cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גני סידני
פארק סידני
בשנת 2008 הכריזה הלורד ראש עיריית סידני קלובר מור כי פארק סידני יאפשר לכלבים להסתובב בתחומו ללא רצועה וזמם. זאת, אף על פי שפעמים ספורות התקיפו כלבים את הברבורים השחורים באגם והרגו אותם.
פארק סיינט לנרדס
פארק סיינט לנרדס (St Leonards Park) הוא פארק רבוע המצוי בצומת הרחובות מילר, פלקון, רידג' והדרך המהירה וורינגה. הפארק כולל מגרש עגול המתאים למשחקי קריקט, מגרש למשחקי ליגת ראגבי (בשני המגרשים נכללים יציעים מקורים), מגרשי כדורסל, חורשות נותנות צל ואזורי פיקניק, אזור הקרנה לסרטי קולנוע, ומופע זיקוקים בערב השנה האזרחית החדשה.
הפארק רבוע ומחולק ל-4 רבעים כמעט שווים בגודלם. אף על פי שמו, הפארק אינו מצוי בשטחו של הפרבר סיינט לנרדס אלא בשטח הפרבר נורת' סידני, המרוחק ממנו מס' ק"מ לכיוון דרום מזרח. שם זה נותר מהתקופה בה מרבית אזור דרום הגדה הצפונית היה קרוי סיינט לנרדס, לפני שחולק לפרברים שונים. הוא הפארק הגדול ביותר בסביבת הפרברים נורת' סידני, קרוז נסט וסיינט לנרדס.
ביסנטניאל פארק
ביסנטניאל פארק הוא שם כולל למספר גנים שהוקמו על ידי ממשלת ניו סאות' ויילס לרגל חגיגות המאתיים למדינה, שנערכו בשנת 1988. הפארק הגדול מבין השלושה הנושאים בשם ממוקם בהומבוש ביי, פרבר מערבי של סידני. גודלו כ-0.4 קמ"ר, והוא חלק משמורת טבע שגודלה כקמ"ר אחד, הסמוכה לפארק האולימפי של סידני.
פארק קטן יותר שנבנה לרגל החגיגות מצוי בין פורסט לודג' וגליב, על שפת בלקוואטל ביי. פארק זה קטן מהפארק בהומבוש ביי, וכולל שבילי הליכה ושדרות מוצלות, כמו גם נוף אל גשר אנזאק.
פארק שלישי מצוי בדרום העיר, תחת שטח מועצת רוקדייל. הפארק מורכב משלושה גנים המופרדים על ידי אגמים מלאכותיים, וכולל אצטדיון פוטבול ושני מגרשי כדורגל.
הדומיין
הדומיין (באנגלית: The Domain, תרגום מילולי הממלכה או שטח החסות) הוא שטח בן 0.34 קמ"ר בלב סידני, הגובל מצד אחד באזור העסקים הראשי של סידני והגנים הבוטניים המלכותיים, ומנגד בוולומולו ומפרץ ג'קסון. הדומיין הוא מהפארקים המפורסמים והמתויירים בסידני, בהיותו סמוך לאתרים נודעים כגון בית האופרה של סידני וגשר נמל סידני. אזור הפארק היה שטח חקלאי החל מהקמת המושבה האירופאית בסידני, אך שטחו נתחם רק בשנת 1817, עם סיום סלילת הדרכים סביבו, והוא נפתח לשימוש הקהל הרחב רק בשנות השלושים של המאה ה-19. משנות החמישים של המאה ה-19 ועד 1864 אירח הדומיין את תחרויות הקריקט של המושבה, לפני שאלו הועברו לרדפרן. במהלך השנים הפך הדומיין להיות זירת הכרזות ונאומים פוליטיים, בשל יכולתו לארח קהל רב. הוא שימש להפגנות רבות מאותה סיבה. הגן נפתח לקהל גם בערבים, והיה מאתרי הבילוי הבודדים שהיו נגישים בשעות המאוחרות לקהל הרחב במאה ה-19. כיום הגן משמש כאתר פיקניק והירגעות, וכולל מסלולי הליכה וריצה ונקודות תצפית רבות.
בין האתרים הרבים המצוין בדומיין נמנים גלריית האמנות של ניו סאות' ויילס ונקודת הגברת מקווארי, שנחשבת לנקודת התצפית הטובה ביותר להשקפה על נמל סידני.
גן הידידות הסיני
גן הידידות הסיני (באנגלית: Chinese Garden of Friendship) הוא פארק המצוי בפירמונט, סמוך לאזור צ'יינהטאון של סידני. הפארק מעוצב בסגנון הגנים של שושלת מינג. תכנון הגן התבצע בעיר האחות של סידני, גואנגג'ואו, והוא נחנך בשנת 1988. הגן כולל מספר אתרים בעלי סגנון סיני מובהק, אך לא ניתן להשקיף על כולם מנקודה בודדת בגן עצמו. בין האתרים נמנים חומה בעלת עיטורי דרקונים, פסל דרקון סיני המשגיח על הכניסה לגן, בריכת לוטוס ולצדה פגודה, ובית תה מסורתי המגיש לעוברים ושבים תה בסגנון סיני.
הגן תוכנן ונוסד בשנת חגיגות המאתיים לניו סאות' ויילס, בדומה לביסנטניאל פארק, ונועד להדגיש את הקשר העמוק בין ניו סאות' ויילס והעיר גואנגג'ואו.
הגנים הבוטניים המלכותיים
הגנים הבוטניים המלכותיים (באנגלית: The Royal Botanical Gardens) הוא פארק המצוי בין מרכז העסקים הראשי של סידני ווולומולו, ואחד מהגנים הגדולים במרכז סידני. הוא צמוד לפארק ציבורי אחר, הדומיין, ושניהם מנוהלים על ידי קרן משותפת. הפארק סמוך לבית האופרה של סידני, ומשקיף על סירקולר קווי ועל רחוב מקווארי. שטחו כ-0.3 קמ"ר.
הפארק הוקם בשנת 1788 על ידי מושל ניו סאות' ויילס ארתור פיליפ, ובמקור היה חווה לגידול תירס בשטח 9 אקרים. החווה לא צלחה כלכלית, אך כבר אז נעשו מאמצים להפוך את הקרקע לפורייה יותר. החווה הפכה לגן בוטני עם בואו של המושל לכלן מקווארי ב-1816, אז האגרונום צ'ארלס פרייזר ביצע בגן מחקרים בוטניים שונים. הגנים הבוטניים המלכותיים הם אתר המחקר המדעי הוותיק באוסטרליה, והיו המפתח להתאמתם של גידולים חקלאיים מהעולם הישן לתנאי היבשת החדשה.
הגן הבוטני הר תומה
הגן הבוטני הר תומה הוא גן בוטני הממוקם על רכס ההרים הכחולים, כ-100 ק"מ מערבית לסידני, על פסגת הר תומה, בתווך בין פנרית לתחנת הרכבת בל. שטח הגן הבוטני הוא כ-0.28 קמ"ר, אך שטח נוסף של 1.28 קמ"ר נמצא תחת פיקוחו כשמורת טבע. אחד מיתרונותיו של הגן הוא האקלים המקומי: גובהו כקילומטר מעל פני הים, והאקלים הקריר הנובע מכך מאפשר לו להציג צמחים שאינם יכולים להתפתח בחום.
הגן הבוטני מציע סיורים מודרכים, קרונית המסיעה את הקהל ברחבי השבילים השונים, קטיף תפוחים (הגדלים בגן בשל האקלים הקריר), סדנאות לזיהוי וגידול עשבי תיבול, סיורים בשמורה הסובבת את הפארק, הכוללת מערות נסתרות וסיורי צפרות. הפארק מתוחזק על ידי המחלקה להגנת הסביבה, האקלים והמים של ניו סאות' ויילס.
הגן הבוטני הר אנאן
הגן הבוטני הר אנאן הוא גן בשטח של 0.4 קמ"ר הממוקם בפרבר הר אנאן, בקרבת קמפבלטאון, 60 ק"מ דרום מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני. הגן נפתח לראשונה לציבור בשנת 1988 (טקס חנוכתו נערך עם כבוד הדוכסית מיורק), והציג אוסף של כ-4,000 מיני צמחים מקומיים לאוסטרליה. הגן ממוקם בנקודה גבוהה בטופוגרפיה הסובבת אותו, והמבקרים בו יכולים ליהנות ממראה פנורמי מלא של מרבית סידני רבתי. הגן כולל את מרכז מקארתור לחיים ברי קיימא, שבוחן אלטרנטיבות מחייה אקולוגיות וחקלאות אורגנית, מאגר זרעים מקיף של מיני אקליפטוס ופרוטנאים שונים, ואזור שמורת טבע לחיות מקומיות כגון קנגורו, וומבט וציפורים.
אצ'ה
אָצֶ'ה (באינדונזית: Aceh; באצ'אית: Acèh, מבוטא ; בג'אווי: اچيه}) הוא מחוז המוגדר כאזור מיוחד (daerah istimewa) באינדונזיה, השוכן בקצה הצפוני של האי סומטרה. כשאינדונזיה קיבלה עצמאות הוא היה קרוי "דארה איסטימוואה אצ'ה" (Daerah Istimewa Aceh 2001-1959), אחר כך "נאנגגרואה אצ'ה דארוססלאם" (Nanggroë Aceh Darussalam 2009-2001), והחל מ-2009 הוא מכונה "אצ'ה" בלבד. בירת המחוז היא העיר בנדה אצ'ה שבה מתגוררים כרבע מיליון תושבים.
