cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קאמין-קושירסקי
מרד ולחימה ביערות
בדומה למרידות, היו גם מרבית ההתארגנויות של הקבוצות חפוזות ומאולתרות, והן נעשו בסמוך למועד החיסול. מטרתן הייתה הישרדות באמצעות לחימה עם נשק ביד ביערות האזור. בסתיו 1942 הייתה עדיין תנועת הפרטיזנים הסובייטית בראשית דרכה, וניסיונות הקבוצות היהודיות ליצור קשר אִתה נכשלו; לכן הן נאלצו, בתקופת הזמן הראשונה לשהותן ביערות, להתמודד בכוחות עצמן. העדר הקשרים, עוינות האוכלוסייה ומיעוט הנשק, לצד סיבות אחרות, גרמו להישארות הקבוצות היהודיות בגטאות עד סמוך ליום החיסול. מעריכים כי מספר הקבוצות החמושות שהתארגנו ליציאה ליערות היה בין 35 ל-40, כאשר בכל קבוצה כזו היו בין חמישה חברים לבין כמה עשרות. קבוצות מעטות הצליחו להגיע ליערות, להצטייד בנשק שנלקח משוטרים אוקראינים ולשרוד עד אשר ניתן היה להצטרף ליחידות הפרטיזנים הסובייטיות.
פרטיזנים ואנטישמיות
חיי הפרטיזן היו נתונים בידי מפקדו. המפקד שלח את אנשיו למשימות, שפט אותם ואפילו חרץ את דינם למוות. לדעת הלוחמים, גם ביחידות שמפקדיהם היו הגונים (למשל מיסיוּרה, קרוּק או מקס) נענשו בחומרה יתרה דווקא היהודים. העבירות העיקריות שעליהן נענשו בחומרה היו אובדן נשק בקרב, לקיחת חפצים מאיכר או שינה בזמן שמירה. לא פעם קרה גם שלוחם יהודי יחיד יצא לפעולה ולא חזר; חבריו הלא-יהודים טענו כי הוא נהרג בקרב, אולם בהמשך התברר כי הלוחם היהודי נורה בידי שותפיו למשימה. בראשית 1943 חל שיפור במצב עקב הגידול בכוחה של התנועה הפרטיזנית הסובייטית בווהלין והתארגנותה באוגדות ובוועדים מחוזיים מחתרתיים.
יחידות פרטיזנים אוקראיניות ופולניות
בסוף 1942 הופיעו ביערות ווהלין יחידות פרטיזנים של התנועה הלאומנית האוקראינית, ה-UPA (צבא המורדים האוקראיני). יחידות הפרטיזנים הללו נשאו שמות רבים, כגון: "בנדרובצים", "בולבובצים", "זלנובצים". מנהיגי האוקראינים התאכזבו מן הגרמנים, וזאת כי לא קוימה ההבטחה שניתנה להם להקים מדינה אוקראינית עצמאית בשטחים שהגרמנים כבשו מידי הסובייטים. הפרטיזנים האוקראינים עסקו ברציחות המוניות בקרב האוכלוסייה הפולנית, בשרֵיפת הכפרים הפולניים ובביצוע מעשי זוועה ביושביהם. בנוסף לכך הם רצחו את שרידי היהודים שמצאו ביערות או במקומות מסתור אחרים. הם היו גורם מסוכן ביותר, לתנועה הפרטיזנית הסובייטית בכלל וליהודים בפרט. המלחמה בכנופיות האלה הייתה קשה, מכיוון שהן נהנו מחסות האוכלוסייה האזרחית, אולם בסופו של דבר גברה ידם של הפרטיזנים הסובייטים. באמצע 1943, עקב ריבוי התקפות האוקראינים על הפולנים, הופיעו בווהלין יחידות של הארמייה קריובה. ביחידות אלה שירתו יהודים מעטים בלבד, ובדרך כלל הם היו ביחידות "ההגנה העצמית" שפעלו בכמה כפרים.
תנועת הפרטיזנים הסובייטית
היהודים היו יכולים להיקלט רק ביחידות תנועת הפרטיזנים הסובייטית, לאחר שזו החלה להתבסס. צפונית-מזרחית לקובל, באֵזור מנייביץ', הוקמו שתי יחידות, האחת תחת פיקודו של יוזף סובייסיאק ("מקס"), והשנייה תחת פיקודו של ניקולאי קונישצ'וק ("קרוק"); יחידות אלה כללו קבוצות יהודים מלישניובקה, ממנייביץ', מפּאבוּרסק, מקאמין-קושירסקי ועוד. בסוף 1942 שלח מפקד האוגדה לינקוב את הקולונל אנטון ברינסקי (המכונה "דיאדיה פְּיֵטְיָה") מדרום-מזרח בלורוסיה; משימתו הייתה להתחיל במיזוג הקבוצות המקומיות הקטנות לחטיבה. זו הוקמה באמצע דצמבר 1942, ונכללו בה יחידות (ברוסית – אוּטְרִיָאדִי) הפרטיזנים תחת פיקודם של אַנִישְׁצֶ'נְקוֹ, מִיסְיוּרָה, מַקְס, סַזוֹנוֹב, פִילְיוּק, קְרוּק וקַרְטוּחִין.
ביחידות של מיסיורה, מקס וקרוק היו גרעינים חזקים של פרטיזנים יהודים. יחידות אלו הועברו באביב 1943 לשתי האוגדות הרובנאיות (אוגדות תחת פיקודם של הגנרל ואסילי בגמה ושל הגנרל אלכסיי פיודורוב – האחרון כונה "הרובנאי" וגם "פיודורוב צ'רניגובסקי"). הקמת האוגדות, גידולה של התנועה הפרטיזנית, הידוק הקשר עם המטות בעורף וארגון ההצנחות – כל אלה שיפרו את תנאי הלחימה. נשק רב הגיע, לרבות נשק אישי משוכלל (תת-מקלעים), מכונות ירייה ואפילו תותחים קלים. הוצנחו בגדים, נעליים, מצרכי מזון, תרופות וציוד רפואי. הקמת המסגרות הגדולות וקבלת הציוד המשופר אִפשרו לשנות את דרכי הלחימה של הפרטיזנים. בנוסף ללחימה בשיטות של גרילה החלו יחידות גדולות של הפרטיזנים לתקוף חילות משמר גדולים יחסית. כך נכבשו, באופן זמני, יישובים בצפון ווהלין.
הלחימה הפרטיזנית
מטרות הלחימה הפרטיזנית באזור היו, בין היתר, לחבל בדרכי התחבורה של מדינות הציר כדי למנוע מעבר גייסות, אספקה וציוד לחזית הדרום הגרמנית, חזית שהתנהלה בה הלחימה באוקראינה הסובייטית; לפגוע בחילות המצב של הגרמנים ושל כוחות העזר שלהם בעיירות הנפה ובמרכזים אחרים, וזאת כדי לערער את שלטונם בשטחים הכבושים; לפגוע בתחנות המשטרה המקומיות כדי לסכל אפשרות חדירה אל תוך האזורים שהיו בשליטת הפרטיזנים; להציב מארבים לכוחות גרמניים קטנים אשר בּוּדְדוּ מן החזית או נעו ממקום למקום. הפעולות נועדו לסייע לצבא האדום במלחמתו בחזית ולגרום לנסיגת כוחות גרמניה מן השטחים שכבשו, ובאותה עת לשמר את השליטה באזורים שבסיסי הפרטיזנים היו ממוקמים בהם, לרבות שדה תעופה, ולמנוע את כיתורם.
בתחילת 1943 חל גידול ניכר בשטחים שהחזיקו הפרטיזנים בווהלין, ובעיקר בחלק הצפוני של החבל. "אזורי הפרטיזנים" היו אזורים נרחבים שטוהרו מן הנאצים, וחלק גדול מן האוכלוסייה שם שיתף פעולה עם הפרטיזנים. אזורים אלו שימשו כ"בסיס הגרילה", ומהם יצאו הפרטיזנים לחדירות עמוקות מעבר ליערות ולביצות טובעניות כדי לפגוע ברכבות, במסילות ברזל, במפעלי אספקה וביעדים צבאיים חיוניים אחרים של הגרמנים. באופן מתמיד נפגע קו הרכבות קובל-רובנה (מקום מושבו של הרייכסקומיסר הגרמני) וכן הקו קובל-קאמין-קושרסקי.
הפרטיזנים פעלו בקבוצות לחימה קטנות. הם ערכו סיורים, אספו מודיעין וקיימו קשר עם אנשים בכפרים ובעיירות מרוחקות. הניידוּת וגורם ההפתעה היו עקרונות מרכזיים בלוחמה הפרטיזנית. בדרך כלל שאפו הפרטיזנים להימנע מקרבות פנים אל פנים, ובייחוד לא בשעות היום. הם העדיפו להילחם בלילה, חדרו לאזורים שהיו מרוחקים 60–70 קילומטרים מבסיסיהם וחזרו. אם כוחות המגן של הפרטיזנים נתקלו בכוחות סדירים גרמניים, אזי הם נלחמו נגדם בחירוף נפש, ולעיתים אף סבלו מאבדות קשות, כדי לאפשר לכוח העיקרי לחמוק ולסגת לבסיסים ארעיים אחרים. בקיץ 1943 הגיע מספר הפרטיזנים בצפון ווהלין ל-10,000 לוחמים.
החטיבה על שם מולוטוב-איחוד פינסק שפעלה באזור קאמין-קושירסקי נשארה במקומה מ-1943 ועד לשחרור. מטרתה הייתה לשכנע את האוכלוסייה המקומית כי השלטון הסובייטי עומד לחזור. הגרמנים היו מבוצרים היטב בקאמין-קושירסקי, אולם בכל פעם שיצאו מהעיירה - חיסלו אותם. מפקד המחוז הגרמני, הגביטסקומיסר, הגיע להסכם עם הפרטיזנים, ולפיו הותר לגרמנים לצאת מהעיירה רק למרחק של עשרה קילומטרים ממנה. הפרטיזנים מנעו מהגרמנים לקחת אספקה כלשהי מהאיכרים.
