cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סופה (קיבוץ)
חינוך
בקיבוץ קיימים מוסדות חינוך פורמלי לגיל הרך. בית ספר יסודי ותיכון נמצאים מחוץ לקיבוץ וקיימות הסעות של המועצה האזורית אשכול. מערך הסעות חינמי המסיע מדי יום את הילדים מהקיבוץ לבית הספר והחוגים ובחזרה. מאז ספטמבר 2017 פועלת בקיבוץ שלוחה של מכינת עין פרת ובראשה עומד (נכון ל-2021) מירון אורבך. המכינה קרויה על שמו של סגן הדר גולדין שנפל במבצע צוק איתן. מדי שנה לומדים במכינה כ-40 חניכים.
קליטה
הרחבת הקיבוץ ובנייה חדשה: בימים אלו נבנית שכונה חדשה לבתים צמודי קרקע לקליטת משפחות חדשות ולחברות בקיבוץ. בשכונה החדשה יוצעו למכירה בתים צמודי קרקע כולל מגרש והרוכשים יוכלו לבחור בית מתוך שלושה דגמים שונים.
עיטם עקוד-זנב
עיטם עקוד-זנב (שם מדעי: Haliaeetus leucoryphus) הוא מין של עוף דורס גדול ממשפחת הנציים המצוי בטבע במרכז אסיה והקצה המזרחי של אירופה הנמצא בסכנת הכחדה.
אורכו של עיטם זה 72–84 ס"מ, מוטת כנפיים של 180–215 ס"מ ומשקל של 2.3–3.7 ק"ג. העיטם בעל נוצות זקורות בצבע חום-קרם עם ראש נקי מנוצות ומקור לבן גדול, כנפיים חומות ורגליים לבנות בעלות קרסים.
העיטם מעופף בערבות ובמקווי מים סביב מרכז אסיה ממונגוליה וקזחסטן עד לצפון הודו ובנגלדש. העיטם מעופף בסמוך לנהרות ושולה משם דגים שונים, חלקם כמו כמה מיני קרפיון יותר גדולים מהעיטם. הוא יטרוף גם עופות מים כמו אווזים שנוחתים בנהר.
ויל פרל
ג'ון ויליאם "ויל" פרל (באנגלית: John William "Will" Ferrell; נולד ב-16 ביולי 1967) הוא שחקן קולנוע וקומיקאי אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות תפקידיו הקומיים.
ביוגרפיה
פרל נולד באירוויין, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא בריטי וגרמני. לבטי, מורה בבית ספר יסודי ורוי לי, נגן סקסופון וקלידים בלהקת "The Righteous Brothers". כשהיה ילד בן שמונה, הוריו התגרשו.
קריירה
בתחילת הקריירה שלו פרל הופיע בעיקר בתפקידים קטנים בסרטיו של הקומיקאי בן סטילר. כן הופיע בתוכנית "סאטרדי נייט לייב", בה היה חלק מהצוות במשך שבע עונות (1995–2002), חיקה דמויות ידועות בפוליטיקה ובתרבות האמריקאית (בהן נשיא ארצות הברית דאז, ג'ורג' ווקר בוש), ויצר דמויות קומיות משלו, שנטו בין השאר להתפרצויות זעם קיצוניות. ב-2001 היה מועמד לפרס אמי על הופעתו בתוכנית זו.
פרל הופיע לאורך השנים בעיקר בתפקידים קומיים בסרטים ידועים כגון "ג'יי ובוב השקט מכים שנית" (2001), "זולנדר" (2001), "לדפוק חתונה" (2005). כיכב והיה שותף לכתיבת התסריט במספר סרטים, בהם "לילה ברוסקסברי" (1998), "והרי החדשות" (2004), "לילות טלדגה: הבלדה על ריקי בובי" (2006) ו"אחים חורגים" (2008). כן הפיק מספר סרטים בהם הופיע, כגון "לספק ת'סחורה" (2009), "החבר'ה האחרים" (2010), "קאסה דה מי פאדרה" (2012), "חדשות בהפרעה" (2013) ו"נראה אותך אסיר" (2015).
פרל עסק גם בדיבוב בסרטי אנימציה, בהם "מגה-מוח" (2010) ו"סרט לגו" (2014). בשנת 2014 שיחק במיני-סדרה הקומית "אוצרות בבל" ברשת IFC. בשנת 2015 לקח חלק בהפקת הסרט "לשכב עם אחרים", בבימויה של לזלי הדלנד. בשנת 2017 שיחק בסרט הקומי "הבית תמיד זוכה".
ביוני 2018 הודיע כי הוא מפיק וכותב סרט לנטפליקס בשם "Eurovision", בו פרל גם יככב, שעלילתו מתרחשת על רקע תחרות האירוויזיון. לצורך כך, במאי 2019 הגיע לישראל במהלך שבוע האירוויזיון בתל אביב, וביקר גם בירושלים.
פרסים ומועמדויות
פרל היה מועמד פעמיים לפרס גלובוס הזהב על תפקידיו בסרטים "המפיקים" ו"מעבר לכל דמיון".
ב-2005 זכה לראשונה בפרס ראזי על תפקידו בסרט: "סמנתה" (לצד ניקול קידמן). לפרס זה היה מועמד גם חמש פעמים נוספות מאז ועד 2019.
חיים אישיים
מאז 2000 נשוי לשחקנית השוודית ויווקה פאולין. הם מתגוררים בניו יורק ומחוז אורנג' ולהם שלושה בנים: מגנוס (נולד ב-2004), מתיאס (נולד ב-2006) ואקסל (נולד ב-2010).
פארל הוא אוהד ספורט ידוע והוא משמש כאחד הבעלים של מועדון הכדורגל לוס אנג'לס מליגת ה-MLS.
ב-12 במאי 2017, הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת דרום קליפורניה.
אסתר בוסרופ
אסתר בוסרופ (באנגלית: Ester Boserup; 18 במאי 1910 - 24 בספטמבר 1999), הייתה כלכלנית דנית, בהשכלתה למדה כלכלה ופיתוח חקלאי,
עבדה באו"ם ובארגונים בינלאומיים אחרים וכתבה מאמרים ומספר ספרים.
ביוגרפיה
אסתר בוסרופ נולדה בשם אסתר בורגסן בעיר קופנהגן דנמרק והייתה בת יחידה. אביה בן ליזם טקסטיל גדול היה מהנדס שעבד כמנהל בחברת חשמל גדולה, הוא מת מסוכרת כאשר בוסרופ הייתה בת שנתיים. התהפוכות שעברו באותן שנים על ענף הטקסטיל חיסלו את השקעת המשפחה ובנוסף חברת החשמל שללה מאמה את הפנסיה שלה כאלמנה. מתוך ייאוש עברה אמה להתגורר ביחד עם אחיה ואמה ולמדה עיצוב שיער ורקמה כדי לפרנס את עצמה ואת בתה.
נושא ההשכלה היה דבר בעל ערך חשוב במשפחתה של אסתר בוסרופ, בעידודה של אמה ותוך שהיא מודעת לסיכוייה המוגבלים ללא תואר בוסרופ למדה בחריצות והתקבלה לאוניברסיטה בגיל 19.
בשנת 1935 בוסרופ סיימה את לימודיה בכלכלה תאורטית, בחירתה בתואר רב תחומי בישרה על דרכה הרוחנית וכך היא כתבה: "עוד בראשית לימודי הכלכלה באוניברסיטה, הבעיות המבניות של החברה האנושית כפו עצמם עלי בתנאי העולם העכשוויים: התחלתי את האוניברסיטה בסתיו 1929, כאשר אירעה קריסת שוק המניות בניו יורק, וכאשר עזבתי עדיין נמצאנו באמצע השפל הכלכלי הגדול של שנות השלושים. על רקע זה התאוריות הרווחות לגבי שיווי משקל ותועלת שולית נראו כלא רלוונטיות וכמו הרבה מעמיתי הסטודנטים, חיפשתי אחר חלופות".
משנת 1935 ועד 1947 עבדה בוסרופ עבור הממשלה הדנית, תפקידה האחרון שם היה ראש המשרד לתכנון, בתוקף תפקידה זה הייתה מעורבת במדיניות המסחר ולמדה בצורה נרחבת על החקלאות הדנית.
בשנת 1947 היא ומוגנס עברו לז'נבה על מנת לעבוד בוועדה חדשה באו"ם "וועדת הכלכלה של אירופה" (ECE), גם בעבודתה שם התמקדה במסחר ובעיקר במוצרים חקלאיים. כבר אז יחסי הגומלין בין חקלאות, אוכלוסייה, מסחר ותעשייה התהפכו בתוכה.
בשנת 1957 היא ומוגנס החלו לעבוד בהודו בפרויקט מחקר בראשותו של גונאר מירדאל (Gunnar Myrdal), בתקופה זו היו המודלים המערביים לפיתוח בעלייה והודו נבחרה לביצוע הניסוי הגדול. אסתר הייתה ביקורתית מאוד והחליטה כי מה שלמדה במערב לא מתאים למצב בהודו, היו לה ספקות רבים ולאחר שהיא ובעלה השלימו את חובתם החוזית לפרויקט עזבו את הודו.
עם חזרתה מהודו בשנת 1960, בוסרופ לא עסקה שוב במשרה קבועה, אלא העדיפה לשלב ייעוץ וכתיבה עם המחקר שלה. הנבירה בספרות בדנמרק ובארגון המזון והחקלאות (FAQ) איששו את התצפיות שערכה בהודו וחידדו את הבנתה לגבי קשרי הגומלין בין הכלכלה, החקלאות, האוכלוסין, ההגירה, הטכנולוגיה, שימושי הקרקע וחלוקת התפקידים בין המינים. ההסבר למערכות היחסים הללו והשלכותיהם עבור הנשים והגברים הפכו להיות לעבודת חייה. העבודות שכתבה בתקופה זו הובילו אותה לזכות בשלושה פרסי דוקטור לשם כבוד ב: חקלאות מטעם אוניברסיטת ווגניגן, כלכלה מטעם אוניברסיטת קופנהגן ובמדעי הרוח מטעם אוניברסיטת בראון.
