cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סוציולוגיה של הידע
זהות, גבולות והבדל
פייר בורדיה בחן כיצד הידע של קבוצות משפיע על מיקומן החברתי וכיצד כוח משפיע על הגדרתו של הידע כמרכזי או כשולי ולכן כאפקטיבי או לא. לצורך כך הוא השתמש במושגים של האביטוס, הון תרבותי ופרקטיקה כדי לתאר כיצד תחומי ידע שונים, ובעיקר זה האקדמי, נותנים בידי האדם או הקבוצה כלים המאפשרים להם לצבור משאבים חברתיים. סוציולוגים רבים בחנו כיצד ידע משמש להגדיר קבוצות כנבדלות אחת מהשנייה בדרכים שונות. שתיים מהדרכים המרכזיות הן פוסט־מודרניזם, הטוען כי כל הידע, שמשמש אותנו להגדיר קטגוריות חברתיות הוא מובנה חברתית, ואפיסטמולוגיה פמיניסטית, הבוחנת כיצד ידע חברתי מתעצב בדרכים שונות בהקשרים גבריים מול נשיים.
אריך פלגיבל
גנרל פריץ אריך פלגיבל (בגרמנית: Fritz Erich Fellgiebel; 4 באוקטובר 1886 – 4 בספטמבר 1944) היה מפקד חיל הקשר ויחידת ההאזנה ופענוח הצפנים של צבא גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. פלגיבל פיתח את הדוקטרינה ליצירת והפעלת יחידות האזנה בצבא מודרני בעל פיקוד ושליטה מבוסס קשר רדיו. הוא היה בין הקצינים השותפים לקשר העשרים ביולי נגד אדולף היטלר והוצא להורג לאחר כישלון הקשר.
תולדות חייו
נולד למשפחת בעלי אחוזות ממזרח לנהר האלבה, לא רחוק מברסלאו, למעמד השמרני שהיווה את חוט השדרה של הצבא הפרוסי. בגיל 18 התגייס לחיל הקשר כצוער ולמד לימודים טכניים במקביל להתמקצעות בפיקוד. במלחמת העולם הראשונה פיקד על יחידת רדיו במפקדת גיס הפרשים של גנרל גאורג פון דר מרוויץ. בחזית צרפת היה עד לכישלון מערך הרדיו וההצפנה הגרמני, כשל מערכתי שדרבן אותו כל חייו לשילוב הניידות והתוקפנות של חיל הפרשים עם יכולות הפיקוד והשליטה המודרניות מחד ואפשרות ההאזנה לאויב מאידך. במלחמת העולם הראשונה זכה לעיטורי צלב הברזל וצלב הכבוד.
במסגרת החשאית למחצה של הרייכסווהר של שנת העשרים פיתח יכולות האזנה ופיענוח. הוא שירת כקצין מטה וקצין מודיעין של גיס וכך הכיר מקרוב את צורכי הדרג המערכתי. עליית הנאצים לשלטון, הקמת הוורמאכט והזרמת התקציבים איפשרה לו להתקדם ולהתפתח. הוא היה אחד הקצינים הבודדים שהיה אהוד על היטלר והתקדם במהירות בסולם הדרגות. ב-1938 התמנה לדרגת אוברסט (אלוף-משנה) ובאותה שנה קודם לדרגת מאיור-גנרל (תת-אלוף) ומפקד חיל הקשר. באוגוסט 1940 מונה לגנרל חיל הקשר ( General der Nachrichtentruppe), תפקיד בדרגת אלוף-רב־אלוף, כפוף למפקד מטה הכללי של חילות היבשה (ה-OKH) גנרלאוברסט פרנץ הלדר.
הישגים מקצועיים
פלגיבל ערך רפורמה ביחידות ההאזנה והפענוח. הוא הפריד בין יחידת הצופן האסטרטגית שעסקה בפיענוח מתמטי של צפנים מורכבים וסיפקה מודיעין למשרד המלחמה ולמטה הכללי לבין יחידות למודיעין מערכתי (תחנות האזנה נייחות ופלוגות ניידות המסופחות למפקדות של ארמייה וקבוצת ארמיות) וטקטי (מחלקות האזנה כחלק מגדודי הקשר של הדיוויזיות) שעסקו בהאזנה לאויבי צבא היבשה, יצירת מודיעין רלוונטי והזרמת חומר גלם בלתי-מפוענח ליחידת הפענוח האסטרטגית (horchleitstel).
במהלך המלחמה הצליח מערך ההאזנה להשיג הישגים מודיעיניים רבי חשיבות וערך, בעיקר במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה ובמערכה במדבר המערבי.
התנגדות לנאציזם
כבר ב-1938 היה שותף לקשר יחד עם ארווין פון ויצלבן לכיבוש ברלין ערב ועידת מינכן והסרת היטלר והמפלגה הנאצית מהשלטון.
ביולי 1944 היה שותף ל"מבצע ולקיריה", קשר של קצינים שביקשו להציל את גרמניה על ידי התנקשות בחייו של היטלר. תפקידו של פלגיבל בתוכנית היה טכני - ניתוק כל אמצעי הקשר שחיברו את מוצב הפיקוד של היטלר "מאורת הזאב" לעולם, בד בבד עם הטמנת פצצה במקום על ידי קלאוס שנק פון שטאופנברג. למרות שניתק את קווי התקשורת הידועים לו, לא ניתק קו תקשורת סודי של האס אס שקישר את היטלר אל משרדו של יוזף גבלס.
פלגיבל נעצר מיד. הוא נשפט על ידי "בית הדין העממי" ונידון למוות ב-10 באוגוסט 1944. הוא הוצא להורג כשלושה שבועות מאוחר יותר בכלא פלצנזה בברלין.
בתרבות
בסרט מבצע ואלקירי גילם את דמותו השחקן אדי איזרד.
1927 במדע
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1927.
אסטרונומיה
אוסף צילומים של אדוארד ברנרד פורסם תחת הכותרת "האטלס המצולם של אזורים נבחרים בשביל החלב"
אנלי הרפז
ביוגרפיה
הרפז נולדה לשחקן שרגא הרפז, אחות לאודיל ואילור, שגם היא שחקנית.
הרפז גדלה והתחנכה ברעננה.
לאחר שירותה הצבאי למדה בבית הספר למשחק "בית צבי".
במהלך הקריירה שיחקה בהצגות תיאטרון, בסרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה שונות, בין היתר בהצגות "דירת הרווקים", "כובע מלא בגשם" ו"מחכות לכבודו", בסרטים "החוף הדרומי" (1998), "צומת וולקן" (1999) ו"מתנה משמיים" (2003). ובסדרות "זינזאנה", "הפוך" ו"לגעת באושר".
כמו כן הנחתה בערוץ הראשון את תוכנית המוזיקה "תוצרת הארץ".
הרפז נפטרה ב-13 במאי 2011 מסרטן השד בגיל 37 ונטמנה בבית העלמין של קיבוץ גבעת השלושה.
הרפז הותירה אחריה את בעלה השחקן יורם טולדנו ושני ילדים.
מסכת גיטין
מַסֶּכֶת גִּטִּין היא המסכת השישית בסדר נשים, שהוא הסדר השלישי במשנה, ויש בה תשעה פרקים.
המסכת עוסקת בעיקר באופן שבו נעשים הגרושין. ביהדות, גירושין מתבצעים כאשר איש נותן לאשתו שטר (המכונה "ספר כריתות" בלשון המקרא, או "גט" בלשון חכמים), שבו משחרר אותה מן הנישואים. כתיבת הגט ומסירתו הם חלק ממעשה הגירושין, ועל כן עוסקת המסכת גם בפרטים אלו.
המסכת כוללת גם כפרק וחצי (סוף הפרק הרביעי וכל הפרק החמישי) העוסקים בענייני "תיקון העולם" - גזרות ותקנות שמטרתן מניעת מכשולים ותקלות.
קבוצת אגדתות מפורסמת בגמרא שעל המסכת מכונה בשם "אגדות החורבן" ומספרת את סיפור חורבנם של ירושלים ובית המקדש.
בדפוס וילנה לתלמוד בבלי למסכת זו יש 89 דפים.
מיקומה של המסכת בסדר נשים
בנוסח המשנה לרמב"ם, המסכת מופיעה לאחר מסכת נדרים, ולפני מסכת סוטה. הרמב"ם מסביר סדר זה כך:
אולם סדר המסכתות המצוי הוא שהמסכת מופיעה אחרי מסכת סוטה, וזאת עקב הרצון שלא להפריד בין מסכתות נזיר לסוטה הקשורות זו לזו כמו שמבואר במסכת סוטה: "למה נסמכה פרשת נזיר שבתורה לפרשת סוטה? לומר לך שכל הרואה סוטה בקלקולה ידיר עצמו מן היין".
פרקי המסכת
במסכת זו 75 משניות.
פרדריק גורדון-סמית
פרדריק גורדון-סמית' (באנגלית: Frederic Gordon-Smith; 1886 -1967) היה שופט בריטי שעמד בראש בית המשפט העליון בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, ונשא בתואר "Chief Justice" (התואר המקביל בעברית של אותה תקופה - "זקן השופטים").
קורות חיים
בנובמבר 1941 נתמנה גורדון-סמית' לזקן השופטים בארץ ישראל והחל למלא תפקידו בינואר 1942. הימים היו ימי מלחמת העולם השנייה, כאשר מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט דעכו זה מכבר, וארץ ישראל עמדה בסכנת פלישה נאצית. ואמנם עיקר תשומת הלב בארץ ישראל הייתה מרוכזת באירועי המלחמה וסכנותיה. גם מאבק היישוב לעצמאות טרם החל וגברה ההתנדבות לצבא הבריטי. על רקע זה לא היו בארץ ישראל אירועים חריגים, ולא התנהלו משפטים שיצרו תקדימים מיוחדים. על כן נחשבת תקופת כהונתו של גורדון-סמית' כתקופה שלא השאירה רישומה בתולדות המשפט בארץ ישראל.
