cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
במבוצ'אנטי
אמנים
רבים מהאמנים המזוהים עם הבמבוצ'אנטי היו חברים בבנטפוכלס (בהולנדית ="כנופיה של ציפורים משונות"), אגודה בלתי פורמלית של אמנים הולנדים ופלמיים שהתרכזו בעיקר ברומא. היה נהוג שהבנטפוכלס נתנו לחבריהם כינוי נוסף לשמם. הכינוי של הצייר ההולנדי פיטר ואן לאר היה "במבוצ'יו" שמשמעותו "בובה מכוערת או מריונטה". זאת היה רמיזה לממדים הגופניים של פאן לר. פאן לר נחשב ליוזם של סגנון הציור הבמבוצ'אנטי וכינויו העניק לז'אנר ולקבוצת האמנים את שמם הקולקטיבי. הוא הפך להשראה ונקודת המוקד שסביבו התכנסו אמנים דומים במהלך שהותם באיטליה (1625–1639).
הבמבוצ'אנטי השפיעו גם על אמני רוקוקו כמו דומניקו אוליביי, אנטוניו סיפרונדי, פיטרו לונגי, ג'וזפה מריה קרספי, ג'אקומו סרוטי ואלסנדרו מניאסקו. ציוריהם שתיארו את החיים היומיומיים ברומא, המשיכו גם אל תוך המאה התשע-עשרה באמצעות יצירותיהם של ברתולומאו ואצ'יל פינלי, אנדראה לוקטלי ופאולו מונאלדי.
מאפיינים
ג'ובאני בטיסטה פסרי, מחבר ספר אמנות מהמאה השבע-עשרה, תיאר את יצירתו של פאן לר כ"חלון פתוח "המספק ייצוג מדויק של העולם סביבו, מאפיינים המיושמים על ידי הבמבוצ'נטי בכללותם: "[הוא] היה ייחודי בייצוג האמת, במהותה הטהורה, כך שציוריו נראים לנו כמו חלון פתוח דרכו אנו יכולים לראות את כל המתרחש, ללא הבדל או שינוי" פאסרי הביע כאן את התפיסה ההיסטורית האמנותית המסורתית לפיה ציורי הבמבוצ'אנטי הציעו "דיוקן אמיתי של רומא ואת החיים הריאליסטיים בה...ללא שינויים" עם זאת, בני דורם לא ראו בדרך כלל את הבמבוצ'אנטי כריאליסטים. השקפה אלטרנטיבית על האמנות הבמבוצ'אנטי היא שיש לראות בעבודותיהם אלגוריות מורכבות המהוות פרשנות לאמנות הקלאסית במטרה להביא את המתבונן לחשוב ולהרהר ברעיונות נשגבים. לפיכך הם משתייכים למסורת ארוכה של פרדוקס, בה נושאים יומיומיים או וולגריים היו כלי להעברת משמעויות פילוסופיות חשובות.
לדוגמה, הבמבוצ'אנטי יצרו באופן קבוע ציורים ענקיים מחוץ לרומא. בציורים אלה השתמשו בגושי שייש וטרוורטין של הריסות העתיקות הרומיות כחומר גלם לציור, וכך שיחקו תפקיד ישיר בהרס המונומנטים העתיקים של רומא. אבני השייש עצמם נצבעו בצורה גרנדיוזית כאילו היו המונומנטים החדשים של רומא. האמנים יצרו משהו חדש מהריסות רומא העתיקה. היצירות שייצרו שימשו לבניית אנדרטאות חדשות ברומא. ניתן לפרש אפוא את הציורים האלה, כהשתקפות של ארעיות התהילה כמו גם את עוצמתה המחודשת של רומא. במילים אחרות, ציורים אלה נועדו להיקרא באופן אירוני ואלגורי (אפילו כפרדוקסים) ולא כתיאורים ריאליסטיים מדויקים של החיים ברומא.
בשנות ה-40 של המאה ה-16 ו-1650 החלו יאן מיל ומיכלאנג'לו צ'רקואוצי להרחיב את היקף הקומפוזיציות הבמבוצ'אנטי בכך ששמו לב יותר לנוף שמסביב והדגישו פחות את ההיבטים האנקדוטיים של חיי העיר והמדינה. יצירות אלה שימשו שוב ושוב כמודל על ידי הבמבוצ'אנטים החל במחצית השנייה של המאה ועל ידי ציירי הז'אנרים שעבדו ברומא בראשית המאה ה -18. התרומה המקורית ביותר של מיאל לז'אנר זה הן סצינות הקרנבל שלו.
הצייר קרל דוז'ארדן יצר וריאציה שונה לז'אנר על ידי הצבת ציורי הז'אנר שלו לחיי איכרים במסגרת האידיאליזציה של ההריסות הנעלות בחיק הטבע סביב רומא.
ביקורתיות
אף על פי שהבמבוצ'אנטי הגיעו להצלחה מסחרית בציוריהם, מבקרי אמנות ואקדמאים ברומא ביקרו את הסגנון ואת היצירות. מכיוון שציורים מחיי היומיום נחשבו בדרך כלל בתחתית ההיררכיה של סגנונות הציור. האמנים עצמם הצליחו לעיתים קרובות: פאן לר היה ידוע כאמן שיצירותיו יכלו לקבל מחיר גבוה ומיכאלאנג'לו סרקוצי הצליח להשיג גישה לחוגים אריסטוקרטיים ולהתיידד עם אמנים כמו פייטרו דה קורטונה.
בין האספנים והפטרונים של הבמבוצ'אנטי ניתן למצוא את קרדינל דל מונטה, וינצ'נזו ג'וסטיניאני, משפחות האפיפיורות כמו ברבריני ופמפילי ופטרונים אריסטוקרטים רומיים מובחרים ואפילו כריסטינה, מלכת שוודיה. ההצלחה של הז'אנר לא הוגבלה רק לרומא, אלא התרחבה לפירנצה ולצרפת, כפי שניתן לראות בפטרונים כמו הקרדינלים לאופולדו דה מדיצ'י.
הצלחת הז'אנר מוסברת בחלקה על ידי שינוי באופנת העיצוב בבתי המעמד הגבוה ברומא. ציורים על בד או לוח קיבלו בהדרגה עדיפות על פני ציורי קיר. שינוי זה נתן ליוצרים הזרים שהתמחו בטכניקה זו יתרון. יתרה מזאת, מאחר שחובבי האמנות חיפשו נושאים חדשים, הייתה קיימת סביבה חיובית לקבלת האמנות של סגנון הבמבוצ'אנטי.
העובדה שפטרונים מלומדים ואריסטוקרטים המשיכו לרכוש יצירות של אמנים ספג ביקורת נוקבת מצד אומני ז'אנרים אחרים כמו ציירי סצנות היסטוריות. לדוגמה, סלבטור רוזה, בסאטירה שלו בציור פיטורה (בערך 1650), מתלונן על טעמם של פטרוני האצולה ועל עדיפותם ברכישת ציורים בנושאים יומיומיים כאלה.
כפי שרואים בתגובה של רוזה, הלעג הופנה בדרך כלל לא לאמנים אלא כלפי אלה שקנו את היצירות. למרות הביקורת הזאת, אומני הבמבוצ'אנטי הטובים שבהם התקבלו גם לאקדמיה של סן לוקא, האגודה היוקרתית של אמנים מובילים ברומא.
פריץ פבריציוס
פריץ פבריציוס (בגרמנית: Fritz Fabritius; 27 במרץ 1883 – 20 באוקטובר 1957) היה פוליטיקאי רומני-גרמני.
ביוגרפיה
ב-1932 ייסד פבריציוס בטרנסילבניה את "תנועת העזרה העצמית" של הגרמנים ברומניה, שנקטה לא אחת קו אנטישמי. הלה שהה ברוב שנות כהונתו כראש "תנועת העזרה העצמית" בברלין, והיה ממזכיריו של רודולף הס.
איי טרקס וקייקוס
איי טרקס וקייקוס (אנגלית: Turks and Caicos Islands) הם טריטוריה של הממלכה המאוחדת הכוללת שתי קבוצות איים בקריביים. שתי קבוצות האיים מצויות בצפון האוקיינוס האטלנטי, דרום מזרחית לאיי בהאמה, צפונית להאיטי ומזרחית למיאמי שבארצות הברית.
מבחינה גאוגרפית האיים נחשבים לחלק מאיי בהאמה. באיים מצויה איגואנת טרקס וקייקוס המצויה בסכנת הכחדה.
היסטוריה
הארכיפלג היה מיושב קודם לגילויו על ידי האירופים תחילה בבני ארוואק, ומאוחר יותר בבני קאריב. האירופי הראשון שידוע בוודאות שצפה באי היה מגלה הארצות הספרדי חואן פונסה דה לאון ב-1512. סוחרי עבדים החלו לפשוט על האיים וזמן קצר לאחר גילויים, נכחדה האוכלוסייה המקומית כליל.
בין המאה ה-16 למאה ה-18 טענו האימפריות הקולוניאליות של בריטניה, צרפת וספרד לבעלות על האיים, אך לא הקימו בהם התיישבות קבע. שודדי ים הפכו את האיים למקום מקלט ובסיס פעילות.
ב-1681 הוקמו באיים יישובי קבע ראשונים, כאשר מתיישבים אנגלים מברמודה הקימו תחנות לאיסוף מלח בחופים הרדודים של האי גרנד טרק. תעשיית המלח הייתה ענף בעל חשיבות באיים עד המאה ה-20, ובתקופה מסוימת הייתה מקור עיקרי של מלח למושבות צפון אמריקה.
