cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אברהם שינדלר
הרב אברהם שינדלר (נולד ב-16 בנובמבר 1958) הוא דיין חרדי-ישראלי, המכהן מאז יולי 2016 כחבר בית הדין הרבני הגדול בירושלים. קודם לכן כיהן כדיין בבית הדין הרבני האזורי בנתניה וברחובות.
ביוגרפיה
לאחר נישואיו החל ללמוד לדיינות במכון אריאל, לצד הרב דוד לאו. התמנה לדיין ב-9 בספטמבר 1997. שימש בדיינות את הדיינים עזרא בצרי וזלמן נחמיה גולדברג. התמנה לדיין בבית הדין הרבני ברחובות, ולאחר מכן בבית הדין בנתניה, שם כיהן עד לבחירתו לכהן כדיין בבית הדין הרבני הגדול ביולי 2016.
חבר הועדה למינוי דיינים.
המגדלור (סרט, 2019)
המגדלור (מאנגלית: The Lighthouse) הוא סרט אימה פסיכולוגי תקופתי לשני שחקנים משנת 2019, שביים והפיק רוברט אגרס. בתפקידים הראשיים משחקים רוברט פטינסון ווילם דפו שמגלמים שני שומרי מגדלור יריבים המאבדים את שפיותם כאשר סופה על-טבעית מתחוללת על האי שהם מוצבים בו. אגרס כתב את התסריט יחד עם אחיו מקס, בהשראתם של סיפור קצר שלא הושלם מאת אדגר אלן פו, ופרשת הטרגדיה במגדלור סְמוֹלְז, שהתרחשה בשנת 1801 על אי מול חופי ויילס.
הקרנת הבכורה התקיימה ב-19 במאי 2019 במסגרת "שבועיים של הבמאים" שמחוץ לתחרות בפסטיבל הקולנוע בקאן, שם זכה רוברט אגרס בפרס בחירת המבקרים מטעם ההתאחדות הבינלאומית של מבקרי הקולנוע (FIPRESCI).
הסרט זכה לשבחים רבים בעולם, והמבקרים העלו על נס את הצילום, התפאורה, התסריט והבימוי של אגרס, והופעתם של שני השחקנים הראשיים.
עלילה
בשלהי המאה ה-19 נשלח אפרים וינסלואו (רוברט פטינסון) בסירה אל אי מבודד מול חופי ניו אינגלנד, שם ישמש כשומר מגדלור מתחיל במשך ארבעה שבועות תחת פיקוחו של תומאס וֵייק (וילם דפו) שומר ותיק, קשיש חם-מזג, שהיה ספן בעברו. ביומו הראשון בתפקיד, וינסלואו מוצא צלמית מגולפת של בת ים שהשאיר אחריו קודמו בתפקיד, ותוחב את הצלמית לתוך מעילו. בלילה רואה וינסלואו את וייק עולה לחדר הפנסים של המגדלור, שם הוא מתפשט עירום. אחר כך רואה וינסלואו הזיות וחלומות ובהם מעין משושים במגדלור, שלושה גדמֵי עצים צפים במים, ומראות של בת ים (וַלֶרִייָה קראמאן) במרחק.
במהלך ימי שהותו במגדלור, וייק רודה בווינסלואו ומטיל עליו עבודות שחורות: לשאת מכלי קרוסין כבדים, לתדלק את הפנסים ולפנות שני סירי לילה עם הפרשות. בחלוף הימים, וינסלואו נתקל פעם אחר פעם בשחף בעל עין אחת. וייק מזהיר אותו שהריגת שחף מביאה ביש מזל, מאחר שהוא מחזיק באמונה טפלה שלפיה נשמותיהם של ספנים מתגלגלות בבעלי חיים. וינסלואו מתחיל לאונן למראה דמות בת הים, וממשיך לראות את וייק עירום. באחד הערבים השניים משוחחים במהלך ארוחת הערב ומתוודעים זה לזה. וייק מספר ששומר המגדלור הקודם שעבד תחתיו מת זמן קצר אחרי שאיבד את שפיותו, ואילו וינסלואו מגלה שהוא עבד כחוטב עצים בקנדה, אך החליט לשנות את מקצועו.
ביום שלפני עזיבתו המיועדת של וינסלואו, הוא רואה שממשאבת המים זורמים מים מהולים בדם, ומוצא שחף מת צף בבור המים. השחף בעל העין האחת צולל מלמעלה ותוקף את וינסלואו, והלה חובט את השחף למוות כנגד קיר בור המים. אחר הצהריים משתנה כיוון הרוח באופן קיצוני, בלילה מכה סופה באי, ושני הגברים נצורים בבקתת המגורים ושותים לשוכרה. בבוקר שלמחרת, לא מגיעה המעבורת שעל סיפונה היה וינסלואו אמור לעזוב את האי. אל החוף נשטפת גופה מן הים, וינסלואו ניגש אל הגופה ורואה שזו בת הים שראה בהזיותיו. הוא רץ בחזרה אל בקתת המגורים, שם אומר לו וייק שמלאי המזון שלהם נפגע בסופה. הם חופרים ומוציאים ארגז שאמור להכיל צידה נוספת, אך מוצאים בו רק משקאות חריפים.
הסופה נמשכת גם בלילות הבאים, והשניים מתקרבים זה לזה על אף שהם נותרים יריבים. כאשר וייק ישן, וינסלואו מנסה ללא הצלחה לגנוב ממנו את המפתח לחדר הפנסים. כמו כן, הוא רואה הזיות של מלכודת סרטנים ובה ראשו הכרות שתום העין של שומר המגדלור שעבד בעבר תחת וייק. ערב אחד מספר וינסלואו השיכור לווייק ששמו האמיתי הוא תומאס הווארד, והוא אימץ את זהותו של אפרים וינסלואו, חוטב עצים שנהרג בתאונה שהווארד לא ניסה למנוע. וייק מאשים אותו שהוא חשף את פרצופו האמיתי, והווארד מנסה להסתלק בסירת הצלה אך וייק הורס את הסירה בגרזן ורודף אחרי הווארד לתוך הבקתה, שם הוא טוען שהווארד הוא זה שהרס את הסירה ותקף אותו. מאחר שלא נותר להם משקה חריף, השניים מערבבים משקאות מכוהל מפוגל, והסופה מתחזקת עד כדי כך שגלי האוקיינוס פורצים דרך חלונות הבקתה.
למחרת בבוקר מוצא הווארד יומן שבו תיעד וייק את הפרות המשמעת שלו וכתב המלצה לפטר את הווארד ללא שכר. וייק נוזף בהווארד על עבודתו הגרועה, ואילו הווארד מאשים את וייק בהתעללות נפשית, תוקף ומכניע אותו תוך שהוא רואה הזיות של בת הים, ושל וייק כמפלצת ים. הווארד קושר את וייק בחבל, קובר אותו בתוך בור מלאי המזון ולוקח את צרור המפתחות. בעוד הוא מתכוון לעלות לחדר הפנסים, וייק מופיע ומכה את הווארד בכתפו עם גרזן. הווארד מוציא את הגרזן מידו של וייק, הורג אותו ועולה אל המגדלור. כאשר הוא מתקרב אל עדשת פרנל, העדשה עוצרת על מקומה ונפתחת כלפיו. הוא בוהה באקסטזה במראה שבתוך העדשה וצורח צרחה לא-אנושית כאשר האור מתחזק. הווארד מחליק, שובר את רגלו ונופל במדרגות המגדלור. בתמונת הסיום הווארד שוכב עירום על הסלעים, עינו האחת חסרה ושחפים מנקרים בקרביו בעודו בחיים.
פיתוח התסריט
רוברט עשה תחקיר על מגדלורים, ספנות ומיתולוגיה ימית, וגילה את פרשת "הטרגדיה של מגדלור סמולז", מגדלור על אי מול חופי ויילס שאויש על ידי שני שומרים ששניהם נקראו "תומאס" (כמו בסרט) והיו יריבים. כאשר הקשיש ביניהם מת, הצעיר חשש שיואשם בהריגתו, הכניס את הגופה לארון מתים מאולתר והשליך אותה לאוקיינוס. כך שלדברי רוברט אגרס, התסריט מבוסס על סיפור אמיתי, והסוף דומה למדי לסופו של הסיפור הקצר "הלב המסגיר" מאת פו.
דיאלוגים
על מנת לשוות לדיאלוגים ממד אותנטי, נעזרו האחים אגרס ביצירותיהם של הרמן מלוויל, רוברט לואיס סטיבנסון וה' פ' לאברקרפט ובמילונים של סלנג ומונחי ימאות מהמאה ה-19. עבור הסגנון הנטורליסטי נדרשו השניים לכתביה של שרה אוֹרְן ג'וּאִיט (1849–1909), סופרת ומשוררת תושבת מדינת מיין בניו אינגלנד, ובעיקר לשתי יצירות שלה שפורסמו בשנת 1890: "Tales of New England" (בעברית: "סיפורי ניו אינגלנד") ו-"Strangers and Wayfarers" (בעברית: "זָרִים ונוסעים"). לצורך עבודותיה, ג'ואיט ראיינה ספנים ואיכרים, ולעיתים קרובות כתבה בדיאלקטים שלהם. אגרס סיפר שבעקבות ג'ואיט הוא הגיע למסקנה שבתקופה ההיא התקיים דיאלקט ייחודי של ספנים, שנבדל מזה של איכרי מזרח ניו אינגלנד ומחוזות הים במזרח קנדה, וברוח זו נערכו הדיאלוגים בסרט. בעוד דמותו של דפו נוטה לדבר בסגנונם של שייקספיר ומילטון, פטינסון מדבר בדיאלקט של איכרי ניו אינגלנד.