מקובל להניח כי באצ'ה נקלט האסלאם לראשונה בדרום-מזרח אסיה. בתחילת המאה ה-17 הייתה סולטנות אצ'ה המדינה העשירה ביותר, החזקה ביותר ובעלת החקלאות המפותחת ביותר באזור מצר מלאקה. לאצ'ה יש היסטוריה ארוכה שבה הייתה עצמאית ותושביה לחמו בניסיונות להשליט עליהם שלטון זר, בין אם היה זה שלטונה של הולנד, המעצמה הקולוניאלית ששלטה בעבר באינדונזיה, או הממשל האינדונזי. יחסית לשאר אינדונזיה אצ'ה היא אזור מוסלמי שמרני במיוחד. אצ'ה התברכה באוצרות טבע משמעותיים, כולל נפט וגז טבעי.
אצ'ה הייתה האזור היבשתי הקרוב ביותר למוקד רעידת האדמה של רעידת האדמה באוקיינוס ההודי בשנת 2004. רעידת האדמה גרמה לצונאמי שהרס את מרבית החוף המערבי של המחוז, כולל חלקים מהבירה בנדה אצ'ה. על פי מקור אחד קיפחו קרוב ל-170,000 אינדונזים את חייהם או שאבדו עקבותיהם באסון, וקרוב לחצי מיליון נותרו חסרי קורת גג, אם כי קיימות גם הערכות אחרות, נמוכות יותר. אירוע זה עזר לקדם שיחות על חתימת הסכם שלום בין ממשלת אינדונזיה לתנועת אצ'ה החופשית (הידועה כ-GAM, ראשי התיבות של שמה באינדונזית), שנעזרו בתיווכו של מרטי אהטיסארי, נשיא פינלנד שהסתיימו בחתימה על הסכם הבנה ב-15 באוגוסט 2005. הסכם השלום החזיק מעמד החל מדצמבר 2005, כשבתחילה נעזרו הצדדים באיחוד האירופי ששלח כוח של משקיפים המכונה משימת פיקוח אצ'ה.
בדצמבר 2014 הוחלט להחיל את החוק האסלאמי הנוקשה והשמרני הנהוג מאז 2001 בקרב המוסלמים, גם על האוכלוסייה הלא-מוסלמית באצ'ה בכפייה. בכך הפכה למחוז הראשון מבין 32 מחוזות אינדונזיה שמבצע כפייה מסוג זה. מרגע יישומה של אותה החלטה יוכלו להישפט מבצעי "עבירות" על ידי בתי דין מוסלמיים על פי פרשנותם לשריעה.
גאוגרפיה
מחוז אצ'ה שוכן בקצה הצפון-מערבי של האי סומטרה, כשממזרח לו שוכן המחוז צפון סומטרה. חופו המזרחי והצפוני גובל במצר מלאקה שרוחבו נע מ-300 קילומטרים בקרבת סינגפור ועד לקילומטרים מעטים צפונה משם. צפונית לאצ'ה במרחק שבין 200 ל-1,000 קילומטרים שוכנים איי אנדמן וניקובר, טריטוריית איחוד של הודו, כשבינם לאצ'ה מפריד ים אנדמן.
מרבית שטחה של אצ'ה הררי. ההר הגבוה ביותר הוא הר לאוסר (Gunung Leuser), גובהו 3,381 מטרים. מישורים נרחבים משתרעים לאורך החוף הצפון-מזרחי, ומישורים נוספים שבהם ניקוו ביצות מצויים בחוף הדרומי.
השטח סביב הר לאוסר הוכרז כפארק הלאומי גונונג לאוסר, כשחלקו מצוי בשטח המחוז הסמוך צפון סומטרה. פארק זה יחד עם שני פארקים נוספים הוכרזו על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשם מורשת יער הגשם הטרופי של סומטרה. הפארק עשיר ביונקים, בהם יונקים נדירים המצויים בסכנת הכחדה כמו טיגריס סומטרה, קרנף סומטרה, אורנגאוטן סומטרי ('Pongo abelii), פיל סומטרי (Elephas maximus sumatranus - תת-מין של פיל אסייתי), סרו סומטרי (sumatrensis Capricornis), חתול נמרי בנגלי (Prionailurus bengalensis) והסיאמנג. בתוך פארק נוסף בסאריי (Saree), כ-70 קילומטרים מבנדה אצ'ה בירת המחוז, ישנו מרכז נוסף לשימור הפיל הסומטרי הקרוי "המרכז לאימון הפילים" (בשם Pusat Latihan Gajah).
פרהיסטוריה
העדות הראשונה ליישוב אדם באצ'ה היא מאתר הסמך לנהר טמיאנג (Tamiang) שבו נתגלו ערימות פסולות. באתר נמצאו גם כלי אבן ומכלול שרידי בעלי החיים. הארכאולוגים מעריכים שהאתר יושב לראשונה סביב 10,000 לפנה"ס.
בוא האסלאם לדרום-מזרח אסיה
העדויות על הגעת האסלאם לראשונה לדרום-מזרח אסיה והתבססותו שם קלושות ואינן חד-משמעיות. עם זאת, מקובל להניח כי אצ'ה היה המקום הראשון שבו תקע האסלאם יתד וממנו הופץ לאזורים אחרים. כאשר עבר מרקו פולו, הנוסע הוונציאני, בסומטרה בדרכו הביתה מסין ב-1292 הוא מצא כי פרלק (Perlak) באצ'ה הייתה עיירה מוסלמית, בעוד שהערים הסמוכות "באסמה (ן)" Basma(n)) ו"סאמארה" (Samara) לא היו כאלו. משערים כי "באסמה (ן)" ו"סאמארה" הן פאסאי (Pasai) וסאמודרה (Samudra, כיום סיאמטאלירה - Syamtalira), אך העדויות אינן חד-משמעיות. מצבת הקבר של הסולטאן מאליק אס-סאליח (Malik as-Salih), השליט המוסלמי הראשון של סאמודרה, אותרה והיא מתוארכת לשנת 696 בלוח המוסלמי (שנת 1297). זו העדות המוצקה הקדומה ביותר לשושלת מוסלמית באזור מלאיה-אינדונזיה, ומצבות נוספות מהמאה ה-13 מוכיחות כי השלטון באזור המשיך להיות מוסלמי. הנוסע המרוקני אבן בטוטה, שעבר במקום בדרכו לסין בשנים 1345 ו-1346, גילה כי שליט סאמודרה היה חסיד האסכולה השאפעית באסלאם.
הרוקח הפורטוגזי, טומא פירש (Tome Pires) דיווח בספרו שמתחילת המאה ה-16 "סומה אוריינטל" (Suma Oriental) שמרבית המלכים בסומטרה מאצ'ה ועד פלמבנג היו מוסלמים, וכי פאסאי, כיום בנפת צפון אצ'ה (Kabupaten Aceh Utara), היא נמל בינלאומי משגשג. פירש ייחס את התבססות האסלאם בפאסאי לערמומיות של הסוחרים המוסלמים. עם זאת, שליט פאסאי לא הצליח לגרום להמרת דת בקרב התושבים בפנים הארץ.
סולטנות אצ'ה
סולטנות אצ'ה נוסדה בתחילה כממלכה מוסלמית קטנה (במקום בו נמצאת כיום העיר בנדה אצ'ה) במהלך המאה ה-15. בתור הזהב של הסולטנות השתרעה ההשפעה הפוליטית של הסולטנות עד סאטון בדרום תאילנד, ג'והור (Johor) שבחצי האי המלאי וסיאק (Siak) במחוז ריאו של ימינו. כפי שאירע עם מרבית המדינות שקמו לפני התקופה הקולוניאלית מחוץ לאי ג'אווה, התפשטה הסולטנות דרך הים ולא בכיבוש של פנים האי עליו שכנה. כאשר התפשטה הסולטנות במורד חופה המזרחי של סומטרה היו יריבותיה העיקריות סולטנות ג'והור ומלאקה שהייתה בידי הפורטוגזים, שני המקומות שכנו מעבר למצר מלאקה. הייתה זו ההתמקדות במסחר ימי שגרמה לאצ'ה להסתמך על יבוא אורז מצפון ג'אווה במקום לפתח עצמאות בגידול אורז. לאחר שהפורטוגזים השתלטו על מלאקה ב-1511 העבירו סוחרים מוסלמים רבים את המסחר שעבר דרך מצר מלאקה, ממלאקה לבנדה אצ'ה, והגדילו בכך את עושרם של השליטים של אצ'ה. בתקופת שלטונו של הסולטאן איסקנדר מודה במאה ה-17 התרחבה ההשפעה של אצ'ה למרבית סומטרה וחצי האי המלאי. אצ'ה כרתה בריתות עם האימפריה העות'מאנית וחברת הודו המזרחית ההולנדית במאבקה כנגד הפורטוגזים וסולטנות ג'והור. העוצמה הצבאית של אצ'ה נחלשה בהדרגה אחר-כך, ואצ'ה נאלצה למסור את הטריטוריה של פאריאמן (Pariaman) בסומטרה להולנדים במאה ה-18.
עם זאת, בתחילת המאה ה-19 הפכה אצ'ה בהדרגה למעצמה אזורית בשל מיקומה האסטרטגי שאפשר שליטה על המסחר האזורי. ב-1820 הייתה אצ'ה היצרנית של מעל למחצית ההיצע העולמי של פלפל שחור. המסחר בפלפל שחור העשיר את הסולטנות ואת השליטים של נמלים קטנים סמוכים שהיו תחת שלטון אצ'ה, אך ניסו עקב כך להפגין עצמאות יתר. שינויים אלו איימו בתחילה על שלמות אצ'ה, אך הסולטאן תואנכו אבראהים (Tuanku Ibrahim), ששלט בממלכה מ-1838 עד 1870 (רוב הזמן כעוצר), השתלט מחדש על הנמלים הסמוכים.
