cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עין ע'זאל
מלחמת העצמאות
לפי מקורות שונים מבצע שוטר יצא לפועל מכיוון שערביי המשולש הקטן, בסיוע עשרות מתנדבים עיראקים וכמה שוטרים בריטיים עריקים, לא הכירו בתוקפה של ההפוגה. אולם באמצע ספטמבר 1948 קבעה הוועדה המרכזית לפיקוח על ההפוגה שישראל הפרה במבצע שוטר את ההפוגה, משום שהכריחה את התושבים לפנות את כפריהם והרסה את עין ע'זאל וג'בע, מפני שלא הוכח שאכן תושבי הכפרים תקפו תחבורה ישראלית לאחר כניסת ההפוגה השנייה לתוקף, ומפני שהכפרים הותקפו למרות נכונות נציגיהם למשא ומתן עם הישראלים.
המתווך מטעם האו"ם, הרוזן פולקה ברנדוט, גינה את מה שכינה "ההרס השיטתי של עין ע'זאל וג'בע בידי ישראל", וביקש כי ממשלת ישראל תשפץ על חשבונה את כל הבתים שנפגעו או נהרסו בזמן ההתקפה ולאחריה.
לאחר 1948
על אדמות הכפר הוקמו המושבים עין איילה (1949) ועופר (1950), שניהם קרויים בשמות הנגזרים ממשמעותו של השם עין ע'זאל. המבנה היחיד ממבני הכפר העומד על תלו כיום הוא קבר השיח' שחאדה. שרידי קירות וגלי אבנים מפוזרים בשטח, וגם עצי תאנה, רימון ומשוכות צבר.
קהילת יהודי מונקאטש
מונקאטש  (מוקצ'בו) היא עיר השוכנת במחוז זקרפטיה, כיום באוקראינה. ישנן עדויות לכך שקהילה יהודית התקיימה בעיר כבר מן המאה ה-17. במקום פעלה מסוף המאה ה-19 חסידות מונקאטש שנוסדה על ידי הרב שלמה שפירא. רוב יהודי הקהילה נספו במחנה ההשמדה אושוויץ בשנת 1944.
ראשיתה של הקהילה
היהודים הראשונים שהגיעו למונקאטש וסביבתה עשו כן לאחר פרעות ת"ח ת"ט ומגיעים מאזור גליציה ואוקראינה. בתעודה שנמצאה משנת 1649 (ת"ט) נמצא מידע אודות יהודי בשם אפרים שחכר רכוש בעיר, ורכש זכות ישיבה במקום. יהודי זה היה ספק במחוז. ארבעים שנה לאחר מכן מופיעות שוב תעודות על יהודים ששימשו ספקים לצבא שחנה מחוץ לעיר וכן על סוחרי אריגים. התיישבות יהודית משמעותית במונקאטש החלה בראשית המאה ה-18. בשנת 1718 היו בעיר חמישה בתי אב- כ25 יהודים וביניהם שוחט. עם השנים הקהילה גדלה. בשנת 1736 ניתן לראות בעיר כבר תשע משפחות יהודיות. כאשר בשנת 1741 הקהילה היהודית נוסדה, היא מנתה כ-80 משפחות יהודיות. באותה שנה נוסד גם בית הכנסת הראשון בעיר. כאשר בית כנסת קבוע נחנך רק בשנת 1780.
תחת הקיסרות האוסטרו-הונגרית
בשנת 1772 סופחה גליציה לקיסרות האוסטרו- הונגרית, ובעקבות כך היגרו משם יהודים רבים והגיעו למונקאטש במגמה למצוא מקור פרנסה טובה יותר. בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 מונקאטש הפכה למרכז של יהודי מחוז קרפטורוס. על פי נתונים הונגרים חיו בשנת 1856 במונקאטש מעל 2,100 יהודים. מדי שנה בחרה הקהילה, ראש קהילה וחברי ועד, באישורו של הקיסר. הרב הראשי והדיין מונו למשרה קבועה. מיעוט קטן של יהודים היו בעלי זכות הצבעה, בעיקר עשירי הקהילה.
ארגונים ומוסדות
בשנת 1814 הוקמה החברה קדישא שהפעילה בית חולים עם רופאים ורוקחים קבועים. כמו כן, בשנת 1846, הוקמה החברה לגמילות חסדים, ו'אגודת פועלי צדק שנוסדה בשנת 1840 ונועדה לסייע במתן הלוואות לבעלי מלאכה. בנוסף לאלו נוסדו אגודות שסייעו ליתומים אלמנות וחולים והופעלו על ידי נשים. בשנות ה-40 של המאה ה-19 נוסד בית חולים כאשר בשנת 1903 מספר הרופאים בו הגיע לשמונה. בית הדפוס העברי הראשון בעיר הוקם על ידי רבי פנחס בלייער ב-1871 והפך למרכז הוצאה לאור בעברית עבור כל קהילות יהודי הונגריה. בשנת 1907 פעלו בעיר חמישה בתי דפוס.
חיי כלכלה
בשנות ה-80 של המאה ה-19 מנתה הקהילה כ-4,000 יהודים. וב-1900 מספר היהודים הגיע ל-6,567. בעקבות כך הפכו היהודים למעורבים יותר בחיי הכלכלה בעיר. הם עסקו במסחר סיטונאי וזעיר, שימשו בעלי מלאכה ואף כמה שעסקו בחקלאות. חלק מהיהודים עסקו בענייני כספים והיו בין מקימי הבנקים הראשונים בעיר.
מוסדות חינוך
עיקר מוסדות החינוך היהודי שכנו בחדרים וישיבות. בעיר רווחו גם מגמות של השכלה חילונית ורפורמה בדת, אך הרבנים התנגדו לכך. הם חששו שהילדים יחשפו להשכלה ולחילוניות ולכן קיוו שילדי הקהילה ילמדו רק בתוך תלמודי תורה. התנגדות זו לא הועילה ובשנת 1866 הוקם במונקאטש בית ספר יהודי שהעניק השכלה כללית. התלמידים שנשלחו לשם היו בעיקר בני עשירים שחפצו להעניק ילדיהם השכלה כללית מידי מורים פרטים.
במלחמת העולם הראשונה
במהלך המלחמה החמירו הרשויות האוסטרו הונגריות את הפיקוח על הגיוס. יהודים רבים ביקשו לחמוק מהצבא מחשש לפגיעה באורח החיים הדתי. בנוסף לכך, החיילים שהתגייסו, שירתו לרוב בסביבה אנטישמית ועקב כך נפגעו והואשמו בהאשמות שווא שונות.
"בשנת 1915, באחד מימי השבת, קרב הצבא הרוסי למונקאץ’. הרבנים פסקו שעזיבה היא משום פיקוח נפש - והיהודים ברחו מהעיר בעיצומו של יום השבת. אך הרוסים לא הצליחו לחדור לעיר, הסכנה חלפה והיהודים שבו למונקאץ'".
במהלך המלחמה היגרו לעיר יהודים ושאינם יהודים מגליציה. חלק מהיהודים הפליטים הצליחו להשתרש בעיר ולהגדיל את הקהילה. רב הקהילה ואדמ"ור חסידות מונקאטש הרב חיים אלעזר שפירא עמד בראש מפעל העזרה לפליטים בעיר. המלחמה גרמה סבל לכל תושבי האזור. ניתן לראות בדו"ח שנכתב על ידי נציגי הג'וינט שהאזור היהודי במונקאטש מתואר כמקום מזוהם וכמדגרה של מחלת הכולירה. בתום המלחמה האימפריה האוסטרו- הונגרית קרסה והאזור סופח לצ'כוסלובקיה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה
לאחר המלחמה נמנו במונקאטש מעל 10,000 יהודים שהיוו מחצית מתושבי העיר. מרכז החיים היהודי שכן ברחוב שכונה "רחוב היהודים" וסביבו, ברחובות הסמוכים, התגוררו בצפיפות רבה המוני יהודים. בשנים אלו החלו יהודי מונקאטש להיחשף לעולם המודרני. והחיים היהודים בעיר פעלו בין שני קצוות. בצד אחד- חסידות מונקאטש המפוארת שבראשה עמד הרב חיים אלעזר שפירא. ומנגד יהודים שעזבו את חיי הדת. וכן הקמת הגימנסיה העברית בעיר. עם זאת כל הזרמים היהודים השונים היו מעורים בחיי הקהילה היהודית בעיר. בתקופה זו, לא פעם, הגיעה הקהילה היהודית לידי פשיטת רגל, עקב מצבה הכלכלי הירוד. מקור ההכנסה של הקהילה היה קצבה לא גדולה שהתקבלה מהשלטונות הצ'כוסלובקים וכן כספים שנאספו מאנשי הקהילה לצרכים שונים כגון: תשלום שנאסף עבור שירותי שחיטה, דמי שימוש במקוואות וכן מכירת מושבים בבית כנסת בצד תרומת העולים לקריאות התורה. הג'וינט היהודי סייע בשנים אלו רבות ליהודי קרפטורוס והקים במונקאטש את המרכז לפעילותו. הקהילה היהודית טיפחה חוגים ללימודי קודש. בנוסף הוקמו ספריות גדולות בבתי המדרש. בית המדרש הגדול הכיל כ־6,000 ספרים. בנוסף, בתוך הספרייה העירונית בעיר, שכנה מחלקה יהודית עם ספרים ביידיש ובעברית.
רבני העיר והתפתחות חסידות מונקאטש
רבני מונקאטש: בימיו נוסד "כולל מונקאטש ועשרה הגלילות" ויהודי העיר שלחו כספים ("שקלי קודש") לקופת רבי מאיר בעל הנס, ולכולל לעמברג שבירושלים. התנגד ל שהחלה לפעול. בימיו הקהילה התפתחה בכיוונים שונים, נתרבו המוסדות הכלכליים והוקמו מוסדות של תורה ותרבות. התנועה הציונית גברה בעיר, הוציאו כתבי עת, וכן התארגנו לבחינות עירוניות וממשלתיות. הרב ביקר בארץ ישראל באמצע שנות השלושים ונפגש עם הרב שלמה אליעזר אלפנדרי.