ליהוק
בראשית פברואר 2018 נמסר שווילם דפו לוהק לככב בסרט. אגרס סיפר שאחרי שדפו התרשם לחיוב מ"המכשפה", הוא שלח לו אימייל והציע לשחק בכל סרט עתידי שלו, אך באותה עת לא היה תפקיד מתאים. כאשר הוחלט להפיק את "המגדלור", אגרס החליט מיד שדפו מתאים לשחק בו. כעבור כשבוע נמסר שפטינסון מצטרף לדפו וישחק בסרט. על כך סיפר אגרס שהוא הציע לפטינסון בזמנו לגלם תפקיד של ג'נטלמן ויקטוריאני בהפקה אחרת, אולם השחקן דחה את ההצעה בנימוק שהוא מעוניין בתפקידים יותר מוזרים ומאתגרים. כאשר התסריט ל"המגדלור" הושלם, אגרס שלח אותו לפטינסון בצירוף הערה: "האם זה מוזר ומאתגר מספיק עבורך?", והשחקן ענה מיד בחיוב.
צילום
אגרס רצה לצלם בצבעי שחור ולבן וביחס גובה רוחב צר בסגנון וינטג'. בסופו של דבר, "המגדלור" צולם בשחור ולבן באמצעות סרט צילום 35 מ"מ עם אסתטיקה אורתוכרומטית (רגישות לכל הספקטרום הנראה, פרט לאדום) ביחס גובה-רוחב 19:16 המתקרב לריבוע. יחס זה מתאים לתפאורה גבוהה וצרה, באופן שמסתיר פרטי מידע מהצופים. הצלם ג'ארין בלאשקי, ששיתף פעולה עם אגרס ב"המכשפה", הסביר שכיום, בעידן הצילום הפנכרומטי (רגישות לכל צבעי הספקטרום הנראה), לא ניתן למצוא סרטי צילום אורתוכרומטיים שרווחו בשימוש עד שנות ה-20 של המאה ה-20, ועל מנת לדמות סגנון של צילום מהמאה ה-19, הוא שילב עדשה פנכרומטית נגטיבית בשחור-לבן מדגם "איסטמן" Double-X 5222 עם מסנן אופטי. כמו כן, הוא השתמש במצלמות Panavision Millennium XL2 שעליהן הותקנו עדשות משנות ה-30, ואת מפתח הצמצם הוא כיוון ל- T2.8 באופן שהדמויות יהיו תמיד במוקד התמונה.
אתרי צילום
צילומי החוץ נעשו בפארק "ליף אריקסון" בחצי האי קייפ פוֹרְשׁוּ שבקצה הדרומי של נובה סקוטיה בקנדה. לצורך הצילומים הקים מעצב ההפקה, קרייג לאת'רופ, דגם של מגדלור פעיל בגובה 20 מטר על סלע געשי בים. לדברי אגרס, אור המגדלור נראה למרחק של כ-25 קילומטרים. צילומי הפנים נעשו על במה אקוסטית ליד העיר הליפקס ובהאנגר בנמל התעופה הבינלאומי בעיר ירמות'.
שלב הצילומים התחיל ב-9 באפריל 2018 ונמשך 34 יום בתנאי מזג אוויר קשים ובלתי צפויים. אזור פארק "ליף אריקסון" נסגר בפני קהל המבקרים לשלושה ימים, עד 11 במאי.
הפצה והכנסות
"המגדלור" הופץ לבתי הקולנוע ב-18 באוקטובר 2019, בארצות הברית על ידי חברת "A24", וההפצה הבינלאומית נעשתה על ידי חברת "Focus Features". בישראל התקיימה הצגת הבכורה ב-16 באוקטובר 2019 במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
מיציאת הסרט לקהל הרחב ועד 18 בדצמבר 2019 הסתכמו הכנסות הסרט בארצות הברית ובעולם ב-12,021,658 דולר.
ביקורות
בעקבות ההקרנה בפסטיבל קאן, דייוויד רוני כתב ב"הוליווד ריפורטר" שאגרס מצדיק את המוניטין שרכש עם "המכשפה" כאשף הגותיקה של ניו אינגלנד, עם סרט קלאוסטרופובי נוסף. הוא, שחקניו, צוות אנשי מקצוע מוכשרים באופן מרשים, כולל עבודתו של טכנאי הקול דמיאן ווֹלְפּ, הופכים את הידרדרות שתי הדמויות לחיזיון מְשַׁתֵּק. בריאן טאלריקו כתב אחרי ההקרנה בפסטיבל טורונטו, שמדובר בהישג מרשים הודות להיעדר הפחד אצל אגרס, ושני שחקנים מסוּרים לחלוטין. זה לא סיפור שני בני אדם שנמצאים בקצה שפיותם, אלא שבאמצעות הנדסת קול ואמצעים קולנועיים, הסרט דוחף לשם גם את הצופה, כמו לצפות בסיוט של מישהו אחר.
אוֹואֶן גלייברמן כתב במגזין "וראייטי" שזהו סרט אפל ומרגש, עשוי במיומנות יוצאת דופן. הסרט, נוסף על "המכשפה", מוכיח שיותר מאשר אגרס שולט באופן מושלם בסוגה זו, יש לו יכולת לנעול את הצופה בתוך קדחת ההתרחשויות על המסך. רובי קולין מ"הטלגרף" העניק לסרט חמישה כוכבים מושלמים, הגדיר את הופעתו של דפו כמדהימה, והשווה את זו של פטינסון למשחקו של דניאל דיי-לואיס בסרט "זה ייגמר בדם". קולין ציין שלא תהיה זו קלות דעת לומר שמדובר בקולנוע שגורם לצלצולים בראש ובנשמה.
כנסיית סן ג'ובאני דל טורו
כנסיית סן ג'ובאני דל טורו (באיטלקית: Chiesa di San Giovanni del Toro, מילולית: "כנסיית יוחנן הקדוש של השור") היא כנסייה הממוקמת בכפר ראוולו, בחצי האי סורנטו שבדרום איטליה.
המגדלור (סרט, 2019)
ביקורות
בישראל, יעל שוב העניקה לסרט ציון 4 מתוך 5, והביעה את דעתה שהסרט מציע חוויה יוצאת דופן ומרתקת, ועשוי לזכות למעמד של קלאסיקה. אור סיגולי כתב שזוהי דרמת מתח פסיכולוגית סהרורית, עם גוונים ותאורה המשווים לסרט מראה של סרט בלהות אקספריוניסטי, אך לא סרט אימה. אגרס נאמן למסגרת הקולנועית הקשוחה שקבע לעצמו, ומשתמש בה בצורה מעוררת השתאות. סיגולי ציין שדפו ופטיסנסון מגיעים בסרט לנקודות שיא בקריירה שלהם. עם זאת, לתחושתו, הסרט מתארך בהרבה מהנחוץ. נעמה רק כתבה ב"טיים אאוט" שצילומי השחור לבן והפריים הריבועי מחזקים את תחושת המחנק והקלאוסטרופוביה, והתוצאה היא סרט אינטנסיבי וחד פעמי שעוד ידובר בו רבות.
כנסיית סן ג'ובאני דל טורו
היסטוריה
הכנסייה הוקמה במאה ה-11, ושוחזרה בשנת 1715 לאחר נזק שנגרם על ידי רעידת אדמה. הכנסייה שוקמה שוב בשנת 1990. הכנסייה נקראת על שם יוחנן בן זבדי, אחד משנים-עשר השליחים של ישו, ועל פי המסורת הנוצרית האהוב שבהם. וכן נקראת גם "השור" - באיטלקית "איל טורו", שמה הקודם של השכונה האריסטוקרטית בה נבנתה הכנסייה.
דוכן התפילה הממוקם בכנסייה נבנה בראשית המאה ה-13. על פי מסורות מקומיות אשר תועדו בראשית המאה ה-20, הכנסייה הוקדשה בשנת 1069 בהוראת אחד מהדוכסים של אמאלפי.
דוכן התפילה
דוכן התפילה נודע בפסיפסים המעטרים אותו, אשר היוו מקור השראה לאמן מוריס קורנליוס אשר. אשר ביקר בכפר רבלו בשנת 1920 ולמד את עיטורי הכנסייה.
ח'רבת עין דאב
ח'רבת עין דאב היא אתר ארכאולוגי בשפלת יהודה, השוכן על גבעה ברום של כ-430 מטרים מעל פני הים.
החורבה שוכנת בשיפולים הדרום מזרחיים של עמק האלה, ולמרגלותיה מדרום עובר אפיק נחל תלול, המתחבר לנחל האלה.
החוקר הצרפתי ויקטור גרן הזכיר את החורבה במסעו באזור בשנות השישים של המאה ה-19, וציין כי בחורבה שרידי בתים מעטים, וכי שמה נמסר לו גם בצורה ענדאב.
באונומסטיקון של אוסביוס מתחילת המאה הרביעית לספירה הנוצרית מצוין יישוב בשם Enadab במיל העשירי מבית גוברין לכיוון ירושלים. מרחקה של החורבה מבית גוברין הוא כ-12 ק"מ בקו אווירי.
החורבה שוכנת כשניים וחצי קילומטרים מדרום מזרח לחורבת עדולם וכשני קילומטרים מצפון מזרח לחורבת קעילה.
ברית העם הרוסי
ברית העם הרוסי (ברוסית: Союз русского народа) הוא ארגון ימין מונרכיסטי-נוצרי אורתודוקסי שפעל באימפריה רוסית בשנים 1905–1917. הוא היה חלק מתנועת המאות השחורות. בשנת 2005 היה ניסיון כושל להקים את הארגון מחדש.
