגל הרחב של הנבחרת לקראת מונדיאל 2014 אך בסופו של דבר לא נכלל בסגל הסופי.
ליאור בירקאן
ליאור יהודית בירקאן (4 בנובמבר 1963 – 22 במאי 2020) הייתה שחיינית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה. החזיקה בכל שיאי ישראל בסגנונות חופשי, גב, פרפר ומעורב אישי, (פרט למשחים בסגנון החזה). בעלת 3 מדליות זהב ו-2 מדליות כסף מהמכביה האחת עשרה (1981). בו זמנית היא החזיקה ב-7 שיאי ישראל. נחשבת לאחת השחייניות הגדולות בישראל בכל הזמנים.
בירקאן זכתה 17 פעמים בתואר אלופת ישראל, 4 פעמים ברציפות (1981-1978) במשחה ל-400 מטר חופשי, 4 פעמים ברציפות (1983-1980) במשחה ל-400 מטר מעורב אישי, 4 פעמים (1981-1979 ו-1983) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, פעמיים ברציפות (1980-1979) במשחה ל-800 מטר חופשי, פעמיים (1981 ו-1983) במשחה ל-100 מטר גב ופעם אחת (1979) במשחה ל-200 מטר חופשי.
ביוגרפיה
ליאור בירקאן נולדה וגדלה בירושלים. היא התאמנה בקבוצת הפועל ימק"א ירושלים, בהדרכתו של דוד סיבור, "סוכו" (מאמן ראשי) וברי אבנר (עוזר מאמן). היא למדה בגימנסיה העברית רחביה.
אלופת ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף יולי 1978 זכתה בירקאן ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:50.08 דקות, לפני אסנת ארליך מהפועל חולון/בת ים (4:51.43 דקות) ונטע יוסף מהפועל בית ברל (4:53.60 דקות), מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.79 דקות, אחרי נטע יוסף (1:03.43 דקות) ולפני אסנת ארליך (1:04.57 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:18.71 דקות, אחרי ארליך (12:17.22 דקות) ויוסף (2:18.09 דקות).
1979
בתחרות שמונה האומות שנערכה בבלגיה ביולי אותה שנה סיימה בירקאן במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 4:42.35 דקות, במקום שישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:53.74 דקות, ובמקום שביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:17.33 דקות. שבוע לאחר מכן, בתחרות בינלאומית בשחייה שנערכה בדרמשטט שבמערב גרמניה היא קבעה במשחה ל-200 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש של 2:33.59 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-11 שנים של איבונה טוביס (2:35.6 דקות). נוסף לכך, היא קבעה במשחה ל-100 מטר חופשי שיא אישי חדש של 1:02.51 שניות, מאית השנייה לאט מהשיא הישראלי של נטע יוסף.
באליפות ישראל בשחייה לנוער שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה קבעה בירקאן במשחה ל-200 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 2:13.82 דקות.
שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט היא זכתה ב-6 מדליות, 4 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:14.06 דקות, לפני חברתה לקבוצה מישל קובין (2:15.78 דקות) ועופרה מוניוז מהפועל מטה יהודה (2:20.02 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 4:39.71 דקות, לפני מישל קובין (4:41.99 דקות) ועופרה מוניוז (4:48.10 דקות), במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 9:40.49 דקות, לפני מישל קובין (9:44.61 דקות) ועופרה מוניוז (9:58.48 דקות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:32.05 דקות, לפני טובה אברמוב מהפועל חולון/בת ים (2:33.97 דקות) ומירב הדר מהפועל שפיים (2:35.54 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.43 דקות, אחרי מירב הדר (1:02.36 דקות) ומישל קובין (1:03.44 דקות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:08.29 דקות, אחרי טובה אברמוב (1:08.03 דקות) ולפני נטע יוסף (1:08.73 דקות).
1980
עקב החרם המערבי שהובילה ארצות הברית במחאה על פלישת ברית המועצות לאפגניסטן, החמיצה בירקאן את אולימפיאדת מוסקבה (1980).
באליפות הפועל שנערכה בווינגייט ביולי 1980 קבעה בירקאן במשחה ל-100 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 1:07.60 דקות, שיפור לשיא בן השנתיים של נטע יוסף (1:07.65 דקות).
