cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיזיקת חלקיקים
פיזיקת חלקיקים ומדיניות ציבורית
תומכי מאיצי החלקיקים מחזיקים בעמדה שחקירת התאוריות הבסיסיות ביותר היא מטרה כה חשובה שהיא מצדיקה אפילו מימונים גדולים שכאלו, ושמימון זה תורם לתחומים אחרים של המדע בדרכים שונות. הם מציינים שכל מאיצי החלקיקים בימים אלו הם פרויקטים בינלאומיים ומעמידים בסימן שאלה את הטענה שכספים שיילקחו מפיזיקת החלקיקים באמת יועברו לתחומים מדעיים אחרים.
בלאסטר
"תולעת בלאסטר" (באנגלית: Blaster), הידועה גם בשם לובסאן (באנגלית: Lovsan או Lovesan), היא תולעת מחשב שנפוצה על מחשבים הפועלים תחת מערכות ההפעלה חלונות XP וחלונות 2000 של חברת מיקרוסופט. התולעת הופצה לראשונה באוגוסט 2003. התולעת מפורסמת ביותר בהודעת השגיאה שמתחילה ספירה לאחור של 60 שניות עד לכיבוי המחשב או אתחולו. על פי קוד נסתר בתולעת, מושא ההתקפה הוא ביל גייטס.
גילוי וזיהוי
ב-11 באוגוסט 2003 דווח לראשונה על הופעתה של התולעת ברשת. היא נפוצה במהירות רבה, ושיעור התפוצה וההדבקה הגיע לשיאו יומיים לאחר מכן, ב-13 באוגוסט 2003. סינון תוכן שהפעילו ספקי האינטרנט ותשומת הלב התקשורתית הרבה עזרו להאט משמעותית את תפוצת התולעת בתוך זמן קצר.
כבר ב-29 באוגוסט של אותה שנה, פחות משלושה שבועות אחרי גילוי התולעת, נעצר חשוד בהופקינס שבמינסוטה, ארצות הברית. העצור, ג'ייסון לי פירסון, צעיר בן 18, הואשם ביצירת גרסה B של התולעת. הוא הודה באשמה ונידון לתקופת מאסר של 18 חודשים בינואר 2005.
יצירה ונזקים
על פי המידע הנתון כיום, הגרסה המקורית של התולעת נכתבה בידי קבוצת האקרים סינים הקרויה Xfocus. גרסה זו ניצלה טלאי שהפיצה מיקרוסופט. הכותבים של התולעת אחזרו קוד של טלאי שמיקרוסופט הפיצה למערכות ההפעלה חלונות XP ו-2000, וניצלו אותו כדי ליצור את התולעת עצמה.
התולעת מנצלת פרצת אבטחה שמקורה בגלישת חוצץ. את הפרצה גילתה קבוצת האקרים מפולין. בעזרת טלאי שהופץ חודש קודם להפצת התולעת הצליחה הקבוצה לגלות דרך לנצל תהליך תקשורת בין-יישומית הקרוי Remote Procedure Call, כך שהדבקה בתולעת תתרחש גם אם המשתמש לא פתח את הקובץ שמפיץ את התולעת. לתולעת זו נצפו 4 גרסאות עד היום.
התולעת תוכננה כך שתתבצע הצפת SYN מתואמת מול פורט 80 באתר windowsupdate.com בתאריך 15 באוגוסט 2003, במטרה לפגוע באתר על ידי התקפת מניעת שירות. הפגיעה באתר מיקרוסופט הייתה מינימלית, מאחר שהכתובת הנ"ל הוגדרה להפנות אוטומטית לאתר windowsupdate.microsoft.com. ליתר ביטחון, החברה השביתה את האתר לזמן-מה במטרה למזער נזקים אפשריים.
התולעת כוללת שתי שורות קוד מוסתרות. האחת בעלת אופי אישי, והשנייה חושפת את מטרת ההתקפה של כותב התולעת.
חסידות טאלנה
חסידות טאלנה (ביידיש: טָאלנא), היא חצר חסידית, ענף מחסידות צ'רנוביל, שמקורה מהעיר טאלנה (Talne, Тальне́, כיום באוקראינה). מקים השושלת היה המגיד מטאלנא, רבי דוד טברסקי.
בלאסטר
יצירה ונזקים
בשורת הקוד הנסתרת הראשונה נכתב:
חסידות טאלנה
כיום מכהנים שני אדמו"רים מהשושלת. האדמו"ר רבי יצחק מנחם וינברג, בירושלים. ואחיינו, האדמו"ר רבי אמיתי (מלכיאל) טברסקי, באשדוד.
תולדות החסידות
מייסד השושלת נולד בשנת תקס"ח לרבי מרדכי טברסקי מטשרנוביל, ולפייגא בתו של רבי דוד לייקס, תלמיד הבעל שם טוב. נישא ליענטע דבורה בתו של רבי ישראל אברהם מצ'רני-אוסטרהא (בנו של רבי זושא מאניפולי). שימש כמגיד בוסילקיוב ואחר כך עבר לטאלנה. בשנת תרל"ח עבר תקופה קצרה לברודי ואחר כך שב לטאלנה. נפטר בי' באייר תרמ"ב. חיבר את הספרים: "מגן דוד", "ברכת דוד" ו"קהלת דוד". בנו היה הרב מרדכי שנפטר בצעירותו (ו' בתשרי תרל"ז, פרוומייסק). היה חתנו של רבי שלמה מחסידות סאווראן. בנותיו היו: חיה אשת בן דודה רבי מנחם נחום מטריסק-בריסק, שיינדיל אשת בן דודה רבי מנחם נחום משפיקוב וציזע אשת הרב חיים מאיר חודורוב מברדיטשב ולאחר פטירתו אשת בן דודה רבי מרדכי מרחמסטריווקא.
בלאסטר
יצירה ונזקים
בשורה זו כתוב "אני רק רוצה לומר אוהב אותך סאן!!" (השגיאה הלשונית במקור), ועל כן קיבלה התולעת את הכינוי "לווסאן". ניתן לייחס את השגיאה הלשונית למוצאם של כותבי התולעת המקורית. דובר אנגלית כשפת אם היה כותב "אני רק רוצה לומר [ש]אני אוהב אותך סאן!!" ("I just want to say I LOVE YOU SAN!!"). דרך ההבעה כפי שהופיעה בשורת הקוד נפוצה בקרב דוברי סינית שכותבים באנגלית, ומספקת עוד רמז בנוגע למקור שממנו הגיעה התולעת.
חסידות טאלנה
תולדות החסידות
לאחר פטירתו של רבי דוד מילא את מקומו נכדו רבי מנחם נחום (בן בנו הרב מרדכי) מטאלנה-טולטשין. הוכתר כינוקא בברכת דודו זקנו רבי יוחנן מרחמסטריווקא. נישא לנכדת רבי יוחנן, בת דודו רבי משה צבי מטיטשלניק. נפטר בקייב, בי"ט בכסלו תרע"ו.
בלאסטר
יצירה ונזקים
שורת הקוד הנסתרת השנייה הייתה:
חסידות טאלנה
תולדות החסידות
בדור השלישי כיהנו שלושה מבניו של רבי מנחם נחום: בנו של רבי חיים מאיר חודורוב (חתנו של רבי דוד), רבי מרדכי חודורוב (חתנו של רבי ברוך הגר מוויז'ניץ), כיהן כאדמו"ר מטאלנה-ויז'ניץ בבידוולה ובקולומיאה ולאחר מכן בניו יורק. נפטר בב' בחשוון תרצ"ח. את מקומו מילא בנו רבי מנחם (מנדל) דוד (תרמ"ז - י"א באדר תש"מ) שכיהן כרב ברובע הברונקס. באירופה כיהן כרב בצ'רנוביץ. חיבר ספר בשם "במועדו".
בלאסטר
יצירה ונזקים
billy gates why do you make this possible ? Stop making money and fix your software!!
חסידות טאלנה
תולדות החסידות
בנו של רבי דוד מרדכי, רבי יוחנן, עלה לארץ לאחר בר המצוה בשנת תרפ"ו ולאחר כמה שנים חזר לארצות הברית. למד בישיבת אוהל משה ובישיבת רבינו יצחק אלחנן. התחתן בשנת תרצ"ד עם בתו של רבי משה לנגר מסטרטין טורונטו והתגורר במונטריאול שם החל לשמש באדמו"רות. פעל למען הצלת יהודים בתקופת השואה. לאחר השואה עלה שוב לישראל והקים בית מדרש בשכונת בית וגן. נפטר בכ"ה בכסלו תשנ"ט.
בלאסטר
יצירה ונזקים
בשורה זו כתוב "בילי גייטס, למה אתה מאפשר את זה? תפסיק לעשות כסף ותקן את התוכנה שלך". משפט זה בא לתקוף את היזם שהיה שותף בהקמת חברת מיקרוסופט, ביל גייטס.
חסידות טאלנה
החסידות כיום
נכדו של רבי יוחנן (בן חתנו הרב ישראל צבי וינברג) רבי יצחק מנחם וינברג משמש כאדמו"ר בירושלים. בית מדרשו בשכונת נווה צבי בירושלים (בין שכונת הבוכרים לתל ארזה). נודע כדרשן וכמחנך.
בלאסטר
תופעות לוואי
אף שהתולעת מופצת רק דרך מערכות ההפעלה חלונות 2000 וחלונות XP בגרסת 32 סיביות, היא מסוגלת לגרום נזק גם למערכות העובדות עם חלונות NT ,חלונות סרבר 2003 וחלונות XP בגרסת 64 סיביות.
חסידות טאלנה
החסידות כיום
בתי כנסת נוספים קיימים בבני ברק ובצפת.
בלאסטר
תופעות לוואי
תופעת לוואי נוספת, המוכרת ביותר, מתרחשת כאשר התולעת מגלה חיבור לאינטרנט (מכל סוג, ולא רק בפס רחב). יציבות המערכת מתערערת, לעיתים עד כדי הצגת הודעת שגיאה לפני אתחול, בדרך כלל עם ספירה לאחור של 60 שניות. בתום הספירה לאחור המחשב מאותחל או נכבה.