נשים בלחימה הפרטיזנית
ביחידות הפרטיזניות בווהלין שירתו גם לא מעט נשים יהודיות. רובן היו צעירות, בשנות העשרים לחייהן, והן נמלטו מן הגטאות ליערות. חלקן היה רב בשירותי העזר - קשריות, אחיות רחמניות, עובדות מטבח, תופרות ועוד. היו גם נשים שפעלו כפרטיזניות בשמירה על המחנות, ואף סיכנו את חייהן בתפקידי סיור וחבלה. חלקן הצטיינו וקיבלו אותות הצטיינות על אומץ לבן.
המחנות האזרחיים
לצד הצעירים היהודים הרבים שהצטרפו ישירות ליחידות הלוחמות, נמצאו אז ביערות גם אלפי יהודים שבגלל סיבות שונות לא היו כשירים ללחימה. היו אלה קשישים, נשים, ילדים וגברים ללא נשק. בחיפושיהם אחר ביטחון וסיוע התרכזו הללו במחנות מיוחדים ששכנו ליד היחידות הלוחמות, ובהדרגה הם הפכו להיות חלק מהמאבק הפרטיזני. בספרות ההיסטורית היהודית כונו מחנות אלו "מחנות משפחה", ואילו בספרות הסובייטית הם כונו "מחנות אזרחיים". דומה כי המונח הסובייטי שיקף את המציאות בצורה נכונה יותר. האנשים במחנות נאבקו על חייהם, הם ניסו להיעזר בתנאי הטבע והסביבה כדי לשרוד. מטבע הדברים נמצאו מחנות אלה ביערות העבותים שבצפון ווהלין.
יצירת המחנות נבעה מבריחות גדולות של יחידים ושל קבוצות לאחר הרצח ההמוני. צעירים יהודים בעלי נשק לא היו מוכנים להפקיר את קרוביהם שהצטרפו אליהם ביער. המארגנים המקומיים של תנועת הפרטיזנים הסובייטית נאלצו להתמודד עם בעיה זו, הם החליטו להפריד בין הלוחמים לבין האזרחים, וכך קמו שלושה מחנות אזרחיים. מעת לעת נאלצו המחנות להעתיק את מקומם. המחנות סיפקו שירותים שונים ליחידות הלוחמות. תנאי החיים במחנות האזרחיים היו קשים, ובעיקר היה קשה אם הגרמנים ערכו מצוד, ולעיתים הם נאלצו לסגת תחת אש.
לאחר סיום המלחמה
מספר הניצולים המדויק אינו ידוע. לפי הערכות ניצלו כ-3500 מיהודי ווהלין, כלומר כ-1.5% מכלל האוכלוסייה היהודית שהייתה באזור לפני המלחמה. מתוך 40,000 בורחים ומתחבאים ניצלו כ-9% בלבד. נטייתם הטבעית של השורדים הייתה לחזור למקום שיצאו ממנו, אולם עד מהרה התברר להם כי בכפרים ובכמה מהעיירות מרחפת מעליהם סכנת רצח מצד אנשי ה-UPA. חלק מן העיירות היו שרופות, ולא היה לאן לחזור. הניצולים החלו להתרכז בעיירות הנפתיות, ושם הם היו יכולים למצוא מחסה וסיוע של השלטון הסובייטי. בעיקר הם נמשכו לרובנה, עיר ששוחררה כבר בראשית פברואר 1944 והפכה למרכז ליהודי ווהלין. ברובנה התרכזו כ-1200 מהניצולים, והם החלו להתארגן כקהילה. נעשו מאמצים לחפש אחר ילדים שהוחבאו אצל גויים, להוציא ילדים יהודים מבתי-יתומים, לשחרר אנשים מן הגיוס לצבא ועוד. הקהילה עודדה ניצולים להעיד נגד פושעי מלחמה אוקראינים ופעלה לגידור קברי האחים. חלק מהצעירים שאפו לנקום ברוצחי היהודים, והתנדבו לגדודים המיוחדים שהקים הנקו"ד למלחמה ב-UPA.
הקושי להמשיך ולחיות בארץ רוויית קברי אחים, יחס השלטונות, קשיי השיקום וסכנת האנטישמיות – כל אלה המריצו את היהודים לעזוב את ווהלין. רובם יצאו במסגרת הרפטריאציה לפולין, וממנה המשיכו בנתיבי הבריחה וההעפלה השונים לארץ ישראל.
בתום מלחמת העולם השנייה, במסגרת ההגירה הלא-חוקית של ניצולי השואה לארץ ישראל, נעו ניצולי קאמין-קושירסקי והסביבה למחנות עקורים בגרמניה וחיפשו את דרכם אל מחוץ לאירופה, ובעיקר לכיוון ארץ ישראל. במחנות בגרמניה החלו יהודי קאמין-קושירסקי לחשוב על התארגנות של הניצולים מהעיירה ומהאזור. ב-1947 וב-1948 נערכו בגרמניה אזכרות לנרצחים. רוב "שארית הפליטה" של אנשי העיירה והסביבה עלו לארץ ישראל.
אוזנית הכלך
אוזנית כלך (שם מדעי: Pleurotus eryngii) או בשמה המסחרי של הזן המתורבת פטריית מלך היער הוא מין של פטריות מאכל הנפוץ בארצות הים התיכון. היא גדלה בישראל תחת צמחי כלך מצוי, כלך מרוקני וחרחבינה מכחילה.
תיאור
אוזנית הכלך היא הפטרייה הגדולה ביותר בסוגה, Pleurotus, אשר מכיל גם את פטריית היער (Pleurotus ostreatus). יש לה גוף עבה, בשרני ולבן והכובע שלה קטן ובצבע חום-זהוב. טווח תפוצתה הטבעי משתרע מהאוקיינוס האטלנטי דרך אגן הים התיכון ומרכז אירופה לתוך מערב אסיה והודו. בניגוד למינים אחרים של Pleurotus, אשר מתפתחות מעובש של גזעים, אוזנית הכלך היא טפילה על שורשים של צמחים עשבוניים, על אף שהן עשויות גם לגדול בצורה מתורבתת על פסולת אורגנית.
שם
שמה הלטיני של הפטרייה נובע מהעובדה שהיא נוטה לגדול בקרבת החרחבינה (Eryngium). שמה האנגלי, King Oyster, מביע את גודלה, ושמה המסחרי בעברית, "מלך היער", ניתן לה על ידי היבואנית, מירה ויגנסברג, בהשראת שמה האנגלי של הפטריה.
זנים
זנים שונים של המין נוטים לצמוח בצמוד למיני צמחים שונים.
שימושים
לפטרייה חיי מדף ארוכים. שיטת גידול אפקטיבית נוצרה ביפן ב-1993. הפטריות הפכו פופולריות שם במגוון רחב של מנות, ובימינו הן מתורבתות ונמכרות באופן מסחרי באוסטרליה, בריטניה, טייוואן, סין, דרום קוריאה, איטליה, מוז'י דאס קרוזס בברזיל ובארצות הברית. פטריות מיובאות נמכרות גם באופן מסחרי בדרום אפריקה. יש לה מעט טעם או ניחוח כאשר היא טרייה ולא מבושלת. כאשר היא מבושלת, היא מפתחת טעם אומאמי האופייני לפטריות.
אוזנית הכלך עשויה להכיל כימיקלים המעוררים את המערכת החיסונית.
כמו חלק מהמינים האחרים בסוג Pleurotus, אוזנית הכלך תוקפות תולעים נימיות ועשויות לשמש כאמצעי הגנה נגד טפילים אלה כאשר כלבים וחתולים נדבקים בהן.
תצורת מוצא
תצורת מוצא היא תצורה גאולוגית בחבורת יהודה. התצורה נחשבת לשכבה החשובה בהרי יהודה שכן היא בנויה משכבות חוואר צהבהב האטום למים. ממנה נובעים מעיינות רבים בהרי ירושלים. מבחינים בה היטב מכביש 1 בקטע מתחת לקריית יערים (קריית טלז-סטון).
התצורה נמצאת מעל תצורת בית מאיר. עוביה המשוער כ-16 מטר ולעיתים עשירה במאובנים. הוא יוצרת טרסה של קרקע טרה רוסה ורנדזינה - תלוי במסלע הקרוב. הטרסות האלה מהוות את השטחים הפוריים של הרי יהודה הן בשל שפע המים והן בשל טיבה של האדמה.
מחשופים משכבה זו מצויים באזור נס הרים, מבשרת ירושלים ובמדרונות המערביים של הרי ירושלים, כמו בשמורת המסרק.
הונגצ'י CA72
הונגצ'י CA72 (באנגלית: Hongqi CA72) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב Hongqi (בסינית: 红旗), אשר יוצרה בין השנים 1965–1959 בסין
ה-"הונגצ'י CA72" הייתה מכונית השרד הרשמית של מוסדות המדינה ובכירי המפלגה הקומוניסטית של סין.
חשיפה (תוכנית טלוויזיה)
חשיפה היא תוכנית תחקירים ישראלית בהגשת חיים אתגר, המשודרת בערוץ קשת 12. העונה הראשונה של התוכנית שודרה מפברואר עד יולי 2020 במשך 11 פרקים. החל מאוקטובר 2020 משודרת העונה השנייה של התוכנית.
בתוכנית חיים אתגר חושף סיפורים לא ידועים על אנשים ידועים, בין היתר שודרו תוכניות בהם רואיינו אישים רבים בהם: טהוניה רובל, רפי רפאלי ודור רפאלי, סיוון רהב-מאיר, גליה אלבין, רון קופמן ואישים נוספים.
