cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבצע ברדס 20
כח ב' – פשיטה אווירית
112 לוחמים מחטיבת הצנחנים, בפיקוד סא"ל עוזי יאירי, יונחתו בשני מסוקי יסעור בשדה 3.5 ק"מ מהיעד, ינועו רגלית ויתקפו את יעד 'דפנה' בסיס אימונים למחבלים שנמצא בין הפרדסים כשמונה קילומטר דרומית מזרחית ליעד א. גבעה עם שתי עמדות מקלעי גוריאנוב נגד מטוסים מחופרות וכ-200 מטר מזרחה מחפורות. לאחר מכן יפונו במסוקים מאתר סמוך מזרחית מהיעדים שהותקפו.
כוחות נוספים
הכח הימי כלל שש ספינות טילים שמהן פורקו מוצבי החימוש שלהן, מאחורי הגשר, ובמקומם נשאו שש סירות גומי בכל אחת. אח"י חנית (סער 3) שימשה כספינת חפ"ק. ונשאה כח חילוץ ימי שכלל את: אח"י משגב, אח"י מזנק, אח"י חיפה (סער 2) אח"י חץ (סער 3) נשאו את כח הצנחנים. אח"י מבטח נשאה את כח שייטת 13. 35 לוחמים מיחידה 707, "שייטים" בעגה הצה"לית, להשטת הסירות. שבעה "שייטים" בפיקוד שאול סלע נקבעו לביצוע בדיקה מוקדמת של תנאי הנחתת סירות בחוף.
הכח האווירי כלל שני מסוקי יסעור להובלת וחילוץ פושטים מכח ב' שפעל ביעד הדרומי. שני מסוקי יסעור נוספים באוויר בכוננות לחילוץ כח א' מאזור החוף. שלושה מסוקי בל 212 בכוננות לפינוי נפגעים. שלושה מסוקי סופר פרלון להכנסת תגבורת ופינוי נפגעים. מטוס נורד לממסר קשר וארבעה מטוסי עיט עמדו בכוננות להנרה ותקיפה.
מהלך המבצע
מזג אוויר גשום שרר לאורך כל המבצע והשפיע על ביצוע הפעולה. החפ"ק קיים התייעצות עם חזאי מזג האוויר לפני הוראה למכל שלב מהפעולה. יציאת ספינות מנמל חיפה נעשתה בדירוג. ב-14 בינואר אחרי הצהריים יצאו ספינת הפיקוד אח"י חנית (סער 3) ואח"י חץ (סער 3) עם צנחנים וחולית הבדיקה מיחידה 707 ונעו צפונה.
טלמן איסמאילוב
טלמן מרדנוביץ' איסמאילוב (באזרית: Telman İsmayılov; נולד ב-26 באוקטובר 1956) הוא איש עסקים אזרי ויזם יהודי ממוצא יהודי-אזרי. מאחר שאזרבייג'ן לא מתירה לאזרחיה להחזיק ביותר מאזרחות אחת, טלמן עזב את המדינה והוא מחזיק באזרחות רוסית וטורקית. מכהן כיושב ראש קבוצת AST הרוסית הפעילה במספר מדינות. עד לשנת 2009, בבעלותו של איסמאילוב היה השוק הגדול ביותר באירופה, שוק צ'רקיזובו במוסקבה.
מבצע ברדס 20
מהלך המבצע
אחרי החשיכה יצאו שלוש הספינות נושאות את סירות הגומי והצנחנים מנמל חיפה. ואח"י מבטח יצאה עם כוח שייטת 13 מעתלית. כולם נעו לנקודת מפגש מערבית לאזור היעד.
טלמן איסמאילוב
קורות חיים
טלמן איסמאילוב נולד בבאקו, אז בשליטת ברית המועצות, בשנת 1956. הוא הילד העשירי למשפחה בעלת 12 ילדים. יש לו קרובים מוסלמים הן מצד אביו והן מצד אמו וגם יהודים מיהדות ההרים.
מבצע ברדס 20
מהלך המבצע
חולית הבדיקה ירדה מאח"י חץ (סער 3) בשתי סירות גומי וכשהתקרבו עברו לשחייה. כדי להימנע הגילוי מוקדם נעשתה הבדיקה 500 מטר צפונה מהחוף המתוכנן. בשעה 19:00 הגיעו לחוף ושאול סלע החליט שמצב הים מאפשר הנחתה. המפקדים בחפ"ק סמכו על מסקנתו של שאול סלע וניתנה הוראה להמשך. ה'שייטים' חזרו לסירות הגומי ובשעה 20:45 נאספו איתם לאח"י חץ (סער 3).
טלמן איסמאילוב
קורות חיים
בשנת 1989 רשם את תאגיד AST המהווה ראשי תיבות של שני בניו, אלקפר ושחרן, וכן את שמו הפרטי. לאחר שפתח בית מלון מפואר באנטליה, ולדימיר פוטין ביקר אותו בחריפות וטען כי הוא מאוכזב מכך שבעוד רוסיה חווה משבר אשראי, טלמן השקיע כה רבות מכספו מחוץ למדינה ומתהדר בעושרו.
מבצע ברדס 20
מהלך המבצע
החפ"ק בחיפה קיים שליטה מלאה על המבצע וביום 15 בינואר שעה 00:07 נתן אישור לכל הכוחות לפתוח באש.
טלמן איסמאילוב
קורות חיים
בשנת 2009 נפתח מלון מרדן פאלאס בבעלות איסמאילוב.
מבצע ברדס 20
פעולת כח א
ב-14 בינואר שעה 23:00 ירד הכח מספינות הטילים לסירות הגומי ולאחר כ-20 דקות נחת בחוף המתוכנן ללא תקלות. החל לנוע בגשם שוטף לעבר היעדים. מרחק של קילומטר. צפונה. הכח נע בשני טורים כשכיתת חוד קדימה. נקלע למעבר צר בין חוף הים לחומה שהגנה על הפרדסים מימין.
טלמן איסמאילוב
קורות חיים
ב-6 ביוני 2013 התעניין ברכישת קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים, אך בסופו של דבר רכש את הקבוצה איש העסקים אלי טביב.
מבצע ברדס 20
פעולת כח א
המשטח להנחתת מסוק שנמצא בדרכו של כח א' נבדק ונמצא תקין. דיווח הועבר לחפ"ק. בערך בשעה זאת נתקלה חולית החוד בשמונה מחבלים שהיו כנראה בסיור אבטחה. נפתחה אש. שני לוחמים מכיתת החוד נפצעו נחבשו והמשיכו לנוע. לאחר שלושה פרצי אש מהמחבלים החליט ירון לשנות נתיב הגישה ולעבור דרך הפרדס. ירון הציב חולית מקלע כרתק על מגדל במקום. גילה מטרה נוספת 'הבית האמריקאי' בין 'כלנית' ל'דליה'. חילק את הכח ותקף בשני ראשים את היעד 'כלנית' ו'הבית האמריקאי' בו זמנית. הכוחות תקפו את המחבלים השתלטו על שני הבתים ופוצצו אותם. תוך כדי לחימה נפצעו שלושה לוחמים.
פעולת כח המשנה כח משייטת 13 בפיקוד חנינא עמישב הגיע מול החוף, המתין בים כ-14 דקות כדי לתת קדימות לנחיתת כח א'. בשעה 23:30 נחת בחוף והחל לנוע לעבר יעד 'נרקיס' – ביתו של 'אבו יוסוף' שהיה 250 מטר ממנו. השטח היה מטע בננות והגיעה לשדה פתוח של 100 מטר ליעד. זיהה במשקפת שני כלי רכב ותנועה של אנשים בקרבת הבית. התקדם בהסתר עד 20 מטר מהיעד פרס את הכח לשלוש חוליות בשעה 01:00 פתח באש על מחבלים במרפסת הבית.
מהבית יצאו כמה נשים בצעקות מה שנראה לו כהסחת דעת מכוונת. מדרום הגיעה משאית עם שלושה מחבלים שפתחו באש וגם רקטה נגד טנקים שלא פגעה. נראה היה לו שזיהה מחבלים נעים לאזור החוף. ושלח חוליה אחת נגדם. עמישב לא ראה אפשרות לוודא שאין אנשים בבית והציע לותר על פיצוצו.
בדיון בחפ"ק הרמטכ"ל ובהמלצתו של אל"ם חיים נדל התקבלה החלטה ובשעה 00:26 נאמר לעמישב להתפנות מבלי לפוצץ את בית 'נרקיס'.
פעולת כח ב'
הכוח בפיקוד הסמח"ט סא"ל עוזי יאירי המריא מבסיס רמת דוד בשני יסעורים העננות הקשתה על הניווט אך הטייסים מצאו את האתר, הנחיתו את הכח במקום המיועד ושבו לבסיס רמת דוד. הכח נע ליעדים ובשעה 22:47 התפצל לשלושה כוחות משנה: ב-15 ביוני בשעה 01:17 פונה כח ב' עם כל אנשיו על ידי שני יסעורים לבסיס רמת דוד.
לוח אירועים
לוח הזמנים להתרחשויות בעת המבצע.
תוצאות המבצע
מבצע "ברדס 20" השיג את מטרתו והמשימות שהוטלו על הכוחות מולאו בהצלחה. קביעתו של שאול סלע שניתן להנחית סירות גומי בחוף עמדה במבחן. הכוח המושט הגיע לחוף בצורה חשאית מבלי להירטב. סירות הגומי יצאו מהחוף עם הפושטים והפצועים מבלי להתהפך. מפקדי הכוחות הגיבו נכון וביעילות לשינויים שהתגלו בשטח. ההתקלות בסיור המחבלים נעשתה בהפתעה, הלוחמים התגברו והמשיכו את המשימה. במקום בית 'דליה' פוצץ בית מחבלים אחר. פיצוץ בית 'אבו יוסף' לא בוצע עקב המצאות אזרחים בו. הפעולה הפתיעה את המחבלים ושיבשה את פעילותם בדרך הים. שמונה מחבלים נהרגו ושבעה נפצעו. לכוח המבצע היו חמישה פצועים. המבצע היה ביצוע משולב ראשון של חטיבת הצנחנים ים אוויר ויבשה בהיקף רחב ובעומק האויב. הצלחתו הפיחה גאווה וביטחון בצבא כבסיס למבצעים בעתיד.
