cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
IBM System/360
דורות נוספים
בעקבות סדרת System/360 פיתחה חברת IBM את סדרת System/370 ובהמשך לה פותחו סדרות נוספות המתבססות על הארכיטקטורה של System/360 ומערכות ההפעלה שלה (תוך הוספת שיפורים רבים). הסדרות הנוכחיות (נכון ל-2015) קרויות סדרה Z וסדרה Z12, ומערכות ההפעלה העיקריות שלהן הן z/OS (ממשיכתה של OS) ו-z/VSE (ממשיכתה של DOS).
SOBR
במקור, היחידה הוקמה במטרה להיאבק בפשע המאורגן הרוסי. עם זאת, היחידות מסייעות לעיתים לצבא במבצעי לוחמה בטרור באזור צפון הקווקז.
IBM System/360
בישראל
הסדרה זכתה להצלחה רבה גם בישראל, ובמשך יותר מעשור נמכרה יותר מאשר כל סדרה אחרת. עם הרוכשים הבולטים נמנו ממר"ם - יחידת המחשוב של צה"ל, שרכשה מחשב מדגם 360/50, ולאחריו מחשב מדגם 360/65, המרכז למיכון משרדי - יחידת המחשוב של ממשלת ישראל, בנק לאומי, חברת אל על, שרכשה מחשב מדגם 360/30, והטכניון, שרכש מחשב מדגם 360/50.
יצחק מאירי
ביוגרפיה
בפברואר 1951 עלה לישראל במסגרת מבצע עזרא ונחמיה, וכעבור כחודש התגייס לצה"ל והוצב באגף המודיעין, ביחידה ש.מ.2 (שלימים שונה שמה ליחידה 8200) תחת פיקודו של מאיר שפירא, ועסק במחקר שבעיקרו מתמטי. מטעם היחידה עבד על מחשב ויצק של מכון ויצמן למדע, ולאחר מכן על מחשבי ממר"ם הראשונים. בשנת 1961 נמנה עם צוות של יחידה 515 (שם היחידה באותה עת), שזכה בפרס ביטחון ישראל. בשנת 1968 הועלה לדרגת סגן אלוף. ב-1969 יזם רכישה ליחידתו של מחשב מדעי, IBM 360/44, שהיה המחשב הראשון בצה"ל מחוץ לממר"ם. ב-31 באוקטובר 1981 פרש לגמלאות.
בשנתו הראשונה בישראל התחתן עם בת-דודתו, סגולה, ונולדו להם שני בנים ובת. התגורר ברמת גן.
SOBR
בכל שנה ב-9 בנובמבר, החל משנת 2004, ברוסיה נחוג יום SOBR, המציין את יום החג המקצועי של היחידה.
טלצג
טלצגים (לפני מהדורת 2019 - טלסקרין) הם מכשירים הפועלים בו זמנית כטלוויזיות, מצלמות אבטחה ומיקרופונים. הם מופיעים ברומן הדיסטופי של ג'ורג' אורוול, 1984 וכן בכל העיבודים הקולנועיים של הרומן. ברומן ובעיבודים שלו, הטלצגים משמשים את המפלגה במדינה הבדיונית הטוטליטרית אוקיאניה כדי לשמור על נתיניה תחת מעקב מתמיד, ובכך לבטל את הסיכוי לקנוניות סודיות נגד אוקיאניה.
השימוש בטלצג ב-1984
לכל חברי המפלגה יש טלצגים בבתיהם, אבל הפרולים אינם מפוקחים בדרך כלל מכיוון שהם חסרי חשיבות למפלגה. כפי שהוסבר מאוחר יותר בספרו של עמנואל גולדשטיין, קולקטיביזם אוליגרכי להלכה ולמעשה, שבו וינסטון סמית' קורא כמה קטעים ממנו, המפלגה לא מרגישה מאוימת מפרולים, בהנחה שלעולם לא ימרדו בעצמם, ולכן לא מוצאת צורך לפקח על חיי היומיום שלהם. טלצגים ממוקמים גם במקומות העבודה של חברי המפלגה, ועוד ממוקמים באזורים ציבוריים העמוסים של לונדון. לא ברור אם ניתן להשתמש בהם בכל מקום במנחת א' מלבד לונדון; הרומן מצביע בשלב מסוים על מגבלות טכניות, שאילצו את המפלגה להשתמש במיקרופונים נסתרים ובפטרולים למטרות מעקב באזורים הכפריים.
אובריאן טוען שהוא, כחבר במפלגה הפנימית, יכול לכבות את הטלצג שלו (למרות שמפאת נימוס רק לחצי שעה בכל פעם). גם כאשר לא ניתן היה לראות או לשמוע את התוכניות, הטלצג עדיין מתפקד כמכשיר מעקב, שכן לאחר כניסת ווינסטון למיניסטריון האהבה, מושמע האודיו של פגישתו עם אובראין לווינסטון למרות שהטלצג "כבוי". וינסטון יכול רק להנמיך את עוצמת הקול בטלצג שלו.
הטלצגים מפוקחים על ידי משטרת המחשבות. עם זאת, לא ברור כמה מסכים מנוטרים בו-זמנית, או מה הקריטריונים המדויקים (אם בכלל) לניטור מסך נתון (אם כי ניתן לראות שבמהלך תוכנית אימונים בה ווינסטון לוקח חלק מדי בוקר, המדריך יכול לראות אותו). כפי שהספר מציין:
למצלמות הטלצג אין טכנולוגיה ראיית לילה, ולכן הן אינן יכולות לנטר בחושך. על כך פיצוי על ידי העובדה שהמיקרופונים שלהם רגישים ביותר, ונאמר שהם אפילו קולטים פעימות לב.
בנוסף להיותם מכשירי מעקב, טלצגים הם גם טלוויזיות. הם שידרו תעמולה על הניצחונות הצבאיים של אוקיאניה, נתוני ייצור כלכליים, ביצועים של ההמנון הלאומי להגברת הפטריוטיות, ושתי דקות שנאה, שהוא סרט בן שתי דקות של משאלותיו של עמנואל גולדשטיין לחופש הביטוי והעיתונות, שהאזרחים אומנו לא להסכים איתו בעזרת דוחשב.
למרות שהם מודעים באופן רציונלי לכך שהטלצג הוא רק אמצעי שבאמצעותו אדם יכול לראות אותם או לדבר איתם, ההשפעה הפסיכולוגית שלהם היא כזו שהדמויות נוטות לעיתים קרובות להאניש את הטלצג ולתאר את פעולותיו של הטלצג כ"מדבר אליהם" או "צופה בהם", במקום כל אחד מהאנשים המשתמשים בו. נוסף על כך, נוכחותו של הטלסקרין בכל מקום בחיים הפרטיים והציבוריים משפיעה באופן מהותי על התנהגות הדמויות. ווינסטון, למשל, עושה מאמץ קבוע כדי לא לעורר חשד אצל מי שעשוי לצפות בו דרך הטלצג. הספר מתאר את ההגדרה שלו "עטה על פניו את הבעת האופטימיות השלווה שכדאי לך לסגל כשאתה עומד בפניך לטלצג", ומציין שכאשר וינסטון מפנה אליו את גבו, "... אף על פי שידע היטב שגם גב עשוי להסגיר".
מקור
ג'ף פרוצ'ר טבע את המונח "טלצג" על סיפור קצר מאת ג'ורג' וייס, "After Armageddon", במגזין Wonder Stories ב-1932. המילה "טלצג" הופיעה מדי פעם ברומני המדע הבדיוני המוקדמים של רוברט היינליין, שפורסמו בסוף שנות ה-40 - בערך במקביל לספרו של אורוול. כפי שנעשה בו שימוש על ידי היינליין, "טלצג" סימל בפשטות את מה שנקרא כיום "טלוויזיה", ללא אף אחת מהקונוטציות המרושעות בספרו של אורוול. בשנות ה-50, לאחר הפרסום הרחב של ספרו של אורוול, נמנע שימוש נוסף במושג באופן זה.
הרומן של אורוול נכתב בשנים 1947–1948. הטלצג שיצר התבסס על כמה טכנולוגיות שכבר קיימות (ראה היסטוריית הטלוויזיה), אם כי מצלמות המעקב הראשונות החלו להימכר בארצות הברית רק ב-1949, זמן קצר לאחר פרסום הרומן.
על פי חוקר הספרות הקנדי, תומאס דילוורת', אורוול אולי המציא את הטלצג בהשראת הסרט "זמנים מודרניים" בבימויו של צ'רלי צ'פלין, שבו הוצג מכשיר שמקבל אות אודיו-ויזואלי. דילוורת' ציין שהנושא של שימוש במסרים תת-הכרתיים דרך הטלצג מזכיר גם את השימוש בהיפנופדיה על ילדים בספר "עולם חדש מופלא" של אלדוס האקסלי.
השראה נוספת לטלצג יכולה להגיע מהרעיון של המאה ה-19 של פאנופטיקון - בית סוהר שעיצובו יאפשר לסוהרים לצפות בכל האסירים, כשהאסירים אינם יודעים אם ומתי צופים בהם.
ניתוח
הטלצג הוא בעצם הגאדג'ט הטכנולוגי העתידני המשמעותי היחיד בספרו של אורוול. טלצגים מופיעים גם ביצירות מאוחרות יותר, כמו הסרט שיווי משקל מאת קורט וימר אך שם השימוש בהם אינו עוד חידוש טכנולוגי, אלא רפרנס לספרו של אורוול.
מצד שני, לורנס לסיג נותן לאורוול אמון מסוים, בטענה שהטלצג פחות פולשני מהאינטרנט של היום; באופן דומה, דייוויד ברין כותב שלא ניתן לעצור את תהליך שחיקת הפרטיות, אך ניתן לאזן אותו על ידי ניטור צגים על בסיס טלצג כפול, שבו ניתן לנטר גם את מי שמנטר אותנו.
