cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ורג' גרבנר
עבודתו התאורטית של גרבנר
גרבנר פיתח את תאוריית "הבניית המציאות" או "אפקט הטיפוח" (Cultivation theory). הגישה מתמקדת באופן בו תקשורת ההמונים (ובעיקר הטלוויזיה) מעצבות את תפיסת העולם של הפרטים בחברה.
גרבנר אינו מתייחס למדיום הטלוויזיוני כאל אוסף של תוכניות ותכנים, אלא כאל מיתולוגיה - מערכת מקושרת היטב של תמות המשותפות לכלל התוכניות ושידורי החדשות, היוצרת את תפיסת המציאות של הצופה. לטענתו, לראשונה בהיסטוריה האנושית, רוב הסיפורים המסופרים לילדים לא מגיע מהוריהם, מבית הספר או מהסביבה הקרובה, אלא מחברות ענק בינלאומיות שמטרתן להגביר את מכירותיהן. לתופעה זו יש השפעות מרחיקות לכת על האופן בו ילדים, מתבגרים ובני האדם מנהלים את חייהם. כך, למשל, תיאורי רוע ואלימות בטלוויזיה, מעצבים את תפיסת עולמו של הצופה ומבנים את המציאות עבורו, כאלימה, רעה ומלאת סכנות - "סינדרום העולם האכזר" (mean world syndrome). כתוצאה מכך בני האדם הופכים להיות רגישים פחות לתוצאות של אלימות מצד אחד, ומפתחים תחושות של פגיעות ותלות מצד שני. לתחושות אלה יש תוצאות פוליטיות - התעמולה של מתמודדים בבחירות נוטה להדגיש נקיטת אמצעים חריפים יותר כנגד פשיעה, כגון הגדלת מספר בתי הכלא, ענישה קשה יותר ואף עונש מוות - אמצעים שבפועל לא יעילים להקטנת הפשיעה אך עונים על תחושות החרדה של הבוחרים.
מושגים בתאוריה שלו:
ההבדלים בתפיסות העולם כתוצר של הבדלים בין אישיים:
עמרם בלוי
עמרם בלוי (בלויא; 1900 - ט"ו בתמוז תשל"ד, 5 ביולי 1974) היה מנהיג ומייסד נטורי קרתא. נודע בגישתו הבדלנית ובהתנגדותו חסרת הפשרות לציונות ולמדינת ישראל.
תולדותיו
נולד בירושלים. אביו, יצחק שלמה בלוי (1857–1943) בנו של עמרם בלוי (1900-1829), היה יליד עיירה קטנה ליד פרשבורג שעלה לארץ ישראל עם הוריו ב-1869, למד בישיבת עץ חיים ועבד בבית היתומים דיסקין. אמו, שיינא אסתר (שיינדל), הייתה בת הרב ישעיהו אורנשטיין ונכדת הרב משה ריבלין. הוריו של בלוי נמנו עם קהילת הפרושים בירושלים. אחיו היה משה בלוי, ממנהיגי אגודת ישראל לפני קום המדינה.
פעילותו הציבורית בתקופת המנדט
את פעילותו הציבורית החל בשנות העשרים לחייו, עם תחילת תקופת שלטון המנדט בארץ ישראל. היה פעיל בוועד העיר ירושלים של העדה החרדית שהתפלגה בתקופה זו מקהילת היהודים בירושלים ובצעירי אגודת ישראל. ממאי 1926 ערך עמרם את השבועון "קול ישראל", שייצג את דעת צעירי אגודת ישראל, וכתב בו כשבע שנים. בלוי התנגד לרב אברהם יצחק הכהן קוק, שכיהן כרבה של ירושלים וכרב הראשי, ובעת שנאם בטקס הנחת אבן פינה לשכונת 'עץ חיים' בירושלים גידף אותו בפומבי. בלוי עמד מאחורי פשקווילים שפורסמו בגנותו של הרב קוק. בעקבות פרסומים אלו, הוציאו ב־1933 בתי הדין האשכנזים של ירושלים פסק שבו כונה בלוי 'מומר לעבירת ביזוי תלמידי חכמים', הוטל עליו נידוי והציבור נקרא להחרים את עיתונו של בלוי 'קול ישראל'.
בתקופה זו היה מעורב בלוי במעשים פליליים שעליהם הועמד למשפט, נקנס ונאסר, כדוגמת ניסיון למניעת מכירת תוצרת תנובה מנימוקי כשרות (על רקע טענה לבציר שנעשה בשבת) באמצעות איומים ושידול לחרם, והפרעה לאירוע ז' באדר של החברה קדישא שנערך בבית כנסת בשכונת מאה שערים. בנוסף הורשע בלוי על חסימת מכונית הקונסול הצרפתי שעברה בשבת במאה שערים (לאחר שזיהה אותו בטעות כיהודי), ועל שכרות בשמחת תורה.
ב־1934 היה בלוי בין היחידים בירושלים שהפר שביתת מסחר שהוכרזה על ידי מוסדות היישוב במחאה על קיצוץ מכסות העלייה. לצורך כך דאג בלוי לעקירת דלת החנות ממקומה, כך שלא תוכל להיסגר.
ב-1935 פרש עם הרב אהרן קצנלנבוגן ולייב וייספיש מאגודת ישראל, בשל שיתוף הפעולה שלה עם המוסדות הציונים, והקים את "חברת חיים", שאף הוציאה עיתון בשם זה. ב-1938 פרסמה הקבוצה כרוז נגד כופר היישוב שעליו חתמה בשם "נטורי קרתא" ומאז דבק בהם כינוי זה. ב-1940 ניתק את יחסיו עם אחיו משה, על רקע ההבדלים האידאולוגיים ביניהם.
בלוי ניסה לשדל רבנים שונים לצאת נגד ההשתתפות בכנסת ישראל.
לאחר הקמת מדינת ישראל
לאחר הקמת מדינת ישראל התפרסם בלוי בעקבות ההפגנות הסוערות שהוביל נגד חילולי שבת, ניתוחי מתים, פתיחת בריכת ירושלים במתכונת מעורבת ועוד. הוא נעצר פעמים רבות בידי משטרת ישראל, הורשע פעמים אחדות עקב התפרעות, ואף נידון למאסר. בלוי ניהל מערכת הסברה בקרב הציבור החרדי נגד השתתפות בבחירות לכנסת והשתתפות במערכות השלטון, וכן נגד קבלת תקציבים ממשלתיים לישיבות ולמוסדות חינוך.
בעודו יושב בכלא, הגיע מועד חתונת שניים מבניו. לאחר שכנועים הסכים שירות בתי הסוהר לאפשר לו להשתתף בחתונה, אך הוא סירב לחתום על מסמך שהוא מתחייב לשוב לכלא, בנימוק שזו הכרה בלגיטימיות של מדינת ישראל. כתוצאה מכך נשאר בסופו של דבר בכלא במהלך החתונות.
בלוי נפטר בט"ו בתמוז תשל"ד ונקבר בהר המנוחות.
חיים אישיים
כוונתו של עמרם בלוי להתחתן עם הגיורת רות בן-דוד (שמה הקודם: מדליין פיריי) עוררה בשנת 1963 סערה ציבורית בקרב אנשי נטורי קרתא והעדה החרדית, בשל היות הכלה המיועדת קתולית לשעבר וצעירה ממנו באופן ניכר (בת 45 אז). תלמידיו ובניו ראו במעשה זה פחיתות כבוד עבורו. רבני העדה החרדית התנגדו לנישואין בנימוק שלמנהיג במעמדו אסור לשאת גיורת והטילו עליו חרם. בלוי נאלץ להעתיק את מגוריו לתקופה מסוימת לבני ברק, ובה נערכו נישואיו לרות בן-דוד ב-1965.
וינס פלין
וינס פלין (אנגלית: Vince Flynn; 6 באפריל 1966 – 19 ביוני 2013) היה מחבר ספרות בלשית אמריקאי.
תולדות חייו
וינס פלין נולד במיניאפוליס, סיים את האקדמיה על שם סנט תומאס בשנת 1985 ואת האוניברסיטה על שם סנט תומאס, במגמת כלכלה, בשנת 1989. עם סיום לימודיו החל לעבוד בתאגיד המזון קראפט בתור מנהל שיווק ומכירות. בשנת 1990 עזב את עבודתו מתוך רצון להיות טייס בחיל הנחתים האמריקני. שבוע לפני תחילת הקורס, הוא קבל הודעה שמועמדותו נדחית. הסיבה לסירוב הייתה רפואית, כיוון שבצעירותו סבל מהתקפי אפילפסיה. פלין נכנס לעבוד בחברת מקרקעין United Properties במיניאפוליס. בזמנו החופשי הוא החל לכתוב. לאחר שנתיים הוא הגיע לכלל החלטה נועזת, לעזוב את עבודתו ולהתמסר לכתיבה. הוא עבר לקולורדו והחל לכתוב את מה שעתיד להיות ספרו הראשון "Term Limits". לפרנסתו הוא עבד בלילות בתור מוזג בבר בעיר, ואילו את שעות היום הקדיש לכתיבה. לאחר חמש שנות עבודה ויותר משישים מכתבי סירוב שקבל מהוצאות ספרים שונות, הוא נקט בצעד יוצא דופן והוציא את ספרו הראשון באופן עצמאי. הספר זכה להצלחה גדולה ותוך זמן קצר הוצע לו חוזה עם הוצאת הספרים הידועה Pocket Books שבבעלות סימון ושוסטר. ספריו הגיעו למקומות ראשונים ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, והוא החל להתפרסם בזכות התיאורים והאזהרות המתמידים שבספריו, כנגד הטרור של האסלאם הפונדמינטליסטי.
