cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מאחורי הגדר
על הסיפור
ראובן קריץ מוצא רמז לסופה של פרשיית האהבים בין נוח למארינקה בשמו של הסיפור. מסתבר שהמונח "מאחורי הגדר" הופיע כבר בתלמוד בסיפור על אדם אחד שהתאהב אנושות באישה, שהייתה אסורה עליו, עד כדי כך שרוחו נפלה עליו. יעצו לו רופאיו שילך ויפטפט עמה "מאחורי הגדר". ענו להם חכמים: "ימות ולא תספר עמו מאחורי הגדר!". מה שקרה מאחורי הגדר אצל נח ומרינקה, מסביר קריץ, היה בבחינת איסור חמור מצד אחד, אך גם בסיכוי גדול לריפוי והצלה מצד שני, אילו רק השכיל נח לפרוץ את הגדר.
בעולם של גדרות אין אפשרות לזכות לאיחוד, אומר אלכסנדר ברזל, ניתן אולי לפרוץ את הגדר פה ושם לכדי סדק צר, אך הגדר עומדת יציבה ואטומה. אין זה סיפור משכילי שמנסה להוריד מחיצות ולשנות עולם. ביאליק לא מנסה להרוס את הגדר. הוא מקבל אותה כהכרח המציאות. "זהו סיפור על אדם בעולם לאחר גירוש גן-עדן".
זהו סיפור של ניגודים וטכניקת ההיפכא מסתברא (ההפך הוא הנכון) אומרת זיוה שמיר. יהודים מול גויים, גן עדן לעומת גיהנום, אהבה ואיבה, סדר וערבוביה, תמימות וחטא, קומדיה וטרגדיה, וכדומה. הקורא מצפה למהלך מסוים ו"מתאכזב", אך מצד שני הוא נהנה מהתחכום שבעלילה.
רובע דונגצ'נג
דוֹנְגְצֶ'נְג (בסינית מפושטת: 东城区; בסינית מסורתית: 東城區; בפין-יין: Dōngchéng Qū; תעתיק: דוֹנְגְצֶ'נְג צ'וּ') הוא רובע במרכז המחוז העירוני בייג'ינג שבצפון הרפובליקה העממית של סין. הרובע מכיל בין היתר את החצי המזרחי של העיר העתיקה של בייג'ינג. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסייתו מנתה 708,829 תושבים ב-17 תתי-רבעים. הרובע משתרע על פני 41.79 קילומטרים רבועים והוא גובל מצפון וממזרח ברובע צ'אויאנג, ברובע פנגטאי מדרום וברובע שיצ'נג ממערב.
הרובע כולל חלק גדול מהאטרקציות התרבותיות העיקריות של בייג'ינג, כגון העיר האסורה ומקדש השמיים, אשר שניהם הם אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו. יותר מרבע מהאתרים ההיסטוריים והתרבותיים הלאומיים המרכזיים של העיר נמצאים בתחום הרובע. גם כיכר טיין-אן-מן נמצא בתחום הרובע, וכמו גם יעדים פופולריים נוספים בקרב התיירים שמבקרים בבייג'ינג והאזור כולל גם סצנת חיי לילה תוססת באזור ואזור הקניות הפופולרי . למעלה משלושה רבעים מהפעילות הכלכלית של הרובע כרוכה במגזר מתן שירות.
רענן כספין
רענן כספין (נולד ב-1955) הוא מעצב ישראלי, מייסד "סטודיו שיגן".
ביוגרפיה
רענן כספין נולד ברחובות. בגיל 15 עבר לפנימיית בית הספר החקלאי בפרדס חנה. את שירותו בצה"ל עשה כלוחם בחיל השריון בסדיר ובמילואים.
רכש את השכלתו בבצלאל (בוגר שנת 1982), ולמד לתואר שני בעיצוב אורבני, במחלקה לתארים מתקדמים בבצלאל (בוגר שנת 2014).
במקביל לסיום לימודיו, הצטרף לעסק המשפחתי אותו הוביל במהלך 18 השנים הבאות, בהן יזם, הקים וניהל חברות בתחומי אספקת מוצרים לחקלאות, מוצרי גינון והשקיה, בישראל ומחוצה לה: בשנת 1979 הקים וניהל את חברת "פקע" – חברה העוסקת בשיווק תשומות לחקלאות ולגינון, באמצעות מכירה קמעונאית מתמחה ומכירה לשוק פרטי, מקצועי ומוסדי. בשנת 2001 נמכרה החברה לחברת "המשביר לחקלאי". בשנת 1999 הקים וניהל את חברת "WaterWorks גיוס משקיעים". פעילותו התמקדה בהקמת החברה ופיתוח פעילות שיווקית בתחום מוצרי השקיית וגינון באנגליה ובארצות נוספות באירופה, הקמת צוות בריטי וניהולו במשך שלוש שנים.
בשנת 2000 הקים את סטודיו שיגן - סטודיו לאומנות ועיצוב אורבני. בתחילתו דרכו, עסק הסטודיו בעבודות עיצוב שיווקי: עיצוב, תכנון והקמת תערוכות מסחריות, מערכות תצוגה, מערכות תדמית ונקודות מכירה.
בשנת 2004 החל כספין למקד את פעילות הסטודיו בתחום האומנות והעיצוב הציבורי. עיקר עיסוקו של סטודיו שיגן הוא בעבודות אומנות מקוריות במרחב הציבורי: בתי כנסת, אתרי הנצחה, פיסול חוצות, מוסדות ציבור ושטחים ציבוריים פתוחים.
כספין מתגורר במזכרת בתיה.
מרדכי אפשטיין
מרדכי אפשטיין (3 ביולי 1924 – 11 בדצמבר 2006) היה מרצה בכיר למתמטיקה, מראשוני המרצים בבית הספר למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב (אז עוד נקרא המחלקה למתמטיקה שימושית בפקולטה למדעי הטבע), שבו לימד כ-40 שנה.
ביוגרפיה
לימד באוניברסיטת תל אביב מגוון רחב של קורסים ברמות שונות, בהם חשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי, משוואות דיפרנציאליות חלקיות ועוד. בנוסף, היה מורה, מחנך ומרכז המתמטיקה במכינה של האוניברסיטה. במשך יותר משלושה עשורים חינך לחשיבה מתמטית, לימד ונתן השראה לדורות של מתמטיקאים, חלקם המשיכו לקריירה כפרופסורים פעילים. למרות פרישתו הרשמית ב-1992, המשיך ללמד ללא תשלום יותר מ-12 שנים. כאות הוקרה קיבל ב-1993 את התואר מרצה בכיר אמריטוס.
דודו סעדה
דודו סעדה (נולד בשנת 1967) הוא יו"ר קבוצת "בשבע" הכוללת את העיתון "בשבע" ואת כנס ירושלים, מגיש ברדיו ואיש עסקים.
ביוגרפיה
נולד למשפחה בת תשע נפשות לאינס ואליהו, גדל בשיכון ה' בבני ברק עד גיל 18. היה מדריך בתנועת הנוער בני עקיבא. למד בישיבה התיכונית ברעננה. לאחר מכן למד בישיבת שילה. התגייס לצבא ושירת בחטיבת גבעתי. לאחר מכן נשא לאשה את חגית. בשנתיים הראשונות לנישואיו שימש כמדריך וכמורה בישיבה המקצועית בגן יבנה שם גם התגורר, במקביל סיים תואר ראשון בחינוך במכללת מורשת יעקב ברחובות. לאחר מכן עבר ליישוב קדומים והיה מחנך בבית הספר היסודי במקום. בהמשך עזב את היישוב קדומים ועבר למעלות שם כיהן כראש מנהל החינוך בקריית חינוך במעלות. לאחר חמש שנים במעלות חזר לקדומים ושימש כמנהל ישיבת ההסדר הר-ברכה. במהלך תפקידו הקים את תוכנית השילובים בישיבה, המשלבת לימוד תורה יחד עם לימוד תואר באוניברסיטת אריאל. פרויקט זה ופרויקטים נוספים שקידם, הרימו את היישוב מ-43 משפחות ל-200 משפחות תוך עשור. במקביל לצמיחתה של הישיבה בהר ברכה, סיים תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת חיפה וריכז את תחום השיווק ברדיו ערוץ 7, תפקיד שהפך גם לאחראי על הקמתו של עיתון חדש – "בשבע" – ושאר מחלקות הקבוצה.
משמש כיו"ר קבוצת "בשבע", הכוללת בין היתר גם את העיתון הדתי-לאומי "בשבע" המופץ מדי שבוע בכ-130,000 עותקים ברחבי הארץ ואת מחלקת הכנסים המפיקה מדי שנה את כנס ירושלים בו משתתפים אלפים וכנסים נוספים. בעבר הגיש תוכנית ברדיו קול חי הנקראת "שטח סרוג".
ביוני 2016 החל להגיש תוכנית שבועית ברשת ב' של קול ישראל ביחד עם אילנית סוויסה.
גמר גביע אירופה לאלופות 1965
גמר גביע אירופה לאלופות 1965 התקיים בסן סירו במילאנו, איטליה ב-27 במאי 1965, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר גביע אירופה לאלופות לעונת היא אינטר מילאנו האיטלקית, שניצחה במשחק את בנפיקה ליסבון הפורטוגלית בתוצאה 1-0. משחק הגמר נעל את המהדורה העשירית של גביע אירופה לאלופות.
דודו סעדה
ביוגרפיה
בנוסף משמש כאיש עסקים שבבעלותו מספר חברות.
