cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אפסלי צ'רי-גארארד
אנטארקטיקה
בגיל 24, היה "צ'רי" אחד החברים הצעירים ביותר במשלחת טרה נובה של רוברט פלקון סקוט (1913-1910). הייתה זו המשלחת השנייה והאחרונה של סקוט לאנטארקטיקה. בקשתו של צ'רי להצטרף למשלחת נדחתה תחילה, כיוון שסקוט חיפש מדענים, אבל הוא חזר ופנה ולבקשתו השנייה צירף הבטחה לתרומה של 1,000 ליש"ט (בערך 50,000 ליש"ט במונחי 2009) להוצאות המשלחת. כשנדחה בשנית, תרם את הכסף על אף הדחייה. סקוט התרשם מן המחווה, ובהשפעתה, יחד עם שכנועי ד"ר אדוארד "ביל" וילסון, הסכים סקוט לקחת את צ'רי כביולוג עוזר במסע החורף. יחד עם וילסון ולייטננט הנרי "בירדי" באוארס, יצא צ'רי למסע אל כף קרוזייה ביולי 1911, בתקופת החורף בחצי הכדור הדרומי, במטרה לאסוף ביצה לא-דגורה של פינגווין קיסרי. צ'רי סבל מקוצר ראיה גבוה, והתקשה בראייה ללא המשקפיים, שלא יכול היה להרכיב בשעת גלישה. בחשכה גמורה כמעט, בטמפרטורות שבין 40°- C ל- -°60.8- C, גררו בכוחות עצמם את המזחלת לאורך 97 ק"מ, מבסיס סקוט בכף אוונס לצד הרחוק של האי רוס. קפואים ותשושים הגיעו ליעדם, שם עטה עליהם סופת שלגים כבדה. אוהלם נעקר ונישא ברוח, והאנשים נשארו מכורבלים בשקי השינה שלהם תחת סחף שלג מתעבה והולך, שרים מזמורי תפילה לגבור על סאון הסופה. כששככו הרוחות, התמזל להם מזלם למצוא את אוהלם תקוע לא רחוק משם בין הסלעים. צ'רי-גארארד רעד כל כך בקור המקפיא, שרבות משיניו נשברו בנקישות צמרמורת ללא מעצור. אחרי שאספו בהצלחה שלוש ביצים החלו, תשושים עד יאוש, בדרך חזרה. במהלך של כשני קילומטרים וחצי בסך הכל בחלק מן הימים, הגיעו לבסוף אל כף אוונס ב-1 באוגוסט 1911. צ'רי התייחס לאחר זמן אל ניסיון זה בשם "המסע הגרוע ביותר בעולם", לפי הצעת שכנו ג'ורג' ברנרד שו, וזאת הכותרת שנתן לספרו, המתאר את גורל המשלחת של 1913-1910.
המסע אל הקוטב
בהמשך מונה צ'רי לאחראי על ציוד תחנות דלק ומזון בנתיב המיועד לקבוצה, שתנסה להגיע אל הקוטב הדרומי, והתלווה אל הצוות שיצא אל הקוטב עד לראש קרחון בירדמור. צ'רי היה בקבוצה הראשונה של הארבעה שחזרו ב-22 בדצמבר 1911. במסע חזרה, לקח עליו צ'רי את משימת הניווט בכמה מקרים, תוך שימוש בכוונות של שותפו עד שהשותף לקה בעיוורון שלג. ללא חבר רואה למסע, הצליח צ'רי להתגבר על קוצר הראייה החמור שלו על ידי ניווט באמצעות הבוהק הרפה של השמש. ב-26 בדצמבר 1912, ערכו צ'רי והאחראי על הכלבים דימיטרי גֶרוֹב גיחת אספקה אחרונה אל "תחנת טון אחד". הם המתינו שם שבעה ימים בתקווה לפגוש את קבוצת הקוטב במסע השיבה שלהם, אף כי משימתם הייתה לחדש את הצידה בתחנה ולא לספק ליווי "הביתה" לקבוצת הקוטב, שלא הייתה צפויה להגיע לנקודה זו לפני חלוף כשבוע או שבועיים נוספים. לבסוף פנה צ'רי לשוב ב-10 במרץ 1912 במטרה לשמור על חיי צוות הכלבים שלו, שצידת המזון שלהם הידלדלה והלכה, ומתוך דאגה לבריאותו של גרוב. תשעה-עשר יום לאחר זאת, הגיעו סקוט, וילסון ובאוארס לסוף דרכם במרחק 18 ק"מ דרומית ל"מצבור טון אחד", לכודים בסופת שלגים.
באפריל 1912, עם התקרב החורף האנטארקטי, היה ברור לצ'רי ולשאר חברי המשלחת, שקבוצת הקוטב הדרומי לא תשוב עוד. אטקינסון קיבל עליו את הפיקוד, וצ'רי, שסבל ממאמץ יתר, מונה לתעד את הרשומות והמשיך בעבודתו הזואולוגית. העבודה המדעית נמשכה כל אותו חורף ורק באוקטובר 1912 התאפשר לצוות בראשות אטקינסון ובהשתתפות צ'רי לצאת דרומה לוודא את גורלה של קבוצת הקוטב הדרומי. ב-12 בנובמבר, נמצאו גופותיהם של סקוט, וילסון ובאוארס באוהלם, עם יומניהם ורישומיהם, וממצאים גאולוגיים שהביאו עמם מן ההרים שבפנים היבשת. צ'רי הושפע עמוקות, בעיקר ממותם של וילסון ובאוארס, שעמם יצא למסע אל כף קרוזייה.
המשך חייו
זמן קצר לאחר שובו מאנטארקטיקה פיתח צ'רי דיכאון קליני וכן תסמונת המעי הרגיז. אורח חייו הקדים את התיאור והאבחון של מה שמכונה כיום הפרעה פוסט-טראומטית (PTSD). אף כי למצבו הנפשי לא נמצא מרפא, הצליח חוקר הארצות לסייע לעצמו במידה מסוימת בהעלאת חוויותיו על הכתב, על אף השנים הרבות שבהן היה מרותק למיטה בגלל תחלואיו. פעמים רבות הפך וחזר והפך בשאלה, מה אפשר היה לעשות אחרת להצלת צוות הקוטב הדרומי; הנודע בכתביו אלה הוא ספרו מ-1922 "המסע הגרוע ביותר בעולם". הספר עודנו נחשב לקלאסיקה, לאחר שהוכתר לסיפור ההרפתקאות האמיתי הגדול ביותר שנכתב מאז ומעולם. הספר יצא לאור כ-100 במספר בספרי פינגווין.
לופו בניו יורק
לופו בניו יורק הוא סרט ישראלי קומי, השייך לסוגת "סרטי געפילטע פיש", בכיכובם של יהודה ברקן וגבי עמרני שיצא לאקרנים בשנת 1976. זהו סרט המשך לסרט "לופו" משנת 1970. שיר הנושא של הסרט, "ענן לבן", שנכתב על ידי אהוד מנור והולחן על ידי יאיר רוזנבלום, מבוצע על ידי סוזי מילר וחנן יובל. שיר נוסף מתוך הסרט הוא "גשם אחרון" (שנודע בהמשך בביצועה של להקת פיקוד הצפון).
עלילה
עלילת הסרט מתמקדת בלופו אברמוביץ (יהודה ברקן), עגלון מזדקן ועני אשר מתגורר בשכונת צריפים בדרום תל אביב ומתפרנס מעסקי אלטע זאכן. ללופו בת אחת בשם רחל אשר נשואה לעמוס ואם לילד צעיר בשם רוני.
אפסלי צ'רי-גארארד
מורשת: מסע החורף
האיגלו על כף קרוזייה התגלה על ידי המשלחת הטראנס-אנטארקטית של ויויאן פוקס ואדמונד הילרי משנת 1957-58. רק 45 עד 60 ס"מ מקירות האבן נותרו על כנם. ממצאים ששרדו במקום נאספו והושמו במוזיאונים בניו זילנד.
לופו בניו יורק
עלילה
לאחר שרחל ורוני עוברים לארצות הברית במסגרת שליחות דיפלומטית של עמוס, לופו מתקשה להתגבר על הפרידה מרוני. בעקבות כך, חבריו משוק הפשפשים ביפו אוספים כספים ובכך מאפשרים ללופו לרכוש כרטיס טיסה לארצות הברית על מנת שיוכל לפגוש את רוני. אל לופו מצטרף (בטעות) גם חברו הטוב מזרחי (גבי עמרני).
אפסלי צ'רי-גארארד
מורשת: מסע החורף
שלוש ביצי הפינגווין השלמות שווילסון, באוארס וצ'רי הביאו עמם בשובם מכף קרוזייה נמצאות עכשיו באוסף המוזיאון לטבע בלונדון.
לופו בניו יורק
עלילה
במהלך הביקור בניו יורק לופו מצטרף למשפחתו לכנס בו אמור לנאום הסנאטור של ניו יורק. להפתעתו של לופו, הסנאטור הוא למעשה מנדל יעקובוביץ, חבר ילדות של לופו. הפגישה בין השנים מובילה לכך שיעקובוביץ מחליט לאשר מענק סיוע למדינת ישראל.
אפסלי צ'רי-גארארד
כתבים
בשנת 1922, בעידוד חברו ושכנו ג'ורג' ברנרד שו כתב צ'רי-גארארד את "המסע הגרוע ביותר בעולם". יותר מ-80 שנה לאחר כתיבתו הספר עודנו בדפוס ומצוין לעיתים קרובות כקלאסיקה של ספרות מסעות. צ'רי פרסם גם הספד לצלם המשלחת הרברט פונטינג ומבוא ל"אדוארד וילסון מאנטארקטיקה: חוקר טבע וחבר",ספר מאת ג'ורג' סיוור על "ביל" וילסון.
