cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קתרים
סקרמנטים
הקתרים שללו את כל שבעת הסקרמנטים של הנצרות הקתולית, בייחוד את הרעיון שניתן לאכול את בשרו של ישו ולשתות את דמו, כמו כן לא הטבילו תינוקות, שכן לשיטתם רק אדם בוגר יכול להחליט על דרכו הדתית. והסתפקו בסקרמנט אחד – "טקס הנוחם" consolament או Consolamentum שהוא סוג של סמיכת ידיים (ראה להלן).
את ההצדקה מצאו בברית החדשה - (מעשי השליחים א, 5),  (הבשורה על פי לוקס, ג, 16)
טקס הנוחם היה טקס רוחני קצר שנועד להסיר מהמאמין (או המאמינה) את חטאיו במטרה להפוך אותו/אותה ל"אחראי" ("פרפקטה) ולטהור. להבדיל מווידוי, את טקס הנוחם היה אפשר לערוך רק פעם אחת בחייו של אדם ולכן היו רבים מהקטרים שאינם בעלי תפקיד בהיררכיה הדתית (קרדנטי) שלקראת מותם ביקשו את הטקס לעצמם ולאחריו חלקם נמנעו מאוכל או משקה על מנת לזרז את מותם, נוהג זה נקרא אנדורה (endura) מילת אוקסיטנית שפירושה "מהר", אנדורה לא הייתה חובה.
עדויות על יחסם של הקתרים לסקרמנטים ועל טקס הנוחם נמצאו אצל ברנרדו גי.
ה"אחראים"
החברה הקתרית הייתה מחולקת לשתי קטגוריות כלליות, ה"פרפקטה" - perfecta (ניתן לתרגם הן כמושלמים והן כפרפקט - תפקיד ביורוקרטי בכנסייה, המתורגם כ"אחראי"), וה"קרדנטס" (מאמינים). הפרפקטה היו הליבה של התנועה, למרות שמספרם היה קטן - לא יותר מכמה אלפי גברים ונשים בכל זמן נתון. למרות זאת, הם היוו את הלב של המסורת הקתרית, "הכנסייה הנוצרית האמיתית", ונדרשה מהם התנזרות חמורה.
אדם התקבל לקהילת הפרפקטה דרך "טקס הנוחם" (קונסולמנטום). ריטואל זה איפשר שחרור וגאולה מהעולם הזה, והוא גם צירף את מי שהשתתף בו לכמורה הקתרית, במובנים מסוימים, על אף שהייתה התנגדות מפורשת בתנועה לכמורה. הקונסלמנטום היה הטבילה של רוח הקודש, ושימש בו-בזמן להתחדשות, להיטהרות ולהסמכה לכמורה. לאחר קבלת הקונסלמנטום העניק הפרפקטוס החדש את רכושו לקהילה, לבש בגדים פשוטים, והתחייב לחיים על פי דרכם של ישו ושליחיו - חיים שהיו אמורים להיות מוקדשים לטהרה, תפילה והטפה. מעל לכל, תפקידם של הפרפקטה היה לאפשר לאחרים למצוא את הדרך מהחושך אל האור.
לעומת הפרפקטה שהיו אמורים לחיות חיים פשוטים ומתנזרים, מהקרדנטי לא ציפו כי ינהגו באופן דומה. הם נדרשו רק להימנע מאכילת בשר וחלב, מהריגה ומשבועה.
הקתריות הלכה ונעשתה יותר ויותר מקובלת, ומספרם של אלה שראו את עצמם כ"מאמינים" הגיע בסוף המאה ה-12 לחלק משמעותי מתושבי חבל לנגדוק, כולל בקרב רבות ממשפחות האצולה. על אף שרבים מאלה המשיכו לחיות חיים רגילים, הם כיבדו את הפרפקטה ותמכו בהם, וציפו להצטרף אליהם בעתיד.
יחסים חברתיים
הקתרים התנגדו לשבועות; הנשבע מסכים להיות משרתו של הדמיורג והעולם הפיזי. התנגדות לשבועה נחשבה לאנרכיזם, בחברה שבה כמעט כל העסקאות וחלק גדול ממערכת המשפט הייתה מבוססת על שבועה.
יחסי מין ורבייה הם חלק מההשתעבדות של הרוח לבשר, ולכן התנגדו להם. יחסים לא-פורמליים היו עדיפים על פני נישואין אצל המאמינים הקתרים. יחסי מין לא נאסרו, אך היחס אליהם היה שלילי. הפרפקטה, לעומת זאת, היו אמורים להתנזר לחלוטין, ומי שנעשה לפרפקטה היה אמור לפרוש מבן זוגו.
הפרפקטה היו אמורים גם שלא להרוג, ולכן להימנע מאכילת בשר מלבד דגים, ואולי גם מגבינה, חלב וביצים. הייתה התנגדות גם למלחמה ולהוצאות להורג.
ביואינפורמטיקה
תחומי הביואינפורמטיקה
עם מקורות המידע הזמינים לניתוח ביואינפורמטי נמנים:
יאיר זקוביץ
ביוגרפיה
יאיר זקוביץ גדל בחיפה, בן לאב שעבד בנמל חיפה. סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת חיפה, קיבל תואר שני מהאוניברסיטה העברית ב-1972, וב-1978 סיים את עבודת הדוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים בנושא "על שלושה ועל ארבעה: הדגם הספרותי שלושה-ארבעה במקרא".
ביואינפורמטיקה
תחומי הביואינפורמטיקה
בנוסף למחקר התאורטי הנרחב ולהעמקת בסיס הידע הביולוגי, טמון בביואינפורמטיקה פוטנציאל טיפולי-קליני: בגילוי ואבחון מחלות גנטיות מולדות, באבחון מוקדם של מחלות נרכשות עם בסיס גנטי מובהק כדוגמת הסרטן ואף בפיתוח תרופות.
יאיר זקוביץ
ביוגרפיה
תחומי מחקרו ופרסומיו: קריאה ספרותית, פרשנות פנים-מקראית ואמונות ודעות במקרא, וכן זיקת הספרות הבתר-מקראית (ימי הבית השני, ספרות חז"ל וראשית הנצרות) אל המקרא.
ביואינפורמטיקה
תחומי הביואינפורמטיקה
שפות תכנות כמו Perl ופייתון הפכו לכלי עיקרי ליישומי ביואינפורמטיקה, ובעקבותיהן קמו מיזמים כגון ביופייתון  וביופרל (באנגלית: BioPerl) הכוללים אוסף של אלגוריתמים לתחום זה.
עימוד רצפים
עימוד רצפים (באנגלית: Sequence Alignment) מתייחס לשיטות ממוחשבות המאפשרות להעמיד מספר רצפי DNA, RNA או חלבון שונים זה מעל זה באופן שידגיש דמיון בין הרצפים. דמיון עשוי להעיד על קשרים אבולוציוניים, במבנה או בתפקוד.
יאיר זקוביץ
ביוגרפיה
זקוביץ כיהן כראש החוג למקרא בין השנים 1987–1989, כראש המכון למדעי היהדות ע"ש מנדל בין השנים 1995–1997, וכדיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית בין השנים 1997–2001. הוא גם עמד בראש הוועדה ללימודי תנ"ך במשרד החינוך בשנים 1984-1981 ו-2011-2003.
זקוביץ הוא מיוזמי והוגי תוכנית "רביבים" להכשרת מורים להוראת מדעי היהדות. שימש כמרצה אורח באוניברסיטת פנסילבניה, באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, בבית המדרש לרבנים באמריקה (JTS) ובאוניברסיטת הרווארד.
ביואינפורמטיקה
עימוד רצפים
באמצע העשור השני של המאה ה-21, זמינים בידינו רצפי ה-DNA של קבוצה הולכת וגדלה של אורגניזמים. חלקים גדולים מהגנום קיימים ללא שינוי בין אורגניזמים שונים. למשל, רצף ה-DNA המקודד לחלבון המוגלובין נשמר מאוד לאורך האבולוציה - כלומר, האזור ב-DNA שמקודד לגן זה דומה מאוד בין בעלי חיים שונים.
ניתוח ביטוי גנים (Gene Expression Analysis)
טכנולוגיות שונות כגון שבבי DNA או RNA-Seq, מאפשרות לדגום את רמת הביטוי של אלפי גנים בו זמנית בעזרת מדידת כמות מולקולות ה-RNA שליח השונות בדגימה ביולוגית מסוימת.
יאיר זקוביץ
ביוגרפיה
חתן פרס ישראל לחקר המקרא לשנת תשפ"א.
ביואינפורמטיקה
ניתוח ביטוי גנים (Gene Expression Analysis)
מרבית הגנים בתא אינם מבוטאים - כלומר, אינם משועתקים מ-DNA ל-RNA שליח (אשר בדרך כלל מתורגם לבסוף לבניית חלבון). קבוצה קטנה של גנים מבוטאת במרבית סוגי התאים (House Keeping Genes - גנים הנחוצים לתחזוקה בסיסית של מרבית התאים), וקבוצה אחרת של גנים מתבטאת רק בתאים מסוג מסוים (למשל גן ההמוגלובין מתבטא באופן נורמלי רק בתאי דם אדומים). על כן, מדידת רמות הביטוי של גנים ברקמה נתונה מאפשרת ללמוד על מצבו של התא בזמן נתון - גן מסוים עשוי להתבטא ברמות שונות על פי סוג הרקמה (עור, דם, מוח), מצב התא (בתגובה לזיהום, בעת פעילות כלשהי) או במחלות מסוימות (תא סרטני יבטא גנים באופן שונה מרקמה נורמלית של אותו סוג תא).