על פי ההסכם האנגלו-הולנדי של 1824 ויתרה בריטניה להולנד על החזקותיה הקולוניאליות בסומטרה (וקיבלה בתמורה את מלאקה). בהסכם תיארה בריטניה את אצ'ה כאחד מהשטחים בשליטתה, אף שמעולם לא שלטה על הסולטנות. על פי תנאי ההסכם הסכימו ההולנדים בתחילה לכבד את עצמאותה של אצ'ה, אך ב-1871 חדלה בריטניה להתנגד לפלישה של ההולנדים לאצ'ה במטרה למנוע דריסת רגל באזור של מדינות חזקות יותר מהולנד, כמו צרפת או ארצות הברית. בהתאם להסכם האנגלו-הולנדי של 1871 מכרה הולנד לבריטים את מושבתה בחוף הזהב בשנת 1872 (כיום חלק מגאנה שבאפריקה) וקיבלה בתמורה יד חופשית בסומטרה.
מלחמת אצ'ה
הממשלה הקולוניאלית ההולנדית הכריזה מלחמה על אצ'ה ב-16 במרץ 1873, העילה לכאורה לפלישתם לסולטנות היו הדיונים בין הסולטנות לארצות הברית שהתנהלו בסינגפור בתחילת 1873. באפריל 1873 שלחו ההולנדים לאצ'ה חיל משלוח בן 3,000 חיילים בפיקודו של הגנרל יוהאן הרמן רודולף קולר (Johan Harmen Rudolf Köhler). ההולנדים לא העריכו כיאות את עוצמת הכוח שעמד מולם, שמוערך כיום בין 10,000 ל-100,000 חיילים. חיל המשלוח הובס, והגנרל קולר נהרג.
בתגובה הטילו ההולנדים מצור על הנמלים של אצ'ה, ובשלהי 1873 שלחו ההולנדים לאצ'ה מעל ל-85,000 חיילים, חיל המשלוח הגדול ביותר שארגנו ההולנדים באינדונזיה. מוחמד שאה, הסולטאן של אצ'ה (שלט 1870–1874), פנה בבקשת עזרה לאימפריה העות'מאנית לצרפת, לבריטניה ולארצות הברית, אך פרט להשתתפות בצערו מהטורקים נענה בשלילה.
שני הצדדים סבלו ממגפת כולרה, ולבסוף הכריעה העדיפות המספרית והטכנולוגית, ובינואר 1874 נכנס הצבא ההולנדי לבנדה אצ'ה. ההולנדים האמינו כי ניצחו במלחמה, והודיעו על ביטול הסולטנות ועל סיפוח אצ'ה, אך בפועל נמלטו הסולטאן ואנשיו להרים והמשיכו משם במלחמת גרילה כנגד ההולנדים שהתבצרו בבנדה אצ'ה.
השליטים של הנמלים הקטנים הודיעו על כניעה להולנדים במטרה להסיר את המצור, אבל רבים מהם השתמשו בהכנסות שקיבלו במסחר על מנת לתמוך כספית בסולטאן. המלחמה באצ'ה התמשכה במשך שנים. הכוחות ההולנדים המתקדמים הפגיזו ושרפו כפרים והאוכלוסייה נמלטה להרים והמשיכה במאבק שקיבל אופי דתי של ג'יהאד כנגד הכופרים הנוצרים. ב-1881 הכריזו ההולנדים כי המלחמה הסתיימה, כשבשטח עדיין התנהלה מלחמה שעלתה לממשל הקולוניאלי הון ואלצה אותו להעלות מיסים באזורים אחרים של אינדונזיה של ימינו. למעשה בשנים 1883–1884 נסוג הצבא ההולנדי לבסיסיו באזור, ומרבית אצ'ה חזרה לשלטונו של הסולטאן. שני אישים הולנדים הצליחו להתגבר בסופו של דבר על ההתנגדות של האוכלוסייה לשלטון הולנד, החוקר סנוק הורחרוניה, שהתמחה בדת ובתרבות המוסלמית, והמפקד הצבאי ון הֵטס (J. B. van Heutsz). השניים היו אחראים לקביעת מדיניות שכוונה לשילוב מנהיגים חילוניים (Ulèëbalang) בממשל מחד, ולחימה בלתי מתפשרת במנהיגים הדתיים של המרד (העולמא) מאידך. ההולנדים היו נחושים למגר את המרד, בייחוד לאחר שלצד המניע הקולוניאלי ושמירת יוקרתם בעיני התושבים הצטרף המניע הכלכלי משהסתבר כי יש נפט באדמת אצ'ה. ב-1903 נכנע הסולטאן טונאקו דאוד שאה, אם כי הוא המשיך לתמוך בסתר במורדים, ובסופו של דבר הוגלה. במקביל אליו נכנע גם המפקד הצבאי הראשי של המורדים ושולב בממשל ההולנדי. העולמא המשיכו להילחם לפחות עשור אחר-כך, אם כי מרביתם נהרגו בקרבות של 1910–1912.
עדויות שנחשפו מוכיחות כי בלחימתם במורדים ביצעו ההולנדים מעשים הנחשבים בימינו כפשעי מלחמה על אף שמבחינת ההולנדים הסתיים המרד ב-1903, בהיסטוריוגרפיה של אצ'ה המרד מעולם לא הסתיים. עובדה היא שעם תום מלחמת העולם השנייה, כאשר השתלטו ההולנדים השתלטו על מושבותיהם, הם לא חזרו לאצ'ה. ב-1946 נכלאו מרבית המנהיגים החילוניים שהעמידו ההולנדים, וחלקם גם הוצא להורג.
שלטון יפני
במהלך מלחמת העולם השנייה השתלטו כוחות האימפריה היפנית על אצ'ה. בתקופה זו התחזקו העולמא והחליפו בשלטון את המנהיגים ששיתפו פעולה עם ההולנדים. בונקרים של בטון מתקופה זו עדיין מצויים בחופים הצפוניים ביותר של המחוז.
עצמאות אינדונזיה
עם תום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 פרצה מלחמת אזרחים בין הצד שתמך בחזרתם של ההולנדים בראשות המנהיגים האזרחיים (Ulèëbalang) שהעמידו ההולנדים בראש הממשל לבין אנשי הדת (העולמא) שתמכו במדינת אינדונזיה. אנשי הדת ניצחו וההולנדים אף לא ניסו לכבוש את אצ'ה מחדש במהלך מלחמת העצמאות של אינדונזיה. עם סיום הלחימה עמד מנהיג מפלגת העולמא, דאוד ברואה (Daud Bereueh) בראש הממשל הצבאי של אצ'ה.
המרד המוסלמי
לאחר העברת השלטון מממשלת הולנד לממשל האינדונזי ב-1949, צורפה אצ'ה למחוז הסמוך צפון סומטרה, החלטה שהובילה לתרעומת בקרב תושבי אצ'ה רבים בשל ההבדלים האתניים המרובים שבינם לבין עם הבאטאק הנוצרי ברובו המהווה רוב בצפון סומטרה. ההתמרמרות הפכה למרד גלוי ב-1953, שמטרתו הקמת מדינה מוסלמית (דארול אסלאם - Darul Islam) באצ'ה, מהלך שהוביל מנהיג מפלגת העולמא, דאוד ברואה. דיכוי המרד ארך שנים. ב-1959 נכנעה ממשלת אינדונזיה חלקית והעניקה לאצ'ה מעמד של "טריטוריה מיוחדת (Daerah istimewa), שאפשר לאצ'ה אוטונומיה נרחבת יותר מהממשל המרכזי בג'קרטה מאשר קיבלו מרבית האזורים האחרים באינדונזיה. לדוגמה, הממשל המקומי קיבל רשות להקים מערכת משפטית בלתי תלויה במערכת הלאומית. ב-1963 חתם דאוד ברואה על הסכם שלום שסיים את המרד המוסלמי.
תנועת אצ'ה החופשית
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, החלו חברת נפט וגז אמריקניות לנצל את משאבי הטבע של אצ'ה על פי הסכם עם הממשל האינדונזי המרכזי. טענות לחלוקה בלתי שוויונית של הרווחים בין הממשל המרכזי ותושבי המחוז הביא את חסן די טירו (Hasan di Tiro), לשעבר שגריר של דארול אסלאם, לקרוא לעצמאות אצ'ה. הוא הכריז על עצמאות אצ'ה ב-1976. בתחילה היו לתנועה תומכים מעטים, וחסן די טירו נאלץ לחיות בגלות בשוודיה. בינתיים בוצעה במחוז מדיניות הפיתוח הכלכלי והתיעוש של סוהארטו. בשלהי שנות ה-80 הובילו כמה אירועים ביטחוניים את הממשל המרכזי של אינדונזיה לנקוט צעדי דיכוי ולשלוח כוחות צבא לאצ'ה. פגיעות בזכויות האדם היו חזון נפוץ בעשור אחר-כך, והם גרמו להתמרמרות התושבים כנגד הממשל המרכזי.
בשלהי שנות ה-90 ניצלה תנועת אצ'ה החופשית את הכאוס ששרר בג'אווה ואת הממשל המרכזי הבלתי אפקטיבי, והחל השלב השני במרד, הפעם תוך תמיכה גדולה של תושבי אצ'ה. תמיכה זו הופגנה במשאל העם של שנת 2000 בבנדה אצ'ה שבו השתתפו קרוב לחצי מיליון איש (מתוך אוכלוסייה של ארבעה מיליון במחוז). הממשלה האינדונזית הגיבה ב-2001 בהרחבת האוטונומיה של אצ'ה על ידי מתן היתר לממשלה המקומית ליישם את חוקי השריעה בצורה נרחבת יותר, ואת הזכות לקבל ישירות השקעות מגורמי חוץ. ב-2003 הופעלה באצ'ה מערכת חוקים המתבססת על השריעה המוסלמית. עם זאת, אוטונומיה זו לוותה בצעדי דיכוי, וב-2003 החלה באצ'ה מתקפה צבאית והוכרז במחוז מצב חירום. המלחמה עדיין התנהלה שעה שפגע במחוז אסון הצונאמי של 2004.
