cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הת'ר אורורק
הקריירה
בעקבות ההצלחה המסחררת של סרט הקולנוע "פולטרגייסט", הפכה הת'ר לכוכבת ומאותה שנה שיחקה בסדרות אמריקאיות שונות של אותה תקופה, שהבולטת בהן היא התוכנית המפורסמת "ימים מאושרים", שבה גילמה את בתה של אשלי פפיסטר, חברתו של ה"פונז" בעונה העשירית של הסדרה (1982–1983), ב-12 פרקים בסך הכל. בשנת 1984 צולם סרט הדרמה Surviving בו גילמה הת'ר אחות צעירה במשפחה שבה טרגדיה לא צפויה מתרחשת כאשר האח הבכור מתאבד. בין השחקנים בסרט זה מופיע ריבר פיניקס שנפטר מסמים ב-1993.
בשנת 1985 החלו צילומים לסרט הקולנוע "פולטרגייסט 2". רוב השחקנים בסרט חזרו פעם נוספת לצילומי הסרט השני בסדרה. באותו הזמן הת'ר בת התשע החלה להרגיש ברע והתלוננה בפני אמה על כאבי בטן. כמו כן, רגליה היו נפוחות. היא נלקחה לרופא משפחה אשר טען כי בעל חיים עקץ אותה. מאוחר יותר נלקחה לבדיקות והפעם טענו הרופאים שמדובר בסוג של שפעת, ניתנו לה תרופות והיא החלימה. בשנת 1986 יצא לאור הסרט "פולטרגייסט 2" וזכה להצלחה. בעקבות הצלחת הסרט, הוחלט להמשיך עם סרט שלישי בסדרה, "פולטרגייסט 3". צילומיו החלו בשנת 1987. הבמאי גארי שרמן לקח על עצמו את הסרט ונקשר מאוד להת'ר. לעומת זאת, מצבה של הת'ר המשיך להיות גרוע והתרופות שניתנו לה גרמו לה נפיחות בפנים, דבר אשר ניתן לראות בבירור בסרט זה.
מחלתה ומותה
כאשר התחילה הפקת הסרט "פולטרגייסט 3" בתחילת 1987, הייתה אורורק חולה למשך כמה חודשים, ולבסוף התגלה שהיא חולה במחלת קרוהן. לאחר חופשה משפחתית, חזרה אורורק לביתה בקליפורניה, ומחלתה (לכאורה) הפסיקה. היא הרגישה טוב וללא סימפטומים עד לבוקר ה-1 בפברואר 1988, בצילומי הסצנות האחרונות לסרט ניגשה הת'ר לארוחת הבוקר והתלוננה על כאבי בטן ואי יכולתה לבלוע. רגעים ספורים לאחר מכן היא התעלפה, ואמה הזמינה אמבולנס באופן מיידי. ניידת האמבולנס שהגיע לבית מצא את הת'ר מטושטשת אך בהכרה. הת'ר הקיאה בכניסה לבית בזמן שפונתה לבית החולים.
אורורק נפטרה בבית החולים בסן דייגו מאוחר יותר, בגיל 12 בלבד. בניתוח שלאחר המוות גילו הרופאים שהיה לה מום מולד במעי. התברר כי המעי שלה התפוצץ והיא מתה מזיהום שנוצר במקום.
ליאוניד קוצ'מה
לאוניד קוצ'מה (באוקראינית: Леонід Данилович Кучма; נולד ב-9 באוגוסט 1938) הוא פוליטיקאי אוקראיני שכיהן כנשיאה השני של אוקראינה, בשנים 1994 – 2005.
ביוגרפיה
קוצ'מה נולד בכפר צ'איקינה במחוז צ'רניהיב, אביו, דנילו, מת כשהוא היה בן 4. דנילו קוצ'מה היה חייל במלחמת העולם השנייה שמת מפצעיו בכפר נובוסליציה בבית החולים שדה מספר 756. אמו פראסקה עבדה בקולחוז. קוצ'מה למד בבית הספר במחוז משנה סמניבקה והמשיך לימודיו באוניברסיטה הלאומית של דנייפרופטרובסק בשנת 1960 כמהנדס טילים בתחום החלל. באותה שנה הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
בשנת 1967 נישא ללודמילה טלאלייבה, בתו של גנאדי טומאנוב, קצין בכיר במפעלי יוז'מאש שהפך לשר לענייני בניית מכונות.
קריירה פוליטית
קוצ'מה עבד בתחום החלל בלשכת העיצוב יוז'נוי בדניפרופטרובסק. בגיל 28 היה למנהל ניסויים מטעם הלשכה בקוסמודרום בייקונור.
בגיל 38 קוצ'מה היה למנהל סניף המפלגה הקומוניסטית ביוז'ני והיה לחבר הוועד המרכזי של המפלגה. הוא היה נציג המפלגה בקונגרס המפלגה ה-27 וה-28. לקראת סוף שנות ה-80 של המאה ה-20 קוצ'מה החל לבקר את המפלגה הקומוניסטית.
ב-1982 התמנה למזכיר הראשון של לשכת העיצוב ביוז'מאש ומשנת 1986 ועד 1992 כיהן כמנכ"ל החברה. בשנים 1990-1992 היה חבר הראדה העליונה (הפרלמנט האוקראיני). בשנת 1992 מונה לתפקיד ראש ממשלת אוקראינה. הוא התפטר שנה לאחר מכן ונבחר מחדש לפרלמנט בשנת 1994.
נשיא אוקראינה
קוצ'מה התפטר מתפקיד ראש הממשלה בספטמבר 1993 והריץ את עצמו כמועמד לתפקיד הנשיא בשנת 1994 תוך הבטחה להאיץ את הכלכלה ולשקם את היחסים הכלכליים עם רוסיה ולהאיץ את הרפורמות הכלכליות. קוצ'מה זכה כנגד הנשיא המכהן ליאוניד קרבצ'וק וקיבל תמיכה רחבה מהמצביעים באזורי התעשייה במרכז ומזרח אוקראינה.
בשנת 1999 הוא נבחר מחדש לכהונה שנייה. יריביו האשימו אותו במעורבות ברצח העיתונאי גאורגי גונגדזה בשנת 2000, האשמות שהוא דחה מכל וכל. החקירה נגדו נסגרה במאי 2001, אולם נפתחה שוב באוקטובר 2002. בנוסף בזמן כהונתו השנייה סבלה המדינה ממשבר כלכלי.
מאחר שכהונתו של נשיא אוקראינה מוגבלת לשתי קדנציות רצופות בלבד, פרש קוצ'מה בתום הכהונה השנייה, כאשר שני המועמדים המובלים בבחירות הבאות היו ינוקוביץ' ויושצ'נקו, ששימשו ראשי ממשלה בזמן נשיאותו.
מדיניות פנים
באוקטובר 1994 הוא הכריז על עריכת רפורמות כלכליות הכוללות צמצום הסובסידיות הממשלתית, הורדת מיסים ופיקוח על המחירים, הפרטת התעשייה והחקלאות ורפורמות ברגולציה בתחום הבנקאות. רבים מתוכניותיו אושרו וקרן המטבע הבינלאומית אף אישרה הלוואה על סך 360 מיליון דולר. עם זאת מצב החקלאות באוקראינה בתקופתו היה גרוע מכפי שהיה בהיותה חלק מברית המועצות. כמעט מחצית מן היבולים הולכים לאיבוד, ומחירי התוצרת החקלאית בשוק אינם מכסים את עלויות הייצור.
קוצ'מה היה מקורב לקהילה היהודית ופעל נגד האנטישמיות במדינה.
מדיניות חוץ
ב-2002 נחשף כי אוקראינה עוזרת לעיראק לשקם את מאגר כלי הנשק שלה להשמדה המונית. עיראק נהגה לקנות נשק מאוקראינה עוד בתקופת ברית המועצות וקשרים אלו נמשכו, כולל מכירת מערכת התרעה מוקדמת. בנובמבר 2002 פיזר את ממשלתו בשל עסקת הנשק עם עיראק. בדצמבר 2003 הצטרפה לקואליציה ושל ארצות הברית במלחמת עיראק ושלחה 1,700 חילים.
קופרה טווסקאן
קופרה טווסקאן (באנגלית: Cupra Tavascan) היא מכונית חשמלית במרכב קרוסאובר קופה, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שתיוצר על ידי קופרה משנת 2024. היא הוצגה כמכונית קונספט בתערוכת הרכב הבנילאומית של פרנקפורט בספטמבר 2019 ונחשפה בגרסת ייצור ב-8 ביוני 2022.
עיצוב
דגם הקונספט מעוצב בעיצוב חדש שלא נמצא בשאר דגמי קופרה, היא מציגה בעיקר מראה ספורטיבי הקבוע של החברה ומזכירה בכך מעט את הטויוטה bZ4X קונספט. תא הנוסעים מציג עיצוב עתידי, וכולל מסך מגע מולטימדיה מרכזי בקוטר 13.0 אינץ' ולוח מחוונים דיגיטלי בקוטר 12.3 אינץ'.
Thuggish Ruggish Bone
Thuggish Ruggish Bone הוא סינגל הבכורה של להקת הראפ בון ת'אגס אן הרמוני, ממיני-אלבום הבכורה שלהם Creepin on ah Come Up. השיר הגיע למקום 22 במצעד מאה השירים החמים של מגזין בילבורד. השיר נכלל בפסקול של המשחק True Crime: Streets of LA. הוידאו קליפ של השיר צולם ליד נהר קויהוגה במערב קליבלנד.
פיודור ליטקה
פיודור ליטקה (28 בספטמבר 1797, סנקט פטרבורג – 8 באוקטובר· 1882, סנקט פטרבורג) היה מגלה ארצות רוסי ממוצא גרמני. ליטקה היה פעיל בחקר צפון מזרח רוסיה ואזור אלסקה, והיה נשיא האקדמיה הרוסית למדעים בשנים 1864–1882.
