cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טל פרידמן
ביוגרפיה
בשנת 2020 השתתף בתוכנית הריאליטי "הזמר במסכה" של ערוץ 12, בתור הקרמבו, והודח ראשון מהתכנית.
בשנת 2021 השתתף באופן קבוע כפאנליסט באולפן יורו 2020 ברשת 13.
באפריל 2022, לקראת יום העצמאות ה-74 של מדינת ישראל, נבחר להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות, אך סירב בטענה כי הוא "מעדיף להישאר בצניעות, מעדיף להיות איש מבוגר כשאקבל את הדבר הזה".
ב-6 בספטמבר 2022 החל פרידמן להגיש את אולפן ליגת האלופות בערוץ הספורט, במקומו של חברו מודי בר-און שנפטר בחודש מאי באותה שנה. לאחר עונת שידורים אחת פרש פרידמן מהתפקיד.
ב-23 באוקטובר 2022 החל פרידמן לשחק בסדרת הילדים "שלי הכובשת" המשודרת בכאן חינוכית לצד חנן סביון, אורי גבריאל, שיפי אלוני, גבי עמרני ועוד. פרידמן שיחק בסדרה את צדיק גלילי.
ככדורגלן
בתחילת 2015 הצטרף פרידמן כשחקן לקבוצת הכדורגל שבבעלות האוהדים הפועל רובי שפירא חיפה, אשר שיחקה בליגה ג' באותה עונה, והוא גם חבר בעמותה המנהלת את הקבוצה. ב-20 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-77 נגד מכבי נווה שאנן. הוא פרש ממשחק פעיל בתום אותה עונה.
קריירה מוזיקלית
בנוסף להופעות כקומיקאי טל פרידמן הוא גם מוזיקאי. הוא מנגן בגיטרה חשמלית וכן שר לעיתים. סגנון המוזיקה שלו נע מרוק עד למטאל.
בשנת 2006 הוקמה להקת הרוק "טל פרידמן והקריות" כלהקת קאברים והופיעה במשך כחמש שנים ברחבי הארץ. בשנת 2010 חיממו את אוזי אוסבורן בפסטיבל "אוזפסט" בפארק הירקון בתל אביב ובהמשך אותה שנה הוציאו את השיר "ישן" שהיה פסקול הסדרה "מעצר בית".
ב-2011 החל פרידמן להגיש את התוכנית "גיבורי גיטרה" כחלק מרצועת שידור של ערוץ 8 בנושא גיבורי גיטרה. במהלך התוכנית נמצאת להקתו של פרידמן על הסט והיא עוסקת בסיפוריהם של הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים. התוכנית שבה לעונה נוספת בסוף אותה שנה תחת השם "ינשופי גיבורי גיטרה", במסגרת רצועת השידור המצליחה "הינשופים" של הערוץ.
באוקטובר 2013 עלתה לשידור בערוץ 24 התוכנית בהגשתו "טל פרידמן והחתולים השמנים מארחים", בה מקדיש פרידמן כל פרק לנושא מוזיקלי אחר הקשור בעיקר במוזיקת הרוק. בתוכנית פרידמן ליווה בלהקתו "החתולים השמנים" ואירח זמרים ואמנים שונים, עמם הוא דן על נושא התוכנית ועם חלקם ביצע שירים.
ביולי 2019 "חימם" את בון ג׳ובי בהופעתו בפארק הירקון.
בשנת 2019 הופיע במסגרת פסטיבל "יערות מנשה" לצד אלה רונן, פלורה, מירב הלינגר, אסף אמדורסקי, אביגיל קובארי, גיל בר הדס, ואחרים.
חיים אישיים
פרידמן נשוי לאיריס ולהם שלושה ילדים, שניים מהם בן ובת מאומצים ממוצא אתיופי. בתו המאומצת תמר היא אוטיסטית. מתגורר בקריית טבעון.
הוא ידוע בחיבתו לכדורגל ובאהדתו לקבוצת הכדורגל הפועל חיפה.
פילמוגרפיה
בקולנוע
בטלוויזיה
אבימי בר פפי
אבימי בר פפי היה אמורא בן הדור השלישי, חברם של רב נחמן ועולא (בתלמוד הבבלי מסופר שישבו יחד).
הובי אלישע
אהובה (הובי) אלישע (13 ביולי 1927 – 22 במאי 2022) הייתה ציירת ישראלית אימפרסיוניסטית.
קורות חיים
אהובה (הובי) אלישע נולדה בשכונת הבוכרים בירושלים. אימה הייתה אחות ואביה היה איש עסקים. כשהייתה בת שש, בעקבות עסקיו של אביה, היגרה עם משפחתה לווינה, משם לפראג וב-1935 ללונדון. הבליץ הגרמני בזמן מלחמת העולם השנייה, אילץ את המשפחה לעזוב את לונדון והם עברו להתגורר בעיירה הציורית, טורקי, שבמחוז דבונשייר בדרום מערב אנגליה, אזור הידוע גם בכינוי "הריביירה האנגלית" בשל הצוקים, החופים והגנים המרהיבים שבו. נופיה של דבונשייר מופיעים בציוריה של אלישע.
לאחר מעבר המשפחה לטורקי, החלה הובי את לימודיה בבית הספר המקומי. בתוך זמן קצר הבחינה מנהלת בית הספר, אמנית במקצועה, בכישרון הציור שלה, החלה לעודד אותה לעסוק בתחום ובגיל 14, בהמלצתה של מנהלת בית הספר, החלה הובי את לימודיה בבית הספר היוקרתי לאמנות סיינט מרטינס קולג' לאמנות ועיצוב שבלונדון, שם הייתה לתלמידה הצעירה ביותר שהתקבלה לבית הספר היוקרתי אי פעם.
בגיל 17 נישאה לאלי, סוחר שטיחים ובהמשך נולדו להם שלושה ילדים. ב-1968 חזרה עם בעלה ושלושת ילדיה לישראל והם גרו תחילה בהרצליה פיתוח, תוך שהיא מתקרבת בהדרגה אל הדת עד כי הפכה לחסידת ברסלב. בהמשך עברו היא ומשפחתה להתגורר בשכונה החרדית מאה שערים בירושלים, שם שמרה אלישע על צנעתה מחד והמשיכה לחלוק עם העולם את יצירותיה מאידך.
נפטרה באייר תשפ"ב.
הישגים באמנות
הובי נבחרה על ידי האנליסט ויועץ האמנות הבינלאומי ניקולאס פורסט כאחת מעשרת האמנים הישראלים שכדאי לעקוב אחר יצירותיהם במכירות פומביות. ברשימה שלו נמצאים גם: נחום גוטמן, ראובן רובין, יעקב אגם ועוד.
בשנת 2012 נמכר ציור שלה בבית המכירות הפומביות בונהמס (Bonhams) באנגליה - אחד מבתי המכירות הפומביות הגדולים והוותיקים בעולם במעל ל-100 אלף דולר. הגלריה של הובי ממוקמת ברחוב המלך דוד בירושלים. מדי שנה, לדברי בעלי המקום, נמכרים בגלריה 4–5 ציורים בכמאה אלף דולר ועוד 15 ציורים בסביבות ה-70 אלף דולר ועשרות ציורים נוספים בעשרות אלפי דולרים בודדים לכל אחד.
להובי היו כמה מוטיבים אייקוניים עליהם היא חזרה ביצירותיה: נופיה של דבונשייר, חתונות יהודיות וריקודים חסידיים.
תערוכות של ציוריה נערכו בלונדון, בניו יורק, בישראל ועוד.
משפט תלמי
שמאל|ממוזער|מרובע שניתן לחסום במעגל בגאומטריה אוקלידית, משפט תלמי מתאר קשר בין ארבע הצלעות של מרובע החסום במעגל לבין אלכסוני המרובע. המשפט קרוי על שמו של המתמטיקאי והאסטרונום היווני בן המאה השנייה, פטולמאוס קלאודיוס המוכר בקצרה בשם תַלְמַי. ניסוח המשפט: אם במרובע ABCD סכום זוג זוויות נגדיות אחד שווה לסכום הזוג השני, כלומר: ,
אז: מכיוון שכל מרובע המקיים ניתן לחסום במעגל, הרי שאת המשפט ניתן לנסח גם באופן הבא: בכל מרובע ציקלי, סכום מכפלת הצלעות הנגדיות שווה למכפלת האלכסונים.
המשפט ההפוך נכון גם הוא: כל מרובע שסכום מכפלת צלעותיו הנגדיות שווה למכפלת אלכסוניו, ניתן לחסום במעגל.
הוכחה
מסגרת|none|מבנה ההוכחה של משפט תלמי
אי-שוויון תלמי והכיוון ההפוך למשפט
ממוזער|מרובע שלא ניתן לחסום במעגל
כל מרובע ABCD מקיים את אי-השוויון. שוויון מתקיים אם ורק אם ניתן לחסום את המרובע במעגל.
Party for Everybody
Party For Everybody (בתרגום לעברית: מסיבה לכולם) הוא סינגל שהוקלט על ידי הלהקה הרוסייה בורנובסקיה בבושקי. השיר יצא לאור ב-8 במרץ 2012 וייצג את רוסיה באירוויזיון 2012.
אירוויזיון 2012
השיר ייצג את רוסיה באירוויזיון 2012, ניצח בחצי הגמר וסיים בגמר במקום השני.
Hurt: The EP
Hurt: The EP (בעברית: כאב: המיני-אלבום) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת הבריטית ליאונה לואיס. המיני-אלבום יצא לאור ב-9 בדצמבר 2011 על ידי חברות התקליטים תקליטי RCA וסייקו מיוזיק.
השיר "Hurt" הגיע למקום השמיני במצעד הסינגלים הבריטי.