בעשור שלאחר לימודיה הפכה אסתר בוסרופ לאם. בתה בריט נולדה בשנת 1937, בנה אנדרס נולד בשנת 1940 ובנה הצעיר איואן נולד בשנת 1944.
אסתר בוסרופ התגוררה בקופנהגן עד אשר מת בעלה מוגנס בשנת 1980, אז עזבה לשווייץ ומתה שם בספטמבר 1999 בגיל 89.
התאוריה הבוסרופית - Boserupian Theory
אסתר בוסרופ פרצה לתודעת המדע הבינתחומי הבינלאומי בשנת 1965 בעקבות ספרה שהיווה ציון דרך: תנאי הגידול החקלאי - כלכלה של שינוי חקלאי תחת לחץ האוכלוסייה (באנגלית: The Conditions of Agricultural Growth: The Economics of Agrarian Change under population Pressure).
ספרה קורא תיגר על ההנחה של הכלכלן בן המאה ה-18 תומאס מלתוס (Thomas Robert Malthus) לפיה שיטות חקלאיות יקבעו את גודל האוכלוסייה דרך אספקת המזון, היא טענה כי גודל האוכלוסייה הוא זה שיקבע את השיטות החקלאיות וגודל ייצור המזון.
מלתוס טען שהאוכלוסייה האנושית גדלה באופן אקספוננציאלי (2, 4, 8, 16, 32...) ואילו אספקת המזון גדלה באופן אריתמטי בלבד (2, 4, 6, 8...) אי לכך באופן טבעי יהיה רעב ותמותה של האוכלוסייה. במציאות זה לא ממש קורה, אוכלוסייה אנושית קורסת בגלל: מחלות, שינוי אקלים וכו' ולא בגלל גידול אוכלוסייה.
בוסרופ טענה כי אוכלוסיות אנושיות תוכלנה להמשיך לגדול למרות המגבלות הסביבתיות הנראות לעין, גידול באוכלוסייה יגרור התעוררות בקרב חקלאים והם יפתחו ויאמצו טכנולוגיות חדישות יותר אשר יאפשרו עלייה בייצור המזון שתספק את גידול האוכלוסייה, היא טענה שהצורך הוא אב ההמצאה - כאשר אנשים צריכים לקיים את עצמם, הם יעשו כל מה שצריך גם אם זה אומר יותר עבודה או שימוש במשאבים אחרים.
נשים ומגדר - Women's and Gender
ספרה של אסתר בוסרופ: "תפקיד האישה בפיתוח כלכלי" (באנגלית: Women's Role in Economic Development) פורסם בשנת 1970. הנסיעות הרבות שלה ברחבי אפריקה בעקבות תפקידו של מוגנס בסנגל גרמו לה לבחון את הקשר שבין התעשייה והחקלאות וכן ההגירה בעיקר של גברים לערים, היא כתבה: "אני מסוקרנת בעקבות דפוס לא צפוי זה, שם הנשים מגדלות את המזון והגברים נשלחים מביתם לצורך פרנסה".
אסתר בוסרופ הייתה נחושה בדעתה לחקור את תפקידי הנשים בפיתוח הכלכלי, היא טענה כי הנשים תמיד היוו מרכיב חשוב בפרקטיקה של החקלאות, אך שיקול דעתן לא הושמע והיה חסר, חוסר השוויון בין המינים בא לידי ביטוי בהתעלמות מן התרומה הכלכלית של הנשים בארצות מתפתחות, בעיקר בחקלאות. תרומתן של הנשים לא נכללה בחישובים סטטיסטיים או בבדיקות כלכליות של מפעלי פיתוח. המערב אשר הוביל להתפתחות הפחית את מצבן של הנשים וההזדמנויות שלהן.האתגר שעמד בפני אסתר בוסרופ היה לתקן את העיוות הזה. לאחר פרסום הספר תפקיד האישה בפיתוח כלכלי הוענק לה פרס מטעם רשות השידור הדנית וכתוצאה מכך היא נכללה במשלחת הדנית לאו"ם, בשנת 1972 מונתה כחברה בתוכנית הפיתוח של וועידת האו"ם למשך שמונה שנים, מה שהוביל אותה לתפקיד מדווחת לפגישת מומחי האו"ם הראשונה שהתייחסה לסוגיית הנשים בפיתוח הכלכלה הבינלאומית.
תוכנית הפיתוח של האו"ם הפיצה סיכום של הספר שלה בכנס העולמי הראשון לנשים שנערך במקסיקו בשנת 1975, שנת הנשים הבינלאומית של האו"ם. תמצית הגרסה של ספרה הופץ בכל השגרירויות, יצא לאור על ידי חמישה מו"לים בשבע מהדורות משנת 1970 ועד 2007 ותורגם לצרפתית, ספרדית, איטלקית, שוודית ואינדונזיות.
רוברט רודריגז
רוברט אנתוני רודריגז (בספרדית: Robert Anthony Rodriguez; נולד ב-20 ביוני 1968) הוא במאי קולנוע, תסריטאי, מפיק ומוזיקאי אמריקאי.
את פריצתו כבמאי ערך בסרטו הראשון באורך מלא, "אל מריאצ'י", משנת 1992, שעלילתו נמשכה בשני סרטי המשך: "דספרדו" ו"היו זמנים במקסיקו", שמשלימים את טרילוגיית מקסיקו. עם שאר סרטיו המשמעותיים נמנים סרטי "ספיי קידס" והסרט "עיר החטאים".
ביוגרפיה
רוברט רודריגז נולד בסן אנטוניו שבטקסס להורים אמריקאים-מקסיקנים. אמו רבקה הייתה אחות ואביו ססיליו ג. רודריגז היה איש מכירות. ההתעניינות של רודריגז ביצירת סרטים החלה בגיל 7 כאשר אביו הביא הביתה דגם מוקדם של וידאו טייפ ומצלמת וידאו. בעקבות כך החל ליצור סרטים קצרים יחד עם עשרת אחיו, שעזרו לו כצוות הפקה וכשחקנים. הוא שאב השראתו מסרטיהם של אלפרד היצ'קוק ומרטין סקורסזה ומסרטיו המוקדמים של סטיבן ספילברג, ורכש חיבה לסרטי פעולה רבי התרחשות ופעולה. בלימודיו התיכוניים בתיכון הקתולי סיינט אנתוני ניתן לו תפקיד לצלם את משחקי קבוצת הפוטבול של התיכון, אבל הוא הודח מתפקיד זה במהרה בשל נטייתו לצלם את המשחקים בצורה קולנועית - התמקדות בתגובות הקהל ובמעוף הכדור, במקום לצלם את המשחק והתרחשויותיו, כפי שנדרש ממנו.
אחרי סיום התיכון הוא למד במחלקה לתקשורת באוניברסיטת טקסס, לאחר שציוניו לא עברו את הרף הנדרש ללימודים במחלקת הקולנוע. במהלך לימודיו עסק ביצירת רצועת קומיקס יומית בשם "החוליגנים" (Los Hooligans) שבה הופיעו דמויות שהיו מבוססות ברובן על אחיו ואחיותיו. רצועת הקומיקס נחלה הצלחה ופורסמה בעיתון הסטודנטים של האוניברסיטה במשך שלוש שנים, כשבאותו זמן רודריגז המשיך ליצור ולערוך סרטי אימה ופעולה קצרים, בעזרת שני מכשירי וידאו.
לאחר שהשלים אסופה של שלושה סרטים קצרים בשם Austin Stories, שהקנתה לו את המקום הראשון בתחרות הקולנוע והווידאו Third Coast (Third Coast Film and Video Competition), התעמת עם מנהל מחלקת הקולנוע באוניברסיטה, ואמר לו "אני מביס את תלמידיך; האם אוכל להתקבל כעת ללימודים?", וכך לבסוף התקבל, בשנת 1990. לאחר מכן יצר סרט קצר נוסף, "Bedhead", שאת תסריטו כתב יחד עם אחיו הצעיר דייוויד ושאותו צילם במצלמת 16 מ"מ ידנית. עלילתו עוסקת בילדה ששונאת את שיערו המבולגן של אחיה ומחליטה לתקן אותו, כשהיא מגלה שיש לה יכולות טלקינטיות. בסרט ניתן לזהות סימני היכר של רודריגז, שדבקו בו גם בהמשך הקריירה, לרבות מעברים ותנועות מצלמה מהירים, זום מוגזם וקטעי פעולה מתובלים בחוש הומור. הסרט זכה בפרסים בפסטיבלים ברחבי ארצות הברית והדבר הניעו לנסות מזלו ביצירת סרט באורך מלא, לראשונה בקריירה.
רודריגז החליט לצלם סרט פעולה דובר ספרדית בשם "אל מריאצ'י". את הסרט הפיק בחברת ההפקות "Los Hooligans Productions" שהקים ב-1991 (ששמה שונה ב-2000 ל-"Troublemaker Studios"). הוא תכנן להפיק את הסרט על מנת לשפר את יכולותיו כבמאי ולצבור ניסיון, ומטרתו הייתה לשווק את הסרט לשוק הווידאו הביתי בספרדית. הסרט צולם בתקציב דל של 7,000 דולר שהוא מימן בחלקו על ידי השתתפות במחקרים רפואיים. הסרט זכה בפרס חביב הקהל בפסטיבל סאנדנס ב-1993 ובעקבות הצלחתו הופץ ברחבי ארצות הברית אחרי שנערך כדי להתאימו לקהל קולנוע. על חוויית הפקת הסרט כתב רודריגז בספרו "Rebel Without a Crew" (מורד ללא צוות), ששימש, ביחד עם הסרט, השראה ליוצרי סרטים מתחילים ליצור סרט בעצמם על אף קיומו של תקציב דל.
