cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ונתן גרוף
קורות חייו
בעודו מתגורר בלנקסטר, גרוף הופיע ב-Fulton Opera House (בהפקות של "צלילי המוסיקה", "Ragtime", "אוויטה", "גבירתי הנאווה", "פיטר פן" וב-"Rags") ובמשכן לאמנויות הבמה שב-Ephrata (בתפקיד אדגר במחזמר "Bat Boy" ובתפקיד הברווזון המכוער במחזמר "!Honk").
קריירה
בשנת 2005, גרוף הופיע במחזמר "תהילה", בתיאטרון אזורי שבניו אינגלנד. באותה השנה, הוא הופיע לראשונה בברודוויי, כשחקן מחליף בהפקת "In My Life" של ג'וזף ברוקס. המחזמר עוסק בילד עם תסמונת טורט, וגרוף שימש כמחליף של הדמות הראשית, אך מעולם לא הופיע בתפקיד בפועל. גרוף היה לשחקן הראשון שגילם את דמותו של מלכיאור גאבור בהפקת ברודוויי של "אביב מתעורר". הוא שיחק את התפקיד החל מהופעת הבכורה של המחזמר בברודוויי ב-10 בדצמבר 2006 ועד ל-18 במאי 2008. קודם לכן, במהלך קיץ 2006, הוא גילם את אותה הדמות בהפקת אוף ברודוויי של אותו המחזמר. באפריל 2007, גרוף היה מועמד לפרס דרמה דסק על תפקידו ב-"אביב מתעורר". בחודש מאי 2007, הוא היה מועמד לפרס טוני כשחקן הראשי הטוב ביותר במחזמר על ביצועיו, עם זאת הפרס בסופו של דבר הוענק לדייוויד הייד פירס.
גרוף הופיע כשחקן אורח בסדרה "One Life to Live" - אופרת סבון של רשת ABC - שבה גילם את דמותו של הנרי מקלר. סיפור העלילה שלו, העוסק בירי בבית ספר, נפסל בשל אירועי הטבח בווירג'יניה טק באפריל 2007, והוא עזב את התוכנית. גרוף גילם את דמותו של קלוד בהפקה של "שיער" שעלתה מה-22 ביולי ועד ל-31 באוגוסט 2008. הוא הופיע בסרטו של אנג לי "Taking Woodstock". גרוף הופיע בהפקה של אוף ברודוויי של "Prayer for My Enemy" מאת קרייג לוקאס (יוצר "Prelude to a Kiss" ו-"The Light in the Piazza"), אודות השפעות המלחמה בעיראק על משפחה אמריקנית. באוגוסט 2009, גרוף גילם את דיוניסוס בהפקה של "הבאקכות".
גרוף שיחק בסדרה "Glee" שבה גילם את דמותו של ג'סי סיינט ג'יימס, הזמר הבולט של המקהלה היריבה "אדרנלין ווקאלי" וכן מושא לאהבתה של רייצ'ל ברי, בגילומה של ליאה מישל, אשר כיכבה יחד עם גרוף ב-"אביב מתעורר". מבקר הניוזוויק ראמין סאטודה ציין כי גרוף היה לא משכנע בתפקיד ג'סי הסטרייט ("הוא נראה מתאים יותר כבן-זוג של קורט מאשר של רייצ'ל"). על הופעתו של גרוף סינגרו יוצר Glee ריאן מרפי והכוכבת-האורחת בסדרה קריסטין צ'נוות', שניהם תיארו את המאמר כהומופובי; הנושא אף נידון על ידי נשיא GLAAD ג'ארט באריוס.
באוגוסט 2010, גרוף הופיע לראשונה בווסט אנד של לונדון, ב-Deathtrap, בתיאטרון Noël Coward בהפקה בבימויו של מתיו וורצ'אס. גרוף חזר להופיע ב-Glee בסוף העונה השנייה, ב-10 במאי, ונשאר עד תום העונה השנייה. אף על פי שעזב את התוכנית בחלקה הראשון של העונה השלישית, גרוף שב לתפקיד אורח באחד מפרקי החלק השני של העונה השלישית. בחודשים אוגוסט-אוקטובר 2010, גרוף הופיע בדמותו של איאן טוד בעונה השנייה והאחרונה של סדרת הטלוויזיה "בוס" של רשת "Starz".
גרוף גילם את דמותו של קן בהפקת Center Theatre Group של המחזה זוכה פרס טוני Red, לצד אלפרד מולינה שגילם את הצייר מארק רותקו. ההפקה הציגה מ-1 באוגוסט ועד ל-9 בספטמבר 2012. בחודש מרץ 2013, גרוף ומולינה שבו לגלם את תפקידיהם במחזה זו, במשך שש הופעות נוספות, הפעם בהפקת L.A. Theatre Works שבלוס אנג'לס. הופעות אלו הוקלטו ושודרו ברדיו.
ב-19 במאי 2015, גרוף שב להופיע על במת התיאטרון של לונדון, בפעם הראשונה מאז הופעת הבכורה שלו בווסט אנד בשנת 2010, כאשר כיכב בקונצרט חד-פעמי של "איך להצליח בעסקים מבלי להתאמץ" ברויאל פסטיבל הול.
גרוף כיכב בניו יורק בהפקה של המחזמר A New Brain, בבימוי אחד מכותביו ג'יימס לאפין, ב-24–27 ביוני 2015.
ב-3 במרץ 2015 גרוף הצטרף לצוות שחקני המחזמר "המילטון", כאשר החליף את השחקן בריאן ד'ארסי ג'יימס בתפקיד ג'ורג' השלישי. גרוף המשיך לגלם תפקיד זה עד לרדת ההפקה מבמת אוף ברודוויי, ב-3 במאי 2015. גרוף שב לגלם את אותו התפקיד גם בהפקה שעלתה בברודוויי, ב-13 ביולי 2015. בין ה-27 באוקטובר ל-29 בנובמבר, לקח הפסקה מהתפקיד על מנת לצלם את סרט הספיישל של HBO לסדרת הטלוויזיה Looking אך חזר לתפקיד ב-30 בנובמבר, לאחר שהשחקן אנדרו ראנלס החליף אותו. בעבור תפקידו בהמילטון, גרוף היה מועמד לפרס טוני בקטגוריית הביצוע הטוב ביותר על ידי שחקן משנה במחזמר. יחד עם שאר הקאסט, הוא זכה בפרס גראמי בקטגוריית אלבום המחזמר הטוב ביותר.
ביולי 2017 גרוף כיכב בפודקאסט המוזיקלי "36 שאלות".
בספטמבר 2019 גרוף עתיד לככב בתפקיד סימור במחזמר "חנות קטנה ומטריפה" בתיאטרון Westside באוף ברודוויי.
חיים אישיים
לגרוף היה בעבר סרטן העור.
גרוף יצא מהארון באוקטובר 2009, במהלך אירועי מצעד לאומי לשוויון בוושינגטון. מאז 2010, נפוצו שמועות כי גרוף נמצא במערכת יחסים עם השחקן זאכרי קווינטו. בספטמבר 2012, קווינטו אישר כי הוא וגרוף נמצאים במערכת יחסים. ביולי 2013 דווח כי השניים נפרדו.
כפעיל למען הקהילה הלהט"בית, גרוף נכלל ברשימת 100 הלהט"בים הנערצים ביותר לשנת 2013 של העיתון אאוט; בשנת 2014 הופיע שוב ברשימה זו, הפעם לצידם של מוריי ברטלט וראסל טובי, עמיתיו השחקנים לסדרת הטלוויזיה "Looking". כמו כן בשנת 2014, גרוף הוביל את מצעד הגאווה של ניו יורק, לצידן של השחקנית לברן קוקס והפעילה הפוליטית ריאה קארי. בשנת 2015, הוענק לו פרס הוקרה מטעם עמותת Point Foundation, על היותו "פורץ-דרך צעיר, שלקח על עצמו תפקיד של מנהיגות למען קהילת הלסביות, ההומואים, הביסקסואלים והטרנסג'נדרים". לדברי מנכ"ל העמותה, חורחה ולנסיה, גרוף "הוא חבר גאה בקהילה הלהט"בית, ומשתמש במעמדו כדי לדבר הן על האתגרים והן על ההזדמנויות העומדות בפני להט"בים צעירים בחברה. כשחקן וכפעיל, גרוף הוא השראה לדור הבא של מנהיגים להט"בים".
דיסקוגרפיה
אלבומים בהם גרוף השתתף:
הופעות אחרות
בחודש מרץ 2014, גרוף הופיע בברודוויי בקונצרט מיוחד בשם "Broadway Backwards" מטעם עמותת Broadway Cares/Equity Fights AIDS, על מנת לקדם את המאבק באיידס.
אגמייה ענקית
אגמייה ענקית (שם מדעי: Fulica gigantea) היא המין הכי גדול בסוג אגמייה שבמשפחת הרליתיים והיא חיה בטבע באגמים בדרומה של דרום אמריקה. בשל גודלה היא איננה יכולה לעוף.
האגמייה חיה בטבע במדינות: מרכז פרו, מערב בוליביה, צ'ילה וארגנטינה. היא חיה בעיקר באזורי הערבות שלמורדות הרי האנדים שנקראות אלטיפלאנו (Altiplano).
אורכה של האגמייה 48-64 ס"מ ומשקלה 2-2.7 ק"ג והיא מין הרליות הגדול ביותר לאחר הטאקהה הניו זילנדי. היא בעלת רגליים אדומות וארוכות והיא אינה מסוגלת לעוף. היא בעלת מקור טיפוסי לאגמיה והיא ניזונה מתוך המים מצמחייה מימית ומיצורים קטנים. היא קרובה ביותר לאגמייה המקורננת שחיה באותם אזורים.
