cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בוגאטי שירון פור ספורט
צריכת הדלק המשולבת עומדת על 25.190 ליטר לכל 100 ק"מ. פליטת הפחמן דו-חמצני עומדת על 571.636 גרם לכל ק"מ.
הערות שוליים
קט:מכוניות על קט:מכוניות קופה קט:כלי רכב המיוצרים בצרפת קט:דגמי מכוניות שהושקו ב-2020
עמל ומעבר
עמל ומעבר (עזרה מסורה לחולה ולקשיש) היא רשת בתי אבות וחברת סיעוד המתמחה במתן שירותי סיעוד, מהחברות הפרטיות הגדולות בארץ בתחום הסיעוד, המטפלת בלמעלה מ-25,000 מטופלים.
פעילות
החברה הוקמה בשנת 1984 בשם "עמל סיעודית", וב-1995 נרכשה על ידי אבי רויכמן וערן גורן. בשנת 2000 נכנס תאגיד גרנות כשותף ב-50% מהרשת. בשנת 2015 נרכשה על ידי דליה קורקין (30%) ואיש העסקים היהודי-אמריקאי הארי גרוס (70%), תמורה 240 מיליון ש"ח. קורקין היא גם מנכ"לית הרשת מתחילת המאה ה-21. בדצמבר 2021 נמכרה החברה לקרן פימי תמורת מיליארד ש"ח.
החברה מעסיקה כיום 20,000 עובדים סיעודיים, אחיות, פיזיותרפיסטים ועובדים כלליים להשגחה בעשרות מוסדות טיפוליים ובתי אשפוז פרטיים.
ברשות החברה ארבעה בתי אבות גדולים הכוללים מחלקות סיעודיות, לצד 16 בתי אבות קטנים בירושלים וב-15 קיבוצים בכל רחבי הארץ.
בתי האבות הגדולים הם:
כחלק מדגש על בטיחות ואיכות הטיפול בדיירים, בכל החדרים והמרחבים הציבוריים מותקנות מצלמות. צוות בכיר נמצא במקום 24 שעות ביממה כדי לתת מענה לכל צורך.
בכל הבתים מתבצע טיפול בשיטות חדשניות ומתקדמות: באמצעות מציאות מדומה, טיפול באומנות, טיפול בתנועה, טיפול בנגינה וטיפול באמצעות בובות.
בתי אבות בקיבוצים עמל ומעבר היא החברה היחידה בישראל הפועלת בתחום בתי האבות בקיבוצים. לרשותה 15 בתי אבות בקיבוצים, בעמיר, חולתה, חצור, גבעת ברנר, עין החורש ועוד. המודל של בתי האבות בקיבוצים מחולק לשלושה מסלולים, בהתאם להחלטת הקיבוץ: הבית של הקשישים נשאר בקיבוץ ונחתם הסכם שכירות ארוך טווח כשהקיבוץ משלם עבור הטיפול בקשישים, או שלא משולמים דמי שכירות והשירות לחברים ניתן ללא תשלום תמורת העברת התשלום מהמדינה, ובאפשרות השלישית משולמת שכירות נמוכה יותר וניתנות הנחות לקשישים. לרוב, 50% מהדיירים בבתי הסיעוד בקיבוצים הם בני המקום והוריהם של בני המקום, ו-50% מגיעים מבחוץ.
כמו כן, החברה מפעילה תוכניות לשיקום וטיפול בקהילה, כמו הפעילות של חברת "ידיד נפש" לטיפול וחונכות למשתקמים, חברת "תלמ" שמספקת שירות פסיכולוגי בכל רחבי הארץ.
בשנת 2021 קרן פימי רוכשת את השליטה בקבוצת עמל ומעבר, לפי שווי של כמיליארד שקל מידי איש העסקים היהודי-אמריקאי הארי גרוס ומנכ"לית הרשת דליה קורקין.
פולירם
פולירם תעשיות פלסטיק בע"מ (באנגלית: Polyram) היא חברה ציבורית העוסקת בפיתוח, ייצור ושיווק של חומרי גלם לתעשיית הפלסטיק. משרדיה הראשיים של החברה ממוקמים במושב רם און, בעמק יזרעאל שבצפון ישראל. מפעליה ממוקמים ברם און, בעפולה, סין, גרמניה, ארצות הברית ומדינות נוספות. החברה הוקמה בשנת 1986 על ידי תושבי רם און. בראש החברה עמד במשך שנים יהושוע (שוקה) שגב.
מוצרים
במפעל מיוצרים חומרי גלם לייצור פלסטיק ומוצרי פלסטיק. מוצריו העיקריים הם:
האקזיט
בשנת 2015 נמכרו 65% מהחברה לקרן פימי תמורת 347 מיליון שקל. כחלק מההסכם בין פולירם לקרן פימי, נקבע שחברה פרטית ש-79% ממנה יהיו בשליטת פולירם ומושב רם און תשכיר את שטח המפעל ואת המבנים שעליו לחברה החדשה לתקופה של 10 שנים תמורת 3 מיליון שקל לשנה.
סכום העסקה כלל תשלום של 100 מיליון שקל לחברת פולירם הציבורית עבור ההון החוזר של החברה, בעיקר המלאי שהסתכם ב-135 מיליון שקל. עוד נקבע במסגרת העסקה כי כל אחת מ-58 המשפחות שתרמו להקמת המפעל ולהפעלתו תקבל 2 מיליון שקל (לאחר תשלום מס בגובה של 25% - 30%).
טהאי נווין
טהאי נווין (ב: Thái Nguyên) היא העיר התשיעית בגודלה בווייטנאם, והיא ממוקמת בצפון המדינה, כ-60 ק"מ מהאנוי. טהאי נגויין ידועה בכל וייטנאם בשל התה שלה. תה זה מיוצא כיום לאלג'יריה, צרפת, איראן, עיראק, יפן, פקיסטן וטייוואן.
היסטוריה
העיר נחשבה למקום אסטרטגי במיוחד בזמן מאבקה של וייטנאם לעצמאות מהאימפריה הקולוניאלית הצרפתית.
בשנת 1959 הוקמה בעיר תחנת הפלדה הראשונה בווייטנאם. באותה השנה התחלה להתפתח התעשייה המקומית באופן בולט. העיר נחשבה לאחד המרכזים החשובים של צפון וייטנאם עד לאיחוד המדינה בשנת 1975.
בעבר העיר הייתה מורכבת ממספר רבעים עירוניים וכפרים, אשר אוחדו לכדי עיר אחת ב-19 באוקטובר 1962.
בעיר מצויה אוניברסיטה אזורית בולטת אשר הוקמה בשנת 1994. באוניברסיטה ישנן שבע מכללות (חינוך, הנדסה וטכנולוגיה, חקלאות וייעור, כלכלה וטכניקות, כלכלה ומנהל עסקים, רפואה ובתי מרקחת, תקשורת וטכנולוגיה), וכן בית ספר לשפות זרות ובית ספר בינלאומי. מוסדות אחרים באוניברסיטה הם בית ספר להוראה, הוצאה לאור, שלושה מכוני מחקר, מרכז לחינוך לביטחון לאומי, מרכז לשיתוף פעולה בינלאומי, מרכז לפיתוח משאבי אנוש ומרכז ללימודי שפה זרה.
פו הדב: סיפורו של פיל נפיל
פו הדב: סיפורו של פיל נפיל (באנגלית: Pooh's Heffalump Movie) הוא סרט הנפשה המבוסס על עלילת סיפורי "פו הדב" אשר הופק על ידי חברת וולט דיסני ויצא לאקרנים לראשונה במהלך שנת 2005. זהו הסרט הרביעי המבוסס על זיכיון פו הדב של חברת דיסני.
תקציר העלילה
פו הדב וחבריו מגלים עקבה ענקית ביער שלא יודעים של מי היא, ארנב החכם שבחבורה גילה שהיא של חיה גדולה הנקראת "פיל נפיל". פו הדב, ארנבי, חזרזיר, טיגר ואיה יוצאים במסע חיפושים מחוץ ליער ת"ק פרסאות אחר הפיל-נפיל. היחיד שבחבורה שלא יצא לחיפושים אחר ה'פיל-נפיל' היה רו, כיוון שחבריו אמרו לו שהוא קטן מדי. רו נאלץ לצאת לבדו לחפש את הפיל נפיל. כאשר רו מוצא את פילוני הפיל-נפיל הוא מבין שהפיל-נפיל אינו יצור מסוכן. רו והפיל-נפיל הפכו לחברים ונהנו קצת ביער ת"ק פרסאות. אבל אחרי שחבריו של רו מוצאים את פילוני הם מנסים לצוד אותו, אך רו אומר להם שהוא לא יצור מסוכן. פילוני ורו וחבריו נהיו חברים ופילוני גם נכנס לתוך החבורה של היער.
ג'ני אגאטר
אגאטר שיחקה בתפקיד ג'סיקה 6 בסרט "בריחתו של לוגן", ג'יל מייסון בסרט "אקווס", אלכס פרינס בסרט "זאב אמריקאי בלונדון" וג'ואנה סימפסון ב"משחק ילדים 2". מאז שנות התשעים עבדה בהקלטות והייתה הפטרונית של קרן סיסטיק פיברוזיס. אחרי תקופה של הפסקה ממשחק חזרה להופיע בטלוויזיה והשתתפה בסדרה "ספוקס". החל משנת 2012 היא מככבת בסדרת הדרמה הפופולרית של ה-BBC "תקראו למיילדת".
ביוגרפיה
אגאטר נולדה בעיר טאונטון שבאנגליה. היא בתם של קתרין (שם נעורים ליינם) ודרק ברודי אגאטר, שהיה קצין בצבא הבריטי ומארגן אירועי בידור. בילדותה חיה בסינגפור, דקליה (קפריסין) ובקואלה לומפור (מלאיה). מגיל 8 ועד 16 למדה בבית הספר לבלט "Elmhurst Ballet School", והתגלתה על ידי סוכן שחקנים שחיפש ילדה שתופיע בסרט. היא לא קיבלה את התפקיד אבל הוא המליץ עליה למפיקים של הסרט "East of Sudan".
