cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארנסט קליין
תולדות חייו
ב-1966 הוציא לאור את המילון האטימולוגי המקיף של הלשון האנגלית, המכיל כ-49 אלף רישומים, תוצאת 20 שנות מחקר. במילון זה 750 מילים שמקורן שמי. אחד החידושים במילון זה הוא שיטת התעתיק של מילים שמיות שפיתח, ובעזרתה התאפשר לקורא להעתיקן מחדש לכתב המקורי שלהן על כל תנועותיהן.
בעשר שנותיו האחרונות שקד על המילון האטימולוגי העברי-אנגלי המקיף (721 עמודים), בהיותו סמוך על שולחנו של ארתור מינדן (Arthur Minden, 1966–1910, משזה נפטר, נתנה אשתו ביאטריס מינדן, Beatrice Minden [לשעבר Spiegel],‏ 1910–2009, את חסותה בשמו). ספר זה, המכיל כ-30,000 ערכים ומנוסח בלשון קצרה ומדויקת, מקיף את העברית על כל תקופותיה ורבדיה (לרבות לשון ימי הביניים, הלשון המשנאית, והלשון הרבנית) ומשמש חוקרי שפה גם כיום. המילון מציג במקרה של מחלוקת את כל הסברות למקור הערכים, מציין לעיתים מי טבע חידושים הכתובים בו ומרבה להשוות את המילים ואת שורשיהן לשאר השפות השמיות. הוא מייחד ערכים לתחיליות ולסופיות, דן במקורן של מילים לועזיות שנקלטו בעברית ומצייר את התפתחות משמעותם ונטייתם של שורשים עבריים. המילון אינו דן במימרות, תחת אותיות בערבית וביוונית הוא משתמש בתעתיק, והוא פרוס בשלושה טורים בכל עמוד. אוניברסיטת חיפה נסתייעה בשירותיו של הטיפוגרף אריאל ורדי, אשר פתר בעיות סְדָר (שכן המילון מציג לכל אורכו מילים משפות שנכתבות בכיוונים שונים). קליין לא הספיק להביא את המילון לידי גמר, ואת כתבי היד שהניח אחריו ערכו דב בנחורין והפרופ' אהרן דולגופולסקי בלִוויית המתרגם והעורך ברוך שׂראל, שקיבל עליו גם את עבודת ההכנה לדפוס – ובה הוסיף 2,500 ערכים שחסרו במילון, בעיקר מילים מודרניות. הספר ראה אור ארבע שנים אחרי מותו של קליין.
בטרם מותו עמל קליין על מילון אטימולוגי למונחי רפואה, אולם פרסום זה לא הושלם ועל כן לא זכה לראות אור.
ב-1978 הוענק לו תואר קצין של מסדר קנדה. על עבודתו קיבל שני תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות קנדיות.
וים יאנסן
וילהלמוס מרינוס אנטוניוס "וים" יאנסן (בהולנדית: Wilhelmus Marinus Anthonius "Wim" Jansen; 28 באוקטובר 1946 – 25 בינואר 2022) היה כדורגלן ומאמן הולנדי.
יאנסן, ששיחק בעמדות הקשר והמגן, העביר את מרבית הקריירה בפיינורד. הוא ייצג את נבחרת הולנד 65 פעמים, ביניהן בשני טורנירי מונדיאל בהם הגיעה נבחרתו לגמר.
יאנסן הוביל כמאמן ראשי ארבע קבוצות מארבע מדינות שונות, ושימש גם בתפקידי מאמן נוער, עוזר מאמן, יועץ טכני ומנהל מקצועי. היה המנהל המקצועי של מחלקת הנוער בפיינורד.
קריירת משחק
יאנסן החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של פיינורד מעיר הולדתו רוטרדם. הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון בעונת, בה שותף בשני משחקי ליגה. עונה אחר כך כבר היה לשחקן הרכב קבוע, ורשם 34 הופעות ליגה.
בעונת, לאחר שלוש עונות במקום השני, זכתה פיינורד באליפות הולנד, ואף השלימה זכייה בדאבל לאחר שגברה בגמר הגביע ההולנדי על פ.ס.וו. איינדהובן. בעונת הגיע לקבוצה המאמן ארנסט האפל, שהוביל אותה לאחת התקופות הטובות בתולדותיה. כבר בעונה זו זכתה פיינורד בגביע אירופה לאלופות, והייתה לקבוצה ההולנדית הראשונה בהיסטוריה שזוכה בתואר, בדרך לארבע זכיות הולנדיות רצופות (מיד אחריה זכתה אייאקס אמסטרדם שלוש פעמים רצופות). יאנסן כבש שער אחד במהלך הטורניר, בשלב שמינית הגמר מול מילאן, ופתח בהרכב קבוצתו שגברה 1–2 על סלטיק בהארכה במשחק הגמר וזכתה בתואר. באותה עונה כבש יאנסן שמונה שערי ליגה, שיא קריירה אישי, אך לא הצליח לסייע לקבוצתו לזכות פעם שנייה ברציפות באליפות, ופיינורד סיימה כסגנית. עונה אחר כך, הוביל האפל את יאנסן ופיינורד לזכייה באליפות, שהייתה השנייה של יאנסן בקריירה.
ב-, עונה לאחר עזיבתו של האפל, זכו יאנסן ופיינורד בתואר האליפות בהולנד, השלישי של יאנסן בקריירה, והשלימו זכייה בגביע אופ"א, לאחר ניצחון בגמר כפול על טוטנהאם הוטספר. הייתה זו זכייה הולנדית ראשונה בתואר אי פעם. יאנסן פתח בצמד משחקי הגמר בדרך זכייה. יאנסן הוסיף לשחק מספר דו-ספרתי של הופעות ליגה בכל עונה, עד לעזיבתו במהלך עונת . הוא רשם 415 הופעות ליגה במדי פיינורד, שמציבות אותו במקום השני בטבלת ההופעות בכל הזמנים בקבוצה.
יאנסן עזב את פיינורד כדי להצטרף ליוהאן קרויף בקבוצת וושינגטון דיפלומטס מארצות הברית הוא שיחק בקבוצה עד לקיץ 1980, עד שבעצתו של קרויף חזר להולנד והצטרף לקבוצת אייאקס אמסטרדם. אייאקס חיפשה מחליף לרוד קרול בהגנת הקבוצה. על אף שיאנסן לא היה שחקן הרכב קבוע במדי אייאקס בעונת הבכורה שלו, אוהדי קבוצתו הקודמת פיינורד לא קיבלו בעין יפה את מעברו לאחת מיריבותיה הגדולות של קבוצתם. הופעת הבכורה שלו במדי אייאקס התקיימה, באופן מקרי, דווקא במשחק החוץ של קבוצתו מול פיינורד. יאנסן ספג כדור שלג בעינו, ונאלץ לעזוב את המגרש כדי לקבל טיפול. אייאקס הפסידה במפגש בתוצאה 2–4. עונה אחר כך כבר היה יאנסן שחקן הרכב משמעותי בזכייתה של אייאקס באליפות הולנד.
יאנסן חזר לוושינגטון, שם סיים את קריירת המשחק בשנת 1982, כשהיה בן 36.
נבחרת הולנד
יאנסן ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת הולנד תחת המאמן ג'ורג' קסלר, ב-4 באוקטובר 1967 במסגרת מוקדמות יורו 1968, בהפסד 2–3 ל. במהלך מוקדמות מונדיאל 1970, כבש יאנסן את שערו היחיד בשורות הנבחרת, בניצחון 0–2 על ב-4 בספטמבר 1968. הוא היה שותף לניסיונותיה של הולנד, שלא צלחו, להעפיל לטורנירי יורו 1968, מונדיאל 1970 ויורו 1972.
הגעתו של המאמן רינוס מיכלס לנבחרת ב-1974, מיד לאחר העפלתה למונדיאל 1974, הפכה את הולנד לאחת הנבחרות הטובות בעולם. יאנסן התאים לשיטת הטוטאל פוטבול שהנחיל המאמן, והוא הפך תחת מיכלס לשחקן משמעותי בסגל. אף על פי ששיחק רק פעם אחת בטורניר המוקדמות, הוא זומן על ידי מיכלס לסגל הולנד לקראת המונדיאל בגרמניה המערבית. יאנסן לא החמיץ ולו דקה אחת במהלך הטורניר. הולנד העפילה משלב הבתים הראשון עם ניצחונות על ו ותיקו מול, עברה את שלב הבתים השני עם מאזן מושלם מול ,  ו, ונעצרה רק עם הפסד 1–2 במשחק הגמר מול  המארחת. הולנד הובילה במשחק, אך עבירה של יאנסן ברחבה זיכתה את גרמניה בפנדל שהפך לשער השוויון.
יאנסן זומן על ידי מאמנו לשעבר בפיינורד, ארנסט האפל, לסגל הולנד לקראת מונדיאל 1978 בארגנטינה. כמו בטורניר המונדיאל הקודם, גם הפעם פתח יאנסן בכל המשחקים, כשנבחרתו עברה את שלב הבתים הראשון עם ניצחון אחד בלבד, על, תיקו מול והפסד ל. את שלב הבתים השני צלחה הולנד עם ניצחונות על ו, ותיקו 2-2 בשחזור הגמר הקודם מול גרמניה המערבית. במשחק הגמר, בו פגשה הולנד את ארגנטינה, פתח יאנסן בהרכב, אך הוחלף בדקה ה-72. הולנד נוצחה במשחק, 3-1 בהארכה. ההופעה בגמר הייתה ה-14 שלו במדי הולנד במונדיאלים, שיא הופעות משותף עם רוד קרול שהחזיק מעמד עד למונדיאל 2014, אז נשבר על ידי וסלי סניידר.
הופעתו האחרונה של יאנסן בנבחרת הייתה ב-23 בינואר 1980, בהפסד 1-0 ל במשחק ידידות. בסך הכול רשם יאנסן קריירה בינלאומית בת 13 שנים, בה רשם 65 הופעות ושער בודד.