בניתוח ביטוי גנים, נעשה שימוש באלגוריתמים שונים המאפשרים לזהות דפוסי ביטוי של גנים המבחינים בין קבוצות שונות של דגימות. אחד האתגרים בניתוח ביטוי גנים הוא הרעש הביולוגי ורעש המדידה שנלווה לסוג זה של ניסויים, מה שמצריך שימוש בשיטות סטטיסטיות ואלגוריתמיות להבחנה בין סיגנל לרעש.
יאיר זקוביץ
ביוגרפיה
מתגורר בגבעת ישעיהו.
קישורים חיצוניים
מכתביו:
ביואינפורמטיקה
ניתוח ביטוי גנים (Gene Expression Analysis)
פעמים רבות ננסה למצוא גנים אשר מתבטאים באופן שונה בין שתי קבוצות של דגימות. למשל: ניתן לקחת 10 דגימות של רקמת מוח בריאה, ו-10 דגימות מגידול סרטני במוח, ולנסות למצוא גנים אשר מתבטאים במידה מועטה בכל הדגימות הבריאות, ובמידה רבה בכל הדגימות הסרטניות (או להפך). גנים כאלו עשויים לאפשר ללמוד על התהליך הביולוגי העומד מאחורי המחלה הנחקרת (אם אכן יש הבדל מובהק בין רמת הביטוי של גנים אלו בשתי האוכלוסיות, אזי סביר שהחלבונים אשר גנים אלו מקודדים, מעורבים בהיווצרות המצב הביולוגי שמבדיל בין שתי האוכלוסיות). אנליזה מסוג זה תכלול לרוב שימוש במבחנים סטטיסטיים המשווים ממוצע בין 2 קבוצות.
במקרים אחרים, ננסה למצוא דגימות אשר דומות אחת לשנייה מבחינת רמות הביטוי של קבוצת גנים מסוימת. למשל: אם נתונה קבוצה של 100 דגימות סרטן השד, נוכל לנסות ולקבץ את הדגימות לתת סוגים בעלי משמעות קלינית על פי רמות ביטוי הגנים בדגימות השונות. אנליזה מסוג זה תכלול אלגוריתמים ללמידה בלתי מונחית (Unsupervised learning) כגון אלגוריתמי קיבוץ (clustering), אשר מציבים זה ליד זה גנים (או דגימות) בעלי דפוס ביטוי דומה.
בודהיזם במערב
הנוכחות של הבודהיזם במערב מורכבת ממפגשים שונים בין הבודהיזם לבין תרבויות בציבליזציה המערבית שהתרחשו על פני תקופה של אלפי שנים, לרוב במדינות שכנות. בעקבות התחזקות תהליך הגלובליזציה במאות האחרונות ובעיקר בעשורים האחרונים, יש חיזוק והעמקה הן של זרימת רעיונות וזרמים בודהיסטים המגיעים למערב, והן של השפעות מערביות על הזרמים הבודהיסטים המסורתיים בארצות המזרח.
היסטוריה
המפגש המשמעותי ביותר בעבר היה כנראה זה שהחל בשנת 334 לפנה"ס כאשר אלכסנדר הגדול כבש את רוב מרכז אסיה. הסלאוקים ולאחריהם הממלכות הגרקו-בקטריות וההודי-יווניות ביססו השפעה הלניסטית חשובה באזור, אשר הייתה בקשרי גומלין עם הבודהיזם, כפי שהדבר בא לידי ביטוי בצמיחה של האומנות הגרקו-בודהיסטית.
במהלך המאות ה-18 עד ה-20 נפגשו נציגים שונים של התרבות המערבית עם הבודהיזם (ימאים, חיילים וחוקרים) את חלקם סקרנה התרבות הבודהיסטית והם החלו ללמוד אותה ועליה. כחלק מהמפגש החלו היסטוריונים, תאולוגים ואקדמאים אחרים לתרגם כתבים בודהיסטיים ולפרש אותם לעיניים מערביות.
גלי הגירה, הן של סינים והודים לארצות הברית, הן של הודים לאפריקה והן של יפנים גרמו לאוכלוסיות נוספות לפגוש את התרבות הבודהיסטית ולגלות בה עניין, תוצאה של הסקרנות הייתה לעיתים החלטה על אימוץ נוהגים בודהיסטיים או אף על המרת דת.
התופעה התעצמה אחרי כיבוש טיבט על ידי סין, והגירת עשרות כהני דת (לאמות) למערב, הן לעבר קהילות בודהיסטיות קיימות והן לעשיית נפשות אצל מערביים.
בודהיזם במערב כיום
כיום, יש מספר גדול של אנשים המתרגלים את הבודהיזם ביבשות אמריקה, אירופה ואוסטרליה, כמו גם המזרח התיכון כולל ישראל. ברובו, הבודהיזם המערבי זהה לבודהיזם במזרח אסיה, כשהוא שואל נהגים אסיאתים כמו סנגהה ומדיטציה, למרות שרוב הטקסים האסייתים לא עברו למערב. רוב המתרגלים המערביים לא רואים צורך ביצירה של הבחנה בין הסילה (קוד מוסר) או ההארה אליהם הם שואפים, לבין המטרות של הבודהיזם האסייתי. עם זאת, על הבודהיזם המערבי יש גם השפעה של מושגים המערביים של חופש המחשבה והומניזם חילוני.
כך לדוגמה, סטיבן בצ'לור, מורה בודהיזם מערבי, מנסה להבין וללמד את הבודהיזם מנקודת מבט שאינה מכירה באמונות כמו גלגול נשמות או קארמה.
יש הבדל בין הבודהיזם שהובא למערב על ידי מהגרים אסייתים, שיכולים להיות מזרם המהיינה או תערובת מזרח אסייתית, לבין הבודהיזם שמתורגל על ידי מערביים שאימצו את הבודהיזם, שהוא לעיתים קרובות זן-בודהיזם, ויפאסנה הודית, בודהיזם טיבטי או אף הארץ הטהורה. חלק מהבודהיסטים המערביים אינם דומיננטיים ומתרגלים טכניקות ממגוון של זרמים שונים, דבר שהוא נדיר יותר באסיה.
אגף מבצעים ושיטור
אגף מבצעים ושיטור הוא אגף במטה הארצי של משטרת ישראל. מדובר באגף הגדול ביותר במשטרה ישראל, בו משרתים כ-10,000 שוטרים וכ-26,500 מתנדבים.
תחומי האחריות של האגף כוללים את בניין הכוח בתחום ביטחון הפנים והסדר הציבורי, הכנת המשטרה להתמודדות עם תרחישים בתחום המבצעי בשגרה ובחירום, הנחיית יחידות השטח בתחום הביטחון, איכות חיים והשירות. ב-2011 מוזג לתוכו אגף קהילה ומשמר אזרחי.
היסטוריה
בעקבות מלחמת יום הכיפורים ואירועי טרור בתחומי המדינה, בשנת 1974 הטילה ממשלת ישראל את האחריות החוקית לביטחון הפנים על משטרת ישראל ולעסוק בתפקידי השיטור הקלאסיים לצד התמודדות עם סוגיות של ביטחון לאומי בתחומי המדינה. תהליך זה חייב את המשטרה לפתח יכולות מבצעיות חדשות ולחזק את הקיימות. לכן הוחלט על הקמת האגף לשיטור וביטחון (לימים אגף מבצעים ושיטור) שכלל את המחלקות הבאות: מחלקת מבצעים, מחלקת תנועה, מחלקת סיור (שכללה גם את יחידת המשטרה של מרש"ל), מחלקת תקנים וארגון ומחלקת הדרכה. בשנת 1977 נוספה לאגף יחידת מחקר ופיתוח וחידת קצין חבלה ארצי. בשנת 1978 הוצאה מהאגף מחלקת הדרכה ומחלקת תקנים וארגון.
בשנת 1981 הוחלט לחבר את מחלקות הסיור והמבצעים ועל הוספת מחלקת קשר ואלקטרוניקה. בשנת 1982 נוסף לאגף קצין שיטור ימי ארצי והוצאה יחידת המשטרה של מרש"ל מהאגף. בשנת 1991 נוספה משטרת התנועה הארצית ובשנת 1992 הוקמה יחידת מסוקים. בשנת 1995 הוחלט לפצל שוב את מחלקת הסיור והמבצעים שפוצלה לשתי מחלקות: מחלקת מבצעים, כוננות ואבטחה ומחלקת סיור וסיוע.
בשנת 2002 הוקם באגף מדור מאוימים במחלקת אבטחה, מדור פיתוח ובקרה במחלקת מבצעים והוקמה מחלקת תכנון וחירון. בשנת 2003 שונה שם האגף לאגף המבצעים והוקם מדור לאיכות הסביבה במחלקת הסיור. בשנת 2004 הוכפפה לאגף מנהלת ההגירה ונפתח בית ספר לשיטור ימי. בשנת 2005 הוקמה מנהלת תיאום פעילות אכיפה לדיני מקרקעין (מתפ"א) לאכיפת החוק כנגד עבירות בניה. בשנת 2007 הוקם בית ספר של אגף המבצעים ונקלט מדור ביקורת גבולות. בשנת 2008 הוקמה חטיבת האבטחה והוקם גף מסוקים בדרום.
בשנים 2009–2010 הועברו למשרד הפנים יחידות מנהלת ההגירה וביקורת הגבולות. בשנים 2011–2012 מוזג אגף המבצעים עם אגף משמר אזרחי. בשנת 2016 הוקם מערך הכיבוי האווירי הכולל את טייסת הכיבוי האווירי ומערך הכטב"מ. בשנת 2018 שונה שם האגף ל"אגף השיטור" ובשנת 2020 שונה השם ל"אגף מבצעים ושיטור".
יואל ריפל
יואל ריפל (נולד ב-1948 ברומניה) הוא עורך דין, הומוריסטן, סטנדאפיסט ופזמונאי ישראלי.