טלוויזיה וקולנוע
תפקידה הראשון בטלוויזיה היה בסדרה "The Newcomers" של ה-BBC בתפקיד קירסטי, בתו של מנהל "האחים אידן", החברה הבדיונית שעמדה במרכז הסדרה. היא יכלה להופיע בטלוויזיה רק בזמני החופשות מבית הספר. ב-1968 הופיעה אגאטר בסרט המוזיקלי של פוקס המאה ה-20 "כוכבת!" בכיכובה של ג'ולי אנדרוז בתפקיד גרטרוד לורנס. אגאטר שיחקה בסרט בתפקיד פמלה, בתה המוזנחת של לורנס.
אגאטר החלה לשחק בתפקידים בוגרים יותר. הסרט הראשון היה "שוטטות" (מ-1971) בו גילמה תלמידת בית ספר שאיבדה את דרכה יחד עם אחיה הצעיר בערבות אוסטרליה. היא נבחנה לתפקיד ב-1967, אבל עקב בעיות מימון הצילומים עוכבו עד ל-1969. היותה של אגאטר בת 16 בעת הצילומים, איפשרה לבמאי לכלול בסרט סצינות עירום. בהם סצנה של שחייה בעירום שקוצצה מהגרסה שיצאה לאקרנים בארצות הברית.
כשהייתה אגאטר בת 21 עברה לגור בהוליווד והופיעה במשך עשור בסרטי קולנוע הוליוודיים בהם "הנשר נחת" (1976), "בריחתו של לוגן" (1976), "אקווס" (1977) עליו זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה, "Sweet William" (מ-1980) ובסרט "זאב אמריקאי בלונדון" (1981).
מ-1990 גידלה אגאטר את בנה ועבדה בעיקר בהקלטות קול. היא עסקה גם בתמיכה בארגוני צדקה בפרט בקרן סיסטיק פיברוסיס שבו היא גם פטרונית. בטלוויזיה הופיעה כשחקנית אורחת בעונה השלישית של הסדרה הקומית "ננס אדום", בסדרת הטלוויזיה "TECX, The All New Alexei Sayle Show" ובסדרה "And the Beat Goes On". ב-1995 שיחקה בתפקיד אידינה האטון השערורייתית במיני-סדרה "מעמד וממון" המבוססת על ספרה הלא גמור של אדית וורטון משנת 1938.
בשנת 2000 הופיעה אגאטר בפעם השלישית בעיבוד ל"ילדי המסילה" בהפקת Carlton TV, הפעם בתפקיד האם. ב-2002 השתתפה אגאטר בסדרת הטלוויזיה "ספוקס" וב-2007 כיכבה בפרק הראשון של הסדרה "Diamond Geezer" בכיכובו של דייוויד ג'ייסון. ב-2008 השתתפה בגרסת אודיו של הסדרה "דוקטור הו" בדרמה "The Bride of Peladon". ב-2012 החלה לשחק בסדרה "תקראו למיילדת" בתפקיד הנזירה ג'וליין. עוד ב-2012 הופיעה אגאטר בסרט "הנוקמים" בתפקיד חברה במועצה לביטחון עולמי, וב-2014 חזרה וגילמה את הדמות בסרט "קפטן אמריקה: חייל החורף".
תיאטרון
מאז הופעת הבכורה שלה בתיאטרון ב-1970 הופיעה אגאטר במספר רב של הפקות. בשנים 1972 ו-1973 שיחקה בתיאטרון המלכותי הלאומי, ב-1980 הופיעה בתפקיד הראשי במחזה "הדה גאבלר" שהוצג ב"ראונדהאוס", ובשנים 1982 ו-1983 הופיעה עם הלהקה השייקספירית המלכותית. ב-1987 וב-1988 שיחקה אגאטר בברודוויי בתפקיד פט גרין במחזה "לשבור את הצופן" מאת יו וייטמור, אודות חלוץ מדעי המחשב אלן טיורינג. ב-1995 השתתפה בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית של המחזה "עמל אהבה לשווא" שהוצג בטוקיו. אגאטר היא פטרונית של פסטיבל שייקספיר לבתי ספר, ארגון צדקה המאפשר לילדי בתי ספר בבריטניה להופיע במחזות שייקספיריים בתיאטרון מקצועי.
רדיו
ברדיו הופיעה אגאטר בתפקיד פיונה טמפלטון בקומדיה של רדיו 4 "Ed Reardon's Week", ובדרמה "The Minister of Chance".
מוזיקה
אגאטר אומרת את המילים "I want to have you" בשיר "Wild Horses" של להקת הפופ הבריטית Prefab Sprout.
חיים אישיים
אגאטר פגשה את יוהאן ת'אם, מלונאי שוודי ומנהל מלון קלייבדן בבקינגהאמשייר, בפסטיבל אמנות בעיר באת' שבמחוז סאמרסט. השניים התחתנו ב-4 באוגוסט 1990. בנם ג'ונתן נולד ב-25 בדצמבר 1990.
ב-2012 הוענק לאגאטר תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE) על פעילותה בארגוני צדקה.
כשל הומונקולוס
כשל הומונקולוס הוא כשל בלתי פורמלי לפיו מושג מוסבר במונחים של המושג עצמו, רקורסיבית, מבלי להגדיר או להסביר קודם את המושג המקורי. כשל זה מתעורר לרוב בתורת הראייה. אפשר להסביר את הראייה האנושית בכך שאור מהעולם החיצון יוצר תמונה על הרשתית בעיניים ומשהו (או מישהו) במוח מסתכל על התמונות האלה כאילו הן תמונות על מסך קולנוע (תאוריית הראייה הזו מכונה לפעמים התיאוריה של התיאטרון הקרטזיאני היא מזוהה בעיקר, בימינו, עם הפסיכולוג דייוויד מאר ). נשאלת השאלה לגבי טיבו של הצופה הפנימי הזה. ההנחה כאן היא שיש "איש קטן" או " הומונקולוס " ניתן להבין את הסיבה לכך שזהו כשל על ידי השאלה כיצד ההומונקולוס "רואה" את הסרט הפנימי. תשובה אפשרית היא שיש הומונקולוס נוסף בתוך ה"ראש" או ה"מוח" של ההומונקולוס הראשון שמסתכל על ה"סרט" הזה. אבל זה מעלה את השאלה איך ההומונקולוס הזה רואה את "העולם שבחוץ". כדי לענות על זה נדרשת הנחת הומונקלוס נוסף בתוך ראשו של ההומונקולוס השני הזה, וכן הלאה. במילים אחרות, נוצר מצב של רגרסיה אינסופית. הבעיה בטיעון ההומונקולוס היא שהוא מנסה להסביר תופעה במונחים של עצם התופעה שהיא אמורה להסביר.
דוגמה נוספת היא עם תיאוריות קוגניטיביסטיות הטוענות שהמוח האנושי משתמש ב"כללים" לביצוע פעולות (כללים אלה מומשגים לעיתים קרובות כאלגוריתמים של תוכנית מחשב ).
במונחים של משחק שחמט, השחקנים מקבלים "כללים" (כלומר, כללי משחק השחמט) שלפיהם עליהם לפעול. לשאלה: 'מי משתמש בכללים האלה?' התשובה מובנת מאליה: 'שחקני המשחק (של השחמט) משתמשים בהם'. הרי לא נטען שהכללים עצמם משחקים שח. הכללים עצמם הם רק סימנים אינרטיים על הנייר עד שאדם קורא, מבין ומשתמש בהם. אבל מה עם ה"כללים" שנמצאים, לכאורה, בתוך הראש שלנו (המוח)? מי קורא, מבין ומשתמש בהם? שוב, התשובה הסמויה היא - ויש שיטענו שהיא חייבת להיות - "הומונקלוס": איש קטן שקורא את כללי העולם ואז נותן פקודות לגוף לפעול לפיהם. אבל שוב אנחנו במצב של רגרסיה אינסופית, כיוון שיש הומונקולוס נוסף בתוך ראשו של ההומונקולוס, וכן הלאה וכן הלאה.
לכן, כך הטענה, תיאוריות תודעה שמרמזות או קובעות במפורש שההכרה מחויבת לכללים לא יכולות להיות נכונות אלא אם כן נמצא דרך כלשהי "לעצור" את הרגרסיה.
לעיתים קרובות מניחים במדע הקוגניטיבי שהכללים והאלגוריתמים זהים במהותם: במילים אחרות, התיאוריה שהקוגניציה מחויבת לכללים לרוב מרמזת שמחשבה ( קוגניציה ) היא בעצם מניפולציה של אלגוריתמים, וזוהי אחת ההנחות המרכזיות של כמה סוגים של בינה מלאכותית.
טיעוני הומונקולוס תמיד מופרכים אלא אם כן ניתן למצוא דרך כלשהי "לעצור" את הרגרסיה. בפסיכולוגיה ובפילוסופיה של התודעה, "טיעוני הומוקולוס" (או "כשלי ההומונקולוס") שימושיים ביותר לזיהוי תיאוריות תודעה נכשלות או אינן שלמות.
כשל הומונקולוס קשור קשר הדוק לרגרסיה של רייל.
ספרי פינגווין
ספרי פינגווין (באנגלית: Penguin Books) היא הוצאת ספרים המתמקדת בהוצאה לאור של ספרי כיס וספרים נוספים בכריכה רכה. ההוצאה פועלת בבריטניה, בארצות הברית, קנדה, אירלנד, דרום אפריקה, אוסטרליה, ניו זילנד, הודו וסין.