אסון הצונאמי
האזורים לאורך החוף המערבי של אצ'ה, כולל הערים בנדה אצ'ה, קאלאנג ומאולאבו היו בין האזורים שנפגעו בצורה הקשה ביותר מהצונאמי שנוצר עקב רעידת האדמה באוקיינוס ההודי ב-26 בדצמבר 2004. בעוד שחלקים של בנדה אצ'ה, בירת המחוז, לא נפגעו, האזורים הקרובים לחוף, בייחוד בקמפונג ג'אווה (Kampung Jawa) ובמאוראשה (Meuraxa) נהרסו כליל. מרבית יתרת החוף המערבי נפגעה קשה, וערים רבות נעלמו לחלוטין. ערים אחרות לאורך החוף המערבי שנפגעו מהאסון כללו את להוקנגה (Lhoknga), לאופונג (Leupung), למנו (Lamno), פטק (Patek) ועוד. גם בחוף הצפוני והמזרחי היו נזקים. בין הערים שנהרסו באזורם אלו סמאלנגה (Samalanga) ולהוקסאומאווה (Lhokseumawe). כ-130,000 איש איבדו את חייהם ברעידת האדמה ובצונאמי באצ'ה, כ-200,000 נותרו ללא קורת גג. הטרגדיה של הצונאמי התרחבה עוד יותר, כאשר ב-26 במרץ 2005 התחוללה בים בין האיים סימאולו (Simeulue) שבאצ'ה לניאס (Nias) שבצפון סומטרה רעידת אדמה נוספת שהוערכה ב-9.1 בסולם מגניטודה לפי מומנט. רעידת האדמה השנייה גרמה למותם של 905 איש נוספים בניאס ובסימולו, הותירה עשרות אלפים נוספים חסרי קורת גג, והרחיבה את הטיפול בצונאמי גם לניאס. לפני הצונאמי של דצמבר 2004 מנתה האוכלוסייה באצ'ה 4,271,000 תושבים. ב-15 בספטמבר 2005 מנתה אוכלוסיית המחוז 4,031,589 תושבים.
בפברואר 2006, כשנה לאחר הצונאמי, עדיין התגוררו תושבים רבים במגורים זמניים, דמויי מחנות צבא, או באוהלים. הבינוי היה בעיצומו, אך בשל גודל האסון, ובעיות לוגיסטיות, ההתקדמות הייתה איטית. מרבית עבודת הבינוי נעשתה על ידי המקומיים תוך שימוש בתערובת של שיטות מסורתיות ובנייה מתועשת. המימון לבנייה הגיע מאנשים פרטיים, מארגונים בינלאומיים רבים ומכיסם של התושבים. הממשלה האינדונזית הציעה תחילה הקמת אזור חיץ בן 2 קילומטרים באזורים הנמוכים לאורך החוף שבו תיאסר בנייה קבועה, אך הצעה זו נדחתה על ידי התושבים המקומיים, בייחוד על ידי משפחות הדייגים התלויות לפרנסתם במגורים בסמוך לחוף.
ההשלכות של הצונאמי היו נרחבות יותר מההשפעה המידית על חייהם של תושבי אצ'ה שהתגוררו בסמוך לחוף ועל הרס ושיקום התשתיות. עקב האסון חתמה תנועת המרד האצ'ינית (GAM), שלחמה למען עצמאות מאינדונזיה במשך 29 שנים, ב-15 באוגוסט 2005 הסכם שלום (ראו הפסקה הבאה). התפישה שהצונאמי היה עונש בשל היחלשות הדבקות הדתית במחוז מוסלמי גאה זה הייתה אחד הגורמים לחיזוק חשיבות הדת לאחר הצונאמי. ניתן היה להבחין בהגברת יישום חוק השריעה, כולל הפעלה שנויה במחלוקת של משטרת השריעה. לאחר שהצרכים הבסיסיים של התושבים במגורים ובמזון התמלאו, החלו התושבים לדרוש שיפור איכות החינוך, הגדלת התיירות, ופיתוח תעשייה בת קיימא.
בפברואר 2009 פתחה ממשלת אינדונזיה בבנדה אצ'ה את מוזיאון הצונאמי של אצ'ה, מוסד שנוי במחלוקת בשל עלות הקמתו (5.6 מיליון דולרים שנלקחו מהקרן לשיקום הנזקים). המוזיאון מנציח את הצונאמי בעזרת תמונות, סיפורים אישיים וסימולציה של רעידת האדמה שגרמה לצונאמי.
הסכם השלום והבחירות המקומיות הראשונות
הצונאמי של 2004 עורר את תהליך ההידברות בין ממשלת אינדונזיה לתנועה לשחרור אצ'ה (GAM) שהביא לחתימת הסכם שלום בין הצדדים. הצונאמי הסב את תשומת הלב הבינלאומית לעימות, גרם להרס מחסני האספקה, וגם למותם של רבים משני הצדדים. מאמצים קודמים להשכין שלום נכשלו, אבל מכמה סיבות, כולל הצונאמי, הצליחו מאמצים אלו סוף סוף, ושלום השתרר לאחר 29 שנות לחימה. אינדונזיה שלאחר תקופת סוהארטו ותקופת הרפורמות הליברל-דמוקרטיות, עזרו לכונן אווירה מבטיחה יותר לשיחות השלום. הנשיא הנבחר החדש של אינדונזיה סוסיליו באמבאנג יודהויונו וסגן הנישא יוסוף קאלה תרמו רבות להצלחת התהליך. במקביל חלו שינויים פרסונליים בצמרת הפיקוד של תנועת המרד של אצ'ה, והארגון גם ספג אבדות רבות קודם לכן מפעילות צבא אינדונזיה, ולכן לא נותרה לו ברירה אלא לשאת ולתת עם הממשל המרכזי. כמתווך בשיחות השלום שימש הארגון הפיני Crisis Management Initiative בראשות נשיא פינלנד לשעבר מרטי אהטיסארי. הסכם השלום אליו הגיעו הצדדים נחתם ב-15 באוגוסט 2005. על פי תנאי ההסכם קיבלה אצ'ה אוטונומיה מיוחדת וכוחות הצבא נסוגו מהמחוז בתמורה להתפרקות ארגון GAM מנשקו. כחלק מההסכם שלח האיחוד האירופי 300 משקיפים לאצ'ה. משימתם הסתיימה ב-15 בדצמבר 2006 לאחר שנערכו בחירות מקומיות.
לאצ'ה ניתנה אוטונומיה נרחבת באמצעות החקיקה של ממשלת אצ'ה המכסה זכויות מיוחדות שעליהן הוסכם עוד ב-2002, כמו גם זכותם של תושבי אצ'ה להקים מפלגות פוליטיות מקומיות שייצגו את האינטרסים שלהם. עם זאת, הארגון משמר זכויות האדם מחה בטענה שיש לטפל בהפרות של זכויות אדם קודמות במחוז.
מנהל
בתוך אינדונזיה מוגדר אצ'ה לא כמחוז אלא כטריטוריה מיוחדת ("דארה איסטימוואה" - daerah istimewa), סיווג מנהלי המציין כי לאזור ניתנה אוטונומיה גדולה יותר מהממשל המרכזי בג'קרטה.
המחוז מחולק מנהלית ל-18 נפות (קָבּוּפּאטן - kabupaten) ו-5 ערים (kota). עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר היא בנדה אצ'ה השוכנת על החוף סמוך לקצה הצפוני של סומטרה. חלק מהנפות שואפות להגדיל את האוטונומיה שניתנה להם במטרה המוצהרת להגדיל את השליטה המקומית על הפוליטיקה והפיתוח.
הערות:
כלכלת אצ'ה
ענפי הכלכלה המסורתיים העיקריים במחוז הם חקלאות והפקה של נפט וגז. עם זאת, כמויות הנפט והגז המופקים מצויים בירידה. כלכלת המחוז עברה שינויים משמעותיים בעקבות אסון הצונאמי וסיום העימות הצבאי בין המורדים לממשלת אינדונזיה. למגזר השירותים תפקיד חשוב יותר מבעבר, ומגזר הבנייה צמח בצורה משמעותית הודות למאמצי השיקום וסחף אחריו את המחוז שכלכלתו צמחה (בניכוי נפט וגז) ב-7.4% ב-2007.
האינפלציה גאתה במחוז והגיעה לשיא שנתי של 41.5% בדצמבר 2005. מאז היא מצויה בירידה והייתה ביוני 2007 8.5%, קרוב לממוצע הלאומי של אינדונזיה שהוא 5.7%. קצב אינפלציה גבוה קבוע מעיד על כך שמדד המחירים לצרכן באצ'ה גדל בקצב הגבוה ביותר באינדונזיה. כתוצאה מכך השפיע קצב זה על האינפלציה ועל רמות השכר. על אף שקצב האינפלציה הואט רשם מדד המחירים לצרכן גידול מתמשך מאז הצונאמי. בהשוואה לשנת 2002 גדל מדד המחרים לצרכן ביוני 2007 ל-185.6 בעוד שמדד המחרים לצרכן הממוצע לכל אינדונזיה גדל בתקופה זו ל-148.2. בכמה מהמגזרים, היו עליות שכר נומינליות, לדוגמה, בענף הבנייה שבו צמח השכר הנומינלי של העובדים לכמעט 60,000 רופיות אינדונזיות ליום מ-29,000 רופיות ליום שהיה השכר קודם לצונאמי. עובדה זו השתקפה בשכר המינימום במחוז שגדל ב-55% מ-550,000 לפני הצונאמי ל-850,000 ב-2007, בהשוואה לגידול של 42% במחוז צפון סומטרה הסמוך מ-537,000 ל-761,000 רופיות.
רמות העוני באצ'ה גדלו מעט ב-2005 לאחר הצונאמי, אך פחות מהמצופה. רמת העוני צנחה ב-2006 לרמה שמתחת לרמה שלפני הצונאמי, דבר שהעיד על כך שהגידול בעוני כתוצאה מהצונאמי היה קצר מועד, וקרוב לוודאי שפעילות השיקום וסוף העימות הם שאפשרו צניחה זו. עם זאת, רמת העוני באצ'ה גבוהה משמעותית מאשר בשאר אינדונזיה, מה שיחייב עזרה ממשלתית להבטיח מניעת משבר כלכלי לאחר שהשגשוג עקב הגידול העצום בבנייה לאחר הצונאמי יגיע לקיצו.
