cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
.bangla
.বাংলা (ברומניזציה: .bangla) היא סיומת אינטרנט משנית בבנגלדש. היא מיועדת לכתובות אינטרנט בשפה הבנגלית. বাংলা מתועתק ל"בנגלה", אך כתובות האינטרנט יסתיימו ב-বাংলা. הסיומת מנוהלת על ידי משרד הדואר, הטלקומוניקציה וטכנולוגיית המידע.
דמקה סינית
דמקה סינית או הלמה כוכב הוא משחק לוח המיועד לשניים עד שישה שחקנים. המשחק הוא גרסה של המשחק הלמה שפותח בשלהי המאה ה-19, והמטרה בו היא להעביר את כלי המשחק, על פי רוב גולות או יתדות, לצד המנוגד של לוח המשחק.
מהלך המשחק
לוח המשחק עשוי 121 שקערוריות (גומות) המסודרות בצורת מגן דוד, כאשר המשולשים הקטנים המרכיבים את פינותיו מכילים עשר שקערוריות כל אחד. בתחילת המשחק מציב כל שחקן עשרה כלי משחק מאותו צבע באחד מקדקדיו של הלוח.
כל שחקן בתורו מזיז כלי משחק אחד, או לשקערורית סמוכה פנויה או תוך כדי דילוג מעל כלי משחק אחד אחר, אין זה משנה של איזה שחקן, אל השקערורית הפנויה הבאה אחריה. אסור לדלג מעל שני כלי משחק צמודים, אך ניתן לבצע באותו מהלך מספר דילוגים, ובתנאי שבכל דילוג בשרשרת יונח כלי המשחק בשקערורית פנויה. הדילוג יכול להתבצע בכל כיוון, וכלִי המשחק שמדלגים מעליו אינו מושפע מכך.
קישורים חיצוניים
Halma
דייוויד רוזן
דייוויד רוזן (באנגלית: David Rosen; נולד ב-21 בספטמבר 1938 בסן פרנסיסקו) הוא מוזיקולוג, מומחה לאופרה איטלקית במאה ה-19 וראשית המאה ה-20. הוא נודע בגילוי הפרטיטורה השלמה של "המיסה לרוסיני" שנחשבה לאבודה, בארכיבי בית ההוצאה האיטלקי קאזה ריקורדי בשנת 1986.
רוזן היה אחראי להוצאה הביקורתית של הרקוויאם של ורדי ומדריך המוזיקה על הרקוויאם בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג'. כמו כן גילה בספרייה הלאומית של צרפת קטע בכתב היד של דון קרלוס, שהיה צורך להשמיט כדי לוודא שביצוע הבכורה של האופרה יסתיים לפני חצות הלילה. תגלית זו הובילה לגילוי נוסף של עוד מוזיקה שהושמטה גם היא.
רוזן גילה עניין גם בהבנת הבימוי המקורי של האופרה בשלהי התקופה הרומנטית, והוציא לאור עבודה ראשונית על בימוי נשף המסכות. הוא פרופסור אמריטוס למוזיקולוגיה במחלקה למוזיקה באוניברסיטת קורנל. הוא עבד גם עם ה"צֶ'נְטְרוֹ סְטוּדי ג'אקומו פוצ'יני" וה"פונדו לאונקוואלו.
אמונות ימאים
מקור ותפוצה
האמונות נפוצות בתרבות של עמים שונים על פני תבל עם הדגשים שונים בין התרבויות. המונח "אמונות טפלות" שגור בפי אנשי היבשה. הימאים בני דתות שונות אולי אינם מקיימים את הלכות הדת אך ניתן להגדיר את מרביתם כ"יראי שמים".
טקסים
במסורת הימאים מקובלים מספר טקסים. חלקם היתוליים לשבור את חד-גוניות ההפלגה הארוכה וחלקם עלולים להיות קשורים לאמונה כל שהיא.
טקס חציית משווה
חציית קו המשווה באוניות סוחר ובחיל הים הישראלי נחוג כמחזה היתולי עם כללי לבוש וצורת דיבור ומסתיים בתעודה אישית מאוירת וחתומה על ידי נפטון בכבודו ובעצמו.
טקס השקת אונייה
בטקס השקת אונייה ניתנת תשומת לב רבה למסורת. הכרזה מוקדמת על שם האונייה אינה רצויה ורק במהלך הטקס ניתן השם. כאשר בקבוק השמפניה לא נשבר במכה הראשונה או עף מעבר לגוף האוניה, רואים בכך סימן רע לבאות.
בהשקת ספינת סער 4 הראשונה במספנות ישראל, אח"י רשף, הטילה גב' גולדה מאיר את בקבוק השמפניה שהיה קשור כמטוטלת. העוצמה לא הייתה מספיק חזקה ודופן המבנה העלי של הספינה הייתה גמישה וכך הבקבוק נותר שלם. מפקד הספינה מיכה רם תפס את הבקבוק ושבר אותו על הדופן לתשואות הקהל. אח"י רשף שירתה שנים רבות בחיל הים ללא פגע או רבב.
קורבן אדם - בתקופה הקלאסית שררה אמונה טפלה שכדי להצליח בקרבות, ספינת המלחמה חייבת לטעום דם אנוש במהלך השקתה. היה מנהג באזור הים התיכון וכן בהשקות ספינות הוויקינגים שיועדו למלחמה לפיו עבד או שבוי נקשר על גושי תמיכת השדרית כך שכשגוף הספינה מחליק, ואוסף מהירות בדרכו לים, גופתו נמחצה. לאחר מכן קבעו את ראשו שניתק על עמוד החרטום. באיי שלמה המשיך המנהג למאה העשרים עד שמאוחר יותר הוחלף בהתזת דם תרנגול.
טקס שינוי שם הספינה
כאשר הוחלט לשנות את שם הספינה, יש צורך בטקס טבילה דומה לטקס השקת אונייה. הטקס מתחיל בהסרת השם המקורי, כתיבת שמה המקורי של הספינה על פיסת נייר, קיפולה והנחתה בקופסה. לאחר מכן יש לשרוף את הקופסה ולזרוק את האפר לים לאחר הגאות כך שהזרם ייקח את האפר לעומק הים. אם הטקס נערך הרחק מהחוף, יש לזרוק את האפר לנהר כדי שיצוף במורד הזרם. אם המקום הוא אגם יש לבצע זאת בליל ירח מלא.
טקס שינוי השם מחייב הסרת כל עקבות השם הישן של הסירה, כולל ספר היומן, הניירת והשלטים הכתובים על גוף הספינה. לאחר טקס ביטול השם הישן, ניתן להטביל את האונייה בשמה החדש.
במקומות שונים נפוצה האמונה ששינוי שם הספינה נחשב בעבר למזל רע, מפני שהמלחים האמינו שלאנייה יש נשמה משלה לאחר ששמה פורסם. הסבר אחר שניתן לכך הוא ששינוי שם הספינה עלול להתקבל כניסיון להערים על אלוהי הים. על פי האגדה, שם הספינה נרשם ב"יומן המעמקים" שלו, ולכן שינוי השם מבלי להודיע על כך לנפטון - אל הים, יעלה את חמתו. הסבר מעשי יותר לרתיעה משינוי שם של ספינה היה שספינות מסחר פיתחו מוניטין בנמלים בהם ביקרו. שינוי שם הספינה עלול לגרום לבעיות עבור הקברניט והצוות בביקור הבא.
בישראל לאחר קום המדינה שרר מנהג להחלפת שמות משפחה לשם עברי. כך גם בצי הסוחר הישראלי אוניות שנרכשו החליפו את שמם לעברי. החלפת השם נעשתה בלא טקס מיוחד. כאשר האנייה מחליפה בעלים נפוץ המנהג לשינוי שם בעת החלפת דגל רישום האונייה.
טקסים היתוליים
עצם קיום האמונות איפשר לעיתים לימאים לבצע מתיחות בצורה של טקסים לשבירת השגרה. רב חובל צבי מריאנסקי מספר שמדי פעם כאשר נכנס עם אונייתו לים קשה, כדי להרים את מורל הצוות ארגן טקס ברכה לאלוהי הים פוסידון ונפטון בשפות שונות. את מועד הטקס היה קובע לפי ידע שהיה לו כי מזג האוויר עומד להשתנות לטובה. כך שהטקס נערך כהלכתו ומזג האוויר השתפר, כולם היו מרוצים.
בבניית הספינה
תהליך בניית הספינה חשוב מאוד לקיומה. נוצרו אמונות ומנהגים הקובעים את הדרך הנכונה לכך:
באזור המפרץ הפרסי הייתה אמונה שאם אשה בהריון תעבור מעל לוחות ספינה במהלך בנייתה היא תלד בן זכר. אך לכך יהיה מחיר: מישהו מבוני הספינה, ימות לפני תום הבנייה, או שקברניטה ימות בהפלגה הראשונה. על כן היה משמר מיוחד שנועד למנוע זאת. אמונה דומה הייתה בין הדייגים במערב אירופה שאסרו על נשים לעבור מעל רשתותיהם הפרושות לייבוש בחוף.
מפליגים
"יונה" הוא ביטוי ותיק בקרב מלחים, שמשמעותו איש צוות או נוסע שמביא איתו מזל רע. הכינוי מבוסס על יונה הנביא המקראי. הכמרים עקב בגדיהם השחורים ותפקידם לשמש בטקסי קבורה נחשבים כמביאי מזל רע להפלגה.
לפי המסורת הרוסית עורכי דין ומתפללים עלולים לגרום צרות בהפלגות. ימאי בעל עיניים בצבעים שונות יגרום צער ועדיף להשאיר בחוף.
