cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sharp-P
במדעי המחשב, P# (קרי: Sharp-P) היא מחלקת סיבוכיות המכילה את אוסף בעיות הספירה הקשורות לבעיות ההכרעה השייכות למחלקה NP.
מבוא
בעיות רבות במדעי המחשב מנוסחות כבעיות הכרעה - בעיות שהתשובה להן היא "כן" או "לא". למשל, האם ניתן לבחור תת קבוצה של קבוצת מספרים נתונה כך שאיבריה יסתכמו ל-0, האם עבור רשת כבישים שמחברת ערים קיים מסלול שמבקר בכל הערים, ובכל עיר בדיוק פעם אחת (זוהי הבעיה של מציאת מסלול המילטוני בגרף), האם פסוק לוגי כלשהו הוא ספיק (כלומר, יכול לקבל ערך אמת) וכדומה.
על בעיות מסוג זה ניתן לענות בקלות יחסית (כלומר, בחישוב המתבצע בזמן ריצה פולינומי) אם נתון פתרון עבורן - למשל, שאלת המסלול ההמילטוני נענית מיד אם מישהו מציג מסלול שכזה, שכן כל שיש לעשות הוא לבדוק שהמסלול שהוצג הוא אכן חוקי (מבקר בכל הערים ולא מבקר באף עיר פעמיים). אוסף הבעיות שבדיקת פתרון מוצע עבורן היא קלה נקרא NP.
המחלקה P# עוסקת בשאלה מורכבת יותר: לא רק האם קיים או לא קיים פתרון, אלא כמה פתרונות קיימים. בגרף יכול להיות יותר ממסלול המילטוני אחד, והבעיה המתאימה לבעיית המסלול ההמילטוני ב-P# שואלת כמה מסלולים שונים קיימים.
מכיוון שתשובה לבעיה הכמותית גוררת מיד תשובה לבעיית ההכרעה (אם קיים לפחות מסלול המילטוני אחד התשובה היא חיובית, ורק אם קיימים אפס התשובה היא שלילית) הבעיות הנמצאות ב-P# הן קשות לפחות כמו הבעיות המקבילות להן ב-NP. בפרט, קיימות בעיות אשר ידוע להן פתרון יעיל, אך לבעיות המקבילות להן ב-P# לא ידוע פתרון יעיל.
הגדרה פורמלית
ההגדרה הפורמלית של P# מבוססת על המושג של מכונת טיורינג לא דטרמיניסטית. היא מוגדרת כקבוצת כל הפונקציות מהמספרים הטבעיים לעצמם המקיימות את התכונה הבאה:
הפונקציה f שייכת ל-P# אם קיימת מכונת טיורינג אי דטרמיניסטית שמספר מסלולי החישוב המקבלים שלה על קלט מסוים שווה לערך ש-f מחזירה עליו. בניסוח פורמלי: קיימת M כך שאם \ f(x)=y, אז קיימים ל-M בדיוק y מסלולי חישוב מקבלים על הקלט x.
יזראל וויבריישן
יזראל וויבריישן (באנגלית: Israel Vibration) היא שלישיית רגאיי שמקורה בקינגסטון בירת ג'מייקה. השלושה נפגשו בילדותם במרכז שיקום לילדים חולי פוליו, והפכו לאחת הלהקות המצליחות בג'מייקה בשנות ה-70 המאוחרות.
Sharp-P
הגדרה פורמלית
למשל, עבור הבעיה SAT#, שהיא בעיית הספירה של מספר ההשמות המספקות של פסוק לוגי, קיימת מכונת טיורינג כדלהלן: בהינתן הפסוק x, המכונה מנחשת השמה כלשהי, בודקת אם ההשמה מספקת את x ועונה בהתאם. למכונה זו קיים מסלול חישוב מקבל לכל השמה מספקת של x, וכל מסלול חישוב מקבל מתאים להשמה שכזו, ולכן מספר מסלולי החישוב המקבלים על x במכונה זו הוא בדיוק מספר ההשמות המספקות את x.
יזראל וויבריישן
חברי הלהקה הם: לאסטל "וויס" בולגין, אלברט "אפל גבריאל" קרייג, וססיל "סקלי" ספנס.
Sharp-P
תכונות
בדומה למושג השלמות שקיים עבור המחלקה NP, כך קיים גם מושג של שלמות ב-P#. כלומר, קיימות בעיות ב-P# שפתרון יעיל עבורן יבטיח פתרון יעיל לכל שאר הבעיות ב-P#.
יזראל וויבריישן
הלהקה הוקמה בקינגסטון בשנת 1969, את אלבומם הראשון מימנה תנועת "שנים עשר השבטים של ישראל" (זרם בראסטפארי).
Sharp-P
תכונות
בעיות ספירה רבות שגרסת ההכרעה שלהן היא NP-שלמה הן גם שלמות ב-P#. כך, למשל, SAT# - בהינתן נוסחה מה מספר ההשמות המספקות שלה - היא P#-שלמה, וגרסת בעיית ההכרעה שלה, בעיית SAT, היא בעיה NP-שלמה ידועה על פי משפט קוק-לוין. אולם קיימות מספר בעיות שגרסת ההכרעה שלהן היא ב־P בעוד גרסת הספירה היא P#-שלמה. כך למשל בעיית מציאת מספר השידוכים המושלמים בגרף דו צדדי היא P#-שלמה, בעוד שבעית ההכרעה המקבילה לה  - השאלה האם בגרף דו צדדי קיים שידוך מושלם - ניתנת לפתרון יעיל, כלומר ידוע שהיא שייכת ל-P. בעיית ספירת השידוכים המושלמים היא הבעיה של חישוב פרמננטה של מטריצה שערכיה הן רק 0 ו-1 ולכן גם הבעיה הזאת היא P#-שלמה. פתרון כל אחת מהבעיות שהן P#-שלמות בזמן יעיל יגרור בפרט את קיום השוויון P=NP.
יזראל וויבריישן
ב-23 במרץ 2020 נפטר חבר הלהקה אלברט "אפל גבריאל" קרייג. חבר הלהקה ססיל "סקלי" ספנס נפטר ב-26 באוגוסט 2022.
Sharp-P
תכונות
ממשפט טודה עולה כי ההיררכיה הפולינומית PH מוכלת ב-. כלומר, כל בעיה השייכת להיררכיה הפולינומית ניתן לפתרון בזמן פולינומי באמצעות אורקל לפתרון בעיה ב-P#.
יזראל וויבריישן
דיסקוגרפיה
משנת 1978 עד 2010 הוציאה הלהקה 29 אלבומים:
Sharp-P
תכונות
בנוסף, ניתן להוכיח כי
ספירה מקורבת
כמו שראינו למעלה, בעיות ספירה הן בעיות קשות ביותר. לכן בדרך כלל כשנרצה לספור את מספר הפתרונות של בעיה מסוימת, נעדיף להשתמש בפתרון מקורב.
הגדרה של קירוב
פונקציה f_{app} תיקרא c-מקרבת לפונקציה f אם לכל מתקיים מקובל לדבר על ספירה מקורבת ראנדומית, כלומר f_{app} תיקרא מקרבת לפונקציה f אם לכל  מתקיים עבור אפסילון כלשהו
ידוע שאם קיים לכל f \in \#P קירוב אז
מלצוב
מלצוב (בסלובקית: Malcov) הוא שמו של כפר ורשות מקומית בנפת ברדיוב במחוז פרשוב בצפון מזרח סלובקיה.
רכבת קלה
רכבת קלה היא סוג של רכבת המיועדת להסעת נוסעים בערים וסביבותיהן. המונח רכבת קלה נמצא בשימוש החל בשנות ה-70 של המאה ה-20 ומתייחס בדרך כלל לרכבות המופעלות בחשמל ובתוכן החשמלית. המינוח "קל" אינו בא לציין בהכרח כי הקרון קל מקרון רכבת רגילה, אלא להתייחס לעומס השימוש המיועד הקטן בהשוואה לרכבת הרגילה. בהגדרה רחבה יותר עשוי המונח להתייחס לכל מערכת רכבות עירונית שפעלה במאה ה-19 וה-20, גם אם הייתה מבוססת על מנועי קיטור או דיזל.
הגדרה
מקור המונח רכבת קלה הוא בהגדרה משנות ה-70 של רשות רכבות אמריקאית בשם UMTA, שנטבעה בעיקר כדי לגשר על הבדלי המשמעויות במונחים המקובלים בקרב אמריקאים, בריטים וקנדים בשפה האנגלית. מרבית סוגי הרכבות, ובהם רכבות מהירות, נוסעים, משא ורכבות תחתית נחשבות כרכבות כבדות. מסילותיהן מתוכננות לעמוד בעומסים גבוהים הנובעים מתנועה במהירות גבוהה תוך נשיאת מטען כבד. לעומתן, מסילות רכבת קלה אינן נדרשות לעמוד בעומסים כאלו ולכן מאפשרות שיפועים גדולים ופניות חדות. מאפיינים אלו מתאימים להסעת נוסעים בסביבה עירונית ובמיוחד כשהמסילה מתמרנת בתוך רחובות עיר צפופה. בדרך כלל רכבות קלות מספקות שירות בתדירות גבוהה, אך מספר הנוסעים בכל רכבת קטן בהשוואה לרכבת רגילה.
קיימים שני סוגים עיקריים של מערכות רכבת קלה:
רוב מערכות הרכבת הקלה בעולם נבנו כשילוב בין שני הסוגים. רכבות קלות מופעלות ברוב המקרים על ידי חשמל המועבר אליהן דרך קווי חשמל עיליים או חיבור דרך קו חשמל העובר בתחום המסילה. במקרה האחרון נהוגים, על פי רוב, אמצעי הגנה שמונעים מהציבור לגעת בקו החשמל. במקרים מסוימים, כתוצאה ממחסור בכספים בשלב ההקמה, הרכבת פועלת על ידי מנועי דיזל.