היסטוריה של הקמה ופילוגים
מקימי הארגון היו הרופא אלכסנדר דוברובין, הצייר אפולון מאיקוב והכומר ארסני אלכסייב. הישיבות הראשונות של הארגון התקיימו בדירתו הפרטית של דוברובין. ב-21 בנובמבר (8 בנובמבר לפי הלוח היוליאני) 1905 נבחרה המועצה העליונה ובראשה אלכסנדר דוברובין. ב-4 בדצמבר התקיים המפגן ההמוני הראשון במוסקבה. לפי העדויות השתתפו במפגן כ-20 אלף אנשים.
בתחילת דצמבר 1905 החל לצאת עיתון הארגון - "הדגל הרוסי". תחילה תוכנן שהעיתון יצא לאור בתדירות שבועית אך תוך זמן קצר הוא החל לצאת בתדירות יומית וזכה לפופולריות רבה. לא פעם הוטלו קנסות על מערכת העיתון, אך במקביל העיתון קיבל הקצבה מהמדינה. הנושא היהודי תפש מקום חשוב בפרסומי העיתון - למשל מאמרי מערכת כמו "מחיר חיי הנוצרי והיהודי", "יהודים סוחרים בנוצרים", "לחם, מלחמה ויהודים" הופיעו. לאחר מהפכת פברואר (1917) העיתון נסגר.
הצאר ניקולאי השני קיבל משלחת של ראשי הברית ב-23 בדצמבר. במעמד זה, אלכסנדר דוברובין העניק לצאר ולבנו את סמלי הארגון. על בסיס זה הם נחשבו לחברי הארגון. קיימות עדויות שמפעם לפעם הצאר ובנו ענדו את סמלי הארגון.
ב-7 באוגוסט 1906 אושר תקנון הארגון. התקנון היה ברור וקצר. פיתוח העם הרוסי ואיחודו לטובת רוסיה אחודה ובלתי מחולקת הוכרזה כמטרת הארגון. טובת המדינה מחייבת שמירה על הנצרות האורתודוקסית, שלטון בלתי מוגבל של הצאר ושמירה על העם הרוסי. חברי ברית העם הרוסי היו יכולים להיות רק רוסים נוצרים-אורתודוקסים ללא קשר לגיל, מעמד ומין. במקרים יוצאי דופן ניתן לקבל לשורות הארגון גם לא-רוסים אך הייתה נדרשת הסכמה פה אחד במועצה העליונה.
תוך זמן קצר נפתחו סניפי הארגון בערי שדה. ב-27 באוגוסט 1906 התקיימה הוועידה הראשונה של הארגון בה השתתפו ראשי 42 סניפים. קיימת הערכה שלקראת 1906 ברית העם הרוסי היה ארגון מונרכיסטי הגדול באימפריה.
בשנת 1907 הארגון כלל 400 סניפים בהם היו רשומים כ-400 אלף חברים. מספר כולל של האנשים שהיו קשורים לפעילות הארגון הגיע לכ-2 מיליון.
במהלך שנת 1907 התגלעו מחלוקות פנימיות בתוך הארגון. ולדימיר פורישקביץ' שהיה סגן ראש הארגון החל בפעילות עצמאית וקיבל מספר החלטות ללא תאום עם אלכסנדר דוברובין. על רקע זה החלו מאבקי כוח בין ראשי הארגון. בסתיו 1907 פורישקביץ' עזב את הברית העם הרוסי. בעקבות העזיבה היו פילוגים גם בסניפים מקומיים של הארגון. ב-8 בנובמבר 1908 פורישקביץ' ייסד את "ברית מלאך מיכאיל" ומספר רב של חברי הארגון חברו אליו.
אחד מנושאי המחלוקת בברית היה התייחסות למנשר אוקטובר ולדומה. אלכסנדר דוברובין היה בדעה שיש להתנגד לכל ניסיון להגביל את הסמכויות של שלטון הצאר. ניקולאי מרקוב לעומת זאת ראה בדומה ארגון חיובי וטען שהיא הוקמה בהתאם להוראת הצאר ולכן כל מונרכיסט צריך לתמוך בה. כמו כן, חברי הדומה שהיו קרובים לברית העם הרוסי יכלו לקדם בה את מטרות הארגון.
בשנת 1909 אלכסנדר דוברובין נסע ליאלטה. הסיבה הרשמית הייתה קבלת טיפול רפואי, מעשית דוברובין היה מעוניין לעזוב את הבירה בגלל חקירת מעורבות חברי הברית ברצח גרצנשטיין (Mikhail Herzenstein, יהודי מומר, חבר הדומה מטעם המפלגה הדמוקרטית החוקתית) שנמשכה מאז שנת 1907. ראשי השלטון המקומי ביאלטה היו חברי הברית ולכן דוברובין לא חשש שיצטרך להגיע לחקירה. בהיעדרו הועברו ישיבות המועצה העליונה מביתו למקום אחר, תומכיו הועברו מתפקידי מפתח והוא קיבל תפקיד של יו"ר כבוד. החל מנובמבר 1912 הועמד ניקולאי מרקוב בראש הארגון.
כתוצאה מהמחלקות, הקים דוברובין ארגון חדש בשנת 1912 - "ברית העם הרוסי של דוברובין". בשנת 1912 הסתיים פילוג ברית העם הרוסי לשלושה ארגונים בראשות אלכסנדר דוברובין, ולדימיר פורושקביץ' וניקולאי מרקוב.
קיימת הערכה כי מדיניות ממשלתית מכוונת, במיוחד של פיוטר סטוליפין מילאה תפקיד חשוב בפילוגים בתוך הארגון. פיוטר סטוליפין היה מעוניין בקידום תהליך הפיכתה של המדינה למונרכיה חוקתית, נושא שהארגון התנגד לו בכל תוקף.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה היו ניסיונות לאחד את הארגון אך ללא הצלחה. החל משנת 1916 היו שיחות בין הארגונים המפולגים והכוונה הייתה לכנס וועידה ארצית בה יוכרז על איחוד הארגונים. למרות מספר בקשות, כינוס הוועידה לא קיבל אישור מהשלטונות והוועידה לא כונסה. לאחר מהפכת פברואר פעילות כל הפלגים הופסקה. לאחר מהפכת אוקטובר רוב הפעילים נשפטו, ראשי הארגון הוצאו להורג או נמלטו מחוץ לגבולות המדינה.
רציחות פוליטיות
במהלך שנות קיומו ארגון ברית העם הרוסי הואשם במעורבות בשלוש רציחות פוליטיות.
ב-1 באוגוסט 1905 נרצח חבר הדומה מיכאיל גרצנשטיין. הוא היה ממוצא יהודי וייצג בדומה את המפלגה הדמוקרטית החוקתית. לאחר חקירה משטרתית, הואשמו מספר חברי וראשי ברית העם הרוסי בארגון וביצוע הרצח. במהלך המשפט הועלה גם שמו של אלכסנדר דוברובין. בהתאם להחלטת בית המשפט הנאשמים קיבלו עונשי מאסר של מספר שנים ובשנת 1909 קיבלו חנינה מהצאר.
ב-14 במרץ 1907 נרצח חבר הדומה גריגורי יולוס. הוא היה ממוצא יהודי וייצג בדומה את המפלגה הדמוקרטית החוקתית.
ב-4 במרץ 1908 נרצח חבר הדומה אלכסנדר קאראבייב.
לאחר מהפכת אוקטובר, בהיותו בגולה, הודה ניקולאי מרקוב באחריות ברית העם הרוסי ברציחות אלו.
התייחסות ליהודים
קבלת יהודים לברית נאסרה לחלוטין, גם במידה והם קיבלו על עצמם את הנצרות. במצע הארגון צוין שיהודים מראים בהתנהגותם עוינות כלפי העם הרוסי, בין המהפכנים יש הרבה יהודים ופעילות התנועות המהפכניות ממומנת בעזרת "כסף יהודי". ברית העם הרוסי הציע לפעול להעברת היהודים הרוסים לשטחי ארץ ישראל. ליישום מטרה זו חברי הארגון היו צריכים לפעול שיהודים המתגוררים בתחומי האימפריה הרוסית יקבלו מעמד של זרים ללא כל זכויות. על דוכן הדומה חברי הארגון דרשו:
בהקשר לפרשת בייליס רוב ראשי הברית מתחילת הפרשה האמינו באשמתו. הפרסומים האנטישמיים בעיתונות של הברית היו קרקע פורה לפוגרומים ביהודים.
אחד מראשי הארגון, ניקולאי מרקוב, התגורר בגרמניה לאחר מהפכת אוקטובר. לאחר עליית נאצים לשלטון הוא היה פעיל מאוד בתעמולה הנאצית בהקשר ליהודים. עורך פרסומי הארגון, פיודור וינברג חי בגרמניה בשנים 1919–1922 ועסק שם בתעמולה אנטישמית, בכללה הטיף לרצח עם כולל של העם היהודי ופרסם את "הפרוטוקולים של זקני ציון".
פסטיבל אידפא
פסטיבל הסרטים התיעודי הבינלאומי באמסטרדם (אידפא) (באנגלית: International Documentary Film Festival Amsterdam, בראשי תיבות: IDFA) הוא פסטיבל קולנוע תיעודי המתקיים מדי שנה מאז 1988 באמסטרדם. הפסטיבל נערך בתחילה באזור ליידספליין במרכז אמסטרדם. מאז הוא התפשט ומתקיים במספר אזורים נוספים. הוא נחשב לפסטיבל היוקרתי בעולם לקולנוע תיעודי.
פרט לתוכנית הסרט הבינלאומי, מגוון סוגות והצגות בכורה אירופאיות ועולמיות שמתקיימות מדי שנה, הפסטיבל גם מארח דיונים, פורומים וסדנאות.
בשנת 2005 סרט ישראלי שאדיה זכה לציון לשבח בפסטיבל זה.
