cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לואיז פרנסואז, נסיכת קונדה
אלמנותה
תוך שנתיים, ב-1712, מתו הדופין החדש ואשתו הצעירה, והותירו רק בן קטן, הדוכס ד'אנז'ו, כיורש הלגיטימי של לואי ה-14. בשנת 1715, המלך נפטר, ונינו בן החמש, לואי ה-15 ירש אותו. מיד התעוררה מחלוקת בין אחיה הגדול של לואיז פרנסואז, הדוכס ממיין, לגיסה, הדוכס מאורליאן, בשאלה מי מהשניים אמור להיות העוצר. לאחר דיון בפרלמנט דה פריז במשך שבוע, הדוכס מאורליאן הוכרז כעוצר הרשמי. זה כמובן החריף את היריבות בין לואיז פרנסואז לאחותה הצעירה, הדוכסית מאורליאן, הגברת בעלת הדירוג הגבוה ביותר של צרפת.
בתקופת השלטון, לואיז פרנסואז הייתה עסוקה לעיתים קרובות בבריחות של בתה השנייה, לואיז אליזבת, נסיכת קונטי, שהפכה לפילגשו של פיליפ שארל דה לה פאר. כאשר בעלה של בתה, הנסיך מקונטי, גילה את הקשר, הוא התעלל פיזית באשתו. הבן היחיד של בני הזוג קונטי, לואי פרנסואה דה בורבון, נחשב כתוצאה של מערכת היחסים הנואפת של אמו עם לה פאר. מאוחר יותר מצאה לואיז אליזבת מקלט מבעלה האלים עם אמה בפאלה בורבון.
בשנת 1714, האחיינית שלה, מדמואזל דו מיין, בתו של אחיה הגדול, הדוכס ממיין, נקראה לכבודה.
בשנות ה-20 של המאה ה-18, הפכה לואיז פרנסואז לפילגשו של המרקיז דה לאסי. כדי להיות קרוב יותר אליה, הוא בנה את הוטל דה לאסי ליד פאלה בורבון, מקום מגוריה בפריז. מאוחר יותר נבנתה גלריה, שמאכלסת את החלק המפואר והפומבי יותר של אוסף הציורים שעשה את המוניטין של לאסי כאנין טעם בחוגים פריזאיים במשך דור לאחר מותו; הגלריה שהצטרפה לשני הבניינים אפשרה גם לאוהבים גישה טובה יותר זה לזה.
בשנת 1737, היא התבקשה להיות הסנדקית לבנו הבכור של לואי ה-15, לואי, דופן צרפת. הסנדק של הדופן הצעיר היה אחיינה של לואיז פרנסואז, לואי, דוכס אורליאן.
כאשר בנה הושפל במהלך השלטון של פיליפ ד'אורליאן, לואיז פרנסואז ראתה את המאהבת שלו מאדאם דה פרי כגורם לכך. ככזו, לואיז פרנסואז תיעבה אותה. בנה מת בגלות בשנת 1740, ובנו, נכדה של לואיז פרנסואז, לואי ז'וזף, נסיך קונדה שהיה בן ארבע ירש אותו.
פאלה בורבון
במהלך שנות אלמנותה הארוכות, בנתה לואיז פרנסואז את פאלה בורבון בפריז, לא הרחק ממגוריהם של אחיה שנותרו בחיים. הוא נקרא על שם משפחתה, נבנה לאחר שהותה בגראנד טריאנון, שהפך להשראה האדריכלית לביתה החדש.
בניית הארמון החלה בשנת 1722, כשהייתה בת 49. כמה מעצבים היו מעורבים, ביניהם רוברט דה קוט, שערך תוכניות בסביבות 1720, לורנצו ג'יארדיני, שמת ב-1722, ולאסורנס, שמת ב-1724. ז'אן אוברט הפך לאדריכל הראשי בשנת 1726 וזוכה לקרדיט על התכנון הסופי. ז'אק גבריאל שימש כיועץ.
בפאלה היה אוסף של חדרי קבלה גדולים, המרכזי שבהם היה הגלריה שמשקיפה על הסן; הסלון הראשי של הארמון הסתכל לעבר ארמון טווילרי ממזרח. הארמון היה מקושר למלון דה לאסי באמצעות מסדרון המשקיף על מפרץ משותף.
אחותה למחצה הגדולה, מארי אן דה בורבון, שהייתה הנסיכה האלמנה מקונטי, התגוררה במלון דה קונטי, מול הלובר, על כיכר קונטי. אחיה הגדול, הדוכס ממיין, היה הבעלים של מלון דו מיין (נהרס ב-1838) ברחוב בורבון (כיום רו דה ליל), סמוך מאוד לפאלה בורבון. אחותה הצעירה, הדוכסית מאורליאן, גרה בפאלה-רויאל, מעון אורליאן בפריז. ליד הלובר והפאלה-רויאל, אחיה הצעיר, הרוזן מטולוז, התגורר במלון דה טולוז. בשנת 1733 עברה בתה לואיז אליזבת לגור בבית סמוך מאוד לפאלה בורבון, שהפך ל-Hôtel de Conti נוסף (כיום Hôtel de Brienne ), ברחוב סן דומיניק.
מותה
לואיז פרנסואז דה בורבון מתה ב-16 ביוני 1743, בגיל שבעים, בארמון בורבון. היא נקברה ב-"Carmel du faubourg Saint-Jacques", מנזר כרמליטי בגדה השמאלית ברובע הלטיני של פריז.
קרב לטקיה
קרב לטקיה היה קרב ימי שנערך מול חופי סוריה בתחילת מלחמת יום הכיפורים, בלילה שבין 6 ל-7 באוקטובר 1973, בין חיל הים הישראלי לבין חיל הים הסורי. הקרב הסתיים בניצחון ישראלי מכריע, במהלכו טובעו כל כלי השיט הסוריים שעמם התנהל הקרב - שלוש ספינת טילים סוריות, טרפדת ומקשת - ללא אבדות או פגיעות כלשהן לכוח הישראלי, למרות הנחיתות הטקטית שבה היו הישראלים בשלבים הראשונים של הקרב. לניצחון תרמו הפיתוחים הטכנולוגים הישראלים, תורת הקרב לספינות הסער, הכשרת הצוותים והאימונים האינטנסיביים.
היה זה הקרב הימי הראשון בהיסטוריה שבו הופעלו טילי ים-ים כנשק העיקרי של שני הצדדים. עוד היבט של ראשוניות שהיה בקרב זה היה הפעלת אמצעי התגוננות ולוחמה אלקטרונית לשיבוש טילי האויב על ידי הכוח הישראלי, שבכך היה לכוח הימי הראשון בעולם שהפעיל תחום זה בלוחמה ימית.
תוצאות הקרב השפיעו על המערכה בים לאורך כל המלחמה.
יוזמה התקפית
עם פרוץ המלחמה החליט מפקד חיל הים, האלוף בנימין (ביני) תלם, לחרוג מהפקודה והורה, כבר בשעותיה הראשונות של המלחמה, לבצע את משימות החיל בדרך התקפית. על פי הוראות הוצא כוח לתקיפת חיל הים הסורי בפתח נמליו. הנושא הוצג לראש המטה הכללי, רב-אלוף דוד אלעזר, תוך כדי היתקלות.
לימים התבטא מפקד חיל-הים האלוף בנימין תלם:
בראיון בשנות ה-80 של המאה ה-20 סיפר מפקד שייטת ספינות הטילים, מיכאל ברקאי (לימים מפקד חיל הים) על כוננות כחול לבן (בין מאי לאוגוסט 1973): ב-1996 התבטא ברקאי, במסגרת ערב מורשת של שייטת ספינות הטילים:.
כוחות ומשימות
כוח ספינות סער נשלח לפגוע במטרות באזור נמל לטקיה. הכוח בפיקוד מפקד שייטת ספינות הטילים, מיכאל ברקאי, כלל את הספינות:
היערכות הצי הסורי
המודיעין הימי בזמן אמת על הזירה הסורית היה מוגבל עקב הריחוק של הזירה מישראל, לעומת הזירה המצרית. זאת בהשוואה למודיעין המחקר שהיה מעמיק. מערך הגנת החוף הסורי היה בנוי וערוך על פי תורת הקרב הרוסית שכלל פריסה קבועה של מערך מכ"מי חיפוש, תותחי 130 מ"מ מבוקרי מכ"ם, תשמועים ותצפיות. לא הייתה מודעות מספקת בקרב הספינות והמפקדים לגבי עוצמת ודיוק איום זה.
בצי הסורי גובשה תוכנית הרחבת המגננה למקרה של הגעת כח ישראלי לאזור שכללה עיבוי כלי שיט מסיירים בנוספים. אין על כך פירוט מדויק. התכנית כללה סיור טרפדת בגזרת ראס-אל-בסיט וכף אנדריאס, מעל 35 מייל מהחוף. כמו כן הייתה כוננות גבוהה של שאר כלי השיט בבסיסים תוך מוכנות לצאת לים על פי הצורך. לא הייתה מודעות מספקת בקרב הספינות והמפקדים לגבי תוכנית פעולה שכזאת.
המעורבות הסובייטית בלחימה
עם הידיעה על המלחמה העומדת לפרוץ יצאה אוניית הביון "קרים" מפורט סעיד, תפסה עמדה והעבירה מידע על תנועות חיל האוויר וחיל הים הישראליים. בהמשך הצטרפה ל"קרים" אוניית הביון "קווקז". אין מידע על כך ש"קרים" העבירה מידע בזמן אמת ישירות לצי הסורי או ליועצים רוסים בסוריה.