פעילות ציונית
בעקבות כניסתם של ציונים אלו לעיר, הוקמה האגודה הציונית 'תחיה' ובצדה 'ההסתדרות של בתי הספר העבריים בקרפטורוס'. עם הקמת ההסתדרות הוקם בעיר 'בית ספר עממי', כאשר בשנת 1923–1924 מספר התלמידים מגיע ל-200 תלמידים. גולת הכותרת של הפעילות הציונית הייתה הקמת הגימנסיה העברית. הגימנסיה הוקמה בשנת 1924 ובראשה עמד ד"ר חיים קוגל, לימים ראש עיריית חולון. ד"ר קוגל נאלץ להיאבק במתנגדים לגימנסיה ובראשם ר' חיים אליעזר שפירא שהכריז חרם עליה ועל הורי הילדים שעזרו לציונים.
תנועות נוער רבות החלו לפעול בעיר בניהם: החלוץ הצעיר, בני עקיבא, כחול לבן, הנוער הציוני, ביתר והשומר הצעיר. כמו כן הוקמו תנועות ציוניות רבות בעיר בניהם: החלוץ, אגודת המזרחי, ואגודת צעירי מזרחי, בצד גופים ציונים נוספים כמו ויצו, וקק"ל.
התנועות הציוניות ובעיקר התנועות הציוניות הדתיות, היו נתונות למתקפות קשות של היהודים האורתודוקסים האדוקים וכן של רב הקהילה ר' חיים אליעזר שפירא שהתנגדו לפעילותם. בנוסף לאלו, התנועות הציוניות מתחילות להיפגע בעקבות סכסוכים פנימיים שנבעו מגורמים שונים. בין הגורמים: פלגנות בין הזרמים, מיעוט האפשרות לעלות לארץ ישראל, וכן הקושי של צעירים דתיים להסתגל לחיי קומונה בהכשרות הציוניות. בנוסף לכך הציעה המפלגה הקומוניסטית תחלופה: היחלצות מהעוני והמצוקות ובכך פגעה בתנועה הציונית.
בשנת 1938 עם סיפוח קרפטורוס ובתוכה מונקאטש להונגריה התפרקו ארגונים הציונים והפעילות ירדה למחתרת. בקיץ 1940 הפעילות נאסרה לגמרי. לכל אורך המלחמה אנשי תנועות הנוער שפעלו בעיר נקטו בפעולות הצלה, הן עשו זאת בנתיבי ההצלה והבריחה מהונגריה.
בעקבות הפעילות הציונית בעיר השתנו שני שמות של רחובות בעיר לשמות עברים: רחוב יהודה הלוי ורחוב חיים- נחמן ביאליק. ובנוסף לכך החלה תנועה של עיתונות ציונית בין העיתונים הציונים היה העיתון ה"יידישע שטימע" שנדפס ומופץ בסוף שנת ה'תרפ"ט. לצידו הופיעו גם שני שבועונים ועיתונים נוספים שנכתבו ביידיש ושירתו מפלגות ופלגים בארגונים שונים שפעלו במונקאטש.
חתונתה של בת הרב
אחד האירועים המרכזיים שהתקיימו בעיר מונקאטש היה חתונתה של חיה פרימא רבקה, בת האדמו"ר ממונקאטש - הרב חיים אלעזר שפירא (בעל "המנחת אלעזר"). היא נישאה לרבי ברוך יהושע ירחמיאל רבינוביץ' בי"ז אדר תרצ"ג 1933. החתונה הייתה אירוע גדול ומכובד ובו השתתפו כ20 אלף איש. במהלך החתונה נשא האדמו"ר נאום חוצב להבות הקורא ליהודי אמריקה שימשיכו לשמור את יום השבת. אנשי העיר ליוו את החתן והכלה בתהלוכה גדולה אל בית הכנסת שם נערכה החופה. ביניהם היו גם תלמידי הישיבה של האדמו"ר שענדו סרטים עם הכיתוב "דרכי תשובה" כשמה של הישיבה. החתונה הייתה מאורע גדול, ולכבודו הגיע צוות צילום אמריקאי לתעד את החתונה. צוות הצילום צילם גם את חיי הקהילה היהודית במקום ובזכות כך נותר תיעוד נדיר ומשמעותי בו רואים את שגרת היום יום החיה והתוססת של הקהילה.
הכיבוש ההונגרי
בנובמבר 1938 בעקבות ועדת מינכן וההסכמים שנלוו אליה סופחה העיר מונקאטש להונגריה. היהודים שמחו על חזרתו של השלטון הישן חדש ההונגרי, אך מהר מאוד נכזבו. כבר מהימים הראשונים של השלטון ההונגרי הפכו החיים היהודים להפקר. השפלה ופגיעות ביהודים ברחובות נעשו לדבר שגרתי, במיוחד סבלו מהתעללויות יהודים בעלי זקנים. יהודים נפלו קורבנות לאלימות פיזית ולמעשי התעללות ושוד. השלטונות התייחסו בעוינות רבה כלפי הציונות והקשו על פעילותה של התנועה הציונית בעיר. הם חקרו את פעילי התנועה ורדפו אחריהם ובעקבות כך ברחו מנהיגים ציוניים ממונקאטש, ביניהם מנהל הגימנסיה דר חיים קוגל שנמלט לארץ ישראל. הגימנסיה המשיכה לפעול בזמן השלטון ההונגרי ונפסקה עם הכיבוש הגרמני במרץ 1944. המצב הכלכלי בעיר היה קשה - צומצמה הפעילות הכלכלית של היהודים ורק מחצית מבעלי המלאכה היהודים הורשו לעסוק בעבודתם באופן חוקי. בתחילת 1940 גויסו גברים יהודים רבים לעבודות כפייה במסגרת הצבא ההונגרי והוצבו בהונגריה. החל מ-1942 נשלחו רוב עובדי הכפייה לחזית המזרחית באוקראינה, שם נספו רבים. המגויסים השאירו מאחוריהם פעמים רבות את בני משפחתם ללא כל מקור פרנסה. פליטים יהודים רבים הגיעו מפולין וצ'כוסלובקיה ומצב המזון והכלכלה בעיר הלך והחמיר. ארגון הג'וינט עשה ככל שביכולתו על מנת להקל על היהודים במונקאטש.
את המדיניות האנטי יהודית הוציאו לפועל הן גופים ממלכתיים ובהם המשטרה והז'נדרמריה ההונגרית, והן מנגנונים אזרחיים שהיה שותפים פעילים בפעולות נגד היהודים. הז'נדרמריה הקימה מטה של חקירות שם נחקרו יהודים רבים שנחשדו בפעילות אסורה וכן יהודים עשירים על מנת לסחוט מהם מידע על כספם ורכושם.
גירושים למזרח גליציה ואוקראינה
ב-1941 החליטו ההונגרים לגרש יהודים חסרי נתינות וכאלה שמוצאם בפולין לעבר שטחי הכיבוש הגרמניים בגליציה המזרחית. נערך מצוד אחרי יהודים זרים. בין המגורשים ממונקאטש היה גם רב הקהילה, הרב ברוך יהושע רבינוביץ, יליד פולין, שגורש עם בנו הבכור יחד עם אלפי יהודים חסרי נתינות. בעת שחצו את הגבול הפולני הצליחו הרב ובנו לברוח ולאחר זמן מה שבו למונקאטש. כ-18,000 יהודים גורשו מהונגריה לידי הגרמנים וחוו מעשי זוועה ותנאים נוראים, בעיירה טלוסט וכן באזור קמינייץ-פודולסק שם הופשטו ונרצחו באש מקלעים של יחידת האס אס כ 15 אלף יהודים גורשו מהונגריה. "מי שאין לו אזרחות הונגרית חייב לעזוב את העיר! זו הייתה הפעם המכה הצורבת בבשר החי. אנשים שזה דורות רבים תקעו יתדות במקום וחשו חלק אינטגרלי ממנו-תהו, האם באמת בין לילה הפכו לפליטים מנושלי כל ונרדפים מעל צוואר.. הגירוש הוצא לפועל בשבת שחל בה תשעה באב בחודש יולי של שנת 1941 למדו רבים על בשרם את פרשת 'לך לך' אלפי אנשים נשם וטף הוטענו על רכבות של הובלת בהמות ונשלחו אל מעבר לגבול האוקראיני שנקרא קמינייץ פודולסק". היו תוכניות גירוש נוספות, אך בסופו של דבר לא יצאו לפועל.
הכיבוש הגרמני
ב-20 במרץ 1944 פלש צבא גרמניה הנאצית להונגריה ולמונקאטש. היהודים במונקאטש הוכו בתדהמה, הואיל והיו מוכנים נפשית לשחרורם על ידי הצבא האדום ולא העלו על דעתם מהפך כזה. "ב-20 במרס נכנסו הגרמנים למונקאץ'. אני זוכר את היום הזה כיום עצוב ומתוח. העיר הייתה משותקת, כולם הסתגרו בבתים ורק אנחנו, הילדים, עמדנו בפינת הרחוב והשקפנו על הנעשה. חייל גרמני צעק לנו לפנות את המדרכה וגם אסר עלינו לצאת החל משעות הערב. הם נכנסו לבתים וערכו חיפושים מדוקדקים על מנת למצוא כסף ודברי ערך ועשו הכל כדי להציק לנו. כשנכנסו לבית הכנסת, הם ציוו להביא יהודים דתיים בעלי זקן ופאות ואילצו אותם לעמוד לפני ארון הקודש, לשיר ולרמוס ברגליהם את ספרי התורה בלווי שיר... אלה שסירבו וניסו להימלט, נורו למוות". מיד עם כניסתם של הגרמנים למונקאטש ננקטו צעדים אנטי יהודיים רבים, מלאי אלימות והשפלה. בתחילה הוצאה פקודה לענידת הטלאי הצהוב בצורת מגן דוד בגודל 10 ס"מ, בתי העסק היהודים סומנו והוחרמו, נאסר על יהודים לנסוע בתחבורה הציבורית אלא ברישיון מיוחד, נאסר להשתמש בטלפון וכן לא נמסר אליהם הדואר הרגיל. נאסרה על היהודים יציאה מחצרם לאחר רדת החשכה והוגבלו מקומות מגוריהם. בעיר הוקם יודנראט. בתחילה ראש היודנראט היה ראש הקהילה לשעבר ד"ר פטר זולטאן, אך הכובשים הגרמנים הדיחו אותו ומינו את הרופא שאנדור שטיינר שהיה מראשי הקהילה. כל היהודים שלא היו תושבי מונקאטש נאלצו לעזוב את העיר. חלק מהמורים והתלמידים של הגימנסיה היהודית התגוררו מחוץ לעירה ונאלצו לעזוב. מנהל הגימנסיה והמורים החליטו לקיים את הבחינות ולסיים את שנת הלימודים, בניין הגימנסיה הוחרם בידי הגרמנים והפך לבית חולים צבאי.