קישורים חיצוניים
מבצע ברדס 20 באתר עמותת חיל הים.
יאיר טאו
יאיר טאו (26 בספטמבר 1940 – 2 באוקטובר 2011) היה ספורטאי ישראלי. אלוף ישראל (1964) ושיאן ישראל בריצת 400 מטר משוכות, שחקן ומאמן הפועל חולון והפועל רחובות וכן שחקן נבחרת ישראל בכדוריד. חבר מועצת עיריית חולון וממלא מקום ראש העיר חולון.
ביוגרפיה
טאו נולד וגדל בהרצליה. שיחק כדוריד בקבוצת הפועל הרצליה. עבר לחולון ועבד כמורה לחינוך גופני בתיכון חדש בחולון. במקביל, שיחק ואימן כדוריד בקבוצת הפועל חולון ואחר כך בקבוצת הפועל רחובות, וכן בנבחרת ישראל בכדוריד.
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב בסוף יוני 1963 זכה טאו במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 1:00.6 דקות, אחרי פביאן דרזנר מהפועל ירושלים שקבע שיא ישראלי חדש של 58.5 שניות ולפני עודד גינדין מהפועל נען (1:01.3 דקות).
אלוף ישראל ושיאן ישראל
בתחרות בין נבחרת ישראל לבין נבחרת יוון שנערכה בסלוניקי, יוון ביוני 1964 קבע טאו בריצת 400 מטר משוכות שיא ישראלי חדש של 58.3 שניות, שיפור לשיא בן השנה של פביאן דרזנר (58.5 שניות). חודש לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט ביולי אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 400 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש של 56.9 שניות, לפני עודד גינדין מהפועל נען שקבע תוצאה זהה וד. וינברג מאליצור (1:02.00 דקות) ומדליית כסף, בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.1 שניות, אחרי לוי פסבקין (22.5 שניות) ולפני י. קנר מהפועל חדרה (23.3 שניות)
בשנות ה-80 הקים טאו את "הירוקים" במפלגת העבודה, שחרתה על דגלה את חשיבות איכות הסביבה. בשנת 1989 נבחר לראשונה למועצת עיריית חולון וכיהן בתפקיד זה במשך כ-5 קדנציות. שימש בתפקיד ממלא מקום ראש עיריית חולון עד ליום מותו.
חייו האישיים
טאו היה נשוי לעדינה, אב לשלושה ילדים, ירון, אורית ואסף וסב ל-7 נכדים. ירון נהרג בתאונת דרכים כשהיה בן 17.
הנצחה
ב-24 בינואר 2013 חנך מוטי ששון ראש העיר חולון אולם ספורט חדש על שמו של יאיר טאו.
פט וייט
רוברט "פט" וייט (באנגלית: Robert "Pat" White) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל. בתפקידו האחרון שירת כמפקד הקורפוס השלישי של צבא ארצות הברית.
ביוגרפיה
וייט סיים ב-1986 תואר ראשון בהיסטוריה בקולג' קלרמונט מק'קנה והתגייס לצבא כקצין שריון. במהלך שירותו הוצב במזרח התיכון, באירופה ובדרום אסיה. הוא השתתף במלחמת עיראק, מלחמת אפגניסטן ובמבצע נחישות טבועה.
בתחילת שירותו הצבאי שימש מפקד מחלקה ברגימנט המשורין ה-77 וברגימנט המשורין ה-33 בפורט לואיס. הוא סיים קורס מתקדם של קציני שריון וארטילריה וב-1991 מונה למפקד פלוגה ברגימנט ה-32 של הדיוויזיה המשוריינת הראשונה ולאחר מכן עוזר למפקד הדיוויזיה. ב-1993 מונה למפקד פלוגה ברגימנט החי"ר הרביעי המוצב בגרמניה. ב-1998 מונה לקצין מבצעים בגדוד השני של הרגימנט המשורין ה-70 ובתפקידו הבא שימש קצין מטה בפיקוד הכוחות המשותף.
במלחמת עיראק פיקד על הגדוד השני ברגימנט המשורין ה-37 ושימש קצין מטה בדיוויזיה המשוריינת הראשונה. ביוני 2007 מונה למפקד החטיבה השנייה בדיוויזיה שתחת פיקודו הוצבה בעיראק. ביולי 2009 מונה לסגן מפקד פיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית. ביוני 2011 מונה לסגן מפקד מרכז הלוחמה המשולב בפורט לוונוורת'. ביוני 2012 מונה לסגן מפקד הדיוויזיה השלישית, בתקופת שירותו הוצבה הדיוויזיה באפגניסטן והוא שימש סגן מפקד אזור דרום של כוח נאט"ו. באוגוסט 2013 מונה לראש תא התיאום לפקיסטן ואפגניסטן באגף התכנון של המטות המשולבים.
בספטמבר 2015 מונה לסגן לענייני מבצעים, תכנון ואימונים בפיקוד כוחות צבא ארצות הברית. ב-2016 מונה למפקד הדיוויזיה המשוריינת הראשונה, תחת פיקודו הוצבה הדיוויזיה בעיראק והוא שימש כמפקד הכוח המשותף היבשתי בלחימה נגד דאעש. בתפקידו הבא שימש קצין אג"ם של פיקוד אירופה. ביוני 2019 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הקורפוס השלישי, בספטמבר 2019 מונה למפקד כוח משימה משותף משולב - מבצע נחישות טבועה. כיהן בתפקיד עד פרישתו באוקטובר 2022.
וייט בעל תואר שני בניהול מאוניברסיטת מרכז מישיגן ותואר שני בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצבא. נשוי לאמה ואב לשלושה.
טובי טיילר בקרקס
טובי טיילר בקרקס (באנגלית: Toby Tyler or 10 Weeks with a Circus) הוא סרט קולנוע אמריקאי בבימויו של צ'ארלס ברטון שיצא לאור בשנת 1960, הסרט מבוסס על ספרו של ג'יימס אוטיס.
תקציר העלילה
הסרט מספר את סיפורו של טובי טיילר (קווין קורקורן), נער יתום בן 11, המתגורר בעיירה אצל דודו העני, טובי מרגיש שאיו הוא רצוי בבית, הוא הולך לצפות בהופעות הקרקס שהגיע אל עיירתם ושם הוא מוצא עבודה כמוכר בוטנים, פופקורן ותפוחים, הוא מצטרף אל הקרקס במסעה ברחבי ארצות הברית ושם מגלה טובי את העולם של אקרובטיקה והפעלולים השונים בקרקס, הוא מתיידד עם בן (הנרי קלווין), האחראי על הקוף-ליצן המאולף מר סטאבס, באחד האימונים על רכיבת סוסים לקראת אחת הופעות נפצע אחד הנערים המופיעים בקרקס, טובי מחליף אותו ובעזרתו של בן וחברים נוספים ובעזרת ידידו הקוף מר סטאבס הופך טובי במהירות לכוכב רכיבה ומלהיב את הקהל בהופעותיו.
בשנת 1964 שודרה בטלוויזיה בארצות הברית כהצגה בשני פרקים.
קריטנדנצרטופס
קריטנדנצרטופס (שם מדעי: Crittendenceratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים אשר חי בקרטיקון העליון מלפני 73 מיליון שנה באמריקה הצפונית.
דינוזאור זה התגלה בתצורות פורט קריטנדן שבאריזונה ומהם קיבל את שמו המדעי ("הפרצוף המקורנן של קריטנדן"). סוג זה הכיל מין אחד - Crittendenceratops krzyzanowskii, אשר תואר בשנת 2018 בידי סבסטיאן דלמן. זהו הדינוזאור הראשון שתואר מאותם תצורות.
דינוזאור זה הגיע לאורך של 3–4 מטרים והיה בעל דמיון לנסוטוצרטופס ולאווצרטופס. היה לו ראש ענקי עם מקור רחב ומוגבה, דומה למקור של תוכי שאיתם פיצח מזון קשה. בניגוד לרוב בני תת-משפחת הצנטרוזאורים הוא הכיל קרניים ארוכות על המצח שפנו מטה בסלסול. בניגוד לרוב הצנטרוזאורים הוא היה חסר קרן על החוטם, בדומה לפכירינוזאורוס. העיניים היו קטנות והגולגולת קצרה עם עטרה קטנה מעוטרת בזיזים קטנים.
כיום משייכים אותו לשבט Nasutoceratopsini בתת-משפחת הצנטרוזאורים, לצידם של הנסוטוצרטופס, האווצרטופס והיהואקאוצרטופס.
מיילדות
מיילדוּת (או יילוּד) היא תחום התמחות ברפואה המתמקד בטיפול באישה בעת ההיריון, הלידה ומשכב הלידה. התחום כולל מעקב אחר האישה ההרה, פתולוגיה בהיריון, סיבוכים בהיריון, הערכת מצב העובר, ניהול הלידה, מצבי חירום בלידה ועוד.
בדיקות סקר בהיריון
בדיקות סקר בהיריון נועדו להעריך הריונות בסיכון כלומר הריונות שבהם העובר, האם או התינוק שייוולד הם בסיכון לתחלואה או לתמותה. קיימות מספר דרכים ובדיקות, טרם ההיריון, במהלך ההיריון ובמהלך הלידה עצמה, שמטרתן להצביע על סיכונים אפשריים בהיריון.
במהלך ההריון או קודם לו ניתן לערוך בדיקות סקר גנטיות, לאיתור נשאות סמויה לפגמים גנטיים. בדיקות במהלך ההיריון וטרום הלידה כוללות תבחין משולש, מבחנים להערכת לידה מוקדמת, בדיקת מוניטור עוברי, בדיקות להערכת בשלות עוברית, סקר לסוכרת הריונית ועוד רבות.