במאה ה-18 היו האיים, שלא הוגדרו כמושבה בריטית נפרדת אך גם לא כחלק ממושבה אחרת, זירה למאבק בין ברמודה, שמתיישביה הוסיפו להפעיל את תעשיית המלח המשגשגת באיים, לבין המושבה הבריטית באיי בהאמה. במקביל היו האיים יעד להתקפות מצד צרפת. לבסוף קיבלו הברמודים את שלטונם של איי בהאמה בארכיפלג, בין היתר לאחר שתעשיית המלח ירדה מגדולתה כאשר ארצות הברית פיתחה מקורות משלה למלח. ב-1848 זכו האיים למעמד של מושבה נפרדת, וב-1873 נכללו בג'מייקה. האיים נהפכו למושבת כתר כאשר קיבלה ג'מייקה את עצמאותה ב-1962.
בשנות השישים של המאה העשרים ידעו איי טרקס וקייקוס תנופת פיתוח, ונהפכו ליעד תיירותי.
אוכלוסין
מרבית תושבי האיים שחורים. שתי חמישיות בפטיסטים, חמישית מתודיסטים, חמישית אנגליקנים ופחות מ-2% חברי הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי.
כלכלה
כלכלת האיים מתבססת על התיירות, הדיג, ומיקום של בנקים באי. מרבית מוצרי הצריכה מיובאים. מרבית התיירים מגיעים לאיים מארצות הברית ומקנדה. בשנת 1996 ביקרו באיים כ-87,000 תיירים ובשנת 1998 מספר זה עלה ל-93,000 תיירים. קצב גידול התוצר הלאומי הוא 4% וכן האינפלציה באיים היא כ-4%.
כוח העבודה של האיים הוא כ-5000 עובדים (1990) כשליש מהם עובדים בעבודה ממשלתית, חמישית בדיג וחקלאות והיתרה בענף התיירות. שיעור האבטלה באיים כ־10%.
הכנסות האיים עומדות על 47 מיליון דולרים אל מול 33.6 מיליון דולר הוצאות.
הגידולים החקלאיים העיקריים של המדינה הם שעועית, קסאווה, ופרי הדר. מקור נוסף ליצוא הם פירות ים. בשנת 1993 ייצאו האיים סרטנים וקונכיות בשווי 4.7 מיליון דולרים, מרביתם לארצות הברית ובריטניה.
האיים מייצרים כ־5 גיגוואט חשמל על ידי שריפת פחם ונפט.
פוליטיקה, ממשל ומשפט
קוקבורן טאון היא בירת האיים ומושב ממשלת האיים מאז 1776. האיים היו תחת שיפוט ג'מייקה עד שנת 1962 עת קיבלו מעמד של מושבת כתר של בריטניה. בין השנים 1965–1973 מושל בהאמה היה בפועל מושל האיים, ובשנת 1973 מונה לאיים מושל משלהם.
אף שהוסכם כי תינתן לאיים עצמאות בשנת 1982 החלטה זו לא יושמה, והאיים הפכו בפועל לטריטוריה בריטית.
ב-30 באוגוסט 1976 אימצו האיים חוקה (ויום זה נחשב יום חג לאומי). החוקה הושעתה בשנת 1986 ולאחר שינויים נכנסה שוב לתוקף ב-5 במרץ 1988.
המשפט החל באיים הוא המשפט המקובל האנגלי, אולם מספר חוקים אומצו מחוקי ג'מייקה ובהאמה.
השפה הרשמית היא אנגלית וגיל הבחירה הוא 18. הריבון במדינה הוא המלך צ'ארלס השלישי והוא מיוצג באי על ידי מושל. בראש הרשות המבוצעת בפועל עומד השר הראשי. מועצה מבצעת כוללת שלושה חברים רשמיים הנקבעים על ידי ממשלת אנגליה, וחמישה הנבחרים מבין חברי המועצה המחוקקת. לא נערכים בחירות באי לרשות המבצעת. המושל ממונה על ידי הכתר הבריטי, והשר הראשי ממונה על ידי המושל.
בית המחוקקים כולל בית תחתון בלבד בן 19 מושבים ונקרא "המועצה המחוקקת" (Legislative Council), מהם 13 נבחרים על ידי תושבי האי. חברי המועצה המחוקקת נבחרים לארבע שנים.
כיום הקואליציה מורכבת מהמפלגה הפרוגרסיבית הלאומית (The Progressive National Party) ברשות ד"ר מייקל מיסיק (Hon. Dr. Michael Misick) לה שמונה מושבים, ואילו האופוזיציה מורכבת מהתנועה העממית דמוקרטית (People's Democratic Movement) בהנהגת דרק ה. טיילור (Derek H. Taylor) לה חמישה מושבים.
האיים חברים בבנק לפיתוח הקריביים, השייך לקהילייה הקריבית.
ההגנה על האיים היא באחריות הממלכה המאוחדת.
תקשורת
האיים מחוברים לארצות הברית בשני קווי טלפון תת-מימיים ובאמצעות לוויין.
באיים שלוש תחנות רדיו AM, ושש FM, וכן תחנת טלוויזיה אחת.
גאוגרפיה
איי טרקס וקייקוס הם איים בים הקריבי. האי קייקוס שוכן כמה קילומטרים מזרחה לקובה וכמה קילומטרים צפונה לרפובליקה הדומיניקנית.
תחבורה
באיים 121 ק"מ של כבישים מהם 24 ק"מ סלולים ו-97 ק"מ דרכי עפר. אין מסילות ברזל. הנסיעה בכבישים היא בצדם השמאלי (בדומה לכבישי הממלכה המאוחדת).
הנמלים העיקריים שבאיים נמצאים בגרנד טרק ובפרווידנסיאלס. באיים שבעה שדות תעופה, לארבעה מהם מסלולים סלולים (שלושה מהם באורך 2,000 מטרים, ואחד באורך 1,000 מטרים). המובילה האווירית העיקרית היא החברה האמריקאית אמריקן איירליינס.
ההצעה לאיחוד עם קנדה
מאחר שלמעלה ממחצית המבקרים באי הם קנדיים, ובשל היות האיים מושבה בריטית, נוצרו קשרים רבים בין קנדה לאיים. בשנת 1973 הציע חבר הפרלמנט הקנדי מטעם המפלגה הדמוקרטית החדשה של קנדה, מקס זלצמן, לאחד את האיים עם קנדה. הרעיון הוצע שוב בשנת 1986 על ידי חבר המפלגה הפרוגרסיבית קונסרבטיבית של קנדה דן מקינזי אולם נדחה על ידי המפלגה שלו עצמה. בשנת 2004 חבר המפלגה הקונסרבטיבית של קנדה פטר גולדרינג העלה שוב את ההצעה.
על מנת שהאיים יאוחדו עם קנדה כפרובינציה יידרש תיקון של חוקת קנדה - דבר שאינו סביר (הפרובינציה האחרונה שנוספה לקנדה - ניופאונדלנד ולברדור, נוספה מכוח חוק של הפרלמנט הבריטי בשנת 1949). האיים יכולים להצטרף לקנדה כטריטוריה פדרלית (ולא כפרובינציה) באמצעות חקיקת חוק פדרלי, דבר הפשוט יותר, בדומה ליוקון, הטריטוריות הצפון מערביות ונונאווט.
בשנת 2004 הצביעה נובה סקוטיה על איחוד עם האיים, דבר שיאפשר איחוד עם קנדה (והפיכת האיים לחלק מפרובינציית נובה סקוטיה, ולא פרובינציה נפרדת) (CBC).
אחווה עראבה
אחווה עראבה (בערבית: الأخوة عرابة) הייתה קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר עראבה שבגליל.
היסטוריה
בשנת 2008 הצליחה לעלות לליגה א' לראשונה בתולדותיה. בקיץ 2008 ביצעה הקבוצה רכש כדי לעלות ליגה נוספת, יעד בו עמדה בהצלחה, תוך שהיא יוצרת פער גדול מהמקום השני. עקב ביטול הליגה הארצית, למעשה עלתה הקבוצה שתי ליגות, מהליגה הרביעית לליגה השנייה.
עונת 2009/2010 הייתה עונת השיא של הקבוצה, כאשר סיימה במרכז טבלת הליגה הלאומית והשתתפה בפלייאוף האמצעי. אימן את הקבוצה אלברט סולומונוב, ושיחקו בה מספר שחקנים מוכרים ששיחקו בליגת העל, וביניהם חמודי בריק, חיים סילבס, יובל שבתאי, לואי טאהא, אלון זיו ושגיא שטראוס.
בעונת 2010/2011 אימן את הקבוצה פליקס נעים, אותו החליף במהלך העונה אלברט סולומונוב, ובסיום העונה ירדה הקבוצה בחזרה לליגה א'.
בתום עונת 2013/2014, תחת הדרכתו של עאבד רבאח, ירדה הקבוצה לליגה ב', לאחר שספגה עונש הפחתת נקודות שהקשה עליה להתאושש. בעונת 2014/2015 ירדה הקבוצה לליגה ג' וכעבור שנה שבה לליגה ב'.
בנובמבר 2017 החלה בניית אצטדיון בעראבה עבור הקבוצה, שאמור להכיל כ-5,000 צופים.
סמן ימני
סמן ימני הוא תפקיד ייחודי בתרגילי סדר ובמסדרים.
כדי שקבוצה תסתדר בשורות ובשלשות, קובעים שאחד מחברי הקבוצה יהיה הסמן הימני ויתר חברי הקבוצה יסתדרו לשמאלו, בשורה ומאחוריו, בשלישייה. אם לא קובעים מראש מי הוא הסמן הימני, מקובל שזה תפקידו של הגבוה מבין חברי הקבוצה.
המושג הורחב בשפת הדיבור והתקשורת גם לגבי מי שקובע את הקצה הימני של המפה הפוליטית הכללית או המגזרית. בתחום זה יש שימוש גם במושג ראי - סמן שמאלי, בעל אותו תפקיד בקצה השמאלי של המפה הפוליטית.
פליקס בן זקן
פליקס בן זקן (בצרפתית: (Félix Benzakein (Ben Zaken; 30 בספטמבר 1895 - נובמבר 1982) היה עורך דין ועיתונאי יהודי-מצרי, מנהיג ציוני וחבר הפרלמנט המצרי.
