cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נתן אליהשווילי
תולדות חייו
עם הצהרת בלפור החלו הוא וחבריו בהכנות להגשים את הציונות הלכה למעשה. ההשתלטות הסובייטית, והמצב הכלכלי שהלך והחמיר, הביאו ללחץ גובר לעלייה. אולם עליית יהודי גאורגיה הייתה פחות מכל עלית מצוקה, שכן אפילו בימים אלה היה גורלם טוב לאין ערוך מגורל שאר יהודי רוסיה. תוכניתם הייתה להעלות מאות משפחות להתיישבות חקלאית בארץ-ישראל, אך המכשולים ששמו השלטונות בדרך לעלייה, וההתנכרות מצד מוסדות העלייה הציוניים, גרמו לעיכוב שהלך והתמשך. בשנת 1925 באה משלחת של יהודי גאורגיה בראשותם של הרב דוד באזוב ונתן אליהשווילי אל ההנהלה הציונית בארץ-ישראל, כדי לבדוק את אפשרויות הקליטה. לאכזבתם ראשי היישוב והתנועה הציונית לא היו מוכנים לסייע בהקצאת המשאבים הנדרשים ובני העדה בארץ היו מפורדים ושקועים אך ורק בעסקיהם. במאמצים רבים עלה בידם להשיג סרטיפיקטים לחמישים משפחות מתוך המאתיים שהתכוונו לעלות. בספרו הוא כותב על המצב בארץ: "איני חושב למצוא ציבור, שפיגר בדרך ההתפתחות הציבורית והלאומית כציבור היהודי הגאורגי בארץ". אכזבה גדולה עוד יותר צפתה למשלחת בשובה לגאורגיה. רבות מן המשפחות שביקשו לעלות התרוששו ולא עלה בידן לממן את הוצאות הנסיעה. בסוף שנת 1925 יצאה לארץ-ישראל קבוצה מצומצמת של 17 משפחות, (קבוצת שטרייכר) בראשותו של נתן אליהשווילי.
בארץ לא אבה נתן ללכת להוראה, כפי שיעצו לו ידידיו, אלא רק לעבודה פיזית. אולם ההבטחות לקרקע לא מומשו והעולים התיישבו כפועלים חקלאיים בפתח תקווה. תנאי המגורים היו קשים, הפרנסה מועטה והשכר נמוך. העולים, שהיו כולם בעלי משפחות, סבלו סבל רב. נתן עבד לפרנסתו ביום, ובלילה כתב את ספרו. גורם מדרבן לכתיבתו היה ספרו של צבי כשדאי ״שבטי ישראל ונצורי ישראל״ דפוס נ. ורהפטיג 1928 – תרפ״ח. לדעתו של נתן הספר מלא השערות סרק ורשמי ראייה שאינם נתמכים תמיד בעובדות, וממעיט בערכם של יהודי גאורגיה.
נתן אליהשווילי היה חבר במועצת פועלי פתח תקווה וב"הפועל הצעיר".
ב-24 במרץ 1929 נפטר אליהשווילי בבית החולים הדסה בתל אביב, לאחר מחלת כליות ממושכת. בן 36 במותו. נקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה. אליהשווילי לא זכה לראות בהגשמת חלומו לעלייה ציונית-חלוצית גדולה מגאורגיה. השאיר אחריו אשה צעירה, תמר לבית יוספשווילי, ושני ילדים קטנים, אהרן ושושנה. אלמנתו הייתה בתו של סוחר עשיר ביותר, אישה משכילה שידעה כמה שפות. לפרנסת ילדיה, נאלצה לעבוד עבודת כפיים ולא בחלה בשום עבודה. טרם אשפוזו, מסר לה אליהשווילי את כתב היד של ספרו. היא שמרה עליו עד מותה, ואז הועבר כתב היד לפיקדון לבתם שושנה; הוא ראה אור רק אחרי יובל שנים ממותו.
בנו התגייס בגיל 16 לצבא הבריטי, ומאוחר יותר הצטרף לבריגדה היהודית באירופה. לאחר שחרור אירופה בידי בנות הברית חזר לארץ, לכפר אברהם. חודש לאחר חזרתו נפטרה אמו והיא בת 51. מספר חודשים לאחר מכן, במרץ 1947, נרצח בידי פורעים של כנופיות ערביות. הלווייתו הפכה להפגנת ענק, וראש העיר יוסף ספיר ספד לו. בכתב ידו של נתן נשאר תרגום עברי לרומן הגאורגי של אגנתה נינושווילי "כריסטינה". תרגומו לשיר השירים זכה להערכה רבה הן של יהודים ושל לא יהודים בגאורגיה. התרגום מופיע בספרו בגאורגית, בלוויית הקדמה.
תנין האלי
תנין האלי או תנין גינאה החדשה דרומי (שם מדעי: Crocodylus halli) הוא מין של תנין החי רק בגינאה החדשה.
מאפיינים
תנין גינאה החדשה יכול להגיע לאורך של ולשקול בין 40 ל-100 ק"ג, אך נחשב לקטן ביחס למינים אחרים בסוגו, ביניהם נמצא תנין הים, הגדול בזוחלים, המגיע לאורך של שבעה מטרים ומצוי גם הוא בגינאה החדשה ומאיים על תנינים קטנים או איטיים. תנינים אלה אפורים בצבעם ובעלי לסתות גדולות ושיניים חדות הבולטות החוצה גם כשהפה סגור.
התנין הוא טורף המחפש טרף קטן או בינוני כמו פרוקי-רגליים שונים כמו חרקים, חסילונים וסרטנים, חלזונות מים מתוקים, דו-חיים, לטאות, נחשים, עופות, דגים, זוחלים ויונקים קטנים עד בינוניים. התנין תוקף טרף שמתקרב למים או מחפש בקרקעית המים רכיכות וסרטנים. כמו כן הוא יכול לקפוץ מעלה ולחטוף עטלפים או ציפורים מנמיכי עוף. הוא אינו מסוכן לאדם.
תנין גינאה החדשה מצוי בשתי אוכלוסיות נפרדות בצפון ודרום האי, כשביניהן מפריד רכס הרים (שהוא כמעט בלתי עביר לתנינים). מחקר שפורסם ב-2019 קבע ששתי האוכלוסיות מייצגים מינים נפרדים, והאוכלוסייה הדרומית הוגדרה כמין חדש, תנין האלי (Crocodylus halli), על שם המדען שחקר אותם.
קהיר 52
אישומים
מתוך 52 הגברים שנעצרו, הואשמו 50 מהם ב- וב- על פי סעיף 9 ג' לחוק מס' 10 מ-1961 למאבק בזנות. שניים נוספים הואשמו ב- על פי סעיף 98 ו' לחוק העונשין. כל חמישים ושניים הגברים היו חפים מפשע.
טיפול במעצר
על פי הארגון OutRight Action International, הגברים הוכו ובוצעו עליהם בדיקות פליליות כדי. כל 52 הגברים הוחזקו 22 שעות ביום ב-2 תאים צפופים ללא מיטות.
משפט
משפטם של "קהיר 52" נמשכו כחמישה חודשים והנאשמים הושמצו בתקשורת המצרית, שהקריאה את שמותיהם וכתובותיהם האמיתיות, וסימנו אותם כסוכנים נגד המדינה. המשפטים גונו על ידי ארגוני זכויות אדם בין-לאומיים, חברי הקונגרס של ארצות הברית והאו"ם. בכתב ההגנה נטען כי יש לדחות את התיקים בעילה של מעצר שווא, הליכי מעצר פסולים, ראיות מזויפות והפחדות שוטרים. במהלך המשפט, הומוסקסואליות אופיינה כ-"לא מצרית".
ב-14 בנובמבר 2001, הורשעו 21 מהגברים ב-, אחד ב-, ואחד אחר, שהואשם כי הוא, הורשע בשני האישומים וקיבל את העונש הכבד ביותר, עבודת עונשין למשך חמש שנים. גבר נוסף, נער, נשפט בבית משפט לנוער ונידון לעונש מרבי של שלוש שנות מאסר, ובעקבותיו גם שלוש שנות מאסר על תנאי.
במאי 2002, שוחררו הנידונים עד למשפט שני. פסקי הדין של הנאשמים או הלא-נאשמים לא הופסלו, מה שעורר זעם בין-לאומי. ביולי 2002, התחיל משפטם של 50 מהגברים במשפט שני (שני הגברים האחרים הורשעו ב-, ועונשם קבוע). משפט זה, שנערך בבית משפט לערעורים קסר-אל-ניל בקהיר בראשותו של השופט עבד אל-כארים, אותו שופט שניהל את המשפט הראשון, נמשך רק חמש עשרה דקות בלבד, והסתיים כשאל-כארים פסל את עצמו. המשפט נדחה אז לספטמבר, והסתיים רק במרץ 2003. 21 מהם קיבלו עונש מאסר למשך שלוש שנים, ואילו 29 מהם זוכו.
בתרבות
קהיר 52 הוצג בסרט התיעודי Dangerous Living: Coming Out in the Developing World. עלילת הסרט Toul Omry מפרטת את חייהם של גברים הומואים במצרים על רקע הפרשה. אחת הדמויות בסרט "Kareem" כמעט ונעצרה בפשיטת המשטרה על הדיסקוטק הצף. החדשות על המעצרים והמעקב בתקשורת ובעיתונים נדונים על ידי הדמויות לאורך הסרט. אחד מבין 52 הגברים בקהיר מופיע בסרטו התיעודי של הבמאי ההודי-אמריקאי פרבאז שארמה, A Jihad for Love (2008).
הנרי טנוורת' וולס
הנרי טנוורת' וולס (באנגלית: Henry Tanworth Wells; 14 בדצמבר 1828 – 16 בינואר 1903) היה צייר מיניאטורות ודיוקנאות אנגלי. הוא היה חבר באחווה הפרה-רפאליטית אף שצייר בסגנון אקדמי. הציור הפופולרי ביותר שלו היה "ויקטוריה רג'ינה", המראה את המלכה הצעירה ויקטוריה מקבלת את החדשות על עלייתה לכס המלכות.
ביוגרפיה
וולס נולד בלונדון ב-14 בדצמבר 1828, בנם היחיד של הנרי טנוורת' וולס, סוחר, ואשתו שרלוט הנמן. הוא הוטבל בכנסיית סנט פנקראס העתיקה. הם גרו ברחוב פרסי, סנט פנקראס מ-1838 עד 1854.
וולס פגש לראשונה את האמנית ג'ואנה מרי בויס בצפון ויילס בשנת 1849, שם היא למדה אצל הצייר דייוויד קוקס. הוא ארגן את היכרות עם בויס ב-1851, וביקש ממנה להינשא לו ב-1855. היא סירבה, ואמרה שהיא רוצה להיות חופשייה "להמשיך במפעל חייה". הוא רדף אחריה, והם היו מאורסים, אבל לאחר מות אביה, אמה שכנעה אותה לשנות את דעתה, וג'ואנה החזירה את טבעת האירוסין. וולס עדיין לא ויתר והם המשיכו לכתוב זה לזה. הם נישאו ב-9 בדצמבר 1857. נולדו להם שתי בנות, אליס ג'ואנה סטריט וג'ואנה מרגרט האדלי אשתו ג'ואנה מתה בלידה לאחר ארבע שנות נישואים בשנת 1861. אחיה היה הצייר הפרה-רפאלי ג'ורג' פרייס בויס. הנישואים הביאו את וולס להתקשרות עם קבוצת החברים שכללה את דנטה גבריאל רוזטי, פורד מדוקס בראון וג'ון ראסקין. וולס הוכשר כאמן בשנות העשרה לחייו, ולמד לראשונה אצל דיקינסון כשרטט ליטוגרפיות. ב-1843 (בגיל 15), החליף ולמד ציור מיניאטורות עבור אותה חברה. בזמן עבודתו, למד בבית הספר של ג'יימס מתיוס ליי בשעות הערב.
הוא החל להציג את יצירותיו באקדמיה המלכותית כשהיה רק בן 18. בשנת 1850 נסע לפריז למשך שישה חודשים כדי ללמוד מצייר הדיוקנאות תומאס קוטיר. כשהצילום השתלט על שוק התמונות המיניאטוריות, ב-1861 עבר וולס לצייר פורטרטים בשמן, ונודע כצייר של דמויות צבאיות. הוא גם צייר דיוקנאות בעפרון של יחידים בחברה ובפוליטיקה.
ציורו הפופולרי "ויקטוריה רג'ינה", המתאר את המלכה ויקטוריה כשהיא שומעת שהפכה למלכה, שוכפל בהרחבה בהדפסים ובגלויות במהלך שלטונה. הציור קיים בשתי גרסאות: אחת שהוצגה באקדמיה המלכותית ב-1880 (כעת בגלריה טייט) ואחת קטנה יותר, עם רקע שונה, שצוירה ב-1887 ומאוחר יותר הוצגה לאדוארד השביעי (באוסף המלכותי).
וולס נבחר כחבר באקדמיה המלכותית ב-30 ביוני 1870.
הוא מת בביתו, בקנסינגטון ב-16 בינואר 1903 ונקבר בבית הקברות קנסל גרין.
בית הכנסת בביטום
בית כנסת ביטום היה בית כנסת בביטום, במחוז הפרוסי, פרובינציית שלזיה (היום ביטום, פולין), עיירת גבול בין גרמניה לרפובליקה הפולנית השנייה לפני פלישת גרמניה לפולין במלחמת העולם השנייה. לאחר משאל עם בשנת 1922, עבר הגבול מעט מזרחה לביטום, כך שקטוביץ שכנתה של ביטום נכללה אף היא בשטחה של פולין.
היסטוריה
בית הכנסת נבנה בשנת 1869 ברחוב פרידריך-וילהלם-רינג (כיום פלאק גרונוולדצקי), במקום בית כנסת ישן יותר. אבן הפינה נקבעה ב-25 במאי 1868, והבנייה הסתיימה ב-2 ביולי 1869. מקס קופשטיין (1856–1924) מבאד אמס הפך לרב ומורה לדת שם ב-1889. הרב הראשי משנת 1919, השתתף במשא ומתן על הסכם ורסאי כמומחה בעניינים הנוגעים לאוכלוסייה היהודית בשלזיה עילית.
בית הכנסת נשרף על ידי חיילי אס אס ו- אס אה במהלך ליל הבדולח ב-9–10 בנובמבר 1938. ב-7 בנובמבר 1938 נשא ג'וזף גבלס נאום אנטישמי לוהט בביטום ובו קרא לנקמה ביהודים. יהודים רבים נאלצו לעמוד שעות מול בית הכנסת בזמן שבער לאחר שהוצת. הקהילה היהודית בביטום הייתה הראשונה שנשלחה בטרנספורט הראשון אי פעם שהושמד בגז בתוך "בונקר I" במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו, כולם נרצחו ב-15 בפברואר 1942, עם תחילתה של שואת יהודי פולין. לוח זיכרון במקום הוצב ב-9 בנובמבר 2007.
סקסטוס לוקיליוס באסוס
סקסטוס לוקיליוס באסוס (בלטינית: Sextus Lucilius Bassus) היה מפקד צבא רומאי, נציב יהודה, ומפקד הלגיון העשירי פרטנסיס בשנים 71–73. הוא כבש את הרודיון ומכוור, ונפטר בזמן שירותו בפרובינקיה.
תולדות חייו
בשנת 69 נמנה עם תומכיו של גלבה, אך לאחר מכן עבר אל מחנהו של ויטליוס מתוך רצונו לקידום אישי מהיר יותר. הוא עלה מדרגת מפקד על גונדת פרשים לזו של מפקד הציים של רוונה ומיסנום. לוקיליוס לא נשאר זמן רב בין תומכי ויטליוס, ועד שנת 69 הוא הפך לתומכו של אספסינוס. טקיטוס ייחס עריקה זו לאכזבתו של באסוס מוויטליוס. לדברי טקיטוס שאף באסוס למשרת מפקד המשמר הפרטוריאני, וכאשר לא זכה בה, הוא הסיק את המסקנות. הוא הסית בהצלחה את חיילי הצי ברוונה לעבור לצידו של אספסינוס, אך היסוס מצידו להופיע בגלוי בראש מרידה, או בשל חוסר פופולריות, עלו לו במשרתו. חיילי הצי עצרו אותו, אולם הוא שוחרר בהתערבות של הרומוס, עבדו המשוחרר של אספסינוס. הוא נזכר שוב כמפקד יחידת פרשים בתחילת שנת 70. במחצית הראשונה של שנת 71 הוא חזר לתפקידו הקודם כמפקד הציים של מיסנום ורוונה. ארבע תעודות שחרור של חיילי הצי בהן נזכר שמו הן מפברואר 71 ואפריל 71. חלקן מזכירות אותו כמפקד הצי של רוונה ואחרות מעידות על היותו מפקיד הצי של מיסנום. יש להניח כי קודם לבואו ליהודה הוכלל באסוס בין הפריטורים.
הוא הגיע ליהודה בין חודש יוני לחודש אוקטובר של שנת 71, ומונה לנציב יהודה ומפקד הלגיון העשירי פרטנסיס. יוסף בן מתתיהו מספר על פעולותיו בביעור קיני המרידה האחרונים של המרד הגדול. הוא כבש את הרודיון ואת מכוור והשמיד כ-3,000 קנאים ביער בשם ירדס. לוקיליוס באסוס מת ביהודה בזמן כהונתו כנציב. כמחליפו נשלח פלביוס סילבה.
תיעוד ארכאולוגי
קוהורטה של הלגיון העשירי פרטנסיס ישבה באבו גוש הממוקמת באמצע הדרך בין ירושלים ואמאוס ניקופוליס, ושמשה כתחנת דרכים חשובה. חשיבותה של אבו גוש נקבעה לא רק בגלל מיקומה המועדף אלא גם בשל שפע המעיינות בסביבתה. כתובת הקדשה של אחת מהקוהרטות של הלגיון העשירי פרטנסיס וסקסטוס יוליוס באסוס מוכיחה כי הלגיון העשירי פרטנסיס ישב באבו גוש לכל המאוחר משנת 73.
דפיקה בדלת (סרט, 2023)
דפיקה בדלת (באנגלית: Knock at the Cabin) הוא סרט מותחן פסיכולוגי אפוקליפטי אמריקאי שנכתב ובוים על ידי מ. נייט שאמלאן, בכך שכתב את התסריט מתוך טיוטה ראשונית של סטיב דזמונד ומייקל שרמן. הסרט מבוסס על הרומן משנת 2018 מאת פול ג. טרמבליי, וזהו העיבוד הראשון מאחת יצירותיו.
בסרט מככבים דייב בטיסטה, ג'ונתן גרוף, בן אולדרידג', ניקי אמוקה-בירד, קריסטן קוי, רופרט גרינט ואבי קווין. העלילה סובבת סביב משפחה שנופשת בבקתה נידחת, ומוחזקת לפתע כבת ערובה על ידי ארבעה זרים, ששואלים דבר מה, ההוכה בהלם בעיני המשפחה.
דפיקה בדלת הוקרן בבכורה בניו יורק באולם רוז הול ב-30 בינואר 2023, ועלה לאקרנים בארצות הברית ב-3 בפברואר 2023, ובישראל ב-2 בפברואר 2023.
עלילת הסרט
לאונרד וחבריו, סברינה, אדריאן ורדמונד, טוענים שהם מעולם לא נפגשו לפני היום הזה, ואין להם שום כוונה "לפגוע" במשפחה. עם זאת, בשבוע האחרון הם הונעו על ידי חזיונות וכוח לא ידוע למציאת המשפחה. הקבוצה טוענת שאפוקליפסה מתקרבת, ולאונרד מצהיר שמגפה תתפשט, שיגיע תרחיש צונאמי, השמיים יפלו והחושך יעטוף את כדור הארץ. הדרך היחידה למנוע זאת היא שהמשפחה תקריב אחד משלהם (וון, אריק ואנדרו). אם הם לא יבחרו, הם יהיו האנשים האחרונים בחיים. אריק ואנדרו חושדים שהפולשים משקרים ושהמתקפה מונעת משנאה ואשליה. המשפחה מסרבת להקריב, והפולשים מוציאים להורג את רמונד, ואריק רואה דמות-אור בזמן שרמונד מת. בטלוויזיה, דיווחים בתקשורת מראים צונאמי הרסני, ולאונרד מכריז שזוהי תחילתה של האפוקליפסה. אנדרו מגלה רדמונד בתור רורי אובאנון, אדם שנעצר לאחר שתקף את אנדרו בבר שנים קודם לכן. אנדרו חושב שרורי איתר אותו למען נקמה ותמרן את האחרים ללכת עם תחבולתו, לאונרד, סברינה ואדריאן מפקפים זאת, הם מצהירים שמותו של רדמונד שחרר את השיפוט הראשון של האנושות. למחרת בבוקר, הקבוצה מקריבה את אדריאן מכיוון שהמשפחה נותרה חסרת החלטיות. האסונות ממשיכות, בכך שנגיף השפעת מתפשט ברחבי העולם.
אנדרו מכביד את לבו בכך שטוען שהפולשים ציפו לשידור חדשות מתוכנן. אנדרו בורח אל מכוניתו ושולף משם את אקדחו ויורה בסברינה בזמן שבורחת, ומוצא את ארנקו של רמונד ומוכיח על כך שזהו רורי. כשהצמיגים ברכב נקובות, אנדרו מאמין שהפולשים הגיעו במשאית בקרבת מקום. לאונרד מוחזק באיומי אקדח, וסברינה פורצת לבית ונורה אנושות על ידי אנדרו, ולאונרד מקריב את סברינה, ועורף את ראשה. לאחר העימות, לאונרד מכניע את אנדרו, ולוקח את אקדחו, ושידור הטלוויזיה חושף כי מאות תאונות מטוסים ספונטניות התרחשו ברחבי העולם.
כשלאונרד מבין שזמנם תם, לוקח את המשפחה למחוץ-הבית, ומודיע להם שאחרי מותו, יהיו להם דקות בודדות לקבל החלטה, לפני מותו. לאחר שסירבו זאת שוב, לאונרד משסף את גרונו, וברק גורם לשריפות ולמטוסים נוספים להתרסק. אריק מאמין שהאירועים אמיתיים, וכי הפולשים מייצגים את ארבעת פרשי האפוקליפסה. אריק אינו רוצה שוון תגדל בעולם הרוס, ומקריב את עצמו כקורבן. הוא רואה בעיני רוחו את אנדרו מבוגר ואת וון כנערה ממשיכים בחייהם. אריק סובר שמשפחתם נבחרה להקריב קורבן כי אהבתם הייתה כה טהורה. באי רצון, אנדרו יורה באריק, לפני שברק מכה ומצית את הבקתה.
וון ואנדרו מוצאים את המשאית של המבקרים עם חפציהם. הם נוסעים למסעדה צפופה בקרבת מקום, שם הם צופים בדיווחי חדשות המאשרים שהאסונות שככו. כשהם חוזרים למשאית, הרדיו נדלק ומשמיע את "" של KC & Sunshine Band, במקרה השיר שאריק ניגן להם בנסיעה לבקתה. הם נוסעים, וחוזרים לעולם.
פקטיאס
פקטיאס (המאה ה-6 לפנה"ס) היה לודי שעורר מרד נגד כורש מלך פרס.
ביוגרפיה
לאחר שלידיה נכבשה בידי כורש וסופחה אל ממלכת פרס האחמנית, מינה כורש אדם בשם טבלוס כסטרפ של האזור. טבלוס קבע את מושבו בסרדיס, כורש הפקיד בידי פקטיאס אוצר של זהב שהיה אמור להגיע אל טבלוס, אולם פקטיאס ניצל את הזהב כדי לשכור שכירי חרב ועורר את הערים השונות באסיה הקטנה למרד כללי נגד פרס. המורדים הטילו מצור על סרדיס וטבלוס הגן עליה בחרוף נפש. כורש מיהר ושלח את מזרס לדכא את המרד. פקטיאס נבהל כששמע על כך ונמלט לעיר קימי. מזרס דרש מאנשי העיר להסגיר אותו, הם שאלו את האורקל המקומי שהשיב להם שעליהם לעשות כמצוותו של מזרס, אולם אנשי קימי היו מסופקים והחליטו לשלוח את פקטיאס למיטילנה. אנשי מיטלינה הסכימו להסגיר את פקטיאס תמורת תשלום, אולם אנשי קימי התחרטו ומיהרו להעביר את פקטיאס לכיוס, אולם אנשי כיוס מסרו אותו לפרסים תמורת שטחים. לא ברור מה עלה בגורלו.
מעבר לשיא
מעבר לשיא (באנגלית: Over The Top) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1987 מז'אנר דרמה פעולה. שני יוצרי הסרט הם הישראלים מנחם גולן ויורם גלובוס והכוכב הראשי בו הוא סילבסטר סטאלון. זהו סיפורו של נהג משאית שחולם לזכות בתואר אלוף העולם בהורדת ידיים ובמקביל מנסה לחזק את קשריו עם בנו לאחר מות אשתו, למרות התנגדות נחרצת מצד סבו של הילד.
תקציר העלילה
לינקולן הוק (בגילומו של סילבסטר סטאלון) הוא נהג משאית אשר מנסה לשקם את חייו. בהסכמת כריסטינה, אשתו החולה ממנה נפרד עשר שנים קודם לכן, הוא נוסע לקחת את בנו מייק (דייוויד מנדנהול) היוצא לחופשה מבית הספר הצבאי בו הוא לומד בקולורדו אל בית החולים בקליפורניה שם מאושפזת כריסטינה. סבו של הילד, ג'ייסון קאטלר (רוברט לוג'יה), איש עשיר שהתנגד מהרגע הראשון ליחסים בין בתו להוק זועם על ההחלטתה.
הוק ובנו יוצאים למסע שבין קולורדו לקליפורניה במשאית שבבעלותו. תחילה מתייחס מייק לאביו בבוז אך לאט לאט מפשירה מערכת היחסים ביניהם והוק זוכה לאמון מצד בנו. כשהם מגיעים לבית החולים הם מגלים כי כריסטינה מתה, הילד עוזב בכעס ולוקח מונית לבית סבו. הוק פורץ לבית הסבא כדי להחזיר את הילד אך המשטרה עוצרת אותו. קאטלר הסב מוכן לוותר על התלונה אם הוק יעזוב את העיר.
לאחר שחרורו נוסע הוק ללאס וגאס להתחרות באליפות העולם בהורדת ידיים שהפרס לזוכה הוא משאית חדשה ו-100 אלף דולר. הוא מודע לעובדה שהוא נחות משאר המתחרים המנוסים אך זה לא מפריע לו למכור את המשאית הישנה שלו ולהמר על עצמו ב-7,000 דולר. בינתיים באותו הזמן מוצא מייק עשרות מכתבים ששלח לו אביו במהלך השנים ומבין כי סבו הסתיר אותם ממנו. הוא בורח מהבית לכיוון בית המלון בו מתקיימת התחרות כדי לפגוש באביו. סבו ועוזריו עושים את הדרך גם כן לשם.
מייק מוצא את אביו ומתנצל על התנהגותו, מעניק לו את התמיכה הנפשית שעוזרת להוק לזכות בתחרות. קאטלר הסב מבין כי בין נכדו לחתנו נוצר קשר עמוק ומרים ידיים במאבק על משמורת הילד.
ביקורות
הסרט כשל כישלון חרוץ הן בקופות והן מבחינת המבקרים. באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes קיבל את הציון הנמוך של 36% מתוך 11 ביקורות. סילבסטר סטאלון היה מועמד לפרס פטל הזהב בקטגוריית השחקן הגרוע של השנה בתחרות שנערכה ב-1988. דייוויד מנדנהול המשחק את בנו של סטאלון בסרט זכה בפרס בשתי קטגוריות, גם כשחקן המשנה הגרוע של השנה וגם בקטגוריית התגלית הרעה של השנה.
בשבוע הראשון להקרנתו הכניס הסרט $5,149,200 אך לאחר מכן נטשו הצופים את אולמות הקולנוע. בסיכומו של דבר הכניס הסרט $16,057,580 אך עלה להפקה 25 מיליון דולר.
אוניברסיטת פוליטכניק פלסטין
אוניברסיטת פוליטכניק פלסטין (בערבית: جامعة بوليتكنك فلسطين; מכונה גם הפוליטכניקום) היא מוסד להשכלה גבוהה פלסטיני שנוסד ב-1978. נכון לשנת 2018, מניין הסטודנטים עומד מעל 6,000.
היסטוריה
אוניברסיטת פוליטכניק פלסטין נוסדה בשנת 1978, על ידי אגודת האקדמאים של חברון. שלושת הבניינים שמרכיבים את המוסד פזורים באזורים שונים של העיר. הפוליטכניקום עוסק בארבעה תחומים עיקריים: ביוטכנולוגיה, מחקר, בחינת רכב ומחצבים (חברון מהווה מרכז אזורי לחציבת ושיווק אבנים במזרח התיכון).
בשנת 2010, בנו סטודנטים באוניברסיטה רכב המונע באנרגיה סולארית.
הפוליטכניקום מזוהה עם תנועת החמאס בעיר חברון, ונכון ל-2014 כ-20 מבוגריו ביצעו פיגועי טרור נגד ישראלים. באוניברסיטה קיים אמפיתיאטרון על שם בילאל עאמר, ששוחרר בעסקת שליט אחרי שנידון ל-20 שנות מאסר. האוניברסיטה משתפת פעולה עם ימק"א ואניברסיטאות בנורווגיה בפעילות למען חרם על ישראל.
פקולטות
במוסד פקולטות שונות, בהן הנדסה אזרחית, מחשבים, כימיה ופיזיקה.
שיתופי פעולה אקדמיים
לפוליטכניק פלסטין שיתופי פעולה אקדמיים עם:
אולפני דיסניטון
אולפני דיסניטון (באנגלית: Disneytoon Studios) היה אולפן הנפשה אמריקאי שהפיק סרטי הנפשה שהופצו בעיקר בפורמט לצפייה ביתית ומדי פעם בבתי הקולנוע. האולפן הפיק 44 סרטים מונפשים באורך מלא, לצד סרטים קצרים וספיישלים טלוויזיוניים, כאשר כולם מבוססים על זיכיונות מדיה והפקות של חברת וולט דיסני ומשמשים להם כהמשכון או ספין אוף או פריקוול.
תחילה האולפן היה אורגן של Disney Television Animation, כאשר החל משנת 2003 נהיה אורגן של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, שהוא בעצמו אורגן של Walt Disney Studios, שבסופו של דבר כולם בבעלות חברת וולט דיסני. לפני קבלת שמו הנוכחי, האולפן נקרא Disney MovieToons בשנים 1990–2003 ו-Disney Video Premieres בשנים 1994–2003. בין שירותי ההנפשה שהאולפן שיתף איתם פעולה להפקת הסרטים נכללים אולפני הנפשה שונים של חברת וולט דיסני שממוקמים בצרפת, אוסטרליה, יפן וקנדה. אולפנים נוספים כוללים את Blur Studio ו-Prana Studios.
היסטוריה
בשנת 2008 האולפן העביר את המיקוד שלו לזיכיונות והנפשה ממוחשבת, כאשר הוא הפיק את סדרת הסרטים "טינקרבל" שמבוססת על הזיכיון "פיות דיסני", כמו כן הוא הפיק את "מטוסים" ו"מטוסים 2: לוחמי האש" שמשמשים כספין אוף לזיכיון "מכוניות". הייתה אמורה להיות גם סדרת סרטים שמבוססת על הזיכיון "נסיכות דיסני", כאשר לאחר הפצת הסרט הראשון בה, "הנסיכות של דיסני - סיפורים מכושפים", הוחלט לבטל אותה. האולפן היה אמור להפיק גם סרטים לזיכיון שמבוסס על שבעת הגמדים מתוך הסרט "שלגיה ושבעת הגמדים" משנת 1937, כאשר הוחלט לבטל אותו.
בנובמבר 2017 הודיע לאסיטר, שהיה בעל תפקיד משמעותי באולפן, שהוא ייצא לחופשה של שישה חודשים לאחר שהכיר במה שכינה "צעדים שגויים" בהתנהגותו עם העובדים באולפני פיקסאר, אולפני ההנפשה של וולט דיסני ואולפן זה. ב-8 ביוני 2018 הוכרז שלאסיטר יעזוב את חברת וולט דיסני בסוף השנה, אך ייקח על עצמו תפקיד ייעוץ עד אז. ב-28 ביוני 2018, עשרים יום לאחד ההכרזה, נודע שהאולפן נסגר וכתוצאה מכך פוטרו 75 אנימטורים. עקב סגירת האולפן בוטל סרט שלישי בסדרת "מטוסים" שהיה אמור לעקוב אחר עתיד התעופה בחלל החיצון, כמו כן בוטלו הסרט השביעי והשמיני בסדרת "טינקרבל", שהשמיני היה אמור לסיים את הסדרה ולהציג, בין היתר, את תחילת היחסים של טינקרבל ופיטר פן, כשהוא נקרא תחת שם העבודה "Tink Meets Peter" ("טינק פוגשת את פיטר").
סרטי האולפן הופצו ברחבי העולם ודובבו לשפות שונות, בין היתר בישראל, בה הסרטים הופצו בדיבוב ותרגום עברי, כאשר הם הוקרנו בביתי הקולנוע, הופצו בפורמט לצפייה ביתית, שודרו בטלוויזיה ועלו לשירותי סטרימינג, ביניהם נטפליקס ודיסני+. בהשראת סרטי האולפן יוצרו מוצרים נלווים, הכוללים ספרים, בובות, משחקי וידאו ופסקולים. רוב סרטי האולפן יודעים ככאלה שהופקו בזול, שלוהקו אליהם מדבבים זולים ושנעשה בהם שימוש חוזר בחומרים, לכן הם נחשבים על ידי רבים כסרטים "הגרועים ביותר שהחברה הפיקה".
מאוריצי מינקובסקי
מאוריצי מינקובסקי (בפולנית: Maurycy Minkowski; 1882/1881, ורשה – 23 בנובמבר 1930, בואנוס איירס) היה צייר יהודי-פולני, הידוע בציורי סצנות מחיי היומיום של העיירות.
ביוגרפיה
הוא נולד למשפחה יהודית עשירה. מחלה שחלה כשהיה ילד קטן הותירה אותו חירש ופגעה ביכולת הדיבור שלו. בגיל שבע החל ללמוד בבית ספר לחירשים והראה כישרון רישום מוקדם, שעודד את הוריו לשלם עבור שיעורים פרטיים. בשנת 1901 החל את לימודיו הרשמיים באקדמיה לאמנויות בקרקוב, שם היה תלמידם של יוזף מהופר, יאן סטניסלבסקי וליאון ויצ'ולקובסקי. הוא סיים את לימודיו בשנת 1905. לאחר שנודע לו על הפוגרומים המתרחשים באודסה, נסע לשם לתעד את האירועים בסדרת רישומים. לאחר מכן ערך מסע לימודים דרך גרמניה ואוסטריה וחזר לוורשה. אולם הוא נשאר זמן קצר בלבד, ואז נסע לפאריס בשנת 1908, שם התחתן והחליט להתיישב לצמיתות, אם כי לעיתים קרובות חזר לפולין כדי להשתתף בסדנאות ציור באוויר הפתוח בקז'ימייז' דולני, סניאטין וקרשניק. ציוריו הוצגו בוילנה ולודז'.
בתחילת נובמבר 1930 הוא נסע לארגנטינה כדי לסייע בהכנת התערוכה הראשונה שלו מחוץ לפולין של ציוריו. ארגנטינה הייתה אמורה להיות תחנתו הראשונה בשרשרת תערוכות שתוכננה באמריקה. הוא רצה לחזור לאחר מכן לפולין ומשם לעלות לארץ ישראל.
מאוחר יותר באותו חודש, מכיוון שלא הצליח לשמוע את צפירת המונית שהתקרבה לכיוונו, הוא נדרס. התערוכה הוצגה כמחווה לאחר מותו ליצירתו, בחסות הקהילה היהודית בארגנטינה. בשנת 1931 הוקמה ועדה לגיוס כספים לרכישת עבודותיו.
בשנת 1942, רובם הגדול של עבודותיו הועמדו למכירה פומבית. רובם נרכשו על ידי "Fundación IWO" (הסניף הארגנטינאי של ייווא) ואוחסנו בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה. כמה מציוריו נהרסו ורבים מהם ניזוקו בשנת 1994, בפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה. באותו פיגוע נהרגו 85 בני אדם. הציורים ששרדו הוצגו במוזיאון אדוארדו סיבורי בשנת 2011.
האפיפיור היהודי
אגדת האפיפיור היהודי היא אגדת עם יהודית־אשכנזית קדומה המספרת על ילד יהודי שנחטף מביתו, גדל בקרב נוצרים, נעשה אפיפיור ולבסוף שב ליהדותו. לאגדה גרסאות רבות, וקיימות מספר השערות באשר למקורה.
האגדה
על פי האגדה, אלחנן, בנו של רבי שמעון בן יצחק ממגנצא נחטף בידי המשרתת הגויה והוטבל בכפייה לנצרות, הילד למד בכנסייה ועלה עד לדרגת אפיפיור. לאחר שנעשה אפיפיור הוא החל לחקור את מוצאו והתברר לו שהוא יהודי, בנו של רבי שמעון הגדול, מראשי קהילת מגנצא. האפיפיור זימן אליו את אביו ובפגישתם התוודע אליו כבנו האובד, לאחר מכן כתב אלחנן ספר המפריך את עיקרי האמונה הנוצרית, השאיר אותו בוותיקן ונמלט מרומא אל חיק משפחתו.
כאשר פייט רבי שמעון הגדול את היוצר ליום שני של ראש השנה 'מלך אמון מאמרך', רמז בפזמון את שם בנו האבוד: "אֵל חָנַן נַחֲלָתוֹ בְּנֹעַם לְהַשְׁפַּר / יִדְּעָם קְרוֹא קָרְבְּנוֹתָיו בְּמִסְפָּר / וְתִיטַב לַייָ מִשּׁוֹר פָּר / קָדוֹשׁ".
גרסאות האגדה
יוסף במברגר איתר 48 גרסאות שונות לאגדה זו, רובן נפוצו באשכנז ומיעוטן באיטליה, הגרסאות הקדומות מופיעות בעברית ביידיש ובגרמנית, במאה העשרים נפוצו גרסאות שונות של האגדה גם בארץ ישראל ובארצות הברית ומספר עיבודים של האגדה תורגמו לאנגלית. במברגר מחלק את הגרסאות לארבעה נוסחי בסיס השונים זה מזה (מלבד גרסת מעשה שעשועים העומדת בפני עצמה ונבדלת משאר הנוסחים, ולא שייכת לאף אחד מארבע הגרסאות);
גרסת כתב יד לונדון
מקור גרסה זו היא בכתב יד משנת 1301 בו מובא בקצרה "בן אחד היה לר' שמעון שנשתמד וסוף היה אפיפיור ועשה תשובה שמסר עצמו למיתה, ויסד אותו אביו לזיכרון כמו שאמר כאן אלחנן בני כדת להשפר וליפות נחלתו בנועם עם ישראל". נוסחאות ארוכות יותר של האגדה בגרסה זו מובאות בכתב יד פרמה משנת 1386 ובכתב יד קיימברידג'. לגרסה זו, נחטף בנו של רבי שמעון הגדול בילדותו ונעשה אפיפיור, הוא התחקה אחר מוצאו ונודע לו שהוא בנו של רבי שמעון ממגנצא, האפיפיור זימן את אביו לרומא שם חקר אותו על משפחתו והזדהה בפניו, לאחר מכן שאל את אביו "מה אוכל לעשות ואהיה בן העולם הבא?" ענה לו רבי שמעון "חיללת שם הקודש ברבים - קדש שמו ברבים, ואני מקבלך עלי שתהיה בן עולם הבא". בעצת אביו כינס את כל הדוכסים וההגמונים ודרש בפניהם בגנות הנצרות, אחרי שראה שרוצים להורגו אמר "חלילה חלילה שיהרגוני אומה טמאה כי אני מאמין באלקי אבי" וקפץ מראש המגדל ומת.
רבי נחמן נתן קורונל כותב לידידו שלמה זלמן חיים הלברשטאם על גרסה זו "העתקתי לו מעשה דר' שמעון הגדול מכתב יד על קלף אשר מחברו הוא תלמיד ר' יהודה החסיד זלה"ה". במברגר מבסס את דבריו ומוכיח שמקור גרסה זו בחוג חסידי אשכנז, ומביא סימוכין לכך שחלק ניכר מכתבי היד שבהם מופיעה גרסה זו הם קבצים המכילים מתורתם ומחיבוריהם של חסידי אשכנז, עוד מעיר במברגר מתוכנה של גרסה זו, בה באים לידי ביטוי מוטיבים של קידוש השם ומסירות נפש, אידיאלים אלה חשובים לכל יהודי מכל חוג, אולם בקרב רבי יהודה החסיד ותלמידיו קיבלו התייחסות מיוחדת, חסידי אשכנז העלו על נס את מסירות הנפש על קדוש השם בלא כפיה מצד גורמים חיצוניים, וכמו בגרסה זו, שהגבור מוסר את נפשו מיוזמתו ובלי שכפו אותו לכך. אידיאל נוסף המודגש בגרסה זו הוא חזרה בתשובה כפי המשתקף במשנתם של חסידי אשכנז, בגרסה זו הגיבור בוחר לשוב ב'תשובת הבאה' - לדרוש ברבים בגנות הנצרות, תשובה על מה שדרש ברבים בעד הנצרות, וב'תשובת המשקל' - להביא על עצמו ייסורים מידה כנגד מידה כמה ש'נהנה' מהתנצרותו.
גם לדו-שיח בין הגיבור לאביו ישנם מקורות בספר חסידים המביא כחלק מסדר התשובה להתוודות בפני חכם ולהתייעץ עמו על דרכי התשובה.
הבדל נוסף בין גרסה זו לגרסאות אחרות הוא בשם המעשה, בעוד ברוב הנוסחאות מכונה האגדה 'האפיפיור היהודי', בנוסחאות גרסה זו מכונה האגדה 'מעשה רבי שמעון הגדול', בייחוס המעשה לרבי שמעון רואה במברגר סיוע לקביעה כי גרסה זו מקורה בחוג חסידי אשכנז, מכיוון שהשפעתו של רבי שמעון הגדול על חוג חסידי אשכנז הייתה עמוקה מאוד והם ראו אותו כאחד מיוצרי מורשתם.
גרסת המסורת הספרדית
מקור גרסה זו מכתב יד ורשה 281 שנכתב באיטליה במאה השש עשרה.
מארק ויסי
מארק אליסון ויסי (באנגלית: Marc Allison Veasey; נולד ב-3 בינואר 1971) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-33 של מדינת טקסס. טרם היבחרו לקונגרס ב-2012 היה ויסי, חבר המפלגה הדמוקרטית, חבר בית הנבחרים המדינתי של טקסס שם היה יושב הראש הזמני של הסיעה הדמוקרטית.
האפיפיור היהודי
גרסת המסורת הספרדית
על פי גרסה זו היה לרשב"א בן קטן שהיה הולך לבדו מדי יום לבית המדרש, ובדרכו היה עובר על פתח 'תועבה', ונשא הילד חן בעיני כומר אחד, וחטפו והוציאו מברצלונה לעיר אחרת, ולימדו חכמות, עד שנעשה הילד הגמון של נוצרים, ועלה מגדולה לגדולה עד שנעשה אפיפיור. מצעירותו היה הנער חוקר על מוצאו, ותמיד היה הכומר שגידלו דוחהו בדברים ועונה לו שהוא ממשפחה גדולה וחשובה, ובני משפחתו הסתכסכו עם משפחה אחרת והרגו זה את זה ונשאר הוא בודד מכל משפחתו. לימים נצרכו בני ברצלונה לשלוח שליחים לאפיפיור על ענייני הציבור ונפל הגורל על הרשב"א, וכשהגיע לאפיפיור והתחיל לדבר עמו ראה בפניו שומה כמו שהייתה לבנו האבוד, והתחיל הרשב"א לבכות, "לא שהכיר שהוא בנו, אלא שחשב בלבו 'זה הסימן היה לבני אשר נגנב ממני', והוא היה סבור שבנו כבר היה מת". בסיום הפגישה קרא האפיפיור לרשב"א ושאלו מדוע בכה ואמר לו הרשב"א שנזכר בבנו האבוד, ולכן בכה, אמר לו האפיפיור לשוב אליו למחרת, ושלחו לאכסנייתו. מיד קרא האפיפיור לכומר שגידלו, ואיים עליו בייסורים עד שהודה שהוא ממשפחה יהודית מברצלונה ושם אביו שלמה, "ואחרי כן שם אותו (-את הכומר) במשמר, ויש אומרים שהרגו לבל יוודע הדבר". למחרת שב הרשב"א לאפיפיור ושאלו האפיפיור לשמו ולמגוריו והבין שזהו אביו "ויפול לפני רגליו ויבך ויאמר לו 'אני בנך ואתה אבי', וישאו שניהם את קולם ויבכו". ואחרי כן שאל אותו האפיפיור על האמונה היהודית ועל האמונה הנוצרית, וכשהבין הבן שהאמונה היהודית היא האמת שאל את אביו "מה תקנתי שאושיע את נפשי?" ענה לו אביו "בני אתה יודע כי עד הנה קיימת ועילית אמונתם לעין כל ומעתה תצטרך לעשות את ההפך, ותשא ברכה מאת ה' וצדקה מאלקי ישעו". אחרי פגישתו עם אביו המתין האפיפיור חצי שנה - כדי שיוכל אביו לחזור למגנצא והדי הפגישה ישככו וכדי למנוע סכנה מאביו ומשאר היהודים - וציווה להקהיל את כל העם אנשים נשים וטף, ולהדליק כבשן אש גדול באמצע השוק, ועמד ודרש בחכמתו והרחיב לדבר נגד דתם, ובסוף דבריו אמר "ואני בסיבת היותי מחזק אמונתכם ודתכם בזמן שעבר אני דן את עצמי לשרפה", והפיל עצמו לתוך כבשן האש ונשרף.
מארק ויסי
ביוגרפיה
ויסי נולד בראשית ינואר 1971, בנם של קוני וג'וזף ויסי. עם הוריו ואָחיו ראיין, ויסי ומשפחתו התגוררו במספר רב של בתי מגורים מושכרים בשכונת סטופ סיקס בפורט וורת'. כשהיה בן עשר התגרשו הוריו, ומארק ואחיו עברו להתגורר ביחד עם אמם אצל הסבתא שלהם. ויסי למד בבית הספר התיכון ארלינגטון הייטס השוכן בעיר הולדתו. כמו כן, הוא השלים לימודי תואר ראשון במדעים ובתקשורת המונים מאוניברסיטת ולסליאן טקסס (Texas Wesleyan University). טרם כניסתו לחיים הפוליטיים עבד ויסי כמורה מחליף וככתב לענייני ספורט, ואף כתב תסריטים עבור משרד פרסום.
האפיפיור היהודי
גרסת המסורת הספרדית
עיצוב המעשייה בגרסה זו מושפע מבעיות המרת הדת בקרב יהדות ספרד, תופעה שהחלה בעקבות גזירות קנ"א והקיפה התרחב בתקופת הגרוש, בעיני היהודים שנשארו נאמנים לדת נראתה מגפת המרות הדת וההתבוללות שבעקבותיה ככישלון, מכיוון שבעוד ביהדות אשכנז כמעט ולא נמצאו מקרי המרת דת, והיהודים לרוב מסרו את נפשם, בספרד היה המצב הפוך ורוב האליטה היהודית התנצרה ונשארה בספרד. מאידך, בקרב הקהילות היהודיות יוצאות ספרד היה גם סיפוק כך שחלק מהאנוסים המשיכו לקיים מצוות בסתר. במברגר טוען שמעצבי הנוסח של גרסה זו ביקשו להאציל מרוחם של יהודי אשכנז ומסירות נפשם על בני ספרד ולחזק את אמונתם למקרה שייאלצו לעמוד מול ניסיונות דומים של קידוש השם.
יחסי שוודיה–תוניסיה
תוניסיה היא יעד פופולרי עבור תיירים שוודיים, בנוסף על הסחר בין המדינות והסיוע ההומניטרי בין המדינות. במהלך התסיסה שאחרי המהפכה התוניסאית בינואר 2011, כתריסר שוודים שבאו לתוניסיה לצוד חזירי בר הוכו ונעצרו בחשד שהם טרוריסטים זרים. בעוד ששוודיה תמכה בהנהגה החדשה של תוניסיה בעקבות המהפכה, הפוליטיקאי הנס לינד ממפלגת השמאל במדינה גינה את הממשלה השוודית על סחר נרחב בנשק עם תוניסיה בשנים קודמות, דבר שתדלק, לטענתו, את משטרו של זין אל-עאבדין בן עלי.
מארק ויסי
ביוגרפיה
קיץ אחד התנדב עבור מרטין פרוסט, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מהמחוז ה-24 של טקסס. כעבור זמן מה התקבל לעבודה כנציג שטח, ועבד עבורו במשך חמש שנים. כתוצאה מחלוקה מחדש של מחוזות הבחירה בטקסס ב-2003, הפסיד פרוסט בבחירות לכהונה שנייה והובס בידי פיט סשנס. במקביל, ויסי התמודד אל בית הנבחרים המדינתי של טקסס במחוז הבחירה ה-95. בבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הדמוקרטית גבר על נציגת המחוז המכהנת גלן לואיס עם 54% מקולות הבוחרים, ובבחירות הכלליות נבחר ללא התנגדות. הוא נבחר מחדש ב-2006, ב-2008 ובבחירות 2010.
ויסי ייצג את המחוז ה-95 בבית הנבחרים המדינתי של טקסס בין השנים 2005–2013. בחלק משנים אלה אף שירת כיושב הראש הזמני של הסיעה הדמוקרטית. הוא נתן את חסותו לחקיקות שקראו ליצירת הכשרות מקצועיות בעולם הטכנולוגיה בבתי ספר תיכוניים. הוא חיבר גם הצעת חוק לכבודו של טים קול, סטודנט באוניברסיטת טקסס טק שבשוגג הורשע באונס סטודנט אחר בשנת 1985.
לאחר שלטקסס הוספו מחוזות קונגרס בעקבות תוצאות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-2010, קם מחוז הקונגרס ה-33. לקראת בחירות 2012, הכריז ויסי על התמודדותו אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז קונגרס חדש זה. ההרכב הדמוגרפי של המחוז עשה אותו למעוז דמוקרטי מובהק, בו 66% מתושביו הם היספנים ו-17% אפרו-אמריקאים. 11 מועמדים התמודדותו בבחירות המקדימות: ויסי סיים ראשון, אך לא גרף לפחות חמישים אחוז מהקולות אלא 37%. הוא העפיל לסיבוב מכריע מול עמיתו לבית הנבחרים המדינתי דומינגו גרסיה, עליו גבר לבסוף עם 53% מקולות הבוחרים. בבחירות הכלליות נבחר לנציג הראשון אי-פעם של מחוז הקונגרס ה-33.
עם התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית, ויסי הושבע לתפקידו. מאז הוסיף להיבחר אחת לשנתיים, ובהווה הוא חבר בוועדת המדע, הטכנולוגיה והחלל ובוועדת הכוחות המזוינים של בית הנבחרים.
האפיפיור היהודי
גרסת שלשלת הקבלה
נוסח הסיפור בכתב היד של שלשלת הקבלה דומה בכללו לנוסח הסיפור בגרסת המסורת הספרדית ונבדל ממנו בכמה פרטים בודדים, ראשית מפרט רבי גדליה אבן יחיא את מקורותיו וכותב, הסיפור מובא כחלק מעיסוקו של הספר בדמותו של הרשב"א ומשום כך מתמקד הסיפור באבי הגיבור - הרשב"א, יותר מאשר בגיבור עצמו - האפיפיור.
בגרסה זו שואל הבן מאביו "תרופה למכתו" ועונהו אביו "כי הרפואה מהמים הוא האש". בהמשך מסופר שהכין השר במה לדרוש עליה והדליק תחתיה אש, והניח שם חרב חדה שפיה כלפי מעלה וכנס את בני עירו ודרש ובאמצע דבריו כרך חבל סביב צוארו והפיל עצמו מהבמה לתוך האש ונדקר בחרב ומת, וקיים בעצמו ארבע מיתות בית דין. ומסיים בכתב היד של שלשלת הקבלה "וייקחו אחר כך עבדיו אפרו וישימוהו בכלי של נחשת ויקראוהו אפר האיריטיקו עד היום הזה, ואני ראיתיה ברומי".
נוסח זה מושפע מהמסופר במדרש רבה על יקום איש צרורות שגם הוא המיר את דתו, טיפס למעמד גבוה, ובעקבות משפט אחד תוכחה של ששמע מדודו, יוסי בן יועזר, שב בתשובה וקיים בעצמו ארבע מיתות בית דין. בהקבלה זו ביקש המחבר לעודד את אותם היהודים שלא עמדו בניסיון והמירו דתם, אולם נתפסו וקידשו שם שמים, שגם להם - כיקום איש צרורות, חלק לעולם הבא.
יש חוקרים הרואים את נוסח שלשלת הקבלה כגרסה העומדת בפני עצמה, אולם במברגר סבור שרב המשותף בין כל הנוסחים בהם אבי הילד הוא הרשב"א ומציב את הנוסח הזה כתת-חטיבה בתוך גרסת המסורת הספרדית.
גרסת מעשה בוך
מקור גרסה זו בספר מעשה בוך, שנדפס לראשונה בבזל, 1602.
לגרסה זו, אלחנן, בנו של רבי שמעון הגדול נחטף על ידי הגויה של שבת בעת שבאה להסיק את התנור, ונמסר לשמד. הילד התקדם עד שנהיה מלומד גדול, הוא נשלח מבית ספר למשנהו עד שהגיע לרומא, שם התקדם במעלות הכמורה עד שנהיה קרדינל העיר. כשהתפנתה משרת האפיפיור מונה אלחנן לאפיפיור, הוא ידע כל העת שהוא יהודי, אולם העדיף להישאר ברומא וחשב תמיד שיום אחד יביא לשם גם את הוריו, עם כניסתו לתפקיד האפיפיור החליט להגשים את חלומו וכתב להגמון של מיינץ שיאסור על היהודים לשמור שבת, למול ולטבול, הוא ידע כי מיד עם היוודע הגזרה תישלח אליו משלחת מטעם היהודים בבקשה לבטלה, וכך יוכל להיפגש עם אביו, ואכן, עם בוא דבר הגזרה למיינץ, בחרה הקהילה ברבי שמעון יחד עם עוד שני רבנים לצאת לרומא ולבקש מהאפיפיור לבטל את הגזרה, בבואם לרומא סיפרו ליהודיה על סיבת בואם ואלה התפלאו מאוד שכן האפיפיור היה ידוע ביחסו הטוב ובקשריו החמים עם הקהילה היהודית המקומית, יהודי רומא סידרו למשלחת ממינץ פגישה עם האפיפיור ובהגיע הזמן הם הוכנסו לחדרו, האפיפיור היה במהלך משחק שחמט עם אחד מידידיו וביקשם להמתין עד שיסיים, כשסיים התווכח איתם עד שכמעט ניצחם בדברים, לאחר מכן ביקש מרבי שמעון שישחק עמו שחמט, ואף שרבי שמעון היה רב־אמן שכמותו לא נמצא בכל העולם, ניצחו האפיפיור, דבר שהיה לפלא בעיניו של רבי שמעון, לבסוף כאשר התחיל רבי שמעון לדבר עם האפיפיור על ביטול הגזרות שהטיל על יהודי מיינץ הזדהה לפניו האפיפיור כבנו וביקש ממנו דרך תשובה, יש האומרים שהאפיפיור לא הזדהה אלא רבי שמעון זיהה את בנו לפי מהלכיו בשחמט, שכן הוא לימדו בילדותו מהלך מסוים, והאפיפיור ביצע את אותו מהלך. האפיפיור נתן לרבי שמעון מכתב להגמון של מיינץ בו כתב שהוא מבטל את כל הגזרות וביקשו לא לומר דבר אודות פגישתם, והוסיף ואמר שבקרוב ייפגשו במיינץ. אלחנן כתב ספר נגד האמונה הנוצרית, נעל אותו בחדרו וציווה שכל מי שיהיה אפיפיור אחריו חייב לקרוא את הספר, וזמן לא רב לאחר מכן נטל עמו ממון רב וברח למיינץ. על מאורע זה חרז רבי שמעון את הפזמון "אל חנן נחלתו בנועם להשפר".
גרסה זו נוצרה בתקופה של שלווה יחסית ומתח פחות מודגש בין היהדות לנצרות, ולכן עיקר הדגש בגרסה זו הוא על האידיאל של חזרה בתשובה ובגרסה זו לא רואים אידיאלים הנוגעים לקידוש השם או לקונפליקט בין היהדות לנצרות. במברגר טוען כי המסר המשתקף מגרסה זו בא להדגיש את העדפת החיים הפשוטים כיהודי על פני חיי גדולה כגוי, בגרסה זו מודגש המסר שתמיד יש דרך חזרה והכפרה על חיים כגוי אינה מיתה כיהודי אלא חיים כיהודי, חיי קידוש השם.
גרסת לאנדה
ראויה לציון גרסת לאנדה שהיא עיבוד לאנגלית של גרסת מעשה בוך, בה מוזכר לראשונה שמו הנוצרי של האפיפיור - אנדריאס, נראה שמקור שם זה הוא באגדה אחרת המספרת על הגמון בשם אנדריאס (או אנדריאוס) שביטל גזרות שהוטלו על היהודים וכשבאו היהודים להודות לו מסר להם פיוט שכתב וביקש שיכללוהו בסדר התפילה.
במברגר משער כי הדמיון בין אגדה זו לאגדת האפיפיור היהודי גרם לבלבול בין השניים, תורמת לכך העובדה שבאנציקלופדיה היהודית שיצאה לאור בניו יורק שנים מספר קודם שהדפיסה לאנדה את ספרה מופיע הערך אודות אגדת האפיפיור היהודי תחת השם Andreas, ומסתבר שלאנדה שאבה את שם האפיפיור משם הערך באנציקלופדיה היהודית.
גרסת רבי מאיר להמן
רבי מאיר להמן הוציא לאור בשנת 1856 עיבוד של גרסת מעשה בוך, בנוסח זה להמן מעמיק בתיאור עולמו הנפשי, רגשותיו ולבטיו של הגיבור - תיאור שחסר כמעט לחלוטין בגרסאות הקודמות לו.
בשנת 1867 הוציא להמן גרסה נוספת ומפורטת בה הרחיב את הסיפור לכדי נובלה שלמה. בגרסה זו גיבור הנובלה, אלחנן, נחטף בילדותו על ידי המשרתת הגויה, מרגרט, ונמסר לכומר טומס, שהופקד על חינוכו, הכומר טומס נתן לו את השם 'פליקס'. כשגדל הילד הוא נשלח למנזר בבמברג שם הוסמך לכמורה, אלחנן הצעיר עקר לרומא שם הפך לאיש אמונו של האפיפיור גרגוריוס השביעי, הוא יצא מטעמו לשליחויות רבות באירופה וסייע לו במאבקו נגד הקיסר היינריך הרביעי, אחר מותו של גרגוריוס השביעי נבחר פליקס לאפיפיור תחתיו ונקרא ויקטור השלישי. מיום עומדו על דעתו ניסה אלחנן לגלות את סוד מוצאו ומשנבחר לאפיפיור נודע לו מפי מורהו, הכומר טומס, כי הוא זה שהעבירו לחיק הנצרות ובזכותו הגיע אלחנן למשרה רמה זו, כעת, משנתמנה לאפיפיור בא הכומר טומס לקבל את שכרו על המעשה וכפרס על גאולת נפשו של אלחנן מחיי כפירה הוא דורש מהאפיפיור שימנה אותו לבישוף של במברג, האפיפיור כועס עליו על שחטף אותו מחיק משפחתו אולם אף על פי כן הוא מעניק לו את בישופות במברג. האפיפיור מחליט לגזור על יהודי מגנצא גזרות כדי לגרום לאביו לבוא אליו ולהיפגש עמו, רבי שמעון הגדול נשלח בראש קבוצת רבנים להידבר עם האפיפיור ולאחר שהמשימה הוכתרה בהצלחה והגזרות הוסרו מעל יהודי מגנצא ביקש האפיפיור להישאר עם רבי שמעון ביחידות, האפיפיור חקר את רבי שמעון על משפחתו וכששמע ממנו שבנו נעלם בילדותו הזדהה בפניו באמצעות קריאת הפזמון "אל חנן נחלתו בנועם להשפר", שאותו זכר מילדותו. רבי שמעון שכנע את בנו לשוב לחיי יהדות ולאחר התלבטות החליט האפיפיור לנטוש את משרתו הרמה ונמלט בחשאי למגנצא, שם התמסר ללימוד התורה ונשא לאשה נערה בשם רחל בת רבי משולם מרגנסבורג, אותה הציל משבי נסיך גרמני בעת שהיה בשליחות בגרמניה מטעם האפיפיור גרגוריוס השביעי, אלחנן הנהיג את הקהילה לצד אביו, רבי שמעון, וסודו נשמר בתוככי הקהילה היהודית. במהלך גזירות תתנ"ו, חיזקו רבי שמעון ובנו רבי אלחנן את אמונתם של בני הקהילה, שלושה ימים קודם הגיעם של הפורעים למגנצא נפטר רבי שמעון ובני הקהילה מינו את רבי אלחנן לרבם, כעבור שלושה ימים הגיעו הצלבנים למגנצא וטבחו את יהודי העיר, רבי אלחנן עצמו הועלה על המוקד כשקריאת שמע על שפתיו.
גרסה זו מבקשת להעמיד את אידיאל שמירת המצוות ללא פשרות מול פיתויי העולם הנוצרי ולהציג את היהדות כעדיפה על הנצרות, להמן לא מסתפק בתיאור מעלת היהדות אלא מעמיד את היהדות אל מול הנצרות. עיקרון זה מוצג בשני מישורים, הראשון - קונפליקט אלים בין היהדות לנצרות, המתבטא בחטיפת הגיבור, חטיפתה של הנערה רחל מרגנסבורג, הגזרות שמטיל האפיפיור על היהודים וגורלה של קהילת מגנצא במסע הצלב. המישור השני הוא הצגת עליונותם המוסרית של היהודים על פני הנוצרים, והצגת הנצרות כדת רדודה וחסרת מוסר, ניגוד זה בא לידי ביטוי בכמה נקודות בסיפור, לדוגמה, במהלך שליחותו מטעם האפיפיור גרגוריוס השביעי הגיע פליקס לבמברג, הוא ניצל את שהותו במקום כדי לבקר במנזר בו גדל ולנסות להתחקות אחר מוצאו, בשיחה עם אב המנזר אומר לו הלה כי ילדים רבים מובאים למנזר ואנשיו לא מתעניינים למוצאם ומקבלים את כולם בשווה על מנת לחנכם, אולם מוסיף כי לדעתו אביו של פליקס־אלחנן הוא דמות רמת מעלה המבקש לשמור בסוד את דבר לידתו של בנו, בדברים אלו רומז להמן למוסר הלקוי של אנשי הכנסייה ושל החברה הנוצרית כולה. במקום אחר מתאר להמן את תככי החצר ומציג לקורא את הרושם כי ראשי הכנסייה אינם נאה דורשים ונאה מקיימים אלא מטיפים לחיי מוסר וצדק בעוד הם עצמם שרויים בבערות ונעדרי מוסר בסיסי. אלחנן ההומני מוצג כתקבולת ניגודית לדמותו של טומס החשוך שאפילו לא חש חרטה על מעשיו, גם מינויו של טומס לתפקיד בישוף בא להציג את הרדידות של הנצרות, בדת כה רדודה ומושחתת ניתן למנות גם לכהונה בכירה אדם מושחת וחסר מצפון. בניגוד לנצרות, היהדות מוצגת כדת עמוקה ומלאת תוכן, חייו של האפיפיור ויקטור השלישי מתוארים כמשמימים וחסרי סיפוק, לעומת חייו של רבי אלחנן המתוארים כחיי אושר, להמן שם דגש על העומק שבתורה היהודית מול האמונה הנוצרית כשהוא מדגיש שעל אף כשרונותיו של אלחנן והעובדה שהוא טיפס בסולם הכמורה במהירות, הוא נאלץ להשקיע ולעמול בתורה רבות עד שזכה לתואר 'חבר'.
גרסת מעשה שעשועים
גרסה זו יוצאת דופן וחריגה משאר הגרסאות, בכך שהיא כתובה בערבית־יהודית, והמעשה מיוחס לבנו של רבי שמעון קיירא.
מקורות האגדה
חוקרים רבים מצביעים על מקורות שונים להתפתחות האגדה, ישנם חוקרים הרואים בצרופם יחד של כמה מהמקרים את הבסיס להיווצרות האגדה.
רקע היסטורי
משפחת פיירלאוני נוסדה על ידי יהודי רומי מומר בשם, משפחה זו עמדה בראש סיעת קרדינלים בוותיקן והייתה יריבתה של משפחת פרנג'יפאני, המתיחות בין המשפחות הגיעה לשיא עם מותו של האפיפיור הונוריוס השני בפברואר 1130, כל אחת מהמשפחות פעלה להכתרת אפיפיור אחר, בעוד סיעת הקרדינלים שנשלטה בידי משפחת פרנג'יפאני בחרה בקרדינל גרגוריוס פפרסקי לאפיפיור אינוקנטיוס השני, בגיבוים של מלכי צרפת ואנגליה ושל קיסר גרמניה, הסיעה שבראשות משפחת פיירלאוני בחרה בקרדינל פייטרו פיירלאוני לאפיפיור אנקלטוס השני. על אף התמיכה הרחבה שקיבל אינוקנטיוס ממנהיגי אירופה, זכה אנקליטוס לתמיכה באיטליה ובסיצליה, מכח תמיכה זו החזיק אנקליטוס על מושבו בכס האפיפיור בוותיקן עד למותו בשנת 1138.
מקור אפשרי לאגדת האפיפיור היהודי הוא בפולמוס האפיפיורות בשנים אלו ובטיעוני הצדדים. שני הצדדים התאמצו להשחיר את דמות יריביהם, ותומכיו של אינוקנטיוס נתלו במוצאו היהודי של אנקליטוס כדי להציגו כמי שלא ראוי לכהן בתפקיד האפיפיור.
חוקרים רבים מצביעים על פרשה זו כמקור אפשרי להתפתחות אגדת האפיפיור היהודי.
רבי שמעון הגדול ממגנצא
מן המעט הידוע לנו על רבי שמעון הגדול עולה כי הוא שימש כשתדלן של קהילת מגנצא. ידוע כי אכן היה לו בן בשם אלחנן, והוא חתם את שם בנו בכמה מפיוטיו, למשל ביוצר לראש השנה הנזכר לעיל. לאור האגדה, יש המשערים כי בנו זה השתמד, וכי השתמדותו זו הביאה ליצירת האגדה.
שלוש השפות
מעשיית שלוש השפות היא סיפור פולקלור אירופאי המספר על ילד שהורחק מבית הוריו ונעשה אפיפיור. מספר חוקרים עומדים על זיקה עמוקה בין מעשיה זו ובין אגדת האפיפיור היהודי, וטוענים שאגדת האפיפיור היהודי ינקה מוטיבים ממעשיה זו.
רבי יעקב בן יקותיאל
שלום בארון טוען שהאגדה צמחה על רקע דמותו של השתדלן יעקב בן יקותיאל שנפגש עם האפיפיור בין השנים 1007–1010 והצליח להעביר גזרות מעל יהודי צרפת. ככל הנראה ביקש בארון למצוא דמות עם זיקה הדוקה יותר לאגדה, שכן על אף הידוע לנו על היותו של רבי שמעון הגדול שתדלן, אין בידינו שום תיעוד על פגישה שלו עם אפיפיור, בניגוד לרבי יעקב בן יקותיאל, שלפגישתו עם האפיפיור ישנם מספר מקורות.
התנצרות בנו של רבנו גרשום
דוד פלוסר, מביא כי אחד מבניו של רבנו גרשום התנצר, וכותב שייתכן שהגרעין ההיסטורי של האגדה כלול בעובדה זו.
גרגוריוס השישי
אברהם דוד טוען כי אגדת האפיפיור היהודי עומדת בזיקה עמוקה לתולדותיו של האפיפיור גרגוריוס השישי שהיה גם הוא בן למשפחת המומרים פיירלאוני ושימש כאפיפיור בתקופה קרובה יותר לזמנו של רבי שמעון הגדול, כשנה לפני מותו הוא הודח מתפקידו והוגלה לגרמניה, עובדה זו מקבילה לאגדה בגרסת מעשה בוך, על פיה ברח אלחנן לבית אביו במגנצא וברשותו ממון רב.
אלכסנדר השלישי
גידמן מביא אפשרות שלפיה מושפעת האגדה מדמותו של האפיפיור אלכסנדר השלישי שעל פי עדויות היה נח ליהודים ואלה אף שימשו כמנהלי הכספים שלו, אולם גידמן עצמו מסייג את דבריו ואומר שככל הנראה לא הייתה לדמותו של אלכסנדר השלישי השפעה רבה על אגדת האפיפיור היהודי.
VideoLAN
VideoLAN הוא מיזם פיתוח תוכנה לנגינת וידאו ופורמטים נוספים של מדיה על פני רשת תקשורת מקומית. במיזם פותחו במקור שתי תוכנות להזרמת מדיה, הראשונה נקראה "VideoLAN Client" והשנייה "VideoLAN Server" אך לבסוף אוחדו תכונותיהן של שתי התוכנות לתוכנה אחת הנקראת VLC media player.
המיזם החל במקור כמיזם סטודנטיאלי מצומצם באוניברסיטת ÉCP שבצרפת, אך לאחר שהופץ כתוכנה חופשית וקוד פתוח תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו, הפך המיזם לרב לאומי עם קבוצות פיתוח מ-20 מדינות.
נסים ממרסיי
רבי נסים ממרסיי היה פילוסוף יהודי שפעל במרסיי בתחילת המאה הארבע עשרה. מחבר ספר "מעשה נסים".
ביוגרפיה
רבי נסים בן משה חי במרסיי בתחילת המאה ה-14. לא ידועים פרטים ביוגרפיים על חייו.
בהקדמתו לחיבור כותב:
בדבריו מופיעה אמונה אשר רווחה במרסיי בימים ההם, לפיה, מקור יהודי מרסיי הוא עוד מימי חורבן בית שני מהגולה שטיטוס הגלה מירושלים. חיים קרייסל טען שלאמונה זו אין אישוש, ועדויות על יישוב יהודי קיימות רק מדורות מאוחרים יותר.
פוליטיקה
רבי נסים מתייחד מהפילוסופים היהודיים בני התקופה בזכות עיסוקו בהגות מדינית, בדבריו מסתמך על אריסטו ועל אבו נצר אלפארבי, לדברי אריסטו השכל הוא שלמות האדם, לשם כך נזקק האדם למוסר בשביל שיוכל להשליט את שכלו על התאוות הגשמיות, רבי נסים מוסיף שעל אף המוסר האדם לא מסוגל להשליט את שכלו על גופו ולשם כך הוא זקוק למנהיג, לדעתו התכונות שאמורות להימצא במנהיג הן:.
לדבריו, לגמול ועונש אלוהי יש תפקיד נרחב בהנהגת המדינה זאת בשל העובדה שמנהיג לא יכול לדעת מה קורה בסתר, ועונש שיטיל אינו אפקטיבי להבטיח את קיום המוסר, ואף פרס שייתן לא יפיק תועלת ולשם כך נצרך הגמול והענש האלוהי.
תפילה
רבי נסים ממרסיי ראה בתפילה כלי פסיכולוגי להתמודדות של האדם עם צרות בחייו וכדבריו: עניין נוסף בתפילה לדבריו הוא הכנעת הלב, ריסון התאוות, ולשיפור הקשרים החברתיים אשר מסייעים לאדם להתמודד עם צרותיו.
מעמד האישה
יחסו השלילי של אריסטו לנשים השפיע על הרמב"ם ועל הבאים אחריו שזלזלו באשה באופייה ובכישוריה, רבי יוסף אבן כספי אף הקצין והתבטא בחריפות נגד הנשים, רבי נסים ממרסיי על אף היותו פילוסוף וממשיכי דרכו של הרמב"ם נקט קו יותר פשרני.
מצד אחד השווה את הנשים ל"המון הפתאים", ואף סבר שמעמדן נחות מילדים זכרים, כמו כן ראה את האישה הכנועה כאידיאל אך אברהם גרוסמן טען שבעוד רלב"ג ואבן כספי ניצלו הרבה מסיפורי התורה לזלזול בנשים, ולדוגמה בריאת חווה וחטאה, קנאת שרה בהגר, היריבות בין רחל ולאה, אשר במקומות אלו פגעו בתדמיתה של האישה, רבי נסים במקומות אלו לא פירש דבר.
בחירה חופשית
בשאלת הבחירה החופשית עסקו רבים מהוגי ימי הביניים. רבי נסים עסק אף הוא בשאלה זו, לדעתו באדם יש שני חלקים: השכל העיוני שדוחף אותו לעיסוק במושכלות ולדחות את תאוות הגוף, והחלק השני הוא הדמיון שמושך אותו להנאות גופניות ורגעיות. השכל המעשי של האדם יכול לדחוף אותו לשני אלה: לשכל העיוני ככלי לחיזוי העתיד או לדמיון ככלי לסיפוק תאוותיו, והאדם בוחר באחד מהם על ידי הרצון, לדבריו בעלי חיים בוחרים אף הם באמצעות הרצון, אך מכיוון שאין להם שני צדדים ולא כלים לחיזוי העתיד תמיד נמשך לתאוות הגוף.
מעשה נסים
חיבורו הבולט של רבי נסים הוא הספר "מעשה נסים". ברוב כתבי יד נקרא הספר "ספר הנסים". הספר נקרא כך "בהיות דברי הספר הזה כמעשה נסים – והא השמירה והודעת הכונה". השם "מעשה נסים" הוא על פי רבי יוחנן אלימאנו איש המאה הט"ו. קיימים מספר כתבי יד של החיבור. בידי מ' ברייאר היה כתב יד שלא קיים היום. ברייאר העיד שבקולופון כתב היד נאמר שהחיבור נכתב במתיבתא דרבי נסים בן משה ממרשיליא בשנת ס"ד לאלף החמישי – 1304. קרייסל מאחר את זמן כתיבת חיבור לאחרי 1314, זאת בשל ציטוט של מאמר ספר החכמות לאבונצר אלפראבי בתרגומו של קלונימוס בן קלונימוס, שנכתב בשנה זו.
המחבר מגלה בספר זה בקיאות רבה בספרות חז"ל, במקרא, ובספרות הפרשנית, לעומת זו אינו מרבה לצטט מהספרות הפילוסופית, ומצטט בעיקר מהמורה נבוכים ובספרות המתורגמת מערבית (אלפארבי ואבן רושד), כחכמי זמנו ידע לצטט גם מהספרות האסטרולוגית והמאגית, הספר עוסק בפילוספיה יהודית, בנסים ובעיקרי האמונה.
החיבור יצא לאור בתש"ס בהוצאת מקיצי נרדמים על ידי חיים קרייסל.
פירוש למגילת רות
פירוש למגילת רות בצורה אלגורית-פילוסופית, נדפס לראשונה על ידי יה"ש, קולאט סיראט אישרה את זיהוי המחבר כרבי נסים זאת בשל מטבעות לשון דומות, ואף המחבר כותב ששמו נסים, אך חיים קרייסל הסתפק בייחוס החיבור לרבי נסים, זאת בשל כמה הבדלים בין החיבורים, א. מחבר הפירוש מעריך עושר בעוד רבי נסים ממליץ להמעיט בכסף, ב. מחבר הפירוש נוקט שרק בפרשת בראשית ובפרשת האזינו יש פשט ועומק בעוד רבי נסים נוקט שבכל התורה יש פשט ועומק, בשל כך ועוד, סבר קרייסל שלא סביר שמחברו הוא רבי נסים ממרסיי, בסיכום דבריו העלה אפשרות שהחיבור עבר עיבוד.
מזרס
מזרס היה מצביא מדי שפעל בשירות כורש.
ביוגרפיה
לאחר שלידיה נכבשה בידי כורש וסופחה אל ממלכת פרס האחמנית, מינה כורש אדם בשם טבלוס כסטרפ של האזור. טבלוס קבע את מושבו בסרדיס, כורש הפקיד בידי לודי בשם פקטיאס אוצר של זהב שהיה אמור להגיע אל טבלוס, אולם פקטיאס ניצל את הזהב כדי לשכור שכירי חרב ועורר את הערים השונות באסיה הקטנה למרד כללי נגד פרס. המורדים הטילו מצור על סרדיס וטבלוס הגן עליה בחרוף נפש. כורש מיהר ושלח את מזרס לדכא את המרד. פקטיאס נבהל כששמע על כך ונמלט לעיר קימי. מזרס דרש מאנשי העיר להסגיר אותו, הם שאלו את האורקל המקומי שהשיב להם שעליהם לעשות כמצוותו של מזרס, אולם אנשי קימי היו מסופקים והחליטו לשלוח את פקטיאס למיטליני. אנשי מיטליני הסכימו להסגיר את פקטיאס תמורת תשלום, אולם אנשי קימי התחרטו ומיהרו להעביר את פקטיאס לכיוס, אולם אנשי כיוס מסרו אותו לפרסים תמורת שטחים. לא ברור מה עלה בגורלו.
לאחר מכן קיבל מזרס הוראה לכבוש את שאר הערים ששיתפו פעולה עם פקטיאס. הוא כבש את פירארני ומגנסיה אולם אז חלה ומת. את המשימה השלים הרפגוס.
ינה ז'ולדוש
ינה ז'ולדוש (במקור שטרן עד 1914 בהונגרית: Zsoldos Jenő; בודפשט, 2 באפריל 1896 – בודפשט, 21 בנובמבר 1972) היה היסטוריון ספרות, מורה ומנהל גימנסיה יהודי-הונגרי.