צ'רי-גארארד תרם מאמר לזכר תומאס אדוארד לורנס (הידוע יותר בכינויו לורנס איש ערב) בהוצאה הראשונה של ספר, שערך אחיו של לורנס, "ת. א. לורנס, מאת ידידיו" (הוצאות מקוצרות מאוחרות יותר השמיטו את המאמר). צ'רי מעלה במאמר זה השערה, כי לורנס ביצע מעללים יוצאים מגדר הרגיל מתוך רגש נחיתות ופחדנות והצורך להוכיח את עצמו. עוד הוא גורס, שכתביו של לורנס - כמו גם שלו עצמו - היו טיפוליים ועזרו להם להתמודד עם ההלם שספגו עצביהם מן האירועים שהם מתארים.
בתקשורת
חיי צ'רי-גארארד מתואר בפרטי-פרטים בביוגרפיה של שרה וילר, "צ'רי".
בסרט "סקוט מיבשת אנטרארקטיקה" מגלם את צ'רי-גארארד השחקן בארי לטס. בסדרת הטלוויזיה "המקום האחרון עלי אדמות", גילם יו גרנט את צ'רי-גארארד. בהפקת הבי.בי.סי. "המסע הגרוע ביותר בעולם", גילם מארק גאטיס את צ'רי-גארארד.
שלט הנצחה כחול לזכר אפסלי צ'רי-גארארד נקבע בדרך לנסדאון, בכתובת שבה נולד. הלוט הוסר מעל השלט ביום רביעי, 17 בנובמבר 2010.
ערה לפיד
ערה לפיד (23 ביולי 1948 – 2 ביוני 2018) הייתה עורכת סרטים ומרצה לקולנוע.
קורות חייה
ערה לפיד נולדה וגדלה בנתניה, בת להורים שעלו מצ'כוסלובקיה והכירו בישראל. בצבא שירתה בנח"ל בקיבוץ משאבי שדה, הגיעה לתל אביב אחרי הצבא.
בשנים 1969–1971 למדה בבית-הספר לצילום וקולנוע בישראל - בית ספר שפתח פרופסור בנימין קורצקי בשיתוף עם משרד החינוך, משרד התמ"ת ומשרד העבודה. התחילה לעבוד כעוזרת עריכה בסרט "הגלולה", סרטו של הבמאי דוד פרלוב, שהיה מורה ורבה. הסרט הראשון שערכה היה "ישוב 3: קיבוץ מושב ומושבה" בבימויו של פרלוב. הסרט הוקרן בשלושה מסכי ענק בתערוכה שהתקיימה בגני התערוכה בתל אביב (1973), שבוע לפני פרוץ מלחמת יום כיפור. בעלה חיים לפיד כתב את התסריט.
לפיד ערכה עשרות סרטים של במאים שונים, תיעודיים ועלילתיים. בין השאר ערכה את כל סרטיהם של הבמאים איתן גרין ויגאל בורשטיין, ערכה סרטים של רם לוי, דינה צבי-ריקליס, חיים בוזגלו, מיכל אביעד, יאיר לב, ענת צוריה, יואב שמיר, ציפי רייבנבך, אבידע ליבני, עלי נסאר ועוד.
לימדה עריכה באוניברסיטת תל אביב (1981-1979), בבית צבי (1985-1982). לימדה עריכה בבית הספר לקולנוע קמרה אובסקורה מ-1990.
שימשה מרצה בקרן לסרטי איכות בשנים 1992–1997 והייתה חברה בהנהלת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה בשנים 2001–2009.
נפטרה ב-2 ביוני 2018 מסרטן הריאה. הותירה אחריה בעל, הסופר חיים לפיד, ושני בנים: נדב, במאי סרטים וסופר, ואיתמר. אחותה היא עורכת הסרטים טובה אשר.
פרסים בהם זכתה
כמה מהסרטים שערכה זכו בפרסים בפסטיבלים בישראל ובעולם, בהם: מחסומים, טהורה, מקודשת, אחרי החתונה, השוטר, הכול מתחיל בים, לא רואים עליך, קוראים לי אחלם.
גמר ליגת האלופות 2017
גמר ליגת האלופות 2017 התקיים באצטדיון המילניום, שבקארדיף בירת ויילס, ב-3 ביוני 2017. במשחק ניצחה ריאל מדריד אלופת ספרד את יובנטוס אלופת איטליה בתוצאה 1-4 וזכתה בליגת האלופות לעונת 2016/2017.
היה זה משחק גמר ליגת האלופות ה-15 בהיסטוריה בו שיחקה ריאל מדריד, הזכייה ה-12 בתולדותיה והשנייה ברציפות. עבור יובנטוס היה זה ההפסד השביעי בגמר והחמישי ברציפות.
יובנטוס ספגה בו 4 שערים, לאחר שבכל 12 המשחקים שקדמו לו העונה בליגת האלופות ספגה רק 3 שערים.
יובנטוס
יובנטוס הוגרלה לבית ח', יחד עם סביליה, אולימפיק ליון ודינמו זאגרב. יובנטוס ניצחה ארבעה ממשחקיה וסיימה שניים בתיקו נגד סביליה וליון, תוך ספיגת שני שערים בלבד בשלב הבתים. בשמינית הגמר הוגרלה נגד פורטו, בפורטוגל ניצחה 2–0 ובבית 1–0. ברבע הגמר פגשה את אלופת ספרד ברצלונה, במפגש הראשון ניצחה 3–0, והשני נגמר בתיקו 0–0 בקאמפ נואו. בחצי הגמר פגשה את מונקו, בצרפת ניצחה 2–0 מצמד של היגוואין ובגומלין ניצחה 2–1 והעפילה לגמר ה-9 בתולדותיה, ולראשונה מאז 2015.
ריאל מדריד
בהגרלת הבתים שובצה ריאל בבית ו', יחד עם בורוסיה דורטמונד, ספורטינג ליסבון ולגיה ורשה. במשחק הראשון ניצחה 2–1 בדקה ה-94 את ספורטינג ליסבון. בגרמניה סיימה בתיקו 2–2 נגד בורוסיה דורטמונד, את לגיה ורשה הביסה 5–1 בבית, אך סיימה את המפגש השני בפולין בתיקו 3–3, בפורטוגל ניצחה 2–1 את ספורטינג ליסבון ואת המשחק האחרון נגד בורוסיה דורטמונד סיימה בסנטיאגו ברנבאו בתיקו 2–2. זו הפעם הראשונה מאז 2013 שריאל מסיימת במקום השני בבית, וגם אז הייתה סגנית לדורטמונד.
בשמינית הגמר פגשה את נאפולי האיטלקית, במשחק הראשון ניצחה 3-1 במדריד ובאותה תוצאה בגומלין. ברבע הגמר הוגרלה נגד באיירן מינכן, באליאנץ ארנה ניצחה 2–1 מצמד של רונאלדו. בסנטיאגו ברנבאו, לאחר שבתום המועד החוקי התוצאה הייתה 1–2 לבאיירן, ניצחה ריאל בהארכה את באיירן 4–2 משלושער של רונאלדו שכבש 5 שערים בשני המפגשים, ובכך הפך לשחקן הראשון שכובש 100 שערים במפעל. בחצי הגמר פגשה את יריבתה העירונית לשחזור הגמר הקודם, אתלטיקו מדריד, בבית ניצחה 3–0 משלושער נוסף של רונאלדו ובדרבי האחרון באצטדיון ויסנטה קלדרון הפסידה 1–2, אך עלתה לגמר לאחר 4–2 בסיכום שני המשחקים בפעם השנייה ברציפות.
סיכום המשחק
בניגוד גמור למהלך המשחק, באיום הראשון של ריאל לשער, בדקה ה-20, כבש כריסטיאנו רונאלדו שער לאחר דאבל פס עם המגן דני קרבחאל. הכדור שנבעט הוסט ממסלולו על ידי אחד משחקני ההגנה של יובנטוס, כך שלבופון לא היה סיכוי להדוף אותו.
לאחר מספר דקות של משחק לא מסודר, מסר גונסאלו היגוואין בדקה ה-27 כדור מדוד לחלוץ הקרואטי מריו מנדז'וקיץ' שעצר את הכדור על החזה ושלח אותו לרשת בבעיטת מספרת, בשער שנחשב לאחד היפים בתולדות גמרי ליגת האלופות.
עד סוף המחצית לא נרשמו אירועים מיוחדים והמשחק היה שקול לשני הצדדים.
שלוש דקות לאחר מכן, בדקה ה-64, השלים רונאלדו צמד לאחר בישול של הקשר הקרואטי לוקה מודריץ' מכדור שנראה היה כי הוא כבר אבוד.
בדקה ה-84 הורחק שחקנה של יובנטוס חואן קוואדראדו בכרטיס צהוב שני לאחר עבירה על קפטן ריאל מדריד, הבלם סרחיו ראמוס, והיא נותרה בעשרה שחקנים.
בדקה ה-90 כבש החלוץ הצעיר מרקו אסנסיו את השער האחרון במשחק, לאחר שנכנס כמחליף 8 דקות קודם לכן.
מנוסת הבהלה בטורינו
במהלך שידור המשחק בפיאצה סן קרלו שבטורינו, התרחשה מנוסת בהלה שהביאה למותם של שלושה ופציעתם של מעל 1,600 אחרים.
הרפתקת הכדכוד הכחול
הרפתקת הכדכוד הכחול הוא אחד מ-56 סיפורי שרלוק הולמס הקצרים מאת ארתור קונן דויל. והוא הסיפור השביעי בספר "הרפתקאותיו של שרלוק הולמס", שפורסם בשנת 1892. הסיפור פורסם לראשונה במגזין הסטרנד הלונדוני בינואר 1892 ולאחר מכן בסטרנד הניו יורקי בפברואר 1892.