קורות חיים
ריפל נולד ב-1948 בחבל בוקובינה, שברומניה. אביו פוטר ממשרתו על שהגיש בקשה לעלייה לישראל. עלה לישראל באונייה "אנוטריה" עם משפחתו ב-1961. כשהגיע לישראל לא ידע עברית. הם גרו שנתיים בקריית ים, שם למד בכיתות ז'-ח' בבית הספר היסודי "זבולון" ומשם עברו לשכונת מחנה יהודה בפתח תקווה. בנעוריו שיחק כדורגל והחל לשחק כדורעף בעקבות דרישת הוריו. בהמשך אף שיחק בליגת העל בכדורעף.
למד משפטים באוניברסיטת תל אביב ובאותו זמן החל לפרסם שם סאטירה, בעיתון הסטודנטים "יתוש". כמו כן היה חבר, בתקופת לימודיו, בוועדת התרבות של אגודת הסטודנטים וכתב ללהקת הומור וסאטירה שהקימו הסטודנטים.
כתב שירים ומערכונים לכוכבי בידור רבים: דודו טופז, חנה לסלאו, מיקי קם, ציפי שביט, טוביה צפיר, דובי גל, ספי ריבלין, דודו דותן, יגאל בשן, יהורם גאון, להקות צבאיות, שוקולד מנטה מסטיק, דורי בן זאב ועוד. השיר הידוע ביותר שכתב הוא "לילה בלי כוכב" ללחן של עוזי חיטמן בביצוע שימי תבורי. בנוסף כתב שירי ילדים, בהם "מבולבלי". באמצע שנות ה-70 נפסל להשמעה השיר "בחיק הטבע", שכתב ללהקת הנשמות הטהורות, בשל המלה "מסטול", שיצרה קונוטציה שלילית של שימוש בסמים. השתתף בתוכניות טלוויזיה פופולריות ושעשועוני בידור דוגמת "תשע בריבוע", "זה הסוד שלי" ואחרות. כתב תסריטים עבור תוכניות הטלוויזיה "זהו זה!" ו"מוצ"ש". על השתתפותו בתוכנית הרדיו "לצון נופל על לצון" זכה בפרס רשות השידור.
היה חבר קרוב של דודו טופז משנות ה-70 ועד למותו של טופז. הוא אף ביקר את טופז לבקשת האחרון, מספר ימים לפני התאבדותו.
במרץ 2014 יצא לאור ספרו ההומוריסטי "אנחנו הרומנים". ב-2015 יצא לאור ספרו השני "אנחנו הישראלים".
יואל ריפל מתגורר בשכונת בבלי בתל אביב, נשוי לשנית, עורכת דין, ולו שלוש בנות. בתו, תמר ריפל-מנור, היא עיתונאית ועורכת בעיתון "ישראל היום" וכתבת ושדרנית בערוץ הספורט וברדיו חיפה.
ווזאבה, מלך אקסום
ווזאבה (תחילת המאה ה -4) היה מלך אקסום. הוא ידוע בעיקר הודות למטבעות שטבע במהלך שלטונו. הוא היה המלך הראשון של אקסום שכתב על מטבעותיו בשפת הגעז והיחידי מבין מלכי אקסום שהשתמש בשפת הגעז על מטבעות הזהב שלו.
אוניברסיטת לייפציג
אוניברסיטת לייפציג (בגרמנית: Universität Leipzig) היא אוניברסיטה הממוקמת בעיר לייפציג, במדינת סקסוניה שבגרמניה. היא נוסדה בשנת 1409 ונחשבת לאחת מהעתיקות ומהחשובות באוניברסיטאות אירופה. בשנת 2005 למדו בה כ-31,000 סטודנטים ועבדו בה כ-400 מרצים ו-3,300 עובדים אחרים. האוניברסיטה חברה ב-U15 (אוניברסיטאות בגרמניה) וחברה ברשת אוטרכט.
היסטוריה
אוניברסיטת לייפציג נוסדה בחודש דצמבר 1409 על ידי פרידריך הראשון שליט סקסוניה, כמוסד ללימודי דת ומדעים.
ספריית האוניברסיטה ידועה כ-Bibliotheca Albertina נוסדה ב-1542. היא התחילה מ-1,000 ספרים ו-1,500 כתבי יד שנלקחו ממנזרי העיר. זהו אחד מארבעה המקומות בהם נמצאים דפים מקודקס סינאיטיקוס, כתב היד הנדיר מן המאה ה-4, המכיל את הנוסח הקדום ביותר הידוע של תרגום התנ"ך ליוונית ואת נוסח הברית החדשה. בשנת 1833 ארנסט גוטהלף גרסדורף מונה לספרן ראשי ובכך היה ספרן ראשי ראשון של הספרייה במשרה מלאה. בניין הספרייה והאוסף נפגעו קשה בהפצצות של מלחמת העולם השנייה.
ניתן לומר, כי במאה העשרים שימשה אוניברסיטת לייפציג במידה רבה כשיקוף לחברה הגרמנית.
בתחילת המאה העשרים הייתה אחד מהמקומות הראשונים בהם הונפו דגלים אדומים, במסגרת מהפכת נובמבר.
בשנת 1931 הייתה מהאוניברסיטאות הראשונות בגרמניה בה זכה בבחירות לאגודת הסטודנטים תא הסטודנטים של המפלגה הנאצית, וזאת כשנתיים לפני עליית המפלגה הנאצית לשלטון; ובכך הקדימה את העתיד להתרחש בגרמניה כולה.
בתחילת שנות החמישים פעלה באוניברסיטת לייפציג התארגנות פוליטית שקראה תיגר על המשטר הדיקטטורי של גרמניה המזרחית ודרשה משטר דמוקרטי וחופשי. מנהיג ההתארגנות, הרברט בלטר, שילם על כך בחייו ונדון למוות על ידי השלטונות בשנת 1953.
בהמשך, בשנים 1953–1991 הוסב שמה על ידי השלטון הקומוניסטי לאוניברסיטת קארל מרקס. השם "אוניברסיטת לייפציג" הוחזר לאחר איחוד גרמניה.
בשנות התשעים של המאה העשרים החלה בנייתה המחודשת של האוניברסיטה במבנים חדשים ומודרניים.
ארגון אקדמי
ארבעת הפקולטות המקוריות היו הפקולטה לאמנויות, תאולוגיה, רפואה ומשפטים. החל מנובמבר 2021, האוניברסיטה כוללת את 14 הפקולטות הבאות:
ערב א-סמניה
ערב א-סמניה (בערבית: عرب السمنية) היה כפר ערבי בגליל המערבי שנכבש ותושביו גורשו או נמלטו במהלך מלחמת העצמאות. הכפר מוקם בנפת עכו (המנדט), 19.5 קילומטר צפון מזרחית לעיר עכו.
לפני 1948
על פי סקר הכפרים שהתקיים בשנת 1945 הוערך מספר תושבי הכפר בכ-200 איש, ושטח הכפר הוערך בכ-1872 דונם עות'מאני.
הכפר מוקם על גבעת סלעים בסמוך לכביש המקשר בין ראס אל נאקורה לבין צפת. בתי הכפר היו עשויים מאבן. בני הכפר התפרנסו מגידול דגנים, תאנים וזיתים.
מלחמת העצמאות
הכפר נכבש על ידי חטיבה 7 וחטיבת כרמלי ב-31 באוקטובר 1948 במבצע חירם. במהלך המבצע תושבי הכפר גורשו או שנמלטו, ובתי הכפר חרבו. בשנת 1950 הוקם על חורבות ערב א-סמניה המושב יערה.
מלאכת מוחק
מְלֶאכֶת הַמּוֹחֵק (מוחק על מנת לכתוב) היא אחת מהמלאכות האסורות בשבת ויום טוב. המלאכה נעשתה במשכן בזמן שהותאמו הקרשים זה לזה, היו כותבים אות אחת על קרש זה ואות אחת על הקרש השני וכך ידעו להתאימם זה לזה. כאשר כתבו על אחד מהקרשים בטעות אות לא נכונה, היו מוחקים אותה, כדי שיוכלו לכתוב במקומה אות אחרת.
גדר המלאכה
גדרה - הכשרת נייר או שאר דבר לכתיבה, על ידי מחיקה, למשל באופן שנפל דיו או שעווה ומוחקו כדי שיהא המקום ראוי לכתיבה, ולכן כאשר אדם מוחק אות אחת, שניתן לכתוב במקומה שתי אותיות, הוא עובר על המלאכה למרות שלא מחק שתי אותיות, שכן מחיקה היא הכשרת כלי לכתיבה, ומכיוון שמלאכת כותב היא כתיבת שתי אותיות, גם מלאכת מוחק היא הכשרת מקום לכתיבת שתי אותיות.
עם זאת, מדרבנן אסור למחוק בכל אופן, גם באופן שאינו מכשיר מקום לכתיבה. ולכן כאשר פותחים בשבת עטיפות במבה או ביסלי, יש להזהר שלא לפתוח את העטיפה על מקום האותיות, שכן קריעת מקום האותיות נחשבת כמחיקתם.
יישומים
בכלל המלאכה, אם נפל דיו או שעווה וחלב על אותיות שלא למחוק הטשטוש, כי על ידי מחיקתו ניכרים האותיות ונחשב למוחק על מנת לכתוב. נפל דיו או שאר דבר לח על ספר, אל ילחכנו בלשונו ואל ירחצנו במים, מפני שמוחק.
קינוח עצמי בבית שימוש, בנייר שיש עליו אותיות הוא בכלל חשש מוחק. כך גם ספר שכתוב על ראשי דפיו אותיות או תיבות, יש האוסרים לפתוח, ויש מתירין, ובמשנה ברורה נפסק להחמיר כשאין לו ספר אחר. אמנם בשולחן ערוך הרב כתב שנוהגים להתיר דף של ספר הקרוע באמצעו לחצאין, יש ליזהר מלקרב חציו אחד לשני - מלאכת כותב או מלרחק חציו אחד מהשני - שהוא בכלל מלאכת מוחק, ודבר זה אסור לכל הפוסקים. זהירות מיוחדת נדרשת מחתיכת החלות או הלחם במקום הפתקה המדובקת.
