cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבצר הוואסאונג
הספר על הקמת המבצר
הספר "הוואסאונג סונגיוק אויגווה" ( Hwaseong Seongyeok Uigwe, 화성 성역 우이 궤) נכתב בין יולי לספטמבר 1801 מטעם המלך ג'ונגג'ו. בספר רוכזו כל הרשומות הקיימות ליצירה שלמה. בנוסף לתוכניות בנייה מפורטות לכל המצודה, מכיל הספר גם תיעוד מפורט מאוד של עבודות בודדות בשלבי הבנייה השונים. הספר גם מספק מידע על החומרים בהם נעשה שימוש ומתאר את טכניקות הבנייה בהן נעשה שימוש. מידע על העלויות ולוח זמנים מפורט של הפרויקט וכן מידע על האנשים המעורבים בבנייה. הרסטורציה הנאמנה למקור והבנייה מחדש של מבנים בודדים לא היו אפשריים ללא "הוואסאונג סונגיוק אויגווה".
בסוף המאה ה-19, תיעוד הבניין נשלח לצרפת על ידי שליח צרפתי. הונג ג'ונג-וו הקוריאני, הסטודנט הראשון של ארצו בצרפת, תרגם את העבודה לצרפתית. לדוגמה, דיפלומטים צרפתים ב בפריז הצליחו להשתמש בעבודה זו כדי ללמוד את השפה הקוריאנית.
המבנה
המבצר מורכב מ-44 מבנים בודדים, חומה באורך של 5.7 קילומטרים ובגובה של עד 7 מטרים ו-4 מבנים עם שערים שאפשרו גישה לחלק הישן של הוואסאונג מכל ארבעת הכיוונים. באותה תקופה המערכת הותאמה לצרכים הנוכחיים מבחינת טכנולוגיית הנשק. מאות שנים לפני כן היה גובה חומות של מבצרים עד 20 מטרים שהקשו מאוד על התוקפים. בהפגזה על ידי ארטילריה, לאחר כניסת טכניקת המלחמה החדשה באסיה, היה הנזק לחומות גבוהות רק גדול יותר ובמציאות הן הציעו פחות הגנה. במקום זאת נעשו ניסיונות לעבות את הקיר ולהגביר את יציבות הבנייה באמצעות אבנים גדולות יותר ביסודות ובמבנה הבסיסי של הבנייה. בשילוב אבנים באורך של עד 1.5 מטרים ולבנים באזורים חשובים מבחינה אסטרטגית, נעשו ניסיונות לצמצם נזק אפשרי לחומות באמצעות ארטילריה. להגנה, נבנו למעלה מ-2,700 חרכי ירי בקירות, וכן פתחים דרכם ניתן לשפוך מים חמים או זבל נוזלי כדי להדוף את התוקפים.
רשימת האלמנטים במבצר:
במקור הייתה ממוקמת בתוך המבצר העיר החדשה שנוצרה הוואסאונג עם ארמון האינגגונג (행궁), מקדש סאונג סינסה (Seong sinsa, 성 신사), הספרייה המלכותית "קיוג'נגגק (Gyujanggak, 규장각) ועוד מבנים ייצוגיים ופונקציונליים רבים אחרים.
במהלך 200 השנים האחרונות צמחה העיר מעבר לגבולות חומות המבצר, שינתה את הנוף העירוני שלה והעבירה את מרכזה מדרום-מזרח למבצר. אפילו בתקופת שושלת ג'וסון שונה שם העיר מהוואסאונג לסוואן.
אתר המורשת העולמית
מבצר הוואסאונג נוסף לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו ב-1997 על בסיס החלטה בכנס ה-21 של ועדת המורשת העולמית. בנימוקי ההחלטה נכתב:
סטיבן ריאה
סטיבן ריאה (באנגלית: Stephen Rea; נולד ב-31 באוקטובר 1946) הוא שחקן קולנוע צפון אירי, מועמד פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 1992 על משחקו בסרט "משחק הדמעות".
ביוגרפיה
ריאה נולד בבלפסט בתור גרהאם ריאה, אחד מארבעה ילדים לאב נהג אוטובוס מהמעמד הבינוני, ריאה למד ב"תיכון בלפסט" ולאחר מכן באוניברסיטת המלכה בבלפסט.
ריאה גילה לראשונה את יכולת המשחק בתיאטרון אבי שבדבלין והופיע לצידם של שחקנים איריים מהשורה הראשונה. לאחר קריירת משחק מקומית בקולנוע האירי והבריטי שבשיאם הופיע בפנטזיית האימה "חבורת זאבים", הופיע ריאה בשנת 1992 בדרמה הבריטית מועמדת 6 פרסי אוסקר "משחק הדמעות". בסרט גילם ריאה את דמותו הראשית של פרגוס לוחם במחתרת האירית לצידה של ג'וד האכזרית (מירנדה ריצ'רדסון) בת זוגו. על תפקידו בסרט היה ריאה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ומועמד לפרס באפט"א. בכך הפך ריאה לשחקן הצפון אירי השני בהיסטוריה שהיה מועמד לפרס האוסקר אחרי קנת בראנה.
ריאה היה נשוי לחברת המחתרת האירית דולורס פרייס משנת 1983 עד 2003, לזוג נולדו שני ילדים.
Body Electric
Body Electric (בעברית: גוף חשמלי) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי, מתוך המיני-אלבום השלישי שלה, Paradise ו-Tropico. השיר יצא לאור ב-9 בנובמבר 2012, על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ רקורדס ופולידור רקורדס.
השיר הגיע למקום ה-184 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי לנה דל ריי ביחד עם ריק נואלס שהפיק אותו ביחד עם דן הית'. השיר זכה לביקורות חיוביות. ג'ון בוש מ-AllMusic, סקר את כל השירים אשר נכללו במיני-אלבום, תוך שהפנה כלפי השיר הזה ביקורת חיובית. כמו כן, טען בוש כי חלק ממילות השיר קלישאתיות.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-45 מיליון השמעות.
Hall of Fame (אלבום)
Hall of Fame הוא אלבום האולפן השלישי של הראפר האמריקאי פולו ג'י. האלבום יצא לאור לאור ב-11 ביוני 2021, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס. האלבום מכיל הופעות אורח של דה קיד לארוי, ליל דורק, ליל ויין, ג'י הרבו, רוד וייב, דה-בייבי, יאנג ת'אג, רודי ריץ', ניקי מינאז', פופ סמוק המנוח ופיביו פוריין.
רקע והקלטה
בשנת 2020 החל פולו ג'י להקליט את אלבומו החדש. באפריל 2021 רמז על שיר עם הראפר משיקגו ליל דורק והראפר האוסטרלי דה קיד לארוי עם וידאו קליפ מוקלט. במאי אישר כי הראפר משיקגו ג'י הרבו יופיע באלבום, כאשר המפיק די ג'יי סקים הציג תצוגה מקדימה של קטע משירם במהלך שידור חי באינסטגרם. ב-16 במאי 2021 פרסם פולו ג'י בטוויטר כי סיים להקליט את האלבום.
עטיפה
עטיפת האלבום נוצרה על ידי המנהל האמנותי זניק, וכוללת את פולו ג'י בחליפה, תוך שהוא עומד על מה שנראה כדוכן עם הפרסים שלו מאחוריו.
הוצאה וקידום
בספטמבר 2020 הוציא פולו ג'י את הסינגל המוביל מתוך האלבום, "Epidemic". השיר הגיע בשיאו למקום ה-47 במצעד הבילבורד הוט 100.
גורדון ולצ'מן
ויליאם גורדון ולצ'מן (באנגלית: Gordon Welchman) (15 ביוני 1906 – 8 באוקטובר 1985) היה מתמטיקאי בריטי ומפענח צפנים בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בבלצ'לי פארק
ולצ'מן עבד בבלצ'לי פארק כמנהל צריף 6, האגף שתפקידו היה לפענח את צפני הצבא וחיל האוויר הגרמניים. מכונות הבומב היו הכלי העיקרי לפיצוח צופן האניגמה במהלך המלחמה. ולצ'מן ראה בעיני רוחו מכונת פיצוח אלקטרומכנית טובה מהבומב של אלן טיורינג. השיפור שהכניס ולצ'מן בבומב היה "לוח אלכסוני".
לאחר מלחמת העולם השנייה
ולצ'מן עבר לארצות הברית בשנת 1948 והתאזרח בשנת 1962. באותה שנה הוא חבר לחברת "MITRE" שפיתחה מערכות לתקשורת בטוחה עבור צבא ארצות הברית. ולצ'מן פרש בשנת 1971. בשנת 1982 פרסם ולצ'מן את "הסיפור של צריף 6". רשויות הביטחון של ארצות הברית אסרו על ולצ'מן לקדם את מכירות הספר בכל צורה ומדיה שהיא, ושללו ממנו את הסיווג הביטחוני הגבוה שקיבל בגין עבודתו בחברת "מיטרה"; הרשויות הסתמכו על ההתחייבות בכתב של ולצ'מן לשמירת סודות ביטחוניים.
פיגועי 11 במרץ 2004 במדריד
פיגועי 11 במרץ 2004 במדריד היו סדרת פיגועי טרור בארבע רכבות נוסעים בשלוש תחנות רכבת בעיר. חקירה משטרתית הובילה למעצרם של חברי תא אסלאמי קיצוני. בית הדין הארצי הספרדי (Audiencia Nacional) קבע שחברי החוליה אינם קשורים לארגון הטרור הבינלאומי אל-קאעידה.
