cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחיאל מיכל פוחצ'בסקי
תחילת גידול הגפן
אברהם יערי מביא בספרו "זכרונות ארץ ישראל" את זכרונותיו של פוחצ'בסקי על תחילתו של גידול הגפן במושבה ראשון לציון. הוא מספר כי בטרם החלו לגדל גפנים במושבה, מייסדיה ניסו לגדל בשדותיהם חיטה, אך התאכזבו מהיבולים שקבלו. בדרכם מיפו למושבה, הבחינו התושבים בצידי הדרך בשתילי הגפן המקומית, הביאו זמורות מהם ושתלו בגינה הביתית, בהנחה כי אם הגפן נמנית עם שבעת המינים שארץ ישראל משתבחת בהם, יש סיכוי כי שתילי גפן יצליחו להיקלט גם על אדמת ראשון לציון. ואכן כך היה. כאשר ביקרה במושבה משלחת של מומחים חקלאיים מצרפת בשליחות הברון רוטשילד, לבדיקת אפשרויות גידולי החקלאות, הבחינו כי בגינות התושבים שתילי גפן גדלים בהצלחה. הם המליצו לברון לעודד את גידול הגפנים במושבות. הוא שלח לארץ מומחה בשם ארמנס, אשר עבד ביקבי "שטו-לפיט". הוא בדק את עבודת האיכרים והגיע למסקנה כי יש לבחור את מין הגפן המתאים לקרקע הארץ ומניב גפנים באיכות הראויה לייצור יין. הוא בחר את המינים המצליחים באירופה, אך באותם הימים פשתה בכרמי הגפנים באירופה מחלת הפילוקסרה, הפוגעת בשורשי הגפן, ולא ניתן היה להביא משם שתילים בריאים לארץ ישראל. אז זכר ארמנס כי נטע כרמים לפני שנים רבות למהרג'י מקשמיר, ובסיוע הברון הוא ייבא משם למושבה זמורות של גפנים, אשר יוכלו לשמש ייחורים. כך ניטעו הכרמים הראשונים בראשון לציון. עם סיום הנטיעה הראשונה, רחבת היקף, הונחה אבן הפינה ליקבי כרמל מזרחי ונפתחה תקופה של שגשוג כלכלי בראשון לציון. הדוגמה של ראשון עברה לאחר מכן לשאר המושבות בארץ.
קריית ענבים
פוחצ'בסקי, בתור גנן ופקיד הברון בראשון לציון, נשלח ליישובים ברחבי הארץ על מנת לבדוק את טיבה של הקרקע ואת מידת התאמתה לגידול המטעים לסוגיהם. הוא הדריך חקלאים ולימד את עבודת המטעים בתל יוסף, כפר יחזקאל, נהלל, עין חרוד, דגניה א' ודגניה ב'. בשנת 1924 הוא התמנה כאחד משלושה מומחים חקלאים שנשלחו לקריית ענבים, לאחר שהמקום נקלע לקשיים כבר בראשית דרכו, במטרה לבדוק את סיכויי ההצלחה של החקלאות בהר. בדעת יחיד, בניגוד לחברי הוועדה האחרים, קבע שיש אפשרות להצליח בחקלאות גם בהר. הוא התרשם מחריצותם של המתיישבים, ועבר לגור שם לכמה חודשים, עבד עם המתיישבים והדריך אותם בהתנדבות בכל העבודות הקשורות בטיפול בכרמים ובמטעים בכלל. גם אחרי שעזב את המקום, פנו אליו במשך כמה שנים בבקשות לסיוע.
עמק יזרעאל
משעזב את קריית-ענבים, פרסם מודעה בעיתון "השדה" כי הוא "מוכן לסייע לכל דכפין בבעיות העץ שלא על מנת לקבל פרס". מנקודות יישוב רבות בעמק יזרעאל פנו אליו, והוא ביקר בעמק בשנים הבאות מספר פעמים. בכל מקום מצא פתרונות לבעיות שעלו: בעין חרוד - איך להגן מפני רוחות הגלבוע, בדגניה א' - איך להרכיב מחדש כרם זיתים שכשל, וביישובים אחרים – איך לזמור גפנים, להשקות כרם, לשתול, לסמן שטח לנטיעה ועוד. גם בהתיישבויות חדשות באזור הדרום, כגון חוות רוחמה וחולדה, ביקר פוחצ'בסקי, יעץ והדריך.
ימיו המאוחרים
ליובלו ה-80 כתב עליו משה סמילנסקי: "איש העץ הוא, עקשן כעץ ורענן כעץ השתול על פלגי מים. 'פלגי המים' שלו היו אהבתו לעמו, לארצו ולעץ."
זכרונותיו שהתפרסמו ב"בוסתנאי" יצאו לאור יחד עם כתבים נוספים שלו בספר: 'מהתם להכא סיפור חיים של עובד אחד" בהוצאת יד בן צבי, ירושלים תשע"ג 2013 עצי זית מכרמו של מיכל פוחצ'בסקי הועתקו וניטעו מחדש במחלף ראשון לציון, והם מקבלים את פניו של כל מבקר בעיר. כמו כן קרוי בעיר רחוב על שמו.
כדור פלזמה
כדור פלזמה או מנורת פלזמה הוא כלי זכוכית מלא בתערובת של גזים אצילים בלחץ אטמוספירי נמוך (לרוב ניאון, לעיתים בתוספת ארגון, קסנון או קריפטון) ובמרכזו אלקטרודת מתח גבוה של כ־2–5 קילוולט בתדר גבוה של כ־35 קילוהרץ. המתח הגבוה גורם לפריצה חשמלית של תערובת הגזים עקב יינון, וחוטי פלזמה נוצרים בין האלקטרודה והזכוכית, ונראים כאלומות רבות של אור צבעוני. תופעה זו ייחודית לפלזמה, ונקראת פילמנטציה. כדורי פלזמה משמשים כאלמנט עיצובי או כהדגמה לתופעות המתרחשות בפלזמה.
חיותה דויטש
חיותה דויטש (נולדה ב-17 בספטמבר 1960 בתל אביב) היא סופרת ועורכת ישראלית.
פעילותה
בשנים 2002–2005 כיהנה כחברת מועצת הרשות השנייה. הייתה ממייסדות ארגון קולך וכיהנה מספר שנים כחברת הוועד המנהל של הארגון.
דויטש כתבה דוקטורט בנושא "חכמים ומטרונות" בשנת 2011 במחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן.
בין השנים 2008–2015 שימשה כמנהלת מחלקת ההוצאה לאור של בית מורשה ועורכת כתב העת אקדמות. כיום היא כותבת ועורכת עצמאית.
דויטש הייתה מהזוכים בפרס היצירה לסופרים ומשוררים לשנת ה'תשע"ח.
קישורים חיצוניים
חיותה דויטש כתיבה ועריכה - האתר הרשמי
ביקורת על ספריה:
המדינות והטריטוריות של הודו
הודו מחולקת ל-28 מדינות ול-8 טריטוריות איחוד (מתוכן טריטוריה אחת – דלהי – שבה בירת המדינה ניו דלהי). בכל מדינה השלטון נבחר בבחירות מקומיות בעוד שבטריטוריות האיחוד השלטון ממונה על ידי המדינה.
בתקופת השלטון הבריטי
תחת שלטון בריטניה חולקה הודו לשני סוגי מדינות – פרובינציות ונסיכויות. בשלב בו עברה הודו מידי חברת הודו המזרחית הבריטית לידי הכתר הבריטי, היו בהודו 6 פרובינציות אשר נשלטו ישירות על ידי השלטון המרכזי, שמינה לכל אחת מהפרובינציות מושל, מפקח או אדמיניסטרטור. מושלי מדינות אלו היו כפופים למושל הבריטי. ערב הכרזת העצמאות היו כבר 17 פרובינציות.
הנסיכויות נוהלו על ידי שליט מקומי, שהכיר בסמכות הבריטית. היו מאות נסיכויות, בגדלים שונים. ברוב הנסיכויות היה נציג הכתר ש"ייעץ" לרג'ה המקומי בענייני השלטון.
פרט לשלטון הבריטי, שלטו בחלקי הודו שונים בתקופות שונות (בעיקר בערי סחר לאורך החופים) גם ההולנדים, הדנים, הצרפתים והפורטוגזים. ערב הכרזת העצמאות של הודו ב-1947, הצרפתים שלטו בפודוצ'רי, קאריקל, ינאון (ינאן), צ'אנדאנאגאר ומהא. פורטוגלים שלטו דאמאן ודיו, דאדרה ונאגר הבלי וכן בגואה.
אחרי הכרזת העצמאות
במהלך הגדרת המדינות בהודו ניטש מאבק בין הממשל המרכזי לבין הנסיכים (הראג'ות) על מידת עצמאותם, מאבק שנמשך עד שנות ה-60 והסתיים בניצחון השלטון המרכזי.
עם ארגון הממשל בהודו פוצלו חלק מהמדינות, ובמהלך השנים בוצעו פיצולים נוספים עד שמספר המדינות והפרובינציות הגיע למצב הנוכחי.
רשימת המדינות וטריטוריות האיחוד
הודו מחולקת לקבוצות מדינות על פי מיקומן הגאוגרפי, בצפון-מזרח המדינה שוכנות שבע האחיות, צפון-מערב המדינה נקרא לרוב צפון הודו, מרכז היבשת הוא גם מרכז הודו והדרום מתחלק לצד המזרחי והצד המערבי.
