cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אגוסטין הראשון, קיסר מקסיקו
מלחמת העצמאות
הגנתו על ואיאדוליד נגד המהפכנים הביאה למכה קשה נגד כוחות המחתרת המורדת, על ניצחון זה קיבל איטורבידה את הפיקוד הצבאי העליון על מחוזות גואנחואטו ומיצ'ואקאן. אולם בשנת 1816, אישומים חמורים של סחיטה באיומים ואלימות גרמו לסילוקו מהדרג הגבוה בצבא הספרדי.
עד 1820 כובתה כמעט כליל תנועת העצמאות הרדיקלית. מנהיגי המחתרת אידלגו וחוסה מריה מורלוס נפלו בשבי והוצאו להורג; רק קבוצות גרילה (בפיקודו של הגנרל ויסנטה גררו) מנעו את הניצחון המלא של מלוכת פרננדו השביעי, מלך ספרד. תנועת העצמאות המקסיקנית ראתה אז מהפך; בתגובה להפיכה שביצעה המפלגה הליברלית בספרד, השמרנים במקסיקו (לשעבר מלוכנים מושבעים) דגלו בעצמאות מידית.
איטורבידה אשר היה שמרן קיבל את הפיקוד על הצבא, ובאיגואלה חברו כוחותיו עם הכוח הריאקציונרי של המתקוממים הרדיקליים תחת גררו. תוכנית העצמאות של איטורבידה, שפורסמה ב-24 בפברואר 1821, הכריזה על שלושה סימנים וערכים שיסמלו את אחדות המדינה העצמאית שלהם:
מתוך רעיון האחדות המבוססת על שלושה עקרונות אלה, הצליח איטורבידה למשוך אליו תומכים מכלל הספקטרום הפוליטי והעיר מחדש את המהפכה נגד הספרדים. "צבא שלוש הערבויות" החדש שטף את המדינה במהירות כאשר הרוויח את אמון ותמיכת ההמונים; ב-24 באוגוסט 1821, חואן אודונוחו, הנציג החדש של המלך הספרדי, חתם על חוזה קורדובה, והכיר בעצמאות מקסיקו.
במהלך מלחמת העצמאות הוסיף איטורבידה לקחת חלק פעיל ביצירת החוקה המקסיקנית.
בממשלה
הקואליציה המהפכנית התפרקה במהרה לאחר העצמאות כאשר איטורבידה הסיר את גררו מהממשלה בעקבות ההשפעה שלו, פעולה אשר גרמה למרד אזרחי רדיקלי אשר נמחץ בידי הצבא. במסגרת חוזה קורדובה סוכם כי למדינה המקסיקנית החדשה יהיה מונרך בסגנון אירופאי.
ב-19 במאי 1822, לאחר ששימש כעוצר וראה דרישה גבוהה בקרב העם; הציב איטורבידה את הכתר על ראשו והפך לאגוסטין הראשון, קיסר מקסיקו של האימפריה המקסיקנית הראשונה. כשליט שרירותי ובזבזני, הוכיח שהוא לא מסוגל להביא סדר ויציבות לארצו, ועד מהרה כל הצדדים הפוליטיים, הליברלים והשמרנים; פנו נגדו. האופוזיציה התגבשה מאחורי אנטוניו לופס דה סנטה אנה, שתוכניתו עצמה קראה להפלתו ולגלותו של איטורבידה.
ב-19 במרץ 1823 התפטר איטורבידה ויצא לגלות באירופה. נסע תחילה לאיטליה ואחר כך אל הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד.
אולם בשנת 1824 שב למקסיקו, מבלי שהיה מודע לכך שהקונגרס קבע לו גזר דין מוות בעת תדרך רגלו במקסיקו. הוא נתפס ב-15 ביולי, והוצא להורג כעבור ארבעה ימים. אף על פי שלפי רוב החוקרים וההיסטוריונים נחשב להרפתקן צבאי המשרת את עצמו, איטורבידה נותר עבור הכנסייה הרומית-קתולית ועבור המעמדות השמרניים במדינה הגיבור הגדול של עצמאות מקסיקו, מעמדות אלו ניסו לשקם את המלוכה מספר פעמים בעשורים שלאחר מכן, דבר שהביא לאי סדר וריאקציה חברתית ממושכת בפנים מקסיקו.
יחסי בורקינה פאסו–שוודיה
יחסי בורקינה פאסו–שוודיה הם יחסי החוץ הנוכחיים וההיסטוריים בין בורקינה פאסו לבין שוודיה. לבורקינה פאסו יש שגריר שאינו תושב הממוקם בקופנהגן שבדנמרק, וקונסוליה של כבוד בעיר אופסלה.
היסטוריה
היחסים בין בורקינה פאסו ושוודיה, בשל המרחק הגדול בין שתי המדינות והסחר נמוך ההיקף בין שתי המדינות, בעיקר כללו סיוע כלכלי, בנוסף למעט החלפת תרבות ומדע. הסטודנט הראשון מבורקינה פאסו הגיע לשוודיה במהלך שנות ה-70 המוקדמות, ואחריו הגיעו רבים נוספים. שוודיה השתתפה במספר תוכניות החלפה עם המדינה במהלך שנות ה-80. שיתוף הפעולה הישיר הראשון החל בעקבות ביקור באזור סאהל על ידי שר החוץ הנס בליקס. ב-1986 – בתקופת שלטונו של קפטן תומאס שנקרה – נוצרה אגודת הידידות בורקינה פאסו–שוודיה (ASSAMBUS).
במאה ה-21 לובש שיתוף הפעולה בין בורקינה פאסו לשוודיה צורות רבות. בתחום המדע, אוניברסיטאות שוודיות מלמדות עשרות דוקטורנטים מבורקינה פאסו, ועבדו יחד עם אוניברסיטאות בבורקינה פאסו על מחקרים בתחומים שונים, כגון חקלאות, תרבות, גאוגרפיה ופיתוח כפרי. במישור התרבותי, מספר פסטיבלי סרטים ותערוכות אמנות מבורקינה פאסו נערכו בשוודיה. רמת הסחר בין המדינות היא אומנם נמוכה, אך למספר חברות שוודיות יש נוכחות בבורקינה פאסו, בענפים כגון כרייה, חקלאות ואנרגיה.
היחסים הפוליטיים
למספר מפלגות שוודיות יש יחסי אחווה עם מפלגות האופוזיציה בבורקינה פאסו, והן הקימו שיתוף פעולה פוליטי, בין מפלגת המרכז השוודית לברית לדמוקרטיה ופדרציה – לליכוד האפריקאי דמוקרטי בבורקינה פאסו, בין הנוצרים הדמוקרטים לאיחוד של הרפובליקה, ובין מפלגת השמאל למפלגת העצמאות האפריקאית, אשר התמזגה בשנת 2012 כדי להקים את המפלגה למען דמוקרטיה וסוציאליזם (Metba).
סיוע חוץ
ממשלת שוודיה הייתה תורם גדול לסיוע לבורקינה פאסו בשנים האחרונות, אחת מששת התורמים הגדולים ביותר בעולם למדינה. תוכנית שיתוף פעולה רחבת היקף הושקה ב-2001. בשנת 2012, ממשלת הימין של ראש הממשלה פרדריק ריינפלט הודיעה על הורדה בסיוע לבורקינה פאסו, וכי היא תחתוך את תוכנית שיתוף הפעולה עד שנת 2016. החלטה זו עמדה בפני ביקורת, ובוטלה ב-2014 על ידי ממשלה חדשה, במרכז-שמאל. דובר יחסי החוץ של מפלגת השמאל, הנס לינד תיאר את שינוי המדיניות כתוצאה של לחץ פוליטי מן המפלגה שלו.
ארלינג סקיאלסון
ארלינג סקיאלסון רוזן סולה (בנורווגית: Erling Skjalgsson på Sola; 975 – 21 בדצמבר 1028) היה מנהיג פוליטי נורווגי שפעל לקראת סוף המאה ה-10 עד לתחילת המאה ה-11. נודע לרוב כמגן החשוב ביותר של תקופתו של המערכת החברתית הנורווגית ההיסטורית. בתקופתו, נלחם ארלינג עבור הממלכות האוטונומיות הקטנות, כנגד שיטת הת'ינג וכנגד הרפורמיסטים של המלך האראלד הראשון.
רקע
בהתאם לבלדות הנורווגיות-איסלנדיות, ארלינג סקיאלסון היה בנו של טורלייב סקייאלג אוגמונדסון (Torleiv Skjalg Ogmundsson), אשר השתייך לאחד מן השבטים המערב-נורווגיים הבולטים ביותר. ארלינג נולד בעיר סולה, אשר במחוז נורד-יארן (Nord-Jæren).
ארלינג מונה להיות נציג פוליטיקאי של איכרים מחבל גולאט'ינג (Gulaþing) אשר רצו להרחיב את שטחם על ידי התקרבות למלך, לכן פנו האיכרים ובראשם ארלינג אל המלך השלט אז, אולאף טריגפאסון, ודרשו ממנו לתת את ידה של אחותו אסטריד טריגפסדאטיר (Astrid Tryggvesdatter) לארלינג, לאחר לחץ רב המלך אולאף מסכים לדרישותיהם. בתחילה סירבה אסטריד אך מאוחר יותר נכנעה רק לאחר לחץ חזק מצד אחיה. ארלינג סקיאלסון הוטבל ונשא את אסטריד לאישה בקיץ שנת 996. לפיכך הפך ארלינג לבעל ברית חשוב לאולאף בארבע השנים האחרונות שנותרו לתקופתו. אולאף העניק לארלינג את כל האדמות שבין סונפיורד ללינדסנס לחזקתו, וכך ממש ארלינג את רצון האיכרים ואת חובתו כנציגם הפוליטי.