דוכסות סקסוניה-גותה
דוכסות סקסוניה-גותה (בגרמנית: Sachsen-Gotha, נהגה "זקסן-גותה") הוא שמה של דוכסות גרמנית בתורינגיה, שנוצרה על ידי פיצול מדוכסות סקסוניה-ויימאר, ופוצלה לאחר מכן לשבע דוכסויות שונות.
היסטוריה
בשנת 1601 מת יוהאן השני, דוכס סקסוניה-ויימאר, ובנו יוהאן ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר עלה לשלטון במקומו. עם פרוץ מלחמת שלושים השנים הצטרף יוהאן ארנסט לפרוטסטנטים, ואף השתתף בקרב ההר הלבן. בשנת 1620 מונה אחיו וילהלם לעוצר במקומו, ולאחר שנהרג יוהאן ארנסט בהונגריה בשנת 1626 עלה וילהלם לשלטון במקומו. בשנת 1640 פוצלה הדוכסות בין שלושת האחים; וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר, אלברכט הרביעי, דוכס סקסוניה-אייזנך, וארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה.
ארנסט קיבל את אזור גותה, ובשנת 1643 החל בבניית טירה למגוריו. ארנסט פעל בחוכמה, ועל אף שהפחית את המיסים, הצליח ליצור כלכלה חזקה ויציבה בדוכסות. ארנסט הגביל את העינויים בדוכסות, והפחית כמעט לחלוטין את ציד המכשפות. כמו כן אסר ארנסט על האלכימיה בדוכסות, וחוקק עונש מוות על רצח. כמו כן שיפר ארנסט את החקלאות, המסחר, החינוך, והאמנות ברחבי הדוכסות, וספרייתו הייתה מהגדולות בגרמניה.
לאחר מותו של פרידריך וילהלם השלישי, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ללא יורשים בשנת 1672, חולקה דוכסות סקסוניה-אלטנבורג בין דוכסות סקסוניה-ויימאר לדוכסות סקסוניה-גותה, אולם, ארנסט קיבל את החלק הגדול יותר, מכיוון שהיה צאצא של אליזבת סופיה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג בתו של יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג שציווה שהיא תירש את הנחלה בהיעדר יורשים זכרים.
לאחר מכן
בשנת 1825 מת פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, ובעקבות כך התעוררה מחלוקת ירושה בין הדוכסויות השונות בתורינגיה: ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, היה זכאי לרשת את הדוכסות מכוח נישואיו לאחייניתו של הדוכס האחרון, אך כיוון שהיה בהליכי גירושין ממנה, התנגדה המשפחה להעברת דוכסות גותה לחזקתו. ב-1826 התקבלה פשרה שלפיה יחולקו מחדש הדוכסויות; ארנסט ויתר על זאלפלד שהייתה ברשותו קודם לכן והועברה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, וקיבל את גותה בלבד, ללא אלטנבורג, שהועברה לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, שנאלץ להעביר את נחלותיו לדוכסות סקסוניה-מיינינגן.
מחלת הכבד השומני
תסמינים
מחלת הכבד השומני מופיעה לרוב ללא תסמינים, אם יש תסמינים הם כוללים עייפות כללית וכאבים בחלק הימני העליון של הבטן.
סיבוכים
מחלת הכבד השומני יכולה להתפתח לכדי לייפת, שחמת או סרטן הכבד. אנשים עם מחלת הכבד השומנית הלא אלכוהולית הם בעלי סיכויים גבוהים יותר למוות ממחלות הקשורות לכבד. שיעור ההישרדות ממחלת הכבד השומנית הלא אלכוהולית במשך העשור האחרון הוא כ-80%. מחקרים מצביעים כי לאנשים בעלי מחלת הכבד השומנית הלא אלכוהולית יש סיכוי גבוה יותר לפתח מחלות לב וכלי דם. בנוסף יש הטוענים כי קיים קשר הדוק בין מחלת הכבד השומני לבין התסמונת המטבולית.
גורמי סיכון
מחלת הכבד שומני קשורה לרוב לתסמונת מטבולית (סוכרת, יתר לחץ דם, השמנת יתר והפרעה בשומני הדם), אך יכולה להיגרם גם כתוצאה מסיבות נוספות.
אלכוהול
אלכוהוליזם הוא אחד הגורמים לכבד שומני, וזאת כתוצאה מיצור של מטבוליטים רעילים, כמו אלדהידים במהלך חילוף החומרים של האלכוהול בכבד. תופעה זו נפוצה לרוב באלכוהוליזם כרוני.
השמנת יתר
השמנת יתר היא גורם הסיכון הנפוץ ביותר והמתועד ביותר בהקשר למחלת הכבד השומנית הלא אלכוהולית. למעשה, ספקטרום ההשמנה הנרחב, החל ממשקל עודף להשמנת יתר ולהשמנת יתר חולנית קשור גם הוא למחלת הכבד השומנית הלא אלכוהולית. בהקשר זה, רוב (95%) החולים עם השמנת יתר חולנית העוברים ניתוח בריאטרי יהיו עם מחלת הכבד השומני.
סוכרת מסוג 2
קיימת שכיחות גבוהה של מחלת הכבד הלא אלכוהולית בקרב אנשים עם סוכרת מסוג 2. למעשה, מחקרים מסוימים העלו את ההערכה שכשליש עד שני שלישים מהחולים הסוכרתיים סובלים ממחלת הכבד השומני הלא אלכוהולית. כמו כן, חשוב לזכור את החשיבות של הקשר הדו-כיווני בין מחלת הכבד השומני הלא אלכוהולית ל- סוכרת מסוג 2. בהקשר זה, שתיהן יכולות להתפתח כמעט בו זמנית בחולה, ויש בלבול רב בין השכיחות של חולי מחלת הכבד השומני הלא אלכוהולית עם סוכרת מסוג 2 לבין השכיחות של חולי הסוכרת מסוג 2 עם מחלת הכבד השומני הלא אלכוהולית.
דיסליפידמיה
מצב בו יש רמות גבוהות של טריגליצרידים ורמות ליפופרוטאין בצפיפות גבוהה בגוף, הוא גם מצב שכיח בקרב חולים עם מחלת הכבד השומני הלא אלכוהולית.
פתולוגיה
שינוי שומני מייצג את הצטברות האינטראציטופלסמטית של הטריגליצרידים. בתחילת הדרך בתאי הכבד נמצאת שלפוחית שומן קטנות (ליפוזום) סביב הגרעין, שינוי זה נקרא שינוי שומני מיקרוסקולרי. בשלב זה, תאי הכבד מתמלאים בטיפות שומן מרובות שאינן משנות את מיקום הגרעין הממוקם במרכז. בשלבים המאוחרים יותר שלפוחיות השומן גדלות, ודוחפות את הגרעין לפריפריה של התא, ומעניקות מראה טבעתי לתא, שינוי זה נקרא שינוי שומני מקרוסקולי. שלפוחיות גדולות עשויות להתגבש ולהפיק ציסטות שומניות, שהן נגעים בלתי הפיכים. ליקויים בחילוף החומרים של חומצות שומן אחראיים לתחילת התפתחות מחלת הכבד השומני, אשר עשויים לנבוע מחוסר איזון בצריכת האנרגיה ושריפתה. וכתוצאה מכך להגיע למצב אחסון של ליפידים או להגיע למצב של עמידות היקפית לאינסולין, ובכך להגיע למצב בו הובלת חומצות שומן לכבד מתבצעות בקצב מוגבר. פגיעה או עיכוב בקולטנים השולטים באנזימים האחראים על חמצון וסינתזה של חומצות שמן גם כן עלולה לתרום להצטברות שומן. בנוסף ידוע כי אלכוהוליזם פוגע במיטוכונדריה ובמבנים תאיים אחרים, ופוגע עוד יותר במנגנון האנרגיה התאית. כבד שומני חמור מלווה לעיתים בדלקת והחלמה ממנו תלויה בחומרת הגורם המסית. עם זאת, היקף התגובה הדלקתית משתנה מאוד ולא תמיד תואם למידת הצטברות השומן. והופעת הדלקת עשויים לייצג שלבים רצופים בהתקדמות מחלת הכבד השומני. מחלת כבד עם דלקת נרחבת ודרגה גבוהה של הצטברות שומן מתקדמת לרוב לצורות חמורות יותר של המחלה. מוות בתאי הכבד ותגובות דלקתיות מביאים להפעלה של תאי פלטה בכבד, הממלאים תפקיד מרכזי בלייפת הכבד.
פרוגנוזה
מרבית האנשים עם מחלת הכבד השומני אינם מאובחנים על ידי סימפטומים, בדרך כלל המחלה מתגלה בזכות בדיקות לא תקינות של תפקודי כבד או גדילת של הכבד הנגרמת כתוצאה ממצבים רפואיים שאינם קשורים למחלת הכבד השומני. ביוכימיה מוגברת בכבד נמצאת אצל כ-50% מהחולים במחלת הכבד השומני. בדיקות הדמיה מתבצעות בדרך כלל בתהליך האבחון, וחושפות כבד "בהיר". בדיקות ההדמיה שניתן לבצע הן על-שמע (אולטרה סאונד), הדמיה ממוחשבת (טומוגרפיה ממוחשבת) ותהודה מגנטית (דימות תהודה מגנטית). בדיקה נוספת היא בדיקת הביופסיה, אומנם שלא נהוג להשתמש בבדיקה זו בדרך כלל כשמדובר במחלת הכבד השומני.