פרק הפתיחה של התוכנית השיג נתון רייטינג גבוה של 18.6%, פרק הפתיחה של העונה השנייה אף גבר על העונה הקודמת עם 21 אחוזי רייטינג.
עורבני
עורבני (שם מדעי: Garrulus) הוא סוג של ציפור שיר ממשפחת העורביים הנפוץ בעולם הישן. בניגוד לרוב המינים במשפחה זו, העורבני אינו שחור אלא צבעוני - המינים שונים מאוד בצבעיהם, אך הם מאופיינים בשת לבן.
שם וטקסונומיה
משמעות השם המדעי garrulus glandarius הוא "צווחן של בלוטי האלון", "פטפטן של בלוטי האלון".
משמעות garrulus: צווחן, פטפטן. משמעות glandarius: בלוטי אלון.
לעומת השם הזהה, אינו קרוב לעורבנים החיים ביבשות העולם החדש כמו עורבני כחול ועורבני שטלר ששייכים לסוג ציאנוסיטה, או עורבני פלורידה.
העורבני הכי קרוב מבחינה גנטית לעקעק זנבתן ולקאק וכן שאר בני משפחת העורביים החיים באזורים נרחבים של העולם הישן.
מאפיינים והתנהגות
העורבני שוכן עצים הוא מעדיף לקנן בהסתעפות של שני ענפים ולחיות בתחומי יישובים קרוב למגורי אנשים. בהתאם לכך, כושר תעופתו מוגבל והוא יכול בעיקר לנתר מעץ לעץ.
העורבני, ככל בני משפחת העורביים, הוא אוכל-כול, אך חובב במיוחד פירות ובלוטי אלון. כמו כן, הוא נוהג לחמוס קינים של ציפורי שיר אחרות, ולכן אלו נוהגות לתקוף אותו.
אפשר לזהותו לפי הכתם הכחול הזוהר בכנפיו. הוא נפוץ בחבל הים התיכוני. בארץ ישראל נפוץ תת-המין עורבני שחור-כיפה הוא נפוץ מהצפון ועד לצפון הנגב.
שני בני הזוג דוגרים במשך 16 יום על ארבע עד שש ביצים בצבע טורקיז מנומר שמטילה הנקבה, ומאכילים את הצאצאים עד ליציאתם מהקן בגיל שלושה חודשים.
לעורבני קול צורמני ייחודי אך הוא יכול לחקות קולות מצוין, הוא מסוגל לחקות ציוצים של ציפורים שונות, בכי של ילד, יללות חתולים, צלצול טלפונים וחריקות של דלתות.
אטימולוגיה
הזואולוג פרופ' ישראל אהרוני כינה את העורבני בשם זה על שום פסוק במסכת חולין דף ס״ד עמוד א' שם כתוב שאסור לקנות ביצי יונים מנכרי מחשש שאלו ביצי עורב הדומות לביצי יונה. אהרוני הסביר שלא ניתן להתבלבל בין ביצי העורב הירוקות והמנוקדות עם ביצי היונה הלבנות והציפור היחידה בארץ ישראל שדומה לעורב ומטילה ביצים הדומות לביצי יונה הוא העורבני ומכאן גזר את כינויו.
פרדריק סודי
פרדריק סודי (באנגלית: Frederick Soddy; 2 בספטמבר 1877, איסטבורן, אנגליה – 22 בספטמבר 1956, ברייטון, אנגליה) היה כימאי אנגלי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1921, "על עבודתו בכימיה של יסודות רדיואקטיביים ומחקריו בתחום האיזוטופים".
חייו
סודי למד באיסטבורן קולג', והמשיך בלימודיו בקולג' האוניברסיטאי של ויילס באבריסטווית' ובקולג' מרטון, אוניברסיטת אוקספורד. הוא עבד כחוקר באוקספורד מ-1898 עד 1900. סודי נישא לויניפורד ביילבי ב-1908.
ב-1900 היה למדגים בכימיה באוניברסיטת מק'גיל במונטריאול שבקנדה, שם עבד עם ארנסט רתרפורד בתחום הרדיואקטיביות. הוא ורת'רפורד הבינו כי ההתנהגות האנומלית של יסודות רדיואקטיביים נגרמת על ידי דעיכתם ליסודות אחרים. דעיכה זו הפיקה גם קרינת אלפא, בטא, וגמא. כאשר הרדיואקטיביות התגלתה לראשונה, איש לא ידע לבטח מה גרם לה. עבודתם הקפדנית של סודי ורת'רפורד הוכיחה כי התרחשה התמרה אטומית.
סודי פרסם מספר ספרים ומאמרים שסייעו לפופולריזציה של ההבנה החדשה של הרדיואקטיביות. אלה היוו השראה לספרו של ה.ג. ולס מ-1914, "העולם יוצא לחופשי". הספר מתאר מלחמה בעתיד הרחוק, בה פצצות אטום מוטלות ממטוסים. הספר ידוע גם בשם "המלחמה האחרונה", ובו קם מן הכאוס עולם שוחר שלום. בספרו של סודי, "Wealth, Virtual Wealth and Debt", הוא משבח את הספר "העולם יוצא לחופשי". הוא אומר גם כי נראה שתהליכים אטומיים מספקים את אנרגיית הכוכבים.
ב-1903, בשיתוף פעולה עם ויליאם רמזי ביוניברסיטי קולג' לונדון, סודי אימת כי דעיכה של רדיום מפיקה הליום.
בין 1904 ל-1914 עבד סודי כמרצה באוניברסיטת גלאזגו, ושם הראה כי אורניום דועך לרדיום. שם גם הראה כי ליסוד רדיואקטיבי תיתכן יותר ממסה אטומית אחת, אף על פי שתכונותיו הכימיות לא ישתנו; עובדה זו הובילה למושג האיזוטופ. בשלב מאוחר יותר, הראה סודי כי גם ליסודות לא-רדיואקטיביים יכולים להיות מספר איזוטופים. בנוסף הראה כי אטום יורד שני מקומות במספרו האטומי בדעיכת אלפא, ועולה מקום אחר בדעיכת בטא. היה זה שלב מהותי לקראת הבנת היחסים בין משפחות של יסודות רדיואקטיביים.
ב-1914 קיבל מינוי באוניברסיטת אברדין, שם עבד על מחקר הקשור למלחמת העולם הראשונה. ב-1919 עבר לאוניברסיטת אוקספורד, ועד שנת 1936 ארגן מחדש את כל המעבדות ותוכניות הלימוד בכימיה.
ב-1921 קיבל פרס נובל לכימיה על עבודתו בתחום הדעיכה הרדיואקטיבית, ובמיוחד על ניסוח תיאורית האיזוטופים.
סודי התעניין גם בטכנוקרטיה ובתנועת האשראי החברתי, כפי שמראים ספריו "Wealth, Virtual Wealth and Debt" משנת 1926 ו-"Money versus Man" מ-1933.
ארמון למבת'
ארמון למבת' (באנגלית: Lambeth Palace) הוא ארמון בלונדון, מקום מגוריו הרשמי של הארכיבישוף מקנטרברי. הארמון ממוקם בלמבת', על גדת נהר התמזה אל מול ארמון וסטמינסטר.
היסטוריה
הארמון נרכש על ידי הכנסייה בשנת 1200 לערך. בעת רכישתו היה אזור הארמון שטח ביצתי שנקרא בלקפריירס. מקור השם למבת במילה "הית'" - "hithe", מקום נחיתה לסירות. באותה עת התנהלה התנועה לאורך התמזה בסירות, ועל כן היה המקום אידיאלי לבניית מקום מגורים.
חלקו העתיק ביותר של הארמון הקיים היום היא הקפלה שמקורה במאה ה-13. מגדל לולארד שנבנה בשנת 1440 שימש ככלא במאה ה-17. מבנה השער הבנוי בסגנון טיודור נבנה על ידי הקרדינל ג'ון מורטון בשנת 1495.
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית בזזו כוחותיו של קרומוול את האולם הגדול של הארמון. לאחר שיקום המלוכה נבנה האולם מחדש על ידי הארכיבישוף ויליאם ג'וקסון בשנת 1663 בסגנון גותי.
מגורי הארכיבישוף נמצאים כיום בחלק של הארמון שנבנה בשנת 1834 לפי תכנונו של אדוארד בלור, שבנה מאוחר יותר את ארמון בקינגהאם. חלק זה של הארמון נבנה בסגנון נאו-גותי.
הארמון נפגע במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה.
בארמון נמצאת הספרייה הרשמית של הארכיבישופות, שנוסדה כספרייה ציבורית ב-1610 על ידי הארכיבישוף ריצ'רד בנקרופט, על מנת להכיל את המסמכים הרשמיים של הכנסייה האנגליקנית.
הארמון רשום בקטגוריה הגבוהה ביותר, דרגה I, הודות לארכיטקטורה שלו. בית השער הקדמי שלו גבוה ולו שיני חומה, והוא מזכיר את בית השער של המפטון קורט. בארמון יש דיוקנות של ארכיבישופים, שצוירו על ידי הנס הולביין, אנתוני ואן דייק, ויליאם הוגארת וסיר ג'ושוע ריינולדס.
בשנת 2008 בחזית הארמון הוצב פסל של ויולט סאבו.
מדרוג (רייטינג)
לרייטינג חשיבות רבה בטלוויזיה המסחרית, בין השאר משום שהוא משמש בסיס לתמחור דקות שידור של פרסומות בהפסקות של תוכנית טלוויזיה. ככל שהרייטינג גבוה יותר, כך יש יותר צופים, כלומר: יותר חשיפה, ולכן המחיר לשידור פרסומת בזמן זה יהיה גבוה יותר. אולם כשהרייטינג נמוך בקרב תוכנית כלשהי או ערוץ מסוים, הוא עלול לסכן אותם בביטול (ירידה מהאוויר).