הגטו
לאחר ארבעה שבועות מהכיבוש הגרמני ריכזו הגרמנים את היהודים בגטאות. יהודי מונקאטש רוכזו בשני גטאות,כל יהודי האזור ועשירי מונקאטש רוכזו בשני בתי חרושות ללבנים שהיו בפאתי העיר - בשיוביץ שבקצה הדרומי ובקאלוש שבקצה הצפוני של העיר. העשירים עברו מסכת עינוים כדי שימסרו את רכושם. היוזמה לריכוז היהודים הייתה של הגרמנים, והביצוע נעשה על ידי הממשל ההונגרי. בזמן ההוא נערכו התייעצות בין הכוחות ההונגרים לכוחות הגרמניים לגבי גורלם של יהודי הונגריה, ראשית הוחלט לטהר את ערי השדה מהיהודים, לרכזם, לשדוד את רכושם ולשלחם מחוץ להונגריה. אחת ההתייעצות נערכה במונקאטש ונכח בה דיטר ויסליצני - מאנשיו של אדולף אייכמן - ואף אייכמן הגיע בעצמו לביקור בגטו מונקאטש בסוף אפריל. תוך יומיים רוכזו כל יהודי מונקאטש ברחוב לאוטריציה שהפך לגטו. בתחילה חצה הרחוב המרכזי את הגטו לשני חלקים אך מאוחר יותר הגטו צומצם לשטח אחד. כל היהודים כונסו לגטו למעט כמה עשרות יהודים בעלי 'יחוס' - כאלה שהצטיינו בצבא ההונגרי במלחמת העולם הראשונה. "כאשר יצאה הפקודה על פינוים של הרחובות הראשיים שבעיר והקמת הגטו – נצטוו היהודים לבנות בעצמם גדרות וחומות מסביב לגטו ובהן שערים, לבל יוכל יהודי לעזבו. לשם כך נבחרו כ-300 צעירים, שנאלצו להרוס את הגדרות שבין חצרות הבתים, לאסוף את לוחות העץ במקום אחד ואחר כך להקים מהם את חומות ההסגר. הגטו הפך להיות חצר גדולה אחת". בשבת הראשונה לאחר הכניסה לגטו נלקחו כמה מאות יהודים ואולצו להרוס את בתי הכנסת בעיר. "[...] התעוררנו בבוקר שבת אחד, והנה על יד כל שער של חצר עמד חיל הונגרי חמוש בנשק. מי שיצא מביתו לתפילת שבת, כוון על ידי החיילים לאחד מבתי הכנסת בעיר. אני הופניתי לבית המדרש הגדול [...] קבלנו פקודה בצעקות, בדחיפות ובאיומי נשק, להרוס את ריהוט בית המדרש. יהודי מכובד, אדם כבן שבעים שנה ושמו ר' יעקב [...] העיז להעיר הערה לאחד מחיות האדם על יחסם חסר הנימוס כלפינו. האיש הוענש מיד קשות [...] אח אחד של חברי ניסה לברוח בקפיצה לחצר [...] הוא נורה למוות על ידי אחד מאנשי האס אס שרוקן לגופו מחסנית שלמה". החיים היהודים בגטו היו בתנאי מחסור קשיים ונהגו בהם יחס אכזרי, התעללויות רבות ונשלחו לעבודות כפייה בעיר. העניינים הפנימים בגטו נוהלו על ידי חברי היודנראט שגרו ברובע מיוחד בתוך הגטו. רוב אנשי היודנראט במונקאטש היו מנהיגי הקהילה טרם כניסת הגרמנים, ורובם המכריע מילא את התפקיד הקשה תוך גילוי אחריות ומחויבות לקהילה. שלטונות הכיבוש הורו להחזיקם במקום עד תום הגירושים ואחר-כך לגרש גם אותם. יו"ר היודנראט היה שאנדור שטיינר. יום לפני פינוי הגטו במונקאטש קיבצו הגרמנים יהודים עטורי זקן ופאות, וציוו עליהם להרוס כליל את מה שנותר מהיכל הישיבה המפורסמת של הרב שפירא ולשיר תוך כדי כך. היהודים עשו זאת תחת מטח של מכות.
הגירושים לאושוויץ-בירקנאו
גירוש יהודי הונגריה תוכנן בקפידה רבה. ב-8 ו-9 במאי 1944 נקבעו הפריטים המדוקדקים בקשר לגירוש יהודי קרפטרוס (חבל ארץ שכולל גם את מונקאטש). רכבת הגירוש הראשונה יצאה ממונקאטש ב-11 במאי. נקבע שהשילוחים יצאו הרחק מתחנות הרכבת האזרחיות, בכל רכבת יסעו כמות של 3000 איש, במסלול מיוחד, היהודים ייקחו עימם ציוד מועט. באופן זה יצאו תשעה שילוחים מבתי החרושות ללבנים במונקאטש ובהם שולחו 28,587 יהודי העיר והסביבה לאושוויץ-בירקנאו. לאחר 15 במאי, הובלו תושבי מונקאטש שהיו בגטו אל עבר בתי החרושת ללבנים. המסע ארך 5 ק"מ ברגל ולווה בהתעללות והשפלה - אנשי הז'נדמריה ההונגרית וחיילים גרמניים האיצו והכו בהם. כשהגיעו לבתי החורשת ציוו עליהם להתפשט וערכו חיפוש יסודי בבגדיהם כדי לשדוד את מה שנשאר מרכושם. הדרך גבתה קורבנות בנפש. בימים המעטים בהם שהו היהודים בבית החורשת ללבנים, הנוגשים לא הפסיקו להתעלל בהם, יהודים הוכרחו לאסוף טליתות ותפילין ולשרוף אותם. שאר יהודי מונקאטש נשלחו בשלושה משלוחים נוספים לאושוויץ בירקנאו לקראת סוף חודש מאי. היהודים נאלצו להגיע לקרונות הגירוש בעודם מושפלים ומוכים. המגורשים נדחסו בקרונות בהמות, 70-80 איש בקרון סגור, מצוידים בדלי מים לשלושה ימי נסיעה ובדלי לעשיית צרכים, ללא אוויר וללא מקום לשכב. היו שמתו בדרך, היו שהתאבדו, אחרים איבדו את שפיותם.
התגובה היהודית
ההתנגדות היהודית בהונגריה הייתה בעיקר פעולות הצלה של יחידים ושל גופים מאורגנים. יהודים במונקאטש העבירו מזון ליהודי הסביבה שהיו כלואים בבתי החרושת, ולעיתים הצליחו להבריח מזון לגטו.
רובם המכריע של יהודי מונקאטש נרצחו. נותרו רק מסמכים, עדויות, סרטי ארכיון, דפי עד וקומץ תצלומים אשר מספרים את סיפורם – עדות לרדיפה של קהילה יהודית שלמה. רבנים, מורים ותלמידיהם, סוחרים ועובדי כפיים. גברים, נשים וטף.
אחד הפעילים להצלת יהודים היה הרב יהושוע רבינוביץ', שגורש ממונקאטש לקמינייץ-פודולסק שבפולין, משום שלא היה לו אזרחות הונגרית. הוא הצליח לברוח לבודפשט והתחיל לפרסם ברבים את מה שראה 'שם', על אף שבעצמו היה בעל ניירות מזויפים, הצליח לארגן לעצמו פגישה עם שר הפנים ההונגרי ושכנע אותו, על סמך הידידות רבת השנים בין פולין להונגריה (וכדי שלא יירשם בהיסטוריה לדיראון עולם שהונגריה לא עשתה דבר כדי להציל פולנים הרוצים להימלט מארצם שנכבשה על ידי גרמניה) שייתן הוראה למשטרת הגבולות להעלים עין מפולניים [גויים] לעבור את הגבול ולהיכנס להונגריה עם תעודות זהות או בלעדיהן. בזכות מעשה זה הוכנסו יהודים רבים עם תעודות מזויפות להונגריה. בסה"כ כאלפיים משפחות יהודיות הצליחו להינצל מהשמדה בעזרת תעודות הזיהוי המזויפות האלו.
הקהילה לאחר השואה
רוב יהודי מונקאטש נספו בשואה, ורק כ-2,000 מתושבי העיר שרדו. לאחר המלחמה היגרו חלק מן האנשים למדינות אחרות כמו ישראל, צפון אמריקה ועוד, חלקם חזרו לעיר. אי אלו ששבו לעיר גילו בתי הכנסת הפכו למחסנים, הרכוש נבזז והגימנסיה סגורה. לאחר השואה חבל הארץ בו שכנה מונקאטש - קרפטורוס - הוכר באופן רשמי כחלק מאוקראינה, חלק מברית המועצות, השלטונות הסובייטים הקשו על קיום החיים היהודים באופן גלוי במקום. הם לא עודדו את קיומן של הקהילות הדתיות, היה צריך לקבל אישור מן השלטונות כדי להתפלל בציבור. הדבר עודד הגירה רבה מן האזור - בשנת 1959 חיו במקום כ-12,000 יהודים, ולאחר עשרים שנה ירד מספרם ל-2,000. כיום מתגוררים במקום מאות בודדות של יהודים.