קורות חיים
פליקס בן זקן נולד בשנת 1895 בעיר טנטא שבמצרים, למשפחה יהודית שהגיעה למצרים ממרוקו בשנת 1865. הוא למד בבית הספר של כל ישראל חברים בטנטא, ולאחר השלמת לימודיו התיכוניים למד משפטים באוניברסיטת קהיר. עם הסמכתו כעורך דין בשנת 1917 התחיל בקריירה משפטית מצליחה, ועבד באופן קבוע מול בתי משפט מצריים ובתי משפט של נתינים זרים במצרים.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 התפרסם בן זקן בזכות מאבקיו המשפטיים מול מוסדות גרמניים ואיטלקיים פשיסטיים במצרים. התיק המשפטי הידוע ביותר בו טיפל היה תביעת דיבה של השגרירות הגרמנית בקהיר כנגד סופר יהודי בשם מוריס פרג'ון, אשר כתב ספר שגינה בחריפות את היטלר וגרמניה הנאצית. נאומיו הרהוטים של בן זקן כסנגור במהלך המשפט זיכו אותו בפרסום רב בעיתונות המצרית והיהודית.
בן זקן שימש בתור יועץ משפטי למוסדות הקהילה היהודית באלכסנדריה והיה חבר בבית הדין הרבני של העיר. הוא הצליח להשיג הכרה מצד מערכת המשפט המצרית באוטונומיה של בתי הדין הרבניים של הקהילה היהודית.
היה פעיל ציוני נלהב, ובמהלך חייו עסק בפעילויות ציוניות שונות. בשנת 1936 פתחה ההסתדרות הציונית החדשה (הרוויזיוניסטית) שלוחה באלכסנדריה, ועו"ד בן זקן נבחר לעמוד בראשה. הוא נודע כאחד מהנואמים המוכשרים ביותר שהיו לתנועה הציונית במצרים, והרצאותיו נהגו למשוך קהל יהודי רב. באותה שנה ביחד עם ז'ק רבין הוא הקים עיתון ציוני חדש בשם "לה טריבון ז'ואיב" (La Tribune Juive; 1936–1948) שבו פרסם מאמרים שנהנו מקהל קוראים רחב. כמו כן נבחר פעמיים לכהן כנשיא סניף בני ברית באלכסנדריה. במקביל, בן זקן היה גם פטריוט מצרי, ולקח חלק פעיל בתנועה הלאומית המצרית במסגרת מפלגת הופד. בשנת 1919 אף התמנה לחבר מטעם המפלגה בבית הנבחרים התחתון של מצרים.
בן זקן היה חבר בבונים החופשיים, ושימש כסגן-נשיא הלשכה הגדולה של המזרח (La Grande Loge d’Orient).
בתקופת מלחמת העצמאות הצליח בן זקן להתחמק ממעצר בזכות קשריו עם ראש ממשלת מצרים מחמוד פהמי נוקראשי. עם זאת הוא כן נעצר בשנת 1956 על רקע מלחמת סיני, אך השתחרר הודות למאמצים מצד הרב חיים נחום אפנדי. לאחר שחרורו השתכנע שאין עתיד ליהודים במצרים של גמאל עבד אל נאצר, ובשנת 1960 עזב את מצרים לארצות הברית. הוא נפטר בעיר ניובורג (Newburgh) שבניו יורק בנובמבר 1982, בגיל 87.
מצד מחמל
מצד מחמל נמצא על שפת המצוק הצפוני של מכתש רמון, בקצהו העליון של "מעלה מחמל", והוא חלק מ-"דרך הבשמים" העוברת בין פטרה לעבדת.
חקר האתר
האתר נסקר לראשונה בשנת 1937 על ידי ג'ורג קירק, אשר היה גם הראשון שסקר את מעלה מחמל. בשנת 1960 נסקר האתר על ידי בנו רותנברג ומרדכי גיחון. בשנת 1965 נערכה במקום חפירת בדיקה על ידי ארכאולוג מחוז הנגב ברשות העתיקות, רודולף כהן, במסגרת סקר דרך הבשמים בין שער רמון לעבדת. בחודש דצמבר 1982 נערכה באתר חפירת הצלה, בניהולו של כהן.
ממצאים
במקום התגלה מבנה שכלל בעבר שתי קומות, בגודל של 7 מטר על 6.5 מטר ובו שני חדרים. במבנה הובחנו שתי רצפות: הקדומה מתוארכת על סמך הקרמיקה למאה הראשונה לספירה, והמאוחרת מתוארכת על סמך קרמיקה נבטית מאוחרת ושני מטבעות של הקיסר גליאנוס למאה השלישית לספירה.
כ-500 מטר מצפון למצד נמצאת בריכת מים בנויה, בגודל של 8 מטר על 4.8 מטר, שקיבולתה עלתה כנראה על 150 מ"ק. היא הייתה מקורה על ידי תקרת אבן שנתמכה בקשתות, ונתמלאה באמצעות תעלת מי-נגר, היורדת אליה מצפון-מזרח.
ארכיון הצליל והסרטים הלאומי השוודי
ארכיון הצליל והסרטים הלאומי השוודי (בשוודית: Statens ljud- och bildarkiv) הוא ארכיון בשוודיה הנועד לאסוף ולשמר את כל הסרטים והצלילים המוקלטים שהופקו במדינה.
הארכיון הוקם בשנת 1979 ונוהל כמוסד עצמאי, תחת פיקוחו של משרד החינוך השוודי. על פי החוק, כל הפקת מדיה בשוודיה, ובין היתר, תוכניות טלוויזיה, מחויבים יוצריה למסור עותק שלה לארכיון.
אוספי הארכיון מורכבים גם מחומרים של תורמים פרטיים וגם חומרים של תאגיד השידור השוודי. הארכיון עוסק רבות בדיגיטציה, ורבים מחומריו הועברו לפורמט דיגיטלי.
וולוקולמסקויה שוסה
וולוקולמסקויה שוסה (ברוסית: Волоколамское шоссе) הוא רחוב במוסקבה. הוא עובר בצפון-מערב מוסקבה דרך הרבעים העירוניים סוקול, שצ'וקינו, פוקרובסקויה-סטרשנבו ומיטינו. מחוץ למוסקבה, הוא עובר לכביש המהיר בעל אותו שם המוביל לעיר וולוקולמסק.
ב-1 בדצמבר 1941, עוצבות של הקורפוס הממונע ה-40 של הוורמאכט, בפיקודו של גנרל חיילי הפאנצר גאורג שטומה, עשו את הניסיון האחרון לפרוץ למוסקבה לאורך הכביש המהיר וולוקולמסק.
ארז'בט פזקאש
ארז'בט פזקאש (במקור עד 1904 פונק-Funk, בהונגרית: Fazekas Erzsébet; בודפשט, 10 במרץ 1900 – בודפשט, 25 במאי 1967) הייתה היסטוריונית, פרופסור באוניברסיטה, דוקטור למדעים היסטוריים (1952), אשתו של ארנה גרה, אחותה של הסופרת והעורכת אנה פזקאש, דודתו של הסופר והעיתונאי אישטוואן קולצ'אר הבן.
ביוגרפיה
ארז'בט פונק נולדה במשפחה יהודית כבתם של עמנואל (מנו) פזקאש (פונק) (1861–1930), פקיד ושל סידוניה (שרולטה) הירש (1870–1944). היא החלה את לימודיה באקדמיה ההונגרית לאמנויות שימושיות. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההוהגרית, הצטרפה לתנועת הנוער הקומוניסטית. לאחר נפילת הדיקטטורה של הפרולטריון ברחה לווינה בסתיו 1919 ובילתה בה את השנתיים שלאחר מכן בעבודות מפלגתיות בלתי חוקיות. ועדת החוץ של מפלגת הקומוניסטים של הונגריה שלחה אותו לרומניה ב-1921, גם שם ביצעה תפקידים מפלגתיים בלתי חוקיים. לאחר שנעצרה מספר פעמים על ידי השלטונות הרומניים, חזרה ב-1924 לבירת אוסטריה. בשנות ה-30 של המאה ה-20 כבר התגוררה בפריז, שם עבדה במפלגה הקומוניסטית של צרפת ובארגוני הכיסוי של ההגירה הקומוניסטית ההונגרית. היא המשיכה את לימודיה בסורבון, שם למדה היסטוריה צרפתית. היא השתתפה במלחמת האזרחים בספרד. ב-1939 חזרה לזמן קצר לפריז, ומשם עברה לברית המועצות. בשנים 1940–1941 הייתה מתמחה במכון ההיסטוריה של האקדמיה הסובייטית למדעים. במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה מתנדבת בצבא האדום, שם עסקה בעבודת תעמולה פוליטית במחנות שבויים הונגרים ורומניים. חזרה להונגריה בינואר 1945. שם עבדה כפעילת מפלגה של מארגני הסיוע הלאומי. ב-1949 הפכה למזכירת המועצה האקדמית ובתפקיד זה מילאה תפקיד משמעותי בשינוי האקדמיה ההונגרית למדעים. ממרץ 1950 עד פברואר 1953, כיהנה כפרופסור הראשי וראש החוג של המחלקה להיסטוריה אוניברסלית של אוניברסיטת סגד, ומפברואר 1953 ועד פרישתו לגמלאות ב-1957 הייתה הפרופסור הראשי של המחלקה להיסטוריה אוניברסלית וראש המחלקה להיסטוריה מודרנית של אוניברסיטת אטווש לוראנד. במחצית השנייה של שנות ה-50 ביקר מספר פעמים במכון להיסטוריה של האקדמיה הסובייטית למדעים כחוקרת אורחת.
בלווייתה ספדו לה אישטוואן פלדש בשם ועדת המפלגה המחוזית, לאסלו נוואי בשם פדרציית הפרטיזנים ההונגרית ואימרה טרנצ'ניי-ולדאפפל בשם חברים ועמיתים.