סרטו הבא היה "דספרדו" שהיווה סרט המשך ל"אל מריאצ'י" ובו כיכבו אנטוניו בנדרס וסלמה הייק. הסרט הפך את הייק לשחקנית מוכרת בארצות הברית. מאוחר יותר הוא הפיק בשיתוף עם קוונטין טרנטינו את סרט האימה "מצאת החמה עד צאת הנשמה", שעוסק בערפדים, ויצר לו שני סרטי המשך. רודריגז אף הצטרף לקווין ויליאמסון ויצר את סרט האימה "סיוט בחדר המורים", שעוסק בחוצנים.
בשנת 2005 יצא הסרט "עיר החטאים", שתסריטו מבוסס על רצועת הקומיקס שחיבר פרנק מילר, הנושאת את אותו שם. רודריגז ביקש שמילר ישמש כבמאי שותף בסרט, אך איגוד הבמאים האמריקני התנגד לכך. על מנת שמילר יוכל לשמש במאי שותף, רודריגז עזב את האיגוד ונאלץ אף לוותר על בימוי הסרט "John Carter of Mars" שאותו תכנן לצלם בתום הצילומים של "עיר החטאים". הסרט נחל הצלחה בקופות, ובעקבות כך החליט לביים סרט המשך בשם "עיר החטאים 2" שצפוי לצאת ב-2012 או ב-2013.
ב-2005 יצר רודריגז את סרט הילדים "הרפתקאות שרקבוי ולבהגירל בתלת-ממד" שמבוסס על דמויות גיבורי-על שיצר בנו רייסר, שהיה אז בן 7, שקיבל קרדיט כתסריטאי. הסרט נכשל בקופות ובקרב המבקרים.
רודריגז גם יצר סדרת קטעי וידאו בשם "Ten Minute Film School" שבה הוא מסביר איך ליצור סרטים טובים ורווחיים באמצעים זולים. קטעים מהסדרה מופצים בתקליטורי ה-DVD של סרטיו, בנוסף לסדרת קטעי וידאו בשם "Ten Minute Cooking School" שבה הוא מלמד כיצד לבשל מתכונים שבהם הוא השתמש במהלך צילום סרטיו.
רודריגז הפיק סרט המשך לסרט "הטורף" בשם "הטורפים", על פי תסריט שהוא כתב, שהיווה המשך רק לסרט הראשון והתעלם משאר הסרטים בסדרה. רודריגז שאף ליצור את סרט ההמשך עוד משנת 1994, אבל רעיונו נדחה אז בשל בעיות תקציב. הסרט יצא ב-2009 והיה להצלחה קופתית וביקורתית.
בשנת 2015 הוא יצר סרט קצר על חברת Happy Socks.
שיתופי פעולה
רודריגז ידוע בשיתופי הפעולה שלו עם קוונטין טרנטינו: לעיתים הם מופיעים האחד בסרטיו של השני, לעיתים מביימים יחד והם נוהגים לסייע האחד לשני במיזמיהם הקולנועיים.
רודריגז אף נוהג לשתף פעולה עם שחקנים מסוימים באופן קבוע, למשל עם סלמה הייק, אנטוניו בנדרס ודני טרחו, ועם יוצרים אחרים, כמו קווין ויליאמסון, שאת "סיוט בחדר המורים" שכתב, רודריגז ביים, ושאתו עבד ביצירת קטעי הווידאו לסרט המזויף "Stab" שהופיע כחלק מהעלילה של הסרט "צעקה 2".
חיים אישיים
רודריגז היה נשוי לאליזבת אוולין, מפיקה שהפיקה את רוב סרטיו במשך 16 שנה עד שהם התגרשו בשנת 2006. יש להם חמישה ילדים.
Thick as a Brick
Thick as a Brick (בתרגום חופשי מאנגלית: 'סתום כמו נעל') הוא אלבום האולפן החמישי של להקת הרוק המתקדם הבריטית, ג'תרו טאל.
האלבום יצא בשנת 1972 ונחשב גם כיום ליצירת מופת ולאחד מהאלבומים הטובים ביותר בסוגת הרוק המתקדם.
זהו אלבום קונספט, הכולל שיר נושא יחיד בן 44 דקות המחולק לשני חלקים (במקור על שני צידיו של התקליט). מסופר בו על ילד בדיוני בן 8 בשם ג'רלד בוסטוק, הכותב פואמה על בריטניה ומותח בה ביקורת על העם הבריטי. ג'רלד נראה בעטיפת האלבום, אשר נראית כעיתון - ואף נפתחת לעיתון בן 12 עמודים בגרסת ה-LP של האלבום.
כלי הנגינה הדומיננטיים באלבום הם גיטרה אקוסטית וחליל צד, שכן האלבום התאפיין במוזיקה קלטית ומוזיקה בסגנון ימי הביניים המשולבות עם לחני רוק בסגנונות: רוק מתקדם, ארט רוק, הארד רוק ופולק רוק.
ב-1997, לכבוד יום השנה ה-25 של האלבום, יצאה גרסה מחודשת לאלבום שכללה גם רצועות בונוס: השיר בגרסת הופעה באורך 10 דקות וריאיון עם הלהקה באורך 16 דקות.
ב-2012 איאן אנדרסון הוציא אלבום סולו המהווה המשך לאלבום זה, הנקרא Thick as a Brick 2. באלבום משתתפים כמה מחברי הלהקה ושמו המלא הוא Jethro Tull's Ian Anderson: Thick as a Brick 2: Whatever Happened to Gerald Bostock?
רשימת שירים
השיר נכתב והולחן בידי איאן אנדרסון (מנקודת המבט בשיר, הכותב הוא הדמות הבדיונית ג'רלד בוסטוק)
אנ-מן-לו-אנה
אנ-מן-לו-אנה מבאד-טיבירה היה מלך מיתולוגי של שומר. בתקופת שלטונו, המרכז השלטוני עבר מארידו לבאד-טיבירה. לפי רשימת המלכים השומרית, שלט בתקופה טרום-שושלתית והיה המלך השלישי ברשימה. לפי הרשימה שלט במשך 43,200 שנים.
נפחת
נַפַּחַת או אמפיזמה (emphysema, מכונה גם "The Pink Puffer" הנשפן הוורוד) היא מחלת ריאות המתאפיינת בחללים מנופחים בריאות, שמהם האוויר יוצא בקושי. משם שמה של המחלה נַפַּחַת, תרגום שאילה של מקור שמה ביוונית ἐμφύσημα (emphusema) 'ניפוח' (מהפועל ἐμφυσάω 'ניפח'), שמתאר ריאה מנופחת אוויר.
נפחת שייכת לקבוצת המחלות החסימתיות הכרוניות והבלתי הפיכות (COPD) של דרכי הנשימה התחתונות הנגרמות בדר"כ כתוצאה מעישון כבד וזיהום אוויר. במחלת הנפחת מתרחש הרס של דפנות הנאדיות המאפשרות חילוף גזים יעיל בין חלל הנאדיות לדם ואובדן האלסטיות שלהן. נפחת קשה גורמת קוצר נשימה, ולעיתים מובילה לאי ספיקה נשימתית או לאי-ספיקת לב.
נַפַּחַת
בנפחת יש הרחבה חריגה קבועה של דרכי הנשימה, של חללי האוויר הדיסטליים (מרוחקים) לברונכיולה הטרמינלית, עם הרס של דפנות הברונכיולים וללא יצירה של צלקות (התרחבות ללא הרס של הדפנות מכונה "ניפוח יתר של הריאה" ואינה מוגדרת כנפחת. ראו להלן: מחלות דמויות נפחת). במצב פיזי תקין, כאשר שואפים אוויר, הנאדיות מתמלאות ומתאפשר פעפוע של חמצן ופחמן דו-חמצני בין הנאדיות לדם. אצל חולי נפחת, הנאדיות אמנם מתרחבות, אבל כתוצאה מהמחלה קטנה כמות הנאדיות שמשתתפות בשחלוף הגזים.
כתוצאה מעישון, עשן הסיגריות אשר נכנס לחלל האלוואולרי מעודד גיוס של נויטרופילים אשר משחררים הפרשות מהגרנולות שלהם, שמכילות גם רדיקלים של חמצן ואנזימים פרוטאוליטיים, כגון אלסטאז שהורס את דופן האלוואולי. במקביל, אצל מעשנים יש עיכוב של אנטיטריפסין וכתוצאה מכך עלייה בפעילות הפרוטאזות (במחלה של חוסר באלפא 1 אנטיטריפסין הירידה המשמעותית באנטיטריפסין מביאה לנזק לרקמה ולהתפתחות של נפחת פאן-אצינרית).
נפחת מתקדמת מאופיינת בהרס מלא של החללים האלוואולרים בריאה, ההופכים לחללים גדולים, כמעין ציסטות בתוך הריאה. ניתן לראות חללים בגודל של מעל ס"מ, שנוצרים כתוצאה מהתאחות של חללים אלוואולריים (bullous emphysema), שהם כיסי אוויר גדולים שלרוב בולטים כלפי חוץ, אינם מתפקדים כלל, מגדילים את נפח הריאה, לוחצים על האלוואולי התקינים ואינם מאפשרים בהם אוורור תקין. כיסי אוויר אלו עלולים להתפוצץ ולגרום לחזה אוויר.