חסידות טאלנה
החסידות כיום
נינו (נכד חתנו ישראל צבי, בן חתנו רם (אפרים) מלכיאל), הרב אמיתי טברסקי, חתנו של רבי יעקב אלימלך רבינוביץ מביאלה פשיסחא אשדוד, משמש כאדמו"ר מטאלנא באשדוד. הקים שם את מוסדות "תפארת יוחנן" לזכר סבו. בבית שמש משמש אחיו, הרב ישעיהו דוד מלכיאל, כרב חסידי טאלנא.
הרב יצחק אשר טברסקי היה אדמו"ר טאלנא בבוסטון. בנו, הרב מאיר טברסקי מנהל שטיבל קטן של החסידות בריברדייל, בניו יורק.
שיטת החסידות
שיטת החסידות מיוסדת על עבודת השם מתוך צניעות, כדרכה של חסידות צ'רנוביל. בחסידות טאלנה היה דגש על עבודת השמחה. אבי החסידות, רבי דוד, התבטא כי העצבות היא איסור חמור יותר מאשר איסור אשת איש, שכן האחרונה היא עבירה ידועה ומקובל לעשות עליה תשובה; לעומת זאת, השרוי במרה שחורה אינו רואה בכך חיסרון ואינו חושב לחזור בתשובה על כך.
תקיפת שיירת הנשק הסורית לחזבאללה בבעלבכ
תקיפת שיירת הנשק הסורית לחזבאללה בבעלבכ הייתה תקיפה אווירית שיוחסה על ידי חזבאללה לצה"ל. התקיפה, שנערכה בלילה של 24 בפברואר 2014 בבעלבכ שבלבנון, באזור גבול סוריה-לבנון, בוצעה נגד שיירת כלי רכב סורית שהובילה אמצעי לחימה מתקדמים מסוריה ללבנון, אשר יועדו לכוחות המיליציה השיעית הלבנונית חזבאללה.
יומיים קודם לכן אמר הרמטכ"ל, בני גנץ, כי:
השבועון טיים פרסם ציטוט שנאמר על ידי בכיר ישראלי אנונימי, כי היעד לתקיפה היה משלוח טילי קרקע-קרקע אותם שאפה סוריה להעביר לחזבאללה. בתקיפה נהרגו כארבעה אנשי חזבאללה ובהם מפקד בכיר בארגון. לאחר התקיפה הכחיש ארגון חזבאללה את קיום התקיפה, אולם בהמשך השבוע אישר את קיומה, ייחס את התקיפה לחיל האוויר הישראלי והבטיח כי לא תישאר בלא תגובה הולמת.
במרץ 2014 אירעו שני פיגועי מטען צד נגד כוחות צה"ל בגזרה הצפונית: מטען צד שהניחו מחבלי חזבאללה בגזרת הר דב שפצע מספר חיילים קל, ומטען צד מסוריה באזור מג'דל שמס שפצע חייל אחד קשה ו-3 חיילים קל. בתגובה לפיגוע השני תקף חיל האוויר הישראלי מטרות של צבא סוריה.
מונטאן ד'ארג'נט
מונטאן ד'ארג'נט (בצרפתית: Montagne d'Argent) או מונטה פראטה (Monte Prata; באופן מילולי: הר הכסף) היא גבעה בצפון מזרח גיאנה הצרפתית, ליד פוינט בהאג, על שפך נהר אויאפוק. בשנת 1998, הגבעה הוכרזה כמוגנת על ידי, מכיוון שהתגלו בו 22 פטרוגליפים. הגבעה מתנשאת לגובה של.
בשנת 1852, הוקמה בגבעה מושבת עונשין על מטע קפה לשעבר, והייתה מושבת העונשין החקלאית הראשונה. המושבה נסגרה לבסוף ב-1910, והייתה כישלון כלכלי, מפני שאסירים רבים בה מתו או חלו.
Victory Songs
רשימת שירים
השיר "One More Magic Potion" יצא כסינגל.
ג
ג' (שם האות: גִּימֶל) היא האות השלישית באלפבית העברי. שמה, גימ"ל. נהוג לקשר בין צורת האות ג' למילה "גמל", אך ישנה סברה אחרת כי מקור האות הוא דווקא בהירוגליף המצרי שציין "מקל לזריקה" (דומה לבומרנג), והשם "גימְל" מקורו במילה שמית לאותו חפץ, ורק בתקופה מאוחרת יותר נוצר הקישור ל-"גמל" בגלל הדמיון בצליל בין המילים.
מבחינה פונולוגית, מייצגת האות ג' עיצור וילוני, סותם, קולי (IPA: /ɡ/). עם זאת, בחלוקה המסורתית של בסיסי החיתוך היא נמנית עם העיצורים החכיים גיכ"ק. ג' היא אחת משש האותיות בג"ד כפ"ת, המקבלות דגש קל בראש מילה ולאחר שווא נח. באופן מסורתי, גּ דגושה נהגתה כעיצור וילוני, סותם, קולי (IPA: [ɡ]), ואילו ג רפה נהגתה כעיצור וילוני, חוכך, קולי (IPA: [ɣ]), כמו האות הערבית ע'ין (غ), או בדומה להגייה גרונית של האות ר|רי"ש בעברית החדשה. ההבחנה בין שתי ההגיות נעלמה בעברית חדשה, שבה נהגית הג' תמיד כדגושה, אך ישנן עדות אשר עדיין מקפידות על ההבחנה.
בעברית החדשה רווח הכתיב ג' עם גרש (כמו במילה ג'ינג'י), כדי לציין עיצור בתר-מכתשי, מחוכך שורק, קולי (IPA: /ʤ/). עיצור זה נהגה כ-j אנגלית או כג'ים (ج) ערבית, והוא רווח בעברית במיוחד במילים שאולות. בכתיב ישן, נהוג לכתוב עיצור זה לעיתים כדְּזְ׳ (כלומר, כד'+ז'+גרש), או כדְּזְשׁ (כפי שנהוג ביידיש).
בהגייה התימנית (מלבד השרעבית) נהגית כל ג' דגושה כ-[ʤ] ואילו הג' הרפה נהגית כ-[ɣ] (גם בהגייה השרעבית).
בגימטריה ערכה של האות ג' הוא 3, ובהתאם לכך יום ג' הוא יום שלישי וכיתה ג' היא הכיתה השלישית בבית הספר. כאשר האות ג' מופיעה בראש תאריך עברי, פירושה 3,000, למשל: שנת ג'תנ"א היא השנה ה-3451 בלוח העברי.
שכיחות השימוש של האות ג' בעברית חדשה היא כ־1.26% מכלל אותיות האלפבית העברי.
קיצורים ושימושים נוספים
בקבלה מסמלת האות ג' גמילה ונתינה - הרגל הקטנה של האות ממשיכה את השפע.
ג' הוא הקיצור של יחידת המידה גרם.
במינוח הצבאי, "גימל" הוא אישור שנותן רופא לחייל להימנע מפעילות עקב מחלה ולנוח בביתו.
גימל הוא גם שמה של להקת בנות פינית שהוקמה בשנת 2002, ובה שלוש זמרות.
ייצוג האות ג'
בקוד מורס מיוצגת האות ג' באמצעות הרצף (משמאל לימין): .-- (קו קו נקודה).
הוא ייצוגה של האות ג' בכתב ברייל. <BR><BR> באלפבית צלילי מיוצגת האות ג' באמצעות המילה "גימל".
אוי לי מיצרי אוי לי מיוצרי
אוי לי מיצרי אוי לי מיוצרי הוא פתגם תלמודי, שמשמעותו היא דו-ערכיות במצבו של האדם, בו יצר הרע מושך את האדם לסדר חיים מסוים, כשכנגד זאת עומד הציווי של היוצר, ומצב זה מחייב אותו במלחמת היצר.
בעברית מודרנית משפט זה הוצא מהקשרו, ומשמעותו הימצאות בתרחיש בו שום חלופה אינה מושלמת. ביטוי דומה לשגור בעברית המודרנית הוא הביטוי של רבן יוחנן בן זכאי במשנה: אוי לי אם אומר אוי לי אם לא אומר.
מקור הפתגם
על פי הפסוק בבראשית בו נכתבה המילה "וַיִּיצֶר" לגבי בריאת אדם הראשון דרש רבי שמעון בן פזי ששתי אותיות י באו להדגיש נקודה זו:
רש"י מפרש אמרה זו:
פירושים והרחבות
המהרש"א מפרש שהדרשה נשענת על האות ו שקודמת ליו"ד - מלשון "וי", ומוסיף על כך שימוש בראשי תיבות: "וי" צ, "וי" ר, וי לי מצדיק (שהוא היוצר) וי לי מרשע (שהוא היצר). בדומה לכך מפרש תורת חיים - התיבה וייצר מתפרקת לשתי תיבות: "וי" "יצר", ואת המילה יצר מנקד תחילה בצירה (במשמעות יצר), ולאחר מכן בחולם (במשמעות יוצר).
הראי"ה קוק ניסח את המצוקה-המלחמה הזו כך:
צ'רצ'ילים (אלבום)
צ'רצ'ילים (Churchill's) הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הישראלית הצ'רצ'ילים, שיצא בשנת 1969 ונחשב לאלבום הרוק הישראלי החלוצי הראשון בתולדות המוזיקה הישראלית וזאת בעיקר בגלל ששילב בדרך מקורית פופ פסיכדלי, רוק מחתרתי ומוזיקה מזרחית.
מרים (בת אגריפס הראשון)
מרים (נולדה בשנת 34) הייתה נסיכה יהודיה משושלת בית הורדוס.