בחייו הפרטיים של גורדון-סמית' הוא חווה, במהלך תקופה זו, אירוע רב חשיבות, כאשר בסמוך לתחילת כהונתו כזקן השופטים הוענק לבנו, שהיה טייס בדרגת סגן משנה בזרוע האוויר של הצי הבריטי על גבי נושאת המטוסים ארק רויאל HMS Ark Royal (91) ולאחר מכן בחיל האוויר המלכותי במלטה, צלב השירות המצוין D.S.C.
גורדון-סמית' כיהן כזקן השופטים בארץ ישראל עד לחודש ינואר 1944, עת פרש מהתפקיד וחזר לאנגליה. בתפקידו הציבורי האחרון היה יושב ראש הוועדה לשירותים ציבוריים בבריטניה בשנים 1950–1952.
פרדריק גורדון-סמית' נפטר בשנת 1967.
מיתולוגיה מצרית
מיתולוגיה מצרית היא אסופת הסיפורים הדתיים של מצרים העתיקה בתקופה הטרום-מונותאיסטית. הסיפורים נוצרו במהלך תקופה ארוכה של כשלושת אלפים שנים. לכן הם כוללים פרטים סותרים, מסרים כפולים ומערכת סבוכה למדי של אמונות ומנהגים. כמו רוב מיתוסי העולם, גם הסיפורים המצריים מגוללים את קורותיהם של אלים ויצורים על-טבעיים שונים.
ייחודה של המיתולוגיה המצרית
המיתולוגיה המצרית שונה ממיתולוגיות אחרות בשתי נקודות עיקריות שהן:
התרבות המצרית העתיקה התרכזה סביב המוות והמתים. למצרים היו מנהגי לוויה, חניטה וקבורה מפוארים וייחודיים. במיתולוגיה המצרית ניתן למצוא כמה אלים הקשורים למוות, לקברים, לחניטה, ולעולם המתים.
מיתוס בריאת העולם
לפי מיתוס בריאת העולם כפי שהוא מופיע במיתולוגיה המצרית, בראשית היו נו. נו היה החושך ששרר לפני היווצרות הזמן. מתוך החושך יצר האל אתום את עצמו בעזרת שימוש במחשבותיו ובכוח רצונו הטהור. הוא לא היה גבר ולא אישה, אלא גבעה בשם בנבן, והייתה לו עין מיוחדת הרואה הכול והיכולה לשוטט בכל רחבי היקום. בגרסה אחרת הופיע האל אתום על הגבעה, ובגרסאות אחרות של המיתוס הפציע האל מתוך פרח החבצלת שבראש הגבעה. לאחר בריאתו חש אתום בודד. הוא חבר אל הצל שלו כדי לברוא ילד וילדה מרוק ומהזרע שלו. הילד והילדה שנולדו היו שו ותפנות. (בגרסאות מאוחרות של פרשת הבריאה, האל הראשון שברא את עצמו היה דווקא רע אל השמש. האל אתום-רע היה מיזוג פולחני של שניהם).
שו הפך לאל האוויר ותפנות הייתה לאלת הערפל והלחות. אביהם הטיל עליהם להפוך את הכאוס והחושך לעקרונות, חוקים, סדר ויציבות. שו ותפנות הפרידו בין האור ובין החושך. הסדר שהם יצרו קיבל צורת נוצה קלילה וטהורה, שהפכה לאלת הסדר מאע'ת. שו ותפנות יצרו גם אלים נוספים: גב אל האדמה ונות אלת השמים.
בתחילה נועדו גב ונות להיות מחוברים זה לזה, אך בשם מעת' – הסדר והצדק בעולם – הם נאלצו להיפרד כדי למלא את תפקידם ואת ייעודם. כדי להפריד ביניהם דחף שו, אל האוויר, את נות מעלה אל השמים. שם היא נשארה מתוחה מעל גב אחיה ובן זוגה. נות בראה את הגשם וגב ברא צמחים. מדי לילה, לפני הזריחה ילדה נות את אל השמש רע. כאשר עלה היום, עקבה אם השמים נות אחר השמש במסלולה עד שרע מת בתוך פיה בשקיעה. באופן דומה, נות גם בולעת את הכוכבים בבוקר ויולדת אותם שוב בערב.
לבסוף בראו שו ותפנות את האלים המלכותיים המצריים, שנולדו תחת עץ השיטה: איזיס מלכת החיים והפריון, חתחור אלת היופי האהבה והמוזיקה, אוסיריס שליט המתים, סת אל הרשע, תחות אל החוכמה, ונפתיס אלת הנהר. איזיס ואוסיריס הולידו את הורוס (אם כי השם הורוס מתייחס גם לאל אחר, עתיק יותר מששת האלים המלכותיים).
מיתוס בריאת האדם
לפי מיתוס בריאת האדם המופיע במיתולוגיה המצרית, יצאו שו ותפנות לטיול ואיבדו את דרכם. אביהם אתום שדאג להם, שלח את עינו רואת-הכל כדי לחפש אחריהם. כששבו הביתה, התרגש אתום והחל לבכות משמחה. דמעותיו שטפטפו על האדמה, הפכו לאדם הראשון. על פי המיתולוגיה המצרית בריאת האדם תורמת למאעת', הסדר שנקבע לעולם.
רשימת אלי מצרים
המצרים האמינו בכ-2,000 אלים, לא כולם בעלי אותה חשיבות וחלקם מקומיים. החשובים בהם מפורטים להלן.
היפוך אוכלוסייה
היפוך אוכלוסייה (או היפוך אוכלוסין) הוא מונח המגיע מתחום פיזיקת הלייזרים, המתאר מצב של מערכת שבו האכלוס של רמת אנרגיה מעוררת גבוה יותר מאכלוס רמת היסוד. מצב כזה הוא תנאי הכרחי לאופן פעולתו של הלייזר, שכן במצב כזה ניתן ליצור הגברה של אור העובר דרך המערכת. באופן טבעי (כלומר במצבים של שיווי משקל תרמודינמי), האכלוס של מצב מעורר יהיה תמיד קטן יותר מאכלוס רמת היסוד, ולכן כדי להגיע למצב כזה יש להוציא את המערכת משיווי משקל.
הגברה של אור
פעולת הלייזר מבוססת על התופעה של פליטה מאולצת שבה כאשר פוטון פוגע באטום הנמצא במצב מעורר. אם לפוטון הפוגע יש אנרגיה השווה להפרש האנרגיה בין שתי הרמות, אז הפוטון גורם לאטום לקרוס לרמה הנמוכה יותר ולפלוט פוטון נוסף בעל אותה אנרגיה כמו הפוטון הפוגע. את התהליך הזה ניתן לראות כתהליך שבו הפוטון הפוגע מוכפל: מפוטון אחד מקבלים שניים. התהליך המתחרה נקרא תהליך הבליעה: אם הפוטון פוגע באטום שנמצא ברמת היסוד אז הוא ייבלע על ידי האטום (ויביא את האטום אל הרמה המעוררת). לכן, על-מנת שתהיה הגברה של אור, יש צורך בכך שרוב האטומים יהיו במצב מעורר.
שיווי משקל תרמודינמי
במערכת הנמצאת בשווי משקל תרמודינמי, האנרגיות של החלקיקים מתפלגות לפי התפלגות בולצמן. ההסתברות לאנרגיה E_i נתונה על ידי: המשמעות היא שככל שרמת האנרגיה נמוכה יותר, יותר חלקיקים יימצאו בה ברגע נתון. ניתן לומר זאת באופן הבא: ככל שרמת האנרגיה נמוכה יותר, כך היא מאוכלסת יותר. באטום שבו יש שתי רמות (two level system), האכלוס המקסימלי של הרמה העליונה מתקבל כאשר הטמפרטורה אין-סופית והוא חצי. מכאן שלא ניתן להגיע למצב שבו הרמה המעוררת מאוכלסת יותר כאשר המערכת נמצאת בשיווי משקל תרמודינמי, ולכן יצירה של מצב כזה נקראת "היפוך אוכלוסייה".
שאיבה
מערכת תרמודינמית תמיד רוצה להגיע למצב של שיווי משקל (במקרה זה על ידי פליטה ספונטנית), ולכן על מנת לייצר מצב של היפוך אוכלוסייה, ועל מנת לשמר מצב זה יש צורך לערער את המערכת באופן קבוע, ופעולה זאת נקראת "שאיבה"(אנגלית: pumping). בשביל שאיבה יש צורך להזרים אנרגיה לתוך המערכת, וישנן מספר שיטות לעשות זאת כגון: בנוסף, בשביל להגיע להיפוך אוכלוסייה יש למצוא דרך, סכמה, שבה האנרגיה הנכנסת תביא את המערכת אל המצב המעורר. ישנן מספר סכמות כאלו המתבססות על מערכות עם 3 או 4 רמות אנרגיה, וכן על רמות אנרגיה מטסטביליות.
קלפטוקרטיה
קלפטוקרטיה (ביוונית: κλεπτοκρατία  - שלטון הגנבים.  κλέπτης  "קלפטיס" - גנב, κράτος "קרטוס" - שלטון) היא מאפיין של שחיתות שלטונית, המתאר ממשלה עם מנהיגים מושחתים (קלפטוקרטים) המשתמשים בכוחם לנצל את האנשים ואת המשאבים הטבעיים של הטריטוריה שלהם כדי להרחיב את העושר האישי שלהם ואת הכוח הפוליטי. בדרך כלל מערכת זו כוללת מעילה בכספי ציבור על חשבון האוכלוסייה הרחבה. ממשל המאופיין בקלפטוקרטיה לעיתים אף לא טורח להסתיר את התנהלותו חסרת התקינות.
מאפיינים
קלפטוקרטיה קשורה לרוב בדיקטטורה, אוליגרכיה, ממשל צבאי ושיטות ממשל אחרות של שלטון אבסולוטי ונפוטיזם, שהן שיטות ממשל שאינן מאפשרות פיקוח על מוסדות השלטון.
