cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדי הפגוד
קריירה
הפגוד גם היה הקפטן של אנגליה במשחק נגד נבחרת גרמניה שנערך בברלין ב-14 במאי 1938. שחקניה של אנגליה אולצו על ידי דיפלומטים בריטיים להצדיע במועל יד. במשחק עצמו, שאדולף היטלר לא נכח בו, ניצחה אנגליה בתוצאה 6 - 3.
הקריירה של הפגוד בן ה-30 נקטעה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. הוא שירת בחיל האוויר המלכותי בזמן המלחמה, במקביל להשתתפותו במשחקים לא רשמיים עבור ארסנל והנבחרת האנגלית. בתקופת המלחמה הפגוד הסתכסך עם הנהלת ארסנל, הושאל לצ'לסי ולבסוף עזב את ארסנל בנסיבות לא ברורות. הפגוד השתתף במדי ארסנל ב-440 משחקים רשמיים, בהם הבקיע שני שערים.
ב-1945 הוא כתב את אחת מאוטוביוגרפיות הכדורגל הראשונות, שנקראה "Football Ambassador", ולאחר המלחמה הוא החל לעסוק באימון. הוא אימן את בלקברן רוברס למשך תקופה קצרה, ולאחר מכן על ווטפורד ובאת' סיטי. לאחר מכן הוא עזב כליל את תחום הכדורגל; הפגוד היה נתון בקשיים כלכליים וביקש סיוע כספי מארסנל כיוון שמעולם לא נערך לא משחק פרידה מהמועדון, אך בארסנל שלחו לו רק 30£. בשנותיו האחרונות הוא ניהל שני הוסטלים של ימק"א בברקשייר ובדורסט. הוא מת ביום שישי הטוב של 1973.
האקדמיה המלכותית למוזיקה
האקדמיה המלכותית למוזיקה (באנגלית: The Royal Academy of Music, בראשי תיבות: RAM) היא קולג' של אוניברסיטת לונדון ואחד המוסדות הראשונים במעלה בעולם להוראת מוזיקה. את האקדמיה ייסד בשנת 1822 לורד בורגהרש, בעזרתו ועל פי רעיונותיו של הנבלן והמלחין הצרפתי האקסצנטרי ניקולא שרל בוקסה. בשנת 1830 העניק לה המלך ג'ורג' הרביעי צ'רטר מלכותי "לקדם ולטפח את מדע המוזיקה ולהשתמש במתקני המקום להשגת שלימות באמצעות סיוע בהדרכה כללית לכל השואף לרכוש ידע במוסד האמור".
האקדמיה חברה במועצת המנהלים של בתי הספר המלכותיים למוזיקה (ABRSM). המנהל הנוכחי הוא האנגלי ג'ונתן פרימן-אטווד.
האקדמיה
האקדמיה שוכנת בדרך מרילבון במרכז לונדון ליד ריג'נטס פארק. מתקני המוסד, הכוללים את אולם הדוכס בן 450 המושבים, תיאטרון ג'ק ליונס שנבנה בתרומת הפילנתרופ סר ג'ק ליונס ושני אולמות קונצרטים קטנים יותר, הורחבו ב-2001 עם פתיחת אולם הרסיטלים בן 150 המושבים על שם דייוויד יוספוביץ ו"אוספי יורק גייט", מוזיאון ציבורי של כלי נגינה וחפצי אמנות מאוספי האקדמיה. האקדמיה הצעירה, לתלמידים מתחת לגיל 18, מתקיימת מדי שבת.
ספריית האקדמיה מכילה מעל 160,000 פריטים, ביניהם אוספים חשובים של כתבים מודפסים וכתבי יד ואביזרי שמע. עוד יש בה ארכיבים המוקדשים למלחין סר ארתור סאליבן ולמנצח סר הנרי ווד. בין הנכסים יקרי הערך של הספרייה כתב היד של "מלכת הפיות" מאת פרסל, "המיקדו" של סאליבן, "פנטזיה על נושא של תומאס טאליס ו"סרנדה למוזיקה" מאת ווהן ויליאמס והממצא שהתגלה זה לא כבר, "גלוריה" של הנדל. מענק מקרן הזיכרון למורשת הלאומית סייע ברכישת אוסף רוברט ספנסר - קובץ של שירים אנגליים עתיקים ומוזיקה ללאוטה, יחד עם אוסף מובחר של לאוטות וגיטרות. "אוספי יורק גייט" מציגים עכשיו רבים מפריטים אלה. בספרייה התזמורתית יש כ-4,500 קבצים של תפקידי תזמורתיים. אוספים אחרים כוללים את הספריות של סר הנרי ווד ואוטו קלמפרר.
באקדמיה לומדים סטודנטים מיותר מ-50 ארצות במגוון תוכניות לימודים, הכוללות ביצוע אינסטרומנטלי, ניצוח, הלחנה, ג'אז, תיאטרון מוזיקלי ואופרה. האקדמיה נהנית מקשר ותיק ומבוסס עם "קינג'ס קולג'" בלונדון, בעיקר עם מחלקת המוזיקה, שתלמידיה מקבלים הדרכה אינסטרומנטלית באקדמיה. בתמורה, סטודנטים רבים של האקדמיה עושים שימוש במבחר הקורסים במדעי הרוח של קינג'ס קולג' ומתוכנית הלימודים האקדמית המורחבת שלו במוזיקולוגיה.
האקדמיה מארחת בחודש יולי מדי שנה "בית ספר קיץ למוזיקה אסייתית, של "חוג המוזיקה האסייתית". במסגרת זו לומד הציבור מוזיקה הודית, סינית ויפנית אצל נגנים או זמרים מהודו, סין, יפן והממלכה המאוחדת. האקדמיה מקיימת קונצרטים וסמינרים בעלי נגיעה לנושא כדי לתמוך בתוכנית בית ספר הקיץ.
הופעות סטודנטים ופסטיבלים
האקדמיה משתפת פעולה עם קונסרבטוריונים אחרים ברחבי העולם ושותפה לתוכנית סוקרטס לחילופי סטודנטים וצוותי הוראה. בשנת 1991 הוסיפה האקדמיה תואר אקדמי מוכר במלואו בלימודי ביצוע ובספטמבר 1999 סופחה כמכללה לכל דבר לאוניברסיטת לונדון. בשני המקרים מדובר בתקדים בין הקונסרבטוריונים בממלכה המאוחדת.
האקדמיה מעלה על נס באופן קבוע את יצירתו של מלחין חי בפסטיבל בנוכחות המלחין. פסטיבלי מלחינים קודמים באקדמיה הוקדשו ליצירתם של ויטולד לוטוסלבסקי, מייקל טיפט, קשישטוף פנדרצקי, אוליבייה מסייאן, הנס ורנר הנצה, לוצ'אנו בריו. בין המלחינים האמריקאים אליוט קרטר, בוגרי האקדמיה אלפרד שניטקה, גיורגי ליגטי, מלחיני סרטים בריטים ואמריקאים, פרנקו דונאטוני, מלחינים רוסים, ביניהם גלינה אוסטוולסקאיה, ארוו פרט, גרגי קורטאג ומאוריציו קאגל.
בפברואר-מרץ 2006 נערך באקדמיה פסטיבל לכבוד הכנר הווירטואוז ניקולו פגניני, שביקר לראשונה בלונדון 175 שנים קודם לכן, ב-1831. הפסטיבל כלל רסיטל של מקסים ונגרוב, פרופסור באקדמיה, שניגן ב"גוארנרי איל קאנונה", שהיה הכינור החביב על פגניני.
קורסים
האקדמיה מציעה תוכניות הכשרה והשתלמות מרמת קדם-קולג' (האקדמיה הצעירה) עד דוקטורט.
אוספי יורק גייט
יורק גייט תוכנן בשנת 1822 כחלק מן הכניסה הראשית לריג'נטס פארק והיה פרט חשוב בעיצובי האדריכלות של ג'ון נאש ללונדון של תקופת העוצרות. פנים יורק גייט נהרס בהפצצה בשנות ה-40, אבל לצד החיצוני ניתן מעמד של בניין רשום מדרגה 1. האקדמיה הלאומית למוזיקה עברה לדרך מרילבון בשנת 1911 והחזיקה בחוזה חכירה על חלק מיורק גייט בשנות ה-20 וה-30. מענק מקרן המורשת של מפעל ההגרלות הממשלתי אפשרה לאקדמיה לרכוש ולשפץ את הבניין ולאכסן בו אולפנים, חדרי אימונים ומוזיאון, "אוספי יורק גייט".
ברשות האקדמיה אוסף של למעלה מ-200 כלי מיתר ממשפחת הכינורות. הכלים נרכשו לתועלת התלמידים ובוגרים מן התקופה האחרונה ועל אחזקתם ממונה המומחה לכלי מיתר של האקדמיה. אחדים מכלים אלה הם מעשה ידי סטרדיוואריוס, אמאטי וגוארנרי. בגלריות מוצגים פריטים מאוספי האקדמיה ובהם כלי נגינה, ארכיבים, כתבי יד ותמונות. גלריות יורק גייט נחשבות גם ל"מוזיאון חי" ומשמשות כחלון ראווה לפועלם של מבצעים, מלחינים, בוני כלים וחוקרים מקשת רחבה של תחומים, הן במוזיקה והן אחרים, בעלי נגיעה למוזיקה.
עוד במוזיאון: ארכיב פויל מנוחין, אוסף ג'ני לינד (1829-1887), אוסף דייוויד מונרו (1942–1976), אוסף פאריו רייניר (1903–1986) ואוסף מק'קאם.
פט קונדל
פטריק (פט) קונדל (באנגלית: Patrick "Pat" Condell; נולד ב-1 בנובמבר 1949) הוא סטנדאפיסט, וסופר בריטי המפרסם באינטרנט סרטי וידאו קצרים המבקשים להוקיע את הדת.