אאורל ולאיקו
חייו
ולאייקו נולד בבינצינץ (Binţinţi, בהונגרית "בנצנץ" Bencenc) שבטרנסילבניה, אשר באותה העת היה חלק מממלכת הונגריה שבמסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית. לימים הוסב שם היישוב על שמו. הוא למד בבית ספר תיכון קלוויניסטי "קון קוצ'ארד" בעיר אורשטיה, שאותו סיים בשנת 1902 והמשיך ללמוד באוניברסיטה הטכנית של בודפשט ובאוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן. בשנת 1907 קיבל תעודת גמר כמהנדס.
המטוסים שבנה ולאייקו היו בצורת חץ, כאשר בקרת הטיסה וההיגוי הייתה שונה מהמקובל היום, ונעשתה בקדמת המטוס. למטוסים היו שני מדחפים משותפי ציר, טבעת מיוחדת סביב המנוע ומערכת מתלים עצמאית לשלושת הגלגלים עם תמסורות ומעצורים.
ולאייקו מצא את מותו בשנת 1913 ליד קמפינה ברומניה, כאשר מטוסו מדגם Vlaicu II התרסק, עת ניסה לחצות את הרי הקרפטים. הוא נטמן בבית הקברות בלו (Bellu) בבוקרשט. באותה עת החל לבנות דגם של מטוס דו-מושבי עבור חברת מרקוני לניסיונות בתחום הרדיו האלחוטי. המטוס, שנבנה רק בחלקו לפני מותו של ולאייקו, הושלם על ידי חברים והוטס בשנת 1914. בהפעלת המטוס ובבקרה שלו היו קשיים שטייסים ומתכננים בני התקופה לא ידעו לפתור. בשנת 1916 במלחמת העולם הראשונה, כאשר הגרמנים החזיקו בבוקרשט, הם תפסו מטוס מדגם Vlaicu III, שאותו הביאו לגרמניה. מטוס זה טס בתצוגה האווירית בברלין בשנת 1942.
החלטה 608 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 608 של מועצת הביטחון של האו"ם הייתה החלטה שהתקבלה ב-14 בינואר 1988 על ידי מועצת הביטחון של האומות המאוחדות. ההחלטה התקבלה לאחר שישראל הפרה את החלטה 607 של מועצת הביטחון של האו"ם והביעה צער על כך שישראל בחרה שלגרש את הפלסטינים החשודים בטרור בניגוד להחלטות קודמות בנושא.
ההחלטה קראה לישראל להפסיק את הגירושים ולהבטיח את החזרתם הבטוחה של הפלסטינים המגורשים.
תוכן ההחלטה
1. קוראת לישראל לבטל את צו הגירוש לאזרחים הפלסטינים החשודים בטרור ולהבטיח את החזרתם הבטוחה של הפלסטינים שגורשו.
2. מבקשת מישראל להפסיק מיד לגרש כל אזרח פלסטיני מהשטחים שנכבשו על ידה במלחמת ששת הימים.
הצבעה
14 מדינות תמכו בהחלטה, 0 התנגדו וארצות הברית נמנעה.
VDMSound
VDMSound היא תוכנה אשר מאפשרת הפעלת משחקי דוס במערכות NT, שנוצרה על ידי ולאד רומסקאנו. רוב משחקי הדוס אינם פועלים כראוי במערכות הפעלה אלו (למשל, צליל מקוטע או איטיות מוגזמת). התוכנה מבצעת אמולציה חלקית של דוס וחומרת צליל (בין היתר Adlib ו-MPU 401 שהוא סטנדרט General MIDI עבור דוס).
פיתוח התוכנה הופסק באמצע, ומשחקים רבים עדיין לא עובדים או עובדים לאט מדי. משחקים עם מנגינה בפורמט MIDI (הניגון נעשה בזמן אמת בעזרת סינתיסייזר) עובדים מהר יותר ממשחקים עם מנגינה מוקלטת או מבוססת דגימות (פורמט השמור בדרך כלל לאמיגה).
חלופות
כיום DOSBox מבצעת עבודה דומה למדי לזו של VDM Sound, ולמרות שהאמולציה בה מלאה (לא רק חומרת צליל וסביבת עבודה), היא מהירה למדי ועובדת עם מספר רב יותר של תוכנות ומשחקים. למעשה דוס בוקס מכילה בתוכה חלקי קוד הנכתבו במקור עבור VDMS. עם זאת, VDMS עלולה להיות מהירה יותר בגלל האמולציה החלקית.
גם תוכנות כגון Vdmware / Virtual PC טובות להפעלת משחקי דוס, אך הן דורשות מספר הכנות כגון התקנת מערכת הפעלה וירטואלית שלמה על המחשב. השימוש בהן נעשה הכרחי רק כאשר המשחק הספציפי אינו עובד כלל עם התוכנות הנ"ל.
טמאש דויטש
טמאש דויטש, (בהונגרית: Deutsch Tamás; בודפשט, 27 ביולי 1966) הוא פוליטיקאי יהודי-הונגרי וחבר מייסד של מפלגת פידס, מפלגת השלטון בהונגריה במשך שנים רבות. בין השנים 1999–2002 היה שר הנוער והספורט. בין השנים 1990 – 2009 היה חבר האספה הלאומית של הונגריה, בין השנים 2004–2006 היה אחד מסגני יושב ראש של הפרלמנט ההונגרי. חבר הפרלמנט האירופי משנת 2009.
קורות חיים
בין השנים 1980 – 1984 דויטש היה סטודנט בבגימנסית קפקא מרגיט בבודפשט. הוא החל את לימודיו באוניברסיטה בשנת 1986 בפקולטה למשפטים באוניברסיטת אטווש לוראנד. במהלך לימודיו היה חבר במכללה המקצועית ביבו אישטוואן (הקהילה המקצועית והמגורים של סטודנטים למשפטים באוניברסיטת אטווש לוראנד). בשנת 1988 היה שותף פעיל בהקמת פידס - הברית הצעירים הדמוקרטים (Fiatal Demokraták Szövetsége), הוא נבחר לאחד המייסדים ולאחד ממנהלי המפלגה (הניהול האופרטיבי של המפלגה היה אז בידי חבר נאמנים). בחודש אוגוסט 1989 נעצר בהפגנה בכיכר ואצלב בפראג בשל השתתפותו עם שלט תחת הכותרת "באנו עם פרחים, לא עם טנקים" ומאוחר יותר גורש מצ'כוסלובקיה בהחלטת בית משפט. אז הפך שמו מוכר בהונגריה ברמה הלאומית.
בבחירות לפרלמנט ב-1990 נבחר ברשימת המפלגה בבודפשט. ארבע שנים מאוחר יותר, שוב ברשימת בודפשט. הוא השתתף בעבודתם של כמה ועדות, ומשנת 1990 עד 1991 ומשנת 2006 עד 2009 היה גם סגן יו"ר ועדת החסינות. בין השנים 1996 - 1998 היה יו"ר הוועדה הפרלמנטרית לחקירת פרשת טוצ'יק (פרשת תביעה נגד עורכת דין בשל רמאות) ומשנת 1995 עד 1997 היה חבר בוועדת המכינה של החוקה. בין השנים 1990 לבין 1999 (עם הפסקות קלות), ולאחר מכן בין השנים 2002 ל-2009, מילא את התפקיד של סגן ראש הסיעה בפרלמנט.
הוא נבחר לאחד מסגני הנשיא של פידס בשנת 1993, כיהן בתפקידו עד לרפורמה המפלגה ב-2003. בין השנים 2001–2004 היה נשיא המפלגה בבודפשט, בין השנים 2002–2003 היה חבר במועצת העיר בודפשט ומנהיג סיעת פידס. ב-1998 מינה אותו ויקטור אורבן לתפקיד שר הנוער והספורט החדש. הוא מילא את תפקידו עד להחלפת הממשלה בשנת 2002. בשנת 2004 סיעת פידס מינתה את טמאש דויטש כנציגה בפרלמנט האירופי. בבחירות לייצוג בפרלמנט האירופי בשנת 2009 הוא זכה במושב ברשימת Fidesz-KDNP ולכן התפטר מתפקידו כחבר פרלמנט ההונגרי.
טמאש דויטש היה הפוליטיקאי הראשון בתולדות הפרלמנט האירופי (EP) שחבריו למפלגה חתמו על עצומה לפיטוריו  בדצמבר 2020, עם 133 קולות בעד ו-6 נגד וכן נשללה ממנו הזכות לנאום בשם המפלגת במליאת הפרלמנט האירופי או לכהן בתפקיד כלשהו ב-EP.
משפחה, חייו הפרטיים
כאדם וכפוליטיקאי הוא מדגיש בגלוי את מוצאו היהודי. אביו היה ג'רג' דויטש (1936), טכנאי כימיה, כלכלן, ואמו הייתה יוליאנה טקאץ' (1935), טכנאית כימיה. אחיו הצעיר פטר (1968) מאמן אתלטיקה וקופץ לגובה שמחזיק את השיא ההונגרי.
דויטש התחתן שלוש פעמים ונולדו לו חמישה ילדים מנישואים אלה. בנו החמישי, דניאל, נולד במאי 2013.
זאפ לראשון
זאפ לראשון הייתה רצועת הילדים היומית של הערוץ הראשון, אשר שודרה בין השנים 1989–2006 ובמסגרתה שודרו תוכניות הילדים והנוער של הערוץ הראשון. בראשיתה, ב-1989, הרצועה הועברה במתכונת מצומצמת מאוד תחת השם הפשוט "תוכניות הילדים והנוער" אולם ב-1994 הרצועה עברה למתכונת נרחבת של שידור חי מאולפן עם מנחים.