קריירה
לאחר קרב סבולדר וסופו בתבוסתו של אולאף טריגפסון, המנצחים פיצלו את נורווגיה לשלושה אזורי-שליטה נפרדים, דרך החלוקה הזו שירתה את ארלינג היטב, נחלתו הייתה קטנה מכדי לעורר תשומת לב וחזקה מספיק כדי שיוכל לשמור עליה. עם זאת, היציבות הזאת התערערה עם בואו של אולאף האראלדסון, מלך נורווגיה בשנת 1015. בשנת 1016 נלחם ארלינג בקרב נסייאר בצד המפסיד לצד סוון הוקונסון ואיינר טמברסקיילב. לאחר מכן הכריח האראלד את ארלינג לכרות עמו ברית, ודרש ממנו שיוותר על חלקים מסוימים משטחיו.
עם זאת, ארלינג המשיך לאכוף את כוחו בחוף המערבי של נורווגיה מרוגלנד עד ככל הנראה אפילו עד לסוגן. המלך אולאף ניסה לפצל את כוחותיו על ידי מינוי אצילים מקומיים חדשים, אך אלה נדחקו במהירות על ידי פופולריותו של ארלינג. בשנת 1022 עצר המלך האראלד בעצמו את בנה של אחותו של ארלינג, אסבירן סלסביין (Asbjørn Selsbane), בגין רצח. על כך הקים ארלינג צבא בן 1,000 חיילים והלך אל אבלדנס (Avaldsnes), המקום בו אסבירן והאראלד היו והקיף את החווה בה שהו השניים, האראלד נכנע לארלינג ולצבאו ומסר להם את אחיינו. אולם תקרית זו העיבה על היחסים בן השניים וזו הסיבה שבגינה יצא ארלינג בשנת 1027 לאנגליה לחפש תמיכה אצל מלך אנגליה קנוט הגדול.
ארלינג חזר במהלך סתיו בשנת 1028 והתגייס לצבא בכוונה להילחם בהאראלד. אולם כיוון שצבאו הובל על ספינות, ארלינג נלכד בספינה אחת על ידי צייו של המלך האראלד בקרב בוקנפיורדן ליד בוקן ברוגאלנד. הספינה לא הייתה מוכנה וארלינג ואנשיו הותקפו בפתאומיות, ארלינג נלכד וספינתו פונתה. אך בדיוק כשהאראלד אמור היה לחון אותו, ארלינג עצמו נהרג על ידי אסלאק פיט'אסקאל (Aslak Fitjaskalle) ליד סונהורדלנד, ששיסע את ראשו של ארלינג בגרזן.
על פי מחזור העולם של סנורי סטורלוסון, המלך אולאף אמר לרוצח, "טיפש! עכשיו שליטת נורווגיה חמקה מידיי!". תחזית המלך התגשמה על ידי קנוט הגדול. בני בריתו של ארלינג המשיכו לדחוק את אולאף מהמדינה, עד שנהרג לבסוף בקרב סטיקלסטד בשנת 1030.
המלחמה הסורית השלישית
המלחמה הסורית השלישית (ידועה גם בשם המלחמה הלאודיקית) הייתה המלחמה השלישית שפרצה בין בית סלאוקוס לבית תלמי, והתרחשה בין השנים 246–241 לפני הספירה.
רקע
בשנת 252 לפני הספירה נחתם הסכם שלום, שבו ברניקי, בתו של תלמי השני, נישאה לאנטיוכוס השני. הסכם זה לא החזיק מעמד בגלל מאבקי החצר באימפריה הסלאוקית. אנטיוכוס השני מת במסתוריות בזמן ביקור באחוזה של אשתו הראשונה, לאודיקה הראשונה. היא במהרה הכריזה על בנה סלאוקוס השני, למלך על אסיה הקטנה, וכן היא שכנעה את אנשי החצר באנטיוכיה להרוג את ברניקי ואת בנה הקטן, ולהכתיר את בנה סלאוקוס השני כמלך האימפריה הסלאוקית, אירועים אלו הביעו לפרוץ המלחמה הסורית השלישית.
אירועי המלחמה
המלחמה פרצה כשתלמי השלישי פלש לשטחי האימפריה הסלווקית, בזמן שסלאוקוס השני היה באסיה הקטנה כדי לבסס את שלטונו. תלמי השלישי פלש לצפון סוריה והשתלט על אנטיוכיה הבירה. סלאוקוס השני הצליח לגרש את התלמיים מהבירה והאזור. אולם התלמיים הצליחו להחזיק בעיר הנמל סלאוקיה פייריה. בזמן העימות פרץ גל של מרידות במזרח האימפריה, הארצות ממזרח לים הכספי התנתקו מהאימפריה הסלווקית ועברו לשלטונם של הפרתים. סלאוקוס השני הקדיש את כל מרצו לדכא את המרידות ממזרח.
מצעד 40 השירים למבוגרים
מצעד 40 השירים למבוגרים (באנגלית: Adult Top 40; מוכר כמצעד שירי הפופ למבוגרים) מתפרסם מדי שבוע על ידי מגזין בילבורד ומדרג בתוכו את "40 השירים הגדולים והפופולריים ביותר למבוגרים, בהתבסס על זיהוי השמעות ברדיו שנמדדו על ידי מערכות הנתונים של נילסן סאונד-סקאן".
זהו מצעד הכולל בתוכו שירים שאינם מסוגות מוזיקליות כמו הארד רוק, היפ הופ ומוזיקה עכשווית למבוגרים. הסוגות המוזיקליות העיקריות במצעד, הן רוק אלטרנטיבי ופופ מיינסטרימי ושירים שנועדו בעיקר למבוגרים. אין להתבלבל עם מצעד השירים העכשוויים למבוגרים, שם מנגנים בדרך כלל מוזיקה שקטה או בלדות.
מרבית השבועות בצמרת המצעד
25 שבועות 23 שבועות 20 שבועות 18 שבועות 17 שבועות 16 שבועות 15 שבועות 14 שבועות
מקורות:
קרב ההר הלבן
קרב ההר הלבן (בצ'כית: Bitva na Bílé hoře, בגרמנית: Schlacht am Weißen Berg) היה קרב חשוב בשלבים המוקדמים של מלחמת שלושים השנים, שהתרחש ב-8 בנובמבר 1620.
בקרב צבא של 15,000 בוהמים ושכירי חרב תחת פיקודו של כריסטיאן מאנהלט הובס על ידי 27,000 חיילים של הכוחות המשולבים של פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בראשות הרוזן בוקואה הגרמני והליגה הקתולית תחת פיקודו של יוהאן ט'סרקלס פון טילי ב-Bílé hoře ("ההר הלבן") בקרבת פראג. כיום האתר הוא חלק מהעיר פראג.
הקרב סימן את סוף המרד הבוהמי במלחמת שלושים השנים והשפיע על גורלה של צ'כיה במשך 300 שנים. כתוצאה מהקרב השתנה באופן דרסטי הנוף הדתי של כתר בוהמיה, ולאחר שתי מאות של שליטה הוסיטית, השתלטה הנצרות הקתולית על רוב הנחלות הצ'כיות עד שלהי המאה ה-20.
רקע
בתחילת המאה ה-17 התגוררה ברוב הנחלות הבוהמיות, שהיו תחת שלטון האימפריה הרומית הקדושה הקתולית, אוכלוסייה פרוטסטנטית גדולה, להם הוענקו זכויות והגנות והתאפשר להם דרגות שונות של חירות פוליטית. עיקר עניינם של השליטים לבית הבסבורג היה בשימור עוצמתם ברחבי היבשת ובהגדלתה. מסיבה זו נכונו לעיתים לשתף פעולה עם הפרוטסטנטים, במה שרק העצים את המתיחות בין הפלגים השונים. רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ויורשו מתיאס, לא החזיקו בזהות קתולית איתנה ולא לחמו בשמה, שכן ביקשו בעיקר להעצים את בסיס כוחו של בית הבסבורג. בנוסף, קיסרים אלה הצטיינו בסובלנותם, במה שאפשר התפשטותן של הדתות השונות והעצמת המתיחות הבין-דתית. שוודיה ודנמרק היו לותרניות בעיקרן.
המתיחות הבין-דתית הוסלמה לכלל מעשי אלימות בעיר הגרמנית דונאוורת (Donauwörth) בשנת 1606. הרוב הלותרני מנע מהתושבים הקתולים לקיים תהלוכה בעיר והציתו בכך מהומות אלימות בין הפלגים. הדבר גרם לדוכס בוואריה, מקסימיליאן הראשון (1573-1651), להתערב לטובת הקתולים. לאחר ששככו מעשי האיבה בעיר, הקלוויניסטים ברחבי גרמניה (שהיו בשלב זה מיעוט זניח) חשו מאוימים מפני התעמרות קתולית, ולכן בחרו להתאגד בחבר האיחוד האוונגלי תחת הנהגתו של פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ (1583–1610). מדינתו, אשר שכנה לאורך נהר הריין, נמנתה עם הנסיכויות שאותן שאפה ספרד להשיג. צעד זה של הקלוויניסטים עורר תגובת נגד של הקתולים, אשר התאגדו בליגה הקתולית (נוסדה בשנת 1609) תחת הנהגתו של הדוכס מקסימיליאן הראשון.