קבוצות תרבותיות אתניות
השפה הנפוצה ביותר בין תושבי המחוז היא אצ'נית. שפה זו שייך למשפחת השפות הצ'אמו-אצ'ה, שנציגיה האחרים נמצאים בעיקר בווייטנאם ובקמבודיה, והיא קרובה מאוד למשפחות השפות המלאיות. מילים רבות ממלאית וערבית נקלטו באצ'נית הכתובה מסורתית בג'אווי (אימוץ של הכתב הערבי). דוברים של אצ'נית מצויים גם בנפות לאנגקאט (Langkat) ואסהאן (Asahan) בצפון סומטרה ובמחוז קדאה במלזיה, ובעבר הייתה השפה השלטת בפנאנג. אלאס (Alas) וקלאוט (Kluet) הן שפות קרובות בקרב עם הבאטאק (Batak). מקורה של שפת הג'אמיי (Jamee) הוא בשפת המינאנגקבאו ממערב סומטרה, עם מעט שינויים והבדלים.
אצ'ה הייתה פעם מקום המפגש לאנשים מאומות רבות, ובין תושבי אצ'ה של ימינו יש צאצאים של ערבים, טורקים והודים. לפני הצונאמי היו באזור מאוראוהום דאייה (Meureuhom Daya) מספר רב של אנשים בעלי עור בהיר, בלונדינים בעלי עיניים כחולות, והמסורת המקומית מייחסת את מוצאם לטורקים או לפורטוגזים.
שנבוב (סוג)
שנבוב (שם מדעי: Orycteropus) הוא סוג של יונק ממשפחת השנבוביים שבסדרת השנבובאים. המינים השייכים לסוג זה חיו החל מתקופת המיוקן, ומוצאם הוא באפריקה בלבד. הוא משתייך לקבוצת היונקים האפריקאים - אפרותריה, לצד הפילאים, השפנאים והארכפיים. הסוג תואר לראשונה ב-1798 בידי החוקר ז'ורז' קיוויה ומשמעותו מלטינית: "רגל חופרת".
המין הקיים היחיד בסוג זה הוא השנבוב (Orycteropus afer). עוד 3 מינים שנכללו בסוג בעבר נכחדו. מין זה הוא אוכל נמלים וטרמיטים בעל לשון ארוכה, אך הוא כמעט חסר שיניים. הוא פעיל בלילות ונע באיטיות רבה. עם זאת הוא יכול להתחפר במהירות באדמה באמצעות טפריו הגדולים.
מנואל טוריזו
מנואל טוריזו זפטה (בספרדית: Manuel Turizo Zapata; נולד ב-12 באפריל 2000), הידוע כמנואל טוריזו או בכינויו MTZ, הוא זמר קולומביאני.
ביוגרפיה
טוריזו נולד וגדל במונטריה. הוא החל ליצור מוזיקה בגיל 13. בשנת 2016, זכה לפופולריות לראשונה עם צאתו של השיר "Una Lady Como Tú". באוגוסט 2019 יצא אלבום הבכורה שלו, ADN. המוזיקה של טוריזו מכילה השפעות של מוזיקת פופ, טראפ וואיינאטו, והמנעד הווקאלי שלו מסווג כבריטון. ב-2022 הוציא טוריזו את הלהיט "La Bachata", שהגיע למקום השישי במצעד הבילבורד גלובל 200 ולראש מצעד האירפליי הלטיני של בילבורד.
דוד מגיד
דוד מגיד (1862–1942) היה סופר וחוקר תולדות ישראל ותרבות יהודית. נולד בוילנה. בנו של המלומד הלל נח מגיד שטיינשניידר. עבודותיו הספרותיות של דוד מגיד בעברית, יידיש ורוסית מקיפות נושאים רבים ומגוונים, בתולדות עם ישראל ותרבותו: אמנות, פולקלור ואמונה, מוזיקה יהודית. הוא התמקד בחקר העת העתיקה וימי הביניים.
חייו
דוד מגיד השלים את חוק לימודיו בסנט פטרבורג, ושם התגורר. בין השנים 1890–1897 לימד שם בתיכון יהודי ושימש מורה לדת היהודית גם בתיכונים מטעם הממשלה הרוסית. בשנת 1918 החל לעבוד כספרן ליהדות במדור לאוריינט בספריה הממשלתית של סנט פטרסבורג. בשנת 1921 התמנה לפרופסור להיסטוריה של האמנות במכון הרוסי לעמי אסיה. בשנת 1925 הפך לפרופסור היהודי הראשון לשפה העברית באוניברסיטת לנינגראד.
חיבוריו
בצעירותו, שימש דוד מגיד אחד ממזכיריו של שמואל יוסף פין וסייע לו בהדפסת חיבוריו 'האוצר' (1903-1884) ו'כנסת ישראל' (1900-1886)- ביוגרפיה של מלומדים וסופרים יהודיים. דוד מגיד פרסם מאמרים רבים בכתבי עת יהודיים, וכן תרם ערכים לאנציקלופדיה הרוסית (Yevreiskaya Entziklopedia). הוא ערך לדפוס (1897) את החיבור 'צמח דוד' מאת דוד בן מרדכי כוכיזוב, וערך גם את 'לוח התחיה'. שם העט העברי של דוד מגיד היה 'צפוני מערבי'. פרסומיו העבריים כוללים גם את תולדות מרק אנטוקולסקי ('הפרופיסור מרדכי בן מתתיהו אנטוקולסקי :קצור תולדותיו ופרשת עבודתו בשדה מלאכת המחשבת עד היום הזה', ורשה 1897), ומונוגרפיה על מרדכי אהרן גינצבורג. עבודה ביבליוגרפית שלו -רשימת פרסומיו של א. הרכבי - הושלמה ופורסמה בעזרתו של אברהם פוזנסקי (1909). פרסומיו בשפה הרוסית עסקו בעיקרי האמונה היהודית ובליטורגיה, והיסטוריה של יהדות הקווקז. הוא הכין מהדורה רב-לשונית של התנ"ך עם כ40 שפות ודיאלקטים שונים. עבודה אחרת שלו עניינה זכרונותיו על חיי אביו ועל משכילי וילנה הראשונים, נתפרסמה ביידיש ב'פון נאענטן עבר' (1937). הוא גם השלים והוציא לאור את חיבורו של אביו 'תולדות משפחות גינצבורג' (1899).
שחפית שוניות
שַׁחֲפִית שׁוּנִיּוֹת (שם מדעי: Sterna repressa) הוא מין של עוף מים ממשפחת השחפיתיים. היא מצויה סביב חופי הים האדום, מסביב לקרן אפריקה ועד קניה, במפרץ הפרסי ולאורך החוף האיראני עד פקיסטן ומערב הודו.
בישראל היא מבקרת קבועה במפרץ אילת, בעיקר בחודשי הקיץ (מאי–אוגוסט), אז לעיתים נראים עשרות פרטים. מזדמנת נדירה ביותר לחוף הים התיכון. בקיץ 2015 תועד קינון ראשון בארץ: זוג הטיל ביצה מול חופי אילת, אך ניסיון הקינון הראשון נכשל. מאז היא היו כמה קינונים מוצלחים.
טקסונומיה ואטימולוגיה
השם המדעי של הסוג Sterna מגיע מאנגלית עתיקה מהשמות Stern, Steam או Starn שניתנו למרומית השחורה (מתבסס על “Sterna” שטבע קונרד גסנר ב-1555). שם המין הספציפי repressa מגיע מלטינית מהמילה repressus מאופק, עצור (מ-reprimere, לעצור בעד-, להדחיק).
זהו מין מונוטיפי, כלומר לא הובחנו תת-מינים שונים.
תיאור
מעט קטנה משחפית ים, ומעופה קליל יותר. אורך גופה 32–34 ס"מ, מוטת כנפיה 58–63 ס"מ, ומשקלה 75–140 גרם. בכל הניצויים החלקים העליונים כהים, כולל העל-שת והזנב. המקור ארוך יותר מזה של שחפית ים והרגליים קצרות יותר. לבוגרים חלקים תחתונים בגוון אפור כהה למדי, המנוגד ללחי הלבנבנה, ושפת זרימה כהה בתת-כנף, המזכיר את הדגם של מרומית לבנת-לחי; אך זו קטנה יותר וזנבה קצר מאד. בתנאי תאורה מסוימים שחפית ים עלולה להיראות גם בעלת חלקים תחתונים אפורים, אך הזנב והעל-שת שלה תמיד לבנים. פרטים צעירים דומים מאד לשחפית ים אך לרוב הניצוי שלהם מודגש יותר.
תפוצה ובית גידול
שחפית השוניות מצויה בקניה, סומליה, ג'יבוטי, אריתריאה, סודאן, מצרים, ערב הסעודית, תימן, עומאן, איחוד האמירויות הערביות, קטר, בחריין, כווית, עיראק, איראן, פקיסטן והודו. רוב אוכלוסיית המין נודדת, אם כי פרטים ממזרח אפריקה עשויים להישאר שם כל השנה.
המין שוכן בחופים טרופיים ובמקווי מים פנימיים, ונוהג לתור אחר מזון לרוב בטווח של עד 3 ק"מ מהחוף מעל שוניות אלמוגים.
קינון
היא מתרבה במושבות של 10–200 זוגות. מושבות אלו יכולות להיות מורכבות מערבוב של מגוון מיני שחפיות. הקן שלה הוא שקע רדוד הממוקם על איי סלע, חול, חצץ או אלמוגים, משטחי חול חשופים ואדמה פתוחה דלילה בצמחייה על דיונות חול ומעל סימון גאות המים בחופים.
תזונה
תזונתה של שחפית השוניות מורכבת בעיקר מדגים (בגודל קטן (5 ס"מ), בין השאר מאדרונים, סרדינים, Alosinae, מליחים, Tenualosa ilisha, ומנהדנים) וחסרי חוליות.
