cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מפגשים מהסוג האישי
מפגשים מהסוג האישי (באנגלית: 3rd Rock from the Sun, מילולי: הסלע השלישי מהשמש) היא קומדיית מצבים אמריקאית של רשת NBC, המגוללת את סיפורם של ארבעה חייזרים שנשלחו לכדור הארץ למשימה שבה הם צריכים לחקור את המין האנושי. הסדרה הייתה אחת הסדרות הפופולריות ביותר ששודרו בשנות ה-90. בישראל שודרה הסדרה בערוץ 3 מתחילתה ועד סיומה בשנת 2001 ובשידורים חוזרים בסטאר וורלד.
כביש 12
כביש 12 הוא כביש בדרום הנגב המקיף מכיוון מערב וצפון את הרי אילת ומחבר את אילת עם כביש 10 ועם כביש 40 המובילים אל מרכז הארץ. אורכו של הכביש 71 ק"מ.
כביש 12 מוגדר ככביש ארצי, אך על-פי תוכנית משרד התחבורה לעדכון המספור של רבים מכבישי ישראל שעליה פורסם בסוף שנת 2018 – הכביש צפוי לרדת בהיררכיית כבישי ישראל לדרגת כביש אזורי ולהיקרא כביש 112.
תוואי הכביש מדרום לצפון
הכביש מתחיל מכביש 90 באילת שבדרום ומטפס מערבה אל הרי אילת דרך רמת יותם. הוא מגיע אל גבול ישראל–מצרים וחולף על פני מעבר נטפים הסגור. משם ממשיך הכביש צפונה לאורך הגבול המצרי, ובצומת מחנה סיירים הוא נפגש עם כביש 10. לאחר מכן ממשיך כביש 12 בכיוון צפון־מזרח, מצפון להרי אילת, דרך נמל התעופה עובדה עד לצומת שיזפון בצפון, שם הוא נפגש עם כביש 40. אורכו הכולל של כביש 12 הוא 71 ק"מ.
היסטוריה
סלילת הכביש החלה ב-1960 על ידי חיל ההנדסה של צה"ל, במטרה לשפר את הנגישות לאורך גבול ישראל וסיני. בדצמבר 1964 החל חיל ההנדסה, בהשלמת סלילת כביש מאילת אל עין נטפים, במימון חלקי של עיריית אילת ומשרד התיירות. במהלך העבודות נעשה שימוש ב-10 טונות של חומרי נפץ, ופונו 50,000 מ"ק של סלע. הדרך נפתחה לאחר כשלושה חודשי עבודה.
הכביש נסלל מחדש, בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, במסגרת ההערכות מחדש של צה"ל לאחר פינוי סיני.
מתקפת הטרור בדרום ישראל
ב־18 באוגוסט 2011 אירעה סדרת פיגועי טרור בכביש 12, כ-12 ק"מ מצפון לאילת. מחבלים שחדרו מסיני דרך הגבול הפרוץ הנושק לכביש פתחו באש על אוטובוס "אגד" (קו 392), ובהמשך פתחו באש (לרבות ירי טיל נ"ט) על אוטובוס נוסף ומכוניות. באירועים נרצחו שישה אזרחים ישראלים, נהרגו חייל צה"ל ולוחם ימ"מ, ונפצעו 40. במהלך המרדף אחרי התוקפים נהרגו 7 מהמחבלים.
בעקבות המתקפה נסגר חלקו הדרומי של הכביש (בין הר שלמה לצומת מחנה סיירים) לתנועת אזרחים למשך זמן של כ-5 חודשים בצו אלוף, והגישה היחידה ברכב לאילת התאפשרה רק דרך כביש 90. במהלך תקופה זו, צה"ל הציב אמצעי הגנה לאורך הגבול עם מצרים הכולל גדר גבול מסיבית מעובה בתיל לגובה של 5–7 מטרים, ולצידה נחפרו תעלות נ"ט על-מנת לסכל חדירת כלי רכב. כמו כן צה"ל פרס מערך שלם של איסוף קרבי הכולל עשרות תרנים ומגדלים עם אמצעים טכנולוגיים מתקדמים של אנטנות ומצלמות, מערכות מכ"ם עם חיישנים רבים על-מנת לזהות חוליות טרור ומסתננים כמה קילומטרים לעומק שטח סיני. גדר הגבול המקבילה לכביש כוללת גם תעלת מים ואמצעים תת-קרקעיים על מנת למנוע חדירה תת-קרקעית לשטח ישראל ממנהרות. לאורך הכביש הכשיר צה"ל סוללות אדמה המיועדות להגן על הנוסעים בכביש במקרים של פתיחת ירי לעברם. כמו כן הוצבו קירות בטון לתת מענה דומה לנוסעים בכביש.
בעקבות הערכת מצב של צה"ל, נפתח מחדש הכביש בפברואר 2012 אך בשלב זה הוטלו בו מגבלות בצו אלוף: הנסיעה לאזרחים בקטע שבין מחסום נטפים לבין צומת מחנה סיירים הותרה בין השעות 8 בבוקר ל-5 אחר-הצהרים בלבד. היתר התנועה התייחס לכביש 12 בלבד, ונאסרה כל ירידה אזרחית מהכביש מערבה לשטח שבינו לבין גבול מצרים. תנועת מטיילים לאורך קטע כביש זה הותרה בין השעות 8 בבוקר ל-4 אחר-הצהריים בלבד, ותנועת מטיילים זו הותרה רק בקניון האדום, בנחל שני ובעין נטפים. בין השעות 5 אחר-הצהריים ל-8 בבוקר נאסרה הנסיעה בקטע זה לתנועה, בין ברכב ובין להולכי רגל, למעט חיילים ושוטרים הנכנסים לשטח למילוי תפקידם.
ב-10 במרץ 2012 נסגר בשנית כביש 12 כולו לתנועה בצו אלוף לכשבוע, מהכניסה המערבית לאילת ועד צומת שזפון. לפני חיסולו על ידי צה"ל של זוהיר אל-קייסי, מזכ"ל ועדות ההתנגדות העממית בעזה. על-פי כוחות הביטחון, אל-קייסי תכנן פיגוע טרור בכביש 12 הדומה לזה שאירע באוגוסט 2011, וגם לאחר חיסולו לא נודע אם המחבלים כבר נשלחו לסיני או לא. ב-9 ביוני 2012, לאחר הקמת גדר הגבול עם מצרים ומערכות תצפית של מערכת הביטחון לאורך הכביש, הוא נפתח לנסיעה בכל שעות היממה.
ביולי 2015 נסגר הכביש לשבוע בעקבות מתיחות בסיני.
אושן 13
אושן 13 (באנגלית: Ocean's Thirteen) הוא סרט קומדיית-פשע משנת 2007, סרט ההמשך לסרטים "אושן 11" ו"אושן 12". את הסרט ביים סטיבן סודרברג ומככבים בו אנסמבל של שחקנים כדוגמת ג'ורג' קלוני, בראד פיט, מאט דיימון, אליוט גולד, אנדי גרסיה, ברני מק, דון צ'ידל ואל פצ'ינו.
עלילה
הפעולה מתבצעת בערב פתיחת הקזינו. החבורה מתכננת לעקוץ את בנק ולמנוע ממנו לקבל את פרס "חמשת היהלומים". הם מפתחים שיטות מיוחדות כדי לפצח את מערכת ההימורים בקזינו ולגרום לאנשים להרוויח הרבה כסף על חשבונו של בנק. אך עומד בפניהם מכשול קטן - קשה לרמות את מערכת האבטחה הניצבת במקום. המערכת מסוגלת לזהות אם הניצחון היה צפוי או מקרי וכך לדעת אם מדובר ברמאות. החבורה מחליטה לגרום לרעידת אדמה מלאכותית לבניין בלבד וכך להוציא את המערכת מכלל פעולה למספר דקות ובאותה ההזדמנות לגרום לאנשים לעזוב את המקום. בזמן שהמערכת לא פעלה הקזינו מפסיד מיליוני דולרים מבלי לדעת אם מדובר ברמאות.
החבורה עומדת וצופה במופע זיקוקי דינור, מרוצה מהצלחתה במבצע. את החלק של טרי בנדיקט ברווחים מחליט דני לתרום לילדים נזקקים. ליינוס, דני וראסטי יושבים בשדה תעופה ומסיימים במשפט "אראה אותך כשאראה אותך".
איאן ת'ורפ
ת'ורפ הוא אלוף העולם בשחייה הצעיר ביותר בהיסטוריה, בגיל 15 ו-3 חודשים (פרת' 1998) והראשון שזכה ב-6 מדליות זהב באליפות עולם אחת (פוקואוקה 2001) עד לשיא של מייקל פלפס מארצות הברית (7 מדליות זהב במלבורן 2007).
במהלך הקריירה שלו קבע ת'ורפ 23 שיאים עולם, מהם 17 שיאי עולם אישיים, 13 שיאי עולם בבריכה אולימפית (6 במשחה ל-200 מטר, 5 במשחה ל-400 מטר ו-2 במשחה ל-800 מטר) ו-4 שיאי עולם בבריכת 25 מטר (3 במשחה ל-200 מטר ו-1 במשחה ל-400 מטר). ת'ורפ הראשון שזכה בתואר שחיין השנה בעולם 4 פעמים (שני בכל הזמנים, אחרי מייקל פלפס) ונחשב לאחד השחיינים הטובים בהיסטוריה.
ביוגרפיה
ת'ורפ החל לשחות בגיל 8 בעקבות אחותו כריסטינה, שהייתה גם היא שחיינית.
