cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היריון בגיל נעורים
היעדר גישה לאמצעי פיקוח ילודה
בסקר לאומי על גידול משפחתי שנערך בארצות הברית בשנת 2002, נמצא כי בקרב בנות הנוער הפעילות מינית המעוניינות להימנע מכניסה להיריון קיימת סבירות נמוכה לכך שישתמשו באמצעי מניעה, זאת בהשוואה לנשים מבוגרות. ע"פ הסקר כ-18% מהנערות בגילאי 15–19 לא השתמשו באמצעי מניעה, זאת לעומת 10.7% מקרב הנשים בגילאי 15–44. לפי סקר זה, למעלה מ-80% מההריונות בקרב המתבגרות היו לא מתוכננים, כאשר למעלה ממחציתם התרחשו בקרב נערות שלא השתמשו באמצעי מניעה ומרבית השאר התרחשו בקרב נערות שלא ביצעו שימוש נכון באמצעים אלו.
מחקר אשר השווה את שיעורי ההריונות בקרב מתבגרים בין מדינות עשירות מצא כי על אף שמידת הפעילות המינית של בני נוער במדינות אלה נוטה להיות דומה, בארצות הברית שיעור ההריונות בקרב מתבגרות גבוה יותר. המחקר מצא כי הסיבה לכך היא שימוש מופחת וככה"נ שימוש לקוי באמצעי מניעה. לפיכך קבע המחקר כי אחד הגורמים הבולטים להבדלים בשיעורי היריון בקרב מתבגרות במדינות מפותחות הוא שימוש באמצעי מניעה.
הפרשי גילאים במערכות יחסים
ע"פ מחקרים שנערכו בחסות המועצה לחקר המשפחה, ארגון נוצרי קונסרבטיבי אמריקאי, להפרשי הגיל בין נערות מתבגרות לבני זוגן קיימת השפעה נרחבת על הסיכוי שיהפכו לאימהות מתבגרות. לפי המחקרים, לנערות מתבגרות אשר נמצאות במערכת יחסים עם גברים מבוגרים מהן סיכוי גבוה יותר להרות. בנוסף לכך, הסיכוי שיבצעו הפלה הוא נמוך יותר ולכן סביר יותר שיהפכו בהמשך לאימהות מתבגרות. בהתאם לכך, המחקרים מצאו כי מרבית האבות של ילדי אימהות מתבגרות היו מבוגרים מהנערות, כאשר רובם היו מבוגרים יותר מ-20 שנים.
ניצול מיני
מחקרים שנערכו בדרום אפריקה מצאו כי 11-20% מההריונות בקרב מתבגרות הם כתוצאה ישירה מאונס, בעוד 60% מהאימהות המתבגרות קיימו יחסי מין ללא רצונן שקדמו להיריון. בנוסף לכך, בקרב נערות מתחת לגיל 15, מרבית יחסי המין הראשונים מתקיימים ללא הסכמה מלאה מצד הנערות. מחקר נוסף אשר נערך על ידי מכון גוטמאכר האמריקאי מצא כי 60% מהנערות שקיימו יחסי מין לפני גיל 15 עשו זאת בעקבות כפייה של בני זוגן, אשר היו בממוצע מבוגרים מהן ב-6 שנים. באותו הקשר, כחמישית מהאבות המתבגרים התוודו כי הם כופים על נשים לקיים איתם יחסי מין.
כאשר דנים בגורם זה יש לקחת בחשבון כי ההגדרה של אונס סטטוטורי (קיום יחסי מין עם קטין מתחת לגיל ההסכמה) משתנה בין מדינה למדינה בהתאם לחוקיה והגדרת גיל ההסכמה באותה מדינה. בהתאם לכך יחסי מין אשר מובילים בהמשך להיריון ולידה בקרב מתבגרות עשויים להיחשב במדינה מסוימת כתוצאה של ניצול מיני בעוד במדינה אחרת הם ייחשבו לקבילים לפי החוק.
אלימות במערכת יחסים
ע"פ מחקרים שנערכו בנושא, אימהות מתבגרות לעיתים קרובות נמצאות במערכות יחסים בהן הן חוות אלימות וניצול מצד בן זוגן. אותן נערות דיווחו גם על החמרת האלימות מצד בן זוגן לאחר שגילה על ההיריון. במחקר שנערך בבריטניה, 70% מהאימהות הנערות דיווחו כי הן היו קורבן להתנהגות אלימה מצד בן זוגן וכ-51% דיווחו על ניסיונות מצד בן זוגן לחבל במאמציהן להשתמש באמצעי מניעת היריון.
גורמים סוציו-אקונומיים
היריון בקרב מתבגרות מוגדר בצורה גורפת, הן על ידי קהילת המחקר והן על ידי שירותי הרווחה השונים, כבעיה חברתית. שיעורים גבוהים של היריון והורות בקרב מתבגרות באים בד בבד עם שיעורי עוני גבוהים. במדינות עניות שיעור האימהות המתבגרות והנערות בהיריון גבוה בהרבה מאשר במדינות עשירות. גם בחלוקה פנים-מדינתית ניתן להבחין להבדל ניכר של שיעורי היריון והורות בקרב מתבגרות בין אוכלוסיות ברמות סוציו-אקונומיות שונות, כאשר חלק הארי של ההריונות והלידות בקרב מתבגרות מתרחש בקרב נערות מרקע סוציו-אקונומי נמוך ורק חלק קטן מתרחש בעשירונים העליונים של האוכלוסייה.
היריון ולידה בקרב מתבגרות מהווים נטל כלכלי כבד על שירותי הרווחה ומדינות נאלצות להשקיע סכומי כסף גדולים כדי לתמוך באימהות אלו וילדיהן, זאת בנוסף לירידת הכנסה מתשלום מיסים.
קיימות מעט מאוד עדויות התומכות בתפישה הרווחת שנערות רבות בוחרות להפוך לאימהות כדי לשפר את מצבן הכלכלי. אף על פי שאימהות נערות זוכות לעיתים לתמיכה כלכלית וחברתית נרחבת במדינות מסוימות, מרבית הנערות האימהות דיווחו כי נחשפו למידת התמיכה הכלכלית-חברתית לה הן זכאיות רק לאחר רק שהרו וכי המידע שהיה ברשותן בנושא בטרם נכנסו להיריון היה ברובו שגוי.
סביבת ילדות
נשים אשר נחשפו לסביבה שלילית בביתן במהלך הילדות (אלימות במשפחה, ניצול ומריבות רבות) נמצאות בסיכוי גבוה יותר להפוך לאמהות מתבגרות בעתיד. מחקרים מצאו גם כי בנים שגדלו בבתים שהיוו עבורם סביבה שלילית, בהם אימם חוותה אלימות פיזית, היו בסיכון גבוה יותר להפוך בעתיד לאבות מתבגרים.
מחקרים נוספים מצאו גם כי נערות שגבלו במשפחות שבהן אב המשפחה עזב את הבית בשלב מוקדם בחייהן החלו להיות פעילות מינית בגיל צעיר בשיעור גבוה יותר מיתר הנערות וגם הראו שיעור גבוה יותר של היריון בגיל ההתבגרות. גם כאשר נבדקו גורמים נוספים אשר יכלו לתרום לתוצאות המחקר, עדיין נמצא כי לנוכחות של האב במהלך הילדות יש השפעה ניכרת על הסיכוי של נערה להפוך לאם בגיל ההתבגרות.
גם נערות אשר גדלו במשפחות אומנה נמצאות בסיכוי גבוה יותר להפוך לאימהות מתבגרות לעומת יתר הנערות, ושיעור ההריונות בקרב נערות שגדלו במשפחות אומנה גבוה פי שניים לעומת יתר הנערות.
השפעת המדיה
ע"פ מחקר נערך ב-2006, בני נוער אשר נחשפים לתכנים מיניים באמצעי המדיה השונים יהיו פעילים יותר מינית מאחרים. לפי מגזין "Time", בנות נוער אשר נחשפות לתוכן רב בעל אופי מיני בטלוויזיה נמצאות בסיכוי גבוה פי שניים להרות לפני גיל 20 לעומת נערות אשר נחשפו לתכנים אלו במידה פחותה.
מניעה
חינוך מיני ומקיף והנגשת אמצעי מניעת היריון הראו יעילות בהקשרי הפחתת הריונות לא מתוכננים בקרב בני נוער, אם כי לא קיימת הסכמה לגבי שיטת הפעולה האפקטיבית ביותר לטיפול בתופעה זו.
חינוך
גישת מערכת החינוך בהולנד למניעת היריון בקרב בני נוער אומצה על ידי מדינות רבות כמודל לפעולה בתחום. לפי גישה זו, על התכנים החינוכיים להתמקד בערכים, גישה, תקשורת והדיינות לצד התמקדות באספקטים הביולוגיים של רבייה.
חינוך להתנזרות ממין
בתי ספר מסוימים מנהיגים מדיניות של חינוך להתנזרות ממין. שיטה זו לא הוכחה כאפקטיבית במניעת היריון בקרב מתבגרות. יתרה מכך, שיטה זו אף נמצאה כלא אפקטיבית בהפחתת שיעור הידבקות בנגיף ה-HIV, שיעורי הפעילות המינית ושיעורי ההריונות הבלתי מתוכננים בקרב בני נוער במדינות מפותחות בהשוואה לבני נוער אשר לקחו חלק במסגרות לחינוך מיני מקיף.