פלין נחשב לסופר פופולרי בקרב החוג הפוליטי והחברתי של העיר וושינגטון. הנשיאים לשעבר ביל קלינטון וג'ורג' ווקר בוש נמנים עם אוהדיו. עבדאללה השני, מלך ירדן גם הוא נחשב לחובב ספריו ואף ארח את הסופר בארמונו. פלין ידוע בקרב קהילת המודיעין כסופר שתיאוריו ריאליסטים. ספרו "צופן וושינגטוני" עוכב פרק זמן על ידי הפנטגון ואושר לפרסום רק אחרי בדיקה ביטחונית. וינס פלין שמש כיועץ לסדרת הטלוויזיה 24, מהפרק החמישי ואילך.
נפטר ב-19 ביוני 2013 לאחר מאבק בן שלוש שנים בסרטן הערמונית.
כתיבתו וגיבוריו
הפיכתו של וינס פלין לסופר מצליח יכולה להתקבל בפליאה מסוימת, כיוון שהוא סובל מילדותו מדיסלקסיה. פלין עצמו מספר שבמאמץ להתגבר על קשיי הליקוי הוא הכריח את עצמו לכתוב ולקרא יום יום. הוא החל לקרוא כל מה שנקרה תחת ידו ארנסט המינגוויי, רוברט לדלום, טום קלנסי, גור וידאל, ג'.ר.ר. טולקין ואחרים. אולם לבו הלך בעיקר שבי אחרי ספרי ריגול. את הדחיפה לכתוב קבל לאחר אי קבלתו לקורס טיס. פלין פרסם עד כה ארבע עשר ספרים, אשר שלושה מהם הופיעו בתרגום עברי. הוא סופר של גיבור אחד, הפרוטגוניסט של כל ספריו הוא מיטש ראפ איש הסי. איי.אי, המתמחה בלוחמה בטרור. ראפ הוא איש פעולה ובשעת הצורך אף אינו חושש ליטול את עשיית הצדק לידיו, הוא בעל לשון שנונה ממעט בדיבור, מסור מאוד לארצו, אולם מתוסכל מאוד מסרבול הנהלים והסחבת שמאפיינים את הממשל ולעיתים הוא מתעלם מהם. בשנת 2007 זכה ספרו Protect and Defend, למקום ראשון ברשימת רבי המכר של ניו יורק טיימס. כך גם שני ספריו (2010) American Assassin, ו- Kill Shot were, וכן גם ספרו האחרון " "The Last Man. חברת CBS רכשה את זכויות לסרט על פי ספרו " רוצח אמריקאי".
ספרו "American Assassin" עובד לסרט מתח והפעולה מתנקש אמריקאי ב-2017.
משפחתו
וינס פלין התגורר במיניאפוליס עם אשתו ושלושת ילדיו.
ספריו
בנוסף, ישנם ספרים נוספים בסדרת מיטש ראפ שלא תורגמו לעברית:
מרידה (ונצואלה)
מרידה (בספרדית: Mérida, רשמית: סנטיאגו דה לוס קביירוס דה מרידה, בספרדית: Santiago de los Caballeros de Mérida) היא בירת מדינת מרידה שבוונצואלה. העיר שמכונה "עיר הג'נטלמנים" נחשבת לאחד מיעדי התיירות המבוקשים בוונצואלה. במרידה מתגוררים כ-200,000 תושבים (נכון לשנת 2001). העיר שוכנת בין שתי שרשראות הרי האנדים של ונצואלה.
היא נוסדה פעמיים, תחילה באופן לא חוקי בשנת 1558, ואחר כך במקום אחר כסנטיאגו דה לוס קביירוס דה מרידה בשנת 1560. מרידה היא ביתה של האוניברסיטה השנייה הוותיקה בוונצואלה, אוניברסיטת האנדים, שנוסדה בשנת 1785. יש בעיר, שנבנתה בין נהרות החוצים אותה, 35 פארקים.
NoSQL
NoSQL היא קטגוריה חדשה יחסית של מסדי נתונים, אשר נותנים פתרון אחסון וגישה למידע שאינו ממודל במבנה טבלאי יחסי (במילים פשוטות: מסד נתונים שאינו בנוי בהכרח כטבלה).
היתרונות שבשימוש מסד נתונים כזה, הן, בין היתר פשטות של אפיון, סילומיות רוחבית (באנגלית: Horizontal Scalability או Scale Out) ובקרה מוגברת על זמינות. דוגמה למימוש NoSQL עם דרישה עיקרית לסילומיות וביצועים גבוהים היא מערכת האחסון BigTable מבית גוגל (כשכבה מעל מערכת הקבצים שפיתחה בעצמה בשם "Google File System").
מבנה המידע שונה ממערכות מסדי נתונים יחסיים, ולכן ישנן פעולות שמהירות יותר ב-NoSQL וישנן פעולות שמהירות יותר במסד נתונים יחסי. מסדי נתונים מסוג NoSQL הופכים נפוצים יותר במערכות Big Data וכן במערכות זמן אמת.
מערכות אלו נקראות לעיתים "Not Only SQL", כדי להדגיש שלחלקן תמיכה בשפת השאילתות SQL.
היסטוריה
קרלו סטרוצי השתמש במונח "NoSQL" ב-1998 כדי לכנות מסד נתונים יחסי פשוט ומהיר שפיתח בקוד פתוח, אשר לא חשף את ה-API הסטנדרטי, קרי SQL. סטרוצי הציע שמכיוון שהקטגוריה סוטה מהנורמה המקובלת של מסדי נתונים יחסיים, עליה להיקרא "NoRel" (קיצור של "No Relation" – "לא יחסי").
בדצמבר 2014, 5 שנים בלבד לאחר מכן, כבר היו מעל 150 מסדי נתונים כאלה בשוק, ועל פי מדד DB-Engines חמישה מהם היו ברשימת 20 המובילים בעולם.
Document Databases
מסד נתונים המצמד מפתח עם מבנה מורכב של מידע הנקרא "מסמך". מסמך יכול להכיל צמדים מורכבים של מפתח-ערך, מפתח-מערך, או אפילו מפתח-מסמך.
דוגמה: MongoDB
Graph Stores
דוגמה: Neo4J, HyperGraphDB
Key-Value Stores
דוגמה: Redis, Riak, Voldemort
Wide-Column Stores
מסד נתונים מבוססי עמודות (במקום שורות), בו משמשים בעיקר לשאילתות על מערכי מידע גדולים במיוחד.
דוגמה: Cassandra, HBase
דאף (יצרן רכב)
דאף (DAF - Doorne’s Automobiel Fabrieken) היא חברת משאיות הולנדית, המייצרת מגוון משאיות, החל ממשאיות חלוקה קלות ועד למשאיות תובלה אסטרטגיות. בעבר יצרה החברה גם מכוניות קטנות, ואף מהפכניות (לדוגמה הייתה הראשונה שהשתמשה בתיבת הילוכים רציפה), אך בגלל קשיים כלכליים עקב משבר הדלק נמכרה החטיבה ליצרנית הרכב השוודית, וולוו. ברשות החברה גם חטיבת אוטובוסים הנקראת VDL BUS, שאף זכתה במכרז לאספקת אוטובוסים לאגד למספר שנים.
מכוניות קטנות של דאף
משנת 1958 עד שנת 1975 ייצרה כלי רכב משפחתיים קטנים. בין הרכבים שייצרה : דאף 600, דאף דאפפודיל, דאף 30, דאף 33, דאף 44, דאף 45, דאף 46 ודאף 68. בשנת 1967 פיתחה את ה- "דאף 55", עם מנוע מקורר מים, 4 צילינדרים 1,108 סמ"ק. מעצב המכוניות של דאף היה ג'ובאני מיקולטי, שעיצב מספר עצום של אבות - טיפוס. דאף יצרה 816,000 מכוניות נוסעים
יואלי אור
ביוגרפיה
נולד וגדל בעכו. לאחר לימודים בפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה, התגייס בנובמבר 1982 לצה"ל לחטיבת גולני ושובץ בגדוד 51. בגולני עבר אור הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. בתום הקורס שב לחטיבה כמפקד מחלקה ובהמשך שימש כמפקד פלוגה. לאחר מכן שימש כמפקד גדוד 13 (גדעון) בשנים 1994–1996 בלחימה בדרום לבנון. בתפקידו הבא שימש כמפקד בסיס האימונים החטיבתי בשנים 1996–1998. בשנת 1998 נבחר להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות. לאחר מכן מונה ב-1999 לסגן מפקד חטיבת גולני, ושימש בתפקיד זה בין היתר במהלך הנסיגה מלבנון.
לאחר סיום תפקידו, מונה בשנת 2000 לפקד על חטיבת החרמון, בשנת 2001 הודח לאחר חטיפת חיילי צה"ל בהר דב. לאחר מכן הדריך בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים, ובתפקידו הבא פיקד על בא"פ אליקים ובמקביל על חטיבת כרמלי בין השנים 2002–2005. במילואים משמש אור כראש מטה חטיבת גולני, בין היתר במבצע צוק איתן. בתפקידו האחרון שימש כנספח צה"ל בצ'ילה.
לאחר שחרורו שימש כמנכ"ל חברת "hoy". הוא הקים יחד עם אלון קלוס ומשה קיפניס את חברת cando המתמחה ברחפנים.
ב-21 בנובמבר 2019 הועלה לדרגת תא"ל במילואים, כהערכה על פעילותו הרבה כראש מטה חטיבת גולני וכמנכ"ל עמותת החטיבה. במילואים משמש כמפקד מנהלת התרגילים הלאומית.
ג'יימס פוזי
ג'יימס מיקלי מנטל פוזי ג'וניור (באנגלית: James Mikely Mantell Posey, Jr; נולד ב-13 בינואר 1977 בקליבלנד שבאוהיו) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד. במהלך הקריירה שלו זכה פוזי בשתי אליפויות ה-NBA.
ראשית הקריירה
בצעירותו למד פוזי בבית ספר תיכון צ'מברלין, והחל לשחק כדורסל במסגרת נבחרת התיכון. לאחר תום לימודי התיכון, הוא הצטרף לקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת זייבייר מסינסינטי בשנת 1995.