קריירת אימון
למרות התקרית מול אוהדי פיינורד, שב יאנסן לקבוצה עם פרישתו ממשחק, ושימש כמאמן במחלקת הנוער. בעונת, עם מינויו של המאמן רינוס ישראל, התמנה יאנסן כעוזרו, ושימש בתפקיד במשך עונה אחת. בעונת, שימש לראשונה בקריירה כמאמן ראשי, כשהוביל את לוקרן הבלגית, בצוותא עם הפולני ולודימיר לובנסקי, להישארות בליגת העל הבלגית בהפרש של נקודה.
ב-1988 חזר יאנסן להולנד, שם שימש כמנהל מקצועי בקבוצת SVV מליגת המשנה. יחד עם המאמן שתחתיו, דיק אדבוקאט, סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגת המשנה בעונת.
לאחר הזכייה בליגת המשנה, קיבל יאנסן את תפקיד המאמן הראשי של קבוצת נעוריו פיינורד. הוא הוביל אותה לשתי זכיות בגביע ההולנדי, ב- וב-, ולחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע. ב-1992 מונה למנהל המקצועי, אך חזר לאמן בעקבות מחלה של המאמן הראשי. הוא חזר לתפקיד המנהל המקצועי עם מינויו של וילם ואן הנחם, חברו לשעבר לקבוצה, לתפקיד המאמן, אך עזב ב-1993 עם הנהלת הקבוצה.
ב-1993 עבר לתפקיד עוזרו של לאו ביינהאקר בנבחרת ערב הסעודית, ובין 1994 ל-1997 שימש כמאמן ראשי בסאנפרצ'ה הירושימה מיפן.
ב-3 ביולי 1997, לקראת עונת, מונה יאנסן לתפקיד מאמן סלטיק הסקוטית. הוא הוביל את הקבוצה לזכייה באליפות סקוטלנד, לאחר תשע אליפויות רצופות של יריבתה העירונית, גלאזגו ריינג'רס. בנוסף, הוביל יאנסן את הקבוצה לזכייה בגביע הליגה הסקוטית עם ניצחון 3-0 על דנדי יונייטד בגמר. בגזרת הרכש, חתום יאנסן על רכישתו מפיינורד של אחד מגדולי שחקניה של סלטיק, הנריק לארסון השוודי. למרות ההצלחה, התפטר יאנסן מתפקידו כ-48 שעות לאחר סיום העונה, בעקבות סכסוך אישי עם המנהל המקצועי של הקבוצה.
יאנסן חזר למגרשים רק ארבע שנים אחר כך, כשהתמנה לתפקיד עוזר המאמן של אוראווה רד דיימונדס היפנית, לצידו של המאמן ההולנדי וחברו לקבוצה לשעבר, האנס אופט. ב-2005 חזר יאנסן לפיינורד בתפקיד היועץ הטכני של המועדון, ובעונת חזר לשמש כעוזר מאמן בקבוצה. הוא נפרד מהקבוצה בינואר 2009 בעקבות פיטורי המאמן הראשי, אך חזר ב-2011 פעם נוספת לפיינורד, על תקן המנהל המקצועי של מאמני הנוער במועדון.
נפטר ב-25 בינואר 2022.
יחסי קזחסטן–קירגיזסטן
יחסי קזחסטן–קירגיזסטן הם היחסים הבילטרליים שבין רפובליקת קזחסטן לבין הרפובליקה הקירגיזית. היחסים הבילטרליים בין שתי המדינות שחולקות גבול משותף נחשבים לחזקים מאוד, וזאת הודות לקרבה התרבותית, הדתית והלשונית ביניהן.
תחת שלטון ברית המועצות
קזחסטן וקירגיזסטן היו שתיהן רפובליקות תחת שלטון ברית המועצות. הן החלו את דרכן כאוטונומיות תחת רוסיה הסובייטית וב-1936 חולקו לשתי רפובליקות נפרדות, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית והרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקירגיזית.
בשנות ה-80, בדומה לתהליך שהתחולל בשאר ברית המועצות, רגש הלאומיות החל לגאות תחת שלטונו של מיכאיל גורבצ'וב, וביתר שאת במהלך הגלאסנוסט והפרסטרויקה.
במרץ 1991 קזחסטן וקירגיזסטן ערכו כחלק משאר ברית המועצות, משאל עם כללי בדבר הפיכת ברית המועצות לפדרציה רב-לאומית, דבר שזכה לרוב גדול.
זמן קצר אחרי ניסיון הפיכה שהתחולל ברוסיה באוגוסט 1991, קירגיזסטן (ב-31 באוגוסט) וקזחסטן (ב-16 בדצמבר) הכריזו על עצמאותן, זאת עד לפירוקה הסופי של ברית המועצות ב-26 בדצמבר אותה שנה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1992.
כמדינות עצמאיות
ב-26 באפריל 2007, נשיאי שתי המדינות חתמו על הסכם ליצירת ועדה בינלאומית עליונה משותפת לשתיהן. קזחסטן משחקת תפקיד חשוב בצפון קירגיזסטן, ולמשך תקופה מסוימת בשנות ה-90, הסגירה של נמל התעופה הבין-לאומי מאנאס בבישקק, בירת קירגיזסטן, הפכה את בירת קזחסטן, אלמטי לשער הכניסה העיקרי לקירגיזסטן.
יחסים כלכליים
ההשקעה הישירה של קזחסטן בשכנתה צמחה במהירות מאז ראשית שנות ה-2000. כיום, הנוכחות הכלכלית שלה במדינה מורגשת בכל צפון קירגיזסטן, מבנקים ועסקים קטנים, דרך מכוניות בעלות לוחית רישוי קזחית ותיירים רבים. לרוב, הקירגיזים מקבלים בחיוב את שכניהם לאור הקרבה התרבותית. יש הטוענים שאיחוד בין המדינות יהיה טוב לכלכלה שלהן: "אני לא רואה שום בעיה באיחוד עם מדינה אחרת. בעתיד אנחנו נצטרך להתאחד עם מדינה זו או אחרת, בכל מקרה. איחוד עם קזחסטן יהיה מאיץ טוב להתפתחות הכלכלית שלנו", אמר מחוקק קירגיזי ב-2011.
בשנת 2007 הציע נשיא קזחסטן נזרבייב להקים קרן שתסייע לפיתוח הכלכלי של קירגיזסטן, והקמתה יצאה לדרך ב-2011. הקרן הוקמה בתקציב של 100 מיליון דולר, ומטרתה העיקרית היא להעניק סיוע פיננסי לכלכלת קירגיזסטן באמצעות סיוע לעסקים קטנים ובינוניים.
בשנת 2021 דווח כי מחזור הסחר בין שתי המדינות הגיע ל-680 מיליון דולר, צמיחה של 9% בתשעת החודשים הראשונים של השנה.
יוסי לפר
יוסף (יוסי) לָפֶּר (14 במרץ 1947 – 8 בספטמבר 2002) היה איש צוות טנק מגח במלחמת ששת הימים שניהל לבדו, במשך שמונה שעות רצופות, קרב מתוך טנק פגוע בח'אן יונס בעת שהיה פצוע, עד אשר חולץ. על מעשהו זה עוטר בעיטור הגבורה.
ביוגרפיה
לפר נולד ב-14 במרץ 1947 כבן זקונים להורים יוצאי צ'כיה, שנמנו על ראשוני מושב תאשור. לאחר מכן עברו למושב ניר ישראל ושם גדל עד גיוסו לצה"ל לחיל השריון. למד בבית הספר התיכון החקלאי בכפר סילבר.
בתקופת ההמתנה לפני מלחמת ששת הימים כבר היה חייל מילואים והוצב בגדוד 46 של חטיבה 401. גדודו השתתף בקרב רפיח כחלק מהכוח של חטיבת הצנחנים ואיגף את מתחמי רפיח מדרום. בקרב שהיה בכפר שן נפגע הטנק שלו ואנשי הצוות שנותרו לבדם הצליחו לחבור לכוחות צה"ל. לאחר מכן, יחד עם חטיבת הצנחנים, הופנו צפונה לכיוון רצועת עזה במאמץ לסייע בכיבוש עזה.
בבוקר 6 ביוני, הטנק בו היה לפר, איש צוות, נפגע ממוקש בעת שהיה בלב חן יונס. ניתנה פקודת נטישה לצוות, אך לפר, שהיה המום, לא שמע אותה ונותר לבדו בטנק שספג בינתיים גם פגיעה במנוע. משעה 8 בבוקר ועד 4 אחר הצהריים באותו יום תפעל לפר את מערכות הנשק בטנק הפגוע וירה לכל עבר, הן במערכות הנשק שבטנק, והן בנשקו האישי. במהלך אותן שעות, הוא נפצע ביד ובחזה, אך הצליח להמשיך לתפקד למרות פציעתו הקשה עד אשר חולץ ופונה. בתום המלחמה הוא קבל צל"ש על פעולותיו ולאחר מכן הוגדר מעשהו כזכאי לעיטור הגבוה ביותר, עיטור הגבורה.
במלחמת יום הכיפורים תפקד כאיש צוות בגדוד 19 ונפצע במתקפת הנגד של 8 באוקטובר לאחר שהטנק בו נלחם נפגע מטיל נ"ט. ב־1976, בעת שהיה בתעסוקה מבצעית עם יחידת המילואים שלו, השתתף בהתקלות עם מסתננים באזור עינות צוקים וקיבל מכתב הערכה מאלוף פיקוד המרכז על חלקו בקרב. במלחמת לבנון הראשונה לחם בקרב סולטאן יעקוב כמפקד טנק בגדוד 8132 בחטיבה 645 שנשלח לחלץ את הטנקים הנצורים באזור סולטאן יעקוב. הגדוד והחטיבה נקלעו לאש סורית באזור הציר העולה לכפר מדוחה, ספגו אבדות רבות, אך בסופו של דבר, בסיוע הארטילריה של צה"ל, הצליחו לגרום לנסיגת הסורים.
