cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוסון (סדרת לוויינים)
פיתוח הלוויינים החל לפי החלטת ממשלת ברית המועצות משנת 1977. הזמנה הועברה ל"מערכות המידע הלווייניות רשטניוב" שהחלה את הפיתוח. הלוויין הראשון שוגר בשנת 1981 ונכשל. מערכת הוכרזה כמבצעית לאחר סיום הבדיקות בשנת 1986 (אחרי השיגור השביעי). על בסיס תוצאות המדידות הוכנה מערכת קואורדינטות מעודכנת.
כול הלוויינים שוגרו תחת שם "קוסמוס" מקוסמודרום פלסצק בעזרת משגר מדגם ציקלון 3. רק לוויין אחרון בסדרה קיבל שם "GEO-IK". לוויינים ששוגרו לאחר התפרקות ברית המועצות השתמשו באותו משגר שנבנה באוקראינה. בסך הכול בוצעו 14 שיגורים, רק הדיגור הראשון לא הצליח עקב תקלה בשלב השני של המשגר.
משקל הלוויינים היה 1,610 ק"ג. על הלוויין הותקן פאנל סולארי בהספק 360 ו"ט. גוף הלוויין היה גליל בקוטר של כ-2,36 מ' ובאורך של כ-6 מ'. בתוכו הותקן מכשור שונה. המיכשור כלל 5 מכשירים שונים שהיו מאפשרים לחשב מיקום הלוויין בדיוק שונה עד למס' סנטימטרים.
אורך חיים טיפוסי של הלוויין היה שנה-שנתיים. הלוויין האחרון של הסדרה הפסיק לפעול בשנת 1995.
זמן אוניברסלי
זמן אוניברסלי (שם מקור Universal Time, ובקיצור UT) הוא תקן זמן המבוסס על סיבוב כדור הארץ. תקן זה מהווה המשך לתקן זמן גריניץ' (GMT), כלומר זמן השמש במרידיאן הראשון בגריניץ'. בפועל הביטוי "זמן אוניברסלי" הוא בעל מספר משמעויות (כשנדרש דיוק של יותר מכמה שניות) כיוון שיש לו מספר גרסאות שונות. הגרסאות הנפוצות ביותר בשימוש הם, זמן אוניברסלי מתואם (UTC) ו- UT1 שהוא הצורה העיקרית של זמן אוניברסלי. כל הגרסאות של הזמן האוניברסלי, למעט UTC, מבוססות על סיבוב כדור הארץ ביחס לגרמי שמים מרוחקים (כוכבים וקוואזרים) אבל עם גורם קנה מידה והתאמות אחרות, כדי להפוך אותן קרובות יותר לזמן השמש. UTC מבוסס על הזמן האטומי הבינלאומי, עם תוספת שניות בדקות מעוברות, כדי לשמור אותו בתוך 0.9 השנייה של UT1.
מורן שוב רובשוב
מורן שוב רובשוב (נולדה ב-19 במרץ 1968) היא אוצרת, עורכת, אמנית, מחברת, מרצה ומוציאה לאור ישראלית. בעבודתה היא עוסקת בשילוב שבין טקסט ודימוי.
ביוגרפיה
מורן שוב רובשוב נולדה וגדלה במושב גני עם. הוריה הם שרה שוב, משוררת וחוקרת חגי ישראל ומועדיו, וד"ר יוסף שוב, אגרונום שתיאר לראשונה את המבנה המורפולוגי של צמח הגרברה, וממציא השם סוסיתא למכונית הישראלית הראשונה. שוב רובשוב היא אחותם של מבקרת הקולנוע יעל שוב (1962), השחקן עמוס שוב (1967–2015) ונגן הגיטרה הקלאסית עודד שוב (1969). בן זוגה של מורן שוב הוא אביאל רובשוב פילוסוף, מוזיקאי, משורר ומשפטן.
ב-1991 סיימה לימודי צילום במרכז האקדמי (אז המכללה) לעיצוב ולאמנות ויצו חיפה, וב-1996 השלימה תואר ראשון בספרות ובפילוסופיה, באוניברסיטת תל אביב.
בלימודיה התמקדה שוב רובשוב באקפראסיס, תיאור ספרותי מילולי של האמנות החזותית, וכן בחיבורים אחרים של דימוי וטקסט אשר המשיכו להעסיק אותה לאורך עבודתה המקצועית כאוצרת. המטאפורה, הכורכת דימוי ומילה, היא מוטיב מרכזי בכל אחד מהשדות בהם היא יוצרת ופעילה.
בשנת 2003 יזמה שוב רובשוב את פרויקט "נגה היקרה", מקומון וחלון אמנות שאצרה בשכונת נגה ביפו עד 2010. בין השנים 2010–2011 השתתפה שוב רובשוב ב"מובילים תרבות" – תוכנית העשרה למצוינות של מנהלים אמנותיים ביוזמת מנהל תרבות ופורום מוסדות התרבות בישראל, והייתה בין מובילי "בית הדין העממי לדיור ציבורי" שהתכנס במוזיאון בית ריבק בבת ים בשנת 2012. בין השנים 2015–2018 הייתה אוצרת ההקמה של בית לעברית ראשון לציון – מרכז תרבות מוזיאלי לשפה העברית, שתוכנן לקום בעיר (תהליך ההקמה נעצר במאי 2018). היא כתבה את פרוגרמת האוצרות והתוכן, ערכה את אתר האינטרנט ופיתחה יצירת תשתית לפעילויות תרבות בנושא העברית ברחבי העיר ראשון לציון.
שוב רובשוב פרסמה מאמרים, מסות ופרוזה לירית בכתבי עת ישראליים שונים, ופרסמה עד כה שני ספרים: "משירי פהמי נורין" (הוצאת תרסט, 2020) ו"אני דוברת שבע שפות וכולן עברית" (הוצאת מקום לשירה, 2021). היא ניהלה את ההוצאה לאור של בית הספר לאמנות קמרה אובסקורה (1997–2002). עבדה לצד אדם ברוך כעורכת ומפיקה של הפרויקטים שלו: ספרים, תערוכות ואחרים (1997–2008). בנוסף, היא צילמה וכתבה את המדור "מראה מקום" בנושא אסתטיקה ושפה למגזין "טקסטורה" של גלובס (2000–2003) וכן צילמה וכתבה את המדור "חיי מדף" במוסף הספרים של לאשה, "שיחות עם אוהבי ספרים" (2008-2006). בשנים 2011–2016 הייתה שוב רובשוב חברה בקבוצת אנטייטלד (מגזין אינטרנט לעיצוב אמנות ותרבות), ופרסמה טקסטים ועבודות אמנות מדי חודש. בשנים 2011–2015 הייתה חברה בקבוצת המחקר האקדמית לצילום Photo-Lexic, של מרכז מינרבה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב, ובשנים 2015–2017 פרסמה את המדור החודשי "מילים מפוסלות", שעסק בשפה ובדימוי, במגזין "בסיס" (מגזין אינטרנט של בית הספר לאמנות בסיס).
שוב רובשוב לימדה בבצלאל בירושלים קורס על קטלוגים באמנות (2013–2015), ומאז שנת 2015 היא מלמדת בבית הספר לאמנויות המילה בירושלים את הקורס "אותיות פורחות באוויר". בין השנים 2013–2019 הייתה חברת מועצת הפיס לתרבות ולאמנות, חברה בוועדה לאמנות חזותית ובוועדה לספרות ושירה, שימשה כיו"ר הוועדה הבינתחומית ובהמשך כיו"ר הוועדה לאמנות חזותית.
פעילות אוצרותית
במהלך הקריירה שלה פיתחה מורן שוב רובשוב תזה ופרקטיקה בכל התערוכות שאצרה שנועדו לאפשר לצופה להישאר ערני בשונה מהתחושה שזכתה לכינוי "עייפת המוזיאונים". על פי תזה ופרקטיקה אלה, אותן היא מכנה "הלימה", תפקיד האוצר לייצר התאמה בין הנושא הפנים פנימי של התערוכה לבין האפקט שלה על הקהל.
"נגה היקרה"
חלון האמנות של "נגה היקרה" פעל בין השנים 2004–2010 בשכונת מגוריה, שכונת נגה ביפו. שנה קודם לכן ב-2003 הוציאו לאור מורן שוב רובשוב וגיל טבת את העיתון נגה היקרה (בערבית: נגה אל עַ'לְיָיה, نوغا – الغالية) שנכתב, נערך, צולם ועוצב על ידי תושבי השכונה. חלון האמנות החל כוויטרינה קטנה ששימשה בעבר חנות טקסטיל ברחוב רוחמה 6, הרחוב החוצה את השכונה מרחוב אילת ועד לדרך סלמה, בהמשך התרחב ועבר לרוחמה 7 ולרוחמה 8. החלון הואר מדי לילה והיה נגיש לעוברי אורח 24 שעות ביממה. לאורך שש שנים אצרה בו שוב רובשוב למעלה מארבעים תערוכות של אמנים, ביניהם גם אמנים שפעלו בשכונה. בערבי הפתיחה הייתה התערוכה פולשת מן החלון על מידותיו הקטנות (מטר על שני מטר) אל הרחוב באמצעות מיצבים, מיצגים, מוזיקה ובעיקר באמצעות הקרנות ענק של עבודות וידאו או שקופיות על הקירות שמסביב לחלון.
הפיצה של ג'ו
הפיצה של ג'ו (באנגלית Joe's Pizza) המכונה גם הפיצה מפורסמת של ג'ו, היא פיצרייה הממוקמת בגריניץ' וילג', מנהטן, ניו יורק, ברחוב כרמין ליד רחוב בליקר. המסעדה נחשבת לאחת הידועות בעיר ניו יורק ובעיקר ידועה בהגשת פיצה קלאסית בסגנון רחוב ניו יורקי וכונתה "מוסד גריניץ' וילג'". הפיצריה מוכרת פיצות במשולשים או במגשים שלמים. ועכשיו יש אחת בתל אביב, אך לא ברור האם זה אותם בעלים
היסטוריה
הפיצה של ג'ו הוקמה בשנת 1975 על ידי פינו "ג'ו" פוצולי, מהגר איטלקי במקור מנאפולי, איטליה. הפיצה של ג'ו נחשבת למועדפת על תיירים. המסעדה נסגרה לזמן קצר בשנת 2005, אך מאז נפתחה מחדש. פיצה זו של ג'ו אינה חולקת שום קשר עם פיצרייה באותו שם הממוקמת בויטסבורו, ניו יורק. ויטסבורו ג'ו עסק כבר למעלה מעשור בענף כשהפיצה של ג'ו במנהטן נפתחה.
הערות שוליים
40.73066°N, -74.00219°W
אלנה (בולגריה)
היסטוריה
מ-1430 עת שלטה באזור האימפריה העות'מאנית, מוכרת העיירה בשמות סטרמינה ואליאנה. אלנה נודעה כמרכז סחר ואמנות במהלך המאות ה-18 וה-19. באמצע המאה ה-19, תקופת התחייה הלאומית הבולגרית נודעה גם כמרכז רוחני אזורי שמרכזו כנסיית ניקולאס הקדוש, אשר נבנתה עוד במאה ה-16. ב-22 בנובמבר 1877, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נערך בסמוך לעיירה קרב עקוב מדם בין כוחות רוסיים ומתנדבי אופלצ'נצי בולגריים לבין הצבא העות'מאני, שהסתיים בניצחון הרוסים והבולגרים. העות'מאנים נקטו במדיניות של אדמה חרוכה, העלו את העיירה באש והיא נשרפה כליל. העיירה שוקמה בעמל רב לאחר המלחמה והפכה חלק מנסיכות בולגריה. בעיירה אלנה נולד תאודור תאודורוב שהיה ראש ממשלת ממלכת בולגריה.
אקלים
בעיירה שורר אקלים ממוזג עם השפעה יבשתית האופיינית לאזורים הרריים, אשר גורמת למזג אוויר להיות גשום מעת לעת גם בעונת הקיץ ולתקופת שלגים מתחילת דצמבר ועד אמצע מרץ.
אדולף אונונה
אדולף היטלר אונונה, (באפריקאנס: Adolf Hitler Uunona) (נולד ב-1966, דרום-מערב אפריקה) הוא פוליטיקאי, פעיל זכויות אדם נמיבי וחבר ב-SWAPO, המפלגה המרקסיסטית של נמיביה.
ב-25 בנובמבר 2020, הוא נבחר למנהל (או יועץ) של מחוז הבחירה אומפונדיה עם 84.88% מהקולות 1,196 קולות מול 213 קולות ליריבו מומבלה אבנר ממפלגת הפטריוטים העצמאים לשינוי. בבחירות האזוריות בנמיביה. ב-2 בדצמבר 2020 הוא נשבע על חוקת נמיביה. למחרת, הוא העניק ריאיון לעיתון הגרמני בילד ורכש, בהזדמנות זו, מוניטין בינלאומי בגלל שמותיו הפרטיים היוצאי דופן.
קריירה פוליטית
אונונה החל את הקריירה הפוליטית שלו כפעיל נגד אפרטהייד כאשר נמיביה הייתה תחת שלטון האפרטהייד של דרום אפריקה. הוא נבחר באופן קבוע כחבר מועצה אזורי מאז 2005. במהלך הבחירות האזוריות של 2020, הוא הוזכר כ"אדולף ה. אוונונה" בקלפי הבחירות, שמו המלא נחשף רק לאחר חשיפת התוצאות על ידי ועדת הבחירות.
שמו
אדולף אונונה הוטבל על ידי אביו, בהתייחסות ברורה לרודן הגרמני בעל אותו השם. בתחילה, הוא לא ראה שום בעיה עם השמות האלה. השם אדולף היה נפוץ בנמיביה בשל היותה מושבה גרמנית לשעבר. הוא עוד הוסיף במיוחד: "בשבילי זה היה שם נורמלי לחלוטין כשהייתי ילד. רק כשהייתי נער הבנתי: האיש הזה רצה להכניע את כל העולם ולהרוג מיליוני יהודים. אין לי מה לעשות עם כל הדברים האלה". את בחירת שמו הפרטי הוא מייחס לבורותו של אביו: "אבי קרא לי על שם האיש הזה. הוא כנראה לא הבין מה מייצג אדולף היטלר". כעת, בתור מבוגר אונונה מסרב לשנות את שמו הפרטי, ומסביר את ההחלטה הזו באופן הבא: "זה כבר כתוב בכל המסמכים הרשמיים, מאוחר מדי בשביל זה". עם זאת, אונונה לא משתמש בכינוי "היטלר" ומכנה את עצמו אדולף אונונה בפומבי ורק אדולף בפרטיות, בעיקר על ידי אשתו וחבריו.
לאונונה יש גישה אמביוולנטית לשמו הפרטי: הוא לא מהסס להתבדח על כך, ומצהיר במיוחד לאחר בחירתו שאין לו רצון "לשלוט בעולם" ואינו רוצה "לכבוש את אושנה מיד". אבל הוא גם מתעצבן מהעניין המוגזם בו, והצהיר במיוחד לסוכנות הידיעות הצרפתית: "אין באמת סיבה שנהיה כאן, נשב לדון בשמי. כיצד זה יתרום לפיתוח נמיביה?"
מאיה ערד
מאיה ערד (נולדה ב-25 בינואר 1971) היא סופרת ישראלית המתגוררת בארצות הברית. רבים מספריה עוסקים בחייהם של ישראלים שהיגרו לארצות הברית.
ביוגרפיה
מאיה ערד נולדה בראשון לציון לטובה ויוסף ערד – אם פסיכולוגית ואב רופא ילדים, אחת משלוש אחיות. באוקטובר 1973 עברה המשפחה לקיבוץ נחל עוז, וביולי 1982 חזרה לראשון לציון. היא שירתה בצה"ל במדור הסברה בכתב של חיל החינוך, ושם פגשה את בעלה לעתיד, רְוִיאל נץ. השניים נישאו במרץ 1994.
ערד למדה במסגרת התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן והיא בעלת תואר ראשון בבלשנות ובלימודים קלאסיים מאוניברסיטת תל אביב ותואר דוקטור בבלשנות מטעם יוניברסיטי קולג' לונדון. היא לימדה באוניברסיטת הרווארד, באוניברסיטת ז'נבה ובמחלקה לדרמה של אוניברסיטת סטנפורד. ב-2009 הייתה סופרת אורחת במרכז טאובה ללימודים יהודיים באוניברסיטת סטנפורד.
ערד למדה את השפה הרוסית במסגרת אקדמית, וביקרה ברוסיה במסגרת חילופי משלחות, דבר אשר השפיע רבות על המשך כתיבתה.
חיים אישיים
ערד נשואה לרויאל נץ, משורר ופרופסור ללימודים קלאסיים ולהיסטוריה ופילוסופיה של המדע באוניברסיטת סטנפורד. לזוג שתי בנות.
ערד היא צמחונית מגיל 14, בהשפעת ביקור כיתתי במשחטת עופות והשיר "בשר זה רצח" של להקת הסמית'ס.
קישורים חיצוניים
מקום אחר ועיר זרה
צדיק נעזב
שבע מידות רעות
תמונות משפחה
מקום הטעם
אמן הסיפור הקצר
חשד לשיטיון
העלמה מקזאן
מאחורי ההר
המורה לעברית
קנאת סופרות
שנים טובות
שרון עמר
שרון עמר (נולד ב-10 בספטמבר 1976) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה
בקיץ, עמר חתם ביריבה העירונית, הפועל, בה שיחק חצי שנה שאחריה חתם בסקציה נס ציונה.
בקיץ, עמר חתם במ.ס. אשדוד שהקומה באותו קיץ. ב-16 באוקטובר 1999, עמר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 2-0 להפועל פתח תקווה. עמר לא הירבה לשחק באשדוד ולכן בינואר הצטרף להפועל באר שבע, במדיה שיחק שנה וחצי. בבאר שבע, רשם עליית ליגה שנייה בקריירה. בקיץ, עמר חזר לאשדוד.
ב-23 ביוני 2002, עמר ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית, בניצחון 0-5 נגד ברנו במסגרת גביע האינטרטוטו.
בהמשך הקריירה, שיחק בהפועל כפר סבא, הפועל אשקלון, עירוני קריית שמונה ולאחר מכן חזר לקדנציה שנייה בהפועל באר שבע, בה סיים את הקריירה.
אלנבי רומאנס
אלנבי רומאנס הוא סרט קולנוע ישראלי עצמאי משנת 2005 שאורכו 50 דקות, אשר נכתב, בוים והופק על ידי ינאי גוז ויוני זיכהולץ.
עלילה
מבחינה עלילתית הושווה הסרט ל"לפני הזריחה" ו"אבודים בטוקיו".
אודות ההפקה
זהו סרט עצמאי של יוני זיכהולץ וינאי גוז, שיחד כתבו את התסריט, ביימו והפיקו את הסרט. התקציב עמד על 40,000 שקל, ואותו הוציאו זיכהולץ וגוז מכיסם. כל הצוות עבד בהתנדבות, למעט דני גבע והילי ילון, שני השחקנים הראשיים, שעבדו בשכר זעום. מחוסר תקציב הם גם פרצו למקומות ללא אישורי כניסה.
הסרט צולם ללא תאורה ולכן הצוות חיפש רבות מקומות שיצולמו בלילה וייראו בבהירות. בין האתרים בהם צילמו היו כיכר ביאליק (לפני שלקחו משם את פסלו של נחום גוטמן), ליד הים באזור הדולפינריום, חוף גורדון בזריחה, שדרות רוטשילד, המנהרה הישנה של דרך יפו ועוד.
ביתו של זיכהולץ שימש להפקה. בו השחקנים התאפרו, התלבשו וישנו. "המדבר", שיר הנושא של הסרט, בוצע על ידי מאור כהן, שחידש שיר ישן שלו עבור הסרט.
הצילומים החלו באוקטובר 2004 ונמשכו כ-15 ימי צילום, רובם בלילה. הקרנת הבכורה של "אלנבי רומאנס" הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. הסרט יצא לאקרנים באוקטובר 2005. הוא הוקרן מדי ימי חמישי בחצות בסינמטק תל אביב במשך שבעה חודשים והפך לקאלט. הסרט הוקרן גם בסינמטקים של חיפה וירושלים.
ב-2006 נכנס ל-HOT VOD וב-2009 נמכר לYes, שרכשה מספר סרטים לרגל מאה שנה לתל אביב ומאז הוא מוקרן ב-Yes.
"אלנבי רומאנס" השתתף בפסטיבל קולנוע ישראלי בברלין באוקטובר 2012.
חולה 0
חולה אפס (באנגלית: Index case או Patient zero) הוא החולה המתועד הראשון במגפה באוכלוסייה, או החולה המתועד הראשון שנכלל במחקר אפידמיולוגי. חולה 0 יכול להשיג מעמד של מחקר מקרה "קלאסי" בספרות, וכך גם פיניאס גייג', האדם הידוע הראשון שהפגין שינוי אישיותי סופי כתוצאה מפגיעה מוחית.
טווח
בחלק מהמקרים חולה 0 יכול לציין את מקור המחלה, את ההתפשטות האפשרית או איזה מאגר מחזיק את המחלה בין ההתפרצויות, אך עשוי להביא למודעות להתפרצות מתעוררת. לעיתים נמצאים מקרים מוקדמים יותר, והם מתויגים כראשוניים, משניים, שלישוניים וכו'. המונח מקרה ראשוני יכול לחול רק על מחלות זיהומיות המתפשטות מאדם לאדם, ומתייחס לאדם שמביא תחילה מחלה לקבוצת אנשים. באפידמיולוגיה, המונח משמש לעיתים קרובות גם מדענים וגם עיתונאים להתייחס לאדם שידוע או שמאמינים שהיה הנגוע הראשון או המקור להתפרצות.
המונח שימש להתייחסות למקור המשוער של התפרצות HIV בארצות הברית, כשחולה 0 הוא הדייל גאטאן דוגה, אך במחקרים מאוחרים יותר נמצא שזה לא המקרה היחיד של התפרצות זו. הביטוי התבסס על אי הבנה: במחקר בשנת 1984 של המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC), אחד מנשאי HIV הראשונים כונה "החולה O", כאשר האות O נגזרת מהביטוי "patient out of California" ("חולה מחוץ לקליפורניה"). האות "O", לעומת זאת, התפרשה על ידי כמה מקוראי הדוח כמספר "0". הכינוי חולה אפס (עבור גאטאן דוגה) הופץ לאחר מכן על ידי העיתונאי סן פרנסיסקו כרוניקל, רנדי שילטס, בספרו "והלהקה שיחקה" בשנת 1987. ויליאם דארו, מדען התנהגות של CDC, אמר: "זה נכון. מעולם לא תייגתי אותו כחולה אפס".
המונח הורחב לשימוש כללי כדי להתייחס לאדם שזוהה כנשא הראשון של מחלה מידבקת באוכלוסייה (המקרה העיקרי), או לאירוע הראשון עם מגמה קטסטרופלית. בחלק מהמקרים, ניתן לכנות באופן לא רשמי חולה ידוע או חשוד כמקרה 0 לצורך מחקר מדעי, כמו למשל הילד בן השנתיים בכפר נידח בגינאה שנחשב כמקור להתפרצות נגיף האבולה הגדולה בהיסטוריה.
בגנטיקה, מקרה האפס הוא המקרה של המטופל המקורי (נקרא Propositus או Proband) המעודד חקירה של בני משפחה אחרים כדי לגלות גורם גנטי אפשרי.
המונח יכול לשמש גם בתחומים שאינם רפואיים כדי לתאר את האדם הראשון שנפגע ממשהו שלילי שמאז התפשט לאחרים, כמו למשל המשתמש הראשון ברשת שנדבק בתוכנה זדונית.
גאטאן דוגה
בשנים הראשונות של מגפת האיידס, נערך תרחיש העברת חולה האפס על ידי וויליאם דארו ועמיתיו במרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC). מחקר אפידמיולוגי זה הראה כיצד חולה אפס הדביק מספר בני זוג ב-HIV, והם, בתורם, העבירו אותו לאחרים וגרמו להתפשטות מהירה של הנגיף למקומות בכל רחבי העולם (Auerbach et al., 1984).
הביטוי "חולה אפס" משמש כיום בתקשורת להתייחס למקרה העיקרי להתפרצויות מחלות זיהומיות, כמו גם להתפרצויות וירוסי מחשב, ובאופן רחב יותר, כמקור לרעיונות או פעולות שיש להן השלכות מרחיקות לכת.
דייוויד היימן, פרופסור לאפידמיולוגיה של מחלות זיהומיות בבית הספר להיגיינה ורפואה טרופית בלונדון, ובעבר בארגון הבריאות העולמי (WHO), הטיל ספק בחשיבות של מציאת מטופל 0 ואמר כי "מציאת חולה 0 עשויה להיות חשובה במקרים מסוימים, אך רק אם הם עדיין חיים ומפיצים את המחלה; ולעיתים קרובות יותר, במיוחד בהתפרצויות מחלות גדולות, הם אינם."
שימוש לא רפואי
המונח משמש לזיהוי המחשב או המשתמש הראשון שנדבקו בתוכנות זדוניות ברשת, שאז הדביקו מערכות אחרות.
מוניקה לווינסקי תיארה את עצמה כ"חולה אפס" של הטרדות מקוונות, כלומר היא הייתה האדם הראשון שהוטרד באופן נרחב דרך האינטרנט.
בעיתונות ובסרטים תיעודיים
העונה השלוש עשרה של סדרת הרדיו "Radiolab" של WNYC כללה קטע בן שעה על חולה אפס.
בדיוני
בתחילת העונה הראשונה של גולשים בזמן הגיעו הגולשים לעולם שבו הפניצילין מעולם לא התגלה. בעולם הזה הכפיל של הגיבור הראשי הוא חולה 0 של חיידק אלים שהוביל למגפה.
רות רסיוק
רות רסיוק (נולדה ב-30 בינואר 1986) היא שחקנית, זמרת ונגנית חלילית ישראלית.
ביוגרפיה
רות רסיוק היא בתם של המלחין משה רסיוק והמוזיקאית שושי רסיוק, שהכירו באקדמיה למוזיקה. גדלה בהרצליה, בבית שמעה מוזיקה קלאסית, אך נמשכה למשחק והייתה בחוגי דרמה בילדותה, בהם נתנו לה את התפקידים הקומיים. ניגנה במשך 10 שנים חלילית באנסמבל החליליות של כפר סבא עם המנצחת אורי גולן, ביחד עם ההרכב עשתה רסיטל ויצאה לסיבוב הופעות בדנמרק והולנד ובכנסיות. בהיותה בת ארבע עשרה הופיעה לראשונה בטלוויזיה בתוכנית "בלבלב" של אפרת רייטן בערוץ הילדים, בה שיחקה במערכון. רסיוק למדה במגמת תיאטרון של תיכון היובל בהרצליה, ביימה את הפקת הבגרות, וסיימה בהצטיינות. בתקופת התיכון הייתה ב"על הבמה", הלהקה הייצוגית של הרצליה, בניהולו של שי פישמן והבמאי יניב גוטווירט, איתה הופיעה בגרמניה ולונדון.
בצה"ל שירתה רסיוק במשך שנתיים בלהקת חיל התקשוב, שכללה שלוש בנות ובן. ביוזמת הסוכנות היהודית טסה הלהקה שלוש פעמים, לחו"ל, להופיע בפני הקהילות היהודיות, שנה אחת היו חודש ברחבי דרום אמריקה, שנה אחר-כך באוסטרליה וניו זילנד ופעם אחת בפריז.
בשנים 2007–2010 למדה רות רסיוק משחק בסטודיו של יורם לווינשטיין. במסגרת הסטודיו זכתה בשבע תחרויות מונולוגים, מתוך זה שלוש פעמים במקום הראשון ופעמיים במקום השני. בכיתתה למדו בין השאר נעמה שטרית ודינה סנדרסון. בין הדמויות גילמה את אדית פיאף וארקדינה מ"השחף" של צ'כוב. במסגרת הסטודיו שיחקה בהצגות "בייבי בייבי" - של המחזאי ריי קוני שביים רוני מנדלסון, "מתגלגלים" של סטיבן זונדהיים שביים רפי ניב, ו"למה לא באת לפני המלחמה" של ליזי דורון שביימה חגית רכבי ניקוליבסקי - שם שיחקה בתפקיד הראשי ניצולת שואה בשם הלנה, שם יבגני אריה ראה אותה לראשונה וכך נכנסה לתיאטרון גשר.
בתום לימודיה שיחקה ושרה במחזמר לילדים "שרק", שהוצג בחופשת הקיץ בהיכל התרבות. אחר-כך גילמה את לאה גולדברג בצעירותה במסגרת מופע הפתיחה של "פסטיבל חיפה להצגות ילדים", בו גם שרה ושיחקה.
בשנת 2011 השתתפה רות רסיוק בסרט החרדי "הגדר" של טלי אברהמי, שצולם בקייב, אוקראינה. הסרט מספר על גזרת הקנטוניסטים, חטיפת ילדים יהודים לצורך גיוסם לצבא הצאר. רסיוק שיחקה בתפקיד אלזה, היהודיה הרעה, שגורמת למשפחתה להתפורר.
רסיוק הופיעה בכמה פרסומות לטלוויזיה.
רות רסיוק השתתפה בסדרות טלוויזיה שונות בתפקידים קומיים: בסדרה "גבוה וגרינבאום", גילמה את דמותה של צליל, ליצנית חובבת סאדו-מאזו. בסדרה "השועלים" שיחקה ילדה עיוורת שמאוהבת בשמוקלר. כן שיחקה בסדרות "הצרות שלי עם נשים", "מעצר בית" ו"מטר שבעים". בשנת 2012 כיכבה רסיוק ב"האודישנים", סדרת האינטרנט של ynet, בתפקיד הראשי לצידו של אמנון וולף.
בשנת 2012 שיחקה רות רסיוק בתפקיד נל גווין בהצגה "פרימה דונה" בתיאטרון גשר. כמו כן היא גילמה את דמותה של היונה הבלגית בהצגה "יונה ונער" בתיאטרון גשר, המבוססת על ספרו של מאיר שלו. במסגרת התפקיד היא שרה וניגנה בחלילית, לפי מוזיקה שהלחין אבי בנימין. רסיוק גם הופיעה בהצגה "בין לילה ובין שחר" בתיאטרון גשר - בתפקיד נעמי - עיבוד של גור קורן לנובלה מאת יהושע קנז. כמו כן היא השתתפה בהצגה "מרד", הצגת נוער על השואה, בתיאטרון השעה הישראלי.
בשנת 2019 החלה לשחק במחזה "רווקים ורווקות" מאת חנוך לוין בתיאטרון גשר.
רות רסיוק שרה בכמה הרכבים: האחד ביחד עם אשד אש, השני ביחד עם שלומי בראל, במופע קאברים - מחווה לשנות השישים, בהפקתו של דני קנולר. השלישי הוא הרכב א-קאפלה בשם "ווקאלינה" - מבית היוצר של "BONAMAZE" של גלעד אבנת וסתיו נחום.
רסיוק הייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי לתפקיד השחקנית המבטיחה לשנת 2011 בטקס פרסי התיאטרון שנערך במאי 2012, על תפקידה בהצגה "יונה ונער".
רות רסיוק מנהלת ערוץ יוטיוב פעיל, ועמוד פייסבוק תחת השם "שקדייה".
תפקידים
תיאטרון
קולנוע
לירון רחל אמנו
לירון רחל אמנו (נולד ב-20 בפברואר 1983) הוא שחקן וקומיקאי ישראלי.
רות רסיוק
תפקידים
טלוויזיה
לירון רחל אמנו
ביוגרפיה
רחל אמנו נולד וגדל במגדל העמק. בצה"ל שירת כצלם צבאי בחיל האוויר.
בסיום שירותו הצבאי עבר רחל אמנו לתל אביב והחל להופיע יחד עם השחקן מאור גולדשטיין באולם צוותא בתל אביב במסגרת דומינו גרוס תחת שם הבמה "מאור ולירון", צמד קומי שהקימו השניים מספר שנים קודם לכן. במהלך השנים הופיעו על במות ברחבי הארץ, תוכניות טלוויזיה ומערכוני אינטרנט.
בשנת 2007 השתתפו הצמד בתוכנית המערכונים "פרויקט ביפ", העפילו לגמר וזכו במקום הראשון יחד עם 4 צוותים נוספים, כפרס קיבלו תוכנית מערכונים נוספת בערוץ ביפ וברצועת הלילה של ערוץ 2 בשם "אין מה לראות". עם סגירת ערוץ ביפ החלו מאור ולירון יחד עם יוצרים נוספים לכתוב ולהשתתף בתוכנית מערכונים לערוץ יס קומדי בשם "מצב כפית".
בשנת 2010 השתתף לירון בסדרה "עספור" בתפקיד טולדו שופט הכדורגל.
בהמשך השתתף גם בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא במחזה "מסיבה לזהבית", בפרסומות, סרטונים ובסדרות הטלוויזיה "חברות", "מי נתן לך רישיון", "נוסבאום וגולדשטיין", "מה שאתם בוחרים", "על הספקטרום" ועוד.
החל משנת 2015 ועד היום משחק את "בנצי" בסדרה "רון".
בשנת 2017 שיחק בתפקיד הראשי בסרט זוכה ציון לשבח בפסטיבל לקולנוע ים תיכוני במונפלייה (צרפת) "אנא מן אל יהוד".
בשנת 2020 השתתף בסדרה "הטבח" בתפקיד שבתאי הדייג.
שמעיה (נביא)
שמעיה היה נביא בתקופה שלאחר פילוג ממלכת ישראל המאוחדת, בתקופת רחבעם מלך יהודה ובתקופת ירבעם בן נבט מלך ישראל. יש שני אזכורים בלבד לנבואותיו במקרא. האחד נוגע למניעתו מרחבעם להילחם בממלכת ישראל לאחר פרישתם. השני קשור להחזרתו בתשובה את שרי ממלכת יהודה ואת רחבעם בעקבות מסע שישק.
שכנוע רחבעם ומניעת מלחמה בין ממלכת יהודה לממלכת ישראל
לאחר מות שלמה, בנו רחבעם הלך לשכם כדי לקבל את הסכמת העם למלכותו על שבטי ישראל. שבטי ישראל פנו לרחבעם בדרישה שיקל את העומס מעליהם ולאחר שלא נענה לבקשתם הם מרדו בו. חלק מהמרד כלל גם התנגדות לתשלום המיסים והוביל לפגיעה באדרם גובה המס המלכותי.
רחבעם נס מודאג לירושלים בירתו וגייס 180,000 איש משבטי יהודה ובנימין (שהיו נאמנים למלכותו) כשמטרתו המוצהרת היא לדכא את המרד של יתר שבטי ישראל. בשלב זה פונה אלוהים אל שמעיה ומצווה עליו להעביר את נבואתו למלך:בעקבות נבואה זו לא יצאו לבסוף שבטי ממלכת יהודה למלחמה ביתר שבטי ישראל.
מסע שישק ותשובת שרי יהודה
במהלך מלכות רחבעם, מתואר כי התנהלות הפולחן הדתית בממלכה איננה לפי תורת ה' ועל כן יוצא שישק הראשון, מלך מצרים למסע כיבושים בארץ ישראל ובפרט עולה על ירושלים. שמעיה פונה אל רחבעם ומביא בפניו את דבר ה':בתגובה לנבואה זו של שמעיה, חוזרים שרי יהודה ורחבעם בתשובה. אלוהים נשמע לבקשתם וחס עליהם.
דברי שמעיה הנביא
נראה שלכותב ספר דברי הימים הייתה גישה לספר שכונה "דברי שמעיה הנביא":
רצח סטולרו-יכמן-צ'צ'קס
רצח סְטוֹלֶרוֹ-יַכמַן-צַ'צ'קֶס הייתה פרשת רציחות שעוררה הד רב בישראל של שנות ה-60 ולא פוענחה מעולם.
קורבנות הרצח
הקורבן הראשון היה משה סטולרו, גיבן בן 32, בעל חנות לכלי בית, ספרים ועיתונים ברחוב דרך נגבה פינת רחוב החי"ל ברמת גן, אשר התגורר עם הוריו בדירה בקומה אחרת של הבניין שבו נמצאה החנות. ב־15 בנובמבר 1962 בסמוך לשעה 7 בערב, כשנעל סטולרו את חנותו והיה בדרכו לעלות לדירתו בכניסה לבנין מצד רחוב החי"ל הוא נורה בחדר המדרגות בשלוש יריות מתת-מקלע עוזי ונהרג. הרוצח נמלט ולא נתפס.
הקורבן השני היה ד"ר זיגפריד יכמן, רופא ישראלי שסיפק שירותי רפואה לשגרירות ארצות הברית. ב-2 באפריל 1963 בסמוך לשעה 10:30 בערב חזרו הרופא ואשתו מקונצרט לביתם במרכז תל אביב. בכניסה לבית נורה ד"ר יכמן מירייה בודדת בתת-מקלע עוזי ונפטר מפצעיו. הרוצח נמלט מן המקום.
הקורבן השלישי הייתה אישה בשם דבורה צ'צ'קס. בשעת לפנות בוקר של ה־17 ביולי 1963, חדר אלמוני לבית הקטן ליד הפרדסים שבפאתי כפר סבא בו גרה צ'צ'קס עם משפחתה וירה מספר כדורים מתת-מקלע עוזי באישה ובבעלה בשנתם. האישה נהרגה, בעלה פישל נפצע קשה, והרוצח נמלט ממקום המעשה.
תגובת הציבור לרציחות
העובדות כי שלוש הרציחות היו ללא מניע הנראה לעין, כי שלושתן בוצעו בתת-מקלע עוזי, כי בשלושתן הרוצח נמלט ובשלושתן לא נמצא קצה חוט לפענוח, עוררו היסטריה בתקשורת ובציבור.
כאשר נתברר כי דבורה צ'צ'קס ביקרה בשנת 1960 את אמה החולה בברית המועצות (ביקור נדיר באותה תקופה), בהצטרפה לעובדה כי ד"ר יכמן נתן שירותים לשגרירות ארצות הברית, גרמו להולדת ספקולציות הקושרות את שלושת המקרים לענייני ריגול (יוצא הדופן היה סטולרו, שלא היה לו כל קשר "זר"). אמנון דנקנר שילב בעלילת הריגול שבספרו הראשון "אל תירו בנשיא" (1980) מקרה הדומה למקרה הרצח של דבורה צ'צ'קס. לסברה כי הרציחות היו קשורות לריגול או לעניינים חשאיים לא הובא כל ביסוס מעולם.
טיגריס (רכב)
הטיגריס הוא רכב שטח ממוגן ירי תוצרת ישראל שנקלט בצה"ל בתחילת 2023. ייעודו הוא לשמש ככלי בט"ש ביהודה ושומרון ולהחליף את רכב ה"זאב", שנכנס לשירות ב-2004.
רצח סטולרו-יכמן-צ'צ'קס
האשמת לוי נויפלד
בה בעת יצא מביתו סטודנט לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים בשם לוי נויפלד ונעלם מבלי להותיר עקבות. הסטודנט בן התשע עשרה, שכפעוט ניצל מהשואה עם אחיו יהודה והיה תלמיד מצטיין, סבל ממצוקות נפשיות והיה בטיפול נפשי. חוקרי המשטרה העלו סברה כי הסטודנט הנעלם הוא הרוצח בשלושת המקרים ופתחו במצוד אחריו שנקרא "מבצע שדה" (פירוש שם המשפחה נויפלד ביידיש הוא "שדה חדש"). המבצע היה רחב היקף והשתתפו בו כאלף שוטרים. העיתונות קיבלה סברה זו וראתה בנויפלד את הרוצח, כאילו הועמד לדין והורשע. המשוררת זלדה יצאה להגנתו עוד טרם נוקה מהחשדות נגדו, ובפעם היחידה בחייה שלחה מכתב ל"הארץ", שבו כתבה: "איני מכירה את האיש הזה ומעולם לא ראיתי את פניו, אולם משהו מזכיר לי את ההוללות האפלה של משפט לינץ'. בטרם שפט השופט, העיד העד, החליטו כולם כי לוי נויפלד רצח אישה, רופא ונכה. והרי ספק אם שפך האיש טיפת דם אחת...".
טיגריס (רכב)
תיאור
ה"טיגריס" הוא רכב ממוגן רב-תכליתי ובעל הנעה 4X4. הוא מבוסס על דגם ארוך של סנד קט תוצרת פלסן סאסא – מרכב ממוגן על שלדת פורד F-550. הרכב מדוגם בשריון לכלי רכב העולה ברמתו על זה של נגמ"ש ה-M113 וה"זאב". הרכב ממוגן כנגד ירי נק"ל, יידוי אבנים ובקבוקי תבערה. בשל מיגונו והיותו נע על גלגלים הוא מתאים ללחימה בשטח בנוי. ה"טיגריס" מכיל נהג ועוד 8 נוסעים, ובתא הנוסעים יש גם חרכי ירי על מנת לאפשר לחיילים בפנים לירות. ה"טיגריס" זול יותר לתחזוקה מה"זאב".
היסטוריה
בעקבות גל הטרור בישראל (אביב 2022) שהוביל למבצע שובר גלים שכלל פעילות מתמשכת ויומיומית נגד הטרור הפלסטיני ביהודה ושומרון, נוצר צורך בכלי רכב ממוגני ירי בעלי ניידות ועבירות טובה. צי רכבי ה"זאב" וה"פנתר" לא ענה על כל הדרישות ולכן הוחלט בנוהל חירום לרכוש ללא מכרז 50 כלי רכב מוכנים מפלסן סאסא, ואלה השתלבו בפעילות מבצעית בתחילת 2023.
רצח סטולרו-יכמן-צ'צ'קס
האשמת לוי נויפלד
ב־3 במאי 1964 מצאו ילדים מטיילים את שרידי גופתו של לוי נויפלד בחורבה בשכונת עין כרם שבירושלים, ולידה מכתב התאבדות ובקבוק רעל. התברר כי הסטודנט, שסבל ממצוקות נפש, שם קץ לחייו. לפי ממצאי הבדיקה הפתולוגית נקבע כי מותו של נויפלד קדם לשתי הרציחות האחרונות מתוך השלוש. בעקבות המקרה כתבה זלדה על נויפלד את השיר "בחיק העשבים בכה", שכהקדמה לו ציטטה מ"הארץ" כי "מן המכתבים שנמצאו במזוודה שהייתה מונחת ליד הגופה הסיקה המשטרה שנויפלד התאבד. בכך הגיע לסיומו אחד המצודים הנרחבים ביותר שמשטרת ישראל ערכה אי־פעם" (1/6/64); "המשטרה מסירה כל חשד מלוי נויפלד" (11/6/64). נויפלד נקבר בבית העלמין קריית שאול.
התעלומה
במשך למעלה מארבעה עשורים שחלפו מאז לא נתגלתה כל ראיה חדשה או קצה חוט שיוביל לפענוח, והתעלומה נשארה בעינה. בריאיון למקומון "ידיעות תל אביב" באוקטובר 2012 חשף אברהם צ'צ'קס, בנה של דבורה, את העובדה שכאשר הוריו חיו בברית המועצת אביו פישל פעל באחד מארגוני הבריחה משם. הוא המשיך לעבוד עבור המודיעין הישראלי גם לאחר עלייתם ארצה. דבורה ביקרה בברית המועצות זמן קצר לפני הרצח ולדברי אברהם ככל הנראה הק.ג.ב עלה על עקבותיו של צ'צ'קס. לפי גרסה זו המתנקש היה אמור להרוג את פישל צ'צ'קס. צ'צ'קס סיפר בראיון שלפני גיוסו שוחח עם דוד בן-גוריון על הנושא. הוא אמר לו שהמתנקש הרוסי כבר עזב את הארץ. בראיון שקיים העיתונאי אפרים גנור עם ראש השב"כ איסר הראל על הפרשה, הוא אמר שבאותן שנים היו סוכני קג"ב בארץ, אך לא ייתכן שסוכן נכנס לארץ וביצע התנקשויות עבור שולחיו בלי שהשב"כ או המוסד עלו על עקבותיו.
פרנציסקה קט
פרנצ'סקה קט (בגרמנית: Franziska Kett; נולדה ב-24 באוקטובר 2004) היא כדורגלנית גרמנייה, המשחקת בעמדת החלוצה בבאיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים ובנבחרת גרמניה עד גיל 19.
נוער
קט החלה את קריירת הכדורגל שלה כשהצטרפה למועדון אדנשטטן מהעיירה ברנרייד שבבוואריה התחתית. ב-2020 עברה למחלקת הנוער של גרן-וייס דגנדורף, שם שיחקה בקבוצת ה-U15.
לקראת עונת 21–2020 הצטרפה קט לקבוצת ה-U17 של המועדון באיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים.
באיירן מינכן II
לקראת סיום עונת 2020-21 שותפה קט במספר משחקים במדי קבוצת המילואים של באיירן במסגרת הבונדסליגה השנייה. בעונת 22–2021 קט שיחקה באופן קבע במדי הקבוצה השנייה של באיירן, כשהיא עורכת 15 הופעות ליגה וכובשת שישה שערים. את שערה הראשון בבוגרים הבקיעה ב-26 בספטמבר 2021 בניצחון 4:1 על קבוצת המילואים של וולפסבורג.
באיירן מינכן
במרץ 2022 חתמה קט על חוזה מקצועני ראשון בבאיירן. את הופעת הבכורה שלה בבונדסליגה ערכה ב-25 בספטמבר 2022, כשעלתה כמחליפה של קרולין סימון בניצחון 3:0 על ורדר ברמן. ב-29 בספטמבר ערכה את הופעת הבכורה שלה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות לנשים, בניצחון 3:1 על ריאל סוסיאדד. את שערה הראשון בבונדסליגה הבקיעה ב-30 באוקטובר בניצחון 3:1 על מפן.
נבחרות צעירות
קט שיחקה תחת התאחדות הכדורגל הבאוורית במסגרת גביע המדינה, בקבוצות הגיל U16, U14 ו-U18, בין השנים 2017–2019. במסגרת זו כבשה שישה שערים בארבע עשרה הופעות.
קט שיחקה לראשונה במדי נבחרת גרמניה במסגרת הנבחרת עד גיל 15, ואת הופעת הבכורה שלה ערכה ב-3 בנובמבר 2017 בהפסד 6:1 לנבחרת ארצות הברית, שם גם הבקיעה את שערה הראשון במדי הנבחרת. עד דצמבר 2018, שותפה קט ב-8 משחקים במדי גרמניה עד גיל 15, בהם כבשה שבעה שערים.
ב-16 בינואר 2020 הופיעה לראשונה במדי נבחרת גרמניה עד גיל 17, בהפסד 3:1 לנבחרת ספרד.
ב-21 ביוני 2022 הופיעה לראשונה במדי נבחרת גרמניה עד גיל 19, בניצחון 4:1 על נבחרת צרפת. קט שותפה בכל משחקי שלב הבתים ביורו 2022 עד גיל 19, בו הודחה גרמניה בתום שלב הבתים.
שיד
שִיד (בסרבית בכתב קירילי:  Шид, בכתב לטיני: Šid) היא עיירה ורשות מקומית בסרביה, השוכנת במחוז סרם אשר בפרובינציית וויבודינה, 104 קילומטרים מהבירה בלגרד.
היסטוריה
תיעוד לקיומו של היישוב מצוי בכתובים החל מראשית המאה ה-18 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הבסבורג שהייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה. בהמשך, הייתה שיד חלק מממלכת הונגריה ומאוחר יותר האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה העיירה לחזרת ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ואזור סרם נכלל בשטח מדינת קרואטיה העצמאית בשליטת האוסטאשה. במהלך 1942 החלו באזור תקיפות של כוחות צבא השחרור העממי של יוגוסלביה ובשלהי אוקטובר 1944 עלה בידם לשחרר את העיירה.
לאחר המלחמה נכללה שיד בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ולאחר התפרקותה בשטחי סרביה. בנובמבר 1991, במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה הופגזה העיירה ו-4 מתושביה נהרגו ו-12 נפצעו.
הקהילה היהודית
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 95 נפשות. באפריל 1941, עם כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית והקמת מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה, הוחל ברדיפת יהודים. ביולי 1942 נעצרו בני הקהילה והועברו ביחד עם יהודי אילוק, רומה וסרמסקה מיטרוביצה למחנה ריכוז בעיר וינקובצי, אשר מוקם באצטדיון הכדורגל המקומי. באוגוסט גורשו אל מותם במחנות ההשמדה יאסנובאץ ואושוויץ. ב-1947 התגוררו בשיד 17 יהודים וכולם עלו לישראל לאחר הקמתה.
ב-2013 יזם הארכאולוג ראדובן סרמאץ (בסרבית: Radovan Sremac) בן העיירה, את הקמתו של גלעד לזכר תושביה היהודים של שיד שנרצחו בשואה. הגלעד הוקם בסמוך למרכז החינוך והתרבות של שיד, במקום בו שכן עד למלחמת העולם השנייה ביתה של אחת ממשפחות הקהילה היהודית. הקמת הגלעד מומנה על ידי התאחדות עולי יוגוסלביה בישראל. בדצמבר 2014 נערך טקס הסרת הלוט מעל הגלעד בראשות ד"ר ראובן פוקס נשיא הפדרציה של הקהילות היהודיות בסרביה והרב הראשי לסרביה, הרב יצחק אסיאל.
גייטסהד
גייטסהד (באנגלית: Gateshead) היא עיר בצפון-מזרח אנגליה במחוז טיין אנד ויר ליד העיר ניוקאסל על טיין, ליד שפך הנהר טיין לים הצפוני. נכון לשנת 2011, אוכלוסיית העיר מנתה 120,046 איש.
בעיר שוכנת קהילה יהודית חרדית המונה כ-500 משפחות המחזיקה בין היתר את ישיבת גייטסהד, ושתי סמינרים מפורסמים; בית מדרש למורות והאקדמיה היהודית לבנות גייטסהד
אנני בזנט
אנני בזנט (באנגלית: Annie Besant; לבית ווד; 1 באוקטובר 1847 – 20 בספטמבר 1933) הייתה סוציאליסטית, תאוסופית, פעילת זכויות נשים, סופרת, נואמת, אשת חינוך ופילנתרופית בריטית.
לאחר שש עשרה שנות נישואין לכומר פרוטסטנטי (פרנק, אחיו של וולטר בזנט) נפרדה ממנו וחברה לאגודה החילונית הלאומית (NSS) ולצ'ארלס ברדלו  לקידום רעיונות של אתאיזם ומחשבה חופשית. שערוריית העמדתם לדין על פרסום ספר שהטיף לתכנון ולצמצום ילודה פרסמה אותם מאוד והביאה לבחירתו של ברדלו כחבר הפרלמנט הבריטי מטעם נורת'האמפטון.
ב-1890 פגשה את הלנה בלוואצקי, ובמהלך השנים הבאות גדל העניין שלה בתאוסופיה, ובמקביל דעך העניין שלה בקידום סדר יום חילוני. היא הפכה לחברה באגודה התאוסופית ולמרצה בולטת בנושא. במסגרת פעילותה הקשורה לתאוסופיה, נסעה בזנט להודו ופעלה במדינה בתחום החינוך במפנה המאה העשרים ובעשרות השנים הראשונות של המאה. היא נעשתה מעורבת בפוליטיקה ההודית והצטרפה ל. בשיא פעילותה נבחרה בסוף 1917 לנשיאת הקונגרס הלאומי ההודי. היא המשיכה לפעול למען עצמאות הודו ולמען עקרונות התאוסופיה, עד מותה ב-1933.
אצטדיון מוזס מבהידה
אצטדיון מוזס מבהידה (אנגלית Moses Mabhida Stadium; אפריקאנס Moses Mabhida-stadion) הוא אצטדיון בעיר דרבן שבדרום אפריקה, שנבנה במטרה לקחת חלק באירוח משחקי מונדיאל 2010.
המבנה נחנך ב-28 בנובמבר 2009 במשחק בין קבוצת אמאזולו המקומית ומריצבורג יונייטד.
ב-2022 יארח האצטדיון את טקס הפתיחה ותחרויות האתלטיקה של "משחקי חבר העמים".
מבנה האצטדיון
המבנה תוכנן על ידי חברת האדריכלים הגרמנית "גרקן, מארג ושות'" (Gerkan, Marg and Partners), והוא הוקם במקום בו שכן אצטדיון קינגס פארק (Kings Park Stadium), שהריסתו הושלמה בשנת 2006. ב-1 באפריל 2007, החלה בניית האצטדיון החדש והוא הושלם ב-24 בנובמבר 2009. האצטדיון קרוי על-שם מוזס מבהידה שהיה המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית בדרום אפריקה. באצטדיון היה בתקפות המונדיאל 70,000 מושבים, אבל לאחר המונדיאל, צומצם נפחו ל-54,000 מושבים בלבד על ידי הסרת היציעים העליונים משני צידיו. אך באצטדיון נשמרת האפשרות להגדלתו מחדש עד לנפח של 80,000 מושבים. גג המבנה מכסה 88% משטחו, והוא ניכר בקשת שמעליו, שאורכה 350 מטר וגובהה 105 מטר. במקום שוכן גם מוזיאון כדורגל ומכון ספורט
מונדיאל 2010
אצטדיון מוזס מבהידה הוא אחד מעשרת האצטדיונים שלקחו חלק באירוח משחקי מונדיאל 2010. האצטדיון אירח חמישה משחקים במסגרת שלב הבתים, משחק אחד במסגרת שמינית הגמר ומשחק אחד במסגרת חצי הגמר.
אלחנדרו אלפרו
אלחנדרו אלפרו ליחרו (בספרדית: Alejandro Alfaro Ligero; נולד ב-23 בנובמבר 1986 בהואלבה שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר.
קבוצת נעוריו הייתה סביליה. בעונתו הראשונה כשחקן מקצועי שיחק בקבוצת המילואים של המועדון, סביליה אתלטיקו, בה רשם 25 שערים ב-100 הופעות. לאחר מכן עבר אלפרו לקבוצת הבכירה של סביליה במדיה כבש 3 שערים ב-33 הופעות.
אלפרו הושאל לקבוצת טנריפה למשך שתי עונות, במדיה כבש 27 שערים ב-78 הופעות. בשנת 2011 חתם במיורקה.
אלפרו שיחק בנבחרת הצעירה של ספרד וערך במדיה 4 הופעות.
ע' 17
רקע
המחזה מספר את סיפורו האמיתי של שי להב (עיתונאי) שהתגייס לנח"ל מוצנח בעיצומה של האינתיפאדה הראשונה. להב כתב ספר בשם "לך לעזה", המתאר את קורותיו במהלך שלוש שנות שירותו הצבאי בעזה, שראה אור בהוצאת מעריב בשנת 2005. אחד הסיפורים קרוי "ע' 17" ומספר על הבניין הגבוה בעזה בן 17 קומות, שלגג שלו שלחו חיילים לתצפת על האזור. שלחו אותם ל-48 שעות, שהות שהתארכה לשבוע ובהמשך לחודש. יוני זיכהולץ ושי להב עיבדו את הסיפור למחזה.
עלילה
המחזה מספר על חבורה של חמישה חיילים חיפאים, חברי ילדות, בני תשע עשרה, יוצאי גרעין הנח"ל. הם משרתים במחנה הפליטים ג'באליה, עזה באוגוסט–ספטמבר 1989, בעיצומה של האינתיפאדה הראשונה. הם מתנדבים למשימת אבטחה שנראית על פניה כקלה ומהנה – תיצפות מגג בניין בן שבע עשרה קומות על הנעשה במקום. המשימה מתארכת שוב ושוב והאידיליה החברית ביניהם נסדקת לאיטה ויוצרת עימותים.
לנארט ליונג
קרל הילמר לנארט ליונג (בשוודית: Karl Hilmer Lennart Ljung; 13 במרץ 1921 - 19 בנובמבר 1990) היה גנרל שוודי אשר היה המפקד העליון (מקביל לרמטכ"ל) השישי של צבא שוודיה.
ביוגרפיה
ליונג נולד בסולפטיה ב-13 במרץ 1921. אביו היה האופטמן בצבא השוודי. הוא סיים את לימודיו ב-1941 וב-1944 התגייס לצבא והוסמך כלויטננט משנה. בין 1952-1954 הוא למד במכללת הסגל של הצבא השוודי. ב-1953 הוא הועלה לדרגת האופטמן ועבר קורס במכללת הפיקוד והמטה של ארצות הברית בפורט ליוונוורת, קנזס. ב-1960 הוא הוצב ברגימנט הרגלים הצפוני של סקניה. בין 1962–1963 הא עבד כמורה במכללת הסגל של הצבא השוודי. ב-1964 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט והוצב ברגימנט גוטלנד. ב-1966 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-1968 הוא מונה למפקד רגימנט אפלנד, וב-1971 הועבר לתפקיד מפקד המחוז הצבאי המזרחי. ב-1972 הוא הועלה לדרגת גנרל-מאיור. ב-1974 הוא הועבר לפקד על המחוז הצבאי המערבי. ב-1976 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט.
ב-30 בספטמבר 1978 מונה ליונג למפקד העליון (מקביל לרמטכ"ל). בתקופת כהונתו הוא נאלץ להתמודד עם "ציד הצוללות" - באוקטובר 1981, הצוללת הסובייטית U 137 חדרה למים הטריטוריאלים של שוודיה, ועלתה על שרטון בארכיפלג בלקיניה. אירוע זה גרם לבהלה המונית בשוודיה, ומאז ועד סוף שנות ה-80 דווח על מקרים רבים שבהם צוללות, לכאורה סובייטיות, חדרו למימי שוודיה. חיל הים השוודי נאלץ להגביר את מאמציו בתחום הלוחמה נגד צוללות, ומראה מסוקים ימיים משליכים פצצות עומק בסמוך לחוף, הפך לדבר שבשגרה ונותר אחד הדימויים האייקוניים ביותר של המלחמה הקרה בתודעה השוודית. למרות זאת, ליונג החליט לנטוש את שיתוף הפעולה החשאי של שוודיה עם נאט"ו.
ב-30 בספטמבר 1986 סיים ליונג את תפקידו ומונה לראש המטה הצבאי של הוד מלכותו. הוא נפטר בסטוקהולם ב-19 בנובמבר 1990.
פאקל וורונז'
מועדון הכדורגל “פַאקֵל וורונֵז'“ (ברוסית: Футбольный клуб «Факел» Воронеж) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר וורונז' המתמודד בליגת העל הרוסית בכדורגל. משמעות שמו של המועדון ברוסית הוא "לפיד" (ברוסית: Факел) וזהו שמו מאז 1977.
המועדון נוסד בשנת 1947 והתמודד בליגת העל הסובייטית בשנים 1961—1985 ובליגת העל הרוסית בכדורגל בשנים 1992, 1997, 2000, 2001 וב-2022. המועדון זכה באליפות ליגת המשנה הסובייטית בעונת 1984 ושלוש פעמים באליפות הליגה השנייה בעונות 1994, 2004, 2014/15). בעונת 1984 העפילה לשלב חצי גמר הגביע הסובייטי בכדורגל. הישג השיא של הקבוצה בליגת העל הרוסית בכדורגל הוא מקום 13 בעונת 2000. בגביע הרוסי הקבוצה העפילה לשלב רבע גמר בעונת 2011/2012.
בתקופה הסובייטית
בשנת 1947, אגודת הספורט "קריליה סובייטוב", בחסות מפעל התעופה של וורונז' הקימה קבוצת כדורגל. הקבוצה קיבלה את השם "קריליה סובייטוב", אך בשל משטר הסודיות במפעל הביטחוני, בעיתונות ובכמה מסמכים הקבוצה החלה להיקרא קבוצת מחוז סטלין. בשנת 1949 הקבוצה זכתה באליפות מחוז וורונז' וקיבלה את הזכות לייצג את וורונז' וסביבתה באליפות רוסיה הסובייטית בכדורגל. ב-18 באפריל 1954, הקבוצה השתתפה לראשונה באליפות ברית המועצות במשחק הביתי מול שחטיור דונסקוי שממחוז טולה. וורונז' הפסידה במשחק זה בתוצאה 1:2. את משחק הבכורה שלה בגביע הסובייטי קריליה סובייטוב ערכה בקייב מול משינוסטרויטל המקומית והפסידה 0:1. הקבוצה התמודדה במשך חמש שנים בליגות המקצועניות של ברית המועצות, אך הקבוצה מוורונז' לא זכתה להצלחה רבה וההישג הגבוה ביותר היה מקום 6 בעונות 1956 ו-1957 ב.
בשנת 1959, בשל מעבר מפעל התעופה לבעלות אגודת הספורט "טרוד" (עמל), הקבוצה החלה להיקרא בשם זה. בשנת 1960, המועדון העפיל לראשונה לליגה העליונה באליפות ברית המועצות (ליגת העל הסובייטית בכדורגל), אך לא הצליח להחזיק מעמד שם, כשהוא סיים במקום 15 בעונת 1961. ב-1977 שמה של הקבוצה שונה ל"פאקל".
בשנת 1977, בליגה השנייה של אליפות ברית המועצות, סיים המועדון במקום השני באזור השלישי ופינה את מקומו לקובאן. בשנת 1978, הקבוצה בזכתה באליפות הליגה השנייה והעפילה לליגה הראשונה בעונה הבאה. בעונת 1979, וורונז' הייתה בדרך הבטוחה לסיים במקום השני ולהבטיח העפלה לליגת העל הסובייטית בכדורגל אך בסופו של דבר סיימה במקום החמייש, כאשר מלך השערים של הקבוצה, ולדימיר מוחנוב, הבקיע 31 שערים, שנותר לשיא בהיסטוריה של הקבוצה. את עונת 1980 סיימה הקבוצה במקום ה-12.
בעונת 1984 זכה המועדון באליפות הליגה הראשונה והעפיל לליגת העל הסובייטית. בגביע, פאקל הגיעה לחצי הגמר. בדרך, פאקל גברה על טקסטילשצ'יק איוואנובו, פחטקור טשקנט וז'לגיריס וילנה. במשחק רבע הגמר, ב-28 באפריל 1984, באצטדיון טרוד, ניצחה וורונז' את ספרטק מוסקבה בתוצאה 2:0. את השערים כבשו ויאצ'סלב מורשקינצב (דקה 4) ואלכסנדר מינייב (דקה 88). בחצי הגמר שנערך באצטדיון קירוב בלנינגרד צפו 73,000 איש, מהם 7,000 צופים מוורונז', אך פאקל הפסידה למי שתסיים את העונה כאלופת המדינה: זניט סחטה ניצחון 0:1 בתוספת הזמן (משער עצמי של אנדריי ששקין בדקה 92). בשנת 1985, וורונז' חזרה לליגה הבכירה. אך סיימה את העונה במקום הלפני אחרון, 17 וירדה לליגת המשנה הסובייטית.
בשנת 1988, וורונז' זכתה שוב באליפות הליגה השנייה וחזרה לליגה הראשונה. בשנים 1989-1991 נמנעה מירידת ליגה. עם זאת, בתקופה שבין 1977 ל-1992, הרשויות האזוריות לא השקיעו כספים בקבוצה.
לאחר התפרקות ברית המועצות
בשנת 1992, לאחר קריסת ברית המועצות, זכתה פאקל בזכות לשחק בליגת העל הרוסית בכדורגל, אך לא יכלה להישאר בה. לפני תחילת העונה כל השחקנים המובילים עזבו את הקבוצה, כשרובם שיחקו מאוחר יותר בטקסטילשצ'יק קמישין. הקבוצה הייתה צריכה לגייס שחקנים ממועדון הכדורגל בוראן, שייצג את מפעל התעופה של וורונז'. בשנת 1993, פאקל ירדה גם מהליגה הראשונה ועברה לליגה השנייה. עם זאת, בעונת 1994 וורונז' עם 62 נקודות זכתה באליפות המרכז של הליגה השנייה ושוב חזרה לשחק בליגה הראשונה. בעונת 1995 פאקל סיימה במקום 13. ברם, בעונת 1996, לאחר שחיזקה את הסגל שלה עם כדורגלנים כמו ולרי גורודוב, אולג ואלכסיי מורוזוב, אנדריי יודין ומיכאיל זובצ'וק, סיימה פאקל במקום השלישי, מה שהספיק לה לקבל את הזכות לשחק בליגת העל בעונת 1997. אך גם כעת הקבוצה ירדה חזרה לליגה הראשונה בתום עונה אחת בלבד.
בשנת 1998, הקבוצה סיימה במקום העשירי בליגה הראשונה ובשנת 1999 סיימה במקום השני וחזרה להתמודד בליגת העל בעונת 2000, כאשר בעונה זו הצליחה הקבוצה לראשונה בתולדותיה להישאר בליגה העליונה, כאשר הצליחה לגבור במהלך העונה על קבוצות כמו ספרטק, צסק"א ודינמו.
העשור הראשון והשני של המאה ה-21
בתחילת 2002, שמה של הקבוצה שונה למועדון הכדורגל וורונז'. שינוי השם הוביל לעזיהת אוהדים וההנהלה התרצתה להחזיר את השם לפאקל וורונז'. בשנת 2003, הקבוצה ירדה לליגה השנייה. אך בשנת 2004, זכתה שוב באליפות הליגה השנייה וחזרה לליגה הראשונה. לפני עונת 2005 היה למועדון חוב גדול והרשויות סירבו לתמוך במועדון. בשנת 2005 הקבוצה הצליחה לשמור על מקומה בליגה הראשונה, אך בעונת 2006 סיימה במקום 19 ושוב ירדה לליגה השנייה. ב-26 בפברואר 2007, בהחלטת מועצת התאחדות ליגת הכדורגל המקצוענית, פאקל הורדה לליגה השלישית, בשל מצבה הכלכלי.
הקבוצה התמודדה בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה בעונות 2007 ו-2008. בדצמבר 2009, הקבוצה חזרה לליגה השנייה. הפעם מושל מחוז וורונז' אלכסיי גורדייב החליט לעמוד בראש חבר הנאמנים של המועדון. ב-12 באוגוסט 2010 מונה קונסטנטין סרסאניה למאמן הקבוצה. הקבוצה צברה רצף של 12 משחקים ללא הפסד וסיימה את העונה במקום הרביעי, כשאיבדה 3 נקודות בלבד לטורפדו במוסקבה, שזכתה בטורניר.
בינואר 2011, מועדון קרסנודאר צורף לליגת העל הרוסית, כדי להחליף את סאטורן, שפרשה מהטורניר. לפיכך, נעשה צורך להחליף את קרסנודאר בליגה הראשונה והתאחדות הכדורגל הרוסית המליצה לליגת הכדורגל הלאומית לקבל את מועדון פאקל לליגה. העונה החלה עבור וורונז' עם 1:0 בחוץ על דינמו בריאנסק, במשחק בית שבו נכחו 20,000 צופים.
בעונת 2012, פאקל הגיעה לרבע גמר הגביע הרוסי אך הפסידה ב-22 במרץ במשחק רבע הגמר בחוץ לרוסטוב בפנדלים. בסוף עונת 2011/12, הקבוצה סיימה במקום ה-19, בליגה הלאומית וירדה לליגה השנייה שוב.
בעונת 2013/14 היא סיימה שלישית ולפני תחילת עונת 2014/15 הוחלט למנות את פאבל גוסב, שכבר אימן את מועדון וורונז' בשנת 2002, למאמן החדש. פאקל פתחה את העונה עם שבעה ניצחונות רצופים אך במשחק חוץ עם טמבוב, פאקל איבדה את הנקודות הראשונות שלה עם תיקו 2:2. הקבוצה יצאה לפגרת החורף בהפרש של 4 נקודות מסגניתה ריאזאן. לאחר הפגרה שיחקה פאקל את משחק החוץ הרשמי הראשון שלה בליפצק עם מטאלורג המקומית, שהסתיים בתיקו 1:1. לאחר מכן, פאקל צברה רצף של 9 ניצחונות רצופים והבטיח העפלה לליגה הלאומית כבר אחרי מחזור 27. כך, פאקל החזיקה במאזן נטול הפסדים, כשצברה 80 נקודות מתוך 90 אפשריות, עם 25 ניצחונות ו-5 תוצאות תיקו. בגביע רוסיה, הקבוצה הודחה בשלב 16 האחרונות, כשהפסידה 2:1 בתוספת הזמן לעיני קהל של 20 אלף אוהדים, מול טורפדו מוסקבה.
הקבוצה התחזקה בכמה שחקנים מליגת העל כמו אנטון ימלצ'נקו ורוסלאן אבאזוב מרוסטוב, פאבל סטפנץ מאופה, מיכאיל באגייב מטורפדו וגם ויקטור סבז'וב מסיביר, כמה משחקני שיניק ירוסלבל כנו דניל גרידנייב וארתור רילוב, אלכסנדר קסיאן, אולג סמסונוב מטיומן וקפטן סוקול סראטוב אלכסנדר דוטוב. בסוף העונה, המועדון סיים במקום הששי.
לפני תחילת עונת 2016/17, כמה שחקנים מוולגר אסטרחן הצטרפו לפאקל, החלוץ רוסלן בולוב, הקשר הלטבי איוונס לוקיאנובס והמגן דמיטרי איוואנוב שחתמו על החוזה עם פאקל. חלוץ אורנבורג ניקיטה סטלקין, קשר סיביר איוואן נגיבין ואחרים חיזקו גם הם את סגל פאקל. בסוף העונה, פאקל סיימה במקום העשירי ורוב השחקנים עזבו את המועדון. הקבוצה פתחה את עונת 2017/18 עם סגל חדש, שהשפיע על תוצאותיה בתום העונה: היא סיימה במקום האחרון. עם זאת, בשל סירוב קבוצות רבות להעפיל לליגה, אף אחת מהקבוצות שעמדו בסכנת ירידה לא הודחה ופאקל שמרה על מקומה בליגת המשנה.
את עונות 2018/2019, 2019/2020 הקבוצה סיימה במקומות 17 ו-19, בהתאמה, אך שוב ניצלה מירידת ליגה לאחר סירוב קבוצות להעפיל לליגה הראשונה. את עונת 2020/2021 פאקל סיימה במקום התשיעי והתחזקה היטב לקראת עונת 2021/2022, מה שעזר לה לסיים במקום השני ולהעפיל לליגה הבכירה לראשונה מזה 21 שנה.
החזרה לליגת העל הרוסית
לאחר 22 שנים בליגות הנמוכות, פאקל הצליחה להעפיל לליגת העל הרוסית בעונת 2022/2023, כאשר באותה עונה הצליחה לסחוט הישגים נאים מול הקבוצות הגדולות בליגה, כולל שוויון 3:3 מול דינמו מוסקבה ושוויון 2:2 מול קרסנודאר ועם ממוצע של כ-19,000 צופים במשחקי הבית שלה.
אצטדיון הקבוצה ומתקן אימונים
פאקל מארחת את משחקי הבית באצטדיון המרכזי בוורונז' המכיל 21,305 מושבים וכולל 4 יציעים המקיפים את האצטדיון. ב-17 בנובמבר 2010 נערך כאן משחק ידידות בין ל, שבו רוסיה הפסידה 0:2.
ב-18 במאי 1985 נמדדה כמות שיא של צופים למשחק כאשר במחזור 12 בליגת העל הסובייטית בכדורגל מול דינמו קייב, 36,500 צפו היו ביציעים.
הקבוצה מתאמנת במתקן האימונים בשכונת טניסטי שוורונז' ברחוב שדרת קלנובאיה 1.
אפיוס קלאודיוס קאודקס
אפיוס קלאודיוס קאודקס (בלטינית: Appius Claudius Caudex) היה פטריקי מבית האב של הקלאודיים. הוא נבחר לקונסול שנת 264/263 לפנה"ס, ופיקד על חיל המשלוח שיצא לעזרת הממרטינים במסאנה שבסיציליה בתחילת המלחמה הפונית הראשונה. הוא נחשב למצביא הרומי הראשון שנלחם מחוץ לאיטליה.
לדברי פוליביוס חצה קלאודיוס את המצר בלילה מרגיום אל מסאנה, התייצב תחילה לקרב נגד הסירקוסאים בהנהגת היירון ואחר כך נגד הקרתגים בהנהגת חנו בן חניבעל וניצח את שניהם. לאחר מכן הוליך את חייליו אל סירקוסאי, אך התקפותיו על העיר לא הצליחו והוא שב אל מסאנה, השאיר בה חיל מצב ומשם הפליג חזרה אל רגיום.
סנקה, הלועג לאלו המבלים את ימיהם במחקרים ספרותיים חסרי תועלת, מזכיר את אפיוס קלאודיוס בהביאו דוגמאות לדברים בטלים שאין בהם צורך: "מי הוא הראשון אשר המריץ את הרומיים לרדת באניות? זה היה קלאודיוס, אשר בעבור פעלו ההוא כינוהו בשם Caudex (גזע עץ)." בנו, פובליוס קלאודיוס פולכר, היה קונסול ב-249 לפנה"ס.
דוריטאותיס אופלסכנס
דוריטאותיס אופלסכנס (שם מדעי: Doryteuthis opalescens) הוא מין של דיונון ממשפחת הלוליגיים, אשר חי במימי מערב האוקיינוס השקט שלחופי חצי האי באחה קליפורניה ומפרץ קליפורניה בטווח שבין מקסיקו עד לאלסקה בימים ממוזגים עד קפואים. הדיונון שוחה לאורך האוקיינוסים עד ל-320 ק"מ הרחק מהחופים.
זהו דיונון קטן יחסית הקרוב לסוג לוליגו והוא בעל מעטפת באורך 190 מ"מ. הוא בעל עיניים גדולות בעלות קרנית, דבר המתאים לחיות בעלי חישת אור גבוהה יחסית. הדיונון בעל גוני לבן-כחלחל עד לחום מנומר או זהוב, אם כי הוא יכול לשנות את צבעו לאדום כהה או חום בעתות לחת או בעת ציד
הדיונון מתקיים בימים עמוקים עד לעומק 500 מטרים, אם כי מטיל את ביציו בקרבת החופים לא יותר עמוק מעשרה מטרים. הוא טורף הניזון מדגים קטנים, סרטנאים שונים וגם מדיונונים אחרים, כשהוא אף אינו בוחל בקניבליזם. הדיונונים צדים בלהקות גדולות הנעות יחדיו והוא תופס את הטרף עם מחושיו הארוכים בעלי הקרסים החדים. בתורו הוא נטרף בידי דגים גדולים שונים כמו טונות, מפרשניים, אלתית גמלונית, כריש כחול, יונקים ימיים ובעיקר ארי ים קליפורני, ועופות ימיים כמו צוללן שחור-גרון וקורמורן ברנט. הדיונון גם נידוג בידי ספינות דיג, כשהוא מבין הדיונונים המסחריים ביותר שנידוגים במפרץ קליפורניה בכל שנה, החל מ-1993.
מיקי ג'יימס
מיקי לאריי ג'יימס-אלדיס (באנגלית: Mickie Laree James-Aldis; נולדה ב-31 באוגוסט 1979) היא מתאבקת עבר וזמרת קאנטרי אמריקאית. היא מוכרת בעיקר בשל תקופתותיה בארגוני ההיאבקות WWE ו-Impact Wrestling, שבהם הופיעה תחת שם הבמה מיקי ג'יימס. כיום, היא מופיעה בארגון ההיאבקות Impact Wrestling, שבו היא אלופת הנוקאאוטס של אימפקט.
ג'יימס הצטרפה לרוסטר הראשי של ארגון ההיאבקות World Wrestling Entertainment (WWE) באוקטובר 2005 ומוקמה ישירות לעלילה עם טריש סטרטוס, כשתפקידה של ג'יימס היה לשמש כמעריצה הגדולה ביותר של סטרטוס, עלילה שנמשכה במשך יותר משמונה חודשים. דמותה זכתה לקידום והיא זכתה באליפות הנשים של ה-WWE לראשונה בקריירה שלה ברסלמניה 22; תואר שלאחר מכן החזיקה בו חמש פעמים בסך הכל. בנוסף, היא החזיקה פעם אחת באליפות הדיוות. היא שוחררה מהחברה ב-22 באפריל 2010, כשלאחר מכן היא חזרה לארגון ההיאבקות בו החלה את הקריירה, TNA, שם היא זכתה שלוש פעמים באליפות הנוקאאוטס של TNA.
חיים אישיים
ג'יימס מחזיקה בשלושה סוסים, כשבשאיפותיה לנהל חווה ולשמש כמאלפת סוסים לאחר שקריירת ההיאבקות שלה תגיע לקיצה. מחוץ לעולם ההיאבקות, ג'יימס קיבלה תואר לימודי תעודה במנהל עסקים.