מדיניות ציבורית
אחת הדוגמאות הבולטות לפעילות בתחום המדיניות הציבורית לטובת הפחתת שיעורי ההיריון בקרב מתבגרות היא יוזמה בשם "Title X" אשר הונהגה בארצות הברית. יוזמה זו תמכה וסייעה כלכלית להקמת מסגרות ציבוריות מקבילות לתמיכה בין היתר בבני נוער. ע"פ מחקרים שנעשו בנושא, הצלחה בהפחתת שיעורי ההיריון בקרב מתבגרות במספר מדינות באה כתוצאה מהנהגת מדיניות והנגשת שירותים הדומים לאלו שהציעה יוזמת "Title X". שירותים אלו כללו הקמת מרכזים אליהם בני נוער ידעו שהם יכולים לגשת כדי לקבל מידע ושירותים, שהגישה אליהם קלה ונוחה, שהשירות בהם ניתן בצורה חסויה ולא שיפוטית והשירות ואמצעי המניעה מסופקים בחינם או במחיר נמוך.
במדינות מפותחות, תוכניות העוסקות בבריאות בנושא רבייה בקרב בני נוער הן לרוב בקנה מידה קטן ואינן מתואמות על ידי גורם מרכזי. לעומת זאת, מספר מדינות מתפתחות, כדוגמת סרי לנקה, מנהיגות מדיניות מערכתית להפעלת מסגרות לחינוך מיני בבתי הספר. גופים אזרחיים פועלים גם הם במדינות מתפתחות ומספקים מידע על מניעת היריון לנשים צעירות. בנוסף לכך, חוקים האוסרים על נישואי ילדים הפחיתו את שיעורי ההיריון בקרב מתבגרים, אך לא הביאו להפסקת התופעה. שיפור ברמת החינוך של נשים ויכולת הקריאה והכתיבה הובילו לעלייה בגיל בו נשים יולדות בפעם הראשונה במדינות כמו איראן, אינדונזיה וקרלה שבדרום מערב הודו.
אלמה בן זאב
אלמה בן זאב (נולדה ב-16 ביוני 1990) היא שחקנית, מפיקה, תסריטאית ובמאית קולנוע ישראלית. זוכת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה על משחקה בסדרה "ראש גדול".
ביוגרפיה
בן זאב היא בתה של עורכת הקולנוע יעל פרלוב, אחייניתה של נעמי פרלוב ונכדתו של במאי הקולנוע וחתן פרס ישראל דוד פרלוב. למדה במגמת תיאטרון בתיכון א' לאמנויות תל אביב בתל אביב, בקורס כתיבה יוצרת בבית הספר "מנשר לאמנות" בתל אביב ושלושה חודשי השתלמות למשחק בלונדון. את שירותה הצבאי עשתה בתיאטרון צה"ל. היא בוגרת סטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב.
בשנת 2015 החלה לשחק בסדרת הנעורים של ערוץ 10, ״להתבגר״ בתפקיד צהלה, אחותה הגדולה של נעמה (מור פולנוהר). בשנת 2016 שיחקה תפקיד אורח בסדרה הקומית "הרוסים" בערוץ 10, שיצר בעלה לב ברודינסקי לצד ארם רבינוביץ'. בשנת 2020 שיחקה בסדרה "קופה ראשית".
החברה האמריקאית להיסטוריה של תכנון עירוני ואזורי
החברה האמריקאית להיסטוריה של תכנון עירוני ואזורי (באנגלית: The Society for American City and Regional Planning History בראשי תיבות: SACRPH) הוא מלכ"ר לא ממשלתי אמריקאי שהוקם במטרה לשמר ולייעץ בנושא של היסטוריה של תכנון עירוני בצפון אמריקה. הארגון הוקם בשנת 1986 באוהיו, ארצות הברית.
אלמה בן זאב
חיים אישיים
ב-22 באוקטובר 2015 נישאה למדבב לב ברודינסקי. השניים הורים לבת. מתגוררים בכפר קיש.
החברה האמריקאית להיסטוריה של תכנון עירוני ואזורי
הארגון נוהג גם לארגון טקסי פרסים ומעניק ייעוץ אדריכלי לערים שונות ברחבי ארצות הברית. הארגון גם נותן את חסותו ל-"ועידה הלאומית בנושא ההיסטוריה של תכנון ערים". בשנת 2013 התקיימה הוועידה בטורונטו, קנדה. הארגון הוא חבר מלא ב-החברה הבינלאומית להיסטוריה של תכנון עירוני.
חוסיין אל-מג'אלי
חוסיין היזאע אל-מג'אלי (בערבית: حسين هزاع المجالي, תעתיק מדויק: חסין הזאע אלמג'אלי; נולד ב-24 בינואר 1960) הוא איש צבא ופוליטיקאי ירדני. שימש כשר הפנים וכשר לעניינים מוניציפליים בממשלת ירדן.
ביוגרפיה
חוסיין אל-מג'אלי נולד ב-24 בינואר 1960 בכרכ שבדרום ממלכת ירדן כבן למשפחת אל-מג'אלי. אביו, היזאע אל-מג'אלי, שימש כראש ממשלת ירדן בזמן היוולדו של חוסיין, ונרצח בידי אנשי אופוזיציה שפעלו מסוריה כשהיה בנו בן פחות משנה. אל-מג'אלי למד לתואר ראשון במדעי המדינה בסיטדל, בית הספר הצבאי של דרום קרוליינה שבארצות הברית וסיים את לימודיו בשנת 1981. ב-23 בינואר 1982 התגייס לצבא ירדן בדרגת קפטן.
במקביל לשירותו הצבאי, אל-מג'אלי סיים תואר ראשון בלימודים צבאיים באוניברסיטת מוטה שבירדן בשנת 1994. לאחר התקדמות בקריירה הצבאית מונה אל-מג'אלי לראש המשמר המלכותי של המלך חוסיין. בתפקיד זה שימש אל-מג'אלי בזמן חודשיו האחרונים לחייו של חוסיין, כשעבר טיפולים למחלת הסרטן במאיו קליניק שבארצות הברית. אל-מג'אלי הפך לאיש סודו של המלך בחודשיו האחרונים, והוא היה נוכח בשעת משבר הירושה כאשר הדיח את חוסיין את אחיו חסן מתפקיד יורש העצר ומינה במקום זאת את בנו עבדאללה. אל-מג'אלי אף נוכח בשעת פטירתו של המלך ב-7 בפברואר 1999. בשנת 2000 סיים לימודים לתואר שני בלימודים צבאיים גם כן באוניברסיטת מוטה. באותו זמן המשיך אל-מג'אלי להתקדם בסולם הדרגות הצבאי, ועד לשנת 2002 הגיע לדרגת אלוף. בשנה זו הודח משירותו הצבאי.
ב-1 בינואר 2005 התמנה אל-מג'אלי לשגריר ארצו בבחריין, תפקיד בו שימש עד ל-9 במאי 2010. הוא הוחזר לירדן כדי להחליף את מאזן אל-קאדי בתפקיד מפקד המשמר הלאומי לאחר שזה הודח מתפקידו. ב-13 בדצמבר 2010 קודם אל-מג'אלי לדרגת רב-אלוף. אל-מג'אלי נקרא לשמש כשר בממשלת ירדן עם הקמת הקבינט השני של ראש הממשלה עבדאללה אנסור. בממשלה החדשה, שהושבעה לתפקיד ב-30 במרץ 2013, אל-מג'אלי התמנה לשר הפנים ולשר לעניינים מוניציפליים. הוא התפטר מתפקידו במאי 2015.
חיים אישיים
אביו של אל-מג'אלי, היזאע אל-מג'אלי, היה ראש ממשלת ירדן בזמן היוולדו ונרצח כשהיה בן פחות משנה. דודו, חאבס אל-מג'אלי, היה מפקד הכוחות המזוינים של ירדן. אחיו, אימן הזאע אל-מג'אלי, היה בעבר סגן ראש ממשלת ירדן ומשמש כיום כחבר בפרלמנט הירדני. הוא דובר ערבית, אנגלית וצרפתית.
אווסטית
אָוֶסְטִית היא שפה איראנית מזרחית הידועה רק משימוש כשפת כתבי הקודש הזורואסטריים, כלומר האווסטה, ומשם גם קיבלה את שמה. האזור בה כתבו את האווסטה היה, לכל הפחות, ארכוסיה/סיסתאן, הראט, מרב ובאקטריה. באופן כללי, מתייחסים לתרבות היאז כשיקוף ארכאולוגי סביר של התרבות האיראנית המזרחית המוקדמת כמתוארת באווסטה. מעמדה כשפה קדושה הבטיח את השימוש המתמשך בה לכתיבת חיבורים חדשים הרבה אחרי שהשפה הפסיקה להיות שפה מדוברת.
גנאלוגיה
אווסטית, המזוהה עם צפון־מזרח איראן ועם הפרסית העתיקה, השייכת לדרום־מערב, יחד עם לשון הג'אתה או האווסטית העתיקה (שפתם של הג'אתות, המזמורים של זרתוסטרה – האלף השני לפני הספירה) הן השפות היחידות (מתוך ככל הנראה מבחר רחב) שהשאירו עקבות כתובים; הם יחד מרכיבים את מה שנקרא השפות האיראניות העתיקות. משפחת השפות האיראניות העתיקות היא ענף של משפחת השפות ההודו־איראניות, שהיא בעצמה ענף של משפחת השפות ההודו־אירופיות.
את השפות האיראניות מסווגים באופן מסורתי כ״מזרחיות״ או ״מערביות״, ובמסגרת זו האווסטית מסווגת כשפה איראנית מזרחית. עם זאת, הבחנה זו היא בעלת משמעות מוגבלת עבור האווסטה, משום שההתפתחויות הלשוניות שאחר כך מבחינות בין השפות האיראניות המזרחיות לבין השפות האיראניות המערביות עוד לא קרו. האווסטית לא מראה אף סימן טיפוסי של השפות האיראניות ה (דרום־)מערביות שכבר ניתן למצוא בפרסית העתיקה, ולכן במובן זה ״מזרחית״ משמעותה ״לא מערבית״. אין זה אומר שהאווסטית אינה מראה מאפיינים חדשניים משלה, לדוגמה ההגייה השורקת של העיצור ב־aša, המקבילה ל־/rt/ המקורי שהשתמר בצורה הפרסית־עתיקה (arta) וגם בסנסקריט (rta)
אווסטית עתיקה קשורה קשר הדוק לפרסית עתיקה וקשורה באופן די הדוק בטבעה לסנסקריט ודית, ולדיאלקט הקדמון האיראני מזרחי עתיק של הפשטו.