אייל ברסינגה
אייל ברסינגה או ברזינגה (שם מדעי: Rucervus duvaucelii, בעבר Cervus duvaucelii) הוא מין של אייל גדול יחסית החי בדרום אסיה. הברסינגה הוא המין היחיד הקיים כיום בסוג אייל רוסרבוס לאחר שאייל שומבורג נכחד, ואייל אלדי סווג כסוג בפני עצמו. התכונה הבולטת ביותר של הברסינגה הוא קרניו המתפצלות לכ-10–12 סיעופים בממוצע לאייל בוגר; מרבית האיילים מגיעים לבסוף ל-14 סיעופים וישנם כאלו שמגיעים אף ל-20. שמו הנפוץ "ברסינגה" נגזר ממילה בהינדית שפירושה "בעל 12 סיעופים בקרן" ("baran" = שתים-עשרה; "sig" = קרן); במרכז הודו לעומת זאת, הוא מכונה "ג'וויג'אק" או "ג'האוני". מין זה מכונה גם "אייל הביצה" על שם בית גידולו, אם כי שם זה מתייחס בעיקר לאייל הביצות (Blastoceros dichotomus) החי באמריקה הדרומית.
תיאור
הברסינגה הוא זן איילים גדול למדי; גובהו בכתפיים: 124-119 ס"מ, אורך ראשו וגופו: כ-180 ס"מ ואורך זנבו: 20-12 ס"מ. הזכרים כבדים יותר ומגיעים למשקל של 170–283 ק"ג, ואילו הנקבות מגיעות למשקל של 130–145 ק"ג. הקרניים הנראות ככתר מגיעות בדרך כלל לאורך 75 ס"מ, והקרן הארוכה ביותר שתועדה הייתה באורך 104.1 ס"מ. באזור המרכזי של הודו קרניי הברסינגה נושרות בדרך כלל בחודשי מאי ויוני, ולעומת זאת בצפון הודו ונפאל, הם נושרות בעיקר בחודש מרץ. מיד לאחר הנשירה הזכרים מתחילים להצמיח זוג קרניים.
צבע הפרווה נע בין חום-אדמדם לחום-כהה, כאשר צבעם של הזכרים יהיה בדרך כלל חום כהה, ושל הנקבות חום-אדמדם או צהבהב. במהלך הקיץ, פרוותם מתבהרת יותר, ולכמה אוכלוסיות של נקבות נראים כתמים לבנים דהווים על הגב והצדדים. הגחון וחלקו התחתון של הזנב לבנבנים ופס כהה עובר לאורך גבו. אפו גדול ושחור, עיניו קטנות, ואוזניו גדולות ועגולות. בצווארו כעין סינר לבן, ולעיתים חלקים מרגליו, פניו או מעל אוזניו בהירים יותר משאר הגוף. הזכרים גדולים משמעותית מהנקבות, ולמבוגרים שבהם יש רעמה סבוכה בצוואר.
לברסינגה שלושה תת-מינים:
ישנם חוקרים המחשיבים את אייל שומבורג שנכחד כתת-מין נוסף של הברסינגה בשל הדמיון ביניהם.
תפוצה ובית גידול
בתחילת המאה העשרים, הברסינגה היה נפוץ באופן נרחב באזורים בעלי בית גידול מתאים לאורך כל מישורי הודו ובכל הגבול הדרומי של הרי ההימלאיה. כמו כן היה נפוץ החל מדרום נפאל, אסאם (הודו) ועד שמורת סונדרבאנס בבנגלדש. הברסינגה גם היה נפוץ ממערב לנהר האינדוס עד פקיסטן, ודרומה עד אזור נחל גוודווארי (Godavari) שבמרכז הודו. אוכלוסייה שהייתה קיימת בבירור בבנגלדש הייתה מוגבלת לשמורת סונדרבאנס, והוכחדה משם בתחילת המאה ה-20. ייתכן שהברסינגה היה קיים גם בצפון מזרח בנגלדש, בהתחשב בתפוצה הסמוכה שלו בצד ההודי. כיום הברסינגה מצוי באזורים מבודדים בצפון ובמרכז הודו ודרום מערב נפאל, ונכחד לגמרי מפקיסטן ובנגלדש.
בית הגידול משתנה בין תת-המינים והדבר בא לידי ביטוי במורפולוגיה בפרסות. ברסינגה השפלה והברסינגה האסמאי חיים בביצות, באזורים מוצפים, (בעבר אף ביערות מנגרובים בסונדרבאנס שבבנגלדש) או על יד מקורות מים, ופרסותיהם הרחבות מונעות מהם לשקוע בבוץ; ואילו ברסינגה היערות חי בעיקר ביערות נשירים, שטחי מרעה או קרחות יער ופרסותיו אינם רחבות.
התנהגות ופעילות
הברסינגה פעיל בעיקר בשעות היום ומדי פעם פעיל גם בלילה, אם כי לא בשכיחות גבוהה כאייל הסמבר. בשעות החמות של היום הברסינגה עוזב את הביצה ועובר ליער כדי לחפש צל. אייל זה הוא שחיין מצוין, והוא נכנס למים מדי פעם כדי להתקרר, לחפש מזון או להימלט מטורפים. הברסינגות מתריעים מפני סכנה על ידי צווחה קולנית, המזהירה אף בעלי חיים אחרים. טורפו העיקרי של הברסינגה הוא הטיגריס הבנגלי החי בבית גידול דומה, כך שמפגש בין שניהם הוא בלתי נמנע; טורפים פחות שכיחים הם נמרים ודולים המתקיפים בעיקר איילות, ותנים זהובים ונחשים העלולים לטרוף עופרים. מהירות ריצתו של הברסינגה היא כ-56 ק"מ לשעה, והוא נוטה למעט בקפיצות כדי לחסוך מאמץ.
תזונתו כוללת בעיקר עשבים, ובביצות הוא ניזון גם מצמחי ושרכי מים שאותם הוא משיג על ידי השריית ראשו לחלוטין בתוך המים. כיתר פרסתנים החיים בעיקר בשטחים פתוחים הברסינגה חי אף הוא בעדרים גדולים וזכרים בוגרים יחיו בדרך כלל בגפם; כיום לאחר שמספרי האיילים פחתו העדרים מורכבים מ-13–20 איילים, אך בעבר מספר הפרטים היה מגיע אפילו ל-500. אף על פי שבין הזכרים שוררת היררכיה ברורה הנקבעת על ידי הקרבות, הזכרים אינם אגרסיביים מדי אחד כלפי השני.
רבייה ומחזור חיים
עונת הרבייה היא מספטמבר עד אפריל ושיאה הוא בחודשי דצמבר וינואר, ובצפון הודו ונפאל שיא העונה מתרחש בחודש נובמבר. במהלך העונה הזכרים משפשפים את בלוטות הריח שבעיניהם על עצים, צמחים, ושיחים גבוהים, כדי שיריבים יריחו זאת בקלות. כמו כן הם חופרים ברגליהם שוחות רדודות בקרקע, וממלאים אותם בשתן או צואה ולאחר מכן מתפלשים בהם. הזכר הדומיננטי מותח את צווארו ומרים את ראשו לעיתים קרובות, כדי להדגיש את מעמדו; ככל שראשו של הזכר גבוה יותר, כך גודל מעמדו בין הזכרים בעדר. קרבות ישירים מול יריבים הם נדירים ועל פי רוב הזכרים סוקרים אחד את השני מספר דקות, מה שמאפשר ליריב חלש או קטן יותר לברוח.
זכר אחד או לעיתים מספר זכרים, אוספים סביבם הרמון הכולל עד כ-30 איילות; במהלך תקופה זאת הזכרים עושים קולות המזכירים שאגה. הזכר השליט סובלני לזכרים אחרים באזור ההרמון, ומרחיקם רק שהללו מתקרבים לנקבה בייחום. מסיבה זאת הברסינגה מבזבז מעט אנרגיה בעונת הרבייה, ובהתאם לכך הוא פחות יורד במשקלו - יחסית למיני איילים אחרים.
ההריון נמשך 240–250 ימים לאחריהם הנקבה ממליטה עופר אחד, בדרך כלל בחודש אוגוסט וספטמבר. בזמן לידתו העופר שוקל 9–11 ק"ג ויש לו פרווה מנומרת בצבע חום בהיר. העופר שוכב מוסווה ללא ניע בימיו הראשונים בצמחייה, ואימו מגיעה מספר פעמים להניקו. עם זאת בשונה ממיני איילים אחרים האיילה אינה מתרחקת ממקום מחבואו. לאחר שבועיים עד שלושה העופר מסוגל לעקוב אחר אימו ומצטרף איתה לעדר. העופר נגמל לאחר שישה עד שמונה חודשים, ומגיע לבגרות לאחר 2–3 שנים.
תוחלת חייו של אייל הברסינגה בטבע היא עד 20 שנים, ובשבי פרט אחד חי עד 23 שנים.
איומים ושימור
החל משנת 1930 ועד 1960 תפוצתו של הברסינגה ירדה במהירות על ידי ציד, אובדן בית גידול, ומחלות. אף על פי שבשר הברסינגה נחשב כפחות טעים מבשר האייל החזירוני והאייל הנקוד, הוא עדיין ניצוד בכבדות לקרניו ובשרו, בעיקר איילים שנמצאים מחוץ לאזורים מוגנים באופן קבוע או עונתי. להלן מצב כללי של תת-המינים:
הברסינגה רשום בחוק ההודי להגנת חיות הבר (1952), ומופיע גם בנספחים של אמנת הסחר בינלאומי בזנים נכחדים (CITES) מה שאוסר סחר במין זה ללא אישור. בשבי יש כיום למעלה מ-50 איילים בחמישה גני חיות הודים ו-300 נוספים בגני חיות באמריקה הצפונית ובאירופה. האוכלוסייה העולמית של אייל הברסינגה נאמדת בכ 5,100-3,500 פרטים.