עלילה
בשעה שמגיע ד"ר ווטסון לבקר את ידידו שרלוק הולמס לרגל חג המולד הוא מוצא כי הלה עסק בבדיקתו של כובע לבד ישן, שהגיע להולמס משליח הרובע פיטרסון שנכח בעת תגרה בליל חג המולד בין חבורת בריונים לאדם בשם הנרי בייקר (ששמו ידוע להולמס משמו שהוטבע על כובעו), בעקבות התנפצות חלון ראווה נמלטו שני הצדדים בהשאירם בזירה את כובעו של בייקר ואווז שהיה ברשותו, כדרכו מסיק הולמס מסקנות בנוגע לאופיו ומעמדו של בייקר באמצעות כובעו, תוך כדי דיבורם שב פיטרסון לבית ומציג לפני הולמס אבן כחולה שנמצאה בזפק האווז, הולמס מזהה את האבן ככדכוד הכחול של הרוזנת ממורקר שנגנב מחדרה במלון קוסמופוליטון חמישה ימים קודם לכן.
בשלב זה עובר הולמס לסקירה קצרה על ביצוע השוד כפי שפורסם בעיתונות, ג'יימס ריידר המשמש איש תחזוקה ראשי במלון הוביל את ג'ון הורנר שרברב בן 26 לתקן סורג בחדר ההלבשה של הרוזנת, כאשר חזר ריידר אל החדר גילה, לדבריו, שהורנר נעלם ומגירת השידה נפרצה והתכשיטים שהיו בה נשדדו, קתרין קיוזאק, משרתת הרוזנת מעידה כי שמעה את קריאת הבהלה של ריידר כשחזר אל החדר, הורנר נעצר באותו הערב והתנגד למעצרו, מאחר שכבר היה מעורב בעבר בשוד סירב שופט השלום לדון באשמה בשיפוט מהיר והעביר את הטיפול בפרשה לבית הדין העליון.
כשלב ראשון מפרסם הולמס מודעה על מציאתם של כובע לבד ואווז במיקום בו נאספו על ידי פיטרסון, כשמגיע בייקר לביתו של הולמס הוא מסביר לו שלא טרח לחפש אחר חפציו משום שהיה סבור שנלקחו על ידי כנופיית הבריונים שתקפה אותו, הולמס מודיע לו שהאווז נאכל והוא יתן לו תחתיו אווז אחר, ואם רצונו דווקא באווז זה הרי שעדיין ישנם ברשותו הנוצות, הרגליים, הזפק וחלקים דומים של העוף, בייקר מוותר בחפץ לב על חלקים אלו ומוכיח שלא היה לו שום ידיעה על הכדכוד הכחול. הולמס מברר אצל בייקר מהיכן קיבל את האווז והלה מפנה אותו למועדון אווזים שאותו ייסד פונדקאי בשם וינדיגייט, במועדון זה נתן כל חבר פרוטות אחדות בכל שבוע וקיבל תמורתם אווז לחג המולד.
הולמס מתכנן לפנות למרת אוקשוט לצורך המשך החקירה, אך מהומה שפורצת ליד הדוכן בו נקנו האווזים מסבה את תשומת לבו, ברנש קטן מנסה לברר להיכן נמכרו האווזים שהגיעו לדוכן זה ממרת אוקשוט ונענה בסירוב לשיתוף פעולה מצדו של המוכר, הולמס פונה אליו ומציע את עזרתו כשהוא מוכיח בעזרת הידיעות שכבר רכש במהלך החקירה שהוא יודע הכל על הפרשה. האיש נוסע עם הולמס לביתו ומציג את שמו כג'ון רובינסון, אך הולמס דורש ממנו לחשוף את שמו האמיתי והוא מזדהה כג'יימס ריידר איש התחזוקה במלון קוסמופוליטן.
בביתו מציג הולמס את האבן בפני ריידר ומאשימו בגנבת האבן מחדרה של הרוזנת, למרות ההוכחות הברורות שבידו מבקש הולמס מריידר להשלים את הפרטים החסרים, מתברר שקתרין קיוזאק משרתת הרוזנת סיפרה על הימצאות האבן למר ריידר שלא יכל לעמוד בפיתוי, הוא חיבל בחדרה של הרוזנת ושלח את ג'ון הורנר, שכבר הסתבך בעבר בבעיה כזו, לתקן את התקלה כדי שהחשד יפול באופן טבעי עליו. ריידר שלא ידע היכן להחביא את אבן הכדכוד החליט לפנות אל ידיד עבר בשם מורסלי שיצא לתרבות רעה ולהביאו בסוד מעשיו. כדי להסתיר את האבן עד שיגיע לידידו פנה ריידר לביתה של אחותו שהבטיחה לו אווז לחג המולד, כשהגיע לביתה תחב את אבן הכדכוד לתוך לועו של אחד האווזים שבלע את האבן, האווז שב והתערב עם שאר האווזים ומר ריידר שזיהה את האווז על פי זנבו המפוספס לקח את האווז לידידו מורסלי שם ביתרו את האווז וגילו להפתעתם שאבן הכדכוד אינה בזפקו, כששב לבית אחותו התברר למר ריידר שלאחותו היו שני אווזים בעלי זנב מפוספס, והאווז נמכר כבר למוכר השוק ברקינרידג'.
הולמס מניח לבסוף למר ריידר להימלט על נפשו, כשהוא מנמק את מעשהו בכך שאינו מועסק על ידי המשטרה, והורנר אינו בסכנה כיוון שמר ריידר לא יעיד נגדו, ואילו מר ריידר בעצמו לא ישוב לסורו מאחר שהוא נפחד מכדי לעשות זאת, וישיבתו בכלא רק תהפוך אותו לפושע מועד.
אנה וולקובה
אנה ניקולאייבנה וולקובה (1902 – 2 באוגוסט 1973), המכונה לעיתים אנה דה וולקוף, הייתה מהגרת רוסייה לבנה, ומזכירה של מועדון הימין, שהתנגדה למעורבותה של בריטניה במלחמת העולם השנייה.
ראשית חייה
היא הייתה בתו הבכורה של האדמירל ניקולאי וולקוף (1870 – 1954) שהיה הנספח הימי הקיסרי האחרון בלונדון. משפחתה החליטה להישאר בבריטניה בעקבות המהפכה הבולשביקית והם התאזרחו בבריטניה ב-10 בספטמבר 1935. בשנת 1923 פתחו בני וולקוב את חדר התה הרוסי, ברחוב הרינגטון 50, דרום קנזינגטון, בסמוך למוזיאון להיסטוריה של הטבע, שהיה נקודת מפגש עבור רוסים לבנים אחרים.
אנה ואביה החזיקו בהשקפות ימניות ואנטישמיות ונחשבו לאוהדי גרמניה הנאצית, בה ביקרה מספר פעמים בשנות ה-30. בהמשך טענה שהיא פגשה את הנס פרנק ורודולף הס.
ביקוריה גרמו ל-MI5 להתעניין בפעילותה ומשנת 1935 היא הושמה תחת פיקוח כמרגלת גרמנייה אפשרית. ווליס סימפסון הייתה לקוחה של עסקי הקוטור שלה וגם הייתה תחת פיקוח של שירותי סיכול הריגול הבריטיים.
מועדון הימין
באוטוביוגרפיה שלו, "המלחמה חסרת השם", טען רמזי:
ריגול
כאשר בריטניה יצאה למלחמה נגד גרמניה בספטמבר 1939, מועדון הימין התפרק רשמית. עם זאת, חלק מהחברים המשיכו בפעילות נגד המלחמה. וולקובה, משתמש במתווך מהשגרירות האיטלקית (עוזר נספח צבאי פרנצ'סקו מריגליאנו), שלחה מידע לברלין, כולל הצעות לשידורי התעמולה של ג'ויס.
עם זאת, וולקובה לא ידעה שמועדון הימין ששירותי הביטחון הבריטיים חדרו למועדון הימין, תחילה באמצעות מרג'ורי מקי ואחר כך על ידי המיסטיקנית הבלגית הצעירה הלן דה מונקה וכן על ידי ג'ואן מילר, סוכנת סמויה שעבדה כנערת משרד אצל אליזבת ארדן. באמצעות שלוש הנשים הללו, שנשלטו על ידי ראש מדור ב' (5), מקסוול נייט, ל-MI5 הייתה גישה מלאה לארגון והצליח אפילו להשפיע על פעילות הקבוצה.
בפברואר 1940 פגשה וולקובה את טיילר קנט, פקיד משגרירות ארצות הברית עם השקפות דומות. הוא הפך למבקר קבוע במועדון הימין. מאוחר יותר חשף קנט בפני וולקובה ורמזי כמה מהמסמכים שהחזיק בדירתו שגנב מהשגרירות ובמיוחד על תקשורת רגישה בין וינסטון צ'רצ'יל לפרנקלין רוזוולט. ב-13 באפריל 1940 הלכה וולקובה לדירתו של קנט כדי לבקש לצלם חלק מהמסמכים, כפי שהתברר אחר כך. פעילות הריגול שלה נפסקה כאשר ביקשה מדה מונקה להעביר מכתב מקודד לוויליאם ג'ויס דרך אנשי הקשר שלה עם השגרירות האיטלקית. דה מונקה הסכימה ואז הראתה את המכתב לממונה עליה, נייט.
מעצר ומשפט
וולקובה וקנט נעצרו ב-20 במאי 1940 והואשמו בעבירה על חוק הסודות הרשמיים. כאשר הוכנסה לניידת המשטרה, צפה בה לן דייטון בן ה-11. היא הועמדה לדין במשפט סגור באולד ביילי, כאשר סר ויליאם ג'ואט שימש כתובע. ב-7 בנובמבר 1940, היא נידונה לעשר שנות מאסר על "ניסיון לסייע לאויב", קנט, האזרח האמריקני, נידון ל-7 שנים.
לאחר הרשעתה נוצר קשר עם ועדת ההתאזרחות ואזרחותה בוטלה ב-13 באוגוסט 1943.
שחרור ומוות
היא שוחררה מהכלא בשנת 1947 ועבדה כתופרת ושכנה בבית פליקס הופ-ניקולסון. היא נהרגה בתאונת דרכים בספרד בשנת 1973 במכונית שנהג בה דל (1903 – 1980), חבר לשעבר במועדון הימין.
