cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
A Trick of the Tail
Mad Man Moon
Mad Man Moon הוא השיר הרביעי באלבום. השיר נכתב על ידי טוני בנקס. אורך השיר 7 וחצי דקות, והוא הסוגר את הצד הראשון באלבום בגרסת הויניל או הקלטת. השיר גם כולל אפקטים. כמו כל השירים באלבום, חלק מהשיר מנוגן בקטע האינסטרומנטלי הסוגר את האלבום, Los Endos אשר כולל קטעים מכל שירי האלבום. פתיחת השיר היא בדיוק הסוף של הסינגל "It's Yourself". "It's Yourself" היה אמור להיכלל באלבום, אך זה לא יצא לפועל ויצא כבי-סייד לשיר Ripples... אשר גם נמצא באלבום. Mad Man Moon בכלל לא בוצע בסיבוב ההופעות לקידום A Trick of the Tail, ובכל לא נוגן בשום הופעה של הלהקה.
Ripples...
Ripples... הוא השיר השישי באלבום A Trick of the Tail. השיר נכתב על ידי הקלידן טוני בנקס, והבסיסט מייק ראת'רפורד. זהו השיר הארוך ביותר באלבום אורכו הוא כ-8 דקות. זוהי בלדה שקטה אשר נפתחת בשירה עדינה של פיל קולינס, יחד עם גיטרה אקוסטית, ולאחר מכן השיר מתחזק והופך לשיר רוק חזק ובסופו, הוא משמיע צלילי גיטרה הפוכים. Ripples... יצא כסינגל כשהבי-סייד שלו, הוא השיר "It's Yourself" שהיה אמור להיכנס לאלבום, אך הצעה זו נדחתה. השיר כמו כל השירים באלבום, קטעים ממנו נלקחו לקטע האינסטרומנטלי הסוגר את האלבום, Los Endos אשר כלל קטעים מכל שירי האלבום. השיר נמצא באלבום האוסף, The Platinum Collection.
Robbery, Assault and Battery
Robbery, Assault and Battery הוא השיר החמישי באלבום. זהו קטע באורך של 6 דקות המשלב מוזיקת רוק מתקדם וקצת מוזיקה קומית השיר עוסק במעגל-קסמים של שופטים ופושעים הנלחמים זה בזה ללא כל מטרה, על רקע סיפור של שוד, תקיפה וחבלה. זהו גם השיר שפותח את הצד השני של האלבום בגרסת הויניל או הקלטת. השיר נכתב על ידי המתופף והסולן פיל קולינס, והקלידן טוני בנקס. זהו השיר השני באלבום שבו נוכח קולינס בכתיבת שיר. והשיר כמו כל שירי האלבום קטעים ממנו מופיעים בשיר האינסטרומנטלי הסוגר את האלבום, Los Endos אשר כולל קטעים מכל שירי האלבום.
Squonk
"Squonk" הוא השיר הראשון שבו המתופף פיל קולינס לקח את תפקיד השירה המובילה במקום סולן הלהקה פיטר גבריאל אשר עזב לפני כן. לאחר עזיבתו של גבריאל, חברי הלהקה קבעו אודישנים אשר יקבעו מי יהיה הסולן החדש במקום גבריאל לאחר ניסיונות כושלים, לא מצאו חברי הלהקה סולן אשר דומה לשירתו של גבריאל ולסגנונו. לאחר מכן נקבע קולינס כסולן לאחר שהקליט את השיר הזה. על פי שמו של השיר, הוא מספר את האגדה מצפון אמריקה של הסקוונק שכאשר נתפס מתמוסס בברכה של דמעות. השיר נוגן בהופעות מ-1976 עד 1980. בקטע האינסטרומנטלי Los Endos אשר סוגר את A Trick of the Tail, נשמע בסופו של הקטע את האקורדים הפותחים של "Squonk". ב-DVD של 2007 בסיבוב ההופעות Turn It On Again, קולינס אמר שהשיר הזה היה השיר של הלהקה שהכי התקרב לסגנונם של לד זפלין (אשר היו חתומים עם אטלנטיק רקורדס אשר ג'נסיס חתמו על חוזה הקלטות עם החברה בארצות הברית). השם המקורי של השיר היה "Indians".
Los Endos
Los Endos (מספרדית: הסוף) הוא קטע אינסטרומנטלי הסוגר את האלבום. הקטע כולל קטעים מכל שירי האלבום. בהתאם לשמו, "Los Endos" היה מנוגן בסוף כל הופעה של הלהקה. השיר בסופו כלל את הפתיחה של Squonk ובהתחלתו כלל את הסינגל שהיה אמור להיכנס לאלבום ונדחה, "It's Yourself". השיר נמצא באלבום האוסף, The Platinum Collection כשיר הסוגר את הדיסק השני. בקטע נשמע המתופף והסולן, פיל קולינס שר את השורות "there's an angel standing in the sun" אשר לקוח מהיצירה של ג'נסיס, Supper's Ready אשר נכתבה ובוצעה על ידי הלהקה בזמנה עם סולנה לשעבר, פיטר גבריאל. בכך שהקטע משתמש בשירי האלבום, האלבום משתמש בטכניקת Bookends - טכניקה באלבומי מוזיקה שבה אלבום מסתיים בדיוק באופן שבו הוא נפתח. ג'נסיס עשתה שימוש בטכניקה זו באלבומה Selling England by the Pound ולאחר מכן באלבום Duke.
יום העצמאות (אפגניסטן)
יום העצמאות של אפגניסטן הוא חג לאומי אפגני המצוין מדי שנה ב-19 באוגוסט, במועד החתימה על האמנה האנגלו-אפגנית של 1919. האמנה שמה קץ להתערבות הבריטית בניהול מדיניות החוץ האפגנית, וסללה את הדרך לעצמאות אפגניסטן.
השליטה הבריטית בשטחי אפגניסטן החלה בעקבות המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה (1878–1880), אשר פרצה על רקע סירובו של השליט האפגני, שיר עלי ח'אן, להתיר את הגעתה של משלחת בריטית לקאבול. בתקופה שלאחר מכן, הבריטים והרוסים ייסדו וקיבעו לראשונה את הגבולות המודרניים של אפגניסטן כאשר הבריטים שמרו על שליטה אפקטיבית במדיניות החוץ של אפגניסטן במהלך אותה התקופה.
האמנה האנגלו-אפגאנית (מכונה גם "הסכם רוואלפינדי", על שם המקום בו נחתמה), הייתה למעשה הסכם שביתת נשק בין בריטניה ואפגניסטן, ששמה קץ למלחמה האנגלו-אפגנית השלישית (1919). במסגרת ההסכם, אשר נחתם ב-19 באוגוסט 1919, בריטניה הכירה בעצמאותה של אפגניסטן, הכירה רשמית בגבול שבין אפגניסטן ובין הודו הבריטית, וביטלה את הסנקציות הבריטיות על אפגניסטן.
מועד החתימה על ההסכם, אשר עיגן בפועל את עצמאותה של אפגניסטן כמדינה עצמאית, מצוין בימינו כיום עצמאותה של אפגניסטן.
3096 ימים
3096 ימים (בגרמנית: Tage 3096; באנגלית:  Days 3096) הוא סרט דרמה גרמני דובר אנגלית משנת 2013 שבוים על ידי שרי הורמן, בכיכובם של תור לינדהרדט ואנטוניה קמבל-יוז. הסרט מבוסס על אוטוביוגרפיה של נטשה קמפוש האוסטרית, שנחטפה ב-2 במרץ 1998 בהיותה בת 10, והוחזקה במרתף על ידי וולפגנג פריקלופיל במשך 3096 ימים (כשמונה וחצי שנים), עד שנמלטה מביתו ב-23 באוגוסט 2006.
המפיק והתסריטאי ברנד אייכינגר שקיבל לידיו את הפקת הסרט, מת מהתקף לב בעיצומה של כתיבת התסריט, ואת העבודה השלימו מרטין מוסקוביץ, באותה עת ראש תחום טלוויזיה וקולנוע בחברת Constantin Film שהפיקה את הסרט, והתסריטאית רות תומא.
עלילה
בסצנת הפתיחה, נטשה הקטנה מבלה עם אביה ורוקדת על שולחן בבר, לגאוותו של האב השתוי. למחרת בבוקר, האם מעירה את נטשה לבית הספר, ומאחר שהילדה מתקשה לקום, היא מבינה שנטשה שוב בלתה עם אביה, והילדה משקרת ומכחישה. בתגובה, האם סוטרת לה ומתנצלת מיד, אך נטשה הנעלבת יוצאת מהבית והולכת לבדה לבית הספר בפעם הראשונה, לאחר שתמיד אמה הסיעה אותה.
בדרכה לבית הספר, נטשה עוברת ליד רכבו של וולפגנג החונה בשולי הכביש, ומן הרכב יוצא בעליו, מתנפל עליה וגורר אותה לרכב. ילדה שעוברת במדרכה ממול, עדה למתרחש. וולפגנג נוסע לביתו, מכניס את נטשה כשהיא מורדמת לחדרון שבמרתף הבית, ונועל אותה שם. בלילות הראשונים, לאחר שנטשה מבינה שהחוטף לא מתכוון לשחרר אותה, היא מבקשת מוולפגנג לקרוא לה סיפור ולתת נשיקה לפני השינה, כפי שהורגלה בביתה. בלילה השלישי, וולפגנג קורא לה את המעשייה הנסיכה והאפון, כאנלוגיה למצבה של הילדה הכלואה.
בזמן שאמו וסבתו מבקרות אצלו, מגיעים לבית שוטרים העוסקים בסריקות אחר נטשה וחוטפה, משום שהרכב שלו מתאים לתיאור שבידי המשטרה. מאחר שהסבריו מניחים את דעת השוטרים ודבר אינו מחשיד אותו, הם עוזבים את שטח הבית. וולפגנג מתעלל בנטשה נפשית, לא מאפשר לה לצאת מהחדר בו כלא אותה ומשקר לה שהוריה לא מוכנים לשלם עבורה דמי כופר. הוא מרעיב את נטשה המתחננת למזון ולשתיה, אותם היא מקבלת בתמורה לציות וכניעה מוחלטת. וולפגנג מתקין אינטרקום שבאמצעותו הוא יכול לשמוע את כל המתרחש בחדר המסתור של נטשה ולדבר אליה. במשך מספר שנים הוא צועק באינטרקום "צייתי לי, צייתי לי". מדי פעם היא מתנגדת, מתמרדת, מתחננת לשוב הביתה ומתכסת תכסיסים כדי לאלץ את וולפגנג להוציאה החוצה, אך ללא הצלחה.