השחפיות עוקבות בדרך-כלל אחר דגים טורפים ויונקים ימיים וצוללות כדי לצוד מתוך להקות הדגים הנדחפות כלפי פני-הים על-ידי הטורפים הגדולים יותר. הם גם מלקטות את הטרף מעל פני המים. כמו-כן, הן גם מחפשות אחר מזון במים רדודים.
סטטוס
למין זה טווח תפוצה נרחב ואוכלוסייה גדולה. למרות שמגמת האוכלוסייה העולמיות מראה סימני ירידה, המין אינו מוגדר כמתקרב לסף פגיעות, ומסווג ברמת סיכון "ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN). אוכלוסיית המין נאמדה ב-2006 בכ-600,000 פרטים, מה שמתרגם לכ-400,000 פרטים בוגרים.
מאמינים שאיסוף ביצים גרם לירידה מהירה במספר מושבות קינון, כאשר באוכלוסייה מהאי שידוואר (איראן) תועדה ירידה מכ-300,000 זוגות ב-1972 לפחות מ-30,000 ב-1977. מאמינים שאיסוף הביצים יימשך, אך בקצב מופחת ככל ששוק הביצים יורד. בהודו, המין נמצא בעבר כמזוהם ב-PCB ברמות שעלולות להשפיע על התפתחות העוברים.
טרנספורמציה קנונית
במכניקה אנליטית, קואורדינטות קנוניות הן קואורדינטות המקיימות את משוואת המילטון ביחס לפונקציית המילטוניאן. טרנספורמציה קנונית היא מעבר של תיאור המערכת מסט אחד של קואורדינטות קנוניות לסט אחר של קואורדינטות קנוניות. טרנספורמציה כזו יכולה להיכתב באופן ישיר באמצעות משוואות טרנספורמציה מהצורה. ההמילטוניאן של המערכת יכול להשתנות בתהליך הטרנספורמציה.
במכניקה לגראנז'ית, המערכת מתוארת על ידי פונקציית הלגראנז'יאן שהיא פונקציה של הקואורדינטות והמהירויות המוכללות. כל טרנספורמציה של הקואורדינטות המוכללות יחד עם הגדרה של תנעים מוכללים חדשים  היא טרנספורמציה קנונית. טרנספורמציות מסוג זה נקראות טרנספורמציות נקודה (point transformation). טרנספורמציות קנוניות הן כלליות יותר, ומכילות טרנספורמציות שאינן טרנספורמציות נקודה.
טרנספורמציות קנוניות שלא כוללות את הזמן באופן מפורש נקראות טרנספורמציות קנוניות מוגבלות.
פיתוח באמצעות פונקציה יוצרת
נסתכל בשני סטים של קואורדינטות קנוניות עם ההמילטוניאן  ו- עם ההמילטוניאן. מאחר שהקורדינטות הן קנוניות, הן מקיימות את עיקרון הפעולה המינימלית של המילטון, כלומר:
השוויון הזה מחייב ש:
טרנספורמציות קנוניות בהן נקראות טרנספורמציות נרחבות (extended canonical transformation). ניתן לבצע טרנספורמציה מהצורה (טרנספורמציית כזו נקראת טרנספורמציית סקאלה), כך שהטרנספורמציה מ- ל-  היא טרנספורמציה עבורה \lambda=1. כלומר כל טרנספורמציה היא הרכב של טרנספורמציה קנונית בה \lambda=1 על טרנספורמציית סקלה, ולכן מתייחסים רק לטרנספורמציות קנוניות בהן \lambda=1. המשך הפיתוח יתייחס אף הוא רק לטרנספורמציות כאלה, המקיימות:
הפונקציה F היא פונקציה ממרחב המכפלה של מרחב הפאזה והזמן. מאחר שמרחב הפאזה נפרס על ידי המשתנים המקוריים, ובשימוש במשוואות הטרנספורמציה, ניתן לפעמים לכתוב את הפונקציה F כפונקציה עבורה חלק מהמשתנים הן הקואורדינטות הקנוניות הישנות וחלק מהמשתנים הן בקואורדינטות החדשות. אם ניתן לייצג את F כפונקציה בה בדיוק חצי מהמשתנים הן בקואורדינטות החדשות וחצי הן בקואורדינטות הישנות, ניתן להשתמש בפונקציה F כדי לקשר בין מערכות הקואורדינטות. במקרה כזה, היא נקראת הפונקציה היוצרת של הטרנספורמציה.
פונקציה יוצרת מסוג ראשון
אם הפונקציה היוצרת מוצגת כפונקציה של הקואורדינטות המרחביות החדשות והישנות -, השוויון למעלה נותן:
שוויון זה יכול להתקיים רק אם:
קשרים אלו קובעים את הקשרים בין הקואורדינטות החדשות לישנות, ומגלות את ההמילטוניאן החדש.
לדוגמה: ניתן לבחור. ומכאן:. כלומר הקואורדינטות המרחביות החדשות הן התנעים הקנוניים הישנים, והתנעים הקנוניים החדשים הם מינוס הקואורדינטות הישנות. דוגמה זו מדגישה את המעמד העצמאי של הקואורדינטות והתנעים הקנוניים בתיאוריה ההימלטוניאנית. למעשה, הקואורדינטות המרחביות לאו דווקא מקושרות למרחב, והתנעים הקנוניים אינם בהכרח מייצגים תנע במשמעות של מסה כפול מהירות. ההבדלה בין הקואורדינטות לתנעים מופיע רק בסימן של משוואות המילטון, ובשינוי סימן ניתן להחליף את תפקודיהם.
פונקציה יוצרת מסוג שני
אם הפונקציה היוצרת מוצגת כפונקציה של הקואורדינטות המרחביות הישנות והתנעים הקנוניים החדשים -, השוויון למעלה נותן:
שוויון זה יכול להתקיים רק אם:
פונקציה יוצרת מסוג זה משמשת בפיתוח משוואת המילטון-יעקובי. אם הפונקציה היוצרת היא פונקציה ליניארית של התנעים הקנוניים \mathbf{P} כלומר נקבל ש  והטרנספורמציה היא טרנספורמציית נקודה.
פונקציות יוצרות כלליות
באופן דומה, ניתן להגדיר פונקציות יוצרות מסוג שלישי ורביעי  או פונקציות יוצרות כלליות שמוצגות כשחלק מהקואורדינטות הן הקואורדינטות המרחביות וחלקן הן התנעים הקנוניים. לדוגמה: בשני ממדים ניתן לכתוב.
פיתוח ישיר
כאשר הטרנספורמציה לא תלויה ישירות בזמן, ההמילטוניאן של המערכת לא מתשנה עם הטרנספורמציה. נסתכל בטרנספורמציה מהצורה. מתקיים:
בנוסף מתקיים:
ולכן אם ורק אם. באופן דומה ניתן להסתכל על ולקבל.
תנאים אלו נקראים התנאים הישירים עבור טרנספורמציות קנוניות מוגבלות.
סוגרי פואסון
סוגרי פואסון מוגדרים עבור כל סט של קואורדינטות קנוניות וכל שתי פונקציות על ידי. סוגרי פואסון של קואורדינטות קנוניות אחרות מקיימת:
.
יחסים אלו משמשים להוכיח שסוגרי פואסון אינווריאנטים תחת טרנספורמציה קנונית. כלומר לכל שתי פונקציות מתקיים. תוצאה זו מאפשרת לנסח את חוקי המכניקה באמצעות שימוש בסוגרי פואסון, ללא הגדרת מערכת קואורדינטות כלל. לדוגמה: עבור כל פונקציה מתקיים. ולכן מציאת סוגרי פואסון של פונקציה עם ההמילטוניאן של המערכת מאפשרת לדעת את התפתחות הפונקציה בזמן. לפיתוחים אלו חשיבות רבה במציאת חוקי שימור, ובמעבר למכניקת הקוונטים בה מוחלפים סוגרי פואסון בקומוטטורים של אופרטורים הרמיטיים.
משפט ליוביל
משפט ליוביל קובע שהנפח במרחב הפאזה לא משתנה תחת טרנספורמציות קנוניות, כלומר מתקיים. ההוכחה מתבססת על חישוב האינטגרל באמצעות היעקוביאן והוכחה שהיעקוביאן שווה 1 באמצעות התנאים הישירים.
אבל היעקוביאן מקיים:, כשהשוויון האחרון מתקבל מהתנאים הישירים.
דוגמה
נתבונן בדוגמה של מתנד הרמוני חד־ממדי. מתנד כזה יכול להיות מתואר באמצעות הקוארדינטות הקנוניות q,p המתארות את המיקום והתנע הקווי של החלקיק, ומקיימות את ההמילטוניאן. נרצה שההמילטוניאן בקואורדינטות החדשות יהיה פונקציה של התנע הקנוני בלבד. תנאי זה מתקיים אם נבחר. נחפש פונקציה יוצרת מסוג ראשון לטרנספורמציה כזו. נקבל ש ולכן ומכאן ניתן להפוך את הקשרים ולקבל:
. ההימלטוניאן בקואורדינטות החדשות הוא פשוט ולכן  כשהקבוע c נקבע על ידי תנאי ההתחלה ו- כש-E היא האנרגיה הקבועה והידועה של המערכת. בסה"כ התקבל שהוא הפתרון הידוע למתנד הרמוני. השיטה אותה הצגנו, בה ההמילטוניאן הופך להיות פונקציה של התנעים הקנוניים בלבד ולא של הקואורדינטות המרחביות הקנוניות, היא שיטה שניתנת ליישום כללי ומסייעת בפתרון בעיות מסובכות יותר מהמתנד ההרמוני הפשוט.