על פי חוקי ההתאחדות האזורית במסגרתה שיחקה הנבחרת שלאוניברסיטת זייבייר, פוזי לא היה רשאי לשחק במסגרת ליגת המכללות, ועל כן החמיץ את כל עונת ה"פרשמן" שלו,. בשלוש העונות בהן שיחק באוניברסיטת זייבייר פוזי לא הרבה לפתוח בחמישיית הקבוצה, אך הצטיין רבות כשחקן שעולה מהספסל. הוא זכה בתארים אישיים רבים במהלך תקופתו במכללה: פעמיים שחקן הספסל המצטיין של העונה באזור ה"אטלנטיק-10"; השחקן המצטיין של טורניר אליפות האטלנטיק-10 ב-1998, שנה בה גם זכה עם קבוצתו באליפות האזור; וכן תוארי החמישייה הראשונה ושחקן ההגנה של העונה באזור ב-1999.
פוזי סיים את קריירת המכללות שלו בתור הקולע ה-16 בטיבו בתולדות אוניברסיטת זייבייר, עם 1,455 נקודות בסך הכול, וכן במקום העשירי בדירוג הריבאונדים של האוניברסיטה עם 801 כאלו. הוא הוביל את קבוצתו במדד הריבאונדים בכל שלוש העונות בהן שיחק.
קריירה ב-NBA
פוזי נבחר במקום ה-18 בדראפט ה-NBA בשנת 1999, על ידי קבוצת דנוור נאגטס. כבר בעונתו הראשונה ב-NBA הוא הפגין יכולת טובה ביחס לרוקי והעמיד ממוצעים של 8.2 נקודות ו-3.9 ריבאונדים, ובעקבות כך נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה. לאורך כל שלוש וחצי העונות שלו בדנבר היה פוזי שחקן חמישייה קבוע בקבוצה, אך לא הגיע עמה להישגים משמעותיים - הקבוצה לא הצליחה להעפיל בתקופתו אפילו פעם אחת למשחקי הפלייאוף.
בחצי הראשון של עונת הגיע פוזי לשיאו במדי דנבר, כאשר השיג ממוצעים של 14.1 נקודות, 5.8 ריבאונדים ו-3.1 אסיסטים. בדצמבר 2002 הוא הועבר ב לקבוצת יוסטון רוקטס, בעסקה בה היו מעורבות שלוש קבוצות. במדי יוסטון ירדו תפוקתו ודקות המשחק של פוזי ביחס לאלה שהשיג בדנוור, והוא שוחרר מהקבוצה בסיום אותה עונה.
כשחקן חופשי, חתם פוזי בממפיס גריזליס בקיץ שלפני עונת. בעונתו הראשונה בממפיס פתח פוזי בחמישייה בכל משחקי הקבוצה, והשיג ממוצעים של 13.7 נקודות ו-4.9 ריבאונדים. הוא סייע לממפיס להעפיל לראשונה בתולדותיה למשחקי הפלייאוף. בסדרת סיבוב הפלייאוף הראשון, מול סן אנטוניו ספרס, המשיך פוזי להציג יכולת טובה, אך לא מנע את הדחת קבוצתו כבר לאחר ארבעה משחקים. גם בעונת הצליח פוזי להעפיל עם ממפיס לפלייאוף, שם הודחה הקבוצה בסיבוב הראשון.
באוגוסט 2005 עבר פוזי לקבוצת מיאמי היט, במסגרת הטרייד הגדול בהיסטוריה של ה-NBA, בו היו מעורבים 13 שחקנים וחמש קבוצות שונות. גם במיאמי פתח פוזי בקביעות בחמישייה, אך העמיד ממוצעים נמוכים יחסית, של 7.2 נקודות ו-4.8 ריבאונדים. על אף היכולת המאכזבת במעט שהפגין בעונה הסדירה, הוא השתפר בצורה ניכרת במהלך משחקי הפלייאוף.
בפלייאוף נהפך פוזי על ידי המאמן פט ריילי ל"שחקן השישי" של מיאמי, שעולה בקביעות מהספסל ותורם רבות לקבוצה. כבר בסדרת הסיבוב הראשון, מול שיקגו בולס, קלע פוזי 11.8 נקודות בממוצע בדרך לניצחון קבוצתו. בשלב חצי גמר המזרח בו התמודדה מיאמי מול ניו ג'רזי נטס, הוא התמודד בצורה מכובדת עם שניים מכוכבי היריבה, וינס קרטר וריצ'רד ג'פרסון. לאחר שניצחה את ניו ג'רזי, גברה מיאמי גם על דטרויט פיסטונס בסדרת גמר המזרח. פוזי הפגין יכולת הגנתית עילאית במהלך הפלייאוף, ובכך הועיל מאוד לקבוצתו, שכן כוכבי הקבוצה - דוויין וייד, ג'ייסון ויליאמס ואנטואן ווקר - היו פנויים להתמקד בפן ההתקפי.
בסדרת גמר ה-NBA פגשה מיאמי את דאלאס מאבריקס. פוזי היה אחד מהשחקנים החשובים ביותר בקבוצה במהלך סדרת הגמר, הן בהתקפה והן בהגנה. הוא שמר בקשיחות על הפאוור פורוורד המוביל של היריבה, דירק נוביצקי, וכן על ג'וש הווארד. בהתקפה הוא קיבל פעמים רבות כדורים לקליעה, מאחר ששניים מכוכבי מיאמי, וייד ושאקיל אוניל, קיבלו שמירה צמודה משחקני דאלאס. במשחקים המכריעים בסדרה הפגין פוזי יכולת מרשימה במיוחד - הוא השיג "דאבל דאבל" עם 16 נקודות ו-10 ריבאונדים במשחק הרביעי, ובמשחק השישי בסדרה קלע שלשה חשובה שסייעה לקבוצתו לנצח. פוזי זכה עם מיאמי באליפות הראשונה בקריירה שלו, לאחר ניצחון 2–4 בסדרת הגמר.
לאחר אותה עונה החליט פוזי שלא לחדש את חוזהו בבוסטון והצטרף לקבוצת ניו אורלינס הורנטס. על אף שלא שימש כשחקן חמישייה בניו אורלינס, הוא הפגין יכולת טובה בעונתו הראשונה במדי הקבוצה. במשחקי הפלייאוף של אותה עונה הוא קלע 11.4 נקודות והוריד 6.2 ריבאונדים בממוצע למשחק, אך לא מנע את הדחתה של קבוצתו על ידי דנוור נאגטס בסיבוב הראשון.
ב-11 ביולי 2010 נשלח פוזי בטרייד לאינדיאנה פייסרס.
סידור מלא
סידור מלא הוא כינוי לנוהג הקיים בקרב בחורי ישיבה חרדים, במסגרתו הם דורשים ממשפחות של כלות פוטנציאליות דירה, כתנאי סף להסכמה לשידוך. מטרת נוהג זה היא הסרה מסוימת של העול הכלכלי מעל האברך לעתיד כדי שיוכל להקדיש את עצמו ללימוד תורה. בעבר כלל ה"סידור" לעיתים גם קצבה חודשית למשך מספר שנים. נוהג זה הופך את יכולתם הכלכלית של הורי הבחורה, לבד מאופייה וכישוריה, לגורם חשוב בתחום השידוכים בחברה החרדית.
"סידור מלא" פחת עם השנים, אך עדיין קיים באופן חלקי בקרב חרדים ליטאים וחרדים ספרדים. בציבור החסידי לעומת זאת, מקובלת חלוקה שוויונית בין משפחת החתן, משפחת הכלה ובני הזוג.
היסטוריה
יסודו של הנוהג במזרח אירופה, שם נלקחו בחורי ישיבות מצטיינים ("עילויים") כחתנים לבנות עשירים, שאבותיהן נטלו על עצמם את כלכלת בני הזוג, מתוך אידאולוגיה של החזקת לומדי תורה.
בשנים הראשונות שלאחר קום המדינה עודדו רבנים וראשי ישיבות את המגמה של "סידור מלא" לבחורי הישיבות, כדי להקים מחדש את עולם הישיבות, שחרב במידה רבה בשואה וכדי ולהעלות את קרנם של בחורי הישיבות.
בעבר היו רוב ההורים 'בעלי בתים' שעבדו לפרנסתם וחלקם היו ניצולי השואה שקיבלו שילומים מממשלת גרמניה, מה שהקל על התפשטות הנוהג. בשנים האחרונות, עקב הנסיקה במחירי הדירות ויכולת ההשתכרות המועטה של ההורים, רבים מהם אברכים המטופלים בילדים רבים ומתקשים לפרנס את עצמם, מסתמנים שינויים בעניין זה. אחוז בחורי הישיבות הדורשים "סידור מלא" פוחת בהדרגה ודרישות הבחורים מתמתנות. בעבר דרשו בחורי הישיבות מהשכבה המובחרת דירה בבני ברק או בירושלים. בשלב מאוחר יותר הסתפקו רבים בדירה באחת מהערים החדשות - כגון מודיעין עילית, ביתר עילית, ואלעד, או בשכונות מרוחקות יחסית מן המרכזים החרדיים, כמו קריית היובל וגילה בירושלים, ושכונת פרדס כץ בבני ברק. כיום, ברוב המקרים ישנה השתתפות חלקית בהוצאות הדירה.
ביקורת
ביקורת מוקדמת נמתחה על ידי הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם, שכתב: כך גם כתב הפוסק הרב בנימין זילבר
אחת הביקורות המפורסמות בנושא הייתה מאמר של דוד זריצקי בשם זעקת הלבבות שהתפרסם במאי 1978 ופותח ב"פנייה למרנן ורבנן ראשי הישיבות שליט"א". במאמר מותח זריצקי ביקורת על הנוהג המקובל ועל ראשי הישיבות שמעודדים אותו, ולא מטיפים לתלמידיהם להסתפקות במועט:
ביקורתו של זריצקי לא התקבלה בקורת רוח בקרב הציבור והוא הותקף על כך שהעז להעביר ביקורת על ראשי הישיבות. הוא פרסם בהמודיע מכתב התנצלות, ושלושה שבועות מאוחר יותר נפטר.