אדמו"ר חסידות מונקאטש, הרב ברוך יהושע ירחמיאל רבינוביץ, שגם עסק בפעולות הצלה בשואה, עלה לארץ ישראל בשנת 1944. הוא פרש מתפקידו כאדמו"ר החסידות בשנת תש"ה. חסידי הקהילה ראו בבנו הרב משה יהודה לייב רבינוביץ כממשיכו, והוא הפך לאדמו"ר החסידות עד היום. הרב ברוך יהושע רבינוביץ' התחתן בשנית, ולאחר מכן שימש רבה של קהילת סאו פאולו שבברזיל. לאחר מכן שב לארץ ישראל ושימש כרבה של העיר חולון. לאחר שפרש לגמלאות עבר לשכונת כפר גנים בפתח תקווה והקים בה בית כנסת "בינת נבונים".
מרכז חסידות מונקאטש שלאחר השואה עבר לבורו פארק בברוקלין. האדמו"ר, הרב משה יהודה לייב רבינוביץ, שיקם את הקהילה החרבה והקים בתי מדרש ומוסדות חינוך. החסידות מתקיימת גם כיום.
בשנות ה-50 הוקם בישראל ארגון יוצאי מונקאטש אשר סייע בקליטתם של העולים החדשים ילידי העיר.
הנצחה
קהילת מונקאטש מונצחת בישראל בכמה מקומות:
על הצדיקים
על הצדיקים היא הברכה ה-13 בתפילת שמונה עשרה, והיא מופיעה בין ברכת המינים לברכת ירושלים. ברכה זו היא אחת מ-13 ברכות הבקשה של תפילת שמונה עשרה. הברכה מבקשת את הרמת קרנם של הצדיקים, וכן בקשה של היחיד להכלל בתוכם. כמו כן יש בה תפילה מיוחדת לגרים.
נוסח הברכה
נוסח הספרדים - עַל הַצַּדִּיקִים וְעַל הַחֲסִידִים וְעַל שְׁאֵרִית עַמְּךָ בֵּית יִשְׂרָאֵל (וְעַל זִקְנֵיהֶם) וְעַל פְּלֵיטַת בֵּית סוֹפְרֵיהֶם, וְעַל גֵּרֵי הַצֶּדֶק וְעָלֵינוּ, יֶהֱמוּ נָא רַחֲמֶיךָ ה' אֱלֹהֵינוּ, וְתֵן שָׂכָר טוֹב לְכָל הַבּוֹטְחִים בְּשִׁמְךָ בֶּאֱמֶת, וְשִׂים חֶלְקֵנוּ עִמָּהֶם, וּלְעוֹלָם לֹא נֵבוֹשׁ כִּי בְךָ בָּטָחְנוּ, וְעַל חַסְדְּךָ הַגָּדוֹל בֶּאֱמֶת נִשְׁעָנְנוּ, בָּרוּךְ אַתָּה ה', מִשְׁעָן וּמִבְטָח לַצַּדִּיקִים.
נוסח אשכנז - עַל הַצַּדִּיקִים וְעַל הַחֲסִידִים, וְעַל זִקְנֵי עַמְּךָ בֵּית יִשְׂרָאֵל, וְעַל פְּלֵיטַת סוֹפְרֵיהֶם וְעַל גֵּרֵי הַצֶּדֶק וְעָלֵינוּ, יֶהֱמוּ רַחֲמֶיךָ ה' אֱלֹהֵינוּ, וְתֵן שָׂכָר טוֹב לְכָל הַבּוֹטְחִים בְּשִׁמְךָ בֶּאֱמֶת, וְשִׂים חֶלְקֵנוּ עִמָּהֶם לְעוֹלָם, וְלֹא נֵבוֹשׁ כִּי בְךָ בָטָחְנוּ, בָּרוּךְ אַתָּה יי מִשְׁעָן וּמִבְטָח לַצַּדִּיקִים.
נוסח ספרד - עַל הַצַּדִּיקִים וְעַל הַחֲסִידִים, וְעַל זִקְנֵי שְׁאֵרִית עַמְּךָ בֵּית יִשְׂרָאֵל, וְעַל פְּלֵיטַת בֵּית סוֹפְרֵיהֶם, וְעַל גֵּרֵי הַצֶּדֶק וְעָלֵינוּ, יֶהֱמוּ נָא רַחֲמֶיךָ ה' אֱלֹהֵינוּ, וְתֵן שָׂכָר טוֹב לְכָל הַבּוֹטְחִים בְּשִׁמְךָ בֶּאֱמֶת, וְשִׂים חֶלְקֵנוּ עִמָּהֶם, וּלְעוֹלָם לֹא נֵבוֹשׁ כִּי בְךָ בָטָחְנוּ וְעַל חַסְדְּךָ הַגָּדוֹל בֶּאֱמֶת וּבְתָמִים נִשְׁעָנְנוּ, בָּרוּךְ אַתָּה ה' מִשְׁעָן וּמִבְטָח לַצַּדִּיקִים.
נוסח איטליה - עַל הַחֲסִידִים וְעַל הַצַּדִּיקִים, וְעַל גֵּרֵי הַצֶּדֶק, וְעַל פְּלֵיטַת עַמְּךָ בֵּית יִשְׂרָאֵל, יֶהֱמוּ (נָא) רַחֲמֶיךָ ה' אֱלֹהֵינוּ, וְתֵן שָׂכָר טוֹב לְכָל הַבּוֹטְחִים בְּשִׁמְךָ הַטּוֹב בֶּאֱמֶת, וְשִׂים חֶלְקֵנוּ עִמָּהֶם לְעוֹלָם לֹא נֵבוֹשׁ כִּי בְךָ בָּטַחְנוּ מֶלֶךְ עוֹלָמִים. בָּרוּךְ אַתָּה ה', מִשְׁעָן וּמִבְטָח לַצַּדִּיקִים.
נוסח רומניא - עַל הַחֲסִידִים וְעַל הַצַּדִּיקִים, וְעַל גֵּירֵי הַצֶּדֶק וְעָלֵינוּ, יֶהֱמוּ רַחֲמֶיךָ הָרַבִּים ה' אֱלֹהֵינוּ, וְתֵן לָהֶם שָׂכָר טוֹב, וּלְכָל הַבּוֹטְחִים בְּשִׁמְךָ הַטּוֹב בֶּאֱמֶת, וְשִׂים חֶלְקֵנוּ עִמָּהֶם לְעוֹלָם לֹא נֵבוֹשׁ כִּי בְּשִׁמְךָ הַגָּדוֹל בָּטַחְנוּ וְעַל חַסָדֶיךָ נִשְׁעַנוּ. בָּרוּךְ אַתָּה ה', מִשְׁעָן וּמִבְטַח לַצַּדִּיקִים.
נוסח פרובאנס - עַל הַצַּדִּיקִים וְעַל הַחֲסִידִים, וְעַל שְׁאֵרִית עַמְּךָ בֵּית יִשְׂרָאֵל, וְעַל זִקְנֵיהֶם, וְעַל פְּלֵיטַת בֵּית סוֹפְרֵיהֶם, וְעַל גֵּירֵי הַצֶּדֶק וְעָלֵינוּ, יֶהֱמוּ נָא רַחֲמֶיךָ ה' אֱלֹהֵינוּ, וְתֵן שָׂכָר טוֹב לְכָל הַבּוֹטְחִים בְּשִׁמְךָ בֶּאֱמֶת, וְשִׂים חֶלְקֵנוּ עִמָּהֶם. וּלְעוֹלָם לֹא נֵבוֹשׁ כִּי בְךָ בָּטַחְנוּ, וְעַל חַסְדְּךָ הַגָּדוֹל בֶּאֱמֶת וּבְתָמִים נִשְׁעַנְנוּ. בָּרוּךְ אַתָּה ה' מִשְׁעָן וּמִבְטָח לַצַּדִּיקִים.
נוסח קטלוניה - עַל הַצַּדִּיקִים וְעַל הַחֲסִידִים, וְעַל גֵּרֵי הַצֶּדֶק, וְעַל פְּלֵיטַת עַמְּךָ יִשְׂרָאֵל וְעָלֵינוּ, יֶהֱמוּ נָא רַחֲמֶיךָ ה' אֱלֹהֵינוּ, וְתֵן שָׂכָר טוֹב לְכָל הַבּוֹטְחִים בְּשִׁמְךָ בֶּאֱמֶת, וְשִׂים חֶלְקֵנוּ עִמָּהֶם, וּלְעוֹלָם לֹא נֵבוֹשׁ כִּי בְשִׁמְךָ הַגָּדוֹל בָּטָחְנוּ, וְעַל חַסְדְּךָ (הַגָּדוֹל) נִשְׁעַנּוּ. בָּרוּךְ אַתָּה ה' מִשְׁעָן וּמִבְטָח לַצַּדִּיקִים.
נוסח תימן - עַל הַצַּדִּיקִים וְעַל הַחֲסִידִים, וְעַל גֵּרֵי הַצֶּדֶק, וְעַל שְׁאֵרִית עַמְּךָ בֵית יִשְׂרָאֵל, יֶהֱמוּ רַחֲמֶיךָ ה' אֱלֹהֵינוּ, וְתֶן שָׂכָר טוֹב לְכָל הַבּוֹטְחִים בְּשִׁמְךָ בֶּאֱמֶת, וְשִׂים חֶלְקֵנוּ עִמָּהֶם. לְעוֹלָם לֹא נֵבוֹשׁ כִּי בְשִׁמְךָ בָּטַחְנוּ וְלִישׁוּעָתְךָ נִשְׁעָנּוּ. בָּרוּךְ אַתָּה ה', מִשְׁעָן וּמִבְטָח לַצַּדִּיקִים.
נוסח ארץ ישראל - עַל גֵּרֵי הַצֶּדֶק יֶהֱמוּ רַחֲמֶיךָ, וְתֵן לָנוּ שָׂכָר טוֹב עִם עוֹשֵׂי רְצוֹנֶךָ. בָּרוּךְ אַתָּה ה' מִבְטָח לַצַּדִּיקִים.