בטרטוס הוקם בסיס אספקה ותחזוקה של צי הים השחור הרוסי לאחר הסכם שנחתם בשנת 1971 בין סוריה לברית המועצות, ובו הוצבו דרך קבע חיילי צבא רוסיה. את הבסיס הקימו הסובייטים מתוך כוונה לקבוע נוכחות קבועה באגן המזרחי של הים התיכון בשיאה של המלחמה הקרה ולצורך תמיכה בפעילות הצי הסובייטי בים התיכון. סיבה נוספת היא שהבסיס איפשר פעילות רצופה לאורך כל השנה של צי הים השחור גם בתקופת החורף שבה כל הנמלים הצבאיים בצפון הים השחור ובים הבלטי ומבואותיהם היו מכוסים בקרח עבה שהיקשה על הפעלת הכוחות.
היועצים הרוסים בתחום הימי סייעו למערך הגילוי וההגנה החופי הסורי בזמן אמת בבנית ובהבנת תמונת הקרב. אין מידע על הימצאות היועצים הרוסים על גבי כלי השייט של הצי הסורי.
מגבלות טכנולוגיות בסיסיות ומשמעויות
הטכנולוגיה של המערכות בספינות הסער הוגבלה לרוב לזו של סוף שנות ה-50 ושנות ה-60. לכן הייתה חשיבות יתר לרמת המקצוענות והמיומנות של הספינה הבודדת שקבעה בסופו של דבר את תוצאות הקרב. זאת החל מהמפעיל הבודד, דרך המוצב, המערכת והספינה כולה. טעות של מפעיל בודד, כגון בזיהוי האויב, עלולה הייתה להשפיע על קבלת ההחלטות של המפקדים ותוצאות הקרב.
מחשוב דיגיטלי הותקן רק באח"י רשף. בכל שאר הספינות מחשב הירי היה אלקטרו-מכני שהוא פחות מדויק, דרש איפוס בכל יציאה לים והגביל את טווח ירי תותחי 76 מ"מ בספינות סער 3 ל-8000 מטר. מערכת GPS לא הייתה בידי חיל הים באותן שנים והדבר גרם לחוסר דיוק במיקום, בעיקר בלילה שחייב ביצוע איפוס תמונת הקרב במיוחד לפני הסתערות על אויב וגרם לקשיי החלטה באם אויב נמצא בתוך הנמל או במבואותיו. לא הייתה העברת נתונים מהירה על ידי שכבת הקו (DATA LINK). העברת מידע בזמן אמת בוצעה בתקשורת גלויה, ללא הצפנה מתקדמת, שבחלקה חשופה להאזנות האויב. כל החיישנים ומערכות הלחימה והעזר הופעלו ידנית על ידי אנשי צוות. המשמעות היא שרמת הביצוע של כל מערכת הייתה תלויה אך ורק במקצוענות ובמיומנות של אנשי המוצב, העמדה והמפעיל הבודד.
כל המערכות היו לא ממוחשבות. שליטה ובקרה של בניית תמונת הקרב הטקטית הייתה ידנית על גבי שולחן סימון (שולחן מי"ק - מרכז ידיעות קרב) בקנה המידה 1:144,000. המשמעויות היו חוסר דיוק בעיבוד נתוני הגילוי ומעבר זמן רב, לעיתים יותר מ-15 דקות, עד להגעה לתמונה טקטית יותר נכונה לקבלת החלטות. חיישנים ומערכות עזר פעלו באי דיוקים, כגון במד המהירות ובמדידות במכ"ם בטווחים ארוכים. לכל ספינה היו אי הדיוקים משלה. כתוצאה מכך זיהוי אויב, הפרדה בין אויב, נייטרלי וכוחותינו היווה תהליך ארוך ואירעו טעויות בזיהוי, בעיקר בתחילת שלב הגילוי של קרב.
לא היו מערכות סימולציה ברמת הספינה פרט למערכת הנשק בירי טילים סימולטיבי. בבסיס ההדרכה הותקן סימולטור טקטי מתקדם רק משנת 1971 וזאת לתרגול מפקדים וקצינים בלבד שנקרא מתקן התרגול הטקטי ("מת"ט"). בבסיס ההדרכה היו אף מתקני תרגול מאוד ישנים בנושא לוחמה נגד צוללות ובקרת נזקים (שריפות והצפות).
תיקוף מערכות הלחימה אמנם בוצע לרוב המערכות, כגון ירי מבצעי של תותחים וטילים של כל ספינה והכרזתה כמבצעית על ידי הנפת נס שרות פעיל. לעומת זאת לא ניתן היה לבצע זאת למערכות ההגנה נגד טילים (נט"ל). המשמעות הייתה שאמנם היה ביטחון במערכות, אך לא הייתה וודאות שהן יעבדו כמצופה בזמן קרב כאשר יש צורך בהתגוננות נגד טיל שנורה על הספינה.
הכנות בשייטת ספינות הטילים
אף כי המודיעין הימי הודיע למפקד חיל הים בתחילת השבוע על מלחמה בפתח לא נעשו הכנות כלשהן בשייטת עד יום שישי 5 באוקטובר. המנטליות ותצורת הספינות בשייטת היו של לחימה במחבלים. עם זאת, במהלך כל שנת 1973 בוצעו באופן שוטף תרגולות קרב בלוחמת טילים ותותחים כנגד סטי"לי אויב בים ובמת"ט והספינות היו ברמה מבצעית גבוהה.
בליל 4–5 באוקטובר נערך תרגיל "קשתית" שהיה תרגול חילי נרחב של הגנת חופי מדינת ישראל לפי "פקודת סלע" מפני תקיפת ספינות טילים וכלל מטוסי פנטום מקדונל דאגלס F-4 לסיוע לכוח המגן ואף לביום של טילי סטיקס (טיסה נמוכה מאוד עם אורות נחיתה דולקים). בתום התרגיל במקום ביצוע תחקיר ניתנה פקודה להתחמש, לתדלק באופן מלא ולבצע את כל ההכנות האחרות הנדרשות לקראת פרוץ מלחמה.
מגבלות הבטיחות היו חמורות. בזמן ביצוע חימוש הספינות, אסור היה לחמש בו זמנית טילים ותחמושת אחרת, כולל רקטות ההטעיה עם מוץ לטווח רחוק (אבשלום) ולהגנה בטווח קצר (אמנון). חימוש בטילים נוספים בוצע בשש הספינות מדגם סער 3 תוך הורדת תותח ה-20 מ"מ, החזרת משגר מצטודד לירי טילים, בדיקת תקינות המערכת וכן מירעום הטילים וכן בדיקה על ידי מעבדה ניידת בודדת ("בדיקת קרון"). תהליך ארוך שהיה אמור להתבצע בטור ולא במקביל וכן כל ספינה לחוד. הדבר האריך מאוד את משך זמן המעבר וגלש לשעות אחר הצהריים של יום הכיפורים לספינות שתוכננו לתקיפת סוריה.
מיום שישי בבוקר בוצעו השלמות כוח אדם וגיוס מילואים. הופעלו מינויי חירום כגון קציני גשר בכירים מקרב קצינים ותיקים שנמצאו בלימודים או בהדרכה. במקצועות קריטיים כגון אלחוטן וטכנאים בוצע גיוס מילואים. היו אף השלמות מקורסים של בה"ד חיל הים. צורפו נספחים שונים ביניהם אנשי מודיעין ואף צלמים.
אח"י מזנק נקבעה כספינת פיקוד בסמוך ליציאה לים לא מתוך תכנון מוקדם. למפקד השייטת הייתה הכרות קודמת עם הספינה מהיותו מפקדה כשהיה מפל"ג טרם מינויו. החפ"ק של מפקד השייטת התמקמה במדור ה (גילוי צוללות - חדר הסונר) שלא תוכנן להיות מאויש ושנמצא בין מדור ה (מרכז ידיעות קרב - הכולל את מערכת הנשק, שולחן סימון מטרות, מכ"ם החיפוש, מערכות הקשר והלוחמה האלקטרונית) למגורי החרטום.
היערכות ותנועה לחופי סוריה
על פי החלטת מפקד חיל הים בוצעה היערכות ראשונית טרם פריצת המלחמה. בבוקר יום הכיפורים בסביבות 10:00 הוחל בפריסת יחידות חיל הים: שתי ספינות אח"י קשת מדגם סער 4 ואח"י אילת מדגם סער 2 בפיקוד מפל"ג סער 4 אלי רהב נשלחו להתרעה נגד מטוסים מול דרום המדינה. שתי ספינות, אח"י מבטח בפיקוד דני מלמד, עם מפל"ג 31 מיכה לצרוס ואח"י רשף בפיקוד מיכה רם, נשלחו צפונה, לאזור מצפון לראש הנקרה להתרעה נגד מטוסים וכן למניעת הגעת סטי"לים סוריים לאזור צור לביצוע ירי טילים על אזור מפרץ חיפה.
עד פרוץ הקרבות בשעה 1400 ואף מעבר לכך המשיך חיל הים בחימוש ובהכשרת כל הספינות. כוח משימה בן שש ספינות נשלח לאזור צפון סיני מצפון לאגם ברדוויל ולבסיס דפנה. כוח נוסף יועד לתקיפת כלי שיט אויב בגזרת סוריה. בעקבות הטלת ההסגר הימי לקח מפקד חיל הים בנימין תלם יזמה התקפית והורה על ביצוע סיור אלים באזור לטקיה להשמדת כלי שיט ובכך להבטיח נתיבי שיט פתוחים לישראל.
