cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יומנו של חנון - דמויות
סבא הפלי
סבא הוא אביו של פרנק הפלי וכן של ג'ו וג'רי (לא ידוע מה שמו). הוא פנסיונר הגר ב"מגדלי מרגוע" - בית אבות קרוב לביתו של פרנק ולעיתים גרג ורודריק נמצאים שם בסופי שבוע, אף שהם משועממים וסבם לא נותן להם לראות טלוויזיה, אלא משתמש במכשיר לריגול אחרי זקנים אחרים. האוכל האהוב עליו הוא סלט חמוץ בשם "גרגיר הנחלים" והמשחקים האהובים מתאימים לגילאים מבוגרים שאינם מוכרים למשפחתו.
סבא לרוב מנותק סביבתו אך לעיתים מגיע לטפל בנכדיו (וגרג הוא האהוב עליו) אך לא מתאים את החינוך עם התבגרותם. בספר העשירי הוא מתגורר בבית כשהמחירים במגדלי מרגוע עולים ואז נכנס לאינטרנט ומארגן סוף שבוע לבחורות בנות גילו, עד שבנו מגלה זאת. פרנק לא מסתדר איתו היטב וידוע שהוא דרס בטעות את כלבו של פרנק אך שיקר לו שהכלב נעלם.
בסרטים הראשונים מוצג בידי טרנס קלי, מבוגר יחסית. הוא לא מופיע בסרט הרביעי אך מוזכר.
ריבה הפלי
ריבה היא אחותה התאומה של לורטה, אחותם של סבא ושל ארתור ודודתו של פרנק. היא עקשנית ונפגעה מכך שלא שלחו לה הזמנה משפחתית, כך שהיא גרמה למשפחה אי-נוחות. היא כותבת מכתבים כמו אחותה וסוזן מאלצת את בניה לכתוב לה מכתבי תודה. בספר ה-14 מתברר שהיא נפטרה, כשהמשפחה נכחה בהלוויה לא נכונה במקום בלוויה שלה. היא הורישה למשפחתה ממון רב.
דוד ג'ו
דוד ג'ו הוא אחיו הבכור של פרנק וג'רי ובנו של סבא הפלי.
פרנק כועס על התנהלותו, מאחר שהוא גרם למני לחזור לחיתולים בהפחדתו מ"המפלצת שלמטה" (בסרטים היה זה גרג) ומכיוון שהבנים הקטנים שלו קוראים לפרנק "פואנק", לטענת פרנק בכוונה. גרג לעיתים מנסה לנצל אותו כדי לשכנע את אביו (למשל לקנות כלב), אך הוא נוטה להביא טפיחות חזקות על גבו של פרנק, מה שהורס את השכנוע.
לדוד ג'ו יש כלב דני ענק בשם קיילר, אותו הוא מביא לאירועים משפחתיים.
דוד גארי
דוד גארי הוא האח הצעיר של פרנק וג'ו ובנו של סבא הפלי.
בתור הבן הצעיר הוא נוטה להיסחף למערכות יחסים, דבר שהוביל אותו להתחתן ולהתגרש 4 פעמים, אחת מהם קוראת במשך הספר החמישי. תמיד הנישואים מסתיימים מסיבות מוזרות ומאי הבנות. בנוסף הוא מחליף עבודות קבוע, לרוב עבודות זולות ולא מכובדות. נראה שהוא מכור להגרלות פיס, אף שלרוב אינו זוכה.
בספר השביעי הוא נאלץ לגור בבית של פרנק, והוא עובד במטלות בית על ממנת להרוויח כסף, למורת רוחו של פרנק. הוא מצליח להשתחל למסיבת הנשף של החטיבה של גרג ולבסוף זוכה בפיס ועוזב את ביתם. בספר ה-15 הוא משאיר קרוואן בחנייה של גאמי ומשפחת הפלי נוסעת בתוכו במסעה.
רוברט ג'פרסון
אביו של ראולי ובעלה של לינדה ג'פרסון. רוברט הוא אדם צונן המסתייג מגרג ומעיסוקיו עם בנו, מאחר שהוא משמש כ"השפעה רעה". הוא מתוח מאוד ממצבי אלימות ובודק כל דיסק שגרג מכניס לביתו, מחשש לאלימות או מיניות. הוא גם נפגע מגרג לאחר שפיצח את שפתם הסודית, בה גרג טען לראולי שהוא מריח כמו אשה.
למרות שהוא נוקשה הוא גם מקורב מאוד לבנו ולאשתו. הוא בעל חברת השקעות ומינוי לקאנטרי קלאב. הוא ואשתו נוסעים עם בנם מסביב לעולם וקונים מזכרות ייחודיות.
בסרטים הראשונים הוא מגולם בידי אלף האמפריס והוא שתקן יחסית, עם מעט מילים בסרט השלישי (רובם יועדו לפרנק).
לינדה ג'פרסון
לינדה היא אמו המגוננת של ראולי ואשתו של רוברט ג'פרסון. היא חושבת כמו בעלה שגרג משפיע לרעה על בנה, אם כי היא לבבית יותר גם כלפי גרג. היא מאוד לבבית ונראה שהתנהלותה הופכת את ראולי לילדותי בהרבה מגילו.
בסרט הראשון היא מגולמת בידי קייט קפרון (שלמעשה היא אמו האמיתית של רוברט קפרון, המשחק את ראולי). בסרט השלישי היא הוחלפה בברונוון סמית׳.
פרגלי
פרגלי הוא בחור לא-הגייני המגעיל את מרבית חברי כיתתו של גרג ומדורג אחרון בדירוג הפופולריות ובעל שפה ייחודית מוזרה. הוא היפראקטיבי לאחר אכילת סוכרים ולרוב משחק לבדו, מאחר שרוב התלמידים בורחים ממנו. עם זאת גרג לעיתים משחק איתו כדי לגרום לראולי לקנא.
בספר השמיני הוא מקבל יחס מפתיע מחברי הכיתה, לאחר שהם מתלהבים ממסטיק שהוא דחף לפופיק שלו וגרם לו להתנפח. לרוב הוא נשלח לאחות בית הספר לשיעור על היגיינה.
בסרטים הראשונים הוא מגולם בידי גרייסון ראסל, בהם מקבל תפקיד גדול יותר והוא קשור למעגל החברתי של גרג.
שיראג גופטה
ילד אמריקאי ממוצא הודי שהוא התלמיד הנמוך ביותר בכיתתו של גרג והוא קורבן קבוע של בריוני בית הספר. גרג מנצל את גובהו הנמוך כדי לעבוד עליו, לאחר שחזר מחופשה בהודו שהוא לא מופיע וגורר עליו חרם חברתי. שיראג נעלב ומסגיר אותו לסגן המנהל, אך עקב טעות בזיהוי החרם נמשך עד שאמו של גרג מתוודעת לכך. היא דורשת מגרג להתנצל ושיראג מקבל את גרג למשחק וידאו. על אף שהוא נמוך הוא פוגע בגרג סמוך לחג המולד שהוריו לא חוגגים, בעוד גרג לא יכול להחזיר לו מבלי לאבד מתנות.
בסרטים הראשונים הוא מגולם בידי קארן בראר ובניגוד לספרים הוא מטפל בבעיות בתחכום מול גרג. כך הוא הורס את החרם עליו על ידי התחפשות להולי הילז, להפתעתו של גרג. עם זאת הוא נחשב לחבר טוב שלו.
פטי פארל
פטי היא תלמידה בתיכון של גרג הנחשבת לחנונית ולעקשנית. גרג שונא אותה מאחר שגרמה לו להיכשל במבחן בגאוגרפיה. הוא ועוד בחורים החליטו להתנקם בה בהצגה "הקוסם מארץ עוץ", בה פטי נבחרה לדורותי, הדמות הראשית. גרג ועוד בחורים התחפשו לעצים בהצגה ואז זרקו עליה תפוחים שהצמידו להם ושברו את משקפיה, מה שהרס את ההצגה. בהמשך פטי מוצגת כשומרת בהפסקות מטעם המורות על הבחורים, המלחיצה את רוב התלמידים.
בסרטים הראשונים היא מגולמת בידי ליין מאקניל והיא תוקפנית ובריונית יותר, מנצלת את סמכויות הוועד של הוריה כדי לאיים על המורים והתלמידים. היא אויבת מרה של גרג, מאחר שבגן הוא צחק עליה מול הילדים. היא גם מנסה להתחבר להולי הילז על חשבונו. בסרטים אין לה משקפיים.
הולי הילז
הולי היא אחותה הצעירה של ה'תר הילז והילדה הרביעית הכי יפה (בעיני גרג) בכיתתו של גרג. הוא מנסה להתקשר איתה אך לא מצליח לארגן מפגש, עד שהיא בטעות מזהה אותו כפרגלי, בעוד היא מתלהבת מראולי שנחשב לחמוד. בשל כך גרג שוכח ממנה ומנסה להתחיל עם אחותה הגדולה.
בסרטים הראשונים היא מגולמת בידי פייטון רוי ליסט ומקבלת תפקיד גדול יותר, כשילדים רבים מתלהבים ממנה לאחר מעברה לבית ספר. עם זאת גרג לא מרשים אותה והיא מזהה אותו כפרגלי. הוא נפגע מעט אך עדיין מתלהב להיפגש איתה בבית האבות של סביו. היא מפרגנת לו על המופע ובהמשך הוא מבקש לכייף איתה בחופשה, כשהיא שוכחת לחתום לו. הוא מוצא אותה בקאנטרי קלאב של ראולי ולאחר שמארגן להקה למסיבה של אחותה (ששניהם לא סובלים), אשר נהרסת, הולי מפרגנת לו ומופיעה איתו בבריכה עם משפחתו.