פיגועים אלה הם אירוע הטרור הגדול ביותר בתולדות ספרד. בשעת שיא, קרוב ל-8 בבוקר, התפוצצו כמעט בו-זמנית 10 מטעני חבלה בקרונות של 4 רכבות נוסעים. 191 בני אדם נהרגו וכ-1,500 נוספים נפצעו. מאוחר יותר פוצצו באופן מבוקר על ידי המשטרה הספרדית שני מטענים נוספים ומטען שלישי נוסף נוטרל, דבר שהוביל למעצרם של מבצעי ההתקפה.
ב-3 באפריל של אותה שנה אותרו חברי חוליית הטרור בבניין מגורים בשכונת לגנס (Leganés) במדריד והוקפו על ידי GEO - יחידה מיוחדת במשטרת ספרד. בפיצוץ שאירע בדירה בה שכנו חברי החוליה נהרגו 8 אנשים: 3 מהם הם חברי תא הטרור, 4 סוחרי סמים ששהו באותה דירה ואחד מהשוטרים הספרדים.
תיאור הפיגועים
בבוקר של יום חמישי, 11 במרץ 2004, התפוצצו ארבע מזוודות מלאות בדינמיט. הפיצוצים אירעו בשעת שיא בין השעות 7:30 - 7:40 (שעון מדריד). בתחנת הרכבת אטוצ'ה (רכבת מס' 21431). הפיצוץ הראשון אירע בשעה 7:37, לפי מצלמות האבטחה בַמקום, וב-7:38 אירעו בהפרש של 4 שניות אחד מהשני הפיצוץ השני בקרון מס' 5 והפיצוץ השלישי בקרון מס' 4.
מטעני חבלה ברכבת זו היו מפוזרים בקרונות מס' 1, 4, 5 ו-6. המטען בקרון הראשון לא התפוצץ, וצוותי TEDAX ניסו לנטרלו, אך ללא הצלחה: המטען פוצץ בשעה 9:59 (לפי מצלמות האבטחה). כשעה מאוחר יותר ה-TEDAX ניסו לנטרל מטען בקרון מס' 2, אך מטען זה לא היה מטען חבלה.
בתחנת אל פוסו נמצא מטען נוסף שנוטרל ולא פוצץ. היו בו 500 גרם של חומר נפץ Goma-2 ECO (סוג של דינמיט), רסיסים, מרעום וטלפון סלולרי ששימש קוצב זמן. הפריטים הללו היו לקצה חוט בחקירה המשטרתית שהובילה למעצרם של המבצעים.
כרונולוגיית הפיגועים
ישנה סתירה בין נתוני מצלמות האבטחה לבין נתונים אחרים כגון:
היקף הנפגעים
המספר הרשמי של ההרוגים מאז 10 במאי 2004 עומד על 191 (כולל שתי נשים הרות), מהם 177 נהרגו בַמקום או דקות ספורות לאחר הפיצוצים. מספר הפצועים עומד על 2,057. עם הנתונים האלה, האירוע הזה הופך לאירוע טרור הקשה ביותר באירופה מבחינת מספר הנפגעים ולשני הקשה ביותר מבחינת ההרוגים, אחרי פיצוץ טיסת פאן אם 103 מעל לוקרבי (סקוטלנד). ביממות הראשונות לאחר הפיגועים דובר על מספר הרוגים גבוה יותר, אף יותר מ-200 וזאת בשל העובדה שחלק מהאיברים הקטועים שהשתייכו לפצועים ששרדו נספרו כהרוגים. בעקבות בדיקות DNA שבוצעו תוקן המספר.
מחלוקת בנוגע לגורם המבצע
הפיגועים בוצעו שלושה ימים לפני הבחירות הכלליות בספרד. בשעות הראשונות כל הסברות שהוצגו על ידי הממשלה וכן על ידי המפלגות הפוליטיות הראשיות ורוב ערוצי התקשורת הצביעו על אט"א, אם כי בהופעתו הראשונה לאחר הפיגועים של ראש הממשלה דאז חוסה מריה אסנאר הוא לא הזכיר את הארגון, אלא דיבר על טרור באופן כללי.
מאוחר יותר, לאור ידיעות חדשות, אך עדיין ללא הוכחות מוצקות, ערוצי תקשורת אחדים ומפלגות האופוזיציה (המפלגה הסוציאליסטית הספרדית (PSOE) ומפלגת השמאל המאוחד) פירשו את הפיגועים כ"עונש" לממשלה הספרדית על השתתפותה במלחמת עיראק. הממשלה בראשות המפלגה העממית (PP) סירבה לקבל גרסה זו בטענה שעדיין מוקדם להיכנס לספקולציות, אך בכל זאת הצביעה על האפשרות שאט"א הוא האחראי כאפשרות הסבירה ביותר, מבלי שנמצאו עדיין ראיות ברורות.
ב-12 במרץ, יממה לאחר הפיגועים, הפגינו מיליוני אנשים ברחבי ספרד כשהם מזדהים עם נפגעי הפיגועים במדריד ומגנים את הטרור. על חלק מהשלטים שנשאו המפגינים הייתה התייחסות ספציפית לאט"א, אך ברוב השלטים נראה גינוי הטרור באופן כללי.
ב-13 במרץ, יום לפני הבחירות הכלליות שבו אסורה תעמולה פוליטית על פי החוק, התקיימו הפגנות (שאורגנו דרך הודעות SMS) מול סניפי המפלגה השלטת והוטחו בהן האשמות נגד הממשלה.
ביממות שקדמו לפיגועים כוחות הביטחון הספרדיים נמצאו בכוננות מוגברת מפני חשש לפיגוע של ארגון הטרור אט"א לקראת הבחירות הכלליות, שכן היו תקדימים לשימוש בטקטיקה כזו מצד ארגון זה.
בשעות הראשונות שלאחר הפיגועים כל המפלגות הפוליטיות ואמצעי התקשורת בספרד הצביעו על אט"א כעל גורם מבצע, למעט ארנלדו אוטגי, דובר מפלגת בטסונה שהוצאה מחוץ לחוק בספרד בשל הקשר שלה עם ארגון טרור זה. גם ראש הממשלה חוסה מריה אסנאר וראש האופוזיציה חוסה לואיס רודריגס ספאטרו ייחסו בפומבי את הפיגועים לאט"א מיד לאחר ביצועם. משרד החוץ הספרדי שלח פקסים לשגרירויות ספרד על מנת שאלה יטילו את האחריות על אט"א. הדיפלומטיה הספרדית אף גרמה למועצת הביטחון של האו"ם להטיל את האחריות על הפיגועים על ארגון הטרור אט"א.
למרות זאת, כבר באותו יום הופיעו ממצאים המצביעים על קבוצות פונדמנטליסטיות אסלאמיות. אמצעי תקשורת זרים מסוימים הגיבו מהר לממצאים אלה. אמצעי התקשורת האמריקאיים, למשל, שצידדו בממשל בוש, הצביעו מיד על אל-קאעידה כגורם מבצע. אולם בית המשפט בספרד קבע:
קווין וימר
קריירת מועדונים
אחרי עונת בכורה במועדון נעוריו, ל.א.ס.ק. לינץ, וימר עבר ביוני 2012 לשחק במועדון הגרמני פ.צ. קלן תמורת סכום של 250,000 אירו. ב-5 באוגוסט 2012, ערך את הופעת הבכורה שלו בפ.צ. קלן, במהלך ההפסד 0–1 מול איינטרכט בראונשווייג. ב-29 בנובמבר 2013, הוא כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 מול סנט פאולי.
במהלך עונת 14–2013 הפך לשחקן הרכב קבוע, והיה וימר שותף להעפלת קבוצתו לבונדסליגה, כמו גם לקבוע שיא בליגת המשנה בספיגה מועטה של שערים, כשקלן ספגה רק 20 שערים באותה העונה. בעונת הבכורה שלו בבונדסליגה, וימר היה חלק משמעותי מחוליית ההגנה והצלחת קבוצתו להימנע מירידה, כאשר במהלך העונה קלן ניצחה לפחות פעם אחת את כל קבוצות הליגה, למעט באיירן מינכן ופרייבורג. קלן קבעה גם שיא בונדסליגה, כאשר סיימה 9 משחקים בתיקו מאופס, והשוותה את שיאה של באיירן מינכן מ-1966, בשמירה על רשת נקייה 13 משחקים במהלך העונה. בעונת 15–2014, וימר פתח בהרכב הקבוצה ב-32 משחקי בונדסליגה, ונבחר לשחקן ההגנה השביעי בטיבו בליגה, על ידי מגזין הכדורגל קיקר.
ב-29 במאי 2015, וימר הצטרף לטוטנהאם הוטספר, לאחר שחתם על חוזה לחמש שנים וקלן קיבלה תמורתו 4.3 מיליון פאונד. ב-30 ביולי 2015, ערך את הופעת הבכורה שלו עבור מועדונו החדש, במשחק קדם עונה מול כוכבי ליגת הMLS בדנוור, קולורדו, בו הפסידה טוטנהאם 1–2. וימר נכנס למשחק בדקה ה-45, כמחליפו של יאן ורטונגן, וערך הופעת בכורה לצד השחקנים החדשים הנוספים במועדון דלה עלי, קירן טריפייר וטובי אלדרווירלד. ב-4 באוגוסט 2015, הוא ערך הופעת בכורה בהרכב הקבוצה, בהפסד 0–2 מול ריאל מדריד במסגרת גביע אאודי.
ב-28 באוגוסט 2017 חתם וימר בסטוק סיטי מהפרמייר ליג בסיום אותה עונה הקבוצה ירדה ליגה. בקיץ 2018 הושאל וימר להנובר 96 מהבונדסליגה. וימר שיחק עונה אחת בהאנובר, וגם איתה ירד ליגה, לאחר שערך 22 הופעות. בתום עונת ההשאלה להאנובר, חזר וימר לסטוק והושאל שוב, הפעם לרויאל מוסקרון מליגת העל הבלגית. ב-1 בפברואר 2021 הושאל לקרלסרוהה עד לסוף העונה. ב-28 במאי 2021 חתם בראפיד וינה.
