cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פולין באירוויזיון
היסטוריה
על פי מספר מקורות, רשות השידור הפולנית הביעה את רצונה ליטול חלק בתחרות ב-1975, כאשר נציגתה הראשונה אמורה הייתה להיות אנה ג'נטאר עם השיר "My, tylko mój". אולם פולין, שהייתה חלק מהגוש הסובייטי, לא הורשתה ליטול חלק בתחרות. מקורות אחרים מפקפקים במידע אודות שליחת ג'נטאר כנציגת פולין בתחרות.
לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי ב-1989, פולין הביעה את רצונה ליטול חלק בתחרות ב-1994 לאחר הצטרפותה לאיגוד השידור האירופי ב-1993. הראשונה מבין שלוש המועמדות לתחרות הייתה אדיטה בארטוסיביץ', שהחליטה לדחות את האפשרות ליטול חלק בתחרות. בסופו של דבר נציגת פולין לתחרות הייתה אדיטה גורניאק, שהציגה שלושה שירים אפשריים בפני רשות השידור הפולנית. רשות השידור הפולנית, בהחלטה משותפת עם גורניאק, החליטה כי תופיע בתחרות ב-1994 עם השיר "To nie ja!".
ב-1994, 6 משלחות, בין היתר המשלחות של ספרד, שוודיה ויוון, דרשו לפסול את פולין מהתחרות לאחר שגורניאק שרה את המחצית השנייה של השיר באנגלית, כאשר על פי חוקי התקנון באותה תקופה כל מדינה חויבה לשיר בשפה הרשמית של המדינה. אולם, על פי חוקי התחרות, על מנת שאיגוד השידור האירופי יוכל לדון במקרה של פסילת מדינה מהתחרות, היו צריכים שרוב המשלחות בתחרות ידרשו לפסול את השיר, וכשהדבר לא קרה, פולין רשאית הייתה ליטול חלק בתחרות. בערב התחרות, פולין הגיעה למקום השני עם 166 נקודות, כבר בפעם הראשונה בה נטלה חלק בתחרות, כאשר היא קיבלה את מרב הנקודות בתחרות מבריטניה, אוסטריה, אסטוניה, ליטא וצרפת. טרם אותה תחרות, היה המקום השלישי אליו הגיעה דנמרק המקום הטוב ביותר אליו הגיעה מדינה בפעם הראשונה בה נטלה חלק בתחרות, ובכך שברה פולין את שיאה.
עשור לאחר הישגה של פולין, ב-2004, סרביה ומונטנגרו השוותה עצמה לשיאה של פולין כאשר הגיעה למקום השני בפעם הראשונה בה נטלה חלק בתחרות ושלוש שנים לאחר מכן, סרביה שברה את שיאן של השתיים כאשר ניצחה בתחרות בפעם הראשונה בה הצטרפה.
נכון ל-, המקום השני הוא המקום הטוב ביותר אליו הגיעה פולין בתחרות.
הצבעות
פולין, שכנתה של אוקראינה, נוהגות להעניק לה מספר רב של נקודות. ב-2004, 2005, 2007, 2016 (חצי-גמר וגמר) ו-2018 (הצבעת הקהל), פולין העניקה לאוקראינה את מספר הנקודות הגבוה ביותר. הדבר דומה למדינות רבות אשר יש להן קשרים כמו יוון וקפריסין, מדינות ברית המועצות לשעבר, המדינות הבלטיות והמדינות הנורדיות.
היעדרויות
פולין נעדרה מ-4 תחרויות אירוויזיון לאורך השנים:
במהלך שנות ה-2000 המוקדמות, פולין הייתה אחת המדינות המושפעות בתחרות מהחלטתו של איגוד השידור האירופי לפסול מדינות שהגיעו להישגים נמוכים בתחרות בשנים קודמות, כדי לאפשר למדינות חדשות להצטרף לתחרות. נבע הדבר מריבוי המדינות שביקשו לקחת חלק בתחרות, דבר שחייב את איגוד השידור האירופי לסנן את המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות. שתי שיטות לסינון נקבעו לשם כך: סינון של השירים הפחות טובים ומניעה ממדינות שהישגיהן בשנים קודמות היו נמוכים לקחת חלק בתחרות. באותן שנים, הוחלט לערוך הצבעה מוקדמת של צוותי שיפוט מכל המדינות שלוקחות חלק על סמך גרסאות מוקלטות של השירים, ולנפות מן התחרות את השירים שהגיעו לשבעת המקומות האחרונים. זאת, כתוצאה מהצורך לנפות את מספרן הגדל של המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות בשל תוצאות נמוכות בתחרות, פולין לא נטלה חלק בתחרויות האירוויזיון ב-2000 ו-2002. ניפוי שיר לאחר שנבחר בתחרות מקומית, תוך השקעת משאבים בארגונה, גרמה אי-נחת בקרב רשתות השידור הלוקחות חלק בתחרות, ולפיכך שונתה המדיניות בשנים שלאחר מכן. כדי לפתור מחלוקות, החל מ-2004 הונהגה שיטת חצאי-גמר.
ב-16 בדצמבר 2011, רשות השידור הפולנית הודיעה כי פולין תפרוש מהתחרות ב-2012 באומרה כי "כוחותינו ומשאבינו מכוונים לתמיכה בשתי התחייבויות רציניות של פולין: המשחקים האולימפיים ויורו 2012, אותו תארח במשותף עם אוקראינה". לראשונה מ-1991, רשות השידור הפולנית לא שידרה את התחרות.
ב-23 בנובמבר 2012, רשות השידור הפולנית הודיעה כי היא לא תיטול חלק בתחרות ב-2013. רשות השידור הפולנית אמרה כי "לאחר ניתוח של הטיעונים בעד ונגד, החליטה רשות השידור הפולנית כי פולין לא תיטול חלק בתחרות בשנה הבאה". כמו בשנה הקודמת, רשות השידור הפולנית לא שידרה את התחרות.
ניקולאי בקריישב
ניקולאי בקריישב (ברוסית: Никола́й Бе́кряшев; 1874–1939) היה צייר רוסי. מנהל המוזיאון לתרבות צפון דווינה בין השנים 1924 ל-1938 וזכה לשמר את רוב המורשת ההיסטורית והאדריכלית של העיירה Veliky Ustyug.
ביוגרפיה
ניקולאי בקריישב נולד ב-11 באפריל 1874 בכפר ליד קרסנובורסק, מחוז וולוגדה של האימפריה הרוסית למריה ניקולייבנה ויגור ניקולאייביץ' בקריישב. הוא למד באקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג בין השנים 1900 ל-1910. הוא התמחה בציור ז'אנר.
בשנת 1918, מוזיאון תרבות של צפון דווינה נפתח בעיירה ווליקי אוסטיוג. אירוע הפתיחה היה תערוכת הציור של אלכסנדר בוריסוב. יבלאמפי בורצב מונה למנהל הראשון של המוזיאון. לאחר מותו של בורצב ב-20 בנובמבר 1924 הפך בקריישב למנהל המוזיאון. משנת 1918 עמד בקריישב במרכז חוג האינטלקטואלים המקומיים בווליקי אוסטיוג, שמטרתו הייתה לשמר את המורשת ההיסטורית של העיירה. בצד הנגדי ביקשו השלטונות לסגור את הכנסיות, להחרים את רכוש הכנסייה ולבסוף להרוס את המבנים. בקריישב ועמיתיו מצאו דרך להתפשר עם השלטונות, כך שרכוש הכנסייה הוחרם, אך המבנה הוכרז כמורשת ההיסטורית והתרבותית, הפך למוזיאון ושמר את השם.
המוזיאון שוכן בתחילה בשטח מנזר מיכאילו-ארכאנג'לסקי במרכז העיירה. ב-1921 הצליח בקריישב לשכנע את הוועדה במוסקבה, שהעריכה את מבני ווליקי אוסטייג והחליטה מי מהם מייצג את המורשת התרבותית. הוא השתמש בהחלטות הוועדה נגד הרשויות המקומיות שלא היה להן עניין לשמור על מבנים של כנסיות העבר. ב-1923 הוא יזם את הקמת החברה ללימודים אזוריים במחוז צפון דווינה. חברי האגודה, ובקריאשב בפרט, סיירו באופן אישי בעיירה על מנת לזהות חפצים בעלי חשיבות תרבותית. כתוצאה מכך, ווליקי אוסטיוג איבדה מעט מאוד מהמבנים ההיסטוריים שלה ונשארה אחד המכלולים האדריכליים השמורים ביותר ברוסיה.
ניקולאי בקריישב נעצר ב-20 בפברואר 1938 במהלך הטיהורים הגדולים ונידון לשלוש שנות מאסר בגין פעילות אנטי-מהפכנית.
הוא מת ב-6 באפריל 1939 בעודו במחנה עבודה, ליד פלסטסק במחוז ארכנגלסק.
בשנת 2000, הוא זכה לאחר מותו בתואר אזרח כבוד של וליקי אוסטיוג.
לוח ההנצחה לניקולאי בקריישב מותקן במוזיאון ווליקי אוסטיוג להיסטוריה, אמנות ואדריכלות.
עשרת העקרונות להקמתה של מערכת אידאולוגית מרכזית
עשרת העקרונות להקמתה של מערכת אידאולוגית מרכזית (הנגול: 유일사상체계확립의 10대 원칙; מכונים גם עשרת העקרונות למערכת אידאולוגית יחידה) הם קבוצה של עשרה עקרונות ושישים וחמישה סעיפים אשר משמשים כקווים מנחים בהתווית התנהלותם של תושבי קוריאה הצפונית.