ראשית ההוצאה ועקרונותיה
ההוצאה נוסדה ב-1936 בלונדון על ידי אלן ליין (Allen Lane; 1902–1970) וונגליל קרישנן קרישנה מנון (Vengalil Krishnan Krishna Menon; 1896–1974).
ליין וקרישנה מנון הגדירו שתי מטרות, בהן דבקה ההוצאה עד ימינו: מחיר שווה לכל נפש (הוא קבע את המחיר של שישה פני לספר) ומחויבות למודרניזם. ליין השתדל שהצורך להוזיל את המחיר לא יפגום באיכות המוצר, כך הנייר שנבחר היה זול ודק יחסית אך עמיד. המחויבות למודרניזם התבטאה בעיצוב עטיפות הספרים, בלוגו ובגופן (font) הקריא והמודרני בו הודפסו הספרים (גופן Gill Sans הבריטי המוכר משילוט הרכבת התחתית של לונדון) כמו גם בבחירת הסופרים הראשונים שהוציאו בהוצאה את ספריהם בהם אנדרה מורואה, ארנסט המינגוויי (הקץ לנשק היה הספר השני שיצא בהוצאה), דשיל האמט, ריימונד צ'נדלר ועוד.
המיזוג עם רנדום האוס
לאחר מותו של אלן ליין בשנת 1970 רכש התאגיד הבריטי פירסון (Pearson) את ההוצאה. ביולי 2013 השלימו פירסון והתאגיד הגרמני ברטלסמן שהחזיק בבעלות בהוצאת רנדום האוס האמריקאית, את מיזוגם של פינגווין ורנדום האוס, שניים מבתי ההוצאה לאור הגדולים בעולם. לאחר המיזוג 53% מהשליטה בבית ההוצאה לאור החדש נתונים בידי החברה הגרמנית ואילו 47% יהיו בשליטתה של החברה הבריטית. השלמת המיזוג יצרה בית הוצאה לאור בינלאומי שפועל בבריטניה, ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, קנדה, הודו, ספרד ומדינות אמריקה הלטינית, השולט בכ-30% משוק הספרים העולמי.
ספרות קלאסית
במקביל לספרות מודרנית הוציאה ההוצאה, החל מ-1945, תחת המותג Penguin Classics גם ספרות קלאסית שזכויות היוצרים עליה פגו כגון כל יצירות הומרוס, ג'פרי צ'וסר, ויליאם שייקספיר, צ'ארלס דיקנס ורבים אחרים. כן גאלה ההוצאה אפוסים ומיתוסים עתיקים כגון ביאוולף, גיז'מאר, סאגות איסלנדיות, הוצאות מלאות של כל אגדות האחים גרים ועוד. עם השנים הצטרפו לספרות הקלאסית עם יצירות מאוחרות יותר כגון ספרי ג'יין אוסטן, אדגר אלן פו, תומאס הרדי, ג'ורג' אליוט ועוד. בניגוד להוצאות אקדמיות של ספרות זו מצטיינים ספרי פינגווין הקלאסיים בעיצוב מודרני ומזמין ובציורים צבעוניים על הכריכה, ממיטב האמנות העולמית. בשנות ה-2000 החלו לצאת בהוצאה הקלאסית "מיטב הספרים מן המאה ה-20" בהם ספרי סקוט פיצג'רלד, וירג'יניה וולף, פרימו לוי, ג'ון סטיינבק ורבים אחרים.
מדריכים
בנוסף לספרות יפה מתמחה ההוצאה גם בהוצאת מדריכים בהם מדריך פינגווין לג'אז, מדריך הקלטות המוזיקה הקלאסית השנתי של פינגווין הנחשב למוביל ולמקיף ביותר בתחום ונקרא "התנ"ך של עולם ההקלטות הקלאסיות", מילוני פינגווין למיתולוגיה הנורדית ולמיתולוגיה היוונית, ספרי בישול וסדרת "Rough Guide", מדריכים מעשיים לשלל תחומי עניין מטיולים בעולם ועד "עשה זאת בעצמך".
ההתקוממות הפרו-רוסית באוקראינה
ההתקוממות הפרו-רוסית באוקראינה מתיחס להפגנות של קבוצות פרו-רוסיות ואנטי-ממשלתיות שהתקיימו בערים מרכזיות במזרח ודרום אוקראינה כחלק מהמשבר הפוליטי באוקראינה.
TV3 (ליטא)
TV3 ליטא הוא ערוץ טלוויזיה מסחרי המיועד לקהל דובר ליטאית. הערוץ היה בבעלות קבוצת המדיה Modern Times Group בין השנים 1997–2017. ב-2017 רכשה Providence Equity Partners את הערוץ יחד עם כל תחנות הרדיו בבעלות MTG בליטא, לטביה ואסטוניה בעבור 115 מיליון אירו.
ההתקוממות הפרו-רוסית באוקראינה
הפגנות החלו בפברואר 2014 בעקבות עלייתם לשלטון של חוגים אוקראינים פרו-מערביים ולאומיים. חוגים אלה הדיחו את הנשיא הפרו-רוסי ויקטור ינוקוביץ' בסדרה של הפגנות שנמשכו כשלושה חודשים, עקב סירובו לחתום על הסכם שיתוף הפעולה עם האיחוד האירופי. הדחת הנשיא הקצינה רגשות בדלניים בקרב חלק מהאוכלוסייה בדרום מזרח אוקראינה שהייתה מעוזו של הנשיא המודח. רגשות אלה התגבשו בשאיפה להתנתק מאוקראינה ולהקים מדינה עצמאית בשם נובורוסיה, או להסתפח מרצון לרוסיה. הבדלנים זוכים לעידודה של רוסיה, לסיוע בנשק ואף בהשתתפות של מתנדבים רוסים בלחימה.
TV3 (ליטא)
הערוץ משדר תוכניות רכש שונות יחד עם תוכן מקורי הכולל סרטים, תוכניות אירוח, חדשות ועוד. הערוץ משדר גם את הגרסה הליטאית של אקס פקטור ואת התוכנית המקורית סיפור סודי.
ההתקוממות הפרו-רוסית באוקראינה
רקע
הרקע לשאיפות הבדלניות נעוץ בהיסטוריה של האזור. עד אמצע המאה ה-17 הוא היה חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי, ואז עבר בחלקו, במרד חמלניצקי, לשליטת רוסיה הצארית. לאחר חלוקת פולין הפכו השטחים המערביים לממלכת גליציה תחת שלטון בית הבסבורג, שם עודדו האוסטרים במאה ה-19 את יצירתה של זהות אוקראינית עצמאית כמשקל נגד ללאומיות הפולנית. השטח המזרחי נותר רוסי והונהגה בו מדיניות רוסיפיקציה נוקשה, ובהמשך צורף לברית המועצות. ב-1921 שטח גליציה אוחד מחדש עם פולין העצמאית, שניסתה לדכא את הלאומיות האוקראינית. ב-1939 פלשו הסובייטים לפולין וסיפחו את החבלים המאוכלסים אוקראינים לרפובליקה הסובייטית המקבילה, אוקראינה הסובייטית, ואלה נותרו בשליטתם עד קריסת ברית המועצות. לפיכך, הצד המזרחי הוא בעל זיקה חזקה לרוסיה וחלק נכבד מהאוכלוסייה הוא ממוצא רוסי. בצד המערבי של אוקראינה האוכלוסייה היא אוקראינית בעלת רגשות לאומיים חזקים וחלק מתושביה אף לקח חלק במאבק מזוין נגד ברית המועצות במסגרת ארגונים לאומניים אוקראינים במהלך מלחמת העולם השנייה.
השאיפות הבדלניות של אזרחי אוקראינה ממוצא רוסי זכו לעידוד של רוסיה בהנהגת ולדימיר פוטין, ששואף לחדש את ימיה של רוסיה כמעצמה עולמית. ההתקרבות ההולכת ונמשכת של אוקראינה למערב, ורצונם של רבים בתוכה להצטרף לאיחוד האירופי עוררו התנגדות במוסקבה.
התפרקות ברית המועצות אפשרה את כינון המדינה האוקראינית העצמאית המודרנית, אך אוקראינה נותרה קשורה באופן הדוק לרוסיה. הקשרים בין רוסיה לאוקראינה הם תרבותיים, אתניים ובעיקר כלכליים. שאיפות ההתמערבות של מדינאים דוגמת ויקטור יושצ'נקו, אשר ניסו לקדם את חבירתה של אוקראינה לברית נאט"ו המערבית, שלה היסטוריה ארוכה של עוינות כלפי ברית המועצות, חידדו את ההבדלים בין חלקי המדינה. רוסיה, שירשה גישה אנטי־מערבית מברית המועצות, התנגדה לצירופה של אוקראינה לברית נאט"ו ובחשה בפוליטיקה הפנימית שלה. גם בקשת אוקראינה להצטרף לאיחוד האירופי הייתה לצנינים בעיני של רוסיה.
חצי האי קרים
החל מ-26 בפברואר חיילים של צבא רוסיה התחילו לזרום לחצי האי במטרה להשתלט עליו תוך סיוע ממליציות מקומיות של בדלנים פרו-רוסים. שאלת ניתוקו של חצי האי הועמדה למשאל עם. ההצבעה במשאל עם שבו השתתפו 83% מבעלי זכות בחירה הראתה תמיכה גורפת של 96% בעד צירוף חצי האי לרוסיה. אוקראינה ומדינות המערב לא קיבלו את תוצאות משאל העם וגורלו של חצי האי טרם הוכרע. הלכה למעשה, חצי האי הצטרף לרוסיה בעקבות חתימה על הסכם ב-18 במרץ, אך מעמדו המשפטי לא ברור ולא מוכר על ידי מדינות העולם. בתגובה למהלך הטילו מדינות המערב סנקציות כלכליות על רוסיה.
לא כל תושבי חצי האי היו מרוצים מהמהלך. לפי נציבות האו"ם לפליטים כ-10,000 בני אדם יצאו מחצי האי, 80% מהם טטרים (מיעוט אתני גדול בחצי האי).