אלכסנדר יודאסין
ביוגרפיה
נולד ברציצה שבבלארוס, לדובה ולהלל קם. בשנת 1909 החל ללמוד בישיבת תומכי תמימים בלובביץ'. בקיץ 1914 היה בין חמשת התלמידים ששהו יחד עם האדמו"ר הרש"ב בנופש בזאולשה.
נישא באדר תרפ"א, 1921. מסדר הקידושין היה הרב רבי לוי יצחק שניאורסון, אביו של הרבי מליובאוויטש.
כשנתיים לאחר נישואיו מונה לרבה של קריבי ריה שבאוקראינה. בשל רבנותו נאסר כמה פעמים על ידי השלטונות הסובייטים, ולבסוף, בשנת 1930, גורש מהעיר. השלטונות התירו לו להתיישב בעיירה פרבומייסק שאוקראינה, בתנאי שלא ישוב לקריבי ריה.
בשנת 1934 עלה לארץ ישראל בסיועו של הראי"ה קוק והתיישב בשכונת נווה צדק בתל אביב. לאחר פטירת הרב שניאור זלמן סלונים, רבה של קהילת חב"ד ביפו, מונה הרב יודאסין תחתיו כרב הקהילה ביפו והסביבה. מינויו היה על פי בקשת הרב סלונים מוועד הקהילה ביפו, זמן קצר לפני פטירתו. לאחר פטירת הרב סלונים שיגר בנו, הרב יעקב יוסף סלונים, רב הקהילה האשכנזית בחברון, מכתב אל הרב יודאסין, ובו כתב כי על פי רצון אביו הוא מוותר על הרבנות ביפו.
כיהן בתפקידו במשך ארבעים וחמש שנה. מרכז פעילותו היה בבית הכנסת אוהל יצחק (תל אביב) ("עין יעקב"). היה מזקני רבני חב"ד וחבר בית הדין של רבני חב"ד בארץ ישראל.
כיהן בהנהלת ישיבת מדרש שמואל שפעלה בעיר העתיקה בירושלים בין השנים תש"ד-תש"ח, בראשות הרב יצחק אביגדור אורנשטיין.
נפטר ב-1982 ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
אחר פטירתו ספרייתו העשירה הועברה לישיבת חסידי חב"ד ליובאוויטש צפת.
בנו הרב דוד, כיהן כרב בית כנסת בשכונת הדר יוסף בתל אביב.
אואן ארתור
אואן ארתור (באנגלית: Owen Seymour Arthur; 17 באוקטובר 1949 – 27 ביולי 2020) היה ראש ממשלת ברבדוס בשנים 1994–2008 ויושב ראש האופוזיציה בשנים 2010–2013.
ביוגרפיה
ארתור התחנך באוניברסיטת וסט אינדיאס והיה חבר בקמפוס של ברבדוס וג'מייקה. בהמשך למד באוניברסיטת איי הודו המערבית, בשנת 1971, קיבל תואר בהיסטוריה ובשנת 1974 קיבל ממנה תואר בכלכלה. לאחר שסיים את לימודיו הפך לעובד בסוכנות התכנון הלאומית של ג'מייקה.
ב-1981 הצטרף למשרד האוצר והתכנון של ברבדוס.
ב-1983 נבחר לסנאט וב-1984 לבית הנבחרים.
בשנת 1993 הפך ליו"ר האופוזיציה בבית הנבחרים. בתקופה זו שקל לפרוש מהחיים הפוליטיים.
נפטר ב-27 ביולי 2020.
פרנץ שרקר
פרנץ שרֶקֶר (גרמנית: Franz Schreker; 23 במרץ 1878 – 21 במרץ 1934) היה מלחין ומנצח יהודי-אוסטרי. מכלול יצירתו, שרובו אופרות, מתאפיין בפלורליזם אסתטי (תערובת של רומנטיקה, נטורליזם, סימבוליזם, אימפרסיוניזם, אקספרסיוניזם וחדשנות), התנסות במצלולים, אסטרטגיות של טונאליות מתמשכת ותפיסת התיאטרון המוזיקלי כטוטאלי, שהביאוהו אל המוזיקה של המאה ה-20.
ביוגרפיה
שרקר נולד במונקו כבנם הבכור של צלם החצר היהודי מבוהמיה איגנץ שרקר ושל אשתו, אלאונורה בת למשפחת פון קלוסמן, משפחת אצילים אוסטריים קתוליים מחבל שטיריה. אחרי מות אביו עברה המשפחה מלינץ לווינה (1888). בשנת 1892 נכנס, בעזרת מלגה, לקונסרבטוריון הווינאי. בתחילה ניגן כינור ואחר עבר ללמוד הלחנה אצל רוברט פוקס. שרקר סיים את לימודיו כמלחין בשנת 1900. הוא החל לנצח בשנת 1895, אז ייסד את אגודת חובבי המוזיקה של דבלינג ("Verein der Musikfreunde Döbling"). לאחר סיום לימודיו עסק בעבודות שונות לשם פרנסה, ובשנת 1907 ייסד את המקהלה הפילהרמונית, שעליה ניצח עד 1920. בין ביצועי הבכורה הרבים שעברו תחת שרביטו היו "תהילים כ"ג" של אלכסנדר זמלינסקי ו"שלום עלי אדמות" ושירי גורה של ארנולד שנברג.
הצלחת הפנטומימה שלו, "יום הולדת הנסיכה", שנכתבה בהזמנתה של גרטה ויזנטל לפתיחת "תצוגת האמנות" של 1908 משכה תשומת לב לראשונה אל התפתחותו כמלחין. ב-1912 באה הצגת האופרה "הצליל הזר" וביססה בן לילה את המוניטין שלו ובה בשנה התמנה שרקר לפרופסור באקדמיה למוזיקה של וינה. פריצת הדרך הזו פתחה לפניו עשור של הצלחה גדולה כמלחין. האופרה הבאה שלו, "המשחק והנסיכה", שהצגות הבכורה שלה התקיימו במקביל בפרנקפורט ובווינה ב-15 במרץ 1913 לא התקבלה בעין יפה כל כך, אבל השערורייה שחוללה האופרה הזו בווינה פרסמה את שם שרקר ברבים.
פריצת מלחמת העולם הראשונה קטעה לכמה שנים את הצלחתו של המלחין אך הצגת הבכורה של האופרה "האיתות" (פרנקפורט, 25 באפריל 1918) קידמה את שרקר אל השורות הראשונות של מלחיני אופרה בני זמנו. הביצוע הראשון של "חופרי האוצר" (פרנקפורט, 21 בינואר 1920) הייתה פסגת הקריירה שלו ובחודש מרץ אותה שנה התמנה למנהל בית הספר הגבוה למוזיקה בברלין. בין 1920 ל-1932 עסק בהוראת קשת רחבה של מקצועות מוזיקליים. בין תלמידיו היו אלואיז הבה, יאשה הורנשטיין, ארנסט קרנק, ארטור רודז'ינסקי, ברתולד גולדשמידט, שרלוטה שלזינגר וגרטה פון ציריץ.
תהילתו של שרקר והשפעתו היו בשיאן בשנים הראשונות של רפובליקת ויימאר. דעיכת מזלו האמנותי החלה עם כישלונה של "השטן המזמר" (ברלין 1928). התפתחויות פוליטיות והתפשטות האנטישמיות תרמו גם הם לירידתו, והנסיבות חברו יחדיו להחיש את קץ הקריירה של שרקר. הפגנות של אנשי ימין שיבשו את הצגת הבכורה של "הנפח מגנט" (ברלין, 1932) ובלחץ הנאצים בוטלה הצגת הבכורה המתוכננת של "כריסטופורוס" בפרייבורג. לבסוף, ביוני 1932, איבד שרקר את משרתו כפרופסור לקומפוזיציה באקדמיה לאמנות. בדצמבר 1933 פקד אותו אירוע מוחי וב-21 במרץ, יומיים לפני יום-הולדתו ה-56, הלך לעולמו.
יצירות
שרקר היה בראש ובראשונה מלחין יצירות לבימה. אף כי הושפע ממספר מלחינים אחרים, כמו ריכרד שטראוס וריכרד וגנר, סגנונו הבוגר מגלה שפה הרמונית אישית מאוד, המאופיינת בשילוב של טונאליות עם מעברים כרומטיים ופוליטונאליים.
Brothers in Arms DS
Brothers in Arms DS הוא משחק משחק ירי בגוף שלישי שפותח על ידי Gearbox Software והופץ על ידי Ubisoft לפלטפורמת הנינטנדו DS. המשחק הוא חלק מסדרת Brothers in Arms.
השחקן משחק דמות בתפקיד צנחן מהדיוויזיה המוטסת ה-101, הנלחמת בתוניסיה, נורמנדי וארדנים בתקופת מלחמת העולם השנייה. המשחק כולל גם להיות רגלי, טנקיסט או ברכב צבאי כלשהו.
ביקורת
Brothers in Arms DS קיבל ביקורות שונות. הוא קיבל ציון של 72.33% מ-GameRankings וציון של 72/100 מ-Metacritic.
לאופולד אאואר
לאופולד אַאוּאֶר (בגרמנית: Leopold Auer; בהונגרית: Auer Lipót; 7 ביוני 1845 – 15 ביולי 1930) היה כנר, מורה, מנצח ומלחין יהודי-הונגרי משומד.