קלפטוקרטיה נפוצה במיוחד במדינות מתפתחות שכלכלותיהן מבוססות על יצוא של משאבים טבעיים. הכנסות היצוא פועלות כמעין דמי שכירות קבועים אשר קל יותר לנצל מבלי לגרום להקטנת ההכנסות.
קלפטוקרטיה במדינות מתפתחות
מחקר של אוניברסיטת קליפורניה בדק את מאפייניהן של מדינות מתפתחות רבות הסובלות תחת שלטון של קלפטוקרטים, אשר הנהיגו מדיניות כלכלית מאוד לא יעילה, תוך הפקעת העושר הציבורי כדי להשתמש בו לתועלתם או לתועלת בני בריתם.
החוקרים העלו במחקרם כי הצלחת הקלפטוקרטים נשענת, בין השאר, על יכולתם להשתמש באסטרטגיית 'הפרד ומשול', שמתאפשרת בזכות חולשתם של מוקדי הכוח הנוספים בחברות אלה, כדוגמת בכירים בתקשורת או במשטרה. כדי להדיח קלפטוקרט, לרוב נדרש שיתוף פעולה רחב של גורמים שונים בחברה, אך את שיתוף הפעולה הזה עלולה ההנהגה לרוקן מתוכן מראש, על ידי הטלת שיעורי מס מוגזמים על כל אזרח שמסכן את השלטון, ולחלק את הרווחים מחדש לגורמים העלולים לשתף פעולה עם אותו אזרח מורד. השלטון שואף לשמר בכל עת מעין שיווי משקל שבו כולם מנוצלים, ואף אחד לא מאיים על השלטון. אם שיווי המשקל מופר, פועל השלטון על ידי איומים והפעלת כוח כדי להשיב את הסדר על כנו.
מדיניות קלפטוקרטית נפוצה יותר כאשר קיימת עזרה כספית מגורמים חיצוניים כמו מדינות או ארגונים, או רווחים קבועים ממשאבי טבע, אשר מספקים לשליטים אמצעים משמעותיים לקנות בהם את תמיכתם של המתנגדים הפוטנציאלים של השלטון.
גורם נוסף אשר מגביר את הסיכוי לקלפטוקרטיה הוא כאשר קבוצות האופוזיציה חלשות; כאשר הפריון הממוצע במשק נמוך; וכאשר יש אי-שוויון כלכלי גדול יותר (כי כאשר ישנם מוקדים רבים של כוח, קשה יותר לקנות את תמיכת כולם).
שיתופי פעולה בין מדינות קלפטוקרטיות
בספרה של שרה צ'אייס: "גנבי המדינה: מדוע שחיתות מאיימת על הביטחון הגלובלי", היא סוקרת לעומק מספר מדינות בעלות מאפיינים קלפטוקרטים, ומציגה רשת קשרים חוצת-מדינות שקיימת בין המדינות הנגועות בקלפטוקרטיה, כדי לשמר באופן הדדי את המאפיינים והאינטרסים של השלטון.
דוגמאות שמספקת צ'אייס הן למשל תפקודו של הסקטור הבנקאי של מולדובה כחלק מהרשת הקלפטוקרטית של רוסיה, אשר לכאורה מספק שירותי הלבנת כספים בהיקף של מיליארדים בשנה. כמו כן, האינטרסים העסקיים הטורקיים מוטמעים עמוק באזרבייג'ן, ורשתות ממשלתיות-עסקיות באמריקה המרכזית פועלות בשיתוף פעולה סבוך במיוחד כדי ליצור מצב ששוק החשמל במדינות המקומיות יישאר רווחי ללא הפסקה, למרות הפרות רבות של תקנות איכות הסביבה.
מסקנתה של צ'אייס מין המחקר שלה, הוא שאי אפשר לפעול במגזרים כלכליים הנשלט על ידי רשתות קלפטוקרטיות - למשל, במקומות כמו אזרבייג'ן, הפיליפינים, קזחסטן או טורקיה - מבלי להסתבך ברשת. משמעות הדבר היא קבלת טובות הנאה - כגון מחירי רצפה על קרקעות או שירותים, השגת היתרים שאינם נגישים לציבור הרחב, השתתפות בהלבנת הון, שוחד, או כולם גם יחד.
השפעות
ההשפעות של משטר או ממשלה הנגועים בקלפטוקרטיה הן בדרך כלל שליליות בכל הנוגע לרווחת כלכלת המדינה, ענייני המדינה וזכויות האזרח. ממשל קלפטוקרטי בדרך כלל הורס את הסיכויים של השקעות זרות, ובאופן דרסטי מחליש את השוק המקומי ואת הסחר חוצה הגבולות.
ממשלים קלפטוקרטיים נוטים להשתמש לרעה בכספי מיסים שהיו עשויים להיות מיועדים למוצרים ציבוריים כגון בניית בתי חולים, בתי ספר, כבישים, פארקים - הם גורמים להשפעות שליליות נוספות על איכות חייהם של אזרחים.
האוליגרכיה הבלתי רשמית הנובעת מאליטה קלפטוקרטית מחלישה את הדמוקרטיה בארצם, או כל פורמט פוליטי אחר העשוי לאיים על שלטונם.
סבטלנה אלילויבה
סבטלנה אלילויבה (נולדה בשם סבטלנה יוסיפובנה סטלינה ,בגאורגית: სვეტლანა ალილუევა ,ברוסית: Светлана Иосифовна Сталина; 28 בפברואר 1926 – 22 בנובמבר 2011) הייתה סופרת רוסייה, הצעירה מבין ילדיו של מנהיג ברית המועצות יוסיף סטלין. אזרחית ארצות הברית משנת 1967.
ילדות
סבטלנה נולדה במוסקבה ב-1926, הצעירה משני ילדיהם של סטלין מרעייתו השנייה, נדיה אלילויבה. אחיה הבכור ואסילי נעצר אחרי מות אביו, הוגלה לקזאן ושם נפטר ב-1962. לסטלין היה בן נוסף מאשתו הראשונה, ושמו יאקוב. הוא נפל בשבי הגרמני ביולי 1941 ונהרג במחנה השבויים זקסנהאוזן.
כרוב ילדי בכירי המשטר בברית המועצות, חונכה סבטלנה על ידי מטפלת ורק לעיתים נדירות ראתה את הוריה. אף על פי כן, היו לה זכרונות חמים מיחסיה דווקא עם אביה הרודן האכזר. אמה התאבדה ב־9 בנובמבר 1932, כאשר סבטלנה הייתה בת שש. נסיבות מותה הוכחשו ונתלו בסיבוך רפואי כלשהו, ולא היו ידועות למרבית סובביה. בתקופה זו היא הועברה להשגחה של שומר הראש של אביה, ניקולאי ולאסיק.
במהלך ילדותה נעצרו ונעלמו מחייה מרבית קרובי משפחתה האהובים במצוותו של אביה - מן הסתם מתוך פחד שתתגלה האמת אודות מותה של אשתו. היא למדה על נסיבות מותה של אמה -ירייה באקדח אל תוך החזה שלה - מקריאה בעיתונות בשפה האנגלית בה שלטה בתקופה שבה הידרדרות היחסים בין ברית המועצות לארצות המערב עדיין לא הגיעה לשיאה.
בגרות
בגיל 16 אלילויבה הייתה, ככל הנראה, בקשר עם מפיק סרטים יהודי, ושמו אלכסיי קפלר. הוא היה אז כבן ארבעים. סבורים כי בין השניים התנהל רומן והוא נפסק לאחר שקפלר נשלח, בהוראתו של סטלין, למחנה עבודה של גולאג סמוך לחוג הארקטי. בשלב זה החלה סבטלנה לחשוד באביה כגורם לאומללותם של סובביה ושל יתר בני עמה.
כעבור שנה התאהבה בסטודנט מאוניברסיטת מוסקבה, גריגורי מורוזוב, גם הוא יהודי - למורת רוחו של אביה, שחשפה את התחלת העידן האנטישמי בהתנהלותו של סטלין. השניים נישאו ובשנת 1945 נולד להם בן, יוסיף. הם התגרשו בשנת 1947. יוסיף היה לקרדיולוג נודע; הוא נפטר בשנת 2008.
בשנת 1963 פגשה במוסקבה קומוניסט הודי בשם ברנג'ש סינג. השניים ניהלו מערכת יחסים בעיר סוצ'י שלחוף הים השחור. בשנת 1965 חזר סינג למוסקבה כדי לעבוד בתור מתורגמן; הוא מת ב־1966. אלילויבה נסעה להודו ופיזרה את אפרו בנהר    הגנגס. היא נשארה עם משפחתו של סינג בהודו קרוב לשנה.
ב־8 במרץ 1967, הופיעה אליליובה במפתיע בשגרירות האמריקאית בניו דלהי ובקשה מקלט מדיני. מהודו הוברחה לשווייץ ושהתה שם זמן קצר עקב החשש של ממשל ארצות הברית מהסתבכות דיפלומטית עם הממשלה הסובייטית, שעמדה לחגוג ציון יובל למהפכה הרוסית. בהמשך עברה לארצות הברית ופרסמה את האוטוביוגרפיה שלה, "עשרים מכתבים לידיד" (הספר תורגם לעברית על ידי ישעיה לויט ויצא לאור בשנת 1967 בהוצאת עדי). הספר הפך לרב-מכר וגרף רווחים נאים, זאת לאחר שגרסה פיראטית שלו יצאה לאור בהמשכים במגזין שטרן בגרמניה. על פי דרישת הקג"ב הוקיעו אותה ילדיה בפומבי ומאותו זמן נותקו יחסיה עמם למשך שנים.
בתקופתה הראשונה בארצות הברית, בשנת 1968, יצרה ידידות עמוקה עם לואיס פישר, סובייטולוג להוט, שלא היה מוכן להעביר את היחסים למתכונת רומנטית כפי שביקשה, והקשר נותק מצידה בזעם ואף במידה מסוימת של אלימות.