היא נולדה בפרובינקיה יהודה לאגריפס הראשון, שהוכתר מאוחר יותר למלכה האחרון של יהודה, ואשתו קיפרוס (בת פצאל בן פצאל, אחי הורדוס, ושלומציון בת הורדוס ומרים החשמונאית). אחותם של אגריפס השני, דרוסוס (נפטר כשהיה ילד), ברניקי ודרוסילה.
אביה, אגריפס המלך, אירס אותה ליוליוס ארכלאוס בן חלקיה (אולי חלקיה, מפקד הצבא וחברו של אגריפס), אך נפטר לפני שהגיעה לפרקה, כשמרים הייתה בת 10 בלבד. עם הישמע על מותו הפתאומי של אביהן, שימשו מרים ואחיותיה מטרה קלה לשמחתם של היוונים תושבי קיסריה וסבסטיה לאידם של היהודים על מות מלכם: "והחיילים שנזדמנו (לשם) אותה שעה, ורבים היו, הלכו אל בית (אגריפס) וחטפו את האנדרטות של בנות המלך והביאו אותן מתוך הסכמה כללית לבתי-זונות והעמידו אותן על הגגות, ונהגו בהן מנהג של ביזיון כמה שיכלו, ועשו מעשים מכוערים משאפשר לספרם".
צ'רצ'ילים (אלבום)
הפקת האלבום
החומרים שהוקלטו, נועדו לשני פסי-קול של סרטי קולנוע: "מקרה אשה" (סרטו של ז'ק קתמור, הנחשב לאחד הסרטים האוונגרדיים שנוצרו אי פעם בישראל) ו"השמלה" של ג'אד נאמן.
מרבית שירי האלבום נכתבו על ידי סטן סולומון ורוב האקסלי, למעט השיר "Strangulation" שנכתב על ידי סולומון ומיקי גבריאלוב. בשיר "Debka" השתתף גם המוזיקאי והמנצח נעם שריף שגם השתתף בהפקת השיר. השיר "When You're Gone" הופיע מאוחר יותר, בתרגומו העברי של יהונתן גפן, כ"אחינועם לא יודעת" באלבומו של אריק איינשטיין "פוזי".
מרים (בת אגריפס הראשון)
מאוחר יותר עזבה מרים את בעלה "ונישאה לדמטריוס, שעל-פי ייחוסו ועל-פי עושרו היה ראש וראשון בקרב יהודי אלכסנדריה", בעל משרת האלאבארכוס. מדמטריוס נולד לה בן, אגריפינוס.
צ'רצ'ילים (אלבום)
הפקת האלבום
לאחר הקלטת האלבום ניסתה הלהקה את מזלה בחו"ל וחבריה עברו להתגורר באנגליה, שם הקליטו שני אלבומים נוספים.
מרים (בת אגריפס הראשון)
נישואיה לארכלאוס ודמטריוס הם שניים מתוך שלושה מקרים בלבד, בהם בת לשושלת ההרודיאנית נישאה לאיש שאינו ידוע כמלך, כנסיך, או כבן משפחת הורדוס בעצמו (המקרה השלישי הוא נישואיה של אחותה ברניקי למרקוס יוליוס אלכסנדר).
צ'רצ'ילים (אלבום)
הפקת האלבום
"צ'רצ'ילים" לא יצא מאז הוצאתו המקורית בשנת 1969, ובמשך שנים נחשב לאחד מפריטי האספנים היקרים ביותר הן בישראל והן בקרב אספני תקליטי רוק ופסיכדליה מכל רחבי העולם. בשנת 1991 ביוזמתה של חנות התקליטים האוזן השלישית יצא האלבום מחדש, בתוספת מספר שירים שהקליטה הלהקה ויצאו על גבי סינגלים בסוף שנות ה-60. בשנת 2003 יצא האלבום במהדורה חדשה כפולה הכוללת את שני אלבומיה הראשונים של הלהקה. האלבום במהדורת הדיסק יצא בחברת הד ארצי במסגרת סדרת "מבראשית" וכולל גם קטעי בונוס שלא יצאו בעבר לאור. בתחילת שנת 2015 יצא האלבום מחדש במהדורת תקליט ויניל מוגבלת. חברת NMC United, בעלת הזכויות על קטלוג העצום של הד ארצי, הוציאה את האלבום יחד עם התקליטים של החלונות הגבוהים ושל תמוז, "סוף עונת התפוזים", ובכך סימנה את חזרתם של תקליטי הויניל לשוק המכירות בישראל.
החוק להגנת האומה
החוק להגנת האומה (בבולגרית: Закон за защита на нацията) היה חוק גזע אנטישמי, שהיה בתוקף בממלכת בולגריה מ-23 בינואר 1941 עד ביטולו ב-5 בספטמבר 1944. החוק דמה במתכונתו לחוקי נירנברג והגביל את זכויותיהם של יהודי בולגריה. הוא תאם את מדיניותו של בוריס השלישי, מלך בולגריה, שבאמצעות ממשלתו והעומד בראשה בוגדאן פילוב נקט צעדי התקרבות לגרמניה הנאצית במטרה לזכות בתמיכתה הכלכלית ובסיועה להשיב לבולגריה את השטחים שנגרעו ממנה במסגרת חוזה ניי בתום מלחמת העולם הראשונה.
ב-1935, לאחר הפיכת הליגה הצבאית, נטל המלך בוריס השלישי את מושכות השלטון וריסן את גורמי האופוזיציה למשטרו. שלטונו הפך אוטוקרטי, תוך הסתמכות על סיוע כלכלי וצבאי מגרמניה הנאצית בהיקפים שגדלו בהתמדה. כחלק מתהליך זה, החלה בולגריה לאמץ מדיניות גזע אנטי-יהודית שהוחמרה בהדרגה עד להחלת החוק להגנת האומה.
בהמשך, תוקנו תקנות אשר הובילו בפועל להחרמת רכושם של יהודי בולגריה ולהטלת עבודות כפייה עליהם. בשלב הראשון פעלה הממשלה הבולגרית לקעקע את הבסיס הכלכלי של יהודי בולגריה ובשלב השני גם את הבסיס הקיומי שלהם. ב-10 במרץ 1943 נכשל ניסיון גירוש ראשון של יהודים מבולגריה, וב-26 במאי 1943 גורשו יהודי סופיה אל ערי השדה כהכנה לגירושם אל מחוץ לממלכה, אך גם גירוש זה לא בוצע.
באוגוסט 1943, לאחר מותו של המלך בוריס השלישי, פסקו ניסיונות הגירוש של יהודי בולגריה. ההכרעה שהסתמנה בחזית המזרחית לטובת הצבא האדום, הובילה לפרגמטיות במדיניות בולגריה כלפי יהודי הממלכה. בשלהי אוגוסט 1944 בוטל החוק להגנת האומה על ידי ממשלו של איוון בגריאנוב ולביטול ניתן תוקף ברשומות הממלכה תחת ממשלתו קצרת הימים של קונסטנטין מוראבייב. ב-9 בספטמבר 1944 התחוללה הפיכה פרו-קומוניסטית בבולגריה שהובלה על ידי חזית המולדת. ראשי חזית המולדת נתנו ביטוי פומבי לביטול החוק בכלי התקשורת וברבות השנים נתפשו כגורם שביטל את החוק.
התגברות האנטישמיות הממוסדת בבולגריה
לאחר תבוסת בולגריה במלחמת העולם הראשונה נכפה על הבולגרים לחתום על חוזה ניי, ומכוחו נגרעו מהממלכה חבלי תראקיה, מקדוניה הווארדארית ודרום דוברוג'ה. תנאי חוזה ניי נתפשו בבולגריה כהשפלה לאומית. בנוסף, חברה ממלכת יוגוסלביה לצרפתים וממלכת יוון חברה לאימפריה הבריטית, ובהשפעת ברית המועצות הופגנו עוינות וחתרנות כלפי שלטון המלך בוריס השלישי. גורמים אלו הביאו את המלך הבולגרי לפנות, החל מאמצע שנות ה-30, לבעלת הברית הוותיקה, גרמניה הנאצית, ששבה למעמד של מעצמה. הגרמנים, מצדם, היו מעוניינים באוצרות הטבע ובמשאבים החקלאיים של הבלקן, שהיו חיוניים לכלכלתם. במאי 1935 ביקר הרמן גרינג בסופיה, וביולי 1936 ביקר המלך הבולגרי בברלין ונפגש עם אדולף היטלר. מחמת התקרבות זו החלה להתקיים בממלכה הבולגרית מדיניות אנטישמית ממוסדת נגד יהדות בולגריה. ב-1935 הותרה רשמית פעילותם של ארגונים אנטישמיים. בדצמבר 1937 נשא שר הפנים והבריאות איוון קראסנובסקי (Иван Красновски), נאום אנטי-יהודי בפני האקדמיה המדעית בסופיה. בעקבות הנאום יזמו נציגי הקונסיסטוריון פגישה עם קראסנובסקי, שבמהלכה טען השר שדבריו הוצאו מהקשרם.
ב-16 בספטמבר 1939 פרסם מפקד המשטרה הבולגרית, הקולונל אטאנאס פאנטב, בהנחייתו של ראש הממשלה גאורגי קיוסאיבנוב, צו המורה ל-4,022 נתינים זרים, רובם המוחלט יהודים, לעזוב את הממלכה. המשטרה הבולגרית פעלה בקשיחות רבה באכיפת הצו, תוך הכאת היהודים ובזיזת רכושם. נתיני יוון וטורקיה התקבלו חזרה במדינותיהם, אך מאות יהודים מחוסרי נתינות הובאו אל שטח ההפקר בגבולות יוון, טורקיה ובולגריה, והושארו שם, כשהם מותקפים בידי משמרות הגבול. בגבור הלחץ הציבורי הועברו היהודים לווארנה ומשם עלו חלקם לארץ ישראל על גבי ספינות מעפילים. ב-20 בספטמבר 1939 יזם הארגון האנטישמי "ראטניק" מצעד בחוצות סופיה. בהסכמה שבשתיקה מצד המשטרה הבולגרית והעומד בראשה, הסתיים המצעד בהתקפה על בתי עסק בבעלות יהודית, ניפוץ שמשות והצתות. האירוע זכה לכינוי ליל הבדולח הבולגרי.