לעיתים ניתן לראות תהליך דלקתי סביב הברונכים, עקב כך שברונכיטיס כרונית מופיעה לעיתים קרובות יחד עם נפחת. בריאה תקינה, האלוואולי תומכים בדרכי האוויר בברונכיאולות, ולאור אובדן התמיכה (עקב הרס דופן האלוואולי) מתמוטטות דרכי האוויר. הקושי העיקרי במחלה זו הוא קוצר נשימה: אדם הסובל מאמפיזמה קרוי pink puffer: אדום פנים ובעל חזה דמוי חבית ונפוח. כינוי זה בכך שאצל חלק מהחולים, כתוצאה מהנשימה המהירה, ישנו חמצון טוב בדם אך גם נפיחות בבית החזה. בנוסף, קיים שיעול, ולעיתים יש היפרוונטילציה. במאמץ, הנשימה מהירה יותר ולכן כל מחזור נשימה קצר יותר, הנשיפה מאומצת והחסימה הולכת וגוברת, והאוויר נכלא עד כדי מצב שבו החולה כבר אינו מצליח לבצע ונטילציה. החולה לרוב יושב מכופף קדימה, כדי להוציא את האוויר מהריאות.
הסיבוך העיקרי בנפחת הוא אי ספיקת לב ימנית (לב ריאתי) שיכולה לגרום למוות, שנוצר כתוצאה מחוסר כרוני של חמצן בדם. ההיפוקסמיה מופיעה לרוב בשלב מאוחר יחסית (שלא בדומה לברונכיטיס כרונית), ולאחר הופעתה הפרוגנוזה היא יחסית גרועה וההידרדרות מהירה. מאחר שהחולים משקיעים אנרגיה רבה בנשימה, הם יורדים במשקל עד מצב של רזון קיצוני (שלא בדומה לברונכיטיס כרונית, שבה החולה סטטי, בצקתי ומשמין יחסית).
נפחת צנטרי-לובולרית
זוהי נפחת הנובעת בעיקר כתוצאה מעישון, ופוגעת בחלקים העליוניים של הריאה, אליהם מגיע העשן בצורה טובה יותר. הפגיעה היא במרכז האונה, והנפחת נוטה להיות מלווה גם בברונכיטיס כרונית. מבין צורות הנפחת, זוהי הצורה השכיחה יחסית. נפגע בה החלק המרכזי והפרוקסימלי של האצינוס, בעוד שהחלק הדיסטלי נותר ללא שינויים (ומכאן השם). ישנה התרחבות של הברונכיולים המלווה בדלקת כרונית מסביבם. לרוב מגלים את הנפחת רק כאשר החסימה כבר בשלבים מתקדמים, וכשלפחות שליש מהפרנכימה של הריאה הרוס. החולים חלשים, יורדים במשקל, סובלים מקוצר נשימה (דיספנאה), מקושי נשימתי עם זמן נשיפה מוארך וקצב נשימה מוגבר.
נפחת פאן-אצינרית
נפחת מסוג זה יכולה לפגוע בכל החלקים של האצינוס, והיא נובעת ממחלה גנטית נדירה בשם חוסר באלפא 1 אנטיטריפסין. בשלבים הראשונים של המחלה חלה התרחבות בלתי הפיכה של הצינורות הנאדתיים ושל הנאדיות, ורק בשלבים מאוחרים יותר נהרסים גם הברונכיולים וכל האצינוס פגוע. בנפחת מסוג זה הריאות נפוחות מאוד, גדולות, בצבע אפור חיוור, חסרות דם ויבשות. הריאה דומה מבחינה הסטולוגית ל"צמר גפן מתוק": חלק גדול מהפרנכימה נהרס, ויש רק רשת של חללים המורכבת מרקמת חיבור. החולים רזים, סובלים מקוצר נשימה במאמץ, משיעול ומכיח דל, נוזלי ובכמויות קטנות.
נפחת פרא-ספטלית
זוהי נפחת נדירה יחסית, אצל חולים המפתחים חזה אוויר ספונטני. קיימים אזורים הרוסים בחלק הדיסטלי של הריאה, אשר פיצוץ שלהם גורם לפתיחת הריאה אל. בעוד שבנפחת צנטרילובולרית הפגיעה הא בעיקר בחלק הפרוקסימלי של האצינוס, הרי שבנפחת פרא ספטלית הפגיעה היא בחלק הדיסטלי של האצינוס.
נפחת אי- רגולרית
נקראת גם נפחת בקרבת צלקת: היא כמעט תמיד מלווה בצלקות, שכיחה יחסית וחסרת תסמינים קליניים, ומופיעה בחלקים שונים של האצינוס באופן מפוזר.
מחלות דמויות נפחת
ישנם מצבים נוספים של מחלות דמויות נפחת, אולם אינן מערבות הרס של הרקמה אלא רק ניפוח יתר של הריאות:
גז'גוז' לאטו
גז'גוז' בולסלאב לאטו (בפולנית: Grzegorz Bolesław Lato; נולד ב-8 באפריל 1950 במאלבורק, פולין) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת החלוץ. לאטו מחזיק בשיא ההופעות במדי, והוא אף זכה בתואר מלך השערים של מונדיאל 1974 (הכדורגלן הפולני היחיד עד כה שהגיע להישג זה). לאטו היה שחקן פעיל בתור הזהב של הכדורגל הפולני, שבמהלכו זכתה נבחרת הכדורגל הפולנית במדליית זהב באולימפיאדת מינכן ב-1972, ובמקום השלישי במונדיאל 1974 ומונדיאל 1982.
לאטו כיהן כסנטור מטעם ברית השמאל הדמוקרטית בין 2001 ל-2005. כיום הוא נשיא התאחדות הכדורגל הפולנית.
קריירת מועדונים
לאטו שיחק לאורך רוב קריירת המועדונים שלו בסטאל מיאלץ', והוביל אותה לזכייה באליפות ליגת העל הפולנית ב-1973 ו-1976, ולהופעה ברבע גמר גביע אופ"א בעונת 1975/1976. לאטו זכה בתואר מלך השערים של הליגה ב-1973 (13 שערים) וב-1975 (19 שערים). לאטו שיחק במדי מיאלץ' ב-272 משחקים בליגה הפולנית, בהם הבקיע 111 שערי ליגה. באותה תקופה היה איסור על עזיבת שחקנים למדינות אחרות עד הגעתם לגיל 30, החלטה שמנעה מלאטו להפגין את כישרונו ברחבי אירופה. לאטו דחה את הצעתו של פלה לשחק עבור ניו יורק קוסמוס, וב-1980 הוא החל לשחק עבור המועדון הבלגי לוקרן. בעונת 1982/1983 שיחק עבור אטלנטה מליגת העל המקסיקנית, והבקיע עבורה 15 שערים. באמצע שנות ה-80 שיחק עבור קבוצת החובבים פולוניה המילטון מהמילטון שבאונטריו, קנדה.
נבחרת פולין
לאטו שיחק 104 פעמים במדי פולין בין 1971 ל-1984; הוא כבש 45 שערים, וניצב במקום השני ברשימת המבקיעים הלאומיים לאחר ולודצימרס לובנסקי. לאטו השתתף בשלושה מונדיאלים: במונדיאל 1974 הוא הבקיע שבעה שערים וזכה בתואר מלך השערים. במשחק קשה בשלב הבתים גברה פולין על בתוצאה 3 - 2, כאשר לאטו מבקיע שני שערים. לאחר מכן הביסה פולין את בתוצאה 7 - 0 (השנייה מבחינת מספר שערים לאחר ש הביסה את  בתוצאה 9 - 0), כאשר לאטו מבקיע פעם נוספת שני שערים. בסיבוב השני הוביל לאטו את נבחרתו לניצחונות על ויוגוסלביה, שבשניהם הוא הבקיע את שער הניצחון. פולין הפסידה ל במשחק האחרון של השלב השני, והעפילה למשחק על המקום השלישי שבו גברה על בתוצאה 1 - 0. פולין לא הצליחה להעפיל מעבר לשלב הבתים השני במונדיאל 1978 שנערך בארגנטינה, ולאטו כבש בטורניר זה רק שני שערים. במונדיאל 1982 הצליחה פולין לזכות פעם נוספת במקום השלישי, ולאטו הבקיע את שערו האחרון במשחק נגד.
הופעתו הראשונה של לאטו במשחקים האולימפיים הייתה באולימפיאדת מינכן שנערך בגרמניה ב-1972. לאטו לא הצליח לכבוש ולו שער אחד במסגרת טורניר הכדורגל האולימפי, שבו זכתה פולין. פולין זכתה במקום השני באולימפיאדת מונטריאול שנערכה בקנדה ב-1976. לאטו כבש את אחד מהשערים בניצחונה של פולין על בתוצאה 5 - 0, ואת השער היחיד בהפסד של פולין ל.
מועדונים
סטאל מיאלץ'
אטלנטה
תארים אישיים
בינלאומיים
הישגים קבוצתיים עם פולין
הישגים אישיים
סיט
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קשר משפחתי
קשר משפחתי הייתה תוכנית יעץ בנושאי משפחה ונפש ששודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית בין השנים 1986-1991 ומנתה 784 פרקים.
התוכנית החלה כתוכנית לייעוץ משפחתי, כשהיועץ באולפן מקבל לפגישה אדם או משפחה עם בעיות מתחום ההורות.
לאחר שתי העונות הראשונות, הוחלט לעשות שימוש במשחק תפקידים להמחזת מקרים שהגיעו למערכת מטעמי חיסיון וצנעת הפרט כאשר השחקנים גם ממחיזים את המקרים וגם משתתפים בראיון הטיפולי. בין השחקנים שהשתתפו בתוכנית במהלך שנותיה היו: גילת אנקורי, דבורה קידר, עודד תאומי, אריאל פורמן, יהודה פוקס, נמרוד רשף, מושיק טימור, עדנה פלידל וניקי גולדשטיין.
בין מגישי התוכנית, שהיו מטפלים מקצועיים, ניתן למצוא את, זיוית אברמסון, בתיה ברק, אהרלה גבאי, נעמי מור, פרידה דניאלי, ד"ר דוד גרין וחיה יוסף. אחד המנחים, יוסי זיידר, הורשע בשנת ב-2005 בעבירות מין. מנחה נוסף, אחי יותם, הואשם לאחר מותו בעבירות מין.
את מילות הפתיח שהיה מזוהה עם התוכנית לאורך עונות שידורה כתב אהוד מנור וביצע והלחין רוני ידידיה.