אנחל לברונה
אנחל אמדאו לַבְּרוּנָה (ספרדית: Ángel Amadeo Labruna; 28 בספטמבר 1918, בואנוס איירס - 19 בספטמבר 1983) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ארגנטינאי. לברונה הוא סגן מלך השערים ההיסטורי של ליגת העל הארגנטינאית, עם 293 שערים. נחשב לאחד מגדולי הכדורגלנים הארגנטינאים בכל הזמנים.
לברונה שיחק במשך מרבית הקריירה שלו, כ-20 שנה, כחלוץ שמאלי בקבוצת ריבר פלייט, שאוהדיה מכנים אותו "האליל הגדול מכולם" (בספרדית: El máximo ídolo) ומציינים ביום מותו את "היום הבינלאומי לאוהד ריבר". לברונה קבע בריבר פלייט מספר שיאי מועדון: הוא מלך השערים ההיסטורי, שני לשיאן ההופעות, מלך השערים ההיסטורי של הסופר קלאסיקו הארגנטינאי; הוא ניצב בראש טבלת זוכי התארים מבין שחקני המועדון ובמקום השני בטבלת הזוכים מבין המאמנים.
קריירה כשחקן
לברונה, שצמח במחלקת הנוער של ריבר פלייט, החל את הקריירה בקבוצת הבוגרים ב-1939, בעת ששחקני הקבוצה שבתו עקב קנס שהטיל המועדון על כוכב הקבוצה, "צ'ארו" מורנו. לאור ביצועיו, נותר לברונה בהרכב גם לאחר הפסקת השביתה, ועמדתו של מורנו במגרש, שנתפסה על ידי לברונה, השתנתה. לברונה היה חלק מ"המכונה" (La Máquina), חמישיית ההתקפה של ריבר פלייט בשנות הארבעים (שכללה גם את "צ'ארו" מורנו, אדולפו פדרנרה, פליקס לוסטו וחואן קרלוס מוניוס) הנחשבת על ידי רבים לאחת הטובות בהיסטוריה, ומיורשתה, "המכונה הקטנה" (La Maquinita), שזכתה בתארים רבים בשנות החמישים. הוא זכה במלכות השערים בליגה בשנים 1943 (23 שערים) ו-1945 (25), ובסגנות ב-1944 (25).
לברונה השתתף ב-37 משחקים במדי נבחרת ארגנטינה, וכבש בהם 17 שערים. הוא זכה עם הנבחרת באליפות דרום אמריקה בכדורגל (שמו הקודם של טורניר קופה אמריקה) במהדורת 1946 ובמהדורת 1955, והשתתף במונדיאל 1958 בשוודיה בגיל 40.
בגיל 41 עזב את ריבר פלייט, ואת הקריירה כשחקן סיים בקבוצות רמפלה ג'וניורס האורוגוואית, ריינג'רס הצ'יליאנית ופלטנסה הארגנטינאית, בכעשרים משחקים בסך הכל בשלושתן יחד.
קריירה כמאמן
בראשית שנות השישים שימש לברונה כעוזר מאמן בריבר פלייט. ב-1966 הוא מונה למאמן ראשי בקבוצת דפנסורס דה בלגראנו אותה הוביל מהמקום האחרון בליגת המשנה הארגנטינאית אל המקום החמישי. ב-1967 המשיך בקבוצה זו, ובמקביל אימן את קבוצת פלטנסה מליגת העל, שהגיעה עד חצי גמר טורניר המטרופוליטנו, שם הפסידה לאסטודיאנטס דה לה פלאטה, קבוצה שמאוחר יותר זכתה בטורניר, בגביע ליברטדורס ובגביע הביניבשתי.
בין השנים 1968 ו-1970 אימן לברונה את ריבר פלייט, שהגיעה למקומות הראשונים אך לא זכתה באליפות. קדנציה זו של לברונה הייתה חלק מ-17 שנות ה"בצורת" בהן ריבר לא השיגה אליפויות. בשנת 1971 מונה למאמן רוסאריו סנטראל וזכה איתה בטורניר הנסיונל של אותה שנה, תואר ראשון לקבוצה זו ותואר ראשון ללברונה כמאמן. לאחר מכן שימש כמאמנן של לנוס, ראסינג קלוב וצ'קריטה ג'וניורס.
הוא מונה למאמנה של טאז'רס דה קורדובה, איתה הגיעה למקום הרביעי ב"נסיונל" של 1981, ולחצי הגמר ב"נסיונל" של 1982.
בינואר 1983 החל לאמן את ארחנטינוס ג'וניורס. הוא הביא איתו לקבוצה שחקנים בולטים כמו אובלדו פיליול, חואן חוסה לופס והוביל אותה עד לחצי גמר ה"נסיונל", שם הפסידה לאינדפנדיינטה. בחודש ספטמבר מת לברונה באופן פתאומי מדום לב, בעת שהתאושש מניתוח בכיס המרה, כשבחדרו מבקרים בנו אומר והשוער פיליול.
כשחקן
ריבר פלייט נבחרת ארגנטינה
כמאמן
רוסאריו סנטרל ריבר פלייט
תרבות ישראלית
תרבות ישראלית היא תרבות ואמנות שנוצרה בארץ ישראל החל מסוף המאה ה-19 ובמיוחד אחרי שנת 1948 שבה הוקמה מדינת ישראל. כתוצר של חברת עולים, משלבת התרבות הישראלית בתוכה מגוון רחב ועשיר של השפעות ויצירה תרבותית, השאוב מהמדינות והתרבויות מהן הגיעו אליה העולים הרבים. מקור השפעה חשוב נוסף הוא ייבוא תרבותי ממדינות אחרות, כדי לספק את מגוון הצרכים התרבותיים.
התנועה הציונית
אחד הנושאים החשובים ביותר אשר נידונו בתנועה הציונית בראשית ימיה התעסקה באופי של התרבות אשר צריכה להיווצר בארץ הישנה חדשה (שם ספרו של בנימין זאב הרצל על החיים בארץ ישראל). כבר בשלבים המוקדמים הללו של התנועה הציונית עלו שאלות מהותיות לגבי מערכת היחסים העתידית בין העולם הישן לעולם החדש ובין התרבות המערבית לתרבות המזרחית. ארגון "ההסתדרות הציונית העולמית" היה המוקד שבו בתחילה חלו הדיונים העיקריים על עיצוב אופי התרבות של העם היהודי בציון; אף על פי כן, ההתמקדות בשאלות הללו אט אט עברה לארץ ישראל עצמה ככל שכמות המהגרים לישראל גברה. ככל שהזרמים הציוניים השונים התפתחו, כל אחד מהם פיתח את החזון שלו של התרבות אשר לפי חזונו צריכה להתפתח בארץ ישראל.
לפני קום המדינה
התפתחותה של התרבות הישראלית היא במובנים רבים התפתחות ההגירה אליה ממדינות שונות בעלות רקע תרבותי שונה. בשנות ההתיישבות הראשונות בישראל, הושפעה התרבות שנוצרה ביישוב בעיקר מהוויית שטעטל ממנה באו רוב המהגרים, וכן מתרבות צרפת וגרמניה. תמיכה כלכלית בבני העלייה הראשונה התאפשרה בזכות תרומותיהם של נדבנים יהודיים כמו הברון רוטשילד, שקיבל את המלצתו של אברהם מויאל, בן היישוב הישן לסייע.
השפעה דומיננטית במיוחד הייתה בתקופה זו ועד לשנות החמישים לתרבות הרוסית, שהתבטאה בהשפעה רבה על השירה והמוזיקה וכן על חיי הבימה והתיאטרון. משוררים כרחל, נתן אלתרמן, לאה גולדברג או אלכסנדר פן, אנשי בימה כחנה רובינא, או שמעון פינקל ומוזיקאים כסשה ארגוב ביטאו השפעה זו באופן בולט. תיאטרון "הבימה" שנוסד ברוסיה היגר לישראל וכונן תיאטרון שהושפע במידה ניכרת מהתרבות הרוסית וכן מתרבות תיאטרון היידיש. השפעה מסוימת, בעיקר על הבימה הקלה, הייתה אחר כך גם למופעי וודוויל וכן לתיאטרון הקברט החדשני שהתפתח בברלין.
שנות השלושים והארבעים
החל משנות השלושים וביתר שאת בשנות הארבעים של המאה העשרים, החלה מתפתחת בישראל תרבות ישראלית "אותנטית", שמקורה בילידי הארץ. תרבות זו שאבה תכנים מהתרבות הפלסטינית הערבית, במיוחד בהווי, לבוש, ריקוד, דיבור ואופני התנהגות שונים. השפעה מורכבת יותר, במיוחד במוזיקה, הייתה לאימוץ אלמנטים מזרחיים וסולם מעין-מזרחי בשירים. השפעה כזו, עם מידות כאלו ואחרות של הכלאה עם השפעות אחרות אופיינית למוזיקה של יוצרים כנחום נרדי, דוד זהבי וידידיה אדמון.
השפעה בולטת בשנים אלו הייתה גם לשלטון המנדט הבריטי, שאלמנטים מתרבותו ואורחות חייו אומצו על ידי חלקים מן הבורגנות העשירה בישראל. מקור השראה חשוב נוסף הייתה תרבות גרמניה, במיוחד כפי שיובאה לארץ על–ידי מהגרים מאותה מדינה. כך, לדוגמה, רבים מבתיה של תל–אביב וכן תכנון שדרותיה נוצרו בהשראת תנועת הבאוהאוס וכחיקוי לשדרותיה הראשיות של ברלין.