טיפול
הטיפול בכבד שומני תלוי בסיבה להתפתחותו, ובאופן כללי הטיפול בגורם הבסיסי יהפוך את תהליך התפתחות המחלה אם ייושם בשלב מוקדם. כבד שומני יכול להיגרם על ידי גורמים שונים שלא כולם מזוהים. עם זאת, שתי סיבות ידועות למחלות כבד שומניות הן צריכה עודפת של אלכוהול ותזונה ממושכת עם שיעור גבוה של קלוריות שמקורן בפחמימות. ונמצא כי לאנשים עם מחלת הכבד השומני הלא אלכוהולית ירידה במשקל באמצעות שילוב של תזונה ופעילות גופנית משפרת ואף מרפאה את המחלה. במקרים חמורים יותר, הוכח כי תרופות המפחיתות את עמידות האינסולין, היפרליפידמיה וכאלו הגורמות לירידה במשקל כמו ניתוח בריאטרי כמו גם ויטמין E משפרות ואף פותרות בעיות בתפקוד הכבד.
אפידמיולוגיה
מחלת הכבד השומני הלא אלכוהולית משפיעה על כ -30% מהאנשים במדינות המערב וכ -10% מהאנשים באסיה. בארצות הברית השיעורים הם סביב 35% כאשר כ -7% הם בעלי הצורה הקשה של המחלה. מחלת הכבד השומני הדלקתי משפיעה על כ -10% מהילדים בארצות הברית. מחלת הכבד השומני נצפתה אצל כ־80% מהאנשים הסובלים מהשמנת יתר, 35% מהם מתפתחים למחלת הכבד השומנית הדלקתית ואצל כ־20% מאנשים במשקל תקין, אף על פי שאין עדות לצריכת אלכוהול מופרזת, מחלת הכבד השומני הוא הגורם השכיח ביותר לבדיקות תפקודי כבד לא תקינות בארצות הברית.
נובר אסלניאן
נובּר אסלניאן (בארמנית: Նուբար Ասլանյան; נולד ב-18 ביוני 1943) הוא מלחין ארמני ישראלי, יליד יוון.
ביוגרפיה
נובר אסלניאן נולד באתונה בשנת 1943, כבנם של אברם ואסתר אסלניאן. אחרי מלחמת העולם השנייה, בשנת 1946, משפחתו היגרה לארמניה הסובייטית. בנוסף להנדסאות חשמל, אסלניאן סיים בשנת 1973 גם לימודי הלחנה באקדמיה למוזיקה על שם קומיטאס בירוואן, תחת הדרכתו של המלחין גריגור אגיאזריאן. המלחינים הנערצים עליו הם בעיקר בטהובן, מאהלר, חאצ'טוריאן ושוסטקוביץ'.
בשנת 1994 הוא עלה לישראל והתיישב בחיפה. יצירותיו מבוצעות בישראל ובארצות רבות אחרות.
בשנת 2004, לרגל יום העצמאות ה-56 של ישראל, נערך קונצרט של יצירותיו בירוואן.
אסלניאן הלחין יצירות לכלי נגינה סולו, מוזיקה מקהלתית, מוזיקה קאמרית, לתזמורת כלי נשיפה ולתזמורת סימפונית. יצירותיו בוצעו על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית, הקאמרטה הישראלית ירושלים ותזמורות ישראליות אחרות. אסלניאן פעיל בעמותת "ספטימה" לקידום המוזיקה הישראלית. אשתו מורה למוזיקה וגם שני ילדיו, בן ובת, עוסקים במוזיקה.
דלקת מפרקים בברך
דלקת מפרקים בברך (באנגלית: Knee arthritis) היא סוג של דלקת מפרקים הפוגעת במפרק הברך. הברך עלולה להינזק כמעט מכל סוגי דלקות המפרקים, החל משחיקת הסחוס, ועד לדלקת כתוצאה מפעילות יתר של המערכת החיסונית.
גורמים
לא תמיד ניתן לדעת מדוע התפתחה דלקת המפרקים בברך. הברך יכולה להיות מושפעת מרוב סוגי דלקות המפרקים, כולל דלקות הקשורות בנזקים מכניים למבני הברך השונים, דלקות הקשורות במחלות הקשורות לפעילות המערכת החיסונית ומחלות זיהומיות.
דלקת מפרקים ניוונית
מפרק הברך הוא המפרק שמושפע הכי הרבה מדלקת המפרקים הניוונית - שחיקת סחוס. הסחוס שבברך עלול להישבר כתוצאה מלחץ מתמשך וכתוצאה מכך, עצמות המפרק מתחככות זו בזו וגורמת לשחיקה של הסחוס. כמעט שליש מאזרחי ארצות הברית מושפעים מדלקת מפרקים ניוונית בברך עד גיל 70.
השמנת יתר ידועה בתור גורם סיכון משמעותי להתפתחות שחיקת הסחוס. כלומר, הסיכון עולה באופן פרופורציוני למשקל הגוף. השמנת יתר תורמת לשחיקת הסחוס לא רק עקב הגברת הלחץ המכני המופעל על הברך בעמידה, אלא גם גורמת להגברה של הפקת תרכובות שגורמות לדלקתיות במפרק.
גורם סיכון נוסף, הוא לידות, כאשר מספר הלידות גורם לעלייה באופן פרופורציוני של הסיכון לשחיקת הסחוס. הדבר ככל הנראה נובע מהעלייה במשקל לאור ההיריון.
פלטפוס, שהוא מבנה שטוח של כף הרגל גם הוא גורם סיכון משמעותי להתפתחות השחיקה בסחוס. בנוסף, עיוותים מבניים, גיל מבוגר, טראומה למפרק, נטייה גנטית ועיסוק במקצועות מסוימים עלולים לגרום להעלאת הסיכוי לפתח את השחיקה.
מחלת ליים
בקרב אנשים אשר חולים במחלת הליים, הברך בדרך כלל היא המפרק הראשון שנפגע.
זאבת אדמנתית מערכתית
דלקת מפרקים היא סימפטום שכיח במחלת הזאבת. הדלקת בדרך כלל סימטרית ופוגעת במפרקים קטנים בגוף. למרות שכמעט כל מפרק עלול להינזק, מפרקי הברכיים והידיים הם אלו הנפגעים ביותר במחלה. במפרקים גדולים יותר, ביניהם מפרק הברך, עלול להיווצר גם סיבוך - נמק אשר מלווה בכאב רב ובמוגבלות של הלוקים במחלה זו.
דלקת מפרקים ראקטיבית
דלקת מפרקים ראקטיבית בדרך כלל מאופיינת באוליגוארטריטיס של הגף התחתון, כולל מפרק הברך.
גאוט
דלקת מפרקים, במפרק בודד בגף התחתון, אשר מתפרצת במהירות, מרמזת על כך שמדובר בדלקת מפרקים גאוטית. במצבים אלו, גם הברך עלולה להינזק מהמחלה. כמו כן, במקרים של דלקת המפרקים הגאוטית של הברך, לעיתים רחוקות נראה תסמינים של המחלה על גבי העור ולעיתים קרובות נבחין בכאב ונפיחות חזקים במיוחד.
אבחנה
אבחנה של דלקת מפרקים ניוונית בברך כרוכה לעיתים קרובות בבדיקה גופנית, הערכת התסמינים וההיסטוריה הרפואית של המטופל, אך עשויה לכלול גם הדמיה רפואית ובדיקות דם. כאבי ברכיים מתמשכים, נוקשות בברך בבוקר, קרפיטוס, תנועה מוגבלת, וגדילה גרמית באזור, כל אלו עשויים להעיד על דלקת המפרקים הניוונית בברך ולסייע באבחונה.
טיפול
רופאים ימליצו על טיפולים בהתבסס על חומרת תסמיניו של המטופל. המלצות כלליות לטיפול בדלקת מפרקים כוללות בין היתר הימנעות מפעילויות שיחמירו את המצב, ושימוש בקרמים לשיכוך הכאבים ולהקלת התסמינים.
תרופות
טיפול תרופתי תלוי בדרך כלל בנסיבות שהובילו להתפתחות דלקת המפרקים. תרופות מרשם כמו אצטמינופן (פרצטמול), איבופרופן, נפרוקסן ונוגדי דלקת שאינם סטרואידים נוספים מהוות בדרך כלל מענה ראשוני לשיכוך הכאב ולהתמודדות עם הדלקת. בנוסף, ניתן להזריק קורטיקוסטרואידים ישירות אל חלל המפרק על מנת להקל את הדלקתיות, הנפיחות והכאב. תרופות נוספות לטיפול בדלקת הן תרופות לטיפול בדלקת מפרקים שגרונית, תרופות ביולוגיות, הזרקה תוך-מפרקית של חומרי סיכה- כולל הזרקות של חומצה היאלורונית, גלוקוזאמין וכונדרויטין סולפט.
חומצה היאלורונית בדרך כלל נמצאת במפרקים, כולל מפרק הברך ובין היתר מתפקדת כחומר סיכה ומשמשת לבלימת זעזועים. במצבים של דלקת מפרקים ניוונית, יש מחסור בחומצה ההיאלורונית, אשר גורם לכאב ונוקשות שמיוחס לדלקת. הזרקות חומצה היאלורונית הן מאושרות על ידי ה-FDA כטיפול בדלקת מפריקם ניוונית בברך, וגם כטיפול במפרקים אחרים בגוף. למרות זאת, יתרונות ההזרקות עדיין נמצאים במחלוקת ולכן ניתנות למטופלים רק לאחר שטיפולים אחרים נכשלים בהקלת הכאב. ההקלה בתסמיני הדלקת שניתנת הודות להזרקות יכולה להימשך כשנתיים מרגע ההזרקה עבור חלק מהמטופלים, בעוד שלחלקם לא חלה הקלה בתסמינים כלל.