יתרונות
הקמת קווי רכבת קלה היא לרוב זולה יותר לבנייה מאשר רכבת תחתית, משום שאין צורך בבניית מנהרות, כמו ברכבת תחתית. בנוסף, היכולת של הרכבת הקלה להתמודד עם שיפועים ופניות חדות מאפשרת הקמה מהירה ונוחה.
רכבות קלות מועדפות בערים רבות ככלי המרכזי בתחבורה הציבורית, וזאת בשל הסיבות הבאות:
חסרונות
רכבת קלה (עילית) נוסעת בקצב איטי יחסית הדומה לשל אוטובוס בנתיב תחבורה ציבורית, כיוון שהיא עוברת באותו מסלול ועם אותו מספר תחנות כשל אוטובוס, וזאת לעומת רכבת תחתית שנוסעת מהר מאוד מתחת לקרקע כיוון שאין רמזורים ויש מיעוט של תחנות. רכבת עילית עוצרת כמו המכוניות הרגילות בכל הרמזורים, או לחלופין מערכת הרמזורים מתוכנתת למתן אור ירוק בכל פעם שהרכבת מתקרבת לצומת. הדבר גורם לכך שכל הרמזורים בכל שאר הצמתים יהיו ארוכים יותר ותנועת כלל המכוניות תפגע. לרכבת מרחק עצירה גדול יחסית לאוטובוס, דבר שעלול להיות קריטי במקרה של תאונה.
רכבת קלה בישראל
הרעיון להפעיל רכבת קלה בארץ ישראל עלה על הפרק כבר בתחילת המאה ה-20. בעיתון הצבי פורסם בספטמבר 1909: "ממקור נאמן נמסר לנו כי המשא ומתן בין הממשלה והחברות האנגליות לכונן בירושלים עגלות חשמליות, הולך ונגמר, ובאלו הימים יקובל הרישיון." בסופו של דבר נדחה הרעיון. עם זאת, הצבא הבריטי בנה והפעיל לצרכיו רכבת קלה במלחמת העולם הראשונה באזור ירושלים. זו פורקה כשהצורך הצבאי חלף. במהלך המאה ה-20 עלו הצעות נוספות להקמת מערכות הסעה המונית בישראל, בעיקר בתל אביב-יפו, אך לאו דווקא תוך שימוש ברכבת קלה. התוכניות הבאות הגיעו לידי ביצוע או תכנון מעשי החל בעשור הראשון של המאה ה-21:
עטרות (אפרים)
עטרות שבנחלת שבט אפרים מוזכרת פעם אחת בתנ"ך, בספר יהושע, בתיאור הגבול הצפון מזרחי של נחלת שבט אפרים.
זיהוי
אלברכט אלט זיהה את עטרות של נחלת שבט אפרים בחירבת אל-עוג'ה אל-פֿוקה (תל אטרוני) הנמצאת 11 ק"מ צפונית-מערבית ליריחו. זיהוי זה נחשב לדרומי מדי ועל כן שינה אלט את זיהויו לתל שייח א-דיב שמדרום לסרטבה, כ-13 ק"מ ממזרח לשילה. לזיהוי חדש זה הצטרף גם קרל אליגר. לעומת זאת, נלסון גליק הציע לזהות את עטרות בתל אל-מזר שמקומו בחלקו התחתון של ואדי אל-פארעה, על הדרך הראשית משכם למעברות הירדן בסמיכות לאדם. בשני האתרים הללו נמצאו ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה הישראלית התואמים קיום יישוב בתקופת כתיבת ספר יהושע.
בעת הקמת היישוב חמרה, במעלה נחל פרעה, שבעה קילומטרים צפונית מערבית מתל אל-מזר, כונה היישוב גם עטרות ו"עטרה", כשם עטרות של נחלת שבט אפרים.
דפנה (יישוב במצרים העתיקה)
דָפַנֶה, הידועה גם כתַּפַנֶה או תַּחְפַּנְחֵס, הייתה מצודה במצרים העתיקה, על גדת הזרוע הפלוסית של הנילוס (זרוע מזרחית, הנשפכת לים התיכון במערב סיני, שחרבה מזה מאות שנים), מערבית למקום בו מצויה כיום העיר קנטרה.
הרודוטוס כותב כי במאה ה-7 לפנה"ס ייסד פרעה פסאמטיכוס הראשון חיל משמר של שכירי חרב זרים בדפנה, רובם יוונים איונים וקארים. לאחר חורבן ירושלים בידי נבוכדנצר מצאו מקלט בדפנה פליטים יהודים, ביניהם הנביא ירמיהו, כמסופר בספר ירמיהו:
כאשר קיבלה נאוקרטיס את המונופול על הסחר עם יוון מידי הפרעה יעחמס השני, עזבו היוונים את דפנה, והמקום ירד מגדולתו. כבר בימי הרודוטוס צוין כי המקום עזוב וחרב, אך ניתן היה עדיין להבחין בשרידי המעגן והבתים.
המקום נתגלה מחדש על ידי פלינדרס פיטרי בשנת 1886. במקום נמצאה מצודה ומתחם מבוצר. נמצאו שברי חרס רבים, שהיו בעלי חשיבות לשיטת התיארוך שאותה הגה פיטרי, שכן ניתן היה לשייך אותם בוודאות לתקופה שבין פסאמטיכוס הראשון ויעחמס השני, דהיינו סוף המאה ה-7 לפנה"ס ותחילת המאה ה-6 לפנה"ס. החרסים מראים מאפיינים של אמנות איונית, אך מאפיינים אחרים מראים כי יוצרו באופן מקומי.
אליאס סבאדה
אליאס סבאדה (באנגלית: Elias Savada) הוא חוקר ומבקר קולנוע אמריקאי.
חייו
הוא נולד למורטון סבאדה, בעל חנות תקליטים מוכרת בניו יורק. סבאדה הוא המייסד של החברה Motion Picture Information Service שמספקת להפקות קולנוע וטלוויזיה שירותי ייעוץ ומחקר בנושא זכויות יוצרים. הוא חבר במכון הסרטים האמריקאי, והוא אף הכין את הקטלוג Catalog of Motion Pictures Produced in the United States: Film Beginnings, 1893-1910 שפרסם הארגון בשנת 1995, אשר מתעד את הסרטים שהופקו בארצות הברית בשנים 1893-1910. הביקורות שכתב הופיעו במגזין Film Threat וכן באתר Rotten Tomatoes.
בשנת 1995 יצא לאור הספר Dark Carnival: The Secret World of Tod Browning, Hollywood's Master of the Macabre ("קרנבל אפל: עולמו הסודי של טוד בראונינג, אומן היצירה המקברית של הוליווד"), שחיבר סבאדה יחד עם דייוויד ג'. סקאל. הספר Dark Carnival היה הביוגרפיה הראשונה באורך מלא שנכתבה על חייו של טוד בראונינג, שנודע בעיקר בתור הבמאי של הסרטים "פריקס" (1932), "דרקולה" (1931) בכיכובו של בלה לוגוסי וכן כמה סרטים בכיכובו של לון צ'ייני. מרטין פ. נורדן כתב על הספר בכתב העת האקדמי Journal of Popular Film & Television כי הוא מציג "ניתוח מעמיק ומרתק של אחד מבמאי סרטי הפולחן הראשונים של אמריקה". סטיבן א. אלפורד מהיוסטון כרוניקל (Houston Chronicle) כתב כי "הספר Dark Carnival מצליח להשיב את המוניטין האבוד של אחד מהדמויות החריגות של הוליווד, שהושלך מזמן לתהום הנשייה".
יהדות רג'ו אמיליה
הקהילה היהודית במקום נודעה גם בזכות הרבנים שחיו בה: מנחם עזריה מפאנו, רבי אליעזר נחמן פואה - בעל ה"מדרש בחידוש", רבי בנימין הכהן ויטאלי ("הרב"ך"), רבי שמשון חיים נחמני, רבי ישעיהו באסאן, ובנו רבי ישראל בנימין באסאן, ועוד.
ב-3 בספטמבר 2008, במועד שהוקדש על ידי הקהילה האירופית לתרבות העברית ( Giornata Europea della Cultura Ebraica) נחנך בית הכנסת אשר שוקם בידי מומחים בהתאם לשיטות הבנייה של המאה ה-19.
תולדות הקהילה
עדויות על קיומה של קהילה יהודית בעיר יש משנת 1413. מוסד למתן הלוואות הוקם על ידי Muso di Luguzo. שלטונם התאפיין בסובלנות ויחס הוגן כלפי יהודי העיר. במרוצת השנים הוקמה בה קהילה יהודית והגיעו אליה יהודים מצפון איטליה ומרכזה. היה להם חופש דתי, ביטחון אישי וכלכלי. מספרם היה 900 במאה ה-17, 700 בשנת 1856 וירד ל-100 בשנת 1925. בשואה נספו 11 יהודים בני העיר - לוח זיכרון הוצב לזכרם.
הקמת הגטו
עד שנת 1669 היהודים הורשו לגור ברחבי העיר, מקובצים באזורים שנקבעו מראש - היום : via dell'Aquila- ראשית הגטו. via Monzermone - הגטו השני בו הוקם בית הכנסת הראשון בשנת 1670. via Caggiati - הגטו השלישי. via della volta - הגטו המאוחר. כמו בשאר הגטאות באיטליה, שערי הגטו היו סגורים בלילות. היהודים נדרשו לקבור את מתיהם בגטו ורק לאחר ביטולו, בשנת 1818, הוקם בית קברות מחוץ לחומות העיר. הקבר היהודי הראשון היה של בנימינו פואה בשנת 1818. בגטו היו בתי כנסת אחדים ונוסח התפילה היה: איטלקי, אשכנזי וספרדי.
חובת ההתיישבות היהודית בגטו בוטלה במאה ה-19 עם כיבוש איטליה על ידי נפוליאון. במחצית השנייה של המאה ה-19 יהודי איטליה זכו לאמנציפציה מלאה ולפריחה בתחומים רבים ובכל הערים שם היו קהילות גדולות, הם בנו בתי כנסת מפוארים.
