cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיריאנה לוצ'יץ'-ברוני
2012
לאחר שעלתה משלב המוקדמות באליפות וימבלדון ניצחה בסיבוב השני את מריון ברטולי מצרפת (9 בעולם) בשתי מערכות (4-6, 3-6). בסיבוב השלישי היא הפסידה לרוברטה וינצ'י מאיטליה (21 בעולם) בשתי מערכות (7-6, 7-6).
2014
באליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה בספטמבר היא עלתה מטורניר המוקדמות. ניצחה בסיבוב הראשון את גרביניה מוגורוסה (25 בעולם) בשתי מערכות (3-6, 6-7), בסיבוב השני היא ניצחה את שחר פאר מישראל ב-3 מערכות (7-6, 3-6, 2-6), בסיבוב השלישי היא ניצחה את סימונה האלפ מרומניה (2 בעולם) בשתי מערכות (6-7, 2-6) אך בסיבוב הרביעי היא הפסידה לשרה אראני מאיטליה (13 בעולם) ב-3 מערכות (3-6, 2-6, 6-0).
שבוע לאחר מכן, היא זכתה בטורניר בל צ'אלנג' שנערך בקוויבק סיטי שבקנדה לאחר שניצחה בשלב חצי הגמר את יוליה גורגס מגרמניה ב-3 מערכות (4-6, 7-5, 2-6) ובגמר את ונוס ויליאמס מארצות הברית שדורגה ראשונה בטורניר ב-2 מערכות (4-6, 3-6).
2015
באליפות צרפת הפתוחה ניצחה בסיבוב השני את סימונה האלפ (3 בעולם) בשתי מערכות (5-7, 1-6) אך בסיבוב השלישי היא הפסידה לאליזה קורנה מצרפת (29 בעולם) ב-3 מערכות (4-6, 3-6, 5-7).
2017
באליפות אוסטרליה הפתוחה הגיעה לוצ'יץ' לשלב חצי הגמר. בסיבוב השני היא ניצחה את אגניישקה רדוונסקה מפולין (3 בעולם) בשתי מערכות (3-6, 2-6) בשלב רבע הגמר היא ניצחה את קרולינה פלישקובה (5 בעולם) ב-3 מערכות (4-6, 6-3, 4-6). בשלב חצי הגמר היא הפסידה לסרינה ויליאמס מארצות הברית (2 בעולם) בשתי מערכות (6-2, 6-1).
חייה האישיים
ב-15 בנובמבר 2011 נישאה לוצ'יץ' לדניאלה ברוני.
יעקב סלע (קצין)
יעקב סלע (נולד ב-1950) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. לאחר שחרורו מצה"ל, שימש כראש מחוז חיפה והצפון של מכבי שירותי בריאות וכמנכ"ל חברת "בית בלב".
ביוגרפיה
יעקב סלע נולד למשפחה בת 7 נפשות שעלתה ארצה מעיראק. גדל במושבה כרכור, ולמד בפנימיה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי העברי בחיפה. בשנת 1968 התגייס לצה"ל, ובחר לשרת בחטיבת גולני, כמפקד כיתה בדרגת רב"ט בגדוד ברק. לאחר קורס קציני חי"ר שב לחטיבה כמפקד מחלקה בגדוד 17 - בית הספר למ"כים של חט' גולני. במסגרת הגדוד לחם יעקב במלחמת ההתשה ונטל חלק במבצעים רבים כנגד מחבלים מעבר לגבול בלבנון ובירדן. סלע שימש כסגן מפקד פלוגה בגדוד 12 (ברק), מפקד פלוגת טירונים בבסיס האימונים החטיבתי ומפקד פלוגה בגדוד 13(גדעון). במלחמת יום הכיפורים לחם כמפקד פלוגת קורס המ"כים של סיירת גולני ונפצע קשה בקרב הראשון על החרמון. בתום תקופת החלמתו, התמנה סלע לתפקיד סגן מפקד הפנימיה הצבאית לפיקוד בחיפה ולאחר מכן כמדריך בקורס מפ"ים בבית הספר לחיל הרגלים. בקיץ 1976 נשלח ללימודים במכללה לפקוד ומטה ובאותה שנה נישא לאיילה דגן מחיפה, ששירתה אף היא כקצינה בפנימיה הצבאית. בשנת 1977 עם סיום לימודיו במכללה לפו"מ, שב לחטיבת גולני כסגן מפקד גדוד 13 (גדעון) וכעבור כשנה התמנה למפקד הגדוד. בשנת 1979 התמנה כמפקד פלוגת צוערי חי"ר בבה"ד 1.
בשנת 1988 התמנה סלע לתפקיד עוזר ראש חטיבת המבצעים לתכנון במטה הכללי ולאחריו שימש בתפקיד ביטחוני מטעם צה"ל בסינגפור למשך שנתיים.
בשנת 2014, בתום 10 שנים, פרש סלע מתפקידו כמנכ"ל "בית בלב". מאז פרישתו, עוסק בפעילות חברתית התנדבותית בקהילה ובין השאר מתנדב במרכז נוער בחיפה וכן פעיל במסגרת "שותפות חיפה-בוסטון".
במאי 2016 נבחר סלע לתפקיד יו"ר דירקטוריון "שקמונה - החברה הממשלתית עירונית לשיקום הדיור בחיפה". בנוסף, משמש סלע כיועץ בתחום הקמת מוסדות לבני הגיל השלישי, כחבר דירקטוריון בחברת מכבי יזמות וניהול בע"מ וכן חבר הוועד המנהל בקרן מכבי.
סלע הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במדע המדינה מטעם אוניברסיטת חיפה ובנוסף, תואר שני בניהול מערכות בריאות מאוניברסיטת בן-גוריון, וכן בעל תעודת מורה דרך מוסמך בישראל.
יעקב סלע מתגורר בחיפה, נשוי ואב לשלושה בנים.
ביסטריצה (פולין)
ביסטשיצה (בפולנית: Bystrzyca) הוא נהר העובר בפולין.
פורד גלקסי
פורד גלקסי (באנגלית: Ford Galaxie) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית פורד אשר יוצרה בין השנים 1958 - 1974 בארצות הברית, בין השנים 1965–1968 בברזיל, ובין השנים 1959–1961, 1967–1983 באוסטרליה.
יוצרו 12,825,479 יחידות (מכל סוגי הדגמים), מתוכם 6,847,489 יחידות מדגם 4 דלתות סדאן.
דורות
===דור ראשון - יוצר בין השנים 1958-1959===
מכונית השרד של נשיא צ'ילה
במהלך ביקורה של המלכה אליזבט השנייה בצ'ילה בשנת 1966, העניקה לנשיא צ'ילה אדוארדו פריי מונטאלבה, את דגם ה-"Ford Galaxie 500 XL" (קבריולה) זאת שירתה את הנשיא באירועים ממלכתיים.
סטייק דיאנה
סטייק דיאנה או אומצה נוסח דיאנה הוא מאכל בשר בקר מהמטבח העילי. מאכל זה עשוי נתח בשר פילה המוגש ברוטב בו בושל. נהוג בסיום הכנת המאכל לשלהב את המאכל בברנדי (פלמבה) לעיני הסועדים.
המאכל קרוי על שם דיאנה אלת הציד מהמיתולוגיה הרומית.
הבשר מתובל בחמאה, שום ופלפל שחור, ומבושל ברוטב של חמאה, ציר בקר, בצלי אשקלון, שמנת ורוטב ווסטרשייר. בתום טיגון המאכל הוא מוגש לסועדים ברוטב הבישול, ולאחר שילהובו בברנדי.
היסטוריה
מקורו של המאכל אינו ברור. היסטוריוני מזון סבורים כי מדובר באומצה ברוטב פלפל ששולהבה. אנציקלופדיית לארוס גסטרונומיק מכנה את המאכל גם "סטייק בנוסח ארטמיס". פטרישיה סטיבנס בספרה "Rare Bits: Unusual Origins of Popular Recipes" מציינת כי מאחר שדיאנה היא גם אלת הירח נהוג להגיש לצד האומצה גם פרוסות טוסט בצורת חצי סהר.
הגרסה הקדומה ביותר של "רוטב דיאנה" (רוטב חמאה ופלפל) המופיע בספרי בישול, היא מתכון של אוגוסט אסקופייה משנת 1907. מתכון זה מכיל רוטב פלפל שחור בתוספת שמנת, כמהין וחלבון ביצה קשה.
פיתוח זה של רוטב הפלפל הפך נפוץ בארצות הברית בשלהי שנות ה-50 ובראשית שנות ה-60, ורק בתקופה זו החלה המנה להקרא על שם הרוטב.
ג'יין ניקרסון, במאמרה "סטייק הראוי לשמו" (הניו יורק טיימס, 25 בינואר 1953) טוענת כי המנה הומצאה באחת משלוש מסעדות בעיר ניו יורק: מלון דרייק, מלון שרי-נת'רלנד או מסעדת קולוני. מקומות אלה נודעו באומצות שלהם, וטענו להמצאת המאכל. גם ספרה של ג'וליה צ'יילד על הבישול הצרפתי, משנת 1968 מכיל מתכון לסטייק פלפל משולהב (אך לא קוראת לו בשם זה).
You Can Call Me Al
You Can Call Me Al הוא שיר שבוצע על ידי הזמר-יוצר פול סיימון ויצא לאור בשנת 1986, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השביעי של סיימון "Graceland". מילות השיר נכתבו על ידי סיימון והן עוסקות באדם העובר משבר אמצע החיים. מילות השיר הושפעו בחלקן מטיול שערך סיימון בדרום אפריקה. השיר היה לאחד מן המצליחים ביותר של סיימון וזכה להצלחה רבה ברחבי העולם, כשבבריטניה, למשל, בילה 5 שבועות בעשירייה הפותחת של המצעדים.