שנות החמישים, שישים והשבעים
השירה והספרות העברית של שלושת העשורים הראשונים למדינה נחשבת על ידי רבים בין הישגיה הראויים לשבח של התרבות הישראלית, במיוחד זאת של שנות החמישים והשישים, שהציגו יצירה מודרנית בעברית מדוברת, בניגוד לשירה שנכתבה קודם לכן, כמו זאת של נתן אלתרמן, אברהם שלונסקי ולאה גולדברג או לסגנון הספרותי של אחד מגדולי היוצרים בעברית, חתן פרס נובל ש"י עגנון. הדמויות המרכזיות של השירה המודרנית של העשורים הראשונים (דור המדינה) היו יהודה עמיחי, נתן זך ודוד אבידן. בתחום הספרות בלטו אנשי "דור המדינה" משה שמיר ואהרן מגד ולאחריהם עמוס עוז, א"ב יהושע, מאיר שלו ועוד.
אחרי קום המדינה בשנת 1948 נהרו לישראל מהגרים ממדינות רבות, אך השפעתם על התרבות הישראלית התרחשה רק בהדרגה ולשיעורין. בשנות החמישים היו ההשפעות הבולטות על ישראל שאובות במיוחד מתרבות אנגליה, צרפת וארצות הברית. החל בשנות השישים וביתר שאת בשנות השבעים, החלו להופיע השפעות נוספות דומיננטיות. בתיאטרון, נחלשה בהדרגה הדומיננטיות הרוסית והחלו מחלחלות השפעות אחרות, במיוחד של תיאטרון אירופי ברכטיאני. במוזיקה, למרות התמשכות ההשפעה הצרפתית, אם ישירות (למשל בערב ברסנס של יוסי בנאי) או דרך הופעות להקות כמו הקומפניון דה לה שנסון ו"פררה ז'ק", ואם בעקיפין (דרך חלק משיריה של נעמי שמר באותה תקופה) החלו נחלשות. את מקומה תפס מגוון רחב יותר של השפעות, החל במוזיקה בריטית (ובמיוחד זו של "הביטלס") ומוזיקה יוונית (אריס סאן, טריפונס, ז'ורז' מוסטקי, מיקיס תאודוראקיס) וכלה בהתמשכות השפעתה של התרבות הרוסית העדכנית יותר.
השפעת תרבותם של העולים מארצות ערב, ובמיוחד עולי המגרב על התרבות הישראלית הייתה ניכרת, אך עד לסוף שנות השבעים היא הוגשה בדרך כלל באמצעות "מתווכים". כך, לדוגמה, מייצגים בולטים של תרבות המזרח על הבימה היו שלישיית "הגשש החיוור" ואילו סרטי הקולנוע שעסקו בעולמם של המזרחים ("סרטי בורקס") בוימו כמעט תמיד על ידי במאים שאינם מזרחים (אפרים קישון, בועז דווידזון, מנחם גולן).
התרבות המזרחית שלא תווכה, או שלא הוגשה על–פי טעמו של הקהל הלא מזרחי, נחשבה ברוב המקרים לנחותה בעיני מובילי התרבות בישראל. בחלק מהמקרים, כמו בזה של זוהר ארגוב, זכו היצירות להכרה בדיעבד. בחלק מהמקרים הייתה ההכרה המאוחרת מלווה גם בלעג, כמו במקרה סרטיו של זאב רווח, שהפכו ל"קאלט". בחלק אחר של המקרים, כגון סרטיו של ג'ורג' עובדיה (רובם העתקות מדרמות איראניות, טורקיות והודיות) לא הייתה הכרה מאוחרת באיכותם.
שנות השמונים, תשעים והאלפיים
החל מאמצע שנות השמונים, הפכה הזירה התרבותית בישראל פתוחה ומגוונת בהרבה מכפי שהייתה בשנים קודמות. בתחום המוזיקה, ובמיוחד המוזיקה הפופולרית, נשאבו ההשפעות העיקריות מבריטניה, אירופה ודרום אמריקה ולצידן, ובהדרגה באופן בולט ומודגש יותר, מוזיקה טורקית, יוונית וערבית; בתחום האמנות הפלסטית הייתה ההשפעה אמריקנית בעיקרה; בתחום אמנויות הבמה התקיים מגוון רחב של השפעות, עם מקום מיוחד להשפעה רוסית מחודשת, בעקבות הגירה משמעותית מרוסיה. השפעה מסוימת הייתה גם ללגיטימציה המחודשת לתרבות האידית, שהובילה להעלאת דרמות עממיות בסגנון התיאטרון האידי; בתחום הספרות הייתה השפעה ניכרת ליוצרים כמו גבריאל גארסיה מארקס, אך גם לכותבי סיפורים קצרים כמו קארבר. תופעה בולטת במיוחד כאן הייתה הופעתם של סיפורי דרמות על רקע חיי דת.
שינוי גדול נוסף התחולל בעקבות עלייתו לאוויר של ערוץ טלוויזיה מסחרי, "ערוץ 2". התפתחות זו הובילה לפריחה משמעותית מאוד, מספרית ואיכותית, ברמת התקציב, בדרמה וביצירה הטלוויזיונית בישראל. הטלוויזיה הישראלית, שנשלטה מראשיתה בעיקר בידי דרמות, קומדיות וסדרות עלילתיות מיובאות מאנגליה ובמיוחד מארצות הברית, פיתחה בתוך שנים ספורות יצירה מקומית, שדחקה את רוב היצירות המיובאות משעות השיא של הצפייה בערוצים המרכזיים אל ערוצי הגומחה ואל הכבלים והלוויין.
התרבות הישראלית כיום
התרבות הישראלית היא יצור הטרוגני, דינמי, חי ולא קל להגדרה. חלק ניכר מהיצירה התרבותית החילונית נמצא באזור תל אביב, אף שרבים ממוסדות התרבות הממלכתיים נמצאים בירושלים. אך ללא ספק שרוב התרבות הישראלית מתחוללת באזורים אלה, עם דגש על תל אביב. בזכות אוכלוסייה המורכבת מעולים מחמש יבשות ומ־100 מדינות ויותר, ובשל תתי-תרבויות משמעותיות כמו הערבית, הרוסית והחרדית, שכל אחת מהן מונה כמיליון איש שמחזיקים קהילות עצמאיות, הכוללות עיתונים ורשתות להפצת תוצרי תרבות, התרבות הישראלית מצטיינת בעושר ומגוון רב.
המוזיקה בישראל מפותחת מאוד - התזמורת הפילהרמונית הישראלית מופיעה ברחבי המדינה ולעיתים קרובות גם מנגנת בחוץ לארץ. הסימפוניה הירושלמית, התזמורת של רשות השידור הישראלית, גם כן עורכת לעיתים קרובות סיבובי הופעות ברחבי העולם, כמו גם להקות מוזיקליות אחרות. לרשויות מקומיות רבות ישנן תזמורות קטנות, שנגניהן מגיעים פעמים רבות ממדינות ברית המועצות לשעבר. בישראל קיימים הרכבים מוזיקליים רבים והיא ניחנת בזמרים ונגנים במגוון כלים וסגנונות.
תעשיית ההופעות נחשבת לפופולרית ביותר בישראל, למשל רשת מועדוני זאפה, המארחת הופעות של מוזיקאים ישראלים דרך קבע. ישראל נחשבת למעצמה בתחום המחול מודרני, עם להקות כמו בת שבע ובת דור, שמופיעות בכל העולם.
הבימה, התיאטרון הקאמרי, תיאטרון בית ליסין, תיאטרון גשר (המציג בעברית וברוסית), תיאטרון חיפה ותיאטרון באר שבע נחשבים לתיאטראות החשובים בישראל. רפרטואר ההצגות מכסה מגוון מחזות דרמה הקלאסית ומודרנית, וכמו כן מחזות של מחזאים ישראלים. התיאטרון הלאומי הוא הבימה, אשר נוסד בשנת 1917.
מושבות אמנים נמצאות בקריית האמנים בצפת, ביפו ובעין הוד, ציירים ופסלים ישראלים מציגים ומוכרים את עבודותיהם ברחבי העולם. בערים תל אביב, הרצליה וירושלים ישנם מוזיאונים לאמנות, ובהרבה ערים וקיבוצים ישנם מוזיאונים קטנים יותר. מוזיאון ישראל לאמנות בירושלים מאכלס בתוכו את מגילות מדבר יהודה כמו גם אוסף מקיף של אומנות יהודית דתית ואומנות עממית.
העיתונים היומיים הגדולים יוצאים לאור בעברית, ערבית, רוסית ואנגלית. ישנם עיתונים קטנים יותר בצרפתית, פולנית, יידיש, רוסית, הונגרית וגרמנית. כמו כן קיימים מקומונים בערים רבות וכתבי עת לתרבות.
טקסי יום השואה ויום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, ומאידך טקס הדלקת המשואות וטקס חלוקת פרסי ישראל הם חלק מהדת האזרחית בישראל.
מאז שנות השמונים, התפתחה בישראל תרבות ישראלית אלטרנטיבית מפותחת, בתחומי המוזיקה, המחול, הקומיקס, השירה, האמנות, הפרינג' ובתחומים אחרים.
על פי הערכות, נכון לשנת 2022, בישראל קיימים כ-200,000 בני אדם המהווים חלק מתעשיית התרבות הישראלית.
כור ההיתוך
ראש ממשלת ישראל הראשון, דוד בן-גוריון, הוביל מגמה למזג את העולים הרבים שהגיעו בשנותיה הראשונות של המדינה, מאירופה, מצפון אפריקה ומאסיה בכור היתוך אחד, שיטשטש את ההבדלים בין תושביה הוותיקים של המדינה, ובין העולים מהגלויות השונות. הכוונה הייתה לאחד את העולים עם הישראלים הוותיקים ליצירת תרבות ישראלית אחידה, על מנת לבנות עם חדש בארץ. המגמה דרשה מן העולים להתנתק ממסורתם ולאמץ את התרבות הישראלית החדשה, והדבר היה מבחינתם פגיעה בערכיהם ובתרבותם.