בקיץ חתם בסלובן ברטיסלאבה מליגת העל הסלובקית.
קריירה בינלאומית
וימר ייצג את הנבחרות האוסטריות בכל גילאי הנוער. ב-15 בנובמבר 2013, במהלך יום הולדתו ה-21, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת האוסטרית הבוגרת, במהלך הניצחון 0–1 במשחק ידידות מול ארצות הברית. בשנת 2016 השתתף וימר עם נבחרת אוסטריה ביורו 2016, והודח עמה בשלב הבתים.
שיפון (דגן)
שִׁיפֿוֹן תרבותי, או בקיצור שִׁיפֿוֹן (שם מדעי: Secale cereale) הוא מין תרבותי בסוג שיפון שבמשפחת הדגניים. השיפון הוא אחד הגידולים החקלאיים הנפוצים ביותר והוא דומה לחיטה ולשעורה. ניתן להשתמש בדגני השיפון להכנת קמח, לחם שיפון, בירה משיפון (כמו גם חלק מסוגי הוויסקי והוודקה) ומספוא לבהמות. ניתן לאכול את הדגן גם בשלמותו, או משוטח. אין לבלבל את השיפון עם הזון, הדומה לו ומשמש גם הוא כמזון לבהמות.
היסטוריה
מקור השיפון בזן בר שבוית במזרח אסיה הקטנה. במספר אתרים מהתקופה הנאוליתית באזור זה נמצאו עדויות לביות של שיפון. באתר אלג'הויוק נמצא מטמון של גרעיני שיפון מפוחמים המתוארכים לשנת 4000 לפנה"ס, המצביעים על כך שבאותה עת, השיפון שימש כגידול חקלאי. עדויות לביות מסודר וקבוע של שיפון הן מאוחרות יותר, בתקופת הברונזה במרכז אירופה. ייתכן והשיפון נע מערבה כחלק מתערובת דגנים, וגודל באופן ייחודי רק מאוחר יותר. קיימים גם ממצאים מתל אבו הוריירה (אתר משלהי התקופה האפיפלאוליתית) המצביעים על שימוש בשיפון, אך קיימת מחלוקת לגביהם: גם לגבי התיארוך וגם לגבי העובדה כי הממצאים מתבססים על גרעינים בלבד, ללא מוץ.
ממצאים מן התקופה הרומית באירופה מעידים על שימוש בשיפון, אך פליניוס הזקן מתאר אותו כ"אוכל עלוב שיש לצורכו רק על מנת להימנע מגוויעה ברעב" וכי נהוג לערבב אותו עם חיטה על מנת למתן את טעמו המר, "אך גם אז הוא אינו נעים לקיבה". מאז ימי הביניים נעשה שימוש קבוע בשיפון כמרכיב בלחם בצפון-מרכז אירופה (ממזרח לגבול גרמניה–צרפת וצפונית להונגריה).
מחלות
השיפון רגיש מאוד לפטריית הארגוט. צריכה של שיפון נגוע בארגוט על ידי בני אדם ובעלי-חיים עלול להוביל למצב רפואי חמור הנקרא ארגוטיזם. מצב זה עלול לגרום לפגיעה פיזית ונפשית, פרכוסים, הפלות, נמק באצבעות, הזיות ומוות. מבחינה היסטורית, מדינות צפוניות בעלות לחות גבוהה שהיו תלויות בשיפון כיבול עיקרי היו נתונות למגיפות תקופתיות של מצב זה.
הורטיקולטורה
השיפון גדל היטב בקרקעות עניות בהרבה מאלו ההכרחיות עבור רוב הדגנים. לכן, זהו יבול בעל ערך רב במיוחד באזורים עם קרקע חולית או אדמת כבול. צמח השיפון מסוגל לעמוד בתנאי קור בצורה מיטיבה מאשר דגנים קטנים אחרים. לדוגמה, השיפון ישרוד תחת כיסוי שלג שלרוב יהיה קטלני עבור "חיטת החורף" (Winter Wheat). רוב החקלאים מגדלים "שיפון חורף", אשר אותו זורעים ומתחילים לגדל בסתיו. באביב, הצמחים מייצרים את היבול שלהם. שיפון הנזרע בסתיו מראה לרוב צמיחה מהירה. בבוא הקיץ, צמחים אלו יגיעו לגובהם המקסימלי, כ-120 סנטימטרים בעוד שחיטה שנזרעה באביב תהיה רק בשלבי נביטה ראשוניים. צמיחה נמרצת זו מתגברת אפילו על המתחרים הקשים ביותר של העשב, מכאן שניתן לגדל את השיפון ללא כל שימוש בקוטלי עשבים. שיפון הוא פולש נפוץ ולא רצוי של שדות חיטת חורף - אם מתאפשרת לו גדילה והתבגרות, הוא עלול לגרום להורדת מחיר משמעותית של החיטה שנקצרה.
הציונים הכלליים
הציונים הכלליים הייתה מפלגה ציונית בתפוצות אירופה, בארץ ישראל ובמדינת ישראל בעלת תפיסה אידאולוגית מרכזית ליברלית. התקיימה החל מראשית שנות השלושים ועד לשנות השישים. לאחר מכן הפכה למפלגה הליברלית שהיא חלק ממרכיבי הליכוד.
בתפוצות
הביטוי "ציונים כלליים" ניתן במקור לחוגים במסגרת התנועה הציונית ולצירי הקונגרסים שהיו במרכז המפה ולא היו חברים במפלגה כלשהי, חלקם חברי ההסתדרות. בשנת 1931 הקימו הציונים הכלליים מפלגה בוועידה בקרקוב, אליה הצטרפו "הציונים הרדיקליים" בפולין בהנהגת יצחק גרינבוים והם הפכו לתנועה גדולה בפולין ובתפוצות נוספות. תומכיה נמנו עם אנשי המעמד הבינוני והיא דגלה בציונות ראשית לכל, בכלכלה חופשית, ביוזמה פרטית ובהסרת מעורבות המפלגות במערכות החיים.
בשנת 1935 התפלגה התנועה ל"ההתאחדות העולמית של הציונים הכללים" (קבוצה א') שתמכו במדיניות ויצמן ביחס לבריטניה ופעולה גם במסגרת ההסתדרות הכללית של העובדים. ול"הברית העולמית של הציונים הכללים" (קבוצה ב') שהתנגדו למדיניות ויצמן ותמכו בהקמת ארגון עצמאי של עובדים ציונים כלליים בארץ ישראל. המפלגה התאחדה מחדש רק ב-1946. ב-1968 חל פילוג נוסף לשלוש תנועות: "הברית העולמית של הציונים הכלליים" אליה הייתה שייכת המפלגה הליברלית, "הקונפדרציה העולמית של הציונים הכלליים" שפעלה רק בתפוצות ו"הליברלים העצמאיים" שפעלו בישראל בנפרד.
ברומניה קמה מפלגת הציונים הכלליים ב-24 בינואר 1947 ובוועד הפועל שלה היו עורך דין ז'אן כהן, דוקטור Marcu R. Cohin, לאון יצהר ומישל לייבה.
מראשי התנועה העולמית: יצחק גרינבוים, אבא הלל סילבר, נחום גולדמן.
בארץ ישראל ובמדינת ישראל
המפלגה התמודדה בבחירות לאספה המכוננת, היא הכנסת הראשונה, וזכתה לשבעה מנדטים. הסבר אפשרי לתוצאה הנמוכה יחסית הוא קשיי התארגנות המפלגה לקראת הבחירות עקב האירועים שליוו את הקמת המדינה. המפלגה לא הייתה שותפה בממשלה.
את עיקר כוחה צברה המפלגה בשנים 1949–1950. ההתחזקות הגדולה הייתה תוצאה של מדיניות הקיצוב (הצנע) שהנהיגה הממשלה המכהנת בראשות מפא"י. הציונים הכלליים דגלו במשק חופשי ובביטול הצנע ועל כן זכו לפופולריות רבה בתקופה זו. סיסמת המפלגה בבחירות 1951 הייתה "תנו לחיות בארץ הזאת", סיסמה שקסמה לרבים בתקופת הצנע. התמיכה הרבה לה זכו באה לידי ביטוי בבחירות לעיריות ומועצות המקומיות שנערכו בנובמבר 1950, הציונים הכלליים זכו ב-24.5%, רק 2.8% פחות ממפא"י - מפלגת השלטון. תוצאות הבחירות ערערו את היציבות בתוך מפא"י, שחששה מאיבוד ההנהגה בבחירות הבאות וממרי אזרחי בעקבות מדיניותה הכלכלית. בעקבות אירועים אלו יזמה מפא"י את תוכנית המדיניות הכלכלית החדשה שהתקבלה ב-1952.
בכנסת השנייה הצטרפה המפלגה לקואליציה בראשות מפא"י לאחר שממשלת ישראל השלישית התפרקה ב-23 בספטמבר 1952 עם עזיבת אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל. עם הצטרפותה לקואליציה, הייתה המפלגה חברה בממשלת ישראל הרביעית. המפלגה קיבלה בסך הכול ארבעה תפקידי שרים: יוסף ספיר ויוסף סרלין כיהנו כשר במשרד הבריאות ובמשרד התחבורה ברוטציה, פרץ ברנשטיין הופקד על משרד המסחר והתעשייה, ישראל רוקח קיבל את משרד הפנים. זלמן סוזאיב היה סגן שר משרד המסחר והתעשייה.