טיפול תנוחתי
מכשירי תמיכה כגון ברכיות יכולים לשמש להקלת התסמינים בדלקת מפרקים בברך. עם זאת, הברכית יכולה לגרום לאי נוחות, גירוי בעור, נפיחות, ואף לא לספק סיוע כלל. כמו כן, הברכית יכולה להיות יעילה במיוחד כאשר רק ברך אחת נפגעה מהדלקת. אמצעים נוספים לטיפול הם שימוש במקל הליכה, הנעלה עם בלימת זעזועים, מדרסים, תחבושות אלסטיות גם הם יכולים לסייע בטיפול בתסמיני הדלקת.
ניתוח
האפשרות לביצוע התערבות בניתוח כטיפול בדלקת תתבצע רק אם נכשלו כל הניסיונות לטיפולים הלא פולשניים. הליכים ניתוחיים יכולים לכלול ארתרוסקופיה, שמשמשת לעיתים רחוקות לדלקת מפרקים ניוונית חד צדדית, אוסטאוטומיה, שמבוצעת בדלקת מפרקים ניוונית חד צדדית בשלביה המוקדמים, או החלפת מפרק אשר כוללת החלפה מלאה או חלקית של המפרק בפרוטזה.
רפואה משלימה
טיפולים במסגרת הרפואה האלטרנטיבית לצורך שיכוך הכאב כוללים דיקור וטיפולים בפולסים מגנטים.
ברקוד (תוכנית צרכנות)
ברקוד היה מגזין תחקירים-צרכני ששודר בערוץ 10 ב-2016 ובערוץ 13 ב-2019. את התוכנית הנחתה נגה ניר נאמן.
מבנה המגזין
בכל פעם הציגה נגה ניר נאמן תחקירים שעשתה בנושאי צרכנות. התחקירים עסקו, בין היתר, בשאלה מה כדאי לצרכנים לקנות ומה לא. התחקירים עסקו באיכות המוצר ועוד. אחת ממטרות התחקירים היא לסייע לצרכנים לחסוך כסף על ידי קנייה חכמה יותר.
פעם בשבוע ליאור קינן, כתבת הכלכלה והתחבורה של "חדשות 13", החליפה את נגה ניר נאמן בהגשת התוכנית.
היסטוריה
לפני עליית התוכנית שודרה במהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 10 הפינה "ברקוד".
בעבר ערוץ 10 ביקשו מהרשות השנייה להרחיב את המהדורה שלהם, אך מהלך זה לא אושר. בעקבות זאת, החליטו להוציא את המגזינים מהמהדורה ולהפוך אותם לתוכנית שמשודרת מיד אחרי המהדורה המרכזית.
ב-11 באוגוסט 2016 החל שידורה של תוכנית נפרדת בנושא צרכנות, שאת התוכנית הגישה נגה ניר נאמן. אורך התוכנית היה כ-30 דקות.
ב-16 בינואר 2019 חזרה התוכנית לאוויר בערוץ 13. משונה מבעבר, משודרת התוכנית לפני המהדורה המרכזית ולא אחריה.
ב-22 בספטמבר 2019 פורסם שנגה ניר נאמן (מגישת התוכנית) הודיעה על רצונה לעזוב את תפקידה. עוד פורסם שהיא תמשיך להגיש את התוכנית עד למציאת מחליף.
ב-4 בנובמבר 2019 שודרה התוכנית האחרונה בהנחיית נגה ניר נאמן, וב-7 בנובמבר 2019 שודרה התוכנית האחרונה בהחלט.
ניו יורק סיטי בלט
ניו יורק סיטי בלט (באנגלית: New York City Ballet) היא להקת בלט נאו קלאסית אשר נוסדה בשנת 1948 על ידי הכוריאוגרף ג'ורג' בלנשין ועל ידי לינקולן קרסטיין.
המקורות מהם צמחה הלהקה הם בית הספר לבלט האמריקאי, ולהקות הנושאות את השמות: הבלט האמריקאי, בלט קרוואן, וחברת הבלט שהוקמו בין השנים 1934–1948. שמה הנוכחי ניתן לה עם ביסוס מקומה הקבוע, ביתה הנוכחי הוא תיאטרון דוד קוץ' במרכז לינקולן בניו יורק, ובסרטוגה ספרינגס שבמדינת ניו יורק. הלהקה נהנית מתרומות של אנשים פרטיים והיא מופיעה בליווי של תזמורת סימפונית מוקטנת המהווה חלק אינטגרלי ממנה. הלהקה מחולקת לשתי קבוצות רקדנים סולנים ושאר הלהקה. הכוריאוגרפים המייסדים הם: ג'ורג' בלנשין וג'רום רובינס המנהל האמנותי הוא פיטר מרטינס.
אברה (נהר)
הנהר אַבְּרָה (בטגלוג: Ilog Abra), הנקרא גם נהר לַגְבֶּן, הוא השביעי בגודלו בפיליפינים מבחינת גודל אגן ניקוז. יש לו שטח ניקוז משוער של 5,125 קילומטרים רבועים ואורך של 206 קילומטרים.
גשרים
רשימת הגשרים מעל הנהר אברה, ממוצאו עד לשפכו:
משה נחום רוזנבוים
הרב משה נחום רוזנבוים (? – ט"ז בחשוון ה'תקפ"ו; כונה "ציצית בייסער" עקב מנהגו להסתכל לעיתים תכופות בציציותיו ולנשקם) היה רב הונגרי, רבן של הערים טליקא, ואשוואר ונג'וואז'ון.
ביוגרפיה
כשנולד נקרא בשם נחום ורק לאחר מכן הוסיף לעצמו את השם משה. אמו במקורה מפראג.
מסופר ששנים רבות לא נולדו לו ילדים, עד שפעם אחת עצרה ליד ביתו עגלה, וממנה ירד מישהו שבקש מהרב רוזנבוים להניח תפילין רבנו תם לפני שקיעה. לאחר מכן האכיל את האיש וסוסיו. בסוף ארוחתו ברך האיש שהרב יזכה לילדים, ובשנת ה'תקמ"ט נולד לו בנו הבכור הרב עמרם רוזנבוים.
נפטר בשנת ה'תקפ"ו.
משפחתו
על פי מסורת המשפחה, צאצא של הרב אדם בעל שם, כנראה מצד אביו. מצד אמו, צאצא למהר"ל מפראג, של הרב מנחם נחום מצ'רנוביל, מייסד חסידות צ'רנוביל, של הרב גרשון אשכנזי, רבה של וינה, של הרב מנחם מנדל קרוכמל, של מהר"י וייל, מהר"ם מרוטנבורג, רבי יהודה החסיד, רש"י ועוד.
נכדו הוא הרב עקיבא פישר וניניו הם הרב צבי פישר והרב עמרם פישר.
לרב רוזנבוים היו 9 ילדים, 5 בנים ו-4 בנות:
בניו:
בנותיו:
עונת 1935/1936 בלה ליגה
עונת 1935/1936 הייתה העונה השמינית של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-10 בנובמבר 1935 והסתיימה ב-19 באפריל 1936. בתקופת הרפובליקה הספרדית השנייה המילה "ריאל" הורדה משמות הקבוצות. לאחר עונה זו, בעקבות מלחמת האזרחים בספרד פעילות הליגה הופסקה עד לשנת 1939.
הליגה כללה 12 קבוצות. אוססונה והרקולס עלו מהליגה השנייה.
אתלטיק בילבאו זכתה בתואר בפעם הרביעית בתולדות המועדון.
אתלטיקו מדריד ואוססונה ירדו לליגת משנה בסוף העונה.
איסידרו לאנגרה מאוביידו זכה בתואר מלך השערים עונה שלישית ברציפות.
כדורגלנים מצטיינים
בהתאם לנתונים הרשמיים של LFP איסידרו לאנגרה מאוביידו כבש 28 שערים ב-21 משחקים. הוא זכה בתואר מלך השערים. בהתאם לנתוני העיתון MARCA הוא כבש 27 שערים. זהו הייתה העונה השלישית ברציפות בה הוא זכה בתואר.
גרגוריו בלסקו מאתלטיק בילבאו היה השוער הטוב של העונה. הוא ספג 30 שערים ב-21 משחקים. זו הייתה העונה השלישית בה הוא היה השוער הטוב ביותר.
חימוש תרמובארי
חימוש תרמובּארי או פצצת דלק־אוויר הוא חימוש המנצל חמצן מהאוויר שמסביב לו כדי ליצור פיצוץ עז בטמפרטורה גבוהה ולמשך זמן ארוך, ביחס לחימוש העושה שימוש בחומר נפץ מרסק.
חימוש תרמובארי מסתמך על גל ההדף והטמפרטורה הגבוהה שהוא מייצר בזמן הפיצוץ כמנגנון הנזק העיקרי, בניגוד לחימוש המכיל חומר נפץ מרסק שבו מנגנון הנזק העיקרי הוא לרוב רסס. עיקר כוחו של החימוש התרמובארי הוא בגרימת נזק לבני אדם הנמצאים בחלל סגור (כגון בונקר לחימה) ולמטרות רכות (כגון מבנים לא ממוגנים ומתקני יצור). משפחת כלי הנשק העושים שימוש בחימוש תרמובארי כוללת בין השאר פצצות, רקטות נ"ט וטילי נ"ט בעלי ראש קרב תרמובארי ועוד.
מינוח
המושג "תרמובארי" הוא הלחם של המילים "תרמוס" (חום) ו"בארוס" (לחץ) ביוונית עתיקה (thermobarikos (θερμοβαρικός. כיום השתרש המונח בשפה האנגלית לתיאור סוג חימוש זה וממנה התפשט גם לשפות אחרות.