רקע
בוידאו קליפ לשיר השתתף השחקן צ'בי צ'ייס.
ריטה אוטרוויק
ריטה אירנה אוטרוויק (בנורווגית: Rita Irene Ottervik, נולדה ב-11 בספטמבר 1966) היא פוליטיקאית נורווגית, חברה במפלגת העבודה הנורווגית (AP) וראש עיריית טרונדהיים מאז 2003.
אוטרוויק נולדה בהיטרה, נורווגיה. יש לה רקע כמזכירה בארגון "הליגה לעבודת נוער" (Workers' Youth League) והיא הייתה יועצת פוליטית במשרד ראש הממשלה הנורווגי בזמן כהונתו של תורביורן יאגלנד (Thorbjørn Jagland) כראש הממשלה (1996-1997). אוטרוויק חברה במועצת העיר טרונדהיים מאז 1999, ונבחרה לראשות העיר מחדש בשנים 2007, 2011, 2015 ו -2019. אוטרוויק דחתה פעמיים הצעות לכהן בממשלה הנורווגית בשל העדפתה לתפקיד ראש העיר, בקואליציה של מפלגת העבודה, ה- SV, MDG ומפלגת המרכז הנורווגית.
משפט הקופים (סרט)
משפט הקופים (באנגלית: Inherit the Wind, מילולי: "ינחל רוח" על פי הפסוק "עֹכֵר בֵּיתוֹ יִנְחַל רוּחַ") הוא סרט קולנוע אודות משפט הקופים שהתנהל בקיץ 1925 במדינת טנסי שבארצות הברית, בו הועמד לדין המורה ג'ון סקופס והואשם בכך שלימד בכיתה את תורת האבולוציה של דרווין. הסרט הופק בשנת 1960 על ידי אולפני יונייטד ארטיסטס בבימויו של סטנלי קריימר ובהפקתו לפי מחזה באותו שם מאת ג'רום לורנס ורוברט אי. לי. בסרט מככבים פרדריק מארץ', ג'ין קלי וספנסר טרייסי, שהיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
למרות היותו סרט היסטורי, הסרט מהווה עיבוד קולנועי דרמטי של האירועים ולא תיעוד שלהם. הוא מתמקד בעיקר בטיעוני חופש הדיבור וזאת במידה רבה כאמצעי למתיחת ביקורת על הגבלת חירות זו בתקופת המקרתיזם שרדף שחקנים ואמנים בעלי דעות שמאלניות בעת שיצא לאקרנים.
הסרט
כמעט כל עלילת הסרט מתרחשת בין כותלי בית המשפט. הסרט מתמקד בעיקר בשלושה: שני עורכי הדין, התובע מת'יו האריסון בריידי, המבוסס על דמותו של בראיין, ושגולם על ידי פרדריק מארץ', והסנגור הנרי דראמונד המבוסס על דמותו של דרו ושגולם על ידי ספנסר טרייסי; ועיתונאי ציני שנשלח לסקר את המשפט, שמבוסס על ה. ל. מנקן, בגילומו של ג'ין קלי.
עלילת משנה נוגעת בדמותו של המורה סקופס, שהיה דמות משנית גם במשפט שכן לא נחקר כמעט כלל על דוכן העדים.
בשיאו של הסרט חוקר דרו את ברייאן על אמונתו בתנ"ך המתבררת כאמונה מילולית בכתוב, שמובילה אותו לאבסורדים. לפי עלילת הסרט ברייאן מת במהלך נאום נמלץ שהוא נושא מיד לאחר הקראת גזר הדין באולם בית המשפט, במציאות נפטר ברייאן חמישה ימים לאחר המשפט.
פרסים ומועמדויות
בפסטיבל ברלין זכה מארץ' בפרס "דב הכסף" לשחקן הטוב ביותר וקריימר זכה בפרס על בימוי סרט מתאים לצפייה לדור הצעיר והיה מועמד לפרס דב הזהב לסרט הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד גם לפרסי באפט"א ופרס גלובוס הזהב.
הסרט זוכה לביקורות מעולות לאורך מספר עשורים, בעיקר על הפגנת המשחק של השחקנים הראשיים, בהם ג'ין קלי שאין לו בסרט כל תפקיד בשירה ובריקוד והוא מפגין משחק דרמטי. הוא קיבל דירוג גבוה במיוחד של 90% ביקורות חיוביות באתר "Rotten Tomatoes".
לא אד"ו ראש
לא אד"ו ראש הוא אחד הכללים בלוח העברי, הקובע שיומו הראשון של ראש השנה לא יחול בימים ראשון, רביעי או שישי בשבוע (א', ד', ו' בהתאמה).
על פי כלל זה, כאשר מולד הירח הממוצע חל בימים אלה, א' בתשרי יחול למחרת.
הכלל מופיע לראשונה בנוסח זה במאה ה-8 בספר הלכות פסוקות, שם כתובː. ישנם סימנים שעד המאה ה-7 היו שנים שבהן ראש השנה חל ביום א'.
מטרת הכלל
על פי המסורת, דחייה זו נועדה לעקוף מספר בעיות הנובעות מההלכה:
יש הסבורים שגם בזמן שנהגו לקדש את החודש על פי הראייה, בית הדין היה משתדל למנוע מצב בו ראש השנה חל בימים רביעי ושישי, וקביעת הכלל בלוח המחושב רק קיבעה נוהג קדום זה ואחר כך הוסיפה עליו את הדחיה מיום ראשון.
שיטת הרמב"ם
לפי הרמב"ם 'לא אד"ו' נובע משיקולים אסטרונומיים, על מנת לדייק ככל האפשר לפי זמן מולד הלבנה האמיתי. הראב"ד התנגד לדעה זו (הלכות קידוש החודש, פרק ז', הלכה ח'), וחכמים נוספים הביעו הסתייגות ממנה, משום שלא ברור כיצד דחיות אלו תורמות להתאמה האמורה. הלבוש תירץ שעצם הסיבה לדחיות היא כדי לתאם את ראשי החודשים עם ראיית הירח והסיבות לבחירת ימים אלו הן הסיבות שהוזכרו לעיל (לבוש אדר היקר על הרמב"ם, שם).
הצעה נוספת
החוקרת רחל אליאור סבורה שבמקור הכוונה של 'לא אד"ו ראש' הייתה להימנע משלושת הימים החשובים לבייתוסים ולצדוקים, אשר הקפידו על שלושה ימים אלו לסירוגין לראשי חודשים, ובפרט על יום ד' ל'ראש השנה' בראש חודש ניסן, ולראש חודש תשרי, וביום א' ליום הנפת העומר (בכ"ו בניסן), לחג השבועות (בט"ו בסיוון) ולראש חודש סיון. על פי לוח השנה במגילות קומראן, המועדים נקבעו ליום קבוע בשבוע שאינו שבת. לדוגמה: יום הזיכרון (הקרוי בפינו כיום 'ראש השנה') וחג הפסח היו תמיד ביום ד', ויום כיפור תמיד ביום ו'. דבריה נדחו על-ידי החוקרים יששכר שטרן ושי ואלטר.
אטימולוגיה
שם הכלל "לא אד"ו ראש" איננו אקראי לגמרי. מקור הביטוי מופיע בספר עזרא:, ועל פיו יש ההוגים את שם הכלל "לא אִדּוֹ ראש". אם כי אין ביניהם כל קשר נראה לעין במשמעות התוכן.
לא בד"ו פסח
כנגזר מכלל זה, מתקבל כלל נוסף - "לא בד"ו פסח" שמשמעו - יום ראשון של פסח לעולם לא יחול בימים שני, רביעי ושישי, שכן מספר הימים מפסח עד ראש השנה הוא קבוע - 163 ימים, שהם 23 שבועות ועוד יומיים.
כתוצאה מכך, מופע של חג הפסח ביום ראשון הוא אירוע נדיר יחסית, החל רק ב-11.5% מהשנים. כאשר פסח חל ביום ראשון, ראש השנה הבא יחול ביום שלישי. כאשר ראש השנה אמור לחול (ע"פ המולד הממוצע) בימים א' ד' או ו', נדחה ראש השנה ליום הבא, מה שגורם לכפל מופעים בימים ב', ה' וז'; לעומת יום ג', שאליו כמעט ואין דחיות. בצירוף שאר הדחיות, תדירות המופעים היא כדלהלן (האות הראשונה לפסח והשנייה לראש השנה):
ג' - ה' = 31.9%
ה' - ז' = 28.6% (בדיוק שתי שביעיות)
ז' - ב' = 28.0%
א' - ג' = 11.5%
השנה הבאה בה יחול חג הפסח ביום ראשון תהיה ה'תשפ"ה (אפריל 2025).
לעומת זאת, ביהדות הקראית לא משתמשים בכללים אלו לקביעת ראשי החודשים, אלא מקיימים את ראשי החודשים בראיית הירח, ואין כל מניעה לקיים את החגים בימים אלו.
הכללת כללים אלו לימים נוספים בשנה
כתוצאה מזה ש'לא אד"ו' חל על יום א' תשרי, נובעים כללים נוספים לגבי הימים שלפניו: וכן הלאה: וכך אפשר לחשב אחורה (במחזוריות של שבעה ימים), באיזה יום לא יחול כל תאריך עברי בשנה עד א' ניסן. ואם נפצל את החישוב לשנה פשוטה ומעוברת נוכל לחשב אחורה אף עד א' טבת. (אי אפשר לחשב יותר אחורה כי החודשים חשוון וכסלו לפעמים בעלי 30 יום ולפעמים בעלי 29 יום). וכן אפשר לחשב קדימה מא' תשרי, עד כ"ט חשוון.