סטארקראפט 2
סטארקראפט 2: כנפי החירות (StarCraft 2: Wings of Liberty) הוא משחק מחשב מז'אנר משחק אסטרטגיה בזמן אמת, שפותח על ידי חברת Blizzard Entertainment, ומהווה המשך למשחק האסטרטגיה המצליח סטארקראפט. על פיתוח המשחק הוכרז רשמית ב-19 במאי 2007, בכנס שערכה החברה בעיר סיאול שבקוריאה הדרומית. המשחק יצא לשוק בתאריך 27 ביולי 2010 . במשחק נעשה שימוש במנוע הפיזיקאלי הַאבוֹק, וכן כולל גרפיקה תלת-ממדית משופרת. המשחק קיבל ביקורות חיוביות רבות, וכבר בחודש הראשון ליציאת המשחק נמכרו למעלה מ-3 מיליון עותקים ברחבי העולם. המשחק מכר כ-6 מיליון עותקים עד 2012, בעוד שקודמו, אשר הושק בשנת 1998, מכר כ-11 מיליון עותקים עד היום.
פורמט
בדומה למשחק הראשון בסדרה - המשחקיות תתבסס על איסוף משאבים ופיקוד על יחידות צבאיות. משאבים אלו יאפשרו בניית מבנים נוספים, ואלו יאפשרו ליצור יחידות חדשות, אשר תפקידן יהיה איסוף משאבים נוספים או תקיפת האויב. מטרתו הסופית של השחקן היא השמדת האויב על ידי הרס בסיסו או כל יחידותיו.
במשחק ישנם שני תווכים: התווך הקרקעי (יבשה) והתווך האווירי. יחידות יכולות לנוע או על הקרקע או באוויר. יש יחידות שיכולות לתקוף רק תווך אחד מהשניים (ה-zealot של הפרוטוס הוא יחידה קרקעית המסוגלת לתקוף רק מטרות קרקעיות) ויש יחידות המסוגלות לתקוף מטרות קרקעיות ואוויריות (לדוגמה ה-Viking של הטראן).
כלכלה
במשחק שלושה סוגים של משאבים: מינרלים, גז, ומקומות אחסון (אספקה). מינרלים הם המשאב הבסיסי של המשחק ובאמצעותו בונים בניינים ורוכשים יחידות בסיסיות וזולות. גז זהו המשאב היותר יקר ויותר מועט, באמצעותו בונים יחידות חזקות ויקרות וכן שדרוגים. יש צורך גם במינרלים. ככל שיחידה חזקה ויקרה יותר ככה יש צורך ביותר גז. מקומות אחסון מגדירים את כמות היחידות שאפשר לייצר. הכמות מוגבלת ל-200 יחידות שניתן לבנות בתחילת המשחק. המשחק מתחיל עם 15 יחידות וניתן להגדיל את הכמות על ידי בניית מבנים מתאימים, למשל עבור הטראן יש לבנות מחסנים הנקראים supply depots.
איסוף משאבים
איסוף משאבים מתבצע על ידי העובד (ראו ערך יחידות בהמשך) שבמקרה של מינרלים כורה מינרלים (ישנם שני סוגים של מינרלים רגילים ויקרים בצבעים כחול וזהב בהתאמה. ההבדל הוא שבכריית מינרל רגיל העובד לוקח 5 יחידות של מינרלים וביקר 10 יחידות בפעם אחת), ומביא אותם למבנה המרכזי (ראו מבנים בגזעים בהמשך). העובד חוזר לעוד סיבוב אוטומטית. בגז יש לבנות מבנה מיוחד מעל לגייזר כדי לאפשר את האיסוף ואז שולחים עובד בדומה למינרלים. יש הגבלות לכמות המינרלים והגז הנאספים. 3 עובדים לגייזר ועובד על כל מקום של מינרלים (בכל בסיס ישנם שני גייזרים ושש עד שמונה מקומות של מינרלים). המשאבים מוגבלים לכל בסיס לכן יש להתרחב לבסיסים חדשים במהלך המשחק.
גזעים
סטארקראפט 2 כולל את שלושת הגזעים מהמשחק המקורי - הפרוטוס, הטראן והזרג. למרות ציפיית המעריצים להכרזה על הוספת גזע נוסף למשחק, בליזארד הכריזה כי המשחק יכלול רק את שלושת הגזעים המקוריים.
Terran (טראן)
הטראן הם בני האדם שמופרדים מכדור הארץ ורוצים לשמור על עצמאותם. בתחילת המשחק הם מאוחדים תחת הדומיניון אחרי שבמשחק המקורי הפילו את הקונפדרציה. הטכנולוגיה של הטראן מבוססת על טכנולוגיה מודרנית ונראית כהמשך הטכנולוגיה של היום. היא כוללת מפעלים, חיילים בחליפות חלל, טנקים, טילים וחלליות קרב.
Zerg (זרג)
הזרג הם גזע של דמויי-חרקים ענקיים שמסתמך על ביולוגיה, גנטיקה ואבולוציה במקום על טכנולוגיה מכנית. הזרג מאורגנים בנחילי ענק עליהם שולטים מוחות-על.
סטארקראפט 2: לב הנחיל (StarCraft II: Heart of the Swarm)
"לב הנחיל" מוסיף אל סטארקראפט 2 קמפיין חדש, יחידות מולטיפלייר (משחק רב-משתתפים) חדשות שינויים ליחידות קיימות, ובאטל.נט משופרת.
זרג
את היחידות הללו ניתן לשחק בסיפור של "לב הנחיל":
סטארקראפט 2: מורשת הריק (Starcraft 2: Legacy of the Void)
בפסטיבל בליזקון בשנת 2014, בליזארד הכריזה על ההרחבה השנייה והאחרונה למשחק. ההרחבה תשפר את חוויית המשחק ברשת, תוסיף יחידות חדשות וקמפיין חדש אשר ימשיך את עלילת המשחקים הקודמים ויתמקד בגזע הפרוטוס.
בתאריך 17 ביולי 2015, בליזארד החלה במכירה המוקדמת של המשחק, כאשר העותק הדיגיטלי, הניתן לרכישה מהאתר, כולל 3 משימות פרולוג אשר זמינות מידית ממועד הרכישה.
קהילת המשחק
חברת Blizzard Entertainment, יצרה בנוסף לסדרת משחקי המחשב, טורנירים ותחרויות, בהם השחקנים נלחמים זה בזה במשחק. Blizzard Entertainment מרבה לערוך ולממן תחרויות מסוג זה, ואף להעניק פרסים יקרי ערך לזוכים. בנוסף להתרחשות שסובבת סביב המשחקים, ישנם גם קריינים, המקריינים את מהלך התחרויות והקרבות. המשחק גם משוחק בתחרויות גיימינג שאינן תלויות בבליזארד, דוגמת ESL, Cyberathlete Professional League, וכו'. שחקנים אסיאתיים, במיוחד מסין ומקוריאה הדרומית, בולטים במיוחד בזכיותיהם בתחרויות שכאלה.
נבחרת ארגנטינה ברוגבי
נבחרת ארגנטינה ברוגבי, המכונה "לוס פומאס" (בספרדית: Los Pumas; מילולית: "הפומות") מייצגת את ארגנטינה בתחרויות בינלאומיות של רוגבי יוניון, בהן גביע העולם ברוגבי ואליפות דרום אמריקה ברוגבי. הישג השיא של הנבחרת הוא המקום השלישי בו סיימה בגביע העולם ב-2007. ארגנטינה זכתה בכל אליפויות דרום אמריקה שבהן השתתפה.
היסטוריה
מהגרים בריטים הביאו את הרוגבי לארגנטינה, והמשחק הראשון על אדמתה נערך ב-1873. ב-1899 פעלו ארבעה מועדוני רוגבי בבואנוס איירס, והם הקימו את הליגה הראשונה.
ב-1910 הורכבה לראשונה נבחרת מקומית, ומשחק הבכורה שלה היה משחק ראווה לציון 100 שנים למהפכת מאי מול קבוצה שהגיעה מבריטניה והתבססה בעיקר על שחקנים אנגלים, אך כללה גם שלושה שחקנים סקוטים. הנבחרת הבריטית הביסה את ארגנטינה בתוצאה 3-28.
הפעם הבאה בה הורכבה נבחרת ארגנטינה הייתה רק ב-1927, אז הגיעה לארגנטינה קבוצת האריות הבריטים והאירים, המורכבת משחקנים מארבע אומות הבית של בריטניה ומאירלנד. הנבחרות נפגשו לסדרה של תשעה משחקים, ובכולם ניצחו האריות. ב-1932 הגיעו לארגנטינה הג'וניור ספרינבוקס, הנבחרת השנייה של דרום אפריקה, ואף היא ניצחה את ארגנטינה בשני המשחקים שקיימה. ב-1936 הגיעו האריות הבריטים והאירים לסבב משחקים נוסף, וניצחו את ארגנטינה בכל עשרת המשחקים ביניהן. באותה שנה יצאה נבחרת ארגנטינה למשחק החוץ הראשון שלה, בוולפראיסו, מול נבחרת צ'ילה. במשחק זה רשמה ארגנטינה את ניצחונה הראשון, כשהביסה את הנבחרת המקומית 0-29. בשנה הבאה אירחה ארגנטינה את צ'ילה, ורשמה את ניצחונה הביתי הראשון, בתוצאה 0-30.
ב-1951 אירחה ארגנטינה את אליפות דרום אמריקה הראשונה. היא זכתה בטורניר, לאחר שגברה על שלוש יריבותיה, נבחרות אורוגוואי, ברזיל וצ'ילה. גם באליפות הבאה, שנערכה בצ'ילה ב-1958, זכתה ארגנטינה, לאחר שגברה על נבחרות אורוגוואי, פרו וצ'ילה.
בשנות ה-60 זכתה ארגנטינה עוד ארבע פעמים באליפות דרום אמריקה. ב-1965 יצאה הנבחרת לסבב משחקים ראשון מחוץ ליבשת, ברודזיה ובדרום אפריקה. לאחר המשחק הראשון, בו הפסידה לנבחרת רודזיה, העניק להם עיתון מקומי את הכינוי "הפומות", שדבק בהם בהמשך. בסבב המשחקים התמודדה הנבחרת מול מספר קבוצות מקומיות, ובסך הכל סיימה במאזן של 11 ניצחונות, ארבעה הפסדים בתיקו. ב-1968 רשמה ארגנטינה את ניצחונה הראשון על נבחרת לאומית מחוץ לדרום אמריקה, נבחרת סקוטלנד.