צורות ההתפתחות ושלביה
ישנן עדויות לשפה האווסטית בשתי צורות גסות, הידועות כ״אווסטית עתיקה״ (או ״אווסטית גאת'ית״) או ״אווסטית צעירה״. האווסטית הצעירה לא התפתחה מן האווסטית העתיקה; אלו שני דיאלקטים שונים, ויש מומחים הטוענים שהן בכלל בנות אותו הזמן. כל טקסט אווסטי, ללא קשר לניב בו הוא חובר, עבר מספר שינויים. קרל הופמן איתר את השלבים הבאים באווסטית כפי שנמצאו בטקסטים הקיים. להלן השלבים בסדר כרונולוגי גס:
יש תכונות רבות שלא ניתן לשייך בוודאות לשלב מסוים כיוון שיש יותר מאפשרות אחת. כל צורה פונטית שניתן לשייך לאב־טיפוס הסאסאני לפי הערכה ביקורתית של הראיות בכתב היד חייבת הייתה לעבור דרך השלבים שנזכרו מעלה, כך ש״אווסטית עתיקה״ ו״אווסטית צעירה״ באמת אומרת ״אווסטית עתיקה ואווסטית צעירה של התקופה הסאסאנית.
אלפבית
הכתב שבו נכתבה האווסטית ידוע כדין דבירה (״כתיבה דתית״). הכתב מכיל 53 תווים נפרדים והיא נכתבת מימין לשמאל. בין 53 התווים, יש כ־30 אותיות שהן, דרך תוספות של לולאות ושל קישוטים, וריאציות של 13 הגרפמות של הכתב הפהלווי הרהוט (כלומר הכתב בו כתבו ספרים בפהלווי) הידוע מהטקסטים הפוסט־סאסאניים של המסורת הזורואסטרית. סמלים אלו, כמו אלו בכל שיטות הכתב הפהלוויות, מבוססים על סמלים מהאלפבית הארמי. אותיות מעטות היו המצאות חופשיות, כך גם היו הסמלים שבהם השתמשו לפיסוק. בנוסף, הכתב האווסטי כולל בו אות אחת שלה אין צליל מתאים בשפה האווסטית; התו המייצג את הצליל / /, שאינו קיים באווסטית, נוסף כדי לכתוב טקסטים בפאזנד.
הכתב האווסטי הוא אלפביתי, ומספר האותיות הגדול מרמז שעיצובו המקורי קרה בשל הצורך להעביר לכתב טקסטים שדוקלמו בעל־פה בדיוק פונטי גבוה. הגייה נכונה של הליטורגיות נחשב להכרחי ליעילות התפילות.
הזורואסטרים בהודו, הנחשבים לאחת הקהילות הזורואסטריות העתיקות יותר בעולם, מתעתקים את האווסטית לכתבים מבוססי בראהמי. זו התפתחות יחסית חדשה שנראתה לראשונה בטקסטים של סביבות המאה ה־12, בעיקר בכאלו שנכתבו על ידי נריוסנג ד'אבל ושל תאולוגים פרסי־סנסקריטיסטים אחרים של התקופה, שהם פחות־או־יותר בני־זמנם של הטקסטים העתיקים ביותר ששרדו בכתב האווסטי. היום נכתבת האווסטית לרוב בכתב גוג'ראטי (גוג'ראטית היא השפה המסורתית של הזורואסטרים ההודים). לחלק מהאותיות האווסטיות שלהם אין סימן מקביל מוסיפים סימנים דיאקריטיים נוספים, למשל ה־/z/ ב־zaraϑuštra נכתבת עם /j/ ונקודה מתחתיה.
הגיית השפה וכתיבתה
האווסטית נבדלת משאר השפות ההודו־איראניות כיוון ששימרה את השורקים הקוליים שלה, ומשום שיש לה חוככים ולא עיצורים מנושפים. גם פרסית על גלגוליה איננה שפה המכילה מנושפים, מלבד פרסית חדשה שפיתחה נישוף בחלק מהעיצורים. ישנן מילים בודדות בשפה בהן קיים נישוף.
לפי ביקס, [ð ɣ] הם אלופוני /θ x/ בהתאמה (באװסטית עתיקה).
š מול rt
ה־Š האווסטית ממשיכה את ה־*-rt- ההודו־איראנית. ערכה הפונטי ומעמדה הפונולוגי (פונמה אחת או שתיים) אינן ברורות במידת־מה. התנאים שתחת קיומם משתנה ה־"-rt-" ל־"-š-" מוגדרים באופן לקוי. לדוגמה, "ərəta"/"arəta" (גאת'ית/צעירה) הוא גרסה של aša, אך כותבים אותו בעקביות עם /r t/. באופן דומה כך גם ניתן למצוא את "arəti" ו־aši, אך לעומת זאת "aməša" נכתב באופן עקבי עם /š/ בעוד ש־"marəta" נכתב עם /r t/. במקרים מסוימים השינוי מתרחש רק באווסטית חדשה. לדוגמה, המלה באווסטית עתיקה לגר היא "pərətūm", בעוד שבחדשה המלה היא "pəšūm". בשני המקרים מדובר בצורות ביחסת האקוזטיב ביחיד, אך כשהמלה היא ביחסת הנומינטיב ביחיד, הגרסה באווסטית חדשה הוא פעם נוספת (ובכל הפעמים מלבד פעם אחת) עם /r t/.
בנבניסן הציעה ש־š היא רק דרך נוחה יותר לכתוב /rt/ ואין להחשיבה כרלוונטית מבחינה פונטית. לפי גריי, אנו קוראים את ה־š שגוי, ובעצם עלינו לקרוא /r r/ שערכו הפונטי אינו ידוע, אך "ככל הנראה" מייצג /r/ אטומה.
מילר ממשיך את ההצעה שה־״Š״ האווסטית מייצגת פונמה משלה, לה הוא נתן את הסמל "Ř" ומזהה אותה מבחינה פונטית כ־[r̝̥] (האלופון האטום של "Ř" צ'כית.) הוא ממשיך ומציע שבכתיבה שחזרו את ה־״-rt-״ כשהדובר היה מודע לקשר המורפמות בין /r/ לבין /t/.
תעתיק
יש תקנים רבים לתעתיק דין דבירה, להלן השיטה שננקטת בערך זה וברוב הערכים האחרים.
תנועות: עיצורים:
חצי התנועות "y" ו־"w" לרוב מתועתקים כ־"ii" ו־"uu" על מנת לדמות את האורתוגרפיה של הדין דבירה. האות המתועתקת  מציינת אלופון של /t/ עם מעצור בלתי־משוחרר בסוף מילה ולפני עיצורים סותמים מסוימים.
מנקס (פירושונים)
מֶנקֶס (Menkes) הוא שם משפחה יהודי, אישים בולטים עם שם משפחה זה:
קיי מדפורד
מרגרט קתלין או'ריגן (באנגלית: Margaret Kathleen O'Regan; 14 בספטמבר 1919 – 10 באפריל 1980), שהייתה ידועה בשם קיי מדפורד (באנגלית: Kay Medford), הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון וזמרת אמריקאית, מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1968 על תפקידה בסרט המוזיקלי "מצחיקונת".
ביוגרפיה
בתחילת דרכה זכתה לביקורות מצוינות על הופעתה בברודוויי במחזמר "ביי ביי בירדי" בתפקיד מאמא. את דרכה בהוליווד החלה בשנת 1958 בסדרת הטלוויזיה "קיטי פויל" ברשת NBC, הסדרה שמבוססת על תוכנית רדיו באותו שם שודרה בטלוויזיה למשך חמישה חודשים. בשנת 1960 בדרמה "באטרפילד 8" ולאחר מכן בסרטו של הבמאי והמחזאי המצליח ג'ושוע לוגן "Ensign Pulver" ובסרטו של ארווין קרשנר "שיגעון טוב".
הפיגועים בתאילנד (2016)
מתקפת הטרור בתאילנד החלה ב-11 באוגוסט 2016, עת התפוצץ מטען חבלה בעיירת הנופש הואה הין שבמערב תאילנד. למחרת, התפוצצו מספר מטעני חבלה נוספים, פעם נוספת בהואה הין ובנוסף באתרי הנופש פוקט, תראנג וסוראט טהאני. בסך הכל נרצחו במתקפה 4 אנשים ונפצעו 30.
אליהו ליאון לוי
הרב אליהו ליאון לוי ("הבאבא ליאון") (ה'תרצ"ט, 1939 – ד' באב ה'תשע"ה, 20 ביולי 2015) היה מקובל מבני ברק, מחבר "תיקון יסוד ישועת אליהו".
ביוגרפיה
נולד כבן זקונים לשפיקה ולרב ישועה שהיה רב העיר מרעאש שבטורקיה. כשהיה כבן 8, משפחתו עלתה לארץ ישראל והתיישבה במושבה נס ציונה, ובהמשך עברה להתגורר בשכונת עזרא שבתל אביב-יפו, שם הקים אביו את בית המדרש "עזרה ותושיה" והיה לרבם של העולים מטורקיה.
הפיגועים בתאילנד (2016)
11 באוגוסט
ב-11 באוגוסט 2016 התפוצצו שני מטעני חבלה סמוך לשעה 22:30 (UTC+7) בעיירת הנופש הואה הין שבמערב תאילנד. אזרחית תאילנדית שמכרה פירות ברחוב נרצחה, ו-23 נוספים נפצעו. בין הפצועים 12 תיירים, ביניהם גרמני, אנגלים, הולנדים, אוסטרים ואיטלקים.