הערכת העובר מתבצעת באמצעות בדיקת אולטרה סאונד להיריון, בדיקת שקיפות עורפית, דיקור מי שפיר, בדיקת סיסי שליה, הערכת תנועות העובר, פרופיל ביופיזיקלי ותבחינים נוספים.
לידה
הלידה היא באופן כללי תהליך טבעי ובטוח; למרות זאת, לעיתים מתרחשים סיבוכים במהלך הלידה:
לאחר הלידה
משכב הלידה הוא תקופה של שישה שבועות שתחילתה עם סיום הלידה. בתקופה זו חוזר גוף היולדת, מבחינת רמת ההורמונים וגודל הרחם, למצבו לפני ההיריון. התינוק מסתגל בתקופה זו לחיים מחוץ לרחם, שבהם עליו לנשום ולאכול בכוחות עצמו, ולא דרך חבל הטבור. ארגון הבריאות העולמי מתאר תקופה זו כקריטית לבריאות היולדת והתינוק, שאינה זוכה לתשומת לב נאותה.
בימים הראשונים (2–4 ימים) שלאחר הלידה ממשיכים היולדת והתינוק לשהות בבית היולדות, ונמצאים תחת מעקב רפואי. יש סיבוכים הנגרמים ליולדת כתוצאה מהלידה שהשפעתם ארוכת טווח, בהם צניחת אברי האגן (חולשת שרירי רצפת האגן) או דמם שלאחר לידה. תוצאה קיצונית של לידה היא מות היולדת כתוצאה מהלידה.
היסטוריה
לפני המאה ה-18 היה הטיפול באישה ההרה וביולדת נחלתן הבלעדית של נשים. האישה ההרה הזמינה ידידות קרובות ובנות משפחה על מנת שילוו אותה. מיילדוֹת טיפלו בכל שלבי הלידה. נוכחות של רופאים הייתה נדירה ביותר, והתרחשה רק כאשר אירע סיבוך חמור. השתתפות גבר בלידה נחשבה כפוגעת בצניעות האישה. רופא גרמני, שבשנת 1522 התחפש לאישה כדי להיות נוכח בלידה, הועלה על המוקד.
במאה ה-18 חלו התפתחויות בתחום המיילדות, ובפרט הבנת הפיזיולוגיה של ההיריון והלידה. בסוף המאה ה-18 השיגו רופאים הבנה במבנה הרחם ובשינויים שהוא עובר במהלך הלידה. כל אלה הביאו לכניסתם של גברים לתחום שקודם לכן היו בו רק נשים. נוסדו בתי יולדות שחיזקו את אחיזתם של רופאים בתחום זה, שקודם לכן התאפיין בלידת בית בסיוע מיילדת. בין הגברים הראשונים באותה תקופה יש להזכיר את פרדריק ראוש, ההולנדי שאף הפך למפקח ולבוחן רפואי של המיילדות
במאה ה-19 נבלמה התפתחותו של תחום המיילדוּת, בעיקר עקב התנגדות של הממסד הרפואי, וקיפאון זה נמשך עד לשנות ה-80 של המאה ה-19. היה קשה ביותר לרכוש השכלה במיילדות ולזכות בהכרה כרופא. בשלהי המאה ה-19 החלה להתפתח התפיסה המודרנית של מיילדות, ונוכחות של רופא בלידה הפכה למקובלת. ברבות ממדינות אירופה הונהג רישוי של העיסוק במיילדות. התפתחות ההרדמה סללה את הדרך לשימוש בניתוח קיסרי.
עד לשנות ה-80 של המאה ה-18 שיעורי תמותת יולדות בבתי היולדות היו גבוהים ביותר. הרופא איגנץ זמלווייס שם לב שבלידת בית שיעורי התמותה מזיהום לידה היו נמוכים במידה ניכרת מאלה שבבתי היולדות. הוא גילה ב-1848 שנטילת ידיים בחומר מחטא בבתי יולדות מקטינה מאוד את הידבקות היולדות באלח דם. שיטתו התקבלה בהונגריה, אך נתקלה בשמרנות במדינות אחרות, ורק כעבור שנים אחדות ניתן לה ביסוס תאורטי, בתאוריית מחלות מחיידקים של לואי פסטר.
גמר גביע המדינה בכדורגל 2016
גמר גביע המדינה בכדורגל 2016 התקיים באצטדיון טדי בירושלים ב-24 במאי 2016, ובו נקבע כי מחזיקת גביע המדינה בכדורגל 2015/2016 היא מכבי חיפה, שניצחה במשחק את מכבי תל אביב בתוצאה 0–1. הייתה זו המהדורה ה-77 של גביע המדינה, וה-63 מאז קום המדינה.
מכבי חיפה זכתה בגביע השישי בתולדותיה, בהופעתה ה-16 בגמר הגביע (ה-15 מאז קום המדינה). הייתה זו הופעתה הראשונה בגמר מאז ההפסד 1–2 להפועל תל אביב ב-2012, וזכייתה הראשונה מזה 18 שנים, אז גברה על הפועל ירושלים 2-0 לאחר הארכה ב-1998. עבור מכבי תל אביב הייתה זו הופעתה ה-35 בגמר הגביע, וה-26 מאז קום המדינה. מכבי תל אביב הגיעה לגמר כשיאנית הזכיות בגביע (23 זכיות, 17 לאחר קום המדינה), וכמחזיקת הגביע המכהנת לאחר שגברה 2–6 על הפועל באר שבע במשחק הגמר הקודם.
שתי הקבוצות נפגשו בעבר במעמד הגמר ארבע פעמים. מאזן הניצחונות ערב הגמר עמד על שני ניצחונות לכל קבוצה, כאשר מכבי חיפה ניצחה ב-1962 (5-2 במשחק חוזר אחרי שוויון 0-0 במשחק הראשון) וב-1993 (1-0), ומכבי תל אביב ניצחה ב-1987 (4-3 בפנדלים אחרי שוויון 3-3 בתום הארכה), וב-2002 (5-4 בפנדלים אחרי שוויון 0-0 בתום הארכה).
משחק הגמר הוכרע משער בודד שנכבש בדקה ה-36 בבעיטה חופשית. ישנה מחלוקת לגבי זהות כובש השער, בין הבועט לודוביק אוברניאק לבין חן עזרא, שספק נגע בכדור בדרכו אל השער. על פי נתוני ההתאחדות לכדורגל בישראל, הקרדיט לכיבוש השער ניתן לעזרא.
מכבי חיפה
שמינית הגמר זימנה למכבי חיפה מפגש מול יריבתה העירונית, הפועל חיפה, באצטדיון סמי עופר. מכבי חיפה הוגרלה כקבוצה הביתית, והכריעה את המשחק משער בודד בדקה החמישית. גליינור פלט כבש את השער היחיד במשחק בבעיטה מ-18 מטרים, וקבע את תוצאת הסיום, 1-0 למכבי חיפה.
ברבע הגמר הוגרלה חיפה למפגש כפול מול בני יהודה תל אביב. המפגש הראשון נערך באצטדיון בלומפילד, מגרשה הביתי של בני יהודה. לאחר מחצית מאופסת, זכתה חיפה לפנדל בדקה ה-54, לאחר שריקה מעוררת מחלוקת בעקבות ספק דחיפה של איציק עזוז על לודוביק אוברניאק. אלירן עטר דייק מהנקודה הלבנה והעלה את חיפה ליתרון. רבע שעה לאחר מכן איזנה בני יהודה, עם נגיעה מקרוב של גל צרויה לאחר כדור קרן של פדרו גלבאן. בדקה ה-74, חמש דקות לאחר שער השוויון, השלימה בני יהודה מהפך, לאחר מבצע אישי מרשים של מבשל השער הראשון, גלבאן. בדקה ה-84 איזנה חיפה את התוצאה, לאחר שפלט קיבל כדור מעטר ותוך כדי נפילה גלגל את השוויון של חיפה, 2-2 בסיום. ההכרעה עברה לאצטדיון סמי עופר, ובדקה ה-31 העלה גלבאן את בני יהודה ליתרון לאחר כדור קרן של אנטוניו מרשיץ'. שלוש דקות בלבד לאחר מכן איזן גילי ורמוט בבעיטה לחיבורים מכ-17 מטרים. בדקה ה-43 הושלם המהפך, לאחר שער עצמי של בן אלגרבלי, שניסה למנוע את הכדור מפלט אך כבש לשערו הוא. בדקה ה-56 קבע בניון 1–3 וקירב את חיפה לחצי הגמר. בדקה ה-72 קבע פלט בנגיחה את תוצאת המשחק, 4-1 לחיפה, שעולה לחצי הגמר עם 3–6 בסיכום המפגשים.
בחצי הגמר המתינה לחיפה הגרלה קשה בדמותה של הפועל באר שבע, פינאליסטית העונה הקודמת ומי שזכתה בסיום העונה באליפות המדינה. משחקי חצי הגמר נקבעו לאצטדיון סמי עופר, כך שמכבי חיפה נהנתה ממשחק באצטדיונה הביתי, ומימשה את יתרונה לאחר 29 דקות. בניון שלח את פלט, שתוך כדי גלישה הכניע את דודו גורש וקבע 0–1 לחיפה. שלוש דקות לאחר מכן, פרץ טאלב טוואטחה באגף שמאל ובישל לפלט את השני שלו, 2-0 מהיר לחיפה. שש דקות לאחר שהשלים צמד, נאלץ פלט לצאת עקב פציעה, והוחלף באלירן עטר. המחליף היה לכובש השער השלישי בדקה השמונים, לאחר התקפה מתפרצת בסיומה כבש מבישול של ורמוט. בדקה ה-87 כבש אנתוני ואקמה בנגיחה את השער המצמק, ובסיום 1–3 לחיפה בדרך לגמר הגביע.