כעבור ארבע שנים, נטשה בת 14, צנומה מאוד וחלשה. בשנים שחלפו מיום חטיפתה, נטשה לומדת מספרי הלימוד שהיו בילקוטה כאשר נחטפה. היא מקבלת את המחזור החודשי הראשון שלה ומדממת בחדרה, וולפגנג מתיר לה לראשונה לצאת מהחדר ולהתקלח באמבטיה הביתית שבקומה מעל, אך מאיים עליה שלא תנסה לברוח, כי כל הפתחים ממולכדים בחומרי נפץ. מאז, וולפגנג מתיר לה לצאת מדי פעם מהמסתור ולעלות אל הבית.
גיטרת סלייד
גיטרת סלייד או צוואר בקבוק הם שיטה או טכניקה מיוחדת לנגינה בגיטרה. במקום לשנות את גובה הצליל בדרך הרגילה (על ידי לחיצה על המיתרים), סלייד מוחלק על המיתרים לאורך צוואר הגיטרה כדי לשנות את אורך הרעידות וגובה הצליל.
גיטרת סלייד מנוגנת בדרך-כלל (בהנחה שהנגן הוא ימני והגיטרה גם היא לא שונתה לשמאליים):
טכניקת "גיטרת הסלייד" ניתנת להבחנה במיוחד בסגנון הבלוז ובפרט בסגנון הדלתא בלוז. למעשה נגני בלוז הראשנים משנות ה-20 ושנות ה-30 הם אלה אשר המציאו למעשה את טכניקת "הסלייד". הם היו חותכים ומשייפים צוואר של בקבוק זכוכית וכך בעצם המציאו את ה"סלייד". חלוצי נגינה זו (כמו למשל מיסיסיפי פרד מקדואל) השתמשו גם באולר, עצם חלולה (מה שהקנה לנגינה את הכינוי Steakbone, "עצם סטייק") וכוס זכוכית.
כיום ישנם שלושה סוגים של "סלייד": סלייד מזכוכית סלייד פלסטיק סלייד ממתכת. לכל אחד מהם צליל שונה ומגוון.
3096 ימים
עלילה
וולפגנג קונה לנטשה בגדים ונעלי עקב, ולוקח אותה לקנות חומרי בניין עבור החדר החדש. נטשה מתבוננת בכמיהה באנשים החופשיים ברחוב, אך וולפגנג מאיים שהוא חמוש באקדח ואם תנסה לברוח או להזעיק עזרה הוא יירה בה ובכולם. בחנות היא מזהה הזדמנות לברוח, אך שומעת לראשונה בחייה קריאות ברמקול לעובדי החנות, מדמה שהרמקולים קוראים "צייתי לי" כפי שוולפגנג נוהג לעשות, ולא מנצלת את ההזדמנות.
כאשר החדר החדש מוכן, הם נכנסים למיטה, נטשה שואלת אותו מדוע בחר דווקא בה והוא מספר לה שראה אותה בבית קפה עם אמהּ, וחיוכה משך אותו. מתמונת פלאשבק מתברר שוולפגנג עקב אחרי נטשה הקטנה ותכנן את החטיפה מראש. הוא מתאר באוזניה כיצד חפר ובנה את החדרון במרתף במשך עשרה חודשים, מחודש יוני עד מרץ, מועד חטיפתה. באותו לילה, נטשה חווה אורגזמה לראשונה. היא כועסת על עצמה ומנסה להתאבד על ידי שריפת נייר טואלט בחדרה, כדי למות משאיפת עשן. ברגע האחרון היא מכבה את האש, מפזרת את העשן ומרססת את חלל החדר במטהר אוויר, אך וולפגנג נכנס ומגלה את ניסיון ההתאבדות, מכה אותה ואומר שלעולם לא ישחרר אותה, והיא עונה לו "אם כך, אחד מאיתנו חייב למות". אחרי המקרה, נטשה מוסיפה חלק ליומן שהיא כותבת על-גבי פיסות נייר טואלט שאותן היא מגלגלת ומחביאה בתוך קופסת משחק. ביומן היא מפרטת ומונה את המכות שהוא מכה אותה בראש, בבטן ובבעיטות ברגליה.
בחורף האחרון לשבייה, וולפגנג יוצא לטיול סקי ומצרף את נטשה. כשהם באתר הגלישה, נטשה עושה ניסיון בריחה (תמונות מסצנה זו נכללות בפרולוג לסרט): היא ניגשת לאישה זרה בשירותים בעוד וולפגנג משגיח מבחוץ, מזדהה בפני האישה, אך לצערה, זו תיירת רוסיה שאינה מבינה את רצונה. כאשר יוצאת התיירת מהשירותים, וולפגנג שומע אותה פונה לחברתה ברוסית ומזכירה את השם "נטשה". הוא מבין שנטשה ניסתה לבקש עזרה, ומתנפל עליה במכות נמרצות ברכבו עם חזרתם מהטיול.
ביום הולדתה ה-18 של נטשה, השניים חוגגים. וולפגנג נותן לה שמלה חדשה במתנה, והם רוקדים, אך היא מעולם לא למדה לרקוד, וולפגנג מדריך אותה. אחרי זמן מה, השניים עובדים בגינה, ושכנה הגוזמת את הגדר החיה שלה, רואה אותם ומשוחחת עם וולפגנג, אך פעם נוספת, נטשה לא מנצלת את ההזדמנות להיחלץ.
בסיומה של העלילה, וולפגנג מתכוון למכור את מכוניתו ומורה לנטשה לעזור לו לנקות את המכונית עם שואב אבק, כשהיא לבושה בשמלת יום ההולדת שלה. הוא מקבל שיחת טלפון הנוגעת למכירת המכונית ומתרחק מנטשה. היא מבחינה בשער החנייה הפתוח ונמלטת מחצר ביתו של וולפגנג. נטשה מגיעה לגינה של קשישה ומציגה את עצמה, והקשישה מזמינה את המשטרה. השוטרים מגיעים, מתחקרים את נטשה, ולאחר שהיא מזדהה בשמה, הם מחזירים אותה להוריה המגיעים יחד לתחנת המשטרה. לאחר שוולפגנג רואה שנטשה ברחה, הוא מבין שדינו נחרץ, רץ לעבר פסי רכבת, נשכב עליהם בראותו קטר מתקרב, ומתאבד.
בסצנת הסיום, נטשה נוסעת במכונית עם הוריה, וברקע נשמע מונולוג שלה: "זה היה ברור: רק אחד מאיתנו ישרוד, ובסוף זו הייתי אני, לא הוא".
הפקה
בסוף שנת 2012 עלו חששות בנוגע למשקלה הנמוך של השחקנית הראשית, שרזתה מאוד עבור התפקיד. בריאיון למגזין הבריטי Evening Standard היא אמרה שרצתה "לסבול ככל הניתן כפי שקמפוש סבלה בשבי". בנוסף, חשפה בראיון כי נגרמו לה קרע בגיד אכילס, אצבע שבורה ברגל, צלע סדוקה וכן מספר חתכים ופציעות – אלו נגרמו משום שסט הצילומים דימה תנאים דומים ביותר לתנאי הכליאה של קמפוש במציאות.
מעבר סאנואפטה
מעבר סַאנְוַאפְטָה (באנגלית: Sunwapta Pass) הוא מעבר הרים שגובהו 2,035 מטרים, בהרי הרוקי הקנדיים. המעבר נמצא בגבול שבין הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה לבין הפארק הלאומי ג'ספר שבפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה. במעבר עובר הכביש המהיר אייספילדס, והוא המעבר הגבוה בקנדה, והכביש הגבוה בקנדה.
גאוגרפיה
הכביש המהיר אייספילדס עובר דרך מעבר סאנואפטה, 108 קילומטרים דרומית מזרחית לעיר ג'ספר, ו-122 קילומטרים צפונית למפגש עם הכביש המהיר טרנס-קנדה בסמוך לעיירה לייק לואיז.
אפל מיוזיק: הבא
אפל מיוזיק: הבא היא תוכנית חודשית שמופצת על ידי אפל מיוזיק ומטרתה לזהות ולהציג כישרונות מוזיקליים חדשים, תוך העלאת המודעות אליהם. צוות העורכים של אפל מיוזיק בוחר בכל חודש אמן אותו הם יקדמו, במטרה לעורר כלפיו מודעות גלובלית ולהגדיל את קהל המעריצים שלו. באוגוסט 2017, אפל מיוזיק הוציאה בכורה תוכנית תיעודית, בהם הוצג חלק מהתהליך שכמה מהאמנים עברו. כל חודש יוצא מיני-אלבום חדש בחסות אפל מיוזיק, עבור אותו האמן שנבחר להקליטו. כמו כן, כל אמן שנבחר להשתתף בתוכנית, יקבל את ההזדמנות להופיע באחת מתוך שתי תוכניות הטלוויזיה המצליחות "The Late Late Show with James Corden", או. בין האמנים שנבחרו להשתתף בתוכנית הם: בילי אייליש, חאליד, ג'סי רייז, באד באני, סיגריד, קלירו, ודניאל סיזר.
לט 3
לט 3 היא להקת רוק מודרנית מרייקה שבקרואטיה, שהוקמה בשנת 1987. סולניה הם דאמיר מרטינוביץ' וזוראן פרודאנוביץ'. היא פופולרית מאוד ברחבי מדינתה ובשאר מדינות חבל הבלקן. שיריה מכילים מילות "סלנג", שמעוררים פרובוקציה ונתונים למחלוקת. הופעותיה מוכרות גם כן בשל השימוש באקטים מיניים על הבמה, כמו ביצוע שירים בעירום מלא. לאחר זכייתה ב-Dora נבחרה הלהקה לייצג את קרואטיה באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב, עם השיר "".