טטיאנה פרוטצ'בה
טטיאנה פרוטצ'בה (אוקראינית: Тетяна Протчева; נולדה ב-1962) היא אמנית בתחום הרקמה. טכנולוגיית הרקמה שפיתחה רשומה בספר השיאים של אוקראינה.
תולדות חייה
פרוטצ'בה, ילידת קייב, עובדת לפרנסתה בתור מנהלת מדור הפרטת המגורים בשכונת דסניאנסקי שבקייב. את רזי אמנות הרקמה למדה מאימה.
הישגים
בשנת 2010 הקימה את מוזיאון הרקמה הבינלאומי שבו מוצגות עבודות של אמנים אוקראיניים ובינלאומיים. בקיץ 2011 היא הקימה מוזיאון רקמה נוסף שבו מוצגות העבודות שלה באופן בלעדי. פיתחה טכנולוגיית רקמה מיוחדת תוך שימוש בחוטים זוהרים אשר רשומה בספר השיאים של אוקראינה. מפת המחוזות שרקמה פרוטצ'בה, מופיעה ברשימת השיאים הלאומית של אוקראינה.
רצח רנה שנרב
בספטמבר 2019 נתפסו שלושה מהמחבלים האחראים לרצח. בדצמבר 2020 נגזרו שנתיים מאסר על פלסטיני שהורשע בכך שידע על הכוונה להניח את המטען ולא דיווח על כך.
הנצחה
לזכרה של רנה שנרב הוקמה עמותת החסד והתורה "קול רִנה", העמותה מפעילה רשת של מכירת בגדי יד שנייה בשקל אחד, סעודות שבת שפתוחות לציבור ומארחות אנשים הזקוקים למקום שיארח אותם, מיזם שידוכים, קמפיינים להפחתת זמן השימוש במסכים, מיזמים להגדלת לימוד תורה, הקמת מעיינות ופינות טבע ומיזמים נוספים.
חברה לנכסים ולבנין
חברה לנכסים ולבנין בע"מ, המוכרת בשם נכסים ובניין, היא חברה ציבורית ישראלית בשליטת השקעות דיסקונט, העוסקת בבנייה, בפיתוח ובמכירה של שכונת מגורים ובניינים מסחריים, בבנייה והשכרה של מבני תעשייה, משרדים ומסחר ובהשקעות בענף ההדרים. חברות בנות בשליטתה כוללות את "גב-ים", "ישפרו" ו"מהדרין". בנוסף לפעילותה בישראל החברה פעילה גם בארצות הברית ובהודו. ניירות הערך של החברה ושל שלוש מהחברות הבנות שלה נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב. יו"ר החברה הוא יורם טורבוביץ'.
החברה נוסדה במרץ 1961, וב-29 באוגוסט 1963 הפכה לחברה ציבורית. המנכ"ל הראשון של החברה היה דב תדמור.
פעילות בישראל
לנכסים ובניין חברות בנות רבות שהעיקריות בהן הן:
לחברה ובנותיה יש כ-1,160,000 מ"ר של שטחים מניבים בישראל, מחיפה בצפון ועד באר שבע בדרום. עם החברות השוכרות בישראל בנייני משרדים מ"נכסים ובניין" נמנות אפל, ג'נרל אלקטריק, IBM ישראל, אינטל, מיקרוסופט, פייזר, פיליפס, טבע, גוגל, Yahoo, זארה, סופר-פארם, שופרסל ועוד.
החברה עוסקת בבנייה למגורים, ומתמקדת בייזום, תכנון, פיתוח והקמה של שכונות מגורים. בין הפרויקטים: שכונת מרום נוה רמת גן, יובלים כרכור, מגדל נוה נוף בבת-ים, רמת הנשיא בחיפה, נוה אביבים בנתניה, Open Valley בבאר שבע ועוד. בשנת 2016 מכרה החברה כ-480 דירות.
מהדרין (בבעלות 45%): חברה ציבורית שהיא היצואנית המובילה בישראל של פרי הדר. בנוסף עוסקת החברה בעיבוד פירות וירקות, ובשירותי אריזה, אחסנה בקירור ושיווק של פירות וירקות.
ישפרו
עד שנת 2020 חברה לנכסים ולבנין החזיקה בישפרו (בבעלות 100%), העוסקת בניהול, אחזקה ופיתוח מרכזים מסחריים, בעיקר מסוג פאוור סנטר. ישפרו יוזמת פרויקטים למסחר על קרקעות שבבעלותה. בתחילת 2020 נמכרה ישפרו לכידן דהרי וירון אדיב, בעלי תנופורט.
פעילות בינלאומית
לחברה יש נכסים מניבים בארצות הברית, שהעיקריים שבהם הם מגדל HSBC במנהטן ופרויקט למסחר ומשרדים בלאס וגאס בשם Tivoli. לחברה גם עתודות קרקע לבנייה למגורים.
לחברה החזקות, בבתי מלון המנוהלים על ידי רשת הילטון בלונדון ובברמינגהאם שבאנגליה.
חברת PBEL, שבשליטת נכסים ובניין, אלקטרה נדל"ן ושותפים מקומיים הקימה שכונות מגורים הכוללות אלפי יחידות דיור בדרום הודו בערים צ'נאי והיידראבד. לחברות נותרו קרקעות בערים מייסור ושאמשאבד.
נץ דגים
נץ דגים (שם מדעי: Ichthyophaga) הוא סוג עוף דורס הקרוב לעיטם, במשפחת הנציים. אינו קשורים לנצים וחי בסמוך לנהרות בתת-היבשת ההודית ובדרום-מזרח אסיה עד לאי סולאווסי שבאינדונזיה.
מאפיינים
נצי הדגים דומים לעיטמים אך קטנים מהם בהרבה וצבעם אפור בראש, עיניהם צהובות, מקורם אפור כהה והכנפיים חומות, הבטן לבנה והזנב לבן עם קצוות שחורים. הרגליים בעלות קשקשים עבים וקרסים כדי לעזור לאחוז בטרפם. משקלם 1-2.7 ק"ג בממוצע ומוטת כנפיהם יכולה להגיע לאורך 170 ס"מ.
נצי הדגים צדים דגים לא רק לאורך נהרות ואגמים לאורך תפוצתם, אלא גם באגמים מלח, בשפלות חוף ואף בים הפתוח. הם ניזונים באופן כמעט בלעדי מדגים ושולים אותם בעזרת טפריהם הגדולים. הטרף נאכל על היבשה, על עצים או סלעים עליהם נצי הדגים נחים.
טיראניוס רופינוס
טיראניוס רוּפִֿינוֹס מאקוויליה (Tyrannius Rufinus; נולד בסביבות 344 מת בשנת 411, נקרא גם רופינוס או רופוס, טירניוס מאקוויליה, רוּפֿינוס מאקוויליה, רופינוס מקונקורדיה, וגם טיראנוס) היה היסטוריון נוצרי רומאי, נזיר הוגה דעות מאבות הכנסייה ומתורגמן מיוונית ללטינית של ספרי פילוסופיה וכתבי הנצרות הראשונים, ובייחוד את כתבי אוריגנס.
ציטוט מדברי טיראניוס רופינוס
ההתגשמות הייתה בטבע השמימי הקדוש של בן האל כמו חכה (וו) המוסתרת בתוך גופו (תחת עור האדם), והמושכת את נסיך העולם הזה אל מבחן, בו הבן יתן את בשרו כפתיון, והרוח השמימית הקדושה השוכבת תחתיו תתפוש בו ותעמידו... ...כמו דג, הניצוד ואינו יכול להשתחרר מן החכה, אשר נמשה מן המים והיה למאכל אדם, כך ראה הוא שבכוחו להמית, את מראה גופו של ישו אשר מת בלי לדעת ולהכיר בחכה הקדושה שארבה לו בתוך גופו (תחת עורו). משבלעהּ, מיד נתפש. שערי גהנום נשברו והוא נמשך מן הבור, כפי שהוא, והיה למאכל לאחרים. (הדת הנוצרית - מבוא, פרק 13, תורת הגאולה במשיח)
ביוגרפיה
רופוס נולד בשנת 344 או 345, ביוליה קונקורדיה שליד אקוויליה באיטליה (כיום קונקורדיה סגיטריה לחוף הצפוני של הים האדריאטי) ככל הידוע להורים נוצרים. בסביבות שנת 370 התגורר בקהילת נזירים באקוויליה שם פגש את המתעד וההיסטוריון הנוצרי הירונימוס (יהורם - ירום). בסביבות 372 עבר לאלכסנדריה ולמד אצל דדימוס העיוור מורו של הירונימוס, ופגש במדבר את מקריוס הזקן.
ייתכן שעוד קודם לעזיבתו את איטליה הכיר את מלניה הזקנה - אלמנה נוצרייה רומאית אדוקה, והצטרף אליה כאשר זו עברה לארץ ישראל ועמה נזירים ואנשי כמורה אשר ברחו ממצרים עם התגברות רדיפות הוולנים האריאנים.
בשנת 380, הגיע איתה לירושלים, אך חי במנזר נפרד על הר הזיתים שמומן בידה, ושם הקדיש את זמנו בלימוד הגות יוונית בענייני אמונה, על פי מסורת לימודית שפותחה עוד במצרים. עם הגעתו לירושלים הוסמך לכמורה בידי הגמון ירושלים יוחנן השני, שהכיר אותו עוד במצרים בהיותו במנזר בואדי אל נטרון.
שש שנים אחר כך, כשהירונימוס הגיע לבית לחם חודשה הידידות בין השניים, ושנים אחדות לאחר מכן הירונימוס הקים קהילת נזירים דומה לזו של טיראניוס על פי אותו הדגם, בסיועה של פאולה, התומכת שלו.
בעקבות שלילת דברי אוריגנס בידי אפיפניוס מסלמיס, שנאמרה על ידי אפיפניוס בעת ביקורו בירושלים בשנת 394, נפתחה מחלוקת קשה בין טיראניוס להירונימוס, ששינה את דעתו וסבר עתה שביקורתו של אפיפנס מוצדקת בניגוד לדעתו של ההגמון יוחנן השני, בו צידד טיראניוס. הצדדים התפייסו כשלש שנים מאוחר יותר, לזמן מה.
בסתיו 397 טיראניוס יצא לרומא שם הייתה התעניינות גוברת בוויכוחי הנצרות מן המזרח, ופרסם את תרגומו הלטיני "הגנת פמפֿילוס על אוריגנס" ובשנתיים שלאחר מכן את פרי-ארכיון (העקרונות) של פמפילוס. בהקדמה כתב שהירונימוס הוא מעריצו של אוריגנס, ותרגם חלק מכתביו בעבר. מילים אלו עוררו את הירונימוס לכתוב הכחשה חריפה, וסדרת חוברות תגובה נכתבו על ידי שני הצדדים הנצים: המלחמה ברופינוס, נגד ירום, ונגד רופינוס. לבקשת האפיפיור אנסטסיוס הראשון (הוא תאופילוס מאלכסנדריה ) הוא זומן לרומא בסביבות שנת 400 לאשרור אמונתו, אך במקום זאת הגיב באמצעות חוברת כתובה: אפולוגיא פרו פידה סואה. האפיפיור בתשובתו גינה את דברי אוריגנס, אך לא הכריז על רופינוס ככופר. עם זאת, לדברי הרשומות הנוצריות (דקרטום גלסיאי 20), דבריו מאז נתקבלו בחשדנות.
במשך רוב העשור הראשון של המאה החמישית רופינוס תרגם את אוריגנס, על ארבעת חומשי התורה הראשונים, על ספר תהלים, שיר השירים ושמואל. תרגומו בסביבות שנת 406 לפירוש אוריגנס על האיגרת אל הרומאים שבברית החדשה, עורר מחדש דיון בעניין הבחירה החפשית, שהחל כעשור קודם, ותוך זמן קצר היה למרכזו של המחלוקת בין אוגוסטין ופלגיוס.
לבקשת ההגמון כרומטיוס מאקוויליה, רופינוס תרגם את תולדות הכנסייה של אוסביוס בשנת 401, כמענה לגלי פעולות האיבה בעקבות הפלישות הגותיות לאיטליה. הוא תמצת את הכרך העשירי והוסיף אותו לכרך התשיעי, שינה כמה מהכתובים והוסיף גם שני כרכים משלו, כפי הנראה לפי הזמנה, או במגמה להתאים את הכתוב לקהל המקומי.
בין השנים 397–408 הוא שב לחיות באיטליה, כנראה באקוויליה. בשנת 408 היה במנזר פינתום (אולי בקמפניה) לאחר פלישת אלריק מלך הויזיגוטים לצפון איטליה. בשנת 410, בשעה שאלריק כבש ובזז את רומא, ברח לסיציליה, יחד עם מלניה הצעירה, שם מת בשנת 411.
כתבים
יש להעיר שלאורך השנים חלו זיופים במהדורות השונות.
בעבר ראו ברופינוס מאקוויליה כסופר הכותב את הספר אנטי-אוריגניסאי, אך כיום מייחסים אותו לרופינוס הסורי. רופינוס פ"ל קרוס וה"א ליוינסטון עמודים 399–401 הוצאת מקוונת של אוניברסיטת אוקספורד, 2005 (עמודים 399–401)
תרגומי הירונימוס בתגובה לרופינוס
בעקבות תרגומיו, הירונימוס כתב תרגומים ופרשנות משלו, בנוסף לשלש חוברות שכתב במסגרת הוויכוח עם רופינוס. ידוע על תרגום של הירונימוס לספר העקרונות (De Principiis) של אוריגנס, אך תרגום זה אבד עם הזמן.
השפעה
בתרגומי הכתבים היווניים הביא באחת את הוגי הנצרות שבמזרח אל הנצרות המערבית. ואבות הכנסייה שברומא ציטטו רבות מתוך תרגומיו, וכך גם מנהיגי הכנסייה בהמשך כדומיניק ולרסי וכך וז'אק פאול מיגנה.
לורן צ'יילד
לורן צ'יילד (באנגלית: Lauren Child; נולדה ב-29 בנובמבר 1965) היא סופרת ילדים ומאיירת בריטית, הידועה בכתיבת סדרות ספרי הילדים "צ'רלי ולולה" ו"קלריס בין" כמו גם כמאיירת של יצירות קלאסיות מספרות הילדים כבילבי ברך-גרב והאסופית.
ביוגרפיה ויצירתה
צ'יילד נולדה ב-1965 במרלבורו שבבריטניה, האמצעית מבין שלוש בנות. אמה היא מורה בבית ספר יסודי, ואביה מורה לאמנות. עם הולדתה ניתן לה השם הלן, אך בבגרותה שינתה אותו ל"לורן". היא למדה אומנות במכון הפוליטכני של מנצ'סטר, ובבית הספר לאומנות של הגילדות בעיר לונדון, אך לא סיימה את לימודיה. לאחר מכן עבדה במגוון עבודות, לרבות משרה כעוזרת לצייר דמיאן הירסט. כן הקימה חברה שייצרה אהילים אומנותיים, ועבדה בסוכנות לעיצוב בשם "ביג פיש".
בשנת 1999 פרסמה שני ספרי ציורים, "אני רוצה חיית מחמד!" (I Want a Pet!) ו"קלריס בין, זו אני" (Clarice Bean, That's Me). הספר השני היה מועמד לפרס ספרות הילדים של חברת נסטלה. את ההשראה לדמותה של קלריס בין קיבלה כאשר חיפשה סיפור שיהווה תשתית לדמות מצוירת שעיצבה לשוק צעצועי הילדים. בשנת 2000 זכתה במדליית קייט גרינווי על הספר "אף פעם בחיים אני לא יאכל [!] עגבנייה", ובשנת 2002 זכתה בפרס נסטלה על הספר "העכברוש המציק הזה" (That Pesky Rat). הספר השני בסדרת "קלריס בין", "קלריס בין בצרות עם אותיות" היה מועמד ל"פרס הספר הבריטי" בשנת 2005 בקטגוריית ספר הילדים של השנה.
איוריה מלאי ההומור של צ'יילד כוללים שימוש בחומרים מגוונים, כולל גזרי עיתונים, קולאז', וצילום, לצד ציור בצבעי מים. פרט לאיור ספריה היא מזוהה גם עם איור סדרת "בהחלט דייזי" (Definitely Daisy) של הסופרת ג'ני אולדפילד. כן איירה ספרי ילדים קלאסיים, המזוהים עם איורים של מאיירים אחרים, כגון בילבי המזוהה עם איוריה המקוריים של אינגריד ואנג ניימן והאסופית המזוהה עם איורי מ.א. קלאוס.
צ'יילד הפיקה גם סדרת טלוויזיה המבוססת על סרטי "צ'רלי ולולה", שכללה שלוש עונות בנות 26 פרקים, הסדרה הופצה ברחבי העולם, ואף זכתה בפרס באפט"א בשנת 2007 לסדרת הילדים הטובה ביותר.
לורן צ'יילד חיה בלונדון. בשנת 2010 זכתה באות מסדר האימפריה הבריטית
כסופרת ומאיירת
צ'יילד כתבה ואיירה מספר רב של ספרים. בין ספרייה כלולים:
סטורן טורף אחד מבניו
סטורן טורף אחד מבניו הוא השם שניתן לציור של הצייר הספרדי פרנסיסקו דה גויה. לפי הפרשנות המקובלת, הוא מציג את שליט הטיטאנים קרונוס מהמיתולוגיה היוונית (עם זאת, שם הציור נושא את שמו של מקבילו הרומי סטורן), שעקב נבואה שניבאה כי אחד מבניו ידיח אותו משלטונו בעולם ויתפוס את מקומו כשליט האלים, נהג לאכול את בניו בזה אחר זה כשנולדו. הציור הוא אחד מסדרת ארבעה-עשר "הציורים השחורים" של גויה, שהוא צייר כציורי קיר על קיר ביתו בין 1819 ל-1823. הציור הועבר לבד קנבס לאחר מותו של גויה, ומאז הוא מוצג במוזיאון הפראדו אשר במדריד, ספרד.
רקע
ב-1819 רכש פרנסיסקו דה גויה בית על גדת נהר המנסנארס ליד מדריד, שנקרא "קינטה דל סורדו" (Quinta del Sordo; פירוש השם: "הווילה של החירש"). היה זה בית קטן בן שתי קומות, שנקרא על שמו של דייר קודם שהתגורר בו שלקה בחירשות, אם כי שם זה התאים גם לגויה, שהתחרש בעקבות מחלה שבה לקה ב-1792. בין 1819 ל-1823, אז עזב גויה את הבית ועבר לבורדו שבצרפת, יצר גויה סדרה של 14 ציורים שאותם צייר כציורי שמן ישירות על קירותיו של הבית. בגיל 73, ולאחר ששרד שתי מחלות מסכנות חיים, גויה היה כפי הנראה מודאג לגבי בריאותו, והיה מריר ביותר באשר למהומות שהתרחשו באותה עת בספרד, בשלוש השנים החוקתיות 1820-1823. בתחילה אמנם קישט את חדרי ביתו בציורים יותר חיוניים, אולם בסופו של דבר הוא כיסה את כולם בציורים אחרים ומטרידים הנקראים כיום "הציורים השחורים". ציורים אלו לא צוירו בעבור כסף ולא נועדו להצגה פומבית, והם משקפים את הלך רוחו הקודר של גויה וכוללים סצינות חזקות המעבירות רוע ומאבק.