כלפי ראשי ישיבות נטען גם שהם מעודדים צעד זה כאמצעי להאדרת מעמדה של הישיבה בראשותם.
כחלק מהמאבק בתופעת ה"סידור המלא" נוסד ארגון בשם "שהשמחה במעונו". עסקני הארגון מחתימים הורים לבחורים ובחורות בגילאי השידוכים על התחייבות שלפיה לא ייתנו סידור מלא וההוצאות יוטלו על הזוג ועל ההורים משני הצדדים. אלפי משפחות חתמו על כך. הארגון פרסם "גילוי דעת" מרבנים בולטים ומעשרות ראשי ישיבות גדולות המגנים את התופעה.
ניו שפרד
ניו שפרד (באנגלית: New Shepard) הוא משגר רב-שימושי המיועד לטיסות חלל תת-מסלוליות, אשר פותח על ידי חברת בלו אוריג'ין האמריקאית. המשגר מיועד לשאת נוסעים למטרות תיירות בחלל והוא מתוכנן להמריא לגובה של כ-100 קילומטר בטיסה תת-מסלולית, לנחות אנכית על משטח נחיתה ולהיות משוגר פעמים נוספות. השם ניו שפרד מתייחס לאלן שפרד שהיה האסטרונאוט האמריקני הראשון בחלל, בטיסת מרקורי-רדסטון 3, שהייתה טיסה תת-מסלולית בתוכנית מרקורי.
פיתוח אב הטיפוס הראשון של המשגר החל בשנת 2006, ומודל בגודל מלא של המנוע והרקטה נבנה בתחילת העשור השני של המאה ה-21. טיסת הניסוי הלא מאוישת הראשונה המריאה ב-2015 וכללה את גרסת המשגר השנייה וקפסולת החלל. טיסת הניסוי השנייה ב-23 בנובמבר 2015 הגיעה לגובה של 100.5 קילומטר, חצתה את קו קרמן הנחשב לגבול החלל החיצון, והמשגר ביצע נחיתה מבוקרת בחזרה לקרקע. היה זה המשגר הראשון שהשלים נחיתה אנכית מבוקרת. הבדיקות המשיכו ב-2016 עם אותו הדגם וב-2017 עם הדגם השלישי.
בלו אוריג'ין תכננה לשגר את הטיסה המאוישת הראשונה בשנת 2019, אך לבסוף היא נדחתה לשנת 2021. בינואר 2021 שוגרה טיסת בכורה לא מאוישת של הדגם הרביעי, וטיסה מאוישת ראשונה שוגרה ב-20 ביולי 2021. בין ארבעת נוסעי טיסת הבכורה המאוישת נמנה ג'ף בזוס, מייסד בלו אוריג׳ין.
פיתוח ראשוני של המשגר
באוקטובר 2012 ביצעה בלו אוריג'ין בדיקה של מערכת המילוט של הקפסולה. מטרת הבדיקה הייתה לאשר את יכולת מערכת המילוט של הקפסולה בעת תקלה במשגר. במהלך הבדיקה, הקפסולה הניעה את מנועי המילוט שלה ושוגרה הרחק מהמשגר. הקפסולה הגיעה לגובה של 703 מטרים מעל פני הקרקע ונחתה בהצלחה בעזרת מצנחיה. באפריל 2015, הודיעה בלו אוריג'ין שהיא השלימה את הבדיקות עבור מנועי BE-3 של הניו שפרד וכי בכוונתה להתחיל טיסות ניסוי של הניו שפרד בהמשך אותה השנה.
טיסות ניסוי
טיסת הניסוי הראשונה של משגר הניו שפרד, מספר סידורי NS1, נערכה ב-29 באפריל 2015. במהלך טיסה זו הקפסולה הגיעה לגובה של 93.5 קילומטרים. בעוד שטיסת הניסוי עצמה הוגדרה כמוצלחת, והקפסולה נחתה בשלום בעזרת מצנחים כפי התכנון, המשגר החדשני ניסה לבצע נחיתה ראשונה מסוגה של משגר אך התרסק בחזרתו. התרסקותו נבעה מלחץ הידראולי במערכת השליטה של המשגר במהלך ההמראה. לאחר אובדן המשגר הראשון, נבנה משגר ניו שפרד שני תחת המספר הסידורי NS2. טיסתו הראשונה, והשנייה בסך הכל של הניו שפרד, נערכה ב-23 בנובמבר 2015 והגיעה לגובה של 100.5 קילומטרים. טיסה זו הסתיימה בהצלחה לאחר שהקפסולה והמשגר נחתו בשלום. נחיתתו של המשגר הייתה למעשה הפעם הראשונה בהיסטוריה שמשגר כלשהו ביצע נחיתה אנכית מבוקרת לאחר ששיגר מטען לחלל. כחודשיים לאחר מכן, ב-22 בינואר 2016, שיגרה בלו אוריג'ין בפעם השנייה את אותו המשגר. הקפסולה הגיעה לגובה של 101.7 קילומטרים ולאחר נחיתה מוצלחת של המשגר, צנחה הקפסולה בשלום אל האדמה. הישג זה הדגים את יכולתו של הניו שפרד כמשגר רב-שימושי. משגר זה, שמספרו הסידורי הוא NS2, טס שלוש פעמים נוספות לפני שהוצא משירות. בטיסתו החמישית והאחרונה, בוצעה בדיקת ביטול בעת שיגור (In-Flight Abort System). מטרת הבדיקה הייתה לבחון את מערכת המילוט של הקפסולה בעת תקלה במשגר תוך כדי טיסה. לפני השיגור, הקפסולה תוכננה לנחות בעזרת מצנחים אך ההערכה לגבי המשגר הייתה שלא יצליח לנחות בשלום עקב הלחץ המופעל עליו תוך כדי הפעלת מערכת המילוט. למרות זאת, יחד עם חזרתה בשלום של הקפסולה, גם המשגר הצליח לבצע נחיתה מוצלחת לאחר שהצליח לשרוד את הלחץ הדינמי.
לאחר שהמשגר השני הוצא משירות, נבנה משגר ניו שפרד שלישי תחת המספר הסידורי NS3. משגר זה שודרג ותוכנן להיות רב-שימושי אף יותר מקודמו. כמו כן הוא גם כלל הגנה תרמית משופרת וקפסולת נוסעים מחודשת. טיסת הבכורה של NS3 נערכה ב-12 בדצמבר 2017. טיסה זו הייתה הפעם הראשונה שרשות התעופה הפדרלית אישרה לבלו אוריג'ין לשאת מטען מסחרי על הניו שפרד עבור תשלום ובכך להתחיל לייצר רווחים מרכב השיגור. על סיפון הקפסולה היו 12 ניסויים שונים, כמו גם בובת מבחן ריסוק של בלו אוריג'ין. משגר זה טס שש פעמים נוספות ועבר שדרוגים נוספים.
המשגר הרביעי שנכנס לשירות במסגרת תוכנית טיסות הניסוי הוא NS4 אשר נבנה בשנת 2018. משגר זה מכונה גם RSS First Step והוא הראשון שיישא תיירים לחלל. טיסת הבכורה הלא-מאוישת שלו נערכה ב-14 בינואר 2021. טיסת הניסוי המאוישת הראשונה שוגרה ב-20 ביולי 2021 ונשאה ארבעה אנשים, בהם מייסד בלו אוריג'ין ג'ף בזוס ואחיו, וואלי פאנק ותייר נוסף.
מבנה המשגר
ניו שפרד הוא משגר רב-שימושי המיועד לטיסות חלל תת-מסלוליות. הוא מורכב משני חלקים עיקריים: משגר וקפסולת חלל המיועדת לשאת נוסעים. ניו שפרד הוא אוטונומי לחלוטין ונשלט על ידי מחשבים על סיפון רכב השיגור, ללא צורך בטייס אנושי או מרכז בקרה על הקרקע.
המשגר של ניו שפרד מורכב משלב יחיד בגובה של 18 מטרים. תפקידו הוא לשגר את הקפסולה לגובה של כחמישים קילומטרים מעל פני הקרקע, להיפרד מהקפסולה מעט לאחר מכן בגובה של כשבעים קילומטרים ולבצע נחיתה אנכית ממונעת על משטח נחיתה. בבסיסו של המשגר מנוע BE-3 יחיד המונע על ידי דלק ממימן נוזלי וחמצן נוזלי ומספק כוח דחף של 490 קילו־ניוטון.
קפסולת החלל המאוישת של ניו שפרד היא קפסולה מדוחסת אוויר אשר תפקידה להיפרד מהמשגר לאחר הליך השיגור ולנחות בעזרת שלושה מצנחים כעבור מספר דקות של שהיה בתנאי חוסר כבידה. הקפסולה מצוידת במערכת מילוט המסוגלת להאיץ את הקפסולה הרחק מהמשגר במקרה של תקלה בכל שלב בהליך השיגור. הנפח הפנימי של הקפסולה הוא 15 מטרים מעוקבים והיא יכולה לשאת שישה אנשים.
פרופיל טיסה
משך הטיסה על סיפון הניו שפרד מרגע השיגור ועד לנחיתת הקפסולה הוא כעשר דקות. בעת השיגור, ניו שפרד מפעיל את מנועו הרקטי BE-3 למשך 110 שניות ומגיע לגובה של כ-50 קילומטרים. מעט לאחר כיבוי המנוע, הנוסעים מתחילים להרגיש בחוסר כבידה בעוד המשגר ממשיך מעלה בטיסה לא ממונעת בעזרת מומנטום בלבד. בגובה של כ-70 קילומטרים, נפרד המשגר מהקפסולה ועושה את דרכו לעבר נחיתה ממונעת על משטח נחיתה מיועד. הקפסולה ממשיכה מעלה עד לגובה של מעט מעל 100 קילומטרים וחוצה את קו קרמן הנחשב לתחילתו של החלל החיצון. לאחר שהחללית מגיעה לגובה השיא, היא צונחת בחזרה מטה כאשר שלושת מצנחיה נפתחים בגובה של פחות מקילומטר ורגע לפני הנחיתה מופעלת רקטת האטה בפעימה קטנה אשר מרככת את הנגיעה בקרקע.