1997
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 1997 זכה ת'ורפ ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:49.64 דקות, אחרי חברו לנבחרת גרנט האקט שקבע שיא אליפות חדש של 3:47.27 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
אלוף עולם הצעיר ביותר בהיסטוריה
באליפות העולם שנערכה בפרת' בינואר 1998 בעודו בן 15 ו-3 חודשים, זכה ת'ורפ בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:46.29 דקות, לפני גרנט האקט (3:46.44 דקות) ופול פאלמר מבריטניה (3:48.02 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 7:12.48 דקות, לפני הולנד (7:16.77 דקות) ובריטניה (7:17.33 דקות) ובכך היה לאלוף העולם הצעיר ביותר בהיסטוריה של השחייה.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקואלה לומפור, מלזיה בספטמבר אותה שנה הוא זכה ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:46.70 דקות, מאית השנייה איטי משיאו בן ה-9 שנים של ג'ורג'ו למברטי מאיטליה (1:46.69 דקות), לפני חבריו לנבחרת מייקל קלים (1:48.05 דקות) ודניאל קובלסקי (1:48.26 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:44.35 דקות, לפני גרנט האקט (3:44.88 דקות) ודניאל קובלסקי (3:48.91 דקות) ובשני משחי השליחים 4x100 מטר חופשי ו-4x200 מטר חופשי ביחד עם דניאל קובלסקי, מת'יו דאן ומייקל קלים בשיא עולם חדש של 7:11.86 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-4 שנים של המשלחת המאוחדת (7:11.95 דקות)
שיאן עולם
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בסידני 1999 זכה ת'ורפ ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 1:46.00 דקות, שיפור לשיא בן החמישה חודשים של גרנט האקט (1:46.67 דקות), לפני מייקל קלים (1:47.40 דקות) וריק נית'לינג מדרום אפריקה (1:48.17 דקות), ב-400 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:41.83 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-5 שנים של קירן פרקינס מאוסטרליה (3:43.80 דקות), לפני גרנט האקט (3:46.02 דקות) וריק נית'לינג (3:46.31 דקות), במשחה שליחים 4X100 מטר חופשי בשיא חבר העמים חדש של 3:16.08 דקות, לפני ארצות הברית (3:16.81 דקות) וקנדה (3:20.73 דקות) ובמשחה שליחים 4X200 מטר חופשי ביחד עם ביל קירבי, גרנט האקט ומייקל קלים, בשיא עולם חדש נוסף של 7:08.79 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של אוסטרליה (7:11.86 דקות), לפני ארצות הברית (7:16.66 דקות) וקנדה (7:23.26 דקות).
אלוף אולימפי
במבחנים האוסטרלים לאולימפיאדת סידני (2000) שנערכו בסידני במאי 2000 קבע ת'ורפ במשחה ל-200 מטר חופשי שיא עולם חדש של 1:45.51 דקות, כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש של 1:45.69 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי שיא עולם חדש נוסף של 3:41.33 דקות. במשחקים עצמם הוא זכה ב-5 מדליות, 3 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:40.59 דקות, לפני מאסימיליאנו רוסולינו מאיטליה (3:43.40 דקות) וקליט קלר מארצות הברית (3:47.00 דקות), במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם מייקל קלים שקבע שיא עולם במשחה ל-100 מטר חופשי (48.18 שניות), כריס פידלר ואשלי קאלוס בשיא עולם חדש של 3:13.67 דקות, לפני ארצות הברית (3:13.86 דקות) וברזיל (3:17.40 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם טוד פירסון, ביל קירבי ומייקל קלים בשיא עולם חדש נוסף של 7:07.05 דקות, לפני ארצות הברית (7:12.64 דקות) והולנד (7:12.70 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.83 דקות, אחרי פיטר ואן דן הוחנבאנד מהולנד שקבע שיא עולם חדש של 1:45.35 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב כששחה בשלב המוקדמות.
2001
באליפות אוסטרליה שנערכה בהובארט במרץ 2001 שבר ת'ורפ שני שיאי עולם, במשחה ל-200 מטר בתוצאה של 1:44.69 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של פיטר ואן דן הוחנבאנד (1:45.35 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:41.59 דקות, שיפור לשיא בן ה-7 שנים של קירן פרקינס (7:46.00 דקות).
6 מדליות זהב באליפות העולם
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן בסוף יולי אותה שנה זכה ת'ורפ בהישג השיא שלו לאחר שזכה ב-6 מדליות זהב, מהן 3 אישיות, יותר מכל שחיין או שחיינית אחרים, עד לשנת 2007 שבה זכה מייקל פלפס ב-7 מדליות זהב. מדליות זהב בהן זכה, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 1:44.06 דקות, לפני פיטר ואן דן הוחנבאנד (1:45.81 דקות) וקליט קלר (1:47.10 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:40.17 דקות, לפני גרנט האקט (3:41.51 דקות) ואמיליאנו ברמבילה מאיטליה (3:45.11 דקות), במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא עולם חדש נוסף של 7:39.16 דקות, לפני גרנט האקט (7:40.34 דקות) וגרהם סמית' מבריטניה (7:51.12 דקות) וב-3 משחי השליחים, 4x100 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 3:14.10 דקות, לפני הולנד (3:14.56 דקות) וגרמניה (3:17.52 דקות), 4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 7:04.66 דקות, לפני איטליה (7:10.86 דקות) וארצות הברית (7:13.69 דקות), כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:44.14 דקות ו-4x100 מטר מעורב בשיא אליפות חדש של 3:35.35 דקות, לפני גרמניה (3:36.34 דקות) ורוסיה (3:36.12 דקות).
2002
במשחקי חבר העמים שנערכו במנצ'סטר בסוף יולי 2002, זכה ת'ורפ ב-7 מדליות, 6 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי (48.73 שניות), במשחה ל-200 מטר חופשי (1:44.71 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:40.08 דקות ובשלושת משחי השליחים, 4x100 מטר חופשי, 4x200 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב (55.38 שניות).
2003
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 זכה ת'ורפ ב-5 מדליות אישיות, 3 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.14 דקות, לפני פיטר ואן דן הוחנבאנד (1:46.43 דקות) וגרנט האקט (1:46.85 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:42.58 דקות, לפני גרנט האקט (3:45.17 דקות) ודראגוס קומאן מרומניה (3:46.87 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:08.58 דקות, לפני ארצות הברית (7:10.26 דקות) וגרמניה (7:14.02 דקות). מדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:59.66 דקות, אחרי מייקל פלפס שקבע שיא עולם חדש של 1:56.04 דקות ולפני מאסימיליאנו רוסולינו מאיטליה (1:59.71 דקות). מדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.77 שניות, אחרי אלכסנדר פופוב מרוסיה (48.42 שניות) ופיטר ואן דן הוחנבאנד (48.68 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:15.67 דקות, מאית אחת איטי מצרפת שזכתה במדליית ארד. פרדריק בוסקה הצרפתי ששחה רביעי, קפץ למים אחרי ת'ורפ וקבע ב"זינוק שליחים" את התוצאה המהירה במשחה והשנייה בטיבה באליפות של 47.03 שניות, לעומת 47.98 שניות של ת'ורפ ובכך הוביל את נבחרתו לזכייה במדליית ארד.
2004
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה ת'ורפ ב-4 מדליות, 2 זהב ,1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב במשחים האישים, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 1:44.71 דקות, לפני פיטר ואן דן הוחנבאנד (1:45.23 דקות) ומייקל פלפס מארצות הברית (1:45.32 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:43.10 דקות, לפני גרנט האקט (3:43.36 דקות) וקליט קלר (3:44.11 דקות). מדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם גרנט האקט, מייקל קלים וניקולס ספרנג'ר בתוצאה של 7:07.46 דקות, אחרי ארצות הברית (7:07.33 דקות) ולפני איטליה (7:11.83 דקות), כשחיין רביעי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:44.18 דקות ומדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.56 שניות, אחרי פיטר ואן דן הוחנבאנד (48.17 שניות) ורולנד סקומן מדרום אפריקה (48.23 שניות).
מ-2005 ואילך
אחרי האולימפיאדה, יצא ת'ורפ להפסקה בת 17 חודשים מהשחייה, ולא התמודד באליפות העולם ב-2005. ת'ורפ לא השתתף במשחקי חבר העמים הבריטי בשנת 2006 בעקבות ברונכיטיס וזיהום בחזה.
ב-21 בנובמבר 2006 הודיע ת'ורפ על פרישתו הסופית משחייה תחרותית לאחר שהבין, לדבריו, שלא יצליח לשבור עוד שיאי עולם.
ב-2 בפברואר 2011 הודיע על חזרה לשחייה תחרותית, וכי מטרתו היא אולימפיאדת לונדון 2012. במבחנים האוסטרליים לאולימפיאדה ת'ורפ לא הצליח להעפיל לשלבי הגמר ולא העפיל לאולימפיאדה. ת'ורפ ייחס את הכישלון לתקופת ההכנה הקצרה מידי שהייתה לו, והודיע כי מטרתו החדשה היא אליפות העולם ב-2013.
חייו האישיים
באוקטובר 2012 יצא סיפרו האוטוביוגרפי של ת'ורפ המתאר כיצד החל בטיפול פסיכיאטרי לאחר שסבל מדיכאון, התמכר לאלכוהול וחשב על התאבדות.
לאחר שנים רבות של הכחשה, יצא ת'ורפ מהארון כהומו ביולי 2014 בראיון חושפני בטלוויזיה.
ג'ף אסטין
ג'ף אסטין (באנגלית: Jeff Eastin; נולד ב-7 במרץ 1967) הוא יוצר, במאי, תסריטאי ומפיק אמריקאי.