בשנת 1826 החל במסע סביב העולם על האונייה "סניאבין". המסע נמשך 3 שנים. במהלך המסע צוירו מפות רבות של אזור ים ברינג, חצי האי קמצ'טקה ואיים באוקיינוס השקט' השתתף איתו במסע הבוטנאי והצייר אלכסנדר פוסטלס.
בשנת 1832 התמנה להיות המורה האישי של קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (בנו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה). בהמשך היה הנסיך שר הימיה הרוסי והנשיא הראשון של החברה הגאוגרפית הרוסית, כאשר ליטקה מנהל את החברה בפועל.
במהלך השרות הצבאי התקדם עד לדרגת אדמירל. בשנים 1864–1882 היה נשיא האקדמיה הרוסית למדעים.
על שמו נקראו תהום ליטקה, כף, חצי אי ומפרץ באי נוביה זמליה, איים באוקיינוס הקרח הצפוני ומצר באוקיינוס השקט.
אייאן חירסי עלי
אייאן חירסי עלי (Ayaan Hirsi Ali; נולדה ב-13 בנובמבר 1969) היא פעילה והוגה פמיניסטית, פוליטיקאית וסופרת הולנדית ממוצא סומלי, הידועה בביקורתה החריפה על האסלאמיזם. משנת 2006 חיה בארצות הברית.
ביוגרפיה
חירסי עלי נולדה במוגדישו שבסומליה בשם אייאן חירסי מאגאן, למשפחה מוסלמית. אביה היה פעיל נגד משטרו של מוחמד סיאד בארה, שליט סומליה באותו הזמן, ואף נכלא לזמן מה בשל כך. על אף שאביה התנגד למנהג מילת הנשים הקיים במסורת הסומלית, בגיל ארבע עברה חירסי עלי מילה על ידי סבתה, בזמן שאביה שהה בחו"ל. בגיל שמונה הפכו היא ומשפחתה פליטים, ועברו לערב הסעודית, ומשם לאתיופיה ומאוחר יותר לקניה. במהלך שנות נעוריה החזיקה בעמדות דתיות שמרניות ופעם אחת אף השתתפה בהפגנה נגד סלמאן רושדי.
על-פי טענתה (טענה המוכחשת על ידי בני משפחתה), ב-1992 ביקשה משפחתה להשיא אותה בניגוד לרצונה לגבר שמעולם לא פגשה, קרוב משפחה מרוחק. היא הייתה אמורה לטוס לקנדה על-מנת לפגוש אותו, אך במהלך עצירת ביניים בגרמניה נמלטה להולנד וביקשה שם מקלט מדיני. בבקשתה למשרד ההגירה שיקרה באשר לתאריך הלידה שלה ולשמה האמיתי, במטרה להקשות על משפחתה למצוא אותה. כמו כן, טענה גם שנמלטה ישירות מסומליה, והסתירה את העובדה שלמעשה גרה בקניה באותה העת.
ב-2003 נבחרה לפרלמנט ההולנדי מטעם המפלגה העממית לחירות ודמוקרטיה. בתקופה זו כתבה את התסריט לסרטו הקצר של הבמאי תאו ואן גוך, כניעה, המבקר את היחס לנשים באסלאם. הזעם שעורר סרט זה בחוגים מוסלמים קיצוניים הוביל לרציחתו של ואן גוך, והפתק שהוצמד אל גופתו הכיל איום על חייה של חירסי עלי. בעקבות האיומים על חייה נאלצה חירסי עלי לעבור לכתובת חשאית, ולקבל הגנה משטרתית קבועה.
במאי 2006 חשפה מחדש תוכנית טלוויזיה הולנדית את העובדה כי חירסי עלי שיקרה בבקשתה לקבלת מקלט מדיני (אם כי למעשה, היא עצמה כבר התוודתה על כך בגלוי עוד ב-2002, זמן קצר לפני בחירתה לפרלמנט) ובנוסף לכך הביאה גם את עמדת בני משפחתה, שהכחישו כי ניסו להשיא אותה בניגוד לרצונה. בעקבות התוכנית, ולאחר לחץ מצד גורמים במפלגה השמרנית, יריביה הפוליטיים של חירסי עלי, החליטה שרת ההגירה ההולנדית, ריטה ורדונק (בעצמה חברת מפלגתה של חירסי עלי) לבחון מחדש את חוקיות אזרחותה. בחקירה מטעמה נקבע כי הליך התאזרחותה לא היה חוקי, ועל כן יש לשלול את אזרחותה. היא נאלצה להתפטר מהפרלמנט. בנאומה האחרון בפרלמנט אמרה: "המעבר מחיי בת שבט לאזרחית בחברה פתוחה - זו המשמעות שנתן לי שירות הציבור... אני מצטערת שעלי לעזוב את הולנד, ארץ שנתנה לי הזדמנויות כה רבות ושהעשירה את חיי, אבל אני שמחה שאוכל להמשיך בעבודתי, ואני אמשיך".
בסופו של דבר החליטה ממשלת הולנד, ב-27 ביוני 2006, שלא לשלול את אזרחותה על אף ההצהרות הכוזבות שמסרה. המשבר שהתעורר בעקבות הפרשה הביא בסופו של דבר לנפילת הממשלה ההולנדית ב-29 ביוני 2006.
בספטמבר 2006 עברה חירסי עלי לארצות הברית, שם קיבלה עבודה במסגרת צוות חשיבה שמרני בשם "מכון היוזמה האמריקאית". בשנת 2007 יסדה את קרן AHA, שמטרתו להגן על נשים וילדות מדיכוי מבוסס דת, כגון נישואים כפויים או מילת נשים. הארגון מתמקד במניעת אלימות מגדרית במסגרת אסלאם קיצוני. בשנת 2013 קיבלה חירסי עלי אזרחות אמריקאית.
חירסי מרבה להסתובב בעולם ומפיצה את משנתה, לפיה יש לבצע פעולות הסברה רבות כדי לבלום את השפעתו ההרסנית של האסלאם הרדיקלי שהכריז מלחמת תרבויות על העולם המערבי. על פי "הגרדיאן" ומגזין "טיים" חירסי היא אחת מ-100 האינטלקטואלים המשפיעים בעולם.
בפברואר 2010 ביקרה בישראל והשתתפה בכנס הרצליה. בראיון הגדירה עצמה כ"הומניסטית, אתאיסטית ורציונלית". לדבריה, את השראתה היא מקבלת "מיצורי אנוש, מהטבע, ממעשים טובים ומאופטימיזם". בין השאר הושפעה עמוקות מכושר השרידות שגילו חלק מניצולי השואה ויכולתם לבנות מחדש את חייהם במדינת ישראל. את האסלאם כינתה "דת של מלחמה". על הסכסוך הישראלי-פלסטיני אמרה כי הצד המוסלמי לא רואה בו סכסוך טריטוריאלי אלא סכסוך דתי שיש לו רק תוצאה אחת, היעלמותה של מדינת ישראל. היא הביעה תמיהה על ניהול משא ומתן בנתונים כאלו:.
חירסי עלי נשואה לפרופסור להיסטוריה כלכלית ניל פרגוסון, ולהם שני בנים.
ביקורת ומחלוקות
ב-2014 חירסי עלי הוזמנה על ידי אוניברסיטת ברנדייס לקבל תואר של כבוד בשל עבודתה למען נשים, אך זמן קצר לאחר מכן חזרה בה האוניברסיטה מן ההזמנה, באומרם שלא היו מודעים לאמירות האנטי-אסלאמיות שלה. גורמים שמרנים המזוהים עמה טענו שהאוניברסיטה נכנעה ללחץ שהפעילו עליה ארגונים אסלאמיסטיים, ואילו גורמים ליברלים הצביעו על כך שאמירותיה הן נגד האסלאם כולו, ולא רק ההתבטאויות האסלאמיסטיות שלו, כפי שאמרה בריאיון למגזין Reason ב-2007, שאת האסלאם צריך "להביס" וכי "אנו במלחמה עם האסלאם", גם במובן המיליטריסטי של המילה.
יש גם הטוענים שאמירותיה של חירסי עלי נוגדות את חופש הבחירה של נשים, בכך שהיא קוראת לשנאת האסלאם, גם כשזוהי הדת הנבחרת של נשים, ובכך דורסת את חופש הבחירה של נשים מוסלמיות.
הלגיון הראשון מקסימיאנה
הלגיון הראשון מקסימיאנה (בלטינית: Legio I Maximiana) היה לגיון רומאי, אשר פעל במהלך המאה השלישית והרביעית.
היסטוריה
המידע על הלגיון מועט. הוא הוקם בשנת 296 או 297 בידי הקיסר דיוקלטיאנוס, אשר החליט לקרוא לו "מקסימיאנה" (היינו "של מקסימיאנוס") על שם שותפו לשלטון מקסימיאנוס. לצד הלגיון השני פלביה קונסטנטיה הגן הלגיון על דרום מצרים מפני שבטים שכנים. בשנת 345 הועבר הלגיון לאדריאנופול (אדירנה המודרנית), וקרוב לוודאי שהיה מעורב בקרב אדריאנופול ב-378, בו זכו הגותים, בפיקוד פריטיגרן, לניצחון מוחץ על הצבא הרומי, בפיקוד הקיסר ואלנס. עם זאת, ככל הנראה שרד חלק מהלגיון את הקרב, שכן על פי נוטיטיה דיגניטטום ב הוא עדיין היה מוצב ליד אדריאנופול.
מחנה יהודה (תל אביב)
שכונת מחנה יהודה הייתה שכונה יהודית שקמה צפונית-מזרחית ליפו בשנת 1896. נקראה בשם זה משום שהתימנים מיוחסים לשבט יהודה או ע"ש ר' יהודה מרגוזה.