קריירה
הלהקה הוקמה ברייקה בשלהי שנות ה-80. עד מהרה עוררה עניין בכלי התקשורת באזור בזכות הופעותיה החדשניות, שהדגימו את אופיה המיוחד ואת ה"רוח" הצעירה שהביאה לסצנת הרוק הבלקני. הלהקה תמכה בזכויות נשים וב, וחרתה על דגלה את ערך הליברליזם כעליון.
דגל קוויבק
דגל פרובינציית קוויבק, המכונה גם "זרוּע השושנים" ( בצרפתית: Fleurdelisé), אומץ רשמית על ידי ממשלת הפרובינציה בראשות מוריס דולסי. דגל קוויבק היה דגל הפרובינציה הראשון, אשר אומץ באופן רשמי בקנדה. הוא הונף לראשונה ב-21 בינואר 1948 מעל בניין הפרלמנט בקוויבק סיטי. יום הדגל של קוויבק, 21 בינואר, משמש כתזכורת ליום ההנפה בכל שנה (למרות שבכמה מקרים הוא נחגג במאי).
הסמליות בעיצובו של הדגל
מקורו של דגל קוויבק בצלב הלבן שהופיע על הדגלים המלכותיים של צרפת ובפרח האירוס (fleur-de-lis), ואשר נישא עם ידי המיליציות הצרפתיות - קנדיות, בראשות הגנרל לואי ג'וזף דה מונטקאל אשר ניצח בקרב טיקונדרוגה שבמדינת ניו יורק. בניגוד לאמונה המקובלת פרח השושן הצחור הלבן, אינו לקוח מסמל צרפת אשר היה פרח אירוס מוזהב ולא לבן - אלא מדובר בסמל של מרים הבתולה (הלבן מסמל את התמימות שלה).
הפרוטוקול
יחסי הדגל הרשמיים הם 2:3 (אורך מול גובה), אך ניתן לראות לעיתים את הדגל בתצורת 1:2 על מנת שיוכל להשתוות ליחסיו של דגל קנדה, כאשר הדגלים מונפים יחדיו.
ההיסטוריה של הדגל
הגרסה הראשונית של הדגל זרוע השושנים המודרני נוצרה על ידי אלפג' פיליאטרו, כומר מקומי בסאן ז'ו שבקוויבק, הדגל נקרא בשם קריליון (Carillon). הדגל דומה לדגל המודרני אולם בעיצוב זה הפרחים פונים פנימה וצבעם היה זהב. עיצוב זה מתבסס על דגל קודם שבמרכזו הייתה דמות מרים הבתולה. הדגל הונף לראשונה ב-26 בספטמבר 1902, גרסה נוספת של הדגל עם הלב הקדוש במרכזו הופיע גם כן אך גרסה זו נזנחה לאחר מלחמת העולם השנייה במסגרת המסע לאימוצו של דגל חדש לפרובינציה ודגל קריליון הונפו באופן לא רשמי.
ב-26 במאי 1868, ויקטוריה, מלכת בריטניה העניקה שלט אצולה לקוויבק, וכנראה כי הסמל הזה שימש על מנת להשחית הדגל הכחול (דגל כחול עם דגל הממלכה המאוחדת בקנטון) אך דגל שכזה מעולם לא היה בשימוש רשמי, מקורות שונים מציינים כי מעל בית המחוקקים של הפרובינציה הונף עד שנת 1948 דגל הממלכה המאוחדת ולא הנס הכחול.
בשנת 1947 רנה שאלול, חבר האספה המחוקקת העצמאי דרש להעביר את נס קנדה האדום הלא פופולרי ולהחליף את הנס הכחול של קוויבק (אשר גם הוא היה לא פופולרי ולא היה בשימוש כמעט בכלל) בדגל פרובינציאלי חדש.
ב-21 בינואר 1948 נבחר הדגל החדש (הנוכחי) והונף באותו היום על בניין הפרלמנט (ככל הנראה למעשה הדגל שהונף היה באחת מהגרסאות המוקדמות דלעיל, מאחר שהצורה הסופית של הדגל לא הייתה מוכנה קודם ל-2 בפברואר).
אלמנה אמריקאית
אלמנה אמריקאית או אלמנה מערבית (שם מדעי: Latrodectus Hesperus) היא מין של עכביש ארסי מהסוג אלמנה המצוי באזורים המערביים של צפון אמריקה. גודלו של גוף הנקבה הוא 14–16 מ"מ (½ אינץ') וצבעו שחור, לעיתים עם סימן אדום בצורת שעון חול על גחונה. צבעו של סימן שעון החול לעיתים צהוב ואף במקרים נדירים לבן. גודלו של גוף הזכר הוא בערך כחצי מגוף הנקבה, ובדרך כלל צבעו שזוף עם פסים בהירים על גחונו. תוחלת חייו של הזכר הוא מספר חודשים לאחר בגרותו (תהליך התבגרותו אורך כ-70 ימים), ולעומתו, הנקבה חיה מעל לכשנה לאחר בגרותה (תהליך התבגרותה אורך כ-90 ימים).
רבייה
זכרי האלמנה האמריקאית נודדים בחיפוש אחר נקבה. בתקופה זו, הם לא נושכים או אוכלים. ראשית, הזכר מכרכר ברשתו, ולאחר מכן משאיר את זרעו על הרשת. אחר כך הוא לוקח את הזרע לתוך כלי קיבול מיוחדים על הקצוות של הפדיפאלפים שלו. לאחר מכן הוא מחפש נקבה, כך הוא יכול להזריע את הנקבה. לאחר התהליך, הנקבה מטילה צרורות של ביצים, המכילות כ-750 ביצים. צרור של ביצים דבוק לרשת, כך שלא נגרם נזק לפני שהביצה פוקעת. קוטרה של ביצה אחת היא כסנטימטר. צבען של שקיות הביצים הוא בדר"כ שזוף או לבן ומרקמה כנייר. במהלך הקיץ, הנקבה מטילה בין ארבע לתשע שקיות ביצים. הדגירה נמשכת כ-14 ימים בערך, והעכבישים הצעירים יהיו קניבלים. רק אחד ועד 12 עכבישים מכל שק זוכים לחיות עד 30 ימים. הזכרים מתים מספר חודשים לאחר בגרותם בין השאר מכיוון שהנקבות אוכלות את הזכרים לאחר תהליך הרבייה.
האלמנה במגע עם האדם
האלמנה מצויה בקרבה לאדם, אך מקרי מוות כתוצאה מנשיכת האלמנה או כל עכביש מסוג כלשהו הם נדירים, בנוסף לכך, רק לנקבה יש בלוטות ארס גדולות מספיק כדי לגרום נזק בנשיכה עד כדי צורך בטיפול רפואי.
תפוצה וסביבת מחיה
האלמנה האמריקאית מצויה באזוריה החמים של ארצות הברית. הזן מצוי בכל ארבעת המדבריות הדרומיים-מערביים של אמריקה מתחת לסלעים, צמחים וסוגים שונים של חורבות ואף ביבשה.
בראיין היל
בראיין אלפרד היל (באנגלית: Brian Alfred Hill; נולד ב-19 בספטמבר 1947) הוא מאמן כדורסל אמריקאי, אשר שימש כמאמן ראשי וכעוזר מאמן בליגת ה-NBA בין השנים 1986–2012. היה המאמן הראשי של הקבוצות אורלנדו מג'יק וונקובר גריזליס.
ליגת המכללות
היל נולד וגדל בעיר איסט אורנג' שבניו ג'רזי, ובין השנים 1965–1969 למד באוניברסיטת ג'ון פ. קנדי אשר בנברסקה. בשנת 1972 החל לשמש כעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של מונקלייר, ולאחר שנתיים עבר לתפקיד דומה באוניברסיטת ליהיי שבפנסילבניה. בשנת 1975 מונה למאמן הראשי של ליהיי; ב-8 עונותיו בתפקיד רשמה הקבוצה מאזן כולל של 75 ניצחונות ו-131 הפסדים (36.4%).
בין השנים 1983–1986 היה עוזר מאמן בקבוצת אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה ("פן סטייט").
ליגת ה-NBA
בשנת 1990 עבר לשמש כעוזרו של מאט גוקאס, מאמן אורלנדו מג'יק, ולאחר 3 עונות החליף אותו כמאמן הראשי של הקבוצה. בעונת רשמה אורלנדו מאזן חיובי לראשונה בתולדותיה (50–32), ובעונה העוקבת השיגה את המאזן הטוב ביותר באזור המזרחי (57–25) והעפילה לגמר ה-NBA; בסדרת הגמר הפסידו המג'יק בתוצאה 0–4 מול יוסטון רוקטס, על אף יכולת מצוינת של כוכבי הקבוצה שאקיל אוניל ופני הארדוויי. בעונת ניצחה אורלנדו ב-60 משחקים, אולם הודחה מהפלייאוף בגמר האזור המזרחי, על ידי שיקגו בולס (0–4). בקיץ 1996 עזב אוניל את הקבוצה, ובהיעדרו פתחו המג'יק את עונת עם 10 ניצחונות בלבד מתוך 26 משחקיהם הראשונים. כאשר עמד מאזן הקבוצה על 24 ניצחונות ו-25 הפסדים פוטר היל מאימון הקבוצה, בין היתר בשל "התקוממות" של שחקני אורלנדו נגדו. במקומו של היל מונה עוזרו ריצ'י אדובאטו למאמן המג'יק.
בקיץ 1997 מונה למאמן הראשי של ונקובר גריזליס, לקראת עונתה השלישית ב-NBA. בשתי עונותיו הראשונות בתפקיד בלטו בקבוצה השחקנים הצעירים שריף עבדור-רחים, בראיינט ריבס ומייק ביבי, אך הגריזליס רשמו מאזן כולל של 27 ניצחונות בלבד לעומת 105 הפסדים. את עונת שוב פתחה ונקובר בצורה חלשה, וכשהגיעה למאזן שלילי 4–18 פוטר היל, ובמקומו מונה עוזרו ליונל הולינס.
