cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שיר תל-חי
תכנים ואמירות
"שיר תל-חי" הוא שיר גיוס ותעמולה למפעל ההתיישבות של התנועה הציונית, כאשר היישוב תל חי, שעליו נאבקו יוסף טרומפלדור, שאותו הכיר מקרוב העריץ ז'בוטינסקי, וחבריו במאורעות תל-חי, וחזר ויושב בשנית על ידי קבוצת פועלים, מתמצה המאמץ וההקרבה החלוציים: כ"סֵמֶל דּוֹר". השיר מאזכר את הערכים שהעלתה על נס ובהם עבודה חקלאית ברחבי הארץ והמונחים: "קציר", "זרע" ו"החורש"; ביטחון והגנה והמונחים: "מגן וחרב". שלושת המונחים: "הַמֶּרֶץ", "הַכֹּחַ" ו"הָרוּחַ", מייצגים יחדיו כוליות של חיי האדם והציבור, כאשר החומר והרוח מונעים על ידי הרצון, אל היעד - בניין אומה יהודית עברית בארץ ישראל.
פרידריך הונד
פרידריך הרמן הונד (בגרמנית: Friedrich Hermann Hund ; פברואר 1896 – 31 במרץ 1997) היה פיזיקאי גרמני מקרלסרוהה הידוע בעבודתו על אטומים ומולקולות.
קריירה
הונד עבד באוניברסיטאות רוסטוק, לייפציג, ינה, פרנקפורט אם מיין וגטינגן.
הונד עבד עם פיזיקאים מוערכים כמו שרדינגר, דיראק, הייזנברג, מקס בורן ו-ולתר בותה. באותו זמן, הוא היה עוזרו של בורן, ועבד על פרשנות קוונטית של פס ספקטרום של מולקולות דו-אטומיות.
לאחר לימודיו במתמטיקה, פיזיקה וגיאוגרפיה במרבורג ובגטינגן, עבד כמרצה פרטי לפיזיקה תיאורטית בגטינגן (1925), פרופסור ברוסטוק (1927), אוניברסיטת לייפציג (1929), ינה (1946), פרנקפורט/ מיין (1951) ומ-1957 שוב בגטינגן. בנוסף, הוא שהה בקופנהגן (1926) עם נילס בוהר והרצה על האטום באוניברסיטת הרווארד (1928). הוא פרסם יותר מ-250 מאמרים בסך הכל. הונד תרם תרומה מרכזית לתורת הקוונטים - במיוחד בנוגע למבנה האטום והספקטרום המולקולרי.
בניגוד להייזנברג, הוא לא היה מעורב בפרויקט הגרעין הנאצי במלחמת העולם השנייה. כאשר הייזנברג נסע לברלין בשנת 1942, הונד השתלט על המנהל במכון לפיזיקה של לייפציג. בשנת 1943, זמן קצר לפני פסקואל יורדן, הוא קיבל את מדליית מקס פלאנק, הפרס הגבוה ביותר לפיזיקה תיאורטית של החברה הפיזית הגרמנית, שלא הוענקו מאז 1939. לאחר המלחמה הוא הפך לפרורקטור בלייפציג בשנת 1945. כאשר צבא ארה"ב נסג מגרמניה בסוף יוני 1945, פרופסורים רבים נלקחו במשאיות. הונד מצא זאת על פי רישומיו כ"שליחה לעבדות". הוא זעם בטענה כי "פרופסורים הוחלפו כמו חלקי מכונה". הוא הסתתר כדי לא להועבר למחסן במערב גרמניה.
בשנת 1946 הפך הונד לפרופסור באוניברסיטת ינה. על פי הצהרותיו שלו, הוא רצה להימנע מלבזבז את שארית חייו בבניית מכון חדש לפיזיקה בלייפציג. בניגוד ללייפציג, המכון בינה לא נהרס ועבדו בו עוד עמיתים.
רוברט ס. מוליקן, שזכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1966 לתיאוריית המסלול המולקולרי, הכריז תמיד על ההשפעה הגדולה שהייתה לעבודתו של הונד בעצמו ושהוא היה חולק בשמחה את פרס נובל עם הונד. מתוך הכרה בחשיבות התרומות של הונד, תיאוריית המסלול המולקולרי מכונה לעתים קרובות בתור תאוריית הונד-מוליקן. עיקרון הריבוי המקסימלי של הונד נקרא גם כן על שמו, ובשנת 1926 גילה הונד את מה שנקרא אפקט המנהרה או מנהור קוונטי.
חיים אישיים
פרידריך הונד קבור במינכן. הוא היה חבר באקדמיה הבינלאומית למדע מולקולרי קוונטי.
הוא נישא למתמטיקאית אינגבורג סיינשה (1905–1994) ב-17 במרץ 1931. למשפחה נולדו שישה ילדים: השחמטאי והמתמטיקאי גרהרד הונד (נ' 1932), דיטריך (1933-1939), אירמגארד (נ' 1934), מרטין (1937–2018), אנדראס (נ' 1940) וארווין (1941–2022). ברברה הונד המחזיקה בדרגת רב-אמן בשחמט (נ' 1959) והשחמטאית איזבל הונד (ילידת 1962) הן נכדותיו.
מורשת
בנוסף לכבוד הרב שניתנו לו, הפך פרידריך הונד לאזרח כבוד של ינה/סאלה, ועל שמו נקרא רחוב בינה. ביוני 2004, חלק מבניין חדש של המחלקה לפיזיקה בגטינגן קיבל את הכתובת Friedrich-Hund-Platz 1. אותו שם נבחר עבור המכון לפיזיקה תיאורטית באוניברסיטת גטינגן.
ואדים גוסטוב
ואדים אנטולייביץ' גוסטוב (ברוסית: Вадим Анатольевич Густов; נולד ב-26 בדצמבר 1948) הוא פוליטיקאי רוסי שכיהן כסגן ראש ממשלת רוסיה בשנים 1998–1999, ושימש כמושל מחוז לנינגרד בשנים 1991–1993 ו-1996–1998.
ראשית חייו וחינוך
גוסטוב נולד בשנת 1948 בעיר קלינינו שבמחוז ולדימיר. הוא התחנך בשוודיה.
קריירה
גוסטוב היה ראש מחוז לנינגרד עד אוקטובר 1993. בשנת 1994 שימש כיו"ר הוועדה לענייני חבר המדינות של מועצת הפדרציה. הוא נבחר כמושל מחוז לנינגרד בספטמבר 1996, כשהוא גורף 53% מהקולות. הוא היה מועמד עצמאי אך נתמך על ידי המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית. הוא החליף את אלכסנדר בליאקוב בתפקיד הנ"ל.
גוסטוב שימש כמושל עד מינויו לסגן ראש הממשלה ב-18 בספטמבר 1998. הוא הוחלף על ידי ואלרי סרדיוקוב כמושל מחוז לנינגרד.
גוסטוב, פוליטיקאי עצמאי, היה אחד משני סגני ראש הממשלה בקבינט של יבגני פרימקוב והוא היה ממונה על עניינים אזוריים ועל היחסים עם הרפובליקות הסובייטיות לשעבר. כהונתו של גוסטוב נמשכה עד 27 באפריל 1999 אז פוטר מתפקידו על ידי נשיא רוסיה, בוריס ילצין. את גוסטוב החליף סרגיי סטפאשין בתפקיד.
בשנת 2013 נבחר כחבר ב, מטעם רוסיה המאוחדת. כיהן זמן קצר כסגן יושב ראש האספה המחוקקת של המחוז.
השקפותיו
גוסטוב היה דמות מתנגדת לילצין בשנות התשעים ואף שהוא נתמך על ידם בשנות התשעים, הוא לא היה קומוניסט ולא תמך ברעיון הכלכלה המתוכננת.
ניו זילנד במשחקים האולימפיים לנוער
ניו זילנד משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער מניו זילנד 17 מדליות, מהן שש מדליות זהב.
במשחקי החורף מדורגת ניו זילנד במקום ה-31 עם שלושה מדליות, מדליית כסף ושתי מדליות ארד, בענף הסקי בסגנון חופשי, בו היא מדורגת במקום ה-13. כמו כן, ניו זילנד הגיעה להישגים בענף גלישת שלג כאשר ספורטאים סיימו במקום הרביעי והחמישי.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של ניו זילנד למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והיא הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה ניו זילנד עד כה. המשלחת כללה 54 ספורטאים שהתחרו ב-16 ענפי ספורט. המשלחת זכתה בארבע מדליות, מתוכן מדליית זהב אחת. המשלחת הניו זילנדית הגיעה להישגים נאים בענף הטריאתלון בה היא זכתה במדליית זהב בתחרות הנערים, במדליית כסף כחלק מנבחרת לאומים מעורבת יחד עם אוסטרליה ובמקום השמיני בתחרות הנערות. ענפים נוספים בהם בלטה המשלחת הם אתלטיקה, בה היא זכתה במדליית כסף בתחרות הדיפת כדור ברזל לנערים והגיעה למקום הרביעי המירוץ השליחות. בענף האיגרוף זכתה המשלחת במדליית כסף בתחרות הנערים במשקל סופר-כבד (91 ק"ג ומעלה), ובענף ההוקי שדה נבחרת הבנות זכתה במדליית ארד. בענף השחייה העפילו הספורטאים הניו זילנדיים לארבעה מקצי גמר, אך סיימו אותם במקומות 5 עד 7. בענפים בדמינטון, היאבקות, טניס שולחן וכדורסל, המשלחת לא העפילה מעבר לשלב הבתים.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה חמישים ספורטאים שהתחרו ב-15 ענפים. המשלחת זכתה בחמישה מדליות, מתוכן שתי מדליות זהב. המשלחת הגיעה להישגים נאים בענף ההתעמלות עם זכייה במדליית זהב בתחרות הטרמפולינה לנערים ובענף הרכיבה עם זכייה בתחרות האישית. לעומת אולימפיאדת הנוער סינגפור המשלחת זכתה בענף הטריאתלון במדליית כסף בתחרות הנערים ובמדליית ארד כחלק מנבחרת לאומים מעורבת יחד עם אוסטרליה ובענף ההוקי שדה נבחרת הנערות סיימה במקום החמישי ונבחרת הנערים סיימה במקום השישי. אולם, המשלחת רשמה שיפור בהישגים בענף השחייה כאשר זכתה בשתי מדליות ארד במקצי שחיית גב.