תוכניות הילדים והנוער/פינג פונג
זאפ לראשון היא המשכה של רצועת הילדים והנוער של הערוץ הראשון אשר שודרה בין השנים 1989–1995 בערוץ הראשון בשעות הערב לאחר מהדורת "ערב חדש" שאחד מסימני ההיכר שלה היה פתיח אנימציה של קשת בענן שחזרה להופיע גם ב-2002. בפורמט המקורי של הרצועה היה מגיש אחד שישב מאחורי שולחן והיה אחראי על קטעי המעבר בין שידורי תוכניות הרכש השונות ועל הצגתן של התוכניות. ב-1994 שונה הפורמט לזמן קצר ונקרא "פינג פונג" אך כעבור כשנה חזר למתכונת הקודמת.
זאפ לראשון/זאפ
בעקבות שבירת מונופול השידורים הבלעדיים של הערוץ הראשון בכלל ושל שידורי תוכני הילדים והנוער של הערוץ בפרט, בתחילת שנות התשעים עם תחילת שידורי ערוץ הילדים ב-1989 ותחילת שידורי ערוץ 2 ב-1993 ביקש הערוץ הראשון להתאים את רצועת הילדים והנוער שלו לפורמט אשר היה קיים בערוצים המתחרים כדי להתחרות על הרייטינג. במסגרת השינויים, בינואר 1994 הופקעו מהטלוויזיה החינוכית הישראלית שעות שידור בין 15:30 ל-17:00, שהיו עד אז באחריותה על מנת לאפשר לערוץ הראשון את התחרות.
בתחילה, רצועת השידור נקראה "פינג פונג", אך לאחר מספר חודשים, באוקטובר 1994 יזמה מנהלת תוכניות ילדים ונוער בערוץ הראשון, צלילה רוז פניה אל התסריטאי והבמאי יוסי אשדות וביחד עם המפיקה הראשית שוש עינב עברה הרצועה שינויים נרחבים אשר בכללם שונה שם הרצועה ל"זאפ לראשון", פורמט השידור עבר למתכונת של שידור חי מאולפן גדול עם מנחים צעירים שונים אשר שידרו קטעי מעבר ארוכים יותר בין תוכניות הרכש השונות. במסגרת קטעי המעבר שולבו משחקים, פעילויות אינטראקטיביות, חילקו כרטיסים לסרטים אשר הופצו תחת פורום פילם (תחת ״מבצע קולנוזאפיה״) ומערכונים.
את פתיח לרצועה יצר יוסי אשדות בהשראת פתיחים של רצועות דומות שהיו מקובלים באותה עת בערוצי MTV ניו-יורק ואירופה. את מילות הפתיח כתב אשדות בשיתוף עם רונן גולדפרב.
זכור במיוחד הג'ינגל בו שרו את הכתובת למכתבים:.
בהמשך קוצר שם הרצועה ל"זאפ".
ב-2006 באמצע מלחמת לבנון השנייה הרצועה שודרה לעיתים רחוקות, ולבסוף הוחלט לסיים את הרצועה ורק השם "זאפ" נשאר.
"תוכניות הילדים והנוער" (1989 - 1994)
במסגרת רצועת "תוכניות הילדים והנוער" שודרו סדרות טלוויזיה שונות כגון:
"זאפ לראשון" (1995 - 2006)
במסגרת רצועת "זאפ לראשון" שודרו סדרות טלוויזיה שונות, כגון:
מנחי הרצועה
במהלך השנים ברצועה היו מנחים רבים.
"תוכניות הילדים והנוער" (1989 - 1995)
מנחי רצועת "פינג פונג" היו: גדי טאוב, דליק ווליניץ, אילה אשרוב, אורן רוזנשטיין, חני נחמיאס, שרון שחל ועוד.
"זאפ לראשון" (1995 - 2006)
מנחי רצועת "זאפ לראשון" היו: גדי טאוב, חנן סביון, גיא עמיר, יונתן פז בוגנים, עדי אשכנזי, תמר איש-שלום, אורי אומנותי, עדן הראל, ליאת אחירון, יואב צוקר, נמרוד רשף, דנה דבורין, שיר גוטליב, אמיר פיי גוטמן, נטלי עטיה, רוני אבני, חני נחמיאס, חנן לדרמן, אלון ריינהורן, סער בן יוסף, אלון ליטבק, אורן רוזנשטיין, גיא אריאלי, חדווה פייגנבלט,ניר שלמון, טל מן, טל ליפשיץ, גיא מרוז, ירון לוי סבג, בן יזרעאל, נעמה יוגב, יעל חן, דרור ססובר, רן לוי, יעל דואני, ליאון רוזנברג, אורי טרטאקובסקי, קרן אורעד, מרלין מזרחי, שלמה גוזמן, יובל זדרמן, לירום חקק, חיים מזרחי, אנידור חקק, לנה אטינגר, אייל וולקוביץ', שרון שחל ועוד.
מ-2006
לאחר מכן, רצועת תוכניות הילדים שודרה בימים א-ה בין השעות 15:30-17:00, ובימי שבת בשעות הבוקר.
The New York Review of Books
The New York Review of Books (או NYREV או NYRB) הוא כתב עת דו-שבועי המכיל מאמרי ביקורת ספרות, תרבות, ונושאים אקטואליים המתרחשים בעיר ניו יורק. הוא יוצא מנקודת הנחה שסקירתם של ספרים חשובים היא כשלעצמה פעילות ספרותית חשובה. כתב העת אסקווייר מכנה אותו "כתב העת הספרותי-אינטלקטואלי החשוב ביותר בשפה האנגלית".
נכון לשנת 2007, כתב העת נמכר בכ-140,000 עותקים בקרוב. רוברט סילברס שימש כעורך כתב העת מאז היווסדו ב-1963, ביחד עם ברברה אפסטין, עד למותה ב-2006, ולאחר מכן שימש כעורך יחיד עד מותו במרץ 2017.
כתב העת מתאפיין בסגנון ונקודת ראות ייחודיים מאז היווסדו.
ז'ורז' דוורה
ז'ורז' דֶוֶרֶה  (במקור דויטש, בהונגרית: Dobó Gyõrgy; בצרפתית: Georges Devereux; 13 בספטמבר 1908 – 28 במאי 1985), פסיכואנליטיקאי, אנתרופולוג וחוקר תרבויות צרפתי-אמריקאי, יהודי-הונגרי מומר. מייסד ה.
ילדות והתבגרות
ז'ורז' דוורה נולד בשם ההונגרי גֶ'רג' דובו (Dobó Gyõrgy) בעיר לוגוז' באזור באנאט, שהשתייך בתקופה זו ל (כיום ברומניה). דוורה היה הצעיר מבין שלושה ילדים - אחיו הבכור נקרא אישטוואן (פישטה) ואחותו - אילונה. הוא גדל במשפחה יהודית מתבוללת מבוססת ומשכילה, דוברת הונגרית וגרמנית. השם המקורי היהודי של משפחת אביו היה "דויטש" והוא שונה לשם ההונגרי "דובו"; תופעת שינוי שמותיהם של בני מיעוטים לשמות "מקובלים" יותר הייתה נפוצה בחברה ההונגרית דאז. אביו של דוורה, אֵאּוּגֵן (יֶנו), היה עורך דין בעל דעות סוציאליסטיות ומעריץ של התרבות הצרפתית; כיהן כ"ראש הקהל" של היהודים הנאולוגים בעירו. אמו של דוורה, מרגרטה (מרגיט), גם היא בת למשפחה בשם דויטש מבודפשט, הייתה דוברת גרמנית ומעריצה של התרבות הגרמנית. אחותה הלנה נישאה לעו"ד מיקלוש טלר, ואחד מילדיהם היה אדה, לימים הפיזיקאי האמריקאי אדוארד טלר, אבי פצצת המימן.
בהשפעת הטראומה הקשה של התאבדות אחיו, הגדול ממנו בשנה, ומתוך רצון להתחמק מגיוס לצבא הרומני (בשנת 1918 עבר אזור מגוריו לשלטון רומניה), עבר דוורה בגיל 18 לגרמניה, ולאחר מכן לפריז, שם נרשם ללמוד פיזיקה וכימיה; הוא למד אצל מרי קירי וז'אן פרן. לדבריו בהמשך, דרך לימודי הפיזיקה ביקש להגיע ל"אמת האובייקטיבית", בעוד שדרך המוזיקה שהמשיך ליצור - שאף לגעת ב"אמת הסובייקטיבית". עם זאת, בתקופה זו ה"אובייקטיביות" בפיזיקה הועמדה בסימן שאלה, ואף על פי שהעבודות האפיסטמיולוגיות של הפיזיקאים המשיכו לעניין אותו כחוקר גם בעתיד, הוא הפסיק את לימודי הפיזיקה לאחר שנה וחצי.
דוורה חלה באותה תקופה במחלה קשה. לאחר שהחלים, בשנת 1928, נסע ללייפציג ולמד קורס למוכרי ספרים. במקביל, בשנים אלו החל לפקוד חוגים ספרותיים ואמנותיים בגרמניה ובצרפת ולכתוב ספרות אוונגרדית בגרמנית ובצרפתית. הוא הכיר את קלאוס מאן ואז'ן יונסקו, שבכתב העת שלו "Transitions" ("מעברים") פרסם כמה מיצירותיו בשנת 1927. דוורה גם כתב רומן שלא פורסם - "הפאונה בגיהנום הבורגני" ("La faune dans un enfer bourgeois").