סימן אתב"ש למועדי החגים
קביעת הלוח העברי המחושב יצרה מבנה קבוע לחודשי תקופת הקיץ. מבנה זה הוליד יחסים קבועים בין החגים השונים בלוח השנה, כך שחלקם יוצאים תמיד באותו יום. את רשימת היחסים מקובל לציין בתור היחס בין חגים שונים לימי חג הפסח. על מנת להקל על זכירת היחס, נוצר סימן הבנוי על צירופי צופן אתב"ש:
א"ת -תשעה באב יחול ביום שחל בו א' של פסח
ב"ש - שבועות יחול ביום שחל בו ב' של פסח
ג"ר - ראש השנה יחול ביום שחל בו ג' של פסח
ה"צ - צום כיפור יחול ביום שחל בו ה' של פסח
ו"פ - פורים (שלפני פסח) חל ביום שיחול בו ו' של פסח
ז"ע - עצמאות יחול ביום שחל בו ז' של פסח.
סייברסקס
סוג של זה פעילות מתקיים הן בהקשר של חוויה אינטימיות בין נאהבים מרוחקים והן בהקשר של שני זרים המבקשים להשיג פורקן. איכות המפגש בדרך כלל תלויה ביכולות המשתתפים המסוגלים במילותיהם לעורר תמונה מוחשית ודמיונית במוחם של המשתתפים.
מאפיינים
סייברסקס מתקיים לרוב בחדרי צ'אט באינטרנט (כגון IRC) ובתוכנות מסרים מיידיים.
סוג זה של פעילות מינית הפך נפוץ בהדרגה החל משנות ה-90 הודות לעליה המסיבית בפופולריות של הנגישות לרשת האינטרנט ברחבי העולם. בעקבות כך הוקמו לאורך השנים חדרי צ'ט רבים אשר מתמקדים אך ורק בקירוב אנשים מכל רחבי העולם שרוצים לקיים סייברסקס.
סייברסקס שונה משיחה ארוטית בכך שהוא מציע הרבה יותר אנונימיות, המאפשרת למשתתפים להכיר אחד את השני בקלות רבה יותר. סייברסקס מתקיים לרוב בין בני זוג שהכירו רק באינטרנט. במקרים רבים, למשתתפים בסייברסקס יש ידע מועט הניתן לאימות (כולל מגדר) אחד על השני. עם זאת, מאחר שעבור רבים העניין העיקרי של הסייברסקס הוא הדמיה סבירה של פעילות מינית, ידע זה לא תמיד רצוי או הכרחי.
בעיטה חופשית
בכדורגל, בעיטה חופשית היא עונש הניתן על עבירה והתנהגות בלתי הולמת שמבצע שחקן במהלך משחק. הבעיטה ניתנת לקבוצה היריבה ונבעטת ממקום התרחשות העבירה, למעט בעיטת עונשין, בעיטה חופשית ישירה מתוך רחבת העונשין, שנבעטת מנקודה מוגדרת הנמצאת כ-11 מטר משער היריב.
הכללים לבעיטה החופשית רשומים בחוקת משחק הכדורגל שנכתבה על ידי ארגון ה-IFAB, תחת חוק מספר 12: עבירות והתנהגות בלתי הולמת וחוק מספר 13: בעיטות חופשיות.
על הכדור להיות נייח בזמן הבעיטה, ואסור לבועט לגעת שנית בכדור עד אשר שחקן אחר נוגע בו. בנוסף, על כל שחקני הקבוצה היריבה לעמוד במרחק של 9.15 מטרים מהכדור בזמן הבעיטה, למעט בבעיטה חופשית בלתי ישירה מתוך הרחבה, שבה מותר לשחקני היריבה לעמוד על קו השער בין הקורות. אם קבוצת ההגנה יוצרת חומה של 3 שחקנים או יותר, חל איסור על שחקני הקבוצה התוקפת להימצא במרחק של פחות ממטר מהם, עד לתחילת המהלך.
בעיטה חופשית ישירה
העילה לבעיטה חופשית ישירה רשומה בחוק מספר 12 לחוקת משחק הכדורגל:
אם הבעיטה החופשית מתבצעת קרוב לשער היריב, הקבוצה היריבה בדרך כלל ממקמת מספר שחקנים צמודים בשורה ("חומה") כדי לחסום ולהקשות על השחקן לבעוט לעבר פינה אחת של השער, כך שאם הוא רוצה לעשות זאת הוא חייב להעביר את הכדור מעליהם. בפינה השנייה של השער עומד השוער.
החל ממונדיאל 2014 עושה השופט שימוש בתרסיס לבן לסימון קו החומה, התרסיס הלבן נעלם תוך מספר שניות. שיטת התרסיס התקיימה בליגות דרום אמריקה מספר שנים קודם לכן.
אם בעיטה חופשית ישירה נבעטת ישירות אל שער היריבה נפסק שער, ואילו אם היא נבעטת ישירות אל תוך שער הקבוצה שלזכותה נפסקה הבעיטה, היריבה זוכה בבעיטת קרן.
בעיטת עונשין
לרוב נבעטת הבעיטה החופשית הישירה ממקום התרחשות העבירה, אך אם העבירה בוצעה ברחבת הקבוצה שביצעה את העבירה נפסקת בעיטת עונשין. זו בעיטה שנבעטת מנקודה מוגדרת ("הנקודה הלבנה") הממוקמת במרחק של כ-11 מטר (12 יארד) מקו השער בקו ישר ומאונך ממרכזו. מלבד הבועט ושוער היריבה אסור לאף שחקן להיכנס לרחבת העונשין או לטווח של 9.15 מטרים מהנקודה עד לרגע הבעיטה, אחרת נפסקת בעיטה חוזרת. אין חובה לבעוט ישירות אל שער היריב בבעיטת עונשין - ניתן למסור את הכדור קדימה אל שחקן אחר, והכדור ייחשב במשחק, אך עקב הקלות הרבה בהבקעת שער מבעיטה ישירה אל שער היריב, לא נהוג לעשות זאת.
בעיטה חופשית בלתי ישירה
לפי חוק מספר 13 לחוקת משחק הכדורגל, אם נפסקת בעיטה חופשית בלתי ישירה ברחבת השער (רחבת החמש), היא מבוצעת מקו רחבת השער המקביל לקו השער, הקרוב ביותר למקום ביצוע העבירה.
ההבדל בין שני סוגי הבעיטה החופשית הוא שבניגוד לבעיטה החופשית הישירה, לא ניתן בבעיטה חופשית בלתי ישירה להבקיע שער ישירות, אלא רק לאחר שהכדור נוגע בשחקן אחר. אם בעיטה חופשית בלתי ישירה נבעטת ישירות אל תוך שער היריבה, לא נפסק שער אלא נפסקת בעיטת שוער לטובת היריבה. כמו בבעיטה חופשית ישירה, אם בעיטה חופשית בלתי ישירה נבעטת ישירות אל תוך שער הקבוצה שלזכותה נפסקה הבעיטה, היריבה זוכה בבעיטת קרן.
הערות שוליים
Tiro libre directo Штрафной и свободный удары (футбол)
אבי פינקנאוור
אבי ליאה פינקנאוור (באנגלית: Abby Lea Finkenauer; נולדה ב-27 בדצמבר 1988) היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת איווה. להוציא את אלכסנדריה אוקסיו-קורטז, פינקנאוור הייתה האישה הצעירה ביותר בקונגרס של ארצות הברית, ולצד סינדי אקסני היא הראשונה שייצגה את איווה בבית הנבחרים.
ביוגרפיה
פינקנאוור נולדה בעיר דביוק (Dubuque) שבמערב מדינת איווה, השוכנת במחוז בעל אותו השם. היא גדלה בעיירה שֶריל במחיצתם של אביה הרתך ואמה אשת החינוך שעבדה בבתי ספר ציבוריים. ב-2006 סיימה פינקנאוור את לימודיה התיכוניים בתיכון המפסטיד, וב-2011 השלימה לימודי תואר ראשון ביחסי ציבור באוניברסיטת דרייק השוכנת בבירת המדינה, דה מוין.
ב-2006 הייתה פינקנאוור מתמחה אישית של חבר הקונגרס ג'ים נאזל, רפובליקני שייצג את צפון-מזרח איווה בקונגרס, לימים מנהל משרד הניהול והתקציב. בשנה שלאחר מכן עברה להתמחות אצל פט מרפי, יושב ראש בית הנבחרים של איווה מטעם המפלגה הדמוקרטית. ב-2007 פינקנאוור שימשה כרכזת המתנדבים במטה הבחירות הנשיאותי של ג'ו ביידן באיווה. מאוחר יותר הייתה עוזרת פרלמנטרית עבור חבר בית הנבחרים של איווה טוד טיילור ומומחית לענייני תקשורת בקרן הקהילתית של דביוק רבתי.
מרפי בחר שלא להתמודד למושבו בבית המחוקקים של איווה לקראת בחירות 2014 כדי לנהל מסע בחירות — שבסופו של דבר לא נשא פרות — לקונגרס האמריקאי, ופינקנאוור התמודדה על מושבו של מרפי בבית הנבחרים ולבסוף ניצחה. בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית היא גברה על עמיתה סטיב דאוזל וקיבלה 57.8% מקולות הבוחרים. בבחירות הכלליות ניצבה בפני המשפטן דניאל דלוי, וגם אותו ניצחה עם 60.8% מהקולות. היא הייתה בת 25 בלבד כשנבחרה לראשונה לבית הנבחרים של באיווה.