אודסה
על פי מפקד האוכלוסין האוקראיני של שנת 2001, אוקראינים אתניים היוו 62.8% מאוכלוסיית מחוז אודסה, בעוד שהרוסים האתניים היוו 20.7%. 46.3% מהאוכלוסייה דיווחו ששפת האם שלהם היא אוקראינית, בעוד ש-41.9% דיווחו שהיא רוסית.
דונצק ולוהנסק
בעקבות ההתחזקות הפוליטית בקייב של מחנות לאומיים אוקראיניים, שפעלו לחזק קשרים עם המערב על חשבון הקשרים עם רוסיה, החלו בסוף פברואר 2014 הפגנות המוניות בערים דונצק ולוהנסק שבחבל דונבאס בדרום-מזרח אוקראינה. ההפגנות קראו לשמירת השפה, התרבות הרוסית והקשר עם רוסיה. בתחילת מאי 2014, בעקבות הצלחת הבדלנים הרוסים בחצי האי קרים, התקיים משאל עם במחוזות דונצק ולוהנסק שתמך בהקמת מדינות עצמאיות, והבדלנים הכריזו על הקמת הרפובליקה העממית של דונצק והרפובליקה העממית של לוהנסק, לאחר מכן התאחדו שתי הרפובליקות לנובורוסיה.
באפריל 2014 אוקראינה הגיבה לאירועים במבצע צבאי שנועד לשמר את ריבונותה של המדינה, והעבירה כוחות צבא גדולים למחוזות המורדים. כוחות הצבא האוקראיני נתקלו בכוחות חמושים של הבדלנים. מאז אפריל 2014 מתנהלים באזור קרבות כבדים של שריון בשריון וחי"ר והופלו עשרות מטוסי קרב ותובלה של חיל האוויר האוקראיני.
ז'אן גנג
חייו
זָ'אן גֶנְג היה יליד מדינת לוּ, והיה צעיר רק בשבע שנים מקונפוציוס. הוא הגיע מאותו שבט ממנו הגיעו זָ'אן יוּנְג וזָ'אן צְ'יוֹ, שני תלמידים בולטים אחרים של קונפוציוס. ייתכן שהיה צאצא של מה שהיה דורות רבים לפניו משפחה אצילה או מדינה עתיקה ובעלת מוניטין, אולם בתקופתו משפחתו כבר לא נהנתה מתהילת העבר ונחשבה משפחה של מלומדים.
כאשר שירת קונפוציוס כשר המשפטים של לוּ, נעשה זָ'אן גֶנְג למושל ג'ונְגְדוּ. בשלב מסוים הוא לקה במחלה קשה, כנראה צרעת, וקונפוציוס התאבל על מותו המוקדם בכאב רב. במאמרות מסופר כי עם מחלתו הלך קונפוציוס לבקר בביתו, אולם זָ'אן גֶנְג כבר לא יכל לקבל אורחים. לפיכך הכניס קונפוציוס את ידו מן החלון, החזיק בידו של זָ'אן גֶנְג וקונן: "איבדתי אותו, כזה הוא הגורל! איש כזה, וקיבל כזו מחלה! איש כזה, וקיבל כזו מחלה!".
הידע על זָ'אן גֶנְג מועט, וישנם רק מקורות היסטוריים ספורים אודותיו.
צדיק ורע לו
מותם הקשה של שניים מתוך ארבעת המופתים המוסריים מבין תלמידיו של קונפוציוס, זָ'אן גֶנְג ויֵן חְווֵי, לא רק העציב את קונפוציוס, אלא אף העלה בקרב דורות של קונפוציאניים את השאלה האם אכן אין בכוחה של שלמות מוסרית לקנות לאדם גורל טוב יותר, ואיים לערער את חשיבותה של ההתנהלות המוסרית לה מטיף הקונפוציאניזם. אולם חכמי הקונפוציאניזם מצאו פתרון לדבר בשאיפה הקונפוציאנית לזכות למוניטין טוב ולבנות חברה מתוקנת המשתפרת לאורך הדורות: הקונפוציאניזם למעשה אינו מייחס ערך להארכת חיי האינדיבידואל. ולפיכך גורלם של זָ'אן גֶנְג ויֵן חְווֵי אמנם העציב את מכריהם המיידיים (וביניהם קונפוציוס עצמו), אולם מבחינת התפיסה הקונפוציאנית גורלם האיר להם פנים בכך שזכרם והמוניטין שלהם רק התחזקו עם השנים, וגם לאחר אלפי שנים הם זוכים לכבוד, להערצה ולקיום מורשתם הרעיונית.
פולחן
במקדשי קונפוציוס, לוח רוחו של זָ'אן גֶנְג נמצא רביעי מבין תריסר החכמים, במערב.
תוארי כבוד
במהלך שושלת טאנג, הקיסר שׂוֵ'אנְדְזונְג העניק לזָ'אן צְ'יוֹ את תואר האצולה "מרקיז יוּ'ן" (鄆侯). במהלך שושלת סונג הוסיף לו הקיסר גֶ'נְדְזונְג את התואר דוכס דונְגְפִּינְג (東平公) והקיסר דוּדְזונְג את התואר דוכס יוּ'ן (鄆公). בתקופת שושלת מינג תיקן הקיסר שְׁדְזונְג את כינויו ל"המכובד הקדום החכם זָ'אן".
צאצאים של זָ'אן גֶנְג החזיקו בתואר "דוקטור לחמש הקלאסיקות" (五經博士; Wǔjīng Bóshì).
אג'תהאד
אג'תהאד (בערבית: اجتهاد, נהגה: אִגְ'תִהָאד, מילולית: חריצות או מאמץ) הוא מונח אסלאמי המתייחס לגזירת הלכות חדשות בידי חכמי הלכה בסוגיות שלגביהן לא קיימת הכרעה ברורה בספרות ההלכתית הקיימת. האג'תהאד עושה שימוש ב"אֻצוּל אל-פִקְה", מקורות חוק שמשמשים מקור לגזירת הלכה: הקוראן, הסונה, אג'מאע (קונצנזוס) וקיאס (אנלוגיה). במאות הראשונות לאסלאם התנהל מאבק בין גורמים שתמכו בהכללת הדעה האישית (רַאְי) כמקור הלכתי לגיטימי (על ידי עקל – שכל) לבין גורמים שגרסו כי רק הידע המועבר מפי הנביא וחבריו, ודברי האל החיים שבקוראן, ראויים לשמש כמקור לגזירת הלכות (כנקל - ידע מועבר). במחנה הראשון נמנו בעיקר בני האסכולה המועתזלית ומנגד התייצבו בני האסכולה הט'אהרית והחנבלית. המאבק בין הגישות הגיע לשיאו בזמן האינקוויזיציה של הח'ליף העבאסי אל-מאמון (בין 814-833) בשאלת נבראותו של הקוראן, והוכרע לבסוף לזכותם של המצדדים בידע המועבר.
המונח "אג'תהאד" משמש גם לציון פסיקה הלכתית חדשה בסוגיה קיימת בשל כורח המתעורר משינויים במצב החברתי, תרבותי, פוליטי וכלכלי. דוגמאות בולטות: השימוש בכלי תחבורה ואמצעי תקשורת מודרניים שלא היו קיימים בימי הנביא, היחס לשתיית קפה ועישון, ותכנון משפחה בשל הגידול הדמוגרפי שאינו בר-קיימא בעולם האסלאמי בעשורים האחרונים.
"נעילת שערי האג'תהאד"
על פי המסורת המוסלמית הסונית, "ננעלו שערי האג'תהאד" במאה העשירית ומאז כבר לא ניתן לחדש בפרשנויות הקוראן ובפסיקות הלכתיות. עם זאת, מחקר מודרני של המשפט המוסלמי הראה כי שערי האג'תהאד לא ננעלו ופסיקה עצמאית של הלכה המשיכה להתבצע. כאמור, בתחום זה ניכר הבדל בין זרם הסונה לזרם השיעה. על פי הסונים, שערי האג'תהאד נותרו סגורים, ואילו השיעים עוד דוגלים באג'תהאד אותו מבצעים בעיקר חכמי הדת הבכירים.
בשלהי המאה ה-19 החלו להישמע קריאות לרפורמה באסלאם, ובכלל זה גם לפתיחתם של "שערים" אלו כדרך להחיות את האסלאם ולעוררו מן הקיפאון המחשבתי שאחז בו 'מאז ימי השתלטות העמים הזרים' עליו. הדוגלים בגישה זו, ובהם ג'מאל א-דין אל-אפע'אני, מוחמד עַבְּדֻה ורשיד רידא הניחו את היסודות האינטלקטואליים לעלייתם הן של זרמי החילון והן של זרמים שמרניים-סלפיים במחשבה האסלאמית המודרנית. עבודתם של אל-אפע'אני, עבדה ורידא הניחה במישרין את היסודות התאולוגיים והאידאולוגיים לצמיחתה של תנועת האחים המוסלמים במצרים בשנות העשרים של המאה העשרים בראשות חסן אל-בנא ואחרים. תנועת חמאס מהווה את הפלג הארץ-ישראלי של תנועה זו.
מוג'תהד
המוג'תהד הוא חכם הלכה אשר מחזיק ב"עילם", ידע דתי, המאפשר לו לגזור הלכות חדשות או לשנות הלכות קיימות. כבמהלך המאות ה-10 וה-11 החל דיון מוסלמי בדבר האפשרות להיכחדותם של המוג'תהידים, אשר היה חלק מהדיון האסלאמי ביום הדין (מכיוון שהיעלמותם של חכמי הדת נתפסה כסימן לסוף העולם) ובירידת הדורות.