בשנת 1969 הוזמנה לבקר ב"אחוזת טלייסין", אחוזתו הנודעת של האדריכל הידוע פרנק לויד רייט באריזונה, שנוהלה על ידי אלמנתו, שהיא ילידת מונטנגרו. שם הכירה את ווסלי פיטרס, שהתאלמן עשרים וארבע שנים קודם לכן בתאונת דרכים שבה איבד את אשתו ובתו.
שלושה שבועות בלבד לאחר הגעתה של סבטלנה לטלייסין, התחברה והתחתנה עם ווסלי פיטרס. מנהלת האחוזה ניהלה את חיי תושביה בעריצות שהזכירה לאלילויבה את אביה. היא כתבה לג'ורג' קינן, איש מחלקת המדינה של ארצות הברית שליווה חלק מדרכה באמריקה: "עכשיו בארץ הדמוקרטית והחופשית ביותר בעולם נחתה "ממלכה מונטונגרית קטנה" עם "חצר וחצרנים מסורים, כמו במגוריו של אבי בקונצבו". אלילויבה התגוררה בטלייסין פחות משנתיים. ב-1972 עזבה עם בתה, לאחר ששילמה את חובותיו של פיטרס ובכך כמעט כילתה את כספה. לאחר שנים ספורות נפרדו על רקע אדישותו כלפיה.
בגיל ארבעים הייתה סבטלנה אלילויבה אם חד הורית עניה לבתה, אולגה פיטרס. עיקר עניינה היה להעניק חינוך טוב לבתה. מכאן התפתחה מסכת של נדודים בין דירות ומדינות שונות בארצות הברית עקב תחושה מתמדת שהיא לא נמצאת במקום הנכון.
ב־1982 היגרה אלילויבה לקיימברידג' שבאנגליה. וב־1984 חזרה לברית המועצות יחד עם בתה בגלל געגועיה לילדיה, שהקשר איתם חודש. היא קיבלה מחדש את אזרחותה, והקג"ב ניצל את חזרתה למטרות תעמולה נגד ארצות המערב. אחר כשנה עברה להתגורר     בטביליסי שבגאורגיה. המפגש עם ילדיה ושאר בני משפחתה לא צלח. ב־1986 חזרה לארצות הברית, ובשנות ה־90 עברה לבריסטול שבאנגליה.
חוויית חייה המרכזית, שעליה התלוננה פעמים רבות, הייתה שזהותה כבתו של סטלין לא אפשרה לה בשום מקום לבנות לעצמה זהות משלה.
סבטלנה נפטרה ב־22 בנובמבר 2011 לאחר מאבק במחלת הסרטן.
סוקס
סוקס (15 במרץ 1989 – 20 בפברואר 2009) היה החתול של משפחתו של נשיא ארצות הברית ה-42, ביל קלינטון, בתקופת נשיאותו. סוקס נקרא כך בשל הכתמים הלבנים המופיעים בקצות רגליו השחורות, המזכירים בצורתם גרביים (באנגלית: Socks).
ביוגרפיה
סוקס אומץ בשנת 1991 על ידי צ'לסי קלינטון, בתו של ביל קלינטון, כאשר הוא קפץ לזרועותיה בזמן שיצאה משיעור הפסנתר הפרטי שלה. באותם רגעים שיחק סוקס עם אחותו, מידנייט, שאומצה בסופו של דבר על ידי משפחה אחרת.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1992 נבחר ביל קלינטון לנשיא ארצות הברית, ובשנת 1993 עבר עם משפחתו ועם סוקס לבית הלבן. באותה עת סוקס היה חיית המחמד היחידה של משפחת קלינטון. סוקס התלווה פעמים רבות למשפחת קלינטון כשביקרו ילדים בבתי ספר ובבתי חולים.
בשנת 1997 אימצה משפחת קלינטון את באדי, כלב מגזע לברדור רטריבר. בעקבות זאת, מרבית תשומת הלב שהוענקה לסוקס נגזלה ממנו לטובת באדי. מאז הפך באדי לשנוא נפשו של סוקס. הילרי קלינטון, הגברת הראשונה של ארצות הברית, אמרה כי. ביל קלינטון, בהתייחסו ליחסים העכורים בין סוקס לבאדי, אמר כי.
לאחר שביל קלינטון הוחלף בבית הלבן על ידי ג'ורג' ווקר בוש בינואר 2001, עזב סוקס את הבית הלבן, ועבר להתגורר אצל בטי קורי, מזכירתו של ביל קלינטון. באדי נשאר בבעלותה של משפחת קלינטון, עד אשר נדרס על ידי מכונית בתאונת דרכים בשנת 2002.
סוקס הומת המתת חסד בשנת 2009, לאחר שסבל מסרטן זמן רב.
בתרבות
סוקס כיכב בספר סוקס היקר, באדי היקר - מכתבי ילדים לחיות המחמד הנשיאותיות שנכתב על ידי הילרי קלינטון, ופורסם בשנת 1998. הספר כלל 50 מכתבים שנכתבו על ידי ילדים לסוקס ולבאדי, וכמו כן 80 תמונות שלהם.
בנק מסד
בנק מסד הוא בנק ישראלי. הבנק נוסד כאגודת אשראי בשם מסד חברה הדדית להלוואות וחסכונות בע"מ ב-1929 על ידי הסתדרות המורים העבריים בא"י וחבריה. האגודה הוקמה בדומה לקופות "הלוואה וחיסכון" בזמנן, כחברה הדדית עבור המורים, במטרה לאפשר לחבריה לקבל הלוואות בתנאים נוחים.
בעקבות מותו של מנכ"ל מסד ב-1977 וחשדות שהתעוררו (ולא הוכחו) בנוגע לאי-סדרים בבנק, התעורר חשש ליציבותו. בנק הפועלים הסכים בפעולת בזק לערוב לכל התחייבויות מסד, ומאוחר יותר רכש את גרעין השליטה באגודה, כחלק ממהלך רכישת בנקים קטנים, והוקם בנק מסד החדש. החלק שלא נמכר לבנק הפועלים עבר לבעלות חברת "מסד אחזקות" וחברי האגודה המקורית הפכו לבעלי מניות בחברה החדשה.
בניין ההנהלה של הבנק שכן, לפני שעבר לרמת גן, בשדרות רוטשילד 80, על שטחו של בניין התיאטרון הארץ ישראלי. משרדי ההנהלה החדשים שוכנים במתחם הבורסה ברמת גן ברחוב אבא הלל 12.
ב-2008 רכש הבנק הבינלאומי את מניות הפועלים, כתוצאה מכניסת בנק הפועלים לתחום הייעוץ הפיננסי. בשנה זאת קיבל הבנק אישור על היותו חבר בורסה.
לבנק מסד 21 סניפים ושלוחות ברחבי הארץ.
אל-איתיחאד
אל-איתיחאד (בערבית: الاتحاد) היא מילה בשפה הערבית שפירושה "האיחוד".
המעבדה לחקר המאדים
הרובר קיוריוסיטי של משימת MSL כבד פי חמישה מכלי הרכב הרובוטיים הקודמים ספיריט ואופרטוניטי מתוכנית מארס רובר, ונושא מטען ייעודי הגדול פי עשרה מהם. הרובר תוכנן לפעול במשך שנת מאדים אחת לפחות (686 ימים של כדור הארץ), תוך סריקת שטח רחב יותר מכל רכב רובוטי (רובר) אחר שנשלח אי פעם למאדים.
הרובר הוא חלק מהתוכנית לחקר מאדים של נאס"א, תוכנית בלתי מאוישת ארוכת טווח, המופעלת על ידי המעבדה להנעה סילונית והמכון הטכנולוגי של קליפורניה עבור נאס"א. ה-MSL היא גם חלק מתוכנית פלאגשיפ של נאס"א שעלותה הכוללת היא כ-2.3 מיליארד דולר.
מטרות ויעדים
למשימת MSL יש ארבע מטרות: לקבוע האם חיים יכלו להתקיים על מאדים אי פעם, לאפיין את האקלים על מאדים, לאפיין את גאולוגיית מאדים ולהוות הכנה לנחיתות מאוישות על מאדים. כדי להשלים מטרות אלו, ל-MSL ישנם שמונה יעדים מדעיים:
היסטוריה
באפריל 2008 דווח כי התוכנית עולה 235 מיליון דולר, 24% יותר מהמתוכנן, וכדי לפצות על כך נאס"א תהיה עלולה לקצץ בתוכניות אחרות לחקר מאדים. באוקטובר 2008, ה-MSL התקרב ל-30% יותר מהסכום המתוכנן. בנובמבר 2008 הפיתוח למעשה הסתיים, רוב החומרה והתוכנה של ה-MSL הושלמו והחלו לעבור בדיקות ומבחנים. ב-3 בדצמבר 2008, הודיעה נאס"א כי שיגור MSL נדחה לסתיו 2011 בגלל מבחנים לקויים. הסיבות הטכניות והתקציביות שעמדו מאחורי הדחייה הוסברו בפגישה במשרדי הנהלת נאס"א בינואר 2009.
בסוף יוני 2010 טכנאי הרובר הוסיפו לו את מערכות הגלגלים, הדומות מאוד לאלו ששימשו את המארס רובר והמארס פאת'פיינדר. הטכנאים והמהנדסים החלו לבחון את מערכות הגלגלים, שישמשו גם ככני נחיתה עבור הרובר שלא כמו קודמיו (המארס רובר והמארס פאת'פיינדר).
ב-6 באוגוסט 2012, 8:33 לפי שעון ישראל, נחת הרובר על פני המאדים ותמונה ראשונה התקבלה ממנו לאחר 3 דקות.
ממדים
אורכו של קיוריוסיטי הוא שלושה מטרים ומשקלו 900 ק"ג, 80 מתוכם כלים מדעיים. לשם השוואה, אורך הרוברים מתוכנית מארס רובר היה 1.57 מטרים ומשקלם היה 174 ק"ג, 6.8 מתוכם כלים מדעיים.