המרד הבוהמי
במאי 1618 שלח פרדיננד השני נציגים קתוליים מטעמו לבירת בוהמיה, פראג, על מנת שיכשירו את הקרקע לקראת הגעתו וביסוס מלכותו. תושביה הקלוויניסטים של העיר השליכו את הנציגים בבוז מחלון טירת ראדצ'ני, במה שנודע כ"ההשלכה מהחלון השנייה של פראג". השליחים ניצלו הודות לגל אשפה שהיה מתחת לחלון שממנו נזרקו, אך המסר היה ברור והביא לפריצתו של "המרד הבוהמי". העימות התפשט ברחבי בוהמיה רבתי, הכוללת את מדינות בוהמיה, שלזיה, לוסאטיה ומוראביה, שטחים אשר סבלו בלאו הכי ממתיחות בין קתולים ופרוטסטנטים. האירועים זכו לתהודה רבה ברחבי היבשת, ומהומות בין-דתיות פרצו בערים ובממלכות נוספות. נראה כי לו הוגבל היקף המרד למזרח אירופה בלבד, מלחמת שלושים השנים הייתה מסתיימת כעבור שלושים חודשים לכל היותר. עם זאת, חולשתם של פרדיננד מזה והמורדים הבוהמיים מזה הביאה להתפשטות הלחימה גם לנסיכויות שבמערב גרמניה. פרדיננד נאלץ להזעיק את בן דודו, פליפה הרביעי, מלך ספרד, כדי שיסייע לו לדכא את המרד.
הבוהמים, אשר חיפשו נואשות אחר בני ברית שיילחמו לצידם כנגד הקיסר, גמרו אומר להצטרף לחבר האיחוד האוונגלי בהנהגתו של הקלוויניסט פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ ובנו של פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ, מייסד האיחוד. הבוהמים רמזו כי אם תאושר הצטרפותם לאיחוד וחסותו תיפרש עליהם, יוכתר פרידריך כמלך בוהמיה. הצעות דומות הוגשו לשליט דוכסות סבויה, קרלו אמנואלה הראשון ולשליט סקסוניה וטרנסילבניה, גאבור בתלן. שליטיה ההבסבורגים של אוסטריה, אשר ריגלו אחר התכתובות היוצאות מפראג, חשפו כפילויות אלה ופגעו משמעותית במעמדה הבינלאומי של בוהמיה, במיוחד בחצר הסקסונית.
עם זאת, בראשית המרד נחלו הבוהמיים הצלחות, תוך שהם נעזרים בגורמים פרוטסטנטים שונים ברחבי אירופה. תמיכה רבת חשיבות הגיעה מאוסטריה העלית, אזור שבו בני האצולה היו לותרנים וקלוויניסטים בעיקרם (מצב זה ישתנה משמעותית בשנים הבאות). הפרוטסטנטים באוסטריה התחתית הצטרפו אף הם למרד ובשנת 1619 מנהיגם, היינריך מתיאס פון תורן, צר על וינה עצמה. במזרח, נסיכה הפרוטסטנטי של טרנסילבניה, גאבור בתלן, זכה לברכתו ולתמיכתו של הסולטאן העות'מאני עות'מאן השני במסעו להונגריה הקתולית.
למרות הכישלון בסבלט, צבאו של הרוזן תורן הוסיף להתקיים כצבא יעיל ומיומן, ואף מנספלד ארגן מחדש את צבאו בצפונה של בוהמיה. הנסיכויות המורדות של אוסטריה העלית והתחתית חתמו על ברית רשמית עם הבוהמים בתחילת אוגוסט, 1619, כאשר ב-22 באוגוסט הוכתר פרידריך החמישי כמלך בוהמיה, במקום הקיסר פרדיננד. בינתיים המשיכו הצבאות הטרנסילבניים להתקדם בהונגריה, ועד שנת 1620 סילקו את כל צבאות הקיסר משם.
ואולם, באותה שנה השתנו פני הדברים: הספרדים שלחו כוח עזר בפיקודו של אמברוסיו ספינולה כדי לתמוך בקיסר, בזמן שהשגריר הספרדי בווינה שכנע את סקסוניה הפרוטסטנטית לצאת נגד בוהמיה. הסקסונים פלשו לבוהמיה, כשהצבא הספרדי במערב מונע מכוחותיו של מנספלד לסייע לה. הספרדים אף ביקשו להשיג את תמיכתו של דוכס בוואריה ומנהיג הליגה הקתולית. תחת פיקודו של יוהאן ט'סרקלס פון טילי, צבא הליגה הקתולית (שבשורותיו שרת, בין היתר, הפילוסוף רנה דקארט כמשקיף), פלש לאוסטריה העלית, בשעה שצבא הקיסר פלש לאוסטריה התחתית. הדבר נטרל את הגורם הפרוטסטנטי-אוסטרי ממעגל הלחימה.
הקרב
בשנת 1620, יצא הקיסר פרדיננד השני לכבוש את בוהמיה ולשבור את כח המורדים. למלך פרדריק ולמפקד צבאו, הנסיך כריסטיאן מאנהלט, היה צבא פרוטסטנטי מאורגן של 30,000 חיילים; ואילו לפרדיננד היה כוח של 25,000 חיילים, רבים מהם חיילים מנוסים, תחת פיקודו של יוהאן ט'סרקלס פון טילי, אציל פלמי קתולי. הצבא של טילי נהנה מהיתרון של שני מנהיגים צבאיים מוצלח - טילי עצמו ואלברכט פון ולנשטיין. הכוח של טילי היה מורכב משתי קבוצות נפרדות: חיילי הקיסר בפיקודו של הרוזן בוקואה, וחיילים גרמנים מהליגה הקתולית, בפיקוד ישיר תחת טילי. כל צבאות העולם של היום מועסקים רבים שכירי חרב, כולל, על ידי כמה הגדרות, טילי עצמו. מגישים עם הליגה הקתולית באופן רשמי הצופה היה העתיד "אבי הפילוסופיה המודרנית", רנה דקארט.
לאחר כיבוש רוב מערב בוהמיה, הצבא התקדם לעבר פראג, הבירה הבוהמית, שהייתה בשליטת המורדים. הבוהמים ניסו לחסום אותם על ידי הקמת עמדות הגנה, אולם הצבא הקיסרי פשוט עקף אותם. על ידי זירוז אנשיו, כריסטיאן מאנהלט הצליח להקדים את הצבא הקיסרי רק לפני פראג. לכן הוא תפס עמדת יתרון על "ההר הלבן", שהיה למעשה רמה נמוכה, אבל היה לו רק זמן כדי להקים עמדות הגנה. ההתלהבות עבור ההצטרפות לקרב הייתה נמוכה בשני הצדדים. לאחר התהפוכות של מספר השבועות האחרונים צומצם הצבא של כריסטיאן מאנהלט לכ-15,000 איש, עם סיכוי קטן לניצחון. שכירי החרב משני הצדדים לא קיבלו את שכרם בחודשים הקודמים; ועם חורף מתקרב, ומזג אוויר קר ולח, מזג האוויר נעשה פחות אידיאלי ללחימה.
ב-8 בנובמבר כוח קט של הצבא הקיסרי נשלח לסייר את האגף הפרוטסטנטי. להפתעתם נסוגו הבוהמים מראש. טילי שלח במהירות תגבורות, והאגף הבוהמי החל להתפורר. כריסטיאן מאנהלט ניסה להחזיר את המצב על ידי שליחת כוח רגלים ופרשים קדימה בפיקודו של בנו כריסטיאן השני. הפרשים דהרו לעבר כוח הרגלים הקיסרי, וגרמו למספר משמעותי של נפגעים, אולם טילי הגיב בשליחת כוח הפרשים שלו, והכריח את הפרשים הבוהמים לסגת. כוח הרגלים הבוהמי, שעכשיו התקרב לצבא הקיסרי, ראה את חיל הפרשים נסוג, והם ירו מטח אחד לעבר הכוח הקיסרי מטווח קצר לפני שנסוגו. קבוצה קטנה של חיל הפרשים הקיסרי החלה להקיף את הכוחות הפרוטסטנטים, והדפה אותם למרכז שדה הקרב. בקרב הצבא הבוהמי פשטה דמורליזציה, ורובו החל לסגת, מבלי להיכנס למעשה לקרב. טילי ופרשיו הקיסריים התקדמו עם 2,000 הוסרים בווארים, והדפו את הכוחות הפרוטסטנטים בחזרה אל ארמון הכוכבים (ממערב לפראג), שם ניסו המורדים ללא הצלחה להקים קו הגנה.
הצבא הבוהמי לא התקרב לכוחותיו של הקיסר פרדיננד. בפועל הקרב נמשך רק שעה, והשאיר את הצבא בוהמי מובס. כ-4,000 פרוטסטנטים נהרגו או נפלו בשבי, בעוד שלצבא הקיסרי ההפסדים הסתכמו רק ב-700 נפגעים.
לאחר הקרב
עם השמדת הצבא הבוהמי נכנס טילי לפראג והמרד התמוטט. המלך פרדריק עזב את הארץ יחד עם אשתו אליזבת (ומכאן הכינוי שלו מלך החורף). ארבעים ושבעה ממנהיגי המרד הועמדו לדין, עשרים ושבעה מהם הוצאו להורג בכיכר העיר העתיקה בפראג. בין אלה שהוצאו להורג היו קרישטוף האראנט ויאן יסניוס. בימינו, מונחים 27 צלבים בתוך המרצפות כמחווה לאותם קורבנות. לפי ההשערה יצאו חמש שישיות מהאצילים הבוהמים לגלות לאחר קרב ההר הלבן, והנכסים שלהם הוחרמו.
צבא חזק פרוטסטנטי נותר בשלזיה תחת פיקודו של יוהאן גאורג, נסיך הוהנצולרן-הכינגן, דוכס קרנוב, אשר המשיך להילחם נגד הצבא הקיסרי במוראביה ובסלובקיה של ימינו עד 1623.