איציק קורנפיין
יצחק (איציק) קורנפיין (נולד ב-24 בספטמבר 1971) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת השוער. קורנפיין שיחק את רוב שנותיו ככדורגלן במדי קבוצת בית"ר ירושלים, ואף שימש כקפטן הקבוצה. לאחר פרישתו היה מנכ"ל בית"ר ירושלים, וכיהן כמנהל אגף הספורט בעיריית ירושלים.
קריירה
קורנפיין גדל במחלקת הנוער של הפועל ירושלים. את הופעת הבכורה שלו כשוער בקבוצה בוגרת, עם זאת, ערך דווקא בהפועל טבריה. כמו כן, שיחק בקבוצות הפועל רמת גן והפועל פתח תקווה, ולאחר מכן החל להתפרסם כשוער בית"ר תל אביב, שם הציג יכולת טובה בין קורות השער ואף נבחר לשוער המצטיין של עונת . יכולתו בעונה זו גרמה למספר קבוצות לחזר אחר שירותיו, ובשנת 1995 עבר קורנפיין לבית"ר ירושלים ומאז שימש כשוערה הראשון של הקבוצה.
קורנפיין זכה עם בית"ר ירושלים באליפות בעונות, ו-. הוא גם זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו ב-23 בדצמבר 1997, ובגביע השלום ברומא ב-10 בספטמבר 2000. כמו כן, היה שותף להישגים עם הנבחרות הצעירות של ישראל (החל מנבחרות הנערים עד הנבחרת הצעירה). לזכותו של קורנפיין חמש הופעות בנבחרת הבוגרת של ישראל.
בקיץ 2007, לאחר שזכה עם הקבוצה בתואר אליפות שלישי, ולאחר 18 שנים כשחקן פעיל, מתוכן 12 בבית"ר ירושלים, הודיע על פרישה ממשחק. לאחר פרישתו מונה למנכ"ל בית"ר ירושלים. קורנפיין עמד מאחורי הקבוצה בעונות המשבר הכלכלי והצליח להעמיד אותה עם התקציב הנדרש, לאחר גיוס ספונסרים למועדון. בקיץ 2013, לאחר שש שנים בתפקיד, פוטר מתפקידו לאחר העברת הקבוצה לבעלותו של אלי טביב.
חיים אישיים
קורנפיין למד במגמת מחשבים במכללת אורט בירושלים. הוא בעל תואר ראשון בהצטיינות בכלכלה ושיווק מהאוניברסיטה הפתוחה ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית, במהלכו קיבל הצטיינות דיקן.
מאפריל 2015 עד אפריל 2022 שימש קורנפיין כמנהל אגף הספורט בעיריית ירושלים. ממאי 2022 קורנפיין מכהן כמנכ"ל של חברת "טרגט מרקט".
הוא נשוי לאתי ולזוג שני בנים ובת. הם מתגוררים במושב אורה שבדרום-מערב ירושלים.
רג'ה
המלה משמשת בהודו כדי להבדיל בין שליט הינדי לבין נוואב (Nawab) או שאה (Shah) מוסלמי, ונמצאת עדיין בשימוש נרחב שם. בהודו היו גם שליטים בעלי מעמד דומה שנקראו "חאן" ו"ניזאם". כל אלו הצליחו להתגונן ברובם מפני השלטון הבריטי הישיר, ואף כי הריבונות העליונה הייתה בידי הבריטים, היו אלו השליטים המקומיים ששלטו בכל שטחי החיים. מדינת ראג'אסטאן קרויה מדינת המלכים על שם הראג'ות ששלטו בעריה.
Kubernetes
Kubernetes (לעיתים נכתב בקיצור k8s, נהגה "קוּבֶּרנֶטִיס") היא מערכת קוד פתוח לניהול ופריסה אוטומטית של יישומים על גבי קונטיינרים. המערכת תוכננה במקור על ידי גוגל וכיום מתוחזקת על ידי Cloud Native Computing Foundation. Kubernetes תומכת במגוון כלים של קונטיינרים, בהם Docker או rkt.
Kubernetes (מיוונית: κυβερνήτης, הגאי) נוצרה על ידי ג'ו בדה, ברנדן ברנס וקרייג מקלוקי שאליהם הצטרפו בהמשך מהנדסים נוספים מגוגל, בהם בריאן גרנט וטים הוקינג. היא הוצגה באופן רשמי על ידי גוגל באמצע שנת 2014. התכנון והפיתוח שלה הושפעו מאוד ממוצר פנימי של גוגל בשם Borg. גרסה 1.0 של Kubernetes יצאה לאור ב-21 ביולי 2015.
Kubernetes מגדירה אבני בניין ("פרימיטיביים") שמספקים יחד מנגנונים לפריסה, תחזוקה והתאמה לגודל (סילומיות) עבור יישומים. המרכיבים של Kubernetes תוכננו בצורה של צימוד רופף ויכולות הרחבה כדי לתמוך בעומסים וצרכים משתנים. יכולת ההרחבה ניתנת בעיקר באמצעות Kubernetes API שמשמש הן את מרכיבי המערכת והן את ההרחבות שלה.
יחידת ההרצה הבסיסית היא Pod, שמשמשת כשכבת הפשטה של קונטיינר או קבוצת קונטיינרים, שנמצאים על אותו השרת ויכולים לחלוק משאבים. כל פוד מקבל כתובת IP ייחודית, והודות לכך יכולים יישומים שונים להשתמש בצורה חופשית בפורטים בלי חשש להתנגשויות ביניהם.
איך לשחות
איך לשחות (באנגלית: How to Swim) הוא סרט ישראלי קצר משנת 2018 שבוים ונכתב על ידי נעה גוסקוב. הסרט הוקרן בבכורה ארצית בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים בתל אביב.
עלילה
אביגיל (דינה סנדרסון) בהריון מתקדם, אבל משהו חסר. מפוחדת מהלידה המתקרבת, היא מאמצת לעצמה את תמי (אורלי זילברשץ) כאמא לאחר צהריים אחד.
שם הסרט נובע מסיפור שתמי מספרת לאביגיל במהלך הסרט.
הפקה
הסרט הופק על ידי לאה טוניק; הוא יצא בתמיכת המועצה הישראלית לתרבות ואמנות, משרד התרבות והספורט וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
אוריגמי בישראל
בישראל קיימות שלוש קהילות אוריגמי, המקיימות פעילות שוטפת. שיאה של הפעילות הוא הכנס שנתי, בו נוטלים חלק אורחים מרחבי העולם. בקהילה חברים אמנים יוצרים המתמחים בעיצוב מקורי של דגמים, ואמנים מבצעים המתמחים בקיפול דגמים של יוצרים אחרים.
היסטוריה
באותה שנה הגיע טיקוטין, שהיה יהודי, לישראל, והחליט על הקמת מוזיאון לאמנות יפנית על שמו בעיר חיפה. ב-1960 פתח ה"מוזיאון טיקוטין לאמנות יפנית" את דלתותיו. החברות בין טיקוטין ויושיזאווה גברה, ובעקבותיה השאיל המאסטר מספר יצירות לנציג של המוזיאון שביקר ביפן. כך יצא שדווקא בישראל, כבר בתחילת שנות השבעים, ניתן היה לצפות, בתצוגות לא פורמליות במוזיאון טיקוטין, בעבודות שהיו אז בשיא האמנותי של האוריגמי. מאוחר יותר, כאות הכרה לחברות בין השניים, השאילה אלמנתו של יושיזאווה מספר עבודות של המאסטר לתערוכה הבינלאומית "אוצרות עולם האוריגמי" שהתקיימה ב-2007 במוזיאון טיקוטין. בסוף שנות השישים התחילו להופיע בישראל גם ספרי הוראות באוריגמי, קודם באנגלית ובסוף השבעים אף בעברית. לא מעט מאמני האוריגמי בישראל התחילו את דרכם עם ארבעת ספריו של רוברט הארבין (אנגליה) שיצאו בעברית בתרגום רב"ג, על ידי הוצאת לדורי. בתרגום לעברית הושמטו מספר דגמים בעלי אופי נוצרי מהספרים.
קהילת האוריגמי הרשמית הראשונה בישראל הוקמה ביוזמת רוזלי יבנין ועדנה ברוך. יבנין היא בתה של ליליאן אופנהיימר, המייסדת של The Origami Center of America, שלימים הפך ל-OrigamiUSA. יבנין היה תפקיד חשוב גם בהקמת ארגון האוריגמי הבריטי, British Origami Society, ואירחה בביתה את המפגשים הראשונים של הארגון.
יבנין וברוך נהגו לערוך כבר באמצע שנות ה-80 סדנאות לחובבי אוריגמי בביתה של יבנין בירושלים. בשנת 1987 הצטרף ליבנין עידן שוורץ, אמן אוריגמי ישראלי, שהיה תלמידה של אופנהיימר בארצות הברית, והחל אף הוא לקיים סדנאות ברחבי ישראל. ההתארגנות הפכה ל"אגודת האוריגמי הישראלי" (Israeli Origami Society ) ב-1991. האגודה קמה ללא מטרות רווח, בעקבות ביקור באירופה של ליליאן אופנהיימר (בגיל 92) בליווי בתה, רוזלי. לאחר מכן, המשיכו גם לבקר בישראל, שם גרה רוזלי. ביקור זה היה ההשראה להקמת האגודה. הפגישה הראשונה נערכה ב-8 באפריל 1991, בביתה של יבנין. כחודש לאחר מכן, ב-21 במאי, התקיימה הפגישה הראשונה של סניף הוד השרון של האגודה.