בשנים שלאחר שחרורו מהשירות הסדיר למד לפר בפקולטה לחקלאות ברחובות של האוניברסיטה העברית (עד לרמת מוסמך אוניברסיטה) והתמחה בהזנת בעלי חיים ובמיוחד בהזנת בקר לחלב. לאחר לימודיו עבד כמדריך הזנת בקר לחלב; תחילה בשרות ההדרכה והמקצוע במשרד החקלאות, במכון תערובות של משקי הדרום והנגב ולאחר מכן בחברות פרטיות.
נפטר בראש השנה ה'תשס"ג מדום לב.
הנצחה
סיפור לחימתו במלחמת ששת הימים הונצח בסרט "כל ממזר מלך" של הבמאי אורי זוהר.
ישיבת שערי שמועות
ישיבת שערי שמועות היא ישיבה חרדית-ליטאית שהוקמה בשנת 2010 ושוכנת במושב החרדי בית חלקיה.
בישיבה כארבע מאות וחמישים בחורים ואברכים. היא קרויה על שם סדרת הספרים שערי שמועות של הרב משה שמואל שפירא, ראש ישיבת באר יעקב לשעבר, ודרך הלימוד בה מבוססת על שיטתו. בראשות הישיבה עומדים הרב נפתלי צבי יהודה שפירא, בנו של הרב משה שמואל, והרב אריה שפירא נכדו של הרב משה שמואל שפירא.
היסטוריה
עם תחילת זמן חורף ה'תשע"א עברה הישיבה לבית חלקיה. בית המדרש וחדרי האוכל והשיעורים שכנו במרכז המושב, בשנת ה'תשע"ד הוקצה לישיבה מגרש בכניסה למושב. בעבר שכנו חלק מהפנימיות במבנים זמניים בשטח זה. לאחר מכן החלה במקום בנייה של קריית הישיבה. בשנת הלימודים תשפ"א נכנסה הישיבה לבית המדרש הקבוע הנמצא בקצה המושב.
דרך הלימוד בישיבה מבוססת על דרכו הלימודית של הרב משה שמואל שפירא. מלבד התלמידים הצעירים ששומעים שיעור יומי מהר"מים, אף הבחורים המבוגרים, כולל בני הקיבוץ והאברכים, שומעים שיעור יומי מראש הישיבה הרב אריה שפירא.
צוות
ראשי הישיבה הם הרב נפתלי צבי יהודה שפירא והרב אריה שפירא. המשגיחים הם הרב אברהם רוזנבוים, הרב יעקב שמעון שטרנשוס.
הר"מים של שיעור א' הם הרב ישראל יעקב פינקוס – רב הקהילה החרדית באופקים והרב חיים וניט. הר"מים של שיעור ב' הם הרב יוסף פישהוף – לשעבר ראש ישיבת סלאנים בבני ברק וכן הרב משה אלעזר מרק חתנו של רבה של מודיעין עילית הרב מאיר קסלר, והרב בן ציון רפאל שפירא - בנו של ראש הישיבה.
בקיץ ה'תשפ"א פתח הרב יוחאי שפרלינג - מרבני הישיבה - ישיבה חדשה בשם בית רפאל ע"ש אביו בעיר ביתר עילית כאשר גרעין התלמידים הראשוני הורכב ברובו מתלמידי ישיבת שערי שמועות.
מכון מבקשי שמועה
הישיבה מחזיקה מכון להוצאת ספרים, שאותו מנהלים בחורים. המכון מוציא לאור שיעורים הנמסרים בישיבה ועוד. חלק מהפרסומים יוצאים לאור לקראת אירוע המתרחש בישיבה או כתשורה לתורמי הישיבה לקראת החגים.
רוט
רוט (בגרמנית: Roth) הוא שם משפחה אשכנזי וגרמני ממקור גרמני. פירוש השם מן הצבע "אדום" ("אדמוני") או שאבותיו של נושא השם מן העיר רוט (ישנן כמה ערים בשם זה במרחב הדובר גרמנית, הגדולה שבהן בבוואריה). {{פירושונים|*רוט (אנדרואיד) אישים:
ראו גם
}}
מחלף גדרה
מחלף גדרה (בעבר כונה צומת כנות) הוא מחלף בשפלה, בקצה הדרומי של המועצה המקומית גדרה, כעשרה קילומטרים ממזרח לעיר אשדוד. הוא נמצא במפגש בין כביש 40 לכביש 7. מדרום־מערב, בצמוד אליו, נמצא אזור התעשייה כנות.
עד לחנוכת המחלף בשנת 2014 היו במקום שני צומתי T, שכן מפגש כביש 40 וכביש 7, הפוגש בו ממזרח, ממוקם כ-50 מטרים צפונה למפגש כביש 40 וכביש 41, הפוגש בו ממערב. עם חנוכת המחלף, החליף קטע הכביש ממערב למחלף את מספרו מ-41 ל-7. המחלף נפתח לתנועה ב-28 באוגוסט 2014. חנוכת המחלף השלימה את העבודות לבניית כביש 7.
2008 ברפובליקה העממית של סין
2008 ברפובליקה העממית של סין הייתה השנה בה חגגה הרפובליקה העממית של סין 59 שנה מיום היווסדה.
להיות או לא להיות (סרט, 1983)
"להיות או לא להיות" (באנגלית: To Be or Not to Be) הוא סרט קומדיה אשר בוים על ידי אלן ג'ונסון ועלה לאקרנים ב-16 בדצמבר 1983. זוהי הגרסה החדשה לסרטו של הבמאי ארנסט לוביטש בעל אותו השם משנת 1942. צ'ארלס דרנינג היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1983 על משחקו בסרט זה. שיר ידוע בעל אותו השם מהסרט הוא להיות או לא להיות, הידוע גם בשם "The Hitler Rap".
אויגורית
אויגורית היא שפה ממשפחת השפות הטורקיות, שרוב דובריה חיים במחוז שינג'יאנג בצפון־מערב הרפובליקה העממית של סין. השפה מדוברת גם בקזחסטן. 8 מיליון וחצי דוברים חיים במחוז שינג'יאנג, ו־300 אלף בקזחסטן. בנוסף יש קהילות דוברים קטנות באפגניסטן, פקיסטן, קירגיזסטן, טג'יקיסטן, אוזבקיסטן, מונגוליה, אינדונזיה, טאיוואן, ערב הסעודית, אוסטרליה, מערב אירופה וצפון אמריקה.
הגיית השפה וכתיבתה
אויגורית נכתבת בכמה אלפביתים. יש שיטות כתיבה באמצעות הכתב הערבי, הקירילי, והלטיני. אויגורית מוכרת כשפה רשמית במחוז שינג'יאנג, שם מקובל לכתבה באלפבית הערבי.
כניעת ברדה
כניעתה של ברדה (בספרדית: La Rendición de Breda) היא תמונה של הצייר הספרדי דייגו ולסקס. הוא צייר אותה בין השנים 1634–1635, כשהוא מושפע מסיור שערך באיטליה בלוויית המרקיז אמבריו ספינולה, גנרל מג'נובה שכבש את העיר ברדה בארצות השפלה (כיום בהולנד) ב-5 ביוני 1625, כחלק ממערכה שקיימו הפלנדרים (הנאמנים למלך ספרד) נגד ההולנדים שמרדו בבית הבסבורג. התמונה מוצגת כיום במוזיאון הפראדו במדריד.
הציור
"כניעתה של ברדה" הוא ציור אחד מבין סדרה בת 12 ציורי ניצחונות של המלך הספרדי פליפה הרביעי, התלויים ב"סלון הממלכות" בפלסיו דה בן רטירו במדריד. הציור מתאר את הטקס הפורמלי של מסירת מפתח העיר ב-8 ביוני 1625, כשלושה ימים לאחר הכניעה. מעבר לתהילה הספרדית הכללית והאישית של ספינולה, הכניעה מאופיינת על ידי הציור כאקט תרבותי שבו הכובש הספרדי מקבל את כניעת ההולנדים תוך שמירה על כבודם והימנעות מנקמה. לפי דיווחים שאינם באים לידי ביטוי בתמונה, ספינולה הצדיע לנכנעים ושיבח אותם על עמידתם האיתנה. העובדה שוולסקז נועץ עם ספינולה קודם הציור, הופך את התמונה למדויקת יותר היסטורית ביחס לתמונות דומות באותה תקופה. מאידך יש מטילים ספק בהתרחשות כולה, דהיינו כי אין מדובר בכניעה אלא בהסכם מדיני בה הועברה ברדה ונערך לא אחרי לחימה, ועל כן הצגת האבירות הספרדית אינה במקומה. חוסר הדיוק מתבטא בציור למשל בכך שבאותה תקופה השתמשו כבר ברובים, ולכן לא נעשה שימוש בחניתות המצוירות וכן באיורם של נציגי הבסבורג (הכתר הספרדי) כספרדים, בעוד שהם (לרבות ספינולה) היו זרים.
רבים מקשרים בין כניעתה של ברדה לבין פסיפס אלכסנדר מפומפיי, ורואים בכניעתה של ברדה מעין פרפרזה על הפסיפס המתאר את הקרב באיסוס בין אלכסנדר מוקדון לדריווש השלישי. כך למשל, אלמנטים דוגמת רקע החניתות והיד המושטת מופיעים בשני הציורים. הביוגרף של ולסקס, היסטוריון האומנות הגרמני, קארל יוסטי, ציין כי שתי יצירות האומנות מאנישות אירוע היסטורי באמצעות התמקדות ברגש הנסוך על פניהן של הדמויות המרכזיות.
היפר-אינפלציה
היפר-אינפלציה (או אינפלציה דוהרת) היא תהליך אינפלציוני שיצא מכלל שליטה (סחרור מחירים), כאשר, בדרך כלל, שיעור האינפלציה הולך וגדל מבלי להגיע לשווי משקל. עליית המחירים המהירה בהיפר-אינפלציה צפויה להביא לאובדן מהיר של ערך הכסף, לשינויים מוניטריים (ראו חוק גרשאם) ואף להתמוטטות המערכת הכלכלית.