הממשלה פורקה בעקבות תרגיל פוליטי פתאומי של בן-גוריון ושרת. מפלגת הציונים הכללים שהגיעה לא מוכנה לבחירות לכנסת השלישית (יולי 1955) זכתה בהן ב-13 מנדטים בלבד. הרקע לירידת כוחה היו חוסר שביעות הרצון של הציבור מפעילותה בממשלה וחוסר המוכנות לבחירות בעקבות התרגיל הפוליטי של בן-גוריון ושרת. הפעם לא הצטרפה המפלגה לקואליציה בראשות מפא"י.
בבחירות לכנסת הרביעית (נובמבר 1959) זכתה המפלגה בשמונה מנדטים. היא לא הייתה שותפה לקואליציה.
ההתמזגות עם המפלגה הפרוגרסיבית
לקראת הבחירות לכנסת החמישית (1961) התאחדו הציונים הכלליים עם המפלגה הפרוגרסיבית לשם הקמת המפלגה הליברלית הישראלית. ב-1965 הקימה המפלגה הליברלית גוש פוליטי משותף עם חרות בשם גח"ל, שהיווה את הבסיס לליכוד שהוקם ב-1973.
אחת הקושיות ההיסטוריות שהותירו אחריהם הציונים הכלליים קשורה לכך שבפרקי זמן מסוימים היה כוחם האלקטורלי הפוטנציאלי שקול או קרוב לזה של מפלגות הפועלים ובכל זאת לא זכו להגמוניה הפוליטית לה קיוו. ייתכן שההסבר לכך נעוץ בעובדה שלא הקימו מנגנונים יעילים בעלי עוצמה מגייסת כמו ההסתדרות ותנועות הנוער של יריביהם משמאל (ולמעשה גם של יריביהם מימין). הם גם לא הותירו אחריהם הגות או כתבים משמעותיים כיריביהם משני צדי המפה הפוליטית. למעשה, גם לא עמד בראשם מעולם מנהיג כריזמטי דוגמת דוד בן-גוריון משמאל, או זאב ז'בוטינסקי, ומאוחר יותר מנחם בגין מימין. המנהיג היחיד שעשוי היה להוות דגם למנהיג מעין זה עבור הציונים הכלליים היה חיים ויצמן, אולם הלה נמנע מעיסוק בפוליטיקה מפלגתית לשמה, והוא הנהיג את התנועה הציונית, ובמידה מסוימת אף את העם היהודי, מבלי להישען על מנגנון מפלגתי ומבלי להכפיף עצמו אל מנגנון שכזה.
מראשי התנועה בישראל: ישראל רוקח – ראש עיריית תל אביב ושר הפנים בממשלת ישראל, פרץ ברנשטיין – שר בממשלת ישראל, יוסף ספיר – שר בממשלת האחדות הלאומית שהוקמה ערב מלחמת ששת הימים.
אידאולוגיה
המפלגה הייתה בעלת צביון ליברלי-קפיטליסטי מובהק שייצגה את מעמד הביניים. אף על פי שהשתייכה לימין הפוליטי, פעלה המפלגה בתקופת היישוב במסגרת מוסדות היישוב וארגון ההגנה ובענייני ביטחון ומדיניות דגלה בקו מתון. בענייני חברה וכלכלה דגלה המפלגה במשק קפיטליסטי וביוזמה חופשית והתנגדה למשק ההסתדרותי. מבחינות רבות תמכה המפלגה הליברלית בממלכתיות שהנהיג דוד בן-גוריון (שהפחיתה את השפעת ההסתדרות והמפלגות במשק), אולם, התנגדה להגברת השליטה של המדינה במשק.
אוסטריה באירוויזיון 1958
אוסטריה באירוויזיון 1958 השתתפה עם השיר "Die ganze Welt braucht Liebe", שבוצע על ידי הזמרת האוסטרית, ליאן אוגוסטין.
לפני האירוויזיון
בשנת 1958, רשות השידור האוסטרית (ORF) הכריזה כי אוגוסטין נבחרה לייצג את ארצה באירוויזיון 1958. מאוחר יותר, נחשף כי אוגוסטין תבצע את השיר "Die ganze Welt braucht Liebe" על בימת האירוויזיון.
באירוויזיון
ב-12 במרץ 1958, אוגוסטים הופיעה על בימת האירוויזיון. אוגוסטין שובצה תשיעית בסדר ההופעות, לפני שווייץ ואחרי גרמניה. לאחר ההצבעה, אוסטריה זכתה במקום החמישי עם שמונה נקודות.
דג השלפוחן
דג השלפוחן (שם מדעי: Nomeus gronovii) הוא מין דג ימי מסדרת הדקראים החי באוקיינוסים השונים והבוגרים צוללים לעומק 200-2,000 מטר. דג זה יחידי בסוגו.
מאפיינים
דג זה מגיע לאורך 40 ס"מ והוא בעל סנפירים כחולים-אפורים ועליהם פסים כחולים כהים וכמה כתמים כחולי כהים לצידי הגוף. הדג בעל סנפירי חזה מגודלים ובעל זנב ממוזלג קטן.
בנוסף לאוכל, דג השלפוחן משתמש בשלפוחן להגנה מפני דגים טורפים. כשדג טורף רודף אחר דג השלפוחן, הדג מוביל אותו אל זרועות השלפוחן, שם הופך הדג הטורף בעצמו לארוחה.
ורד (פירושונים)
{{פירושונים|
אישים:
אחר:
ראו גם
}}
יחסי ליטא–פורטוגל
יחסי ליטא–פורטוגל הם היחסים הבילטרליים בין ליטא לבין פורטוגל, שתי המדינות חברות ב, נאט"ו ובאו"ם.
היסטוריה
ליטא קיבלה עצמאות לראשונה ב-1918 והתקבלה לחבר הלאומים ב-1921. פורטוגל הכירה ברפובליקה העצמאית של ליטא דה פקטו ובדה יורה בתחילת מאי 1923. לאחר שילובה הכפוי של ליטא בברית המועצות ב-1940, היחסים נקבעו על ידי יחסי ברית המועצות–פורטוגל.
במהלך קריסת ברית המועצות, ליטא הכריזה שוב על עצמאותה ב-1990. פורטוגל הכירה בעצמאותה המחודשת של ליטא ב-26 באוגוסט 1991, ושתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-4 באוקטובר 1991. במהלך ההתקרבות של ליטא לאחר מכן ל, שפורטוגל חברה בו מאז 1986, ועם ברית ההגנה המערבית נאט"ו, שפורטוגל ייסדה במשותף ב-1949, התקרבו גם פורטוגל וליטא זו לזו. ב-26 בפברואר 2003 חתמו שתי המדינות על הסכם הדדי למניעת כפל מס והעלמת מס, ולאחר מכן ב-14 באוגוסט 2003 חתמו על הסכם הגנה הדדי על השקעות. ב-2005 פורטוגל פתחה שגרירות משלה בווילנה. ב-18 באפריל 2005 חתמו שתי המדינות על הסכם שיתוף פעולה דו-צדדי בתחום התיירות. במהלך מדיניות הצנע הנוקשה והמקיפה בפורטוגל לאחר משבר האירו, שהכניס את המדינה למשבר כלכלי עמוק מ-2010, פורטוגל סגרה שוב את שגרירותה בליטא ב-2012, שמאז שייכת שוב למחוז המנהלי של שגריר פורטוגל בדנמרק.
יחסים כלכליים
בשנת 2016, 1,007 חברות פורטוגזיות עסקו במסחר עם ליטא. בשנת 2016 ייבאה ליטא סחורות ושירותים בשווי 49.5 מיליון אירו מפורטוגל. חלק הסחורות עמד על 34.5 מיליון אירו, מתוכם 21.1% טקסטיל, 17.7% מכונות וציוד, 11.1% נייר ותאית, 10.6% מוצרים כימיים-פרמצבטיים, 8.3% פלסטיק וגומי ו-7.3% מוצרי מתכת. נתח השירות של 15 מיליון מגיע ברובו (כמעט 12 מיליון) מההכנסה של תיירים ליטאים בפורטוגל. באותה תקופה, פורטוגל ייבאה סחורות בשווי 68.4 מיליון אירו מליטא. חלק הסחורות הסתכם ב-63.4 מיליון אירו, מתוכם 47.1% פלסטיק וגומי, 15.6% מוצרים חקלאיים, 7.5% מכונות וציוד, 6.3% מכשירים אופטיים ומדויקים, 4.0% מוצרים כימיים-פרמצבטיים ו-4.0% חומרי טקסטיל.
שדרת הכוכבים (הונג קונג)
שדרת הכוכבים (באנגלית: Avenue of Stars; בסינית: 星光大道) היא אתר המוקדש לכוכבי הקולנוע ההונג קונגי הממוקמת לחוף נמל ויקטוריה בקצהו הדרומי של צים שא צוי בחצי האי קאולון למול האי הונג קונג שבהונג קונג.
היסטוריה
בשנת 1982 יזמה חברת ניו וורלד דוולופמנט (New World Development Co. Ltd) הקמת טיילת בסמוך למרכז ניו וורלד שבצים שא צוי מזרח. בשנת 2003 השקיעה החברה 40 מיליון דולר הונג קונגי, בשיתוף עם מועצת התיירות של הונג קונג ובתמיכת ממשלת הונג קונג לשיקום הטיילת והפיכתה לשדרת הכוכבים, בדומה לשדרת הכוכבים שבהוליווד.
טקס חנוכת השדרה נערך ב-27 באפריל 2004 והשדרה נפתחה לציבור ב-28 באפריל 2004.
תיאור השדרה
השדרה ממוקמת על קו החוף של צים שא צוי, בסמוך למוזיאון הונג קונג לאמנות, מוזיאון החלל של הונג קונג, ומרכז התרבות של הונג קונג, מזרחית לטיילת צים שא צוי ומגדל השעון.