בשיעה המוג'תהד הוא פקיה, חכם דת, בעל סמכות הלכתית רבה בהיותו נָאאֶב אִמָאם, ממלא מקומו של האמאם הנעלם העתיד לשוב ולהתגלות, אשר מנסה לגלות כיצד האמאם היה נוהג במקומו. בסונה השימוש במונח מוג'תהד עבור פוסקי הלכות עכשוויים הצטמצם החל מן המאה ה-11 וסמכותם התמצתה בעיקר בשימוש בפסיקות עבר (תקליד). הוגה הדעות המוסלמי שנחשב למוג'תהד האחרון המקובל על כלל זרמי האורתודוקסיה הסונית הוא אל-ע'זאלי.
נשים מוג'תהדות
אין מניעה כי אישה תוכר כמוג'תהדה, ואכן באיראן לדורותיה מספר נשים הוכרו ככאלה (למשל, זוהרה ספאתי, נוסרת אמין, ביבי ח'אנום). הדעות חלוקות בקרב ציבור המאמינים ואנשי הדת המוסלמים בנוגע לשאלה האם מוג'תהדה יכולה לקבל מעמד של "מקור לחיקוי" (מרג'ע). מכיוון שה"מרג'ע" אמור להוות דמות מופת ומודל לחיקוי, יש כאלה הסבורים כי אישה אינה יכולה להוות דוגמה שכזאת.
זמר-יוצר
זמר-יוצר (באנגלית: Singer–songwriter) הוא מוזיקאי המחבר, מלחין ושר את שיריו שלו, ופעמים רבות מלווה לבדו את שירתו בנגינה, על פי רוב בגיטרה או בקלידים. זמרים-יוצרים רבים נוטים לשלב בשיריהם נושאים חברתיים ופוליטיים.
בלהקות רוק ומטאל מקובל מאוד שהסולן משתתף בכתיבת מילות השירים, בהלחנה ולפעמים גם בנגינה.
ארצות הברית ובריטניה
המונח זמר-יוצר שויך במקור לזמרים מצפון אמריקה שיצרו שירים בסגנונות הבלוז והפולק בתחילת המאה ה-20. ההכרה הפופולרית הראשונה של הזמר-יוצר במדינות דוברות האנגלית קרתה בסוף שנות ה-60 תחילת שנות ה-70, כאשר סדרה של מוזיקאים אשר מושפעים מבלוז פולק וקאנטרי זכו להכרה ופופולריות רבה. הזמרים-יוצרים הללו כללו את: בוב דילן, ניל יאנג, ג'וני מיטשל, לאונרד כהן, ואן מוריסון, פול סיימון, ג'וני קאש, וילי נלסון, ג'ון דנוור, דונובן, דייוויד בואי, וקט סטיבנס. גם כותבי שירים כגון קרול קינג וניל דיימונד התפרסמו במהלך אותה תקופה כזמרים יוצרים. אף על פי שגם חברי להקות רוק של אותה התקופה לא נחשבו זמרים-יוצרים כאמני סולו, רבים מהם היו זמרים-יוצרים שיצרו שירים במסגרת הלהקה.
בשנות השמונים, נודעה הזמרת מדונה בזכות היותה זמרת-יוצרת, תוך שהיא כתבה למעלה מ-90 שירים (ביניהם הלהיטים "La Isla Bonita", "Like a Prayer" ו-"Open Your Heart") ודורגה על ידי רולינג סטון כאחת מהיוצרות הטובות ביותר בכל הזמנים. בין היתר, הוזכרה ברשימה גם זמרת הקאנטרי דולי פרטון כאחת מהיוצרות הטובות ביותר.
מאז ואילך החלו להתפרסם זמרים-יוצרים רבים ממגוון גדול של סגנונות מפופ ועד פאנק. בשנת 2005, בעת שסוגת הקאנטרי שבה למצעדי הבילבורד האמריקאים, החלו זמרות-יוצרות כמו קארי אנדרווד וטיילור סוויפט להצליח הן כזמרות והן כיוצרות. אנדרווד כתבה את אחד משירי הקאנטרי המצליחים ביותר בשנות האלפיים "Last Name", בעוד סוויפט כתבה והפיקה את אלבום הקאנטרי המעוטר ביותר בכל הזמנים, Fearless. מ-Fearless יצא שיר הקאנטרי הנמכר ביותר בכל הזמנים "Love Story", אותו כתבה והפיקה סוויפט. כמו כן, היא זכתה להוקרה חסרת תקדים כיוצרת כאשר זכתה באחד עשר פרסי גראמי, ביניהם שלושה בקטגוריית "אלבום השנה". מגזין רולינג סטון דירג את סוויפט כאחת מ"100 הזמרים-יוצרים הטובים ביותר בכל הזמנים".
במרוצת השנים, זכו להצלחה זמרות כמו אדל, שאקירה ומריה קארי הן כזמרות והן כיוצרות. אלבומה השני של אדל 21, אותו הפיקה וכתבה, מכר מעל 35 מיליון עותקים ברחבי העולם והגיע למקום ה-11 ברשימת האלבומים הנמכרים בעולם. בדצמבר 2011 הפך האלבום לנמכר ביותר בבריטניה במאה ה-21. השיר "Rolling in the Deep" אותו כתבה גם כן, זכה להצלחה עולמית והיווה כסינגל הפריצה של הזמרת, כאשר מכר למעלה מ-17 מיליון עותקים סביב כל רחבי העולם.
ישראל
מסורות של זמרים-יוצרים התקיימו במוזיקת עם ומוזיקה פופולרית של יהדות מזרח אירופה (סלומון שמולביץ', מקס ורשבסקי, אהרון לבדף), המגרב (שייח זוזו) ועיראק (סאלח אל כוויתי) מתחילת המאה ה-20 או לפני, חלקם כמו אל כוויתי ואף יוסף רוזנבלט או סמי אלמגריבי עלו ופעלו בארץ. בין הדוגמאות המוקדמות הנודעות יותר ניתן למצוא גם את טולי רביב וישראל יצחקי. החל משנות ה-50 זכו זמרים-יוצרים כמו ג'ו עמר ובני ברמן לפופולריות יוצאת דופן, כשבמקביל פעלו זמרים-יוצרים אחרים בסצינות פופולריות פחות כמו שירי עם (האחים שלם) ואף מחתרתיות כמו זו התימנית של אותה תקופה (שלמה מוקעה, שלמה דחיאני, אהרן עמרם ואחרים).
ברוק הישראלי, במוזיקה הים-תיכונית ובמוזיקה הפופולרית נכללים זמרים-יוצרים כמו שלום חנוך, יהודית רביץ, מאיר אריאל, קרן פלס, דני סנדרסון, דיקלה, שלמה ארצי, עידן רייכל, עלמה זהר.
קניה (1963–1964)
הדומיניון של קניה הייתה מדינה ריבונית בין ה-12 בדצמבר 1963 ל-12 בדצמבר 1964, שחלקה את ראש המדינה שלה עם בריטניה ומדינות אחרות בראשות המלכה אליזבת השנייה. זו הייתה קודמתה של הרפובליקה המודרנית של קניה.
היסטוריה
כאשר קיבלה מושבת קניה עצמאות מבריטניה ב-12 בדצמבר 1963, המלכה הבריטית (אליזבת השנייה) נותרה ראש המדינה כמלכת קניה. תפקידיה החוקתיים של המלכה הוקצו בעיקר למושל הכללי של קניה, מלקולם מקדונלד (12 בדצמבר 1963 - 12 בדצמבר 1964).
ג'ומו קניאטה כיהן בתפקיד ראש הממשלה.
הרפובליקה של קניה קמה ב-12 בדצמבר 1964, בעוד היא נשארה בחבר העמים בהסכמה משותפת של ממשלות אחרות. בעקבות ביטול המלוכה הפך ג'ומו קניאטה לנשיא הראשון של הרפובליקה של קניה.
Brothers in Arms: D-Day
Brothers in Arms: D-Day הוא משחק וידאו יריות לגימר יחיד מסדרת Brothers in Arms עבור ה-PlayStation Portable. הוא משתמש ב-Unreal Engine 2.0 כבסיס הטכנולוגיה שלו. למרות שסומנה כספין-אוף, עלילת המשחק היא למעשה קרוסאובר/קומפילציה של Brothers in Arms: Road to Hill 30 ו- Brothers in Arms: Earned in Blood מהסדרה הראשית.
גיימפליי
Brothers in Arms: D-Day לוקח את הגימר דרך המערכה בנורמנדי וכמו קודמיו עוקב אחר סמל מתיו בייקר ורב"ט (מאוחר יותר סרגנאט). ג'ו הארטסטוק במשימות ריאליות שהתרחשו בנורמנדי ביוני 1944 מהפלישה הנישאה באוויר ב-6 ביוני לסנט סובר-לה-ויקונט. כמו Brothers in Arms: Road to Hill 30 ו-Brothers in Arms: Earned in Blood, המשחק נותן הזדמנות לשחקן להשתלט על חוליה ומאפשר לגימר לתת פקודות ולהחליט מהי הדרך הטובה ביותר לתקוף את האויב. BIA: D-Day מציעה גם מגוון רחב של כלי נשק אותנטיים גרמניים ואמריקאים ממלחמת העולם השנייה.
בדומה לשני המשחקים הראשונים של Brothers in Arms, D-Day מתמקד בעיקר בפיקוד על חוליה כדי לדכא ואז לאגף כוח אויב עם התקפות חזיתיות שבדרך כלל מסתיימות באסון. המשחק גם משתמש ביריבים אינטליגנטיים שינסו לתמרן את הגימר, אם כי הבינה המלאכותית ב-D-Day אינה מתקדמת כמו גרסאות המחשב/קונסולה המוקדמות יותר של המשחק.
קבלה
Brothers in Arms: D-Day קיבלה ביקורות שונות מכל סקירה. הוא קיבל ציון של 65.76% מהאתר GameRankings וציון של 65/100 Metacritic.