הרקע להצעת החוק
ב-10 באוקטובר הודיע השר גברובסקי על הגשת הצעת החוק להגנת האומה לאישור הפרלמנט. החוק דמה במתכונתו לחוקי נירנברג, וגברובסקי ציין בהודעה לעיתונות, כי הוא מכוון נגד המיעוט היהודי במדינה. גברובסקי סירב לבקשת נציגי הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה להיפגש עמו ולדון בהצעת החוק.
המאבק בהחלת החוק
עותק מהצעת החוק הגיע לידי ראשי הקונסיסטוריה היהודית, שהחלו לפעול בקרב אישי ציבור ופוליטיקאים בולגרים במטרה למנוע את החלתו. ראשי הקונסיסטוריה נפגשו עם ראש הממשלה בוגדאן פילוב, שהבטיח כי הערותיהם תילקחנה בחשבון בהצעת החוק שתוגש לפרלמנט. לפילוב לא הייתה כל כוונה להיענות לבקשות ראשי הקהילה, והצעת החוק הוגשה לאישור הפרלמנט במתכונתה הראשונית. פגישות המשך נערכו עם שר האוצר דוברי בוז'ילוב, עם שר המלחמה ועם שורת פוליטיקאים כגון פטקו סטאינוב, אלכסנדר צאנקוב וסטויאן דאנב. כן הוכן מכתב מפורט ובו נסקרה תרומת יהודי בולגריה לתקומתה המחודשת של הממלכה ומוסדותיה, והוא נשלח ל-120 אנשי ציבור, חברי פרלמנט, שרים ועיתונאים וכן למלך בוריס השלישי. ככלל, לא תמכה המערכת הפוליטית הבולגרית במאבק בני הקהילה, הן מחוסר הרצון להתעמת עם המלך, והן מאחר שחוק זה נתפש כ"מס שפתיים" לגרמניה, שיוביל להשבת השטחים שנגרעו מבולגריה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בקרב השכבה האינטלקטואלית מצאו בני הקהילה תמיכה. מספר ימים לפני הגשת הצעת החוק לאישור הפרלמנט, שלחו 21 מחשובי סופרי בולגריה, מכתב לראש הממשלה פילוב שבו צוין כי סופרי בולגריה נבוכים מעצם הצעת החוק, והם הוסיפו שאישורו ירשום פרק אפל בהיסטוריה הבולגרית. אגודת הרופאים הבולגרית שלחה מכתב לשר הפנים והבריאות גברובסקי, שבו נכתב כי אין הם יכולים להישאר אדישים לנוכח המתחולל, וכי יהודי בולגריה הם אזרחים נאמנים לממלכה. התאחדות עורכי הדין הבולגרית שלחה מכתב לראש הממשלה פילוב ובו בקשה לשורת הבהרות משפטיות בהתייחס להצעת החוק, תוך ציון שלתפישתם החוק מנוגד לחוקה הבולגרית, האוסרת על פילוחה של האוכלוסייה הבולגרית לגזעים עליונים ולגזעים נחותים.
הסינוד הבולגרי (ועידה כנסייתית בכירה), בהשראת המטרופוליט סטפן, העביר מחאה רשמית לארמון המלך, שבה נאמר כי במסגרת חתירת הממשלה הבולגרית להגנת האומה מסכנות, אסור להשלים עם אלימות ועם חוסר צדק כפי שהם מבוטאים כלפי המיעוט היהודי. עוצמת תגובת האליטה הבולגרית הפתיעה את הממשלה הבולגרית, וראש הממשלה פילוב הורה לצנזור הראשי להפיץ כרוזים בערי בולגריה נגד הסופרים הבולגרים, תוך טענה שקיבלו שוחד נכבד מבני הקהילה היהודית וכי הם משרתים אינטרסים זרים. בתגובה לכרוזים, שלח הפוליטיקאי דימו קזאסוב מכתב יוצא דופן בחריפותו לראש הממשלה בוגדאן פילוב. במכתבו ציין קזאסוב, כי בהשראת הממשלה הבולגרית "חוסה הזוהמה תחת כנפי הצנזורה". קזאסוב תקף אישית את פילוב, ומתח ביקורת סרקסטית על כך שבמסגרת תפקידו כנשיא האקדמיה הבולגרית למדעים, מכהן פילוב גם כמגן האמת והצדק בבולגריה. בהנחיית הממשלה הבולגרית הוטלה צנזורה על כתביהם של הסופרים שחתמו על המכתב ועד לספטמבר 1944 לא פורסמו יצירותיהם.
גם פטר דנוב – ראש האחווה הלבנה האוניברסלית, שכונתה גם "כת הדנוביסטים" ולתורתה נודעה השפעה על יועצו של המלך הקולונל ליובומיר לולצ'ב – גילה יוזמה דומה. הלה העביר מכתב מחאה, מלווה באזהרה מרומזת בדבר גורל משותף אפשרי של המלך בוריס ושל אביו המלך פרדיננד.
סוגיית ההתנצרות
בעקבות פרסום הצעת החוק ובתוכו, במסגרת הפרק העוסק במגבלות הכלכליות, סעיף הקובע שהוא לא יחול על יהודים שהתנצרו בטרם יכנס החוק לתוקפו, החלו פניות של מקצת מבני הקהילה אל נציגי הכנסייה במקומות יישוב שונים בבקשה להתנצר ובכך לשמור על מקורות פרנסתם. הנושא עורר פולמוס נוקב בקרב הקהילה היהודית והנהגתה, וכן בקרב הכנסייה הבולגרית, וזאת אף על פי שראש הכנסייה המטרופוליט סטפן ברך על התופעה והנחה את כמריו לסייע ליהודים ולנצרם בהליך מזורז. מעריכים שכ-500 ראשי משפחה מקרב יהודי בולגריה התנצרו עד להחלת החוק. לאחר החלת החוק פסקה התופעה.
ברומניה השכנה, בת ברית נוספת של גרמניה הנאצית, התפתח תהליך חקיקה דומה, אך יותר אכזרי. ברומניה נאסרה המרת הדת ונרדפו גם המומרים.
אישור החוק בפרלמנט הבולגרי
ב-12 בנובמבר הובא החוק לאישור הפרלמנט הבולגרי, ונדון במהלכן של מספר ישיבות עד למועד אישורו בינואר 1941. החוק זכה לתמיכה רחבה בפרלמנט, ורק לקומץ מתנגדים קולני בראשות פטקו סטאינוב וניקולה מושאנוב, שהפכו את הדיונים סביב אישורו לסוערים. עוד נמנו עם המתנגדים צירים שהוגדרו "בלתי תלויים", כגון טודור פוליאקוב, שהיו למעשה נציגי המפלגה הקומוניסטית הבולגרית. עם תחילת הדיונים שלח יושב ראש הקונסיסטוריה של יהודי בולגריה יוסף גירון חוברת ליושב ראש הפרלמנט הבולגרי, ובה נימוקים מפורטים נגד הצעת החוק.
ב-21 בינואר 1941 אושר החוק בפרלמנט ברוב גדול, והועבר על ידי השר גברובסקי לאישורו של המלך בוריס השלישי אשר שחתם עליו בו ביום. עם המצביעים בעד החוק נמנה דימיטר פשב, שהפך לימים למוביל המאבק נגד גירוש יהודי בולגריה למחנות ההשמדה. שנים מאוחר יותר ציין פשב בראיונות לעיתונות, כי העריך שהחוק הוא סיומו של מהלך שנועד להגשים את מטרותיה הפוליטיות של בולגריה, ולא תחילתו של מהלך שיוביל לניסיון השמדת יהודי הממלכה. ב-23 בינואר פורסם החוק להגנת האומה ברשומות הממלכה.
החוק ומהותו
החוק כלל שלושה חלקים. חלקו הראשון התייחס לארגונים יהודיים פנים-בולגריים ולארגונים בינלאומיים. חלקו השני היה קובץ תקנות גזע. חלקו השלישי התייחס לטיפול בגורמים חתרניים.
החלק הראשון
החלק הראשון של החוק אסר על קיומם של ארגונים יהודיים בינלאומיים "סודיים", ופירט את צורת פירוקם ואת אופן הפקעת רכושם לאחר הפירוק. החוק קבע כי ארגונים ציוניים שהוכרו על ידי חבר הלאומים יוכלו להמשיך בפעילותם. כך, נאלץ ארגון "בני ברית" להפסיק מיד את פעילותו, בעוד שהתנועה הציונית בבולגריה המשיכה לזמן מסוים את פעילותה. בהמשך, במסגרת תקנות החירום שפורסמו בבולגריה, נאסר גם על המשך פעילות התנועה הציונית.
החלק השני
החלק השני של החוק הכיל קובץ תקנות גזע. נקבע שיהודי הוא כל אדם שלפחות אחד מהוריו הוא יהודי. על היהודים הוטל להגיע ללשכות משרד הפנים ולהצהיר על יהדותם. נאסר על בעלי מוצא בולגרי לאמץ יהודים. היהודים חויבו במחיקת סיומות סלאביות כגון איץ' או אוב משמות משפחתם. על היהודים נאסר לבחור ולהיבחר למוסדות ציבור, ומי שביום החלת החוק כיהן במשרה כזו, פוטר לאלתר. על היהודים נאסר להתחתן או להתרועע עם גברים או עם נשים ממוצא בולגרי. במוסדות להשכלה גבוהה הוטל נומרוס קלאוזוס (שהגביל את מספר היהודים הלומדים במוסדות אקדמיים), בהתאם לאחוז היחסי של היהודים בכלל האוכלוסייה.