קשר זה סוויז
בשנת 1994 שודרו מספר פרקים בשם "קשר זה סוויז" המעודדים קשרים חברתיים בין ישראלים וותיקים לבין העולים החדשים מברית המועצות לשעבר. הפרקים כללו משחקי תפקידים בהם נערים מזמינים את חבריהם העולים אל ביתם, או שהעולים מזמינים את הוותיקים.
אומרטה
אומרטה (באיטלקית: Omertà) הוא ביטוי לקוד השתיקה בעולם הפשע המאורגן. ביטוי זה היה נפוץ באזורים מסוימים באיטליה (דרום איטליה וסיציליה), ומשמעותו היא "לעולם לא לערב את המשטרה או את השלטונות". העונש על הפרת קוד האמרטה יכול, במקרים מסוימים, להיות מוות.
לשון הקוד המקורי (מתורגם לאנגלית) מובא בשיר Omerta של להקת Lamb of God :
"Whoever appeals to the law against his fellow man is either a fool or a coward. Whoever cannot take care of themselves without that law is both.For a wounded man shall say to his assailant,'If I live, I will kill you. If I die, You are forgiven.' Such is the rule of honor."
כך, למשל, במקרים של רצח המתבצע על ידי אחד מארגוני המאפיה. במקרים כאלה מצופה מתושבי המקום שלא לזכור כל פרט אודות האירוע ולא למסור דבר למשטרה.
ג'ו ואלאצ'י היה חבר המאפיה הראשון בארצות הברית שהפר את קוד האומרטה ואישר את קיומה של המאפיה. ואלאצ'י היה רוצח מורשע בשירות המאפיה. הוא הסכים להעיד בפני הקונגרס של ארצות הברית בשנת 1963, בתמורה להפחתה בעונשו. בזכות עדותו נחשפה לראשונה המאפיה האיטלקית האמריקאית. בשנת 1966 ניסה ואלאצ'י להתאבד בתאו בכלא, אך הסוהרים הצילו את חייו. בשנת 1971 מת מהתקף לב.
האומרטה, קוד השתיקה, הוא מרכיב משמעותי גם בספרות ובקולנוע, העוסקים בפשע המאורגן.
טטיאנה הופמן
טטיאנה הופמן (26 בדצמבר 1946 – 14 בנובמבר 2016) הייתה שדרנית רדיו, עיתונאית וכתבת טלוויזיה ישראלית. נודעה בשל כתבות הצבע על המתרחש בעולם, שערכה וקריינה במסגרת עבודתה בחברת החדשות של ערוץ 2.
ביוגרפיה
לאחר שלמדה עברית, התאקלמה בירושלים ואף החלה ללמוד מדע המדינה באוניברסיטת העברית, החליטה הופמן לחזור לתחום הרדיו, והחלה לעבוד בקול ישראל, בתחילה בתחומי עזר בלבד, ולאחר מכן בעריכת מהדורות ויומני חדשות. למרות התאקלמותה, החליטה, מסיבות אישיות, לרדת לגרמניה. היא לימדה באוניברסיטת דיסלדורף והתמקדה בחיי המשפחה במשך 12 שנים. לאחר מכן, עלתה לישראל בשנית, עם משפחתה. אז, התגרשה מבעלה הראשון, תיאודור הופמן, והחלה לעבוד כמנהלת אדמיניסטרטיבית של קרן גרמנית, וכן כעורכת וככתבת-חוץ בקול ישראל. הופמן אף עסקה למשך זמן קצר בעניינים עסקיים, וייעצה לחברות ישראליות שפעלו במדינות מזרח אירופה.
בשנת 1993, עם עליית הערוץ השני בטלוויזיה, החליטה הופמן חסרת הרקע הטלוויזיוני לנסות את מזלה בחברת החדשות שבערוץ. שלום קיטל שמונה באותה עת לסמנכ"ל חברת החדשות, קיבל את הופמן לעבוד בחדשות הערוץ. למרות מבטאה, עסקה בקריינות, והופקדה על חדשות החוץ, תפקיד שמילאה במשך יותר משני עשורים.
ב-2005 קיבלה תואר קונסול כבוד מטעם צ'כיה.
ב-14 בנובמבר 2016 נפטרה הופמן בת ה-69 מדום לב, בביתה שבירושלים. למחרת נטמנה בהר המנוחות בירושלים. הותירה אחריה שלושה ילדים מנישואיה הראשונים, ואת בן זוגה, הצייר אריה אזן (איזמן).
קישורים חיצוניים
בעקבות מותה:
מונדיאליטו 2009 (כדורגל חופים)
מונדיאליטו 2009 בכדורגל חופים היה טורניר כדורגל חופים, שנערך בחוף "פראיה דה רושה" בפורטימאו, פורטוגל בין התאריכים 7 באוגוסט ל-9 באוגוסט 2009. התחרות כללה ארבע נבחרות שהתחרו ביניהן בשיטת ראונד-רובין (שיטה שבה כל נבחרת פוגשת את כל הנבחרות האחרות).
פונקציית תמסורת אופטית
השימוש העיקרי בפונקציית התמסורת הוא במדידת רזולוציה של מערכת. מכיוון שתדר מרחבי עומד ביחס הפוך לגודל הפרטים בתמונה (באמצעות התמרת פורייה), התדרים הגבוהים ביותר שעוברים הם הפרטים הקטנים ביותר שניתן לצפות בהם במערכת, ולכן הם מגדירים את הרזולוציה האמיתית של המערכת.
פונקציית התמסורת היא מרוכבת, כאשר הערך המוחלט שלה (המודול) נקרא Modulation transfer function ("MTF") והפאזה היא ה-Phase transfer function  ("PTF"). לרוב מתייחסים ל-MTF, שהוא גודל חסר יחידות בין 0 ל-1, ועבור מצלמות הוא בדרך כלל מוצג כפונקציה של התדר המרחבי, ביחידות של מספר מחזורים למילימטר. ערך של 1 מייצג הפרדה מלאה, וערך של 0.02 מייצג בדרך כלל את הפרט הקטן ביותר שניתן לראות באותה מצלמה.
פסים מלבניים
לעיתים קרובות מחליפים את תבנית הסינוס בתבנית עם פסים מלבניים שחורים ולבנים, כמו באחת המטרות הנפוצות ביותר, מטרת חיל האוויר האמריקאי USAF1951 (ראו תמונה). מטרה זו משמשת למעשה כסטנדרט עולמי נפוץ למדידת רזולוציה ו-MTF של מערכות אופטיות. מטרת פסים מלבניים אינה סינוסית, ופירוק התמונה לתדרים מרחביים נותן, מלבד התדר המרכזי (שהוא מספר המלבנים חלקי רוחב התמונה), תדרים רבים. מדידת MTF על פי תמונת מלבנים נותנת תוצאה הקרובה להגדרת ה-MTF אך שונה ממנה. למרות זאת מטרות מלבנים נפוצות מאוד, שכן הן קלות יותר לייצור, פשוטות יותר להבנה אינטואיטיביות, התוצאה "טובה מספיק" לרוב המדידות, ומכיוון שהן סטנדרטיות, נוח להשוות MTF שנמדד בשיטה זו בין מערכות שונות. במטרת USAF1951 אפשר גם לראות ריבוע גדול לבן, שהעוצמה במרכזו משמשת כ"תדר 0" לנירמול ה-MTF, כאשר מקסימום נמוך לעוצמה בתדר 0 הוא הרקע השחור.
תבנית פסים בתדירות משתנה
מטרה מסוג זה (ראו איור) מאפשרת במדידה אחת לקבל את תגובת המערכת לתחום רחב של תדירויות מרחביות, בניגוד למטרת פסים אחידה שבה קיימת תדירות מרחבית עיקרית אחת. גם מטרות כאלו ניתנות ליצירה עם פסים מלבניים או בתבנית סינוס.
תבנית פרח
תבנית בצורת פרח (גם כאן קיימות מלבניות או סינוסוידיאליות) מאפשרת מדידה של תדירויות רבות, כמו בתבנית פסים בעלת תדירות משתנה, אלא שבתבנית זו התדירויות הגבוהות הן הפסים שקרובים למרכז הפרח. תבנית זו מאפשרת, בנוסף לתחום תדירויות, גם למדוד MTF בכל כוון, בניגוד לתבניות פסים שמאפשרות מדידה רק בכיוון הניצב לפס. באופן כללי, MTF של עדשות כמעט ואינו תלוי בכיוון (עקב הסימטריה הגלילית של העדשה) ולכן לרוב אין צורך בשימוש בתבנית זו. אך קיימות עדשות ללא סימטריה גלילית (off-axis), ובנוסף, הגלאי אינו בעל MTF אחיד בכל הכוונים, שכן הוא עשוי מפיקסלים שאינם עגולים, אלא מרובעים, מלבניים או בצורת L לעיתים, והם לרוב צמודים זה לזה בצורת שריג ריבועי.
שיטות נוספות
MTF היא התגובה לתבנית סינוס בעלת תדר יחיד. התמרת פורייה של התבנית יוצרת קו, או הלם (מתמטית - פונקציית דלתא של דיראק). מדידה של תגובת המערכת לקו כזה, וביצוע התמרת פורייה על התגובה, תיתן את תגובת המערכת לכל התדרים הניצבים לקו בבת אחת. באופן דומה, מדרגה (תמונה שמחציתה שחורה ומחציתה לבנה) היא אינטגרל של תמונת ההלם. קיימות שיטות רבות למדידת MTF אשר מסתמכות על התכונות המתמטיות הללו של התמרת פורייה.