אולימפיאדת הנוער אינסברוק (2012)
ניו זילנד השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מראשיתם באולימפיאדת הנוער אינסברוק. המשלחת כללה 15 ספורטאים שהתחרו בשבעה ענפי ספורט והיא המשלחת הגדולה ביותר שניו זילנד שלחה עד כה במשחקי החורף. המשלחת לא זכתה במדליות. המשלחת הגיעה להישג נאה בסקי בסגנון חופשי כאשר סיימה במקום הרביעי בתחרות הנערים בחצי צינור. בענף הוקי קרח ספורטאי המשלחת סיימו במקום ה-4, נערים, וה-8, נערות, בתחרות הכישורים האישיים למרות שהנבחרות של ניו זילנד לא השתתפו. בענף הגלישת שלג הם סיימו במקום העשירי בתחרות גלישת חצי הצינור לנערים.
אולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר מנתה אחת עשרה ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפים. המשלחת זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. המשלחת המשיכה להציג שליטה בענף סקי בסגנון חופשי בה היא זכתה במדליית כסף ומדליית ארד בתחרויות הנערים. כמו כן המשלחת הציגה שיפור בביצועים בענף גלישת שלג כאשר סיימה במקום הרביעי בתחרות גלישת מדרון לנערים ובמקומות החמישי והשישי בגלישת חצי הצינור לנערים. לעומת זאת, בענף ההוקי קרח ספורטאי המשלחת סיים במקום ה-14 בתחרות הכישורים האישיים בניגוד לאולימפיאדת הנוער אינסברוק.
מדליות לפי משחקים
משחקי הקיץ width="20px"|
מדליות לפי ענף
משחקי הקיץ width="20px"|
משחקי החורף
מוזיאון פלסטין
מוזיאון פלסטין (בערבית: المتحف الفلسطيني) הוא מוזיאון העוסק במורשת, תרבות ובהיסטוריה הפלסטינית. המוזיאון השוכן בביר זית, צפונית לרמאללה, נפתח במאי 2016.
אודות
הרעיון למוזיאון עלה ב-1998, תחילה המטרה הייתה להקים מוזיאון העוסק בזיכרון האירועים המכונים בפני הפלסטינים הנכבה, לקראת ציון שנתם ה-50. בהמשך התפתח הרעיון למוזיאון העוסק בהיסטוריה ובתרבות הפלסטינית על כל פניה ב-200 השנים האחרונות. העבודה על המוזיאון החלה בשנת 2010 ואבן הפינה למוזיאון הונחה ב-11 באפריל 2013. המוזיאון הוא פרויקט הדגל של עמותת Taawon – מלכ"ר פלסטיני עצמאי לפיתוח ולסיוע הומניטארי לפלסטינים בגדה המערבית, ירושלים, רצועת עזה, אזורי 1948 והיישובים הפלסטיניים בלבנון. הכסף להקמת המוזיאון גויס על ידי העמותה אשר קיבלה תרומות מפלסטינים וערבים מרחבי העולם. במאי 2015 הצטרף המוזיאון באופן רשמי למועצה הבינלאומית למוזיאונים.
מבנה המוזיאון
המוזיאון נמצא על גבעה, ליד אוניברסיטת ביר זית, שתרמה את השטח להקמתו. כ-40 מיליון דולר הושקעו בבניית השלב הראשון של המוזיאון והתערוכה. מבנה המוזיאון עוצב על ידי משרד הארכיטקטים האירי Heneghan Peng, והוא עוצב בהשראת הטרסות, המדרגות החקלאיות, המאפיינות את הסביבה ההיסטורית המקומית. המבנה עוצב כך שיאזכר את הטופוגרפיה ההררית של האזור, בצורה של שלושה משולשים נמוכים עם חלונות זכוכית גדולים, הנתמכים על ידי קונסטרוקציית מתכת שחורה עם הצללות ומחופים באבן בגוון חום בהיר. זהו הבניין הראשון ברשות הפלסטינית שקיבל תקן של בנייה ירוקה, מה שהופך אותו למודל לקיימות סביבתית ברשות הפלסטינית.
גודלו של המוזיאון מתוכנן להיות כ-160 דונם, והוא נבנה בשני שלבים: בשלב הראשון, שהסתיים ב-2016, נבנו 3500 מ"ר, עם אולמות תצוגה, אולם פתוח, קפיטריה פנימית וחיצונית, כיתות, מחסנים ומשרדים לצוותי ציבור ומתקנים ציבוריים. לשלב השני, שבנייתו צפויה להסתיים בשנת 2026, מתוכנן שטח של 6,500 מ"ר שיכיל אולמות תצוגה גדולים יותר, תיאטרון פנימי, כיתות נוספות וספרייה.
גינות המוזיאון, הבנויות כטראסות, עוצבו על ידי אדריכלית הנוף הירדנית לארה זוריקאת, וכוללות צמחייה אופיינית לארץ: הן הפלורה הילידית והן צמחים שהגיעו ונטמעו בנוף המקומי כגון עצי זית, צמחי תבלין שונים ועד לעצי פרי.
הנהלת המוזיאון
יושב ראש הוועד של המוזיאון הוא עומאר אל-קטן, איש קולנוע ממוצא פלסטיני המתגורר בבריטניה. מנהל המוזיאון והאוצר הראשי הראשון שלו היה ג'ק פרסקיאן (Jack Persekian), שהוחלף על ידי מחמוד הווארי. מ-2018 מנהלת את המוזיאון ד"ר עדילה לעאידי-הניה.
תערוכות ואוספים
בהיעדר אוסף יצירות אומנות למוזיאון, עוסק צוות המוזיאון בגיבוש אוסף וירטואלי וארכיון מקוון. מה שהחל ב-2014 כפרויקט קטן בשם "אלבום משפחתי" ובמסגרתו הוזמנו אנשים להעביר למוזיאון תמונות משפחתיות שנסרקו וקוטלגו, התפתח לקונספט גדול יותר של בניית ארכיון דיגיטלי חופשי, שיאפשר לאנשים להעלות אליו תמונות, כולל קטעי וידאו ביתיים, פוסטרים ועוד כדרך לשימור ההיסטוריה והמורשת הפלסטינית.
האח הגדול (תוכנית טלוויזיה ברזילאית)
האח הגדול ברזיל (Big Brother Brasil, או בקיצור: BBB) היא הגרסה הברזילאית של תוכנית המציאות האח הגדול המבוססת על התוכנית ההולנדית בעלת אותו שם אשר נוצרה בשנת 1999 על ידי ג'ון דה מול. היא השלישית עם יותר עונות מהסדרה המקורית (רק אחרי הגרסאות האמריקאיות והספרדיות) והיא היחידה עם 15 שנים של שידור על בסיס שנתי ללא הפסקות באותם ערוצים ועל ידי אותו מנחה.
התוכנית מבוססת על קבוצה של זרים, המכונים "הדיירים", אשר גרים יחד עשרים וארבע שעות ביממה ב"בית האח הגדול", מבודדים מן העולם החיצון (בעיקר מכלי התקשורת ההמוניים, כגון עיתונים, טלפונים, טלוויזיה ואינטרנט) בזמן כל צעד שלהם מתועד על ידי מצלמות מסביב לשעון, ללא פרטיות במשך שלושה חודשים.
הדיירים מתחרים על ההזדמנות לזכות בפרס הגדול, על ידי הימנעות מההדחות, המתקיימות בכל שבוע, עד שהדייר האחרון שנשאר בסוף העונה זוכה בפרס הגדול. את התוכנית מגיש העיתונאי פדרו ביאל.
באתר Globo ובערוץ שלם וצפה של Globo מציעים כיסוי מסביב לשעון לתוכנית. עונות 5 ו-7 היו הפופולריות ביותר. סברינה סאטו (עונה 3) הייתה אחת המגישות של Panico na TV וכעת היא מגישה של תוכנית טלוויזיה משלה, ג'וליאנה אלבס (עונה 3), גראזי מסאפרה (עונה 5) ומוניק נונס (עונה 16) הן שחקניות אופרת סבון ב-Globo ואיריס סטפנלי (עונה 7) היא כתבת ב-TV FAMA. חמשתן נחשבות למתמודדות המוצלחות ביותר של התוכנית, אם כי אף אחד מהם, מלבד מוניק, לא זכתה בתוכנית. למתמודדת מוצלחת אחרת, ג'ין וויליס, יש כבר קריירה פוליטית די מצליחה מאז שזכתה בעונה החמישית.
לעונה העשירית של האח הגדול ברזיל היה המספר הגדול ביותר בעולם של השתתפות, כאשר נרשמו מעל ל-154 מיליוני הצבעות.
הבית
בית האח הגדול ברזיל ממוקם בתוך מרכז ההפקה של Globo במרכז ריו דה ז'ניירו. הבית נחשב על ידי רוב מומחי האח הגדול כגדול והמושקע ביותר מבין בתי האח הגדול בעולם. כמו כן, עקב גודלו, גם מספר המצלמות הפרוסות ברחבי הבית גדול ביחס לשאר בתי האח הגדול בעולם.
השטח החיצוני של הבית הוא כ-700 מטר מרובע, בעוד האזורים הפנימיים הם בהיקף 200 מטר מרובע. לבית יש 4 חדרי שינה (3 עבור המתחרים הרגילים ואחד עבור המנהיג), סלון, חדר אמבטיה אחד, גינה גדולה, מטבח אחד, חדר כושר, ג'קוזי, בריכה, חדר וידויים, ואזור סודי, שפעם היה חדר השינה הלבן (עונות 9 ו-10) ופעם אחרת היה חדר השינה המפתיע (עונה 11).
מתירנות
בעוד שברוב הבתים בעולם קיים טאבו בנוגע לאי-צילום באזורים מסוימים במטרה לשמור על הפרטיות, בבית הברזילאי קיימות מצלמות בחדרי האמבטיה ובמקלחות, והמתמודדים נדרשים להתקלח בעודם לבושים, או להיחשף בעודם עירומים.
שערוריות במשך העונות
העונה השלישית של "האח הגדול ברזיל" החלה ב-14 בינואר 2003, והייתה שנויה ביותר במחלוקת. אחת המתמודדות הייתה מיס ברזיל הנוכחית, ג'וזין אוליביירה. החוקים של תחרות מיס ברזיל אוסרים השתתפות של נשים נשואות אך ג'וזין הצהירה כי היא רווקה. כתוצאה מהחשיפה במהלך תוכנית הריאליטי, מספר מגזינים גילו שהיא הייתה נשואה אפילו לפני הזכייה בתחרות היופי. ברגע שהנישואים הוכחו, נלקח מג'וזין התואר שלה, ות'איסה תומזם הוכתרה כמיס ברזיל 2002. כמו כן, המתחרה דילסון ווקארז לא היה מודע לסטטוס של ג'וזין וניסה להתחיל מערכת יחסים רומנטית איתה במהלך התוכנית. בשל סירוביה, הוא הרגיש חסר מוטיבציה להשתתף ועזב את התוכנית מרצונו. המשתתף הארי גרוסמן החליף אותו ב-26 בפברואר, והפך למשתתף הראשון שנכנס לבית שלא ביומה הראשון של התוכנית.
בעונה "האח הגדול ברזיל 10", מרסלו דורדו, מתחרה חוזר שזכה בעונה הרביעית, הואשם בהומופוביה, אך העניין זכה להתעלמות והוא בסופו של דבר ניצח בפעם השנייה.
השערורייה הגדולה ביותר של התוכנית קרתה ב"האח הגדול ברזיל 12", כאשר המתמודד דניאל אחניז הואשם באונס של אחת המתמודדות, מוניק אמין. הוא גורש במהלך השבוע הראשון אך הכחיש את ההאשמות.
רמה איילון
רמה איילון (נולדה ב-21 בינואר 1977) היא מתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה
מתרגמת מצרפתית פילוסופיה וספרות יפה למבוגרים, לנוער ולילדים. עם ההוגים והסופרים שתרגמה נמנים בלז פסקל, עמנואל לוינס, גי דה מופסן, מרגריט דיראס, רומן גארי, מישל וולבק, דלפין דה ויגאן ולילה סלימאני.
איילון חתומה על תרגום סדרת הפקד מגרה מאת ז'ורז' סימנון, שהופיעה בהוצאת עם עובד.
בשנת 2016 זכתה בפרס שרת התרבות לתרגום.
השתתפה בהקמת הוצאת סשת לתרגום מקביל של ספרי ילדים לעברית וערבית.
בשנת 2022 הוענק לה תואר אבירה במסדר האמנויות והספרות הצרפתי.
ג'יימס טורנר מורהד
ג'יימס טורנר מורהד (באנגלית: James Turner Morehead; 24 במאי 1797 – 28 בדצמבר 1854) היה סנאטור מטעם מדינת קנטקי ומושלה ה-12, והיה למושל קנטקי הראשון שנולד במדינה. מורהד היה חבר המפלגה הלאומית הרפובליקנית בראשות הנרי קליי. הוא נכנס לפוליטיקה כאשר מפלגתו החלה לערער על הדומיננטיות של המפלגה הדמוקרטית בקנטקי.
מורהד היה המועמד לתפקיד סגן מושל קנטקי ב-1831, ונבחר לתפקיד תחת המושל ג'ון בריטהיט. מורהד מונה לתפקיד מושל קנטקי לאחר פטירתו של בריטהיט ב-21 בפברואר 1834. מורהד לא הצליח לחוקק חוקים רבים במהלך תקופת כהונתו.
ב-1841 מונה לסנאט של ארצות הברית, וייצג את מדינתו בסנאט עד 1847. בשנה זו פרש מורהד מהקונגרס ועבר ל שבקנטקי. שם הוא כעורך דין עד מותו ב-1854. העיר בקנטקי נקראה על שמו.
ראשית חייו וקריירה
ג'יימס טורנר מורהד נולד ב-24 במאי 1797 ב שליד בקנטקי. הוריו היו ארמיסטד ולוסי (לוטהם) מורהד. משפחתו עברה ל כשהיה צעיר, וג'יימס למד בבתי הספר הציבוריים בעיר. מורהד למד ב שבלקסינגטון מ-1813 עד 1815. לאחר לימודיו באוניברסיטה חזר לרוסלוויל, שם למד משפטים אצל השופטים ה. פ. ברואדנקס וג'ון קריטנדן, וב-1818 התקבל ללשכת עורכי הדין.
מושל קנטקי
ב-1831 נבחר מורהד לנציג בוועידת המפלגה הלאומית הרפובליקנית בבולטימור, מרילנד, שמינתה את הנרי קליי כמועמדה לנשיאות ארצות הברית. במהלך הוועידה נבחר מורהד למועמד לתפקיד סגן מושל קנטקי, אף שחברו למפלגה,, הובס על ידי מועמד המפלגה הדמוקרטית, ג'ון בריטהיט. מורהד נבחר לסגן המושל התשיעי.
בריטהיט נפטר משחפת בפברואר 1834, ומורהד הושבע כמושל קנטקי ביום שלמחרת. מינויו של מורהד עורר סערה בקרב המפלגה הדמוקרטית, אך מינויו של ג'יימס גתרי לתפקיד נשיא הסנאט של קנטקי, כמו גם נכונותו של מורהד לא לפטר את מזכיר המדינה בימי בריטהיט, לואיס סונדרס, הפחיתו מעט את הסערה.
באותה שנה פורקה המפלגה הלאומית הרפובליקנית והתמזגה לתוך המפלגה הוויגית. ב-4 ביולי 1834, יום העצמאות של ארצות הברית, אירח מורהד את ועידת המפלגה הראשונה בפרנקפורט. בבחירות לבית הנבחרים בקנטקי באוגוסט 1834, הדיחה מפלגת הרוב את גותרי כנשיא הסנאט ברוב של 40–90, והחליפה את גותרי בג'ון קריטנדן ב-1835.
בפנייתו הראשונה לבית הנבחרים המליץ מורהד על תוכנית של שיפור נרחב של התשתיות ברחבי קנטקי. בית הנבחרים הגיב ביצירת מועצת מדינה של שיפורים פנימיים, וקרא למורהד לעמוד בראשה. בתפקיד זה גיבש מורהד מספר תוכניות לשיפור התשתיות. עם זאת, רוב התוכניות לא בוצעו בשל. דבר אחד שכן התקדם היה בניית מסילת הרכבת בין לקסינגטון ואוהיו, שהסתיימה ב-1835 אף שמורהד לא הציב את נושא החינוך בראש מעייניו בתקופת כהונתו כמושל, הוקמו בתקופה זו אגודת בתי הספר של קנטקי ואגודת המורים המקצועיים של קנטקי.
קריירה מאוחרת
לאחר כהונתו כמושל חזר מורהד לעסוק בעריכת דין בפרנקפורט, קנטקי. במרץ 1837 הוזמן על ידי מושל קנטקי לפעול כעובד המדינה, ולמכור איגרות חוב למימון שיפורים בתשתיות. הוא כיהן שוב בבית הנבחרים במדינה מ-1837 עד 1838, וייצג את. מורהד היה נשיא מועצת השיפורים בתשתיות של קנטקי מ-1838 עד 1841. ב-1839 נבחר מורהד יחד עם לכהן כנציב במדינת אוהיו שנועד להבטיח את החזרתם של עבדים בבעלות קנטקי שברחו לשם. השניים הצליחו בכך.
ב-1840 פרסם מורהד ספר לזכר המתיישבים הראשונים בקנטקי, שהכיל מידע מקורי לגבי ההתיישבות המוקדמת ב. ב-1846 פרסם ספר נוסף על תביעות אזרחיות והליכי משפט.
ב-1841 נבחר מורהד לסנאט של ארצות הברית וכיהן שם עד 1847. הוא היה יושב ראש הוועדה לענייני אינדיאנים. במהלך כהונתו בסנאט התנגד לסיפוחה של טקסס, על אף שתמך במלחמת ארצות הברית–מקסיקו לאחר תחילתה. מורהד היה תומך נלהב של הנרי קליי.
לאחר כהונתו בסנאט המשיך מורהד לעסוק בעריכת דין ב עד לפטירתו. הוא נקבר בחלקת המדינאים בבית הקברות בפרנקפורט, קנטקי. על שמו נקראה העיר במדינה לאחר מותו.
נופו של פרח יוון
נופו של פרח יוון (בגרמנית: Blick in Griechenlands Blüte) הוא אחד הציורים החשובים ביותר של הצייר, האדריכל ומעצב הפנים קארל פרידריך שינקל, שהועתק ידי בשנת 1836. הציור הקייים הוא עיבוד של עבודתו האבודה של שינקל, שהועתקה כמה פעמים על ידי אומנים אחרים לפני אובדנה. הוא מביע את תשוקתו של שינקל אל שני הסגנונות שאהב - האדריכלות הגותית והאדריכלות הקלאסית הנמצאת לבדה בציור זה.
תיאור הציור
הציור מביע את העוצמה והכוח שמושקעים בהנחת אלמנט שיש בתהליך הבנייה של מבנה יווני, הנדמה כמקדש. האלמנט המעוטר הוא חלק מהאפריז של המבנה. מאחורי המבנה, במרכז הציור, מופיעה עיר מרשימה בסגנון הנאו קלאסי המובהק בו התאפיין שינקל, שניסה לדמות את אדריכלות יוון העתיקה ורומא בדייקנות. בקדמת הציור מצד שמאל מופיעה כתובת ביוונית, שחרוטה על המבנה. הכתובת היא ציטוט מההמנון למידה הטובה שמיוחס לאריסטו ומתועד בכתבים של דיוגנס לארטיוס ואתנאיוס. ההמנון מפאר את הגבורה בקרב של הרמיאס, חתנו וחברו של אריסטו.
במרכז התמונה מתנוסס אקרופוליס עם בתים המקיפים אותו והרים ברקע.
חלק מהפועלים באתר הבנייה מסתכלים על שיירת החיילים המגיעה לעיר ומפסיקים את מלאכתם. חלקם מופיעים בעירום הרואי, שמהווה אידיאליזציה של הסצנה המתוארת. ייתכן כי שיירת החיילים החוזרים לעיר רומזת על ניצחון חיילי פרוסיה במלחמות נגד נפוליאון בונפרטה, בהן היא היוותה חלק משמעותי מהקואליציה האנטי-צרפתית השישית. ייתכן גם שחזרתם רומזת לעצמאות של יוון מהאימפריה העות'מאנית. שינקל עצמו לא השאיר עדות מפורטת לגבי הכוונה מאחורי הציור.
יחסי סיירה לאון–רוסיה
יחסי סיירה לאון–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין רוסיה לסיירה לאון.
היסטוריה
בשנת 2001 נפתחה קונסוליית כבוד של רוסיה בסיירה לאון.
יחסי סחר
יחסי הסחר בין רוסיה לבין סיירה לאון כפופים להסכם הסחר 1965. רוסיה הפעילה פרויקט בסיירה לאון (אפריל 2010 - אוקטובר 2011) להכנסת טכנולוגיות בעלות נמוכה וידידותית לסביבה בתחום הדייג ועיבוד הדגים. ההסכם המקביל נחתם במוסקבה ב-17 במאי 2010.
אילונה קורסטין
אילונה קליובנה קורסטין (ברוסית: Илона Кальювна Корстин; נולדה ב-30 במאי 1980) היא כדורסלנית רוסייה, ששיחקה בעמדת הקלעית וסמול פורוורד בנבחרת רוסיה בכדורסל נשים עמה זכתה פעמיים במדליה אולימפית, באליפות העולם ובאליפות אירופה. היא זכתה שלוש פעמים ביורוליג עם שלושה מועדונים שונים. מאז 2016 משמשת כמנכ"לית הליגה המאוחדת של VTB, ליגת הכדורסל הבכירה במזרח אירופה.
ביוגרפיה
אילונה נולדה ב־30 במאי 1980 בלנינגרד. בילדותה עסקה בשחייה, ריצה והתעמלות מכשירים וגם הופיעה בתחרויות אתלטיקה ושיחקה טניס. היא החלה לשחק כדורסל בבית ספר 86 בנפת פטרוגרד. לאחר מכן המשיכה את לימודי הכדורסל בהנחיית קירה טרשסקאל. יחד עם אילונה קורסטין התאמנו סבטלנה אברוסימובה, מריה סטפנובה ושחקניות כדורסל רוסיות מפורסמות אחרות. המועדון המקצועי הראשון של אילונה היה מועדון Force Majeure הפטרבורגי.
בגיל שבע עשרה יצאה לצרפת, מאחר שאמה נישאה בפעם השנייה וכתוצאה מכך ניתנה לה אוטומטית אזרחות צרפתית. שם החלה ללמוד ולשחק במועדון הנשים של העיר בורז', איתו זכתה באליפות צרפת וביורוליג. קורסטין התבקשה לשחק בנבחרת צרפת, אך בשנת 2000, החליטה שתשחק בנבחרת רוסיה.
בשנת 2001, קורסטין נבחרה בסיבוב השני של הדראפט בליגת ה-WNBA במספר 29 במדי פיניקס מרקורי, שם שיחקה לצד מריה סטפנובה. קורסטין יכלה להמשיך את הקריירה באיטליה, אך המאמן ואדים קפרנוב שכנע אותה לעבור לצס"ק בב"ס סמרה. בסוף נובמבר 2008, בשל המשבר, צסק"א נאלצה לסגת מכל התחרויות. אילונה קורסטין קיבלה הצעות לעבור למועדון אחר. אבל הופיעו נותני חסות חדשים שהחלו לממן את המועדון.
קורסטין הייתה קפטן נבחרת רוסיה באליפות אירופה 2009. בגמר, רוסיה הפסידה לצרפת. לאחר סיום אליפות אירופה, אמרה קורסטין כי היא מודאגת מעתיד כדורסל הנשים ברוסיה בשל הדומיננטיות של שחקניות זרות באליפות רוסיה ופחדה שעם הזמן נבחרת רוסיה לא תזכה במדליות.
אליפות ברזיל בכדורגל 1972
אליפות ברזיל בכדורגל 1972  הייתה הפעם ה-16 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הספורט הברזילאית. המשחקים החלו ב-9 בספטמבר והסתיימו ב-23 בדצמבר 1972.
אילונה קורסטין
ביוגרפיה
אחת הסיבות לכך שקורסטין עברה לספרטה אנד קיי בסוף עונת 2009/10 היא שלקבוצה המוסקבאית היו יעדים גבוהים ביותר.
אליפות ברזיל בכדורגל 1972
בתחרות השתתפו 26 קבוצות. התחרות נערכה במספר שלבים:
במהלך שלבי האליפות עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
אילונה קורסטין
ביוגרפיה
אחרי משחק הגמר של אליפות אירופה 2011, היא הודיעה כי היא חתמה על חוזה עם "בשיקטאש" הטורקית. בשל בעיות כלכליות במועדון בתחילת פברואר 2012, היא חתמה על חוזה עם אוונידה עד סוף העונה.
אליפות ברזיל בכדורגל 1972
פלמיירס זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה החמישית בתולדות המועדון.
אילונה קורסטין
ביוגרפיה
ב־23 באוגוסט 2012 נודע כי קורסטין ודינמו חתמו על חוזה לעונה אחת. ב־16 ביולי 2013 הודיעה על סיום הקריירה המקצועית שלה.
אליפות ברזיל בכדורגל 1972
דריו שחקנה של אתלטיקו מיניירו ופדרו רוצ'ה סאו פאולו כבשו 17 שערים וזכו בתואר מלך השערים של האליפות. לדריו זו הייתה הזכייה השנייה ברציפות.
אילונה קורסטין
ביוגרפיה
משנת 2013 עד 2016 שימשה כמשנה למנכ"ל הליגה המאוחדת ומאז יולי 2016 היה מנכ"לית הליגה המאוחדת.
אליפות ברזיל בכדורגל 1972
שלבי הגמר
במקרה של תיקו הקבוצה עם מספר נקודות בשלבים הקודמים הוכרזה כמנצחת.
אילונה קורסטין
ביוגרפיה
בשנת 2019 ייסדה את האקדמיה לילדים ולנוער בכדורסל במוסקבה.
חיים אישיים
אמה היא אזרחית צרפתייה, האב קלג'ו קורסטין הוא מאמן כושר. החל משנת 2020, עבד עם שחקני מועדון הכדורגל "טמבוב".
אילונה קורסטין סיימה את לימודיה התיכוניים בסנקט פטרבורג. היא למדה ניהול במכללה בצרפת. למדה ניהול באוניברסיטת סמרה. בצרפת פגשה בחור צעיר שהגיע עמה לרוסיה.
בשנת 2017 התחתנה עם ולדימיר פוטפוב. בשנת 2018 ילדה את בתם הבכורה.
הרצל בוקר
הרצל בוקר (בוקובזה) (24 בספטמבר 1952 - 30 במאי 2015) היה ראש המועצה המקומית מטולה.
ביוגרפיה
בשנת 1993 מונה למזכיר המועצה המקומית מטולה ושימש בתפקיד זה במשך 11 שנים. בשנת 2004 פוטר על ידי ראש המועצה דאז קובי כץ. בוקר תבע בבית הדין האזורי לעבודה את המועצה וראשה על פיטוריו, ובית הדין קבע כי בתהליך הפיטורים נמצאו פגמים, ואף שאין לבטל את ההחלטה, בוקר זכאי לפיצוי בסך 10,000 ש"ח. בשנת 2008 התמודד על ראשות המועצה מול ראש המועצה המכהן, ונבחר. ניצחונו תואר כניצחון נציג המתיישבים החדשים על נציג החקלאים הוותיקים. בנובמבר 2010 הגיש בוקר תביעת לשון הרע נגד המקומון "ידיעות קריית שמונה", בטענה שהמקומון פרסם כתבה מכפישה אודותיו. התביעה הסתיימה בפשרה. בבחירות בשנת 2013 נבחר לקדנציה שנייה.
בשנה וחצי האחרונות לחייו חלה בסרטן. וב-30 במאי 2015 נפטר.
השאיר אחריו את רעייתו רחלי ושלושה ילדים.
Lush Life (שיר ג'אז)
Lush Life הוא סטנדרט ג'אז שנכתב על ידי בילי סטרייהורן בין 1933 עד 1936. הוא בוצע בפומבי לראשונה על ידי סטרייהורן והזמרת קיי דייוויס עם תזמורתו של דיוק אלינגטון בקרנגי הול ב-13 בנובמבר 1948.
רקע
השיר מתאר את עייפותו של המחבר מחיי הלילה אחרי מערכת יחסים רומנטית כושלת. מחבר השיר מתאר את מערכת היחסים כבזבוז זמן עם "ג'אז וקוקטיילים", בחברת נשים עם "פרצופים עכורים, עצובים וזועפים". סטרייהורן היה נער כשכתב את רוב השיר, שבהמשך הפך לשיר החותם שלו (יחד עם "Take the "A" Train"). השיר הפך לסטנדרט ג'אז מהמוכרים ביותר בסוגה שיצאו בכל הזמנים. השיר נכתב בסולם רה במול-מז'ור. הלחן שלו משתנה במהלכו, בניגוד ללחנים של שירי ג'אז ידועים אחרים מאותה התקופה.
גרסאות כיסוי
במרוצת השנים, הוקלט השיר במאות גרסאות שונות, ביניהן:
פטריק מילר (כדורסלן)
פטריק מילר (באנגלית: Patrick Miller; נולד ב-22 במאי 1992) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הרכז בעירוני נס ציונה.
קריירה
מילר החל את דרכו בתיכון היילס פרנסיסקן, כשהוא מעמיד ממוצעים של 22.6 נקודות ו-3.8 אסיסטים למשחק ב-32 משחקים. הוא הוביל את קבוצתו למאזן 4–28 וזכה עימם באליפות בתום העונה. הוא נבחר פעמיים לשחק המצטיין בקבוצה ובשנת 2010 נבחר לשחקן המצטיין בליגה כולה.
מילר הצטרף לאוניברסיטת טנסי. בעונת 2012/2013, הוא הוביל את האזור עם 5.8 אסיסטים למשחק ונבחר לחמישייה הראשונה של העונה. בעונה שלאחר מכן קלע 23.7 נקודות בממוצע למשחק ועזר רבות לקבוצתו לסיים במקום החמישי.
ב-8 ביולי 2014, חתם מילר בבשיקטש מליגת העל הטורקית לעונה. בינואר 2015, הוא עזב את בשיקטאש לאחר שהופיע בשלושה משחקי יורוקאפ בלבד והצטרף לישילגירסון מהליגה הטורקית השנייה עד תום העונה. ב-25 משחקים בקבוצה, הוא העמיד ממוצעים של 13.8 נקודות, 3.0 ריבאונדים, 3.6 אסיסטים ו-1.2 חטיפות למשחק מה שעזר לקבוצתו לזכות באליפות. ב-29 ביוני 2015, הוא האריך את חוזהו בקבוצה לעונה נוספת, אך ב-31 באוגוסט הוא עזב את הקבוצה.
ב-31 באוקטובר 2015 נבחר מילר על ידי אוקלהומה סיטי בלו בסיבוב השני של דראפט ליגת הפיתוח של ה-NBA. יותר מאוחר בליל הדראפט, עבר מילר בטרייד לטקסס לג'נדס. ב-52 משחקים במדי הקבוצה, הוא העמיד ממוצעים של 11.9 נקודות, 4.1 אסיסטים, 3.3 ריבאונדים ו-1.3 חטיפות ב-27 דקות למשחק.
ב-30 בנובמבר 2016, עבר מילר בטרייד לסו פולס סקייפורס בתמורה לזכויות השחקן של ביירון ווסלי ולבחירת דראפט בסיבוב השלישי לשנת 2017. ב-3 בדצמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 101–117 על איווה וולבס, כשהוא רושם סטטיסטיקה של 14 נקודות, 4 אסיסטים, ריבאונד אחד וחסימה אחת בתוך 19 דקות.
ב-20 בספטמבר 2017 חתם מילר לשנתיים בפרטיזן בלגרד מליגת העל הסרבית. ב-14 בינואר 2018 הוא עזב את פרטיזן וחתם ברויאל האלי גזיאנטפ הטורקית עד לתום העונה.
ב-29 באוקטובר 2019, חתם מילר בבולזאק באסקט מהליגה הצרפתית. הוא העמיד ממוצעים של 12.9 נקודות, 2.6 ריבאונדים ו-5.1 אסיסטים למשחק.
ב-17 באוגוסט 2020, חתם בעירוני נס ציונה מהליגה הישראלית.
בעונת 2020/21 זכה עם קבוצת נס ציונה בגביע היורופקאפ, לאחר שניצחו את טלאס מפולין 74:82.
אסמאעיל חסן
אסמאעיל אחמד קאדר חסן (בסומלית: Ismaaciil Axmed Khadar Xasan; נולד ב-23 במאי 1987) הוא כדורגלן עבר ג'יבוטי יליד צרפת אשר שיחק בעמדת הקשר.
קריירה
חסן נולד בהרגייסה ובגיל צעיר היגר עם משפחתו לליל שבצרפת. הוא התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ליל, בהמשך עבר ללסקוין. בגיל 21 הצטרף לדאק 1904 מליגת העל הסלובקית. ב-16 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד מ.פ.ק. רוז'ומברוק. במשך שלוש עונות בקבוצה רשם 52 הופעות בליגה ללא שער.
בשנת הצטרף לשלף מליגת העל האלג'יראית וכעבור זמן קצר חתם בצ'רנומורץ בורגס מליגת העל הבולגרית.
בינואר הצטרף לאימוניה של סטאד לאוואל הצרפתית, אך לבסוף חתם בחמאם א-ליף האלג'יראית. ביולי חתם בסאס אפינאל התוניסאית.
בשנת חתם בפטרולול פלוישט מליגת העל הרומנית. בהמשך הקריירה שיחק בוילפראנש בוז'ולה, קאלה, וילנו-אסק מטרופולין, אביאון וטורנה.
בשנת החליט לייצג את נבחרת ג'יבוטי. ב-31 במאי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 8-1 ל. חסן שיחק 4 משחקים בנבחרת ללא שער.
קתרין גרייסון
קתרין גרייסון (באנגלית: Kathryn Grayson; 9 בפברואר 1922 - 17 בפברואר 2010) הייתה זמרת אופרה (סופרן קולורטורה) ושחקנית קולנוע אמריקאית. הופיעה בעיקר במחזות זמר בהפקת אולפני MGM בשנות הארבעים, בסרטים "Thousands Cheer" ו"הרימו עוגן" לצד ג'ין קלי ופרנק סינטרה ו"ספינת השעשועים" ו"נשקיני קייט" לצד הווארד קיל. בשנות השישים הופיעה במחזות זמר בתיאטרון בהם הפקת "קאמלוט" בברודוויי בין 1962 ל-1964. כמו כן כיכבה בהפקות-קיץ של מספר בתי אופרה בתפקידים הראשיים בלה בוהם, לה טרוויאטה, מאדאם באטרפליי ואורפאוס בשאול.
תולדות חייה
נולדה בשם זלמה קתרין אליזבת הדריק (Zelma Kathryn Elisabeth Hedrick) בצפון קרוליינה. כשקתרין הייתה בת כ-12 עברה המשפחה לסנט לואיס, מיזורי וקתרין החלה ללמוד פיתוח קול בבית האופרה העירוני ובבית האופרה של שיקגו.
ב-1940 גילה אותה סוכן של MGM בפסטיבל מוזיקלי וב-1941 לוהקה לסרט "Andy Hardy's Private Secretary" בו הופיעה במספר רועים מוזיקליים עם מיקי רוני. שנה לאחר מכן הופיעה בסרטים "The Vanishing Virginian", "Rio Rita" (בתפקיד הראשי, לצד אבוט וקוסטלו) ו-"Seven Sweethearts", כולם עיבודים קולנועיים למחזות זמר.
ב-1943 הופיעה בסרט Thousands Cheer בבימויו של ג'ורג' סידני, סרט שנועד להעלאת המורל של חיילי צבא ארצות הברית, לצד ג'ין קלי ומיקי רוני. בשנתיים לאחר מכן התגייסה לבידור חיילים והופעות בתחנות רדיו צבאיות. ב-1945 חזרה להופיע על הבד בסרט הרימו עוגן גם הוא בבימויו של ג'ורג' סידני, כצלע הנשית לצד פרנק סינטרה וג'ין קלי. כן הופיעה בתפקידי אורח כזמרת בסרטים "שגיונות זיגפלד" ו"עוד תעלה תזרח השמש" (לצד סינטרה וג'ודי גרלנד).
לאור הצלחת סרטים אלה ניסו מנהלי MGM ליצור מסינטרה וגרייסון צמד וליהקו אותם יחדיו לסרטים הכושלים "זה קרה בברוקלין" (1947) ו"The Kissing Bandit" (1948). השילוב בין קולו של סינטרה לקולה האופראי של גרייסון נחשב ללא מוצלח בלשון המעטה.
ב-1949 לוהקה לצד מריו לנצה, שקולו והופעתו התאימו לה יותר, לסרט "נשיקת חצות". ב-1950 הופיעה שוב לצד לנצה בסרט "הזמיר מניו אורלינס". השיר אותו שרה בסרט, Be My Love, היה מועמד לפרס אוסקר. ב-1951 הופיעה בהפקת הסרט "ספינת השעשועים", שהיה שובר קופות, לצד הווארד קיל ואווה גרדנר. באותה שנה הופיעה לצד קיל בסרט "Lovely to Look At", עיבוד לסרטם של פרד אסטר וג'ינג'ר רוג'רס "רוברטה" מ-1935. ב-1953 הופיעה בפעם האחרונה לצידו של קיל בסרט "נשקיני קייט". לאחר מכן פרשה ממשחק בסרטים.
לאחר שפרשה עברה להופיע על הבמות במחזות זמר כ"ספינת השעשועים", "נשקיני קייט" ו"האלמנה העליזה". בין השנים 1962 ל-1964 החליפה את ג'ולי אנדרוז ב"קאמלוט" בברודוויי. במקביל הופיעה בהפקות-קיץ של בתי אופרה. למרות רצונה העז, מעולם לא הוזמנה לשיר במטרופוליטן אופרה.
הסיטי קולג' של ניו יורק
המכללה העירונית של אוניברסיטת העיר ניו יורק (באנגלית: The City College of the City University of New York, המוכרת יותר בשמות הסיטי קולג' של ניו יורק, סיטי קולג' או CCNY) היא אוניברסיטה המשתייכת לרשת האוניברסיטאות והמכללות אוניברסיטת העיר ניו יורק (CUNY), והיא הוותיקה ביותר מבין 23 המוסדות האקדמיים של האוניברסיטה. הקמפוס של סיטי קולג' משתרע בצפון מנהטן על פני יותר מ-140 דונם לאורך שדרת קונבנט, מרחוב 130 עד רחוב 141, וניצב על גבעה המשקיפה על שכונת הארלם. הקמפוס הנאו-גותי עוצב ברובו בידי ג'ורג' בראון פוסט.
היסטוריה
סיטי קולג' נוסדה ב-1847 והייתה המוסד הציבורי האקדמי החופשי הראשון בארצות הברית. בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 למדו בה דורות רבים של סטודנטים ממעמד הפועלים, כולל יהודים רבים (האינטלקטואלים של ניו יורק), מאחר שלא יכלו להתקבל או להרשות לעצמם ללמוד באוניברסיטאות הפרטיות. בשל כך כונה הסיטי קולג' "ההרווארד של הפרולטריון", "הרווארד לעניים" ו"הרווארד על ההדסון". גם כיום סיטי קולג' נושא בתואר של האוניברסיטה הציבורית עם מספר הבוגרים הגדול ביותר שזכו בפרס נובל בארצות הברית (עשרה זוכים, תשעה מתוכם יהודים): ג'וליוס אקסלרוד, קנת' ארו, ישראל אומן, הרברט האופטמן, רוברט הופסטדטר, ג'רום קרל, ארתור קורנברג, לאון לדרמן, ארנו פנזיאס וג'ון א'וקיף. שני חתני פרס נובל אחרים שלמדו אך לא סיימו את לימודיהם במוסד הם הנרי קיסינג'ר וג'וליאן שווינגר. בוגרים אחרים שהצטיינו הם הרמן הולרית', ממציא כרטיס הניקוב, יונה סאלק, מפתח החיסון לשיתוק ילדים, בוב קאהן, מאבות האינטרנט, מפתח הפרוטוקול TCP וחתן פרס טיורינג והמתמטיקאים אמיל פוסט ומרטין דייוויס. חברה ברשת אוניברסיטאות הערים הגדולות.
בוגרים ידועים אחרים כוללים את הפוליטיקאים קולין פאוול ואד קוץ', הסופרים מריו פוזו, ברנרד מלמוד והנרי רות', והשחקנים אדוארד ג'י רובינסון, אלי וולך, זירו מוסטל סם ורטולומאוס וג'אד הירש. איש עסקים שהחל את לימודיו אך לא סיימם הוא שלדון אדלסון.
דמויות הטלוויזיה הפיקטיביות דון דרייפר ממד מן וטובי זיגלר מהבית הלבן (וכך גם השחקן ששיחק אותו - ריצרד שיף) למדו במכללה.
תלות הדדית
תלות הדדית היא מערכת יחסים שבה כל אחד מחברי מערכת היחסים הזו תלוי באחרים. תפיסה זו שונה מיחסי תלות, בהם חלק מהחברים תלויים וחלקם לא. יחסי תלות הדדיים יכולים להיווצר בין שניים או יותר אנשים, ארגונים, מדינות וכו'. כך, למשל, שתי מדינות ריבוניות שמשתפות פעולה אחת עם השנייה נקראות תלויות זו בזו. מושג התלות ההדדית יכול לתאר מערכת יחסים של תלות, ביטחון ואמון בין איש לרעהו בעניינים שעליהם הסכימו באופן הדדי (עניינים כלכליים, סביבתיים, חברתיים, פוליטיים ועוד).
ביחסי תלות הדדיים, המשתתפים יכולים לסמוך אחד על השני או להיות אחראים אחד לשני מבחינה רגשית, כלכלית, אקולוגית או מוסרית.
שני הבטים של תלות הדדית הם שותפות ושיתוף פעולה.
ציוויליזציה בכל מקום דורשת תלות הדדית. תלות הדדית שיתופית יעילה מתקיימת כאשר המשימות מתחלקות בין חברי הקבוצה וכאשר אנשים מאחדים כוחות על מנת להשיג מטרות שהיו קשות יותר או בלתי ניתנות להשגה עבור אדם בודד. במצב זה כל אחד מביא את כישוריו הטובים ביותר כדי להגיע לתוצאה משותפת, בין אם בבית, בעבודה, בבית הספר, במועדון או בארגון. אחריות מתחלקת בין חברי הקבוצה, וכל אחד תלוי באחרים בביצוע חלקו במשימה הקבוצתית. בזוגות או קבוצות מוצלחות ושיתופיות, החברים סומכים אחד על השני, מוכנים לתת ולקבל עזרה, וחולקים הערכה אחד לשני, כמו גם אחריות. תלות הדדית גורמת לאנשים להיות גם תלויים וגם מהימנים בהתאם לדרישות הקבוצה.
בהיבט השלילי של תלות הדדית, אנשים שמקובעים על ערך זה, מרגישים מאוימים ולא מסוגלים לתפקד כאשר משאירים אותם לבד להשלים את המשימה. אם הם לא יוכלו לעשות את זה עם מישהו, הם לא ירצו לעשות את זה בכלל. בנוסף לכך, צורך מופרז לתלות הדדית עשוי להביא לכך שאנשים יהיו עסוקים יותר ב"מעקב ניקוד". אם אנשים יאמינו שהם מקבלים יותר ממה שהם נותנים במצב מסוים, הם עלולים לחוש אשמה ולנסות לאזן את המשוואה על ידי עשיית דברים שאחרים לא רוצים או צריכים. אם הם יחושו שהם נותנים יותר ממה שהם מקבלים, הם ירגישו מנוצלים ויאמצו את גישת ה-"מה ייצא לי מזה" בכל מצב שבו תלות הדדית תתקיים. הצורך לקיים תלות הדדית נוקשה של מידה תחת מידה תוך איזון מוחלט עשויה להיות הרסנית.
עצמאות
עצמאות היא מצב שבו אדם אינו תלוי בגורם חיצוני אחר לצורך קיומו הפיזי, הכלכלי, הרגשי והמוסרי, כאשר הוא חש מוגן מפני סכנות. למעשה, מצב של עצמאות מוחלטת הוא אוטופי. בחיים ריאליים העצמאות תמיד תהיה יחסית ולא אבסולוטית.
אדם מתחילת חייו מקבל זכויות בעת שמפגין עצמאות פיזית או תפקודית. כתוצאה מכך, בתרבות בה קיימת היררכיית ערכים לא גמישה, אשר נותנת עדיפות לאספקט כלשהו (פיזי, חברתי או מנטלי), אנשים בעלי מוגבלות כלשהי, יקבלו פחות אוטונומיה וזכויות רק בשל היותם מוגבלים בתחום מסוים.
אדם נכה יכול להיות מוגבל בתפקוד פיזי, אך יחד עם זאת להיות עצמאי בתפקוד קוגניטיבי, רגשי וחברתי. ראיה, אשר מגבילה את החשיבה לדו-קוטביות של עצמאות מול תלות, עשויה למנוע מאדם נכה חוויות אנושיות ייחודיות וחשובות.
תלות
תלות - היא אחד מסוגי תפקוד אפשריים של בני אדם. זהו צורך או רצון של בני אדם מסוימים, כי מישהו אחר יספק את צורכיהם. אנשים אלה עשויים להרגיש בטוחים רק כאשר מישהו אחר פנוי ומוכן לטפל בצרכיהם הפיזיים, הרגשיים או החברתיים. הם לא יכולים או לא רוצים לקבל אחריות על חייהם. אנשים תלוים מחפשים אחרים כדי שידריכו אותם, יעזרו להם, יתמכו בהם, ויתנו להם תחושה של ערך, קבלה וכבוד. הם עלולים להרגיש שהעולם "חייב להם חיים" ודורשים את מה שחסר להם, או לחלופין, מרגישים חלשים וחסרי ישע, כאשר המטפל אינו נוכח. בהיבט החיובי של תלות, אנשים מסוימים מבינים ומקבלים ללא רגשי אשמה את העובדה, שהם בני אנוש וזקוקים לשמחות וסיפוקים שאנשים אחרים יכולים לגרום להם, בעיקר כאשר העומס נהיה כבד. הדבר נוח להם, למרות שהם מבינים שהם לא לגמרי אדונים לגורלם. הם יכולים לסמוך ולהיתמך על ידי האחרים, בגלל שהם מאמינים שידיים טובות ועוזרות של אחרים יהיו שם באופן קבוע, כאשר הם יצטרכו אותם. הם מאמינים, למשל, שהעובדים בחברת החשמל נמצאים בעבודה ושנורת החשמל תספק אור ברגע שמתג החשמל יופעל, שיהיה אוכל במכולת מחר, שהמכונאי יתקן את המכונית, את כיסא הגלגלים או את מכשיר השמיעה בעת הצורך.
ישנם אנשי שיקום שלא מקבלים כלל כל התנהגות או רגש של תלות, אך גישה זו אינה ריאלית ולא יעילה. לכל אחד מאיתנו יש היסטוריה אישית ותרבותית ארוכה של תלות. זה חלק מלהיות אנושי ושייך לתרבות כלשהי.
המודל של מיירסון וקייר
המודל של מיירסון (Lee Meyerson ) וקייר (Nancy Kerr) הוא תרשים שמורכב מארבעה מושגים דומים שמגדילים את הקונפליקט של עצמאות/תלות, למודל מרובע שכולל את האפשרויות תלות, עצמאות, תלות הדדית ומושג המהימנות (בתרגום אחר, "ניתן לסמוך") מוצג בציור 1. לכל אחת מהאפשרויות יש את היתרונות והחסרונות שלה, וכל אחת עשויה להיות טובה או נחשקת על ידי כל אדם, בהשגה של מערכות יחסים מספקות לשני הצדדים עם אנשים אחרים.
בפינת התלות ההדדית מתוארים שני סוגי תלות הדדית - שיתוף ושיתוף פעולה. בצד חיובי נמצאים בני אדם סומכים אחד על השני, מוכנים לתת ולקבל עזרה, וחולקים הערכה כמו גם אחריות. תלות הדדית גורמת לאנשים להיות גם תלויים וגם מהימנים בהתאם לדרישות הקבוצה. בצד השלילי אנשים שמקובעים בפינת התלות ההדדית מרגישים מאוימים ולא מסוגלים לתפקד כאשר משאירים אותם לבדם להשלים משימה. אם הם לא יכולים לעשות את זה עם מישהו, הם לא רוצים לעשות את זה בכלל. כמו עמדות בפינות קיצון אחרות, זה לא מקום שצריך לתפוס באופן קבוע. צורך מופרז לתלות הדדית עשוי להביא לכך שאנשים עסוקים ב"מעקב ניקוד". אם אנשים מאמינים שהם מקבלים יותר ממה שהם נותנים במצב מסוים הם עלולים לחוש אשמה ולנסות לאזן את המשוואה על ידי עשיית דברים שאחרים לא רוצים או צריכים. אם הם מרגישים שהם נותנים יותר ממה שהם מקבלים, אז מרגישים מנוצלים ומאמצים את גישת "מה ייצא לי מזה" בכל מצב שבו תלות הדדית קיימת. הצורך לקיים תלות הדדית נוקשה של מידה תחת מידה ומאוזנת באופן שווה עשויה להיות הרסנית.
בצד החיובי של פינת התלות מוצאים את עצמם אנשים שמבינים, שהם בני אנוש בלבד וזקוקים לשמחות והסיפוקים שאנשים אחרים יכולים לספק, בעיקר כאשר העומס נהיה כבד. בצד השלילי של הפינה ממוקמים בני אדם שבוחרים עמדת התלות כדרך קבועה לתקשורת עם אחרים הסובבים אותם. אלו בני אדם שלא רגלים להתמודד בלי עזרה עם משימות.
בפינת העצמאות ממוקמים אנשים שמרגישים עצמאיים, אשר לוקחים אחריות על חייהם. הם מקבלים החלטות, מציבים מטרות, יוזמים ומבצעים פעולות ולוקחים אחריות על התוצאות לאותן פעולות מבלי לבקש עזרה או אישור מאחרים. הם שואבים כוח וביטחון מהידיעה, שהם יכולים לעשות דברים לבד. הם מתוגמלים בהשגת פרטיות. עצמאות מוחלטת עשויה לייצג התנהגות שלא מתחלקת עם אף אחד. על פי מיירסון (וLee Meyerson ) וקייר (Nancy Kerr), זאת עמדה טובה לתפוס מדי פעם, אבל כעמדה קבועה, היא מבודדת ולא מספקת. בנוסף לכך, אם היא נלקחת לקיצוניות, גישת ה"אני אעשה מה שאני רוצה מתי שאני רוצה" או "אני רוצה לעשות את זה לבד" יכולה לגרום להתעלמות לא נאותה מרצונות וצרכים של אחרים. לפעמים, כאשר אדם נכה מתעקש לדחות עזרה, הוא יוצר חוסר נוחות משמעותי אצל אחרים.
בפינת המהימנות (אפשר לסמוך) נמצאים אנשים שמתפקדים טוב ובדרך כלל מוערכים מאוד על ידי עצמם ואחרים. אלו הם אנשים אחראים שניתן לסמוך עליהם. הם מבחינים ומגיבים לצורכי אחרים, מבלי לשאול מה הם יקבלו בחזרה. התרבות שלנו נותנת ערך רב לאנשים שהם מהימנים, ויש מקום בקטגוריה הזאת לאנשים עם מוגבלות, למרות שקיים קושי מסוים לבקש מאנשים עם נכויות לתמוך באלו שאינם מוגבלים. בצדה השלילי של פינת המהימנות נמצאים אנשים שתמיד מנסים להיות מהימנים, אבל עמדה זו לא רצוי שתהיה קבועה. רצון להיות מהימן תמיד עשוי להביא להכחשתו של האדם את צרכיו שלו לעצמאות. כמו כן הצורך להיות בעמדה "סומכים אלי" עשוי להביא לניסיונות מצד אחרים הנמצאים בעמדת תלות להעצים את תחושת החשיבות העצמית של אותו אדם מהימן
לעומת המודל של מיירסון וקייר, מודל התפיסה הדו-קוטבית, (ציור 2) בו קוטב אחד מייצג את כל מה שרע בתלות והאחר את כל מה שטוב בעצמאות, מגביל את האדם ומייצג את הפוטנציאל של בני אדם במערכות יחסים עם אחרים באופן פגום. בן אדם המאמין, שהאפשרויות היחידות הן עצמאות (כוח) ותלות (חולשה), עשוי למנוע מעצמו חוויות אנושיות ייחודיות וחשובות.
מושגים רבים, ולעיתים חופפים מעשירים ומאריכים את ההתנהגות האנושית. לדוגמה: אוטונומיה ושיתוף פעולה, חופש ואילוץ, סמכות והתרפסות, שליטה וציות, כוח וחולשה, יוזמה ותגובה, שאיפה וסיפוק, הערכה עצמית ושנאה עצמית. לקיחת סיכונים ורדיפה אחרי יציבות והבחירה העצמית של אפשרויות ודביקות בדרכים שהותוו על ידי אחרים הן דוגמאות נוספות. בשביל הבנה מלאה של המצב האנושי, כל אלו ואחרים, זקוקים לחקירה נוספת.
תרשים זה ניתן להגדלה אין סופית לאפשרות של חמש נקודות, עשר נקודות ו-n נקודות. מה שהוא גורם קבוע רצוי הוא הגמישות של האינדיבידואל בתנועה חופשית בין כמה אפשרויות והפקת סיפוק מכל אחת.
Bush
Bush הוא אלבום האולפן ה-13 של הראפר האמריקאי, סנופ דוג. האלבום, שהופק על ידי פארל ויליאמס, יצא לאור ב-12 במאי 2015.
רקע
בינואר 2015, במהלך תערוכת ה-CES בלאס וגאס, הכריז סנופ דוג על שם האלבום, "Bush", ועל הסינגל הראשון ממנו, "Peaches N Cream".
הדמיית שיער
הדמיית שיער (גם: הדמיית זקיקי שיער, מיקרופיגמנטציה/דרמו־פיגמנטציה לקרקפת, איפור קרקפות וגם קעקוע שיער) היא סוג של איפור קבוע בקרקפת. זהו איפור מלאכותי בשכבה העליונה בעור (אפידרמיס), הנראה כשיער קצוץ טבעי ולעיתים מגולח. שיטה זו מיועדת בעיקר לגברים עם חוסרי שיער חלקיים בקרקפת או בזקן ובמקומות שצומח בהם בדרך כלל שיער לכולם. הדלילות בשיער והקרחות אם בראש ואם בשיער הפנים בזקן נראים ומורגשים לכל עין וניתנת האפשרות למתהלכים עם שיער קצוץ להשלים את החוסר על ידי שיטת הדמיית שיער. מכונים ומקומות רבים דורשים להטיב עם לקוחותיהם וחפצים באמת ובתמים לבצע הדמיה טבעית שיוצרת מראה של זקיקי שיער צומחים. בתהליך מחדירים פיגמנט המיוצר מחומר אורגני שדומה מאוד לזיפי שיער קצוץ. ההחדרה מעשית מבלי לפגוע בשורשי השערה. בדר"כ הטיפול ייעשה עם אלחוש או הרדמה.
הדמיית זקיקי השיער מחקה למראית עין את המבנה הקצוץ של השיער. התוצאה שמתקבלת היא שילוב מושלם בין השיער האמיתי לסיבי הפיגמנט אשר לא ניתן להבחין בהבדלים ביניהם לא במראה ולא במגע. הפיגמנט המוחדר לעור מורכב מחומרים אורגניים, צמחים ומינרלים טבעיים בלבד.
לרוב שיער דליל והתקרחות נובעים מגנטיקה טבעית. במקרים שונים ניתן לפגוש אנשים עם תוצאות הנובעות ממחלות עור שונות כגון: אלופציה, גזזת, וסבוריאה. ניתן לראות גם מקרים של צלקות בראש ובזקן, בגבה ובעורף כתוצאה מניתוחים של השתלות שיער או כחלק מטיפולי כימותרפיה במחלת הסרטן.
אנשי הגות
אנשי הגות (באנגלית: Men of Ideas) הייתה תוכנית טלוויזיה של רשת ה-BBC משנת 1978 שהגיש הפילוסוף בריאן מגי. התוכנית מנתה 15 פרקים, בהם ראיין מגי פילוסופים עכשוויים בכירים.
במהלך ריצת השידור, פורסמו גרסאות קצרות יותר לדיונים במגזין The Listener. הדיאלוגים מהתוכנית עובדו והורחבו בספר באותו שם. גם תחת הכותרת Talking Philosophy. וכן תורגם לעברית בשם "אנשי הגות" בספריית אופקים-עם עובד. תקליטורי DVD של הסדרה נמכרים למוסדות אקדמיים תחת הכותרת פילוסופיה עכשווית. אך לא התוכנית הזו ולא תוכניתו המאוחרת של מגי "הפילוסופים הגדולים" זמינות לרכישה עבור הצרכן הבייתי (אם כי מרבית הפרקים זמינים בחינם באתר יוטיוב).
ביקורת
בדיילי טלגרף ציינו כי התוכנית זכתה לרייטינג יציב של כמליון צופים לפרק, ושיבחו אותה על ההישג הכמעט בלתי אפשרי להציג עבור ההמונים סוגיות נסתרות בפילוסופיה מבלי להפחית מיושרה אינטלקטואלית ומבלי לאבד רייטינג."
אנסמבל פניקס למוזיקה עתיקה
אנסמבל פניקס למוזיקה עתיקה הוא גוף רחב-ממדים ורב-פנים, המתמחה במוזיקה עתיקה. נגני האנסמבל מבצעים בכלים אותנטיים מוזיקה מימי הביניים עד סוף התקופה הקלאסית, בגוני הכלים של התקופה.
בלב האנסמבל נמצא פניקס, קונסרוט הוויולים הישראלי. גוף חדש, ווצ'ה פניקס, שקם לצד האנסמבל האינסטרומנטלי, הוא הרכב קולי של 7 זמרים סולנים.
מייסדת ומנהל פניקס, מירנה הרצוג, הגתה את הפילוסופיה של האנסמבל, שהיא בניית גשרים בין אנשים ותרבויות תוך יצירת נקודות השקה והרמוניה, במטרה להנעים למאזינים בכל מקום ואתר.
הופעתו הראשונה של האנסמבל הייתה במאי 1999, אירוע שתואר כ"יום חג בחיי המוזיקה של ישראל" (אורי אפשטיין, ג'רוזלם פוסט) וזכה לשבחים רבים.
הרפרטואר של פניקס מקיף מוזיקה מימי הביניים עד לתקופה הקלאסית וראשית התקופה הרומנטית והוא כולל יצירות בלתי רגילות, בהן עיבודים חדשים לכלים עתיקים למוזיקה משל הייטור וילה-לובוס, קלוד דביסי ואחרים וכן מוזיקה חדשה לכלים עתיקים.
בין השאר ביצע אנסמבל פניקס הפקה בבימוי מלא של "מחזה דניאל", הידוע כ"אופרת" קודש מן המאה ה-13, בעיבודה של מירנה הרצוג ובניצוחה, ועם ניב הופמן מן האופרה הישראלית החדשה כבמאי, וכן ביצוע בכורה ישראלי של אמנות הפוגה והמנחה המוזיקלית מאת באך בכלי התקופה. צוות מעורב של יהודים, נוצרים ומוסלמים שיחזר בתוכניות כמו "התפללו לשלום ירושלים" ו"קונוויוונציה" את שיתוף הפעולה בין הדתות והתרבויות באיבריה של תור הזהב.
ב-12 שנות פעילותו עד כה הקליט האנסמבל 5 תקליטורים בחברות שונות. הוא משתתף בכל פסטיבלי המוזיקה החשובים בישראל והופיע עם הסינפונייטה הישראלית באר שבע. כן נבחר פניקס מבין יותר מ-200 הרכבים לנגן בפסטיבל החורף של סרייבו בפברואר 2011. ההרכב מגיש כ-30 קונצרטים בשנה, החל בקונצרטים קאמריים קטנים וכלה במיזמים גדולים של כ-50 נגנים.
דורית חכים
דורית חכים (נולדה ב-1971) היא במאית קולנוע, יוצרת סרטים ישראלית, תסריטאית וחברה בוועד המנהל של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
קריירה מקצועית
בין השנים 1990–1992 עבדה ככתבת בעיתון "העיר", בשנת 1993 הייתה כתבת לענייני תיאטרון, תרבות ומוסף שבת בעיתון "חדשות". בין השנים 1993–1995 שימשה ככתבת ראשית, עורכת מדור, ובעלת טור אישי "חכים בלילה" ב"העיר". בשנים 1995–1997 עבדה ככתבת ראשית במקומון "זמן תל אביב" ובמוסף "סופשבוע" של "מעריב".
בין השנים 1994–1999 למדה בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. מחזור ו'. זכתה במלגת שרת התרבות להצטיינות בקולנוע בשנים 1996,1997,1998. יצרה במסגרת לימודי סרט סטודנטים תסריט ובימוי "משהו בעל ערך", עלילתי קצר. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, "אריה הכסף", בפסטיבל ונציה 1998, זכה בציון לשבח בפסטיבל מונפלייה 1998, זכה במקום שני בפסטיבל קייב, 1998 והשתתף בעשרות פסטיבלים בעולם.
בין השנים 1997–1999 עבדה כרעיונאית ותחקירנית בתוכנית "פרפר לילה" של טל ברמן. בשנת 2000 הייתה עורכת תוכניות, חברת צוות ההקמה של ערוץ "ביפ". בשנת 2001 כתיבה תסריט לדרמה "קרוואן 841", 50 דק, במסגרת הסדרה שיעור מולדת. הדרמה זכתה בפרס וולגין לתסריט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בירושלים.
בשנת 2003 הייתה כתבת מוסף "הארץ". בשנה זו כתבה את התסריט וביימה את "שאיבה, החזרה, דילול, שאיבה", במסגרת הפרויקט "מבטים – יש לי חלום" בפסטיבל הסרטים בירושלים ובערוץ 2, טלעד. בשנת 2004 ביימה את הדרמה "שיווי משקל" בהוט. הדרמה הייתה מועמדת לפרס האקדמיה והשתתפה בפסטיבלים רבים בעולם. בשנת 2005 יצרה, ביימה וכתבה את התסריט של ספיישל דוקומנטרי "איך עושה ישראלי" – בכיכובו של אסי כהן, ערוץ 2, קשת.
בין השנים 2011–2012 כתבה טורים באתר "סלונה" ובין השנים 2013–2007 כתבה מאמרים במוסף הארץ.
סרט הקולנוע 'ירח בבית 12'
ב-2014 כתבה את התסריט לסרט חדש, וצילמה ב-2015 את סרט הקולנוע "ירח בבית 12", סרט עלילתי באורך מלא בכיכובם של יובל שרף, יערה פלציג וגפן ברקאי. הסרט זכה בציון לשבח מטעם חבר השופטים בתחרות הרשמית של סרטי הקולנוע בפסטיבל סיאטל 2016 והסרט הופץ בבתי הקולנוע סינמה סיטי ברחבי הארץ בספטמבר 2016.
חיים אישיים
חכים נשואה ליזם ההייטק הסדרתי והאנג'ל שלמה קרמר ולהם שלושה ילדים משותפים. חיו מספר שנים בפאלו אלטו בעמק הסיליקון, קליפורניה.
בית האופרה של ציריך
בית האופרה של ציריך הוא בית אופרה בעיר ציריך שבשווייץ בכיכר Sechseläuten. הבניין משמש את האופרה של ציריך משנת 1891 ובנוסף הוא גם משכנם של תיאטרון ברנהרד והבלט של ציריך.
היסטוריה
בית התיאטרון הראשון בציריך, ה Aktientheater, נוסד בשנת 1834 והיה מרכז היצירה של ריכרד וגנר בזמן שהוגלה מגרמניה.
ה Aktientheater נשרף בשנת 1890. והתיאטרון העירוני של ציריך החדש של ציריך תוכנן על ידי צמד הארכיטקטים פלנר והלמר, על בסיס התכנון של התיאטרון הממלכתי של ויסבאדן, התיאטרון החדש נפתח כבר בשנת 1891. התיאטרון החדש היה מרכז ההופעות המרכזי של העיר וניתן היה לצפות בו בהצגות, אופרה ומופעים מוזיקליים עד שנת 1925, כאשר בשנה זו בית התיאטרון הפך להיות בית האופרה ומבנה חדש הוקם להצגות, אולם בשנת 1981, מבנה התיאטרון נהרס והוקם המבנה הנוכחי שמשלב הן אופרה והן תיאטרון.
בשנות השבעים בית האופרה נזקק לשיפוץ, והיו שחשבו שאין טעם בשיקום ויש לבנות מבנה חדש. אולם בין השנים 1982 ו-1984 החל שיקום נרחב. בעקבות ההשקעה בשיפוץ נערכה במאי 1980 הפגנה גדולה של צעירים בעיר שטענו כי התמיכה העירונית בבניין האופרה גבוהה מדי ובאה על חשבון השקעה בתרבות הצעירים בעיר. ההפגנות נקראו: "הפגנות הצעירים" ותועדו בסרט השווייצרי "באותו השם".