לוקמיה לימפוציטית חריפה
לוקמיה לימפוציטית (לימפובלסטית) חריפה (אקוטית; באנגלית: Acute Lymphoblastic Leukemia ובראשי תיבות:ALL) היא המחלה הממארת השכיחה ביותר בגיל הילדות, ומייצגת כשליש מכלל סרטני הילדים.
מספר המקרים של לוקמיה לימפוציטית חריפה בשנה הוא כ-30 מקרים למיליון איש, לרוב בין הגילאים 2–5. הסיבות ללוקמיה לימפובלסטית אינן ברורות לגמרי. חלק מצומצם ממקרי הלוקמיה נובעים מתורשה (גנטיקה). חלק אחר נובע מגורמים סביבתיים כגון: קרינה מייננת, חוסר בחשיפה לפתוגנים המסייעים למערכת החיסון להיערך להתפרצות המחלה, והורים המשתמשים באלכוהול ובטבק ובכך יוצרים פוטנציאל לחלות בלוקמיה לימפובלסטית.
כאשר האבחנה מוקדמת והטיפול נכון, שיעורי הריפוי של לוקמיה עולים על 80% (ובסוגי סרטן אחרים אף יותר) בילדים, ו-20%-40% במבוגרים. יתר על כן, טיפול שהוכיח את עצמו לחולים בסיכון גבוה להישנות המחלה, משתמשים גם בטיפול לחולים עם סיכון נמוך להישנות המחלה.
לוקמיה חריפה מוגדרת על ידי ארגון הבריאות העולמי כלוקמיה בה למעלה מ-20% מהתאים במח העצם הם בלסטים. לוקמיה כרונית מוגדרת כלוקמיה בה יש פחות מ-20% בלסטים במח העצם.
אבחנה
בלוקמיה לימפוציטית חריפה, תאי אב לימפוציטים נעשים באופן גנטי שונים. כתוצאה מכך הם עוברים התרבות ושגשוג מהיר ומשבטים את עצמם. ברגע שתאי אב אלה מתחילים להשתנות, יצירת התאים הלימפוציטים (T,B) נפגמת משמעותית. בלסטים לוקמיים עוברים דרך ארוכה כדי לחסום את שלב התוצר הסופי (לימפוציטים T/לימפוציטים B).
חוקרים מעריכים כי הלוקמיה מתעוררת מתא נבט אשר עתידים להחליף את התאים המפותחים והתקינים. אבחנה זו רומזת כי כדי להחלים יש להשמיד את תאי הנבט של הלוקמיה ולא רק להשמיד את הבלסטים הלוקמיים.
בלסטים של לוקמיה גדולים מספיק על מנת לבחון אותם בבדיקת דם פשוטה, אולם, כדי להיות בטוחים בסוג הלוקמיה, לוקחים דגימת מח עצם מעצמות הגב הגדולות, בהרדמה כללית. הדגימה היא ממח העצם כי בו נמצא מקור המחלה, וזאת למרות שבלסטים לוקמיים נוכחים בכל מערכות הגוף: מח עצם, התימוס, כבד, טחול, בלוטות לימפה אשכים ושחלות.
שכיחות
בארצות הברית מאובחנים בכל שנה כ-2000–2500 מקרים חדשים של לוקמיה לימפובלסטית חריפה. שיעור התחלואה העולמי במחלה הוא דומה לזה שבארצות הברית.
הלוקמיה הלימפובלסטית החריפה שכיחה יותר אצל לבנים ואפרו-אמריקאים. היקף הלוקמיה הלימפובלסטית מתחת לגיל 15 בלבנים הוא 33 למיליון, בהשוואה ל-15 למיליון ילדים ומתבגרים מתחת לגיל 15 באפרו-אמריקאים.
הלוקמיה הלימפובלסטית קיימת בשכיחות גבוהה יותר אצל בנים. שכיחות זו בולטת בלוקמיה לימפובלסטית של תאי T.
תסמינים
ילדים החולים בלוקמיה לימפובלסטית חריפה עלולים לפתח תסמינים וסימנים שמאפיינים חדירה למח העצם.
בגלל שהבלסטים הלוקמיים מחליפים את כל התפקוד הנורמלי במח העצם, החולה מסמן בדרך-כלל כישלון של מח העצם, המתבטא באנמיה כללית, תרומבוציטפניה וניוטרופניה. מסתמנים עייפות וחיוורון, דמם תת-עורי ודימום. סימנים אחרים הם: ירידה במשקל, כאב עצמות וקוצר נשימה (אסתמה). סימנים ותסמינים במוח עלולים להופיע ולגרום לכאב ראש, להקאות בבוקר, לעצבנות יתרה, או לסימנים פחות נפוצים כמו שינה ארוכה במיוחד (בין 16–24 שעות). מעורבות האשכים היא נדירה. מצב זה מופיע בתור הגדלה חסרת כאב של האשכים ולרוב, הגדלה בצד אחד שלהם.
חולה עלול להיות חיוור כתוצאה מאנמיה וחבול כתוצאה מתרומבוציטפניה. כמו כן מופיעים תסמיני זיהום כתוצאה מניוטרופניה ועלולות להתגלות לימפדנופתיה והפטומגליה (כבד מוגדל). בדרך כלל עוקבים אחר התפתחויות נוירולוגיות מכיוון שהטיפול בחולים בלוקמיה במוח הוא שונה ומעקב זה הכרחי.
טיפול
לרוב חולי לוקמיה מטופלים ב-8–9 סדרות של טיפולי כימותרפיה שונים אינטנסיביים. מטרת הטיפול הראשון היא לגרום הפוגה בצמיחת הלוקמיה. אספראגינז אמורה לחסום את התהליך הסרטני בלוקמיה כי הן מרוקנות את מלאי האנזים אספראגין בתא וזה אנזים שלוקמיה אינה יכולה להתפתח בלעדיו. מטוטרקסאט היא תרופה שלרוב ניתנת במינון גבוה וגם באינטראטקל (זריקה לנוזל השדרה) כדי להצליח לעבור את מחסום הדם מוח. תופעות הלוואי קשות אך התרופה חשובה לטיפול כי היא מחליפה את החומצה הפולית בחומצה שדומה לה מאוד בהרכבה אך שונה מספיק כדי להרוס את התא הסרטני. התרופה וינקריסטין ניתנת לרוב כי השפעתה מאוד חזקה על תא סרטני בלוקמיה.
לעיתים קרובות, כאשר מדובר בלוקמיה של לימפוציט T, מוסיפים הקרנות למוח או לטחול. לאחר תקופת הטיפול הכימי האינטנסיבי, בדרך כלל לאחר שהסימנים ממח העצם וממקומות ראשיים אחרים נעלמו, מתחילה תקופה של כ-1.5-3 שנים של טיפול כימותרפי מתון כדי לחסל תאי לוקמיה "נסתרים" שאולי שרדו. לרוב הטיפול המקובל הוא מטוטרקסאט ומרקפטופורין 6 במינונים פחות נמוכים מהרגיל שהנזק והרעילות שלהם אמנם קיים אך לרוב אינו מסכן כמו בתקופת הטיפול האינטנסיבית. במקרים שבהם הטיפול אינו משפיע על התא הסרטני תתפשט הלוקמיה ותגרום למות החולה, למרות שאם החולה יקבל השתלת מח עצם בזמן, יכולה הלוקמיה להיעלם ולא לחזור לעולם. במקרה של חזרת המחלה יינתנו טיפולים אינטנסיביים אף יותר. התלקחות של לוקמיה יכולה להופיע במוח, במח העצם, בנוזל השדרה, בכבד, בטחול, באשכים ובשחלות. חזרת הלוקמיה במח העצם היא חמורה ומחייבת טיפול מיידי. לרוב, כאשר המטופל יגיע להפוגה בצמיחת התאים, יילקחו ממנו תאי אב מהדם ויוכנו להשתלת מח עצם עצמית.
מעשה בחייל
מעשה בחייל (בצרפתית: Histoire du soldat) היא יצירה תיאטרלית "לקריאה, למשחק ולריקוד" ("lue, jouée et dansée") משנת 1918, שאיגור סטרווינסקי כתב לה מוזיקה. את הלברית, המבוססת על סיפור עם רוסי, כתב בצרפתית הסופר השווייצרי האוניברסליסט שארל פרדינאן ראמי. זהו משל על חייל, המוכר את כינורו לשטן בתמורה לספר, החוזה את עתיד הכלכלה. המוזיקה כתובה לשביעייה: כינור, קונטרבס, קלרינט, בסון, קורנית (תפקיד המנוגן במקרים רבים בחצוצרה), טרומבון וכלי הקשה. את הסיפור מספרים שלושה שחקנים: החייל, השטן והמספר, הממלא גם את תפקידי הדמויות הפחותות בחשיבותן. רקדנית מבצעת ללא מילים את תפקיד הנסיכה, ועשוי להיות גם הרכב רקדנים נוסף.
ביצוע מלא של "מעשה בחייל" נמשך כשעה. המוזיקה גדושה בסימני מקצב משתנים. מסיבה זו נהוג לבצע אותה עם מנצח, אף כי יש הרכבים המבכרים לוותר על מנצח. ביצוע הבכורה של היצירה התקיים בלוזאן ב-28 בספטמבר 1918, בניצוחו של ארנסט אנסרמה.