עשרת העקרונות גובשו במקור על ידי קים יונג ג׳ו, אחיו הצעיר של מנהיג קוריאה הצפונית קים איל-סונג, בשנת 1967, וקיבלו מעמד רשמי מטעם קים ג'ונג איל ב-1974. העקרונות גובשו בהמשך לדיוני מדיניות פנימית במסגרת מפלגת הפועלים של קוריאה, ובהשראת הפיצול האידאולוגי הפנימי בעולם הקומוניסטי כחלק מהפיצול הסיני-סובייטי. עשרת העקרונות יושמו על ידי קים איל-סונג במטרה לסלק כל התנגדות פנימית למשטר, ולמסד את שליטתו ושליטת בני משפחתו בקוריאה הצפונית. עשרת העקרונות החליפו במקרים רבים את הוראות חוקת קוריאה הצפונית, או את צוויה של מפלגת הפועלים של קוריאה, ובפועל שימשו כחוק המדינה העליון.
בהתאם למקובל בקוריאה הצפונית, כל אזרח נדרש לשנן ולהכיר בעל-פה את עשרת העקרונות, ולהתחייב לנאמנות מוחלטת וציות לקים איל-סונג, קים ג'ונג-איל וקים ג'ונג-און. בימינו, העקרונות הם חלק בלתי נפרד מחיי היומיום של תושבי קוריאה הצפונית, ונעשה בהם שימוש מדי יום ביומו בפעילויות חברתיות, מקומות העבודה, מוסדות חינוך ועוד. עשרת העקרונות מהווים גם הבסיס לפולחן האישיות הצפון קוריאני, הסובב סביב המנהיג העליון של קוריאה הצפונית.
עשרת העקרונות
אלו הם עשרת העקרונות המהפכנים המקוריים:
רצח מסעוד אבוטבול
רצח מסעוד אבוטבול התרחש ב-11 באוקטובר 1953 בקיבוץ נווה אילן. אבוטבול נרצח בשנתו במגוריו בקיבוץ ביריות מסתננים.
הרצח
מסעוד פרוספר אבוטבול נולד במרוקו בשנת 1933. בגיל 18 לערך עלה לישראל והצטרף לקיבוץ נווה אילן במסגרת גרעין שהתכונן לעלות להתיישבות בנגב. הוא עבד בקיבוץ כרפתן.
הקיבוץ שכן בקרבת הקו הירוק. ב-11 באוקטובר 1953 חדרו ליישוב מסתננים משטחי הגדה המערבית הסמוכים. בשעת חצות לערך הם ירו באבוטבול שישן במיטתו באחד המבנים בשולי הקיבוץ. הירי נעשה בתוך חדרו או מבחוץ ואבוטבול נפגע בראשו ובחזהו ונהרג.
קול היריות נשמע בקיבוץ אך משמעותו לא הובנה. המסתננים לא גנבו דבר מהמשק.
דבר הרצח התגלה בארבע לפנות בוקר על ידי אחד מחברי הקיבוץ שבא לחדרו של אבוטבול להעירו לעבודה. לאחר שנקש על דלת החדר ללא מענה פרץ חבר הקיבוץ פנימה ומצא את גופת הנרצח. במקום התגלו תרמילים של תת מקלע מדגם טומיגן וכן עקבות המסתננים.
הרצח היה ההתקפה העשירית במהלך עשרה ימים של מסתננים מירדן על ישראלים.
אבוטבול הובא לקבורה בקיבוץ נווה אילן.
לאחר הרצח
ועדת שביתת הנשק המעורבת הישראלית-ירדנית קבעה ב-1 בדצמבר שההתקפה הפרה את הסכם שביתת הנשק בין המדינות.
לימים הונצח שמו של מסעוד אבוטבול באנדרטת חללי פעולות האיבה והטרור בישראל.
אירוע זה היה חלק מסדרת אירועי הטרור נגד ישראלים בישראל בשנות ה-50, אשר עליהם הגיבה ישראל בפעולות התגמול.
צב הפנקייק
צב הפנקייק (שם מדעי: Malacochersus tornieri; לפי האקדמיה ללשון: צב מתנפח) הוא מין יחיד בסוגו של צב יבשה קטן ביותר החי בערבות מזרח אפריקה.
מאפיינים
אורכו של צב הפנקייק הוא 15–20 סנטימטר בממוצע ובולט בעיקר עקב שריונו השטוח והמוארך. השריון בצבע חום-כתום עם כתמים כהים עליו, אלו עוזרים לו להסתוות בקלות בין האבנים. הגוף קטן ואפרפר והמקור קרני וקטן. לגוף כולו צורת פנקייק - מה שנתן לצב את שמו.
הסלעים עוזרים לצב להיכנס אל נקיקים קטנים בהם הוא יכול להתחבא מטורפיו. שריונו השטוח עוזר לו לחמוק בבטחה בצורה שרוב הצבים לא מסוגלים לה, אך הוא רך מכדי לאיים על טורפים קשוחים כמו אריות, נמרים, עופות דורסים, צבועים, בבונים ותנינים. הם חיים בין הסלעים בקבוצות קטנות ומשפחתיות.
קראטס ממאלוס
קְרַאטֶס ממאלוס (ביוונית: Κράτης ὁ Μαλλώτης; סביבות 220 לפנה"ס - סביבות 140 לפנה"ס) היה מדקדק פילוסוף סטואי יווני, מנהיג האסכולה הספרותית ומנהל הספרייה של פרגמון. הוא תואר בתור קראטס מ כדי להבדיל אותו מ. עבודתו העיקרית הייתה פרשנות ביקורתית ופירושים של הומרוס. הוא גם התפרסם כמי שבנה את הגלובוס המוקדם ביותר של כדור הארץ.
קורות חיים
הוא נולד ב שבקיליקיה, וחונך בטרסוס, ואחר כך עבר לפרגמון, ושם חי בחסותם של, ו. הוא היה המייסד של האסכולה של הדקדוק של פרגמון, ונראה שלמשך תקופה הוא עמד בראש ספריית פרגמון. בין חסידיו היו הרמיאס (Κρατήτειος Ἑρμείας), זנודוטוס ממאלוס והרודיקוס מבבל.
הוא ביקר ברומא כשגריר של אאומנס, בשנת 168 לפנה"ס, או אטלוס בשנת 159 לפנה"ס. לאחר ששבר את רגלו לאחר שנפל לביוב פתוח, הוא נאלץ להישאר ברומא זמן מה ונשא הרצאות שנתנו את הדחף הראשון לחקר הדקדוק וביקורת הספרות בקרב הרומאים.
עבודותיו
קראטס הדגיש את ההבדל בין ביקורת הספרות ודקדוק, את האחרון הוא ראה ככפוף לראשונה. מבקר, לפי קראטס, צריך לחקור כל מה שיכול להאיר את הספרות; המדקדק היה רק ליישם את כללי השפה כדי להבהיר את המשמעות של קטעים מסוימים, ולהסדיר את הטקסט, המשקל, ההדגשה וכו'. מחלק זה של המערכת שלו, קראטס קיבל את הכינוי קריטיקוס.
כמו אריסטרכוס מסמותרקיה, העניק קראטס את תשומת הלב הגדולה ביותר ליצירותיו של הומרוס, ומשום כך הוא כונה גם הומריקוס. הוא כתב פרשנות על האיליאדה והאודיסיאה בתשעה ספרים. חלק מהפרגמנטים של פרשנות זו נשמרו על ידי המלומדים וסופרים עתיקים אחרים. עקרונותיו היו מנוגדים לאלה של אריסטרכוס, שהיה מנהיג האסכולה האלכסנדרונית. קראטס היה הנציג הראשי של התיאוריה האלגורית של הפירוש, וטען כי הומרוס התכוון לבטא אמיתות מדעיות או פילוסופיות בצורה של שירה.
מלבד עבודתו על הומרוס, כתב קראטס פירושים על התאוגוניה של הסיודוס, על אוריפידס, על אריסטופאנס, וכנראה על מחברים קדומים אחרים; עבודה על יוונית אטית; ועבודות על גאוגרפיה, ידיעת הטבע וחקלאות, שרק חלקים בודדים מהם קיימים.
הגלובוס של קראטס
לפי סטראבון, תכנן קראטס כדור המייצג את כדור הארץ, שהוא לפיכך הגלובוס המוקדם ביותר הידוע המייצג את כדור הארץ:
בעקבות התאוריה של, חשב קראטס שהאזור הלוהט תפוס על ידי האוקיינוס וכי, באנלוגיה, אפשר לדמיין אנשים שחיים מעבר לאזור הלוהט:
מחוות
קרוי על שמו של קראטס ממאלוס.
רעידת האדמה בכרתים (1856)
רעידת האדמה בכרתים או רעידת האדמה בהרקליון התרחשה בבוקר 12 באוקטובר 1856 בשעה 02:45 בבוקר. רעידת האדמה הייתה בעוצמה מוערכת של בין 7.7 ל-8.3 בסולם מגניטודה לפי מומנט בעומק של כ-61 עד 100 ק"מ. רעידת האדמה הורגשה על פני שטח רחב מאוד המשתרע מסיציליה באיטליה ועד הלבנט וצפון אפריקה. באי היווני כרתים, השפעות רעידת האדמה היו קטסטרופליות, ומעל 500 בני אדם נהרגו בעיר הרקליון. גלי הלם מרעידת האדמה הורגשו בכל האימפריה העות'מאנית, טורקיה, קפריסין והמזרח התיכון. במלטה, רעידת האדמה הקריסה את מגדל Għajn Ħadid – מגדל שמירה על החוף שנבנה בסביבות שנת 1638. בקהיר שבמצרים, רעידת האדמה הרסה מבנים, יצרה סיטשים  בתעלות וגרמה להרוגים. מול חופי מצרים ואיטליה דיווחו מלחים שחשו ברעידת ים.