על בני הקהילה נאסר להעתיק את מקום מגוריהם ללא אישור המשטרה, נאסרה הגירת יהודים לסופיה והופקעו או נמכרו במחירי הפסד משמעותיים נכסי מקרקעין בבעלות יהודית באזורים החקלאיים. עוד הוטלה מכסת עיסוק במקצועות חופשיים ובמקצועות מסחר ותעשייה, בהתאם לאחוז היחסי של בני הקהילה היהודית באוכלוסייה הכללית. כל בעלי העסקים הנוספים מעבר לאחוז הנזכר לעיל חויבו לחסל את עסקיהם. הוטלה חובת הצהרה על כל נִכְסֵי הנָיְדֵי והדְלָא נָיְדֵי של בני הקהילה. הכסף המזומן עליו הוצהר הופקד בחשבונות בנק מוגבלים בבנק הממלכתי הבולגרי ומשיכת הכספים מהם הותנתה באישור הבנק. כל רכוש שלא הוצהר עליו, הוחרם. עוד נאסר על בני הקהילה לעסוק בעמילות מכס, ראיית חשבון, להיות בעלי בתי מרקחת וברוקרים וכן לנהל בתי עסק, להיות חברים במועצות מנהלים ולעסוק בייעוץ משפטי. החוק קבע הקלות מסוימות לנכי וגיבורי מלחמה. עוד נקבע בחוק, שלבני הקהילה אסור לשרת בצבא הבולגרי, ובני הגיוס יתייצבו לפלוגות עבודה. בנוסף נקבע כי המגבלות הכלכליות לא יחולו על יהודים שהתנצרו בטרם נכנס החוק לתוקפו.
החלק השלישי
החלק השלישי הגדיר שורת פעולות אנטי-לאומיות ופעולות החשודות כבגידה או כהמרדה, שעשויות להתבצע הן על ידי בני הקהילה היהודית והן על ידי כלל האוכלוסייה, ופירט את הענישה הצפויה לכל פעולה.
חלות החוק
ככלל, הוחל החוק על בני הקהילה היהודית אזרחי בולגריה. עם החלת החוק ולאחריה התעוררו סוגיות הקשורות לחלותו ועסקו בעיקרן במעמד היהודים תושבי החבלים שסופחו לבולגריה, ואלו המתגוררים מחוץ לממלכה. ליהודי חבל דרום דוברוג'ה שהוחזר לבולגריה במסגרת הסכם קראיובה הוענקה אזרחות בולגרית משום שלשיטתה של ממשלת בולגריה, הוחזר החבל לבולגרים בהליך דיפלומטי, בהסכמתה המלאה של ממלכת רומניה ובתמיכת הקהילייה הבינלאומית. כך, הוחל החוק באופן רשמי גם על תושביו היהודים של חבל זה.
באפריל 1941 פלש הוורמאכט לשטחי ממלכת יוגוסלביה וממלכת יוון והכניע אותן תוך זמן קצר. עד לסוף אפריל הועברו חבלי מקדוניה הווארדארית ותראקיה היוונית לחזקת הבולגרים, ויחידות צבא בולגריות נכנסו לחבלים אלו. לאוכלוסייה היוונית והיוגוסלבית הוענקה מיד אזרחות בולגרית, אך היא נמנעה מהיהודים. אף על פי שלא היו אזרחים בולגרים הוטלו על יהודי תראקיה ומקדוניה מגבלות בכפוף לסעיפי החוק להגנת האומה, ובכלל זה הגבלת תנועה, החרמת רכוש, הגבלת תעסוקות ועבודות כפייה. בהמשך, ב-10 ביוני 1942 נתנה הממשלה הבולגרית תוקף רשמי להחלטה להעניק אזרחות בולגרית לכל הנתינים היוגוסלבים והיוונים בשטחים שסופחו לבולגריה. בנוסף, נכתב בהחלטה כי: "פקודה זו לא מיועדת לאנשים ממוצא יהודי".
סוגיה נוספת הייתה מעמדם של היהודים אזרחי בולגריה ששהו מחוץ לממלכה והתגוררו במדינות אשר נכבשו על ידי גרמניה הנאצית. ביולי 1942 הודיעו נציגי הממשלה הבולגרית בתשובה לפנייה גרמנית כי הם "מוותרים" על אזרחיהם המתגוררים בשטחי גרמניה, בארצות הכבושות על ידי גרמניה, ובאלו הנתונות להשפעתה. בגרמניה שהו כמה מאות יהודים נתיני בולגריה, והם נעצרו וגורשו למחנות ההשמדה. בצרפת שהו 178 יהודים נתיני בולגריה, הם נעצרו, הובלו למחנה הריכוז דראנסי ובהמשך גורשו לאושוויץ. כמה עשרות התגוררו בצ'כוסלובקיה. הנושא עלה שוב על סדר היום עם מעצרו ביוון של ד"ר שאול מיזאן. ב-11 ביוני 1943, בתשובה לשאלת נציגי הממשל הנאצי, הודיע משרד החוץ הבולגרי, כי: "בולגריה איננה מתעניינת לחלוטין במצב היהודים נתיני בולגריה, הנמצאים בגרמניה ובארצות הכבושות ואין לפקפק בהחלטה לגרשם".
יישום החוק
ב-17 בפברואר 1941 פורסמו ברשומות הממלכה התקנות המיוחדות ליישום החוק. התקנות החמירו והוסיפו על החוק שאושר בפרלמנט, אך המלך אישר את פרסומן. התקנות קבעו הליך מהיר לפיזור של כל הארגונים היהודיים, ובכלל זה ארגונים שהוכרו על ידי חבר הלאומים, הן כללו הגדרה מתוקנת לגבי זהות היהודים וביטלו את ההקלות לגיבורי מלחמה. בנוסף, נאסר על משפחות יהודיות לגור ביחד עם משפחות בולגריות באותו מבנה ללא היתר מיוחד. בני הקהילה חויבו להצהיר על כל פריט רכוש ששוויו עולה על 500 לבות, במקום 5,000 לפי נוסח החוק המקורי, ונקבע מנגנון להעברת הכספים, שיתקבלו ממכירת העסקים בבעלות יהודית לבנק הבולגרי המרכזי.
ב-1 במאי 1941 נקראו 8,000 גברים יהודים, בגילאים 20 עד 40, לביצוע עבודות כפייה במסגרת פלוגות עבודה, והם הועסקו בסלילה ובהרחבת צירי תנועה בסמיכות לגבול עם ממלכת יוון.
הרחבת החוק
ב-29 בספטמבר שוחררו עובדי הכפייה לבתיהם, אך ב-29 בינואר 1942 נקראו לפלוגות העבודה 9,000 גברים יהודים בגילאי 20–42, ללא כל הקלות בגין מצב רפואי מסוים. ב-29 בדצמבר 1941 נשלח אלכסנדר בלב לברלין, כדי לבחון את הרחבת האמצעים לטיפול ב"בעיה היהודית". עם שובו, ב-14 בפברואר 1942, הגיש בלב לשר הפנים גברובסקי המלצות לתיקון החוק להגנת האומה. בעקבות המלצותיו הגיש ביולי 1942 ראש הממשלה בוגדאן פילוב הצעת חוק חירום, שיתיר לממשלה הבולגרית לנקוט בכל האמצעים כדי לפתור את סוגיית יהודי הממלכה. ב-26 באוגוסט, עם אישורו של חוק החירום, הוקם הקומיסריון לענייני יהודים וב-3 בספטמבר הועמד אלכסנדר בלב בראשו. התקנות נגד יהודי הממלכה הוחמרו, הוחלה חובת ענידת כוכב צהוב בהופעה פומבית של יהודים בבולגריה, וכן דירות ובתי עסק בבעלות יהודית סומנו בסימון מיוחד.
במטרה להפקיע את כל הרכוש היהודי, פורסמה תקנה שחייבה את היהודים להצהיר על כל פריטי רכושם ושהכריזה על הטלת מס על הרכוש, בשיעור שנע בין 20 ל-25 אחוזים. חישוב המס בוצע על פי הערכת שוק מופרזת במתכוון, כך שבפועל מדובר היה בהחרמת הרכוש. בעקבות התקנה הוגשה מחאה רשמית מטעם נציגי הסגל הדיפלומטי בבולגריה שייצגו את איטליה, את ספרד, את ממלכת רומניה ואת הונגריה, תוך דרישה לפטור את נתיניהן מיישום תקנה זו. ב-18 באפריל 1942 הוצא צו לפיזור ההסתדרות הציונית בבולגריה, וב-19 ביולי הוחרם כל רכוש התנועה.
סוגיית בתי הספר הקהילתיים
ב-1938 התקיימו בקהילות יהודי בולגריה 8 בתי ספר יסודיים (כיתות א'-ד'), 5 פרו-גמנסיות (כיתות ה'-ו') ו-11 גני ילדים, בהם למדו 2,814 תלמידים. לאחר החלת החוק להגנת האומה לא נאסרה פעילות בתי הספר הקהילתיים משום שבהתאם ל"חוק השכלת העם" מ-1909 הם הוגדרו חלק ממערכת החינוך הארצית. בנוסף, התיר משרד הפנים לבתי הספר להמשיך וללמד תכנים לאומיים ודתיים וכן להמשיך בלימודי העברית. מפקחי משרד החינוך הבולגרי המשיכו לפקוד את בתי הספר ולבקר את פעולותיהם. בחלק מהמקרים, בשל האיסור על פעילות תנועות הנוער הוגברה הפעילות הציונית בין כותלי בתי הספר השונים ללא כל הפרעה מצד השלטונות. במאי 1943, לאחר גירוש יהודי סופיה לערי השדה והצורך בשיכונם של הפליטים הרבים במבני ציבור של הקהילות השונות, הופסקה כמעט לחלוטין פעילות בתי הספר הקהילתיים בבולגריה. בהמשך גורשו מאות יהודים מערים נוספות ובכללן פלובדיב ופאזארג'יק ומצב הקהילות היהודיות לא אפשר את פתיחת שנת הלימודים 1943/1944 במועדה. במרבית הקהילות הוחלט לבטל את שנת הלימודים ובמקצתן, כגון בווידין התקיימו לימודים באופן מקוטע ובמספר אתרים. באביב 1944 הופסקו הלימודים גם בקהילות אלו בשל ההפצצות הכבדות של חיל האוויר האמריקאי על בולגריה. בספטמבר, אחר הפיכת חזית המולדת הבולגרית חודשו בהדרגה הלימודים בבתי הספר הקהילתיים.