היסטוריה
כבר בשנות ה-50 נהגו בקול ישראל להזמין סקרים לבירור אחוזי ההאזנה לתוכניותיהם. כך, על פי סקר של המכון למחקר חברתי שימושי האזינו לשידור חידון התנ"ך הבינלאומי כ-66% מהציבור היהודי בישראל.
לאחר תחילת שידורי ערוץ 2 והצורך במדידת שיעורי הצפייה במדינת ישראל למען תמחור מחירי הפרסומות, החלה הרשות השנייה להפעיל מערך סקרים יומי אשר יעקוב אחר תנודות הצפייה בערוץ 2. סקרים אלו התבססו על משאל טלפוני שנערך בזמן אמת, במהלך שידורי הפריים טיים, במהלכו התקשרו סוקרים אל כ-7,500 ישראלים ברחבי הארץ ואלה נשאלו לגבי הרגלי צפייתם באותו הערב. סקרים דומים נערכו ביום שלמחרת על מנת להוות השלמה למדגם, אך על אף ההשקעה הרבה בסקרים מדי יום, מידת דיוקם של הנתונים הייתה מועטה ביחס לשיטות אחרות.
פיפל מיטר
בישראל מתבצע רוב המדרוג בשיטת ה"פיפל-מיטר", על ידי חברת קנטאר מדיה. באמצעות מכשיר אלקטרוני נבדקים הרגלי הצפייה של 700 בתים, המהווים מדגם מייצג של פלחי אוכלוסייה שונים (כך, הנתונים מגיעים למשל מבתי משפחות ומבתי רווקים, מאוכלוסייה דתית ומבתי חילונים, מתושבי מרכז הארץ וגם מתושבי הפריפריה). מדידת הרייטינג הזו נהוגה בישראל מאז 1998, ויתרונה היא בכך שאינה תלויה בזיכרון הצופה או בדיווח מהימן של הנסקרים. כך, היא החליפה את הסקרים הטלפוניים ויומני הצפייה. בשנת 2008 זכתה טלגאל במכרז החדש לביצוע המדרוג ובהתחייבויותיה נכללו הכנסת נתוני הווידאו לפי דרישה והקלטת וידאו דיגיטלי לנתוני הרייטינג.
700 המשפחות הנכללות בבדיקה נבחרות בקפידה מדי שנה מתוך רשימה של כ־6,000 משפחות, והמאפיינים שלהם מייצגים את אוכלוסיית צופי הטלוויזיה בישראל. זהויות המשפחות אינן נחשפות, פן תיגרם פגיעה בפרטיותן, וכן על מנת לאפשר להן להמשיך את נוהגי הצפייה שלהן ללא השפעות ולחצים חיצוניים.
המכשיר האלקטרוני רושם כל פעולה של הפעלת המכשיר וסגירתו, ובני המשפחה שממונים על כך - עליהם לסמן בכפתור מיוחד בשלט מתי הם מתחילים לצפות בתוכנית ומתי הם מסיימים לראותה. כמו כן, לכל בן משפחה מוקצה כפתור מיוחד בשלט, וזאת על מנת לאפשר למפרסמים ולתחנות לפלח את הצפייה על פי מאפיינים שונים.
המדרוג נמדד באופן רשמי ומפורסם בציבור במספר ערוצים: בערוצים הממלכתיים כאן 11 ומַכַּאן 33 (בעבר הערוץ הראשון וערוץ 33), בערוצים המסחריים ערוץ 12, ערוץ 13, ובערוצים הייעודיים ערוץ 24, ערוץ 9 ועכשיו 14. כמו כן, המדרוג נמדד גם בלתי רשמית בערוצי הכבלים, שם הנתונים אינם נחשפים לציבור ולחברות בוועדה. המספרים כולם מגיעים אל כל החברות בוועדה בשעה 09:00 בבוקר ולאחר מספר שעות הנתונים הסופיים מופצים לעיתונאים המסקרים את התחום והם גם מתפרסמים באתר הוועדה. בכל יום ראשון מפרסמת הוועדה הישראלית למדרוג את נתוני הצפייה לימים חמישי-שבת, וכן את הנתונים לשבוע החולף - בעיקר את רשימת 25 התוכניות המובילות בשבוע.
הוועדה הישראלית למדרוג (שמורכבת מנציגי תאגיד השידור הישראלי, שידורי קשת, רשת, ערוץ עשר, ערוץ 9, עכשיו 14, איגוד השיווק הישראלי (איגוד המפרסמים) והרשות השנייה) מקבלת את הנתונים מחברת קנטאר מדיה.
נתוני הצפייה המוצגים הם על-פי רוב נתוני הצפייה של משקי הבית היהודיים ולאו דווקא של כלל האוכלוסייה, הסיבה לכך נעוצה בעובדה שהצפייה בקרב משקי הבית הלא יהודיים בערוצי הברודקאסט הישראליים היא נמוכה יחסית ועל כן מורידה את נתוני הצפייה בפועל.
נתוני הצפייה של התוכניות השונות המפורסמים בקרב הציבור מחושבים לפי הרייטינג הממוצע של כלל התוכנית. על מנת לקבוע רייטינג לתשדיר פרסומת נהוג להשתמש בפרק זמן של רבע שעה ולאו דווקא ברייטינג בעת שידור התשדיר בפועל. שיאים של נתוני צפייה מחושבים על פרקי זמן של דקה וזוהי הרזולוציה הנמוכה ביותר אליה ניתן להגיע בשיטת המדידה הנוכחית.
בדצמבר 2010 השיקה הוועדה הישראלית למדרוג מערכת חדשה למדידת רייטינג, אשר מאפשרת למדוד גם צפייה נדחית במכשירים מקליטים עד השעה 2:00 לפנות בוקר, וכן צפייה בערוצי ה-HD. ב-1 בינואר 2011 החלו להתפרסם הנתונים לפי שיטת המדידה החדשה, הכוללים מדידה של צפייה נדחית עד שבעה ימים לאחר השידור המקורי.
בשנת 2017, החליטה הוועדה פה אחד לבטל את שיטת "חיתוך הפינות" ובה נחתכות מכל תוכנית 20 דקות בהתחלה ו-20 דקות בסוף, וכך מתקבלים נתוני צפייה גבוהים מהמציאות. במקום זאת החליטו בוועדה למדוד את ממוצע הרייטינג של כל תוכנית.
בנובמבר 2017 הוחלט בוועדה לצאת למכרז חדש לבחירת הגוף שינהל את מדידת הרייטינג. במכרז שנערך בשנת 2019 זכתה חברת קנטאר שתמשיך למדוד את נתוני הצפייה, החל מינואר 2020 שיטה המדידה עודכנה לשיטה חדשה שכוללת את נתוני הצפייה בדיגיטל.
באפריל 2018 החלו גופי השידור החברים בוועדה להפיץ את נתוני הרייטינג הכוללים גם את האוכלוסייה הערבית. כמו כן הוחלט לצאת למכרז חדש לבחירת הגוף שימדוד את הרייטינג, כאשר הוא כולל את הגדלת הפאנל הנמדד ל-900 משפחות במקום 700.
MBER
בשנת 2016 פיתחה חברת MBER אפליקציה המאפשרת לכל טלפון חכם להפך ל"פיפל-מיטר" נייד. האלגוריתם של האפליקציה משווה בין נתונים שמוזנים מהאפליקציה המותקנת אצל המשתמש לבין תכנים מערוצי השידור בפלטפורמות השונות והאפליקציה מזהה אם פתוח בסביבה ערוץ מסוים ובכל פרק זמן הנקבע מראש הוא לוקח דגימה מהקולות בסביבה, ובאמצעות השוואה בין השידורים בפועל ניתן לקבוע למה בעל המכשיר האזין באותו רגע.
שיאי צפייה בישראל
בטבלה שלהלן מופיעים המשדרים הנצפים ביותר בישראל מאז תחילת מדידת הרייטינג הרשמית בחודש פברואר 1998.
הנתונים הם לפי מספר הצופים מגיל 4 ומעלה, ולא לפי אחוזי הצפייה מתוך משקי הבית, שלפיהם מתומחרים הפרסומות.
GRP ו-TRP
המונחים GRP ו-TRP הם מונחים מקצועיים המשמשים את תעשיית הפרסום וכן את המפרסמים על מנת למדוד את הישגי הצפייה של הקמפיין הטלוויזיוני וכן את אפקטיביות המדידה של הקמפיין ועלותו.
GRP פירושו Gross Rating Point והוא מייצג צבירה של סך נקודות הרייטינג שצברו כלל הספוטים של הקמפיין בקרב כלל האוכלוסייה (בישראל - משקי בית יהודים).
TRP פירושו Target Rating Point והוא מייצג צבירה של סך נקודות הרייטינג מקרב קהל היעד (לדוגמה גילאי 25–54 בעלי הכנסה מעל הממוצע).
ביקורת על שיטת הפיפל מיטר
ערוץ 10 ביקר את השיטה והרכב הפאנל, שהורכב לפני הקמתו של הערוץ, אשר לדעתו אינה מייצגת את קהל צופיו, ועל כן גורמת לנתוני הצפייה שלו להראות נמוכים יותר.
ביקורת נוספת הוטחה בשיטה בעקבות שינויים בטעמים ובהרגלי הצפייה של הצופה. כניסתם לשימוש רחב של שירותי VOD, הקלטות וצפייה אינטרנטית, מעוותות את נתוני הצפייה. ישנן מדינות המשקללות נתונים אלו.
סקר TGI
על מנת למדוד את שיעורי ההאזנה לתחנות הרדיו ואת שיעורי ההפצה של העיתונים במדינת ישראל, מפורסם פעם בחצי שנה סקר TGI, אשר בו נשאלת קבוצה של אנשים באשר להרגלי ההאזנה והקריאה שלהם. סקר דומה מפורסם ועוסק בהפצת העיתונים במדינה. את הסקר עורכת חברת קנטאר מדיה.
Mycoplasma
מאפיינים
ה-Mycoplasma הם החיידקים הפשוטים והקטנים ביותר הקיימים. הם חסרי דופן תא ובעלי גנום קטן מאוד המאפשר את פעולות החיים הבסיסיות ביותר בלבד. מיקופלסמה גדלה על מצעים מוצקים ויוצרת מושבות שקועות בדמות ביצת עין. הם אינם יכולים להתקיים באופן עצמאי, היות שאינם מסוגלים לבצע פעולות רבות. רובם חיים כטפילים של בעלי חיים וצמחים, ומעטים כספרופיטים. שלא כמו חיידקים פתוגניים אחרים, הם חסרי יכולת לפלוש לתאים של המאכסן, אלא חיים על פני קרום התא על ידי סיפוח. על אף שמדובר בסוג של חיידקים, ייחודם גורם לרבים להפרידם מממלכת החיידקים ולהתייחס אליהם בנפרד. בהיותם חסרי דופן תא, צורתם פלאומורפית והם עמידים לאנטיביוטיקה מקבוצת הבטא-לקטם (פניצילין). לפי התאוריה מוצאם הוא מחיידקים גרם חיוביים. מבחינה אבולוציונית ההשערה היא שהתפתחו במקביל ללקטובצילים ולסטרפטוקוקים. שני מינים של מיקופלסמה גורמים למחלות באדם: M. pneumoniae גורם לחלק נכבד ממקרי דלקת הריאות, ו-M. Genitalium גורם לדלקות באיברי המין. בסך הכול קיימים כ-100 מיני Mycoplasma.
גודל הגנום של המיקופלסמה נע בין 600,000 ל-1,300,000 בסיסי DNA. לשם השוואה, הגנום של Escherichia coli, החיידק הנחקר ביותר בביולוגיה, הוא כ-4.5 מיליון בסיסים.
ייחוד נוסף של המיקופלסמה הוא התלות שלהם בצריכת סטרולים מהסביבה כדי לבנות את ממברנת התא. הם בדרך כלל צורכים סטרולים בצורת כולסטרול המגיע מהאורגניזם המאכסן.
קורבנות השלום
קורבנות השלום הוא ביטוי בשיח הפוליטי הישראלי לתיאור מי שנרצחו בפיגועי טרור פלסטיני שבוצעו לאחר הסכמי אוסלו. בתקופת תהליך אוסלו, מתנגדים לממשלה ייחסו את הביטוי לממשלת ישראל בראשותו של יצחק רבין. רבין עצמו שלל את הביטוי בנאום שנשא באוקטובר 1994, וכך גם פוליטיקאים אחרים מהשמאל הישראלי בשנים שלאחר מכן.
הביטוי "קורבנות למען השלום" שלא כלפי קורבנות בנפש
התייחסות ל"קורבנות למען השלום" שלא כלפי קורבנות בנפש, הופיעה בדבריהם של פוליטיקאים עוד לפני הסכמי אוסלו:
הביטוי בהקשר של הסכמי אוסלו
הראשון בהסכמי אוסלו נחתם בחשאי ב-20 באוגוסט 1993 על ידי שמעון פרס ומחמוד עבאס. בעקבותיו נערך ב-13 בספטמבר, על מדשאות הבית הלבן, טקס חגיגי לחתימת "הצהרת העקרונות בדבר הסדרי ביניים של ממשל עצמי", בהשתתפות נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, ראש הממשלה יצחק רבין וראש אש"ף יאסר ערפאת.
בדיון שנערך ב-21 בספטמבר 1993, בעקבות הודעת הממשלה בנושא הצהרת העקרונות בדבר הסדרי ביניים של ממשל עצמי וחילופי האיגרות עם אש"ף, אמר חבר הכנסת מאיר שטרית מהליכוד: "אני חושב שהמתיישבים הם היחידים הנמצאים במצוקה קשה וגדולה ביותר. אנו צריכים לזכור, שהם אולי קורבן השלום האמיתי". למחרת, בהמשכו של דיון זה, אמר חבר הכנסת סאלח טריף ממפלגת העבודה: "אני רוצה להעלות כאן את זכרם של וואפה אסאד, זיכרונו לברכה, מעספיא, מועפק אבו שאך, זיכרונו לברכה, ואבראהים שיבל, זיכרונו לברכה, משפרעם. שלושה בחורים צעירים אשר נפלו קורבן לטרור, ולמען השלום. עדה שלמה בכתה, עדה שלמה אמרה: אם זה הקורבן למען השלום, אם זה פותח פתח למען העתיד, אנו מקבלים זאת, אומנם בבכי ובכאב אבל בתקווה גדולה כי אכן יהיו אלה קורבנות אחרונים במדינת ישראל ובעם ישראל".
ביטוי דומה במשמעותו נאמר על ידי שמעון פרס. ב-11 באוקטובר 1993 בפתיחת המושב השני של הכנסת, ובעקבות רצח מטיילים ישראלים בוואדי קלט, אמר שמעון פרס על הנרצחים שהם "נפלו במערכה על השלום": "דרור בן ה-25, וערן בן ה-23, יצאו לטייל לתומם באחד המקומות היפים של ישראל, ונפלו במערכה על השלום. הם קורבנות של שנאה יוקדת, של רשעות מטמטמת".
בעקבות פיגועים שבהם נרצחו ישראלים תועד לראשונה הביטוי "קורבנות השלום" במליאת הכנסת ב-29 בנובמבר 1993, בנאומו של חבר הכנסת אליעזר זנדברג, ממפלגת צומת שבאופוזיציה. במהלך דיון בהצעת אי-אמון בגלל מסירת נשק למשטרת אש"ף אמר זנדברג: "כשהתברר שממשיכים לפגוע ביהודים בארץ-ישראל, שמענו את תגובת הממשלה, שאמרה: מי שפוגע הוא קיצוני. אלה אויבי השלום, אלה מחבלים בשלום, הם רוצים לפגוע בתהליך השלום. וגם כלפי היהודים הם השתמשו בביטוי: אלה הם קורבנות השלום. כך קראו להם: האנשים שהוקרבו על מזבח השלום על ידי הקיצונים מהצד הערבי".
מתנגדים נוספים לממשלת רבין ייחסו את הביטוי "קורבנות השלום" לממשלה וביקרו אותה על כך תכופות. כך למשל חברי כנסת מהאופוזיציה, כגון לימור לבנת מהליכוד ורחבעם זאבי ממולדת, ייחסו את הביטוי "קורבנות השלום" לממשלת ישראל. ח"כ רון נחמן מהליכוד אמר: "לתהליך הזה הממשלה המטומטמת שלנו קוראת: תהליך שלום, ואת קורבנות הטבח שהם קורבנות מדיניותה היא מכנה בציניות מחליאה ומקוממת: קורבנות השלום."
רבין תקף את השימוש בביטוי באומרו בנאום שנשא באוקטובר 1994: "אני חושב שכל ניסיון להגדיר את הישראלים שנהרגו כקורבנות השלום הוא בגדר עיוות האמת", חיים רמון, שהיה שר הפנים בממשלתו של רבין, טען ב-2003, בהתייחסותו לביטוי, "אף אחד לא אמר את זה". אף על פי כן, יגאל עמיר, רוצחו של רבין, כלל בחקירתו על ידי אנשי השב"כ, בין הסיבות בגללן רצח את רבין, את כך ש"הוא כל הזמן השתמש במושג 'קורבנות השלום'".
חוקרים ייחסו את הביטוי לגורמים שונים, אך ללא הצגת מקור ראשוני: פרופ' תמר רפפורט ייחסה את הביטוי לרבין עצמו, פרופ' אפרים ענבר ייחס את הביטוי לממשלת רבין, פרופ' אופירה סליקטר ייחסה את הביטוי למפלגת העבודה, ופרופ' אפרים יער ייחס אותו ל"חברים במחנה תומכי אוסלו". מנגד, העיתונאי אריה כספי טען בכתבה בעיתון "הארץ" בפברואר 1999, בעקבות חיפוש שערך אחר מקור הביטוי: "בדקתי בארכיון 'הארץ' ובמחשב הכנסת לאורך כל תקופת ממשלת רבין. באף מקום לא מופיע הציטוט הזה מפיו של פוליטיקאי מן השמאל. לא רבין ולא פרס, ולא אף אחד אחר. המונח 'קורבנות השלום' מופיע ב'הארץ' וב'דברי הכנסת' עשרות פעמים, תמיד מפיהם של פוליטיקאים ימניים".
לאחר תקופת תהליך אוסלו
גם במשך השנים שלאחר רצח רבין, ואף לאחר דעיכת תהליך אוסלו, המשיכו אנשי ימין ומרכז להשתמש בביטוי, לרוב כדי למתוח ביקורת על הסכמי אוסלו, אך גם פוליטיקאים מהשמאל, שראו את הביטוי כלגיטימי, המשיכו להשתמש בו:
מקס ברסלר
מקס (מנחם) בּרֶסלֶר (Max Bressler; 26 בספטמבר 1901, רוסיה (אוקראינה) - 16 בפברואר 1966, מיאמי, פלורידה) היה עסקן ציבור יהודי אמריקאי, ממנהיגי הציונים בארצות הברית. נשיא קק"ל בארצות הברית. נשיא ארגון ציוני אמריקה ונשיא המגבית היהודית המאוחדת.
היה נשיא הקונגרס היהודי העולמי בשיקגו, נשיא ההסתדרות הציונית בשיקגו, סגן נשיא וגזבר של ארגון ציוני אמריקה וחבר הוועד הפועל הארצי של המגבית היהודית המאוחדת.
הוגה ויוזם הקמת האתר יד קנדי.
על שמו הוקמו בירושלים השכונה קריית מנחם, ומשכן המלאכה הנקרא "משכן מנחם ברסלר" שתרם כספים להקמתם.
ג'ון ג. אבילדסן
ג'ון גילברט אבילדסן (באנגלית: John Guilbert Avildsen; 21 בדצמבר 1935 – 16 ביוני 2017) היה במאי קולנוע אמריקאי. זכה בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר לשנת 1976 על בימוי הסרט "רוקי".
ביוגרפיה
אבילדסן נולד באואק פארק, פרבר של העיר שיקגו, במדינת אילינוי, בנם של איבי וצ'ארלס ג'ון אבילדסן. החל לעבוד בתור עוזר הפקה בסרטים של ארתור פן ושל אוטו פרמינגר. את סרטו הראשון, "ג'ו", ביים בשנת 1970. הסרט, בכיכובם של פיטר בויל וסוזן סרנדון, זכה לביקורות אוהדות ולמועמדות אוסקר אחת. לאחר מכן ביים את הדרמה "להציל את הנמר" בכיכובו של ג'ק למון.
רוקי
בשנת 1976 יצר אבילדסן את קלאסיקת האיגרוף "רוקי"; התסריט לסרט נכתב על ידי השחקן בתפקיד הראשי, סילבסטר סטאלון שגילם את תפקידו של "הסייח האיטלקי" רוקי בלבואה, מתאגרף חצי מקצועני הגר בדירתו המעופשת בפילדלפיה. יום אחד מקבל רוקי את ההזדמנות עליה חלם, קרב על אליפות העולם במשקל כבד מול אלוף העולם הבלתי מעורער אפולו קריד. רוקי נעזר בחברו לעבודה פולי (בארט יאנג) אשר מכיר לו את אחותו הביישנית אדריאן (טליה שייר) שמרבה לתמוך ברוקי לאורך הסרט. לשם אימוניו לקראת הקרב הגורלי מתאמן רוקי אצל מיקי (ברג'ס מרדית'), מאמן קשיש קפדן וקשוח שמאמין שרוקי יכול לעשות את הבלתי יאומן ולזכות בתואר העולמי.
דרמת הספורט הפכה עם השנים לקאלט עולמי, עלויות ההפקה לסרט עמדו על מעט יותר ממיליון דולרים והרווח בקופות ברחבי העולם היה לא פחות מ-225 מיליון דולר. הסרט עצמו זכה בשלושה פרסי אוסקר בקטגוריות: הסרט, העריכה ופרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר בו זכה אבילדסן תוך כדי ניצחון על אינגמר ברגמן, סידני לומט ועל לינה ורטמילר. על בימוי הסרט היה אבילדסן מועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א.
אבילדסן ביים גם את החלק החמישי בסדרה בו רוקי כבר פורש מאיגרוף ומתחיל לאמן מתאגרף צעיר ומבטיח בשם טומי גאן.
המשך הקריירה
לאחר הצלחתו המטאורית עם "רוקי", ביים את המותחן הספרותי "הנוסחא" בו הופיעו ג'ורג' סקוט, מרלון ברנדו וג'ון גילגוד. בשנת 1984 ביים את הדרמה המשפחתית "קראטה קיד", עלילת הסרט אשר הפך גם הוא לקאלט עוסקת בראלף מאצ'יו הצעיר המגיע לבית הספר במקום מגוריו החדש בקליפורניה, ונאלץ להתמודד עם בריונים המתנכלים לו. סדרת אימונים אצל מומחה יפני לקרטה בשם מיאגי (נוריוקי מוריטה), מובילה אותו גם לנצח את הבריון וגם לזכות בנערה. הלהיט הוביל את אבילדסן לביים עוד שני סרטי המשך. סרטיו האחרונים של אבילדסן היו סרט הפעולה "שועל המדבר" בכיכובו של ז'אן-קלוד ואן דאם שנחל כישלון מוחלט ו"כוחו של אחד", דרמה על רקע השינויים ההיסטוריים בדרום אפריקה וחיסול האפרטהייד.
מקס אמאן
מקס אמאן (בגרמנית: Max Aman; 24 בנובמבר 1891 – 30 במרץ 1957) היה מוציא לאור, פוליטיקאי, איש עסקים ואספן-אמנות גרמני, חבר במפלגה הנאצית, ברייכסטאג ובשוצשטאפל, מחלוצי הזרם הנציונל-סוציאליסטי. נודע בכך שכיהן בתור המנהל העסקי הראשון של המפלגה, ומאוחר יותר הפך לראש בית ההוצאה לאור הרשמי שלה, ה.
בתום מלחמת העולם השנייה נעצר בידי כוחות בעלות הברית ולאחר שהורשע בשיתוף פעולה עם המשטר הנאצי נידון לעשר שנות מאסר בעבודות כפייה. כל הונו הוחרם עם שחרורו ב-1953, והוא מת בעוני רב במינכן ב-1957.
ילדות ונעורים
מקס אמאן נולד ב-24 בנובמבר 1891, במינכן. לאחר שסיים את חוק לימודיו החל ללמוד בבית ספר למנהל עסקים, והפך לשולייתו של איש מכירות במשרד עורכי דין אשר פעל בעיר מגוריו.
מלחמת העולם הראשונה
מעט לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ב-1912, התגייס ל, בו שירת עד לשחרורו בדצמבר 1919, בדרגת, ולאחר שקיבל את עיטור צלב הברזל מדרגה שנייה.
במהלך שירותו שימש אמאן כסמל הפלוגה בה הוצב אדולף היטלר, כך שבמובן מסוים פיקד במשך תקופה קצרה על השליט העתידי והבלתי מעורער של גרמניה הנאצית.
לאחר שחרורו התחתן ועבד במשך תקופה קצרה בבנק משכנתאות בטרם נתקל במקרה באדולף היטלר ברחובות מינכן. לדבריו, הזמין אותו הלה להשתתף באחת מהרצאותיו. אף על פי שחשש תחילה לעזוב את מקום עבודתו הבטוח, שכנע אותו היטלר לקבל על עצמו את תפקיד המנהל העסקי של המפלגה, לאחר שהסביר לו על הסכנות הטמונות בבולשביזם, ושאל.
רפובליקת ויימאר
בשנותיה המוקדמות של רפובליקת ויימאר הצטרף אמאן לשורות המפלגה הנאצית ונודע בתור המנהל העסקי הראשון והמזכיר הכללי שלה. לאחר שנת 1922 החל גם לנהל את בית ההוצאה לאור הרשמי של המפלגה, ה, אשר היה אחראי, בין היתר, לפרסומו של מגזין השוצשטאפל , או "החיל השחור".
כעבור שנה השתתף בפוטש במרתף הבירה, נעצר והורשע באשמת סיוע לבגידה, ונידון באפריל 1924 לשני חודשי מאסר בבית הסוהר לנדסברג. בחודשים הבאים נאסרה פעילותה של המפלגה הנאצית בגרמניה, ואמאן מצא את מקומו כפעיל בולט של, מעין ארגון קש בו שלטו הנאצים ממפקדה חדשה שהקימו במינכן.
מאוחר יותר באותה שנה נבחר אמאן למועמד המפלגתי עבור מועצת העיר מינכן, בה כיהן כחבר עד ל-1933, ועם הקמתה מחדש של המפלגה הנאצית ב-27 בפברואר 1925, לא השתהה בחזרתו לשורותיה. תרומתו הגדולה ביותר של אמאן, ככל הנראה, הגיעה בדמות ניסיונותיו לשכנע את היטלר לשנות את שמו המקורי של המגנום אופוס שלו, מיין קאמפף, אשר נכתב תחילה תחת הכותרת, כלומר,. הספר הפך לאחד ממקורות ההכנסה הגדולים ביותר של בית ההוצאה לאור שבראשו עמד, והוא פיקח באופן אישי על פרסום מהדורותיו הרבות. בזכות התמלוגים שקיבל סייע להיטלר להפוך לאדם עשיר, וכן לעצמו. בנוסף היה אמאן אחראי להפצתם של אמצעי תעמולה מפורסמים אחרים, ביניהם הביטאון היומי של המפלגה הנאצי, הפלקישר באובכטר, ועיתונים שבועיים מסוימים, כגון ה וה.
המפלגה הנאצית
לאחר עליית הנאצים לשלטון קודם אמאן לדרגת הרייכסלייטר, הדרגה הפוליטית הבכירה ביותר במפלגה הנאצית, למעט הפיהרר. זמן קצר לאחר מכן, ב-15 בנובמבר 1933, מינה אותו היטלר לנשיא ולמנהיג (הרייכספרסקמה, אשר פעלה תחת לשכת התרבות של הרייך). באותו יום נבחר לכהן גם ברייכסטאג הנאצי כנציגה של שוואביה ו.
אמאן הצטרף לשורות השוצשטאפל עוד קודם לכן, ב-15 במרץ 1932, בדרגת אס. אס. גרופנפיהרר, אך החזיק הן בדרגות הארגון והן בדרגות הפוליטיות של המפלגה. כעבור קרוב לארבע שנים קודם לדרגת אס.אס. אובר-גרופנפיהרר, וסופח ללשכתו של הרייכספיהרר אס אס, שבאותה העת היה היינריך הימלר.
מוציא לאור
כמוציא לאור זכה אמאן לעצמאות רבה בעבודתו, כל עוד פעל תחת הוראותיו הכלליות של הפיהרר, אשר חש הערכה רבה כלפיו, ואף תיאר אותו בתור. לאורך השנים תואר גם בתור שעמד מאחורי אחיזתה הנוקשה של המפלגה בעיתונאות הגרמנית.
עם זאת, לא ניחן אמאן במיומנות רבה בתור פוליטיקאי, ותואר כאישיות נטולת הכישרונות הדרושים לתכנון נאומים ונשיאתם בפרהסיה, או להשתתפות בוויכוחים ודיונים ארוכים תוך שמירה על קור רוח. מנגד, נודע בהצלחתו הגדולה בתור איש עסקים ובעל מקצוע, ונחשב לאדם מנוסה, יעיל ומסור, אשר פעל על פי עקרונות קבועים שגיבש מניסיונו רב השנים.
בתור אדם פרטי תואר אמאן כטיפוס אגרסיבי, כעוס ובריוני, ובעקבות קומתו הנמוכה אף נקרא לעיתים בשם. ייתכן כי מזגו החם תרם להצלחתו כאיש עסקים וכמנהל היות שהשקיע את מירב מאמציו בנביחת פקודות, הטלת לחץ על עובדיו, ודחיפתם לעמול קשה יותר. בעת ובעונה האחת הייתה זו גם הסיבה לכישלונו כפוליטיקאי, תפקיד אשר דרש מחשבה שלווה יותר. הבעתו בכתב לא הייתה מוצלחת גם היא יתר על המידה, במיוחד לאחר שאיבד את ידו השמאלית בתאונת ירי במהלך מסע ציד עם חברו פרנץ ריטר פון אפ ב-1931. בחלוף הזמן מימש אמאן אסטרטגיה פרי המצאתו לצורך השתלטות על אמצעי העיתונאות הגרמנית, אשר פעלה במתכונת דו שלבית: ראשית, מתוקף תפקידו הרשמי כנשיאה של לשכת העיתונאות, השתמש בסמכותו על מנת לאסור על פעילותם של עיתונים שפרסומיהם לא עלו בקנה אחד עם האידאולוגיה הנאצית, או שלא תמכו באופן מלא במשטר הנאצי. שנית, כראש בית ההוצאה לאור של המפלגה, רכש את כל בתי העסק שהפעילו את אותם עיתונים במחירים נמוכים מאוד, לעיתים במעין מכירות פומביות או מכרזים, בהן היה הוא המציע היחיד.
עד לשנת 1942 כבר נמצאו בבעלות הזנטרל פרלאג כ-80 אחוזים מכל העיתונים הגרמנים במדינה. יחד עם ההכנסות שצבר מפרסום ספרו של היטלר, מיין קאמפף, הפך בית ההוצאה לאור שברשותו של אמאן לאחד הגדולים ביותר בכל הרייך, ובעולם.
רוב פעילותו של אמאן התרחשה במינכן, בה נמצאו מגוריו ומשרדיו, והוא נהג לנסוע לברלין רק לעיתים רחוקות, ולמטרות עסקיות בלבד. כאשר ביקר בעיר הבירה תמיד הוזמן להצטרף להיטלר ופמלייתו, אשר סעדו את ארוחות הצהריים שלהם בלשכת קנצלר הרייך.
ביזת יצירות אמנות
גילה ב-2014 ארבעה עשר יצירות אמנות באוסף אשר נחשדו כי היו שייכות בעבר לאמאן. היצירות נוספו לאוסף ב-1945, אולם מוצאן המדויק נותר לא ידוע, וייתכן שנבזזו בידי הנאצים. הקרן הגרמנית לאמנות אבודה הוסיפה את הפריטים, שחלקם צוירו או פוסלו בידי האמנים פרנץ פון שטוק, פרידריך קולבאך,, ואחרים, למאגר המידע של אתר האינטרנט שלה.
2011 במוזיקה
בערך זה מצוינים אירועים שהתרחשו במהלך שנת 2011 ונוגעים לעולם המוזיקה.
פרסים מוזיקליים
טקס גראמי ה-53 האירוויזיון ה-56 טקס פרסי ה-MTV (אירופה) המצעד הבינלאומי השנתי של גלגלצ ''' המצעד העברי השנתי של רשת ג' ווואלה! '''
אופרה
פרמיירות מרכזיות
ג'אז
אלבומים מרכזיים שיצאו
מוזיקה קלאסית
אלבומים\ יציאות שיצאו
שולמית טל
ביוגרפיה
נולדה בוורשה, פולין, ועלתה ארצה ב-1935. בניגוד לרוב המקורות בתיקי האמן בארכיונים השונים, המציינים את 1919 כשנת הלידה, בטופס שמילאה טל עצמה עבור קרן התרבות אמריקה ישראל המצוי בתיק אמן במוזיאון תל אביב, מצוינים תאריך לידה 1921 ותאריך עלייה 1934. עד 1948 למדה אצל יצחק פרנקל ומאוחר יותר ב"סטודיה" של יחזקאל שטרייכמן ואביגדור סטימצקי, ובין השנים 1950–1951 שהתה בפריז ולמדה ב"גרנד שומייר" (Académie de la Grande Chaumière). ב-1953 הצטרפה ל"קבוצת העשרה", והציגה עמם בכל תערוכותיהם. בשנת 1961 למדה קרמיקה בעין-הוד וגם באיטליה. טל גרה ויצרה ביפו העתיקה. במהלך שנות פעילותה השתתפה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה, בנוסף על התערוכות שארגנה "קבוצת העשרה". בין היתר היא הציגה בתערוכת העשור ב-1958 במוזיאון תל אביב (בית דיזנגוף) ובכל התערוכות הכלליות של אמני ישראל. היא זכתה בפרס עיריית עכו (ב-1960, לפי טופס אגודת הציירים והפסלים, או ב-1957, לפי טופס קרן התרבות אמריקה-ישראל). כן זכתה בפרס ההסתדרות ב-1961 (או ב-1960 לפי טופס האגודה).
El Anillo
El Anillo (באנגלית: The Ring, ובעברית: הטבעת) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת והשחקנית האמריקאית, ג'ניפר לופז. השיר יצא לאור ב-26 באפריל 2018, תחת חסותה של חברות התקליטים ניויוריקן רקורדס וסוני לטין, כסינגל שלא מתוך אלבום.
שולמית טל
יצירתה
הביקורת מתארת את שולמית טל כאחת ה"הבטחות" הגדולות של הקבוצה בזכות ציורה החופשי והמקצבי, הנוף הקורן בצבעוניות בהירה עם הרבה לבן, קיום עצמאי של קו קליגרפי והמשחק בין קו לכתם. בשלבי יצירתה המאוחרים חזרה טל לציור פיגורטיבי, בחלקו בעל אופי סימבוליסטי.
El Anillo
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אדגר באררה, אנדרה קסטרו, ג'יזוס הררה ואוסקר הרנדה. השיר הוא שיר בסגנון הפופ הלטיני, המשלב בתוכו גם את סגנון הפאנק הברזילאי. מגזין הבילבורד ערכו ריאיון עם לופז בו היא דיברה על השיר.
שולמית טל
יצירתה
במניפסט של קבוצת העשרה שנמנתה עליה, כתבו חברי הקבוצה עם עליית התערוכה השמינית, על "הצורך לחפש דרכי ביטוי חדשות לאמנות אשר מקורות יניקתה הנם הנוף והאדם הישראלי. מתוך אחידות החיים בקשנו להגיע לאחידות של צורה וסגנון. שוכנענו כי תלישות מהמציאות הסובבת אותנו ופניה למקורות זרים תביאנו לפורמליזם יבש ונוקשה ולאמנות עקרה."
El Anillo
רקע וכתיבה
עם השיר הופיעה לופז לראשונה, בטקס פרסי הבילבורד הלטיני ה-25.
רמיקס
ביולי 2018, יצא לאור הרמיקס הרשמי של השיר, אשר הכיל בתוכו את הזמר הפוארטו ריקני אוזונה. ב-2 ביולי באותה השנה, נשלח השיר אל הרדיו האמריקאי. מגזין הבילבורד אמרו על הרמיקס כי "אוזונה מביא עמו את הרגאטון והטראפ, דבר אשר מוסיף רבות לשיר".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר צולם על ידי סנטיאגו סלוויצ'ה בלוס אנג'לס. הקליפ מציג בתוכו את לופז כמלכה השולטת בטירה רחבת ממדים, ואת השחקן מיגואל אנג'ל סילבסטרה כבכיר ליבה, אשר נלחם למענה.
בשלושה ימים מרגע צאתו, צבר הקליפ למעלה מ-10 מיליון צפיות, ונכון ל-19 ביוני 2018, מונה הצפיות שלו עומד על כ-105 מיליון צפיות.
טפילות
טפילות (מקור השם מיוונית: Parasitos) היא סוג של יחסי גומלין בין אורגניזם החי בתוך או על אורגניזם אחר הקרוי פונדקאי. הפונדקאי מספק לו תנאי מחיה ההכרחיים לקיומו התקין ולהתרבותו: מרכיבי מזון, סביבת pH, ריכוז חמצן, מפל חמצון-חיזור, מים חופשיים , טמפרטורה והגנה. תהליך הטפילות מתאפשר הודות לאבולוציונה אקולוגית שעבר הטפיל להתאמתו לאורגניזם של הפונדקאי.
ביחסי טפילות הטפיל פוגע בפונדקאי אשר מפעיל מנגנוני הגנה כנגדו. כתוצאה מכך נוצרת מחלה טפילית. לעומת זאת, ביחסי הדדיות יש תועלת הדדית בין שני האורגניזמים וביחסי סמוכנות, הטפיל מנצל את תנאי המחיה המסופקים על ידי הפונדקאי ואילו הפונדקאי אינו נהנה מן הטפיל אך אינו ניזוק.
סוגי טפילות
סוגי טפילות ניתנים לחלוקה על פי אמות מידה שונות.
חלוקה לפי אסטרטגיה של טפילות
אסטרטגיה זו עוסקת בדרכי ניצולו של הפונדקאי על ידי הטפיל
סירוס טפילי
הוא סוג של טפילות שמטרתו השמדת יכולת ההתרבות של הפונדקאי. לדוגמא: השמדת אברי הרבייה של הפונדקאי.