קורות חייו
פט קונדל נולד באירלנד, במשפחה כנוצרי קתולית, אך למד בבתי ספר אנגליקניים בדרום לונדון. אביו היה מהמר כפייתי שעבד בבית הימורים עד שמת מסרטן הדם. משפחתו של קונדל הייתה משפחה חסרת כול שנדדה בין דירות שכורות. קונדל הוא צמחוני, ובאתר האינטרנט שלו מסופר כי הפך לכזה בשנת 1976, כשחזה בקצב נוחר אייל.
סרטוני הווידאו
קונדל פרסם באתרי אינטרנט שונים עשרות סרטוני וידאו קצרים המכילים מונולוגים שלו. כל הסרטים יחד זכו למעל 45 מיליון צפיות.
קונדל ספג ביקורת לאחר שקישור למונולוג שלו תחת הכותרת "הצרה באסלאם" הגיע לידיהם של חברים בוועדת השלום והצדק של העיר ברקלי שבקליפורניה. בסרטון זה אומר קונדל שהאסלאם הוא "דת של מלחמה", שנשים שמכסות את פניהן מרצונן החופשי הן "חולות נפש" ושמוסלמים קיצוניים הם "חזירים פרימיטיביים שהישגם היחיד בחיים הוא שנולדו עם איבר מין זכרי ביד אחת ועם הקוראן ביד השנייה." חבר הוועדה אליוט כהן תיאר את הדברים של קונדל כ"פוגעים, לא מוסריים וגזעניים". בתגובה האשים קונדל את כהן כ"מונע על ידי סדר היום האישי והפוליטי שלו שאין לו שום קשר איתי או עם סרטי הווידאו שלי." עוד טען קונדל כי הפופולריות של הסרטון "הצרה באסלאם" מוכיחה כי "יש קהל נלהב לרעיונות המוצגים באופן משעשע ולדעות שמצונזרות באורח קבע בתקשורת הבריטית, עקב תקינות פוליטית שגויה." קונדל פרסם גם סרטוני וידאו המבקרים את הנצרות, הנצרות הקתולית, היהדות, הכנסייה האנגליקנית והסיינטולוגיה.
כקתולי מבית שלמד בבתי ספר אנגליקניים, אמר קונדל כי "לעיתים קרובות, בזמן תפילת הבוקר, הופרדתי מהמתפללים והוכנסתי לחדר אחר מזה שבו התקיימה התפילה. לא היה אכפת לי. כל הפנטומימה הזו נראתה לי חלולה כבר אז. ברגע שאתה מודע לתהום שבין מה שהאנשים מתיימרים להאמין בו לבין מעשיהם, קשה לקחת את תפילותיהם ברצינות."
בדברי ביקורת שנשא הסופר הנוצרי דינש ד'סוזה בחדשות AOL, אמר ד'סוזה: "אם המטיפים הנוצריים בטלוויזיה אשמים ביצירת מאמינים צרי אופקים וצדקנים, אשמת הסופרים האתאיסטים היא בכך שהם יוצרים מוקיונים כדוגמת קונדל." לעומת זאת, תמך הביולוג האתאיסט פול זאכרי מאיירס בקונדל כשאמר: "שא דבריך, אחי!"
בשנת 2007 השתמש סר הארי קרוטו, חתן פרס נובל לכימיה משנת 1996, באחד מסרטוני הווידאו של קונדל, בדברים שנשא בכנס "מעבר לאמונה". בסרטון השתעשע קונדל כש"ניסה" למצוא משהו טוב לומר על שלוש הדתות המונותאיסטיות. אחרי שהראה את הסרטון, העיר סר הרולד להנאת הקהל: "הביטו, יש לו כבר 28 סרטונים שם. לכו ותראו אותו... אם הוא עדיין חי."
ריצ'רד דוקינס, מחבר הספר "יש אלוהים? האשליה הגדולה של הדת", אמר ש"פט קונדל הוא יחיד במינו. אין אף אחד שיכול להשתוות אל התערובת הנדירה של נועם ואכזריות שיש בו. הוא משתמש בתבונה הרהוטה שלו כדי ללכוד את השוטים הדתיים שהם מטרות ההומור חסר הרחמים שלו. תודה לאל שהוא לצידנו." בשנת 2008 הפיץ אתר האינטרנט של דוקינס תקליטור שכלל אוסף של המונולוגים של קונדל, תחת הכותרת: "פט קונדל - אנתולוגיה".
הסכסוך הישראלי-פלסטיני
קונדל ידוע גם בעמדתו הפרו-ישראלית לגבי הסכסוך הישראלי-פלסטיני. הוא תוקף בחריפות את הרשות הפלסטינית ואת החמאס שלפיו עסוקים אך ורק בקידום דעות אסלאמיות קיצוניות וטרור. הוא רואה בהנהגת הרשות חוסר רצון מוחלט להכיר בישראל כמדינה, ובכך מטיל את מלוא האשמה על הרשות בכך שלא הושג הסכם שלום עד כה. בנוסף, רואה קונדל את פעולות צה"ל כלגיטימיות לחלוטין, ומאשים את התקשורת הבינלאומית בכלל והאירופאית בפרט בכך שהן מעוותות את המציאות ומעודדות התפשטות של דעות אנטי-ישראליות ואפילו אנטישמיות. קונדל מציין את העובדה כי ישראל היא המדינה הדמוקרטית היחידה במזרח התיכון. לא פעם, בסרטוני הווידאו שלו, גינה קונדל בחריפות את מדיניותה של הרשות הפלסטינית והביע תמיכה מוחלטת במדיניות של מדינת ישראל.
בשנים האחרונות החל קונדל לתקוף בחריפות את מדיניותן של מדינות המערב כלפי המהגרים המוסלמים המציפים את אירופה. הוא מרבה ללגלג על הליברלים הרואים עמדות מעין אלה כ"גזעניות" שעה שעמדתם מאפשרת את השתוללות הברבריזם החדש באירופה.
אדוורד מוסר
אדוורד מוֹסֶר (בנורווגית: Edvard Moser; נולד ב-27 באפריל 1962) הוא פסיכולוג, נוירוביולוג נורווגי של מכון קוולי למערכות נוירוביולוגיות והמרכז לחישוביות עצבית באוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה שבטרונדהיים. כמו כן, הוא חוקר אורח במכון מקס פלאנק לנוירוביולוגיה.
הפשיטה על האי גרין
הפשיטה על האי גרין (בצה"ל: מבצע בולמוס 6) הייתה פשיטה של כוחות שייטת 13 וסיירת מטכ"ל בלילה שבין 19 ו-20 ביולי 1969, במהלך מלחמת ההתשה, על האי גרין שבצפון מפרץ סואץ. מפקד שייטת 13, סא"ל זאב אלמוג פיקד על הפעולה, מפקד סיירת מטכ"ל, סא"ל מנחם דיגלי פיקד על אנשי הסיירת וקצין חי"ר וצנחנים ראשי, תא"ל רפאל איתן, כמפקד הבכיר על כולם, נמצא בסירה בקרבת האי.
בפשיטה נהרגו שישה חיילי צה"ל ו-11 נפצעו. למצרים נגרמו 70–80 הרוגים מתוך 100 אנשים על האי.
רקע
המבצע באי גרין נערך בחודש החמישי למלחמת ההתשה בתעלה, לאחר עשרות רבות של הרוגים בתקריות בקו, וזמן קצר לאחר פשיטה מצרית על חניון טנקים ישראלי במוצב המזח מול פורט תאופיק שבה נהרגו 8 חיילים, נפצעו תשעה ונחטף חייל אחד. ממשלת ישראל החליטה לתקוף את המוצב באי גרין כתגובה לפשיטה המצרית, וכן מתוך כוונה להשיב לצה"ל את כוח ההרתעה ההולך ונשחק וכן להרתיע את הנשיא נאצר מלהמשיך בהתשה. שם הקוד שנבחר היה "בולמוס 6". קדם לו מבצע בולמוס 5 שנערך חודש לפניו והיה מבצע הפשיטה הראשון של שייטת 13 במסגרת יחידתית.
הכנות למבצע
הצעות שונות לתקיפת הכוח המצרי באי עלו עם תחילת מלחמת ההתשה ובהן הנחת מוקשים או שימוש בסירת נפץ. על המבצע נאבקו שייטת 13 וסיירת מטכ"ל אך בשל מספר הלוחמים הגדול שנדרש למבצע הוחלט ששתיהן תיקחנה בו חלק. מערכת היחסים בין מפקדי היחידות, אלמוג ודיגלי, הייתה גרועה באותה עת, אך דיגלי קיבל את סמכותו של אלמוג כמפקד המבצע. רפול היה מעוניין להצטרף למבצע כדי למנוע בעיות פיקוד אך הוחלט כי הוא יישאר בכוח הסירות ולא יעלה לאי.
ב-20 באפריל נערך סיור מקדים של צוללים על גבי חזירים שסקרו את הזרמים, עומקים, מבנה הקרקע באזור האי ואת השמירה עליו. רס"ן אמנון בן-ציון מפקד יחידה 838 יצא עם שתי סירות ברטרם ובדק באור יום את הזרמים באזור. הוא דיווח על זרם צפוני וזרם דרומי בשעות שונות. בנוסף, דיווח כי אינו רואה שעל האי הוצבו תותחים או מכ"ם.
בעקבות הפשיטה המצרית על חניון הטנקים הורו שר הביטחון והרמטכ"ל לשלב את חיל האוויר בתקיפות בגזרת התעלה. ב-11 ביולי העלה זאב אלמוג שוב את תוכנית הפשיטה בפני המטכ"ל ובוצע תרגיל מודל ראשון משותף לשייטת ולסיירת. ב-14 ביולי יצאה פקודת מבצע עם תאריך ביצוע ל-19 ביולי. הפצצת חיל האוויר תוכננה למחרת, והשאיפה הייתה שהמכ"ם והתותחים יושמדו, אך הדבר לא היה תנאי לביצוע ההפצצה.