מהירות
הרובר יוכל לטפס על אבנים בגובה 75 ס"מ ומהירותו המקסימלית תהיה כ-90 מטרים בשעה במצב ניהוג אוטומטי, אך המהירות הממוצעת המשוערת תהיה כ-30 מטרים לשעה בגלל תוואי שטח קשים, בעיות ראות ועוד. קיוריוסיטי תוכנן לעבור מרחק של לפחות 19 ק"מ במהלך שנת המאדים של משימתו.
מקורות אנרגיה
קיוריוסיטי מקבל אנרגיה מגנרטור רדיואיזוטופי תרמואלקטרי (RTG), ששימש בהצלחה את נחתות הוויקינג ב-1976. מערכת חשמל רדיוסטופית מפיקה חשמל מפרוק טבעי של פלוטוניום-238, שהוא איזוטופ לא-בקיע של הפלוטוניום. החום שנוצר כתוצאה מפירוק האיזוטופ מומר לאנרגיה חשמלית שמשמשת את הרובר לאורך כל העונות, ביום, בלילה ובמהלך סופות חול ואבק. החום שנוצר ישמש את הרובר גם לחימום מערכותיו.
הגנרטור שמשמש את קיוריוסיטי הוא חדשני מסוגו, מיוצר על ידי בואינג ונקרא Multi-Mission Radioisotope Thermoelectric Generator או בקיצור MMRTG. ה-MMRTG יספק לרובר 125 ואט בתחילת המשימה ו-100 ואט אחרי מינימום 14 שנה. קיוריוסיטי מפיק 2.5 קילוואט-שעה ליום לעומת המארס רובר שהפיק 0.6 קילוואט-שעה ליום.
מערכות חימום
הטמפרטורה באזורי הפעולה המתוכננים של הרובר נעה בין 30°C ל-127°C- (פלוס 30 עד מינוס 127 צלזיוס). מערכת החימום של הקיוריוסיטי, שנקראת בקיצור HRS, מעבירה נוזל חם לאורך צנרת של 60 מטרים בגוף קיוריוסיטי כדי שרכיבים רגישים לקור וחום יוכלו לפעול בטמפרטורה הרצויה. חום מושג גם באמצעות חום הרכיבים עצמם, וחום שנוצר מהגנרטור. למערכת יש אפשרות גם לקרר אם יהיה צורך בכך.
מחשבים
על הרובר ישנם שני מחשבים בשם RCE המכילים זיכרון מוגן מפני קרינה הבאה מהחלל ומפני מחזורי כיבוי. כל זיכרון של המחשב כולל 256 kB של EEPROM, עוד 256 MB של DRAM ו-2 GB של זיכרון פלאש. לשם השוואה, למארס רובר היו 3 MB של EEPROM, ו-128 MB של DRAM ו-256 MB זיכרון פלאש.
מחשב ה-RCE משתמש במעבד IBM RAD750, יורשו של ה-RAD6000 ששימש את המארס רובר. ה-RAD750 מסוגל ל-400 MIPS לעומת ה-RAD6000 המסוגל רק ל-35 MIPS.
לרובר יש מערכת מדידה אינרציאלית, המספקת מידע על מיקום הרובר, מידע המשמש לניווט. מחשבי הרובר מנטרים את עצמם באופן רציף כדי לשמור על הרובר מבצעי ולווסת את טמפרטורת הרובר. פעילויות שונות, כמו צילום תמונות, נהיגה והפעלת המיכשור המדעי, מבוצעות על ידי פקודות המגיעות מצוות הרובר בכדור הארץ. במקרה של בעיה במחשב הראשי, המחשב המשני יכנס לפעולה.
משגר
ה-MSL שוגר מנמל החלל קייפ קנוורל על גבי משגר אטלס 5 המסופק על ידי ULA. המשגר זהה למשגר ששימש לשיגורם של המקפת לסקר מאדים והניו הוריזונס.
מיקרוביולוגיה
מִיקְרוֹבִּיוֹלוֹגִיָה (מיוונית: "μῑκρος" - מיקרוס, קטן; "βίος" - ביוס, חיים; ו-"-λογία" - לוגיה, סיומת המשמשת בשמות מדעיים רבים) היא תחום בביולוגיה, העוסק במבנה ובתפקוד של מיקרואורגניזמים - יצורים שכדי לראותם יש להשתמש במיקרוסקופ.
המעבדה לחקר המאדים
מערכת הנחיתה
הנחתת מסה כבדה על מאדים היא אתגר מסובך. כשהאטמוספירה של פלנטה צפופה מדי, מערכת נחיתה בעלת רקטות האטה בלבד היא מערכת קשה מאד לייצוב, בגלל שזמני התגובה לחיווי של הכיוון והמהירות, ועוצמת התגובה של הרקטות עלולים להוציא את המערכת ממצב של טיסה יציבה; ספציפית, צפיפות האטמוספירה של מאדים גדולה מכדי לאפשר האטה יציבה. מאידך, האטמוספירה של הפלנטה דלילה מכדי שיהיה אפשר להשתמש בחיכוך האטמוספירי ובמצנחים בלבד. המארס רוברים והמארס פאת'פיינדר השתמשו בכריות אוויר כדי לספוג את עוצמת הנחיתה, אך קיוריוסיטי גדול מידי מכדי להשתמש בטכניקה זו. על כן, נדרשה מערכת המשלבת מצנחים עם רקטות האטה, בשלבים שונים של הגישה לנחיתה.
"קיוריוסיטי" ירד לקרקע מאדים באמצעות מערכת נחיתה חדשנית ובעלת דיוק נחיתה גבוה בשם EDL, שהנחיתה אותו בתוך אליפסה של 20X7 ק"מ מאתר הנחיתה (לעומת המארס רובר, שמערכת הנחיתה שלו הייתה בעלת יכולת דיוק בנחיתה באליפסה של 20 × 150 ק"מ).
מיקרוביולוגיה
קיימים שלושה סוגי מיקרואורגניזמים: ארכאונים (Archaea), איקריוטים וחיידקים, הנבדלים בצורתם, בגודלם ובדרך חייהם. בנוסף לחקר מיקרואורגניזמים, התחום עוסק בחקר נגיפים, וירואידים, שהם חלקיקים מיקרוסקופיים חסרי תאים ואינם מקיימים את ההגדרה המלאה של המושג אורגניזם. אך המיקרוביולוגיה חוקרת את כל היצורים הקטנים שלא ניתן לראותם בעין בלתי מזוינת גם אם אינם אורגניזמים.
המעבדה לחקר המאדים
מערכת הנחיתה
מערכת הנחיתה של ה-MSL מורכבת מארבעה שלבים, וכל שלב מהווה מערכת בפני עצמה.
חדירה מונחית לאטמוספירה
הרובר נמצא, במצב מכונס, בתוך ה"אירושל" - מגן, הכולל מגן אחורי ומגן חום, המגינים עליו במהלך המסע למאדים והחדירה לאטמוספירה. מגן החום, שקוטרו 4.5 מטרים (מגן החום הגדול ביותר שיוטס בחלל עד כה), יאט את הרובר ממהירות של כשישה ק"מ לשנייה למהירות של כמאך 2, אז פתיחת המצנח אפשרית. מערכת ההנחיה ששמשה את הרובר לדיוק בנחיתה היא מערכת דומה לזאת ששימשה את חלליות אפולו בחזרתם לכדור הארץ. המצנח נפרש בגובה של כ-10 ק"מ ובמהירות של כ-470 מטרים לשנייה.
מיקרוביולוגיה
במיקרוביולוגיה קיימים מספר תתי-תחומים עיקריים: תורת החיידקים (בקטריולוגיה), תורת הנגיפים (וירולוגיה), תורת הפטריות (מיקולוגיה), תורת הטפילים (פרזיטולוגיה) ותורת האצות (פיקולוגיה).
המעבדה לחקר המאדים
הנמכה מוצנחת
כששלב החדירה לאטמוספירה הסתיים, והכמוסה הואטה למהירות של כמאך 2, בגובה של כ-10 ק"מ מפני הקרקע, נפרש מצנח בעל היכולת לשרוד במהירויות על-קוליות, ששימש גם את המארס פאת'פיינדר והמארס רובר.
מיקרוביולוגיה
סוגי מיקרואורגניזמים
המחקר האנטומי של סוגים שונים של מיקרואורגניזמים מסווג אותם לשלוש קבוצות גדולות: הפרוקריוטיים (בעלי תא חסר גרעין), האיקריוטיים (בעלי תא עם גרעין) והווירוסים, שהם מיקרואורגניזמים ללא יכולת התרבות עצמית התלויים במאכסן משתי הקבוצות הראשונות לצורך התרבותם.
הפרוקריוטיים מחולקים מבחינה טקסונומית לשתי על-ממלכות: האיקריוטים היא על-ממלכה בפני עצמה וכוללת מגוון גדלים של אורגניזמים מבין שלוש העל-ממלכות, החל מחד תאיים ועד לרב תאיים. המיקרוביולוגיה, כאמור, עוסקת רק ביצורים הקטנים ולכן עוסקת בחד תאיים כדוגמת: אנליזות גנטיות הוכיחו שארכאונים שונים מחיידקים באותה מידה שהם שונים מאיקריוטים מבחינה פילוגנטית.
המעבדה לחקר המאדים
הנמכה מוצנחת
ממרץ עד אפריל 2009 עבר המצנח בדיקות במנהרת הרוח הגדולה ביותר בעולם שנמצאת במרכז המחקר איימס ונמצא כשיר. אורכו של המצנח הוא 50 מטרים וקוטרו 16 מטרים. המצנח יכול להיפתח ולפעול במהירות של 2.2 מאך וליצור עד ל-289 ניוטון של גרר באטמוספירת מאדים.