מאפיינים
ב-1956 כתב פיליפ קייגן את עבודת מחקר הראשונה שניסתה להתמודד עם התופעה ותוצאותיה. בעבודה זו הוא הגדיר היפר-אינפלציה כאינפלציה של לפחות 50% לחודש (המחירים מכפילים עצמם כל 51 יום).
דוגמאות קיצוניות
בהיפר-אינפלציה צפויים קצבים של עד מאות אחוזים בחודש.
מקרה קרוב יותר לזמננו היא יוגוסלביה בין ה־1 באוקטובר 1993 ל-24 בינואר 1994, אשר סבלה מקצב אינפלציה של 1015×5% לחודש (מחירים מוכפלים כל 16 שעות). השטר בעל הערך הגבוה ביותר היה בן 500 מיליארד דינר.
דוגמה נוספת מ-2018, היא ההתמוטטות הכלכלית של ונצואלה, כאשר הערכות קרן המטבע הבינלאומית הן אינפלציה של 10,000,000 אחוזים ב-2019.
דוגמאות מתונות יותר כוללות עוד מדינות מזרח אירופאיות כאוקראינה בתקופת מעבר כלכלי בתחילת שנות ה־90, בבוליביה ופרו ב-1985, במקסיקו מ-1982 עד 1988, ארגנטינה ב-1989, ברזיל בתחילת שנות ה-90, זימבבואה ב-2006, וישראל מ-1980 עד 1985 (ראו: האינפלציה בישראל).
מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה
הנקודות הגאוגרפיות הבולטות במגאיאנס הן כף הורן, הארכיפלג ארץ האש, מצר מגלן ושטח צ'ילה באנטארקטיקה. רוב שטח מגאיאנס הוא הררי מאוד, ואינו מותאם לחקלאות ולמגורי אדם. האזור מאופיין בטמפרטורות נמוכות ורוחות חזקות לאורך השנה. באיים המערביים יש אקלים קר, לח וגשום, כאשר ממוצע הגשמים השנתי עומד על כ-3,500 מ"מ לשנה.
כ-80% מהתושבים מתגוררים בבירה פונטה ארנס, שמשמשת כמרכז מסחרי וכן לחקר אנטארקטיקה. במחוז מתגוררים מעט מאוד אנשים ביחס לשאר מחוזות צ'ילה כאשר רק מחוז אייסן קטן ממנו. מספר התושבים הנמוך נובע בין השאר מהמועד המאוחר בו החלה ההתיישבות המקומית. בשנת 1854 התגוררו במגאיאנס רק כ-150 נפש כאשר הצמיחה הדמוגרפית המשמעותית חלה בשלהי המאה ה-19 עם התפתחות החקלאות. בפונטה ארנס ובשאר המחוז ישנו אחוז לא מבוטל של פורטוגזים, רוסים, סקנדינבים, הולנדים וגרמנים.
בשנת 1891 הוקמה אוניברסיטה מקומית.
מבחינה כלכלית, מקורות ההכנסה המרכזיים של המחוז הם נפט, תיירות וחקלאות כבשים. אחוז העוני עומד על כ-5.8%, מה שהופך את מגאיאנס למחוז הכי פחות עני בצ'ילה. בנוסף על כך, המחוז מחזיק בשיא ההכנסה הממוצעת למשק בית בצ'ילה.
חלוקה מנהלית
מחוז מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה מחולק ל-4 פרובינציות: אנטארקטיקה צ'ילנה, מגאיאנס, טיירה דל פואגו ואולטימה אספרנסה שמחולקות ל-11 קומנות.
פרי רוזנפלד
פרנץ (פֶּרי) רוזנפלד (ספטמבר 1912 – 11 באוגוסט 1991) היה צייר וקריקטוריסט ישראלי.
חייו
רוזנפלד נולד בבודפשט בספטמבר 1912, למשפחה אמידה בעלת בית חרושת לנורות. כשהיה בן שנתיים, נהרג אביו במלחמת העולם הראשונה, והמשפחה נקלעה לקשיים כלכליים. כשהיה בן ארבע מסרה אותו אמו לבית היתומים היהודי, ושם גדל.
הוא החל ללמוד רפואה באוניברסיטת בודפשט, אך הלימודים לא עניינו אותו, והוא עבר לאקדמיה לאומנויות יפות. כדי לממן את לימודיו, עבד בין היתר כמאייר בבתי משפט עבור צהובון יומי הונגרי. לאחר שהוענק לו תואר דוקטור באמנות פלסטית, שימש כדוצנט בבית הספר לאומנויות בו פעלו גם הציירים הנודעים בהונגריה באותה תקופה, בהם וילמוש אבא-נובאק. בשלב זה החל בציור קריקטורות, שעוררו את זעמם של הפשיסטים בהונגריה. כשנקרא להתגייס לצבא, העדיף לעזוב את הונגריה.
ב-1939, לאחר תקופת נדודים באירופה, הצליח לעלות על ספינה יוונית שהפליגה בין נמלי הים התיכון. כשעגנה הספינה בארץ ישראל, לא התירו שלטונות הבריטים לנוסעים יהודים לרדת ממנה, אך רוזנפלד קפץ ממנה ושחה לחוף. עם הגיעו, איתרו אותו אנשי ההגנה, שהסתירו אותו בגבעת עדה. עד 1941 עבד בסלילת כבישים וכפועל בניין. במקביל, התקבל כחבר באגודת הציירים והפסלים. ב-1941 נתפס על ידי הבריטים, ונכלא בכלא עכו, אך שוחרר תוך זמן קצר ואף גויס בעצמו לצבא הבריטי, שנלחם במדבר המערבי. במהלך שירותו עסק בקישוט מועדוני הקצינים בציוריו.
עם הקמת מדינת ישראל התגייס רוזנפלד לחיל ההנדסה. בהמשך נמנה עם מייסדי במחנה במתכונתו כעיתון לחיילי צה"ל, ושימש כעורך הגרפי שלו עד 1968. במקביל לשירותו ב"במחנה" צייר קריקטורות גם עבור בטאון חיל האוויר. הקריקטורות עסקו בעיקר בהווי הצה"לי ובאורח החיים של החיילים. בספרם איפה היינו ומה עשינו כתבו על רוזנפלד אמנון דנקנר ודוד טרטקובר:.
לאחר שחרורו מצה"ל צייר קריקטורות פוליטיות עבור דבר, העולם הזה והשבועון לאשה, בו היה גם חבר מערכת. מדור הספורט של ידיעות אחרונות הציג קריקטורה שבועית שלו, וכן פרסם סיפור מאויר בהמשכים בשבועון דבר לילדים. בנוסף, אייר כרזות בחירות וכן סדרת כרזות עבור חברת אל על.
בנוסף לעבודתו כקריקטוריסט, יצא למספר שליחויות מחוץ לישראל, באחת מהן הביא אלבומים מגטו לודז' שהכילו צילומים של הנאצים. האלבומים שימשו כראיות במשפט אייכמן ומוצגים כיום ביד ושם.
כגמלאי, עסק פרי בהוראת ציור במתנ"סים ובסיוע לעולים חדשים, ובנוסף רשם וצייר בצבעי מים, בשמנים בפורמטים שונים, וכן על קירות. ציוריו זכו לשבחים והוא זכה בפרסים לציור. הקריקטורה האחרונה שצייר פורסמה בשבועון לאשה.
ב-1991 הלך לעולמו. הותיר אחריו בת, מיה.
תערוכות
בנוסף, הוצגו עבודותיו דרך קבע בגלריה לאמנות מודרנית בציריך בין 1967 ל-1991.
אברהם חיים עדס
הרב אברהם חיים (ענתבי) עדס (ה'תר"ך, 1859 - כ"ח באב ה'תרפ"ה, 1925) היה מגדולי מקובלי ירושלים, חבר בית הדין לעדת ארם צובא בירושלים וממייסדי ישיבת המקובלים "רחובות הנהר" בירושלים.
ביוגרפיה
נולד בסביבות שנת 1859 (ה'תר"ך) בחלב שבסוריה לרב יצחק ורחל. בצעירותו למד בישיבות אצל הרב מרדכי עבאדי והרב עזרא טוויל הכהן. כשהגיע לגיל 20 נישא לצלחה בת הרב משה סוויד (רבה של חלב). לאחר נישואיו למד כחברותא עם הרב יצחק שרים, והחל ללמד תלמידים, כשרובם הפכו בתקופה שלאחר מכן לרבני העיר.
בשנת 1889 (ה'תר"ן) ביקר בישראל והתאכסן בביתו של הראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר. בשנת 1891 (ה'תרנ"ו) עלה לישראל והשתכן בשכונת הבוכרים שבירושלים, שם קיבל דירה מהרב שלמה מוסיוף. בתקופה זו ריכז סביבו מקובלים יוצאי חלב ללימוד תורת הקבלה, ובהמשך נמנה עם מייסדי ישיבת המקובלים "רחובות הנהר" ונודע כבעל רוח הקודש גלויה. כשעלה הרב יהודה פתיה לירושלים, שידלו להוציא את ספרו על האדרא רבא. בשנת ה'תרפ"ד חתם עם הרב עזרא הררי רפול והרב יוסף ידיד הלוי על כרוז נגד "לשכת בני ברית" שנפתחה בארם צובא באותו הזמן, אליה צורפה דעתו בעניין של הרב יוסף חיים זוננפלד, שהיה מקורב אליו.
בעת שהלך באחד מרחובות ירושלים, נדרס על ידי אוטובוס שנשלט בידי נהג חדש, שעלה על המדרכה. הוא אושפז כשלושה ימים, עד לפטירתו ב-18 באוגוסט 1925 (כ"ח באב ה'תרפ"ה). נקבר בבית הקברות בהר הזיתים, מול יד אבשלום. בשנות השלטון הירדני נעקרו מרבית המצבות סביב קברו, אולם זו שלו נותרו שלמה ושימשה כנקודת ציון לפיה שחזרו את מצבות שאר החלקה, כשהוחל בשיקום בית העלמין.
על פי דבריו ודברי הרב בן ציון חזן, גופתו של הרב יוסף חיים הועלתה לירושלים באורח פלא, ונטמנה בבית הקברות בהר הזיתים, בחלקה שעל יד הרש"ש.
קישורים חיצוניים
משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל כרך ב' עמ' 497
נבחרת מדגסקר בכדורגל
נבחרת מדגסקר בכדורגל, הידועה בכינוייה "העקרבים", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מדגסקר.
סורסו
סורסו (באיטלקית: Sorso; בסאסארית: Sòssu) היא עיר בנפת סאסארי, באי סרדיניה שבאיטליה.
גאוגרפיה
העיר שוכנת בקרבת מפרץ אסינרה, במרחק שלושה ק"מ מחוף ים חולי ובו חוף הרחצה Marina di Sorso. העיר עצמה שוכנת בגובה של 136 מטר מעל פני הים, ובה מכון לשנת 2008, כ-15,000 תושבים.
באזור בו שוכנת העיר שרידים לתרבות הנוראגית. שרידים ארכאולוגיים מאוחרים יותר כוללים את מצודת סנטה פיליטיקה, שהקימה קרתגו. בימי הביניים החליפה העיר ידיים פעמים רבות, כיתר סרדיניה. ב-1436 תפס את השלטון גונאריו גמבלה, שסמל משפחתו הוא גם סמל העיר הנוכחי.
בדומה לתושבי פורטו טורס הסמוכה, דוברים תושבי העיר ניב מיוחד, turritano, שבין מאפייניו הייחודיים היעדרה של הטיה ללשון נקבה ברבים. רק במהלך המאה ה-20 הגיעה ההשפעה האיטלקית לאזור.
בין האתרים הבולטים בעיר רובע ביקוקה (Quartiere della Bicocca) בעל הסגנון האופייני לימי הביניים, כנסייה שנבנתה ב-1836 ומזרקת ביללרה (Fontana della Billellera)
יחסי צ'כיה–קולומביה
יחסי צ'כיה–קולומביה הם יחסי החוץ בין קולומביה לצ'כיה.
היסטוריה
הקשרים הראשונים בין ארצות צ'כיה לאזור קולומביה הנוכחית התרחשו בתקופות העידן הקולוניאלי, במהלך פעילויות מיסיונריות של ישועים באזור זה. בשנות ה-60 של המאה ה-19 הבוטנאי הצ'כי בנדיקט רוזל גילה את צמחי הציקסים זמיה רוזלי בחוף השקט בקולומביה. הצמח נקרא על שמו. בשנת 1922 החלה הפעילות הקונסולרית בין צ'כוסלובקיה לקולומביה. מאז 1926 היה קונסול קולומביאני בפראג. בשנת 1935 שתי המדינות הסכימו להחליף שגרירים.
בשנת 2008, במהלך ביקורו בקולומביה, ניהל ראש ממשלת צ'כיה מירק טופולנק משא ומתן על מכירה פוטנציאלית של מטוס הקרב אארו L-159 עם נשיא קולומביה אלווארו אוריבה.
בטלסטאר גלקטיקה: התוכנית
בטלסטאר גלקטיקה: התוכנית (באנגלית: Battlestar Galactica: The Plan) הוא סרט טלוויזיוני המגלה מידע עלילתי על המיני סדרה בטלסטאר גלקטיקה והסדרה בטלסטאר גלקטיקה. הסרט מצולם מזווית ראייתו של הסיילון הנקרא ג'ון / האח קאביל (מספר 1) המגולם על ידי דין סטוקוול בניסיונו למחוק את האנושות ולהעניש את חמשת הוריו ובמיוחד את אמו - אלן טיי. בעקבות הסרט נקשרים קווי העלילה של המיני סדרה והסדרה ומידע עלילתי חשוב מתגלה לצופים.
עלילת הסרט
בתחילת הסרט, קאביל עומד מול גופותיהם הריקות של החמישה האחרונים בספינת התחייה. הוא היחיד הזוכר אותם ויודע עליהם. גישתם הסלחנית של החמישה האחרונים כלפי בני האדם הרגיזה אותו. החמישה האחרונים ניסו למנוע מלחמות בין בני האדם לסיילונים לאחר שבני האדם שיעבדו את הסיילונים הצנטורים ובעוד שהוא מאמין שלבני האדם אין תקנה, החמישה האחרונים שאפו להפסקת אש ולא הצליח לשנות את דעתם. הוא שינה את שמו לקאביל, לכד את החמישה והמית אותם. לפני שהוריד אותם לגופות חדשים הוא תכנת להם זיכרונות של בני אדם ועירב אותם ביניהם במטרה שילמדו על אופיים הבזוי ויבינו את טעותם אל מול צדקתו. לאחר מכן, הוא מחק כל זיכרון שלהם ממאגר הזיכרונות הסיילוני ותכנת את הדגמים האחרים לא לחשוב עליהם.
הסרט מתרכז בשני פריטים ממודל מספר 1: קאביל הנמצא על קפריקה עם המחתרת, הקרוב לסמואל ט. אנדרס וקאביל הנמצא על הגלקטיקה ומפעיל את הסוכנים ששם במבצעי חבלה כדי להשמיד את הספינה והצי.
לפני המתקפה, קאביל אחד הסתתר בין בני האדם בפייקון ופגש שם את אלן טיי. לאחר המתקפה של הסיילונים על 12 המושבות הוא הציל את אלן מן ההריסות והעלה אותה על מעבורת שנמלטה מן הכוכב והצליח להצטרף לגלקטיקה. אלן היא זו שעיצבה את ג'ון בדמות אביה. הוא הראשון שנוצר מבין הסיילונים. אלן אוהבת מאוד את ג'ון ונדמה כי בתחילה יחסיהם היו טובים, אך ג'ון נטה לקנאות, כעסים וסאדיזם. הוא השמיד את מודל מספר 7 שנקרא "דניאל" כי קינא בקשר העמוק והקרבה בינו לבין אלן טיי שכינתה אותו: "יצירתי, רגיש ואומנותי", הוא זיהם את מיי השפיר שבו אוחסנו כל הגופות והנוסחא הגנטית הושחתה ובכך המודל הזה בעצם הושמד. הוא פוגש על הגלקטיקה שני דגמים של דוראל, שני מספרי שש, סיימון ושרון ולארי המכונה בומר, ומפעיל אותם כדי לנסות להשמיד את הגלקטיקה. בומר מפוצצת את מאגרי המים של הגלקטיקה ויורה בקומנדר אדאמה פעמים אך לא הורגת אותו. דוראל הראשון נלכד וננטש בתחנת ראגנאר, דוראל השני מפוצץ את עצמו ולא גורם נזק כלל. מספר שש הראשונה, שלי גודפרי מנסה להאשים את ד"ר גאיוס באלטר כי בגד באנושות, כדי לקעקע את המחקר הסיילוני שלו, ומספר שש השנייה מתאבדת על ידי פיצוץ פצצה גרעינית, כדי להסגיר את מיקום הצי על ידי החותם הרדיואקטיבי של הפצצה. סיימון מצווה להשמיד את הספינה עליה הוא חיי, אך הוא מתאבד כדי לא להרוג את משפחתו. כל מאמציו של קאביל עלו בתוהו.
קאביל מאס בגופו הביולוגי הזקן, המוגבל והשברירי והיה רוצה לראות ולחוות דברים שבני אדם אינם יכולים כגון: רוח השמש, חומר אפל וסופרנובה. כאשר הסיילונים מחליטים על הפסקת אש, קאביל מקפריקה מגיע אל הגלקטיקה שם שניהם מודיעים לאדאמה על הפסקת האש, אך אדאמה משליך אותם מפתח האוויר. לפני שהם מושלכים, מדברים ביניהם שני הקאבילים וקאביל מקפריקה אומר לקאביל מגלקטיקה כי הניסיון לחסל את האנושות הייתה טעות אנושה ונידונה לכישלון מראש. רגע לפני שפתח האוויר נפתח מחזיקים שני הקאבילים ידיים כשותפות לגורלם.
מכבי רעננה (אגודה)
מכבי רעננה היא אגודת כדורסל צעירה, המטפחת שחקנים מגילאי 6 עד 18 המשחקים בכל הליגות הצעירות של איגוד הכדורסל בישראל. האגודה אמנם לא זוכה בתארים רבים אך נחשבת לאחת האגודות המוצלחות בארץ. מכבי רעננה היא בין האגודות היחידות המשלבות אימוני אתלטיקה באימון שחקניה.
האגודה שולחת נציגים רבים לנבחרות הצעירות, ונכון לעונת 2004-2005, היו לה נציגים בכל אחת מהן.
ולדימיר יאגליץ'
ולדימיר ולדימירוביץ' יאגליץ' (ברוסית: Владимир Владимирович Яглыч; נולד ב-14 בינואר 1983) הוא שחקן טלוויזיה, תיאטרון וקולנוע רוסי.
ביוגרפיה
ולדימיר יאגליץ' נולד ב-14 בינואר 1983 במוסקבה.
הוא למד בבית ספר 1411 במוסקבה עד שנת 2000. ב-2004 למד במכון לתיאטרון על שם שצ'וקין.
קריירה
הוא החל את קריירת המשחק שלה ב-2003 וגילם שלל תפקידים. ב-2013 השתתף בעונה הרביעית של התוכנית בערוץ 1 הרוסי "עידן הקרח" שבה זכה כשהשתתף עם הרקדנית אוקסנה דומנינה. ב-2014 הנחה את התוכנית "הארטיסט" בערוץ רוסיה-1.
אחד מתפקידיו הידועים הוא גילום דמותו של גריגורי פוטיומקין בסדרה יקטרינה. גילם גם דמות משנית בסדרה "חלקיק מהיקום" ובסדרה קטי המכוערת.
