cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ליאו ראיין
הרצח
המשלחת ועמה אנשי הכת שביקשו לעזוב והמתחזה הגיעה למנחת המטוסים המקומי לקראת השעה חמש אחר הצהרים. שני המטוסים שנועדו להטיסם איחרו להגיע בכחצי שעה. כאשר הראשון ועליו ראיין נסע אל קצה המסלול כדי להמריא פתח באש המתחזה לייטון, שהיה בתוכו, ופצע כמה מנוסעיו. למשמע היריות פתחו באש על המטוס כמה מאנשי הכת שהיו במנחת. הם הרגו את ראיין, שלושה עיתונאים וחבר הכת שביקש לעזוב אותה. כמו כן נפצעו בסך הכול תשעה אנשים נוספים. התוקפים ירו בראשו של ראיין וכן ירו כדורים רבים בגופו כדי להבטיח את מותו. יתר הנוסעים במטוסים נמלטו מהם אל השדות הסמוכים.
בהמשך אותו יום התאבדו בפקודתו של ג'ונס 909 אנשי כת מקדש העם שהתגוררו בג'ונסטאון.
משהגיעו הידיעות על ההתקפה על ראיין לשגריר ארצות הברית בגיאנה, הוא פנה אל השלטונות המקומיים לעזרה, אך הצבא הגיאני הצליח להגיע למקום רק למחרת. החיילים גילו את נפגעי ההתקפה וכן את גופות מאות אנשי הכת.
ליאו ראיין היה אב לחמישה. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי שער הזהב בקליפורניה.
בשנת 1987 נידון לארי לייטון בארצות הברית למאסר עולם על חלקו ברצח ראיין וחברי משלחתו. הוא שוחרר בשנת 2002, לאחר שריצה 18 שנות מאסר.
הנצחה
ב-1983, חמש שנים לאחר מותו של ראיין, הוענקה לו מדליית הזהב של הקונגרס. פארק עירוני הוקם על שמו בעיר פוסטר סיטי בקליפורניה. ב-1984 וב-2008 (לרגל 30 שנה להירצחו) נקראו על שמו שני בניינים פדרליים בקליפורניה. דמותו תוארה במספר סרטים תיעודיים ואחרים שהופקו אודות ההתאבדות בג'ונסטאון ואודות הרצח.
החל משנת 1981 מוענק בארצות הברית פרס על שמו לפעילים מצטיינים למען מטרות ציבוריות.
איגור קוסטיוקוב
איגור אולגוביץ' קוסטיוקוב (ברוסית: И́горь Оле́гович Костюко́в; נולד ב-21 בפברואר 1961) הוא מפקד צבא רוסי, ראש המודיעין הראשי של המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, סגן אדמירל, גיבור הפדרציה הרוסית (2017).
ביוגרפיה
הוא נולד ב-21 בפברואר 1961 בברית המועצות. הוא התחנך במוסדות ההשכלה של הצי הרוסי ומאוחר יותר הוא סיים את לימודיו באקדמיה הדיפלומטית הצבאית (כיום זו האקדמיה הצבאית של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית). שירת כקצין מינהל הביון של המטה הכללי של הצי הרוסי.
שירת במודיעין הצבאי הראשי של המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית ומונה לסגן הראשון של ראש המודיעין הצבאי ולממלא מקומו. נחשב לאחד ממפקדי המודיעין הצבאי הרוסי שהיה מעורב ישירות בניהול המבצע הרוסי להצלת משטרו של בשאר אל-אסד בסוריה.
ב-2017, בצו של נשיא הפדרציה הרוסית, הוענקה לו מדליית "כוכב הזהב" ותואר גיבור הפדרציה הרוסית, עבור אומץ וגבורה בעת שירותו הצבאי. ב-29 בדצמבר 2016 נכלל ברשימת הסנקציות של ארצות הברית בחשד למעורבות בביצוע "פעולות ערעור הדמוקרטיה בארצות הברית", זאת בשל חשד להתערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016.
בעקבות מותו של איגור קורובוב מונה רשמית לממלא מקום ראש המודיעין הצבאי, למרות שמילא בפועל את התפקיד מאז היעדרותו של קורובוב בתחילת אוקטובר 2018. עם אישור מינויו הפך קוסטיוקוב לראש המודיעין הצבאי הראשון ששירת קודם בצי הרוסי.
תיסלם 2
תיסלם 2 הוא האלבום השני של להקת הרוק הישראלית תיסלם, שיצא לאור בנובמבר 1982.
הקלטות האלבום החלו באולפני טריטון בבני ברק ב-6 ביוני 1982 - יום פרוץ מלחמת לבנון הראשונה. עריכותיו הסופיות של האלבום, הסתיימו ב-1 בספטמבר 1982 והאלבום הושק ב-1 בנובמבר. בניגוד לאלבום הראשון, האלבום השני הוקלט בהרכב מלא של כל חברי הלהקה ללא נגנים חיצוניים.
בספטמבר 1997 יצאה לאור גרסת CD של האלבום בהוצאה מחודשת דיגיטלית שכללה 5 רצועות בונוס.
מוסון
{{פירושונים| דאגלס מוסון - גאולוג אוסטרלי וחוקר אנטארקטי.
אתרים אשר נקראו על שמו של דאגלס מוסון:
ראו גם
}}
יחסי אוקראינה–קוריאה הצפונית
יחסי אוקראינה–קוריאה הצפונית הם יחסי החוץ בין אוקראינה לבין קוריאה הצפונית.
סקירה כללית
עד קריסת ברית המועצות התנהלו היחסים בין המדינות כחלק מיחסי ברית המועצות–קוריאה הצפונית. לאחר פירוק ברית המועצות בשנת 1991 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 נמתחה ביקורת על אוקראינה, לאחר שהתברר שטכנולוגיה רוסית לייצור טילים הועברה מאוקראינה לקוריאה הצפונית, מה שהעניק דחיפה משמעותית לתעשיית הטילים של קוריאה הצפונית.
ב-13 ביולי 2022 הודיעה אוקראינה על ניתוק היחסים עם קוריאה הצפונית, עקב הכרתה של האחרונה בעצמאות הרפובליקה העממית של דונצק והרפובליקה העממית של לוגנסק.
ארנסט הס
ארנסט מוריץ הס (בגרמנית: Ernst Moritz Hess; 20 במרץ 1890 – 14 בספטמבר 1983)  היה גרמני-יהודי אשר שירת ביחד עם אדולף היטלר במלחמת העולם הראשונה, וזכה להגנתו של היטלר בחלק מתקופת השואה.
ביוגרפיה
ארנסט הס נולד בשנת 1890 בגלזנקירשן. הוא הוטבל לנצרות, אך מכיוון שאמו הייתה יהודייה, נחשב ליהודי על פי חוקי הגזע הנאצים.
הס התגייס לצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה והוצב ביחידת חיל הרגלים של בוואריה. הס שירת לכל אורך תקופת המלחמה בין השנים 1914 ועד 1918 באזור פלנדריה שבחזית המערבית. במהלך שירותו נפצע פעמיים, עוטר בעיטורי גבורה, וזכה לקידום בדרגה. בתקופה מסוימת בשנת 1916 שימש אף כמפקדו הישיר של היטלר.
בתקופה שלפני עליית הנאצים לשלטון שימש הס כשופט בעיר וופרטל ומאוחר יותר בעיר דיסלדורף. בשנת 1936, לאחר חקיקת חוקי הגזע, הודח מתפקידו, הותקף בידי פעילים נאצים ועבר להתגורר עם משפחתו באיטליה. בתקופת שהותו באיטליה פנה הס להיטלר באמצעות פריץ וידמן, חבר משותף מתקופת השירות הצבאי אשר שימש כעוזרו של ראש לשכתו של היטלר, בבקשת רחמים, ולביטול הסיווג היהודי במסמכיו. היטלר נענה לבקשה, הורה להעביר להס את כספי הפנסיה שלו לאיטליה ואף פטר אותו מחובת הזיהוי כיהודי במסמכי הזהות שלו.
בשנת 1939, בעקבות ההסכם בין גרמניה ואיטליה, נאלץ הס לחזור למולדתו לאחר שניסיונו להגר לשווייץ נכשל. למרות זאת לא נרדף על ידי השלטונות ובמסמך מאוגוסט 1940 הורה היינריך הימלר ליחידות הס"ס שלא לגרש או לרדוף את הס ומשפחתו וזאת על פי בקשתו האישית של היטלר אשר שירת איתו במלחמת העולם הראשונה.
למרות זאת, ביוני 1941 נדרש להתייצב בפני השלטונות, והובהר לו כי כתב ההגנה שקיבל אינו בתוקף, הוא אינו זכאי לפריבילגיה כלשהי והמסמך עצמו אף נלקח ממנו. הס גורש למחנה ריכוז ליד מינכן וביצע שם עבודות כפייה. הוא זכה להגנה מינימלית בזכות נישואיו לנוצרייה פרוטסטנטית. אחותו ואמו נשלחו לטרזיינשטט. בהמשך הועברה אחותו לאושוויץ שם נרצחה. אמו הצליחה להימלט לשווייץ.
לאחר המלחמה המשיך הס להתגורר בגרמניה. הוא סירב לחזור לתפקידו כשופט ועבד כמנהל בחברת הרכבות בפרנקפורט. הס נפטר בשנת 1983.
לבנית ים סוף
לבנית ים סוף (מכונה גם לבנית שונית מערבית כדי לא לבלבל עם לבנית שונית פסיפית; שם מדעי: Egretta gularis) היא מין של עוף מים בסוג לבנית ממשפחת האנפתיים החיה בביצות ובחופי ימים. היא נפוצה באירופה, אפריקה ודרום אסיה עד להודו וכן בישראל.