סטרווינסקי נעזר רבות בהפקת "מעשה בחייל" בפילנתרופ ורנר ריינהרט, שמימן את הבכורה ובמידה רבה ערב לקיומה. כאות תודה, הקדיש לו סטרווינסקי את היצירה והעניק לו את כתב היד המקורי. ריינהרט המשיך לתמוך במוזיקה של סטרווינסקי ב-1919, במימון סדרת קונצרטים של יצירותיו הקאמריות החדשות. באלה כלולה סוויטה קונצרטית בחמישה חלקים מתוך "מעשה בחייל", בעיבוד לקלרינט, כינור ופסנתר, שנכתב כמחווה לריינהרט, קלרינטן חובב מעולה. הסוויטה בוצעה לראשונה ב-8 בנובמבר 1919 בלוזאן, זמן רב לפני שהסוויטה המוכרת יותר, בשמונה פרקים לשבעת הכלים המקוריים, בוצעה ב-1920 ותפסה את מקומה בתודעת הציבור.
תולדות הביצועים
היצירה בגרסת הקריינות בוצעה לראשונה בשנת 1949 בקנדה, בפסטיבלי מונטריאול. גרסת הקריינות מבוצעת לעיתים נדירות, אבל לגרסת הבלט היו ביצועים אחדים חשובים בניו יורק.
גרסת הבלט
האופרה של ניו יורק, תיאטרון מדינת ניו יורק, לינקולן סנטר: 1978, בימוי פרנק קורסארו (Frank Corsaro) וגרדנר קומטון (Gardner Compton), שהיה גם הכוריאוגרף, ניצוח אימרה פאלו. תפאורה ותלבושות ויקטור קאפצ'ה ( Victor Capecce); תאורה קן בילינגטון (Ken Billington). בארי בוסטוויק שיחק בתפקיד הראשי ואת הנסיכה גילמה מרסדס אלינגטון. ג'ון לנקסטון (John Lankston) ורקדני האופרה של ניו יורק השלימו את הצוות. (ההופעה כללה שלוש יצירות בכרטיס אחד, עם "הקול האנושי" של פולנק והזינגשפיל "האמרגן" (Der Schauspieldirektor) של מוצרט.
אמן הבלט פיטר מרטינס (Peter Martins) יצר את הסוויטה על פי "מעשה בחייל" בשביל בלט ניו יורק. הצגת הבכורה הייתה בתיאטרון מדינת ניו יורק בלינקולן סנטר, ב-30 בינואר 1981, עם הצוות המקורי שכלל את דרסי קיסטלר (Darci Kistler), קירה ניקולס (Kyra Nichols), איבּ אנדרסן (Ib Andersen), התר ואטס (Heather Watts), ז'אן-פייר פרוליך (Jean-Pierre Frohlich), ויקטור קסטלי (Victor Castelli), בארט קוק (Bart Cook) ודניאל דואל (Daniel Duell). הבלט של מרטינס הוצג שוב במאי 1987 והושב לבמה במאי 1999, הופעה שתוארה בסקירה של ג'ק אנדרסון:
חלק ראשון
בפתח היצירה צועד ז'וזף, חייל רוסי בחופשה, אל עיר הולדתו, כשתרמילו על גבו. ("Marche du soldat"/"צעדת החייל"). הוא יושב לנוח לצד נחל ומחטט בתרמילו. תחילה הוא מוצא את תליון המזל שלו, על שם הקדוש שהוא נושא את שמו, אחר ראי ואחריו את תצלום נערתו. לבסוף הוא מוצא את הדבר שחיפש: הכינור שלו. הוא מתחיל לנגן ("Petit airs au bord du ruisseau"/נעימות לצד נחל"). השטן מופיע, מחופש לזקן נושא רשת פרפרים, אבל ז'וזף איננו נותן דעתו עליו וממשיך לנגן. השטן מתגנב אל ז'וזף מאחורי גבו ומבהיל אותו.
השטן מבקש מז'וזף למכור לו את כינורו. כשיוזף מסרב, הוא מציע לו ספר המכיל, לדבריו, עושר שלא יימנה מרוב. ז'וזף איננו מבין את הכתוב בספר, אבל השטן משכנע אותו, שהספר עולה בערכו על הכינור הזול. ז'וזף מבין, שהספר מכיל אירועים שיתרחשו בעתיד. השטן מציע לז'וזף לבוא עמו לביתו לשלושה ימים ומבטיח ללמד אותו להשתמש בספר, אם ז'וזף ילמד אותו לנגן בכינור. אחרי שהשטן מתאר את חיי המותרות שהוא נהנה מהם במעונו, ז'וזף מקבל את ההצעה. אחרי שלושה ימים, השטן משלח את ז'וזף הביתה. (חזרה על "Marche du soldat").
כאשר ז'וזף פוסע בשביל המוליך אל עירו, הוא שם לב למשהו מוזר: הכל הופכים פניהם ונסים כשהם רואים אותו. לבסוף הוא מגיע אל בית ארוסתו ושם הוא רואה אותה עם בעלה וילדיה. בהדרגה הוא מבין, ששלושת הימים שחשב כי חלפו היו למעשה שלוש שנים, וכי תושבי העיר חושבים אותו לרוח רפאים.
ז'וזף רואה את השטן מחופש לסוחר בקר ומתעמת עמו. השטן מנסה להרגיע את ז'וזף בהזכירו לו את הכוח הטמון בספר. ז'וזף מנסה תחילה את מזלו כרוכל. בעזרת הידע שהוא מפיק מן הספר, הוא צובר תוך זמן קצר עושר רב, אך נוכח לדעת, כי לעושר חומרי אין כל משמעות, וכל רצונו הוא לזכות מחדש בדברים שאיבד - אותם דברים שיש לכל אדם מלבדו.(חזרה על "Petit airs au bord du ruisseau") הוא מבין, כי העניים נטולי עושר, אבל יש להם אושר. נסער הוא מתחיל לחפש את הפתרון בדפי הספר, אבל איננו מוצא דבר.
השטן מגיע, מחופש לרוכלת זקנה. הוא מוציא כמה חפצים ומציע אותם למכירה לז'וזף: תחילה, תליון מזל; אחריו, ראי; אחר, תצלום אישה; ולבסוף, כינור. ז'וזף מתאושש מיד ומנסה לקנות את הכינור מן השטן. השטן מושיט לו את הכינור, אבל ז'וזף אינו יכול עוד לנגן: הכינור איננו משמיע שום צליל (חזרה על "Petit airs au bord du ruisseau"). ז'וזף משליך את הכינור מעליו וקורע את הספר.
חלק שני
ז'וזף עוזב את ביתו ומשאיר את כל רכושו מאחוריו. הוא עובר על פני עיר הולדתו (חזרה על "Marche du soldat"). הוא מגיע אל פונדק ושם הוא שומע, כי בת המלך חולה, ומי שיצליח להקימה ממיטת חוליה יזכה לשאתה לאישה.
התוכנית עולה יפה: השטן נופל וז'וזף חופשי. הוא לוקח את הכינור ומנגן ("Petit concert"/"קונצרט קטן"). כמנצח הוא נכנס אל חדר הנסיכה ומתחיל לנגן נעימה אחרת. הנסיכה מתאוששת בדרך נס מחוליה לשמע המוזיקה ומתחילה לרקוד ("Trois danses"/"שלושה מחולות": 1. "טנגו"; 2. ולס; 3. רגטיים).
ז'וזף והנסיכה מתחבקים. השטן מגיע, בפעם הראשונה ללא תחפושת. כשז'וזף מגן על הנסיכה מפני השטן, הוא נוכח לדעת שבכוחו להביס את השטן בנגינת הכינור ("Danse du diable"/"מחול השטן"). השטן איננו יכול לעמוד בפני המוזיקה ומתחיל להתעוות. מותש, הוא נופל ארצה. החייל אוחז ביד הנסיכה ויחדיו הם גוררים את השטן החוצה ומתחבקים. ("Petit choral"/"כוראל קטן")
השטן משרבב את ראשו לחדר ומתחיל להציק לזוג. הוא מאיים על ז'וזף, כי אם יהין לצאת מן הארמון, ישתלט עליו מחדש ("Couplets du diable"/"שירו של השטן").
על רקע "הכוראל הגדול" מרצה הקריין את מוסר ההשכל של המעשה.
היצירה מסתיימת בכך שז'וזף עובר את ציון הגבול - הקו שנאסר עליו לחצות - אחרי שהתפתה לרעיון, שיוכל לזכות הן באשתו והן באמו. השטן אורב לז'וזף וכשזה מחזיר את פניו הוא נוכח לדעת, שאשתו נעלמה ואיננה. הקטע האחרון הוא "Marche triomphale du diable"/"מארש הניצחון של השטן", שהכינור וכלי ההקשה מנהלים בו דו-קרב קצבי, עד לצלילים האחרים, שאותם משמיע נגן כלי ההקשה לבדו. בפרטיטורה מצוין דקרשנדו בסיום היצירה, בערך מסימן חזרות 17, אבל יש המשנים אותו לקרשנדו (בעיקר בביצוע הסוויטה.)
אידל ינקלביץ'
אידל ינקלביץ' (ברומנית: Idel Ianchelevici; 5 במאי 1909 – 28 ביוני 1994) היה פסל וצייר יהודי-בלגי-צרפתי.
קורות חיים
השתתף הכנת הביתן הרומני בתערוכה הבינלאומית העולמית שנערכה בבריסל בשנת 1935. לאחר מכן, תערוכות של יצירותיו הוצגו בבריסל, תל אביב, פריז, אמסטרדם וערים נוספות.
בשנת 1945 ינקלביץ' קיבל אזרחות בלגית. באותה שנה, הוצגה בבלגיה יצירתו המפורסמת l'appel ("הקריאה"). שנה זו היוותה נקודת מפנה ביצירתו: הוא החל לפסל בשיש ובאבן - חומרים הידועים כקשים ודורשים הפשטה של הצורות. מאז ואילך, ינקלביץ' היה שרוי בחיפוש מתמיד אחר צורות פשוטות יותר ופנים סכמטיות יותר.