ביוגרפיה
אסטין למד באוניברסיטת המדינה של קולורדו, שם עשה תואר ראשון בעיתונאות.
לאחר שסיים את לימודיו עבר להוליווד כדי לפתח את קריירת הבימוי שלו.
קריירה
בשנת 1999 יצר את הסרט "Held Up", בו כיכב ג'יימי פוקס. באותה שנה יצר והפיק את הסיטקום "Shasta McNasty" עבור רשת הטלוויזיה UPN.
באוגוסט 1999 הוא נבחר על ידי ג'יימס קמרון לכתוב תסריט לסרט המשך לסרט המצליח "שקרים אמיתיים", אך הסרט בוטל אף על פי שאסטין כבר כתב את התסריט במשך שנה וחצי.
בשנת 2004 כתב והפיק את הסדרה "הוואי" עבור רשת הטלוויזיה האמריקאית NBC.
בשנת 2009 כתב והפיק את סדרת הטלוויזיה המצליחה "צווארון לבן" עבור רשת הטלוויזיה USA.
בשנת 2013 יצר והפיק את סדרת הטלוויזיה המצליחה "גרייסלנד".
החוב (סרט, 2011)
החוב (באנגלית: The Debt) הוא סרט דרמה אמריקאי בבימויו של ג'ון מאדן המבוסס על תסריט שנכתב על ידי מתיו ווהן, ג'יין גולדמן ופיטר סטראוגהאן. הסרט הוא רימייק לסרט ישראלי באותו השם משנת 2007. בסרט מככבים הלן מירן, סם וורת'ינגטון, ג'סיקה צ'סטיין, קירן היינדס, טום וילקינסון, מרטון צ'וקאש ויספר כריסטנסן.
עלילת הסרט
עלילת הסרט מתחילה בשנת 1965 כאשר שלושה סוכני מוסד צעירים, רייצ'ל זינגר (מגולמת על ידי ג'סיקה צ'סטיין), דייוויד פרץ (מגולם על ידי סם וורת'ינגטון) וסטפן גולד (מרטון צ'וקאש), נשלחים לברלין המזרחית כדי ללכוד את פושע המלחמה הנאצי האכזרי דיטר פוגל (מגולם על ידי יספר כריסטנסן), המכונה "המנתח מבירקנאו", שערך אלפי ניסויים קטלניים ביהודים שבמחנות הריכוז במהלך מלחמת העולם השנייה. הסוכנים מצליחים לאתר את פוגל אשר כעת חי תחת זהות בדויה ועובד כגינקולוג. הסוכנים לוכדים את פוגל ומנסים להבריחו לגרמניה המערבית, אך נכשלים ונאלצים להסתתר בדירה עד שיאורגן מבצע להעבירו לישראל. פוגל מצליח לפצוע את רייצ'ל ולהמלט, בעקבות כך מחליטים הסוכנים לשקר ולדווח כי הם נאלצו לחסלו. הם שבים לישראל כגיבורים לאומיים.
בהווה (שנת 1997) מתפרסם מאמר בעיתון אוקראיני שולי בו מסופר על קשיש המאושפז בבית אבות בעיירה באוקראינה, הטוען כי הוא דיטר פוגל וכי הוא מוכן להודות בפשעיו נגד האנושות. בעקבות כך משכנע סטפן את רייצ'ל (מגולמת על ידי הלן מירן), אשר כעת בשנות השישים לחייה, לטוס לאוקראינה, לאתר את פוגל ולחסלו על מנת שאף אחד לא יגלה שפוגל למעשה הצליח להימלט.
בבית האבות מגלה רייצ'ל שהקשיש אינו פוגל ומחליטה להשאיר וידוי כתוב על האירועים בחדרו. בדרכה החוצה נתקלת בפוגל שפוצע אותה בטרם היא מצליחה להורגו.
דבד
נהר דבד (בארמנית: Դեբեդ, בגאורגית: დებედა, דֶבֶּדה) הוא נהר בארמניה ובגאורגיה, שבחלקו משמש גבול טבעי בין ארמניה וגאורגיה (כ-12 ק"מ). מוצאו במפגש הנהרות דזוראגט ופאמבק, ליד הכפר דסר (Dsegh) שבמחוז לורי, צפון ארמניה.
בגאורגיה מהווה הנהר יובל ימני של נהר חראמי (ხრამი) שנשפך בסופו של דבר לנהר הקורה.
אורכו של הנהר הוא 178 ק"מ (כולל פאמבק) כאשר 152 ק"מ מתוכו זורם בארמניה. אגן הניקוז של הנהר משתרע על 4,050 קמ"ר. היישובים בהם או לידם עובר הנהר הם - בארמניה: דסר (Դսեղ, כפר הולדתו של המשורר הארמני הוואנס טומאניאן), אודזון (Odzun), שאנאהין (Սանահին, כפר שבה נותרו עדיין שרידים של גשר אבן מעל נהר הדבד), אלוורדי, הר'פאט (Հաղպատ, כפר), אחטלה (Ախթալա, עיירה). בגאורגיה, סאדאחלו (სადახლო, כפר).
בארמניה משמשים מי הנהר להשקיה ויצירת אנרגיה.
קראימית
לשפה היו שלושה ניבים מרכזיים: ניב חצי האי קרים הנקרא על ידי הקראים בעברית "לשון טטר", ניב וילנה-טרקאי (הידועה גם בשם טרוקי) וניב לוצק-האליץ' הנקראים בעברית בפי מחברים קראים שונים בשם "לשון קדר" על שם קדר, בנו של ישמעאל הנחשב לאב קדום של הנוודים באורדת הזהב ששם הייתה נפוצה שפה דומה.
ניב קרים זהה כמעט לשפה הטטרית הקרימית הספרותית וההבדלים הם בעיקר במילים השאולות מעברית. בימינו נכחד ניב זה.
הניב הליטאי מדובר בעיקר בערים טרקאי ווילנה בידי קהילת דוברים קטנה. טראקאי היא בירת ליטא לשעבר, ולפי מסורת קראית מקומית הקראים המזרח-אירופים הובאו לשם מאזור חצי-האי קרים על ידי הדוכס ויטאוטס בשנים 1397–1398, כדי להגן על המצודה בעיר.
במשך מאות שנים שימשה כשפה מדוברת ובמאה ה-17 הפכה גם להיות כתובה. בכתיבתה נעשה שימוש באותיות עבריות. אולם בראשית המאה ה-20, בתקופת השלטון הסובייטי אומץ הכתב הקרילי ככתבה העיקרי. כיום, ניב טרקאי הנמצאת בליטא נכתב באותיות לטיניות, כליטאית עצמה.
מחברים קראים שונים תרגמו חיבורים שנכתבו בעברית כ"אגרת תשועת ישראל" לשפה זאת. וכמו כן, בסידורי תפילה קראים שהודפסו במזרח אירופה מופיעים תרגומי חלקים מהתפילה לשפה.
חרף מספר הדוברים המועט לשפה, ישנו סיכוי כי היא תשרוד הודות לתמיכה רשמית של השלטונות הליטאים ושל העניין שהשפה יוצרת ובעקבות המאמצים לשימורה ולהחייאתה.
החל מראשית המאה ה-20, טענו מספר בלשנים ששפה זאת התפתחה משפה שדוברה על ידי הכוזרים, והשתמשו בטענות אלה כדי לבסס את תאוריית המוצא הכוזרי של הקראים במזרח אירופה. למחקר השפה הייתה השפעה מכרעת על התנועה הלאומית של קראי מזרח אירופה, ואותם חוקרים קראים כשריה שפשל השתמשו בטענות בלשניות על מנת להראות את קשר קראי מזרח אירופה לשבטים הטורקיים ואת היותם קבוצה אתנית נפרדת מהיהודים ומשאר הקראים, אולם תאוריה זאת מעולם לא הוכחה ואף לפי מחקרים גנטיים אחרונים הופרכה.
רפלסיה
רפלסיה (אנגלית: Rafflesia) היא סוג של צמח בעל פרחים טפילי. בסוג רפלסיה נכללים כ-29 מינים.
תיאור
כמה מינים של רפלסיה גדלים בג'ונגלים של דרום מזרח אסיה (חצי האי המלאי, בורנאו, סומטרה, קלימאנטאן, מערב מלזיה והפיליפינים), ורובם נמצאים בסכנת הכחדה.
הרפלסיה הגדולה היא המין בעל הפרח הגדול ביותר בעולם. קוטר הפרח כמטר, אך נצפו פרטים חריגים שהגיעו לאורך של עד 3 מטרים. משקלו יכול להגיע עד 11 קילוגרם. אפילו לזן הקטן ביותר, רפלסיית מנילה, יש קוטר פרח של 20 ס"מ.
הרפלסיה ניזון מעורקי צמחי ה-Tetrastigma שצומחים ביערות גשם ראשוניים. הרפלסיה שולח איברי מציצה דמויי שורשים לתוך רקמת הגפן. למרות שלעיתים צמחים טפיליים נראים כמו צמחים רגילים הרפלסיה דומה יותר לפטריה מצומח רגיל. לצמח אין עלים, גבעול או אפילו שורשים. הרפלסיה מתחברת לצמח המארח בעזרת ריקמה חוטית ישירות לתאי הצמח וניזונה מהמים והחומרים המזינים שהיא שואבת מהם. האיבר היחידי המרמז על מוצאה מעולם הצומח הוא הפרח הענקי, צבעו אדום-חום והוא מפיץ ריח עז של בשר רקוב, ולכן קיבל את שמו המקומי המתורגם ל"צמח הגופה" או "פרח הבשר". הצמח מואבק על ידי זבובים הנמשכים לריחו.