במסורת הרוסית לעומת זה איש צוות בעל רגליים עקומות לקשת נחשב למביא מזל טוב. גם להביא תינוק לסיפון זה מזל טוב.
ימים חסרי מזל
האמונות הנפוצות ביותר של מלחים כרוכות במניעת מזל רע. מספר מועדים בשנה נחשבים חסרי מזל שכדאי להימנע מלצאת לים בהם. ה-13 בכל חודש בלוח הכללי נחשב כיום חסר מזל. ורצוי להימנע מלצאת בו לים.
יום ששי ה-13 בחודש
יום שישי נחשב ליום חסר מזל במסורת הנוצרית זה היה יום צליבתו של ישו. האמונה הנפוצה ביותר היא שזה לא מזל להתחיל הפלגה או 'להפליג' ביום שישי. היות שיום ששי מופיע כל שבוע ולא ניתן להימנע משיט בו צומצמה האמונה ליום ששי שחל בו ה-13 בחודש. ימים כאלה חלים פעם או פעמיים בשנה. המודעות לסיכון מיציאה לים ביום זה קיימת בצורה משמעותית גם בצי הסוחר הישראלי. קברניטים זוכרים שקיבלו החלטה לצאת או לחכות שהתאריך יתחלף ולצאת אחר חצות.
רב חובל הלל ירקוני מספר שביום ו' 13 בספטמבר 1996, סיימה אונייתו "צים ישראל" את הפריקה בנמל חיפה, וחברת צים דחקה בו לצאת. הנתב הוציא את האנייה מהנמל וירקוני המתין בלא תנועה (Drifting בלשון הימאים) כשעתיים עד אחרי חצות כשהתחלף התאריך ואז יצא להפלגה שעברה בשקט יחסי.
רב חובל צבי מריאנסקי מספר בספר זכרונותיו כי כאשר עשה תיקון במכלית בהיותה בנמל אילת ומצא שהסיום יקרה ביום ששי ה-13 בחודש. הודיע למנהל הקו בחברת צים שבכוונתו להמתין בנמל לצאת לאחר חצות. קיבל תשובה שהדבר אינו מאושר. אך כמומחה למיכליות ודאי ימצא פתרון. אכן בתיאום עם המכונאי ראשי כוונו כך שהתיקון התארך ויצאו לים אחרי חצות. קברניט אונייה אחרת שיצא באותו יום בשעה 17:00 נקלע בהפלגה למצבים קשים.
רב חובל אברהם אריאל קברניט א.ק. צפונית של חברת צים, נקלע למצב שהיה צריך לצאת לים מנמל חיפה ביום ששי ה-13 בחודש מאי 1960. אריאל התלבט עם עצמו וזכר עצה שקיבל מרב חובל ותיק אדמונד שגי יצא עם אונייתו כשהוא צופר בצופר האונייה. ההפלגה עברה בשלום.
תאריכים נוצריים
חג ההתגלות - ימאים בעולם הנוצרי נרתעים לעיתים קרובות להפליג ב-2 בפברואר "חג ההתגלות מתוך אמונה שכל מסע שהחל אז יסתיים באסון. זה עשוי להיות להיות קשור לנוהג להסיר את כל קישוטי חג המולד עד למועד זה מנהג שנשמר היטב בתקופות הוויקטוריאניות.
קין והבל- יום ב' הראשון בחודש אפריל נחשב חסר מזל. לפי המסורת הנוצרית היה בו יום הולדתו של קין והיום בו רצח את אחיו הבל.
31 בדצמבר' נחשב ליום חסר מזל. ביום זה לפי המסורת הנוצרית התאבד יהודה איש קריות בתלייה.
מזג אוויר
במאה ה-18, נוצרה אמונה בחוף המזרחי של ארצות הברית על כך שבמצב בו נראים עננים מתגלגלים וגלים נשברים על החוף. נחשב כמבשר רעות, ולכן הפלגה בימים בהם שוררים תנאים כאלה היא בלתי רצויה.
זריחה אדומה
ימאים מלמדים שאם הזריחה אדומה כדאי לנקוט אזהרה שהיום הקרוב יהיה מסוכן.
נשים בים
התפתחה אמונה כי השטת נשים באונייה מביאה מזל רע, פוטנציאל להסחת דעת או הרגזת אלי הים שיגרמו לים סוער. באמונה שרווחה בין הדייגים אף פגישה עם אישה בדרך לסירה הייתה סימן רע. לעומת זה ימאים רבים האמינו שהים ירגע וסערות ישככו למראה אשה עירומה. מכאן הסיבה כי אוניות רבות זכו לפסל חרטום בדמות אשה חשופת חזה.
לימאים הרוסים יש לכך הסבר האמונה נובעת, בשל העובדה שבאנגלית המונח ship/boat הוא בלשון נקבה. המונח אונייה בשפה הרוסית "קרבל" הוא בלשון זכר. לכן, הספינה תקנא בתשומת הלב שאנשי צוות נותנים לאישה שהופיעה בה.
נשים בחדר מכונות
אצל מעט מכונאים ראשיים בחיל הים הישראלי, התפתחה אמונה שאשה בחדר המכונות תגרום למכונות להתבלבל. מכונאי ראשי החרד לספינתו ימנע מנשים המצטרפות להפלגה לרדת למכונה. דיווחים על מקרי תקלות שאין להם הסבר הופיעו לאחר ביקורים בחדר המכונות.
הזמנת רוח
דעה רווחת בין הימאים שלשריקה יש השפעה על נשיבת הרוח. ספינות המפרש בעת שאין רוח לא נעו ואז שריקה הייתה בקשה לרוח נושבת. אך כאשר נושבת רוח חזקה אסור לשרוק כי הדבר עלול להביא לסערה. סיפור אחר הקושר שריקה למזל רע כי בסיפור המרד על הבאונטי מארגן המרידה פלטשר כריסטיאן השתמש בשריקה כאות להתחיל את המרד נגד הקברניט ויליאם בליי.
שיטות נוספות להזמנת הרוח הייתה הטלת מברשת מטאטא לצד ממנו מתבקשת הרוח לנשוב. לדעת הרוסים כדי לקרוא לרוח, על הקברניט לזרוק את כובעו והאוחז בהגה את מגפו בכיוון ממנו מתבקשת הרוח. לקרוא לרוח - להכות זה בזה בשוטים. שריטה בתורן והרוח תופיע בתקופות רגועות. בתקופה חסרת רוח יש צורך לרשום על פיסת נייר שמות של עשרה אנשים קירחים, לזרוק את פיסת הנייר מעל הספינה ולגרד את התורן עם הציפורניים, תוך שריקה קלה.
כיום שריקה היא פעולה בלתי מקובלת לחלוטין. רוב כלי השיט מונעים בכוח פנימי והשריקה היא התגרות ברוח שתביא ים סוער.
ציפורים
אסור להרוג שחפים או שום עופות ים באופן כללי כי נשמות המלחים המתים עוברות לתוכם. ככלל הריגת ציפורים או ציד מהאונייה, בניגוד לדייג, נחשבת כמביאה מזל רע. סמואל טיילור קולרידג', מספר באחד משיריו על ימאי שהרג אלבטרוס ואנשי הצוות מכריחים אותו לענוד את הציפור המתה על צווארו. המונח אלבטרוס מציין משאת סבל כעונש לאדם על חטא כלשהו.
גדרון מצוי היא ציפור שיר קטנה בעלת קול חזק וערב. אגדה מספרת שבת ים אשר הוליכה שולל ימאים אל מותם נענשה בכך שביום הראשון בשנה הופכת לגדרון מצוי. לעל כן נוצה אחת של גדרון מצוי משמשת כמביאה ביטחון נגד טביעה בים. משך ההשפעה כשנה אחת ועל כן במקומות שונים נמרטות בראש השנה נוצות רבות.
קורמורנים - ציפורי קורמורן, באזורים סקנדינביים מסוימים, נחשבים קורמורנים כסימן טוב. במסורת הנורווגית רוחות של ימאים שאבדו בים באים לבקר את יקיריהם כשהם מחופשים לקורמורנים.
למזל טוב
בין הימאים רווחת גם התייחסות לפריטים או תכשיטים שימושיים להדוף מזל או עין הרע. וצורות התנהלות שמביאות מזל טוב. יש אמונה שעל מנת להשביע את רצונו של נפטון יש לשלם כופר על ידי השלכת מטבעות כסף לים ביציאה מהנמל.
חתולים וכלבים
אף כי ביבשה חתול שחור נחשב למביא מזל רע הרי בתרבות הימאים הבריטים והאירים יש לו מקום כבוד כחתול אונייה המביא מזל טוב.
לאמונה זו יש בסיס רציונלי כי חתולים באונייה מחסלים מכרסמים, שעלולים לפגוע בחבלים ובמאגרי המזון. רמת טיפול גבוהה הופנתה כלפיהם כדי לשמור עליהם מאושרים. מחקר גנטי מצא עדויות כי חתולים מצרים הגיעו לצפון אירופה מימי הביניים דרך נתיבי האוניות. חתולים הובלו גם על ספינות מסחר כדי לשלוט במכרסמים, וכי מנהגי נשיאת חתולים אומצו על ידי סוחרים ממדינות אחרות, כולל ויקינגים בצפון גרמניה בסביבות המאות ה-8 עד ה-11.