ברג'ו אמיליה הם "הסתפקו" בשיפוץ בית הכנסת הקיים. ביום 15 בינואר 1858 הם חנכו אותו מחדש והיה ל"בית אלוהים" מפואר. השלט, שהוצב על ארון הקודש ב-15 בינואר 1908, אשר נמצא היום בקריית שמואל, מזכיר את האירוע ובשפה מליצית, כך כתוב בו:
זאת עדות מוחשית לרוח התקופה ברבות מקהילות ישראל באירופה המערבית: להיות יהודי בבית ועם זאת להיות אזרח משתלב ונאמן למדינתו - היות איטלקי בן דת משה.
הקהילה איבדה את כוחה בדורות האחרונים בגלל רדיפת ורצח יהודים בימי השואה, בגלל כוח המשיכה של הציונות, והאפשרויות הנרחבות בערים הגדולות.
בית הכנסת בעיר
בית הכנסת הנוכחי של יהודי העיר נמצא ברחוב עתיק שהיו מיושב על ידי יהודים. החזית הנאו-קלאסית עוצבה בשנת 1856 על ידי פייטרו מרצ'לי (Pietro Marchelli) ויש לה כיפה פנימית מעוטרת בציורים (ראו צילום בקישורים). בית הכנסת עצמו ניזוק קשה מהפצצה בימי מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה המבנה לא שוחזר והודות לשלמה אומברטו נכון - יו"ר ארגון יהודי איטליה ויהודים נוספים ארון הקודש הגיע לישראל יחד עם עוד כארבעים ארונות קודש מאיטליה וארון הקודש מרג'ו אמיליה מוצב בבית הכנסת המרכזי בקרית שמואל.
ב-3 בספטמבר 2008, במועד שהוקדש על ידי הקהילה האירופאית לתרבות העברית ( Giornata Europea della Cultura Ebraica) נחנך בית הכנסת ונפתח שוב לציבור הרחב. השחזור בוצע תוך שימוש בשיטות שהיו מקובלות בעת בניית בית הכנסת וכלל עיצוב הציורים שהיו על קירות בית הכנסת וכיפתו (ראו תמונה בקישור חיצוני).
הקהילה הקטנה של העיר פועלת בחסות יהדות מודנה.
בית הקברות היהודי
יש אזכור לבית קברות יהודי כבר בשנת 1547. הרישיון לקבורה ניתן ל: Vitale di Leone, שהיה בעל עסק בנקאי. בית הקברות שוקם בשנת 1992 בעזרת קרן פרס נובל של Rita Levi Montalcini.
מודל הייזנברג
מודל הייזנברג – יכול להתייחס לשני מודלים במכניקה סטטיסטית.
חוק קולון
חוק קוּלוֹן (בצרפתית: Loi de Coulomb) הוא חוק פיזיקלי בסיסי בתחום האלקטרוסטטיקה, אשר נקרא על-שם הפיזיקאי הצרפתי שארל-אוגוסטן דה קולון שגילה אותו בשנות ה-80 של המאה ה-18. החוק קובע כי גודלו של הכוח החשמלי (דחייה או משיכה) בין שני גופים נקודתיים טעונים חשמלית פרופורציונלי ישירות למכפלת המטענים של הגופים ולהופכי ריבוע המרחק ביניהם. הניסוח הפורמלי הוא:
כאשר -
אם אחד המטענים חיובי והאחר שלילי, הכוח יגרום למשיכה בין המטענים. אחרת, הכוח יגרום לדחייה.
יחידות מידה
במערכת SI:
במערכת cgs:
תחום דיוק
הניסוח המתואר כאן מדויק אך ורק כאשר שני הגופים במנוחה, ונשאר נכון למדי כשמהירותם איטית. כאשר הגופים מאיצים, כוחות מגנטיים נוצרים ומשנים את הכוח הפועל. כאשר התנועה מהירה ביותר, השדה החשמלי עצמו ישתנה, כפי שמתואר בתורת היחסות של איינשטיין.
ברוב המקרים כוח המשיכה זניח מאוד, אך למרות זאת, בגלל שלחלקיקים אלו יש מסה - ההשפעה אינה אפסית ויש להתחשב בה לעיתים.
אדולף אגאי
אדולף אגאי (בהונגרית: Ágai Adolf; (במקור אדולף רוזנצווייג; יאנושהלמה 1836 – 1916) היה סופר יהודי-הונגרי.
אגאי היה מייסד ועורך העיתון הסאטירי "בורשסם ינקו" (בהונגרית - Borsszem Jankó). מפעלו הספרותי והפובליציסטי מוקדש בעיקרו למלחמת שחרור היהודים, ברוח ההתבוללות שהייתה בדורו. ספריו לילדים ולבני הנעורים מלאים באהבת אדם ואסתטיות מוסרית. על אף התנגדותו לציונות היה ממקורביו של הרצל, והשתתף בעיתונו של הרצל "די וֶלט".
חיים סלבין
חיים סלָבִין (20 בפברואר 1902 – 6 ביולי 1980) היה תעשיין ישראלי, ממקימי תעשיית הנשק בארץ ישראל, מנהל התעשייה הצבאית בתקופת "ההגנה" ולאחר הקמת מדינת ישראל.
חייו
סלבין נולד בפרופויסק שבאימפריה הרוסית, בנם של אריה ופניה. למד בתיכון בהומל והנדסת חשמל בבית הספר הטכני הגבוה במוסקבה. היה פעיל ציוני ונאסר על ידי הצ'קה מספר פעמים. ביולי 1924 גורש מרוסיה ובחר לעלות לארץ ישראל. לפני עלייתו נישא למניה (מרים) לייקין, שלמדה איתו הנדסת חשמל. הזוג היו הורים לבן.
בארץ השתלב בצוות עובדי תחנת הכוח בטבריה שזה עתה הוקמה, ולאחר פגישה עם פנחס רוטנברג מונה למנהל חברת החשמל בחיפה. סלבין שימש עוזרו הבכיר של רוטנברג ונשלח על ידו לעסוק במדידות ובהכנות לבניית תחנת הכוח בנהריים. עבד בהקמה ובניהול תחנת הכוח והתגורר בתל אור. במקביל היה פעיל בארגון "ההגנה" מ-1929 ועסק בתעשיית הנשק הבלתי-לגאלית ביישוב.
ב-1934 עבר לתל אביב ועבד בתחנת הכוח המקומית כמהנדס ראשי של חברת החשמל. החל מ-1937 עסק בהקמת תחנת הכוח רדינג שבצפון תל אביב והיה חבר בהנהלתה. בתקופה זו עמד בראש תעשיית הנשק של ההגנה שהוקמה בשטחי תחנת הכוח, ובשנים 1940-1944 עמד בראש התעשייה הצבאית והעביר אותה לפסים של ארגון תעשייתי מסודר. לאחר מכן נסע לארצות הברית והקים יחד עם אליהו סחרוב רשת של רכש העברה והברחת ציוד, מכונות ליצור נשק וחומרי נפץ לארץ ישראל. הוא שב לישראל ב-1946, עם פרוץ מלחמת העצמאות מונה שוב לעמוד בראש התעשייה הצבאית וניצח על הקמת מפעלים חדשים בהם התבצע ייצור סדרתי של תת-מקלע סטן, מקלע דרור, מחסניות, תחמושת קליעית, רימוני-יד, פגזים ואמצעי לחימה נוספים. בשנים 1947-1952 ביחד עם איסר סנפירי הוא ניהל "מפעל S". בתחילת שנות החמישים הקים מפעל לבנייה טרומית, לאחר מכן עסק בהקמת מפעל העץ "ספן" בעמק הירדן ובאמצע שנות החמישים הקים את מפעל ייצור הסוכר בעפולה. ב-1958 העניק הטכניון לסלבין תואר דוקטור לשם כבוד.
היה נשוי ואב לבן. אשתו, מרים סלבין, עבדה החל ב-1928 ובמשך עשרות שנים כמהנדסת תחנה בחברת החשמל.
על שמו של סלבין נקרא "מפעל סלבין" של תע"ש, העוסק בתחום הרק"ם.
קייפופ (מחזמר)
קייפופ (באנגלית: KPOP) הוא מחזמר עם תסריט מאת ג'ייסון קים, מילים ולחן מאת הלן פארק ומקס ורנון. המחזמר הועלה לראשונה ב-5 בספטמבר 2017 בתיאטרון ארס נובה.
הפקות
הופעת הבכורה העולמית של המחזמר "קייפופ" התקיימה ב-5 בספטמבר 2017 בתיאטרון ארס נובה, אוף ברודוויי, ניו יורק. בהפקה כיכבו אשלי פארק, ג'ייסון טאם ואבוני ויליאמס.
תסריט המחזמר נכתב על ידי ג'ייסון קים, מילים ולחן מאת הלן פארק ומקס ורנון, בימוי מאת טדי ברגמן, כוראוגרפיה מאת ג'ניפר וובר ועיצוב מאת Woodshed Collective. המחזמר הופק בשיתוף פעולה עם להקת התיאטרון מא-יי ו-Woodshed Collective.
לאחר עיכובים רבים שנגרמו בשל בעיות בליהוק ומגפת הקורונה, כולל מופע קדם-ברודוויי שהיה אמור להתקיים בתיאטרון סיגנטור ונסגר, נקבע שמחזמר יתחיל להופיע בברודוויי בסתיו 2022 בתיאטרון Circle in the Square.