מאפיינים
אורכה של הלבנית 86-204 ס"מ ומשקלה 280-710 גרם. היא בעלת נוצות אפורות-סגולות עם לחיים וגרון וכן בטן לבנים והמקור והרגליים צהובים וארוכים. הבוגרים לבנים ומזכירים במראם לבנית קטנה אך המקור כתום והם קטנים יותר.
הלבנית מעופפת באגמים, בריכות, ביצות וחופי ימים רדודים בסביבות שוניות אלמוגים וזה מקור שמה באנגלית (Western reef heron).
היא לוכדת יצורי מים קטנים לרבות דגים, סרטנים ורכיכות שונות. הלבנית מחבבת במיוחד את היבשתנים העולים לחוף. היא צדה את הטרף הן מהמים והן מהיבשה אך היא אינה יכולה לשחות.
נעמה איזנברוך
נעמה איזנברוּך (נולדה באילת ב-2 באפריל 1976) היא חזאית ישראלית שעבדה בערוץ הראשון, בחדשות 10 ובחדשות 13.
ביוגרפיה
למדה בתיכון "היובל החדש" בהרצליה. את שירותה הצבאי עשתה כמטארולוגית בבסיס חיל האוויר בדרום הארץ.
איזנברוך שימשה חזאית בערוץ הראשון משנת 1997.
בשנת 2003 הצטרפה לחדשות 10 והקימה את דסק מזג האוויר. במשך למעלה משנה שימשה המגישה היחידה בדסק. אחר כך, לאחר שהצטרף לערוץ 10, הגישה את התחזית לסירוגין עם דני רופ. בנוסף, הגישה פינה בתוכנית הבוקר "אורלי וגיא" ופינה בתוכנית "חמש עם רפי רשף". ביולי 2020 פוטרה איזנברוך מחדשות 13 בשל תוכנית קיצוצים בערוץ.
איזנברוך בעלת תואר שני עם עבודת מאסטר בגאוגרפיה, עם התמחות באקלים מאוניברסיטת תל אביב. השלימה מחקר על איי חוֹם עירוניים והקשרם הסינופטי בישראל.
לנעמה איזנברוך ילד אחד. מתגוררת ברעננה.
I Want It All
I Want It All (בעברית: אני רוצה את הכל) הוא שיר של להקת הרוק הבריטית קווין, מתוך האלבום The Miracle משנת 1989. הוא נכתב על ידי גיטריסט הלהקה בריאן מיי, והופק על ידי דייוויד ריצ'רדס. הוא יצא כסינגל הראשון מהאלבום ב-2 במאי 1989. השיר הגיע למקום השלישי במצעדי הסינגלים של בריטניה, פינלנד, אירלנד, ניו זילנד וארצות הברית. בהולנד הגיע השיר למקום השני והגיע למקום הראשון ולעשירייה הראשונה באוסטרליה, בלגיה, גרמניה, נורווגיה ושווייץ. בהמשך השיר הפך לשיר מחאה נגד האפרטהייד בדרום אפריקה.
צמח מאזוז
הרב צמח מאזוז (נולד בכ"ז בשבט ה'תש"ז, 17 בפברואר 1947), הוא ממייסדי מוסדות "ישיבת כסא רחמים", ומשמש כמנהל הישיבה, משגיח, ור"מ. הוא בנו של הרב מצליח מאזוז, ואחיו הצעיר של הרב מאיר מאזוז.
ביוגרפיה
נולד בתוניס שבתוניסיה לכמסאנה חנה והרב מצליח מאזוז, מייסד ישיבת "כיסא רחמים" המקומית. בילדותו סבל מגמגום קשה, עד שאביו הורה לו לדבר לאט, והדבר עזר לו לדבר בצורה טובה. בגיל 16 מונה לרב בישיבת אביו. לאחר שהאב נרצח על ידי מתנקש מוסלמי בשנת ה'תשל"א (1971), עלה יחד עם אחיו לישראל, והם ייסדו מחדש בבני ברק את ישיבתו של אביהם.
הרב צמח מכהן כר"מ שיעור א' בישיבה הקטנה, בשיטת הלימוד של הישיבה בדרך ה"עיון תוניסאי". כמנהלה הרוחני של הישיבה הוא מעביר שיחת מוסר שבועית לבחורי הישיבה הגדולה. הוא עוסק בחינוך למעלה מ-50 שנה, והעמיד מאות תלמידים בתוניס ובישראל. במקביל הוא מנהל את הישיבה ועוסק בביסוסה ובהרחבת מוסדותיה, בשנת ה'תשל"ז הקים את מכון הרב מצליח להוצאת כתבי היד של אביו, ובמשך השנים התפתח המכון בניהולו והוציא מאות ספרים. בעידודו וביוזמתו הקימו תלמידי הישיבה מוסדות תורה ברחבי הארץ, בהם מספר תלמודי תורה וישיבות, וסמינר לבנות ספרדיות בשם "עטרת רחל", כיום לומדים בכלל המוסדות שתחת הנהגתו למעלה מאלף תלמידים.
למרות הגימגום ממנו סבל בילדותו, הוא מרבה לעסוק בנאומים ודרשות בכנסים ציבוריים.
וגאס גולדן נייטס
בעלי הקבוצה קיבלו ב-2016 זיכיון להקמת קבוצה שתצטרף לליגת ה-NHL כקבוצה ה-31 בליגה, ובכך פרצה ליגת ה-NHL דרך והפכה לליגה המקצוענית הראשית הראשונה אי פעם, בכל ענף ספורט, שמקבלת לשורותיה קבוצה באזור לאס וגאס. עונת 2017/18 הייתה עונתה הראשונה של הקבוצה בליגה, וכבר בעונה הראשונה לקיומה זכתה הקבוצה באליפות הבית שלה, הבית הפסיפי, והגיעה עד סדרת הגמר על גביע סטנלי - הישג חסר תקדים לקבוצת התרחבות.
ב-2023 זכו הגולדן נייטס לראשונה בתולדותיהם בגביע סטנלי, והקבוצה היא מחזיקת גביע סטנלי ואלופת ה-NHL הנוכחית.
היסטוריה
עוד לפני שעלה הרעיון להקמת קבוצה באזור לאס וגאס, בחנה ה-NHL את התעניינות הקהל המקומי בהוקי קרח. מספר משחקי עונה רגילה לכל דבר התקיימו בעיר, הראשון שבהם בשנת 1991 כאשר לוס אנג'לס קינגס וניו יורק ריינג'רס שיחקו תחת כיפת השמיים בזירה שהוקמה בסמוך למלון סיזרס פאלאס. מאז 1997, לפני כמעט כל עונה, אירח אולם ההופעות של מלון MGM Grand משחק טרום עונה בין הקינגס לקולורדו אוולאנש. גם טקס הענקת פרסי ה-NHL למצטייני הליגה, בתום כל עונה, נערך דרך קבע בלאס וגאס. למרות ההתעניינות, שמועות שונות על הכוונה למקם קבוצה בעיר הוכחשו על ידי הנציב גארי בטמן.
שמועות חדשות על הכוונה למקם קבוצה בעיר החלו ב-2014 עם בנייתו של אולם ספורט חדש בלב הסטריפ (כיום טי מובייל ארנה), שנבנה במשותף על ידי פיליפ אנשוץ (בעליה של לוס אנג'לס קינגס) וחברת המלונאות MGM Resorts המנהלת בין השאר את מלון MGM Grand. בנוסף, פורסמו ידיעות על הקמת קבוצת בעלות אפשרית בראשותו של ביל פולי, שעשה את הונו מחברות שירותים פיננסים שבבעלותו. למרות הכחשות ראשונות, הודיע הנציב בטמן שאין לו התנגדות שפולי יארגן מסע של מכירת מנויים עונתיים כדי לבדוק התעניינות קהל. בתוך ארבעה חודשים מכרה קבוצת הבעלות של פולי 10000 מנויים לקונים שהפקידו 10% מעלות המנוי בלא שידעו אם אכן תוקם קבוצה בעיר.
הצלחתו של פולי שכנעה את בטמן ואת בעלי הקבוצות הקיימות, וביוני 2015 הודיעה הליגה שכוונתה להתרחב, בפעם הראשונה מאז עונת 1999/2000, והחלה במסע איסוף הצעות להתרחבות. באוגוסט הודיעה ה-NHL כי שתי הצעות עברו לשלב הבחינה הסופי - הצעתו של פולי בלאס וגאס, והצעה נוספת בקוויבק סיטי.
ביוני 2016, לאחר טקס הענקת פרסי ה-NHL לעונת 2015/16, הודיע בטמן רשמית על הענקת זיכיון לקבוצת הבעלות בראשות פולי להקמת קבוצה בלאס וגאס. הצעתה של קוויבק נדחתה. בכך עשתה ה-NHL היסטוריה, כיוון שעד אז אף ליגה מקצוענית ראשית לא מיקמה אי פעם קבוצה בלאס וגאס - בין השאר בשל החשש השיווקי ממיקום קבוצה בעיר המבוססת על תעשיית ההימורים. ה-NHL קבעה כי הקבוצה תחל את משחקיה בליגה בעונת 2017/18, ותצורף לבית הפסיפי שבחטיבה המערבית.
בין בעלי מניות המיעוט בקבוצה רוב גרונקובסקי, קרול אלט וחוזה באוטיסטה.
שם הקבוצה
פולי תכנן לקרוא לקבוצה "בלאק נייטס" (Black Knights - האבירים השחורים) על שם קבוצות הספורט של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית (וסט פוינט). פולי, בוגר האקדמיה, ביקש לעשות בכך מחווה עבורה - אך האקדמיה דחתה את בקשתו ולא איפשרה לו להשתמש בשם.