בשנת 2016 נטל חלק בצילומי הסרט אולג הנביא (ברוסית: Вещий Олег) בבימויו של ולדימיר קילבורג ובהפקת דמיטרי ליטווינוב על פי תסריט של טיכון קורנב. לצד יאגליץ' שיחקו גם אלכסנדר סוקולובסקי בתפקיד סלאבקו, דנילה יאקושב ויבה אנדרייב איטה. הסרט שתוכנן להיות מופץ על ידי Planeta Inform, הופק במימון חברת הקולנוע ניירון וחברת Golden Key Entertainment בתקציב של 500 מיליון רובלים (9 מיליון דולר), הסרט הופק כדרמה היסטורית המגוללת את קורות חייו של אולג מנובגורוד, נסיך קייב, מייסד רוס של קייב. לדברי המפיק "הפרויקט שלנו, לא היה כמותו בתולדות הקולנוע ההיסטורי הרוסי. אנו מתמקדים בפורמט, שנצרך על ידי הקהל הבינלאומי - כמו הסדרות "ויקינגים" ו" משחקי הכס". על פי העלילה, זה יהיה סיפור מבריק על אדם שהיה מפורסם בתקופתו, [כפי שהיה ב]סרטים כמו לב אמיץ וגלדיאטור, לפי הז'אנר, הסרט הוא אקשן, אך מובדל בעריכה דינמית ותכונות אחרות של קולנוע מודרני באיכות גבוהה. אבל הסיפור הזה שלנו, ולכן אנחנו צריכים לדאוג שיהיה מותאם הן לקהל שלנו והן לקהל הצופים הזרים. בחרנו בכוונה ללהק לתפקידים הראשיים כוכבים צעירים עולים, שרבים מהם מנסים את עצמם לראשונה בז'אנר ההיסטורי." עם זאת, למרות שצילומי הסרט הושלמו הסרט לא נכנס לשלב פוסט פרודקשן לאחר שבדצמבר 2018 נודע שחברת ההפקות התפרקה בשל פשיטת רגל וכי הסרט נגנז ולא ייצא לאקרנים.
חרף זאת, קיבל פרסום רב על תפקידים גם בקולנוע ומבין סרטיו הידועים הם הטיסה, משמרת לילה, המוליך, דרמת הספורט הלוחם לצדם של סבטלנה חודצ'נקובה ופיודור בונדרצ'וק, שגם הפיק והסרט ליגה פראית בו ככב לצדם של אדריאן פול ודמיטרי נזארוב.
חייו האישיים
הוא היה נשוי לשחקנית סבטלנה חודצ'נקובה בשנים 2005–2010. היה בקשר עם הרקדנית אוקסנה דומנינה עמה היה בקשר מדצמבר 2013 עד תחילת 2014. מאז 2015 הוא מנהל רומן עם אנטונינה פאפרנאיה. ביולי 2017 נולדה לשניים בת בשם אווה ובאפריל 2020 נולדה להם בת שנייה.
יחידת מצוף 247
יחידת מצוף 247 הייתה יחידה צבאית שהוקמה ב־1955, שמשימתה הייתה החזקת מובלעת הר הצופים, שנשארה מובלעת מפורזת בתוך השטח הירדני על פי הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות. משימות היחידה כללו, מעבר להגנה על השטח הישראלי, איסוף מודיעין וחימוש וביצור העמדות בהר. היחידה סיימה את תפקידה לאחר הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים, עם איחוד העיר.
היסטוריה
בשנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה ה-20 הוקמו על הר הצופים האוניברסיטה העברית ובית החולים האוניברסיטאי הדסה הר הצופים. בין מתחם בית החולים והאוניברסיטה נמצאת שכונת שייח' ג'ראח, שניתקה את הר הצופים מירושלים העברית, והתנועה אל ההר הייתה באמצעות שיירות. בב-ד' בניסן תש"ח, 13 באפריל 1948, הותקפה אחת השיירות שעלו להר - שכונתה לאחר מכן "שיירת הדסה" - במהלכה נרצחו 77 מאנשיה. בעקבות ההתקפה על השיירה נותק הקשר עם ההר.
ב־7 ביולי 1948, יום אחד לפני סיומה של ההפוגה הראשונה, נכנס לתוקפו הסכם בין המפקדים הצבאיים של ישראל והמפקדים של הלגיון הערבי על פירוזו של הר הצופים, בתיווך האו"ם ההר חולק לשלושה אזורים:
הסכם זה נשאר בתוקפו עד לסופה של מלחמת העצמאות ואושר מחדש בהסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות שנחתמו עם ירדן ב־3 באפריל 1949. בהסכם נקבע כי מדי שבועיים תועלה להר שיירה לאספקה ולהחלפת אנשי ההר. שיירה זו הייתה תחת פיקוח האו"ם, ויצאה ממעבר מנדלבאום. על פי ההסכם, כללה השיירה שני משוריינים ומשאיות שהובילה להר אספקה. בירידה מההר הובילו המשאיות ספרים מבית הספרים הלאומי שבהר, שהועברו לספריות האוניברסיטה בגבעת רם.
בשנים הראשונות לאחר כינון הסכמי שביתת הנשק לא הייתה בהר הצופים תפיסת הגנה ברורה ומובנית. בין השנים 1948 – 1955 הייתה הגנת הר הצופים נתונה בידי כוח פלוגתי שחייליו עלו להר מחופשים לשוטרים, כדי לעמוד בהסכמי שביתת הנשק. הכוח היה עולה להר לתקופות לא קבועות, לעיתים אפילו לתקופה של עד 3 חודשים. לא הייתה רציפות בין הכוחות ולא הייתה תפיסה ברורה על הגנת ההר. הוראות הסכם שביתת הנשק יצרו צורך גדול בנשק מתקדם בכמות מספקת, בארטילריה, תחמושת, חומרי נפץ, מוקשים ובציוד ביצורים, כדי שתהיה למגיני ההר יכולת להתגונן כנגד התקפה, אם תבוא, על מובלעת ההר הצופים, אך בשל אי הבהירות לגבי הגנת ההר לא הייתה מדיניות אחת לגבי הבאת אמצעי הלחימה למובלעת.
פעילות היחידה
כאמור, מטרתה של היחידה היה לקיים רצף פיקודי ומבצעי בהגנה על ההר. מפקד היחידה היה אחראי על ניהול הפעילות השוטפת בהר, כולל נוהלי השמירה והאבטחה הרגילים, ביצור העמדות בהר ומיקוש. מעבר לחיילי היחידה הקבועים היו בהר לוחמים מחטיבות החי"ר השונות, שהגיעו להר מחופשים לשוטרים וכן אזרחים עובדי צה"ל. בכל שיירה שעלתה להר הוחלפו 45 מהם. בנוסף לתפקידים אלה הייתה היחידה אחראית גם על איסוף מודיעין על ידי תצפיות וגם על ידי האזנה לקווי טלפון של הירדנים, וכן ביצעה "סיורי ריבונות" בחלקים של ההר שהיו בשליטה ישראלית על פי ההסכם אך לא היו בהם חיילים בדרך קבע. באחד מהסיורים הללו אירעה תקרית חמורה, במהלכה נהרגו ארבעה חיילים וקצינים (ראו להלן).
תפקיד נוסף של היחידה היה להבריח נשק, תחמושת ואמצעי הגנה להר הצופים בדרכים מתוחכמות. הנשק שהוברח הוסתר בשני המשוריינים שליוו את השיירות להר. בשני המשוריינים - גדול וקטן - הוסתרו כלי נשק ותחמושת בדפנות כלי הרכב, להגנה עצמית אם השיירות יותקפו. בנוסף, במשוריין הקטן, שכונה "המשוריין החכם", נבנה תא מיוחד שבו ניתן היה להבריח להר כלי נשק נוספים. המשוריין נבנה כך שניתן יהיה להגביה את גגו ב-30 ס"מ, ובתא הסמוי שנוצר הוכנסו כלי הנשק המתקדמים ביותר שהיו אז בצה"ל, תחמושת, חומרי חבלה, מכשירי קשר ותצפית ועוד. לתא זה הוכנסו אפילו ג'יפים שפורקו לחלקים ברוחב של 29 ס"מ. בדרך זו הצליחה היחידה להעלות להר הצופים ג'יפי תול"ר, מרגמות 81 מ"מ, תותחי 20 מ"מ, מקלעים כבדים, נשק אישי ותחמושת, מוקשים, חומרי נפץ וציוד ביצורים. על ההר הורכבו חלקי הג'יפים, והג'יפים עם התול"רים הוכשרו לפעולה. להברחות הנשק להר קראו בשם הקוד "שיירות הקמח" ואנשי היחידה נהגו לפרוק אותן בהסתר כך שגם אנשי האו"ם, שליוו את השיירה, לא יוכלו לראות את הציוד שנפרק. ציוד זה הוסתר גם מחיילי היחידות הסדירות ששמרו על ההר, ורק אנשי יחידת מצוף 247 ידעו עליו.
ביחידה התפתח הווי מיוחד. מפקד היחידה כונה ה"מלך" ויתר הסגל כונו "נערי המלך", ועלייתם להר לוותה בטקסים היתוליים שונים שנועדו גם להסוות את הברחת הנשק להר. חיילי היחידה נהגו גם לערוך מתיחות לקציני היחידות שהיו מוצבים בהר. ייתכן שמקור הכינוי "מלך ההר" בכובע השוטרים שחבש מפקד היחידה, שעוטר במעין כתר, ועל שמו נקרא "המלך".
ב-10 ביוני 1967, הגיעה משימתה של "מצוף 247" לסיומה, עם שחרור ירושלים.
תקריות
במשך השנים אירעו בהר הצופים כמה תקריות בין ישראל לירדן, במהלכן נפצעו ונהרגו חיילים ישראליים וירדנים.
תקרית בית השידור
בחלקו הדרום-מערבי של הר הצופים, בין בנייני האוניברסיטה לבין מבני אוגוסטה ויקטוריה, עמד מבנה שכונה "בית רשות השידור". לטענת הירדנים היה המבנה בשטחם ואילו לטענת הישראלים היה המבנה בשטח המובלעת הישראלית. ועדת שביתת הנשק קיבלה את העמדה הישראלית, אך הירדנים ניסו להשתלט על המבנה. ב-24 ביולי 1956 נכנסו עשרה חיילים ירדנים למבנה. החיילים הישראליים בהר פתחו לעברם באש והתפתחה תקרית ירי. למקום הגיעו משקיפים מוועדת שביתת הנשק וקצינים ירדנים, בהם קפטן מוחמד דאוד, קצין הלגיון הירדני שהיה נציג ירדן בוועדה בין השנים 1965–1967. הקצינים ניסו להגיע למבנה דרך שדה מוקשים ישראלי, למרות אזהרות מפקד היחידה, אהרון קמארה. שניים מהם נפצעו, ובהם דאוד, וקמארה חילץ אותם מתוך שדה המוקשים. כאשר דווח סיפור ההצלה למפקד מחוז ירושלים חיים הרצוג נזף בקאמרה על שהציל את הקצינים.
תקרית גן שולמית
ב-26 במאי 1958 יצא סיור של צה"ל ל"גן שולמית", בשיפולים המזרחיים של הר הצופים. הסיור נועד להפגין ריבונות בשטח שהיה "מת", נסתר, מבחינת התצפיות והעמדות של הכוחות הישראליים בהר. מארב של הלגיון הירדני פתח באש צלפים על הסיור, במיוחד מה"חורשה", שהייתה מוצב ירדני צפונית מזרחית לגן שולמית, מחוץ לשטח המפורז. הכוח השיב באש וכך עשה כוח החיפוי שהיה מוצב במבני בית החולים הדסה בהר. אחד החיילים,, נפצע קשה ומת מפצעיו, וגם מפקד הסיור, , נהרג. כוח חילוץ ובו שישה חיילים וקצין שיצא לסייע לכח המותקף לא הצליח לחלץ את חיילי הסיור הראשון, ומפקדו, סגן מרדכי טיקוצ'ינסקי, נהרג. גם כוח חילוץ שני לא הצליח במשימתו, ומפקדו, סמל , נהרג אף הוא. רק בערב הצליח כוח חילוץ שלישי להגיע אל ההרוגים, הפצועים והחיילים הלכודים ולחלץ אותם. בקשות של מפקד ההר להפעיל מרגמה 81 מ"מ לסיוע לסיור הלכוד לא אושרו על ידי פיקוד המרכז, מחשש לחשיפת כלי הנשק המוסתרים בהר, שנועדו למקרה של מלחמה. מהאש הירדנית נהרג גם יושב הראש הקנדי של ועדת שביתת הנשק, לויטננט קולונל ג'ורג' פלינט, שניסה לתווך בין הצדדים.
אליאב אלעשרי, יוסף יוחימק ומרדכי טיקוצ'ינסקי זכו בציונים לשבח על לחימתם בקרב. הציונים לשבח הומרו בהמשך לצל"ש הרמטכ"ל (לאלעשרי וליוחימק) ולעיטור העוז (לטיקוצ'ינסקי).
תאונות נשק בהר הצופים
ב-6 בפברואר 1959 נהרג סמל, בעת שמוקש שבו טיפל התפוצץ בידיו. החיילים עסקו בהנחת מוקשים בהר בלילה קר במיוחד. טודר, שנולד בפולין וכילד היטלטל עם משפחתו במזרח אירופה ובסיביר, נתפס כמי שרגיל לעבוד בקור, ולכן התבקש לטפל במוקשים. המוקש האחרון שאותו הניח התפוצץ בידיו. בשל הסודיות הרבה שאפפה את הפעילות בהר קיבלה משפחתו פרטים מלאים על נסיבות מותו רק ב-2010.
באוקטובר 1964 שירתו בהר חיילים מחטיבת גולני והם מוקמו בבניין הכימיה בהר. ב-13 באוקטובר הוטלה עליהם משימה לפרק עשרות רימוני יד בריטיים מסוג מילס. רב-טוראי הבחין ברימון חי שנצרתו שוחררה. הוא חטף את הרימון בידו, רץ מתוך הבניין וחיפוש מקום ריק מחיילים להשליך אליו את הפצצה. משלא מצא, הצמיד את הרימון אל ירך ימין שלו, ונהרג.
על פרטי המקרה הוטלה צנזורה כבדה במשך 50 שנה. המשפחה תודרכה אז ובמשך שנים רבות אחר כך, לשמור את דבר מותו של חגי לעצמה. פניית המשפחה לצה"ל להכיר במעשהו של בר אורין ולהעניק לו עיטור על גבורתו (כפי שנעשה במקרים אחרים) נדחתה, וגם פניית המשפחה לבית המשפט הגבוה לצדק נדחתה. הרמטכ"ל, רב-אלוף גדי איזנקוט, העניק למשפחתו של בר אורין תעודת הוקרה על מעשהו.
אנדרטה
לאחר פניית ותיקי "יחידת מצוף 247" לנשיא האוניברסיטה העברית בירושלים הפרופ' מנחם מגידור, ב-18 ביוני 2009 נחנכה אנדרטה להנצחה של "יחידת מצוף 247" במרכז הר-הצופים בכיכר אביגדור המאירי.
את תמצית תיאור פעילות היחידה, ניסח המשורר חיים גורי ב-39 מילים על לוח האנדרטה.
נחל קנה
נחל קָנָה (בערבית: وادي قانا) הוא הצפוני שביובלי הירקון. מקורו של הנחל הוא בקרבת עקרבה שממזרח לאיתמר, במזרח השומרון. הוא חוצה את כביש 5066, הוא כביש המחבר בין כביש 55 - שכם - כפר סבא - צומת רעננה לבין כביש 505 - כביש "חוצה שומרון". הנחל יוצא למישור החוף ליד הכפר ג'לג'וליה, ונשפך לירקון באזור פרדס בחריה, מול שפך נחל שילה. שמורת נחל קנה היא מהגדולות במערב השומרון. באפיק נחל קנה מספר נביעות המכילות מים כל השנה ביניהן "עין אל ביצה" (عين البصة), "עין תנור" המכונה בפי המקומיים "בריכת הצבים", ו"עין פוואר" (عين الفوار). אחת הסברות לשמו של הנחל היא על שם צמח הקנה הצומח על גדותיו.
תוואי הנחל
מוצאו של הנחל הוא מצפון לעקרבה ובקרבת הכפר יאנון. הנחל מנקז 240 קמ"ר שהם 13% משטח אגן הניקוז של נחל ירקון (1805 קמ"ר).
דני שגב
דני שגב (נולד ב־1955) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ומדבב ישראלי.
נחל קנה
תוואי הנחל
הנחל עובר מדרום ליישובים עמנואל, קרני שומרון, מעלה שומרון, כפר ת'ולת', אלפי מנשה, נירית, ירחיב ומתן ומצפון ליישובים יקיר, נופים, סניריא, עץ אפרים, שערי תקווה, אורנית, חורשים, אלישמע ועדנים. בבקעה בה עובר הנחל נובעים מעיינות המשמשים את החקלאים הפלסטינים להשקיית מטעים ופרדסי פרי הדר.
כאשר הנחל חוצה את כביש 446 הישן, שהיה "כביש המערכת" של הצבא הירדני, לשעבר, ממזרח לקו הירוק - הוא יוצר קניון מרשים. בימים גשומים לא ניתן לחצות את הגשר האירי בנחל. הנחל ממשיך לזרום בדרום שטחה של הוד השרון, בו הוא נשפך לנחל הירקון סמוך לכביש 5, קרוב לנחל שילה. בסופו הופך הנחל לנחל איתן, הן בזכות מעיינות וגם בשל זיהום משפכים של ג'לג'וליה והמפעלים באזור.
דני שגב
ביוגרפיה
שגב נולד בשם מנדי סימון.
נחל קנה
ארכאולוגיה
נוסף על המעיינות המצויים בנחל, ישנם אתרים ארכאולוגיים רבים בנחל. מהמוכרים יותר היא "חרבת שאחדה" המצויה סמוך לחוות יאיר ונופים, במקום שרידי חווה חקלאית שנוסדה כנראה ב והתקיימה עד התקופה הביזנטית בארץ ישראל. המקום שימש בתקופות הרומית והביזנטית מרכז לייצור שמן זית. בחורבה, שהשתמרה היטב, פזורים בורות מים, שרידי בית בד, שומרות ומבנים נוספים.
ב"מערת נחל קנה" הנמצאת סמוך לכפר הפלסטיני קראוות בני חסאן נמצאו 8 מטילי זהב מהתקופה הנאוליתית (8,000 לפנה"ס).
דני שגב
ביוגרפיה
שיחק בסרטי קולנוע רבים כגון : "מלך ליום אחד" (1980), "מניו יורק באהבה" (1985) "אוונטי פופולו" (1986), "אבא גנוב 2" (1989), "אחד באפריל" (1989), "נשיקה במצ"ח" (1990), "המחצבה" (1990), "ילדי קניון הזהב" (1995), "ימים של אהבה" (2005), "הבועה" (2006).
נחל קנה
ארכאולוגיה
במפגש בין הנחל לבין כביש 5066 יש בריכות טבעיות, הנובעות ממעיין "עין אל-מעקודיה". מצפון להן יש ח'רבה בשם "קצר אל-חרמיה" שפרושה "מצודת השודדים" המעידה על תולדות המקום בעבר.
דני שגב
ביוגרפיה
בחו"ל שיחק בסרטים כגון: "עוץ לי גוץ לי" (1985), "שלג לבן" (1987), "בגדי המלך החדשים" (1987), "היפהפייה הנרדמת" (1987), "כיפה אדומה" (1989), "ניצחון הרוח" (1989).