לימודי בלשנות ואתנולוגיה
דוורה רצה לבקר ארצות רחוקות ואקזוטיות, והתחיל ללמוד את השפה המלזית בבית הספר לשפות המזרח בפריז. כמו כן נרשם למכון לאתנולוגיה והיה לתלמידם של מרסל מוס, פול ריוֵה (Rivet) ולוסיין לוי-בריל (Levy-Bruhl). בשנת 1932 המיר את דתו לנצרות קתולית ואימץ לעצמו שם משפחה צרפתי, "דֶוֶרֶה", שנשאו, בין השאר, כמה משפחות אריסטוקרטיות מבריטניה ומארצות הברית. למרות עזיבתו את היהדות, היו שטענו כי צליל השם החדש קרוב למילה הרומנית "evreu" (אֶוורֶאו) שמשמעותה "יהודי", ובכך השם החדש מזכיר את מוצאו.
בזכות הצטיינותו בלימודים קיבל מלגת רוקפלר כדי להמשיך ללימודי אנתרופולוגיה באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה. הוא למד אצל אלפרד קרובר ורוברט לווי (Lowie). במסגרת הלימודים נשלח לשהות בקרב בני שבט האינדיאנים מוהאבי (Mohave) בקליפורניה על מנת לחקור את אורח חייהם. ז'ורז' דוורה בילה זמן ארוך בקרב בני המוהאבי, למד את שפתם ומנהגיהם, והוא נשאר מעריצם עד סוף חייו.
בשנים 1933–1935 נסע להודו-סין, אז מושבה צרפתית, כדי לחקור את הקבוצה האתנית ההררית סדאנג-מוי מהרמות הגבוהות של דרום וייטנאם, שגם שפתה הפכה לשגורה בפיו. הוא נשאר שם 18 חדשים.
בחזרתו לצרפת נדהם מהאווירה הקסונופובית והאנטישמית שלאחר פרשת סטביסקי משנת 1934, והחליט לחזור לארצות הברית. שם בשנת 1935 סיים את עבודת הדוקטור שלו על חיי המין של בני המוהאבי, בהדרכתו של קרבר.
פסיכואנליטיקאי בארצות הברית ובצרפת
להזמנתם של רוז'ה בסטיד ושל קלוד לוי-שטראוס בשנת 1962, השתקע בפריז על מנת ללמד (עד שנת 1981) אתנופסיכיאטריה ופסיכואנליזה, בבית הספר הגבוה למדעי החברה בפריז. לעיתים הרצה גם בבריטניה, באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1964 התקבל כחבר בחברה הפסיכואנליטית בפריז. בהמשך ויתר על העבודה הקלינית כדי להקדיש זמן לפיתוחו של תחום ההתמחות החדש שיזם - האתנופסיכיאטריה.
בשנותיו האחרונות התעמק במחקר הפסיכולוגי של תרבות "אחרת" מהעבר הרחוק - זו של יוון העתיקה, מתוך מודעות לאוניברסליות של הקונפליקט האדיפלי ושל שאר התסביכים האנושיים. בתקופה זו, מגיל 50, החל להתעמק בלימוד יוונית עתיקה, והפך לאחד המומחים בתחום המיתולוגיה היוונית והניתוח הפסיכולוגי של מיתוסים (בדומה למלומד אחר בן אזור הולדתו, באנאט, ההונגרי-שווייצרי קרל קרני).
למפעל חייו של דוורה הייתה השפעה רבה בצרפת, במיוחד משנות השמונים, בתחום הפסיכולוגיה הקלינית והפסיכותרפיה באוכלוסיות בעלות תרבויות "חוץ-אירופיות" - תחום שדוורה כינה "אתנופסיכיאטריה".
חיים פרטיים
דוורה היה בעל אישיות מורכבת, נון-קונפורמיסט, ונתפס כקשה ביחסיו עם אנשים אחרים. הוא התחתן 5–6 פעמים. היה מעשן כבד. הוא לא היה פוליטיקלי קורקט - היו לו חיבות ושנאות, לעיתים קפריזיות, גם כלפי עמים ותרבויות, האובייקטים למחקריו; כך למשל התלהב מאוד מתרבות האינדיאנים בני שבט מוהאבי, אך פיתח דעות שליליות מאוד כלפי תרבות המוי בווייטנאם. ביחס ליהדותו נראה שהיו לו קונפליקטים; באוקטובר 1973, בתחילת מלחמת יום הכיפורים, הביע בפני מקורביו דאגה לגורל מדינת ישראל, שם התגוררה אחותו.
נפטר בפריז ב-28 במאי 1985, בעקבות מחלת ריאות. אפרו הובא לקבורה, בהתאם לצוואתו, בבית הקברות של בני המוהאבי בפארקר באריזונה.
תרומותיו בתחום האתנופסיכיאטריה
בספרו הפסיכותרפיה של אינדיאני מהערבות הגבוהות דוורה מצביע על הצורך לפתח מושגים מותאמים לתרבות המטופל ומתווה את הדרכים לשימוש המושכל בתרבות המסורתית בפסיכותרפיה.
במחקר על ההפלות בחברות הקדמוניות דוורה מוצא שרשימת הפנטזיות של המטופלים במהלך הטיפול הפסיכאנליטי תואמת את רשימת הטקסים והמנהגים המתוארים על ידי האתנולוגים במחקריהם. לדברי דוורה, הפסיכואנליטיקאים והאתנולוגים מגיעים לתאר את אותה המציאות, הראשונים "מבפנים" והאחרונים "מבחוץ". הנחה זו חוזרת גם בספר אחר שלו, שנקרא אתנופסיכואנליזה קומפלימנטריסטית ("משלימה").
במסות לאתנופסיכיאטריה כללית, ספרו הראשון שפורסם בצרפתית, מתייחס דוורה למציאות הקלינית ומסווג אותה מנקודת מבט ספציפית אתנופסיכיאטרית.
בספר מהחרדה למדעי ההתנהגות מדגיש דוורה את תפקיד החוויה הסובייקטיבית (כולל העברה נגדית) של חוקר התופעות האנושיות, ככלי ממדרגה ראשונה ולא כפי שנתפס פעם, כמכשול או גורם לראייה מעוותת של המציאות. לפי דוורה, יתרון השקפה זו בא לידי ביטוי גם במחקרים הגדולים של קלוד לוי-שטראוס - "תוגת הטרופיקה", של ז'ורז' בלנדייה "אפריקה כפולת המשמעות", ושל ז'ורז' קונדומינס "האקזוטי בחיי יום יום".
בעבודותיו המוקדשות לניתוח המיתוסים היווניים, מציג דוורה את המיתולוגיה כמקור בלתי נדלה של פנטזיות ומנגנוני הגנה - פתרונות לבעיות הנפשיות אתן מתמודד האדם, כדבריו, מעין "מזווה של הלא מודע".
החל משנת 1993 נפתח בפריז מרכז ע"ש ז'ורז' דוורה, מרכז אוניברסיטאי לסיוע פסיכולוגי למשפחות המהגרים. במסגרתו עובדים צוותים רב-תחומיים הכוללים לא רק פסיכיאטרים, פסיכולוגים ועובדים סוציאליים, אלא גם מרפאים עממיים ואנשי דת מהקהילות הנוגעות בדבר, בדרך כלל של מהגרים או עובדים זרים; הצוותים דנים יחד עם המטופלים ומשפחותיהם בטבעה של בעייתם, ובדרכים לטפל בה, בהתחשב בהמשגה המסורתית ובאמצעי הטיפול המסורתיים. השיחות עם המטופלים ועם משפחותיהם מתקיימות בשפת אמם, והצוותים נעזרים בתרגום.
קישורים חיצוניים
Ekkehard Schröder- Georges Devereux - Zum 100sten Geburtstag eines herausragenden Ethnologen und Psychoanalytikers site journal-ethnologie.de של מוזיאון התרבויות בפרנקפורט על נהר מיין 2008 גישה ב 18.3.2011
בוסתן בתים
בוסתן בתים הוא פסל סביבתי עשוי מאבני ארץ ישראל מאת הפסלת והציירת ציונה שמשי והמייצג את שבעת המינים ובנוסף גם את עץ התפוז. הפסל נחנך בשנת 1991 בשכונת אזורי חן בצפון מערב תל אביב.
הפסל עשוי משמונה עמודים אשר כל עמוד מייצג את אחד משבעת המינים, כאשר הראשון מימין הוא התאנה ומשמאלו לפי הסדר עץ הזית, הגפן, החיטה, התמר, עץ התפוז, הרימון, והשעורה. העמוד הנוסף שאינו מייצג את אחד משבעת המינים הוא עץ התפוז. כשמתבוננים בפסל קיימת תחושה של אקראיות, שהאבנים המסותתות כקוביות והמרכיבים את העמודים הונחו כקוביות לגו, ועם דחיפה קלה הם יכולים להתמוטט. בולט במיוחד העמוד המייצג את החיטה הנוטה לצד שמאל וכאילו נוטה ליפול. כאשר בוחנים את הצורות מגלים שיש להן משמעות אסוציאטיבית וכן שמתקרבים לפסל ונוגעים בעמודים נוכחים לדעת שהם בנויים ביציבות ולא ניתן להזיזם ממקומם.
הפפירוס של אני
הפפירוס של אני הוא פפירוס של ספר המתים, מתקופת השושלת ה-19 במצרים העתיקה. הפפירוס כתוב בכתב חרטומים.
לפי מסורת הדת המצרית, לאחר מותו, האדם עובר לעולם הבא ועובר סדרה של מבחנים ותלאות עד להגיעו למנוחה. כדי לעזור למת לצלוח את העולם הבא, נכתב ספר המכונה ספר המתים, שכלל לחשים ועצות שיעזרו לו. לכל אדם נכתבה גרסה אישית של ספר המתים על פפירוס, שנערך במיוחד לכבודו על ידי כהני הדת, נועד לשימושו הפרטי ונקבר יחד איתו. מכוון שעלות ומורכבות הכנת הפפירוס הייתה גבוהה מאוד באותם הימים, רק שכבות האליטה של החברה המצרית יכלה לרכוש לעצמה עותק אישי. ה'פפירוס של אני' היא גרסה של ספר המתים שנעשתה עבור אדם בשם 'אני', שהתגורר בעיר תבאי והיה פקיד בכיר בשלטון המצרי.