מיקרוביולוגיה
הפרוקריוטים
הפרוקריוטים הם אורגניזמים שבתא שלהם אין גרעין. את הפרוקריוטים נהוג לשייך לשני טקסונים:
המעבדה לחקר המאדים
הנמכה ממונעת
בגובה של כ-1.8 ק"מ מעל פני מאדים, כשהכמוסה נעה במהירות של כ-100 מטרים לשנייה, הרובר ושלב ההנמכה הממונע משתחררים מהכמוסה. שלב ההנמכה הממונעת הוא שלב המורכב מעל הרובר בעל שמונה מנועים רקטיים הפועלים על הידרזין. המנועים פותחו על בסיס מנועי הנחיתה של נחתות הוויקינג ויכולים להפיק דחף של עד 3.1 קילו-ניוטון כל אחד. תוך כדי ההנמכה הממונעת, הרובר פרש את גלגליו והשלב הבא, ה-Sky Crane הוריד את הרובר בעזרת כבלים אל פני הקרקע.
Sky Crane (עגורן שמיים)
מערכת ה-Sky Crane הנמיכה את הרובר והביאה אותו ל"נחיתה רכה" על אדמת מאדים. הרובר הונמך באמצעות שלוש רתמות וכבל "טבורי" המעביר מידע מהרובר לשלב הממונע. בגובה של כ-7.5 מטרים מעל פני הקרקע השלב הממונע הגיע למהירות אפס והרובר מציב את רגליו על הקרקע. אחרי שתי שניות שבהם מוודא הרובר כי נחת על קרקע מוצקה ובטוחה, הוא מפעיל נפצים קטנים המשחררים אותו מהרתמות והכבל המחברים אותו אל השלב הממונע. לאחר מכן השלב הממונע מיד מטפס שוב לאוויר ומתרחק מהרובר ככל האפשר עד להתרסקותו בקרקע.
מיקרוביולוגיה
האיקריוטים
בניגוד לפרוקריוטים, לאיקריוטים יש גרעין שסביבו יש קרום המשמש כממברנה (מפריד בין סביבת הגרעין לסביבה שמחוץ לגרעין). הקרום וכן שלד התא גורמים לאיקריוטים להיות גדולים מהפרוקריוטים. את האיקריוטים נהוג לחלק למספר ממלכות:
המעבדה לחקר המאדים
אתר הנחיתה
אתר הנחיתה, מכתש גייל, נבחר על ידי מנהלי נאס"א בעזרת מומחים שעבדו על הפרויקט. בתוך המכתש ישנו הר בשם אאוליס מונס (או הר שארפ), עשוי משכבות אבנים, המתנשא לגובה של כ-4.8 ק"מ מרצפת המכתש, שאותו ה-MSL מתוכנן לחקור. אתר הנחיתה (האזור המוקף בצהוב בתמונה) הוא אזור שטוח בתוך המכתש, הנמצא לפני ההר. אזור הנחיתה הוא אליפטי, אורכו 20 ק"מ ורוחבו כ-25 ק"מ. קוטרו של מכתש גייל כולו הוא 154 ק"מ.
אתר הנחיתה מכיל אבנים ואדמה שנשטפו מקירות המכתש, והמדענים יקבלו הזדמנות לבחון את הסלעים המרכיבים את האזור. אתר הנחיתה מכיל גם אבנים בעלי צפיפות גבוהה מאוד וצבע בהיר מאוד; אבנים מסוג זה עוד לא נבחנו במאדים. האזור עשוי להיות חופו של אגם עתיק, וזו תהיה ככל הנראה מטרתה הראשונה של המשימה, לבחון את האזור לקיומם של מולקולות אורגניות.
מיקרוביולוגיה
גודל המיקרואורגניזם
כפי שהוזכר בהתחלה, המיקרואורגניזמים קטנים בגודלם:
המעבדה לחקר המאדים
פעילות על פני המאדים
ב-20 באוגוסט 2012 פרסמה נאס"א תמונות ראשונות של ניסוי שערכה המעבדה הניידת "קיוריוסיטי" על פני מאדים. הניסוי נמשך כעשר שניות במהלכן שיגרה המעבדה קרני לייזר בעוצמה של 14 מיליג'אול כלפי סלע בגודל אגרוף, שנמצא במרחק שלושה מטר ממנה. מטרת הניסוי העיקרית הייתה תרגול השימוש בלייזר לצורך מחקר החומרים שבסלע (שמכונה "קורוניישן") והרכבם הכימי. הניסוי צולם באמצעות מצלמת מעבדת הכימיה "ChemCam".
אירועים משמעותיים בפעילות הרובר "קיוריוסיטי":
מיקרוביולוגיה
מחקרים במיקרוביולוגיה
במרוצת השנים מחקרים במיקרוביולוגיה הניבו מספר פיתוחים חשובים אשר תרמו לאנושות לשיפור אורך החיים וכן להבנת מאפיינים שונים של האורגניזם.
פסטור
תהליך שהומצא באמצע המאה ה-19 על ידי לואי פסטר וקלוד ברנאר ונועד לצמצם משמעותית את מספר המיקרואורגניזמים (לרוב חיידקים ופטריות) מנוזלים, על מנת להאריך את חיי המדף של הנוזל מבלי לפגוע בערך התזונתי שלו. התהליך מתחיל מחימום הקוטל כמות ניכרת של המיקרואורגניזמים ואז קירור הנוזל לטמפרטורה נמוכה המונעת התרבות של האורגניזם ששרד את החימום. מאחורי התהליך עומד הרעיון שככל שיהיו פחות מיקרואורגניזמים בנוזל, כך יתעכב ויתארך משך הזמן שבו הנוזל אינו מתקלקל ואינו מזיק לבריאות.
עיקור וחיטוי
תהליכי העיקור (סטריליזציה, בלעז) נועדו להרוג את כל המיקרואורגניזמים הקיימים. החיטוי קוטל מיקרואורגניזמים באמצעים כימיים. שני התהליכים משמשים בתעשייה וברפואה למניעת זיהומים. התהליכים האלה מבוצעים על מיקרואורגניזמים מחוץ לגוף האדם.
פיתוח אנטיביוטיקה
אנטיביוטיקה היא קבוצת תרכובות אורגניות הגורמות למותם או להפסקת גדילתם של חיידקים. רוב האנטיביוטיקות מיוצרות באופן טבעי על ידי פטריות, חיידקים ויצורים אחרים. האנטיביוטיקות שנעשה בהן שימוש רפואי בדרך-כלל אינן מזיקות לבעלי חיים ולבני אדם, ולכן נעשה בהן שימוש נרחב ביותר כתרופות. ישנם חומרים קוטלי חיידקים ממקור פטרייתי שהם רעילים בני אדם ובעלי חיים. האנטיביוטיקה הראשונה, הפניצילין, התגלתה בשנת 1928 על ידי אלכסנדר פלמינג שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ביחד עם ארנסט בוריס צ'יין שדיווח ב-1940 על שימוש בחומר שהתגלה לריפוי ויחד עם הוארד פלורי שדיווח על זנים עמידים באותה שנה. גילוי זה גרם לחקר ופיתוח סוגים נוספים של אנטיביוטיקה ולשיפור של אנטיביוטיקות קיימות כדי שיתנו מענה למגוון גדול יותר של פתוגנים.
מיפוי גנום חיידקי
מיפוי הגנום של חיידקים משמש להבנת אופן הפעולה של החיידק ומאפשר למצוא תרופה או דרך טיפול לאנשים שנדבקו באותו חיידק. מיפוי גנום שלם ראשון נעשה על החיידק Haemophilus influenzae. שיטות שנמצאו והומצאו לטובת מיפוי זה, עזרו לאחר מכן בפרויקט הגנום האנושי.
שמורת כרמיה
שמורת כרמיה היא שמורת טבע בישראל במישור החוף הדרומי מדרום לקיבוץ כרמיה.
תיאור השומרה
השמורה כוללת בוסתנים נטושים הכוללים חורבות, תעלות השקיה, בארות מים ובריכות אגירה.
היסטוריה
המלצה להכרזה על השמורה בשטח של כ-500 דונם נתקבלה במועצת הגנים הלאומיים ושמורות הטבע באמצע 1965. דיון על השמורה בוועדת התכנון בתחילת יולי 1965 נדחה בגלל התנגדות של קיבוץ כרמיה שרצתה לוודא שלא מדובר בשטח הניתן לעיבוד חקלאי. הודעה על הפקדת תוכנית השמורה התפרסמה במרץ 1967 והודעה על אישור התכנית התפרסמה בינואר 1968. שמורת כרמיה הוכרזה כשמורה ב-18 בדצמבר 1969. שטח השמורה עמד בעת הכרזתה על כ-410 דונם.
אבידוס (מצרים)
אֶבּידוֹס (בערבית: أبيدوس; ביוונית: Αβυδος; בקופטית: Ebot) היא אחת הערים העתיקות ביותר במצרים העליונה, הנמצאת כ-11 קילומטרים מהנילוס. אבידוס הייתה בירתו של הנום השמיני במצרים. השם המצרי לנום ולבירתו היה אבדג'ו (3bdw, ראה כתב הירוגליפי משמאל), "גבעת הסמל", בה ראשו הקדוש של אוסיריס השתמר. היוונים קראו למקום אבידוס, כשמה של העיר היוונית הקרויה באותו השם. שמה הערבי המודרני של העיר הוא אל-ערבה אל מדפונה (בערבית: العربة المدفونة).
בעיר העתיקה באבידוס שכנו מקדשים עתיקים רבים, ביניהם גם הנקרופוליס המלכותי, בו נקברו המלכים הקדמונים. קברים אלו הפכו לאתרי קבורה מפורסמים, ובזמנים מאוחרים יותר המקום הפך לאתר קבורה מבוקש, מה שגרם לגדילת חשיבותה של העיר, ולהפיכתה למרכז פולחן.