בין השנים 2001–2003 שימש כעוזר מאמן בשארלוט/ניו אורלינס הורנטס, תחת פול סיילאס. בינואר 2004 מונה לעוזרו של לורנס פרנק, מאמנה הנכנס של ניו ג'רזי נטס.
לקראת עונת חזר לאמן את אורלנדו מג'יק, בה בלטו אז דווייט הווארד, גרנט היל, הידו טורקוגלו וג'מיר נלסון. בשתי עונותיו עם הקבוצה בקדנציה זו השיגה אורלנדו מאזן כולל של 76 ניצחונות ו-88 הפסדים, והשתתפה בסדרת פלייאוף אחת. בסיום עונת פוטר היל, ובמקומו מונה סטן ואן גנדי למאמן המג'יק.
בין השנים 2007–2009 חזר לשמש כעוזרו של לורנס פרנק בניו ג'רזי, ובין השנים 2009–2012 היה עוזרם של ג'ון קיוסטר ופרנק בדטרויט פיסטונס.
ריטר
ריטר (Ritter) הוא תואר אצולה גרמני זוטר, המקביל בערך לאביר. משמש גם כשם משפחה.
{{פירושונים| אישים ששמם ריטר:
ראו גם
}}
נבחרת דרום אפריקה בכדורגל
נבחרת דרום אפריקה בכדורגל, הידועה בכינויה "Bafana Bafana", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של דרום אפריקה. מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של דרום אפריקה.
היסטוריה
הנבחרת הלאומית הושעתה לראשונה מפיפ"א בשנת 1962, בעקבות משטר האפרטהייד שהונהג על ידי ממשלת דרום אפריקה. הנבחרת הוחזרה לפיפ"א כעבור שנה, אך לאחר שראשי התאחדות הכדורגל בדרום אפריקה בחרה לשלוח למוקדמות מונדיאל 1966 נבחרת של שחקנים לבנים בלבד, ולשלוח למוקדמות מונדיאל 1970 נבחרת של שחורים בלבד, הושעתה הנבחרת שנית בשנת 1974. בשנת 1976, עם פרוץ המהומות בסווטו, הנבחרת הוצאה רשמית מפיפ"א.
בשנת 1991, עם סיום משטר האפרטהייד בדרום אפריקה, הוחזרה הקבוצה רשמית לפיפ"א, ושיחקה את משחקה הראשון מזה זמן רב, ב-7 ביולי 1992, נגד קמרון, משחק שאותו ניצחה בתוצאה 0:1.
לאחר שובה של דרום אפריקה לפיפ"א, העפילה הנבחרת לשני מונדיאלים, 1998 ו-2002, אך בשניהם לא התקדמה מעבר לשלב הבתים. כמו כן, זכתה הנבחרת בשנת 1996 בגביע אפריקה לאומות. בשנת 2010 ארחה דרום אפריקה את מונדיאל 2010, המונדיאל הראשון שנערך באפריקה. היא הוגרלה לבית א' ביחד עם, ו. דרום אפריקה סיימה בתיקו 1 - 1 במשחק מול מקסיקו, שהיה גם משחק הפתיחה של המונדיאל. לאחר מכן נוצחה על ידי אורוגוואי בתוצאה 0 - 3, ובמחזור השלישי והאחרון של שלב הבתים ניצחה את צרפת 2 - 1, שגרם להדחת צרפת, שסיימה במקום השני במונדיאל 2006. למרות זאת סיימה דרום אפריקה במקום השלישי בבית, והייתה לנבחרת המארחת הראשונה בתולדות המונדיאלים שלא עוברת את השלב הראשון.
שיאי שחקנים
נכון ל-28 במרץ 2023.
אליפות העולם בכדוריד 1954
מתכונת התחרות
נבחרת שוודיה העפילה לאליפות ללא מקודמות כמארחת התחרות. בין 10 קבוצות נוספות (כולם מאירופה) שנרשמו לתחרות נערכו משחקי העפלה ומנצח של כל זוג השתתף באליפות.
הקבוצות חולקו ל-2 בתים. מנצחי הבתים נפגשו למשחק האליפות, סגנים למשחק על המקום השלישי ואחרונות בבית נפגשו במשחק על המקום החמישי.
נבחרת גרמניה כללה ספורטאים מגרמניה המערבית ומגרמניה המזרחית.
בית א'
המשחקים נערכו בגטבורג, ארברו וינשפינג.
בית ב'
המשחקים נערכו בלונד, כריסטיאנשט ומלמה.
שלב הגמר
במשחק האליפות שנערך בגטבורג נפגשה עם  וניצחה 17:14.
במשחק על המקום השלישי שנערך בגטבורג נפגשה עם  וניצחה 24:11.
במשחק על המקום החמישי שנערך בוקשה נפגשה עם  וניצחה 23:11.
ינשוף השאול
ינשוף השאול (שם מדעי: Asio stygius) הוא מין דורס לילי בגודל בינוני–גדול מהסוג ינשוף במשפחת הינשופיים, הנפוץ באזורים מסוימים בדרום ומרכז אמריקה. גודל האוכלוסייה מוערך בכ-50,000–500,000 פרטים, ומספר זה נמצא במגמת ירידה. הוא קרוב של ינשוף העצים, אך הוא גדול וכהה יותר.
מאפיינים גופניים
הופעתו הכללית כהה, ציציות "אוזניו" ארוכות (כמו אצל ינשופים אחרים בעלי ציציות אוזניים, אלו נוצות דמויות אוזניים גדולות), עיניו צהובות-כתמתמות ומקורו שחור. פרצוף-השמע שלו צבוע בחום-אפרפר או שחור כהה, מוקף בצווארון נוצות קצר בצבע לבן, ובעל כתם בהיר בין העיניים והגבות המחובר למצחו. חזהו, בטנו ושאר מעטה הנוצות התחתונות צבעם צהוב-בהיר עשיר, ומפוספסים ומוכתמים בחום כהה, בעוד שחלקיו החיצוניים – כמו הכנפיים – כמעט ושחורים כפחם או חומים כהים, ומוכתמים בפסים וכתמים בצבע צהוב-בהיר. אצבעותיו חשופות למדי, אם כי על רגליו יש מעטה נוצות בהיר. כנפיו ארוכות, אך זנבו קצר יחסית.
תפוצה ובית גידול
הוא ינשוף המתגורר ביערות, המצויים לרוב באזורים הרריים. הוא גם מאכלס מגוון יערות לחים, יערות נשירים, יערות ירוקי-עד, מרחבים פתוחים בעלי "טלאי" יערות, אזורים יבשים למחצה (כמו ערבות), יערות גשם טרופיים מפותחים ואזורי שיחים נמוכים וקוצניים. תצפיות-שדה מבליז דרום-מזרח ברזיל מצאו כי ינשוף השאול צד בעיקר בערבות דמויות סוואנה, מה שמוביל למסקנה כי הוא נח במשך היום במעבה היער. טווח הגבהים בהם הוא שוכן מתחיל מגובה פני הים עד 3,100 מטרים מעליו.
הוא נפוץ לאורך החוף המערבי של מקסיקו ובדרומה (בדרך כלל באזורים הרריים בגובה 1500 מטר), בבליז בגובה פני הים, בדרום גואטמלה, בצפון-מערב ניקרגואה, לאורך מערב ודרום הונדורס (כולל שטחי חפיפה עם אל סלוודור), בקובה ובאי איסלה דה לה חובנטוד, באי היספניולה ובהאיטי, לאורך האזורים ההררים של צפון ומערב קולומביה ומרכז אקוודור, באופן לא רציף בוונצואלה, דרום ומרכז ברזיל, בכל פרגוואי ובצפון ארגנטינה. הוא נצפה גם פעמיים בטקסס, ארצות הברית: פעם אחת בפארק הלאומי "Bentsen-Rio Grande Valley" ב-1994, ופעם נוספת באותו מקום ב-1996.
התנהגות
גם על רבייתו לא ידוע הרבה. במהלך החיזור, הזכר מוחא בכנפיו מתחת לגופו תוך כדי מעוף. עונת הקינון מתחילה בנובמבר דרך מאי וככל הנראה, גודל התטולה הוא בדרך כלל שתי ביצים בקן ענפים עזוב של ציפורים אחרות (אך לפרקים הזוג ישתמש בקרקע כקן אפשרי, כמו קרוב-המשפחה שלהם, ינשוף השדות), ודוגרת עליהן בזמן שהזכר מביא אוכל (אך שני ההורים מאכילים את הגוזלים). ינשוף השאול אינו מאוים, אף על פי שמצבו משתנה מאוד לאורך תחום המחיה שלו. נראה כי לגוזלים יש אישון בצבע כחול עמוק.
משמעות השם ומקומו בתרבות
באנגלית שמו "Stygian Owl", כששם התואר "Stygian" משמעותו "של או קשור לנהר הסטיקס", שעל פי המיתולוגיה היוונית הוא נהר שגבל בין הארץ לממלכת השאול של האל האדס. בנוסף ובמובן רחב יותר, שם התואר הזה משמעותו אפל, קודר, עגום, כהה, שטני וכו'. השם ניתן לו הודות להופעתו הכהה והאפלה, ציציות אוזניו וההשתקפות האדומה במיוחד של עיניו כאשר אלו מוארות במנורה, אשר אמונותיהם של ילידים מקשרות את אלו עם השטן. מאפיינים אלו מובילים לפעמים לציד שלו, ואף שמו בברזיל הוא "coruja-diabo" ("ינשוף השטן"). עם זאת, מצבו מוגדר כ"ללא חשש".
תת-מינים
מוכרים שישה תת-מינים:
אנדראו בוסק אי ז'ירונה
אנדראו בוסק אי ז'ירונה (בקטלאנית: Andreu Bosch i Girona, לעיתים נקרא בשם הספרדי "אנדרס" (Andrés); 1 באוגוסט 1903 - 5 ביולי 1978) היה כדורגלן ספרדי-קטלאני ששיחק בשנות ה-20 של המאה ה-20 בברצלונה. הוא זכה עם הקבוצה שלוש פעמים בגביע הספרדי וכן במהדורה הראשונה של הליגה הספרדית. בנו, אנדראו בוסק אי פוז'ול, היה כדורגלן גם הוא, והוא שיחק במדי ברצלונה בשנות ה-50.