לאור זאת, אפף מסתורין את שמה המיועד של הקבוצה. כדי להטעות עיתונאים וסקרנים, רשם פולי סימני מסחר ושמות תחום על מספר שמות אפשריים, גרסאות שונות לשמות שכולם כוללים את המילה "נייטס" (Knights - אבירים) - "דזרט נייטס" (Desert Knights - אבירי המדבר), "גולדן נייטס" (Golden Knights - האבירים הזהובים) ו"סילוור נייטס" (Silver Knights - האבירים הכסופים).
ב-22 בנובמבר 2016 הוכרז רשמית שמה של הקבוצה לווגאס גולדן נייטס בטקס שמשך קהל רב, בהשתתפות הנציב בטמן, ברחבה שמחוץ ל"טי מובייל ארנה", אולמה המיועד של הקבוצה. שמה של הקבוצה עורר בעיה כיוון שמשרד הפטנטים וסימני המסחר של ארצות הברית סירב בתחילה לרשום את שם הקבוצה כסימן מסחר עקב התנגדות של מכללה המשתמשת אף היא בשם זה עבור קבוצות הספורט שלה - אך לאחר ערעור נרשם סימן המסחר.
2017 - 2018: תחילת הדרך וריצת פלייאוף מפתיעה
הציפייה הייתה שהגולדן נייטס יתקשו מאוד בשנים הראשונות לקיומם, כפי שקורה לא אחת לקבוצות התרחבות שמורכבות בעיקר משחקנים שקבוצות אחרות ויתרו עליהם. בפועל הציגה הקבוצה כימיה קבוצתית מפתיעה לאור היותה קבוצה שנאספה יחדיו לראשונה, וסיגלה לעצמה משחק מהיר ואינטנסיבי מרובה תנועה ומסירות מדויקות שהקשה מאוד על יריביהם, ביחד עם לחץ הגנתי כבד שהתחיל עוד סמוך לשער היריב.
כבר מתחילת העונה הראתה הקבוצה את כוחה, צברה ניצחונות ונקודות, והתמקמה בצמרת הליגה, תוך שהיא יוצרת עניין רב בעיר. אולמה של הקבוצה היה מלא מדי משחק באוהדים שקיבלו את הקבוצה החדשה בזרועות פתוחות תוך תצוגות עידוד מרשימות, על אף שרבים מהם הודו שהם אינם מכירים את המשחק וחוקיו ולומדים אותם תוך כדי העונה.
לצד השוער מרק אנדרה פלרי, שהיה כצפוי כוכבה הראשי של הקבוצה, הביא סגנון המשחק של הקבוצה לחלוקה מרשימה של השערים והאסיסטים בין שחקניה, כאשר ארבעה מהם עברו את 60 הנקודות (שערים + אסיסטים) במהלך העונה הרגילה; החלוץ השוודי ויליאם קרלסון והחלוץ הקנדי ז'ונתן מרשסו, שקבוצותיהם הקודמות (קולומבוס בלו ג'אקטס ופלורידה פנתרס בהתאמה) ויתרו עליהם כחלק מדראפט ההתרחבות שבנה את סגל הגולדן נייטס, בלטו עם 78 ו-75 נקודות בהתאמה. הקבוצה שמרה על יציבות יכולתה לאורך העונה, עד שסיימה את העונה הרגילה עם 51 ניצחונות ו-109 נקודות בטבלה - שבירה לרסיסים של השיא הקודם של קבוצת התרחבות שעמד על 84 - שהביאו את הקבוצה לזכייה באליפות הבית שלה, הבית הפסיפי, הישג חסר תקדים לקבוצת התרחבות בעונתה הראשונה בענף ספורט כלשהו.
עוד במהלך עונתם הראשונה בליגה הוציאו הנייטס לגמלאות מספר חולצה ראשון - כבוד השמור בדרך כלל לכוכבי קבוצה שהטביעו את חותמם במשך שנים רבות. מספר החולצה שהוצאה לגמלאות הוא 58, לזכר 58 קורבנות הטבח בסטריפ של לאס וגאס.
הנייטס המשיכו בפלייאוף ביכולת וסגנון דומים, וכבר בסדרת הפלייאוף הראשונה שלהם, מול לוס אנג'לס קינגס, הציגו עליונות מוחלטת וניצחו את הסדרה בארבעה משחקים בלבד. בסיבוב השני, בסדרה קשה יותר מול סן חוזה שארקס, איתה התחרו במשך העונה על אליפות הבית הפסיפי, ניצחו הנייטס בשישה משחקים ועלו לגמר החטיבה המערבית.
בגמר החטיבה המערבית פגשו הנייטס קבוצה מפתיעה נוספת, ויניפג ג'טס. לאחר הפסד במשחק הביתי הראשון התגברו הנייטס על הג'טס בארבעת המשחקים הבאים, זכו באליפות חטיבתית היסטורית, ועלו לסדרת הגמר על גביע סטנלי בניגוד לכל התחזיות בתחילת העונה, כאשר יתרון הביתיות נמצא לצידם.
בסדרת הגמר, מול וושינגטון קפיטלס, לא עמד להם כוחם מול כוח האש ההתקפי הגדול של יריבתם. למרות ניצחון במשחק הראשון, נוצחו הנייטס בארבעת המשחקים הבאים - אך עדיין סיימו את העונה כשהם מנפצים כל שיא לקבוצת התרחבות בעונה הראשונה בליגה.
2018- 2019: פלייאוף שני בשנתיים
את עונת 2018/19, העונה השנייה לקיומם, החלו הנייטס ביכולת חלשה ובתוצאות לא טובות שהעמידו אותם רחוק ממקום בפלייאוף. ככל שהתקדמה העונה התקדמה הקבוצה, שיפרה את תוצאותיה ואת מיקומה, ולבסוף הגיעה לפלייאוף מהמקום השלישי בבית הפסיפי - פלייאוף שני בשתי עונות קיומה. הפעם מרוץ הפלייאוף של הקבוצה הסתיים כבר בסיבוב הראשון, בהדחה מול סן חוזה שארקס במשחק שביעי מכריע וסוער.
במהלך המשחק השביעי, הנייטס החזיקו ביתרון מבטיח של 3:0, אך בשליש השלישי, שחקן הקבוצה קודי איקנס הורחק מהמשחק לאחר מהלך שנוי במחלוקת, שהוביל לביקורות על השיפוט לאחר המשחק, והשארקס ניצלו את היתרון המספרי, הבקיעו 4 שערים בתוך 4 דקות וניצחו במשחק 5:4.
ריצות הפלייאוף של 2020 ו-2021 וסוף עידן פלרי
השחקנים שהובילו את הקבוצה מאז היווסדה - מרק סטון, ריילי סמית, המגן שיי תאודור והשוער מרק-אנדרה פלרי - יחד עם שחקן הרכש מקס פצ'ורטי שהגיע לקבוצה עונה קודם לכן, המשיכו את היכולת הגבוהה של הקבוצה גם בעונת 2019/20, וכאשר העונה הרגילה הופסקה בעקבות מגפת הקורונה זכו הגולדן נייטס בפעם השנייה באליפות הבית הפסיפי.
לקראת סיום העונה הרגילה הוחלט בקבוצה שיש צורך בשוער נוסף ברמה גבוהה שיגבה את מרק-אנדרה פלרי, ולקבוצה הובא השוער השוודי רובין לנר משיקגו בלאקהוקס. כשהליגה חזרה מפגרת הקורונה והחל הפלייאוף הלך לנר והשתלט על עמדת השוער הראשון תוך גילוי יכולת משובחת, בעוד פלרי נדחק לספסל המחליפים ברוב המשחקים. הקבוצה הפגינה יכולת משובחת כבר בבית המוקדם שנוסף לפלייאוף, מול הקבוצות האחרות מצמרת החטיבה המערבית, וסיימה אותו במקום הראשון עם שלושה ניצחונות.
הגולדן נייטס המשיכו להפגין את יכולתם כשהביסו את שיקגו בלאקהוקס בקלות בסיבוב הראשון של הפלייאוף. בסיבוב השני, למרות שהמשיכו להפגין עליונות מוחלטת, התקשו הגולדן נייטס מול ונקובר קנאקס ונגררו למשחק שביעי ומכריע, אותו הצליחו לנצח ולעלות לגמר החטיבתי בפעם השנייה בשלוש עונות קיומה של הקבוצה. רובין לנר השווה בסדרה את שיא ה-NHL כאשר שמר על רשת נקייה בשלושה משחקים באותה הסדרה.
בגמר החטיבתי מול דאלאס סטארס המשיכה הקבוצה להפגין את יכולתה בסדרה שהתעלתה לרמה גבוהה, אך נוצחה ולא העפילה לסדרת גמר גביע סטנלי.
הקבוצה המשיכה להצליח בעונת 2020/21 שקוצרה ל-56 משחקים והתנהלה במבנה בתים מיוחד בשל מגפת הקורונה. את העונה הרגילה סיימו הגולדן נייטס במקום השני בבית המערבי עם 40 ניצחונות ו-82 נקודות - שוויון נקודות עם הקבוצה שסיימה ראשונה בבית ובליגה כולה, קולורדו אוולאנש. אחרי סדרת פלייאוף קשה מול מינסוטה ויילד אותה ניצחו הגולדן נייטס במשחק שביעי ומכריע, התעלו הגולדן נייטס ועברו בשישה משחקים את אותה קולורדו אוולאנש שסיימה לפניה בטבלת הבית, ועלתה שוב לסדרת הסיבוב השלישי, בפעם השלישית בארבע שנות קיומה של הקבוצה. בסיבוב השלישי נוצחו הגולדן נייטס על ידי מונטריאול קנדיאנס בשישה משחקים, כשארבעה משחקים בסדרה הגיעו להארכה.