ימאים של כמה עמים האמינו כי חתולים טובים בתפיסת מזיקים. לחתול יש איזון טוב יותר. אלמנט חשוב כשהוא בים. כמו כן האמינו כי לחתולים יש כוחות שיכולים להגן על ספינות מפני מזג אוויר מסוכן. אמונה פופולרית נוספת הייתה כי חתולים יכולים להתחיל סערות באמצעות קסם המאוחסן בזנבותיהם. אך יש לשמור ולהיזהר, אם חתול ספינה היה נופל או נזרק לים, חשבו שהוא יזמן סערה איומה להטביע את הספינה. ושאם הספינה תצליח לשרוד, היא תתקל בתשע שנים של מזל רע. אמונות אחרות כללו: אם חתול ליקק את פרוותו על התבואה, פירוש הדבר שהסערה באה. אם החתול התעטש פירושו גשם. לגבי כלבים קיימת אמונה שמותר לשאת שני כלבים באונייה. לא יותר ולא פחות. באוניות חיל הים בדרך כלל לא מושטים כלבים. באח"י אילת (א-16) בתחילת הפלגותיה היה רב חובל מקצועי בנוסף למפקד האונייה. רב החובל חודורוב לא היה אהוד על הצוות. כלבו של רב החובל ספג את הזעם והאומלל נזרק לים. לאחר זמן קצר ירד גם רב החובל מהאונייה.
חפצים קדושים
פטרון קדוש - בציי עמים נוצרים מקובל לייחס לכל ספינה קדוש מיוחד השומר עליה וציור הנושא את דמותו מוצבת ליד תורן האונייה. פרסת סוס ממוסמרת לתורן מגנה על הספינה מפגיעה. זנב כריש ממוסמר לשלוחת החרטום משפיע להגברת מהירות הספינה. תרופת מנע לטורנדו - הדבקת סכין עם ידית שחורה לתורן בשילוב עם שקשוק הנשק ולחשי ברכה.
יצורים אגדיים, המסייעים למלחים ודייגים ב וב בתפקידם. כך, למשל, "קלבטרמן" הוא יצור עליז וחרוץ, עם הבנה מומחית ברוב כלי השיט, וכישרון מוזיקלי. הוא אמון על הצלת מלחים שנשטפו מעבר לים. השם קלבטרמן בא מהפועל בגרמנית 'klabastern' שפירושו "טרטור" או "השמעת רעש". דמותו היא של מלח קטן וצהוב עם מקטרת טבק ומכסה של צמר גפן, הנושא לעיתים קרובות פטיש איטום. פסלון כזה מגולף ומחובר לתורן כסמל למזל טוב. למרות התכונות החיוביות, ישנו שקשור לנוכחותו: אף איש צוות שמבורך על ידי נוכחותו לעולם לא ישיר אליו מבט. הוא נראה רק לצוות הספינה הנידון לכליה.
טוטם לצוללת דקר
בצוללת הבריטית HMS TOTEM לפני שנמכרה לישראל כצוללת דקר היה טוטם אינדיאני בהתייחס לשם הצוללת. בעת שירותה של הצוללת בצי הבריטי, נשאה הצוללת טוטם מתוצרת האינדיאנים משבט Cowichan ממערב קנדה, ששימש כקמע שלה. הצוללת הייתה מציגה אותו בקדמת הגשר בעת הימצאה בנמלים. אנשי הצוות הבריטי ייחסו חשיבות רבה לקמע, עד כדי כך שכאשר נגנב הטוטם בעת ביקור בנמל הליפקס בשנות ה-50, ההפלגה נדחתה עד שנרכש טוטם חדש אצל האינדיאנים.
בנוסף לניסיונות להציע סיבות רציונליות לטביעת הצוללת דקר, הוצעו במקומון חיפאי גם סיבות מהתחום המיסטי. כאילו חסרונו של הטוטם האינדיאני השאיר את הצוללת בלא הגנה.
עם קבלת הצוללת לחיל הים, יחד עם הדגל והמגן הבריטי הוסר גם טוטם. העיתונאי ערן שורר, שהפליג בצוללת עד גיברלטר תיאר את הלך הרוח בצוות הצוללת, ואינו מזכיר כלל את נושא הטוטם ולא נראה ששלוות נפשם של אנשי הצוות, או אופי תפקודם, הוטרדו בשל חסרונו של הטוטם.
מנהגים נוספים
לימאים הרוסים יש מספר נושאים נוספים. במקרה מוות על הספינה בעת הפלגה יש להניח את הגופה, לרוחב האונייה מאחורי קו האמצע של הספינה, ועם ההגעה לנמל, לשלוח אותה מיד לחוף. רק לאחר שליחת גופת הנפטר מותר יהיה לצוות לרדת לחוף. לירוק על הסיפון הוא פשע. אסור להדליק סיגריות לשלושה אנשים מגפרור יחיד (יש המסבירים איסור זה כהימנעות מגפרור דולק זמן רב מחשש לגילוי בלילה על ידי צלפים). אחד מאלה שהדליקו סיגריה עלול ימות. מגב או דלי שנפל מעל הספינה סימן רע. בקבוק יין סביב השולחן יש להעביר לימין כנגד השעון.
אסור לגעת בארגז חפצים או מזוודה של אחר. תיקי נסיעה בצבע שחור הנפוצים מאוד בקהל האזרחי נחשבים למביאי מזל רע. אסון מצפה למי שמשתמש בחפצים של מלחים שטבעו. אסור להעביר חפצים ובעיקר לא את דגל הספינה בין מדרגות הסולם.
כתובת קעקע
קעקועים של מלחים הם דרך חזותית לשמר את האמונות הימיות. הימאים האמינו שסמלים מסוימים וקמע יסייעו להם כאשר הם מתמודדים עם אירועים מסוימים בחיים; הם חשבו שהסמלים הללו ימשכו מזל טוב או לפחות ישמרו ממזל רע. ימאים, הנתונים לחסדיהם התמידיים של גורמי הטבע, מרגישים לעיתים קרובות צורך בתמונות דתיות על גופם כדי לפייס את הכוחות הזועמים שלא יגרמו לסופות וטביעה הרחק מהבית. הציורים הנפוצים היו של חזיר ותרנגול במחשבה שיראו את הכיוון הבייתה וימנעו טביעה.
הולנדי מעופף
בהפלגה בים קורים מפגשים ומעברים קרובים לספינות מוזרות. הנפוצה בהן היא מפגש עם ספינה אגדתית הקרויה "ההולנדי המעופף". החשש הוא שמי שיראה אותה ילקה בעיוורון. האגדה מספרת שקברניט ספינה הולנדית שהפליגה ב-1681 היה נחוש להקיף את כף התקווה הטובה. סירב לסגת מפני הסערה, ונשבע להמשיך בכך חרץ את גורלה של הספינה, להפליג לנצח. "ההולנדי המעופף" נראית לעיתים מרחוק מנצנצת באור רפאים. האגדה שאם ספינה אחרת תנסה ליצור איתה קשר ינסה צוות הספינה לשלוח מסרים לאנשים שמזמן אינם בין החיים.
האש של סנט אלמו
הזוהר של סנט אלמו ST Elmo Fire היא תופעה חשמלית של פריקה מתמשכת של חשמל. נצפית לפעמים בלילות בראשי התורנים של הספינה כאשר עננים טעוני חשמל נמצאים מעל לראש. תורן הפינה נראה בוער אך אינו נשרף. האש של סנט אלמו נוטה להתרחש לקראת סוף סופת הרעמים. באופן מסורתי התופעה נחשבת כסימן טוב. במסורת הנוצרית מקובל סנט אלמו כקדוש הפטרון של המלחים. תופעת האש של סנט אלמו אינה קשורה רק לים ועשויה להתרחש גם בתרנים וקצוות מחודדים של בניינים בחוף.
בחיל הים הישראלי
בחיל הים הישראלי מתקיימות תחושות קבועות לנושאי הפעילות עד רמה של אמונה. כמסקנה מלקח מושרש של אירועי העבר מניסיון איש או של אחרים.
קברניט ההאוניה אחראי
בצי הסוחר תפקיד רב החובל מוגדר בחוק ובתקנות הימיות כבעל הסמכות היחידי על השטת הספינה. נוכחותו של מישהו מהנהלת החברה בכיר ככל שיהיה אינה מורידה מאחריותו. בחיל הים הישראלי נוצר מנהג לקבוע "מפקד בכיר בים" בהפלגות מבצעיות. זהו קצין בכיר המפלג בספינת הפיקוד. כאשר הכוח מורכב מכמה כלי שיט יש לו סמכות ואחריות לביצוע המשימה. הבנה ברורה מפקד האנייה אחראי על השטת הספינה וביצוע הוראות כחלק מכח המשימה. המצב משתנה כאשר יש הכח כולל רק כלי שיט אחד. מפקד הספינה יודע שהאחריות עליו אך הסמכות בידי ה. השיטה המסובכת לכאורה התקבלה כדי לשמור שלא יצוף רבב למעלה. מאפשר שאם וכאשר תקרה תקלה גם כאשר היא נובעת מהוראות ה, האשמה תוטל על קברניט הספינה ולא תעלה לדרגים גבוהים יותר. מה שבלשון הצבאית נקרא. כאשר בספטמבר 1981 עלתה אח"י געש (סער 3), שהייתה בדרכה לאילת, על החוף הסעודי. הועמד לדין רק מפקד הספינה ונמצא אשם.
צרות מגיעות בשלשות
אמונה נפוצה בשייטת 13 שכאשר קורית תקלה היא תשוב והפעם השלישית מסוכנת. חיזוק לתחושה זאת היה בתקופת מלחמת ההתשה. ב-8 בדצמבר 1968 דרסה אוניית סוחר בתנועה חזיר שערך אימון צלילה בנמל חיפה ושלושת הלוחמים שהיו בו נהרגו. בקרב הפשיטה על האי גרין יולי 1969 נהרגו שלושה לוחמים מהשייטת בנוסף לשלושה הרוגים מסיירת מטכ"ל. במבצע אסקורט הוטבעו שתי טרפדות מצריות במפרץ סואץ ושלושה לוחמי שייטת 13 נהרגו מפיצוץ מטען ההשמדה עצמית של החזיר.