בד בבד עם עיסוקו בפיסול, ינקלביץ' גם עסק בציור. ציוריו עומדים בפני עצמם כיצירות אמנות, והן אינן רק סקיצות לפסליו. מכל מקום, ביצירתו בשני התחומים נוכחים אותם הנושאים, והיא מאופיינת בחתירה לפשטות הצורות.
ב-1950, התיישב ינקלביץ' במזון-לאפיט שבצרפת, שם הוא התגורר עד למותו בגיל 86. מרכז התרבות שבעיירה קרוי עתה על שמו.
הישרדות VIP עונה 2
הישרדות VIP עונה 2 היא העונה התשיעית ועונת ה־VIP השנייה של תוכנית המציאות הישראלית "הישרדות". זוהי העונה הראשונה שעלתה לשידור ברשת 13 (לאחר סגירת ערוץ 2), והעונה השלישית שעלתה בזכיינית רשת. התוכנית צולמה בפיליפינים בין החודשים אוגוסט עד אוקטובר 2018, עלתה לשידור ב-9 במרץ 2019 והסתיימה ב-13 ביולי 2019. בעונה זו התמודדו 18 מפורסמים וידוענים בקרב הציבור הישראלי, המתחרים זה בזה על פרס בשווי מיליון ש"ח.
הפקה
הצילומים התקיימו באי גוטה שנמצא תחת השטח המונציפאלי של קרמואן במחוז קמרינס סור בפיליפינים. את העונה הנחה בפעם התשיעית גיא זו-ארץ, ואת התוכנית הנלווית "וילת המודחים", שלאחר איחוד השבטים נהפכה ל־"וילת המושבעים", הנחה לראשונה השחקן והשורד לשעבר איתי תורג'מן.
זוהי העונה השלישית הכוללת מפורסמים, זאת לאחר הישרדות VIP (עונת ה־VIP הראשונה), ולאחר הישרדות הונדורס (אשר כללה חצי שורדים מפורסמים וחצי אנונימיים). אחת המשתתפות בעונה זו היא נעמה קסרי, זוכת הישרדות האיים הקריביים. זוהי העונה השנייה הכוללת שורדים לשעבר (לאחר הישרדות אולסטארס), והעונה הראשונה הכוללת זוכה לשעבר בהישרדות. בנוסף לנתון זה, נעמה קסרי היא גם הראשונה בתולדות "הישרדות" הישראלית שעלתה לגמר פעמיים.
מתמודדים
בעונה זו חולקו 18 המתמודדים לשני שבטים: איפוגו; השבט הצהוב שהוא השם הפיליפיני של אנשי האדמה, וקנקאי; השבט האדום שהוא השם הפיליפיני של אנשי האש. באיחוד התלכדו שני השבטים לשבט טאנאו (בפיליפינית: tanaw); השבט הלבן שפירושו אופק.
מדרוג
מקרא צבעים
קתדרלת מונריאלה
קתדרלת מונריאלה (באיטלקית: Duomo di Monreale), או בשמה הרשמי קתדרלה די סנטה מריה נואבה (Cattedrale di Santa Maria Nuova), היא בזיליקה מינורית קתולית בעיר מונריאלה בעיר המטרופולינית של פלרמו באי סיציליה בדרום איטליה. היא הקתדרלה של של הכנסייה הקתולית. הקתדרלה היא אחת הדוגמאות הטובות ביותר לאדריכלות נורמנית. היא הוקמה בשנת 1174 על ידי גוליילמו השני, מלך סיציליה. בשנת 1182 הועלתה הכנסייה, שהוקדשה ל, על ידי בולה אפיפיורית של האפיפיור לוקיוס השלישי לדרגת קתדרלה מטרופולינית.
הכנסייה היא מונומנט לאומי באיטליה, ואחת האטרקציות החשובות ביותר בסיציליה. אורכה 102 מטרים ורוחבה 40 מטר. מ-3 ביולי 2015 היא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, בתוך האתרים הערביים-נורמניים בפלרמו והקתדרלות של צ'פלו ומונריאלה.
היסטוריה
על פי האגדה, נרדם גוליילמו השני, מלך סיציליה מתחת לעץ חרוב בעת ציד ביערות ליד מונריאלה. הבתולה הקדושה הופיעה אליו בחלום, והציעה לו לבנות כאן כנסייה. לאחר כריתת העץ נמצא אוצר בשורשיו, שמטבעות הזהב שלו שימשו למימון הבנייה. סביר יותר להניח שהכנסייה הייתה חלק מתוכנית של מבנים גדולים בתחרות עם ולטר אופהמיל (Walter Ophamil), הארכיבישוף האנגלי-נורמני של פלרמו, ובעבר הכומר של ויליאם השני, מלך אנגליה, שהורה על הקמת הקתדרלה הגדולה של פלרמו. בניית קתדרלת מונריאלה, שהחלה בשנת 1172, אושרה על ידי האפיפיור אלכסנדר השלישי באמצעות בולה אפיפיורית ב-30 בדצמבר 1174. העבודות, כולל המנזר הנלווה, הושלמו רק בשנת 1267, והכנסייה נחנכה בנוכחות האפיפיור קלמנס הרביעי. בשנת 1178 הקים האפיפיור לוקיוס השלישי את הארכידיוקסיה של מונריאלה וכנסיית המנזר הועלתה לדרגת קתדרלה. הארכיבישופים השיגו באמצעות מלכי סיציליה מגוון רחב של זכויות ואדמות בכל חצי האי האיטלקי.
בשנת 1270 נקבר כאן זמנית לואי התשיעי, מלך צרפת, אחיו של שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה.
בשנים 1547–1569 נוסף פורטיקו בצד הצפוני, שתוכנן על ידי ג'ובאני דומניקו גאג'יני ופאצ'ו גאג'יני, בסגנון רנסאנס, מכוסה על ידי קמרון צולב וכולל אחת עשרה קשתות עגולות הנתמכות על ידי עמודים קורינתיים. בשנת 1559 נוסף מרבית הריצוף הפנימי.
תיאור
הקתדרלה מציגה בצורה מרשימה במיוחד את שהיה נפוץ באותה עת בסיציליה ומייצג סימביוזה של שלוש תרבויות שונות. הבניין המסיבי בכללותו הוא בסגנון נורמני / רומנסקי, ניתן לראות אלמנטים של הסגנון הערבי בצורת הקשתות והשיבוצים על הקירות החיצוניים, ועל הקירות הפנימיים של הקתדרלה, במיוחד באפסיסים, יש פסיפסי זהב ביזנטיים.
המבנה מבחוץ
אורכה של הקתדרלה 102 מטרים, רוחבה 40 מטרים וגובהה 35 מטרים. באגפים של חזית הכניסה משולבים שני מגדלי הגנה, המגדל השמאלי נותר לא גמור וכיפת המגדל הימני נהרסה על ידי ברק במאה ה-16.
מול החזית נבנה פורטיקו קלאסי במאה ה-18, ששינה את המראה המקורי של החזית, במקור אטריום פתוח גדול. מעל הפורטיקו עדיין ניתן לראות חלקים מהקשתות החופפות עם שיבוצים בסגנון ערבי. גודלו 7.8 מטרים × 3.7 מטרים, השער המערבי היה השער הגדול ביותר בזמנו. דלתות הברונזה נוצרו על ידי בונאנו פיזאנו בשנת 1186. הם מראים 42 סצנות מהתנ"ך.
פורטיקו קיים גם בחזית הצפונית של הקתדרלה והוא ממלא את החלל המלבני שבין הטרנספט למגדל הפעמון הלא גמור. הפורטיקו עוצב על ידי האחים ג'ובאני (Giovanni Gaggini) ופאציו גאג'יני (Fazio Gaggini) בשנים 1547 עד 1562 במימון הקרדינל. בפורטיקו יש שער צדדי (4.23 מטרים × 2.15 מטרים), שהפנלים על הדלת שלו, עשויים גם הם מברונזה, נוצרו בשנת 1179 על ידי.
העיצוב המקורי נראה בצורה הטובה ביותר בצד החיצוני של האפסיסים של הקתדרלה. קשתות אוגיביות חופפות ומשובצות באבן שחורה, לבנה וצהובה.
חלוקה פנימית, קירות ורצפה
פנים הכנסייה מחולק לשלוש ספינות על ידי שתי שורות של תשעה עמודים מונליטיים מגרניט אפור עם כותרות קורינתיות, כשהספינה המרכזית רחבה יותר מפי שניים מהספינות הצדדיות. אין טריפוריום, אלא רק קומת תאורה גבוהה עם חלונות רחבים עם תחרת חלונות פשוטה, המספקים מספיק אור. בית המקהלה במקום המצלב, הצומת בין הספינה לטרנספט מודגש במיוחד מבחינת הבנייה.
החלק התחתון של הקירות מחופה בשיש. הרצפה עשויה בסגנון קוסמטסקי מובהק. החלקים העליונים של הקירות מכוסים בפסיפסים בסיסיים מוזהבים בסגנון ביזנטי. הפסיפסים נוצרו על ידי אמנים מקונסטנטינופול בין השנים 1179 ל-1182 ומשתרעים על שטח כולל של 6,340 מטרים רבועים. תקרת העץ הוחלפה ברובה לאחר שרפה בשנת 1811.
האפסיסים
באפסיס הראשי מתואר ישו כפנטוקראטור ("שליט העולם") ומרים, אם ישו, שנלקחה לגן עדן. דמותו של ישו בגובה שבעה מטרים וברוחב שלושה עשר מטרים תופסת את החלק העליון של האפסיס הראשי. בידו השמאלית הוא מחזיק את הביבליה, בידו השמאלית הוא אוחז את הבשורה הפתוחה בפסוק ביוונית ובלטינית: "אֲנִי אוֹר הָעוֹלָם. אִישׁ הַהוֹלֵךְ אַחֲרֵי לֹא יִתְהַלֵּךְ בַּחֹשֶׁךְ, אֶלָּא אוֹר הַחַיִּים יִהְיֶה לוֹ" (הבשורה על-פי יוחנן, ח' 12). יד ימין יוצרת את המונוגרמה" IC-XC ", שניתן למצוא גם באותיות משמאל וימין לראש. עמנואל (אחד משמותיו של ישו) והנביאים דוד, שלמה, אליהו שמואל דניאל, נתן הנביא ואלישע מתוארים במדליונים של מסגרת הקשת של האפסיס, מתחת לישו דמות מרים ולידה המלאכים גבריאל ומיכאל עם כדורים וכמה מהמבשרים. ארבעה עשר קדושים מוצגים בחלק התחתון.
האפסיס הדרומי – ששימש גם כ - מציג סצנות מחייו של פטרוס הקדוש. באפסיס הצפוני - ששימש גם כ יש סצנות מחייו של פאולוס הקדוש.
פסיפסים
הפסיפסים הצבועים בזהב באולם התווך ובקיר המערבי מראים סצנות מתוך ספר בראשית בשתי שורות, סיפור הבריאה עד לגירוש מגן העדן בשורה העליונה, וסצנות מחייהם של הצאצאים נוח, אברהם, יצחק ויעקב בשורה התחתונה.
הפסיפסים של בית המקהלה והטרנספט מתארים סצנות מחייו של ישו, מהבשורה למרים לעלייתו השמיימה וירידת רוח הקודש על שנים-עשר השליחים בחג השבועות. הניסים של ישו מתוארים על קירות הספינות הצדדיות.
פריטים נוספים
בזרוע הדרומית של הטרנספט נמצאים הסרקופגים של המלכים גוליילמו הראשון, וגוליילמו השני, בזרוע הצפונית של הטרנספט הקבר של מרגרט מנווארה, מלכת סיציליה, אשתו של גוליילמו הראשון, ובניהם רוג'רו ואנריקו, וכן הסרקופג הריק של לואי התשיעי, מלך צרפת, וכד המכיל את ליבו. בכנסייה יש עוגב של עם 109 קלידים מהשנים 1957 ו-1967, שהותקן משני צידי מקום המצלב. זהו העוגב הרביעי בגודלו באיטליה.
הקפלה
בצד דרום של הקתדרלה יש מבנה קפלה על שם בנדיקטוס מנורסיה, שנבנה ב-1569 ומשמש כיום לתפילות שקטות.
הקלויסטר
הקלויסטר הוא החלק היחיד שנותר מהמנזר הבנדיקטיני שהיה שייך למתחם המבנים של הקתדרלה. ממדיו הם 47 מטרים × 47 מטרים, ושטחו 2,200 מטרים רבועים.
בכל אחד מארבעת צידי הקלויסטר ישנם ארקדות בנות 26 קשתות. הקשתות המחודדות נתמכות על ידי זוג עמודים משיש. עמודים אלו מעוצבים בצורה בלתי אחידה. חלקם פשוט חלקים, לאחרים יש חירוץ סלילי או בזיגזג בזהב או בצבעים, אחרים מעוטרים בשיבוץ של פסיפס. כותרות השיש של כולם מעוצבות בצורה שונה, כשאין אף כותרת זהה, הן מראות עלווה, סצנות מהתנ"ך או תבליטים של סמליים נוצריים ואסלאמיים.
בפינה האחת של הקלויסטר יש חצר מזרקה מרובעת העשויה מארקדות של 3 × 3, שבמרכזה אגן מזרקה עגול משיש מונח על עמוד. מאגן זה עולה עמוד נוסף מחורץ בצורת זיגזג ומסתיים בצורת כדור מעוטר ממנו זולגים המים לאורך העמוד. כנראה עבודה של פסלים מוסלמיים.
מ. קליפורד טאונסנד
מוריס קליפורד טאונסנד (באנגלית: Maurice Clifford Townsend; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאינדיאנה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אינדיאנה ה-35 בשנים 1937–1941. בתקופת כהונתו הוא הוביל את מאמצי הסיוע במהלך השיטפון בנהר אוהיו ב-1937 ואחריו.
ראשית חייו
מוריס קליפורד טאונסנד, שבפי ידידו ומשפחתו נקרא קליפורד, נולד בחווה במחוז בלאקפורד, אינדיאנה כבנם של דייוויד ולידיה גלנסי טאונסנד. הייתה לו אחות אחת, מירטל, והשניים גדלו בחווה. הוא היה בן נינו של אבר טאונסנד (1822-1760), שלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית כמתנדב במיליציה של ניו יורק. לאחר שהשלים את לימודיו בבית הספר התיכון ב-1901 הוא עבד כעגלון בשדות הנפט במהלך הבום של הגז הטבעי באינדיאנה, ובהמשך כפועל בבית חרושת. לאחר מכן הוא החל ללמוד בקולג' מריון שבמחוז גרנט. לאחר שעבד כמורה במשך שש שנים כדי לממן את לימודיו, הוא סיים ב-1907. לאחר מכן הוא לימד בבתי ספר ציבוריים ושימש כמנהל בית ספר בכמה מחוזות בשנים 1909–1919.
מחוקק באינדיאנה
טאונסנד נכנס לפוליטיקה כאשר ב-1923 הוא נבחר לבית הנבחרים של אינדיאנה. תקופת כהונתו היחידה התמקדה בעיקר בביצוע רפורמות בחוקי המס, סוגיה שהוא המשיך לעסוק בה גם במהלך תקופת כהונתו כמושל. ב-1928 הוא התמודד ללא הצלחה על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא שב אז לעיסוקו בחינוך, שימש שוב כמנהל בית ספר וכחבר בוועד המנהל של אגודת המורים של אינדיאנה ב-1929. ניסיונו של טאונסנד בחינוך הוביל את המושל פול מקנאט לשקול את מועמדותו לתפקיד סגן מושל המדינה, והוא סייע לו להיבחר כמועד המפלגה הדמוקרטית בוועידת המפלגה של 1932.
סגן מושל אינדיאנה
טאונסנד נבחר כסגן מושל אינדיאנה וכיהן בתפקיד בשנים 1933–1937. תפקיד סגן המושל עבר שינויים דרמטיים במהלך תקופת כהונתו בתפקיד. קודם לכן, המחזיק בתפקיד קיבל משכורת סמלית בלבד, עבודתו התנהלה רק במהלך מושבי בית המחוקקים, שהסתכמו בשישים יום בכל שנתיים. לאחר העברת חוק הארגון מחדש של הרשות המבצעת של אינדיאנה ב-1932 הוענקו לסגן המושל סמכויות משמעותיות הרבה יותר, זאת כאשר המחזיק בתפקיד היה לראש מחלקת החקלאות של המדינה וניתנו לו תפקידי ממשל נוספים. במסגרת התפקיד ניתנה לו שליטה על תפקידים רבים שאליהם מונו אנשים במסגרת הפטרונות הפוליטית.
בחירתו
שמו של טאונסנד הוגש ב-1936 לוועידת המפלגה הדמוקרטית באינדיאנה כמועמד המפלגה למשרת מושל אינדיאנה על ידי אימו. עם זאת, תהליך בחירתו כמועמד המפלגה היה קרב קשוח. המפלגה הייתה מפולגת בין שלוש סיעות חזקות, כשהמושל מקנאט תמך בטאונסנד, הסנאטור רב העוצמה שרמן מינטון תמך בפליס גרינלי, ויושב ראש המפלגה במדינה תמך בקירק מקינלי. המאבק בוועידת המפלגה היה קשה ומר, וקרבות אגרופים פרצו לפני סבב ההצבעה הסופי. בסופו של דבר שליטתו של מקנאט על מנגנון המפלגה הכריע את הכף לטובת מועמדותו של טאונסנד. מקנאט, שהיה מושל פופולרי, לקח חלק חשוב במסע הבחירות של טאונסנד בבחירות הכלליות. הרפובליקנים השיגו הישגים באספה הכללית המדינתית, אך הדמוקרטים שמרו על הרוב שלהם וטאונסנד ניצח בבחירות לאחר שגבר על מועמד הרפובליקנים ריימונד ספרינגר בהפרש של כ-180,000 קולות.
כהונתו
ב-11 בינואר 1937 הושבע טאונסנד כמושל אינדיאנה ה-35. זמן קצר לאחר מכן הוכתה המדינה באסון השיטפון הגדול של 1937. תוך שבוע, נחרבו כל היישובים שעל גדות נהר אוהיו ומאות אלפים נותרו ללא קורת גג. בשלבים הראשונים של האסון, תיאם טאוסנד את מאמצי הפינוי, תיעל את כל הרכבות הפנויות להעביר את האנשים למקום מבטחים כאשר מימי השיטפונות גאו. אלפי עובדי רווחה ואנשי המשמר הלאומי נקראו כדי לסייע במלאכת הבניה מחדש. אסון זה נותר השני בחומרתו שהכה אי פעם את המדינה. אינדיאנה הייתה המדינה היחידה שהושפעה מהשיטפון, ולא דווח על מקרי טביעה. הארי הופקינס ממנהל הסיוע הלאומי אמר, "אף מדינה לא נוהלה טוב יותר במהלך השיטפון כמו אינדיאנה".
לפני שהושלמו פעולות הסיוע, פרצה שביתה גדולה במפעלי חברת ג'נרל מוטורס ברחבי המדינה. מעשי אלימות פרצו בעיר אנדרסון והמשמר הלאומי נשלח על ידי טאונסנד להשיב את הסדר על כנו ולהגן על המפעל. השביתה הניעה את טאונסנד לבקש את הקמתה של חטיבת העבודה המדינתית שתדאג לגישור במקרים של שביתות איגודי העובדים. באותה שנה פתחו עובדי הפלדה בשביתה בגרי, וחטיבת העבודה מנעה בהצלחה את הפיכתה לאלימה.