לקראת בחירות 2016 בארצות הברית פינקנאוור מיאנה להתמודד מחדש לבית המחוקקים המדינתי. במאי 2017 הודיעה פינקנאוור על מועמדותה לייצוג מחוז הקונגרס הראשון של איווה בבית הנבחרים של ארצות הברית, אותו ייצג חבר הקונגרס המכהן רוד בלאם מאז 2015. בלאם היה זה שגבר על פט מרפי, הבוס לשעבר של פינקנאוור, בבחירות 2014. ב-5 ביוני 2018 זכתה במועמדות מפלגתה לבית הנבחרים תוך שהיא גוברת על שני מועמדים אחרים עם 67% מהקולות. ב-1 באוקטובר 2018 הביע נשיא ארצות הברית לשעבר ברק אובמה את תמיכתו בפינקנאוור. ביום הבחירות הכלליות ניצחה את בלאם בורב זעום כשלה 50.9% מקולות הבוחרים.
סינדי אקסני, שנבחרה באותו היום לבית הנבחרים כנציגת מחוז הקונגרס השלישי של איווה, לצד פינקנאוור, הן הנשים הראשונות שייצגו את איווה בבית הנבחרים. היא האישה השנייה הצעירה ביותר שנבחרה אי פעם לבית הנבחרים, כשהיא מבוגרת בעשרה חודשים מעמיתתה הדמוקרטית אלכסנדריה אוקסיו-קורטז ממדינת ניו יורק. לפינקאוור מלאו 30 שנים שבוע טרם השבעתה לתפקיד.
ב-4 בנובמבר 2020 הפסידה פינקנאוור בבחירות לכהונה שנייה בבית הנבחרים לאשלי הינסון, מועמדת המפלגה הרפובליקנית. כהונתה הסתיימה עם התפזרות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית. ב-2022 התמידדה פינקנאוור למועמדת המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית, אך הפסידה למייקל פרנקן.
פטרו טארלו
פטרו אלכסנדרס טארלו (בפולנית: Petras Aleksandras Tarlo; נפטר ב-1649) היה הווֹיֶווֹד (שליט) של לובלין החל מ-1630. החל מ-1618 ועד היבחרו כיהן בדרגה יותר נמוכה בעיר לובלין.
ביוגרפיה
טארלו רכש את השכלתו, בין השאר, בשטרסבורג ובאוניברסיטת ז'נבה. לאחר שחזר לפולין הוטבל לנצרות הקתולית. כחלק מכהונתו בלובלין, התיר טארלו ב-1631 ליהודי העיר לנהל משפטים בין יהודי ליהודי בבית הדין המקומי. עם זאת, טארלו עדיין חייב את היהודים להתייצב בבית המשפט האזרחי במחלוקות בין יהודים ללא-יהודים. לאחר מותו ב-1649 ירש בנו של פטרו טארלו, יונאס טארלו, את אביו בתפקיד המושל. עד 1744 החזיקו רבים מבני משפחת טארלו במשרות ציבוריות ברחבי פולין. לטארלו היו, בסך הכל, 8 ילדים משתי נשים שונות.
המנון סינגפור
מקור ההמנון
ההמנון הלאומי נכתב על רקע תחיית הלאומיות בין 1956 ל-1957. המחבר של ההמנון, זוביר סעיד, כתב את ההמנון בהתבסס על שתי המילים "מג'ולה סינגפורה" שמשמעותן "קדימה סינגפור". ההמנון נחשף לראשונה ב-3 בדצמבר 1959, יחד עם דגל סינגפור וסמלה, בבנין העירייה. ההמנון אומץ כהמנון הלאומי בשנת 1965 לרגל עצמאותה של סינגפור.
דוד רזיאל
דוד רזיאל (רוזנסון) (י"ז בחשון ה'תרע"א, 19 בנובמבר 1910 – כ"ג באייר ה'תש"א, 20 במאי 1941), "האלוף בן ענת", היה ממייסדי האצ"ל ומפקדו הרביעי ונציב בית"ר בארץ ישראל. נהרג בעיראק בשליחות צבאית מטעם בריטניה.
תחילת הדרך
נולד בעיירה סמרגון, בפלך וילנה של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), כנצר למשפחת רבנים, בנם של בלומה לבית גורדין (בתו של רבי יהודה ליב גורדין ואחותו של אבא גורדין) ומרדכי רזיאל (רוזנסון) (1880–1962), מחנך עברי. בבית דיברו עברית. ב-1914 עלה עם הוריו ואחותו אסתר לארץ ישראל, בעקבות הזמנה שקיבל אביהם ללמד בבית הספר "תחכמוני" בתל אביב. במלחמת העולם הראשונה הוגלתה משפחתו למצרים על ידי הטורקים יחד עם כל יהודי הארץ שהיו נתינים רוסים, משם חזרה לרוסיה ושבה לארץ בשנת 1923.
בשנת 1928, לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר "תחכמוני" שבתל אביב, עלה לירושלים ולמד בישיבת מרכז הרב, שם היה חברותא של הרצי"ה קוק ושל הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא. בנוסף לכך למד מדעי היהדות, מתמטיקה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית.
בעקבות מאורעות תרפ"ט (1929) הזדעזע רזיאל והצטרף לארגון ההגנה בירושלים. לאחר זמן קצר סיים קורס מפקדים.
באצ"ל
ב-1931 התפצל האצ"ל מתוך ההגנה, ורזיאל נמנה עם מקימי הארגון. בזמן מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט היה רזיאל ממצדדי שבירת מדיניות ההבלגה כלפי הערבים. ב-1936 יצאו לאור בהוצאת הספרייה המרכזית של ברית חיילי החזית היהודית ספר "האקדח" מאת ד. ראש (שם עט של דוד רזיאל ואברהם שטרן), וכן הספר "תרגילי הסדר המכונס והמרווח" מאת י. גוש-חלב (דוד רזיאל). הספר הראשון שימש באצ"ל ובמחתרות במשך שנים אחרי פרסומו, בהיותו ראשון מסוגו בעברית. ב-1937 הגיעו לידי הסכם המאחד את האצ"ל עם "ההגנה" אך רזיאל נשאר באצ"ל עם רוויזיוניסטים ואנשי בית"ר. במחתרת ראו בו רבים סמל של מופת והקרבה עצמית.
באותה תקופה נשא את שושנה, בתם של יוסף חיים צבי (בנו של שמואל זנוויל שפיצר) וחנה שפיצר, שהייתה מייסדת ומנהלת בית הספר לבנות שפיצר בירושלים.
מפקד האצ"ל
בשנת 1938 מינה זאב ז'בוטינסקי את דוד רזיאל למפקד האצ"ל, וכך היה למפקדו הרביעי של הארגון. ההחלטה הראשונה שקיבל הייתה לבטל את התואר "ראש המפקדה", ולהציע שמעמדו כראש המפקדה יהיה "ראשון בין שווים", בהמשך הרחיב את פעולותיו של הארגון גם לליטא ולפולין. כינויו המחתרתי של רזיאל היה "בן ענת", על שם השופט שמגר בן ענת.
תחת פיקודו, החל מיולי 1938, בוצעו פעולות טרור רבות נגד ערבים ברחבי הארץ, וזאת כתגובה להירצחם של יהודים רבים במאורעות. כך למשל, בירושלים בוצעו מספר רב של פעולות ירי וחבלה, ובהן התקפת אוטובוס ערבי בפצצה ברחוב יפו, ופיצוץ מוקש בשוק הירקות בעיר העתיקה בירושלים. בפעולות אלה נרצחו מעל ל-200 אזרחים ערבים, לפחות 70 מהם באירועים שהיו לאחר תום המאורעות.
מעשים אלו הביאו לידי קיטוב ביישוב היהודי בארץ. ראשי המוסדות הלאומיים גינו אותם בלשון חריפה ואנשי מחנה הפועלים החליטו החלטות אופרטיביות כדי להחליש את האצ"ל ולבודדם מהיישוב היהודי.
בינואר 1939 יצא רזיאל מהארץ בזהות בדויה. בפברואר השתתף בוועידה בפריז שעניינה היה הסדרת עליית אף על פי, ושם נפגש, בפעם היחידה, עם זאב ז'בוטינסקי.
אישיותו הותירה רושם רב על ז'בוטינסקי, שאמר כי חיכה לאדם כמותו 15 שנה, ומינה אותו לנציב בית"ר בארץ.
במאי 1939 חזר מהשליחות מארצות הברית. בהגיעו עצרו אותו הבריטים, אך רזיאל הצליח להימלט. רזיאל, שהסתתר מפני הבריטים, לא יכול היה לישון באופן קבוע באותו מקום, והיה מגיע ללון מדי פעם בבית משפחת שפירא בשכונת גאולה. כשהיה מגיע, היה הרב אברהם אלקנה שפירא מפנה את מיטתו והולך ללימוד "משמר".
ב-19 במאי עלה בידי הבריטים לאוסרו שנית והוא נכלא בכלא עכו.
באוקטובר 1939 שוחרר עם חברי מפקדת אצ"ל נוספים בערבותו של פנחס רוטנברג.
תחת הנהגת רזיאל הוחלט כי האצ"ל לא יאבק בבריטים בזמן מלחמת העולם השנייה, ותחת זאת יסייע להם במלחמה בגרמניה הנאצית. הדבר הביא לפרישת חברים מן האצ"ל, ובראשם אברהם שטרן (יאיר), ולהקמת הלח"י.