פעילות סורית באזור טרטוס
לטענת הסורים הכוח הישראלי התגלה בתנועה צפונה. לא היה ברור לסורים מה גודלו ומה משימתו. הם ביצעו הערכת זמן ומרחב והוציאו כוחות לים בהתאם. לא ידוע מתי וכיצד הסורים גילו את כוחותינו.
לפני הגעת הכוח הישראלי לאזור לטקיה התרחש כמעט קרב באזור טרטוס. בשעה 20:30 לערך, כשהכוח הישראלי היה דרומית מערבית לנמל טרטוס התגלה מכ"ם סטי"ל סורי באזור מבואות הנמל. מפקד השייטת דיווח למפקדת חיל הים וביקש סיוע אווירי כמוגדר בתורת הקרב, אך נענה שאין באפשרות חיל האוויר להקצות סיוע כזה. בוצעה הערכת מצב על פי כל הנתונים שהיו בידי הכוח ולא היה ברור באם הסטי"ל הסורי הוא בתוך הנמל או מחוצה לו. מפקד השייטת החליט להפליג מזרחה עם "מזנק" ולהתקרב לחוף להבהרת תמונת הקרב. שאר ארבע הספינות נשארו מאחור, ממערב לטרטוס ובפריסה רחבה. לא התגלו מטרות כלשהן ולכן החליט מפקד השייטת להמשיך עם הכוח צפונה לאזור שממערב ללטקיה ואז להתפצל לשני כוחות תוך ביצוע הטעיות שיגרמו לסורים להוציא כוחות לים. במידת הצורך החליט שתבוצע גם הפגזת חוף.
קרב לטקיה
בסביבות 22:00 דרש הרמטכ"ל רב-אלוף דוד אלעזר ממפקד חיל הים לעדכנו לגבי תוכניותיו המבצעיות. בסביבות 22:40 הגיע ראש מספן הים, תא"ל צבי תירוש, למוצב הפיקוד העליון ועידכן את הרמטכ"ל שכוח סטי"לים נמצא מול לטקיה ואיתר סטי"לים סורים. אלעזר ביקש להחזיר את הסטי"לים אך לבסוף אישר את הפעולה.
בתנועה צפונה עבר הכוח הישראלי כ-15 מייל מזרחית לכוח רוסי של שני כלי שיט שהיו מוארים באופן בולט. לא היה זיהוי מדויק של סוגי כלי השיט הרוסים שהתגלו. עקב הפעילות הקודמת באזור טרטוס ניתן להניח שהכוח הישראלי התגלה ואף זוהה על ידי הכוח הרוסי. אין מידע על כך שכוח רוסי זה העביר מידע בזמן אמת ישירות לצי הסורי או ליועצים רוסים בסוריה.
בשעה 22:28, בטווח 40 מייל מהחוף הסורי, גילתה אח"י מזנק מטרה קטנה בטווח 12,000 יארד צפונית מערבית לה. תוך כדי התקרבות וירי אזהרה זוהתה המטרה כטרפדת סורית מדגם K-123 שסיירה בגזרת ראס-אל-בסיט וכף אנדריאס. "מזנק" פתחה באש בטווח 3,500 יארד. בהמשך גם "רשף" פתחה באש ובירי מדויק משני תותחי 76 מ"מ מטווח של כ-11 ק"מ תוך שימוש במחשב ירי דיגיטלי. הטרפדת נפגעה אך המשיכה במנוסה לכיוון החוף. מפקד השייטת הורה לאח"י חנית להישאר להטביעה.
שאר הסטי"לים המשיכו בתנועה לעבר החוף הסורי. מפקד הטרפדת הסורית, סגן עלי יחיא, הספיק להזהיר את מפקדתו שהוא מותקף על ידי שלוש ספינות. הכוחות הסוריים נערכו להגעת הספינות הישראליות.
בשעה 23:16, תוך כדי תנועה של הסטי"לים לכיוון לטקיה, התגלתה מטרה בטווח 32,000 יארד ובעלת מהירות גבוהה בהפלגה מערבה. בתחילה זוהתה המטרה כסטי"ל ומספר דקות מאוחר יותר זוהתה כשולת מוקשים סורית דגם ת-43 שהייתה בסיור בטווח 10 מייל מהחוף. מפקדת הכוחות הסורית נתנה לת-43 הוראה לנוע מזרחה ולהתקרב לחוף. הספינות "מזנק" ו"געש" החלו לדלוק אחריה ובטווח 23 ק"מ, מעל הטווח המרבי של הטיל גבריאל, שיגרה ה"מזנק" בטעות טיל, שלא הגיע למטרה. מפקד השייטת נתן מייד הוראה לכל הספינות שאין לבצע ירי טילים מעל 18 ק"מ.
בינתיים התקרבו הספינות "רשף" ו"מבטח" לת-43 ו"רשף" שיגרה שני טילים מטווח 18 ק"מ שפגעו במקשת והבעירוה. בכך הפכה ה"רשף" לספינת הטילים הישראלית הראשונה שפגעה בירי טילים בספינת אויב.
בשעה 23:27 נורו על "רשף" ו"מבטח" שלושה טילי סטיקס מכיוון דרום-מזרח. הספינות תמרנו בחריפות, פיזרו מוץ, והפעילו מערכות לוחמה אלקטרונית (ל"א) ששיבשו את מכ"ם ביות הטילים. הטילים החטיאו את מטרתם. דווח כי אחד הטילים נפגע מאש תותחי או מקלעי הסטי"לים. הטילים נורו משתי ספינות טילים מדגם "קומאר" וספינת טילים אחת מדגם "אוסה". הספינות הסוריות נחבאו באזור החוף ולא התגלו עד הירי.
כתוצאה מירי המוץ מסכי המכ"ם בקרב כל הכוחות הלוחמים התמלאו במטרות רבות שהיקשו על בניית התמונה, בעיקר אצל הסורים. חלק ניכר מהמטרות "זוהו" על ידי הסורים כמסוקים ישראליים. בשעה 23:20 לערך, כוח הסטי"לים הסורי בפיקוד מוקדם קאסם ביידון, שהיה בקרבת החוף מדרום ללטקיה, דיווח למפקדה על גילוי קבוצת מטרות בטווח 27 מייל מלטקיה וטען שזה הכוח הישראלי. היה גילוי נוסף של קבוצת מטרות אחרת דרומית מערבית ובטווח 18 מייל מלטקיה אך היא לא התאימה לדיווחי הטרפדת. בדיעבד הסתבר שהזיהוי הראשון היה נכון ושקבוצת המטרות השנייה, שלא זוהתה כאויב, היו רקטות ההטעיה מסוג "אבשלום"
מיד לאחר הירי מטווח של כ-28 ק"מ, פנו הקומארים והסתלקו לכיוון דרום-מזרח. ספינת אוסה שיגרה שני טילי סטיקס נוספים לכיוון "געש" שביצעה תמרוני התחמקות והפעילה אמצעי ל"א ששיבשו את מנגנון הביות של טילי הסטיקס, והם החטיאו ונפלו לים. עם זאת המפקדים הסורים דיווחו שהטילים ששיגרו פגעו ושהושמדו חמש מטרות אויב. הדבר נבע מכך שטילי הסטיקס חלפו מאוד קרוב לספינות הישראליות והקושי בבנית ובהבנת תמונת הקרב כתוצאה ממריחות המוץ על מסכי המכ"ם הקטנים של הסטי"לים הסורים.
בשעה 23:34 טובעה הטרפדת באופן סופי על ידי "חנית" שהצטרפה לכוח. בשעה 23:40 הזמין מפקד השייטת סיוע אווירי ממפקדת חיל הים אך הדגיש שהוא מסתדר גם בלעדיו.
בשעה 23:50 לערך החל הכוח הישראלי בירי טילים על הסטי"לים הסורים. "געש" צמצמה טווח ושיגרה ברצף שני טילי גבריאל אל האוסה. סטי"ל האוסה הושמד כבר בטיל הראשון. "מזנק" סגרה טווח ושיגרה שני טילי גבריאל ברצף ופגעה באחת מספינות הקומאר. הקומאר השנייה נמלטה לעבר החוף, עלתה על הסלעים והושמדה באש תותחי 40 מ"מ של "מזנק" שירתה עליה כ-500 פגזים.
בשעה 00:30, לאחר השמדת הטרפדת, הצטרפה ה"חנית" לכוח ושיגרה טיל גבריאל אחרון וטיבעה את הת-43.
בשעה 01:57 התקבלה הוראה ממפקד חיל הים לחזור לנמל. הקרב הסתיים והסטי"לים הישראלים החלו בתנועה מאובטחת, כולל ירי רקטות מוץ "אבשלום" להטעיה במהלך היציאה דרום מערבה אל מחוץ לאזור סכנת ירי התותחים והטילים של הצי הסורי.
לקראת סוף הקרב היה גילוי של מכ"ם של סטי"ל סורי בכיוון טרטוס, אך לא הייתה כל התערבות של כוח סורי מאזור זה במשך כל מהלך הקרב.
במהלך הקרב בוצע אף ירי יעיל של תותחי 130 מ"מ מבוקרי מכ"ם על הכוח. פגזים נפלו פחות מ-100 יארד מחלק מהספינות.
תוצאות והפקת לקחים של חיל הים הסורי
הסורים הודו בכך שנוצחו בקרב. הסורים הודו ב"הקרבתן של הספינות למען העם" ולמעשה בכך שכל הכוחות הסורים שהיו בים הושמדו. תמונת הקרב, עם ריבוי המטרות כתוצאה מירי המוץ, הביא אותם למסקנה שהכוח הישראלי כלל 18 עד 20 כלי שיט וכן 6 עד 8 מסוקים. מפקד כוח ספינות הטילים הסוריות דיווח למפקדת הצי שהושמדו חמש ספינות אויב "שאת הפגיעות בהן ראו גם על מסכי המכ"ם". הפעלת תותחי החוף מבוקרי המכ"ם כנגד הכוח הישראלי מטווח עשרה מייל נראה כיעיל מאוד והביא לטענתם לנסיגת הכוח הישראלי בתום קרב הסטי"לים.
הפקת הלקחים הסורית הייתה מיידית. בהערכת המצב שבוצעה לאחר הקרב הסורים הגיעו למסקנה שהכוח הישראלי התכונן לקרב לפחות 48 שעות לפני כן ושכוונתו הייתה לתקוף את נמל לטקיה וכלי שיט באזור, להשמיד תשתית ובכך גם להשבית את הנמל. לטעמם המשימה הזו לא הושגה במלואה. נלמד רבות על אופן הלחימה של האויב ועל ההפעלה הטקטית ובעקבות כך הוחלט לשנות את אופן הלחימה ולהמתין לכניסת כוח ישראלי לתוך טווחי הגילוי של המערך החופי ואז לתקוף אותו בירי טילים ממבואות הנמלים תוך נסיגה מיידית לתוך הנמל. במקביל הפעלת תותחי חוף מבוקרי המכ"ם ובכך להקשות על אופן מילוי המשימה של הכוח הישראלי, כגון בהפגזת חוף על מכלי דלק. מקרב לטקיה השני בליל 10–11 באוקטובר ואילך הבינו הסורים שהכוח הישראלי מפעיל במהלך הקרב מטרות דמה. עם זאת כתוצאה מריבוי המטרות שהתגלו באזור הייתה עדיין הערכה שמופעלים מסוקים, צוללות וכלי שיט נוספים.
סיכום מפקד חיל הים
בתחקיר של 7 באוקטובר אמר מפקד חיל הים בנימין תלם: מישהו מהנוכחים בתחקיר הוסיף -
קישורים חיצוניים
https://youtu.be/jRlx5n7wmx8 סרט הממחיש את הקרב
פוטיוס אפקלידס
ד"ר פוטיוס אפקלידס (ביוונית: Φώτιος Ευκλείδης; 1864–אפריל 1916) היה המנהל הראשון והרופא הראשי של בית החולים העירוני בירושלים בתקופה העות'מאנית, משנת 1891 ועד מותו; נשא גם בתואר רופא עיריית ירושלים. בשל הקושי לביטוי שמו, כונה על ידי תושבי ירושלים ד"ר פוטי.
אפקלידס היה יווני יליד העיר בורסה שבטורקיה. הוא הגיע לירושלים עם אמו לאחר שסיים לימודי רפואה באוניברסיטת איסטנבול והפך מקורב לבני כל העדות בעיר. בתחילת שירותו בעיר התגורר בשכונת ממילא, סמוך לבית סגן הקונסול האמריקאי, הרברט קלארק.
כיוון שבנוסף למשרתו כמנהל בית החולים העירוני כיהן גם במשרה רשמית ממלכתית של "רופא העירייה", לבש גלימת שרד רקומה, עמה הופיע באירועים רשמיים עטוי במדליות ציון לשבח על תפקודו. בשנת 1901 העניק לו הסולטאן עבדול חמיד השני אות כבוד עות'מאני בצו מלכותי (פירמן). קיימת סברה כי אפקלידס הוא "הרופא היווני" ברומן תמול שלשום לש"י עגנון.
אף על פי שלחם במגפות הרבות שפקדו את העיר, נפטר בעצמו מהתפרצות של מחלת טיפוס הבהרות. הוא נקבר בבית הקברות היווני אורתודוקסי שבהר ציון. בהספד, מעל דפי עיתון "החרות" (העיתון העברי היחיד שיצא גם במהלך מלחמת העולם הראשונה), נכתב:.
שיקום הבית
בשנת 2000 החליטה הקהילה היוונית לשפץ את ביתו הריק של ד"ר אפקלידס שנבנה על ידי ספירו חורי, אדריכל מקומי שלמד אדריכלות באתונה. הקהילה תכננה להפוך את הבית למרכז תרבות יוון ומקום לאירוח מבקרים וסיורים. על שיפוץ הבית והתאמתו למתכונתו החדשה הופקד האדריכל היווני-ישראלי תושב השכונה, ד"ר איליאס מסינס. מטרת התכנון הייתה להחזיר לבית את אופיו ההיסטורי בשילוב שדרוג המערכות ותשתיות. מסינס השתמש בחומרים מסורתיים וקיבל השראה ממבנים היסטוריים אחרים של הקהילה היוונית בירושלים. בית ד"ר אפקלידס פתוח לסיורים בימי "בתים פתוחים" בירושלים.
לינה בן מאני
לינה בן מאני (בערבית: لينا بن مهني; 22 במאי 1983 - 27 בינואר 2020) הייתה פעילת אינטרנט תוניסאית, בלוגרית ומרצה לבלשנות באוניברסיטת תוניס. היא זכתה להכרה בינלאומית על עבודתה במהלך המהפכה התוניסאית 2011 ובשנים שלאחר מכן.
בלוגרית בעלת שם
ב-2007 השיקה בן מאני את הבלוג שלה, "בניה טונסי", שמשך אליו קוראים ערבים וזרים. הבלוג של בן מאני, "בחורה תוניסאית", כתוב בערבית, אנגלית וצרפתית. בתקופת שלטונו של נשיא תוניסיה לשעבר, זין אל עבידין בן עלי, עד 2011, בן מהני הייתה אחת הבלוגריות הבודדות שהשתמשו בבלוג בשמה האמיתי במקום לאמץ שם בדוי כדי להגן על זהותה. הבלוג שלה, כמו גם חשבונות הפייסבוק והטוויטר שלה, צונזרו תחת משטר בן עלי.
בן מאני החלה לפרסם תמונות ווידאו של הפגנות ושל הפצועים ברחבי תוניסיה. מתוך מאמץ לגרום לממשלה להיות אחראית למעשיה ולאנשים שנפגעו בהתקוממויות אלו, היא ביקרה בבתי חולים מקומיים וצילמה תמונות של נפגעי המשטרה.
המהפכה התוניסאית
במאי 2010, בן מאני הייתה בין מארגני הליבה של המחאה בתוניס נגד דיכוי התקשורת והצנזורה של האינטרנט על ידי הממשלה.
בינואר 2011 סיקרה את השבועות הראשונים של המהפכה התוניסאית ממחוז סידי בוזיד בפנים המדינה. בן מאני הייתה הבלוגרית היחידה שנכחה בערים הפנימיות של קאסרין ורגאב כאשר כוחות הממשלה טבחו ודיכאו מפגינים באזור. הדיווחים והפוסטים שלה סיפקו מידע לא מצונזר לפעילים תוניסאים אחרים ולתקשורת הבינלאומית.
המשך אקטיביזם
מאז החלה המהפכה התוניסאית ועד פטירתה, בן מאני מילאה תפקיד בולט בקרב הבלוגרים והפעילים הדמוקרטיים של תוניסיה. היא השתתפה ברפורמות של הממשלה הזמנית בחוקי התקשורת והמידע, אך התפטרה זמן קצר לאחר מכן. היא המשיכה לעבוד במעקב אחר חופש העיתונות וזכויות האדם במדינה.
היא השמיעה את קולה נגד השחיתות המתמשכת במשטר התוניסאי, מתחה ביקורת על המפלגה האיסלאמיסטית Ennahda על "שיח כפול" שדגל בדעות ריאקציוניות ברשתות החברתיות בזמן שמנהיגיה הציגו תדמית שונה לתקשורת המסורתית, ודרשה את השחרור של עלא עבד אל-פתח עם מעצרו באוקטובר 2011. במאמר מערכת של CNN ב-2014, היא כתבה שפעילותה לאחר הפיכתו של בן עלי הובילה לכך שהיא קיבלה איומי מוות ודרשה הגנה צמודה של המשטרה.
בן מאני קבעה כי למהפכה של תוניסיה "אי אפשר לקרוא מהפכת אינטרנט", והתעקשה שהמהפכה נגד בן עלי התקיימה "בשטח" באמצעות הפגנות והתנגדות. היא גם הצהירה על אמונתה ש"יש לשלב פעולות בעולם הדיגיטלי עם פעולות בעולם האמיתי". היא צוטטה כאומרת: "זה לא מספיק לפרסם סטטוס, או סרטון, או לשתף האשטאג. צריך לעבוד בשטח, לפגוש אנשים ולהיות נוכח בהפגנות”. היא המשיכה לפעול לפי האג'נדה שלה עד יום מותה. יחד עם אביה היא פתחה ביוזמה ליצירת ספריות בבתי הכלא לקידום תרבות ומלחמה בטרור. בחודשי החיים האחרונים שלה היא גינתה את מצב בתי החולים בבירת תוניסיה.
חיים אישיים
הוריה של בן מאני היו שניהם פעילים; אביה, סדיק, מורה בתיכון בערבית, שהיה אסיר פוליטי, היה ידוע בהתנגדותו לשלטון הנשיאים לשעבר זין אל עבידין בן עלי וחביב בורגיבה. הוא היה גם מייסד שותף של סניף תוניסיה של אמנסטי אינטרנשיונל. אמה אמנה הייתה חלק מתנועת התאחדות הסטודנטים. בן מאני סבלה מזאבת. ב-2007 היא עברה השתלת כליה שקיבלה מאמה והשמיעה את קולה בנוגע לחשיבותן של תרומות איברים. בשנים 2007 ו-2009, היא השתתפה במשחקי ההשתלות העולמיים, וזכתה במספר מדליות.
מוות
בן מאני נפטרה ב-27 בינואר 2020, בגיל 36, בבית חולים צ'ארלס ניקול בעיר תוניס. מותה נגרם משבץ מוחי כתוצאה מסיבוכים של מחלת הזאבת. כלי תקשורת ממדינות שונות הדגישו את הרלוונטיות של עבודתה ותרומתה למאבק זכויות האדם במדינה ובאזור.
מרגע ההודעה על מותה, פעילים מקוונים, חברי פרלמנט, דיפלומטים ונציגי החברה האזרחית הביעו את צערם. ראש הממשלה המיועד, אלייס אלפחח, שיבח את לינה בן מאני ז"ל, שאותה ראה כ"אייקון התנועה האזרחית".
ראש הממשלה לשעבר, מהדי ג'ומעה, אמר: "היום, תוניסיה איבדה אישה חופשית (...) אישה חופשית שחיה חזק עד סוף ימיה".
הנצחה
ב-3 במרץ 2020 פרסם הדואר התוניסאי בול עם דיוקן שלה. הבול הוא חלק מסדרת בולים שמטרתם להוקיר את אלה שנלחמו למען חופש הביטוי, למען גישה חופשית לאינטרנט ולמען זכויות אדם.
דה קונבולוציה
במתמטיקה, דה-קונבולוציה (deconvolution) היא הפעולה ההפוכה לקונבולוציה. דה-קונבולוציה משמשת למשל להפיכת ההשפעות של קונבולוציה על נתונים מוקלטים בתהליך מבוסס אלגוריתם. דה-קונבולוציה נמצאת בשימוש נרחב בעיבוד אותות ועיבוד תמונה, מאחר שנושאים אלו נמצאים בשימוש נרחב בתחומים מדעיים והנדסיים רבים, ישנם יישומים רבים לדה-קונבולוציה.
באופן כללי, המטרה של דה-קונבולוציה היא למצוא את הפתרון של משוואת קונבולוציה מהצורה:
f *  g = h
כאשר h היא האות המוקלט, f היא הפונקציה המקורית שאותה אנחנו רוצים לשחזר ו-g היא פונקציית התמסורת שעימה עברה f קונבולוציה לפני מועד ההקלטה. לו ידענו מהי g יכלנו לבצע דה-קונבולוציה דטרמניסטית ולחלץ את f. אולם ברוב המקרים g אינה ידועה ועלינו למצוא דרך להעריך אותה.
הסימן * במשוואה מתאר את פעולת הקונבולוציה ואינו מתאר פעולת כפל פשוטה.
דה-קונבולוציה מבוצעת בדרך כלל במרחב התדר לאחר ביצוע טרנספורם פורייה על הסיגנל המוקלט h ופונקציית התמסורת g. הסיבה לכך היא שבמרחב התדר פעולת הקונבולוציה היא פעולת כפל פשוטה בין פונקציות. ולכן כאשר רוצים לבצע פעולות קונבולוציה ודה קונבולוציה קל יותר להמיר את הפונקציות למרחב התדר על ידי טרנספורם פורייה, לבצע פעולות הכפלה וחילוק בהתאם לפעולה הנדרשת (קונבולוציה או דה-קונבולוציה) ולאחר מכן להמיר את הפונקציות חזרה למרחב הזמן על ידי ביצוע טרנספורם נוסף ולקבל את האות הרצוי.
הלשכה לביטחון לאומי (טאיוואן)
הלשכה לביטחון לאומי (בסינית מסורתית: 國家安全局) היא סוכנות הביון העיקרית (כולל מודיעין צבאי) של הרפובליקה הסינית (טאיוואן), האחראית לאיסוף מידע מסוג מודיעין אנושי ומשימות הפקת מודיעין חשאיות מחוץ לגבולות המדינה, דיפלומטיה חשאית, תפקידים מיוחדים וסיכול יעדים אזרחיים וצבאיים של האויב. הלשכה מבצעת את תפקידיה באמצעות הפעלת סוכנים, איסוף מידע אלקטרוני, שמירה על קשרי מודיעין ודיפלומטיה, פיתוח קשרים חשאיים מיוחדים, מדיניים ואחרים, מחוץ למדינה ואחזקתם, הפקת מודיעין אסטרטגי, מדיני ואופרטיבי וביצוע מבצעים מיוחדים מחוץ לגבולות הרפובליקה הסינית.
היסטוריה
הארגון הוקם בשנת 1955 על פי הנחיית נשיא הרפובליקה הסינית צ'יאנג קאי-שק, לפיקוח ותיאום של כל ארגוני המדינה הקשורים לביטחון, סוכנויות צבאיות וארגוני הקוומינטנג בטאיוואן. מוקדם יותר, הלשכה זכתה לכינוי "הסי-איי-איי של סין" או "CCIA". המנכ"ל הראשון של הלשכה לביטחון לאומי היה גנרל הצבא צ'נג ג'י-מין (鄭介民), בעל רקע במודיעין צבאי, שהיה בעבר סגנו של הלשכה השנויה במחלוקת לחקירות וסטטיסטיקה של המועצה הצבאית הלאומית, שהייתה סוכנות הביון הקודמת.
"הלשכה הצבאית-סטטיסטית" פעלה תחת דאי לי כגוף למודיעין צבאי ואף קיבלה על עצמה את הפיקוד על "הלשכה הצבאית-סטטיסטית" לאחר מותו של דאי לי במארס 1946. כתוצאה מכך, לעיתים קרובות נתפסת הלשכה לביטחון לאומי כאחת ממספר היורשים שקמו לאחר פירוק הלשכה הצבאית-סטטיסטית, שפעלה כסוכנות הביון של טאיוואן.
בתחילה, לא היו ללשכה לביטחון לאומי קציני שטח או פעילים משלה. עם זאת, על מנת לחזק את יכולתה להנחות ולתאם עם סוכנויות מודיעין אחרות, פיתחה הלשכה קציני מודיעין שדה ומרכז אימונים משלה. ב-1 בינואר 1994, הפכה הלשכה למוסד חוקי, לאחר שפעלה עד אז תחת צווים נשיאותיים ללא בסיס חוקתי. חוק הלשכה לביטחון לאומי פורסם על ידי לי דנדגחוויי ב-30 בדצמבר 1993.
למרות שרק כשלי מודיעין בודדים של הלשכה לביטחון לאומי צצו בשנים האחרונות, רבים הצביעו על כך שהסוכנות כמעט ולא, אם בכלל, מפרסמת פעולות מוצלחות כלשהן. ב-1 ביוני 2000, פקיד לשעבר בלשכה שהיה גנרל בדימוס ערך ביקור אישי ברפובליקה העממית של סין ונעצר כעבור שלושה ימים על ידי המשרד לביטחון המדינה. לא דווח על חשיפת סודות וככל הנראה עצם תפקידו כאיש סוכנות הביון של טאיוואן הביאה למעצרו בסין העממית.
קופאי ראשי לשעבר של הלשכה, ליו קואן-צ'ון (劉冠軍), נחשד במעילה של יותר מ-192 מיליון דולר טאיוואני חדש (5.65 מיליון דולר אמריקאי) מכסף שהוחזר ממשרד החוץ ב-4 באפריל 1999. על פי נתוני לשכת החקירות הלאומית במשרד המשפטים, ליו עזב את המדינה ב-3 בספטמבר 2000, לשנגחאי. הוא הופיע שוב בבנגקוק בינואר 2002 ואז נסע לצפון אמריקה ועודנו מבוקש לחקירה.
בשעות אחר הצהריים של 19 במרץ 2004 נפצעו הנשיא צ'ן שוי-ביאן וסגנית הנשיא אנט לו לאחר ירי יום לפני הבחירות לנשיאות, בזמן שניהלו קמפיין בטאינן. מעשה אלימות זה גרם לזעזוע בטייוואן והביא לביקורת רצינית בתוככי הארגון. הרשות המחוקקת הדיחה תשעה פקידים בגין המחדל, בין אלה היו ראש הלשכה לביטחון לאומי, צאי צ'או-מינג (蔡朝明) וסגן ראש מרכז השירותים המיוחד של הלשכה, צ'יו צ'ונג-נאן (邱 忠 男). בדו"ח ההדחה נטען כי הלשכה לביטחון לאומי קיבלה מידע ב-18 במרץ 2004 על מתקפה אפשרית על הנשיא, אך לא התייחסה ברצינות לדו"ח.
בשנת 2004 נעצר על ידי ה-FBI סגן עוזר מזכיר מחלקת החוץ לשעבר, דונלד וו. קייזר, בגין מסירת מסמכים שלא כדין לשני פקידי ביון טייוואנים ששימשו כקציני קשר מודיעיני בארצות הברית. עם התעוררות הפרשה, מזכ"ל הארגון, הגנרל הסוה שיה-מנג, קרא לסוכני מודיעין בכירים מארצות הברית.
נאמנותם של פקידי הלשכה למפלגת השלטון מוטלת בספק כל העת. באופן מסורתי, אנשי קריירה של אכיפת חוק, סוכנויות ביון וארגונים צבאיים בטייוואן מתויגים ככחולים מכיוון שרובם היו חברים בקוומינטנג כל חייהם. עם זאת, בזמן שהמפלגה הדמוקרטית הפרוגרסיבית בשלטון, הלשכה לביטחון לאומי מותקפת על ידי הקוומינטנג ומפלגת העם הראשונה בשל חשד של שימוש לרעה בכוח. למרות הצהרותיהם של כמה מנכ"לים בארגון על הנייטרליות הפוליטית של הארגון, אירועים שנויים במחלוקת המשיכו להתרחש ולעורר מחלוקות בנושא.
בשנת 2004 הודה צ'ן פנג-לין (陳鳳麟), אלוף-משנה במחלקה הלוגיסטית, מרכז השירות המיוחד של הלשכה לביטחון לאומי, כי הוא הדליף מידע מסווג בנוגע לאמצעי ביטחון במעונו של הנשיא צ'ן שואי-ביאן וכן מסלול הטיול של הנשיא לפנג צו-וון (彭子文), מנהל המרכז לשעבר שפרש, שחשף בריאיון טלוויזיוני כי לא היה מקריב את חייו עבור הנשיא. באוגוסט 2005 הוגש כתב אישום נגד פנג צו-וון בגין הדלפת סודות לאומיים בטלוויזיה ועל כך שמאפשר לסכן את חיי הנשיא.
מבנה
הלשכה לביטחון לאומי כפופה למועצה לביטחון לאומי שנמצאת תחת ניהול ישיר של הנשיא. עם זאת, מנכ"ל הלשכה לביטחון לאומי בדרך כלל יכול ומדווח ישירות לנשיא תוך עקיפת המועצה.
קרל וילהלם פטרסן
קרל וילהלם פטרסן (בגרמנית: Carl Wilhelm Petersen; 1 בינואר 1868 – 6 בנובמבר 1933) היה עורך דין גרמני, פוליטיקאי של המפלגה הדמוקרטית הגרמנית (Deutsche Demokratische Partei, DDP) וראש העיר של המבורג (1924 – 1929 ו-1932 – 1933).
לפטרסן הייתה אם יהודייה, והוא נלחם באנטישמיות.
ברנהרד לוסטיג, (1884–1969), יהודי ששירת עם היטלר במלחמת העולם הראשונה באותו גדוד, סיפר שנתקל בהיטלר לאחר מלחמת העולם הראשונה, במינכן. בוויכוח שהתעורר לאחר דבריו של קרל פטרסן קם היטלר מקהל המאזינים, ולדברי לוסטיג פרץ במילות שנאה אנטישמיות, ו"האשים" את פטרסן שאמו יהודייה. פטרסן השיב להיטלר:
רפי פרץ (צייר)
רפי פרץ (נולד ב-4 במרץ 1965) הוא צייר ישראלי, הידוע בייחוד בזכות יצירתו בתיאור ההוויה ההומו-לסבית וציורי נוף נאיבי של ערים בישראל.
ביוגרפיה
רפי פרץ נולד למשפחה מסורתית וגדל בירושלים. לרפי אח תאום, המעצב התעשייתי מיקי פרץ (הנשוי לאוצרת רויטל בן-אשר פרץ). בצה"ל שירת בחיל התותחנים. הוא עבד 15 שנה בחינוך במסגרות טיפוליות לילדים ולימד אמנות ותנועה.
פרץ בוגר המרכז לאומנות חזותית בבאר שבע, בה למד בשנים 1989–1992. הוא מצייר מאז שנת 1989 ומאז 1999 מתפרנס רק ממכירת אמנות. משנת 1995 מתגורר ופועל מהסטודיו שלו בתל אביב.
בגילאי 17–32 כתב כארבעים יומנים, ספרי סקיצות וספרי אמן בהם כתב מדי יום ותיאר את מחשבותיו, חוויותיו ורגשותיו ואת מאבקו בנטיותיו המיניות ההומוסקסואליות. לימים עיטר את היומנים באיורים וציורים. היומנים הוצגו בתערוכת יחיד בקמרה אובסקורה ובתערוכה קבוצתית בגלריה זומר.
בעבודותיו החל משנת 1995 עסק במערכות יחסים, בתחילה במערכות יחסים בין גברים לנשים, בהן ניתן לראות יחסים מורכבים בין הגבר לאישה. בנוסף לציורים מפורשים, יצר סדרות של ציורי פרחים, כמטפורה ליחסים בין גבר לאישה.
בגיל 32 יצא מהארון והחל לצייר מערכות יחסים בין גברים. בתחילה מבוטאים בציורים התלבטות וחוסר שלמות, כשפרץ אינו חושף את פני המצוירים. לאחר אהבתו הראשונה לגבר ב-1999 וההשלמה עם נטייתו המינית, הפכו הציורים לשלווים והוא הציג את היחסים ההומוסקסואליים בצורה אידיאלית. פרץ יצר סדרת ציורים נאיביים העוסקים ביחסים אוהבים בין גברים ופעולות יומיומיות משותפות בסביבה הביתית. לאורך השנים צייר את בני זוגו.
בשנת 2000 החל לצייר ציורי ענק המתארים את מקומות הבילוי של הקהילה הלהט"בית ובמקביל עסק ברישום. הוא תיאר את אהבתו החדשה והתכתב באמנותו עם דייוויד הוקני. בציורים אלה עסק בנישואים חד-מיניים ובאימוץ גאה, בעירוב של סגנון נאיבי וריאליסטי.
משנת 1997 פרץ מצייר נופים אורבניים בתל אביב בסגנון נאיבי, תוך התמקדות באתרים ארכיטקטוניים, גאוגרפיים והיסטוריים מוכרים ובמקומות בילוי ומסחר. הוא מתאר אותם מנקודת התבוננות גאה ומעטרם בדגלי גאווה. בעבודותיו מופיעות משפחות גאות צעירות וזוגות של גברים בחוף הים, ברחובות, בגינות, בבתים ובמרפסות. הוא מתאר באופן אידילי את הקהילה הלהט"בית ומציג אידיאל של זוגיות הומוסקסואלית שלווה והרמונית. הדמויות מצוירות בצורה דומה ובכך מתכתב פרץ עם יוחנן סימון, שתיאר את הקולקטיב הקיבוצי בו כולם שווים. במחווה לנחום גוטמן, פרץ מתאר את תל אביב באופן אוהב ובצבעוניות ושמחה ומקפיד לתאר את אופיים הארכיטקטוני של המבנים: סגנון הבאוהאוס מאיחד ומבנים מודרניים מאידך. כמו כן מצייר נופים ומבנים של ירושלים וחיפה. בציוריו נראים יחסים הרמוניים בין יהודים לערבים ובין נשים לגברים. מ-2009 ניתן לראות ביצירתו מוטיב של צייר שעומד ומצייר זוגות אוהבים של גבר ואישה.
עבודותיו של פרץ הוצגו במוזיאון תל אביב לאמנות בתערוכה קבוצתית באצירתה של טלי תמיר. תערוכות יחיד של עבודותיו הוצגו במוזיאון ינקו דאדא, ובבית האמנים ע"ש זריצקי. כמו כן השתתף בתערוכות קבוצתיות רבות ביניהן בגלריות זמן לאמנות (באצירתה של תמי כץ-פרימן), בגלריה "הקצה" בבית הפתוח בירושלים, ובגלריות שונות.
הציורים והסטודיו של פרץ הופיעו ב"ילדים טובים", סרט הביכורים של יאיר הוכנר משנת 2005, בסרט הקולנוע "החשוד האחרון" של מתי הררי ואריק לובצקי משנת 2005, בשלושה סרטי סטודנטים ושני סרטי גמר. ציוריו ואיוריו הופיעו על גבי עשרות עטיפות ספרים ולוחות שנה והופיעו בין השאר בכתבי העת: הקשת, 42 מעלות, פנדורה, עכבר העיר, זמן תל אביב, Time Out תל אביב.
במשך חמש שנים היה בעל מדור קבוע במגזין "הזמן הורוד", בו הציג מדי חודש ציור.
בשנת 2011 ייצג את ישראל במסע פרסום של משרד התיירות באנגליה. במסגרת הקמפיין נבחרו שמונה אנשים משמונה תחומים שונים (פרץ הוא היחידי מתחום הציור). הציורים הנאיבים של תל אביב שיצר פרץ הופיעו על גבי שישים שלטי חוצות במטרו של לונדון, על תחנות אוטובוס, על שלטי חוצות בקניונים, בעיתונים יומיים באנגליה ובמגזיני נישה רבים, חולקו 30.000 ארנקים לכרטיסי חופשי חודשי עם ציור של תל אביב. במסגרת הקמפיין לקח חלק בתערוכה קבוצתית שנדדה לארבעה אתרים שונים בערים לונדון ומנצ'סטר.
בשנים 2020–2021 יצר בשיתוף פעולה עם המשוררת סמדר שרת שלושה ספרים המשלבים ציורים ושירים: "זאת עיר", "סבא יהודה" ו"אוחזת בחיים בתאווה".
בשנת 2021 תרם עשרה הדפסים גדולים לפרויקט אומנות במרחב הציבורי בתל אביב, שכולל למעלה מ-400 יצירות של 150 אומנים. ההדפסים הוצבו לאורך שדרות ירושלים (יפו), בנתיב הקו האדום של הרכבת הקלה.
בשנת 2021 יזם פרויקט שיר-ציור דיגיטלי עם שנים-עשר משוררים, ביניהם ניקולא יוזגוף-אורבך ודניאל באומגרטן.
משנת 2013 בזוגיות עם אסף הניגסברג.
קריות (יהודה)
קְרִיּוֹת היא יישוב מקראי הנזכר בספר יהושע כמשתייך לנחלת שבט יהודה:
על פי אחת הסברות, קריות שביהודה היא עירו של יהודה איש קריות, השליח שבגד בישו על פי הברית החדשה. בברית החדשה, הכתובה במקורה ביוונית, מכונה יהודה Ισκάριωθ (אִיסְקַרְיוֹת) או Ισκαριώτης (אִיסְקַרְיוֹטֵס). השם תורגם לעברית כאיש-קריות.