הצלחה
בתוך המיני-אלבום נכללת גרסה מחודשת של השיר "Hurt", אותה הקליטה לואיס במיוחד עבור המיני-אלבום. כמו כן, הקליטה מחדש את השיר "Iris" של הגו גו דולס ואת השיר "Colorblind" של להקת הרוק האמריקאית Counting Crows.
Miele
מילה (בגרמנית: Míele) היא יצרנית מכשירי חשמל ביתיים, ציוד לצרכים מסחריים ומטבחים מותאמים ברמה גבוהה הממוקמת בגוטרסלו (Gütersloh) בגרמניה. מילה הייתה ועודנה חברה בבעלות ובהנהלה משפחתית, שנוסדה ב-1899 על ידי קרל מילה (Carl Miele) וריינהרד זינקן (Reinhard Zinkann).
היסטוריה
המוצרים הראשונים של מילה היו מפריד שמנת, מחבצת חמאה ומכונה לשטיפת גיגיות, ויצאו לשוק תחת המותג Meteor. קרל מילה פיקח על תהליך הייצור וריינהרד זינקן הדריך וניהל את הכספים ומכירות.
בסימן המסחרי Míele נעשה שימוש כבר בשלב מוקדם, והוא מופיע על גבי כל המכונות, שלטי השם, החומר המודפס והפרסומות המופקים על ידי החברה. מאז תחילת שנות ה-20 של המאה העשרים הושם דגש רב על הסימן המסחרי בו הנקודה שעל גבי ה-"i" הוחלפה בגרש מוטה. הסימן המסחרי נשאר ללא שינוי חוץ משלוש "מתיחות פנים מזעריות" שביטאו שינוי בטעמים של אותם זמנים. סקר שנערך על ידי Süddeutsche Zeitung, אחד העיתונים המובילים בגרמניה, מצא שאנשים זיהו את המותג מילה באמצעות ה-"í" בלבד (Míele).
מילה מייצאת מוצרים לשווקים רבים בעולם ומיוצגת ב-37 מדינות. ב-1983, Míele נכנסה לשוק האמריקני. נכון ל-2010 המוצרים מיוצרים בגרמניה, בצ'כיה וברומניה ומשם מופצים בעולם, תוך שהם מוצגים באולמות תצוגה ייחודיים לחברת מילה. בישראל החברה מפעילה אולם תצוגה ייעודי למוצריה בהרצליה פיתוח.
מוצרים
מילה מייצרת כיום מוצרי חשמל ביתיים כגון מכונות כביסה, מייבשי כביסה, שואבי אבק, מדיחי כלים, תנורי אפייה בטכנולוגיית בישול באדים, מפזרי חום ותנורים מהירים מובנים, כיריים, קולטי אדים, מקררים העומדים בפני עצמם או מובנים, מקפיאים, מצנני-יין ומכונות קפה אינטגרליות. כמו כן, החברה מייצרת מכונות מסחריות לניקוי רטוב, מדיחי ציוד זכוכית מעבדתי, מחטאים בתחום רפואת השיניים ומכונות לשטיפת ציוד רפואי.
בצפון אמריקה מילה משווקת כמותג מוצרים ביתיים ברמה גבוהה. אלו מתחרים במותגים כגון Kuppersbusch, Gaggenau, Fagor, Viking Range ו-Thermador. חברת מילה ממצבת את עצמה בקצה העליון והיוקרתי של שוק המכשירים הביתיים.
מדריך מילה
החל משנת 2009/2008 מממנת חברת Miele ומוציאה לאור את מדריך מילה למסעדות הטובות באסיה.
פילוסופיה אנליטית
אבות הפילוסופיה האנליטית הם גוטלוב פרגה, ברטראנד ראסל, ג'ורג' אדוארד מור, לודוויג ויטגנשטיין והוגי החוג הווינאי. פילוסופים בולטים נוספים הם קוויין, אוסטין, דונלד דייווידסון, קריפקי, פאטנם ורורטי.
ההוגים האנליטיים חלוקים ביניהם בנקודות מגוונות. מאפיינים משותפים להגותם הם העיסוק בלשון ובשפה, השאיפה לאובייקטיביות ולשחרור מהמגמות הפסיכולוגיסטיות בפילוסופיה (ובעיקר מהמסקנות של קאנט בדבר התנאים הסינתטיים-אפריוריים להכרה), ועיסוק בבעיות התיחום של הפילוסופיה ושל המדע. ההוגים האנליטיים לא קיבלו את עמדותיהם של הגל, ניטשה, מרקס או פרויד (אשר נחשבים לפילוסופים קונטיננטליים) ואף התנגדו להן במפורש.
ניתן לומר שהמקור לשאיפותיה של הפילוסופיה האנליטית הוא הרצון להסיר את הבלבול והמבוכה מתוך הפילוסופיה ולעשות זאת על ידי בירור מדוקדק ומפריד (אנליזה לוגית) של טענות פילוסופיות. בראשית דרכה ניסתה הפילוסופיה האנליטית למצוא קריטריונים לפיהם ניתן לנתח כל אמירה פילוסופית ולקבוע לאילו מהן יש משמעות ומובן ואילו אמירות הן נעדרות משמעות ונוצרו בגלל שימוש לא נכון בשפה.
על אף שורשיה הגרמניים הפכה הפילוסופיה האנליטית לזרם הפילוסופי המרכזי במדינות דוברות האנגלית ולעיתים היא אף מוגדרת כפילוסופיה של העולם האנגלו-אמריקני במאות העשרים והעשרים ואחת.
מקובל לראות בפילוסופיה הקונטיננטלית זרם מנוגד לפילוסופיה האנליטית.
כיום, הביטוי "פילוסופיה אנליטית" משמש לעיתים גם במשמעות רחבה יותר לצורך הוראה על כלל העשייה הפילוסופית המודרנית (גם אם אינה עוסקת בשפה, לוגיקה או מדע) אשר שואבת השראה מן הפילוסופיה האנליטית המוקדמת ולא מן הפילוסופיה הקונטיננטלית המוקדמת ושכתוצאה מכך פיתחה מספר מאפיינים קהילתיים נבדלים מאלו של הפילוסופיה הקונטיננטלית המודרנית. המאפיינים הקהילתיים הללו באים לידי ביטוי בין השאר בצורת הכתיבה, בצורת הפרסומים (בכתבי עת ובספרים), במילון המונחים, ובצורת ההכנסה למילון של מונחים חדשים. יחד עם זאת, כמובן שבשל התרחבות המשמעות של "פילוסופיה אנליטית" הפילוסופיות השונות שהמונח מכיל בתוכו נעשו מגוונות בהרבה, מה שמקשה על אפיון מדויק שלו ועל מניית ההוגים המרכזיים ותתי-התחומים המרכזיים של הפילוסופיה האנליטית המודרנית.
גוטלוב פרגה
נקודת המוצא לדיון המודרני בשפה היא עבודתו של גוטלוב פרגה. בספרו כתב מושגים הציג פרגה את השאיפה לשחרר את הפילוסופיה מהבלבול שמקורו בחוסר הדיוק המאפיין את השפה הטבעית. לשם כך פיתח פרגה מערכות אקסיומטיות המתארות שתי שפות בעלות דרגת מורכבות שונה - תחשיב הפסוקים ותחשיב הפרדיקטים. השאיפה של פרגה, אותה ירש מלייבניץ, הייתה ליצור שפה מדעית מושלמת שאין בה חוסר בהירות, ושמאפשרת ניתוח לוגי של כל מושג ומשפט המראה כיצד הוא קשור ביחסי היסק עם כל משפט אחר בשפה. במאמרו "על מובן והוראה" מ-1892 ניסח פרגה תורת משמעות חדשה שבבסיסה מספר עקרונות חדשים ליחס שבין מילים למושגים ולדברים שאותם הן מציינות.
עקרון ההקשר, מובן והוראה
על פי עקרון ההקשר (עקרון הקונטקסט) של פרגה, לא ניתן להבין מילים אלא במסגרת הקשר של משפט שלם. פרגה תופס את המשפטים כמורכבים מפונקציה - הפרדיקט או הנושא - אשר פועלת על אובייקטים - המיוצגים על ידי הנושא - ומחזירה ערכי אמת, דהיינו אמת או שקר. ערך האמת של משפט נקבע על ידי היחסים הלוגיים בין המושגים והאובייקטים, או, כאשר מדובר במשפט מורכב הכולל קשרים לוגיים, ערך האמת של המשפט הראשי נקבע על ידי היחסים בין ערכי האמת של המשפטים היסודיים. למשל: שני משפטים יסודיים המחוברים על ידי הקשר "וגם" יתנו ערך אמת חיובי רק אם כל אחד מהם נותן ערך אמת חיובי בפני עצמו - "אחד ועוד אחד הם שתיים וגם השמש זורחת במזרח".
פרגה הבחין בין שני אופנים בהם תורם ביטוי לשוני ל"משמעות" - מובן והוראה. בעבור ביטוי כמו שם, המובן (Sinn, Sense) הוא התוכן המחשבתי -המושג -המקושר אליו וההוראה (Bedeutung, Reference) היא הדבר החיצוני שאליו השם מצביע. כך למשל המובן של המילה "חד-קרן" היא אוסף התכונות המקושרות עם החד-קרן, אך למילה אין הוראה, שכן הקבוצה בעולם אליה המילים מתייחסות היא קבוצה ריקה. ברמת המשפט, המובן הוא המחשבה השלמה, אולם מהי הוראת המשפט?
