cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בדפורד
ספורט
בהתחשב בגודל הכללי של האזור העירוני, בדפורד היא אחת מהערים הגדולות ביותר באנגליה ללא קבוצת כדורגל מקצוענית. בדפורד טאון משחקת בליגה השמינית וריאל בדפורד משחקת בליגה ה-11.
חתירה תחרותית הוא גם ספורט מרכזי בעיירה. הרצה למרחקים ארוכים פולה רדקליף התאמנה במועדון בדפורד וקאונטי והיא סגנית הנשיא שלו. בדפורד והרובע של בדפורד אירחו קבוצות לאומיות שהתכוננו לאולימפיאדה ולאולימפיאדת הנכים בלונדון ב-2012. חוץ מוויימות' (שאירחה כמה אירועי שיט תחרותי), בדפורד אירחה יותר קבוצות אולימפיות מכל עיירה אחרת בממלכה המאוחדת באולימפיאדות של 2012.
לוחמת (סרט, 2022)
לוחמת (באנגלית: The Woman King) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2022, מסוגת דרמה היסטורית, אשר בוים על ידי ג'ינה פרינס-בית'ווד. הסרט מספר את סיפורן של האמזונות של דהומיי, יחידה מיוחדת של נשים אשר לחמה בצבא ממלכת דהומיי שבמערב אפריקה.
עלילה
הסרט מתרחש בשנת 1823 בממלכת דהומיי שבמערב אפריקה. נאווי (תסו מבדו) היא נערה מרדנית שאביה מנסה ללא הצלחה לשדך אותה לגברים מבוגרים. לאחר שנואש מניסיונותיו, אביה מעניק אותה למלך גזו (ג'ון בויגה) שמגייס אותה לאגוג'י - יחידת הנשים המיוחדת של צבא דהומיי. נאווי משתלבת בהדרגה ביחידה, ולומדת להכיר את המפקדת שלה - הגנרלית הקשוחה ננסיקה (ויולה דייוויס), שמסתירה סודות אפלים. הממלכה כולה מתכוננת לקראת מלחמה עם ממלכת איו השכנה, שמעוניינת לחטוף אזרחים מדהומיי כדי למכור אותם כעבדים לסוחרים לבנים.
הפקה
בשנת 2015 ביקרה השחקנית מריה בלו בבנין, היכן שהייתה ממוקמת ממלכת דהומיי. בלו חקרה את סיפורן של האמזונות של דהומיי, והגתה את הרעיון לכתוב עלילה לסרט שיעסוק בהן. במשך כמה שנים, הציעה בלו את העלילה לכמה אולפנים שסירבו לה, אולם ב-2020 קיבלה אישור מחברת סרטי טריסטאר שהסכימו להפיק את הסרט. צילומי הסרט החלו בדרום אפריקה ב-2021, אולם הפסיקו בעקבות התפרצות וריאנט אומיקרון של נגיף הקורונה בדרום אפריקה. בתחילת 2022 חודשו הצילומים.
הסרט הוקרן לראשונה ב-9 בספטמבר 2022 בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו. ב-16 בספטמבר הוא הוקרן לראשונה בבתי קולנוע בארצות הברית. הסרט זכה לשבחים רבים על העלילה והכוריאוגרפיה, אולם ספג ביקורת על חוסר דיוק היסטורי. בטקס פרסי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי, היה הסרט מועמד לזכייה בפרס לעיצוב התלבושות הטוב ביותר, אנסמבל המשחק הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר והשחקנית הטובה ביותר עבור ויולה דייוויס. דייוויס הייתה מועמדת לזכייה גם בפרס גלובוס הזהב.
גונן בן יצחק
גונן בן יצחק (נולד ב-3 במרץ 1971) הוא עורך דין ופעיל חברתי ישראלי שלוקח חלק במחאות חברתיות נגד מתווה הגז ובמחאה נגד בנימין נתניהו, ממקימי תנועת קריים מיניסטר. בעברו היה רכז בשב"כ, ואחד ממפעיליו של מסעב חסן יוסף הידוע בכינוי "הנסיך הירוק".
ביוגרפיה
בן יצחק נולד בשנת 1971 וגדל בנס ציונה. אביו הוא תת-אלוף במילואים עוזי בן יצחק, ואמו רונית, מורה למוזיקה. בשנת 1985 עברה המשפחה לארצות הברית לשנה במסגרת שירותו הצבאי של אביו. גונן שירת בחיל הים, ולאחר שחרורו מצה"ל למד פסיכולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וסיים תואר ראשון. הוא היה רכז שבט ומרכז הנהגת דרום של תנועת הצופים.
עבודתו בשב"כ
בשנת 1996 גויס לשירות הביטחון הכללי לתפקיד קצין מודיעין במגזר הערבי באזור רמאללה, וקיבל את הכינוי "קפטן לואי". במסגרת תפקידו היה אמון בין היתר על גיוס והפעלת סוכנים וסיכול פיגועי טרור באזור. בשנת 2002 מונה לממלא מקום רכז נפת רמאללה, ופיקד על אזור רמאללה במבצע חומת מגן. במסגרת תפקידו הפעיל סוכנים בקרב חברים בארגוני הטרור, שהידוע בהם הוא מסעב חסן יוסף שכונה "הנסיך הירוק". יוסף הוא בנו של אחד מראשי הנהגת חמאס, שייח' חסן יוסף ח'ליל, והיה מבכירי סוכני השב"כ בתוך תנועת החמאס. יחד עם "הנסיך הירוק" פעל למגר ולעצור את פעילותו הצבאית של חמאס הצבאי בגזרת רמאללה וכמו כן עמד מאחורי תפיסתו של שאדי שוהאדה, המחבל שביצע את הפיגוע במחסום עין עריכ. בן יצחק היה מעורב במעצרו של מרואן ברגותי בשנת 2002. בן יצחק כתב את הפרק האחרון בספרו של מסעב חסן יוסף, "בן החמאס".
בן יצחק הועמד לדין משמעתי בחשד לעבירות כספים. השופט עודד מודריק פסק שבן יצחק לא נטל כסף לכיסו וש"במעשי הנאשם אין אפילו אבק של שחיתות", אך יש בהם כישלון אישי בפן המנהלי בביצוע תפקידו. בן יצחק ננזף נזיפה חמורה, פוטר מהשב"כ ונאסר עליו לעבוד במשך שנתיים במשרד הביטחון, משרד ראש הממשלה והמשרד לביטחון הפנים.
לאחר שירותו בשב"כ
בשנת 2005 למד בן יצחק משפטים ומנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה. הוא סיים תואר שני במשפטים בהצטיינות מטעם אוניברסיטת תל אביב. הוא שותף במשרד עורכי הדין בן יצחק מטרסו ושות', העוסק בתחומי המשפט המסחרי.
בן יצחק שימש כיועץ מקצועי לסרט "בית לחם" ולעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה פאודה.
בנובמבר 2022 הצטרף לצוות ערוץ דמוקרטTV.
אקטיביזם חברתי
בשנת 2015 הצטרף בן יצחק הצטרף למאבק נגד מתווה הגז, ואף נעצר במסגרת הפגנה נגד מתווה הגז שנערכה מול משרד הממשלה. ב-6 באוקטובר 2018 נעצר בבית שאן כשעצר את שיירת ראש הממשלה. בשנת 2019 היה מעורב בהפגנות נגד היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט.
בן יצחק חבר בתנועת "ישראל יקרה לנו" שנאבקת ביוקר המחיה בישראל.
בשנת 2020 הופיע ברשימת 100 האנשים המשפיעים בישראל של מגזין TheMarker.
Crime Minister
בן יצחק הוא ממקימי תנועת "חוזה חדש" (התנועה ידועה בשמה: CRIME MINISTER) והיועץ המשפטי של התנועה. הוא היה מעורב בהפגנות מול בית ראש הממשלה בירושלים וברחבי הארץ. במסגרת המחאה ייצג מפגינים שנעצרו ומייעץ משפטית לארגוני המחאה השונים. ב-18 ביולי 2020 נעצר לאחר שנשכב מתחת למכת"זית במטרה למנוע את פגיעת סילוני המים במפגינים. בגין זאת הוגש נגדו ב-24 בנובמבר 2020 כתב אישום על הפרת הסדר הציבורי והפרעה לשוטר בעת מילוי תפקידו.
נושאים נוספים
במרץ 2023 הגיש תלונה במשטרה נגד שרת ההסברה, גלית דיסטל-אטבריאן, בחשד לשוחד, משום שצייצה המלצה חמה על ערוץ "עכשיו 14".
פעילות פוליטית
בשנת 2019 הצטרף למפלגת "ארץ חדשה" בהנהגת אלדד יניב, שבסופו של דבר לא התמודדה בבחירות לכנסת. ב-10 בינואר 2021, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הודיע על הצטרפותו למפלגת תל"ם – תנועה לאומית ממלכתית בראשות משה יעלון, שפרשה מהמרוץ ערב הגשת הרשימות.
חיים אישיים
בן יצחק נשוי, אב לארבעה ילדים ומתגורר במודיעין.
קרחון קול
קול קרחון (באנגלית: Cole Glacier) הוא קרחון בדרום ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם בצידה המזרחי של רמת גודפרי.
הקרחון זורם לכיוון צפון - צפון-מזרח ונשפך אל אזור טראפיק סירקל.
גילוי הקרחון
הקרחון התגלה בשנת 1940 על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית.
הקרחון נסקר באופן גס בשנת 1958 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
מקור השם
השירות האנטארקטי של ארצות הברית שגילה את הקרחון, לא נתן לו שם.
הקרחון נקרא על שמו של הומפריי קול (Humfray Cole), יצרן מכשירי ניווט בתקופת אליזבת הראשונה. קול היה חלוץ בתכנון מכשירי ניווט ניידים, וצייד את משלחותיו של מרטין פרובישר.
השם ניתן לקרחון זה, בדומה לאתרים נוספים באזור הקרויים על שם חלוצים בתחום הניווט.
לקריאה נוספת
• Jane G. Ferrigno, Alison J. Cook, Amy M. Mathie, Richard S. Williams, Jr., Charles Swithinbank, Kevin M. Foley, Adrian J. Fox, Janet W. Thomson, and Jörn Sievers, Coastal-Change and Glaciological Map of the Larsen Ice Shelf Area, Antarctica: 1940–2005, USGS
רוברט מייקל בלנטיין
רוברט מייקל בלנטיין (באנגלית: Robert Michael Ballantyne; 24 באפריל 1825 – 8 בפברואר 1894) היה סופר בריטי ממוצא סקוטי שחיבר למעלה מ-100 ספרים, רובם לבני הנעורים. ספרו הנודע ביותר, שאף תורגם לעברית, היה "אי האלמוגים" (1857).
ביוגרפיה
בלנטיין נולד באדינבורו בשנת 1825, תשיעי מתוך עשרה ילדים לאלכסנדר, עורך עיתון ומדפיס, ולאן. בגיל 16 החל לעבוד בקנדה בחברת הדסון ביי ובמסגרת עבודתו עסק במסחר עם אינדיאנים. בגיל 22 חזר לסקוטלנד ובתוך מספר שנים התמקד ביצירה ספרותית ובייחוד בספרות הרפתקאות לבני הנעורים. ספרו הפופולרי ביותר, הנקרא עד היום, הוא "אי האלמוגים" (1857), שתורגם לעברית ויצא לאור בהוצאות עבר (1954) וכתר (1975). "אי האלמוגים" העניק השראה לספרו המפורסם של רוברט לואיס סטיבנסון, אי המטמון (1883), שאף הזכיר את בלנטיין בפואמה המופיעה במבוא לספר. בגין טעות אינפורמטיבית ב"אי האלמוגים", שעסקה בעובי אגוזי הקוקוס, הקפיד בלנטיין לחיות במקומות עליהם התעתד לכתוב וכך למשל בילה תקופה עם שומרי מגדלור לפני כתיבת ספרו "המגדלור".
בצד עיסוקו כסופר, בלנטיין היה צייר נודע בצבעי מים ויצירותיו הוצגו באקדמיה הסקוטית המלכותית באדינבורו. נפטר בשנת 1894, ברומא, אליה עבר בשנותיו האחרונות. נקבר בבית הקברות הפרוטסטנטי של רומא.
מנשה הכהן הגדול
שימש ככהן גדול לאחר אחיינו אלעזר. יורשו בתפקיד היה בנו של אחיינו שמעון, חוניו השני.
בוטסואנה במשחקים הפאראלימפיים
בוטסואנה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים אתונה (2004) כששלחה ספורטאית בודדת לייצג את המדינה. לאחר שנעדרה משני הטורנירים הבאים, לקחה בוטסואנה חלק באולימפיאדת הנכים ריו דה ז'ניירו (2016). במשחקי החורף לא נטלה בוטסואנה חלק מעולם.
אל המשחקים שהתקיימו באתונה שלחה בוטסואנה משלחת של אתלטית אחת. הספורטאית, טשוטלנגו מוראמה, התחרתה במרוץ ל-400 מטר (קטגוריה T46) וזכתה במדליית הזהב תוך שהיא שוברת שיא עולם בזמן של 55.99 שניות.
אראלי מעלה
אֶרְאֵלֵי מַעְלָה הוא פיוט שנאמר בקהילות רבות כחלק מאמירת הסליחות. יהודי ספרד נוהגים לומר פיוט זה בעשרת ימי תשובה. הפיוט חובר על ידי מחבר לא ידוע.
הפיוט, המושר בקטע ההתחלה של פרק הווידוי, מתאר כיצד מלאכי השרת מפארים את האל, וכמותם גם המתפללים.
הפיוט נכתב ומושר כהמשך ישיר של ההכרזה: "ה' הוּא הָאֱלֹהִים, ה' הוּא הָאֱלֹהִים". בסיום הפיוט ממשיכים הקהל בהכרזה נוספת: "ה' מֶלֶךְ, ה' מָלָךְ, ה' יִמְלֹךְ לְעֹלָם וָעֶד", המובילה לפיוט הבא – בטרם שחקים וארקים נמתחו.
מבנה הפיוט
הפיוט כתוב כאקרוסטיכון אלפביתי, החל מהאות א ועד האות ה.
המשפטים יוצרים תקבולת משלימה.
הפזמון החוזר (רפרן) בפיוט הוא לחלופין, המשפט: "ה' אֲדוֹנֵנוּ." ולחלופין, המשפט: "ה' הוּא הָאֱלֹהִים."
העולם המערבי
העולם המערבי או "המערב" הוא מושג המשמש במדע המדינה, ביחסים הבינלאומיים, בתרבות ובכלכלה לאפיון חלקים מהעולם, שלהם מכנים משותפים כלשהם בתחומים אלו. הגדרתו המדויקת של המושג משתנה לפי ההקשר, ומדינה יכולה להיכלל בו רק בהקשרים מסוימים אך לא באחרים. בהקשר התרבותי מציין המושג את המדינות שתרבותן התפתחה מתוך תרבות מערב אירופה, ובאופן רחב זו שהתפתחה, ושואבת, מתרבות יוון העתיקה. בהקשר הכלכלי והפוליטי מציין המושג מדינות דמוקרטיות בעלות כלכלה מפותחת וקפיטליסטית או סוציאל-דמוקרטית. בנוסף על כך, בהיבט החברתי והתרבותי, מדינות מוגדרות מערביות כאשר הן מקיימות בתוכן רף מסוים של זכויות אדם.
מיהו מערבי
התנאים להכלתה של מדינה בהגדרה "מדינה מערבית" משתנים לפי התקופה בהיסטוריה ולעיתים גם לפי המתבונן אך באופן עקרוני לפי הפיתוח והמודרניות של המדינה. בתקופת המלחמה הקרה ציין המושג את בעלות בריתה העיקריות של ארצות הברית (כולל אלה שלא היו דמוקרטיות). במקרים רבים המונח בא לציין, בפשטות, הבחנה מהעולם השלישי וארצות מתפתחות.
מבחינה דמוגרפית רוב בני העולם המערבי הם ממוצא אירופי ומשתייכים לדת הנוצרית.
נהוג לומר כי התרבות המערבית כוללת את מדינות : ארצות הברית, קנדה, הממלכה המאוחדת, מדינות האיחוד האירופי, נורווגיה, איסלנד, שווייץ, אוסטרליה וניו זילנד. הגדרה רחבה יותר תכלול גם את ישראל, יפן, סינגפור, קוריאה הדרומית, טאיוואן, הונג קונג ומקאו באסיה, בעיקר מטעמים כלכליים כמדינות שאימצו אורח חיים מודרני, וזאת למרות שאינן חלק מהמערב התרבותי באופן היסטורי.
בעשורים האחרונים של המאה ה-20 התקיים עימות בין העולם המערבי לישויות כברית המועצות וגרורותיה בעולם (מזרח אירופה, וייטנאם וקובה), העולם השלישי (מדינות עניות באסיה, באפריקה ובאמריקה הלטינית) והעולם המוסלמי. אחדים מעימותים אלה נמשכים גם במאה ה-21. כחלק מהתהליך שהחל בהתפרקות ברית המועצות ולאחר שעברו תהפוכות ורפורמות, והצטרפו לאיחוד האירופי בראשיתה של המאה ה-21, כמה ממדינות מזרח אירופה, ובראשן פולין וצ'כיה (אך גם אסטוניה וסלובניה), הפכו לחלק בלתי נפרד מהמערב.
המערב כציוויליזציה
לדעתו של החוקר סמואל הנטינגטון, המערב כולל את האומות הנוצריות הקתוליות-פרוטסטנטיות, והוא ציוויליזציה בפני עצמה. על פי הגדרה זו, המערב אינו כולל את יפן (אותה הוא מחשיב כציוויליזציה בפני עצמה) ואת העמים האירופיים האורתודוקסיים, ובכללם יוון. מצד שני, הוא מכליל בציוויליזציה זו, כשחקניות משנה, את מדינות אמריקה הדרומית הקתוליות בעיקרן, ואת אוסטרליה וניו זילנד, חרף ריחוקן הגאוגרפי מרוב שאר ארצות המערב. ציוויליזציה זו עומדת לדעתו בקונפליקט עם הציוויליזציה הסינית, הכוללת את סין וגרורותיה במזרח אסיה, הציוויליזציה האורתודוקסית שבמרכזה רוסיה, והציוויליזציה המוסלמית. לדעתו של הנטיגטון, ניסיונה של אוסטרליה להשתלב במרחב האסיאתי הקרוב אליה נדון לכישלון, משום שמדובר בשתי ציוויליזציות נפרדות. הנטינגטון פרסם תאוריה זו במאמרו "התנגשות הציביליזציות", ומאוחר יותר בספר באותו שם.
אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ', נסיך סרביה
אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ', נסיך סרביה (בסרבית בכתב קירילי: Александар Карађорђевић; 11 באוקטובר 1806 – 3 במאי 1875), היה נסיך סרביה בין השנים 1842–1858.
ביוגרפיה
אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ' נולד ב-11 באוקטובר 1806, לקאראג'ורג'ה ולילנה יובנוביץ', והוא התחנך בחוטין, בסרביה, תחת פיקוחו של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה. בשנת 1815 הוביל מילוש אוברנוביץ' את המרד הסרבי השני נגד העות'מאנים, הקים את בית אוברנוביץ' והוכר על ידי השער הנשגב כנסיך סרביה תחת השלטון העות'מאני. בשנת 1817 הוא הורה על רציחתו של קאראג'ורג'ה - אביו של אלכסנדר, משום שחשש שהלה יסכן את שלטונו. ראשו הערוף של קאראג'ורג'ה נשלח לאיסטנבול ואוברנוביץ' המשיך בשלטונו. עם זאת, העם לא רווה נחת מאוברנוביץ' אשר שלט בצורה אוטוקרטית, ובשנת 1839 הוא נאלץ לוותר על הכתר לטובת בנו מילאן אוברנוביץ'. מילאן היה חולה עוד לפני כן, ונפטר שבועיים לאחר שעלה לשלטון. ייתכן שהוא כלל לא ידע שהוכתר. במקומו עלה לשלטון אחיו, מיכאילו אוברנוביץ'.
ב-1 ביוני 1830 התחתן אלכסנדר עם פרסידה ננאדוביץ', בתם של יברם ננאדוביץ' ויובאנקה מילובנוביץ, שממנה נולדו לו 10 ילדים. בסוף 1839 אלכסנדר ומשפחתו חזרו לסרביה, ואלכסנדר הצטרף למפקדה של הצבא הסרבי, קודם לדרגת לוטננט, ומונה לשליחו של הנסיך מיכאילו. ב-14 בספטמבר 1842 הודח מיכאילו, והוחלט למנות כנסיך החדש את אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ'. אלכסנדר שלט עד 1858, עת הודח בידי העות'מאנים בתמיכת מעצמות המערב, בשל סירובו לתמוך בעות'מאנים במהלך מלחמת קרים. לאחר הדחתו התגורר אלכסנדר בהונגריה, וב-3 במאי 1875 הוא מת בטמשוואר.
בשנת 1903 הודח אלכסנדר הראשון, מלך סרביה מבית אוברנוביץ' בהפיכה צבאית, ובנו של אלכסנדר, פטר, הוכתר במקומו כפטר הראשון, מלך סרביה.
משפחתו
ב-1 ביוני 1830 התחתן אלכסנדר עם פרסידה ננאדוביץ', בתם של יברם ננאדוביץ' ויובאנקה מילובנוביץ, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
באב אל חוטה
באב חוטה (בערבית: باب حطة) היא שכונה ברובע המוסלמי, באזור הצפון־מזרחי של העיר העתיקה בירושלים, הגובלת במתחם הר הבית במזרח ובשער הפרחים במערב. השכונה קרויה על שם אחד מהשערים הצפוניים של הר הבית, בעל שם זהה.
התיישבות יהודית במאה ה-19
באזור זה היו שני ניסיונות התיישבות של יהודים במהלך המאה ה-19. בראשית המאה, עם חידושה של העדה האשכנזית בירושלים, התגוררו רוב האשכנזים ברובע זה ואף רכשו בו בתים וחצרות. למרות זאת, הם לא הצליחו להתבסס במקום ובמשך הזמן עברו רובם לאזור הרובע היהודי בו שכנה העדה הספרדית הוותיקה.
במחצית השנייה של המאה ה-19, בעקבות הגידול באוכלוסייה היהודית ומצוקת הדיור ברובע היהודי, החל תהליך היציאה מהחומות וחיפוש אזורי מגורים חדשים בתוך חומות העיר העתיקה. ניסיון ההתרחבות הראשון בתוך החומות נעשה בשנת 1886 באזור באב אל חוטה על ידי ראשי הכוללים. לשם כך נרכש מגרש רחב ומספר חצרות עתיקות במטרה להרוס את המבנים העתיקים ולבנות במקומם שכונה חדשה, אולם בשל הפרעות שונות גם ניסיון זה נכשל. ב-1891 דיווח אברהם לונץ: "ברובע העיר הזה הכולל כל גבעת בצעיתא הישנה, יושבים מושלמנים מדלת העם במספר מעט, ורובו מלא חורבות ומקומות פנויים, מאחינו יושבים בו אך כעשרים משפחה, מרביתם בחצר אחוזת כולל ורשה".
לאחר פרעות תרפ"ט ב־1929, עזבו היהודים את המקום מחשש לחייהם. רק רחל גרין, נשארה במקום כדי לשמור על ההתיישבות היהודית במקום. חוקרי ירושלים פנחס גרייבסקי ושבתי זכריה תיעדו אותה בכתביהם:
.
לאחר פטירתה של רחל גרין ב־1934, פסקה ההתיישבות היהודית במקום, עד חידושה בראשית המאה ה־21.
דמוגרפיה
השכונה נחשבת לאחד האזורים העניים ביותר של ירושלים. בשכונה גרים בעיקר צוענים, בראשות המוח'תאר עבד-אלחכים מוחמד דיב סלים. כמו כן, גרים בשכונה זו כ-20 משפחות יהודיות חלק מהם בחצר אחוזת כולל ורשה המקורית וחלק בבנינים אחרים.
מרום גולן
מְרוֹם גּוֹלָן הוא קיבוץ של התנועה הקיבוצית המאוחדת הנמצא בצפון רמת הגולן. היישוב, שהוא ההתיישבות הישראלית הראשונה שהוקמה ברמת הגולן לאחר מלחמת ששת הימים, נמצא לרגלי הר בנטל, בגובה של כ-1,000 מטרים מעל פני הים. מצפון לקיבוץ נמצאת שמורת בְּריכת בַּראון, ומדרום מזרח לקיבוץ נמצאת שמורת הר אביטל.
היסטוריה
הקיבוץ הוקם ב-14 ביולי 1967, והיה היישוב הישראלי הראשון שהוקם ברמת הגולן לאחר מלחמת ששת הימים, כחודש לאחר סיום המלחמה. בתחילה ישב הגרעין שהקים את הקיבוץ במחנה סורי נטוש בעליקה, ועסק באיסוף בקר נטוש ברמה. לאחר ארבעה חודשים עבר לקוניטרה. תחילה נקרא קיבוץ "גולן", ובנובמבר 1968 הוחלף שמו ל "מרום גולן". בין השנים 1969 ו-1973 הופגז היישוב פעמים רבות על ידי הצבא הסורי. במרץ 1972 עבר היישוב למיקומו וגם במיקום זה ספג הפגזות רבות. במהלך מלחמת יום כיפור פונה היישוב למשך הלחימה, וגם אחריה הופגז בידי הסורים.
בקיבוץ מפוזרים פסליו של חבר הקיבוץ יופ דה יונג.
כלכלה
ענפים:
אקלים
ב־10 בינואר 2015 נמדדו בקיבוץ 14.2°- מעלות צלזיוס, הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה בישראל מקום המדינה. זהו ערך נמוך יותר מהשיא של 13.7°- שנמדד בפברואר 1950 בבקעת בית נטופה, אך אין נתונים לגבי הערכים שנמדדו באותו יום בשטח הקיבוץ, שהיה אז חלק משטח סוריה.
אות משמיים (סרט, 2006)
עלילה
רוברט ת'ורן הוא דיפלומט אמריקני מכובד מהמעמד הגבוה. אשתו, קת'רין, יולדת את בנם הבכור, אך התינוק מת בעת הלידה. קת'רין אינה יודעת שהתינוק מת, ורוברט, בידיעה שחדשות אלו יהרסו אותה, מאמץ ילד אחר שאימו מתה בזמן הלידה. הם קוראים לו בשם דמיאן.
הקריירה של רוברט משגשגת במהלך חמש השנים הבאות: הוא נבחר להיות סגנו של שגריר בריטניה, וכאשר אותו שגריר מת בשעה 6:06:06 בתאונה מוזרה, רוברט ממונה להחליף את מקומו והמשפחה עוברת להתגורר בלונדון. אבל שורה של אירועים מטרידים מסירים את השלווה בבית משפחת של ת'ורן. האירוע הבולט מתוכם, הוא התאבדותה של האומנת של דמיאן, שעשתה זאת לפי מצוותו של כלב, במסיבת יום הולדתו החמישי. לאחר מכן, האב ברנן מבקר את רוברט במשרדו, ומעביר לו אזהרה מוזרה למדי על היום שבו בנו נולד. בתגובה, רוברט קורא לאבטחה שיוציאו את הכומר החוצה. לאחר מותה של המטפלת הקודמת של דמיאן, נשכרת מטפלת חדשה בשם גברת ביילוק, אשר מספרת לדמיאן שהיא הגיעה כדי לשמור עליו. המתח בין גברת ביילוק לת'ורנים, מתגבר כאשר המטפלת מתחילה לעשות החלטות בניגוד לרצונותיהם של ההורים, כגון מניעת דמיאן מללכת לכנסייה ואימוץ כלב ללא הסכמתם.
האב ברנן מבקש לדבר שוב עם רוברט, ואומר לו שדמיאן יהרוג את כל מי שיעמוד בדרכו. לאחר פגישתם, האב ברנן חש ברוע סביבו ונס לכנסייה למצוא מקלט, אך הדלת נעולה מבפנים. האב לאחר מכן נהרג כאשר מוט מפלדה נפגע מברק, נופל מגג הכנסייה ומשפד אותו. קת'רין מגלה שהיא בהיריון, אבל היא רוצה להפיל כי היא מפחדת שיהיה לה ילד נוסף, לאור ההתנהגות המוזרה של דמיאן. כמה זמן אחר כך, דמיאן רוכב בקומה השנייה על הקורקינט שלו ומפיל את קת'רין מהשרפרף עליו היא עמדה כדי להשקות את הצמחים. בעוד היא מחזיקה בקושי במעקה של המרפסת, קת'רין מתחננת לדמיאן שיעזור לה אך הוא לא מגיב, וקת'רין נופלת מהקומה השנייה לרצפה. רוברט ממהר לבית החולים שם מודיעים לו שקת'רין איבדה את התינוק. קת'רין מתעוררת ומתחננת לבעלה, "אל תיתן לו להרוג אותי". רוברט לבסוף חושד שמשהו לא בסדר עם בנו.
חרף האזהרות שאמר לו האב ברנן והמידע שמסר לו קית' ג'נינגס, רוברט וקית' הולכים לחפש את אימו האמיתית של דמיאן ברומא. לאחר שפגשו נזירה בשם ישראלה, הם מגלים שבית החולים נשרף עד יסודו. רוברט וקית' הולכים למנזר בסוביאקו, שם הם פוגשים את האב ספילטו שמספר להם היכן הם יכולים למצוא את אימו של דמיאן. הם מוצאים את קברה של מריה עבדיצ'י סנטויה, אמו האמיתית של דמיאן, בבית הקברות הישן בשרבטרי. כאשר הם פותחים את הקבר, הם מגלים שלד של תן. ליד הקבר של מריה, רוברט מגלה גופת תינוק שהגולגולת שלו סדוקה. הוא מבין שבנו הביולוגי לא מת בלידה, אלא נרצח. לאחר מכן, הוא וקית' מותקפים על ידי שני כלבים. לאחר ששרדו את ההתקפה, הם בורחים מהמקום.
גברת ביילוק מבקרת את קת'רין בבית החולים בטענה שהיא הביאה לה פרחים, ומזריקה לתוך העירוי של קת'רין בועת אוויר, מה שגורם לקת'רין למות מתסחיף. בינתיים, רוברט משוכנע שדמיאן הוא הסיבה לכל התאונות ומחליט לעשות לפי עצתו של האב ברנן, וללכת לתל מגידו לפגוש את בוגנהאגן. בוגנהאגן מספר לרוברט שדמאין הוא בנו של השטן ושהוא חייב להרוג אותו במקום קדוש. בהתחלה רוברט מסרב להרוג את בנו, אבל משנה את דעתו כשראשו של ג'נינגס נערף על ידי שלט נופל לאחר שאמר לרוברט שהוא יהרוג את דמיאן אם רוברט לא יעשה זאת.
צוות שחקנים
בנוסף, ישנה הופעת אורח של הארווי ספנסר סטיבנס, ששיחק את דמיאן בסרט המקורי, בתפקיד כתב צהובון.
ביקורות והכנסות
עם יציאתו לאקרנים, הסרט זכה לביקורות מעורבות מצד מבקרי הקולנוע. אתר הקולנוע האמריקאי "Rotten Tomatoes" העניק לסרט ציון 26%, בהתבסס על 74% ביקורות. אתר הביקורות "Metacritic" העניק לסרט ציון ממוצע של 43, בהתבסס על ביקורות של 100 מבקרי קולנוע.
למרות הביקורות הרעות שספג, הסרט זכה להצלחה כספית. בשבוע הראשון ליציאתו, דורג הסרט במקום הרביעי ברשימת שוברי הקופות, עם הכנסות של כ-16,026,496 מיליון דולר. עם תקציב של 25 מיליון דולר, הסרט גרף בסך הכל הכנסות של כ-54 מיליון דולר בארצות הברית, ועוד כ-64 מיליון דולר בשאר רחבי העולם. בסך הכל הסרט גרף כ-119,496,523 מיליון דולר ודורג במקום ה-59 בטבלת שוברי הקופות לשנת 2006.
מרד האסירות בטמארה
רקע כללי
מרכז הנשים להסתגלות חברתית (WCSA) הוא בית כלא לנשים הממוקם בטמארה, מחלקת פרנסיסקו מורזאן, נמצאת במרחק של כ-20 קילומטרים מבירת הונדורס, טגוסיגלפה. בשעת האירוע, בית הכלא הכיל בין 800 ל-900 אסירות, כפול מהקיבולת המתוכננת שלו. הכלא היה תמיד זירה מתמשכת של סכסוכים חוצה כנופיות, במיוחד בין באריו 18 (הכנופיה מרחוב 18) לבין MS-13. מקרי המוות גברו בכלא בשנים שקדמו להתפרעות הנוכחית, כאשר תקריות אלימות נרשמו לראשונה במתקן בשנת 2020.
לגופי הפשע המאורגן בהונדורס יש כוח רב, ולעיתים קרובות כוח זה מתגבר על רקע סחר בלתי חוקי בסמים. כנופיות הונדורסיות משפיעות לעיתים קרובות גם בתוך בתי הכלא, שבהם מתקיימות כלכלות מדומות (פסאודו) וכללים הנקבעים לרוב על ידי אסירים. דו"ח משנת 2021, של ארגון Human Rights Watch קבע כי "צפיפות יתר, תזונה לא מספקת, תברואה לקויה, מכות, אלימות בין כנופיות והרג עצירים הם אנדמיים בבתי הכלא בהונדורס". הברחות, כגון סמים, אקדחים, מקלעים ורימונים, התגלו בבתי הכלא בהונדורס בזמן שכוחות הביטחון משוחדים לרוב על ידי אסירים.
בשנת 2012, בקומאיאגואה נהרגו 361 בני אדם בשריפה קטלנית בבית כלא, שתועדה אי פעם. בדצמבר 2019, ארבעים אסירים נהרגו בגל אלימות בשני בתי הכלא של הונדורס, כולם בסוף שבוע אחד.
ההתפרעות
לדברי דלמה אורדוניז, נשיאת האגודה למען משפחות אסירים, פרצה קטטה בין חברי הכנופיות היריבות באריו 18 ומארה סלבטרוצ'ה MS-13 בתוך בית הכלא. אסיר פצוע ציין כי חברי באריו 18 פרצו לבלוק התאים שלהם ופתחו באש מכלי נשק על אסירים אחרים או שהציתו אותם. רוב הקורבנות נשרפו למוות וחלקם נורו. תמונות שפורסמו על ידי כלי תקשורת מקומיים הראו עשן שחור מיתמר מתוך בית הכלא. דובר הפרקליטות, יורי מורה, הצהיר כי הממשלה אינה יכולה לאשר את הפרטים לגבי האירוע כרגע.
אחרית דבר
בדיווחים הראשונים דווח שלפחות 41 בני אדם נהרגו, בזמן שהרשויות הזהירו שהמספר עלול לגדול, מאוחר יותר דווח שהמספר עלה ל-46 הרוגים. שבעה אסירים טופלו בכלא המקומי ב-Tegucigalpa. החלק של הכלא שבו החלה המהומה נהרס כליל. התקרית הקטלנית הזאת, הייתה הקטלנית ביותר בבית כלא לנשים במרכז אמריקה מאז 2017. באירוע משנת 2017 נהרגו 41 נערות משרפה בבית יתומים בגואטמלה, שהציתו מזרנים במחאה על אונס והתעללות כללית.
ג'וליסה וילנואבה, ראשת מערכת בתי הכלא בהונדורס, דיווחה שההתפרעויות החלו עקב פעילות קשוחה שהופעלה כנגד פעילות בלתי חוקית בבתי הכלא במדינה. בנאום ששודר בטלוויזיה בעקבות המהומה היא אמרה "לא נסוג" מהפעילות הקשוחה. בטוויטר היא הכריזה על מצב חירום והודיעה כי כוחות כיבוי אש, משטרה וכוחות צבא יתערבו. שיומרה קסטרו, נשיאת הונדורס, האשימה את אבטחת הכלא ואת מערכת אכיפת החוק בהיותם שאננים ואף בהשלמה עם המתפרעים. היא אמרה ברשתות החברתיות כי היא "תנקוט צעדים דרסטיים".
ראנדסטאד
ראנדסטאד (בהולנדית: Randstad) היא אגד ערים בצורת סהר או קשת הממוקם בהולנד, בו גרים קרוב למחצית מאוכלוסיית הולנד.
גאוגרפיה
אזור ראנדסטאד כולל בין היתר את ארבע הערים הגדולות ביותר של הולנד (אמסטרדם, רוטרדם, האג, ואוטרכט), הפרברים של אותן הערים, ועיירות רבות ביניהן, שכולן צמחו והתמזגו זה בזה. בין היתר, אזור זה כולל את נמל רוטרדם (הנמל העמוס ביותר בעולם מחוץ לאסיה), את נמל אמסטרדם (הנמל הרביעי בעומסו באירופה), ואת נמל התעופה סכיפהול (נמל התעופה העמוס ביותר באירופה לפי תנועות מטוסים). נכון לשנת 2023 אזור ראנדסטאד כולל כ-8.4 מיליון אנשים. זהו אחד מהאזורים המטרופולינים הגדולים ביותר באירופה, הדומה בגודל האוכלוסייה שבו לאזור אזור מפרץ סן פרנסיסקו, והוא משתרע על פני 11,372 קמ"ר. התמ"ג של אזור ראנדסטאד עמד על 397 מיליארד אירו נכון לשנת 2017, מה שהפך אותו לאזור השלישי היצרני ביותר באיחוד האירופי, אחרי אזור איל-דה-פראנס בצרפת ואזור המטרופולין ריין-רוהר שבגרמניה. אזור ראנדסטאד כולל בין היתר את אזור המטרופולין של אמסטרדם והן את אזור המטרופולין רוטרדם-האג. אזור ראנדסטאד הינו חלק מהמגלופוליס הגדול יותר אשר מכונה "הבננה הכחולה".
הערים העיקריות של אזור הראנדסטאד הן – אלמיירה, אמסטרדם, דלפט, דורדרכט, הארלם, האג, ליידן, רוטרדם, אוטרכט וזוטרמר. עיירות בולטות אחרות כוללות בין היתר את אלקמאר, אלפן אן דן ריין, אמסטלפיין, קאפל אן דן איסל, חאודה, הורהוגווארד, הילברסום, הילברסום, הורן, ליסטאד, ניווחיין, פורמרנד, רייזוויק, שיידאם, ספייקניס, וייננדאל, פייננדאל, זאנדאם, וזייסט.
השם "ראנדסטאד" נטבע בשנת 1938 על ידי אלברט פלסמן, מייסד חברת התעופה ההולנדית KLM, בעת שהוא טס מעל האזור, והחליט להשתמש בשם זה על מנת לתאר את רצועת הערים שהייתה ממוקמת אז בשולי אזור חקלאי ירוק גדול (אזור "הלב הירוק" ).
מייק גראוול
מוריס רוברט "מייק" גראוול (באנגלית: Maurice Robert "Mike" Gravel; 13 במאי 1930 – 26 ביוני 2021) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אלסקה בין השנים 1981–1969. גראוול, חבר המפלגה הדמוקרטית, התמודד למועמדות מפלגתו אל נשיאות ארצות הברית ב-2008 וב-2020.
גראוול נולד וגדל בספרינגפילד שבמסצ'וסטס, בן להורים קנדים צרפתים שהיגרו לארצות הברית. בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20 עבר גראוול לאלסקה, שם התמקצע כמפתח נדל"ן וחיש מהר פתח בקריירה פוליטית. בשנים 1967–1963 שירת בבית הנבחרים של אלסקה, ובשנתיים האחרונות לכהונתו שם היה יושב ראש בית הנבחרים. בבחירות 1968 נבחר אל הסנאט האמריקאי.
כסנאטור זכה גראוול בתשומת לב לאומית בזכות ניסיונותיו הכוחניים אם כי הלא-מוצלחים לקטוע את גיוס החובה במהלך מלחמת וייטנאם ומתן פומבי למסמכי הפנטגון בשנת 1971. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1972 ניהל גראוול מעין מסע בחירות בתוך המפלגה הדמוקרטית בתקווה להיות מועמד המפלגה לסגן הנשיא, ולאחר מכן מילא תפקיד מפתח בקבלת אישור הסנאט להקמת מערכת צינור הנפט הטרנס-אלסקית ב-1973. הוא נבחר מחדש לסנאט ב-1974, אך מסע הבחירות שלו לתקופת כהונה שלישית תמה במפח נפש אחרי הפסדו בבחירות מקדימות שהתקיימו ב-1980.
כתומך נלהב בדמוקרטיה ישירה וברעיון "היוזמה הלאומית", התמודד גראוול לנשיאות ארצות הברית בפריימריז הדמוקרטים של 2008. מסע הבחירות שלו לא הצליח לגרוף תמיכה עממית, ובמרץ 2008 נטש גראוול את המפלגה הדמוקרטית והצטרף אל המפלגה הליברטריאנית כבמטרה להתמודד – ללא הועיל – למועמדות המפלגה אל הנשיאות והכללת היוזמה הלאומית במצע המפלגה. במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020 התמודד בשנית אל הנשיאות, במסע בחירות שהגיע לידי גמר ארבעה חודשים בלבד לאחר השקתו. סגל מטה הבחירות ייסד לאחר מסע הבחירות הכושל את קבוצת החשיבה הפרוגריסיבית "מכון גראוול". הוא הלך לעולמו ביוני 2021.
ניקי רייזר
ניקי רייזר (בגרמנית: Niki Reiser; נולד ב-12 במאי 1958) הוא מלחין שווייצרי, העוסק בעיקר בהלחנת פסי-קול לסרטים.
קורות חייו
נולד בארגאו, בן לאב כומר ואם אחות. עוד בילדותו החל לנגן בחליל, ובשנות ה-70 החל ללמוד מוזיקה קלאסית בבזל. בין השנים 1980 ל-1984 למד הלחנת סרטים במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון. הוא חזר לשווייץ שם ניגן בלהקת הכליזמר Kolsimcha – The World Quintet. בעקבות פגישה מקרית עם חברו הבמאי דני לוי, שביקש ממנו להלחין לו את הפסקול לסרטון הראשון, החל להלחין מוזיקה לסרטים.
בין הסרטים להם הלחין פסקול היו אי שם באפריקה, פצפונת ואנטון, לשבור את השתיקה, הכל אודות צוקר, חיי אהבה ובעקבות האהבה.
רייזר נמצא בוועד של האקדמיה הגרמנית לסרטים מאז הקמתה ב-2003. על עבודתו כמלחין זכה בחמישה פרסי הקולנוע הגרמני.
אחיה (מאחז)
אחיה הוא מאחז הנמנה עם יישובי גוש שילה שבצפון-מזרח מועצה אזורית מטה בנימין, סמוך לשבות רחל.
אטימולוגיה
המאחז קרוי על שמו של הנביא אחיה השילוני שפעל בממלכת ישראל בשומרון.
היסטוריה
המאחז הוקם ב-1997 על גבעה בגובה 857 מעל פני הים, כ-1.2 ק"מ צפונית-מזרחית לשבות רחל. מתחילה הוגדר המאחז כשכונה של שבות רחל, ונקרא 'שבות רחל ד'' . במקום ישנם בתי קבע לצד קראוונים, וכן בית כנסת ומקווה טהרה.
נכון ל-2023 גרות בו כ־82 משפחות. תעסוקת התושבים: מטעים, בית בד, יקב, בניין, מקצועות חופשיים, הייטק ועוד. המאחז ממוקם על אדמות מדינה ויש לו הסכם הרשאה לתכנון מטעם ההסתדרות הציונית עד לינואר 2005. משרד הבינוי והשיכון מימן הקמת תשתיות בסכום של 1,675,000 ש"ח.
משק אחיה
ב-1998 נוסד במקום משק אחיה על ידי הרב יוסי שוקר, ואשר היווה בית הבד המרכזי לתוצרת הזיתים החקלאית ביהודה ושומרון. בהמשך, בעקבות גידול בית הבד, הוא עבר אל אזור התעשייה של היישוב שילה. משק אחיה מדורג כאחד מעשרים וחמישה בתי הבד הטובים בעולם.
זנבתן חלודי
זְנַבְתָּן חֲלֻדִּי (בעבר נקרא זְנַבְתָּן חַדְגּוֹנִי ;שם מדעי: Nebrius ferrugineus) הוא מין כריש יחידי בסוגו ממשפחת המפרקתניים המצוי במימי האזור האינדו פסיפי ברחבי שוניות אלמוגים מהים האדום ומזרח אפריקה עד לפולינזיה.
הזנבתן מזכיר במראהו את מפרקתן הבינים אך קטן ממנו. הוא יכול להגיע לאורך של 3.2 מ' והוא בעל גוף גלילי עם ראש גדול בעל עיניים קטנות בקצהו העליון וחוטם עגלגל. כריש זה בניגוד למיני כרישים אחרים מסוגל לנשום בעודו נח על הקרקעית ולא שוחה והסנפירים והזנב מותאמים לשכיבה ולהיאחזות בקרקעית. צבע הכריש אדמדם עד כחול-אפור עם בטן בהירה.
לכריש לסתות מלאות שיניים גדולות מאוד המותאמות לאכילת טרף קשה גוף כמו סרטנאים כמו סרטנים ולובסטרים, רכיכות ובמיוחד תמנונים שונים, אלמוגים, קווצי עור ודגי שונית כמו בתרניים, סיכניים וצניניתיים, אותם הוא צד בלילות. הכריש עצמו נטרף בידי כרישי שונית גדולים כמו כריש שורי, פטישן פגום-חרטום וידוע שהוא טרפם של כריש לימוני וכריש טיגריסי.
GTI
GTI (בראשי תיבות:- Gran Turismo Iniezione ) הוא סימן מסחר פרסומי למכוניות מיצור סדרתי בעלות מאפייני ביצועים ועיצוב חיצוני ספורטיביים. בדרך כלל הוצמד הסימון למכוניות מדגמי מיני וסופר מיני בעיצוב 3 או 5 דלתות (הצ'בק). המכונית הראשונה שהסימול נקשר בשמה היא מזראטי 3500 GTI משנת 1962 אשר ניצחה במירוץ שנקרא Gran Turismo.
את עיקר פרסומו קיבל הסימון עם השקת הפולקסוואגן גולף GTI בשנת 1976 אשר סימן את תחילתה של סדרת השקות של כלי רכב קטנים יחסית ובעלי ביצועים עודפים של יצרני רכב רבים. רכב זה היה בעל מערכת קירור מתקדמת, מנוע אחורי בעל מערכת הזרקת דלק.
ב-1984 הציגה פיג'ו גרסת GTI לפיג'ו 205.
טפשונת משטרים
מבנה הספר
הספר מחולק לשישה שערים:
ביקורות
הספר התקבל בביקורות חיוביות על ידי מרבית המבקרים. חלק רב מהביקורות הדגיש את תוכנו המקורי והייחודי של ספר השירים. כך למשל נכתב באתר כלכליסט: "בחמישים שירים קצרים פורסת ריף מניפת רגעים שנובעים מהחוויה הבסיסית של זרות, חוסר יכולת להשתייך [...] הקריאה בספר עוצמתית, אך לעיתים קשה להכלה, מתפקעת מרגש. ריף מפתה אותנו בחריזה חביבה, ואז מכה במילים כמו בפטיש"
ביקורות אחרות שמו דגש על סגנון הכתיבה הייחודי. כך, המשורר אילן ברקוביץ' כתב בביקורת בעיתון הארץ: "כל הדמויות המופיעות בו — המשוררת עצמה, הוריה, אחיה, חבריה, אנשי צבא ועוד — כולן מוצגות בצורה זו או אחרת כטיפשונות משטרים: המשטר הרוסי הקומוניסטי, הסובייטי, המשטר הציוני, הישראלי, ואפילו המשטר העדתי. ריף מציגה מצד אחד את יכולתה להתמסר לכל המשטרים כולם, בכתיבה נוקבת, הומוריסטית ואף ארוטית, אך מצד שני היא שוברת פעם אחר פעם את מוסכמות כור ההיתוך שהיא אמורה הייתה להיות מותכת אליו בהצלחה".
לצד הביקורות החיוביות, נשמעה גם ביקורת על אופייה הרגשני של כתיבתה של ריף. מאשה אברבוך, שהייתה כתבת לענייני התרבות הפוסט סובייטית בהארץ, כתבה על השיר "חלום חוזר": "זה לא רק מרגיש כמו סחיטה רגשית. על מנת להיכנס לקישקעס של הקוראים ולהמחיש את אימת ההגירה, ריף כאילו שואלת קרביים של אחרות ואחרים [...] זהו דימוי שמתעורר יותר בקלות אצל מי שלא חיו את הסטיגמה [...] מצוותן של נפשות יצירתיות היא לעמת אותנו עם התסריטים הגרועים ביותר. אבל גדולתן האמנותית נמדדת גם באמינות התסריטים, בייחוד כאלה שמחוברים לחיים עצמם, ולא רק באבסורדיות, שבה ממילא יבחינו רק בעלי החוש הדק לאירוניה והמודעות החברתית".
שכרות
רמת השכרות עולה עם עליית אחוזי האלכוהול בדם, וככל שהיא עולה - הולכת שליטתו העצמית של השיכור ויורדת. שכרות מוגדרת על פי רוב במצב שבו מאבד האדם שליטה על פעולותיו; אך גם כמות קטנה יותר של אלכוהול משפיעה על הגוף, לפעמים בצורה שכמעט אינה מורגשת. תופעת לוואי של שיכרות היא החמרמורת.
גורמים האחראים על מידת השפעתו של האלכוהול
כמו כן שילוב של אלכוהול עם עייפות גורם להשפעה חזקה יותר. זמן וכמות ההשפעה של האלכוהול וההשפעות עצמן משתנות אצל כל אחד ואחד, אך ההשפעות המוזכרות למעלה הן בדרך-כלל ההשפעות שבסופו של דבר קיימות אצל כל אדם.
שלבי השכרות
כמויות אלה אינן מדויקות - כאמור, השפעת האלכוהול פחותה בקרב בני אדם שרגילים בצריכת אלכוהול, והם יכולים להגיע למצבים בהם אחוזי האלכוהול בדמם גבוהים הרבה יותר.
לאחר ההשתכרות
במקרה של שתייה מרובה חווה לעיתים האדם השותה חמרמורת (הנג-אובר), כתוצאה מהתייבשות, מספר שעות לאחר השתייה. זו מאופיינת בתסמינים כגון כאבי ראש, עייפות, קושי בריכוז, רגישות גבוהה לאור ולרעש ונדודי שינה.
סיפורי שכרות במקרא
בכמה מסיפורי המקרא מופיעה השכרות:
תוכחת הנביאים את המשתכרים
בכמה הזדמנויות מוכיח ישעיהו הנביא את ממלכת ישראל ויהודה על מנהגם להשתכר ביין, ואף סימן חטא זה כזרע הפורענות שהביא להגלייתה:
כיוצא בזה מוכיח הנביא עמוס את המשתכרים השאננים מממלכת ישראל ויהודה, שבשכרותם מסרבים לקבל תוכחה ומוסר, וסופם שיגלו בחטאיהם.
השכרות באגדה
מובא במדרש תנחומא על פרשת נח :
במשנה ובתלמוד הבבלי מובאים מאמרים רבים בגנות השכרות, שהיא מקור לחטאי עבודה זרה ועריות, להתבזות, להתרוששות, ולתופעות שליליות נוספות.
השכרות בהלכה
שתיית היין בהלכה היא חובה במצבים מסוימים כגון קידוש, ברית מילה, נישואים, ארבע כוסות בפסח ופורים. אולם מלבד חג הפורים שלגביו נאמר בתלמוד הבבלי: "מיחייב איניש לבסומי בפוריא" (חייב אדם להתבשם בפורים), בשאר המועדים ואירועי השמחה שבהם משולבת שתיית יין, הורו פוסקי ההלכה שאין לשתות לשכרה:
לשיכור יש הגבלות רבות בהלכה כתוצאה מחוסר שיקול הדעת הקיים בשעת שכרותו. לגבי תפילה לרוב הפוסקים תלוי הדבר ברמת השכרות. המדד המרכזי המשמש את הפוסקים הוא האם יכול השיכור לדבר בפני מלך. כלומר, האם יוכל השיכור להתנער מיינו כדי לדבר בצורה הראויה עם אדם מכובד. אם כן- מותר לו להתפלל (וישנה מחלוקת אם לכתחילה או רק בדיעבד), אם לא - אסור לו להתפלל. לגבי ברכות הנהנין הדין יותר קל, וכל זמן שלא הגיע לדרגת שכרותו של לוט יכול לברך. ובפורים מתירים הפוסקים גם לשיכור מעט להתפלל.
במשפט הישראלי
השכרות נמנית כאחת ההגנות במשפט הפלילי בישראל. המחוקק הישראלי, כמו מחוקקים אחרים, התייחס בדין להגנה מאחריות פלילית של ביצוע מעשה בשכרות. למעשה, השכרות עומדת לנאשם כהגנה במצב ייחודי בו הנאשם נכנס למצב השכרות שלא מדעתו. בדרך כלל שכרות בעת ביצוע עבירה מחמירה את מצבו המשפטי של הנאשם, ומסייעת לתביעה בכך שהיא יוצרת 'קיצור דרך' להוכחת יסוד נפשי. סייג השכרות מכונה בשל כך ”הגנה מדומה“. שופטי בית המשפט העליון נחלקו לגבי השפעת השכרות על הענישה.
מרהווי קודוס
מרהווי קודוס גברמהדן (בתיגרינית: መርሃዊ ቕዱስን ገብረመድኅን; נולד ב-23 בינואר 1994) הוא רוכב אופני כביש אריתראי בקבוצת EF Education–Nippo. קודוס הוא הרוכב האפריקאי השחור הראשון שהשתתף בטור דה פראנס, ביחד עם דניאל טקלהיימנוט.
ביוגרפיה
קודוס נולד באסמרה, בירת אריתריאה. כחובבן, ניצח את הקטע הראשון בטור של רואנדה וסיים במקום השישי הכללי ב-2012. ב-2013, הוא סיים במקום ה-11 בטור דה ל'אווניר ובמקום ה-15 באליפות העולם באופני כביש - עד גיל 23.
MTN - Qhubeka (2014–2018)
קודוס הפך למקצוען עם הצטרפותו לקבוצת MTN - Qhubeka. בתחילת העונה סיים במקום השני בטור של לאנגקאווי. לאחר מכן סיים שלישי ב"Mzansi Tour" וחמישי ב"רוט דו סוד", כשהוא מנצח את קטגוריית הרוכב הצעיר במרוץ. בהמשך העונה, ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור כאשר נבחר לוואלטה אספנייה, אך לא בלט במרוץ.
בתחילת 2015, קודוס זכה במדליית זהב עם אריתריאה באליפות אפריקה בנגד השעון הקבוצתי. קודוס סיים חמישי במקצה האישי באליפות ובמקום התשיעי בעלית גברים. בהמשך העונה, סיים חמישי באליפות אריתריאה בנגד השעון ועשירי במרוץ הכביש. לאחר מכן, קודוס עשה היסטוריה, כשנבחר לטור דה פראנס ביחד עם דניאל טקלהיימנוט ובכך הפכו לשני הרוכבים האריתראים הראשונים שמתחרים במרוץ, ולשני הרוכבים השחורים הראשונים מאפריקה. התוצאה הטובה ביותר של קודוס במרוץ הגיעה בקטע ה-17, כאשר סיים במקום ה-14 ומעבר לכך לא התבלט. קודוס סיים במקום ה-11 באליפות העולם עד גיל 23, 12 שניות אחרי קווין לדאנויי, זוכה מדליית הזהב. לאחר מכן סיים עשירי במרוץ ג'ירו דל'אמיליה.
ב-2018, סיים קודוס במקום התשיעי בטור של עומאן. באליפות אריתריאה, הצליח לנצח בפעם הראשונה את מרוץ הכביש אך בנגד השעון סיים רביעי. הוא נבחר שוב לוואלטה אספנייה והתוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה בקטע ה-13, כשסיים שישי.
אסטנה (2019–2021)
קודוס הצטרף לקבוצת אסטנה הקזחית ב-2019. הוא ניצח את טור דו רואנדה לאחר שניצח את קטעים 2 ו-3. ב, סיים קודוס שלישי, לאחר שבקטע היחיד שהסתיים בעלייה, סיים שלישי. הוא איבד את תוארו כאלוף אריתריאה לאחר שסיים במקום ה-14, בנגד השעון לעומת זאת, סיים שלישי. הוא סיים שמיני ב"ג'ירו דל טוסקנה".
טאשה יאר
טאשה יאר (באנגלית: Tasha Yar) היא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים" המגולמת על ידי השחקנית האמריקאית דניס קרוסבי. יאר שימשה כקצינת הביטחון על סיפון ספינת החלל "USS Enterprise-D" במהלך העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא".
על אף שקרוסבי עזבה את הסדרה לקראת סוף העונה הראשונה, היא חזרה לגלם את דמותה של יאר בעונות מתקדמות יותר של הסדרה.
פיתוח הדמות וליהוק
בהשראת דמותה של טוראית ואסקז בסרט "שובו של הנוסע השמיני", שם הדמות במקור תוכנן להיות 'מאכה הרננדז'. המפיקים אף שקלו ללהק לתפקיד את ג'נט גולדשטיין, אשר גילמה במקור את ואסקז. בסופו של דבר, השחקנית מרינה סירטיס לוהקה לתפקיד זה, ואילו קרוסבי לוהקה לתפקיד היועצת דיאנה טרוי, אולם השתיים החליפו ביניהן תפקידים בטרם החלו צילומי הסדרה.
קורות חיים
נטשה (טאשה) יאר נולדה בכוכב בשם "טורקנה IV", מושבה שנפלה לתוך אנרכיה, שבסופו של דבר ניתקה קשרים עם פדרציית הכוכבים המאוחדת. יאר למדה להגן על עצמה ברחובות ולהימנע מכנופיות אונס. היא עזבה את טורקנה IV בגיל 15, והשאירה מאחוריה את אישארה, אחותה הצעירה. לאחר מכן, הצטרפה לאקדמיה של צי הכוכבים.
ז'אן-לוק פיקארד התרשם מאוד מביצועיה כקצינה, וכאשר מונה לקפטן על סיפון ספינת החלל "USS Enterprise-D" מינה אותה לתפקיד קצינת הביטחון הראשית (זמן קצר בטרם תחילתה של הסדרה).
כשנה לאחר מכן יאר לקחה חלק בצוות שיצא לכוכב "וארגה II" על מנת להציל את היועצת דיאנה טרוי. במהלך משימה זו נהרגה יאר, כאשר חייזר בשם ארמוס הרג אותה על מנת להפגין את עוצמת כוחו. וורף החליף אותה בתפקיד קצין הביטחון הראשי של האנטרפרייז.
דינמו מחוז לנינגרד
מועדון הכדורעף דינמו מחוז לנינגרד (ברוסית: Волейбольный Клуб «Динамо-ЛО» Сосновый Бор) היא קבוצת כדורעף מקצוענית רוסית מהעיר סוסנובי בור שבמחוז לנינגרד, המתמודדת בליגת העל הרוסית בכדורעף.
תאגיד רוסאטום הוא הספונסר הראשי של הקבוצה באמצעות חברת הבת שלו רוסאנרגואטום.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה על בסיס קבוצת נייטרון שהוקמה במאי 2004 על ידי אלכסנדר ספריקין. תחת שם זה הקבוצה התמודדה בליגה הרביעית והשלישית של רוסיה בכדורעף עד עונת 2007. בעונה זאת הקבוצה סיימה ראשונה בליגה השלישית, העפילה לליגה השנייה, ומיתגה מחדש את עצמה כדינמו מחוז לנינגרד.
בעונת 2010 ועונת 2011 הקבוצה הייתה בסכנת הדחה אך הצליחה להישאר בליגה השנייה והעפילה לאחר מכן לליגת המשנה.
מנור ינאי
מנור ינאי (נולד ב-27 ביוני 1979) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף המכהן כראש מטה פיקוד הדרום. קודם לכן כיהן כמפקד יהל"ם, קצין ההנדסה של פיקוד הדרום, מפקד בא"ח הנדסה ומפקד גדוד 601.
דינמו מחוז לנינגרד
היסטוריה
בעונת הבכורה שלה בליגת העל, עונת 2016/2017, הקבוצה סיימה במקום ה-12, ועונה לאחר מכן שיפרה את הישגה וסיימה במקום ה-11, הישג השיא של הקבוצה. בעונת 2019/2020 העפילה לראשונה בתולדותיה לפלייאוף הליגה ובעונת 2020 העפילה לראשונה לחצי גמר הגביע הרוסי בכדורעף.
מנור ינאי
ביוגרפיה
התגייס לצה״ל בנובמבר 1997, ושובץ בחיל ההנדסה הקרבית.
בשנת 2012 הועלה לדרגת סא״ל ומונה למפקד גדוד 601, וכיהן בתפקיד עד שנת 2014 בין השאר במהלך מבצע צוק איתן. בשנת 2014 מונה למפקד בא"ח הנדסה, וכיהן בתפקיד עד 2016.
בשנת 2016 הועלה לדרגת אל״ם ומונה לקצין ההנדסה של פיקוד הדרום. בתקופת כהונתו היה אמון על בניית המכשול נגד מנהרות בגבול רצועת עזה, פרויקט שהוענק למוביליו פרס ביטחון ישראל. בשנת 2018 סיים את תפקידו ויצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי. בשנת 2019 מונה למפקד יהל"ם, וכיהן בתפקיד עד יולי 2022.
בשנת 2022 הועלה לדרגת תא״ל ומונה לראש מטה פיקוד הדרום.
למנור תואר ראשון מאוניברסיטת רייכמן (המרכז הבינתחומי) ותואר שני מאוניברסיטת חיפה.
לפקוניקו
לפקוניקו (יוונית Λευκόνοικο ; טורקית Lefkonuk או Geçitkale) היא עיירה במישור מסוריה בקפריסין בשליטת צפון קפריסין. העירה היא מקום הולדתו של המשורר הלאומי הקפריסאי וסיליס מיכאליידס וידועה ביצור תחרה.
בסיס גצ'יטקאלה של חיל האוויר הטורקי נמצא ליד לפקוניקו.
היסטוריה
ב-1909 נוסדה הקואופרציה הראשונה בקפריסין בלפקוניקו
ב-1939 הוקמה עיריית לפקוניקו.
ב-1955 בהפגנה אנטי בריטית שרפו תלמידים את סניף הדואר בעיר. קנס קולקטיבי של 2,000 דולר הוטל על תושבי לפקוניקו ומושל קפריסין הורה על עוצר 24 שעות ביממה עד התשלום.
ב-1990 נבנה בסיס גצ'יטקאלה ליד העיירה.
דמוגרפיה
לפני 1960 התגוררו בלפקוניקו קפריסאים יוונים וקפריסאים טורקיים שהיו המיעוט. הקפריסאים הטורקים נמלטו מהעיירה בשנות החירום למעט משפחה בת שלוש נפשות. ב-1974 עקרו הקפריסאים היוונים לדרום האי בפלישה הטורקית לקפריסין. לפקוניקו אוכלסה מחדש על ידי הטורקים הקפריסאים מ-Kofinou ובסמוך ל-Artemi, שננטש. ב-1960 מנתה לפקוניקו 2,358 תושבים. בשעתו היישוב השמיני המאוכלס ביותר ברובע פמגוסטה וה- 32 בכל קפריסין. ב-2011 האוכלוסייה מנתה 1,253.
ספורט
מועדון הספורט Geçitkale Günay Spor Kulubu הקפריסאי הטורקי נוסד ב 1955. קבוצת הנשים Geçitkale הוקמה ב-2012 ומשחקת כיום בליגה העליונה של CTFA Women League.
סיטסלו
ביוני 2018, לאחר מאמצים ארוכים, לפקוניקו הצטרפה לבסוף לרשת Cittaslow וקיבל את תעודה רשמית ודגל במהלך האספה הכללית. לפקוניקו זכתה בתואר Cittaslow הרביעי ב- צפון קפריסין.
כנסיית ארכנג'לוס מיכאל
בניית הכנסייה מתוארכת למאה ה -12. בכנסייה יש ארקייד בצד הדרומי ומעבר כפול עם תא בפינה הדרומית-מערבית. בכנסייה יש ציור של ארכנג'לוס מיכאל המכסה קיר. הכנסייה שופצה על ידי האיחוד האירופי במסגרת תוכנית מורשת תרבות שמיישמת הנציבות האירופית באמצעות UNDP. עבודות השיפוץ החלו באוקטובר 2016 והסתיימו באוקטובר 2017. בעלות כוללת של 430,000 אירו.
Dance Me to the End of Love
Dance Me to the End of Love (בעברית: "הרקידי אותי עד קץ האהבה") הוא שיר של לאונרד כהן משנת 1984, אחד משיריו המפורסמים ביותר. הוא בוצע לראשונה באלבומו השביעי Various Positions (בעברית: "תנוחות שונות") שיצא לאור באותה שנה. במהלך השנים הוקלטו גרסאות של השיר על ידי אומנים נוספים.
רקע השיר
השיר נתפס אצל רבים כשיר אהבה, אך למרבה הפרדוקס הוא נכתב בהשראת השואה, כפי שסיפר לאונרד כהן על הרקע לכתיבת השיר ומשמעותו בריאיון לרשת השידור הקנדית באנגלית CBC בשנת 1995:
מילות השיר
לאונרד כהן לא תיאר את הזוועה והאימה במילים בוטות, אלא חיפש ביטויים פואטיים בתוך הברבריות. כפי שלאונרד כהן אמר על השיר בציטטה שלעיל, אותה שפה שמשמשת לתיאור הסיטואציה הקשה משמשת גם בביטוי של התמסרות לאהבה.
במילות השיר ניתן לראות שילוב של מילים וביטויים הנוגעים בשני הקטבים של הפרדוקס: קוטב אחד של תשוקה לחיים, לשלום לאהבה ולמשפחה, וקוטב מנוגד של אימת מוות וחידלון. בקוטב האחד נמצאים הפועל לרקוד, היופי, המקום הבטוח, ענף עץ הזית, היונה שעפה לכיוון הבית, האהבה, החתונה, הילדים, הנשיקות, מקום המקלט, מגע היד, הריקוד העדין מאוד והארוך מאוד. בקוטב המנוגד נמצאים הכינור העולה באש, החרדה, קץ האהבה, היעלמות העדים, בָּבֶל המסמלת את הקינה על החורבן, הילדים שמבקשים להיוולד (ולא ייוולדו), החוטים הקרועים של אוהל המקלט.
הלחן
לפרדוקס שבא לידי ביטוי במילים יש ביטוי גם במנגינת השיר. המילים "הרקידי אותי אל יופייך לנגינת כינור שעולה באש" באות לידי ביטוי בעצם הצמדת פסקול המנגינה הרומנטית של השיר לסיטואציה של זוועה ואימה. זה תואם לחלוטין את המצב שבו נגינת מוזיקה מלווה הובלת אנשים אל מוות אכזרי.
הלחן הוא דוגמה יפה ליכולתו של לאונרד כהן לשאוב השראה מההשפעות התרבותיות שאליהן נחשף במהלך חייו ולשלבן ביחד בלחן אחד. בלחן של השיר הזה אפשר להבחין בהשפעה של ריקוד החסאפיקו היווני, שאותה ספג ככל הנראה מהתקופה שבה חי ויצר על האי הידרה שביוון. השפעה זו מורגשת במיוחד במקצב של שירת הזמרים. עם זאת, ניתן להרגיש בלחן בבירור נימה של מוזיקת כליזמרים, שמקורה במוצאו היהודי המזרח-אירופי. היא באה לידי ביטוי במיוחד בנגינה של הכינור וגם בפתיח הקצר שקודם לתחילת שירת הזמרים.
נזק (סדרת טלוויזיה)
נזק (באנגלית: Bad Dog, בתרגום חופשי: כלב רע) היא סדרת טלוויזיה מונפשת שהופקה על ידי CinéGroupe ו-Saban Entertainment עבור רשתות Teletoon ו-Fox Family Channel, ששודרה לראשונה בערוץ Teletoon ב-1 במרץ 1999.
הסדרה נוצרה בהשראת שומר המסך "Bad Dog" של תוכנת After Dark. לשני הכלבים מראה דומה, ו"הכלב הרע" של הסדרה נקרא בארקלי, רפרנס סביר לחברת "בארקלי סיסטמס", יוצרי After Dark.
בישראל, דמות הכלב נקרא בשם "נזק" והוא ניתן על ידי צופי הערוץ Fox Kids.
מבחינה בינלאומית, הסדרה שודרה בערוץ Fox Kids (שנודע מאוחר יותר בשם ג'טיקס), ושודרה לאחרונה מחדש בשנת 2011 בערוץ דיסני בהולנד. בישראל הסדרה שודרה בערוץ Fox Kids בשנת 2001.
תקציר העלילה
הסדרה התמקדה במשפחת פוטנסקי וכלבם נזק (באנגלית: בארקלי). מוטיב חוזר בסדרה היה שבכל פעם שאומרים לנזק שהוא כלב רע, הוא היה קופא ומעמיד פנים שהוא מת עד שמישהו אמר לו שהוא כלב טוב.
מדבבים בעברית
הגרסה העברית הופקה על ידי רעות סמדר ובוימה על ידי גדי לוי באולפני תומיתות.
Everybody Dies
Everybody Dies (בעברית: כולם מתים) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית בילי אייליש. השיר יצא לאור ב-30 ביולי 2021, על ידי חברות התקליטים דארק-רום ואינטרסקופ, כרצועה מתוך האלבום, Happier Than Ever.
רקע ופרסום
ב-30 ביולי 2021, יום יציאת האלבום, עלה קליפ המילים הרשמי לשיר בערוץ היוטיוב של אייליש.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-57 מיליון השמעות.
ביקורות
השיר זכה לביקורות חיוביות ולשבחים רבים מצד המבקרים. אלכס מקלוי מהעיתון המקוון "The A.V. Club" ציין לחיוב את השיר, יחד עם "Goldwing", רצועה אחרת מתוך האלבום, וכתב: "כל כך הרבה מתרחש בין הרצועות 'Goldwing' ו-'Everybody Dies', המזכירות שירים של רדיוהד מהשנים האחרונות, תופים אלקטרוניים שבירים וסינת'ים שלוקחים את קולה של אייליש לכיוונים חדשים". עם זאת, מקלוי ציין באופן שלילי את רצף חלק מהרצועות באלבום, המתחיל בשיר, וכאשר לאחריו מגיעים הסינגלים "Your Power" ו-"NDA": "לפעמים זה עניין של רצף לא מוצלח. שלושת השירים הללו חזקים, אבל כאשר הם באים בזה אחר זה, הם מרגישים צורמים, כאילו שאייליש ואחיה פשוט לא יכלו להשאיר חלק מהחומרים האיכותיים בסטודיו".
קיטי אמפייר מהאובזרבר כתבה על השיר: "'Everybody Dies' היא רצועה בוגרת מאוד על מוות, שבה אייליש תוהה איך אנשים היה רוצים להישמר קריוגנית אם כל אהוביהם היה מתים בסופו של דבר". במגזין NME נכתב על השיר כי הוא "פופ מציאותי וסוער, ובעודו מתגבר, קולה של אייליש נשבר לסדק, והיא שרה בכעס: (בעברית: "אנחנו מספרים אחד לשני שקרים")". ג'ון אמן מ-"PopMatters" שיבח את השיר וכתב כי הוא "ממחיש את היכולות הווקאליות של אייליש בצורה הטובה ביותר". בכתבה לאתר וואלה, זכה השיר לביקורת חיובית, ואף נכתב כי אייליש "מצליחה להגיע למנעדי שירה מרשימים". בבילבורד, דורג השיר במקום ה-12 בדירוג 16 השירים מתוך האלבום, ונכתב כי "רצועה זו משקף את צעדיה הראשונים של אייליש לכתיבה על נושאים רחבים ומורכבים יותר".
אלכסנדר מלינוב
אלכסנדר פבלוב מלינוב (בבולגרית: Александър Павлов Малинов ; 3 במאי 1867, פנדקלי, בסרביה, האימפריה הרוסית – 20 במרץ 1938, סופיה, ממלכת בולגריה) היה עורך דין, שופט, שר וראש ממשלת בולגריה למשך שלוש תקופות כהונה מטעם המפלגה הדמוקרטית.
ראשית חייו
מלינוב נולד בחבל בסרביה למשפחת מהגרים בולגרית וב-1891 סיים לימודי משפטים בעיר קייב. לאחר מכן שימש במשך מספר שנים שופט מחוזי ותובע, בעיר פלובדיב. בפלובדיב, נישא מלינוב ליוליה מלינובה וברבות הימים נולדו לזוג 5 ילדים, שלוש בנות ושני בנים. לאחר איחודו של המחוז עם נסיכות בולגריה, הצטרף מלינוב למערכת הפוליטית של הנסיכות הצעירה, כחבר המפלגה הדמוקרטית הבולגרית וב-1903, לאחר מות מנהיג המפלגה ומייסדה פטקו קרבלוב, נבחר לעמוד בראשה.
הקריירה הפוליטית
במשך רוב שנות כהונתו בתפקידים הציבוריים השונים, נודע מלינוב באוריינטצייה הרוסית שלו וראה באימפריה הרוסית וגם בברית המועצות לתקופה מסוימת, את המשענת של הממלכה הבולגרית במאבקים הפנים בלקניים, כשבראש מעייניו הייתה השמירה על עצמאות בולגריה, אשר הושגה לאחר כ-500 שנים של שליטה עות'מאנית.
בראשית המאה ה-20 כיהן מלינוב בממשלתו של פטר גודב כשר לעבודות ציבוריות וב-28 בינואר 1908 התמנה לתפקיד ראש ממשלת הקואליציה, אשר הובלה על ידי המפלגה הדמוקרטית. במהלך כהונתו ב-22 בספטמבר באותה שנה, הכריזה בולגריה על עצמאותה המלאה, מהאימפריה העות'מאנית ופרדיננד הראשון הפך מנסיך, למלך בולגריה. מלינוב פעל לביצוע השינויים הנדרשים בחוקת טרנובו, עם הפיכת בולגריה לממלכה וכיהן בין השנים 1910–1911, גם כשר החוץ והשר לענייני דתות של הממלכה.
באמצע 1918, כשענני התבוסה הבולגרית, כבר נתקדרו באופק וראש הממשלה רדוסלאבוב נאלץ להתפטר, נקרא מלינוב לעמוד בראש ממשלת מעבר כדי לנהל משא ומתן עם נציגי מדינות ההסכמה על תנאים הוגנים להפסקת אש. בתקופה זו אלכסנדר מלינוב מינה את יוסיף פאדנהכט לשר המשפטים ובכך הוא היה השר הראשון ממוצא יהודי בבולגריה המודרנית. מלינוב ומפלגתו נחשבו כוח מרכזי, מאזן ומתון יחסית בפוליטיקה הבולגרית, שנחלקה בין מפלגת העם והמפלגה הליבראלית הבולגרית הימניות שדחפו למלחמה, משמאל מפלגת האיכרים שקראה לבדלנות אל מול המעצמות והיה לה מצע חברתי רדיקלי, והמפלגה הקומוניסטית המתחזקת שהחלה לאמץ קו מיליטנטי כנגד משפחת המלוכה.
תבוסתו של הצבא הבולגרי בקרב דוברו פולה הביאה לפריצת החזית והחלשה משמעותית של העמדה הבולגרית, בהיעדר כל כוח מגן בגבולות הממלכה. מלינוב איבד את קלף המיקוח שלו במשא ומתן וכעת, נאלצה בולגריה להתחנן להפסקת אש. בראשית אוקטובר 1918 עלה לשלטון בוריס השלישי, לאחר שאביו פרדיננד אולץ להתפטר ואחד מצעדיו הראשונים המתוכננים, היה כניעה רשמית למדינות ההסכמה. מלינוב סירב להיות שותף למהלך, אשר נחשב מבחינתו כהשפלה בולגרית, הוא התפטר מתפקידו ב-28 בנובמבר ובמקומו מונה תאודור תאודורוב.