אליהו ליאון לוי
ביוגרפיה
בגיל 12 למד בישיבת "אוהל מועד" בתל אביב, ובגיל 18 עבר ללמוד בישיבת חב"ד בעיר. בגיל 21 התגייס לצנחנים, אך כבן למשפחה שכולה שאיבדה את בנה במהלך מלחמת העצמאות, שוחרר לאחר כשנה. מקום קבורתו של אחיו לא נודע גם כיום. נישא לשושנה והחל ללמוד בכולל "בית הלל" במשך כארבע שנים, ולאחר מכן החל ללמוד את רזי הקבלה.
לימים עבר להתגורר בבני ברק והקים בה את ישיבת המקובלים "תיקוני אליהו ומעייני הישועה" בראשה עמד עד פטירתו. בימי חמישי נהג להיות שרוי בתענית ולקבל קהל.
הפיגועים בתאילנד (2016)
12 באוגוסט
ב-12 באוגוסט 2016 המשיכה מתקפת הטרור, עם מספר מטעני חבלה שהתפוצצו במספר מוקדים בתאילנד. 3 מטעני חבלה נוספים התפוצצו בהואה הין, והביאו למותו של אדם אחד ולפציעתם של לפחות ארבעה. בסוראט טהאני, מטען חבלה שהוסתר בעציץ התפוצץ מחוץ לתחנת המשטרה המקומית והביא למותו של עובד העירייה המקומית. בפוקט התפוצצו שני מטעני חבלה, אחד מהם בפארק לומה המושך אליו תיירים רבים, והשני בחוף פאטונג. אדם נוסף נרצח בהתפוצצות מטען חבלה בתראנג שבדרום תאילנד.
אליהו ליאון לוי
ביוגרפיה
חיבר את "תיקון יסוד ישועת אליהו" - תיקון מיוחד להוצאת זרע לבטלה, ובמשך עשרות שנים היה עובר עם חסידיו מעיר לעיר בבתי כנסת ומנחיל את התיקון. התיקון היה נערך מדי יום חמישי בימי השובבי"ם, בלילות של תפילות ותיקונים בשירה ובכיה עד אור הבוקר. התיקון האחרון בכל שנה שהיה נערך בכותל המערבי משך אליו אלפי אנשים.
הפיגועים בתאילנד (2016)
חקירה
אף ארגון לא לקח אחריות למתקפת הטרור, אך הרשויות חושדות כי בדלנים מפטאני שבדרום תאילנד הם שביצעו את המתקפה.
ב-12 באוגוסט 2016 נעצרו שני חשודים בקשר למתקפה.
אליהו ליאון לוי
ביוגרפיה
במשך כארבעים וחמש שנה הרב היה מגיע פעמיים בשבוע לכותל המערבי: פעם אחת באמצע השבוע ופעם שנייה במוצאי שבת, שם היה מסיים יחד עם חסידיו את ספר התהילים ולאחר מכן היה מעביר דרשה שבועית. כמו כן, היה מגיע עם חסידיו מידי ראש חודש לכותל המערבי ל"תיקון ליל ראש חודש".
נפטר בד' באב תשע"ה, 20 ביולי 2015 בבני ברק, בגיל 76.
Journal of Planning History
מגזין Journal of Planning History הוא כתב עת רבעוני אקדמי העוסק בתחום ההיסטורי של תכנון ערים ואזורים. העורך הראשי הוא כריסטופר סילבר מאוניברסיטת פלורידה. המגזין נוסד בשנת 2002 על ידי החברה האמריקאית להיסטוריה של תכנון עירוני ואזורי בהוצאת SAGE Publications. המגזין עוסק בהיסטוריה האורבנית בנושאי התכנון האורבני והלאומי של מדינות ושל ערים ביבשת אמריקה.
You Don't Have to Say You Love Me
"You Don't Have to Say You Love Me" (בעברית: "אינך חייב לומר שאתה אוהב אותי"; במקור שיר באיטלקית משנת 1965 בשם "Io che non vivo (senza te)", שכתבו פינו דונאג'ו וויטו פאלאוויצ'יני) הוא שיר משנת 1966 של הזמרת האנגליה דאסטי ספרינגפילד, שהיה הסינגל המצליח ביותר שלה בהגיעו לראש מצעד הסינגלים הבריטי, ולמקום הרביעי במצעד האמריקאי בילבורד הוט 100. השיר צעד שוב במצעד הפזמונים בממלכה המאוחדת בביצועים של אלביס פרסלי (מקום 9 / שנת 1971), להקת Guys 'n' Dolls (מקום 5 / שנת 1976), ודניז ולץ' (מקום 23 / שנת 1995). הגרסה של אלביס פרסלי הגיעה גם למקום ה-11 בארצות הברית. "You Don't Have to Say You Love Me" הגיע לעשרת הראשונים באירלנד בביצוע של רד הארלי (מקום 5 / שנת 1978), באיטליה בביצוע להקת וול סטריט קראש (מקום 6 / שנת 1983), ובפינלנד - בשם "En koskaan" בביצוע קריסטינה האוטאלה (מקום 6 שנת 1966).
הגרסה המקורית באיטלקית
"Io che non vivo (senza te)" ("אני, שאיני יכול לחיות (בלעדיך)") הושמע לראשונה בפסטיבל סן רמו ה-15 בביצוע פינו דונאג'ו - שגם כתב את השיר יחד עם ויטו פאלאוויצ'יני - עם הזמרת האמריקאית ג'ודי מילר. השיר עלה לשלב הגמר של התחרות, ובמרץ 1965 הגיע לראש המצעד האיטלקי. השיר הושמע בפסקול בסרטו של לוקינו ויסקונטי "סנדרה של אלף התענוגות", בכיכובה של קלאודיה קרדינלה, שזכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה בספטמבר אותה שנה.
הגרסה של דאסטי ספרינגפילד
ב-9 במרץ 1966 היה לספרינגפילד הקלטה אינסטרומנטלית של שירו של דונאג'ו, שהוקלט באולפני מארבל ארץ' של חברת פיליפס. בין המבצעים היו הגיטריסט ביג ג'ים סאליבן והמתופף בובי גרהאם. עדיין לא היו לספרינגפילד מילים באנגלית כדי להקליט את השיר. חברתה של ספרינגפילד, המפיקה ויקי ויקהאם, כתבה את המילים יחד עם חבר שלה סיימון נאפייר-בל, מנהל להקת היארדבירדס. לאף אחד משניהם לא היה ניסיון בכתיבת שירים. לדברי נאפייר-בל, השניים יצאו לארוחה והיא סיפרה על רצונה של ספרינגפילד למילים לשיר של דונאג'ו, והם קיבלו על עצמם את האתגר לכתוב את השיר בעצמם.
ויקהאם ונאפייר-בל לא הבינו את המילים המקוריות של השיר, וניסו לכתוב מילים משלהם על "אנטי-אהבה" בשם "אני לא אוהב אותך". כשלא הצליחו בכך, שינו את המילים ל"אתה אינך אוהב אותי", ואחר כך "אתה אינך חייב לאהוב אותי", ולבסוף "אתה אינך חייב לומר שאתה אוהב אותי", כדי להתאים את המילים למנגינה. נאפייר-בל קרא בשם "You Don't Have to Say You Love Me" לספרו האוטוביוגרפי על סצנת המוזיקה של שנות השישים של המאה העשרים.
השיר יצא לאור ב-25 במרץ 1966, והסינגל בביצועה של ספרינגפילד הפך ללהיט ענק, ונשאר מזוהה איתה.
השיר הגיע לראש המצעד בממלכה המאוחדת ולמקום הרביעי במצעד בארצות הברית. השיר היה פופולרי כל כך בארצות הברית שאלבומה "Ev'rything's Coming Up Dusty" יצא שם עם רשימת שירים שונה במקצת ושמו שונה לשם הלהיט. ב-2004 נכלל השיר ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון במקום ה-491.
הגרסה של אלביס פרסלי
ב-1970 הקליט את השיר "You Don't Have to Say You Love Me" אלביס פרסלי עבור אלבומו "That's the Way It Is", ממנו היה השיר הסינגל השני שיצא ב-6 באוקטובר 1970. השיר הוקלט בערב 6 ביוני 1970 בסטודיו בי של אולפני RCA (נאשוויל), והיה השלישי מתוך שבעה שירים שהוקלטו באותו לילה. המפיק פלטון ג'רביס חשב שההקלטה השנייה הייתה טובה מספיק עבור המאסטר של השיר, אבל פרסלי התעקש להקליט פעם שלישית. השיר הגיע למקום ה-11 במצעד הוט 100 של מגזין בילבורד, והיה במקום הראשון במצעד Easy Listening, וכן הגיע למקום ה-56 במצעד Hot Country Songs. הסינגל הפך לתקליט זהב. עוד היה השיר ללהיט באוסטרליה (מקום 7), וקנדה (מקום 6). "You Don't Have to Say You Love Me" היה פעמיים להיט באיים הבריטיים, ההקלטה המקורית הגיעה למקום ה-9 בממלכה המאוחדת וה-17 באירלנד, וב-2007 אחרי יציאה לאור מחדש הגיע השיר למקום ה-16 וה-29 בהתאמה.
Monsters (שיר של שיינדאון)
"Monsters" (במקור נכתב באותיות גדולות: MONSTERS; בעברית: מפלצות או, בהקשרו של השיר, שדים) הוא הסינגל השלישי מתוך Attention Attention, אלבומה השישי של להקת הרוק האמריקאית שיינדאון. השיר הגיע לפסגת מצעד הרוק המיינסטרימי של המגזין בילבורד ביוני 2019 והפך בכך לסינגל ה-14 של הלהקה שמגיע למקום הראשון, הישג שהביא את הלהקה למקום השני במספר הסינגלים שמגיעים לראש המצעד, מאז שהמצעד נוצר בשנת 1981. השיר היה אחד מחמשת המועמדים של iHeartRadio לשיר השנה ברוק.
ב-29 ביוני 2022 קיבל השיר מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי מעמד של תקליטון פלטינה, לאחר שמכר למעלה ממיליון עותקים בארצות הברית.
רקע
השיר יצא לאור ב-1 במרץ 2019 כסינגל השלישי מתוך האלבום Attention Attention, אחרי השירים "Devil" ו"Get Up". באפריל 2019 ציין המגזין בילבורד שהשיר הפך לשיר ה-25 של שיינדאון שהגיע לעשירייה הראשונה במצעד הרוק המיינסטרימי של המגזין. ביוני 2019 הגיע השיר למקום השני, וביולי אותה שנה שהה במקום הראשון במשך שבוע. כבר ביולי 2018 רמזה הלהקה על וידאו קליפ צפוי לשיר, אך זה שוחרר רק ביוני 2019. ב-2 ביולי 2019 הוציאה הלהקה קליפ אנימציה לשיר.
נושאים וכתיבה
Attention Attention הוא אלבום קונספט ש"ממפה את חייו של הפרוטגוניסט מהשפל הכואב ביותר ועד לגבהים צורבים". השיר "Monsters" מופיע באמצע האלבום. ברנט סמית ציין שהשיר הושפע ממאבקי העבר שלו עם אלכוהוליזם ושימוש לרעה בסמים, בתקופת האלבום The Sound of Madness, וציין: סמית ציין שהשיר מושפע גם מהמודעות העצמית שלו לנושא, ואמונתו שלמרות שהוא שולט בפיכחותו, הוא חש שמספיקה פעם אחת בה ישתה אלכוהול והוא יחזור לשתייה מרובה שתגרום לו לצרות.
בעוד שמבקרים רבים סברו שרוב האלבום Attention Attention היה ניסיון למצוא חן בעיני חובבי להקות פופ מודרניות כמו אימג'ן דרגונז, השיר "Monsters" צוין על ידם ככזה שנשמע כמו שיר קלאסי של שיינדאון.
משתתפים
שיינדאון
מיקומי שיא
ביוני 2019 הגיע השיר למקום הראשון במצעד הרוק המיינסטרימי של הבילבורד. השיר היה ל-14 של שיינדאון שמגיע למקום הראשון, והעביר את הלהקה למקום השני במצעד הלהקות שהכניסו שירים למקום הראשון במצעד.
אינטרמדיה
אינטרמדיה (באנגלית: InterMedia; ברוסית: ИнтерМедиа) היא סוכנות ידיעות רוסית, אשר נוסדה ב-1993 על ידי יבגני ספרונוב, אלכסנדר שומסקי ודמיטרי אנושין. סוכנות הידיעות מפרסמת חדשות על מוזיקה, קולנוע ותיאטרון, וכן חדשות אקטואליה. כמו כן, סוכנות הידיעות מפרסמת מדי שבוע את מצעדי המוזיקה ברוסיה, בהתבסס על מכירות שירים וסטרימינג.
מאז אפריל 2010, היא אחראית, בשיתוף פעולה עם איגוד תעשיית ההקלטות הרוסי, על הענקת אישורי הקלטת מוזיקה ברוסיה. בפברואר 2018, איגוד תעשיית ההקלטות הרוסי פורק, ולכן רק אינטרמדיה אחראית על הענקת אישורי הקלטת מוזיקה ברוסיה.
ברנאר-מארי קולטס
ברנאר-מארי קולטס (בצרפתית: Bernard-Marie Koltès; 9 באפריל 1948 – 15 באפריל 1989) היה מחזאי צרפתי.
ביוגרפיה
ברנאר-מארי קולטס נולד במשפחה של קצין בעיר מץ בחבל לורן. בילדותו ראה מעט פעמים את אביו שנשלח בשנות ה-50 למשימות צבאיות בהודו-סין ובאלג'יריה. בשנים 1958–1966 למד קולטס במכללה הישועית "סן קלמאן" בעיר הולדתו עד לסיום בחינות הבגרות. באותה תקופה קרא את שייקספיר, ז'ול ורן ואת ויקטור הוגו והתוודע לסודות הרטוריקה הקלאסית. בית הספר שבו למד נמצא באמצע השכונה הערבית של העיר, והתלמיד הצעיר נחשף להדי מלחמת אלג'יריה בקרב התושבים וביחס השלטונות אליהם. בילדותו התעניין קולטס בקולנוע האיטלקי והאמריקאי. מרדן בטבעו, הוקסם על ידי שירתו ודמותו של ארתור רמבו אותו ניסה לחקות. במקביל למד קולטס במשך מספר שנים נגינה בפסנתר וכן נגינה בעוגב אצל מוזיקאי מקומי, לואי טירי, תוך שימת דגש על יצירותיו של יוהאן סבסטיאן באך. אחרי ניסיון קצר ללמד עיתונאות, החליט שלא להתפרנס לעולם מעבודה שכירה. בגיל 20 ביקר לראשונה בניו יורק. גילה בהתפעמות את חייה הרוגשים ואת הסצנה ההומוסקסואלית. באותה שנה עזב את הבית והתיישב בשטרסבורג. אחרי שראה מרותק בתיאטרון הדרמטי "דה ל'אסט" את המחזה "מדיאה" מאת סנקה בבימויו של חורחה לאוולי ועם השחקנית מריה קזרס בתפקיד הראשי נרשם לבית הספר לאמנויות הבמה שליד המרכז לדרמה "דה ל'אסט" בשטרסבורג שבניהולו של יובר ז'יניו. למד שם בימוי והתחיל לעבוד כעוזר במאי ולכתוב מחזות.
בשנת 1970 הקים להקת תיאטרון משלו – "תיאטר די קה" (תיאטרון הרציף), בניהולו של רנו פריץ. באותה תקופה כתב את המחזה "הירושה" שהוקרא בראשונה ברדיו על ידי מריה קזרס. אחרי שבשנת 1973 ביקר למשך חודש בברית המועצות יחד עם חבר בשם אלן ז'אננו, בשנים 1974–1978 היה קולטס חבר במפלגה הקומוניסטית הצרפתית ולמד בקורסים של המפלגה. באותה תקופה כתב את הרומן La fuite à cheval très loin dans la ville. ניהל חיים סוערים במהלכם התמכר לסמים וניסה להתאבד. אחרי טיפול גמילה השתקע בפריז. עשה בהמשך טיולים רבים באמריקה הלטינית, שם - בניקרגואה ובמקסיקו - חיו שניים מחבריו הקרובים, באפריקה - בניגריה, מאלי ובחוף השנהב, וכן בניו יורק. אחרי היעדרות של שלוש שנים מעולם הבמה, כתב בשביל השחקן איב פרי את המונולוג הארוך בן מערכה אחת La Nuit juste avant les forêts (הלילה ממש בשולי היערות) שהוצג בפסטיבל אביניון בשנת 1977 ואחר כך בתיאטרון CDN בעיר ליל בביצועו של מוני גרגו, בהתאם לרצון המחבר.
המחזאות של קולטס, ששאפה להתנתק ממסורת התיאטרון האבסורדי, היא חיפוש מתמיד אחרי התקשורת בין בני האדם. לפי סיפור הרוצח רוברטו זוקו (Roberto Succo), יצר קולטס את הגיבור בעל אותו השם ובכתיב קצת שונה רוברטו צוקו (Roberto Zucco). הבכורה הצרפתית של המחזה עוררה פולמוס, שבו הואשם המחבר בהאדרת דמות של רוצח.
בשנות ה-80 פגש את פטריק שרו שהפך לבמאי מחזותיו, שהוצגו לרוב בתיאטרון ננטר-אמאנדייה. בשנת 1984 אובחנה אצלו סרקומת קפוסי על רקע מחלת האיידס. בשובו מביקור אחרון בגואטמלה ובמקסיקו, נפטר המחזאי מסיבוכי המחלה בשנת 1989 בבית החולים "לאאנק" בפריז, בגיל 41 בלבד. הובא לקבורה בבית הקברות של מונמארטר.
כפי שהבהיר בריאיון למגזין "גה פייה" (Gai Pied), אף על פי ששלא הכחיש את נטייתו ההומוסקסואלית, דאג להפריד בינה ובין יצירתו וחייו הציבוריים.
קולטס בתיאטרון המקצועי ישראל
המחזות תורגמו על ידי דורון תבורי
פרוזה
1986–1991 et autres textes
תסריט
1984 – Nickel Stuff (בהשראת דמותו של ג'ון טרבולטה)
קונסטנצה דרופ
קוֹנְסְטַנְצָה דְרוּפְּ (בגרמנית: Constanza Droop; נולדה בגרמניה בשנת 1965) היא מאיירת ספרי ילדים גרמנייה.
קריירה
דרופ למדה עיצוב גרפי באוניברסיטאות נירנברג ומינסטר בין השנים 1986–1992 ומאז היא עובדת כמאיירת עצמאית.
היא ידועה בעיקר בשל איוריה לסדרת הספרים "פליקס", שנכתבה על ידי אנט לנגן ומתארת את קורותיו של פליקס, בובת ארנב קטנה השייכת לסופי, המטייל בעולם כולו ומספר את חוויותיו במכתבים. הסדרה מונה תשעה ספרים ורואה אור החל מ-1994.
עונת 2002 בגביע ליברטדורס
עונת 2002 בגביע ליברטדורס הייתה העונה ה-43 של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-5 בפברואר 2002 ותחרות הסתיימה ב-31 ביולי 2002. בתחרות השתתפו 34 קבוצות מכל מדינות חברי הארגון ומקסיקו.
התחרות הסתיימה בניצחון של קלוב אולימפיה בפעם השלישית בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות
בשלב הראשון הקבוצות חולקו ל-8 בתים, שתי קבוצות בכל בית עלו לשלב השני. החל משלב השני הקבוצות שיחקו בשיטת נוקאאוט.
בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על הניצחון הוענקו שלוש נקודות ועל תיקו ניקודה בודדת.
במידה ומספר קבוצות בבית זכו באותו מספר נקודות ההכרעה הייתה עוברת ליתרון בהפרש שערים, יתרון בשערים שנכבשו, יתרון בשערים שנכבשו במשחקי חוץ, הגרלה. בשלבים לאחר הבתים הקבוצות ביצעו סדרת בעיטות עונשין לאחר 180 דקות של משחק במקום הגרלה.
להב חצוי
להב חצוי הוא סרט קולנוע ישראלי-אמריקאי דובר אנגלית משנת 1992 בכתיבתו ובימויו של עמוס קולק, עם עמוס קולק ופיי דאנאוויי בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על עיתונאית אמריקאית שמגיעה לישראל כדי לסקר את החיים בשטחים ומתאהבת בקצין ישראלי שמשרת שם. היא מגיעה עם דעות פרו פלסטיניות אבל מסתבר לה שהסכסוך מורכב ומסובך ולשני הצדדים יש טענות שיש להתחשב בהן.
הסרט מסקר את הסכסוך הישראלי פלסטיני ומתראיינים בו טדי קולק, אבא אבן, חנאן עשראווי, זיאד אבו זיאד, הרב כהנא ונעמי אלטרץ אלמנתו של אלי אלטרץ (שנרצח בפיגוע דקירה ב-21 באוקטובר 1990).
תקציר העלילה
פיי מילאנו (פיי דאנאוויי) היא עיתונאית של ניו יורק הראלד שמגיעה לישראל לשלושה שבועות כדי לסקר את הסכסוך הישראלי פלסטיני. בדרכה לירושלים הוא עוצרת לחייל ישראלי במילואים בשם דייוויד (עמוס קולק). הוא מתחיל לחזר אחריה בדרך מצ'ואיסטית שגורמת לה להורידו מהרכב.
בדרך למערכת העיתון היא נתקלת בהפגנה של פלסטינים במזרח ירושלים, מבחינה בשוטר רודף אחרי נערה ומתכונן להכות אותה אך נסוג בגלל פיי שמצלמת זאת ודואגת שהתמונה תופץ.
פיי נפגשת עם משה (שמואל שילה) מנהל מערכת העיתון בירושלים והוא מגיע אתה לביתו של שאפיק (מכרם ח'ורי), פעיל פלסטיני שבנו נהרג באחת ההפגנות. שאפיק מספר לפיי כי היה מוכן למסור את אבריו של בנו להשתלה אפילו ליהודים אבל אחיינו מוסטפא (מוחמד בכרי) סירב.
בהמשך מגורש שאפיק ללבנון אך מסתנן בחזרה לישראל ונהרג לאחר שמשתפי"ם בגדו בו.
פיי מתארחת בביתו של מוסטפא וצופה באנשי שב"כ מתפרצים לדירה והמפקד (יוסי וירז'נסקי) פוקד עליו להתלוות לחקירה. פיי מצלמת זאת וכותבת כתבה גדולה לעיתון שזוכה לשבחים מהעורך הראשי. הצנזורית הצבאית (ענת עצמון) מזמנת את פיי ושוללת ממנה את תעודת העיתונאי בגלל ששלחה כתבה עוינת ללא אישורה.
פיי פוגשת בדייוויד שהוא סופר והוא מארגן לה פגישה עם דודו טדי קולק. בהמשך מראיינת פיי גם את אבא אבן, חנאן עשראווי, זיאד אבו זיאד, הרב כהנא ונעמי אלטרץ שבעלה נדקר למוות על ידי מחבל פלסטיני.
הידידות בין דייוויד לפיי מתהדקת. פיי נוסעת לכפר פלסטיני לצפות בפיצוץ בית של מחבל ופוגשת שם את דייוויד. הוא לוקח אותה לפגישה עם מוסטפא ומשפחתו. מוסטפא מבקש ממנה להעביר מכתב לאדם מסוים היות שהוא לא יכול לצאת מהבית. פיי עושה זו ובעת שהוא פותח את הדלת, יורה בו מוסטפא למוות ותולה את גופתו ברחוב למען יראו מה דינו של משת"פ, לתדהמתה של פיי.
פיי מקבלת ידיעה שבפיצוץ הבית נכווה ילד פלסטיני. היא מגיעה לבית החולים, מצלמת בהיחבא את הילד ושולחת כתבה עוינת לעיתון. כאשר מתברר לה שהילד נכווה ללא קשר לפיצוץ היא מתקשרת לעורך ומבקשת לבטל את הכתבה אבל הוא מסרב כי זה חומר טוב.
פיי מתחילה להבין שהסכסוך אינו חד וחלק וידידותה עם דייוויד מתהדקת. לקראת סוף תפקידה היא נוסעת לטיול בשטחים עם דייוויד ובתו. דייוויד יוצא מהרכב ללוות את בתו לצרכיה ופיי נשארת ברכב כשילדי הכפר סביבה, מנענעים את הרכב. ילד אחד מתכוון לזרוק אבן גדולה. פיי מתאוששת מתדהמתה, שולפת אקדח ומאיימת עליו ובמצב הזה מסתיים הסרט (זאת גם תמונת הפרסומת של הסרט).
פרנק גפני
פרנק גפני (באנגלית: Frank J. Gaffney, Jr, נולד ב-5 באפריל 1953) הוא שדרן רדיו, עיתונאי ופובליציסט אמריקאי נאו-קונסרבטיבי. בעל טור קבוע בוושינגטון טיימס, אמריקן ספקטייטור אונליין, וג'ואיש וורלד רוויו, המרבה לכתוב גם לעיתונים ופרסומים אינטרנטיים אחרים, בנוגע למדיניות חוץ וביטחון. אחד מעורכי "נשיונל רוויו אונליין". מייסד "המרכז למדיניות ביטחון" בוושינגטון, ומכהן עד היום כנשיאו. היה סגן עוזר שר ההגנה האמריקאי ולאחר מכן עוזר שר ההגנה לענייני מדיניות ביטחון בינלאומית בתקופת רונלד רייגן.
ביוגרפיה
גפני נולד למשפחה נוצרית קתולית ב-1953 בפיטסבורג, פנסילבניה, ארצות הברית. ב-1975 סיים לימודי תואר ראשון במדעים (BSc) באוניברסיטת ג'ורג'טאון ולאחר מכן עשה תואר שני - MA באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ביחסים בינלאומיים. בשנות השבעים המאוחרות היה עוזרו לענייני חוץ וביטחון של הסנטור הדמוקרטי ממדינת וושינגטון הנרי ג'קסון, מראשוני הדמוקרטים הנאו-קונסרבטיבים. לאחר מכן החליף צד מבחינה פוליטית - מפלגתית ובפברואר 1981, לאחר הניצחון הרפובליקני בבחירות לסנאט ולנשיאות ארצות הברית מונה יועץ לוועדת השירותים המזוינים של הסנאט. כשנתיים וחצי אחר כך, באוגוסט 1983 מונה לסגן עוזר שר ההגנה האמריקאי לענייני הכוחות הגרעיניים ומדיניות בקרת הנשק בממשל הנשיא רייגן, תחת עוזר שר ההגנה ריצ'רד פרל ומילא תפקיד זה במשך כארבע שנים. באפריל 1987 מונה לעוזר שר ההגנה קספר ויינברגר לענייני מדיניות ביטחון בינלאומית, במקום ריצ'רד פרל ובכך היה למספר 2 במשרד ההגנה האמריקאי. עם זאת, הוא הספיק לכהן בתפקיד זה כחצי שנה בלבד, ממאי, עת נכנס לתפקידו במקום פרל ועד נובמבר 1987, עת נאלץ לעוזבו עקב התפטרותו של קספר ויינברגר והעדר אישור למינויו על ידי הסנאט, שבאו על רקע פרשת איראן-קונטראס.
ב-1988, סמוך לעזיבתו את משרד ההגנה, הקים גפני את "המרכז למדיניות ביטחון" בוושינגטון (CSP), ומשמש כנשיאו. מדובר במכון מחקר ללא כוונת רווח ובלא השתייכות מפלגתית, אולם למרבית החוקרים בו דעות נאו-קונסרבטיביות או שמרניות וכך גם מרבית התורמים לפעילותו, והוא מקדם אידאולוגיית ימין רדיקלי אנטי-מוסלמית.
ב-2016 נקב הסנאטור הרפובליקאי טד קרוז, שהתמודד בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית, בשמו של גפני כאחד מיועציו לענייני ביטחון לאומי. הבחירה בגפני, הידוע כמי שמחזיק בעמדות אנטי-מוסלמיות, עוררה ביקורת רבה בארצות הברית.
כתיבתו
גפני כתב וכותב מאמרים רבים בתחומי חוץ וביטחון, עבור עיתונים אמריקאים רבים, לרבות וול סטריט ג'ורנל, וושינגטון פוסט, הניו יורק טיימס, USA Today, ניוזדיי, ניו ריפבליק, כריסצ'ן סיינס מוניטור, לוס אנג'לס טיימס, קומנטרי, נשיונל רוויו, ועוד. בענייני חוץ שונים דעותיו ניציות, אנטי אסלאם רדיקלי ופרו ישראליות. בין השאר הוא תמך למשל בפלישה לעיראק ב-2003 והיה בצד הרוב, הרפובליקני בעיקרו, שהמשיך להצדיק אותה גם כשהקונצנזוס האמריקאי לגביה התפוגג. הוא התנגד לברק אובמה עוד בתחילת מירוצו של האחרון לנשיאות ב-2008 והיה בין הראשונים שהעלו את השאלה אם אובמה הוא יליד ארצות הברית וזכאי לפיכך לרוץ לנשיאותה, אם לאו. עד היום הוא טוען שאובמה פרו אסלאמיסטים ואולי אף מוסלמי בסתר בעצמו.