כיום, אבידוס ידועה בעיקר בזכות מקדש הזיכרון לפרעה סתי הראשון, בה נמצאת הקדשה שנקראת רשימת המלכים מאבידוס, רשימה כרונולוגית המראה כרטושים של רבים ממלכי השושלת הפרעונית, מהראשון שבהם, נערמר/מנס, עד לרעמסס הראשון, אביו של סתי. המקדש הגדול האמיתי והעיר העתיקה קבורים ברובם תחת העיר החדשה, מצפון למקדשו של סתי.
בחפירות ארכאולוגיות באבידוס נמצאה לראשונה משפחת כלים ייחודית מתקופת השושלת הראשונה שנתנה למשפחה את שמה והנקראים כלי אבידוס. על קירות מקדש אוסיריס נמצאו כתובות פיניקיות רבות, חרוטות ומשוחות בצבע. חלקם היו תיירים מערי פיניקיה, כפי שמעיד מוצאם.
טבליות אבידוס
טבליות שנהב קטנות ובהן סימנים צרובים המתוארכים לשנת 3320 לפני הספירה, שלוש מאות שנה לפני הופעת השושלת המצרית הראשונה, הנחשבים לשלב הקדום של התפתחות הכתב טרם התבססות הממלכות. הטבליות מבטאות בעיקר שמות של מקומות, אתרים ואנשים פרטיים. הרישום הזה אינו מחקה את השפה המדוברת ואינו מנסה לבטא משפטים בנויים אלא מתרכז בביטוי מילים בודדות בשיטת הרבוס.
אימרה פטקו
אימרה פטקו (במקור ברקוביץ', בהונגרית: Patkó Imre; גיומנדרד, 12 בפברואר 1922 – בודפשט, 19 באפריל 1983) היה עיתונאי וסופר יהודי-הונגרי, אספן אמנות.
ביוגרפיה
אימרה ברקוביץ' נולד במשפחה יהודית של שבעה ילדים כבנם של הקמעונאי אדולף ברקוביץ' (1877–1945) ושל פאולה שוורץ (1884–1945) הוא השיג את התואר שלו בהיסטוריה באוניברסיטת פאזמאן פטר (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). במהלך מלחמת העולם השנייה נלקח לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא נמלט עם חבריו אל הכוחות הסובייטים. הוריו גורשו למחנות ריכוז, שם קיפחו את חייהם. מסוף שנות הארבעים, היה עיתונאי-חניך ועבד בעיתונים שונים. מ-1950 עבד ביומון סבאד נפ (Szabad Nép), מ-1952 ברדיו ההונגרי. אחרי 1956 במגזין המפעל של גנץ כעורך. בשנים 1956–1957 היה ראש המחלקה לשידורי חוץ של הרדיו ההונגרי ואחר כך הצטרף לשירות העיתונות הזרה של סוכנות הידיעות ההונגרית, שם מילא את תפקיד סגן מנהל האגף הראשי למדיניות חוץ. בשנים 1963–1964 היה כתב בבייג'ינג ואחר כך מ-1964 הכתב הלונדוני של היומון החשוב נפסבדשאג (Népszabadság). משנת 1967 היה סגן ראש טור מדיניות החוץ של העיתון ומשנת 1970 ערך את מוסף יום ראשון. הוא היה העורך הראשי של כתב העת "הסקירה הבינלאומית" (Nemzetközi Szemle) בין השנים 1970–1974 ואחר כך מ-1979 עד מותו. בשנים 1974–1979 עבד בשגרירות הונגריה בפריז. כאספן אמנות עסק גם באמנות הונגרית בת זמנו. האוסף שלו, שייסד בשנת 1957, הועבר לעיר גיור על פי צוואתו על ידי משפחתו בשנת 1984, ומוצג כתערוכת קבע שם מאז 1986.
פרנזי
פרנזי (באנגלית: Frenzy) הוא סרט מתח שביים אלפרד היצ'קוק בשנת 1972. הסרט נחשב לאחת מפסגות יצירתו של הבמאי הנודע ולסרטו הגדול האחרון. הסרט זכה להצלחה מסחרית ואמנותית ניכרת, לאחר הכשלונות היחסיים של שני סרטיו הקודמים של היצ'קוק, "טופז" ו"המסך הקרוע". כמו רבים מסרטיו המפורסמים של היצ'קוק, עוסקת עלילתו של פרנזי באדם חף מפשע החשוד בסדרה של רציחות סדרתיות שלא ביצע. הסרט, שמתרחש בלונדון וצולם בה, מסמל גם את שובו של היצ'קוק לאנגליה מולדתו, לאחר שנים של עשייה ובימוי בארצות הברית. סצנות רבות בסרט צולמו בשכונת קובנט גארדן, שם עבד אביו של היצ'קוק כסוחר בשוק, ובה גדל היצ'קוק עצמו.
התייחסויות ופרשנויות
בספר הראיונות שערך הבמאי הצרפתי הנודע פרנסואה טריפו עם היצ'קוק הוא כותב על הסרט:
"בלונדון של ימינו חונק סוטה מין נשים בעזרת עניבה. בדקה החמש עשרה מגלה לנו היצ'קוק את זהותו של הרוצח, שאיתו ערכנו הכרות בסצנה השנייה של הסיפור. גבר אחר, שאנו עוקבים אחרי הקורות אותו, מואשם במעשי הרצח, נתפס, נעצר ומורשע; אנו מביטים בו במשך שעה וחצי, כשהוא נאבק כאותו זבוב שנלכד ברשת קורי עכביש. פרנזי הוא שילוב של שני סוגי סרטים: הסרטים שבהם היצ'קוק מזמין אותנו לעקוב אחר מסלולו של רוצח: צל של ספק, פחד במה, אליבי ופסיכו; וכן של הסרטים שבהם הוא מתאר את ייסוריו של אדם נרדף חף מפשע: 39 המדרגות, אני מודה, נאשם ומזימות בינלאומיות. בפרנזי אנו מוצאים שוב את העולם ההיצ'קוקי המסוגר כחלום בלהות, שבו הדמויות מכירות זו את זו: הרוצח, האדם החף מפשע, הקורבנות, העדים. זה עולם המצומצם למינימום ההכרחי, שבו כל פטפוט בחנות או במסעדה נוגע בדיוק לרציחות שבהן מדובר, עולם שכולו עשוי צירופי מקרים שיטתיים כל כך, עד שהם חופפים אלה לאלה אופקית ואנכית: פרנזי מציג לנו תמונה של מעין תשבץ שהרצח הוא נושאו."
בהמשך מוסיף טריפו ומציין:
"עם פרנזי ויתר היצ'קוק לראשונה על הגיבורות הזוהרות והמתוחכמות, שהטיפוסית מביניהן הייתה גרייס קלי - לטובת נשים מחיי היומיום, שנבחרו בהצלחה מרובה: ברברה לי-האנט, אנה מאסי, ויויאן מרצ'נט ובילי וייטלו. הן הביאו איתן ריאליזם חדש ליצירתו של היצ'קוק, חיזקו את נופך הפרשיה הפלילית, הוסיפו אמינות ואפילו חספוס לאותו סיפור מקברי חדש, שנעדר כל רגש. הליהוק הגברי היה מוצלח פחות. ארשת פניו של החף מפשע שחושדים בו לשווא (ג'ון פינץ') ביטאה בעיקר מעין זעף אגואיסטי, ואהדתו של הקהל לא הייתה נתונה לו. באשר לרשע (בוב רסק), הוא היה קליל מכדי להפחיד את הצופים. אף על פי כן, פרנזי היה אפוף קסם, ככל הנראה משום שהיצ'קוק צילם אותו - אחרי הסיוט של טופז - במצב של אופוריה. הוא עמד לחגוג חמישים שנות עשייה קולנועית, וכשהוא מלווה באלמה, הציב את מצלמתו בקובנט גרדן שבלונדון העממית ושוקקת החיים של ימי עלומיהם."
יאדוב
יאדוב (בפולנית: Jadów; ביידיש: יאַדאָוו) הוא כפר במחוז וולומין שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
יאדוב נזכר לראשונה במאה ה-15, עת היה בבעלות משפחת האצילים זמויסקי. בחלוקת פולין נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1815 נכלל בשטח פולין הקונגרסאית.
יהודי יאדוב
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר, חובת ענידת סרט זרוע וחובת ביצוע עבודות כפייה. בד בבד, מונה ביישוב יודנרט בראשות גדליה פינקלמן.
בסתיו 1940 רוכזו יהודי הכפר בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בו, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה. ביוני 1941 הגיע מספר יושבי הגטו ל-2,787 איש. מעת לעת רצחו הגרמנים יהודים מהגטו שניסו להבריח אליו מזון. באוגוסט 1942 הובאו לגטו שביישוב כמה מאות צוענים, ואלו נרצחו בידי הגרמנים תוך זמן קצר.
ב-22 בספטמבר 1942 בוצעה בגטו שביישוב אקציית חיסול, בה נורו כ-800 יהודים במקום, וכל היתר שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
ברנאר מקלרבו
ברנאר מקלרבו, הידוע גם כברנרדוס הקדוש (1090 – 21 באוגוסט 1153), היה איש דת קתולי צרפתי, אב מנזר ותאולוג נוצרי חשוב. הוא נחשב לקדוש בכנסייה הקתולית ובכנסייה האנגליקנית, וכן מוכר על ידי הקתולים משנת 1830 כ"מורה כנסייה". המייסד העיקרי של מסדר הנזירים הציסטרציאנים ואחד הדוחפים העיקריים לחיזוק מסדר אבירי היכל שלמה.
שנותיו הראשונות
ברנאר נולד בפונטן-לס-דיז'ון, על יד דיז'ון שבחבל בורגונדיה (בורגון) שבצרפת, בזמנו דוכסות בורגונדיה. אביו, אביר בשם טסלין, נהרג במסע צלב. אמו אלת (אדלהיד), בתו של אציל מבית מון-בר שהייתה ידועה באדיקותה, מתה כאשר ברנאר היה עדיין ילד.