רקע
בפברואר 1943 חתם אלכסנדר בלב, בשם ממלכת בולגריה, על הסכם עם תיאודור דנקר, בשם גרמניה הנאצית, בדבר גירושם של 20,000 יהודים מהשטחים שסופחו לבולגריה, אל השטחים הנתונים לשליטת הגרמנים בפולין. במהלך מרץ 1943 גורשו 11,343 יהודי תראקיה, מקדוניה הווארדארית ופּירוֹט אל מחנות ההשמדה, ועם זאת נכשל ניסיון גירושם של לפחות 6,365 יהודים מבני "בולגריה הישנה", לאחר מאבק שניהלו מנהיגי הקהילה היהודית תוך שהם מסתייעים בקומץ פוליטיקאים בראשות דימיטר פשב וראשי הכנסייה המטרופוליטנים סטפן וקיריל. ב-26 במאי 1943 גורשו יהודי סופיה לערי השדה, כצעד ראשון לקראת גירושם אל מחוץ לגבולות הממלכה.
ב-28 באוגוסט 1943 נפטר המלך בוריס השלישי במפתיע. מפאת גילו של בנו סימאון השני (שהיה בן שש באותה עת) מונתה מועצת עוצרים, שכללה גם את בוגדאן פילוב. פילוב התפטר מראשות הממשלה, ולתפקיד מונה דוברי בוז'ילוב. נטיית החזית המזרחית לרעת הגרמנים הביאה לשינוי במדיניות הבולגרית כלפי בני הקהילה היהודית, ובכלל זה להפסקת ניסיונות גירושם אל מחוץ לגבולות הממלכה.
מהלכי הביטול
ב-31 במאי 1944 התפטר ראש הממשלה דוברי בוז'ילוב, ולמחרת מונה להחליף אותו איוון בגריאנוב. בגריאנוב, שהיה בעל עמדות פרו-מערביות, החל במשא ומתן חשאי עם נציגי בעלות הברית, וב-26 באוגוסט הכריז על חזרת ממלכת בולגריה לעמדת נייטרליות במלחמה.
ימים ספורים לאחר מינויו, נועד בגריאנוב עם נציגי הקונסיסטוריה של יהודי בולגריה, ומסר להם שבכוונת הממשלה להחזיר ליהודים את כל זכויותיהם, אם כי בהדרגה ובזהירות, בשל הנוכחות הצבאית הגרמנית בממלכה. לתפקיד הממונה על הקומיסריון לענייני יהודים מונה השופט דימיטר פרוטיץ' מסופיה, אשר בתיאום עם בגריאנוב, שר המשפטים החדש אלכסנדר סטאלייסקי (Александър Сталийски) ונציגי הקהילה היהודית, הכין טיוטת חוק שבמסגרתו יבוטלו החוקים והתקנות שהוטלו על יהודי בולגריה.
בנאומו הראשון ברדיו הבולגרי, הצהיר בגריאנוב שהחוקים נגד היהודים עומדים בסתירה "ליושר בין העמים ולצדק בין הבריות". ב-27 ביולי 1944 הודיע בגריאנוב, בנאום בפני האספה הלאומית הבולגרית, על כוונתו לבטל את החוק. ב-22 באוגוסט בוטלה חובת ענידת הכוכב הצהוב והושב חופש התנועה ליהודים. עם זאת, המגבלות הכלכליות לא הוסרו, והרכוש שהופקע לא הושב. בנוסף, לא בוטלו מחנות העבודה לעובדי הכפייה היהודים. ב-31 באוגוסט אושרה בפרלמנט הצעת החוק שניסח השופט פרוטיץ'. ב-2 בספטמבר התפטר בגריאנוב, ופרסום החוק החדש התעכב במספר ימים.
ב-5 בספטמבר 1944 פרסם ממשלו של קונסטנטין מוראבייב את תקנות ביטול החוק ברשומות הממלכה, ובכך בוטל רשמית החוק להגנת האומה. ב-9 בספטמבר התחוללה ברחבי בולגריה הפיכה בחסות הצבא האדום, שאותה הובילה חזית המולדת הבולגרית, ובמהלכה הודח מוראבייב וירד למחתרת. קימון גאורגייב מונה לראש הממשלה, ודימו קזאסוב לשר התעמולה והמידע. למחרת היום נאם השר קזאסוב ברדיו הממלכתי הבולגרי, והודיע בשם ממשלת בולגריה על החזרת כל הזכויות למיעוטים ובכלל זה על ביטולו המוחלט של החוק להגנת האומה. בכך נתנה ממשלת חזית המולדת ביטוי פומבי לחוק שבוטל רשמית מספר ימים קודם. העניין הוביל לתפישת חזית המולדת בנרטיב ההיסטורי של יהודי בולגריה, כגורם שביטל את החוק.
השלכות החוק וביטולו על הקהילה היהודית
עם שחרור עובדי הכפייה והחזרת המגורשים לערים השונות, הוחזרו דירות המגורים שהופקעו לידי בעליהן. חלק מהדירות אוכלסו בידי משפחות בולגריות. רובן פינו מרצונן את הדירות, ובמקצת המקרים התערבה המשטרה ופינתה אותן. תכולתן של מספר לא מבוטל של דירות נשדדה. מפעלים, חנויות וקרקעות לא הושבו לבעליהם, אך הותר לחדש את פעילותם של מקצת הבנקים בבעלות יהודית. בדצמבר 1946 נחקק חוק לשיקומם הכלכלי של יהודי בולגריה, שבמסגרתו הוחלט להעניק לבני הקהילה אשראי בסך מיליארד לבות, שייפרש על פני 6 שנים. ב-17 במרץ 1947 ביצעה הממשלה הבולגרית רפורמה מוניטרית שכללה החלפה של שטרות הכסף והטלת מס חובה חדש על כל נכסיהם ורכושם של אזרחי בולגריה ובכלל זה בני הקהילה היהודית. שיעור המס על בני הקהילה חושב לפי הערך העתידי של נכסיהם, כולל מיליארד הלבות שאותם התכוונה הממשלה הבולגרית להעביר לבני הקהילה בשש השנים הבאות. כך נוצר מצב שבני הקהילה נדרשו לשלם מס על כספים שכלל לא התקבלו, ומצבם הכלכלי החמיר עוד יותר.
בבחינת התמהיל הכלכלי של יהודי בולגריה, עולה כי לפני מלחמת העולם השנייה הוא הורכב משכירים, מעובדי מדינה בשירות הציבורי, מסוחרים ומאומנים. בנוסף, לצד שכבה אמידה של תעשיינים, בנקאים ובעלי קרקעות, הייתה גם שכבה ענייה, שכללה בחלקה רוכלים וקבצנים שנתמכו בידי מוסדות הקהילה. בתקופת חלותו של החוק להגנת האומה, הוחרם רכושה של השכבה האמידה בקהילה. חלק מכספי בני הקהילה הוחרם באמצעות מנגנון מיסוי, וחלקו הופקד בחשבונות בנקים מוגבלים. בתי העסק ומפעלי התעשייה נסגרו. לאחר עליית ממשלת חזית המולדת לשלטון, נוצרה ציפייה בקרב בני הקהילה להחזרת מצבם הכלכלי לקדמותו, בנוסף להשבת זכויות האזרח הבסיסיות שלהם. ציפייה זו נתבדתה, הן בשל מצבה הכלכלי של המדינה, והן בשל מדיניותה הכלכלית של ממשלת חזית המולדת, שהלכה ונטתה לכיוון הקומוניסטי עד כינונה של כלכלה ריכוזית.
עם כינונה של ממשלת חזית המולדת, החלה עליית יהודים הדרגתית מבולגריה לארץ ישראל, תהליך שהואץ מאוד עם כינונה של מדינת ישראל. ב-31 בדצמבר 1951 נותרו בבולגריה 7,676 יהודים, כ-15 אחוזים מאוכלוסיית הקהילה בתום מלחמת העולם השנייה. השילוב בין אי-ביטולו המלא בפועל של החוק להגנת האומה, בעיקר בתחום הכלכלי, ובין אופייה הציוני של יהדות בולגריה, הוביל לשיעור גבוה במיוחד של עולים למדינת ישראל מקרבה.
סוכן תרבות
סוכן תרבות הוא מגזין תרבות המשודר בערוץ כאן 11 בימי שישי בשעה 19:00, אותו מגיש קובי מידן. התוכנית משדרת מגוון ראיונות עומק, דיוני רוחב, כתבות חוץ, פרשנויות, ביקורות והמלצות על כל מה שקורה בתחומי היצירה והדעת בישראל ומחוצה לה. את התוכנית מפיקה חברת ההפקות 'קסטינה תקשורת', והתוכנית הראשונה שלה שודרה ב-5 במרץ 2018.
היסטוריה
התוכנית עלתה לשידור בימי שני וחמישי בשעה 23:00, והחליפה את תוכנית התרבות שקדמה לה, "מועדון תרבות", ששודרה מאז השקת הערוץ.
ביום שישי ה-13 ביולי 2018 פתחה התוכנית עונה שנייה ועברה לשדר תוכנית בת שעה (במקום שתי תוכניות בנות חצי שעה) בשעה 18:30 בימי שישי, כמגזין תרבות שבועי. כיום משודרת התוכנית בימי שישי בשעה 19:00.
בתקופת מגפת הקורונה שודרה גם מהדורה יומית של התכנית. אל קובי מידן הצטרפו להנחיה גם גאולה אבן ולוסי אהריש.