קריירה
הליגה הספרדית הוקמה בסוף 1928, וברצלונה זכתה באליפות הראשונה של ספרד. בוסק שיחק ב-3 משחקים במהלך העונה. הראשון שבהם היה ב-3 במרץ 1929, בתיקו 2-2 עם ארנס גצ'ו, והאחרון שבהם היה בהפסד 5-1 לאתלטיק בילבאו ב-31 במרץ. בוסק השתתף במשחק אחד של נבחרת קטלוניה במהלך השנה. בסוף העונה עזב את ברצלונה וחזר לז'ופיטר, שם סיים את הקריירה שלו כעבור שנה.
ע'ולאם איסחאק ח'אן
ע'ולאם איסחאק ח'אן (באורדו: غلام اسحاق خان; 20 בינואר 1915 – 27 באוקטובר 2006) היה נשיא פקיסטן השביעי שנבחר לתפקידו ב-1988 וכיהן בו עד להתפטרותו ב-1993.
ח'אן גדל בעיר בנו שבמחוז ח'ייבר פח'טונח'ווה, הודו הבריטית (כיום פקיסטן). הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת פשאוור, התקבל לעבודה בשירות הממשלתי של הודו הבריטית ולאחר שפקיסטן קיבלה את עצמאותה עבר לשירות הממשלתי שלה. ב-1961 הוא מונה על ידי הנשיא איוב ח'אן לתפקיד היושב ראש הראשון של רשות פיתוח המים והאנרגיה של פקיסטן. בין השנים 1966 – 1970 הוא שימש כמזכיר הפיננסי במשרד האוצר של פקיסטן. שנה לאחר מכן הוא מונה לנגיד הבנק הממשלתי על ידי הנשיא זולפיקאר עלי בהוטו וב-1975 הוא מונה לשר ההגנה ולקח חלק בתוכנית הגרעין הפקיסטנית. בממשלתו של הגנרל מוחמד זיא אל-חאק הוא מונה ב-1977 לתפקיד שר האוצר ובתקופת כהונתו בתפקיד זה נהנתה פקיסטן משיעור הצמיחה הכלכלית הגבוהה ביותר. ב-1985 הוא נבחר לתפקיד יושב ראש הסנאט של פקיסטן ובתוקף תפקידו זה הוא התמנה לנשיא לאחר מותו הפתאומי של מוחמד זיא אל-חאק בתאונת מטוס ב-17 באוגוסט 1988. ב-13 בדצמבר אותה שנה הוא נבחר רשמית כנשיא כמועמד מוסכם של מפלגת הברית האסלאמית הדמוקרטית ושל מפלגת העם הפקיסטנית.
כאיש המבוגר ביותר שנבחר כנשיא פקיסטן, מילא ח'אן תפקיד פעיל ביותר במאבק מול המשטר הקומוניסטי באפגניסטן, בעוד שיחסי ארצות הברית–פקיסטן התדרדרו בעקבות "תיקון פרסלר" (על שם יוזמו, הסנאטור לארי פרסלר) שקבע כי לא יוענק סיוע כלכלי או צבאי לפקיסטן כל עוד לא יהיה ברור כי לא נשקפת סכנה עקב תוכנית הגרעין הפקיסטנית. בתחום מדיניות הפנים עמדה תקופת כהונתו של ח'אן בסימן של אתגרים כמו מהומות על רקע אתני שהתחוללו בקראצ'י וכן ההאשמות שראשת הממשלה בנזיר בהוטו הטיחו בו על כך ששם מכשולים לפני ממשלתה כחלק מברית עם מנהיג האופוזיציה השמרנית, נוואז שריף ועם הקצונה הבכירה שלאחר עידן זיא-אל-חאק. ח'אן הפעיל את סמכותו על פי התיקון השמיני לחוקת פקיסטן ופיטר את ממשלת בנזיר בהוטו לאחר עשרים חודשי כהונה בלבד על רקע האשמות בשחיתות. ב-1990 נבחר לתפקיד נוואז שריף, אך שלוש שנים לאחר מכן פיטר ח'אן גם את ממשלתו על בסיס האשמות דומות. בית המשפט העליון של פקיסטן השעה את הפיטורים הללו, אך המבוי הסתום שנוצר בעקבות כך גרם להתפטרותם של שני האישים ב-1993.
לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים שימש ח'אן כרקטור המכון להנדסה, מדעים וטכנולוגיה הקרוי על שמו שבמחוז מוצאו. הוא מת מדלקת ריאות ב-2006. ההיסטוריונים הפקיסטניים רואים אתך דמותו באופן שלילי. אף על פי שהם מציינים לחיוב את אישיותו הצנועה, הם מותחים ביקורת על האופי האוטוקרטי של שלטונו, בשל העובדה שהוא פיטר שתי ממשלות.
ראשית חייו
ע'ולאם איסחאק ח'אן נולד באיסמעיל חאל, כפר קטן בשולי העיר בנו שבמחוז הספר הצפון-מערבי שבהודו הבריטית (כיום בפקיסטן). הוא היה בן למשפחה משבט בנגש הפתאני שהייתה פעילה בפוליטיקה. לאחר שסיים את לימודיו בעיר בנו, החל ללמוד במכללה האסלאמית בפשאוור ולאחר מכן עבר ללמוד באוניברסיטת פשאוור. הוא סיים שם שני תוארי B.Sc, בכימיה ובבוטניקה. בתחילה הוא חיפש אחר משרה אקדמית, אך ב-1940 הוא הצטרף לשירות הממשלתי של הודו הבריטית, ושימש במגוון משרות במחוזות שונים. לאחר שפקיסטן זכתה בעצמאותה ב-1947 היה ח'אן לאזרח המדינה והתקבל לעבודה בממשלת מחוז הספר הצפון-מערבי (כיום מחוז ח'ייבר פח'טונח'ווה). הוא שימש כמזכיר מחלקת ההשקיה של המחוז, תפקיד אותו מילא עד לשנת 1955.
ראשית הקריירה הציבורית
ב-1956 מונה ח'אן כשר הפנים בממשלת מחוז סינד, אך מאוחר יותר הוא מונה כשר הפיתוח וההשקיה. ב-1958 הוא קודם לכהונה בממשלה הפדרלית ומונה כמזכיר במשרד החקלאות על ידי נשיא פקיסטן, איוב ח'אן. החל מאותה שנה הוא גם מונה כחבר במועצת המנהלים של רשות פיתוח המים והאנרגיה וב-1961 הוא היה ליושב הראש שלה. כיושב ראש הוא לקח חלק פעיל בבניית ובתהליכי המימון של סכר מנגלה וסכר ורסק.
ב-1966 סיים ח'אן את תפקידו כדי להתמנות כמזכיר הפיננסי במשרד האוצר, תפקיד בו שימש עד 1970. לאחר התבוסה שנחלה פקיסטן להודו במסגרת מלחמת הודו-פקיסטן השלישית ב-1971, נקרא ח'אן לנהל את שירותי המגזר העסקי שהיו קשורים לכלכלה הלאומית ושניזוקו עקב המלחמה. באותה שנה מינה אותו הנשיא, זולפיקאר עלי בהוטו לתפקיד נגיד הבנק הממשלתי ומשימתו הייתה להנהיג מדיניות מוניטרית ומדיניות אשראי בהתאם למדיניות הממשלה. בתפקידו זה הוא הטיל ספק בחוכמתם של כמה מצעדי המדיניות הכלכלית של בהוטו שהיה להוט להרחיב את צעדי ההלאמה של המוסדות הפיננסיים וכך האט את קצב ההתפתחות של כלכלת פקיסטן.
שר ההגנה
ב-1975 העביר ראש הממשלה בהוטו את ח'אן מתפקידו בבנק הממשלתי ותחת זאת מינה אותו לתפקיד שר ההגנה. בתפקיד זה היה יצר ח'אן קשר הדוק מאוד עם הפיקוד הצבאי של המדינה. אף על פי שתפקיד זה היה יוצא דופן עבור אדם שהתמחותו הייתה בתחום הכלכלי, מינוי זה הפך אותו לדמות בעלת השפעה מרובה במדינה. באותה תקופה פיתח ח'אן יחסי קרבה עם הגנרל מוחמד זיא אל-חאק ומאוחר יותר תמך במינויו של זה האחרון לתפקיד ראש מטה הצבא.
כשר ההגנה הוא הוביל את תוכנית הגרעין הפקיסטנית. הוא היה תומך נלהב של התוכנית וראה בה כמיזם בעל "עדיפות לאומית". הוא העניק גיבוי למדען הגרעין, דר' עבד אלקדיר חאן וסייע להקמת מעבדות הפיתוח בקהוטה. הוא עמד בראש מועצת תיאום האורניום ומאוחר יותר סייע לגבש את המאמצים של מעבדות הפיתוח בראשות לוטננט גנרל זאיד עלי אכבר שהיה המפקד הצבאי הראשון שלהם. לאחר שאישר את עריכת הסקר הגאולוגי הנחוץ, הוא דאג למימון פעילות המעבדות וקידם את מינויו של אכבר כמהנדס הראשי. לח'אן היו יחסים קרובים עם דר' עבד אלקדיר חאן ועם מוניר אחמד חאן, גם הוא מהמדענים הראשיים של התוכנית.
מעורבותו בתוכנית והתמיכה שהעניק לה הקנו לו את הכינוי "מר גרעין" (Mr. Nuke), כינוי שהוענק לו על ידי דיפלומטים אמריקאים, בעוד שהתקשורת הפקיסטנית כינתה אותו "באבא פצצת אטום" (Baba Atom Bomb) מנגד, לח'אן לא היה כל תפקיד ניהולי בתוכנית הגרעין עד פרישתו של מוניר אחמד חאן.