ברנאר היה חולני מכדי להיות איש צבא, ומות אמו הוביל אותו אל הכנסייה. רצונו להיעשות לנזיר נתקל בהתנגדות מצד קרובי משפחה, והם שלחו אותו ללמוד בשאלון על מנת לקבל תפקיד כנסייתי גבוה יותר. אף על פי כן, רצונו של ברנאר להיות נזיר לא פחת, וכאשר החליט להצטרף לקהילה של רובר ממולם בסיטו בשנת 1108, הוא לקח עמו את אחיו ורבים מקרוביו וחבריו.
ברנאר כנזיר
הקהילה הקטנה של בנדיקטינים שהאמינו ברפורמה, שכמעט והוכחדה בשל מחסור בחברים חדשים, התעוררה לחיים בזכות כניסתם של כשלושים גברים צעירים מהמשפחות הטובות ביותר בסביבה. אחרים הלכו בעקבותיהם, והקהילה גדלה כה מהר שתוך זמן קצר יכלה לשלוח שלוחות למקומות אחרים. אחד מהמנזרים הקטנים הללו היה קלרבו, שנוסד בשנת 1115 על אדמות שנתן הרוזן איג מטרואה. ברנאר מונה לאב מנזר זה.
על פי האמנה החדשה של המסדר הציסטריני, קלרבו היה למנזר העיקרי, ולו חמישה ענפים. קלרבו נעשה למנזר החשוב ביותר למסדר, בשל הפרסום וההשפעה של ברנאר.
תכונותיו הנזיריות של ברנאר, העינויים העצמיים שלו וכוחו כמטיף ודרשן עשוהו מפורסם. עולי רגל רבים הגיעו לקלרבו בעקבות השפעתו, וחולים רבים הגיעו על מנת שירפא אותם במגעו. בתוך זמן קצר ברנאר, שהתכוון להקדיש את חייו לעבודה במנזר, נמשך לתוך אירועי העולם הגדול. כאשר האפיפיור הונוריוס השני נבחר בשנת 1124, ברנאר כבר נחשב לאחד מבכירי אנשי הכנסייה בצרפת - באחד הדיונים החשובים בהם השתתף, ביקשו שליחי האפיפיור את עצתו.
פועלו במסדר אבירי היכל שלמה
בשנת 1128 הוזמן בידי הקרדינל מתיה מאלבנו לסינוד של טרואה, שם חיכה לו תפקיד חשוב בהקמת המסדר הטמפלרי החדש, שמקובל כי הוא כתב את חוקיו. עד אז נאסר על נזירים להילחם בטענה ששפיכות דמים נוגדת את עקרונות הברית החדשה. ברנאר מצא דרך לעקוף את האיסור וטען כי גם ישו עצמו נלחם כשהיה צורך בכך. בדרך זו הוסר המחסום והתאפשרה הקמת המסדר הטמפלרי שנזיריו היו גם אבירים לוחמים.
בשנה שלאחר מכן, בסינוד של שאלון-על-המארן, הוא סיים את המשבר שנבע מהאשמות שהובאו כנגד אנרי, בישוף ורדן, על ידי כך ששכנע את הבישוף לפרוש. עם זאת, חשיבותו של ברנאר באירופה החלה בעיקר עם מותו של האפיפיור הונוריוס השני (בשנת 1130), והבחירות המפוקפקות שבאו לאחר מכן. בסינוד שכינס לואי השמן באפריל באותה שנה, טען ברנאר בהצלחה בעד האפיפיור אינוקנטיוס השני כנגד מתחרהו אנקלטוס השני, ומרגע זה נעשה לתומך המשפיע ביותר של אפיפיור זה. בעוד אנקלטוס ישב ברומא ושלט בה, אינוקנטיוס נתמך על ידי צרפת, אנגליה, ספרד וגרמניה, ונסע ממקום למקום כשברנאר מימינו. האפיפיור אף התגורר בקלרבו עצמה, למרות מבניה הצנועים ולאחר מכן נסע עם ברנאר להתדיין עם לותאר השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בלייז'.
פועלו באיטליה
בשנת 1133 פתח הקיסר במסעו הראשון לרומא, וברנאר עצמו שהה באיטליה בזמן זה, תוך שהוא מנסה לשכנע את אנשי ג'נובה להשלים עם אנשי פיזה, מכיוון שהאפיפיור "שלו" היה צריך את תמיכת שניהם. הוא ליווה את אינוקנטיוס לרומא ודחה הצעות לפתוח במשא ומתן עם אנקלטוס. לותאר הוכתר בכנסיית סט. פטרוס, וברנאר לא יכול היה לעזור לאפיפיור אינוקנטיוס עקב ריב עם בית הוהנשטאופן. ברנאר שוב בא לעזרתו, ובאביב 1135 נסע לבמברגר ושכנע את פרידריך הוהנשטאופן להיכנע בפני הקיסר. ביוני חזר לאיטליה ולקח חלק חשוב במועצה של פיזה, שם החרימו את אנקלטוס. בצפון איטליה ההשפעה של דרשותיו ואישיותו הייתה עצומה. אפילו מילאנו הגאה נכנעה לפניו ולפני הקיסר והאפיפיור שלו, וניסתה לשכנע את ברנאר לעמוד בראש סט. אמברוס, הקתדרלה הגדולה של מילאנו.
אנקלטוס מת ב-25 בינואר 1138, וב-13 במרץ נבחר הקרדינל גרגוריוס ליורשו, ולקח את השם ויקטור. בחירה זו הייתה ניצחונו של ברנאר, ופרי השפעתו האישית. הקרע בכנסייה נרפא, והוא יכול היה לחזור ולשבת בשקט במנזרו בקרלבו.
חזרתו לקלרבו
קלרבו עצמה השתנתה בינתיים - למרות התנגדותו של ברנאר שהעדיף את פשטותם של המבנים הישנים, הפכה קלרבו למקום מפואר יותר כיאה למנזר שהטיל את צלו על רומא עצמה. את גודל השפעתו של ברנאר ניתן לראות מתוצאת המאבק בינו לבין פייר אבלר. מבחינת כוחו האינטלקטואלי והדיאלקטי של אבלר, ברנאר לא היה יכול לעמוד מולו, אך בכל זאת אבלר ירא מפניו ומילתו של ברנר הספיקה לגרום לרומא לפסול את אבלר.
תוצאה נוספת של פרסומו של ברנאר הייתה הגידול במסדר הציסטריאני. בין 1130 ל-1145 נוסדו או הצטרפו ממסדרים אחרים 83 מנזרים, ביניהם שלושה באנגליה ואחד באירלנד. בשנת 1145 נזיר ציסטריאני, שפעם היה חבר בקלרבו, נבחר לאפיפיור אאוגניוס השלישי. בחירה זו הייתה ניצחון למסדר, והעולם הנוצרי ראה זאת כניצחון של ברנאר כעצמו.
לאחר שריפא את הקרע בכנסייה, נקרא ברנאר לתקוף את הכפירה. ביוני 1145, בהזמנתו של הקרדינל אלבריק מאוסטיה, ברנאר נסע לדרום, ודרשותיו עזרו לעצור את הכפירה לזמן מה, בעיקר בחבל לנגדוק. בין הנאומים החשובים היה נאום בורפיי. חשובה בהרבה הייתה פעילותו בשנה שלאחר מכן, כשהטיף למסע צלב שני על פי דרישת האפיפיור. ההשפעה של בקשתו הייתה יוצאת דופן - המלך לואי השביעי ומלכתו אלינור מאקוויטניה נטלו את הצלב (מעשה שביטא הסכמה לצאת למסע), יחד עם רבים אחרים מכל שכבות העם. ברנאר המשיך לנסוע בכל רחבי צרפת הצפונית וגרם בכל מקום להתרגשות עצומה. הוא שכנע את קונראד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, להצטרף למסע. תוצאות המסע היו מכה לברנאר, שכן הוא נחל כישלון חרוץ, אולם הוא תלה את הכישלון בחטאיהם של נושאי הצלב.
במהלך מסע התעמולה למסע הצלב השני, בערי הריין נערכה גם הטפה לרצח יהודים. אנשי כנסייה ומדינה בכירים פנו אל ברנארד מקלרבו, הן כאחראי לתעמולת מסע הצלב והן כבעל סמכות בעולם הנוצרי, לפעול להגנת היהודים, והמקורות העבריים אכן מביעות הערכה למניעים הדתיים שהניעו אותו לצאת להגנתם.
שנותיו המאוחרות
מסיבה כלשהי, כנראה בגלל הקנאה בו מצד הקרדינלים או בשל פגיעה בכבוד עקב כישלון מסע הצלב, השפעתו של ברנאר החלה לדעוך. במועצה שבה השתתף בריימס, שהתקיפה תאולוג מסוים וטענה כי הוא כופר, טענותיו של ברנאר לא נשמעו באותה עוצמה כמו פעם.
לאחר שהגיעו החדשות על כישלון מסע הצלב, נעשה ניסיון להציל אותו על ידי ארגון עוד מסע. בהזמנתו של סוגריוס, אב המנזר בזיליקת סן-דני, ועתה מנהיגה למעשה של צרפת, ברנאר השתתף בפגישה שזומנה למטרה זו. הוא עצמו נבחר להנהיג את המסע הנוסף, בתמיכתו של האפיפיור. אך בגילו הדבר לא התאפשר מבחינה פיזית ובריאותית למשימה זו, והנזירים הציסטריאנים הצילו אותו כשמנעו בעדו מלהשתתף בה. ברנאר כבר היה זקן, שבור מתהפוכות הגורל ומעבודה בלתי פוסקת, ונעצב מאיבוד כמה מחבריו הקרובים. אף על פי כן, האנרגיה האינטלקטואלית שלו נותרה כשהיתה. הוא המשיך להתעניין בצורה פעילה בעניינים כנסייתיים, ויצירתו האחרונה לא הראתה סימנים של חולשה.