מכבי תל אביב
מחזיקת הגביע המכהנת פתחה במירוץ לשמירה על התואר במפגש מול הפועל ניר רמת השרון מהליגה הלאומית. המפגש, שהתקיים באצטדיון גרונדמן, היה השני בלבד של המאמן פיטר בוס בתפקיד, מאז החליף את סלבישה יוקאנוביץ'. כבר בדקה ה-11 עלתה מכבי ליתרון 0–1 מפנדל מדויק של ברק יצחקי, לאחר ספק תפיסה ברחבה. בדקה ה-67 זכתה גם רמת השרון לפנדל מפוקפק, לאחר ספק עבירה של יואב זיו. יוסי שבחון, שחקן העבר של מכבי, איזן מהנקודה הלבנה, אך כעבור ארבע דקות חזר היתרון למכבי לאחר שעדן בן בסט כבש בבעיטה חזקה ושטוחה מחוץ לרחבה. בדקה ה-81 נפסק כדור עונשין שלישי במשחק, לאחר שעומר צלישר הכשיל ברחבה את בן בסט. ערן זהבי המחליף כבש וקבע 1–3 למכבי תל אביב בסיום.
בשמינית הגמר שוב פגשה מכבי יריבה מהלאומית למשחק חוץ, כאשר הוגרלה למשחק מול הפועל ראשון לציון באצטדיון הברפלד. מכבי הפייבוריטית הופתעה בדקה ה-21, כאשר מוחמד אבו אל-היג'א כבש בבעיטה חופשית לרשת של דניאל ליפשיץ. מכבי לחצה על שערה של ראשון לציון וחיפשה את שער השוויון במשך דקות ארוכות, ורק בדקה ה-74 הצליחה להשיג אותו. אורלנדו סה, שעלה כמחליף במחצית להופעת הבכורה שלו במועדון, כבש בנגיחה לאחר הגבהה מדויקת של אלי דסה. המשחק עבר להכרעה בהארכה, ובדקה ה-101 הצליחה מכבי להשלים את המהפך. דור מיכה שלח את הכדור לרחבה, ומשם כבש זהבי במספרת מרהיבה את שער הניצחון של האורחת. שלוש דקות לאחר השער הורחק עמרי בן הרוש בכרטיס אדום, אך מכבי הצליחה לשמור על התוצאה עד הסיום ולהעפיל לרבע הגמר.
ברבע הגמר פגשה מכבי לראשונה יריבה מליגת העל, כאשר הוגרלה למפגש כפול מול הפועל כפר סבא. המשחק הראשון נערך באצטדיון לויטה בכפר סבא, ובו השיגה מכבי מקדמה משמעותית לקראת הגומלין. מסכת השערים החלה בדקה ה-33, כאשר האריס מדוניאנין הגיע מאחור למסירה של זהבי ובעט היטב למשקוף ופנימה, 1-0 למכבי. בדקה ה-55 העביר דסה כדור רוחב מאגף ימין, זהבי פספס את הכדור ועדן בן בסט הגיע היטב וכבש מקרוב כדי לקבוע 0–2. בדקה ה-88 קבע דור מיכה את תוצאת המשחק עם בעיטה ברגל שמאל מחוץ לרחבה, 3-0 בסיום למכבי תל אביב. הגומלין היה למשחק הגביע היחיד של מכבי באותה העונה באצטדיון בלומפילד. מכבי עלתה בהרכב משני בעקבות היתרון המבטיח מהמשחק הראשון, אך לאחר 23 דקות עלתה על לוח התוצאות, כאשר עדן בן בסט בישל לשלומי אזולאי שבעט שטוח אל הרשת. בן בסט, מבשל השער הראשון, היה חתום על השער השני בתוספת הזמן של המחצית הראשונה. בן בסט עבר את השוער, שהכשיל אותו ברחבה, וסחט כדור עונשין לזכות מכבי. בן בסט עצמו ביצע היטב את הבעיטה, 2-0 למכבי. התוצאה נותרה עד לסיום, ומכבי המשיכה לחצי הגמר עם 0–5 בסיכום המפגשים.
בהגרלת חצי הגמר נמנעה מכבי ממפגשים קשים מול מכבי חיפה או באר שבע, והגרילה את בני סכנין. המפגש נערך באצטדיון סמי עופר בחיפה, והיה למשחק רווי שערים ושנוי במחלוקת. בדקה ה-22 הפתיעה סכנין עם שער יתרון, שהיה צריך להיפסל. דיוגו קאצ'ובה שלח כדור עומק, שלושה שחקני סכנין נמצאו בעמדת נבדל, ואחד מהם, פיראס מוגרבי, הגיע לכדור וכבש. חמש דקות לאחר מכן, השיגה מכבי את השוויון במהלך שנוי במחלוקת. הכדור נמסר לעלי עותמאן שאפשר לו לצאת לחוץ בגלל מתיחה בשריר. טל בן-חיים מיהר לחדש את המשחק ולא להחזיר את הכדור לשחקני סכנין (מאמן סכנין, יוסי אבוקסיס, נראה כשהוא מסמן לעותמאן ליפול לדשא רק לאחר חידוש המשחק). המהלך המשיך דרך דור מיכה, שהגביה מימין לברק יצחקי, שנגח לרשת את שער השוויון. במהומה שהתפתחה על כר הדשא לאחר השער, הורחק אבוקסיס לאחר שדחף את בן חיים. בדקה ה-52 ניצלה סכנין טעות נדירה של זהבי, שאיבד לז'ורז'יניו. הברזילאי פרץ קדימה ובישל לשלומי אזולאי את שער היתרון, 2-1 לסכנין. בדקה ה-66 חזרה מכבי למשחק פעם נוספת, לאחר עבירה של תאמבי סגס ברחבה על יצחקי. זהבי דייק מהנקודה הלבנה וקבע שוויון 2-2. בדקה ה-85 עלתה מכבי ליתרון בפעם הראשונה במשחק, משער דרמטי של בן חיים, שפרץ משמאל למרכז לאחר מסירה של מדוניאנין, ובעט היטב בימין לפינה הרחוקה. 3-2 למכבי תל אביב בסיום, בדרך לגמר גביע המדינה.
מחצית ראשונה
מכבי תל אביב הגיעה להזדמנות הראשונה במשחק לאחר עשר דקות בלבד. הבלם איתן טיבי שלח כדור עומק גבוה לכיוונו של בן חיים, אייל משומר שהקדים את בן חיים נגח לכיוון שערו הוא, אך הכדור המסוכן חלף סמוך לעמוד ויצא לקרן. הצהובים המשיכו לשלוט במגרש, ובדקה ה-22 התקרבו פעם נוספת לכיבוש. ניסיון בעיטה של האריס מדוניאנין נבלם על ידי ההגנה עד לבן חיים באגף שמאל. הקיצוני השמאלי ניסה לסובב לפינה הרחוקה, אך הבעיטה לא הייתה מדויקת והחמיצה את המסגרת.
דקה לאחר מכן, הגיעה חיפה להזדמנות הראשונה שלה במשחק. כדור ארוך של משומר מחלק המגרש של הירוקים עבר את כל שחקני ההגנה והגיע לגוזלן, שמול השוער בעט מעל למשקוף. גם לאחר המצב של חיפה, המשיכה מכבי תל אביב לשלוט במשחק ללא עוררין, ובדקה ה-34 כמעט ובאה על שכרה בתום מהלך נאה. אבי ריקן מסר לבן חיים, שהעביר בנגיעה בעקב למיכה. האחרון שלח בכדור עומק את ריקן בצד שמאל של הרחבה, וריקן העביר בנגיעה כדור שטוח למרכז הרחבה. הראשון להגיע היה זהבי, אך הכדור שלו עלה מעל למשקוף.
בדקה ה-36, ובניגוד למהלך המשחק, עלתה חיפה על לוח התוצאות. לודוביק אוברניאק הגביה כדור נייח מאגף ימין לעבר הפינה הרחוקה, הכדור עבר את כל שחקני ההגנה וספק נגע ברגלו של חן עזרא, אך לא שינה את כיוון התנועה. פרדראג ראיקוביץ' המופתע לא זז, והכדור חדר לרשת. שער מקרי של הירוקים, שנרשם לזכותו של עזרא.
בדקה הארבעים הגיעה מכבי תל אביב למצב קורץ, והתקרבה לשוויון. מיכה הגביה מסף הרחבה מצד ימין אל עבר זהבי, שנותר פנוי ונגח היטב מכארבעה מטרים, אך ולדימיר סטויקוביץ' הצליח להדוף מקו השער. דקה לאחר מכן, רגע של מחלוקת כאשר נגיעת יד של משומר ברחבה לא הניבה פנדל לצהובים, לאחר שהשופט ריינשרייבר קבע שהיד הייתה צמודה לגוף.
השליטה של הצהובים לא הניבה פרי עד המחצית, שהסתיימה ביתרון 0–1 למכבי חיפה.
מחצית שנייה
גם המחצית השנייה התנהלה בשליטה מוחלטת של מכבי תל אביב. מכבי חיפה הסתגרה בהגנה ומיעטה לצאת להתקפות, בניסיון לשמור על היתרון.
המצב הראשון בחצי השני הגיע בדקה ה-57. כדור גבוה של אבי ריקן עבר את כל שחקני ההגנה והגיע לנוסא איגיבור, שמתיבת החמש בעט תוך כדי גלישה מעל למשקוף. שתי דקות לאחר מכן שוב דרשה מכבי תל אביב כדור עונשין לאחר שנטע לביא הפיל את ריקן ברחבה, אך השופט שוב סימן להמשיך.
בדקה ה-68 הגיעה מכבי חיפה להזדמנות בהתקפה מתפרצת, בסיומה סובב חן עזרא מצד שמאל ממצב נוח, אך החמיץ את המסגרת. שבע דקות מאוחר יותר ניסה בן חיים במצב דומה מן העבר השני, אך גם הוא החמיץ את שערו של סטויקוביץ'. מספר דקות עברו ושוב מכבי סיכנה את השער, בן חיים פרץ משמאל והעביר למרכז הרחבה, סטויקוביץ' שיצא משערו נכנע לכדור שבעט ריקן תוך כדי גלישה, אך הכדור החמיץ במעט את הפינה הקרובה.