מרק-אנדרה פלרי, השוער שהפך לשחקן המוביל בקבוצה מאז היווסדה, נבחר לשוער העונה ה-NHL וזכה בגביע וזינה. למרות זאת, עקב שיקולי תקרת שכר, בחרו הגולדן נייטס להיפרד ממנו והוא עבר לשיקגו בלאקהוקס.
2021 - ההווה
עונת 2021/22 הייתה החלשה ביותר של הקבוצה מאז היווסדה. למרות זאת השתתפה הקבוצה במאבק על מקום בפלייאוף - אך לבסוף כשלה ולא עלתה לפלייאוף, בפעם הראשונה בחמש עונות קיומה עד אז.
סגל שחקנים
נכון ל-31 במרץ 2023
הסכם מכללא
דוגמה: בית המשפט לענייני משפחה דחה בקשה לדחות על הסף תביעת מזונות שהגישה אישה כנגד הידוע בציבור שלה לשעבר. בית המשפט קבע בכך שהחיים המשותפים, גם אם לא נחתם הסכם חוזי בין בני הזוג, הם בגדר "הסכם מכללא". מתוך ההחלטה:
מטבע הדברים, הוכחת קיומם של תנאי מכללא או הסכמה מכללא קשה מאשר הוכחת קיומה של הסכמה מפורשת.
מנהור (הנדסה אזרחית)
מנהור הוא פעילות של הנדסה אזרחית שמטרתה לחפור או ליצור מנהרה.
שיטות מנהור
בשדה הבנייה המודרנית ידועות שלוש שיטות מנהור עיקריות:
מנהור שלבי
מנהור שלבי, הוא שיטה מקובלת לביצוע מנהור או כריה. בשפה המקצועית הוא מכונה לעיתים בשם NATM או SEM. בשיטה הזו יוצרים מנהרה באמצעות כלים מכניים או פיצוצים מבוקרים. את הסלע המפורר או את העפר מפנים אל מחוץ למנהרה באמצעות משאיות לאחר מכן מצפים את קירות המנהרה שנוצרה בבטון מותז (בדרך כלל משוריין בסיבים), שכבת הבטון המותז מכונה בשם דיפון ראשוני. מעל שכבת הבטון המותז מבצעים שכבת איטום מחומרי איטום מותזים או מיריעות איטום ואז מבצעים את שכבת הדיפון הסופי, מבטון מזוין שנוצק במקום, בדרך כלל באמצעות משאבות. מכאן נראה שלמנהרה בביצוע בשיטת המנהור השלבי ישנן שלוש שכבות של קירוי. השכבה הראשונה היא קירות הסלע עצמם, השכבה השנייה היא הדיפון הראשוני מבטון מותז והשכבה השלישית היא שכבת הדיפון הסופי שעשויה מבטון מזוין.
מנהור מתועש
בשיטה הזו החפירה מתבצעת באמצעות מכונה לכריית מנהרות. כאשר המכונה מתקדמת, היא מכרסמת את הסלע העומד בדרכה ומעבירה אותו לאחור, במקביל היא מרכיבה סביבה חלקים מבטון טרומי היוצרים מעגל, שמהווה את דיפון המנהרה. השיטה הזו מהירה בהרבה מהמנהור השלבי, אבל מתאימה רק למנהרות בעלות חתך אחיד ומעוגל.
חפירה ומילוי
זו שיטת המנהור הפשוטה ביותר, אבל היא מתאימה למקרים פשוטים. בשיטה הזו מבצעים חפירה פתוחה, עד למפלס תחתית המנהרה המתוכננת ואז בונים את המנהרה. אחרי השלמתה של בניית המנהרה, מכסים את המנהרה וממלאים מעליה חומרים שונים, עד לגובה הרצוי. שיטה זו מכונה באנגלית בשם Cut and Cover.
המנהור המסורתי
חפירה וחציבת מנהרות הייתה מקובלת מהזמן העתיק, בתרבויות היסטוריות שונות. המנהור המסורתי בוצע בשתי גישות. הגישה הראשונה לא כללה תימוך כלל, אלא חפירה וחציבה בלבד, כאשר משקל הסלע שמסביב למנהרה התקבל על ידי מסת הסלע כולה. דוגמאות למנהור מסורתי ללא תימוך ניתן למצוא במערת צדקיהו ובנקבת השילוח באזור ירושלים. הצלחת מנהור כזה תלויה בעיקר בחוזק מסת הסלע וברציפותה, כיוון שמחסור בתימוך בסלעים חלשים ומתפוררים עלול לגרור מפולות שיהרסו את המנהרה.
סוג נוסף של מנהור מסורתי הוא מנהור תמוך, כפי שהיה מקובל, לדוגמה, במכרות עד תחילת המאה העשרים. הביצוע של מנהור כזה, כלל חפירה או חציבה בסלע ותמיכת גג המנהרה באמצעות מסגרות עץ או ברזל. מטרת התמיכות הייתה נשיאת משקל התקרה, על מנת למנוע מפולות והתמוטטות המנהרה. מנהרות בעפר או באדמה מילאו צרכים שונים, אזרחיים או צבאיים, תמיד היו תמוכות בתקרתן ובדרך כלל גם בדפנותיהן. זאת, כדי למנוע התמוטטות של התקרה או של הדפנות. ככל שהתעצמה הארטילריה במלחמות, נוצר צורך להגן על כוחות הצבא באמצעות העברת החיילים והעברת אמצעי הלחימה אל מתחת לפני הקרקע, אל תוך מנהרות או אל תוך בונקרים.
המנהור המודרני
תפיסת המנהור המודרני מכמתת את היכולת של מסת הסלע לקבל בעצמה חלק מהעומסים הנובעים מיצירת חלל המנהרה. באופן זה, חלק מהעומס מתקבל על ידי תמיכה מלאכותית וחלק אחר מתקבל על ידי החוזק המכני של מסת הסלע.
איגוד התעשייה הקיבוצית
איגוד התעשייה הקיבוצית, כחלק מהתאחדות התעשיינים בישראל מאז ה-12 באוגוסט 1990, מייצג מסייע ומקדם את התעשייה הקיבוצית המהווה את התשתית הכלכלית העיקרית של הקיבוצים. האיגוד הוקם בשנת 1963 במטרה להוות ארגון גג, מייצג כיום למעלה מ-250 מפעלי תעשייה בקיבוצים, מושבים שיתופיים ומפעלים אזוריים, הפרושים על פני כל הארץ מרביתם באזורי הפריפריה.
היקף המכירות של התעשייה הקיבוצית 41 מיליארד ש"ח. 19% מתוכם במפעלים אזוריים. היצוא מהווה מעל 50% מהתפוקות. בתעשייה הקיבוצית מועסקים 40 אלף עובדים בישראל. כרבע מתוכם חברי קיבוצים. עיקר הפעילות מרוכזת בשלושת הענפים הגדולים: פלסטיקה וגומי, מזון ומשקאות, מתכת ומכונות.
כרמן שרהי
כרמן שרה גרסיה סאנץ (בספרדית: Carmen Sarahí; 29 ביוני 1981) היא זמרת, שחקנית ודוגמנית מקסיקנית.
קריירה
כרמן סאנאי נולדה בנואבו לארדו, טמאוליפס, מקסיקו. היא בוגרת המרכז לחינוך לאמנויות טלוויסה. השתתפה באופרות סבון כמו רובי, רבלדה, מוג'ר דה מדרה, פלאברה דה מוג'ר, ני קונטיגו ני חטא טי, אל ג'ורמנטו (טלמונדו), ותוכניות טלוויזיה, כגון SOS: סקס וסודות אחרים, קומו דיצ'ו, לה רוזה דה גואדלופה ו-עשרות שנים, שם הייתה חלק מהקבוצה המוזיקלית Decadance. היא הייתה חלק מקבוצת גוזמן בתוכנית לה ווז (מקסיקו) בה השתתף בעונה השלישית, והגיע לנוקאאוטים שם הובס על ידי קרולינה רוס.
סאמרי הקליט קולות לסרטים ולקריקטורות. היצירה הידועה ביותר - בסרטי אנימציה דיסני, שם היא דיבבה את אלזה בסרט "לשבור את הקרח". היא ביצעה את הגרסה הספרדית הלטינית של השיר "Let It Go" (ליברה סויה) מתוך הסרט "לשבור את הקרח" ושל השיר "אל הלא נודע" (Mucho más allá) מהסרט "לשבור את הקרח 2".
ב-9 בפברואר 2020 נקראה כרמן סאנאי להצטרף לאדינה מנזל, אורורה ועוד שמונה מהדובבים הבינלאומיים של אלזה כדי לבצע את השיר "אל הלא נודע" במהלך טקס פרסי האוסקר ה-92. כל מבצע בינלאומי שר שורה אחת של השיר בשפה אחרת: מריה לוסיה הייברג רוזנברג בדנית, וילמיין ורקייק בגרמנית, טאקאקו מטסו ביפנית, כרמן סאראי בספרדית אמריקה הלטינית, ליסה סטוקה בנורווגית, קאסיה לאסקה בפולנית, אנה בוטולינה ברוסית, גיזלה בספרדית אירופית וגאם וויצ'יאני בתאילנדית. ב -4 בינואר 2018 "Never Enough". קונצרט בשנת 2018 ב תל אביב, ישראל.
משפחת כהן-סקלי
מקורות המשפחה
מקור משפחת כהן סקלי הוא בעיר סיביליה שבספרד, אשר בה היו קהילות ומשפחות כהנים רבות שגלו אליה עם חורבן בית שני. בסיביליה היה בית כנסת שרוב מתפלליו היו כהנים והיה מקודש מאוד. כמו כן, בבית הקברות העתיק בסיביליה, רוב המצבות נושאות שמות כהנים.