הפפירוס נרכש בשנת 1888 על ידי ארנסט וואליס באדג' בעבור אוסף המוזיאון הבריטי, שם שוכן הפפירוס עד היום. על מנת לשלוח את המגילה לאנגליה, חתך באדג' את המגילה, שאורכה כ-24 מטר, ל-37 גיליונות באורך אחיד ובכך פגם בה באופן משמעותי. כיום היא אחד מהמקורות השלמים והעיקריים ללמידה על ספר המתים שיש בידי החוקרים.
משיכת יתר
מְשִׁיכַת יֶתֶר (או אוֹבֶרְדְּרַפְט) היא זכות שנותן הבנק ללקוח למשוך כספים מחשבונו גם כשהיתרה בחשבון איננה מאפשרת זאת, כלומר להיכנס ליתרה שלילית. משיכת יתר היא סוג של הלוואה או אשראי, והבנק גובה בעבורה ריבית. מתן הזכות למשיכת יתר משתנה על פי מדיניות הבנק והתנאים הרגולטוריים שחלים עליו. למשל, הבנק עשוי לדרוש בטוחות נאותות כגון תוכנית חיסכון, חשבון ניירות ערך, צ'קים דחויים או שעבוד של רכוש כתנאי למתן מסגרת האשראי.
כמו כן, מסגרת האשראי מושפעת מאופי הפעילות המתקיימת בחשבון הבנק ומההתנהלות הפיננסית ארוכת הטווח של בעל החשבון. היא ניתנת לרוב ללקוחות המקבלים את משכורתם לחשבון הבנק ("חשבון משכורת") ולחשבונות בנק השייכים לתאגידים שונים.
מסגרת אשראי
למשיכת יתר קבועה תקרה, המשתנה בין לקוח ולקוח. מסגרת זו נקראת לעיתים "מסגרת אשראי" (או "תקרת אשראי"), אם כי מונח זה משמש גם בהקשרים אחרים. המסגרת נקבעת לפי גובה הביטחונות או גובה המשכורת של הלקוח. הבנקים גובים לעיתים עמלה בגין הקצאת מסגרת האשראי, אפילו אם לא נעשה בה שימוש.
חריגה ממסגרת האשראי עלולה לגרום לסירוב הבנק לכבד את בקשת המשיכה, או לגביית ריבית חריגה, גבוהה יותר. בישראל, הנחיה של בנק ישראל, שנכנסה לתוקף ב-1 ביולי 2006, אוסרת על הבנקים לאשר חריגה מעבר לתקרה למשיכת היתר.
משיכת יתר וסוגי אשראי אחרים
המאפיין העיקרי של משיכת יתר, לעומת סוגי הלוואות אחרים, הוא הגמישות. מרגע שנקבעה מסגרת האשראי של הלקוח, אין צורך לבקש אישור לכל הלוואה בנפרד. הריבית משולמת רק בגין הימים שבהם החשבון נמצא בפועל במשיכת יתר. לכן, משיכת יתר היא פתרון נוח יותר מנטילת הלוואה כאשר יש צורך בהלוואה לתקופה קצרה (לדוגמה, כאשר יש צורך בהוצאה גדולה כמה ימים לפני קבלת תשלום או משכורת).
עם זאת, הריבית על משיכת יתר גבוהה ביחס לריבית על הלוואות אחרות. לכן לטווח ארוך, משיכת יתר היא פתרון נחות ביחס לסוגי הלוואות אחרים.
חלופת אשראי אחרת המתאפיינת בגמישות היא כרטיס אשראי. ברוב המיקרים, החיוב בגין הוצאות בכרטיס אשראי נעשה באופן תקופתי, כגון אחת לחודש; מה שמאפשר לתזמן את החיוב לתקופה שבה נמצא חשבון הבנק ביתרה חיובית. כרטיסי אשראי מאפשרים גם לדחות את החיובים לתקופה ארוכה יותר, תוך תשלום ריבית מתאימה. ברוב מדינות המערב, כמו ארצות הברית, אשראי באמצעות כרטיס אשראי נפוץ יותר מאשר משיכת יתר בנקאית.
משיכת יתר בישראל
במשך שנים איפשרו הבנקים בישראל משיכת יתר ללקוחות פרטיים בהיקפים גדולים מאוד. בפרט, הבנקים הקצו מסגרות אשראי ללקוחותיהם באופן חד-צדדי, שלא על פי בקשת הלקוח, וכן נטו לאשר משיכה מעבר למסגרת האשראי המאושרת, וזאת בשיעורי ריבית גבוהים.
מדיניות זו של הבנקים, בצירוף עם מודעות כלכלית נמוכה של הלקוחות, יצרה תרבות שבה חשבונות פרטיים רבים נמצאים במשיכת יתר תקופות זמן ארוכות או באופן קבוע, תוך תשלום ריביות גבוהות.
החל משנת 2003 נעשה מאמץ להקטין את הסתמכותם של משקי הבית על משיכת היתר כאמצעי מימון, תוך מעבר לשליטה מוגברת בהוצאות ולאפיקי הלוואה אחרים. במסגרת זו, הורה בנק ישראל לבנקים להפסיק להקצות מסגרות אשראי באופן חד-צדדי ולהפסיק לאשר חריגות ממסגרת האשראי.
על פי סקרים שנערכו ב־2013-2014, כ־54% ממשקי הבית בישראל היו במשיכת יתר בלפחות חודש אחד בשנה האחרונה (כאשר אחוז הזוגות עם ילדים במשיכת יתר לפחות בחודש אחד גבוה משמעותית מאשר זוגות ללא ילדים), כ־41% נמצאים במרבית הזמן במשיכת יתר, ו־28% נמצאים במשיכת יתר במשך תקופה הארוכה משנה.
משיכת יתר בהלכה
לדעת הרב מלמד, בחגים מותר להיכנס למשיכת יתר על מנת לקנות מצרכים לשמחת החג, הוא מסתמך על דברי התלמוד במסכת ביצה:. עם זאת הוא מסייג שהדבר נכון רק בתנאי שברור לו שיוכל להחזיר את החוב, כגון שיש לו עסק מסודר, משכורת קבועה או חסכון שעליו הוא יכול לסמוך.
פנחס יורמן
ביוגרפיה
פנחס יורמן נולד ב-1922 בצ'כוסלובקיה. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל והיה חניך עליית הנוער. ב-1947 התגייס לפלמ"ח ושירת במלחמת העצמאות בפלוגת המטה של הגדוד הרביעי של חטיבת הראל, והיה בחיל המצב בסדום הנצורה. השתחרר באביב 1949. מ-1956 ועד לשחרורו משירות המילואים שירת ככתב צבאי בדובר צה"ל. במשך שנים עבד בעיתונים שונים, בהם שבועון המשמרת הצעירה של מפא"י "אשמורת", יומון ההסתדרות "דבר" והשבועון "דבר השבוע", ופרסם מאמרים וכתבות ברוב עיתוני הארץ.
בראשית שנות ה-60 כיהן כעוזר לענייני עיתונות של סגן שר הביטחון שמעון פרס. לאחר הפילוג במפא"י והקמת רשימת פועלי ישראל (רפ"י) כיהן כדובר המפלגה מ-1966 ועד איחודה עם מפא"י ואחדות העבודה ליצירת מפלגת העבודה בסוף 1967, אז פסל אותו מזכ"ל רפ"י, פרס, מהשתתפות כנציג רפ"י בוועדת העיתונות של המפלגה המאוחדת, על רקע התנגדותו של יורמן (לצד אברהם וולפנזון וחברים נוספים ברפ"י) לתנודות הרבות שחלו בעמדתו של פרס ביחס לאיחוד בחודשים שקדמו לו, אשר נבעו משאיפותיו הפוליטיות.
מאוגוסט 1968 כיהן כדובר שירותי ההסברה במשרד ראש הממשלה, שעליהם היה מופקד השר ישראל גלילי, ובאוקטובר 1970 התמנה לעוזר לענייני עיתונות במשרד ראש הממשלה. בהמשך שנות ה-70 כיהן כמנהל המחלקה לסקרים ולמעקב של מרכז ההסברה (Israel information Center).
פנחס יורמן התגורר בתל אביב והיה נשוי לאסתר (1924–2011) עד מותה. נפטר בשנת 2015, בגיל 93. על מצבת קברו בבית העלמין מנוחה נכונה בבאר שבע נחרט הכיתוב: "לוחם פלמ"ח, עיתונאי, איש ספר", לצד תבליט של סמל הפלמ"ח.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
ג'ון ניוקומב
ג'ון דייוויד ניוקומב (באנגלית: John David Newcombe, נולד ב-23 במאי 1944) הוא טניסאי אוסטרלי, שהחל להשתתף בתחרויות בשנות ה-60 של המאה ה-20. הוא דורג במקום הראשון בעולם הן ביחידים והם בזוגות והוא אחד מהגברים הבודדים שהגיעו להישג זה.
ניוקומב, זכה ב-26 תוארי גראנד סלאם - שני בכל הזמנים אחרי רוי אמרסון מאוסטרליה, מהם 7 ביחידים, 17 בזוגות גברים - שיא של כל הזמנים עד שנשבר על ידי מייק בריאן כשזכה בגראנד סלאם ה-18 שלו ב-2018, ו-2 בזוגות מעורבים. הוא זכה עם טוני רוץ' מאוסטרליה ב-12 טורנירי גראנד סלאם בזוגות גברים שיא של כל הזמנים שהחזיק עד לשנת 2013 ונשבר על ידי התאומים בוב ומייק בריאן. במהלך הקריירה המקצוענית שלו, מאזן ניצחונות - הפסדים הוא 429 - 136 (75.9%).