מונחים אחרים המשמשים לתיאור חימוש תרמובארי הם "פצצת דלק-אוויר", "נשק תרמובארי בעל פעימה גבוהה" (High-Impulse Thermobaric weapons: HITs), "נשק חום ולחץ" ו"פצצת ואקום". עם זאת, המונח "פצצת ואקום" איננו מדויק. אמרות כגון, "הפיצוץ התרמובארי הראשי מתאפיין תחילה בגל ואקום היוצר אפקט של שאיבה ולאחריו בגל הדף, ששואף להיכנס למקום של הוואקום", אינן נכונות. אומנם בחללים סגורים, נזק יכול להיגרם כתוצאה מהתקררות הגזים בסוף תהליך הבעירה (התקררות שמובילה לירידת לחץ חדה), אך דבר זה אינו גורם ליצירת ריק מלא אלא לכל היותר ליצירת תת-לחץ ("ואקום חלקי").
היסטוריה
ניסיונות ראשונים לייצר חימוש תרמובארי נעשו בגרמניה בזמן מלחמת העולם השנייה, כמאמצים לתכנן ולממש פצצה תרמובארית המוטלת ממטוס. על הניסויים פיקד מריו ציפרמאייר. הפצצות הגרמניות עשו שימוש באבקת פחם כחומר דלק. הפצצות נבחנו בצורה אינטנסיבית ב-1943 ו-1944 אולם לא הגיעו לשלב היצור ההמוני עד תום המלחמה. בשנות ה-70 של המאה ה-20 נעשו ניסיונות בארצות הברית לפתח חימוש תרמובארי ואף בוצעו מספר ניסויים בחימוש שכזה, אך המערכת האמריקאית (CATFAE) לא הגיעה לכלל בשלות מבצעית בגלל סרבול יתר. השימוש הנפוץ הראשון בחימוש תרמובארי בשדה הקרב נעשה על ידי הצבא האדום הסובייטי, בעת מלחמת אפגניסטן, כאשר הדור הראשון של מטל"ר TOS-1 ("בוראטינו") כלל אפשרות לצייד את הרקטות שבו בראש קרב תרמובארי והופעל בשנות ה-80 המוקדמות. בהמשך פותחו והופעלו גם פצצות דלק-אוויר בממדים שונים.
עקרון הפעולה
עקרון הפעולה של חימוש תרמובארי הוא פיזור ראשוני של ענן אדים או חלקיקים דליקים, המתנה למשך פרק זמן קצר ביותר שבמהלכו הענן מתערבב באוויר שסביב המטרה ולבסוף – הצתת הענן הדליק ורווי החמצן.
עקרון פעולה זה מיישם כנשק את הסיבות מאחורי תאונות פיצוצים בטחנות קמח, במכרות פחם ובתחנות דלק שבהן ענני קמח, חלקיקי פחם או רסס טיפות דלק ניצתו מסיבות שונות ובעירתם העזה והמהירה גרמה לנזק רב.
חימוש תרמובארי מכיל חומר דליק נוזלי או דמוי ג'ל, העשוי להיות מעורב בשבבים קטנים של מגנזיום או אלומיניום. החימוש מורכב ממיכל אחד או יותר, המכילים את חומר הבעירה כאמור, כשבמרכזם ממוקם מנגנון נפץ קטן שתפקידו לפזר את החומר. בנוסף לכך, בחימוש קיים מנגנון נוסף שתפקידו להצית את תערובת החומר והאוויר.
החימוש פועל בשני שלבים באמצעות פיצוץ כפול. פיצוץ ראשוני של מטען קטן נועד לפזר את חומר הבעירה וליצור עננה דליקה מעורבת באוויר. פיצוץ שני נועד להצית את העננה הדליקה. בעירת העננה הדליקה היא למעשה הפיצוץ העיקרי של החימוש. הבעירה יוצרת חזית גל הדף, בטמפרטורה ולחץ גבוהים מאוד, שמתקדם במהירות בסביבת הפיצוץ. מאחר שמנגנון הנזק העיקרי של חימוש תרמובארי הוא גל הרי שגל ההדף מסוגל לעקוף עצמים בדרכו, להתפשט לחללים סמוכים ואף לעבור דרך אפודי מגן ולגרום בכך לפציעות פנימיות. תכונה זו עומדת בניגוד לחימוש שמנגנון הנזק העיקרי שלו הוא רסס, משום שרסס (עקב היותו תנועת חלקיקים למעשה) אינו מסוגל לעקוף מכשולים. הלחץ של גל ההדף עשוי להגיע קרוב ל-30 אטמוספירות, ולטמפרטורה של עד 3,000 מעלות צלזיוס.
מנגנון הנזק המשני של חימוש תרמובארי הוא הבעירה העזה והממושכת בחום רב בכל נפח הענן הבוער. הבעירה מסבה נזק רב מאוד לכל מה שבתוך הענן הבוער ובנוסף לכך מכלה את החמצן הזמין, כך שפצועים שנפגעו מגל ההדף הראשוני ומהבעירה המשנית עשויים גם לסבול מחנק.
הבדלים ביחס לחומר נפץ מרסק
בניגוד לחימוש המבוסס על חומר נפץ מרסק, שבו הפיצוץ מתחיל בנקודה אחת שממנה מתפשטת חזית גל של חום ולחץ, הרי שבחימוש תרמובארי מורגשת השפעת החום הרב והלחץ בנפח כל העננה הבוערת. כלומר, חימוש תרמובארי הוא חימוש בעל "אפקט נפחי".
מעבר לכך, מאחר שחימוש תרמובארי איננו מכיל מחמצן משל עצמו, אלא נסמך על החמצן שבאוויר סביב המטרה, הרי שרובו ככולו חומר דלק ומכאן האנרגטיות הגבוהה והאפקט העוצמתי שלו.
לנשק תרמובארי אין אפקט משמעותי של רסס, כמו בפיצוץ של חומר נפץ מרסק, אך משך הפיצוץ ארוך יותר ודועך לאט יותר ולכן התחום שהוא מתפשט עליו רחב יותר, והאפקט שלו קשה יותר.
הפיצוץ התרמובארי זקוק לחמצן בסביבתו על מנת לפעול, וזאת בניגוד לפצצות רגילות שרובן מסתמכות על חומר מחמצן פנימי. הפיצוץ התרמובארי של העננה או הנוזל הדליק באוויר, נגרם באופן ספונטני (פיצוץ תרמובארי), או באמצעות דטונציה על ידי מטען נוסף (פיצוץ דלק אוויר). החמצן שבאוויר שמסביב מגיב עם תוצרי הניפוץ, רק אחרי גל הניפוץ, ובכך תורם להמשך יצירת גלי ההדף ולהגדלת הטמפרטורה.
בניגוד לפצצות חומר נפץ מרסק, חימוש תרמובארי יכול לפעול רק בסמוך לפני הקרקע, באטמוספירה שאינה דלילה ובמזג אוויר מתאים, ולא מתחת למים למשל או בגבהים גדולים מדי. בנוסף לכך, עקב פרק הזמן שבו יש להמתין עד שחומר הדלק יתערבב באוויר לפני שניתן להצית אותו, ועקב התפשטותו האיטית של גל ההדף (בהשוואה לחימוש העושה שימוש בחומר נפץ מרסק), חימוש תרמובארי אינו מתאים להתמודדות עם מטרות הנעות במהירות גדולה, ולכן לא משמש בנשקים נגד מטוסים ונגד טילים. מנגד, במקומות שבהם אין לגל ההלם מקום להתרחב ולהתפוגג, כגון בונקרים, מנהרות ומערות, חימוש תרמובארי מתגלה כאפקטיבי מאוד. החימוש שימושי במיוחד במצבים בהם יש צורך לפגוע במקבץ גדול של חיילי אויב חשופים, במקבצי חיילים המסתתרים בתעלות או בונקרים ובמצבים בהם יש לגרום נזק מרובה למבנים.
תוצאות השימוש בנשק
על פי דו"ח מחקר של ה-CIA שעסק בשימוש בפצצות דלק-אוויר ברוסיה, מנגנון ההרג של נשק זה מבוסס על גל ההדף שקורע את הריאות. אם הדלק של הפצצה נשרף אבל לא מתפוצץ, הקורבנות סובלים מכוויות חמורות וכן נושמים את אדי הדלק השרוף. כיוון שהדלק המשמש ברוב הפצצות רעיל במיוחד, גם פצצות שלא התפוצצו הן בכל זאת קטלניות ביותר ליצורים חיים.
בשטחים סגורים יש לנשק זה תוצאות הרסניות אפילו יותר. במקרה שבו אנשים שנמצאים בחלל סגור שבו מופעל הנשק אינם נפגעים מהפיצוץ, עדיין קיימת סכנה משמעותית שימותו בשל חנק, כיוון שהפצצה משתמשת בחמצן שנמצא באוויר. קורבנות שנמצאים ליד נקודת ההצתה מושמדים, ואלו שבשוליים סובלים לרוב מפגיעות פנימיות בלתי נראות הכוללות בין השאר, קריעות עור התוף, זעזועי מוח חמורים, ריאות קרועות, קרעים באיברים פנימיים ואף עיוורון.
מכיוון שטרם הפיצוץ החימוש מפזר עננה דליקה, השפעות הנשק יחדרו לכל בונקר שאינו אטום הרמטית, ויפגעו באנשים שבו.
שימוש
צבא רוסיה השתמש בנשק תרמובארי במלחמת אפגניסטן ובמלחמת צ'צ'ניה השנייה (גם נגד אזרחים).
צבא ארצות הברית השתמש בפצצות דלק-אוויר CBU-55 ו-CBU-72 במלחמת וייטנאם. ארצות הברית פיתחה את הפצצה התרמובארית "מפצח המערות" BLU-118 שבה השתמשה במלחמה באפגניסטן ב-2001, נגד התבצרות בתוך מערות. כמו כן פיתחה גרסה תרמובארית של טיל ההלפייר, ואת פצצת מטול XM1060 40mm שהיא הנשק התרמובארי האמריקני הקטן ביותר. בנשק נעשה שימוש בעיראק מאז 2003.