בשנת 1621 ציווה הקיסר על כל הקלוויניסטים לעזוב את הממלכה בתוך שלושה ימים, או להמיר את דתם לקתוליות. בשנת 1622 הוא אסר בפועל על האמונה הלותרנית. ובשנת 1626, הוא ציווה על כל הלותרנים (שרובם לא היו מעורבים במרד, ושדתם הייתה מקובלת יותר בעיני הכנסייה) להמיר את דתם או לעזוב את הארץ. עד 1627, הארכיבישוף של פראג, ירוסלב בורזיטה ממרטיניצה יצא להמיר את דתם של הכופרים בשילוב של פעילות חינוכית, תעמולה ואלימות קשה; רוב הבוהמים המירו את דתם, אבל מיעוט משמעותי פרוטסטנטי נשאר. הצבא הספרדי, שביקש להקיף את המחוזות ההולנדים המורדים, כבש את נסיכות הבוחר מפפאלץ. בשל האפשרות של תבוסה פרוטסטנטית בגרמניה, דנמרק נכנסה למאבק., ובשנת 1630 גם שוודיה הצטרפה למלחמה לטובת הכוחות הפרוטסטנטים.
לפני המלחמה היו 151,000 חקלאים בנחלות כתר בוהמיה, ואילו עד שנת 1648 נשארו רק 50,000 מהם. באותו הזמן מספר התושבים ירד משלושה מיליון ל-800,000.
התוצאה של הקרב הביא שתי מאות של התחזקות הקתוליות בצ'כיה, ולירידה של האצולה הצ'כית, כמו גם לירידה של השפה הצ'כית (מלווה עם התחזקות השפעה של האליטה הגרמנית). בוהמיה נותרה בשליטת ההבסבורגים מאז למשך שלוש מאות השנים הבאות.
תבוסה זו הביאה לפירוקו של האיחוד האוונגלי ולהחרמת נכסיו של פרידריך החמישי; ספרד, שביקשה לאגף את ההולנדים לקראת חידוש מלחמת שמונים השנים, השתלטה על אדמותיו של פרידריך לאורך הריין. פרידריך גורש מן האימפריה הרומית הקדושה ותואר הנסיך הבוחר מפפאלץ הועבר לדוכס בוואריה, מקסימיליאן. הגם שנושל מנכסיו, הוסיף פרידריך לבחוש גם ממקום גלותו בפוליטיקה, וניסה לגייס תמיכה במטרותיו בדנמרק, שוודיה ובארצות השפלה. על פי ספרה הקלאסי של פרנסס ייטס, "נאורות רוזנקרויצרית" (Rosicrucian Enlightenment), קיווה פרידריך להגשים רפורמה במציאות התרבותית והפוליטית באירופה, על בסיס השקפת עולם "רוזנקרויצרית", שהייתה מעין מדע אזוטרי שתכליתו "להביא לריפוי ותיקון העולם". שאיפה זו הייתה אמורה להתממש גם בעזרת נישואיו לאליזבת סטיוארט, בתו של מלך אנגליה ג'יימס הראשון, אולם האחרון העדיף לשמור על מדיניות מאוזנת בין הכוחות השונים באירופה ובהם בית הבסבורג, ובכך הוביל בעקיפין לתבוסתו של פרידריך.
יתר-על-כן, התבוסה הייתה מכה ניצחת לגורמים הפרוטסטנטיים באזור. שרידי המרד הבוהמי דוכאו, והחרמות רכוש ודיכוי האצולה הבוהמית היו לנורמה, ובוהמיה איבדה את חירותה הדתית. איכרים ואצילים כאחד עזבו את בוהמיה ואוסטריה, על מנת שיוכלו לשמור על אמונתם הפרוטסטנטית.
המפלגה העממית הליברלית
המפלגה העממית הליברלית (בשוודית: Folkpartiet liberalerna, FP) או המפלגה הליברלית היא מפלגה פוליטית ליברלית בשוודיה. בשנים-2006–2014 נטלה המפלגה חלק בקואליציית המרכז-ימין בראשות ראש הממשלה פרדריק ריינפלט במסגרת הברית השוודית.
לאחר בחירות 2018, המפלגה החליטה לתמוך בממשלת הסוציאל-דמוקרטים, יאן ביוקלונד התפטר מראשות המפלגה, לאחר 11 שנים בתפקיד. היא הוחלפה על ידי ניאמקו סבוני ביוני 2019. אחרי שראש הממשלה סטפן לובן סולק בהצבעת אי אמון, המפלגה הסירה את תמיכתה בסוציאל-דמוקרטים, והחליטה לחדש את השיחות עם מפלגות המרכז-ימין.
המפלגה משתפת כיום פעולה עם המפלגה הנוצרים-דמוקרטים ומשנת 2022 גם עם מפלגת הימין הרדיקלי ״הדמוקרטים של שוודיה״. המפלגה אימצה דעות ימניות פופוליסטיות יותר, כמדיניות חזקה יותר נגד ההגירה ומתחה ביקורת חריפה על בתי הספר המוסלמיים. לאחר בחירות 2022, המפלגה הסכימה להצטרף לקואליציה עם מפלגות הימין.
שם המפלגה
בשוודיה עצמה המפלגה נקראת לרוב Folkpartiet, "מפלגת העם", והסיומת liberalerna, "הליברלים", מוספת רק בהקשרים רשמיים או משפטיים. בעולם לעיתים מתייחסים למפלגה כ"מפלגה הליברלית".
אידאולוגיה
באופן היסטורי, האידאולוגיה הרשמית של המפלגה הייתה ליברליזם סוציאליסטי, שבאה לידי ביטוי כמחויבות אידאולוגית חזקה לכלכלה מעורבת ותמיכה בתוכניות מדינת רווחה רחבות היקף אך מבוססות-שוק.
אף על פי שבתחילת דרכה פעלה המפלגה העממית הליברלית בשיתוף עם מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה במאבק לדמוקרטיה (יושמה ב-1921) ורפורמה חברתית, החל משנות ה-30 הפכה המפלגה לחלק מהאופוזיציה והתנגדה לדרישה הסוציאל-דמוקרטית להלאמת עסקים פרטיים. מאז נותרה המפלגה כאופוזיציה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית, לרוב כמפלגה הגדולה ביותר או השנייה בגודלה בגוש האופוזיציה (הידוע בכינוי "הלא-סוציאליסטיים" או "de borgerliga", שמשמעותו בערך "בורגנים"), אך פעמים רבות הייתה ביקורתית גם כלפי מפלגות בימין. עם הזמן, נקטה המפלגה יותר ויותר בגישה ימנית. באמצע שנות ה-90, נראה שהמפלגה פסלה את האפשרות של חזרה לשיתוף פעולה עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית והתמקדה בחיזוק באופוזיציה ובמאמץ להפילם מהשלטון.
מדיניות החוץ גם הוא נושא שמעורר עניין ציבורי. המפלגה, שנוטה לכיוון ארצות הברית ובריטניה, הייתה מתנגדת חריפה לקומוניזם ולנאציזם במהלך המאה ה-20. אף על פי שהייתה חלק ממשלת הקואליציה השוודית ותמכה בה ובמטרת הנייטרליות במהלך מלחמת העולם השנייה, המפלגה החזיקה בעמדה תקיפה נגד ברית המועצות במהלך המלחמה הקרה. המפלגה (יחד עם המפלגה השמרנית) תמכה באופן פעיל במאבקם של תושבי המדיניות הבלטיות נגד המשטר הסובייטי, בעוד הסוציאל-דמוקרטים התאמצו לא להרגיז את הסובייטים. כתוצאה, קיבלה המפלגה כמה נזיפות תקיפות מהסוציאל-דמוקרטים (ששלטו לרוב) בשל סיכון יחסי שוודיה עם האיחוד הסובייטי. המפלגה ביקרה גם את מה שתפסה כסובלנות של הסוציאל-דמוקרטים כלפי דיקטטורים מהשמאל ממדינות עולם שלישי ותמכה בארצות הברית במהלך מלחמת וייטנאם. לאחר סיומה של המלחמה הקרה, הייתה המפלגה למפלגה השוודית הראשונה שקראה לנטוש את המדיניות השוודית הנייטרלית המסורתית ולהצטרף לנאט"ו.
המפלגה תמכה בתהליך הדה-קולוניזציה העולמי ודגלה בהחרמת דרום אפריקה כדי לסיים את משטר האפרטהייד. המפלגה גם התנגדה לדיקטטורות קונומיסטיות במדינות עולם שלישי. כיום, המפלגה תומכת מאוד בישראל ומנהיג המפלגה לשעבר, פר אולמארק, לא היסס להביע את דעתו הנחרצת בנושא.
במישור האירופאי, המפלגה העממית הליברלית תמכה מאוד ביישום רעיון האיחוד האירופי וניהלה תעמולה בעד כניסתה של שוודיה לאיחוד (שוודיה הצטרפה ב-1995). המפלגה ניהלה מסע תעמולה גם בעד הצטרפות לאיחוד הכלכלי והמוניטרי של האיחוד האירופי, אבל ההצטרפות לא עברה את הצבעת משאל העם בשוודיה ב-2003. המפלגה ניסתה להיחשב כמפלגה ה"פרו-אירופאית" ביותר, בניסיון לשבור את מה שכינתה דפוס החשיבה ה"מבודד" של המדינה. המפלגה תומכת בהתרחבות האיחוד האירופי, כולל מתן אפשרות לטורקיה להצטרף בתנאי שזו תבצע רפורמות דמוקרטיות. המפלגה גם תומכת בנקיטת צעדים נוספים לשיתוף פעולה ואחדות, יחד עם מספר חברות, כולל תנועת נוער משותפת וקוראת בגלוי למדינה אירופאית פדרלית יחידה.