בשנת 1992 החלה מירי גולן את פעילותה בישראל בתחום האוריגמי ולימדה בבתי ספר וגני ילדים ברחבי ישראל. בשנת 1993 ייסדה את המרכז הישראלי לאוריגמי (לימים המרכז הישראלי לאמנות האוריגמי), וכתבה סדרת חוברות להוראת האוריגמי בת שמונה ספרים בשיתוף עם פול ג'קסון.
בשנת 1993 הצטרפה אורלי מרום הראל ל"אגודת האוריגמי הישראלי" מתוך כוונה לארגן סוכה מקושטת בבית הנשיא. בעקבות זאת נרשמה האגודה כעמותה בשנת 1994. בסופו של דבר, הוקמה הסוכה במסגרת חגיגות של עיריית כרמיאל ובשיתופה. בשנת 1994 הקימה מרום הראל בשת"פ עם חברת אייר פראנס ומכללת שנקר בחסות פרופ' אמוץ וינברג (נשיא מכללת שנקר דאז), את התערוכה הראשונה לאופנה וטקסטיל ברוח האוריגמי, משילובים חדשניים של חמרים וקיפולים של בד ונייר.
מועדון החובבים של המרכז הישראלי לאמנות האוריגמי הוקם בשנת 2000, ביוזמתו של גיל גבעוני. בתחילת פעילות מועדון החובבים, הפיק המרכז גם עיתון בשם "הכל קיפולים", לו היו שלושה גליונות.
לאחר 5 שנים (מאז 2008) בהן ניהל אילן גריבי את מועדון החובבים של המרכז הישראלי לאמנות האוריגמי, הקים בשנת 2013 יחד עם סעדיה שטרנברג (היוזם) וגדי וישנה את ארגון אואזיס - ארגון אמני האוריגמי בישראל (OASIS - Origami ArtistS of ISrael). הארגון מפיק מגזין חודשי מאז 2015.
אוריגמי וחינוך בישראל
ניתן למצוא אוריגמי בתוכניות לגני ילדים, בתי ספר יסודיים, מרכזי מחוננים ובאקדמיה.
גנים ובתי ספר
התוכניות מתמקדות בלימוד גאומטריה בדרכים שונות. יתרונו של האוריגמי בכך שהוא ממחיש את הצורות המופשטות לכדי משהו ממשי, שניתן להחזיק ביד.
מירי גולן פיתחה תוכנית ייחודית ללימוד גאומטריה דרך אוריגמי. התוכנית נלמדה ב-75 בתי ספר במגזר היהודי והערבי ונלמדת גם בימים אלו. בשנת 2012 הצטרף לפיתוח התוכנית ד"ר ג'וני אוברמן וביחד הם כתבו תוכנית מתוקשבת למורים למתמטיקה וגננות ללימוד גאומטריה באמצעות אמנות האוריגמי. התוכנית הכשירה כ-150 מורים לגננות להוראת התוכנית. ב-2007 פרסם גיא פז ספר שנקרא אקפלה: גילוי עובדות גאומטריות ותרגולן בעזרת קיפולי נייר. הספר מטפל בעזרת קיפולי נייר בחלקים נרחבים של הגאומטריה האיאוקלידית, למעט מעגלים, החל בחומר הבסיסי הנלמד בבית-הספר וכלה במשפטיה היפים והפחות ידועים.
מרכזי מחוננים
המיקוד הוא בגאומטריה תלת־ממדית, המתמקדת בצורות דוגמת קובייה, פירמידה וכדומה.
חלק מהתוכניות משתמשות באוריגמי כגל נושא ללימוד יצירתיות או חשיבה מדעית. ניתן להזכיר את הקורס למחוננים (מכיתה ג' ועד חטיבת הביניים) של איתי הכהן, "לצאת מהריבוע" המבוסס על הקשר בין עשיית אוריגמי, בעיקר מודולרי, שמאפשר חזרתיות - לבין היכרות, הפנמה ועיבוד של מושגים מתמטיים וגאומטריים. אילן גריבי לימד תוכנית לילדים מחוננים במרכז טכנו דע דור סת בגבעת אולגה, במשך חמש שנים (2010–2015) שהתמקדה בחשיבה יצירתית דרך אוריגמי וחשיבה מדעית דרך אוריגמי.
אקדמיה
אוריגמי משמש את מחלקות העיצוב השונות, תקשורת חזותית; עיצוב תעשייתי; עיצוב אפנה ועיצוב פנים. ומאפשר לימוד והבנה של מבניות, חוזק מבני, מניפולציות על משטחים, צורניות, חמריות ועוד.
האגודה הישראלית לאמנות האוריגמי (Israeli Origami Art Society)
הוקמה ב-1991 על ידי רוזלי יבנין ועדנה ברוך. נרשמה כעמותה ללא כוונת רווח ב-1994. האגודה הייתה פעילה בישראל הן באזור ירושלים והן במחוז המרכז, כשהפעילות באזור המרכז דעכה בתחילת המאה ה-21. אחת ממטרות האגודה היה להפיץ את האוריגמי ולחבר בין אנשים, ולשם כך קיימה האגודה פעילויות אוריגמי במקומות שונים בהתנדבות, כדוגמת בית החולים שערי צדק במחלקות שונות ובהן דיאליזת ילדים במשך כ-8 שנים, מרכזי חרשים ומרכזי כבדי ראיה, ועוד.
האגודה קיימה סדנאות ותערוכות במקומות שונים בישראל.
האגודה הוציאה בעבר, במשך שנים רבות, עלון אוריגמי דו לשוני, שכלל תיאור ותיעוד הפעילויות, וכן הוראות לדגמים.
המרכז הישראלי לאמנות האוריגמי
המרכז נוסד ב-1993 כחברה עסקית, על ידי מירי גולן. כחלק מפעילותו, הוא הקים בשנת 2000 מועדון חובבים שנוהל על ידי גיל גבעוני. המועדון המקיים מפגש אחת לחודשיים, למבוגרים ולילדים. פעילות מועדון החובבים מנוהלת על ידי אחד מחברי המרכז.
כנסים שנתיים: המרכז מקיים פסטיבלים ותערוכות אוריגמי בישראל.
אוריגמישראל
בשנת 2013 יסדו סעדיה שטרנברג, גדי וישנה ואילן גריבי את אואזיס - ארגון אמני האוריגמי בישראל (OASIS - Origami ArtistS of ISrael). הארגון שינה את שמו ל"אוריגמישראל" ב-2016 ונרשם כעמותה ללא כוונת רווח.
חזון הארגון הוא להפוך את ישראל למרכז אוריגמי פעיל, עם נוכחות בקהילה הבינלאומית, הנשען על גוף חזק של יוצרים מקוריים בתחום.
נכון ל-2017, הארגון כולל כתשעים חברים פעילים והוא מקיים תערוכות, מפגשים אחת לחודשיים וכן כנס שנתי.
כנסים שנתיים: הארגון מקיים פעילויות לציבור הרחב ותערוכות אוריגמי בישראל.
הארגון מריץ חוג אוריגמי הנקרא "דור העתיד" לילדים מוכשרים.
הארגון מפרסם מידעון אחת לחודש, הכולל הוראות לדגמים, קישורים לאתרים מעניינים וחדשות.
מקבילית
מקבילית היא מרובע שכל זוג צלעות נגדיות שלו מקבילות זו לזו.
המקבילית היא מקרה פרטי של הטרפז (בהגדרתו המרחיבה). מקרים פרטיים של מקבילית הם מעוין, שכל צלעותיו באורך שווה, המלבן, שבו כל זוג צלעות סמוכות מאונכות זו לזו, והריבוע שהוא מעוין וגם מלבן.
כלל המקבילית מבדיל מרחבי הילברט ממרחבי בנך.
ניתן ליצור ריצוף של המישור עם כל מקבילית שהיא.
הצורה התלת-ממדית הבנויה רק ממקביליות היא המקבילון.
תכונות המקבילית
או:
אלכס מונטה
אלכס מונטה (25 באוגוסט 1929 – 5 בדצמבר 2019) היה שחקן ישראלי.
ביוגרפיה
מונטה נולד ברומניה ולמד באקדמיה לדרמה בקלוז', ב-1970 עלה לארץ, ושיחק בתיאטרון חיפה ובתיאטרון הבימה. בין המחזות שהופיע נמנים "קרום" ו"שידוכים".
ב-1977 שיחק בסרט "פנטסיה על נושא רומנטי", בתפקיד יעקב קולף, אדם פשוט שמלכת שוודיה מצילה אותו. ב-1981 שיחק את פיינרו בסרט "הפחדנים". ב-1983 הופיע בסרט "הפנימייה".
ב-1992 שיחק בסרטה של דליה הגר "קיץ אצל אריקה", לצדה של אלישבע מיכאלי.
ב-1999 שיחק בסרט "שקרים לבנים". ב-2002 גילם את בן זוגה של מיכל ינאי בסרט "תמונה קבוצתית עם אישה". בשנה זו גם שיחק בסרט הסטודנטים "מקרה קריות".
הוא היה נשוי לשחקנית ג'יטה מונטה.
נפטר ב-5 בדצמבר 2019.
בסיס מאנאס
מאנאס הוא שמו של בסיס שפעל בשנים 2001–2009  ושימש את הקואליציה נגד הטרור. בשנים 2009–2014 שימש כמרכז להעברת סחורות של חיל האוויר האמריקאי. המתקן ממוקם על שטח נמל התעופה הבינלאומי מאנאס, 23 ק"מ צפונית מערבית לעיר בישקק. שדה התעופה נבנה באמצע שנות השבעים. מאז יולי 2014, בסיס האוויר נסגר, השטח והתשתיות הועברו לשליטת המשמר הלאומי של קירגיזסטן.
