cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דוד דוידוב
דוד דוידוב (רציק) (10 במאי 1890 – 13 בנובמבר 1975) היה שחקן, במאי וצייר ישראלי יליד רוסיה. מייסד "תיאטרון עברי".
ביוגרפיה
דוידוב נולד בלודז' שבפולין הרוסית, בנם של יוסף ויהודית בת אברהם ולדר. תחילה למד ב"חדר" ובגיל תשע נסע עם הוריו לברלין בירת גרמניה, שם למד בבית הספר התיכון. לאחר מכן עבד במשך שנה בתחום הייצור. מכיוון שבנעוריו הצטיין בלימודים, זכה במלגה ללימודי מוזיקולוגיה ופיתוח קול בקונסרבטוריון למוזיקה בעיר לייפציג, אותם סיים בשנת 1913. במקביל למד בבית הספר הדרמטי של פרופ' מריאן, והציג על הבמה הגרמנית בהנהלתו של צימרמן בלייפציג.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר ללונדון, שם שיחק ב"וונדרלנד תיאטר" של בלומנטל, ב"ליריק תיאטר" של אפשטיין וב"פאוויליון תיאטר" של מושקוביץ. אולם מכיוון שהיה בעל אזרחות רוסית-פולנית נאלץ לעזוב לרוסיה. דוידוב שיחק בגרמניה בגרמנית וביידיש ואנגלית בבריטניה, אמריקה, סין, יפן, והודו. בנוסף, נשלח לייצג את תיאטרון היידיש באנגליה בקונגרס התיאטרון היידי שהתקיים בקייב רוסיה, שם הפך לבמאי ושחקן בלהקת תיאטרון יידיש איתם סייר ברוסיה ובסין.
בשנת 1919 עלה לארץ ישראל במסע דרך הודו ומצרים, תחילה שימש קצין קשר בין המוסדות הלאומיים לממשלת המנדט ופעל בהצלחה במטרה לעודד את העבודה לפועל היהודי במערכת הרכבות.
בשנת 1920 ייסד, יחד עם מאיר תאומי, מנחם בנימיני ופרידה כרמלית, את התיאטרון העברי הראשון בתל אביב בשם "התיאטרון העברי בא"י". התיאטרון הציג מחזות קלאסיים ודוידוב ביים בו כ-מאה חמישים מחזות מהרפרטואר היידי והעולמי. מאוחר יותר הוא התחלף ל"התיאטרון הדרמטי" בניהולה של מרים ברנשטיין-כהן.
בשנת 1923 נסע, בעקבות מחלתו, לגרמניה. ובשנת 1925 הצטרף ל"תיאטרון הארצישראלי", לאחר פירוקו השתתף ב"תיאטרון אמנותי". בשנת 1932 השתתף בסרט "צבר".
בעקבות מחלתו פרש מעיסוקו בתיאטרון במהלך שנות ה-30 והחל בציור ורישום.
בשנת 1975 נפטר במהלך ניתוח והוא בן 85. השאיר אחריו רעיה - ציפורה, ובן - יוסף, וכן ידועה בציבור - ריטה גולברג. בנו חי נהרג במלחמת העולם השנייה, בעת שירותו בצבא הבריטי (1945). מדי שנה מעניקה קרן מלגות ע"ש דוידוב מלגות קיום לתלמידי החוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
ב-8 בנובמבר 2012 הוסר הלוט מעל לוחית זיכרון על ביתו של דוד דוידוב בתל אביב.
אברהם יהושע סולובייצ'יק
הרב אברהם יהושע הלוי סולובייצ'יק (נולד בב' בתמוז תש"ט, 29 ביוני 1949) הוא ראש ישיבת בריסק בירושלים.
קורותיו
נולד בירושלים לעטיל לבית ויינשטיין ולרב יוסף דוב סולובייצ'יק, בנו של 'הרב מבריסק' הרב יצחק זאב סולובייצ'יק. נקרא על שם שני סביו של אמו הרב אברהם ויינשטיין והרב יהושע צימבליסט. בילדותו למד בתלמוד תורה ובישיבה הקטנה של עץ חיים, בהמשך למד בישיבה למצוינים בירושלים בראשות הרב חיים אהרן טורצ'ין והרב יצחק חיים קרסניצקי. אחר כך למד אצל אביו בישיבת בריסק בירושלים. נישא למלכה, בתו של הרב שמעון ברייש מציריך - בנו של הרב מרדכי יעקב ברייש, בעל שו"ת "חלקת יעקב".
בשנת תש"ם נפטר אביו והוא התמנה לראש הישיבה בגיל 31. הישיבה בראשותו מונה כאלף תלמידים. הקים מוסדות נוספים, בהם ישיבת "יד הלוי" ישיבה גדולה בירושלים (שבה, נלמדים סדרי נשים ונזיקין ולא סדר קדשים) ובית ספר וסמינר לבנות "מסילת ישרים". משמש גם כאחד מנשיאי ארגון "אתרא קדישא".
הרב סולובייצ'יק מעביר לעיתים תכופות, במוצאי שבת בביתו "שיעור חומש". השיעור עוסק בפרשת השבוע ובענייני השקפה. הוא מרבה לדבר בו על הציבוריות החרדית ומבקר לא פעם רבנים שסוטים לדעתו מן הדרך.
בשונה מדודיו הרב משולם דוד והרב מאיר, הוא הביע ביקורת חריפה על הפלג הירושלמי בכמה הזדמנויות בטענה שמאבקם בגיוס בני הישיבות שקרי. עם זאת אמר שגם נגד ההנהגה בבני ברק (בראשות הרב אהרון יהודה לייב שטיינמן) הייתה לו ביקורת בעבר. רבני 'הפלג' תקפו אותו חזרה.
בימי התפרצות נגיף הקורונה בישראל יצא נגד רבנים שתמכו בהוראות של משרד הבריאות בטענה שלא ייתכן שמידת ההישמרות הנכונה היא בדיוק מה שקבע משרד הבריאות. עוד אמר שכל אחד יבחר לעצמו האם הוא רוצה ללכת עם מסיכה או לא.
משפחתו
לרב סולובייצ'יק 16 ילדים.
בניו, הרב מרדכי יעקב ('יענק'ל'), הרב חיים והרב יוסף דב (בערל) והרב יצחק זאב (וועלוול) מוסרים שיעורים בישיבתו. חתנו הרב חיים ישראל הערץ הוא ראש ישיבת "יד הלוי". חתניו הרב ישראל איסר שפירא, הרב יעקב משה לייבוביץ, והרב ישראל חיים פוברסקי - הם ר"מים בישיבת "יד הלוי". שניים מגיסיו הם הרב חיים פיינשטיין ראש ישיבות עטרת שלמה ובית יהודה (שהוא גם בן-דודו) והרב משה ברזובסקי ראש ישיבת סלונים.
In Too Deep (שיר של טיאנה בוגיצ'ביץ')
In Too Deep (בעברית: יותר מדי עמוק) הוא השיר שייצג את סרביה באירוויזיון 2017. השיר בוצע על ידי טיאנה בוגיצ'ביץ'. השיר שנבחר בבחירה פנימית של רשות השידור הסרבית נכתב על ידי בוריסלאב מילאנוב, יואכים פרסון, ג'והן אלקאנס וליסה דזמונד והולחן על ידי בוגיצ'ביץ' עצמה.
משפחת רובינסון השווייצרית (ספר)
תקציר העלילה
באי מקימה המשפחה מחנה מאולתר. ויליאם יודע שהם חייבים להתכונן לשהות על האי במשך זמן רב, ועל כן הוא מתחיל להתמקד בהישרדות. בהמשך ויליאם ובנו הבכור פריץ יוצאים יחד וחוקרים את האי.
עלילת הסיפור עוסקת במעל לעשור בו המשפחה נמצאת על האי. בסופו של דבר ספינה בריטית מוצאת את האי. הקפטן מקבל מהם את היומן שכתבו ושמכיל את סיפור חייהם על האי. כמה מבני המשפחה בוחרים להמשיך לחיות בשלווה על האי ב"שווייץ החדשה", בעוד שחלקם חוזר לאירופה עם הספינה הבריטית.
נושאים מרכזיים
שמו של הספר מבוסס על ספרו של דניאל דפו, רובינזון קרוזו, וכמותו, גם הוא מציב את גיבוריו על אי בודד לאחר שספינתם נטרפה. כמו רובינזון קרוזו, גם בני המשפחה לא נכנעים ליאוש, ומצליחים לבנות חברה אנושית משגשגת בזעיר אנפין. הם עושים שימוש במשאבים שנמצאים באי, ושנתנו להם על פי אמונתם מידי האל. הם מבייתים את החיות ועוסקים בחקלאות, ובכך מהווים את "המודל האידיאלי" לחיים נכונים על פי השקפתו של הסופר. אולם בשונה מרובינזון קרוזו, הגיבורים ב'משפחת רובינסון השווייצרית' הם כל בני המשפחה ואף המשפחה עצמה, שמצליחה לשרוד באי ואף לשגשג בו בזכות ערכים כמו שיתוף פעולה, ונאמנות.
אגודת ג'ון ברץ'
אגודת ג'ון ברץ' (John Birch Society, בקיצור: JBS) היא ארגון פוליטי ימני-שמרני אמריקאי, אשר פועל לקידום רעיונות של ממשלה קטנה, מלחמה בקומוניזם, רפובליקה חוקתית וחופש אישי. הארגון הוקם על ידי רוברט ו. ולץ' בשנת 1958. בשנות השישים היוותה כוח משמעותי בארצות הברית אולם בשנות השמונים דעכה השפעת הקבוצה.
הארגון הוקם בשנת 1958 באינדיאנפוליס על ידי רוברט ו. ולץ', הבן (Robert W. Welch, Jr), איש עסקים עשיר ושמרן ממדינת מסצ'וסטס, אשר עשה את הונו בעסקי הממתקים. שם הארגון, ג'ון ברץ', הוא מחווה למסיונר נוצרי אמריקאי שפעל בעבור המודיעין האמריקאי, אשר פעל בסין בשנות הארבעים ונרצח על ידי המשטר הקומוניסטי בשנת 1945. ולץ' האמין כי ברץ' נרצח כחלק ממאבק בין כוחות הקומוניזם, אותם ייצגו הסינים והסובייטים, לבין כוחות החופש, אשר מיוצגים על ידי ארצות הברית.
ולץ' הקים את הארגון על מנת להילחם ברעיונות סוציאליסטים בפוליטיקה האמריקאית ולעצור את מה שהוא תיאר כ"הסתננות קומוניסטית" לתוך החברה האמריקאית. וולץ שימש כראש הארגון עד למותו בשנת 1985. בין המייסדים המקוריים של הארגון היה פרד קוק, מייסדה של קוק תעשיות.
וולץ' האמין שתוכניות רווחה מטעם המדינה וארגוני עובדים גורמים לארצות הברית להפוך למדינה סוציאליסטית. בתחילת שנות השישים היו בארגון כ-100,000 חברים. לקראת שנות השמונים דעך בצורה משמעותית כוחו של הארגון.
האנטר (כטב"ם)
האנטר (Hunter, שפירושו בעברית: צייד) הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) לסיור ולאיסוף מודיעין מתוצרת התעשייה האווירית לישראל. הכטב"ם השלישי פרי פיתוחה (אחרי הסקאוט וה-RQ-2 פיוניר). ההאנטר יוצר בארצות הברית על ידי חברת נורת'רופ גראמן בשיתוף התעשייה האווירית.
האנטר משמש במשימות: מודיעין זמן אמת למטוסי קרב, מעקב, רכישת מטרות (RSTA), ממסר תקשורת ואחרות.
היסטורית שירות
לאחר הצלחה של ה-RQ-2 פיוניר במלחמת המפרץ (1991) ביקש צבא ארצות הברית לפתח כטב"ם מתקדם יותר שיועד לשרת כמערכת כטב"ם קצר טווח ברמת מפקדי דיוויזיה ומפקדי קורפוס. התעשייה האווירית יחד עם החברה האמריקאית "TRW" עלו לשלב האחרון של המכרז מול מתמודדת נוספת. לצורך הפרויקט הוקם מפעל באריזונה במטרה לפתח ולייצר את הכטב"ם בהתאם לדרישות ארצות הברית.
בשנת 1992 זכתה החברה במכרז והוזמנו שני אבות טיפוס ראשונים, אולם הוצאות הפיתוח היו גבוהות מהמצופה ותחילת הייצור התעכבה. ביולי 1993 דווח שהפרויקט יצר הפסד כספי כבד של עשרות מיליוני דולרים לתעשייה האווירית. עם זאת הפרויקט נמשך וצבא ארצות הברית הזמין 50 מערכות "האנטר", שבכל אחת מהן 8 מטוסים ותחנות קליטה, בהיקף של 4.2 מיליארד דולר. לאחר שנרכשו 7 מערכות בלבד, בהיקף כולל של כ-350 מיליון דולר, הרכש הופסק לאחר שורה של תאונות. באפריל 1997 הוחלט לחדש את הרכש, לאחר שה"האנטר" הוכיח את יעילותו בשורה של ניסויום ותרגילים מבצעיים.
יאיר דובסטר, שהיה בצוות פיתוח הפיוניר והאנטר, משחזר:
בחודש מרץ 1999 הוצבו מערכות "האנטר" במקדוניה ומשם יצאו למשימות סיוע ותמיכה לכוחות נאט"ו במלחמת קוסובו. אחד מהם התרסק.
לאחר שה"האנטר" שירת בהצלחה במלחמת קוסובו ובמלחמת המפרץ השנייה (2003), הזמין הצבא האמריקאי האנטרים נוספים. בנוסף, ההאנטר נמכר גם לצרפת, הודו ובלגיה.
אוניברסליות (תורת הקטגוריות)
בתורת הקטגוריות, אוניברסליות היא תכונה של אובייקטים כלליים במסגרת קטגוריה נתונה, שממנה נובע שהם מייצגים משפחה רחבה של אובייקטים. למינוח זה שימושים רבים בתחומים שונים במתמטיקה, כמו אלגברה, טופולוגיה אלגברית ועוד. במקרים רבים ההצדקה לקיומה של בניה מתמטית היא בכך שהיא מספקת אובייקט אוניברסלי.
האנטר (כטב"ם)
היסטורית שירות
בשנת 2003 נוצרו בחברת נורת'רופ גראמן (שרכשה את TRW) גרסאות של האנטר חמושות בחימוש מונחה מסוג וייפר סטרייק (Viper Strike או BAT עם הנחיית לייזר).
אוניברסליות (תורת הקטגוריות)
הגדרה פורמלית
יהיו C,D קטגוריות נתונות. יהי U:D \to C פונקטור ו-X אובייקט של C.
האנטר (כטב"ם)
היסטורית שירות
בשנת 2004 הוחלף המנוע של ה"האנטר A" ממנוע מוטוגוצי בנזין 2 פעימות למנוע מסחרי 3 צילינרים מונע בדלק מטוסים ב"האנטר B". המנוע החדש והדלק הכבד איפשרו את שיפור הביצועים של המטוס והפכו את הלוגיסטיקה שלו לפשוטה יותר. זאת לקראת מכרז הצטיידות חדש של הפנטגון
על בסיס ה"סקאוט" פותח בתעשייה האווירית ה"הרון 1" כטב"ם גדול ומתקדם יותר מה"האנטר". מספר צביקה ארזי, שעסק בפיתוח ה"הרון":.
אוניברסליות (תורת הקטגוריות)
הגדרה פורמלית
מורפיזם התחלתי מ-X ל-U הוא זוג (A,\phi) כאשר A אובייקט של D ו- מורפיזם ב-C, כך שמתקיימת תכונת ההתחלתיות: לכל אובייקט Y ב-D ולכל מורפיזם קיים ויחיד מורפיזם g:A \to Y כך ש-, כלומר הדיאגרמה הבאה  מתחלפת:
האנטר (כטב"ם)
היסטורית שירות
לבקשת הצבא האמריקאי הוכנסו פיתוחים שנוצרו ב"הרון" אל RQ-5E ויצרו את ה"האנטר משופר טווח מוגדל (Extended Hunter)" או "E Hunter" - האנטר בעל כנף וזנב של הרון וכני נסע מתקפלים, לטיסה בטווחים רחוקים וגבהים גבוהים יותר. האנטר E טס לראשונה ב-17 במרץ 2005.
ביולי 2015 הודיע הצבא האמריקאי כי ההאנטר יוצא משירות ויוחלף על ידי כטב"ם נושא טילי הלפייר בעל יכולות תקשורת משופרות "הנשר האפור" (The Gray Eagle).
אוניברסליות (תורת הקטגוריות)
הגדרה פורמלית
בדומה, מורפיזם סופי הוא מורפיזם דואלי לקודם: זהו אובייקט סופי מ-U ל-X, כלומר זוג (A,\phi) כאשר A אובייקט של D ו- מורפיזם ב-C, כך שמתקיימת התכונת הסופיות: לכל אובייקט Y ב-D ולכל מורפיזם קיים ויחיד מורפיזם g:Y \to A כך ש-, כלומר:
האנטר (כטב"ם)
מאפיינים
צורת הכטב"ם היא מנור כפול. הוא מונע על ידי מנוע ארבע פעימות דו-צילינדרי כפול בעל מדחף תמרון מסחב.
אוניברסליות (תורת הקטגוריות)
הגדרה פורמלית
מורפיזם אוניברסלי הוא בהגדרה אחת משתי הבניות לעיל, ואוניברסליות היא אחת מהתכונות (ההתחלתית או הסופית) בהתאם. בהתאם לדואליות של המונחים, ניתן להגדיר רק אחד מהם, והשני נובע ישירות על ידי החלפת כיווני החצים.
האנטר (כטב"ם)
מאפיינים
הוא יכול להמריא ממסלול המראה או באמצעות מעוט הידראולי. כמו גם לנחות על מסלול או להיתפס ברשת בלימה. הוא נושא מצלמת טלוויזיה מיוצבת תחת גוף המטוס ויכול לשדר את המידע הנקלט על ידו בזמן אמת לתחנה קרקעית.
אוניברסליות (תורת הקטגוריות)
קיום ויחידות
שאלת הקיום, באופן כללי, היא פתוחה - ניתן לנסח בעיות להן לא קיים אובייקט אוניברסלי. לעומת זאת, בהינתן קיום אובייקט (A,\phi), היחידות (עד כדי איזומורפיזם) מובטחת: אם גם (A',\phi ') מקיים את התכונה, ניתן (בהתאם לתכונה) לבנות מורפיזמים בשני הכיוונים: שהופכים אחד את השני.
כלומר, ברגע שמצאת אובייקט אוניברסלי - הוא יחיד עד כדי איזומורפיזם, ואכן בבניות רבות פשוט מציגים אובייקט שמקיים את הדרישות. יותר מכך, אם נמצא אובייקט 'אחר' המקיים את התכונה, הוא איזומורפי לאובייקט המוכר.
אלברט קפיס
אלברט קפיס (בגרמנית: Albert Kappis: 20 באוגוסט 1836 – 18 בספטמבר 1914) היה צייר וליתוגרף גרמני.
ביוגרפיה
קפיס קיבל הכשרה כליתוגרף בבית המלאכה של דודו אדם גטרניכט משנת 1850 ועד לסביבות 1857. היו לו גם שיעורים מהמורה לציור קרל קורץ. בין השנים 1855–1860 למד בבית הספר המלכותי לאמנות בשטוטגרט בהדרכת היינריך פון רוסטיגה (ציור ז'אנר והיסטוריה), היינריך פאנק (ציור נוף) וברנהרד פון נהר (ציור עירום).
בשנת 1867 הוא נסע למסע לימודים לפריז. שם הוא היה בקשר עם חברי בית הספר בברביזון. הוא עשה את הנסיעה חזרה דרך בלגיה ועמק המוזל לדיסלדורף. בין השנים 1871 ל-1874 עבר קפיס לשויבנבורג לבית מגוריהם של אנטון בריית וכריסטיאן מאלי.
בשנת 1874 נסע לירח דבש דרך דרום טירול וצפון איטליה לוונציה. לאחר מכן צייר בעיקר מוטיבים מאזור מינכן, במיוחד את אגמי סטארנברגר ושימזי.
בשנת 1880 החליף אותו קרל לודוויג כפרופסור לציור נוף בבית הספר המלכותי לאמנות בשטוטגרט, שם הפך למורה של "האימפרסיוניסטים השוואביים". לאחר מכן הוא נסע לבוואריה, ליער השחור, לאגם קונסטנץ, להמבורג ולים הבלטי.
בשנת 1905 פרש לגמלאות. קפיס צייר בעיקר נופים, מוטיבים ז'אנריים מחיי הכפר כגון קציר ענבים, סצינות קציר וגזירת כבשים.
קפיס מצא את מקום המנוחה האחרון שלו בפרגפרידהוף בשטוטגרט.
אגם קרוק (אנטארקטיקה)
אגם קרוק (באנגלית: Krok Lake) הוא אגם קרחוני בדרום מזרח גבעות וסטפולד, בארץ הנסיכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
אורכו של האגם 6 קילומטרים.
גילוי האגם
האגם מופה חלקית על ידי קרטוגרפים נורווגים בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן (בעונת המחקר 1937–1936).
האגם ממופה בשלמותו על ידי משלחת המחקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו בעונת המחקר 1958–1957.
מקור השם
שמו של האגם (בנורווגית: "Krokvatnet" - האגם המתפתל) ניתן לו על ידי הקרטוגרפים הנורווגים שמיפו אותו, בשל צורתו המפותלת.
פאל גארטנר
פאל גארטנר (בהונגרית: Gartner Pál; סלפצ'אני, 3 באוגוסט 1900 – בודפשט, 6 במרץ 1975) היה רופא, נוירולוג ופסיכואנליטיקאי יהודי-הונגרי, פרופסור מן המניין באוניברסיטה, מומחה בית המשפט למחלות נפש, מתרגם, אביה של השחקנית ז'וז'ה גורדון.
ביוגרפיה
פאל גארטנר נולד במשפחה יהודית, בנם של מיקשה גארטנר, חנווני ושל אירן גולדשטיין (1876–1912). לאחר סיום בחינות הבגרות עבד תחילה כטכנאי שיניים ולאחר מכן כפקיד. את לימודיו באוניברסיטה החל באוניברסיטת אטווש לוראנד בבודפשט, משם גורש בשל פעילותו בתנועת הסטודנטים. הוא סיים את לימודיו בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת ארז'בט בעיר פץ' בשנת 1925. בשנים 1925–1926 עבד כאח במכון לבריאות הנפש הממלכתית בנאג'קאלו וכן ביצע עבודות כרופא ללא תמורה. בשנים 1926–1927 היה רופא בבית החולים של מחוז נירג'האזה. בשנים 1927–1933 התקבל למחלקת מחלות הנפש בבית החולים של הקהילה היהודית של פשט ברחוב סאבולץ' (כיום: המרכז הרפואי הלאומי), שם הפך לתלמידו של הוגו ריכטר, הרופא הראשי הנודע של מחלקת מחלות הנפש. בשנת 1933 פוטר עקב "פעילות חתרנית". הוא היה חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית משנת 1918. גארטנר השתתף כמומחה לזיהוי פלילי במשפטו של הפושע סילבסטר מטושקה, שביצע את ההתנקשות ברכבת בביאטורבאג'. בשנות ה-30 של המאה ה-20 הוא היה מנהיג הקבוצה הרפואית הסוציאל-דמוקרטית וחבר באיגוד האנליסטים הרפואיים העצמאיים מאז הקמתו. בין השנים 1936–1939 עבד כרופא הראשי של מכון שוורצר בבודפשט ולאחר מכן מונה למנהל המכון. בין השנים 1941–1944 כיהודי נשלח לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). אשתו הראשונה - אם בתו הבכורה ז'וז'ה - נלקחה בכוח לבית החרושת ללבנים באובודה (מקום ריכוז של יהודים שנשלחו בצעדות המוות בודפשט-הדיישהאלום בסתיו 1944, גארטנר ניסה לחלץ אותה משם, אך הגיעה מאוחר מדי. בשנים 1945–1946 הוא היה הרופא הראשי של "משקיף הנפש הלאומי". בשנת 1946, הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת פאזמאני פטר (משנת 1951 אוניברסיטת אטווש לוראנד) מינתה אותו כפרופסור בנושא "פרקים נבחרים מתחום הפסיכולוגיה העמוקה". בשנים 1946–1950 הוא עבד כרופא, תחילה כממלא מקום הרופא הראשי של בית החולים קוראני בשדרת אלשוארדשור, אחר כך כרופא הראשי ולבסוף ראש המחלקה בשנים 1950 עד 1970. בין השנים 1944–1946 היה חבר באספה הלאומית (הונגריה) הזמנית, בין השנים 1946–1948 היה סגן נשיא "האיגוד המקצועי לרפואה ולבריאות", וחבר ב"מועצה הרפואית הפלילית". הוא עסק בפסיכולוגיה חברתית, אבחון נוירולוגי ונפשי. גארטנר פרסם יחד עם העיתונאי והסופר רז'ה סירמאי (מקודם: שווארצקופף) ספר על שיחות פסיכואנליטיות עם פושעי מלחמה שהתפרסם לראשונה בשנת 1946 בשם "נשמות פשיסטיות".
משפחתו
אשתו הראשונה הייתה מגדולנה סלשי (1907–1945), בתם של ליפוט סלשי ושל אילונה לאוב, אותה נשא לאישה בבודפשט ב־25 ביוני 1928. הם התגרשו בשנת 1938. ילדיו:
מגדל עזריאלי שרונה
מגדל עזריאלי שׂרונה הוא מגדל משרדים השוכן במתחם גני שׂרונה בדרך בגין בתל אביב-יפו. המגדל מתנשא לגובה של 238.5 מטרים ובעל 61 קומות, והוא גורד השחקים הגבוה בישראל מאז 2016, כשעבר בגובהו את מגדל משה אביב. בנייתו הושלמה באמצע שנת 2017.
המבנה
במאי 2011 זכתה קבוצת עזריאלי במכרז של מינהל מקרקעי ישראל למגרש בשטח 9.4 דונם עם תוכנית לבניית מגדל משרדים בגובה 180 מטר, בהיקף של 82,710 מטר רבוע ו-6,700 מ"ר המיועדים למסחר, תמורת 522 מיליון שקלים. קבוצת עזריאלי ביקשה ממינהל מקרקעי ישראל להמיר 3,500 מ"ר שיועדו למשרדים לטובת הרחבת החלק המסחרי. בתגובה דרשה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה שתיבנה קומת חנייה שמינית, אך בעקבות העלות והזמן הכרוכים בכך, הושגה פשרה על פיה במקום בניית קומת חנייה נוספת, 500 מקומות חניה יוקצו לשימוש ציבורי במחיר שלא יעלה על זה שנדרש מתושבי תל אביב בחניונים של חברת אחוזות החוף, אשר בבעלות עיריית תל אביב-יפו.
אבן הפינה למגדל הונחה ב-2012 על ידי דוד עזריאלי, כחלק מפרויקט דרום הקריה. על פי התוכנית שאושרה ב-2006 אמור היה המגדל להיות נמוך ב-75 מטרים, אך ב-2013 אושרה הגבהתו. המגדל נבנה על גבי מרכז קניות שגובהו שלוש קומות דו-מפלסיות. במגדל עצמו יש 50 קומות משרדים, מתוכן חמש קומות שישמשו לבית מלון בן 160 חדרים, החל מקומה 33, בניהולה של חברת אפריקה ישראל.
עיצוב המגדל מתבסס על קווים אלכסוניים המקנים למגדל מראה זוויתי. מבנה המגדל מורכב משתי מסות שכל אחת מהן מוצבת ומוטה בזווית שונה ביחס למרכז המגדל, מה שמקנה לבניין מראה שונה מעט בכל נקודת מבט. בנייתו של המגדל החלה עם בניית פיר הבטון המרכזי ומסביבו נבנו הקומות עצמן. ייחודו של המגדל הוא בשטח קומה גדול יחסית של 2,400 מטר רבוע. בסך הכל, נבנו במגדל ובמרכז הקניות שטחים בהיקף של כ-120,000 מטר רבוע, ההופכים אותו למבנה המסחרי הגדול בישראל. בבסיס המגדל נחפרו שבע קומות לחניון תת-קרקעי בעל 1,600 מקומות. במגדל הותקנו כ-34 מעליות, שהן המעליות המהירות ביותר בישראל, מתוצרת OTIS, הנעות במהירות מקסימלית של 9 מטרים בשנייה (32.4 קמ״ש).
בניית המגדל הוטלה על חברת "אל הר הנדסה מקבוצת קרדן נדל"ן". במהלך בניית המגדל נהרגו שני פועלי בניין מטורקיה, בשני אירועים שונים. ביוני 2016, עוד בטרם הושלמה בניית המגדל, דווח שקבוצת עזריאלי חתמה על חוזים להשכרת יותר מ-60% משטחי המבנה. עם השוכרים הבולטים בבניין נמנות החברות אמזון ישראל, פייסבוק ישראל, איירון סורס, מג'יק ליפ, דרופבוקס וחברת הזמנת המלונות בוקינג.
למרכז הקניות שבתחתית המגדל ניתן אישור אכלוס (טופס 4) בנובמבר 2019, אך אכלוסו התמהמה.
בספטמבר 2022 נפתחה במגדל חנות בת 3 קומות של חברת נייקי.
מחלת משאדו-ז'וזף
מחלת מג'דו ג'וזף MJD - Machado–Joseph disease (מבוטא בפורטוגזית משאדוּ ז'וזף) הידועה גם בשם SCA3 - Spinocerebellar Ataxia type 3 (אטקסיה צרבלארית מסוג 3) היא מחלה נוירולוגית ניוונית תורשתית, בה מתים תאי עצב במוח הקטן (cerebellum), דבר המוביל להתדרדרות בתפקוד המוטורי של החולים.
המחלה נפוצה כיום בפורטוגל, ברזיל, ארצות הברית, קנדה, במדינות אירופה, הודו, יפן, סין ובאוכלוסיות ילידיות (אבוריג'ינים) בטריטוריה הצפונית של אוסטרליה. בישראל זוהתה המחלה עד כה רק בקרב יוצאי יהדות תימן.
היסטוריה
מקור השם משאדו ז'וזף הוא בשתי משפחות מהגרים ממוצא פורטוגלי, משפחתו של ויליאם משאדוּ (Machado) ומשפחתו של אנטוני ז'וזף (Joseph) אשר בהן זוהו לראשונה, בשנת 1972, הסימפטומים המאפיינים את המחלה. מוצאן של שתי המשפחות הוא האיים האזוריים (Azores) המשתייכים לפורטוגל ובהם מתקיים הריכוז המתועד הגבוה ביותר של נשאים וחולים במחלה. בשנת 1995 זוהה הגן הפגום האחראי על הופעת המחלה, פריצת דרך המאפשרת ביצוע של בדיקת נשאות.
הערכה רווחת היא כי מקור המחלה הוא בפורטוגל (ולכן לעיתים מתוארת המחלה כ"מחלה פורטוגזית" או "מחלה אזורית") וכי אופן התפשטותה תואם את נתיבי התגליות, המסחר וההגירה של האוכלוסייה ממוצא פורטוגזי (ובפרט מהאיים האזוריים), אולם מחקרים מהעת האחרונה מצביעים כי ייתכן והופעת המחלה התרחשה לפני כ-7000 שנה ומקורה במזרח הרחוק, שם נחשפו אליה הפורטוגזים במסעותיהם ומשם הופצה.
לסוגיית הופעתה של המחלה אצל יהדות תימן הועלו השערות רבות, כגון קרבה לסוחרים פורטוגזים בנקודות המסחר לאורך חופי חצי האי ערב (חלקם של הסוחרים והמהגרים היה יהודי, או ממוצא יהודי, מצאצאי האנוסים אשר ביקשו לחמוק מאימת האינקוויזיציה) או השתלבותם של יהודים ממגורשי ספרד ופורטוגל בקהילת יהודי תימן, אולם רק קיומו של מחקר גנטי-היסטורי יוכל לאמת השערות אלו.
הסימפטומים
הסימפטומים (תסמינים) הראשונים של המחלה הם לרוב קלים ולא ספציפיים כגון בעיות בשיווי משקל, הליכה לא יציבה, עוויתות ו"קפיצות" בשרירים, קשיים בהגייה ודיבור בלתי ברור. סימפטומים אלו מופיעים במספר מחלות נוירולוגיות שונות, עובדה הגורמת לעיתים לעיכוב באבחון המחלה.
בהמשך ניכרת חולשה בגפיים העליונות והתחתונות, חוסר שיווי משקל, קושי בדיבור ובבליעה, ראייה כפולה, איבוד היכולת לשליטה בתנועת העיניים, ירידה בטונוס ובמסת השרירים, אובדן משקל ופגיעה ההולכת ומחמירה ביכולת התנועה.
סדר הופעת הסימפטומים וקצב התקדמות המחלה שונים מחולה לחולה, גם בקרב חולים מאותה משפחה. הסימפטומים הראשונים עשויים להופיע בטווח גילאים בין 10 ל-70, עם זאת כל חולה חווה את המחלה באופן שונה וקצב התקדמות המחלה עשוי להיות שונה גם בנתוני פתיחה דומים.
הגורמים למחלה
המחלה עוברת בתורשה מדור לדור. בניגוד לרוב המחלות התורשתיות, שהן רצסיביות ודורשות נשאות של שני ההורים, מחלה זו היא אוטוזומלית דומיננטית, כך שהורה חולה או נשא צפוי להוריש את הגן הפגום (ואיתו את המחלה או הנשאות) למחצית מצאצאיו.
מחלת מג'דו-ג'וזף שייכת למשפחה של מחלות תורשתיות נוירודגנרטיביות שנגרמות כתוצאה מהארכה של מספר החזרות CAG בגן MJD1/SCA3 שנמצא בכרומוזום q14, המייחד גן זה הוא קיום רצף של שלוש חומצות גרעין CAG החוזר על עצמו כחלק מהגן ומקודד לשרשרת פוליגלוטמינית המרכיבה את החלבון אטקסין 3 (ATXN3), באופן נורמלי ישנן 12-40 חזרות של CAG בגן זה. בנשאים וחולים במחלת מג'דו ג'וזף ישנה בגן המוטנטי התארכות במספר החזרות המגיעה ל 55-86 חזרות ואף יותר.
החלבון אטקסין 3 המכיל את השרשרת הפוליגלוטמינית המוארכת מתבטא ברוב שלבי ההתפתחות וברוב תאי הגוף, בציטופלסמה, בגרעין ובמיטוכונדריה. אטקסין 3 מבקר שחבור בגרעין וכן מונע פירוק חלבונים בציטופלסמה, על ידי הורדת יוביקיטין. החלבון המוטנטי יוצר מבנים יציבים (אגרגטים) בגרעין תאי העצב המורכבים מקישור חזק של מספר חלבוני אטקסין 3. בעבר סברו שאגרגטים אלה הם הגורמים להתנוונות תאי המח הקטן וגזע המח, שנצפתה בחולים אולם כיום חושבים שזו לא סיבת המוות התאי.
שכיחות המחלה
שכיחות המחלה בעולם היא 1-2 לכל 100,000 נפשות, בפורטוגל ובמושבותיה אחוזי המחלה גבוהים מהממוצע העולמי וקרובים ל-1 ל-10,000. באיים האזוריים מגיעה השכיחות ל-1 לכל 140 תושבים ואף יותר, כתלות באזור המגורים. בישראל שכיחות המחלה היא 1 ל־1,000 בקרב יוצאי יהדות תימן. על פי נתונים אלו משויכת המחלה לקבוצת 'המחלות הנדירות' (שכיחות שאינה עולה על 1 ל-10,000 בקרב האוכלוסייה) המכונות לעיתים גם 'מחלות יתומות' בשל העדר מניע כלכלי או ציבורי לריפויין.
תפוצת המחלה בישראל
המחלה אובחנה בישראל לראשונה בשנות ה-80, כיום על פי הערכה ישנם בארץ כמאה ועשרים חולים פעילים, כל החולים שנבדקו ואובחנו עד עתה מוצאם מיהדות תימן. מחקרים משפחתיים מצביעים על קשר קרוב בין מרבית המשפחות הנשאיות המאותרות.
החל משנת 2009 פועלת עמותת מג'דו ג'וזף הישראלית למציאת מרפא למחלה ומאגדת את ציבור החולים, הנשאים ובני משפחותיהם.
מפגשי תמיכה חודשיים בהשתתפות סגל רפואי ופרא-רפואי מתקיימים לרווחת החולים ובני משפחותיהם, במסגרת פעילות משותפת של עמותת מג'דו ג'וזף הישראלית ומרכז רפואי מאיר. במסגרת המפגשים משולבות הדרכות והפעלות בתחומים של פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק ועזרה סוציאלית וניתנים עדכונים בנושאי רפואה, מחקר ופעילות העמותה.
איבחון המחלה
הבדיקה הגנטית לאבחון נשאות מתבצעת באמצעות בדיקת דם ותוצאתה אמינה וחד משמעית. מאחר שעשויות להיות לבדיקה זו השלכות רבות ומשמעותיות, היא מתבצעת על פי חוק רק בבוגרים (מעל גיל 18) ולאחר קבלת ייעוץ גנטי במכון גנטי מורשה. היועץ הגנטי מלווה את הפונה בתהליך קבלת ההחלטה האם להיבדק או לא ומהו הזמן המתאים והנכון לביצוע הבדיקה. בייעוץ הגנטי מוערך הסיכון של הפרט הנבדק להיות נשא על פי ההיסטוריה המשפחתית ונידונות ההשלכות הנובעות מקבלת תוצאה חיובית או שלילית בבדיקה הגנטית.
כאשר אחד ההורים הוא נשא של הגן הלא תקין ניתן לבצע אבחון טרום לידתי בשלביו המוקדמים של ההריון באמצעות בדיקת סיסי שליה או באמצעות בדיקת מי שפיר. האבחון יכול להיעשות באמצעות בדיקה ישירה של מספר החזרות אצל העובר, או באמצעות בדיקה עקיפה (בדיקת Exclusion), כאשר ההורה הנמצא בסיכון לנשאות אינו מעוניין לדעת את הסטאטוס הגנטי האישי שלו אך מעוניין להימנע מללדת צאצא הנושא את הגן הלא תקין.
ניתן לבצע אבחון טרום השרשה (PGD- Preimplantation Genetic Diagnosis) כחלק ממהלך של הפריה חוץ-גופית, בתהליך זה מבוצעת הבדיקה הגנטית לאיתור נשאות של העובר טרם החזרתו לרחם. שיטה זו מבטיחה לידת עוברים שאינם נשאי המחלה גם כשקיימת נשאות או מחלה פעילה אצל אחד ההורים, התהליך מוכר ומאושר עבור חולי מג'דו ג'וזף על ידי משרד הבריאות וקופות החולים והודות לו נולדו בשנים האחרונות מספר תינוקות שאינם נשאי המחלה להורים נשאים.
טיפול במחלה
המחלה היא חשוכת מרפא, כיום אין תרופה או טיפול המרפאים את המחלה אולם קיימים טיפולים המקלים על הסימפטומים וייתכן כי גם מעכבים את מהלכה.
בשנים האחרונות מתבצעים מחקרים פורצי דרך בתחום הגנטי ובתחום תאי הגזע המגבירים את הסיכוי למציאת תרופה למחלה.
מחקרים נוספים בוחנים טיפולים תרופתיים ואפשרות לטיפול בחולים באמצעות גירוי מגנטי מוחי עמוק (DTMS - Deep Transcranial Magnetic Stimluation) באזור הצרבלארי הפגוע, באמצעות מכשור ייעודי פרי פיתוחה של חברת בריינסוויי הישראלית.
קיימת הערכה כי שמירה על אורח חיים תקין כגון: הקפדה על תזונה נכונה, שינה מספקת, פעילות גופנית מתונה והימנעות ממתחים מיותרים, יכולה לעכב את התפרצות המחלה ולהאט את קצב התקדמותה.
טימו ורנר
טימו ורנר (בגרמנית: Timo Werner; נולד ב-6 במרץ 1996 בשטוטגרט שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני, המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ר.ב. לייפציג ובנבחרת גרמניה.
שטוטגרט
ורנר ערך את הופעת הבכורה שלו בשטוטגרט ב-1 באוגוסט 2013 במשחק נגד באייר לברקוזן. ב-22 בספטמבר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון במשחק נגד איינטרכט פרנקפורט. ב-10 בנובמבר 2013 הבקיע צמד שערים במשחק קבוצתו נגד פרייבורג והפך לשחקן הצעיר שעושה זאת בהיסטורית הבונדסליגה. ביום ההולדת ה-18 שלו חתם ורנר על חוזה מקצועי בשטוטגרט עד ליוני 2018. הוא שיחק במועדון במשך 3 עונות, בהן ערך 95 הופעות ליגה והבקיע 13 שערים.
ר.ב. לייפציג
ב-11 ביוני 2016 חתם ורנר על חוזה ל-4 שנים בר.ב. לייפציג מהבונדסליגה. ב-20 באוגוסט ערך ורנר את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את נבי קייטה בדקה ה-89 בהפסד לדינמו דרזדן בדו-קרב בעיטות עונשין במסגרת הגביע הגרמני. ב-28 באוגוסט ערך ורנר את הופעת הבכורה שלו בליגה, כששיחק 86 דקות בתיקו 2-2 נגד הופנהיים במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-17 בספטמבר הבקיע ורנר את שערי הבכורה שלו במועדון, צמד שערים בניצחון 0–4 על המבורג במסגרת המחזור השלישי בליגה.
בעונת 2019/2020 ורנר כבש 28 שערי בונדסליגה והיה לסגן מלך השערים בליגה, שני לרוברט לבנדובסקי. יכולת מצוינת זו עזרה ללייפציג לסיים במקום השלישי בליגה.
צ'לסי
את הופעת הבכורה ערך ב-14 בספטמבר בניצחון קבוצתו 1–3 על ברייטון אנד הוב אלביון.
חזרה ללייפציג
ב-9 באוגוסט 2022 חזר לר.ב. לייפציג לאחר שנתיים בצ’לסי וחתם על חוזה ל-4 שנים.
קריירה בינלאומית
ורנר הופיע במדי נבחרתו במסגרת מונדיאל 2018.
צ'לסי
'''ר.ב. לייפציג'''
הגביע הגרמני: 2022/2023
הסופר קאפ הגרמני: 2023
גארי ולסקי
'''גארי ג'. ולסקי (באנגלית: Gary J. Volesky''') הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל, בתפקידו האחרון שירת כמפקד הקורפוס הראשון של צבא ארצות הברית. ולסקי עוטר בכוכב הכסף על גבורתו במהלך מלחמת עיראק.
ביוגרפיה
ולסקי נולד וגדל בספוקיין שבמדינת וושינגטון. ב-1983 סיים תואר ראשון באוניברסיטת מזרח וושינגטון, במהלך לימודיו באוניברסיטה החליט להצטרף לתוכנית הכשרת קציני המילואים של צבא ארצות הברית. בתחילת 1984 התגייס לצבא.
שירת כקצין חי"ר בדיוויזיית החי"ר התשיעית, בגדוד השני של רגימנט הריינג'רס ה-75 וכמפקד פלוגה בגדוד החמישי של דיוויזיית החי"ר השמינית שהוצבה בגרמניה המערבית. בתקופת מלחמת המפרץ פיקד על פלוגת הסיור בגדוד המודיעין הצבאי 533 בדיוויזיית השריון השלישית. כמו כן שימש ראש ענף חי"ר בפורט בנינג.
ולסקי שירת כמפקד הגדוד השני ברגימנט הפרשים החמישי בדיוויזיית הפרשים הראשונה והשתתף במלחמת עיראק. ב-4 באפריל 2004 תפס פיקוד על גזרה בצאדר סיטי שבבגדאד, באותו היום נקלע כוח בפיקודו למארב, נתקע וכותר. ולסקי הוביל כוח הטרוגני שהורכב משני טנקים ו-11 נגמ"שי בראדלי במשימת חילוץ. תחת אש כבדה חבר הכוח למחלקה המכותרת וחילץ את החיילים הפצועים. במהלך הקרבות נהרגו שמונה חיילים ויותר מ-60 נפצעו, במה שהיה היום העקוב מדם של הדיוויזיה מאז מלחמת וייטנאם וזכה לכינוי "יום ראשון השחור". על פועלו עוטר ולסקי בכוכב הכסף. סיפורו תואר בספרה של העיתונאית מרתה ראדץ "The Long Road Home: A Story of War and Family" וכן בסדרת הטלוויזיה באותו השם, בה גילם אותו השחקן מייקל קלי.
בשנים 2006–2008 שימש סגן ראש מטה הקורפוס השלישי בעת שהוצב בעיראק. בשנים 2009–2010 פיקד על החטיבה השלישית בדיוויזיית הפרשים הראשונה. בשנים 2011–2012 שימש סגן מפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה וסגן מפקד כוח המשימה המשולב 1 במבצע חירות מתמשכת. בשנים 2012–2014 שירת כדובר הצבא.
ביוני 2014 מונה למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101. מכיוון שלא שירת בדיוויזיה בעבר ולא הוביל יחידה מוטסת, הוא עבר לפני כניסתו לתפקיד קורס בבית הספר למתקפה מוטסת, והיה אחד החניכים המבוגרים בתולדות בית הספר. כמפקד הדיוויזיה שימש מפקד הכוח המשותף שנשלח ליבריה לסייע במאמצי בלימת מגפת האבולה במערב אפריקה, ושימש מפקד הכוח המשולב למלחמה בארגון המדינה האסלאמית במפקדה הקדמית בעיראק.
באפריל 2017 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד קורפוס I של הצבא בבסיס המשותף לואיס-מקורד במדינת וושינגטון. הוא שימש בתפקיד עד פרישתו מהשירות הצבאי בפברואר 2020.
לאחר שחרוורו, ולסקי העניק שירותי ייעוץ לצבא ארצות הברית. הוא הושעה ביולי 2022, לאחר שפרסם בטוויטר ציוץ סרקסטי בתגובה לציוץ של הגברה הראשונה ג'יל ביידן בנושא זכויות נשים לבצע הפלות.
ולסקי בעל תואר שני בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של חיל האוויר ותואר שני בלימודי המזרח הקרוב מאוניברסיטת פרינסטון. הוא נשוי ללי-אן ואב לבן.
פורמולה 1 עונת 1954
תקציר העונה
לאחר שנתיים של שימוש במנועים בנפח 2 ליטרים המותאמים לפורמולה 2, הוחלט על הגדלת נפח המנוע ל-2.5 ליטרים וחזרה לכללי הפורמולה 1. אלברטו אסקרי, הזוכה באליפות בעונה הקודמת, עבר להתחרות עבור קבוצת לנצ'יה. הקבוצה לא הצליחה לסיים את הפיתוח ובניית הרכב בזמן והצטרפה לאליפות רק במרוץ האחרון. מרצדס הצטרפה לאליפות החל מהגרנד פרי הצרפתי, המרוץ הרביעי בעונה. חואן מנואל פנג'יו, שהחל את העונה כנהגה של קבוצת מזארטי, הצטרף לקבוצה הגרמנית. הוא ניצח שישה מתוך תשעת המרוצים בעונה וזכה בתואר האליפות בפעם השנייה.
אונפרה מרימון, נהג המרוצים הארגנטינאי, נהרג בתאונה במהלך גרנד פרי גרמניה.
שיטת הניקוד
בעונה זאת חל לראשונה שינוי בשיטת הניקוד הנקודות בכל מרוץ הוענקו לנהגים שסיימו באחד מחמשת המקומות הראשונים. הניקוד ניתן בהתאם למופיע בטבלה. בנוסף, ניתנה נקודת בונוס לנהג שקבע את זמן ההקפה המהירה בכל מרוץ, במידה ויותר מנהג אחד קבע את זמן ההקפה המהירה ביותר, מחולקת הנקודה באופן שווה בין כל הנהגים שקבעו את ההישג. נהגים שחלקו רכב במהלך מרוץ, קיבלו מחצית מהנקודות, כל אחד. בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון 5 התוצאות הטובות ביותר בלבד. הנקודות המופיעות בסוגריים כוללות את סך הנקודות שהושגו בעונה.
דירוג הנהגים
הטבלה כוללת רק נהגים שצברו נקודות במהלך העונה
ג'פרי גולדברג
ביוגרפיה
גולדברג נולד בברוקלין, ניו יורק, כבנם של אלן ודניאל גולדברג. הוא גדל במלברן, עיירה קטנה במחוז נסאו שבניו יורק. הוא למד באוניברסיטת פנסילבניה ולאחר מכן קטע את לימודיו כדי לעבור לישראל, בה שירת בצה"ל כמדריך כלואים במשטרה הצבאית. בזמן שהותו בישראל החל לכתוב מאמרים עבור ה"ג'רוזלם פוסט". מאוחר יותר שב לארצות הברית והחל את הקריירה העיתונאית בעיתון ה"וושינגטון פוסט" ככתב לענייני משטרה ובכתיבה במגזין של "הניו יורק טיימס".
בשנת 2000 הצטרף לצוות העיתון "ניו יורקר". שניים ממאמריו שפרסם בעיתון, "הטרור הגדול" בשנת 2002 ו"במפלגתו של האל" בשנת 2003, זכו לפרסי עיתונות מובילים בארצות הברית. ב 2010 כתב את המאמר "הניצודים", על הזוג מארק ודליה אוונס, שנטו לקחת את החוק לידיהם במאמץ לעצור ציידים פילים בפארק הלאומי צפון לואנגווה בזמביה. המאמר זכה לשבחים.
בשנת 2007 הצטרף לעיתון "אטלנטיק". הוא כותב גם לסירוגין במגזין "סלייט". באוקטובר 2014 פרסם מאמר באתר של ה"אטלנטיק" שעורר סערה, בו הוא תיאר שפל חסר תקדים ביחסים בין וושינגטון לירושלים. לטענתו אמר לו בכיר בממשל כי "העניין עם ביבי הוא, שהוא צ'יקן-שיט". בינואר 2015, כתב מאמר בו טען כי "נתניהו אסון, מזיק לישראל, מקומם את הממשל, הדמוקרטים והיהודים בארצות הברית".
באוקטובר 2016 מונה לעורך ה"אטלנטיק", לאחר מעברו של העורך הקודם, ג'יימס בנט, לעריכה ב"ניו יורק טיימס". בינואר 2019, קרא המגזין בשערו להדיח את הנשיא דונלד טראמפ, מאחר ש"טראמפ יצא בהתקפה מכוונת נגד הפרדת הרשויות, נגד שלטון החוק ונגד זכויות האדם שמונצחות בחוקה שעליה הוקמה ארצות הברית. הוא פעל במכוון להחמיר את המחלוקת בארצות הברית".
קוקנהוף
קוקנהוף (בהולנדית: Keukenhof, תרגום מילולי - גינת המטבח) הידוע גם בשם "הגינה של אירופה" היא גינת הפרחים הגדולה בעולם הממוקמת סמוך לעיר ליס שבהולנד. בגני קוקנהוף נשתלים מדי שנה 7 מיליון פקעות פרחים, בעיקר של צבעונים, המתפרסים על שטח של 320,000 מטרים רבועים. הגנים נפתחים לציבור מדי שנה בין אמצע מרץ לאמצע מאי (עונת פריחתם של הצבעונים). הגנים נחשבים לגינת הפרחים הגדולה בעולם כבר למעלה מ-50 שנה.
ג'פרי גולדברג
חיים אישיים
גולדברג מתגורר בוושינגטון. הוא נשוי לפמלה ריבס, ואב לשלושה ילדים.
קוקנהוף
היסטוריה
הגנים נוסדו בשנת 1949 על ידי ראש עיריית ליס. הרעיון היה להציג תערוכת פרחים שבה יוכלו גננים מכל רחבי אירופה, בעיקר מהולנד, להציג את מרכולתם, כלומר את הזנים (שילובי הצבעים) של הפרחים שהם מגדלים, ובכך לעזור לתעשיית ייצוא הפרחים.
אטרקציות בפארק
בנוסף ל-7 מיליון פרחים, ממוקמות בפארק מספר אטרקציות תיירותיות הקשורות להולנד כגון טחנת רוח שעליה ניתן לטפס ולהשקיף על הסביבה, וכן חנויות לממכר נעלי עץ מסורתיות. הפארק כולל גן שעשועים לילדים אשר נבנה במיוחד במטרה למשוך אליו תיירות פנים של משפחות. בגן הוקמו פינות ליטוף והאכלה של חיות כגון חזירים, עיזים וכבשים. הפארק כולל אגם ברבורים גדול שבתוכו הוצבו אבני הליכה אשר מאפשרות התקרבות עד כדי מגע לברבורים. אלו, מוחלפים מדי שנה, על מנת למנוע מהם תחושת בעלות טריטוריאלית במקום, ובכך לדכא את יצר התוקפנות שלהם כלפי המבקרים אשר לא נתפסים בעיניהם כפולשים. בנוסף, הפארק מכיל מוזיאון לתולדות פרח הצבעוני.
רייקה (זמרת)
כריסטינה מריה רידר (באנגלית: Christina Maria Rieder; נולדה ב-13 במרץ 1986) הידועה בשם הבמה רייקה (Rykka), היא זמרת קנדית-שווייצרית.
ביוגרפיה
רידר נולדה בעיר ונקובר, בפרובינציה קולומביה הבריטית שבקנדה. סבה הוא שווייצרי במקורו. בגיל 15 למדה לנגן על גיטרה והייתה משתתפת בפסטיבלים מקומיים. לאחר סיום לימודיה בקולג' עברה לטורונטו שם הקליטה את אלבומה הראשון "Straight Line" שיצא בשנת 2010. בשנה בה הושק האלבום בשווייץ הופיעה רידר תחת שם הבמה "כריסטינה מריה" (Christina Maria). רייקה הופיעה בטלוויזיה השווייצרית ובגרמניה. עם יציאת אלבומה "Kodiak" התפרסמה הזמרת תחת שם הבמה "רייקה" (המשמש אותה כיום). בשנת 2016 השתתפה בתחרות לבחירת הנציג השווייצרי (Die grosse Entscheidungs Show) לתחרות האירוויזיון של אותה שנה, מול חמישה מתחרים מטעם רשות השידור דוברת הגרמנית SRF/RTR שמתוכם היא ושני מתחרים נוספים העפילו לסיבוב הגמר. בגמר שהתקיים ב-13 בפברואר השתתפו המעפילים משלוש רשויות השידור של שווייץ (הגרמנית: SRF/RTR, הצרפתית: RTS, האיטלקית: RSI). בתום ההצבעה רייקה זכתה בגמר עם השיר "The Last Of Our Kind" (האחרון מסוגנו) ולייצג את שווייץ באירוויזיון 2016. שווייץ הוגרלה להתחרות כשלישית בחצי הגמר השני שיהיה ב-12 במאי. רייקה היא ילידת קנדה השלישית המייצגת את שווייץ בתולדות התחרות.
שישה מיליון רסיסים
שישה מיליון רסיסים הוא סרט ישראלי משנת 2001.
תקציר עלילה
הסרט מתרחש בתל אביב ב-1969, מאיה היא בת יחידה לזוג ניצולי שואה, אמה בעקבות הטראומה מהשואה אינה יוצאת אף פעם מביתה ואביה משתף פעולה עם רצונותיה של האם.
היא מפתחת זוגיות עם יונתן שגם הוא בן לניצולי שואה, מערכת היחסים נקטעת כאשר היא חווה התמוטטות עצבים ומאושפזת במוסד פסיכיאטרי.
במוסד היא עוברת התקפי חרדה הקשורים לשואה, הקשר בינה לבין יונתן מתחדש כאשר מתגלה שגם אמו מאושפזת במקום.
קאראטפה
היסטוריה
באתר שכנה עיר עתיקה בקיליקיה, אשר שלטה על מעבר ההרים מאזור מזרח אנטוליה לכיוון מזרח, למישור צפון סוריה. המצודה הפכה למרכז חשוב בתקופת הממלכות הנאו-חיתיות לאחר קריסת האימפריה החתית בתחילת המאה ה-12 לפנה"ס.
באתר נמצאו שרידים שכללו שני שערים מונומנטליים: שער צפוני ושער דרומי. על גבי השערים נמצאו תבליטים המתארים סצנות ציד וסירה עם משוטים. נמצאו גם פסלים, ספינקסי אריות משני צדי השערים ולוחות היסטוריים.
כתובת קאראטפה
באתר נמצאה כתובת הידועה יותר בשם כתובת אזתוד, שהיא כתובת דו-לשונית בפיניקית ולווית של המלך אַזַתִוַדַ (בכתיב מלא: אזתיוודה), שחי במאה ה-8 לפנה"ס. על פי הכתובת, המלך אזתיוודה, שהיה מלך הדננים, בנה במקום עיר שנשאה את שמו ונקראה "אזתודי". מי שהעלה אותו לגדולה היה "אוּרִךְ" מלך הדננים (אדנה). החוקרים זיהו אותו עם Urriku מלך קְוֶה, ממלכה נאו-חתית. אזתודי הייתה כנראה עיר גבול של הממלכה.
הכתובת התגלתה בשנת 1946 בשערי העיר, המקום בו הוצבה בעת העתיקה. ביחד עם כתובת זאת, הוצבו כתובות נוספות משני צדי שער העיר. שני נוסחים של הכתובת נמצאו על גבי אורטוסאטים (אבני ריבוד). הגרסה השלישית נכתבה על גבי פסל של אל מזג האוויר שנמצא בשער הדרומי, מצידו הקדמי והאחורי, וכן על גבי שני פסלי שוורים.
גילוי הכתובת הדו-לשונית בפיניקית וכתב ההירוגליפי הלווי, אשר אפשרו השוואה בין הכתובות, קידם את הבנת הכתב ההירוגליפי החתי ואת המחקר שלו.
סדרות הרמדאן
סדרות הרמדאן (קרויות בערבית: مسلسل رمضان, "מוסלסל רמדאן" או ברבים "מוסלסלאת רמדאן") הן סדרות שנוצרות ומוקרנות במיוחד בתקופת הרמדאן בעולם הערבי. סגנונן של סדרות אלו הוא לרוב כשל טלנובלה דרום אמריקאיות ולעיתים קרובות אלו אפוסים היסטוריים על דמויות אסלאמיות או סיפורי אהבה הקשורים לסכסוך מעמדי ותככים.
קאראטפה
ארכאולוגיה
האתר התגלה ב-1946 ולאחר הגילוי התקיימו חפירות ארכאולוגיות בין השנים 1946–1952, על ידי משלחת ארכאולוגית של אוניברסיטת איסטנבול בראשותו של הארכאולוג הגרמני הלמוט תאודור בוסרט והארכאולוגים הטורקים האלט צ'מבל ובהדיר אלקים (Bahadır Alkım). בחפירות התגלו שרידי עיר מוקפת חומה שנבנתה על ידי המלך אזתיוודה. באתר התגלו שני שערים מונומנטלים, שער צפוני ושער דרומי, וכתובות רבות - מקום שהיה מקום כינוס ואספה בעת העתיקה. השערים בעיר כללו חדר גדול מרכזי (אטריום), ושני תאי צד. עבודת השימור של האתר ארכה שנים רבות. בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלה חפירה מחודשת באתר בראשותה של הארכאולוגית האלט צ'מבל. החפירה התמקדה במבנה הארמון.
סדרות הרמדאן
בשעות הערב של חודש הרמדאן, לאחר ארוחת שבירת הצום של האפטאר, משפחות מכל רחבי העולם הערבי יושבות לצפות בדרמות מיוחדות אלה בטלוויזיה. ערוצי הלווין הערבים משדרות תוכניות אלו בכל ערב במשך הרמדאן, ומושכות לתוכן את המשפחות שמתאספות כדי לשבור את הצום שלהם. רוב ה"מוסלסלאת" האלו בנויות מכ-30 פרקים, או פרק אחד בממוצע לכל לילה של הרמדאן. סדרת טלוויזיה אלה הן חלק בלתי נפרד ממסורת הרמדאן, באותה הדרך שבה ה"חכוואתי" (מספר הסיפורים), שסיפר סיפורים ומיתוסים, היה חלק מלילות הרמדאן בעבר. הסדרה הראשונה שהחלה סוגה זו הייתה "לילות חלמייה" ששודרה במצרים ב-1987.
קאראטפה
ארכאולוגיה
השערת החוקרים לגבי תקופת המלוכה של המלך אזתיוודה נעה בין תחילת המאה ה-8 לפנה"ס לתחילת המאה ה-7 לפנה"ס.
סדרות הרמדאן
על פי מחקר של חברת Ipsos למחקרי שוק, בשבועות הראשונים של חודש הרמדאן 2011, אחוזי הרייטינג של ערוצי טלוויזיה ברחבי המזרח התיכון עלו ב-30%, וכמות של כ-100 סדרות מיוחדות אלו שודרו בערוצים הממלכתיים והפרטיים כאחד. עונת הרמדאן כבר הושוותה לא פעם לעונת החודש של הסופרבול, כגודל חשיבותה בשוק הטלוויזיה בעולם הערבי. בתקופה זו, מדרגי הטלוויזיה נשארים גבוהים גם אל תוך הלילה, ועלות של פרסומת בת 30 שניות בשעות צפיית השיא של הרמדאן עשויה להיות יותר מכפול מהשיעור הרגיל. על פי מרכז המחקר הפאן הערבי (PARC), הסכום שהוצא ברמדאן בשנת 2012 לפרסום בטלוויזיה אף חרג מהתחזיות של 420 מיליון דולרים, וכל זאת מתוך הסכום המשוער 1.98 מיליארד דולר עבור שוק הפרסום בטלוויזיה בעולם הערבי בכל אותה השנה.
קאראטפה
ארכאולוגיה
הממצאים שנמצאו באתר הושארו בו ומוצגים במוזיאון הפתוח.
סדרות הרמדאן
בשנת 2020 הופקה בכווית סדרה בה מוצגות חיי היהודים במדינה בשנות ה-40 של המאה ה-20 "אם אהרון" וסדרת "מוצא 7" המעודדת יחסים עם ישראל. לעומת זאת, במצרים הופקה סדרה "הסוף" בה הוצג עולם עתידי של שנת 2120 ללא מדינת ישראל.
עיר של מלאכים נופלים
עיר של מלאכים נופלים הוא הספר הרביעי בסדרת בני הנפילים מאת קסנדרה קלייר. הסדרה הייתה אמורה להסתיים בספר עיר של זכוכית, במרץ 2010 הכריזה קלייר כי יתווסף ספר רביעי, מאוחר יותר אמרה שהיא רואה בשלושת הספרים האחרונים "טרילוגיה שנייה" בסדרה. הספר יצא לאור ב-5 באפריל 2011.
חלקים מהספר מוטמעים בסדרה ציידי הצללים.
עלילה
סיימון מקבל הצעה מערפדית בשם קמיל בלקורט, שטוענת שמקומה נגזל על ידי רפאל סנטיאגו. היא אומרת שאם סיימון יצטרף לצדה בתור הסגן, הוא יתקבל בחברת הערפדים. לאחר הפגישה, הוא חוזר הביתה ודואג מה אמו תחשוב, שכן מאז שנסע לאידריס (בספר הקודם) ולא חזר במשך כמה ימים היא חשדנית. למרות שמגנוס ביין מחק את הזכרונות מהיעדרו, היא עדיין דואגת בתת-מודע לגבי מקום הימצאו.
סיימון מנהל מערכת יחסים כפולה, עם אשת הזאב מאיה ועם ציידת הצללים איזבל לייטווד.
סיימון מותקף מספר פעמים. בכל פעם, סימן קין שקליירי ציירה עליו מופעל והמתקיפים מושמדים. בערב אחד כשהוא מגיע הביתה, אמו מתעמתת איתו על הדם שמצאה בארון בחדר שלו, והוא נאלץ לספר לה שהוא נהפך לערפד.
אמו מאמינה שהוא כבר לא בנה ומתחילה להתפלל. מתוך ייאוש, הוא אומר לה שזה חלום רע והיא, באופן מפתיע, מאמינה לו, בעזרת כוחות השכנוע שלו כערפד. כשהוא יודע שהוא לא יכול לחזור לבית אמו, הוא עובר לגור עם החבר החדש של להקתו, ג'ורדן קייל. ג'ייס מבקר בדירתו של סיימון, ופוגש את קייל ומזהה את קייל כאדם זאב, קייל מסביר שהוא מהפרטור לופוס ארגון שמטרתו לסייע לערפדים ואנשי זאב חדשים.
בינתיים, ג'ייס חולם חלומות שבהם הוא רוצח את קליירי, מה שגורם לג'ייס להתחמק ממנה. הדבר גורם לקליירי לדאוג על הקשר שלהם. קליירי ואמה ג'וסלין מגלות שמישהו מנסה ליצור עוד ילדים בני שדים כמו סבסטיאן.
באחד הקונצרטים של הלהקה של סיימון, סיימון בורח מהבמה, בשל מחוסר בצריכת דם. מורין, מעריצה בת ארבע עשרה, עוקבת אחרי סיימון ומבקשת את תמונתו. סיימון נושך אותה ושותה את דמה אך קייל עוצר אותו והיא לא מתה.
לאחר התקרית עם מורין, סיימון מתעמת עם מאיה ואיזבל. הם זועמות עליו, מכיוון שהוא מעולם לא סיפר לאף אחד מהם שהוא יוצא עם שניהם. באמצע הוויכוח, קייל מופיע. לפני שהוא יכול להגיד משהו, מאיה מזהה אותו ותוקפת אותו, ונעצרת על ידי סיימון ואיזבל. מאיה מסבירה שקייל הוא זה שהפך אותה לאשת זאב.
יום לאחר מכן, סיימון מקבל הודעה לפיה מישהו מחזיק את חברתו כבת ערובה, סיימון נדרש ללכת לכתובת מסוימת לצורך משא ומתן. סיימון מתקשר לקליירי, איזבל ומאיה, ומגלה שאף אחת מהן לא נחטף סיימון משער שזה מתיחה, מאוחר יותר הוא מגלה שהמתקשר התכוון למעשה למורין, שהתיימרה להיות חברתו של סיימון בהופעות. מורין נהרגת כשסיימון לא מצליח להציל אותה.
לאחר מכן, קליירי הולכת לכנסיית טלטו ונלחמת בשד הידרה בעזרת איזבל. מאוחר יותר, ג'ייס וקליירי חולקים רגע אינטימי באחד מהחדרים הפנויים במכון. כשהם מתחילים להתמזמז, ג'ייס פוצע את קליירי עם סכין. ג'ייס נשבר ומודה שיש לו סיוטים וזו הייתה הסיבה שהוא התחמק מקלירי. לאחר מכן קליירי מציעה לקחת אותו לעיר העצמות כדי לקבל עזרה מהאחים השתקנים.
האחים השתקנים מסבירים שהסיוטים נובעים מפגיעותו להשפעת שדים, לאחר שג'ייס חזר לתחייה על ידי המלאך רזיאל. לכל ציידי הצללים נערך טקס כתינוקות שנועד להגן עליהם מהשפעה כזו, ג'ייס שנולד מחדש עדיין פגיע, האחים מחליטים לבצע את הטקס למחרת, בלילה ג'ייס נשאר בעיר העצמות, מקס מופיע בחלומו של ג'ייס ואומר שהחלומות אומרים שג'ייס בעצם בקליירי. ג'ייס חותך את זרועותיו לאחר שמקס משכנע את ג'ייס שהוא יהרוג את החלק הרקוב שבו. עם הדם שלו, מקס, שהוא בעצם השד לילית, מצייר רונה על חזהו שמכניסה אותו להשפעתה של לילית.
ג'וסלין ולוק, אשר כעת מאורסים, עורכים מסיבת אירוסין. קליירי נעלמת לאחר שנחטפה על ידי ג'ייס ולא יודע עליה עדיין. הוא שיקר לקליירי וסיפר לה שהאחים שחררו אותו. ג'ייס מספר לקליירי על רונה שקושרת אותם זה לזה לנצח ומבקש ממנה לצייר אותה, קלייר מסכימה והוא מתחיל לצייר רונה, אבל קליירי מגלה מאוחר מדי שזה לא הרונה שעליו הוא סיפר לה, היא מתחילה לאבד את הכרתה וג'ייס תופס אותה ולוקח אותה משם. גם סיימון נעלם מהמסיבה, הוא מובל מהמסיבה על ידי מורין, שנהפכה לערפדה, ונלקח ללילית, היא מסבירה שהיא צריכה אותו כדי להחזיר את סבסטיאן מהמתים. כשהוא אומר לה שהוא לא יכול להחזיר את המתים לחיים, היא אומרת לו שהיה לו את הכוח הזה מאז שהפך לשוכן אור יום. כדי לשכנע אותו להחיות את סבסטיאן, היא החזיקה את ג'ייס והורתה לו לחטוף את קליירי. ג'ייס מביא את קליירי ללילית, והיא מצווה עליו להרוג את קליירי אם סיימון לא יקים לתחייה את סבסטיאן. סיימון נושך באי רצון את סבסטיאן ומנקז קצת מדמו.
בינתיים, קליירי מרמה את ג'ייס באומרה שהיא לא רוצה לצפות בזה והוא מחבק אותה. לאחר מכן היא תופסת את הסכין של ג'ייס וחותכת את הרונה שבה משתמשת לילית כדי להחזיק אותו על חזהו, מה שגורם לג'ייס להשתחרר משליטתה של לילית. ג'ייס אומר לקלירי לברוח ומאמין שכך עשתה, אבל אז לילית מגלה שקליירי נשארה ומתחילה לענות אותה בשוט. ג'ייס אומר ללילית שהוא יעשה מה שהיא רוצה אם היא תיתן לקליירי ללכת, אבל לילית ממשיכה לענות את קליירי. בפעם השלישית שהיא הולכת להכות את קליירי, סיימון הורג את לילית בכך שהוא מטיל את עצמו בין לילית לקלירי, ואות קין מופעל. המסדר מופיע בזירה, ואיזבל יורדת למטה כדי לספר להם את הסיפור של מה שקרה, בזמן שג'ייס מחכה להם למעלה. ג'ייס מתבייש במעשיו למרות שלא היה לו שליטה על עצמו. קליירי אומרת לו שהיא אוהבת אותו ולא משנה מה יקרה והשניים חולקים נשיקה. לאחר מכן היא יורדת ללובי לפגוש את אמה, לוק, סיימון, מאיה, אלק, מגנוס ואיזבל, ומבטיחה לחזור בעוד חמש דקות.
הספר מסתיים בריפוי הרונה של ג'ייס, ושמיעת קולו של סבסטיאן בראשו, וכשסבסטיאן שולט כעת בג'ייס, ג'ייס נאלץ לסיים את טקס ההתעוררות על סבסטיאן, שכעת חי לגמרי.
ביקורת
ה- Manila Bulletin נתן לספר ביקורת מעורבת, וכתב ש"כשהיא מתחילה לספר על של סיימון זה בגרסה הכי חלשה שלו". Common Sense Media העניק לספר ארבעה כוכבים.
מגש הכסף (סרט)
מגש הכסף הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1984 בבימויו של יהודה ג'אד נאמן, עם גידי גוב, דליה שימקו, יוסף אבו ורדה ויוסי פולק בתפקידים הראשיים.
התסריט שנכתב על ידי יהודה ג'אד נאמן ואמנון לורד עוסק בסכסוך הישראלי-פלסטיני, צעיר ישראלי השואף לקרב בין יהודים לפלסטיני נקלע ללחץ ואיומים מפלסטינים קיצונים ואנשי הש"ב ומשלם על כך בחייו.
הסרט צולם בישראל - בתל אביב, בעכו וביפו (בית החולים הצרפתי, מנזר אנטוניוס הקדוש (קופטי), נמל יפו ועוד).
שם הסרט הוא שמו של מועדון הלילה "מגש הכסף" בנמל יפו בו מתרחשת חלק מהעלילה ובו שרות נורית גלרון וחנה רוט בליווי הגיטריסט דני רובס.
תקציר העלילה
ברלין 1981, יונתן (יוני, הנס) גולדמן (גידי גוב) לשעבר חבר קיבוץ, לוחם ביחידה מובחרת וזמר, נמצא שלוש שנים בברלין וחבר בקבוצה ישראלית-פלסטינים ששואפת לקדם את פתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני. לפני חזרתו לישראל הוא נפגש עם אחד המשפיעים על הקבוצה, פרופסור אולריך שנותן לו חצי מיליון מרקים המיועדים להקמת אוניברסיטה פלסטינית ביפו. מיד לאחר שהוא נפרד מאולריך נורה הפרופסור ונהרג על ידי איש המוסד.
כבר בנתב"ג הוא נמצא במעקב של איש הש"ב מקס (יוסי פולק). הוא נפגש בנתב"ג עם ד"ר וואליד חאדר (יוסף אבו ורדה) שרוצה לפתור את הסכסוך בדרכי שלום על ידי הקמת אוניברסיטה פלסטינית ביפו. וואליד היה מרצה באוניברסיטה ופוטר ונכלא בגלל דעות קיצוניות שהשמיע. כעת הוא התמתן אך נמצא במעקב מתמיד של הש"ב.
הם נוסעים לנמל עכו שם נפגש יונתן עם ג'מילה (סוהיר האני) ואברהים (מוחמד בכרי) מחבריו הפלסטינים שהקצינו את דרכם ודוגלים במאבק מזוין. ג'מילה לוקחת אותו לסוחר נשק (לני רביץ) שדורש מזומן עבור אמצעי לחימה אך יוני מסרב ובכך נפתח מאבק בינו לבינם.
יוני חוזר ליפו ומתארח במועדון "מגש הכסף" בנמל יפו שבבעלותו של ידידו ג'ו (שמואל קראוס) שם מופיעות שתי זמרות (נורית גלרון וחנה רוט). הוא מגיע לבית חברתו לשעבר, טל (דליה שימקו) שעובדת בבית החולים הצרפתי ביפו.
וואליד לוקח את יוני לבניין נטוש ביפו (המנזר הקופטי) בו תוקם האוניברסיטה הפלסטינית.
הם רוצים להפקיד זמנית את הכסף אצל פרופ' נאסר שהוא מנהל אחת האוניברסיטאות בגדה אך הוא מסרב לקבל את הכסף ויוני מעביר אותו לוואליד שעובד בספריה איסלמית ביפו.
מקס עוקב אחריו כל הזמן. יוני מחליט לחזור לברלין ולהחזיר לאולריך את הכסף אך נעצר לחקירה בנתב"ג ופקיד הש"ב (פיטר פריישטדט) לוקח את דרכונו. הפלסטינים עורכים חיפוש בדירת טל אך לא מוצאים את הכסף. קבב אותו.
גם שם מוצא אותו מקס שמודיע לו כי ממשלת גרמניה בקשה את הסגרתו כחשוד ברצח פרופסור אולריך ומציע לו יציאה מעכו ביאכטה לאחר שימסור את הכסף לפלסטינים שייתפסו "על חם".
יוני מגיע לנמל עכו עם הכסף אך נפגע ביריות גם מאיברהים וגם מאיש ש"ב ונהרג במקום.
מוסוודוקנאל
מוסוודוקנאל היא חברת המים הגדולה ברוסיה, המספקת שירותי אספקת מים ותברואה ליותר מ-15 מיליון איש, בעיקר למוסקבה ופרבריה.
היסטוריה
החברה הוקמה לראשונה על ידי יקטרינה הראשונה ב־28 ביוני 1779 כשחתמה על צו להשקת מערכת אספקת מים והקמת צינור המים לעיר מיטישצ'י. טקס פתיחתו נערכה ב־28 באוקטובר 1804, 25 שנים לאחר התחלת הבנייה. עם חניכת הצינור עוצבה סביבו חברת ניהול שממנה נוצרה "מוסוודוקנאל" בהמשך.
מערכת הצינורות העירונית הראשונה במוסקבה הושקה בשנת 1898 וכללה 262 קילומטרים של רשת צינורות ניקוז ומערכות מים.
בתקופה הסובייטית החברה פעלה כחלק ממחלקת המים של עיריית מוסקבה.
החל משנת 2012 החברה שהייתה חברה ממשלתית החלה בתהליך הפרטה.
בשנת 2015 החברה רכשה מהחברה האוסטרית EVN AG, מפעל לייצור נתרן היפוכלוריט תמורת 250 מיליון יורו, אותה הקימה החברה האוסטרית ברוסיה.