עולם שלישי
כאמור, פרגה סבר כי על הפילוסוף לעסוק אך ורק במאפיינים האובייקטיביים של השפה, ואת המובן וההוראה, המחשבה וערך האמת החשיב כתכונות אובייקטיביות כאלו. משפטים בעלי מובן שונה הם שונים מבחינה אובייקטיבית, ולא רק מבחינה סובייקטיבית. אולם כיצד מעוגן התוכן האובייקטיבי של אלו? שיקולים כאלו הובילו את פרגה להציע את קיומו של עולם שלישי של ישים. אשר אליו שייכים התכנים האובייקטיביים - המחשבות והמובנים - המשותפים לבני אדם שונים. זרמים שונים בפילוסופיה האנליטית נחלקים במידה שבה הם מוכנים לקבל ריאליזם בנוגע לקיומו של עולם שלישי שכזה, כמתחייב מן האובייקטיביות של השפה, או מתנגדים לכך.
ברטראנד ראסל
ברטראנד ראסל החל לפעול מעט לאחר פרגה, והושפע ממנו עמוקות. תחילת הקשר ביניהם בחליפת מכתבים שיזם ראסל לאחר שגילה כי הפרדוקס שנקרא על שמו חושף את הפילוסופיה של פרגה לסתירות מהותיות. גילוי זה הוביל את פרגה, בסופו של דבר, לזנוח את הלוגיציזם שלו - שאיפתו לבסס את המתמטיקה כולה על הלוגיקה בהסתמך על הלוגיקה (בתוספת תורת הקבוצות הנאיבית).
ראסל, כמו פרגה, תפס את הלוגיקה כקודמת לשפה, ושאף אף הוא לבסס לוגיקה שתוכל לסלק את העמימות והבלבול שמקורן בשפה הטבעית. ראסל המשיך בפיתוח הלוגיקה של פרגה, המבוססת על תחשיב הפרדיקטים, תוך שהוא מבקש לפתור שתי בעיות: הבעיה שנוצרה על ידי הפרדוקס של ראסל עצמו ובעיות שנוצרות כתוצאה של הבחנתו של פרגה בין מובן והוראה. ראסל הרבה להשתמש בעקרון התער של אוקהם ואף הרחיב אותו לשימושים נוספים. שאיפות אלה הובילו את ראסל לנסח עמדה הידועה כאטומיזם לוגי, ותורת ידיעה המתבססת על ההבחנה בין ידע מתוך היכרות וידע מתוך תיאור.
תאורים מיידעים ושמות לוגיים טהורים
ההבחנה בין מובן והוראה הובילה את פרגה לטעון שהוראתם של כל המשפטים היא ערך האמת שלהם ושהמשפטים נבדלים רק במובניהם. למשל למשפטים "כדור הארץ מקיף את השמש" ו-"2=1+1" ישנה אותה הוראה, ערך האמת החיובי. המשפטים נבדלים בכך שהמחשבה שהם יוצרים שונה. במאמרו משנת 1905, על ההוראה (On Denoting) הציג ראסל פתרון משלו לבעיות אלו.
ראסל טען שהתפיסה של פרגה לפיה לכל ביטוי יש הוראה ומובן מציעה פתרון חלקי בלבד לשלוש בעיות לוגיות, שתורתו של ראסל אמורה לפתור באופן מספק:
הפתרון של ראסל היה לקבוע שישנם ביטויים בשפה שאינם שלמים, בפני עצמם, ולכן אינם תורמים הוראה למשפט השלם, אלה הם מחליפים ביטויים מורכבים יותר, שרק באמצעותם נקבעת ההוראה. המשפט "לפגסוס יש צבע לבן" מורכב למעשה מכמה חלקים עצמאיים, ויש לנתחו כ"יש דבר אחד בלבד שהוא פגסוס, ויש לו צבע לבן", ומשפט זה הוא שקרי משום שחלקו הראשון ("יש דבר אחד...") הוא שקרי. "המלך של צרפת" הוא ציון המקצר את הביטוי "קיים דבר אחד בלבד שהוא המלך הנוכחי של צרפת" וערך האמת של זה הוא שקרי (ומכאן שערך האמת של המשפט "לא נכון שהמלך הנוכחי של צרפת קרח" הוא אמיתי, ואינו חסר מובן).
גם שמות ממשיים כמו "הומרוס" הם ביטויים מציינים, במקרה זה: "מחברן של האילדיאה והאודיסאה". למעשה רק כינויי הגוף כמו "הוא" או "זה" הם שמות לוגיים טהורים, שיש לנו היכרות ישירה עם נושאיהם.
אטומיזם לוגי
בהשראת תורת התיאורים המיידעים, ראסל הציג את תורת האטומיזם הלוגי, לפיה הלוגיקה משמשת לאנליזה שמטרתה סילוק יישים מיותרים, ברוח התער של אוקהם. יש לנסות להחליף כל מושג במשפט בקונסטרוקציות לוגיות המתבססות על מושגים פשוטים יותר - המורים על יישים פשוטים ובלתי תלויים בהכרה האנושית. יש להפריד את הסדר והתכונות מהיישים עצמם ולהמירם במבנים לוגיים, כך למשל מספר מונה איננו יש, אלא התאמה חד-חד ערכית בין קבוצות.
סילוק היישים המיותרים נעזר בהיותה של הלוגיקה לשון אידיאלית, בניגוד ללשון היום-יומית. משפט אטומי, שאינו כולל דבר מלבד שם ופרדיקט כמו "דני נמוך", הוא משפט המורה על עובדה פשוטה. העובדות קודמות למשפטים המתארים אותן.
תורת הידיעה של ראסל
ראסל ציין שעבור מי שמחזיק בגישה אמפריציסטית זוהי מסקנה קשה לעיכול ואולם הקושי נובע מפירוש לא נכון של מושג הידיעה. ראסל טען שמקורו של מושג הידיעה הוא בחיים המדעיים והפרגמטיים של טרם הפילוסופיה; ולדוגמה ידיעה שפרי מסוים הוא בשל בזכות הצבע שלו היא ידיעה אמיתית גם אם לא ניתן להצדיק אותה על סמך הניסיון בלבד (מכיוון שהיא תלויה באינדוקציה).
אתיקה ומטא-אתיקה
מור ממשיך את הקו שהוביל פרגה וקובע בספרו פרינקיפיה אתיקה (Pincipia Ethica, 1905) שהמקור לקשיים בתחום האתיקה הוא "הניסיון לענות על שאלות מבלי לגלות קודם לכן מהי השאלה שעליה מבקשים לענות", כלומר בלבול וחוסר בהירות מושגיים. לפי מור קיימים למעשה שני סוגים של שאלות: שאלה המטא-אתיקה ושאלות האתיקה הרגילה (או היישומית). המטא-אתיקה עוסקת בשאלות כמו "מהו הטוב?" או "מה המעמד של משפטים ומושגים מוסריים?", בעוד האתיקה היישומית שואלת מה נכון לעשות במצבים מסוימים, כלומר עוסקת בפתרון בעיות מוסריות קונקרטיות. מור טען שהבנה של המושג "טוב" על ידי מחקר מטא-אתי תקדם את היכולת לפתור בעיות אתיות קונקרטיות. מרגע ש"הטוב" מזוהה כראוי ניתן לבחור בפעולות שיובילו לקידום הטוב באופן היעיל ביותר.
מור קבע שהפרדיקט "טוב" הוא פרדיקט פשוט ביותר ולכן אינו ניתן להגדרה מלאה על ידי פרדיקטים אחרים. כפי שלא ניתן להגדיר מהו "צהוב" בעזרת מושגים אחרים באופן מילולי, מכיוון שהוא מושג פשוט מאוד, לא ניתן להגדיר את הטוב בעזרת מושגים אחרים. מור אינו טוען שהמושג טוב אינו מציין דבר או שלא ניתן להבין שהטוב הוא תכונה של דברים מסוימים, אלא רק שלא ניתן להגדיר אותו. את הטוב אנו מכירים באינטואיציה. ההוכחה לאי היכולת להגדיר את הטוב מתבססת על רעיון הכשל הנטורליסטי שהגה מור. אם היה ניתן להגדיר את המושג טוב באמצעות מושג אחר, כמו למשל "הטוב הוא מועיל" אזי מתעוררות שתי בעיות. הבעיה הראשונה נובעת מכך שאם ההגדרה נכונה ניתן להחליף "טוב" ב"מועיל" ונקבל את המשפט "המועיל הוא מועיל" שהוא משפט חסר תוכן, בעוד ההגדרה לא הייתה חסרת תוכן. הבעיה השנייה נובעת מכך שגם אם יש תכונה שהיא מהות ה"טוב" לשאלות כמו "האם טוב לעשות מעשה זה?" הייתה תשובה ברורה, אולם ידוע שאין תשובה שכזו.
שטורובו
שטורובו, ידועה גם בשמה ההונגרי פארקן היא עיירה בסלובקיה, על גדת נהר הדנובה. בשנת 2018 אוכלוסיית העיירה עמדה על 10,279 נפשות.
בגדה הנגדית לשטורובו נמצאת העיר ההונגרית אסטרגום. גשר מריה ולריה עומד בין שתי הערים ומחבר ביניהן. הגשר נהרס פעמיים, ב-1919 וב-1944 במהלך מלחמת העולם השנייה, ונבנה מחדש בשנת 2001.
אטימולוגיה
שמה הראשוני של העיירה היה קוקות - המילה הסלאבית לתרנגולת (המילה עדיין קיימת בסלובקית אך נחשבת וולגרית). לאחר מכן אומץ השם הטורקי צ'יגרדלן פארקני - "המבצר שדוקר את כבדו של האויב", בעקבות ההשפעה העות'מאנית. שמה הנוכחי של העיירה אומץ לאחר מלחמת העולם השנייה והיא נקראת שטורובו על שם ליודוביט שטור, איש התנועה הלאומית הסלובקית.
התושבים, הונגרים ברובם, ניסו להחזיר את השם הישן של העיירה במשאל עם מקומי מאולתר שנערך ב-1991, אך הממשלה סירבה. השם ההונגרי פארקן משומש כשם העיירה באופן רשמי כשמתייחסים אליה בהונגרית.