מרסל ג'ייקובס
ביוגרפיה
ג'ייקובס נולד באל פאסו לאב אפרו-אמריקאי ואם איטלקייה, איתם עבר לברשה עוד לפני שהיה בן חודש. הוא התחיל להתאמן באתלטיקה כשהיה בן 10, תחילה בריצות קצרות ולאחר מכן החל להתאמן גם בקפיצה לרוחק.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכה ג'ייקובס בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בשיא אירופה חדש של 9.80 שניות, לפני פרד קרלי מארצות הברית (9.84 שניות) ואנדרה דה גראס מקנדה (9.89 שניות). עוד בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אירופה חדש לאחר שסיים שלישי במקצה בתוצאה של 9.84 שניות, ושיפר בשתי מאיות את השיא בו החזיקו במשותף פרנסיס אוביקוולו מפורטוגל וג'ימי ויקו מצרפת. בריצת שליחים 4x100 ביחד עם לורנצו פאטה, אסאוסה דסאלו ופיליפו טורטו בשיא לאומי חדש של 37.50 שניות, לפני בריטניה (37.51 שניות) וקנדה (37.70 שניות). תוצאה זו מדרגת את איטליה במקום חמישי בעולם ושני באירופה בכל הזמנים. כבר בשלב המוקדמות הרביעייה האיטלקית קבעה שיא לאומי חדש של 37.95 שניות.
אלוף עולם באולם
באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד, סרביה ב-19 במרץ 2022 הוא זכה במדליית זהב בריצת 60 מטר בשיא אירופה ובתוצאת השנה בעולם של 6.41 שניות, לפני כריסטיאן קולמן (6.41 שניות) ומרווין ברייסי (6.44 שניות), שניהם מארצות הברית.
אולם
ריצת 60 מטר: 6.41 שניות (2021), שיא אירופה
דוד מוסינזון
דוד מוסינזון (22 במרץ 1906 – 14 בספטמבר 1938) היה וטרינר תושב עפולה וחבר בארגון "ההגנה" שנהרג בימי מאורעות תרצ"ו–תרצ"ח, עם שני חבריו, חיים שטורמן ואהרן אטקין, כשרכבם עלה על מוקש בעמק בית שאן, כשהיו בשליחות מוסדות היישוב לאיתור מקומות להקמת יישובים חדשים במסגרת חומה ומגדל. על שם שלושתם נקרא גן השלושה בעמק המעיינות למרגלות הר הגלבוע.
ילדותו ונעוריו
דוד מוסינזון נולד בשנת 1906 בעיר ברן בירת שווייץ כבנו של ד"ר בן-ציון מוסינזון שהיגר לעיר מרוסיה ללמוד פילוסופיה וביקורת המקרא ובשנת 1906 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת ברן. בשנת 1907 עלתה המשפחה לארץ ישראל. והשתקעה בתל אביב. האב התקבל לעבודה כמורה לתנ"ך בגימנסיה העברית ביפו (לימים הגימנסיה העברית "הרצליה") ובשנת 1909, שעברה הגימנסיה מיפו לתל אביב התמנה למנהל הגימנסיה.
בשנת 1925, עם סיום למודיו בגימנסיה, יצא עם חבר ללימודים בשם דוד גוט לטיול בארץ ישראל. הם צילמו את נופי הארץ ובתום הטיול הכינו שני אלבומים זהים שהכילו 650 צילומים ממטולה בצפון ועד עזה ויריחו בדרום. משנת 2013 שמורים הצילומים בספרייה של אוניברסיטת חיפה.
לימודיו בחו"ל
לאחר לימדיו בגימנסיה עשה דוד מוסינזון שנת שירות ולימודים בבית-הספר החקלאי במקווה ישראל. לאחר סיום עבודתו שם נסע להולנד, ובשל רצונו להשתלם בטיפול בבקר עבד שנתיים כרפתן. לאחר מכן נסע לבריטניה ולמד וטרינריה באוניברסיטת גלאזגו והצטיין בלימודו. הוא היה ממקימיו ומפעיליו של סניף תנועת הנוער הבונים בגלאזגו. בגמר לימודיו קיבל תואר דוקטור לווטרינריה. הוא רצה עוד להמשיך ולהשתלם במחלות טרופיות של בעלי חיים במכון מיוחד לענף זה בלונדון אך לא נתקבל מאחר שלא היה נתין של מושבה בריטית. לבקשת הפרופסור שלו הוא המשיך לעבוד בסקוטלנד במחקר ובעבודה למניעת מחלת הפה והטלפיים בצאן.
שובו לארץ ישראל
כשחזר לארץ בשנת 1931 עבד תחילה בתחנה הנסיונית החקלאית ברחובות, ולאחר מכן עסק במקצועו בבנימינה ובראשון-לציון ובהמשך שימש בירושלים כרופא ראשי באגודת צער בעלי חיים. הוא קיבל משרה ממשלתית כווטרינר האזורי של עמק יזרעאל והגליל התחתון והפעיל שתי מרפאות בעפולה ובנצרת ובשנת 1936 השתקע עם אשתו ורדה רוז ילידת סקוטלנד בעפולה. בשנת 1937 נולד להם בן.
בתפקידו כווטרינר האזורי פעל בכל יישובי העמק היהודיים והערביים כאחד. בימי המאורעות המשיך לנסוע לכפרים הערביים ולהגיש עזרה לפלחים שאת שפתם ומנהגיהם הכיר היטב. לצד עבודתו היה פעיל באגודת "הפועל" בעפולה וכחבר ארגון "ההגנה" היה מעורב בענייני הביטחון וההתיישבות באזור העמקים.
ההלוויה והאבל
ארונו של דוד מוסינזון הועבר לבית הפועלים, בניין ההסתדרות בעפולה. לצידיו ניצב משמר כבוד של נוטרים. אבל כבד שרר בעפולה. סניף "הפועל" בעפולה הכריז על שבוע אבל בו תושבת פעילותו. בתי הקפה בעיר הודיעו על ביטול הנגינה והריקודים במוצאי שבת הקרובה. למחרת, ב-15 בספטמבר, יצא הארון מעפולה לתל אביב והונח בגימנסיה הרצליה. המחנך והסופר ד"ר חיים הררי נשא דברי הספד. משם יצא מסע ההלוויה לבית הכנסת הגדול שם נשא דברי הספד הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, רבה הראשי של העיר. אלפים ליוו את מסע ההלוויה. דוד מוסינזון נקבר בחלקת ההגנה וההעפלה של בית הקברות נחלת יצחק. ליד הקבר ספד לו אביו, ד"ר בן ציון מוסינזון, ואמר: "זכית לכך כי על במותיך נפלת, בני. מילאת חובתך בשקט ובאמונה... חינכנו אותך ברוח נאמנות ובהקרבה לעם. עתה החזרנו אותך לאדמה. כל אשר היה לנו, חלק גדול מחיינו ונשמתנו, הנחנו בקבר זה. אילו היינו צריכים להתחיל מחדש, אילו ידענו מראש מה יהיה בסופו, היינו עושים כך שנית כי זוהי הדרך האמיתית".
שני הקורבנות האחרים של הפיגוע נקברו בקיבוציהם, חיים שטורמן בעין חרוד ואהרן אטקין בגבע.
ההנצחה
שמם של דוד מוסינזון ושני חבריו מונצח במספר מקומות בעמק יזרעאל וסביבתו. בעירו עפולה הוקם על ידי המועצה המקומית בשנת 1940, במלאת שנתיים למותו, גן עירוני במרכז העיר שנקרא בתחילה "גן דוד" וכיום "כיכר דוד". הגן הלאומי, "גן השלושה" בעמק המעיינות, הוא הסח'נה, נקרא על שם שלושתם. על שמו של חיים שטורמן נקראים קיבוץ מעוז חיים, המוזיאון האזורי של עמק יזרעאל, "בית שטורמן" בעין חרוד, שנוסד בשנת 1941, לוח זיכרון לזכרם הוצב בעמק המעיינות בסמוך למקום הפיגוע, ליד היישוב הקהילתי תל תאומים. ב-14 באוגוסט 2018, במלאת 80 שנה לנפילתם נערך במקום טקס לזכרם בו נחשף הלוח שעבר חידוש. לזכרו של אטקין נבנה בית טבע ובית כיתות בקיבוץ גבע "בית אתקין" (1940, אדריכל שמואל ביקלס)
ג'ייסון אהרון
ג'ייסון אהרון (באנגלית: Jason Aaron; נולד ב-28 בינואר 1973) הוא קומיקסאי הידוע בעבודתו על כותרים כמו תור, הצד השני, המעניש, המקורקף , ווולברין.
ילדותו ונעוריו
ג'ייסון אהרון נולד בג'ספר, אלבמה. בן-דודו, גוסטב הספורד, שכתב את הרומן החצי-אוטוביוגרפי "השורט-טיימרז" (1979), עליו התבסס הסרט העלילתי "מטאל ג'אקט" (1987) השפיע רבות על אהרון. אהרון החליט שהוא רוצה לכתוב קומיקס עוד בילדותו, ואף על פי שאביו היה סקפטי כאשר אהרון הודיע לו על שאיפה זו, אמו לקחה את אהרון לחנויות בתי מרקחת, שם היה רוכש חוברות קומיקס, שאת חלקן הוא עדיין מחזיק בימינו.
אהרון סיים את בית הספר התיכון של מחוז שלבי. לאחר מכן למד באוניברסיטת אלבמה בבירמינגהם, שם סיים תואר ראשון באנגלית.
קריירה
הקריירה של אהרון בקומיקס החלה בשנת 2001 כאשר זכה בתחרות חיפוש כישרונות של מארוול קומיקס עם תסריט סיפור גיבוי בן שמונה עמודים של וולברין. הסיפור, שהתפרסם בוולברין מס' 175 (יוני 2002), איפשר לו לשלוח רעיונות נוספים לסיפורים לעורכים.