רוקס
רוקס (לרוב ביידוע, הרוקס, באנגלית The Rocks) הוא פרוור בסידני. רוקס מנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney).
היסטוריה
הרוקס נוסד ב-1788, לאחר הקמת המושבה הראשונה באזור המפרץ שימים תקרא סידני. בתי המתיישבים הראשונים היו עשויים אבן חול, שנכרתה מסלעים מקומיים - ומכאן שם הפרוור. במאה ה-19 הפרוור היה בעיקר שכונת עוני, ובמשך כמה עשרות שנים היה שטח שליטתה של הכנופיה The Rocks Push, ששלטה עד 1870. בתחילת המאה ה-20 הפרוור היה במצב הזנחה מתמשך, ומרבית בנייניו ההיסטוריים היו בסכנת התמוטטות. בעקבות התפרצות מגפה באזור הרוקס ודרלינג הרבור, הממשל המקומי הכין תוכנית למחוק את הפרוורים לחלוטין ולבנותם מחדש. חלק מהרוקס אכן פורק, אך התוכניות לבניינו מחדש נדחו בעקבות מלחמת העולם הראשונה. חלק נוסף ממנו מוטט על מנת לבנות את גשר הנמל בשנות העשרים, והתוכניות לבניינו מחדש נדחו בשנית - הפעם בשל מלחמת העולם השנייה. ב-1968 הועלתה הצעה לפרק את כל הבניינים ההיסטוריים ברוקס ובמקומם לבנות בתים מודרניים בצפיפות רבה יותר. קבוצה של תושבים מקומיים הקימה עמותה על מנת להתנגד להצעה, ובמהרה האיגודים המקצועיים הצטרפו להתנגדות זו. ניסיונות למימוש הצעת הבנייה מחדש גרמו לתסיסה מקומית והפגנות רבות, עד שלבסוף - כמעט עשור לאחר ההצעה המקורית - הוחלט לשפץ את הבניינים ההיסטוריים של הרוקס במקום להרסם.
כיום שורת הבניינים העתיקים של הרוקס על רחוב ג'ורג' הם חלק מהאטרקציות התיירותיות הסובבות את מרכז סידני, וכוללת מספר רב של חנויות מזכרות.
תרבות
ברוקס מספר רב של חנויות למזכרות מסידני עצמה, הכוללות נופים שניתן לראות מהפרוור - בעיקר סירקולר קווי והסובב אותו. מדי סוף שבוע (שבת וראשון) מתקיים שוק גדול ברוקס, ברחוב ארגייל, הכולל מעל למאה דוכנים שמוכרים בגדים, תכשיטים, רהיטים, מזון מבושל ומזכרות. השבילים בין הבתים הישנים זכו למיפוי כשבילי תיירים, והם מובילים לאתרים היסטוריים כגון ביצורי דאווס פוינט (אחד מהביצורים העתיקים ביותר בניו סאות' ויילס), מצפה סידני ובית קדמן - הבית העתיק ביותר בניו סאות' ויילס ששרד, ומתוארך ל-1818.
ברוקס מצויים הפאבים העתיקים ביותר בניו סאות' ויילס, על פי טענת בעלי הבתים. בין הבולטים הם the Fortune of War ו-Lord Nelson, ופאבים אחרים שזכו למעמד דומה: the Orient, the Mercantile,the Palisade ו-Hero of Waterloo.
ויליאם וולאס תאייר
ויליאם וואלס תאייר (באנגלית: William Wallace Thayer, נודע גם כ-W. W. Thayer; ) היה פוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית, שהיה פעיל במדינות איידהו ואורגון, וכיהן כמושל אורגון השישי בשנים 1878–1882, וכנשיא בית המשפט העליון של אורגון בשנים 1888–1889.
ראשית חייו
ויליאם וואלס תאייר נולד בחווה ליד העיירה לימה שבמדינת ניו יורק. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים ולמד משפטים בקולג'. ב-1851 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של מדינת ניו יורק, ולאחר מכן הוא עסק בעריכת דין יחד עם אחיו בבאפלו ובהמשך בטונוונדה שבמדינת ניו יורק.
שגשוג בענף הכרייה ב משך את תשומת ליבו של תאייר ב-1860, והניע אותו לעבור מערבה. ב-1861 הוא הגיע לקורוואליס שבאורגון, שם הוא הצטרף לאחיו, לשעבר חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, אנדרו תאייר, במשרד עורכי הדין שלו. ב-1863 הוא עבר לאיידהו, ופתח משרד עורכי דין בלואיסטון.
ראשית הקריירה הפוליטית באורגון
עם שובו לאורגון, הקים תאייר משרד עורכי דין מצליח בעיר איסט פורטלנד. באותה עת הוא החל להיות פעיל במפלגה הדמוקרטית. בעת הערעורים האלקטורליים בבחירות לנשיאות ארצות הברית של 1876 היה תאייר חבר בצוות המשפטי שקרא תיגר על בחירתו של האלקטור ג'. ו. ווטס, רפובליקני שהצביע בעד רתרפורד הייז. על אף הצלחתם, הישגם לא סייע לסמואל טילדן להשיג רוב בחבר האלקטורים.
כהערכה על סיועו בערעור אלקטורלי זה, בחרה המפלגה הדמוקרטית באורגון בתאייר כמועדה למשרת מושל המדינה ב-1878. תאייר ניצח בבחירות הכלליות את מועמד הרפובליקנים קורנליוס ביקמן בהפרש של 59 קולות בלבד.
מושל אורגון
תקופת כהונתו של תאייר כמושל אורגון עמדה בסימן של שמרנות כלכלית, וממשלו פעל נגד השחיתות ושאף להפוך את הבירוקרטיה המדינתית ליעילה יותר. ביוזמתו הוקמה מועצת השוויון של המדינה, בוצעו רפורמות בחוקי הקרקעות, והוקם בית חולים לחולי נפש. במהלך כהונתו חיסל תאייר לחלוטין את החוב המדינתי.
תאייר זכור בעיקר בשל הרפורמה שביצע בבית המשפט העליון של אורגון למבנהו הנוכחי. קודם לכן, שופטי בית המשפט העליון שימשו בסבבי שיפוט אזוריים. לאחר שינוי החוק, הפכו משרות השיפוט בבית המשפט העליון לנפרדות והשופטים נבחרו בבחירות.
בבית המשפט העליון של אורגון
ב-1882 החליט תאייר שלא להתמודד על תקופת כהונה נוספת כמושל. תחת זאת הוא התמודד במסע הבחירות של 1884 על משרת שיפוט בית המשפט העליון של אורגון. כהונתו על כס השיפוט נמשכה שש שנים עד 1890, כאשר בשנתיים האחרונות שלו בבית המשפט הוא כיהן כנשיאו.
ויליאם וואלס תאייר נפטר בפורטלנד ב-15 באוקטובר 1899. הוא נטמן בבית הקברות לון פיר שבעיר.
דבורה קובובי
דבורה קובובי (26 בספטמבר 1925 – 6 במרץ 2023) הייתה פסיכולוגית ומרצה בכירה בבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית. הייתה ממעצבי תפקידיו של הייעוץ החינוכי בישראל, ויצרה שיטה ביבליותרפית מקורית לטיפול במצוקות נפשיות באמצעות טקסטים ספרותיים.
ביוגרפיה
קובובי נולדה והתחנכה בירושלים כדבורה בולוטין. אמה, חנה לונץ בולוטין, בתו של אברהם משה לונץ, התייתמה מאמה בגיל 16, סייעה מגיל צעיר לאביה בעבודתו, ואף כתבה סיפורים קצרים שפורסמו ב"דבר הפועלת". אביה, זאב בולוטין, איש העלייה השנייה, עלה לארץ מסמולנסק, רוסיה, ולאחר עלייתו מונה על ידי ועד הצירים לתפקיד גזבר. היו לה שני אחים, ד"ר משה בולוטין (האח הבכור), אגרונום שחקר ולימד באוניברסיטת מסצ'וסטס אמרהסט, ארצות הברית, ועמנואל בולוטין, שלמד בבצלאל, ועבד בהמשך כפרסומאי.
קובובי למדה ביסודי בבית ספר למל, ובתיכון בגימנסיה העברית רחביה (סיימה ב-1943).
לאחר שהתנדבה לכמה חודשי שירות בקיבוץ דגניה ב', למדה הוראה, בין השנים 1943–1945, בסמינר בית הכרם.
עם סיום לימודיה בסמינר, עברה ללמוד באוניברסיטה העברית, ולמדה בתואר השני פילוסופיה (מקצוע ראשי), פסיכולוגיה וחינוך.
המשיכה ללמוד לתואר שלישי, ובמקביל ללימודיה באוניברסיטה העברית עבדה במשך כמה שנים בשלושה בתי ספר בירושלים בתחום חינוך מיוחד.
בשנת 1993 פרשה מעבודתה באוניברסיטה העברית בדרגת מרצה בכירה.
עבודתה
קובובי הייתה מראשונות הפסיכולוגיות החינוכיות שפעלו בירושלים.