היסטוריה
אזור העיירה היה מיושב מזמנים פרהיסטוריים, הודות למקום האסטרטגי והנוח בו היא נמצאת. העיירה הייתה מיקום נוח מאוד למעבר בדנובה, וחלק מהלימס בתקופה הרומית, תחת השם אוואנום. במהלך המאה ה-16, לאחר שהטורקים כבשו את בודה ב-1541, העיר, יחד עם אסטרגום, נפלה לידיים עות'מאניות. ניסיונות רבים לקחת את השליטה במקום מהטורקים נעשו במהלך השנים, אבל אף אחד לא הצליח עד שנת 1683, כשהטורקים הפסידו בקרב פארקן ל.
המקום הפסיד ממעמדו במהלך התקופה העות'מאנית וחזר למעמדו הרם כעיר מחוז במהלך תקופת מלכות מריה תרזה קיסרית האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1850, פארקן הפכה לתחנה ברכבת שבין ברטיסלאבה ובודפשט. ב-1895 נבנה לראשונה גשר מריה ולריה לאסטרגום.
לאחר מלחמת העולם הראשונה וחוזה טריאנון, בו הפסידה הונגריה שני שלישים משטחה, הפכה העיירה לעיירת גבול בצ'כוסלובקיה, ונהרס גשר מריה ולריה. ב-1938 נכבשו פארקן וחלקים מדרום סלובקיה על ידי הונגריה. העיר עברה לידיים צ'כוסלובקיות פעם נוספת ב-1945 לאחר ניצחון הצבא האדום. גשר מריה ולריה הושמד בפעם השנייה ב-1944 בהפצצת חיילים גרמנים.
בשנת 1948 קיבלה העיירה את השם שטורובו, ואיחדה לתוכה מספר כפרים סמוכים. שטורובו איבדה את מעמדה כעיר מחוז בשנת 1960 ואוחדה לתוך נפת נובה זמקי הצ'כוסלובקית.
מפעל נייר נבנה במקום ב-1968, הוא סיפק 4,000 מקומות עבודה. מרחצאות תרמיים נבנו במקום בשנת 1978. באותן השנים, תחנת הרכבת המקומית הפכה לשנייה בגודלה בסלובקיה.
יהדות שטורובו
יהודים חיו בשטורובו החל מימי הביניים. אחרי כיבוש העיר אסטרגום על ידי האימפריה העות'מאנית במהלך המאה ה-16, הוגלו רוב יהודי שטורובו לטורקיה, והמעטים שנשארו במקום חיו חיים שלווים. בתום תקופת הכיבוש הטורקי, שנות השמונים של המאה השבע עשרה, הרסו התושבים הנוצרים את בתי הכנסת ואת בתי העלמין היהודיים.
היישוב היהודי בשטורובו חזר להתפתח בסוף המאה השמונה עשרה תחת חסותה של הכנסייה שתמכה במאבק היהודים לשוויון זכויות. קהילה עצמאית נאולוגית התארגנה במקום בשנות השישים של המאה התשע עשרה והשתייכה לרבנות אסטרגום.
בשטורובו קיימים שני בתי עלמין יהודיים - הישן, והחדש, שהוא הגדול מביניהם, ופעלה במקום חברה קדישא. ב-1926 הוקם בעיירה בית כנסת.
בית הכנסת ניזוק במהלך המלחמה, אך בתי העלמין נשתמרו היטב. ב-1955 בתקופת השלטון הקומוניסטי הצ'כוסלובקי חיו בעיירה כ-40 יהודים.
דמוגרפיה
במפקד האוכלוסין של 2001 נרשמה בעיירה אוכלוסייה 11,708 איש, 68.7 אחוזים מהם זיהו את עצמם כהונגרים, 28.1 אחוזים זיהו עצמם כסלובקים ו-3.2 כבני לאומים אחרים. 77.18 אחוזים מהאוכלוסייה הזדהו כנוצרים קתולים, 16.45 אחוזים מהאוכלוסייה הזדהו כבני דת לא ספציפית, או חסרי דת, ו-1.36 אחוזים זיהו עצמם כאוונגליסטים.
מאיה דאובר
מאיה דאובר (נולדה ב-11 באוגוסט 1973) היא גולשת גלים ישראלית מקצוענית הראשונה בישראל. 20 שנה ברציפות (2007-1987) אלופת ישראל בגלישת גלים, פעמיים סגנית אלופת אירופה בגלישת גלים ובשיאה דורגה במקום חמישי בעולם. היא מדריכת גלישת גלים, ומנהלת בית ספר לגלישה.
ביוגרפיה
מאיה דאובר גדלה במושב מכמורת ליד חוף הים, בתם של שרי ודני דאובר, מורים במקצועם, ואחותם של הגר ואמיר. כבר בילדותה התוודעה לספורט גלישת גלים והושפעה מאחיה, אמיר, שהשתתף בתחרויות גלישה מקצועיות. מגיל 10 היא החלה להתאמן באופן יום יומי ומגיל 14 החלה להתחרות באליפויות אירופה ואליפויות העולם בהן ייצגה את ישראל. בשנות ה-80 נחשב עיסוק בענף גלישת גלים כמקצוע "גברי", לכן היו מעט נערות ונשים שעסקו בו בארץ. כל זה האט את קצב התקדמותה, אך לא מנע ממנה להצליח בתחום.
על מנת להתקדם בצורה מקצועית נדרשה דאובר לגלוש בחופים אחרים, המפורסמים בתחום גלישת הגלים, בשל גובה הגלים ועוצמתם, דבר שאינו קיים בחופי ישראל וכן להתאמן עם טובי הגולשות והגולשים בעולם. היא התאמנה בעצמה וללא מאמן מקצועי, בשל תקציב נמוך וחוסר תמיכה ראויה מהמדינה. הוריה נדרשו לשאת ברוב הוצאות התחרויות ומימון הציוד. את השירות הצבאי העבירה בתפקיד של מקפלת מצנחים בבסיס תל נוף, דבר שאיפשר לה להתאמן ולגלוש כשרצתה.
קריירת גלישת גלים
בגיל 12 הגיעה דאובר לחוף בית ינאי ליד מושב מכמורת, שם הרבתה לגלוש. שמעון דוייב, שהיה בזמנו מנכ"ל ארגון גולשי הגלים בישראל, ראה אותה גולשת והזמין אותה להשתתף באליפות ישראל בגלישה שעד אותה העת לא התחרו בה נשים. האליפות התקיימה בחוף הילטון בתל אביב, וזו הייתה הפעם הראשונה שהתקיים מקצה לנשים, בהשתתפות 5 גולשות וללא קטגוריה של גיל. למרות היותה המתחרה הצעירה ביותר היא זכתה במדליית זהב. מאותה תחרות היא התחילה לגלוש ולהתחרות בתחרויות מקצועיות. מגיל 13 התחילה להתחרות בתחרויות בחו"ל. בשנת 1987 היא זכתה במדליית ארד באליפות אירופה בגלישת גלים שנערכה באירלנד. שנה לאחר מכן, היא סיימה במקום 11 באליפות העולם שנערכה בפוארטו ריקו. שנה לאחר מכן, היא זכתה במדליית כסף באליפות אירופה בגלישת גלים. בשנת 1992 היא סיימה במקום 9 באליפות העולם שנערכה בצרפת. בשנת 1995 היא זכתה שוב במדליית כסף באליפות אירופה. בשנת 1996 היא זכתה במדליית זהב באליפות הפתוחה של קליפורניה בחוף הנטינגטון ושנה לאחר מכן, היא סיימה במקום חמישי בסבב תחרויות עולמי שנערכו באוסטרליה, יפן, דרום אפריקה וארצות הברית (קליפורניה והוואי) ובכך הייתה לגולשת גלים הישראלית הראשונה והיחידה עד כה שהתקבלה והתחרתה בסבב הגלישה העולמי יוקרתי זה. בשנת 1999 היא זכתה במדליית ארד באליפות אירופה שנערכה בפורטוגל.
בית ספר MAYASURF
בשנת 2010 הקימו דאובר ודלית חכים את בית הספר מאיהסרף (MAYASURF), בחוף עלמה בפארק צ'ארלס קלור בתל אביב. זהו בית הספר לגלישה היחידי בישראל, המתמחה בלימוד גלישת גלים לנשים, במיוחד לנשים בגילאים 25+. התמחות זו באה לידי ביטוי, בשיטת הלימוד המותאמת לנשים, אקלים חברתי וליווי רגשי ממוקדי נשים. מקום חשוב מוקדש להכלה של החשש והפחד איתם מגיעות הנשים ופריצת מחסומים רגשיים אלו. לאורך כל תהליך לימוד הגלישה, עוברות הנשים תהליכי העצמה אישית, ומחזקות ומחזירות לעצמן את הביטחון ביכולתן הפיזית והמנטאלית.
בית הזכוכית
{{פירושונים|
ראו גם
}}
צינור פיטו
עקרון פעולה
צינור פיטו פשוט הוא צינור דק וחד עם פתחים לכניסת האוויר אשר קצהו מופנה ישירות לכיוון מדידת הזורם (נוזל או גז) והוא מודד את הלחץ הטוטלי, אך הלחץ הטוטלי לבדו אינו מספיק כדי למדוד את מהירות האוויר, על פי עקרון ברנולי הקובע:
כאשר:
לפיכך, הלחץ הדינמי הוא ההפרש בין הלחץ הטוטלי ללחץ הסטטי. הלחץ הסטטי נמדד באמצעות פתח סטטי (Static ports) הממוקם בצידי גוף המטוס. הלחץ הסטטי נקבע באמצעות סעפת הממוקמת בתוך מכל סגור המקיף אותה. אם האוויר בצידה האחד של הסעפת נמצא בלחץ סטטי והאוויר בצידה השני נמצא בלחץ טוטלי, אז הסטייה של הסעפת תהיה יחסית ללחץ הדינמי באמצעותה ניתן לקבוע את מהירות האוויר של המטוס. מכלול הסעפת נמצא בתוך מד המהירות עצמו אשר ממיר את הלחץ הדינמי למערכת של מנופים מכניים באמצעותם ניתן לקרוא את מהירות המטוס.