ב-2007 מחקר מולקולרי שבדק את השיוך הטקסונומי של רפלסיה מצא כי היא שייכת למשפחת החלבלוביים (Euphorbiaceae).
מיצ'ל בצ'לט
ורוניקה מיצ'ל (מישל) בצ'לט חרייה (בספרדית: Verónica Michelle Bachelet Jeria; נולדה ב-29 בספטמבר 1951) היא פוליטיקאית צ'יליאנית שמכהנת מאז אוגוסט 2018 כנציבה העליונה של האו"ם לזכויות אדם וכיהנה, בשנים 2006–2010 ו-2014–2018, כנשיאת צ'ילה. בצ'לט היא האישה היחידה שכיהנה כנשיאת צ'ילה.
ראשית חייה
בצ'לט נולדה בסנטיאגו לאב ששירת כקצין בצבא הצ'יליאני ולאם ארכאולוגית. עקב שירותו הצבאי של האב, נדדה המשפחה בין בסיסי צבא ברחבי צ'ילה. בין השנים 1964-1962 שימש אביה של בצ'לט כנספח הצבאי של צ'ילה בארצות הברית. המשפחה התגוררה בתקופה זו בסמוך לוושינגטון, ובצ'לט למדה בבית ספר אמריקאי.
ב-1970 התקבלה לבית הספר לרפואה באוניברסיטת צ'ילה. שאיפותיה המקוריות היו ללמוד סוציולוגיה או כלכלה, אך היא ויתרה עליהן בלחץ אביה.
העינויים והגלות
ב-1972 מינה נשיא צ'ילה, סלבדור איינדה, את אביה של בצ'לט לעמוד בראש המשרד לחלוקת מזון. לאחר ההפיכה שביצע הגנרל אוגוסטו פינושה ב-1973, נתפש האב כחלק מהממשל של איינדה. הוא סירב לצאת לגלות, והועמד למשפט צבאי באשמת בגידה. בתקופת מאסרו סבל מעינויים קשים, שכתוצאה מהם לקה ב-12 במרץ 1974 בדום לב ומת.
ב-10 בינואר 1975 עצרו שוטרי המשטרה החשאית של פינושה את בצ'לט ואת אימה, והובילו אותן כשעיניהן קשורות למתקן חקירות בסנטיאגו, בו נחקרו בנפרד תוך עינויים. כעבור מספר ימים הועברו למחנה מעצר אחר, ממנו שוחררו בסוף החודש.
החזרה לצ'ילה
בפברואר 1979 חזרה בצ'לט לצ'ילה. היא שבה ללימודי הרפואה באוניברסיטת סנטיאגו, שלא הכירה בלימודיה במזרח גרמניה. ב-1982 היא הוסמכה כרופאה, לאחר שהייתה לאחת מהסטודנטים המצטיינים בכיתתה. היא שאפה לעבוד במגזר הציבורי והגישה בקשה לעסוק ברפואה כללית, אך הממשל הצבאי דחה את בקשתה מטעמים פוליטיים. עם זאת, בזכות הישגיה קיבלה מלגה להתמחות ברפואת ילדים בבית חולים לילדים.
במקביל לעבודתה בבית החולים התנדבה בעמותה שסייעה לילדים של נעדרים ושל מי שעונו בידי המשטר. בין השנים 1990-1986 עמדה בראש המחלקה הרפואית של העמותה.
תחילת הפעילות הפוליטית
בצ'לט הצטרפה לנוער הסוציאליסטי ב-1970 והייתה לחברה במפלגה הסוציאליסטית החל משנות ה-80. ב-1995 נבחרה לוועידת המפלגה הסוציאליסטית, ובין 1998 ל-2000 הייתה חברה פעילה בוועדה המדינית של המפלגה.
ב-1999 ניהלה את הקמפיין של ריקארדו לאגוס באזור סנטיאגו בפריימריז לראשות מפלגת ה-CPD (קואליציית המפלגות למען דמוקרטיה), מפלגה המאגדת מספר מפלגות מהשמאל ומהמרכז, ושולטת בצ'ילה מאז 1990. לאגוס ניצח ובהמשך השנה גם נבחר לנשיאות.
אלכס קפרנוס
אלכסנדר פול קפרנוס האנטלי (באנגלית: Alexander Paul Kapranos Huntley; נולד ב-20 במרץ 1972) הוא מוזיקאי, זמר, כותב שירים, מפיק מוזיקלי וסופר סקוטי. קפרנוס הוא סולן וגיטריסט להקת הרוק הסקוטית "פרנץ פרדיננד", וחלק מהסופרגרופס FFS ו-BNQT.
מיצ'ל בצ'לט
כשרת בריאות וכשרת הגנה
עם כניסתו לתפקידו, ב-11 במרץ 2000, מינה לגוס את בצ'לט, אז דמות אלמונית, לשרת הבריאות. היא החלה בביצועה של רפורמה במערכת הבריאות הציבורית, ושמה לה למטרה לקצר את התורים בבתי החולים הציבוריים בתוך 100 הימים הראשונים לכהונתה. לאחר שלא הצליחה בהשגת מטרה זו, הגישה את התפטרותה ללגוס, אך זה סירב לקבלה, והיא נשארה בתפקידה.
אלכס קפרנוס
ביוגרפיה
נולד ב-20 במרץ 1972 באלמונדסברי, גלוסטרשייר לאם אנגלייה ואב יווני. כשהיה ילד צעיר עבר עם משפחתו לסקוטלנד. הוא נרשם לאוניברסיטת אברדין ללימודי תאולוגיה אך נשר והשלים את התואר באוניברסיטת סטראטקלייד שבגלאזגו.
בצעירותו עבד כשף, ברמן, נהג ורתך. כנער, לימד את עצמו ביחד עם חבר לנגן בגיטרה ומתחילת שנות ה-90 היה חבר במספר להקות מקומיות כגון Amphetameanies ,The Yummy Fur, ו-The Karelia.
לאחר תקרית בה נעצר בטעות על ידי משטרת רוסיה בשל שמו הזהה לשם פושע, השמיט קפרנוס את שם אמו, האנטלי, משם משפחתו.
קריירה
בשנת 2002 הקים יחד עם חבריו פול תומסון, בוב הארדי וניק מקארת'י את להקת פרנץ פרדיננד שפרצה ב-2004 עם הסינגל "Take Me Out". הלהקה הוציאה שישה אלבומי אולפן, בהם אלבום משותף עם להקת ספארקס.
בין עבודותיו כמפיק מוזיקלי, הפיק את אלבום האולפן השלישי של להקת The Cribs, אלבום הבכורה של להקת Citizens! ואלבום האולפן השני של הגיטריסט הסקוטי RM Hubbert.
בספטמבר 2005 החל בכתיבת טור שבועי בנושא אוכל בעיתון הגרדיאן תחת הכותרת "Soundbites". הטור תיאר את יומן הרפתקאותיו הקולינריות בסיבוב ההופעות של פרנץ פרדיננד.
בשנת 2006 ליקט את אוסף הסיפורים לספר שנקרא: Sound bites: Eating on tour with Franz Ferdinand. בדצמבר 2006 לקח חלק בתוכנית "ספר השבוע" של תחנת הרדיו BBC Four, במסגרתה הקריא את ספרו למאזיני התוכנית.
ב-2016 השתתף יחד עם עוד אמנים מקומיים בסרט הדוקומנטרי "Lost in france" העוסק בסצנת המוזיקה של גלאזגו בשנות ה-90.
ב-2015 הקים את הסופרגרופ BNQT יחד עם חברי להקות טראוויס, Midlake, Band of Horses וגראנדדי, הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Volume 1, באפריל 2017, בו כל אמן כתב ושר שניים מהשירים.
בתחילת 2019 הפיק שני שירים עבור האמנית הלונדונית מגי בראון, והופיע בקליפ לאחד מהם. לקראת אמצע 2019 הפיק מספר שירים ללהקת הבנות הלונדונית "לוס ביצ'וס".
מיצ'ל בצ'לט
כשרת בריאות וכשרת הגנה
ב-7 בינואר 2002 מונתה בצ'לט לשרת ההגנה של צ'ילה. בכך הייתה לאישה הראשונה באמריקה הלטינית שממונה למשרה זו. כשרת הגנה, היה לה תפקיד מפתח בהכרזתו ההיסטורית של הרמטכ"ל הצ'יליאני חואן אמיליו צ'יירה ב-2003, לפיה הצבא לעולם לא יחתור שוב תחת הדמוקרטיה בצ'ילה. בזמן כהונתה בוצעה רפורמה במערכת הפנסיה הצבאית, והצבא המשיך בתהליך מודרניזציה.
רוס פרו
הנרי רוס פרו (באנגלית: Henry Ross Perot; 27 ביוני 1930 – 9 ביולי 2019) היה מיליארדר אמריקאי, שנודע בעיקר כמי שהיה פעמיים (ב-1992 וב-1996) מועמד עצמאי לתפקיד נשיא ארצות הברית.
ביוגרפיה
פרו נולד וגדל בטקסרקנה, טקסס. הוא למד באקדמיה הימית של ארצות הברית באנאפוליס ושירת כקצין במשך ארבע שנים. ב-1957 עזב את הצי והחל לעבוד כאיש מכירות בחברת IBM. ב-1962 עזב את חברת הענק וייסד את חברת Electronic Data Systems, חלוצה בתחום מיקור חוץ, שנמכרה בשנת 2008 להיולט פקארד.
מיצ'ל בצ'לט
המועמדות לנשיאות
בפריימריז שתוכננו ליולי אותה שנה ב-CPD, התמודדה מולה אישה נוספת, שרת החוץ סולדד אלוואר מהמפלגה הנוצרית-דמוקרטית, אך זו הסירה בסופו של דבר את מועמדותה, לאחר שלא זכתה לתמיכה רבה אף בתוך מפלגתה.