מבנה התכנית
התכנית מוצגת לרוב במבנה קבוע בו פותח מידן בתחילת התכנית במונולוג המקשר לרוב אירוע היסטורי לאירוע אקטואלי עכשווי. לאחר מכן, מראיין מידן פאנל בן 2-3 אורחים על נושא אקטואלי.
בגוף התכנית ראיון עם המרואיין המרכזי שהוא איש תרבות כגון עיתונאי, במאי, יוצר או שחקן.
עד 2023, השדרנית אחינעם בר הגישה שורת המלצות בתחומים מגוונים כולל אירועים לילדים, תערוכות במוזיאון והופעות. במהלך השנה, החליפה אותה מאיה אלקולומברה בהגשת הפינה.
לעיתים מוצגות גם המלצות נוספות מאנשי רוח כסופרים ואמנים לאירועים בשבוע הקרוב שהם קשורים אליהם באופן אישי.
הראיון האחרון בתוכנית הוא קצר יחסית עם מרואיין בו הוא עונה על שאלון קבוע שנשאל מדי שבוע.
ויברטור (אביזר מין)
ויברטור הוא מכשיר שנועד לרטוט כנגד הגוף ובכך לגרות את העצבים ולגרום להרגשת עונג ובמקרים מסוימים לאורגזמה. כאביזרי מין יש ויברטורים דמויי פין ואחרים שלהם עיצוב אחר.
ראשית תולדות המכשיר
הוויברטור החשמלי הומצא ב-1879 על ידי הרופא והממציא האנגלי ג'וזף מורטימר גרנוויל, כמכשיר להקלת כאב. השימוש במכשיר הפך פופולרי בקרב רופאים, לטיפול במחלות שונות של גברים ונשים. תוך זמן קצר יצאה לשוק גם גרסה ביתית שהצליחה לא פחות מהגרסה הרפואית המקורית. הוויברטור היה אחד מן המכשירים החשמליים הראשונים שנמכרו לצרכנים פרטיים, הרבה לפני מכשירים חשמליים "חיוניים" אחרים המוכרים לנו היום. ניתן היה לקנות ויברטור תשע שנים בטרם ניתן היה לקנות שואב אבק, ועשר שנים בטרם נמכר לצרכנים מגהץ חשמלי.
לפי ההיסטוריונית ד"ר רייצ'ל מיינס, במשך מאות שנים טיפלו כביכול רופאים בנשים הלוקות ב"היסטריה נשית" על ידי מה שנקרא כיום "אוננות". למרות זאת, הרופאים לא ראו אוננות זו כמעשה מיני אלא כעבודה מפרכת הדורשת זמן רב. הוויברטור הפך את התהליך למהיר ופשוט הרבה יותר, ובשל כך, הפך לכלי רפואי מקובל. תיאורה של מיינס זכה לפופולריות רבה, ושימש בסיס לסרט הקולנוע הבריטי "היסטריה" משנת 2011, אך היסטוריונים אחרים שללו תיאור זה בנימוק שאין ראיות לנכונותו.
מכיוון שהוויברטור נחשב אז לכלי עזר לטיפול במחלה, הוא נמכר ברשתות גדולות כגון סירס. הקונוטציה המינית של המכשיר הגיעה עם הופעתם של הוויברטורים בסרטי פורנוגרפיה, שדחקו אותם מחוץ לשימושו של הציבור הרחב עד שבשנות ה-20 הם נעלמו כליל. הוויברטורים חזרו לשימוש הציבור רק בשנות ה-50, אולם החלו להיות משווקים בגלוי בשנות ה-60.
במאה ה-21
בראשית המאה ה-21 הוויברטור הוא אביזר מין פופולרי. לצד השימוש כאביזר מין, ישנם ויברטורים המשווקים ככלי לעיסוי (למשל, עיסוי הגב). הקונים ויברטורים כצעצועי מין - משתמשים בהם לעינוג מיני, בעיקר באוננות. לרוב, ויברטורים עוזרים להגיע לאורגזמה במהירות ובקלות רבה יותר מאשר בגירוי עצמי ידני. נאמר אף כי הם מספקים אורגזמות יותר חזקות מאשר אלה שגירוי ידני מספק. לעיתים קרובות, ממליצים מטפלי מין על ויברטורים לנשים שמתקשות להשיג אורגזמה בדרכים אחרות. לפעמים זוגות משתמשים בהם על מנת לשפר את העונג של אחד מבני הזוג או של שניהם.
סוגי ויברטורים
ויברטורים באים במגוון סוגים וצבעים. ויברטורים עם ארנבון הם ויברטורים שבאים בדרך כלל עם "חרוזים" בתוך הוויברטור, שמטרתם לגרות ולענג את בת-הזוג. הארנבונים לרוב יכולים להסתובב ולהעניק תחושת הנאה וסיפוק מועצמת. "מאלצי אורגזמה" הם ויברטורים שלהם תוספת המיועדת לגירוי הדגדגן. ויברטורים לנקודת הג'י הם ויברטורים ייעודיים לנקודת הג'י הנשית. ישנם גם ויברטורים אנאליים אשר מטרתם היא לגרות את אזור פי הטבעת מבפנים. ישנו מוצר נוסף בשם "כדורי רטט", זוג כדורים שרוטטים על הגוף כאשר מעבירים אותם עליו, ומיועדים לגירוי חיצוני עדין.
ישנם סוגי ויברטורים שמיועדים להרכבה על הפין של אנשים עם קרע בחוט השדרה. על פי רוב, בעלי פגיעה בחוט השדרה, אפילו במיקום גבוה בחוט השדרה, מסוגלים להגיע לזקפה בכוחות עצמם, אבל הם זקוקים לגירוי מכני עוצמתי כדי להגיע לשפיכה.
שרגא פייבל הינדס
הרב שרגא פייבל הינדס (תרל"ח, 1878 - י"ג באב תרצ"ו, 1 באוגוסט 1936) היה רב, מנהל ור"מ בישיבת שער התורה בגרודנה, חתנו של ראש הישיבה רבי שמעון שקופ.
ביוגרפיה
נולד לרב שניאור זלמן הינדס. למד בישיבת סלבודקה, ביחד עם הרב אליעזר יהודה פינקל, והיה שם מבחירי התלמידים. באותם ימים התפרסם בשם "העילוי מסלוצק". בשנת ה'תרס"ו, הוצע על ידי הרב נתן צבי פינקל ה"סבא מסלובודקה", לרבי שמעון שקופ כחתן לבתו בריינא. רבי שמעון נסע לסלוצק על מנת לבחון את המועמד בבית הרב איסר זלמן מלצר. לאחר נישואיו התמנה כר"מ בישיבת תורת חסד בלודז', בתפקידו זה כיהן עד מינויו בשנת ה'תרע"ב בידי חמיו לשמש כר"מ בישיבתו בבריינסק. בשנת ה'תרפ"ד נקרא לשמש כר"מ ומנהל כספים בישיבת שער התורה בגרודנה, שחמיו עמד בראשה.
הוערך על ידי גדולי דורו, בהם רבי חיים עוזר גרודזנסקי. היה עסקן פעיל למען המוסדות היהודיים בעיר, והיה מראשי אגודת ישראל, בעירו.
נפטר בליל שבת בי"א באב, ה'תרצ"ו, בן חמישים ושש בלבד.
אשתו, בנו יהושע ובנותיו יהודית ורחל נספו בשואה. בת נוספת הייתה חברת הכנסת פייגה אילנית, אמו של החייל אורי אילן.
טיסה בחליפת כנפיים
טיסה בחליפת כנפיים היא תחביב תעופה בחליפת צניחה מיוחדת הנקראת "חליפת כנפיים" או "חליפת איש הציפור". החליפה המודרנית מגדילה את שטח האדם באמצעות בד שנתפר מתחת לידיים ובין הרגליים ובכך מוסיפה כוח עילוי. חליפת כנפיים יכולה להיות מוטסת מכל נקודה המספקת מספיק גובה לדאיה כגון מטוס הצנחה או נקודות המיועדות (קפיצת בסיס).
צנחן חליפת כנפיים לובש מצנח אשר מיועד לצניחה חופשית או צניחת בסיס. הצנחן יפתח את המצנח בגובה מתוכנן ויפתח את הכנפיים באמצעות רוכסן (במידת הנחיצות) על מנת שיוכל להגיע להגאים של המצנח ולהנחית את אותו בבטחה.
היסטוריה
כנפיים שימשו לראשונה בשנות ה-30 של המאה ה-20 כדי לנסות ולהגדיל תנועה אופקית. חליפות כנפיים מסוג זה נעשו מחומרים שונים כגון קנבס, עץ, משי, ברזל ואפילו עצמות לוויתן. חליפות אלו היו מאוד לא אמינות ומקורות מספרים שמשנת 1930 ועד 1961 מתו 72 מתוך 75 אנשי ציפור אשר ניסו את חליפות הכנפיים שלהם. שני "אנשי ציפור" מפורסמים הם קלם סוהן ולאו ולנטין שהצליחו לעוף כמה מיילים ולתת השראה להמוני מחקים.
בשלהי שנות ה-90, המציא צנחן צרפתי בשם פטריק דה גייארדון את חליפת הכנפיים בעלת עיצוב ובטיחות חדשים. דה גיירדון נהרג ב־13 באפריל 1998 בזמן שניסה שינוי חדש בתיק המצנח שלו בהוואי. גיירדון נהרג משינוי זה (ולא מניסוי חדש בחליפה אותה פיתח), אך טמן את הזרעים לדור החדש של חליפות כנפיים ואנשי הציפור.
ב-1998, ג'רי קוסמה מפינלנד ורוברט פקניק מקרואטיה התאחדו על מנת ליצור חליפה שתהיה גם בטוחה וגם נגישה לכל הצנחנים בעולם, וכך הקימו את חברת בירדמן. החליפה הקלאסית של בירדמן, הייתה החליפה הראשונה שהוצעה למכירה לציבור הרחב. בירדמן הייתה גם היצרנית הראשונה שעודדה את השימוש בחליפות בצורה בטיחותית על ידי הצגת תוכנית מודרכת של חליפות כנפיים. הרעיון היה לשלול את הסטיגמה שחליפות הכנפיים מסוכנות ולהעניק לצנחני כנפיים מתחילים (צנחנים עם מינימום 200 צניחות רשומות) דרך ליהנות עם בטיחות ממה שהיה נחשב לאחד הדברים המסוכנים ביותר עד אז בעולם הצניחה. עם עזרתם של המדריכים הראשיים של בירדמן, סקוט קאמפוס, צ'אק בלו וקים גריפין, תוכנית תיקנית של הדרכה למדריכים נוצרה ובעצם הסטנדרט החדש לפיו פעלו היצרנים האחרים (פיניקס פלי, פלי יור בודי, ניתרו ריגינג הם יצרנים נוספים אשר ביססו את תוכניותיהן על אותה תוכנית מפורסמת).
אופן הפעולה
טייס חליפת כנפיים נכנס לנפילה חופשית כשהוא לובש גם חליפת כנפיים וגם מצנח. יציאה ממטוס עם חליפת כנפיים דורשת מיומנות שמשתנה עם מיקום וגודל דלת המטוס. מיומנות זו היא טכניקה אשר כוללת אוריינטציה יחסית למטוס וזרימת האוויר בזמן היציאה, ובדרך שבה הצנחן יפרוש את רגליו וידיו בזמן המתאים על מנת לא לפגוע במטוס או לא להיות לא יציב על הרוח היחסית. החליפה תתחיל מיידית לטוס עם היציאה מהמטוס על הרוח היחסית אשר נוצרת מהמהירות טיסה קדימה של המטוס. יציאה מאתר צניחת בסיס, כגון צוק, מסוק או כדור פורח שונה במהות מיציאה ממטוס מכיוון שהרוח ההתחלתית איננה. במצבים כאלו של נפילה אנכית השימוש בכוח המשיכה כדי לייצר תאוצה הוא הכרחי כדי ליצור את מהירות האוויר הנדרשת שאותה ממירה החליפה לעילוי.
הגובה המתוכנן מעל הקרקע בו צנחן או קופץ בייס יפתחו בו את המצנח הוא אותו הגובה בו טייס חליפת כנפיים יפתח את המצנח שלו, וינווט אותו אל הקרקע בצורה נשלטת ובטוחה. טייס חליפה ישנה את צורת גופו על מנת ליצור עילוי וגרר הרצויים למרות שכל החליפות כבר בנויות ביחס גלישה של 2:1 (על כל רגל שהצנחן נופל הוא מתקדם 2 רגל קדימה). עם צורת גוף מסוימת של הטייס החליפה ומאפייני עיצוב נוספים של החליפה הטייס יכול לשלוט במהירות טיסה קדימה או מהירות נפילתו. כך, יכול טייס החליפה לנסות להאט בצורה מקסימלית את נפילתו כלפי הקרקע או לנסות להשיג מרחק אופקי מקסימלי. הטייס בעצם שולט במאפייני הטיסה הללו על ידי צורת האגן שלו, פלג גוף עליון, הקשתה או כיפוף של הכתפיים, הברכיים ועל ידי שינוי זווית ההתקפה בה טסה החליפה בתוך הרוח היחסית, ועל ידי חוזק המתיחה של בד הכנפיים של החליפה.
אותם טייסים של חליפות כנפיים יכולים למדוד את הישגיהם על ידי שימוש במחשבוני נפילה חופשית אשר מודדים את כמות הזמן שהם בטיסה, גובה פתיחת המצנח, והגובה בו הם נכנסו לנפילה חופשית. מהירות הנפילה יכולה להיות מושוות גם לטיסות קודמות. באמצעות GPS ניתן גם להקליט את מסלול הטיסה עם החליפה, ולחשב את המרחק שאותו עברו. צנחני בייס יכולים לסמן נקודות יציאה. כך, על ידי שימוש במצלמת וידאו מקליטים צוותי הקרקע את הטיסה ומודדים את הישגיהם לעומת טיסות קודמות או צנחנים אחרים באתר. מהירות ממוצעת של צנחן רגיל היא 180–225 קמ"ש. חליפת כנפיים יכולה להפחית מהירות זו באופן דרמטי למהירות של כ-40 קמ"ש. כיום החליפה מאפשר ללובשיה להגיע ליחס גלישה של 2.5:1.
התפתחויות נוספות
מחקר נוסף שנעשה כיום בתחום הוא ה-ווינגפאק אשר מכיל כנפיים לבישות עשויות סיבי פחמן. הווינגפאק הוא שילוב בין גלשן אוויר לבין חליפת כנפיים, יכול להגיע ליחס גלישה של 6:1 ומאפשר נשיאה של בקבוקי חמצן וחומרים נוספים. ההתפתחויות האחרונות מאפשרות לטייס הווינגפאק להרכיב מנועי סילון קטנים על רגליו או כנפיו על מנת לעבור מרחק גדול יותר ואפילו לטפס בגובה.
איב רוסי היה הראשון שהשיג תימרונים של מטוס באמצעות גופו בלבד על הווינגפאק שלו. למרות שאותו וויגפאק אינו מסחרי בשל החומרים היקרים שבהם השתמש בבניתו, עשתה טיסתו מעל האלפים בשווייץ כותרות בעיתונים מסביב לעולם. באמצעות 8 דקות טיסה, הוכיח כי הווינג-פאק הסילוני שלו מאפשר יכולות טיסה נשלטות.
צ'אסלו
צ'אסלו (בהונגרית: Császló) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית צ'אסלו קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-385 תושבים בשנת 1990 עד 338 תושבים בשנת 2020.
יהודי צ'אסלו
יהודים חיו בצ'אסלו בתקופות זמן שונות. לקהילה היה בית קברות משלה ובמקום עדיין קיים בית קברות יהודי ובו כ-10 מצבות מוזנחות.
בשנת 1944 גורשו ונרצחו יהודי צ'אסלו יחד עם שאר יהודי הונגריה בשואה.
הסולטנות הממלוכית
הסולטנות הממלוכית הייתה סולטנות ששלטה על חלקים נרחבים מהלבנט בין 1260 ל-1517 לספירה. הסולטנות שנשלטה על ידי אליטה ממלוכית, הייתה כוח פוליטי וצבאי מרכזי במזרח התיכון וממרכזה במצרים התפשטה לשטחי ארץ ישראל, סוריה, לבנון, עבר הירדן, סודאן ומערב חצי האי ערב. הסולטנות הממלוכית כבשה את הממלכות הצלבניות שנותרו בלבנט, בלמה את ההתפשטות של הח'אנות האילח'אנית מעבר לנהר הפרת, והתמודדה בהצלחה מול אויבים רבים עד שהובסה ונכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית.
השיטה הממלוכית
כאשר הח'ליפות הגיעה לאזור מרכז אסיה, עמדו השליטים הערבים על הכישורים הצבאיים של העמים הטורקים שישבו שם. הטורקים היו נוודים פסטורליים שהצטיינו בפרשות ובקשתות רכובה. הח'ליפה העבאסי אל-מעתצם בנה לעצמו יחידה גדולה של חיילים טורקיים מאזור הערבה המרכז אסייתית. אל-מעתצם לא גייס את אותם טורקים כשכירי חרב אלא "יצר (ויש הטוענים שרק מיסד) מנגנון של עבדות צבאית". אל-מעתצם רכש לעצמו עבדים טורקים ממוצא פגאני, וריכז אותם ביחידה עם דומיננטיות אתנית טורקית. הח'ליפים העבאסים שבאו אחרי אל-מעתצם "המשיכו ושכללו את השיטה הממלוכית והוסיפו לה שני מרכיבים שאפיינו אותה (על פי רוב) גם במאות השנים שלאחר מכן – רכישת העבדים בגיל צעיר והעברתם במסלול הכשרה מיוחד". השיטה הממלוכית התפשטה ברחבי עולם האסלאם ובמשך מאות בשנים הקימו שלטים מוסלמיים יחידות ממלוכיות לשרת בצבאם.
שושלות הסולטנות הממלוכית
שתי קבוצות ממלוכיות עיקריות שלטו במצרים - השושלת הבחרית (משמעות שמם "מן הים" - بحري בשל היות מרכז שלטונם על האי אל מניאל במרכז הנילוס) והשושלת הבורג'ית (משמעות שמה: "מן המגדל" برجي, שכן מרכז שלטונם היה במצודת קהיר).
הבעייתיות בכינויים של שושלות הממלוכים
השושלת הבחרית הוא כינוי בעייתי ולא מדויק לשורה של סולטאנים ממלוכים, שרובם נקנו כעבדים בערבה הקיפצ'קית, או שהיו צאצאים של ממלוכים קיפצ'קים. למעשה רק שניים מהסולטאנים של שושלת זו, ביברס וקלאון, באו מקרב הגדוד הבחרי של צאלח איוב. השושלת הבורג'ית הוא כינוי בעייתי לא פחות לשורה של סולטאנים ממלוכים, שרובם היו צ'רקסים במוצאם.
עליית השושלת הבחרית
ראשית השלטון הבחרי ב-1250, כאשר גדוד ממלוכי בשירות השושלת האיובית הביס את הצלבנים בקרב מנצורה ועצר את מסע הצלב השביעי. כשהבינו הקצינים הממלוכים שאין בכוונת הסולטאן האיובי החדש אלמלך אלמועט'ם תוראן שאה להעניק לממלוכים פרס על כך שהביסו את הצלבנים, חיסלו קוטוז וביברס את הסולטאן. סגנו של קוטוז, קצין בשם אייבכ נשא לאשה את פילגשו של הסולטאן אל-מלכ אל-צאלח איוב, שג'ר אל-דור והפך לסולטאן הממלוכי הראשון. בני הזוג שלטו יחדיו, עד שבהתקף זעם רצחה שג'ר אל-דור את אייבכ. לאחר ששג'ר א-דור רצחה את אייבכ, תפס קוטוז את המלוכה.