ב-2003 תמכה המפלגה בפלישה לעיראק אך החליטה שלא לדרוש את השתתפות שוודיה בקואליציית המפלגות התומכות בפלישה, שהונהגה בידי ארצות הברית. בשנים האחרונות, במיוחד תחת מנהיגותו של ז'אן ביורקלנד פנתה המפלגה לכיוון של ליברליזם שמרני בגישתה החברתית ונקטה בעמדות נוקשות יותר בנושאים כמו חוק ומשפט, פשיעה וענישה, בתי ספר וחינוך וכן התבצרה במדיניותה לביטול ההגבלות על סמים. תמיכת המפלגה ב-2008 בחוק הרשות השוודית להגנת הרדיו (FRA) השנוי במחלוקת הרגיז במיוחד ארגוני צעירים במדינה.
אפיון המצביעים
רוב מצביעי המפלגה הם בעיקר בוחרים ממעמד הביניים.
היסטורית, למפלגה היה אחוז מצביעים גבוה מ'הכנסייה החופשית' (Free Church, תת-זרם נוצרי המופרד מהותית מהממשל), אך למעט מספר אזורים, זה אינו מאפיין משמעותי כיום.
עם זאת המפלגה, אשר באופן היסטורי הייתה המפלגה התומכת ביותר במהגרים בשוודיה, הציעה בנוסף אמצעים שנועדו להקל על זרים לבקר קרובי משפחה החיים בשוודיה ולהקל את ההגבלות על מהגרי עבודה. במדיניות השילוב שלה תומכת המפלגה בהגירה פתוחה נוספת, המשולבת עם אמצעים לעזור למהגרים החדשים להשתלב בחברה השוודית.
שערוריית הפריצה למחשבים ב-2006
ב-4 בספטמבר 2006, שבועות ספורים לפני הבחירות הכלליות ב-2006, מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה דיווחה למשטרה שרשת פנימית שלה נפרצה. דווח שחברים במפלגה העממית הליברלית שכפלו מידע סודי שלא פורסם באופן רשמי עד אז, על מנת להתקיף חזרה הצעות פוליטיות שהעלו הסוציאל-דמוקרטים, לפחות בשני מקרים. ב-5 בספטמבר מזכיר המפלגה, יוהאן יעקובסון, בחר להתפטר. חברים מובילים במפלגה ובארגון הצעירים שלה היו תחת חקירה משטרתית בחשד לפעילות עבריינית. כל חברי המפלגה זוכו בבתי המשפט אך אדם בארגון הצעירים של המפלגה וכן אדם נוסף מהסוציאל-דמוקרטים ועיתונאי נמצאו אשמים.
ארגונים מסונפים וחברויות בינלאומיות
למפלגה העממית הליברלית יש ארגון צעירים בשם "הצעירים הליברליים של שוודיה" (Liberala ungdomsförbundet). לארגון הצעירים יש מצע משלו והוא משמש ארגון נפרד מהמפלגה. יושבת ראש הארגון היא לינדה נורדלונד.
בנוסף קיימים ארגון נשים בשם "נשים ליברליות" (Liberala Kvinno) וארגון מהגרים בשם "ליברלים רב-תרבותיים" (Liberal Mångfald). יתר על כן, חברי מפלגה מחזיקים ב"רשתות" אד הוק קטנות בהן הם נותנים מענה לסוגיות ספציפיות.
המפלגה העממית הליברלית חברה במפלגת ברית הליברליים והדמוקרטיים למען אירופה ובאינטרנציונל הליברלי. המפלגה חברה בארגונים ליברליים גם ברמה הנורדית והבלטית. שליחי המפלגה המשמשים כחברי הפרלמנט האירופאי יושבים עם הקבוצה הפרלמנטרית של ברית הליברליים והדמוקרטיים למען אירופה.
שן-ארי
שֶׁן-אֲרִי (שם מדעי: Leontodon) הוא סוג של צמחים ממשפחת המורכבים הנפוץ במדינות הים התיכון. בישראל שלושה מינים בסוג שן-ארי:
שמו של הסוג נקרא כך, ככל הנראה, בגלל שעליהם של מינים בסוג זה משוננים, ובגלל שהם נאחזים בחזקה בקרקע באמצעות שורש מרכזי מעובה וארוך, המדומה לנעיצת שן של אריה
פריץ-יוליוס למפ
פריץ יוליוס למפ (בגרמנית: Fritz-Julius Lemp; 19 בפברואר 1913 – 9 במאי 1941) היה קפיטן-לויטננט בקריגסמרינה במהלך מלחמת העולם השנייה ומפקד U-28, U-30 ו-U-110.
הוא הטביע את אוניית הנוסעים הבריטית SS את'ניה בספטמבר 1939, תוך הפרה של אמנות האג. אדמירל קרל דניץ והתעמולה הנאצית התנערו מאחריותה של גרמניה לטביעה. למפ מת ב-9 במאי 1941 כאשר הצוללת שעליה פיקד נלכדה.
ביוגרפיה
למפ נולד ב-19 בפברואר 1913 בצ'ינגדאו, והיה בנו של קצין שהוצב במה שהיה אז "הפרוטקטורט הגרמני" של קיאוטשו. ב-1 באפריל 1931 הצטרף לרייכסמרינה. לאחר אימוני חי"ר בשטרלזונד ואימונים על סיפון הסיירת הקלה קרלסרוהה, החל אימוני צוללות באפריל 1935. ב-1936 הפך לקצין משמרת ב-U-28, עליה פיקד כמפקד משנת 1938.
ב-3 בספטמבר 1939, בזמן שפיקד על U-30, הטביע למפ את אוניית הנוסעים את'ניה בתפוסה של 13,581 טון, הספינה הבריטית הראשונה שהוטבעה במלחמת העולם השנייה. למפ טען מאוחר יותר שהעובדה שהיא ניהלה מסלול זיגזג שנראה כחורג בהרבה מנתיבי השיט הרגילים גרמה לו להאמין שהיא או ספינת צבא או סיירת סוחר חמושה; כשהבין את טעותו, הוא נקט בצעדים הראשונים להסתרת העובדות על ידי השמטת רישום ביומן של הצוללת, והשביע את צוותו לחשאיות. אדולף היטלר החליט שיש לשמור את התקרית בסוד מסיבות פוליטיות, והעיתון הגרמני פלקישר באובכטר פרסם מאמר שהאשים את אובדן האת'ניה על הבריטים, והאשים את וינסטון צ'רצ'יל, אז לורד האדמירליות הראשון, בהטבעת הספינה כדי להסיט את המדינות הניטרליות נגד גרמניה הנאצית. האמת לא התגלתה עד ינואר 1946 במשפטי נירנברג, במהלך התיק נגד גרוס אדמירל אריך רדר, כאשר הוקראה הצהרה של אדמירל קרל דניץ שבה הוא הודה שאת'ניה טורפדה על ידי U-30 וכל מאמץ נעשה כדי להסתיר את זה, כולל הוראה ללמפ לשנות את ספר היומן שלו.
ב-14 באוגוסט 1940 עוטר למפ בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-21 בנובמבר 1940 הוא מונה למפקד ה-U-110. U-110 ערכה שני סיורים, הטביעה שלוש ספינות במשקל כולל של 10,149 טון ופגעה בשתיים נוספות במשקל כולל של 8,675 טון. ב-23 במרץ 1941, תותח ה-105 מ"מ שעל סיפונה התפוצץ במהלך ירי, ושלושה אנשים נפצעו. U-110 נלכדה ב-9 במאי 1941 בצפון האוקיינוס האטלנטי מדרום לאיסלנד על ידי המשחתות אה"מ בולדוג, אה"מ ברודוויי והקורבטה הבריטית אה"מ אאובריטיה. לאחר מטעני עומק אילצו את הצוללת לעלות אל פני השטח, שם היא הופגזה, למפ הורה לצוות לנטוש את הספינה ולפתוח את פתחי האוורור על מנת להטביע את הצוללת הפגועה.
אברהם סלומון
הרב אברהם סלומון (תרפ"ה, 1925 – כ"ז בניסן תשע"ב, 19 באפריל 2012) היה משגיח בישיבת חברון בירושלים במשך ארבעים שנה.
קורותיו
נולד באוסטרולנקה שבמחוז לומז'ה, פולין, בן בכור למשה-אהרן ובאבע-נעמי סלומון. בשנת תרצ"ו, בגיל 11, החל ללמוד בישיבת נובהרדוק שבעירו. כעבור שנה נפטר אביו. זמן קצר לאחר מכן עלה עם סבו וסבתו לארץ ישראל, בעוד אמו האלמנה נשארה בחו"ל לגדל את ארבעת ילדיה הנותרים. לימים נספו אמו ואחיו בשואה. עם בואו לישראל למד בישיבת תפארת ישראל בחיפה אצל הרב דב מאיר רובמן. כעבור ארבע שנים ייסד קיבוץ בחורים בכפר חסידים בחסות הרב המקומי, הרב מרדכי שמואל קרול.
בשנת תש"ב החל ללמוד בישיבת חברון בירושלים, והיה מתלמידי ראש הישיבה הרב יחזקאל סרנא והמשגיח הרב מאיר חדש. חברו הקרוב היה הרב דב שוורצמן.
קהילת יהודי פשבורסק
בעיירה פשבורסק, שבמזרח פולין, התקיימה קהילה יהודית קטנה מראשית המאה ה-16, שהושמדה כולה בזמן השואה.