בשנות ה-70 זכתה ארגנטינה חמש פעמים נוספות באליפות היבשת. האליפות שנערכה בצ'ילה ב-1979 הייתה האליפות ה-11 ברציפות בה זכתה. ב-1976 יצאה למסע ראשון באירופה, וקיימה משחקים מול נבחרות אנגליה וויילס. ב-1981 נעדרה ארגנטינה מאליפות דרום אמריקה שנערכה באורוגוואי, ואפשרה לנבחרת המקומית לזכות באליפות היחידה בתולדותיה. ב-1983 שבה להשתתף בטורניר, אותו אירחה, ושבה וזכתה בו.
ב-1987 השתתפה ארגנטינה בגביע העולם הראשון שנערך באוסטרליה ובניו זילנד. בשלב הבתים גברה על נבחרת איטליה, אך הפסידה לנבחרות ניו זילנד ופיג'י, ולא עברה את שלב הבתים. בגביע העולם שנערך ב-1991 באיים הבריטיים ובצרפת הפסידה בכל שלושת משחקיה בשלב הבתים, לנבחרות אוסטרליה, ויילס וסמואה. גם בגביע העולם שנערך ב-1995 בדרום אפריקה סיימה ללא ניצחון, בבית שכלל את נבחרות איטליה, אנגליה וסמואה.
בגביע העולם שנערך ב-1999 בוויילס העפילה ארגנטינה לראשונה בתולדותיה לשלב רבע הגמר. בשלב הבתים דורגה אמנם במקום השלישי, אחרי ניצחונות על נבחרות יפן וסמואה והפסד לנבחרת ויילס, אך עלתה לשלב הבא מאחר שרשמה את המאזן הטוב ביותר מבין הנבחרות שדורגו במקום השלישי. ברבע הגמר הפסידה לנבחרת צרפת 47-26.
בגביע העולם שנערך באוסטרליה ב-2003 לא הצליחה ארגנטינה לשחזר את הישגה, לאחר שדורגה במקום השלישי בשלב הבתים, אחרי נבחרות אוסטרליה ואירלנד להן הפסידה, ולפני נבחרות רומניה ונמיביה אותן ניצחה.
בגביע העולם שנערך בצרפת ב-2007 רשמה ארגנטינה את הישג השיא שלה, לאחר שסיימה במקום השלישי. בשלב הבתים ניצחה את כל ארבע הנבחרות מולן שיחקה - המארחת צרפת ונבחרות אירלנד, גאורגיה ונמיביה. ברבע הגמר גברה 13-19 על סקוטלנד, ובחצי הגמר הפסידה 37-13 לנבחרת דרום אפריקה, שזכתה לבסוף בתואר. במשחק על המקום השלישי נפגשה ארגנטינה פעם נוספת עם נבחרת צרפת, והביסה אותה 10-34. שחקן הנבחרת פליפה קונטפומי צבר במהלך הטורניר 91 נקודות, יותר מכל שחקן אחר פרט לשחקן הדרום אפריקאי פרסי מונטגומרי.
בגביע העולם שנערך בניו זילנד ב-2011 לא הצליחה ארגנטינה לשחזר את הישגה. בשלב הבתים סיימה במקום השני בבית שכלל את נבחרות אנגליה (לה הפסידה), סקוטלנד, גאורגיה ורומניה (אותן ניצחה), וברבע הגמר הפסידה למארחת, ניו זילנד, 33-10.
הישגיה של ארגנטינה בראשית המאה ה-21 הפכו אותה לאחת הנבחרות הבכירות בעולם. עם זאת, פרט לגביע העולם, היא לא השתתפה בטורנירים קבועים נוספים בהשתתפות נבחרות ברמתה. פרנסי הענף בחנו אפשרויות שונות, ובסופו של דבר הצטרפה ארגנטינה בשנת 2012 לטורניר אליפות הרוגבי, בו מתחרות מדי שנה נבחרות אוסטרליה, דרום אפריקה וניו זילנד (עד להצטרפותה, נקרא הטורניר "טורניר שלוש האומות"). בטורניר הראשון בו השתתפה, סיימה ארגנטינה במאזן של תיקו אחד (מול דרום אפריקה) וחמישה הפסדים, ובטורניר של 2013 הפסידה בכל ששת משחקיה. ב-2014 רשמה ניצחון בכורה, במשחק שנעל את הטורניר, מול נבחרת אוסטרליה. בטורניר ב-2015, בו ערכה כל נבחרת רק משחק אחד מול יתר הנבחרות, דורגה לראשונה במקום השלישי, לאחר שלראשונה בתולדותיה גברה על נבחרת דרום אפריקה.
בעקבות הצטרפותה לטורניר אליפות הרוגבי, הפסיקה ארגנטינה, החל משנת 2014, להשתתף באליפות דרום אמריקה. זכייתה האחרונה באליפות, ב-2013, הייתה ה-34 שלה (מתוך 35 אליפויות), וה-23 ברציפות. בכל 34 הטורנירים בהם השתתפה, היא לא הפסידה ולו במשחק אחד.
גביע העולם שנערך באנגליה ב-2015 שוב האיר לארגנטינה פנים. בשלב הבתים דורגה במקום השני, עם הפסד בודד לניו זילנד וניצחונות על גאורגיה טונגה ונמיביה. ברבע הגמר הביסה את אירלנד 20-43, והעפילה בפעם השנייה בתולדותיה לחצי הגמר. בשלב זה הפסידה לאוסטרליה 29-15, ובמשחק על המקום השלישי הפסידה לדרום אפריקה 24-13. שחקן הנבחרת, ניקולאס גונסאלס, צבר 97 נקודות במהלך הטורניר, יותר מכל שחקן אחר.
מדים וסמלים
מאז המשחק מול האריות הבריטים והאירים ב-1927, משחקת נבחרת ארגנטינה במדים מפוספסים בצבעי תכלת ולבן, כצבעי דגל ארגנטינה. ב-1941 נוסף למדים סמל ובו איור של אריה, שבמהרה הוחלף בבעל חיים המצוי בארגנטינה - היגואר, שנבחר גם בשל התכונות שהוא מייצג - אומץ לב וזמישות.
במהלך סבב המשחקים שערכה ארגנטינה ברודזיה ובדרום אפריקה ב-1965, חיפשה העיתונות המקומית כינוי בו יוכלו להשתמש עבור הנבחרת, בדומה לכינוייהן של נבחרות דרום אפריקה ("הספרינגבוקס"), אוסטרליה ("הוולביז") וניו זילנד ("האול בלאקס"). אחד העיתונאים טעה לחשוב שהיגואר שעל סמל הנבחרת אינו אלא פומה, וכינה את הנבחרת "הפומות". על אף הטעות, אומץ הכינוי גם בארגנטינה עצמה, וכך מכונה הנבחרת, אף שהאיור על הסמל עודנו איור של יגואר.
מאזן
נכון לנובמבר 2015, מאזן ההצלחה של נבחרת ארגנטינה עומד על 54.2%. היא קיימה 404 משחקים, ניצחה ב-219 מהם, הפסידה ב-175, וסיימה עשרה בתיקו. מול נבחרות אורוגוואי, ארצות הברית, ברזיל, גאורגיה, ונצואלה, טונגה, נמיביה, ספרד, פרגוואי, פרו, צ'ילה ורומניה היא מחזיקה במאזן מושלם. לעומת זאת, ב-30 משחקים נגד נבחרת ניו זילנד ניצחה רק פעם אחת, ואת נבחרת דרום אפריקה ניצחה רק שלוש פעמים ב-30 המפגשים ביניהן.
ננדו מצוי
ננדו מצוי או רִיאה מצויה (שם מדעי: Rhea americana) הוא עוף גדול ממשפחת הראיים החי באמריקה הדרומית והוא חסר יכולת תעופה.
מאפיינים
הננדו המצוי הוא העוף הגדול ביותר באמריקה ומשקלו 20–27 קילוגרם ולגובה 1.35 מטר, אף שפרטים גדולים מאוד הגיעו למשקל 40 ק"ג ולגובה 1.83 מטר, כאשר הזכרים גדולים יותר מהנקבות.
צבעו חום בהיר. רגליו חזקות והאצבעות קצרות ודקות. בניגוד ליען, לננדו שלוש אצבעות בכל רגל במקום שתיים. צווארו וגם ראשו מכוסים נוצות. הננדו בעל יכולת ריצה מהירה מאוד וכן ניתור לגובה. אף על פי שאינו מסוגל לעוף, הוא מתרומם מעל פני הקרקע, אחרי ריצה מלווה בהנפת כנפיו, לשם שמירה על שיווי משקלו. הננדו גם מסוגל לשחות באגמים ונהרות.
הננדו חי בלהקות עד שישה פרטים ובעונת הרבייה אפילו עד 25. אז גם נלחמים הזכרים זה בזה בעזרת בעיטות ברגליהם החזקות, תוך שילוב צוואריהם ומכות במקורם. הזכר המנוצח נמלט בעוד מנצחו רודף אחריו, כדי למנוע את חזרתו. זכר אחד מזדווג עם מספר נקבות, לאחר חיזור מלווה בהילוך גאה, קידות וקפיצות. הקן בנוי בשוחה באדמה, המרופדת בעשב. ההטלה נעשית מחוץ לקן והזכר מגלגל את הביצים לתוכו בעזרת המקור. הזכר דוגר על הביצים לבדו ואילו הנקבות עוזבות את המקום. כמו כן הוא המטפל באפרוחים, שמיד עם היבקעם מהביצים, מסוגלים להלך.
תפוצת העוף באמריקה הדרומית, באזורים פמפס, סראדו, קמפוס ובגראן צ'אקו. הוא שוכן באזורים בהם הצמחייה גבוהה, ובעונת הרבייה שוכן בקרבת נהרות, אגמים וביצות.
התטולה של הננדו כוללת 15-30 ביצים המצויות בקן על הקרקע עליו דוגרים שני ההורים למשך 5 שבועות.