שני הכלים המרכזיים שיועדו למטרה זו הם צה"ל ומערכת החינוך.
המהלך עורר חששות ביישובים הוותיקים מפני שינוי באופי בחברה הישראלית ההולכת ונבנית. נוצרה תחושת אפליה וניכור בין העולים הוותיקים ובין העולים החדשים שבאו ברובם ממזרח אירופה ומארצות האסלאם (ראו במסמך "פרשת הידיים הצבועות").
המהלך, שהוביל בשלב מסוים לביטויי מחאה, הביא להבנה כי עלייה מחייבת סובלנות וסבלנות, אך בגלל קשיים בהשתלבותם של עולים חדשים רבים, החליטו ממשלת ישראל והסוכנות היהודית בשנת 1951 על מדיניות עלייה סלקטיבית, כך שהזכות לעלייה תיקבע על-פי מצב בריאותי וכספי. המצב הכלכלי הקשה בארץ הפחית גם הוא את מספר העולים, שברובם עלו מצפון-אפריקה ואיראן. בעקבות התדרדרות המצב הפוליטי והביטחוני בצפון-אפריקה בשנת 1954, הוחלו הקלות במדיניות העלייה.
בתהליך הדרגתי הפכה החברה הישראלית לפלורליסטית יותר ו"כור ההיתוך" נשחק עם השנים.
ביקורת על כור ההיתוך
אחרים, בעיקר בני הדורות החדשים של יוצאי ארצות האסלאם ובקרב חלק מניצולי השואה מממזרח אירופה, ביקרו קשות את תהליך "כור ההיתוך" שנאלצו לעבור בשנותיה הראשונות של המדינה. לטענתם, הכריחו אותם לוותר או להצניע את המורשת והתרבות שהביאו עמם מארצות מולדתם ולאמץ תרבות חדשה, "צברית", שפעמים רבות התנכרה לתרבותם ולשורשיהם. דוגמה בולטת של מגמה זו היא זו של מתי שמואלוף, המרבה לעסוק ביחסי הכוח הניצבים בבסיס השדה הספרותי והתרבותי בישראל ושומרי הסף השולטים על מנגנוני הביקורת, הפרסום והפרסים, בתהליך מורכב של עיצוב התרבות הישראלית המודרנית באמצעות מנגנונים של האדרה, הדרה והשכחה. בְּעֶרֶב הַשִּׁירָה בִּקְּשׁוּ מִמֶּנִּי לִהְיוֹת תַּרְבּוּתִי
לְסַפֵּר מַדּוּעַ הִגַּעְתִּי לַשִּׁירָה
מִבְּלִי לְסַפֵּר עַל מִלְחֶמֶת הַמִּלִּים
מִבְּלִי לִשְׁזֹר אֶת חֲרוּזֵי הַגִּזְעָנוּת
כְּמוֹ לְאַרְגֵּן עֶרֶב אִגְרוּף וְלָשֶׁבֶת בַּזִּירָה
קָשׁוּרעִוֵּר
שירה וספרות
קטגוריה ראשית: ספרות ישראלית
טלגרם
טלגרם (מאנגלית: Telegram, בעברית: "מברק") היא מערכת מסרים מיידיים. יישומי לקוח של טלגרם זמינים במכשירי אנדרואיד ו-iOS ובמערכות שולחניות (Microsoft Windows, OS X, לינוקס). המשתמשים בטלגרם יכולים להתכתב ולהחליף ביניהם מסרים הכוללים תמונות, סרטונים וקבצים מכל סוג עד גודל של 4 ג"ב לקובץ. כברירת מחדל, התמונות והסרטונים נשלחים כשהם דחוסים, אך ניתן לשלוח קובץ ללא דחיסה.
מסרים הנשלחים באמצעות טלגרם מאוחסנים בענן (כלומר, בשרתי טלגרם) על מנת לחסוך באחסון המכשיר של המשתמש ולאפשר שימוש במספר מכשירים במקביל. עם זאת, יש אופציה לצ'אט סודי שבו המסרים מוצפנים מקצה לקצה ואינם נשמרים בענן. קבוצות בטלגרם יכולות להכיל עד 200,000 חברים, והערוצים אינם מוגבלים כלל בכמות המנויים שלהם.
מערכת טלגרם מנוהלת על ידי מוסד ללא כוונת רווח שהתחיל בגרמניה והיום פועל בדובאי, ובתמיכת איש העסקים הרוסי הגולה פאבל דורוב. יישומי הלקוח של טלגרם הם תוכנה חופשית.
יכולות
חשבונות טלגרם מקושרים למספר הטלפון של המשתמש, כאשר האימות מתבצע דרך קוד שנשלח במסרון או בהודעה קולית לפי בחירת המשתמש. אפשר להחליף את מספר הטלפון המזוהה בלי לאבד את ההודעות. מספרי הטלפונים של אנשי הקשר של המשתמש באותו המכשיר, שיש להם חשבון טלגרם, יצורפו אוטומטית בתור אנשי קשר בטלגרם. אפשר לנהל שיחות קבוצתיות. ממשק אינטרנטי מאפשר שליחת הודעה ישירה דרך דפדפן אינטרנט.
37
נולדו
• יוסף בן מתתיהו (נפטר ב-100)
טלגרם
יכולות
ישנם שני מצבי שיחה: המצב הרגיל, שמשתמש בהצפנה בין השרת ללקוח, והמצב הסודי, שמצפין את השיחה בהצפנה מקצה-לקצה.
שיחות סודיות
ב־1 בדצמבר 2014 טלגרם מימשה סודיות מושלמת קדימה בשיחות סודיות. יכולת זאת מאפשרת החלפת מפתחות תכופה עם שמירה על גישה לשיחות קודמות. יישומי טלגרם רשמיים מחליפים מפתח אם שימש ל־100 הודעות או למשך יותר משבוע. המפתחות הישנים נזרקים ולא נעשה בהם שימוש חדש.
רובוטים וממשק API
אפליקציית טלגרם היא מחלוצות שילוב הרובוטים האוטומטיים בממשק כחלק אינטגרלי, כעת ביכולתו של כל אחד ליצור רובוט בטלגרם בעזרת כמה צעדים פשוטים ברובוט ייעודי, שנבנה על ידי חברת טלגרם למטרה זו ולממשק אותו בעזרת API לכל תוכנית שהיא. הרובוטים פועלים באמצעות מקלדת כפתורים, מקלדת צפה, או טריגרים ללא מקלדת. כל משתמש יכול לבנות ולפתח רובוט גם ללא ידע בתכנות על ידי מערכות ייעודיות לבניית בוטים, כמו MANIBOT. בעבר הייתה פעילה בטלגרם Powerchat - מערכת ישראלית פופולרית לבניית וניהול רובוטים. יכולות הרובוטים בטלגרם מגוונות, ניתן לשוחח עם רובוט במסך השיחה או אפילו בממשק inline בכל שיחה או קבוצה. כמו כן, מנהלים של קבוצות יכולים לתת לרובוט מסוים הרשאות ניהול בקבוצה שלהם כדי שהוא יוכל לדוגמה להוציא (או להזהיר) משתמשים ששולחים בקבוצה קישורים או מספימים וכדומה.
ערכות נושא
באפליקציית טלגרם לאנדרואיד, כל משתמש יכול לעצב בהגדרות את האפליקציה והתוכנה בצבעים לבחירתו, או לחלופין להפעיל קובץ מוכן (שמשתמש אחר ייצר) המעצב את האפליקציה בצורה מסוימת. ישנם קבוצות וערוצים בהם מאות עיצובים שונים, וישנם אפילו ערוצים כאלו בעברית.
שמירת קבצים
בברירת המחדל של האפליקציה, חלק מהקבצים יורדים אוטומטית כדי שהמשתמש יוכל לצפות בהם (אפשר לבחור בהגדרות מתי קבצים ירדו אוטומטית. לדוגמה: רק בקבוצות, ורק קבצים קטנים, לא כולל סרטונים, וכדומה). אך קבצים שיורדים אוטומטית, כגון תמונות או סרטונים, לא נשמרים אוטומטית בגלריה (ניתן לשנות זאת) בשביל לא להעמיס על המשתמש ולהוסיף לו קבצים בהם הוא לא מעוניין. כדי לשמור קובץ מסוים, כגון תמונה, יש לבחור את הקובץ הספציפי ולשמור אותו (כדי לשמור תמונה לדוגמה, יש ללחוץ על שלוש הנקודות שבצד ימין למעלה ואז על "שמור לגלריה").
חיפוש
בטלגרם, בעבר, המספר הסלולרי היה נשאר חסוי, אלא אם המספר נמצא באנשי הקשר של המשתמש השני, או המספר שלו אצלך. אבל החל מ-2018, טלגרם שינו את המדיניות הזו למדיניות פשוטה יותר: רק מי שכבר יש לו את המספר שלך באנשי הקשר שלו יוכל לראות את המספר שלך בפרופיל שלך. הגדרה זאת ניתנת לשינוי בהגדרות.
תמיכה בעברית
טלגרם תמכה בהתקנת שפות בצורה עצמאית עד לגרסה 5 של האפליקציה, ומגרסה זו מספקת בהפצה המקורית אפשרות להתקין את השפה העברית כשחרור בטא. בטלגרם פלוס וטלגרם X העברית מובנית כבר בהורדה מגוגל פליי.
טלגרם X
ב-31 בינואר 2018, טלגרם הכריזה על יצירת אפליקציית טלגרם רשמית נוספת, בשם "טלגרם X". אפליקציה מהירה יותר וקלה יותר לשימוש. האפליקציה הושקה לאנדרואיד ול- iOS, אך מאוחר יותר האפליקציה עבור iOS הושבתה כי היא התמזגה לאפליקציה הראשית. כרגע, טלגרם X זמינה רק באנדרואיד.