מותו ודבר קבורתו
בשנת 1941, לאחר שפרץ בעיראק מרד אנטי-בריטי בראשות רשיד עאלי אל-כילאני, נענה רזיאל לבקשת הבריטים לשגר יחידת קומנדו לחבל במתקני זיקוק הנפט ליד בגדאד, שהיו חיוניים לצבא הגרמני. רזיאל אף החליט, למגינת לבם של חבריו, לעמוד בראשה של היחידה, בת ארבעה אנשים שכללה את יעקב מרידור, יעקב סיקא אהרוני ויעקב טרזי. הוא אף סבר שיוכל להקים תאים של האצ"ל בקרב יהודי עיראק. היחידה יצאה לפעולת האצ"ל בעיראק ב-17 במאי 1941 משדה התעופה הצבאי בתל נוף, ונחתה בשדה התעופה בחבניה, שבעיראק. בהגיעם שונתה התוכנית, והם קיבלו משימת מודיעין לקראת כיבוש העיר פלוג'ה. בפעולה זו נהרג רזיאל, ב-20 במאי, ביחד עם קצין בריטי מלווה, מהפצצה ישירה של מטוס גרמני, והוא בן 30. נסים כהן שנשאר בארץ ישראל החליפו כמפקד האצ"ל, אולם לאחר זמן קצר המליץ כהן על חברו יעקב מרידור, שיעמוד בראש הארגון. בסיכון חיים ובהצלחה, השלימו יעקב סיקא אהרוני ויעקב טרזי את הפעולה.
לאחר מותו של רזיאל הוענקה לו דרגת אלוף בצה"ל. הרב צבי יהודה קוק, מי שהיה החברותא שלו ולימים ראש ישיבת מרכז הרב, ספד לו והשווה את דמותו לדמותו של דוד המלך, בשילוב של עדינות רוחנית עם נחישות מלחמתית.
יום מותו, כ"ג באייר, נקבע על ידי מנחם בגין בשנת תש"ו כיום התייחדות עם כל חללי האצ"ל.
ב-2021, 80 שנה לאחר שרזיאל נהרג, קיבל באופן אקראי, בן משפחתו הפרופ' אריה נאור, מצבת עץ עם כיתוב זהה לזה שהיה על המצבה בקפריסין. המצבה הועברה למכון ז'בוטינסקי לבדיקה, וכך נמצאו מסמכים שונים הנוגעים לקבורתו של רזיאל בעיראק, בקפריסין ובישראל.
בנו
כאשר רזיאל נהרג, רעייתו שושנה לא ידעה כי היא בהיריון. התינוק שנולד נקרא דוד על שם אביו, אך הוא נפטר בבית החולים. הוא נטמן בהר הזיתים ולימים התברר שקברו נהרס בתקופת השלטון הירדני.
We Didn't Start the Fire
We Didn't Start the Fire (בעברית: לא הצתנו את האש) הוא שיר של הזמר האמריקני בילי ג'ואל שיצא ב־1989. השיר מסכם ברמיזות קצרות את מאה האירועים המרכזיים שאירעו בעולם בין שנת 1949, שנת לידתו של ג'ואל, לשנת 1989, אז יצא השיר באלבומו Storm Front. השיר היה מועמד לפרס גראמי לאלבום השנה. השיר היה גם להיט מספר 1 בארצות הברית בסוף 1989.
וידאו קליפ
את הווידאו קליפ והמוזיקה לסינגל ביים כריס בלום. הקליפ מתחיל עם זוג נשוי טרי הנכנסים למטבח בסגנון שנות הארבעים, הוא ממשיך ומציג אירועים בחיי ביתם בארבעת העשורים הבאים כולל תוספת של ילדים, צמיחתם, בהמשך גם נכדים ומותו של אבי המשפחה בסופו של דבר. חלוף הזמן מתואר גם על ידי שיפוץ תקופתי ושדרוגי המטבח, בעוד בילי ג'ואל בלתי משתנה נראה ברקע.
האירועים המוזכרים בשיר
אף על פי שהמילים בשיר נאמרים בקיצור עם כמה אנשים ואירועים המוזכרים במילה אחת כל אחד, יש הסכמה רחבה על משמעות המילים והאירועים - המילים המודגשות להלן הן מילות השיר.
האירועים הבאים מופיעים לפי סדר הופעתם בשיר, שהוא כמעט כולו כרונולוגי. הליריקה לכל אירוע אינדיבידואלי קצרה והאירועים מנוקבים על ידי המקהלה ואלמנטים ליריים אחרים. הרשימה הבאה כוללת שמות ארוכים יותר ותיאוריים יותר לשם הבהרה. אירועים ממגוון הקשרים - כמו בידור פופולרי, פרשיות חוץ וספורט מתערבבים, ומעניקים רושם לתרבות הזמן בכללותו. ישנם 119 פריטים המופיעים בשיר ושהעיקריים בהם מופיעים להלן.
שפופרת (כלי קיבול)
שְׁפוֹפֶרֶת (באנגלית: squeeze/ collapsible tube או בקיצור, tube) היא כלי קיבול עשוי מעטפת רכה, לאחסון נוזלים צמיגיים ותערובות סמיכות כגון: משחות שיניים, סבונים, דבקים וצבעים. לשפופרת תבנית גליל-נבוב, בעלת צְדוּדִית מעגלית או סגלגלה מפלסטיק, אלומיניום או מתכת אחרת. בקָצֶהָ האחד פיה עגולה וצרה הנאטמת בפקק. קָצֶהָ השני מולחם או מקופל-בחלץ.
בדרך כלל, נפחה נע בין 3 מ"ל ל-300 מ"ל. את תכולתה ניתן להוציא באמצעות לחיצה על צדודית השפופרת בתנועת סחיטה כלפי פיה. כדי למצות את תכולתה ניתן להיעזר במפתח שפופרת.
אלומיניום
שפופרות אלומיניום לרוב נאטמות בהברגת הסוגר סביב הפיה, ולאחר מילוי תוכן השפופרת קָצֶהָ השני מקופל-בחלץ מספר פעמים. השפופרת עוברת איטום הרמטי ולרוב נטולת-חיידקים אודות לטמפרטורה הגבוהה בעת תהליך הייצור. לעיתים החלק הפנימי מצופה כדי למנוע מהמתכת להגיב עם תכולת השפופרות. המאפיין העיקרי בשימוש אלומיניום הוא הפרדה מוחלטת בין תוכן השפופרת לסביבה ובכך מהווה פתרון אחסון יעיל עבור חומרים שנוטים להתקלקל מהר, ובייחוד בחשיפה להרכב האוויר. משמש לאחסון מזון, מוצרי קוסמטיקה, תרופות, צבע, וחומרים טכנולוגיים.
פלסטיק
שפופרות פלסטיק מיוצרות בתהליך שיחול; תחילה, מכונת שיחול ייחודית מייצרת את צדודית השפופרת, בשלב זה, ככל שרמת העיבוד תהא גבוהה יותר, השפופרת תהייה סבילה יותר ללחץ ויהיה קל יותר לקשט אותה. כאשר הצדודית מוכנה, מכונה אוטומטית מחברת את ראש השפופרת יחד עם הסוגר. מכונת סריגרפיה מתאימה אמונה על יישום דקורטיביות השפופרת. עם תום המילוי, קָצֶהָ הפתוח של השפופרת נאטם במתקן נפרד. כיום יצרנים רבים נוהגים לעטוף את השפופרת במספר שכבות פלסטיק על-מנת להקנות אטימות מרבית ובידוד מהסביבה, ובכך מאפשרים להגדיל את טווח השימוש בפלסטיק גם למזון.
מתכות אחרות
השפופרות הראשונות יוצרו מבדיל, אבץ ועופרת. לעיתים צופו בדונג מבפנים כדי למנוע מהמתכות להגיב עם תכולת השפופרות. השימוש באלו הופסק בשל רעילותם, בעיקר בחשיפה למזון ותרופות.
יישומים
מוצרים רבים נמכרים בשפופרות, בניהם:
היסטוריה
ג'ון גופה רנד, צייר דיוקנאות ממוצא אמריקאי, השתמש בשפופרות ממתכת לצבעים כבר בשנת 1841. בשנת 1870, הנרי פאלמר מהעיירה סטילווטר שבמדינת ניו יורק רשם על שמו כפטנט את השפופרת- דאז מעין קפסולת בדיל רכה שאת ראשה יש להבריג לסגירה לצורך אחסון תמציות מרפא. משחות שיניים בשפופרות הוצגו לראשונה על יד החברה ג'ונסון אנד ג'ונסון בשנת 1889. זמן לא רב לאחר מכן, וושינגטון שפילד, רופא שיניים מהעיר ניו לונדון שבמדינת קונטיקט, היה הראשון למכור משחות שיניים בשפופרות (מעופרת) במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19.
צפון אפריקה
צפון אפריקה הוא אזור גאוגרפי השוכן בחלקה הצפוני של יבשת אפריקה, חלקו הגדול של האזור נמצא לאורך חופי הים התיכון. בניגוד לרצועת מדינות אלה, קיים המושג אפריקה שמדרום לסהרה הכולל את כל יתר מדינות היבשת.
מינוח
המדינות הנכללות בצפון אפריקה הן (ממערב למזרח):
לעיתים נחשבות גם אתיופיה, צ'אד ואריתריאה לחלק מצפון אפריקה.
מצרים העתיקה
בצפון מזרחה של אפריקה, על גדות נהר הנילוס, קמה לה אחת הציוויליזציות העתיקות ביותר בהיסטוריה האנושית - מצרים העתיקה. ראשיתה של התרבות המצרית העתיקה בערך ב-3150 לפנה"ס, באיחוד הפוליטי של תרבויות עמק הנילוס הגדולות תחת הפרעה הראשון, והיא התפתחה במשך שלושת אלפי השנים הבאות. ההיסטוריה שלה מחולקת למספר תורי זהב, הידועים כ"ממלכות", ובהן תקופות של חוסר יציבות יחסית הידועות כ"תקופות ביניים". עם סוף תור הזהב האחרון, הידוע כ"ממלכה החדשה", תרבות מצרים העתיקה החלה להדרדר, ומצרים נכבשה בידי כמה כוחות זרים. שלטונם של הפרעונים הסתיים רשמית ב-31 לפנה"ס, כאשר האימפריה הרומית כבשה את מצרים ועשתה אותה לפרובינציה.