"סטורן טורף אחד מבניו", ציור מטריד המציג את קרונוס אוכל את אחד מילדיו, היה אחד משש עבודות שצייר גויה בחדר האוכל בביתו. לפי המיתולוגיה הרומית (שהושפעה מהסיפור המקורי במיתולוגיה היוונית), לשליט האלים סטורן ניבאה נבואה כי אחד מבניו ידיח אותו מהשלטון בעולם, כפי שהוא עצמו הדיח את אביו קיילוס. על מנת למנוע את גורלו, סטורן נהג לאכול את ילדיו עם לידתם. בסופו של דבר, אשתו אופס החביאה את בנו השישי, יופיטר, באי כרתים; היא רימתה את סטורן כשהביאה לו אבן עטופה בחיתולים, וסטורן, שחשב שהיא בנו, אכל אותה. בסופו של דבר תפס יופיטר את מקומו של סטורן, כפי שחזתה הנבואה.
גויה מעולם לא העניק שמות לעבודות שיצר ב"קינטה דל סורדו". השמות ניתנו להם על ידי אחרים לאחר מותו, וציור זה ידוע גם בשמות "סטורן" פשיטא, "סטורן טורף את בנו" או "סטורן טורף את בניו".
הציור
גויה מתאר את סטורן טורף אחד מבניו. ראשו של הבן וחלק מזרועו השמאלית כבר נאכלו. הזרוע הימנית נאכלה כפי הנראה גם היא, על אף שייתכן גם כי היא מוסתרת, מקופלת בקדמת הגוף ונמעכת תחת אחיזתו החזקה של סטורן. סטורן נראה בדיוק כשהוא נוגס נגיסה נוספת מהזרוע השמאלית. בעודו מגיח מהחושך, פיו נפער ועיניו מתרחבות לרווחה. התמונה חשוכה, והבהירות היחידה בה היא בבשר הלבן, בדם האדום שנוזל מהגופה ובפרקי האצבעות הלבנים של סטורן שמחוברים לאצבעות הלוחצות לתוך גב הגופה. ישנן עדויות שייתכן כי הציור צויר במקור כך שהציג פין זקוף חלקית של סטורן, אך גם אם אלמנט זה היה בציור המקורי, תוספת זו נעלמה בעקבות דרדור במצב השימור של הציור עם הזמן, או שהיא הושמטה במהלך העברת העבודה לבד הקנבס; בציור שנותר כיום אזור המפשעה של סטורן אינו ברור. ייתכן אף כי אלמנט זה בציור הועלם וכוסה בשכבת צבע נוספת בטרם הוצגה העבודה לציבור.
למשמעות היצירה הוצעו כמה פרשנויות: הקונפליקט בין הצעירים לבאים בימים, הזמן כזולל הכול (סטורן הוא אל הזמן), זעם האלים ומשל למצב בספרד, שבה כילתה המולדת את בניה ובנותיה במלחמה ובמהפכות. היו אף פרשנויות שנאחזו ביחסיו של גויה עם בנו שלו, חאווייר, היחיד מבין ששת בניו שנותר בחיים עד לגיל בגרות, או עם לאוקדיה וייס (Leocadia Weiss), מנהלת משק הבית שהתגוררה בביתו ושייתכן שאף הייתה המאהבת שלו; את מינה של הגופה הנאכלת לא ניתן לקבוע בוודאות. אם גויה כתב הערות כלשהן על הציור, הן לא נותרו; מאחר שהוא מעולם לא ייעד את הציור להצגה פומבית, כפי הנראה לא היה לו עניין רב בהסבר משמעות היצירה. על הציור נאמר שהוא "חיוני לתפיסת מצבו של האדם בזמנים המודרניים, בדיוק כפי שציורי תקרת הקפלה הסיסטינית מאת מיכלאנג'לו חיוניים להבנת הלך הרוח במאה ה-16".
ייתכן שגויה הושפע בציורו זה מציור בעל שם זהה של פטר פאול רובנס משנת 1636 (ראו משמאל). ציורו של רובנס, המוצג אף הוא במוזיאון הפראדו, בהיר יותר ומציג הסתכלות קונבנציונלית יותר על המיתוס היווני: ציורו מציג במידה פחותה, לעומת זה של גויה, את מעשה האכילה כבעל אופי קניבלי אכזרי. עם זאת, היו מבקרי אמנות שסברו כי ציורו של רובנס הוא דווקא זה הזוועתי יותר: האל מוצג כרוצח מחושב וחסר רחמים, שבמעשה הנובע מחשש לעמדת הכוח הרמה שלו, רוצח את ילדו התמים, יוצא חלציו. נקודת המבט של גויה, לעומת זאת, מציגה אדם שנטרפת דעתו על שום מעשה הרצח של בנו. בנוסף, גופת הבן בציורו של גויה מציגה מבנה גוף של אדם מבוגר, ולא של תינוק חסר ישע, כמו זה המופיע בציורו של רובנס. בשנים 1796-1797 צייר גויה בגיר ציור נוסף באותו נושא, ציור שנשא צביון דומה יותר ליצירתו של רובנס: שם היה סטורן דומה במראהו לזה של רובנס, הוא נגס בעדינות ברגלו של אחד מבניו בעוד הוא אוחז ברגל השנייה כמו ברגל של עוף, והציור לא הכיל את מאפייני האלימות או הטירוף שהופיעו בעבודתו המאוחרת יותר. חוקרו של גויה פרד ליכט העלה ספקות, עם זאת, בנוגע לכותרת המסורתית המוענקת לציור זה, מאחר שהבחין שכמה מהמאפיינים האיקונוגרפיים הקלאסיים המקושרים עם סטורן נעדרים מהציור, ומאחר שגופו של היצור הקטן יותר שבציור אינו מזכיר גוף של תינוק. כמו כן, הישבן המעוגל והירכיים הרחבות של הגופה חסרת הראש, יש בהם כדי לערער על זיהויה של הדמות כזכר.
היציאה מ"קינטה דל סורדו" לעין הציבור
על אף ש"הציורים השחורים" לא נועדו להצגה פומבית, הם נחשבים חלק חשוב במורשתו הציורית של גויה. כאשר גויה הוציא את עצמו ל"גלות" יזומה בצרפת בשנת 1823, הוא הוריש את ה"קינטה דל סורדו" לנכדו, מריאנו. לאחר שעבר כמה בעלים, הגיע הבית ב-1874 לידיו של הברון הבלגי אמיל ד'ארלנז'ה (Emile d'Erlanger). לאחר 70 שנה על קירות ה"קינטה דל סורדו", התדרדר מצב השימור של הציורים, ועל מנת לשמר אותם, הם הועברו ביוזמת הבעלים החדשים של הבית לקנבס, תחת השגחתו של אוצֵר מוזיאון הפראדו, סלבדור מרטינס קובלס (Salvador Martinez Cubells). הם הוצגו לציבור בתערוכה העולמית של פריז (1878), ובסופו של דבר תרם אותם ד'ארלנז'ה לספרד.
למור ברטה עכברי
למור ברטה עכברי (שם מדעי: Microcebus berthae) הוא מין יונק ממשפחת הלמורים הצמריים שוכני מדגסקר והוא הפרימט הקטן ביותר בעולם כיום. למור זה נפוץ רק באזור קטן ביער קירינדי שבמערב האי והוא מצוי בסכנת הכחדה חמורה עקב כריתת היערות בהם הוא חי ועקב האוכלוסיות המבודדות שלו.
הלמור חי בטבע באזור שגודלו הוא 22,000 קמ"ר בקירוב, מה שאומר שהוא נתון בסיכון גבוה. בשנת 2000 הוערך שנותרו רק 7,920 למורים בוגרים וכריתת היערות פוגעת בהישרדותם.
למורים אלה הם פעילי לילה החיים בבדידות לרוב אך נוהגים לנוח לצד חבריהם בחללי עצים ביערות נשירים יבשים. הם מותאמים לחיים בין העלוות, שם הם מחפשים חרקים, עכבישים, לטאות, צוף, פירות ושאר מזונות. לעיתים ישנה תחרות בין למורים אלה למין למור עכברי אפור.
אין גברים כאלה
אין גברים כאלה (באנגלית: Bros) הוא סרט קומדיה רומנטית להט"בי-אמריקאי, בבימויו של ניקולס סטולר, מתסריט שנכתב על ידי ניקולס סטולר ובילי אייכנר. הסרט הופק על ידי סטולר וג'אד אפאטאו. בסרט מככבים אייכנר, לוק מקפרליין, טס מדיסון, מוניקה ריימונד, גיירמו דיאז, גאי בראנום ואמנדה בירס.
אייל סמבר
אייל סמבר (שם מדעי: Rusa unicolor; קרוי גם אייל הודי או אייל סוסי), הוא מין אייל גדול החי באסיה ותואר לראשונה בשנת 1792. אייל זה הוא הגדול בסוג אייל רוסה, האייל הגדול ביותר בדרום-מזרח אסיה, והשלישי בגודלו במשפחת האייליים לאחר האייל הקורא והאייל הקנדי. מין זה הוא בין האיילים המעטים שאינם מהססים להתעמת עם טורפים, ואף הנקבות מגינות בהצלחה על צאצאיהם למרות חוסר הקרניים. יש לו מספר תת-מינים שמשתנים על פני תפוצתו הרחבה בגודל ובמראה, ותזונתו רחבה ומגוונת מאוד.
אין גברים כאלה
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-30 בספטמבר 2022, על ידי סרטי יוניברסל ובישראל ב-6 באוקטובר 2022.
אייל סמבר
שמו של המין - סמבר (נהגה גם כסמבור או סמבהור) - מגיע מהשפה ההינדית ומתייחס במקור למרק ירקות שצבעו כשל פרוות האייל. אף שהשם סמבר מתייחס בעיקר לאייל זה, הוא גם משמש לעיתים ככינוי לאייל פיליפיני (סמבר פיליפיני) או לאייל טימור (סמבר סונדלי). ניתוח גנטי מראה כי האייל הקרוב ביותר לסמבר הוא כנראה אייל טימור הנפוץ באינדונזיה. עובדה זו נתמכת על ידי דיווחים, שצאצאי כלאיים בין שניהם פוריים.