היסטוריה
מערכת טלגרם הושקה בשנת 2013 על ידי האחים ניקולאי ופאבל דורוב, המייסדים של VK, אתר הרשת החברתית הפופולרית ביותר ברוסיה. ארגון Telegram Messenger LLP, שמנהל את הרשת עכשיו, הוא מוסד ללא כוונת רווח בגרמניה שאינו קשור ל-VK. פאבל דורוב מספק לרשת תמיכה דרך קרן Digital Fortress.
באוקטובר 2013 היו לטלגרם 100,000 משתמשים מדי יום. ב-24 במרץ 2014 דיווחה הרשת על כ-35 מיליון משתמשים רשומים וכ-15 מיליון משתמשים פעילים בכל יום. באוקטובר 2014 הביאו טענות על כך שממשלת קוריאה הדרומית מרגלת אחרי משתמשי האינטרנט לעליה בפופולריות של טלגרם במדינה, מתוך הנחה שהרשת המוצפנת תקשה על הריגול. בדצמבר 2014 דיווחה הרשת על 50 מיליון משתמשים פעילים. באוגוסט 2015 דיווחה הרשת על העברת 10 מיליארד מסרים ביום. בדצמבר 2017 דיווחה הרשת על 180 מיליון משתמשים פעילים בחודש, במרץ 2018 דיווחה שהגיעה ל-200 מיליון משתמשים פעילים בחודש, באפריל 2020 דיווחה שהגיעה ל-400 מיליון משתמשים פעילים בחודש ובינואר 2021 דיווחה שהגיעה ל-500 מיליון משתמשים פעילים בחודש.
הרשת מארגנת תחרויות הקוראות לאנשים לנסות לפרוץ אותה ולגלות על מה התכתבו משתמשים (שנוצרו במיוחד לצורך התחרות). קבוצה רוסית שהצליחה למצוא פרצת אבטחה בטלגרם קיבלה מהארגון פרס של 100,000 דולר אמריקאי לאחר שהפרצה תוקנה. מומחי אבטחה כגון מוקסי מרלינספייק טענו שתחרויות מסוג זה הן דרך מפוקפקת להוכיח את האבטחה של הרשת, אם כי היו גם אנשים שתמכו בשיטות של טלגרם.
בפברואר 2015 זכו שיחות בטלגרם במצב רגיל (לא סודי) לציון של 4 מתוך 7 כוכבים בהערכת רמת האבטחה של קרן החזית האלקטרונית. לשם השוואה, הרשתות המתחרות וואטסאפ, פייסבוק מסנג'ר וגוגל Hangouts קיבלו שני כוכבים באותו דירוג ואילו רשת סקייפ קיבלה רק כוכב אחד. שיחות טלגרם במצב סודי קיבלו 7 מתוך 7 כוכבים באותו הדירוג. במרץ 2018 חזרה בה הקרן מהדירוג שניתן לטלגרם ואף הזהירה שלא להסתמך על המלצותיה. היא הבטיחה לעבוד על דירוג חדש שמשקף טוב יותר את נושא האבטחה של המסרים המיידיים.
באוגוסט 2015 הודיע משרד התקשורת של איראן על השגת הסכם עם טלגרם על הגבלת אפשרויות ההצפנה. ארגון Global Voices Online מתח ביקורת על טלגרם בשל הסכמתה לשתף פעולה עם מאמצי המעקב והצנזורה של ממשלת איראן. במאי 2018 החרימה ממשלת איראן את טלגרם ואף חסמה את השימוש בה במדינתה לגמרי בטענה שהיא מסייעת למתנגדי המשטר ומארגני מחאה.
בפברואר 2018 הסירה חברת אפל את האפליקציה מחנות האפליקציות שלה בעקבות טענות לתכנים פדופיליים, אך החזירה אותה לחנות בתוך זמן קצר לאחר שחברת טלגרם טיפלה בכך.
במרץ 2018 עמדה טלגרם בפני איום על חסימתה מפעילות בשטחי הפדרציה הרוסית על ידי רוסקומנדזור, בעקבות חילוקי דעות מול הרשויות ברוסיה ושירות הביטחון הפדרלי, בשל דרישת שירות הביטחון למסור לידיהם את מפתחות ההצפנה של תוכני ההודעות בטלגרם. באפריל אותה שנה טלגרם נחסמה לשימוש ברוסיה בהוראת בית הדין במוסקבה. עוד דווח שבגלל שטלגרם אימצה טקטיקת התחמקות מהצנזורה על ידי שימוש בכתובות IP מתחלפות, הרשויות הרוסיות הגיבו בחסימת 19 מיליון כתובות IP, רובן כתובות שאינן קשורות ומשמשות למסחר לגיטימי, תוך שהם מביאים בחשבון את הנזק הצדדי העצום שנגרם לכלכלה הרוסית עקב כך.
בתקופה זו הפכה טלגרם לאחת הפלטפורמות המועדפות ביותר עבור תיאום מקוון לצורכי טרור, והיא הפכה בהדרגה לפלטפורמה הדומיננטית של ארגוני טרור שונים, בין היתר בעקבות מנגנונים שונים שסייעו לטשטש ראיות, דוגמת אפשרות למחיקת הודעות לצמיתות לאחר צפייה.
עד 2020 הפעילה טלגרם את Telegram Open Network, פרויקט בתחום המטבעות המבוזרים. אז, סגרה אותו בעקבות לחץ הרשויות האמריקניות.
אבטחה ופרטיות
בספטמבר 2015 התפרסמה קריפטואנליזה של פרוטוקול MTProto הפועל מאחורי הקלעים של תוכנת טלגרם. הוכח שהפרוטוקול מיישם פרימיטיבים קריפטוגרפיים ישנים שלא עמדו במבחן הזמן וחדלו להשתמש בהם בכל המערכות המודרניות. כמו כן הפרוטוקול אינו מספק הבטחת שלמות מינימלית ואינו משתמש בהצפנה מאומתת. למרות שקוד התוכנה בצד הלקוח פתוח, קוד צד שרת סגור, ולכן יש כנראה צורך לתת אמון בטלגרם. לאחר הביקורת ביצעו מפתחי התוכנה שיפורים אחדים, אם כי לא נטשו את הפרדיגמה הבסיסית שלהם. נכון ל-2018 קיימים כ-23 עדכוני תוכנה לטלגרם. בניגוד למקובל בעולם אבטחת המידע, מערכת האבטחה של תוכנת טלגרם פותחה באופן עצמאי ללא ביקורת ציבורית ראויה והיא מכילה מספר בעיות בטיחותיות שחלקן תוקנו.
כמו כן ישנה ביקורת רבה על כך שבברירת מחדל רשימת אנשי הקשר של המשתמשים יחד עם כל המסרים מאוחסנים בשרתי טלגרם עם מפתחות הפענוח לצדם וכי הצפנה מקצה-לקצה שהחברה מתהדרת בה אינה מופעלת כברירת מחדל. בגרסאות המוקדמות המשתמשים אפילו לא קיבלו התראה על כך שהתוכנה מתכוונת לטעון את רשימת האנשי הקשר שלהם ממכשיר הטלפון לשרתי החברה. כמו כן התברר שתוכנת טלגרם מדליפה מטא-דאטה כמו אודות זמני ההתחברות של משתמשים. לטענת החברה בגרסת MTProto 2.0 טופלו כל הבעיות שצוינו והתוכנה בגרסה זו מציגה ביטחון ברמה המחמירה תחת מודל IND-CCA (אי-יכולת הבחנה תחת מודל התקפת מוצפן-נבחר). באפריל 2016 דווח שחשבונות טלגרם של מספר פעילי אופוזיציה ברוסיה נפרצו על ידי יירוט הודעות ההתחברות בהתקפת אדם באמצע, כנראה מעשה ידי הממשל הרוסי. חברת טלגרם המליצה בעקבות כך לעבור לאימות דו-שלבי. במאי 2016 המליצה הועדה להגנה על עיתונאים (CPJ) מארצות הברית נגד השימוש בטלגרם בטענה שהתוכנה אינה מספקת הצפנה מקצה לקצה כברירת מחדל וכן בגלל השימוש במערכת קריפטוגרפית לא תיקנית שמומחי הצפנה מסתייגים ממנה.
אדוארד סנודן ביקר בחשבון הטוויטר שלו את תוכנת המסרים טלגרם בטענות דומות לאילו שהוזכרו וציין שתוכנת טלגרם פחות בטוחה מוואטסאפ. בין סנודן (ומומחי הצפנה רבים) לבין פבל דורוב קיים ויכוח נוקב באשר לשאלת הביטחון של טלגרם. לטענת דורוב, גם תוכנות המספקות הצפנה מקצה לקצה מחויבות מטעמי שירות לספק ללקוחותיהן גיבוי ענן של כל השיחות והבעיה היא שהגיבוי אינו מוצפן מקצה לקצה. לכן לטענתו אין היגיון בשימוש בהצפנה מקצה לקצה עבור שיחות שגם ככה יגיעו לענן וכל מי שיש לו גישה לשרתי וואטסאפ או החברה המספקת גיבוי תהיה לו אפשרות לקרוא את תוכן ההודעות. עוד טען שגם אם משתמש יבחר שלא לגבות את ההודעות, סביר להניח שהמשתמשים איתם שוחח עלולים לעשות זאת, טענה שאינה לגמרי מופרכת. מצד שני טוענים המבקרים כי גם אם טענתו של דורוב נכונה (והיא אכן נכונה) היא אינה רלוונטית כלל לדיון. גיבוי הוא אופציונלי ואינו פרט מהותי בביטחון התוכנה הנחשב כיתרון ויעד חשוב שלה לעומת המתחרים.