תחומי המחקר שלה
כהיסטוריונית עסקה בהיסטוריה ההונגרית המודרנית והמוקדמת וכן בהיסטוריה המודרנית והאוניברסלית, בעיקר בעידן המהפכות הגדולות, 1789–1793 המהפכה הצרפתית הגדולה וכן במהפיכת 1848 בהונגריה. פזקאש חקרה את ההשפעה הבינלאומית של המהפכות האירופיות ואת שאלת הלאום ההונגרי. בשנים האחרונות לחייה עבד כמתרגמת, ובעיקר תרגמה להונגרית כתבים הקשורים לתנועת הפועלים הלאומית, יצירות היסטוריות וזיכרונות (למשל הרומן האוטוביוגרפי של דולורס איבארורי).
מיאמי דולפינס
מיאמי דולפינס (באנגלית: Miami Dolphins; כינוי: דולפינס) היא קבוצת פוטבול אמריקנית ממיאמי אשר בפלורידה. הקבוצה משחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון הארד רוק, שנמצא במיאמי גרדנס (פרבר ליד מיאמי), בזמן שהמשרדים ומתקן האימונים נמצא בפרבר נוסף, דייבי. הדולפינס משחקים בבית המזרחי של ה-AFC שמשתייכת ל-NFL. הדולפינס הוקמו על ידי ג'וזף רובי והתחילו לשחק ב-AFL כקבוצת הרחבה בשנת 1966, לאחר מכן הם הצטרפו ל-NFL כחלק מתהליך המיזוג בין ה-AFL וה-NFL. הדולפינס הם קבוצת ה-NFL הוותיקה ביותר מאזור פלורידה, והם כרגע בבעלותו של סטיבן רוס.
הקבוצה שיחקה בסופרבול הראשון שלה לאחר עונת 1971 והשתתפה בסופרבול VI, מיאמי הפסידה במשחק לדאלאס קאובויס. בעונת 1972 הדולפינס שיחקו את העונה המושלמת בפעם הראשונה בתולדות ה-NFL, הדולפינס ניצחו בכל המשחקים (14 משחקים) בעונה הסדירה, ניצחו בשני משחקיי פלייאוף והשיא הגיע בניצחון בסופרבול VII על הוושינגטון רדסקינס. קבוצת הדולפינס של שנת 1972 היו הקבוצה הרביעית שניצחו בכל משחקיהן בעונה הסדירה, ורק בשנת 2007 הניו אינגלנד פטריוטס הצליחו לשחזר את ההישג הזה אבל בסופו דל דבר הפסידו בסופרבול XLII לניו יורק ג'איינטס. הקבוצה גם זכתה בסופרבול VIII כאשר ניצחה את המינסוטה ויקינגס, והפכה לקבוצה הראשונה שמגיעה לשלושה סופרבולים ברציפות ולקבוצה השנייה (ראשונה ב-AFL\AFC) שניצחה בסופרבול שנתיים ברציפות. מיאמי גם הגיעה לסופרבולים XVII ו-XIX אבל הפסידה בשניהם לוושינגטון רדסקינס ולסן פרנסיסקו 49'.
במשך רוב תקופת הקיום של הקבוצה אימן אותה המאמן דון שולה, המאמן המצליח ביותר עד כה בתקופת הפוטבול המקצועני (מבחינת מספר ניצחונות). קבוצתו השיגה מאזן שלילי רק בשתי עונות מתוך 26 עונות בהן אימן את הקבוצה. 6 חברי היכל התהילה שיחקו במיאמי בשנות ה-70 ביניהם הרץ האחורי לארי קסונקה והקוורטרבק בוב גריסי. בשנות ה-80 וה-90 דן מרינו היה לקוורטרבק הפורה ביותר ב-NFL תוך כדי שהוא שובר שיאי מסירה. הוא הוביל את הדולפינס למספר הופעות בפליי-אוף ולהופעה בסופרבול XIX.
למיאמי דולפינס קבוצת מעודדות שנקראת בפשטות "המעודדות של מיאמי דולפינס" וכמו כן יש להם דולפין קמע בשם T.D.
היסטוריה
מיאמי הצטרפה ל-AFL כאשר בשנת 1965 ניתן זיכיון לקבוצת הרחבה לעורך-הדין ג'וזף רובי ולשחקן דני תומאס תמורת 7.5 מיליון דולר, בסופו של דבר תומאס מכר את חלקו לרובי, כמו כן נערכה גם תחרות למציאת שם לקבוצה החדשה ממיאמי. לתחרות הוגשו 19,843 הצעות באלפי שמות שונים ובסופו של דבר נבחרו שנים עשר שמות סופיים בעזרת שבעה אנשי תיקשורת מקומיים שהיו לוועדה שבחרה את השם, בין השמות שהוצעו היו המרינרס, הרוצחים, המוסטנגים, הטילים, הירחים, הכרישים והשמשות השם הזוכה "הדולפינס" הוצע על ידי 622 אנשים.
שנות ה-70
הדולפינס השיגו מאזן של 15-39-2 תחת המאמן ג'ורג' וילסון בארבע העונות הראשונות. כתוצאה מכך הועסק המאמן דון שולה שהיה חניך של פול בראון שנילקח מהבולטימור קולטס לאחר שאלה הפסידו ב סופרבול III שתי עונות קודם לכן לניו יורק ג'טס וסיימו עם מאזן 8-5-1 בעונה הבאה. הקולטס תבוע את הדולפינס לאחר שהשפיעו על המשך העסקתו של שולה, התביעה עלתה לדולפינס בבחירת הדראפט בסיבוב הראשון של דראפט 1970. שולה הציג את עצמו לתקשורת במיאמי כאדם שאין לו נוסחאות קסם והדרך היחידה שהקבוצות שלו מצליחות היא בעזרת עבודה קשה. במחנות האימונים המוקדמים שולה ערך ארבעה אימונים ביום למרות החום הרב של מיאמי, ולבסוף האימונים הקשים השתלמו ומיאמי שיפרה את המאזן שלה ל 10-4 והופיעה בפעם הראשונה בתולדותיה בפליי-אוף, כאשר שיחקה מול אוקלנד משחק אותו היא הפסידה 21-14.
תחילת שנות ה-70 הייתה תקופה מוצלחת עבור הדולפינס, שהיו לקבוצה הראשונה ששיחקה בסופרבול שלוש שנים ברציפות. הם זכו בתואר אלופי ה-AFC בשנת 1971 בעזרת הקוורטרבק בוב גריסי התופס פול וורפילד והרצים האחוריים לארי קונסקה וג'ים קיק. את אליפות הבתים מיאמי השיגה לאחר ניצחון על הקנזס סיטי צ'יפס במשחק הכי ארוך בתולדות ה-NFL ששוחק במשך 82 דקות ו-40 שניות, אולם הדולפינס הפסידו בסופרבול VI לדאלאס קאובויס 24-3.
בעונת 1972 הדולפיס השלימו את העונה המושלמת והיחידה עד כה בתולדות ה-NFL כאשר הם מנצחים כל משחק בעונה הסדירה (חשוב לציין שבאותה תקופה העונה הסדירה הייתה 14 משחקים ולא 16 כיום), שני משחקי פליי-אוף ואת הוושינגטון רדסקינס בסופרבול VII בתוצאה 14-7. הקוורטרבק גריסי שבר את רגלו ופרק את הקרסול בשבוע 5 במשחק מול הסן דייגו צ'רג'רס והוחלף עד לסוף העונה הסדירה על ידי הקוורטרבק הוותיק ארל מורל, גריסי חזר למשחק אליפות ה-AFC מול הפיטסבורג סטילרס, ופתח בסופרבול VII. הדולפינס קבעו שיאי ריצה לעונה והרצים האחוריים קונסקה ומרקיורי מוריס היו לחברי הקבוצה הראשונים שהשיגו כל אחד 1000 יארד על הקרקע בעונה, הליין ההתקפי כלל את החברי היכל התהילה העתידיים ג'ים לנגר ולארי ליטל. ההגנה של מיאמי כונתה ההגנה בלי השם (משום שההתקפה זכתה לפרסום רב) ובכל זאת הייתה ההגנה הטובה ביותר באותה השנה והונהגה על ידי הליינבקר ניק בוניקונטי הקיצוני ההגנתי ביל סטנפיל הטאקל ההגנתי מני פרננדז והסייפטיס דיק אנדרסון וג'ק סקוט.
לפני עונת 1972 השיקגו ברס השיגו עונות סדירות מושלמות בשנים 1934 ובשנים 1942 כאשר בשנת 1934 הם הפסידו את אליפות ה-NFL (באותם ימים ליגה ניפרדת) לניו יורק ג'איינטס ובשנת 1942 הם הפסידו את התואר לוושינגטון רדסקינס. כמו כן ב-1948 גם הקליבלנד בראונס השיגו עונה מושלמת ב-AAFC.
הדולפינס השיגו מאזן 12-2 בעונת 1973 ושוב זכו בתואר אלופי ה-NFL כאשר ניצחו את מינסוטה ויקינגס 24-7 בסופרבול VIII באצטדיון רייס ביוסטון. מיאמי הגיעה לפליי-אוף גם בעונת 1974 אבל הפסידה בסיבוב הראשון בפליי-אוף לאוקלנד ריידרס. לאחר עונת 1974 הרצים האחוריים קונסקה קיק ווורפילד עזבו את מיאמי לטובת ה-WFL.
מיאמי חזרה ממאזן 6-8 בעונת 1976 כאשר ניצחה עשרה או יותר משחקים בארבע מתוך חמש העונות הבאות. שולה בנה הגנה חזקה סביב כוכבים חדשים כמו הליינבקר איי ג'יי דוה ושחקני הקו ההגנתי בוב בומהאור ודאג בטרס. הדולפינס השיגו מאזן 10-4 בעונת 1977 אבל הפסידו את תואר אלופי הבית לקולטס (באותו הזמן בבולטימור) וכמו כן הפסידו את מקומם בפליי-אוף. בעונת 1978 הם הגיעו לפליי-אוף כקבוצת ווילד קארד אבל הפסידו בסיבוב הראשון ליוסטון אויילרס בתוצאה 17-9. קונסקה חזר למיאמי דולפינס לפני פתיחת עונת 1979 ולאחר שזכו בתואר אלופי הבית. הדולפינס הפסידו במשחק אליפות הבתים לקבוצה שזכתה בסופו של דבר באליפות הפיטסבורג סטילרס.