יום המודעות העולמי לאוטיזם
יום המודעות העולמי לאוטיזם (באנגלית: World Autism Awareness Day) הוא מועד בינלאומי אשר נחגג ב-2 באפריל כל שנה, שהוכר על ידי האו"ם, ונועד לקידום ההסברה והמודעות לאוטיזם, לטיפול בו ולהגברת המודעות לאנשים עם אוטיזם.
החלטה על קיום יום זה התקבלה והתקבלה ללא הצבעה בעצרת הכללית של האו"ם, בעיקר כהשלמה ליוזמות קודמות של האו"ם לקידום זכויות האדם.
הסמל של יום המודעות לאוטיזם הוא תצרף בצורת לב צבעוני והצבע שנבחר לייחד את היום הוא כחול.
בשנים האחרונות חלק מהארגונים העוסקים בנושא (כגון, Autism Society Of America) מבקשים לשנות את שם היום ליום הקבלה העולמי לאוטיזם (באנגלית: World Autism Acceptance Day). בין היתר, מטרת השינוי היא לשים דגש על קבלה של אוטיזם כמצב טבעי. זאת לאחר שנים בהן היום הובל על ידי Autism speaks, ארגון שכמעט ואינו כולל בראשו אנשים עם אוטיזם ועוסק במציאת ריפוי לאוטיזם, דבר המוביל ליחס שלילי כלפי אוטיזם ולהחרגה ופגיעה בייצוג של אנשים עם אוטיזם.
תאריך
יום המודעות לאוטיזם מצוין בכל שנה ב-2 באפריל. ההחלטה לציון יום זה התקבלה ב-1 בנובמבר 2007 על ידי האו"ם, ותאריכו נקבע ב-18 בדצמבר באותה שנה בעצרת הכללית של האומות המאוחדות.
יום המודעות לאוטיזם צוין לראשונה בשנת 2008.
ציון היום
ביום המודעות לאוטיזם מאורגנים אירועים רבים. אירועים אלו כוללים:
בנוסף ביום המודעות לאוטיזם, אנשים ברחבי העולם מאירים באור כחול ("Light It up Blue").
האירוע נוצר על ידי הארגון "Autism Speaks" בשנת 2010. אחת ממטרות ארגון זה היא העלאת המודעות הציבורית לאוטיזם והשפעותיו.
ביקורת
ב-2018 כתב ג'וליאן מורגן את המאמר "Light It Up Gold" בתגובה לקמפיין "Light It Up Blue" של Autism Speaks, שהושק ב-2007. אוטיסטים רבים מתנגדים לצבע הכחול כמייצג אוטיזם בגלל העובדה שהוא מזוהה עם הארגון Autism Speaks. הצבע הזהב כמייצג אוטיזם מגיע מהתחילית AU של המילה Autism, שהיא גם הסמל הכימי של היסוד זהב, מהמילה הלטינית Aurum.
אוטיסטים רבים מבקרים את ציון היום, מפני שרוב הפרסומים ביום הזה עושים שימוש בסמלים שלא מייצגים אותם, כמו הצבע הכחול וסמל הפאזל. ההתנגדות נובעת גם מכך שהיום מזוהה עם הארגון Autism Speaks, שאוטיסטים מתנגדים לפעילותו מפני שהוא פועל בלי שיתוף של אוטיסטים, מפיץ פרסומים שמגבירים את הסטיגמה כנגד אוטיסטים ויוצרים מחסומים כנגד הקהילה, ומעט מאוד מהתקציב שלו הולך בשביל לעזור לאוטיסטים.
רקפתיים
רַקַּפְתִיִּים (שם מדעי: Primulaceae) היא משפחת צמחים עשבוניים, בסדרת האברשאים ממחלקת הדו-פסיגיים. המשפחה מונה כ-57 סוגים ו-3281 מינים. הרקפתיים הם על פי רוב צמחים עשבוניים רב-שנתיים בעלי קנה-שורש או פקעות, לעיתים חד-שנתיים או בני-שיח. משפחה זו נפוצה על פני כל העולם ובמיוחד באזורים הקרים והממוזגים של כדור הארץ. בישראל וסביבתה מיוצגת משפחה זאת לפי שיטת המיון העכשווית על ידי 9 מינים, שמשויכים ל-5 משפחות שהן: רקפת, ליסימכיה, אנדרוסק, ערידה (Samolus) ובכור-אביב (Primula). הסוגים מרגנית (Anagallis) וזעריר (Asterolinon) בוטלו ואוחדו תחת הסוג ליסימכיה (Asterolinon) .
שם המשפחה המדעי הוא כשמו של הסוג בְּכוֹר־אָבִיב (Primula), שמונה 521 מינים ונפוץ בכל כדור הארץ, ואלו בישראל הוא מוכר כצמח נוי שמגדלים בחממות.
מאפיינים מורפולוגיים
צמחים עשבוניים רב-שנתיים או חד-שנתיים, בני-שיח, לעיתים רחוקות דו-שנתיים.
הלוואים נעדרים. העלים פשוטים, נגדיים או מסורגים או ערוכים בדורים, בעיקר כשושנת בבסיס הגבעול.
הפרחים בודדים או ערוכים בתפרחות מסוג אשכולות או שיבולים או סוככים או מכבדים.
הפרחים נכונים, דו-מיניים, בעלי עטיף כפול ושחלה עילית, לעיתים קרובות חיקיים. איברי הפרח בכל דור זהים. מספרם 4 או 5 על פי רוב 5. הפרחים הומוסטילים (פרחים בעלי אורך עמוד שחלה אחיד באוכלוסייה) או פרחים הטרוסטילים (פרחים בעלי 2 או 3 אורכי עמוד שחלה שונים בתוך אוכלוסייה).
הגביע משתייר ובעל 4 או 5 עלים או אונות, שמאוחים בבסיסם.
הכותרת סימטרית רדיאלית, בעלת צינור קצר או ארוך ואגן המחולק ל-4 או 5 אונות שמאוחות בבסיסם. הכותרת דמוית פעמון עד דמוית מסמר או צינור הכותרת ארוך או קצר. עלי הכותרת נושרים כיחידה אחת שלמה.
נמל התעופה הבין-לאומי אוסטאפייבו
נמל התעופה הבין-לאומי העסקי "אוסטאפייבו" (ברוסית: «Международный бизнес-аэропорт «Остафьево) הוא נמל תעופה בין-לאומי עסקי מסוג "B", שנמצא במרחק 14 קילומטרים מדרום לכביש הטבעת של מוסקבה, במחוז האדמיניסטרטיבי של מוסקבה החדשה.
נמל התעופה נמצא בבעלות חברת גזפרום אוויה, חטיבת התעופה של גזפרום. הנמל שופץ ונפתח לטיסות אזרחיות בשנת 2000 במקום בסיס אוויר צבאי לשעבר. אוסטאפייבו כולל טרמינל זכוכית מודרני חדש המתאים בעיקר לחברות תעופה עסקיות.
רקפתיים
מאפיינים מורפולוגיים
השחלה עילית, לעיתים רחוקות תחתית למחצה (למשל במיני ערידה), בעלת 5 עלי שחלה מאוחים, ללא מחיצות, מגורה אחת, עמוד שחלה אחד וצלקת אחת דמוית כדור לעיתים רחוקות קטומה.
נמל התעופה הבין-לאומי אוסטאפייבו
לנמל יכולת קליטה של מטוסי בואינג 700–737, גלובל 5000/6000 / אקספרס, פלקון 900/2000 / 7X, אנטונוב An-12/74, איליושין Il-18, יאקובלב Yak-42, סוחוי SJ-100, טופולב Tu-134 (עם מגבלות רעש) ומסוקים מכל הסוגים.
רקפתיים
מאפיינים מורפולוגיים
השיליה מרכזית חופשית, דהיינו השליה מתפתחת על עמוד מרכזי שאינו מחובר לאורכו לדופן השחלה.
נמל התעופה הבין-לאומי אוסטאפייבו
תיאור
שדה התעופה שייך למשרד ההגנה הרוסי ומופעל במשותף עם גזפרום אוויה. זהו ביתם של חברת גזפרום אוויה וחברת המטען Shar ink. המטפל המורשה היחיד הוא חברת Aviapartner LLC.
שדה התעופה נפתח לטיסות בינלאומיות בשנת 2007 ועומד בסטנדרטים המודרניים של ארגון בטיחות ושירותים של טיסות בינלאומיות ופנימיות.
רקפתיים
מאפיינים מורפולוגיים
הזרעים מעטים או רבים, חומים או שחורים ובעלי אנדוספרם מרובה, אין בהם עמילן כחומר תשמורת.
נמל התעופה הבין-לאומי אוסטאפייבו
תיאור
אוסטאפייבו מופעל כשדה תעופה בינלאומי עסקי, המוכן לספק שירותים בנושאי טיפול בשירותי קרקע למטוסים, חניה, תדלוק, קייטרינג, העברה ואירוח לצוות, סיוע במכס, מתן מידע אווירונאטי ותמיכה ארגונית, כולל ניווט ותמיכה למטוסים זרים שטסים בפדרציה הרוסית.
רקפתיים
שמושים
ערכה הכלכלי של משפחה זו מועט. מינים מסוימים נחשבים כצמחי נוי לגינה ולבית. הרקפת נחשבת כצמח חשוב בשוק הצמחים בישראל.
מינים שונים של רקפת משמשים להכנת פיתיון (דייסה שעשויה פקעת כתושה עם קמח או לחם) לציד דגים על ידי הרעלתם. התרכובת שנמצאת בפקעות הרקפת נקראת ציקלמין (Cyclamen) והתרכובת ספונין שמצויה בעלים של מרגנית מצויה מאפיינות את משפחת הרקפתיים. ספונינים שונים ידועים כרעילים לבעלי דם קר כמו דגים ונחשים. חומרים אלו פוגעים ברקמה המצפה את אברי הנשימה (אפיתל) וגורמים לחנק.
מינים הגדלים בר בישראל
בישראל וסביבתה משפחה זאת מיוצגת לפי המיון העכשווי על ידי 5 משפחות ו-9 מינים נדירים מלבד מרגנית מצויה ורקפת מצויה. הסוגים מרגנית (Anagallis) וזעריר (Asterolinon בוטלו ואוחדו תחת הסוג ליסימכיה (Asterolinon).