עמנואל לסקר
עמנואל לַסְקֶר (בגרמנית: Emanuel Lasker; 24 בדצמבר 1868 – 11 בינואר 1941) היה שחמטאי, מתמטיקאי ופילוסוף יהודי-גרמני, אלוף העולם השני בשחמט. היה אלוף העולם במשך 27 שנים, ונחשב לאחד מגדולי השחמטאים בכל הזמנים. לסקר התמודד בהצלחה בתחרויות חזקות עד גיל 68. נודע כלוחם עז, כטקטיקן מופלא המסוגל לנצח משחקים לכאורה אבודים וכחלוץ השחמט המודרני.
קורות חיים
נולד ב-1868 בברלינכן (Berlinchen) שבברנדנבורג, פרוסיה (כיום בפולין), בנם של החזן אדולף לסקר ואשתו רוזליה, בת משפחת חזנים בשם ישראלסון. סבו של עמנואל, מצד אביו, היה רב בעיר לֶסֶן (Lessen) שבפרוסיה ונחשב לעושה נסים. למשפחה, שהתפרנסה בקושי, היו עוד שלושה ילדים, ברתולד, המבוגר בשמונה שנים מעמנואל והבנות תאופיליה ועמליה. ברתולד לסקר, שלמד רפואה, היה בעצמו שחמטאי מצטיין ובתקופת לימודיו התפרנס משיעורי שחמט ומשחקי קלפים. כשעמנואל חלה, בגיל שמונה, לימד אותו ברתולד לשחק שחמט. עמנואל למד מתמטיקה בארלנגן (Erlangen) וזכה להצלחות בתחרויות שחמט בגיל 21. הוא זכה במקום הראשון בתחרות שנערכה בברלין ואחר כך גם בברסלאו; בעקבות תחרויות אלו הוענקה לו דרגת אמן שחמט. בתחרות הבאה, באמסטרדם, שבה זכה איימוס ברן במקום הראשון, זכה לסקר במקום השני המכובד.
לסקר החל לנצח בתחרויות בינלאומיות, כך ניצח בזה אחר זה את ז'אק מיזס, בירד, בלקברן, גונסברג ומייסון, שנחשבו לשחקנים החזקים ביותר באנגליה. הוא נסע לארצות הברית וניצח גם שם את גדולי השחקנים.
התמודדויות על תואר אלוף העולם
בשנת 1894, בגיל 25, קיבל את הזכות להאבק מול אלוף העולם וילהלם שטייניץ, שהיה אז בן 58 וכושרו היה בסימן ירידה.
בקרבות על האליפות ניצח לסקר +10 - 5 =4, ובכך היה לאלוף העולם השני. לסקר החזיק בכתר 27 שנים (יותר מכל אלוף עולם אחר). ההתמודדות מול שטייניץ התקיימה בניו-יורק, פילדלפיה ומונטריאול.
בשנת 1896 ניצח גם בדו-קרב גומלין מול שטייניץ, התמודדות שנערכה במוסקבה. 12.5-4.5
היו שטענו כי לסקר זכה בניצחון רק הודות למצבו הבריאותי הקשה של שטייניץ. לסקר עצמו נפל למשכב שנה לאחר הקרבות וכאשר חזר לשחק ב-1895 בתחרות בינלאומית באנגליה, הגיע רק למקום השלישי; בדיעבד מסתבר שזה היה כישלונו התחרותי הגדול ביותר. באותה שנה נערכה בסנקט פטרבורג תחרות שבה השתתפו ארבעת שחקני השחמט הטובים בעולם: שטייניץ, מיכאל צ'יגורין, פילסברי ולסקר, ובתחרות זו זכה לסקר במקום הראשון.
לסקר החל להרצות על שיטותיו ברחבי אנגליה; ב-1896 ניצח בתחרות בינלאומית בנירנברג, שבה השתתפו גדולי השחמטאים: שטייניץ, פילסברי, מארוצי, זיגברט טאראש, שלכטר, צ'יגורין ועוד. לסקר פרש מהשחמט למספר שנים אותן השקיע במחקריו המתמטיים, אך ב-1899 הסכים להשתתף בתחרות בינלאומית בלונדון, שם השיג ניצחון בהפרש עצום של 4.5 נקודות מהמקום השני. ב-1904 השתתף בתחרות שבה זכה רק במקום השני, כאשר פרנק מרשל, אלוף ארצות הברית הקדים אותו.
בעקבות תוצאה זו נערך דו-קרב בין השניים בשנת 1907 ולסקר הביס את מרשל 11.5-3.5.
מרשל נקט בהגנה הצרפתית בשחקו בצבע השחור, והשיג ארבע תוצאות תיקו ושלושה הפסדים. מרשל בחר בהסתעפות MacCutcheon בה משחקים 3. פג3 פו6 4. רז5 רב-4. בחירה זו לא הייתה יכולה להפתיע את אלוף העולם, אשר שיחק שני משחקי שחמט בהתכתבות שהחלו מעמדה זו נגד מפתח ההסתעפות, MacCutcheon עצמו. התוצאות היבשות מטעות, שכן מרשל היה קרוב לזכות במשחק השביעי, בו הגיע לסיום זכוי.
בשנת 1908 ניצח לסקר בדו-קרב על אליפות העולם מול טאראש 10.5-5.5.
בתחרות הבינלאומית החזקה של סנקט פטרבורג 1909, בה השתתפו כמעט כל השחמטאים הגדולים של אותה תקופה, לאחר שצבר רק נקודה וחצי בשלושת המשחקים הראשונים, לסקר הצליח לסיים את התחרות במקום הראשון יחד עם עקיבא רובינשטיין, מנצח את כל המשחקים בהם פתח בלבן.
בשנת 1909 קיים לסקר דו-קרבות על אליפות העולם מול דוד ינובסקי שהסתיימו בתוצאה 4–10.
בשנת 1910 קיים לסקר דו-קרב על אליפות העולם מול קרל שלכטר, שהסתיים בתיקו 5-5, ולכן לסקר שמר על תוארו אך ראה בתוצאה זו כישלון.
בשנת 1914 נערכה תחרות בין לסקר לבין שני שחקנים שטענו לכתר – חוזה ראול קפבלנקה ורובינשטיין. בתחרות השתתפו גם אלכין, טאראש ומרשל והיא התקיימה בסנקט פטרבורג. לסקר זכה במקום הראשון וקפבלנקה במקום השני. תוצאה זו זיכתה אותו בתואר החדש רב-אמן בשחמט.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הופסקו התחרויות, ורק ב-1921 התחדשה הפעילות השחמטאית, כאשר האירוע הראשון היה דו-קרב על האליפות בין לסקר לקפבלנקה. המשא ומתן על דו-קרב זה החל בשנת 1912 אך הופסק עקב מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1920 הציע לסקר לוותר על תוארו לטובת קפבלנקה, אך זה סירב וביקש להתמודד בדו-קרב.
! !! !!01!!02!!03!!04!!05!!06!!07!!08!!09!!10!!11!!12!!13!!14!!תוצאה
קפבלנקה ניצח בקרב בתוצאה 0–4 ו-10 תיקו וזכה באליפות, אך לסקר טען שתנאי המשחק שהתרחש בהוואנה במזג אוויר טרופי הפריעו לו. קפבלנקה השתמט מקרב גומלין וכך לסקר לא הצליח להשיב לעצמו את הכתר, אולם בתחרויות הבאות המשיך לנצח גם את קפבלנקה ואלכין.
הגירה מגרמניה
בשנת 1933 נאלצו לסקר ואשתו מרתה כהן לעזוב את גרמניה בשל יהדותם. הם עברו לאנגליה, ולאחר שהייה קצרה בברית המועצות שם ויתר לסקר על אזרחותו הגרמנית השתקעו בניו יורק.
גם בגיל מבוגר מאוד לשחמטאי (בן 68) הוכיח לסקר כי עדיין כוחו במותניו.
! !! !!01!!02!!03!!04!!05!!06!!07!!08!!09!!10!!תוצאה
בשנת 1936 הוזמן לתחרות השחמט בנוטינגהאם 1936 הנחשבת עד היום לאחת התחרויות החזקות שהתקיימו אי פעם. זו הייתה התחרות האחרונה בה השתתף לסקר.
יישום שיטות פסיכולוגיות במשחק
על לסקר נאמר כי ניצל שיטות פסיכולוגיות כדי להכריע את יריביו. נטען כי הוא מנתח את האיכויות הסובייקטיביות של היריב, וזאת בנוסף לדרישות האובייקטיביות של העמדה על גבי הלוח. ריצ'רד רטי העריך אף שלעיתים לסקר בוחר במכוון במסע נחות אם הוא סבור שיגרום אי נוחות ליריבו. לסקר הכחיש טענות אלו, ומרבית הכותבים המודרניים מסכימים עם לסקר. המאפיינים שעשו את משחקו מסתורי לבני תקופתו נראים עכשיו לעיתים תכופות במשחקים מודרניים: ההתקפה ז4 כנגד הסתעפות הדרקון בהגנה הסיציליאנית, הקרבות שנועדו להשיג יתרון עמדתי, בחירת המסע המעשי ביותר ולא לנסות למצוא את המסע הטוב ביותר, התקפה נגדית וניסיון לסבך את המשחק לפני שעמדה לא טובה נהפכת לקשה. Why Lasker Matters דן בנושא. ולדימיר קרמניק אומר "לסקר הבין שסוגים שונים של יתרון ניתנים להחלפה זה בזה: יתרון טקטי ניתן להמיר ליתרון אסטרטגי ולהפך" דבר שנראה מסתורי לבני זמנו שהיו אמונים על התאוריות של שטייניץ או טאראש.
אחד המשחקים המפורסמים של לסקר הוא נגד באואר, מתחרות אמסטרדם בשנת 1889, שם הקריב לסקר שני רצים בתמרון שהופיע לאחר מכן במספר משחקים נוספים. מספר הסתעפויות בפתיחה קרויות על שמו, למשל הגנת לסקר בגמביט המלכה (1. ד4 ד5 2. ג4 ה6 3. פג3 פו6 4. רז5 רה7 5. ה3 0-0 6. פו3 ח6 7. רח4 פה4).