רקע טקטוני
לאורך החוף הדרומי של איי דודקאנס, רודוס, כרתים והאיים היוניים, הלוח האפריקאי העשוי מקרום אוקיינוס הופחת מתחת ללוח הים האגאי (חלק מהלוח האירואסיאתי) בקצב של 5 עד 10 מ"מ בשנה לאורך גבול מתכנס . הממשק של אזור הפחת נקרע מדי פעם ברעידות אדמה גדולות מגה-דחף  כמו אלו ב-365  ו--1303 . צונאמי נוצר לאורך התעלה ההלנית  כאשר צד אחד של השבר נדחף לפתע כלפי מעלה, כשהוא מעביר טריליוני ליטרים של מי ים במהלך רעידת אדמה מסיבית.
השפעות
רעידת האדמה גרמה לנזק נרחב לא רק ביוון, אלא גם במזרח התיכון ובצפון אפריקה. הזמן המדויק של הרעידה היה בין 02:38 ל-02:45 בבוקר.
רעידת האדמה הגיעה ל-11 עוצמה סייסמית בסולם מרקאלי בכרתים. העיר הרקליון כמעט נהרסה, כשרק בין 18 ל-40 מתוך 3,600 הבתים נותרו על תילם. גם ערי החוף סיציה וחאניה נפגעו קשות. בסך הכל נהרגו 538 מתושבי כרתים ו-637 בני אדם נפצעו. באי רודוס נהרסו כמה כפרים ושישים בני אדם מתו. גם האי סנטוריני ניזוק. בקאסוס ובקרפאתוס נהרסו לחלוטין 8,000 בתים, והיו בהם 20 הרוגים.
ביוון הורגשה רעידת האדמה בערים יואנינה וקיפריסיה.
מלטה
באיים המלטזיים, רעידת האדמה הורגשה בעוצמה. הרעידה נמשכה בין 22 ל-60 שניות. סדקים גדולים נפערו בבתים בולטה ואזור גוזו. כיפת קתדרלת פאולוס הקדוש (מדינה) קרסה מבפנים, מה שגרם לנזקים של כ-1,000 ליש"ט. כנסייה אחרת, הכנסייה הכרמלית, נפגעה גם היא.
רעידת האדמה הקריסה את מגדל ג'אגן חאדיד.
מצרים
הרעידה גרמה לנזק בקהיר. שלוש רעידות הורגשו בין דקה לשתיים. 20 בתים קרסו וכ־200 בני אדם נפגעו. לפחות עשרה בני אדם מתו בקהיר. בעקבות התוצאות, במשך מספר ימים ניצולים רבים ישנו מחוץ לבתיהם מחשש להתמוטטות במהלך הלילה.
סביב דלתת הנילוס, קריסות בתים וצריחים הרגו מספר נשים בעיירות טנטה ודמנהור. מלחים מול החופים דיווחו שחשו את רעידת האדמה החזקה.
מקומות נוספים
רעד הורגש גם בסירקיוז ובפוזאלו, סיציליה, איטליה, שם נגרם נזק קל. הזעזוע גרם גם לנזק גם למקומות כמו סוריה וישראל. עדי ראייה לאורך חופי חיפה ולבנון דיווחו על גל "צונאמי" קטן. השפעות רעידת האדמה הורגשו בכל אזור הים האדריאטי וקפריסין.
בתרבות
בספר "חיי יום-יום בארץ-ישראל" (Domestic Life in Palestine) תיארה הסופרת מרי אליזה רוג'רס את חוויותיה מרעידת האדמה שהורגשה בחיפה ואת הנזקים שגרמה הרעידה ביישובים בחופי הגליל ולבנון. אבל היא תארכה את האירוע בצורה לא נכונה, ללילה שבין 10 ל-11 באוקטובר.
חרדת החמצה
חרדת החמצה (באנגלית: Fear of Missing Out ובקיצור FOMO) היא מצב בו מישהו חושש להחמיץ חוויות מהנות שאחרים חווים. חרדה זו מאופיינת ברצון לשמור על קשר רציף עם אחרים ודאגה כפייתית מהחשש להחמיץ הזדמנות לאינטראקציה חברתית, רומנטית, עסקית או אירוע מספק אחר.
מנקודת המבט של הצרכים הפסיכולוגיים, חרדת החמצה נובעת מרמות נמוכות של סיפוק צרכים. לפי תאוריית ההגדרה העצמית, התחברות עם אחרים היא צורך פסיכולוגי מרכזי, המשפיע על הבריאות הנפשית. חוקרים, המצדדים בתאוריה זו, מצאו שחרדת ההחמצה הייתה נפוצה במיוחד אצל אנשים בעלי צרכים פסיכולוגיים לא מסופקים, כמו הרצון להיות אהוב או מכובד.
עם התפתחותה של הטכנולוגיה, חוויות חברתיות ותקשורתיות הורחבו ממפגשים פנים אל פנים לאינטראקציות באינטרנט. מצד אחד, טכנולוגיות מודרניות כמו רשתות חברתיות וטלפונים חכמים מאפשרים לאנשים להיות מעורבים חברתית בקלות, אך מצד שני מצב זה יוצר תלות פסיכולוגית באינטרנט, העלולה לגרום לחרדה כאשר אדם מרגיש מנותק. לחרדת ההחמצה השפעות שליליות על הבריאות הנפשית של האדם והיא עלולה לגרום למצבי רוח שליליים ולהרגשת דיכאון.
תיאור חרדת ההחמצה
לחרדת החמצה יכולות להתלוות תגובות פיזיות שונות, כמו הזעה או שינויי התנהגות בעולם האמיתי. על פי סקר, שנערך בארצות הברית ובבריטניה, רוב בוגרי דור ה-Y (ילידי שנות ה-80 עד שנות ה-90) נענים בחיוב לכל הצעה כי הם חוששים להחמיץ דבר-מה. כמחצית מהנשאלים אמרו כי התנהגות זו גרמה להם לאבד עניין בנושאים ותחומי עניין חדשים. יתרה מזו, חרדת ההחמצה משמשת כתירוץ לשימוש מוגבר ברשתות החברתיות והדבר גורם להסחת דעתם של אנשים מלימודים בכיתה ומנהיגה ברכב. בנוסף לכך, התנהגות כפייתית כגון בדיקה תכופה של עדכונים ברשתות החברתיות עלולה לפגוע במיומנויות חברתיות ובקשרים חברתיים בעולם האמיתי.
גורמים ותופעות לוואי
מנקודת המבט של הצרכים הפסיכולוגיים, חרדת החמצה נובעת מרמות נמוכות של סיפוק צרכים. אנשים הופכים לפעילים ברשתות חברתיות כדי למלא צרכים ספציפיים, כגון הצורך לקבל מידע או להישאר בקשר עם אחרים דרך הרשת החברתית. אנשים הלוקים בחרדת החמצה מוצאים מפלט קל ברשתות חברתיות, אך אלה אינן יכולות להחליף תקשורת חברתית פנים-אל-פנים. במקרים מסוימים, אנשים עם חרדת החמצה חווים רמה גבוהה יותר של בדידות, מה שמוביל דווקא להתגברות חרדת ההחמצה.
על פי תאוריית ההגדרה העצמית, קיימים שלושה צרכים פסיכולוגיים בסיסיים: סיפוק תחושת הכשירות, ההשתייכות, והחירות האישית. מחקרים גילו קשר מובהק בין רמה נמוכה של סיפוק הצרכים הבסיסיים לבין חרדת ההחמצה. בנוסף, בערך ארבעה מתוך כל עשרה אנשים צעירים דיווחו כי הם לוקים בחרדת החמצה לעיתים קרובות. ככל שהגיל עולה, חרדת ההחמצה יורדת. כמו כן, גברים נוטים יותר מנשים ללקות בחרדת החמצה.
הודות לחידושים טכנולוגיים, לקידמה, לזמינות ולנגישות למדיה חברתית, עולה הרצון והצורך לבדוק התרחשויות, התנסויות והזדמנויות, המפורסמות באמצעותה. הצורך המיידי בסיפוק נובע מהחשש שאנשים במעגלים חברתיים שונים חווים דבר מה שהפרט איננו חלק ממנו. על פי תאוריית ההגדרה העצמית (Self determination theory), אנשים מונעים מהצורך להיות חלק מקבוצה וגם להיות בעלי קשרים משמעותיים בקבוצת השווים שלהם. חרדת ההחמצה והצורך בשייכות חברתית משתלבים, פעמים רבות, זה בזה.
אנשים נוטים לחרדה ולדאגה כאשר הם חשים מנותקים מהתרחשויות, משיחות ומחוויות, שחווים מכרים ממעגלים חברתיים שונים. החשש מהחמצה של מידע חברתי, המזין רשתות חברתיות, הוא אחד מן ההסברים לדיווח על נטייה להתמכרות לרשתות חברתיות. כמו כן, ישנה זיקה בין מצב רוח ירוד, בדידות ושעמום לבין שימוש גובר במדיה חברתית ורמות גבוהות של חרדת החמצה.
במחקר, שבחן את הקשר בין מדיה חברתית לבין חרדת החמצה, נמצא כי סטודנטים שדורגו כבעלי רמה גבוהה של חרדת החמצה, נטו לבחון בתדירות גבוהה יותר את דפי הפייסבוק במהלך הרצאות ובמצבים חברתיים מגוונים נוספים וכן לשלוח הודעות בטלפון הנייד במהלך נהיגה. צעירים, וגברים צעירים במיוחד, הם בעלי נטייה לרמות גבוהות יותר של חרדת החמצה. במחקר נוסף שנערך נמצא כי משתתפים חוו חרדת החמצה כאשר נמנעה מהם הגישה למכשירי הטלפון הניידים שלהם.