גמר גביע אירופה לאלופות 1965
אינטר זכתה בתואר בפעם השנייה ברציפות, בהופעתה השנייה אי פעם בגמר המפעל. עונה קודם לכן היא גברה 3-1 על ריאל מדריד. היא הייתה לקבוצה השלישית בתולדות המפעל שזוכה בתואר יותר מפעם אחת (ריאל מדריד עם חמש זכיות, בנפיקה עם שתיים). מנגד, העפילו הפורטוגלים לגמר בפעם הרביעית בתולדותיהם. שלוש ההופעות הקודמות של בנפיקה היו רצופות - שתי זכיות רצופות ב-1961 וב-1962, והפסד למילאן ב-1963. לאחר היעדרות בת עונה אחת, חזרה בנפיקה למעמד הגמר.
דודו סעדה
ביוגרפיה
בשנת תשס"א בוצע לעברו פיגוע ירי, סעדה ניצל מהפיגוע ויצא ללא פגע.
גמר גביע אירופה לאלופות 1965
אינטר העפילה למפעל בזכות זכייתה בטורניר עונה קודם לכן, בעוד בליגה המקומית כשלה הקבוצה לזכות בתואר כשסיימה כסגניתה של בולוניה 1909, שהקדימה אותה בפער שערים. לעומתה, בנפיקה השיגה את הכרטיס למפעל בזכות הזכייה באליפות פורטוגל לעונת. היא רשמה מאזן מרשים של 103 שערי ליגה ב-26 משחקים (ממוצע של כארבעה שערים למשחק), ורשמה הפסד אחד בלבד במהלך כל העונה.
דודו סעדה
ביוגרפיה
נשוי לחגית ומתגורר בקדומים. לזוג שלושה ילדים.
גמר גביע אירופה לאלופות 1965
אינטר מילאנו
בזכות הזכייה בתואר עונה קודם לכן, החלה אינטר את השתתפותה במפעל בשלב שמינית הגמר, ולמעשה זכתה בהעפלה אוטומטית מסיבוב המוקדמות.
בשמינית הגמר פגשה אינטר את דינמו בוקרשט הרומנית. אלופת אירופה הביסה במשחק הראשון בבית את דינמו בתוצאה 6-0 (צמדים לז'איר דה קוסטה ולסנדרו מאצולה), לאחר שבמחצית כבר הובילה בתוצאה 4-0. גם בגומלין בחוץ השיגה אינטר ניצחון, כשגברה 1-0 במשחק והשלימה העפלה לרבע הגמר עם 7-0 בסיכום.
בשלב רבע הגמר פגשה אינטר את גלאזגו ריינג'רס הסקוטית. אינטר אירחה את המשחק הראשון, ולאחר מחצית מאופסת פתחה בסערה את המחצית השנייה, ובתוך שש דקות כבר הובילה 3-0 (צמד לחואקין פיירו). ריינג'רס הצליחה לצמק את התוצאה ל-3-1 (השער היחיד שספגה אינטר בבית באותו הטורניר), אך לא מעבר לכך. בגומלין פתחה ריינג'רס היטב והובילה 1-0 כבר לאחר שבע דקות, אך לא הצליחה לכבוש שערים נוספים עד לסיום. בסיכום שני המפגשים, 3-2 לאינטר שממשיכה לחצי הגמר.
בחצי הגמר פגשה אינטר את ליברפול האנגלית. המשחק הראשון התקיים באצטדיון אנפילד, וכבר בדקה השלישית עלתה ליברפול ליתרון מרגליו של רוג'ר האנט. מאצולה השווה את התוצאה שבע דקות לאחר מכן, אך איאן קלהאן ואיאן סנט ג'ון החזירו את היתרון לליברפול, שניצחה 3-1 ועשתה צעד משמעותי לעבר הגמר. עם זאת, אינטר הצליחה להשלים את המהפך במשחק הגומלין בבית. מריו קורסו כבש כבר בדקה השמינית את שער היתרון, פיירו כבש שער שנוי במחלוקת שתי דקות אחר כך, וג'אצ'ינטו פאקטי השלים את המהפך בדקה ה-62. אינטר ניצחה במשחק 3-0, הפכה את התוצאה בסיכום ל-4-3, והעפילה לגמר בפעם השנייה ברציפות.
בנפיקה ליסבון
אלופת פורטוגל פתחה את משחקיה בסיבוב המוקדם מול אריס בונוואה מלוקסמבורג. בנפיקה העדיפה הביסה את יריבתה 5-1 במשחק הראשון בחוץ, עם רביעייה מרשימה של ז'וזה אוגוסטו טורס. בגומלין הביתי השיגה בנפיקה תוצאה זהה של 5-1 (צמד לאאוזביו), והמשיכה לשמינית הגמר עם 10-2 מרשים בסיכום.
בשמינית הגמר פגשה בנפיקה את לה שו-דה-פון השווייצרית. במשחק הראשון בבית כבש טורס שער יתרון כבר בדקה השביעית, אך בסיום נפרדו הקבוצות בשוויון 1-1. בגומלין הביתי כבשה בנפיקה חמישייה בפעם השלישית בארבעה משחקים, הביסה 5-0 את יריבתה (צמד לז'וזה אוגוסטו דה אלמיידה) והמשיכה לרבע הגמר.
בשלב רבע הגמר פגשה בנפיקה את ריאל מדריד הספרדית, בשחזור של גמר 1962 בו ניצחה בנפיקה 5-3. במשחק הראשון בבית, כפי שעשתה באותו הגמר, כבשה בנפיקה חמישייה והביסה 5-1 את ריאל (צמד לאאוזביו). הייתה זו חמישייה רביעית בחמישה משחקים לקבוצה הפורטוגלית בטורניר. במשחק הגומלין ניצחה ריאל 2-1, אך לא הצליחה לחזור מהפיגור המשמעותי מהמשחק הראשון, ובנפיקה המשיכה לחצי הגמר.
בחצי הגמר פגשה בנפיקה את ואשאש ההונגרית. במשחק הראשון בחוץ ניצחה בנפיקה 1-0 משער של ז'וזה אוגוסטו דה אלמיידה עשרים דקות לסיום. בנפיקה השלימה את העבודה בגומלין עם 4-0 מרשים, מצמדים של אאוזביו ושל ז'וזה אוגוסטו טורס. שני השחקנים העלו את מאזנם לתשעה שערים (בשמונה משחקים בלבד), וסיימו בצוותא כמלכי השערים של הטורניר.
סיכום המשחק
אלופת אירופה המכהנת אינטר הגיעה למשחק הגמר אותו אירחה באצטדיונה הביתי, סן סירו. עם רוב מוחלט ביציעים, הפגין מאמן הקבוצה הארגנטינאי הלניו הררה, שהוביל את הקבוצה לזכייה עונה קודם לכן, ביטחון רב בסיכויי קבוצתו. הקטנאצ'ו, שיטת המשחק ההגנתית והיעילה בה השתמשה אינטר באופן קבוע, לא הייתה נאה לעין ולא הניבה שערים רבים, אך הוכיחה את עצמה עבור קבוצתו של הררה שהפך באמצעותה את קבוצתו לאחת המובילות באירופה באותה התקופה. אינטר עלתה לגמר עם תשעה שחקנים שפתחו בגמר עונה קודם לכן, כולל רביעיית ההגנה והשוער.
המחצית הראשונה הייתה שקולה והתאפיינה במצבים לשתי הקבוצות וליכולת גבוהה מצד שני השוערים, ג'וליאנו סארטי מאינטר ואלברטו דה קוסטה פריירה מבנפיקה. שתי דקות בלבד להפסקה, הגיע הרגע המכריע במחצית ובמשחק כולו. החלוץ הספרדי של אינטר, חואקין פיירו, פרץ במרכז ומסר את הכדור לצד ימין של הרחבה, לכיוונו של הברזילאי ז'איר דה קוסטה. ז'איר בעט כדור שטוח לפינה הקרובה, תוך כדי שהא מחליק על הדשא. קוסטה פריירה הגיע לכדור והיה צריך לקלוט אותו, אך הכדור חמק מתחת לידיו וחדר לרשת, 1-0 לאינטר.
הקטנאצ'ו של אינטר הביא אותה לספוג שער אחד בלבד בשלושת משחקי הבית שלה בטורניר עד אז. כצפוי, המחצית השנייה התנהלה במשחק הגנתי של אינטר, שאיימה על שערה של בנפיקה בהתקפות מתפרצות. סיכוייה של בנפיקה לחזור למשחק היו נמוכים ונפגעו עוד יותר במהלך המחצית השנייה, כשקוסטה פריירה נפצע ונאלץ לנטוש את השער. בהיעדר חילופים באותה התקופה, נאלץ בלם הקבוצה ז'רמאנו דה פיגיירדו להיכנס במקום קוסטה פריירה לשער.
עד לסיום לא הצליחה אינטר לאיים על שערו של ז'רמאנו, ובנפיקה לא הצליחה לפרוץ את המערך ההגנתי. אינטר השלימה ניצחון באחת התוצאות הנפוצות ביותר שלה באותן השנים, 1-0, שהעניק לה את הזכייה השנייה ברציפות בתואר אליפות אירופה.
רוסננו
רוסננו (ברוסית: Роснано, ראשי תיבות ל"תאגיד הרוסי לננוטכנולוגיה", Российская корпорация нанотехнологий) הוא התאגיד הממשלתי ברוסיה לננוטכנולוגיה ומהווה מוסד לפיתוח חדשנות שנוצר במסגרת היוזמה הנשיאותית של דמיטרי מדבדב, עוד בתקופת כהונתו כסגן ראש ממשלת רוסיה בשנת 2007. האסטרגיה מכונה בשם "אסטרטגיה לפיתוח תעשיית הננוטכנולוגיה".
רוסננו נועדה ליצור תעשיית היי-טק מבוססת ננוטכנולוגיה תחרותית ברוסיה. החברה משקיעה באופן ישיר ובאמצעות כספים עקיפים בכל התחומים העיקריים מבוססי-הידע שבהם מיושמת באופן נרחב טכנולוגיות של אלקטרוניקה, אופטיקה, טלקום, אנרגיה קלאסית ואנרגיה מתחדשת, בריאות וביוטכנולוגיה, חומרים ומתכות, הנדסה וכימיה.
מאז הקמתה בשנת 2007 בשם "התאגיד הרוסי לננוטכנולוגיה", עמד בראשה אנטולי צ'ובייס. בדצמבר 2020 הוחלף על ידי סרגיי קוליקוב.
היסטוריה ומבנה
החברה אורגנה מחדש בשנת 2011 מתוך התאגיד הרוסי לננוטכנולוגיה והיא כוללת כיום מספר חברות בתחום הננו לרבות קרן ללא כוונת רווח לתוכניות תשתיות וחינוך (FIEP).
רוסננו משקיעה בפרויקטים בתחום הכלכלה ברוסיה ומחוצה לה, כשלאלה יש פוטנציאל להתרחבות לאחר מכן לתוך רוסיה (כלומר העברת טכנולוגיה לרוסיה, יצירת אתר ייצור או מרכז מחקר ופיתוח). בהתבסס על ניסיון בהשקעות ומומחיות טכנית מתקדמת החברה רוכשת הון עצמי במיזמים חדשניים ובחברות מוכווני צמיחה עם מודלים עסקיים ניתנים להרחבה ופוטנציאל צמיחה משמעותי.
רוסננו מתעניינת בעיקר בתחומי היי-טק כמו:
מטה רוסננו ממוקם במוסקבה, רוסיה, עם משרדי משנה נוספים בארצות הברית ובישראל.
עובדים בולטים
דוידוב אדוארד
בזמן שגנבת
בזמן שגנבת (באנגלית: Two If by Sea; בבריטניה: Stolen Hearts) היא קומדיה רומנטית אמריקאית משנת 1996, שבוימה על ידי ביל בנט, וכוכביה הם סנדרה בולוק ודניס לירי. התסריט שנכתב על ידי דניס לירי ומייק ארמסטרונג מבוסס על סיפור מאת לירי, ארמסטרונג ואן למבק. הסרט צולם בנובה סקוטיה באזורים כגון: צ'סטר, לוננברג, מפרץ מאהון וריברפורט.
קופות
בזמן שגנבת יצא לאקרנים ב-12 בינואר 1996, הרוויח 4,656,986 דולר, ודורג עשירי בסוף השבוע הראשון בו יצא לאקרנים. בסה"כ גרף הסרט 10,658,278 דולר.
עד 2015, אז יצא לאקרנים הסרט משברים בע'"מ שגרף $3,238,433, החזיק הסרט בזמן שגנבת בשיא הפתיחה הגרועה ביותר לסרט בו מככבת סנדרה בולוק.
מבין סרטיה של בולוק, ממוקם בזמן שגנבת כתשיעי מהסוף בגריפת רווחים.
תשאלו את ויקטור
תשאלו את ויקטור (בצרפתית: Les Kikekoi, באנגלית: The Why Why Family) היא סדרת טלוויזיה מונפשת צרפתית בת 26 פרקים ו-5 קטעים בכל פרק, אשר שודרה בשנת 1996.
הסדרה הופקה על ידי חברות Saban International Paris ו-Saban Entertainment ושודרה במקור בערוץ France 3 בצרפת ובכל שאר אירופה בערוץ Fox Kids.
בישראל הסדרה שודרה בשנת 1998 בדיבוב עברי בערוץ הילדים ובשנת 2001 בערוץ Fox Kids.
תקציר
בתחילת כל פרק ויקטור מספר על מה כל אחד מבני משפחתו יראו לו במהלך הפרק, אשר מתפצל לחמישה חלקים. בכל חלק ויקטור שואל שאלה את אחד מבני משפחתו, והם עונים לו על השאלה בדרך מדעית.
לפני סוף כל פרק, מקס שואל את ויקטור "ובכן ויקטור, מה למדת היום?" והוא אומר "המון דברים חשובים" ומספר על כל הדברים שלמד במהלך הפרק. מקס עונה "נשמע שהיה לך יום גדול" וויקטור עונה גם "נכון, אבל יש לי עוד מלא שאלות לפעם הבאה".
רועי שוקרני
רועי שוקרני (נולד ב-26 ביוני 1990) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי והמגן הימני במכבי בני ריינה.
קריירה
שוקרני התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל כרמיאל, וכאשר היה בן 16 עבר להפועל חיפה. ב-12 בנובמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 1–0 נגד מכבי אחי נצרת במסגרת גביע הטוטו. ב-1 במאי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–0 על הפועל רעננה.
לאחר שהתקשה להשתלב בקבוצה הבוגרת, בקיץ הושאל שוקרני להפועל נצרת עילית מהליגה הלאומית. במדי נצרת עילית הוא רשם 33 הופעות בליגה והיה לשחקן חשוב במערך של הקבוצה שנאבקה על העלייה לליגת העל וסיימה לבסוף במקום השלישי בטבלה.
בקיץ חזר שוקרני להפועל חיפה. ב-18 באוקטובר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, שהיה לשער הניצחון של קבוצתו (3–2) נגד מכבי נתניה.
ב-9 ביוני 2015 חתם שוקרני לחמש שנים בעירוני קריית שמונה. ב-4 בספטמבר 2016 חתם בהפועל רעננה.
ב-25 ביוני 2018 חזר להפועל חיפה וחתם על חוזה לשנתיים במועדון. לאחר חצי עונה בה שיחק רק משחק אחד בהפסד 1–3 למכבי תל אביב בו פתח שוקרני והוחלף עם פתיחת המחצית השנייה, הושאל השחקן להפועל עכו עד תום אותה עונה. ב-7 באוגוסט 2019 חזר שוקרני להפועל נוף הגליל מהליגה הלאומית. בעונת 2020/2021 עבר לשחק בעמדת המגן הימני תחת המאמן ירון הוכנבוים.
ב-15 בינואר 2022 חתם שוקרני בבני סכנין לחצי עונה, עם אופציה לעונה נוספת. ב-3 ביוני 2023 חתם במכבי בני ריינה.
סם פרקינס
סמואל "סם" פרקינס (באנגלית: Samuel "Sam" Perkins; נולד ב-14 ביוני 1961) הוא כדורסלן עבר אמריקאי. בשנת 1982 זכה באליפות ליגת המכללות כשחקן אוניברסיטת קרוליינה הצפונית, ובין השנים 1984–2001 שיחק בליגת ה-NBA. ממוצעיו הכוללים לאורך קריירת ה-NBA הם 11.9 נקודות, 6.0 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים למשחק. בהיותו שחקן גבוה הניחן ביכולת קליעה גבוהה מעבר לקשת השלוש, נודע כאחד השחקנים הראשונים ב-NBA אשר שימשו כ"סטרץ' פור".
קריירת מכללות
פרקינס נולד וגדל ברובע ברוקלין שבניו יורק. בין השנים 1980–1984 למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה לצד שחקני ה-NBA לעתיד ג'יימס וורת'י, מייקל ג'ורדן, בראד דוהרטי וקני סמית'. בעונתו השנייה, 1981/1982, קלע 14.3 נקודות בממוצע למשחק, וזכה יחד עם וורת'י וג'ורדן באליפות ליגת המכללות. במשחק חצי הגמר הצטיין פרקינס מול אוניברסיטת יוסטון, כשקלע 25 נקודות והגביל את יריבו האקים אולאג'ואן ל-2 נקודות בלבד. בשתי העונות הבאות נבחר (יחד עם ג'ורדן) לחמישיית העונה של ליגת המכללות לאחר שהעמיד במהלכן ממוצעים של 17.2 נקודות, 9.5 ריבאונדים ו-1.9 חסימות למשחק.
נבחרת ארצות הברית
בקיץ 1983 השתתף פרקינס בטורניר הכדורסל של המשחקים הפאן-אמריקאיים כשחקן נבחרת ארצות הברית, וזכה עמה במדליית הזהב. שנה לאחר מכן שיחק במדי הנבחרת בטורניר הכדורסל באולימפיאדת לוס אנג'לס לצד שחקני מכללות נוספים ובהם ג'ורדן, פטריק יואינג וכריס מאלין, ועזר לנבחרתו לזכות במדליית הזהב, לאחר שניצחה בכל 8 משחקיה בפער ממוצע של 31 נקודות.
לוס אנג'לס לייקרס
לקראת עונת חתם פרקינס על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס, אשר השיגה את המאזן השני בטיבו באזור המערבי (58–24) והעפילה לגמר ה-NBA. על אף יכולת טובה של פרקינס בסדרת הגמר מול שיקגו בולס (16.6 נקודות למשחק), הפסידו הלייקרס בתוצאה 1–4. בעונה העוקבת נחלשה הקבוצה עם פרישתו ממשחק של שחקנה מג'יק ג'ונסון, והודחה כבר בסיבוב הפלייאוף הראשון.
סיאטל סופרסוניקס
בפברואר 1993, לאחר כשתי עונות וחצי בלוס אנג'לס, הועבר פרקינס בטרייד לסיאטל סופרסוניקס בתמורה לדאג כריסטי ובנואיט בנג'מין. בסיאטל תפקד בעיקר בעמדת הסנטר, לצד הפאוור פורוורד שון קמפ. בפלייאוף העפיל עם הקבוצה לגמר האזור המערבי, ובפלייאוף  סייע לה להעפיל לגמר ה-NBA, לראשונה מאז עונת. בסדרת הגמר הפסידה סיאטל מול שיקגו בולס, בתוצאה 2–4.
אינדיאנה פייסרס
בקיץ 1998, לאחר כ-5 עונות וחצי בסיאטל, חתם פרקינס על חוזה באינדיאנה פייסרס. בעונת העפילה אינדיאנה לגמר ה-NBA לראשונה בתולדותיה, אך הפסידה מול לוס אנג'לס לייקרס בסדרת הגמר, בתוצאה 2–4. הייתה זו סדרת גמר ה-NBA השלישית בה הפסיד פרקינס, אשר שותף בכל 23 משחקי קבוצתו בפלייאוף כמחליפו מהספסל של ריק סמיתס. בסיום עונת פרש פרקינס ממשחק, בגיל 39.
בוי צ'רלטון
אנדרו מארי "בוי" צ'רלטון (באנגלית: Andrew Murray "Boy" Charlton; 12 באוגוסט 1907 – 10 בדצמבר 1975) היה שחיין אוסטרלי, אלוף אולימפי בעל 5 מדליות ושיאן עולם.
שיאן עולם
בתחרות שחייה שנערכה בסידני בינואר 1923 קבע צ'רלטון במשחה ל-880 יארד את שיאו העולמי הראשון בתוצאה של 11:05.2 דקות. שנה לאחר מכן הוא שיפר את השיא והעמיד אותו על 10:51.8 דקות.
אולימפיאדת השיא
צ'רלטון נסע באוניה מאוסטרליה ללונדון ומשם לפריז למשחקים האולימפיים. בדרך מאמנו טום אדריאן סבל מהתמוטטות עצבים וזרק את עצמו מהסיפון, למרות זאת הוא ניצל ובלונדון עזב את הנבחרת שהמשיכה לפריז. באולימפיאדת פריז (1924) זכה צ'רלטון ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 20:06.6 דקות, לפני שיאן העולם היוצא ארנה בורג שוודיה (20:41.4 דקות) וחברו לנבחרת פרנק בורפר (21:48.4 דקות), מדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 10:02.2 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 9:53.4 דקות ולפני שוודיה (10:06.8 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:06.6 דקות, אחרי ג'וני וייסמילר מארצות הברית שקבע שיא אולימפי חדש של 5:04.2 דקות ובורג (5:05.6 דקות).
לאחר המשחקים האולימפיים, למד צ'רטון חקלאות במכללת הוקסברי, אך לא סיים אותם והחליט לעזור בחווה המשפחתית בגונדה. לאחר שנתיים שלא התאמן בצורה סדירה חזר לאימוני השחייה ובינואר 1927 החזיר לעצמו את שיא העולם במשחה ל-880 יארד כשקבע תוצאה של 10:32.0 דקות.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה צ'רלטון בשתי מדליות כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:03.6 דקות, אחרי אלברטו סוריז'ה מארגנטינה שקבע שיא אולימפי חדש של 5:01.6 דקות ולפני בורג (5:04.6 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 20:02.6 דקות, אחרי בורג שקבע שיא אולימפי חדש של 19:51.8 דקות ולפני באסטר קרייב מארצות הברית (20:28.8 דקות) ולא הצליח להגן על תוארו.
לאחר ששב מאמסטרדם סבל צ'רלטון מקדחת שגרונית שגרמה לו לשיתוק חלקי של הגוף במשך כשנה. כתוצאה מהמחלה הוא נאלץ לפרוש משחייה תחרותית, אולם לאחר שהבריא והמשחקים האולימפיים התקרבו הוא שב להתאמן.
שבועיים לפני אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) נדבק צ'רלטון בשפעת והיה חשש להתפרצות הקדחת. למרות הכל הוא השתתף במשחקים וסיים במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:58.6 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 19:53.1 דקות.
בשנת 1937 התחתן צ'רלטון ועבר לגור עם אשתו ושני ילדיו בחווה בגולבורן, בחווה המשתרעת על שטח של 49 קמ"ר. הוא נפטר בשנת 1975 מהתקף לב.
הלקחנים
עלילה
הספר מספר על עדה כלה והולכת של אנשים זעירים, החיים בעיקר בבתים ישנים, שבונים את ביתם מחפצי יומיום שהם לוקחים מבני הבית ה"גדולים", שאינם מודעים לקיומם. גיבורי הספר הם משפחת שעון - אבא פוד, אמא הומילי והבת אריאטי. המשפחה מתגוררת בשלווה ובנחת מאחורי שעון מטוטלת גדול מתחת לרצפה, עד שילד "גדול" חדש מגיע להתגורר בבית האחוזה שבו הם גרים. הילד רואה אותם ובעקבות זאת מתחילים האנשים "הגדולים" להיות מודעים לקיומם. משפחת שעון נאלצים לעזוב את הבית. בספרי ההמשך של הסדרה מסופר על חייהם בשדות (במגף ישן), על המים ובאוויר ולבסוף, על נקמתם המוצלחת באנשים שהרעו להם.
תרגום לעברית
הספר יצא לאור בעברית בשנות החמישים, בשם דיירים מאחורי השעון. לתרגום הזה לא היה המשך, ורק לאחר שנים רבות יצאה הסדרה כולה בתרגום חדש. בהוצאה הראשונה היו אלה "סגלנים", משום שכדברי פוד, הסגלן המצטיין ועתיר הניסיון, הם אינם גונבים, הם "מסגלים" להם דברים לשימושם. עלילות הלקחנים קסמו לילדים דור אחר דור, הן ביסוד ההרפתקה והסיכון שבהם והן בתיאור העולם המקביל, המיניאטורי, השוכן לצד העולם האנושי, דומה לו ומחקה אותו במובנים רבים כל כך, ובכל זאת נסתר ממנו וגילויו מסכן את עצם קיומו. אפילו שמותיהם של הלקחנים מחקים את העולם האנושי, אך בסטייה מסוימת - הומילי מזכירה את אמילי, אריאטי הלא היא הריאט, ופוד קרוי על שם תרמיל הלקיחה המפורסם שלו.
יאשה רומנו
ד"ר יאשה (יעקב) רומנו (בסרבו-קרואטית: Jaša Romano; 23 במאי 1908, באניה לוקה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 16 בספטמבר 1986, בלגרד, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) היה פרטיזן יהודי-יוגוסלבי, נמנה עם מקימי השירות הרפואי של כוחות הפרטיזנים ושירת כקצין בצבא העממי היוגוסלבי בדרגת קולונל. רומנו היה היסטוריון אשר חקר את תולדות שואת יהודי יוגוסלביה תוך התמקדות בחלקם של היהודים בכוחות הפרטיזנים.
קורות חייו
יאשה רומנו נולד בבאניה לוקה לרב מנחם רומנו ולרחל לבית קָמְחִי. נכדו של הרב אברהם רומנו. ב-1934 רכש דוקטורט בווטרינריה מאוניברסיטת זאגרב. באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית לממלכת יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. בספטמבר 1941 הצטרף רומנו למערך הרפואה של הפרטיזנים של טיטו. הוא כיהן במספר תפקידים ובכללם ראש מערך הרפואה של אוגדת הפרטיזנים ה-39. לאחר המלחמה כיהן כראש ענף וטרינריה בצבא העממי היוגוסלבי בדרגת קולונל ובמקביל כיהן כמרצה באוניברסיטת זאגרב.
ב-1960 השתחרר מצבא יוגוסלביה ובמשך כעשרים שנים חקר את נושא שואת יהודי יוגוסלביה, תוך התמקדות בנושא השתתפות יהודי יוגוסלביה בכוחות הפרטיזנים. הוא ראיין פרטיזנים ובני משפחות חללי הפרטיזנים ביוגוסלביה ומחוצה לה. ממחקריו עלה כי 4,572 יהודים הצטרפו לכוחות הפרטיזנים, 3,000 מהם היו לוחמים ו-1,318 נהרגו בקרבות. עוד עולה כי אחוז המצטרפים מקרב יהודי יוגוסלביה לכוחות הפרטיזנים היה גבוה לאין שיעור מאחוז המצטרפים מקרב האוכלוסייה הכללית. מחקריו פורסמו בספר שיצא לאור ב-1980 והיווה בסיס לפרסומים מחקריים ברחבי העולם.
יאשה רומנו הלך לעולמו בבלגרד ב-1986 והוא בן 78. היה נשוי לנָאדָה ואב לשני בנים פרדראג ונֶנָאד. בנו ננאד (בסרבית: Nenad Romano; נולד ב-1951) הוא מפיק סרטי טלוויזיה ומרצה באוניברסיטת בלגרד.
קבוצת אלבר
אלבר שירותי מימונית בע"מ, המוכרת בשם קבוצת אלבר, היא חברה ציבורית העוסקת במכירה, בהשכרה ובהחכרה של כלי רכב, במימון עסקאות קניית רכב, בשירותי מוסך ושירותי דרך, בייבוא כלי רכב ועוד. אלבר היא אחת מקבוצות הרכב הגדולות בישראל. נכון לשנת 2019, המחזור של כלל תחומי הפעילות של החברה עמד על 3.2 מיליארד שקל, וסך המאזן עמד על 4.3 מיליארד שקל. הקבוצה עוסקת בשירותים מתחום הרכב: מכירת כלי רכב משומשים וחדשים, עם ממוצע שנתי של 33 אלף כלי רכב הנמכרים בשנה לשוק הפרטי; השכרה בישראל ומחוצה לה, טרייד אין, מכירת אופנועים וקטנועים, ליסינג פרטי ותפעולי, שירותי מימון, שירותי מוסכים ושירותי דרך. מנכ"ל קבוצת אלבר הוא אורן אלעזרא.
היסטוריה
חברת אלבר הוקמה בשנת 1994 על ידי דיסקונט השקעות. בשנת 2002 נרכשה החברה על ידי קבוצת אלעזרא בבעלות איש העסקים אלי אלעזרא תמורת 268.5 מיליון שקל. במהלך השנים התרחבה החברה והפכה לקבוצת אלבר, ותחתיה חברות בנות מתחום הרכב שבבעלותה המלאה.
בשנת 2015 רכשה את חברת מוטופרטס, העוסקת בייבוא ושיווק חלקי חילוף לרכבים ומשאיות. בשנה זאת הוקמה אלבר קרדיט – חברת מימון לרכישת רכב. כמו כן אלבר הפכה בשנה זאת ליבואנית הרשמית של הארלי דיווידסון בישראל.
בשנת 2017 חתמה על הסכם זכייניות של חברת השכרה הבינלאומית יורופקאר בישראל.
בשנת 2019 חתמה על הסכם יבואנית רשמית של אופנועי טריומף.
היקף הפעילות הכלכלית
בשנת 2016 עמד מחזור הקבוצה על כ-2.6 מיליארד שקלים. בשנת 2017 עמד מחזור הקבוצה על כ-2.8 מיליארד שקלים. בשנת 2018 עמד מחזור הקבוצה על כ-3 מיליארד שקלים, ונכון לשנת 2019 עמד מחזור המכירות השנתי של הקבוצה על כ-3.2 מיליארד שקלים.
בצי הרכב של אלבר כ-36 אלף כלי רכב. לקבוצה 1,600 עובדים ב-100 סניפים בפריסה ארצית. איגרות החוב של הקבוצה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
אליקום גץ
הרב אליקום גץ (געץ; סביבות ה'ת"ג, 1643 – ה'תס"ה, 1710) היה רב גרמני שכיהן כאב"ד וכראש ישיבה בהילדסהיים ובקהילות נוספות.
תולדות חייו
נולד בסביבות שנת ה'ת"ג (1643) לר' מאיר אב"ד פילא, בן למשפחת רבנים מיוחסת שהיגרה מגרמניה לפולין. אחיו הגדול רבי שמואל כיהן כרב בלובזנץ. למד מפי חכמי וינה, ובעיקר מפי רבי גרשון אשכנזי בעל "עבודת הגרשוני". נשא את בת דודו רבי לייב קרקובר, ועבר לפוזנא להיסמך על שולחנו, שם למד מפי הרב המקומי, רבי יצחק "הגדול" מפוזנא, שלימדו אף קבלה. לאחר כמה שנים התמנה לכהן כרב וראש ישיבה בסמטור הסמוכה. בסביבות שנת ה'תל"ה התמנה לרבה של שוורזנץ. לאחר כמה שנים היגר להנובר, שם התיידד עם הרב דוד אופנהיים שישב בה באותה העת. בשנת ה'תמ"ג החל לכהן כרב וראש ישיבה בהילדסהיים (הילדסום), בה קנה את עיקר פרסומו, ואף חתם בשנת ה'תמ"ט על תקנה של ועד ארבע ארצות. בשנת ה'ת"ס יצא במסע לכיוון ארץ ישראל, אולם בעברו בדרך בפוזנא לקבל את ברכת משפחתו, נאות ללחצם של אנשי פוזנא להישאר בעירם ולכהן בה כדיין ודרשן. סביבו התקבצו תלמידים רבים, בנגלה ובנסתר, אך הוא לא התמנה לרב מפני שבאותה העת כיהן בה הרב נפתלי כ"ץ. הוא יצא בשליחות הקהילה לגייס כספים לעניים בעקבות המלחמה הצפונית הגדולה, אך בשל זקנתו שב לעירו לאחר שהגיע לפראג. החל משנת ה'תס"ד התמנה לאחד מחמשת החכמים העומדים בראש משמרות הלימוד בבית המדרש המקומי.
נפטר בשנת ה'תס"ה.
טום מידנדורפ
תומאס אנטוניוס "טום" מידנדורפ (בהולנדית: Thomas Antonius Middendorp; נולד ב-6 בספטמבר 1960) הוא גנרל הולנדי בדימוס, אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא הולנד בין השנים 2012–2017.
ביוגרפיה
טום מידנדורפ נולד ברדן במזרח הולנד ב-6 בספטמבר 1960. בשנת 1979 הוא התגייס לצבא הולנד ועבר קורס קצינים בברדה. לאחר סיום הקורס והכשרה מקצועית הוא הוצב בחיל הנדסה. לאחר מספר תפקידים, מידנדורפ חזר ללימודים באקדמיה צבאית ובשנת 1996 נשלח להשתלמות בארצות הברית.
לאחר חזרה להולנד, מידנדורפ חזר לשרת במטה. בשנת 1999 הוא מונה למפקד של יחידה בחיל הנדסה ועם יחידתו השתתף במשימות בבוסניה והרצגובינה, מקדוניה הצפונית ועיראק.
בשנת 2001 מונה מידנדורפ לקולונל ועבר למשרד ההגנה של הולנד.
בשנת 2006 הוא שירת באפגניסטן כיועץ של כוחות נאט"ו באזור. בשנת 2009 הוא חזר לאפגניסטן ומונה למפקד כוח הולנדי במדינה שכלל כ-1,200–1,400 חיילים.
בשנת 2009 חזר להולנד ושירת במטה הכללי. בשנת 2011 הוכרז שמידנדורפ יהיה ראש הצבא במקום פטר ואן אום, ובעקבות זאת הוא קודם לדרגת לוטננט גנרל. ביוני הוא מונה לתפקיד.
ב-3 באוקטובר 2017 התפטר מידנדורפ בעקבות תאונת אימונים שהתרחשה בכוח הולנדי שהיה מוצב במאלי ובה נהרגו שני חיילים.
דיאסטריאומר
דִיאַסְטֵרֵיאוֹמֵרים (Diastereomers, לפעמים נקראים גם דִיאַסְטֵרֵיאוֹאיזוֹמֵרים) הם סוג של סטריאואיזומרים (איזומרים מרחביים).
דיאסטריאומרים מוגדרים כסטריאואיזומרים שאינם תמונת ראי זה של זה. כלומר, שאינם אננטיומרים. לכן, דיאסטריאומרים קיימים רק כאשר קיימים לפחות שני מרכזים כיראליים למולקולה. נשים לב שזוג סטריאומרים המכילים יותר ממרכז כיראלי אחד יהיו אננטיומרים אם ורק אם הם שונים בקונפיגורציה בכל אחד מהמרכזים הכיראליים הקיימים במולקולה, אם הם שונים בקונפיגורציה סביב מרכז כיראלי אחד אך דומים בקונפיגורציה סביב מרכז כיראלי אחר במולקולה, הם דיאסטריאומרים ולא אננטיומרים.
דיאסטריאומרים השונים זה מזה בקונפיגורציה של רק מרכז כיראלי אחד ייקראו אפימרים.
דיאסטריאומרים יכולים להתקיים גם כאשר יש קשר כפול במולקולה. לדוגמה, איזומרים ציס וטרנס הם דיאסטריאומרים כיוון שהם סטריאומרים שאינם תמונת ראי זה של זה.
דיאסטריאוסלקטיביות היא התופעה של היווצרות דיאסטריאומר אחד יותר מדיאסטריאומר אחר במהלך תגובה כימית.
תכונות פיזיקליות וכימיות
לזוג אננטיומרים יש תכונות פיזיקליות דומות (מלבד האופן שבו הן מסיטות אור מקוטב) כמו למשל נקודת היתוך ורתיחה, מסיסות ועוד, ותכונות כימיות דומות כמו למשל תגובה עם ריאגנט אכירלי (ריאגנט שאינו כירלי כלומר אינו מכיל מרכז אסימטרי) כלשהו בקצב דומה,
בשונה מאננטיומרים, לזוג דיאסטריאומרים יש תכונות פיזיקליות וכימיות שונות האחד מהשני.
ג'ניפר בריידי
2017-2018 הפריצה בגרנד סלאם
בריידי התמודדה לראשונה בטורניר גרנד סלאם באליפות אוסטרליה הפתוחה 2017 לאחר שהעפילה דרך המוקדמות בהן ניצחה שלושה משחקים. היא הודחה בסיבוב הרביעי על ידי מיריאנה לוצ'יץ'-ברוני הקרואטית כשקודם לכן היא מדיחה יריבות עדיפות ממנה דוגמת הת'ר ווטסון, אלנה וסנינה ומרינה זנבסקה.
בשל הצלחתה באליפות אוסטרליה הפתוחה 2017, הצליחה בריידי להשיג מקום בכל שלושת טורנירי הגרנד סלאם הבאים מבלי צורך להתמודד במשחקי המוקדמות. באליפות צרפת הפתוחה 2017, היא הפסידה כבר במשחק הפתיחה לקריסטינה מלאדנוביץ', ובווימבלדון הודחה בסיבוב השני על ידי דומיניקה ציבולקובה. באליפות ארצות הברית הפתוחה 2017 היא ניצחה את אנדריאה פטקוביץ' במשחק הראשון, את ברבורה סטריקובה בשנייה, ואת מוניקה ניקולסקו בסיבוב השלישי. בריידי הודחה בסיבוב הרביעי על ידי קרולינה פלישקובה.
ב-2018 חוותה בריידי הצלחה בזוגות יותר מאשר כיחידה. בחודש ינואר היא הגיעה לרבע הגמר בזוגות אליפות אוסטרליה הפתוחה 2018 יחד עם וניה קינג.
2019
באליפות אוסטרליה הפתוחה 2019 הגיעה בטורניר הזוגות לשלב חצי הגמר יחד עם אליסון ריסק. בפברואר היא עלתה לסיבוב השלישי באליפות דובאי שם גברה על מדורגת 22 בעולם, ילנה אוסטפנקו, ועל מדורגת 20, קרולין גרסיה, בטרם הפסידה למדורגת 4, פטרה קביטובה בשלוש מערכות. התוצאה הבולטת בשנה זו של בריידי הגיעה במהלך אליפות נוטינגהאם הפתוחה, שם הגיעה לחצי הגמר בטרם הפסידה לאלופה קרולין גרסיה בשלוש מערכות.
2020
בריידי החלה את השנה בבריסביין אינטרנשיונל אליו העפילה דרך המוקדמות ובהמשך ניצחה את מריה שראפובה בטרם ניצחה את מדורגת אחת בעולם, אשלי ברטי. היה זה הניצחון הגדול ביותר בקריירה של בריידי, מה שעזר לה להגיע בדירוג העולמי עד למקום ה-49 בעולם, מיקום שיא. היא הפסידה בשלב רבע הגמר לפטרה קביטובה. באליפות אוסטרליה הפתוחה 2020 הודחה בריידי כבר בסיבוב הראשון לאחר שנתקלה ביריבה קשה, סימונה האלפ. בטורניר הזוגות היא הגיעה לשלב רבע הגמר שנה שלישית ברציפות.
באליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה בתחילת ספטמבר אותה שנה היא הגיעה לשלב חצי גמר, הגרנד סלאם הראשון שלה, שבו הפסידה לנאומי אוסקה מיפן (4 בעולם) ב-3 מערכות (6–7(1–7), 6–3, 3–6). בסיבוב הראשון היא ניצחה את אנה בלינקובה מרוסיה (6–3, 6–2), בסיבוב השני היא ניצחה את סיסי בליס מארצות הברית (6–1, 6–2), בסיבוב השלישי היא ניצחה את קרולין גרסיה מצרפת (6–3, 6–3), בסיבוב הרביעי היא הפתיעה את אלופת 2016 אנג'ליק קרבר מגרמניה (17 בעולם) וניצחה אותה בשתי מערכות (6–1, 6–4), ובכך העפילה לראשונה בקריירה שלה לשלב רבע הגמר בטורניר גרנד סלאם שבו היא ניצחה את יוליה פוטינצבה מקזחסטן (23 בעולם) בשתי מערכות (6–3, 6–2).
2021 – גמר אליפות אוסטרליה
באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בפברואר 2021, הגיעה בריידי לראשונה בקריירה שלה עד לשלב הגמר בטורניר גרנד סלאם שבו הפסידה לנאומי אוסקה בשתי מערכות (4–6, 3–6). בדרך לגמר היא ניצחה בסיבוב הראשון את אליונה בולסובה מספרד (6–1, 6–3), בסיבוב השני את מדיסון ברנגל מארצות הברית (6–1, 6–2), בסיבוב השלישי את קאיה יובן מסלובניה (6–1, 6–3), בסיבוב הרביעי את דונה ויקיץ' מקרואטיה (6–1, 7–5), בשלב רבע הגמר את ג'סיקה פגולה מארצות הברית (4–6, 6–2, 6–1) ובשלב חצי הגמר את קרולינה מוצובה מצ'כיה (6–4, 3–6, 6–4).
מייקל רייגן
'''מייקל ס. רייגן (באנגלית: Michael S. Regan'''; נולד ב-6 באוגוסט 1976) הוא רגולטור סביבתי אמריקאי, המשמש כמנהל הסוכנות להגנת הסביבה. בעבר כיהן כמזכיר המחלקה לאיכות הסביבה בקרוליינה הצפונית ומומחה לאיכות האוויר בסוכנות להגנת הסביבה.
ב-17 בדצמבר 2020 הכריז הנשיא הנבחר של ארצות הברית, ג'ו ביידן כי בחר ברייגן לכהן בתפקיד מנהל הסוכנות להגנת הסביבה בממשלו העתידי. ב-11 במרץ 2021 הושבע לתפקיד.
ביוגרפיה
רייגן התחיל את דרכו כמפקח סביבתי של הסוכנות להגנת הסביבה בתקופת ממשל הנשיא הדמוקרטי ביל קלינטון ולאחר מכן גם בממשל הנשיא הרפובליקני בוש הבן. לאחר מכן הצטרף לקרן להגנה סביבתית (באנגלית: EDF), שם הפך בסופו של דבר לסגן נשיא עמית לאנרגיה נקייה ולמנהל אזורי בדרום מזרח ארצות הברית, הוא נשאר בצוות ההנלה של הקרן למעלה משמונה שנים.
בינואר 2017, מושל קרוליינה הצפונית רוי קופר בחר ברייגן לשמש כמזכיר המחלקה לאיכות הסביבה במדינתו, הוא פעל גם לפיתוח תוכנית האנרגיה הנקייה של המדינה, שמטרתה היא להפחית את פליטת גזי החממה במגזר הפרטי עד 2030.
ב-11 במרץ 2021 הושבע לתפקיד מנהל הסוכנות להגנת הסביבה. רייגן הוא האפרו-אמריקאי הראשון שמנהל את הסוכנות.
אנוש גבעתי
אנוש גבעתי (28 בפברואר 1933 - 24 במרץ 2014) היה ניצב במשטרת ישראל.
בשנת 1951 היה גבעתי בין מייסדי משמר הגבול והיה חבר פלוגה א' כשש שנים. בעת טבח כפר קאסם היה גבעתי מפקד מחלקה בגדוד משמר הגבול של שמואל מלינקי. במשפט של נאשמי הטבח העיד גבעתי שלדעתו יש למלא פקודות בכל מקרה, אך סיפר שהפקודות שהוא קיבל ממפקד הפלוגה, היו מתונות והטבח לא התבצע במחלקתו.
בשנת 1957 עבר לשרת במשטרת ישראל ושימש במהלך השנים כמפקד תחנת לוד, סגן קצין הביטחון במשפט אייכמן, ולאחר מכן ראש לשכת תנועה, ראש אגף מבצעים בנפת הנגב ודובר נפת הנגב. לאחר מלחמת ששת הימים מונה למפקד נפת יהודה בבית לחם}. ב-1973 מונה למפקד נפת עזה וסיני. באוגוסט 1977 נתמנה למפקד מרחב מרכז. בשנת 1979 הוצע לו לעבור לפקד על מרחב ירושלים אך הוא העדיף שלא לקבל את ההצעה. בשנת 1981 גבעתי היה לסגן מפקד מחוז המרכז לאחר שניהל את כל הקמת המחוז החדש ועד לאיוש תפקיד מפקד המחוז על ידי ניצב גבי עמיר, שימש כמ"מ מפקד המחוז. ובשנים 1985–1989 היה מפקד מחוז מרכז. בין האירועים המרכזיים בתקופה זו עסקה משטרת המחוז בפיזור הפגנות עובדי התעשייה האווירית על רקע ביטול פרויקט הלביא, אבטחת ביקורו של נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ימי קרטר ומרדף אחר האסיר הנמלט הרצל אביטן. כן הוקמו במחוז יחידה לחקירות הונאה ותחנת המשטרה בטייבה.
לאחר פרישתו לגמלאות עבר לשמש מנכ"ל החברה הכלכלית ראשון לציון, ובסיום תפקיד זה עבר לשמש יו"ר ועד מגדלי היקב בעיר. בעבור פעילויותיו בראשון לציון, בהן ייסוד סניף "יד שרה" והתנדבותו בסניף כאחראי לאולם התצוגה, הוענק לו בשנת 2008 תואר יקיר העיר.. משנת 2013 שימש כחבר מועצת המומחים של סיעת התנועה החברתית הירוקה במועצת עיריית ראשון לציון. נפטר ב-24 במרץ 2014 ממחלת הסרטן. נקבר בבית הקברות הצבאי בראשון לציון.
נגיעה בגבול
"נגיעה בגבול" הוא מיצג שערך האמן הישראלי פנחס כהן גן בשנת 1974. מרכזו של המיצג כלל הטמנה של ארבעה מטילי מתכת ועליהם נתונים דמוגרפיים על מדינת ישראל בגבולות המדינה, במקום בו נעצרו על ידי כוחות הביטחון הישראליים.
ב-7 בינואר 1974, בשעה 12:00, הגיעו ארבעה אנשים, שנשלחו על ידי כהן גן, אל גבולותיה השונים של מדינת ישראל ובידיהם מטילים עשויים עופרת. עם הארבעה נמנו גבי קלזמר ושרון קרן. על המטילים הוטבעה אינפורמציה דמוגרפית על המדינה שנלקחו מכתבה של כתב העת "טיים מגזין" מתאריך ה-15 באוקטובר 1973. במקום בו נעצרו השליחים על ידי צה"ל הטמנו מטילי העופרת באדמה. בנוסף, נשלחו מכתבים אל אגודות אמנים בלבנון, סוריה, ירדן ומצרים, ובהם בקשה לבצעה פעולה דומה בשטחם.
בשיחה עם יונה פישר, אוצר במוזיאון ישראל, שהציג את תיעוד המיצג בתערוכה בשנת 1974, הסביר כהן גן כי הנקודות שבהן נעצרו השליחים הן הגבול. "נקודות אלה אינן קבועות, וכפופות לתנאים מדיניים ולמצבים שונים מדי יום ביומו. הפעולה 'נגיעה בגבול' משמעותה רוחנית גרידא. הגבול שבין אוכלוסיית ירושלים כמוהו כגבול הבין-עדתי בישראל. 'נגיעה בגבול' היא הצבת שאלה".
תצלומים תיעודיים של המיצג נמצאים באוסף מוזיאון תל אביב והם הוצגו בכמה תערוכות במהלך השנים. המרכזיות ביניהן היו התערוכה "גבולות" (1980) במוזיאון ישראל והתערוכה "העיניים של המדינה, אמנות חזותית במדינה ללא גבולות" (1998) במוזיאון תל אביב לאמנות. אוצרת התערוכה בתל אביב, אלן גינתון, הדגישה במאמרה את הקשר של עבודה זו ואחרות אל שאלות של הגירה, פליטות ומצבים נפשיים ביצירתו של כהן גן. בעוד התוכן הגלוי מרמז לשאלות פוליטיות הרי שגינתון טענה כי "השאלה העדתית" בישראל מהווה את תוכנו הסמוי. יגאל צלמונה טען בהקשר למכלול פעולותיו של כהן גן בתקופה זו כי מהווה ניסיון לעסוק באמנות כמדע או "לכל הפחות לחבר בין התחומים ולהבין באמצעות גופי ידע מדעיים את המציאות ואת מקומו של ה'אני' במציאות".
תמריץ
תמריץ הוא כל דבר שמניע אדם לביצוע פעולה.
חיזוק
בפסיכולוגיה, חיזוק הוא גורם המגביר את הסיכוי להתרחשותה של התנהגות מסוימת של האורגניזם. חיזוקים יכולים להשפיע על בעלי חיים ואדם כאחד.
על פי רוב המונח "חיזוק" נתפס כתחושה סובייקטיבית של חיבה והנאה, או כתגמול הניתן על פעולה שבוצעה כראוי. ענישה היא הפעולה ההפוכה לחיזוק ומטרתה היא לצמצם או להכחיד התנהגות מסוימת.
שיטת המקל והגזר הוא כינויה של שיטת שכנוע וחינוך המתבססת על מתן תגמול עבור התנהגות רצויה, וענישה בעקבות התנהגות בלתי רצויה. שיטה זו מתבססת על הנעה חיצונית: המקל מסמל את חלק הענישה, והגזר – את חלק התמריצים.
שימושי עסקיים בעולם העבודה ובתחום הכלכלה
חקר התמריצים הוא נושא מרכזי למדעי הכלכלה, המסייע להבנת הפעילות הכלכלית, הן בנוגע לתהליכים של קבלת החלטות ברמת הפרט והן במונחים ארגוניים גדולים יותר של שיתוף פעולה ותחרות.
בהתאם לכך, עולם העסקים עושה שימוש נרחב ומגוון בתמריצים מסוגים שונים עבור מטרות מגוונות.
מועדון לקוחות
מועדון לקוחות הוא רישום של לקוח, של חנות מסוימת או של רשת שיווק, כחבר ברשימת הלקוחות של גוף זה. לעיתים מלווה הרישום במתן "כרטיס מועדון", המאפשר זיהוי מהיר של הלקוח כחבר המועדון, ולעיתים כרטיס המועדון הוא חלק מכרטיס האשראי של הלקוח. החברות במועדון הלקוחות מעניקה ללקוח הטבות שונות, כגון הנחה במחיר המוצרים.
מועדוני לקוחות הם כלי שיווקי חשוב, בז'רגון המקצועי הם נכללים במושג רחב היריעה "פרסום ישיר", "שיווק ישיר" או "שיווק ממסדי נתונים". בזכות כלי המחשוב מתאפשר לכל עסק לנהל לעצמו מסד נתונים על לקוחותיו ורשימת דיוור בהוצאה כספית מינימלית. שימוש נכון בשיווק באינטרנט מאפשר גם להקטין עלויות דיוור ואף לשנות הרגלי צריכה בסיסיים של לקוחות ולחסוך בעלויות השיווק וההפצה.
שכר והטבות
שכר והטבות או תגמול עובדים, הוא תחום העוסק בתהליכי תגמול עובדים שכירים. מדובר בדיסציפלינה מתחום ניהול משאבי אנוש המתמחה בעיצוב מדיניות תגמול עובדים לארגון, בנייה ותפעול תוכניות תגמול לעובדים שכירים.
מבחינה פסיכולוגית תגמול עובדים יכול לשמש כחיזוק עבור התנהגות רצויה.
תיירות תמריץ
תיירות תמריץ היא ענף בתעשיית התיירות העוסק במתן שרותי תיירות עבור תאגידים המעוניינים להעניק חוויית טיול או נופש לגורמים שונים בשרשרת השיווק שלהם כתמריץ לעמידה ביעדים שיווקיים וכגמול על הישגיהם.
מלכודת הרווחה
מלכודת הרווחה הוא מצב שבו מערכות המיסוי והרווחה במדינה יוצרות תמריץ לאזרחים להישאר תלויים בתשלומים שהם מקבלים ממערכת הרווחה.
מצב זה מכונה לעיתים גם בשם "מלכודת האבטלה" או "מלכודת העוני", אבל אלו הם מונחים מטעים. מלכודת רווחה היא מקרה פרטי של מעגל העוני, אשר מתייחס בעיקר לתמריץ הכלכלי של הפרט. ישנם מנגנונים רבים נוספים כמו אי שוויון בגישה לחינוך, לתחבורה או לבריאות אשר מהווים מלכודות עוני ואבטלה מסוג שונה.
תמריצים להפסקת התנהגות שלילית
הרשויות נוהגות במקרים רבים להעניק תמריצים שמטרתם למנוע התנהגות שלילית כגון שימוש בסמים, צריכת אלכוהול מופרזת ועישון. כל תוכנית לתמריץ מסוג זה כוללת שלושה מרכיבים: 1. תנאי סף להשתתפות בתוכנית (למשל בתוכנית לגמישה מעישון - עישון X קופסאות ביום במשך Y שנים). 2. סוג התמריץ וגודלו (למשל מענק כספי בגובה 100,000 ש"ח). 3. קריטריונים לזכאות לקבלת התמריץ (למשל, הפסקה מוחלטת של העישון למשך שנה שלמה).
לפי צ'ארלס מאריי, חוקר מדע המדינה ואיש מכון אמריקן אנטרפרייז בוושינגטון, הענקת תמריצים שמטרתם למנוע התנהגות שלילית עלולה בסבירות גבוהה לגרום לאנשים להיכנס מלכתחילה למעגל ההתנהגות השלילית במטרה ליהנות בעתיד מהתמריץ הניתן תמורת יציאה ממנה, אך לפחות חלקם לא יצליחו לצאת ממנה למרות התמריץ:.
מין דקדוקי בגרמנית
לכל שם עצם בגרמנית יש מין דקדוקי, כלומר: הוא מסומן כנקבי (תווית יידוע: die), זכרי (der) או נייטרלי (das).
ניתן לאפיין קבוצות של מילים, כך שלרוב המילים בקבוצה יש אותו מין דקדוקי. הטבלה שלהלן מסכמת את המינים בגרמנית ואת קבוצות שמות העצם שמשתייכות לכל אחד מהם:
שינון
בדומה לדובר העברית, על דובר השפה הגרמנית לדעת את המין הדקדוקי של כל שם עצם בשפה, שכן הוא משפיע על ההטיה של כמה מחלקי המשפט. בעקבות כך, הועלתה השאלה אם כדאי לשנן את המין הדקדוקי ביחד עם כל שם עצם, או להסתמך בעיקר על החוקים של השפה הגרמנית בתהליך קביעת המין הדקדוקי.
וולף-גינתר טרירנברג
וולף-גינתר טרירנברג (בגרמנית: Wolf-Günther Trierenberg; 18 ביוני 1891 – 25 ביולי 1981) היה גנרל גרמני שפיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
טרירנברג נולד ב-18 ביוני 1891 בפורסט, שהייתה חלק מהקיסרות הגרמנית. במרץ 1910 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-10 (פרוסיה המזרחית - "מלך סקסוניה"). ב-22 בנובמבר 1910 הוא הועבר לרגימנט הרובאים ה-38 (שלזיה - "גנרל פילדמרשל גראף מולטקה"), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. ב-5 בספטמבר 1914 הוא מונה כמפקד פלוגה בגדוד שלו, וב-1 באוקטובר 1914 מונה לתפקיד השליש של הגדוד ה-2 ברגימנט הרובאים ה-38. ב-18 בספטמבר 1915 הוא הועלה לדרגת אובר לויטננט, וב-1 במרץ 1916 מונה למפקד הפלוגה ה-9 ברגימנט הרובאים ה-38. ב-3 בדצמבר 1916 הוא הועבר למטה דיוויזיית הרגלים ה-11, וב-13 במאי 1917 מונה כמפקד גדוד ברגימנט הרובאים ה-38. ב-22 ביוני 1917 מונה שוב לקצין מטה בדיוויזיית הרגלים ה-11, וב-4 באוקטובר 1917 מונה לקצין מטה בדיוויזיית הרגלים ה-93. ב-4 בפברואר 1918 הוא מונה לקצין מטה בדיוויזיית הלנדווהר ה-38, וב-21 במאי 1918 מונה לקצין מטה בקורפוס הצי. ב-19 בספטמבר 1918 הוא מונה לקצין מטה בקורפוס המילואים ה-40, וב-18 באוקטובר 1918 הוא הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר טרירנברג ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בתחילה הועסק כשליש בדיוויזיית הרייכסווהר ה-7, ובתחילת 1920 מונה לתפקיד בפיקוד מבצר ברסלאו. ב-1 בינואר 1922 הוצב במשרד הרייכסווהר (RWM) בברלין למשך שלושה חודשים, וב-1 באפריל 1922 הוא הועבר למטה דיוויזיית הפרשים ה-2 בברסלאו. ב-1 באוקטובר 1924 מונה לקצין מטה באגד הרגלים השישי בהנובר, וב-1 באפריל 1927 מונה למפקד הפלוגה ה-9 ברגימנט הרגלים הרביעי (הפרוסי). ב-19 בספטמבר 1928 התחתן עם אוגוסטה-סופי סטפנוס. ב-1 בפברואר 1930 הועבר למטה הדיוויזיה השנייה של הרייכסווהר בשטטין, וב-1 באפריל 1932 הוא הועלה לדרגת מיור. ב-1 באוקטובר 1933 הוא מונה כקצין אג"ם של פיקוד מינסטר, וב-1 בנובמבר 1934 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-15 באוקטובר 1935 הפך הפיקוד לדיוויזיית הרגלים ה-16, וב-1 באוגוסט 1937 הוא הועלה לדרגת אוברסט.
מלחמת העולם השנייה
ב-26 באוגוסט 1939 מונה טרירנברג לראש מטה הקורפוס ה-6, ושימש בתפקיד זה במהלך המערכה הפולנית והמערכה המערבית. ב-1 בנובמבר 1940 מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-12, ובקיץ 1941 הוביל את חטיבתו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-12 במבצע ברברוסה בגזרה המרכזית. ב-1 באוגוסט 1941 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-11 באוגוסט 1941 מונה למפקד דיוויזיית הרגלים 167, עליה פיקד במהלך הקרב על מוסקבה. באביב 1942 העביר את הדיוויזיה שלו להולנד לצורך ריענון, וב-5 במאי 1942 קיבל על הישגיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 בנובמבר 1942 הועלה לדרגת גנרל לויטננט, ולאחר אסון סטלינגרד הוא העביר את דיוויזיית הרגלים ה-167 שלו לגזרה הדרומית של החזית המזרחית. ב-10 במאי 1943 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובקיץ 1943 כוח הלחימה של הדיוויזיה שלו התמוסס לקבוצה קרבית בעקבות קרב קורסק. ב-8 בדצמבר 1943 מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-347 בהולנד, ולאחר פלישת בעלות הברית ביוני 1944, הוא והדיוויזיה שלו הוכפפו לארמייה השביעית בספטמבר 1944 והיא הושמדה חלקית בקרבות. עם זאת, לאחר מכן היא הוקמה מחדש והמשיכה להיות פרוסה בחזית המערבית. במרץ 1945 נמחצה שוב הדיוויזיה שלו, ולאחר מכן היא שוחזרה כדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-347. בתחילת מאי 1945 הוא נפל בשבי בידי רגימנט הרגלים ה-347 של צבא ארצות הברית, ושוחרר מהשבי ב-20 בדצמבר 1947.
לאחר המלחמה
לאחר שחרורו מהשבי הוא התגורר בדטמולד, עד מותו ב-25 ביולי 1981.
מהפכת 1848 (ולאכיה)
דגל מהפכת 1848
הטריקולור הרומני הונף לראשונה במהפכת 1848 כחלק ממאבק המהפכנים בנסיכות מולדובה ובנסיכות ולאכיה להשתחרר מהמשטר המושחת של השליטים הפנרים, משלטון האימפריה העות'מאנית ומחסותה של האימפריה הרוסית. בהפגנה שערכו המפגינים בבוקרשט נשא את הדגל בראש ההפגנה הצייר היהודי ברבו איסקובסקו (המעמד הונצח בציור של הצייר הרומני קוסטקה פטרסקו), שכנראה צייר בעצמו את הדגל. על הדגל, שנשא איסקובסקו, היו כתובות ברומנית המילים "צדק" ו"אחווה", כשהן כתובות באותיות האלפבית הקירילי הרומני.
אין מסמכים המעידים על השתייכותו של איסקובסקו לקבוצה הסודית האחווה, אולם מעצם היותה קבוצה סודית היא נמנעה משמירת רשימות חברים. יונל ז'יאנו (Ionel Jianu), שכתב ספר ביוגרפי על ברבו איסקובסקו, סבר שאיסקובסקו היה חבר האחווה, לכן הוטל עליו לצייר את דגל המהפכה עם הסיסמה Dreptate - Frăție (צדק - אחווה), דגל שאיסקובסקו עצמו נשא בעת שההמון הקיף את ארמון השליט ביבסקו ב-11 ביולי 1848. הממשלה הזמנית של נסיכות ולאכיה, שהוקמה כתוצאה מהמהפכה, החליטה שזה יהיה הדגל הלאומי, אלה יהיו צבעיו ואלה יהיו המילים הכתובות עליו וזו הייתה ההחלטה הראשונה של הממשלה הזמנית.
כעבור כמה שבועות הוציאה הממשלה הזמנית החלטה חדשה בנושא ובה נטען, שההחלטה הקודמת לא הובנה היטב, לכן מבהירים, שפסי הדגל צריכים להיות אנכיים, כשהצבע הכחול סמוך למוט ואחריו הצהוב ואחרי הצהוב האדום.
קציר איברים
בתחום האימונולוגיה, קציר איברים (באנגלית: Organ procurement) הוא הליך כירורגי שבו מסירים איבר מגוף האדם, ומשתילים אותו באדם אחר. זוהי פרקטיקה רפואית מקובלת, ועם זאת כרוכות בה בעיות אתיות רבות.
תהליך קציר האיברים
האיברים בהם משתמשים להשתלות מגיעים מתרומת איברים, מאנשים חיים או מתים. סחר באיברים הוא מקרה שבו נתרם איבר תמורת תשלום.
לפני הסרת האיבר, מוודאים שהוא נמצא במצב בריאותי תקין. במקרים של מוות אפשר להשתמש באיברים רק זמן קצר לאחר שהלב חדל לפעום. בדרך כלל מסירים איברים זמן קצר לאחר אירוע של שבץ מוחי או אוטם שריר הלב שבו התורם מת.
לאחר הסרת האיבר בהליך כירורגי הוא מועבר במהירות למושתל. לעיתים האיבר נשמר בקירור להשתלה מאוחרת יותר, או לצורכי מחקר.
בעיות אתיות בקציר איברים
בדרך כלל לא מתעוררת בעיה במקרים של תרומת איברים מרצון על ידי קרוב משפחה או בן זוג, או במקרים של תרומה מרצון על ידי אדם חי. הבעיה מתעוררת במקרים של סחר לא חוקי באיברים, או תרומת איברים מתוך מצוקה כלכלית.
בעיה אתית חמורה מתעוררת בהסרת איבר בכפייה, כמו במקרה של קצירת איברים ממתרגלי הפאלון גונג בסין. איבריהם נקצרים בכפייה בעודם בחיים, ולמעשה בפועל משמעות הדבר הוא שמתרגלי פאלון גונג כמו גם אסירי מצפון אחרים בסין, נרצחים בעבור איבריהם.
קציר איברים בישראל
עמותת אדי מחתימה אנשים על כרטיס תורם כדי להקל על הליך קציר איבריו באם יגיע למצב של מוות קליני. בארץ חתומים על כרטיס אדי רק 8% מן האוכלוסייה לעומת 15% בממוצע בארצות מפותחות.
בשנת 2008 עבר בישראל "חוק השתלת איברים התשס"ח". חוק זה בא להסדיר תרומות איברים מן החי ומן המת. לגבי תורמים חיים, החוק בא לתגמל את מי שבחר לתרום מאיבריו בעודו בחיים. החוק מנוסח באופן שאינו מעודד סחר באיברים בישראל.
בגלל ריבוי מקרים של קציר איברים בכפייה בסין, רוב ארגוני הבריאות בעולם אוסרים על השתלת איברים שמקורם בסין. חרף זאת, בשנת 2006 אישר בית המשפט לחולה אנוש לבצע השתלת לב בסין.
נאשוויל פרדטורס
נאשוויל פרדטורס (באנגלית: Nashville Predators) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מנאשוויל, טנסי, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית המרכזי שבחטיבה המערבית.
הקבוצה נוסדה ב-1998 והחלה לשחק ב-NHL בעונת 1998/99.
הפרדטורס לא זכו מעולם בגביע סטנלי.
1998 - 2003: התחלה קשה
ב-1997 העניק ה-NHL ארבעה זיכיונות מותנים לקבוצות משקיעים בנאשוויל, אטלנטה, קולומבוס ו"הערים התאומות" במינסוטה. הזוכה בזיכיון בנאשוויל היה קרייג לאופולד, איש עסקים מוויסקונסין.
באותה שנה, בעת חפירה במרכז נאשוויל לצורך יציקת יסודות לבניין חדש, נמצא שלד של טיגריס שנחרבי קדום. הסיפור עשה כנפיים בעיר, ולאופולד החליט לבחור בטיגריס השנחרבי כלוגו הקבוצה. במשאל אוהדים נבחר שם הקבוצה.
מכיוון שלנאשוויל היה אולם מוכן, ה"נאשוויל ארנה" (כיום ברידג'סטון ארנה), היא יכלה להתחיל לפעול לפני שלוש האחרות, ותחילת פעולתה הייתה מותנית במכירת 12000 מנויים עונתיים עד סוף מרץ 1998. הפרדטורס עמדו בתנאי והצטרפו ל-NHL עם פתיחת עונת 1998/99.
כמו ברוב המקרים של קבוצת התרחבות, העונה הראשונה הייתה קשה מאוד, והפרדטורס סיימו אחרונים בבית המרכזי עם 28 ניצחונות מול 47 הפסדים ו-7 תיקו. את עונת 1999/2000 סיימו במאזן כמעט זהה. המבקיע המצטיין שלהם בשתי העונות הראשונות היה קליף רונינג, חלוץ ותיק שהגיע במהלך עונת 1998/99 מפיניקס קויוטיס.
הפרדטורס החלו את עונת 2000/01 בשני משחקים מול פיטסבורג פינגווינס בטוקיו. הם גילו שיפור לעומת העונה הקודמת ונחלצו מתחתית הבית המרכזי, אבל עדיין סיימו במאזן שלילי ולא היוו גורם משמעותי במירוץ לפלייאוף. רונינג המשיך להוביל את התקפת הקבוצה עם 62 נקודות, והקבוצה נהנתה מעונה טובה יחסית של השוערים שלה, תומש ווקון ומייק דנהם.