התר הילז
אחותה הגדולה של הולי הילז והבחורה הכי יפה בתיכון. לאחר שגרג שוכח מאחותה הצעירה הוא מנסה להתחיל איתה ומוצא אותה בתור הבייביסיטר של ראולי בספר השני, אם כי היא פוטרה בהמשך. בהמשך הוא מגלה שהיא מצילה בבריכה והוא מנסה להרשים אותה בשריריו. לבסוף הוא עוזב אותה כשהיא מסתמכת עליו שינקה מסביבה, במחשבה שהיא תיכף מתחילה ללמוד במכללה.
בסרט השלישי היא מגולמת בידי מליסה רוקסבורו, בו היא משמשת אנטגוניסטית וגרג סולד ממנה (קורא לה "רודריק בשמלה"), אך רודריק מתאהב בה. כשגרג מזמין לאחיו הזמנה ליום הולדת 16 שלה, אך רודריק מנסה להפנט אותה והורס לה את כל המסיבה. הולי שמתרשמת מכך חוברת לגרג.
אביגיל בראון
אביגיל היא תלמידה בתיכון של גרג בספר השביעי שהייתה חברתו של מייקל סמפטון לנשף בית הספר, אשר הבריז לה לפני הטקס לאחר שקנתה שמלה. במקומו גרג מציע בשם ראולי ששניהם ילוו אותה כחברים לנשף. אביגיל מסכימה לכך, כשגרג חושד שראולי הגיע לנשף חולה באבעבועות רוח. הוא מרגיע את ראולי אך באמצע הנשף אביגיל מגלה את מייקל בנשף עם בחורה אחרת ומתייפחת לחברותיה. אז היא פונה לרקוד עם גרג אך הוא מתפרץ בצעקה על שגם היא מחלתה באבעבועות רוח, מה שהורס את היחס שלו איתה והיא מתחברת עם ראולי בחזור.
היא ממשיכה לצאת עם ראולי ומובילה אותו לנתק עם גרג. לבסוף ראולי מגלה שהיא חזרה למייקל ולמעשה הייתה איתו רק כדי שמייקל יקנא.
ברייס אנדרסון
התלמיד הכי מקובל בשכבה של גרג, לדעתו. עד החטיבה הוא התייחס לבנות כדוחות אך נעשה מקובל מאוד בחטיבה בעיני הבנות, רק עקב מראהו או עושרו. הוא מושא קנאה המסתובב סביב חבורת בחורים דחויים יותר, להם הוא לועג.
בסרטים הראשונים הוא מגולם בידי אוון בסט.
משפחת סנלה
משפחת סנלה היא משפחה הכוללת זוג המתרבה ויולד הרבה תינוקות ומזמין ביום הולדתם או חצי הולדתם את השכנים של האזור, לרבות את משפחת הפלי כדי להצחיק את התינוקות. הזוג סנלה מתחיל לצלם קטעים מצחיקים ולשלוח אותם לסדרה "המשפחה המצחיקה ביותר באמריקה". הם מעולם לא זכו אך הצליחו לצלם את גרג מטפס על עץ כשנפלו לו המכנסיים והוא לובש תחתוני וונדר וומן, מה שאולי נותן להם סיכוי גבוה. הדבר קרה בדיוק כשפרנק נאלץ להצחיק תינוק ונלחץ ובתמורה ויתר לגרג על הפנימייה הצבאית.
גרג "נקם" שלא בכוונה במשפחה כשדחף להם בארוחת ערב משפחתית ביצים קשות לתוך עציץ. הבית החל להסריח והם מעולם לא עלו על מקורו, כשהם החליטו לעזוב. עם זאת הם לקחו איתם את העציץ המסריח. גרג מאז ניסה להבריח ביצים לביתו של פרגלי.
ג'ושי
ג'ושי הוא הזמר האהוב על ראולי ועל תלמידות בחטיבה של גרג. הוא זמר אירופאי העושה הופעות סביב העולם וקורא "לכבד את ההורים" ו"ללכת אחר החלומות שלך". גרג רואה בו זמר גרוע וילדותי בעל השפעה שלילית על ראולי. הוא לרוב אינו מופיע אך באחת מהופעות החטיבה בה היה זמר בהפתעה, הוא התברר כג'ושי.
בסרטים הראשונים הוא מופיע על כרזה של ראולי. לא מוצג מי השחקן שלו.
אנג'י סטידמן
אנג'י מופיעה רק בסרט הראשון בגילומה של קלואי גרייס מורץ. היא תלמידה מוזרה ומתבודדת הרואה בחטיבת הביניים מקום נורא. היא פוגשת את גרג וראולי בתחילת הסרט ומציעה לגרג להיות בעיתון בית הספר, אך הוא מסרב ואומר לה ש"הוא יהיה הרבה בעיתון".
גרג חושב שהיא ילדה מוזרה ומתרחק ממנה בתחילת הסרט אך בסוף הסרט הם מתיידדים, לאחר שהיא משבצת את גרג וראולי כחברים הכי טובים, לאחר שראתה את ראולי אוכל את הגבינה במקום גרג, שהודה על כך בקול.
מאק דיגבי
מאק דיגבי הוא יוטיובר המופיע רק בסרט הרביעי בגילומו של ג׳ושוע הובר.
מזי
מזי הוא הכלב שפרנק קונה בספר השלישי. במקור הוא היה כלב רזה שהתרוצץ בין בני המשפחה ונכנס לישון במיטה של גרג, לצערו. הוא מתרחק מפרנק שדווקא ניסה להתחבב עליו. לבסוף הוא ניתן לסבתי במתנה והיא מלבישה אותו ומפטמת אותו. הוא מוצג בהמשך כבידור העיקרי בבית סבתי, כשגרג ורודריק משמיעים קולות פלוץ מאחוריו, כך שהוא מלקק את אחוריו. כשפרנק מנסה לעשות את זה הכלב מפליץ עליו באמת. בספרים ייתכן שהוא כלב ביגל.
החזיר
החזיר של משפחת הפלי, הגיע אל משפחת הפלי בספר התשיעי כשמני ניחש משקל מדויק של חזיר אחר בתחרות. בתחילה סוזן התנגדה שייקחו אותו, אך כשראתה את מבט הכפריים החליטה לבדוק ואז מני התאהב בו מכדי לוותר עליו. למרות זאת החזיר עושה בעיות ופרנק מוריד אותו בחווה מקומית, דבר שגורם למני להתעצבן ולבסוף הוא מוביל את המשפחה לחווה כדי שהחזיר יבוא איתם חזרה.
בספרים הוא מתנהל בחוכמה רבה ומתחיל לעמוד על שתיים ואף להפעיל מכשיר המתרגם תמונה לקול. החזיר נעלם לאחר שהמשפחה טסה לחופשה טרופית בספר ה-13.
טנטלוס
טנטלוס (ביוונית: Τάνταλος), דמות במיתולוגיה היוונית, מוכר בעיקר בזכות העונש שהוטל עליו על ידי האלים. עונשו של טנטלוס, היה לעמוד רעב וצמא בבריכת מים תחת עץ פרי בעל ענפים נמוכים. בכל פעם ששלח ידו לקטוף פרי, התרוממו הענפים שנשאו את מזונו הנכסף מעבר להישג ידו. בכל פעם שהתכופף לשתות ממי הבריכה, ירדו המים לפני שהיה יכול ללגום מהם. הביטוי "ייסורי טנטלוס" מתאר מצב שבו השגת המטרה נכשלת ברגע האחרון שוב ושוב.
טנטלוס היה בנם של זאוס ושל הנימפה פלוטו. על כן הוא היה מלך בעולם הקדמוני, אביו של ברוטיאס, ששמו בלבד מציין את המונח "בני תמותה" (brotoi). גרסאות אחרות נוקבות בשם טמולוס, "עטור עץ אלון", בנו של סיפילוס מלך לידיה, כשם אביו של טנטלוס. הן טמולוס הן סיפילוס הם שמות הרים בלידיה העתיקה. משום כך, כשם גיבורים יוונים אחרים כדוגמת תזאוס או הדיוסקורוי, לטנטלוס היה גם אב נסתר ואלוהי וגם אב בן אנוש. אבותיו ההרים בני האנוש של טנטלוס הושיבו אותו בלידיה; אילולא כן, הוא היה עשוי להיות ממוקם בפריג'יה (סטראבון xii. 8.21) או בפפלגוניה, שתיהן באסיה הקטנה. טנטלוס הפך לאחד מיושביו של טרטרוס, החלק העמוק ביותר בשאול, ששמור לריצוי עונשם של חוטאים. הקישור של טנטלוס לשאול מודגש על ידי שמותיהם של אימו פלוטו ("שפע", כגון בזהב, ועושר במחצבים אחרים), וסבתו כתוניה ("אדמה").
ילדיו היו פלופס – שמשמו נגזר שמה של פלופונסוס – ניובה האומללה, וברוטיאס. זהות אשתו מוצגת בשלל גרסאות: דיון, שפירוש שמה הוא פשוט "אלה", אפשרי כי פלאיאד היה בעל שם זה; או יוריתמיסטה, בתו של אל הנהר קסנטוס; או יוריאנאסה, בתו של פקטולוס, אל נהר אחר, שניהם באנטוליה; או קליטיה, בתו של אמפידמנטס. טנטלוס, באמצעות פלופס, היה למייסדו של בית אטריוס.