ההצגה המוקדמת הראשונה של המחזמר התקיימה ב-13 באוקטובר 2022 בתיאטרון Circle in the Square. המופע היה אמור להיפתח רשמית ב-22 בנובמבר 2022, אבל תאריך הפתיחה נדחה ל-27 בנובמבר בשל תחלואת קורונה בצוות השחקנים. ההפקה כוללת את לונה בתפקיד הראשי, לצד כוכבי הקיי-פופ קווין וו, מין יונג-לי  ובוהיונג קים. ההפקה תאחד את צוות היוצרים של ההפקה בתיאטרון ארס נובה, הכולל כוראוגרפיה מאת ג'ניפר וובר, בימוי מוזיקלי מאת סוג'ין קים-רמזי, עיצוב במה מאת גבריאל היינר אוונסון, עיצוב תלבושות מאת ג'נט אוי-סוק יו, עיצוב סאונד מאת פטר הילנסקי, עיצוב תאורה מאת פטר ניגריני, עיצוב שיער ופאות מאת מיה מ. ניל ואיפור מאת ג'ו דולוד השני.
ההפקה נסגרה ב-11 בדצמבר 2022, לאחר 44 הצגות מקדימות ו-17 הופעות רגילות.
תיאור
קייפופ היא חווית מולטימדיה שחוקרת את המשמעת הבלתי פוסקת, הכישרון המולד והשאיפה המסחרית מאחורי סנסצית הקיי-פופ העולמית.
המחזמר הוא על חברת תקליטים בדיונית בשם: RBY Entertainment, והאומנים שמיוצגים על ידה: להקת הבנים F8, להקת הבנות RTMIS וזמרת הסולו MwE.
תקציר
כשהכוכבים הבינלאומיים נותנים את כל כולם להופעה מיוחדת שתתקיים לילה אחד בלבד, הם ניצבים מול מאבקים תרבותיים ואישיים כאחד שמאיימים לפרק את אחת מחברות התקליטים הטובות בתעשייה.
O
שימוש
האות משמשת ברוב השפות לציין תנועת חולם או תנועות דומות.
ייצוגים נוספים
באלפבית פונטי נקראת האות "אוסקר" (Oscar).
בקוד מורס היא מסומנת כשלושה קווים: "---".
בקוד ASCII מיוצגת האות כ-79 (O) או 111 (o).
ובכתב ברייל היא מסומנת:
סטרדיוואריוס
סטרדיוואריוס הוא שם כולל לכלי קשת ובעיקר כינורות שיוצרו על ידי בני משפחת סטרדיווארי מאיטליה, ובעיקר על ידי אנטוניו סטרדיווארי בשנים 1666-1737. כיום נותרו כ-700 כלי קשת של סטרדיוואריוס, ולרוב הם קרויים על שמם של יוצרים מפורסמים שהחזיקו בהם בבעלותם.
טורניר לזכר גרנטקין
טורניר לזכר גרנטקין, רשמית "הטורניר הבינלאומי לנבחרות נוער בכדורגל לזכר סגן נשיא פיפ"א ולנטין גרנטקין" (ברוסית: Международный турнир юношеских команд по футболу памяти первого вице-президента ФИФА В. А. Гранаткина) הוא טורניר כדורגל שנתי שנערך בסנקט פטרבורג, מאז שנת 1981 ומהווה טורניר ידידות שנערך לזכר ולנטין גרנטקין, כדורגלן סובייטי ופעיל ספורט שכיהן כסגן נשיא פיפ"א בשנים 1946—1950 ובשנים 1955—1979.
סטרדיוואריוס
הכינורות התקינים הכשירים כיום לנגינה נחשבים לפסגת האיכות בייצור כינורות ומבוקשים על ידי טובי הכנרים, כמו גם על ידי אספנים, ומחיריהם גבוהים מאוד. מחיר כינור סטרדיוואריוס מתקופת בְּרֶשָׁה (עיר באיטליה) מהשנים 1680 ולאחר מכן בין 1690-1700 עומד על כמה מאות אלפי דולרים. מחיר כינור מתקופת הזהב של סטרדיוואריוס, שהייתה בשנים 1700-1720, יכול להגיע למיליוני דולרים. כינורות אלו מוצגים לרוב במוזיאונים ומגיעים למכירות פומביות לעיתים נדירות.
טורניר לזכר גרנטקין
בטורניר משתתפות נבחרות כדורגל עד גיל 18 ועד גיל 19 מכל העולם.
סטרדיוואריוס
ממשלת ספרד מחזיקה אוסף קטן של כלי סטרדיוואריוס המורכב משני כינורות, שני צ'לו וויולה אחת, המוצגים במוזיאון המוזיקה של הארמון המלכותי של מדריד. אוסף חשוב נוסף מוחזק על ידי האקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון.
טורניר לזכר גרנטקין
היסטוריה
הטורניר הראשון אורגן בשנת 1981 במוסקבה ביוזמת נשיא פיפ"א דאז ז'ואאו האבלנז' כשנה וחודשיים לאחר מותו של גרנטקין. בתחרות השתתפו שש נבחרות כדורגל: שתי נבחרות ברית המועצות וארבע נבחרות זרות.
מאז 1983 הטורניר נערך בסנקט פטרבורג. בשנים 1993—2000 הוא לא נערך וחודש בשנת 2001. בשנים 2004 ו-2005 הטורנירים נערכו במוסקבה.
עד 2011 השתתפו בטורניר שמונה נבחרות שהתמודדו בשני בתים בני ארבע נבחרות שהעפילו לפלייאוף. בשנת 2012 השתתפו בטורניר 12 נבחרות, ב-2013 — 16. בטורנירים השונים השתתפו כדורגלנים רבים שהתפרסמו בהמשך כמו אנדראס מולר, אוליבר בירהוף, קרסטן יאנקר, מרסל דסאי, איגור קוליבנוב, אלכסנדר מוסטובוי ואחרים.
טמילים
טמילים (Tamil או Tamils או Tamilians בטמילית: தமிழர்) הם עם אסייתי שמקורו בדרום הודו ובצפון מזרח סרי לנקה. הטמילים מונים כ-75 מיליון איש, מהם למעלה מ-60 מיליון בהודו, 3 מיליון בסרי לנקה, וכמיליון במלזיה.
סטרדיוואריוס
ניסיונות רבים נעשו לשחזר את האיכות והצליל המעולים של כינורות סטרדיוואריוס. סוברים כיום כי אנטוניו סטרדיווארי עשה שימוש בעץ שמקורו בקתדרלה ישנה לבניית כינורותיו. מחקר שנעשה בחודש דצמבר 2006 טוען כי העץ שהיווה את חומר הגלם לכינורות היה מצופה בתערובת לכה מיוחדת שהעניקה לכינורות את הצליל המזוהה עם סטרדיוואריוס.
טמילים
כ-87% מן הטמילים מחזיקים בדת ההינדואיסטית. כ-5% הם נוצרים (בעיקר קתולים) וכ-6% הם מוסלמים סונים. מיעוט זניח משתייך לדת הג'אינית.
סטרדיוואריוס
המיתוס סביב כינורות סטרדיוואריוס איננו חדש. שרלוק הולמס, הבלש הספרותי של ארתור קונאן דויל, מתואר בספרים כבעלים של כינור סטרדיוואריוס ונכתב שהוא נוהג לנגן בו להנאתו. הקיסר נפוליאון היה בעלים של צ'לו סטרדיוואריוס "דופורט", שכיום אפשר לראות עליו שריטות שעשה עליו הקיסר בחניתו. בסרט מסדרת ג'יימס בונד, "007 באזור המסוכן", בכיכובו של טימותי דלטון, ממלא צ'לו סטרדיוואריוס תפקיד מרכזי.
טמילים
הטמילים בסרי לנקה מתחלקים לבני האוכלוסייה הטמילית הוותיקה ולצאצאים של עובדים בכפייה במטעי תה שהובאו לאי מטאמיל נאדו במאות ה-19 וה-20 על ידי הבריטים. הגורמים המאחדים את העם הטמילי, שמעולם לא חי תחת שלטון אחד, הם מורשת תרבותית והיסטורית עתיקת יומין, וכן השפה הטמילית. היחסים בין הבריטים לטמילים היו יחסים טובים, והבריטים הכירו במיעוט הטמילי ובנו לו מוסדות חינוך.
סטרדיוואריוס
ויולה
קיימות כיום 13 ויולות של סטרדיוואריוס.
טמילים
בניגוד למדינת טמיל נאדו, שהיא מדינת לאום לעם הטאמילי, קיימת פזורה נרחבת של בני הלאום, בעיקר בסרי לנקה. בשנת 1948 זכתה סרי לנקה לעצמאות מהממלכה המאוחדת והפכה לדמוקרטיה סוציאליסטית. הטמילים הם מיעוט של כ-20% באוכלוסיית המדינה לעומת הרוב (כ-74%) הסינהלי. בראש הממשלה עמד אדם המשתייך לרוב הסינהלי בסרי לנקה. מדיניות הממשלה קיפחה את הטמילים, דבר שבא לידי ביטוי בבחירת השפה הסינהלית לשפה הרשמית במדינה, הגבלת מספר הטמילים בשירות הציבורי ובכניסה לאוניברסיטאות. מדיניות הזאת יצרה ניכור בין המיעוט הטמילי לרוב הסינהלי והובילה למאבק הטמילים בממשלה. מאבק זה היה מאבק להכרה בשפתם ודתם של המיעוט הטמילי.
סטרדיוואריוס
צ'לו
אנטוניו סטרדיוואריוס בנה בימי חייו בין 70 ל-80 צ'לו. 63 מהם קיימים כיום.
טמילים
בנוסף, מאבקם של המיעוט הטמילי עבר ממאבק למען אוטונומיה במסגרת המדינה תחת השלטון הסינהלי למאבק בדרישה להגדרה עצמית במסגרת מדינה נפרדת. המחלוקות בין המיעוט ההינדי לבין הרוב הסינהלי בנושא זה הובילו בתחילת שנות השמונים למלחמת אזרחים במדינה דמוקרטית זו. במרכז המאבק היה הארגון הטמילי "טיגריסי השחרור של טאמיל אילם" שהוקם בשנת 1976. המאבק התאפיין בריבוי התנקשויות פוליטיות ופיגועי התאבדות. ב-17 במאי 2009 הוכנע ארגון הטיגריסים הטמילים על ידי ממשלת סרי לנקה והודיע על הנחת נשקו.