בעקבות גזירות קנ"א נדדו יהודים רבים לארצות צפון אפריקה, וביניהם קבוצה ממשפחת כהן סקלי. הם הגיעו למרוקו ועברו נדודים שונים, ולבסוף התיישבו בעיר דבדו.
אחת הדמויות הקדומות במשפחה המתועדות בספרים, היא רבי יעקב סקילי שחי במאה ה-14, ונחשב לתלמיד הרשב"א אותו הוא מכנה 'מורי'. הוא מוזכר בשו"ת הרא"ש (כלל ח, יג) כ'יעקב בן רבי חננאל', ועל פי ספריו חי ופעל בבבל ובאזור אגן הים התיכון.
העיר דבדו
העיר דבדו הייתה מקום מושבם העיקרי של בני משפחת הכהן סקלי החל משנת 1540 ואילך, ונקראה גם "עיר הכהנים" על שמם. אמנם, רבים מבני המשפחה יצאו לערים נוספות, וחלקים גדולים מהם הגיעו גם לקהיר ולדמשק.
מסורת העוברת בין בני משפחת כהן סקלי מספרת כי העיר הוקמה על ידי יהודי בשם דוד כהן-סקלי אשר כונה "רבי דבידו", ולימים היא נקראה על שמו.
בשנת 1780 שכנו בדבדו כ-700 משפחות כהן סקלי לצד מיעוט של משפחות שאינם כהנים כגון מרציאנו, בן גיגי, ענקונינה ועוד.
בשנת 1902 פרץ מרד בו חמארה, וכעבור שנה הוא כבש את דבדו. משפחת כהן סקלי הכירו בו כסולטאן, ומשפחת מרציאנו שמרה אמונים למלך עבד לעזיז. בו חמארה מינה את נגיד כהן סקלי למושל דבדו, מינוי שבוטל עם לכידת בו חמארה על ידי עבד הפיד ב-1909. בעקבות מאורעות המרד, רבים מבני משפחת כהן סקלי ותושבי דבדו ברחו לערים אחרות, ביניהם רבי אברהם הכהן צבאן.
ייחוסה של משפחת כהן סקלי
משפחת כהן סקלי נחשבת לבעלת ייחוס מבוסס, ממספר טעמים:
מקור הכינוי 'סקלי'
לפירוש הכינוי סקלי ניתנו מספר טעמים :
כינויים במשפחת כהן סקלי
היות שמשפחת כהן סקלי נשאה מאות בתי אב ולכולם היו שמות פרטיים דומים יחסית, התווסף לכל בית אב תת-כינוי, שאותו נשאו גם צאצאיו (עד שגם ענף זה גדל והתפצל לכינויים חדשים). הכינוי נוסף על פי מקור, מקצוע, תכונה וכדומה.
הכינויים הוותיקים הם: צבאן (ענף שהחל מרבי אהרן הכהן סקלי-צבאן, וממנו יצאו רבנים רבים לאורך השנים), בן-דאווד, דשיך, זאגורי, לבגדאדי, עקוש, בן זהור, דאר רזיגא. מתוך ענפים אלו צמחו עשרות ענפים נוספים, כל אחד וכינויו הוא.
קתרין טובין
קתרין טובין (Catherine Ellis Tobin ,Lady Tobin; אנגליה, אוקטובר 1812 – אנגליה, 23 באפריל 1903) הייתה סופרת בריטית בת התקופה הוויקטוריאנית, שערכה מסעות במזרח ובמהלכם שהתה בארץ ישראל.
קורות חייה ומעשיה
קתרין אליס, בת חבל קמברלנד בצפון אנגליה, נישאה ב-1835 לתומאס טובין מליברפול, והשניים השתקעו סמוך לקורק שבדרום אירלנד, שם ניהל טובין את מפעל אבק השרפה שבבעלות משפחתו. בני הזוג היו שותפים לעניין בעתיקות ובמסעות וב-1853–1854 סיירו בצפון אפריקה, במצרים, בסיני בנגב, בארץ ישראל, בעבר הירדן, בסוריה, בטורקיה וביוון. הם לוו בפמליה של מורי דרך, שומרים וסבלים בניהולו של הדרגומן המלטזי וינצ'נצו בֶּלוּטי. אחרי נפילת בנם היחיד, ליונל, במהלך המרד ההודי הגדול, יצאו שוב למסע במזרח. נתיב מסעם זה במצרים, בארץ ישראל ובסוריה, במרוצת 1860–1861, דמה במידה רבה לנתיב שבו עברו במסעם הקודם. באמצע המאה ה-19 הייתה הדרך שעשו בני הזוג כבר מוכרת, כבושה, בטוחה ונוחה יחסית. בפתח ספרהּ הקדים בעלה מעין התנצלות על הוצאת הספר כאשר "נושא המסעות במזרח כבר טופל במלואו וכהלכה", והסביר כי הכתיבה שימשה מרפא לנפשה של אשתו באבלהּ. אחרי מות בעלה ב-1881 עקרה קתרין טובין ללונדון ואחרי כן לבית גיסהּ באיסטהם שבמחוז מרזיסייד, סמוך לליברפול, שם מתה ונקברה.
קתרין טובין חיברה שני ספרים על מסעותיה: "צללי המזרח" (Shadows of the East, 1855) ו"אדמת נחלה" (The Land of Inheritance, 1863), שכותרתו המשנית הייתה "ביקור חוזר בזירות המקרא" (Bible Scenes Revisited). הספרים נערכו במתכונת של יומן דרכים ובהם פורטו חוויות אישיות. עוד קודם לכן תרגמה טובין לאנגלית את מכתביו של פול-אמיל בוטה על התגליות הראשונות בנינווה (Illustration of Discoveries at Nineveh, 1850).
קישורים חיצוניים
ספרה Land of Inheritance זמין לקריאה במרשתת
אנדרה קאדאר
אנדרה קאדאר (במקור שוורץ, בהונגרית: Kádár Endre; קונהדייש, 9 בדצמבר 1886 – אושוויץ, נובמבר 1944) היה עיתונאי, סופר יהודי-הונגרי שניספה בשואה. הוא השתייך לדור הראשון של כתב העת הספרותי ניוגט.
ביוגרפיה
אנדרה שוורץ נולד במשפחה יהודית של חייט ותופרת בקונהדייש כבנם של אנה אלטמן ושל דוד שוורץ, אביו היה חבר מועצת הקהילה היהודית המקומית והיה כבר בן 48 כשבנו אנדרה נולד. הוא סיים את לימודיו בקישאויסאלאש (Kisújszállás) ושינה את שם משפחתו לשם הונגרי בשנת 1904. קאדאר המשיך את לימודיו בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת בודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד) ובשווייץ ולאחר מכן הפך לעיתונאי. באוקטובר 1909 נכח בביקורם של סופרי כתב העת הספרותי והאמנותי ניוגט בדברצן.
הרומן הראשון שלו יצא לאור בכתב העת ניוגט בהמשכים (Balalajka, 1918), ויצא לאור כספר בשנה שלאחר מכן. מאמריו וכתביו הופיעו גם בעיתונים ובכתבי העת הבאים:
במהלך מלחמת העולם הראשונה התגורר בשווייץ עם אשתו, הגרפיקאית ליוויה מיהאי (מקודם מילר) ודיווח לעיתון אשט. (אולם, על פי מקור אחר, "הוא בילה את כל תקופת מלחמת העולם הראשונה בחזית") ברוב שנות ה-20 של המאה ה-20 בני הזוג שהו בצרפת והשתייכו לחוג החברים של הסופר ההונגרי ג'רג' בלני (Bölöni György). נישואיהם התפרקו בשנות ה-30 של המאה ה-20.
מקום מגוריו האחרון של קאדאר היה בעיר גיור, משם גורש לאושוויץ ולא חזר. בשנת 2007, עיר הולדתו הנציחה את שמו על לוח זיכרון.
יצירתו
"בהחלט אין בו שום נחמה והוא קרוב יותר להכל מאשר לשמחה הבלתי מופרעת של מוצרט, אבל זו הספרות הטהורה ביותר, האצילית ביותר".
מחזהו שנכתב והוצג בשנת 1922, זכה לשבחים של הסופר, הפובליציסט, במאי הקולנוע, התסריטאי והמפיק ההונגרי, האנטי נאצי, לימים חבר באקדמיה ההונגרית למדעים לאיוש זילהי, תוך הדגשת החידוש והחזון המקורי של הדרמה. מילאן פושט מתח ביקורת על הרומן השני ורחב היריעה יותר של קאדאר (ענישה עצמית, 1935) בביקורת סוחפת ביותר: "(…) הצרה היא שהרומן הזה, לו היה מובן יותר, היה משעמם עוד יותר."
ברור גם מכתיבתו שעל פי הצהרתו של אנדרה קאדאר הוא כתב את הרומן במשך שלוש עשרה שנים וכי לרומן יש גם "חסידים מרוצים ונהנים".
בזיכרונותיו סיכם אנדרה אילש (מספר הונגרי, מחזאי, מנהל הוצאת ספרים, מתרגם, מבקר אמנות) את רשמיו משני הספרים באופן הבא: "שני הרומנים האלה הפתיעו אותי בגודש המסחרר של הפרטים, המציאות, הדמויות, הסיטואציות האנושיות באותה תקופה. זה היה כאילו חזר הביתה עם מזוודה שלמה של תצלומים חובבים ממסעו בחו"ל – כזה היה הרומן של אנדרה קאדאר, ובעיקר השני, 'העונש העצמי'. אולי אף אחד לא אסף כמוהו נתונים כה רבים על אירופה המערבית האנרכית בין שתי מלחמות העולם – איזה תמונות גדולות, מגוונות וחדות הן אלה. כמו עושרם של הרומנים של אונורה דה בלזק, מרסל פרוסט, ולרי-לרבו (Valery Larbaud). רק קרום התא הדק והשקוף, שבקושי ניתן להבחין דרכו בין התמונות הבודדות, היה מתוח - כתמונת פסיפס שנזרקה פנימה לדמויות ולמצבים הטרידה את הקורא וסינוור את הרומן בצפיפות ובתנועה שנדחסו לקוביות נפרדות."
רחוב שער האריות
רחוב שער האריות הוא רחוב רוחב ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים. הרחוב חולף מצפון להר הבית.
ברחוב בית ספר יסודי לבנים, ובאמצעו, במעבר המוביל לכניסה להר הבית, נמצאת עמדה קבועה של מג"ב.
היסטוריה
בתקופה הרומית והביזנטית נכלל תוואי הרחוב בדקומנוס המזרחי.
במהלך הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים פרצו כוחות חטיבה 55 לעיר העתיקה משער האריות דרך רחוב זה, לאחר שהושלם כיתורה של העיר העתיקה מכל כיווניה. מהרחוב נעו חלק מהכוחות דרומה למתחם הר הבית והכותל המערבי, בעוד כוחות אחרים התפשטו בעיר העתיקה.
בשנת 1980 ערכה עיריית ירושלים שיפוץ מקיף ברחוב. בשיפוץ נחשפו קטעים מהריצוף הקדום של הרחוב, וחלקו הועלה לתוואי הרחוב הנוכחי. ב-6 במאי 1998 דקרו ערבים למוות את חיים קרמן ברחוב, ובאתר אנדרטה לזכרו.
תחנת ויקטוריה (לונדון)
תחנת לונדון ויקטוריה (באנגלית: London Victoria Station) היא תחנת רכבת, תחנת רכבת תחתית ומרכז תחבורה בעיר לונדון, בירת הממלכה המאוחדת.
תחנת ויקטוריה מורכבת למעשה משתי תחנות רכבת אשר משרתות קווי רכבת לדרום-מזרח אנגליה, תחנת רכבת תחתית אשר משרתת את הקווים סירקל ודיסטריקט, ותחנת רכבת תחתית במפלס עמוק אשר משרתת את קו ויקטוריה. מלבד מרכיבים אלו, במתחם התחנה מצויים גם מרכזי תחבורה נוספים כמו תחנת אוטובוסים בקווים עירוניים (ממוקמת בכניסה למבנה הראשי) ותחנת אוטובוסים לקווים המגיעים ליעדים ברחבי בריטניה.
תחנת ויקטוריה קרויה כך על שם רחוב ויקטוריה שאליו היא פונה, הרחוב קרוי כך על שם המלכה ויקטוריה. תחנת ויקטוריה היא השנייה בגודלה בבריטניה מבחינת נפח הנוסעים העוברים בה, עם כ-73 מיליון נוסעים בשנה.
התחנה נפתחה לציבור ב-1 באוקטובר 1860.
תחנת הרכבת התחתית
תחנת הרכבת התחתית ויקטוריה מחולקת למעשה לשתי תחנות; תחנה המשרתת את קו ויקטוריה ותחנה מעט מרוחקת משם ומחוברת בעזרת מעבר תת-קרקעי, אשר משרתת את הקווים סירקל ודיסטריקט. קו ויקטוריה הוא קו במפלס עמוק, בעוד שהתחנה השנייה קרובה לפני הקרקע משום שהקווים נחפרו בצורת "חפירה וכיסוי".
בשלב הראשון נפתחה תחנת הרכבת התחתית ב-24 בדצמבר 1868 על ידי חברת 'מטרופוליטן דיסטריקט ריילווי' (לימים קו דיסטריקט). בשנת 1872 התחנה הפכה לחלק מהמעגל המרכזי (Middle Circle) והמעגל החיצוני (Outer Circle) עד שאלו הופסקו בשנת 1900 ו-1908 בהתאמה. בתחילת המאה מבנה התחנה המקורי שופץ מחדש ונבנה מעליו בניין משרדים, בין השנים 1902-3 קו הרכבת התחתית שודרג למערכת חשמלית. בשנת 1949, בנוסף לקו דיסטריקט שעבר בתחנה, נחנך גם הקו סירקל שהתבסס על קו 'המעגל הפנימי' (Inner Circle).
ב-7 במרץ 1969 נפתח החלק השני של תחנת הרכבת התחתית; תחנה במפלס עמוק, קרובה יותר לתחנת הרכבת הראשית, לשירות קו ויקטוריה החדש. תחילה הייתה התחנה תחנה סופית עד לסיום העבודות על הקו, וב-23 ביולי 1971 נפתח החלק הדרומי של הקו לכיוון בריקסטון.
תחנת הרכבת התחתית ויקטוריה היא תחנה מוצעת להיכלל בקו צ'לסי-האקלי, המוכר גם בתור "קרוסרייל 2" (Crossrail 2). קו זה עתיד להיכנס לשלבי הסיום רק לאחר השלמת הקו הראשון "קרוסרייל 1" בשנת 2018.
הפיגוע בחרמש (2002)
הפיגוע בחרמש הוא פיגוע ירי קטלני שבוצע בידי מחבל פלסטיני בליל ה-28 באוקטובר 2002 (כ"ג בחשוון ה'תשס"ג) במהלך חדירה ליישוב חרמש בצפון השומרון. בפיגוע נרצחו שלוש מתושבות היישוב: אישה ושתי נערות בנות 14, ונפצעו שלושה נוספים באורח בינוני וקל.
הפיגוע
בליל ה-28 באוקטובר 2002 (כ"ג בחשוון ה'תשס"ג), סמוך לשעה 23:00, חדר מחבל פלסטיני – טארק אבו ספאקה, תושב טול כרם בן 22, חבר גדודי חללי אל-אקצא, הזרוע הצבאית של ארגון הטרור פת"ח – ליישוב חרמש שבצפון השומרון, כשהוא חמוש ברובה AK-47. גדר היישוב דרכה נכנס ליישוב הייתה רחוקה כ-15 מטרים מבתי היישוב.
Nel blu dipinto di blu
Nel blu dipinto di blu (בעברית: כחול צבוע בכחול), ידוע גם בשם Volare, הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר האיטלקי, דומניקו מודוניו. השיר הולחן ונכתב על ידי מודוניו ופרנקו מיליאצ'י. השיר יצא לאור כסינגל ב-1 בפברואר 1958. בין החודשים אוגוסט–ספטמבר 1958, השיר הגיע חמש פעמים לראש מצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי, ובסוף שנת 1958, זכה במקום הראשון במצעד הבילבורד השנתי. ב-4 במאי 1959, זכה השיר בטקס פרסי גראמי ה-1 בפרס הקלטת השנה ושיר השנה.
הפיגוע בחרמש (2002)
הפיגוע
תחילה חדר המחבל לבית משפחת אשל. הוא פתח בירי ופגע באורח אנוש באם המשפחה אורנה. בן זוגה, יובל, נפצע באורח בינוני מהירי. בני הזוג פונו לבית החולים הלל יפה בחדרה, שם נפטרה אורנה מפצעיה.
המחבל המשיך במסע הירי. אשה שעברה ברחוב פתחה בירי לעברו מנשקה האישי, אולם מעצור בנשק מנע ממנה להמשיך בירי. נהג מכונית שעבר במקום ולא נפגע מהירי הזעיק את כוחות הביטחון. המחבל המשיך במסע הרצח והגיע לבית משפחת סרוסי. על מפתן הבית עמדו ושוחחו שתי נערות, לינוי סרוסי והדס תורג'מן. המחבל ירה בשתיהן ופצע אותן אנושות. מותה של לינוי נקבע במקום. הדס הוטסה במסוק אל בית החולים הלל יפה בחדרה ונפטרה על שולחן הניתוחים.
Nel blu dipinto di blu
כתיבה
פרנקו מיליאצ'י התחיל לעבוד על מילות השיר ביוני 1957, בהשארת שני ציורים של הצייר היהודי מארק שאגאל. הוא תכנן ללכת לים עם מודוניו, אבל כשחיכה לו, הוא החליט לשתות כוס יין ונרדם. כשהוא התעורר הוא בהה בציורים של שאגאל. בציור "Le coq rouge", מיליאצ'י ראה אדם צבוע בצבע צהוב, ובציור "Le peintre et la modelle", ראה את חצי פרצופו של שאגאל צבוע בכחול. לכן, מיליאצ'י החל לכתוב שיר על אדם כחול שמסוגל להתעופף. מיליאצ'י התייעץ עם מודוניו, וביחד הם כתבו את השיר.
הפיגוע בחרמש (2002)
הפיגוע
בהמשך נפצע חייל באורח קל מיריות המחבל. חיילים נוספים, בראשם סגן מפקד פלוגת תותחנים שהוצבה ביישוב, הגיעו למקום וחיסלו את המחבל. הפיגוע כולו נמשך כחמש דקות ובמהלכו הספיק המחבל לירות ארבע מחסניות. גדודי חללי אל-אקצא, הזרוע הצבאית של ארגון הטרור פת"ח, נטלה אחריות על הפיגוע.
Nel blu dipinto di blu
סוגה מוזיקלית
השיר הוא בלדת שאנסון דרמטית. במרכז מילות השיר עומד מודוניו ששר על התחושות שלו כשהוא עם אהובתו, תחושות הדומות לתעופה. השיר נפתח בפרלוד, שלא נמצא ברוב גרסאות הכיסוי של השיר.
הפיגוע בחרמש (2002)
הנרצחות בפיגוע
בפיגוע נרצחו שלוש מתושבות היישוב חרמש: אורנה אשל, בת 53, נשואה ואם לשלושה, מורה בתיכון רמות חפר. עסקה במשך שנים רבות בהידברות ושיח עם פלסטינים. לינוי סרוסי והדס תורג'מן, בנות 14, שתיהן תלמידות בית הספר התיכון ביישוב שקד. לינוי הותירה אחריה שני הורים ואח. הדס הותירה אחריה שני הורים, אח ואחות.
לאחר הפיגוע
יום לאחר הפיגוע הובאו למנוחות לינוי סרוסי, בבית העלמין ירקון בתל אביב, והדס תורג'מן בבית העלמין בנתניה. ביום הבא הובאה למנוחות אורנה אשל בבית העלמין בקיבוץ מעברות, בו גדלה.
Nel blu dipinto di blu
פטיבל הסן רמו
בשנת 1958, השיר השתתף בקדם האיטלקי לאירוויזיון 1958, "פסטיבל סן רמו ה-8". השיר נרשם לתחרות דקות ספורות לפני סגירת ההרשמה. חבר השופטים כמעט פסל את השיר, אך לבסוף השיר התקבל לתחרות. ב-31 בינואר 1958, השיר ניצח בחצי הגמר השני של התחרות והעפיל לגמר הגדול. ב-1 בפברואר באותה השנה, השיר ניצח במקום הראשון, ונבחר לייצג את איטליה באירוויזיון. אל המקום השני הגיעו הזמרות נילה פיצי וטונינה טוריאלי עם השיר "L'edera".
הפיגוע בחרמש (2002)
לאחר הפיגוע
כוחות הביטחון ערכו סריקות באזור אחרי מחבלים נוספים, אך אלה לא נתגלו. בבוקר שלאחר הפיגוע כינס ראש הממשלה אריאל שרון את הקבינט המדיני-ביטחוני, לדיון שעסק בין היתר בתגובות לפיגוע. אלוף פיקוד מרכז משה קפלינסקי הגיע ליישוב ושוחח עם תושבים על שיפור הגנת היישוב מפני חדירות מחבלים.
Nel blu dipinto di blu
באירוויזיון
מודוניו הופיע ראשון בסדר ההופעות, לפני קורי ברוקן ההולנדית. מודוניו ביצע פעם נוספת את השיר בתום כל עשרת הביצועים עקב תקלה טכנית בשידור במהלך הביצוע שלו. בתום ההצבעה השיר זכה במקום השלישי, עם 13 נקודות.
הפיגוע בחרמש (2002)
לאחר הפיגוע
בבוקר שלאחר הפיגוע פרסמה מועצת יש"ע הודעה בה האשימה את שר הביטחון פואד בן אליעזר בהתעלמות מצורכי הביטחון של ההתיישבות ביהודה שומרון ועזה, חרף עשר חדירות קטלניות ליישובים השונים, והבטחות למיגון שלא קוימו. עוד דרשה המועצה מהשר "להפסיק את מסע ההסתה נגד המתנחלים".
Nel blu dipinto di blu
באירוויזיון
מודוניו ייצג שוב את איטליה באירוויזיון 1959 עם השיר "Piove (Ciao, ciao, bambina)".
הפיגוע בחרמש (2002)
לאחר הפיגוע
ביוני 2005 דווח כי לאחר הפיגוע, וכן לאחר הירצחו של תושב היישוב יבגני ריידר בבקה א-שרקייה באותו חודש, החלו תושבים לעזוב את היישוב חרמש. באפריל 2012 שבת רעב קובי סרוסי, אביה של לינוי סרוסי, מול משרד ראש הממשלה, בדרישה מאת ראש הממשלה להתערב ולסייע לו בעקבות מצב כלכלי קשה אליו נקלע.
Nel blu dipinto di blu
הצלחה מסחרית
השיר זכה להצלחה מיד עם צאתו באיטליה, ונמכר בכ-20,000 עותקים ב-12 הימים הראשונים מצאתו. בפברואר 2013, הוערך כי השיר נמכר ב-800,000 עותקים באיטליה. בשל הצלחתו באיטליה, יצא השיר גם בארצות הברית ובשאר יבשת אירופה. ב-4 באוגוסט 1958, הגיע השיר למקום ה-54 במצעד הבילבורד הוט 100, ושבוע לאחר מכן, עלה למקום ה-2, וזכה בקפיצה הגדולה בהיסטוריה למקום השני במצעד. ב-18 באוגוסט, עלה השיר למקום הראשון במצעד. לאחר מכן, השיר הגיע למקום הראשון חמש פעמים נוספות, מכר 2 מיליון עותקים בארצות הברית וזכה בשיר השנה של מצעד הבילבורד. "Nel blu dipinto di blu" הפך לשיר הראשון שלא בשפה האנגלית שזכה בתואר "שיר השנה של הבילבורד". השיר החזיק בתואר עד שנת 1994, כשהשיר "The Sign" של הלהקה השוודית, אייס אוף בייס, זכה במקום הראשון. ב-6 בספטמבר 1958, השיר הגיע למקום ה-15 במצעד הסינגלים הבריטי, ולאחר שבוע, עלה למקום העשירי. השיר הגיע למקום השני במצעד הסינגלים הנורווגי ובמצעד הסינגלים ההולנדי. בשנת 2004, השיר הוכתר לשיר המושמע ביותר באיטליה לאותה השנה על ידי אגודת הסופרים האיטלקיים.
הפיגוע בחרמש (2002)
לכידת המשלח לפיגוע
ב-14 בנובמבר 2002 לכד כוח שייטת 13 את מוחמד נאיפה (המכונה "אבו רביע"), פעיל תנזים בכיר בטול כרם, האחראי לפיגוע הירי בקיבוץ מצר בו נרצחו חמישה ולפיגוע בחרמש. באפריל 2003 גזר עליו בית הדין הצבאי בשומרון 13 מאסרי עולם וחמישים שנות מאסר נוספות. ביתו נהרס בידי כוחות צה"ל.
Nel blu dipinto di blu
פרסים
ב-4 במאי 1959, השיר זכה בפרס הקלטת השנה ושיר השנה בטקס פרסי גראמי הראשון. השיר הפך לשיר היחידי שלא באנגלית ולשיר האירוויזיוני היחידי שזכה בפרס גראמי. בשנת 2005, השיר זכה במקום השני בשיר היובל באירוויזיון. בשנת 2008, ביום השנה ה-50 לשיר, הופק באיטליה בול דואר מיוחד, המציג אדם שעף על רקע כחול.
הפיגוע בחרמש (2002)
לכידת המשלח לפיגוע
בדצמבר 2018 בכנס המכון למדיניות נגד טרור ציין תת-גונדר יובל ביטון, קצין המודיעין הראשי של שירות בתי הסוהר, כי נאיפה תכנן מתאו בכלא חטיפת חייל, וכי התכנון סוכל בידי שב"ס. באותה עת דווח כי תנאי כליאתו היו משופרים, וכי הם הוחמרו בעקבות חשיפת ניסיון החטיפה.
בנו של נאיפה הורשע באי מניעת פיגוע הירי באזור התעשייה ברקן בו נרצחו בו נרצחו קים לבנגרונד־יחזקאל וזיו חג'בי. ביוני 2019 דווח כי נכלא עם אביו באותו תא בכלא גלבוע.
האדרת הפיגוע והמחבל בידי הרשות הפלסטינית והפת"ח
בינואר 2003, במסגרת עידוד הטרור על ידי הרשות הפלסטינית, קיים משרד החינוך של הרשות הפלסטינית טורניר כדורגל בטול כרם שהוקדש להילול מחבלים רוצחים פלסטינים, ביניהם טארק אבו ספאקה שביצע את הפיגוע. במאי 2012 שודרה ברשות השידור הרשמית של הרשות הפלסטינית תוכנית טלוויזיה תחת הכותרת "אסירי החירות", במסגרתה ביקרו בביתו של מוחמד נאיפה והיללו אותו ואת אמו, כ"אם מדהימה, הביאה למולדת גיבור ומפקד".
באוגוסט 2021 פנה בצלאל סמוטריץ', יושב ראש מפלגת הציונות הדתית, אל עדי סופר תאני, מנכ"לית פייסבוק ישראל, בדרישה להסיר מהרשת החברתית חשבונות המאדירים מחבלים, ביניהם דף אוהדים של מוחמד נאיפה, המשלח לפיגוע הכלוא בישראל.
רמטין סבטי
קורות חייו
סבטי נולד וגדל בטהראן שבאיראן להורים מהמדאן. בגיל 15 נמלט לפקיסטן, משם עבר לשווייץ בטרם עלה לישראל בדצמבר 1987. למד בכפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים.
ב-1991 התגייס לצה"ל, את שירותו הצבאי החל בגדוד 101 של חטיבת הצנחנים. הוא בוגר המחזור הראשון של קורס קציני חילוץ והצלה של פיקוד העורף ב-1993. כקצין חילוץ והצלה נטל חלק במשימות הומניטריות בעקבות הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה, הפיגוע בשגרירות ארצות הברית בקניה, רעידת אדמה ביוון, רעידת האדמה באיזמיט (1999), וכן בחילוץ הנפגעים באסון ורסאי. ב-2012 קודם לדרגת אל"ם ומונה למפקד יחידת החילוץ וההצלה הארצית של פיקוד העורף וכן שימש ראש מחלקת תורה ופיתוח. בנובמבר 2012 עמד בראש משלחת הסיוע לנפגעי קריסת הקניון באקרה, גאנה. בנובמבר 2013 עמד בראש משלחת הסיוע לנפגעי טייפון האיאן בפיליפינים. ב-2014 מונה למפקד בה"ד 16 וביולי 2015 מונה למפקד מחוז מרכז של פיקוד העורף. באוגוסט 2016 נסגר המחוז ואוחד עם מחוז ירושלים ונקרא מחוז ירושלים והמרכז, ואל"ם סבטי מונה למפקדו. שירת בתפקיד עד אוקטובר 2017 ויצא לחופשת שחרור.