בסיס האוויר שימש מאז דצמבר 2001 את כוחות הקואליציה נגד הטרור בהתאם להסכמים בין-ממשלתיים. במקור הבסיס נקרא על שמו של ראש שירותי כיבוי האש של ניו יורק, פיטר גאנסי, שנפטר במהלך פעולות ההצלה לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001 במרכז הסחר העולמי. לאחר מכן, השם שונה למאנאס, שכן על פי הכללים של חיל האוויר האמריקאי, בסיסים צבאיים מחוץ לארצות הברית לא יכולים להיקרא על שם אזרחים אמריקאים.
המשימה העיקרית של הבסיס היא הובלה אווירית של נוסעים ומטענים מאפגניסטן (על מטוסי תובלה צבאיים מדגם C-17) ותדלוק אווירי (באמצעות מטוס תדלוק KC-135) בשמי אפגניסטן. בסיס-האוויר של מאנאס היה מרכז-התעופה המרכזי בעת מבצע "חירות מתמשכת".
ב-2 ביוני 2009 במהלך פגישה באסטנה, עם השגריר האפגני מסר השגריר של אפגניסטן הצעה מהנשיא חמיד קרזאי לנהל משא ומתן בסיוע לשיקום אפגניסטן ועל הבסיס הצבאי האמריקאי וכוחות הקואליציה . ב-22 ביוני 2009 חתמו קירגיזסטן וארצות הברית על הסכמים לפיהן בסיס מנאס יועבר מחדש למרכז העברת הסחורות בנמל התעופה הבינלאומי מאנאס. לצורך הפעלת המרכז יועברו 60 מיליון דולר מדי שנה לתקציב הרפובליקה הקירגיזית.
ב-9 באפריל 2010 חידש חיל האוויר האמריקני את פעולתו של המרכז לאחר הפסקתו עקב ההפיכה בקירגיזסטן.
במרץ 2012 התפשט מידע לא רשמי מהחוגים הממשלתיים של קירגיזסטן על כוונה לערב את קטאר בהפיכת הבסיס האמריקאי במאנאס למרכז מעבר לתחבורה.
עד לסגירתו היה מאנאס למתקן צבאי משמעותי ביותר: בשנת 2012 היו בו כ-1.2 אלף אנשי צבא אמריקאים.
אורביטל אטומי
אורביטל אטומי, או מסלול, הוא פונקציה מתמטית המתארת את ההתנהגות דמוית הגל של אלקטרון אחד או זוג אלקטרונים. פונקציה זו משמשת לחישוב הסתברות למציאת אלקטרון כלשהו של אטום באזור ספציפי מסביב לגרעין האטום. הפונקציות הללו יכולות לשמש כגרף תלת-ממדי של המיקום הסביר של אלקטרון. לכן המונח עשוי להתייחס באופן ישיר למרחב הפיזי, המוגדר על ידי הפונקציה, בו נמצאים האלקטרונים. באופן ספציפי, אורביטלים הם המצבים הקוונטיים האפשריים של אלקטרון בודד בין אוסף של אלקטרונים סביב גרעין של אטום, כמתואר בפונקציית האורביטל.
כל אורביטל ניתן לייצוג על ידי 3 מספרים קוונטים: מספר קוונטי ראשי המייצג את רמת האנרגיה של האורביטל ומסומן באות n, מספר קוונטי זוויתי אשר קובע את סוג האורביטל ומסומן באות l, ומספר קוונטי מגנטי נהוג לסמנו ml.
אורביטלים ורמות אנרגיה
כל אורביטל יכול לאכלס עד שני אלקטרונים, להם ספינים מנוגדים. האורביטלים מחולקים לקבוצות ולסוגים.
סוגי האורביטלים השונים נבדלים בתנע הזוויתי של האלקטרון הנע בהם. מקובל לסמן כל סוג באות לטינית מסוימת המצביעה על התנע הזוויתי: עבור תנע זוויתי 0 - האורביטל מסומן s, עבור תנע זוויתי 1 - האורביטל מסומן p, ובהמשך d ו-f. סוגי האורביטלים נבדלים זה מזה בצורתם ובשכיחותם בכל רמת אנרגיה: s הוא אורביטל כדורי, וקיים אחד כמותו בכל רמת אנרגיה; p הוא אורביטל בעל צורה הדומה לשעון חול, וקיימים שלושה כמותו בכל רמת אנרגיה, אחד לכל ציר במרחב: px, py ו-pz; לאורביטלים הבאים, d ו-f, צורות מורכבות יותר, כאשר מספר האורביטלים מכל סוג בכל רמת אנרגיה הוא 2n-1 (n מסמן את מספר הסוג).
ניתן לסמן רמות אנרגיה באות n, כאשר רמת אנרגיה ראשונה היא n1, השנייה היא n2 וכן הלאה. סימון נוסף הוא על ידי אות לטינית אחרת לכל רמה: K לראשונה, L לשנייה, וכן הלאה M N O ו-P. כאמור, כל רמה מכילה יותר ויותר אורביטלים: הרמה הראשונה מכילה אורביטל s אחד, הרמה השנייה מכילה אורביטל s אחד ושלושה אורביטלי p, הרמה השלישית מכילה אורביטל s אחד, שלושה אורביטלי p וחמישה אורביטלי d, וכך הלאה. כך יוצא שכל רמה מכילה n2 אורביטלים: כלומר, מלבד n2 האורביטלים השונים אותם יכול אלקטרון הנמצא ברמת האנרגיה ה-n-ית לאכלס, כל אלקטרון שכזה יכול להימצא עם ספין למעלה או ספין למטה. מכאן שרמת האנרגיה ה-n-ית יכולה להכיל עד 2n2 אלקטרונים (ההגבלה על מספר האלקטרונים נובעת מעקרון האיסור של פאולי).
הטבלה המחזורית מבוססת על חלוקה זו של אכלוס האלקטרונים באורביטלים הנמצאים ברמות אנרגיה שונות. על-פי התאוריה הנוכחית, מבנה אטום של גזים אצילים, המצויים כולם בטור השמיני והאחרון של הטבלה המחזורית, הוא הדגם השלם של סידור האלקטרונים ברמות האנרגיה השונות, וזהו המצב אליו שואף כל אטום להגיע. בכל הגזים האצילים, רמת האנרגיה האחרונה (המכונה לעיתים "קליפת האטום") מאוכלסת ב-8 אלקטרונים (פרט להליום בו קיימת רק רמת האנרגיה הראשונה המאכלסת 2 אלקטרונים), כלומר, אורביטל s ושלושת אורביטלי p של רמת האנרגיה האחרונה מלאים. ניתן לראות עיקרון זה בטבלה שלהלן:
סימון אורביטלים והיערכות אלקטרונים
כל אורביטל מסומן על פי רמת האנרגיה בו הוא נמצא וסוגו, כך לדוגמה: אורביטל s הנמצא ברמת האנרגיה n1 מסומן על ידי 1s, אורביטל px הנמצא ברמה n5 מסומן על ידי 5px. מספר האלקטרונים שמאכלס האורביטל נכתב בכתיב עילי מצד ימין, לדוגמה: אורביטל מסוג s הנמצא ברמה n3 המאכלס 2 אלקטרונים, יסומן כך: 3s2.
כל אלקטרון שואף להיות ברמת האנרגיה הנמוכה ביותר, ולכן, קודם מתאכלסים האורביטלים ברמות האנרגיה הנמוכות ורק אחריהן רמות האנרגיה הגבוהות יותר.
תחת עקרונות אלה, מסמנים את היערכות האלקטרונים באטום. לדוגמה: היערכות האלקטרונים של אטום מימן היא: 1s1, של אטום הליום היא 1s2 ושל ליתיום היא: 1s2, 2s1. סכום כל המספרים העיליים הוא מספר האלקטרונים הכולל באטום.
מכיוון שסוגי האורביטלים החל מסוג p כוללים יותר מאורביטל אחד, נהוג לשלב ביניהם, ובמקום לכתוב את היערכות האלקטרונים של פלואור כך: 1s2, 2s2, 2px2, 2py2, 2pz1, כותבים בקיצור: 1s2, 2s2, 2p5.
את היערכות האלקטרונים תמיד כותבים בסדר הבא: קודם כל כותבים כל רמה בשלמותה ורק אז מתחילים את הרמה הבאה, כשבכל רמה מקפידים על סדר סוגי האורביטלים: s, p, d, f...
היערכות אלקטרונים ניתן לכתוב גם ליונים, לדוגמה: זו של יון אשלגן, +K, זהה לזו של ארגון, מכיוון שלשניהם 18 אלקטרונים, והיא: 1s2, 2s2, 2p6, 3s2, 3p6.
צורת אכלוס אלקטרונים זו היא הסיבה לכך שהטבלה המחזורית מתרחבת ככל שיורדים בשורות והסיבה לקיומם של כמה יונים אפשריים לאותו יסוד, כמו יוני האלומיניום +Al ו-Al+3.
אטומים מרובי אלקטרונים
באטומים בעלי מספר גדול של אלקטרונים ואורביטלים, האורביטלים הנמצאים באותה רמת אנרגיה נעשים בעלי אנרגיה שונה קצת, בשל דחייה חשמלית. האנרגיה של אורביטל s נהיית נמוכה משל אורביטלי p וזו נמוכה משל אורביטלי d וכן הלאה. כך, כל רמת אנרגיה מתפצלת לתת-רמות ולכן לא מדויק לקרוא לה "רמת אנרגיה". השם המקובל החלופי שניתן לה בעקבות התופעה הוא "קליפת אנרגיה". למעשה, השינוי באנרגיה של האורביטלים גדל ככל שעולים בקליפות האנרגיה עד שהאנרגיה, החל מהרמה הרביעית, של אורביטלי s היא נמוכה משל אורביטלי d ברמה הנמוכה יותר, ולכן גם מתאכלסים באלקטרונים לפניהם. אף שהאנרגיה שלהם נמוכה יותר, וברצף היסודות הם מאוכלסים מוקדם יותר, ברישום היערכות האלקטרונים שומרים על שלמות קליפות האנרגיה וכותבים את אורביטלי s רק לאחר אורביטלי d של הקליפה הקודמת. כלומר, סדר כתיבת האורביטלים אינו תואם את סדר אכלוסם.
לדוגמה: היערכות האלקטרונים של סידן היא: 1s2, 2s2, 2p6, 3s2, 3p6, 4s2. שימו לב, "דילגו" על 3d, הוא אינו מופיע: 1s2, 2s2, 2p6, 3s2, 3p6, 3d0, 4s2.
3d מתאכלס רק אחרי 4s, ועדיין כותבים אותו לפניו, גם כשהוא עדיין לא התמלא כולו, כמו בהיערכות האלקטרונים של טיטניום: 1s2, 2s2, 2p6, 3s2, 3p6, 3d2, 4s2.
אפשר לראות שהוא ממשיך להתמלא בהיערכות האלקטרונים של ברזל, לדוגמה: 1s2, 2s2, 2p6, 3s2, 3p6, 3d6, 4s2.
מכניקת הקוונטים
אחרי מחקר רב התקבלה המסקנה כי ישנם אורביטלים שונים הנבדלים בתנע הזוויתי של האלקטרון הנע בהם. מקובל לסמן אורביטלים באות מסוימת המצביעה על התנע הזוויתי: עבור תנע זוויתי 0, האורביטל מסומן s, עבור תנע זוויתי 1, הסימון הוא p, ובהמשך d ו-f.
אורביטלים אינם בהכרח זהים לרמות אנרגיה. המצבים הקוונטיים יכולים להיות בעלי ניוון: מקרה שבו למצבים שונים (אורביטלים שונים) עשויות להיות רמות אנרגיה זהות.
צורה מרחבית
הצורה המרחבית של האורביטלים היא מגוונת, בהתאם לפונקציות שיוצרות אותם (שמכונות פולינומי לז'נדר). לדוגמה, אורביטלי s הם בצורת כדור, אורביטלי p בצורת 8 כלומר שני כדורים משיקים, ואורביטלים בעלי תנע זוויתי רב יותר הם בעלי צורות מורכבות יותר.
ג'ק קילבי
'''ג'ק סט. קלייר קילבי (באנגלית: Jack St. Clair Kilby'''; 8 בנובמבר 1923 - 20 ביוני 2005) היה מהנדס חשמל אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2000. עיקר פרסומו הוא כממציאו של המעגל המשולב, במהלך עבודתו בחברת טקסס אינסטרומנטס (Texas Instruments) בשנת 1958. המצאה זו, נעשתה במקביל לפיתוח דומה שבוצע על ידי רוברט נויס עבור חברת Fairchild.
ביוגרפיה
קילבי נולד בג'פרסון סיטי שבמיזורי. קיבל תואר בוגר במדעים מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין בשנת 1947, ומוסמך מדעים מאוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי, ב-1950. בתקופת מלחמת העולם השנייה שירת ב.
בקיץ 1958 כעובד חדש בטקסס אינסטרומנטס, לא היה זכאי לצאת לחופשת הקיץ, לכן "בילה" את הקיץ בעבודה על בעיה בתכנון מעגלים שזכתה לכינוי "עריצות המספרים" - חוסר היכולת הטכנית של המחשבים דאז לספק את הדרישות ההולכות וגוברות ליכולת חישוב.
קילבי הגיע למסקנה כי הפתרון לבעיה נעוץ בשימוש במוליכים למחצה: ב-12 בספטמבר הציג בפני מנהליו את המעגל המשולב הראשון שהיה עשוי גרמניום. מעגל זה נרשם כפטנט ב-6 בפברואר 1959. על המצאתו זו זכה בפרס נובל.
בנוסף למעגל המשולב, נודע קילבי גם כממציאו של המחשבון. בסך הכול רשומים על שמו 60 פטנטים.
בין השנים 1978 ו-1985 היה פרופסור מחקר (Distinguished Professor) להנדסת חשמל באוניברסיטת טקסס A&M.
קילבי נפטר ממחלת הסרטן בדאלאס, טקסס, בגיל 81.
סנקט פטרבורג
סנקט פטרבורג (או סנט פטרבורג / סנט פטרסבורג; ברוסית: Санкт-Петербу́рг, בעבר: פטרוגרד, לנינגרד) היא העיר השנייה בגודלה ברוסיה (אחרי מוסקבה). תושבי העיר מכנים אותה בקיצור פטרבורג או פיטר (Питер). העיר שוכנת בצפון-מערב רוסיה, על שפת הים הבלטי, בשפך נהר הנייבה. היא מהווה מרכז תרבותי אירופי חשוב, בעלת מעמד מרכזי כעיר נמל ופתח למסחר עם אירופה.
העיר נוסדה ב-27 במאי 1703 על ידי הצאר פיוטר הגדול כ"חלון לאירופה", ושימשה כבירת האימפריה הרוסית בשנים 1721–1917, למעט השנים 1728–1730 שבהן מוסקבה שימשה כעיר הבירה. היא חדלה לשמש עיר הבירה לאחר מהפכת אוקטובר, כאשר הבירה שבה למוסקבה והעיר שינתה את שמה ללנינגרד. אוכלוסיית העיר מונה מעל 5 מיליון תושבים (2018) והיא בירת מחוז לנינגרד והמחוז הפדרלי הצפון-מערבי. בעיר נמצא מושב בית הדין לחוקה של רוסיה, האספה הבין-פרלמנטרית של חבר המדינות, המפקדה הראשית של הצי הרוסי, מטה המחוז הצבאי המערבי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
שם העיר השתנה מספר פעמים בהיסטוריה, ואת שמה הנוכחי מבטאים אנשים בדרכים שונות. כשנוסדה העיר, היא נקראה על שם פטרוס הקדוש. פיוטר הגדול בחר להשתמש בתחילית "סנקט" ובסיומת "בורג" שמקורן בגרמנית, ובכך רצה לשוות לעיר אופי בינלאומי. בשנת 1914 שונה שמה לפטרוגרד (ברוסית: Петроград), בעקבות מלחמתה של רוסיה נגד גרמניה במלחמת העולם הראשונה, וב-24 בינואר 1924, שלושה ימים לאחר מותו של ולדימיר לנין, שונה שמה ללנינגרד (ברוסית: Ленинград) על שמו. ב-1991 היא שבה וקיבלה את השם "סנקט פטרבורג", לאחר משאל עם. בינואר 1993 הוענק לה מעמד עיר פדרלית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה סבלה העיר ממצור כבד שהביא למותם של כמיליון מתושבי העיר, שבעקבותיו הוענק לעיר בשנת 1945 מעמד עיר גיבורה.
העיר מהווה מרכז כלכלי, תחבורתי ותרבותי חשוב מאוד ברוסיה. המרכז ההיסטורי של העיר כולל אתרי מורשת עולמיים והוא אחד האזורים המתוירים במדינה. ביניהם נמצאים מוזיאון הארמיטאז', הקונסטקאמרה, תיאטרון מריאינסקי, הספרייה הלאומית הרוסית, המוזיאון הרוסי, המבצר הפטרופאבלי וקתדרלת איסק.
הקמת העיר
הצאר פיוטר הראשון כבש במלחמה הצפונית הגדולה את אזור אינגריאן (מידי השוודים) בשנת 1703 ומאז החל לבנות עיר חדשה במטרה "לקרוע חלון לאירופה" (כלומר, מוצא לים). פיוטר קרא לעיר על שם השליח פיוטר הקדוש, השם המקורי SanktPiterburh היה למעשה חיקוי להגייה ההולנדית Sint Petersburg (הצאר פיוטר חי ולמד בתקופה מסוימת בהולנד).
בניית העיר החלה בזמן מלחמה. המבנה הראשון שנבנה היה מבצר הידוע כיום כמבצר פטרופבלובסקיה, אשר נשא את השם המקורי SanktPiterburh. המבנה נבנה באי הארנבים, בגדה הימנית של נהר הנֶבָה, מספר קילומטרים ביבשה מהמפרץ. אדמת הביצה שהקיפה את המבצר עברה ייבוש, והעיר נפרסה כלפי חוץ מתוך המבצר, בהשגחתם של מהנדסים גרמנים שהוזמנו לרוסיה על ידי הצאר.
פיוטר אסר על בניית מבנים מאבן בכל רוסיה מחוץ לגבולות העיר, על מנת שכל סתתי האבן ברוסיה יבואו לסייע בבניית העיר. בניית העיר החדשה הייתה כרוכה בסבל לא יתואר להמוני העובדים, שהועסקו בתנאי כפייה. על פי הערכות, כ-30 אלף מהם מתו במהלך הבנייה.
הסופר דוסטויבסקי כינה אותה "העיר המלאכותית ביותר בעולם" בשל מיקומה כיד היוצאת אל הים הבלטי, ואילו הסופר אלכסנדר פושקין קרא לה "החלון אל אירופה".
העיר הייתה גם בסיס חיל הים של הצאר, המוגן על ידי האי המבוצר קרונשטאדט, שנבנה מייד לאחר תום עבודות הבנייה בעיר שיזם הצאר. האדם הראשון שבנה את ביתו בעיר היה קורנליוס קרואיס, מפקד הצי הבלטי. כיום משמש בסיס הצי הרוסי במקום כמטה חיל הים הרוסי, ואילו נמל הבית של הצי הבלטי שוכן בקלינינגרד.
הצאר פיוטר, שקיבל השראה מהערים ונציה ואמסטרדם, חזה שסירות ואוניות יהיו אמצעי התעבורה הבלעדיים בתעלות העיר, ולכן הורה שלא ייבנה גשר קבוע מעל נהר הנֶבָה. הוראה זו שונתה בשנת 1850, עת הותרה בנייתם של גשרים נפתחים מעל הנהר.
הפיכתה לבירת רוסיה
ב-1712 הפכה העיר לבירת האימפריה הרוסית, והעברת משרדי הממשלה אליה נתנה דחיפה גדולה להתפתחותה. בהמשך הפכה פטרבורג למרכז התרבות הרוסית ופרחו בה התיאטרון, הבלט, הפעילות הספרותית, המוזיקלית, והמדעית. כל גדולי סופרי רוסיה במאה ה-19 חיו באופן זמני או קבוע בעיר. במשך המאה ה-18 וה-19 בנתה האליטה הרוסיה בצורה פזרנית את העיר, משאירה אחריה ארמונות רבים ששרדו עד היום. העיר סבלה ממספר רב של שיטפונות, הנורא שבהם היה ב-7 בנובמבר 1824 כאשר המים עלו 4.21 מטרים מעל מפלס המים הרגיל.
במאה ה-19 הפכה סנקט פטרבורג למרכז התסיסה החברתית והמהפכנית ברוסיה, בין השאר בגלל הימצאותם של פועלי התעשייה בקרבה משמעותית לאצולה הרוסית בעיר. אך גם בשל גידולה העצום של העיר במאה ה-19 וביטול צמיתות האיכרים על ידי צאר אלכסנדר השני ב-1861. בתי מגורים נבנו בפאתי העיר וצמחו תעשיות חדשות, עד סוף המאה ה-19 הפכה סנקט פטרבורג לאחד ממרכזי התעשייה הגדולים באירופה.
עם התפתחות התעשייה צמחו תנועות פועלים קיצוניות, ותנועות סוציאליסטיות היו אחראיות להתנקשויות באנשי אצולה רבים, בהן גם ההתנקשות בצאר אלכסנדר השני, שנרצח באחד מרחובות העיר בשנת 1881.
בתקופת המהפכה הרוסית
ב-1905 פרצה המהפכה הרוסית הראשונה (הידועה בתור מהפכת 1905) בעיר, שהתרחבה למחוזות רבים אחרים.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה שינה הצאר ניקולאי השני את שם העיר ב-31 באוגוסט 1914, מסנקט פטרבורג שהיה בעל צליל גרמני לפטרוגראד (ברוסית: העיר של פיוטר) שהיה בעל צליל סלאבי יותר; דבר שהיה אמור להעלות את המורל של העם הרוסי.
כאשר החלה מלחמת האזרחים ברוסיה, בגלל קרבתם של הכוחות האנטי-מהפכניים (הצבא הלבן) והמצב הפוליטי המעורער אולץ המנהיג הבולשביקי ולדימיר לנין להימלט למוסקבה, בירתה הקודמת של רוסיה, ב-5 במרץ 1918. מהלך זה נראה בהתחלה כזמני (וכך הוא הוצג) אבל מוסקבה נשארה הבירה עד עצם היום הזה. העברתה של הבירה למוסקבה הביאה להגירה המונית אל הבירה החדשה ועד 1920, אוכלוסייתה של העיר קטנה לכדי שליש. ב-24 בינואר 1924, שלושה ימים לאחר מותו של לנין, קיבלה העיר את השם לנינגרד לכבודו. מהלך זה נראה אז כסוג של התנערות מהרקע האימפריאליסטי של העיר.
המצור על לנינגרד
בזמן מלחמת העולם השנייה הוטל על לנינגרד מצור על ידי כוחות הוורמאכט של גרמניה הנאצית, אשר ארך מ-8 בספטמבר 1941 ועד ל-27 בינואר 1944, לאורך 29 חודשים רצופים. היטלר הורה באופן מפורש להחריב את העיר עד היסוד ולא לקבל כניעה – כלומר להביא למותם של מיליוני תושבי העיר. מפקדי הוורמאכט במקום לא הסתייגו כלל, אלא הרחיבו הנחיות כלליות אלו לפקודות מפורשות ומפורטות: פגיעה באספקת המים, המזון והדלק על-מנת להביא לרעב, לצד פקודות לא לקבל שום כניעה מצד אזרחי העיר, ולירות על מנת להרוג אזרחים המבקשים להיכנע או לברוח מהעיר הנצורה. הכוחות הגרמנים יחד עם משתפי הפעולה (בהם הפינים) מנו כ-750,000 נפש ואילו הכוחות הרוסים כולל משמר אזרחי מנו כמיליון נפש. במשך זמן זה הוקמה "הדרך לחיים" מעל אגם לאדוגה (שהיה קפוא במשך רוב השנה) אבל היה פתוח לתקיפות אוויריות ורק כאחת מתוך שלוש משאיות שהושמה למשימה הגיעה ליעדה. במשך המלחמה נהרגו כ-700 אלף תושבים מתוך שלושה מיליון – שיעור האבדות האזרחיות הכבד ביותר מעיר כלשהי בהיסטוריה המודרנית, ואולי בכלל. בעקבות העקשנות ההירואית של תושבי העיר, הייתה סנקט פטרבורג העיר הסובייטית הראשונה שקיבלה את מעמד עיר גיבורה.
העיר כיום
בתקופת הפרסטרויקה החל בברית המועצות גל של החזרת שמות קודמים למקומות ששמם שונה. ב-12 ביוני 1991 נערך בעיר משאל עם שבו החליטו תושבי העיר להחזיר את השם המקורי "סנקט פטרבורג", עם תמיכה של 54% אחוזים. ההחלטה נכנסה לתוקף באישור המועצה העליונה של רוסיה ב-6 בספטמבר באותה השנה. שמות הרחובות, הפארקים והארמונות חזרו גם כן לשמם המקורי. אך במשאל עם נוסף שנערך בחרו המקומיים להשאיר את שם המחוז "מחוז לנינגרד" מהתקופה הסובייטית ולא לשנותו.
מאז 1997 העיר מארחת את פורום סנקט פטרבורג הבינלאומי לכלכלה, המהווה לפורום כלכלי חשוב מאוד שנועד למשוך השקעות זרות לרוסיה. הפורום כולל כנסים שנתיים בהשתתפות נשיא רוסיה המארח בכנסים אלה את בכירי הפוליטיקאים, הכלכלנים, אנשי העסקים והעיתונאים, כדי לדון בנושאים הבוערים בענייני כלכלה ויחסים בינלאומיים.
בשנת 2017 נחנך בעיר אצטדיון קרסטובסקי שאירח משחקים בגביע הקונפדרציות 2017, מונדיאל 2018 וביולי 2021 אירח גם משחק ביורו 2020.
במהלך התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה, לראשונה מאז מלחמת העולם השנייה, בהוראת מועצת העיר סנקט פטרבורג החל ממרץ 2020 הוטל על העיר סגר כללי במסגרתו נאסר על התושבים לצאת מבתיהם. בעיר תועד מספר ההדבקות השני בגודלו במדינה – 29,916 נדבקו, 22,613 הבריאו ו-1,862 מתו.
אקלים ומיקום גאוגרפי
סנקט פטרבורג היא העיר הצפונית ביותר בעולם מבין הערים בעלות אוכלוסייה של יותר ממיליון איש. היא ממוקמת בצפון-מערב רוסיה על שפת הים הבלטי בשפך נהר הנֶבה. הגובה מעל פני הים במרכז העיר הוא 1–5 מ'. סנקט פטרבורג היא עיר בעלת אקלים קר ולח. מספר ימי השמש במהלך השנה הוא כ-62 בלבד. הטמפרטורה היומית הממוצעת עומדת על C° 17.8 ביולי, ו־C° 7.7− בינואר.
פוליטיקה
העיר סנקט פטרבורג היא עיר פדרלית שבראשה עומד מושל סנקט פטרבורג המנהל את מינהל העיר סנקט פטרבורג המכונה רשמית ממשלת העיר. לצד ממשלת העיר פועלת האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג, כפרלמנט עירוני ובו 50 חברים, המחוקקת חוקים עירוניים ובלבד שאלה אינם נוגדים את חוקת רוסיה.
בשל חשיבותה ההיסטורית של העיר וקרבתה לאירופה, תפקיד מושל העיר נהנה מיוקרה רבה, שאין מקבילה לה ברוסיה למעט תפקיד מושל סבסטופול וראש עיריית מוסקבה.
כלכלה
סנקט פטרבורג היא שער סחר מרכזי, מרכז פיננסי ותעשייתי של רוסיה, אשר מתמחה בסחר בנפט ובגז, בניית ספינות, תעשייה אווירית, רדיו ואלקטרוניקה, תוכנה ומחשבים; בניית מכונות, מכונות כבדות ותחבורה, כולל טנקים וציוד צבאי אחר, כרייה, ייצור מכשירים, מטלורגיה ברזלית (ייצור סגסוגות אלומיניום), כימיקלים, תרופות, ציוד רפואי, הוצאה לאור והדפסה, מזון והסעדה, סיטונאות וקמעונאות, תעשיות טקסטיל והלבשה, ועסקים רבים אחרים. זוהי הכלכלה השנייה בגודלה ברוסיה, אחרי זו של מוסקבה.
עשירית מטורבינות החשמל בעולם מיוצרות בעיר זו במפעלי LMZ, שבנתה למעלה מאלפיים טורבינות לתחנות כוח ברחבי העולם. התעשיות המקומיות העיקריות הן מספנת האדמירליות, המספנה בלטית, חברת LOMO, מפעל קירוב, חברת Elektrosila ומפעלי איז'ורה; בסנקט פטרסבורג ממוקמים גם משרדי חברת גזפרום נפט, Sovkomflot, חברת הדלק הפטרבורגית וחברת SIBUR ותאגיד גזפרום הממשלתי, שמשרדיו במרכז לאחטה, הוא משלם המיסים הגדול בעיר.
בסנקט פטרבורג שלושה נמלי מטען גדולים: הנמל הגדול של העיר, קרונשטאדט ולומונוסוב. ספינות שיט בינלאומיות עוגנות בנמל הנוסעים בטרמינל הימי בקצה המערבי של האי וסילי בעיר. מערכת מורכבת של נמלי נהר בשתי גדות נהר הנייבה קשורות זו לזו למערכת נמלי הים, ובכך הופכת את פטרבורג לקישור העיקרי בין הים הבלטי לשאר רוסיה דרך נתיב המים וולגה-בלטי. מטבעת סנקט פטרבורג, שנוסדה בשנת 1724, היא אחת המטבעות הגדולות בעולם. היא מייצרת מטבעות רוסיים, מדליות ותגים רשמיים. סנקט פטרבורג היא גם ביתם של היציקה הרוסית העתיקה והגדולה ביותר, חברת מונומנטסקולפטורה, שיצרה אלפי פסלים אשר מוצבים בגנים הציבוריים של סנקט פטרבורג, כמו גם בערים רבות אחרות. כאן נוצרו אנדרטאות ופסלי ברונזה של הצארים, כמו גם דמויות של אישים מכובדים היסטוריים חשובים אחרים, ומונומנטים מפורסמים אחרים בעולם, כמו הפסלים של פיטר קלודט פון יורגנסבורג, פאולו טרובצקוי, פאבל אנטוקולסקי ואחרים.
בשנת 2022 עומד התקציב העירוני על 800 מיליארד רובל רוסי. ההכנסה החודשית הממוצעת נטו לנפש בסנקט פטרבורג היא בדרך כלל 20% יותר מהממוצע הארצי ברוסיה (כ-22,821 רובל בשנת 2012 על פי סוכנות הסטטיסטיקה הפדרלית הרוסית).
תחבורה
אף על פי שבעבור המקומיים בעלות על רכב היא סימן להצלחה ומעמד חברתי, רשת התחבורה הציבורית בעיר היא למעשה ענפה ויעילה, גם אם היא צפופה לעיתים קרובות. הרכבת התחתית של סנקט פטרבורג הוא אופן התחבורה היעיל ביותר והרשת שלה מכסה כמעט את כל תחומי העיר, כאשר תחנות חדשות נפתחות כמעט מדי שנה ויש בהן עיצוב אדריכלי מרהיב. התחבורה הציבורית מורכבת מרשת רכבת תחתית, אוטובוסים, טרוליבוסים וחשמליות. התשלום מתבצע לרוב באמצעות כרטיס נסיעה או כרטיס מוגבל בזמן המאפשר תשלום על כל סוגי התחבורה הציבורית.
ישנם שני סוגים של אוטובוסים: נתיבי אוטובוס ציבוריים המופעלים על ידי החברה העירונית PassajirAvtoTrans ונתיבים מסחריים בבעלות של חברות פרטיות (כמו הפארק השלישי). לעיתים קרובות כולם עוברים באותם קווים. ההבדל הוא במחיר הנסיעה והעובדה שאוטובוסים פרטיים אינם מספקים מחירים מיוחדים, הנחות לסטודנטים, והמחיר הוא גבוה יותר. האוטובוסים המסחריים כולם מסומנים באות K (או T) כמו K-1 או K-154. שלא כמו בנתיבים ציבוריים, בנתיבים המסחריים ניתן לעצור בכל נקודה שהנוסע יבקש לאורך הקו, באמצעות בקשה מראש מהנהג, בעוד קווים ציבוריים עוצרים רק בתחנות הרשמיות.
בעיר פועלות חמש תחנות רכבת: בעבר פעלה תחנת ורשה שנסגרה בשנת 2001. עד לשיטפון שפרץ בשנת 1924 פעלה תחנת הרכבת פרימורסקי בצפון מזרח העיר. בסנקט פטרבורג ישנם משרדים של קו הרכבת הגדול ביותר ברוסיה – אוקטיברסקאיה – ושניים מסניפיה: קו סנקט פטרבורג וסנקט פטרבורג-ויטבסק.
נמל התעופה הצמוד לעיר הוא נמל התעופה פולקובו.
אתרים ומוקדי תיירות
העיר היא אחד מאתרי התיירות המרכזיים והחשובים ברוסיה. על פי מיטב המסורת הנורדית, נבנתה העיר בשטח גדול, ורובה הוא אזורי פארקים, תעלות ואגמים.
שטח העיר הוא כ-1439 קמ"ר, מה שעושה אותה לעיר השנייה בגודל שטחה באירופה עבור מעל למיליון תושבים, לאחר לונדון. העיר גדולה בשטחה פי שניים מניו יורק ופי 18 מפריז. סנקט פטרבורג היא העיר הצפונית ביותר הכוללת יותר ממיליון תושבים. בשנת 1990 הוכרז המרכז ההיסטורי של העיר (לראשונה לאחר נפילת מסך הברזל בברית המועצות), שלפעמים נקרא גם המוזיאון החוץ-מבני של נאו קלאסיציזם, כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
סנקט פטרבורג היא עיר בעלת רקע תרבותי ואדריכלי עשיר. הופעתה המלכותית של העיר היא תוצאה של שלל פרטי אדריכלות, בהם: שדרות ישרות ורחבות, שטחים פתוחים, פארקים וגנים, גדרות מתכת מקושטות, פסלים ואנדרטות. בניגוד לרוב הערים העתיקות באירופה שהלכו והתפתחו לאורך השנים בצורה טבעית, סנקט פטרבורג נבנתה מלכתחילה עם תכנון קפדני ותוך הקצאת משאבים אדירים.
כחלק מהתכנון, הוזרמו מי נהר הנֶבָה דרך עשרות תעלות, שמשתלבות במרקם המרכז העירוני עם גשריהן ומעגניהן. תעלות מים אלה מוסיפות לאווירה המיוחדת השוררת בעיר ובזכותן הוענק לה הכינוי "ונציה של הצפון".
בין שפע המוזיאונים נמנה הארמיטאז' השוכן ברובו בארמון החורף של הצארים ובעל אוסף ציורים מן המפורסמים בעולם. אתרים הראויים לציון הם בין היתר קתדרלת יצחק (איסאקייבסקי סאבור) ומנזר אלכסנדר נֶבסְקִי שבו קבורים גדולי הספרות הרוסית. בקתדרלת פטר ופול קבורים רבים מבני משפחת המלוכה (בית רומנוב), כיכר הארמון עם עמוד אלכסנדר.
בעיר פעילים כ-40 תיאטראות, ביניהם תיאטרון מריאינסקי, שהוא אחד מבתי האופרה הבולטים בעולם. בתיאטרון זה שוכנת גם אחת מלהקות הבלט המוכרות בעולם – "בלט קירוב". העיר היא ביתה של "אקדמיה וגנובה" שהוא מבתי הספר לבלט הטובים בעולם.
בין יצירות האדריכלות מהמאה ה-18 ומהמאה ה-19 נמנים מבצר פטר ופאול הקדושים הממוקם על אי השולט על שפך הנהר והנמל, מכון סְמוֹלְנִי, שדרת נֶװְסְקִי, בניין הבורסה באי וָסִילְײֵבְסְקִי, כיכר הדקבריסטים, רחוב האדריכל רוֹסִי, כיכר האמנויות. בשנת 1960 הוקמה אנדרטת זיכרון פִיסְקָרֵבְסְקָאיָה לזכר נספי מלחמת העולם השנייה והמצור. בשנים 1950–1980 הוקמו שכונות מגורים, בנייני ממשל וציבור.
בשיא הקיץ מתרחשת בעיר תופעת הלילות לבנים, שבה השמש שוקעת מתחת לקו האופק למשך פרק זמן קצר בלבד, וחשיכה של ממש איננה משתררת כלל ועיקר. בתקופה זו מתרחשים בעיר פסטיבלים רבים, שהידוע בהם הוא פסטיבל הלילות הלבנים.
דמוגרפיה
בעיר מתגוררים 5,028,000 תושבים (2013). סנקט פטרבורג היא העיר השנייה בגודלה ברוסיה והרביעית באירופה. על פי מפקד אוכלוסין כלל רוסי שנערך בשנת 2010, נמצא כי בעיר מתגוררים בני יותר מ-200 לאומים, וביניהם: רוסים (95.5%), אוקראינים (1.52%), בלארוסים (0.9%), טטרים (0.73%) ויהודים (0.57%). כ-7.89% מהאוכלוסייה לא הגדירו את השתייכותם האתנית.
הקהילה היהודית בעיר
אחרי ייסוד העיר ב-1703 הותר להתיישב בה רק ליהודים שהמירו דתם, או לפי היתר מיוחד מהצאר. המפקד הראשון של משטרת סנקט פטרבורג היה אנטוניו די ויירה, שהיה אולי יהודי מומר. עם זאת, הקהילה היהודית במקום היא אחת הוותיקות ברוסיה. אחרי חלוקת פולין ב-1795 הגיעו יהודים לעיר ולמעשה הניחו את היסוד לקהילה היהודית. ב-1802 היה כבר בית עלמין יהודי. הרפורמות של הצאר אלכסנדר השני, הביאו לצמיחה מהירה באוכלוסייה היהודית בעיר. ב-1863 מונה לראשונה רב ראשי לעיר. ב-1893 נבנה בית הכנסת קורל הגדול, שהכיל 1,200 מקומות. ב-1917 בעקבות מהפכת פברואר בוטלו כל ההגבלות על התיישבות יהודית בעיר.
לפי מרשם האוכלוסין הרוסי, בשנת 2003 חיו בעיר 35,000 יהודים. אחרים מעריכים כי המספר גבוה יותר.
ספורט
סנקט פטרבורג היא אחת הערים המפותחות ביותר בתחום הספורט ובה 1,649 היכלי ספורט, 118 בריכות שחייה, 18 מרכזי החלקה, 17 אולמות סגורים להחלקה, 13 אצטדיונים ומגרשי כדורגל, שתכולתם יותר מ-1,500 מושבים ויותר מ-20 מרכזי ספורט. אחד האצטדיונים הגדולים ברוסיה והגדול ביותר בצפון מערב רוסיה הוא אצטדיון קרסטובסקי ובו למעלה מ-68,000 מושבים, אצטדיון נוסף הוא אצטדיון פטרובסקי המשמש את בתי הספר לכדורגל השונים בעיר. בנוסף קיים גם היכל הספורט יובילייני, המשמש למשחקי כדורסל, מתחם הספורט פטרבורגסקי המארח בעיקר קונצרטים, היכל הקרח המשמש למשחקי הוקי קרח והיכל סיבור ארנה, המשמש לקונצרטים ומשחקי כדורסל שונים. המרכז החשוב ביותר להכשרה בתחום הספורט בעיר הוא האוניברסיטה הלאומית הממלכתית לתרבות גוף, ספורט ובריאות על שם לסגאפט (ברוסית: Национальный государственный университет физической культуры, спорта и здоровья имени П. Ф. Лесгафта). בשנת 2023 העיר תארח את אליפות העולם בהוקי קרח ולשם כך נבנה סק"א ארנה, שצפוי להכיל יותר מ-22,000 מושבים.
בעיר פועלים מספר רב של מועדוני ספורט מקצועניים:
יחסי אוסטרליה–אורוגוואי
יחסי אוסטרליה–אורוגוואי הם יחסי החוץ בין אוסטרליה לאורוגוואי. אוסטרליה מיוצגת באורוגוואי דרך שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה וקונסוליית כבוד במונטווידאו. לאורוגוואי יש שגרירות בקנברה קונסוליה כללית בסידני וקונסוליות כבוד בכל בירות המדינה.
אוסטרליה ואורוגוואי חולקות עניין באוקיינוס הדרומי ובדייג בו. שתי המדינות חברות מלאות בקבוצת קיירנס ובאמנה לשימור משאבים חיים ימיים אנטארקטיים. מספר אירועים התרחשו במים באנטארקטיקה ובהם היו מעורבות סירות מפרש עם דגל אורוגוואי וקצינים אוסטרלים.
יחסים פוליטיים
הקונסול האורוגוואי הראשון הגיע לאוסטרליה בשנת 1954. מאז 1996 דייגו ל. פייסזה הוא קונסול הכבוד של אוסטרליה במונטווידאו.
שתי המדינות הן יצואניות חקלאיות, ודוגלות בהפחתת סבסוד החקלאות והרפורמה בהן. בשנת 1970 הצטרפה אורוגוואי למועצת הצמר הבינלאומית, המורכבת מאוסטרליה, ניו זילנד ודרום אפריקה.
הסכם הסגרה נחתם בשנת 1998.
לקראת בחירתו של מנכ"ל ארגון הסחר העולמי ב-2005, אוסטרליה סירבה לאשר את המועמד האורוגוואי קרלוס פרז דל קסטילו על פני פסקל לאמי, אף על פי שהמדינות היו בנות ברית יצוא חקלאיות. שרי החוץ של שתי המדינות נפגשו בעיר ניו יורק במהלך ישיבת העצרת הכללית של האו"ם ב-2008 ודנו בדרכים להגברת הקשרים בין אוסטרליה לאורוגוואי.
יחסים כלכליים
היחסים הכלכליים כוללים סיוע כספי בין שתי המדינות. בשנת 2015 המסחר הדו-צדדי הכולל עמד על 29.6 מיליון דולר ואורוגוואי דורגה במקום ה-109 כשותפת סחר של אוסטרליה.
בסוף שנות ה-90, הייצוא העיקרי מאורוגוואי לאוסטרליה היה עורות, פרווה, פנינים ואבני חן ומוצרי עור. באותה תקופה ייצאה אוסטרליה בעיקר צמר, ברזל, פלדה ובקר. בשנת 2010 אורוגוואי בחנה את האפשרות לייבא זרע מרינו ועוברים כדי להעצים מחדש את ענף הכבשים שלהם לאחר ירידה ניכרת.
ההשקעה האוסטרלית באורוגוואי מתרכזת בכרייה, בחקלאות ובבידור, ומפיקה תועלת מחוסר המכשול להחזרת הרווחים.
אף על פי שאקליפטוסים הם במקור מאוסטרליה, הם מהווים בסיס ל-80% מתעשיית היערות האורוגוואית.
תרבות והגירה
אוסטרלים אורוגוואים הם מיעוט אתני באוסטרליה, ומרוכזים בעיקר בערים האוסטרליות הגדולות, בעיקר בסידני ומלבורן. המהגרים הראשונים מאורוגוואי הגיעו לאוסטרליה במהלך שנות ה-60 בתקופה של תלאות פוליטיות וכלכליות, עם מספר גדל והולך בשנות ה-70 בגלל הדיקטטורה הצבאית עם שיא ההגירה בשנת 1974. עד 1981 אוכלוסיית יוצאי אורוגוואי באוסטרליה הגיעה כמעט ל-9,300, אולם לאחר שחזור הדמוקרטיה באורוגוואי היא עלתה לאט ל-9,715 בשנת 1996. בשנת 1981 80% מהם גרו בניו סאות' ויילס, ו-17% בויקטוריה.
בשנת 2002 הקונסול הכללי של אורוגוואי קידם את הכדורגל באוסטרליה, ואמר כי:
גרנד פרי אבו דאבי עונת 2021
הגרנד פרי של אבו דאבי עונת 2021 (בשמו הרשמי גרנד פרי אבו דאבי איתיחאד איירווייז 2021) היה מרוץ מכוניות שנערך ב-12 בדצמבר 2021 במסלול יאס מרינה באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות. המירוץ היה הסבב העשרים ושניים והאחרון בעונת 2021 של אליפות הפורמולה 1. מקס ורסטאפן ולואיס המילטון הגיעו אל המרוץ בשוויון נקודות: 369.5 נקודות. המילטון הוביל לאורך מרבית המרוץ, לאחר שעקף את ורסטאפן במהלך ההקפה הראשונה, והיה בדרכו לזכייה שמינית בתואר אליפות הנהגים. דגל צהוב הונף בהקפות האחרונות עקב תאונה, אך בוטל שתי הקפות לסיום המרוץ, באופן שנוי במחלוקת. לאחר ההזנקה המחודשת הצליח ורסטאפן לעקוף את המילטון בהקפה הראשונה ולנצח את המרוץ. הפדרציה הבין-לאומית לרכב פתחה בחקירה בעקבות המרוץ ובעקבותיה הוכנסו תיקונים והבהרות לכלי המרוצים לקראת העונה הבאה. מייקל מאסי, שהיה מנהל המרוצים, הוחלף, אך תוצאת המרוץ לא שונתה.
זכייתו של ורסטפן הבטיחה את תואר אליפות הנהגים הראשון שלו בקריירה. קבוצת מרצדס זכתה באליפות היצרנים בפעם השמינית ברציפות, וקבעה שיא חדש. המרוץ היה המרוץ האחרון של קימי רייקונן שפרש בגיל 42 לאחר קריירה שהתפרסה על פני שני עשורים, בהם התחרה ב-349 מרוצים.
שידור המרוץ נצפה על ידי יותר מ-108 מיליון איש ברחבי העולם.
רקע
המירוץ היה אמור להתקיים במקור ב-5 בדצמבר, אך הוא נקבע מחדש לאחר דחיית גרנד פרי אוסטרליה עקב מגפת הקורונה. בתאריך המקורי נקבע גרנד פרי ערב הסעודית והמירוץ באוסטרליה בוטל בסופו של דבר והוחלף בגרנד פרי קטר.
מסלול
מסלול יאס מרינה עבר שיפוץ שקיצר את אורך המסלול ואת זמן ההקפה הצפוי במטרה אפשר מהירות גבוהה והזדמנויות העקיפה. פניית השיקיין לאחר סיבוב 4 הוסרה, ופנייה מספר 5 (שהייתה מספר 7 לפני הפיתוח מחדש) הורחבה. רצף הפניות של ארבע הפניות שהיו פניות 11–14 הפך לישורת ופנייה אחת, פנייה מספר 9. רדיוס הפניות 12–15 (בעבר 17–20) הוגדל כדי לאפשר למכוניות להיכנס לפנייה במהירות גבוהה יותר.
נהגים וקבוצות
ג'ק איטקן נהג עבור קבוצת ויליאמס באימון הראשון, במקום ג'ורג' ראסל. ניקיטה מזפין נמצא חיובי לקורונה לאחר מקצה הדירוג, מה שאילץ את פרישתו מהמירוץ, הוא לא הוחלף.