היסטוריה
בדומה לשכונת כרם התימנים שקמה מצפון לה, נוסדה מחנה יהודה על ידי יהודי תימן שעלו לארץ ישראל בשנות-80 ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-19. רוב העולים התיישבו בירושלים ובמושבות היהודיות ברחבי הארץ, אך קהילה קטנה קמה גם ביפו ומאוחר יותר הקימו בניה את מחנה יהודה. מקימי השכונה רכשו חלקות קרקע קטנות בשטח של 100 עד 150 מ"ר כל אחת, דבר שהתאפשר הודות לנכונותו של אהרן שלוש למכור להם את הקרקע במחירים אטרקטיביים. על אף שהשכונה נועדה בעבור יוצאי תימן, רוב תושביה היו יוצאי המגרב וטורקיה.
בתי השכונה הראשונים הוקמו בשטח שמשתרע כיום בין רחוב אלרואי וסמטת שלום שעל הגבול בין נווה צדק ושכונת שבזי. בתים אלה היו רעועים ונבנו מקרשים ומפח. בחלקם לא הייתה רצפה ואחרים כוסו ברעפים ששימשו להם כתקרה ישירה. הבתים הוקמו כגוש צפוף ללא רחובות ביניהם. רק בסופו של העשור הראשון של המאה ה-20 קמו בשכונה בתים עשויים חרס וכורכר. בשטחה של השכונה היו 2 בתי כנסת, האחד בסגנון תימני והשני בסגנון מוגרבי. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה התפשטה השכונה מערבה עד לרחוב שבזי של ימינו ואף מעבר לו, והשתרעה על שטח כולל של שבעה דונם. במקום התגוררו כ-300 איש. עם השנים הלכה השכונה, ויחד עם מחנה יוסף הסמוכה לה מצפון, הפכה לשכונת שבזי.
אלולה אנגדה
אָלוּלַה אְנְגְדָה (בגעז: ራስ አሉላ እንግዳ; 1847 – 15 בפברואר 1897) הידוע יותר בשם "רָאס אָלוּלַה" ולעיתים כאבא נגה ו"וודי קובי" היה מצביא אתיופי, מושל מחוז והאיש השני בחשיבותו באימפריה האתיופית בתקופת כהונתו של הקיסר יוהנס הרביעי. אלולה הופקד על שמירת גבולה הצפוני של אתיופיה, והוביל את הצבאות האתיופים לניצחונות על האיטלקים, המצרים והסודאנים המהדיסטים.
כיום מהווה אלולה גיבור לאומי באתיופיה בכלל ובמדינת תיגראי בפרט. בימינו בעידן הפוליטיקה האתנית עקב הסכסוכים בין החזית הממית לשחרור תיגראי לחזית העממית לשחרור אריתריאה, יש אריתראים הרואים בראס אלולה שליט לא לגיטימי(יש שיאמרו קולונייזר) וזאת מכיוון שהוא מונה לשליט חמסיין (אריתריאה) לאחר הדחת השליט המקומי ראס וולדה מיכאל בידי קיסר אתיופיה התיגריני יוהנס הרביעי.
קורות חייו
אלולה נולד בכפר מאנווה שבמחוז תמביין שבחבל תיגראי למשפחת איכרים ב-1847. אלולה היה בנו של אנגדה אקובה, למרות היותו בן איכרים אלולה גדל עם בני האצילים והיה אהוב משום שיצג דמות אריסטוקרטית, מלאת חוש הומור וידידותי, ולמרות מוצאו היה אהוב על ידי האצילים המקומיים.
תחילה שירת בחצרו של הראס אראיה דמצו, ולאחר מכן עבר לשרת בחצרו של אחיינו מושל תיגראי הדאג'זמץ' קאסה מרצ'ה והפך ליד ימינו, והשתתף גם בקרב נגד וואגשום גובזה (שהיה גיסו של דאג'זמץ' קאסה) בשנת 1871. לאחר הניצחון בקרב זה קאסה הוכתר לקיסר אתיופיה בשם יוהנס הרביעי.
נגד מצרים
במהלך אמצע המאה ה-19 החלה מצרים, בראשותו של הח'דיו איסמעיל פאשא, לפעול באופן עצמאי מהאימפריה העות'מאנית. חזונם של המצרים היה הקמת אימפריה בצפון מזרח אפריקה, הכוללת את אתיופיה ומקורות הנילוס, והם החלו את התפשטותם בסיפוח העיר מאסאווה ואזור סודאן של היום, ומשם דרומה אל עבר תיגראי ומזרחה על עבר סולטנות אוסה.
המצרים חזרו ארבעה חודשים מאוחר יותר עם צבא מצויד יותר, שמנה בין 15,000 ל-20,000 חיילים. הקרב בן שלושת הימים במרץ 1876 בגורה הסתיים בניצחון האתיופים, והותיר אחריו אלפי חיילים מצריים הרוגים, פצועים ושבויים. לידיו של יוהנס נפל גם שלל שהותירו המצרים: 12,000-13,000 רובים, 16 תותחים, תחמושת ושלל אחר. לאחר הניצחון על המצרים יוהנס העניק לאלולה את התואר האצילי טורק באשה (שווה לתואר "פאשה").
מינויו למושל
בשנות ה-30 לחייו הפך אלולה לפוליטיקאי אתיופי בולט. בזמן זה היו לו שלושה ילדים מאשתו הראשונה וויזרו בטוואטה ממנה התגרש ונשא את וויזרו אמלסו שהייתה בתו של ראס תיגראי אראיה דימצו ודודו של הקיסר יוהנס. נישואים אלו היו למעשה נישואים פוליטיים שנועדו לחזק את מעמדו בקרב האצולה. אשתו השנייה מתה זמן קצר לאחר נישואיהם.
ב-1879 הקיסר יוהנס הדיח את מושל מרב מלש, ראס וולדה מיכאל סלומון, שהיה קרוב משפחתו בחשד לשיתוף פעולה עם המצרים. לאחר שהדיח את סלומון, מינה הקיסר את אלולה למושל מרב מלש. הדחה זו של וולדה פגעה והרחיבה את הקרע בין הקיסר לשושלת השליטים המקומית. מינוי אלולה למושל האזור קומם את האצילים המקומיים, שכעסו על מינוי נאמנו שאף לא הגיע ממשפחת מלוכה או אריסטוקרטית. מיד עם מינויו קבע אלולה את מושבו בעדי טקלאי, אך תוך זמן קצר ייסד בירה מחוזית חדשה, אסמרה, והחל לפעול להחזרת בוגוס ומאסאווה מידי מצרים לשליטה אתיופית, תוך התמודדות עם אנשי אצולה שחשו מקופחים וחברו לאויבי אתיופיה, כגון דבבה אראיה (בנו של הראס אראיה דמצו, אחיה של אשת אלולה ובן דודו של הקיסר יוהנס), קיפלה יאסוס ואחרים.
הסכם היוויט
ב-3 ביוני 1884 האתיופים והבריטים חתמו על הסכם היוויט שבו האתיופים עזרו למצרים לפנות את כוחותיהם מסודאן בגלל המרד המהדיסטי, ובתמורה המצרים ייסוגו מהאזור והוא יסופח לאתיופיה. פינוי המצרים הוטל על אלולה והוא הוביל את צבאו לעיר כרן, על מנת להילחם כנגד המהדיסטים המקומיים בראשות עות'מאן דינגה ("Osman Digna"). אלולה הכין את צבאו וחדר אל מחוז בוגוס המהדיסטי. בדרכו קיבל אזהרה מדינגה, אך לא התייחס אליה ונכנס לכרן בספטמבר 1885. לאחר ששהה כעשרה ימים בעיר הוא המשיך אל עיירה נוספת בשליטה מהדיסטית, כופית. למרות שאלולה היה המפקד האחראי על פינוי המצרים וכיבוש האזור מהמהדיסטים, היה זה הגנרל שלו הפיטוורארי בלטה גאברו שהיה מפקד החיל האתיופי. בכופית התנגשו שני המחנות והמהדיסטים נחלו הפסד צורב, למרות זאת שני מפקדי החיל החשובים, בלטה גאברו ואסלפי חגוס, נהרגו בקרב, ואלולה עצמו נפצע קל. הניצחון האתיופי הביא את האזור לשליטה אתיופית, והתושבים המקומיים היללו את אלולה והקיסר ושמחו על מפלת המהדיסטים.
אולם הבריטים הפרו את החוזה, ואפשרו לאיטלקים להשתלט על העיר מאסאווה. יריבו המר מנליק השני, מלך שאווה, שקיים יחסים טובים עם האיטלקים, אף ניסה לשכנעם לעזור לו להדיח את הקיסר. האדם אשר הכי נפגע מהמהלך האיטלקי היה אלולה, שהיה אמור לקבל את עיר הנמל האסטרטגית. אלולה כבר נבגד בעבר כאשר ב-1882 שליט סולטנות אוסה, מוחמד חנפארי מכר את עסב למסיונר האיטלקי ג'וזפה סאפטו (Giuseppe Sapeto), וכך מסיונרים רבים חדרו לשטחו, ויותר מאוחר הוא מכר אותו לאיטלקים. האיטלקים, שכעת שלטו בשני ערים בצפון האימפריה האתיופית, היוו סכנה למחוז בו משל אלולה. הם החלו להתפשט לתוך שטחו, והשתלטו על סחטי וזולה. ההתפשטות האיטלקית הוסיפה והתקדמה דרומה, ואלולה פנה לקיסר בדרישה שיעזבו. הקיסר פנה לאיטלקים אך הם טענו שיש להם צורך בערים ברמות הגבוהות. הסברים אלו לא סיפקו את אלולה והוא החליט לשים קץ להתפשטות.