היא עבדה, במקביל לכתיבת עבודת הדוקטור, כפסיכולוגית חינוכית בשלושה בתי ספר ממלכתיים לחינוך מיוחד שפעלו אז בירושלים: בית ספר דוד ילין, בית ספר בן יהודה ובית ספר ספיר, ובמסגרות נוספות של ילדים, שהיו מכונים במערכת, "קשי חינוך". במוסדות אלה ייסדה ועיצבה, בעידודה של ד"ר הלני ברט (שהייתה המנהלת של החינוך המיוחד במשרד החינוך והתרבות), את תפקיד היועצת החינוכית (שנקראה אז "מורה יועצת").
תרומתה העיקרית של קובובי הייתה בתחום ההוראה הטיפולית, כלומר בשיטת טיפול בהפרעות רגשיות אצל ילדים, המבוססת על שיטות דינמיות בפסיכולוגיה. היא הייתה חלוצה בהכנסת שיטת הטיפול הקרויה "ספרותרפיה" ושילובה בתחום החינוך. על פי השיטה, העיון והדיון ביצירות ספרותיות מאפשרים למטפלים היכרות ותקשורת עם התהליכים הנפשיים המתרחשים אצל התלמידים.
"נקודת המוצא של קובובי היא שהיצירה הספרותית מסייעת להבין ולחוות מהויות כלל אנושיות באמצעות התוכן הייחודי הגלום בה. יצירות ספרות חושפות ומבטאות את רובדי הנפש האנושית החומקים מהמשגות פסיכולוגיות; הן עוקפות מחסומי התנגדות ומגבלות של תודעה, מקרבות אותנו למקומות חבויים בנפשנו ומעוררות בנו חוויות רדומות ומעורבות אישית. הטקסט הספרותי מתווך בין חלקי האישיות, תיווך שהוא תנאי לתפקוד נפשי בריא. הדיון הספרותרפי בשיעור ספרות או בשיעור חינוך, טוענת קובובי, עשוי לאפשר לתלמיד לבטא במילים בעיות, רגשות או חרדות שקשה לו לדון בהם בגלל פחד, בושה או אשמה. דרך דיון קבוצתי ביצירה התלמיד מגלה שבעיות וקשיים דומים מאפיינים גם אחרים; הוא אינו חריג. הוא לומד גם על דרכי התמודדות חדשות. שיטת הספרותרפיה מבוססת על דיון מובנה ומונחה שבו התלמיד מוזמן לשקוע בעולם היצירה הספרותית ולהבין את התהליכים הנפשיים היסודיים המתחוללים בטקסט".
כשקובובי התחילה להשתמש בשיטתה, קראו לשיטה "הוראה טיפולית". בהמשך, כינתה קובובי את השיטה "ספרותרפיה". לאחר עוד כמה שנים השתנה השם ל"ביבליותרפיה", שם שבו מוכרת השיטה כיום בקרב אנשי המקצוע.
קובובי גידלה דורות של תלמידים (אנשי חינוך, מורים, יועצים ופסיכולוגים חינוכיים), אשר מפיצים ומיישמים את שיטת הטיפול שהגתה ("שיטת קובובי") במסגרות חינוכיות בכל הארץ.
משפחתה
הייתה נשואה לשאול קובובי (ד"ר למשפטים, מומחה לדיני עבודה ולדיני ביטוח לאומי, שופט בבית הדין הארצי לעבודה וסגן נשיא של בית הדין הארצי לעבודה), מ-15 אפריל 1951 ועד לפטירתו בשנת 2019.
אם לשתיים (דפנה איתן-קובובי, פסיכולוגית קלינית ופסיכואנליטיקאית, וענת קובובי-זילברמן, עובדת סוציאלית, פסיכותרפיסטית ומטפלת זוגית ומשפחתית).
דודיה (האחים של אמה חנה) היו: מתתיהו לונץ (בנקאי ופעיל ציבור בתקופת היישוב), ויעקב לונץ (שנודע גם בשם העט יעקב אסיא, ותרגם, בין היתר, את הספר בת ירושלים הקטנה לעברית).
אחייניה (הבנים של אחיה עמנואל) הם: רון בולוטין, דנדן בולוטין ופרופ' גיל בולוטין.
נפטרה ב-6 במרץ 2023. התגוררה בשכונת קריית שמואל בירושלים.
מחסור בוויטמין A
מחסור בוויטמין A הוא מצב המתרחש כאשר יש חוסר בוויטמין A בגוף. ויטמין A, הידוע גם בשם רטינול, הוא רכיב תזונתי חיוני הנדרש לתפקוד תקין של העיניים, העור, המערכת החיסונית ואיברים אחרים. מחסור בוויטמין זה עלול להוביל למגוון של בעיות בריאותיות, כולל עיוורון, זיהום ומוות.
תפוצה
מחסור בוויטמין A נפוץ בעיקר במדינות מתפתחות, בהן המקורות התזונתיים של ויטמין A מוגבלים. ההערכה שילדים רבים מושפעים ממחסור בוויטמין A ברחבי העולם, כאשר מחסור בוויטמין A הוא הגורם המוביל בעולם לעיוורון ילדות הניתן למניעה, וכ-250,000 עד 500,000 ילדים מתעוורים מדי שנה ממחסור בוויטמין A בשל תזונה לקויה, כאשר כמחציתם מתים בתוך שנה מאז שהפכו לעיוורים.
תסמינים
תסמינים של מחסור בוויטמין A יכולים לכלול עיוורון לילה, יובש בעיניים ומחלות עור. עיוורון לילה, הידוע גם בשם ניקטלופיה, הוא התסמין השכיח ביותר של מחסור בוויטמין A, והוא חוסר היכולת לראות בבירור באור עמום או בחושך. זה קורה מכיוון שוויטמין A חיוני לתפקוד תקין של הרשתית, האחראית על המרת האור לאותות חשמליים הנשלחים למוח. ככל שהמחסור הופך לחמור יותר, הקרנית עלולה להתייבש, מה שמוביל ליובש בעיניים, קסרוזיס של הלחמית והקרנית, והתפתחות נקודות ביטו.
במקרים חמורים, המחסור עלול להוביל לעיוורון מוחלט, רגישות מוגברת לזיהומים ואף למוות. בנוסף, אנשים עם מחסור בוויטמין A רגישים יותר לזיהומים שונים ולחצבת, שעלולים להוביל לתחלואה ותמותה מוגברת.
הגורם העיקרי למחסור בוויטמין A הוא תזונה חסרת ויטמין A או בטא-קרוטן. בטא-קרוטן נמצא בפירות וירקות, כמו גזר, בטטה, תרד, כרוב וקייל. מזונות אלו עשירים בוויטמין A ובטא-קרוטן, והם מומרים לוויטמין A בגוף. עם זאת, במדינות מתפתחות רבות, התזונה מתבססת לרוב על מזונות כמו אורז ומזון המבוסס על מניהוט מצוי, שהם דלים בוויטמין A ובטא-קרוטן. התזונה הלקויה בשילוב עם גישה לקויה לטיפול רפואי, עלול להוביל לשכיחות גבוהה של מחסור בוויטמין A.
גם הפרעות ספיגה, כגון צליאק או סיסטיק פיברוזיס, יכולות למנוע ספיגה תקינה של ויטמין A. בנוסף, הפרעות גנטיות מסוימות, כגון אבטאליפופרוטאינמיה, יכולות למנוע את ההמרה התקינה של בטא-קרוטן לוויטמין A, מה שמוביל למחסור.
יסעור פסיפי
יסעור פסיפי המכונה גם יסעור מחודד-זנב או יסעור הכבש (שם מדעי: Ardenna pacifica) הוא מין של עוף ים בינוני ממשפחת היסעוריים. הוא מצוי בטבע לאורך האזור האינדו-פסיפי מהאוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט שבין יפן, איי מריאנה הצפוניים, הוואי, ארכיפלג רבייאחיחדו, מזרח ודרום אוסטרליה ובאיי סיישל.
היסעורים נודדים לאורך הים הפתוח באזורים טרופיים וסובטרופיים ומחפשים דגים, סרטנים ורכיכות צפות והם יכולים לצלול לעומק של יותר מ-66 מטרים אחריהם. היסעורים מקננים על איים מבודדים ולעיתים מגיעים אליהם בלילות כדי להימנע מטורפים. הם מקננים במחילות שהם חופרים בקרקע ומטילים לרוב ביצה ובמקרים נדירים שתיים, הבוקעות כעבור חודש בקירוב. אם היסעורים הזדווגו בזמן מוקדם בשנה ייתכן שהם יתרבו שנית.
כריסטיאן רושפור
חייה
רושפור נולדה למשפחה ממעמד הפועלים בפריז. אביה הצטרף אל הבריגדות הבינלאומיות במהלך מלחמת האזרחים בספרד, ונהרג שם. רושפור עבדה כעיתונאית וכנספחת העיתונות של פסטיבל קאן עד שפוטרה ב-1968 בגלל דעותיה הביקורתיות ואחר כך עבדה לצדו של אנרי לנגלואה בסינמטק של פריז.
ב-1958 פרסמה את ספרה הראשון בשמה מקורי "מנוחת הלוחם" (Le Repos du guerrier). הדמות הראשית בספר מבוססת על דמותו של עמוס קינן. הספר היה לרב מכר, ובשנת 1962 עיבד אותו הבמאי רוז'ה ואדים לסרט בהשתתפות בריז'יט בארדו. פרסמה 13 ספרים נוספים ובשנת 1988 זכתה בפרס מדיסיס על הרומן "La porte du fond" ("הדלת הפנימית").
במהלך שנות ה-50 קיימה רושפור מערכת יחסים זוגית עם הסופר הישראלי עמוס קינן רושפור תרגמה לצרפתית שלושה מספריו של קינן.