שנות ה-80
בעונת 1980 דיוד וודלי קוורטרבק אתלטי ממכללת LSU החליף את בוב גריסי שניפצע בכתף במשחק מול הבולטימור קולטס ופרש בסיום העונה. הדולפינס השיגו מאזן של 8-8 ולא הגיעו לפליי-אוף.
בעונת 1981 הדולפינס שוב היו בראש הבית המזרחי של ה-AFC עם מאזן של 14-1-1, באותה העונה תפקיד הקוורטרבק במיאמי אויש גם על ידי וודלי וגם על ידי דון סטרוק מה שגרם לתקשורת המקומית לכנות את העמדה "וודסטרוק". הקבוצה שיחקה בפליי-אוף המחוזי מול הסן דייגו צ'רג'רס באחד המשחקים המרתקים ביותר, במשחק הזה בסוף הרבע הראשון מיאמי הפסידו 24-0 ואז נכנס הקוורטרבק סטרוק והצליח לצמצם את הפיגור ל-24-17, לאחר שהדולפינס עלו ליתרון ברבע הרביעי, סן דייגו השוו את התוצאה ל-38-38 כשיש עוד בערך דקה לשחק, אוו וון שאמאן (הטייט אנד של הצ'רג'רס) חסם ניסיון לשער שדה של הדולפינס במהלך הזמן החוקי ולאחר מכן חסם עוד ניסיון בהארכה, לבסוף הבועט של הצ'רג'רס רולף בנירשקה בעט את שער הניצחון לאחר שגם הספיק לפספס. סטרוק סיים את המשחק עם מסירות ל-403 יארד וארבעה טאצ'דאונים.
בעונת 1982 שהייתה מקוצרת בגלל שביתת שחקני ה-NFL הגנת ה"ב' הרצחנית" של הדולפינס (באומהאור, ביל ברנאט, לייל בלאקווד, קים בוקאמפר, גלן בלאקווד, דאג בטרס ובוב ברודזינסקי) החזיקו 5 מתוך תשע היריבות של הקבוצה ל-14 או פחות נקודות למשחק בדרך להופעה הרביעית שלהם בסופרבול. במשך שני הסיבובים הראשונים של הפליי-אוף הם זכו לנקום על הפסדים קודמים, הם ניצחו את הפטריוטס 28-13 (כנקמה על הפסד במהלך העונה), כמו כן הם זכו לנצח את הצ'רג'רס 34-13 בסיבוב הפליי-אוף השני. לאחר ששיתקו את התקפת הניו יורק ג'טס בגמר ה-AFC וניצחו 14-0, הם הפסידו בסופרבול XVII לוושינגטון רד סקינס 27-17. לאחר שנהנו מהגנה מעולה ובהתקפה עם קוורטרבקים בינוניים סברו שצריך לשלוט בשעון על ידי משחק ריצה. שבע-עשרה העונות הבאות יתאפיינו במשחק ריצה בינוני והגנה שרק הגבילה קוורטרבק גדול.
במהלך המשחק השלישי בעונת 1983 נגד הלוס אנג'לס ריידרס בשידור של יום שני (המשחק המרכזי של המחזור), שולה החליף את הקוורטרבק וודלי בטירון דן מרינו, שזכה בסופו של דבר בתואר המסירות של ה-AFC עם מאזן של 20 טאצ'דאונים לעומת 6 חטיפות שיתמוך בו ובתואר טירון השנה ב-NFL. כאשר לעיתים רחוקות היה מקבל סאק מן הקבוצה היריבה, מרינו נהנה מהגנה יציבה של הקו ההתקפי שלו והרבה למסור לתופסים כמו מארק קלייטון ומארק דופר. למרות מאזן חיובי של 12-4 שהושג בעזרת ניצחונות בחמשת המשחקים האחרונים של העונה (הדולפינס היו הקבוצה היחידה ב-AFC מזרח עם מאזן חיובי), הדולפינס הפסידו בסיבוב הראשון של הפליי-אוף לסיאטל סיהוקס. הקיצוני ההגנתי דאג בטרס זכה בתואר שחקן ההגנה של השנה ב-NFL.
בעונת 1984, הדולפינס ניצחו ב-11 המשחקים הראשונים שלהם בדרך למאזן של 14-2. מרינו בעונתו השלמה הראשונה קבע נתונים גבוהים במיוחד בתולדות ה-NFL. הוא קבע את שיא היארדים לעונה (5,084), מסירות לטאצ'דאון (48) והשלמות (362). הוא נבחר ל-MVP של העונה. מיאמי נקמו בסיהוקס על ההפסד בשנה שעברה עם ניצחון 31-10 והביסו את הסטילרס 45-28 במשחק האליפות של ה-AFC כדי לשחק בסופרבול XIX. בסופו של דבר מיאמי הפסידו לסן פרנסיסקו 49' 38-16 (זו הייתה הופעת הסופרבול היחידה של דן מרינו).
בעונת 1986 בעיות בהגנה מנעו מהדולפינס הצלחה והביאו אותם למאזן של 8-8 ולפספוס של הפליי-אוף בפעם הראשונה מאז עונת 1977. כמו כן הדולפינס הפסידו במשחק האחרון שלהם באצטדיון האורנג' בול, לפטריוטס בתוצאה 34-27 במשחק של יום שני. הבעיות המשיכו בעונת 1987 עם מאזן של 8-7 (בשנת 1987 הייתה שביתה של איגוד השחקנים אבל הם הצליחו לבטל רק שבוע אחד, בעלי הקבוצות מילאו את השורות עם שחקנים מחליפים ושחקני קבוצת המילואים) בעונתם הראשונה באצטדיון ג'ו רובי החדש. עונת 1988 הייתה העונה הראשונה מאז עונת 1976 שלמיאמי היה מאזן שלילי (6-10), ובשנה שלאחר מכן מיאמי סיימה עם מאזן 8-8.
שנות ה-90
בעונת 1990 מיאמי פתרו את הבעיות בהגנה וסיימו עם מאזן של 12-4 שניים ב-AFC מזרח וזכו במקום בפליי-אוף בעזרת הווילד קארד. במשחק הווילד קארד הם ניצחו את הקנזס סיטי צ'יפס 17-16, אבל הפסידו לבאפלו בילס סיבוב לאחר מכן 44-34. הקבוצה נאבקה עם פציעות בהגנה בעונת 1991 ופספסו את הפליי-אוף בגלל הפסד בהארכה לניו יורק ג'טס.
בעונת 1993 עבר דן מרינו פציעה שסיימה לו את העונה ומיאמי לא הגיעו לפליי-אוף למרות פתיחה טובה של 9-2. מרינו חזר לעונת 1994 והוביל את הדולפינס למאזן של 10-6 ולתואר אלופי ה-AFC מזרח. אחרי ניצחון על ג'ו מונטנה והצ'יפס במשחק הווילד קארד. הדולפינס הצליחו לפספס יתרון של 15 נקודות ולהפסיד 22-21 אחרי שפיט סטויאנוביץ' מפספס בעיטה לשער שדה ומונע מדן מרינה לשחק בעיר הולדתו מול הסטילרס בשחק גמר ה-AFC.
בעונת 1995 מרינו שבר שיאי קריירה שהחזיק פראן טארקנטון ליארדים (48,841) טאצדאונים (352) והשלמות (3,913), אף על פי ששני משחקים בהם הוא שבר שיאים אלו היו הפסדים לאינדיאנפוליס קולטס. הדולפינס סיימו את העונה עם מאזן של 9-7 שניים ב-AFC מערב אך בכל-זאת הם הגיעו לפליי-אוף דרך הווילד קארד. רק כדי להפסיד לבילס במשחק הווילד קארד. לאחר עונת 1995 פרש דון שולה מאימון הקבוצה והפך לבכיר בהנהלה, את שולה נבחר להחליף ג'ימי ג'ונסון שזכה פעמיים בסופרבול עם דאלאס. במסיבת העיתונאים בה שולה הודיע על פרישתו הוא אמר שהחליט "לזוז הצידה" מה שגרם לחשוב שהבעלים הויזנגה עשה הכל חוץ מלפטר אותו.
בעונת 1999 הקבוצה הגיע לפלי-אוף עם מאזן של 9-7 דרך הווילד קארד. אחרי מאבק צמוד במשחק הווילד קארד ניצחו הדולפינס את סיאטל 20-17 אבל הפסידו בהפסד הגבוה ביותר במשחק פליי-אוף לג'קסונוויל ג'אגוארס 62-7. אחרי עונת 1999 ג'ימי ג'ונסון עזב את הקבוצה ודן מרינו פרש.
שנות ה-2000
לפני תחילת עונת 2000 הדולפינס החתימו את מאמן הברס לשעבר דייב וונסטד ואת הקוורטרבק לשעבר של הג'גוארס ג'יי פידלר, למרות זאת קוורטרבק הגיבוי של מרינו דיימון הוארד נחשב לבכיר. למרות ציפיות נמוכות ההגנה הצטיינה. ג'ייסון טיילור וטראייס ארמסטרונג השיגו 10 סאק כל אחד וסאם מדיסון בריאן ווקר ברוק מריון ופטריק סורטאין כל אחד עם לפחות חמש חטיפות כדור, הליינבקר המצטיין זאק תומאס הוסיף הרבה תיקולים ולאמר סמית השיג עונה עם 1,139 יארדים על הקרקע, ומיאמי סיימה בראש ה-AFC מזרח עם מאזן 11-5. בסיבוב הראשון מאמי הגיע עם הקולטס להארכה וניצחה בעזרת טאצ'דאון של לאמר סמית, אבל הדולפינס הפסידו בסיבוב הבא לאוקלנד ריידרס.