מודל עסקי
מאז הקמתה ניתן להשתמש בטלגרם ללא תשלום, אם כי היא עוברת בהדרגה למודל Freemium.
טלגרם מתבססת על פרסומות, שמתווספות רק בערוצים ציבוריים של 1,000 רשומים ויותר, גם אם בעל הערוץ לא נתן את הסכמתו לכך. מפרסמים יכולים לבחור את הערוצים שבהם הם מעוניינים לפרסם, אך לא מתבצעת התאמה ישירה של הפרסום לכל משתמש, כזו שבהכרח הייתה דורשת ניטור וניתוח של הרגלי השימוש שלו. ההכנסות מהפרסום משמשות ראשית לכיסוי ההוצאות הבסיסיות של המלכ"ר שמתפעל את טלגרם, והסכומים הנותרים מועברים למנהל הערוץ.
פרט להסרת הפרסומות, המנוי החודשי בטלגרם פרמיום יאפשר גם הקלת מגבלות שונות, כגון רוחב פס וגודל העלאה מרבי מוגדלים.
בישראל
בשנת 2017 נפתחה בישראל רשת טלגראס, רשת הפצה ומכירה של סמים דרך ערוץ בטלגרם, שניצלה את האנונימיות היחסית שבשימוש ביישום.
בינואר 2018, בעקבות פנייה של חברת זיר"ה, ספקית האינטרנט נטוויז'ן חסמה באמצעות הרעלת DNS את הגישה לטלגרם, אך לאחר פחות משעה הסירה את החסימה.
בפברואר 2018 פתח בנימין נתניהו ערוץ בטלגרם, ובעקבותיו הצטרפו פוליטיקאים, כלי תקשורת ועיתונאים ישראלים נוספים. במרץ 2018 טלגרם הגיעה למיליון משתמשים ישראלים. טלגרם המשיכה לצבור התעניינות לאחר מספר מקרים מתוקשרים של שימושים מפרי־חוק בפלטפורמה.
בשנת 2020, בתקופת מגפת הקורונה בישראל, ערוץ המידע של משרד הבריאות בטלגרם צבר פופולריות כמקור מידע אמין ורשמי בנוגע למגפה, להנחיות ולצעדי הגבלתה. הערוץ הגיע בשיאו לכ-180,500 מנויים, ואף קיבל תו אימות רשמי מטלגרם, כפי שקיבלו הערוצים המקבילים של משרדי הבריאות בגרמניה, קובה, הודו, איטליה, רוסיה ומדינות נוספות. ערוץ אבו עלי אקספרס הוא הראשון בכמות הצפיות לפוסט. (נכון לאוגוסט 2022)
לאקי סטאר
לאקי סטאר (אנגלית: Lucky Starr) היא סדרת ספרי מדע בדיוני שנכתבו על ידי אייזיק אסימוב. הספרים מגוללים את הרפתקאותיהם של דייוויד "לאקי" סטאר ועוזרו ג'ון אריכא ג'ונס ברחבי מערכת השמש. כל ספר מתרחש בכוכב לכת או אזור אחר במערכת השמש. הספר תחילה פורסם תחילה תחת השם הבדוי פול פרנץ' אבל לאחר הכנסת שלושת חוקי הרובוטיקה לספר "לאקי סטאר וכוכב החמה" זהותו האמיתית של כותב הספר התגלתה. קיימים שישה ספרים בסדרה (שמהם חמישה תורגמו לעברית) תוכנן גם ספר שביעי, "לאקי סטאר ושלגי פלוטו" אבל אסימוב ביטל את פרסומו והקדיש את זמנו לכתיבת ספרים לא בדיוניים.
עלילות הספרים
דייוויד סטאר, סייר חלל
לאקי סטאר מגיע למאדים ופוגש שם צורות חיים תבוניות לא ידועות לאדם.
לאקי סטאר ושודדי הכוכביות
לאקי סטאר ואוקיינוסי נוגה
לאקי ואריכא מגיעים לכוכב נוגה (בשנות החמישים הייתה סברה שקיים אוקיינוס בנוגה אף על פי שהיא אינה נכונה) ושומעים על יצורים שנקראים צפרדע V, לכולם יש חיבה בלתי מוסברת אליהם. לאקי עוזב את העיר אפרודיטה שנמצאת תחת כיפה בקרקעית הים בצוללת במטרה להשיג אדם שברח מהעיר. שמגיע לפני הים נתקל בניסיון של הצפרדעים לגרום לו למות ומבין לאקי שיש להם יכולת להשפיע על המוח של אנשים ומשתמשים בהם כדי להרוס את העיר. הצפרדעים בעצמן אינן יכולות להשתלט על מוחות ולגרום לפקודות ברורות כל כך ולכן חייב להיות מישהו שמפעיל אותן. לבסוף לאקי תופס את האדם, הורס את מחשבו והבעיה נפתרה.
לאקי סטאר וכוכב החמה
לאקי סטאר ואריכא מגיעים לכוכב חמה כדי לבדוק את מתקן המחקר "אור" בתור נציגים של מועצת המדע, כמעט נרצחים וסטאר מוצא רובוט מתוצרת סיריוס, המדינה האויבת של כדור הארץ. חשוף לשמש מחוץ לכיפה בזמן שאריכא יוצא למכרות, עוקב אחריו אדם בשם אורטיל שבא להרוג אותו אבל ניסיונו נכשל כאשר צורת חיים לא ידועה לאדם שולפת זרועות מתקרת המערה ומתחילה לשאוב ממנו את האנרגיה.
לאקי סטאר וירחי הצדק
לאקי ואריכא מגיעים לירח של צדק, צדק 9 שעליו מתבצע מחקר לספינת אמש"ך שזוהי דרך חדשה לטיסה שאיתה בני האדם יוכלו ליישב עוד חלקים במערכת השמש כמו עוד ירחים של צדק. לאקי מביא איתו צפרדע V שהביא מנוגה וכך יכול להרגיש אילו רגשות יש לאנשים. לאחר שצפרדע הV נרצחת לאקי מבין שבני סיריוס שתלו רובוט דמוי אדם והם מתכוונים לחבל בפרויקט ולגנוב מידע. צפרדע הV הייתה הדרך היחידה שלאקי יבין מי רובוט כי לרובוט אין רגשות. לאחר מכן יוצאת הטיסה הראשונה של ספינת האמש"ך אי פעם ולאקי ואריכא מצטרפים אליה. הספינה נוחתת בירח איו ולאחר מכן יש בעיה בספינת החלל והיא נופלת בלי שליטה לכיוון צדק. לאקי סטאר מצליח להשתלט על הספינה ומגיע שוב לכוכב איו ושם חושף את הבוגד שלא היה כלל רובוט ואת הרובוט שהיה בדמות כלב נחייה.
לאקי סטאר וטבעות שבתאי
לאקי ואריכא נשלחים לכוכב שבתאי כי הירח טיטאן ומערכת שבתאי נתפסה על ידי בני סיריוס מפני שלא הייתה מיושבת. לאחר מכן לנלקחים בשבי מאלצים את לאקי לתת עדות לטובת סיריוס בוועידה הבינלאומית אחרת יהרגו את אריכא, לאקי מחליט לתת עדות. בוועידה הבינלאומית בוסטה לאקי אומר שבא לאחד הירחים של שבתאי כדי לקחת אותו לעצמו, אף על פי שנתן עדות שהייתה אמורה לעזור לסיריוס מוכיח שטענתם לא נכונה וכדור הארץ זוכה בוועידה.
המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מפלגה היסטורית)
המפלגה הקומוניסטית הישראלית, או בקיצור מק"י (בערבית: الحزب الشيوعي الاسرائيلي [al-hizb al-shuyu'i al-isra'ili]), הייתה מפלגת שמאל רדיקלית ששורשיה נעוצים עוד בתקופת היישוב בארץ ישראל, במפלגת פועלים סוציאליסטית עברית, שהפכה למפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ - פאלעסטינישע קאומוניסטישע פרטיי) והתפרקה ב-1973. המפלגה הקומוניסטית הישראלית כיום היא גוף שונה, המהווה המשך של רק"ח, אשר התפצלה ממק"י ב-1964 ושבה לשם מק"י ב-1989, והיא מהווה מרכיב בתוך החזית הדמוקרטית לשלום ולשוויון - חד"ש.
בשנת 1948, לאחר מלחמת העצמאות, הקימו המנהיגים הקומוניסטים הערבים שנשארו בארץ ישראל יחד עם הפק"פ היהודית את מק"י - המפלגה הקומוניסטית הישראלית. זאת לאחר שבימי המנדט הבריטי הוצאה המפלגה הקומוניסטית מחוץ לחוק ורק לאחר הקמתה של מדינת ישראל ניתנה לה האפשרות לפעול בגלוי.
מק"י החלה כמפלגה בעלת רוב יהודי אולם בשל חילוקי דעות בין חבריה היהודים והערבים התפצלה כאשר הפלג הפורש שהיה ברובו ערבי הקים בשנת 1965 מפלגה אחרת - "רשימה קומוניסטית ישראלית" - רק"ח, ורוב חברי המפלגה היהודית נטמעו בשמאל הציוני.
השנים הראשונות: 1948 - 1965
ועידת הייסוד של מק"י התקיימה בשנת 1948 בקולנוע מאי בחיפה, בהשתתפות חברי המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ) היהודים, וחברי הליגה לשחרור לאומי הערבים והקומוניסטים העבריים שהיו בעלי נטיות לציונות, שפרשו מפק"פ באמצע שנות הארבעים, כתוצאה מסכסוכים פנימיים. החיבור בין הקבוצות התאפשר על רקע זיקתן המשותפת לברית המועצות שבאותן שנים תמכה במדינת ישראל. הרכב הוועד המרכזי של מק"י כלל 13 חברים לשעבר בפק"פ, 3 חברים לשעבר בליגה לשחרור לאומי ו-9 חברים לשעבר בקומוניסטים העבריים.