הגאוגרף סטראבון, שציטט מקורות מוקדמים, מציין שעושרו של טנטלוס נבע ממכרות פריג'יה ומהר סיפילוס. בקרבת סיפילוס (או בשמו המודרני, הר ספיל), סממנים ארכאולוגיים שנמצאו מזוהים עם טנטלוס ועם ביתו מאז ימי קדם, והם למעשה חתיים. על הר ימנלר, כשני קילומטרים מזרחה לאקפינר, ישנן שתי אנדרטאות שמציין פאוסניאס: קבר תולוס של טנטלוס (אשר קיבל צביון נוצרי והפך להיות "קבר הקדוש קרלמבוס") ו"כס המלכות של פלופס", שהוא למעשה מזבח מסולע. חציבת סלע מפורסמת יותר שמזכיר פאוסניאס היא האם הגדולה של האלים (קיבלה ליוונים), שנאמר עליה כי גולפה בידי ברוטיאס, אולם למעשה גם היא חתית.
סיפורו של טנטלוס
טנטלוס ידוע בכך שהוזמן לשולחנו של זאוס באולימפוס, כמו איקסיון. שם הפגין גם הוא התנהגות בלתי ראויה, גנב אמברוסיה, מסר אותה לאנשיו וחשף את סודותיהם של האלים.
טנטלוס הגיש את בנו פלופס כקורבן לאלים. הוא ביתר את פלופס, בישל אותו והגיש אותו להם כמזון. האלים, כך נאמר, היו מודעים לתוכניתו לסעודה ולכן לא נגעו במנחה; מלבד דמטר, שדעתה נשתבשה עליה מאובדן בתה, פרספונה, "לא הבינה מה זה היה" ואכלה חלק מכתפו של הבן. אלת הגורל, בהוראתו של זאוס, הקימה את הילד לתחייה (היא אספה את חלקי גופו והרתיחה אותם בקדרה קדושה), והרכיבה מחדש את כתפו על ידי שנהב מחושל שעשה הפייסטוס ושהציגה דמטר.
מקדש קברו של טנטלוס עמד על סיפילוס. ואולם מי שביקש להביע רחשי כבוד לגיבור עשה זאת באגרוס, המקום שבו נמצאו עצמותיו לפי המסורת המקומית. בלסבוס היה קבר גיבור נוסף בהתיישבות הקטנה פוליון, והר שנקרא על שם טנטלוס.
עונשו של טנטלוס, שהפך ביטוי המציין פיתוי ללא סיפוק, היה לעמוד בבריכת מים תחת עץ פרי בעל ענפים נמוכים. בכל פעם ששלח ידו לקטוף פרי, התרוממו הענפים שנשאו את מזונו הנכסף מעבר להישג ידו. בכל פעם שהתכופף לשתות ממי הבריכה, ירדו המים לפני שהצליח ללגום מהם. מעל ראשו ניצבה אבן מאיימת, בדומה לזו של סיזיפוס.
קיים דמיון בין השמות של טנטלוס והאנטילי. האנטילי הוא שמם של שני מלכים חתים. לפיכך עשוי להיות קשר היסטורי רופף בין טנטלוס המיתי ומלכים חתים של תקופת הברונזה, שבאופן דומה שלטו על אסיה הקטנה. בנובלה ההיסטורית של רוברט גרייבס "הרקולס, עמיתי למסע ההפלגה", טען גרייבס כי טנטלוס היה חבר בשבט פולש יווני, שנידון לייסוריו בטנטלוס בשל סירובו לדחות את ישויותיו האלוהיות הפטריארכליות לטובת גרסה מקומית של עשתרת.
פרשנות דמותו של טנטלוס
סיפורו של טנטלוס מאשר ביתר תוקף כי קורבן אדם ורצח בן הם טאבו בתרבות היוונית הקלאסית העתיקה. למרות זאת נראה שהוא מרמז כי קורבן אדם הוענק בעבר בזמנים קדומים, בייחוד לדמטר.
לחלופין טנטלוס עשוי להצטייר כדמות פרומתיאית, אשר חושפת סודות אלוהיים לבני אנוש. הוא ניהל טקסים שכללו מוות מיסטי והמרת צורה. הביתור שביצע בפלופס וההקמה לתחייה של פלופס עשויים להיחשב טקס שמאני אב־טיפוסי.
דמויות אחרות בעלות שם דומה
במיתולוגיה היוונית ישנן שתי דמויות נוספות ששמן טנטלוס. שתיהן דמויות משניות ושתיהן צאצאיות של טנטלוס הנזכר לעיל. נאמר כי לברוטיאס היה בן ושמו טנטלוס, ששלט בעיר פיסה שבפלופונסוס. טנטלוס הלה היה בעלה הראשון של קליטמנסטרה. רצח אותו אגממנון, מלך מיקנה, שהפך את קליטמנסטרה לאשתו. טנטלוס השלישי היה בנו של תיאסתס, אשר נרצח בידי דודו אטראוס והוגש למאכל לאביו, תיאסתס, שלא חשד בדבר.
נושאים קשורים
הפועל "tantalise" באנגלית נובע מן השם "טנטלוס", ופירושו – להתגרות, להתעלל, לעורר תקוות שווא או לקנטר. באנגלית משמש המושג "טנטלוס" גם לתיאור משקאות המאוחסנים בבקבוקים, הפקוקים בחוזקה במנעולי ברזל, כאמצעי למנוע ממשרתים לגנוב ליקר מאדוניהם. הבקבוקים עצמם, לעומת זאת, נותרים גלויים לעין כול.
גם היסוד הכימי טנטלום (סמל Ta, מספר אטומי 73) נקרא על שם טנטלוס המיתולוגי.
קונסול דיפלומטי
קונסול (באנגלית: Consul) הוא תואר דיפלומטי הנגזר ישירות מרמת המשלחת הדיפלומטית הפועלת באותה מדינה, וניתן לנציג הבכיר בקונסוליה. ישנן כמה דרגות בשירות החוץ הקשורות לבעלי תפקידים בקונסוליה: קונסול כללי, קונסול, סגן הקונסול.
בעבר, "קונסול" היה הדרגה הבכירה בדיפלומטיה, ורק במחצית המאה ה-20 התווספו תוארי השגרירים. כיום, במדינות שבהן הקונסוליה היא הנציגות הדיפלומטית היחידה המייצגת מדינה כלשהי, ייתכן שהקונסול ישמש כדיפלומט הבכיר של מדינתו במקום בו הוא מוצב וימלא גם תפקידים בתחומי מדיניות החוץ של ארצו, בדומה לפעילותו של שגריר. במקרה כזה הוא ייקרא "הקונסול הכללי" ויפעל ממבנה המכונה "הקונסוליה הכללית".
במדינת ישראל ובמדינות נוספות, כלי רכב הנמצאים בשימוש קונסול או אנשי קונסוליה, נושאים לוחיות רישוי עליהן מצוינות האותיות CC (להבדיל מרכבי שגרירים, הנושאים לוחיות רישוי עליהן מופיעות האותיות CD).
באימפריה העות'מאנית החזיקו הקונסולים של מדינות אירופה וארצות הברית גם בסמכויות שיפוט כלפי אזרחי מדינותיהם אשר היו בתחום סמכותם הגאוגרפי. סמכות זו באה להם ממשטר הקפיטולציות שאילץ את האימפריה העות'מאנית להעניק סמכויות שיפוט לנציגים דיפלומטיים זרים. משטר הקפיטולציות בוטל לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בקונוסליה יש בדרך כלל קונסול לעניינים קונסולאריים - פקיד, לרוב דיפלומט, העוסק במכלול של תחומים ובהם: הנפקת דרכונים ותעודות מסע לאזרחיה של המדינה שאותה הוא מייצג, הנפקת אשרות כניסה למדינה לאזרחים זרים, יצירת קשר עם אזרחי המדינה המצויים בצרה ומתן אישורים נוטריוניים על מסמכים. לעיתים הקונסול עורך טקסי נישואים אזרחיים בין אזרחי מדינתו המצויים במקום בו מצויה הקונסוליה.
קונסולים בארץ ישראל
הקונסולים הראשונים בארץ ישראל היו בדרך כלל תושבי הארץ, יהודים או נוצרים. כך למשל היה בן למשפחת דמיאני הנוצרית מיפו קונסול של מדינות אירופאיות בארץ ישראל בסוף המאה השמונה עשרה ואברהם פינצי מעכו היה קונסול בריטניה בעירו במחצית הראשונה של המאה התשע עשרה. קונסולים אלו עסקו בעיקר בפעילות מסחרית ולמעשה דמו בתפקידם יותר לקונסול כבוד מאשר לקונסול דיפלומטי מקצועי.
כבר בשנת 1829 נשלח על ידי ממשלת האימפריה האוסטרית לחיפה שליח מיוחד בשם אנטון פון פרוקש. תפקידו של פון פרוקש היה להשגיח על זכויותיהם של יהודים ונוצרים נתיני האימפריה האוסטרית שקופחו בימיו של מושל ישראל עבדאללה פאשא.
עם זאת קונסולים דיפלומטים מקצועיים מהסוג המוכר כיום הגיעו לארץ ישראל רק עם הקמתן של קונסוליות בישראל. הראשונה למנות קונסול מקצועי הייתה בריטניה שמינתה קונסול בירושלים, ויליאם טאנר יאנג, בשנת 1838, בימי השלטון המצרי בארץ ישראל. ב-1839 הורה לו משרד החוץ "לתת חסות ליהודים בכלל". יאנג שימש סגן-קונסול עד 1841 ובשנה זו מונה לקונסול, עד 1845. ב-1843 הופיעו קונסוליות של צרפת, פרוסיה וסרדיניה. לאחר מספר תקריות בהן הותקפו יהודים בירושלים ב-1847, הוציא משרד החוץ הבריטי הוראה שבמקרה שיהודי אירופי נרדף או נעשה לו אי-צדק והקונסול שלו לא עוזר לו, הקונסול הבריטי יהיה רשאי להתערב בעניינו. ב-1849 פעולתה של הקונסוליה הסרדינית הופסקה ובאותה שנה החלה הקונסוליה האוסטרית את פעולתה (הקונסול הראשון היה פיצאמאנו מוונציה). ב-1854 נוסדה קונסוליה ספרדית. בתוך עשרים שנה מאז באו לירושלים קונסולים דיפלומטים מקצועיים כמעט מכל מדינות אירופה באותה העת. לעיתים היה הקונסול בירושלים כפוף לקונסוליה הכללית של ארצו בביירות. כך היה המצב עם הקונסולים האמריקאים הראשונים. בשנת 1831 מונה לסוכן קונסולרי אמריקאי ביפו ובירושלים, נתין צרפתי, היהודי דוד דארמון, אולם כעבור 3 שנים הוא הודח. ב-1844 מונה וארדר קרסון לקונסול בירושלים, אולם כעבור זמן קצר המינוי בוטל והוא התגייר. בשנת 1856 נפתחה מחדש הקונסוליה האמריקאית בירושלים, עם מינויו לקונסול של וארן גורהאם. הקונסולים של מדינות אירופה וארצות הברית היו פעילים מאוד בחיים הציבוריים בארץ ישראל במאה התשע עשרה וראשית המאה העשרים.