חרדת החמצה והרגלי צפייה בטלוויזיה
חרדת ההחמצה נוגעת הן לחשש מהחמצה של שייכות ושותפות לשיח תרבותי הן להחמצה של ההנאה שהיא תוצר של צפייה טלוויזיונית משובחת. אנשים חשים צורך להשהות פעילויות אחרות על מנת להימנע מפגיעה בשייכותם החברתית והתרבותית.
במחקר, שבחן את התפקיד של חרדת ההחמצה בהרגלי צפייה בטלוויזיה, נמצא כי בעלי רמת חרדת החמצה נמוכה נטו לצפות יותר בפרקים של סדרות טלוויזיה אחת לשבוע, בהתאם לשידורם באוויר. לעומת זאת, בעלי רמת תחושת החמצה גבוהה נטייה מוגברת לצפייה באירועי שיא בידוריים טלוויזיוניים ונטייה לצפייה מוגברת של סדרות דרמה בקצב של צפיית רצף. כמו כן, בעלי רמה גבוהה של חרדת החמצה נוטים יותר לפרסם פוסט במדיה החברתית בנוגע לאירועי שיא טלוויזיוניים.
בגלל החשש מ"דליפת" מידע וחשיפה מוקדמת של העלילה על ידי צופים, לסדרות דרמה פוטנציאל גבוה יותר לצפיית רצף שמקורה בחרדת ההחמצה. לעומת זאת, במקרה של תוכניות ריאליטי וסיטקומים, העלילה פחות מחייבת ומידת חרדת ההחמצה בהקשר זה נמוכה יותר. עם זאת, גם בקיאות במתרחש בסדרות ריאליטי מאפשרות לקחת חלק פעיל בשיח תרבותי עירני, חרדת ההחמצה מניעה לצפייה באירועי שיא טלוויזיוניים בזמן אמת, לרוב מפני שהתוצאות של אירועים אלה מופצות במהירות במדיות החברתיות.
חרדת החמצה אצל ילדים ובני נוער
יחד עם התפתחותן של רשתות חברתיות נוספות בעשור האחרון גרמו לעלייה מרקיעת שחקים בזמן שילדים מבלים באינטרנט. מחקר שנערך בבריטניה מצא כי הזמן שהילדים מבלים ברשתות החברתיות גדל פי שניים בעשר השנים האחרונות. בארצות הברית כרבע מבני הנוער מבלים אונליין בתדירות של "כמעט כל הזמן", כאשר 71% משתמשים במספר רב של רשתות חברתיות. אף על פי שחלק מהילדים מצליחים להפיג את חרדת ההחמצה בעצמם, לא מעט ילדים נדרשים לכוחות נפשיים רבים כדי להתמודד עם FOMO. בדרך כלל מדובר בילדים עם דימוי עצמי נמוך וחוסר ביטחון עצמי שנוטים יותר להיכנע להשפעת הרוב ולבטוח פחות בחירות פנימיות שלהם, מה שעלול ליצור בעיות וקשיים משמעותיים בהמשך. כמו כן, המדיה החברתית מציעה תמונה ויזואלית חזקה לגבי מה שאחרים עושים וחושבים, גורם שיוצר לחץ חברתי להתנהג בדרכים מסוימות. עם זאת, לפי הסקר שנערך באוסטרליה, המדיה החברתית גם מסייעת לבני הנוער לבנות מערכות יחסים חזקות יותר, להציב מטרות ויעדים טובים יותר, לחפש עזרה והכוונה ולהרגיש חלק מקהילה גלובאלית. קיימות דרכים לסייע בהשגת האיזון הנכון בשימוש במדיה החברתית אך ילדים ומתבגרים זקוקים לתמיכה כדי לעשות זאת. על כן, חשוב כי הורים ידונו עם ילדיהם בנושא וישמרו על פתיחות והבנה. ניתן להתחיל במענה על שאלון קצר הבודק את רמות חרדה ההחמצה של הילד או המתבגר. בנוסף, ניתן לנהל את השימוש במדיה החברתית על ידי הפעלת המוד "לא להפריע" בזמן הגלישה בפייסבוק, כיבוי צליל ההתראות או שימוש בטכניקות כמו משחק "ערימת פלאפונים" שבו כל המשתתפים מניחים את הפלאפונים שלהם זה על זה ומתחרים ביניהם מי יצליח לא לבדוק את המכשיר שלו לפרק הזמן הארוך ביותר.
חרדת ההחמצה בפרסום
בעידן הטכנולוגי קל לזהות שימוש בתופעה בפרסומות, בססמאות כמו "אל תפספסו את זה!". כך למשל, במסע פרסום להפחתת צריכת אלכוהול נאמר כי "שתייה מוגזמת תגרום לך להחמיץ את כל הכיף במסיבה".
טכניקת פרסום נפוצה המנצלת את חרדת ההחמצה היא השקת מבצע שיווקי והצגת טיימר המציג את הזמן הנותר עד לסיום המבצע.
התפשטות (סרט, 2011)
התפשטות (במקור: Contagion) הוא סרט דרמה אמריקני-הונג קונגי משנת 2011, העוסק בהתפשטות של מגפה קטלנית. במאי הסרט הוא סטיבן סודרברג.
עלילה
בת' אמהוף (גווינת' פאלטרו) עוצרת אצל המאהב שלה בשיקגו, בדרכה מחופשה בהונג קונג אל בית משפחתה, במיניאפוליס. יום למחרת, בעלה, מיטש (מט דיימון), מבהיל אותה אל בית החולים, שם היא נפטרת, עוד באותו יום, ממחלה מידבקת מסתורית. זו מחלה שאינה מוכרת לאנושות, לא ממקרים קודמים של בני אדם חולים ולא ממקרים קודמים של חיות מבויתות חולות.
מיטש חוזר לביתו ומגלה שעוד באותו יום, גם בנו החורג מת מאותה מחלה בדיוק. מיטש מוכנס לבידוד עד שמתגלה שהוא חסין למחלה והוא משוחרר. לאורך כל המשך עלילת הסרט הוא מנסה להגן על בתו מפני הדבקה ומפני רעב ואלימות, בחברה בה החוק והסדר מתרופפים. ההתרופפות היא בשל התפשטות המגפה הקטלנית ובשל הפצת שמועות, על ידי בלוגרים כמו אלן קרומוויד (ג'וד לאו). בין השאר, קרומוויד מפיץ באמצעות הבלוג שלו שמועה כי תכשיר הומאופתי בשם "פורסית'יה" הוא תרופה למחלה, ובכך גורם להתנפלות על החנויות המוכרות אותה. לאחר מכן מתברר כי קרומוויד הרוויח כסף מן המכירות של "פורסית'יה".
לאונורה אינה תופסת כיצד בת' עצמה נדבקה במחלה מלכתחילה. בינתיים נדבקת במחלה אמו של אחד משותפיה ההונג קונגיים לחקירה, סאן פנג (צ'ין האן), שגר בכפר נידח. סאן פנג חוטף את לאונורה אל כפר הולדתו. הוא דורש, ככופר, שלכשימצא חיסון למחלה, בני כפרו יהיו הראשונים להתחסן.
דר' ארין מירס (קייט וינסלט), שמופקדת על חקירה אפידמיולוגית מקבילה במיניאפוליס, נדבקת בעצמה במחלה ומתה. כך נעצרת החקירה האפידמיולוגית לפני שהיא משיגה רמז כלשהו למקור המחלה ולדרכי ההתמודדות עמה.
בינתיים, באטלנטה, מופקד ד"ר אליס צ'יבר (לורנס פישבורן) על חקירת האורגניזם גורם המחלה והדרכים להתמודדות עמו, כמו גם על הצגת הנושא לעיתונות, בשמה של ממשלת ארצות הברית. אנשיו מגלים שמדובר במחלה נגיפית רספירטורית (דהיינו, מחלה נגיפית, המופצת בטיפות רוק זעירות, הניתזות מפה לפה כאשר אנשים נושמים או מדברים זה עם זה) ומופצת גם במגע רוק בעור. הם מגלים גם שהחומר התורשתי של הנגיף נוצרו בשחלוף בין נגיף של עטלף לנגיף של חזיר.
המחלה מתגלה כמדבקת כל כך, עד שצ'יבר מורה לאנשים להפסיק להתעסק עם הנגיף במעבדות. אולם בסן פרנסיסקו, פרופ' איין סוזמן (אליוט גולד) מפר את ההוראה ומצליח לגדל את הנגיף בתרביות רקמה מתאי עטלף. כך מצליחות להתקבל מנות גדולות מספיק של הנגיף כדי לאפשר מחקר חיסוני.
ד"ר אלי הקסטול מצליחה לפתח חיסון למחלה, אך לא בכמות שמאפשרת לחסן את כל אזרחי ארצות הברית ביום אחד. משרד הבריאות מגריל את סדר החיסונים לאזרחיו בהגרלת לוטו של תאריכי ימי ההולדת שלהם והסדר הציבורי מתחיל לחזור על כנו.
בסוף הסרט, יוצרי הסרט מתפנים לגלות זאת לקהל – מקור המחלה הוא בעטלפי יערות והנגיף מגיע אל בת' בדרך מסובכת: בסוף הסרט נראה בולדוזר, בזמן פעולתו לעקירת עצים מיער עד וגורם לאוכלוסיית עטלפים אוכלי פרי, שגרה עליהם, להגר לצורך מחיה בקרבת כפר. אחד העטלפים נכנס אל דיר החזירים, ושומט מפיו פרי, שאותו אוכל גור חזירים. גור החזירים נשלח, בהיותו חי, אל מטבח של הקזינו בהונג קונג. הטבח הורג את החזיר בעצמו, ולפני שהוא מבשל אותו, הוא מכניס את ידיו אל פי החזיר ללא שימוש בכפפות. הטבח יוצא מהמטבח, מבלי לרחוץ ידיים, ולוחץ את ידה של בת', שמצטלמת אתו.