מחלוקות ששררו בעיקר בין היהודים והערבים, התגלו כבר בשנה הראשונה, כאשר תשעה מחברי הוועד פרסמו הודעה בה הגדירו את יריביהם כ"אויבי העם ושונאי מפעל התחיה הלאומי", ובכינוס שנערך באותו שבוע בחיפה הופסקו נאומים, וצד אחד שר את האינטרנציונל וצד שני שר את התקווה.
למרות המחלוקות, השותפות נמשכה על רקע הזיקה לברית המועצות, כאשר המפלגה דגלה בהלאמת אמצעי הייצור, בכינון דיקטטורה של הפרולטריון, בהתנתקות מהמערב ובהפרדת הדת מהמדינה. תמיכת המפלגה בקיומה של המדינה הייתה על יסוד עקרון חלוקת ארץ ישראל לשתי מדינות: מדינת ישראל ומדינת פלסטין. בשל עמדה זו, אף סייעו חברי המפלגה בארץ בתיווך לאחר שנתגלעו קשיים בעסקת הנשק הצ'כוסלובקית-ישראלית, וסייעו להשלמת העסקה בהצלחה, עסקה שהייתה קריטית להצלחת פעולות צה"ל במלחמת העצמאות.
נאמנות יחסית של חברי המפלגה, היהודים והערבים למדינת ישראל במהלך מלחמת העצמאות הובילה ליחס חיובי כלפיהם תחילה, והם זכו בפריבילגיות שונות, כדוגמת ניהול לשכת התעסוקה בנצרת, מתוך ציפייה שיעודדו את הנאמנות למדינת ישראל בקרב הציבור הערבי. עם זאת, מק"י החלה לנהל בשנות ה-50 מלחמת חורמה בממשל הצבאי ובמדיניות הפקעת אדמות של הממשלה, ודגלה בשוויון מלא לערביי ישראל. בין השאר דרשה כי ערבים שנטשו את כפריהם והמתגוררים בישראל, יוחזרו לכפריהם (זכות השיבה). עמדות אלו הובילו להנחיות ממשלתיות לדיכוי התנועה ובלימת השפעתה על הציבור הערבי.
ברשימה לכנסת הראשונה נבחרו שניים מן הפק"פ לשעבר, וחבר אחד מן הקומוניסטים העבריים והליגה לשחרור לאומי. בסופו של דבר במהלך הכנסת הראשונה נוצר קרע בין חברי הקומוניסטים העבריים ליתר חברי מק"י על רקע האידאולוגיה האנטי ציונית של המפלגה והם פרשו-סולקו מן המפלגה, נציגם בכנסת, אליעזר פרמינגר, הקים מחדש את הקומוניסטים העבריים ולאחר מכן הצטרף למפ"ם. באפריל 1948 החליטה מפ"ח לקבל את פק"פ לשורות ההסתדרות, אולם לנציגי המפלגה במפ"ח לא ניתנה זכות ההצבעה, אלא רק האפשרות להשתתף בדיונים. בחודש דצמבר התקבלה החלטה, שאין לשתף את המפלגה הקומוניסטית בחגיגות לציון יום ייסוד ההסתדרות.
ברוב שנותיה, מק"י הייתה מבודדת בכנסת וחבריה זכו להקנטות ומכות מצד פעילי מפא"י וימינה להם. בן-גוריון חיזק את בידוד מק"י כשדחה מכל וכל את הרעיון שילובה בממשלה באומרו את הביטוי המפורסם "בלי חרות ומק"י". מק"י שימשה במשך שנים רבות כגורם המייצג את עמדות ברית המועצות בישראל באמצעות עיתוניה, קול העם, אל-איתיחאד (בערבית), זו הדרך ואחרים.
נאמנותה לברית המועצות לא גררה את המפלגה לתמיכה במהפכנות אלימה, ופעולותיה נעשו במסגרת החוק. בסוף שנות ה-50, בתקופת המשבר בין ברית המועצות למצרים הנאצריסטית, נקלעה מק"י, שצידדה כמובן בברית המועצות, לעימות חריף עם הערבים הלאומנים, שכפרו ביכולתה לייצג כהלכה את הלאומיות הערבית (אף על פי שמק"י מעולם לא הייתה מפלגה לאומית, יהודית או ערבית). בין השאר, גילו חברי הכנסת מטעם מק"י מאיר וילנר ותופיק טובי את טבח כפר קאסם שהתרחש בשנת 1956. בשל פעולות אלו מק"י הייתה מטרה למעקב השב"כ ושירות הביטחון בראשות איסר הראל פנה בשעתו למנהיגי מק"י, שמואל מיקוניס ומשה סנה, וסיפר להם על התארגנות חשאית במק"י להקמת חזית פוליטית משותפת עם גורמים במדינות הקהילה הערבית המאוחדת - קע"מ, במטרה לסייע להם עם פלישתן לישראל. סנה ומיקוניס גדעו באחת התארגנות חשאית זו.
לראשונה בתולדותיה, הצטרף בשנת 1954 קיבוץ יד חנה לשורות המפלגה, בעקבות השבת השחורה ביד חנה והצטרפות חברי מפלגת השמאל הסוציאליסטי בראשות ח"כ ד"ר משה סנה לשורות המפלגה. על תולדות היחסים בין הקיבוץ למפלגה כתבה בת הקיבוץ, העיתונאית והמתרגמת כרמית גיא, בספרה האוטוביוגרפי "מסע ליד חנה".
לשיא כוחה הגיע מק"י בשנת 1955, בבחירות לכנסת השלישית באותה שנה זכתה בשישה מנדטים תוך שהיא זוכה לאחוזי תמיכה נאים במעברות ובעיירות הפיתוח. אולם האירועים הבינלאומיים שהתרחשו במהלך כהונתה של הכנסת השלישית, מלחמת סיני שמק"י הייתה המפלגה היחידה בכנסת שהתנגדה לה והמרד ההונגרי שבדיכויו האכזרי על ידי הצבא האדום מק"י תמכה תמיכה מלאה, הביאו לגל פרישה עצום של חברי מפלגה, גל שבמקרים רבים הביא סניפים רבים של המפלגה לידי סגירה וצמצם באופן דרסטי את התמיכה שהמפלגה קיבלה מן הציבור ובבחירות לכנסת הרביעית מק"י איבדה מחצית מכוחה וזכתה רק בשלושה מנדטים.
בשנת 1957, שנה לאחר שניקיטה חרושצ'וב הוקיע את פשעיו של יוסיף סטלין, תופיק טובי העלה הצעה בכינוס סודי של הוועד המרכזי של מק"י לפיה יש לפנות לסובייטים בבקשה שיבחנו מחדש את תמיכתם בהקמת מדינת ישראל ויראו בה טעות של המדיניות הסטליניסטית, ההצעה נדחתה בהצבעה שהתפלגה על פי המרכיב הלאומי של חברי הוועד.
פריי ישראל
פריי ישראל היה עיתון המפלגה הקומוניסטית בשפת הייידיש, עם אידאולוגיה סוציאליסטית-רדיקלית. העיתון היה שבועון, עורכו הראשי היה יוסף ליפסקי. לפחות בשנות ה-50, מהעורכים בסניף בחיפה היה גם פוגל.
יוסף ליפסקי (נולד ב-בדצמבר 1906 - אפריל 2010) מנעוריו נמשך לקומוניזם, בצעירותו פוצץ כקומוניסט אספה ציונית שבה נאם אביו ולמרות זאת, בתום המהומה, קיבל ממנו את מעילו למען ייחם לו. בתל אביב הוא היה פובליציסט, כתב מאמרים רעיוניים ל"מארגען פרייהייט" של המפלגה הקומוניסטית בארצות הברית, לצד כתיבה בעיתוני המפלגה הקומוניסטית הישראלית - "פריי ישראל" ו"דער וועג".
הפילוג
בשנת 1962 פרשה מהמפלגה קבוצת קטנה בשם "הארגון הסוציאליסטי הישראלי" ("מצפן"), אשר ביקרה את נאמנות מק"י לברית המועצות, טענה כי ההסתדרות איננה איגוד מקצועי אמיתי בשל היותה מעסיק של עשרות אלפי עובדים במשק והציעה מודל אנטי-ציוני של הקמת פדרציה סוציאליסטית של מדינות המזרח התיכון. מצפן פרשו מהמפלגה ועוררו בה סערה, למרות המיעוט המבוטל של חבריה - כעשרים חברים בלבד, בהם עקיבא אור, פרופ' משה מחובר והטרוצקיסט ג'ברא ניקולא, מהיחידים שעמדו בקשר עם לאון טרוצקי.