בשנת 1895 הציג לסקר חידוש שקטע את השימוש בגמביט אבנס הפופולרי במשחקים תחרותיים. 1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. רג4 רג5 4. ב4 ר:ב4 5. ג3 רא5 6. ד4 ד6 7. 0-0 רב6 8. ד:ה5 ד:ה5 9. מה:ד8+ פ:ד8 10. פ:ה5 רה6. החידוש של לסקר מסכל את הכוונות ההתקפיות של הלבן ולדברי ראובן פיין העמדה המתקבלת היא "מדכאת מבחינה פסיכולוגית עבור השחקן הלבן שבחר בגמביט" ובאופן אובייקטיבי היא טובה לשחור, שלו יתרון קל בשלב הסיום.
משחקי מופת
=== לבן: וילהלם שטייניץ שחור: עמנואל לסקר ניו יורק 1894 ===
לבן: מוריץ פורגס שחור: עמנואל לסקר נירנברג 1896
אחת הסיבות שלסקר היה יריב שכה קשה לנצחו היא כי הוא השתמש במשחקיו ברעיונות שהתגלו שנים רבות אחר כך על ידי אהרון נימצוביץ' וחברי ההיפרמודרניזם. במשחק זה לסקר מדגים מדוע עמדה מכווצת ומוגבלת איננה בהכרח רעה. מה שקובע בעמדה היא כמות האנרגיה שטמונה בה והאפשרות להוציא את האנרגיה החוצה. בסופו של דבר לסקר משחרר את כל האנרגיה בתוך 10 מסעים שכל אחד מהם מהווה איום על יריבו.
לבן: פרנק מרשל שחור: עמנואל לסקר ניו יורק 1907
המשחק הזה בהחלט מלמד על שלב הסיום. לסקר העביר את המשחק מיידית משלב המציעה לשלב הסיום, וניהל אותו בצורה מופתית.
לבן: עמנואל לסקר שחור: זיגברט טאראש סנקט פטרבורג 1914 ראשון
רגלי בודד, מנותק מיתר הרגלים נראה חלש שכן ניתן להגן עליו רק עם כלים. למרות זאת לא תמיד קל ללכוד רגלי כזה. על כל כלי שמאיים ללכוד אותו, ניתן להביא כלי שיגן עליו. לסקר מוצא דרך לעשות זאת - הוא מתחיל בהתקפה ישירה על הרגלי, ולאחר שזו לא מצליחה הוא פותח בהתקפה על הכלים שמגינים על הרגלי. לאחר שהתקפה זו נהדפת, הוא מתחיל בהתקפה על הרגלים שמגינים על הכלים שמגינים על הרגלי. לאט לאט נוצרות חולשות במחנה המגן, ובסופו של דבר מושג יתרון חומרי. במקרה זה זוכה לסקר בצריח תמורת פרש ושני רגלים, יתרון זעיר, אך די בכך לאלוף העולם כדי להכריע את המשחק.
לבן: עמנואל לסקר שחור: זיגברט טאראש סנקט פטרבורג 1914 שני
בעמדה לאחר המסע ה-14 של השחור, לשחור יתרון רגלים באגף המלכה. במשחק טאראש בכלים השחורים היטיב לשחק, לאחר המסע ה-22 כפה על הלבן את החלפת הצריחים, ובכך הביא לביטוי את יתרון הרצים מול החולשה של הרגלי הכפול בטור ב'. לאחר המסע ה-27 לשחור הייתה עמדה זכויה לחלוטין והמסע 37...רה6+ 38. מו8 ר:ז7+ 39. מ:ז7 ר:ב3 ולשחור עמדה זכויה לחלוטין. השחור בחר באפשרות אחרת ורק המסע האטיודי 41. מז6! אפשר ללבן לסיים בתיקו.
שחמטאים שניצחו את לסקר
רשימה זו מתייחסת לשחמטאים שניצחו את לסקר במשחק תחרותי רגיל (לא סימולטני ולא משחק בו קיבלו יתרון חומרי מלכתחילה):
לסקר המתמטיקאי
לסקר היה גם מתמטיקאי מכובד. את עבודת הדוקטורט במתמטיקה, עשה בשנים 1900–1902 באוניברסיטת ארלנגן, בהנחייתו של דויד הילברט. עבודת הדוקטורט שלו Über Reihen auf der Convergenzgrenze פורסמה בשנת 1901 בכתב העת "Philosophical Transactions".
לסקר היה זה שהציע את המושג אידיאל פרימרי, המכליל את מושג החזקה של מספר ראשוני מן המספרים השלמים לחוגים כלליים. תרומתו החשובה ביותר למתמטיקה היא משפט לסקר-נתר, המספק, עבור כל אידיאל של חוג קומוטטיבי נותרי, פירוק בתור חיתוך של מספר סופי של אידיאלים פרימריים. לסקר הוכיח את המשפט עבור חוגי פולינומים בכמה משתנים מעל שדה; מאמרו בנושא, Zur Theorie der Moduln und Ideale, פורסם בשנת 1905 בכתב העת "Mathematische Annalen". את ההכללה לחוגים קומוטטיביים נותריים, שלהם תפקיד מרכזי בגאומטריה אלגברית, הוכיחה אמי נתר.
צדדים אחרים בחייו
לסקר עסק בפילוסופיה, והיה חבר טוב של אלברט איינשטיין. בשלב מאוחר בחייו היה להומניטר וכתב בלהט על הצורך בהשכלה מובנית ומעוררת השראה לצורך ייצוב והבטחת ביטחון האנושות. הוא החל לשחק ברידג' ונהיה לאמן במשחק זה, בנוסף למשחק הלוח הסיני גו אותו חקר.
הוא המציא את המשחק לאסקה, משחק דמוי דמקה, בו במקום לסלק את הכלים שנלקחו מהלוח מניחים אותם מתחת לכלי הלוכד.
אדוארד לסקר, אמן בינלאומי לשחמט טען שהוא קרוב משפחה של לסקר. שניהם שיחקו בתחרות הגדולה שהתקיימה בניו יורק בשנת 1924.
ד"ר לסקר עסק רבות בפיתוח "תורת המאבק". הוא שאף להכללה וניסוח מתמטי של רעיון המאבק לצורותיו. במסגרת זו, בחן משחקי לוח שונים כגון את שיטתו בשחמט סיכם בספר "תורת השחמט", שיצא גם בעברית.
פוליטיקה של אורוגוואי
אורוגוואי היא רפובליקה נשיאותית עם בחירות ייצוגיות, שבה נשיא אורוגוואי הוא גם ראש המדינה וגם ראש הממשלה, וגם עובדת על פלטפורמה מרובת מפלגות. הנשיא מחזיק בכוח ביצועי וכוח חקיקתי שוכן בבית המחוקקים המאוחד של אורוגוואי. הרשות השופטת מופרדת לחלוטין משתי הרשויות האחרות.
שתי מפלגות,מפלגת הקולוראדו והמפלגה והלאומית, היו במאבק מתמיד מאז עצמאותה של אורוגוואי על השלטון, מחליפות ביניהן תפקידים בין קואליציה לאופוזיציה. בבחירות ב-2004 תפסו את השלטון, רוב בשני בתי המחוקקים וכן את עמדת הנשיא, קואליציה של מפלגות שמאל שונות: דמוקרטים נוצרים, סוציאליסטים, סוציאל-דמוקרטים וקומוניסטים. בבחירות פופולריות טאבארה ואסקס נבחר להיות נשיא אורוגוואי.
חוקה
אורוגוואי אושררה חוקה ראשונה ב-1830, לאחר מלחמה בת שלוש שנים שבה אורוגוואי וארגנטינה נלחמו יחדיו כפדרציה משותפת. עם תמיכה של בריטניה נחתם ב-1828 הסכם מונטווידאו שבו ברזיל וארגנטינה הכירו בזכותה של אורוגוואי לעצמאות. הסכם זה הניח את היסודות למדינה וחוקה אורוגוואים אמיתיים. ב-1966 נעשו ניסיונות לשנות את החוקה שהובילו לקבלה של חוקה חדשה לחלוטין ב-1967. חוקה חדשה אחרת שהוצעה ב-1980 תחת הפיכה צבאית נדחתה על הסף על ידי כלל אזורי ההצבעה.
הרשות המבצעת
החוקה האורוגוואית שהתקבלה ב-1967 יצרה נשיאות חזקה במיוחד, בעלת איזון חזק בין חוק למשפט. הנשיא, אשר מתפקד גם כראש מדינה וגם כראש הממשלה, נבחר בבחירות כלליות לקדנציה של חמש שנים, עם סגן נשיא אשר נבחר באותו מעמד וההצבעה אליהם היא משותפת. שלושה עשר שרים עומדים בראש משרדים ממשלתיים שונים ממונים על ידי הנשיא ומהווים הלכה למעשה את הקבינט של המדינה.
הרשות המחוקקת
האספה הכללית מונה דה פקטו שני בתי נבחרים. בית הסגנים המונה 99 חברים הנבחרים בבחירות כלליות-יחסיות לקדנציה של חמש שנים. הסנאט אשר יש בו 31 חברים. 30 אשר נבחרים בבחירות כלליות-יחסיות וסגן הנשיא אשר עומד בראשו.
הרשות השופטת
באורוגוואי מספר ערכאות משפט, הגבוהה שבהם היא בית המשפט העליון. שופטי העליון נבחרים לקדנציה בת 10 שנים על ידי האספה הכללית. מתחת לבית המשפט העליון ישנם בתי משפט מחוזיים ומקומיים כמו גם שופטים לתביעות קטנות. כמו כן קיימים מערכות משפט מקצועיות כגון צבאית, ניהולית וכדומה.