מרין מאצי
מרין ג'וי מאצי (באנגלית: Marin Joy Mazzie; 9 באוקטובר 1960 – 13 בספטמבר 2018) הייתה שחקנית וזמרת אמריקאית ידועה בתיאטרון המוזיקלי.
ביוגרפיה
מאצי נולדה ברוקפורד, אילינוי, וסיימה בהצטיינות את לימודיה באוניברסיטת מערב מישיגן, שם קיבלה תארים בתיאטרון ומוזיקה. כבר בגיל צעיר התעניינה מאצי בתיאטרון והחלה להופיע ולשיר במקהלת הכנסייה בגיל 8 וללמוד פיתוח קול בגיל 12. היא המשיכה לשחק בבית הספר ובקולג' תוכנית תיאטרון קיץ והייתה שוליה בתיאטרון אסם באוגוסטה, מישיגן. בזמן שהופיעה בתיאטרון האסם, התיידדה מאצי עם המלחין ג'ונתן לארסון, שבהמשך יכתוב את רנט.
מאצי הייתה נשואה לשחקן עמית מברודוויי ג'ייסון דניאלי, אותו הכירה ב-1996 במחזה שהציגו יחד, "נשים טרויאניות: סיפור אהבה" (Trojan Women: A Love Story).
מאצי מתה בבוקר 13 בספטמבר 2018, לאחר מאבק בן שלוש שנים בסרטן השחלות. היא הותירה אחריה בעל, אם ואח. לציון עבודתה של מאצי, האורות של כל תיאטרון בברודוויי התעמעמו למשך דקה אחת בשעה 18:45 ב-19 בספטמבר 2018.
קריירה
לאחר שסיימה את לימודיה בקולג' ב-1982, עברה מאצי לעיר ניו יורק ועשתה את הופעת הבכורה שלה בניו-יורק ב-1983, בקבוצת תיאטרון הספרייה (Equity Library Theatre) עם המחזמר: "איפה צ'ארלי?" בתור קיטי ורדן. היא הופיעה ב-1991 באוף ברודוויי במופעים: "קנדר ואב רוויו" וב"העולם מסתובב", וכן בסיבוב הופעות לאומי בן 10 החודשים בשנה שלאחר מכן. היא המשיכה לשחק תפקידים בכיכובה בלמעלה מחצי תריסר תוכניות בברודוויי וגם פיתחה מופע קברט והופיעה בטלוויזיה.
בשנת 1994 יצרה מאצי את התפקיד של קלרה במחזמר "פסיון" של סטיבן סונדהיים. ההפקה הזו הייתה בולטת בסצנת הפתיחה שלה שבה היא הייתה עירומה במיטה עם הכוכב השותף ג'ר שיי. בשנת 1998 מאצי התחילה את תפקידה של אמא בהפקה המקורית של המחזמר "רגטיים" (Ragtime) של לין אהרן וסטיבן פלהרטי. היא שיחקה את התפקידים הכפולים של לילי ונסי/קתרין בחידוש של "נשקי אותי, קייט" באוף ברודוויי ב-1999 ולאחר מכן עברה להפקה של ווסט אנד בשנת 2001. כל שלושת התפקידים זיכו אותה במועמדויות לפרס טוני.
במאי 2008 היא הופיעה בתור גונבורה (Guenevere) עם גבריאל ביירן בתור המלך ארתור ונייתן גאן בתור לנסלוט ב"קמלות" (Camelot), הצגת קונצרטים מבוימת, בפילהרמונית של ניו יורק, מאת אלן ג'יי לרנר (מחזה ופזמונים) ופרדריק לאו (מוזיקה), בבימויו של לוני פרייס. ההופעה של הפקה זו ב-8 במאי 2008 שודרה ארצית בשידור "חי" ממרכז לינקולן ב-PBS.
מאצי הופיעה בתור הלן סינקלייר במחזמר מאת וודי אלן/סוזן סטרומן "כדורים מעל ברודוויי: המחזמר" (Bullets Over Broadway: The Musical), שרץ בברודוויי מאפריל עד אוגוסט 2014. היא קיבלה את התפקיד הראשי של אנה לאונוונס מקלי אוהרה בלינקולן סנטר בחידושו של המחזמר "המלך ואני". מאצי החלה להופיע ב-3 במאי 2016, והמשיכה עם ההופעה עד לסגירתה ב-26 ביוני 2016.
קונצרטים, טלוויזיה והקלטות
מאצי הופיעה גם בטלוויזיה. בסיטקום: "עדיין עומדת" (Still Standing), מאצי וקווין ניילון שיחקו זוג שכנים אנטגוניסטים בתפקידים חוזרים.
היא הופיעה בקביעות בקברטים ובקונצרטים. היא הופיעה בקונצרט צדקה חגיגי בקרנגי הול ב-1998, "ברודוויי האהובה עליי: הנשים המובילות " (My Favorite Broadway: The Leading Ladies"), בהנחיית ג'ולי אנדרוז . היא ובעלה, ג'ייסון דניאלי, יחד עם פיית' פרינס, ביצעו קונצרט כמחווה לג'רי הרמן באוקטובר-נובמבר 2003 ביוטה עם הסימפוניה של יוטה. זה היה דומה למחווה להרמן שמאצי ביצעה עם הבוסטון פופס במאי 2003.
מאצי ובעלה הופיעו בעונת הקברט באזור המפרץ (סן פרנסיסקו) ב-23 באוקטובר 2005, כשביצעו את תוכניתם "מולך". בנובמבר 2005 הם הוציאו אלבום, "מולך" (Opposite You) ( לייבל PS Classics), המורכב משירים שהושרו בתוכנית הקברט שלהם.
פרסים
מאצי הייתה מועמדת שלוש פעמים לפרס טוני, על הופעותיה כקלרה ב"תשוקה" (1994), האם ב-רגטיים (Ragtime) (1998), ולילי ונסי/קת'רין בסרט "נשקי אותי, קייט" (1999). על עבודתה ב"נשקי אותי, קייט", מאצי הייתה מועמדת גם לפרס דרמה דסק (Drama Desk) ופרס אוליבייה, והיא זכתה בפרס "מעגל המבקרים החיצוני" (Outer Critics Circle).
מאצי הוכנסה להיכל התהילה של התיאטרון האמריקאי לשנת 2017, בטקס בתיאטרון גרשווין שנערך בנובמבר 2017. באפריל 2019, הוכרז שמאצי תקבל פרס טוני מיוחד לאחר המוות על מורשתה כתומכת לבריאות האישה.
אוי דיוויז'ן
אוי דיוויז'ן היא להקה ישראלית, המנגנת מוזיקת כליזמר. שמה הוא קריצה על שמו של הרכב הפוסט-פאנק הבריטי ג'וי דיוויז'ן. אוי דיוויז'ן היא מהלהקות הבודדות שמבצעות מוזיקה יהודית מזרח-אירופית תוך נאמנות לאופן ביצוע מקורי, שזכו להכרה בקרב ציבור המאזינים בישראל. שירי הלהקה הושמעו בתחנות רדיו רבות בישראל.
היסטוריה
באוגוסט 2006 התקיים פסטיבל מוזיקת כליזמר בינלאומי במונטריאול, בו התקיימו הופעות וכיתות אמן של סוגה מוזיקלית זו. בפסטיבל למדו המשתתפים לבצע מוזיקת כליזמר ממזרח אירופה תוך שימת דגש על אופן ביצוע אותנטי של המוזיקה. בפסטיבל נכחו מספר ישראלים, בהם אסף תלמודי וגרשון לייזרסון - נגן כינור. לאחר חזרתם ארצה הקימו תלמודי ולייזרסון דואט (כינור ואקורדיון), תוך כוונה לבצע חומרים יהודיים מזרח אירופאיים מסורתיים. לאחר תקופת חזרות הצטרפו להרכב מוזיקאים נוספים - אביחי טוכמן (קונטרבס), אייל תלמודי (קלרינט) וסולן להקת הבילויים נועם ענבר (שירה).
הלהקה החלה להופיע במועדונים ובפסטיבלים בישראל ובהמשך יצאה לסיורי הופעות בחו"ל. בשנת 2008 הוקלט אלבום שכלל שירים פוליטיים ומוזיקה אינסטרומנטלית בשיתוף עם שני זמרי אוונגרד - דניאל קאהן (גרמניה) ופסוי קורולנקו (רוסיה). באותה שנה הוקלט אלבום הבכורה של הלהקה, שכלל מוזיקה אינסטרומנטלית ושירים ביידיש וברוסית ממסורת הכליזמר.
הרכב הלהקה
בלהקה חמישה מוזיקאים: אסף תלמודי - מנגן באקורדיון ומנחה, גרשון לייזרסון - שר ברוסית ומנגן בכינור, נועם ענבר - זמר סולן, אייל תלמודי - קלרינט, ואביחי טוכמן - קונטרבס. בחלק מהשירים חברי הלהקה מנגנים בכלים נוספים. עד היום לא נעשה שימוש בכלים חשמליים למיניהם, על מנת לא לפגוע באותנטיות של הצליל העממי.
איסוף עצמי
איסוף עצמי או טייק אוויי (מאנגלית בריטית: take-away; באנגלית אמריקאית: take-out או carry-out או to-go; האקדמיה ללשון העברית קבעה את המונח העברי אֲרוּחַת קַח וָלֵךְ) הוא שיטה של צרכנות מזון באמצעות שירותי הסעדה, בה הצרכן רוכש את האוכל במסעדה, מזנון או חנות לממכר מזון מוכן, אוסף את הזמנתו אך סועד במקום אחר, למשל בביתו או במקום עבודתו. המונח מתייחס להזמנה טלפונית או הזמנה על המקום של המזון, כאשר הרוכש מגיע למסעדה על מנת לקחת את ההזמנה, אך לא למצב שבו ההזמנה מגיעה עם שליח.
סוגי האיסוף העצמי
עם הגידול בהגירה ממדינות מזרח אסיה לארצות הברית ומדינות אירופה, נפתח מספר גדל והולך של מסעדות במטבחים מזרח אסייתיים (ובהם המטבח היפני, המטבח התאילנדי, המטבח הקוריאני והמטבח ההודי), ואף מסעדות אלו החלו לספק שירותי איסוף עצמי. בשנים האחרונות (החל משנות ה-90) הפך איסוף עצמי אסייתי (בעיקר מאכלי אטריות וסושי) לאופנתי גם בישראל.
דרייב ת'רו
החל משנות ה-50 של המאה ה-20 התפתחה בארצות הברית התרבות של הזמנת האוכל תוך כדי נסיעה ברכב, ובמרבית מסעדות המזון המהיר ברחבי ארצות הברית (אך פחות בערים הגדולות) ישנם חלונות "דרייב ת'רו" (Drive Through) המאפשרים רכישת המזון מבעד לחלון הרכב מבלי לצאת ממנו, ואכילת המזון ברכב. רכישה מסוג זה של איסוף עצמי מאפיינת בעיקר מזון מסוג המבורגרים, ופחות את האוכל הסיני והפיצות שמהווים את מרבית המזון שנקנה באיסוף עצמי בארצות הברית.
הסופר קאפ האיטלקי 2014
הסופר קאפ האיטלקי 2014 היה המהדורה ה-27 של הסופר קאפ האיטלקי. הוא נערך ב-22 בדצמבר 2014, באצטדיון ג'אסם בן חמד, שבדוחה, קטר. המשחק שוחק בין אלופת הסרייה א' לעונת 2013/14, יובנטוס, לבין מחזיקת הגביע האיטלקי של אותה העונה, נאפולי. המשחק היה אמור להיערך ב-24 באוגוסט 2014, בניגוד לכך, נאפולי ביקשה לדחות את המשחק, עקב השתתפותה בשלב הפלייאוף של ליגת האלופות, לפגרת החורף של הסרייה א'. נאפולי ניצחה במשחק בפנדלים 6-5 לאחר תיקו 2-2 בתום דקות ההארכה. כתוצאה מכך, נאפולי זכתה בגביע בפעם השנייה בתולדותיה. קטר הפכה להיות המדינה החמישית שבה הסופר קאפ האיטלקי התקיים.
רקע
יובנטוס רשמה הופעה עשירית במעמד זה, וחיפשה זכייה שביעית בגביע. היא ניצחה בשתי המהדורות האחרונות של הסופר קאפ האיטלקי, כשמאזנה עמד על שישה ניצחונות ושלושה הפסדים (הישג שיא של זכיות במפעל ביחד עם מילאן). שתי ההופעות האחרונות של נאפולי במפעל היו נגד יובנטוס, כשכל אחת מהן ניצחה במפגש אחד: נאפולי ניצחה את יובנטוס 5-1 בשנת 1990, ומנגד, יובנטוס ניצחה 4-2 בהארכה בשנת 2012.
סיכום המשחק
קרלוס טבס העלה את יובנטוס ליתרון 1-0 כבר בדקה החמישית לאחר סדרת טעויות בהגנת נאפולי. מארק האמשיק וגונסאלו היגוואין פגעו בקורה בשני מצבים שונים, אך היגוואין הצליח להשוות את התוצאה בנגיחה במחצית השנייה. המשחק הסתיים ללא הכרעה בתום 90 הדקות ונשלח להארכה.
טבס, שוב, העניק לקבוצתו את היתרון בתחילת המחצית השנייה של ההארכה, אך דקות בודדות לסיום המשחק, היגוואין מצא את הרשת פעם נוספת ושלח את המשחק לדו-קרב בעיטות מהנקודה הלבנה. שתי הבעיטות הראשונות הוחמצו, כשטבס פגע בקורה, וז'ורז'יניו נעצר על ידי ג'אנלואיג'י בופון. לאחר שכל קבוצה הבקיעה את ארבע הבעיטות הבאות, הדו-קרב הגיע למצב בו המנצחת תוכרע על ידי בעיטה לכל קבוצה. לאונרדו בונוצ'י ו-גרגאנו הבקיעו בהצלחה את הפנדל השישי, אך שתי הקבוצות החמיצו את שני הפנדלים הבאים: ג'ורג'ו קייליני נעצר על ידי רפאל והפנדל של רוברטו פריירה עף גבוה מחוץ למסגרת, בעוד שבופון הצליח לעצור את הבעיטות של דריס מרטנס וחוסה קאייחון. לבסוף, קאלידו קוליבאלי הבקיע את הפנדל התשיעי, ולאחר מכן, השוער רפאל עצר את הפנדל של סימונה פדואין, שהעניק לנאפולי את הגביע.
ויליאם רות'
ויליאם ויקטור רוֹת' הבן (באנגלית: .William Victor Roth Jr; 22 ביולי 1921 – 13 בדצמבר 2003) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי. רות', יוצא מלחמת העולם השנייה וחבר המפלגה הרפובליקנית, ייצג את מדינת דלאוור בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית — תחילה בבית הנבחרים (1970-1967) ולאחר מכן בסנאט (2001-1971). הוא הרפובליקני האחרון שהיה חבר בסנאט מטעם מדינת דלאוור.
ביוגרפיה
רות' נולד בגרייט פולס שבמונטנה, בנם של קלרה (לבית נלסון) וויליאם ויקטור רות' האב, שניהל מבשלה. הורי אביו היו גרמנים-נוצרים ואילו הורי אמו היו שוודים-נוצרים. רות' למד בבתי ספר ציבוריים בהלנה וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון המרכזי של הלנה. את לימודיו הגבוהים החל רות' באוניברסיטת המדינה של מונטנה, אך השלים לימודי תואר אקדמי באוניברסיטת אורגון ב-1943. ב-1947 היה לבוגר בית הספר לעסקים באוניברסיטת הרווארד וב-1949 סיים את לימודיו בבית הספר הרווארד למשפטים. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא שירת ביחידת מודיעין של צבא ארצות הברית בשנים 1943–1946. על שירותו במערכה הפסיפית עוטר בכוכב הארד.
לאחר שהתקבל ללשכת עורכי הדין של מדינת קליפורניה ב-1950, הרחיק רות' אל החוף המזרחי ב-1954 והתיישב לצמיתות בדלאוור, שם החל את עבודתו כעורך דין בתאגיד הרקולס שבסיסו בווילמינגטון. ב-1965 נישא לג'יין ריצ'רדס והזוג חבק שני ילדים — ויליאם רות' השלישי וקתרין. גם רעייתו היה משפטנית. היא הייתה שופטת בבית משפט מחוזי בשנים 1985–1991 ואז המשיכה לבית המשפט הפדרלי השלישי לערעורים של ארצות הברית. הם היו חברי הכנסייה האפיסקופלית.
אחרי שהפסיד בבחירות לתפקיד סגן מושל דלאוור ב-1960, רות' ישב בראשות המפלגה הרפובליקנית בדלאוור עד לשנת 1964. בבחירות אמצע הכהונה של 1966 הוא ניצח את חבר בית הנבחרים המכהן האריס מקדואל בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית, והוסיף להיבחר פעם נוספת אל בית הנבחרים. ב-1970 נבחר לסנאט של ארצות הברית, ואייש את מושבו של הסנאטור הפורש ג'ון ויליאמס. הוא כיהן בסנאט האמריקאי החל מ-1 בינואר 1971 עם מינויו לסנאט בידי מושל דלאוור במטרה להקנות לו ותק יחסי, עד ל-3 בינואר 2001, עת הפסיד בבחירות לכהונה שישית לטום קרפר. היו מי שייחסו את הפסדו לקרפר בשל גילו המופלג ובריאותו הרופפת, שכן הוא התמוטט פעמיים במהלך מסע הבחירות, פעם באמצע ריאיון עיתונאי ופעם אחת במהלך עצרת בחירות.
בסנאט, רות' הפגין דפוס הצבעות המאופיין בשמרנות פיסקלית. מבקריו האשימו אותו במתן יד לגירעונות לאומיים במהלך נשיאותו של רונלד רייגן. הוא היה חבר ותיק בוועדה לעניינים ממשלתיים ובוועדת הכספים, ובשנים 1995–2001 אף ישב בראשות הוועדה האחרונה. רות' נזכר במיוחד על היותו תומך נלהב בהפחתת מסים. לראייה, הוא נתן חסותו לחוק הכלכלי להבראת המיסוי מ-1981, המכונה גם "קיצוץ המס של קמפ-רות'". רות' היה גם נותן החסות הראשי של "תוכנית קופת הגמל בניהול אישי" הנושאת את שמו — "Roth IRA". מדובר בקופות גמל בניהול אישי פופולריות הקיימת מאז 1998. הוא גם נמנה בין הרפובליקנים הבודדים שהצביעו בעד "הצעת החוק בריידי" שהגבילה מכירות כלי נשק. בשנים 1996–1998 היה רות' כנשיא הפרלמנט של ארגון האמנה הצפון אטלנטית.
רות' הלך לעולמו בוושינגטון הבירה כתוצאה מאי-ספיקת לב בדצמבר 2003, בן 82 במותו.