לצד הקונסולים תפקדו סגני קונסולים מקצועיים בערי הארץ מחוץ לירושלים (וזאת להבדיל מנוצרים ויהודים מקומיים שמילאו תפקידים אלו). כך למשל מינתה בריטניה סגן קונסול בעיר חיפה כבר בסוף שנות החמישים של המאה התשע עשרה. אחד מהם בשם תומאס ב. סנדוויט (Thomas B. Sandwith) אף העלה את זכרונותיו מתקופה זאת על הכתב.
הסיבה לכך הייתה שיטת הקפיטולציות שהעניקה כוח רב לקונסולים כנציגים הרשמיים של מדינותיהם. המיעוטים הנוצריים וגם אנשי היישוב היהודי בארץ ישראל (הישן והחדש) נעזרו רבות בהשפעתם של קונסולים אלה על מנת לקדם את ענייניהם.
גם לאחר מינוים של קונסולים מקצועיים בארץ ישראל המשיכו יהודים ובני מיעוטים אחרים (למשל ארמנים) לשמש כחלק מהסגל הקונסולרי. בעיר צפת, שלא היו בה קונסולים רשמיים דרך קבע, מונו נכבדים מתושבי העיר לשמש כסגן הקונסול ('ויקי' או 'ויצי' קונסול) בעירם. כך למשל היה היהודי מרדכי סגל סגן קונסול בריטניה בצפת בשנת 1875. מקור אחר מספר על סגני קונסול יהודים אחרים בצפת ובהם סגן הקונסול מטעם צרפת שמואל עבו ופרוסיה. לעיתים נקראו אנשים אלו סוכנים קונסולריים.
Crown
Crown הוא המיני-אלבום השלישי של הראפרית האמריקאית רפסודי. האלבום יצא לאור ב-16 בנובמבר 2016, על ידי חברת התקליטים ג'מלה רקורדס.
אורלי קיים
אורלי קיים (נולדה ב-28 בספטמבר 1968) היא מרצה בכירה, חוקרת שפה ורטוריקה (הדוקטור היחידה בישראל לרטוריקה), מנהלת המכינות הקדם-אקדמיות ומרכזי התמיכה לבעלי מוגבלויות וראשת לימודי הלשון העברית במכללה האקדמית בווינגייט. מחקרה עוסק בניתוח השפה והרטוריקה של מנהיגים פוליטיים דוגמת ברק אובמה, דונלד טראמפ והמנהיגים האיראנים חסן רוחאני ומחמוד אחמדינז'אד. פן נוסף של מחקרה עוסק בשילוב אנשים עם מוגבלויות באקדמיה, דבר בו היא עוסקת רבות בעבודתה כמנהלת המרכז לבעלי מוגבלויות במכללה. ד"ר קיים חיברה בשנים האחרונות את סדרת ספרי הלשון: "לשון - בקלי קלות".
ביוגרפיה
קיים היא בוגרת תואר ראשון בלשון עברית, חינוך מנהל ופיקוח באוניברסיטת בר-אילן, אותו סיימה בהצטיינות יתרה ודוקטורט בלשון עברית ותקשורת שכנועית (רטוריקה ולוגיקה) במסלול הישיר לדוקטורט של אוניברסיטת-בר-אילן, שגם אותו סיימה בהצטיינות יתרה. במהלך הדוקטורט זכתה קיים למענק מחקר לדוקטורנטים מצטיינים של המועצה להשכלה גבוהה.
בשנים 1989–1994 שימשה כמרצה לכתיבה אקדמית, אוריינות ולשון עברית במכללת לוינסקי לחינוך ומכללת אחווה. בשנים 1995–2000 שימשה כמרצה לרטוריקה משפטית, תקשורת שכנועית, תחביר וניקוד באוניברסיטת בר-אילן. החל משנת 2001 משמשת כמרצה ללשון עברית, כתיבה אקדמית וניתוח טקסט במכללה האקדמית בווינגייט.
כיום משמשת קיים כמנהלת המכינות הקדם-אקדמיות, ומנהלת המרכז לתמיכה ונגישות לאוכלוסיות ייחודיות ולבעלי מוגבלויות במכללה האקדמית בווינגייט, אותו הקימה בשנת 2017. כמו כן, חברה קיים בשלושה פורומים במופ״ת: הפורום ללשון עברית, פורום לקויי למידה ואוכלוסיות בעלות צרכים מיוחדים ופורום יוצאי אתיופיה. מתגוררת בשוהם.
רטוריקה משפטית
מחקריה הראשונים של קיים עסקו בעיקר ברטוריקה משפטית ובתלמידים או סטודנטים בעלי צרכים מיוחדים או לקויות למידה. לאחר מספר מאמרים בעברית ובאנגלית בנושאים אלו, הוציאה קיים בשנת 2011 את הספר ״רטוריקה על כף המאזניים״ שהציג ניתוח רטורי-בלשני לפסקי הדין של שופטי בג״צ, וזכה בין השאר להמלצתם של נשיא בית המשפט העליון אשר גרוניס והמשנה לו אלעזר ריבלין.
רטוריקה פוליטית
לאחר סדרת מאמרים נוספת, בעיקר בנושאי שפה ותקשורת, החלה קיים לעסוק במחקרה בניתוח רטוריקה ואמצעים שכנועיים של מנהיגים פוליטיים. בין השאר, כתבה קיים מאמרים ופרסמה את הספר “Obama’s Message” על השימוש של נשיא ארה״ב דאז ברק אובמה בהומור ובנרטיב האישי שלו על מנת לפנות לקהלים גדולים ולקדם את המטרות והאג'נדה הפוליטית שלו. לאחר סדרת מאמרים וספר על הרטוריקה של אובמה, פרסמה ד״ר קיים מאמר אודות הרטוריקה של נשיאי איראן מחמוד אחמדינז'אד וחסן רוחאני. במחקר זה, שהציג ניתוח רטורי של נאומי שני המנהיגים, הראה כי החתימה על הסכם הגרעין בשנת 2015 התאפשר בין היתר בשל שינוי המגמה וההתמתנות ברטוריקה האיראנית.
דונלד טראמפ
בשנת 2015, מעט לאחר שהכריז דונלד טראמפ על מועמדותו לנשיאות ארה״ב, החלה קיים לחקור את הרטוריקה של נאומיו והופעותיו בתקשורת. במחקרה העונה לשם “The Readability and Simplicity of Donald Trump’s Language״ שיצא בכתב העת Political Studies Review השייך לאוניברסיטת באת', ביצעה קיים ניתוח של ראיונות, נאומים ועימותים טלוויזיוניים של טראמפ ושל חמישה מתמודדים מובילים נוספים לנשיאות בעזרת נוסחאות הקריאות (Readability) המובילות SMOG, Gunning-Fog ו-Flesch-Kincaid. בעזרת נוסחאות אלו ניתן לנבא מהי רמת ההשכלה הנדרשת על מנת להבין את המלל של אותו מתמודד/ת. תוצאות המחקר הראו שהרמה בה מדבר טראמפ בנאומיו והופעותיו בתקשורת היא רמה שבוגרי כיתות ד' מסוגלים להבין, לעומת שאר המתמודדים, שדרושה רמת השכלה ממוצעת גבוהה בהרבה על מנת להבין אותם (כך למשל, על מנת להבין את הילרי קלינטון, נדרשת רמת השכלה של כיתות ט'). עוד הראה המחקר, כי השפה של טראמפ מורכבת ממשפטים קצרים מאוד (רק 9.91 מילים בממוצע למשפט, לעומת 19.99 אצל קלינטון למשל), ואחוז המילים המורכבות (מילים בעלות 3 הברות או יותר) מכלל המילים שלו גם הוא נמוך משאר המתמודדים (רק 7.32%, לעומת ממוצע גבוה מ-11% אצל שאר המתמודדים). המחקר זכה לסיקור תקשורתי נרחב בבריטניה והוזכר בלמעלה מ-42 כלי תקשורת ברחבי הממלכה המאוחדת, ביניהם הדיילי מייל, הטלגרף ועוד.
מחקר נוסף של ד״ר קיים הוא על האסטרטגיות הרטוריות בהן השתמש טראמפ במהלך הקמפיין שלו. במחקר זה מציגה קיים הנחה כי טראמפ עשה שימוש באסטרטגיה ״אנטי-פוליטית״ שמטרתה לנצל את המגמה האנטי-ממסדית העולמית לטובתו, ולהציג עצמו כ״אנטי-פוליטיקאי״. מחקר זה התקבל לפרסום ונמצא בתהליכי הוצאה לאור. בשנת 2017 השלימה ד״ר קיים שני מחקרים נוספים. האחד עוסק בשימוש של טראמפ בטוויטר במהלך הקמפיין שלו, והשני עוסק בשליליות (רטוריקה התקפית) של טראמפ והילרי קלינטון במהלך הקמפיין לנשיאות.
לילה אלקורן
לילה אלקורן (באנגלית: Leelah Alcorn; 15 בנובמבר 1997 - 28 בדצמבר 2014) הייתה נערה טרנסג'נדרית, שגדלה בבית נוצרי שמרני באוהיו. בגיל 14 היא יצאה מהארון בפני הוריה קרלה ודאג אלקורן, שסירבו לקבל את זהותה המגדרית כאישה. כשמלאו לה 16 הם סירבו לבקשתה להתחיל התאמה מגדרית, במקום זאת הם שלחו אותה לטיפול המרה מבוסס נצרות, מתוך כוונה שהיא תקבל את המגדר שיוחס לה בלידתה. אחרי שהיא חשפה את משיכתה לגברים בפני כיתתה, הוריה הוציאו אותה מבית הספר ושללו ממנה את האפשרות להיכנס לרשתות חברתיות.
חיים
לילה נולדה בנובמבר 1997 בקינג מילס, אוהיו, שבארצות הברית. היא הוגדרה כזכר בלידתה וניתן לה השם ג'ושוע ראיין אלקורן, בסופו של דבר היא דחתה את השם הזה, ובמכתב ההתאבדות שלה חתמה כ"(לילה) ג'וש אלקורן". היא הייתה אחת מבין מספר אחים. היא מתארת שגדלה בסביבה נוצרית שמרנית, ושהיא ומשפחתה השתייכו לכנסיית נורת'איסט של ישו בסינסינטי.
על פי מכתב ההתאבדות שלה, אלקורן הרגישה כ"בת הכלואה בגוף של בן" מאז גיל 4, ומגיל 14, כשלמדה על המונח, החלה להזדהות כנערה טרנסג'נדרית. על פי המכתב שלה היא סיפרה לאמה מיד, וזו הגיבה באופן רע מאוד, וטענה שזו רק תקופה ושאלוהים עשה אותה זכר, אז היא לעולם לא תוכל להיות אישה. אלקורן הצהירה שתגובה זו גרמה לה לשנוא את עצמה ושהיא פיתחה סוג של דיכאון. אמה שלחה אותה לטיפולי המרה נוצריים, אבל שם "רק קיבלתי עוד נוצרים שאמרו לי שאני אנוכית וטועה ושכדאי שאחפש עזרה אצל אלוהים". בגיל 16 היא ביקשה להתחיל טיפולים לשינוי מגדרי, אבל הוריה סירבו. "הרגשתי חסרת תקווה, שאני הולכת להראות כמו גבר בדראג כל שארית חיי. ביום הולדת 16 שלי, כשלא קיבלתי את הסכמת הורי להתחיל שינוי מגדרי, בכיתי עד שנרדמתי".
אלקורן חשפה את המשיכה שלה לגברים כשהייתה בת 16. היא האמינה שאם תזדהה כזכר הומו בשלב זה, זו תהיה אבן דרך ביציאה שלה מארון כטרנסית מאוחר יותר. על פי חברת ילדות, אלקורן קיבלה תגובות חיוביות בבית הספר, על אף שהוריה היו מזועזעים. במילותיה של אלקורן "הם הרגישו שאני תוקפת את הדימוי שלהם, ושאני בושה עבורם. הם רצו את הבן הנוצרי הקטן והמושלם שלהם, וזה בבירור לא מה שאני רציתי." הם הוציאו אותה מהתיכון, ורשמו אותה לכיתה י"א בבית ספר מקוון - האקדמיה הווירטואלית של אוהיו. על פי אלקורן, הוריה חסמו את הקשר שלה לעולם למשך חמישה חודשים כשהם מנעו ממנה גישה לרשתות חברתיות וצורות נוספות של תקשורת. בסופה של שנת הלימודים הם החזירו לה את הטלפון הנייד והרשו לה לחדש קשרים עם חבריה, אף על פי שבשלב זה מערכות היחסים שלה הפכו מרוחקות והיא המשיכה להרגיש מבודדת.
חודשיים לפני מותה, אלקורן חיפשה עזרה ברשת החברתית Reddit, כששאלה משתמשים האם היחס של הוריה נחשב התעללות בילדים. בReddit היא חשפה שאף על פי שהוריה מעולם לא התעללות בה פיזית, "הם תמיד דיברו אליה בטון ביקורתי ומזלזל" וש"היו אומרים דברים כמו 'אף פעם לא תהיי בת אמיתית' או 'מה אתה הולך לעשות, לזיין בנים?' או 'אלוהים הולך לשלוח אותך ישר לגיהנום'. זה גרם לי להרגיש נורא לגבי עצמי, הייתי נוצרייה בזמנו חשבתי שאלוהים שונא אותי ושלא מגיע לי להיות בחיים." בהמשך היא הסבירה "ניסיתי הכי חזק שיכולתי לעמוד בסטנדרטים שלהם ולהיות זכר סטרייט, אבל בסופו של דבר הבנתי שאני שונאת את הדת ואת ההורים שלי." באתר היא גם שיתפה שהיא מקבלת מינונים שהולכים וגדלים של נוגד הדיכאון פרוזק. בסופו של הפרסום באתר היא כתבה "בבקשה עזרו לי, אני לא יודעת מה לעשות ואני לא יכולה לעמוד בעוד הרבה מזה."
המחשב של אלקורן אותר ליד אתר ההתאבדות שלה. הוא הכיל שיחות ממספר ימים לפני ההתאבדות בהן היא מספרת שתכננה לקפוץ מהגשר שמשקיף על כביש 71 המחבר בין מדינות קנטאקי ואוהיו, אבל אז יצרה קשר עם קו תמיכה וכפי שסיפרה לחבר "בכתה בטירוף במשך כמה שעות כשדיברה עם מישהי שם".
מוות
"החלטתי שנמאס לי. אני אף פעם לא אצליח לעבור שינוי מגדרי מוצלח, אפילו אחרי שאני אעזוב את הבית. אני אף פעם לא אהיה מרוצה מאיך שאני נראית ונשמעת. אף פעם לא יהיו לי מספיק חברים. אף פעם לא תהיה לי מספיק אהבה. אני אף פעם לא אמצא גבר שיאהב אותי. אני אף פעם לא אהיה מאושרת. או שאני אחיה את שארית החיים שלי בתור גבר בודד שהיה רוצה להיות אישה, או שאני אחיה את החיים שלי בתור אישה עוד יותר בודדה ששונאת את עצמה. אין דרך לנצח. אין דרך לברוח. אני כבר עכשיו עצובה מספיק, אני לא צריכה שהחיים שלי יהיו עוד יותר גרועים. אנשים אומרים ״זה נהיה יותר טוב״ (it gets better), אבל זה לא נכון במקרה שלי. זה נהיה יותר רע. בכל יום המצב שלי נהיה יותר רע.
זה הסיכום של הדברים, בגלל זה אני רוצה להרוג את עצמי. אני מצטערת אם זאת לא סיבה מספיק טובה מבחינתכם, היא מספיק טובה מבחינתי."
היא הביעה את בקשתה שכל הרכוש והכסף שלה יתרמו לתנועות זכויות אזרח טרנסג׳נדריות ולקבוצות תמיכה טרנסג׳נדריות, וקראה לכך שנושאים הקשורים במגדר ילמדו בבתי ספר. המכתב הסתיים ב"למוות שלי צריכה להיות משמעות. המוות שלי צריך להיכלל במספר האנשים הטרנסג׳נדרים שהתאבדו השנה. אני רוצה שמישהו יסתכל על המספר הזה ויגיד ״זה ממש דפוק״ ויתקן את זה. תתקנו את החברה. בבקשה."
פוסט נוסף תחת הכותרת "סליחה" פורסם זמן קצר לאחר מכן. הוא הכיל התנצלות לחברייה הקרובים ואחיה, על הטראומה שההתאבדות שלה תגרום להם, אבל הכיל גם מסר להוריה "לכו להזדיין. אתם לא יכולים לשלוט באנשים ככה. זה דפוק." פתק התאבדות נוסף בכתב יד נמצא על מיטתה ובו נכתב "נמאס לי".
בבוקר המוקדם ב-28 בדצמבר המשטרה יידעה גורמי חדשות שהיא נפגעה בכביש 71 על ידי סמי-טריילר קצת לפני 2:30 בבוקר ליד היציאה לעיר לבנון. היא מתה במקום. מאמינים שאלקורן הלכה כשני קילומטרים מהבית של הורייה בקינג מיילז, אוהיו לפני שנפגעה. הכביש נסגר ליותר משעה אחרי התקרית. נהג המשאית לא נפגע בתקרית ולא הוגש נגדו כתב אישום.
בתוך 48 שעות מפרסום מכתב ההתאבדות היו לו 82,272 צפיות ועד לבוקר של 31 בדצמבר הוא שותף 200,000 פעמים. מכתב ההתאבדות נמחק מאוחר יותר כשהוריה של אלקורן ביקשו, והגישה לבלוג נחסמה לציבור. משפחתה של אלקורן החליטה לערוך את ההלוויה בפרטיות אחרי שקיבלה איומים. דווח שגופתה של אלקורן נשרפה. מחלקת השיטור של מדינת אוהיו השלימה את חקירתה בנוגע למותה של אלקורן ב-30 באפריל 2015, הם קבעו רשמית שזו הייתה התאבדות.
תגובות
ב-28 בדצמבר, אמה של אלקורן, קרלה ווד אלקורן, פרסמה הודעה פתוחה באתר פייסבוק: "הבן המתוק בן ה-16 שלי, ג'ושוע ראיין אלקורן, הלך הביתה לגן עדן הבוקר. הוא יצא לצעידת בוקר ונפגע על ידי משאית. תודה על הודעות החמות והאכפתיות ששלחתם לכיוונו. בבקשה המשיכו לשמור אותנו בתפילותיכם."
מחוות טקסי זיכרון ואקטיביזם
יום לאחר פרסומו של מכתב התאבדותה של אלקורן, כריס סילבאך, חבר המועצה הראשון שמחוץ לארון בסינסינטי, שיתף את המכתב כחלק מהודעה בפייסבוק. בהודעה הוא ציין שהמוות שלה משקף כמה קשה להיות אדם טרנסג'נדר בארצות הברית. הפוסט שלו שותף מעל ל-4,700 פעמים והגביר את מודעות הציבור למקרה. עד 30 בדצמבר, מותה של אלקורן כבר משך תשומת לב בינלאומית. סיפורה דווח בחדשות מסביב לעולם וההאשטאג #LeelahAlcorn היה למוביל בטוויטר.
נערכו טקסי זיכרון רבים עבורה, בתיכון שלה, בפארק גודאיל בקולומבוס, במרכז לאמנויות קליפטון כשהאחרון נאלץ לעבור לתיאטרון וודוורד כדי שיתאים לקנה מידה גדול יתר. באירוע זה השתתפו מעל ל-600 תומכים.
טקסי זיכרון נוספים נערכו בלונדון, ניו יורק ווירג'יניה. צעדות לזכרה נערכו בוושינגטון די. סי. ואוקלנד.
מגוון טרנסג'נדרים מפורסמים הגיבו לאירוע. בהן ג'נט מוק, אנדריאה פג'יק ולברן קוקס. המוזיקאי ריי טורו הקדיש את שירו "For the Lost and Brave" לאלקורן. ג'יל סולאווי, כותבת הסדרה "טרנספרנט" הקדישה לאלקורן את פרס הגולדן גלובס בו זכתה עבור הסדרה הטובה ביותר. במהלך הראיון בו יצאה קייטלין ג'נר מהארון הטרנסי אלקורן הוזכרה בשמה ובמסר "תקנו את החברה, בבקשה".
חוק לילה
נוסדה קבוצת פייסבוק בשם "צדק עבור לילה אלקורן", בזמן שעצומה הקוראת ל"חוק לילה", איסור על טיפולי המרה בארצות הברית, נוצרה על ידי המכון הטרנסג'נדרי לזכויות אדם כדי להעלות מודעות על הנזקים הפסיכולוגים שנגרמים מפרקטיקה זו. עד 24 בינואר נאספו 330,009 חתימות, זו הייתה העצומה שגדלה הכי מהר באתר change.org נכון ל-2014.
ניסיון נוסף לדרוש שיחוקק "חוק לילה" הוצע ב-3 בינואר 2015. עד 30 בינואר נאספו בעצומה מעל 100,000 חתימות. בתגובה הנשיא ברק אובמה קרא לאיסור על טיפולי המרה לקטינים.
בדצמבר 2015 סינסינטי הייתה לעיר השנייה בארצות הברית, אחרי וושינגטון די. סי., לאסור לחלוטין טיפולי המרה. חבר המועצה כריס סילבאך ציין את התאבדותה של לילה כהשפעה על ההחלטה וציין ש"היא אתגרה אותנו לעשות שהמוות שלה ישנה, ואנחנו עושים בדיוק את זה".
הלל צ'רני
הלל צ'רני (נולד בשנת 1953) הוא איש עסקים ישראלי ויזם בתחום הנדל"ן. ממורשעי פרשת הולילנד.
ביוגרפיה
צ'רני נולד וגדל בארגנטינה, נכד לאיש העסקים הנס קרוך, אביה של אלזה אימו. הוא עלה עם הוריו לארץ, אחר כך נשלח לאנגליה, ללמוד בפנימייה היוקרתית לילדים יהודים "כרמל קולג'".
בשנת 1971 התגייס לצה"ל, ושובץ בחטיבת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר. צ'רני לחם במלחמת יום הכיפורים ואף נפצע במהלך הקרבות. בהמשך השלים קורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב צ'רני לחטיבה כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בגדוד 17 (אריות הגולן). לאחר מכן השתחרר מצה"ל. בשירות המילואים לחם במלחמת לבנון הראשונה ושימש כמג"ד בחטיבת אלכסנדרוני. בהמשך שימש וכסגן מפקד החטיבה בדרגת אל"ם.
לאחר שחרורו מצה"ל למד לתואר ראשון בכלכלה ובארכאולוגיה, וסיים לימודיו בשנת 1980. בהמשך סיים לימודי מוסמך במנהל עסקים. משנת 1982 ועד לשנת 1994 ניהל את מלון "הולילנד" שהיה בבעלות משפחתו. במקביל עסק גם ביזמות נדל"ן ב-1996 סיפקה משפחתו את רוב המימון להקמת פרויקט צוק מנרה אתר תיירות, נופש וספורט אתגרי הכולל את הרכבל הארוך בארץ (במשפטו טען שהמימון בסך 20 מיליון שקל, לא היה על בסיס כלכלי אלא כתרומה לפיתוח קריית שמונה, ושכל הרווחים מהמיזם מושקעים חזרה בהמשך פיתוח האתר).
בשנות התשעים פעל צ'רני, לחדש את מתחם מלון "הולילנד". באותה עת היו במבנה המלון המרכזי, שהושלם ב-1958, 70 חדרים, ובמבנה סמוך, שהושלם ב-1971, 50 חדרים. רוב שטח המתחם, שגודלו 121 דונם, נותר שטח פתוח בו חורשה ודגם ירושלים בסוף ימי בית שני. צ'רני יזם את הקמתו של פרויקט מלונאות במתחם הכולל שלושה בתי מלון, חלק מהשטח הוקצה גם למגורים. הפרויקט אושר בוועדה המקומית לתכנון ובנייה ב-1997 ולאחר מכן בוועדה המחוזית. בשנת 1999, אישרה המועצה הארצית לתכנון ובנייה את תוכנית המתחם, שכללה הקמת 846 דירות בשני מגדלים בני 33 קומות ו-10 בניינים בני 9 קומות, בשטח כולל של 161 אלף מ"ר, וכן שלושה מלונות: שניים בחלקו הצפוני של המתחם, ושלישי בחלקו הדרומי, הכוללים יחד 1,450 חדרי מלון בהיקף כולל של 137 אלף מ"ר. בדצמבר 1999 רכשה חברת "הולילנד פארק", שותפות הכוללת את החברות פולאר (60%) קרדן נדל"ן (20%) ובנק לאומי (10%), את רוב זכויות הבנייה במתחם מצ'רני. אחר כך הסבה שניים מהמגרשים ממלונאות למגורים. בניית הפרויקט החלה בשנת 2001 ועד שנת 2010 נמכרו ואוכלסו שמונה בניינים, ונותרו בבעלות היזמים, בחלק המערבי של המתחם מגרשים ל-4 בניינים נוספים הכוללים יחד 254 דירות.
פרשת הולילנד
לצורך קידום הפרויקט שכר צ'רני את שמואל דכנר. לאחר שנים של שיתוף פעולה פרץ סכסוך כספי בין דכנר ובין צ'רני בשנת 2008, וכתוצאה מכך הגיש דכנר תביעה אזרחית נגד צ'רני ומאוחר יותר פנה למשטרת ישראל והציע עצמו כעד מדינה, שיחשוף פרשיות שוחד ויעיד נגד נותני השוחד ומקבליו. הצעתו התקבלה, הוא נחקר ארוכות במשטרה ובעקבות חקירתו נפתחו תיקי חקירה נגד אישים רבים, חלקם בעלי תפקידים בכירים מאוד בעבר ובהווה. החקירות הבשילו להגשת כתבי אישום ודכנר העיד במשפטים אלה. בשנת 2010 נעצר צ'רני בחשד למעורבות בפרשת הולילנד. במהלך משפטו, בספטמבר 2012, הודה דכנר כי לא שיחד חלק מהגורמים שהוזכרו בטיוטת כתב התביעה נגד הלל צ'רני. לדבריו, שיקר בשל מצבו הנפשי והכספי הירוד בפברואר 2013, נחשף עוד מסמך מזויף של דכנר.
ב-31 במרץ 2014 הורשע צ'רני בבית המשפט המחוזי בתל אביב בעבירות של מתן שוחד לאהוד אולמרט, לשולה זקן וכן לראש העירייה לשעבר אורי לופוליאנסקי ובהלבנת הון. נידון ל-3.5 שנות מאסר בפועל, שנה וחצי מאסר על תנאי וקנס של מיליון ש"ח וחילוט של מיליון ש"ח. צ'רני ערער לבית המשפט העליון, וערעורו התקבל חלקית - הוא זוכה משמונה עברות של מתן שוחד לפי סעיף 295(ג) לחוק העונשין והלבנת הון, אך הורשע בעבירה אחת של מתן שוחד למתווך לפי סעיף 295(ג) לחוק העונשין וב-7 עברות של מתן שוחד לפי סעיף 291 לחוק העונשין, ובעוד עברה של מתן שוחד. עונשו הופחת משלוש וחצי שנות מאסר למאסר של שנתיים וחודשיים, הקנס שהוטל עליו הוקטן ל-500,000 ש"ח והחילוט בוטל. ב-15 בפברואר 2016 החל לרצות את עונשו בבית הסוהר מעשיהו. ב-27 במאי 2017 שוחרר.
חיים אישיים
לצ'רני תואר שני במינהל עסקים. הוא נשוי ואב לשלושה בנים.
וולאס ארתור
ואלאס ארתור (Wallace Arthur; נולד ב-30 במרץ 1952 בבלפסט) הוא חוקר בתחום ביולוגיה התפתחותית אבולוציונית ופרופסור באוניברסיטה הלאומית של אירלנד, גאלווי.
ארתור הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת אלסטר ודוקטורט מאוניברסיטת נוטינגהאם. הוא עורך מייסד (ביחד עם שון קרול ורודולף ראף) של כתב העת Evolution & Development.
בספרו ", Creatures of Accident: The Rise of the Animal Kingdom" משנת 2006, הוא מסביר את עמדתו מדוע תהליכים אבולוציוניים נוטים לקדם את המורכבות של היצורים החיים.
מחכים לנצח
מחכים לנצח (באנגלית: Waiting For Forever) הוא קומדיה רומנטית אמריקאית. הסרט יצא ב-4 בפברואר 2011. בסרט מככבים רייצ'ל בילסון וטום סטארידג' וביים אותו ג'יימס קיץ'.
עלילה
ויל (טום סטארידג') ואמה (רייצ'ל בילסון) היו חברים טובים בילדותם, אך הקשר ביניהם נותק. כשאמה חוזרת לעיר הולדתם עקב מחלת אביה, ויל מספר את הסיפור של איך הוא התאהב באמה ואיך היא הייתה איתו כאשר הוריו מתו, לגבר ולאישה שהם נותנים לו טרמפ לעיר הולדתו. הם הורידו אותו ביוטה. ויל הולך לבקר את ג'ים (סקוט מקלוביץ), אחיו הבנקאי. ג'ים מאמין שלאחיו יש בעיות נפשיות, ולכן הוא אינו רוצה לגור בבית עם אחיו עם אשתו, עם בנו ועם בתו.
אחרי שוויל ראה את אחיו כועס, הוא הולך לשהות אצל חבר ילדות שלו ג'ו, יחד עם אשתו ובנם. הוא אומר להם שהיום או מחר הוא היום שבו הוא יגיד לאמה שהוא אוהב אותה. אמה לא בביתה רק כדי להיות עם אביה, היא גם מנסה להשאיר מאחור את חיי האהבה המסובכים שלה ואת הקריירה כשחקנית טלוויזיה. יש לה יחסים מתוחים עם אמה.
ויל מטפס על בית העץ שבו הוא ואמה נהגו לשחק כילדים והוא עוקב אחריה, כשהיא בדרכה לראות את החבר שלה. במקום לבקר אותו ויל ואמה מבלים את כל היום ביחד, מעלים זכרונות מעברם עד שהיא מתוודה בפניו על חוסר הנאמנות והאנוכיות של החבר שלה, המבקש להתחתן איתה. היא מגלה שוויל עוקב אחריה ברחבי הארץ והיא מבקשת ממנו להבטיח לה שהוא לא יעקוב אחריה יותר. ויל עוזב את העיר.
אמה הולכת לחבר שלה ואומרת לו שהיא הייתה עם ויל, כאשר המשטרה קוראת על גופה חשודה של האיש שאיתו אמה שכבה, הוא טוען שהוא חף מפשע, למרות שהוא זה שהרג אותו, ומאשים את ויל.
ויל נעצר על ידי משטרת התנועה והם מביאים אותו לכלא שממנו ג'ים משחרר אותו. ויל וג'ים נוסעים ביחד לשדה התעופה. ויל מגיע לשדה התעופה יחד עם אחיו, אך הוא בורח לסן פרנסיסקו, ומותיר אחריו כסף כדי לפצות על הערבות שאחיו שילם עבורו.
אמה מזועזעת עם הידיעה על מותו של החבר שלה. היא מקבלת מכתב מוויל והוא כותב לה שהוא לא היה בלוס אנג'לס כאשר החבר שלה נהרג.
לאחר ההלוויה של אביה של אמה, ג'ים מגיע לבית של אמה והוא נותן לה מכתב מוויל, במכתב כתוב שהוא בסן פרנסיסקו ושהוא מופיע בתור להטוטן.
אמה נוסעת לסן פרנסיסקו כדי לחפש אותו, כשהיא רואה אותו, היא נזכרת איך היה כילד, מחייך ועושה לה להטוטנות. היא נזכרת בכל הזמנים הטובים שהיו להם ומה שהוא עשה בשבילה.
כאשר ויל רואה אותה הוא מפסיק את הלהטוטנות, ניגש אליה בחיבה ושואל אותה אם היא עוקבת אחריו. היא צוחקת והם מתנשקים.
תוכנית אלפא
תוכנית "אלפא" הוא שמה של תוכנית להסדרת הסכסוך הישראלי-ערבי שיזמו שני פקידים בכירים מבריטניה ומארצות הברית ב-1955.
ביסוד התוכנית עמד האינטרס הבריטי לקיים גשר יבשתי בין הממלכה הירדנית שהייתה בשליטתה לבין תעלת סואץ. זאת לנוכח "הסכם בסיס התעלה", שנחתם ב־1954 בין מצרים ובריטניה לפיו האחרונה תסיג את כוחותיה ותפנה את בסיסיה ממצרים עד ל-18 ביוני 1956.
עיקרי התוכנית
עיקרי התוכנית כללו נסיגה ישראלית מחלק משטחי הנגב מכיס פלוג'ה (קו קריית גת) ועד אילת, לקבל חלק מן הפליטים הפלסטינים חזרה לתחומה, ולשלם פיצויים לכל היתר; בתמורה לביטול החרם הערבי והכרת מדינות ערב בישראל. השטחים מהם נדרשה ישראל לסגת כללו שני משולשים גדולים בנגב (האחד מכיוון סיני, והשני מכיוון ירדן). שני המשולשים נפגשו בקודקוד משותף, שם תוכנן להיות מעבר ישראלי לנגב הדרומי ולאילת, כך שיתאפשר לה לשמור מעבר בין השטחים. בבריטניה אף נהגתה תוכנית לכפות את ההסדר על ישראל בכוח צבאי.
התגובות לתוכנית
התוכנית שהוצעה לישראל ולכמה ארצות ערביות נדחתה בסופו של דבר על ידי הצדדים:
ראש הממשלה משה שרת דחה את התוכנית בתוקף בסרבו לכל שינוי בסטטוס קוו של גבולות המדינה. אך הלחץ הבריטי-אמריקאי והתקווה להסדרת הסכסוך עם מדינות ערב, הניעו אתו להסכים לשקול להביא את התוכנית לדיון בממשלה, ובתנאי שישראל תתקבל לנאט"ו. דרישתו נדחתה על הסף. ב־3 בנובמבר 1955 הוא סיים את תפקידו כראש ממשלה, שב למשרד החוץ והוחלף בידי דוד בן-גוריון.
שבוע לאחר מכן, ב-10 בנובמבר 1955, נשא ראש ממשלת בריטניה אנטוני אידן את נאום גילדהול שקרא להסכם שלום בין ישראל למדינות ערב המבוסס על פשרת תוכנית אלפא. הוא הבטיח ערבויות לשני הצדדים אם יושג הסכם ואיים שהצד שיתנגד לו יאבד את אהדת בריטניה. ראש הממשלה דוד בן-גוריון ושר החוץ משה שרת שללו כל דרישה לנסיגה ישראלית ובריטניה ניסתה להשיג הסכמה בינלאומית למתווה שהוצע בנאום. הנאום זכה לאהדה בצד הערבי אך נדחה בידי נשיא מצרים - גמאל עבד אל נאצר. הוא לגלג על התוכנית באמרו: 'מה נעשה אם מישהו ישתין מהשטח המצרי לישראלי או להפך? זה יגרום לתקרית'.
בראייה היסטורית הסתבר שלא היה כל סיכוי לתוכנית; באותה שנה התגבש "גוש המדינות הבלתי מזדהות" שהרכיב את "העולם השלישי", ונאצר - שהיה מהפעילים בגוש זה, ראה באימפריאליזם הבריטי, והאמריקאי בפרט, תופעה שלילית שאין לקבל. בשל כך שתיהן לא התאימו באותה עת למעמד המדינות המתווכות. פרסום עסקת הנשק הצ'כית-מצרית הביא לגניזתה הסופית של תוכנית אלפא.
פחות משנה לאחר מכן, באוקטובר 1956, פעלו ישראל, בריטניה וצרפת במשותף נגד מצרים ב"מבצע קדש" ו"מבצע מוסקטר".
נמל התעופה קאלמאר
נמל התעופה קאלמאר (בשוודית: Kalmar flygplats) הוא נמל תעופה בדרום־מזרח שוודיה. שדה התעופה ממוקם כ-5 קילומטרים מערבית למרכז העיר קאלמאר.
חברות תעופה ויעדים
חברות התעופה הבאות מפעילות טיסות סדירות וצ'רטר בנמל התעופה קאלמאר, והן: אייר דולומיטי (מנמל התעופה הבין-לאומי של פרנקפורט) וסקנדינביאן איירליינס (מנמל התעופה סטוקהולם ארלנדה).
דניס טיטו
דניס אנתוני טיטו (בשם מלא באנגלית: Dennis Anthony Tito; נולד ב-8 באוגוסט 1940) הוא מהנדס ויזם אמריקאי, שהתפרסם כתייר החלל הראשון, שממן בעצמו את נסיעתו לחלל. באפריל 2001, בילה כמעט שמונה ימים בתחנת החלל הבינלאומית. משימה זו שוגרה על ידי החללית סויוז, וחזרה בסויוז.
ביוגרפיה
טיטו נולד בקווינס, ניו יורק, בנם של מהגרים איטלקים. הוא למד בבית הספר התיכון "פורסט הילס" בניו יורק, והחל להתעניין בתחום החלל עוד כשהיה בן 17. כשעמד לסיים את התיכון, שיגרה ברית המועצות את הלווין הראשון לחלל, "ספוטניק 1".
הוא סיים תואר ראשון במדעי האסטרונאוטיקה והאווירונאוטיקה מאוניברסיטת ניו יורק בשנת 1962. ותואר שני בהנדסת פיזיקה במכון הפוליטכני של רנסלייר בהרטפורד, קונטיקט. הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהמכון הפוליטכני של רנסלייר ב-18 במאי 2002. הוא החל את הקריירה המקצועית שלו כמהנדס אווירונאוטיקה ב של נאס"א בקליפורניה. אבל מהר מאוד הוא התאכזב מהתפקיד, כשהבין שבמקצוע הזה תסתכם תרומתו אך ורק בעבודת תכנון פקידותית על כדור הארץ. לאחר שעזב את תחום האווירונאוטיקה השתלב טיטו בעולם העסקים.
בשנת 1972 הקים את חברת Wilshire Associates, חברה לניהול שירותי השקעות, ייעוץ וטכנולוגיה בסנטה מוניקה, קליפורניה. החברה משרת קהל לקוחות בינלאומי, ונכון לשנת 2021 מנהלת נכסים בסך 220 מיליארד דולר. החברה מסתמכת על תחום האנליטיקה הכמותית, המשתמשת בכלים מתמטיים לניתוח סיכוני שוק - מתודולוגיה שטיטו סייע בפיתוחה, על ידי יישום אותן טכניקות בהן השתמש לקביעת מסלולן של חלליות במעבדה להנעה סילונית. למרות שינוי הקריירה מהנדסת חלל לניהול השקעות, טיטו המשיך להתעניין בחלל.
הטיסה לחלל
טיטו ניהל במשך כעשור משא ומתן ארוך עם סוכנות החלל הרוסית. סמוך לפירוקה של ברית המועצות הוא פנה לראשונה לרשויות במוסקבה בהצעה לשלם מיליוני דולרים בתמורה לכרטיס טיסה לחלל. הוא פנה לרוסים מאחר שסבר שהאמריקאים לא זקוקים לכסף, ונאס"א הייתה מסרבת להצעה.
רק לפני כחודש וחצי לפני השיגור נחתם לבסוף ההסכם הסופי בינו לממשלת רוסיה. עוד קודם טיטו התקבל על ידי סוכנות החלל הפדרלית הרוסית כמועמד למסע חלל מסחרי, פרויקט שניהלה חברת "מירקורפ". חברה מסחרית שהקימו הרוסים לצורך מסחור תוכנית החלל שלהם והשגת מקורות מימון נוספים לתוכנית. טיטו ספג ביקורת מצד נאס"א לפני ההשקה, בעיקר מצד דניאל גולדין, באותה תקופה מנהל נאס"א, אשר טען שאין זה ראוי לתת לתייר לקחת "טרמפ" לחלל. מירקורפ, גולדין וטיטו מתוארים בסרט התיעודי "יתומים מאפולו". כאשר טיטו הגיע למרכז החלל ג'ונסון, להכשרה נוספת על החלק האמריקני של התחנת החלל הבינלאומית, שלח רוברט קבאנה, מנהל נאס"א, את טיטו ושני חבריו הקוסמונאוטים הביתה, באומרו, "... לא נוכל להתחיל להתאמן, כי אנחנו לא מוכנים להתאמן עם דניס טיטו".
מאוחר יותר, באמצעות הסדר עם חברת תיירות החלל Space Adventures, Ltd. הצטרף טיטו למשימת Soyuz TM-32, שהושקה ב־28 באפריל 2001. החללית עגנה בתחנת החלל הבינלאומית. טיטו וחבריו הקוסמונאוטים בילו בחלל 7 ימים, 22 שעות, 4 דקות והקיפו את כדור הארץ 128 פעמים. טיטו ביצע כמה ניסויים מדעיים במסלול שלדבריו יועילו עבור החברה והעסק שלו. טיטו שילם, על פי הדיווחים בתקשורת, 20 מיליון דולר עבור נסיעתו.
מאז שחזר מהחלל הוא העיד בוועדת הסנאט לענייני מסחר, מדע ותחבורה, ועדת המשנה למדע, טכנולוגיה וחלל ובוועדת הבית למדע, ועדת המשנה לשימוע משותף לחלל ואווירונאוטיקה בנושא "טיסת חלל אנושית מסחרית".
קרן "השראת מאדים"
בפברואר 2013, הודיע טיטו על כוונתו לשלוח טיסת חלל למאדים במימון פרטי, עד שנת 2018. הוא טען כי הטכנולוגיה כבר קיימת וכי הנושאים שיש להתגבר עליהם הם רק הדרישות של המסע בן 501 הימים ברמה הפסיכולוגית והפיזית עבור אנשי הצוות. לצורך כך הקים את קרן "השראת מאדים". עם זאת, בנובמבר 2013 הודו טיטו וחברי צוותו, כי תוכניתם בלתי אפשרית ללא רמות משמעותיות של סיוע ומימון מטעם נאס"א.
ארביום
אֵרְבִּיּוּם (באנגלית: Erbium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Er ומספרו האטומי 68. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.
תכונות
ארביום הוא מתכת רכה, חשילה, היציבה באוויר ואינה מתחמצנת במהירות כלנתנידים אחרים. למלחיו צבע אדום, וטווח הספקטרום שלו נמצא באור הנראה, בעל-סגול וליד תת-אדום. תכונותיו משתנות בהתאם לריכוז זיהומים שנמצאים בו (לנתנידים אחרים, למשל).
היסטוריה
הארביום (נקרא על שם הכפר איטרבי בשוודיה) זוהה על ידי קרל גוסטף מוסנדר (Carl Gustaf Mosander) ב-1843. מוסנדר הפריד מהמינרל גדוליניט שלושה חומרים חדשים וקרא להם "איטריה", "ארביה" ו"טרביה". עד שנת 1860 שרר בלבול מסוים בין "ארביה" ל"טרביה", וב-1877 השמות שונו בהתאם. בשנת 1905 הצליחו ז'ורז' אורבן (Georges Urbain) וצ'ארלס ג'יימס (Charles James) לבודד באופן בלתי תלוי תחמוצת ארביום (Er2O3) טהורה. ארביום מתכתי טהור בודד רק בשנת 1934.
צורה בטבע
כלנתנידים אחרים, ארביום לא מופיע בטבע לעולם בצורתו החופשית, אך הוא נמצא במינרלים כמו מונזיט. מבחינה היסטורית היה קשה ויקר לבודדו ממחצביו ורק לאחר שהומצאה טכניקת "חילוף יונים" ניתן היה להפיקו בקלות יחסית. המקורות המסחריים לארביום הם המינרלים קסנוטים ואוקסניט.
אמצעי זהירות
לארביום ותרכובותיו רעילות נמוכה, מנגנוני רעילותו לא הובנו במלואם. חסר תפקיד ביולוגי, אך מסוגל להאיץ מטבוליזם.
זרם הקרח פאונדיישן
זרם הקרח פאונדיישן (באנגלית: Foundation Ice Stream ; מילולית: זרם הקרח קרן) הוא זרם קרח בהרי פנסקולה בארץ המלכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
זרם הקרח מנקז את הרי פנסקולה לכיוון צפון, וזורם לאורך 280 מטרים, לאורך הצד המערבי של רכס פאטקסנט ורכס נפטון.
הזרם נשפך אל מדף הקרח רון, ממערב למסיב דופק.
גילוי ומיפוי זרם הקרח
זרם הקרח התגלה לראשונה בינואר 1962 במהלך הטיסה הראשונה של ארגנטינה לעבר הקוטב הדרומי.
הזרם מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1956–1966.
מקור השם
שמו של זרם הקרח ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הוועדה קראה לזרם על שמה של הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית, אשר תמכה בתוכנית המחקר האנטארקטית של ארצות הברית.
לקריאה נוספת
• Graf, W., Reinwarth, O., Oerter, H., Mayer, C., & Lambrecht, A. (1999), Surface accumulation on Foundation Ice Stream, Antarctica, Annals of Glaciology, 29, 23-28. doi:10.3189/172756499781820987
• Bentley, M.; Hein, A. S.; Sugden, D. E.; Whitehouse, P.; Vieli, A.; Hindmarsh, R. C. Post-glacial thinning history of the Foundation Ice Stream, Weddell Sea embayment, Antarctica, American Geophysical Union, Fall Meeting 2012, abstract id. C51C-0787
• Hafeez Jeofry; Neil Ross; Martin J. Siegert, Comparing numerical ice-sheet model output with radio-echo sounding measurements in the Weddell Sea sector of West Antarctica, Annals of Glaciology ( IF 2.318 ) Pub Date : 2019-11-28, DOI: 10.1017/aog.2019.39
• Nichols, Keir A., et al, New Last Glacial Maximum ice thickness constraints for the Weddell Sea Embayment, Antarctica, The Cryosphere, vol. 13, no. 11, 2019, p. 2935. Accessed 7 Oct. 2020.
• Jeofry H, Ross N, Siegert MJ (2020), Comparing numerical ice-sheet model output with radio-echo sounding measurements in the Weddell Sea sector of West Antarctica,  Annals of Glaciology 61(81), 188–197. https://doi.org/10.1017/aog.2019.39
• Paul R. Holland, Daniel L. Feltham, and Adrian Jenkins, Validity of the Ice Shelf Water plume concept under Filchner-Ronne Ice Shelf, FRISP Report No. 17 (2006)
• C.J. van der Veen, Johannes Oerlemans, Dynamics of the West Antarctic Ice Sheet, P 59
יוסף מרימוביץ'
יוסף (יוסל'ה) מרימוביץ' (24 ביולי 1924 – 5 במאי 2011) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בקפריסין. אחיו מנחם (מנדל'ה) מרימוביץ' היה גם כן כדורגלן מכבי תל אביב.