מיאמי חיזקה את משחק הריצה שלה לקראת עונת 2002 כשהרץ האחורי ריקי ויליאמס הגיע מניו אורלינס סיינטס, בנוסף הטייט אנד הטירון רנדי מקמייקל הראה את נוכחותו. הדולפינס, תחת מערך התקפי חדש שבנה מתאם ההתקפה החדש נורב טרנר ומשחק ריצה חזק התחילו טוב עם מאזן 5-1, כולל חזרה בדקה האחרונה נגד הברונקוס כדי לנצח במשחק ביניהם. בהמשך פידלר פצע את הבוהן ולא שיחק תקופה ארוכה, עובדה זו סקרנה כמה מאוהדי הדולפינס שחשבו שקוורטרבק הגיבוי ריי לוקאס יכול לשחק טוב יותר מפידלר המושמץ, אך לוקאס שיחק רע בשני משחקיו הראשונים השתפר מעט בשלישי אבל לא מספיק והקבוצה הפסידה שלושה משחקים ברציפות, מיאמי התאוששה מול בולטימור וסן דייגו אבל הפסידה לבאפלו, מיאמי ניצחה בהפגנתיות במשחק מול אוקלנד והעמידה את המאזן שלה על 9-5 כשנותרו עוד שני משחקים והם עוד בעמדה טובה לזכות ב-AFC מזרח, אבל לאחר שאיבדו יתרון של 11 נקודות מול הפטריוטס בשבוע 17 מה שהוביל להפסד במשחק, מצאו עצמם מחוץ לפליי-אוף, בגלל שובר השוויון והג'טס זכו בתואר אלופי הבית. אוהדים רבים קראו לפטר את וונסטד, אבל הוא נישאר לעונת 2003 ולמרות הכל הדולפינס האמינו שיש למה לחכות כשריקי ויליאמס שבר את שיאי הריצה עם 1,853 יארד על הקרקע ו-16 טאצ'דאונים.
הדולפינס של עונת 2003 היו קבוצה קשה להגדרה. ההגנה הייתה חזקה ויצרה הרבה איבודי כדור לקבוצות היריבות שמצאו את עצמן מתקשות להניע את הכדור, לעומת זאת הקו ההתקפי שיחק גרוע ולא איפשר לריקי ויליאמס הרבה מקום לרוץ כמו כן הקו ההתקפי ויכולתו הדלה הקשה על משחק ההתקפה. הדולפינס החלו את העונה כמו שסיימו את הקודמת כשהתפרקו מול היוסטון טקסאנס אבל התאוששו וניצחו בארבעת המשחקים הבאים. במהלך הפסד בהארכה לניו אינגלנד ניפצע הקוורטרבק ג'יי פידלר ואילץ את הקבוצה להציב את בריאן גריסי שהוביל את הקבוצה לניצחון על סן דייגו שבוע לאחר מכן. זאת, גריסי נתן משחק טוב בהפסד מול הקולטס אבל שיחק גרוע מול הטנסי טייטנס והיה לא יעיל בכלל מול הרייבנס. כשגריסי והדולפינס היו בפיגור מול הרדסקינס, פידלר קם מהספסל כדי לנצח במשחק בתוצאה 24-23 ולהציל לדולפינס את העונה. מיאמי ניראו טוב אחרי הניצחון מול הקאובויס עם מאזן של 8-4, וסיימו עם מאזן של 10-6 אך זה לא הספיק להם לפליי-אוף.
פגרת 2004 הייתה הרסנית לדולפינס, הטייט אנד מקמייקל נעצר בעקבות אלימות והתופס מסן דייגו, דייוויד בוסטון נפצע במחנה האימונים ופספס את כל העונה (כמו כן בוסטון נכשל בבדיקת הסטרואידים שנערכו בהמשך העונה), אבל התדהמה הגדולה באה בעקבות פרישתו של ריקי ויליאמס מסיבות לא ידועות, עד שלבסוף התגלה שהוא עבר את העבירה השלישית שלו בשימוש בחומרים אסורים. מיאמי הפסידו בששת משחקיהם הראשונים בעונת 2004, אחרי שהדולפינס הגיעו למאזן 1-8 המאמן וונסטד התפטר מתפקידו בנובמבר 2004 ואותו החליף על בסיס זמני מתאם ההגנה ג'ים בייטס. הדולפינס השתפרו קצת תחת בייטס וניצחו שלושה מתוך שבעת משחקיהם האחרונים, כולל ניצחון 29-28 על האלופים המכהנים הפטריוטס במשחק של יום שני. למרות זאת הקבוצה החליטה לא להעסיק את בייטס על בסיס קבוע, במקומו הדולפינס העסיקו את מאמן מכללת LSU ניק סבן. סבן לא הצליח להוביל את הקבוצה לפליי-אוף במהלך תפקידו בן השנתיים בקבוצה.
בינואר 2007 סבן הודיע שהוא הסכים לחוזה לשמונה שנים וכסף מובטח של 32 מיליון דולר כדי לאמן את קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת אלבמה. סבן עזב למרות הבטחות לתקשורת, לאוהדים ולבעלים שיישאר המאמן של הדולפינס. קאם קמרון מתאם ההתקפה לשעבר של הצ'רג'רס הועסק בתור המאמן החדש של הדולפינס. בעונת 2007 לדולפינס היה משחק "בית" שהתקיים באצטדיון ומבלי בלונדון, היה זה המשחק הראשון מהעונה הסדירה של ה-NFL שמשוחק מחוץ לצפון אמריקה. הג'ייאנטס ניצחו את הדולפינס 13-10 אך הדולפינס ניצלו מעונה של 16 הפסדים על ידי ניצחון על בולטימור רייבנס בהארכה בתוצאה של 22-16, למרות הניצחון על הרייבנס הקבוצה הפסידה בשני המשחקים הבאים וסיימה את העונה עם מאזן של 1-15, מאזן שנתן להם את הבחירה הראשונה בדראפט של שנת 2008.
מאוחר יותר בשנת 2007, ביל פארסלס, אשר זכה פעמיים בסופרבול, הוצג כאחראי על הפוטבול במיאמי. קצת אחרי סיום העונה פארסלס פיטר את המנהל הכללי והמאמן קאם קמרון פוטר ביחד עם רוב צוותו, במקומו מונה עוזר המאמן לשעבר של הדאלאס קאובויס טוני ספארנו.
אצטדיונים
המגרש הראשון שהדולפינס שיחקו בו היה האורנג' בול שנמצא במיאמי שבפלורידה, הדולפינס שיחקו באצטדיון הזה עד שנת 1986. לאחר מכן הדולפינס עברו לשחק באצטדיון הארד רוק (שנקרא במקור אצטדיון ג'ו רובי), האצטדיון נמצא במיאמי גארדן שזהו פרבר צפונית ממיאמי. האצטדיון עבר שיפוץ מקיף מ-2015 שכלל החלפת כל המושבים, הסרת חלק מהמושבים הפינתיים לטובת התקנת מסכים והתקנת קירוי חלקי ובהמשך יותקנו בו גם תאי VIP משודרגים לצד מסעדות ואזורי אוהדים משופרים תחת ליציעים.
אימונים
לפי עיתון מקומי סנט פטרבורג ביץ' אירחו את מחנה האימונים הראשון של הדולפינס בשנת 1966 השחקנים התארחו ליד עולם הים (sea world). הדולפינס התאמנו במכללת ביסקיין שלאחר מכן החליפה את השם לאוניברסיטת סיינט תומאס בין השנים 1970 עד 1993. בשנת 1993 הדולפינס פתחו את מתקן האימונים של מיאמי דולפינס באוניברסיטת נובה סאוט'רן בדאבי שבפלורידה, ב-2006 הדולפינס הוסיפו מגרש מקורה למתן האימונים כדי שיוכלו להתאמן בזמן סופות אשר מתקיימות בתדירות גבוהה בקיץ.
אנשי היכל התהילה
אנשים אלו זכו בשלט שנמצא במפלסים העליונים באנד-זון באצטדיון דולפין, הבעלים והמאמן הראשון, ג'ו רובי עדיין לא זכה להיכנס להיכל התהילה. במקום מספר חולצה לדון שולה ניתן המספר 347 שזהו סכום הניצחונות שלו ב-NFL כשמתוכם 274 הם ניצחונות הדולפינס.
אליעזר צבי ספרין
רבי אליעזר צבי ספרין (תק"ץ - כ"ד באייר תרנ"ח) היה האדמו"ר השלישי בשושלת חסידות קומרנה.
תולדות חייו
נולד בעיר סמביר לרבי יצחק אייזיק ספרין ולמרת גיטל בת רבי אברהם מרדכי מפינטשויב. בילדותו למד תורת הנסתר עם אביו.
בשנת תר"א נישא לחנה שרה, בתו של הרב יוסף שעהנר חתנו של המגיד הרב מנחם מאניש מדרהוביטש מגזע היחס לרבי נתן נטע שפירא (ה'מגלה עמוקות').
נסע ללמוד אצל דודו רבי משה מסאמבור (ה'תפלה למשה') ובנו רבי יהודה צבי מראזלא בעל ה'דעת קדושים', ואצל בן דודו רבי יצחק אייזיק מזידיטשויב ועוד.
בח' באייר תרל"ד, יומיים קודם פטירת אביו קרא רבי יצחק לאשתו הרבנית ואמר לה: "הנה, בני רבי אליעזר צבי ישב על כיסאי, והוא ראוי למלאות את מקומי בהמשכת השושילתא קדישא, והלבישו אותו בבגד לבן כמנהג תלמידי הבעש"ט". לאחר פטירת אביו קיבלו החסידים את רבי אליעזר להמשיך ולנהל את החסידות והוא בתחילת הנהגתו היה נוסע לרבי חיים מצאנז.
נפטר בכ"ד באייר ה'תרנ"ח ונטמן בעיר קאמארנא.
את מקומו מילא בנו רבי יעקב משה.