תרבות מצרים העתיקה הייתה מבוססת על איזון מבוקר של משאבי טבע ואדם תחת שלטונו של הפרעה, מנהיגים דתיים, ומושלים. התרבות המציאה חידושים רבים: השקיה מבוקרת של עמק הנילוס הפורה, ניצול של המינרלים בעמק ובאזורי המדבר הסובבים, התפתחות מוקדמת של ספרות ושל מערכת כתיבה עצמאית, ארגון של מיזמי בנייה וחקלאות קולקטיביים, מסחר עם האזורים הסובבים באפריקה ובמזרח התיכון, ומסעות צבאיים שהביאו לניצחון על צבאות זרים והבטיחו את הדומיננטיות המצרית באזור. הארגון והייזום של פעילויות אלה נעשה בידי בירוקרטיה של סופרים, מנהיגים דתיים ומושלים תחת הפרעה האלוהי, שהבטיח את האחדות ואת שיתוף הפעולה של העם המצרי דרך מערכת מורכבת של אמונות דתיות.
נוביה
בצפון מזרחה של אפריקה, על גדות נהר הנילוס המרכזי, דרומית למצרים, בצפון שטחה של סודאן של ימינו, קמה לה אחת הישויות העתיקות ביותר בהיסטוריה האנושית - ממלכת נוביה. ראשיתה של התרבות הנובית בערך ב-3500 לפנה"ס. לממלכת נוביה הייתה השפעה עצומה על מצרים העתיקה בפרט ועל המדינות הסובבות אותה בכלל. דבר זה התבטא בעיקר בסחר המוגבר שקיימה עם המדינות הסובבות אותה. ממלכת נוביה סחרה בזהב, נחושת, נוצות יען, הָבְנֶה ושנהב, סחורות אלו רכשה ממדינות אפריקאיות בפנים היבשת ומכרה אותם בעיקר למצרים.
קרתגו
קרתגו, הייתה עיר ומעצמה באוטיקה (תוניסיה של היום), שנוסדה במאה ה-9 לפנה"ס על ידי מתיישבים פיניקים מהעיר צור. העיר נהרסה לחלוטין בשנת 146 לפנה"ס במלחמה הפונית השלישית, והרומאים הכריזו על השטח כמקולל ואסרו על התיישבות בו. כמאה שנה לאחר מכן חזרו הרומאים למקום והקימו עיר חדשה באותו שם, שאת הריסותיה ניתן לראות היום. קרתגו הרומית שימשה כבירת הפרובינקיה הרומית אפריקה, ובמהלך השנים הפכה לאחת הערים הגדולות באימפריה הרומית. קרתגו נהרסה שוב ולא שוקמה כתוצאה מפלישות ברברים, ביזנטים ומוסלמים.
יוון
בערך בשנת 631 לפנה"ס, היוונים הקימו את העיר קירנה בצפון-מערב לוב. קירנה הפכה למושבה יוונית משגשגת, למרות היותה מוקפת מכל צדדיה באזור מדברי.
עם השנים היוונים הגבירו את השפעתם התרבותית במצרים, אך נמנעו מלכבוש אותה. אלכסנדר הגדול כבש את מצרים מידי פרס בשנת 332 לפנה"ס. עם מותו של אלכסנדר, חולקה האימפריה שכבש בין יורשיו הדיאדוכים, ומצרים נפלה בידיו של תלמי הראשון. בית תלמי שלט במצרים בין השנים 305 לפנה"ס עד 30 לפנה"ס. השושלת שלטה בחלק מהזמן גם על האי קפריסין ועל שטחי ארץ ישראל.
שלטונם של מלכי בית תלמי, התאפיין ביריבויות קשות בין האצילים, ומתנגדים רבים הוגלו ונרצחו. המלכה האחרונה לבית זה הייתה קלאופטרה, שנודעה כמאהבתו של יוליוס קיסר ומאוחר יותר גם של מרקוס אנטוניוס. קלאופטרה הצליחה לשמור על עצמאותה של מצרים, אך לאחר הפסדו של אנטוניוס בקרב אקטיום (31 לפנה"ס) וניצחונו של אוגוסטוס, היא התאבדה. לאחר מותה הקיץ הקץ על בית תלמי, ומצרים הפכה לפרובינקיה רומית.
רומא
באותה התקופה האזור עבר תהלכי עיור מתקדמים, ורבים מן השבטים נושלו מאדמותיהם. השגשוג של רוב ערי האזור היה תלוי בחקלאות. האזור אף כונה "אסם האימפריה", ונהג לייצא תבואה בכמויות גדולות לשאר חלקי האימפריה, בעיקר לאיטליה וליוון. יבולים אחרים שיוצרו באזור כללו פירות, תאנים, ענבים ושעועית.
תחת השלטון הרומאי צפון באפריקה הייתה קהילה יהודית גדולה.
העידן הנוצרי
העידן הנוצרי בצפון אפריקה החל מעליית הנצרות בצפון אפריקה עם התנצרות האימפריה הרומית באופן רשמי בשנת 380 לספירה, ועד הכיבוש המוסלמי של האזור במאה ה-7.
במהלך המאות ה-3 וה-4 קנתה לה הנצרות מעמד של בכורה באזור. בשנת 284 לספירה, התפלגה האימפריה הרומית לאימפריה לאימפריה מזרחית (האימפריה הביזנטית) ולאימפריה מערבית. כך היה גם בצפון אפריקה, והגבול באזור זה בין שתי המדינות עבר באמצע לוב של ימינו, כך שמצרים וקירנאיקה במזרח היו תחת שלטונה של האימפריה המזרחית, וחלקו המערבי של האזור (מערב לוב, תוניסיה, אלג'יריה ומרוקו של ימינו) היה תחת האימפריה המערבית.
במהלך המאה ה-5 איבדה האימפריה הרומית המערבית את שטחי שלטונה במערב צפון אפריקה, ובמאה ה-7 איבדה האימפריה הרומית המזרחית את שטחי שלטונה במזרח צפון אפריקה. את הריק השלטוני באזור תפסו מספר שבטים ברברים אשר פרסו את חסותם באזור, לצד ערים אשר החלו צוברים כוח והשפעה. בשנים אלו המשיכה הנצרות להוות את הדת המשמעותית באזור.
העידן המוסלמי
הנצרות לא נשארה הדת השלטת בצפון אפריקה לאורך זמן. במהלך המאה ה-7, במקביל להתפוררותה של האימפריה הרומית המזרחית, נכבש האזור בידי האימפריה המוסלמית, ותושבי האזור, חלקם ברצון חלקם בכוח, התאסלמו וקיבלו את האסלאם כדת השלטת. דת זו היא הדת הרווחת באזור כמעט באופן מלא עד ימינו אלה. ימים אלו היו ימים של פריחה תרבותית באזור, אך עד מהרה, עם התמוטטותה של האימפריה המוסלמית, הוא שקע לסכסוכים בין שושלות מוסלמיות על השליטה באזור.
שלטון עות'מאני
בשנת שלאחר ימי הביניים, האזור (למעט מרוקו של ימינו) היה תחת שלטון האימפריה העות'מאנית והתאפיין בשליטה רופפת. השלטון העות'מאני התרכז בערים אלג'יר, תוניס וטריפולי.
שלטון אירופאי
במאות ה-18 וה-19, צפון אפריקה הייתה תחת שלטונם של הצרפתים, הבריטים, הספרדים והאיטלקים. במהלך שנות ה-50, ה-60 וה-70 של המאה ה-20, כל מדינות צפון אפריקה זכו בעצמאות מן השלטון הקולוניאלי האירופי, למעט כמה מושבות ספרדיות קטנות בקצה הצפוני של מרוקו.
מלחמת העולם הראשונה
במערכה במערב אפריקה במלחמת העולם הראשונה נפלו המושבות הגרמניות קמרון, וטוגולנד (טוגו) בידי כוחות מדינות ההסכמה בפיקודן של בריטניה, צרפת ובלגיה. דרומה משם דרום אפריקה ניהלה את המערכה בדרום-מערב אפריקה במלחמת העולם הראשונה, ובה כבשה את דרום-מערב אפריקה הגרמנית (כיום נמיביה). המושבות הגרמניות במערב ובדרום מערב אפריקה נפלו לידי מדינות ההסכמה עד 1916.
החזית המזרח אפריקאית במלחמת העולם הראשונה: את מזרח אפריקה הגרמנית (כיום, בקירוב, טנזניה, רואנדה ובורונדי) כבשו כוחות מדינות ההסכמה עד לסתיו 1917, אלא שכוחות גרמנים קטנים, יחד עם כמה אלפי ילידים נאמנים, בפיקודו של לטו-פורבק (Lettow-Vorbeck), המשיכו לנהל מלחמת גרילה עיקשת ומוצלחת עד סוף המלחמה ממש, ואפילו מעט לאחריה, נגד כוחות עדיפים בהרבה. הקרבות האלה התפשטו גם לטריטוריות סמוכות: מזרח אפריקה הבריטית (כיום קניה), אוגנדה, מוזמביק ורודזיה הצפונית (כיום זמביה).
דמוגרפיה
אזור צפון אפריקה יותר הומוגני מבחינה אתנית מאשר אפריקה שמדרום למדבר סהרה, והוא מורכב בעיקר מערבים ומברברים. מרבית תושבי צפון אפריקה הם מוסלמים.