אלמנתו של עמוס קינן, הסופרת נורית גרץ בספרה, על דעת עצמו, מעידה כי: "הספר שלי התחיל מתמונה של זמיר בגן מתבונן על שני אנשים בפתח בית. רציתי לתאר את הזמיר הזה ואז הבנתי שהזמיר הוא חלק מסצנה שלמה שמתרחשת בתוך גן ביתם של עמוס וחברתו לחיים, כריסטיאן רושפור. לאחר מכן הבנתי שהתמונה הזאת היא חלק מחייו של עמוס בפריז ובכלל, ושעליהם אני צריכה לכתוב".
אתרים צלבניים בארץ ישראל
שרידי מבצרים וערים צלבניות בולטים בנוף ארץ ישראל, לבנון, ירדן וסוריה - עדות לתנופת הבנייה חסרת התקדים של שליטי ממלכת ירושלים ויתר המדינות הצלבניות. מדינות אלו התקיימו בזכות ארגון צבאי ייחודי, שנשען על צבא ומערכת ביצורים אדירה שהיא, כדברי פרופ' יהושע פראוור, "החלק המקורי והמרשים ביותר של היאחזות הצלבנים במזרח". הצלבניים שאבו את השראתם בבניה בעיקר מידע אדריכלי אירופאי, אך גם מידע ביזנטי ומוסלמי עשיר שנאסף במהלך מסעי הצלב. הצלבנים לא רק שתכננו ובנו מבצרים ומערכות ביצורים, המהווים מוצלחת בין מערב למזרח, אלא גם התעלו על מוריהם ובנו מבצרים ובהם פתרונות מוצלחים, שהפכו בתורם לאבני בניין בסיסיות באדריכלות הצבאית האירופאית של ימי הביניים.
רקע
לאחר שלוש שנים של קרבות בלתי פוסקים הגיע הצבא הצלבני של מסע הצלב הראשון (1096 – 1099) אל שערי ארץ הקודש וייסד את הנסיכויות הצלבניות הראשונות על חוף סוריה. בשנת 1099, נכבשה ירושלים ונוסדה ממלכת ירושלים הצלבנית. קומץ הצלבנים החל לבנות את המדינה הנוצרית-חילונית החדשה שהייתה במהותה צרפת שמעבר לים (צרפתית: Outremer).
בראשית ימיה נהנתה הממלכה הצלבנית משלטון ריכוזי חזק ויעיל. למרות משאביה המוגבלים ביותר ומחסור תמידי בכוח אדם ובאמצעים חומריים הצליחה הממלכה לבסס עצמה ככוח יציב ולכפות את עובדת קיומה על עולם האסלאם. בתהליך איטי ששורשיו באמצע המאה ה-12 החלה נסיגה איטית בכוחה של המלוכה, וסמכויות רבות עברו לידי האצולה הגבוהה. תהליך זה גבר והלך עד שבמאה ה-13 היה שלטונו של המלך סמלי בלבד. במקביל שינו תהליכים רחבי היקף את פני המזרח התיכון ואירופה ודחקו את ממלכת ירושלים לעמדה משנית. לבסוף הצליחו הממלוכים להחריב את המבצרים הצלבניים זה אחר זה והכריעו את המדינה הצלבנית, שסופה בא עם כיבוש עכו בשנת 1291.
עד היום מתדיינים החוקרים על מקורות ההשראה לאדריכלות הצלבנית בכלל והענף הצבאי בפרט. החוקר הצרפתי עמנואל ריי מציין במחקרו את ההשפעות ה"מזרחיות", שמקורן במזרח התיכון המוסלמי-ביזנטי על האדריכלות הצבאית הצלבנית. לדבריו, הצלבנים ביססו את מבצריהם על מורשתם הארכיטקטונית האירופאית ועליה הוסיפו את ההשפעות הביזנטיות ומוסלמיות האופייניות לארץ ישראל. גישה זו נתמכת בסינתזה של החוקר בן זמננו דניס פרינגל המצביע על השפעות "מערביות" - אירופאיות - השפעות ביזנטיות והשפעות רומאיות על המבצרים הצלבניים. הוא מציע סקר רחב ממדים שבסופו יוכלו החוקרים לבודד את מקורות ההשפעה השונים ומשקלם. סינתזה דומה קיימת במחקרו של יו קנדי המצביע על השפעות ביזנטיות-ארמניות.
בספר מבצרי הצלבנים וההיסטוריה המודרנית כותב רוני אלנבלום כי בכל יישוב ימי צלבני היה מרכיב מבוצר, ובכל יישוב ימי ביניימי עסקו בחקלאות. המבצר (Castellum/Castrum) אינו אלא ישוב יותר גדול שהעניק שירותים שאי אפשר היה לספק במקומות קטנים יותר, כמו שווקים, כנסייה, וכדומה. אחד השירותים שנידרשו בימי הביניים היה הביטחון וה"מבצרים" העניקו לאוכלוסיית הסביבה גם את השירות הזה.
כנסיות
ישנם ארבעה סוגים של כנסיות בארכיטקטורה הצלבנית, כאשר כל אחד משקף מקור השפעה אחר והיבט אחר לזיקה שבין המסורות המקומיות של המקומות הקדושים: הסוג הראשון הוא זה של בזיליקה עם אמבולטוריום וקפלות קורנות, המופיע במופע יחיד, אך עם זאת הוא המונומנט החשוב ביותר לנצרות, הלא היא כנסיית הקבר בירושלים; הסוג השני הוא בזיליקה מהטיפוס הנוצרי הקדום לה אולם תווך מרכזי עם שתי סיטראות שבסופם שלושה אפסיסים המסודרים בטור, זה לצד זה. האפסיס המרכזי, המסתיים באולם התווך, גבוה ורחב יותר לכל אורכו, ומתאים לפרופורציות של אולם התווך והסטראות בהתאמה. סוג מבנה זה הוא הנפוץ ביותר בארכיטקטורה הצלבנית בארץ הקודש. מייצג מובהק שלו הוא כנסיית סנטה אנה; הסוג השלישי הוא מבנה בצורת צלב מרובע שעליו כיפה ובזיליקה. סוג זה היה המועדף על הארמנים בירושלים שבנו את קתדרלת סנט ג'יימס בירושלים לפי המודל שלו. גם קפלת סנט הלנה הסמוכה לכנסיית הקבר נבנתה בצורה זו; הסוג הרביעי הוא מבנה מרכזי מתומן בעל שתי אמבולטוריה, כמו כנסיית העלייה בהר הזיתים.
יעל אבי-יונה
יעל אבי-יונה (גולדפרב) (1941 - 24 באוקטובר 2012) הייתה ציירת ישראלית. אבי-יונה הייתה בוגרת האקדמיה לאמנות "בצלאל" וחברה באגודת הציירים והפסלים.
קורות חיים
אבי-יונה נולדה בירושלים, בת לפרופסור מיכאל אבי-יונה. בילדותה התגוררה כשנתיים בקבוצת שילר, בה התגוררו הורי אביה. בין השנים 1959–1963 למדה באקדמיה לאמנות "בצלאל".
בשנת 1983 זכתה בציון לשבח בתחרות עיצוב אמנותי בנושא "ירושלים כסמל" לאמנות יהודית.
בשנת 1984 הקימה את "גלריה אבי-יונה" ומאז ניהלה את הגלריה.
בשנת 1994 התחתנה אבי-יונה עם האמן דב לדרברג, והחלה לשתף עמו פעולה בתערוכות.
אבי-יונה הציגה את התערוכה "דיוקנאות סופרים ישראלים בני זמננו" ביריד הספרים הבינלאומי בירושלים, וכן את התערוכה "השיטתיות שבמסתורין" בוושינגטון די. סי. שבארצות הברית.
אבי-יונה ציירה את היצירה "שנים עשר השבטים" עבור בית הכנסת "יד מרדכי" שבירושלים.
לאו שרקאדי
לאו שרקאדי (במקור שולר-Schuller, בהונגרית: Sarkadi Leó; בודפשט, 24 במאי 1879 – ניו יורק, 24 במרץ 1947) היה סופר וצייר יהודי-הונגרי שזכה להצלחה גדולה בלונדון כמחזאי (בצעירותו) ובניו יורק כצייר (בבגרותו).
ביוגרפיה
שרקאדי נולד בבודפשט כילד שני במשפחה יהודית ממעמד הביניים. הוריו היו וילמוש שולר וקטלין אונגר. אחיו הבכור היה הקומיקאי והשחקן המפורסם אלדאר שרקאדי, ואחיו הצעיר היה אמיל שרקאדי שהיה צייר מוכשר להפליא נפטר בגיל 27 משחפת. לאו שרקאדי השתמש בכישרון שלו בשתי ענפי אמנות: כתיבה וציור. בשנותיו הצעירות, זכה להצלחה סנסציונית בלונדון עם שניים ממחזותיו. עם זאת, מחזותיו והרומנים המאוחרים יותר שלו לא הביאו לו הצלחה כזו. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, עבר לארצות הברית, שם ניהל במשך זמן מה את הסטודיו של הצייר והגרפיקאי וילי פוגאן ולאחר מכן בסביבות 1930 החל לעבוד באופן עצמאי והחל לצייר. הוא נחשב לצייר נאו-אימפרסיוניסטי. שרקאדי יצר ציורי שמן ומים, רישומי פחם ותחריטים וארגן תערוכות. אחד מתחריטי הנחושת שלו הוצג במוזיאון ברוקלין. תמונותיו מביעות מיסטיות וסמליות.