שר האוצר
בשנות ה-80 של המאה ה-20 העניק ח'אן את גיבויו ל"אסלאמיזציה של הכלכלה" על ידי הנהגת מערכת שיעור ריבית ללא סיכון וכן על ידי הקמת המגזר התאגידי בתעשייה. הוא ניהל את גביית המיסים והוביל תהליכי מודרניזציה בחברות הממשלתיות שהוקמו במסגרת תהליכי ההלאמה של שנות ה-70. צעדי המדיניות שלו ומומחיותו הובילו בסופו של דבר לשיפור בתוצר המקומי הגולמי ובתוצר הלאומי הגולמי והפכו את כלכלת פקיסטן לאחת הכלכלות בעלות שיעור הצמיחה המהיר ביותר בדרום אסיה.
הוא שמר על קשריו עם הקהילה הגרעינית הפקיסטנית והעניק עדיפות גבוהה לתוכנית הגרעינית כשהוא תיעל כספים למיזם פצצות האטום. ב-1983 היה ח'אן בין אלו שהוזמנו לחזות בביקוע הגרעיני הקר הראשון באתר קיראנה-1, יחד עם הגנרל זאיד עלי, הגנרל חליק מחמוד עריף, מרשל אוויר משנה מייקל ג'ון או'בראין ומוניר אחמד. ב-1984 תמך ח'אן במשאל העם להפיכתה של פקיסטן לרפובליקה אסלאמית.
יושב ראש הסנאט
לאחר הבחירות הכלליות שנערכו בפקיסטן ב-1985 הוחלף ח'אן בתפקידו כשר האוצר על ידי מחבוב אל-חאק, כלכלן במקצועו. הוא החליט להעמיד את עצמו כמועמד עצמאי בבחירות הבלתי-ישירות שנערכו לסנאט של פקיסטן. באותה שנה הוא נבחר כיושב ראש הסנאט, תפקיד בו הוא כיהן עד 1988.
לאחר תאונת המטוס המסתורית שהתרחשה בבהוולפור, הופיע ח'אן בשידורי הטלוויזיה הלאומית והודיע על מותו של הגנרל מוחמד זיא אל-חאק. על פי חוקת פקיסטן היה ח'אן השני בסדר הירושה לתפקיד. מפקד הצבא, הגנרל מירזא אסלאם בג הכריז על עריכת בחירות חדשות. עד לבחירות כיהן ח'אן כנשיא בפועל על פי החוקה.
נשיא פקיסטן
לאחר שהגיע להבנות עם מפלגת העם הפקיסטנית מן האגף השמאלי השתתף ח'אן בבחירות כמועמד מטעמה. בבחירות הוא הבטיח לעצמו 608 קולות והוא התמודד מול ארבעה מועמדים. הוא קיבל גם את תמיכתה של הברית האסלאמית הדמוקרטית בהנהגתו של נוואז שריף.
כנשיא היה ח'אן מעורב במאבק פוליטי מול ראש הממשלה בנזיר בהוטו שניסתה לקדם חוק לביטול התיקון השמיני לחוקה. יותר מכך, ח'אן היה בעימות עם בהוטו בשתי סוגיות: מינוי הקצונה הבכירה של הצבא ושופטי בית המשפט העליון של פקיסטן. חאן ייצב את מעמדו כמי ששלט בתוכנית הגרעין. כאשר יצרה בהוטו קשר עם מוניר אחמד ועם עבד אלקדיר חאן בנוגע לניהול התוכנית גרם הדבר לח'אן לתסכול. שיעור הצמיחה הכלכלית הואט והטלת האמברגו האמריקאי על פקיסטן גרמה לבהלה בנוגע למצבה הכלכלי של המדינה. בשנות ה-90 של המאה ה-20 כשלו ח'אן ובהוטו בבלימת הירידה בערך הרופי הפקיסטני ששערו ירד בשיעור של 30% מ-21 רופי ל-30 רופי לדולר אמריקני. ח'אן נאבק כדי לשמור על החוק והסדר בפקיסטן לאחר שהיה עד לנסיגת ברית המועצות מאפגניסטן. עם זאת, הוא שמר את ארצות הברית כבעלת ברית של פקיסטן.
מינוי הקצונה והשופטים
מינוייהם של חברי המטה הכללי של הכוחות המזוינים של פקיסטן עוררו גם הם מחלוקת כאשר פרץ עימות בין ח'אן לבין בהוטו ב-1989. הנשיא ח'אן עשה שימוש בסמכויותיו כנשיא כדי להשאיר בתפקידו את האדמירל סירוהי כראש מטה הכוחות המשולבים ונטרל את כל ניסיונותיה של בהוטו למנות את הגנרל בג לתפקיד.
ב-1990 סירב ח'אן לאשר את הארכת כהונתו של הגנרל בג, על אף הפצרותיו של ראש הממשלה נוואז שריף. הוא גם הביע התנגדות ובהמשך הטיל וטו על מינויו של לוטננט גנרל חמיד גול, לשעבר מפקד המודיעין הכללי, לתפקיד ראש מטה הצבא. תחת זאת, הוא העדיף את מינויו של עסיף נוואז לתפקיד. בעצתו של ראש הממשלה שריף, הוא אישר את מינויו של מרשל אוויר ראשי פארוק פרוז לראש מטה חיל האוויר הפקיסטני.
פיטורי ממשלות בהוטו ושריף
המשבר הכלכלי החמיר לצד התדרדרות החוק והסדר בפקיסטן, וח'אן עשה שימוש בסמכותו על פי התיקון השמיני לחוקה ופיטר את ממשלתה של בנזיר בהוטו על רקע האשמות בשחיתות ועל רקע ההתדרדרות בסדר הציבורי וקרא לעריכת בחירות חדשות. לאחר שב-1993 נערכו בחירות חדשות, תמך ח'אן במועמדותו של נוואז שריף לראשות הממשלה.
שנותיו האחרונות
ב-1988 ייסד ח'אן את המכון להנדסה, מדעים וטכנולוגיה הקרוי על שמו. מוסד זה הוקם בתמיכתו הכספית של הבנק הבינלאומי לאשראי ולמסחר (Bank of Credit and Commerce International). בבחירות של 1993 ניהל ח'אן משא ומתן עם מפלגת העם הפקיסטנית להיות מועמדה לנשיאות, אך בסופו של דבר ויתר לטובתו של פארוק לע'ארי. הוא פרש מהחיים הפוליטיים ונמנע מליצור קשר עם אמצעי התקשורת המקומיים והבינלאומיים. ע'ולאם איסחאק ח'אן מת ב-27 באוקטובר 2006 לאחר שלקה בדלקת ריאות.
ולדימיר שצ'רביצקי
ולדימיר ואסילייביץ' שצ'רביצקי (באוקראינית: Володимир Васильович Щербицький ; 17 בפברואר 1918 – 16 בפברואר 1990) היה מדינאי סובייטי, המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית האוקראינית בשנים 1972-1989 (האישיות הממסדית הבכירה באוקראינה הסובייטית).
על פעילותו הציבורית הוענקו לו עיטורי לנין (8 פעמים), עיטור מהפכת אוקטובר (פעמיים), תואר גיבור העמל הסוציאליסטי (פעמיים) ופרס לנין בשנת 1982.
פאול מורגן
פאול מורגן (בגרמנית: Paul Morgan) היה שחקן, קומיקאי ומחזאי יהודי-אוסטרי.
ולדימיר שצ'רביצקי
תחילת הקריירה
ולדימיר שצ'רביצקי נולד למשפחת פועלים בעיירה בסביבת דנייפרופטרובסק (אז בתחומי האימפריה הרוסית, היום באוקראינה). לאחר סיום בית הספר הוא עבר לעיר דנייפרופטרובסק ולמד במכון למהנדסי כימיה. הוא סיים לימודי הנדסה בשנת 1941, באותה שנה שצ'רביצקי התקבל למפלגה הקומוניסטית. לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות גויס לשירות הצבאי. הוא סיים קורס קצינים מזורז והוצב לשרת בעיר סומגאיט. ב-1942 השתתף בפלישה לאיראן. במרץ 1943 שב לברית המועצות והוצב לשרת בחזית עבר הקווקז. שצ'רביצקי סיים את השרות בשנת 1946 בדרגת קפטן.
לאחר חזרה לדנייפרופטרובסק, שצ'רביצקי התחיל לעבוד באחד ממפעלי התעשייה הכימית בעיר, אך תוך מספר חודשים הועבר לעבודה במנגנון המפלגתי. לאחר מילוי מספר תפקידים במנגנון המפלגתי בעיר, עבר בשנת 1957 לקייב ומונה למזכיר המפלגה. בשנים 1961-1963 שצ'רביצקי היה יושב ראש מועצת השרים של אוקראינה הסובייטית. בשנת 1963 באחת הישיבות של הוועד המרכזי של המפלגה, שצ'רביצקי מתח ביקורת על מדיניותו של ניקיטה חרושצ'וב בהקשר למנגנון המפלגתי. בעקבות כך הוא איבד את התפקיד בקייב והוחזר לדנייפרופטרובסק. בשנת 1965 לאחר עליית ליאוניד ברז'נייב לשלטון, שצ'רביצקי חזר לתפקיד יושב ראש מועצת השרים של אוקראינה. לאחר שפיוטר שלסט פוטר מתפקידו, ולדימיר שצ'רביצקי מונה במקומו למזכיר הראשון של המפלגה באוקראינה, התפקיד הממסדי הבכיר ברפובליקה הסובייטית.
פאול מורגן
קורות חייו
פאול מורגן נולד בווינה בשם גאורג פאול מורגנשטרן, בנם הבכור של עורך הדין גוסטב מורגנשטרן ואשתו קלמנטינה מורגנשטרן. למד משחק באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה, שם שיחק לראשונה בהצגת תיאטרון בשנת 1908. לאחר מספר תפקידים באופרטות הוא הופיע לראשונה כניצב בסרט קולנוע בשנת 1910. בשנת 1914 היה בין הכותבים בכתב העת הסאטירי זימפליציסימוס ומשנת 1917 עבד כמנחה בתיאטרון בברלין, תחת שם הבמה פאול סטפן. באותה שנה הוא התחתן עם ג'וזפין לדרר, סטודנטית למשחק (1898–1986).