בשנת 2002 פיתחה ארצות הברית את פצצת ה-MOAB, פצצה בעלת חומרי נפץ "רגילים" שמשלבת אבקת אלומיניום שמתפזרת ויוצרת אפקט של פצצה תרמובארית. זו הייתה הפצצה הקונבנציונלית החזקה ביותר עד שנת 2007, שבה פיתחה רוסיה את פצצת ה-FOAB. הייתה זו פצצת דלק-אוויר חזקה פי ארבעה מהפצצה האמריקאית, והיא הפצצה הקונבנציונלית החזקה ביותר כיום.
עקב הקלות היחסית שבה ניתן להשיג את חומרי הגלם הדרושים להרכבת פצצה תרמובארית, בניגוד לקושי בהשגת חומרי נפץ מרסקים תקניים, ועקב אפקט ההרס וההשפעה הפסיכולוגית של פצצה כזו, קל לארגוני טרור לפתח פצצות תרמובאריות ולעשות בהן שימוש. פיגועי הטרור שנעשה בהם שימוש במנגנון דומה לפצצה תרמובארית כוללים את הפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות (1983), הפיגוע במגדלי התאומים (1993) והפיגוע בבאלי (2002) שבוצע על ידי "אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה".
ב-2017, במהלך מבצע נחישות טבועה בסוריה, השתמשה בריטניה בטילי AGM-114N4 הלפייר עם חימוש תרמובארי. הסימון N מציין כי מדובר בטילים עם ראש קרב מועצם במתכת, אלומיניום במקרה זה, שנועד להתפזר ולבעור במהירות עם התפוצצות ראש הקרב וליצור אפקט של פצצת דלק-אוויר.
בשנת 2022 האוקראינים טענו שהרוסים הפעילו בזמן הפלישה לאוקראינה פצצות דלק-אוויר, דבר האסור על פי אמנת ז'נבה.
בצה"ל
במערכת נעשה שימוש מבצעי ראשון במלחמת לבנון השנייה: היא ניקתה זירות מטענים, השמידה מוצבי חזבאללה ובאחד המקרים אף השמידה שני כלי רכב של חזבאללה על יושביהם. במערכת נעשה שימוש גם במבצע צוק איתן לצד צפע שריון הוותיק.
ב-2017 החל צה"ל בקליטת מערכת ריצוף משודרגת, כאשר את השדרוג ביצע ענף מערכות נשק זרוע היבשה, בעלות נמוכה בהרבה מההצעה של התעשיות הביטחוניות. השדרוג כולל בין השאר מערכת הפעלה פשוטה יותר ומהירה ללמידה, שנועדה לשפר את התפעול של המערכת ולפשט את הכשרת הפלס על המערכת.
לוק אייקינס
לוק אייקינס (באנגלית: Luke Aikins; נולד ב-21 בנובמבר 1973) הוא אמריקאי העוסק בצניחה חופשית, קפיצת בסיס, טייס וצלם אווירי. הוא האדם הראשון שקפץ במכוון ללא מצנח או חליפת כנפיים מגובה אמצע טרופוספירה ונחת בשלום והאדם השני בעולם שצנח ללא מצנח בכוונה תחילה.
ביוגרפיה
אייקינס היה מאמן ביחידת אריות הים וייעץ לצבא בנושא טכניקות צניחה חופשית. הוא גם יועץ בטיחות והדרכה עבור האגודה לצנחנים בארצות הברית. בנוסף אייקינס הוא צלם אווירי ותמונותיו פורסמו במגזינים ועיתונים גדולים. הוא השלים יותר מ-18,000 קפיצות מאז החל לצנוח בגיל 12.
ב-2012 הוא עזר לצנחן פליקס באומגרטנר לקפוץ מבלון הליום בגובה 36,576 מטר (120,000 רגל). אייקינס עבד גם על הפעלולים בסרט "איירון מן 3".
הקפיצה ביולי 2016
ב-30 ביולי 2016, אייקינס קפץ ממטוס ללא מצנח או חליפת כנפיים בגובה של 25,000 רגל (7,620 מטר) מעל סימי ואלי, קליפורניה, ובפני קהל חי. אחרי שתי דקות של נפילה חופשית מוצלחת, הוא נחת בתוך רשת בגודל 30 על 30 מטר מחוץ לסימי ואלי, קליפורניה. אייקינס הגיע למהירות של 193 קמ"ש (120 מייל) במהלך הנפילה. הרשת הייתה עשויה מכבל פוליאתילן בצפיפות גבוהה. נדרשו 4 בוכנות עם אוויר דחוס על מנת להאט אותו בעדינות לאחר הפגיעה.
ליימן ברדפורד סמית'
ליימן ברדפורד סמית' (באנגלית: Lyman Bradford Smith; 11 בספטמבר 1904, וינצ'סטר - 4 במאי 1997, מנהטן) היה בוטנאי אמריקאי.
ביוגרפיה
ליימן ברדפורד סמית' נולד בעיירה וינצ'סטר שבמסצ'וסטס. בשנת 1921 הוא החל לימודי בוטניקה באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1928 הוא קיבל תואר שני ובשנת 1930 הוא קיבל ממנה תואר שלישי. סמית' המשיך באוניברסיטה והיה אוצר של אוסף צמחים שלו עד לשנת 1947.
בשנת 1929 סמית' התחתן ונסיעת הזוג הטרי לאירופה הייתה מלווה בסיורים בוטניים במוזיאונים אירופיים.
תחילה סמית' רצה להתמחות בחקר דשא, אך זה דרש עיסוק רחב במיקרוסקופ. בעיות רעייה לא איפשרו זאת וסמית' עבר לתחום אחר. בשנת 1929 הוא לראשונה סייר בברזיל. בהמשך חקר צמחים של אמריקה הדרומית היה במרכז פעילותו. הוא חזר לאזור עוד מספר פעמים לצורך הרחבת אוסף צמחים. סמית' התמחה במיוחד בתחום ברומליים ו-Begoniaceae.
בשנת 1947 סמית' מונה לאוצר של מחלקת בוטניקה של הסמית'סוניאן. בהיותו בתפקיד הוא מינה את אליס טנג'ריני למאיירת של המכון. היא איירה מעל ל-1000 סוגי צמחים וקיבלה פרסים על עבודתה.
סמית' כיהן בתפקיד עד לשנת 1974 כאשר פרש לגמלאות. למרות פרישתו הוא המשיך להיות פעיל בתחום עד פטירתו בשנת 1997.
במהלך הקריירה המקצועית סמית' אסף 16,000 דוגמאות צמחים, פרסם מעל ל-500 מאמרים ותיאר לראשונה מעל ל-200 צמחים. סוג Lymania נקרא על שמו.
אצטדיון סן ממס
אצטדיון סן ממס (בבסקית: San Mamés, ובספרדית: Estadio de San Mamés) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר בילבאו בחבל הבסקים שבספרד ומכיל 53,289 מקומות ישיבה, והוא האצטדיון השביעי בגודלו בספרד. האצטדיון משמש בתור מגרשה הביתי של קבוצת אתלטיק בילבאו המקומית.
האצטדיון נבנה על שטח החופף בחלקו את שטח האצטדיון הקודם של הקבוצה, שנקרא אף הוא אצטדיון סן ממס. העבודות החלו בשנת 2010 והסתיימו ב-2013, כאשר בשלב הזה לא נבנה היציע הדרומי של האצטדיון, עקב העובדה ששטחו המיועד חפף בחלקו את שטח האצטדיון הישן, שהיה בשימוש עד לחניכת האצטדיון הישן. לאחר חניכת האצטדיון החדש והריסת האצטדיון הישן, החלו העבודות להקמת היציע הדרומי, שהסתיימו באוגוסט 2014. השלמת היציע הדרומי היאה לסגירת המגרש מכל כיווניו והעלו את תכולת האצטדיון לתכולתו הנוכחית.
עקב תלונות צופים שישבו במפלס התחתון של האצטדיון על חשיפתם לגשם, הוחלט על הרחבת הגג כך שיכסה גם את המפלס התחתון. העבודות החלו במאי 2016 והסתיימו בחודש אוקטובר של אותה השנה.
Klout
מדד Klout
המדד דירג משתמשים בין 1 ל-100 כאשר מספר גבוה יותר, מעיד על מידת השפעה גדולה יותר של המשתמש. המדד התיימר לשקף התאמה לתכנים שהמשתמש העלה, כמות העוקבים והחברים שלו ברשתות השונות, ועד כמה הם יוצרים אינטראקציות עם התכנים שהמשתמש מעלה.
המדד השתמש בנתוני פעילות מטוויטר, פייסבוק, אינסטגרם, גוגל פלוס, לינקדאין, פורסקוור (אנ'), ו-Cinch.
ביקורת
בין הטענות על פעילות האתר עלו טענות נגד המדד, על כך שאינו משקף את ההשפעה החברתית האמיתית של משתמשים. למשל, בשנת 2013 לברק אובמה (שהיה אז נשיא ארצות הברית, דמות ידועה ומשפיען משמעותי), היה מדד פחות גבוה מאשר למספר בלוגרים. עוד הועלו טענות באשר למשקלה הגדול יחסית של פעילות בטוויטר בהשוואה לרשתות חברתיות אחרות. הטיה כזאת יכולה להיות מאוד משמעותית בארצות בהן טוויטר פחות פופולרית, כמו בישראל למשל.
עוד עלו טענות על כך שמודל עסקי הנשען על התמכרות אנושית לרצון להשפיע, הוא פגום מוסרית. הועלו גם חששות שמעסיקים ישתמשו במדד Klout כקריטריון לגיוס עובדים, תופעה שמצדה עלולה לעורר התנהגות מאולצת ברשתות.