אוטותיזה
אוטותיזה (באנגלית Autothysis ממקור ביוונית אוטו - autos- αὐτός "עצמי" ותיזיה thysia θυσία "הקרבה") או אלטרואיזם של אובדנות הוא התהליך שבו חיה הורסת את עצמה באמצעות פקיעה או פיצוץ פנימי של איבר שקורע את העור. המונח הוצע על ידי אולריך משווייץ (Ulrich Maschwitz) ואלינור משווייץ (Eleonore Maschwitz) בשנת 1974 כדי לתאר את המנגנון ההגנתי של מין הנמלה קולובופסיס סונדרזי (Colobopsis saundersi). זה נגרם כתוצאה מהתכווצות שרירים סביב בלוטה גדולה שמובילה לשבירת דופן הבלוטה. טרמיטים מסוימים (כמו חיילי גלוביטרמס סולפוראוס ) משחררים הפרשה דביקה על ידי קריעת בלוטה סמוך לעור צווארם ויוצרים אפקט זפת בהגנה מפני נמלים.
טרמיטים
קבוצות של טרמיטים שחייליהן נמצאו משתמשות באוטותזה כדי להגן על מושבותיהן כוללות: סריטרמס סריפר (Serrtermers serrifer), דנטיספיקונטרמס (Dentispicotermes), גנואוטרמס (Geuotermes) ו-אורטוגנטוטרמס (Orthognathotermes). הם כמה מינים של נטולי חיילים (Apicotermitinae), לדוגמה לבני מין ה-גריגיוטרמס Grigiotermes ורפטיטרמס Ruptitermes, יש פועלים שגם יכולים להשתמש באוטותזה. זה נחשב לאחת מצורות ההגנה היעילות ביותר שיש ברשותם של הטרמיטים כאשר הנמלים הפועלות הקרועות חוסמות את המנהרות הנכנסות לקן וזה גורם לחלופין קרבות אחד על אחד בין תוקפים למגינים, כלומר לפיגועים יש עלות אנרגיה גבוהה לטורפים.
לנמלים החיילות במשפחת הטרמיטים סריטרמיטידה (Serritermitidae) מהאזור הנאוטרופי יש אסטרטגית הגנה באמצעות בלוטת אוטותזה קדמית המביאה לפקיעת הגוף בין הראש והבטן. נמלים אלו משתמשות באוטותיזה רק כאשר הן נמצאות בתוך הקן כדי לחסום את מנהרות הכניסה ולמנוע מהתוקפים להיכנס. בעוד כאשר הן מחוץ לקן, יעדיפו לנסות לברוח הרחק מהתוקפים.
נמלים פועלות זקנות של נאוקפריארמס טרקואה (Neocapritermes taracua) מפתחות כתמים כחולים בבטן המלאים בחלבונים המכילים נחושת. אלו מגיבים עם הפרשה מבלוטת הליביאל (labial gland) לאחר האוטותיזה כדי לייצר תערובת רעילה לטרמיטים אחרים.
נמלים
כמה סוגי נמלים המשתייכים לסוג קמפונית וקלובופסיס (Colobopsis) הסתגלו להשתמש באוטותיזה כתכונה הגנתית אלטרואיסטית כדי להילחם טוב יותר נגד פרוקי-רגליים וכדי להרתיע טורפים חולייתנים לטובת מושבת הנמלים כולה. נמלים אלה משתמשות באוטותזה של הרס עצמי כדי להגן על שטחן, אך הן משתמשות בה באופן שונה מטרמיטים, מכיוון שהשימושים העיקריים שלהם לאוטיזה אינם כוללים חסימת מנהרות הטריטוריה שלהם מפני תוקפים, אלא יותר למטרות לחימה במהלך קרבות טריטוריאליות.
נמלים קדומות השתמשו באמצעים מכניים של עוקץ כדי להגן על עצמן, אך העקיצות נראו שימושיות יותר כנגד טורפי חוליות גדולים מאשר כנגד פרוקי-רגליים אחרים. כך שהבחירה באוטותיזה אצל נמלים התפתחה כדרך להרוג בצורה יעילה יותר אויבי פרוקי-רגליים. תוצרי האוטותזה בנמלים הם חומרים דביקים ומאכלים, אשר משתחררים על ידי התכווצות בגסטרם של הנמלים, מה שמוביל להתפרצות בקפל בין-מקטעים כמו גם בבלוטות מנדיבולריות. הנמלים משתמשות בהקרבה עצמית זו כדי להרוג אויב אחד או יותר שמסתבכים בחומר הדביק הזה. הנמלה הפועלת נצפתה כורכת את עצמה סביב יריב, מניחה את הגסטר הגבי שלה על ראשו של היריב לפני שהיא משליכה חומר מאכל דביק מפיה ומהגסטר שלה, ונדבקת באופן קבוע אל היריב תוך כדי הריגת עצמה והאויב, וגם אויבים אחרים שנדבקים אל התוצרים.
נמלים אלה משתמשות בעיקר באוטותזה נגד פרוקי-רגליים אחרים, כמו פולשות למושבות נמלים או נגד מושבות טרמיטים, והן אינן יעילות למדי כלפי טורפים גדולים חולייתנים כמו לטאות או ציפורים. הקרבה עצמית זו שימושית ביותר נגד פרוקי-רגליים מכיוון שהדבקים הדביקים במוצרים פועלים בצורה הטובה ביותר כנגד גופם של פרוקי-רגליים אחרים. עם זאת, הוסבר גם שלתרכובות המשמשות באוטותזה יש שימוש מסוים בהרתעת טורפים חוליתנים מפני אכילת הנמלים, מכיוון שמוצרים אלה אינם אכילים.
עינת פרנבך בן אהרון
עינת פרנבך בן אהרון (13 בפברואר 1975 – 23 בנובמבר 2019) הייתה במאית, תסריטאית ומלהקת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בחיפה ליעקב ואירית פרנבך. אמה הייתה מורה ואחר-כך עסקה בנדל"ן. אביה מהנדס תעשייה וניהול בוגר הטכניון, שעבד בעשרים השנים האחרונות לחייו בתעשייה האווירית. עינת גדלה במקומות רבים, בעקבות מעברי דירות של הוריה, אבל בעיקר בחיפה ומגיל אחת עשרה ועד לצבא התגוררה ביבנה. היא הבכורה במשפחה, לה אחות מעצבת במקצועה ואח צעיר ממנה ב-12 שנה, מוזיקאי שחי בטורונטו. בצבא שירתה כמפעילת מחשב. בתום שירותה הצבאי עשתה תואר ראשון של אוניברסיטת בר-אילן במדעי המחשב, אותו סיימה בהצטיינות (1999).
עם תום לימודיה למדה תסריטאות ואחר-כך תחקירנות בבית הספר "חשיפה" של האוניברסיטה הפתוחה. למדה במשך שנתיים וחצי במסלול הישיר לדוקטורט במדעי המוח באוניברסיטת בר-אילן. במהלך השנים עבדה בהבטחת איכות בחברות הייטק. היא שימשה ככתבת קולנוע בפורטל "Seret" וכמנהלת פורום קולנוע של ynet (2006-2005). הייתה חברת הנהלת איגוד התסריטאים (2008-2006).
בשנת 2008 ייסדה את פורום יוצרים צעירים, קבוצת תמיכה לתסריטאים ולבמאים בתחילת דרכם, בין השאר הייתה שותפה להקמת המסלול העצמאי בקרן הקולנוע הישראלי, לתמיכה בסרטים עצמאיים. החל משנת 2010 היא עוסקת בליהוק. הייתה מלהקת של "טליה. דייט. קום", דוקודרמה של הבמאית טליה פינקל, ערוץ 8, ליהקה את "שרקייה", סרט קולנוע בבימויו של עמי ליבנה וכן את סרטה "הצגה יומית".
בשנים 2007–2011 עבדה פרנבך בן אהרון על סרט הקולנוע "הצגה יומית" (76 דקות) אותו כתבה, הפיקה וביימה. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2011, הפרימיירה של הסרט הייתה ב-13 בפברואר 2013. הוא מוקרן בחודשים פברואר-מרץ 2013 בסינמטק תל אביב.
משנת 2012 למדה לתואר שני בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
היא עסקה ברפואה משלימה: פרחי באך, הילינג, דמיון מודרך וריפוי בשחזור גלגולים.
הגל החמישי
הגל החמישי (באנגלית: The 5th Wave) הוא סרט אקשן - מדע בדיוני אמריקאי שבוים בידי ג'יי בלייקמן. הסרט מבוסס על ספר באותו השם. השחקנים הראשיים בסרט הם: קלואי גרייס מורץ, ניק רובינסון, רון ליווינגסטון, תלית'ה ביטמן, מגי סיף, אלכס רו, מריה בלו, מייקה מורון, זאקרי ארתור, לייב שרייבר, טוני רוולורי ונאג'י ג'טר.
פיתוח הסרט החל במרץ 2012 והוא יצא לאקרנים בינואר 2016.
עלילה
הסרט מבוסס על ספר באותו שם. הסרט מספר על קסיופאה "קאסי" סאליבן (קלואי גרייס מורץ), נערה בת 16 שנאלצת להתמודד עם פלישת חוצנים טפילים הנקראים בסרט "האחרים" (The Others). לפני הפלישה חייה של קסיופאה עוד חיים רגילים של ילדה בתיכון אך עם פלישת החוצנים חייה השתנו מקצה לקצה.
בסרט יש 5 "גלים" לפלישה: הראשון הוא ניתוק העולם מחשמל באמצעות פעימה אלקטרומגנטית; השני הוא רעידות אדמה וצונאמי ענק שמחק ערי חוף שלמות; הגל השלישי הוא מחלת שפעת העופות שהונדסה להיות הרסנית הרבה יותר, המכונה בסרט "הווירוס", מחלה זו הרגה חלק ניכר מאוכלוסיית העולם; הגל הרביעי הוא השתלטות על מוחם של בני אדם נורמטיביים באמצעות טפילות ובתוך כך, התחזות לבני אדם רגילים ונורמטיביים בלי אפשרות לזהותם כחוצנים. הגל החמישי היה אמור להיות הגורם המכריע בפלישה והוא השתלטות על אנשי צבא ובכך על כל המוסד הצבאי, וגיוס ילדים תמימים לצבא, כך שלא יבינו שהם משרתים את האחרים. הילדים היו אמורים להרוג את כל בני האדם הניצולים ולאחר מכן לעמוד בפני השתלטות חוצן על מוחם.