אברהם סלומון
קורותיו
בשנת תש"י נישא לרבקה ברוורמן, בת הרב ישראל דוד ברוורמן, בנו של הרב זרח ראובן ברוורמן. השדכן היה רבו המשגיח הרב חדש, ושושבינו בחופה היה ראש הישיבה הרב אהרן כהן. לאחר נישואיו התגורר בפתח תקווה ולמד בבית מדרש לתורת ארץ ישראל, בראשו עמד גיסו הרב יצחק קאץ. כעבור זמן כיהן כר"מ בישיבתו של הרב דוד סלומון בכפר אברהם. במקביל עסק בהוצאתם של ספרי ראשונים ואחרונים, ובהם ספר משלי עם פירוש רבינו יונה ו"קובץ שיעורים" של הרב אלחנן וסרמן.
קהילת יהודי פשבורסק
גאוגרפיה
העיירה פשבורסק נמצאת במחוז ז'שוב (בפי היהודים: ריישא) במזרח פולין. לפני מלחמת העולם הראשונה מיקום זה היה במרכזה של גליציה, שהיוותה נסיכות כתר אוטונומית באימפריה האוסטרו-הונגרית. בין מלחמות העולם עבר אזור זה לשליטת פולין, ואילו אחרי המלחמה התחלק האזור בין פולין ואוקראינה של ימינו.
אברהם סלומון
קורותיו
עם יסוד ישיבת נחלת דוד בפתח תקווה על ידי הרב ברוך שמעון סלומון, הוא מינה את הרב אברהם סלומון כמשגיח בישיבה (אין קשר משפחתי ביניהם). בתחילת שנות ה-70 נקרא לכהן כמשגיח בישיבת חברון, לצד המשגיחים הוותיקים הרב מאיר חדש והרב הירש פאליי.
קהילת יהודי פשבורסק
תולדות ההתיישבות היהודית בפשבורסק
העיירה פשבורסק הוקמה לכל המאוחר בשנת 1280, ומוכרים בה יהודים החל מראשית המאה ה-16. בתחילת המאה ה-17 כבר היו בעיר 30 משפחות יהודיות. בשנת 1880 כבר היו בעיירה 1,224 יהודים (כולל תושבי כפרים סמוכים) מתוך סך הכול 2,926 תושבים (למעלה מ-40%). בשנת 1910 היו 1,477 יהודים מתוך 3,290 (45%). ובשנת 1921, 1,457 יהודים מתוך 3,371 (43%). במאה ה-19 נפוצה בעיירה החסידות וההווי המסורתי החסידי שלט בה עד תחילת המאה ה-20, אז החלה השפעת התנועה הציונית עם הקמתם של החוגים הציוניים הראשונים בעיר.
אברהם סלומון
קורותיו
בשנת תשס"ח לקה בשיתוק ותקשר עם סביבתו באמצעות מכשיר שקרא את אישוני עיניו. גם בתקופה זו המשיך לייעץ ולהדריך את תלמידי הישיבה.
קהילת יהודי פשבורסק
הקהילה היהודית בפשבורסק בין מלחמות העולם
בשנת 1918 נכנסו לעיר יחידות הצבא הפולני אשר התעללו ביהודים ושדדו את חנויותיהם, ובשנים הראשונות לשלטון הפולני המחודש (אחרי קריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית) נמשך היחס השלילי ליהודים. ב-1920 נוסדה בעיירה קופת גמילות חסדים לתמיכה בהלוואות ללא ריבית לסוחרים ובעלי מלאכה, וכן הוקמו בית חולים ובית מרחץ בעזרת הג'וינט. ב-1927 הוקם בנק קואופרטיבי יהודי לעזרה הדדית אשר ב-1930 מנה 286 חברים. בעיירה הייתה ספרייה יהודית ששימשה כמרכז חשוב של הקהילה.
אברהם סלומון
קורותיו
נפטר בכ"ז בניסן תשע"ב, 19 באפריל 2012, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
קהילת יהודי פשבורסק
הקהילה היהודית בפשבורסק בין מלחמות העולם
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 היו מספר יהודים מבין חברי מועצת העיירה: מרקוס גולדברג, אנשל גוטפריד, ואיסר רוזנפלד.
לפני מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיירה 1,500 יהודים.
האדמו"ר רבי משה יצחק גווירצמן - הידוע כ"ר' איציקל" קבע בה את בית מדרשו, וזכה להערכה רבה מיהודי העיירה.
הקהילה היהודית בפשבורסק בתקופת השואה
בתאריך 14 בספטמבר 1939, שחל בראש השנה היהודי, כבשה הצבא הגרמני את פשבורסק במסגרת כיבוש פולין, ולאחר ששרפו את בית הכנסת ובזזו והתעללו ביהודים, גורשו יהודי פשבורסק והכפרים שבסביבה (סך הכול למעלה מאלפיים יהודים) על ידי הגרמנים לשטח הכיבוש הסובייטי שמעבר לנהר סאן.
בספטמבר 1939 נשארו בעיירה רק 25 יהודים.
על פי עדותו של פולני בשם Kedziora, בתקופה זו היו איכרים פולנים שהסגירו יהודים לידי הגרמנים, כדי לקחת את רכושם או להיפטר מנושים, שכן רבים מהפולנים היו חייבים כסף ליהודים בגין הלוואות. היהודים הנותרים בעיירה נשלחו באוגוסט 1942 להשמדה במחנה בלז'ץ.מספר יהודים שהוגדרו כ"קפיטליסטים" הוגלו לברית המועצות והם חלק הארי מתושבי העיירה ששרדו.
סיפורה של טחנת הקמח בעיירה
בפשבורסק הייתה טחנת קמח בבעלות יהודי בשם סיני שולדנפריי, בכתובת ulica Wegierska 9, Mokra Strona Przeworsk 1106. (Mokra Strona פירושו "הצד הרטוב" של הנחל Mleczke הזורם בסמוך.)
סיני שולדנפריי הגיע עם משפחתו לפשבורסק מהעיירה נובה מיאסטו, וקנה את טחנת הקמח.
עם כיבוש פשבורסק על ידי הגרמנים, סיני שולדנפריי ומשפחתו הוגלו לסיביר שכן היה בעל רכוש.
רבני הקהילה
במאה ה-18 רב הקהילה היה רבי משה סופר מפשווארסק שנפטר ב-1805. הרב האחרון של הקהילה (שימש כרב משנת 1924 ועד להשמדת הקהילה) היה אליהו פרנקל תאומים, הוא נספה בשואה.
תקיפת שרשרת האספקה
תקיפת שרשרת אספקה היא תקיפה, שמטרתה פגיעה בארגון על ידי תקיפת רכיבים חשופים בשרשרת האספקה. תקיפה כזו יכולה להתרחש בכמעט כל התחומים, בהם המגזר העסקי, תעשיית הנפט והמגזר הציבורי. אחת הגישות המועדפות לביצוע תקיפה כזו היא באמצעות התקפת סייבר. שיטת התקיפה יכולה להיות באמצעות שינוי קוד תוכנה (על ידי שילוב נוזקה ברכיבים, כרטיסים, מכלולים או מערכות), באמצעות שינויים זדוניים בקושחה או באמצעות הטמנה של מרכיבי חומרה ש"טופלו" על ידי התוקף. דוגמה להתקפה כזו יכולה להיות על ידי התקנת Rootkit או רוגלה בתהליכי הייצור.
אירועים של תקיפת שרשרת האספקה נפוצים מאוד. דו"ח של סימנטק משנת 2019 הצביע על גידול של 78 אחוזים במקרים של תקיפת שרשרת האספקה בשנה זו לעומת השנה הקודמת.
אשקלונה
אשקלוּנה היה פארק מים באשקלון, והשני בגודלו בישראל אחרי הלונה-גל שלחופי הכנרת. הוא פעל בשנים 1987–2014.
תקיפת שרשרת האספקה
לפי מאמר של האתר Threatpost מאפריל 2019 - 50% מסך תקיפות הסייבר הן תקיפות נגד שרשרת האספקה.
אשקלונה
היסטוריה
פארק המים "אשקלונה" הוקם בשנת 1987 באשקלון, בהשקעה של כ־5 מיליון דולר, והשתרע על פני שטח של 40 דונם. במרוצת השנים שופץ הפארק ונוספו לו אטרקציות שונות.
תקיפת שרשרת האספקה
יתרונה הגדול של השיטה הוא בכך שהיא מאפשרת לחדור למערכות, גם אם הן, על פי התכנון המקורי, לא מחוברות לרשת האינטרנט הפתוחה.
אשקלונה
היסטוריה
בפארק היו כמה מגלשות מים: שתי מגלשות "קמיקזה" (שהוצגו כגבוהות בארץ), מגלשות סלאלום מהארוכות בארץ ומגלשות לילדים. כמו כן הייתה בו אטרקציה יחידה מסוגה בישראל, ששמה "בועת סנפלינג", ובה הגולש מטפס על בועה וגולש עליה בחזרה למטה. בפארק הייתה גם בריכת שחייה אולימפית ובריכת ילדים מקורה.
תקיפת שרשרת האספקה
רקע
שרשרת אספקה היא מערכת של פעילויות ותהליכים שבהם מתנהלים ייצור, עיבוד והפצה של סחורה. בתהליכים אלו משאבים עוברים מספק לספק עד שהם מגיעים לצרכן הסופי. בשרשרת אספקה כל המשתתפים קשורים זה בזה, ומדי פעם חלים בה שינויים בהתאם להיצע וביקוש.
תקיפת שרשרת האספקה לא חייבת להיות תקיפת סייבר. למשל, בשנת 2010 פרצו גנבים למחסן של חברת התרופות "אלי לילי" בארצות הברית וגנבו סחורה בשווי 80 מיליון דולר, דבר שפגע קשות בשרשרת האספקה של החברה.