בשנת 2006 הגיש אהרון הגשה עיוורת לורטיגו, חותם של DC קומיקס, שפרסמו את עבודתו הגדולה הראשונה, סיפור מלחמת וייטנאם בשם "הצד השני", שהיה מועמד לפרס אייזנר למיני סדרה הטובה ביותר. אהרון מתייחס להצלחה זו כאל "הפעם השנייה" שהוא פרץ לתעשיית הקומיקס. בעקבות זאת, ורטיגו ביקשו ממנו לשלוח רעיונות נוספים, שהובילו לסדרה "מקורקף", סדרה בבעלות יוצרים המתארת חיים על השמורה האינדיאנית הבדיונית "ערבה רוזה", שצויר על ידי האמן ר.מ. גוורה.
בשנת 2007 כתב אהרון חוברת וואן-שוט עבור פרויקט "עונת הפיילוט" של "ריפקלאוו" עבור Top Cow. מאוחר יותר באותה שנה, עורך מארוול, אקסל אלונסו, שהתרשם מ"הצד השני" ו"מקורקף", שכר את אהרון לכתוב גליונות של וולברין, הפנתר השחור ובסופו של דבר, ריצה מורחבת על גוסט ריידר שהחלה באפריל 2008. עבודתו המתמשכת על הפנתר השחור כללה גם חיבור עם הקרוסאובר "הפלישה הסודית" עם דייוויד לפאם בשנת 2009.
בינואר 2008 הוא חתם על חוזה בלעדיות עם מארוול, כאשר עבודתו על "מקורקף" עבור וורטיגו מוחרגת מן ההסכם. ביולי אותה שנה כתב את גם את גיליון הפינגווין של ה"אסיילום של הג'וקר", גם הוא בהחרגה מהסכם הבלעדיות.
לאחר ריצה קצרה של ארבע גליונות של וולברין בשנת 2007, אהרון חזר לדמות עם הסדרה הרצה "וולברין: נשק אקס", שהושק במקביל לסרט העלילתי "אקס-מן המקור: וולברין". אהרון העיר, "עם וולברין: נשק אקס ננסה לערבב דברים ככה מקשת לקשת, כך שהקשת הראשונה היא סוג אופייני של סיפור פעולה חשאית אבל הקשת השנייה תקפוץ בדיוק באמצע של סיפור מז'אנר אחר לחלוטין, " בשנת 2010, הסדרה הושקה מחדש כ"וולברין". בהמשך, אהרון השתתף גם בסדרת "וולברין והאקס-מן" לאחר שכתב את הסדרה הראשית של "אקס-מן: פילוג". לאחר מכן המשיך אהרון עם השקה מחודשת של הענק הירוק בשנת 2011 ו- תור: אל הרעם בשנת 2012. אהרון והאמן מייק דאודאטו שיתפו פעולה בסדרה המוגבלת של החטא המקורי בשנת 2014. במהלך ריצתו על ת'ור, הוא יצר את הגרסה הנשית של ת'ור וכתב את ההשקה המחודשת של הכותר.
החל משנת 2017, אהרון כתב את קומיקס של "מלחמת הכוכבים" עבור מארוול, שמתאר את השתלשלות האירועים בין תקווה חדשה והאימפריה מכה שנית, וכן המשיך בעבודתו על דוקטור סטריינג', תור, והסדרות המקוריות "ממזרים דרומיים" עם האמן ג'ייסון לאטור ו"הארורים" עם ר.מ. גוורה במפורסמים אצ אימג' קומיקס. בשנת 2018, הוא השיק מחדש את תור עם האמן מייק דל מונדו ואת האוונג'רס עם האמן אד מקגינס. בשנת 2019 אהרון והאמן מחמוד א. אסר השיקו את קונאן הברברי לאחר שמארוול החזירה לעצמה את הזיכיון לדמות.
בכנס סן-דייגו קומיק-קון 2019 הוכרז כי הריצה של אהרון על תור אשר מתארת כיצד ג'יין פוסטר רכשה את כוחותיו של אל הרעם, תהווה את הבסיס לעלילת הסרט תור: אהבה ורעם (2022), כחלק מהפאזה הרביעית ביקום הקולנועי של מארוול.
חייו האישיים
אהרון עבר לקנזס סיטי, קנזס בשנת 2000, יום לאחר שחרורו של סרט האקס-מן הראשון.
בהתייחסו לנושאים הדתיים בעבודתו, אומר אהרון שהוא גדל כבפטיסט הדרומי, אך מאז יצא בשאלה: "אני אתאיסט במשך שנים רבות, אך נשארתי מוקסם מהדת. אם כבר, הוקסמתי יותר מהדת והאמונה לאחר שאיבדתי את שלי."
ויש
ויש (בהונגרית: Viss) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בויש חיו מעט יהודים והקהילה היהודית הייתה משותפת עם קנזלה וזלקוד.
צ'רנוביל: אזור ההרחקה
"צ'רנוביל: אזור ההרחקה" («Черно́быль. Зо́на отчужде́ния») סדרת הטלוויזיה רוסית שהופקה על ידי SineLab Production (СинеЛаб Продакшн; עונה 1) וחברת RatPack Production (עונה 2) בהזמנת ערוצי הטלוויזיה TNT ו-TV-3. העונה הראשונה שודרה בתאריכים 13–23 באוקטובר 2014 ב-TNT. שידור העונה השנייה התקיים בין ה-10 בנובמבר ל-1 בדצמבר 2017 בערוץ TV-3. אירועי הסדרה מתרחשים באזור הסגור של תחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל.
עונה 1
הסדרה מתרחשת בשנת 2013 ובשנת 1986, ערב אסון צ'רנוביל. הדמויות הראשיות הן חמישה מכרים: פאשה, ליושה, נסטיה, אניה וגושה.
למחרת בבוקר לאחר מסיבה בביתו של פשה מגיע נציג ספק שירותי האינטרנט כדי להגדיר חיבורים לאינטרנט. בעוד החברים יושבים במטבח, הוא לוקח כסף מהכספת ונמלט. לאחר שהבחינו באובדן, הם יוצאים על רכב וולגה במרדף אחר השודד בפריפיאט ומוצאים עצמם באופן אקראי תחילה במצבים מדהימים רבים, ואז מוצאים את עצמם בעבר. העיר פריפיאט נמצאת בסדרה בשתי צורות - בצורתה המודרנית הנטושה ובערב האסון.
בסופו של דבר, פשה מצליח לשנות את העתיד, והוא בסופו של דבר מוצא את עצמו בשנת 2013 האלטרנטיבית, שבה ברית המועצות לא קרסה, וכל האירועים לאחר התאונה בתחנת הכוח הגרעינית התרחשו בארצות הברית, שפורקה.
עונה 2
אירועי העונה השנייה ממשיכים את אירועי העונה הראשונה ומתרחשת בשתי גרסאות אלטרנטיביות של המדינות: בברית המועצות ובארצות הברית, שהתפרקה, בה התרחשה ב-7 באוגוסט 1986 גרסה אלטרנטיבית לתאונה, אלא שהיא התרחשה בתחנות הכוח הגרעינית "Calvert Cliffs" במקום צ'רנוביל ויש מלחמת אזרחים חדשה.
פאשה נאלץ לאסוף שוב את חבריו המשתנים, לחזור לעבר ולהחזיר הכל למצב ההתחלתי. אליהם מצטרף ניקיטה המסתורית במסיכה, שמתחתיה הוא מסתיר את פניו המעוותים.
הגיבורים יבקרו במספר שכבות זמן, החל משנת 1956 ויסתיים בשנת 2013 החלופית.
צ'רנוביל: אזור ההרחקה. הגמר
באזור האנומלי ליד פריפיאט, תחת סרקופג כור מספר 4 בצ'רנוביל, חברת GlobalKintek מבצעת בנייה בלתי חוקית. ועדה בינלאומית מיוחדת מנסה למנוע את התוכניות הללו, אך ממש בעת מסיבת העיתונאים, מותקפת מנהיגה על ידי קבוצה של טרוריסטים לא מוכרים בראשות פשה - הוא נלחם פעם אחת בהצלחה עם האזור, אך בסופו של דבר הוא הפך לחלק מהאזור. ארבעה מחבריו - אניה, ליושה, נסטיה וגושה - נוסעים לפריפיאט כדי לנסות להציל את פשה ולמנוע אסון חדש בקנה מידה עולמי.
הפקה
מכיוון שהצילומים באזור האסור היו מסוכנים לבריאות, מעט מאוד סצינות צולמו שם (אלה היו רק פרקים קצרים שבהם אף אחד מהשחקנים לא היה מעורב). שאר הסצינות בפריפיאט צולמו ברוסיה בערים עם אדריכלות דומה (כולל מחנה החלוצים הנטוש "הצדעה" במחוז מוסקבה ובאזור נופש עם גלגל פריז הנטוש בעיר קולצ'וגינו, במחוז ולדימיר) ובנוף עם שימוש נרחב בגרפיקה ממוחשבת (למשל, נוף פנורמי של תחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל לפני התאונה. כמה מסגרות שוחזרו במדויק מצילומי פריפיאט. חלק מהצילומים התרחשו בעיר מוסקבה, בה צולמו סצנות של פריפיאט לפני התאונה. המפיצים הציעו ליוצרי הסדרה להתאים את הקטעים לסרט קולנוע באורך מלא באורך שעתיים, אך המפיקים סירבו.
בקיץ 2016 מונה ארתור ג'ניבקיאן למנכ"ל רשת TNT. באוקטובר הוא החליט לנטוש את הסדרה "צ'רנוביל. אזור ההרחקה" ו"גוגול ", תוך התמקדות בסדרות בעלות תקציב קטם יותר. הסדרה הועברה לערוץ TV-3, שבראשה עמדו בסוף השנה מפיקי הסדרה ולרי פיודורוביץ' ויבגני ניקישוב.
סדרת הטלוויזיה החלה עם רייטינג גבוה בערוץ TNT. ב-13 באוקטובר 2014 צפו בה נתח של 28.4% ברוסיה (29.9% במוסקבה), כלומר כל צופה שלישי צפה בסדרה. חלקם בקרב נוער מגיל 18 עד 30.