cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אימון כוח
עצימות, נפח ותדירות
אסטרטגיית אימון נפוצה היא להגדיר את עוצמת הנפח והתדירות זהים בכל שבוע (למשל אימון 3 פעמים בשבוע, עם 2 סטים של 12 חזרות בכל אימון), ולהגביר בהתמדה את ההתנגדות על בסיס שבועי. עם זאת, כדי למקסם את ההתקדמות ליעדים ספציפיים, תוכניות בודדות עשויות לדרוש מניפולציות שונות, כגון הפחתת ההתנגדות והגברת עוצמת הנפח או התדירות.
פעילות אירובית לעומת פעילות אנאירובית
אימון כוח הוא בעיקר אנאירובי. אפילו בזמן אימון בעצימות נמוכה יותר, הגליקוליזה האנאירובית היא עדיין מקור הכוח העיקרי, אם כי לחילוף החומרים האירובי תרומה קטנה. אימוני משקולות נתפסים בדרך כלל כפעילות גופנית אנאירובית, מכיוון שאחת המטרות הנפוצות יותר היא להגביר את הכוח על ידי הרמת משקלים כבדים. מטרות אחרות כגון שיקום, ירידה במשקל, עיצוב הגוף ופיתוח גוף משתמשים לרוב במשקלים נמוכים יותר, ומוסיפים אופי אירובי לתרגיל.
למעט במצבים קיצוניים, שריר משתמש בסיבים מהסוג האירובי או האנאירובי בכל תרגיל נתון, ביחס משתנה בהתאם לעומס על עוצמת ההתכווצות. זה ידוע בתור רצף מערכת האנרגיה. בעומסים גבוהים יותר, השריר יגייס את כל סיבי השריר האפשריים, גם אנאירוביים ("עווית מהירה") וגם אירובי ("עווית איטית"), על מנת לייצר את מירב הכוח. עם זאת, בעומס מרבי, התהליכים האנאירוביים מתכווצים בצורה כה חזקה עד שהסיבים האירוביים נסגרים לחלוטין, וכל העבודה נעשית על ידי התהליכים האנאירוביים. מכיוון שסיבי השריר האנאירובי משתמש באנרגיה שלו מהר יותר מכפי שמחזורי השיקום התוך-תאיים יכולים לספק אותו מחדש, המספר המרבי של חזרות מוגבל. באימון אירובי, הדם והתהליכים התוך-תאיים יכולים לשמור על אספקת אנרגיה וחמצן, וחזרה מתמשכת על התנועה לא תגרום לכשל השריר.
אימון משקולות במעגל הוא צורת פעילות גופנית המשתמשת במספר ערכות אימון משקולות המופרדות במרווחים קצרים. המאמץ להתאושש מכל סט ממלא תפקיד דומה לאימון אירובי, אבל זה לא דומה לאמירה שסט אימון משקולות הוא בעצמו תהליך אירובי.
סטפני, נסיכת הכתר של לוקסמבורג
סטפני מריה קלאודינה כריסטינה (בלוקסמבורגית: Stéphanie Marie Claudine Christine; נולדה ב-18 בפברואר 1984) היא אשתו של גיום, נסיך הכתר של לוקסמבורג.
אימון כוח
תזונה ותוספי מזון
סקר שיטתי משנת 2018 מצא שתוספת של חלבון בתזונה של מבוגרים בריאים הגדילה את גודלם וחוזקם של השרירים במהלך אימון התנגדות ממושך, צריכת חלבון של יותר מ-1.6 גרם/ק"ג ליום לא הגדילה בנוסף את המסה נטולת השומן או את גודל השריר או כוחו. לא ידוע כמה פחמימות נחוצות כדי למקסם היפרטרופיה בשרירים. דיאטה דלת פחמימות עשויה שלא להפריע להסתגלות לכוח.
סטפני, נסיכת הכתר של לוקסמבורג
ביוגרפיה
סטפני נולדה ב-18 בפברואר 1984 ברונסה שבפלנדריה המזרחית, בלגיה. היא בתו הרביעית של הרוזן פיליפ דה לנואה (1922–2019) מבית לנואה, ושל הרוזנת אליקס (1941-2012). שורשיו של בית לנואה נעוצים עוד במאה ה-13. תואר הרוזנות הוענק לראשונה בידי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך ספרד לשארל דה לנואה, מנצח קרב פאביה.
אימון כוח
תזונה ותוספי מזון
ארוחה קלה ומאוזנת לפני האימון (בדרך כלל שעה עד שעתיים לפני) מבטיחה שהאנרגיה וחומצות האמינו מספקות זמינות לאימון הנמרץ. סוג הרכיבים התזונתיים הנצרכים משפיעים על תגובת הגוף ולתזמון תזונתי לפיו צורכים חלבון ופחמימות לפני ואחרי האימון משפיע לטובה על גדילת השריר. מים נצרכים במהלך האימון כדי למנוע ביצועים לקויים עקב התייבשות. שייק חלבון נצרך לעיתים מיד לאחר האימון. גלוקוז נצרך לעיתים קרובות גם כן, שכן זה ממלא במהירות כל גליקוגן שאבד במהלך תקופת האימון.אם צורכים משקה התאוששות לאחר אימון, כדי למקסם את האנבוליזם של חלבון השריר, מומלץ שמשקה ההתאוששות יכיל גלוקוז, חלבון הידרוליזט המכיל בעיקר דיפפטידים וטריפפטידים ולאוצין.
סטפני, נסיכת הכתר של לוקסמבורג
ביוגרפיה
ב-10 במאי 2020 נולד בנה הראשון, שנקרא בשם שארל ז'אן פיליפ ז'וזף מריה גיום.
תואר
תארה הרשמי הוא.
בריקטה
בריקטה (Bricta) או בריקסטה (Brixta) היא אלה מהמיתולוגיה הקלטית. בריקטה נחשבה לרעייתו של לוקסוויוס ואלת בריאות ואלת המעיינות החמים של לוקסי (Luxeuil).
מספר כתובות המוקדשות לאלה התגלו ב-Luxeuil-les-Bains, בהן היא מוזכרת לצד לוקסוויוס. ישנה סברה לפיה מדובר בכינוי נוסף של האלה סירונה - אף היא נחשבת לזוגתו של לוקסוויוס.
מקור שמה במילה הגאלית "בריקסטום" או "בריקסטה" שמשמעה "קסם" או מהמילה "בריגה" שמשמעה "הנעלה".
לקריאה נוספת
Harry Mountain, The Celtic Encyclopedia Universal-Publishers, 1998
אורפאר-אומגבונג
אורפאר-אומגבונג (גרמנית: Urfahr-Umgebung) הוא מחוז בצפון אוסטריה עילית שבאוסטריה. במחוז 27 ערים ועיירות, כשהגדולה ביניהן היא העיר אנגרויטצדורף. שטח המחוז משתרע על 649.33 קמ"ר, ואוכלוסייתו מונה 77,742 תושבים נכון ל-2001. שכניו הם: בצפון צ'כיה; במזרח מחוז פריישטט; בדרום מחוז פרג, העיר לינץ ומחוז לינץ; בדרום-מערב מחוז אפרדינג ובמערב מחוז רוהרבאך.
אוניברסיטת קארדיף
אוניברסיטת קארדיף (באנגלית: Cardiff University) היא אוניברסיטה ציבורית בקארדיף, ויילס, הממלכה המאוחדת אשר נוסדה בשנת 1883. נכון לשנת 2016, למדו באוניברסיטה כ-31,000 סטודנטים, מתוכם כ-23,000 ללימודי תואר ראשון, וה-8,000 הנותרים הם בלימודי תארים מתקדמים. האוניברסיטה חברה בקבוצת ראסל וחברה בברית GW4,
שנים מבוגרי האוניברסיטה הם חתני פרס נובל: מרטין אוונס ורוברט הובר
היסטוריה
בשנת 1879 החלו דיונים על הקמת מכללה אקדמית בווילס. באוקטובר 1881 ממשלתו של ויליאם גלאדסטון מינתה ועדה אשר תבחן את הנושא. כשנתיים לאחר שהוועדה המליצה על הקמת אוניברסיטה, הוחלט על קארדיף למיקום המוסד. המכללה נוסדה ב-24 באוקטובר 1883, כאשר נלמדים בה ביולוגיה, כימיה, אנגלית, צרפתית, גרמנית, יוונית, היסטוריה, לטינית, מתמטיקה ואסטרונומיה, מוזיקה, וולשית, לוגיקה ופילוסופיה ופיזיקה. היה זה המוסד האקדמי הראשון בווילס שגם התיר לימודי נשים ואסר בחינת דת למועמדים. בתקופה זו המכללה לא הייתה עצמאית, אלא הוכפפה לאוניברסיטת לונדון, אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1893 הוקם בית הספר לרפואה. בשנת 1988 המוסד נכנס למשבר כלכלי חריף שכמעט ולא יצא ממנו.
קולג'ים ובתי ספר
26 בתי הספר האקדמיים של האוניברסיטה מחולקים לשלושה קולג'ים:
זלבה
זלבה (בבלארוסית: Зэльва; בפולנית: Zelwa) היא עיירה במחוז גרודנו שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1258. בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בשטח הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי זלבה
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-1,300 יהודים, רוב תושביו, והתקיימה בו פעילות ציבורית יהודית וציונית, שכללה בתי ספר עבריים. פעילות זו הופסקה עם הכיבוש הסובייטי של האזור בספטמבר 1939.
ב-1 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, וכעבור כמה ימים נרצחו כ-40 עד 50 גברים יהודים בה. בהמשך, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה. במקרה אחד הוצאו להורג שבעה יהודים שהפרו את איסור הקשר עם לא יהודים, ובעקבות זאת התאבד ראש היודנרט שמונה בעיירה.
בהמשך רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בחלק עני בה, בו התקיימו תנאי מחיה קשים ביותר, אשר הפילו חללים רבים.
סטאנקו טודורוב
סטאנקו גאורגייב טודורוב (בבולגרית: Станко Георгиев Тодоров; 10 בדצמבר 1920, קלנוביק, ממלכת בולגריה – 17 בדצמבר 1996, סופיה, בולגריה) היה פוליטיקאי בולגרי, אשר כיהן כראש ממשלת בולגריה מ-1971 ועד 1981 ובהמשך ב-1990 לתקופה קצרה כנשיא בולגריה בפועל.
ראשית הקריירה
ב-1943 הצטרף טודורוב למפלגה הקומוניסטית. ב-9 בספטמבר 1944 התחוללה בממלכה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת הבולגרית וזכתה לגיבוי מהצבא האדום אשר כבש את סופיה. הגנרל קימון גאורגייב מונה לראש הממשלה והותרה פעילותה של המפלגה הקומוניסטית. טודורוב היה חבר מנגנון המפלגה והתקדם בהדרגה בשורותיה. ב-1961 נבחר לפוליטביורו ובהמשך כיהן במספר תפקידי שר.
כהונת ראש הממשלה
ב-1971 פרש טודור ז'יבקוב מראשות הממשלה ומינה עצמו לתפקיד יושב ראש מועצת המדינה. התפקיד החדש שיצר לעצמו ז'יבקוב, אפשר לו להמשיך ולשלוט באופן אבסולוטי בבולגריה. טודורוב נחשב לנאמנו של ז'יבקוב והוא מינה אותו לראש הממשלה, תפקיד שהיה בעת ההיא השלישי בחשיבותו במדינה, לאחר יושב ראש מועצת המדינה והמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית.
כהונת יושב ראש הפרלמנט ואחריתו
ב-1981 פרש טודורוב מתפקידו ומונה ליושב ראש הפרלמנט הבולגרי. גרישה פיליפוב מונה במקומו לתפקיד ראש הממשלה. בנובמבר 1989 היה טודורוב שותף לפוטש שביצעה הנהגת המפלגה הקומוניסטית לטודור ז'יבקוב, במסגרתו הודח ז'יבקוב מתפקידיו ואולץ לפרוש מהמפלגה. טודורוב נותר בתפקיד יושב ראש הפרלמנט עד לבחירות הכלליות שנערכו בבולגריה ביוני 1990, עם קריסת השלטון הקומוניסטי. בין ה-6 ביולי ועד ה-17 ביולי 1990 כיהן כנשיאה הזמני של בולגריה. אף על פי שזכה בבחירות במושב בפרלמנט הבולגרי הוא נאלץ לפרוש מתפקידו בשלהי 1990 בשל בריאות לקויה. טודורוב הלך לעולמו ב-1996 והוא בן 76 שנים.
רמת ברמל
רמת ברמל או מתלול ברמל (באנגלית: Bermel Escarpment) היא רמה תלולה, שאורכה 28 קילומטרים, המשתרעת בין בסיסו של מסיב פורד, לפסגת קינג, בהרי תיל שבאנטארקטיקה.
שיאה של הרמה הוא בגובה של 400 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה
שמה של הרמה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והיא נקראת על שם פיטר פ. ברמל (Peter F. Bermel), קרטוגרף של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, אשר יחד עם ארתור ב. פורד ( Arthur B. Ford) הוביל את משלחת הסקר של הסקר הגאולוגי אשר סקרה את האזור בין השנים 1960–1961, וכן הוביל את המשלחת של הסקר בין השנים 1962–1963 אשר סקרה את האזור שבין כף האלט לגבעות וילסון, ובין קרחון בירדמור להרי הורליק.
פורטל 2
פּוֹרְטַל 2 (באנגלית: Portal 2) הוא משחק וידאו בגוף ראשון לשחקן יחיד מסוג משחקי הפאזל ופעולה אשר פותח על ידי Valve. המשחק הוא המשך למשחק פורטל. המשחק הוכרז ב-5 במאי 2010 בהפתעה בתערוכת E3. בתחילה המשחק היה אמור לצאת לשוק ברבעון הרביעי של 2010, אך נדחה לאפריל 2011. המשחק יצא דרך המערכת Steam עבור PC, מקינטוש, פלייסטיישן 3 ו-Xbox 360. כמה שבועות לפני יציאתו של המשחק ב-Steam, הכריזה Valve על מבצע "The Potato Sack", חבילה אשר כללה 13 משחקים עצמאיים והייתה אמורה להקדים את יציאתו של המשחק.
המשחק מורכב משורה של משימות-חידה. בכל משימה יש למצוא דרך להגיע לנקודת הסיום בעזרת רובה הפורטלים, מכשיר שמסוגל ליצור חורי תולעת בין שני משטחים. שתי בינות מלאכותיות - גלאדוס (GLaDOS) ווויטלי מלוות את השחקן בהערות ציניות, משעשעות או מאיימות.
שחקן יחיד
הדמות שאותה מגלם השחקן היא אישה צעירה בשם צ'ל. המשחק הראשון נגמר בכך שצ'ל משמידה את ליבות המעבד של גלאדוס, אינטליגנציה מלאכותית מרושעת. בתום הקרב עם גלאדוס מצליחה צ'ל להמלט אל מחוץ למעבדות, אך רק על מנת להגרר חזרה על ידי רובוט. המשחק השני מתחיל כשצ'ל מתעוררת בחדר שינה קריוגנית. קול גברי מרמקול מנחה אותה לבצע בדיקה גופנית מגוחכת - מורה לה להביט למעלה ולמטה, ואז לבהות לכמה שניות בציור, ואז מנחה אותה לחזור לשינה הקריוגנית. צ'ל מתעוררת ומגלה שהייתה בתרדמת לאורך שנים רבות, והכל סביבה מוזנח ומתפורר. היא שומעת קול של גבר בריטי, פותחת את הדלת ומגלה רובוט קטן וכדורי בשם וויטלי, המנחה את צ'ל דרך סדרה של חדרי-חידה (חלקם מוכרים מהמשחק הראשון) לחדר המתגים הראשי, בו וויטלי מקווה למצוא אמצעי מילוט מהמתקן התת-קרקעי.
גלאדוס מתעוררת, מנפצת את וויטלי ומשליכה את צ'ל לסדרה של חדרי ניסוי חדשים. במהלך הניסויים, גלאדוס מקניטה את צ'ל ומשחקת ברגשותיה בצורה מרושעת מתמיד, כגון הבטחה לצ'ל שהיא תתקשר להוריה, אך במקום להתקשר היא משמיעה את ההודעה: "ההורים אליהם התקשרת אינם אוהבים אותך יותר" וגם "כל הכבוד, הנה תוצאות המבחן: את אדם נוראי. זה מה שזה כתוב פה, אדם נוראי. אפילו לא נבחנת על זה".
בהמשך המבחנים וויטלי מופיע שוב כשגופו סדוק, ומצליח לחלץ את צ'ל מסדרת המבחנים למעמקי בית החרושת של המפעל. צ'ל וויטלי מצליחים יחדיו לחבל בפס הייצור של צריחי המשמר המיוצרים בהמוניהם כך שייוצרו אך ורק צריחים פגומים וחסרי תועלת. הם ממשיכים ומשמידים את המתקן המייצר גז-עצבים, אחד מכלי הנשק העיקריים של גלאדוס כנגד בני אדם.
צ'ל ווויטלי מגיעים לחדרה של גלאדוס, וצ'ל משתמשת בהליך החלפת ליבות מתוכנת מראש, בו היא מדיחה את גלאדוס ושמה את וויטלי בראשות המפעל כולו. ויטלי, מסונוור מכוחותיו החדשים מאשים את צ'ל באנוכיות ומחבר את גלאדוס לתפוח אדמה. לאחר מכן הוא משליך את צ'ל ואת גלאדוס לפיר שעומקו כארבעה קלומטרים, ובקרקעיתו חלקים ישנים ומיועדים להריסה של המפעל, בבטן האדמה.
גלאדוס נחטפת מייד על ידי עורב. צ'ל מוצאת את דרכה לאזור מבחנים ישן משנות ה-70 של המאה ה-20, וקולו של היזם שמאחורי Aperture Laboratories, קייב ג'ונסון ומזכירתו קרוליין מנחים אותה. לאחר כמה חדרי ניסויים צ'ל מוצאת את גלאדוס בקן העורב, והן ממשיכות יחד, מאוחדות במטרה לעלות לחלקים השמישים של המפעל ולהתמודד עם וויטלי. גלאדוס מגיבה בהתרגשות גדולה להודעות של ג'ונסון עד כדי איבוד הכרה לזמן מה, ואומרת שהשם קרולין מוכר לה אך היא לא מצליחה להיזכר מניין. כשהיא שומעת הקלטה זועמת במיוחד בה קייב ג'ונסון מכריז שבכוונתו לפוצץ בלימונים מתלקחים את המנהל של היקום, גלאדוס מצטרפת בהתלהבות בקריאה "הוא אומר בגלוי את מה שכולם חושבים בסתר: לשרוף אנשים!"
הרמזים המצטברים מההקלטות העתיקות ומתגובותיה של גלאדוס מעלים שצ'ל היא ביתם של קייב ג'ונסון וקרוליין, ושגלאדוס היא העתק מוחה של קרוליין לתוך בינה מלאכותית.
לבסוף גלאדוס וצ'ל מגלות שוויטלי מצא דרך שאינה תלויה בהן לבחון, והוא מתכוון להרוג אותן. וויטלי מנסה להרוג את צ'ל כמה פעמים. אך צ'ל וגלדוס נמלטות ומגיעות בסופו של דבר לחדרו של וויטלי. צ'ל מתמודדת עם וויטלי, בכך שהיא משתקת אותו ומחדירה לו ליבות פגומות. היא הולכת ללחוץ על כפתור בשביל להשבית את וויטלי אך ברגע האחרון וויטלי מפוצץ את החדר. למזלה של צ'ל, עוצמת הפיצוץ פתחה את התקרה והראתה לצ'ל את הירח. היא שולחת פורטל לירח (הירח, שמהאבנים שבו מייצרים את הג'ל הלבן, מוליך פורטלים מעולה) ווויטלי וליבת החלל נתקעים בחלל. צ'ל מתעוררת בליווי אטלס ופי-בודי במעלית. גלאדוס מדברת אל צ'ל באהבה בד בבד אומרת שצ'ל מסוכנת מדי בשבילה ולכן היא תניח לה ללכת, והמשפט האחרון הוא "היה כיף. אל תחזרי". גלאדוס משחררת את צ'ל במעלית כלפי פני השטח. בשלב מסוים המעלית עוצרת ודלת נפתחת אל חדר ובו הרבה צריחים, השרים לצ'ל שיר אהבה אופראי. המעלית ממשיכה ומוציאה את השחקן בבקתה בתוך שדה חיטה. השחקן יוצא מהתא, מסתכל סביב ודלת התא נטרקת סופית. אחרי הטריקה שיר הסיום (Want you gone) מתנגן, ולסיום יש סצנה קצרה בה וויטלי מביע את הצער והחרטה שלו לצ'ל וגלאדוס.
משחק רב-משתתפים
בין בריחתה של צ'ל ב-פורטל 2 לחלק 9 (The Part When He Kills You), בונה גלאדוס שני רובוטים שדגמיהם הנקראים ATLAS ו-P-BODY כיוון שצ'ל הרגה את גלאדוס ולא רצתה למות שוב. ATLAS (אטלס) הוא רובוט בעל מבנה גוף גס ולא מסודר, בעל אישיות עם תכונות של בן אדם זכר. P-BODY (פי-בודי) הוא רובוט בעל צורה הדומה מעט לגוף של אישה, עם מבנה מדויק. לפי-בודי יש אלמנטים באישיות המיוחסים לנשים בדרך כלל. הרובוטים נבנו ככל הנראה בהסתמך על תוכניות ישנות לבדיקות צוותים, אחרי שבדיקות צוותים של בני אדם נהפכו לכישלון, כיוון שהפרטנרים לא היו מגובשים והרגו אחד את השני בהזדמנות הראשונה. מכיוון שאטלס ופי-בודי הם רובוטים, גלאדוס יכולה פשוט להשתמש בגיבוי הזיכרון ולבנותם מחדש. גלאדוס בודקת את הרובוטים בחמישה קורסים שונים (לא כולל ה-PEER REVIEW), ובסופו של כל אחד מהם (פרט לחמישי ולשישי) היא שולחת את הרובוטים למשרדים נטושים במעבדות שלגלאדוס אין גישה אליהם, וגורמת להם להכניס דיסקי אבטחה המאפשרים לה להשיג שליטה באזור. במהלך הבדיקות הרובוטים מקבלים תכונות של בני אדם, גלאדוס אינה מרוצה משיתוף הפעולה ביניהם ובקורס מסוים מנסה גלאדוס לפרק את הקשר ההדוק. למשל, כשהרובוטים מנפנפים אחד לשני לשלום, גלאדוס אומרת: אני לא יודעת מה אתם חושבים שאתם עושים, אבל אני לא אוהבת את זה. אני רוצה שתפסיקו." ובקורס החמישי, נשלחים הרובוטים אל אזור נידח שננעל ונאטם עוד בשנות ה-80', ומתבקשים לפתוח כספת קריונית (הנקראת "Extended Relaxation Annex") המכילה נסיינים (Test Subjects) אנושיים לניסויים. מכיוון שלאטלס ולפי-בודי יש תכונות אנושיות, הם הצליחו להיכנס לכספת, ובסופו של דבר נתנו ל-גלאדוס גישה לאספקת בני האדם הזו והרובוטים חוגגים. במשחק ניתן גם להגיע לקורס שישי שהוא Extra Course.
צ'ל
צ'ל (באנגלית: Chell, מסתבר שאפילו בחברת Valve אין הסכמה אם שמה מבוטא "שֶל" או "צֶ'ל") - רשומה כ"נבחנת #1" אבל לשעבר כ-#1498, הייתה הנבחנת של Aperture Science, והייתה מעורבת בבדיקות החברה ל-Handheld Portal Device (ידוע גם כ-Portal Gun).
היא הדמות הראשית השקטה של עלילת השחקן-יחיד. מעט מאוד ידוע על עברה, מעבר לרצון העז שלה לחיות.
אף על פי כן, במהלך הבריחה שלה מגלאדוס, וויטלי וצ'ל נתקלים בפרויקט מדעי שהתבצע ב-"יום הבא את בתך לעבודה". הבנות ניסו להפיק חשמל מתפוחי אדמה, ובאחת מעמדות העבודה, נרשמה שמה של "צ'ל". ככל הנראה "צ'ל" הייתה בתו של אחד העובדים ב-Aperture Science, אולי אף של מנכ"ל החברה ומזכירתו. נוסף על כך, קיים דמיון במבנה גופה של "צ'ל" לבין תמונתה של "קרולין" (העוזרת האישית של "קייב ג'ונסון"), הדבר מרמז כי גלאדוס היא בעצם אמה של "צ'ל", ומסביר את התנהגותה הרחמנית של גלאדוס בסוף המשחק.
צ'ל מוקנטת ואף מאוימת ברצח על ידי ה-AI (אינטליגנציה מלאכותית) והמשגיחה על המפעל, GlaDOS (בעברית: גלאדוס) במהלך מבחניה. היא מחזיקה ברובה פורטלים, ומשתמשת בו על מנת לחמוק ממלכודות שונות ולנווט במפעל על מנת לברוח.
גלאדוס
גלאדוס (באנגלית: GlaDOS; ראשי תיבות: Genetic Lifeform and Disk Operating System) - הליבה המרכזית המועצבת לשלוט, להדריך ולהשגיח על Aperture Science. עם היכולת להחליף ולהזיז מתקנים וחדרים, גלאדוס יכולה ליצור המוני עיצובי מבחנים בזמן שהיא נמצאת בחדר ה-AI (אינטליגנציה מלאכותית) המרכזי, ממנו היא שולטת על כל אזורי המבחנים ועל רוב תפקודי המפעל.
שמה המקורי של גלאדוס הוא קרולין, והיא הייתה העוזרת האישית של ראש מעבדות אפרצ'ר, קייב ג'ונסון. לפי אחת מבקשותיו האחרונות של ג'ונסון, אישיותה וזכרונותיה של קרולין הוכנסו דיגיטלית לליבת המידע המרכזית של המעבדות, גלאדוס.
גלאדוס פיתחה אישיות פסיכופתית, ורצחה את עובדי המפעל באמצעות גז עצבים. המהנדסים ניסו למנוע ממנה להמשיך לרצוח באמצעות ליבות בינה מלאכותית שונות שהצמידו אליה, אך נכשלו בכל נסיונותיהם, ובסופו של דבר רק צ'ל נותרה בחיים, שרויה בשינה מלאכותית, מבין כל הצוות ונבדקי הניסויים.
קרולין וגלאדוס מדובבות על ידי זמרת האופרה והמדובבת אלן מקליין.
וויטלי
וויטלי (באנגלית: Wheatley) - אחת מהליבות שהוצמדו לגלאדוס על מנת לבלום אותה - על ידי תכנותו להחליט תמיד החלטות שגויות ולהגות רעיונות שהוגדרו על ידי גלאדוס "אידיוטיים". הוא בעל מבטא בריטי ומתבטא בסגנון דיבור בריטי אופייני.
וויטלי מנחה את צ'ל במהלך מאמצי השניים לברוח ממפעל Aperture Science, ובשלב מסוים הוא פולט בטעות שהוא מתעב בני אדם ורואה בהם יצורים נחותים. צ'ל מצליחה להדיח את גלאדוס ולשים את וויטלי בראש המפעל, אך וויטלי, מסנוור מכוחותיו החדשים, הופך למגלומן ונקמן ונהיה האנטגוניסט הראשי של המשחק.
וויטלי מדובב על ידי השחקן והקומיקאי הבריטי סטיבן מרצ'נט.
קייב ג'ונסון
קייב ג'ונסון (באנגלית: Cave Johnson) - הבעלים של Aperture Science, שהתפתחה מקודמיה, Aperture Fixtures ולאחר מכן Aperture Science Inovators. קייב ג'ונסון הופיע לראשונה בתחילת אחת מהמאורות של ראטמן במהלך המשחק הראשון, ולאחר מכן הוצג וקיבל פרטים נוספים במהלך Portal ARG.
בפורטל 2, קייב ג'ונסון הפך לדמות בולטת דרך כמה הקלטות קוליות אוטומטיות שהוקלטו משנות ה-40' המאוחרות ולפעמים משנות ה-80'. מצבו הנוכחי ומיקומו לא ידועים, אבל הוא הוכרז כמת לאחר חשיפתו למוצרים רעילים שזוקקו מאבני ירח.
קרולין
דמות לא נראית בעלילת המשחק-יחיד של פורטל 2 חוץ מבתמונה, קרולין (באנגלית: Caroline) הייתה עוזרת אישית של המנכ"ל לשעבר של Aperture Science– קייב ג'ונסון, עד שלאחר מכן הפכה ליורשתו. לא הרבה ידוע על דמותה, כאשר היא נשמעת בקצרה דרך חלקים קצרים בהקלטותיו המוכנות-מראש של קייב ג'ונסון.
הזמן בו היא הפכה למנכ"לית אינו ידוע, אך ברור שג'ונסון הילל אותה כדי לחלץ את ישותה אל ליבה המשגיחה על פעילותו של המפעל, הליבה אשר הפכה לגלאדוס.
קרולין מדובבת על ידי אלן מקליין.
P-Body ו-Atlas
שני רובוטים שתוכננו במיוחד לניסויים של שיתוף פעולה. פעילים במצב co-op. הרובוטים נוצרו על ידי גלאדוס למבחנים, ככל הנראה מתוכניות ישנות ממערכת המעבדות.
ראטמן
דאג ראטמן (באנגלית: Doug Rattman) - העובד היחיד של אפרצ'ור סייאנס ששרד את הנוירוטוקסין בזכות היותו פרנואיד וצפה את זה. עדיין חי בתוך המתקן. הוא שם את צ'ל בשינה קריוגנית. ככל הנראה נהרג על ידי צריח שמירה. דאג ראטמן אינו מופיע במשחק כלל, אבל משאיר רמזים בחדרים סודיים וישנים ברחבי אפרצ'יור סיינס.
הג'ל הכתום (Propulsion Gel)
ג'ל זה הוא חומר מתוק ולא רעיל, פותח כפודינג דיאטטי העוזר בפעולת העיכול ומסייע בהרזיה. הג'ל הורד מהמדפים משום שגילו שהוא מחליק את האוכל למעיים לפני שהקיבה מפרקת אותו די הצורך. הג'ל מאיץ את כל מה שנע עליו למהירות גבוהה. צ'ל והרובוטים משתמשים בו במהלך המבחנים באפרצ'ור סיינס.
הג'ל הכחול (Repulsion Gel)
הג'ל הזה היה הניסיון הראשון של אפרצ'ור ליצור תחליף דיאטטי לפודינג שיקפיץ כל אוכל שיכנס לבטן ללא הצלחה. נאמר שהוא לא רעיל ומתוק. כאשר המוצר נכשל בשוק הם החליטו להפוך אותו לחלק מאלמנטי הבדיקה של אפרצ'ור, בעיקרון הג'ל מקפיץ כל חפץ (או אדם) עליו כמו טרמפולינה.
הג'ל הלבן (Conversion Gel)
הג'ל הלבן, שהופק מסלעים שהובאו מהירח, הופך משטחים שלא ניתן להציב עליהם פורטלים לכאלה שניתן להציב עליהם פורטלים. הוא קטלני וגורם לסרטן, והביא למותו של קייב ג'ונסון.
תוספות למשחק (DLC)
ב-5 באוקטובר 2011 יצא עדכון אשר כלל 9 שלבים חדשים למצב co - op (הכוללת עלילה) ומצב אתגר (Challange) למצב שחקן יחיד ומצב coop. ה-DLC הזה יצא בחינם וניקרא PEER REVIEW. ב-8 במאי 2012 יצא עדכון נוסף, הכולל יוצר שלבים פשוט ונוח, שאפשר דרכו לפרסם ולשתף את השלבים, ולשחק בכאלה של אחרים, כולל כאלה שנוצרו באמצעות יוצר שלבים מורכב יותר שצריך להורידו בנפרד והושק שנה קודם.
אהרן סולובייצ'יק
ביוגרפיה
נולד בעיירה חסלביץ' שברוסיה. היה צעיר בניו של הרב משה סולובייצ'יק, אז רב העיירה. מצד אימו היה נכדו של רבי אליהו פיינשטיין. אחיו הבכור הוא הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק.
משפחתו עברה לפולין בשנת 1920 לאחר מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1930 הם היגרו לארצות הברית. אהרן למד בישיבה קולג' של ישיבה יוניברסיטי וקיבל שם הסמכה לרבנות. המשיך ללימודי משפטים באוניברסיטת ניו יורק אותם סיים בשנת 1946. במשך עשרים השנים הבאות לימד בישיבות בניו יורק.
משרתו הראשונה כרב הייתה במתיבתא תפארת ירושלים שבראשה עמד הרב משה פיינשטיין. כעבור זמן קצר הוא התמנה על ידי הרב יצחק הוטנר לתפקיד מגיד השיעור היומי בישיבת רבינו חיים ברלין. משרתו האחרונה בניו יורק הייתה בישיבה יוניברסיטי, שם העביר שיעור שבועי בהשקפה יהודית וכן שיעור תלמוד. בתקופה זו היה לרב הראשון שזכה בתואר מרצה השנה של ישיבה יוניברסיטי.
בשנת 1966 עבר לשיקגו ועמד בראש הקולג' העברי התאולוגי בסקוקי. לאחר חילוקי דעות עם הנהלת המוסד, עזב את התפקיד בשנת 1974, הקים את ישיבת בריסק שיקגו ועמד בראשה. הישיבה המשיכה את דרכה של שיטת בריסק האירופאית, כפי שהובן על ידי אביו הרב משה.
בשנת 1984 עבר שבץ מוחי שהשאיר אותו משותק חלקית והוא נזקק לכיסא גלגלים. למרות מצבו הוא המשיך בתפקידו בישיבת בריסק ואף טס כל שבוע לניו יורק להעביר שיעור תלמוד בישיבה יוניברסיטי במקום אחיו, הרב יוסף דב, שכבר לא יכול להעביר את השיעור מפאת חוליו.
אשתו, אלה, בתו של הרב משה שורין, הרב דריטובה בליטא, ואחר כך רב בית כנסת בניו יורק, הייתה סופרת ומורה. יחדיו הם גידלו שישה ילדים, כולם רבנים או נשואות לרבנים: משה בשיקגו, אליהו בניו יורק, יוסף וחיים בישראל, רחל לאה מרקוס בטורונטו וטובה סגל בבוסטון. הרב אהרן נקבר לצד אשתו ונכדו, ישראל יוסף סולובייצ'יק, בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים.
ספריו והגותו
בין כתביו נמנים Logic of the Heart, Logic of the Mind ,The Warmth and the Light. בעברית יצאו חידושיו על הרמב"ם בשם "פרח מטה אהרן" בעריכת תלמידו דוד אפלבום. עד היום יצאו שני כרכים, על הספרים מדע ואהבה, ירושלים תשנ"ז-תשנ"ט. כמו כן יצא ספר חידושים שלו בהלכות אבלות, לזכר נכדו שנפטר בגיל צעיר ממחלת הסרטן, בשם "עוד ישראל יוסף בני חי".
אחד מהרעיונות עליהם כתב הוא שלנשים עליונות רוחנית על פני גברים. התנגד למלחמת וייטנאם.
התנגד להסכם אוסלו ובתקופות מסוימות היה חתום על הכרוזים של איחוד הרבנים למען ארץ ישראל נגד מסירת שטחים.
מוקדסי
מוחמד בן אחמד שמס א-דין אל-מוקדסי (תעתיק מדויק: אלמֻקדסי, בערבית: محمد بن أحمد شمس الدين المقدسي, ירושלים, כנראה 945–1000), גאוגרף מוסלמי. השם "אל-מקדסי" מרמז על היותו ירושלמי (כלומר, מ"בית אלמקדס", שמה של ירושלים בערבית).
ספר הגאוגרפיה
מוקדסי נדד רבות כסוחר ברחבי "א-שאם" (שם כולל לסוריה, לבנון, ארץ ישראל ועבר הירדן של ימינו), חצי האי ערב ומצרים. ספרו, "אחסן אלתקאסים פי מערפת אלאקאלים" (ניתן לתרגם כ"החלוקות הטובות ביותר להכרת האזורים"), הוא מקור היסטורי חשוב לחקר תולדות האזור במאה ה-10, ובפרט - המקור העיקרי והחשוב ביותר להכרת החקלאות והכלכלה של ארץ ישראל במאה העשירית. הספר ראה אור ככל הנראה בשנת 985.
הספר מתאר את אזורי נדודיו ומחולק לערכים לפי האתרים השונים. סגנון הכתיבה הוא ענייני, קצר ושיטתי ומשולבים בו מסורות קדושות ודברי נפלאות. כבספרי גאוגרפים רבים בני התקופה, מקורות המידע הם פרי ליקוט ועריכה. אולם, ובכך החשיבות הגדולה והייחודית של ספר זה, מרובות בו העדויות מכלי ראשון של סוחר-נודד הרושם בפנקסו. בכל עיר מפרט הספר על ההרכב הדמוגרפי, היקף המסחר והסחורות והגידולים החקלאיים באזור. כמו כן הוא מפרט בדקדקנות לגבי מבנים שונים, חומות, מסגדים ושווקים ומזכיר מונומנטים ומקומות קדושים לאסלאם. הספר נושא אופי של ספר הדרכה לסוחרים, ובשל כך מרובות בו הרשימות, ביניהן רשימות מיסוי על גידולים חקלאיים, טבלאות המרה של מטבעות, מידות ומשקלות, תקנות מסחר שונות, מחירים, מרחקים בין נקודות ציון וכדומה. לחוקר המודרני מהוות רשימות אלה מקור ראשוני חשוב ביותר להיסטוריה החומרית של האזור.
מוקדסי מתעכב במקרים מסוימים על סכסוכים דתיים ופוליטיים ופורש בפני הקורא תמונת מצב עדכנית לתקופתו בכל היבטי החיים. הוא אף מתעד את המאפיינים הלשוניים הייחודיים למחוזות בהם ביקר.
מקום חשוב ביותר בספר תופס תיאור האקלים, במיוחד באזורים הקרים, והקורא מוזהר כיצד להתנהג בכל עונה.
אף שמוקדסי נוטה לתיאור יבש ועובדתי, הוא שוזר את דבריו בתיאור ססגוני של מנהגים ומסורות וסיפורי מעשיות שונים, שבדרך כלל פותחים בנוסח "שמעתי מדודי" או "שמעתי משכני".
דוגמה לסגנון הכתיבה ניתן למצוא בקטע הבא, המתאר את המסגד בעיר רמלה:
דיור מוגן
דיור מוגן הוא מרכז מגורים המיועד לבני הגיל השלישי ומספק להם מגוון שירותי רווחה, בריאות ופנאי. בשונה מבית אבות, דיור מוגן מורכב לרוב ממבוגרים עצמאיים באופן מלא או חלקי שאינם נזקקים לשירותים סיעודיים (הגדרתו של קשיש כעצמאי נתונה למבחנים של גורמי הרווחה).
דיור מוגן תומך גם בקשישים, אך מיועד לבני גיל הזהב העצמאיים, אלה המסוגלים לבצע פעולות יומיומיות בלי להזדקק לעזרה.
דיור מוגן מוסדר בישראל בחוק הדיור המוגן, תשע"ב-2012.
מאפיינים
דיור מוגן מיועד למבוגר שחי בו בדירה קטנה, הכוללת חדר שינה, סלון ומטבחון, ולעיתים לדר נוסף. מרכז הדיור המוגן כולל חדר אוכל ומתקני פנאי כגון חדר כושר, בריכת שחייה, אולם הרצאות וספרייה. בסביבתו ניתן למצוא לרוב שירותים נוספים, כגון מרכז קניות, המשמשים גם את דיירי הדיור המוגן.
דיור מוגן מאפשר לדייריו לנהל חיי חברה עצמאיים ומלאי פעילות. בתוך כך, דיור מוגן נועד לספק לבני גיל הזהב את כל השירותים החיוניים בשלב זה של חייהם, בהם:
סוג נוסף של דיור מוגן ההולך ונעשה נפוץ בישראל הוא עבור אנשים הסובלים ממחלות נפש, אך מסוגלים בעזרת סיוע, לחיות בדירה עצמאית ולא במוסד תוך שהם מקבלים את הסיוע שנזקקים לו. סוג זה של דיור מוגן שונה מהדיור המוגן עבור קשישים בכך שהוא ממומן על ידי המדינה ומשרד הבריאות, וניתן כחלק משירותי סל שיקום. השירות מבוצע על ידי עמותות המשולמות ממשרד הבריאות, ובו ניתנים למתמודדים שירותי ליווי של עובדים סוציאליים ומדריכי שיקום.
מימון
בעוד שלטובת מגורים בבית אבות ניתן לקבל מימון ממשלתי, במעבר לדיור מוגן אין אפשרות לקבל מימון שכזה. התשלום עבור חיים במרכז דיור מוגן נעשה באופן פרטי בלבד.
התשלום בגין הדיור המוגן כולל מסלולים אחדים, המבוססים על המרכיבים:
צבי מרקוביץ
הרב צבי מרקוביץ (ה'תרע"ח, 1917 - נובמבר 2006) היה רב ברמת גן, ראש ישיבת קרלין סטולין בירושלים וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה.
ביוגרפיה
נולד בה'תרע"ח (1917) לרב שמואל ולאסתר מרקוביץ. אביו היה חתנו של רבי יוסף יצחק רבינוביץ, מחבר הספר "ברכת יצחק" ורב העיירה טורעץ בליטא (בבלארוס המודרנית). בזמן מלחמת העולם הראשונה שהו אביו ואמו בברדיאנסק, שלחוף הים השחור, שם שימש אביו כרב המקום. לאחר המלחמה חזרו לטורעץ שהשתייכה בין המלחמות לליטא הפולנית. אביו, אשר מילא את מקום חותנו שנפטר בשנת תרע"ט, היה רבה האחרון של העיירה.
בצעירותו למד בישיבת גרודנה והיה תלמידו המובהק של ראש הישיבה, הרב שמעון שקופ. בשנת 1938, ערב מלחמת העולם השנייה קיבל צו גיוס ועל כן עלה לארץ ישראל, והחל בשנת תרצ"ט ללמוד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה. על חורבן יהדות אירופה אמר הרב: "מה שעבר עלינו בתקופת השואה פוגע ביסודי השקפות עולם שלנו. מזעזעז ערכים מקודשים וקניינים רוחניים שנראו כמוצקים". בתחילת שנות הארבעים נישא לרבקה (נפטרה בכ' בסיון תשע"ז), בתו של הרב שבתי יגל. לאחר חתונתו, החל משנת תש"ד, שימש הרב מרקוביץ כר"מ בישיבת סלונים שהקים חותנו ברמת גן וכרב שכונה בעיר. בשנת תש"ג נסמך לרבנות, בשנת תשט"ו נבחר לחבר הרבנות בעיר.
בין השנים תש"ח–תשט"ז שימש יושב ראש המועצה הדתית ברמת גן וחבר מועצת העירייה.
בשנת תשכ"ב (1962) נפטר הרב לנדרס ששימש כרב האשכנזי של רמת גן, ותקופה קצרה אחר כך נבחר הרב הספרדי של העיר, הרב אליהו פרדס, לרבה של ירושלים. מתקופה זו ואילך שימשו הרב צבי מרקוביץ והרב מנחם יהודה הלוי אושפיזאי כרבני העיר בפועל (בחירות רשמיות לרבנות העיר התקיימו רק ב-1990 לאחר פרישתו של הרב אושפיזאי מהתפקיד).
ב-1985 עבר להתגורר בירושלים ושימש כראש הישיבה של חסידות קרלין בעיר במשך כעשרים שנה, זאת למרות שיוכו לציבור הליטאי. ב-1988, עם הקמת מועצת גדולי התורה של תנועת דגל התורה על ידי הרב שך, מונה להיות חבר במועצה.
נפטר בכ״ג בחשוון תשס"ז (2006) בגיל 89, ונטמן בהר המנוחות בירושלים.
כתביו
ספרו "בנתיבות האמונה" עוסק בביאור פרקי אמונה ומושגי יהדות אקטואליים. הספר יצא לאור לראשונה בשנת תש"ט מתוך מטרה להסביר גם ל"רחוקים" פרקי אמונה ומושגי יהדות, לשאוב ממקורות מוסמכים ולהסבירם לציבור העברי בשפה המדוברת. חלקו הראשון של הספר היה לנגד עיניו של החזון איש וזכה להסכמתו.
במשך השנים הודפס הספר במהדורות נוספות. המהדורה השנייה הודפסה בסיוון תשכ"ז (1967), מיד לאחר מלחמת ששת הימים, ובראשה פתיחה המתייחסת לשעה המיוחדת: . בהמשך מציין המחבר כי לאותה עת ראה צורך "לתת את הדעת על חיזוק האמונה וביצור יסודי היהדות בתוכנו", על מנת לשמר את ה"רוח הרוממת הפוקדת את האומה".
בספר ארבעה חלקים בהם דן המחבר ב"דרך אל האמונה", במשמעות התורה ומצוותיה בדורנו ובהתמודדות אמונית עם מאורעות השואה. הרב מרקוביץ עצמו איבד בשואה מכרים ובני משפחה בהם אביו ואמו, שני אחיו ואחותו. בחלקו האחרון של הספר מובאים מספר פרקים העוסקים בביקורת על תופעות שליליות אותן זיהה המחבר בחיים הציבוריים בזמנו. בחתימת הספר קורא המחבר ל"יהדות התורה" לשים לב ל"גודל השעה" ולכונן "תנועה רוחנית כבירה - תנועת התשובה".
מאמריו התורניים וההלכתיים של הרב מרקוביץ התפרסמו בכתבי עת תורניים שונים.
רובה M14
רובה ה-M-14 הוא רובה אמריקני כבד ומדויק, בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו. הרובה תוכנן כהמשך ל-M1 גאראנד והחליף אותו בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 בצבא ארצות הברית. הוא הוחלף ב-1964 בידי רובה ה-M16 תוצרת קולט.
ה-M-14 תוכנן כהמשך של הגאראנד ועלה עליו בתחומים רבים. על אף שתוכנן כרובה סער דו-מצבי, עם נצרה בוררת בין ירי בבודדות (חצי אוטומטי) לירי בצרורות (אוטומטי מלא), תכונותיו הפכו את הירי בצרורות לבלתי יעיל והוא שימש למעשה רק כרובה חצי-אוטומטי. משקלו הרב והמשקל הרב של תחמושת 7.62 מ"מ שלו היוו לו לרועץ והוא ננטש מהר מאוד לטובת ה-M16 שהיה רובה סער קל בהרבה, בקליבר 5.56x45 מ"מ נאט"ו, אם כי שרד בכוחות המזוינים האמריקאיים כרובה קלעים וכנשק של כוחות מיוחדים. בצה"ל שימש הרובה כנשק צלפים למעלה משני עשורים, וזאת עקב דיוקו הרב (יחסית לרובה סער).
תכנון ופיתוח
חברות שונות השתתפו בהצעות ובהסבות, ביניהן: וינצ'סטר, רמינגטון ואפילו המתכנן ג'ון גאראנד מנשקיית ספרינגפילד. התכנון של ג'ון גאראנד, רובה T20, היה הפופולרי ביותר, ואבות-הטיפוס שלו הפכו לרובים ניסיוניים של הנשקייה בשנות ה-50 המוקדמות. לעומת זאת, ארל הארווי, מהנדס בנשקיית ספרינגפילד, תכנן רובה שונה לגמרי, ה-T25, שנועד עבור בו בזמן, הטילה הנהלת הנשקיה על מהנדס בשם לויד קורבט לפתח הסבה של רובי ה-M1 גאראנד ואב-הטיפוס T20 לקליבר 0.30 Light Rifle החדש. אחרי מספר ניסיונות ואבות טיפוס נוספים, פיתחה הנשקיה את רובה T-44 ונגזרות שלו שכללו גם גרסת מקלעון אוטומטי. הרובה התמודד בהצלחה כנגד T25 וכנגד רובה FN FAL הבלגי במבחני השדה. הללו היו מוצלחים בערך באותה מידה, אך הרובה האמריקני זכה לעדיפות בגלל שהיה קל יותר, דמה ל-M1 גאראנד המוכר והיה תוצרת ארצות הברית. כתוצאה מכך אומץ באופן רשמי על ידי צבא ארצות הברית ב-1957 וזכה לסימון M14. נשקיית ספרינגפילד החלה בייצור המוני של הרובה ב-1958, בשיתוף עם קבלניות נוספות Thompson -Ramo-Wooldridge (TRW Inc), Harrington and Richardson Arms Co (H&R), Winchester-Western Arms Division of Olin Mathieson - ומסרה לצבא את הרובה הראשון ביולי 1959. הייצור הצבאי של הרובה נפסק ב-1964, ובמהלך שנים אלה יוצרו כ-1,380,000 רובים.
שירות בצבא ארצות הברית
הרובה שירת בצבא האמריקני בזמן מלחמת וייטנאם והיה שיפור ניכר על הגאראנד. החיילים הגיבו בהתלהבות רבה לרובה החדש, וראו אותו בחיוב גם אחרי שהחלו לצייד את הכוחות ברובה M-16 החל מ-1964.
כוחו של הרובה, שירה קליעים בקליבר 7.62 מ"מ נאט"ו, היה חזק למדי. כוח העצירה שלו נגד חיילי אויב היה מצוין והוא יכל לחדור בקלות יחסית מחסות רכים (כגון צמחייה, בקתות מעץ וכו). מעלתו העיקרית של ה-M14 הייתה אמינותו. הרובה עמד בתנאים קשים של לחות והמשיך לתפקד גם בבוץ ובגשמים של הג'ונגל הדרום-אסיאתי.
לרובה היו גם מספר חסרונות. העיקרי שבהם היו משקלו הרב ואורכו הגדול, שהקשה את התמרון איתו בצמחייה עבותה. חיסרון נוסף היה הקת מעץ, שנטתה להתנפח ולהתרחב עקב הלחות. כדי לפתור את הבעיה ייצרו בארצות הברית קתות מפיברגלאס, אך עד שהושלמה הספקתן, רוב רובי ה-M14 יצאו משירות.
בעיה נוספת של הרובה הייתה שבגלל הקליבר שנבחר וכוח האש הרב שלו, הירי איתו במצב אוטומטי היה בלתי מעשי ולחלוטין לא יעיל. ניתן להבין בעיה זו בכך שה-M14 תוכנן להחליף 4 כלי נשק, שונים מאוד באופיים: M1 גאראנד, M1 קרבין, M3 "רובה גריז" ומקלעון BAR. הרובה פותח כך על מנת להקל באופן ניכר על הלוגיסטיקה בתחום הנשק האישי. על אף שזו הייתה משימה בלתי-אפשרית (ה-M14 נכשל בהחלפת הנשק האוטומטי הקל), בתור רובה מטען שאמור להחליף את הגאראנד הוא היה הצלחה גדולה. גם גרסאות המקלעונים שפותחו ל-M14 נכשלו בתפקידם. כדי לענות על הצורך במקלע קל, הכניסו האמריקנים לצידו מקלע קל אמיתי, את ה-M60.
ה-M14 נשאר הנשק העיקרי של חיל הרגלים האמריקני במלחמת וייטנאם עד להחלפתו ברובה ה-M16 ב-1964. ההחלטה על הזמנת ה-M16 נבעה מלמעלה, כתוצאה משינוי מדיניות של מחלקת ההגנה של ארצות הברית, וגררה זעם רב בקרב החיילים. הללו ראו ב-M16 רובה נחות לעומת ה-M14, כמעט בכל היבט אפשרי (למעט משקל וירי אוטומטי) וזאת מאחר שהדגמים המוקדמים של ה-M16 סבלו ממעצורים רבים, שגרמו בין השאר לאבדות במהלך הקרבות. בנוסף, ה-M16 היה פחות יעיל מה-M14 בחדירת מחסות וכוח העצירה שלו היה קטן יותר. על אף שייצור והפצת ה-M14 הופסקו, חיילים שאחזו ברובה המשיכו להשתמש בו וחלקם אף סירב בהפגנתיות לעבור ל-M16 המועד לתקלות. ברם, ה-M14 לא יצא לגמרי משירות. רובי הצלפים M21 ונגזרתו M25 מבוססים באופן ישיר על ה-M14 ומשמשים עד היום כנשק קלעים חצי-אוטומטי מדויק.
ההחלטה של משרד ההגנה האמריקני להחליף את הרובה לא הייתה חסרת היגיון. רובה ה-M14 היה מיושן בתכנונו, שכן רובי המטען הכבדים וארוכי הטווח נדחקו הצידה לטובת רובה הסער המודרני, דוגמת הקלאצ'ניקוב האוטומטי מודל 1947 שנהפך לרובה הסטנדרטי של הגוש המזרחי. רובי ה-M16 ששירתו בווייטנאם סבלו מהרבה "מחלות ילדות" ואחרי שפגמים אלה תוקנו, התחבבו רובים אילו על החיילים האמריקנים וגרסאותיהם המתקדמות (M16A2 ומעלה) נחשבים לרובי סער טובים מאוד.
ה-M14 עדיין נמצא בשימוש צבאות רבים בעולם כרובה צלפים הנועד לצלפים או קלעים, וזאת הודות לדיוק הרב והאמינות שלו. חיל הנחתים האמריקני משתמש כיום ברובה M25 כנשק הקלעים שלו - זוהי גרסה משופרת של רובה M21 שנבנה בעצמו על בסיס ה-M14. רובה זה נמצא בשירות גם בימינו אנו, בעיקר בגרסאות משופרות ובעלי מתפסים מודרניים, והשתתף במלחמת אפגניסטן 2002 ומלחמת עיראק 2003. בחיל האוויר האמריקני, ה-M14 הוא העדיין הרובה הטקסי הרשמי, בו יורה משמר הכבוד בעת הלוויות.
ה-M14 מיוצר עד היום באופן מסחרי, כאשר הגרסה האזרחית שלו היא בעלת ירי חצי-אוטומטי בלבד. הרובה מיוצר ונמכר על ידי נשקיית ספרינגפילד, חברת IL ויצרנים אחרים.
הנדסה ודגמים
רובה ה-M14 הוא רובה מטען המופעל באמצעות גז (כלומר: הבריח נדרך מחדש על ידי גז שנפלט בעת הירי) בעל נצרה הבוררת בין שני מצבי ירי: בודדות (חצי-אוטומטי) וצרור רציף (אוטומטי מלא). בפועל, רובה זה שימש תמיד רק במצב חצי-אוטומטי ובצבאות רבים - כולל צבא ארצות הברית - העדיפו פשוט לבטל את האפשרות לירי אוטומטי באמצעות הסבה שמונעת בחירת הנצרה על מצב אוטומטי.
הרובה מוזן באמצעות מחסנית חיצונית של 20 כדורים בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו.
לרובה יצאו מספר דגמים, ביניהם ניסיונות להפוך את הרובה למקלעון (כגון M14A1 SAW), אך הם לא זכו להצלחה מרובה. לעומת זאת, הרובה כן נמצא שימושי ביותר כרובה קלעים וכרובה ליחידות המיוחדות.
חיל הנחתים האמריקני הסב רובי M-14 לגרסת קלעים, תחת הציון M-14 DMR. רובים אלה משרתים גם כיום בחיל. יחידת הקומנדו הימי של חיל הים האמריקני, Navy SEALs, משתמשת בגרסה מודרנית ומשופרת של ה-M14 הנקראת M14 SOPMOD או Mk 14 Mod 0 Enhanced Battle Rifle. הרובה דוגם במתפסים חדשים בעלי מסילות טקטיות מכל כיוון, ידית אחיזה של אקדח וקת טלסקופית קלה (בניגוד לקת העץ הכבדה).
בעייתיות בירי אוטומטי
כמו הגאראנד, ה-M1 קרבין ושאר רובי מלחמת העולם השנייה, הקת של ה-M14 נמצאה מתחת לגובה הקנה. דבר זה גרם לכך שבעת ירי, הרתע החזק של תחמושת ה-7.62 מ"מ לא עבר בצורה ישרה אל שקע הכתף אלא "הקפיץ" את הקנה כלפי מעלה וגרם לכל הרובה להסתובב סביב מתפס היד האחורי (איפה שמחזיקה היד הלוחצת על ההדק). כתוצאה מכך, בירי אוטומטי הרובה איבד מהר מאוד את המטרה ולמעט אולי בירייה הראשונה החטיא אותה (בהמשך הירי). לכן, ירי אוטומטי ב-M14 היה מאוד לא יעיל והוא שימש כמעט אך ורק לירי חצי-אוטומטי בבודדות. ה-M16, מחליפו של ה-M14, פתר את הבעיה בכך שהקת מוקמה בגובה קנה והרתע של הירי הועבר בצורה ישרה לכתף (כלומר: הקנה קפץ רק אחורה ולא כלפי מעלה). כיום ישנן הסבות של M14 בהן המתפסים מוחלפים בגוף מודרני והקת נמצאת בגובה הקנה.
ראו גם
נגזרות:
רובים קשורים:
קבורת ישו
קבורת ישו היא אירוע בתולדותיו של ישו לאחר שנצלב. על פי הבשורות, הוא הורד מהצלב ונקבר על ידי יוסף הרמתי.
הקבורה בארבע הבשורות
על פי כל ארבע הבשורות, פנה יוסף הרמתי אל פונטיוס פילאטוס לפנות ערב ביום הצליבה וביקש ממנו את גווית ישו. פילטוס הסכים, ויוסף הרמתי הורידו מן הצלב, עטף אותו בסדין והניחו בקבר. על פי הבשורה על-פי יוחנן, עזר לו נקדימון לעטוף את הגווייה בסדין ולבשמה. בשאר הבשורות לא מוזכר נקדימון ולא בישום הגווייה.
הבשורות מתארות את הקשר בין יוסף הרמתי לישו בצורה שונה זו מזו. על פי לוקס ומרקוס, הוא מתואר כיועץ נכבד ואדם צדיק, אך לא כתלמיד של ישו. על פי יוחנן הוא היה תלמידו של ישו בסתר ומתי מתאר אותו בפשטות כתלמיד ישו.
הבדל נוסף בין הבשורות הוא בתיאור רמת הקבורה. מרקוס מספר שיוסף קנה סדין חדש שישמש כתכריך, אך לא מתאר את הקבר מעבר לעובדת היותו חצוב בסלע. על פי לוקס ומתי היה זה קבר חדש שלא נטמן בו אדם לפני כן ומתי מוסיף שיוסף חצבו לצורך זה. על פי יוחנן הגופה והתכריכים בושמו "כמנהג היהודים" והקבר היה בתוך גן. מרקוס ומתי מוסיפים שלאחר הקבורה, הניח יוסף אבן גדולה על פתח הקבר.
חשיבות דתית
אירוע הקבורה הוא אחד מהאירועים החשובים בתולדות ישו ובעיקרי האמונה הנוצרית. באיגרת הראשונה אל הקורינתים מזכיר פאולוס את הקבורה כחלק מהצהרת הבשורה שלו. הקבורה גם מוזכרת בתפילת אני מאמין כבר מגרסת השליחים. קטכיזם היידלברג מהמאה ה-16 מסביר שהקבורה נועדה להעיד שישו אכן מת, ולפיכך תחייתו היא אמיתית.
באמנות
קבורת ישו היא נושא פופולרי באמנות שהחל להתפתח במאה ה-10 במערב אירופה. בתחילה הופיעה הקבורה כחלק מסדרות ציורים או ויטראז'ים של "חיי ישו", לאחר ההורדה מהצלב או האבל על ישו. מהרנסאנס ואילך היא הופיעה בפני עצמה. ביצירות מופיעות בדרך כלל דמויותיהם של יוסף הרמתי, מרים, אם ישו ומריה מגדלנה ולעיתים דמויות נוספות.
מהיוצרים הבולטים שעסקו בנושא ניתן למנות את מיכלאנג'לו, רפאל, דירק בוטס, טיציאן, קאראווג'יו ורוחיר ון דר ויידן.
גינטר פון אנגרן
גנרל גינטר פון אנגרן (בגרמנית: Günther von Angern; 5 במרץ 1893 – 2 בפברואר 1943) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
פון אנגרן נולד ב-5 במרץ 1893 בקולברג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס קריוול לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט היגר ה-6, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה, וב-22 במרץ 1916 הועלה לדרגת אובר לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה שנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון אנגרן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. באביב 1935 מונה פון אנגרן למפקד רגימנט הפרשים ה-9 (הפרוסי), וב-1 באוקטובר 1935 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 במרץ 1938 הועלה לדרגת אוברסט, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-3.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה היה פון אנגרן מפקד חטיבת הרובאים ה-3, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-3 במסגרת הקורפוס הממונע ה-19. ב-4 בדצמבר 1939 מונה פון אנגרן למפקד חטיבת הרובאים ה-11, ולחם עימה במהלך המערכה על צרפת, ועל פעולותיו בקרבות קיבל ב-5 באוגוסט 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באוגוסט 1940 הוכפפה החטיבה לדיוויזיית הפאנצר ה-11, ובמהלך המערכה בבלקן לחם פון אנגרן עם הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה. במהלך מבצע ברברוסה לחם פון אנגרן עם הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתף בקרב אומן, קרב קייב ובקרבות באזור ז'יטומיר. ב-15 באוגוסט 1941 מונה פון אנגרן למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-11, וב-24 באוגוסט נפצע באורח קשה ואושפז בבית חולים. ב-1 באוקטובר 1941 הועלה פון אנגרן לדרגת גנרל מיור, וב-8 במרץ 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 בספטמבר 1942 מונה פון אנגרן למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-16, שהייתה חלק מקורפוס הפאנצר ה-14 במסגרת הארמייה השישית, ולחם עימה בקרב סטלינגרד, וב-1 בדצמבר 1942 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. בינואר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-11 בחלקה הצפוני של העיר, וב-2 בפברואר 1943 עם כניעת הכוחות הגרמניים, התאבד פון אנגרן.
טסי אנטוני
טסי אנטוני (בלוקסמבורגית: Tessy Antony; נולדה ב-28 באוקטובר 1985) היא אשתו לשעבר של לואי, נסיך לוקסמבורג.
ביוגרפיה
אנטוני נולדה בלוקסמבורג סיטי ב-28 באוקטובר 1985. הוריה הם פרנסואה ורגינה אן אנטוני. יש לה אחות קטנה, ושני אחים. היא למדה בתיכון בפטנגה, מדרום ללוקסמבורג סיטי. עם תום לימודיה התגייסה טסי יחד עם אחיה התאום רוני לצבא לוקסמבורג בגיל 18, ולבסוף עלתה לדרגת קורפורל (רב"ט). ממרץ עד יולי 2004, היא השתתפה במשימה ביוגוסלביה, כחלק מכח קוסובו של נאט"ו. היא הייתה האשה היחידה בחיל המשלוח הלוקסמבורגי.
בעת שירותה בצבא פגשה טסי את לואי, נסיך לוקסמבורג, בנם של אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג ומריה תרזה, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג, והחלה לקיים עמו רומן. בספטמבר 2005 הודיעו הוריו של לואי רשמית על קיומה מערכת היחסים, כמו גם על כך שאנטוני נמצאת בהריון. ב-12 במרץ 2006 ילדה אנטוני בן בבית חולים פרטי בז'נבה. הילד, שקיבל את השם גבריאל, היה הנכד הראשון של הדוכס והדוכסית. ב-29 בספטמבר של אותה שנה, נישאו לואי ואנטוני בעיר גילסדורף (Gilsdorf). מכיוון שהיו אלו נישואים מורגנטיים, מצאצאיו נשללה האפשרות לרשת את הכתר. למרות שלואי עצמו המשיך לשמור על תאריו, הרי שבניו לא קיבלו את התואר "נסיך נסאו" השמור לנכדי הדוכס הגדול, ותחת זאת קיבלו את השם "נסאו" כשם משפחה.
ב-21 בספטמבר 2007 נולד לבני הזוג בן נוסף, נח. הוא הוטבל בכנסייה בגילסדורף, היכן שנישאו הוריו. ב-23 ביוני 2009, לרגל "היום הלאומי של לוקסמבורג", העניקו הדוכס והדוכסית לאנטוני את התואר "הוד מעלתה נסיכת לוקסמבורג", ולבניה את התואר "נסיך נסאו". טסי התגוררה עם בעלה בלונדון, וסיימה תואר ראשון ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת ריצ'מונד, האוניברסיטה האמריקאית הבינלאומית בלונדון. היא פעילה מאוד באירועי צדקה וארגונים לא ממשלתיים הדואגים לאנשים עם צרכים ספציפיים.
ב-18 בינואר 2017 הודיעו לואי וטיסי על כוונתם להתגרש. הם התגרשו ב-17 בפברואר, ותאריה נשללו ממנה.
תואר
תוארה הרשמי בין 2009-2017 היה. התואר "נסיך בורבון-פארמה" בוטל ב-1968 בידי סבו של לואי, ז'אן, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, אולם חודש ב-1995. בעקבות גירושיה, נשללו ממנה התארים. כמו כן בשנת 2012 ניתן לה התואר "גבירת הצלב הגדול של מסדר אדולף מנסאו".
B in the Mix: The Remixes Vol. 2
B in the Mix: The Remixes Vol. 2 הוא אלבום הרמיקס השני של זמרת הפופ האמריקאית, בריטני ספירס. האלבום יצא לאור ב-11 באוקטובר 2011. תחת חברת התקליטים RCA.
אלבום הרמיקסים כולל שירים שונים מכל אחד האלבומים שלה מ-Blackout, Circus, Femme Fatale, כולל גם את הסינגל "3" מתוך אוסף הסינגלים; The Singles Collection, וגם את הסינגל האחרון מהאלבום מ-פאם פאטאל, Criminal.
רקע
ב-9 בספטמבר 2011, הודיעה ספירס על יציאתו של אלבום הרמיקסים, ובתוך כך פרסמה את תמונת העטיפה ואת רשימת השירים. האלבום כולל רמיקסים מתוך שלושת אלבומי הסטודיו Blackout, Circus, Femme Fatale, ואף את השיר "3" מתוך האוסף The Singles Collection. אלבום הרמיקסים כולל שלושה סינגלים מתוך כל אלבום סטודיו של ספירס. בגרסה היפנית נכללים רמיקסים נוספים של "Break the Ice" ,"Hold It Against Me", My Prerogative" כולל רמיקס נוסף של "Criminal".
הצלחת האלבום
אלבום הרמיקס הגיע להצלחה ברחבי העולם. בארצות הברית, האלבום נכנס אל הבילבורד 200 למקום 47, בארגנטינה נכנס למקום ה-5, ובמצעד אלבומי הדאנס של בריטניה הגיע למקום ה-9.
במצעד אלבומי הדאנס של בילבורד הצליח להגיע למקום הרביעי, בקנדה האלבום הגיע למקום 53, ובאיטליה הצליח להיכנס ל-30 המובילים במקום ה-29.
מקפת
מקפת היא גשושית אשר מקיפה כוכב לכת או גרם שמים אחר. לעיתים נשלחת מקפת יחד עם נחתת כחלק ממשימת גשושית.
טבילה במעיין
למעיין הלכות שונות ומקלות יותר מאשר הלכות המקווה. בשונה ממקווה הנחשב לכזה רק אם מימיו אינם "זוחלין" - נדים ונעים, אלא ב"אשבורן" - מים העומדים על מקומם ללא תנועה, הרי שמעיין מטהר אפילו אם מימיו זורמים, כדרך המעיין.
מים חיים
מלבד דיני הטבילה במעיין השונים מאלה של מקווה, למי המעיין ישנה מעלה מיוחדת והם נקראים במקרא "מים חיים". אם כי, לא כל מימי מעיין נחשבים למים חיים, והם נחשבים לכאלו רק אם היו תמיד מחוברים למי המעיין, ורק אם הם מים מתוקים.
במים כאלו מבצעים את השלב הראשוני בטהרת המצורע, כמתואר בתחילת פרשת מצורע. הוא לוקח שתי ציפורים חיות, שוחט את האחת לתוך כלי שבו מים חיים שנשאב ממעיין באופן ישיר, וטובל את השנייה (יחד עם אגודת האזוב) במים החיים שבה מעורב דם הציפור הראשונה.
גדר המעיין
חשש אחר, המקובל לפי רוב הראשונים, הוא כאשר בזמן שיורדים גשמים מרובים או בזמן הפשרת שלגים, כאשר קיים חשש כי רוב מימי המעיין אינם אלו אשר נובעים ממקורו, אלא רובם מי גשמים. באופן כזה, נחלקו האמוראים: לפי רב באופן כזה אסור לטבול במעיין, שכן רובו מי גשמים ומי גשמים אינם מטהרים אלא באשבורן, ולפי שמואל מותר לטבול במקווה כזה, מכיוון שכל המימות שבעולם מקורם בנהר פרת, שנקרא כך על שם שמימיו פרים ורבים, וכאשר יש גשם הוא מתרחב וגדל לא רק מימי הגשמים אלא בעיקר ממקורו שנובע וגדל בכל עת. ונחלקו הראשונים כמי ההלכה, הר"ן פוסק כשמואל שכן ישנה משנה כדבריו, וראשונים אחרים פוסקים כרב, שכן גם אבוה דשמואל סבור כמותו. אם כי דין זה, כי יש לחשוש לרוב מי גשמים במעיין, הוא רק במקום שבו הנהר לא התפשט מתחילה, אך במקום שהנהר או המעיין התפשט מתחילה, מותר לטבול בו למרות שמתחילה היו בו מים מועטים ועכשיו יש בו מים מרובים
פסגת קינג (אנטארקטיקה)
פסגת קינג (באנגלית: King Peak) היא הר בקצה המזרחי של רמת ברמל, 3 קילומטרים מערבית להר פאוול, במזרח הרי תייל שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,200 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה
שמו של ההר ניתן לו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
השם הוצע על ידי פיטר ברמל (Peter Bermel) וארתור ב. פורד (Arthur B. Ford) אשר עמדו בראש משלחת הסקר, ואשר סקרו את ההרים בין השנים 1960–1961. ההר נקרא על שם קלרנס קינג, המנהל הראשון של הסקר הגאולוגי, בין השנים 1879–1881.
פסגות אחרות סביב פסגת קינג נקראות על שם המנהלים הבאים של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
האספה המחוקקת ונפילת המלוכה הצרפתית
הרכב האספה המחוקקת
ביום התפזרות האספה המכוננת הלאומית ב-30 בספטמבר 1791, האופק הפוליטי בצרפת היה אפור ביותר. בניסיונה למשול, האספה נכשלה כליל, ולפי המהדורה האחת-עשרה של האנציקלופדיה בריטניקה, "השאירה מאחוריה אוצר ריק, צבא וחיילים לא ממושמעים, ועם שהושחת על ידי התפרעות בטוחה ומוצלחת." ירושתה של האספה המכוננת, חוקת 1791, ניסתה להחיל מונרכיה חוקתית ליברלית, שנועדה להיות מוסד בר קיימא, אך במציאות גוועה תוך שנה.
נותר לאספה המחוקקת להשלים את עבודתה של קודמתהּ ולתקן את טעויותיה. בכפוף לדברו של רובספייר, חברי האספה המכוננת הסכימו לא לשבת באספה השנייה.
בבחירות לאספה החדשה, שהתקיימו ב-1791, המפלגה שהתכוונה לקדם את המהפכה זכתה למספר קולות בלתי פרופורציונלי למספר חבריה, והדבר היווה ניצחון למועדון היעקובינים ולמועדונים דומים ברחבי צרפת. האספה המחוקקת התכנסה לראשונה ב-1 באוקטובר 1791 והייתה מורכבת מ-745 חברים. מעט מאוד היו אצילים; מעט מאוד היו כמרים; הרוב היו בני מעמד הביניים. החברים על-פי-רוב היו צעירים, ומשום שאף אחד מהם לא ישב באספה המכוננת, היו חסרי ניסיון פוליטי של ממש.
הימין הורכב מכ-165 חברי ה"פולאנט", קבוצה שהתפלגה מהיעקבינים. מאידך, השמאל הורכב מכ-330 יעקובינים וז'ירונדינים. קיומם של מועדונים פוליטיים וגורמים מהפכניים לא מסודרים בפריז וברחבי המדינה הוסיפו לייצוגו החזק של השמאל. שאר האספה, כ-350 חברים, לא השתייכו לאף מפלגה, אך בדרך כלל הצביעו עם השמאל.
שרי המלך
שריו של המלך, שמונו על ידיו ולא ישבו באספה, על-פי-רוב לא היו גברים יוצאי דופן. השר היחיד בעל השפעה על עניינים פוליטיים היה הקומט דה נרבון, שר המלחמה.
באופן פומבי, המלך קיבל את החוקה החדשה (למרות ניסיונו המוקדם יותר להימלט מפריז במסגרת הבריחה לוורן). אך צמצום שלטונו המלוכני לא התקבל בברכה, מה גם שקבלת החוקה נעשתה תחת איומי ההמונים על משפחת המלוכה, ולקיחתה בשבי: בתחילה נאלצה המשפחה המלכותית לעזוב את ארמון ורסאי בכוח, כאשר ההמונים עלו על ארמון ורסאי ולקחו את המשפחה בת ערובה כל הדרך עד לפריז, ושם הם הושמו בארמון טולריי, ולאחר ניסיון הבריחה של המשפחה הם הועברו לכלא, תחת משמר כבד. מובן היה כי מנהיגי המהפכה מנסים לעשות שימוש במלך ובמלכה לצורכיהם, וכי אין בכוונתם להשאירם בחיים, שכן הם מאיימים, בנוכחותם, על שלילת מעמד המלוכה. בעקבות כל זאת, אך זה מובן כי לואי ה-16 לא היה מעוניין לקבל את החוקה, אולם אשתו, המלכה מארי אנטואנט, שכנעה אותו שלטובת האומה עליו לקבל את החוקה, לפחות למראית עין, על מנת להסתדר עם המצב העגום. עם זאת, ניסו לואי ה-16 ומארי אנטואנט, למצוא פתרון אשר ייחלץ אותם ואת ילדיהם מסכנת המהפכנים. בין היתר הם ערכו התכתבויות רבות עם אישים מחוץ לצרפת על מנת למצוא דרך בה יוכלו להיחלץ מצרפת. מארי אנטואנט עשתה שימוש בקשריה עם אוסטריה על מנת למצוא דרך בה יוכלו להציל את עצמם ממוות וודאי תחת הגיליוטינה, באמצעות חילוץ צבאי או דיפלומטי, אולם, כפי הידוע ניסיון זה לא נשא פרי.
הפוליטיקה של השמאל
שלושה מושאי שנאה היו לשמאל: הראשונים היו המלך והמלכה, לואי ה-16 ומארי אנטואנט, וכן משפחת המלוכה. הקבוצה השנייה היו ה"אמיגרה" (האצילים המהגרים), שכבר נחשבו לאיום חיצוני, והשלישית הייתה הכמורה העקשנית.
שנאת משפחת המלוכה פשוטה כמשמעה: השמאל לרוב רצה להחליף את המונרכיה ברפובליקה, אם כי תחילה לא ביטאו רצון זה בפומבי.