קרב דוגאלי ומטמה
לאחר שהדף את הפלישה המהדיסטית לכיוון כרן בקרב כופית, גייס אלולה כ-5,000 חיילים ודיווח לקיסר על הפלישות האיטלקיות לאזור. ב-דצמבר 1886 הוביל את חייליו לעיירה סחטי על מנת לתקוף את האיטלקים, אך הצבא האיטלקי ירה מטחי ארטילריה על הכוח האתיופי ורבים נהרגו ונפצעו. הכוח האתיופי נסוג, אך לא לפני שירה שהצליח לפצוע ארבעה איטלקים. ב-24 בינואר 1887 נשלח גדוד איטלקי לתגבור העיירה דוגאלי, ובדרכו לעיירה ארב לו כוח אתיופי והצליח לחסל כמעט את כולו. מהגדוד, שמנה כ-500 חיילים, שרדו רק 80 חיילים שהצליחו לברוח. לאחר מכן נעו כוחותיו של אלולה צפונה לעבר סחטי. שני המחנות בעיירה נמצאו בשוויון כוחות, וכאשר הרוע המצב לצד האתיופי, כוח אתיופי גדול בראשות הקיסר הגיע אל מקום הקרב והצליח להשמיד את החיל האיטלקי שבאזור. העיירה נותרה בידי אתיופיה.
הייתה זו השפלה קשה לאיטלקים, והם שלחו צבא גדול כנגד הקיסר יוהנס, תוך כריתת ברית עם מנליק, ששוב פתח במרד. יוהנס שכל באותה עת את בנו ויורשו המיועד הראס אראיה סלאסי, ושקע במצבי רוח משתנים. מוקף באיטליה הקולוניאליסטית, במנליק יריבו מבית, ובמהדיסטים הסודאנים שפלשו לאתיופיה ושרפו את גונדר, בחר יוהנס לצאת נגד האחרונים. הוא הוליך את צבאותיו אל אזור הספר הסודאני, וב-2 במרץ 1889 בקרב מטמה הוא נפצע פצעים אנושים. בצאתו למלחמה במהדיסטים כפה יוהנס על אלולה לנטוש את אסמרה ולבוא למחנהו, וכך הופקר קו החזית אל מול האיטלקים בצפון. בעידודו של מנליק ובסיועם אויבי אלולה שהסגירו לידיהם את אסמרה, האיטלקים ניצלו את שעת הכושר והשתלטו על כל האזור. וב-1 בינואר 1890 הכריזו על הקמתה של מושבת אריתריאה.
על ערש דווי יוהנס הכריז על אחיינו, מנגשה יוהנס שהיה למעשה בנו הביולוגי, ליורש כסאו, והפקיד את אלולה לסייע לו. אולם לנוכח ההרס הרב שהמגננה מול האיטלקים ומול המהדייה המיטה על צפון אתיופיה, ולאחר שמחצית דוברי התגרית, תושבי מרב מלש, נפלו תחת הכיבוש האיטלקי, נוסף לבצורת שהכתה בתקופה זו בצפון אתיופיה (קפו קאן), לא הצליח ראס מנגשה לעמוד מול מלך שאווה מנליק. מנליק ששמע על מות יוהנס הכריז על עצמו כקיסר החדש וחתם על הסכם עם האיטלקים, הסכם אוצ'ילי.
הסכם אוצ'ילי וקרב אדווה
הסכם אוצ'ילי שנחתם בין איטליה לאתיופיה קבע את הגבולות של הקולוניה החדשה של האיטלקים. בהסכם נתן מנליק לאיטלקים את המחוזות בגוס, חמסיאן, אקלה גוזאי וסאריה וחלקים מתיגראי, ובכך החליש את יריבו במאבק על הכתר הראס מנגשה יוהנס. בתמורה הכירו האיטלקים במנליק כקיסר אתיופיה.
אלא שמהר מאוד התעוררה מתיחות בין הצדדים. האיטלקים טענו שלפי ההסכם אתיופיה היא מדינת חסות, אך האתיופים דחו זאת. המתיחות גברה כאשר האיטלקים המשיכו בהתפשטותם דרומה אל עבר תיגראי. הרמאות האיטלקית והמשך ההתפשטות הכעיסו את הקיסר, והוא גייס צבא גדול שכלל כמעט את כל שליטי המחוזות, לרבות מתנגדיו בצפון. ההתנגשות בין האיטלקים לאתיופים החלה ב-7 בדצמבר 1895. בקרבות הראשונים הביסו האתיופים את האיטלקים באמבה אלגזי, מקלה ותיגראי. לפני קרב אדווה, כאשר הצבא האתיופי הגיע לאזור, חילק הקיסר מנליק את צבאו למספר מחנות. במחנה של אלולה נכללו הכוח שבפיקודו, וכוחותיהם של מנגשה ועוד שני ראסים, והוא ישב במיקום גבוה ומוסתר מעיני האיטלקים. אלולה שלח מרגלים אשר דיווחו לו, ולאחר מכן לקיסר, על התקדמות הצבא האיטלקי לעברם. ההנחיה לתקוף הגיע לידי ראס אלולה, כשבמקביל שלח הקיסר גם את ראס מיכאל יחד עם פרשי האורומו שלו, ואלה הפתיעו את האיטלקים. כאשר נסוגו האיטלקים מפני ראס אלולה הם פגשו את צבא הקיסר. אלולה, אשר חשש לתוצאות הקרב, שלח את פרשי האורומו לתיגבור כוח הקיסר ואכן האתיופים נצחו והאיטלקים ברחו מהאזור. מלחמה זו נחשבת בעיני האתיופים לניצחון לאומי מלכד.
ג'ון קוטס
ג'ון הנרי קוטס (באנגלית: John Henry Coates; 26 בינואר 1945 – 9 במאי 2022) היה מתמטיקאי, חבר החברה המלכותית הבריטית, פרופסור בחוג למתמטיקה עיונית באוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה.
אלולה אנגדה
הסכם אוצ'ילי וקרב אדווה
לאחר קרב אדווה הפך ראס אלולה שוב לגנרל חשוב בעיני מנליק השני ובעיני הראסים של תיגראי, והיה נאמן למושל תיגראי מנגשה יוהנס. לאחר מכן לחם כנגד ראס חגוס מתמביין והביסו בקרב, אך נפצע בקרב ונפטר מסיבוכי הפציעה בפברואר 1897.
ג'ון קוטס
ביוגרפיה
קוטס נולד בניו סאות' ויילס שבאוסטרליה, ולמד באוניברסיטה האוסטרלית הלאומית לתואר הראשון. לאחר מכן עבר לצרפת, שם למד באקול נורמל סופרייר שבפריז, לפני שעבר לאנגליה. לאחר מכן סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת קיימברידג', כשכתב עבודת מחקר על אנלוגיה p-אדית של שיטת בקר.
בשנת 1969 התמנה למרצה למתמטיקה באוניברסיטת הרווארד שבארצות הברית, לפני שעבר שוב בשנת 1972 לאוניברסיטת סטנפורד שם התמנה למרצה מן המניין.
בשנת 1975 חזר לאנגליה שם היה חבר בקולג' עמנואל שבקיימברידג' בתפקיד מרצה. היה מורהו של אנדרו ויילס, המתמטיקאי שהוכיח מאוחר יותר את המשפט האחרון של פרמה - כאשר עבודתו של קוטס על עקומים אליפטיים, תורת איווסווה ופונקציות \,L   \,p-אדיות עזרה רבות.
בשנת 1977 חזר לאוסטרליה, והיה לפרופסור באוניברסיטה האוסטרלית הלאומית, שם למד בצעירותו. בשנה שלאחר מכן הוא חזר לצרפת והרצה באוניברסיטה של פריז באורסיי. בשנת 1985 חזר לאקול נורמל סופרייר, הפעם כפרופסור וכראש החוג למתמטיקה.
הוא נבחר לחבר בחברה המלכותית של לונדון בשנת 1985, והיה נשיא אגודת המתמטיקה של לונדון בשנים 1988–1990. האגודה העניקה לו את פרס וייטהד בשנת 1997, עבור "המחקר היסודי שלו בתורת המספרים ועבור תרומות רבות לחיים המתמטיים באנגליה וברחבי העולם".
הוא שימש כמרצה במחלקה למתמטיקה עיונית וסטטיסטיקה מתמטית באוניברסיטת קיימברידג', והמשיך לחקור בתורת המספרים, גאומטריה אלגברית ותורת איווסווה.
נפטר בקיימברידג' ב-9 במאי 2022.
אסוציאליות
האסוציאליות (ידועה גם כ"א-סוציאליות" או "א-חברתיות", באנגלית: Asociality) מתייחסת לחוסר המוטיבציה לעסוק באינטראקציה חברתית או בפעילויות חברתיות, נטייה להתבודדות ארוכת טווח, העדפה חזקה לפעילויות בודדות, אדישות, נסיגה מהחברה, חוסר בכישורים חברתיים, ופחד משיפוטם של אחרים. אנשים הסובלים מהתנהגות א-סוציאלית פעמים רבות סובלים מהפרעות נפשיות שונות, או שהם מופנמים מאוד.
א-סוציאליות לעומת אנטי-סוציאליות
האסוציאליות נבדלת מהתנהגות אנטי-סוציאלית או אנטי-חברתית, אך התנהגויות אלו אינן סותרות זו את זו. בעוד שהתנהגות אנטי-סוציאלית היא פעולה הפוגעת או שלא מתחשבת ברווחתם של אחרים, התנהגות א-סוציאלית מתייחסת לחוסר מוטיבציה לעסוק באינטראקציה חברתית, בנטייה להתבודדות ארוכת טווח, ובחוסר בכישורים חברתיים. התנהגות אנטי-סוציאלית יכולה להיות קשורה להפרעת אישיות חמורה הנקראת הפרעת אישיות אנטי-סוציאלית, בעוד שהתנהגות א-סוציאלית מתקשרת פעמים רבות לבעיות נפשיות שונות, כמו חרדה חברתית או דיכאון.
בפסיכופתולוגיה
=== חרדה חברתית === התנהגות אסוציאלית נצפית אצל אנשים עם הפרעת חרדה חברתית, שחווים חרדה ופחדים תמידיים ובלתי רציונליים ממגוון של מצבים חברתיים או מביצוע פעולות מסוימות בפומבי. לעיתים קרובות, יש להם התקפי חרדה או חרדה חמורה כתוצאה מכך, מה שעלול להוביל מדי פעם לאגורפוביה. כאשר אינם מטופלים, אנשים עם חרדה חברתית עלולים להפגין התנהגות אסוציאלית בבגרותם, הם נמנעים מאינטראקציות חברתיות ובחירות קריירה הדורשות מיומנויות בין-אישיות.
=== סכיזופרניה === אנשים עם סכיזופרניה עלולים לחוות ליקויים חברתיים או חוסר תפקוד כתוצאה מההפרעה, מה שמוביל להתנהגות אסוציאלית. אשליות והזיות תכופות או מתמשכות עלולות להשפיע על מערכות יחסים וקשרים חברתיים אחרים, לבודד אנשים עם סכיזופרניה מהמציאות ובמקרים מסוימים להוביל את הסכיזופרן להיות חסר בית. גם כשהם מטופלים בתרופות להפרעה, הם עלולים לא להיות מסוגלים לעסוק בהתנהגויות חברתיות כמו ניהול שיחות, תפיסה מדויקת של רגשות אצל אחרים או תפקוד במסגרות צפופות.
הפרעת אישיות נמנעת
אנטיסוציאליות שכיחה מאוד בקרב אנשים עם הפרעת אישיות נמנעת. הם חווים אי נוחות ומרגישים מעוכבים במצבים חברתיים, מוצפים בתחושות של חוסר התאמה. אנשים כאלה נשארים מפחדים באופן עקבי מדחייה חברתית, ובוחרים להימנע ממעורבות חברתית מכיוון שהם לא רוצים לתת לאנשים את ההזדמנות לדחות (או אולי לקבל) אותם.
הפרעת אישיות סכיזואידית
הפרעת אישיות סכיזואידית מאופיינת בחוסר עניין בקשרים חברתיים, נטייה לאורח חיים בודד, סודיות, קור רגשי ואדישות. אנשים אלו עשויים להפגין בו-זמנית עולם פנטזיה פנימי עשיר ומשוכלל.
==== הפרעת אישיות סכיזוטיפלית ==== הפרעת אישיות סכיזוטיפלית מאופיינת בצורך בבידוד חברתי, חרדה במצבים חברתיים, התנהגות וחשיבה מוזרה ולעיתים קרובות אמונות לא שגרתיות. אנשים עם הפרעה זו חשים אי נוחות קיצונית עם שמירה על קשרים קרובים עם אנשים.
=== דיכאון מג'ורי ודיסיתימיה === אסוציאליות יכולה להופיע אצל אנשים עם דיכאון מג'ורי (קליני) או דיסתימיה, מכיוון שאנשים אלו מאבדים עניין בפעילויות יומיומיות ובתחביבים שהם נהנו מהם, מה שלעיתים קרובות כולל פעילויות חברתיות, וכתוצאה מכך מפתחים נטיות של נסיגה חברתית.
6 בספטמבר
6 בספטמבר הוא היום ה-249 בשנה בלוח הגרגוריאני (250 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נשארו עוד 116 ימים.
Anastacia
היו תוכניות להוציא לאור את האלבום בארצות הברית, אך התאריך נדחה ונדחה. רשימת השירים באלבום הייתה אמורה להיות כמו הגרסה האירופאית, מלבד השיר "Sexy Single" אשר תוכנן להתחלף עם שיר שלא נכנס לאלבום, "Underground Army". התוכניות התבטלו והאלבום לא יצא לאור בארצות הברית, וכנראה גם לא ישוחרר.
עשיית האלבום
אנסטסיה אמרה באתרה הרשמי שהמחלה הפכה את הקלטת האלבום לקשה יותר:
אנסטסיה נאבקה על מנת לסיים את האלבום ולהוציאו במרץ 2004.
ההצלחה במצעדים
אנסטסיה הפכה ללהיט ענק כאשר האלבום נכנס לעשרת הנמכרת במצעדי אנגליה, אוסטרליה, הולנד, גרמניה ואיטליה, ובמקום השני ספרד. סינגל הבכורה מן האלבום, "Left Outside Alone" זכה להצלחה גדולה, כאשר היה במקום הראשון במצעדי המכירות באוסטרליה, איטליה, אוסטריה ובשווייץ; מקום חמישי במצעד האירופאי ובאנגליה.
ג'ונס
ג'ונס (Jones) הוא שם משפחה אנגלי נפוץ שמשמעותו בנו של ג'ון. {{פירושונים| אישים מתחום הספורט:
אישים אחרים: אינדיאנה ג'ונס: אחרים:
ראו גם
}}
צפיר האלפים
צפיר האלפים (שם מדעי: Rupicapra rupicapra) הוא מין מסוג צפיר ממשפחת הפריים מתת-משפחת היעלים הנפוץ ברחבי הרי דרום אירופה ומרכזה, כולל: הרי הקרפטים ברומניה, הרי האלפים והבלקן. גם באסיה בהרי הקווקז והרי טאטרה ניתן למוצאו. המין אף הובא למספר איים בניו זילנד.
במין זה שבעה תת-מינים, המובדלים במרחבי מחיה שונים על פני אירופה.
עור הצפיר נמצא בשימוש נרחב בקרב תעשיית העורות, בעיקר עבור ביגוד. בגלל היותו רך ושמירת מרקמו לאורך זמן גם לאחר ניקוי.
תיאור
צפיר האלפים מגיע בבגרותו לכ-70 ס"מ גובה, ו-130 ס"מ אורך (כולל הזנב, שלרוב מקופל). משקל הצפיר נע בין 30 ל-60 ק"ג, כשהזכר גדול במעט מהנקבה.
תומאס איגלטון
תומאס פרנסיס איגלטון (באנגלית: Thomas Francis Eagleton; 4 בספטמבר 1929 – 4 במרץ 2007) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מיזורי בשנים 1968–1987. איגלטון נודע לשמצה בשל היותו מועמד המפלגה הדמוקרטית לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית כעמיתו למירוץ של ג'ורג' מקגוורן בבחירות 1972 לנשיאות. הוא סבל מדיכאון קליני בו נאבק כל חייו, וכתוצאה מכך היה נתון לסדרת אשפוזים אשר נשמרה בסוד מהציבור. חשיפת הדיכאון והאשפוזים לעין הציבורית הסבה מבוכה והשפלה למסע הבחירות לנשיאות של מקגוורן וכתוצאה מכך הודח איגלטון מהכרטיס הנשיאותי. בהמשך התמנה לפרופסור עזר לענייני ציבור באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.
צפיר האלפים
תיאור
הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים קצרות וישרות הכפופות מעט בקצוותיהן, אך קרנות הזכר עבות מעט יותר. בקיץ הצפיר מגדל פרוה בצבע חום עמוק שהופכת לאפור בהיר בחורף. מאפיין מובהק הוא סימנים לבנים התחומים בפסים שחורים מתחת לעיניים. הזנב לרוב לבן ובעל פס שחור לאורך הגב.
תומאס איגלטון
תחילת דרכו ובעיותיו הרפואיות
איגלטון נולד בסנט לואיס שבמיזורי, בנם של זיטה לואיז (לבית סוונסון) ומארק דייוויד איגלטון, פוליטיקאי שהתמודד לראשות העירייה. הוריו של אביו היגרו אל ארצות הברית מאירלנד, בעוד שלאמו היו שורשים שוודים, אוסטריים, אירים וצרפתים.
צפיר האלפים
הצפיר בניו זילנד
בשנת 1907 שלח פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה מתנה לאי מספר צפירים אלפינים. במהרה התפשט המין על פני מרבית האי הדרומי.
תומאס איגלטון
תחילת דרכו ובעיותיו הרפואיות
הוא סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר המחוזי בסנט לואיס, שירת במשך שנתיים בצי ארצות הברית ובשנת 1950 השלים את לימודי תואר ראשון במכללת אמרסט. לאחר מכן למד המשיך את לימודיו הגבוהים בבית הספר הרווארד למשפטים. לאחר סיום לימודיו ב-1953, עסק איגלטון בעריכת דין במשרד עורכי הדין של אביו ובהמשך עבד עם החברה אנהאוזר-בוש. ב-26 בינואר 1956 נישא לברברה אן סמית', תושבת סנט לואיס, וכעובר שלוש שנים חבקו את בנם הראשון. בתם כריסטין נולדה ב-1963.
צפיר האלפים
הצפיר בניו זילנד
רשויות האי, לא רק שאינן מונעות את ציד המין, אלא אף מעודדות אותו, כדי להגביל את השפעתו על בעלי החיים המקומיים. בממוצע, הצפיר הניו זילנדי שוקל כ-20% פחות ממקבילו האירופאי, דבר המרמז על חיסרון במזון בקרב המין.
תומאס איגלטון
תחילת דרכו ובעיותיו הרפואיות
בשנת 1956 נבחר איגלטון לתובע העירוני של סנט לואיס. במהלך כהונתו התארח בתוכנית הטלוויזיה "?What's My Line" בתור "התובע המחוזי של סנט לואיס". בשנת 1960 נבחר לתובע הכללי של מדינת מיזורי בגיל 31 בלבד, הצעיר ביותר בתולדות המדינה. כעבור ארבע שנים, ב-1964, נבחר לסגן מושל המדינה. בשנת 1968 נבחר לסנאט של ארצות הברית תוך שהוא גובר על הסנאטור המכהן אדוארד לונג בבחירות המקדימות ובניצחון על מועמד המפלגה הרפובליקנית תומאס ב. קרטיס בבחירות הכלליות.
קריירה בסנאט של ארצות הברית
בשנת 1974 נבחר איגלטון לתקופת כהונה שנייה בסנאט עם כ-60% מקולות הבוחרים, אחרי שניצח את יריבו חבר בית הנבחרים תומאס ב. קרטיס, אותו אחד שהתמודד מולו שש שנים קודם לכן ב-1968. בבחירות 1980 נבחר שוב לסנאט בפער שהיה דחוק מן החזוי על פני מנהל מחוז סנט לואיס ג'ין מקנארי. במהלך הבחירות ב-1980 נעצרו אחייניתו של איגלטון, אליזבת איגלטון ויגנד, ועורך הדין סטיבן פולודניאק בגין סחיטה לאחר שאיימו להפיץ האשמות שווא כי איגלטון הוא ביסקסואל. איגלטון סיפר לעיתונאים כי הכסף שנסחט ממנו — 200 אלף דולר כמניות — אמור היה להיות מועבר לכנסייה הסינטולוגית לה השתייכו הסוחטים. ויגנד ופולודניאק ערערו על הרשעתם בסחיטה עד לבית המשפט העליון של ארצות הברית, וטענו כי הם לא זכו להליך משפטי הוגן בגלל הפרסום העצום שחג סביב הפרשה, אולם בית המשפט דחה את הערעור.
בסנאט עסק איגלטון בעניינים הקשורים למדיניות חוץ, מודיעין, ביטחון לאומי, חינוך, שירותי בריאות ואיכות הסביבה. הוא קידם את "חוק האוויר הנקי" ואת "חוק המים הנקיים", והעניק את חסותו לתיקון שבלם את ההפצצות על קמבודיה, מה שלמעשה הוביל לתום מעורבות ארצות הברית במלחמת וייטנאם. איגלטון היה אחד ממחברי "תיקון האץ'-איגלטון", שהוצג בפני הסנאט ב-26 בינואר 1983 עם הסנאטור אורין האץ' ממדינת יוטה, שקבע כי "הזכות להפלה אינה מובטחת על ידי חוקה זו".
"חנינות, הפלות ולגליזציה של סמים"
ב-25 באפריל 1972 זכה ג'ורג' מקגוורן, סנאטור מדקוטה הצפונית, בפריימריז שהתקיים במדינת מסצ'וסטס. העיתונאי השמרני רוברט נובאק טלפן לפוליטיקאים דמוקרטים מרחבי ארצות הבריתף וב-27 באפריל פרסם בטור עיתונאי על אודות שיחה שקיים עם סנאטור דמוקרטי עלום-שם בעניינו של מקגוורן. נובאק ציטט את אותו סנאטור מסתורי באומרו: הטור העיתונאי הכה גלים ובגללו נודע מקגוורן כמועמד של כמי שתומך ב"חנינות, הפלות וסמים", חרף העובדה שתמך במדיניות אי-הפללה בשימוש במריחואנה בלבד וגרס כי הפלה מלאכותית על-פי חוק נמנית תחת זכויות המדינות בארצות הברית.
ב-15 ביולי 2007, חודשים אחדים אחרי מותו של איגלטון, בריאיון לפגוש את העיתונות חשף נובאק כי אותו סנאטור עלום-שם היה איגלטון עצמו, שלימים יהא עמיתו למירוץ של מקגוורן. ב-1972 הואשם נובאק בבדיית הציטוט, אך במטרה להפריך את הביקורות סיפר כי סעד עם איגלטון ארוחת צהריים לאחר מסע הבחירות ושאל אותו האם יוכל לחשוף אותו כמקור, אך איגלטון מיאן. נובאק נימק את העובדה כי לו תומכי מקגוורן היו נוכחים לדעת כי איגלטון הוא אותו סנאטור מסתורי, הם היו דואגים לחבל בניסיונותיו להיבחר מחדש לסנאט. הפרשן הפוליטי בוב שרום טען כי איגלטון מעולם לא היה נבחר לעמיתו למירוץ של מקגוורן אם היה ידוע כי הוא זה שסיפק לנובאק את הציטוט.
מועמד לסגן הנשיא
בשנת 1972, דומה היה כי נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון בלתי-מנוצח. כשמקגוורן זכה במועמדות הדמוקרטית לנשיאות, כמעט כל הדמוקרטים המובילים — בהם וולטר מונדייל, יוברט האמפרי, טד קנדי ואדמונד מאסקי — סירבו להצעות הממסד הדמוקרטי לחבור אל מקגוורן כמועמדים לסגן הנשיא. מקגוורן היה משוכנע שקנדי יחבור אליו, אם כי בסופו של דבר קנדי סירב. מנהל מטה הבחירות הנשיאותי של מקגוורן, גארי הארט, הציע לראש עיריית בוסטון קווין וייט את המועמדות לסגן הנשיא. מקגוורן התקשר לווייט שענה לו בהחלטיות "כן".
עם זאת, מנהיג המשלחת של מסצ'וסטס לכינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית, ג'ון קנת גלבריית, אמר כי אם מקגוורן יבחר בווייט כעמיתו למירץ המשלחת תצא החוצה בעת ההכרזה על מועמדותו של מקגוורן לנשיא, משום שווייט הביע תמיכה באדמונד מאסקי בפריימריז במסצ'וסטס. בסופו של דבר, ביום הבחירות הייתה מסצ'וסטס המדינה היחידה שהעניקה את קולות חבר האלקטורים שלה למקגוורן, לצד מחוז קולומביה הפדרלי. עם שלילת האפשרות לבחור בווייט כעמית למירוץ, הציע מקגוורן את המועמדות לסנאטור אברהם ריביקוף שמיאן גם הוא, ואחריו לסנאטור גיילורד נלסון. נלסון סירב אך באותה נשימה הציע למקגוורן לבחור באיגלטון, שהסכים לבסוף להיות מועמד המפלגה הדמוקרטית לתפקיד סגן הנשיא. הבחירה באיגלטון נעשתה ללא בדיקות רקע מעמיקות, ואיגלטון לא הזכיר את אשפוזיו הרפואיים והחליט לשמור את ההיסטוריה הרפואית הסבוכה שלו כסוד כמוס.
הדחתו מהכרטיס הנשיאותי
ב-25 ביולי 1972, קצת יותר משבועיים לאחר הוועידה הדמוקרטית הלאומית, איגלטון אישש את הדיווחים בעיתונות לפיהם עבר טיפול בנזעי חשמל לשם התמודדות עם דיכאון קליני ממנו סבל בשנות ה-60. תחילה, מקגוורן נקט במדיניות רכה כלפי החשיפה והחליט לגבות את עמיתו הטרי למירוץ. עם זאת, כעבור זמן מה, החל מקגוורן להתייעץ בחשאיות עם פסיכיאטרים בולטים כולל עם הרופאים של איגלטון עצמו, אשר סברו כי הישנות הדיכאון של איגלטון עשויה לקרום בעתיד עור וגידים, מה שיהווה סכנה לאומה האמריקאית לו יהיה ביום מן הימים נשיא ארצות הברית. ב-1 באוגוסט, 19 ימים לאחר קבלת המועמדות, פרש איגלטון מהמירוץ הנשיאותי לבקשתו של מקגוורן, על אף שתחילה סבר כי אין צורך בהתפטרותו. לאחר חיפוש נוסף אחר עמית למרוץ נבחר סרג'נט שרייבר, מייסד חיל השלום ולשעבר שגריר ארצות הברית בצרפת.
סקר דעת קהל שערך "מגזין טיים" מצא כי 77% מהנשאלים טענו כי ההיסטוריה הרפואית של איגלטון לא תשפיע על ההצבעה שלהם בבחירות. למרות זאת, העיתונות עסקה בטיפול נזעי החשמל של איגלטון בהרחבה וסיקרה את ההיסטוריה הרפואית שלו לעיתים קרובות, ומקגוורן חשש שמא העניין יסב נזק למסע הבחירות שלו שהיה בן כה וכה קשה לנגד הפופולריות של ניקסון. כישלונו של מקגוורן לערוך בחינה מדוקדקת ומעמיקה על עברו האישי של איגלטון, בנוסף על טיפולו השינוי המחלוקת בנזק שהסבה הפרשה למסע הבחירות, הובילו את המפלגה הרפובליקנית להטיל דופי בשיפוטו של מקגוורן. בבחירות הכלליות, כאמור, נחלו הדמוקרטית בהובלתם של מקגוורן ושרייבר תבוסה מוחצת.
בערוב ימיו ומותו
בינואר 1987 שב איגלטון למיזורי כעורך דין, כפרשן פוליטי וכפרופסור באאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, שם היה פרופסור לענייני מדיניות ציבורית עד מותו. לאורך הקריירה שלו באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, העביר איגלטון קורסים בכלכלה עם מורי ויידנבאום, לשעבר יו"ר מועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית וקורסים על מלחמת וייטנאם עם הפרופסור להיסטוריה הנרי ברגר. ב-23 ביולי 1996 נשא איגלטון נאום באירוע לקידום ספרו של ג'ורג' מקגוורן והיחסים ההדדיים בין השניים נותרו בעינם.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 כיהן איגלטון במועצת הוותיקים במרכז למנהיגות ושירות הציבור של ג'ורג' ואלינור מקגוורן באוניברסיטת דקוטה וסליאן. בינואר 2001 הצטרף לדמוקרטים אחרים במיזורי כדי להתנגד למינויו של ג'ון אשקרופט, לשעבר מושל מיזורי וסנאטור מטעמה, לתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית. איגלטון צוטט בפרוטוקול רשמי של ועדת המשפט בסנאט באומרו: "ג'ון דנפורת' היה הבחירה הראשונה שלי, ג'ון אשקרופט היה הבחירה האחרונה שלי".