קורות חיים
אאואר נולד בשנת 1845 בעיר וספרם בהונגריה, אז חלק מהאימפריה האוסטרית, כבן למשפחה יהודית. מאוחר יותר במהלך חייו, ברוסיה, התנצר לדת הנוצרית האורתודוקסית. אביו, שמעון אאואר, היה צבע יליד צ'כיה ואמו, רוזליה (רוז'י) לבית גרוס נולדה ביישוב לובאשברן במחוז פייר, נפת סקשפהרוואר של ימינו. תחילה למד כינור אצל מורה מקומי, ליפוט לידל, כנר ראשון בתזמורת. הוא המשיך את לימודיו אצל דוד רידלי-כוהנה בבודפשט, ז'אק דונט וגאורג הלמסברגר (1858-1855) בווינה ולבסוף אצל יוזף יואכים בהאנובר (1865-1863). אחרי 1863 פעל כקונצרטמייסטר בדיסלדורף ואחרי 1866 בהמבורג. אחר כך ב-1868 היה אאואר כנר ראשון ברביעיית האחים מילר והשתתף בסיורי ההופעות שלה. באותה שנה השתקע בסנקט פטרבורג שם התמנה ככנר ראשי וסולן בקפלה הקיסרית והחליף את הנריק וייניאבסקי כפרופסור לכינור בקונסרבטוריון. הוא כיהן בתפקיד האחרון משנת 1868 עד 1917 וגידל כמה דורות של כנרים. היה פעיל גם כקונצרטמייסטר, כנר סולן ובהרכבים קאמריים. עם הקפלה הקיסרית ערך סיורי קונצרטים באנגליה ובארצות אחרות. ב-1911 עזב זמנית את רוסיה והתגורר בדרזדן. חזר לסנט פטרסבורג ב-1914 ופעל שם עד למהפכה ב-1917. נסע לאוסלו ואחר כך בשנת 1918 עבר לארצות הברית, שם לימד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה.
אאואר זכור כאחד הפדגוגים החשובים לכינור. הוא לימד כנרים רבים, שהתפרסמו בהמשך חייהם, בהם אפרם צימבליסט, נתן מילשטיין, מישה אלמן, קונסטנטי גורסקי, יאשה חפץ, ז'ורז' בולנז'ה וטושה זיידל. בין היצירות הרבות שהקדישו לו מלחינים נודע בעיקר הקונצ'רטו לכינור מאת צ'ייקובסקי, שאותו סירב תחילה לנגן, משום שראה בו יצירה שאינה ניתנת לביצוע. אף על פי כן, הוא ניגן את הקונצ'רטו בשלב מאוחר יותר בקריירה שלו, לאחר שהכניס שינויים מסוימים באי-אילו מעברים. גם ביצועים של הקונצ'רטו על ידי תלמידיו (מלבד נתן מילשטיין) הסתמכו על העיבוד של אאואר.
אאואר כתב מספר קטן של יצירות לכלי שלו, ביניהן "רפסודיה הונגרית" לכינור ופסנתר. הוא כתב גם כמה וכמה קדנצות לקונצ'רטי לכינור של מלחינים אחרים, ביניהם בטהובן וברהמס (ראו קונצ'רטו לכינור (בטהובן) וקונצ'רטו לכינור (ברהמס)). הוא כתב גם שני ספרים: "נגינה בכינור כפי שאני מלמד אותה" (1920) ו"חיי הארוכים במוזיקה" (1923).
אאואר מת בלושביץ, פרבר של דרזדן, גרמניה, ונקבר בבית הקברות פרנקליף בהארטסדייל, ניו יורק.
A Grounding in Numbers
A Grounding in Numbers הוא אלבום אולפן של להקת הרוק המתקדם הבריטית, ואן דר גראף ג'נרייטור. האלבום יצא ב-14 במרץ, 2011. תאריך זה, כאשר הוא נכתב כ-3.14 מורכב משלוש הספרות הראשונות של פאי. הרצועה השנייה באלבום, "Mathematics" מתייחסת לזהות אוילר, לפעמים השיר נודע בשם "הפואמה המתמטית". יציאת האלבום מאותת בהמשך על הכיוון של השלישייה הנוכחית. באלבום זה עזבה הלהקה את חברת Charisma Records ועברה לחברת Esoteric. יו פדגהאם היה האחראי על עיבוד האלבום.
רקע
הכנות לעבודה על האלבום החדש החלו בסוף 2008 ובתחילת 2009, כאשר חברי הלהקה התחילו לאסוף שברי שירים והחליפה "רעיונות, תאוריות, מדיניות והנחיות". בחודש אפריל 2010 חברי הלהקה נפגשו לפגישות אינטנסיביות בקורנוול בזמן שהאלבום הוקלט במשך שבוע. במשך חודשים השירים נערכו והותאמו על ידי חברי הלהקה (שממשיכים להחליף קבצים באמצעות האינטרנט או על CD-R) באולפנים שלהם. עד ספטמבר 2010 החומר היה מוכן. האלבום עבר עריכה (Mix) אחרי שלושה שבועות בלונדון בסטודיו של יו פדגהאם, Sofasound, והאלבום הושלם.
רשימת השירים
כל השירים נכתבו על ידי פיטר האמיל, יו בנטון וגאי אוונס
דורלינג קינדרסלי
דורלינג קינדרסלי (באנגלית: Dorling Kindersley, ידועה גם בשם המקוצר DK) היא הוצאה לאור בריטית בין-לאומית המתמחה בספרי עיון לכל הגילים ובספרי ילדים ונוער. ספריה מאופיינים בתמונות רבות ועושר ויזואלי. היא חברה-בת ומותג של הוצאת פינגווין רנדום שנמצא בבעלות הקונצרן הגרמני ברטלסמן והחברה הבריטית פירסון PLC. להוצאת DK משרדים בלונדון, ניו יורק, מלבורן, מינכן, ניו דלהי וטורונטו.
היסטוריה
הוצאת DK נוסדה ב-1974. היא מפרסמת מגוון רחב של ספרים וכותרים במגוון תחומים: מדרכי טיולים (בהם סדרת מדריכי Eyewitness), ספרי אמנות ותחביבים, ספרי היסטוריה, ספרי בישול, ספרי "לייף סטייל" וסגנון חיים, מדריכים בנושאים שונים כגון גינון והורות, ספרי ידיעת הטבע, אנציקלופדיות לילדים (בהן סדרת ספרי Eyewitness) ונוער, ספרי קריאה למתחילים לילדים ועוד. בנוסף היא מוציאה ספרי ילדים "בידוריים" יותר המבוססים על מותגים כגון חברת וולט דיסני, מלחמת הכוכבים, מארוול קומיקס, DC קומיקס, לגו, סופי הג'ירפה ועוד.
ספריה של החברה, בייחוד אלה מסדרות מדריכי Eyewitness וספרי Eyewitness, מבוססים על הפילוסופיה ש"תמונה אחת שווה אלף מילים" ומאופיינים בעושר רב של צילומים, איורים עם הסברים וחומר גרפי רב. התמונות הרבות מלוות בהסברים, הן בגוף התמונה והן לצידה. חלק גדול מהתמונות נצרבות ומוצבות על רקע לבן ונותנות תחושה של מוצג במוזיאון. לחלק מהספרים מצורף תקליטור (CD) הכולל חלק מהתמונות בפורמט דיגיטלי. מספר ספרים מוצעים במארזים מיוחדים הכוללים חומר נוסף בנוסף לספר הראשי כגון פוסטר קיר אינפורמטיבי, ספרוני מידע נוסף ותיקי מומחים (המתארים את המדענים ודרך עבודתם), תקליטור מולטימדיה ודגם להרכבה.
פרובידנס
פרובידנס (באנגלית: Providence) היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במדינת רוד איילנד שבארצות הברית. נכון לשנת 2020 התגוררו בעיר 190,934 תושבים. העיר ממוקמת במחוז פרובידנס והיא העיר השלישית בגודלה בניו אינגלנד.
מקור השם
שמה של העיר ניתן לה על ידי מקימהּ רוג'ר ויליאמס, לאות תודה על "ההשגחה האלוהית" (באנגלית: פרובידנס = השגחה). שמה הרשמי של המדינה היה למעשה "רוד איילנד ומטעי פרובידנס" ("Rhode Island and Providence Plantations"). בשנת 2020 הושמט הכינוי "מטעי פרובידנס" משם המדינה, עקב הקונוטציה ההיסטורית השלילית שנקשרה במטעי עבדות.
היסטוריה
ההתיישבות הראשונה באזור הוקמה בשנת 1636 על ידי רוג'ר ויליאמס, אשר רכש את האדמה משבט האינדיאנים המקומי – שבט נאראגאנסט, כמקום המגן על המתיישבים מפני רדיפות דתיות (לאחר שהוא עצמו הוגלה ממסצ'וסטס בשל אמונותיו הדתית).
רוב היישוב נשרף במהלך מלחמת המלך פיליפ בשנת 1675.
בשנת 1708 התגוררו במושבה 1,446 תושבים, והמושבה המשיכה לגדול בקצב מהיר, ועד שנת 1730 שילשה את תושביה – 3,916 תושבים.
בשנת 1776 עת הודיעה המושבה כי אינה מכירה בשלטון הבריטי, התגוררו בה מעל 4,300 תושבים. במהלך המהפכה האמריקאית לא נכבשה העיר על ידי כוחות בריטיים, אולם העיר נפגעה בשל הקשיים במסחר.
לאחר המלחמה, שינתה כלכלת המדינה את בסיסה מבסיס מסחרי לבסיס תעשייתי.
בשנת 2002 נבחר דייוויד סיסליני לראש העיר, והיה לראש העיר הראשון של בירה של מדינה ממדינות ארצות הברית שהוא הומוסקסואל גלוי.
ראש העיר הנוכחי של פרובידנס הוא ברט פ. סמיילי.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת ב-"25 '49 41° צפון, "20 '25 71° מערב.
שטחה של העיר 53.2 קמ"ר מתוכם 47.8 קמ"ר שטחי יבשה ו-5.3 קמ"ר שטחי מים (10.03%).
תרבות
שכונת איסט סייד בפרובידנס, היא השכונה בה נמצא הריכוז הגבוה ביותר של בניינים לשימור בארצות הברית. באחוזת בלית'וולד נמצא אוסף של עצים וצמחים, ובהם עץ הסקויה הגדול ביותר במזרח ארצות הברית. פארק רוג'ר ויליאמס בדרום העיר כולל גן חיות וכן מוזיאון לטבע ופלנטריום.
בעיר נמצאת התזמורת הפילהרמונית של רוד איילנד.
השכלה
בעיר נמצאת אוניברסיטת בראון השייכת לליגת הקיסוס וכן:
תקשורת
בעיר פועלים העיתונים היומיים ג'ורנל פרובידנס והפרובידנס פניקס.
ספורט
קבוצות ספורט שמיקומן בעיר:
תחבורה
שדה התעופה של העיר פרובידנס הוא שדה התעופה ט. פ. גרין הממוקם בקרבת ווריק.
כביש בינמדינתי 95 חוצה את פרובידנס מצפון לדרום ומחבר אותה למסצ'וסטס.
בעיר עובדת מערכת חשמליות בניהול רשות התחבורה הציבורית של רוד איילנד ((Rhode Island Public Transit Authority (RIPTA) וכן מהעיר יוצאת מעבורת לניופורט בחודשי הקיץ.
מהאבהארטה
מַהָאבְּהָארַטַה (בדוונאגרי: महाभारत) היא אחת משתי היצירות האפיות הידועות והחשובות ביותר בתרבות הודו העתיקה, לצד הראמאיאנה. המהאבהארטה מתארת את מלחמת קוּרוּקְשֶטְרַה האפית, בה נלחמים זה בזה נסיכי הפָּאנְדַוְוַה, בניו של המלך פָּאנְדוּ, והקָאוּרַוְוַה, בני שושלת הקוּרוּ.
רקע היסטורי
לפי המסורת, מחבר המהאבהארטה היה החכם המיתי ויאסה. מתואר שהוא הנחיל את האפוס לתלמידו, והלה דקלמה לציבור בפעם הראשונה בטקס ההקרבה (यज्ञ) המלכותי שנערך על ידי המלך , נינו של אַרְג'וּנַה. האפוס גם נוקב בשמותיהן של נשים בעלות כוח ועוצמה ומתאר את מעשיהן, כדוגמת הגיבורה הראשית דְרָאוּפַּדִי, וכן גַנְדְהַרִי, קוּנְטִי, דַמַיַנְטִי ונוספות.
תקציר העלילה
לפני מותו, מותיר המלך פַּנְדוּ את מלכותו בידי אחיו הצעיר והעיוור דְהְרִיטַרָאשְטְרַה, עד שחמשת בניו הצעירים יהיו בגירים ויוכלו לרשת את כס המלכות.
לדהריטראשטרה נולדו מאה בנים מכדור בשר שיצא מבטן אימם גנדהרי, הקרויים בשם קָאוּרַוְוַה. הבכור שבהם הוא דוּרְיוֹדהנה ("אכזר בקרב") ששנא את דודניו, בניו של פנדו, בשל מעלותיהם הטובות.
חמשת בניו של פּנדו, הפּאנדווים (יוּדְהִישְטְהִירַה, בְּהִימַה, אַרְג'וּנַה, נַקוּלַה וסַהַדֶוְוַה) גדלו. יודישטהירה היה רב מעלות וטוב לב, ויש הנוהגים לראות את הסכמתו להשתתף במשחק הקוביה בהמשך האפוס מתוך מחויבותו האישית לדהרמה, הצדק האלוהי, או בשל חיבה להימורים. אחיו הצעיר בהימה היה חזק ואמיץ. האח השלישי ארג'ונה היה הלוחם הטוב בממלכה, בנו של אל הגשם אינדרה. שני האחים הצעירים היו התאומים נקוּלה וסהדווה.
במרוצת הזמן, יודהישטירה הגיע לבגרות, ודהריטראשטרה הכריז עליו כעל יורש העצר החוקי. אולם דוריודהנה לא הסכים לכך. בעת ששכנו הפאנדווים יחד עם אימם בעיר אחרת, ציווה דוריודהנה להצית את משכנם באש. באורח פלא הצליחו חמשת האחים להימלט, כשהם מחופשים לברהאמנים, ודוריודהנה תפס את המלוכה במרמה.
באותה תקופה קיים דְרוּפַּדַה מלך פַּנְצָ'אלַה תחרות סוואימוארה שהזוכה בה יזכה לשאת את בתו דראופדי לאישה. הפאנדווים הגיעו לתחרות ביחד עם מתחרים מכל קצוות הארץ. עיקר התחרות הייתה ירייה בחץ וקשת. המנצח בתחרות היה, לתדהמת כולם, ברהמין צעיר ולא ידוע שהיה למעשה ארג'ונה בתחפושת. כל הנסיכים בקהל לא הסכימו עם הרעיון שברהמין אלמוני יכול לנצחם, והם תקפו אותו בכלי נשקם. אחיו הקיפו אותו להגנתו ואז קרישנה, שנכח בקהל, הרגיע את הרוחות. ארג'ונה זכה בדראופדי כאישה, אך הוא התכוון להשיאה לאחיו הבכור יודהישטהירה. כשחזרו האחים אל אימם אמר לה ארג'ונה כי הם זכו במתנה יקרת ערך, ושאל מה עליהם לעשות באוצר יקר זה. האם, שלא ידעה במה מדובר, אמרה להם להתחלק באוצר באופן שווה. כך נעשתה דראופדי לאישה המשותפת של חמשת האחים, באופן המדגים את חשיבותה של אמירת האמת ומחויבותו של האדם לדבריו בתרבות זו.
המלך דרופדה, אביה של דראופאדי, הפך לבן בריתם של הפּאנדווים, וביקש לסייע להם להשיב את ממלכתם. דוריודהנה, בהשפעת אביו דהריטראשטרה, חילק את הממלכה לשניים: את החלק העשיר והמיושב של ממלכת קורו, השרוע לאורך נהר הגנגס ובו הבירה הסטינאפורה, שמר לעצמו. את החלק העני, הפראי יותר והקשה לעיבוד, לאורך נהר הימונא, מסר ליודהישטהירה. הפאנדווים הסכימו לפשרה על מנת להימנע מריב משפחתי, ובמהרה הקימו עיר בירה חדשה לממלכתם לה קראו אִינְדְרַפְּרַסְטְהַה (משכנו של אינדרה, המסמל את האלים).
האחים יצרו קשרי שלום וידידות עם הממלכות השכנות להם. ממלכתם גדלה, התפתחה והתעשרה ושמו של יודהישטהירה נודע לתהילה בכל רחבי הודו כמלך צדיק. הוא החליט לערוך את ההקרבה המסורתית רָאגַ'סוּיַה שסימלה את המלכתו הרשמית. אף דוריודהנה הוזמן על מנת על מנת להתפייס עמו. את טקסי חגיגות רָאגַ'סוּיַה ניהל קרישנה, אשר ארג'ונה נשא לאישה את אחותו.
דוריודהנה, אשר בליבו הרצון לזכות מחדש בכל הממלכה, רקם תוכנית מרושעת יחד עם ידידו שַקוּנִי, שהיה רמאי ושחקן קובייה בעל שם, להפיל את יודהישטהירה בפח, לרמות אותו במשחק קובייה וכך לגזול את הממלכה מידיו. דוריודהנה הזמין את יודהישטהירה ואחיו למשחק מלכותי בממלכתו, והלה בלית ברירה ובשל מעמדו, נענה. הם החלו לשחק במרמה בעזרת קובייה מיוחדת שהייתה לשקוני. בתחילה הפסיד להם יודהישטהירה כספים, אחר כך זהב וכסף ולאחר מכן כפרים וערים. הוא הימר על בירתו והפסיד אותה, הוא הפסיד גם את כל יתר ממלכתו ולבסוף הפסיד את כתרו. יודהישטהירה הוסיף לשחק על חירותו ועל חירות אחיו והפסיד את עצמו. ואז הימר על חירותה של דראופדי. בסופו של דבר הם נותרו חסרי כל במשחק מכור זה, ונגזר עליהם לשמש כעבדיו של דוריודהנה.
מששמעה דראופאדי שדוריודהנה קורא לה לאולם האספה בה ישבו, הודיעה כי היא בנידתה, וביקשה שלא לבוא בפניהם. ואולם דוריאדאנה ציווה על אנשיו להביאה אליהם, עוטה בד יחיד. אחד מהם תפס בשיערה, וכך גרר אותה אל תוך אולם האספה, למשמע צחוקו של דוריודהנה. בחוסר אונים מוחלט, צופה את העתיד לבוא, שאלה דראופדי: כיצד מי שהפסיד תחילה את עצמו במשחק יכול למסור אותי?" איש באספה לא ענה על שאלתה, ודוריודהנה הורה על הפשטתה בפני כל המלכים שהיו שם, הקאורווים, קרנה, ונוספים. דראופדי הרימה ידיה לשמיים והתפללה לקרישנה. באורח פלאי, קרישנה העניק לה בד (סארי) בלתי נגמר, וכך לא היה ניתן להפשיטה ולביישה לעיני כל. השפלה זו הייתה מעל ומעבר למה שיכלו האחים לשאת. בהימה הכריז כי הוא לא יעזוב את העולם בטרם ישבור באלתו את רגליו של דוריודהנה, שכן הלה חשף את ירכו מול דראופדי וציווה עליה לשבת בחיקו.