מק"י דחתה בביטול את אנשי "הארגון הסוציאליסטי הישראלי", ואכן הפילוג המשמעותי בה היה רק שלוש שנים לאחר פרישת אנשי הקבוצה. המתח בין קבוצת שמואל מיקוניס ומשה סנה, לבין רוב הנהגת המפלגה בראשות תופיק טובי, אמיל חביבי ומאיר וילנר הגיע לשיאו בשנת 1964, כשברית המועצות העניקה את פרס לנין לשלום למנהיג אלג'יריה אחמד בן-בלה. אחמד בן-בלה קרא להשמדת ישראל עם קבלת הפרס, דבר שעורר ויכוח חריף במפלגה. ב-20 בספטמבר 1964 פרסם מיקוניס מאמר בעיתון המפלגה, "קול העם", ובו גינה את הענקת הפרס למנהיג ערבי המצהיר בראש חוצות על מחויבותו להשמדת ישראל. סירובו של אל-איתיחאד, עיתון המפלגה בערבית, לפרסם את המאמר העמיק את השסע. אירוע נוסף שתרם לפילוג התחולל ב-8 בדצמבר 1964, כאשר נהרג, חייל בגרעין נח"ל מתנועת הנוער בנק"י, בשדות קיבוץ יד חנה בתקרית גבול עם חיילים ירדניים. עצם האירוע היה סתירה חריפה לתפיסת העולם של חברי הקיבוץ, שהחריפה כאשר וילנר טען כי ייתכן והייתה זו "פרובוקציה" של הנח"לאים. קיומן של שתי ועידות מפלגתיות נפרדות באוגוסט 1965 הוכיח, כי הפילוג במק"י היה לעובדה מוגמרת. הקומוניסטים הערבים, ועמם קומץ יהודים אנטי-ציונים הקימו את רק"ח (רשימה קומוניסטית חדשה). השם מק"י נשאר בידי הפלג הלאומי-יהודי משום שרוב חברי הכנסת של מק"י היו מן הפלג הזה. קול העם נותר בידי קבוצת מיקוניס-סנה, וזו הדרך היה לביטאונה הרשמי של רק"ח. לשתי המפלגות קמו שתי תנועות נוער קומוניסטיות: האחת, בראשות מזכירו האישי של סנה, יאיר צבן, והאחרת בראשות בנימין גונן, לימים חבר בכיר בהנהגת ההסתדרות מטעם מק"י.
1965 - 1973 תמיכה בציונות, ופיצול
בין השנים 1965 - 1973 השם מק"י היה בבעלות הפלג הפורש של מיקוניס וסנה אשר נעלם ב-1973. כל התייחסות למק"י בין שנים אלו היא לפלג הנ"ל. מק"י של השנים 1965–1973 עברה "ציוניזציה": היא תמכה (בניגוד לרק"ח) במכה המקדימה של ישראל במלחמת ששת הימים, ונטשה את הדרישה לנסיגה מלאה מהשטחים. מגמה זו הביאה ב-1973 לפרישה של קבוצה בראשות אסתר וילנסקה, שהקימה את אופוזיציה קומוניסטית ישראלית (אק"י), בטענה שמק"י אינה שמאלית דיה.
הן מק"י והן רק"ח היו פרו-סובייטיות. עד למלחמת ששת הימים נטתה ברית המועצות לשמור על נייטרליות בין מק"י ורק"ח, אך תמיכת מק"י בממשלה בעת המלחמה וניתוק יחסי ישראל-ברית המועצות, גרמו לכך שאחרי המלחמה תמכה ברית המועצות חד משמעית ברק"ח. מק"י זכתה במנדט אחד בבחירות לכנסת השישית והשביעית, אך זכתה בפחות מאחוז אחד מקולות הבוחרים הערבים.
בתקופה זו כיהנו ראול טייטלבאום ויאיר צבן בתפקיד יושב ראש מק"י.
בבחירות לכנסת השמינית התמודדה מק"י במסגרת רשימת מוקד בהשתתפות פורשי מפ"ם, בהם אנשי תנועת תכלת-אדום בראשות ח"כ רן כהן וח"כ לשעבר ד"ר מאיר פעיל. מוקד בראשות פעיל נטמעה במסגרת מפלגת השמאל של"י, שחבריה התמזגו בסופו של דבר במפלגת רצ בראשות שולמית אלוני ובמסגרת מפ"ם. בשנות השמונים נתמנה יאיר צבן ליושב-ראש מפ"ם והיה לקומוניסט לשעבר הראשון שזכה לעמדה בכירה במפלגה. בשנת 1975 סגרה מק"י את ביטאונה קול העם ומכרה את נכסיה.
וונדר מציל את העולם
וונדר מציל את העולם (באנגלית: Wander Over Yonder) היא סדרת טלוויזיה קומית לילדים המשודרת בערוץ דיסני. הסדרה עלתה לשידור ב-16 באוגוסט 2013 בארצות הברית, וב-1 בספטמבר 2014 בישראל בערוץ דיסני ישראל.
כל פרק של הסדרה מורכב משני פרקים (חוץ מפרקים כפולים), בארצות הברית סופרים לפי הפרקים הקצרים ובישראל סופרים לפי הפרק הכולל. זאת אומרת שבעונה הראשונה היו 21 פרקים כוללים ו-39 פרקים קצרים, בעונה השנייה 22 פרקים כוללים ו-40 פרקים קצרים, ובסך הכל 43 פרקים כוללים ו-79 פרקים קצרים.
העונה הראשונה סיימה את שידוריה בארצות הברית לכבוד חג המולד ב-4 בדצמבר 2014, בישראל העונה הסתיימה ב-11 בספטמבר 2015.
בין עונות 1-2 פורסמו קצרים החל מה-20 ביולי 2015 עד ל-3 באוגוסט 2015 בערוץ היוטיוב של דיסני XD. בישראל, קצרים אלו מפורסמים החל מה-3 בינואר 2016 עד ל-22 במאי 2016 בערוץ היוטיוב של ערוץ דיסני ישראל, ובטלוויזיה החל מה-29 בפברואר 2016 עד ה-11 במרץ 2016.
ב-23 ביוני 2014 הסדרה חודשה לעונה שנייה והודיעו שהיא תשודר ב-2015. העונה עלתה ב-3 באוגוסט 2015, ובישראל ב-21 בפברואר 2016. ב-5 במרץ 2016, נודע כי לא תהיה עונה שלישית. הסדרה הסתיימה ב-27 ביוני 2016, ובישראל ב-29 בספטמבר 2016.
עלילה
וונדר מטייל ביקום בחיפושים אחרי הנאות וחברים ובניסיון לעשות מעשים טובים. הוא וחברתו הטובה ביותר, סילביה הזבורניקית, עוברים הרפתקאות בזמן שהם מתעמתים עם לורד הייתר הרשע, המפקד פיפרס וצבא כלבי השמירה. בעוד שהייתר משתמש בכוח שלו לפלוש ולכבוש כוכבים, וונדר וסילביה רוצים לעזור לכל היצורים למצוא חופש ואושר.
זמן אוניברסלי מתואם
זמן אוניברסלי מתואם או UTC (באנגלית: Coordinated Universal Time; בצרפתית: Temps Universel Coordonné) הוא תקן הזמן העיקרי לפיו נמדדים ומתואמים השעונים במדינות השונות. אזורי זמן מסביב לעולם מתוארים ביחס לתקן זה. לדוגמה: אזור הזמן בישראל הוא UTC+2 בחורף, ו-UTC+3 בשעון הקיץ.
שמו הקודם והנפוץ של ה-UTC הוא GMT - Greenwich Mean Time או בעברית שעון גריניץ' (מילולית: השעה הממוצעת בגריניץ'). שינוי השם נובע משתי סיבות. ראשית, כדי לא להשתמש בשמו של מקום מסוים, מכיוון שהמדידות נעשות על ידי מספר גורמים בינלאומיים. שנית, עם המעבר ל-UTC הזמן החל להימדד על ידי שעונים אטומיים ולא באמצעות צפייה בגרמי השמיים, כפי שנעשה במאות השנים הקודמות. על אף שינוי השם ושינוי שיטת המדידה, UTC עדיין מבוסס על השעה הממוצעת בקו האורך 0° העובר במצפה הכוכבים הישן של גריניץ'. ראשי התיבות UTC נוצרו כפשרה בין ראשי התיבות באנגלית (CUT) וראשי התיבות בצרפתית (TUC).
בהקשרים תעופתיים וימיים, לרוב נקרא זמן UTC "זמן זולו" - Zulu time, והשעה מצוינת בתוספת Z: למשל השעה 23:20 UTC ב"זמן זולו" תיכתב כ-2320Z.
דקה מעוברת
כיוון שקצב הסיבוב של כדור הארץ אינו קבוע, וחלים בו שינויים קלים, נוצר מעת לעת פער בין השעה הנמדדת בשעונים האטומיים לשעה המתקבלת בתצפיות אסטרונומיות. פער זה אינו עולה בדרך כלל על שבר של שנייה, והוא מתוקן ב-UTC על ידי הוספת שנייה מדי כמה שנים, כאשר הפער, ברוב השעונים בעולם המשתתפים בקביעת UTC, עולה על 0.9 שנייה. הוספת השנייה היא בעצם עצירת השעונים האטומיים לשנייה אחת, או קביעת דקה בת 61 שניות. בפעם האחרונה נוספה שנייה כזו ב-31 בדצמבר 2016. לפני כן, שניות הוספו בממוצע מדי שנה וחצי.
ארמוס
ארמוס, לימפקין או עגור בוכה (שם מדעי: Aramus guarauna) הוא מין עוף טרופי החי ברחבי אמריקה והוא קרובם הרחוק של העגורים. זהו העוף היחיד במשפחת הארמיים ששייכת לסדרת העגוראים. תפריטו מבוסס על שבלולים והוא מהלך בצורה מהוססת מעט.
עוף זה נמצא על שלב הביניים בין העגוריים לטמשניים ובעבר גם סייגו אותו כשייך למשפחת הכפניים, אך צורת מקורו והליכתו הביאו את החוקרים להסיק שהוא שייך לקבוצה עצמאית. הוא מזכיר מעט את המגלן הלבן החי באותם אזורים בטבע.
הארמוס מגיע לאורך של 64–73 ס"מ, מוטת כנפיו 101–107 ס"מ ומשקלו 900–1,300 גרם בממוצע. הוא בעל מקור ארוך וצהוב, ראשו וצווארו הארוך אפורים והגוף חום עם נוצות לבנות מעל.