נחל קנה
אזכור במקרא
נחל קנה המוזכר במקרא שימש כגבול בין נחלת שבט אפרים לנחלת שבט מנשה. הוא מוזכר גם בהקשר לעובדה כי בני שבט אפרים קבלו חלקות אדמה בצידו השני של נחל קנה, בתוך התחום של שבט מנשה.
דני שגב
ביוגרפיה
בין השנים 1991 ו-1992 דיבב שגב את קולו של זומזום בתוכנית הטלוויזיה הלימודית "בסוד העניינים" בערוץ 23.
נחל קנה
שמורת נחל קנה
השטח הוגדר משנת 1979 עד 1982 כשטח צבאי סגור. בשנת 1983 הכריז קצין מטה גנים ושמורות של המנהל האזרחי על הרחבת שטח השמורה לכ-14,000 דונם בערוץ הנחל ובמדרונות שמעליו. גורמים פוליטיים רואים בהכרזה על שמורות טבע כגון זו שיטה להצרת המרחב הפלסטיני. בשנת 2006 הוקמה "מנהלת לשיקום נחל קנה", שנועדה לשקם את הנחל ולפתח את התיירות בו, וגורמים במנהלת מסרו לתקשורת כי אחת ממטרותיה של תוכנית השיקום היא הגברת הנוכחות היהודית במקום, בתגובה ל"גורמים פלסטינים שמנסים להשתלט על הנחל".
דני שגב
ביוגרפיה
בשנת 1992 גילם שגב אבא בקלטת הילדים "בובה מתי" בבימויו של שמי זרחין, המבוסס על שירים של מתי כספי.
נחל קנה
שמורת נחל קנה
בתוך השמורה ובאפיקו של נחל קנה יש שטחים חקלאיים, בעיבוד ובבעלות תושבים מהכפר דיר איסתיא. רשות הטבע והגנים והמנהל האזרחי לא מנעו במשך השנים את העיבוד של שטחים אלו, אך לטענתם עקרו מטעי זיתים חדשים, ובכך פגעו בשמורה.
הנחל מהווה מוקד לטיולים ונחשב לאתר תיירות מרכזי בשומרון. מזה מספר שנים מתקיימת בערוץ הנחל ליד קרני שומרון צעדה שנתית ביום העצמאות, המאורגנת על ידי המועצה המקומית של קרני שומרון, תחת השם "צעדת נחל קנה", בה משתתפים כמה אלפי אנשים. במהלך הצעדות אוסר צה"ל על כניסת פלסטינים לנחל קנה.
דני שגב
ביוגרפיה
בשנת 1999 כתב וביים שגב את המחזמר "דוקטור דוליטל" על פי ספרו של יו לופטינג, עלה בתיאטרון צוותא בתל אביב, ושיחקו בו גדי יגיל, קרן שמש, וזהר סדן.
בשנת 2015 השתתף ב"סרט עם קתרין דנב".
יעקב בנאי
יעקב בנאי (1919 – 28 בדצמבר 1993) היה שחקן קולנוע ותיאטרון ישראלי, יליד ירושלים, והשני משמונת האחים במשפחת בנאי.
דני שגב
ביוגרפיה
שגב כתב סדרת ספרים מצליחה בעלת שלושה ספרים בשם "אביגדור", "אביגדור וכוכב הפלא" ו"אביגדור והטיול המשגע" (הוצאת מעריב), וכן את הספר "חיליק החילזון הביישן" (הוצאת כתר).
נחל קנה
אקולוגיה
במשך השנים הנחל עבר מספר תהפוכות במצבו האקולוגי. בעבר נהגו כל ההתנחלויות שנבנו בסביבתו להזרים את שפכי הביוב שלהם לערוצים בקרבת הנחל. בנוסף זרמו שפכי העיר קלקיליה לנחל. דבר זה גרם לזיהומו בפרק זמן קצר ביותר, ופגע פגיעה חמורה במערך האקולוגי שבו, שכלל תנים, חזירי בר מכרסמים רבים ואף עופות דורסים. השפכים גם זיהמו את הירקון. בשנת 2006 הסתיים הקמת מאסף ביוב המוביל את כל השפכים לטיפול בדרום השרון. שם הוקם מכון טיהור שפכים שמאפשר השבה של מי השפכים לשימוש. המים המטוהרים משמשים בעיקר לחקלאות. עם זאת חלק מהכפרים הפלסטינים בסביבה לא הסכימו תחילה להתחבר למאסף, מאחר שהוא משרת גם את ההתנחלויות.
יעקב בנאי
ביוגרפיה
בנאי נולד למאיר אליהו ומלכה לבית שבתאי וגדל בשכונת מחנה יהודה בירושלים, בסביבות השוק. החל להופיע במסגרת בית הספר הדרמטי של האוניברסיטה העברית. היה ראשון האחים שהלך ללמוד משחק. בשנת 1942 הצטרף לתיאטרון "המטאטא". במלחמת העצמאות היה חבר בצוות בידור עם שמואל עצמון בזמן המצור על העיר. בשנת 1950 נשא את מרים לאישה, והופיע בהצגות בתיאטרון, בעיקר ב"זירה" ואצל גיורא גודיק. בסביבות שנת 1957 עבר עם משפחתו לגבעתיים, שבה התגורר עד לפטירתו.
נחל קנה
אקולוגיה
בקיץ 2010 חרב הנחל לאחר שמימיו הוטו על ידי פלסטינים תושבי האזור. במכתב ששלחה רשות שמורות הטבע במהלך יולי 2010, נכתב כי:. בנובמבר 2010 הרס צה"ל את תעלת ההטייה, ובקיץ 2011 חזר הנחל לזרום. במרץ 2011 זוהתה כניסת דגי אמנון מהירקון לנחל קנה בחלקו התחתון, מה שמצביע על שיפור באיכות המים בקטע זה של הנחל משום שהאמנונים נמשכים למקומות שאיכות המים שלהם השתפרה.
יעקב בנאי
ביוגרפיה
בתחילת שנות ה-60 הופיע יחד עם אלברט כהן, זוהר אוריין וליה דוליצקיה במסגרת "להקת זרקור". הלהקה העלתה מופעי בידור שכללו גם קטעי זימרה, המפורסם שבהם "סבא ליאון".
נחל קנה
אקולוגיה
באוקטובר 2018, תקלה במכון טיהור שפכים דרום השרון הביא להזרמת שפכים לנחל.
ביוני 2019, שפכים מאזור קלקיליה ואלפי מנשה זיהמו את נחל ציר ונחל קנה, עקב תקלה במאסף הביוב וקו השפכים.
בשנת 2022 דווח כי הנחל מזוהם לאורך רוב אורכו כתוצאה מהזרמת שפכים וביוב מהכפר בידיא. בנוסף, הנחל מזוהם כתוצאה מגניבת מים למטרת השקיה על ידי פלסטינים.
יעקב בנאי
ביוגרפיה
כמו כן שיחק בסרטים רבים, בהם: "סאלח שבתי" ו"שמונה בעקבות אחד" (1964), "אסירי החופש" (1968), "מרגו שלי" (1969), "השוטר אזולאי" (1971), "חסמבה ונערי ההפקר" (1971), "מתנה משמיים" (1973), "הדודה מארגנטינה" (1984), "חגיגה בסנוקר" (1975), "רק היום" (1976), "אדון לאון" (1982), "מכת שמש" (1984), "מקום ליד הים" (1988), "שלג באוגוסט" ו"אבא גנוב 2" (1989).
דני שגב
ביוגרפיה
בנוסף, מופיע שגב בהצגות רבות. וכן תרם את קולו לסדרות וסרטי אנימציה רבים.
כיום שגב עובד כמורה לתיאטרון בבית הספר ״בית אקשטיין, דרך למרחב״ בפרדס חנה.
שגב נשוי לאיריס זינגר.
יעקב בנאי
ביוגרפיה
היה בין הקריינים והמגישים של תוכניות הילדים בתוכנית לאם ולילד, ובין השאר הגיש את סדרת "סיפורי ניסן ורחמים משיכון ב'" מאת רעיה בלטמן.
ב-1991 השתתף בסרט "לא בלי בתי" עם סאלי פילד ובו גילם תפקיד קצרצר של איש דת שיעי.
ב-1989 הוציא עם בנו אהוד אלבום בשם "תחת שיח היסמין", ובו סיפר אגדות עם פרסיות על רקע נגינתו ושירתו של הבן. בשנת 1983 התאלמן מאשתו מרים, אימם של בניו, אלי ואהוד. לאחר מכן ניהל במשך ארבע שנים מערכת יחסים עם אישה הצעירה ממנו בכארבעים שנה, ושמר עימה על קשר עד ליום מותו.
יעקב בנאי נפטר מהתקף לב בביתו שבגבעתיים, והותיר אחריו שני בנים (ביניהם את הזמר והיוצר אהוד בנאי) ושלוש נכדות.
ג'רלד וילקינס
ג'רלד ברנארד וילקינס (באנגלית: Gerald Bernard Wilkins; ) הוא כדורסלן עבר אמריקאי. גובהו 1.98 מטר, והוא שיחק בעמדת הקלע/סמול פורוורד. וילקינס שיחק בתחילה באוניברסיטת צאטנוגה, טנסי, ולאחר מכן בליגת ה-NBA.
קריירה
ג'רלד וילקינס, יליד אטלנטה, ג'ורג'יה, הוא אחיו הצעיר של הכדורסלן לשעבר דומיניק וילקינס, ואביו של הכדורסלן דמיאן וילקינס. הוא היה שחקן המפתח של קבוצת הניו יורק ניקס בשנות ה-80 המאוחרות, ותמיד זכה להיות השחקן המוביל השני בנק' בקבוצה אחרי פטריק יואינג. וילקינס נבחר בדראפט 1985 על ידי ניו יורק ניקס. ג'רלד הלך בעקבות אחיו הבכור והשתתף פעמיים בתחרות ההטבעות (1986 ו-1987).