cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Halo (סדרת משחקים)
Halo: Reach יצא בשנת 2010, המשחק החמישי בטרילוגיה. נכון ליוני 2011, Halo: Reach הוא אחד המשחקים הנמכרים ביותר בהיסטוריה, עם מכירות שנאמדות כ-4 מיליון עותקים בשבוע הראשון. במהלך תערוכת E3 האחרונה (2011), נחשף קדימון למשחק Halo 4 אשר אמור לצאת בתקופת החגים של 2012. חברת 343 Industies מפתחת משחק שמתרחש ביקום של Halo ונקרא Halo 4 לפי הקדימון שנחשף בתערוכת E3, מאסטר צ'יף קם מתאו אשר ישן שם. עוד בסיומו של Halo 3 מאסטר צ'יף אמר לקורטנה (הבינה מלאכותית שלו) שתעיר אותו כאשר תצטרך אותו ובקדימון נחשף כי היא ככל הנראה הייתה צריכה אותו ולכן העירה אותו ואז כאשר יצא מחלליתו ההרוסה (מסיבה לא ברורה) אשר ישן בה, נראה כי התקרבה החללית לכוכב אשר נוצר על ידי העם הקדום Forerunners.
מרק (מדריך רפואי)
מֶרְק הוא שמו של מדריך עזר - אנציקלופדי רפואי, הכולל מידע בסיסי, מפורט ומקצועי, אודות תחומי הרפואה הקונבנציונלית. את המדריך עורך ד"ר רוברט ברקוב. מרק יוצא לאור מטעם חברת התרופות "מֶרְק" בשפה האנגלית ומתורגם לשפות רבות.
נכון לשנת 2006 המדריך יצא לאור בשמונה-עשרה מהדורות. הוא מבוסס על הספר "The Merck Manual" שיצא לאור לראשונה בשנת 1899. המדריך מבוסס על הספר עד כדי כך שכמעט אין דבר שמופיע בספר ואינו מופיע במדריך, למעט פרטים בודדים שאינם נוגעים בכלל לציבור הרחב, כמו כן, המדריך נערך מחדש על מנת שיתאים לציבור הקוראים הכללי, והתווסף בו פרק באשר לתרופות שאינן מצריכות מרשם רופא.
מבנה המדריך ותוכנו
המדריך מחולק לעשרים וארבעה חלקים וכולל איורים רבים. חלקם מקיפים את מערכות האיברים השונות כגון: העור או הלב, חלקם מקיפים סוג מסוים של התמחות רפואית כגון: מחלות זיהומיות ושלושה מהפרקים מיוחדים לבריאות המשפחה: "בריאות הגבר", "בריאות האישה" ו"בריאות התינוק והילד".
שגרירות ישראל בניו דלהי
שגרירות ישראל בניו דלהי היא הנציגות הדיפלומטית העליונה של ישראל בהודו, והיא אחראית על הקונסוליה הישראלית במומבאי ועל הקונסוליה בבנגלור.
היסטוריה
הודו הכירה בישראל ב-1950, והתירה לישראל בספטמבר 1951 למנות נציג מסחרי בבומביי שבהמשך הועלה לדרג של קונסול של כבוד.
ישראל הקימה קונסוליה בבומביי, בה שכנו באותה עת מרבית הנציגויות הזרות, ב-1953, ומשרד החוץ ההודי הכיר בה בנובמבר אותה שנה.
בדצמבר 1991 החלה הודו לקשור יחסים עם ישראל, ואף שדרגה את מעמד הקונסוליה במומבאי, כשהודיעה לקונסול כי מכאן ואילך יורשה להיפגש במהלך ביקוריו בניו דלהי עם ראש האגף המדיני האחראי למערב אסיה במשרד החוץ ההודי ולא רק עם ראש האגף הקונסולרי.
ב-29 בינואר 1992 הודיעה הודו על העלאת דרג היחסים עם ישראל לרמת שגרירות משני הצדדים. ההכרזה אירעה שבוע ימים לאחר הכרזת סין וישראל על פתיחת יחסים דיפלומטיים ב-23 בינואר 1992.
בנוסף להודו, מואמן שגריר ישראל בניו דלהי החל מראשית שנות האלפיים כשגריר לא תושב לסרי לנקה.
ב-12 בדצמבר 2020 חתמו שגריר ישראל בהודו רון מלכא ושגריר בהוטן בהודו וטסופ נמגייל על הסכם לכינון יחסים דיפלומטיים מלאים בין המדינות. ביוני 2022, ביקר שגריר ישראל בהודו נאור גילאון, בבירה טהימפהו, שם הציג את כתב האמנתו למלך בהוטן ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק.
מתקפות
ב-13 בפברואר 2013 הצמיד אופנוען מטען נפץ לרכבה של טל יהושע קורן, אשת הנספח הצבאי הישראלי בהודו, בשעה שהייתה בדרכה לאסוף את ילדיה מבית הספר. קורן נפצעה באורח בינוני, נזקקה לניתוח לאחר הפיגוע על מנת להסיר מגופה רסיסים, ונהגה ושני עוברי אורח נפצעו באורח קל. באותו יום נעשה ניסיון דומה לפגוע ברכב של שגרירות ישראל בטבליסי. על פי החשד, האחראים לפיגוע השתייכו למשמרות המהפכה האיראניים, והפיגועים בוצעו כתגובה למאבקה של ישראל בתוכנית הגרעין האיראנית.
ב-29 בינואר 2021, יום השנה ה-29 לכינון היחסים הדיפלומטיים בין ישראל להודו, התפוצץ מטען קטן מול השגרירות, ללא נפגעים. ארגון לא מוכר בשם ג'יש אל-הינדי קיבל אחריות על הפיגוע, אך הרשויות ההודיות ייחסו את הפיגוע לכוח קודס של משמרות המהפכה האיראניים כנקמה על חיסולם של קאסם סולימאני ומוחסן פח'רי-זאדה, והוצמד לו מכתב איומים על השגריר רון מלכא.
Know No Better
Know No Better (בעברית: לא יודע יותר טוב) הוא המיני-אלבום הרביעי של ההרכב מוזיקלי האמריקאי מייג'ור לייזר. האלבום יצא לאור ב-1 ביוני 2017, על ידי חברת התקליטים Mad Decent. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים.
אלקית קרנפית
אלקית זו קיבלה את שמה עקב "מבנה" הגדל על מקורה ומזכיר קרן של קרנף. הקרן מצויה רק במקורי הזכרים ומיועדת, כנראה, למשיכת הנקבות. האלקית היא קרובתם של תוכיי הים ולעיתים היא מקננת באותן מושבות לצידם ולצד אלקיים אחרים.
אורכה של האלקית 35 עד 38 סנטימטרים, מוטת הכנפיים 56 עד 63 סנטימטרים ומשקלה הממוצע 530 גרם, כשהזכרים גדולים מהנקבות ב-10% בערך. האלקית בעלת נוצות אפורות כהות עם בטן לבנה, כפות רגליים גדולות וצהובות וציצות לבנות מצידי הלחיים ומאחורי הגבות עד קצה הגולגולת. המקור צהוב וחרוטי ובקצהו ה"קרן" ממנה קיבלה את שמה. כמו קרוביה היא מעופפת חלשה מאוד, והיא מהירה בעיקר מתחת למים, שם היא חותרת בכנפיה במהירות.
האלקית מצויה בטבע משני צדי האוקיינוס השקט, בחלקו הצפוני. היא נפוצה מאיי התעלה של קליפורניה צפונה עד האיים האלאוטיים שבאלסקה ומהונשו והוקאידו שביפן ואולי גם חצי האי הקוריאני ועד לסחלין שבצפון סיביר. האלקיות מרגישות בנוח גם לנוח בים הפתוח. לעיתים הן נודדות באופן מקומי.
האלקיות שחייניות מצוינות היכולות לצלול עד 57 מטרים למשך זמן של 187 שניות ואף יותר. הן רודפות יחדיו אחרי להקות של דגים, קרילאים ודיונונים. את המזון הן מאחסנות בזפק ופולטות אותו לאפרוחן היחיד. ההאכלה מתבצעת בלילה כדי להימנע מטורפים ומעופות חומסניים כמו שחפים וחמסנים.
תולדות היהודים במצרים ובסוריה תחת שלטון הממלוכים
תולדות היהודים במצרים וסוריה תחת שלטון הממלוכים הוא שמה של סדרת ספרים מאת המזרחן, חוקר הלבנט בימי הביניים, אליהו אשתור. הסדרה כוללת שלושה כרכים, שיצאו לאור בין השנים תש"ד (1944) - תש"ל (1970), ומתוארות בהם תולדות הקהילות היהודיות במצרים ובסוריה והעומדים בראשן, בזמן שלטון הממלוכים, משנת 1250 לספירה (רצח האמיר האיובי האחרון תוראן שאה, ותפיסת השלטון במצרים על ידי הממלוכים הבחרים) ועד לשנת 1517 (כיבוש מצרים על ידי העות'מאנים). אשתור שילב בשני הכרכים הראשונים מידע המבוסס על תעודות ומסמכים של התקופה הנחקרת, ממקורות מוסלמיים, נוצריים ויהודיים, לרבות תעודות מהגניזה הקהירית, והיה הראשון לעשות כן.
ג'וזף קוטן
ג'וזף קוטן (באנגלית: Joseph Cotten; 15 במאי 1905 – 6 בפברואר 1994) היה שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אמריקאי. כיכב בברודוויי בגרסה המקורית של "סיפור פילדלפיה" ובמחזה "סברינה" (Sabrina Fair). זכה לפרסום עולמי כשהשתתף בסרטיו של אורסון ולס "האזרח קיין" (1941), "האמברסונים המופלאים" (1942) וב"מסע אל הפחד" (1943) שעליו היה חתום כתסריטאי. בשנות ה-40 של המאה העשרים היה מהשחקנים הבולטים בהוליווד והופיע בסרטים "צל של ספק" (1943), "מכתבי אהבה" (1945), "דו-קרב בשמש" (1946), "תמונתה של ג'ני" (1948) ו"האדם השלישי" (1949).
תולדות היהודים במצרים ובסוריה תחת שלטון הממלוכים
הרקע לכתיבת הספר
הכרך הראשון של הספר הוא עיבוד עבודת הדוקטורט של אשתור, אותה הגיש לסנאט האוניברסיטה העברית בשנת 1943. אשתור החל לאסוף חומר, שישמש אותו לכתיבת העבודה, כבר בשנת 1937 (וככל הנראה אף לפני כן), כאשר היה סטודנט באוניברסיטת וינה. המקורות כללו את המידע שאסף מהחיבורים ההיסטוריים הערביים על תקופה זו, הן אלו שבדפוס והן שבכתב יד, שהיו מצויים בספרייה הקיסרית בווינה. מידע נוסף הוא מצא בכתבי היד שבספריות בברלין, גוטא וליידן, אותם קיבל דרך מחלקת ההשאלה של הספרייה הקיסרית. באותו הזמן, נחשף גם לראשונה לגניזה הקהירית, עת נהג לתרגם, עבור פרופ' שמחה אסף (שישב בארץ ישראל), תעודות בשפה הערבית מן הגניזה, שהיו מצויות בווינה. אשתור אף החל לכתוב את החיבור בווינה, אולם לאחר כיבוש אוסטריה על ידי הנאצים והאנשלוס בשנת 1938, נמלט מווינה לירושלים, בה המשיך את לימודיו לתואר דוקטור באוניברסיטה העברית, בהדרכתו של המזרחן ל. א. מאיר, ובמקביל עבד בבית הספרים הלאומי. בתקופה זו התאפשר לו לבחון מקורות נוספים של התקופה אותה חקר, לרבות תעודות מן הגניזה הקהירית, ובין היתר הצליח לתארך ולשייך לתקופת הממלוכים, מספר תעודות שלא נשאו תאריך.
ג'וזף קוטן
ביוגרפיה
ג'וזף קוטן נולד בשנת 1905 בפיטרסבורג שבווירג'יניה לג'וזף צ'שר קוטן האב ולאשתו סאלי וילסון קוטן. הוא למד משחק בבית הספר "Hickman School of Speech and Expression" בוושינגטון די. סי. ואחר כך עבד כאיש פרסום. הוא החל להיות מעורב בהפקות תיאטרון עקב עבודתו כמבקר תיאטרון. הופעותיו הראשונות היו בווירג'יניה ואחר כך בניו יורק. ב-1930 הופיע לראשונה בברודוויי.
תולדות היהודים במצרים ובסוריה תחת שלטון הממלוכים
הרקע לכתיבת הספר
באביב 1943 קיבל את פרס מוצרי, ובאמצעותו ערך ביקור בן חודש ימים בספריית צ'אהריה בדמשק, בספריית המדרסה האחמדית בחלב ובאוניברסיטה הישועית בביירות, לצורך איסוף מקורות נוספים לעבודת הדוקטורט. בקיץ אותה שנה הגיש את העבודה והוענק לו תואר דוקטור לפילוסופיה.
ג'וזף קוטן
ביוגרפיה
ב-1934 פגש קוטן את אורסון ולס, כשהשתתפו יחד בתוכנית רדיו של CBS Radio, והשניים התיידדו. קוטן כיכב לראשונה בתפקיד ראשי בהפקה של ולס עבור Federal Theatre Project בפארסה "סוס אוכל כובע", עיבוד של ולס ואדווין דלבי לקומדיה "כובע הקש האיטלקי" מאת המחזאי הצרפתי אז'ן לביש. ההצגה רצה מ-26 בספטמבר עד 5 בדצמבר 1936 בתיאטרון מקסין אליוט שבניו יורק.
תולדות היהודים במצרים ובסוריה תחת שלטון הממלוכים
הרקע לכתיבת הספר
לאחר קבלת התואר, הוא כתב מחדש מספר פרקים של העבודה, ערך עדכונים על בסיס מקורות שלא נודעו לו לפני כן, והוציאהּ לאור בשנת 1944, ככרך הראשון של ספרו "תולדות היהודים במצרים וסוריה תחת שלטון הממלוכים", תקופת הממלוכים הבחרים.
ג'וזף קוטן
ביוגרפיה
ב-1937 הפך קוטן לחבר רשמי בלהקת תיאטרון מרקורי של ולס. הוא הופיע בברודוויי במחזה "יוליוס קיסר", ב-"The Shoemaker's Holiday" וב"מות דנטון". כמו כן השתתף בסדרות דרמה רדיופוניות "The Mercury Theatre on the Air" ו-"The Campbell Playhouse".
תולדות היהודים במצרים ובסוריה תחת שלטון הממלוכים
הרקע לכתיבת הספר
לצורך כתיבת הכרך השני, על "היהודים במצרים וסוריה תחת שלטון הממלוכים", תקופת הממלוכים הברג'ים (הצ'רקסים), קיבל אשתור את הפרס ע"ש מוריץ ושרלוטה ורבורג, והיה לחוקר הראשון שקיבלו. בעזרת הפרס יכול היה להתפנות מחלק מעבודתו בבית הספרים ולהתמסר לעבודת המחקר על התקופה בה עוסק הספר, וכן להזמין צילומים של כתבי יד ערביים מקושטא ומאוקספורד. הכרך השני מתבסס בעיקר על מקורות בני התקופה, בין היתר ספרי כרוניקה ערביים, ספרי שו"ת של רבנים, ספרי מסעות של צליינים יהודים ונוצרים לארץ ישראל ודוחות סוחרים, בעיקר נוצרים. הוא החל לעבוד על הספר בשנת תש"ד וסיים לכתוב אותו ארבע שנים אחר כך, בשנת תש"ח, הספר נדפס רק בשנת 1951. הכרך השלישי יצא לאור בהפרש שנים גדול עוד יותר, בשנת 1970.
ג'וזף קוטן
ביוגרפיה
הופעת הבכורה של קוטן בקולנוע הייתה בקומדיה "Too Much Johnson", סרט קצר בבימויו של אורסון ולס. הסרט היה אמור להיות משולב בהצגת תיאטרון שתתנהל במקביל, אך מעולם לא הוצג, ונחשב כאבוד. ב-2013 התגלה עותק של הסרט בעיר פורדנונה שבאיטליה.
תולדות היהודים במצרים ובסוריה תחת שלטון הממלוכים
הרקע לכתיבת הספר
אשתור פסח כמעט לגמרי על תיאור הקהילות היהודיות בארץ ישראל בתקופה זו, על אף שגם ארץ ישראל נשלטה באותה העת על ידי הממלוכים, מאחר שסבר כי להיסטוריה של היהודים בארץ ישראל.
ג'וזף קוטן
ביוגרפיה
ב-1939 חזר קוטן להופיע בברודוויי בהפקה המקורית של "סיפור פילדלפיה" בתפקיד סי קיי דקסטר הייבן לצדה של קתרין הפבורן בתפקיד טרייסי לורד. המחזה הוצג בתיאטרון שוברט במשך שנה. בחודשים שלפני סיבוב הופעות נרחב תכננו ב-MGM להפיק גרסה קולנועית של המחזה. קוטן נסע להוליווד ושם התברר לו שהצלחתו הגדולה על הבמה נועדה ליצור תפקיד עבור קרי גרנט, כפי שניסח זאת הסוכן שלו לילנד הייוורד. הייוורד הציע לקרוא לחברו הטוב אורסון ולס שלדבריו "עשה שם גלים" וש"כולם הכירו את תיאטרון מרקורי בניו יורק".
האזרח קיין
אחרי ההצלחה של ולס בתסכית הרדיו "מלחמת העולמות" ששודר בליל כל הקדושים 1938, הוא חתם על חוזה ייחודי עם חברת ההפקה RKO. לבמאי הצעיר הובטח חופש אמנותי מלא במגבלות תקציב שהוסכמו. כוונתו של ולס הייתה לשתף את שחקני תיאטרון מרקורי בסרטים שתכנן. תחילת הצילומים הייתה רק שנה אחר כך, אבל בעקבות פגישתו של ולס עם הרמן מנקייביץ' היה לו פרויקט מתאים.
תולדות היהודים במצרים ובסוריה תחת שלטון הממלוכים
הכרך הראשון
החיבור נכתב אפוא על תקופה שאיננה על פי החלוקה המקובלת לתקופות של ההיסטוריה היהודית (התקופה עליה מבוסס חיבורו צריכה לכאורה להיות מזמן פטירתו של הרמב"ם ועד לגירוש ספרד), ואשתור מנסה להצדיק סטייה זו בטענה כי:
רון גיסין
רון גיסין (באנגלית: Ron Geesin; נולד ב-17 בדצמבר 1943) הוא מלחין, מבצע, מפיק מוזיקלי, סופר ושדרן סקוטי אשר פועלו הידוע ביותר הוא החלק הראשון של אלבום Atom Heart Mother של להקת פינק פלויד.
ביוגרפיה
הקריירה המוזיקלית שלו החלה בשנת 1962 בלהקת ג'אז. בשנת 1965 עזב את הלהקה ושיחרר אלבום סולו של נעימות לפסנתר. לאחר מכן עסק בכתיבה של לחנים לפרסומות טלוויזיה. גיסין הקים אולפן בדירתו והחל להופיע במועדוני ה"מחתרת" שצצו באותה תקופה. אלבומו הראשון, A Raise Of Eyebrows, היה בעל השפעה רבה על להקות רוק מתקדם בריטיות. להקת פינק פלויד אף אימצה לעצמה חלק מרעיונותיו ליצירותיה באלבום Ummagumma. גיסין עצמו פיתח רעיון של הלהקה לכדי יצירת הנושא של האלבום Atom Heart Mother של הלהקה, אף כי לבסוף לא קיבל קרדיט על כך. יצירה זו נחשבת לאחת מאבני הדרך החשובות ברוק המתקדם.
תולדות היהודים במצרים ובסוריה תחת שלטון הממלוכים
הכרך הראשון
לאורך כל הספר שזר אשתור יחד את ההיסטוריה הכללית של מצרים וסוריה עם תולדות היהודים בארצות אלה. מלבד השפעת השלטון הכללי על היהודים, סבר אשתור שיש לבדוק גם את הגורמים והכוחות שהשפיעו על האוכלוסייה המוסלמית, שכן הם בוודאי השפיעו גם על האוכלוסייה היהודית.
ג'וזף קוטן
האזרח קיין
צילומי "האזרח קיין" החלו באמצע 1940. הסרט מתאר את חייו של איל עיתונות (בגילומו של ולס) שמתחיל את דרכו כאידיאליסט ומסיים את חייו כאדם זקן בודד ומושחת. קוטן גילם את ג'דידיה לילנד חברו הטוב של קיין, שהופך להיות מבקר תיאטרון באחד העיתונים של קיין.
הסרט, שמבוסס חלקית על סיפור חייו של איל העיתונות ויליאם רנדולף הרסט, יצא לאקרנים ב-1 במאי 1941 אך לא זכה להצלחה מסחרית. הרסט אסר לפרסם את הסרט בעיתונים הרבים שהיו בבעלותו. על אף שהסרט היה מועמד לתשעה פרסי אוסקר הוא זכה רק בפרס אחד פרס התסריט שהוענק לוולס ולמנקייביץ'. "האזרח קיין" הזניק את הקריירה הקולנועית של שחקני תיאטרון מרקורי בהם אגנס מורהד (גילמה את דמות אמו של קיין), רות וורוויק (אשתו הראשונה של קיין) וריי קולינס (היריב הפוליטי של קיין). מתוך הארבעה רק קוטן זכה בהמשך להצלחה רבה כשחקן בתפקידים ראשיים בהוליווד, מורהד וקולינס היו שחקני אופי מצליחים, והמשך הקריירה של וורוויק הייתה בתוכניות טלוויזיה של שעות היום.
תולדות היהודים במצרים ובסוריה תחת שלטון הממלוכים
הכרך הראשון
לאחר פרק המבוא, שישה שערים:
רון גיסין
ביוגרפיה
פרט לקריירה המוזיקלית, גיסין הספיק גם להשתתף בהפקות טלוויזיה ורדיו, להפיק אלבומי מוזיקה ואף להוציא ספרי שירה וסיפורים. כמו כן, גיסין מחזיק בחברת תקליטים עצמאית הקרויה על שמו.
ג'וזף קוטן
שיתופי פעולה עם אורסון ולס
בשנה שלאחר מכן כיכב קוטן בסרט "האמברסונים המופלאים", עיבוד של ולס לרומן באותו שם. אחרי הכישלון הקופתי של "האזרח קיין" היה חשש בחברת RKO לגבי הסרט החדש. בעקבות תגובות פושרות שקיבל הסרט בהקרנה מוקדמת, הוחלט לקצץ מהסרט כמעט שעה. הסרט התקבל היטב על ידי המבקרים אף על פי שהוא נראה מקוטע במקומות אחדים. קוטן זכה לשבחי המבקרים על הופעתו, אך האקדמיה האמריקאית לקולנוע שוב התעלמה ממנו.
תולדות היהודים במצרים ובסוריה תחת שלטון הממלוכים
הכרך השני
גם בכרך זה, כבכרך הראשון, שזר אשתור יחד את ההיסטוריה הכללית של מצרים וסוריה עם תולדות היהודים בארצות אלה.
ג'וזף קוטן
שיתופי פעולה עם אורסון ולס
קוטן וולס (ללא קרדיט) כתבו תסריט למותחן שעוסק בנאצים "מסע אל הפחד" (1943), המבוסס על רומן מאת אריק אמבלר. הסרט יצא בחברת RKO, בהפקת "מרקורי פרודקשן" וביים אותו נורמן פוסטר. הסרט נוצר במאמץ המשותף עקב הקשיים בצילומים ולוח הזמנים הצפוף בגלל נסיעתו הקרובה של ולס לדרום אמריקה והתחלת צילומי " It's All True".
תולדות היהודים במצרים ובסוריה תחת שלטון הממלוכים
הכרך השלישי
הכרך השלישי יצא לאור כאמור, בשנת 1970, והוא כולל הקדמה, ביבליוגרפיה קצרה ו- 74 תעודות מן הגניזה המצרית, בצירוף תרגום של התעודות הכתובות בערבית יהודית והסבר התוכן והערות נוספות לכל תעודה בספר. בנוסף לתעודות אלו מובאת בסוף הספר "רשימה ותוכן הדברים של תעודות מן הגניזה אשר פורסמו מאז הופעת כרך ב'" (עמ' 145 - 147), המוסיפה עוד 13 תעודות לתקופה הנחקרת.
ג'וזף קוטן
שיתופי פעולה עם אורסון ולס
עם חזרתו של ולס הציגו קוטן וולס בהפקה משותפת את המופע "The Mercury Wonder Show" עבור אנשי כוחות הביטחון של ארצות הברית. המופע שעלה ב-3 באוגוסט 1943 כלל מופע קסמים ובידור בהשתתפות כוכבי קולנוע, והוצג באוהל בשדרות קאוונגה 9000 שבהוליווד. בין המשתתפים היו ולס (אורסון המפואר), קוטן (ג'ו-ג'ו הגדול), ריטה הייוורד (נאלצה לפרוש לפי דרישתו של הארי קון מנהל סרטי קולומביה והוחלפה על ידי מרלן דיטריך), אגנס מורהד (קליופי אגי) ואחרים. אנשי כוחות הביטחון קיבלו כרטיסים בחינם ויותר מ-48,000 איש צפו במופע עד ספטמבר 1943.
תולדות היהודים במצרים ובסוריה תחת שלטון הממלוכים
הכרך השלישי
התעודות עוסקות בעניינים פרטיים (למשל תעודה א', רשימה על לידתו של רבי דוד נכד הרמב"ם), דיני משפחה (כתובות, שידוכין, צוואות, גטין, ייבום, הסכמים בין בעל ואישה), ענייני שחיטה, ענייני מסחר (קבלות על תשלומים, שטרי מכר, שטרי חוב, כתבי בית דין, פשרות), ייפויי כוח, פנקס קהילת קהיר, דוחות בעניינים שונים, בקשות, הוראות מאת הנגיד, מדרש גאולה, ועוד. צילום של שתיים מהתעודות (תעודה מס' ל"ו ותעודה מס' ס"ד) מובא בפתח הספר.
בנוסף, מכיל כרך זה הוספות לכרכים הקודמים ושלושה מפתחות לשלושת הכרכים: מפתח השמות (עמ' 157 - 186), מפתח המקומות (עמ' 187 - 196) ומפתח העניינים (עמ' 197 - 202).
מסוט
השליטה במסוטים
השליטה במסוטים דרושה על מנת לקבוע לאיזו מסילה תנותב רכבת העוברת במסוט. לרכבת עצמה אין יכולת לבחור את המסילה אליה תנותב בדומה להגה של רכב הנוסע בכביש והניתוב נעשה אך ורק באמצעות שינוי פיזי של מצב המסוט.
בעבר היו קיימים מסוטים הניתנים לשליטה ידנית באמצעות הזזת ידית כלשהי. עובדי רכבת שהפעילו את המסוטים הידנים נקראו סווטים. מסוטים מסוג זה הם נדירים כיום וניתן למצוא אותם בעיקר במערכות מיושנות יחסית כמו מסילות טראמים ישנות, וכן באזורים שאינם שייכים למסילה הראשית (כמו מסילות צידיות, מוסכי תחזוקה, ולעיתים מסילות המשמשות רכבות מטען בלבד).
ג'וזף קוטן
שנות הארבעים ושנות החמישים
הדמויות שגילם קוטן בשנות הארבעים נעו בין רוצח סדרתי בסרט של היצ'קוק "צל של ספק" (1943, לצידה של תרזה רייט) לבין בלש משטרה ב"אורות הגז" (1944, עם אינגריד ברגמן, שארל בואייה ואנג'לה לנסברי בתפקיד בכורה). קוטן שיחק לצדה של השחקנית ג'ניפר ג'ונס בארבעה סרטים: דרמה משפחתית בתקופת מלחמה "מאז שהלכת" (1944); הדרמה הרומנטית "מכתבי אהבה" (1945); המערבון "דו-קרב בשמש" (1946), שנמצא ברשימת 100 הסרטים הרווחיים ביותר; והסרט עטור השבחים "דיוקנה של ג'ני", בו הוא מגלם אמן המגלה אובססיביות לגבי בחורה שמתה שנים רבות לפני כן. ב-1949 חזר להופיע על המסך עם אורסון ולס בסרטו של קרול ריד "האדם השלישי", ובאותה שנה שיתף פעולה שוב עם היצ'קוק בסרט "מתחת לחוג הגדי" בו גילם דמות של אוסטרלי בעל עבר מפוקפק.
תולדות היהודים במצרים ובסוריה תחת שלטון הממלוכים
הביקורת על סדרת הספרים
כך למשל, מצר החוקר דוד תמר, על כך שלא כלל אשתור את ארץ ישראל בשני הכרכים הראשונים, מכיוון:
ג'וזף קוטן
שנות הארבעים ושנות החמישים
בשנות החמישים חלה ירידה מסוימת בקריירה שלו, הדמויות שגילם היו פחות בולטות. הוא שיחק ב-" Two Flags West" על תקופת מלחמת האזרחים האמריקנית (1950), בסרט "רומן בספטמבר" עם ג'ואן פונטיין, ובסרט "ניאגרה" בכיכובה של מרילין מונרו (1953) אחרי שג'יימס מייסון דחה את התפקיד. שאר הסרטים שיצאו בשנות החמישים היו בסגנון הסרט האפל.
מסוט
השליטה במסוטים
במאה ה-21 מתבצעת השליטה במסוט באופן אוטומטי על ידי אות הנשלח מממחשב במרכז הבקרה האחראי לתפעול אותו קטע מסילה בהתאם לכיוון אליו צריכה להמשיך הרכבת הבאה העתידה לעבור במסוט. התוכנה בונה מסלול לכל רכבת ויודעת את מיקומה המדויק באמצעות מערכות שנמצאות על גבי המסילה.
ג'וזף קוטן
שנות הארבעים ושנות החמישים
על הבמה הופיע קוטן בתפקיד לינוס לאראבי בהפקה המקורית של "סברינה" לצידה של מרגרט סאליבן. ההפקה רצה מ-11 בנובמבר 1953 ועד 21 באוגוסט 1954, והייתה הבסיס לסרטו של בילי ויילדר "סברינה" בכיכובם של אודרי הפבורן והמפרי בוגרט.
תולדות היהודים במצרים ובסוריה תחת שלטון הממלוכים
הביקורת על סדרת הספרים
ועל צאת הכרך השלישי הוא מוסיף:
מסוט
מהירות הנסיעה על המסוט
מהירות הנסיעה המותרת על המסוט נקבעת לפי אורכו. ככל שהמסוט ארוך יותר כך העיקול שלו חד פחות ומהירות הנסיעה המותרת בו גבוהה יותר. ככל שהמסוט ארוך יותר הוא גם יקר יותר (לרוב בהפרשים משמעותיים). השיקול העיקרי בבחירת מסוט הוא מהירות הנסיעה הרצויה בעקלתון.
האחים נילנד
האחים נילנד (באנגלית: Niland Brothers) היו ארבעה אחים ששירתו ביחידות קרביות בצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. לאחר ששניים מהם נהרגו בקרב והשלישי הפך לנעדר (ובדיעבד התברר שנפל בשבי) הועבר האח הרביעי משירות קרבי והוחזר לארצות הברית. סיפורם נתן השראה לכתיבת תסריט סרט הקולנוע "להציל את טוראי ריאן".
האחים
האחים נילנד היו בניהם של מייקל ואוגוסטה נילנד מהעיירה טונוונדה (Tonawanda) הסמוכה לעיר בפאלו שבמדינת ניו-יורק. בחודש יוני 1944 נודע על מותם בקרב של שניים מהאחים בתחילת פלישת בעלות הברית לצרפת ועל היעדרותו של שלישי.
ג'וזף קוטן
שנות הארבעים ושנות החמישים
ב-1956 עזב קוטן את הקולנוע לטובת שורה של מיזמים בטלוויזיה, כגון "On Trial" סדרה של NBC ששמה שונה בהמשך ל"המופע של ג'וזף קוטן".
תולדות היהודים במצרים ובסוריה תחת שלטון הממלוכים
הביקורת על סדרת הספרים
גם החוקר גויטיין כותב:
ג'וזף קוטן
שנות הארבעים ושנות החמישים
קוטן השתתף בסדרת הטלוויזיה "אלפרד היצ'קוק מגיש" ובסדרה "General Electric Theater" בהנחייתו של רונלד רייגן. ב-2 במאי 1957 הופיע ב"המופע של פורד בכיכובו של טנסי ארני פורד". לקראת סוף העשור הופיע קוטן בהופעת קמע בסרטו של אורסון ולס "מגע של רשע" (1958), והשתתף בסרט "מהארץ לירח" עיבוד לספרו של ז'ול ורן. עוד הופיע בסדרה "The DuPont Show with June Allyson" של CBS, ובסדרה "המופע של ברברה סטיינוויק" של NBC.
תולדות היהודים במצרים ובסוריה תחת שלטון הממלוכים
הביקורת על סדרת הספרים
עם זאת, משנות ה-2000 מתבצעות הערכות מחדש של רבים ממחקרי היסוד במדעי היהדות, תוך בדיקה חוזרת של הנחות היסוד ששימשו את החוקרים והקשר בינן לבין המסקנות אליהן הגיעו במחקריהם. במאמר שכתבה על דרכי המחקר של קהילות יהודי ארצות האסלאם בימי הביניים, הקדישה חוקרת הגניזה מרים פרנקל, לאליהו אשתור ולמחקריו, חלק נכבד. פרנקל סבורה כי אשתור העריך במידה רבה (ואולי במידה רבה מדי) את ההיסטוריה הממוסדת והרשמית של התקופה, בפרט משום שלדעתו היו כותביה קרובים לאירועים המתוארים על ידם, ולפיכך אמינים יותר. הוא לא הסתיר את התפעלותו מההיסטוריונים המצריים בני התקופה אותה חקר, על שישבו בעיר הבירה והייתה להם גישה לארכיונים הממשלתיים, וסבר כי חלק מהצלחתו כחוקר היא לחשוף את המקורות האובייקטיביים ביותר, כאשר מידת האובייקטיביות נמדדת לטעמו על פי רמת הדיוק בה העתיקו מקורות מאוחרים מהיסטוריונים אלה.
האחים נילנד
האחים
קיימת טענה שאימם של האחים קיבלה באותו היום את שלושת המברקים ממשרד המלחמה האמריקני הנוגעים לגורל בניה. ספק אם טענה זו היא נכונה: מצוי מקור הטוען אחרת ובנוסף חלפו כשלושה שבועות בין מועד היעדרותו של אחד הבנים לבין מועד מותם של שני אחיו (ראו להלן), ולכן לא סביר שההודעות על כך הגיעו בו זמנית. כך או כך, לאחר שנודע על הטרגדיה המשולשת הוחלט - על פי המדיניות שנקבעה בעקבות המקרה של חמשת האחים סאליבן, שנספו כולם ליד גוודלקנל בטביעת ספינת הצי בה שירתו - להוציא את האח הרביעי משירות קרבי ולהחזירו לארצות הברית.
ג'וזף קוטן
שנות השישים ושנות השבעים
ב-1960 מתה אשתו הראשונה, לנור קיפ (Lenore Kipp), מאוחר יותר באותה שנה התחתן עם השחקנית הבריטית פטרישה מדינה. ב-1964 חזר קוטן לשחק בקולנוע והשתתף בסרט האימה "שרלוט המתוקה" יחד עם בטי דייוויס, אוליביה דה הבילנד ואגנס מורהד. בהמשך שנות השישים הופיע קוטן במספר הפקות אירופאיות ויפניות כמו גם בסרטים מדרגה שנייה (בי מובי) וסרטי טלוויזיה. פעמים אחדות הופיע כאורח בתוכנית הטלוויזיה "המופע של אד סאליבן". ב-1967 הצטרף לקרל סוונסון, פט קונוויי ודיק פורן בסרט "Brighty of the Grand Canyon", מערבון דרמטי ונוסטלגי, על פי ספר ילדים באותו שם. בטלוויזיה היה הקריין בסרט הדוקמנטרי "Hollywood and the Stars" של דייוויד ל. וולפר. ב-1968 השתתף כשחקן אורח בשניים מפרקי הסדרה "איירונסייד".
מסוט
סוגי מפלגים
מפלג כפול (המכונה גם מפלג הצטלבות (קרוס) הוא מסוט בצורת X המחבר בין שתי מסילות ומאפשר החלפה או אי-החלפה של מסילה בכל אחד מכיווני הנסיעה.
האחים נילנד
האחים
אלה היו ארבעת האחים:
ג'וזף קוטן
שנות השישים ושנות השבעים
בשנות השבעי הופיע בתפקיד משנה בסרט המלחמה "טורה! טורה! טורה!" (1970), בכמה סרטי אימה: "ד"ר פייבס" (1971) עם וינסנט פרייס ו"שמש ירוקה" (1973), הסרט האחרון של אדוארד ג'י רובינסון. אחר כך השתתף במספר מסרטי האסונות עטורי הכוכבים, בין השאר ב"נמל תעופה 77" (1977) עם ג'יימס סטיוארט ואוליביה דה הבילנד, ובסרט "Twilight's Last Gleaming" העוסק במלחמה גרעינית (1977). עוד בטלוויזיה הופיע כאורח בסדרות "תיקי רוקפורד" ו"ספינת האהבה".
האחים נילנד
האחים
האחים פרסטון ורוברט נטמנו זה בצד זה בבית הקברות הצבאי האמריקני בנורמנדי.
תולדות היהודים במצרים ובסוריה תחת שלטון הממלוכים
הביקורת על סדרת הספרים
זאת ועוד, טוענת פרנקל, כי בבואו לחקור את קהילות היהודים בארצות המזרח בימי הביניים, לא יכול היה אשתור להתנתק ממה שראה כאשר הביט בקהילות יהודי המזרח בשנים הראשונות לקיומה של מדינת ישראל, וביקש להסביר לעצמו את הפער שבין מה שהוא סבר כמצב ירוד בהווה של קהילות יהודי ארצות האסלאם, לבין תור הזהב של קהילות אלה בתקופת שלטונה של הח'ליפות הפאטימית ושנים רבות אחר כך בספרד המוסלמית. ההסברים שסיפק לפער זה, השתנו במהלך השנים, ממחקר למחקר ואף מהכרך הראשון לכרך השני, והם משקפים את מידת התנתקותו מתפיסת האסכולה הירושלמית. וכך, בכרך הראשון, כאשר עדיין היה נאמן ל"אסכולה הירושלמית", שהאמינה כי יש לחקור את ההיסטוריה היהודית כמקשה אחת, כאמור כמעט במנותק מההיסטוריה הכללית, הוא חיפש את ההסברים לפער, לא בתולדות אותן ארצות, אלא במעשיהם של הקהילות היהודיות בלבד. הוא סבר כי משום שהעדיפו את ההסתגרות ולימוד התלמוד והקבלה על פני המדע, הספרות והפילוסופיה, הביאו על עצמם יהודי המזרח סטגנציה וניוון רוחניים, והוא אף השווה בין היהודי המזרחי, החי בשלהי תקופת הממלוכים לבין היהודי הגטואי באירופה (ואותה הקבלה להיסטוריה של יהדות ארופה, משמשת אותו גם לחלוקה ההיסטורית שערך, כאשר אסונות וגזירות משמשים כנקודות ציון במעבר מתקופה אחת לשנייה). בכרך השני, סבורה פרנקל, השתחרר אשתור מתפיסות האסכולה הירושלמית, והחל לחפש את הגורמים לפער דווקא בהיסטוריה הכללית של החברה האיסלאמית, שבתוכה חיו יהודי המזרח, ומצא את "האשם" במצב הירוד של יהודי המזרח בשקיעה הכללית של המזרח כולו. הוא המשיך לפתח רעיון זה במאמר מאוחר יותר, אם כי הפעם משתלט עליו שיח אוריינטליסטי, הרואה במזרח המוסלמי מקור לשחיתות ולעריצות ובמערב הנוצרי מקור לחוקתיות ורציונליות.
ג'וזף קוטן
שנותיו האחרונות
אחד מסרטיו האחרונים היה "שערי החופש" (1980) שזכה לביקורות שליליות בארצות הברית. באותה תקופה השתתף גם בשני פרקים בסדרה הבריטית " Tales of the Unexpected" עם ונדי הילר (1979) וגלוריה גרהם (1980). עוד הופיע בשלושה סרטי אימה "The Hearse", "Delusion" ו-"The Survivor". ב-1981 לקה קוטן בשבץ שגרם לו לאבד את קולו באופן זמני.
מסוט
סוגי מפלגים
מפלג פשוט מסוט המפצל מסילה לשתי מסילות נפרדות. קיימות צורות אפשריות רבות למסוט זה: פיצול למסילה צדדית בצד ימין, פיצול למסילה צדדית בצד שמאל, או פיצול לשני הצדדים, אך כולם דומים מאוד זה לזה.
תולדות היהודים במצרים ובסוריה תחת שלטון הממלוכים
פרטים ביבליוגרפיים על סדרת הספרים
כל שלשת הכרכים יצאו מחדש על ידי מוסד הרב קוק בשיתוף הוצאת כרמל בתשפ"ב 2022.
האחים נילנד
האחים
בקשר לנסיבות הוצאתו של פרדריק נילנד משירות קרבי קיימות טענות סותרות. לפי אחת מהן היה הוא בחזקת נעדר במשך מספר חדשים לאחר תחילת הפלישה לנורמנדי, עד שהתגלה בכפר בצרפת. נראה שטענה זו היא חסרת בסיס, כי על פי מקורות אמינים יחסית – ספריו של ההיסטוריון הצבאי סטיבן אמברוז – אותר נילנד בשורות הדיוויזיה בה שירת תוך זמן קצר לאחר שיצאה ההוראה להחזירו לארצות הברית. טענה אחרת היא שהוא הוחזר לארצות הברית לאחר שהדיוויזיה כבר חזרה לבריטניה ביולי 1944. שוב, הגרסה הנכונה היא כנראה זו שאמברוז מציין - שההוראה להחזירו לארצות הברית הגיעה בעת שהדיוויזיה שאליה השתייך, נלחמה עדיין בצרפת, מדרום לעיירה קרנטן (Carentan).
ג'וזף קוטן
מחלתו ומותו
ב-1990 הוסר מגרונו של קוטן בית הקול בגלל מחלת הסרטן. קוטן נפטר ב-6 בפברואר 1994 מדלקת ריאות כשהוא בן 88. הוא נקבר בבית הקברות בלנדפורד בפיטרסבורג שבווירג'יניה.
מסוט
סוגי מפלגים
מפלג תלת-כיווני (דאבל סליפ) הוא מסוט המפצל מסילה אחת לשלוש מסילות נפרדות. ניתן להשיג מטרה דומה מאוד באמצעות שני מסוטים הנמצאים בזה אחר זה.
האחים נילנד
האחים
פרדריק נילנד עוטר על פעולתו הקרבית בעיטור כוכב הארד (Bronze Star). הוא הוחזר לארצות הברית והשלים את שירותו בתפקיד של שוטר צבאי במדינת ניו-יורק. לאחר המלחמה הוא למד רפואת שיניים ועבד במקצועו במדינת ניו-יורק. הוא נפטר ב-1983, בגיל 63. אחיו אדוארד נפטר שנה לאחר מכן, בגיל 72.
סרט הקולנוע מול המציאות
סיפורם של האחים נילנד נתן השראה לכתיבת התסריט לסרטו של הבמאי סטיבן ספילברג "להציל את טוראי ריאן". התסריט נבדל מהמציאות בפרטים מהותיים רבים – כמו העובדה שאיש מהאחים לא נהרג בחוף אומהה, כמתואר בסצנת הפתיחה של הסרט, ובעיקר בכך שכנראה לא נדרש מאמץ מיוחד על מנת לאתר את האח הרביעי ולהוציאו מקו החזית.
מסוט
מבנה המסוט
המסוט בנוי ממנוע אלקטרו מכני. בזמן ההפעלה המנוע מייצר לחץ שמן הידראולי שדוחף בוכנות שמזיזות את החלק הקדמי של המסילה (מחטים) לצד הרצוי ובכך הרכבת נעה לצד ימין או שמאל של המסילה ומשנה את מסלולה.
במסוט קיימים מספר אלמנטים מכניים מעבר למנוע, כגון תושבות, סומכים, אבזמים, פינים ועוד. לכולם תפקיד חשוב במערכת הנעילה שמונעת מהרכבת לפרוץ מסוט ולגרום לשימוט.
ברכבת ישראל קיימים שני סוגים של מנועי מסוטים:
מגומאייב (סדרת טלוויזיה)
מגומאייב (ברוסית: «Магома́ев») היא סדרת טלוויזיה רוסית, דרמה מוזיקלית-ביוגרפית, בהפקת חברת Amedia ומככבים בה מילוש ביקוביץ' כמוסלים מגומאייב עם אירינה אנטוננקו וסבטלנה אוסטינובה לצדו. פרק הבכורה שודר ב-9 במרץ 2020 בשעה 21:30 (שעון מוסקבה) בערוץ הראשון.
צילומי הסדרה נערכו בבאקו, אזרבייג'ן ובמוסקבה, רוסיה.
תקציר עלילת הסדרה
סוף שנות השישים, שיא עידן ברז'נייב. מוסלים מגומאייב, בזמן הקלטת תוכנית קונצרט, פוגש את זמרת האופרה המקסימה, תמרה סיניאווסקאיה. בין מלך הבמה הסובייטי לכוכבת העולה של תיאטרון בולשוי במבט ראשון עובר ניצוץ שהופך להתחלה של אהבה גדולה. עם זאת, תמרה נשואה, ומוסלים אינו חופשי ... אבל לאהבה אמיתית אין שום מחסומים, והגורל שוב מפגיש בין האוהבים, הפעם בפריז.
.38 Special
.38 Special היא להקת רוק אמריקאית, הוקמה ב-1975 על ידי דוני ואן זאנט, אחיו של מנהיג וסולן להקת לנרד סקינרד רוני ואן זאנט שנהרג בהתרסקות מטוס הלהקה ב-20 באוקטובר 1977. לאחר תקופה בה סגנונה היה דומה מאוד לסגנונה של לנרד סקינרד, פיתחה הלהקה צליל ייחודי משלה, בין מוזיקת קאנטרי לבלוז-רוק. לאחר עיצוב סגנונה, נחלה הלהקה הצלחה עם מספר סינגלים ואלבומים בשנות ה-80 המוקדמות, בין היתר עם השירים "Caught Up in You", "If I'd Been the One", "Back Were You Belong" ו- "Like No Other Night". לקראת סוף שנות ה-80 ירדה הפופולריות של הלהקה והיא דעכה בתחילת שנות ה-90.
מקור שם הלהקה הוא בקוטר נפוץ של קליעי אקדח, 0.38 אינץ' "מיוחד", המאפיין אקדחים תופיים.
התפתחות הלהקה
ואן זנט (שירה), הקים את .38 Special יחד עם ג'ף קרליסי (גיטרה), דון ברנס (גיטרה, שירה), קין ליונס (בס), ג'ק גרונדין (תופים) וסטיב ברוקינס (תופים). שנתיים לאחר מכן חתמה הלהקה עם חברת התקליטים A&M Records והוציאה את האלבום הראשון, שנשא את שמה. הבסיסט, ליונס, עזב את הלהקה לפני הקלטות האלבום Rockin' Into the Night ב-1979, אלבום שהפגין יותר מלודיה. לארי ג'נסטרום תפס את מקומו של ליונס. Rockin' Into the Night הפך להיות להיט בינוני, אבל Wild-Eyed Southern Boys שיצא ב-1981 היה הצלחה גדולה, הגיע לתקליט פלטינה והוליד את הלהיט Hold On Loosely. האלבום Special Forces שיצא ב-1982, היה פופולרי אפילו יותר והוליד את הלהיטים Caught Up in You, ואת If I'd Been the One. האלבומים הבאים, Tour de Force ו- Strength in Numbers היו שניהם הצלחה. ב-1987 ברנס וברוקינס עזבו ובמקומם נכנס דני צ'אונסי.
על אף שהיה להיט, נשאר האלבום Strength in Numbers במצעדים מעט זמן ביחס לקודמיו. Flashback, אוסף הלהיטים שיצא ב-1987 זכה להצלחה בינונית, אבל הלהקה הייתה זהירה מאוד, בניסיון לשמור על קהל המאזינים של הלהקה, כשהוציאה את האלבום המלוטש היטב Rock & Roll Strategy. האלבום יצא ב-1989 והפך לאט להיות להיט, הרבה בזכות כוחו של השיר Second Chance, שהגיע עד לעשרת הגדולים במצעד האמריקאי. Rock & Roll Strategy הפך להיות הלהיט הגדול האחרון של הלהקה. ברנס חזר ללהקה ב-1991 והלהקה צירפה אליה את המתופף סקוט הופמן ואת הקלידן בובי קאפס.
בקיץ 1997, ניסתה הלהקה לעשות קאמבק דרך חברת התקליטים רייזור & טיי רקורדס והוציאה את האלבום Resolution.
מוזיאון לזכר המגורשים על רקע גזעי או פוליטי
שמאל|ממוזער|250px|חצר ההנצחה של מחנות הריכוז באירופה מוזיאון לזכרם של מגורשים מסיבות פוליטיות או גזעיות (איטלקית: Museo Monumento al Deportato politico e razziale) נמצא בעיר קארפי, צפונית למודנה, במחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, בשנים 1942–1944, פעל ליד קארפי, בקרבת הכפר פוסולי, מחנה הריכוז פוסולי. במחנה רוכזו אסירים פוליטיים ויהודים שגורשו בסוף התקופה לאושוויץ. המחנה נסגר לאחר גירוש שוכניו לאושוויץ והתרוקנות המחנה.
מספר היהודים שגורשו ממחנה פוסולי לגרמניה היה 2,461, שהם 36% מכלל היהודים שנשלחו מאיטליה להשמדה - 6,806 יהודים.
תיאור המוזיאון
המוזיאון נחנך בשנת 1973, בקומת הקרקע של "ארמון די פיו" (Palazzo dei Pio), במרכז ההיסטורי של העיר קארפי. הוא תוכנן על ידי סטודיו BBPR ששותפים בו: Belgioioso ,Banfi, Peressutti, Rogers ובשיתוף עם יוסף לאנצני (Joseph Lanzani) ורנטו גוטוסי (Renato Guttuso).
מבנה המוזיאון כולל אולמות שעל קירותיהם צוירו סקיצות של הציירים קורדו קאלי (Corrado Cagli) פבלו פיקאסו, אלברטו לונגוני (Alberto Longoni) פרנאן לז'ה ורנטו גוטוסו (Renato Guttuso), הממחישות את גורל הכלואים במחנה. ביניהם משולבים צילומים וממסמכים מקוריים ממחנה ריכוז בפוסולי. כל אלה מאוסף המעצב אלבה שטיינר (Albe Steiner) ורעייתו ליקה (Lica). באולם האחרון של המוזיאון חרותים על הקירות שמותיהם של 15,000 אזרחים איטלקיים שנשלחו למחנות הריכוז, מחציתם יהודים. בחצר המוזיאון 15 עמודים ועליהם חרותים שמות מחנות הריכוז באירופה.
רנו 12
רנו 12 (Renault 12) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו, אשר יוצרה בין השנים 1969–1980, ובמספר ארצות בעולם, תחת רישיון רנו, בין השנים 1969–2006.
יוצרו 1,959,730 יחידות של רנו 12 סדאן וסטיישן, ו-318,969 יחידות של רנו 12 מסוג טנדר.
בשנת 1970 זכתה הרנו 12 במקום השלישי, בתחרות מכונית השנה באירופה.
דגמי "רנו 12" יוצרו בטורקיה על ידי יצרנית הרכב הטורקית Oyak-Renault בין השנים 1971–2000.
מנוע הבנזין של "רנו 12" הורכבו בדגמי דאצ'יה פיק אפ מתוצרת דאצ'יה.
סמור
תפוצה ובתי מחייה
הסמורים מצויים בכל העולם מלבד אוסטרליה ואנטארקטיקה. הסמורים האפריקאים מוגבלים לחלקה הצפוני של היבשת, וכך גם הסמורים בדרום אמריקה. לעומת זאת, הם נפוצים בכל שטחי צפון אמריקה, אירופה ואסיה (מלבד איים שונים, ואזורים מסוימים כגון תת היבשת ההודית). הם הובאו על ידי האדם למקומות נוספים כמו ניו זילנד.
הסמורים חיים במגוון של בתי גידול, ואלו משתנים ממין למין. הם נעים מהקטבים במקרה של חמוס השלגים וההרמין, עד ליערות הגשם במקרה של הסמור הקולומביאני וסמור האמזונאס, ואפילו עד לאזורים עירוניים אצל הסמור המצרי.
הסמור והאדם
הסמורים מסמלים בתרבויות רבות מרמה וגנבה, זאת בעיקר בשל חיבתם לחפצים נוצצים. בספרות הסמור משמש לעיתים כסמל לנוכל. כמו כן, הסמורים מפורסמים בזכות הנזקים שהם יכולים לגרום לחקלאות, על ידי טריפת תרנגולות.
עם זאת, יחסו של האדם לסמור אינו שלילי לגמרי. החמוס המבוית הוא חיית מחמד נפוצה, גם בישראל. בתקופות קדומות היה נהוג להשתמש בו, ובסמורים אחרים, בתור מדבירים טבעיים - הם היו ניזונים ממכרסמים בשדות, ובכך עוזרים לחקלאים. זה הוביל לכך שכמה מיני סמורים הובאו לאזורים שונים בעולם, והדוגמה הבולטת ביותר לכך הם הסמורים בניו זילנד, בה חמוס השלגים, ההרמין, והחמוס המבאיש גורמים לפגיעה משמעותית במערכת האקולוגית.
טקסונומיה
מינים:
ולנטיניאנוס השני
פלביוס ולנטיניאנוס אוגוסטוס (371 – 15 במאי 392) היה שליט האימפריה הרומית משנת 375 עד מותו.
ביוגרפיה
ולנטיניאנוס היה בנו של האוגוסטוס ולנטיניאנוס הראשון ואשתו השנייה יוסטינה, אח למחצה לאוגוסטוס גרטיאנוס.
שלטון כאוגוסטוס ממילאנו
אביו, ולנטיניאנוס הראשון מת בנובמבר 375 ומפקדי הצבא של הלגיונות בגאליה הכריזו על ולנטיניאנוס הצעיר כאוגוסטוס, תואר חסר משמעות עבור ילד בן 4 הנתון בידי קציני הצבא וככל הנראה תחת השפעה של אימו. השליטה באימפריה התחלקה בין 3 אנשים - ואלנס, גרטיאנוס וולנטיאנוס השני.
בשנת 378 נהרג ואלנס בקרב אדריאנופול והשלטון על החלק המזרחי של האימפריה עבר לידי תאודוסיוס הראשון.
שנות שלטונו הראשונות עברו בסימן הסכסוכים בין הכנסייה האורתודוקסית בה תמכו תאודוסיוס וגרטיאנוס לבין בכנסייה האריאנית בה תמכה אימו. מאבקי כוח אלו הסתיימו בניצחון הכנסייה האורתודוקסית, ניצחון שיזכה לביסוס בתקופת שלטונו של תאודוסיוס כשליט יחיד של האימפריה.
בשנת 383 הכריז המושל הרומאי של בריטניה מגנוס מקסימוס על עצמו כאוגוסטוס, חצה את תעלת למאנש עם צבא שהורכב מחיל המצב הבריטי והצליח במאמץ קטן לנצח את גרטיאנוס ללכוד אותו ולהוציא אותו להורג. בשלב ראשון ומבלי ברירה הכירו תאודוסיוס וולנטיניאנוס במגנוס מקסימוס כאוגוסטוס ושליט של האימפריה המערבית ולנטיניאנוס התבסס במילאנו ושלט על איטליה. בשנת 387 לאחר גיבוש בסיס כוחו במערב חצה מגנוס מקסימוס את הרי האלפים מתוך מטרה לכבוש את מילאנו בה ישב ולנטיניאנוס השני כל הנראה נבעה פעולתו זו של מקסימום מחששו מההשפעה הגוברת והולכת של תאודוסיוס על ולנטיניוס ושריו, באמצעות מינוי מקורביו לשליטים בפרובינקיות השונות שהיו להלכה תחת שלטון ולנטיניאנוס ובאמצעות ארגון נישואים בין נברידיוס, אחיין הקיסרית פלאקילה, לבתו של שליט אפריקה גילדו. האוגוסטוס הצעיר אימו ואחיותיו הספיקו לברוח לתסלוניקה ולבקש את הגנתו של תאודוסיוס.
תאודוסיוס שהיה אלמן התאהב באחותו של ולנטיניאנוס גאלא, ביקש את ידה, והסכים לתמוך בהחזרתו של ולנטיניאנוס לכס שלטון האימפריה המערבית.
שלטון כאוגוסטוס בגאליה
בקיץ של שנת 388 יצא צבא משולב של תאודוסיוס הראשון וולנטיניאנוס השני תחת פיקוד של קציני צבא הנאמנים לתאודוסיוס אל השטח שבשליטת מקסימוס, בסדרת קרבות הובס צבאו של מקסימוס והוא נאלץ להיכנע והוצא להורג ביום 28 באוגוסט 388 ביחד עם בנו איתו חלק את השלטון פלביוס ויקטור.
לאחר הניצחון המשותף לכאורה הפך תאודוסיוס לשליט האימפריה הרומית וולנטיניאנוס הוצב לכאורה כשליט על גאליה ומקום מושבו נקבע בעיר וינה (מחוז איזר שבצרפת) השלטון על גאליה ואיתו הפיקוח על ולנטיניאנוס ניתן בידי מפקדי הצבא ובראשם הגנרל אמברוז (Ambrose) ובן הברית הפרנקי ארבוגסט (Arbogast) שקיבל את תפקיד המגיסטר מיליטיום.
המתח בין השליטים האמיתיים של גאליה לבין הגנרלים אנשי אמונו של תאודוסיוס נבנה במהירות והגיע לשיאו בעימות בין ארבוגסט לוולנטיניאנוס כאשר הגנרל מנע מאוגוסטוס הצעיר מלצאת בראש צבא ולשמש כמפקד בפעולות צבאיות. ולנטיניאנוס החליט לפעול לבסס את סמכותו והוציא צו מלכותי ובו הוא פיטר את הגנרל. בצעד החשף את מערכת יחסי הכוחות בפרובינציה קרע ארבוגסט את הצו בפומבי. ולנטיניאנוס פנה לתאודוסיוס ונציגו אמברוז והתלונן על סרבנותו ומרדנותו של ארבוגסט ובמקביל הוציא מכתב בו הוא דוחה את תמיכתו בנצרות האריאנית ובו זמנית הזמין את אמברוז לבוא לוינה וטבול מחדש כנוצרי אורתודוקסי.
ביום 15 במאי 392 נמצא ולנטיניאנוס הצעיר תלוי בחדרו שבמעונו בווינה. ארבוגסט הודיע כי האוגוסטוס הצעיר התאבד, על פי היסטוריונים רומאים ולנטיאנוס נרצח או בידי ארבוגסט או בידי שליח מטעמו - ככל הנראה קצין במשמר הפרטוריאני. גופתו הועברה למילאנו על ידי אמברוז שם הוא נקבר על ידי אחיותיו יוסטה וגרטה.
מאבק על גאליה לאחר מותו של ולנטיניאנוס
תיאודוסיוס לא מיהר להגיב על האירועים שהובילו למותו של ולנטיניאנוס ובמשך 3 חודשים נמנע מלנקוט פעולה כלשהי או מלענות לפניות החשודים ברצח, ארבוגסט שחשש שהשקט מצד תיאודוסיוס מעיד על תכנון של מהלך כנגדו החליט לנקוט את המהלך הבא ומינה פקיד בכיר בשם אאוגניוס לתפקיד אוגוסטוס, אאוגניוס היה אזרח רומאי ובעל תומכים רבים בקרב הקצונה והפקידות הבכירה, הוא פעל מיד להחזיר את הפולחן הפגאני אל המרכז של הפולחן הדתי באימפריה המערבית. גם לאחר צעד זה לא נקט תיאודוסיוס בפעולה מיידית אך בשנת 393 הוא מינה את בנו בן השמונה פלביוס אוגוסטוס הונוריוס לתפקיד אוגוסטוס במקומו של ולנטיניאנוס השני. בשלב זה העימות היה בלתי נמנע. בשנת 394 נפגשו שני הצבאות בקרב הנהר הקפוא, לאחר יומיים של קרבות קשים הייתה ידו של צבא המזרח בפיקודו של תאודוסיוס על העליונה, אאוגניוס נתפס והוצא להורג וארבוגסט שהצליח לברוח משדה הקרב התאבד לאחר מספר ימים.
לקריאה נוספת
Garnsey, University of Cambridge 2005
בית פרלמן
בית פרלמן הוא בניין ברחוב יפו 70 בירושלים, נקרא על שם אלימלך פרלמן, בעליו של בית המסחר שפעל בו. בשנות ה-50 שכן בבניין "בית העם".
היסטוריה
בשנת 1880 הקים אלימלך פרלמן את בית המסחר לחומרי בניין וסחורות ברזל. היה זה בית המסחר לחומרי בניין הראשון בירושלים בבעלות יהודית.
בתחילה שכן בית המסחר בעיר העתיקה. כעבור זמן העביר פרלמן את בית המסחר אל רחוב יפו, מחוץ לחומות ירושלים. היה זה בית המסחר היהודי הראשון בירושלים שפעל מחוץ לעיר העתיקה. עם הזמן העסק התפתח והתרחב למספר מחסני מכירה.
בתקופה שלפני המרד הערבי הגדול ב--1936 רכש אליעזר פרלמן, נכדו של אלימלך, את המגרש שברחוב יפו מכולל ווהלין. הוא בנה במקום מבנה בן שתי קומות, קומת המסד שימשה חנויות ובקומה שמעליה היו דירות למגורים. בחלק מהחנויות נפתח בית העסק לחומרי בנין וברזל. במגרש שמאחורי המבנה היו מחסני בית המסחר של משפחת פרלמן.
בשנת 1947 עבר "בית העם" בירושלים משכונת זיכרון משה לקומה הראשונה בבית פרלמן. בית העם פעל במקום עד שנות ה–60, ואז עבר לבית העם ברחוב בצלאל.
לאחר קום המדינה חיפשו השלטונות מבנה מתאים לשכן בו את הכנסת ואחת ההצעות הייתה בית פרלמן, אך לבסוף נבחר בית פרומין. בשנות ה-50 שימשה המרפסת של "בית העם" בבית פרלמן כבימת כבוד למצעדי צה"ל.
כלה בהפתעה
תקציר העלילה
לארה טיילר (אליס איב) היא אחת מכוכבות הקולנוע המפורסמות ביותר. כל מה שהיא רוצה הוא להינשא לבחיר לבה, הסופר ג'יימס ארבר (דייוויד טננט). הם עורכים חתונה מסורתית בכנסייה האמורה להיות סודית, אבל הטקס מופרע כשלארה מגלה שצלם הפפראצי מרקו באלאני (פדריקו קסטלוצ'יו) מתחבא בארון ליד המזבח, והיא מסלקת אותו משם. לארה וג'יימס נואשים למצוא מקום שקט ולא מוכר שבו יוכלו להתחתן בשלווה ובאושר. כשהעיתונאים צרים עליהם, ובמיוחד באלאני שיש לו אובססיה לגבי לארה, הם נמלטים לאי קטנטן בסקוטלנד בשם הג. באלאני מצליח איכשהו גם הוא להגיע לאי, ואמה של אחת הצעירות המקומיות קייטי (קלי מקדונלד) מודיעה לעיתונאים תמורת כסף על מקום הימצאה של לארה. לארה מגלה כל מה שמתרחש, ובכעסה היא מתחבאת מכולם. צוות ההפקה, בראשות סטיב קורביץ (מייקל לורנזו אוריה), מוצא פתרון לערוך טקס נישואים מדומה, בתקווה שאנשי הפפראצי יעזבו אחר כך את האי. קייטי, שחזרה לא מכבר לאי שבורת לב אחרי פרידה מהחבר האחרון שלה, נבחרת להעמיד פנים שהיא לארה. הנסיבות לאחר מכן מובילות את קייטי וג'יימס להתאהב זה בזו.
הפקה
דייוויד טננט אמר שהסרט הוא מחווה לסרט "גיבור מקומי" משנת 1983 המתרחש בסקוטלנד. ההשראה לאי הג התקבלה מהאיים ג'ורה ואג.
החזרות החלו בלונדון ב-21 ביוני 2010. הצילומים החלו ב-27 ביוני באי מאן ואחר כך בסקוטלנד. סיום הצילומים היה ב-31 ביולי 2010. רוב צילומי החוץ נערכו באי מאן, והשאר צולמו בגלאזגו ובטירת קארלוורוק בדופריס ובלוך פיין בארגייל.
CinemaNX הפיצו את הסרט בממלכה המאוחדת, וחברת HanWay Films היא חברת ההפצה הבינלאומי.
קבלה וביקורת
הסרט קיבל ביקורות מעורבות ממבקרי הקולנוע. באתר Rotten Tomatoes קיבל דירוג של 23%, ובאתר Metacritic ציון של 42/100.
ניל גנזלינגר מהניו יורק טיימס אהב את הסרט, שיבח את משחקם של טננט ומקדונלד, ולעג לתרבות הסלבריטאים.
מניפתה של ליידי וינדרמיר (סרט, 1935)
מניפתה של ליידי וינדרמיר (בגרמנית: Lady Windermeres Fächer) הוא סרט קומדיה גרמני משנת 1935 בבימויו של היינץ הילפרט, ובכיכובם של ליל דגובר, וולטר רילה ואריברט ושר. הסרט מבוסס על המחזה "מניפתה של ליידי וינדרמיר" מאת אוסקר ויילד. את עיצוב התפאורה תכננו הארט דיירקטורים היינריך ביזנהרץ ולודוויג ריבר.
ז'יל-ז'רו סאלייז'
ז'יל-ז'רו סאלייז' (בצרפתית: Jules-Géraud Saliège; 1870, מוריאק כ-120 ק"מ מדרום-מערב לקלרמון-פראן – 1956, טולוז) היה כומר, קרדינל קתולי, ארכיבישוף, איש המחתרת הצרפתית וחסיד אומות העולם מצרפת.
קורות חיים
סאלייז' למד לימודי דת בפריז והוסמך לכמורה בשנת 1895. הוא לימד בסמינרים דתיים במספר מקומות יישוב ונשא במספר תפקידים בהיררכיה הדתית הקתולית המקומית ביישובים אלה. במלחמת העולם הראשונה היה כומר צבאי.
משנת 1925 היה סאלייז' הבישוף של העיר גפ בדרום-מזרח צרפת. משנת 1928 היה קרדינל, ולאחר מכן הארכיבישוף של טולוז עד מותו.
פעילותו בתקופת השואה
סאלייז' היה דמות משמעותית בהתנגדות הצרפתית לנאצים.
בקיץ 1942, עם תחילת גירוש יהודי צרפת על ידי הגרמנים והצרפתים, היו צופים יהודים במואסק פעילים במחתרת, וחיפשו מקומות מסתור ליהודים. תנועת הצופים היהודיים בצרפת פעלה באופן מחתרתי בתקופת שואת יהודי צרפת וארגנה מחתרת ששמה היה "השישית" - la sixième. המחתרת ארגנה מסתור לילדים יהודים, בין היתר במנזרים. שם הוסתרו הילדים ואף בני נוער ומבוגרים יהודים במסווה של תלמידים, פרחי כמורה או אנשי צוות.
אחיות המסדר הקתולי שחיו ליד לוון, ביישוב אברלה שבבלגיה, עברו לצרפת בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש הולנד בידי גרמניה, והתיישבו במחוז טארן וגארון בדרום-מערב צרפת. נזירות אלה ואחרות נענו לפנייתו של סאלייז' ולבקשתו להסתיר יהודים. במנזר באובילאר נענתה אם המנזר, מארי פלאסיד (Marie Placide), לבקשתם של ז'יל-ז'רו סאלייז', הבישוף של טולוז, ושל פייר-מארי תאה, והסתירה 40 ילדים יהודים. השניים גינו בפומבי את מדיניותו האנטישמית של משטר וישי ואת רדיפות היהודים. רוב הילדים הללו הוברחו ממחנות ריכוז בצרפת, בהם גירס, סטפון וריווזאלט לפני גירושם מצרפת למחנות ריכוז והשמדה במזרח, והיה צורך למצוא להם מסתור. שוטרים צרפתים ואנשי השלטון הנאצי ביצעו מדי פעם חיפושים אחר ילדים יהודים, אך הילדים היהודים שהוסתרו במנזרה של פלאסיד לא נתפסו ושרדו את השואה.
לאחר השואה
בשנת 1946 הועלה סאלייז' לדרגת קרדינל על ידי פיוס השנים עשר.
סאלייז' הוכר על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם, כאות הוקרה על מאמציו להציל יהודים בתקופת שואת יהודי צרפת ועל עמדתו העקבית והפומבית נגד הנאצים, שהייתה כרוכה בסיכון עצמי.
הרי שקרלי
רכס הרי שקרלי (באנגלית: Shekerley Mountains) הוא רכס הרים שנמצא בדרום-מערב האי אנטיגואה.
רכס הרי שקרלי משתרע ממזרח למערב חופי האי באורך של 15 ק"מ. ברכס נמצאות כל הנקודות הגבוהות ביותר באי אנטיגואה ובמדינה אנטיגואה וברבודה בכלל. ההרים הגבוהים ביותר הם: הר אובמה (נקרא בעבר פסגת בוגי), Signal Hill, Sage Hill ו־Monks Hill.
שארלוט, נסיכת בלגיה
הנסיכה שארלוט מבלגיה (7 ביוני 1840 – 19 בינואר 1927) הייתה נסיכת בלגיה, קיסרית מקסיקו ואשתו של מקסימיליאן הראשון ממקסיקו. שארלוט ידועה גם בשם קרלוטה ממקסיקו.
ביוגרפיה
שארלוט נולדה ב-7 ביוני 1840, ללאופולד הראשון, מלך הבלגים ואשתו השנייה לואיז-מארי, נסיכת אורליאן. שארלוט נקראה על שמה של אשתו הראשונה של אביה, שארלוט הנסיכה מווילס אשר מתה במהלך הלידה של בנה הבכור בשנת 1817. שארלוט הייתה בת-דודתה של מלכת בריטניה, ויקטוריה ובעלה הנסיך אלברט. אחיה היה לאופולד השני, מלך הבלגים.
בצעירותה, שרלוט דמתה לאמה, ונודעה כיפה, בעלת תכונות עדינות. בשילוב עם מעמדה כבתו היחידה של המלך לאופולד, היא הייתה כלה נחשקת.
במהלך 1857 נישאה הנסיכה שארלוט לארכידוכס מקסימיליאן מאוסטריה, אחיו של קיסר אוסטריה פרנץ יוזף הראשון. בני הזוג בחרו לבנות את ביתם בקרבת העיר טרייסטה, בטירת מירמרה שנבנתה במיוחד עבורם.
בשנת 1864 הוכתר מקסימיליאן לקיסר מקסיקו במקסיקו סיטי. שארלוט, בעקבות המעבר לארץ דוברת ספרדית, שינתה את שמה והפכה לקיסרית קרלוטה ממקסיקו. לבני הזוג, שנודעו כזוג אוהב ומאושר, לא היו ילדים, ולכן הם אימצו את שני נכדיו של אוגוסטין הראשון, מי שהיה קיסר מקסיקו בשנת 1820. הזוג ייעד את אוגוסטין, בנם המאומץ הבכור, ליורש העצר בשם "הוד מלכותו, נסיך איטרובידה". ימי שלטונם של מקסימיליאן ואשתו במקסיקו ארכו 3 שנים בלבד.
עם סיום מלחמת האזרחים האמריקנית בשנת 1865, הביעה ארצות הברית נכונות לתמוך ברפובליקנים המקסיקנים וסיפקה להם נשק. ארצות הברית פלשה לשטחים דרומית מארצות הברית וכבשה שטחים בדרום ארצות הברית של היום (כגון טקסס), תוך ספיגת אבדות כבדות. הדרישה הייתה שחצי הכדור המערבי חייב להיות בשליטה אמריקאית ולאירופה אין מקום בחלק זה של העולם וזאת לפי דוקטרינת מונרו. בשנת 1866 נסוג נפוליאון השלישי בראשות הצבא הצרפתי ממקסיקו, דבר אשר האיץ את נפילת שלטונו של מקסימיליאן.
הקיסרית שארלוט יצאה לאירופה בשנת 1864 על מנת לנסות לגייס תמיכה לשלטונו של בעלה, בפריז, וינה ולבסוף ברומא, אצל האפיפיור פיוס התשיעי. לאחר שכל מאמציה כשלו, סבלה שארלוט ממשבר רגשי עמוק (ויש הטוענים כי סבלה מאי שפיות) ולא שבה מעולם למקסיקו. בשנת 1867 כאשר הקיסר מקסימליאן הוצא להורג על ידי בניטו חוארס ושותפיו, החריפה פגיעותה הנפשית של שארלוט. היא החליטה לחיות חיי בדידות והסתגרות בטירת בוכאוט בעיר מייזה, בלגיה, שם נפטרה ב-19 בינואר 1927.
בטירת מירמרה מוצגים חדרי מגוריהם המפוארים של שארלוט ובעלה בטרם נסיעתם למקסיקו.
קטרינה אסנדרה
קטרינה אסנדרה (באיטלקית: Caterina Assandra; סביבות 1580–1618), הייתה מלחינה ונזירה בנדיקטית איטלקייה, ילידת פאביה. אסנדרה כתבה מספר ניכר של מוטטים, לטקסטים שאולי כתבה בעצמה, וכן מספר יצירות לעוגב בטבלטורה לעוגב. יצירותיה היו בין הראשונות שנכתבו בסגנון הרומאי במילאנו.
קטרינה אסנדרה למדה אצל בנדטו רה (רג'ו), והמו"ל לומאצו הזכיר את שמה בהקדשה ליצירות ג'ובאני פאולו צ'ימה. היא הייתה נזירה במנזר אגאטה הקדושה בלומלו. ייתכן שקיבלה הכשרה מוזיקלית כהכנה לייעודה העתידי בחיי הדת. ספר המוטטים שלה ששרד עד ימינו הוא "מוטטים לשניים ושלושה קולות", אופוס 2, מילאנו, 1609.
התנועה לאיחוד רומניה ומולדובה
התנועה לאיחוד רומניה ומולדובה (ברומנית: Mişcarea pentru reunificarea României cu Moldova) היא תנועה עממית שהחלה במדינות רומניה ומולדובה לאחר המהפכה הרומנית בשנת 1989 ועל רקע מדיניות הגלאסנוסט בברית המועצות. אנשים החברים בתנועה זו מכונים בדרך כלל "יוניונישטי" (ברומנית: unionişti). במולדובה, מכונים מתנגדי התנועה בשם "מולדובנישטי" (moldovenişti).
ארגונים תומכי האיחוד טוענים כי קיים הבדל בין גרסתם לאיחוד לבין האירידנטה של תומכי מפלגת רומניה מארה, בכך שרומניה מארה מתעלמת מהתחיבויותיה הבינלאומיות של רומניה בקריאתה להשבת שטחים מעבר לגבולותיהן של רומניה ומולדבה בלבד. בניגוד לעמדה זו, תומכי תנועת האיחוד טוענים שהם מצמצמים את שאיפותיהם לאיחוד בדרכי שלום, של שתי המדינות בלבד.
רקע
אזור בסרביה היה באופן מסורתי חלק מנסיכות מולדובה עד אשר סופח על ידי האימפריה הרוסית בשנת 1812. בעת המהפכה הרוסית בשנת 1917 הוכרזה עצמאות החבל וב-27 במרץ 1918 החליטה מועצת הארץ (ברומנית: Sfatul Ţării) על איחוד עם רומניה.
בשנת 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, רומניה נכנעה לאולטימטום שהוצב לה והעבירה את השליטה בחבל לידי ברית המועצות, אשר יצרה באזור זה את הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית. הסובייטים רכזו מאמצים ליצור זהות לאומית מולדובנית ייחודית לתושבי הרפובליקה, שהיא שונה מזהותם הלאומית של הרומנים, אותם כינו בשם "מדכאים קפיטליסטים".
המדיניות הסובייטית הרשמית קידמה את הטענה כי השפה המולדובנית והשפה הרומנית הן שפות שונות וכדי להדגיש את השוני ביניהן נכתבה המולדבית באלפבית קירילי מיוחד (אלפבית קירילי מולדובני), אשר מקורו באלפבית הרוסי - שלא כמו רומנית, אשר נכתבה בעבר בכתב קירילי, אולם אימצה בשלהי המאה ה-19 גרסה משלה של האלפבית הלטיני, וכך אף בבסרביה עד לשנת 1918.
תחילתה של התנועה, 1990-1992
בחודש ספטמבר 1989, עם גבור הליברליזציה בברית המועצות, הכריז הפרלמנט של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית כי מולדובנית היא השפה הרשמית במדינה וטען לקיום "זהות לשונית מולדו-רומנית" מובחנת.
ב-6 במאי 1990 הסירו רומניה והרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית את ההגבלות על המעבר בין שתי המדינות, ואלפי אזרחים חצו את נהר פרוט שהיווה את קו הגבול בין המדינות. הציפייה ברומניה, ובמידה רבה אף במולדובה, הייתה כי בתוך זמן קצר תאוחדנה שתי המדינות, אולם חוסר היציבות בממשלת רומניה גרמה לזהירות רבה בשני עברי הגבול ולדחייה בתוכניות לחיזוק הקשרים בין המדינות.