סטרדיוואריוס
גיטרה
קיימות כיום שתי גיטרות של סטרדיוואריוס. לכל אחת מהן מערכת מיתרים כפולה, כלומר 10 מיתרים.
טמילים
במרץ 2010 הודיעה מפלגת הטיגריסים הטמילים כי הסכימה לוותר על עצמאות כללית, ולקבל שלטון עצמאי אזורי בצפון-מזרח המדינה.
סטרדיוואריוס
נבל
סטרדיוואריוס בנה בחייו נבל אחד - Arpetta (נבל קטן).
מנדולינה
קיימות שתי מנדולינות שבנה סטרדיוואריוס. האחת נבנתה בקרמונה בשנת 1680 ונמצאת במוזיאון באוניברסיטה בדרום דקוטה, ארצות הברית והשנייה משנת 1706 הנמצאת באוסף פרטי של צ'ארלס ביר בלונדון.
טריוויה
דודו ברק כתב שיר בשם "אהבת סטרדיוואריוס" אשר הולחן על ידי יזהר כהן.
נובי סונץ'
נובי סונץ' (בפולנית: Nowy Sącz, בגרמנית: Neu Sandez, בהונגרית: Újszandec, ביידיש: נײ-סאנץ או צאנז) היא עיר בדרום פולין, בווייוודה פולין קטן (Małopolskie), בחבל גליציה המערבית ההיסטורי. העיר שוכנת במפגש הנהרות קמייניצה ודונייץ, כ-20 ק"מ מצפון לגבול סלובקיה, למרגלות הרי הקרפטים. הבסיס הגאולוגי של האזור הוא סלעי משקע של סחף אבן חול.
היסטוריה
נובי סונץ' נוסדה ב-1292 על ידי המלך הבוהמי ואצלאב השני, באתר בו התקיים לפני כן כפר בשם קמייניצה. בהקמת היישוב תמך הבישוף של קרקוב שקמייניצה הייתה בבעלותו. לבקשת הבישוף העניק מלך בוהמיה ליישוב זכויות מגדבורג, וכך הפכה נובי סונץ' לעיר הפולנית היחידה שנוסדה על ידי מלך בוהמי. שמה, שמשמעותו "סונץ' החדשה", לקוח משמה של עיר שכנה, סטרי סונץ' ("סונץ' הישנה").
במאות ה-14 וה-15 הפכה נובי סונץ' לאחד ממרכזי הכלכלה והתרבות החשובים בממלכת פולין. המסחר שגשג גם הודות לקרבתו של היישוב להונגריה וגם הודות לזכויות מסחר שהעניקו לסוחרי היישוב חלק ממלכי פולין, בהם קז'ימייז' השלישי, בין היתר לאחר שתושבי היישוב תמכו בו במרד שהתחולל נגדו בתחילת המאה ה-14.
ב-1329 חתמה נובי סונץ' על הסכם סחר עם קרקוב, במסגרתו התחייבו סוחרי כל יישוב לשהות זה ביישובו של זה בעת יציאתם למסעות מסחר באזור היישוב המקביל. במאה ה-14 נבנתה בעיירה טירה מלכותית והיא הוקפה בחומת מגן. העיירה הפכה לנדבך מרכזי בהגנה על דרום פולין ובמקביל גדלה חשיבותה הדתית.
במאה ה-16 שגשגה נובי סונץ' כמרכז של הרפורמציה הפרוטסטנטית אך במאה ה-17 נהרסה העיירה כמעט כליל בשרפה ובפלישות השוודים.
עם חלוקת פולין הראשונה, ב-1772, עברה העיירה לשליטת אוסטריה כחלק מגליציה. במאה ה-19 הניחו בה האוסטרים מסילת ברזל שקישרה את העיירה לווינה והעיירה התפתחה מבחינה כלכלית ותחבורתית. באותה תקופה נוסדו בעיירה חסידויות צאנז וצאנז-קלויזנבורג.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה נכבשה נובי סונץ' על ידי צבא רוסיה אך צבא מעצמות המרכז כבש אותה בדצמבר 1914.
החל מ-1918, בתקופת הרפובליקה הפולנית השנייה, הייתה נובי סונץ' שייכת למחוז קרקוב.
במלחמת העולם השנייה
בשנת 1939 היו בנובי סונץ' כ-34,000 תושבים. עקב קרבתה לגבול סלובקיה הייתה נובי סונץ' בסיס של ארמייה קריובה הגסטפו פעל בעיירה נגד המחתרת הפולנית, ורצח מספר טייסים פולנים שנפלו בשבי. ביוני 1940 הצילה המחתרת הפולנית את יאן קרסקי שהיה עצור בעיירה. לאחר שנה נורו למוות 32 פולנים ואחרים נשלחו למחנות ריכוז, כנקמה. מאות פולנים נרצחו עקב ניסיונם לתת מחסה ליהודים. העיירה נכבשה על ידי הצבא האדום ב-20 בינואר 1945. בעת זו היו 60% מבתי העיירה הרוסים עקב המלחמה. בשנת 1946 צוינה העיירה לשבח בצלב גרונוואלד כחלק מתנועת ההתנגדות הפולנית במלחמת העולם השנייה.
תחת המשטר הקומוניסטי
בשנת 1951 הוענק לנובי סונץ' מעמד של עיר. תוכנית לפיתוח כלכלי של העיר בוצעה רק בחלקה. עם זאת, העיר הפכה למרכז חשוב של תעשיית הרכבות בפולין.
כיום
מאז 1999 נובי סונץ' היא בירת מחוז נובי סונץ'. כיום מהווה העיר מרכז תעשיות הרכבת ומסילות הברזל הגדול בפולין וכן מרכז של תעשיות מזון, בעיקר פירות, ובהם בולט ענף התפוחים. הממשל המקומי מנסה לפתח בעיר תעשיית היי טק.
אתרים בעיר
בנובי סונץ' מספר אתרים היסטוריים, בהם טירה הרוסה ששוקמה באופן חלקי, מתקופתו של המלך קז'ימייז' השלישי, בזיליקה מהמאה ה-15, כנסייה פרנציסקנית בסגנון גותי, מספר כנסיות עתיקות נוספות, בית כנסת מ-1746 ובו תצוגה היסטורית, וכן מוזיאון היסטורי.
יהודים
בין השנים תק"צ - תרל"ו כיהן כרב העיר רבי חיים הלברשטאם, ממנהיגי יהדות מזרח אירופה בדורו. מרבי חיים הלברשטאם יצאו מספר שושלות חסידיות. בסוף ימיו מינה את בנו רבי אהרן, לממלא מקומו, והוא כונה "דער קרייזער רב" (רב האזור). לאחר פטירתו בשנת תרס"ג כיהן ברבנות העיר בנו רבי אריה לייב. בן נוסף רבי שלום, כיהן בעיר כראב"ד. בשנת תרפ"ט מונה לרב העיר רבי מרדכי זאב, בנו של רבי אריה לייב (בחיי אביו), שכיהן ברבנות עד הרצחו בשואה. חתנו של רבי שלום, רבי ברוך קנר, מילא את מקומו כראב"ד.
ערב מלחמת העולם השנייה חיו בנובי סונץ' כ-10,500 יהודים, כשליש מתושביה. הגרמנים כבשו את נובי סונץ' בספטמבר 1939, אסרו יהודים, הגבילו את תנועתם, סימנו את בתי העסק שלהם במגני דוד ושדדו רכוש. בקיץ 1940 נשלחו למעלה מ-1,600 יהודים מהעיר למחנות עבודה באזור. במקביל הועברו לעיר מגורים יהודים מיישובי האזור, והגבילו את מגורי היהודים בעיר לאזור אחד, אם כי גטו בעיר הוקם רק ביולי 1941. באוגוסט 1942 גורשו לנובי סונץ' יהודי יישובים סמוכים, ומספר היהודים בגטו הגיע לכ-20,000. בין ה-25 ל-28 באוגוסט 1942 בוצעה סלקציה ביהודי הגטו, וכמעט כולם גורשו למחנה ההשמדה בלז'ץ. בזמן הגירושים נרצחו עשרות יהודים בירי. כמה מאות יהודים שנותרו בעיר הועברו למחנות עבודה. חלק מהיהודים הצליחו לברוח מהגטו בעזרת צ'סלב ביאלק.
מקהילת נובי סונץ' שרדו את השואה כ-30 יהודים.
אנני איזלי
אנני איזלי (באנגלית: Annie Easley; 23 באפריל 1933 - 25 ביוני 2011) הייתה מדענית אפרו-אמריקאית בתחום מדעי המחשב, מתמטיקה והנדסת חלל.
ביוגרפיה
איזלי נולדה באלבמה וגדלה בימים שלפני התנועה לזכויות האזרח. אמה של איזלי הקפידה להזכיר לה, שהיא יכולה להשיג כל מה שתרצה - בתנאי שתעבוד קשה. לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון, נסעה לניו אורלינס, שם היא למדה רוקחות במשך שנתיים. בשנת 1955 הגישה בקשת עבודה בוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה (NACA) ותוך שבועיים התקבלה לעבודה. בזמן קבלתה לעבודה היא הייתה אחת מארבעה אפרו-אמריקאיים מתוך 2,500 עובדים.
במהלך חייה היא עבדה במרכז לואיס ובארגון החלל נאס"א. היא הייתה חלק מהצוות המוביל ולקחה חלק בפיתוח טיל הקנטאור. איזלי הייתה חלק מצוות האחראי על פיתוח פונקציות מתמטיות מורכבות שנדרשו על ידי מדענים לפיתוח.
בפיתוח הקריירה שלה ב-NACA ומאוחר יותר בנאס"א, היא השלימה קבלת תואר במתמטיקה באוניברסיטת קליבלנד.
ארדון ישארי
קריירת מועדונים
ישארי גדל במחלקת הנוער של לוצרן. ב-31 ביולי 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2-1 על פ.צ. ציריך במסגרת ליגת העל השווייצרית לעונת.