בשנים 2005 ו-2006 הוא לימד בצוותא עם ג'ואל גולדשטיין סמינר בנושא נשיאות וחוקת ארצות הברית בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת סנט לואיס. הוא גם היה שותף במשרד עורכי הדין "תומפסון קובורן", והיה נושא ונותן רשמי לקואליציה של אינטרסים עסקיים מקומיים שקידמה את הבאת קבוצת הפוטבול "לוס אנג'לס ראמס" אל סנט לואיס. איגלטון חיבר שלושה ספרים על פוליטיקה לאחר כהונתו בסנאט. כמו כן, הוא גם היה תומך נלהב במועמדותה של קלייר מקסקיל לסנאט של ארצות הברית. איגלטון הוביל קבוצה בשם "קתולים למען התיקון השני", המורכבת מאישים קתולים בולטים, שקראה תיגר על התנגדות מנהיגי הכנסייה הקתולית למחקר בתאי גזע עובריים ולתיקון חוקתי לאומי שעשוי היה לבסס מחקר שכזה בחוקי מדינת מיזורי. הקבוצה שלחה בדואר אלקטרוני מכתב לחברים בכנסייה ובו נומקו הסיבות לתמיכה בתיקון שכזה.
איגלטון נפטר בסנט לואיס ב-4 במרץ 2007, מסיבוכים בלב ובמערכת הנשימה. איגלטון תרם את גופתו לרפואה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.
צופן הקיסר
צופן הקיסר (באנגלית: The Emperor's Code) הוא הספר השמיני בסדרת 39 רמזים. הספר נכתב על ידי גורדון קורמן. כריכת הספר סגולה, ועליה מצויר קיסר סין כשעיניו בוהקות, כשעל כתרו ישנו קוד.
עלילה
בעקבות גילויים שהוריהם נפגשו עם דנג שיאופינג דן ואיימי מחליטים לנסוע ממדגסקר לסין (דרך טיסת מעבר בבריטניה) כדי למצוא את הרמז הבא מתוך 39 רמזים. כאשר איימי ודן נמצאים במטוס ומתכוננים לצפות בסרט שליחות קטלנית נצפים במושביהם בלבד הסרט הקיסר האחרון - סרט על הקיסר האחרון של סין פויי. בסרט הם רואים שהקיסר משחק ליד הסמל היאנוסי, אחד הבתים במשפחת קהיל, המשפחה החזקה בעולם שאליה שייכים מרבית האנשים המפורסמים במאות האחרונות. לאחר שהם יורדים מהמטוס, הם הולכים לעיר האסורה, ובזמן שאיימי מעכבת את המדריך שם, דן הולך לראות את מקום בו נראה בסרט הסמל היאנוסי. הוא מוצא שם פיסת בד שעליה נראים סימני כל ארבעת הבתים הקהיליים כשהם יוצרים מעין תרגיל - הבית הראשון ועוד השני, השלישי והרביעי שווים משפחת קהיל. לאחר מכן שומר תופס את דן, ואחרי שהוא משתחרר הוא רב עם איימי, שטוענת שהם צריכים לשמוח שההורים שלהם מתים (עקב גילויים שהוריהם מדריגלים, ועקב מחשבתם שהמדריגלים נגד הקהילים, משפחתם) ועוזב אותה. אחרי שהוא עזב אותה, הוא נלקח לתוך אפריון בו נמצאים האחים קברה ובריון סיני ומנסים לחלץ ממנו מידע. לאחר שאינו מסכים לתת להם מידע הם מרדימים אותו וקושרים אותו למסלול במפעל ממתקים היישר על מכונה שעתידה למחוץ אותו. דן מצליח להשתחרר וג'ונה ויזרד, בן דודו של דן ומשתתף נוסף במירוץ הרמזים, שנמצא שם בסיור לוקח אותו תחת חסותו.
בינתיים, איימי ונלי מוצאות את אליסטר הו, וביחד הם מחפשים את דן, בעוד ברודריק, אביו של ג'ונה, מחפש אותם. אחר כך, ג'ונה מסדר הופעה בבייג'ינג, שאיימי ונלי נמצאות בה. דן נפצע בגבה כתוצאה מפגיעה מילדה, ולמחרת אליסטר מוצא עיתון סיני שמכריז שדן ק' היל (קהיל) נפצע בהופעה של ג'ונה ויזרד, ושהוא מתאר את האירוע כמופע איגרוף של בנות. איימי זועמת על ג'ונה, כי בהופעה כשהם נפגשו הוא אמר לה שהם לא מוצאים את דן. איימי ונלי מנסות להתחקות אחרי ג'ונה, ומגיעות לשווא לחומה הגדולה של סין, בעוד דן וג'ונה נמצאים במקדש אימונים של שאולין. צלאח א-דין נופל מהחומה, ונלי ואיימי מרימות אותו בחזרה. איימי מוצאת חדר, שעל הדלת שלו מצוירת המילים "חן" בסינית, שלפי איימי באנגלית זה "גרייס", כשם סבתם המנוחה. הן נכנסות לחדר שמסודר בפנג שווי, שבו יש ציור שמראה פסגה ומעליה צל, שמסמל את האוורסט. בינתיים, דן מתאמן לזמן קצר עם נזירי השאולין. לפני הטיסה אל מנזר שאולין דן מגלה שברודריק מגלה כישרון ענק בגיטרה אקוסטית. הוא עולה במעלה המדרגות, בעוד ג'ונה משוחח עם נזירי השאולין ומגלה שהם הנציגים של בית יאנוס בסין. כשדן עולה במדרגות, הוא רואה פסל, שהוא העתק של פסל שהוצב בבית של גרייס. במרתף סודי, הוא רואה מבחנות שבורות ותליון שבו יש תמונה של מישהי שדומה לאימו. הוא יורד למטה, כשג'ונה מכריז שהם הולכים לצבא הטרקוטה. כשהם מגיעים לצבא הטרקוטה, דן מחפש רמז שנשלח אל ברודריק ויזרד אל הבלקברי שלו, שבו רמז מונח על הלוחם ה-53 בשורה השלישית. ג'ונה מסתכל בגלאי החום שלו, ומגלה שאיפה שאמור להיות הרמז יש בן אדם. האיש תוקף את דן, כשאחרי כמה זמן דן מנצח אותו בשיטה שלמד מנזירי השאולין. ג'ונה מתנצל, ואומר לאביו להודיע לאמו שהוא פורש מן התחרות. במלון, אמא של ג'ונה, קורה ויזרד, מחכה להם. היא אומרת לדן שהיאנוסים עשו מחקר וגילו שהוא יאנוסי. דן תוהה למה קורה משקרת לו, ומבין שזה בשביל מידע, כי הם המובילים בתחרות. דן הולך למעלית, צועק שהוא מדריגלי ויוצא מבית המלון.
בחוץ, דן רואה בחנות למכשירים אלקטרונים טלוויזיה שבה משודרת תוכנית על האוורסט, שבו רואים את המילטון הולט, אחד מהמחפשים הנוספים של הרמזים, מטפס על ההר. דן מגיע בתוך עגלה אל האוורסט, שם הוא פוגש את איימי ואת נלי כשצלאח א-דין שורט אותו. הם עולים על האוורסט במסוק שכור, בעוד אייזנהאואר והמילטון הולט מטפסים על האוורסט, ובעוד איאן קברה מובל על האוורסט, כשחבורת בני שרפה נושאת אותו. דן ואיימי מגיעים לפסגה, כשהם מוצאים את השיקוי היאנוסי. כשהם עולים על המסוק שלהם, אייזנהאואר הולט נתלה מהכנף שלהם. הם מורידים את אייזנהאואר מהכנף, כשהוא נוחת על ההר. איאן גם נתלה, אבל על הדלת החצי פתוחה של המסוק. איימי צריכה לבחור בין השיקוי היאנוסי ובין החיים של איאן. היא בוחרת בחיים של איאן ומצילה אותו, בעוד היא מפילה את השיקוי היאנוסי והוא נשבר למטה. היא משחררת אותו כשהם מתקרבים לאדמה. בהמשך, הם מגלים שהאישה המצוירת בתמונה שבתליון שדן מצא במקדש השאולין היא אן בוני, והם מגלים שהרמז הוא משי בצורתו הנוזלית, ובעקבות זה הם נוסעים לאיי הבהאמה.
פסיקתא דרב כהנא
פסיקתא דרב כהנא היא מדרש ארץ ישראלי קדום על הקריאות בתורה ובהפטרות במועדים ובשבתות מיוחדות, כגון שבת של פסח וסוכות, שבת חנוכה ועוד. מדרש זה קדום יחסית, והוא מתוארך למאה ה-5, תקופתם של המדרשים הקדומים בראשית רבה וויקרא רבה.
שם המדרש
הכינוי "פסיקתא דרב כהנא" נזכר לראשונה אצל רבי משולם בן משה ממגנצא, בן המאה ה-11, אך ציטוטים מהמדרש, לרבות הכינוי "פסיקתא" קיימים עוד קודם לכן, למשל אצל רב סעדיה גאון.
שלמה בובר, אשר הוציא לאור במאה ה-19, את המהדורה המדעית הראשונה של פסיקתא דרב כהנא, העלה בתחילת המבוא למהדורתו שתי השערות באשר למקורה של מילה זאת. הראשונה היא שהיות ופסיקתא דרב כהנא לא נכתב בצמוד לספר מספרי התנ"ך, בניגוד למדרשים כמו בראשית רבה, אזי כל דרש בו הוא נפסק ונפרד מחברו.
ההסבר השני הוא שהמילה פסיקתא עניינה הפטרה וסיום, משום שהמדרש עוסק בהפטרות.
דעה אחרת שהועלתה היא שפירוש המילה פסיקתא דומה למילה 'פתיחתא', כלומר פתיחה של נושא מסוים שהדרשן עומד לעסוק בו.
תוכן
הסדר שעל פיו מחולק הפסיקתא הוא ייחודי ומושתת על סדר הקריאות במהלך השנה. הפסיקתא מתחלק לחמש תקופות של לוח השנה העברי.
לשון
לשונה של הפסיקתא, החכמים הנזכרים בה והדרשות שבה הם עולמם של חכמי ארץ ישראל במאות השלישית-חמישית, המאות שכפי הנראה קדמו לחתימתו. לשונה מזכירה את לשון התלמוד הירושלמי, ראשית הפיוט, וכן מדרשי בראשית רבה וויקרא רבה.
מהדורות
מדרש פסיקתא דרב כהנא יצא לאור לראשונה בשנת 1868 (תרכ"ח) על ידי שלמה בובר. 'מהדורת בובר' כוללת לצד נוסח מוגה ומדויק גם הגהות ופירושים על המדרש. במהדורתו השתמש בובר בארבעה כתבי יד שונים: במהדורתו התבסס בובר בעיקר על כתב היד שמקורו מצפת, אותו קיבל כאמור משד"ל. חלק מסוים אשר היה חסר בכתב יד זה הוא השלים מכתב היד שקיבל מכרמולי, אם כי לא תמיד באופן עקבי.
המדרש יצא במהדורה נוספת על ידי דוב מנדלבוים בהוצאת בית המדרש לרבנים באמריקה בשנת 1962 (תשכ"ב). מהדורה זו מבוססת הן על כתב יד אוקספורד והן על שינויי נוסח על פי הגניזה הקהירית.
יעקב מנדלבוים
הרב יעקב מנדלבוים (או מנדלבאום; כונה: ר' יעקב אזולאי, וכן ר' יענק'ל שוחט; כסלו תר"כ, 1859 – י"ז בשבט תר"צ, פברואר 1930) היה ראש השוחטים בירושלים, מעסקני הציבור בעיר, ממייסדי אגודת נחלת ישראל - רמה ושכונת בית וגן.
תולדותיו
נולד בטורוב, פלך מינסק שברוסיה הלבנה (בתחום המושב היהודי), לרב ברוך מנדלבוים וללאה לבית טייטלבוים. בשנת תרל"ד (1874), בהיותו בן ארבע עשרה, עלה עם הוריו ותשעת אחיו ואחיותיו לארץ ישראל והמשפחה התיישבה בירושלים. למד בישיבות ירושלים, ונודע בכינוי "העילוי מטורוב".
בשנת תרל"ח (1878) נישא לפייגה, בת הרב בכור חיים יוסף דוד אזולאי, מצאצאי החיד"א. היה מראשוני מאה שערים, ויזם את הקמת בית כנסת החסידי "בית ברוך", שהיה בית הכנסת הראשון לעדת החסידים מחוץ לחומת העיר העתיקה.
בשנת תרמ"ו (1886) התמנה לרב בטולה שברוסיה, אך כעבור זמן קצר שב ארצה. באותה שנה היה ממייסדי אגודת "נחלת ישראל – רמה", שפעלה להקמת יישוב יהודי ליד נבי סמואל. בשנת תרמ"ז (1887) היה ממייסדי ועד השחיטה הראשון לעדת האשכנזים בירושלים, ומאז שימש ראש השוחטים בירושלים עד סוף ימיו.
היה מעסקני הציבור בירושלים. בשנת תרס"ח (1908) יצא לאיסטנבול כציר מטעם יהודי ארץ ישראל בבחירת החכם באשי. ייסד "חברת ביקור חולים" בשכונת מאה שערים, כמו כן ייסד "חברת משמרת שבת" בירושלים ועמד בראשה עד סוף ימיו. בתקופת מלחמת העולם הראשונה פעל יחד עם אחיו, שמחה מנדלבוים, בוועד העזרה ליהודי ירושלים שעסק בחלוקת מזון וכסף לנצרכים.
בשנות ה-20 השתתף ביסוד שכונת בית וגן בירושלים, וכיהן כראש ועד השכונה עד סוף ימיו. נפטר בי"ז בשבט תר"צ, ובהלוויתו הספידוהו הרב קוק, הרב יוסף גרשון הורוביץ וכן נכדו יהודה זרחיה סגל, שהיה אז כבן שמונה. נקבר בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים. כשלושה חודשים לאחר פטירתו נפטר אחיו שמחה מנדלבוים.
בניו נשאו את שם משפחת אשתו – אזולאי. בנו אברהם אזולאי היה מעסקני הציבור הדתי בתל אביב, ממייסדי שכונותיה וחבר מועצת העיר. חתנו הוא הרב שפטיה הלוי סג"ל, מרבני נווה שלום.
פדרו גלבאן
פדרו חואקין גלבאן (בספרדית: Pedro Joaquín Galván; נולד ב-18 באוגוסט 1985) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירה
גלבאן החל את הקריירה שלו בשנת 2003 בקבוצת חימנסיה לה פלאטה כשהיה בן 18. בצעירותו, שיחק פדרו גלבאן בנבחרת ארגנטינה עד גיל 20 ואף בישל לליונל מסי את השער הראשון שלו בנבחרת ארגנטינה. בשנת 2006 הצטרף לסן מרטין דה סן חואן וב-2007 עבר לסנטרו דפורטיבו אולמדו. בינואר 2008 חזר לקבוצתו הקודמת סן מרטין דה סן חואן.
לאחר שירד ליגה עם סן מרטין, הגיע גלבאן לישראל, וחתם בקבוצת בני יהודה תל אביב בקיץ 2008. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 10 שערי ליגה, ובעונת 2009/2010 כבש 12 שערי ליגה, והגיע עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, בו הפסידה הקבוצה 1–3 להפועל תל אביב. בשתי העונות שלאחר מכן סיים כמלך השערים של הקבוצה, עם 16 שערי ליגה בכל אחת מהן. בעונת 2012/2013 כבש 11 שערי ליגה.
ביוני 2013 עזב גלבאן את ישראל, לאחר שכבש 65 שערי ליגה במהלך חמש עונות בבני יהודה, וחתם בקבוצת אטלנטה מליגת העל המקסיקנית, אך לבסוף נקלעה הקבוצה לקשיים כלכליים וגלבאן שוחרר עוד בטרם הצטרף למועדון. באוגוסט 2013 חזר לישראל וחתם לעונה אחת במכבי פתח תקווה. ב-23 בפברואר 2014 שבר גלבאן את שיאו של ג'ובאני רוסו, והפך למלך שערי ליגת העל בכל הזמנים מבין הכדורגלנים הזרים ששיחקו בישראל.
ב-7 באוגוסט 2014 חזר גלבאן לבני יהודה, לאחר שירדה לליגה הלאומית, וחתם על חוזה לשנתיים במועדון. בעונת 2014/2015 כבש 22 שערים בליגה הלאומית, נבחר לשחקן המצטיין של הליגה והוביל את הקבוצה בחזרה לליגת העל מהמקום הראשון. את עונת 2015/2016 סיים גלבאן כמלך השערים והבישולים של הקבוצה עם 15 שערים ו-10 בישולים בכל המסגרות, ובסופה עזב את המועדון.
ב-28 באוגוסט 2016 חתם גלבאן בהפועל אשקלון, העולה החדשה לליגת העל, ובמדיה ערך 8 הופעות בליגה, ואת שערו היחיד במדיה כבש במשחק מול קבוצתו לשעבר מכבי פתח תקווה, שהסתיים בתיקו 1-1. ב-11 בינואר 2017 חזר גלבאן לבני יהודה, וחתם עד לסוף העונה. ברבע גמר גביע המדינה כבש גלבאן שער מול מועדון ספורט אשדוד, ובתום העונה זכה בגביע עם קבוצתו, אך לא שותף במשחק הגמר מול מכבי תל אביב. בליגה כבש עד תום העונה שני שערים, ובסך הכל לזכותו 123 שערים במדי בני יהודה בכל המסגרות, ו-86 שערים בליגת העל, במדי שלוש קבוצות שונות.
ב-30 במאי 2017 חתם גלבאן לעונה אחת בהפועל תל אביב, לאחר שירדה לליגה הלאומית. ב-3 באוגוסט 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב, במשחק מול הפועל רמת גן במסגרת גביע הטוטו. ב-12 בספטמבר 2017 כבש גלבאן את שערו הראשון במדי הפועל תל אביב, בפנדל בניצחון 2–0 על בית"ר תל אביב רמלה. בסך הכל ערך גלבאן 21 הופעות בכל המסגרות במדי הפועל תל אביב, בהן כבש שני שערי ליגה ושער אחד בגביע המדינה. לאחר מינויו של קובי רפואה למאמן הקבוצה התערער מעמדו של גלבאן, וב-24 בינואר 2018 הושאל להפועל מרמורק עד תום עונת 2017/2018, ובמדיה ערך 17 הופעות בליגה הלאומית וכבש שישה שערים.
בקיץ 2018, לאחר שאשרת השהייה שלו הסתיימה והוא לא מצא קבוצה לקראת העונה החדשה, נדרש גלבאן לעזוב את ישראל בטרם יגורש, אך ב-24 בדצמבר הוחתם בהפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית עד לתום העונה. בתום העונה שוב נדרש לעזוב את ישראל, ולאחר מאבק ארוך החליט שלא להמתין להחלטת בית המשפט, וחזר לארגנטינה. ב-22 ביולי 2019 חתם באולימפו מליגת המשנה הארגנטינאית.
חיים אישיים
גלבאן נשוי ואב לארבע בנות.
כנסיית הגואל (זאקרו)
כנסיית הגואל (בגרמנית: Heilandskirche, "היילנדסקירכה") שוכנת מדרום לכפר זאקרו (Sacrow), ששולב בשנת 1939 בפוטסדאם, בירת מדינת ברנדנבורג בגרמניה. היא מפורסמת בזכות האיטלקית שלה עם מגדל פעמונים נפרד ובמיקומה בנוף. היא נבנתה בשנת 1844. העיצוב התבסס על רישומים של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה. הבניין תוכנן על ידי לודוויג פרזיוס, האדריכל החביב על המלך.
המבנה הוא חלק בקבוצה של אתרים היסטוריים אדריכליים, אמנותיים ותרבותיים מהמחצית הראשונה של המאה ה-19, המכונה "המכלול התרבותי של הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין". קבוצה ראשונה של אתרים מהמכלול הוכרזה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1990, ובשנת 1992 נוספו לו שני אתרים בכפר זאקרו, כנסיית הגואל וארמון ופארק זאקרו.