ניוקומב הוביל את אוסטרליה ל-4 זכיות רצופות בגביע דייוויס (1964, 1965, 1966 ו-1967).
בשנת 1985 זכה ניוקומב להיכלל בהיכל התהילה של הספורט האוסטרלי ובשנת 1986 הוא זכה להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של הטניס.
אנדרטת הכוחות המזוינים
אנדרטת הכוחות המזוינים (אנגלית: Armed Forces Memorial) בסטפורדשייר מנציחה את שמותיהם של 16 אלף אנשי הכוחות המזוינים של בריטניה, שנהרגו או מתו במהלך שירותם מאז תום מלחמת העולם השנייה.
הקמת האנדרטה
ממשלת בריטניה הכריזה על יוזמת הקמת האנדרטה בשנת 2000. עלות הקמתה, שהגיעה ל-6 מיליון לירות שטרלינג, מומנה בעיקר ממכירתו לציבור של מטבע זיכרון שטבעה המטבעה המלכותית, וכן ממענק שנתקבל מנציבות המילניום של בריטניה.
תחרות בינלאומית נערכה לתכנון האנדרטה, ובה זכו משרד האדריכלים ליאם אוקונור והפסל איאן רנק-ברודלי, יוצר הפסלים באתר. אליהם הצטרף ריצ'רד קינדרסלי, שתכנן את האותיות שנחרתו על גבי האנדרטה. תוכנית האנדרטה פורסמה לציבור במוזיאון המלחמה האימפריאלי באפריל 2005.
האנדרטה נחנכה ב-12 באוקטובר 2007 ונפתחה לציבור בהמשך אותו חודש. בטקס החנוכה נכחו אליזבת השנייה, מלכת בריטניה ובנה הנסיך צ'ארלס, ראש הממשלה גורדון בראון והארכיבישוף מקנטרברי רואן ויליאמס.
האנדרטה
האנדרטה שוכנת על גבי תל אדמה עגול, שהוקם בהשראת תילי קבורה עתיקים. היא כוללת חומת אבן גיר מעגלית גבוהה, שקוטרה 43 מטרים. פתחים רחבים פעורים בעברה המזרחי ובעברה המערבי של החומה. טור מדרגות מעפיל אל הפתח המערבי. מול הפתח המזרחי, מחוץ לחומה, ניצב אובליסק אבן. שביל לולייני, שעצים נטועים לאורכו, מקיף את מורדות התל, מעפיל אל שני הפתחים ומנגיש את האנדרטה למוגבלים בתנועה.
מעבר מרכזי רחב מתמשך בין שני הפתחים בתוך מתחם החומה. משני צידיו מתמשכים שני כותלי אבן מקבילים. על גבי הכתלים נחרתו שמות החללים. הם כוללים בין היתר את שמות חללי בריטניה בארץ ישראל, קוריאה, מלאיה, צפון אירלנד, איי פוקלנד, עיראק ואפגניסטן.
מול מרכזי שני הכתלים ולצידם, בתוך המעבר הרחב, ניצבים שני פסלי ארד. הם מסמלים את האובדן והצער הכרוכים במות החיילים. הפסל שליד הכותל הצפוני כולל דמויות של ארבעה חיילים המניפים אל על אלונקה שעליה חייל, כשלצידם חמישה בני משפחה אבלים. הפסל שליד הכותל הדרומי מציג חייל וחיילת המרימים את גופת חברם. לידם חורת חייל שבידו מפסלת ופטיש כתובת בכותל: "נזכור אותם. היום. מחר. תמיד". מעברם השני מצביע חייל רביעי על פתח בין שתי דלתות, המוליך אל הנצח.
שטח האנדרטה זרוע חצץ, וקבועים בו ערוגות דשא מסוגננות ושלושה פסלי ארד של זרי עלי דפנה, סמל הניצחון. הפתח בין שתי הדלתות שבכותל הדרומי עוצב כך שקרני השמש המאירות דרכו ינוחו פעם אחת בשנה על פסל זר עלי הדפנה הממוקם במרכז שטח האנדרטה; המועד לכך הוא השעה 11:00 ביום ה-11 לחודש נובמבר - זיכרון ליום שביתת הנשק במלחמת העולם הראשונה, שבהשראתו נקבע מועד יום הזיכרון בבריטניה.
טקס זיכרון ממלכתי במעמד המלכה נערך באנדרטה בחודש יולי מדי שנה. במהלך הטקס נקראים שמות אנשי הכוחות המזוינים הבריטים שנפלו בשנה שקדמה לו, ואשר שמותיהם הוספו לאנדרטה.
מונאדה
המילה מונאדה, מקורה בשורש היווני (monos) μονάς אשר פירושו 'אחד'/'יחיד'/'ייחודי'. המילה משמשת בתחומים שונים:
קבר החייל האלמוני (מוסקבה)
קבר החייל האלמוני (ברוסית: Могила Неизвестного Солдата) היא אנדרטה המוקדשת לחיילי הצבא האדום שנפלו במלחמת העולם השנייה (המכונה ברוסיה "המלחמה הפטריוטית הגדולה"). האנדרטה מוצבת בסמוך לחומת הקרמלין בגן אלכסנדר שבמוסקבה, בירת רוסיה.
היסטוריה
בדצמבר 1966, יובל ה-25 לקרב ההגנה על מוסקבה, הועברו שרידי חיילים אלמונים שנהרגו בקרב ונקברו בקבר אחים בסמוך לקילומטר ה-41 של הכביש הראשי המקשר בין מוסקבה ללנינגרד, אל אתר קבר החייל האלמוני. האנדרטה נחנכה ב-8 במאי 1967 כאשר הובאה למקום אש תמיד משדה מרס שבלנינגרד. האנדרטה תוכננה על ידי האדריכלים בורדין, קלימוב וראבאייב, וכן הפסל תומסקי. במרכז האנדרטה ניצבת במה העשויה אבן גרניט אדומה. הקבר עצמו מעוטר בפסל ברונזה (ענף עץ דפנה וקסדה של חייל) אשר הותקן בשנת 1975. בחזית הקבר, בתוך בור רבוע, ישנו כוכב בן חמישה קצוות שבמרכזו דולקת אש תמיד. על הכוכב מופיעה הכתובת:
משמאל לקבר, על קיר גרניט, מופיעה הכתובת: "לזכר אלה שנפלו למען המולדת - 1941-1945". מימין לו מעבר עשוי גרניט, שעל לוחות הפורפיר שעל קירותיו רשומות שמות הערים הגיבורות: לנינגרד, קייב, וולגוגרד (לימים שונה שם העיר והכיתוב לסטאלינגרד - שם העיר במלחמת העולם השנייה), אודסה, סבסטופול, מינסק, קרץ', נובורוסיסק, טולה וברסט ליטובסק.
ב-8 בדצמבר 1997 הוחלט בחקיקה פדרלית רוסית כי על הקבר ישמור משמר כבוד של גדוד משמר הקרמלין.
נונה אורבך
נונה אורבך (נולדה ב-1953) היא אמנית ישראלית רב-תחומית, מטפלת בכירה באמנות ומדריכה, ומרצה במכון לאמנות במכללת אורנים. בתם של צפורה ואברהם פצ'ורניק. תלמידתם של אבשלום עוקשי, יעקב דורצ'ין, אריה נבון ומיכאל גרוס. ב-1984 הקימה את המרכז לאמנות בקריית טבעון. כתבה ב-1997 עם לילך גלקין את "רוח החומר" בהוצאת אח - כלי עבודה המסייע לאמנים, מורים לאמנות ומטפלים. פיתחה גישה פדגוגית המבוססת על כתביה של חוקרי התפתחות הילד, מלכה האס וראובן פוירשטיין, חתן פרס ישראל לחינוך. היא משלבת את תחומי הידע השונים שלה בהוראה באורנים ובהדרכה וליווי יוצרים ומטפלים. היא הציגה במגוון תערוכות בישראל ומחוצה לה, ובמבחר מוזיאונים: תערוכות יחיד מוזאליות: מוזיאון הרצליה 1992, המוזיאון הימי הלאומי, חיפה 2001, מוזיאון ע"ש וילפריד, הזורע, 2009, מיצב- מיצג במוזיאון ישראל [2013]. עבודה שלה הוצגה ונרכשה לאוסף המוזיאון היהודי של ניו יורק וכן לאוסף מוזיאון חיפה.
ליאון קייזרלינג
ליאון הירש קייזרלינג (cao nkt באנגלית: Leon Hirsch Keyserling; 11 בינואר 1908 – 9 באוגוסט 1987) היה כלכלן ועורך דין יהודי-אמריקאי. במהלך הקריירה שלו הוא עזר לנסח חלקים חשובים של חקיקת העסקה ההוגנת (Fair deal) של נשיא ארצות הברית הארי טרומן כראש המועצה של יועצים כלכליים. היה אחד המקדמים של הרעיון שצמיחה כלכלית היא ערך חשוב, שממשלות צריכות לפעול למענו.
נעורים והשכלה
קייזרלינג נולד בשנת 1908 בצ'ארלסטון בדרום קרולינה וגדל באי סנט הלנה. הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת קולומביה בשנת 1928 וכן תואר במשפטים של אוניברסיטת הרווארד בשנת 1931. הוא חזר לאוניברסיטת קולומביה בתור סטודנט לתואר שני במחלקה לכלכלה מ־1931 עד 1933, שם הוא גם לימד במשך זמן קצר. בעודו שם, קייזרלינג למד בהנחיית רקספורד טגוול, אך מעולם לא סיים את עבודת הדוקטורט שלו.
הוא היה נשוי למרי דבלין קייזרלינג, גם היא כלכלנית.