רוס פרו
ביוגרפיה
בשנות השמונים החל פרו להיות מעורב בפוליטיקה, כמבקר חריף של הממסד הפוליטי הקיים. לקראת הבחירות לנשיאות של 1992, הוא הציג את מועמדותו העצמאית, שלא במסגרת המפלגה הרפובליקנית או הדמוקרטית, על מצע שהבטיח תקציב מאוזן ודמוקרטיה ישירה באמצעים אלקטרוניים. פרו הצליח, בהשקעה של כסף רב וכישורים ארגוניים ניכרים, להירשם כמועמד בכל חמישים מדינות ארצות הברית ולהשתתף בשני עימותי בחירות משולשים. במהלך החודשים שקדמו לבחירות הודיע פרו על פרישתו מהמירוץ, אך לאחר מכן שב והודיע על התמודדותו המחודשת. עם זאת, פרישתו גרמה לו נזק ניכר באהדה הראשונית לה זכה ממצביעים רבים, שלא שבו לתמוך בו עוד. בבחירות לנשיאות זכו הוא והמועמד לסגנות ג'יימס סטוקדייל ב-18.9% מהקולות, שהפכו אותו למועמד ה"שלישי" המצליח ביותר מאז תאודור רוזוולט ב-1912. אולם הוא לא הצליח לזכות ולו בקול אחד בחבר האלקטורים.
ההשפעה שהייתה למועמדותו של פרו ב-1992, בהן קיבל פרו 18.9% ממניין הקולות, עוררה עניין רב. מהצד הרפובליקני יש שהאשימו אותו בהפסדו של בוש, אך מנגד הראו מדגמים מיום הבחירות כי לקח באופן שווה מצביעים משני הצדדים, כאשר ללא נוכחותו הפער בין המועמדים היה נשמר מלבד אוהיו שהייתה עוברת לטורו של בוש. עם זאת, השפעתו על המירוץ וכניסתו המאוחרת אליו באוקטובר אחרי שפרש ביולי נותרו שנויות במחלוקת.
מיצ'ל בצ'לט
כנשיאה
ב-11 במרץ 2006 הושבעה בצ'לט כנשיאה. בכך הייתה לאישה הראשונה בצ'ילה המכהנת כנשיאה, ולאישה הראשונה באמריקה הלטינית שמגיעה לתפקיד זה בבחירות. בהתאם להבטחותיה בקמפיין הבחירות, ובאופן חסר תקדים, היא מינתה ממשלה ובה מספר שווה של גברים ונשים.
רוס פרו
ביוגרפיה
לקראת בחירות 1996 ייסד פרו את המפלגה הרפורמיסטית האמריקאית ורץ בשמה לנשיאות בשנית. הפעם לא הורשה על ידי קלינטון ובוב דול להשתתף עמם בעימותים, לא הצליח להעלות את מועמדותו לאותו פרופיל ציבורי שהיה לה ארבע שנים קודם לכן, וקיבל רק כ-8% מהקולות. עדיין הייתה זו תוצאה טובה עבור מועמד עצמאי. בשנת 2000 סירב להיות מועמדה של מפלגת הרפורמה לנשיאות והוחלף על ידי פט ביוקנן.
מיצ'ל בצ'לט
מדיניות הפנים
בסוף 2006 התקבלו דיווחים על שימוש לרעה בכספים שהתקבלו בקרנות ממשלתיות שונות בתקופת שלטון לאגוס. לכך התווספו האשמות על שימוש בחברות קש לצורך העברת כספים ממשלתיים למימון הקמפיין לבחירות לקונגרס שנערכו ב-2005. זמן קצר לאחר שהחלו הפרסומים בנושא, הודיעה בצ'לט על תוכנית לאומית למאבק בשחיתות.
נושאים אחרים עימם התמודדה בצ'לט במהלך שנת כהונתה הראשונה, כוללים את מותו של הרודן לשעבר פינושה, הנחיה שנויה במחלוקת שהתירה חלוקה של גלולות היום שאחרי לנערות מגיל 14 ללא הצורך בהסכמת הוריהן, עיכוב פרלמנטרי של 9 חודשים במינוי מבקר המדינה וקשיים ביישום מערכת התחבורה הציבורית החדשה בסנטיאגו.
יחסי החוץ
בצ'לט התמודדה עם קשיים ביחסיה של צ'ילה עם שכנותיה ארגנטינה ופרו.
ביולי 2006 אישרה ממשלת ארגנטינה את העלאת תעריפי הגז הטבעי שהיא מוכרת לצ'ילה. בצ'לט ראתה בכך הפרה של ההסכם בין שתי המדינות בנושא. חודש לאחר מכן התעורר משבר נוסף, כאשר התברר שבמפות שהפיצה ארגנטינה לתיירים, מופיע שדה הקרח הדרומי של פטגוניה כחלק ממדינה זו. המדינות הסכימו בעבר שלא לשרטט גבול באזור, שהיה שנוי במחלוקת.
בראשית 2007 אישר הקונגרס חוק המפרט את גבולותיו של מחוז אריקה-פארינקוטה, המחוז הצפוני בצ'ילה. פרו האשימה את צ'ילה בכך שבקביעת הגבול החדש, היא שינתה באורח חד צדדי את קו הגבול הימי בין שתי המדינות. בית המשפט הצ'יליאני לחוקה נדרש לנושא, וקבע כי הסעיפים בחוק המשנים את הגבול הימי אינם חוקתיים. במרץ ביטל ערוץ הטלוויזיה הממלכתי של צ'ילה משדר תיעודי אודות מלחמת האוקיינוס השקט, בעקבות הנחיה של שר החוץ אלחנדרו פוקסלי, שככל הנראה הגיעה בעקבות לחץ פרואני.
עניין נוסף בו הייתה מעורבת צ'ילה הוא המאבק בין ונצואלה לגואטמלה על הזכות לשמש כנציגת מדינות אמריקה הלטינית והקריביים במועצת הביטחון של האו"ם. מעבר לשיקולי היוקרה, היה בכך מאבק אידאולוגי בין המדינות הסוציאליסטיות, שתמכו בוונצואלה לבין המדינות הפרו-אמריקאיות, שתמכו בגואטמלה. המאבק הגיע גם לשולחנה של ממשלת בצ'לט, המורכבת ממפלגות מהשמאל ומהמרכז. בעוד שהשרים הסוציאליסטים צידדו במועמדותה של ונצואלה, העדיפו הנוצרים-דמוקרטים את גואטמלה. יום לפני ההצבעה הודיעה בצ'לט כי צ'ילה תימנע, בשל היעדרה של מועמדת מוסכמת.
בצ'לט חתמה על הסכמי סחר חופשי עם סין, יפן, פנמה, פרו וקולומביה. כן נחתם הסכם סחר מולטילטראלי עם ניו זילנד, סינגפור וברוניי. בראשית 2010 הייתה צ'ילה למדינה ה-31 ב-OECD
סיום הכהונה
כהונתה של בצ'לט הסתיימה בשנת 2010, ובהתאם לחוקת המדינה היא לא התמודדה על כהונה נוספת. ב-11 במרץ אותה שנה נבחר לתפקיד סבסטיאן פיניירה. סקרי דעת קהל שנערכו במדינה בשלהי כהונתה הצביעו על כ-80% תמיכה בה.
ב-2011 היא נבחרה על ידי ועדת פרס פרל מייסטר גרינגרד באוניברסיטת רוקפלר, להיות זו שמעניקה את הפרס לאשה - המדענית, המבטיחה ביותר לאותה שנה.
נשיאות שנייה
בבחירות שהתקיימו ב-15 בדצמבר 2013 בצ'לט ניצחה ונבחרה לכהונה שנייה. היא הושבעה בשנית ב-11 במרץ 2014. לאחר גילויים על שחיתות במשפחתה הקרובה ירדה הפופולריות שלה עד לשפל של 15% תמיכה בסקרים. היא לא התמודדה בבחירות הבאות, והוחלפה שוב בנציג הימין סבסטיאן פיניירה.
הנציבה העליונה של האו"ם לזכויות אדם
ב-10 באוגוסט 2018 נבחרה מיצ'ל בצ'לט על ידי האספה הכללית לתפקיד הנציבה העליונה של האו"ם לזכויות אדם וב-1 בספטמבר באותה שנה נכנסה לתפקיד.
ב-10 בספטמבר 2018, האיצה בצ'לט בסין לאפשר משקיפים בשינג'יאנג והביעה דאגה מהמצב שם. היא אמרה כי: "קבוצת זכויות האו"ם הראתה כי אויגורים ומוסלמים אחרים נעצרים במחנות ברחבי שינג'יאנג ואני מצפה שדיונים עם גורמים סיניים יתחילו בקרוב". בתגובה קראה סין לבצ'לט לכבד את ריבונותה.
בספטמבר 2018 מתחה ביקורת על התערבות סעודיה בתימן. היא קראה לסעודיה לתת דין וחשבון על האחראים להתקפות אוויריות על אזרחים בתימן.
ב-5 באוקטובר 2019, אמרה בצ'לט שהיא "מוטרדת" מההפגנות הפרו-דמוקרטיות האלו-יותר ויותר של הונג קונג, והדגישה כי כל צעדים למיגור התסיסה חייבים להתבסס בחוק. היא גם הצהירה כי "יש ליהנות מחופש של אספה שלווה ... ללא הגבלה במידה רבה ככל האפשר. אך מצד שני, איננו יכולים לקבל אנשים המשתמשים במסכות כדי לעורר אלימות".