במקום להשתמש בפתח סטטי ניתן להשתמש בצינור פיטו־סטטי הכולל צינור קואקסיאלי נוסף המקיף את צינור הפיטו ובצידיו חורים אשר אינם מופנים ישירות לכיוון זרימת האוויר ומודדים את הלחץ הסטטי.
צינור פיטו מותקן בדרך כלל בקצה הכנף או בחרטום המטוס, במקום בו אין הפרעות של זרימת אוויר (לרוב מתחת לחופת תא הטייס) על מנת לא לגרום כוח גרר מיותר. במקרים רבים צינורות פיטו בכלי טיס מצוידים בהתקן חימום כדי למנוע מהם להחסם על ידי קרח.
בריטני מרפי
בריטני אן מרפי-מונג'ק (באנגלית: Brittany Anne Murphy-Monjack; 10 בנובמבר 1977 – 20 בדצמבר 2009) הייתה שחקנית וזמרת אמריקאית.
ביוגרפיה
כשהייתה בת 9, השתתפה מרפי כזמרת במחזמר "עלובי החיים", והוחתמה על ידי אמרגן שנשאר לצדה עד גיל 13.
כאשר בריטני הייתה בת 15, אמה אובחנה כחולת סרטן השד, והחלימה לאחר שני ניתוחים לכריתת השד.
כשחקנית
עבודתה הראשונה של מרפי הייתה בהוליווד, כאשר הייתה בת 14, כיכבה כברנדה דרקסל בסדרת הטלוויזיה "הכיתה של דרקסלס". לאחר מכן גילמה את מולי מורגן בסדרה "The Torkelsons" (הנקראת גם "Almost Home"). בנוסף היא הוחתמה לגלם את ג'ניס ג'ופלין בסרט ביוגרפי, אך הוא לא יצא לפועל בגלל בעיות זכויות יוצרים על המוזיקה של הזמרת.
מרפי ידועה בעיקר בזכות כיכובה בסרט "קלולס" (1995), בתפקיד טאי. בנוסף כיכבה בסרטים "אל תוציא מילה" (2001), "8 מייל" (2002), "בנות בסטייל" (2003), וגם בסרטים פחות ידועים כמו: "ימים מכורים" (2002) ו"נערת הראמן" (2008).
היא הופיעה גם במספר סדרות טלוויזיה, בהן: "תאומות", "מרפי בראון", "ילד פוגש עולם", "פרייז'ר", ו"המרשל" ותרמה את קולה לדמות לואן פלאטר בסדרת האנימציה "המלך היל".
בהמשך הופיעה מרפי בסרטים "יומן האקסיות" (2004) ו"עיר החטאים" (2005).
לאחר מותה, יצאו שני סרטים בכיכובה של מרפי, הסרט "היעלמות מסתורית" שיצא בשנת 2010, ובשנת 2014 יצא לאקרנים המותחן הפסיכולוגי העצמאי "משהו רשע" שמרפי הצטלמה אליו בשנת 2009, בתפקיד סוזן, הפסיכיאטרית של כריסטין (שאנטל ונסאנטן).
כמוזיקאית
מרפי הייתה הסולנית בלהקת "Blessed With Soul" בתחילת שנות ה-90.
ב-2005 הופיעה גם בקליפ הפרומו לסינגל "Closest Thing To Heaven" של להקת Tears for Fears. באוגוסט 2005 הופיעה בתוכנית המוזיקה הבריטית "CD:UK", לצד הולי ווילאפבי.
באביב 2006, פול אוקנפולד הוציא עם מרפי סינגל בשם "Faster Kill Pussycat", מתוך האלבום "A Lively Mind", שיצא ב-6 ביוני בארצות הברית. השיר הפך ללהיט מועדונים, והגיע למקום הראשון במצעד "שירי המועדונים החמים" של מגזין בילבורד. בנוסף הלהיט הגיע למקום השביעי במצעד הסינגלים הבריטי בחודש יוני 2006. באותה שנה הוכרז שתדבב את דמותה של טינקר בל בסרט בעל אותו שם, אך לבוסף הוחלפה במיי ויטמן.
מרפי חזרה למוזיקה לאחר יציאת סרט האנימציה בו השתתפה, "תזיזו ת'רגליים", והיא הקליטה גרסאות כיסוי לשיר של להקת קווין, "Somebody to Love", ולשיר של להקת "אדמה, רוח ואש", "Boogie Wonderland".
עיסוקים אחרים
במהלך 2005, מרפי הייתה הפרזנטורית של חברת הג'ינסים "Jordache".
ב-2006 דורגה במקום ה-36 ברשימת "100 הנשים הסקסיות ביותר".
חיים אישיים
במאי 2007, מרפי נישאה לתסריטאי היהודי-בריטי סיימון מונג'ק, בטקס יהודי צנוע. במשך השלוש שנים וחצי האחרונות בחייה של מרפי, היא התגוררה יחד עם בעלה מונג'אק ועם אמה באותו הבית.
מותה
ב-20 בדצמבר 2009 בשעות הבוקר הובהלה מרפי לבית החולים לאחר שאמה ובעלה מצאו אותה מחוסרת הכרה בחדר האמבטיה. בבית החולים נקבע מותה של מרפי בת ה-32, ונטען שהגורם למוות הוא דום לב. חצי שנה אחרי מותה ב-24 במאי 2010 מת גם בעלה, סימון מונג'אק, מדלקת ריאות ואנמיה. שמועות ברשת טענו שמותם של השניים נגרם כתוצאה מעובש קטלני, אך חוקרי מקרי המוות קבעו שאין לכך בסיס.
רפאל קייטאנו דה אראוז'ו
רפאל קייטאנו דה אראוז'ו (בפורטוגזית: Raffael Caetano de Araújo; נולד ב-28 במרץ 1985), המוכר כרפאל, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירה
לקראת סיום תקופת נעוריו העתיק רפאל את מגוריו לשווייץ והצטרף לפ.צ. צ'יאסו, אז בליגה השווייצרית השנייה. עם תום חוזהו הדו-שנתי עבר לפ.צ. ציריך מליגת העל השווייצרית. בעונתו הראשונה שיחק רפאל אך ורק במשחקי הבית של הקבוצה מאחר שלוסיאן פאברה, מאמן הקבוצה, נקט בטקטיקה הגנתית במשחקי החוץ בה לא נמצא לקשר ההתקפי מקום בהרכב.
בסיבוב השני של עונת עבר רפאל להרטה ברלין הגרמנית והתאחד עם פאברה, שמונה למאמן הקבוצה. משחקו הראשון בבונדסליגה נערך ב-2 בפברואר 2008, בהפסד 3-0 לאיינטרכט פרנקפורט. במחזור הבא הבקיע רפאל את שערו הראשון בבונדסליגה, בניצחון 1-3 על שטוטגרט.
עם ירידת הקבוצה לבונדסליגה השנייה בעונת, ולמרות דיווחים על עזיבה, נשאר רפאל בקבוצה. בעונת התאחד רפאל עם אחיו הצעיר רוני, שחתם בהרטה ברלין.
ביולי 2012 עבר לדינמו קייב מליגת העל האוקראינית. בינואר 2013 חזר לגרמניה והושאל לשאלקה 04. ב-20 ביוני 2013 חתם בקבוצת בורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה, ובעונתו הראשונה במועדון כבש 15 שערי ליגה.
ב-25 ביוני 2020 עזב את רפאל את מנשנגלדבך לאחר 7 עונות.
Fram
Fram הייתה סדרת לוויינים מסוג חישה מרחוק שפותחה בברית המועצות. הם פותחו על בסיס לוויין צבאי מסדרה זניט, דגם 4MT. השיגורים בוצעו בשנים 1975–1985 ובתקופה זו שוגרו 27 לוויינים, רק שיגור בודד כשל. ללוויין נוסף כשלה מערכת מצנחים וקפסולת נחיתה נהרסה.
כל הלוויינים שוגרו תחת שם "קוסמוס" מקוסמודרום פלסצק בעזרת משגר סויוז U. השיגור הראשון בוצע ב-25 בספטמבר 1975 ואחרון בספטמבר 1985.
במקביל ללווייני FRAM בוצעו שיגורים של לווייני "הקטור-פריפורה" שפותחו על בסיס לוויין זניט 2M. מדגם זה שוגרו 5 לוויינים בלבד.
בהמשך פותחו לוויינים חישה מרחוק לצרכים אזרחיים מסדרה "Resurs" ששיגורם החל בשנת 1979.
חסן חלמורזייב
חסן מגומטוביץ' חלמורזייב (ברוסית: Хасан Магометович Халмурзаев; נולד ב-9 באוקטובר 1993 בנזראן, רוסיה) הוא ג'ודוקא רוסי ממוצא קווקזי אינגושטי. חלמורזייב מתחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג והוא אלוף אולימפי מאולימפיאדת ריו 2016.
ביוגרפיה
בספטמבר 2013, זכה חלמורזייב במדליה הראשונה שלו בקריירה המקצוענית כאשר זכה בזהב בגראנד פרי אלמטי. ביוני 2014 זכה בגראנד פרי בודפשט ומאוחר יותר באותה השנה זכה במדליית כסף בגראנד פרי אסטנה. במאי 2015, זכה חלמורזייב במדליית ארד בגראנד פרי זאגרב ובמדליית זהב בגראנד סלאם באקו. בגראנד סלאם אבו דאבי הפסיד בקרב על הארד ובנובמבר 2015 זכה בכסף בגראנד פרי צ'ג'ו. בינואר 2016 הוא זכה בגראנד פרי הוואנה.