בהימור האחרון של יודהישטהירה, ממלכת הפאנדווים עברה לידיו של דוריודהנה, שציווה באכזריותו על האחים לצאת לגלות של שתים עשרה שנה אל היערות, הרחק ממקום יישוב. בשנה השלוש עשרה הם יורשו לחזור לעולמם של בני האדם, אולם באנונימיות. אולם אם במשך שנת אלמוניותם יבחינו בהם, יהיה עליהם לחזור שוב לגלות של שתים עשרה שנה. ואם לא יבחינו בהם, רק אז תושב להם ממלכתם. חמשת האחים יצאו עם דראופאדי לגלות, והממלכה עברה לידי דוריודהאנה. הם התרחקו ממקום יישוב, ניזונו מצמחי היער, הכירו רישים ופרושים דגולים, ופגשו את ויאסא. ארג'ונה למד את השימוש בכלי הנשק השמיימי פאשופטי בו משתמש שיווה. הוא למד גם את אומנות המלחמה מאינדרה (אביו) ונעשה גדול הלוחמים עלי אדמות. כאשר דוריודהנה נקלע לסכסוך עם הגאנדהרווים והללו לקחוהו בשבי ושמוהו במערה, הפּאנדווים שיחררוהו, אולם חסד זה רק הגביר את שנאתו לאחים, והצביע על אופיו השלילי וכפוי הטובה. לאחר מכן, דוריודהנה שכנע את בעל בריתו, מלך סינד, לחטוף את דראופדי, והאחים שיחררוה.
כעבור שתים עשרה שנה ארוכות וקשות, שבו האחים למקום יישוב אנושי. בהתאם להוראת דוריודהנה, הם תחפשו למשרתים ומצאו תעסוקה בחצר המלך וִירַטַּה. יודהישטהירה התחזה לברהמין, ובהימה התחזה לטבח. ארג'ונה התחזה לטרנסג'נדר, ושימש כמורה לריקוד בחצר הארמון. נקולה וסהדווה רעו סוסים וצאן, ודראופדי הייתה למלבישת נשות המלך.
עם תום השנה השלוש עשרה, דוריודהנה המושחת ובעלי בריתו זממו לתקוף את ממלכת המלך וירטה, שבשירותו היו הפאנדווים, על מנת לגזול את עדר הצאן העשיר שלו. הפאנדווים הציעו את עזרתם, וכלי הנשק של ארג'ונה (הקשת גאנדיווה ונשק הפשופטי של שיווה) החרישו אוזניים והטילו את אימתם על האויב, שברח כל עוד נפשו בו. בשל הניצחון, התגלתה זהותם של האחים, ומשתבעו את ממלכתם מדוריודהנה בתום השנה השלוש עשרה, טען הלה כי הם זוהו טרם הגיעה השנה לסיומה ולפיכך עליהם לצאת בשנית לגלות של שתים עשרה שנה כיוון שלא עמדו בהסכם. טענה זו הייתה שקרית, וכעת הפאנדווים, בעזרתו של קרישנה, נאלצו לצאת למלחמה על מנת להשיב להם את המגיע להם.
מלחמת קורוקשטרה
מפקד צבאו של דוריודהנה היה זקן הקורו בהישמה, שהיה מגדולי הלוחמים בימיו. לא היה ניתן להרוג אותו, אלא בהסכמתו. המפקד השני היה דרונה, גדול הקלעים הבלתי מנוצח. מפקדי צבאו האחרים היו תשעים ותשעה אחיו, ולהם צבא של מאה אלף חיילים (למעשה, קרישנה העניק להם צבא זה, כאשר הבטיח שצד אחד יזכה בצבאו והצד השני יזכה בו). לאחים פאנדו היו בעלי ברית כאביה של דראופדי, כמו גם המלך וירטה. צבאם מנה כמחצית מצבא דוריודהנה, ולצידם עמד קרישנה כרכב וכיועץ.
עתה, משהצבאות היו ערוכים, החל מפקד הצבא ארג'ונה לפקפק אם יש בכלל טעם במלחמה. והרי מולו עומדים נכונים לקרב קרובי משפחתו. כאן מתחולל דיון פילוסופי מפורסם בין קרישנה לבין ארג'ונה, הוא הבהגווד גיטא. קרישנה מעודד את ארג'ונה לצאת למלחמה באומרו כי כך ישיב את הסדר על כנו, וזהו הדבר הצודק (הדהרמי) לעשות.
הייתה זו מלחמה עקובה מדם, מלחמת הטוב במושחת. משנפגשו בהימה ודוריודהנה בשדה הקרב רעדה האדמה מתחת לרגליהם. בהימה שבר את ירכו של דוריודהנה, כפי שהבטיח. קרנה וארג'ונה נלחמו זמן רב. מרכבתו של קרנה נתקעה בבוץ וארג'ונה ניצל את ההזדמנות ושילח חיציו בקרנה, משרתו של דוריודהנה רע הלב, אשר ביקש ללא הרף להורגו.
קונטי בכתה, וגילתה את הסוד שלפיו קרנה היה בנה מאל השמש סוריה, אותו ילדה לפני נישואיה למלך פנדו והרכב הסכים לאמצו כבן. דוריודהנה ושאר הקאורווים הובסו ומתו בקרב.
לב אוהב
עלילה
הסרט פותח בסצנת שחור לבן, המספרת בקצרה את סיפורו של יתום צעיר בשם אדם, המתגורר במרפאה של בית יתומים ומטופל שם על ידי נזירות. הנזירה הראשית מספרת לאדם אגדה על קוף בבון, שהרג את אביו של אדם בג'ונגל ולבסוף תרם את לבו כדי שיושתל במקום לבו החולה של אדם. בסוף הסצנה מאבד הילד אדם את הכרתו ולאחר שאם המנזר מובהלת אליו ולוקחת אותו למרפאה, הוא מתעורר ומעניק לה חיוך.
העלילה הראשית מספרת את סיפורה של קרוליין (מריסה טומיי), בחורה יפה ונחמדה, העובדת כמלצרית במשמרת לילה בדיינר, ביחד עם חברתה הטובה סינדי (רוזי פרז). חברהּ של קרוליין, סטיב, נפרד ממנה ברכבו, בעת שתכננו ללכת לצפות במשחק הוקי קרח. קרוליין הפגועה נשברת לרסיסים לאחר שזוהי עבורה הפרידה השלישית בפרק זמן קצר, כאשר בריטואל קבוע היא מתאהבת בבחור, אך ננטשת על ידו כעבור זמן.
בדיינר בו עובדות השתיים, משמש בחור ביישן בשם אדם (כריסטיאן סלייטר) כמנקה שולחנות ושוטף כלים. אדם אינו מחליף ולו מילה אחת עם העובדים בדיינר. בסתר לבו הוא מאוהב בקרוליין אך אין הוא חולק זאת עמה. יום אחד נחתך אדם במטבח, קרוליין שנשלחה לחפש אחריו כדי שייגש לנקות מספר שולחנות, מוצאת אותו המום ומדמם והיא חובשת את פצעו ומשוחחת איתו מבלי לזכות למענה. רק כשהיא יוצאת מהמטבח אומר אדם בלחש תודה, מבלי שקרוליין יכולה לשמוע אותו.
לילה אחד מגיעים לדיינר שני פרחחים, ודופקים בחופזה על מכונה לממכר סיגריות השייכת לקרוליין. לאחר שהיא ניגשת אליהם ומעניקה להם שירות, תוך אזהרה שלהבא יפנו אליה ולא יהרסו את המכונה, מתערבים השניים שיצליחו לקיים איתה יחסי מין. כשעוזבת קרוליין את עבודתה בארבע לפנות בוקר, עוקבים אחריה השניים במכוניתם רודפים אחריה ומנסים לאנוס אותה, היא נאבקת ומאבדת את ההכרה. לפתע מגיע אדם משומקום, מכה בשניים, גורם להם לעלפון ולפגיעות גוף קשות ומחזיר אותה הביתה.
כתוצאה מהמקרה הזה נוצרת קרבה בין השניים, אדם מתחיל לשוחח עם קרוליין באיטיות, והיא מתפרצת באמצע המשפט, כך שהוא צריך להסביר לה בכל פעם: "עוד לא סיימתי" והיא מבקשת ממנו "תסיים", (קטע שחוזר על עצמו כמה פעמים במהלך הסרט). בסופו של דבר קרוליין מתאהבת באדם ומגלה שהוא יתום וחולה לב. אדם עדיין מאמין לאגדה של אם המנזר כי בגופו הושתל לב של בבון.
כעבור כמה חודשים משתחררים שני הפושעים מבית החולים והם ממתינים לאדם מאחורי הדיינר, מכים אותו ודוקרים אותו בסכין. אדם מובל לבית החולים כשקרוליין יושבת לצדו לכל אורך הלילה, ואז מודיע לה מנהל המחלקה, כי ככל הנראה פצע הדקירה בבטן אינו בעייתי, רק מחלת הלב של אדם מחמירה והוא חייב למצוא תורם על מנת שתבוצע בו השתלה.
אדם שחושש מכך שלב אחר יושתל בגופו, מתנתק מהמכשירים ובורח מבית החולים אל ביתה של קרוליין. הוא מסביר לה שהלב שלו מלא באהבה כלפיה והוא מפחד שאם יוחלף לבו הוא לא יאהב אותה כפי שהוא אוהב אותה עכשיו. קרוליין עונה לו במשפט שהפך להיות אחד הציטוטים הבלתי נשכחים בעולם הקולנוע: "You love with your mind and your soul, not your heart." - אתה אוהב באמצעות המחשבה והנשמה שלך, לא עם הלב שלך.
אדם ממשיך לצאת עם קרוליין, ובעידודה אף נפתח יותר לנהל שיחות עם הסובבים אותו. כמתנת יום הולדת מפתיעה אותו קרוליין חובבת ההוקי ולוקחת אותו למשחק הוקי לראשונה בחייו. אדם נהנה למדי, ובדרך חזור אומר לה שהוא אוהב הוקי, ואילו היא עונה לו כי הוא אפילו לא מכיר את כללי המשחק, הוא מגיב כי לא משנה היא תלמד אותו במשחק הבא, ונרדם על כסאו ברכב.