מכס אחד חלקי שלושים
מכס אחד חלקי שלושים (בלטינית: Tricesimo בהונגרית: Harmincad) היה מכס מתקופת המלכים משושלת ארפאד. זה המכס שהמלך קארוי הראשון, מלך הונגריה (1308–1342) הנהיג מחדש כמכס על סחר החוץ. בראש המשרד שגבה את המכס עמד "פקיד השלושים" (בהונגרית harmincados ובלטינית tricesimator).
בית ארפד
תקופת ארפאד נמשכה מאז ייסוד מלכות הונגריה בשנת 1000 ועד 1301, אז נפטר הצאצא הגבר האחרון של בית ארפאד. עד אותו הזמן השליטים היו צאצאי הנסיך הגדול ארפאד מנהיגם של שבעת שבטי ההונגרים שפלשו למישור ההונגרי הגדול וכבשו אותו בשנת 896. תקופת ארפאד החלה בהכתרתו של אישטוואן הראשון המלך ההונגרי הראשון וזה שקיבל עליו את הנצרות ונסתיימה במותו של המלך אנדראש השלישי ובסיום מלכותם של 23 מלכים במשך 301 שנה.
המכס
הטריקסימו היה "תוספת מכס-ירידים" למטרות סחר פנים שהופיע לראשונה בראשית המאה ה-13.
ההתייחסות הראשונה מופיעה בתעודה משנת 1209 - שם מופיע פטור לאנשי היישוב וארשד מתשלום האחד חלקי שלושים. בתעודה משנת 1235, אנדראש השני, מלך הונגריה מסר כנדודית בתו יולאנטה (12,000 מרק בכסף) את כל הכנסות השלושים של המדינה למלך יאקאב מאראגון, המכס הזה עמד אז על 1,500 מרק בשנה. בתחילה הוא החליף את חובת התשלום של מכס-הירידים (tributum fori) אשר שולם במקור לגופים מלכותיים, אך מאוחר יותר לגופים כנסייתיים בשווקים המקומיים העמוסים ביותר בהונגריה. הפיכתו למכס בגין סחר חוץ קשורה בשמו של המלך קארוי רוברט כאמור שהקים "משרד מכס אחד חלקי שלושים" בצפון המדינה, אך במהלך תקופה זו הוא מוזכר עדיין גם כתוספת מכס-ירידים בגין הסחר הפנימי במדינה.
ניתן להחשיב את מכס האחד חלקי שלושים כמכס סחר חוץ כללי - על יבוא ויצוא כאחד כחוק על פי הצו משנת 1405 של זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שהיה גם מלך הונגריה. הסחר הבינלאומי ירד בחדות במהלך מלחמות המלכים עם הברונים שליטי המחוזות. בשנת 1316 הנפיק קארוי כתב היתר כללי לסוחרים מהדרום במטרה לחזק את סחר החוץ. אחד משני מסלולי הסחר הבינלאומיים העיקריים היה אז מדרום דרך ממלכת דלמטיה לאיטליה והשני היה דרך וינה למערבה. במקום המכסים הפנימיים עד אז, שהיו ברובם בבעלות פרטית כמתנה ממלך זה או אחר, הוא ביסס את גביית המכס החדש של סחר החוץ על המכס אחד חלקי שלושים. זה נגבה בערים הגדולות לאורך צירי המסחר גדולים. שיעורו היה תחילה 1% מערך הסחורות המיובאות והמיוצאות. עם הזמן הוא ינק לתוכו את חובת תשלום הגבול המיושן של "האחד חלקי שמונים".
שיעורו של המכס הועלה ל -3.33% בזמן מלכותו של זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. לבקשתו של מתיאש הראשון, מלך הונגריה החליף הפרלמנט בשנת 1467 את ה"מכס האחד חלקי שלושים" ב"מכס הכתר" (vonaigona coronae). מסוף המאה ה -15, המיוחסים - האצולה והכמרים - שוב לא שילמו עבור יבוא ויצוא הסחורות שהם ייצרו או שהם צרכו.
נדב רביד
נדב רביד (נולד ב-27 בדצמבר 1971) הוא איש תקשורת, עיתונאי, שדרן רדיו, ומפיק מוזיקלי ישראלי. החל מפברואר 2015 הוא מנהל את תחנת הרדיו גלגלצ.
ביוגרפיה
רביד גדל והתחנך בירושלים, הוא למד בבית הספר הניסויי ירושלים. בשנת 1990 התגייס לגלי צה"ל כקריין. בשנת 2003 סיים תואר ראשון בתקשורת וניהול באוניברסיטת תל אביב.
רדיו
עם גיוסו לגלי צה"ל, החל לשדר בתחנת האם ובתחנת הבת צה"ל 2, ששונתה בהמשך לגלגלצ. בין היתר הגיש את התוכניות "זה קורה", "ינשוף", "דרייב אין" ו"בטריה" (עם מלכיאל גרוסמן), עד לעזיבתו ב-1994. בשנים 1997 עד 1998 הגיש ברדיו תל אביב את התוכנית "ש.ל.ג" (שישי ללא גבולות/שיטה להשתלת גרוב), שהמשיכה כסדרה של ערבי מוזיקה שהפיק במועדונים. בשנת 2003 היה מנהל תוכניות ועורך ראשי בתחנת הרדיו קול הקמפוס, שם הגיש לסירוגין עם אמיר אגוזי את "בוטניקה", בשנים 2005–2012.
הקצה
בשנת 1999 החל לשדר בגלגלצ את תוכנית הרדיו "הקצה", אותה ערך יחד עם אייל פרידמן (קוואמי). התוכנית שודרה במשך ארבעה ימים בשבוע, כשבמרכזה מוזיקה אלטרנטיבית חדשה. בשנת 2001 הפסיק רביד לשדר באופן יומיומי, ועבר לשדר מהדורה מיוחדת של התוכנית פעם בחודש. בשנת 2008 חזר להגיש אותה פעם בשבוע, עד 2011, אז החליטה הנהלת התחנה להורידה מלוח השידורים. בעקבות ההחלטה, רביד ופרידמן הקימו את תחנת הרדיו האינטרנטית "הקצה". הם גייסו שדרנים נוספים וכל אחד מהצוות שידר יום אחד בשבוע תוכנית רדיו בת שעתיים. שידורי התחנה האינטרנטית החלו באפריל 2012.. בשנת 2014 עזב את רדיו הקצה, בעקבות מינויו לניהול תחנת הרדיו גלגלצ.
גלגלצ
החל מפברואר 2015 משמש רביד כמנהל גלגלצ. רביד גייס מחדש לתחנה את השדרנים הדר מרקס, לשידורי תוכנית הבוקר מדינה בדרך ואת יואב קוטנר ואורלי יניב לשידור מדי ערב של תוכנית אישית. בנוסף פיתח רצועת שידורים בערב של מוזיקה מחוץ לפלייליסט: נועה ארגוב, מיטל שבח, סער גמזו (שהחליף את חן אלמליח), נוי אלוש וקוואמי. רביד אחראי על שינוי האריזה של התחנה, כולל החלפת הסלוגן "בגלל המוזיקה" ל"מוזיקה זה גלגלצ" רביד בחר לשים דגש גדול על הדיגיטל, שכלל פיתוח הנוכחות של גלגלצ ברשתות החברתיות - הגדלת הפעילות בעמוד הפייסבוק וגיוונה, הקמת עמוד אינסטגרם ומינוי אנשי צוות לתפקידי ניהול רשתות. הוקם אתר אינטרנט חדש לתחנה, שכולל 6 תחנות מוזיקה דיגיטליות וגם פודקאסטים בנושאי מוזיקה.
יוצר ומפיק
רביד הוא מפיק מוזיקלי ודי ג'יי. בשנת 1992 החל לשתף פעולה עם הדיג'יי מלכיאל גרוסמן והשניים הקימו את הצמד Polar Pair. בשנת 1994 עברו ללונדון, שם הוציאו אי.פי. בשם "Weekend Work It Out". שלוש שנים אחרי חזרו לישראל והוציאו אי.פי. נוסף בשם "Cool Panic". אלבום הבכורה, "Cresh" יצא בשנת 2002, וכלל 10 רצועות שיצרו רביד וגרוסמן, של מוזיקה אלקטרונית המושפעת מהיפ הופ, רוק, סול, רגאיי האוס. עשור אחרי, בשנת 2012, הוציאו את אלבומם השני, "Polar Pair".
במקביל, רביד הפיק מוזיקה לבד תחת השמות The Dove / NDV. הוא שחרר שני אוספים של רימיקסים למוזיקה ישראלית, בשמות "שירבול" ו"שיר2ול", ששמם הוא הלחם בסיסים של המילים "שיר" ו"עירבול". בנוסף, הפיק מוזיקלית שירים באלבומים של קוואמי: "מחפש הפתעות" (מתוך "כולם יודעים את התשובות"), "שפוי מלחמה", "רננו צדיקים" ו"מאבד את הקצה" (מתוך "מלחמת פופ") ואת "סוף הדרך" (מתוך "זרים במאה ה-21").
עלירזא חקיקי
עלירזא חקיקי (בפרסית: علیرضا حقیقی; נולד ב-2 במאי 1988) הוא כדרוגלן איראני המשחק בעמדת השוער בקבוצת נסג'י מאזנדרן ונבחרת איראן.
קריירה
חקיקי נולד בטהראן שבאיראן לאבא מנהל בנק ואמא מורה. הוא עלה לקבוצה הבוגרת של קבוצת נעוריו פרספוליס כבר בגיל 16. ערך את הופעת הבכורה בקבוצה ב-17 באוקטובר 2006 נגד סייפה ובמשחק זה הדף בעיטת עונשין של השחקן עלי דאי. בעונת 2007/2008 החל כשוער שלישי בקבוצה. במהלך עונת 2008/2009 הפך לשוער הראשון של הקבוצה עקב פציעותיהם של שני השוערים הראשונים של הקבוצה.