ליאור מנור
ליאור מנור (נולד ב-23 ביוני 1962) הוא קוסם, אמן טלפתיה, מנטליסט, מנחה כנסים ומרצה ישראלי אשר נבחר בדצמבר 2018 כנשיא אגודת הקוסמים הישראלית. הוא אמן בידור המשתמש בקסמים ובטלפתיה כאמצעי להעברת מידע והטמעת מסרים, ומקפיד לא להציג עצמו כבעל כוחות על-טבעיים ומתנגד לאלה הטוענים שיש להם כאלה.
ביוגרפיה
ליאור מנור נולד בחולון לאריה ורחל מנור, ניצולי שואה. אביו היה סא"ל בחיל האוויר ולאחר מכן, סמנכ"ל בינוי ברשת מלונות דן. אמו הייתה עקרת בית. אחיו הבכור, עמי מנור, היה יו"ר קבוצת הכדורסל הפועל חולון.
בילדותו, עסק ליאור מנור בחידות מתמטיקה ופיזיקה וגם בקסמים, אך נטש את התחום בשל פחד קהל.
את שירותו הצבאי עשה ביחידת לוחמה אלקטרונית של חיל האוויר בחרמון.
לאחר סיום הלימודים לתואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב מאוניברסיטת תל אביב, ובעקבות מופע קסמים של רוני שכנאי, החליט מנור לחזור לתחום. הוא החל ללמוד אצל שכנאי, עד שהרגיש בשל והחל להופיע באופן עצמאי, כאשר אשתו שימשה לו אסיסטנטית.
בשנת 1994 הנחה פינה קבועה בתוכנית האירוח של דן מרגלית בערוץ 2, בה חזה את מספרי הגרלת הלוטו.
בשנים 1997–1998 היה הקוסם הישראלי הראשון שקיבל תוכנית טלוויזיה משלו. התוכנית "קלף חזק" שודרה בערוץ 1 ורצה במשך שתי עונות. במהלך התוכנית, בין היתר, עצר את הדופק, פתר חידה של דן חמיצר, ונהג ברחבי תל אביב עם עיניים מכוסות. בשנים 1999–2000 הנחה פינה קבועה בתוכנית של רפי רשף, בה חזה לראשונה את תוצאות בחירות 1999 ועצר את שעון הספירה לאחור למילניום על בנייני עזריאלי.
בנוסף לפעילותו בתחום הקסמים, מנור פעיל חברתי בתחום הסוכרת, מחלה עימה מתמודד מעל 27 שנים. ב-2013 צוטט בספר "המדריך לעתיד" של ד"ר רועי צזנה, חוקר ביחידה לחיזוי טכנולוגי וחברתי באוניברסיטת תל אביב, בהקשר לטיפול שבמסגרתו מתוכנתים מחדש תאים בגוף ומשנים את צורתם ואת תפקודם. מנור צוטט כחולה סוכרת שיעדיף לקבל את הטיפול קודם ורק אחר כך לדון בסוגיות האתיות.
מנור נשוי ואב לשלושה.
דוד ששון
דוד שַׂשׂון (אוקטובר 1792 – 7 בנובמבר 1864) היה איש עסקים יהודי ופילנתרופ, מייסד השושלת האירופאית של משפחת ששון, שכונו בשם: "הרוטשילדים של המזרח". שימש כאוצר הכללי של בגדאד בשנות 1817–1829. לאחר הגירת יהודי בגדאד לבומביי (כיום מומבאי), היה ששון למנהיג הקהילה היהודית בעיר.
קורות חיים
ששון נולד בבגדאד לבנקאים יהודים אמידים. אביו ששון שימש כאוצר ראשי למושל בגדאד משנת 1781 עד 1817, והנהיג את הקהילה היהודית בעיר.
בצעירותו רכש חינוך מסורתי בשפה העברית. נישא לחנה בשנת 1818, ולזוג נולדו שני בנים ושתי בנות. חנה נפטרה בשנת 1826, שנתיים לאחר מכן התחתן עם פארחה היים (1812–1886). לשניים נולדו שישה בנים ושלוש בנות.
ההצלחה הכלכלית
כתוצאה מדיכוי יהודי בגדאד על ידי סולטנות העות'מאנית נמלטה המשפחה עם נכסיה לבומביי דרך פרס. בתחילה התגוררה המשפחה בבית צאצאיו של שמואל יחזקאל דיווקר עד אשר התבססה בבית משלה. ששון היה מעורב בעסקים בבומביי כבר בשנת 1832, והפך עד מהרה לאחד האנשים העשירים בעיר. הוא פעל בהתחלה כמתווך בין חברות הטקסטיל הבריטיות לבין סוחרים במפרץ, ולאחר מכן כמשקיע בנכסים בעלי ערך בנמל. מתחריו העיקריים היו הפרסים, שהניבו את רווחיהם משליטתם בסחר הסיני-הודי באופיום מאז 1820.
לאחר שחוזה נאנקינג פתח לסוחרים זרים את הגישה לשוק הסיני, צמחה החברה מבחינה כלכלית בסיועו של דוד אליאס, בנו של דוד, שנשלח לקנטון. אליאס היה לסוחר היהודי הראשון באזור (24 פרסים התחרו בו). ששון הפך את סחר הטקסטיל שלו לעסק רווחי משולש: הוא הוביל חוט ואופיום הודי לסין, שם הוא קנה טובין שאותם מכר בבריטניה, ובלנקשייר בבריטניה הוא רכש מוצרי כותנה.
בשנת 1845 פתחה "דוד ששון ובניו" סניף בשנגחאי, שהפך במהרה לבעל הזיכיון הבריטי בשנגחאי, ולמוקד תיאום מבצעי השני בחשיבותו של החברה. במהלך עשרות השנים הבאות הכניס הסניף לחברה עושר כמעט אגדי. במשך שנים רבות כינו תושבי שנגחאי אדם עשיר "זזון".
חייו הבוגרים ופטירתו
דוד קיבל אזרחות בריטית בשנת 1853, על אף שלא שלט כלל בשפה האנגלית. הוא שמר על ההליכות ולבוש השמלה המסורתי של יהודי בגדאד, אך איפשר לבניו להשתלב ולאמץ את הנימוסים והליכות האנגלים. עבדאללה בנו התיישב באנגליה ושינה שמו לאלברט, קיבל דרגת אצולה (ברונט) ובא בקשרי נישואין עם משפחת רוטשילד.
דוד בנה בית כנסת בפורט (אזור) וגם בביקולה. כמו כן בנה בית ספר, מכון מחקר במכניקה, ספרייה ובית הבראה בפונה. ששון היה מודע לתפקידו החשוב כמנהיג הקהילה היהודית בבומביי, ופעל כדי לעורר את תחושת הזהות היהודית בקרב קהילות בני ישראל וקוצ'ין. תרם קתדרה ללימודי עברית לאוניברסיטת מומבאי, בה למדו לאורך השנים יהודים לא מעטים מעדת "בני ישראל". "מזחי ששון" (שנבנה על ידי בנו) וספריית דוד ששון במומבאי נקראים על שמו.
דוד ששון נפטר בשנת 1864, ונקבר בחצר בית הכנסת בפונה, סר אלברט עבדאללה המשיך את מורשתו של אביו. כל משפחות ששון בעולם מיוחסים כצאצאים לדוד ששון ומשפחת ששון.
הפועל גלבוע גליל
הפועל גלבוע גליל היא קבוצת כדורסל ישראלית מהמועצה אזורית גלבוע (מייצגת גם את הגליל התחתון), המתמודדת בליגה הלאומית.
המועדון, שהחל את דרכו בשם הפועל גלבוע, הוקפץ לליגת העל לאחר שרישיון הקבוצה הבוגרת של הפועל גליל עליון בליגת העל הועבר לרשותם ביוני 2008. עד היום זכתה הקבוצה באליפות אחת ושתי אליפויות הליגה הבלקנית.
לאחר מעבר הקבוצה הבוגרת לבעלות המועצה אזורית הגלבוע, "ירשה" הקבוצה את מחלקת הנוער של המועצה, בעוד מועדון הפועל גליל עליון שמר על מחלקת הנוער המקומית ובעונת 2008/09 הקים מחדש את קבוצת הבוגרים בשם הוותיק בליגה ב'.
הפועל גלבוע
קבוצת הפועל גלבוע/עפולה העפילה לליגת העל בשנת 2006. את העונה ההיא סיימה הפועל גלבוע/עפולה במקום השישי, אך בעונה שלאחר מכן סיימה את הליגה במקום האחרון, וירדה ליגה. זמן קצר לאחר מכן, החל משא ומתן בין קבוצת הפועל גליל עליון לבין מועצה אזורית הגלבוע, על פרידה מהפועל עפולה והקמת קבוצה חדשה שתיקרא גלבוע/גליל.
הפועל גלבוע גליל
ב-13 ביוני 2008, לאחר שניסיון איחוד בין המועדונים נדחה על ידי הפועל גליל עליון, העביר הבעלים חיים אוחיון את רישיון ליגת העל לקבוצות הבוגרים של הפועל גלבוע ושחקני הקבוצה הבוגרת של גליל עליון הועברו לקבוצה החדשה שנקראה הפועל גלבוע גליל. גליל עליון שמרו על מחלקת הנוער שלהם והקימו מחדש את הקבוצה שנה מאוחר יותר בליגה ב', בעוד גלבוע גליל "ירשה" את מחלקת הנוער של המועצה האזורית גלבוע, אשר התאחדה שנה מאוחר יותר התאחדה עם מחלקת הנוער של עמק המעיינות, ונקראת היום  הפועל גלבוע/מעיינות. נותנת החסות לקבוצה הייתה חברת אלטשולר שחם והקבוצה החלה לשחק בהיכל הספורט גן נר שרק הוקם.