ולדימיר שצ'רביצקי
בראש אוקראינה סובייטית
ש'צרביצקי היה בראש אוקראינה הסובייטית במשך כ-17 שנים (1972-1989). הוא היה מאוד מקורב לליאוניד ברז'נייב שהכיר אותו עוד בהיותו עובד במנגנון המפלגתי בדנייפרופטרובסק. תקופה מסוימת שצ'רביצקי נחשב לאחד היורשים האפשריים של ליאוניד ברז'נייב. שצ'רביצקי פעל רבות לפיתוח התעשייה באוקראינה תוך דיכוי כל סממני לאומיות אוקראינית.
כאשר יורי אנדרופוב קודם, שצ'רביצקי המליץ על ראש הק.ג.ב באוקראינה להיות מחליפו במוסקבה ויטלי פדורצ'וק אכן הועבר למוסקבה והועמד בראש הק.ג.ב של ברית המועצות כולה.
פאול מורגן
קורות חייו
משנת 1920 היה מנהל התיאטרון של, והופיע לעיתים קרובות במגזינים לצד שחקנים ידועים, בהם ו. באותה תקופה החל להופיע במופעי קברט גרמני, ולקראת סוף העשור הקליט מספר תקליטים עם ועם.
בלה נויפלד
בלה נויפלד (בהונגרית: Neufeld Béla; וינוהרדיב, 6 ביולי 1894 – בודפשט, 18 באוקטובר 1962) משפטן יהודי-הונגרי וכן דוקטור לרפואה וסופר בתחום הסוציולוגיה. נויפלד היה הרופא הראשי של "מוזיאון הבריאות" בבודפשט ולאחר מכן הרופא הראשי של "המכון להגנת הבריאות של הסטודנטים בתעשייה". עשרות מחקריו פורסמו בעיתונות ובספרו.
פאול מורגן
קורות חייו
בשנת 1919 שיחק בסרטו הראשון של פריץ לאנג, "Halbblut" ("דם מעורב"). לאחר מכן שיחק בסרט נוסף של לאנג, "העכבישים", בתפקיד יהודי. במהלך הקריירה שלו בקולנוע מילא תפקידים שונים בכ-50 סרטים.
ולדימיר שצ'רביצקי
בראש אוקראינה סובייטית
עם עליית מיכאיל גורבצ'וב לשלטון, התקררו היחסים של שצ'רביצקי עם מוסקבה. בשנת 1986 התרחש אסון צ'רנוביל. שצ'רביצקי נחשב כיוזם המדיניות של הסתרת הנושא. למרות המצב הקשה והסכנות ב-1 במאי התקיים כמתוכנן מצעד גדול בקייב. אומנם, מגניו טוענים ששצ'רביצקי לא היה יכול לבטל את המצעד עקב לחץ מהקרמלין וכי בפועל התנגד לקיום החגיגות.
בלה נויפלד
קורות חייו
בלה נויפלד נולד במשפחה יהודית בזקרפטיה (אז הונגריה לאחר מכן צ'כוסלובקיה והיום אוקראינה). הוא קיבל תואר במשפטים בברטיסלאבה ב-1920 ותואר ברפואה בפראג ב-1926. כסטודנט באוניברסיטה, השתתף בתנועות פרוגרסיביות והיה חבר בחוג גלילאו. הוא היה עמיתו בכתב העת ה"מאה העשרים" (Huszadik Század), בעריכת אוסקר יאסי, ולאחר מכן של "תקופתנו" (Korunk) בקלוז', וכתב של העיתון היומי בשפה ההונגרית של הקומוניסטים הצ'כוסלובקים, "יום הונגרי" (Magyar Nap) ו"סקירה חברתית" (Társadalmi Szemle). ב-1935 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה. ב-1936 היה במסע לימודי בברית המועצות, וגם ספרו הראשון בשם העידן והאדם יצא לאור בשנה זו. הספר הוא למעשה אוסף מחקרים, המכיל עשרים ממחקריו שפורסמו בין השנים 1916–1936. בין שתי מלחמות העולם הוא עסק ברפואה בוינוהרדיב, שהשתייכה אז לצ'כוסלובקיה.
ולדימיר שצ'רביצקי
בראש אוקראינה סובייטית
בסתיו 1989 בלחץ של מיכאיל גורבצ'וב, פוטר שצ'רביצקי מתפקידו. לאחר מספר חודשים הוא נפטר מדלקת ריאות, אך מקורביו דיברו על התאבדות על רקע הזמנתו למתן עדות בנושא אסון צ'רנוביל למחרת.
פאול מורגן
קורות חייו
ב-1 בדצמבר 1924 פתח מועדון קברט בברלין, יחד עם ומקס הנסן. במועדון הופיעו קומיקאים ידועים, בהם, וילהלם בנדואו ו. בהופעותיו במועדון נהג מורגן לחקות את אדולף היטלר וללגלג על אמירותיו האנטישמיות. מסיבה זו התיאטרון הותקף בכמה הזדמנויות על ידי ביריוני "החולצות החומות".
עם התגברות התקיפות האנטישמיות, מורגן עזב את גרמניה והיגר להוליווד, ארצות הברית, שם הופיע כשחקן בהפקות של סרטים אמריקאיים שצולמו מחדש בגרמנית. סרטים אלה לא נחלו הצלחה. בשנת 1933 חזר לאירופה, בתחילה לשווייץ ולאחר מכן לווינה. הוא שב לשתף פעולה עם רוביצ'ק, ובשנים 1935–1936 כתב את הליברטו לאופרטה "אקסל בשערי גן העדן" של, בכיכובה של.
במרץ 1938, זמן קצר לאחר האנשלוס, מורגן נעצר על ידי אנשי וגורש למחנה הריכוז דכאו, ומשם הועבר למחנה הריכוז בוכנוואלד. ב-10 בדצמבר 1938 אולץ מורגן לרוץ במחנה בתנאי קור ושלג קיצוניים. הוא חלה בדלקת ריאות קשה ונפטר באותו יום.
בלה נויפלד
קורות חייו
ב-1939 היגר מצ'כוסלובקיה לרומניה ולאחר מכן חזר להונגריה. ב-1941 נאסר עליו לעסוק ברפואה בשל יהדותו ופעילותו הפוליטית והספרותית האנטי-פשיסטית. הוא נעצר כבר ב-1940 כחבר בתנועה הקומוניסטית הבלתי חוקית. בקיץ 1944 גורש לאושוויץ ומשם נשלח למחנה הריכוז בוכנוולד. הוא שוחרר ב-11 באפריל 1945, אך בשל תנאי מחנה הריכוז לקה בהתקף לב ונזקק לטיפול בבית חולים. ממשלת צ'כוסלובקיה שלחה אותו לסנטוריום בפראג, משם חזר להונגריה לאחר החלמתו. הוא היה הרופא הראשי של מוזיאון הבריאות (כיום של אוניברסיטת זמלווייס) ולאחר מכן של המכון להגנת הבריאות לסטודנטים בתעשייה.
עקומת קוזנץ
ממוזער|שמאל|400px|דוגמה לעקומת קוזנץ. על ציר x [[מדד לפיתוח כגון תמ"ג לנפש ועל ציר y מדד לאי שוויון כגון מדד ג'יני]] עקומת קוזנץ היא תיאור גרפי של טענתו של סיימון קוזנץ בדבר הקשר בין אי-שוויון לבין תוצר לנפש. לפי קוזנץ בתהליך התפתחותה הכלכלית של מדינה תחילה גדל אי השוויון הכלכלי במשק ולאחר מכן מצטמצם.
ניתן למשל לתאר משק שבתחילת הצמיחה שלו, בזמן של תיעוש, אפשרויות ההשקעה גדלות ולכן התשואה להון גדלה, דבר שמגדיל את הונם של העשירים. השכר לעובד הפשוט לעומת זאת, לא עולה בהתאם. הסיבה לאי העלייה בשכר יכולה להיות גידול של כמות העובדים בעיר (אם בגלל הגירה של כפריים לעיר ואם בגלל ילודה) שיוצרת עודף היצע בשוק העבודה.
לאחר השלב הראשון של התיעוש, כדי להמשיך ולצמוח, חשובה דווקא צבירה של הון אנושי. צבירה של הון אנושי מתאפשרת דווקא בזכות שוויון גבוה שכן עני לא יצליח להשקיע בפיתוח ההון האנושי של עצמו. לכן מדינות יצליחו לצמוח רק כאשר רמת אי השוויון בהם תרד.
יש לשים לב כי בתיאור זה כיוון הסיבתיות מתהפך. בתחילה הצמיחה יוצרת אי שוויון ולבסוף הירידה באי השוויון מאפשרת צמיחה נוספת.
במאמרו האמפירי מראה קוזנץ כי במדינות העניות ביותר ובמדינות העשירות ביותר רמת האי שוויון נמוכה ואילו במדינות האמצע רמת האי שוויון גבוהה מאוד.
ביקורת
התאוריה של קוזנץ מתארת תהליך שעובר על מדינה אחת לאורך זמן ואילו נתוניו האמפיריים של קוזנץ מתייחסים למדינות רבות בנקודת זמן אחת. נטען כנגדו כי רמת האי שוויון הגבוהה במדינות הבינוניות אינו אלא מאפיין של מדינות דרום אמריקאיות. מחקרים שניסו לעקוב אחרי מדינה אחת לאורך זמן לא מצאו תמיכה לטענתו של קוזנץ.
רמזי מקדונלד
ג'יימס רמזי מקדונלד (אנגלית: James Ramsay MacDonald; 12 באוקטובר 1866 – 9 בנובמבר 1937) היה פוליטיקאי בריטי, ראש ממשלת בריטניה הראשון מטעם מפלגת הלייבור (מפלגת העבודה הבריטית). עמד בראש שתי ממשלות של מפלגת הלייבור: ב-1924 ובין 1929 ל-1931. לאחר מכן, בתקופת השפל הכלכלי הגדול, פיצל את המפלגה, פנה ימינה בעמדותיו הכלכליות ועמד עד 1935 בראש ממשלת אחדות לאומית שהתבססה על השמרנים.