גפני הוא המחבר הראשי של הספר War Footing: Ten Steps America Must Take to Prevail in the War for the Free World, שיצא לאור ב-2005 בהוצאת מכון הצי האמריקאי (ההקדמה לספר נכתבה על ידי ג'יימס וולסי, ראש ה-CIA לשעבר). כמו כן, הוא המו"ל, כמו גם אחד המחברים של הספר Shariah: The Threat To America: An Exercise In Competitive Analysis, Report of Team B II, שיצא לאור בהוצאת CSP ב-2010 (גם ההקדמה לספר זה נכתבה על ידי וולסי). הספר טוען שהג'יהאד האסלמי מתגנב לתוך אמריקה וכי מרבית המסגדים, כמו גם מרבית ארגוני הצדקה המוסלמים בארצות הברית הם איסלמיסטים רדיקליים.
טענותיו של גפני הוגדרו לעיתים כתאוריות קונספירציה אנטי-איסלאמיות וחסרות שחר. בין השאר, גפני טען שהאזור האסור בטיסה מעל שמי לוב נקבע על מנת להכין את הקרקע לפלישה לישראל, שהלוגו של הסוכנות האמריקאית להגנה מטילים כולל את סמל הכוכב והסהר האיסלאמי, שסדאם חוסיין היה מעורב בפיגוע באוקלהומה סיטי ב-1995, ושהנשיא ברק אובמה נולד בקניה, אינו אזרח אמריקאי והוא מוסלמי.
פרפיסורניס
פרפיסורניס (שם מדעי: Paraphysornis; משמעות השם: "קרוב לפיסורניס") הוא סוג של עוף טורף ממשפחת הפורוסרקוסיים, שחי באמריקה הדרומית מסוף תקופת האוליגוקן עד לתחילת המיוקן, לפני 23–28 מיליון שנה. מאובניו נתגלו בברזיל, כשהשלד שנמצא היה כמעט שלם. הוא סווג ב-1982 ונכלל בו מין אחד - Paraphysornis brasiliensis, הקרוי על שם הארץ בה נתגלה.
פרנק גפני
מפיק, שדרן ופרשן
בנוסף לכתיבתו הענפה, גפני גם היה המפיק של סרט הטלוויזיה הדוקומנטרי "Islam vs Islamists", שהוקרן בארצות הברית ב-2007, בחלק מהתחנות של רשת PBS, תוך מחלוקת עזה והחרמתו על ידי חלקן האחר של תחנות הרשת.
פרפיסורניס
עוף זה היה היה מהגדולים שבבני משפחתו - עופות האימה, אשר היוו חלק מטורפי העל של אמריקה הדרומית. אורכו היה כשלושה מטרים, גובהו 2.4 מטרים, ואורך גולגולתו הגיע עד ל-60 סנטימטרים. משקלו הגיע ל-180 קילוגרם. הוא היה גדול מהפורוסרקוס, אך קטן מהברונטורניס.
מין זה שוטט בערבות ברזיל הקדומה וחיפש מזון בשרי כמו נבלות. באגם קדום בו אותר שלדו נמצאו מאובני דגים רבים, כך שייתכן שהאגם התייבש והפרפיסורניס הגיע לאכול את השאריות. אפשרות אחרת היא שהוא רדף אחרי יונקים קדומים לאורך הערבות, בהסתמך על מבנה הרגל המהירה שלו שדמתה לרגל יען.
פרנק גפני
יחסו למחלוקות ההתנתקות / התכנסות בישראל
על פי "הארץ", המצטט את הניו יורק טיימס, המצטט מצידו תכתובות אמריקאיות סודיות, גפני הפעיל ב-2006 את השפעתו על דונלד רמספלד שר ההגנה בממשל ג'ורג' בוש (הבן), כדי שהנשיא האמריקאי יתנגד לתוכנית "ההתכנסות", שאהוד אולמרט ראש ממשלת ישראל תכנן אותה עת לבצע, כהמשך לתוכנית ההתנתקות אותה ביצע קודמו אריאל שרון, שנה אחת קודם לכן. זמן קצר אחר כך פרצה מלחמת לבנון השנייה וטרפה את קלפי "ההתכנסות" בלי שהממשל האמריקאי התערב בסופו של דבר.
פעיל אנטי מוסלמי
בפברואר 2009 מימנו החברה הבינלאומית לחופש העיתונות, בראשותו של הפעיל הדני לארס הדהגור, והמרכז למדיניות ביטחון - CSP של פרנק גפני, יחד עם ציר הקונגרס הרפובליקני מאריזונה ג'ון קיל הקרנה מיוחדת בקונגרס האמריקאי ל"סרט הקוראן" פתנה, של חירט וילדרס מנהיג הימין האנטי מוסלמי והפרו ישראלי של הולנד. הסרט, כמו גם הקרנתו בקונגרס, עוררו מחלוקת עזה.
גפני הוא מראשי הדוברים בארצות הברית כיום, כנגד כל ניסיון לנרמל היבטים איסלמיים שונים ברחבי המדינה. הוא היה למשל מראשי המתנגדים ליצירת מערכת בנקאית אמריקאית שתפעל ברוח השריעה: "התרת פעילות בנקאית זו היא אור ירוק למערכת מרדנית התומכת בג'יהאד. מי שמבין את משמעות השריעה לעומקה יגלה שזו מערכת איומה ונוראה, שלא הייתם רוצים שתחדור לתוככי החברה שלנו". ולאחרונה הוא התנגד להפיכתו של קולג' בברקלי קליפורניה, לאוניברסיטה הראשונה בארצות הברית שתעניק תואר אקדמי בלימודי השריעה.
תאוריות קונספירציה
גפני תמך והפיץ תיאוריות קונספירציה רבות. כבר בתחילת הקריירה שלו טען שקידומו במשרד ההגנה האמריקאי נבלם במכוון על ידי סוכנים סובייטיים בממשל רייגן.
על פי הליגה נגד השמצה, גפני פרסם מספר תאוריות קונספירציה אנטי-מוסלמיות לאורך השנים, ויש לו השפעה משמעותית בקרב גורמי תקשורת. לפי ה-SPLC, גפני טוען שהאחים המוסלמים מקדמים תוכנית סודית שמטרתה להרוס את הציוויליזציה בארצות הברית.
בשנת 2011 התגלעו מחלוקות בין גפני לבין האיגוד השמרני האמריקאי. ראש האיגוד מנע מגפני להשתתף בכנס מרכזי, ואמר: "גפני הפך לאובססיבי באופן אישי ומייגע באמונתו המוזרה לפיה כל מי שלא מסכים איתו כל הזמן בכל נושא או לא מתייחס אליו בכבוד שהוא מאמין שהוא ראוי לו, חייב להיות נבער וחסר מודעות לסכנות העומדות בפנינו, או, במקרים קיצוניים, חפרפרת של אויבי האומה". לאחר מספר שנים הושב גפני לכנסי האיגוד.
במאמרים אודות גפני ב-The Intercept, סלייט, MSNBC, ריזן, וושינגטון פוסט ומקורות נוספים, הוא תואר כתומך בתאוריות קונספירציה שאינן מקובלות על מרבית הציבור. בין תיאוריות הקונספירציה שגפני קידם נמנות:
פרסים שקיבל
גפני קיבל בגין כתיבתו ופעילותו מספר רב של פרסים מגורמים שונים, בהם:
רוברט סנודגראס
רוברט סנודגראס (באנגלית: Robert Snodgrass; נולד ב-7 בספטמבר 1987 בגלאזגו שבסקוטלנד) הוא כדורגלן סקוטי המשחק בעמדת הקיצוני בלוטון טאון.
קריירה
סנודגראס נולד וגדל בעיר הבירה של סקוטלנד, גלאזגו, ומגיל צעיר הצטרף למועדון המקומי ליווינגסטון. סנודגראס החל את קריירת הבוגרים שלו בליווינגסטון בה כבש 15 שערים ב-79 הופעות ליגה ומשך את עיניהם של מועדונים רבים באירופה בהם ברצלונה ובלקברן רוברס ממנה קיבל סנודגראס הצעה להצטרף לשורותיה אך העדיף להישאר בסקוטלנד. סנודגראס, שחווה פציעה שגרמה לו לאבד את מקומו בליווינגסטון הושאל לעונה אחת לסטירלינג אלביון בה ערך 12 הופעות ליגה וכבש חמישה שערים עד שהתאושש מהפציעה שהשביתה אותו באופן סופי.
בקיץ 2008, עזב סנודגראס לראשונה את סקוטלנד כשהצטרף ללידס יונייטד מהפוטבול ליג הראשונה. את הופעת הבכורה שלו במדי לידס ערך סנודגראס במשחק הראשון של העונה כשפתח בהרכב ואף בישל שער במשחק נגד סקאנת'ורפ יונייטד. את שער הבכורה שלו במדי לידס כבש סנודגראס בניצחון 2–5 על צ'סטר סיטי. לאחר תקופה קצרה הפך סנודגראס לשחקן הרכב קבוע בלידס והקיצוני הצעיר כבש ארבעה שערים בשבעה משחקים. סנודגראס שיחק במשך ארבע שנים במדי לידס יונייטד בהן הפך לאחד השחקנים הבולטים והאוהבים בקבוצה.