מתוך יצירותיו
שתי יצירותיו בלונדון זכו להצלחה מפתיעה :
פעולת תג מחיר
"תג מחיר" הוא כינוי לפעולות אלימוּת וונדליזם המיוחסות לפעילי ימין רדיקלי ישראלים. פעולות אלו, שבהן הופיע הביטוי "תג מחיר" בגרפיטי, החלו במהלך 2008, במסגרתן מבוצעות פעולות אלימות נגד פלסטינים ורכושם (כדוגמת יידוי אבנים, פגיעה במסגדים, שרפת שדות ומטעים והשחתת רכוש), הצתות ופעולות הפוגעות ברכוש השייך למשטרת ישראל או צה"ל (בעיקר כלי רכב, ובעיקר לאחר שמבצעי הפעולות חשים כי נפגעו על ידי הגורמים לעיל), ובכמה מקרים איום וגרימת נזק לפעילי שמאל ישראלים או לערבים ישראלים. פעולות אלו מבוצעות בדרך כלל בעקבות פיגועי טרור נגד יהודים, בתגובה להריסת מבנים בלתי מורשים במאחזים על ידי משטרת ישראל או צה"ל, ובעקבות מעצרים מנהליים וצווי הרחקה כנגד פעילי נוער הגבעות.
היסטוריה
לקראת סוף שנת 2009, עם החלטת ממשלת ישראל על הקפאת הבנייה ביהודה ושומרון, נרשמו כמה חשדות לפעולות תג מחיר כנגד פלסטינים על רקע החלטה זו, וחשד להצתת שטיח במסגד בכפר יאסוף. עם זאת, ב-2009 חלה ירידה בהיקף התופעה ביחס לשנים קודמות. ב־2010 חלה עלייה חדה במספר האירועים שנחשדו כתג מחיר, ובדו"ח סיכום משטרתי נכתב כי פעולות תג מחיר הפכו לפעולות חשאיות מבעבר. ב־2011 פורסם כי לפי ניתוח השב"כ, פעילותם של מבצעי "תג מחיר" שינתה את אופייה מפעילות ספונטנית לפעילות מתוכננת, תוך שמירה על חשאיות ואיסוף מודיעין.
דו"ח משרד האו"ם לתיאום העניינים הומניטריים (OCHA) מינואר 2010, העלה חשש כי רבע מיליון פלסטינים המתגוררים ב-86 יישובים יהיו חשופים לפעולות תג מחיר, אם תתחיל ישראל בפינוי מאחזים בגדה המערבית.
החל מראשית 2012 אירעו מספר אירועים הנחשדים להיות תג מחיר כנגד כנסיות ומנזרים נוצריים, בהם הכנסייה היוונית בעמק המצלבה ומנזר השתקנים. האירועים כללו ריסוס כתובות גרפיטי עם המילים 'תג מחיר' ובגנות הנצרות, גרימת נזק למבנים וניקוב צמיגיהן של מכוניות שחנו בסמוך.
בעקבות מעצרים מנהליים וצווי הרחקה מנהליים מיו"ש שחולקו לפעילי נוער הגבעות בין קיץ 2015 ל-2017 בוצעו פעולות תג מחיר שבהן רוססו כתובות המכילות את המילה "מנהלי" (כגון "תג מחיר מנהלי"). בראשית שנת 2019 דווח כי במהלך השנה הקודמת גדל פי שלושה מספר הפעולות של אלימות יהודים על רקע לאומני ביהודה ושומרון.
המהומות בחווארה
ב-26 בפברואר 2023, לאחר שמחבל פלסטיני תושב שכם רצח שני יהודים בחווארה, נכנסו עשרות פעילי ימין קיצוני מהאזור לחווארה ולכפר הסמוך זעתרה, ושרפו בתים מאוכלסים וכלי רכב. כוחות הביטחון חילצו משפחות מבתים בוערים אך לא פעלו להפסקת התקיפה. בכפר זעתרה נורה ונהרג תושב, אולם לא הוברר האם היורים היו התוקפים או כוחות הצבא שאבטחו אותם, לא נערכה חקירה לברור נסיבות הירי.
תגובת רשויות החוק
כנגד מבצעי פעולות 'תג מחיר' פועלים מספר גופים: משטרת מחוז יהודה ושומרון, המחלקה היהודית בשב"כ וכוחות צה"ל. ב־2011 הוקם כוח משימה לטיפול בנושא, המורכב מכוחות יס"מ ומפלוגת מג"ב.
הניסיונות לעצור את מבצעי פעולות "תג מחיר" ולהעמידם לדין נתקלים בקשיים. עד לאוקטובר 2010, נפתחו 97 חקירות שהסתיימו ללא כתבי אישום. על אף הערכת השב"כ כי זהות המבצעים ידועה, לא בוססה תשתית ראייתית לצורך העמדתם לדין. תא"ל ניצן אלון, (מפקד אוגדת אזור יהודה ושומרון עד 2011) אמר בסיום תפקידו כי פעולות תג מחיר המבוצעות על ידי מיעוט קיצוני עלולות להוביל להסלמה במצב הביטחוני ביהודה ושומרון. הוא ציין גם כי מערכת הביטחון לא הצליחה די הצורך במניעה התופעה ומעצר המבצעים.
פעילות המשטרה כנגד מבצעי פעולות תג מחיר נתקלה בקשיים גם בשל הקושי להגיע במהירות למסגדים שהוצתו בשטחים באחריות הרשות הפלסטינית. חשודים שנחקרו בחשד לביצוע פעולות תג מחיר ניצלו בחקירתם את זכות השתיקה. דבר זה הוביל לכך שלא הוגשו כתבי אישום כנגד חשודים במספר פעולות תג מחיר, על אף שממצאי DNA שלהם התגלו בזירות האירועים.
על פי הערכות גורמי החוק, מבצעי הפעולות באים ברובם מחוץ ליהודה ושומרון, בגילאי 12 עד 23, הפועלים בקבוצות קטנות עצמאיות, ללא יד מכוונת. מבצעי הפעילות השתמשו במידור על מנת להסתיר את פעולותיהם.
במהלך 2011 החלה משטרת ישראל בביצוע פעולות התקפיות שונות בניסיון ללכוד את המבצעים. כוחות החלו בביצוע מעקב אחר חשודים בפעילות ומארבים הוצבו בסמוך ליעדים שבהם הם עלולים לפעול. צווי הרחקה מנהליים משטח יהודה ושומרון הופעלו כנגד 41 פעילים (בהם 12 מתושבי יצהר) שכלפיהם הצטבר מידע מודיעיני כי הם ממבצעי הפעולות (זאת בהתבסס על השלטון הצבאי החל על יהודה ושומרון, המאפשר לאלוף הפיקוד להוציא צווים אלו). פעולות אלו הובילו, לדברי מפקד משטרת מחוז ש"י, ניצב עמוס יעקב, לירידה משמעותית במספר אירועי תג מחיר במהלך 2012, בהשוואה ל־2011. בפברואר 2012 הודיעה משטרת מחוז ש"י על הקמת יחידה חדשה למלחמה בפשיעה לאומנית של יהודים כנגד ערבים.
משטרת ישראל דיווחה שבמשך תקופה של כשנה וחצי, מתחילת 2012, נפתחו 788 תיקי "תג מחיר", נעצרו 276 חשודים והוגשו 154 כתבי אישום. באפריל 2014 העריכה מחלקת המדינה של ארצות הברית, בהיסמכה על דיווחים של סוכנויות או"ם וארגונים חוץ-ממשלתיים, כי במהלך שנת 2013 בוצעו כ-400 אירועי תג מחיר.
בעקבות פיגוע הירי בתחנת הדלק בעלי ערכו ישראלים פעולות נקם של פגיעה ברכוש ביישובים פלסטיניים בשומרון. בעקבות אירועים אלה פרסמו ב-24 ביוני 2023 הרמטכ"ל הרצי הלוי, ראש השב"כ רונן בר ומפכ"ל המשטרה קובי שבתאי הודעה משותפת שתחילתה: "בימים האחרונים מתבצעות בשטחי יהודה ושומרון תקיפות אלימות של אזרחים ישראלים נגד פלסטינים חפים מפשע. המתקפות הללו נוגדות כל ערך מוסרי ויהודי והן גם טרור לאומני לכל דבר, ואנו מחויבים להילחם בהן".
הרשעות על פי חוק המאבק בטרור
בינואר 2012 אמר ראש השב"כ יורם כהן כי השב"כ מתייחס לפעילי תג מחיר כארגון טרור מבחינת נוהלי עבודתו.
ב-2013 פסק בית המשפט שריסוס גרפיטי לאומני איננו "תג מחיר".
ביוני 2013 הסמיך הקבינט המדיני-ביטחוני את שר הביטחון להכריז על פעילי "תג מחיר" כ"התאחדות בלתי מותרת", זאת לאחר שראש השב"כ, השר לביטחון פנים, ושרת המשפטים המליצו להכריז על פעילי "תג מחיר" כארגון טרור והפרקליטות פקפקה בתועלת המעשית של צעד זה.
בנובמבר 2014 הורשעו לפי הודאתם שני תושבי חוות גלעד בהצתת כלי רכב בכפר הפלסטיני פרעתא.
בפברואר 2016 הורשע משה חיים אורבך בעבירות של מעשה המרדה, החזקת פרסום המסית לאלימות או לטרור והחזקת פרסום גזעני, לאחר שנתפס ברשותו מסמך, שכותרתו "מלכות הזדון", הקורא לפעולות "תג מחיר" באוכלוסייה הערבית. נגזרו עליו 15 חודשי מאסר בפועל ושישה חודשי מאסר על תנאי.
לאחר שנחקק חוק המאבק בטרור ביוני 2016, נעשה בו שימוש במשפטיהם של נאשמים בפעולות "תג מחיר", וקבוצות מנוער הגבעות שביצעו מעשים אלה הוגדרו כארגון טרור.