עם זאת, יש חוקרים המטילים ספק בזיהוי "קריות" בשמו של יהודה השליח כשם של מקום ספציפי, ורואים בו מונח גאוגרפי בעל משמעות כללית ("כפרים"). דבר זה, וכן העובדה שקיימים מקומות נוספים ששמם "קריות", מקשים על ההנחה שמוצאו של יהודה איש קריות הוא מהיישוב קריות שביהודה. גם העובדה שישו וכל יתר תלמידיו הגיעו מן הגליל אינה מקלה על תאוריה זו.
תל קריות, או בשמו הערבי ח'ירבת אל-קרייתין, הנמצא ליד הר עמשא, על גבול מדבר יהודה, מזוהה עם היישוב קריות. חורבת קריות נחפרה בשנים 1991–1992 על ידי יהודה גוברין, ונחשפו בה שרידי כנסייה ביזנטית. על פי הארכאולוגים שחפרו באתר, התקיים בו יישוב בתקופת בית שני.
יישוב בשם קריות שכן גם במואב (ירמיהו מ"ח, כ"ד).
ג'יימס אברהרט
ג'יימס ג'ון "ג'ארט" אברהרט ג'וניור (באנגלית: James John "JHart" Abrahart Jr.; נולד ב-12 ביוני 1988) הוא זמר, פזמונאי, מפיק ומעבד בריטי, המתגורר בלוס אנג'לס. הוא היה מועמד למספר פרסי גראמי ועבד עם מספר אמנים פופולריים, ביניהם אשר, ג'סטין ביבר, קמילה קביו, קייגו, כריס בראון, ליטל מיקס, מרטין גריקס, ואן ריפאבליק, ג'ניפר לופז, קית' אורבן, ג'ון בליון וקלסי בלריני בין היתר.
שנותיו המוקדמות
אברהרט נולד באסקס שבבריטניה, את רוב ילדותו בילה בברנטווד עם הוריו, אחיו ושתי אחיותיו - ההיכרות הראשונה שלו עם מוזיקה הגיעה כשהוריו קנו לו מערכת תופים, לאחר שסבל מתאונת סקי קשה במהלך טיול בית ספר להרי האלפים. הוא למד במכינה עד גיל 12, אז החליטו הוריו לעבור לאטלנטה, ג'ורג'יה כדי להקים עסק משפחתי מעבר לים.
התשוקה של אברהרט לכתיבת מוזיקה הלכה והתעצמה לאחר שהצטרף למקהלת הגוספל בבית הספר שלו באטלנטה, בה הוא שר באופן קבוע. בבית הוא החל ליצור מלודיות, בהשראת המוזיקה של אשר, קירק פרנקלין וג'יי מוס. בשנת 2008 הוצעה לאברהרט התמחות ל-12 חודשים אצל המפיק פולו דה דון שם התחיל את דרכו בסצנת המוזיקה המקצועית, ורק שנה לאחר מכן השיג את פריצת הדרך המקצועית הראשונה שלו, "Pretty Girl" של פריסילה רניה.
פריצת דרך
פריצת הדרך הגדולה של אברהרט הגיעה בשנת 2011, באמצעות מייל למנהל מייק קארן, שהתרשם משיריו, וכתוצאה מכך הטיס את אברהרט ללוס אנג'לס כדי לעבוד עם קודי סימפסון. באותה שנה, הוא עבד על פרויקטים עבור פלו ריידה וווינטר גורדון, לפני שעבר ללוס אנג'לס בשנה שלאחר מכן בגיל 22. במהלך קיץ 2012 זכה אברהרט לתשומת לב נרחבת לרצועה שלו "Take You", שהופיעה באלבום האולפן השלישי של ג'סטין ביבר, Believe. האלבום הגיע למקום הראשון ב-16 מדינות, ומכר מעל 3 מיליון עותקים ברחבי העולם. ביבר ביצע את השיר בשנה שלאחר מכן בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד לשנת 2013.
פרויקטים בולטים
באותה שנה כתב אברהרט את הסינגל הבריטי "Never Again" של טריי סונגז מאלבום האולפן החמישי שלו Chapter V, וכתב את השיר "Undefeated" של ג'ייסון דירולו, אותו ביצע דירולו בסיום העונה ה-11 של אמריקן איידול. שנה לאחר מכן הוא שיתף פעולה שוב עם דריולו, הפעם ב"Tattoo", הרצועה המובילה מאלבום האולפן השלישי שלו. בשנת 2014, זכה אברהרט להצלחה מסחרית גדולה, עם שירים שהפיק וכתב לטיימפלייס, אינה ופיטבול, פיפת' הרמוני, וטריי סונגז.
בחודש ינואר 2015, אברהרט שיתף פעולה עם דירולו והארדוול ברצועה "Follow Me Home", שיצאה באלבום הבכורה של הדי ג'יי, United We Are. האלבום הגיע למקום הראשון בהולנד ולמקום השני במצעד אלבומי הדאנס/אלקטרוני בארצות הברית.
בנובמבר 2015 הוציא ג'סטין ביבר את האלבום Purpose שהגיע לראש מצעד הבילבורד 200. אברהרט כתב שני שירים באלבום, ביניהם "Mark My Words" והסינגל "Company" (שהגיע למקום ה-53 בבילבורד הוט 100 ). באותו חודש הוציאה פלר איסט את סינגל הבכורה שלה "Sax", שנכתב על ידי אברהרט. הסינגל הגיע מאז למעמד פלטינה.
ג'הארט כתב גם את "Know Better" של קווין גייטס, שמופיע בפסקול הסרט יחידת המתאבדים.
שיתופי פעולה
בקיץ 2012, אברהרט ערך את הופעת הבכורה שלו כזמר תחת שם הבמה JHart, בשיר "Surrender" עם פול אוקנפולד. בשנת 2014, הוא כתב וביצע את "One Breath" של דירטי סאות' מתוך האלבום With You, ובשנה שלאחר מכן, הוכרז שיתוף הפעולה שלו עם וייסטון, "Follow Me". השיר הושמע לראשונה באתר אנטרטיינמנט ויקלי יום לפני צתו הרשמית.
ב־18 במאי 2015 הוציאה להקת טריטונל את "Untouchable", שיתוף הפעולה החדש שלהם עם להקת הדאנס קאש קאש. הסינגל כולל שירה מאת אברהרט.
אברהרט המשיך בשיתוף פעולה עם הדיג'יי האוסטרלי טומי טראש בסינגל שלו "Wake the Giant".
פרסים והשפעות
תוך זמן קצר, אברהרט ביסס את מעמדו בזירת המוזיקה האמריקאית כאחד הפזמונאים הצעירים המשפיעים; בשנת 2013 הוענק לו פרס וילצ'ק ליוצר מבטיח במוזיקה עכשווית, הפרס מוענק לאמנים צעירים שאינם אמריקאים שהוכיחו הישגים יוצאי דופן.
פאנל לניהול אחסון אתרים
פאנל לניהול אחסון אתרים הוא ממשק ניהול אינטרנטי שמסופק על ידי חברות אחסון אתרים, והוא מאפשר למשתמש, הלקוח של חברת האחסון, שליטה ובקרה על אתרי האינטרנט המאוחסנים בשרת.
משתמשים בפאנל הניהול כדי לנהל על גבי שרת האחסון קבצים, בסיסי נתונים, חשבונות דואר אלקטרוני, התקנות ועדכוני תוכנה בשרת, ופעולות שליטה ובקרה נוספות.
פעולות נפוצות
בנוסף לפעולות נוספות, רוב הפאנלים תומכים בכל או ברוב הפעולות הבאות:
פאנלים נפוצים
פאנלים נפוצים הם: cPanel,IspManager, Plesk, DirectAdmin, SysCP ו-Baifox.
יש חברות אחסון גדולות, דוגמת Godaddy שמספקות ללקוחותיהן פאנל ניהול מפיתוח עצמי, ולעומתן חברות אחסון רבות נותנות ללקוחותיהן פאנל ניהול קיים, דוגמת אלו שהוזכרו למעלה. יש חברות אחסון המאפשרות ללקוח לבחור בין מספר פאנלים - בדרך כלל בין פאנל ניהול ממשפחת הקוד הפתוח דוגמת Webmin, ובין פאנל ניהול קנייני, דוגמת cPanel או Plesk, כאשר יש הבדל במחיר; לקוח הבוחר בפאנל הקנייני משלם יותר.
מבצע פורצ'ן: תרגיל מלחמה
מבצע פורצ'ן: תרגיל מלחמה (באנגלית: Operation Fortune: Ruse de guerre) הוא סרט ריגול אמריקאי שכתב וביים גאי ריצ'י ויצא בסוף שנת 2022.
תקציר עלילת הסרט
איש MI6 וסוכן CIA מגויסים על ידי רשת חמש העיניים כדי למנוע מכירה של טכנולוגיית נשק קטלנית.
הפקה
בספטמבר 2020 הוכרז כי גאי ריצ'י אמור לביים את הסרט, כשג'ייסון סטיית'האם מככב. בחודש דצמבר לוהקה אוברי פלזה. קרי אלווס, באגזי מאלון וג'וש הארטנט הצטרפו בינואר 2021, כאשר יו גרנט נכנס למשא ומתן.
הצילומים החלו ב-14 בינואר 2021, ונערכו באנטליה, טורקיה ובקטאר.
אגם אוזלבו
אגם אוזלבו (נולד ב-29 בנובמבר 2000) הוא שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה
אגם נולד וגדל בעיר גני תקווה.
אגם למד בתיכון בן צבי קריית אונו במגמת תיאטרון.
טלוויזיה
ב-2011 שיחק בתפקיד הראשי בפרסומת לדגני בוקר של תלמה "קוקומן".
ב-2012 שיחק בתפקיד אורח בסדרה "מבצע קיפוד" של ערוץ לוגי.
ב-2021 שיחק בתפקיד מרכזי בסדרה "בני אור" של yes הטלוויזיה בלוויין, בהפקת יואב גרוס, בתפקיד "אלרן", לצידם של עדן פינס, גיא עמיר, עמיר בניון. בבימויים של שי כנות וגיא בלילה. הסדרה זכתה בפרס התסריט הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה. בימים אלו עובדים על כתיבת העונה השנייה.
באותה שנה, שיחק בתפקיד משני בסדרה "מנגן ושר" של yes הטלוויזיה בלוויין בהפקת "אבוט המאירי הפקות", בתפקיד "נאור", לצדם של ששון גבאי, קים אור אזולאי, בר צברי, בבימויו של יבגני רומן.
ב-2022 שיחק בתפקיד משני בעונה השלישית של הסדרה "מקיף מילאנו" של כאן חינוכית, בהפקת סומויוקו בתפקיד "איתמר", בבימויו של יונתן בר-אילן.
קולנוע
ב-2009 החל אגם את קריירת המשחק בתפקיד משני בסרט קצר "חופים רחוקים", סרט גמר של מגמת קולנוע בתיכון בן צבי.
ב-2015 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "הקפות" של סרטי יונייטד קינג את הילד "אהרון ניניו". בהשתתפותם של ליאור אשכנזי, אסי לוי, יעקב כהן, אורי גבריאל, אלברט אילוז, בבימויה של לי גילת, בהפקת דוד מנדיל.
ב-2015 שיחק בתפקיד משני בסרט "נדיה - שם זמני", של תותים הפקות. לצד נטע שפיגלמן, עודד לאופולד וג'ון הרט, בבימויה של טובה אשר.
תיאטרון
ב-2021 נבחר להצטרף לסטודיו גשר, של תיאטרון גשר.
באותה שנה, שיחק בתפקיד משני, בהצגה "רומיאו ויוליה", בתיאטרון גשר, בתפקיד "טיבלט", לצידם שם אורי יניב, גלעד קלטר ונטע רוט, בבימויה של אילאיל סמל.
בדצמבר 2021, שיחק בתפקיד ראשי, בהצגה "נער הגזים", בתיאטרון צוותא, כחלק מפסטיבל תיאטרון קצר, לצידם של עוז זהבי, אפרת ארנון, בבימויו של אורי יניב.
ב-2022, שיחק בהצגה "מלכת האמבטיה", בתיאטרון גשר, כחלק מפסטיבל "Jaffa Fest", עם שאר שחקני סטודיו גשר, בבימויו של נעם פרנק.
איגוד הסחר החופשי האירופי
איגוד הסחר החופשי האירופי (European Free Trade Association - EFTA) הוקם ב-3 במאי 1960 כאפשרות תחליפית עבור מדינות אירופיות שלא רצו או לא הורשו להצטרף אל הקהילה הכלכלית האירופית, שהפכה בהמשך לאיחוד האירופי.
אמנת EFTA נחתמה ב-4 בינואר 1960 בסטוקהולם על ידי שבע מדינות, אך כיום חברות באיגוד רק איסלנד, נורווגיה, שווייץ וליכטנשטיין. עקב כך היה צריך להחליף את "אמנת סטוקהולם" ב"אמנת ואדוץ".
האמנה מבטיחה חופש סחר בין המדינות החברות. שלוש ממדינות EFTA הן חלק מהשוק הפנימי של האיחוד האירופי באמצעות הסכם סחר הקרוי "האזור הכלכלי האירופי" (European Economic Area - EEA), שהוקם ב-1994. המדינה הרביעית, שווייץ, החליטה לבסס את קשריה עם האיחוד האירופי באמצעות הסכמים דו-כיווניים. בנוסף לכך מדינות EFTA ביססו קשרי סחר חופשי עם מספר מדינות מחוץ לאירופה.
היסטוריה של החברות ב-EFTA
את האיגוד ייסדו בריטניה, דנמרק, נורווגיה, שוודיה, אוסטריה, שווייץ, ופורטוגל. פינלנד הפכה לחברה נספחת ב-1961 ולאחר מכן לחברה מלאה, ואיסלנד הצטרפה ב-1970. הממלכה המאוחדת ודנמרק הצטרפו אל הקהילה הכלכלית האירופית ב-1973 ביחד עם אירלנד, והפקיעו את חברותן ב-EFTA. פורטוגל עזבה את האיגוד ב-1986. ליכטנשטיין הפכה לחברה ב-1991; קודם לכן היו האינטרסים שלה באיגוד מיוצגים על ידי שווייץ. ב-1995 עזבו גם אוסטריה, שוודיה ופינלנד שהצטרפו אל האיחוד האירופי.
מוסדות
EFTA נשלטת בידי מועצת EFTA וענייניה מנוהלים בידי מזכירות EFTA שמקום מושבה בז'נבה. בנוסף לכך, בהתאם להסכם EEA מ-1992 נוצרו שני מוסדות נוספים, סמכות המעקב של EFTA שמקום מושבה בבריסל, ובית הדין של EFTA היושב בלוקסמבורג, המסדירים את פעולות חברות EFTA בהקשר להתחייבויותיהן כלפי האזור הכלכלי האירופי. שווייץ, שאינה חברה ב-EEA אינה משתתפת במוסדות אלו.
אליפות וימבלדון 1927
אליפות וימבלדון 1927 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-20 ביוני והסתיימה ב-2 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
השנה לראשונה בוצע דירוג השחקנים לפי הישגיהם במשחקים קודמים. בתחרות היחידים דורגו 8 משתתפים בכל תחרות ובתחרות הזוגות דורגו 4 זוגות בכל תחרות.
באליפות זו בלטו טניסאים מארצות הברית שזכו בכל התארים למעט גברים יחידים: הלן וילס זכתה בתחרות נשים וזוגות נשים, אליזבת ריין זכתה בתחרות זוגות נשים וזוגות המעורבים ופרנק הנטר זכה בתחרות זוגות גברים וזוגות המעורבים.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
בגמר התחרות נפגשו אלוף שנת 1926 ז'אן בורוטרה ואנרי קושה. אנרי קושה ניצח ב-5 מערכות ובכך זכה באליפות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 84 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, 8 טניסאיות זכו לדירוג:
במשחק הגמר הלן וילס ניצחה את לילי דה אלברס  בשתי מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. בהתאם לכללים החדשים, 4 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר נפגשו פרנק הנטר וביל טילדן נגד אנרי קושה וז'אק ברוניון. האמריקאים ניצחו ב-4 מערכות וזכו בתואר.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 42 זוגות. בהתאם לכללים החדשים, 4 זוגות קיבלו דירוג:
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. בהתאם לכללים החדשים, 4 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר שיחקו פרנק הנטר ואליזבת ריין נגד לסלי וקיטי גודפרי  וניצחו אותם בשתי מערכות.
אל-מסעודי
עלי אבו אלחסן אלמסעודי (בערבית: ابو الحسن علي المسعودي) היה היסטוריון וגאוגרף מוסלמי שנפטר בבגדאד בשנת 957 לספירה. נחשב לגדול הגאוגרפים בדורו.
אל-מסעודי ידוע בשל ספרו הגאוגרפי וההיסטורי הגדול "שדות המרעה של הזהב ומכרות האבנים היקרות" ("מרוג' א-ד'הב"; נכתב בין השנים 943–947), שתיאר את האזורים הגאוגרפיים השונים בעולם ואת ההיסטוריה של העמים במאה העשירית לספירה. בספר הזה התייחס גם למנהגים התרבותיים אשר היו קיימים בתקופתו בארצות שונות, כגון הודו, סין, העמים הטורקים ושבטים שונים באפריקה. התייחסותו למנהגי אותה העת סייעה רבות למחקר האנתרופולוגי וההיסטורי בזמננו, והובילה להבנת התהליכים התרבותיים והחברתיים אשר עברו עמי המזרח מן המאה העשירית ועד ימינו.
אל-מסעודי תיאר את עמי הצפון של אירופה, חיבר דין-וחשבון קצר על "ארץ הפרנקים" והיסטוריה קצרה של מלָכֶיה מכלוביס הראשון ועד לואי הרביעי, שלדבריו התבסס בכתיבתה על ספר שחיבר בישוף פרנקי למען הנסיך של ספרד אל-חַכּם, בשנת 939. מסעודי גילה עותק של ספר זה במצרים בשנת 947. נראה כי זה היה הניסיון היחיד שעשה היסטוריון מוסלמי בימי הביניים לכתוב היסטוריה של המערב הנוצרי (גם אם בקווים כלליים בלבד). כמו כן, הוא מספר בספרו על מלך הכוזרים שהתגייר בימיו של הח'ליפה הארון א-רשיד.
בספרו התייחס אל-מסעודי גם להיסטוריה של עם ישראל כאשר העדיף להשתמש בתנ"ך כמקור היסטורי, בחירה שבעטיה ספג ביקורת מצד ההיסטוריון והסוציולוג המוסלמי אבן ח'לדון שטען שצריך להעמיד את פסוקי התנ"ך לביקורת היסטורית ולא לקבל דברים שנראו שהם סותרים את ההיגיון האנושי. למרות הביקורת הזאת נשאר ספרו של אל-מסעודי מקור עיקרי להיסטוריה המוסלמית בפרט ולהיסטוריה העולמית והתרבותית בכלל במאה העשירית לספירה.