מידות גוף ומראה
גודלם ומראיהם של הסמברים משתנה במידה רבה על פני התפוצה שלהם, מה שהוביל לבלבול טקסונומי ניכר בעבר; באופן כללי הם מגיעים לגובה של 102–160 ס"מ בכתפיים ועשויים לשקול עד, אם כי המשקל הסביר הוא בדרך כלל 100–350 ק"ג. אורך הראש והגוף נע בין 1.62 מטר עד ; תת-המינים המערביים נוטים להיות גדולים יותר מאלה המזרחיים, כך שבהודו נמצאים הגדולים ביותר ובטאיוואן הקטנים ביותר. הזנב ארוך יחסית לאיילים אחרים ואורכו: 35-22 ס"מ; צידו העליון בולט משאר הגוף בשל צבעו הכהה-שחור, וחלקו התחתון לבנבן-צהבהב ומונף בשעת סכנה לאות אזהרה. הפרווה של הסמבר שעירה וקצרה, ובאזורים קרים היא ארוכה ועבה יותר בחורף. צבע הפרווה הוא אחיד ובעיקר חום כהה, ויכול להשתנות אצל תת-המינים לצהבהב חום, אפור כהה או בהיר, ואפילו שחור. לכמה תת-מינים יש סימנים בצבע ערמון בחלק האחורי ובגחון. הרגליים והצוואר בהירים יותר, וכמו כן השפתיים וסביב העיניים. פס כהה יורד מהעיניים לאף השחור, והאוזניים גדולות ועגולות. לסמבר גם רעמה קטנה צפופה באזור הצוואר שנוטה להיות בולטת יותר בזכרים. הזכרים כהים יותר מנקבות, והעופרים נולדים ללא נקודות.
אין גברים כאלה
תקציר העלילה
בובי ליבר (בילי אייכנר), סופר גאה מניו יורק, רווק וציניקן, יוצר פודקאסט העוסק בהיסטוריה של קהילת הלהט"ב, משוחח עם מאזיניו בשידור חי על חייו האישיים. בטקס חלוקת פרסים לקהילת הלהט"ב הוא מודיע שהתמנה להיות אוצר מוזיאון לאומי חדש שיקום במנהטן ויעסוק בהיסטוריה של קהילת הלהט"ב.
אייל סמבר
מידות גוף ומראה
לזכרים בוגרים ונקבות הרות או מניקות, יש כתם חריג ללא שיער הממוקם באמצע החלק תחתון של גרונם ובמרכזו נקודת דם. מנקודה זו נוטף לעיתים נוזל לבן, וייתכן כי היא משמשת כבלוטת ריח. כיתר האיילים הזכרים גדולים וכבדים בצורה ניכרת מהנקבות.
אין גברים כאלה
תקציר העלילה
בובי מצטרף לחברו הטוב הנרי לאירוע השקת אפליקציית היכרויות חדשה להומואים, אשר מתקיים במועדון לילה בעיר. בילי מבחין בארון שפרד (לוק מקפרליין), והשניים מפלרטטים ומתנשקים. השניים מתחילים לבלות יחד, אולם בובי מתקשה לדעת אם ארון מעוניין בו או לא. לאחר שהם לא מתראים מספר ימים, בובי וארון מבלים אחר צהריים בסנטרל פארק, ולאחר מכן חוזרים לדירתו של ארון ומקיימים יחסי מין. ארון מודה שחלומו כילד היה להיות שוקולטייר, ולא עורך דין.
בובי מזמין את ארון להצטרף אליו לטיול ל, לצורך גיוס כספים למוזיאן, שם בובי מבקש תרומה מלורנס גרייפ (בואן יאנג), מיליונר אקסצנטרי. בתחילה, גריים לא מתרשם מבובי, אולם ארון מסייע לו והם משיגים תרומה של 5 מיליון דולר.
אייל סמבר
קרניים
לזכרים יש זוג קרניים מסוג אנטלר העשויות מעצם הגדלה כל שנה ולא מקרן אמיתית (קראטין). הקרניים גדולות ועבות המתחלקות לשלושה סיעופים: סיעוף אחד בינוני באזור המצח, ושני סיעופים המתפצלים בקצה הקרן. סיעוף רביעי באזור המצח הוא תופעה די נדירה אצל הזכרים, ובמקומות מסוימים כ-10% מהזכרים יצמיחו אותו. אורך הקרניים של המבוגרים הוא בדרך כלל עד. אין עונה קבועה לנפילת הקרניים של הסמברים, ולכן ניתן לראות קרבות בין זכרים כשאחד מהם ללא קרניים כלל או עם קרניים קטנות בשלבי צמיחה. בטאיוואן הסמברים מגודלים בחוות מיוחדות יחד עם איילי סיקה לקרניהם הנופלות מדי שנה, ומשמשות כידיות יקרות לפיגיונות ואקדחים.
אין גברים כאלה
תקציר העלילה
כאשר משפחתו של ארון מגיעה לעיר לביקור, בובי מתפרץ ומביך את ארון והשניים נפרדים. בובי מנסה להשתמש בסטרואידים כדי להיכנס לכושר, אבל האימון שלו נקטע בגלל מקרה חירום במוזיאון - התורמים מאיימים להחרים את המוזיאון ולמשוך את התרומות שלהם בשל תערוכה הרומזת שנשיא ארצות הברית אברהם לינקולן היה הומוסקסואל. בובי מתעקש להשאיר את התערוכה, ומתעמת עם עמיתיו לעבודה. לאחר זמן מה, בובי חוזר למוזיאון ומתנצל בפניו עמיתיו. בינתיים, ארון מתפטר מעבודתו ומגשים את חלומו להיות שוקולטייר, ומודיע לבובי שכל ההכנסות יועברו כתרומה למוזיאון.
לערב הפתיחה של המוזיאון מגיע קהל רב. בובי מתגעגע לארון, ובעצתה של חברתו טינה (מוניקה ריימונד) הוא שולח לו הודעת טקסט. ארון מתלבט כיצד להגיב, ובעצת אחיו ג'ייסון הוא יוצא מביתו אל המוזיאון, על מנת לומר לבילי שהוא אוהב אותו. ארון מגיע למוזיאון בדיוק כאשר בובי מתחיל לנאום. כאשר בובי מבחין בארון בקהל, הוא קוטע את נאומו ומתחיל לבצע שיר שכתב על מערכת היחסים ביניהם, בהשראת המוזיקה של גארת' ברוקס (הזמר האהוב על ארון). כשהשיר מסתיים, בובי ואהרון מתנשקים, לקול מחיאות כפיים מהקהל. הם מסכימים לצאת יחד במשך שלושה חודשים, ולאחר מכן יעריכו מחדש את מערכת היחסים שלהם.
אייל סמבר
תת-מינים
בשל צבעם המשתנה אף מפרט לפרט, נרשמו בעבר למעלה מארבעים תת-מינים; נכון לעכשיו מוכרים שבעה תת-מינים של סמבר, אף על פי שישנם חוקרים המציעים תת-מינים נוספים. גודל תת-המינים כאמור משתנה ממזרח למערב. תת-המין הסמבר ההודי הנפוץ בהודו וסרי לנקה, הוא הגדול מבין תת-המינים הן בפרופורציות הגוף והן בקרניו. סמבר דרום סין (הנפוץ החל מדרום סין ומיאנמר ועד מלזיה), הוא כנראה השני במונחים של גודל הגוף עם קרניים קטנות מעט מהסמבר ההודי. לסמבר הסומטרי שמאכלס את האי סומטרה, ולסמבר הבורנאי הנפוץ בבורנאו, נראה שיש את הקרניים הקטנות ביותר ביחס לגודל גופם. הסמבר הפורמסני (טאיוואן) הוא הקטן מבין תת-המינים, בעוד שקרניו הם בגודל דומה לסמבר דרום סין.
להלן רשימת תת-המינים:
אין גברים כאלה
תקציר העלילה
שלושה חודשים לאחר מכן, אמו של ארון מביאה למוזיאון את התלמידים שלה. בובי וארון עדיין יוצאים יחד. ארון שואל את בובי אם הוא רוצה ילדים, ובובי מתחמק מלהשיב לו.
הפקה
ב-5 בפברואר 2019, הוכרז כי בילי אייכנר יכתוב ויככב בסרט קומדיה רומנטית, בבימוי ובשיתוף עם ניק סטולר.
אייל סמבר
תפוצה טבעית ובית גידול
בהודו, הסמבר נוטה לחיות ביערות צחיחים בגוג'ראט וראג'סטאן, ביערות אורן ואלון למרגלות ההימלאיה, ביערות ירוקי עד בין ההרים של צפון מזרח הודו, וביערות נשירים (לחים ויבשים) בכל רחבי תת-היבשת ההודית. מחוץ להודו הוא נוטה לחיות ביערות ממוזגים, ובטאיוואן ביערות תת-אלפינים. גמישות בית הגידול מקורה בתזונתו הרחבה: בהודו לבדה תועדו כ-130–180 מינים של צמחים הנצרכים על ידי הסמבר, מה גם שהוא אינו בררן במזונו כאיילים אחרים; מלבד זאת הסמבר גם יכול לשנות את תזונתו בהתאם למזון הזמין באותה תקופה. הסמברים חיים בעיקר באזורים נמוכים, ובמקומות כמו מזרח טאיוואן, מיאנמר, ומורדות הרי ההימלאיה הם נמצאים בגבהים של עד 3,500 מטר מעל פני הים.