במרץ 2018 נגזרו עונשי מאסר של שנתיים וחצי עד חמש שנים על שלושה נאשמים שהורשעו בפעולות "תג מחיר", ובהן עבירות של חברות בארגון טרור, הצתה, תקיפה בנסיבות מחמירות ממניע גזעני, חבלה בכוונה מחמירה, השחתת פני מקרקעין ממניע גזעני. מורשעים אלה ושני מורשעים נוספים ערערו לבית המשפט העליון, אך זה דחה את ערעורם (פרט למורשע אחד שקיבל הקלה בעונשו). בפסק הדין נקבע כי מעשיהם של שניים מהמערערים "מהווים מעשי טרור במסגרת ארגון טרור, הן לפי ההגדרות הרחבות של פקודת מניעת טרור והן לפי ההגדרות הממוקדות של חוק המאבק בטרור".
במשפטו של הקטין א' מפרשת הפיגוע בדומא נקבע כי קבוצה אלימה מנוער הגבעות היא ארגון טרור. על פי עדותו של א' המתוארת בפסק הדין, הוא היה שייך לקבוצה ובה כ-100 חברים מ"נוער הגבעות" המבצעים פעולות "תג מחיר" ביישובים פלסטיניים, בהן פעולות תקיפה, גניבה והצתת מבנים ורכבים באופן העלול להביא לפגיעה בגוף ובנפש. הנאשם הבהיר כי מטרתה של הפעילות האלימה היא לערער את הסדר והביטחון הציבורי. בין החברים בקבוצה נמנו גם רוצחי מוחמד אבו ח'דיר ומציתי כנסיית הלחם והדגים. לדברי השופטים, קבוצה זו עונה על ההגדרות של ארגון טרור, ודבריו של א' מוכיחים מעבר לספק סביר כי יש להרשיעו בעבירה של חברות בארגון טרור, לפי הגדרתו בחוק המאבק בטרור.
א' ביקש לערער על הרשעתו בחברות בארגון טרור, אך ערעורו נדחה. בנימוקים לדחייה כתב השופט יוסף אלרון: "דפוסי הפעילות של המערער וחבריו זהים לאלו של ארגוני טרור אחרים, המבקשים לקדם סדר מדיני וחברתי חדש בהתאם להשקפת עולמם, תוך ביצוע פעולות אלימות כלפי הציבור."
מניעים
אחד המניעים לפעולות תג מחיר הוא רצון להרתיע את ממשלת ישראל מפעולות כנגד ציבור המתנחלים, כדוגמת פינוי מאחזים והריסת בנייה בלתי חוקית. איתי זר מחוות גלעד צוטט אומר לכתב עיתונות: "בכל פעם שיתבצע פינוי כלשהו... - נגיב". במאמר שפרסם זר במאי 2010 כתב כי חסימת כבישים במטרה לשבש את הפעילות הסדירה של כוחות הביטחון ולמנוע הריסת בתים היא פעילות מחאה לגיטימית. עם זאת, הוא קרא "להתנער ממעשים שוליים ולא נשלטים" ואמר כי הוא "נגד תג מחיר".
מניע נוסף לפעולות תג מחיר הוא רצון להרתיע פלסטינים מפגיעה ביהודים ובחיילי צה"ל.
מניע אחר הוא התססת האוכלוסייה הערבית והפלסטינית, במטרה לאלץ את גורמי הביטחון והאכיפה להפנות משאבים מרובים לשמירת הסדר הציבורי במדינה ובאזור.
לפי נדב שרגאי, למבצעים "תפישת עולם פשטנית". לדבריו, "הנוער שנוטל בה חלק רואה ברב יצחק גינזבורג, נשיא ישיבת עוד יוסף חי שביצהר, ברב דוד דודקביץ, רבה של יצהר, וברב יצחק שפירא, אף הוא מיצהר את מוריו הרוחניים". עם זאת, בפברואר 2010 צוטט הרב גינזבורג ב"גלי צה"ל" כמי שקורא להימנע מפעולות אלימות כנגד הפלסטינים הרב דודקביץ' הביע גם הוא הסתייגות מפעולות תג מחיר. באפריל 2014 נשא הרב גינזבורג דרשה ביצהר הכוללת התייחסות שממשילה את מעשי תג מחיר להשתוללות העובר בתהליך הלידה. הנמשל הוא תהליך הלידה שעובר הנוער ביצהר. הם נולדים מתוך הציונות הדתית, המאמינה במדינה, אל עבר תהליך גאולי שבו הקב"ה נמצא מעל המדינה. הרב קרא להתבגר, ולעלות שלב לשימוש בכח הדיבור. כמה ימים לאחר מכן הבהיר כי הוא מתנגד לפגיעה בחיילי צה"ל.
ביום פעולות תג מחיר ואירועים שטיבם אינו ברור
על רקע הסיקור התקשורתי לפעולות תג מחיר ביהודה ושומרון, נעשו ניסיונות להסוות מעשי אלימות שונים תחת פעולות תג מחיר. כך למשל תכננו עבריינים להציג רצח אימאם ביפו כפעולת "תג מחיר", רצח שבסופו של דבר לא יצא אל הפועל. במרץ 2012 הודו נערים ערבים מבית זרזיר בגרימת נזק ובריסוס כתובות "מוות לערבים" על קירות בית ספרם לצורך פרובוקציה.
יו"ר המועצה האזורית שומרון, גרשון מסיקה, ו"ועד מתיישבי השומרון" טענו כי חלק ניכר מהמעשים המדווחים בתקשורת כפעולות "תג מחיר" הם למעשה פעולות המבוצעות על ידי פלסטינים כפרובוקציה, על מנת לפגוע בתדמיתם של המתיישבים ביהודה ושומרון.
ארגון תדמי"ת ואתר לאטמה טענו כי גופי התקשורת נוהגים לדווח על מגוון אירועים הנחשדים להיות אירועי תג מחיר תחת כותרת זו, אף כי אין ודאות באמיתת החשד, בעוד מקרים של אלימות מצד ערבים כלפי מתנחלים אינם זוכים לדיווח דומה.
בכמה מקרים הראו המתנחלים צילומים בהם לטענתם נראים פלסטינים כורתים עצי זית, למטרת זיוף של פעולת תג מחיר.
באמצע פברואר 2013 האשימו פלסטינים את תושבי המאחז אש קודש באירוע "תג מחיר" בכפר קוסרה שבמסגרתו הוצתו לדבריהם שישה כלי רכב, כחלק מהסכסוכים בין תושבי המאחז ותושבי הכפר. משטרת ישראל הודיעה כי תושבי הכפר בדו את האירוע וטפלו האשמת שווא על המתנחלים, אולם השר לביטחון פנים, יצחק אהרונוביץ', אמר מאוחר יותר בכנסת כי ההודעה הייתה מוקדמת מדי וכי לפי שעה לא ניתן לקבוע מי אחראי למעשה.
ב-12 בנובמבר 2014 נשרף מסגד באל מועייר סמוך לרמאללה. פלסטינים טענו שמדובר בהצתה שביצעו פעילי ימין קיצוני במסגרת פעולות "תג מחיר". התקרית גררה גינויים לישראל בתוך ישראל ומחוצה לה. חוקרי שריפות בדקו את העניין ובדו"ח שפרסמו ב-11 בדצמבר 2014 קבעו שלא מדובר בהצתה אלא בשרפה שנוצרה עקב קצר חשמלי בתנור ספירלה שגרם לשרפת המבנה. כמו כן קבע הדו"ח שפלסטינים ניסו לשבש ראיות בזירת האירוע על מנת ליצור את הרושם הכוזב שמדובר בהצתה.
ב-3 באוקטובר 2015 הפיצו הפלסטינים דיווח שקרי לפי מתנחל ישראלי ירה בילד פלסטיני בן 6 בקלקיליה. בדיקת צה"ל מצאה כי הילד נפצע בעת ששיחק בנשק חם עם חבריו.
בראשית 2016 התלונן פלסטיני כי ביתו הוצת בפעולת 'תג מחיר' על ידי ישראלים, אך חקירת משטרה העלתה סתירות וספקות בעדויות, ולבסוף הוגש כנגד המתלונן כתב אישום בחשד לשיבוש חקירה ומסירת ידיעה כוזבת.
התייחסות ציבורית
ההתייחסות הציבורית ל"תג מחיר" היא ברובה של גינוי ברור.
אישים רבים משני קצות הקשת הפוליטית בישראל גינו את מבצעי "תג מחיר", בהם נשיא מדינת ישראל שמעון פרס, ראש הממשלה בנימין נתניהו, יושב ראש הכנסת, רובי ריבלין, שאמר: "בשנים האחרונות אנו רואים פגיעה ברכוש ערבי בתופעה המכונה 'תג מחיר' שמהווה טרור ולא יותר. זה טרור יהודי, אין לכנותו בשם אחר", יושבת ראש האופוזיציה ציפי לבני. וחבר הכנסת ניצן הורוביץ.
יושב ראש הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, אמר על הצתת מסגד בבורקה כי הפעולה היא הכרזת מלחמה של המתנחלים על הפלסטינים, וקרא להתערבות של הקהילה הבינלאומית.
מנהיגי המתנחלים גינו את פעולות תג מחיר. בין המגנים יושב ראש מועצת יש"ע דני דיין, חבר הכנסת לשעבר אליקים העצני, פנחס ולרשטיין.
בדצמבר 2011 הוקם ארגון בשם "תג מאיר" היוצא נגד פשעי שנאה שמבצעים יהודים בישראל נגד מי שאינם יהודים, ובפרט אירועי תג מחיר.