הגישה לשדרה מתבצעת דרך גן סאלסברי. בכניסה לגנים פסל בגובה 4.5 מטרים בדמות הפרס הניתן בטקס פרסי הקולנוע של הונג קונג. אורכה של הטיילת 440 מטרים. בראשיתה ניצבים תשעה עמודים אדומים ועליהם תיאור של ההיסטוריה הקולנועית של הונג קונג. לאורכה של השדרה טבועים לוחות ועליהן תביעת יד וחתימת של כוכבי הקולנוע ההונג קונגי.
מהשדרה נשקף נוף מרהיב של האי הונג קונג והיא מהווה אתר תיירות פופולרי בשל כך. בשעות הערב השדרה מהווה אתר צפייה בתצוגת סימפוניה של אורות.
קורנל היווש
קורנל היווש בוטפאי (תואר אצולה) (במקור עד 1882 הירשל, בהונגרית: Hűvös Kornél; בודפשט, 16 באוגוסט 1875 – מראנו, 22 באוקטובר 1905) היה סופר מצליח, יהודי-הונגרי, עורך דין בהשכלתו וגם מחזאי שמחזותיו הוצגו על ידי התיאטרון המרכזי של בירת הונגריה התיאטרון הלאומי (בודפשט), הוא בנו של יוז'ף היווש, אחיו של המלחין איבאן היווש ושל הפסל והרוקח לאסלו היווש.
קורות חייו
קורנל היווש נולד במשפחה יהודית כילדם השלישי של יוז'ף היווש (1848–1914) עורך דין, מומחה לתחבורה ושל מריה הלר (1848–1918). את לימודיו התיכוניים השלים בבגימנסיה הריאלית הראשית ברובע 8 בבודפשט, ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) וקיבל דוקטור במשפטים. במקביל לעיסוקיו כעורך דין כתב סיפורים ומחזות. סיפוריו פורסמו בכתבי עת לספרות יפה שונים בבירת הונגריה. התיאטרון הלאומי הציג שנים מן המחזות שלו.
הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבושפשט.
לאיוש הס
לאיוש (אהרון) הס (3 בינואר 1903 - 4 ביולי 1956) היה כדורגלן ישראלי ומאמנה הרביעי של נבחרת ישראל בכדורגל.
הוא נולד באוסטריה ושיחק במדי קבוצת הכוח וינה משנת 1920 עד שנת 1933. מאוחר יותר עלה לארץ ישראל ושיחק בקבוצת בית"ר תל אביב ובהמשך אימן את נבחרת ישראל בניצחון על (הראשון בהיסטוריה של הנבחרת לאחר הקמת המדינה) ובמוקדמות מונדיאל 1950. בתחילת שנות ה-40 היה מאמנה של מכבי תל אביב.
ב-1956 במהלך אימון של בית"ר תל אביב, צנח ומת על כר הדשא. הס נקבר בבית העלמין קריית שאול.
קבוצה סופית
בתורת הקבוצות, קבוצה סופית היא קבוצה שיש לה מספר סופי של איברים.
לכאורה ההבחנה בין קבוצה סופית וקבוצה אינסופית היא פשוטה ואינטואיטיבית, אבל במהלך הפיתוח האקסיומטי של תורת הקבוצות הייתה נחוצה הגדרה מדויקת, והתברר שכמה משפטים מובנים מאליהם אינם תקפים במסגרת אקסיומות צרמלו-פרנקל, אלא אם מניחים את אקסיומת הבחירה.
הראשון שהגדיר קבוצה סופית היה ריכרד דדקינד, ב-1888 (ראו להלן). ב-1905 הבחין ראסל שכדי להוכיח שקבוצת החזקה של קבוצה סופית במובן של דדקינד היא סופית באותו מובן, נחוצה אקסיומת הבחירה. ב-1924, בהשפעת עבודות של ואצלב שרפינסקי וקזימיירז קורטובסקי, כתב אלפרד טרסקי מאמר סקירה מקיף בנושא, ובו השווה חמש תכונות, שכולן אמורות לתאר את הסופיות של A: טרסקי הראה שכל תכונה גוררת את הבאות אחריה, ושכולן שקולות אם מניחים את אקסיומת הבחירה; מתמטיקאים שבאו בעקבותיו הראו שללא אקסיומת הבחירה, חמש התכונות אינן שקולות זו לזו.
ב-1938 בחן טרסקי שלוש תכונות נוספות:
טרסקי הראה שהשקילות בין כל אחת מההגדרות האלה להגדרה 1 שלעיל גוררת את אקסיומת הבחירה.
ההגדרה המודרנית קובעת שקבוצה היא סופית אם ורק אם היא איזומורפית לאיבר של הקבוצה \omega, וממילא היא סדורה היטב. הגדרה זו שקולה לכל האחרות בנוכחות אקסיומת הבחירה, ומספקת גמישות מקסימלית אפילו בהיעדרה.
לינה רדקה
קרולינה "לינה" רדקה-בטשאואר (בגרמנית: Karoline "Lina" Radke-Batschauer; 18 באוקטובר 1903 – 14 בפברואר 1983) הייתה אתלטית גרמנייה, האלופה האולימפית הראשונה במשחקים האולימפיים (אמסטרדם 1928) בריצת 800 מטר, ושיאנית העולם בריצה זו ובריצת 1000 מטר.
ביוגרפיה
רדקה נולדה וגדלה בקרלסרוהה שבגרמניה בשם קרולינה "לינה" בטשאואר. בגיל 14 עברה עם משפחתה לבאדן-באדן. היא החלה להתאמן באתלטיקה רק בגיל 20. בשנת 1926 היא זכתה באליפות גרמניה בריצת 1000 מטר. שנה לאחר מכן, היא זכתה באליפות גרמניה בריצת 800 מטר (ריצת 1000 מטר הוצאה מהתכנית). באותה שנה היא נישאה למאמן ולמנהל המועדון שלה, גאורג רדקה ועברה איתו לוורוצלב.
שיאנית עולם
ב-7 באוגוסט 1927 קבעה רדקה בריצת 800 מטר שיא עולם חדש של 2:23.8 דקות. שיא זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי אינגה ינצל משוודיה (2:20.4 דקות). כעבור שבועיים היא החזירה לעצמה את שיא העולם כשקבעה בתחרות בברצג תוצאה של 2:19.6 דקות.
אלופה אולימפית
תחרויות אתלטיקה לנשים נערכו לראשונה באולימפיאדת אמסטרדם (1928). במשחקים עצמם היא זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 2:16.8 דקות, לפני קינואה היטומי מיפן (2:17.6 דקות) ואינגה ינצל (2:17.8 דקות). שיאה העולמי החזיק מעמד 16 שנים ונשבר על ידי אנה לרסון משוודיה (2:15.9 דקות).
בתחרות שנערכה בברצג ב-24 באוגוסט 1930 קבעה רדקה בריצת 1000 מטר שיא עולם חדש של 3:06.6 דקות. שיא זה החזיק מעמד כתשעה חודשים ונשבר על ידי גלאדיס לן מבריטניה (3:04.4 דקות)
במשחקים העולמיים לנשים שנערכו בלונדון, 1934 היא סיימה במקום רביעי בריצת 800 מטר. המנצח זדנק קובק מצ'כוסלובקיה שהוא טרנסקסואל, מאוחר יותר נפסל ושיאיו העולמיים נמחקו.
לאחר מכן, היא פרשה מספורט תחרותי, והחלה לאמן אתלטיקה בוורוצלב ובטורגאו.
במלחמת העולם השנייה נגנבה מדליית הזהב שלה על ידי חיילים מהכוחות הרוסיים, אבל היא קיבלה מהוועד האולימפי הבינלאומי מדליה אחרת במקומה. לאחר המלחמה היא הורחקה מוורוצלב, ועברה להתגורר בעיירה קטנה ליד ארפורט. בשנת 1961 עברה בחזרה לקרלסרוהה עם בעלה שהיה שבוי מלחמה בברית המועצות עד לשנת 1950.
אנילין
אנילין (Aniline) הנקרא גם פנילאמין או אמינו-בנזן הוא תרכובת שנוסחתה C6H7N. זהו האמין הארומטי הפשוט והחשוב ביותר המשמש כחומר מוצא לתרכובות מורכבות יותר. השימוש העיקרי לחומר הוא בייצור פוליאוריתן. כאמינים נדיפים אחרים גם לאנילין ריח אופייני המזכיר דגים סרוחים וטעם צורב. החומר רעיל ודליק, בבעירה מעלה עשן רב. האנילין משמש כממס בתעשיות כימיות רבות וכחומר מוצא בסינתזות אורגניות.
שימושים
אנילין הוא חומר מוצא לצבעים רבים וזה היה השימוש הראשון בחומר מאז הופק מהצבען הצמחי אינדיגו ב-1826 ובאופן בלתי תלוי מזפת פחם בשנת 1834. השם אנילין מקורו בצמח ממנו הופק האינדיגו Indigofera anil (אחד המינים מהסוג ניל). צבעי אנילין (מכונים גם צבעי זפת פחם) משמשים כחומרי צביעה: מובאין (mauveine) פוכסין (fuchsine) וספרנין (safranine). צבעי האזו משמשים כיום כחומרי צביעה וכצבעי מאכל: בין צבעי המאכל ניתן למצוא את אלה המצוינים על ידי הקודים E102, E104, E107, E110, E122, E123, E124, E127, E129, ועוד. כיום, עיקר השימוש באנילין הוא כחומר מוצא למתילן דיפניל דיאיזוציאנט המשמש להכנת פוליאוריתן.