אלוף אירופה ואלוף אולימפי
ב-22 באפריל 2016, זכה בזהב באליפות אירופה שהתקיימה בקאזאן שברוסיה אל מול הקהל הביתי לאחר שגבר בגמר על אבטנדיל צ'ריקישווילי מגיאורגיה.
ב-9 באוגוסט 2016, התחרה באולימפיאדת ריו 2016 וזכה בזהב. בקרב הראשון שלו אשר היה בסיבוב השני, הוא ניצח את סעיד מולאי האיראני ובסיבוב השלישי ניצח את מוחמד עבדלאל המצרי, ברבע הגמר גבר על אנטואן ואלואה-פורטייה הקנדי. בחצי הגמר ניצח באיפון את סרג'יו תומא המולדובי אשר התחרה עבור איחוד האמירויות הערביות ובגמר ניצח את טרוויס סטיבנס האמריקאי באיפון.
אחרי ריו 2016
במאי 2017, זכה בגראנד סלאם יקטרינבורג. ב-31 באוגוסט 2017, זכה במדליית הארד באליפות העולם בבודפשט, חלמורזייב הגיע עד חצי הגמר שם הפסיד לאלכסנדר ויצ'רצ'ק הגרמני ונשר לקרב על הארד שם ניצח ג'ודוקא מונגולי. באותה השנה גם זכה בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בסנט פטרבורג שבמדינת הולדתו כאשר ניצח בגמר את בן-ארצו אסלן לאפינגוב.
חיים אישיים
לחלמורזייב יש אח תאום בשם חוסן. גם הוא ג'ודוקא, אשר זכה במדליית ארד באליפות אירופה 2017. חלמורזייב הוא סמל במשטרה ומשרת ב'שירות משמרות הסיור' של משרד הפנים הרוסי באינגושטיה.
ב-25 באוגוסט 2016, הוענק לו עיטור הידידות עבור "הישיגיו הספורטיביים הגבוהים מאולימפיאדת הקיץ ה-21 בשנת 2016 בריו דה ז'ניירו (ברזיל), על רצונו לניצחון ותחושת המטרה".
גנאדי סקליאר
גנאדי איבנוביץ סקליאר (ברוסית: Геннадий Иванович Скляр; נולד ב-17 במאי 1952) הוא דמות פוליטית וציבורית רוסית, מנהל בתחום התקשורת.
ביוגרפיה
סקליאר נולד בעיר תרמז באוזבקיסטן הסובייטית (כיום באוזבקיסטן). בשנת 1974 הוא סיים מכון לבניית מכונות חקלאיות ברוסטוב על דון והחל לעבוד כמהנדס במפעל בעיר אובנינסק בשמחוז קלודג. בשנת 1977 הוא מונה ליושב ראש תא קומסומול במפעל ושוחרר מפעילות הנדסית.
בשנת 1981 החל סקליאר לעבוד במנגנון המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות והתקדם לראש סניף המפלגה בעיר אובנינסק. בשנים 1995 ו-1999 הוא השתתף בבחירות לדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית אך לא נבחר.
בשנת 2000 כיהן כראש המטה של אנטולי ארטמונוב בבחירות למושל המחוז ולאחר הבחירות מונה לסגנו.
בשנת 2016 נבחר סקליאר נבחר לדומה השביעית כנציג של רוסיה המאוחדת מעירו אובנינסק. במהלך כהונתו קידם ויזם מספר חוקים. בשנת 2021 הוא נבחר לדומה השמינית כנציג של רוסיה המאוחדת ממחוז קלוגה לצד אולגה קורובובה.
Infrared Data Association
Infrared Data Association (בקיצור: IrDA) הוא מפרט לתקשורת נתונים בתת־אדום. המפרט מגדיר התקנים לתקשורת אלחוטית בעלת טווח של עד שלושה מטרים וקצב נתונים של עד 4Mbps. משמש בעיקר לסנכרון מידע בין מחשב אישי לבין מחשב כף יד או טלפון סלולרי.
אורות (ספר)
הספר נחשב בעיני רבים בציונות הדתית לספר יסוד, ובעיני רבים מהחרדים - לספר שגוי. קשה למצוא את הספר בספריות של ישיבות חרדיות, אבל הוא מצוי לרוב בישיבות הציוניות.
מבנה הספר ותוכנו
סגנונו של הספר, כמו כתביו של הרב קוק בתחום זה, הגותי עם נטייה לפיוטיות. רעיונותיו מבוססים על פרשנותו לקבלת האר"י. כתיבתו של הרב קוק קולחת ועם מעט מאוד ציון מקורות. בכך דומה הרב קוק במידת מה לרמב"ם במשנה תורה, שבוקר על שיטתו זו. עורך הספר, הרב צבי יהודה קוק, הוסיף בסופו מראי מקומות.
הספר בא להתמודד עם שאלות רבות שניסרו בחלל העולם, במיוחד בעניין המפעל הציוני בארץ ישראל והמדינה היהודית שבדרך. בהן:
מבנה הספר במהדורתו הראשונה
במהדורתו הראשונה, שיצאה לאור בעריכת הרב צבי יהודה הכהן קוק כספר הראשון של הוצאת דגל ירושלים בחודש אב של שנת תר"פ, כלל הספר את החלקים 'אורות מאופל' ו'אורות התחיה'.
ל'אורות מאופל' שלושה חלקים: ארץ ישראל (שמונה פרקים), העוסק בעניינה של ארץ ישראל, סגולותיה הרוחניות והיחס בינה לעם ישראל; המלחמה (עשרה פרקים), ועוסק בעניינן הפנימי של מלחמות העולם, יחס עם ישראל למלחמות והצורך בהן, כמו גם בנושאים נוספים; וישראל ותחיתו (שלושים ושניים פרקים), העוסק במגוון נושאים הסובבים סביב גאולת ישראל, ובעיקר היחס שבין ישראל לנצרות (המכונה בספר: "המינות") וביחס הנכון בין הקודש לחול. אורות מאופל, כשמו, נכתב בתקופת מלחמת העולם הראשונה. חיבור זה החל להיערך בידי הרצי"ה כבר בשנת ה'תרע"ט.
ב'אורות התחיה' שבעים ושניים פרקים העוסקים בגאולת ישראל על פי פנימיות התורה, תוך התייחסויות אקטואלית למאורעות שונים ולאסכולות שונות בעניין. דיון נרחב מוקדש לטענת המחבר שעל האומה לשוב בעת הגאולה לעסוק בחיי העולם הזה, כגון בספרות ובהתעמלות, ובדרכים שבהן יש לעשות זאת. קובץ זה נכתב ברובו, מלבד חמשת הפרקים הראשונים העומדים כיחידה בפני עצמה, בתקופה בה כיהן הראי"ה כרבה של יפו.
ההוספות שבמהדורה השנייה
בשנת תש"י הוציא הרב צבי יהודה קוק מהדורה שנייה של הספר, המתאימה לרוחה של תקופת הקמת המדינה, בה נוספו המאמר 'למהלך האידיאות בישראל', 'זרעונים', והספר 'אורות ישראל'.
'למהלך האידיאות בישראל' הוא מאמר שכתב הרב קוק בשנת ה'תרע"ב, ופרסם בעיתון 'העברי'. המאמר עוסק בייעודו של עם ישראל תוך ניתוח היסטוריוסופי של התפתחות האומות בעולם, ובפרט התפתחות עם ישראל. המאמר נדפס שנית בספר "אגרות הראי"ה", והוא נוסף לספר "אורות", על פי עצת הרב יהושע הוטנר (גיסו של הרצי"ה קוק), עקב תוכנו המתאים לנושאים הנידונים בספר.
'זרעונים' הם שמונה מאמרים שנערכו בידי הרצי"ה מפסקאות שלוקטו 'שמונה קבצים' ופורסמו קודם לכן בקובץ 'התרבות הישראלית' (אחד מעורכיו היה הרצי"ה קוק). הפסקאות עוסקות במגוון נושאים ובהם תפיסת האלוהות, מהות הכפירה בדור החלוצים, היחס ללאומיות החילונית, המתבטאת בתנועת הציונות, והעבודה הנדרשת בדור התחייה לחיבור הנבואה וההלכה.
תשעת פרקי 'אורות ישראל' נדפסו כספר בפני עצמו בשנת ה'תש"ג, ובמהדורה זו הם צורפו לספר. הפרקים עוסקים במהותה של 'כנסת ישראל', אהבת ישראל, סגולת ישראל, ביחס בין הכלל לפרט שבעם ישראל, ביחס בינו לאומות העולם ועוד.
המתנגדים
ההתנגדות של חלק מהאישים והזרמים החרדיים לרב קוק החלה עוד לפני הוצאת הספר לאור, בעקבות פולמוס השמיטה וסיבות נוספות. "העדה החרדית" נוצרה למעשה בעקבות ההתנגדות לרבנותו בירושלים בתמיכת המוסדות הציונים ורוב הכוללים. גם הספר עורר ביקורת וחלק מחוגי החרדים אסרו לקוראו. הם חלקו על עמדות בספר ביחס לחילונים, לציונות, היחס בין קודש לחול והיחס לגופניות.