פעילות והתנהגות
הסמבר חי בעיקר ביער ומבלה את זמנו באכילת מגוון רחב של צמחייה, הכולל: עשבים, עשבי תיבול, עלים, פירות, צמחי ושרכי מים, (תלוי בבית גידול המקומי); כמו כן הם ניזונים ממגוון רחב של שיחים ועצים. הסמברים הם פריט טרף מועדף על אריות אסייתים וטיגריסים מתת-המינים: הבנגלי, הדרום-סיני, ההודי-סיני המלאי, והסומטרי. בהודו, הסמבר מהווה כמעט 60% מתזונתו של ה טיגריס הבנגלי; במקרים מסוימים, טיגריס זה אף מסוגל לחקות את קריאתו של הסמבר כדי לגרום לו להתקרב למארב. תנינים גדולים מהמינים תנין הביצות ותנין הים צדים מדי פעם גם סמברים בוגרים, ואילו נמרים ודהולים יצודו בעיקר סמברים צעירים או חולניים, אף על פי שהם מסוגלים לתקוף גם בוגרים בריאים.
אין גברים כאלה
הפקה
צוות השחקנים נחשף ב-23 וב-30 בספטמבר, ב-4 וב-5 בנובמבר 2021.
הסרט הוא הסרט הקומדי הרומנטי הגאה הראשון שצולם על ידי צוות הפקות גדול, שבו צוות השחקנים הוא להט"בי.
אייל סמבר
פעילות והתנהגות
הסמברים פעילים בכל שעות היממה, ושיא פעילותם הוא בלילה או שעות הדמדומים והזריחה. זכרים חיים לבד במשך רוב השנה, ונקבות חיות בעדרים קטנים של עד 16 פרטים; באזורים מסוימים, עדר ממוצע מורכב משלוש או ארבעה פרטים בלבד, בדרך כלל בהיקף של נקבה בוגרת אחת, ואחרות צעירות יותר; עם זאת לעיתים קרובות מתאספים מספר עדרים בסמוך למים ואז מספרם מגיע אף למאות פרטים. בהודו בשטחי המרעה ניתן לראות עדרי סמבר רועים לצד תאואים אסייתים, גאורים, קרנפים הודים, חזירי בר, איילי צ'יטאל ועוד.
כמו רוב האיילים, הסמבר בדרך כלל שקט אף על פי שכל הבוגרים יכולים לשאוג או לעשות קולות קצרים בקול גבוה כאשר הם מבוהלים. כמו כן הם מתקשרים באמצעות בלוטות הריח ברגל.
אין גברים כאלה
שיווק
הטריילר הראשון לסרט יצא ב-18 במאי 2022. הטריילר הרשמי של הסרט יצא ב-16 ביוני 2022.
אייל סמבר
פעילות והתנהגות
הזכרים נוהגים להתפלש ולחפור עם קרניהם באדמה ספוגה בצואה, ולאחר מכן למרוח על גזעי עצים. הסמברים נעמדים על רגלייהם האחוריות באופן שכיח יותר משאר האיילים, אם כדי לאכול ואם כדי לסמן את ענפי העץ שמעליהם בקרניהם. למרות חוסר הקרניים של הנקבות, הם מגינות על צאצאיהם בהצלחה מפני טורפים, דבר חריג יחסית בקרב האיילים. כאשר הסמבר מותקף על ידי דהולים, כלבי ציד, או כלבי בית, הוא יוריד את ראשו, יזקוף את רעמתו ויכה בכלבים. הסמברים מעדיפים לתקוף את הטורפים הקטנים במים רדודים, הן בשל גובהם והן בשל העובדה שהם שחיינים טובים. מספר סמברים עלולים ליצור מערך הגנה צמוד ולרדוף ולהכות ביחד בכלבים מה שיגרום להם מהר יותר לסגת. כאשר הסמבר חש בסכנה הוא ירים את זנבו ואחת מרגליו ויכה בחוזק בקרקע או במים, לעיתים תוך כדי השמעת קול המזכיר נביחה, ובכך יזהיר את בעלי החיים האחרים בסביבה.
רבייה ומחזור חיים
הסמברים מתרבים בעיקר בעונת הגשמים אף על פי שהם יכולים להתרבות כל השנה. הייחום נמשך כ-18 ימים, ובהם הזכר מסמן שטח שממנו הוא מושך נקבות סמוכות, אך בניגוד לאיילים אחרים הוא אינו אוסף הרמון. הזכר מתפלש לעיתים קרובות בבוץ, ייתכן כדי להדגיש את צבע הפרווה שלו, שבדרך כלל כהה יותר מזה של נקבות. אף על פי שהסמברים משמיעים שאגות ונביחות רמות, כאשר הם מיוחמים על פי רוב הם אינם קולנים. זכר דומיננטי גדול המגן על שטחו יהיה מוקף לפעמים על ידי מספר זכרים קטנים יותר, שיעזרו לו להביס בהצלחה יריבים אחרים. בקרבות בין זכרי הסמבר הם נועלים את הקרניים ודוחפים אחד את השני בדומה לאיילים אחרים, אבל באופן ייחודי להם, הם לפעמים נעמדים על רגליהם האחוריות ומתנגשים כלפי מטה על היריב באופן המזכיר קרבות של יעלים ואנטילופות. כאשר הנקבות נלחמות ביניהן, אף הן נעמדות על רגליהן האחוריות, ומשתמשות ברגליים הקדמיות כדי להכות אחת את השנייה בראש.
אין גברים כאלה
הוצאה
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ב-9 בספטמבר 2022. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-30 בספטמבר 2022, על ידי סרטי יוניברסל, אם כי במקור, היה צריך לצאת ב-12 באוגוסט 2022. הסרט עלה לאקרנים בישראל ב-6 באוקטובר 2022.
אייל סמבר
רבייה ומחזור חיים
ההריון של הנקבה נמשך בסביבות שמונה חודשים (לפי מספר מחקרים הוא עשוי להיות ארוך יותר), לאחריהם נולד בדרך כלל רק עופר אחד במשקל 5–8 ק"ג (ב-2% מהלידות דווחו תאומים); העופרים נולדים ללא נקודות, אם כי בתת-מין מסוים יש נקודות שנעלמות זמן קצר לאחר הלידה. העופר מתחיל לאכול מזון מוצק לאחר 5 עד 14 ימים, ולהעלות גרה לאחר חודש; בסביבות 3–5 שנים העופרים מגיעים לבגרות.
תוחלת חייו של אייל הסמבר בשבי עד 28 שנים, ואילו בטבע סביר להניח שהיא אינה יותר מ-12 שנים.
מצב שימור
מצב שימורו של הסמבר מוגדר כ- פגיע (VU) על ידי IUCN בשל ירידה דרמטית של האוכלוסייה במדינות רבות בתפוצה שלו. ירידות אלה משתנות בחומרתן בין האזורים, ומקומות מסוימים אף עוברות את סף הפגיע. בסביבות 24–30 השנים האחרונות, הסמבר ירד בדרום-מזרח אסיה (וייטנאם, לאוס, תאילנד, קמבודיה, מיאנמר, מלזיה), בנגלדש, וייתכן כי גם בבורנאו וסומטרה בכ־50%. שיעור הירידה הכולל בהודו פחות בהרבה, בהתחשב בנוכחות של אוכלוסיות גדולות במספר לא מבוטל של אזורים מוגנים ומאובטחים היטב. מחוץ לאזורים המוגנים או המוגנים פחות בהודו, ובסין, סרי לנקה, ונפאל, הסמבר ירד בכ-30%. הסיבות העיקריות הן ציד (הנובע מביקוש לבשר, לפוחלץ, או לקרניו המשמשות את הרפואה הסינית) והרס היערות לעצים, שטחי מרעה או בניית יישובים. מגמות נוכחיות של שיווק בשר וקרניי איילים בדרום-מזרח אסיה ובסין נמצאות אף הן בעליה, ומאיצות את ציד הסמבר.
נכון להיום מגמת האוכלוסייה במדינות הודו, נפאל, בהוטן, סרי-לנקה, ואינדונזיה, יציבה; בטאיוואן בעליה. בסין, מיאנמר, תאילנד, וייטנאם, ומלזיה, בירידה; ובבנגלדש, לאוס, וקמבודיה בירידה חמורה. המגמה בברוניי אינה ידועה כרגע.
להלן נתוני IUCN על תפוצת הסמבר במדינות הנזכרות, הכוללים אזורי שימור בולטים, צפיפויות אוכלוסייה, מאמצי שימור ועוד:
בחלק האינדונזי של בורנאו (הקרוי קלימנטאן ומחולק לארבעה מחוזות: דרום, מזרח, מרכז, ומערב) האוכלוסיות יציבות יחסית, בעיקר במזרח קלימנטאן, שהוא כנראה המחוז בעל מספר הפרטים הגדול ביותר מכל מחוזות קלימנטאן; בנפת "פאנג'ם" שבמזרח קלימנטאן, אף ניצודים מדי חודש ברישיון כ-60 סמברים לצורך רפואה מסורתית. באופן כללי באינדונזיה (סומטרה ובורנאו), הסמבר אינו נמצא תחת איום גדול ביחס למלזיה, קמבודיה, וייטנאם ולאוס, אף על פי שיש באיים ביקוש משמעותי לקרניו.
הבאה למדינות אחרות
הסמברים הובאו למדינות רבות בעיקר לשם ציד שעשוע. אף על פי שתפוצתם באזורים אלה גדולה למדי, הם אינם נכללים במפת התפוצה.
אוסטרליה
באוסטרליה, ציד הסמבר הוא ספורט פופולרי, ואגודות ציד אוסטרליות מקיימות ביניהם תחרויות על פוחלצי סמבר. בשל מספרם המוגזם הם משפיעים על צמחים מקומיים, ואף יכולים לגרום למיני צמחים להיכחד. הסמברים הוכנסו במקור לוויקטוריה להר סוגארלואף (Sugarloaf) ב -1860 בסמוך לפארק הלאומי קינגלייאק, ואזורים הסמוכים לעיר "טווראדין" (עיר הרחוקה 57 ק"מ ממלבורן) והעיר "באלראט" (105 ק"מ ממלבורן). הסמברים הסתגלו במהירות לאזורי הביצות, ולאחר מכן התפשטו צפונה יותר. שחרור נוסף אירע בחצי האי קובוארג שבטריטוריה הצפונית.