בטיחות ורעילות
אנילין רעיל בשאיפת אדים, ספיחה דרך העור ובליעה. חשיפה גורמת לכאבי ראש, סחרחורת, כיחלון (הכחלה של העור והריריות עקב הצטברות המוגלובין לא מחומצן), בלבול ובמקרים חמורים: עוויתות. חשיפה ממושכת לאדים או מגע עור בחומר פוגעת במערכת העצבים והדם וגורמת עייפות כרונית, אובדן תיאבון, כאבי ראש וסחרחורות. אנילין לא הוכח כמסרטן אך צבעי אנילין הם גורם סיכון לסרטן שלפוחית השתן.
אלן קלארק (היסטוריון)
אלן קנת' מקנזי קלארק (באנגלית: Alan Kenneth Mackenzie Clark; 13 באפריל 1928 – 5 בספטמבר 1999) היה היסטוריון וסופר בריטי שהרבה לכתוב בתחום ההיסטוריה הצבאית. בנוסף, היה פוליטיקאי, חבר הפרלמנט מטעם המפלגה השמרנית וכיהן במספר תפקידים זוטרים בממשלת בריטניה, בין היתר, במחלקת התעסוקה, במחלקת המסחר ובמחלקת ההגנה. ב-1991 היה לחבר במועצה המלכותית.
נעוריו
קלארק נולד בלנקסטר גייט, פרוור של לונדון, בנם הבכור של ההיסטוריון של האמנות קנת' קלארק ואשתו אליזבת'. בגיל שש נשלח אל בית ספר בתנאי פנימייה במרילבון (מעין מכינה המסייעת בידם להתקבל לבתי ספר פרטיים ויוקרתיים כמו איטון), ושלוש שנים אחר כך לבית ספר נוסף. במאי 1939, לאחר שפרצה שרפה במבנה, חולץ יחד עם חבריו לכיתה. בספטמבר 1941 הועבר על ידי הוריו, שחששו מפני מתקפה של הלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני) באזור, למקום מבטחים - צ'לטנהאם קולג'. בהמשך למד באיטון ובאוניברסיטת אוקספורד, שם רכש תואר ראשון בהיסטוריה. בתום לימודיו קסמה לו האפשרות להיות עורך דין, אך לבסוף גמר אומר להיות היסטוריון צבאי.
כתיבתו
ספרו הראשון, The Donkeys (1961), היה סקירה מהפכנית של מהלכי חיל המשלוח הבריטי במלחמת העולם הראשונה, החל במערכות של החזית המערבית, עבור בקרבות שניטשו בלוס, בנב שאפל ובארמנטייר וכלה בפיטוריו של סר ג'ון פרנץ', המפקד העליון של הכוח, והחלפתו בדאגלס הייג. הספר כלל ביקורת נוקבת על הגנרלים במלחמה ותלה בהם את האשמה לאבדן החיים הרב. שמו של הספר הוא פרפרזה על הביטוי האנגלי "Lions led by donkeys" (ביטוי רווח בימי מלחמת העולם הראשונה שגרס כי החיילים (האריות) הובלו למותם על ידי הגנרלים (החמורים)). הספר עוסק באופן נרחב בתככים הפוליטיים מאחורי הקלעים כאשר מפקדים נלחמו על השפעה, לדוגמה יחסיו הרעועים של סר ג'ון פרנץ עם בעלי בריתו הצרפתים ועם הוריישו קיצ'נר.
עבודתו הושפעה מאוד מארתור לי, ידיד המשפחה, שזכר את האנדרלמוסיה ואזלת היד ששררו בשורות חיל המשלוח. במהלך עבודתו התיידד עם ההיסטוריון באזיל לידל הארט, שהיה למנטור שלו. עם צאתה לאור ספגה היצירה קיתונות של רותחין, בעיקר מהיסטוריונים תומכיו של הייג, אך בה בעת לשבחים בין השאר מפי מקס איטקן, הברון הראשון מביוורברוק, הטייקון הבריטי, מהעיתון "הטיימס" וכן מפי ברנרד לו מונטגומרי שציין אותה לטובה על תפישתה המדויקת את הכישלון המהדהד של המנהיגות הצבאית. הספר היה מקור השראה למחזמר הסאטירי "Oh! What a Lovely War", בבימויו של ריצ'רד אטנבורו.
קלארק הוציא מתחת לידיו ספרים נוספים על מלחמת העולם הראשונה ועל מלחמת העולם השנייה, ובכלל זה מבצע ברברוסה שעסק במבצע ברברוסה ובחזית המזרחית, בטרם שם פעמיו אל הפוליטיקה.
ב-1993 יצא לאור הכרך הראשון של יומנו, אחד משלושה, וגרם למבוכה זוטא בקרב הגוורדיה השמרנית הוותיקה, ובפרט לפוליטיקאים כמו מייקל הזלטיין, דאגלס הרד וקנת' קלארק עקב הדברים שנכתבו עליהם. שני הכרכים הנוספים סוקרים את פעילותו הפרלמנטרית למן ראשית עד סופה. גרסתו על השתלשלות העניינים שהובילו להתפטרותה של מרגרט תאצ'ר מראשות הממשלה זכתה לשבחים מפי היסטוריונים פוליטיים ונחשבת למהימנה ביותר. עם זאת, עמדותיו בנושאים שונים נותרו לרוב לוטות בערפל כיוון שנהג לתבל אותן בהתלוצצויות רבות.
הקריירה הפוליטית
קלארק נבחר לראשונה לפרלמנט הבריטי מטעם מחוז הבחירה פלימות' סאטון בבחירות הכלליות בפברואר 1974. במהלך חמש שנותיו הראשונות בפרלמנט הייתה מפלגתו, מפלגת השמרנים, באופוזיציה. אף שהוא נשא חן בעיני מרגרט תאצ'ר, אותה העריץ, היא מעולם לא מצאה לנכון להפקיד בידיו משרה פוליטית רמת מעלה. תפקידו המיניסטריאלי הראשון היה זה של תת-שר למסחר, הממונה על אשרור הרגולציות הנוגעות לחוק שכר שווה בידי בית הנבחרים. נאומו בבית נערך אחרי טעימת יינות, וניכר היה שזו השפיעה עליו. עד היום הוא חבר הפרלמנט היחיד שהואשם כי נאם בעודו שיכור בהיותו על דוכן הנואמים.
רוזנות מץ
המקור של רוזנות מץ הוא מצגאו הפרנקי. במחצית השנייה של המאה ה-9 היא נמסרה ל, שהחזיקו באותו זמן את רוזנות פריז.
רוזנות מץ השתלבה זמן קצר לאחר מכן תחת הבישוף של מץ.
משנת 1189 העיר מץ הייתה עיר קיסרית חופשית של האימפריה הרומית הקדושה הגרמנית.
נפוליאון לואי בונפרטה
ביוגרפיה
נפוליאון לואי נולד ב-11 באוקטובר 1804 בפריז, ללואי בונפרטה, אחיו של נפוליאון בונפרטה, ולהורטנס דה בוארנה, בתם של אלכסנדר דה בוארנה וז'וזפין דה בוארנה - אשתו הראשונה של נפוליאון. בשנת 1807 מת אחיו הבכור של נפוליאון לואי, נפוליאון שארל בונפרטה, ועם מותו, נפוליאון לואי הפך לנסיך הכתר של הולנד. בנוסף, הוא גם הפך את נפוליאון לואי ליורשו של הקיסר נפוליאון הראשון, שלא היה לו אז ילד חוקי עדיין. הוא איבד מעמד זה ב-20 במרץ 1811, כאשר אשתו השנייה של דודו, מארי לואיז, ילדה בן, נפוליאון פרנסואה ז'וזף שארל בונפרטה, שקיבל את התואר מלך הרומאים ולאחר מכן את התואר דוכס רייכשטדט.
בשנת 1809, נפוליאון מינה אותו לדוכס הגדול של ברג, תואר אותו החזיק עד 1813.
ב-1 ביולי 1810, לודווייק הראשון, מלך הולנד ויתר על כסאו לטובת נפוליאון לואי. במשך תשעת הימים בין התפטרותו של אביו לבין נפילתה של הולנד לצבא הפולש ביולי 1810, שלט נפוליאון כלודווייק השני, מלך הולנד.
כאשר נפוליאון הודח ב-1815 אחרי קרב ווטרלו ובית בורבון חזר לכס צרפת, נפוליאון לואי נמלט לגלות, אבל הבונפרטים מעולם לא נטשו את המחשבה על שחזור האימפריה הנפוליאונית.
נפוליאון לואי התחתן עם בת דודתו הראשונה, שרלוט בונפרטה, בתו של ז'וזף בונפרטה, אחיו הבכור של נפוליאון הראשון. הוא ואחיו הצעיר לואי נפוליאון בונפרטה התיישבו באיטליה, שם הם דגלו בפוליטיקה הליברלית והצטרפו לקרבונארי בלחימה נגד האימפריה האוסטרית בצפון איטליה.
ב-17 במרץ 1831, בעת שנמלט מאיטליה בשל פעילות מהפכנית ונרדף על ידי כוחות האפיפיור והאוסטרים, נפוליאון לואי, שסבל מחצבת, מת בפורלי. בסופו של דבר, האימפריה הנפוליאונית כוננה מחדש על ידי אחיו הצעיר של נפוליאון לואי, שהפך לנפוליאון השלישי בשנת 1852.
נומידיים
נומידיים (שם מדעי: Nomeidae; באנגלית "Driftfish" - דגי סחף) היא משפחה של דגים מסדרת הדקראים הקרובים לכפחניים. המשפחה כוללת 3 סוגים ו-16 מינים.
מאפיינים
דגים אלה חיים ברחבי האוקיינוסים הטרופיים והסוטרופיים ברחבי העולם וחלקם צוללים לעומקים. הגדול בבני המשפחה יכול להגיע לאורך מטר. הם בעלי סנפירי חזה ארוכים וזנבות קצרים ובעלי עיניים גדולות.