בתגובה לספר כתבו הרב יוסף חיים זוננפלד והרב יצחק ירוחם דיסקין, מנהיגי העדה החרדית קול קורא שבו נאמר: "השתוממנו לראות לרב אחד מפה שכתב דברים גסים וזרים לתורת ישראל כולה כי יחולל חדשות לילך בדרכים עקלקלות אשר לא שערום רבותינו ... וכי הפיץ כבר חוברות ברוח העת החדשה רוח הכפירה ו"תרבות" חדשה, אבל האחרון הכביד אשר בשם "אורות" קראה אותה מחוללה, ורעל מות בתוכה, יש בה הרבה דברים שאסור לשמען וכל שכן לכותבם ולהדפיסם. לקול קורא זה הצטרפו גם הרב יעקב חיים סופר (בעל כף החיים) והרב יצחק ברוך.
ספרי פרשנות על "אורות"
פרשנות רבה נכתבה על ספר אורות על ידי רבנים יוצאי ישיבות בחוגי הציונות הדתית.
מרי רוז
מרי רוז (באנגלית: Mary Rose) הייתה אוניית מפרשים מלחמתית אנגלית מהמאה ה-16, שטבעה בקרב ב-1545. שרידיה נמשו מקרקעית הים ב-1982, והם מוצגים כיום במוזיאון "מרי רוז" בנמל פורטסמות'.
האונייה, מסוג קאראק, הושקה ב-1511, בתקופת שלטונו של הנרי השמיני, ובמהלך שירותה נטלה חלק בכמה מן המלחמות שניהל נגד צרפת, סקוטלנד וברטאן. ב-1536 שופצה האונייה שיפוץ מקיף, וממדיה וחימושה גדלו. ב-19 ביולי 1545, תוך כדי הקרב במצר סולנט נגד צי פלישה צרפתי, התמלאה לפתע האונייה מים וטבעה. טרופת האונייה התגלתה ב-1971, והיא נמשתה ב-1982 באחד מהפרויקטים המסובכים והיקרים ביותר בתולדות הארכאולוגיה הימית. האונייה עצמה ואלפי הממצאים שנחשפו במקום טביעתה הם בבחינת כמוסת זמן רבת ערך להכרת תקופת בית טיודור. הממצאים כוללים כלי-נשק, חלקי מעטה המפרשים, אפסניה ימית-מלחמתית ומגוון רחב של חפצים ששימשו את אנשי הצוות. רבים מן הממצאים אינם מוכרים משום מקום אחר זולת "מרי רוז", והם מרחיבים את הידיעה על התקופה בתחומים רבים, מלוחמה ימית ועד מבנה כלי הנגינה של התקופה. מאמצע שנות השמונים, תוך כדי עבודות שימור השרידים שנמשו, הוצגו שרידי האונייה למבקרים במספנה ההיסטורית בפורטסמות'. ב-31 במאי 2013 הושלמה בנייתו של המבנה החדש של מוזיאון "מרי רוז" והוא נפתח לקהל. מוצגים בו האונייה עצמה והממצאים הרבים שנמשו מתוכה וממקום טביעתה.
"מרי רוז" הייתה כנראה אחת מאוניות המלחמה הייעודיות הראשונות שנבנו עבור צי המלחמה האנגלי, שכן אין כל עדות לכך ששימשה גם כאוניית סוחר כנהוג באותה תקופה. היא חומשה בתותחים כבדים מסוגים חדשים שיכלו לירות דרך פתחים בדפנות האונייה, שיטה חדשה שפותחה בתקופה שבה נבנתה. לאחר השיפוץ המקיף שנעשה באונייה ב-1536, היא הייתה אחת האוניות הראשונות שיכלו לירות מטח דופן, אם כי טקטיקות המערך הטורי, שהתבססו על שיטת ירי זו, עדיין לא פותחו. הסיבות המדויקות לטביעתה אינן ידועות. קיימות תאוריות שונות הנשענות על עדויות היסטוריות, על ידע על אודות בניית אוניות במאה ה-16 ועל ניסויים בני זמננו, אך בשל העדויות הסותרות והיעדרם של ממצאים פיזיים, לא ניתן לקבוע בוודאות מה גרם לטביעתה. הסברה הרווחת היא כי "מרי רוז" איבדה את יציבותה, התמלאה במים וטבעה.
רקע היסטורי
כשעלה הנרי השמיני לשלטון ב-1509 הייתה אנגליה ממלכה חלשה יחסית למעצמות אירופה האחרות – צרפת, האימפריה הרומית הקדושה וספרד. מכל נחלותיה הגדולות של אנגליה ביבשת מניצחונותיה על צרפת במלחמת מאה השנים (1337 – 1453), נותרה רק מובלעת קטנה בקאלה. הנרי הצעיר שאף לשחזר את הניצחונות הצבאיים המהוללים של קודמיו, ובמיוחד של הנרי החמישי, ובכך להאדיר את שמו. הוא היה נחוש בדעתו לממש את טענתו ההיסטורית לכתר צרפת, ולהשיב לידיו את נחלות אבותיו בצפון צרפת. כבר בשנה הראשונה למלכותו ביצר את קאלה, הורה על גיוס חיילים, חימש את צבאו בתותחים נוספים וציווה על חיזוקו של הצי המלחמתי.
במקביל להכנותיו הצבאיות, פעל הנרי לבידודה המדיני של צרפת. באותו זמן הייתה צרפת חברה בליגת קמברה, שכללה את פרננדו השני, מלך אראגון, האפיפיור יוליוס השני ומקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-1509, שישה שבועות לאחר הכתרתו, נישא הנרי לנסיכה הספרדית קתרין מאראגון, וב-1511 הצליח במשא ומתן דיפלומטי לשכנע את האפיפיור לנטוש את בריתו עם צרפת ולכונן ברית חדשה נגדה, היא "הליגה הקדושה", שכללה מלבד אנגליה גם את ספרד ואת האימפריה הרומית הקדושה.
הצי המלחמתי הקטן שירש הנרי השמיני מאביו כלל רק שתי אוניות גדולות: הקאראקים "רִיגֶ'נְט" ו"סוֹבֶרֵיין". חודשים אחדים בלבד לאחר הכתרתו, הוזמנה בנייתן של שתי אוניות גדולות, "מרי רוז" בתפוסה של 500 טון, ו"פיטר פוֹמְגְרֶנֶט" (שנקראה לימים, לאחר שיפוצה ב-1536, בשם "פיטר") בתפוסה של 450 טון. איננו יודעים איזה מלך הורה על בניית "מרי רוז". בנייתה החלה אומנם בתקופת מלכותו של הנרי השמיני, אך אין להוציא מכלל אפשרות שהתוכניות להתחמשות ולהתעצמות הימית הוכנו עוד לפניו. עם זאת, הנרי השמיני הוא שפיקח על פרויקט בנייתה, ואף ציווה לבנות אוניות גדולות נוספות, שהמפורסמת שבהן היא "אנרי גראס א-דייה" ("הנרי חסד האל"), או בשמה האחר "גרייט הֶרי", שתפוסתה מעל 1,000 טון. בעשור השני של המאה ה-16 כוננה אנגליה למעשה צי קבע מלכותי, שממנו צמח לימים הצי המלכותי המודרני.
הבנייה
בניית "מרי רוז" החלה בפורטסמות' ב-1510, היא הושקה ביולי 1511, ואחר כך נגררה אל נמל לונדון, שם התקינו בה מעטה (תרנים, מפרשים וחבלים), וחימשו אותה בתותחים. מלבד חלקי המעטה, האפסניה והחימוש, צוידה "מרי רוז" גם בדגלים, ניסים וניסי-שירות צבועים או מוזהבים.
בניית אוניית מלחמה בגודלה של "מרי רוז" הייתה משימה כבירה, שנדרשו לה כמויות גדולות של חומרי גלם מאיכות גבוהה, ובעיקר עצי אלון. מאחר שכשליש בלבד שרד מהאונייה, ניתן לחשב במקורב את כלל כמות העצים שנדרשו לבנייתה. יש המעריכים כי נזקקו לכ-600 עצים, מרביתם עצי אלון גדולים, התופסים חלקת יער ששטחה כ-160 דונם. עצים גדולים כאלו, שהיו נפוצים באירופה ובאיים הבריטיים במאות השנים הקודמות, כבר הידלדלו במאה ה-16, והיה לפיכך צורך לכרות ולהביא עצים קטנים מהם מכל רחבי דרום אנגליה. ממדי העצים הגדולים ביותר שבהם השתמשו לבניית האונייה, היו כשל העצים ששימשו לבניית גגות הקתדרלות הגדולות ביותר בשיא ימי הביניים. לוח דופן בלתי מעובד שקל למעלה מ-300 קילוגרם, וקורה אחת של הסיפון הראשי יכלה להגיע למשקל של 750 קילוגרם בקירוב.
שם האונייה
ההסבר הנפוץ לשמה של האונייה הוא כי נקראה "מרי" על שמה של מרי טיודור, אחותו האהובה של הנרי השמיני, ו"רוז" על שום השושנה שבסמל בית טיודור. ברם, היסטוריונים אחדים סבורים כי אין כל עדות ישירה לכך. באותם ימים היה מקובל הרבה יותר להעניק לאוניות שמות נוצריים דתיים, מסורת ארוכת שנים במערב אירופה, או לרמז בשמן לפטרוניהן המלכותיים. שמות כמו "גראס דייה" (חסד האל) ו"הוליגוסט" (רוח הקודש) היו נפוצים מאז המאה ה-15. אוניות אחרות של צי המלחמה הטיודורי נשאו שמות כמו "ריג'נט" (העוצר) ו-Three Ostrich Feathers ("שלוש נוצות היען", רמז לציצת הנוצות של הנסיך מוויילס). סביר יותר כי האונייה נקראה על שם מרים (מרי) הבתולה, אשר הסמל שייחד אותה הייתה שושנה. האונייה-האחות ל"מרי רוז", "פיטר פּוֹמֶגְרָנֶט", נקראה – כך סבורים – על שמם של פטרוס (פיטר) הקדוש, מייסד הכנסייה הנוצרית, והרימון, סמלה של המלכה קתרין מאראגון. חוקרים אחדים סבורים, כי שתי האוניות, שנבנו בערך באותו זמן, נקראו האחת לכבודו של המלך והשנייה לכבודה של המלכה.
מבנה האונייה
"מרי רוז" שופצה שיפוץ מקיף ב-1536, תפוסתה הוגדלה מ-500 לכ-700 טון, ונוספה לה שורת תותחי דופן שלמה. המחקר ההיסטורי מתבסס בעיקר על הממצאים הפיזיים של האונייה בגרסתה זו, וידיעותינו על מבנה האונייה בצורתה המקורית מ-1509 מעטות ואינן מוצקות דיין.
כמו כל הקאראקים בני זמנה, נבנתה "מרי רוז" עם צוּרִים גבוהים בחרטום ובירכתיים, ומותניים נמוכות בסיפון הפתוח באמצעיתה. גוף האונייה כרסתני ורחב בחלקו שמתחת למים, שם הוצבו התותחים הכבדים, והוא הולך וצר בהדרגה מעל קו המים כדי להקשות על האויב לפשוט על הסיפונים. מאחר שרק חלק מגוף האונייה שרד, אין אפשרות לקבוע במדויק מה היו מידותיה. רוחבה המקסימלי של האונייה מעל קו המים היה כ-12 מטר ואורכה בגובה הַשִׁדְרִית כ-32 מטר. אורכה המרבי אינו ידוע בוודאות.
מעל הסיפון התחתון השתרע הסיפון הראשי, שבו הוצבו התותחים הכבדים ביותר. בדפנות האונייה, בגובה הסיפון הראשי, נקבעו שבעה אשנבי-תותחים בכל צד, שצוידו במכסים כבדים שמנעו חדירת מים פנימה בהיותם סגורים. זה היה גם הסיפון הגבוה ביותר שחריצי הלוחות שלו נאטמו בנעורת פשתן ספוגה בעטרן, והיה אטום למים. בצידי הסיפון הראשי, מתחת לצורי החרטום והירכתיים, נמצאו קבינות שזוהו כמגוריהם של הנגר, הגלב-מנתח (barber-surgeon), הנווט וכנראה גם התותחן הראשי ואחדים מהקצינים. הסיפון הגבוה ביותר היה הסיפון העליון (או הסיפון הגלוי). הוא שימש כסיפון לחימה, לא היו בו מחיצות כלשהן, והוצבו בו כלי ירי מסוגים שונים, כבדים וקלים. ב היה הסיפון חשוף לטבע, וכוסה רק ברשת גסה להגנה מפני פּוֹשְׁטִים. מן הסיפון העליון שרד אומנם חלק קטן בלבד, אך החוקרים סבורים כי בו, מתחת לצור החרטום, התגוררו רוב מלחי האונייה. במקום זה נמצא חור ניקוז, שאולי שימש כמשתנה ציבורית, נוסף על השירותים הרגילים שנמצאו קרוב לוודאי בחרטום.
סיפונים נוספים היו גם בצורי החרטום והירכתיים, אך מאחר שדבר לא שרד מהם, ניתן היה לשחזר את צורתם רק על פי מסמכים היסטוריים. בתעודות מהתקופה שבהן נזכרות אוניות בממדים דומים, יש בכל אחד מן הצורים שלושה סיפונים. סידור משוער זה נתמך גם על ידי ציור האונייה במגילת אנתוני, ועל ידי אזכורים ברשימות-מלאי של התותחים.
בשלבים המוקדמים של החשיפה והחפירה סברו החוקרים כי האונייה נבנתה במקורה עם ליווח מרועף, טכניקה שבה מצמידים את לוחות הדופן זה לזה באופן דומה להצמדת רעפי גג, ואשר מעניקה לגוף האונייה חוזק מבני. קריעת אשנבי תותחים בגוף שבנוי בליווח מרועף גורמת להחלשה מבנית של גוף האונייה, וההנחה היא כי היא שופצה מאוחר יותר על מנת להתקין בה ליווח משווה וצלעות שיעניקו את החוזק הדרוש לגוף למרות אשנבי התותחים שנפערו בו. למרות זאת, הסתבר מבדיקה מאוחרת יותר כי אין בשום מקום באונייה ליווח מרועף; רק צידו החיצוני של צור הירכתיים בנוי מלוחות צמודים, אך לא בשיטת הליווח המרועף המקובלת.
המפרשים והחיבל
מהירות השיט של "מרי רוז" ויציבותה מוזכרים על ידי בני זמנה ואפילו עמדו פעם אחת למבחן. במרץ 1513 נערכה תחרות ליד הדאונס בחוף קנט, שבה התחרתה "מרי רוז" עם תשע אוניות נוספות. היא זכתה בתחרות ותוארה בהתלהבות בידי אדמירל אדוארד הווארד כ"טובה באוניות המלחמה הגדולות בעולם כולו". שנים אחדות אחר כך, בעודה מפליגה בין דובר לדאונס, כתב אדמירל משנה ויליאם פיצוויליאם כי גם "אנרי גראס א-דייה" וגם "מרי רוז" שטות היטב, מתנהלות ביציבות בים סוער, ואין לדעת מי מהן טובה יותר. מומחים בני ימינו מטילים ספק בכישורי השיט שלה, וסבורים כי האוניות באותה תקופה כמעט ולא היו מסוגלות לשוט בתנאים של רוח חזקה, ואף מתארים אותה כ"ערימת שחת רטובה".
החימוש
המבנה של "מרי רוז" מייצג שלב מעבר בתולדות הלוחמה הימית. מאז ימי קדם דמתה הלחימה בים לזו שביבשה: היא נערכה בכלי נשק ללוחמת פנים אל פנים, בקשתות ובחצים, אך על פלטפורמות עץ צפות במקום בשדות הקרב. הופעתו של התותח בזירה הימית הייתה אומנם שינוי חשוב, אך השפעתו על שינוי צורת הלחימה בין אונייה לאונייה הייתה איטית. כשגדלו משקל התותחים ועוצמת הירי שלהם, נוצר צורך להציב אותם נמוך בבטן האונייה, קרוב לקו המים. אשנבי תותחים בדפנות האונייה הופיעו כבר ב-1501, עשר שנים בלבד לפני שנבנתה "מרי רוז". הם איפשרו בפעם הראשונה בהיסטוריה, בתאוריה לכל הפחות, לירות מטח דופן - ירי מתואם מכל תותחי צד אחד של האונייה. הטקטיקות הימיות במאה ה-16 ואפילו בתחילת המאה ה-17 התמקדו בלחימה נגד גליאות המשוטים, שהיו חמושות בתותחי חרטום כבדים שקניהם מופנים קדימה, ואשר כוונו על ידי הפניית הספינה כולה לעבר המטרה. אבק השרפה הלא יעיל והקשיים הכרוכים בירי מדויק מפלטפורמה הנמצאת בתנועה משמעם היה שהפשיטה על סיפון אוניית האויב הוסיפה להיות טקטיקת הלחימה העיקרית גם במאה ה-16 כולה.
תותחי ברזל וברונזה
ברם, רוב התותחים היו תותחי ברזל קטנים וקצרי-טווח, שנועדו להפעלה על ידי אדם אחד. שניים מן הנפוצים שביניהם היו ה"", תותחי סביבול נטעני-מכנס, שהוצבו קרוב לוודאי בצורים, ו"", תותחים נטעני-לוע קטנים בעלי קנים מרובעים ובליטות דמויות סנפירים, שהושענו על המעקה בעת הירי. בנוסף להם היו גם שני, המופיעים במגילת אנתוני מ-1546 (שהושלם לאחר טביעת האונייה). צורתם אינה ידועה, אך דמו ככל הנראה לבָּסִים, והוצבו באחת או יותר מדוכניות הלחימה במרומי התרנים.
את חימוש האונייה שינו מספר פעמים במהלך תולדותיה. השינוי החשוב ביותר נעשה לאחר שיפוצה המקיף ב-1536, אז הקטינו את מספר התותחים נגד-אדם והוסיפו שורה שנייה של תותחים ארוכים על גבי עגלות. קיימים שלושה אינוונטרים המפרטים את סוג ומספר תותחיה, מ-1514, 1540 ו-1546. מסמכים אלה, יחד עם רשומות בית הנשק במצודת לונדון, מראים כיצד השתנו סוגי התותחים של האונייה במקביל להתפתחות טכנולוגיית ייצור התותחים ולהמצאת שיטות סיווג חדשות. ב-1514 כלל החימוש בעיקר תותחים נגד-אדם כמו ה-murderers הגדולים נטעני-המכנס מברזל וה-serpentines, ה-demi-slings ותותחי האבנים הקטנים. רק תותחים ספורים באינוונטר הראשון היו חזקים דיים כדי לרסק את גוף אוניות האויב, ורובם הושענו בשעת הירי על גוף האונייה ולא על עגלות. האינוונטרים של "מרי רוז" ושל בית הנשק מ-1540 מעידים על שינוי מקצה לקצה של חימוש האונייה. כעת מופיעים בהם "קנונים", "חצאי-קנונים", "קולוורינים" ו"סייקרים" חדישים יצוקים מברונזה, ו"תותחי אשנבים" מחושלים מברזל (שם המלמד כי ירו דרך אשנבים בדפנות). כל התותחים צוידו בעגלות, היו ארוכי טווח מקודמיהם ובעלי יכולת להסב נזקים חמורים לאוניות אויב. מניתוח של אינוונטר 1514 ורמזים על השינויים שנעשו במבנה האונייה ניתן להסיק כי אשנבי התותחים של הסיפון הראשי אכן היו תוספת מאוחרת.