בעונת השתתפה הקבוצה במוקדמות היורוליג בעקבות זכייתה באליפות, הודחה על ידי המופארם ורשאץ הסרבית בסיבוב הראשון, ובעקבות כך הקבוצה השתתפה ביורוקאפ. בדצמבר 2010 הודחה הקבוצה מהיורוקאפ. במאי 2011 העפילה לגמר הפלייאוף, והפסידה במשחק הגמר למכבי תל אביב.
בעונת, בעקבות פסילת האולם הביתי על ידי היול"ב מלארח את משחקי היורוקאפ, השתתפה הקבוצה (בנוסף לליגה הישראלית) בליגה הבלקנית ואף זכתה באליפות לאחר שגברה בגמר 84–89 על לבסקי סופיה. בעונת זכתה הקבוצה בפעם השנייה ברציפות באליפות הליגה הבלקנית, לאחר שגברה בתום שתי הארכות על לבסקי סופיה 79–87.
בעונת הקבוצה עלתה בפעם השלישית ברציפות לגמר אליפות הליגה הבלקנית, וסיימה במקום השני לאחר שנוצחה על ידי לבסקי סופיה 69–75.
בעונת נקלעה הקבוצה למשבר מקצועי שבעקבותיו המאמן ברק פלג פוטר כשאת מקומו תפס אריאל בית הלחמי.
באותה עונה גלבוע גליל ירדה לליגה הלאומית, אולם חזרה לליגת העל כעבור עונה אחת.
בתום עונת הודיע אוחיון כי בשל בעיות תקציביות בכוונתו לפרק את המועדון, בעקבות חוסר העברת תקציב של מועצה אזורית גלבוע, למרות התחייבותם. לאחר מספר שבועות ופגישות בין ארגון האוהדים לבין המועצה האזורית נמצא פתרון וגלבוע גליל הודיעה כי תופיע בליגה הבכירה גם בעונת המשחקים הבאה בכפוף לכך שאוהדי הקבוצה ישיגו עד תחילת עונת 2020/2021 מיליון וחצי שקלים, חצי מיליון עד סוף שנת 2019 ועוד מיליון עד סוף העונה.
לאחר פטירתו של הבעלים חיים אוחיון, ערב פתיחת עונת, ביקשו היורשים להעביר את הקבוצה לאור חוב גדול למס הכנסה, ואף הצהירו כי אם לא יימצא גוף שיסכים לקחת עליו את ההתחייבויות הכספיות לעונה הקרובה, היא לא תמשיך בליגת העל. לאחר מספר שבועות, בעלות הקבוצה הועברה לאיש העסקים גדעון ידין, בעלי חברת התעשייה "גבעסול", ששימש בעבר כספונסר של הקבוצה. בסיום העונה העפילה הקבוצה לפלייאוף, והודחה ברבע הגמר על ידי הפועל ירושלים. את עונת פתחה הקבוצה תחת המאמן רמי הדר בניצחון בית בהארכה כפולה נגד הפועל גליל עליון 117–115, אולם לאחר שהתדרדרה למאזן 2–8 שלילי ולתחתית הטבלה הוא פוטר. בתפקיד החליף אותו עוזרו גוני יזרעאלי. ב-9 בינואר 2023 חתם בקבוצה אריאל בית הלחמי, שאימן את הקבוצה בעבר. , את העונה סיימה הקבוצה במקום ה-12 והאחרון במאזן של 5 ניצחונות ו-22 הפסדים ללא ניצחון חוץ ונשרה לליגה הלאומית.
ארגון אוהדים
לאורך השנים תומך בקבוצה ארגון האוהדים Gilboa Supporters, אשר הוקם בשנת 2007. הארגון מלווה את הקבוצה במשחקי הבית מהיציע הישן, ומגיע עם הקבוצה למשחקי חוץ ברחבי הארץ.
קבוצת בת
הקבוצה מתאמנת ומשחקת באולם עין חרוד.
ISO 3166
ISO 3166 הוא תקן בינלאומי של ארגון התקינה הבינלאומי (ISO) המקצה קודים בני אותיות או ספרות אחדות לכל אחת ממדינות העולם, לשטחי החסות שלהן וכן לחלוקות המשנה שלהן. תקן זה התפרסם לראשונה בשנת 1974.
כך למשל, הקודים של ישראל לפי תקן ISO 3166-1 הם: 376 / IL / ISR. תקן ISO 3166-2:IL מקצה קוד בן אות אחת או שתיים לכל אחד מששת מחוזותיה של ישראל.
תקן ISO 3166-1 alpha-2 משמש לקביעת סיומות האינטרנט של כל מדינה, וכן לקביעת קודי מטבעות העולם בהתאם לתקן ISO 4217.
זולוטי פוטיק
זולוטי פוטיק (באוקראינית: Золотий Потік; בפולנית: Potok Złoty, פוטוק זלוטי; ביידיש: פּאָטיק) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
זולוטי פוטיק נזכרת לראשונה באמצע המאה ה-16, ובשנת 1601 הוענקו לה זכויות עיר, שכללו את הקפתה בביצורים וקביעת ימי שוק וירידים שנתיים בה. בשנת 1608 הוקם בעיירה מנזר דומיניקני.
יהודי היישוב
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1635. במהלך המאה ה-18 התפתחה ביישוב קהילה יהודית עצמאית, ובמהלך המאה ה-19 גדל מספר יהודי העיירה, כאשר בשנת 1880 נמנו בה 1,247 יהודים. עם זאת, משנות ה-80 של המאה ה-19 היגרו מהעיירה רבים מיהודיה. כמו כן, סבלו יהודי העיירה במהלך הכיבוש הרוסי שלה בזמן מלחמת העולם הראשונה, תוך שהקוזקים פרעו בהם ושרפו כמאה מבתיהם. לאחר המלחמה, ועד יוני 1919, פרעו ביהודי העיירה גם החיילים והאיכרים האוקראינים שנכנסו אליה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 895 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ענפה. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים במהלך מבצע ברברוסה, ב-10 ביולי 1941, העבירו אלו את השליטה הישירה בה לידי המשטרה האוקראינית, וזו החלה בביצוע מעשי שוד והתעללות ביהודי היישוב. יודנרט שמונה בעיירה בהמשך, נצטווה לספק לשלטונות סכומי כופר גבוהים, ולגייס עבורם עובדי כפייה יהודים, שחלקם שולחו למחנות עבודה.
חלון פלזמה
חלון פלזמה (מכונה גם מגן פלזמה) הוא כינוי לטכנולוגיה למילוי נפח במרחב בפלזמה, התחומה באמצעות שדה מגנטי. בשימוש בטכנולוגיות הנוכחיות, נפח זה הוא קטן למדי והפלזמה נוצרת בו כמישור שטוח בתוך מרחב גלילי.
פלזמה היא הכינוי לגז שכל חלקיקיו (אטומים או מולקולות) מיוננים. מצב זה של החומר נחשב למצב צבירה בפני עצמו. לרוב מגיעים למצב זה על ידי חימום הגז לטמפרטורות גבוהות במיוחד, אם כי שיטות אחרות ליצירת פלזמה אפשריות גם כן. צמיגותה של הפלזמה הולכת וגוברת בטמפרטורות גבוהות, עד כדי הצגת מחסום משמעותי בפני מעבר של חומר.
צמיגותו של חלון פלזמה מאפשרת לו להפריד בין אוויר בלחץ של אטמוספירה מריק מוחלט. באותו הזמן, הוא מאפשר מעבר של קרינה, כגון לייזר וקרני אלקטרונים. מאפיין זה הוא המפתח לתועלתיות של הטכנולוגיה – היא מאפשרת שימוש בקרינה שניתנת להפקה בריק בלבד, על פריטים הנמצאים באטמוספירה.
היסטוריה
את חלון הפלזמה המציא עדי הרשקוביץ במעבדה הלאומית ברוקהייבן והוא אושר כפטנט ב-1995.
תקופה קצרה לאחר מכן, בשנת 1996, הומצא שסתום הפלזמה, המבוסס על אותו העיקרון.
שסתום הפלזמה
שסתום הפלזמה הוא שכבה של גז במעטפת של מאיץ חלקיקים. הטבעת של מאיץ החלקיקים מכילה ריק. פרצה בריק זה היא, באופן כללי, הרת אסון. במקרה של פרצה במאיץ המצויד בשסתום פלזמה, שכבת הגז מיוננת תוך ננו-שנייה, ובכך יוצרת אטם המונע כניסה של אוויר. מנגנון זה נותן בידי החוקרים זמן מספק לכבות את קרן החלקיקים במאיץ ולמלא את הטבעת באוויר באופן איטי ומבוקר, למניעת נזקים.
תכונות
מאפייניו הפיזיים של חלון הפלזמה משתנים עם תלות בשימוש בו. רוב חלונות הפלזמה נוצרו בטמפרטורות הסובבות את ה-15,000 קלווין.
גודלו של החלון מוגבל באופן מעשי, הואיל ויצירת חלון שכזה דורשת כ-20 קילו-ואט עבור כל אינץ' בקוטרו של חלון עגול שנוצר (בסביבות 8 קילו-ואט עבור ס"מ בקוטר).
חלון הפלזמה זוהר בבהירות, כשצבעו תלוי בגז בו השתמשו ליצירתו.
שימושים
השימוש החשוב ביותר בחלון פלזמה היום הוא כעדשה אשר מאפשרת מעבר של אנרגיה, אך אוכפת גבול ברור בין אטמוספירה לריק. תכונה זאת מאפשרת בניית סוגים חדשים של מקורות קרינה ומאפשרת הוזלת השימוש במקורות קרינה קיימים.