הדגים חיים על תזונה ממדוזות ומסיפונופורות שדומים להם אך אינם קרובים. המין דג השלפוחן ניזון דרך קבע על הסינופרה הצפה שלפוחן מצוי - יצור ארסי שזרועותיו הורגות בקלות דגים אחרים. דגים נוספים מהמשפחה ניזונים מאצות גדולות כמו קלפ וסרגסו.
האקונומיסט
האקונומיסט (באנגלית: The Economist) הוא שבועון חדשות בבעלות "קבוצת האקונומיסט" שמרכזו בלונדון (אם כי האקונומיסט מקפיד לקרוא לעצמו "עיתון" - newspaper - ולא שבועון או מגזין). הגיליון הראשון יצא לאור בספטמבר 1843 במטרה ליטול חלק "בתחרות הקשה בין החוכמה, השואפת להתקדם, לבין הבורות הפחדנית והבלתי־ראויה החוסמת את קדמתנו". החל משנת 1860 ובמשך 17 שנים וולטר בג'ט היה העורך הראשי של השבועון. בתקופה זו הוא הרחיב את השבועון והוא בעל מוניטין.
לשבועון משרדי מערכת בקרוב לעשרים ערים ברחבי העולם, והוא נחשב לאחד העיתונים החשובים והמשפיעים בעולם גם כיום. בשנת 2004 הגיעה תפוצתו למיליון עותקים בשבוע, כמחציתם נמכרו בצפון אמריקה. בשנת 2015 תפוצתו המודפסת היא כ-4.5 מיליון עותקים ובנוסף מופצת גרסה ממוחשבת.
רבי אבא בר זבינא
רבי אבא בר זבינא (נקרא גם אבא בר זמינא או זימונא; נולד ד'ס"ה, 305 בערך ) היה אמורא במאה הרביעית, היה תלמידו של רב זירא והעביר מימרות רבות בשמו.
האקונומיסט
מאפייני האקונומיסט
למרות שמו, האקונומיסט אינו שבועון כלכלי גרידא אלא שבועון חדשות ואקטואליה. הוא עוסק בהרחבה בחדשות מרחבי העולם, עולם העסקים, כלכלה ופיננסים, וכן יש בו גם מדורים בענייני מדע וטכנולוגיה, ספרות ואמנות. סגנון הכתיבה שלו מצטיין באנגלית קולחת ובהירה וברמה אינטלקטואלית גבוהה. כמו כן הוא ידוע בשימוש מדוד בהומור בריטי יבש. מדריך הסגנון של האקונומיסט הוא אחד הפופולריים בעולם.
רבי אבא בר זבינא
מסופר שלפרנסתו עסק כחייט ברומי בביתו של גוי אשר תחת איום במוות ניסה לפתותו לאכול מאכלות אסורות. לאחר שסירב אמר לו הגוי כי אם היה אוכל היה הורג אותו, כי אם הוא יהודי הוא צריך להיות יהודי עד הסוף. (בלשון התלמוד "או יהודיי יהודיי, או ארמאי ארמאי")
האקונומיסט
מאפייני האקונומיסט
פעם בשנה, בגיליון חג המולד וראש השנה האזרחית, מפרסם העיתון גיליון חגיגי כפול שבו מופיעות כתבות בעניינים שאינם קשורים ישירות למאורעות אקטואליים: כך, למשל, בגיליון דצמבר האחרון של 2006 התפרסמו כתבות בנושא נקניקים, כותנה, אושר וכיצד למדוד אותו, מטאוריטים, האיים המלדיביים, מוזיקת קאנטרי, אמנות השיחה, חרם הסוכר במאה ה-19, סחר בתינוקות, שדות תעופה ברוסיה, בית לחם ונושאים "מיוחדים" אחרים.
רבי אבא בר זבינא
במדרש תנחומא מסופר סיפור נוסף על חייט יהודי בעיר רומא שקנה דג יקר מאוד לשבת, וייתכן כי סיפור זה הוא גם על רבי אבא בר זבינא.
האקונומיסט
מאפייני האקונומיסט
האקונומיסט נודע במדד ביג מק שהוא מפרסם - שמשווה את מחירו של המבורגר "ביג מק" של מקדונלד'ס במדינות שונות בעולם, כדרך להשוואת כוח הקנייה של המטבעות השונים.
רבי אבא בר זבינא
אמרותיו
המימרא המפורסמת ביותר שנקשרת בשמו היא המימרא "אם ראשונים כבני מלאכים אנו כבני אדם ואם ראשונים כבני אדם אנו כחמורים", שמובאת בשמו ב בשם רבו רבי זירא. לפי גרסת התוספות במדרש, רבי אבא אמר מימרא זו בשם האמורא הגדול אליעזר זעירא, וכן כתב בספר היוחסין.
האקונומיסט
האידאולוגיה של האקונומיסט
באקונומיסט מתפרסמים מאמרי מערכת (המכונים Leaders) וחמישה מדורי דעות, העוסקים בבריטניה, באירופה, בארצות הברית ובכלכלה והחל משנת 2012 גם בסין. העיתון מביע עמדות ברורות בנושאים רבים, ולפני בחירות חשובות מעניק את תמיכתו לאחד המועמדים, לא לפני שניתח את המועמדים השונים ונימק את בחירתו.
האקונומיסט מייצג קו כלכלי ליברלי, התומך בכלכלת שוק. גם בתחום החברתי העיתון מייצג מדיניות ליברלית, ותומך בחופש הפרט, ובהתערבות מינימלית של הממשלה בחיי האזרח. בין השאר, תומך האקונומיסט בלגליזציה של סמים (קלים וקשים), נישואים חד-מיניים, התנגדות מוחלטת לעינויים, סיוע למדינות העולם השלישי (תוך תגמול ממשלות דמוקרטיות ורפורמיסטיות). האקונומיסט תמך ביציאה למלחמה בעיראק, אך בבחירות 2004 לנשיאות ארצות הברית תמך במועמדותו של ג'ון קרי. האקונומיסט תומך בהצטרפותה של בריטניה לגוש האירו, אך רק כאשר יבשילו התנאים לכך. כמו כן הוא הביע התנגדות נחרצת לחוקה האירופית שעמדה למשאל עם ב-2005, ומרבה לבקר את מדינות האיחוד האירופי (להוציא בריטניה הליברלית) על שוקי העבודה הבלתי-גמישים שלהן והמדיניות החקלאית המשותפת. בבחירות האחרונות בבריטניה תמך בלייבור, ובבחירות האחרונות בגרמניה תמך ב־CDU, מפלגתה של אנגלה מרקל. האקונומיסט ביקורתי כלפי ישראל ומדיניותה כלפי הפלסטינים, אך אינו תומך בסנקציות נגדה, וקורא לפתרון מדיני ופירוק החמאס וחזבאללה מנשקם. העיתון ביקורתי מאוד גם כלפי הרשות הפלסטינית ומדינות ערב והוקיע את יאסר ערפאת כמנהיג מושחת התומך בטרור.
בשנת 2001 תבע ראש ממשלת איטליה סילביו ברלוסקוני את האקונומיסט לדין, לאחר שהעיתון, בסדרת מאמרים חריפים, קבע כי ברלוסקוני אינו מתאים להיות ראש ממשלה בשל ניגודי אינטרסים ואי־סדרים חמורים לכאורה.
גל פרא
גל פרא (באנגלית: Rogue wave), המכונה לעיתים "גל משוגע" או "גל קיצוני", הוא גל ים חריג בגודלו המתהווה באופן ספונטני על פני האוקיינוסים ומהווה איום אף לאוניות גדולות. באוקיינוגרפיה גל פרא מוגדר כגל שגובהו כפול מן הגובה הממוצע של שליש הגלים הגבוהים ביותר, שנמדדו ותועדו (מדד SWH).
ממצאים אנקדוטליים על קיום גלי פרא נמצאו בעדויות ספנים ובנזקים שאירעו לספינות בלב ים, אולם מדידה מדעית ראשונה של גל פרא, אשר הוכיחה את קיומו, קוימה ב-1 בינואר 1995 באסדת קידוח נפט בים הצפוני, בשם דרופנר (Draupner). מדידת גובה הגל במכשור שעל האסדה אוששה על ידי הנזקים שנגרמו לאסדה על ידי הגל.
מחקר שנעשה על ידי שימוש בלווייני ראדאר של סוכנות החלל האירופאית בשנת 2001 זיהה באוקיינוסים מספר גלים ענקיים, על פי חתימת הרדאר שלהם, אשר עשויים להעיד על היווצרות גלי פרא באופן קבוע וספונטני באוקיינוסים.
רקע
תיאורי גלים חריגים נחשבו בעבר לאגדות באמונות ימאים וחסרי הוכחות מוצקות לקיומם. החל מסוף המאה ה-20 גלים חריגים מוכחים כקיימים, וידועים כתופעה טבעית באוקיינוס. עדות ראייה של יורדי ים ונזקים שנגרמו לכלי שיט מראים שהם מתרחשים. העדות המדעית הראשונה לקיומם הגיעה עם הקלטת גל חריג על ידי פלטפורמת גורם, במרכז הים הצפוני בשנת 1984. בהקלטה זוהה גל בולט בגובה של 11 מטר, במצב ים נמוך יחסית. תשומת הלב של הקהילה המדעית הופנתה למדידה הדיגיטלית של גל חריג שנקלטה בפלטפורמת Draupner בים הצפוני ב-1 בינואר 1995. התופעה שנקראת "גל דראופנר", היה לו גובה גל מרבי מתועד של 25.6 מטר. במהלך אותו אירוע, גרם הגל נזק קל לרציף בגובה הרבה מעל פני הים. דבר המאשר את תקפות הקריאה שנעשתה על ידי חיישן לייזר מכוון למטה. קיומם של גלים חריגים אושר מאז גם על ידי סרטוני וידאו, תצלומים, תמונות לוויין, ומכ"ם של פני האוקיינוס.