מלבד זאת היו אף ניסיונות נוספים להכניסם לאי טסמניה שלבסוף נחלו כישלון.
התפשטות הסמבר הייתה עדיין יציבה בניו סאות' ויילס ובוויקטוריה, אולם בסביבות 1980 החל גל שחרורים גדול בחופים הדרומיים של ויקטוריה; הסמברים המשיכו להתפשט מזרחה והגיעו עד לפרברים החיצוניים של מלבורן. בשל העדר טורפים מקומיים גדולים הסמברים התרבו בהצלחה, וכיום מספרם נאמד בכ-100,000 פרטים. בוויקטוריה, איילי סמבר נחשבים כיום כאיום על המגוון הביולוגי בחוק ההגנה על החי והצומח (1988) בשל ההשפעה השלילית שלהם על הצמחייה ובעלי החיים המקומיים. הסמברים ניזונים ממספר צמחים נדירים הנמצאים בסכנת הכחדה, ולמעלה מ-60 מיני צמחים זוהו כנפגעים במישרין או בעקיפין על ידי הסמברים. סמבר זכר בוגר עלול להזיק באופן משמעותי גם לשיחים ועצים, על ידי עקירת שיחים ושבירת ענפים, ולפעמים אף מסוגל להמית עץ או שתיל על ידי קילוף שכבה עבה מהגזע בקרניו הגדולות. הסמברים גם אוכלים שתילים, פירות או זרעים של צמחים רבים, ומלבד זאת הם משאירים סימנים על הצמחייה כדי לסמן את הטריטוריה שלהם.
היחס כיום כלפי הסמברים שנוי במחלוקת; למרבה האירוניה דווקא ארגוני השימור דוגלים בהשמדת הסמברים בשל ההשפעה הסביבתית שלהם, ואילו ארגוני ציד שאחראים במידה רבה להתפוצצות האוכלסין (על ידי שחרור איילים למקומות נוספים), רוצים להגן על אוכלוסיית האיילים בשל הרווח שהם מפיקים מהם. איילי הסמבר עדיין רשומים כמינים מוגנים בוויקטוריה ובניו סאות' ויילס ונדרש רישיון כדי לצודם, בעוד שבקווינסלנד ואוסטרליה המערבית הם הוכרזו כמינים מזיקים וניתן לצוד אותם בכל עת ללא הגבלה. ארגוני שימור הסביבה מעוניינים שהסמברים יוכרזו כמין פולש בכל האזורים, בשל התפוצצות האוכלוסייה וההשפעה השלילית שלהם על המינים מקומיים.
בסביבות 2008–2009 ניצודו בוויקטוריה 35,000 סמברים על ידי ציידים חובבנים - רבים מתוכם בפארקים וגנים לאומיים. מספר זה גדול יחסית, אם כי הוא מהווה פחות מ-40% מהאוכלוסייה הנתונה כל העת בצמיחה.
ניו זילנד ואחרות
בניו זילנד, איילי סמבר נפוצים בעיקר באזורי חוף ונקיקים בחבל מנוואטו-ונגנאוי, במחוזות: הואווהנואה (Horowhenua District), רנגיטיקי (Rangitikei District), וונגנאוי (Wanganui District). עד לאחרונה הם היו מוגנים, אבל כעת מחלקת השימור של ניו זילנד הסירה את תקנות הציד, ומאפשרת לציידים לצודם ללא הגבלה כדי שהללו לא ידחקו את בעלי החיים המקומיים.
הסמברים לא הצליחו להשתלב בנוף הברזילאי, אך לעומת זאת נקלטו בהצלחה במדינת סנט וינסנט והגרנדינים ובמחוז הכף המערבי בדרום אפריקה.
ארצות הברית
איילי סמבר הוכנסו לאיי סנט וינסנט שבפלורידה בשנת 1908. אייל נוסף החי על האי באופן טבעי הוא האייל פרדי לבן-הזנב הקטן פי שניים מהסמבר; אולם למרות זאת הסמברים אינם פוגעים בפרדים כיוון שהפרדים מאכלסים את האזורים הגבוהים, ואילו אייל הסמבר נפוץ על פי רוב בשפלות ובביצות. כדי להבטיח שהסמברים לא ידחקו את האיילים הפרדים, היתרי ציד הוצאו מאז 1987 כדי לווסת את האוכלוסייה, ובכל שנה ניתנים בממוצע כ-130 היתרים לציד בן שלושה ימים. האוכלוסייה היציבה של הסמברים באי היא 70–100 פרטים. מלבד זאת איילי הסמבר הובאו גם למדינות טקסס וקליפורניה.
יום הספר הבין-לאומי
יום הספר הבין-לאומי מצוין מדי שנה ב-23 באפריל בחסות אונסק"ו כדי לעודד קריאה, הוצאה לאור ושמירה על זכויות יוצרים.
בכל שנה בוחר ארגון אונסק"ו בשיתוף נציגי תעשיית הספרים את "בירת הספר העולמית". בשנת 2017 הוכרזה העיר קונאקרי בגינאה כבירת הספר העולמית בשל מיזם קידום הקריאה בקרב ילדים ובני נוער מאוכלוסיות מוחלשות. "בירת הספר" לשנת 2021 היא טביליסי, בירת גאורגיה. "בירת הספר" לשנת 2022 היא גוודלחרה במקסיקו. "בירת הספר" לשנת 2023 היא אקרה בירת גאנה בשל התמקדותה בצעירים ובפוטנציאל שלהם לתרום לתרבות ולעושר של גאנה באמצעות תוכניות המשתמשות בכוחם של הספרים לפיתוח הדור הבא.
בחירת המועד
ב-1923 ביקשו מוציאים לאור בקטלוניה שבספרד להנציח את זכרו של מיגל דה סרוואנטס, תחילה על ידי ציון יום הולדתו ב-7 באוקטובר, ולאחר מכן בציון יום מותו ב-23 באפריל.
ב-1995 החליט ארגון אונסק"ו לציין את "יום הספר וזכויות היוצרים הבין-לאומי" ב-23 באפריל, שהוא תאריך פטירתם של סרוואנטס ושייקספיר (ב-1616). בפועל סרוואנטס נפטר עשרה ימים לפני שייקספיר, בספרד נהג הלוח הגרגוריאני ובאנגליה – הלוח היוליאני.
ציון היום
בספרד נהוג לקרוא את דון קישוט במעין "מרתון קריאה" הנמשך יומיים. כמו כן, ביום זה מוענק פרס מיגל דה סרוואנטס בעיר אלקלה דה אנארס.
בבריטניה ובאירלנד נהוג לציין את "יום הספר הבין-לאומי" ביום חמישי הראשון בחודש מרץ, שכן לעיתים התאריך 23 באפריל נופל בחג הפסחא.
משחקי הכס - עונה 7
העונה השביעית של משחקי הכס שודרה במקור בין ה-16 ביולי 2017 ל-27 באוגוסט 2017. בניגוד לכל העונות הקודמות בסדרה, שכללו עשרה פרקים כל אחת, עונה זו כללה שבעה פרקים בלבד.
תקציר העלילה
אריה סטארק הורגת את וולדר פריי ושאר בני משפחתו שהיו קשורים ל'חתונה האדומה' ולרצח בני משפחתה. היא מגיעה לנחלות הנהר ושומעת כי אחיה ג'ון הוכתר למלך הצפון ולאחר שהיא פוגשת את הזאבה שלה, נימריה, היא חוזרת לווינטרפל ומתאחדת עם בראן וסאנסה.
בווינטרפל, לאחר שהוכתר כמלך הצפון ג'ון שלג נואם בפני אבירי הצפון וחרף סירובה של סאנסה הוא מוחל לשניים מאבירי הצפון שלחמו נגדו והשניים נשבעים אמונים לבית סטארק. ג'ון מורה לטורמונד להוביל את הפראיים מזרחה ומכין את שרי הצפון למלחמה במהלכים הלבנים. הוא עצמו יוצא לדרגונסטון על מנת לגייס את תמיכתה של דאינריז טארגאריין במאבק נגד המהלכים לבנים ומותיר את סאנסה לשלוט בווינטרפל. בעודה בטירה היא מתאחדת מחדש עם בראן. בעודה עוקבת אחר פיטר בייליש (אצבעון), אריה מוצאת מכתב תמיכה ישן של סאנסה שמפציר בבני סטארק לבטוח במלך ג'ופרי והיא מגלה כלפיה עוינות. בייליש מנסה להסית את סאנסה כנגד אריה אך מזימתו מסוכלת ולפני כל אצילי הצפון ואבירי הבקעה סאנסה מאשימה אותו בבגידה ורצח, חושפת כיצד רצח את ג'ון ארין ואשתו ליסה, כיצד בגד בנד סטארק והפליל את טיריון לאניסטר בניסיון לרצוח את בראן. היא דנה אותו לעונש מוות ואריה משספת את גרונו.
סאמוול טארלי מצליח למצוא מידע על מיקום זכוכיות הדרקון שיכולות לסייע לג'ון שלג במאבקו במהלכים לבנים ובחישול כלי נשק והוא שולח לג'ון עורב. במצודת המלומדים הוא פוגש את ז'ורה מורמונט ומרפא אותו בחשאי. לאחר שנרפא חוזר ז'ורה לשירותיה של דאינריז. סאמוול מקבל מסר מבראן אודות המהלכים לבנים ומחליט לעזוב צפונה. הוא מגיע לווינטרפל ופוגש את בראן והשניים משוחחים על נסיבות לידתו של ג'ון שלג ועובדת היותו בן לשושלת טארגאריין ויורש העצר האמיתי של כס הברזל.