מקדונלד היה יוֹני ואף פציפיסטי בדעותיו: התנגד למלחמת העולם הראשונה, צידד ביחס הוגן לגרמניה לאחריה, ובכהונתו האחרונה נמנע מצעדים תקיפים כנגד אדולף היטלר.
בתולדות הציונות נזכר בעיקר בגלל איגרת מקדונלד שבה אישר את מחויבות בריטניה להצהרת בלפור.
ראשית דרכו
נולד בלוסימאות', בצפון-מזרח סקוטלנד, כבנם מחוץ לנישואין של איכר בשם ג'ון מקדונלד ועוזרת בית בשם אן רמזי. שמו בלידתו נרשם כג'יימס מקדונלד רמזי, אך הוא היה מוכר כג'יימי מקדונלד. רכש השכלה יסודית ותיכונית בלוסימאות', ועבד שם כמורה, ולאחר מכן, ב-1885 יצא לבריסטול לעבוד כעוזר לכומר. בבריסטול נעשה חבר בקבוצה סוציאליסטית קיצונית. בסוף השנה שב ללוסימאות' לזמן קצר, ובראשית 1886 עזב ללונדון.
לאחר תקופה שבה עבד בעבודות כפיים, מצא עבודה כפקיד. במקביל, העמיק את מעורבותו בקבוצות סוציאליסטיות. הוא עקב גם אחר הפוליטיקה במולדתו סקוטלנד. ב-1888 ארגן בין הסקוטים בלונדון ועדה לתמיכה בשלטון עצמי לסקוטלנד, אך עניינו בה דעך בהדרגה. בשלב זה עדיין לא הייתה הפוליטיקה מרכז חייו. הוא נרשם לקורסי ערב במדע, אך בריאותו התערערה והוא התמוטט שבוע לפני הבחינות, ובכך אבדה תקוותו לקריירה במדע. מקדונלד החל לעבוד כמזכירו האישי של תומאס לו (Thomas Lough) סוחר תה ופוליטיקאי רדיקלי, שנבחר ב-1892 כחבר הפרלמנט הבריטי. הקשרים שיצר בתפקיד זה והניסיון שצבר בניהול מסע בחירות סללו את דרכו העתידית בפוליטיקה. ב-1892 עזב את משרתו והחל לעבוד, תחילה ללא הצלחה רבה, כעיתונאי.
ב-1894 הצטרף למפלגת הלייבור העצמאית, ה-ILP, שנוסדה שנה קודם לכן, וב-1895 ושוב ב-1900 התמודד מטעמה על מקום בפרלמנט, ללא הצלחה. במקביל לחברותו ב-ILP, היה למזכיר "הוועדה המייצגת של העבודה", ה-LRC, שהיא הגוף שקדם למפלגת הלייבור. בתפקידו זה הגיע להסכם עם המפלגה הליברלית, שלא תתמודד נגד מפלגת הלייבור בכמה מחוזות בחירה של מעמד העובדים. (שיטת הבחירות הבריטית היא אזורית). כך נכנסו לראשונה נציגי מפלגת העבודה לפרלמנט.
נישואיו ומשפחתו
ב-1896 נשא לאשה את מרגרט גלאדסטון. (היא לא הייתה קרובת משפחה של הפוליטיקאי בשם זה). מרגרט הייתה אשה אמידה, ולזוג התאפשר לערוך סיורים ברחבי האימפריה הבריטית בשנים הקרובות. חיי הנישואין היו מאושרים, ולזוג נולדו שישה ילדים, בהם הפוליטיקאי מלקולם מקדונלד, לימים שר המושבות. מרגרט מתה ב-1911 מהרעלת דם.
מנהיג המפלגה
ב-1906 שינתה "הוועדה המייצגת של העבודה" את שמה ל-Labour Party, מפלגת העבודה, וה-ILP נבלעה לתוכה. באותה שנה נבחר מקדונלד יחד עם 28 חברים נוספים במפלגה לפרלמנט הבריטי. הישג זה הושג בזכות שיתוף פעולה עם המפלגה הליברלית, ובשלב זה הייתה מפלגת הלייבור מפלגה זוטרה שתמכה בממשלותיהם של הליברלים. מקדונלד הנהיג את האגף הקיצוני במפלגה, שעמדתו הייתה כי יש להתחרות עם הליברלים על הנהגת המחנה השמאלי.
ב-1911 נבחר מקדונלד למנהיג המפלגה, אך ב-1914 התפטר כיוון שהתנגד, בניגוד לעמדת הרוב, למעורבות הבריטית במלחמת העולם הראשונה. כמתנגד למלחמה, זכה במהלכה לקיתונות של ביקורת והואשם בפחדנות ובוגדנות. מקדונלד הפסיד את מקומו בפרלמנט בבחירות 1918, שבהן ניצחה בפער ניכר קואליציה של הליברלים בהנהגת לויד ג'ורג' והשמרנים בהנהגת בונאר לואו. הוא נבחר שוב ב-1922. עתה הייתה מפלגת הלייבור, שאוחדה שוב תחת הנהגתו, מפלגת האופוזיציה העיקרית לשמרנים, לאחר שהליברלים המפוצלים לשתי סיעות נחלשו מאוד. העמדות הקיצוניות שהחזיק בצעירותו התמתנו עתה, והוא התנגד בחריפות לסחף הרדיקלי שעבר על מפלגות סוציאליסטיות ביבשת בעקבות המהפכה הרוסית ב-1917, והיה ליריב מושבע של הקומוניזם.
בעת שכיהן כמנהיג האופוזיציה בשנת 1922 ביקר מקדונלד בארץ ישראל. בעת ביקורו נפגש עם אנשי תנועת העבודה, הקיבוצים וההסתדרות הכללית. מקדונלד התפעל ממה שקרה והוא סיכם את ביקורו במכתב שבו כתב בין היתר:
אף שהיה נואם רב-כישרון, לעיתים כשל בהתבטאויות עמומות, ובאותה מידה הייתה לעיתים אי-בהירות באשר לחלק מעמדותיו. במפלגתו התעורר חשש איך יתנהג אם תנצח מפלגת הלייבור בבחירות והוא יהיה לראש ממשלה. ב-1923 איבדו השמרנים את הרוב הפרלמנטרי, וב-1924, לאחר שהפסידו בהצבעת אמון, הטיל ג'ורג' החמישי על מקדונלד להרכיב ממשלה.
הוא הושבע כראש ממשלה ב-24 בינואר. ראש ממשלה ראשון ממפלגת הלייבור, ראש ממשלה ראשון ממעמד הפועלים, ובין המעטים שלא היו בוגרי אוניברסיטה.
ממשלת הלייבור הראשונה - חתירה לפיוס עם גרמניה
ביוני כינס מקדונלד בלונדון ועידה שבה גיבשו המדינות המנצחות במלחמה תוכנית להסדרת עניין פיצויי המלחמה, ולסיום הכיבוש הצרפתי בחבל הרוהר. נציגים מגרמניה הצטרפו לוועידה בהמשך ונחתם הסדר שכונה הסכם לונדון. הצעד הבא היה הסכם סחר גרמני-אנגלי. בספטמבר הגיש מקדונלד לחבר הלאומים הצעה לפירוק נשק באירופה.
המפלגות היריבות, השמרנים והליברלים, תקפו את ממשלת הלייבור בעיקר על רקע הצעתה להרחיב את ההכרה בברית המועצות, אך היא נפלה לבסוף על רקע התנגדותה לפתיחת הליכים משפטיים כנגד עורך עיתון, שקרא לחיילים שלא לסייע בשבירת שביתה. בבחירות, שנערכו באוקטובר 1924, ניצחו השמרנים בהנהגת סטנלי בלדווין ברוב גדול. מפלגת הלייבור נחלשה, והליברלים ירדו עוד יותר ואיבדו שלושה רבעים מכוחם.
ממשלת הלייבור השנייה - בצל המשבר הכלכלי
משברים כלכליים, אבטלה גואה ושביתה כללית זעזעו את ממשלת השמרנים, ובבחירות הכלליות הבאות במאי 1929 ניצחה מפלגת הלייבור, אך לא השיגה רוב מוחלט והייתה זקוקה לתמיכת המפלגה הליברלית של לויד ג'ורג'.
בממשלה זו התמקד מקדונלד בענייני פנים, וכוחה של המפלגה בפרלמנט אפשר לו להעביר חוקים סוציאליים שונים: חוק פנסיה נדיב, קצבאות אבטלה מוגברות, ושיפור בתנאי ההעסקה של הכורים. הוא גם כינס ועידה בהשתתפות מנהיגי הקונגרס הלאומי ההודי, והציע להם מידה של ממשל עצמי, אך לא עצמאות מלאה.
נקודה אחרת בזירה העולמית שעוררה קשיים פוליטיים הייתה ארץ ישראל, שהייתה נתונה אז לשלטון בריטי. כתוצאה ממאורעות תרפ"ט (1929) נטה משרד המושבות הבריטי לאמץ את העמדה הערבית ביחס לציונות. דוח ועדת שו ולאחריו הספר הלבן של פאספילד המליצו לנקוט במדיניות אנטי-ציונית. בתגובה הפעילו הציונים בבריטניה לחצים על ממשלת מקדונלד לבטל את הספר הלבן. חיים ויצמן הוביל את מאמצי השכנוע, והם זכו לתמיכתם של העיתונים ושל מנהיגים בריטים כהרברט סמואל (שר הפנים) ולויד ג'ורג' (ממנהיגי האופוזיציה). הלחץ נשא פרי, ומקדונלד שלח מכתב אישי לויצמן (איגרת מקדונלד) שבו אישר את מחויבות בריטניה להצהרת בלפור. כעבור פחות מעשור חתם בנו, מלקולם מקדונלד, שכיהן כשר המושבות, על הספר הלבן של מקדונלד, שהמדיניות שנקבעה בו הפכה על פיה מחויבות זו.