מכבי חיפה המשיכה להסתגר עד לסיום, והצליחה למנוע ממכבי תל אביב לכבוש את השוויון. בסיום, 1-0 למכבי חיפה, שזוכה לאחר 18 שנים בגביע השישי בתולדותיה.
דליה גותן
דליה גותן (6 ביולי 1927 - 29 במאי 2017) הייתה פעילה חברתית לקידום זכויות נשים בישראל, יו"ר מועצת ארגוני נשים בישראל, יו"ר המחלקה לחינוך בויצו עולמית וויצ"ו ישראל. ייצגה את מועצת ארגוני נשים ואת ויצו בוועידות בינלאומיות לנשים ושימשה כשליחת משרד החוץ ומרצה בפני קהילות יהודיות ברחבי העולם.
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב ליצחק ציזלינג, שהיה מפקד "ההגנה" בתל אביב ואחיו של אהרן ציזלינג, שר החקלאות הראשון ומחותמי מגילת העצמאות. אמה סימה הייתה בתם של לאה ודוד איזמוז'יק, ממייסדי תל אביב, שכיהן כסגנו של מאיר דיזנגוף בעיריית תל אביב. בוגרת הגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב, למדה פסיכולוגיה, חינוך ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. נישאה בוושינגטון לעו"ד יעקב גותן, ששימש כסגן מפקד העיר העתיקה בירושלים, וחבר הסגל הראשון של שגרירות ישראל בארצות הברית. הייתה בין מקימי היחידה הפסיכולוגית בצה"ל במלחמת העצמאות, כאזרחית עובדת-צה"ל שירתה יחד עם זוכה פרס נובל פרופ' דניאל כהנמן והפסיכולוג אליעזר קרני, והשתחררה בדרגת ייצוג רב-סרן.
הקדישה את חייה לפעילות ציבורית לקידום נשים ברחבי הארץ. הקימה את ה"סמינר לאזרחות פעילה" בויצ"ו ישראל, שנועד לחזק את הדימוי העצמי של נשים ולקדמן לעמדות מפתח בהליכי קבלת החלטות. כיושבת-ראש מחלקת חינוך לגולה, עסקה בכתיבת חומר על יהדות ומדינת ישראל שהופץ ב-50 פדרציות יהודיות ברחבי העולם. במסגרת תפקידה כראש מועצת ארגוני נשים בישראל, יזמה את האירוע השנתי בבית-הנשיא לציון יום האישה. במסגרת תפקידה זה שמשה כראש משלחת ה-NGO בוועידת האו"ם בבייג'ינג בשנת 1995 שעוררה את המודעות לשוויון בין נשים וגברים ובה נטלה חלק משמעותי, הגב' הילרי קלינטון.
ביתה של דליה גותן, ד"ר ענת פלג, היא חוקרת תקשורת ומנהלת המרכז לתקשורת ומשפט באוניברסיטת בר-אילן; חתנה ד"ר ישראל פלג מנכ"ל החברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה.
יואל דוד סטרשונסקי לוינזון
יואל דוד סטרשונסקי לוינזון (לעיתים נכתב שם משפחתו לבינסון, לוונשטיין או לווינשטיין; כונה דער ווילנער בעל הבית'ל (יידיש: "בעל הבית'ל [=האברך] הווילנאי"); 1816 - 27 ביוני 1850) היה חזן וזמר אופרה יהודי ליטאי.
תולדות חייו
נולד בליבוי, בנו של חזן העיר, צבי הירש לווינשטיין. בהיותו כבן שש בא עם אביו לעיר וילנה, כאשר התמנה אביו לחזן בבית הכנסת הגדול בעיר. הוא זכה לחינוך יהודי ולמורים פרטיים שלימדו אותו רוסית, גרמנית ועברית. מגיל 11 שילב אותו אביו בתפילה ומשנפטר האב מינה הקהל את יואל דוד בן ה-14 לחזן בית הכנסת הגדול תחתיו, אף על פי שלא סיים עדיין את לימודיו. הקהילה החתימה את לוינזון על חוזה לפיו תשולם לו משכורת בעודו אברך. כינויו בשלב זה היה "דער ווילנער בעל הבית'ל" (באלעבעסל), האברך מווילנה. תפקידו כחזן רשמי החל רק כאשר הגיע לגיל 22. כאשר נשא, זמן קצר לאחר מכן את בתו של אחד מעשירי העיר, מרדכי סטראשון (שלקח עליו חסות מאז בר המצווה שלו), נוסף לשם משפחתו השם "סטרשונסקי".
בין היתר יצא לוינזון למסע בקהילות הורודנה, ביאליסטוק, קלווריה וורשה.
על אף ההצלחה לה זכה, שקע לוינזון בדיכאון בעקבות מות ילדיו בזה אחר זה. סמוך לביתו התגורר המלחין סטניסלב מוניושקו, ששם לב שהחזן מפזם בדייקנות את המנגינות שהלחין, אותן שמע מבעד לחלון הפתוח. בעקבות גילוי זה התקרבו השניים, כאשר המלחין החל להגיע לבית הכנסת לשמוע את לוינזון.
חרף מחאות נמרצות הן מצד משפחתו והן מצד הקהילה, הצטרף לוינזון למוניושקו לנסיעה משותפת לוורשה, שבמסגרתה הופיע באופרה של ורשה ואף בארמון הנסיך בקטעים מתוך האופרה "הַלקַה" של מוניושקו. בעת שהותו בוורשה הגיעה אליו הידיעה על מות בנו האחרון, לוינזון התמוטט, החליט לא לשוב לביתו והחל לנדוד בין עיירות פולין בעילום שם ולעיתים שימש כחזן מזדמן בקהילות שונות. כאשר קולו בגד בו שב לביתו והתגורר בבית אחותו לאחר שהתגרש מאשתו. הקהילה המשיכה לשלם את משכורתו על אף שלא שימש עוד כחזן בפועל. כאשר התדרדר עוד מצבו הנפשי הוא הועבר לאשפוז בבית מחסה לחולי נפש בוורשה, שם נפטר בי"ז בתמוז תר"י, בגיל 34.
לחנים שחיבר
ליואל דוד מיוחסים הניגונים (לחנים) לפיוטים "מנוחה ושמחה", "והאר עינינו", "ממקומך" מתפילת שחרית, "הבט משמים וראה" מהתחנון, "מן המצר" מן ההלל ו"עזרא הסופר אמר לפניך" מהסליחות.
דמותו בתרבות
חייו הטרגיים היוו כר למספר יצירות:
טביעת האונייה קיאנגיה
טביעת האונייה קיאנגיה (SS Kiangya) התרחשה ב-4 בדצמבר 1948. האונייה, שהשיטה פליטים בין שני נמלים בסין, טבעה תוך אבדות כבדות בנפש.
האונייה, בעלת הדחק של 2,100 טון ומנועי קיטור, הוכנסה לשימוש בשנת 1939. היא הייתה אחת משמונה אוניות בשירות חברת קבוצת המסחר של שאנגחאי. היא הגיעה לנמל שאנגחאי מנאנג'ינג והפליגה ב-4 בדצמבר כשיעדה העיר נינגבו (Ningbo). הימים היו ימי מלחמת האזרחים בסין והיא הייתה עמוסה בפליטים שנמלטו מפני הכוחות הקומוניסטיים.
מספר הנספים באסון איננו ידוע: קיבולת האונייה הרשמית הייתה 1,186 איש, אך היו עליה בוודאות לפחות 2,150 איש ועוד מספר רב של נוסעים סמויים. מעריכים כי בסך הכל טבעו 2,750 עד 3,920 איש . 700 עד אלף ניצולים נמשו מהמים על ידי כלי שיט אחרים.
בשנת 1956 נמשו שני חלקי האונייה, הובלו למספנה בשאנגחאי ושם חוברו יחד. האונייה שופצה והוחזרה לשימוש תחת השם דונגפנג הונג 8 (Dongfang Hong 8). היא שימשה כמעבורת עד שהוצאה משירות ב-1983.
רפאל מילדולה (רב בלונדון)
חכם רפאל בן משה חזקיה מלדולה (ה'תקי"ד, 1754 - כ"א בסיוון ה'תקפ"ח, 3 ביוני 1828) היה רבה של קהילת יהודי ספרד ופורטוגל בלונדון, בעל ספר הלכות הנישואים "חופת חתנים".
תולדות חייו
מלדולה היה בן למשפחת מלדולה, משפחת חכמים ששורשיה בטולדו של המאה ה-13. נולד לאביו חכם משה חזקיה בליוורנו והיה נכדו של הרב רפאל מלדולה מחבר הספר מים רבים. למד הן לימודי קודש והן לימודי חול, את הסמכתו לרב החל כבר בגיל 15, וזכה לשמש את החיד"א שהסמיכו לרב בשנת תקנ"ו (1796). בשנת 1803 נתמנה לדיין בליוורנו.