8 מדליות מהן 6 מדליות זהב באליפות ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט אותה שנה זכתה בירקאן ב-8 מדליות, מהן 6 מדליות זהב ו-2 מדליות כסף, וקבעה שלושה שיאים ישראלים. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 4:34.67 דקות, לפני מישל קובין (4:42.12 דקות) ופבי סקלרובסקי מהפועל תל אביב (4:48.36 דקות), במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:43.83 דקות, אחרי מישל קובין (9:44.92 דקות) והדר רובינשטיין ממכבי קריית אונו (9:49.89 דקות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 2:29.01 דקות, לפני מירב הדר (2:34.05 דקות) והדר רובינשטיין (2:37.77 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 5:17.95 דקות, לפני הדר רובינשטיין (5:31.68 דקות) וטלילה יודפת מהפועל מטה יהודה (5:36.48 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.69 דקות, אחרי עופרה מוניוז שקבעה שיא ישראלי חדש של 1:00.91 דקות ולפני מירב הדר (1:02.39 דקות), במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:06.58 דקות, אחרי עופרה מוניוז שקבעה שיא ישראלי חדש של 1:06.46 דקות ולפני הדר רובינשטיין (1:07.10 דקות).
1981
בתחרות הכנה לקראת המשימות הלאומיות לשנת 1981 שנערכה בקיבוץ רמת רחל (בריכה של 25 מטר) בסוף יוני הוכיחה בירקאן שהיא נימצאת בכושר טוב לקראת התחרויות החשובות, כשזכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.5 דקות, לפני השיאנית הישראלית במשחה זה עופרה מוניוז ובמשחה ל-100 מטר גב בו החזיקה בשיא הישראלי בתוצאה של 1:10.9 דקות.
בתחרות "שמונה האומות" שנערכה בקיאסו, שווייץ בתחילת יולי אותה שנה סיימה בירקאן במקום השישי במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:29.63 דקות, במקום השביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:31.32 דקות ובמקום השביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:26.39 דקות. בנוסף, סיימה במקום השמיני במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, יחד עם רבקה פרידלנדר, הדר רובינשטיין, ומוניוז בשיא ישראלי חדש של 4:43.36 דקות, כששחתה את סגנון הגב.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-11 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב מספר ימים לאחר מכן זכתה בירקאן ב-5 מדליות, 3 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:29.92 דקות, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:18.74 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי יחד עם מוניוז, עדי בן יהודה ורובינשטיין בשיא ישראלי חדש ובשיא מכביה חדש של 4:08.85 דקות. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:31.61 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם האחיות מוניוז (תמי ועופרה) ורובינשטיין בשיא ישראלי חדש של 4:39.86 דקות.
באליפות הגילאים בשחייה שנערכה בווינגייט בתחילת חודש אוגוסט אותה שנה קבעה בירקאן שיא ישראלי חדש במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:09.81 דקות, שיפור לשיאה הקודם שעמד על 1:10.40 דקות ובכך הייתה לשחיינית הישראלית הראשונה ששוחה משחה זה מתחת ל-1:10 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכתה בירקאן ב-6 מדליות, 4 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:10.41 דקות, לפני יונת לב מהפועל נהריה (1:11.68 דקות) ורינת גורן מהפועל עמק יזרעאל (1:13.07 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:39.21 דקות, לפני פבי סקלרובסקי (4:40.80 דקות) ומיכל כהן ממכבי תל אביב (4:50.86 דקות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 2:27.87 דקות, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי 5:23.69 דקות, לפני איה קופילביץ' (5:27.32 דקות) וענת עדות (5:30.19 דקות), שתיהן מהפועל גש"מ. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:04.98 דקות, לאחר קרב מרתק עם רובינשטיין שקבעה שיא ישראלי חדש של 1:04.83 דקות והייתה לשחיינית הראשונה שירדה במשחה זה מתחת ל-1:05 דקות ומדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 28.74 שניות, אחרי עופרה מוניוז (28.18 שניות) ועדי בן יהודה (28.59 שניות).