קריירה בינלאומית
ב-27 בספטמבר 2022 ערך ישארי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שווייץ, בניצחון 2-1 על נבחרת צ'כיה במסגרת ליגת האומות 2022/2023.
נכלל בסגל נבחרת שווייץ לטורניר מונדיאל 2022.
נבחרת הונג קונג בכדורגל
נבחרת הונג קונג בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של האזור המנהלי המיוחד של הונג קונג. בטורנירים בינלאומיים מופיעה הנבחרת כ"נבחרת הונג קונג, סין".
הנבחרת ייצגה את הונג קונג במשחקים בינלאומיים עוד לפני 1997, כשהונג קונג עוד הייתה מושבה של בריטניה. הנבחרת המשיכה לייצג את תושבי הונג קונג כאשר המושבה הועברה לידי סין והפכה ל"אזור מנהלי מיוחד". נבחרת הונג קונג נפרדת מנבחרת סין כחלק משיטת "מדינה אחת, שתי שיטות" המאפשר למחוז נפרד זה לשמור על מסגרות הספורט הייצוגיות שלו.
היסטוריה
משחקה הראשון של הנבחרת היה בשנת 1949 כנגד נבחרת קוריאה הדרומית. הניצחון הראשון של הנבחרת היה בשנת 1953, נגד נבחרת קוריאה הדרומית, והתוצאה בסיום המשחק הייתה 4:0 לטובת נבחרת הונג קונג.
נבחרת הונג קונג מעולם לא העפילה לגביע העולם בכדורגל. למרות זאת, הונג קונג נתנה את הופעתה המרשימה ביותר במוקדמות מונדיאל 1986. ב-19 במאי 1985, בבייג'ינג שיחקה הונג קונג כנגד נבחרת סין החזקה כאשר נבחרת הונג קונג הייתה צריכה ניצחון כדי לעלות משלב הבתים לשלב ההצלבה ונבחרת סין הייתה זקוקה לתיקו בלבד על מנת לעלות. במשחק ניצחה נבחרת הונג קונג 2:1 ולכן עלתה לשלב ההצלבה ובו הפסידה לנבחרת יפן החזקה. הפסד זה נחקק בזכרונם של אוהדים רבים בסין כההפסד המביש ביותר בתולדות הנבחרת בעוד שחקני הנבחרת של הונג קונג התקבלו בכבוד רב בהונג קונג.
ב-9 בפברואר 2005, לחגיגת 90 שנה לשני המועדונים, התאחדות הכדורגל של הונג קונג והתאחדות הכדורגל של ברזיל אירחה הונג קונג את זוכת גביע העולם ב-2002, נבחרת ברזיל למשחק ידידות. נבחרת ברזיל ניצחה במשחק בתוצאה 7:1.
דיני שימוש בכוח
דיני שימוש בכח הם הכללים הנוגעים להצדקות המקובלות למעורבות במלחמה ("jus ad bellum"). דיני שימוש בכח נחשבים כחלק מהאספקט של המשפט הבין-לאומי הפומבי (חוקי האומות) להבדיל מגופים אחרים של המשפט, כגון דין פנימי של לוחמה מסוימת בקונפליקט, אשר עשוי גם להיות קרקע למגבלות משפטיות להצדקתה של מלחמה.
היסטוריה
בשנת 1928 חתמו 15 מדינות על הסכם קלוג-בריאן, האוסר באופן מוחלט על שימוש בכח, למעט במקרים של הגנה עצמית. עם סיום מלחמת העולם השנייה, קבעו בית הדין בנירנברג ובית הדין בטוקיו שקיים איסור מנהגי מוחלט על יציאה למלחמה, וכי הפרת איסור זה מטילה אחריות הן על המדינה והן על פושעים ספציפיים.
עם כינון האו"ם, נקבע בסעיפים 2(3) ו-2(4) למגילת האומות המאוחדות איסור מוחלט על שימוש בכח כנגד אחת מהחברות בארגון, למעט שני חריגים:
תחולת האיסור על שימוש בכח
כל התקפה חמושה נחשבת במשפט הבינלאומי לשימוש בכוח. אולם, סנקציות כלכליות ומדיניות לא נחשבות לשימוש בכח.
לגבי הפעלת כח בשטחה של מדינה אחרת כנגד ארגון שפועל מתוכה קיימת מחלוקת בין משפטנים. שבתאי רוזן סבור כי איסור השימוש בכח הוא דווקא "נגד שלמותה הטריטוריאלית ועצמאותה המדינית", כלשון סעיף 2(4) למגילת האו"ם. פרשנות זו מצדיקה למשל את מבצע יונתן בו חילץ צה"ל חטופים ישראלים מאנטבה, תוך שימוש בכח בשטחה של אוגנדה.
לוחמת סייבר
במדריך טאלין, מסמך שניסחו מספר אנשי אקדמיה, נידונה השאלה אם ניתן להחיל את דיני השימוש בכח גם על פעולות של לוחמת רשת.
איום בשימוש בכח
איום יכול לבוא לידי ביטוי גם בהתנהגות, כגון בביצוע תרגילים בעלי אופי מאיים ובשינוע כוחות בסמוך לגבול. המבחן לזיהוי פעולה שנחשבת לאיום הוא מבחן האמינות: האם הוא איום אמין, מטעם גורם רציני, וקונקרטי. במקרים גבוליים, פעולות עשויות להיחשב ככאלו שאמנם לא נחשבות לפשע תוקפנות, אך עדיין ייחשבו להפרת החובה לפתור סכסוכים בדרכי שלום. קיימת מחלוקת בנוגע לשאלה אם פעולה כנגד מדינה המחזיקה בנשק גרעיני יכולה להיות חוקית.
אישור מועצת הביטחון
שימוש בכח יכול להיות חוקי אם הוא מאושר לפי פרק 7 למגילת האו"ם. מנגנון האישור נועד להרתיע שימוש בכוח של מדינות, ולהוות מענה מעשי למעשי תוקפנות. עם זאת, במועצת הביטחון חברות 5 מדינות בעלות זכות וטו, כך שפעולות של מדינות אלו או בנות חסותן כנראה לא ייענו בתגובה במנגנון זה.
הגנה עצמית
למדינה יש את הזכות להגיב באמצעות שימוש בכוח להתקפה חמושה נגדה או נגד בת בריתה, עד להתערבות מועצת הביטחון. קיימות גישות שונות בנוגע להגדרה של "התקפה חמושה" שמעניקה לגיטימציה של שימוש בכח כהגנה עצמית, בייחוד סביב היקף החוקיות של מתקפת נגד.
בשנת 1841, בעקבות פרשיית הספינה קרוליין, שלח מזכיר המדינה של ארצות הברית דניאל ובסטר איגרת לשגריר בריטניה הנרי פוקס ובה הציע שפעולה צבאית הנחוצה להגנה עצמית תיחשב חוקית רק אם היא הייתה סבירה או בלתי מופרזת. אף על פי שאיגרת ובסטר נכתבו בשנים בהן טרם היה איסור מובהק על שימוש בכח בין מדינות, היא נחשבת לבסיס של עקרונות המידתיות והנחיצות הנדרשים להצדקת השימוש בכח כהגנה עצמית. עקרונות אלו נקראים "כללי ובסטר" ובית הדין הבין-לאומי בהאג קבע מספר פעמים שהם חלק מדיני המשפט הבינלאומי המנהגי.
על פי הדרישה למידתיות השימוש בכח לשם הגנה עצמית יש לנקוט בפעולות צבאיות יחסיות לתקיפה או סכנת התקיפה שמנגד. בחוות הדעת בדבר חוקיות נשק גרעיני קבע בית הדין הבינלאומי בהאג שבנסיבות קיצוניות, שבהן עצם הישרדותה של המדינה מונח על כפות המאזניים, אי־אפשר לקבוע שהשימוש בנשק גרעיני לצורך הגנה עצמית יהיה בלתי מידתי.
במלחמת האזרחים בניקרגואה מימנה ארצות הברית את הפעילות המחתרתית של הקונטראס כנגד ממשלת ניקרגואה. ארצות הברית טענה כי פעולותיה באו בעקבות תקיפות של ניקרגאוה כלפי אל סלוודור, ולכן מדובר ב"הגנה עצמית קולקטיבית". בפסק דין ניקרגואה נגד ארצות הברית דחה בית הדין הבין-לאומי בהאג את טענתה של ארצות הברית וקבע כי אף על פי שפעולותיה של ניקרגאוה נחשבות להפרה של איסור השימוש בכח – לא מדובר ב"התקפה חמושה" שמצדיקה שימוש בכח מצידה של ארצות הברית.
אהרן מאיר
אהרן מאיר (28 ביולי 1923—27 באוגוסט 1997) היה בנקאי, מנהל ואיש ציבור ישראלי, שנודע בעיקר כמנכ"ל בנק המזרחי אותו ניהל בעת פרשת ויסות מניות הבנקים, בעטייה הודח מתפקידו ואף הורשע במרמה והפרת אמונים. שימש כראש המועצה של המועצה האזורית שפיר בשנים 1950–1952.
ביוגרפיה
אהרן אלעזר (אנדי) מאיר (מאייר) נולד ב-1923 בבודפשט לשרה וליצחק, תעשיין טקסטיל הונגרי שמפעליו הולאמו, ונשיא המזרחי בעיר. אהרן למד בישיבות והתחנך אצל הוריו על דרכי הציונות. בשנת 1939 עזב מאיר את ישיבת "נייטרה" ועלה לארץ ישראל על-מנת ללמוד בתל אביב בישיבת היישוב החדש. עד מהרה עזב מאיר את "היישוב החדש" ועבר לבית הספר החקלאי מקוה ישראל. מאוחר יותר הגיעו הוריו לישראל על מנת לבקרו, ובשל המאורעות באירופה החליטו להשתקע בישראל לצד בנם.