ב-17 ביולי התקדמה לאזור המבצע שיירת ציוד. אחד המובילים שנשא "חזיר" עלה על מוקש. תצפית אחרונה לפני המבצע זיהתה נקודה באזור צפון-מערב האי שבה תיתכן פרצה בגדר התיל המקיפה את האי.
הפשיטה
הלחימה באי נמשכה 39 דקות, ובמשך 38 דקות נוספות הכוח שנותר באי חילץ נפגעים, פיּנה ציוד שנָשר מהם ופוֹצץ את האגף הצפוני של המבצר בעזרת כ־80 ק"ג חומר נפץ – כל זאת ללא הפרעה מצד הכוח המצרי.
פינוי כוחות צה"ל מהיעד תוכנן להתבצע לכל אורך שלב התקיפה – תחילה פונו נפגעים ובהמשך, כל מי שסיים את תפקידו בלחימה נסוג בקבוצות של 2–4 סירות גומי, זאת על-מנת להימנע מנפגעים עקב הארטילריה המצרית הצפויה. הפינוי מהאי בוצע כמתוכנן, אך ארך זמן ניכר, בעיקר עקב קשיים בחילוץ הנפגעים בתנאי הצפיפות והסיבוך של היעד; הסירה האחרונה, ובתוכה מפקד הפעולה, יצאה את האי 25 דקות לאחר הזמן האחרון שנקבע בתוכנית, ואז כבר החלו ליפול פגזים על שפת היעד שפגעו באחת מסירות הגומי ופצעו קל את אחד הלוחמים. הסירה הפגועה טבעה בתחילת דרכה בים וששת אנשיה נאלצו לשחות (3.5 ק"מ) לעבר החוף שבשליטת ישראל. הם הקימו קשר וחולצו מהמים באמצעות שני מסוקים.
בלחימה הקשה היו לצה"ל שישה הרוגים ו-11 פצועים. לדברי עמי אילון, שהיה סגן מפקד חוליית המאחז בפשיטה, מתוך 40 הלוחמים שנלחמו בפועל על האי - רק שניים לא נפצעו או נהרגו. על פי צה"ל, למצרים היו בקרב בין 70 ל-80 הרוגים וכל מצרי שלא נהרג, נפצע. במהלך המבצע התברר כי המכ"ם ביעד היה דמה.
אדוורד מוסר
יחד עם אשתו, מיי-בריט מוסר, חקר את המנגנון בו נעזר המוח כדי לתאר את המרחב. בני הזוג מונו למשרת פרופסור חבר לפסיכולוגיה ולנוירוביולוגיה ב-NTNU ב-1996, פחות משנה לאחר שקיבלו את תואר הדוקטור. הזוג הקים את המרכז לביולוגיה של הזיכרון (CBM) בשנת 2002 ואת מכון קוולי בשנת 2007. מוסר זכה בפרסים רבים, מהם רבים חלק זכייה עם אשתו ובהם פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2014. פרס נובל ניתן לזוג יחד עם ג'ון אוקיף על עבודתם לזיהוי התאים היוצרים את מערכת המיקום במוח. באותה שנה הפך מוסר גם להיות חבר זר באקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית.
רואה לך בעיניים
רואה לך בעיניים הוא אלבום הבכורה של הזמרת והיוצרת הישראלית אתי אנקרי, שיצא לאור ב־1990.
אדוורד מוסר
ביוגרפיה
אדוורד מוסר נולד באולסנד (Ålesund) שבמערב נורווגיה להורים שהיגרו מגרמניה בשנות ה-50 של המאה ה-20. בשנת 1990 הוא קיבל תואר cand. psychol. מאוניברסיטת אוסלו ותואר דוקטורט מחקרי בתחום של נוירופיזיולוגיה ב-1995. כמו כן, הוא למד מתמטיקה וסטטיסטיקה. בשנים 1994–1996 עשה בתר-דוקטורט באוניברסיטת אדינבורו, שם היה גם חוקר אורח במעבדתו של ג'ון אוקיף בקולג' האוניברסיטאי של לונדון, איתו לימים חלק פרס נובל. ב-1996 חזר מוסר לנורווגיה, על מנת להיות פרופסור חבר בפסיכולוגיה ביולוגית באוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה, משרה בה החזיק עד 1998. באותה שנה, הפך לפרופסור מן המניין לחקר המוח באוניברסיטה.
הפשיטה על האי גרין
הפשיטה
עמי אילון, שנפצע קשה במהלך הקרב, עוטר בעיטור הגבורה על חלקו בקרב. כמו כן, עוטר גיל לביא בעיטור העוז; ואילן אגוזי, דב בר, גדי קרול וזלי רוט עוטרו בעיטור המופת.
אדוורד מוסר
מחקריו
הזוג אדוורד ומיי-בריט מוסר מצאו את תאי הסריג (Grid cells), שהם נוירונים שמסייעים במיקום בעל החיים במרחב. נוירונים אלה מגיבים בעת שבעל החיים נע במרחב, וזאת תוך מיפוי המרחב בצורת משושה. תאים אלה ממוקמים בקליפת המוח האנטוריינלית (Entorhinal cortex). בניסויים בהם מופו תאי הסריג, נתנו לעכבר לנוע במרחב, ובדקו את פעילות הנוירונים באזור קליפת המוח האנטוריינלית. מצאו שיש נוירונים שמגיבים כל עת שהעכבר נמצא בנקודות מסוימות במרחב, ושהצורה שהמיקומים הללו יוצרת היא בצורת סריג שצורתו משושה, ומכאן שמם.
בתחילת דרכו, חקר את ההיפוקמפוס בשלביו המוקדמים. מחקרים של ג'ון אוקיף משנת 1971, איתו זכו הזוג מוסר בפרס נובל, הראו שיש תאים בהיפוקמפוס באזור c1 שמגיבים למיקום החיה במרחב. על מנת להוכיח שתאי הסריג הם תאים שונים שאינם תלויים בתאים אלה, הפריעו לפעילות ההיפוקמפוס באזור זה. מצאו שעדיין יש נוירונים שפועלים כאשר החיה במיקום מסוים במרחב. בעזרת רישום עם אלקטרודות תוך-תאיות שבמוח של עכבר, מצאו הזוג שיש נוירונים ב-dorsal medial entorhinal cortex שפעילים כאשר העכבר נמצא במיקומים מסוימים במרחב. הנוירונים הללו, שפועלים בצורת סריג יכולים להצביע על מרחקים במרחב, בגלל המרחקים הקבועים שבהם הם פעילים. בתאים שונים יש שוני בסקאלה שבה הם נמצאים, שוני במיקום בצירים ובאוריינטציה שבהם הנוירונים פעילים. חלק מהסריגים שנוצרים הם צפופים יותר, בעוד אחרים צפופים פחות. יש שמגיבים למקומות שונים במרחב ויש שמגיבים לאוריינטצות שונות, כלומר סיבוב של המשושה במרחב.
הפשיטה על האי גרין
התגובות והערכת הפעולה בישראל ובמצרים
מפקד הפשיטה אלמוג תיאר את האתגרים והקשיים בתכנון הפעולה ובמהלך הלחימה על הגג החשוף ובחדרים שסביב לחצר המבצר: הימצאות היעד בלב-ים; היותו מבוצר, נישא וצפוף; עמוס בחיילי אויב רבים; גדוש בחדרים ובעמדות-נשק כבד ובינוני רבים; מהכוח המצרי נמנעה האפשרות להימלט (בגלל הים) ולכן הוא נאלץֹ להילחם על נפשו בעקשנות; הגל הראשון של התוקפים נאלץ לחדור ליעד ישירות מהמים ולהסתער עליו בהימצאו מתחת לעמדות האויב; בתנועה ליעד הוא נתקל בזרמי-ים בלתי צפויים שהקשו עליו את ההתקדמות בשחייה ובצלילה אל היעד; תקלת דיווח ותקשורת שאירעה בשלב החדירה ליעד גרמה לעיכוב בהגעת הגל השני ליעד ואילצה את הגל הראשון להמשיך בלחימה על הגג החשוף ללא חיפוי מצד הגל השני שתוכנן לתת לו זאת מתוך החצר.
רואה לך בעיניים
"רואה לך בעיניים" הגיע בזמן קצר למעמד אלבום זהב. בתוך שנה הגיע למעמד פלטינה כפולה, ואנקרי זכתה בזכותו לתואר זמרת השנה. בהמשך הגיע למעמד פלטינה משולשת. שלושה משירי האלבום דורגו במצעד הפזמונים השנתי (תשנ"א) של רשת ג': "רואה לך בעיניים" הגיע למקום החמישי, "לך תתרגל איתה" הגיע למקום ה־13, ו"לוליטה" הגיע למקום ה־21.
הפשיטה על האי גרין
התגובות והערכת הפעולה בישראל ובמצרים
באותם ימים נטען, כי לפשיטה ולהצלחתה הייתה חשיבות מכרעת, שכן היא תרמה לאמון המטכ"ל ביכולתן של יחידות הקומנדו לעמוד במשימות פשיטה וחדירה לעומק האויב, והיוותה מכה קשה למצרים שנפגעו במה שחשבו למוצב החזק ביותר שלהם. על כך התבטא רפאל איתן, שפיקד על המבצע כולו כקצין חי"ר וצנחנים ראשי, ונמצא בסירת-גומי בקרבת האי בעת הלחימה על היעד:
רואה לך בעיניים
ב־2005 הרכיב צוות מקצועי מטעם ynet רשימה של 100 האלבומים הישראליים הגדולים בכל הזמנים. "רואה לך בעיניים" דורג בה במקום ה־77. ב־2018 ערך עיתון ישראל היום שני מצעדים לדירוג 70 האלבומים הטובים בכל הזמנים במוזיקה הישראלית, לכבוד חגיגות שנת ה־70 למדינת ישראל. המצעד הראשון היה של צוות מומחים, שדירגו את "רואה לך בעיניים" במקום התשיעי. במצעד השני, דירוג הקהל, דירגו המצביעים את האלבום במקום ה־22.