מדידה באמצעות קו
תגובת המערכת לקו חד (LSF - line spread function) כאמור יכולה לשמש למדידת MTF. המדידה דורשת קו שהוא דק משמעותית מדגימת המערכת (פיקסל), דרישה אשר מהווה חיסרון מכמה סיבות. קו דק יכול להעביר מעט מאוד אור, כך שנדרשת בהירות מקור אור גבוהה מאוד. בנוסף רוחב הקו תלוי בפיקסל. מסיבות אלו השיטה משמשת בעיקר עבור מדידת התגובה של מערכת עדשות ללא גלאי, כאשר לשם המדידה מציבים גלאי מותאם במיוחד.
מדידה באמצעות שפה
תגובת המערכת לשפה חדה (ESF - edge spread function) היא מדד מקובל ל-MTF של מערכת אופטית. המטרה היא תמונה שחציה לבן וחציה שחור, כאשר בין החצאים מפרידה שפה חדה וישרה בזווית קטנה - זווית אופיינית היא 5 מעלות, יתקבלו ביצועים דומים מאוד עבור זוויות בתחום 2-10 מעלות, אך שפה ישרה תיתן מדידה גרועה מאוד עבור גלאי דיגיטלי. התמונה המתקבלת מיושרת לאחר דגימה צפופה (oversampling), וה-ESF עצמו הוא התמרת פורייה של הנגזרת של תמונת המדרגה המיושרת.
מדידה באמצעות נקודה
מטרה שהיא נקודת אור קטנה (ביחס לפיקסל אחד בתמונה), תיתן אזור אור מרוח על הגלאי כתוצאה מתגובת המערכת. התמרת פורייה של התמונה תיתן מדד נוסף ל-MTF, שנקרא PSF - Point spread function.
אני אוהב את אחותי הקטנה
אני אוהב את אחותי הקטנה (ביפנית 僕は妹に恋をする - Boku wa Imouto ni Koi wo Suru, ידוע גם כ-BokuImo ובאנגלית כ "I'm In Love With My Little Sister"), הוא כותר מאנגה יפני בעשרה כרכים, מאת האמן אאוקי טוקומי. הסיפור מגולל את סיפורה של אהבה אסורה בין אחים תאומים. הרגישות והמורכבות בה טוקומי דן בטאבו זכתה לתשבחות מצד המבקרים ולהצלחה בקהל. הסיפור עובד למשחק מחשב בשם "קאנה, אחותי הקטנה". בנוסף, מבוססים על הסיפור שני סרטים: במאי 2005 יצא לאקרנים סרט אנימה המבוסס עליו וב-20 בינואר 2007, עלה למסכים עיבוד נוסף של הסיפור לקולנוע, בגילומם של שחקנים חיים.
עלילה
יורי (Yuri) ואיקו (Iku) הם אחים תאומים הקשורים זה לזה מילדותם בקשר קרוב. כאשר האח והאחות התבגרו גילה יורי כי הוא הולך ומתאהב באחותו ומתוך רגשות אשם, נמנע מקרבתה. כדי להדחיק את רגשותיו מנסה יורי לקיים יחסים עם בנות אחרות ואף להתקבל לבית ספר מרוחק. אך כאשר הוא מגלה שאחותו מתחילה להתעניין בבנים אחרים, הוא נתקף בקנאה. יורי מתוודה בפני איקו על רגשותיו אליה ומגלה כי גם איקו נקרעת בדילמה דומה. הסיפור ממשיך ומגולל באופן רגיש את הסיטואציה האסורה וההתמודדות עמה.
מאורר
מאורר הוא שם משפחה ממקור גרמני (Maurer), שפירושו בנאי.
פמיניזם מזרחי
פמיניזם מזרחי הוא זרם בפמיניזם הישראלי, המבקש להדגיש כי בקבוצה האוניברסלית של נשים, ישנם זרמים שונים של נשים. בתוך כך, הקבוצה האוניברסלית המקדמת שוויון זכויות מגדרי לכולן, יכולה לאבד את הרגישות לצורכיהן המיוחדים של קבוצות נשים המשתייכות, אם מבחירה ואם מכפיה, למסגרות תרבותיות מיוחדות ומגוונות כגון: לנשים עניות, קורבנות התהליכים הניאוקפיטלסטיים שיצר תהליך הגלובליזציה.
הפמיניזם המזרחי מבקש להבחין בין הקטגוריה 'נשים מזרחיות' לבין קטגוריות אחרות בתוכן הן נבלעות. היינו "מזרחים" ו"נשים". בנוסף, הפמיניזם המזרחי נועד לתת ביטוי להיבטים השונים והמיוחדים של זהות הנשים המזרחיות. לטענת זרם זה, לנשים המזרחיות ישנו סיפור חיים שונה מאשר לנשים אשכנזיות. סיפור חיים הכולל מוכפפות לא רק מעצם היותן שייכות לקטגוריה "נשים" אלא גם מהיותן שייכות לקטגוריה "מזרחים".
פמיניזם מזרחי שואף להרחיב את המאבק הפמיניסטי למען התעצמותן של נשים מזרחיות ושל נשים שחיות ופועלות מתוך הקשרים של תרבויות וסביבה ישראלית.
הגדרה
המושג "פמיניזם מזרחי" גורס כי המכנה האוניברסלי המשותף למושג "פמיניזם" הטוען כי כל הנשים נמצאות באותה נקודת מוצא ושאיפותיהן של כלל הנשים שוות הן - ללא הבדל כלכלי, מעמדי ותרבותי - מטעה. נשים מזרחיות בדומה לנשים שחורות או ונשים בקצה הדרומי של כדור הארץ, חיות ופועלות בהקשרים שונים ומגוונים ומופלות על רקע מוצאן ומעמדן הכלכלי והחברתי. הפמיניזם המזרחי שואף להרחיב את המאבק הפמיניסטי ולא לצמצמו, אלא להכליל בתוכו קבוצות נוספות רב תרבותיות ובתוך כך נכנס גם האלמנט של ה"פמיניזם הרב תרבותי" העוסק בזהויות.
לדברי הנרייט דהאן כלב "הפמיניזם המזרחי קינן בחיקו של הפמיניזם "הישראלי" מראשיתו והתגבש מתוך מציאות פרדוקסלית, ששררו בה מתח וניגוד בין הציפייה של נשים פעילות לסולידריות פמיניסטית (אחיות-סיסטרהוד) ובין גילויים של דיכוי, הדרה ודחיקה לשוליים מצד תנועות נשים".
בחייה של פמיניסטית מזרחית מצטלבים דיכויים על רקע מגדרי, על רקע עדתי ולרוב גם על רקע מעמדי. לכן היא מוצאת את עצמה נאבקת בכמה חזיתות. מול הדיכוי הגברי, מול הדיכוי הגברי - מזרחי, מול הדיכוי העדתי של נשים וגברים אשכנזים/ות ומול מדכאיה ועושקיה כבת המעמד הנמוך. בנוסף, פמיניסטית מזרחית ערה גם למיקומה כמדכאת מתוקף היותה חלק מן הרוב היהודי המדכא את המיעוט הערבי-פלסטיני, נשים וגברים כאחד. כל אלה דורשים ממנה יכולת להבין תמונת עולם מורכבת, להתבונן בביקורתיות אל תוך עצמה ומעשיה, לנוע בין קווי תפר של זהויות שונות ומתנגשות, ובעיקר, לברוא עולם חדש תוך קעקוע לא-אלים של העולם הישן המדכא. הפמיניזם המזרחי מצביע על מנגנוני הדיכוי בפמיניזם עצמו שמדכא ומדיר נשים בידי נשים, כאשר הוא בוחר להתעלם ממבנה הכוח בתוכו. וכך חושף הפמיניזם המזרחי את הפרקטיקה הרווחת של הפמיניזם האשכנזי לדברר את עצמו כפמיניזם המייצג את כלל הנשים, ולהציג את סדר היום הפרטיקולרי של נשים אשכנזיות בנות המעמד הבינוני והגבוה כאילו היה זה סדר יום אוניברסלי המשקף את סדרי העדיפות בחייהן של כלל הנשים בישראל.
לטענתה של הנרייט דהאן כלב, קשה להסביר את תופעת הפמיניזם המזרחי בלי להתייחס למושג הדיכוי ולהבין כי גם בחברה דמוקרטית וליברלית בה יש מחויבות לשוויון ולפלורליזם קיימים 3 מנגנוני דיכוי: הדרה (exclusion), דחיקה לשוליים (marginalization), ו"אי נראות" (invisibility) של ציבור חלש. לדיכוי יש מנגנוני הכחשה, השתקה והחלשה ואחת הבעיות המרכזיות בו הוא להוכיח שאכן קיים. הפמיניזם המזרחי הוא פועל יוצא של נשים מזרחיות בלתי נראות בפמיניזם. על מנת להבין את היווצרותו של הפמיניזם המזרחי יש לחזור אחורה ולהתחקות אחר הליך היווצרותו- בנקודת המפגש שבין ציר השסע העדתי בישראל ובין ציר הפמיניזם - שהתהווה בישראל. חלק מהמחקר הסוציולוגי העוסק באתניות ובמגדר בחברה הישראלית, מתאר ומנתח את אופני הדרתם ודחיקתם של המזרחים לשולי החברה הישראלית על ידי ההגמוניה האשכנזית, וכן את אופני הדרתם ודחיקתם של הנשים על ידי המבנה החברתי הפטריאכלי, שוק העבודה והמדינה.
הפמיניזם המרקסיסטי אמנם קישר בין הגורם המגדרי לגורם המעמד, אלא שהיה זה הפמיניזם המזרחי שהצביע על הקשר ההדוק הקיים בישראל בין גורם המעמד לגורם האתני, ובכך ביקש לחבר בצורה הדוקה וממוקדת יותר בין השיח הסוציולוגי על אודות המזרחים ובין השיח הסוציולוגי על אודות הנשים בישראל. הטענה היא כי נשים מהמעמד הנמוך מוצאות את עצמן ממוצבות לא רק בשולי הסולם המעמדי לרגלי הגברים, אלא גם לרגלי הנשים מהמעמד הגבוה. מכאן, שלעיתים, ההבדלים בתוך קבוצת הנשים גדולים יותר מההבדלים בין קבוצת הגברים לקבוצת הנשים.