ב-1941 החליט מאיר להשתלב בגרעין התיישבות שהוקם בקיבוצים הדתיים באזור עמק הירדן, ואט-אט החל להשתלב במנהיגות הפוליטית של הגרעין. יחד עם הגרעין עבר מאיר מכפר הרוא"ה אל גוש עציון, שם הוקם ב-1945 קיבוץ משואות יצחק, שמאיר היה מזכירו.
ב-1946 התחתן מאיר עם ציפורה נויגרשל. כעבור זמן לא רב נולד לזוג בן בכור בשם ישראל. מאיר כיהן כאחד החברים במזכירות הקיבוץ ובפועל התגורר (להוציא שבתות) בתל אביב כ"מזכיר חוץ" מטעם הקיבוץ.
עם פרוץ השלב הראשון של מלחמת העצמאות, נוצרו עימותים בין תושבי הקיבוץ לבין שכניהם הערבים. המצור על הגוש התהדק, אך מאיר הוסיף להתמיד בשגרת נסיעותיו. בראשית 1948 פגשו מאיר ונציגי הגוש בדוד בן-גוריון ובחיים משה שפירא כדי להגדיל את תמיכת היישוב בגוש. כאשר נפל גוש עציון ב-13 במאי 1948, יום בטרם ההכרזה על עצמאות מדינת ישראל, נכח בו מאיר יחד עם אחיו עקיבא ועם יהודית, וכולם היו לשבויים בידי הלגיון הערבי. הם הועברו לחברון ומשם למחנה שבויים ירדני, בו היו כלואים במשך תשעה חודשים. מאיר נמנה עם ראשוני המשוחררים, משום ששאל ברשות, בשל היותו אב לילדים, את זהותו של אחיו והתחזה לחולה.
באוגוסט 1949 הקימו חברי הקיבוץ את המושב השיתופי משואות יצחק מחדש בסמוך לאשקלון. מאיר נמנה עם הנהגת הקיבוץ, ועם הקמת המועצה האזורית שפיר בספטמבר 1950, מונה לראש המועצה הראשון למשך שנתיים. לאחר מכך, נתמנה על ידי מוסדות הפועל המזרחי לכהן כמנהלה של "קרן המושבים".
ב-1961 עזב מאיר את הקיבוץ לאחר שהוזמן לשמש סמנכ"ל בנק המזרחי על ידי המנכ"ל נפתלי פיינגולד. בפברואר 1969, עם איחוד "בנק המזרחי" עם "בנק הפועל המזרחי", מונה למשנה למנכ"ל "בנק המזרחי המאוחד". בנובמבר 1970 מונה למנכ"ל הבנק. תחת ניהולו גדל הבנק באופן משמעותי, מבנק ששירת את המגזר הדתי בלבד, לבנק ששירת את כלל האוכלוסייה, כולל המגזר העסקי. והמזרחי היה לבנק הרביעי בגודלו במדינה.
פרשת ויסות מניות הבנקים
לאהרן מאיר היה חלק מרכזי בפרשת ויסות מניות הבנקים, בשנים 1977–1983, יחד עם מנכ"ל בנק הפועלים יעקב לוינסון ומנכ"ל בנק לאומי ארנסט יפת.
בינואר 1987 הואשם, בבית המשפט המחוזי בתל אביב, בעבירות של מרמה והפרת אמונים, רישום כוזב, ניהול בלתי־תקין של עסקי הבנק וקשירת קשר לרישום כוזב. כתב האישום הוגש נגדו ונגד שני בכירים נוספים בבנק. לטענת התביעה השלושה ערכו עסקה סודית עם ברוקר שהעלימו מידיעת הנהלת הבנק. אחר־כך העבירו דיווחים כוזבים לבנק ישראל, לרשות לניירות ערך ולהנהלת בנק המזרחי. הברוקר משה לביא, נהג לרכוש עבור לקוחותיו מניות, ביניהן של בנק המזרחי. בעקבות התמוטטות המניות בינואר 1983, חשש לביא שתהיה לכך השפעה גם על שערי מניותיו הבנקאיות. לכן מכר את כל מניות המזרחי שהחזיק בתיקי לקוחותיו. כתוצאה מכך עלו יתרות הזכות של לקוחותיו, ומאיר הזעיק את לביא לברר מדוע מכר את המניות. לביא הציע למאיר לרכוש מניות בנק המזרחי מתיקי לקוחותיו, ושהבנק יקנה את המניות בערכן ביום המכירה. מאיר לא דיווח על העסקה, למרות שידע כי היא חייבת להיות מדווחת, הואיל והיא עשויה להשפיע על גובה התחייבויות הבנק ולגרום לו הפסדים, במקרה של ירידה חדה ומיידית בשערי מניות הבנק, כפי שקרה בתחילת אוקטובר 1983. לביא ביקש ממאיר לממש את ההבטחה שנתן לו, לרכוש בחזרה את כל המניות וכך עשה, למרות שידע כי פעולה זו תגרום לבנק הפסדים כספיים גבוהים ביותר. שבועיים אחר כך יושם "הסדר מניות הבנקים", שבו נטלה ממשלת ישראל את השליטה בבנק המזרחי לאחר קריסתו.
לאחר כהונתו בבנק המזרחי
לאחר כהונתו בבנק המזרחי, פנה מאיר לניהול עסקים במגזר הפרטי. בשנת 1987 מינה אותו אלפרד אקירוב, ליושב ראש חברת ההשקעות ״צמיחה״. מאיר קיבל 10% ממניותיה ואחר כך גם את תפקיד המנכ"ל. אקירוב, שהיה ידיד אישי שלו, העמיד לרשותו משרד, שירותי מזכירות, רכב צמוד. בהמשך הצטרף מרדכי איינהורן, שהיה קודם מנכ"ל בנק לאומי, לשותפות בחברה. ״צמיחה״ עסקה בהשקעות, רכישות ומיזוגים, בין היתר הייתה נציגה של איש העסקים היהודי-בריטי בישראל רוברט מקסוול, ניהלו עבורו את רכישת העיתון "מעריב" ואף עמדו בראש קבוצת משקיעים שהוביל, בניסיון לרכוש את "בנק המזרחי" מידי המדינה.
בשנת 1991 הגיש תביעת דיבה בסך מיליון שקל נגד השבועון "העולם הזה" ועורכו הכלכלי, יואב יצחק, באמצעות עורך־דינו יעקב נאמן. בתביעה טען, כי אמירות אותן כתב יצחק בכתבה הן בגדר לשון הרע. בכתבה תיאר יצחק עסקה שנחתמה ביוני 1983 בין בנק המזרחי, בזמן שמאיר עמד בראשו, לבין חברת אלרוב, בבעלות אלפרד אקירוב, לפיה ישכור הבנק משרדים בבית אירופה בתל אביב, הנמצא בבעלות החברה. החוזה נחתם לעשרים שנה במחיר מופקע של כמיליון דולר בחודש, אחר כך הבנק לא היה זקוק למשרדים, אך המשיך לשלם דמי שכירות. שבהמשך הצטרף מאיר לחברת ההשקעות "צמיחה", והפך לשותפו של אקירוב.
בנוסף כיהן כחבר במועצות המנהלים של קונצרן "כלל", חברת הסיגריות "דובק", וכחבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת בר-אילן ומדרשית נעם. כמו כן, מונה כקונסול כבוד מטעם הונגריה.
חיים אישיים
נכדיו הם איש התקשורת ידידיה מאיר והזמר יצחק מאיר.
מאיר היה חולה לב, ובשנת 1997 חלה בסרטן ממנו נפטר. הוא קבור כבקשתו במשואות יצחק.
תחנת גשר אם המושבות
תחנת גשר אם המושבות היא התחנה התת-קרקעית המזרחית ביותר מתוך עשר התחנות התת-קרקעיות לאורך הקו האדום של הרכבת הקלה במטרופולין תל אביב, ונמצאת בסמוך למחלף אם המושבות, בדרך המקבילה לצדו המערבי של כביש 4. אף על פי שהתחנה נמצאת בשטח המוניציפלי של בני ברק, היא משרתת בעיקר את אזור צפון מערב פתח תקווה, אזור התעשייה קריית אריה ופארק אזורים.
מבנה התחנה
התחנה ממוקמת על שלוחה של הקו האדום המקשרת אותו לדפו קריית אריה. מדרום לתחנה, מתחת למחלף גהה, נבנה צומת מסילות תת-קרקעית (המכונה "צ'יימבר" -Chamber), בו ייפגשו המסילות של הקו האדום ממערב עם המסילות לשלוחת הדפו לכיוון צפון. מסילה בודדת, תת-קרקעית, תקשר בין השלוחה לכיוון מזרח, כך שרכבות יכלו לנוע מדפו קריית אריה לכיוון התחנה המרכזית של פתח תקווה. על מסילה זו לא מתוכנן שרות נוסעים רק מעבר של רכבות לצורך אחסון וטיפול בדפו.
לתחנה מתחברות מכיוון צפון צמד מנהרות באורך 730 מטר, שעוברות מתחת לכביש 4, לכיוון דפו קריית אריה - שכולל גם תחנת נוסעים ומעבר תת-קרקעי להולכי רגל שמקשר בין תחנת קריית אריה של רכבת ישראל בפתח תקווה לבין הדפו.
מעבר תת-קרקעי להולכי רגל מתחת לכביש 4 מקשר בין התחנה וקריית אריה ופארק אזורים סמוך למגדל אדגר ברחוב אפעל בפתח תקווה. בנוסף לכך, גם גשר להולכי רגל ורוכבי אופניים באורך של כ-117 מטרים מחבר את התחנה לאזור התעשייה.
היסטוריה
באוגוסט 2011, זכתה חברת דניה סיבוס במכרז להקמת "פיר שילוח אם המושבות" בסכום של כ-117 מיליון ש"ח. דרך פיר השילוח תכננו להוריד מכונות TBM, במטרה לבצע את כריית שתי מנהרות לכיוון מערב של התוואי התחתי של הקו האדום של הרכבת הקלה בתל אביב, ובהמשך לבנות בפיר את "תחנת אם המושבות". עבודות ההקמה באתר החלו ב-2012.