בתחילתו, הסרט מספר על התפרקות חייה הרגילים של קאסי תוך מותם של רבים מקרוביה – חברתה הטובה ביותר של קאסי, אליזבת, מתה מרעב לאחר הגל הראשון. אמה של קאסי, ליסה (מגי סיף), נפטרה משפעת העופות בגל השלישי. אביה של קאסי, אוליבר (רון ליווינגסטון), נרצח על ידי פונדקאי הטפיל החוצני בגל הרביעי. ולבסוף, גם אחיה סאם (זאקרי ארתור) ואהוב ליבה בן פאריש (ניק רובינסון) גויסו לצבא בגל החמישי. כמובן שהילדים לא ידעו כי הצבא שלקח אותם לבסיס בו הם נקראים כביכול "מוגנים" הם חוצנים, ולכן היה קל לרמות אותם שהשורדים האחרונים הם בעצם ה"אחרים" ולהשתמש בהם כדי להרוג את האנושות.
הזמן בסרט מתחיל לעבור ותפקידה של קאסי כמספרת מסתיים כאשר המשפחה יוצאת ליער כדי לשרוד במהלך הגל השלישי, מתוך רצון להתבודד מהווירוס. עובר זמן והגל הרביעי מתחיל - משפחתה של קאסי מצליחה להתגונן מפני פונדקאי החוצנים ולא למות כמו רוב האנשים האחרים. בסוף הגל הרביעי ובתחילת הגל החמישי, עם גיוס קאסי וסאם לצבא, אביהם נרצח בידי פונדקאי. סאם שוכח את בובתו האהובה בדרך לבסיס הצבאי שלו וקאסי מתנדבת לחזור ולהביא לו אותה, היא רואה את אביה המת ומתאבלת עליו ורק לאחר מכן הולכת להביא לסאם את בובתו. לרוע המזל, היא לא מספיקה ונראית סצנה בה קאסי בוכה ומיואשת תוך התרחקות האוטובוס ממנה.
קאסי נאלצת להתמודד לבד בשטח, בסצנה המוקדמת ביותר בסרט רואים אותה נכנסת לסופר, וגם כאן יש מפגש זמן, זו הסצנה האמצעית. קאסי בוזזת מזון למחייתה כאשר פתאום נשמעת צעקה: "יש שם מישהו?!". קאסי הולכת לבדוק מי צעק ונכנסת למשרד בו שוכב אדם פצוע מירי כאשר הוא מחזיק את ידו מתחת למעילו מתוך חשש כי מעיו יפלו. קאסי לא מאמינה לו ומבקשת ממנו להראות לה מה בידו מספר פעמים. כאשר האיש מוציא את ידו נראה ניצוץ וקאסי יורה באיש. לאחר מכן מתגלה שהניצוץ בא משרשרת צלב.
קאסי שנמצאת כבר כמה ימים בשטח יוצאת לכיוון כביש, שם צלף מצליח לפגוע בה. היא נפצעת ברגלה ומתעוררת בביתו של אוון ווקר (אלכס רו). לאחר זמן מה בבית ואחרי שהיא מחלימה, קאסי נחושה לצאת ולמצוא את אחיה, ואוון מצטרף אליה.
קאסי ואוון יוצאים לדרכם בעקבות סאם ובדרכה היא מגלה כי אוון הוא הכלאה בין אחר לאדם. היא מורה לו לא לעקוב אחריה ומאיימת כי ברגע שתראה אותו היא תירה בו. בינתיים בבסיס, סאם ובן פוגשים סמלת חוצנית שכינויה רזניק (מריה בלו) שמשתילה בהם שבב מעקב. היחידה בפיקודו של בן יוצאת לקרב במטרה לאתר "אחרים" ולחסלם. לאחר זמן מה נתלש השבב של אחת הילדות, והם מבינים שעל הצבא מפקדים אחרים בדמות בני אדם. היחידה רוקחת תוכנית במסגרתה בן חוזר לבסיס במסווה של פצוע כדי לחלץ את סאם שנשאר שם. במקביל קאסי מצליחה להיכנס לבסיס, הורגת את רזניק ומתחילה לחפש את סאם.
קאסי ובן נפגשים בבסיס ומנסים להציל את סאם יחד. סיבוכים בדרך מובילים לכך שאוון ווקר נכנס לבסיס ומציל את קאסי ובן. הם ממשיכים בדרכם, מוצאים את סאם ובורחים יחד עם היחידה שדואגת להבריח אותם. בסוף הסרט רואים את כל היחידה וקאסי ביחד בשטח, יושבים ואוכלים ארוחת ערב, וכך נגמר הסרט. בסוף הסרט נשמע השיר של סיה "Alive".
ביקורות
הסרט קיבל ביקורות שליליות. באתר "Rotten Tomatoes" קיבל הסרט ציון 38% מהקהל, וציון של 15% מהמבקרים.
אליקים מנגאלה
אליקים מנגאלה (בצרפתית: Eliaquim Mangala; נולד ב-13 בפברואר 1991 בקולומב) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם באשטוריל.
קריירה
מנגאלה נולד בקולומב שבאיל-דה-פראנס אך גדל והתחנך באזור העיר נאמור שבוולוניה הבלגית. את שנות הנוער שלו העביר בקבוצות באזור מגוריו וב-2008 כאשר עבר לשחק לראשונה בבוגרים חתם בקבוצת סטנדרד לייז' מהליגה הבלגית הראשונה. הוא שיחק בשורותיה במשך 3 עונות בהן שיחק 100 משחקים ובקיץ 2011 עבר לשורות פורטו יחד עם סטיבן דיפור תמורת 6 מיליון אירו. בקיץ 2014 עבר מנגאלה למנצ'סטר סיטי האנגלית תמורת 40 מיליון אירו, במה שנחשבת לאחת ההעברות היקרות ביותר בשביל בלם. ב-30 באוגוסט 2016 הושאל מנגלה לולנסיה הספרדית.
ב-31 בינואר 2018 הושאל מנגלה לאברטון.
ב-12 באוגוסט 2019 עזב את מנצ'סטר סיטי וחתם לשנתיים בולנסיה בהעברה חופשית.
ב-20 בינואר 2022 חתם בסנט אטיין עד לסוף העונה.
ב-7 באוגוסט 2023 חזר לפורטוגל וחתם באשטוריל לעונה אחת.
קריירת נבחרות
כמי שגדל בבלגיה מגיל 5, הוא זומן לנבחרות הצעירות של בלגיה אולם לא שיחק בשורותיה. ב-2009 זומן לנבחרת הצעירה של צרפת ואף התמנה לסגן-קפטן הנבחרת. במאי 2013 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת של צרפת אך שיחק רק במשחק אחד בשורותיה ב-2013. למרות מספר הופעות מועט הוא נבחר להיות בסגל צרפת למונדיאל 2014 אך לא זכה לדקות משחק במהלך הטורניר.
תארים
סטנדרד לייז' פורטו מנצ'סטר סיטי
האגודה הישראלית לחקר יחסי עבודה
האגודה הישראלית לחקר יחסי עבודה היא אגודה מקצועית המאוגדת כעמותה, שמטרותיה העיקריות הן ליזום ולעודד מחקר עיוני ואמפירי בתחומים של יחסי עבודה ויחסי תעשייה, וקידום והבנת תחום יחסי העבודה בישראל.
היסטוריה
האגודה נוסדה בשנת 1969. האישים המרכזיים אשר עמדו בבסיס הקמתה היו פרופ' ג'יי ינאי טאב, שהכניס לראשונה את תחום יחסי העבודה לתוכנית הלימודים של הפקולטה להנדסת תעשייה וניהול בטכניון, פרופ' לואי גוטמן, ד"ר יהודה רוזנברג, פרופ' אריה גלוברזון, מיוזמי ומקימי החוג ללימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב, וכן מספר עובדים בכירים במשרד העבודה.
באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 הוקמה האגודה הבינלאומית ליחסי עבודה (IRRA). בשנותיה הראשונות פעלו במסגרתה מעט מאוד אגודות לאומיות. ראשי ארגון העבודה הבינלאומי והמכון הבינלאומי ללימודי עבודה (שפועל עד היום במסגרת ארגון העבודה הבינלאומי) שקדו, תוך שיתוף פעולה עם משרדי עבודה במדינות שונות, על הקמת אגודות לאומיות. טאב השתלב במאמצים אלה מתוך רצון, בין היתר, לקדם את חקר והוראת יחסי העבודה בישראל. בתחילת הדרך החברות באגודה הייתה פתוחה רק לאנשי אקדמיה, אך ברבות השנים נתאפשרה כניסתם של אנשי שטח וקובעי מדיניות. כיום, כ–90% מחברי האגודה באים מחוץ לעולם האקדמי.
במשך שנות קיומה עמדו בראש האגודה חוקרים בכירים מהמוסדות האקדמיים המובילים בישראל ונציגי ממשלה, הסתדרות וארגוני מעסיקים. עם ראשי האגודה נמנו גם חתני וכלת פרס ישראל, פרופ' יהודה אמיר מאוניברסיטת בר-אילן, פרופ' לואי גוטמן מהאוניברסיטה העברית ופרופ' בלהה מנהיים מהטכניון.