ביולי 2012, עזב סנודגראס את לידס וחתם על חוזה לשלוש עונות בנוריץ' סיטי בעבור סכום העברה שלא פורסם. את הופעת הבכורה שלו במדי נוריץ' ערך במשחק הראשון של העונה ב-18 באוגוסט 2012 בתבוסה 0–5 של נוריץ' לפולהאם. שני משחקים לאחר מכן, ב-1 בספטמבר, כבש סנודגראס את שער הבכורה שלו במדי נוריץ' בתיקו 1-1 נגד טוטנהאם הוטספר. את שערו השני במדי נוריץ' כבש סנודגראס בבעיטה חופשית במשחק נגד סאות'המפטון. לאחר שסייע לנוריץ' לסיים את הפרמייר ליג באותה העונה במקום ה-11 בטבלה והפך לאחד השחקנים הבולטים בקבוצה, היה מועמד לתואר שחקן העונה של נוריץ' על ידי האוהדים ובסופו של דבר הגיע למקום השני.
ב-30 ביוני 2014, חתם סנודגראס לשלוש שנים בהאל סיטי ששילמה עבורו 6 מיליון ליש"ט. את הופעת הבכורה שלו במדי האל ערך סנודגראס בחודש אוגוסט בניצחון 0–1 על קווינס פארק ריינג'רס. סנודגראס שנפצע למספר חודשים קיבל הודעה כי יוכל לחזור לפעילות רק לקראת עונת 2014/15. בנובמבר 2015, חזר סנודגראס לראשונה לפעילות מאז הפציעה שהשביתה אותו לתקופה ארוכה כששיחק יחד עם הקבוצה עד גיל 21 של האל. ב-1 בדצמבר חזר סנודגראס לסגל הקבוצה הבוגרת של האל כשעלה כמחליף במשחק נגד מנצ'סטר סיטי במסגרת גביע הליגה האנגלי. בסיום עונת 2015/16, סייע סנודגראס להאל להעפיל בחזרה לפרמייר ליג אחרי שסיימה במקום השלישי בטבלת הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. בינואר 2017 חתם בוסטהאם יונייטד. ב-25 באוגוסט 2017 הושאל לאסטון וילה. לאחר עונה מוצלחת בוילה, בצ'מפיונשיפ, חזר מההשאלה לווסטהאם ולפרמייר ליג.
ב-8 בינואר 2021 חתם סנודגראס בוסט ברומיץ' אלביון לעונה וחצי.
בפברואר 2022 חתם בלוטון טאון עד לסיום העונה.
קריירה בינלאומית
סנודגראס שיחק בנבחרות הצעירים של סקוטלנד והחל משנת 2011 נמנה בסגל נבחרת סקוטלנד. ב-9 בפברואר 2011 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת הבוגרת בניצחון 0–3 על . ב-11 באוגוסט 2011 כבש את שערו הראשון בניצחון 1–2 על במשחק ידידות. ב-16 באוקטובר 2019 הודיע על פרישה מהנבחרת.
גביע העולם למועדונים 2015
גביע העולם למועדונים 2015 נערך בשנת 2015 ביפן מ-10 בדצמבר עד 20 בדצמבר, והוא גביע העולם למועדוני כדורגל ה-12 במספר. בטורניר זכתה הקבוצה הספרדית ברצלונה נציגת אופ"א אשר גברה במשחק הגמר על ריבר פלייט הארגנטינאית, נציגת CONMEBOL. הייתה זו הזכייה הרביעית של מועדון ספרדי בטורניר.
אצטדיונים
שני אצטדיונים נבחרו לארח את הטורניר: אצטדיון ניסאן (האצטדיון הבינלאומי יוקוהמה) ואצטדיון נגאי.
קבוצות משתתפות
הקבוצות שהשתתפו בטורניר הן:
חדר 13 (חינוך)
חדר 13 (באנגלית: Room 13 International) הוא שמה של רשת בינלאומית של חדרי סטודיו לאומנות הפועלים בבתי ספר יסודיים, ומופעלים בידי התלמידים בלבד. הרשת נקראת על שם החדר המקורי בו הוקם הסטודיו הראשון, בבית ספר יסודי בסקוטלנד.
בהמשך הוקמו כיתות סטודיו דומות מחוץ לבריטניה. כיום פועלת התוכנית בכ-80 מרכזים ברחבי העולם.
היסטוריה
בשנת 1994 החל מורה בשם רוב פיירלי (Rob Fairley) ללמד בבית הספר היסודי קאול בפורט ויליאם שבסקוטלנד, כחלק ממעמדו כ"אמן-תושב" (Artist In Residence), מעמד שבו האמן מקבל דמי מחיה ובתמורה משמש כמורה. הוא נוכח לדעת שתלמידיו, בגילים 9 עד 11, לא האמינו שיש להם יכולת יצירה. על כן חילק אותם לזוגות, ולכל זוג תלמידים ותלמידות נתן מצלמה חד-פעמית. התלמידים שוטטו ברחבי בית הספר במהלך שיעורי האמנות, וצילמו כל דבר שעניין אותם. כעבוד כשבועיים של התנסות, התלמידים הנלהבים יזמו בעצמם את הפיכת אחד הארונות בכיתה לחדר-חושך מאולתר, בו הם יכלו לפתח בעצמם את עבודותיהם, בהדרכתו של פיירלי.
בסוף אותה השנה הודיע המורה לתלמידיו שהוא נאלץ לעזוב את משרתו, מאחר שהתקציב למשכורתו אזל. התלמידים החליטו לגייס כסף על ידי מכירה של עבודות הצילום שלהם להורים, ואת התמורה הציעו לשלם למורה כשכר עבודה. פיירלי החליט להישאר לעבוד בהתנדבות, וביקש מהתלמידים להשתמש בכסף שגייסו כדי לקנות ציוד צילום.
הם ניהלו את הסטודיו כעסק התומך את עצמו לכל דבר, תוך שהם מגייסים את הכסף הדרוש לקניית חומרי יצירה ולהעסקה של אמנים כמדריכים.
פרסים
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר ב-2001, תלמידה בשם ג'ודי יצרה קולאז' המכיל 3,000 גפרורים שרופים, והיצירה הוצגה בבית הספר לאמנות RCA, וזכתה בפרס ברבי לאמנות נוער, המקביל הצעיר לפרס טרנר.
בשנת 2003 זכתה התוכנית בפרס בסך 200 אלף לירות שטרלינג מטעם NESTA, הקרן הבריטית לתמיכה במדעים, טכנולוגיה ואמנות. הפרס נועד להפיץ את השיטה לבתי ספר נוספים, ואכן התוכנית החלה להפוך לרשת. ב-2004 שידר ערוץ 4 הבריטי סרט תיעודי על חדר 13 בשם "באיזה גיל אפשר להתחיל להיות אמן?". צופה בשם רוד רייט התרשם מהסרט, מפני שבבעלותו הייתה חברה העוסקת בתקשורת, והוא שאף כל העת לרתום את משאבי החברה כדי לטפח יצירתיות בקרב ילדים עניים ברחבי העולם. בעקבות הצפייה בסרט, הוא יצר קשר עם מנהלי התוכנית, שהיו תלמידים בעצמם.
חדר 13 ברחבי העולם
רוב פיירלי, שהיה מטפס הרים נלהב, סיפר לתלמידיו על הרי ההימלאיה, ועורר בהם את החשק לנסוע אתו לראותם במו עיניהם. באחת החופשות מהלימודים, המורה ותלמידיו נסעו לנפאל, נפגשו עם תלמידים וסיפרו להם על רעיונותיהם. בשנת 2005 כבר נמנו 10 "חדרי 13" בבתי ספר ברחבי סקוטלנד, אנגליה, נפאל ודרום אפריקה, בין היתר בסיועה של חברת התקשורת של רייט.
בשנת 2007 נרשמה התוכנית כחברה בשם "Room 13 International", ולהנהלתה הצטרפו אמנים ומורים בוגרים - אירוע שלא עבר ללא ויכוחים, מפני שלדעת אחדים מהתלמידים, הוא עמד בניגוד לרוח המקורית של התוכנית. נכון לשנת 2012, הרשת מונה 80 חדרי סטודיו ברחבי העולם, בהם למדו עד עתה כמה אלפי תלמידים.
שיטת הלימוד
במקום להורות לתלמידים כיצד לצייר או לצלם, התלמידים מתבקשים לחקור בעצמם את דרכי היצירה, לחשוב ולפתח שיטות משלהם, וכך האחראיות ליצירה, ללימוד ולתרגול עוברת במידה רבה אליהם; המורים מספקים הכוונה ועצה בלבד, ואינם מורים בדרך מחייבת.
ויליאם ג'ייקוב הולנד
ויליאם ג'ייקוב הולנד (באנגלית: William Jacob Holland; 16 באוגוסט 1848 – 13 בדצמבר 1932) היה הנשיא השמיני של אוניברסיטת פיטסבורג (1901-1891) ומנהל המוזיאונים על שם קרנגי בפיטסבורג. הוא היה זואולוג ופלאונטולוג מצטיין, כמו גם כומר פרסביטריאני מוסמך.
ביוגרפיה
הולנד נולד ב-16 באוגוסט 1848 בג'מייקה שבאיי הודו המערבית, כבנם של פרנסיס ריימונד ואלייזה אוגוסטה הולנד (Francis Raymond and Eliza Augusta (Wolle) Holland). אביו היה מיסיונר אמריקני שפעל באיי הודו המערבית מטעם הכנסייה המוראבית, והולנד בילה את ארבע השנים הראשונות בחייו באיים אלו. אביו שב לארצות הברית ב-1852, והמשפחה התגוררה תחילה באוהיו ואחר-כך בקרוליינה הצפונית (1863-1857). ב-1863 החל הולנד ללמוד במכללה המוראבית (Moravian College) בבית לחם שבפנסילבניה, ואחר-כך בסמינר התאולוגי במכללת אמהרסט וקיבל תואר בוגר אוניברסיטה ב-1869. הוא שימש כמנהל בית הספר התיכון אמהרסט במשך שנה, ואז החל ללמוד בסמינר לכמרים הפרסביטריאני שבחסות אוניברסיטת פרינסטון וקיבל תואר דוקטור ב-1874.