ביום העצמאות ב-2012 היה בין משיאי המשואות.
סבטי הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. נשוי לצפורה ארז-סבטי, אף היא קצינה בדרגת אלוף-משנה בפיקוד העורף, והם הורים לשניים.
אלפרד מנינגס
סר אלפרד ג'יימס מנינגס (באנגלית: Alfred James Munnings; 8 באוקטובר 1878 – 17 ביולי 1959) היה אביר המסדר הוויקטוריאני המלכותי, חבר האקדמיה המלכותית לאמנויות, נודע כאחד מטובי ציירי הסוסים באנגליה וכאויב נחרץ של המודרניזם.
נעוריו
מנינגס שויך לאסכולת ניולין בציור, ציוריו עסקו בסצנות כפריות וברבים מהם הוצגו סוסים, למשל בעת ציד או רכיבה.
צייר מלחמה
מנינגס התנדב לצבא אך נמצא בלתי כשיר כלוחם. ב-1917, בעת מלחמת העולם הראשונה הועסק בתפקיד אזרחי של משלוח עשרות אלפי סוסים קנדיים לצרפת, ולרוב - אל מותם. מאוחר יותר הוצב באחד ממאגרי הסוסים בחזית המערבית. כישרונו של מנינגס מיצב אותו כ"צייר מלחמה" של חטיבת הפרשים הקנדית, תחת פטרונותו של מקס אייטקן, לקראת סוף המלחמה.
במהלך המלחמה צייר סצנות רבות, בהן דיוקן רכוב של גנרל ג'ק סילי. מנינגס עבד על הקנבסים שלו במרחק כמה קילומטרים מקווי החזית הגרמניים. כשיחידתו של גנרל סילי נאלצה לסגת בחופזה, גילה מנינגס מהי התחושה כשנקלעים תחת אש תותחים..
גיס היערנות הקנדי הזמין את מנינגס ב-1918 לתור את מחנות העבודה שלהם בצרפת והוא הפיק רישומים וציורים בצבעי מים, ביניהם "סוסי עבודה, מנסרה ביער דרו". תפקיד זה של הסוסים היה קריטי אך לא מדווח מספיק. בפועל, המספוא לסוסים היה המצרך הגדול ביותר שמדינות מסוימות השיטו לחזית..
תערוכת "רשומות המלחמה הקנדיות" באקדמיה המלכותית לאחר המלחמה כללה ארבעים וחמישה מציוריו של מנינגס..
המשך הקריירה ומורשתו
מנינגס עוטר בתואר אבירות ב-1944. באותה שנה נבחר כנשיא האקדמיה המלכותית לאמנויות. תקופת נשיאותו זכורה בעיקר עקב נאום הפרידה שנשא ב-1949, בו תקף את המודרניזם. לשידור האזינו מיליוני מאזיני רדיו ה-BBC. מנינגס, שהיה כפי הנראה שתוי, טען כי מאטיס, סזאן ופיקאסו השחיתו את האמנות. הוא איזכר כי וינסטון צ'רצ'יל אמר לו פעם: "אלפרד, אם תפגוש את פיקאסו ברחוב, האם תצטרף אלי לבעוט ב... שלו?" ועל כך מנינגס ענה, לדבריו: "כן אדוני, אצטרף אליך."
הוא נפטר באחוזתו בכפר דדהם, אסקס ב-17 ביולי 1959. לאחר מותו הפכה אשתו את האחוזה למוזיאון ליצירותיו. רחוב בדדהם ופאב הכפר קרויים על שמו.
יצירות האמנות של מנינגס פופולריות מאוד בארצות הברית, בממלכה המאוחדת ואף בשאר העולם. במהלך חייו נקנו יצירותיו על ידי עשירי האספנים של תקופתו. הסכום הגבוה ביותר ששולם על יצירה של מנינגס (נכון ל-2007) היה 7,848,000 דולר על ציורו "הנסיך מאר האדום", ציור שמן על קנבס בגודל 60*40 אינץ', שצויר ב-1921, ומחירו הוערך בין 4 ל-6 מיליון דולר. מחיר זה עולה בהרבה על שיא המכירה הקודם שלו - $4,292,500, שהושג בכריסטי'ס בדצמבר 1999.
אוון אווגורה
אוון אווגורה (באנגלית: Evan Evagora; נולד ב-10 באוגוסט 1996) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כ"אלנור" בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: פיקארד".
ראשית חייו
אווגורה נולד במלבורן, הצעיר מבין שבעה ילדים שנולדו למארי וזריסטוס. הוריו נדדו שניהם לאוסטרליה: אמו, ממוצא מאורי מאיי קוק, מניו זילנד ואביו מקפריסין.
אווגורה גדל במלבורן, שם למד בתיכון קיו. תחומי העניין שלו בבית הספר כללו ספורט, במיוחד אגרוף ופוטבול אוסטרלי. הוא גם התעניין בתיאטרון וכתב מחזה בו השתתף במקום רוב מקמנוס.
אווגורה זכה באליפות המדינה באיגרוף, ושיחק במועדון הכדורגל פיצרוי בליגת הכדורגל החובבנית של מדינת ויקטוריה. אחרי הלימודים בילה שנה בטיולים ברחבי אירופה עם חברים. אווגורה למד בבית הספר לקולנוע בדרום מלבורן.
קריירה
בזמן שהיה בבית הספר לקולנוע אווגורה התגלה על ידי חברה המייצגת דוגמניות ושחקנים. הוא דיגמן, ומאוחר יותר עבר לסידני להתמקד במשחק ולאחר מכן ללוס אנג'לס.
אווגורה שיחק בסרט "אי האשליות", שהוקרן בבכורה בפברואר 2020.
אווגורה משחק בסדרה "מסע בין כוכבים: פיקארד", החל מהפרק הרביעי בעונה הראשונה. הוא האוסטרלי הראשון שהיה חבר צוות קבוע בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים".
הסנאט ימליץ ויאשר
הסנאט ימליץ ויאשר (באנגלית: Advise and Consent) הוא סרט קולנוע אמריקאי בבימויו של אוטו פרמינגר המבוסס על רב-מכר בשם זה מאת אלן דרורי משנת 1959 שזכה בפרס פוליצר ב-1960. תורגם לעברית ב-1960.
שם הספר והסרט נובע מהפרק השני של חוקת ארצות הברית שבה הנשיא מציע מועמדים, ורק "בעצת הסנאט ובהסכמתו" של הסנאט הוא יכול למנות שגרירים, שרים, שופטים בבית המשפט העליון של ארצות הברית ועוד שורה של משרות בכירות. על המועמדים להתייצב למול ועדת סנאטורים, להישבע, להציג את עצמם ולענות לשאלות חברי הוועדה.
התהליך הזה הוא לפעמים מורכב ומסובך וגורם להתנצחויות בין סנטורים עם הכפשות הדדיות וכן להתנגשות עם רצונו של הנשיא כשהסנאט מתנגד למועמד שהציע. בסרט אין הנשיא מוזכר בשמו, וכן המפלגות מופיעות רק בשם מפלגת הרוב ומפלגת המיעוט. הסרט עורר עניין רב בארצות הברית וחלק מהסצנות צולמו בבניין הקפיטול בוושינגטון. פרמינגר שיבץ בתפקיד קטן את ג'ין טירני שכיכבה בסרטו לאורה ב-1944, לאחר שנעדרה מהופעות מספר שנים בגלל הפרעה דו-קוטבית.
זה היה סרטו האחרון של צ'ארלס לוטון שמת כעבור שישה חודשים מסרטן הכליות.
השחקן ברג'ס מרדית' זכה בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר ב-National Board of Review, לשנת 1962.
אוטו פרמינגר היה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-1962.
תקציר העלילה
נשיא ארצות הברית (פרנצ'וט טון) נמצא בתקופה כהונה שנייה. הוא חולה ומבקש למנות את רוברט לפינגוול (הנרי פונדה) למזכיר המדינה של ארצות הברית כדי שימשיך את דרכו הפוליטית המתבטאת בפיוס כלפי העולם הקומוניסטי והקטנת ההוצאות הצבאיות כיוצא מכך.
הוא מטיל על מנהיג הרוב בסנאט, רוברט מנסון (וולטר פידג'ון) למנות את תת-הוועדה לשימוע וכן לדאוג שיהיה רוב בהצבעה בסנאט. מנסון ממנה את הסנטור בריגהם "בריג" אנדרסון (דון מארי) לתפקיד זה.
המתנגד הגדול ללפינגוול הוא הסנטור מדרום קרולינה, "סיב" קולי (צ'ארלס לוטון). החקירה בוועדה מתנהלת בסגנון הוועדות של סנטור ג'וזף מקארתי כשהנושא העיקרי הוא מדיניותו של לפינגוול לכיוון התקרבות ופיוס עם העולם הקומוניסטי. קולי מביא את רוברט גלמן (ברג'ס מרדית') כעד נגד לפינגוול. גלמן טוען שהכיר את לפינגוול כשנוכח בשיעורים שלו באוניברסיטת שיקגו וכי היה איתו ועם אדם נוסף בתא קומוניסטי בשם המחתרתי ג'יימס מורטון, שם התבטא לפינגוול שהקומוניזם ינצח בארצות הברית דרך כרסום איטי בשלטון. לפינגוול מצליח למוטט את עדותו של גלמן ומגלה שגלמן היה בסנטוריום לחולי נפש.