בהגיעם לביתו של אדם, קרוליין מנסה להעיר אותו ומתברר שהוא מת תוך כדי שינה. לאחר ההלוויה, חוזרת קרוליין לביתו ומגלה שאדם השאיר לה כמתנת יום הולדת את אוסף תקליטי הקלאסיקה האהוב שלו שקיבל כמתנת פרידה מקאמיליה אם המנזר, והוא כינה אותו "תקליטי קסם". למזוודת התקליטים מצורפת תמונה שלהם ועליה מכתב פרידה מאדם, בו הוא כותב לקרוליין כי כבר אין לו צורך בתקליטים כי יש לו אותה, "את נתת לי את לבך והוא שמור היטב בלבי, יותר מזה אינני צריך, אז כשתאזיני לתקליטים אנא ממך זכרי אותי, כי אני לעולם לא אשכחך."
פונדה
{{פירושונים|
אל-חלה
אל-חלה (בערבית: الحلة) היא עיר הבירה של מחוז באבל שבמרכז עיראק. העיר שוכנת על נהר הפרת (שחוצה את העיר במרכזה) כ-100 ק"מ מדרום לבירת המדינה בגדאד. סביבת העיר מאופיינת בפעילות חקלאית ענפה. בעבר התקיימה באל-חלה פעילות אסלאמית רבה, וישנן הערכות כי הנביא יחזקאל קבור בסמוך לעיר. אל-חלה הפכה למרכז מנהלי חשוב בזמן שלטון האימפריה העות'מאנית והאימפריה הבריטית. לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2018 אוכלוסיית העיר מנתה 455,741 בני אדם.
היסטוריה
ככל הנראה סביבת אל-חלה הייתה מיושבת במשך אלפי שנים טרם הזמן המודרני, והייתה מרכז חשוב בממלכותיהם של חמורבי ושל אלכסנדר הגדול. בזמן שלטונו של סדאם חוסיין נעשו ניסיונות לשקם את האתרים הארכאולוגיים, ללא הצלחה רבה. במאה ה-10 שבה ההתיישבות באזור, בגדה המזרחית של הפרת. במאה ה-18 העיר הפכה למרכז מנהלי, תחת השלטון העות'מאני. בזמן מלחמת עיראק התקיימו בעיר קרבות קשים, ולאחר מכן הכו בעיר פיגועים רבים אשר קיפחו את חייהם של עשרות ומאות בני אדם.
Stand by You
Stand by You הוא סינגל של הזמרת והפזמונאית האמריקאית, רייצ'ל פלאטן, שיצא כסינגל השני מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Wildfire. השיר יצא, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס, ב-11 בספטמבר 2015.
גרסה ספרדית לשיר, בשם "Siempre Estaré Ahí", יצאה ב-5 באוקטובר 2016, על ידי רייצ'ל פלאטן והזמר הארגנטינאי דייגו טורס.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר, בבימוייה של האנה לוקס דייוויס, יצא בערוץ היוטיוב של רייצ'ל פלאטן, ב-6 בנובמבר 2015. נכון לאוקטובר 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-172 מיליון פעמים.
הידווגרדו
הידווגרדו (בהונגרית: Hidvégardó) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בהידווגרדו התגוררו מעט יהודים ובמקום קיים בית קברות יהודי.
ניסויים בבני אדם על ידי הנאצים
בתקופת מלחמת העולם השנייה ערכו הנאצים ניסויים בבני אדם. הניסויים נוהלו על ידי מלומדים במדעי הטבע, בהם: ביולוגים, כימאים ורופאים, כחלק מתוכניות שגובו באידאולוגיה הנאצית. הניסויים נערכו במחנות ריכוז, מחנות השמדה ובתי חולים בהם אושפזו בני אדם שסבלו מלקויות שונות וכן מהפרעות נפשיות.
ניסויים
נושאי הניסויים העיקריים הם:
ניסויים במחלות נגיפיות
מיוני 1943 עד ינואר 1945 בוצעו במחנה זקסנהאוזן ובמחנה נצוויילר ניסויים לבדיקת הגורמים לצהבת מדבקת והטיפול בה. חלק מקורבנות הניסוי שהודבקו במכוון בצהבת מתו במהלכו.
ניסויים במחלת הטיפוס - מדצמבר 1941 עד פברואר 1945 בוצעו במחנות בוכנוואלד ונצוויילר ניסויים לבדיקת תרופות וחיסונים כנגד טיפוס וקדחת הבהרות. בבוכנוואלד הודבקו אסירים בריאים רבים במחלת הטיפוס, וזאת על מנת לשמור דוגמאות חיות של החיידק. כתוצאה מכך מתו מעל 90% מהאסירים שהודבקו. אסירים רבים אחרים הודבקו על מנת לבדוק את יעילותם של טיפולים שונים במחלה. 75% מהם חוסנו, וקבוצת ביקורת הושארה ללא חיסון. כתוצאה מכך מאות מהמודבקים מתו. ניסויים דומים נערכו בקדחת צהובה, אבעבועות רוח, טיפוס מסוגים שונים, כולרה ודיפטרייה. ניסויים דומים נערכו במחנה נצוויילר. את הניסויים ערכו ד"ר קארל גנצקן וצוותו.
ניסויים בתת-לחץ וחמצן
על פי בקשת הלופטוואפה, בתחילת 1942 הוכנסו אסירים במחנה הריכוז דכאו לתאי לחץ אשר דימו תנאי לחץ וחמצן בגובה רב של עד 68,000 רגל (שהוא הגובה המרבי שבו יכלו מטוסים לטוס באותה תקופה). ניסויים אלו נערכו במטרה לבדוק מהי יכולת ההישרדות של הגוף האנושי בגובה רב לצורך מילוט בצניחה ללא מסיכת חמצן. בהדמיית צניחה מגובה של 13 ק"מ איבדו הקורבנות את הכרתם. בהדמיית צניחה מגובה 15 ק"מ נצפתה הפסקת נשימה ומוות, ולמרות זאת נמשכו הניסויים גם לגובה של 21 ק"מ. בניסויים אלה מתו 70–80 בני אדם. את הניסוי ערכו ד"ר זיגפריד רוּף וד"ר האנס רוֹמברג, רופאים אזרחיים מ"המכון הניסויי לתעופה" בברלין וד"ר זיגמונד רַשֶר, קצין אס אס.
ניסויים בסולפונמיד
מיולי 1942 עד ספטמבר 1943 נערכו ניסויים שמטרתם לבדוק את יעילות המרכיב הכימי סולפונמיד בטיפול במחלות בקטריאליות. פצעיהם של הקורבנות נחשפו לחידקים כסטרפטוקוקוס, טטנוס וחיידקים הגורמים לנמק. מחזור הדם של הקורבנות נחסם באמצעות קשירת כלי הדם בשני קצוות הפצע על מנת לדמות פציעה אמיתית משדה הקרב. הזיהום הוחמר באמצעות החדרת שבבי עץ וזכוכית גרוסה אל הפצע (ידוע שזאת הייתה שיטת זיהום הפצעים של הרופאה הרטה אוברהויזר). לאחר מכן טופל הזיהום בסולפונמיד ובשאר תרופות על מנת לבחון את יעילותם. רבים מקורבנות הניסוי מתו במהלכו וכתוצאה ממנו.
ניסויים במצבי היפותרמיה
על פי בקשת הלופטוואפה ביצעו ניסויים על מנת לסייע בקביעת דרך הטיפול המידית בטייסים שנמשו לאחר שנטשו את מטוסם מעל האוקיינוס הצפוני וסבלו מהיפותרמיה. בשנת 1942 בוצעו הניסויים שבמסגרתם הוכנסו הקורבנות למכלים המלאים במים וקרח, טמפרטורת הקורבנות נמדדה כל העת עד לעלפון או עד להגעה למצב פיזיולוגי קריטי. ואז חומם גופם בדרכים שונות בניסיון להצילם. בניסויים אלה השתתפו 300 קורבנות ומתוכם מתו כ-80–90 מהם. ניסוי אחר הותיר אסירים עירומים בשטח המחנה המושלג בחודשים ינואר ופברואר למשך שעות רבות. בניסוי זה השתתפו כ-60 קורבנות. הניסוי נזנח מאחר שהקורבנות זעקו כל העת והיה חשש לשמיעתם על ידי תושבי כפרי האזור. את הניסויים ערכו פרופסור ארנסט הוֹלצלוֹנֶר וד"ר א. פינקֶה מאוניברסיטת קיל.
ניסויים בגז חרדל
מספטמבר 1939 עד אפריל 1945 נערכו ניסויים בזקסנהאוזן ובנצוויילר כמו גם במחנות נוספים, לבדוק את הטיפול היעיל ביותר בפגיעות שנגרמות על ידי גז חרדל. הקורבנות נחשפו לגז, ונגרמו להם פגיעות מכוונות. כמה מהם מתו כתוצאה מהניסוי.
ניסויים בהשתלה ובצמיחת איברים
מספטמבר 1942 עד דצמבר 1943 נערכו ניסויים ברוונסבריק לבחינת צמיחתן מחדש של רקמות עצם, עצבים ושרירים כמו גם להשתלת רקמות אלו מקורבן אחד למשנהו.
עיקור כפוי
ממרץ 1941 עד ינואר 1945 נערכו במחנות אושוויץ ורוונסבריק וכן במחנות נוספים, ניסויים בעיקור כפוי המוני. מטרת ניסויים אלו הייתה ליצור הליך רפואי שיתאים לעיקור מהיר של מיליוני אנשים במינימום זמן ומאמץ, וזאת כדי לאפשר יצירת עמים שיהיו כוח עבודה עבור הרייך מבלי שיוכלו להתרבות. במסגרת תוכנית זו הועלה הרעיון לעקר 3 מיליון יהודים צעירים ובריאים מתוך 10 מיליון יהודי אירופה. הניסויים כללו חשיפה לקרני רנטגן, ניתוחים ושימוש בסמים שונים. אלפי קורבנות עוקרו.
ד"ר הורסט שומאן מלשכת הפיהרר ביצע באושוויץ ניסויי עיקור בעזרת הקרנה בקרני רנטגן. את הניסויים ביצע ד"ר שומאן בין השנים 1942 ל-1944. ניסויים אלה גרמו למקרי מוות רבים, היות שהניסויים נעשו ברמות קרינה גבוהות.