הפשיטה על האי גרין
התגובות והערכת הפעולה בישראל ובמצרים
ד"ר מוסטפא כבהא מצא עדויות להשפעה המוראלית שהייתה לפעולה זו על המצרים:
רואה לך בעיניים
רקע
לאחר תום שירותה בצה"ל קיבלה אנקרי מלגה מקרן התרבות אמריקה-ישראל ללימודי משחק ומוזיקה. היא למדה משחק בסמינר הקיבוצים ושיחקה בסרט המדובר "לחם". תוך שעסקה במוזיקה ובמשחק, בחרה אנקרי להתמקד בשאיפת ילדותה, המוזיקה, והלכה ללמוד במחזור הראשון של בית הספר למוזיקה "רימון". אנקרי עסקה בכתיבה והלחנה במשך כל אותו הזמן, ויצרה גרסאות לא מעובדות לשירי האלבום. יהודה עדר, שלימד אותה ב"רימון" וממנו הושפעה, המליץ לה לפגוש את אתי אנטה ואת מיכאל תפוח. אנקרי החלה בהתקשרות עם חברת ההפקות של השניים. אז גם קיבצה לה להקה של נגנים שונים, שהתחלפו – מהם נשארה אנקרי בקשר רק עם הגיטריסט דרור זמיר. הם החלו להופיע עם שירי האלבום במועדון "דומינו גרוס", תוך שאת שיר הנושא שרה אנקרי כהדרן. בשלב הזה חיברה המפיקה אתי אנטה את אנקרי עם אלון אולארצ'יק. אנטה פנתה לאולארצ'יק עם הצעה להפיק אלבום ל"זמרת חדשה". לאחר שראה את אנקרי בהופעה, הסכים אולארצ'יק להפיק מוזיקלית את האלבום (הייתה זאת ההפקה הגדולה הראשונה של אולארצ'יק. אחר כך הפיק גם את "אין עוד יום" של גידי גוב ואת "שביל קליפות הגרעינים", אלבום הבכורה של "טיפקס").
הפשיטה על האי גרין
התגובות והערכת הפעולה בישראל ובמצרים
ב-1997 התפרסם בארצות הברית הספר "Great Raids In History", בו מתוארות פשיטות מפורסמות שהתבצעו ב-400 השנים האחרונות בארצות ובזמנים שונים. הפשיטה על האי גרין נבחרה להיכלל, כמבצע הישראלי יחיד, בין 19 הפשיטות שתוארו בספר.
המצרים הציגו תמונה הפוכה, לפיה הצליחו למנוע את הפשיטה ולגרום לכוח הפושט אבדות קשות.
רואה לך בעיניים
רקע
לאחר שהקלטת האלבום הסתיימה, חברת ההפקה החליטה להמתין קצת לפני הוצאת האלבום לאור ולחכות לזמן המתאים להוצאתו, ובזמן הזה "לטפטף" לרדיו את שירי האלבום, תוך שהשירים השקטים יצאו ראשונים. המטרה של חברת ההפקה הייתה שהציבור יכיר את הזמרת לפני הכרת הלהיטים. השירים השקטים הושמעו ברדיו בלילה במשך כחצי שנה. בזמן הזה המשיכה אנקרי לעבוד כמלצרית וכברמנית (ואף לטייל בארץ). העיסוק בעבודות האלה דכדך את אנקרי בת ה־27, ואף שידעה מילדות שברצונה לעסוק במוזיקה, ואף למדה ב"רימון", עם כל זה התלבטה על דרכה, מכיוון ששמעה מהרבה אנשים שקשה לחיות ממוזיקה כמקצוע, ושרק מעטים מצליחים בכך. בין העבודות המוזיקליות שעבדה בהן היה זִמרת ליווי לשלמה ארצי, במופע התקליט "חום יולי אוגוסט". מאורע מסוים סייע לגיבוש החלטתה להפוך את המוזיקה למרכז עיסוקה: היא אף קיבלה טלפון מיואב קוטנר, שהחמיא לה על האלבום, דבר שמאוד עודד אותה. אז יצאו כסינגלים לרדיו שיר הנושא ו"לך תתרגל איתה", והאלבום הפך להצלחה גדולה בן לילה.
אנקרי הכירה בכך שהעיבודים וההפקה המוזיקלית של אולארצ'יק תרמו רבות להנגשתו המסחרית של האלבום המצליח (אף שאולארצ'יק אמר שהוא ביסס את עיבודיו על העיבודים הבסיסיים שהביאה אנקרי לשירים). לשניים היו ויכוחים רבים במהלך הכנת האלבום. בין השאר, אנקרי כלל לא רצתה להכניס את "לך תתרגל איתה" לאלבום, משום שראתה בו בדיחה: השיר נכתב על דורון ליניק, בעלה לעתיד, בימים שרק התחילו לצאת. אולארצ'יק התעקש להכניס אותו לאלבום, ולבסוף אנקרי התרצתה, והשיר הפך לאחד מלהיטיה הגדולים ביותר. השפעה משמעותית הייתה לאולארצ'יק גם בשיר הנושא. השפעה משמעותית הייתה גם לגיטריסט דרור זמיר. הוא היה אחראי על תפקידי הגיטרות, שמבחינתה של אנקרי עשו את השירים למה שהם (בפרט ב"לוליטה" וב"עוד יום שקט"). יועד נבו הקליט והפיק את המיקס.
הפשיטה על האי גרין
התגובות והערכת הפעולה בישראל ובמצרים
נתוני האבדות בצד המצרי כי למצרים נהרגו 16 איש, 7 מהם כתוצאה מההפגזה הארטילרית המצרית על האי, ו-14 פצועים, מהם 3 קצינים.
רואה לך בעיניים
רקע
מצד אחד, הצלחת האלבום שימחה את אנקרי, שקיבלה את ההכרה הציבורית שבה רצתה, ואותה הייתה צריכה. עם זאת, היא גם בילבלה אותה: הפריעו לה הפרטיות שאבדה לה, וכן ש"אתה מתחיל להאמין למה שכותבים עליך" (כפי שאמרה לקוטנר). "הייתה לי תגובה של התגוננות... לא כל כך יכולתי להכיל את זה", אמרה. בהמשך ה"חיפוש" שלה הגיעה ל"שיטת ימימה", ובהמשך לתהליך הדרגתי של שמירת מצוות.
הפשיטה על האי גרין
התגובות והערכת הפעולה בישראל ובמצרים
שר הביטחון משה דיין הגדיר את תיאור האי כ"יעד מבוצר" כ"אקטיביזם רטרו-אקטיבי". גם הרמטכ"ל חיים בר-לב הודה שבגלל האבדות
רואה לך בעיניים
ביקורת
האלבום קיבל ביקורות משבחות בזמן שיצא לאור, וכך גם הביקורות הרטרוספקטיביות שקיבל. , כתבו על אנקרי ועל האלבום אז ב"ידיעות אחרונות",. , כתבה הזמרת־יוצרת שילה פרבר על האלבום, כשבחרה אותו כאחד מעשרת התקליטים שהייתה לוקחת איתה לאי בודד, במדור "טייק אוויי" שפורסם ב־ynet. , כתבו חברות "סקסטה". ארי קטורזה כתב ב־2003 ב־ynet:.
מרב יודילביץ' כתבה ב־ynet:. דנית צמית כתבה ב־ynet:.
בתאגיד השידור הישראלי תיארו את האלבום במילים.
מגזין המוזיקה "קולומבוס" כלל את האלבום ברשימת אלבומי שנות ה־90 המובחרים שלו. ירון ברוידא תיאר את התקליט כ"פורץ דרך" ובעל "אוצרות מדהימים". עוד כתב:
ב"מקור ראשון" נכתב שהאלבום היה. בעיתון התייחסו גם לווידאו קליפים שליוו כמה מהשירים:. נוסף על כך, נכתב שלפריצה של אנקרי עם הצלחת האלבום היו השלכות חברתיות "דרמטיות" משום שהיא:
משתתפים
מקור: הערות אלבום.
מדי וסמלי האס אס
מדי וסמלי האֶס אֶס שימשו את חברי ארגון ההגנה והמודיעין של המפלגה הנאצית, השׁוּצְשְׁטָאפֶל (הידוע בקיצור "אס אס"), בין השנים 1925–1945 כדי לבדלם מהוורמאכט, מהמדינה הגרמנית ומהמפלגה הנאצית.
צבע המדים ושימושם
אף על פי שהוכנו כמה מערכות מדים עבור האס אס לאורך השנים, המערכת השחורה שנכנסה לשימוש בשנת 1932 היא הידועה ביותר. סכימת הצבעים שחור-לבן-אדום אפיינה את האימפריה הגרמנית, ואומצה מאוחר יותר על ידי המפלגה הנאצית. הצבע השחור היה מקובל בתנועות פשיסטיות כמו החולצות השחורות באיטליה עוד לפני ייסוד האס אס. צבע זה נבחר גם מסיבות היסטוריות, בדומה לצבע השחור של המדים של משמר המלכים והקיסרים הפרוסיים, אשר עוטרו בתגים עם סמל גולגולת ועצמות. מדי האס אס עוצבו כדי לשקף סמכות ולזרוע אימה. במהלך מלחמת העולם השנייה, עובדי כפייה במפעלי הוגו בוס ייצרו מדים אלו ורבים אחרים. מאות מפעלים הורשו לייצר את המדים, וחלקם השתמשו בעובדי כפייה מקרב אסירי המלחמה או כלואים במחנות הריכוז, שם גם יוצרו המדים.
במהלך שנות המלחמה השימוש במדים השחורים הצטמצם. היחידות הקרביות של הפלוגות המערכתיות של האס אס (SS-Verfügungstruppe) ומאוחר יותר הואפן אס אס לבשו מדים בגווני אפור-ירוק שונים עם סמלי אס אס. רוב אנשי האס אס לבשו סוגים שונים של מדי הוואפן אס אס או טוניקת שירות בצבעי ירוק-אפור. ענפי אס אס שלבשו לרוב בגדים אזרחיים בשטחי הרייך (כמו הגסטאפו והקריפו) השתמשו במדים אפורים-ירוקים בשטחים הכבושים, כדי להיבדל מהאזרחים.
מדי האס אס בין השנים 1925–1928
בשנת 1924, כאשר המפלגה הנאצית הוחרמה בעקבות הפוטש במרתף הבירה, איתר גרהרד רוסבך (Gerhard Roßbach) עודפי חולצות ג'ינס חומות במחסן באוסטריה, שייעודו לשמש כמדים טרופיים במלחמת העולם הראשונה. כאשר האס אה הוקם מחדש בשנת 1925 (והאס אס היוותה יחידה בתוכו), חולצות אלו שימשו כמדים רשמיים.
מערכת הדרגות של שנת 1926 כללה סרט שרוול עם צלב קרס על רקע פסים צהובים ("זהב") או לבנים ("כסף"), כאשר מספר הפסים (בין 0 לשלושה) מעיד על דרגה. דרגות האס אס נגזרו מיחידת האם, האס אה. בשנת 1927 האס אה גדלה משמעותית מבחינה מספרית, והפכה את החולצות החומות למדים הרשמיים, הכוללים עניבה, מכנסיים, מגפיים וכובע, כולם בצבע חום. בשלב זה האס אס היוו יחידה קטנה בתוך האס אה, שהשתמשה באותם המדים אך עם שינויים קלים: עניבה וכובע בצבע שחור, שעוטר גם בגולגולת כדי לבדלם מאחרים. באותה העת האס אה החל להוסיף למדיו סיכות צווארון, בהשראה מקסדת הפלדה. החברים הפשוטים לא ענדו דרגות, והחברים הבכירים יותר השתמשו בסמלי הדרגות של האס אה, עלי אלון שנענדו על שני צידי צווארון חולצת האס אה החומה, כאשר מספר העלים מעיד על הדרגה. בשנת 1928 האס אה המשיכה לגדול, והוטמעה מערכת מקיפה של סמלים ודרגות. לפי מערכת זאת, על הצווארון השמאלי נענד סמל המייצג דרגה (לדוגמה, מספר שונה של תבליטי פרח מרובעים או שלושה עלי אלון לגרופנפיהרר) ועל הצווארון הימני נענדו שני מספרים שייצגו את הגדוד והפלוגה של העונד. במדי האס אס נעשה שימוש רק במספר אחד בגלל מיעוט האנשים ששירתו בה באותה העת. צבע תגי הצווארון באס אה הראה על השיוך היחידתי, כאשר הצבע השחור ייצג את האס אס.
אס אס חולצות חומות (1929–1932)
בשנת 1929, תחת הנהגתו של היינריך הימלר, האס אס קבע את מדיו הרשמיים: הצבע השחור הורחב למכנסיים, מגפיים, קצוות סרט הזרוע, חגורת המתניים וחגורת הכתף. קצה הצווארון הוקף בחוט שזור בצבעי שחור-לבן, למעט של בכירים שהמירו את הלבן בכסף. היכולת לייצר מערכות מדים אחידות הגיעה הן בעקבות ריכוז הפעילות הכלכלית תחת הגזבר פרנץ שוורץ, והן בעקבות הצמיחה במספר החברים - מ-280 בשנת 1929 ל-52,000 בשנת 1932). בעלי דרגות נמוכות ענדו דרגות צווארון כמו באס אה, כאשר צד אחד מייצג את הדרגה והשני את השיוך הגדודי. לעומתם, הבכירים ענדו בשני צידי הצווארון את דרגותיהם. האס אס הנפיק גם חפת בצבע שחור לשרוול השמאלי, אשר הוטבע בו מספר המחלקה. יחד עם תגי הצווארון ניתן היה לדעת את השיוך המחלקתי, הפלוגתי והגדודי של העונד. חפת זה לא היה בשימוש אצל מפקדים בכירים.
בעקבות מרד סטן בשנת 1930, שבמהלכו חברי אס אה התקיפו בניין מפלגתי עליו הגנו האס אס, היטלר שלח מכתב פתוח למנהיג האס אס בברלין, קורט דליגה, ובו כתב: "איש אס אס, כבודך נקרא נאמנות" (SS Mann, deine Ehre heißt Treue!), ובעקבות כך האס אס השתמש במוטו: "נאמנות היא כבודי" (Meine Ehre heißt Treue). תוצאה נוספת של המרד היה גיוסו של ארנסט רהם, שנקרא לעשות סדר באס אה. הוא הוסיף מספר דרגות (ראו תמונה). בשנה זו נוספה למדים תג כתף דק, שנלבש בצד ימין. עד שנת 1933, החברים הפשוטים לבשו תג בצבעי שחור-לבן, והמפקדים הבכירים יותר לבשו תגים שונים, לפי הסדר, מנמוך לגבוה: מיתרי כסף מקבילים, תבנית כסף שזורה, צמת כסף.
מדי אס אס שחורים (1932–1934)
בשנת 1932 החלו להשתמש באס אס במדים הידועים ביותר שלהם, המדים השחורים, שעוצבו על ידי קרל דיביטש והמעצב הגרפי חבר האס אס וולטר הק. צבע החולצה נותר חום כמחווה לאס אה, לה עדיין השתייכה האס אס. כל יתר הלבוש, מהמגפיים ועד לכובע הצבאי הייחודי היה בצבע שחור, מלבד סרט הזרוע האדום. חברי האס אס קיבלו גם שינלים שחורים, שעוטרו בצורה דומה למדים - סרט זרוע, כותפות ודרגות צווארון. בתקופה זו עוצב אבזם חגורה שהחליף את אבזם האס אה, ונכתב עליו מוטו האס אס - "נאמנות היא כבודי".
בשנת 1933, עם עליית היטלר לשלטון והתרחבות השורות נוספו דרגות נוספות, והחלו להבדיל בין קצינים לבין חברים פשוטים יותר. בשנה זו החל להיעשות שימוש בסמל של שני רונות "זיג" צמודות, שלימים יהיה סמל האס אס. בתחילה שימש סמל זה רק את יחידת שומרי הראש של היטלר, שהפך מיחידה חצי צבאית החמושה באלות ובאקדחים, ליחידה צבאית החמושה ברובים, בכידונים ובקסדות פלדה. סמלי יחידה זו הייתה בעיקר יצירתו של ספ דיטריך, שב-4 בנובמבר 1933 הכריז על עצמאות היחידה, ועל אף שעדיין היוותה חלק מהאס אס נכפפה ישירות להיטלר ולא לשדרת הפיקוד הרגילה. דיטריך אסר על כניסת הימלר למבני היחידה בברלין, ולמשך חודשים ספורים הורה לא לענוד את סרט הזרוע כדי להיבדל מיחידות האס אס הכלליות. בעוד דיטריך אימץ את סמל הברקים לתג הצווארון של יחידתו, מפקדת האס אס הסירו את המספרי הגדוד והפלוגה מצווארונם, כדי להיבדל מיחידות האס אס השונות. לכן, בסוף שנת 1933 היו שלושה סוגים של תגי צווארון: תג ברקים כפולים ליחידת שומרי הראש של היטלר, תג ללא עיטור למפקדת האס אס, תג ממוספר ליתר החיילים.
בשנת 1934 החלו להתפתח הפלוגות המערכתיות של האס אס והשימוש בסמל הברקים התרחב לזרוע הצבאית של האס אס (לימים הואפן אס אס). כדי לבדל בינם לבין יחידת שומרי הראש של היטלר, המשרתים בפלוגות המערכתיות נשאו בנוסף לברקים מספר קטן שייצג את הגדוד לו השתייכו. המספר יכול להיות 1 לגדוד דויטשלנד, 2 לגדוד גרמניה, 3 לגדוד הפיהרר. סמלים אלו היו בשימוש לאורך מלחמת העולם השנייה, גם כאשר גדודים אלו התרחבו לכוחות צבאיים גדולים יותר. מעבר להרחבת תגי הצווארון, החלו להשתמש בסרטי חפת, שנענדו בקצה השרוול השמאלי של מערכת המדים השחורה. באס אס הכללי סרט החפת העיד על השיוך היחידתי, בעוד תג הצווארון העיד על השיוך הגדודי, המספר על סרט החפת העיד על השיוך המחלקתי וצבע היקף תג הצווארון על השיוך הפלוגתי. מעל הרמה הגדודית, נענד סרט חפת ריק או עם ספרה רומית שהעידה על חברות בצוות הבריגדה של האס אס. הדרגות הגבוהות ביותר, כמו הימלר ענדו סרט חפת כסף ללא שום כיתוב. ליחידות הצבאיות של האס אס, שכללו את יחידת שומרי הראש והפלוגות המערכתיות, סרטי החפת הכילו את שם הגדוד. סרט החפת הנחשק ביותר הוא זה שנשא את הכיתוב "אדולף היטלר" בכתב זיטרלין, שנענד על ידי יחידת שומרי הראש של היטלר בלבד.
מדי אס אס טרם המלחמה (1934–1938)
בשנת 1934 (30 ביוני עד 2 ביולי) התרחש מאורע ששינה באופן משמעותית את מערכת הסמלים והדרגות של האס אס, ליל הסכינים הארוכות. כתוצאה מכך שהאס אס נטל חלק בטיהור ובהוצאה להורג של הנהגת האס אה, הוא הוכרז כגוף נפרד של המפלגה הנאצית הכפופה ישירות להיטלר. חלק משמות הדרגות, בעיקר המש"קים שונו כדי להיבדל מהדרגות המקוריות באס אה. בעקבות מאורע זה האס אס השתלט באופן רשמי על מחנות הריכוז, שהיו עד אז בידי האס אה והמשטרה. שומרי המחנות החלו לענוד סמל גולגולת על תג הצווארון הימני, כדי לבדל את עצמם מהמספור הגדודי של יחידות האס אס הכלליות. אחרים ענדו תגים עם שם המחנה (לדוגמה "D" לדכאו), ואחרים תגיות ללא שום סימון. בשנת 1935, כאשר התחוור שמדי האס אס השחורים אינם מתאימים לעבודה היום יומית, יחידת הפיקוח על מחנות הריכוז הכריז על שימוש במדים בצבע חום-אדמה, שהיו זהים בעיצובם למדים השחורים, מלבד תגי כתף שנוספו בשני הצדדים. במרץ 1936 נוסדו באופן רשמי יחידות גולגולת המת כענף השלישי של האס אס ששירותו במחנות הריכוז.
באותה התקופה ומסיבות דומות היחידות הצבאיות של האס אס (יחידת שומרי הראש של היטלר וכוח הכוננות (Verfügungstruppe)) החליפו את המדים השחורים במדים בצבע אפור-אדמה. מדים אלו התבססו על המדים השחורים, אך במקום סרט הזרוע עם צלב הקרס האדום על השרוול השמאלי, נתפר לשרוול תג עם צלב קרס ונשר. נוספו למדים מכנסיים, ונעליים או מגפיים צבאיות בחצי גובה הברך. ביוני 1938 החלו יחידות האס אס הכלליות להשתמש גם כן במדים אלו, וכדי להיבדל מהן היחידות הצבאיות החלו לענוד תגי כתף.
בפברואר 1934 הונפק אות כבוד למשרתים הוותיקים (Ehrenwinkel für Alte Kämpfer), קרי אנשי אס אס שהצטרפו למפלגה הנאצית על זרועותיה השנות לפני עליית הנאצים לשלטון (30 בינואר 1933). לאחר האנשלוס גם חברי המפלגה הנציונל-סוציאליסטית הגרמנית באוסטריה שהצטרפו קודם ל-18 בפברואר 1938 היו זכאים לאות. האות נראה כמו האות V, עשוי משרוך כסוף ונענד על השרוול הימני.
מדי אס אס במהלך מלחמת העולם השנייה (1939–1945)
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939, המדים האפורים של יחידות האס אס הכלליות לבשו חזות צבאית יותר, שכללה אימוץ תגי הכתף בסגנון הוורמאכט, מלבד ראשי האס אס שהמשיכו להשתמש עד לשנת 1942 בתג כתף דק של חוט כסף שזור כדי לסמן את דרגתם. מערכת המדים השחורה נדחקה משימוש, ובסופו של דבר נלבש על ידי חיילי מילואים של יחידות האס האס הכלליות. האירוע הטקסי האחרון שבו נעשה שימוש במדים השחורים על ידי המונים היה במצעד הניצחון בברלין לאחר נפילת צרפת ביוני 1940. בשנת 1942 הורה הימלר לאסוף את המדים והסמלים של המערכת השחורה. הם נשלחו מזרחה לשמש כמדים ליחידות המשטרה המקומיות בארצות הכבושות, ומערבה לשמש את יחידות האס אס "גרמניה" במדינות כמו הולנד ודנמרק.
מערכת המדים האפורה שאומצה בשנת 1937 על ידי היחידות הצבאיות של האס אס הפך עם פרוץ המלחמה למדי השדה של מה שעתיד להיות הוואפן אס אס. מדים אלו דומים למודל 1936 של מדי השדה של הצבא הגרמני, עם זאת, גרסת האס אס כללה צווארון רחב יותר בצבע אפור שדה (ולא ירוק בקבוק), הכיסים התחתונים היו בזווית אופיינית לאס אס והכפתור השני מוקם נמוך יותר כדי לאפשר ללבוש את המדים באירועים רשמיים יותר בתוספת עניבה. יחידות גולגולת המת, שהוגדרו כחיילי מילואים של וואפן אס אס, לבשו גם כן את המדים הללו. חיילי הפאנצר של הוואפן אס אס לבשו מדים דומים למדי הצבא, שחורים עם בטנה כפולה, בגזרה מעט שונה. עם התקדמות המלחמה התרחב השימוש במדי הסוואה שונים. אנשי האס אס הכללי, ובייחוד אנשי המשרד הראשי לביטחון הרייך המשיכו ללבוש את מדי השירות האפורים.
עם פרוץ המלחמה, אנשים ששירתו ביחידות האס אס הכלליות החלו לעבור לשרת בוואפן אס אס, והחזיקו בדרגות שונות בכל אחד מהגופים. כוחות הביטחון של האס אס (כמו האס דה שהיו חלק מהאיינזצגרופן) נחשבו לחלק מיחידות האס אס הכלליות, על אף שרבים מהמשרתים (במיוחד בתפקידי שטח) לבשו מדים כמעט זהים לוואפן אס אס. מדים דומים לבשו גם אנשי משטרת הביטחון, אף על פי שהם לא חברים באס אס. החל מ-1943 האס אס עשה מאמץ שמרבית אנשי השטח (כולל צוותי המחנות) יקבלו דרגות של הוואפן אס אס, ובשנת 1944 כל חייל אס אס כללי ששירת באזור תחת פיקוד של יחידות אס אס קרביות קיבל הסמכה של וואפן אס אס. כדי לבדל בין נושאי דרגות בכירות בוואפן אס אס לעומת המקבילים בוורמאכט, היו מוסיפים לתואר את השייכות לאס אס: der Waffen-SS.
שינוי נוסף של מערכת הסמלים קרה באפריל 1942 בעקבות יצירת הדרגה אוברסט-גרופנפיהרר, וכל אלופי האס אס החלו לענוד תגי כתף זהובים בסגנון הוורמאכט, מלבד מפקד האס אס, רייכספיהרר אס אס הימלר שהמשיך לענוד את תג צמת הכסף עם עצי האלון. במקביל, תגי הצווארון של הגנרלים שונו. בדגם של שנת 1942 נעשה שימוש בשלושה עלי אלון ישרים יותר מאשר בסגנון הישן עם מספר שונה של תבליטי פרח מרובעים שסימלו את הדרגות מבריגדפיהרר ועד אוברסט-גרופנפיהרר.
ספקי המדים של האס אס לא עמדו בביקוש בזמן המלחמה, וכתוצאה מכך אנשי הוואפן אס אס ויחידות גולגולת המת לבשו לעיתים קרובות מדים ממלאי הצבא אליהם הוסיפו את סמלי האס אס. באמצע המלחמה ניתן היה לראות שימוש במגוון מערכות מדים, אפילו בתוך אותה היחידה. אנשי וואפן אס אס ויחידות הכוננות לבשו תגי כתף צבאיים ותגי צווארון של האס אס. בשנת 1940 הופסק השימוש בתיחום תגי הצווארון, מלבד קצינים, שהמשיכו להשתמש בתיחום בצבע כסף. תגי הכתף היו עשויים מבד שחור, בניגוד לצבע הירוק-כהה או אפור-שדה שהיו בשימוש הצבא (עם תחתית שחורה לקצינים). לכל תגי הכתף נוספו ואפנפרבה, לפי צבע החיל. בעלי דרגות נמוכות (שטורמן ורוטנפיהרר) לבשו תגים זהים לתגי הצבא על השרוול של הדרגות המקבילות (גפרייטר ואובר-גפרייטר), אך עם רקע שחור. משק"ים באס אס ענדו צמת כסף כסופה בסגנון צבאי סביב הצווארון. בשנת 1943 נוסף לוואפן אס אס תפקיד מש"ק אחראי (Stabsscharführer), שסומן באמצעות סימון ייעודי על השרוול, והעיד שמש"ק זה הוא המש"ק הראשי של יחידה קרבית מסוימת.
מדי אס אס מיוחדים
לקצינים באס אס הייתה אפשרות לרכוש מדי שרד, הדומים לחליפות אזרחיות, שנלבשו עם עניבת פרפר שחורה או לבנה ומקטורן.
לשימוש באזורים חמים, כמו דרום אירופה וצפון אפריקה, יוצרו מדי טרופיים מכותנה בצבע חום בהיר. הסמלים והתגים היו דומים לאלו הרגילים, אך נעשה שימוש ברקמה בצבע זהה למדים על רקע שחור. חיילי וואפן אס אס היו הראשונים להשתמש במדי הסוואה, והם עשו בהם שימוש נרחב במהלך המלחמה. בגדים אלו נלבשו לרוב כסרבלים וכיסויי קסדה, ובשלב מאוחר יותר יוצרו ירכיות הסוואה ייעודיות.
בוריס ויאן
בוריס ויַאן (בצרפתית: Boris Vian; 10 במרץ 1920 – 23 ביוני 1959) היה סופר, משורר, מחזאי, חצוצרן ומבקר ג'אז צרפתי. כתב יותר מ-400 שירים.
ויאן למד פילוסופיה והנדסה אזרחית.
ניתן לכנות את יצירותיו כפנטזיות אבסורדיות. היה מידידיו הקרובים של ז'אן-פול סארטר, ואף רעייתו של ויאן, מישל, הפכה לאחת ממאהבותיו העיקריות של הפילוסוף. סארטר עצמו מופיע, בצורה קומית, בשם ז'אן סול פארטר, בכמה מיצירותיו של ויאן. שני ספריו המפורסמים ביותר: "עוד אירק על קבריכן" (1946) ו"צל הימים" (1947).
ויאן מת בגיל 39 מהתקף לב ב-23 ביוני 1959 במהלך הקרנת הבכורה של סרט שנעשה על פי ספרו "עוד אירק על קבריכן".
לאחר מותו נעשה ויאן מגיבורי מרד הסטודנטים של שנות ה-60, בעיקר בצרפת.
חטיבה 500
חטיבה 500, הידועה גם בשם עוצבת השריון כפיר, הייתה חטיבה בחיל השריון הישראלי שפעלה כחטיבה חצי סדירה במתקן צאלים (נקרא אז "מתקן 500" – מכאן שם החטיבה) משנת 1972 עד מלחמת יום הכיפורים ב-1973, ומאז כסדירה עד לשנת 2003, כאשר פורקה.
עד שנת 1974 השתמשה החטיבה בטנקי שוט, ולאחר מכן ועד לפירוקה השתמשה בטנקי מגח.
במלחמת יום הכיפורים נלחמה החטיבה הצעירה, בפיקודו של אל"ם אריה קרן, במסגרת אוגדה 162 של האלוף אברהם אדן (ברן). במהלך המלחמה צלחה החטיבה את התעלה והשתתפה בקרב סואץ.
בין הסכם הביניים בין ישראל למצרים ב-1975 ועד 1980, עם תחילת הנסיגה בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים, מיקום החטיבה בשגרה היה באזור צומת פרקר (ממזרח למעבר המיתלה) בסיני. לאחר מכן היא מוקמה בשגרה בבקעת הירדן באזור בקעות, שם עסקה באימונים ובמשימות של ביטחון שוטף.
במלחמת שלום הגליל השתתפה החטיבה בלחימה בגיזרה המרכזית תחת פיקוד עוצבת הפלדה, לחמה בעין זחלתא. בתום השבוע השלישי למלחמה השתלטה על כביש ביירות-דמשק באזור בחמדון והעיירה סאופר משם גלשה לעאליי ולביירות והשתתפה במצור על מערב העיר עד לכניעת המחבלים וגירושם לתוניס. בשנת 1984 נכנסה החטיבה ביחד עם אוגדה 162 ללבנון למשך שנה, והחזיקה את הגיזרה המזרחית באזור הבקאע וג'בל בארוכ.
מלחמת יום הכיפורים ולאחריה
החטיבה בפיקוד אל"ם אריה קרן כללה 3 גדודי שוט: גדוד 429 בפיקודו של סא"ל דן ספיר, גדוד 430 בפיקודו של סא"ל אלישיב שמשי, וגדוד 433 בפיקודו של סא"ל נחום זקן, פלוגת סיור בפיקודו של סרן יוסף סיידון ופלוגת רפואה בפיקודו של סרן מנחם שטרן. החטיבה לחמה בחזית המצרית, כחלק מאוגדה 162 בפיקוד אברהם אדן. מ-8 באוקטובר 1973 עד 15 באוקטובר, בלמה החטיבה כוחות מצריים בגזרת תעלת סואץ ובמרחב מול העיר אסמאעיליה. ב-17 באוקטובר השתתפה בהשמדת חטיבת טנקי T-62 מצריים ממזרח לאגם המר, וביום שלאחר מכן צלחה את תעלת סואץ. מה-19 באוקטובר עד ה-24 באוקטובר, פרצה החטיבה למרחבים הפתוחים במצרים ממערב לתעלה, שם השמידה בסיסי טילים, מחנות צבא וכוחות שריון וחי"ר מצריים, עד שהגיעה לעיר סואץ, שם הסתבכה בקרב על העיר סואץ. ב-25 באוקטובר, נערכה החטיבה בגזרה שבין האגם המר הקטן לעיר סואץ, ובכך השלימה את המשימה של כיתור הארמייה השלישית המצרית, ממזרח לתעלה.
לאחר המלחמה הפכה החטיבה לחטיבה סדירה והוסבה לטנקי M60 פטון. בתקופה שבין הסכם הביניים בין ישראל למצרים ב-1975 ובין נסיגת צה"ל ממערב סיני ב-1980 ישבה מפקדת החטיבה בצומת פרקר, ממזרח למעבר המיתלה.
בעקבות הסכם השלום עם מצרים חלו שינויים בהרכב החטיבה ובמיקומה: בשנת 1978 הועבר גדוד 429 מהחטיבה לחטיבה 211 ובהמשך עזבה החטיבה את בסיס הקבע שלה בסיני והתמקמה בצפון בקעת הירדן כחלק מסד"כ פיקוד מרכז ואוגדה 162. במאי 1981 הועבר גדוד 195 מחטיבה 401 לחטיבה 500 וסד"כ החטיבה חזר לכלול שלושה גדודי טנקים סדירים:גור (433), סערה (430) ואדם (195), פלס"ר ופלוגת רפואה במילואים. לכל אחד משלושת גדודי טנקים הסדירים הייתה פלוגת חרמ"ש במילואים.
מלחמת לבנון הראשונה (מבצע של"ג 1982)
החטיבה לחמה כחלק מאוגדה 162 בפיקוד מנחם עינן בגזרה המרכזית בלבנון ומשימתה השתלטות על כביש ביירות-דמשק באזור דהר א ביידר בתוך 48 שעות, מרחק תנועה של כ־350 ק"מ. הרעיון המבצעי היה לנצל העובדה שבגזרה המרכזית אותרו ריכוזים קטנים של אויב (סורי ואש"ף) ושהאוכלוסייה העיקרית בגזרה הם דרוזים, נוצרים ושיעים שאינם עוינים. ב-6 ביוני 1982 בערב פרצה החטיבה דרך גשר עקיה, ונעה צפונה בצירים הררים ומפותלים, תוך חציית מעברים הכרחיים, אך לא הורשתה על ידי פיקוד הצפון לנוע בקצב הנדרש והאפשרי כדי לבצע משימתה בלו"ז שהוכתב. הסורים, לאחר שאיתרו את המאמץ העיקרי של חטיבה 500 בגזרה המרכזית שלחו ביום שלישי 8 ביוני גדודי טנקים וקומנדו מהבקע דרך ציר ביירות-דמשר לכיוון עין זחלתא על מנת לחסום את החטיבה באזור המעבר ההכרחי של נהר א בידר שמצפון לעין זחלתא. החל מיום שלישי בערב התקיימו קרבות כנגד הקומנדו הסורי שהצליח לעכב התקדמות החטיבה ב-24 שעות. במקביל נוהל קרב שריון בשריון בין הגדודים 195 ו-430 כנגד טנקים ורק"מ סורי במהלכו הושמדו עשרות כלים סוריים. ביום חמישי 10 ביוני בבוקר יצאה החטיבה להתקפה רגלית וממונעת במרחב שבין עין זחלתא לציר ביירות-דמשק והכריעה את האויב הסורי. אור ליום שישי 11 ביוני הגיעו הכוחות לעמדות המרוחקות כ-5 ק"מ מהציר. הפסקת האש שנכנסה לתוקף ביום שישי בשעה 12 בצהריים לא איפשרה לצאת להתקפה להשלמת המשימה וכוחות החטיבה נערכו בעמדות קילמוטרים ספורים מכביש ביירות-דמשק בהן החזיקו כשבוע.
כוח אוגדתי נוסף, כוח בני עליו פיקד אל"ם בני טרן מפקדה הקודם של החטיבה בהרכב של גדוד 433, פלוגת חי"ר מגדוד 932 ומחלקת הנדסה פעל במקביל לחטיבה והשתלט על הכפר במחרי.
ב-19 ביוני חודשה הלחימה, החטיבה ביצעה איגוף מערבי ונלחמה בכוחות סוריים במרחב שבין רואיסת נעמן-מנצורייה-בחמדון.
בהמשך השתתפה החטיבה בלחימה ב-"קו התפר" שבין הנוצרים למוסלמים בבירות באזור הפרלמנט, המוזיאון וההיפודרום, השתתפה במצור על מערב בירות ונערכה לקרב לכיבוש מערב העיר שבסופו של דבר לא יצא לפועל מכיוון שהושג הסדר מדיני, המחבלים פונו מבירות באוניות לתוניס והכוחות הסוריים שבביירות עזבו את העיר לכיוון הבקע תחת עינם הפקוחה של כוחות צה"ל.
'''מפרוץ הלחימה ב־6 ביוני 1982 ועד לסוף אוקטובר 82 נפלו מקרב לוחמי החטיבה 53 לוחמים ומפקדים. יהי זכרם ברוך!'''
מבצע חומת מגן 2002
בעקבות הפיגוע במלון פארק בנתניה, בו נרצחו 30 אזרחים ישראלים, יצא צה"ל למבצע חומת מגן. חטיבה 500, בפיקוד עוזי מוסקוביץ', סייעה בכיבוש הערים הפלסטיניות ג'נין ושכם, גדוד 195 בפיקוד גיא חסון, סייע לחטיבה 310 ולגדוד שריון 445 מחטיבת יפתח בפיקודו של חיים בר סלע בכיבוש בית לחם.
פירוק החטיבה 2003
ביולי 2003 פורקה החטיבה. מרבית לוחמיה הוסבו ללוחמי חי"ר ושובצו בין גדודי ה-90, ומקצתם עברו הסבה לחיל ההנדסה הקרבית. פלוגת הסיור עברה ל-פלס"ר 401 במקום פלוגת המילואים שהייתה באותו תפקיד.
כיום משמשים תג החטיבה ומספרה את אחת מיחידות ההדרכה במרכז הלאומי לאימונים ביבשה (מל"י). גדוד 195 הוקם מחדש כאחד הגדודים של בית הספר לשריון ובמסגרתו מתקיימות הטירונות וההכשרה המקצועית הבסיסית ("מקצועות") של חטיבות הטנקים ופלוגות החי"ר המסייעות של שריון. בנוסף, מתקיים בגדוד קורס המדריכות (קמ"ד) של חיל השריון.
אנדרטה לזכר הנופלים ביער המגינים
בשנת 2004 הוקמה ביער המגינים הסמוך ליישוב כרמי יוסף אנדרטה ל-111 מנופלי החטיבה. בכל יום זיכרון מתקיים באתר טקס לזכר הנופלים בנוכחות מאות משתתפים, לוחמים ובני משפחות הנופלים.
יחידות החטיבה (החל ממאי 1981)
הרכב החטיבה היה מבוסס על גדודי שריון, גור (433), סערה (430), אדם (195) ופלס"ר 500.
גדוד 433 (גור)
בסיס האם של גדוד גור 433 היה מחנה תרצה בצפון בקעת הירדן. משנות ה-80 עד 2003 כשישבה בצפון הבקעה, עד שהחטיבה פורקה ב-2003.
הבסיס כונה בעבר "הקיבוץ" בשל המראה "הקיבוצי" החריג לבסיס גדוד שריון מבצעי: הגגות האדומים, הצמחייה הרבה ברחבי הבסיס והמדשאות הנרחבות.
גדוד 195 (אדם)
בסיס האם של גדוד אדם 195 היה מחנה "תבץ" בצפון בקעת הירדן ליד היישוב משכיות.
שמורת יער אודם
שְׁמוּרַת יַעַר אֹדֶם היא שמורת טבע השוכנת בצפון רמת הגולן, דרומית לכפר עין קנייא, מערבית מהכפר בוקעאתא ולקיבוץ אל-רום, דרומית מהכפר מסעדה וסביב מושב אודם.
גאוגרפיה
שטחה של השמורה הוא 19,340 דונם. השמורה הוכרזה תחילה בשטח של 11 אלף דונם באמצעות צו אלוף ביוני 1972. כיום השטח המיועד לשמורה הורחב, ולאחר אישורו הוא אמור לעבור הכרזה מחודשת.
מקור שם השמורה הוא בשם ההר, ששמו ניתן לו עקב צבעו של הר הגעש עליו הוא שוכן - הר שצבעו אדום (ונקרא בערבית: תל אל-אחמר). צבע אדמת ההר אדום. לעיתים קוראים לשמורה שמורת יער מסעדה או שמורת נחל סער.
כביש 987 ממסעדה לגוב-געש חוצה את השמורה מצפון לדרום.
יער אודם נמצא בתחום השמורה והיא מהווה את השמורה השנייה בגודלה בגולן (אחרי שמורת יער יהודיה). יש בה יער מפותח ותופעות געשיות מיוחדות. כל פני השטח מכוסים סלעים בזלתיים.
מאפיינים
אקלים השמורה מאופיין בריבוי משקעים (כ-1000-800 מ"מ בשנה). בזכות ריבוי המשקעים, כיסוי קרקע עבה, ובעיקר איסור כריתת עצים בשמורה לאורך עשרות שנים, התפתח בה יער ים-תיכוני. ביער זה גדלים עצים כגון אלון מצוי, אלון התולע, אגס סורי, שזיף הדב, אלה ארצישראלית, לבנה רפואי, אוג הבוסקאים ועוזרר חד-גלעיני. עליהם מטפסים שיחים כגון יערה איטלקית, פואה ועוד. כן מאופיין היער בצמחייה צפופה של סיסנית הבולבוסין, ובפרחי חורף כגון בר-נורית חרמשי, אביבית בינונית ורקפת יוונית. באביב פורחים סחלבן החורש, מירונית סרגלית, שנק החורש, בן-חורש רחב-עלים ומינים שונים של כרכום. כן גדלות ביער מגוון פטריות.
בעלי חיים המאפיינים את השמורה הם חזיר בר, זאב, קיפוד אירופי, יערון קטן וגדול, נברן השדה, נמנמן הסלעים, יערון צהוב צוואר, קוצן, שועל, דורבן וחדף מצוי.
שטח היער מאופיין בתופעת הג'ובות (גב געש), בורות בקוטר מ-30 ועד 200 מטרים ועומק של עד 60 מטרים, המכוסים בצמחיית היער. בשמורה 17 "ג'ובות" (בערבית "ג'ובאת" - בור טבעתי בעל קירות תלולים כלפי פנים) מתוך ה-23 המצויות בצפון הגולן והן מכוסות בחורש עבות. למעט ג'ובת מסעדה, לא מצטברים בהן מים. הבור הגדול ביותר הוא "אלג'ובה אלכבירה" (הג'ובה הגדולה), הממוקם במרחק של 1.5 ק"מ מצפון מערב להר אודם. חלק מהחוקרים טוענים כי הג'ובות נוצרו בעקבות בועת גז גדולה שנלכדה בתוך הלבה הנוזלית, שנקרשה לקרום בזלת קשה, כך נותר חלל תת-קרקעי מתחת לקרום בזלתי; בשלב מסוים הקרום קרס ואז נחשף החלל. אפשרויות אחרות הן שהג'ובות נוצרו מהתפוצצות של גז דחוס, שנוצר כאשר מאגמה מותכת פגשה בתת-קרקע מי תהום והם הפכו לקיטור דחוס וגרמו לפיצוץ; או שהבורות מהווים תופעה קרסטית של חלל בסלעי גיר שנוצר מתחת לקרום בזלת דק שקרס פנימה.
ר"מ (פירושונים)
ראו גם
}}
קואנטרו
קואנטרו (בצרפתית: Cointreau) הוא מותג של ליקר טריפל סק, אשר מיוצר בצרפת. התפוזים המשמשים להכנת המשקה מגיעים מכל העולם, ובעיקר מספרד, ברזיל, טהיטי ומקדוניה.
מזקקת קואנטרו נוסדה בשנת 1849 באנז'ה על ידי אדולף קואנטרו ואחיו אדואר-ז'אן שהיו קונדיטורים. כדי לייחד את הליקר שלהם, יצר אדואר את הבקבוק המרובע. בשנת 1875 נמכרו בקבוקי הקואנטרו הראשונים. כיום המשקה מיוצר על ידי רמי קואנטרו. מעריכים כי נמכרים כ-13 מיליון בקבוקי קואנטרו בשנה, ביותר מ-200 מדינות.
שיטות הייצור והמתכונים הם סוד משפחתי, אולם סיורים במזקקה פתוחים לציבור הרחב. הצילום אסור באזורים נרחבים על מנת למנוע חיקוי של תהליך הייצור.
נהוג להגיש את המשקה בפני עצמו בכוסית ליקר, אולם ניתן להוסיף לו גם קרח או מי סודה.
מושובצה
היישוב מוזכר בכתובים לראשונה ב-1233 אצל המלך אנדראש השני, מלך הונגריה ככפר מלכותי.
כרוון סנגלי
כרוון סנגלי (שם מדעי: Burhinus senegalensis) הוא מין עוף קרקע ממשפחת הכרווניים החי בסוואנות והאזורים החמימים במערב אפריקה.
בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר עם שלוש תצפיות עד היום: הראשונה ב-8 ביולי 2015 במעגן מיכאל, השנייה ב-18 ביולי 2020 בבריכות כפר רופין, ולאחר שבועיים ב-1 באוגוסט נרשמה תצפית נוספת באותו אזור בשני פרטים יחדיו; אם כי סביר שאחד מהם היה אותו פרט שנצפה מוקדם יותר.
מאפיינים
הכרוון הסנגלי בדומה לקרוביו הוא עוף יבשתי בעל מקור עבה המסוגל להתמודד עם מגוון מזונות. הוא מגיע לאורך 32–38 סנטימטרים והוא בעל קומה זקופה ונוצות חומות-אפורות עם פנים לבנות ומקור צהוב גדול וחזק (בקצה הוא שחור). העיניים צהובות וכך גם הרגליים. הוא דומה מאוד לכרוון המצוי החי בישראל וחורף באפריקה, אך הוא קטן מהאחרון וכן הוא בעל מקור ארוך יותר וחסרי פס שחור לאורך המקור.
הכרוון חי באפריקה בצפונה של אפריקה מאזור הנילוס עד לקצה מדבר סהרה בערבות פתוחות חמימות, עדיף ליד המים, והוא פעיל בעיקר בשעות בין הערביים. הוא עוף קרקע שאיננו עף הרבה והוא גם מטיל את ביציו המוסוות על הקרקע.
הכרוון משתמש במקורו החזק כדי לתפוס חרקים, עכבישים וחסרי חוליות נוספים והרבה פחות מתבסס על צמחים. כמו כן הוא יאכל חולייתנים קטנים וביצי עופות אחרים.
כימיה גרעינית
כימיה גרעינית היא תת-תחום בכימיה העוסק ברדיואקטיביות, תהליכים המתרחשים בגרעין האטום ובתכונות גרעיניות על תהליכים כימיים.
נושאים עיקריים בכימיה גרעינית
הכימיה הגרעינית עוסקת בנושאים הבאים:
אשר מורגן
אשר מורגן (באנגלית: Usher Morgan נולד ב-23 במאי 1985) הוא יזם, מפיק קולנוע, במאי  ומנכ"ל סטודיו ישראלי אמריקאי.
חיים אישיים
מורגן נולד וגדל ביקנעם עילית, הבן של יעקב ואסתר מורד מיקב מורד. הוא היגר לארצות הברית בגיל צעיר והקים מספר חברות בתחום ההוצאה לאור, נדל"ן והפקת סרטים. הוא מתגורר בניו יורק, שם הוא מפיק ומביים סרטי קולנוע עצמאיים. אחרי התנסות עם סרטים קצרים מורגן ביים והפיק את הסרט זוכה הפרסים "החלפת המחשבות" עם דייוויד פרידמן ולוסי ארנז, סרטו "פרגו" זכה במספר פרסים בפסטיבלים ברחבי ארצות הברית והוקרן בפסטיבל התפוח הדגדול היוקרתי במנהטן. צילומים לסרט הקולנוע הראשון שלו פיקינגס החלו במרץ, 2016. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-2018.
ברבור הכסף
ברבור הכסף (באנגלית: The Silver Swan) הוא בובה מכנית בצורת ברבור בגודל טבעי שנבנתה בשנת 1773 על ידי הבלגי (נקרא באנגלית ג'ון ג'וזף מרלין), שהיה ממציא ובונה שעונים וכלי נגינה, בשיתוף עם הממציא הלונדוני ג'יימס קוקס. הברבור נמצא ב שב ב שב בצפון-מזרח אנגליה. הוא נרכש בשנת 1872 מתכשיטן פריזאי על ידי, מייסד המוזיאון.