ב-16 בינואר 2013, השתתף שר התחבורה, ישראל כץ, בטקס הנחת אבן הפינה לפרויקט הרכבת הקלה בגוש דן באתר "פיר אם המושבות".
הקמת "פיר אם המושבות" הושלמה בשנת 2014. אך לבסוף לא נעשה בו שימוש. ביולי 2017, יצאה מכונת ה-TBM, שזכתה לכינוי "וונדר וומן", מדפו קריית אריה (ולא הוכנסה דרך פיר אם המושבות) בדרכה לאתר התחנה התת־קרקעית גשר אם המושבות. בערב ראש השנה חיבלו אלמונים במכונת הכרייה, כנראה במטרה לעצור את העבודות בחג. הנזק תוקן, ועבודות החברה הסינית, הבונה את המנהרות, נמשכו כמתוכנן גם בראש השנה וביום כיפור.
בדצמבר 2017 סיימה לכרות את קטע המנהור שבין פורטל הדפו בקרית אריה לתחנת גשר אם המושבות באורך 730 מטר, ונכנסה לפיר, תחילה פרצה את קיר הפיר והתקדמה בתוך שרוול פלדה שהוכנן לבטיחות, כדי להשוות את הלחצים משני עברי הקיר. (למעשה הפיר שהוקם עיכב את התקדמות המכונה). משם היא תמשיך דרומה למחלף גהה, ותפנה לציר ז'בוטינסקי לכיוון תל אביב לכרות את המנהרה שמסתיימת בתחנת בן-גוריון ותהיה באורך 3,100 מטר.
ב-18 באוגוסט 2023, עם השקת הקו האדום, נפתחה התחנה לשימוש ציבור הנוסעים.
הלילה האפל ביותר
הלילה האפל ביותר (באנגלית: Blackest Night) היא מיני סדרת קומיקס ואירוע קרוסאובר נרחב המסיים את סאגת מלחמת האור של כותרי גרין לנטרן, אשר פורסמה בין יוני 2009 למאי 2010 על ידי חברת DC קומיקס. הסדרה נכתבה על ידי ג'ף ג'ונס ואוירה על ידי אייבן רייז, ובו כוח מואנש של המוות מחזיר לחיים גיבורי על מתים ומבקש לחסל את כל הקיום והרגש מהיקום.
המיני סדרה היא השלישית בטרילוגיה שהחלה במיני סדרה גרין לנטרן: לידה מחדש ונמשכה במלחמת חיל סינסטרו.
רקע
סיפור העלילה הוזכר בסוף "מלחמת חיל סינסטרו". כאשר המלחמה בין חיל הפקחים הירוקים לחיל סינסטרו מגיעה לנקודת רתיחה, שומרי היקום גאנטת וסאיד אומרים לארבעת הפקחים הירוקים של כדור הארץ (האל ג'ורדן, גאי גרדנר, ג'ון סטוארט וקייל ריינר) על הנבואה אודות "הלילה האפל ביותר". לפי הנבואה, יצטרפו לשני החילות הקיימים חמישה חדשים, כשכל אחד יהיה מונע מרגש שונה וישאב את כוחו מצבע אחר של הספקטרום הרגשי. הדבר יוביל למלחמת אור אשר בסופו של דבר תשמיד את היקום. לפי ג'ף ג'ונס, מקורותיה של הנבואה בסיפור קצר מאת אלן מור וקווין אוניל משנת 1986, "Tygers", שהופיע בחוברת השנתית Tales of the Green Lantern Corps Annual #2. סיפור זה נוגע בעליית אויביהם של שומרי היקום לכוח, ביניהם הנשקיונרים של קווארד, ראנקס וילדי התנוכים הלבנים, וכן בהשמדת הפקחים הירוקים וגסיסתם של סודאם יאט וכוכב הלכת מוגו. ג'ונס מוסיף ומציין, כי נקרון (אותו כוח מסתורי שהפך את אנטי-מוניטור לסוללת כוח שחורה) הוא מנהיג חיל הפקחים השחורים, אם כי התכוון לשמור על קו עלילה זה בסוד.
קדימון המיני סדרה מציין, כי "צבאות כוח הרצון והפחד צריכים להתאחד יחדיו, משום שמצידו השני של היקום, המתים יקומו לתחייה". בכרזת הקדימון מופיעה יד נרקבת הפורצת מהקרקע ונושאת טבעת כוח שחורה, כשהסמל המופיע על הטבעת שייך לנבל היד השחורה. בנוסף, החוברת DC Universe #0 מביאה את גילוי סוללת הכוח השחורה בכוכב ריוט על ידי היד השחורה. החוברת הראשונה של "הלילה האפל ביותר" יצאה ביום קומיקס בחינם והובילה לשמונה כותרים חודשיים. חוברות הקשורות לאירוע מופיעות בכותרי גרין לנטרן, סופרמן, באטמן, וונדר וומן, פלאש, החץ הירוק, ליגת הצדק, חברת הצדק של אמריקה והטיטאנים הצעירים.
עלילה
במבוא למיני סדרה, חברי הפקחים הירוקים אֳש וסאארק מוצאים את סוללת הכוח השחורה במיקום המסווג כסקטור 666. לאחר שהם נוגעים בסוללה, סאארק מדווח כי נדמה שהם העירו משהו משנתו. השניים נהרגים כאשר ידיים מפלצתיות פורצות מהאדמה בתגובה לדרישתה של הסוללה ל"בשר אדם". שדה אסטרואידים בצבעי הקשת - שרידי כוכב לכת בשם זנשי - מתנפץ בחלק לא ידוע של החלל, ומספר עצום של טבעות כוח שחורות נראה עובר דרכם.
בגות'אם סיטי, היד השחורה מסיר גולגולת ממצבתו של ברוס ויין ונושא אותה עמו בעת שסוללת הכוח השחורה מתחילה להיטען. שומרי היקום משקיפים על מלחמת האור ונוכחים לדעת שגאנטת וסאיד צדקו, אך הם מנועים מלהתערב כאשר הנבלה סקאר הורגת אחד מהם וכולאת את היתר. אלפי טבעות כוח שחורות מתקיפות את הקריפטה של החיל ויוצרות את חיל הפקחים השחורים, בשעה שהאל ג'ורדן ופלאש חוקרים את קברו של ברוס ויין ומותקפים בידי הצייד ממאדים, שהפך לפקח שחור. בכוכב הלכת אואה, חברי חיל הפקחים הירוקים פוגשים בחברי החיל המתים שקמו לתחייה כחיל הפקחים השחורים. הוקמן והוקגירל נהרגים על ידי חברי הפקחים השחורים ראלף וסו דיבני ומצטרפים לחיל המתים ההולך וגדל.
לאחר מכן, הפקח השחור הוקמן מהתל באטום לפגוש בו ודדמן הוא הראשון שמבין שהמתים אינם בצורתם האמיתית לאחר שגופו הגשמי מוחיה כפקח שחור אך נשמתו נותרת חופשית. אקווהמן והפקחים השחורים מתקיפים את מירה, בת זוגו של אקווהמן, שמצליחה להימלט מהם. טבעת כוח שחורה מתקיפה את הספקטר וכובלת את נשמתו בעת שמשיבה לחיים את שוטר משטרת גות'אם סיטי לשעבר כריספוס אלן כפקח שחור. מתברר שטבעות הכוח השחורות אינן יכולות להחזיר לחיים מתים אשר נמצאים בשלווה, כמו למשל דון הול מצמד האחים הנץ והיונה, כאשר אחיה האנק הוחזר לחיים. בגות'אם סיטי, פלאש וג'ורדן נתקלים בפקחים שחורים, ביניהם גם ברונלד ריימונד. הם נלחמים בהם יחד עם אטום כאשר מופיע שבט אינדיגו ומשתמש בכוחותיו כדי למגר את בני הזוג דיבני. מירה מוצאת את ג'ייסון וגהנה, שניהם עדיין אנושיים, והם מתאחדים לכדי פיירסטורם החדש. אינדיגו-1, חייזרית בעלת עור סגול ומנהיגת שבט אינדיגו, אומרת שעל כל חילות הפקחים להתאחד כדי להביס את החיל השחור. שבט אינדיגו עוזב עם ג'ורדן, משאיר את יתר הגיבורים להדוף פקחים שחורים פולשים, והפקח השחור פיירסטורם מפריד בין גהנה וג'ייסון ומשתמש בכוחותיו כדי להרוג את גהנה ולשאוב את תודעתו של ג'ייסון לתוכו. טבעות כוח שחורות משיבות לחיים נבלים אשר גופותיהם שמורים בהיכל הצדק, מפקדתה של ליגת הצדק.
ליגת הצדק, הטיטאנים הצעירים, וולי וסט ובארט אלן נלחמים בפקחים השחורים של קוסט סיטי. מתגלה שהיונה מסוגלת להשמיד פקחים שחורים בעצם נוכחותה. האל וחברי החילות העיקריים (לארפליז, אטרוסיטוס, סינסטרו, קרול פריס, סיינט ווקר, אינדיגו-1, גאנטת וסאיד) חוזרים לכדור הארץ ומתקיפים את סקאר בזמן שהיא תוקפת את וולי וסט. נקרון מחזיר לחיים באופן זמני את גופתו חסרת החיים של באטמן (שמתגלה כשיבוט), מספיק זמן כדי ליצור את הקשר הנחוץ לשלוח טבעות כוח לגיבורי על רבים שנהרגו בעבר אך הוחזרו לחיים בידי נקרון כחברי חיל הפקחים השחורים. האל ג'ורדן ובארי אלן עורכים מסע בזמן כדי לבטל את השפעת הטבעות בטרם יגיעו ליעדם. מירה ואטום מגיעים. ג'ון סטוארט מזהיר את האל שכל פקח שחור שקיים ביקום מגיע לכיוון כדור הארץ. ג'ורדן אומר שהם צריכים לאחד את שבעת חילות הפקחים כדי ליצור אור לבן שישמיד את הכוח השחור.