ב-1805 עבר ללונדון על מנת לכהן כחכם, ראש קהילת יהודי ספרד ופורטוגל בעיר ורב בית הכנסת בוויס-מרקס. הרב מלדולה היה דמות דומיננטית בחיי הקהילה הספרדית אך גם האשכנזית ובינו לבין רבה של הקהילה האשכנזית רבי שלמה הירשל נקשרה ידידות אמיצה מה שהביא גם להתקרבות רבה בין הקהילות. לא רק בתוככי הקהילות היהודיות היה רבי רפאל דומיננטי אלא גם מחוצה לה, בנג'מין דיזראלי ואביו אייזק ד'יזראלי היו בין מכריו. הוא התכתב עם מלומדים יהודים ונוצרים, בהם הארכיבישוף מקנטרברי וראש קפלת ג'ורג' הקדוש בטירת וינדזור והתקבל אצל ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
מלדולה חיבר ספרים רבים בנושאי הלכה, חינוך ומוסר, תורה ומדע. הידוע שבהם הוא "חופת חתנים" (ה'תקנ"ו; 1796), שראה אור במהדורות רבות לאורך השנים. חיבורים נוספים משלו הם: "עבודת מקדש", על סדר עבודת יוה"כ; "קרבן תמים", "דרך אמונה" (בהקדמת חיבור זה הוא פורס את משנתו החינוכית ומדבר על שלמות התורה, אך מדגיש שלימודה מזקיק ידע רב בשאר חוכמות כביולוגיה וגיאוגרפיה, חשבון והנדסה) רבי רפאל חיבר גם מספר קונטרסים, כגון "אין עת לחשות" המשקף פולמוס על דרך הגיית המלה "מצאו" בפסוק "וַיֵּלְכוּ שְׁלֹשֶׁת-יָמִים בַּמִּדְבָּר, וְלֹא-מָצְאוּ מָיִם" שבסוף שירת הים, בתפילה. בנו ר' דוד מילדולה מעיד כי אביו חיבר עשרה ספרים שנותרו בכתבי יד. בין החיבורים בכת"י שהוא מזכיר נמצאים שיטה על הש"ס בשם "יד רמ"ה" ו"יד המלך" על משנה תורה להרמב"ם. ולא נודע היום על מציאותם של חיבורים אלה.
בשנת 1825 הכריז מרדכי מנואל נח על הקמת מדינה יהודית בשם אררט וקרא לכל יהודי העולם לעבור לשם, רבי רפאל יצא בצורה נחרצת נגד היוזמה.
משפחתו וצאצאיו
חכם מלדולה נשא לאשה את סטלה לבית אבולעפיה, ונולדו להם ארבעה בנים וארבע בנות.
בנו הבכור, הרב דוד מלדולה (1797-1853) כיהן כרב בליבורנו ולאחר מות אביו כיהן כאב בית דין הקהילה הספרדית-פורטוגלית של לונדון, על אף שלא נשא בתואר הרשמי של "חכם", היה ראש הקהילה בפועל ממות אביו ועד מותו. ב-1841 היה מבין מייסדי העיתון ג'ואיש כרוניקל וחיבר מספר חיבורים עבריים, הן הלכתיים והן ספרותיים באופיים, כולל מספר שירים.
בתו הבכורה, ריקה (1799-1819) נישאה לדוד אהרון דה סולה, שליח ציבור בבית הכנסת בוויס-מרקס. בנם אברהם דה סולה היה פרופסור לשפות שמיות באוניברסיטת מקגיל שבמונטריאול, קנדה וכיהן כרבה הספרדי הראשי של העיר. נכדיהם היו לרבנים בברמינגהאם, ניו יורק ולונדון.
נכדו, בנו של בנו הצעיר שמואל, רפאל מלדולה היה כימאי ואחד מהתומכים הראשונים בדרוויניזם.
המפלגה הדרום-אפריקאית (מושבת הכף)
המפלגה הדרום-אפריקאית (באנגלית: South African Party ובאפריקאנס: Suid-Afrikaanse Party) הייתה מפלגה פוליטית במושבת הכף בין השנים 1890 ו-1910. החל משנת 1908 ועד לשנת 1910, החזיקה המפלגה בשלטון על המושבה.
מפלגת מרכז-אפריקאנרית במצעה.
היסטוריה
לאורך רוב שנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19 שלטו במושבת הכף ראשי ממשלה פרו בריטים אשר דגלו בהעמקת האימפריאליזם הבריטי בדרום אפריקה, כאשר הם מתבססים בעיקר על קהל בוחרים ממוצא אנגלי. כזה היה ססיל רודס, אשר החל לשמש כראש ממשלת מושבת הכף החל משנת 1890. לאחר נפילת ממשלתו בשנת 1896 נחבר גורדון ספריג לכהן תחתיו, אשר החזיק כמוהו בעמדות פרו בריטיות מובהקות. מקורה של המפלגה הדרום-אפריקאית הוא מעלייתם של כוחות פוליטיים ליברליים שונים בשלהי המאה ה-19 בקרב האוכלוסייה האפריקאנרית במושבת הכף. באותן השנים הקים חבר הפרלמנט האפריקאנרי יאקובוס וילהלם זאואר את "ההתאגדות הפוליטית של דרום אפריקה", אשר תהפוך תוך זמן קצר למפלגה הדרום-אפריקאית. מטרתו של זאואר הייתה לאחד את שורות האופוזיציה לשלטונם של רודז וספריג, באמצעות הקמת מפלגה פוליטית אנטי אימפריאליסטית. בנוסף ליחסה המסויג לבריטניה, תמכה המפלגה בסחר חופשי, החלת חוק חינוך חובה, ובגישה מתונה יחסית כלפי שחורים. לצד מאבקה של המפלגה הדרום-אפריקאית באימפריאליסטים הפרו בריטים, היא ניהלה גם מאבקים מרים עם מפלגת האפריקאנר בונד על אהדת קהל הבוחרים האפריקאנרי במושבה. בעוד האפריקאנר בונד הציעו יחס קיצוני ולאומני כלפי בריטניה והאוכלוסייה השחורה, המפלגה הדרום-אפריקאית הדגישה מצע מתון יותר.
בשנת 1898, נחלה המפלגה הדרום-אפריקאית הצלחה לאחר שגורדון ספריג הובס בבחירות ובמקומו נבחר לראשות הממשלה ויליאם שרינר, מועמד המפלגה. במהלך שתי שנותיו כראש ממשלה, בשבתם באופוזיציה, ארגנו רודז וספריג את אנשיהם תחת המפלגה הפרוגרסיבית הפרו אימפריאליסטית. מהלך זה אשר היווה במידה רבה תגובה להקמתה של המפלגה הדרום-אפריקאית צלח לבסוף, ובשנת 1900 הם חזרו לשלטון. הפרוגרסיבים החזיקו בשלטון על המושבה עד לשנת 1908, אז נערכו הבחירות האחרונות בתולדות מושבת הכף, ובהן זכה ג'ון מרימאן, מועמד המפלגה הדרום-אפריקאית. כך שבה המפלגה לשלטון לאחר שמונה שנים באופוזיציה. ממשלתו של מרימאן, נשענה בין השאר על תמיכתם של אנשי מפלגת האפריקאנר בונד. מרימאן כיהן כראש ממשלה במשך שנתיים, עד להקמתו של איחוד דרום אפריקה. תחת ממשלתו זכו האפריקאנרים תושבי המושבה לייצוג בולט בשלטון והממשלה קידמה יוזמות ליברליות שונות.
בשנותיה האחרונות של המושבה, כאשר כבר סברו כולם שהמושבות הבריטיות בדרום אפריקה לקראת איחוד קרב, החלו אנשי המפלגה לחפש אחר שותפים להקמתה של מפלגה אשר תשמר את כוחם הפוליטי במדינה הדרום-אפריקאית המאוחדת. מפלגה כזאת הוקמה לבסוף מיד עם הקמת האיחוד בשנת 1910, תחת אותו השם – המפלגה הדרום-אפריקאית. המפלגה היוותה איחוד של המפלגה הדרום-אפריקאית ומפלגת אפריקאנר בונד, אשר באותן שנים מאוחרות אלו היו שותפות פוליטיות כנגד הפרוגריסיבים. מעבר לשתי מפלגות אלו ממושבת הכף עצמה, את המפלגה הדרום-אפריקאית החדשה הרכיבו גם מפלגת העם ממושבת טרנסוואל, ומפלגת האורנג' ממושבת נהר האורנג'. למרות שהמפלגה הדרום-אפריקאית ממושבת הכף היא זו שתבעה את שמה של המפלגה החדשה, לואי בותה, מנהיג מפלגת העם מהטרנסוואל הוא זה שנבחר להנהגת המפלגה החדשה.
אסונות בחלל
בחקר האדם את החלל קרו מספר תאונות. לעיתים, כמו במקרה של אפולו 13, ניצלו טייסי החלל, אולם במקרים אחרים, המשימה נסתיימה במותם של הטייסים. להלן רשימה של האסונות הידועים:
בנוסף אליהם קיימת תיאורית קשר הטוענת שקיימות תאונות רבות שאירעו בתוכנית החלל הסובייטית והוסתרו מהציבור. היסטוריונים אינם מתייחסים לטענות אלו ברצינות.
מגלן לבן-צוואר
מגלן לבן-צוואר (שם מדעי: Threskiornis spinicollis) הוא מין של מגלן מהסוג Threskiornis, שמצוי באוסטרליה, גינאה החדשה ואינדונזיה. צווארם של פרטים בוגרים מכוסה נוצות דמויות קש, ומכאן שמו האנגלי של המין.
מאפיינים
זהו מין גדול יחסית. אורכו של המגלן כ-60 עד 75 ס"מ. הכנפיים וחלקו העליון של הזנב שחורים, ונראים צבעוניים כשאור השמש נופל עליהם (בדומה לצבעו הכחול של זכר הצופית). הגב שחור; הבטן, החזה וחלקו התחתון של הזנב לבנים. בדומה לשאר מיני המגלנים, המקור "מכופף" כלפי מטה. חלקה העליון של הרגל אדום, והתחתון אפור.
הזכר והנקבה דומים, אף שלזכרים יש מקור ארוך יותר מלנקבות, ולנקבות יש קו שחור על החזה. צבעי הנוצות של מגלנים צעירים ממין זה דהויים יותר, מקורם מכופף פחות, ונוצות הכנפיים שלהם אינן משקפות את האור כמו אצל פרטים בוגרים.
תחום התפוצה של המגלן מתפרש על פני כל יבשת אוסטרליה, מלבד בדרום-מערב טסמניה, ואזורים מסוימים במערב ודרום היבשת. באוסטרליה עצמה, המגלנים לבני-הצוואר מצויים בעיקר לאורך החוף המזרחי. תחום התפוצה שלהם כולל גם את אינדונזיה וגינאה החדשה. בתי הגידול המועדפים עליהם הם ביצות, כרי מרעה, לגונות וערבות. המגלנים מרבים לעבור בין אזורי מחיה שונים, בהתאם לנסיבות.