מגמות עיקריות בפמיניזם מזרחי
שתי מגמות עיקריות מאפיינות את הפמיניזם המזרחי מאז עלה בישראל (1995), על סדר היום בציבוריות הישראלית : מגמה אחת (בעת שנות העלייה המזרחית לארץ) מדגישה את מציאות חייהן של הנשים המצויות בתחתית החברה הישראלית מבחינת מעמד, כלכלה וחברה. תנועת אחותי – למען נשים בישראל, שהוקמה ב 1999 על ידי נשים מזרחיות הניפה את מפרשי ספינת הדגל שלה סביב שנת הפועלות פרויקט שנועד לחזק נשים עובדות ומובטלות, עקרות בית, נשים חד הוריות, נשים בפריפריה.
מגמה שנייה שבה התפתח הפמיניזם המזרחי מדגישה את התרבות והיצירה של נשים מזרחיות בתחום הכתיבה, האמנות הפלסטית ואמנויות הבמה. תערוכות של שולה קשת, סרטים של ויקי שירן, פרצו את הגטו המזרחי וחלחלו לתודעה הציבורית. עם זאת, המושג פמיניזם מזרחי כזרם פמיניסטי וכתופעה חברתית ותרבותית נמצא בעיצומו ובשיא התפתחותו בעשייה הרבה שנשים מזרחיות עסוקות בה. "הפמיניזם המזרחי חושף גם העדר סדר יום כלכלי פמיניסטי הנוגע לחייהן של פועלות ונשים עניות, עליו ניתן ללמוד מהכרזת שנת הפועלות של תנועת "אחותי". שנה של מאבק הנשים בגלובליזציה בישראל, הכרזה על מאבק למען נשים עניות ומוחלשות שהגלובליזציה דחקה אותן למקום נמוך יותר מהמקום הנמוך בו היו .".
נקודת ציון לעלייתו של הפמיניזם המזרחי (1970-1996)
צמיחתה של תופעת הפמיניזם המזרחי נעוצה בתחושות דיכוי שביטאו נשים מזרחיות פעילות בתנועות ובארגונים פמיניסטיים בשנות ה-70 המוקדמות. בשורת המהפכה הפמיניסטית הגיעה לישראל בשנות ה-70 והייתה מושתתת על הדיכוי הפטריארכלי כגורל משותף לכל הנשים וככוח המניע את מאבקן לשחרור .הפמיניסטיות הביאו רעיונות של אחווה sisterhood שעסקו בסולידריות ושותפות גורל. המזרחיות הרגישו בצד ופחות מחוברות לנושאים המרכזיים של הפמיניזם כתנועה כללית. הן לקחו את מטען השיסוי העדתי והביאו אותו לזירה הפמיניסטית. הקול לשויון ואחווה בין הנשים האשכנזיות למזרחיות לא הגיע להבנה, ייתכן ונבע מעוורון וחוסר מודעות להדרה. בדומה לפמיניזם המרקסיסטי, נשים פועלות היו שותפות למאבק הפועלים הגברים אך עם זאת, דוכאו על ידי גברים. בנקודה זו ניתן להשוות בין הפמיניזם המזרחי לפמיניזם המרקסיסטי. הגברים הפועלים ציפו לתמיכת הנשים הפועלות במאבקם אך, היו עיוורים למעמד הפועלות ולדיכוי הכפול שעברו: ניצול כפועלת וניצול כאישה.
בתקופה זו, שבין שנות ה-70-לשנות ה-90 המאוחרות, מבעבע הכעס והתסכול של המזרחיות הנדחקות לשוליים מכל הסיבות שמנינו לעיל והן מנסות לשלב את הנושאים המרכזיים בחייהן הנוגעים ל- חינוך, השכלה אקדמית, עבודה, שכונות, קרבה בין פריפריה למרכז. פנינה מוצפי-האלר מתארת במאמרה את אירוע הפריצה של הפמיניזם המזרחי שהגיע לשיא בשנת 1994. כ-200 נשים מזרחיות בנות המעמד הנמוך שהוזמנו על ידי ארגון הל"ה (הועד לקידום החינוך בשכונות, כפרים ועיירות פיתוח) גדשו את הכינוס הפמיניסטי השנתי והפמיניסטיות הישראליות נאלצו להתמודד עם שאלת החלוקה המעמדית והאתנית שהתפוצצה מול פרצופן. "אל הבימה פרצו נשים מזרחיות ובאקט של מרד באשכנזיות תוך האשמות של אפליה וגזענות נגדן קראו לנשים לפרוש מהתנועה ולהקים קבוצה משלהן" .האשכנזיות דחו בכל תוקף את עניין דיכוי המזרחיות והמזרחיות הצביעו על צביעות והשתקת הבעיה במסווה של סולידריות ואוניברסליות. בנקודה מסוימת חשו חלק מהמזרחיות שעליהן להתפצל ופנו לארגן כנס פמיניסטי מזרחי נפרד. כתב העט "מצד שני" פרסם את רשמיהן של : מירה אליעזר, תקוה הוניג פרנס, תקוה לוי, ורה קרקו על האירוע המכונן במאמר "אנחנו פה וזה שלנו ".
שנת 1995 הייתה שנת רצח רבין, רצח שטלטל את החברה הישראלית והאיץ תהליכים חבויים בה. אחד מהם הולדתה של תנועה מזרחית על ידי קבוצת אינטלקטואלים מזרחים בשם "הקשת הדמוקרטית המזרחית", תנועה אליה הצטרפו נשים מזרחיות רבות בציפייה ותקווה לקבל במה הולמת ולהשמיע קולן. אך, גם כאן נדחקו הנשים לשולי סדר היום. עוד קודם, בשנת 1993 אימצו הכנסים הפמיניסטיים השנתיים בלחץ של משתתפות מזרחיות (ויקי שירן ורותי גור) מדיניות ייצוג שכונתה שיטת הרבעים ונועדה להבטיח ייצוג לאישה הפלסטינית, לאישה הלסבית, לאישה המזרחית ולאישה האשכנזיה במטרה "לשבור את המשחק של כללי האפליה המובנת בישראל".
הסיפור המזרחי – השסע המזרחי וההשפעה על הפמיניזם המזרחי
הבעייתיות שנקשרה לזהות המזרחית כזהות מודרת מקננת במציאות הישראלית מראשיתה. יוצאי ארצות ערב והאסלאם זוהו הוגדרו ועוצבו על ידי אנתרופולוגים סוציולוגים אנשי חינוך והממסד שראו אותם מתוך נקודת מבטם האירופאית כנחותים מהם. השיח ששימש להבניית האתוס הציוני היה יורוצנטרליזם (אירופאיות) אל מול אוריינטליזם זו הייתה התרבות הישראלית השלטת ההגמונית מאז תקופת ההשכלה ממנה נבנתה הזהות הישראלית. והמזרחיות התהיוותה בתוך ההקשר הזה. המזרחים לא שויכו ולא שותפו באופן פעיל בעיצוב מיקומם החברתי בחברה הישראלית. תנופת היישוב בשנים 1948/49 ועיצוב מערכת החינוך באותן שנים ממחישים את שאיפות אבות היישוב ומוסדות המדינה להעביר מאות אלפי עולים לפריפריה על מנת "להקטין את הנזק הצפוי מהם ", כפי שבטאו זאת מנהיגים כמו בן-גוריון, יצחק רפאל ויוסף וייץ, לאחר שמצאו עצמם לכודים במחויבות לפתוח את השערים לכל היהודים (בן-גוריון 1957-1962:ד,212:ה,267).
מצב זה הציב את יוצאי ארצות האסלאם כאובייקט שרצונותיו, תחושותיו, ערכיו תרבויותיו היו לא רלוונטיים לתהליך עיצובה של החברה הישראלית, על כן, הודרו מספרי הלימוד, מהפעילות התרבותית ומשאר תחומי החיים. כל זה התנקז לדפוסים פוליטיים של יחסי דיכוי והדרה בהם לא היה צורך בחוקי גזע או אפליה. מאמצי ההדחקה וההכחשה שנעשו מצד הממסד כלפי כפיית התרבות, גרמו לא פעם להתפרצות "השד העדתי": אירועי ואדי סאליב ב-1959 (דהאן כלאב 1999), הפנתרים השחורים ב-1971 (דהאן כלאב 1992) ומנות הדם של האתיופים ב 1996. ההתפרצויות היו הון תמיד פועל יוצא של העדר ערוצי ביטוי לדיכוי, לאפליה ולהדרה כלפי היהודים מארצות ערב, האסלאם ומזרח אסיה. בעיצומו של תהליך זה התחוללו תהליכים חברתיים פוליטיים בלתי שוויוניים. ביניהם, חלוקת המשאבים בציבור הישראלי ותהליכים שהוצגו כהוגנים אבל לא היו כך במציאות. רק לאחרונה נחשפנו לשתי סדרות דקומנטריות חשובות סאלח, פה זה ארץ ישראל (2017) וסדרת המעברות מרץ 2019, החושפות את עליית היהודים מארצות האסלאם אל הפריפריה והמעברות.
הפמיניזם הישראלי והעדר השסע העדתי מסדר היום הפמיניסטי
ביטוי עיקרי לשסע העדתי הוא שליטת האשכנזים במוקדי הכוח וקבלת ההחלטות, כך גם הנשים האשכנזיות "בנות של" ו"נשים של" שלטו בכוח המניע של האליטות הכלכליות, הפוליטיות, הביטחוניות והתרבותיות בישראל. המוביליות לא הייתה גבוהה והמזרחיות אינן נראות משום היותן נעדרות, חסרות ייצוג והשאלה בצורך שיתופן בקבלת ההחלטות ובחלוקת המשאבים אינה עולה כלל. המגמות של העדר מזרחיות ודומיננטיות של אשכנזיות המזוהות עם מערכות השלטון בלטו יותר במוסדות הכוח הפורמליים והממלכתיים. על מנת לאייש משרה פמיניסטית כגון יו"ר הוועדה לקידום האישה לא הייתה מחויבות להיות פמיניסטית ונשים פעלו בוועדות ובתפקידים ממלכתיים. ההזדמנות לפתח סגנון פוליטי פמיניסטי הוחמצה והמזרחיות שולבו רק בתפקידי שוליים. סדר היום הפמיניסטי נקבע על פי אינטראקציות פוליטיות וחברתיות בין קבוצות אינטרס הנאבקות על מנת להשפיע עליו. אך כאשר קבוצת המזרחים והמזרחיות חלשה הנושאים אינם עולים לסדר היום. תופעת העוורון לבעיית השסע העדתי וחוסר הלגיטימיות לשסע, מחריפה את השסע בין המזרחיות לאשכנזיות. 3 מישורים למאבק הפמיניסטי בהם מתחולל מפגש בין מזרחיות לאשכנזיות: 1. קריירה ומימוש עצמי- מאבקים מסוג זה היו חשובים מאוד אך, קידמו שכבה דקה מאוד של נשים. 2. עבודה מעוטת תגמול- חלוקת עבודה המנציחה את השסע העדתי, עבודות נמוכות סטטוס ומעוטות תגמול לתוכן נפלו מזרחיות רבות. עבודות מסוג זה, אין בהן לשמש קרש קפיצה כלכלי או חברתי ועל כן חוסמות כל מוביליות חברתית ומעמדית. בעניין זה דומות הישראליות לעולם השלישי בו יחסי הנשים ניזונים מנורמות קפיטליסטיות. מזרחיות הועסקו כעוזרות בית על ידי אשכנזיות היוצאות למימוש עצמן בעבודה, במקום לנהל מאבק למוביליות עבור נשים מזרחיות הן מועסקות על ידן. 3.שירותי רווחה ושירותים ציבוריים- אמהות מזרחיות הנדרשות לשירותי מערכות החינוך ולשירותי הרווחה. הממונות על הרווחה הן בדרך כלל אשכנזיות מצב התורם ליחסי תלות וא-סימטרייה. הניסיון המצטבר של המזרחיות במפגש עם האשכנזיות מחוץ לזירת הפמיניזם משתקף בכאב המזרחיות. אחוות נשים לא יכולה להיות בכנסים הפמיניסטיים פעם בשנה אם הן מתעלמות מהדיכוי היומיומי. על כן, העדר בטוי הולם לצורכי המזרחיות הפכו את סדר היום לאליטיסטי ולא רלוונטי לרוב המזרחיות. בל הוקס הטיבה לבטא זאת בשם הפמיניזם של בטי פרידן. - פמיניזם של נשים שבעות, בורגניות לבנות, שהאמינו שמה שטוב ללבנות טוב לכל הנשים באמריקה"(Hooks 1984:2) . דהאן כלב מקבילה בין הפמיניזם השחור לפמיניזם המזרחי עד לנקודה בה מקבלת על עצמה המזרחית להשתכנז, מה שמגביל את השחורות בארצות הברית הוא צבע עורן בעוד הישראליות יכולות להסוות את צבען, למעט החזות התימנית, ערבית, קוצ'ינית איראנית.
רב תרבותיות ופמיניזם מזרחי
הפמיניזם הרב-תרבותי התחיל עם התעוררותן של פמיניסטיות אפרו-אמריקניות שטענו כי האפליה של נשים אפרו-אמריקניות בארצות הברית אינה דומה לאפלייתן של נשים לבנות (2005,: hooks2000,CollinsHill.) הדיכוי של נשים מזרחיות שונה במהותו מאפלייתן של נשים אשכנזיות, וגם חוויית הדיכוי שלהן אחרת (דהאן-כלב, 2002).הפמיניזם הרב-תרבותי עוסק בהבדלי גזע, אתניות ושיוך מעמדי בין נשים לבין עצמן ובייחודיות של המאבק המגדרי של כל אחת מקבוצות הנשים השונות. לטענת נשים הנמנות עם זרם זה, מאבקן של נשים ברחבי העולם שונה ותלוי תרבות, מעמד חברתי, גזע, אתניות. לנשים נכות יש סדר יום שונה וסדרי עדיפות אחרים למאבק מאשר לנשים ללא מוגבלות גופנית או נפשית. נשים הפועלות על פי קו מחשבה זה מתמקדות בדרך כלל בצרכים שונים של קבוצות נשים שונות ובייחודיות שלהן. המאבק שלהן אינו מתיימר להיות אוניברסלי אלא פרטיקולרי ומתייחס לקבוצות שוליים בתוך הציבור המגוון של הנשים. אלה שוחט מתייחסת להקשר שבין פוליטיקה של מגדר, גזע ורב תרבותיות ומציעה להבין את הפמיניזם המזרחי בשילוב עם תפיסות פמיניסטיות רב-תרבותיות, מקבילות ושוות לאלו שמבטאות נשות העולם ה-3. לדבריה, הפמיניזם המזרחי בישראל הוא חלק מפרויקט פמיניסטי רב תרבותי-כלל עולמי. "בחשיבה הרב תרבותית אין גאוגרפיה תרבותית אחת, יחידה, שמצוירת במרכזה של תמונת העולם, אות ומופת ל"נחשלים" ול"טעוני טיפוח". רב תרבותיות מאשרת ולוקחת בחשבון את העובדה שהיה עד כה תת-ייצוג של פרספקטיבות היסטוריות לא מערביות, אפילו כאלה שיש בהן מרכיב דמוגרפי של רוב שמוצאו בעולם השלישי, כמו למשל במקרה של ישראל". לדברי אלה שוחט, בכנסים הפמיניסטיים שנערכו בישראל הוסכם (בשנת 1993) לתת ייצוג שווה לכל אחת מארבע קבוצות של נשים: לסביות, מזרחיות, פלסטיניות ואשכנזיות, שיטה אשר קיבלה את הכינוי "שיטת הרבעים". הדוברות של הכנס היוו רבע מכל קבוצה. הסכמה זו הושגה מתוך הכרה שלכל אחת מקבוצות הנשים האלה, על אף מאבקן המשותף לשוויון, יש מטרות משלה וקולות משלה שצריכים להיות מיוצגים ולהישמע. נוגה דגן מתארת בכתיבתה בשנת 1996 את משבר הזהויות של הפמיניזם דרך חילוקי הדעות בתנועה הפמיניסטית הישראלית בעקבות התארגנותן של קבוצות נשים שהגדירו עצמן כ-"פמיניסטיות מזרחיות". הכנס הפמיניסטי המזרחי הוא המשך לתהליך הגדרת המושג "נשים מזרחיות" שהיא הגדרה פוליטית ולא שיוכית. נוגה דגן טוענת במאמרה "משבר הזהויות של הפמיניזם" כי ניתן לאפיין את המשבר של התנועה הפמיניסטית הישראלית בשנתיים האחרונות כנובע מהתפוררות ה"פוליטיקה של הזהות" בנוסף, שבר בתחושה של סולידריות נשית שהייתה עד כה, ומעבר לפוליטיקה של זהויות המבוססת על תפיסה של קונפליקט ושונות. אחת מנקודות הדמיון, בין פמיניזם מזרחי לפמיניזם רב תרבותי שהתפתח בארצות הברית היא הדיכוי הרב תחומי, כניסיון המייחד את המזרחיות. כמו הבנת המצב האמריקאי, יש בו כדי לתרום להבנת מצבן של נשים מזרחיות, כציבור שלא זכה ב20 השנים הראשונות להתייחסות מצד הפמיניזם בישראל (שנות ה-70 עד שנות ה-90).
המשוררת הפמיניסטית המזרחית אסתר שקלים אומרת:
השראות
הפמיניזם המזרחי שואב השראה מהפמיניזם האפרו-אמריקאי, אשר מבקש לנטוש את התפיסה הפמיניסטית האוניברסלית הלבנה. זו האחרונה מבקשת ליצור זהות נשית כוללת, בעוד הפמיניזם האפרו אמריקאי טוען כי לנשים האפרו-אמריקאיות סדר יום שונה מאשר לנשים הלבנות, הנובע מסיפור חיים שונה: סיפור חיים המכיל בתוכו הדרה, דחיקה לשוליים ושקיפות חברתית ותרבותית. אשר על כן, על הנשים השחורות להכיר בכך שהן אינן יכולות לראות את מכלול סדר היום הפמיניסטי מתוך זיקה והשתייכות לקטגוריה החברתית ההגמונית (קרי, הלבנים), ולהתעלם מקיום קטגוריות אחרות של נשים שקופות ומודרות.
סוכנות הביון הפדרלית של ארגנטינה
סוכנות הביון הפדרלית של ארגנטינה (בספרדית: Agencia Federal de Inteligencia, בראשי תיבות: AFI), היא סוכנות הביון העיקרית בארגנטינה האחראית לאיסוף מודיעין בנוגע לביטחון הלאומי והאינטרסים הלאומיים של הרפובליקה של ארגנטינה. עוסקת גם באיסוף מודיעין פלילי.
מנכ"ל הסוכנות עומד בראש קהילת המודיעין הארגנטינאית. זו סוכנות הביון החשובה במדינה ולה בסיסים ותחנות משלה ברחבי העולם והיא כפופה לנשיאות המדינה.
הסוכנות מפעילה את בית הספר הלאומי למודיעין שהיא האקדמיה הלאומית בארגנטינה להכשרת מרגלים וסוכני איסוף מודיעין.
היסטוריה
בינואר 2015 הודיעה נשיאת המדינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר כי בכוונתה לקדם חקיקה שתפרק את מזכירות המודיעין ותקים במקומה סוכנות נפרדת תחת השם "סוכנות הביון הפדרלית", עקב פרשת הירצחו של התובע הפדרלי, אלברטו ניסמן.