אשקלונה
היסטוריה
בעקבות החלטתם של בעלי המקום לסגור את הפעילות בשבת ירד מספר המבקרים במקום. נוסף על כך, עם התגברות הירי לעבר אשקלון בעקבות מבצע עמוד ענן – ובפרט בתחילתה של שנת 2014 – הלך ופחת מספר המבקרים. בקיץ 2014 הוחלט שהמקום לא ייפתח בעונת הרחצה, והוא נסגר מחוסר כדאיות כלכלית.
תקיפת שרשרת האספקה
רקע
בתחום הסייבר, תקיפת שרשרת האספקה מתארת שינוי שנעשה בחלק מהרכיבים האלקטרוניים בשרשרת האספקה, כמו רכיבים, כרטיסים אלקטרוניים, מכלולים, מערכות או שרתים, מערכות חשמל, רשתות ארגוניות וכדומה. ברכיבים אלה מותקנת ברכיב תוכנה זדונית, מתבצעת מניפולציה בקושחה או מוטמן רכיב חומרה שלא ניתן להבחין בהם, במטרה לגרום נזק באחד או יותר משלבי ההמשך של שרשרת האספקה.
אשקלונה
בתרבות
בשנת 1987 צולם בפארק הקליפ לשיר "אצל הדודה והדוד" שביצע דני סנדרסון. בשנת 2022 צולם בפארק הקליפ לשיר "ספרי להם הכל", שביצע, כתב והלחין אבי אבורומי. ב־28 באוקטובר 2008 שודר בתוכנית "ארץ נהדרת" מערכון שתיאר את תלאותיהן של הדמויות שכונו "הפילוסים" בדרך לאשקלונה (או "אצ'קלונה" בפיו של שימי הרשקוביץ). מאז הושמע מדי פעם המשפט "מה זה פה, אצ'קלונה?" במערכונים שבהם השתתפו אותן דמויות.
תקיפת שרשרת האספקה
תקיפת סייבר של שרשרת האספקה
תקיפת סייבר של שרשרת האספקה מורכבת משני שלבים עיקריים. השלב הראשון הוא איתור רכיב פגיע בשרשרת. דבר זה יכול להיעשות בעזרת "רוגלה" שאוספת נתונים לאורך זמן, מהמערכות האדמיניסטרטיביות של הארגונים המשתתפים בשרשרת האספקה. לעיתים, נעשה שימוש בתקיפה ייעודית קשה לזיהוי שנבנתה במיוחד לצורך זה בשם Advanced persistent threat (APT)  המוחדרת למערכות המחשוב של הארגון ונשארת פעילה במשך זמן רב. תוכנה זו ממפה את התהליכים בשרשרת האספקה ומזהה את הרכיבים בעלי אבטחת הסייבר החלשה ביותר. תחקיר של חברת ורייזון תקשורת גילה כי קל יותר להחדיר APT למערכות ארגוניות של חברות קטנות מאשר לחברות גדולות.
בשלב השני תוכנת ה-APT תוקפת אחד או יותר מהרכיבים, ובכך פוגעת בשרשרת האספקה. למשל, באוקטובר 2008 זיהו גופי אבטחת מידע אירופאים קוד זדוני בקוראי כרטיס אשראי מתוצרת סין, שאגר פרטים של כרטיסי אשראי והעביר אותם לתוקפים. בשיטה זו בוצעו רכישות בכרטיסי האשראי שפרטיהם נגנבו בסך של כ-100 מיליון דולר.
דוגמאות
בשנת 2013 חוותה חברת "טרגט" בארצות הברית תקיפת בשרשרת האספקה. קוד זדוני שהוחדר לתוכנה בקופות החברה העביר לתוקפים פרטי תשלום של 40 מיליון לקוחות ב-1,800 סניפים. החברה שילמה פיצויים ללקוחות בגובה 61 מיליון דולר.
מקרים של גנבה מקוונת של אמצעי תשלום נחשבים אף הם לתקיפה בשרשרת האספקה.
אחת הדוגמאות הבולטות לתקיפת שרשרת אספקה מהעת האחרונה (2019), היא סדרה של התקפות על שרשרת האספקה של חברת המטוסים "איירבוס" שבמסגרתה נתקפו קבלני משנה ראשיים כמו חברת "רולס רויס", יצרנית המנועים וחברות גדולות נוספות שהן ספקיות של "איירבוס".
מאמר של "הפורום הכלכלי העולמי" המנתח את השפעות המגמות העולמיות, "המהפכה התעשייתית, הדור הרביעי", על שרשראות האספקה. המאמר מתייחס לנושאים רבים ובכללם, פגיעות להתקפות סייבר. במאמר אפשר למצוא פרוט של תקיפות הסייבר, היותר גדולות, על שרשרת האספקה, בשנים 2004–2017 (עמוד 15).
דרכי התמודדות לצמצום הסיכון מתקיפת שרשרת אספקה
כדי לצמצם את הסיכון מתקיפת שרשרת האספקה של הארגון אפשר לנקוט בכמה וכמה גישות:
בישראל, מערך הסייבר הלאומי גיבש "סוג של שאלון" שמאפשר לקניינים להיערך לצמצום הסיכון להתקפות שרשרת אספקה.
תמר קנרי
תמר קנרי (שם מדעי: Phoenix canariensis) הוא מין ממשפחת הדקליים, קרוב משפחה של התמר המצוי. מוצאו של התמר הקנרי באיים הקנריים, והוא משמש כעץ נוי.
תיאור
פרי התמר הקנרי נאכל על ידי ציפורים ועטלפי פירות.
גידול
לרוב נוהגים לגדל תמר קנרי באזורים בעלי אקלים ים-תיכוני, אך גם באזורים סובטרופיים אחרים.
בניגוד לעצים אחרים הנגזמים לשיפור המראה, לרוב אין גוזמים את התמר הקנרי.
שימושים
התמר הקנרי משמש כעץ נוי.
מלשד התמר מפיקים סירופ (Miel de palma).
לנטילת ארבעת המינים
בעקבות מאמר של פרופ' יהודה פליקס המראה את שונות הדקל הקנרי מעץ תמר מצוי בטעם הפירות ועוד, נחלקו פוסקים האם הלולב של הדקל הקנרי כשר למצוות ארבעת המינים. לדעת הרב משה פיינשטיין הוא פסול, וכן לדעת הרב בן-ציון אבא-שאול. לעומת זאת לדעת הרב שלמה זלמן אוירבך וכן לדעת הרב עובדיה יוסף ניתן לברך עליו
עופר אוחיון
עופר אוחיון (נולד ב-7 במרץ 1967 בקריית ים) הוא במאי, עורך ויוצר ישראלי.
המשך דרכו
אוחיון חבר אל המוזיקאי ארקדי דוכין. מאוחר יותר ביים אוחיון את שיר השנה "מי אוהב אותך יותר ממני" ואת "נאמר כבר הכל". אוחיון ביים קרוב ל-100 קליפים ללהקות מוכרות כגון: החברים של נטאשה, מופע הארנבות של דוקטור קספר ועוד. ב-2005 ביים אוחיון קליפ לויצו בשם "די לה אלימות" העוסק באלימות נגד נשים.
תיוג תפקידים סמנטי
בעיבוד שפה טבעית, תיוג תפקידים סמנטי (נקרא גם ניתוח סמנטי רדוד) הוא תהליך שמתייג מילים או ביטויים במשפט לפי תפקידם הסמנטי במשפט, כגון מבצע, מטרה, או תוצאה.
תיוג תפקידים סמנטי משמש למציאת "משמעות" המשפט. לשם כך הוא מוצא את הארגומנטים הקשורים לפרדיקטים או לפעלים המופיעים במשפט ומה תפקידו של כל ארגומנט.
היסטוריה
בשנת 1968, הוצע הרעיון לתיוג תפקידים סמנטי לראשונה על ידי צ'ארלס פילמור. הצעתו הובילה לפיתוחו של פרויקט FrameNet, שהפיק את הלקסיקון החישובי הגדול הראשון שתיאר פרדיקטים רבים ואת תפקידם. פרויקט זה דרש משאבים רבים. דן ג'ורפסקי ודניאל גילדע פיתוח מערכת אוטומטית ראשונה שמבוססת על FrameNet.
קורפוס נוסף שמשמש למשימת התיוג הסמנטי הוא PropBank. מערכות אוטומטיות רבות לתיוג תפקידים סמנטיים משתמשות בקורפוס זה כסט הלמידה שלהן.
תיוג סמנטי של דוגמאות אימון כמו ב-PropBank או ב-FrameNet דרש משאבים רבים מאוד, בין היתר מפני שלא כל דובר שפה היה יכול לתייג את דוגמאות האימון, אלא היה צורך במומחים בבלשנות כדי לבצע תיוגים נכונים.
בשנת 2015 הוצעה שיטה חדשה בשם QA-SRL (Question-Answer Driven Semantic Role Labeling). שיטה זו משתמשת בשפה טבעית בשביל לתייג שפה טבעית. לפי שיטה זו, כל דובר שפה יכול לתייג משפטים, על ידי מענה על שאלות פשוטות שמגיעות בפורמט מובנה. זהו יתרון מובהק של השיטה, שכן אפשר להשתמש ב-crowdsourcing זול ומהיר בשביל לתייג דוגמאות אימון ובכך להשיג מדגמי אימון גדולים מאוד, מה שעשוי להביא לשיפור בתוצאות.
שימושים
תיוג תפקידים סמנטי משמש כדי לגרום למחשב להבין את התפקידים הסמנטיים של מילים בתוך משפטים. תיוג טוב יותר של תפקידים סמנטיים במשפט עשוי להוביל לשיפור במשימות כגון תרגום מכונה, מענה לשאלות, חילוץ מידע, סיכום טקסט אוטומטי, כריית נתוני טקסט וזיהוי דיבור.