ב-11 בינואר 2012 חתם לארבע שנים ברובין קאזאן מהליגה הראשונה ברוסיה. לאחר כמה ימים ערך את הופעתו הבכורה במשחק ידידות, עם זאת הוא מעולם לא שיחק במשחק רשמי בקבוצה.
ב-18 ביולי 2013 הושאל לחצי שנה לקבוצת נעוריו פרספוליס, בתקופה זו שיחק במשחקי גביע בלבד. בינואר 2014 לאחר שהסתיימה תקופת ההשאלה בפרספוליס, הושאל שוב והפעם לספורטינג קוביליה מהליגה הפורטוגזית השנייה, לאחר 14 הופעתו בקבוצה חזר לקאזאן.
ב-24 באוגוסט 2014 הושאל לקבוצת פנאפייל מליגת העל הפורטוגזית.
ב-2 בינואר חתם במאריטימו חוזה לשנתיים וחצי.
ב-13 במרץ 2017 חתם באסקילסטונה, העולה החדשה לליגת העל השוודית עד לסיום העונה.
נבחרת איראן
חקיקי זומן לנבחרת הבוגרת של איראן ב-2010. החל לשחק בטורניר אליפות פדרציית הכדורגל של מערב אסיה בה ערך את הופעתו הבכורה נגד בחריין בתיקו 0-0.
חקיקי נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2014 בו הודחה איראן בשלב הבתים. ב-16 ביוני 2014 עמד בשער הנבחרת נגד ניגריה במשחק שהסתיים בתוצאה 0-0. במשחק זה חקיקי הפך לשוער האיראני הראשון ששומר על רשת נקייה במשחק במסגרת המונדיאל. בנוסף שיחק גם בשני משחקיה הנותרים של הנבחרת במסגרת שלב הבתים. נגד שמר על רשת נקייה עד הדקה ה-91 בה נכנע לליאו מסי, במשחק שהסתיים בהפסד 1-0, ונגד  בו הפסידה נבחרתו בתוצאה 3-1.
אליעזר שקדי
אליעזר (אלי) שקדי (נולד ב-16 באוגוסט 1957) הוא אלוף במילואים, מרצה ומנהל ישראלי. שירת כטייס קרב וכיהן כמפקד ה-15 של חיל האוויר הישראלי (2004–2008). כיהן כמנכ"ל אל על בשנים 2010–2014.
ביוגרפיה
שקדי נולד ברמתיים למשה שקדי, ניצול משואת יהודי הונגריה ששרד בבית הזכוכית, ולנחמה שעלתה ממצרים. שני הוריו היו אנשי חינוך שניהלו את מוסד גבעת הוד לילדים ממשפחות מצוקה. שקדי גדל בהוד השרון ובכפר סבא. בנעוריו היה כדורגלן במחלקת הנוער של הפועל כפר סבא, למד בתיכון כצנלסון ובבית הספר למחוננים של אריקה לנדאו באוניברסיטת תל אביב. הוא בעל תואר ראשון במתמטיקה ובמדעי המחשב מאוניברסיטת בן-גוריון, ותואר שני בניהול מערכות מבית הספר ללימודי מוסמכים של הצי שבמונטריי בקליפורניה שבארצות הברית. נשוי לד"ר ענת שקדי, ואב לשלושה.
טייס קרב
שקדי התגייס לקורס טיס בשנת 1975, וסיים אותו בשנת 1977 במגמת קרב כחניך מצטיין. הוא שירת כטייס A-4 סקייהוק ("עיט") במשך שנה, ביצע הסבה להטסת מטוס מיראז', ושירת בטייסת 253 ("טייסת הנגב") בבסיס חיל-האוויר איתם שבסיני. בשנת 1980 השתתף בקורס ההסבה הראשון למטוס F-16 ("נץ") שנערך בישראל, והוצב בטייסת 117 ("טייסת הסילון הראשונה") בבסיס רמת דוד. בשנת 1981 עבר לבית הספר לטיסה שבחצרים, ושירת כמדריך וכמפקד קורס שלב מתקדם במגמת קרב. בשנת 1982, במהלך מלחמת לבנון הראשונה, כאשר הטיס את F-16 נץ 107 הפיל בקרבות אוויר שני מטוסים סוריים מדגם מיג-23.
בשנת 1986 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת בן-גוריון, ומונה לסגן מפקד טייסת 116, טייסת A-4 סקייהוק בבסיס נבטים. בשנת 1987 היה חבר בצוות ההקמה של טייסת ה-F-16D ("ברק") הראשונה של החיל, טייסת 101 ("טייסת הקרב הראשונה"), בבסיס חצור, והיה סגן מפקד הטייסת. בשנת 1989 מונה למפקד מגמת קרב בבית הספר לטיסה. בשנת 1991 עמד שקדי בראש צוות ההקמה של טייסת F-16D חדשה, טייסת 109 ("טייסת העמק"), ברמת דוד, ופיקד עליה עד שנת 1993.
בשנת 1993 מונה לראש ענף קרב במחלקת מבצעים שבלהק אוויר, ובשנת 1994 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לראש המחלקה. בשנת 1998 שב מלימודי תואר שני בארצות הברית, ומונה למפקד בסיס רמת דוד. ביולי 2000 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לראש להק אוויר (רל"א). בפברואר 2002 מונה לראש מטה החיל (רמ"ט). במהלך שירותו צבר מעל 3,000 שעות טיסה, במגוון מטוסים ומסוקים.
מפקד חיל האוויר
במאי 2005 הוענק לשקדי עיטור "אות לגיון ההצטיינות" בדרגת מפקד על ידי מפקד חיל האוויר האמריקאי, הגנרל ג'ון פ. ג'אמפר.
תחת פיקודו המשיך חיל האוויר בביצוע סיכולים ממוקדים ושיפר את ביצועיו תוך פגיעה ביותר מחבלים והורדה ניכרת של מספר האזרחים הבלתי מעורבים שנפגעו בתקיפות: ב-2007, על כל כ-30 מחבלים שנהרגו בסיכולים ממוקדים נהרג אזרח אחד (לפי שקדי עצמו, עם סיום תפקידו ב-2008 היה היחס 1:24). חיל האוויר השתלב ב"טקטיקת הבועה" בסיוע לכוחות הקרקע בלוחמה בשטח בנוי, בהשמדת חוליות נ"ט וחוליות קסאם, דבר שהתבטא היטב במבצע ימי תשובה ובמבצע גשמי קיץ.
שקדי פיקד על חיל האוויר בתקופת מלחמת לבנון השנייה, בה ביצעו מטוסי ומסוקי הקרב של החיל אלפי גיחות הפצצה, ומסוקי הסער ביצעו עשרות גיחות לחילוץ פצועים. על פעולות אלו הוענק צל"ש יחידתי לשתי טייסות הבלקהוק. אחד ההישגים העיקריים של חיל האוויר במלחמה היה מבצע משקל סגולי להשמדת מערך הרקטות ארוכות הטווח של חזבאללה בימים הראשונים של הלחימה. כמו כן פיקד שקדי על מבצע חד וחלק, שבמהלכו ערכו כוחות של סיירת מטכ"ל ויחידת שלדג פשיטה על מרפאת השדה "דר אל חיכמה" של ארגון חזבאללה בבעלבכ שבבקעת הלבנון ב-2 באוגוסט 2006. שקדי התנדב לפקד על המבצע ממוצב הפיקוד העליון כשלצידו טל רוסו כיועץ להפעלת כוחות מיוחדים. על הכוח בשטח פיקד אלוף-משנה ניצן אלון, יוצא סיירת מטכ"ל.
בתקופת כהונתו כמפקד החיל התבצע מבצע מחוץ לקופסה ב-6 בספטמבר 2007, תקיפה אווירית בסוריה שבה השמיד חיל האוויר הישראלי כור גרעיני בשלבי בנייה, שהוקם בעזרתה של קוריאה הצפונית. שקדי פיקד על התכנון וההכנות לתקיפת הכור ועל התקיפה עצמה מחדר השליטה ב"בור".
ב-13 במאי 2008 הוחלף על ידי אלוף עידו נחושתן בטקס רשמי בבסיס רמת דוד.
לאחר שחרורו היה שקדי אחראי על תכנון התקיפה האווירית המסיבית בתחילת מבצע עופרת יצוקה. התקיפה נחשבה להצלחה ונפגעו בה מאות מטרות טרור ונהרגו מעל 300 פלסטינים, רובם פעילי חמאס (מחבלים ושוטרים במשטרה האזרחית של חמאס).
קריירה אזרחית
ב-21 באוקטובר 2009 בחרה בו מועצת המנהלים של חברת אל על למנכ"ל החברה, במקומו של חיים רומנו. בזמן כהונתו כמנכ"ל החברה הקים את פרויקט שגרירי אל על, המקדם הסברה ישראלית של טייסי ודיילי אל על ברחבי העולם. ב-1 בדצמבר 2013 הודיע על התפטרותו. דוד מימון החליף אותו ב-20 במרץ 2014.
מכהן כנשיא ארגון מסע ישראלי.
באוגוסט 2021 יצא לאור ספרו "למה מי זה מייקל?!" בהוצאת ידיעות ספרים.
פטריק וייט
פטריק וייט (באנגלית: Patrick White; 28 במאי 1912 – 30 בספטמבר 1990) היה סופר אוסטרלי חתן פרס נובל לספרות (1973), האוסטרלי היחיד שזכה בפרס זה. כונה 'המשורר הגדול של המרחבים האוסטרלים', חיבר 27 רומנים ושמונה מחזות לתיאטרון. בשנת 1973, נבחר לאיש השנה של אוסטרליה.
כתיבתו מצטיינת ביכולתה לתאר אזורי טבע משונים. היא מאופיינת בשימוש רב בטכניקת זרם התודעה ובסיפורי הרפתקאות באזורים נידחים ושופעי חיות נדירות, בדרך כלל על קו אוסטרליה-ניו זילנד. הרומן הגדול שלו, עין הסערה (The Eye of the Storm), וספרו המפורסם הראשון ווס (Voss) הם מעין יצירות אפיות מודרניות.