מאגדה למציאות
במשך תקופה ארוכה נחשבו סיפורים על גלי פרא כאגדות, אולם החל מן העשור האחרון של המאה ה-20 החל להיאסף מידע מדעי המוכיח כי מדובר בתופעת טבע לא נדירה, המתרחשת באוקיינוסים, אלא שלרוב, אוניות וספינות ענק נתקלות בה לעיתים נדירות.
אין זה מחזה נדיר לראות גלי סערה באוקיינוס המגיעים לגובה 7 מטר ובסערות עזות אף ל-15 מטר. אולם לאורך דורות כלל הפולקלור של ימאים סיפורים על גלי ענק מפלצתיים המגיעים בגובהם לכ-30 מטר (בדומה לגובהו של בניין ממוצע בן 10 קומות), היכולים לכאורה להופיע לפתע ללא כל אזהרה באמצע הים, בניגוד לכיוון הזרמים וכיוון הגלים הממוצעים, ולעיתים אף במזג אוויר בהיר ויפה ועם ים "שקט".
על פי הפולקלור, גלים כאלה נראו כמעט כקיר אנכי של מים שלפניו שפל כה עמוק עד שזכה לכינוי "חור בים". סיכויי הינצלותה של אונייה הנתקלת בגל בעל עוצמה שכזו הם קלושים. גל עצום כזה מפעיל לחץ העלול להגיע ל-100 טון למטר רבוע על גוף האונייה וכמעט לבטח היא תשקע בים בתוך שניות. אוניות רגילות מתוכננות לשרוד ללא פגע סערות עם גובה גלים של לפחות 15 מטר ולחץ של לפחות 15 טון למטר רבוע על גוף האונייה.
אוניות הבנויות לחציית אוקיינוסים יכולות אף לעמוד בגלים בגבהים של לפחות 20 מטר, עם לכל היותר נזק כלשהו לשלד הספינה, אך מבלי שתטבע.
במשך תקופה ארוכה התייחסו מדענים לסיפורי הימאים על גלי ענק פראיים כסיפורי פולקלור שאין להם בסיס במציאות, תוך שהם מצביעים על מודלים מתמטיים מהם נובע כי גלי אוקיינוס שגובהם מעל 15 מטר הם אירוע כה נדיר שהוא עלול להתרחש "אחת ל-10,000 שנה".
טביעתן הפתאומית של ספינות ענק בלב אוקיינוסים, ללא הסבר מספק אחר, יוחסה לעיתים קרובות לגלי פרא. אולם, אף שמדובר בהסבר אפשרי לטביעת ספינות פתאומית, עד היום לא הוכחה השערה זו, היות שבאותם מקרים לא נותרו עדויות אנשי צוות לאחר טביעת הספינה. אחד האירועים הבודדים שבהם קיימות ראיות עקיפות, המצביעות על גל פרא כגורם לטביעת ספינה, הוא טביעתה של ספינת המשא "מינכן" (MS München) בשנת 1978. הספינה, אשר הייתה רק בת שש שנים בעת טביעתה, טבעה לפתע בלב-ים ללא ניצולים. בין שרידיה המעטים נמצאה סירת הצלה, אשר בעיתות שגרה הייתה תלויה בגובה 20 מטר מעל פני המים ואשר לא שוגרה מן הספינה בטרם טביעתה. אחד מן הפינים המחברים את הסירה אל גוף האוניה נמצא כשהוא מעוקם. לנוכח ראיה זו הסיק בית דין ימי אשר דן בנסיבות הטביעה, כי היא נגרמה כתוצאה מ"מזג אוויר גרוע שבמהלכו התרחש אירוע חריג". לדעת מומחים היה זה גל פרא אשר הפך את הספינה על צידה וגרם לטביעתה.
מידע שהתקבל ממכשור על גבי מצופים אשר עגנו במפרץ מקסיקו בעת סופת ההוריקן קתרינה הצביע אף הוא על קיומם של גלי ענק בעת הסופה. הדעה המקובלת היום היא כי גלי ענק נוצרים בכל האוקיינוסים בעולם פעמים רבות מדי שנה. גילוי זה הניע בחינה מחודשת באשר לסיבות להיווצרות גלים אלה וכן בחינה מחדש של השלכות גילוי זה על הנדסת ספינות המפליגות בלב אוקיינוסים.
יש להבחין בין גל פרא לבין צונאמי. גלי צונאמי הם גופי מים גדולים הנעים למרחקים גדולים, במהירות ובגובה אשר כמעט ולא ניתן להבחין בו בעומק הים. הצונאמי הופך לגורם סכנה רק כאשר הוא מתקרב לחוף ולכן אינו מהווה סכנה לספינות בלב ים. כך, הספינות היחידות שטבעו בעת הצונאמי שנוצר לאחר רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי (2004), היו אלה שעגנו בנמלים.
המאה ה-19
בשנת 1826, המדען הצרפתי קפטן ז'ול דומונט ד'אורוויל דיווח על גלים בגובה של 33 מטר ב עם שלושה חוקרים עמיתים כעדים. ולמרות זאת הוא נעשה ללעג על ידי מדען אחר פרנסואה אראגו. באותה תקופה רווחה הדעה ששום גל לא יכול לחרוג מ-9 מטר. דומונט ד'אורוויל, בסיפורו, הביע את הדעה שהגלים הגיעו לגובה של 'לפחות 80 עד 100 רגל'. בעידן שבו הובעו דעות ששום גל לא יעלה על 30 רגל, ההערכות של דומונט ד'אורוויל התקבלו, כך נראה, בספקנות מסוימת.
שכיחות
מידע שהתקבל מלוויינים בשנים האחרונות מאשש את הטענה כי גלים עד לגובה של 30 מטר שכיחים הרבה יותר ממה שנחזה על פי תורת ההסתברות, העושה שימוש בהתפלגות ריילי לצורך חיזוי גובה גלים. בפרויקט מקסווייב (MaxWave) של סוכנות החלל האירופאית נחקרו פני האוקיינוס באמצעות צילומי שני לווייני ראדאר, לאורך תקופה של שלושה שבועות בשנת 2001. במחקר תועדו 30,000 צילומים של קטעים שממדיהם 10X5 ק"מ בכל פעם, סך הכל תועד שטח של 1.5 מיליון קמ"ר מפני הים. עשרה גלי ענק (מעל גובה של 25 מטר) זוהו בתמונות הללו, גל ענק אחד בממוצע ל-150,000 קמ"ר משטח פני הים. המחקר הוכיח כי תופעת גלי הפרא איננה נדירה ומתרחשת באופן טבעי באוקיינוסים.
בינואר 2018 תועד גל פרא מול חופי ישראל. התיעוד נשען על מדידות מד הגלים ועל מחקר שהחל במכון הישראלי לחקר הנדסה ימית בטכניון.
בשנת 2022 ב-9 בדצמבר נהרגה נוסעת אמריקנית מגל פרא שפגע בספינת טיולים ששטה לכיוון אנטארקטיקה.
גורמים
תופעת גלי פרא נמצאת עדיין בשלבי מחקר ראשוניים יחסית, וגורמיה של תופעה זו טרם התבררו עד תומם. עם זאת, מן המידע שנאסף עד כה, נמצא כי גלי פרא מתרחשים בשכיחות גבוהה יותר במקום שבו זרמי ים חזקים נעים נגד הכיוון הכללי של הגלים. מסיבה זו, האזור הסמוך לכף אגולס מול הקצה הדרומי של יבשת אפריקה הוא אזור המועד לגלי פרא. אולם, כיוון שהסבר זה אינו מספק לגבי גלי פרא שנמצאו באזורים אחרים של האוקיינוסים, נראה שקיימים גורמים נוספים לתופעה.
סיווג גלי פרא
עד היום זוהו שלושה סוגים של גלי פרא:
משפט פרון-פרובניוס
משפט פרון-פרובניוס הוא משפט באלגברה ליניארית, המתאר את הערכים העצמיים של מטריצה ריבועית בעלת ערכים ממשיים אי שליליים. לפי המשפט, למטריצה כזו יש וקטור עצמי יחיד שכל רכיביו חיוביים, והוא שייך לערך העצמי המקסימלי. למשפט יש יישומים בהסתברות (בפרט בשרשראות מרקוב), מערכות דינמיות, תורת הגרפים, כלכלה, דמוגרפיה, דינמיקה סימבולית ועוד.
את המשפט הוכיח אוסקר פרון (1907) עבור מטריצות עם ערכים חיוביים. ב-1912 מצא גאורג פרובניוס הכללה לא טריוויאלית למטריצות בעלות ערכים אי-שליליים.
המשפט
הגרסה הבסיסית של המשפט מטפלת במטריצה שרכיביה חיוביים.
משפט. תהי A מטריצה ריבועית ממשית, שכל רכיביה חיוביים (ממש). אז:
טיעון פשוט יחסית מאפשר להכליל את התוצאה למטריצה פרמיטיבית: מטריצה אי שלילית שחזקה שלה היא חיובית ממש.
גרסה כללית יותר מרשה לערכים של המטריצה להתאפס. לשם כך אומרים ש-A מטריצה פריקה אם יש מטריצת פרמוטציה P כך ש-\ PAP^{-1} היא מטריצת בלוקים, שהבלוק השמאלי-תחתון שלה הוא אפס.
משפט פרון-פרובניוס. אם A מטריצה אי-פריקה שכל רכיביה אי שליליים, אז: