cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'סי ספנסר
מוזיקה
הוא מנגן בכינור בלהקה "Band From TV" שנוסדה על ידי גרג גרונברג, שם חברים גם ג'יימס דנטון, אדריאן פסדר, טרי האטצ'ר ויו לורי, שותפו לסדרה "האוס". הלהקה ניגנה באירועים שונים, ותורמים את הכסף שהם מרוויחים לארגוני צדקה שונים, ובין השאר הופיעה במופע צדקה שנערך במסגרת עונתה השישית של תוכנית הטלוויזיה "אמריקן איידול" באפריל 2008.
חיים אישיים
ביולי 2004 החל לצאת עם שותפתו לסדרה "האוס", השחקנית האמריקאית ג'ניפר מוריסון; השניים התארסו במהלך חופשה בפריז במגדל אייפל בחג המולד 2006. באוגוסט 2007 הודיע הזוג על ביטול אירוסיהם. הדמויות שלהם היו מעורבות גם בתוכנית, נישאו והתגרשו בעונה השישית.
ספנסר יצא עם השחקנית והזמרת הבריטית לואיז גריפית'ס (אנ') משנת 2008 עד 2010. לאחר מכן יצא עם גולשת הגלים הברזילאית מאיה גביירה (אנ') בין השנים 2010 ל-2013.
בשנת 2014 הוא החל לצאת עם קאלי וודרוף קאר; והשניים התארסו ב-2019. הזוג התחתן ב-27 ביוני 2020.
ספנסר הפך לאזרח ארצות הברית בנובמבר 2021.
שלמה חראזי
הרב שלמה בן סעדיה בירב מימון בירב אפרים אלחראזי היה מגדולי חכמי תימן בסוף המאה ה-17. שימש ברבנות באחת מהקהילות בדרום תימן. על פי הסברה, אליו נשלחה איגרת בשנת התנ"א (1691) מרבני ירושלים ובראשם הרב משה בן חביב לבקשת סיוע כספי לחיזוק קהילת יהודי ירושלים. בפתיחת האיגרת נכתב בין היתר: "מלאים מצוות כרימון... ששים ושמחים לעשות רצון קונם באונם... בתוכם אנשים הדורים נדיבים ושועים גבירים כבירים ה"ה הנשיא המפורסם עוואץ'... עואץ' מעוצ'ה וכה"ר מסאלם היבה ועל ראשיהם [כה"ר] שלמה בן סעדיא אתה ה' [תשמרם]...".
נולד בטוילה, ולמד תורה אצל תלמידי חכמים בני מקומו, ובפרט לפני הרב נתן בירב אברהם.
הרב חראזי חיבר שירים וספרים. לו מיוחס השיר המפורסם "שמע האל ענני בתפילה". ספרו המפורסם ביותר הוא "בית תפילה". כמו כן, חראזי נודע כמעתיק ספרים טוב והעתיק חיבורים כמו ספר "היכלות", "תולעת יעקב" ו"רכב אלדים".
בית תפילה
בסביבות שנת 1670 חיבר חראזי את הספר "בית תפילה", שהוא מבוא ופירוש לתפילה ובעיקר לתפילת העמידה. מלבד נושא התפילה, דן הספר במהות הנפש ובהבדל שבין נפש היהודי לנפש הגוי. הוא נוגע בנושאים אחרים ביהדות כמו חשיבות קיום המצוות, מידת הביטחון, יצר הטוב ויצר הרע, תפקיד ישראל בעולם, תחיית המתים, חישובי קץ, זהות המשיח וקיבוץ גלויות. מכל הנושאים הנזכרים, זוכים נושא הגלות ונושא הגאולה להעדפה. חראזי מרבה לחזק את קוראיו כי הגאולה תבוא מן הגלות ואין להתייאש מהמצב הקשה בו הם שרויים. בין היתר, כותב חראזי "דיין לישראל צער גלות, ואפילו בלא תשובה נגאלין". אווירת המצוקה והסבל זועקים מכל חלקי הספר, עקב ההתנכלויות השונות מצד השלטונות כלפי יהדות תימן בתקופה זו. הספר גדוש במובאות מהמקרא, מהתלמוד, מהמדרש ומספרי הקבלה והפילוסופיה. חלק ממקורות הספר לא ידועים, ורובם פרי חכמי תימן הראשונים. פעמים רבות חראזי מציג שאלות לפני ביאוריו. הספר יצא לאור מחדש בשנת 1992 על ידי ציון בר מעוז.
סאיב עריקאת
סאיב מוחמד סאלח עריקאת (בערבית: صائب محمد صالح عريقات, תעתיק מדויק: צָאאִב מֻחַמַּד צָאלח עריקאת; ) היה פוליטיקאי פלסטיני, שניהל מהצד הפלסטיני את תהליך השלום הישראלי-פלסטיני, כחבר במשלחת ה"ירדנית-פלסטינית" בוועידת מדריד (1991) עד מותו.
ביוגרפיה
עריקאת נולד באבו דיס, שהייתה אז תחת שלטון ירדני. הוא סיים תואר ראשון ושני במדע המדינה באוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו שבארצות הברית, ולאחר מכן קיבל דוקטורט בלימודי שלום מאוניברסיטת ברדפורד בבריטניה. לאחר סיום לימודיו החל ללמד באוניברסיטת א-נג'אח שבשכם.
מאז 1996 ועד מותו כיהן כנציג יריחו במועצה המחוקקת הפלסטינית.
באוגוסט 2009 נבחר לחבר הוועד המרכזי של פת"ח.
בשנת 2012 חלה עריקאת במחלת פיברוזיס ריאתי. בתחילת אוגוסט 2017 נודע, שהוא החל לעבור טיפולים בבית חולים ישראלי ונמצא בתור להשתלת ריאות. בעקבות הפרסום, נוצרה מחאה בקרב מחזיקי כרטיס אדי. בתגובה נמסר כי הוגשה בקשה להכליל את עריקאת ברשימת ההמתנה, לפנים משורת הדין, אך משרד הבריאות דחה אותה מסיבות חוקיות. לפיכך, כמי שאינו תושב ישראל, יוכל לקבל תרומה אם לא יימצא חולה ישראלי מתאים לקבלת האיבר, ובכפוף להסכמת משפחת התורם. בסופו של דבר, טס בספטמבר 2017 לארצות הברית, ובאוקטובר נמצא לו תורם מתאים, והושתלה לו ריאה בבית החולים "אינובה פיירפקס" שבוירג'יניה.
בתחילת אוקטובר 2020 נדבק עריקאת בנגיף הקורונה. ב-18 באוקטובר חלה הידרדרות במצבו, הוא אושפז בבית החולים הדסה עין כרם ונפטר ב-10 בנובמבר 2020.
עמדותיו ביחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני
בראיון עמו בשנת 2006 טען עריקאת כי הוא היה נציגו של יאסר ערפאת בוועידת מדריד (1991), ואמר: "הלכנו למדריד תחת מטרייה של משלחת ירדנית־פלסטינית. מצד אחד לא היינו אש"ף, מצד שני קיבלנו הוראות מערפאת ומאחרים בתוניס. כדי להזכיר שאנחנו קיימים הופעתי בוועידת מדריד עם כאפיה לראשי. בחוסר רצון, באונס, נתן שמיר את הגושפנקה לקווי היסוד (terms of reference) של תהליך השלום (החלטות מועצת הביטחון 242 ו־338). בלי מדריד לא היינו מגיעים לאוסלו. הוא לא הבין מה שאנחנו הבנו - שהדברים יתפתחו באופן טבעי ושאלה שינסו לעצור את המהלך ייעלמו".
באותו ראיון דיבר עריקאת על יצחק רבין כעל מי שידע כיצד ייראה הסכם הקבע, ותיאר את מתווה הסכם אוסלו כהמשך טבעי לוועידת מדריד.
על אהוד ברק ופסגת קמפ דייוויד אמר עריקאת כי הוא יכול היה להשיג הסדר קבע בוועידה, אך "הבעיה שלו היא שהוא טוען לבעלות בלעדית על כל הידע. הצדדים מוכנים או לא מוכנים לפסגה - הוא מחליט. בסוף הוא מטיח את האשמה בפלסטינים. מבחינתי הוא האיש שריסק את תהליך השלום".
בנובמבר 2007 אמר כי "הפלסטינים לא יקבלו את ישראל כמדינה יהודית". באפריל 2009 כינה את דרישת ישראל להכיר בה כמדינה יהודית "מגוחכת" ו"מנוגדת למשפט הבינלאומי". ביוני 2009, בריאיון לעיתון הירדני "א-דוסטור", אמר כי "בקמפ דייוויד קיבלנו 90% ובהצעת אולמרט 100%, אז למה שנמהר?".
בסוף פברואר 2010 התפרסם בעיתון "הארץ" מסמך דיפלומטי שחיבר עריקאת בתור הממונה על המשא ומתן עם ישראל ברשות הפלסטינית. במסמך מזהיר עריקאת: "כישלון המאמץ המדיני להשיג הסדר בינה לבין ישראל יביא אותה לוותר על המאבק לחלוקת הארץ לשתי מדינות, לבטל את הסכמי אוסלו - ולפתוח במאבק לכינון מדינה דו-לאומית". עריקאת מצהיר במסמך למעשה כי בשל חוסר ההתפתחות באפיק המדיני, והתגברות חמאס, ייתכן שהעם הפלסטיני צריך להפסיק את מאבקו לעצמאות מדינית, ולבחור במתווה של מדינה דו-לאומית. בכתבה זו חוזר עריקאת על חוסר שביעות רצונו מהתיווך האמריקאי במשא ומתן.
בשיחה עם העיתונאי עקיבא אלדר בפברואר 2010, מציין עריקאת כי ממשל הנשיא האמריקאי, ברק אובמה נסוג מן ההבנות בינו ובין הפלסטינים ביחס להמשך המשא ומתן, בעיקר בנוגע להקפאת הבנייה בהתנחלויות ומכך שהשיחות לא ימשיכו מההבנות שהושגו בין אהוד אולמרט ואבו מאזן בסוף 2008.
בספרו "דרך ארוכה קצרה" האשים משה יעלון את סאיב עריקאת בהפצת עלילת דם על ישראל בדבר הטבח בג'נין במהלך מבצע חומת מגן: "לפרסום היו אחראים גורמים פלסטיניים, ביניהם גורמים רשמיים כמו ד"ר סאיב עריקאת, אשר הכרתי את חוסר אמינותו גם מאירועים קודמים. הוא הופיע באמצעי התקשורת השונים, בעיקר בערוצי הטלוויזיה הזרים, והפיץ את עלילת ה'טבח בג'נין'" (עמ' 132).
בנובמבר 2010 כתב עריקאת מכתב שבח למתכנן רצח השר רחבעם זאבי. בדצמבר 2015 ערך ביקור ניחום אבלים אצל משפחתו של מחבל שביצע פיגוע ירי נגד כוחות צה"ל והשתייך למודיעין הכללי הפלסטיני. בכך היה הדמות הבכירה ביותר ברשות הפלסטינית שנקט מחווה כזו כלפי מחבל במהלך גל הטרור שהתרחש באותו הזמן.
ב-14 בדצמבר 2010 כתב עריקאת במאמר בעיתון "הגארדיאן" כי כל הסדר שלום שלא יפתור את סוגיית הפליטים על בסיס החלטה 194 של האו"ם (מימוש בפועל של זכות השיבה לישראל שבתוך הקו הירוק) – ייכשל. הוא אף נקב במספר שבעה מיליון כמספר הפליטים הפלסטינים ברחבי בעולם. עקיבא אלדר, במאמר שפורסם לצדו, אמר כי משמעותה המעשית של הצהרה זו על מימוש זכות השיבה היא חיסול מדינת ישראל כמדינת העם היהודי: "עריקאת אינו יכול לומר בתום לב שהדבר לא יביא למשבר קיומי עבור ישראל, שכן הוא רומז שבעבור הזמן, תיעלם ישראל ולא תהיה עוד מולדת ליהודים, שכן מעבר לנקודה מסוימת היהודים יהיו מיעוט בגבולות שלפני 1967."
ביולי 2013 החל עריקאת לפעול כראש צוות המשא ומתן הפלסטיני במסגרת פתיחה מחדש של המשא ומתן הישראלי-פלסטיני, ביוזמתו של מזכיר החוץ האמריקני, ג'ון קרי. באפריל 2014 חשף ותרגם יונתן דחוח-הלוי מסמכים פלסטיניים שחיבר עריקאת במרץ כממונה על המשא ומתן מטעם הרשות הפלסטינית, ובהם כתב שהפלסטינים מתכוונים להפר את התחייבויותיהם ולפנות לאו"ם ולמוסדות בינלאומיים אחרים למרות המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים שהתנהל ב-2013.
חיים אישיים
עריקאת היה נשוי ואב לארבעה. התגורר ביריחו.
ג'סטין הארטלי
ג'סטין סקוט הארטלי (באנגלית: Justin Scott Hartley, נולד ב-29 בינואר 1977) הוא שחקן אמריקאי. התפרסם בשל תפקידו בתור ניקולס פוקסוורת' "פוקס" קריין באופרת הסבון "תשוקות" (06-2002), בתור חץ הירוק בסדרה "סמולוויל" (11-2006), בתור אדם ניומן באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח" (16-2014) עליו קיבל מועמדות לפרס אמי לבידור בשעות היום לשחקן הטוב ביותר, וידוע גם כקווין פירסון בסדרת הדרמה של רשת NBC "החיים עצמם" (2022-2016).
ביוגרפיה
הארטלי נולד בעיר נוקסוויל שבאילינוי. יש לו אח ושתי אחיות. לאחר סיום לימודיו התיכוניים, הוא נרשם ללימודי תואר ראשון באוניברסיטת דרום אילינוי קרבונדייל בחוג להיסטוריה ותיאטרון.
קריירה
החל מ-2002 עד לשנת 2006 גילם הארטלי את דמותו של פוקס קריין באופרת הסבון "תשוקות".
ב-2006 החל לשחק בסדרה "סמולוויל" בתפקיד החץ הירוק. הוא שיחק בסדרה מ-2006 עד 2011, מהעונה השישית עד העונה העשירית.
במקביל למשחק במספר סרטים שיחק הארטלי ב-2012 בסדרה "אמילי אוונס" לצדה של השחקנית מיימי גאמר. הארטלי ביצע הופעות אורח בסדרות כמו "צ'אק", "חשיפה לדרום" ו"קאסל".
ב-2014 שיחק בעונה השלישית של הסדרה "נקמה" ושיחק בתפקיד חוזר בעונות 4-2 של הסדרה "מאהבות".
בין השנים 2014 - 2016 שיחק בסדרות צעירים חסרי מנוח ומאהבות.
בשנת 2016 החל לככב בתור את קווין, שחקן מצליח, וחלק משלישייה, בסדרת הדרמה של רשת NBC; "החיים עצמם", תפקיד אותו ביצע במשך 6 עונות. הסדרה זכתה בפרס בחירת הקהל על עונתה הראשונה. ב-2017 וב-2018 זכתה הסדרה פעמיים ברציפות בפרס גילדת שחקני המסך לסדרת הדרמה הטובה ביותר.
בשנת 2017 שיחק את טיי בסרט "אמהות רעות 2: לשרוד את החג".
בשנת 2022 שיחק בקומדיה של רבל וילסון השמיניסטית, בתור החבר מהתיכון שמתחתן עם היריבה של הגיבורה הראשית. הסרט עלה בנטפליקס.
עוד ב- 2022 כיכב כדמות הראשית, יחד עם בארט דוס, בסרט של נטפליקס "יומנה של נואל" כסופר מצליח שאמו נפטרת והוא מחפש את הקשר לעברו.
חיים אישיים
בשנת 2003 החל לצאת עם השחקנית לינדזי קורמן אשר שיחקה לצדו בסדרה "תשוקות". לאחר כחצי שנה, ב-13 בנובמבר 2003 השניים התארסו. ב-1 במאי 2004 השניים התחתנו בטקס פרטי. ב-3 ביולי 2004 הביאו לעולם את בתם הבכורה. ב-6 במאי 2012 הגישה לינדזי בקשה לגירושין לאחר שמונה שנות נישואים. השניים סיימו את הנשואים ביחסים טובים וחולקים משמורת משותפת על בתם.
בינואר 2014 החל הארטלי לצאת עם השחקנית קריסשל סטאוס ביולי 2016 הודיעו השניים על אירוסיהם והם נישאו ב-28 באוקטובר 2017. השניים התגוררו בעמק סן פרננדו, קליפורניה. בנובמבר 2019 הגיש הארטלי בקשה לגירושין תוך כדי ציון הבדלים שלא ניתנים ליישוב. הגירושין הסתיימו ב-22 בפברואר 2021.
כחודש לאחר מכן התחתן בשלישית עם סופיה פרנס, ששיחקה עמו בסדרה צעירים חסרי מנוח.
קרחון קלארק (ארץ מרי בירד)
קרחון קלארק (באנגלית: Clarke Glacier) הוא קרחון בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 12.8 קילומטרים.
הקרחון מנקז את רמת קולטר ונשפך אל מפרץ הל.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 2003.
הקרחון נקרא על שם גאופיזיקאי תאודור ס. קלארק (Theodore S. Clarke) מאוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון אשר חקר בשנות ה-90 את זרמי הקרח של מערב אנטארקטיקה.
The Doors (אלבום)
The Doors הוא אלבום הבכורה של להקת הדלתות, שיצא בשנת 1967. האלבום, שיצא לאחר תקופה בה הופיעה הלהקה במועדונים באזור לוס אנג'לס, זכה להצלחה גדולה, והביא לפריצתה המהירה של הלהקה. לצד שירים יותר קלילים, מכיל האלבום טקסטים בסגנון פואטי בעלי משמעות מיסטית הנוגעים בין היתר גם במוות ובמיניות.
מגזין המוזיקה המשפיע רולינג סטון מיקם את האלבום במקום ה-42 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים".
Break on Through (To The Other Side)
Break On Through (To The Other Side) הוא השיר הראשון, הפותח את האלבום.
את השיר כתב ג'ים מוריסון.
חברת התקליטים של הלהקה Elektra, התנגדו לשימוש במילים "she gets high" ("היא עפה גבוה", ביטוי להתמסטלות) בגלל שזהו התייחסות לשימוש בסמים. בכל ההוצאות של אלבום הבכורה המשפט הזה נכתב וכל מילות השיר הופיעו, עד 1990 שבו מחקו את המילה "high" וכך ג'ים שר "she gets" ארבע פעמים עד ליללה. תחנות רדיו עד היום משתמשות בגרסה המצונזרת.
Soul Kitchen
Soul Kitchen הוא השיר השני באלבום. השיר הוא מעין מחווה למסעדה בשם "אוליביאס'ס" בחוף ונציה, לוס אנג'לס, בה סולן הלהקה ג'ים מוריסון הרבה לאכול שם ואמר שהמסעדה מזכירה לו את הבית.
משתתפי השיר: ג'ים מוריסון - סולן, רובי קריגר - גיטרה, ריי מנזרק - קלידים, קלידי בס, קולות, ג'ון דנסמור - תופים וכנגן אולפן לארי קנשטל - גיטרת בס.
שיר זה כמו שירים רבים של הלהקה, מופיעים בסרט פורסט גאמפ.
ב-1980, להקת הפאנק X, ביצעה גרסת כיסוי המופיעה באלבום הבכורה שלה.
אקו והבאנימן עשו גרסת כיסוי המופיעה כרצועת בונוס בגרסת הרימסטר לאלבום Echo & the Bunnymen מ-2003.
באדי ריץ' ביצע גרסת כיסוי לשיר באלבום ההופעה שלו מ-1969, Buddy & Soul.
The Crystal Ship
The Crystal Ship הפך לבי-סייד לסינגל המצליח שהגיע למקום ה-1 במצעד הפזמונים, Light My Fire. לפי דבריו של מתופף הלהקה ג'ון דנסמור, מוריסון כתב את השיר לחברתו לשעבר מארי וורבלו.
הוצע לקרוא לשיר "Crystal Ship" (ספינת הגבישים) המתייחס לפלטפורמת הולי, אסדת נפט מול חופי סנטה ברברה, קליפורניה, שנוצצת כמו ספינת גבישים שמוארת בלילה, בהשפעת לילה אחד בחוף הים שסולן הלהקה ג'ים מוריסון בילה.
Twentieth Century Fox
Twentieth Century Fox מספר על אישה אופנתית אך חסרת רגש כמטפורה לחברת הסרטים והטלוויזיה בעלת אותו השם.
לעומת זאת, מעריצי הלהקה טוענים כי לפי האוטוביוגרפיות של קלידן הלהקה ריי מנזרק ומתופף הלהקה ג'ון דנסמור, השיר עוסק בחברתו לשעבר של מנזרק (כיום אשתו) דורותי.
חלק מהשיר כולל סולו גיטרה שנשמע בדיוק כמו בקטע מסולו הגיטרה בשיר השני באלבום, Soul Kitchen.
(Alabama Song (Whisky Bar
שיר זה הוא גרסת כיסוי לשיר אלבמה.
הסולן ג'ים מוריסון שינה מעט את המילים; במקום Show us the way to the next pretty boy (הראו לנו את הדרך לבחור היפה הבא) הוא שר: Show me the way to the next little girl (הראו לי את הדרך לילדה הקטנה הבאה).
חצי האי קירנז
חצי האי קירנז (באנגלית: Kearns Peninsula) הוא חצי אי רחב מכוסה קרח, בין מפרצון פוטאקה ומפרצון פיל, בצידו הצפוני של האי ת'רסטון, שבאנטארקטיקה.
מקור השם
שמו של חצי האי ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
במהלך מבצע קפיצה לגובה התרסק מטוס PBM מארינר 15 קילומטרים דרומית לכף לבלנק, ב-30 בדצמבר 1946. שישה אנשי צוות מתוף תשעה שרדו את ההתרסקות. הם חולצו ב-12 בינואר 1947 על ידי לוטננט קומנדר ג'ון ד. האוול (John D. Howell) אשר הנחית מטוס PBM בים בסמוך לקצה המערבי של חצי האי נוביל. לשון היבשה המכוסה קרח בקצה המערבי של חצי האי נוביל, נקראת נקודת רסקיו (באנגלית: Rescue Point; מילולית: נקודת החילוץ), מאחר ששם הצילו את השורדים.
חצי האי קירנז נקרא על שמו של ויליאם ה. קירנז (William H. Kearns) מחיל המילואים של צי ארצות הברית, שהיה טייס משנה של מטוס ה-PBM מארינר שהתרסק. קירנז היה אחד מששת הניצולים.
איגנסיו אנאיה
איגנסיו "נאצ'ו" אנאיה גרסיה (בספרדית: Ignacio "Nacho" Anaya Garcia; 15 באוגוסט 1895 – 9 בנובמבר 1975) הוא מלצר מקסיקני אשר על פי ההערכות אחראי על המצאת הנאצ'וס.
ביוגרפיה
אנאיה נולד ב-15 באוגוסט 1895 במנואל בנאווידס, עיירה קטנה במקסיקו הממוקמת על גבול ארצות הברית.
הוא עבד במסעדת "El Moderno" שבעיר פיידרס נגראס שבמדינת קואווילה שבמקסיקו.
באזור שנת 1943 הוא החל להגיש במסעדה טורטייה מטוגנת מקופלת בצורת משולש כשעליה גבינה מותכת וחלפניו, כשהוא קורא לטורטייה הזו "Nachos Especiales".
לאחר שהמאכל הפך לפופולרי, אנאיה היגר לארצות הברית ופתח מסעדת נאצ'וס בשם "Nacho's Restaurant" בעיר איגל פס בטקסס. מלבד נאצ'וס, תפריט המסעדה כלל גם סטייקים, "Carne a la tampiqueña", אנצ'ילדות ועוד.
בשנת 1969 התראיין לעיתון "סן-אנטוניו אקספרס ניוז" ואמר כי הוא לא רשם פטנט רשום על הנאצ'וס משום שלדעתו האדם היחיד שצריך להרוויח מהמאכל הוא המוכר.
הוא מת ב-9 בנובמבר 1975.
בתרבות
לאחר מותו הוכרז ה-21 באוקטובר כ"יום הנאצ'וס הבינלאומי".
ב-15 באוגוסט 2019, ביום הולדתו ה-124 של אנאיה, הוציאה חברת גוגל דודל מיוחד, הכולל גיפ ובו רואים מלצר מכין נאצ'וס, כדי לציין את יום הולדתו.
מאיץ תקשורת
מאיץ תקשורת הוא רכיב ברשתות מחשבים המיועד לשיפור קצב העברת נתונים על גבי בין מקטעים שונים של הרשת. לשם שיפור קצב העברת הנתונים המאיץ דוחס את הנתונים המיועדים להעברה, ובמקרים מסוימים אף מתערב בפעולת פרוטוקולי התקשורת עצמם.
תצורת ON-PATH
קישור בין שני מאיצים בעת המעבר מהרשת המקומית LAN לרשת WAN.
המאיץ דוחס מידע שמתקבל מרשת LAN אחת, מעביר את המידע הדחוס לכיוון ה-WAN. משם מגיע לרכיב המרוחק שפותח את המידע ומעבירו לתחנת הקצה המיועדת:
תצורת ON-LAN
המאיץ יושב בתוך רשת ה LAN, כמתואר בצידו הימני של השרטוט.
הבעיה בתצורה כזו היא שהנתונים מופנים לשער ברירת המחדל (default getaway) של ציוד תקשורת אחר, כגון נתב, ולא למאיץ. במקרים כאלה יש מספר פתרונות:
תצורת ON-LAN תבוצע לרוב בתוך סניף ראשי של חברה, מאחר שהרבה סניפים מקושרים אחד לשני דרך הסניף הראשי. ומרבית השירותים ניתנים לסניפים דרך הסניף הראשי. דוגמת שימוש, סניף של בנק, כאשר לקוח מגיע, הבנקאי צריך למשוך את נתוני הלקוח מתוך מחשב ראשי שמכיל בתוכו את המידע של כל הלקוחות שיושב בסניף הראשי.
התרומה העיקרית של המאיץ היא בניצול רוחב פס יעיל של רשת ה-WAN. על ידי דחיסת מידע ואלגוריתמים נוספים, ניתן להעביר אפליקציות שונות הדורשות יותר רוחב פס ולמנוע איטיות ברשת. המאיץ יכול לעבוד עם סוגים שונים של ציוד רשת אחר, כגון נתבים ומתגים.
מאיץ TCP
פרוטוקול TCP מנסה להתאים את קצב העברת הנתונים למצב הרשת. בגלל אופן המימוש של פרוטוקול ה-TCP ישנם מצבים שבהם תיגרם ירידה בביצועי הפרוטוקול, אף על פי שהיא אינה מחויבת המציאות (לדוגמה, רשת עם השהייה גבוהה). מאיץ TCP מהווה חוצץ שמסיים את קשר ה-TCP בתוך הרשת המקומית (בעלת הביצועים המהירים), ומעביר את הנתונים למאיץ TCP שני שממוקם מעבר לרשת עם ביצועים פחות טובים. המאיץ השני מדמה למחשב היעד קשר TCP שכאילו מתחיל במחשב המקור. המאיצים אחראים לאגור את חבילות ה-TCP שנשלחות, ואחראים לנהל ביניהם מנגנון שמוודא העברה מוצלחת של החבילות.
יהודה מורגנשטרן
ביוגרפיה
נולד וגדל בבני ברק. עשה שירות אזרחי בבית החולים רמב"ם ובשב"ס.
את השכלתו הכללית רכש בגיל 24. אז נכנס למכינה בטכניון ללא ידע מוקדם במקצועות ליבה. לאחר שנה וחצי של לימודים, התקבל לפקולטה להנדסה תעשייה וניהול. במהלך לימודיו ניהל את הקמפוס החרדי של המרכז האקדמי כרמל בחיפה והצליח להעלות את מספר הסטודנטים מ-70 ל-250 תוך כשנתיים.
ב-2012, לקראת סיום לימודיו, הקים את חברת תלם שמטרתה פיתוח כלכלי-חברתי באוכלוסייה החרדית. תלם מנהלת כיום פרויקטים של שילוב החרדים במגוון גופים אקדמיים כמו האוניברסיטה הפתוחה והטכניון, וכשליש מהסטודנטים החרדים הלומדים באקדמיה מלווים על ידי תלם. במקביל, מובילה תלם רפורמות לשילוב חרדים עבור גופים ציבוריים ומיזמים טכנולוגיים ללימודי ליבה.
במרץ 2018 התמנה לממלא מקום מנכ"ל החברה הכלכלית בני ברק, בה ניהל תקציבים של מאות מיליוני שקלים ומאות עובדים.
גורד שחקים
גורד שחקים הוא בניין גבוה שנועד בעיקר למשרדים או מגורים. גורדי שחקים הם האלמנטים הבולטים ביותר בנוף העירוני המודרני, והופכים פעמים רבות לסמלי העיר. משחר ההיסטוריה שאף האדם לבנות מבנים אשר "ייגעו בשמים" או "יגרדו" אותם - ומכאן שם המושג. התפתחויות בטכנולוגיית הבנייה וגדילת והצטופפות הערים במהלך ההיסטוריה, אפשרו את בנייתם של גורדי שחקים גבוהים ומרשימים יותר אשר מייצגים עבור רבים את חלק משיאיה של העשייה האנושית.
יהודה מורגנשטרן
ביוגרפיה
באותה שנה נבחר לרשימת 40 הצעירים המבטיחים עד גיל 40 בקטגוריית 'נבחרי ציבור' של העיתון TheMarker לשנת 2018.
ב-8 בינואר 2023 מונה למנכ”ל משרד הבינוי והשיכון תחת השר יצחק גולדקנופף.
גורד שחקים
הגדרה
הגדרת בניין כ"גורד שחקים", לעומת בניינים גבוהים "רגילים", אינה הגדרה רשמית, וודאי שאינה חד משמעית. קיימות הגדרות שונות לגבי מהו גורד שחקים, אך הן אינן אחידות ואף נתונות לפרשנויות. חוק התכנון והבנייה במדינת ישראל מגדיר רב קומות כבניין שבו הפרש הגובה בין מפלס הכניסה הקובעת לבניין לבין מפלס הכניסה לקומה הגבוהה ביותר המיועדת לאכלוס, שהכניסה אליה דרך חדר מדרגות משותף, עולה על 29 מטרים. (בבניין כזה בדרך כלל בין 10 ל-12 קומות), ואילו לבניין שגובהו מעל 100 מטרים מקובל כיום להתייחס כאל "גורד שחקים", אף שאין לו הגדרה מיוחדת בחוק הישראלי. עם זאת, גם הגדרה זו השתנתה במהלך השנים: בעוד בעבר נחשב בניין בגובה של 50 מטר לגורד שחקים גבוה מאוד, כיום בניין כזה נחשב לרב קומות רגיל. כמו כן, בניין גבוה מאוד שנמצא בסמיכות לבניינים כפולים ממנו בגובהם, עשוי להיתפש בציבור כבניין נמוך.
כמו הפרשנויות השונות להגדרת גורד שחקים, גם אופן מדידת גובהו של בניין הוא סובייקטיבי. מכיוון שגורדי שחקים רבים כוללים צריחונים או אנטנות גבוהות בראשם, קיימות גישות שונות באשר להכללתם של אלמנטים אלה במדידת הגובה. יש המגדירים את גובה הבניין ממפלס הרחוב ועד הנקודה הבנויה הגבוהה ביותר בו, גם אם זוהי אנטנת רדיו פשוטה, יש המגדירים את גובה הבניין לפי גובה התקרה העליונה, ללא האלמנטים שמעליה, ויש המגדירים את גובה הבניין לפי גובהו האדריכלי. גובה אדריכלי (לפיו מוגדרים הגבהים בערך זה) הוא הגובה המתוכנן של היצירה האדריכלית השלמה. לפי הגדרה זו, אנטנת בניין האמפייר סטייט (שחלקה תוכנן לשמש לעגינת ספינות אוויר) נחשבת לחלק מגובה הבניין אך האנטנה על ראש מגדל סירס אינה כזו. אילו נמדד מגדל סירס מהמדרכה שבכניסה הראשית עד לראש האנטנה, היה גובהו 527 מטרים. למרות זאת, טאיפיי 101 בטאיפיי שבטאיוואן החזיק בזמנו בתואר המגדל הגבוה בעולם כשגובהו הגיע ל-509 מטרים.
העת העתיקה והתקופה הקדם-מודרנית
שאיפה לגובה והערצת הגדול והמרשים טבועים ככל הנראה בטבע האנושי. משחר ההיסטוריה שאף האדם לנסות ולבנות מבנה שעימו יוכל להגיע קרוב ככל האפשר אל השמיים. הניסיון השאפתני הראשון של האדם לבנות גורד שחקים מוזכר כבר בתנ"ך והוא - מגדל בבל. אמנם על פי הסיפור התנ"כי בניית מגדל בבל לא צלחה ואף הכעיסה את אלוהים, אך שאיפת האדם לבנות גורדי שחקים לא פסקה מעולם.
ההיסטוריה של האדריכלות רצופה במבנים רבים אשר ניסו להתקרב ככל הניתן לשמיים, ולהיות גבוהים יותר מאלה שנבנו עד לתקופתם. שאיפה זו ניכרת גם בפירמידות במצרים ובמונומנטים שבנו היוונים והרומאים בעת העתיקה. באדריכלות הגותית של ימי הביניים נבנו צריחים לקתדרלות הגותיות, שבנייתם התאפיינה בחתירה מתמדת לגובה רב יותר ויותר. תקופת השיא של האדריכלות הגותית נקראת באנגלית High Gothic, בין השאר משום שאיפתה לגובה. הקתדרלה הגבוהה ביותר מתקופה זו היא קתדרלת לינקולן שבאנגליה, שגובהה הגיע ל-160 מ' (חלקה קרס מאוחר יותר) - מעט יותר מגובה מגדל עזריאלי המרובע. קתדרלות גותיות רבות קרסו תוך כדי בנייתן או לאחר השלמתן, משום שגובהן היה רב מכפי שההנדסה של אותם ימים אפשרה לייצב. הכנסייה (הגותית) הגבוהה ביותר, שהושלמה רק במאה ה-19, היא המינסטר של אולם אשר גובה מגדלה מגיע ל-161.53 מ'.
המהפכה התעשייתית, המאה ה-19 והמאה ה-20
לקראת אמצע המאה ה-19, עם המהפכה התעשייתית, החלו הערים לגדול במהירות תוך הצטופפות רבה במרכזיהן. בתקופה זו החלו להיבנות במרכזי הערים מבני משרדים רבי קומות בקצב הולך וגדל, בעיקר בערים האמריקניות. את התפתחות גורדי השחקים המודרניים איפשרו שיפורים טכנולוגיים, ובראשם המעלית. ללא המעלית, ששכלוליה הבטיחותיים הומצאו באמצע המאה ה-19, בנייתם של רבי הקומות לא הייתה מתאפשרת. כמו כן, טכנולוגיית הבנייה בבטון מזוין וחומרי בנייה קלים כגון הפלדה שיפרו את היכולת לבנות מבנים גבוהים וחזקים יותר.
משנות ה-80 של המאה ה-19 החלה תחרות לא רשמית בין בנייני העיר שיקגו והעיר ניו יורק, כאשר מדי כמה שנים זכה בניין אחר לתואר "הבניין הגבוה ביותר בעולם". המירוץ החל למעשה בשיקגו, בה התפתח גם סגנון מקומי של בנייני משרדים רבי קומות שזכה לימים לכינוי "אסכולת שיקגו". אסכולת שיקגו אימצה שפה חזותית נאו-קלאסית, ובניו יורק נבנו בניינים רבים בסגנונות נאו-גותיים וסגנון אדריכלות האמנויות היפות (Beaux-Arts), שהיו גם הם החייאה של שפות עיצוביות של סגנונות עתיקים. בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 החלו להיבנות בארצות הברית גם גורדי שחקים בסגנון האר דקו (שהידועים בהם הם בניין קרייזלר ובניין האמפייר סטייט) וכן גורדי שחקים ברוח האדריכלות המודרנית האירופית.
המאה ה-21
מסוף המאה ה-20, אותה תחרות בלתי רשמית של הבניין הגבוה בעולם מתנהלת בעיקר במזרח אסיה. גורדי השחקים הגבוהים ביותר נבנים כיום בערים הגדולות בסין, בעיקר בבייג'ינג הנמצאת בתנופת בנייה חסרת תקדים שהחלה לקראת האולימפיאדה של 2008. גורדי שחקים נוספים נבנו במדינות נוספות כגון יפן, מלזיה, קוריאה הדרומית וטאיוואן. כמו כן תנופת בנייה גדולה מאוד של מגדלים רבי קומות קיימת בעשור האחרון גם במפרץ הפרסי. באיחוד האמירויות הערביות נחנך ב-2010 בורג' ח'ליפה (נקרא בעבר בורג' דובאי) שהפך למבנה והבניין הגבוה בעולם, בגובה 828 מטר.
עם התפתחות טכנולוגיית הבנייה במאה ה-20, והשימוש בחומרים קלים ובעלי יכולת שימוש מדויקת יותר בבנייה, צמחו ברחבי העולם גורדי שחקים רבים בעלי עקרונות מבניים וסגנונות שונים; כיום מתנשאים הגבוהים ביותר מביניהם לגובה של 500 מטרים, ואף יותר. בתחילה שימשו גורדי השחקים בעיקר למשרדים, אך במאה ה-21 החלו לשמש למגוון ייעודים נוספים כמגורים, מלונות, מצפים ותיירות, פונקציות ציבוריות ותרבותיות ועוד. רבים מהם כוללים עירוב של שימושים אלו בבניין אחד.
אתגרים מיוחדים בתכנון ובבנייה
בניית גורדי השחקים התאפשרה כאמור בזכות המצאת המעלית, וכן בזכות שכלולים בטכנולוגיית הבנייה אשר אפשרו בנייה לגובה רב. העמדת מבנה גבוה במיוחד מצריכה פתרון לשלל בעיות אדריכליות והנדסיות אשר עמם מתמודדים מתכנניהם.
ההתייחסות לגורד שחקים מבחינה הנדסית היא כאל זיז המחובר לאדמה ועליו פועלים כוחות מסוגים שונים, חלקם כתוצאה מעומסים קבועים ונובעים בעיקר ממשקל המבנה עצמו, חלקן כתוצאה מעומסים שימושיים הנובעים ממשקל תכולת הבניין, וחלקן נובעים מעומסים וכוחות חיצוניים משתנים. עומסים וכוחות אלה פועלים על המבנה בכיוונים שונים ובצורות שונות, אשר ההתמודדות עימם מצריכה תכנון הנדסי-אדריכלי אחד הלוקח בחשבון מרכיבים רבים ומורכבים.
בניית גורדי שחקים בצורה ההולכת וקטנה כלפי מעלה, כפי שנהוג בבנייה של רבים, מסייעת לפתור בעיות רבות מסוגים שונים ומגדילה את יציבותו של המגדל ואופן תפקודו.
ביסוס
גורד שחקים מפעיל לחץ נקודתי רב על שטח הקרקע עליו הוא בנוי. משקלו באופן יחסי לשטח בסיסו יוצר בקרקע לחצים אדירים, המצריכים שיטות ביסוס מיוחדות. בדומה לכל בניין שנבנה היום, ובדומה לשורשים של עץ, מחויב גורד השחקים ביסודות עמוקים במיוחד בתוך הקרקע. שיטת הביסוס של גורדי שחקים תלויה בסוג הקרקע, אך לרוב לא ניתן להסתפק בכלונסאות רגילים אלא יש צורך ביציקת "רפסודה" גדולה ורחבה, אשר תמנע שקיעת הבניין על ידי פיזור הלחץ באופן יעיל יותר אל האדמה. הרפסודה היא למעשה יציקת בטון עבה בשטח גדול, שעליה נבנים שאר יסודותיו התת-קרקעיים של הבניין.
כיוון שטביעת הרגל של הבניין על הקרקע היא לרוב גדולה מאוד בשטחה, קיימת בעיה נוספת בביסוס גורדי השחקים והיא תפרי התפשטות. במבנים בעלי שטח גדול (לאו דווקא בניינים גבוהים) חובה ליצור מרווחים קטנים במרחק של כ-50 מ"מ אחד מהשני בשלד הבניין, אשר מאפשרים לבניין מרווח התפשטות בחום. אלמלא תפרי התפשטות אלו היו בניינים מתעוותים מעט או נסדקים בתקופות ובימים חמים. בגורדי שחקים, מצריכה בעיה זו פתרונות הנדסיים מורכבים יותר על מנת ששלד הבניין, ובעיקר יסודותיו, יוכלו להתרחב ולהתכווץ מעט לפי הצורך עם שינויי טמפרטורות.
רעידות אדמה ורוחות
בעת רעידת אדמה פועלים כוחות אופקיים על בסיס הבניין וגורמים לו לרעידות. רעידת האדמה גורמת למאמצי גזירה אופקיים בבסיס המבנה, אשר יוצרים תנודות לכל אורכו. כנגד מאמץ הגזירה המנסה לגרום למבנה להיחתך, קל באופן יחסי להתמודד מבחינה הנדסית בתכנון השלד. לעומת זאת, לכפיפת המגדל, אשר נוצרת בעקבות התנודות של רעידת האדמה, קשה יותר לתת פתרון בגורדי שחקים תמירים. כאשר המגדל נתון למומנט כפיפה בבסיסו, נמתחת דופן אחת שלו כתוצאה מכך. פתרונות הנדסיים אשר נמצאים לרוב כגורדי שחקים בהיבט זה הם עטיפת הבניין באלמנטים בעלי יכולת התנגדות למאמץ מתיחה, ותכנון חתכו האופקי של המגדל כך שמומנט ההתמד של שטחו יותאם לכוחות המקסימליים העלולים להיווצר בבניין כתוצאה מרעידות אדמה אופייניות לאזור בו הוא בנוי.
בדומה לרעידות אדמה, גורמות רוחות לכוחות אופקיים הפועלים על הבניין. ההבדל העיקרי הוא שרעידות אדמה מפעילות כוחות על בסיס המגדל, ואילו רוחות פועלות על חלקו העליון. גורדי שחקים פגיעים יותר לרוחות, בעצם היותם גבוהים מעל שאר הבניינים וחשופים יותר לרוחות, ובשל העובדה שעוצמת הרוח גדולה יותר בגובה רב מעל הקרקע. שטח המפרש שיוצרת חזית הבניין הוא כזה שעוצמת הרוח היא כוח משמעותי ביותר, אשר יכול לגרום לקצהו להתנדנד ולמגדל כולו להתכופף. התקצרות שטחו של המגדל כלפי מעלה מסייעת בהתמודדות מול רוחות, אך פתרונות הנדסיים משלבים לרוב הגמשה של הבניין יחד עם תכנון אווירודינמי יותר של המגדל.
תכנונם של גורדי שחקים כנגד רעידות אדמה ורוחות משתנה על פי עקרונותיו ההנדסיים והאדריכליים של הבניין כולו, ועל פי מאפייניו הטבעיים של המקום בו הם נבנים. גורדי שחקים בטוקיו לדוגמה, עיר מוכת אסונות טבע, דורשים תכנון מורכב יותר מאשר גורדי שחקים בניו יורק. בטאיוואן, לדוגמה, ארץ מוכת רעידות אדמה וסופות טייפון עזות, נבנה בניין טאיפיי 101, שהיה הגבוה ביותר בעולם עד שנת 2007. גורד שחקים זה תוכנן להתמודד עם שני סוגי איתני הטבע, אשר שילובם מקשה עוד יותר על הנדסת הבניין. כדי להתמודד עם שני האתגרים הציבו מתכנניו היצירתיים בין הקומות 87–92 מטוטלת ענקית במשקל 660 טונות, שתפקידה למשוך את ראש המגדל חזרה במקרה של תנודה. מטוטלת זו נותנת מענה לתנודות שיוצרות הרוחות, ואילו בסיס הבניין מתוכנן להתמודד עם רעידות האדמה. פתרון הנדסי יצירתי זה שולב עם רעיון אדריכלי מקורי נוסף: כיוון שתנודות מטוטלת הענק כמעט אינן מורגשות בעין, היא עוצבה כדי שתהיה חשופה למבקרים בבניין, ובחלל שסביבה אף נבנתה מסעדה.
ברקים
מבחינה פיזיקלית, ברקים, שהם פריקה של מטען חשמלי בין העננים לאדמה, נוטים לפגוע בנקודות הקרובות ביותר לענן וכאלה בעלות מוליכות חשמלית גבוהה. מסיבה זו, אנטנות גבוהות וגורדי שחקים הם הנקודות הפגיעות ביותר לברקים בשטח העיר. תכנון גורד שחקים חייב לייעד אותו לפגיעות ברקים, יותר מכל בניין אחר. תכנון שלד הבניין יחד עם מערכותיו חייב לאפשר למטען החשמלי להגיע בקלות מראשו אל האדמה מבלי לפגוע בכל מערכות החשמל הפנימיות של הבניין. בשל כך נדרש תכנון יסודי של הנדסת הבניין יחד עם הנדסת החשמל שלו.
תכנון המעליות
אמצעי התחבורה העיקרי בתוך גורד השחקים הוא המעלית. מעליות קיימות כמעט בכל בניין היום, גם בנמוכים יחסית. ככל שהבניין גבוה וגדול יותר, כך נבנות יותר מעליות על מנת שיוכלו להסיע את האנשים הרבים בין הקומות בבניין. בגורדי שחקים, בגלל גובהם החריג, מתוכננות המעליות באופן מיוחד.
הבעיה העיקרית בשימוש במעליות רגילות בגורד שחקים היא בזבוז הזמן. אילו צריכה הייתה המעלית לעצור בתחנות רבות לאורך מסלול נסיעתה לצורך העלאת והורדת נוסעים, ההגעה מקומת הקרקע לקומות העליונות הייתה אורכת הרבה יותר מן הרצוי. יתר על כן, האטה והאצה של מעלית בתדירות גבוהה, מלבד היותה בזבזנית בזמן, צורכת הרבה אנרגיה. על כן מתוכננים בגורדי השחקים פירי מעליות אחדים אשר מקשרים קבוצת קומות מוגדרת עם קומה ראשית כלשהי. היות שמרבית התנועה היא בין קומת הקרקע וקומות ראשיות נוספות לבין יתר הקומות, מתוכננים בדרך כלל פירים המובילים מהקרקע ישירות למספר קומות עליונות, ללא תחנות ביניים. בגורדי שחקים גבוהים במיוחד, בדרך כלל כאלה המשמשים כבנייני משרדים שבהם תנועה רבה יחסית בין הקומות השונות (להבדיל מבנייני מגורים ובתי מלון, בהן אין תנועה רבה בין קומה לקומה בתוך הבניין), נהוג לבנות קומות ביניים ראשיות אשר מאפשרות החלפת מעלית לפי הצורך על מנת להתנייד בין קומות שונות במבנה. בקומות אלה נוח גם לרכז פונקציות ציבוריות של הבניין כגון קפיטריות, שירותי מסחר שונים וכדומה. הדבר דומה למערך אוטובוסים, שמחולק לאוטובוסים בינעירוניים שנעים בין תחנות מרכזיות ומערך של אוטובוסים עירוניים בתוך כל עיר.
בגורדי שחקים אשר מהווים גם אטרקציה תיירותית ובהם מצפה בקומת הגג, בונים לרוב פיר מעלית מיוחד המקשר רק בין קומת הקרקע לקומת המצפה, וזאת כדי לאפשר למבקרים לנוע בין שתי קומות אלו במהירות האפשרית ומבלי להפריע לשאר נוסעי המעליות בבניין.
איומי טרור ופינוי בשעת חירום
כל גורד שחקים חייב להיות מתוכנן באופן כזה שבמקרה חירום יתאפשר פינוי הבניין מכל יושביו בתוך פרק זמן קצר, דרך חדרי המדרגות וללא שימוש במעליות. כל בניין חייב להכיל מספר חדרי מדרגות בעלי רוחב מסוים, על פי תקנים המוגדרים בחוק של כל מדינה. המבנה חייב להיות מתוכנן באופן כזה כך שכל נקודה בו לא תהיה מרוחקת מיציאת חירום לחדר המדרגות במידה העולה על המוגדר בתקן. תפקיד נוסף של חדר המדרגות לשמש כפתח פליטת עשן (בחלקו העליון), וזאת כדי שלא יילכד בו עשן שיהפכו לבלתי שמיש בעת מילוט. אחד הקשיים המרכזיים בתכנון חדרי המדרגות הרבים בגורדי שחקים, הוא ההתחשבות בנתון שבזמן מילוט צפויה הצטברות נמלטים בקומות התחתונות של חדרי המדרגות (לעומת הקומות העליונות יותר, משום שכולם נמלטים מטה), ובהם גם קיים קושי באוורור יעיל של חלל המדרגות.
סוגיית הפינוי בשעת חירום הפכה אקוטית מתמיד מאז פיגועי 11 בספטמבר, בהם קרה תרחיש שעימו לא תוכננו גורדי השחקים להתמודד - פגיעה של מטוס במרכז המבנה, וכתוצאתה חסימת כל דרכי המילוט מן הבניין. מאז שנת 2001 חלה תפנית אדירה בגישת התכנון של מבנים רבי קומות, על רקע האיום החדש שקם עליהם מצד ארגוני טרור. מאז הפיגועים שהפילו את מגדלי התאומים נקבעו תקנים חדשים והוחמרו התקנים הקיימים בנוגע לפינוי מבנה בשעת חירום, כדי למנוע מצב בו יילכדו אנשים בבניין בוער ללא יכולת הימלטות.
גורם הפחד
לאירועי 11 בספטמבר 2001, אשר הפכו (בעיקר בארצות הברית) את גורדי השחקים למטרות, הייתה השפעה אדירה גם על הפסיכולוגיה של האנשים העובדים בקומות גבוהות בבניינים מסוג זה. מעבר למחשבות בתחום ההנדסה והבטיחות, ולצד פעילות מדינית וביטחונית כנגד איומי הטרור על גורדי השחקים, צצו מאז 2001 אביזרים ופטנטים שנועדו לעזור לאדם ברמה האישית כנגד האיומים - כגון מצנחים אישיים חד-פעמיים להימלטות מבניין בוער. עם זאת, נשמעה ביקורת רבה כנגד אביזרים אלה, ובעיקר הטענה כי נועדו להרגיע את קוניהם יותר מאשר לשמש אותם בפועל. כיום, בבניית גורדי שחקים חדשים לא ניתן להתעלם מפחדים של דייריהם הפוטנציאליים, פחדים הנובעים הן מאיומי הטרור והן מעצם העובדה שלרבים יש קושי פסיכולוגי במידה כלשהי עם עבודה ושהות בגובה רב.
גורם זה הוא כיום הקושי האדריכלי הגדול ביותר של גורד השחקים. תכנון גורד שחקים על פי גישה עכשווית מנסה ליצור דווקא את התחושה שהבניין נמוך יותר מכפי שהוא באמת. מבחינה חיצונית, עיצוב גורד השחקים יכול ליצור אשליה של פחות קומות וגובה נמוך יותר. מבחינת תכנון הפנים, ניתן לתכנן אותו באופן כזה שהנוף שייראה מתוך חלליו הפנימיים יהיה הנוף הרחוק יותר, ולא הנוף הקרוב הכולל את הרחוב הצמוד אל הבניין. הנוף הרחוק נתפש תמיד כמאיים פחות לעומת מראה הרחוב הפרספקטיבי מאחת מקומותיו העליונות של הבניין. בין היתר נעשה שימוש באמצעים של תכנון פנים להרחקה של האנשים מהחלונות, באלמנטים שונים בחזית שיסתירו את מראה הרחוב מתוך פנים המבנה, ובתכנון בסיס רחב יותר של גורד השחקים - דבר המעוות חזרה את הפרספקטיבה, כך שלמסתכל מלמעלה ייראה הבניין רחב בתחתית כמו בחלקו העליון, למניעת התחושה המפחידה של בניין רחב העומד על שטח קטן יותר.
השפעה סביבתית
מעבר להתמודדות עם הבעיות הקיימות בתכנון גורד השחקים עצמו, יוצר גורד השחקים שלל בעיות שונות גם בסביבתו הקרובה ומשפיע על הבניינים ועוברי האורח שלמרגלותיו:
נושא נוסף שחייב להילקח בחשבון בתכנון גורד שחקים הוא תוצאת הפגיעה בקרקע של עצם שייפול מקומה גבוהה בבניין. חפץ הנופל מאחת מקומותיו הגבוהות של גורד שחקים, צובר תאוצה בנפילתו הארוכה ומגיע למהירות אשר עלולה להיות קטלנית עבור אדם שייפגע ממנו. לבעיה זו ניתן פתרון בדרך כלל במקומות בהם קיים מצפה תיירותי, שבו קיים חשש גדול יותר שחפץ כלשהו ייזרק בידי ילד שובב.
בנייה בפועל
תהליך הבנייה של גורד שחקים הוא פעולה מורכבת מאוד, שמהווה אתגר גדול בהנדסה האזרחית. סדר הפעולות בבנייה של גורד שחקים אינו שונה מהותית מזה הנהוג בבנייה של בניין רגיל, אך בנייתו מצריכה תכנון בטיחותי מחמיר יותר, לוח זמנים קפדני יותר, ותכנון יעיל מאוד של פעולת הבנייה באתר (להבדיל מתכנון המבנה).
כל גורדי השחקים נבנים משלד פלדה או משלד בטון מזוין. בנייה מעץ אינה אפשרית לגובה רב, ובנייה בלבנים מוגבלת מאוד. בניין הלבנים הגבוה ביותר שנבנה אי פעם הוא בניין עיריית פילדלפיה (167 מ'), שצריחו נבנה בדומה למגדל פעמונים של קתדרלה. במבנים מסוג זה לא ניתן להכיל ביעילות קומות משרדים, ובנייה מסוג זה תהיה יקרה עשרות מונים לעומת בנייה בטכנולוגיות בטון או פלדה.
בחירת טכנולוגיית הבנייה נובעת לרוב משיקולים כלכליים בצד השיקולים ההנדסיים. בישראל ובמפרץ הפרסי, לדוגמה, נבנו כל גורדי השחקים מבטון מזוין בשל עלותו הנמוכה יחסית של הבטון במקומות אלה. לעומת זאת, מרבית בנייתם של גורדי השחקים בארצות הברית היא מפלדה מאותה הסיבה.
מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 נבנו גורדי שחקים רבים בשיטה של שלד מסבך שלם, כלומר: שלד הבניין מורכב ממערכת מוטות פלדה טריאנגולרית מרחבית, אשר מתפקדת כולה כמסבך זיזי. המסבך בעל הקורות האלכסוניות לרוב מחולק בתוכו לשלד פלדה משני ליצירת קומות הבניין. דוגמאות לבניינים מסוג זה הם בניין הבנק של סין בהונג קונג ומגדל סוויס רה בלונדון, אשר שלדו בנוי בצורה ספירלית-אליפטית דמוית "מלפפון".
שלבי הבנייה בהקמת גורדי שחקים לרוב חופפים זה לזה: לאחר שלב הביסוס מתחיל להיבנות שלד הבנייה. מהרגע שבו נבנו קומות הבסיס של גורד השחקים, תהליך בניית כל קומות הבנייה הוא מהיר יחסית ואורך לא יותר משבוע לבנייה של כל קומה, ובבנייה של שלד פלדה - לעיתים אף יום או יומיים לקומה. בבניינים רגילים, נוח יותר לסיים את שלב השלד הדורש מהאתר צרכים רבים (כגון עגורן, הבאת מערבלי בטון וכדומה) ורק אז להמשיך בבנייה של קירות הפנים, החזיתות, מערכות הבניין וכו'. בגורדי שחקים, לעומת זאת, לא ניתן להתעכב בשל הלחצים הכלכליים, וכמעט תמיד נעשית כל הבנייה תוך כדי התקדמות בניית השלד לגובה. מסיבה זו נראים פעמים רבות גורדי שחקים בבנייה שבחלקם התחתון כבר הורכבו חלונות, בעוד בחלקם העליון עדיין פועלים מנופים הבונים את המשך השלד.
בגורדי שחקים מבטון נהוג לבנות ראשית את ליבת הבניין, הכוללת בעיקר את פירי המעליות, כך ששאר השלד העוטף את הבניין נבנה אחריה. פעמים רבות משמשים פירי המעליות כבסיס נוח לחיבור המנופים.
עיצוב
גורדי שחקים ברחבי העולם קיימים בשלל סגנונות בנייה מתקופות שונות, אך עקרונות עיצוב בסיסיים מתווים את העיצוב החיצוני הכוללני של הבניין. אף שקיימים יוצאי דופן רבים, נהוג לחלק גורדי שחקים לבסיס, גוף וכותרת, בדומה לאופן החלוקה של העמודים הקלאסיים הקיימים עוד מסגנונות האדריכלות היוונית העתיקה.
בסיס גורד השחקים הוא חלקו התחתון, בו הבניין בא במגע עם הרחוב. תפקידו לשרת את האדם בגובה הרחוב ולשמש לרחוב חזית ידידותית. גוף גורד השחקים הוא הארכתו לכיוון השמיים, ובו מרוכזים מרבית שטחיו השימושיים של המגדל. כותרתו, הנראית למרחקים, היא הסיומת העליונה של גורד השחקים, והיא המקנה לו את זהותו הייחודית, אופיו ו"אישיותו" של גורד השחקים.
בעיצוב גורד השחקים מוגדרים הפרופורציות שבין החלקים והאופן שבו נוצרת קומפוזיציה שלמה, המקנה לגורד השחקים מראה מסוים – כזה שמשקף את התדמית הרצויה, ותואם את תכנונו הפנימי של הבניין ועקרונותיו ההנדסיים. סגנון המודרניזם התייחס אחרת לעיצוב חזית הבניין, אך גם גורדי שחקים שנבנו בסגנון זה מקפידים על סיומת המבנה ועל בסיסו בצורה כלשהי. לעולם לא נראית קומתו העליונה של גורד שחקים כמו אחת מקומותיו האמצעיות.
מבחינת סגנונות בנייה מקובלים, ניתן לחלק לארבע תקופות עיקריות בעיצוב גורדי השחקים:
היבטים כלכליים
כלכלית, גורד שחקים מהווה למעשה הכפלה של השטח בשיעור שבין מאות לבין אלפי אחוזים, יחסית לשטח הקרקע המקורי עליו הוא בנוי. באופן זה, במקום בו ערך הקרקע גבוה במיוחד, כמו למשל במרכזה של עיר גדולה, בנייה לגובה ויצירת מאות אלפי מטרים רבועים חדשים לצרכים שימושיים שונים היא ניצול יעיל מאוד של ערך הקרקע. עם זאת, בניית גורד שחקים אינה נחשבת תמיד להצלחה נדל"נית גדולה. ריבוי מערכות התנועה האנכיות בבניין מקטינות משמעותית את השטח השימושי של הבניין, וצרכיו ההנדסיים המיוחדים מגדילים מאוד את עלות הבנייה. תחזוקה שוטפת של גורדי שחקים, מבדיקות בטיחות תקופתיות ועד לניקוי חיצוני של החלונות, יקרה באופן משמעותי מאשר בבניינים נמוכים - גם באופן יחסי לגובהם. למעשה, ההערכה היא כי הגובה האופטימלי לבנייה בהיבט הכלכלי הפשוט, המשקלל את עלות הבנייה והתחזוקה אל מול שווי הנכס, היא כ-12 קומות בלבד.
מסיבה זו, גורדי שחקים נבנים רק במקומות בהן ערך הקרקע הוא כה גבוה עד כי הבנייה הופכת משתלמת, או כאשר פועלים שיקולים כלכליים אחרים שאינם מתייחסים אך ורק להיבט הנדל"ן ועלויות התחזוקה. תאגידים גדולים היוזמים בנייה של גורדי שחקים עבור משרדיהם עושים זאת לרוב לא רק כדי לשכן עצמם בבניין חדש שיסייע לתפקוד החברה. אחד השיקולים המרכזיים הוא תדמית החברה, המיוצגת בין השאר על ידי נקודת הציון העירונית. הימצאות משרדי חברה בגורד שחקים מסוים יכולה להיחשב בחברה גם כסמל סטטוס יוקרתי, אשר השפעותיו הכלכליות הן עקיפות ונובעות מטיפוח תדמיתי ושיווקי של החברה.
גורדי השחקים בקולנוע
הקולנוע, ובייחוד סרטי פעולה וסרטי מדע בדיוני, מרבים להשתמש בגורדי שחקים כנושא או כתפאורה.
כתפאורה שימשו באופן מרהיב גורדי שחקים בסרט "מטרופוליס" (1927) כחלק מהדימוי של העיר העתידית, בראייה של אז. הסרט הציג מרחב עירוני כמעט אנכי, אפל ומנוכר לבני אדם. דימוי זה ניכר גם יותר מאוחר ב"בלייד ראנר" ובעיצוב העיר גות'אם סיטי מסדרת הקומיקס וסרטי באטמן. גורדי שחקים היוצרים עיר אנכית שלמה הופיעו גם בסרטי מדע בדיוני מאוחרים יותר, בהם "מלחמת הכוכבים" ו"האלמנט החמישי", ובהם הוצגו באור חיובי יותר אך לא התעלמו מתחלואיה של עיר שכולה גורדי שחקים בגבהים דמיוניים לחלוטין לעומת אלו הקיימים היום.
כנושא, הופיעו גורדי שחקים, חלקם אמיתיים וחלקם בדיוניים, בסרטים רבים. הסרט "המגדל הלוהט" משנת 1974 היה אחד הראשונים שהציגו גורד שחקים בסרט אסונות המתאר דרמה סביב שרפה קטלנית בבניין. גורדי שחקים הופיעו גם בסרטים ישנים יותר – הסרט "קינג קונג" מ-1933, למשל, התייחס לבניין האמפייר סטייט החדש שאך נחנך, והציג אותו לא רק כבניין אלא כסמל. סרטי אסונות אחרים מרבים להשתמש בגורדי שחקים כסמל וכפוטנציאל לאפקטים מרהיבים של הרס. כך עשו סרטים כגון "גודזילה", "היום השלישי" וסרטים רבים נוספים אשר השתמשו בהריסת גורדי שחקים כדי להציג קטסטרופה נוראית. במידה רבה, קריסת מגדלי התאומים בפיגועים ב-2001 הייתה התגשמות של סרטי אסונות אלה.
הסרט "הקפיצה הגדולה" מ-1994 שם דגש גדול על גורד השחקים, והציג את היבטיו החברתיים על ידי הצגת העוצמה המעמדית שבו (כגובה הקומות כך גובה הדרגה).
לעיתים קרובות בסרטי מתח הגיבורים מנסים לטפס על מגדלים, דבר המשותף לדמויות של גיבורים אנושיים מוקצנים כבאטמן (שמטפס עליהם באמצעות רובה חבלים ודואה מהם באמצעות דאון-עטלף המשולב בגלימתו) וכאיתן האנת' במשימה בלתי אפשרית 3, וכן לגיבורי על כמו ספיידרמן הפועל בניו יורק. בסרט "משימה בלתי אפשרית 3" ובסרטים לא מעטים אחרים ישנן סצנות שבהן הם תלויים בין שמים לארץ כשהם נאחזים במגדל. קפיצה מגורדי השחקים היא דרך מרשימה (ובעלת ביסוס מה במציאות) להציג התאבדות של דמות כלשהי, הצונחת בנפילה חופשית אל מותה.
גורדי שחקים בישראל
גורדי שחקים נמצאים כיום בערים מרכזיות רבות בישראל, כחלק מהליך העיור, העיבוי והציפוף של מרכזי הערים, המאפיין את כלל הערים בישראל, ובמיוחד ערי גוש דן. גורד השחקים הראשון בישראל, מגדל שלום, החזיק שנים ארוכות בתואר "גורד השחקים הגבוה בישראל" ואף היה גם הגבוה במזרח התיכון. מאז, בתהליך ארוך שנמשך למעלה מ-40 שנה, וביתר שאת משנות ה-90 של המאה ה-20 ואילך, מתרבים גורדי השחקים המתוכננים ונבנים כמעט בכל עיר מרכזית בישראל. התהליך, שהחל בתל אביב רבתי, החסרה שטחים פנויים לבנייה רוויה, המשיך והתרחב לשאר חלקי הארץ, וכיום ישנם גורדי שחקים מתוכננים וקיימים הגבוהים ביותר מ-100 מטרים ממגדל שלום.
בישראל היו בשנת 2010 למעלה מ-150 בניינים של למעלה מ-20 קומות, מהם שלושים וחמישה מעל ל-25 קומות ושמונה מעל ל-33 קומות (כ-140 מטרים). באותה עת היה מגדל משה אביב ברמת גן הבניין הגבוה ביותר.
גורד השחקים הגבוה בעולם
רשימת המגדלים שנשאו בתואר "גורד השחקים הגבוה בעולם":
ג'רי מטפארה
סר ג'רמיה "ג'רי" מטפארה (באנגלית: Jeremiah "Jerry" Mateparae; נולד: 14 בנובמבר 1954) הוא איש צבא ניו זילנדי שכיהן בין השנים 2011–2016 בתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד ה-20 והנציג ה-9 של המלכה בניואה. מטפארה הוא השני מבין בני העם המאורי שכיהן כמושל הכללי (הקודם היה סר פול ריבס). לפני כן הוא היה ראש המטות המשולבים של כוחות ההגנה של ניו זילנד משנת 2006 ועד 2011 וראש המשרד לניתוח נתוני מודיעין (Government Communications Security Bureau) מפברואר ועד יולי 2011. בחירתו של מטפארה לתפקיד המושל הכללי הוכרזה ב-8 במרץ 2011 והוא הושבע לתפקידו ב-31 באוגוסט 2011.
חייו האישיים
ג'רי מטפארה נולד בעיר והנגנאוי למשפחת אנדרוס. הוא חונך על ידי דודו מצד אמו, מטפארה, על פי מסורת האימוץ המאורית הקרויה whāngai (מילולית: "להאכיל"). הן אביו הביולוגי והן אביו המאמץ היו שניהם כמרים בכנסייה המאורית רטאנה. הוא גדל בפרבר קסטלקליף שבוהנגנאוי ולמד בבית הספר היסודי המקומי, בחטיבת הביניים רתרפורד ובבית הספר התיכון של והנגנאוי. הוא אב לשלושה ילדים מאשתו הראשונה ראווין שנפטרה ב-1990 ולשני ילדים מאשתו השנייה, ג'אנין.
קריירה צבאית
מטפארה התגייס כטוראי לכוחות הסדירים של צבא ניו זילנד ביוני 1972. בדצמבר 1976 הוא סיים את הכשרתו בבית הספר לקצינים בפורטסי שבאוסטרליה. הוא שירת בשני הגדודים של רגימנט חיל הרגלים המלכותי של ניו זילנד וביחידת הכוחות המיוחדים האוויריים של צבא ניו זילנד. ב-1979 הוא שימש כמפקד מחלקה בסינגפור.
מטפארה שימש בשני תפקידים מבצעיים במשימות שמירת שלום. התפקיד הראשון היה במסגרת ארגון הפיקוח על הפסקת אש של האומות המאוחדות (UNTSO) כמשקיף הראשי בדרום לבנון ממאי 1994 ועד מאי 1995 והתפקיד השני היה פיקוד על כוח שמירת השלום המשולב בבוגנוויל במסגרת מבצע בליסי ב-1998. ב-24 בדצמבר 1999 הוא קודם לדרגת בריגדיר ולתפקיד של מפקד כוחות היבשה של ניו זילנד. מדצמבר 1999 ועד יולי 2001 הוא היה מפקד הכוחות הניו זילנדים שסופחו לכוחות האו"ם במזרח טימור.
ב-26 באוגוסט 2010 הודיע ראש ממשלת ניו זילנד, ג'ון קי על מינויו של מטפארה כראש המשרד לניתוח נתוני מודיעין (Government Communications Security Bureau). כהונתו בתפקיד זה הייתה אמורה להמשך חמש שנים, אך הוא סיים אותה ביולי 2011 עקב מינויו לתפקיד המושל הכללי.
המושל הכללי של ניו זילנד
ב-8 במרץ 2011 הודיע ראש הממשלה ג'ון קי על המלצתו על מטפארה לתפקיד המושל הכללי הבא של ניו זילנד. בהמשך אותו יום אישרה המלכה את המינוי. ב-31 באוגוסט 2011 הושבע מטפארה כמושל הכללי של ניו זילנד לתקופת כהונה של חמש שנים. ב-20 במאי 2011 מונה מטפארה להיות עמית נספח במסדר ההצטיינות של ניו זילנד. עם כניסתו לתפקיד המושל הכללי הוא היה לנגיד והאביר הראשי של מסדר שירות המלכה, ותוארו המלא היה מאותו יום "הוד מעלתו, לוטננט גנרל, הנכבד (Right Honourable) סר ג'רמיה מטפארה".
ב-14 בנובמבר 2012 אירח מטפארה במסיבת יום הולדתו ה-64 את צ'ארלס, נסיך ויילס, בעת שזה עשה בביקור בניו זילנד. ה-14 בנובמבר הוא גם יום הולדתו של הנסיך צ'ארלס והאירוע צוין בנוכחותם של 64 אזרחי ניו זילנד שחגגו את יום הולדתם בתאריך זה.
באפריל 2013 ביקר מטפארה באפגניסטן לרגל סיום הצבתם של חיילים כוחות ההגנה של ניו זילנד שם.
ביוני 2014 נכח מטפארה בטקסים לציון 70 שנה לפלישה לנורמנדי, יחד עם המלכה ועם מנהיגי מדינות אחרים ויחד עם וטרנים ניו זילנדים.
מטפארה הרחיב את המסורת שהחל קודמו, סר אננד סטינאנד, ב-2012, כאשר הוא שידר את ברכתו לשנה החדשה בפעם הראשונה בשידור טלוויזיני.
באוגוסט 2016 סיים מטפארה את תפקידו ותחתיו הושבעה דיים פטסי רדי, שהיא האישה השלישית בתולדות ניו זילנד בתפקיד זה.
לאחר כהונתו כמושל הכללי
ב-16 בדצמבר 2016 הוכרז כי מטפארה יכהן החל מראשית שנת 2017 בתפקיד הנציב העליון (שגריר) של ניו זילנד לממלכה המאוחדת ויחליף בתפקיד את סר לוקווד סמית' שכיהן בתפקיד מאז 2013.
ג'יימס קרייג
סר ג'יימס קרייג, הוויקונט הראשון של קרייגבון (באנגלית: James Craig, 1st Viscount Craigavon; 8 בינואר 1871 – 24 בנובמבר 1940) היה ראש ממשלת צפון אירלנד הראשון וכיהן בתפקיד כעשרים שנה מאז יצירת צפון אירלנד ב-1921 ועד מותו ב-1940 ונחשב על ידי היוניוניסטים ל"אב המייסד" של המדינה הצפון אירית.
לפני מינויו לראש ממשלה
קרייג נולד בבלפסט ליצרן ויסקי עשיר (מיליונר שעשה את הונו בעצמו). בית האחוזה של המשפחה במחוז דאון נקרא "קרייגבון". לאחר לימודיו החל לעבוד כברוקר של ניירות ערך. בינואר 1900 הצטרף לגדוד הקלעים השלישי של המיליציה האירית ויצא להילחם במלחמת הבורים. הוא התקדם לדרגת קפטן לפני ששוחרר משירות עקב בעיות בריאות.
ב-1906 נבחר כחבר הפרלמנט הבריטי מטעם מחוז דאון מזרח. בשנותיו כחבר פרלמנט הוביל קרייג את היוניוניסטים מתנגדי רעיון "שלטון הבית" (Home Rule) לאירלנד. הוא ארגן את מתנדבי אלסטר ועודד אותם להתגייס ולהילחם לצד הבריטים במלחמת העולם הראשונה. בשנים 1920–1921 כיהן כמזכיר האדמירליות. בפברואר 1921 ירש את מקומו של אדוארד קרסון בראשות מפלגת האיחוד של אלסטר (UUP). לקרייג הייתה השפעה על עיצוב החוק שיצר את הפיצול בין מדינת אירלנד החופשית וצפון אירלנד ב-1920 והוא היה זה שדחף לבחירת ששת המחוזות של אלסטר כחלק של אירלנד שיישאר חלק מהממלכה המאוחדת.
בבחירות הראשונות שנערכו בצפון אירלנד לאחר הקמתה נבחר לחבר בית הנבחרים של צפון אירלנד וב-7 ביוני מינה אותו הלורד לוטננט (המושל הכללי של צפון אירלנד) למשרת ראש ממשלת צפון אירלנד.
כראש ממשלה
קרייג הוביל מדיניות פרוטסטנטית ברורה וביקש לבדל את צפון אירלנד התעשייתית, העשירה והמלוכנית מהדרום הרפובליקי, הקתולי והנחשל. חלק מבידול זה היה המאמץ לבסס את צפון אירלנד כישות של הממלכה המאוחדת שוות-מעמד לסקוטלנד או ויילס. את הפן השני של הבטחת ההגמוניה הפרוטסטנטית השיג קרייג על ידי הקמת כוח השיטור המלכותי של אלסטר ככוח משטרתי חמוש, צבאי-למחצה ומתוגבר בוותיקי ארגון המתנדבים של אלסטר. הכוח סייע בהדיפת התקפות הצבא האירי הרפובליקני בראשית ימיה של צפון אירלנד ושימש לדיכוי המיעוט הקתולי בהמשך. קרייג הוביל מדיניות של הזנחה מכוונת של המיעוט הקתולי ולא הביע כל עניין בשילוב קתולים במארג הצפון-אירי הנרקם, דבר שהתבטא גם בפרלמנט .כפוליטיקאי שפעל הן בבלפסט והן בלונדון, עיקר מדיניותו הייתה לבסס את החרם הכלכלי הבריטי על מדינת אירלנד החופשית. ביטול החרם ב-1938 היה אות להחלשות כוחו הפוליטי בבירה הבריטית.
קרייג זכה בחמש מערכות בחירות רצופות (1921, 1925, 1929, 1933 ו-1938) וביצר את מפלגתו כמפלגה היוניוניסטית הגדולה והחשובה ביותר.
לקראת מלחמת העולם השנייה, באפריל 1939 ולאחר פרוץ המלחמה במאי 1940 דרש קרייג מהממשל בלונדון להחיל גיוס חובה בצפון אירלנד, בדיוק כמו בשאר חלקי הממלכה. בקשתו נדחתה בשל החשש בלונדון מפני התנגשויות אלימות על רקע חובת הגיוס בין יוניוניסטים לאירים-לאומנים קתולים.
קרייג היה ראש ממשלה מכהן כאשר נפטר בנובמבר 1940 ונקבר בבניין הפרלמנט של צפון אירלנד.
תארים ואותות כבוד
ב-1918 קיבל תואר ברונט והותר לו להוסיף את התחילית סר לשמו. ב-1926 הועלה לדרגת ויקונט וחבר המועצה המלכותית.