דמוקרטיה ישירה
החוקה האורוגוואית מאפשרת לכל אזרח לקרוא תיגר לכל חוק שהאסיפה הכללית מקבלת על ידי משאל עם, או להציע שינוי לחוקה גם כן על ידי רפרנדום.
ג'ון אובריין
ג'ונתן פטריק אובריין (באנגלית: Jonathan Patrick O'Brien; נולד ב-29 באוגוסט 1977) הוא כדורגלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הקשר וכמגן שמאלי.
אובריין נחשב לאחד מהכדורגלנים האמריקאים פורצי הדרך כאשר היה מבין הראשונים לשחק במועדון אירופי גדול כאשר הצטרף לאייאקס.
קריירת מועדונים
אובריין גדל בפלאיה דל ריי, שבקליפורניה והוא למד בתיכון ברנטווד. בגיל 17 הצטרף לאקדמיה לכדורגל של אייאקס ההולנדית ובשנת חתם על חוזה בקבוצה הבוגרת. בקיץ הושאל לאוטרכט עד לסיום העונה. בסיום העונה חזר לאייאקס, והפך לשחקן הרכב בעונת בה זכתה אייאקס באליפות. אולם עקב פציעות חוזרות איבד את מקומו בהרכב עד שבינואר חתם בדן האג.
בשנת חזר לארצות הברית וחתם בצ'יבאס ארצות הברית מה-MLS אולם גם אותה עזב לאחר שנפצע. ב-11 ביוני 2008 הודיע על פרישה מכדורגל.
קריירה בינלאומית
ב-22 באפריל 1998 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית במשחק ידידות נגד. נכלל בסגל הרחב של הנבחרת לקראת מונדיאל 1998 אך לא נכלל בסופי. השתתף עם הנבחרת באולימפיאדת סידני (2000) והגיע עמה למקום הרביעי.
השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2002 ומונדיאל 2006 בו נפצע במשחק הראשון של נבחרתו בטורניר נגד.
חיים אישיים
או'בריאן נשוי ואב לבן. מתגורר בבולדר שבקולורדו.
לאחר פרישתו מכדורגל חזר אובריין למכללה והשלים דוקטורט בפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת אליאנט. לד"ר אובריאן יש שתי פרקטיקות נפרדות, אחת מספקת ייעוץ לבריאות הנפש לקהל הרחב ואחת עובדת כפסיכולוגית ספורט.
ונדל פירס
ונדל אדווארד פירס (באנגלית: Wendell Edward Pierce; נולד ב-8 בדצמבר 1966) הוא שחקן אמריקאי. מוכר בזכות תפקידו בתור הבלש באנק מורלנד בסדרה "הסמויה" ובזכות תפקידיו בסדרות "טרמיי", "המופע של מייקל ג'יי פוקס" ו-"suits".
ביוגרפיה
פירס נולד בניו אורלינס, לואיזיאנה, ארצות הברית. בנם של מורה ושל מהנדס תחזוקה צבאי בתקופת מלחמת העולם השנייה. גדל בשכונת פונצ'רטיין פארק שנחרבה בהוריקן קתרינה וסיים בהצטיינות את לימודיו למד ב"מרכז ניו אורלינס לאומנויות". פירס הוא בוגר "בית הספר ג'וליארד" עם תואר באומנויות.
פירס החל את דרכו כשחקן קולנוע משני בראשית שנות ה-90 בדרמה הביוגרפית של ספייק לי "מלקולם אקס" בתפקיד בן תומאס, בדרמה הקומית "זה יכול לקרות גם לך" בתפקיד בו ויליאמס ובסרט המלחמה של בריאן דה פלמה "חטאי מלחמה". פירס זכה לחשיפה משמעותית בפעם הראשונה בתחילת שנות ה-2000 בזכות סדרת הפשע "הסמויה" בה שיחק במשך כל העונות בתפקיד בלש מחלק הרצח באנק מורלנד, על משחקו המשכנע בסדרה הועמד פירס למספר פרסים. לצד הצלחתו ככוכב הסמוייה שיחק פירס גם במיוזיקלים "מקהלה בירושה" ו"ריי".
יוצר "הסמויה" דייוויד סיימון לקח את פירס בשנת 2010 לסדרת הדרמה המוערכת שיצר "טרמיי". פירס שיחק במשך 3 עונות בתפקיד נגן הטרומבון אנתוני בטיסט וזכה לביקורות מהללות ולמספר רב של מועמדויות לפרסים. ב-2012 השתתף פירס בתפקיד קטן בסרט "דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 2 " בתור עורך הדין ג'יי ג'נקס.
ב-2013 הועמד פירס לפרס אינדפנדנט ספיריט להופעה הטובה ביותר בתפקיד ראשי על משחקו בדרמה העצמאית "ארבעה". באותה שנה השתתף פירס גם בסרט הפעולה "פארקר" בתפקיד הגנב קרלסון ובסיטקום "המופע של מייקל ג'יי פוקס" בתפקיד האריס גרין הבוס וחברו של מייקל הנרי (מייקל ג'יי פוקס).
בין השנים 2013–2016 שיחק בסדרה "Suits" בתפקיד אביה של רייצ'ל זיין. בשנת 2014 שיחק בדרמה ההיסטורית "סלמה" של אווה דוברני בתפקיד פעיל זכויות האזרח, הורסיאה ויליאמס. החל משנת 2018 מגלם את ג'יימס גריר בסדרה "ג'ק ראיין".
שיחק גם בסיטקום "הזוג המוזר" לצד מת'יו פרי.
במאי 2016 נעצר פירס באטלנטה בחשד למעורבות בקטטה.
TV6 (ליטא)
TV6 ליטא הוא ערוץ טלוויזיה ליטאי בבעלות חברת הטלוויזיה הנורדית Viasat. הערוץ הושק ב-31 במרץ 2002.
הערוץ מתמקד בשידור תוכניות בידור ואירועי ספורט מזדמנים אך בעלי רייטינג גבוה (דוגמת ליגת האלופות), קומדיות, קומדיות מצבים, אקשן, מדע בדיוני ותוכניות ריאליטי אמריקאיות.
את ערב השידור הראשון של הערוץ פתח שידור אליפות העולם בהוקי קרח והסרט "שליחות קטלנית 3: עלייתן של המכונות".
TV6, יחד עם כמה ערוצים אחרים של Viasat משודרים מלונדון, ולפיכך הם כפופים לכללי שידור הפרסומות של הממלכה המאוחדת, ולא לאלו של שוודיה, הנחשבים לקפדניים. עם זאת, בערוץ הסכימו שלא לפרסם משקאות אלכוהוליים או שידור תוכן לילדים כחלק מרישיון השידור היבשתי שלהם.
הערוץ זמין דרך הטלוויזיה היבשתית בליטא ודרך הטלוויזיה בכבלים.
Java (פלטפורמת תוכנה)
פלטפורמת התוכנה ג'אווה (באנגלית: Java software platform) היא מכלול מוצרי תוכנה ומפרטים של חברת סאן מיקרוסיסטמס (כיום חברת בת של חברת אורקל), אשר ביחד מרכיבים מערכת לפיתוח יישומים ולפריסתם על גבי פלטפורמות שונות (cross-platform). ג'אווה נמצאת בשימוש במגוון רחב של פלטפורמות מחשוב, החל במערכות משובצות מחשב וטלפונים סלולריים וכלה בשרתים ומחשבי-על.
כתיבה בשפת התכנות Java היא הדרך העיקרית ליצירת קוד שיעבור הידור ל-Java bytecode, שפת ביניים הניתנת להרצה על גבי כל פלטפורמה שקיים עבורה מימוש של המכונה הווירטואלית של ג'אווה - JVM. קיימים גם מהדרי bytecode עבור שפות אחרות, כגון Ada, JavaScript, Python ו-Ruby. כמו כן פותחו גם כמה שפות חדשות המיועדות לרוץ על גבי ה-Java Virtual Machine, כגון: Scala, Clojure ו-Groovy.
התחביר של שפת Java הושפע רבות מהשפות C ו-++C, אבל עקרונות התכנות מונחה-עצמים ב-Java מבוססים על השפות Smalltalk ו-Objective-C. בג'אווה לא נעשה שימוש במבנים ברמה הנמוכה (low-level) כגון מצביעים, ויש לה מודל זיכרון פשוט מאוד שבו כל אובייקט מוקצה על גבי ה-Heap, וכל המשתנים של טיפוסים מורכבים הם references. ניהול הזיכרון מבוצע באמצעות איסוף זבל אוטומטי על ידי ה-JVM.
בשנת 2006 הפכה סאן מיקרוסיסטמס את מרבית המימוש של ג'אווה לזמין תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו, אם כי ישנם עדיין חלקים המופצים כקבצים בינאריים שהודרו מראש בעקבות בעיות זכויות יוצרים.
הפלטפורמה
הפלטפורמה מורכבת מכמה תוכנות, שכל אחת מהן מספקת חלק מהיכולות הכוללות של הפלטפורמה. לדוגמה, המהדר של ג'אווה, אשר ממיר קוד מקור של ג'אווה ל-Java bytecode (שפת ביניים עבור המכונה הווירטואלית של ג'אווה - JVM), מסופק כחלק מה-Java Development Kit. סביבת ההרצה של ג'אווה (Java Runtime Environment) משלימה את ה-JVM עם מהדר ה-just-in-time שממיר בזמן ריצה (on the fly) את קוד הביניים bytecode לשפת מכונה (native code). כמו כן מסופקות ספריות נרחבות שמכילות רכיבים נוספים, חלקם זמינים רק עבור מהדורות מסוימות.
הרכיבים החיוניים בפלטפורמה הם: המהדר לשפת Java, הספריות, וסביבת ההרצה (JRE) שבה קוד הביניים Java bytecod "רץ" בהתאם לכללים המוכתבים על ידי המפרט של המכונה הווירטואלית.