נמל התעופה הבין-לאומי אוסטאפייבו
תיאור
בשטחו של אוסטאפייבו ממוקמים מרכזי תחזוקה מוסמכים עבור מטוסי עסקים (מאושרים על ידי Dassault Aviation) ומסוק EC-120B Colibri. במתחם שדה התעופה 26 חניוני מטוסים פתוחים, 12 מהם נמצאים במרחק הליכה מהטרמינל. ישנם שני מתחמי האנגר מחוממים לארבעה מטוסים. המקומות בהאנגרים מצוידים בכל הציוד הנדרש, כולל סורגי גרירה זמינים. ניתן לקבל שירותים בנושא ניקוי מטוסים ומסוף הנוסעים של שדה התעופה יכול לטפל בעד 70 נוסעים לשעה בקווים טיסות פנים ו-40 נוסעים לשעה בטיסות בינלאומיות.
רקפתיים
מיני תרבות בישראל
מינים של בכור-אביב (Primula) כמו בכור-אביב שסוע, בכור-אביב חרוטי ובכור-אביב מצוי כמו גם בכור מצוי-סיני משמשים כצמחי נוי ביתי.
הן רקפת מצויה והן רקפת יוונית משמשים כצמח נוי ביתי או רק כצמחי נוי.
נמל התעופה הבין-לאומי אוסטאפייבו
תיאור
כדי להקל על התקשורת התחבורתית עם מוסקבה, שיפוץ כביש הגישה נמצא בעיצומו.
נאצר מחכה לרבין
"נאצר מחכה לרבין" הוא פזמון ישראלי מאת חיים חפר, שחובר בתקופת ההמתנה שלפני מלחמת ששת הימים במטרה לחזק את המורל הלאומי.
הפזמון חובר בעקבות הכרזתו התוקפנית של נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, כי הוא מחכה ליצחק רבין, רמטכ"ל צה"ל.
רקע
ב-15 במאי 1967, בעיצומו של יום העצמאות תשכ"ז, חצו כוחות יבשה מצריים את תעלת סואץ ונכנסו למרחבי סיני. ב־17 במאי דרש נשיא מצרים ממפקד כוח החירום של האו"ם בסיני וברצועת עזה שכוחותיו יעזבו את קווי הגבול ויתרכזו במחנותיהם. ב-20 במאי התחילה מצרים להוציא יחידות של צבאה ממלחמת האזרחים של צפון תימן, כדי להעביר אותן לחצי האי סיני. בתגובה ערך צה"ל גיוס כללי של כוחות המילואים, גיוס ששיתק חלק גדול מהמשק הישראלי. ב-21 במאי נשא נאצר נאום ובו הכריז "אנו מוכנים. אם רוצה גנרל רבין לנסות את כוחו במלחמה - אהלן וסהלן". בישראל התפרשה ההכרזה כהכרזת מלחמה, ובציבור שררה אווירה קשה.
על רקע זה כתב חיים חפר בסוף מאי, שיר שמבוסס על הביטוי "נאצר מחכה לרבין" ובו לעג לנשיא מצרים נאצר ולצבא המצרי. אריק לביא שר את הפזמון, לפי לחן עממי. השיר התקבל בציבור בהתלהבות והושר בפי כל. לאחר הניצחון במלחמה, הפך השיר לאחד משירי הניצחון, בדומה לשיר "ירושלים של זהב" של נעמי שמר. רבים התאימו חלק ממילות השיר למציאות, "כי באנו" במקום "כי יבוא" וכו'.
מקור הלחן לא ידוע והוא מוגדר באקו"ם כנחלת הכלל. סברה אחת היא שמקור הלחן הוא בשיר אנטי חסידי ביידיש שהתחיל במילים "אין א שטעטעל" והיו לו מספר גרסאות. ייתכן כי גם שהלחן נלקח משיר עברי וולגרי שהיה מבוסס על השיר ביידיש "בעיירה סמוך לכאן, אי אי אי גר לו רעבע קצוץ זקן, אי אי אי". לשיר הוקלטה גם גרסה ביידיש הפותחת במילים "נאצר האט געווארט אויף רבין".
השיר זכה לגרסאות כיסוי מאת אומנים נוספים, ביניהם הדודאים ומייק בורשטיין.
ואריאציות ושימושים מושאלים
במהלך השנים נוצרו פרפרזות שונות לביטוי:
דוד אופנהיים
רבי דוד אופנהיים (יוני 1664, וורמיזא - ז' בתשרי ה'תצ"ז, 12 בספטמבר 1736, פראג) פוסק ורב של הקהילות היהודיות בערים ניקלשבורג ופראג. נחשב לרב משפיע במיוחד בגין קשריו עם שליטי הקיסרות בארצו. חיבר כעשרים ספרים בהלכה ובאגדה, בהם ספר השו"ת "נשאל דוד".
הוא נודע בעושרו הרב שקיבל בירושה מדודו רבי שמואל אופנהיימר ובאוסף הספרים הגדול שלו.
ביוגרפיה
נולד בוורמס לר' אברהם אופנהיים, למד אצל רבי גרשון אשכנזי במץ, ואצל רבי יצחק בנימין וולף מלנדסברג. בהמשך למד גם אצל רבי יעקב ז"ק אשכנזי (אביו של רבי צבי הירש אשכנזי), ואצל ר' בנימין וולף אפשטיין בפרידברג. בצעירותו התיידד עם הרב יאיר חיים בכרך ועמד עמו בקשרי מכתבים.
בהיותו כבן 20 נסמך להוראה, ובגיל 25 מונה לרבה של ניקלשבורג. לאחר עשרים שנה בניקלשבורג הפך לרבה של העיר פראג.
חתנו הנודע הוא הרב חיים יונה תאומים, מחבר "קונטרס ר' חיים יונה".
הרב אופנהיים נודע כחובב ספרים נלהב, אחר המלחמה הביא ראש מועצת המלחמה האוסטרית, הנסיך אויגן מסבויה, לדודו רבי שמואל אופנהיים, מספר רב של כתבי יד בעברית מטורקיה. הרב אופנהיים היה נוסע למרחקים כדי לרכוש ספר או כתב יד. הייתה לו ספרייה ששמה יצא למרחוק והיו בה אלפי ספרים ומאות כתבי יד. הספרייה עברה אחרי גלגולים לאוניברסיטת אוקספורד לספריית הבודליאנה. משערים שרבים מדברי הדפוס בספרייתו שהם עותקים יחידים מסוגם, שרדו בשל העובדה שהוא נהג לספק לבתי הדפוס הגדולים באירופה נייר משובח יותר מהמקובל באותה תקופה כדי שידפיסו עליו עבורו עותקים מיוחדים מהספרים שהדפיסו.
הרב כתב גם בעצמו ספרים: "מועד דוד" ו"סוכת דוד".
הרב תמך בעושרו והחזיק בביתו תלמידי חכמים כדוגמת המקובל ר' משה מפראג, מחבר הספר "ויקהל משה".
הרב אופנהיים נקבר בבית הקברות היהודי העתיק בפראג, וקברו שופץ בשנת 1978.
ספריו
ספריו נשארו בכתב יד, אבל חלקם יצאו לאור לאחרונה.
דורון אביטל
דורון שלום אביטל (נולד ב-22 בינואר 1959) הוא איש צבא לשעבר שכיהן כמפקד סיירת מטכ"ל בדרגת סגן-אלוף, חבר הכנסת מטעם סיעת קדימה וכן מנהל בית הספרים הלאומי במשך כשנה.
נכון לשנת 2019 דרגתו במילואים אל"ם.
ביוגרפיה
במאי 1977 התגייס לקורס חובלים, אך נשר ממנו, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 202. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר ומונה למפקד מחלקה בצנחנים בגדוד 202. בהמשך היה מפקד פלוגה בגדוד ולקח חלק בפשיטות, ובהן מבצע סיגל ומבצע ערבית, ובפעילות המבצעית בלבנון בטרם מלחמת לבנון הראשונה. בין היתר הוביל כוח צנחנים בהיתקלות וחיסול חמישה מחבלים ליד הכפר מג'דל זון. במלחמת לבנון הראשונה היה מפקד הפלוגה המסייעת בגדוד, ולחם בראש פלוגתו בהצטיינות למן הנחיתה של חטיבת הצנחנים, בפיקודו של יורם יאיר, מן הים בשפך נהר האוולי ועד ביירות. בין היתר נטל חלק בקרב הקשה על רכס הבוקסתא, למחרת הנחיתה בלבנון, בו תקף כוח בן כשלושים מחבלים את פלוגתו של מאיר כליפי שהייתה ערוכה להגנה על הרכס. בקרב קשה, בסיוע טנקים וכוחות נוספים מן הגדוד בפיקוד אביטל והסמג"ד, שמאי רן, הצליחו כליפי וחייליו להדוף את התוקפים ולהרגם. בהמשך תנועת החטיבה לעבר ביירות פיקד על פלוגתו בקרב על כפר סיל, במהלכו זיהה אביטל מארב של כוח סורי, על ציר התנועה. אביטל הוביל מספר חיילים להסתערות מהירה והרגם. לאחר טבח סברה ושתילה נמנה אביטל על ראשוני החיילים שנכנסו למחנה והיו לעדים הראשונים למראות הטבח. בשנת 2013 הקימו אביטל וחבריו-פיקודיו מימי מלחמת לבנון, אתר הנצחה לזכר ששת המפקדים והלוחמים מהפלוגה המסייעת שנפלו במלחמת לבנון והעניקו לאתר את השם גבעת הרב"טים.
לאחר סיום תפקידו השתחרר מצה"ל והחל בלימודי תואר ראשון. עם כניסתו של עמר בר-לב לתפקיד מפקד סיירת מטכ"ל חזר אביטל לשירות קבע והתמנה למפקד פלגת האימונים ביחידה. לאחר כתשעה חודשים מונה לפרויקטור האחראי על תכנון והנהגת מבצע של הסיירת. במהלך 1987 יצא ללימודי תואר שני וב-1989 חזר לסיירת מטכ"ל כסגן מפקד היחידה תחת פיקודו של רן שחור.