טפילות במגע
טפילות מגע - contact parasitism עוסקת בהגברת הסיכויים לטפילות על ידי מגע ישיר בין הטפיל לפונדקאי. לדוגמא, ישנה טפילות הנגרמת עקב מגע ישיר בין מים המזוהמים ביצור החד-תאי Acanthamoeba לבין בני אדם. האמבה חודרת לתוך העין דרך סדקים שעלולים להיווצר עקב מגע העין עם עדשות מגע וגורמת לדלקת קרנית העין עד כדי עיוורון.
אפשרות נוספת לטפילות במגע היא על ידי מגע מיני' אורלי-אנלי או אורלי-גניטלי, הטפילים החד-תאיים מקבוצות אנטאמבה היסטוליטיקה, קריפטוספורידים פרבום וגיארדיה למבליה, המועברים באופן תדיר על ידי שתייה ומגע עם מים מזוהמים. העברה של טפילים רבים מקבוצת החיידקים, הווירוסים והחד תאיים קיימת גם באמצעות יחסי מין גניטליים, כגון, עגבת, זיבה, טריכומונס וכלמידיה שהן מחלות שניתנות לריפוי והרפס (HSV), וירוס ההפטיטיס B, וירוס האיידס, וירוס הפפילומה  (HPV) הגורמים למחלות ווירליות שאינן ניתנות לריפוי. טפילות על ידי בליעה עוסקת הגברת הסיכויים לבליעת הטפיל על ידי הפונדקאי תוך ניצול הרגלי ההזנה שלו. נפוצה בין תולעים וחד-תאיים, כגון טוקסופלסמה, טפיל חד-תאי של בעלי חיים רבים, בפרט משתייכים למשפחת החתוליים. העברת טוקסופלסמה גונדי Toxoplasma gondii וגרימת טוקסופלזמוזיס מתרחשת על ידי צריכת מזון מזוהם בהפרשות של בעלי חיים אלה, או על ידי מגע עם קרקע מזוהמת עם אואוציסטות שהן חלק ממחזור החיים של חד-תאיים  טפיליים.
חלוקה לפי גודל
מיקרו טפילים
מיקרו טפילים הם טפילים שאינם ניראים בעין בלתי מזוינת. היא כוללת: נגיפים, נגיפונים הקרויים וירואידים, חיידקונים הקרויים מיקופלסמה, חיידקים, שמרים, פטריות חוטיות, אואומיקוטה , וחד-תאיים. גודלם חלקי מיקרון עד מיקרונים אחדים והם נראים בעזרת מיקרוסקופ אלקטרונים ומיקרוסקופ אור. תכונותיהם הביולוגיות מאפשרות להם להיצמד לרקמות, לפלוש לתוך הפונדקאי ולנצל את משאביו. הפלישה גורמת לנזקים ברקמות, דלדול משאבים תזונתיים, גרימת תהליך דלקתי, הפרשת רעלנים מסוג האנדוטוקסינים או האקסוטוקסינים הפוגעים בגוף הפונדקאי והפרשת אנזימים הידרוליטיים המפרקים את רקמת הפונדקאי, כגון, פרוטאזות וליפזות המפרקות שומנים ואנזימים מפרקי DNA, פקטינזות , צלולזות והמיצלולזות המופרשים על ידי עובשים ממשפחת האספרגילוס, טריכודרמה, ופניציליום. אנזימים הידרולי6טיים המפרקים דפנות של תאים צמחיים ומאפשרים חדירת הטפיל לרקמת הפונדקאי וניצול משאביו.
מקרו טפילים
מקרו טפילים הם טפילים הנראים לעין. הם משתייכים למספר קבוצות: חרקים, עכבישאים, תולעים שטוחות ותולעים נימיות. קיימים גם מקרו טפילים צמחיים, כגון מינים השייכים לסדרת הכשות, טפיל צמחי חיצוני של צמחים רבים, ביניהם צמחי גידולים חקלאיים ויערות, נפוץ באירופה, אמריקה והוואי. הטפיל החיצוני שולח שלוחות הקרויות המתחבר אל מערכת הובלת המזון של הצמח הפונדקאי ומנצל את המשאבים התזונתיים ואת המים שלו,.
צמחים טפילים למחצה (Hemiparasites): מבצעים פוטוסינתזה, אך קולטים מים ומינרלים מהפונדקאי. עצים גדולים יכולים לחיות זמן רב עם טפילים צמחיים למחצה. לדוגמא, צמח ה דִּבְקוֹן-Viscum הגדל על ענפיהם של עצים ושיחים גדולים. הדבקון מנצל את העץ הפונדקאי כדי להשיג מים וחומרי הזנה, וכדי להעניק לעצמו בסיס לצמיחה, אך מקיים בעליו שלו פוטוסינתזה עצמאית.
טפיל חיצוני
מבין הטפילים הפנימיים, ישנם כאלה שעברו הסתגלות מוחלטת לתנאים התוך תאיים וקרויים טפילים אובליגטוריים Obligate intracellular parasites, כגון, הנגיפים והויברואידים המסוגלים להתחלק רק בהיותם תוך-תאיים. הקוקצידיה שהם חד-תאיים המתקיימים ומתרבים רק בתאי מערכת העיכול של יונקים, עופות, זוחלים ודו-חיים. הסתגלות לחיים תוך תאיים קיימת גם לקבוצות שונות של חיידקים, כגון, חיידקי הסלמונלה המתמקמים בכיס המרה של יונקים, הן על ידי חדירה לתאי האפיתל והן על ידי יצירת ביופילמים על פני אבני כיס המרה השרדותם הממושכת בפונדקאי עלולה להפוך את המאחסן לנשא- carrier.
טפילים החיים על גבי עור של יונקים כגון, זחלי זבובים המשתייכים למשפחת האסטריתיים, כגון טפיל בבני-אדם הזבוב Dermatobia hominis, הבוהקנים כגון, הבוהקן הירוק Lucilia sericata החי כטפיל בעורם של חיות משק, והשחמטניים (Sarcophaga) החי על בשר חי במצב של ריקבון. המחלה הנגרמת על ידי רימות הזבובים קרויה ריממת (Myiasis) והיא גורמת לחדירה של חיידקים לתוך העור הנגוע.
חלוקה לפי מידת התלות של הטפיל בפונדקאי
טפיל בהכרח הוא טפיל שאינו יכול לחיות ללא הפונדקאי. רוב הטפילים הפנימיים של יונקים: בני-אדם, צאן ובקר, כלבים וחתולים הם טפילים בהכרח. הביצים של חלקם, כגון, תולעת עגולה מסוגלות להתקיים בתרדמת מחוץ לפונדקאי, אך אינן יכולות לבקוע מחוץ לפונדקאי, אך עמידות לתנאים חיצוניים ובכך מהוות גורם הפצה יעיל.
טפיל תקופתי
טפיל חופשי הוא טפיל שיכול לחיות, לנוח ולהתרבות מחוץ לפונדקאי. לדוגמא, התולעת Pelodera strongyloides, ממשפחת החיה בבוץ, אך נוהגת לעלות על פרווה של יונקים שונים כולל בני אדם שבאו במגע עם הבוץ ולגרום לזיהומים ודלקות עור.
מעבר בין פונדקאים
טפיל חריג הוא טפיל שיכול לחיות רק על סוג פונדקאי ואינו יכול לעבור לסוג פונדקאי אחר. במקרה של מעבר לסוג פונדקאי אחר, הטפיל יגרום נזק לעצמו ולתגובה חריפה בפונדקאי מלווה במחלה קשה.
טפיל זואונוטי
טפיל זואונוטי הוא טפיל שיכול לעבור מבעלי חיים לבני אדם, ולגרום לתחלואה זהה בשני סוגי הפונדקאים. תולעים השייכות לקבוצת הנמטודה, מסוגלות לעבור ממעי אדם למעי כלב או חתול. התסמינים של הפונדקאים השונים יהיו דומים, כך גם שיטות האבחנה והטיפול לעיתים יהיו דומים.
פרזיטואידים
פרזיטואיד  הוא טפיל המטיל את ביציו בתוך גוף של חרק אחר המשמש לו כפונדקאי. הצעירים המתפתחים ניזונים מהפונדקאי, עוצרים את מחזור חייו של הפונדקאי ועל ידי כך משמידים אותו. התופעה מוכרת אצל מספר חרקים כמו כלצידים ושאר צרעות וכמה זבובאים.
טפילי תטולה
טפילי תטולה הם טפילי קינון של בעלי חיים המשלימים את מחזור חייהם על ידי ניצול התנהגות חברתית של מינים אחרים, כגון, הקוקייה המטילה את ביציה בקן של מיני צפורים קטנים יותר המאפשר לה להדוף את הגוזל של הפונדקאי מחוץ לקן או לאכול את הביצים שמצויים שבקן ולגדול תחת חסות המין האחר מבלי שהאם תבחין בכך. גם הברווז שחור-ראש מטיל ביצים תחת מין של דוגר אחר והאפרוחים מתפקדים באופן עצמאי. טפילות תטולה קיימת גם בדגים המטילים את ביציהם בפיהם של דגים אחרים. מספר מינים של טפילים רגילים מנצלים את כישוריהם גם למטרות רבייה.
חומסנות
חומסנות היא טפילות של גנבת מזון ממינים אחרים וניצול מזדמן של טרף שנצוד או נאגר על ידי ציידים אחרים, אותם הם דוחקים משללם. במקרים רבים כלל לא ניזונים מאכילה זו. מספר חומסנים משתמשים בחומסנות קבועה כדי להטעות טורפים גדולים מהם, למשל כמה עכבישים קטנים.
קניבליזם
קניבליזם היא טפילות של הריגת פרטים בני אותו המין למטרת הישרדות ומתן הזדמנויות רביה לפריטים השורדים. התופעה מוכרת ב-1,500 מינים. כגון, תופעת הקניבליזם הקיים בשימפנזות, וצרעות.
צמחים טפיליים
צמחים טפיליים הם צמחים המתקיימים על חשבון פונדקאים צמחיים אחרים.
ישנם שני סוגי צמחים טפיליים בטבע: