cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חיים סינואני
העלייה לישראל
אברהם לוי כותב שהרב סינואני סבר שמדינת ישראל מכבידה על צער השכינה ועל כן סירב לבקר בירושלים. לעומת זאת, הרב יצחק דדון שראיין את בנו, בתו, חתנו, נכדו ועוד, כותב בשמם שהוא היה ציוני, התייחס למדינה בחיוב ואף חגג את יום העצמאות מדי שנה כולל אמירת הלל. עוד סיפרו שכיבד מאוד את הרב קוק והרב שלמה גורן.
אברהם לוי כותב גם שהרב סינואני אסר את ההשתתפות בבחירות בישראל. גם בכרוז שפורסם לאחר פטירתו מופיעה בשמו התנגדות להשתתפות בבחירות, כולל לרשויות המקומיות. מנגד קיימות עדויות מרבנים ומבני משפחתו שהיה בעד ההצבעה ושהצביע בעצמו ושככל הנראה המכתב מזויף.
אחרי מלחמת יום הכיפורים הוא ביקש את שמות החללים, התפלל על כל אחד מהם ובכה, תוך שהוא שואל מה נקבל תמורתם.
באחד משיריו הוא משבח את עזיבת הגלות והעלייה לארץ ישראל ואף צופה כי יום הגאולה קרב, וכך הוא כותב:
נפטר בכ"ז באדר ה'תשל"ט ונטמן בבית העלמין ביהוד. על קברו נכתב: "סניגורם של ישראל".
ספריו
נכדו, ד"ר גדעון סינואני, הוציא לאור את כתבי ידו בחמישה ספרים עד כה:
ארבעה ספרים (בכרך אחד) יצאו לראשונה מכתב ידו בשנת תש"פ בהוצאת ישועה סאלם:
9 חיבורים נוספים נשארים עדיין בכתב יד, אלו הן: את כל חיבוריו כתב בתימן.
לקריאה נוספת
אברהם לוי, דרך צדיקים, ירושלים ה'תשמ"ח. בהוצאת ישיבת "כתר תורה מחזיק ברכה"
יוסף נצר
יוסף נצר (30 בנובמבר 1922 – 23 ביולי 1996) היה משורר, מחזאי ובמאי ישראלי, חבר קיבוץ שער הגולן, המנהל האמנותי של תיאטרון "בימת הקיבוץ" (תיאטרון התנועה הקיבוצית).
ביוגרפיה
נצר נולד בשם יוסף מנדל בעיירה הורן שבאוסטריה, בנם של דוד ומרים מנדל. בשנת 1938 עלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער לחברת הנוער בקיבוץ עין שמר. בראשית שנות ה-40 עלה עם חבריו לחברת הנוער להתיישבות בקיבוץ שער הגולן שזה לא מכבר עלה לקרקע. בשנת 1947 נישא נצר לבתיה באואר, ילידת אוסטריה כמוהו, שאותה הכיר בחברת הנוער בעין שמר. השניים נקלטו כחברים בקיבוץ ועסקו בחינוך והוראה: יוסף לימד בבית הספר "בקעת כינרות" ובתיה עבדה כגננת מורה ומחנכת. את שם משפחתם עִברתו ממנדל לנצר כשם הגרעין בחברת הנוער בעין שמר שבו הכירו. לאחר נישואיהם נולדה בתם הבכורה, הגר, וב-1954 נולד הבן דוד. נצר היה פעיל בתנועת "השומר הצעיר". בשנות ה-50 היה מדריך בקן של התנועה בתל אביב ובין השאר ביים שם טקסים, הצגות ומחזות.
ב-1963 יצא נצר לשליחות מטעם "השומר הצעיר" באנגליה. הוא שהה שם קרוב לשלוש שנים, וניצל את שהותו שם להשתלמות בלימוד מחזאות ובמאות. בראשית שנות ה-60 כתב נצר ביחד עם בתיה לנצט את התסריט לסרט "אשת הגיבור" שביים פיטר פריי. פסקול הסרט הוא השיר "ביתי אל מול גולן", והוא מבוצע בפי יפה ירקוני על-רקע נופי עמק הירדן; את המילים לשיר חיבר נצר, והוא הולחן על ידי המלחין חיים ברקני, ידידו וחבר קיבוצו. (השיר נכתב,למעשה, שנים קודם לכן,והולחן על ידי ברקני,לרגל חגיגות 25 שנה לשער-הגולן). הסרט כשל,אמנותית וקופתית,ונותר כניסיונו היחיד של נצר בקולנוע. השניים הִרבו לעבוד יחד, נצר ככותב ומביים וברקני כמלחין, ויצרו במשותף עשרות שירים ומחזות.
לאורך שנות יצירתו כתב נצר כ-30 מחזות ותסריטים, תרגם, עיבד וביים כ-90 הצגות במסגרות שונות, וכתב עשרות שירים להצגות ולאירועים חגיגיים, בעיקר במסגרות התנועה הקיבוצית.
בשנות ה-60 וה-70 נמנה נצר עם ראשי התיאטרון הקיבוצי ושימש במשך מספר שנים כמנהלה האמנותי של "בימת הקיבוץ" (תיאטרון התנועה הקיבוצית), שבמסגרתו ביים שורה של הצגות ומחזות.
נצר פיתח וטיפח את טכניקת תיאטרון האימפרוביזציה. לימד תיאטרון בסמינר הקיבוצים ובחוגים דרמטיים קהילתיים. בנוסף לפעילותו התיאטרונית, נצר הִרבה לכתוב בעיקר בעיתון "על המשמר" ובעיתונות הקיבוצית מאמרים ורשימות בנושאים שונים שהיו על סדר היום בתנועה הקיבוצית. היה מעורה ופעיל לא רק בתרבות אלא בכל שטחי החיים בקיבוץ.
יוסף נצר נפטר ב-23 ביולי 1996, שעה שביקר את נכדיו. בן 74 במותו. נקבר בקיבוצו שער הגולן. הניח אחריו את רעייתו בתיה, ילדיו הגר רביץ וד"ר דוד נצר (ראש תוכנית ההכשרה להוראה בבית הספר העל-יסודי במכללה האקדמית לחינוך "אורנים"), ונכדים. אלמנתו בתיה נפטרה בשנת 2010.
הנצחתו
פסטיבל התיאטרון הקהילתי הארצי "כל הארץ במה" הנערך מדי שנה נקרא על שמו ולזכרו.
Wonderland (אלבום)
Wonderland הוא אלבומם השני של להקת הפופ רוק McFly. הוא יצא ב-29 באוגוסט 2005 והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי. האלבום מכר פלטינה, ופרסם את McFly לאחר הביקור שלהם באוגנדה למען אירוע הצדקה של Comic Relief. שם הם גם צילמו את הקליפ לשיר You've Got A Friend.
יהודה ושומרון
הטריטוריה הנקראת בישראל יהודה ושומרון (בראשי תיבות: יו"ש או איו"ש), ומוכרת גם בשם הגדה המערבית (בערבית: الضِّفَّة الْغَرْبِيَّة, אַ־צִּֿפָה אַלְ־עַֿרְבִּיָּה; באנגלית: West Bank), היא שטח הנמצא במזרח התיכון, התחום בין הקו הירוק (ממערב) לבין נהר הירדן וים המלח (ממזרח).
מאז מלחמת ששת הימים (בשנת 1967) ועד היום, מדינת ישראל שולטת בשטחי יהודה ושומרון, אך לא סיפחה אותם לשטחה (למעט מזרח ירושלים). הקהילה הבין-לאומית רואה, לרוב, בשלטון זה כיבוש צבאי לכל דבר, אך ממשלת ישראל לא מקבלת עמדה זאת, ורואה ביהודה ושומרון "שטחים בסכסוך" שעתידם אמור להיקבע במשא ומתן בין ישראל לפלסטינים. לפני המלחמה שלטה בשטח ממלכת ירדן (בשנים 1948-1967), שהחילה בו את ריבונותה, וקודם לכן - המנדט הבריטי (1920-1948) והאימפריה העות'מאנית (1517-1918).
לפי הערכת הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, באמצע שנת 2021 יחיו בגדה המערבית כ־3,120,000 פלסטינים, מתוכם 472,000 בירושלים (אשר חלקם, מחנה הפליטים שועפאט וכפר עקב, נמצאים מעבר לגדר ההפרדה). לפי נתוני מועצת יש"ע (המבוססים על רישומי מנהל האוכלוסין ולא על מספר התושבים החיים בהתנחלויות בפועל), ביהודה ושומרון (בשטח C) מתגוררים נכון ל־2021 כ־491,923 מתנחלים ישראלים, לא כולל ישראלים תושבי מזרח ירושלים.
מעמד ההתנחלויות ביהודה ושומרון שנוי במחלוקת: ממשלת ישראל מכירה בהן כלגיטימיות, אך מרבית הקהילה הבינלאומית רואה בהן הפרה של החוק הבין-לאומי. עמדת הממשל בארצות הברית מורכבת יותר: היועץ המשפטי של משרד החוץ האמריקאי קבע בשנת 1978 כי ההתנחלויות נוגדות את החוק הבינלאומי, אולם היו נשיאים רפובליקנים שהסתייגו מהגדרה זאת, וגם הממשל הדמוקרטי של ברק אובמה הסתפק לרוב בהגדרתן כ"מכשול לשלום". בשנת 2019 הצהיר מזכיר המדינה האמריקאי של ממשל טראמפ כי הממשל מסכים עם עמדתו של הנשיא הרפובליקני רונלד רייגן, ואינו רואה עוד את ההתנחלויות כבלתי חוקיות. עם זאת, לאחר הקמת ממשל ביידן הבהירו דוברים רשמיים כי בכל הנוגע להתנחלויות הממשל מחזיק בעמדות הפוכות מאלה של ממשל טראמפ, וכי הוא מגנה את ההחלטה של ממשלת בנט להרחיב את הבנייה בהתנחלויות.
המחלוקת על השטח בין מדינת ישראל לבין הפלסטינים באה לידי ביטוי בעימות פוליטי בזירה הלאומית והבינלאומית, בקביעת עובדות בשטח ובמאבק מזוין.
אטימולוגיה וטרמינולוגיה
המושג "יהודה ושומרון" מקורו בשמות חבלי הארץ הגאוגרפיים־היסטוריים יהודה והשומרון, אף שאיננו חופף להם אלא בקווים כלליים במיוחד – בחבל הארץ ההיסטורי יהודה נכללים גם חבל לכיש וחבל יתיר, ומערב בקעת הירדן נכללת ב"יהודה ושומרון" אף שלא נכללת בחבל יהודה או בחבל שומרון. ההתייחסות לשטח כאל יחידה אחת אינה נובעת מסיבות גאוגרפיות אלא רק ממעמדו המדיני. תוכנית החלוקה של האו"ם משנת 1947 כללה את "ארץ הגבעות של שומרון ויהודה" בשטח המדינה הערבית, אך התוותה גבולות שונים מגבולות השטח כיום.
המונח "הגדה המערבית" מתייחס לגדה המערבית של הירדן, בהנגדה לשטחי ממלכת ירדן (לשעבר "ממלכת עבר הירדן") שממזרח לנהר.
תולדות המושגים והשיוך הגאופוליטי
ממועד תחילת פעולתו של השלטון הצבאי – מנהלת שטחי האויב הכבושים בשטחים שכבש חיל המשלוח המצרי (1916) בארץ ישראל בסוף 1917 עד החלטת ועידת סן רמו באפריל 1920 על מסירת משטר המנדטים על שטחי האימפריה העות'מאנית לשעבר לידי המעצמות האירופיות המנצחות, בריטניה וצרפת, היו שטחי יהודה ושומרון כפופים למנהלת שטחי האויב הכבושים – דרום. מיולי 1920 המועד בו נכנס הממשל האזרחי הבריטי בנעליו של השלטון הצבאי בשטחי המנדט הבריטי היו יהודה ושומרון חלק מארץ ישראל המנדטורית, שכללה את עבר הירדן המזרחי וארץ ישראל המערבית ויועדו להקמת הבית הלאומי היהודי. בעקבות הספר הלבן הראשון שפורסם ביוני 1922 הופרד עבר הירדן המזרחי מנהלתית מארץ ישראל המערבית ומאוחר יותר היה לאוטונומיה – אמירות עבר הירדן וממלכת ירדן. עד 1948 נכללו יהודה ושומרון בתחומה של הישות המנדטורית פלשתינה־א"י, שגבולותיה נמתחו ממערב לנהר הירדן ועד חוף הים התיכון, ואף היא יועדה לבית הלאומי היהודי.
בתיאור גבולות המדינה הערבית המתוכננת לפי תוכנית החלוקה של האו"ם (נובמבר 1947) מכונה שדרת ההר שבמרכז הארץ "חבל הארץ ההררי של שומרון ויהודה". התוכנית מגדירה לאזור גבולות רחבי־היקף יותר מאלה של אזור "יהודה ושומרון" כיום, והיא מייעדת אותו לחלקה המרכזי של המדינה הערבית.
הכינוי העברי "יהודה ושומרון" נקבע ב־22 ביולי 1968 לאחר מלחמת ששת הימים ושחרור השטחים מהשלטון הירדני, לאחר שנדחה השם "יהודה ואפרים", על ידי ועדת השמות הממשלתית בזיקה למקום, שהוא ערש ההיסטוריה והתרבות היהודית. באופן רשמי השתמשו ממשלות ישראל חליפות בביטויים "יהודה ושומרון" ו"הגדה המערבית" עד להחלטה של ממשלת בגין הראשונה על שימוש בכינוי הראשון בלבד. "הגדה המערבית" או בקיצור "הגדה" ממשיך לשמש בתקשורת ובשיח הציבורי בישראל, בפרט בפי דוברים מהשמאל, וכן בתקשורת ובדיפלומטיה הבינלאומית.
במהלך המשא ומתן לשלום בין ישראל למצרים הוחלפו מכתבים בין ראש ממשלת ישראל מנחם בגין, נשיא מצרים אנואר סאדאת, והמתווך, נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר. באחד מחילופי המכתבים, בחודש ספטמבר 1978, כתב קרטר לבגין:
השם "הגדה המערבית" הפך לשם הרווח בשפות זרות. כיום זהו עדיין השם הרווח בהתייחס ליחידה הגאו־פוליטית (להבדיל מהשמות הגאוגרפיים, הדתיים וההיסטוריים של האזור בשפות השונות). תרגום השם לאנגלית הוא "The West Bank" (ולצרפתית: Cisjordanie – מילולית: "צד זה של הירדן", להבדיל מ־Transjordanie – "עבר הירדן"). בעקבות הסכמי אוסלו והקמת הרשות הפלסטינית החל שימוש בביטוי "השטחים הפלסטיניים" (באנגלית: The Palestinian Territories) בהתייחס לכלל שטח האזור ולרצועת עזה. הרשות הפלסטינית עצמה ניסתה סמוך להקמתה לבטל את השם "הגדה המערבית" ולהנהיג במקומו את השם "המחוזות הפלסטיניים הצפוניים" (المحافظات الفلسطينية الشمالية, להבדיל מרצועת עזה שנמצאת מדרום), אולם כיום השימוש במונח הזה נדיר ומוגבל רק למסמכים רשמיים של הרשות.
הכינוי "מחוז יהודה ושומרון" משמש במסמכים רשמיים של מדינת ישראל בהתייחס ליישובים הישראלים באזור, להיערכות צה"ל בו, לסטטיסטיקה בנוגע לאוכלוסייתו, לרישום תקציבים המופנים אליו וכיוצא באלה. על אף הכינוי "מחוז", הוא אינו מחוז במובן הרגיל של המילה, שכן החוק השורר בו שונה מהחוק השורר בישראל גופא. היחידה במשטרת ישראל שאחראית ליישובים הישראלים באזור מכונה "מחוז ש"י" (ש"י – שומרון ויהודה). בצה"ל נקרא האזור "איו"ש", ראשי תיבות של "אזור יהודה והשומרון".
בשיח הישראלי רווח הכינוי "יהודה ושומרון" בחוגי הימין והמרכז. לעומת זאת, בקרב חוגי שמאל המתנגדים לשליטה הישראלית בחבלי ארץ אלה, יש הרואים במונח זה כלי בהשתלטות הישראלית עליהם ומעדיפים על־כן את המונח "הגדה המערבית" או "השטחים הכבושים" (מונח רחב יותר, הכולל גם את רצועת עזה ורמת הגולן ובעבר כלל גם את סיני). כך, למשל, כאשר ראש הממשלה בנימין נתניהו השתמש בביטוי "הגדה המערבית" (באנגלית) בנאום היו שראו בזה סטייה מעמדותיו. המתנגדים לביטוי "השטחים הכבושים", רואים בשימוש במונח זה, ניסיון לטשטש את זהותו וזיקתו של האזור לעם ישראל. לעיתים, נעשה שימוש בביטוי המקוצר "השטחים". באחדים מחוקי מדינת ישראל משמש המושג "אזור" להתייחסות ליהודה והשומרון וחבל עזה.
מלחמת העצמאות
עם פרוץ מלחמת העצמאות, ממלכת עבר הירדן פלשה מערבה לנהר הירדן והגיעה עד ירושלים, לרבות כיבוש העיר העתיקה. עיראק פלשה אף היא מעבר לנהר הירדן וכבשה את כל אזור הרי השומרון עד מבואות עמק יזרעאל והשרון, לרבות אזור ואדי עארה. מצרים, אשר פלשה מדרום, כבשה את הרי חברון ויהודה והגיעה לירושלים מדרום. מספר יישובים יהודיים באזור פונו מתושביהם בעקבות התקפות של מיליציות מקומיות בסיוע צבא מצרים וירדן, וכן בעקבות כיבוש גוש עציון טבח מגיני כפר עציון ונפילת הלוחמים בשבי. רוב התושבים היהודים מהיישוב הישן עזב מכבר את בתיהם בחברון, בעיר העתיקה (חצר גליציה וכדומה) ובכפרים שבהם היה רוב ערבי, כמו עזה, יפו, מי נפתוח (ליפתא) שכם, שפרעם וכפר זיתים. כמו כן תושבי הרובע היהודי בעיר העתיקה פונו או נפלו בשבי הלגיון הירדני. במהלך המלחמה הגיעו לאזור פליטים פלסטינים רבים מיישובים שנכבשו על ידי המחתרות העבריות וצה"ל. הפליטים הגיעו מיישובים באזור מישור החוף, שפלת החוף, הרי ירושלים ("פרוזדור ירושלים"), השכונות של ירושלים המערבית שנשארו בשליטת ישראל ואזורים אחרים, והם יושבו על ידי הירדנים במחנות פליטים סמוך לערים הגדולות – שכם, חברון, ירושלים ועוד.
הנדסה קוגניטיבית
הנדסה קוגניטיבית היא תחום בהנדסת אנוש העוסק בהתאמת עיצובם של כלים לאופי וליכולת הקוגניטיבית של המשתמש בהם. ניתן להתאים כלים, למשל, לאופי ויכולת התפיסה של המשתמש (למשל לחוש הטכני שלו, להיותו בעל תפיסה שמיעתית או ראייתית טובה), להלך ויכולת החשיבה שלו (כישרונו בפתרון בעיות, הכלים ההשכלתיים שלו, הרגליו המחשבתיים), ליכולת הריכוז שלו ולטיב ואופי הזיכרון שלו.
יהודה ושומרון
מלחמת העצמאות
בסוף המלחמה, הסכם שביתת הנשק בין ישראל וירדן יצר שטח חדש ממערב לנהר הירדן, אשר נקרא בפי רוב העולם הגדה המערבית (אף על פי שמונח זה שימש לתאר את כל ארץ ישראל ממערב לירדן טרם המלחמה). השטח נשלט על ידי ירדן אשר סיפחה אותו אליה באפריל 1950, ונחשב על ידי הממלכה כחלק אינטגרלי ממנה. הסיפוח זכה להכרה רשמית של בריטניה אך לא הוכר רשמית על ידי מדינות אחרות. חלק ממדינות הליגה הערבית התנגדו לסיפוח, ראו בו פגיעה ברעיון "אחדות פלשתינה הערבית", ואף איימו לגרש את ירדן מהארגון, אך זמן קצר לאחר מכן החליטה הליגה כי השטחים יישארו בידי ירדן כ"שטח נאמנות" עד שיימצא פתרון קבע.
הנדסה קוגניטיבית
העוסקים בתחום מפתחים עקרונות ושיטות לעיצוב התואם את הקוגניציה של המשתמש ומפתחים גם דרכי הנחיה למעצבים.
יהודה ושומרון
מלחמת ששת הימים
במלחמת ששת הימים נכבש השטח בידי כוחות צה"ל מידי הירדנים, לאחר שאלה הצטרפו ללחימה כנגד ישראל. לאחר המלחמה היה ויכוח ער, בו חלק משרי הממשלה צידדו בהחזרת האזורים שנכבשו, וחלקם האחר צידדו להחזיק בהם כפיקדון עד שייחתם הסכם שלום. על מזרח ירושלים החליטה הממשלה בשנת 1967 להחיל בצו את "המשפט, השיפוט והמינהל הישראליים" – בפועל, לספחה לישראל ולתת לתושביה תושבות קבע בישראל. בהמשך ניתנה להם הזכות להיעשות אזרחי המדינה. בספטמבר אותה השנה נערך ביהודה ושומרון (להוציא מזרח ירושלים) מפקד אוכלוסין, בו נמנו 595,900 נפש. כבר בשנים הראשונות לשלטון הישראלי, 1967–1969, נערכו בערי הגדה פעולות חבלה וניסיונות למרי אזרחי, שכללו שביתות, הפגנות והתפרעויות.
הנדסה קוגניטיבית
דוגמאות לכללים בהנדסה קוגניטיבית:
יהודה ושומרון
מלחמת ששת הימים
תחת הממשל הצבאי הישראלי, חולקו יהודה ושומרון לשבע נפות: ג'נין, טולכרם, שכם, רמאללה, ירדן (רצועה ממזרח לגב ההר לאורך בקעת הירדן), בית לחם וחברון.
בעקבות המהפך בשנת 1977 החלה ממשלת מנחם בגין להאיץ את הקמת ההתנחלויות בשטחי יהודה ושומרון וחבל עזה, וכן לחזק את הקשר של מזרח ירושלים לישראל. משרדי ממשלה והמטה הארצי של המשטרה נבנו בכוונה תחילה במזרח ירושלים. המונח "השטחים המוחזקים" הוחלף ברדיו בשנות ה־80 ל"יהודה ושומרון", והוחל שידור מזג האוויר באזור. בשנת 1980 נחקק חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל המדגיש ש"ירושלים השלמה והמאוחדת היא בירת ישראל". יתר שטחי יהודה ושומרון מוחזקים עד היום בתפיסה לוחמתית, חלים עליהם ממשל צבאי וחקיקה צבאית ומעמדם הסופי לא הוכרע.
הקשר עם ממלכת ירדן
מאז אובדן השטח ב־1967 ועד ל"ניתוק הזיקה" ב־1988, שאפה ממלכת ירדן להחזיר לעצמה את השליטה בגדה המערבית.
ב־1972, פרסם המלך את תוכנית הפדרציה לפיה תוקם פדרציה בשם "ממלכה ערבית מאוחדת" שבה יהיו שני מחוזות אוטונומיים: עבר־הירדן ובירתה עמאן; ופלסטין שבירתה ירושלים. עמאן תשמש גם בתור הבירה של הממלכה כולה, שבראשה יעמוד המלך שיהיה אחראי על כל נושאי החוץ והביטחון, כמו גם על נושא המיסים של הפדרציה כולה. ישראל הגיבה בשלילה ודחתה את התוכנית וכך עשה גם הארגון לשחרור פלסטין.
הנדסה קוגניטיבית
מטרות ההתאמה לקוגניציה של המשתמש:
לקריאה נוספת
Adaptive Perspectives on Human-technology Interaction : Methods and Models for Cognitive Engineering and Human-computer Interaction Series in Human-technology Interaction Author: 	Kirlik, Alex. Publication: 	Oxford, New York Oxford University Press, 2006.
יהודה ושומרון
הקשר עם ממלכת ירדן
תוכנית רייגן מ־1982 דיברה על אוטונומיה פלסטינית מוגבלת בגדה המערבית תחת שלטון המלך הירדני, אולם בגין שלל את התוכנית ולכן לא קודמה.
ב־1983 הגו המלך חוסיין ויאסר ערפאת את תוכנית הקונפדרציה, לפיה ישראל תיסוג לקווי הפסקת האש משנת 1948 ותקום קונפדרציה ערבית שבה תהיינה חברות ירדן בגדה המזרחית ופלסטין בגדה המערבית. אולם ערפאת לא חתם על המסמך.
גורמים בישראל בחנו אפשרות להחזיר חלקים מהשטח לשלטון ירדני במסגרת מה שכונה "האופציה הירדנית". ב־1987 אף נחתם הסכם סודי בעניין זה – הסכם לונדון – בין שמעון פרס, שהיה אז שר החוץ, לבין המלך חוסיין, אולם ההסכם לא יצא לפועל עקב התנגדות ראש הממשלה באותה עת, יצחק שמיר.
השטח כיום
מיד לאחר מלחמת ששת הימים החילה ישראל את ריבונותה על מזרח ירושלים, ולפי זה שטחם של יהודה ושומרון עומד על 5,790 קמ"ר. לפי ההגדרה של מרבית הקהילה הבינלאומית, שאינה מכירה בריבונות הישראלית על מזרח ירושלים, עומד השטח על 5,860 קמ"ר. שטח זה מכסה כ־57% מהשטח שיועד למדינה ערבית בתוכנית החלוקה שאושרה באו"ם בכ"ט בנובמבר 1947.
המעמד הנוכחי
מאז מלחמת ששת הימים נמצאים יהודה ושומרון תחת שליטה ישראלית, אך פרט למזרח ירושלים עליה החילה מדינת ישראל את ריבונותה (צעד שרוב מדינות העולם אינן מכירות בו), ישראל לא הגדירה את מעמדם של יהודה ושומרון, והנהיגה בהם ממשל צבאי, כשרוב מדינות העולם רואות באזור שטח כבוש או שטח שנוי במחלוקת, הנתון ב"תפיסה לוחמתית" על־פי אמנת ז'נבה הרביעית.
מדינת ישראל עצמה, שאינה רואה בשטח כשטח שמחויב לאמנת ז'נבה, מחילה את אמנת ז'נבה הרביעית ביהודה ושומרון באופן וולנטרי.
מאז ניתוק הזיקה ב־1988, ובעקבות הסכם אוסלו, נוקטים ארגון האו"ם והרוב המוחלט של מדינות העולם עמדה שעל־פיה אזור יהודה ושומרון מיועד להיות חלק אינטגרלי ממדינה פלסטינית עתידית. בעיני רוב מדינות העולם, ובעיני הרשות הפלסטינית, "הגדה המערבית" (יהודה ושומרון) נחשבת כשטח הכבוש בידי ישראל, ובכללה מזרח ירושלים.
במסגרת הסכמי אוסלו, שנחתמו בין ישראל לארגון לשחרור פלסטין (אש"ף) בין 1993–1995, והסכמי ההמשך שלו, הוקמה הרשות הפלסטינית, שקיבלה את סמכויות ניהול החיים האזרחיים של התושבים הפלסטיניים מידי הממשל הצבאי הישראלי. "אזור יהודה ושומרון" חולק לשלוש קטגוריות: שטחי A ו־B מורכבים מ־220 מובלעות המוקפות שטח C. השטח של 190 מתוך מובלעות אלה, קטן מ־2 קמ"ר.
בשטח C חל החוק הישראלי רק על ההתנחלויות, ולא על הטריטוריה המקיפה אותם. ההתנחלות היא בבחינת "מובלעת", אשר אינה כפופה בפועל למשפט החל באותה טריטוריה. לדוגמה, בתאונת דרכים שהתרחשה מחוץ לגבולות הקו הירוק נקבע בבית משפט מחוזי כי יש להחיל את החוק הפלסטיני גם בשטח C, ובית המשפט העליון אישר פסיקה זאת.
בעקבות פרוץ האינתיפאדה השנייה בשנת 2000, ובייחוד במבצע חומת מגן בשנת 2002 נכנסו כוחות צה"ל כמעט לכל הערים הפלסטיניות (מלבד אל העיר יריחו) ולכפרים רבים, והשליטה הפלסטינית בהם הוגבלה מאוד, עד שצה"ל נסוג מחלק מהם בהדרגה בשנים הבאות.
בשנת 2003 החלה ישראל בהקמת גדר הפרדה – מערכת של גדרות וחומות בטון העוברת לאורך הקו הירוק, שבחלקה בתוך שטחי יהודה ושומרון.
רוב מדינות העולם מתנגדות לבנייה ישראלית באזור. מאז תחילת המשא ומתן המדיני בין ישראל לפלסטינים, ישראל נמנעת מהקמת התנחלויות חדשות ונוהגת ריסון באישורי בנייה. בשנת 2005 אף פינתה מספר התנחלויות בצפון השומרון במסגרת תוכנית ההתנתקות, ובשנת 2009 הטילה איסור גורף על התחלות בנייה חדשות ביהודה ושומרון למשך עשרה חודשים.
מספר גופים פוליטיים בישראל ומחוצה לה קוראים לחרם על ההתנחלויות, פעולת מחאה נגד מדיניות ההתנחלות של ישראל מעבר לקו הירוק, בדרך של החרמת תוצרת ההתנחלויות, סירוב להופיע בהן, סירוב לשתף פעולה עם מוסדות הנמצאים בהן והחרמת חברות המספקות שירותים להתנחלויות.
חוק ושיפוט
בשטחי יהודה ושומרון חל הדין הירדני, ובשטחי הרשות הפלסטינית חלה חקיקה פלסטינית. חוקי מדינת ישראל אינם חלים על שטחי יהודה ושומרון, למעט חוקים המוחלים באופן מפורש על האזור (למשל ו וחוקים ייעודיים ליהודה ושומרון כגון תקנות שעת חירום (יהודה והשומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), תשכ"ז-1967), או פקודות של מפקד פיקוד המרכז המחילות נורמות מן המשפט הישראלי. ריבוי המקורות המשפטיים החלים באזור יוצר מורכבות משפטית. גם משטרת ישראל נוכחת בשטחים אלה דרך מחוז ש"י (שנוסד ב־1994), ומחזיקה בגזרתן מספר תחנות משטרה. הצבא והמשטרה מחזיקים במנגנון תיאום ביטחוני באזור זה עם המשטרה הפלסטינית.
אם כן, ביהודה ושומרון פועלות שלוש מערכות של בתי משפט:
בדצמבר 2022, לאחר הבחירות לכנסת העשרים וחמש, הודיע חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ' כי בכוונתו לקדם את רפורמת "אזרחות שווה" שבמסגרתה יבוטל הממשל הצבאי על אזרחי ישראל ביהודה ושומרון.
האוכלוסייה הערבית־פלסטינית
מקורות שונים מציגים מספרים מנוגדים לגודל האוכלוסייה הערבית־פלסטינית, שכן מאז 1967 לא בוצע מפקד אוכלוסין הנחשב אמין. על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה מנתה אוכלוסיית יהודה ושומרון ומזרח ירושלים ביולי 2022 כ־3,190,000 תושבים, הכוללים כ־375,000 תושבים במזרח ירושלים, כלומר אוכלוסיית יהודה ושומרון ללא תושבים הנמנים על ידי ישראל במזרח ירושלים עומד על כ־2,815,000. בשנים קודמות, גופים אחרים נתנו הערכות נמוכות יותר מאלה של הלשכה הפלסטינית וייתכן שתיקונים דומים נדרשים לשיטתם גם בהתייחס לנתונים העדכניים. כך, ה־CIA נקב בשנת 2021 במספר קטן ב־5% מזה שניתן על ידי הלשכה הפלסטינית ואנשי המנהל האזרחי נקבו ביוני 2016 במספר של כ־2.93 מיליון פלסטינים על פי הנתונים הפלסטניים, אך במרץ 2018 העריכו שבפועל מתגוררים באזור בין 2.5 ל־2.7 מיליון פלסטינים. יורם אטינגר העריך שבסוף 2015 עמד מספר התושבים הפלסטניים ביהודה ושומרון על 1.75 מיליון בלבד.
נתוני עבר
במפקד האוכלוסין בארץ ישראל שהתקיים בשנת 1922 נמנו ביהודה ושומרון כ־257,500 תושבים. במפקד האוכלוסין בארץ ישראל בשנת 1931 עלה מספר התושבים לכ־322,200 ובשנת 1946 כבר הוערך אוכלוסיית יהודה ושומרון בכ־465,800. במפקדים הירדניים שהתקיימו ביהודה ושומרון שכללה את מזרח ירושלים, בשנים 1952 ו־1961 נמנו בהתאמה 742,300 ו־805,400 וחלק מהגידול נובע מהגעת כרבע מיליון פליטים פלסטיניים ממדינת ישראל במהלך מלחמת העצמאות. במאי 1967, לפני מלחמת ששת הימים, הוערך אוכלוסיית הגדה המערבית של ממלכת ירדן בכ־845,000 תושבים, מספר שכולל כ־83,000 תושבים במזרח ירושלים. ההגירה מהגדה המערבית של ממלכת ירדן, אל הגדה המזרחית ולארצות אחרות ובמיוחד כווית, עמדה בתקופה זאת על כ־2.5% לשנה וכמעט איפסה את הגידול הטבעי שעמד על כ־3% לשנה. במפקד שקיימה ישראל בספטמבר 1967 עמד מספר התושבים ביהודה ושומרון על כ־595,900 תושבים, לא כולל כ־67,000 תושבים במזרח ירושלים. עד שנת 1982 עלה מספר התושבים ביהודה ושומרון, ללא מזרח ירושלים, לכ־747,5000. בתקופה שבין 1967–1982 ההגירה החוצה מיהודה ושומרון עמדה על כ־110,000 בני אדם מספר השווה לכ־40% מהגידול הטבעי באותה תקופה.
בשנת 1993 הוטל תפקיד איסוף הנתונים הסטטיסטיים והדמוגרפיים של יהודה והשומרון וחבל עזה על הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה (PCBS). ב־1997 ערכה הלשכה הפלסטינית מפקד אוכלוסין על פיו ביהודה ושומרון ומזרח ירושלים חיו כ־1.9 מיליון ערבים פלסטיניים.
על פי מחקרי אוכלוסייה משנת 2005 התגוררו בשטח בין 1.4 לכ־2.4 מיליון פלסטינים, וההפרש הנתון במחלוקת כונה "פער המיליון". הנתון הגבוה מגיע מהלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה ומתבסס על הערכותיה שלה והנתון הנמוך הוא תוצאת מחקר של מרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים. צוות החוקרים של המרכז טען שהנתונים שמפרסמת הלשכה הפלסטינית לסטטיסטיקה אינם עקביים וכוללים סתירות, ואף העלה חשד שמא הנתונים סולפו בכוונה כדי להציג את האוכלוסייה הפלסטינית כגדולה בהרבה מכפי שהיא במציאות. על פי יורם אטינגר, חבר בצוות המחקר, הפלסטינים סופרים 500 אלף פלסטינים שנמצאים בחו"ל יותר משנה, לפחות 350 אלף ערביי מזרח ירושלים נושאי תעודת זהות ישראלית, ועוד יותר ממאה אלף ערבים שקיבלו תעודת זהות ישראלית עקב נישואין. הלשכה הפלסטינית לסטטיסטיקה דחתה את טענות הצוות הישראלי מכל וכול וטענה שהמחקר מוטה פוליטית ועל כן אין לסמוך עליו. גם החוקר ארנון סופר שמזהיר שנים ארוכות מאובדן רוב יהודי בחלקי ארץ ישראל מתח ביקורת על הדוח.
האוכלוסייה היהודית־ישראלית
על פי נתוני מועצת יש"ע, בסוף שנת 2021 היו ביהודה ושומרון (בשטח C, לא כולל מזרח ירושלים) כ־150 יישובים עם 491,923 תושבים ישראלים, גידול של כ־3.3%. לעומת זאת, על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מדצמבר 2019, היו ביהודה ושומרון כ־441,600 תושבים ישראלים ב־127 יישובים. כ־60 אלף יהודים נוספים לומדים במוסדות חינוך ביהודה ושומרון, בהם ישיבות, אולפנות, מכינות קדם צבאיות, אוניברסיטה ומכללות.
האוכלוסייה במחוז זה היא הצעירה שבמחוזות ישראל. כ־58% מתוכה הם ילדים וצעירים (257,800 במספר).
שטח וערים מרכזיות באזור
האזור המאוכלס ביותר ביו"ש הוא אזור ההר שמשתרע מצפון השומרון ועד דרום יהודה, שם ממוקמות הערים (מצפון לדרום) שכם, רמאללה, ירושלים המזרחית (שבשונה מיתר השטח, סופחה לישראל), בית לחם וחברון. ג'נין ממוקמת בצפון־מערב השומרון באזור עמק יזרעאל, וקלקיליה וטולכרם נמצאות מדרום לה באזור מישור החוף. עיר מרכזית נוספת באזור היא יריחו, הנמצאת בבקעת הירדן ממזרח לירושלים.
ההתנחלויות הגדולות ביהודה ושומרון, מסודרות לפי גודל, הן הערים מודיעין עילית מערבית לרמאללה, ביתר עילית שמדרום לירושלים, מעלה אדומים שממזרח לירושלים, ואריאל שמדרום לשכם. בנוסף לערים, ישנן 6 מועצות אזוריות: שומרון, בנימין, מגילות־ים המלח, גוש עציון, בקעת הירדן והר חברון, 13 מועצות מקומיות ומנהלת היישוב היהודי בחברון.
כלל הרשויות המקומיות ביהודה ושומרון מאוגדות תחת מועצת יש"ע, אשר מתפקדת כארגון הגג של הרשויות בנושאים רחבים הקשורים לכלל הרשויות ובמאבקים אידאולוגיים למען תנועת ההתנחלות ביהודה ושומרון. ראשי הרשויות ביהודה ושומרון מרכיבים את הנהלת מועצת יש"ע והעומד בראשה הוא ראש רשות מכהן בלבד.
אתרים ארכאולוגיים ומקומות קדושים
ביהודה ובשומרון נמצאו מרכזי הכובד של ממלכת יהודה וממלכת ישראל בתקופת בית ראשון ושל ממלכת החשמונאים בתקופת בית שני. לכן, מטבע הדברים, הם עשירים במספר רב של אתרי־עתיקות, בהם המיוחסים לקברי אבות האומה המקראיות כמו מערת המכפלה, קבר רחל וקבר יוסף, דרך אתרים מתקופת בית ראשון כמו עיר דוד, הר הבית, בית אל המקראית והעיר שומרון ושילה המקראית (שבה מוקם המשכן) ועד לאתרים מתקופת בית שני כמו ארמונות החשמונאים ביריחו, ביתר, הרודיון, סרטבה ומצדה.
קברים
במערת המכפלה שבחברון קבורים על פי המסורת אברהם ושרה, יצחק ורבקה ויעקב ולאה. כמו כן, על פי המסורת היהודית אף אדם וחוה. למקום מאפיינים רוחניים נוספים על היותו אזור קבורה. המערה מהווה מקום קדוש גם למוסלמים ויש בצמוד אליה גם מסגד.
ישנם מספר קברים המיוחסים על פי המסורת לאישים תנ"כיים:
אתרים ארכאולוגיים
ביהודה ושומרון נמצאים עשרות רבות אתרים ארכאולוגיים רבי חשיבות. בהם ניתן למנות את:
זיהום מים
לפי דו"ח של מבקר המדינה משנת 2016, מרבית השפכים ביהודה ושומרון אינם עוברים טיפול נאות להסרת מזהמים והם מוזרמים לנחלים ולבורות ספיגה. מערך איסוף השפכים והטיפול בהם וכן ניצול מים מטופלים מפגר בצורה ניכרת לעומת המצב במדינת ישראל. נחלים שאליהם מוזרמים שפכים כוללים את נחל הקישון, נחל חדרה, נחל שילה, נחל מודיעים, נחל קדרון ועוד. זיהום המים פוגע בעתודות מי התהום של ישראל וירדן, ופוגע בבריאות הציבור ובאיכות חייו. בשל המצב הגאופוליטי בשטחי יו"ש, נושא זה משפיע גם על מצבה המדיני־ביטחוני של ישראל ועל מעמדה בעולם.
יש מספר מאפיינים המשפיעים על המצב הסביבתי: רגישות הידרולוגית גבוהה לזיהום מי תהום בשל השפעת האזור על אקוויפר ההר, היעדר גבולות ברורים, היעדר רצף טריטוריאלי מדיני, צפיפות אוכלוסין גבוהה בצד הפלסטיני והבדלים גדולים ברמת החיים וביכולת הניהול הסביבתי בין הפלסטינים לבין הישראלים. ניהול סביבתי מחייב שיתופי פעולה בין גורמים פלסטינים וישראלים. הסכסוך המדיני המתמשך בין ישראל לפלסטינים, פיצול השליטה בשטח, והתפיסה כי המצב הנוכחי הוא זמני, מקשים על מתן טיפול יסודי וארוך טווח במפגעים סביבתיים ועל קיום שיתוף פעולה בתחום זה.
נכון לשנת 2016 ממשלת ישראל לא גיבשה מדיניות לניהול סביבתי עם שכנותיה, לרבות בתחום המים, ואין לה מדיניות בדבר מפגעים סביבתיים החוצים את הקו הירוק. הממשלה גם לא הגדירה גורם אחד, בעל ראייה כוללת, שיוביל את הנושא. לפי מבקר המדינה הדבר גורם לכך שפתרונות למפגעי סביבה מתעכבים במשך שנים ארוכות, לעיתים תוך הפרת הדין ופגיעה בבריאות הציבור ובאינטרסים מדיניים החשובים לישראל.
מכבי
{{פירושונים|
טמפרטורת גוף נורמלית
טמפרטורת גוף נורמלית של גוף האדם היא בטווח של C° 36.5 - 37 במדידה (במדחום) הנעשית בפה, או מתחת ל-38 מעלות צלזיוס במדידה בפי הטבעת.
טמפרטורת הגוף נוטה להשתנות במידת מה לאורך שעות היום ובהתאם למידת הפעילות הנעשית, כאשר הערך הנמוך ביותר נמדד לרוב בחלקו השני של מחזור השינה.
גבעת פינחס
גִּבְעַת פִּינְחָס  היא אתר בשומרון, בכפר הפלסטיני עוורתא, דרומית לשכם וסמוך ליישוב איתמר. על הגבעה מספר קברים, שחלקם מיוחסים במסורות מסוימות לדמויות מתקופת המקרא.
תיאור האתר
בתחום עוורתא יש כמה ריכוזים של קברים קדומים:
תולדות המסורות
לפי מסורות יהודיות, שומרוניות וערביות מצויים בכפר עוורתא קבריהם של אלעזר ואיתמר בני אהרן, פינחס בן אלעזר, אבישוע בנו של פינחס (כותב ספר אבישע על פי המסורת השומרונית) ושבעים הזקנים שכיהנו בסנהדרין הראשונה בתקופת המדבר.
ראשיתה של המסורת אינה ברורה. הנוסע האלמוני מבורדו שעבר במקום בשנת 333, מראשוני כותבי ספרי המסעות בארץ ישראל, אינו מתאר בחיבורו את האתר על אף שעבר בסמוך לו. מסורת זו מופיעה לראשונה על ידי רבי יעקב השליח שביקר בארץ ישראל סביב שנת 1235: כמה עשרות שנים לאחר מכן, בספרו של אשתורי הפרחי, כפתור ופרח, מספר אשתורי כי ביקר בעוורתא וכי שם קבורים אלעזר ואיתמר, פינחס ושבעים הזקנים. הנוסע היהודי אברהם משה לונץ כתב בשנת 1891 בספרו מורה דרך בארץ ישראל וסוריה כך: "הכפר עוורתא היא גבעת פינחס, ובו יראו כיום קברי אלעזר הכהן ופינחס בנו" ומוסיף כי "על ההר ממולו קבר איתמר". תימוכין לגרסה זו נמצאים גם אצל זכות (1857). החוקר הצרפתי ויקטור גרן, שסייר בארץ ישראל במאה ה-19, כתב דיווח מפורט על הכפר עוורתא והקברים שבו. גרן ביקר במבני הקבר באל עזיראת (אל עזילאת, בלשונו) ולא הבחין במצבה כלשהי. גרן שמע מפי יהודים ושומרונים על המסורות הקשורות בקברים שבכפר, אך סבר כי ייחוס קברו של אלעזר הכהן לעוורתא בטעות יסודו, שכן נכון לזהותה בגבעת פינחס שבהר אפרים, "בכפר ג'יביע, לא רחוק מחרבת ת'בנה".
קברו של אלעזר הכהן כשדה חרם
על הפסוק, יש מפרשני התורה שמסבירים שבני שבט יוסף רצו לזכות שייקבר אלעזר הכהן בנחלתם. ובעת מיתתו, החרימו את גבעת פינחס כ"שדה חרם" (הניתן לכהן שבאותו משמר) וכיוונו להחרים במשמרתו של פינחס הכהן, ובכך ייצא ויקבור אביו בנחלת בני יוסף בהר אפרים.
עליות לרגל
יש הנוהגים לבקר בציון קברם של "שבעים הזקנים" ביום ההילולה, ה' בשבט. מקורה של הילולת "שבעים הזקנים" בתאריך זה נמצא בדברי הטור: "בחמישה בשבט מתו הזקנים שהיו בימי יהושע בן נון". מתקופת הרמב"ן קיימים תיאורים על עליית גדולי ישראל ועולי רגל למערת שבעים הזקנים ולמצבות קבריהם של אלעזר ופינחס בני אהרון הכהן. יום ההילולה של אהרן אבי אלעזר ואיתמר חל בא' באב וביום זה עולים מתפללים רבים לציונו, באבטחת כוחות צבא גדולים. על רקע מעשי חבלה וצביעת מצבת ציון אלעזר הכהן בירוק, צבע האסלאם, פנו אגודת שכם אחד וועד המקומות הקדושים בשומרון ב-2008 למנהל האזרחי ולמשרד הדתות, אך ידם אזלה מלתחזק את המקום.
דרכיה דרכי נועם
דרכיה דרכי נעם היא השקפה תלמודית המתבטאת בפרשנות ואף בפסיקה, אשר לפיה התורה לא באה לגרום לאדם סבל, ועל כן פרשנויות אפשריות לתורה שאינן נראות כ"דרכי נעם" נדחות לעיתים לטובת פרשנויות אחרות. עיקרון זה נלמד מן הפסוק בספר משלי, המגדיר את ה"חכמה" והתורה במילים: "דְּרָכֶיהָ דַרְכֵי נֹעַם, וְכָל נְתִיבוֹתֶיהָ שָׁלוֹם".
הכלל
כלל זה מוזכר בתלמוד בשלושה מקומות, בהקשרים שונים. במקורו, הוא איננו "כלל יוצר" אלא אסמכתא שבדיעבד לפסיקות ולפרשנויות ידועות. עם זאת, בספרות הראשונים והאחרונים נעשה שימוש בכלל זה במקרים רבים נוספים, והוא הפך אצל חלק מהם ל"כלל יוצר". בעת החדשה ניתן לכלל זה משקל גדול, ככלל מטא-הלכתי, על ידי כמה הוגי דעות ופוסקים אורתודוקסים מודרניים וכן קונסרבטיבים ורפורמים, בעוד שאחרים לא נטו לייחס לו משקל של ממש בפסיקה.
הרמב"ם מסביר את הכלל בהסבירו את הפסוק "וחי בהם",
יש להבדיל בין המושג "דרכי נעם" לבין המושג דרכי שלום, הנלמד אף הוא מאותו פסוק: הכלל "דרכי נעם" משמש במקרים שבהם קיום המצווה עלול לגרום אי נעימות לאדם מסוים המקיים אותה. לעומת זאת, "דרכי שלום" הוא נימוק להלכות שנועדו למנוע מריבות בין אנשים שונים.
מקור הכלל בתלמוד
שימוש ידוע בפסוק האמור הוא בדבריו של האמורא אביי בתשובה לשאלה מנין לנו ש"ענף עץ עבות" המוזכר בתורה כאחד מארבעת המינים הוא ההדס ולא ההרדוף, אשר לכאורה מתאים גם הוא לפרשנות התלמודית לפסוק, "עץ שענפיו חופין את עצו". על כך ענה אביי שאין בהרדוף "דרכיה דרכי נעם" (שהרי הוא רעיל). אותו כלל מובא בתלמוד בתשובה לשאלה מנין ש"כפות תמרים" המוזכר בתורה הוא הלולב ולא חלק אחר של הדקל שהוא קוצני ומסרט את הידיים. דבריו של אביי לא באו לשנות הלכה מעשית, שכן המסורת הקובעת ש"ענף עץ עבות" הוא ההדס, וכן זו ש"כפות תמרים" הוא הלולב, לא הייתה נתונה במחלוקת, ודבריו באו רק לתת שיקול-שבדיעבד לשאלה מדוע עלינו לפרש זאת כך ולא אחרת.
מקום נוסף שבו מוזכר כלל זה הוא בדיון של התלמוד הבבלי במסכת יבמות באשר לדיני ייבום. התורה מחייבת את אחיו של האדם המת לקחת את האלמנה לאישה, במקרה שלא היו לו בנים. באשר למקרה שבו היה בן בשעת מיתת האח אך הוא מת לאחר מכן, קובע התלמוד שאין חיוב ייבום, ובדיון על כך עם האמורא רבא עולה הנמקה לכך מכוח הכלל של "דרכיה דרכי נעם". בשאלה מדוע במקרה כזה לא יהיו הדברים "דרכי נעם" נחלקו הראשונים, ומכוח מחלוקות אלו אף נגזרו מחלוקות להלכה.
"דרכיה דרכי נעם" ככלל יוצר
ר' יצחק מווינה בספרו אור זרוע הסיק מהדברים הללו לגבי מקרה שבו היבם הוא משומד (דהיינו אדם שהתנצר, במקרה שבו הוא דן), אין זה דרכי נעם שהיבמה תינשא ליבם, והוא פסק להלכה שבמקרה כזה היבמה פטורה מייבום.
יש מי שכתב להתיר איסור סחורה בחדש מטעמים של דרכיה דרכי נעם, שבזמן שבית המקדש היה קיים הייתה תבואת חדש נפוצה ואין זה דרכי נעם שלא יהיה ניתן לסחור בה, הרב שמואל וואזנר כתב כי אין להתיר איסורים בנימוק של "דרכיה דרכי נעם", כאשר אין מפורש כן בתלמוד. אולם מדברי הרדב"ז, החכם צבי ועוד, מתבאר שכן מחשיבים את הנימוק של דרכי נעם ככלל יוצר.
מרכוס בנקס
ארתור למרכוס בנקס השלישי (אנגלית: Arthur Lemarcus Banks III; נולד ב-19 בנובמבר 1981 בלאס וגאס, נבדה) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז.
קריירה
בנקס שיחק באוניברסיטת לאס וגאס (UNLV), במדיה זכה בתואר שחקן ההגנה של השנה. בנקס נבחר במקום ה-13 בדראפט ה-NBA לשנת 2003 על ידי ממפיס גריזליס, ממנה הועבר לבוסטון סלטיקס בתמורה לקנדריק פרקינס.
בסלטיקס, הציג בנקס את יכולות ההגנה הטובות שלו, אך ב-26 בינואר 2006 עבר למינסוטה טימברוולבס. ב-18 ביולי 2006, הוא שוחרר ממינסוטה ופיניקס סאנס החליטה להחתימו על חוזה רב עונתי. ב-6 בפברואר 2008 נשלח יחד עם שון מריון למיאמי היט בתמורה לשאקיל אוניל, ובפברואר 2009 הועברו השניים לטורונטו.
לחיי האהבה
לחיי האהבה היא טלנובלה ישראלית יומית, אשר הופקה על ידי חברת דרסט הפקות ושודרה במהלך השנים 2001 -2002 בערוץ 3 של חברות הטלוויזיה בכבלים, ובהמשך שודרה בשידור חוזר בערוץ 10 ובערוץ HOT בידור ישראלי.
את שיר הנושא של הסדרה כתב אהוד מנור, הלחין מיקי גבריאלוב וביצעו מיקי גבריאלוב ויפעת תעשה.
שידור
הסדרה עלתה לאוויר בדצמבר 2001 ושודרה בשידור יומי, כל יום בשעה 20:05, שידור חוזר למחרת בצהריים, ושידור רצוף של כל פרקי השבוע ביום ו'. הסדרה נהנתה מעלייה רצופה ברייטינג המצטבר, כאשר בחודש השידור האחרון (מאי 2002) השיגה רייטינג של 19%, עם נתח של 47% בקרב מנויי הכבלים.
ערוץ 3 וחברת דרסט הפקות ייצרו גם שיתוף פעולה עם חברת הסלולר סלקום, שהציעה ללקוחותיה, שירות תוכן באמצעות מערכת טלכלל, במסגרתו פעלו פורום לצופי הסדרה בו התקיים צ'אט יומי עם כוכבי הסדרה, חידון טריוויה נושא פרסים על הסדרה, ותקצירים של פרקים עתידיים שסופקו בלעדית.
עלילה
הסדרה עוקבת אחר רונה מאירי (סופי צדקה), בעלת קייטרינג משכונת מצוקה ואחותו של גידי (יהודה לוי), אשר מסתבכת עם חברה העבריין, אלי מרקו (מתי אטלס). בעודה מנסה לברוח ממנו, היא נתקלת בדורון קדמי (גיל פרנק), אשר עוזר לה לצאת מן הצרה. מאוחר יותר, נשכרת רונה לטפל במאיה קדמי (דניאלה וירצר), בתו הנכה זמנית של דורון, מנהל בכיר ביקב יוקרתי. דורון נשוי בשנית לסמדר קדמי (יעל הדר), בחורה תככנית ומניפולטיבית, שרצחה את אשתו הראשונה של דורון. בעזרת קסמה האישי ואופייה החיובי, כובשת רונה את דורון ובתו. סמדר מנסה להפליל את רונה באמצעות פריצה ליקב המשפחתי ("יקבי קדמי"), וכך רונה נהפכת לחשודה המרכזית בפשע. רונה נמלטת מהמעצר ומנסה לגלות מי הם מבצעי הפשע האמיתיים על מנת להוכיח את חפותה.
רוברט ג'. לאנג
'''רוברט ג'. לאנג''' (אנגלית: Robert J. Lang; נולד ב-4 במאי 1961) הוא מדען ואמן אוריגמי בולט.
מגיל שש עסק לאנג באוריגמי ובבגרותו החל לחקור את המתמטיקה של קיפול משטחים. הוא פיתח אלגוריתמים לתכנון דגמי אוריגמי מורכבים ותכנן, על בסיס מחקרו זה, מאות דגמי אוריגמי מהמורכבים שנוצרו אי-פעם. כמו כן, פיתח קיפול בטיחותי יותר עבור כריות אוויר לרכב ואף סייע בתכנון טלסקופ חלל בעל עדשה מתקפלת עצומה בקוטר 100 מטר עבור משרד האנרגיה האמריקני.
כיום מתגורר לאנג בקליפורניה.
תחום הכרזה
בתכנות מחשבים, תְּחוּם הַכְרָזָה של שם משתנה הוא החלק של התוכנית שבו הקישור בין השם למשתנה תקף; כלומר, היכן שניתן להשתמש בשם כדי להתייחס לישות. בחלקים אחרים של התוכנית, השם עשוי להתייחס לישות אחרת (ייתכן שיש לו הכרזה אחרת), או לא להתייחס לשום דבר (יכול להיות שהוא לא מוגדר). תחום הכרזה מסייע במניעת התנגשות שמות בכך שהוא מאפשר לאותו שם להתייחס לאובייקטים שונים - כל עוד לשמות יש תחומים נפרדים. תחום ההכרזה של שם משתנה ידוע גם כנראות של ישות, במיוחד בספרות ישנה או טכנית יותר - הנראות היא מנקודת המבט של הישות המוזכרת, לעומת תחום ההכרזה שמתמקד בשם המפנה.
במינוח דייקני, ובפועל ברוב שפות התכנות, "חלק מתוכנית" מתייחס לחלק מקוד המקור (אזור הטקסט), והוא ידוע בתור תחום הכרזה לקסיקלי. עם זאת, בשפות מסוימות, "חלק מתוכנית" מתייחס לחלק מזמן הריצה (פרק זמן במהלך ביצוע התוכנית), ומכונה תחום הכרזה דינמי. שני המונחים הללו מטעים במקצת - הם עושים שימוש לרעה במונחים טכניים, כפי שנדון בהגדרה - אבל ההבחנה עצמה מדויקת, ואלה הם המונחים הסטנדרטיים בהתאמה. תחום הכרזה לקסיקלי הוא המוקד העיקרי של מאמר זה, כאשר תחום הכרזה דינמי ניתן להבנה בהנגדה לתחום הכרזה לקסיקלי.
ברוב המקרים, פענוח שמות המבוסס על תחום הכרזה לקסיקלי הוא פשוט יחסית לשימוש ומימוש, שכן בשימוש ניתן לקרוא לאחור בקוד המקור כדי לקבוע לאיזו ישות מתייחס השם, ובמימוש ניתן לשמור רשימה של שמות והקשרים בעת הידור או פירוש של תוכנית. קיימים קשיים במיסוך שמות, הצהרות קדימה והעברת משתנים, בעוד שבעיות עדינות יותר מתעוררות עם משתנים לא מקומיים, במיוחד בסגור.
הגדרה
ההגדרה הנוקשה של תחום ההכרזה (הלקסיקלי) של שם (מזהה) היא חד משמעית: היקף לקסיקלי הוא "החלק של קוד המקור שבו חלה קשירה של שם עם ישות". זה נשאר כמעט ללא שינוי מההגדרה משנת 1960 במפרט של ALGOL.
בדרך כלל תחום הכרזה מתייחס למצב שבו שם נתון יכול להתייחס למשתנה נתון - כאשר להצהרה יש השפעה - אך יכול לחול גם על ישויות אחרות, כגון פונקציות, טיפוסים, מחלקות, תוויות, קבועים ומניות (enumerations).
תחום הכרזה לקסיקלי מול תחום הכרזה דינמי
הבחנה מהותית בתחום הכרזה היא המשמעות של "חלק מתוכנית". בשפות בעלות תחום הכרזה לקסיקלי (נקרא גם תחום הכרזה סטטי), פענוח השם תלוי במיקום בקוד המקור ובהקשר הלקסיקלי (נקרא גם הקשר סטטי), המוגדר לפי המקום בו המשתנה או הפונקציה מוגדרים. לעומת זאת, בשפות בעלות תחום הכרזה דינמי פענוח השם תלוי במצב התוכנית כאשר נתקלים בשם, אשר נקבע על ידי הקשר הביצוע (נקרא גם הקשר זמן ריצה, הקשר קריאה או הקשר דינמי). בפועל, עם תחום הכרזה לקסיקלי שם מפוענח על ידי חיפוש בהקשר הלקסיקלי המקומי, ואם זה נכשל, על ידי חיפוש בהקשר הלקסיקלי החיצוני לו, וכן הלאה; בעוד שעם תחום הכרזה דינמי, שם מפוענח על ידי חיפוש בהקשר הביצוע המקומי, ואז אם זה נכשל, על ידי חיפוש בהקשר הביצוע החיצוני, וכן הלאה, מתקדמים במעלה מחסנית הקריאות.
ניתן לקבוע פענוח לקסיקלי בזמן הידור, והוא ידוע גם בשם קישור מוקדם (early binding), בעוד שבאופן כללי ניתן לקבוע פענוח דינמי רק בזמן ריצה, ולכן הוא ידוע כקישור מאוחר (late binding).
מושגים קשורים
בתכנות מונחה עצמים, שיגור דינמי בוחר מתודה של אובייקט בזמן ריצה, אם כי קישור השם בפועל תלוי בשפה - יש שפות בהן הוא מתבצע בזמן הידור ויש שבזמן ריצה. תחום הכרזה דינמי דה-פקטו נפוץ בשפות מאקרו, שאינן עושות ישירות פענוח שמות, אלא מרחיבות שמות במקום.
שימוש
תחום הכרזה הוא מרכיב חשוב בפענוח שמות, שהוא בתורו בסיסי לסמנטיקה של השפה. פענוח שמות (כולל תחום הכרזה) משתנה בין שפות תכנות, ובתוך שפת תכנות, משתנה לפי סוג הישות; הכללים לתחום ההכרזה נקראים כללי תחום ההכרזה. יחד עם מרחבי שמות, כללי תחום הכרזה חיוניים בתכנות מודולרי, כך ששינוי בחלק אחד של התוכנית אינו שובר חלק לא קשור.
סקירה כללית
כאשר דנים בתחום הכרזה, ישנם שלושה מושגי יסוד: תחום הכרזה (scope), היקף (extent) והקשר (context). לעיתים קרובות מתבלבלים בין "תחום הכרזה" ו"הקשר": תחום הכרזה הוא מאפיין של קישור שם, בעוד שהקשר הוא מאפיין של חלק מתוכנית, כלומר חלק מקוד המקור (הקשר לקסיקלי או הקשר סטטי) או חלק מזמן הריצה (הקשר ביצוע, הקשר זמן ריצה, הקשר קריאה או הקשר דינמי). הקשר ביצוע מורכב מהקשר לקסיקלי (בנקודת הביצוע הנוכחית) בתוספת מצב זמן ריצה כגון מחסנית הקריאות. אם נרצה לדייק, במהלך ריצה, התוכנית נכנסת ויוצאת מתחומי הכרזה שונים של קישורי שמות, ובכל נקודה במהלך הריצה קישורי שמות הם "בהקשר" או "לא בהקשר", ומכאן שקישורי שמות "נכנסים להקשר" או "יוצאים מהקשר" כאשר ריצת התוכנית נכנסת או יוצאת מתחום ההכרזה. עם זאת, בפועל השימוש במונחים הוא הרבה יותר רופף.
תחום הכרזה הוא מושג ברמת קוד מקור, ומאפיין של קישורי שמות, במיוחד קישורי שמות של משתנים או פונקציות - שמות בקוד המקור הם הפניות לישויות בתוכנית - והוא חלק מההתנהגות של מהדר או מפרש של שפה. ככאלה, סוגיות של תחום הכרזה דומות למצביעים, שהם סוג של הפניה המשמשת בתוכניות באופן כללי יותר. שימוש בערך של משתנה כאשר השם נמצא בהקשר אך המשתנה אינו מאותחל הוא אנלוגי לפנייה - גישה לערך - של מצביע פראי, מכיוון שהוא לא מוגדר. עם זאת, מכיוון שמשתנים אינם נהרסים עד שהם יוצאים מהקשרם, המצב האנלוגי למצביע מתנדנד אינו קיים.
עבור ישויות כגון משתנים, תחום הכרזה הוא תת-קבוצה של משך חיים (הידוע גם בשם היקף) - שם יכול להתייחס רק למשתנה שקיים (אף אם ערכו לא מוגדר), אבל משתנים שקיימים אינם בהכרח גלויים: משתנה עשוי להתקיים אך להיות בלתי נגיש (הערך מאוחסן אך לא מתייחס אליו בהקשר נתון), או נגיש אך לא באמצעות השם הפרטי, ובמקרה זה אינו בהקשר (התוכנית "מחוץ לתחום ההכרזה של השם"). במקרים אחרים "אורך חיים" אינו רלוונטי - לתווית (מיקום בעל שם בקוד המקור) יש אורך חיים זהה לתוכנית (עבור שפות הידור סטטי), אך עשוי להיות בהקשר או שלא בנקודה נתונה בתוכנית, וכמו כן עבור משתנים סטטיים - משתנה סטטי גלובלי נמצא בהקשר עבור כל התוכנית, בעוד שמשתנה סטטי מקומי נמצא בהקשר רק בתוך פונקציה או הקשר מקומי אחר, אך לשניהם יש אורך חיים של כל הריצה של התוכנית.
הקביעה לאיזו ישות שם מתייחס ידועה כפענוח שם (name resolution) או קישור שמות (name binding) (במיוחד בתכנות מונחה עצמים), ומשתנה בין השפות. בהינתן שם, השפה (ולמעשה, המהדר או המפרש) בודקת את כל הישויות שנמצאות בהקשר עבור התאמות; במקרה של אי בהירות (שתי ישויות עם אותו שם, כגון משתנה גלובלי ומקומי באותו שם), כללי פענוח השם משמשים להבחין ביניהן. לרוב, פענוח שמות מסתמך על כלל "מההקשר הפנימי לחיצוני", כגון הכלל של Python LEGB (Local, Enclosing, Global, Built-in): שמות מפוענחים, בהיעדר הגדרה מפורשת, להקשר הרלוונטי הצר ביותר. במקרים מסוימים ניתן לציין במפורש את פענוח השם הרצוי, כגון על ידי מילות המפתח  ו-  ב-Python; במקרים אחרים לא ניתן לעקוף את כללי ברירת המחדל.
כאשר שני שמות זהים נמצאים בהקשר בו-זמנית, ומתייחסים לישויות שונות, אומרים שמתרחש מיסוך שמות, כאשר השם בעל העדיפות הגבוהה יותר (בדרך כלל הפנימי ביותר) "מסווה" את השם בעדיפות נמוכה יותר. ברמת המשתנים, זה ידוע בשם הצללת משתנה. בשל הפוטנציאל לשגיאות לוגיות כתוצאה ממיסוך, שפות מסוימות אוסרות או מונעות מיסוך, ומעלות שגיאה או אזהרה בזמן ההידור או בזמן הריצה.
לשפות תכנות שונות יש כללי תחום הכרזה שונים עבור סוגים שונים של הצהרות ושמות. לכללי תחום הכרזה כאלה יש השפעה רבה על סמנטיקה של השפה, וכתוצאה מכך, על ההתנהגות והנכונות של תוכניות. בשפות כמו C++, לגישה למשתנה לא מקושר אין סמנטיקה מוגדרת היטב ועלולה לגרום להתנהגות לא מוגדרת, בדומה להתייחסות למצביע מתנדנד; והצהרות או שמות משמשים מחוץ לתחום ההכרזה שלהם ייצרו שגיאות תחביר.
תחומי הכרזה קשורים לעיתים קרובות למבני שפה אחרים ונקבעים באופן מרומז, אך שפות רבות מציעות גם מבנים ספציפיים לשליטה בתחום ההכרזה.
רמות של תחום הכרזה
לתחום ההכרזה מנעד רחב, החל מביטוי בודד ועד לתוכנית כולה, עם הרבה דרגות אפשריות ביניהם. כלל תחום ההכרזה הפשוט ביותר הוא תחום ההכרזה הגלובלי - כל הישויות זמינות לאורך התוכנית כולה. כלל תחום ההכרזה המודולרי הבסיסי ביותר הוא בעל שתי רמות, עם תחום הכרזה גלובלי בכל מקום בתוכנית, ותחום הכרזה מקומי בתוך פונקציה. תכנות מודולרי מתוחכם יותר מאפשר תחום הכרזה ברמת מודול נפרד, שבו שמות גלויים בתוך המודול (פרטיים למודול) אך אינם גלויים מחוצה לו. בתוך פונקציה, שפות מסוימות, כגון C, מאפשרות תחום הכרזה נפרד לבלוק, ומאפשרות בכך להגביל את תחום ההכרזה גם לאזור מתוך פונקציה; אחרות, בעיקר שפות פונקציונליות, מאפשרות תחום הכרזה לביטוי, כדי להגביל את תחום ההכרזה לביטוי בודד. תחומי הכרזה אחרים כוללים תחום הכרזה ברמת קובץ (בעיקר ב-C) שמתנהג בדומה לתחום הכרזה ברמת מודול, ותחום הכרזה ברמת בלוק גם מחוץ לפונקציות (דוגמה בולטת היא Perl).
סוגיה עדינה היא מתי בדיוק מתחיל ונגמר תחום הכרזה. בשפות מסוימות, כמו C, תחום ההכרזה של השם מתחיל בהכרזת השם, ולכן לשמות שונים המוכרזים בתוך בלוק נתון יכולים להיות תחומי הכרזה שונים. זה מחייב הכרזת פונקציות לפני השימוש בהן, אם כי לא בהכרח הגדרתן, ודורש הכרזה קדימה במקרים מסוימים, במיוחד עבור רקורסיה הדדית. בשפות אחרות, כגון Python, תחום ההכרזה של שם מתחיל בתחילת הבלוק הרלוונטי שבו השם מוכרז (כגון התחלה של פונקציה), ללא קשר למקום שבו הוא מוגדר, כך שלכל השמות בתוך בלוק נתון יש את אותו תחום הכרזה. ב-JavaScript, תחום ההכרזה של שם המוכרז באמצעות  או   מתחיל בהכרזת השם, ותחום ההכרזה של שם המוכרז באמצעות   מתחיל בתחילת הפונקציה שבה השם מוכרז, מנגנון הידוע כהעברת משתנים (variable hoisting). ההתנהגות של שמות בהקשר שיש להם ערך לא מוגדר משתנה בין שפות: ב-Python השימוש בשמות לא מוגדרים מניב שגיאת זמן ריצה, בעוד שב-JavaScript שמות לא מוגדרים המוצהרים עם  ניתנים לשימוש בכל הפונקציה מכיוון שהם קשורים במשתמע לערך.
תחום הכרזה של ביטוי
במקרה של תחום הכרזה של ביטוי (expression scope), תחום ההכרזה של קישור השם מוגבל לביטוי בלבד. תחום הכרזה של ביטוי זמין בשפות רבות, במיוחד שפות פונקציונליות המציעות תכונה הנקראת ביטויי הכרזה (let-expressions) המאפשרים לתחום ההכרזה להיות ביטוי יחיד. זה נוח אם, למשל, דרוש ערך ביניים לחישוב. לדוגמה, ב- Standard ML, אם  מחזירה , אז   הוא ביטוי המוערך ל  , תוך שימוש במשתנה זמני בשם   כדי להימנע מקריאת   פעמיים. שפות מסוימות עם תחום הכרזה של בלוק מתקרבות לפונקציונליות זו על ידי מתן תחביר לבלוק שיוטמע בביטוי; לדוגמה, ניתן לכתוב את הביטוי Standard ML שהוזכר לעיל ב- Perl כ-, או ב- GNU C בתור.
ב- Python, למשתני עזר בביטויי מחולל והבנות רשימות (list comprehensions, ב-Python 3) יש תחום הכרזה של ביטוי.
ב-C, לשמות משתנים באב טיפוס של פונקציה יש תחום הכרזה של ביטוי, הידוע בהקשר זה כ- function protocol scope. מכיוון שלא מתייחסים לשמות המשתנים באב הטיפוס (ייתכן שהם שונים בהגדרה בפועל) - הם רק דמה - הם מושמטים לעיתים קרובות, אם כי הם עשויים לשמש ליצירת תיעוד, למשל.
אגם בליה
אגם בֶּליָה (רומנית: Lacul Bâlea) הוא אגם קרחוני, הנמצא במרומי הרי פגרש (Făgăraș) שבמרכז רומניה, בגובה 2,034 מטר.
ניתן להגיע אל האגם מכביש טרנספגרשאן במהלך הקיץ (במהלך החורף הכביש חסום בחלקו), או במהלך כל השנה בעזרת רכבל בשם Bâlea Cascadă.
בשנת 2006 נוסד מלון הקרח הראשון במזרח אירופה בקרבת האגם.
כובע גרב
כּוֹבַע גֶּרֶב הוא כיסוי ראש סרוג מצמר הנחבש על הראש. כיום מיוצר הכובע מצמר או מפליס בדוגמה מעוגלת או בדוגמת "שודד" בה שולי הכובע ארוכים ומקיפים את הראש מהקודקוד ועד הצוואר ובאמצע אחת הדפנות מצוי חור עגול עבור הפנים.
הכובע התפרסם כמאפיין של אנשי הפלמ"ח. כובע הגרב של הפלמ"ח היה בעל שני קצוות מחודדים וללא חור במרכזו ונחבש תוך קיפול השוליים. גם לאחר קום המדינה, ה"דודות" של הוועד למען החייל היו סורגות כובעים אלה ומחלקות אותם לחיילים והוא היה פופולרי עד מלחמת ששת הימים. במהלך השנים חלו בו שינויים.
בישראל
אריה נבון צייר קריקטורה בשם "הקסטל בידנו" בו הראה את ההר חבוש כובע גרב, כסמל להיותו בשליטת לוחמי הפלמ"ח.
מנזר כרמיזן
מנזר דיר כרמיזן (או הקרמיזן כפי שהופיע בעיתונות ובאתרי הנצחה) הוא מנזר קתולי של המסדר הסלזיאני האיטלקי, הממוקם בצפון הר חברון, במדרון הדרומי של נחל גילה בגובה של כ-850 מטרים מעל פני הים, מצפון מערב לבית ג'אלא ומצפון ליישוב הר גילה. המנזר נמצא בסמוך לגדר ההפרדה בצידה הירושלמי ובנייניו נראים היטב מבתיה המערביים של שכונת גילה.
המנזר הוקם על ידי נזירים סלזיאנים בשנת 1883 על חורבות מנזר ביזנטי מן המאה ה-7 לספירה. נראה ששמו של המנזר בא מהמילה כרם שכן באזור ישנם כרמי ענבים וזיתים.
המנזר מממן מהכנסותיו על מכירת מוצרי היקב בעיקר את בית הספר המקצועי בבית לחם, השייך גם הוא למסדר הסלזיאני. בית הספר מונה מעל 200 תלמידים.
הרצח בכרמיזן
ב-22 באוקטובר 1984 נרצחו בסמוך למנזר שני סטודנטים ישראלים, רון לוי ורויטל סרי, בידי עיסא עבד רבו, שומר יום תושב מחנה הפליטים דהיישה. כעבור שבוע ביצע חייל צה"ל דוד בן שימול פיגוע נקמה בו נרצח פלסטיני ונפצעו עשרה. האוניברסיטה העברית הקימה גן להנצחת זוג הסטודנטים.
לאחר שחרורו ב-2014, במסגרת שחרור מוקדם של אסירים פלסטיניים, לפי מתווה של ג'ון קרי שר החוץ של ארצות הברית, עבד רבו סיפר שהרצח היה במסגרת מבצע מתוכנן ומונחה לפגוע באוטובוס אזרחי, אך משזה לא יצא לפועל בחר להרוג את בני הזוג שנקלעו באקראי למקום. הוא כפתם, חבש את ראשיהם והודיע להם שהוא דן אותם למוות, ואז רצח אותם בדם קר, בכדור אחד לראשם, ולאחר מכן הודיע לדודתו על הצלחת הפעולה כנקם על מות בנה במאסר בישראל.
פרסניה מוסקבה
מועדון הכדורגל פרסניה מוסקבה (ברוסית: Футбольный клуб Пресня Москва) היה מועדון כדורגל סובייטי-רוסי מהעיר מוסקבה, ששיחק בעבר בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה.
התקיים בשנים 1978 - 2006.
הרצועה הקורונית
הרצועה הקורונית (ברוסית: Куршская коса; בליטאית: Kuršių Nerija; בגרמנית: Kurische Nehrung) היא חצי אי צר, ארוך וחולי (לשון חול) באורך של 98 ק"מ, החוצץ בין הים הבלטי והלגונה הקורונית.
פרסניה מוסקבה
היסטוריה
המועדון הוקם ופורק מחדש מספר פעמים לאורך ההיסטוריה.
הרצועה הקורונית
גאוגרפיה
הרצועה הקורונית נמשכת משולי העיר זלנוגרדסק בחצי האי סמבייה (רוסית Земландский полуостров; גרמנית Samland) במחוז קלינינגרד שברוסיה בדרום, ועד למצר צר מול העיר קלייפדה בליטא בצפון. 46 הק"מ הדרומיים של הרצועה שייכים לרוסיה בעוד ש-52 הק"מ הנותרים שייכים לליטא. רוחבה של הרצועה נע בין כ-400 מטר (ביישוב לסנוי) ל-3,800 מטר (מצפון לנידה).
ברצועה הקורונית נמצאות חוליות הסחף הגבוהות באירופה. גובהן הממוצע הוא 35 מטר אך במקומות מסוימים הן מגיעות לגובה של 60 מטר. הרצועה מוכרזת כפארק לאומי לכל אורכה - הפארק הלאומי קורשיו נרייה (Kuršių Nerijos Nacionalinis parkas) שוכן בחלקה הליטאי והפארק הלאומי הרצועה הקורונית (Национальный парк Куршская коса) בחלקה הרוסי.
פרסניה מוסקבה
1980-2000: קרסניה פרסניה ואסמרל
ב-1985 המועדון זכה בגביע רוסיה הסובייטית בכדורגל.
הרצועה הקורונית
אקלים
האקלים ברצועה הקורונית הוא ימי ומתון יחסית, והים הבלטי ממתן את הטמפרטורות בכ-3 °C ביחס לטמפרטורה השוררת בפנים היבשת. הים גורם גם ללחות יחסית גבוהה המגיעה עד 82% בחורף ולשכיחותו של ערפל השורר בכ-66 ימים בשנה בממוצע. כמות המשקעים הממוצעת מגיעה ל-643 מ"מ בכ-175 ימי גשם בשנה.