הרכבת התחתית של המבורג
הרכבת התחתית בהמבורג (בגרמנית: U-Bahn Hamburg, באו-אן המבורג) היא מערכת הסעת המונים חשמלית בעיר המבורג שבגרמניה.
המונח או-באן הוא קיצור של "אונטרגרונדבאן" – "רכבת תחתית" בגרמנית.
המערכת נפתחה בשנת 1912 וכיום היא כוללת 93 תחנות בארבעה קווים שונים שאורכם הכולל הוא 106 ק"מ.
את המערכת מפעילה ומתחזקת חברת המבורגר הוכבאן (Hamburger Hochbahn או בקיצור HHA).
אנדראש פטקוש
אנדראש פטקוש (בהונגרית: Patkós András; בודפשט, 12 במאי 1947) הוא פיזיקאי יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה וחבר מן המניין באקדמיה ההונגרית למדעים (MTA). פטקוש הוא חוקר בעל שם בפיזיקת חלקיקים, בפיזיקה סטטיסטית ובקוסמולוגיה.
ביוגרפיה
פטקוש סיים את לימודיו בגימנסיה ע"ש מיקלוש רדנוטי (לשעבר הגימנסיה היהודית של בודפשט ב-1965 והתקבל למחלקה לפיזיקה בפקולטה למדעים של אוניברסיטת אטווש לוראנד (ELTE-TTK), שם סיים את לימודיו בפיזיקה ב-1970. ב-1973 הגן על עבודת הדוקטורט שלו.
בתום סיום לימודיו החל ללמד במחלקה לפיזיקה אטומית באוניברסיטה, תחילה כמרצה בעל מלגה ולאחר מכן כמרצה בכיר. משנת 1980 מונה לפרופסור חבר. בשנת 1989, מונה כפרופסור מן המניין. בין 1989 לבין 1992 היה ממלא מקום ראש המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת אטווש לוראנד. ב-1998 הפך לראש המחלקה ועבד בתפקיד זה עד 2003. לאחר מכן הוביל את קבוצת המחקר המשותפת לפיזיקה סטטיסטית של ELTE ו-MTA עד 2006. ב-2007 הפך שוב לראש המחלקה.
בין 2000 לבין 2003 הוא היה בעל מלגת סצ'ני לפרופסורים. בין 2005 לבין 2007 ניהל גם את המכללה המקצועית בויאי של אוניברסיטת אטווש לורנד. בתקופה זו הוא היה גם נשיא האגודה לפיזיקה של אוניברסיטת אטווש לוראנד (לפני כן עבד כסגן נשיא האגודה מ-2003). ב-1987 הפך לחבר מערכת כתב העת "עולם הטבע" (Természet Világa). בין השנים 1996–1998 היה ראש המחלקה המדעית במשרד התרבות והחינוך של הונגריה.
פטקוש היה פרופסור אורח במספר מעבדות ומוסדות מחקר זרים ידועים: CERN (ז'נבה, 1984, 1989–1990, 1995), מכון נילס בוהר (קופנהגן, 1981–1982), מעבדת פרמי. הוא הפך לחבר בוועדות הפיזיקה של החלקיקים והפיזיקה הסטטיסטית של האקדמיה ההונגרית למדעים. בשנת 2001 נבחר לחבר נספח של האקדמיה ובשנת 2007 לחבר מן המניין. פטקוש עובד גם בוועדה להוצאת ספרים וכתבי עת של האקדמיה.
פעילותו המדעית
תחומי המחקר שלו כוללים פיזיקה סטטיסטית, קוסמולוגיה ופיזיקת חלקיקים. באופן מצומצם יותר, פיזיקת החלקיקים התאורטית, תורת השדות הקוונטית (ומאפייני מצב הבסיס שלה), מעברי פאזה בשיווי משקל, והתפתחות היקום החם ודינמיקת שיווי המשקל הרחוק של מרחבים קוונטיים.
הוא הצליח להקים ענף למוצא התיאוריה הדיאלקטרית היעילה של סגירת קווארקים כרומודינמיקה קוונטית. הוא היה מסוגל לחשב את מתח הפנים בין שלבי הגלואון החופשי ופזות כדור הגלואון. פטקוש קבע את דיאגרמת הפאזות של בוזון היגס, ההשפעה במודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים, כפונקציה של מה שנקרא מסת בוזון היגס. פטקוש הציג את שיטת "חישוב הפרעות ממוגן" כדי לחשב את הפוטנציאלים התרמודינמיים של תיאוריות שדות קוונטיים. הוא מחבר או מחבר שותף של יותר ממאה ועשרים פרסומים מדעיים.
משפחתו
נשוי, אשתו אנהמריה קלוג כימאית, Ph.D. להם שני בנים: מדען המחשב טמאש והמתמטיקאי באלאז'.
יטור
יטור הוא דמות מקראית, בנו של ישמעאל. ליטור היו 11 אחים: נביות, קדר, אדבאל, מבשם, משמע, דומה, משא, תימא, חדד, נפיש, קדמה, בשמת.
בדברי הימים מסופר שבני ראובן, גד וחצי המנשה נלחמו בהגריאים, יטור, נפיש ונודב ותשעה פסוקים לפני כן נאמר שהמלחמה עם ההגריאים התקיימה בזמן שאול. ככל הנראה, יטור ונפיש באותה המלחמה הם שבטים שנוסדו על ידי שני האחים בני ישמעאל יטור ונפיש.
היטורים מוזכרים בדבריו של יוסף בן מתתיהו, בברית החדשה ובעוד ספרים ואנשים מפורסמים.
יחיאל ערד
יחיאל (חיליק) ערד (פלוצר) (1927 – 2 בספטמבר 2017) היה צייר, אדריכל ופסל ישראלי, איש קיבוץ סער.
קורות חיים
ערד נולד בשנת 1927 להינדה ויהודה, משפחת-רבנים, בעיר קוטנו שבפולין, וב-1933 עלה לארץ ישראל עם משפחתו. הוא התגורר בתל אביב, למד בבית הספר "תחכמוני", ובתיכון בבית הספר המקצועי "מקס פיין", בו למד שרטוט טכני, והיה חניך בתנועת "השומר הצעיר". בשנת 1946 התפרסמה הכרזה הראשונה שלו, כרזת "נקרע את הספר הלבן". הכרזה הובלה בראש ההפגנות נגד הספר הלבן. בראשית מלחמת העצמאות נפל אחיו הבכור, (1924–1948), בקרב שיירת יחיעם. לימים תכנן ערד את אתר ההנצחה במקום נפילת השיירה.
כחלק מחברותו בתנועה היה ערד מהגרעין המיישב של קיבוץ סער שעלה לקרקע בשנת 1948. הוא למד ציור בסטודיו אבני ואצל יוחנן סימון, יחזקאל שטרייכמן ומרסל ינקו. בהמשך למד אדריכלות בטכניון. לאחר לימודיו עבד שנים במחלקה הטכנית של הקיבוץ הארצי. בעבודתו בקיבוץ הארצי הושפע מעבודתו של שמואל מיסטצ'קין שעבד יחד איתו. מיסטצ'קין למד בבית ספר הבאוהאוס ונחשב לאחד האדריכלים שהשפיעו על הסגנון הבינלאומי בארץ ישראל.
ב-1974 תכנן ערד את קיבוץ סמר ואת המבנים בו, ובמקביל תכנן גם את קיבוץ אליפז הסמוך, וכן את הקיבוצים כישור ופלך שבגליל העליון. לאחר עבודתו בקיבוץ הארצי פתח משרד עצמאי בקיבוצו, סער, אותו סגר בעקבות המיתון שגרמה האינתיפאדה השנייה. בשנים שלאחר מכן התמקד בתחום פעולתו הראשון - ציור.
ב-2013 יצא ביוזמתו הספר "הבית, המקום - מתיקיו של המתכנן חיליק ערד" (הוצאת יד יערי) אותו ערכו במשותף יובל דניאלי ומוקי צור. הספר מסכם את פועלו החל משנות ה-50 ועד לעבודה האחרונה שיצר בגבעת חביבה ב-2011.
ערד היה נשוי לנעמי ולהם שלוש בנות. נפטר ב-2 בספטמבר 2017.
עבודתו
במהלך השנים תכנן ערד בתים, מבני ציבור, קיבוצים ויישובים ואתרי הנצחה רבים. כן עסק בהכנת תפאורות. במבנים שתכנן הרבה להשתמש בבטון חשוף, חומר מקובל באותה תקופה ששימש אותו לאתרי הזיכרון.
ערד הקפיד להגיד "אתרי זיכרון והנצחה" ולא להשתמש במילה "אנדרטה". לטענתו, אנדרטה היא מונומנט שיוצר ריחוק בין האדם לבין המוצג לעומת אתר זיכרון שבא לקרב ולהכניס את המבקר לתוך החוויה. בחלק גדול מאתרי ההנצחה שתכנן המבקר יכול לצעוד ב"תעלות קשר" או להיכנס אל חדר זיכרון בפנים האנדרטה.
יוסף כרוסט
יוסף כרוסט (7 ביולי 1908 – 5 במאי 1994) היה הוגה, היסטוריון, עיתונאי, עורך ומתרגם ישראלי, ממייסדי תנועת הנוער בית"ר וחבר ההנהגה העולמית שלה, פעיל בצה"ר וחבר האצ"ל, איש הציונות הרוויזיוניסטית. יקיר העיר נתניה בשנת תשמ"ז 1986. חתן פרס ז'בוטינסקי לשנת תש"ן (1990).