המגלנים לבני-הצוואר ניזונים מחרקים, צפרדעים ורכיכות, שאותם הם אוספים מפני המים. כשהם נמצאים באזור שרחוק יחסית ממקווי מים. המגלנים ניזונים בעיקר מצרצרים, חגבים וארבה. לעיתים הם גם טורפים לטאות, חומטיים וזוחלים אחרים.
עונת הרבייה מתרחשת בסביבות מרץ בחלקו הצפוני של תחום התפוצה, ובין יולי לדצמבר בדרומו. הקן נבנה מזרדים, וממוקם בין צמחייה מימית (כמו סוף), או על עצים שסמוכים למקווה מים. המגלנים מקננים בלהקות, שכוללות בדרך כלל גם מגלנים לבנים. הנקבה מטילה 2-5 ביצים לבנות; היא והזכר דוגרים עליהן במשך כ-24 עד 25 ימים. הגוזלים פורחים בגיל כ-35 ימים, אך ההורים מאכילים אותם במשך כשבועיים לאחר פריחתם.
Why?
היא להקת היפ הופ אלטרנטיבי ואינדי רוק אמריקאית. הלהקה נוסדה בשנת 2004 על ידי הראפר והזמר יוני וולף שהשתמש בשם "Why?" כשם במה מאז 1997. מעבר לוולף, שמשמש כסולן ורב-נגן, בלהקה חברים גם הרב-נגנים דאג מקדיארמיד ומאט מלדון, ונגן כלי ההקשה ג'וזיה וולף, שהוא אחיו של יוני וולף.
הלהקה שחררה מאז הוקמה שישה אלבומי אולפן, נוסף על מספר מיני-אלבומים, אלבומי דמו ואלבומי הופעה. אלבום הבכורה של הלהקה, Elephant Eyelash, שיצא בשנת 2005, הגיע שנתיים לאחר שחרור אלבום הסולו האחרון של יוני וולף תחת שם הבמה "Why?". לאחר אלבום הבכורה שלהם, הם שחררו גם את האלבומים Alopecia, שיצא ב-2008, Eskimo Snow, שיצא ב-2009, Mumps, Etc. שיצא ב-2012, Moh Lhean, שיצא ב-2017 וAOKOHIO שיצא ב-2019.
תולדות הלהקה
בשנת 2004, יוני וולף קיבץ את אחיו הבוגר ג'וזיה, את דאג מקדיארמיד ואת מאט מלדון ויחד הם הקימו את Why?. במקביל לכך, הפסיק וולף להשתמש בשם 'why?' כשם במה פרסונלי.
Why? שחררו את אלבום הבכורה שלהם, שנקרא Elephant Eyelash, בשנת 2005. סגנונו המוזיקלי של האלבום שונה באופן משמעותי מהסגנון שבו השתמש וולף בפרויקט הסולו האחרון שלו תחת שם הבמה "Why?", אלבום בשם Oaklandazulasylum שיצא ב-2003. ביחס לElephant Eyelash ,Oaklandazulasylum נוטה יותר למצלול המזוהה עם להקות אינדי רוק. בשנת 2005 הלהקה הייתה בסיבוב הופעות לקידום אלבומם, וב-2006 מאט מלדון עזב את הלהקה בשל מעבר דירה. ב-2008 הצטרף ללהקה הבסיסט אוסטין בראון.
אלבומם השני, Alopecia, שוחרר בשנת 2008 וזכה לביקורות חיוביות ביותר. ב-2009 שחררה הלהקה את האלבום Eskimo Snow, אשר שיריו הוקלטו במהלך העבודה על Alopecia. יוני וולף תיאר את השירים ב-Eskimo Snow כ"הכי פחות היפ-הופיים מבין כל מה שהייתי מעורב בו".
ב-27 ביוני 2012 הודיעה הלהקה שב-13 באוגוסט הם ישחררו מיני-אלבום בשם Sod in the Seed. לצד הודעה זו פרסמה הלהקה את שיר הנושא של מיני-אלבום זה, אשר היה קצבי יותר משיריו של אלבומם הקודם והכיל קטעי ראפ.
אלבומם הרביעי Mumps, Etc שוחרר ב-9 באוקטובר 2012.
ב-2013 הלהקה שחררה מיני-אלבום בשם Golden Tickets. Golden Tickets תואר כ"אוסף של 'שירי נושא' מותאמים אישית בשביל שבעה מעריצי Why? ספציפיים ולגביהם. במשך מספר חודשים, יוני וג'וזיה עקבו ברשת בחשאי אחרי המעריצים הללו כדי ליצור מחוות מוזיקליות שישובצו באלבום".
אלבום הלהקה החמישי, Moh Lhean, שוחרר ב-3 במארס 2017.
ג'ק ספארו
קפטן ג׳ק ספארו (באנגלית: Jack Sparrow) הוא הדמות הראשית בסדרת סרטי "שודדי הקאריביים". צמד התסריטאים, טד אליוט וטרי רוסיו, הגו את הדמות אותה גילם השחקן ג׳וני דפ, שביסס את אפיון הדמות על גיטריסט "הרולינג סטונז", קית׳ ריצ׳רדס, שמאוחר יותר גילם את דמותו של אביו, קפטן טיג, ועל הדמות המצוירת פפה לה פיו.
ג׳ק ספארו הוא קפטן פיראטים שמפקד על ספינת "הפנינה השחורה".
ג׳ק מופיע בסרטים "שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה" (2003), "שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת" (2006), "שודדי הקאריביים: סוף העולם" (2007), "שודדי הקאריביים: זרמים זרים" (2011) ו"שודדי הקאריביים: נקמתו של סלזאר" (2017).
דמותו ואישיותו של ג׳ק היא לא חד משמעית: הוא אדם פזיז שמחליט החלטות שאינו בהכרח יודע את ההשלכות שלהן, אך ידוע בקרב אויביו כגאון גם אם לא תמיד נראה כך בהתחלה. הוא מתנהג כמשוגע ורואה את העולם בדרך משונה משל עצמו. ג'ק לא הפגין מעולם רגשות אמיתיים כלפי איש, מלבד פיראטית אליה הביעה רגשות אהבה מסוימים בסרט החמישי, אך גם אז מעולם לא העמיד אותה לפני עצמו בסדר העדיפויות. למעשה, אחד הדברים הבולטים בספארו, היא הנאמנות שלו ששייכת אך ורק לעצמו והשתייכותו לצד שישרת אותו באותו הרגע בצורה הטובה ביותר. אחד הציטוטים המעידים על כך מהסרטים הוא: אליזבת: "באיזה צד נמצא ג'ק?" וויל: "ברגע זה?"
קללת הפנינה השחורה
קפטן ג׳ק ספארו מופיע לראשונה בסרט "קללת הפנינה השחורה" (2003) כאשר הוא מגיע לפורט רויאל בג׳מייקה כדי למצוא ספינה. אף על פי שהציל את אליזבת סוואן (קירה נייטלי), בתו של המושל וות׳רבי סוואן (ג׳ונתן פרייס), מטביעה, הוא נכלא מפני שסומן כפיראט. באותו לילה, מתקיפים אנשי ספינת פיראטים מקוללת בשם "הפנינה השחורה" את פורט רויאל וחוטפים את אליזבת. קפטן "הפנינה השחורה", הקטור ברבוסה (ג׳פרי ראש), מחפש אחר אחרון מטבעות הזהב האצטקים שגרמו לקללה עליו ועל צוותו. נפח בשם וויל טרנר (אורלנדו בלום) משחרר את ספארו כדי שיסייע לו להציל את אליזבת. הם מפקדים על הספינה HMS Interceptor ומגייסים צוות בטורטוגה, חלק מהאיטי. לאחר מכן הם פונים לאיסלה דה מוארטה, שם אליזבת מוחזקת בשבי. לאורך הדרך, וויל מגלה שג׳ק היה הקפטן של "הפנינה השחורה" עד שברבוסה הוביל מרד כנגדו עשר שנים קודם לכן, השתלט על הספינה, והפקיר את ספארו למותו על אי. ספארו אומר לטרנר כי אביו היה פיראט המכונה "Bootstrap" (רצועת מגף) ביל טרנר.
ניסיונות ההצלה משתבשים, וברבוסה מפקיר את ג׳ק ואליזבת על אותו אי שעליו הפקיר את ספארו עשר שנים לפני כן. אליזבת יוצרת מדורה מחביות רום כדי לאותת לספינות והצי הבריטי המלכותי חילצו אותם. ספארו עושה עסקה עם קומודור ג׳יימס נורינגטון (ג׳ק דוונפורט) להוביל אותו לפנינה השחורה. נורינגטון מסרב עד שאליזבת, הנואשת להציל את וויל, מקבלת את הצעת הנישואין הקודמת של נורינגטון.
בשיאו של הסרט, לפני הקרב הגדול, ספארו מחליף מטבע מקולל מאוצר, שגורם לו להיות חלק מהקללה של האוצר – להיות בן אלמוות. כך הוא מצליח להילחם בברבוסה. לבסוף, הוא יורה ביריבו בדיוק כאשר וויל שובר את הקללה, והורג את ברבוסה.
אף על פי שסייע לחיל הים, נידון ספארו למוות בתלייה. בהוצאה להורג של ספארו בפורט רויאל, מציל וויל את ספארו, אבל הם נלכדים במהירות. אליזבת מתערבת, מכריזה על אהבתה לוויל, בעוד ספארו נמלט על ידי נפילה מקיר לתוך ים. הפנינה השחורה והצוות החדש שלה מגיעים בזמן כדי להציל אותו, והוא הופך להיות הקפטן שלה שוב. נורינגטון נהנה מהפיראט הערמומי, ומאפשר לו יום אחד לפני תחילת המרדף.
תיבה של איש מת
בתחילת הסרט ג׳ק בורח בארון מתים לאחר ששדד תמונה של מפתח, לאחר מכן ביל "אוזן־הנעל" טרנר, איש צוותו לשעבר של ג׳ק וכעת מלח בספינת הרפאים של דייווי ג׳ונס, "ההולנדי המעופף", מעביר לג׳ק סימן כי הגיע הזמן לשלם את חובו לג׳ונס.
בינתיים, חברת הודו המזרחית הבריטית מגיעה לפורט רויאל, ג׳מייקה כדי להרחיב את המונופול שלה באיים הקאריביים ולחסל את הפיראטיות השולטת בימיה. לורד קאטלר בקט מוביל את ההתרחבות, והוא עוצר את אליזבת׳ סוואן ואת ויליאם טרנר בטרם יזכו להתחתן. הוא מאיים להוציאם להורג, כמו גם את הקומודור לשעבר נורינגטון באשמת סיוע לג׳ק ספארו, אולם מציע חנינה לוויל אם ירדוף אחר ספארו וישיג את המצפן שברשותו, שמצביע לעבר כל כיוון אליו חפץ מחזיקו.
בעוד שהפנינה השחורה ניסתה לברוח מהקראקן היא התרסקה עם ג׳ק וצוותו על אי הקניבלים פלגוסטוס, הצוות של ג׳ק נכלא על ידי הקניבלים שבאי בעוד ג׳ק הפך למנהיג של הקניבלים והם יאכלו אותו לאחר שיסיימו את הטקס. לאחר שוויל מגיע לאי ג׳ק וכמה מאנשי צוותו נמלטים משוביהם ועורכים מסעם חזרה. ויל מגלה כי ג׳ק מחפש אחר מפתח מסוים, וג׳ק מבטיח להביא לו את המצפן בתמורה לעזרתו לחפש אחר המפתח ואת התיבה אשר הוא פותח. הם מבקשים את עזרתה של טיה דאלמה, כוהנת כישוף, שמגלה להם שהמפתח פותח תיבה המכילה את ליבו הפועם של דייווי ג׳ונס.
ג׳ונס שולט על יצור דמוי־דיונון ענק, הקראקן – יצור מיתולוגי אשר משמש אותו להטבעת ספינות אויב. צוות "ההולנדי המעופף" מגיע לספינתו של ג׳ק, שמנסה לשאת ולתת סחר חליפין כדי שייקחו לספינתם את ויל טרנר במקומו. ג׳ונס דורש את נשמותיהם של 100 אנשים תוך שלושה ימים תמורת שחרורו של ג׳ק מהעסקה, והוא מחזיק בוויל בתור ערבות לכך.
ליובן גוצב
ליובן סטויאנוב גוצב (בבולגרית: Любен Стоянов Гоцев ; 3 במרץ 1930, סופיה, ממלכת בולגריה – 7 באוקטובר 2020, סופיה, בולגריה) היה גנרל בוועדה לביטחון המדינה, פוליטיקאי ודיפלומט בולגרי, מראשי מנגנון המפלגה הקומוניסטית של בולגריה ויורשתה המפלגה הסוציאליסטית, אשר ב-1990 כיהן לתקופה קצרה כשר החוץ בממשלתו של אנדריי לוקאנוב.
קורות חייו
ליובן גוצב נולד בסופיה למשפחת בעלי מלאכה זעירה שעסקה בייצור אוכפים. ב-1948 סיים בית ספר תיכון בסופיה, הצטרף לחוגי הנוער של המפלגה הקומוניסטית, וב-1952 התקבל רשמית כחבר במפלגה. בהמשך, רכש השכלה אקדמית במכון הממלכתי ליחסים בינלאומיים של מוסקבה. מאוחר יותר, כיהן כמזכיר בשגרירות בולגריה בלונדון, וביוני 1961 גויס לוועדה לביטחון המדינה. גוצב נשלח למשך שנה לברית המועצות להכשרה בבית הספר של הק.ג.ב. במסגרת עבודתו צורף למשלחות בולגריה לאו"ם, ארצות הברית, קנדה ומדינות מערב אירופה. בין 1982–1989 כיהן כסגן שר החוץ, ובין 1989 - 1990 כסגן שר הפנים הבולגרי. הוא כיהן כחבר האספה הלאומית הבולגרית ולתקופה קצרה כיהן כשר החוץ של בולגריה בממשלתו של אנדריי לוקאנוב. ב-1991 כיהן כשגריר בולגריה בהולנד. ב-1992 פרש מן החיים הפוליטיים ולמשך מספר שנים ניהל עסקים במגזר הפרטי.
גוצב היה נשוי ואב לשתי בנות, וסב לארבעה נכדים. הלך לעולמו בסופיה ב-2020 והוא בן 90 שנים.
רפרנט
רפרנט (באנגלית: Referent) הוא התייחסות לאובייקט באמצעות ביטוי עקיף שלו. האובייקט שמצביעים עליו יכול להיות דבר-מה מוחשי או מופשט.
בפילוסופיה של הלשון ובבלשנות, המונח "רפרנט" נגזר מן המונח האנגלי "רפרנס" (reference) שמשמעותו יחס ההוראה שבין הביטוי הלשוני לבין האובייקט עליו מדובר. ההוראה אינה ההיבט היחידי של המשמעות, שכן בנוסף ליחס אל האובייקט אליו מורה הביטוי, ישנו גם המובן או האופן בו האובייקט מוצג באמצעות הביטוי.
בעברית מקובל לעיתים לתרגם את יחס ההוראה גם במונח "ריפרור". בשימוש יומיומי "רפרנט" משמש גם ככינוי לאדם במחלקת שירות לקוחות המשמש כאחראי על נושא מסוים.
בתכנות מחשבים רפרנטים הם אובייקטים בזיכרון שניתן להתייחס אליהם באמצעים שונים.
רצח השבויים הגרמנים ביוטה
רצח השבויים הגרמנים ביוטה (מכונה גם טבח שעת חצות; באנגלית: Midnight Massacre) התרחש ב-8 ביולי 1945 במחנה השבויים סלינה (Salina) במדינת יוטה שבארצות הברית. חייל אמריקאי ששירת כשומר במחנה פתח באש ממקלע על אוהלים שבהם לנו השבויים. עקב הירי נהרגו תשעה גרמנים ו-19 נפצעו. החייל היורה הוכרז כבלתי שפוי ואושפז למשך שארית חייו. הרצח נחשב למקרה החמור ביותר של פגיעה בשבויים בארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
הרצח
החייל היורה היה טוראי קלרנס ברטוצ'י (Clarence V. Bertucci), בן 23 בעת הרצח. הוא בילה ערב חופשי בעיירה שבמהלכו שתה מספר כוסות של בירה וקפה ואמר למלצרית בבית קפה ש"משהו מרגש עומד לקרות הלילה". בשעת חצות התייצב לתורנות שמירה באחד ממגדלי השמירה במחנה. אז פתח באש ממקלע בינוני מדגם בראונינג M1919 שהיה מוצב במגדל. הוא ירה כ-250 כדורים במשך כ-15 שניות. הוא כיוון את האש אל אוהלי השבויים ופגע ב-30 אוהלים מתוך 43.
לאחר שאזלה התחמושת במקלע והירי פסק דרש קצין במחנה מברטוצ'י לרדת מהמגדל. ברטוצ'י סירב באומרו שחלק מהגרמנים עודם חיים ודרש לקבל עוד תחמושת. חיילים נשלחו להוריד אותו מהמגדל והוא נלקח למעצר ללא התנגדות נוספת. האמריקאים חששו מניסיון למעשה נקם מצד השבויים הגרמנים, אך הוא לא התרחש.
לאחר הרצח
ההרוגים הגרמנים, בני 24 עד 48, נקברו בבית הקברות של הבסיס הצבאי פורט דאגלס (Fort Douglas) שליד סולט לייק סיטי. טקס הקבורה היה צבאי וללא סמלים גרמנים כלשהם. הפצועים נשלחו בחזרה לגרמניה לאחר שהחלימו דיים לעמוד במסע לשם. בהתאם לחוק ולהסכמים שהתקיימו לאחר המלחמה בין ארצות הברית לבין גרמניה הם לא קיבלו פיצוי כספי כלשהו מארצות הברית.
ברטוצ'י, יליד ניו אורלאנס, נשר מבית הספר היסודי בכתה ו'. הוא שירת בצבא חמש שנים לפני הרצח. במהלך השירות הוצב למשך שמונה חודשים ביחידת ארטילריה בבריטניה, אך הוחזר לארצות הברית בשל אי התאמה ולאחר שנענש שלוש פעמים בשל עבירות משמעת. הוא גם אושפז 12 פעמים במהלך שירותו, חלק מהן לצורך בדיקה פסיכיאטרית. החקירה שלאחר הרצח העלתה שהוא היה מתוסכל משירותו ומכך שלא זכה להרוג בגרמנים וכי אמר שעוד ישיג הזדמנות לכך. כשנשאל לאחר הרצח מדוע ירה בשבויים השיב כי עשה זאת משום שהוא שונא גרמנים.
קצין שמונה לחקור את האירוע סבר כי ברטוצ'י היה שפוי ומודע למעשיו בעת שירה לעבר השבויים והמליץ להעמידו למשפט צבאי. דעתו לא התקבלה. לאחר מספר שבועות של אשפוז בבית חולים ביוטה קבעו רופאים שברטוצ'י היה "לא מאוזן מבחינה נפשית". וועדה צבאית הכריזה שהוא בלתי שפוי והוא נשלח לאשפוז בבית חולים פסיכיאטרי צבאי במדינת ניו יורק. הוא מת בשנת 1969.
באווירה שלאחר סיום המלחמה באירופה וחשיפת הזוועות שביצע המשטר הנאצי לא זכה האירוע ביוטה לתשומת לב רבה בארצות הברית.