בהפגנות איראן בנובמבר 2019, נסרין סוטודה, עורך דין איראני שנכלא, ביקש מבצ'לט לנהל חקירה עצמאית על מעשי הזוועה לכאורה שביצעו כוחות הביטחון האיראניים בהתקוממות.
בצ'לט צפויה לפרוש מתפקידה ב-31 באוגוסט 2022.
עורק בית השחי
עוֹרֵק בֵּית הַשֶּׁחִי (TA: arteria axillaris) הוא עורק בבית השחי המוביל דם לחלקו האחורי של בית החזה, לבית השחי ולזרוע. העורק הוא המשכו של העורק התת-בריחי, וראשיתו של העורק היא בגבולה הצדי של הצלע הראשונה. עם מעברו בגבולו התחתון של השריר העגול הגדול הוא הופך לעורק הזרוע.
מהלך
עורק בית השחי מתחיל בגבולה הצדי של הצלע הראשונה, מקום שמסתיים העורק התת-בריחי. הוא עובר מאחורי שריר החזה הקטן והופך לעורק הזרוע כאשר חולף בגבולו התחתון של השריר העגול הגדול.
ניתן לחלק את עורק בית השחי לשלושה חלקים לפי מיקומם ביחס לשריר החזה הקטן, הנמצא שטחית לעורק. החלק הראשון תיכון לשריר, השני מאחוריו והשלישי צדי לו.
מבנים סמוכים
עורק בית השחי מלווה לאורכו בווריד בית השחי התיכון לו. כמו כן, העורק מוקף במקלעת הזרוע, וחלקו השני הוא נקודת הייחוס שלפיה מכונים מיתרי המקלעת: התיכון, האחורי והצדי.
סעיפים
מן החלק הראשון של עורק בית השחי מסתעף עורק החזה העליון המספק דם לשרירים בקדמת החזה. מחלקו השני של העורק יוצאים שני עורקים: עורק החזה ושיא הכתף, המתפצל לארבעה ענפים, ועורק החזה הצדי, המספק את שריר המסור הקדמי, שרירי החזה, קשרי הלימפה בבית השחי ואת חלקו הצדי של השד. מן החלק השלישי מסתעפים שלושה עורקים: העורק התת-שכמי, המתפצל לעורק עצם השכמה הכותר ולעורק החזה והגב, עורק עצם הזרוע הכותר הקדמי, המספק את הכתף ועורק עצם הזרוע הכותר האחורי, המספק את מפרק הזרוע, השריר העגול הקטן והגדול, שריר הדלתא והראש הארוך של שריר הזרוע התלת-ראשי. לעיתים מתפצלים מהחלק השני או מהחלק השלישי מספר ענפים תת-שכמיים היורד ומספקים את השריר התת-שכמי.
היבטים קליניים
ניתן ללחוץ במלחציים בבטחה על עורק בית השחי מבלי לסכן את הזרוע, אולם רק במיקום מקורב להסתעפותו של העורק התת-שכמי. רשת ההשקה המקיפה את עצם השכם מספקת נתיב חלופי לאספקת דם מקבילנית לזרוע מעורקים כגון עורק הצוואר הרוחבי והעורק הרום-שכמי.
עורק בית השחי הימני משמש לעיתים אתר צנתור בניתוח לב, במיוחד בתיקון של בתירת אבי העורקים והחלפת אבי העורקים העולה וקשת אבי העורקים.
פרארי 360
פרארי 360 (באיטלקית: Ferrari 360) היא מכונית ספורט, בעלת 2 מושבים, אשר יוצרה בין השנים 1999–2005 על ידי החברה האיטלקית פרארי. הדגם החליף את הפרארי F355 והוחלף בהמשך על ידי פרארי F430. שלדת הרכב נבנתה מאלומיניום והייתה חזקה ב-40%, בהשוואה ל-F355 שהייתה עשויה מפלדה. משקל הרכב ירד ב-28%, למרות שממדי הרכב גדלו ב-10%.
הדגם הראשון זכה לכינוי 360 מודנה, ע"ש עיר הולדתו של מייסד החברה, אנצו פרארי, אחריו יצא דגם ה-360 ספיידר הפתוח ולבסוף נוסף דגם "Challenge Stradale" - גרסת ביצועים קיצונית, המתאימה גם לנסיעה בכבישים. בכל הדגמים הותקן מנוע 3.6 ליטר הכולל גל ארכובה במישור שטוח וטלטלים עשויים מטיטניום, שסייעו למנוע להפיק 400 כוח סוס. למרות שעל הנייר הנתונים צנועים יחסית, הרכב הציג ביצועים גבוהים בהשוואה ל-F355 בשל השילוב של ירידה במשקל הרכב ועלייה בכוח המנוע.
360 ספיידר
שנתיים לאחר יציאת המודנה הוציאה פרארי את דגם הקבריולה 360 ספיידר, שהיה לדגם הקבריולה ה-20 שמוציאה החברה. למעט המשקל, שאר הנתונים של הספיידר היו זהים למודנה.
Challenge Stradale
בינואר 2003 הציגה פרארי את גרסת "Challenge Stradale", שמה של המכונית נגזר מליגת מרוצי פרארי (Ferrari Challenge) והמילה "כביש" באיטלקית (Stradale).
בוהמה
אנשי הבּוֹהֶמָה (מצרפתית: La bohème) הוא כינוי ליוצרים ואנשי רוח המנהלים אורח חיים החורג מהשגרה, ומאופיין בהיעדר קביעות, נדודים ושינויים תכופים.
מקור המילה בוהמייני
שורש המילה במאה ה-15, כשמלך בוהמיה, זיגמונד, שהיה מרוצה מפועלם של הצוענים בהכנת חרבות וקני רובים עבור צבאו, העניק להם זכויות שונות ואף צייד אותם בתעודות שאיפשרו להם לנוע בארצות מערב אירופה. צוענים שהגיעו עם תעודות של בוהמיה לצרפת כונו שם, בין שאר כינויים (לדוגמה, Tsiganes או Romanichals) "בוהמיינים". הקהילה הצוענית בצרפת נרדפה קשות וממושכות, והחקיקה לאורך השנים הטילה עונשים כבדים על מי שהוגדר "נווד" או "בוהמייני".
התפתחות המונח
בתחילת המאה ה-19 החל המונח לשמש, במקביל, לציון אדם נווד, נטול שורשים, ונעדר הכנסה קבועה. אצל כותבים כאנרי מירז'ה או אונורה דה בלזאק, שניים שעסקו ב"בוהמיה" תוארו הבוהמיינים כמי שאינם מחזיקים במקצוע מוגדר, או שמשלח ידם האמנותי אינו נחשב בעיני החברה מקצוע ראוי, שהכנסתם נתונה לתנודות חריפות, נוכלים לעת מצוא, גאונים נסתרים או אף פושעים.
דימוי כפול זה של הבוהמיינים - יצירתיים, צעירים, נוודים, בעלי הכנסה מפוקפקת לפרקים; ובהכללה: היפוכו של הבורגני - נותר בעינו, ושימש בהתייחס גם לגלגולים מאוחרים יותר של בוהמה, כמו הבוהמה האמנותית של הרבע השלישי של המאה ה-19 ושנות העשרים והשלושים של המאה ה-20 בצרפת, בהתייחס ל"דור הביט" בשנות החמישים, להיפים בשנות השישים, וכדומה. לעיתים קרובות נקשר אורח חייהם של אנשים בוהמיים בשתיית משקאות חריפים, שימוש בסמים ומתירנות מינית. רבים מהיוצרים החשובים ביותר של המאה ה-20 נחשבו (בעיני עצמם או אחרים) בוהמיינים.
קהילות בוהמה
קהילות בוהמה פרחו בערים מסוימות בתחילת המאה ה-20, ובמיוחד בשכונות ספציפיות: שוואבינג במינכן; מונמרטר ומונפרנס בפריז; גריניץ' וילג' בניו יורק; נורת' ביץ' והייט-אשבורי בסן פרנסיסקו; סוהו, פיצרוביה וצ'לסי בלונדון. "בוהמות" מודרניות ניתן למצוא באמסטרדם שבהולנד; בווילנה, בירת ליטא; בקטמנדו, בירת נפאל; ובצ'אנג ראי שבתאילנד. בישראל, מרכז הבוהמה שוכן מאז שנות ה-30 של המאה ה-20 בעיר תל אביב, כשלצידו, בתקופות שונות, מרכזים בוהמיים גדולים בצפת, בעין הוד ובירושלים.
שירו של שארל אזנבור "לה בוהם" מספר על צייר מזדקן הנזכר בחיי הבוהמה שחי כאמן צעיר, רעב אך מאושר, במונמרטר שבפריז.
Paperback Writer
"Paperback Writer" (כותב כריכה רכה) הוא שיר של להקת הרוק האנגלית הביטלס. השיר נכתב בעיקר על ידי פול מקרטני ונכתב תחת הקרדיט לנון-מקרטני, השיר שוחרר כאיי-סייד של הסינגל שלהם ב-30 במאי 1966. הוא עמד בראש מצעד הסינגלים בבריטניה, ארצות הברית, אירלנד, מערב גרמניה, אוסטרליה, ניו זילנד ונורווגיה. ב-Billboard Hot 100 בארצות הברית, השיר היה במקום הראשון במשך שבועיים לא רצופים, כשהופסק על ידי "Strangers in the Night" של פרנק סינטרה.
רקע והשראה
"Paperback Writer" נכתב ברובו על ידי פול מקרטני, שביסס את המילים על אתגר שהציבה לו דודתו ליל. מקרטני אמר ב-1966: "לפני שנים, דודתי ליל אמרה לי, 'למה אתה תמיד כותב שירים על אהבה כל הזמן? אתה לא יכול לכתוב על סוס או על כנס הפסגה או משהו מעניין?' אז חשבתי, 'בסדר, דודה ליל'". על פי זיכרונו של הדי ג'יי ג'ימי סביל מרדיו לוקסמבורג, ההשראה לשיר הגיעה מאחורי הקלעים באולם הופעות כאשר מקרטני, שהיה מודע לבקשת דודתו, ראה את רינגו סטאר קורא ספר והצהיר על כוונתו לכתוב שיר על ספר.
המילים הן בצורת מכתב של מחבר שאפתן השואף להוציא לאור ספר. מקרטני השלים את השיר עם ג'ון לנון בתגובה ללחץ של EMI לסינגל חדש של הביטלס באפריל 1966, בשלב מוקדם של הסשנים לאלבום Revolver של הלהקה. מסוקרנת מהאפשרויות הקצביות של הביטוי "Paperback Writer", המציא מקרטני את המסגרת לשיר במהלך נסיעה של שעה מלונדון לביתו של לנון בסארי.
קידום מכירות
בבריטניה, הסינגל קודם עם תמונה המתארת את הביטלס עטופים בחתיכות בשר נא ובובות תינוק ערופות. תמונה זו שימשה מאוחר יותר, אם כי לזמן קצר, כעטיפת האלבום "Yesterday and Today" בארצות הברית, ובמסגרת זו היא נודעה בשם "עטיפת הקצב". עבור השחרור האמריקאי של הסינגל, התמונה הראה את הביטלס מנגנים בהופעה חיה, אך עם התמונות של לנון והריסון משתקפות כך שנראה שהם מנגנים ביד שמאל.
מייקל לינדזי-הוג ביים את ארבעה הקליפים לשיר שצולם ב-19 וב-20 במאי 1966. הם הקליטו הופעה צבעונית באולפני EMI, עבור המופע של אד סאליבן, ששודרה ב-5 ביוני, ושני קטעי הופעה בשחור-לבן עבור הטלוויזיה הבריטית. האחרון שודר בערוץ Ready Steady Go! ו-Thank Your Lucky Stars ב-3 וב-25 ביוני, בהתאמה. גם צילמו היכרות אישית עם אד סאליבן כשפניהם מוסתרות מאחורי שקפים צבעוניים של עטיפת הקצב.
ב-20 במאי צולם קליפ צבעוני שני בבית צ'יזיק במערב לונדון. הביטלס נגנו את השיר, והם הוצגו בגן פסלים ובתוך הקונסרבטוריון בשטח הבית. הקליפ שודר לראשונה בשחור-לבן בתוכנית Top of the Pops של BBC-TV ב-2 ביוני. קליפ הפרומו מ-20 במאי נכלל באוסף הווידאו 1 של הביטלס משנת 2015, וגם הסרט הצבעוני מ-19 במאי וגם הסרט מ-20 במאי נכללו בגרסאות שלושת הדיסקים של האוסף, שנקראו 1+.
שחרור וקבלה
"Paperback Writer" יצא כסינגל בארצות הברית על ידי קפיטול רקורדס ב-30 במאי 1966, עם המספר הקטלוגי 5651 ו-"Rain" כ-B-side. בבריטניה, בלייבל פרלופון של EMI, הסינגל יצא ב-10 ביוני, עם המספר הקטלוגי R 5452. הסינגל הראשון של הביטלס בבריטניה מאז "Day Tripper" / "We Can Work It Out" הכפול של ה-A-side בדצמבר 1965. הופעתם הקצרה בהופעה השנתית של NME Pollwinners ב-1 במאי, קידום האלבום החדש היה גם הסימן הראשון לפעילות ציבורית של הלהקה מאז תחילת השנה.
בביקורת על הסינגל עבור ה-NME, דרק ג'ונסון אמר כי "Paperback Writer" "מתנדנד בקצב רועם", כאשר השירה המובילה של מקרטני "נעזרת בכמה מזמורים מבהילים". הוא העריץ את "התנפצות המצילתיים" של סטאר וסיכם, "ההפסקות הפתאומיות האלה בקצב עוזרות להגביר את ההשפעה". ב-Disc and Music Echo, פני ולנטיין אמרה שלשיר יש "מקצב ריקוד נפלא" והוא "מרשים מאוד" בגלל "תיפוף הפרידה ומקהלת הגלישה האתרית". המבקר של Record World העיר על השימוש של הלהקה ב"אפקטים אלקטרוניים מעניינים להשפעה טובה", בעוד Cashbox חזה שהלהקה תמשיך בקלות את רצף הסינגלים "שוברי הקופות" שלהם ותיאר את ה-A-side כ"אודה קצבית ופועמת עם ריף חוזר ומדבק על כל הדחף היצירתי".
בולדוג צרפתי
בין התאוריות על המקור המדויק של הבולדוג הצרפתי, הסברה הנפוצה ביותר היא שבאמצע המאה ה-19 אורגות צרפתיות מאנגליה לקחו בולדוגים קטנים יחד איתן, כשחיפשו עבודה בצרפת. בקהילות החקלאיות בצפון צרפת בהן האורגות התיישבו, הבולדוגים הקטנים נעשו מאוד פופולריים כלוכדי חולדות ובני משפחה נאמנים והם החלו להתרבות. הבולדוגים הקטנים הללו היו, למעשה, "פגם בייצור" של מגדלי הבולדוגים המבוססים באנגליה, שהיו יותר משמחים למכור את הדוגמאות הקטנות של הגזע שלהם לחובבי הגזע ה"חדש" באנגליה. זה היה נכון במיוחד עבור הגורים עם אוזני ה"טוליפ" שצצו מדי פעם בין גורי הבולדוג. הבולדוגים הצרפתיים גודלו במקור כלוכדי חולדות, אך הם מגודלים בעיקר בתור כלבי שעשוע.
כאשר הבולדוגים הקטנים החדשים נעשו פופולריים בצרפת, הם התחבבו על יפיפיות הלילה הצרפתיות, ה־"Belles De Nuit". סיבה אחת לכך היא שכאשר טיילו הפרוצות, המראה האקזוטי של הכלבים משך תשומת לב לבעליו, ונתן ללקוחות פוטנציאלים סיבה להתחיל לשוחח איתם. סיבה נוספת היא שהגזע הצייתן היה מסתפק בנמנום למספר רגעים כשהובא לחדרי מלון, מבלי לעורר מהומות. חוקרי גזעים עדיין לפעמים יכולים להעלות גלויות צרפתיות מפורסמות החושפות תמונות של זונות צרפתיות כמעט ערומות מצולמות עם הבולדוג הצרפתי שלהן. התחושה של הפרסום שהעבירה הבעלות של הכלבים הקטנים ייצרה דרך אופנתית לבעלי האמצעים להתרברב בכמה נועזים הם יכולים להיות, ובמהרה הם נעשו הפייבוריטים של החוג ה"אומנותי" בכל אירופה.
בתמונות מאותה תקופה הצטלמה משפחת המלוכה הרוסית יחד עם הבולדוגים הצרפתיים שלה. הם ייבאו כמה מהכלבים שלהם מצרפת. חובבים מפורסמים אחרים כללו את טולוז לוטרק, הסופרת קולט ואדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת. בולדוג צרפתי, שהיה מבוטח, באותו זמן, בסכום העצום של 750 דולר, היה על הסיפון של הטיטניק מוכת הגורל.
בלעדי ההשפעה של החובבים האמריקאיים המסורים של אותה מאה, הגזע לא היה מתפתח; הם אלו שארגנו את מועדון הבולדוג הצרפתי הראשון בעולם, והם היו אלו שהתעקשו שאוזני העטלף המשויכות כיום לגזע היו מתאימות. עד אז, הבולדוג הצרפתי הוצג הן עם אוזני העטלף והן עם אוזני הורד.
בולדוג צרפתי הוא כלב פחוס ושרירי עם פרווה חלקה, אף "סולד" ומבנה עצמות מוצק. המראה הפיזי שלהם מאופיין ב"אוזני העטלף" הרחבים בבסיס ומעוגלים בקצה. זנבותיהם קצרים מטבעם, לא חתוכים, הם ישרים או מפותלים אך לא מסולסלים.
מישור (גאומטריה)
בגאומטריה, מישור הוא מושג יסודי, המשקף את העצם הדו-ממדי הבסיסי. ניתן לדמיין מישור כפיסת נייר אינסופית לכל הכיוונים. חלק גדול מן הגאומטריה, הטריגונומטריה ותורת הגרפים הוא דו-ממדי, כלומר, עוסק במישור.
המישור הוא מושג יסודי בגאומטריה האוקלידית וגם בגאומטריות אחרות. בהמשך מדובר במישור במסגרת הגאומטריה האוקלידית.
בהינתן מישור, ניתן להשליך עליו מערכת צירים קרטזית כדי להיות מסוגלים לציין כל נקודה במישור בעזרת שני ערכים - הקוארדינטות של הנקודה. ניתן לעשות דבר דומה עם מערכת צירים קוטבית, שבה כל נקודה מזוהה על ידי שני ערכים - זווית ומרחק מהמרכז.
המישור שבו עוסקת הגאומטריה נקרא המישור האוקלידי והוא מקרה פרטי של מרחב מכפלה פנימית ממשי, ונהוג לסמנו. המכפלה הפנימית היא המכפלה הסקלרית:. המישור האוקלידי הוא גם מרחב טופולוגי ובפרט מרחב מטרי עם המטריקה המושרית מהמכפלה הפנימית.
הצגות של מישור במרחב התלת-ממדי
מקרה שימושי של טיפול במישורים הוא כאשר המישור נמצא במרחב האוקלידי התלת-ממדי המצויד במכפלה סקלרית ומכפלה וקטורית.
הצגה אלגברית
במערכת צירים תלת־ממדית x-y-z, אפשר להגדיר מישור כמקום הגאומטרי של כל פתרונות המשוואה כאשר \ a, \ b, \ c ו-\ d הם מספרים ממשיים ולא כל המקדמים שווים לאפס. אפשר לכתוב גם, כאשר הוא הווקטור  (שלמעשה מהווה הנורמל של המישור) ו- הוא הווקטור \ (x,y,z). אם היא נקודה על המישור ניתן להציגו על ידי המשוואה  או בכתיב מפורש לפי קואורדינטות: במילים אחרות, המישור S הוא קבוצת כל פתרונות המשוואה המישור S הוא תת-מרחב וקטורי אם ורק אם הוא עובר דרך הראשית (כלומר: הוא פתרון של מערכת המשוואות המגדירה את המישור).
הצגה פרמטרית
אפשר לתאר מישור גם באופן פרמטרי (הגדרה כזאת טובה לכל מרחב n ממדי) כקבוצת כל הנקודות מהמשוואה כש-\ t ו-\ s הם סקלרים היכולים לקבל את כל ערכי הממשיים,  הוא וקטור הקובע נקודה על המישור, ו- ו- הם וקטורים הפורשים את המישור (בתנאי שאין סקלר \ r המקיים, כי אחרת המשוואה תתאר ישר ולא מישור).
הצגות אלה מאפשרות לחשב בקלות תכונות של המישורים המתוארים, בדומה למצב בישרים. לדוגמה, המרחק של נקודה מן המישור  הוא.
דרך נוספת להצגת מישור במרחב \ n ממדי היא כצירוף של n-2 משוואות ליניאריות.
דרכי הגדרה
בכל מרחב אוקלידי:
נוסף לזה, במרחב האוקלידי התלת-ממדי: במרחב תלת־ממדי, ישר שאינו מקביל למישור נתון חותך את המישור הזה בנקודה אחת. שני מישורים יכולים להיות מקבילים זה לזה או לחתוך זה את זה בישר. הזווית בין שני המישורים נקראת זווית דו-מישור.
ויורל מולדובן
דינו ויורל מולדובן (רומנית: Dinu Viorel Moldovan; נולד ב-8 ביולי 1972 בביסטריצה) הוא שחקן עבר ומאמן כדורגל רומני ששיחק בעמדת החלוץ. מולדובן היה בורג חשוב בנבחרת רומניה במהלך שנות ה-90.
קריירה
מולדובן שיחק בגלוריה ביסטריצה (1990–1993), דינמו בוקרשט (1993–1995) המקומיות, נשאטל קסמאקס השווייצרית, גרסהופרס (1996–1998), גם היא משווייץ, קובנטרי סיטי (1998) האנגלית, פנרבחצ'ה (1998–2000) מטורקיה, נאנט (2000–2004) הצרפתית, סרבט ז'נבה  משווייץ, פולי טימישוארה (2005) הרומנית וראפיד בוקרשט. השנים המוצלחות ביותר בקריירה שלו היו בפנרבחצ'ה ובנאנט, 1998–2004.
בנבחרת רומניה שיחק מולדובן 70 משחקים, בהם כבש 26 שערים. הוא שיחק בנבחרת רומניה במהלך מונדיאל 1994 בארצות הברית, יורו 1996, מונדיאל 1998 (במהלך הטורניר הוא כבש את שערה הראשון של רומניה, במשחק נגד גרמניה) ויורו 2000.
לאחר פרישתו אימן את ואסלוי במשך עונה אחת, ולאחר שעזב אותה החל לאמן את בראשוב. אחר כך אימן את ספורטול, ועזב אחרי חצי שנה. הוא אימן את קבוצת ראפיד בוקרשט ובשנת 2014 מונה למאמן נבחרת רומניה עד גיל 21.
אובי טרייס
אובי טרייס השלישי (באנגלית: Obie Trice; נולד ב-14 בנובמבר 1977) הוא ראפר אמריקני מדטרויט, מישיגן שבארצות הברית.
חייו
טרייס נולד וגדל בצד המערבי של דטרויט, מישיגן. יש לו 3 אחים. הוא ממוצא אפרו אמריקאי וגרמני. בגיל 11 הוא קיבל מאמו מכונת קריוקי והחל להשתמש בה. בגיל 14 הוא החל להשתתף ב"באטלים" בדטרויט שאירח פרוף מD-12. אובי טרייס הוא הראפר הראשון בהיסטוריה שהחליט להשתמש בשמו האמיתי, ללא כינוי או שם במה. יחד עם זאת, הוא נחשב לאחד מהראפרים המצליחים ופורצי הדרך בארצות הברית בשנים 2002–2004.
אובי הכיר את הראפר ביזאר מלהקת D12, דרכו הגיע לאמינם והרשים אותו. אובי הוזכר לראשונה באלבום "Devil's Night" של הלהקה. אמינם אף פותח את להיטו משנת 2002 "Without Me" בקטע מהשיר "Rap Name" של אובי ("Obie Trice: real name, no gimmicks"), שנכלל כשיר בונוס בפסקול של סרטו של אמינם, 8 מייל, וחשף את אובי לקהל הרחב.
בשנת 2000 הצטרף אובי טרייס לחברת התקליטים שיידי רקורדס של אמינם, דרכה הוציא את אלבום הבכורה שלו "Cheers" בשנת 2003, שמכר מעל למיליון עותקים בארצות הברית והגיע לסטטוס פלטינה. האלבום כלל שיתופי פעולה עם ראפרים ידועים כגון אמינם, 50 סנט, נייט דוג ובאסטה ריימס.
בשנת 2005, טרייס החל לעבוד על אלבומו השני, שכותרתו Second Round's on Me.
ב-31 בדצמבר 2005, נורה אובי פעמיים בזמן שנסע בדטרויט. אחד הכדורים פגע בראשו. הוא נלקח לבית חולים ושוחרר לאחר יום.
בשנת 2006 הוציא אובי את אלבומו השני, "Second Round's on Me", שכלל את הסינגל "Snitch" בשיתוף עם אקון. שני אלבומיו הבאים זכו להצלחה מועטה.
באפריל 2006 זמן קצר לאחר שחברו פרוף נורה למוות במועדון לילה בדטרויט, טריס נשא נאום בהלוויה של פרוף, והתייחס לבעיית האלימות.
ביוני 2008, אובי טרייס עזב את שיידי רקורדס בגלל חשש שהוא לא מקודם כראוי.
טרייס לא הסתכסך עם אמינם או עם ד"ר דרה, בניגוד לשמועות באותה העת.
ב-22 באפריל 2010, דווח שטרייס ישיק לייבל מוזיקה עצמאי משלו,ב-7 במאי. ב-4 במאי, הוא אישר שאמינם יהיה אמן אורח מפורסם באלבומו הקרוב.
ב-5 באפריל 2011 יצא סינגל חדש של טרייס, בשם "Learn to Love".
ב-2 באוגוסט 2011, טרייס צייץ בטוויטר את תאריך היציאה של האלבום החדש שלו, 25 באוקטובר.
ב-1 באוגוסט 2012, בראיון ל-HipHopDX, הודיע טריס שהוא עובד על אלבום שייקרא The Hangover.
ב-15 ביוני 2015, אובי טריס הוציא את הסינגל הראשון "Good Girls" מתוך The Hangover, שיצא ב-7 באוגוסט.
השיר הופק על ידי המפיק עטור פרסי הגראמי Magnedo7, שהיה אחד ממפיקי אלבום האולפן השביעי של אמינם, Recovery.
בראיון בשנת 2016, טרייס הודיע שהוא כבר מכין את אלבום האולפן החמישי שלו, אותו תכנן להוציא בהמשך השנה. ב-23 באוגוסט 2019, יצא אלבומו החמישי בשם The Fifth.
ב-10 בדצמבר 2019, הוא הוציא רצועת דיס בשם "Spanky Hayes" נגד ניק קאנון כדי להגן על אמינם לאחר שניק קאנון הוציא שני רצועות דיס נגד אמינם.
יובל
{{פירושונים|
אישים ששמם יובל:
ראו גם
}}
יחסי אוסטריה–שוודיה
היסטוריה
היחסים בין ממלכת הבסבורג וממלכת שוודיה כוננו בשנת 1682. שתי הממלכות לחמו זו בזו במהלך מלחמת שלושים השנים ובמלחמת הירושה האוסטרית, אולם לחמו זו לצד זו במהלך מלחמת שבע השנים ובמהלך המלחמות הנפוליאוניות. במהלך מלחמת העולם הראשונה נותרה שוודיה נייטרלית, אולם גוסטב החמישי, מלך שוודיה, הביע אהדה למעצמות המרכז, ובכלל זה האימפריה האוסטרו-הונגרית.
בשנת 1995 הצטרפו שתי המדינות לאיחוד האירופי.
יחסים כלכליים
אוסטריה ושוודיה, כמדינות תעשייתיות מפותחות מאוד, מקיימות באופן מסורתי יחסי סחר טובים, תוך דגש על החלפת מוצרים באיכות גבוהה ושירותים מוסמכים מאוד.
שוודיה היא כיום מדינת היצוא החשובה ביותר באוסטריה בתעבורת סחורות (כ-1.4 מיליארד אירו). מנגד, אוסטריה מייבאת סחורות משוודיה בשווי כולל של כ-1.2 מיליארד אירו (נכון לשנת 2016).