cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גלדיס נייט
אחד עשר סינגלים שלה הגיעו למקום הראשון במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ, שישה אלבומים שלה הגיעו למקום הראשון במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ. היא זכתה בשבעה פרסי גראמי (שלושה עם הפיפס וארבעה כאמנית סולו), ונכנסה להיכל התהילה של הרוק אנד רול יחד עם הפיפס. שניים משיריה ("I Heard It Through the Grapevine" ו-"Midnight Train to Georgia") הוכנסו להיכל התהילה של הגראמי בשל ערך "היסטורי, אמנותי ומשמעותי". היא גם הקליטה את שיר הנושא לסרט ג'יימס בונד מ-1989 "רישיון להרוג". מגזין הרולינג סטון דירג את נייט בין 100 הזמרים הגדולים בכל הזמנים.
קונגרס (אונייה, 1799)
קונגרס (באנגלית: USS Congress) הייתה פריגטת מפרשים (38 תותחים) של הצי האמריקני, אחת משש הפריגטות הראשונות של הצי לאחר הקמתו מחדש ב-1794. היא נבנתה על ידי ג'יימס הֵקִיט בפורטסמות', ניו המפשייר, והושקה ב-15 באוגוסט 1799. כמו אחיותיה הייתה גם היא גדולה וחזקה מכל פריגטה סטנדרטית אחרת בת זמנה. היא נקראת על שמו של הקונגרס האמריקני, שם שנבחר על ידי ג'ורג' וושינגטון.
את שירותה בצי החלה "קונגרס" בהגנה על אוניות סוחר אמריקניות, תחילה במלחמה הבלתי רשמית עם צרפת (1800-1798) נגד פריבטירים צרפתיים ואחר כך במלחמה הברברית הראשונה (1805-1801) נגד הקורסארים הברברים של צפון אפריקה. במלחמת 1812 ערכה האונייה כמה הפלגות-סיור ארוכות בלוויית אוניית האחות שלה "פרזידנט", ותפסה שלל או סייעה בתפיסה של עשרים ספינות סוחר בריטיות. בסוף שנת 1813, בשל מחסור בחומרי גלם שנדרשו לתיקונה, הושמה האונייה בעתודה עד סופה של המלחמה. ב-1815 הושבה "קונגרס" לשירות פעיל, השתתפה במלחמה הברברית השנייה (1815) והוסיפה לפטרל גם במהלך 1816. בתחילת שנות העשרים נטלה חלק בהדברת הפירטיות באיי הודו המערבית, ערכה הפלגות אחדות לאמריקה הדרומית, והייתה אוניית המלחמה האמריקנית הראשונה שביקרה בסין. את עשר שנותיה האחרונות בצי עשתה "קונגרס" בנמל, כאוניית קליטה של מלחים לפני הצבתם לאוניות. ב-1834 הוצאה מן השירות ונגרטה.
סאבין מוטורה
סאבין מוטורה (ברומנית: ; 1 בדצמבר 1892 - 12 בדצמבר 1970) היה קצין בז'נדרמריה הרומנית בדרגת אלוף-משנה. הוא הופקד על שמירה ופיקוח מחנות המעצר גרוסולובו וופניארקה. הוא נקט בצעדים לפינוי האסירים היהודים מפניארקה לגרוסולובו, שהיה מחנה קרוב יותר לגבול רומניה, בניגוד לצו שהתקבל, להעבירם למזרח, בצעדה כפויה. הוא עשה ככל יכולתו כדי להציל את חייהם של היהודים, למרות העובדה שהוא סיכן את חייו ואת הקריירה הצבאית שלו. בזכות מעשיו הוכר כחסיד אומות העולם.
קורות חיים
סאבין מוטורה נולד בשנת 1892 במאפוזני, רומניה, בן למיחאי ולאונטינה מוטורה. הוא סיים לימודי מסחר. בשנת 1915 בזמן מלחמת העולם הראשונה מונה לקצין בצבא האוסטרו הונגרי. שנתיים לאחר מכן התגייס לצבא רומניה. בשנת 1920 הועבר לז'נדרמריה הרומנית בדרגת סרן, ובין 1934–1937 מונה מוטורה למפקד בלוגוז'.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
באמצע מאי 1943, מוטורה הורד מדרגת קצין קרבי למפקד מחנה מכיוון שסירב למלא פקודה שהייתה מנוגדת למצפונו. מוטורה מונה למפקד מחנה המעצר ואפניארקה שבאוקראינה שם שהו 700 עצורים. מוטורה נהג במגורשים בהגינות רבה, ושיפר את תנאי השהות במחנה. ב-14 באוקטובר 1943 הוחלט על חיסול המחנה בשל קרבתו לחזית המלחמה. בהתאם לצו האסירים אמורים היו להישלח מזרחה אך לאחר מאבק שניהל מוטורה נשלחו 565 אסירים פוליטיים ויהודים, תחת פיקודו למחנה גרוסולובו באוקראינה שהיה קרוב לגבול רומניה. מוטורה התמנה למפקד המחנה והעניק לאסירים היהודיים הקלות שלא התקבלו במחנות אחרים. הם הועסקו בעבודות חקלאות שונות שעבורם קיבלו מצרכי מזון, והורשו לנהל פעילויות תרבות וליצור קשר עם משפחותיהם. במרץ 1944, נקבעה פעולה לחיסול כל האסירים בגטו על ידי המשטרה הגרמנית. אך סאבין מוטורה העניק ליושבי הגטו הגנה. ערב לפני הפעולה המתוכננת, יצא עם שאר האסירים והוביל אותם בהליכה של 35 קילומטרים לבסרביה. הוא דאג לכך שיוכרו כעובדי רומניה בצבא ולא כאסירים פוליטיים. כתוצאה מפעולה זו, הגיעו היהודים למחנה טרגו ז'יו ברומניה, שם הם נשארו עד לשחרורם באוגוסט 1944. סאבין מוטורה הציל את חייהם של כ־608 יהודים בתקופת השואה.
לאחר המלחמה
כשחזר לרומניה, מוטורה נחקר על ידי כוחות הביטחון, שירות המודיעין הסודי והפיקוח הכללי של הז'נדרמריה, במשך שלושה שבועות. לבסוף, המשיך לשרת בצבא אך כאזרח, ועם פרישתו קיבל פנסיה צבאית. מוטורה נפטר בדצמבר 1970 בגיל 78. רבים מהיהודים שניצלו על ידי מוטורה היגרו לישראל או למדינות אחרות, ואחרים הגיעו לתפקידים שונים, חלקם חשובים מאוד בהנהגה המדינית החדשה ברומניה.
הכרה והנצחה
ב־3 במרץ 1983 סאבין מוטורה הוכר על ידי יד ושם כ.
קולבי קאליי
ביוגרפיה
קאליי נולדה בניוברי פארק, קליפורניה וגדלה במאליבו. היא בתו של קן קאליי, אחד ממפיקי האלבומים "Rumours" ו-"Tusk" של פליטווד מק ומאוחר יותר בעל חברת תקליטים עצמאית משלו.
בילדותה למדה קאליי לנגן על פסנתר ולקחה שיעורים לפיתוח קול. בגיל 19 החלה לנגן בגיטרה אקוסטית ולכתוב שירים, לאחר שחיברה מספר יצירות העלתה אותם לאתר מייספייס. הדף שלה החל לצבור פופולריות רבה, עד כדי כך שהפכה לזמרת המצליחה ביותר באתר שלא תחת חוזה. לאחר תקופה קצרה, הוחתמה קאליי בחברת "יוניברסל ריפבליק" והוציאה את הסינגל הרשמי הראשון שלה "Bubbly", שהיה אחד השירים המושמעים ביותר באתר מייספייס. הסינגל נכנס לחמישייה הראשונה של מצעד הבילבורד. ב-17 ביולי 2007 יצא בארצות הברית אלבום הבכורה שלה: "Coco" שהגיע למעמד אלבום פלטינה ולמקום החמישי במצעד האלבומים של הבילבורד.
במאי 2008 הקליטה קאליי דואט יחד עם ג'ייסון מראז, הנקרא "Lucky" שנכנס לתוך אלבומו "We Sing, We Dance, We Steal Things". באותו החודש, הקליטה קאליי גרסת כיסוי לשיר "Kiss the Girl" מהסרט הקלאסי של דיסני בת הים הקטנה לדיסני מאניה 6. באותה השנה הקליטה דואט גם עם הזמר הקולומביאני המצליח חואנס.
לאחר שהופיעה כאמנית חימום בסיבובי ההופעות של הגו גו דולס ולייפהאוס ב-2007, בקיץ 2008 היא הופיעה בסיבוב ההופעות של הזמר ג'ון מאייר. באוגוסט אותה שנה, היא הקליטה שיר וצילמה קליפ לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) אשר נקרא "Somethin' Special". בסוף 2008, הופיעה קאליי בעונה השלישית של סדרת הלהיט של דיסני האנה מונטנה.
באוגוסט 2009, יצא אלבומה השני של קאליי, "Breakthrough". באותה שנה שיתפה פעולה עם טיילור סוויפט ביצירת האלבום Fearless. בטקס פרסי הגראמי ב-2010 זכתה קאליי בשני פרסים מתוך ארבע מועמדויות, על חלקה באלבום של סוויפט ועל שיתוף הפעולה שלה עם ג'ייסון מראז בסינגל "Lucky".
ביולי 2011 יצא אלבומה השלישי, "All of You".
Sexy Bitch
Sexy Bitch (בעברית: כלבה סקסית) (ידוע בשם Sexy Chick בגרסה המצונזרת) הוא שיר של הדי ג'יי הצרפתי דייוויד גטה בשיתוף הזמר אייקון מתוך אלבומו הרביעי של גטה. השיר יצא כסינגל השני מתוך אלבום זה על ידי וירג'ין רקורדס ו-EMI. השיר זכה להשמעות בתחנות רדיו רבות, גם בתחנות רדיו שאינן מנגנות מוזיקה אלקטרונית ובכך הפך השיר ללהיט ענק.
הוא נכתב על ידי אליאון תיאם, גטה עצמו, ז'אן קלוד סינדרס וסנדי וי והופק על ידי גטה עצמו. השיר הוקלט לראשונה לאחר שגטה ואייקון נפגשו במהלך מופע. מבחינה לירית השיר עוסק בהתאהבות של גבר בבחורה ומכיל מילים בעלות אופן מיני. השיר קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים. בביקורות החיוביות שיבחו את הפקת השיר.
השיר הפך ללהיט ענק בעולם כאשר הגיע למקום הראשון ב-12 מדינות ולחמישייה הפותחת ב-17 מדינות. בנוסף השיר הגיע למעמד פלטינה או יותר ב-11 מדינות. בארצות הברית זה הפך לשיר הנמכר ביותר שלה כאשר מכר 3.5 מיליון עותקים ובנוסף הגיע למקום החמישי במדינה ונהיה לשיר הראשון שלו להגיע להישג זה. הקליפ לשיר מציג מסיבה שנעשית באחוזה.
מחלוקת
מספר חודשים לאחר יציאת הקליפ קבוצות בודהיסטיות מסרי לנקה מצאו את הקליפ כפוגעני בשל העובדה כי פסל הבודהה נמצא כמה פעמים לאורך הקליפ. באותה תקופה אייקון אשר לקח חלק בקליפ היה אמור להופיע במדינה. בעקבות כך החלו להתעורר מחאות שקוראות לבטל את הופעתו ובסופו של דבר כניסתו למדינה נאסרה. בתגובה לכך אייקון אמר: "לא הייתי מודע לכך שהפסל הופיע בקליפ עד עכשיו. לעולם לא פגעתי או חיללתי את דתו של אדם אחר או את אמונותיו הדתיות... אני בעצמי איש רוחני אז אני יכול להבין למה הם נעלבו אבל אלימות היא אינה הפתרון ונפגעתי מכך.
יואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג
ביוגרפיה
יואכים השני נולד ב-13 בינואר 1505, ליואכים הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ("נסטור") מבית הוהנצולרן ואליזבת מדנמרק, נסיכת הבוחר מברנדנבורג, בתם של הנס, מלך דנמרק וכריסטינה מסקסוניה. יואכים חונך להיות קתולי אדוק. עם השנים ניכרה בו התחברות לרפורמציה, ובעקבות כך נושל על ידי אביו באופן רשמי מירושת נסיכות הבוחר מברנדנבורג, אך לבסוף הוחזר. בשנות ה-30 של המאה ה-16 אימץ את הנצרות הפרוטסטנטית.
אשתו הראשונה, מגדלנה מסקסוניה, הייתה בתו של גאורג, דוכס סקסוניה ונכדתו של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, והיא ילדה לו את יוהאן גאורג, לימים נסיך בוחר של ברנדנבורג. לאחר מותה ללא עת, ב-1534, והיא בת 27 בלבד, נשא יואכים את ידוויגה יגלו, נסיכת הבוחר מברנדנבורג (1534), בתו של זיגמונט הראשון, מלך פולין ("הזקן") תוך הבטחה שלא יכריח אותה להמיר את דתה לדת הפרוטסטנטית.
יואכים השני הושפע על ידי השתדלן היהודי רבי יוסף בן גרשון מרוסהיים, לא להגרר אחרי כתבי השטנה של מרטין לותר, ולא גירש את היהודים מארצו כפי שעשה עמיתו יוהאן פרידריך מסקסוניה.
ב-3 בינואר 1571 מת יואכים השני, ובמקומו עלה לשלטון בנו יוהאן גאורג, הנסיך הבוחר מברנדנבורג
משפחתו
בשנת 1524 התחתן יואכים עם מגדלנה מסקסוניה, בתם של גאורג, דוכס סקסוניה וברברה יגלו, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
בשנת 1534 התחתן יואכים עם ידוויגה יגלו, נסיכת הבוחר מברנדנבורג, בתם של זיגמונט הראשון, מלך פולין וברברה זאפויה, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
ונריה ריאלה
ונריה ריאלה (בפיימונטזית: La Veneria, באיטלקית: Venaria Reale) היא קומונה ועיירה במטרופולין של טורינו במחוז פיימונטה. היא ממוקמת כ-8 קילומטרים צפונית-מערבית לטורינו. העיירה מפורסמת בזכות רג'ה די ונריה ריאלה, המעון המלכותי הגדול של בית סבויה שנבנה בסוף המאה ה-17 והוכר ב-1997 על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
ונריה ריאלה גובלת בקומונות: רובסומרו, קזלה טורינזה, דרואנטו, בורגרו טורינזה, טורינו, פיאנצה וקולניו.
בעיירה שני מעונות מלכותיים. בנוסף לארמון המלכותי הגדול, ישנם גם המעונות המלכותיים של בורגו קסטלו הנמצאים בתחום הפארק האזורי לה מנדריה.
היסטוריה
בזמן העתיק נקרא המקום אלטסאנו (אוטסאן בפיימונטזית) והתקיים מהתקופה הרומית. במאה ה-16 נחלק לשני כפרים: אלטסאנו העילית ואלטסאנו התחתית. האחרון שימר את שמו, נקרא כיום אלטסאנו ומהווה חלק בוונריה ריאלה של היום. הכפרים השתייכו למשפחת ביראגו המילאנזית ונקנו על ידי קרלו אמנואלה השני, דוכס סבויה. ב-1658 הטיל על האדריכל אמדאו די קסטלמונטה לתכנן את המתחמים המלכותיים.
Rehab (שיר של איימי ויינהאוס)
Rehab (בעברית: גמילה) הוא שיר של הזמרת הבריטית איימי ויינהאוס. השיר יצא לאור ב-23 באוקטובר 2006, כסינגל הראשון מהאלבום השני של ויינהאוס, Back to Black. השיר נכתב על ידי ויינהאוס והופק על ידי מארק רונסון. מילות השיר הן אוטוביוגרפיות, ומספרות על התקופה בחייה של ויינהאוס, כאשר הייתה מכורה לסמים ולאלכוהול, וסירבה ללכת למכון הגמילה.
רקע
"Rehab" הופק על ידי מארק רונסון ויצא כסינגל הראשון מהאלבום. השיר נכתב על סירובה של ויינהאוס להשתתף במרכז לגמילה מאלכוהול לאחר שצוות הניהול שלה עודד אותה ללכת.
וידאו קליפ
ב-31 במאי 2007, "Rehab" התבצע בהופעה חיה בתוכנית "Total Request Live", ולאחר מכן הגיע למקום הראשון ב־7 ביוני. הקליפ היה גם מועמד כקליפ השנה בטקס פרסי המוזיקה "VMA", אך הפסיד לקליפ לשיר "Umbrella" של הזמרת ריהאנה באירוח של הראפר ג'יי-זי.
הצלחה
ביבשת אירופה השיר הגיע לשיא מצעדי המוזיקה בנורווגיה והונגריה, והגיע לעשרים העליונים במצעדים בצרפת, בלגיה, הולנד, ספרד, אוסטריה, שווייץ ופינלנד, ובממוצע הגיע למס' 23 במצעד "100 הסינגלים הלוהטים של אירופה".
ג'ורג' סטיינברנר
ג'ורג' מייקל סטיינברנר השלישי (באנגלית: George Michael Steinbrenner III; 4 ביולי 1930 – 13 ביולי 2010) היה הבעלים ושותף בהנהלה של קבוצת הבייסבול האמריקאית הניו יורק יאנקיז. סטיינברנר היה הבעלים של הקבוצה משנת 1973 ועד מותו, סה"כ 37 שנים, התקופה הארוכה ביותר בתולדות הקבוצה. במשך תקופה זו זכתה הקבוצה שבע פעמים בוורלד סיריס וב-11 תוארי האמריקן ליג. התבטאויותיו הישירות והקיצוניות וחלקו בהקפצת שכר השחקנים הפכו אותו לאחת הדמויות השנויות במחלוקת בספורט האמריקאי. סטיינברנר עסק גם בתעשיית הספנות.
בגלל מעורבותו הרבה והישירה בהנהלת הקבוצה דבק בו הכינוי "הבוס". היה ידוע כאדם החותר כלפי הניצחון בכל דרך ולא היה מוכן לקבל הפסדים. בריאיון לעיתון אמר פעם כי "ניצחון הוא הדבר הכי חשוב בחיי אחרי הנשימה". סטיינברנר נטה להתערב בהחלטות בסיסיות בניהול השוטף והיומיומי של הקבוצה וגם למנות ולפטר מנג'רים (ולפעמים לשוב ולמנותם). המנג'ר לשעבר, דאלאס גרין, קרא לו בלגלוג "מנג'ר ג'ורג'".
סטיינברנר נפטר מהתקף לב בביתו בטמפה בבוקר 13 ביולי 2010, יום משחק האול-סטאר ה-81.
שאול אדלר
שאול אהרן אדלר (17 במאי 1895 – 25 בינואר 1966) היה פרזיטולוג, מיקרוביולוג ורופא ישראלי, פרופסור לפרזיטולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. במחקריו הביא לפריצת דרך בהבנת המערכת החיסונית ועמידותה בפני חיידקים. היה עמית זר של החברה המלכותית, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וחתן פרס ישראל לרפואה לשנת תשכ"ז (1957).
קורות חיים
אדלר נולד בשנת 1895 בקורליץ שברוסיה, ובילדותו (1900) היגר עם משפחתו לאנגליה. הוא למד רפואה באוניברסיטת לידס והתגייס כרופא לשורות הצבא הבריטי (1917–1920), מטעמו שירת בעיראק. כשהשתחרר התמחה בליברפול ברפואה טרופית ועבד תקופה בחקר המלריה בסיירה לאון, אז מושבה בריטית. במסגרת מחקרו זה הזריק לגופו טפילי מחלות, כדי לבחון את השפעתם על גוף האדם.
בשנת 1924 עלה לארץ ישראל. תחילה עבד כפתולוג בבית החולים "הדסה" בירושלים, ובשנת 1925 הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית בירושלים, כאסיסטנט לפרזיטולוגיה. בשנת 1928 הועלה לדרגת פרופסור חבר ושימש ראש המחלקה לפרזיטולוגיה, אשר נוסדה על ידו באופן רשמי בשנת 1931, ובה מונה לפרופסור מן המניין בשנת 1934. במהלך השנים שימש גם דקאן הפקולטה לרפואה. במחלקה לפרזיטולוגיה עבד במחקר ובהוראה עד לפרישתו, בשנת 1965.
אדלר היה בין המדענים המוכרים בתחומו ברחבי העולם ושימש יועץ ויזם לפרויקטים שונים, בין היתר כיועץ למחלות טרופיות בארגון הבריאות העולמי וכחבר באקדמיה המלכותית הבריטית. שמו התבסס בעקבות מחקריו פורצי הדרך בחקר מחלות נפוצות הנגרמות על ידי טפילים. במחקרים אלו בודד את הטפילים הגורמים לסוגי המחלות השונות, דוגמת טפילי הסוג Theileria, קרצית המערות וחיידקי הסוג Anaplasma, ולאחר בידודם הואץ פיתוח החיסון נגד אותן מחלות. קדחת המערות, שושנת יריחו, מלריה ודיזנטריה היו בין תחומי מחקריו. החיסונים לקדחת ולמלריה פותחו לראשונה על ידו. יחד עם חיים בן-מנחם החל אדלר את השימוש באוגר זהוב כחיות מעבדה. באמצעות השימוש באוגרים הוכיח אדלר בשנת 1937 שבעלי חיים אינם חסינים, כפי ששוער, מפני מחלת הצרעת.
עבודתו המדעית זיכתה את אדלר בפרסים רבים: פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים (פרס כבוד) (1949), מדליית הזהב ע"ש ד"ר רוזנפלד מטעם ההסתדרות הרפואית בישראל (1963),, פרס האגודה הרפואית הישראלית, פרס בובליק ופרס ישראל לרפואה (תשי"ז-1957). הוא הוכתר בתואר אביר מסדר האימפריה הבריטית ובאות הוקרה של החברה הבריטית המלכותית לרפואה טרופית. באוניברסיטת לידס, בה למד, קיבל ב-1965 תואר דוקטור לשם כבוד. תרגומו לספר "מוצא המינים" של צ'ארלס דרווין זכה ב-1962 בפרס טשרניחובסקי.
עם תלמידיו נמנו נתן גולדבלום, שלמה הסטרין והאחים אהרן ואפרים קציר.
So Many Ways
So Many Ways (בעברית: כל כך הרבה דרכים) הוא אלבום הבכורה של להקת הברקסטוניות. האלבום יצא לאור ב-6 באוגוסט 1996, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים: "So Many Ways", "Only Love", "The Boss" – אשר שלושתם הגיעו למקום הראשון במצעד שירי הדאנס ו-"Slow Flow".
האלבום הגיע למקום ה-113 במצעד הבילבורד 200, ולמקום ה-26 במצעד אלבומי ה-R&B וההיפ-הופ.
רקע
הברקסטוניות החלו את דרכן במקור בשנת 1989 והן חתמו באותה התקופה על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים אריסטה רקורדס, שכלל את טוני ברקסטון וארבע אחיותיה: תמר, טרינה, טווונדה וטרייסי. שנה לאחר, מכן הוציאו את השיר הראשון שלהן "Good Life". השיר לא זכה להצלחה וכתוצאה מכך הן פוטרו מאריסטה רקורדס.
למרות זאת, קולה של טוני תפס את אוזניהם של המפיקים אנטוניו אל. איי ריד והזמר והמפיק בייביפייס אשר הקימו באותה התקופה את חברת לה-פייס רקורדס ובעקבות כך הם החליטו להחתים אותה בשנת 1992 אצלם בחברה. בשנת 1996, שלושה מתוך אחיות המשפחה: תמר, טווונדה וטרינה החליטו להתאחד מחדש בלעדיי טוני ובלעדיי טרייסי שהייתה בהיריון באותו הזמן והוציאו אלבום זה.
DOC
DOC או doc (קיצור של "document") היא סיומת המאפיינת סדרה של פורמטים קנייניים של חברת מיקרוסופט לקובצי טקסט עשירים שבשימוש גרסאות שונות של מעבד התמלילים וורד. במקורה היה שימוש בסיומת זאת עבור קבצים בפורמט טקסט פשוט (להבדיל מטקסט עשיר) במגוון רחב של מערכות הפעלה. במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 רווח השימוש בסיומת DOC לסימון קבצים בפורמט קנייני של מעבד התמלילים WordPerfect, ולאחר מכן בשנות ה-90 חברת מיקרוסופט אימצה את הפורמט למעבד התמלילים וורד מתוצרתה. כיום מזהים מרבית משתמשי המחשב את הסיומת עם המוצר של מיקרוסופט.
הפורמט יכול לכלול בתוכו טקסט מעוצב, תמונות, טבלאות, נוסחאות, ואף שפת תסריטי מקרו, שהופכים קובץ מידע לקובץ הרצה. התכונה האחרונה היא פתח לווירוסי מקרו ותוכנות זדוניות שונות המנצלות פרצות אבטחה בפורמט. חברות לא מעטות השתמשו בפורמט זה, בדגש על שפת התסריט שלו, כפלטפורמה לפתרונות מחשוב שונים.
במשך זמן רב היה צורך להשתמש בהנדסה הפוכה כדי לפענח את מבנה הפורמט, אך משלב כלשהו פיתחה חברת מיקרוסופט את ההגדרה, ועד פברואר 2008 ניתן היה לקבל את הגדרות הפורמט לפי בקשה מחברת מיקרוסופט. לאחר שתיעוד הפורמט שוחרר במסגרת פרויקט OpenOffice.org של חברת סאן מיקרוסיסטמס, שחררה מיקרוסופט את ההגדרות תחת "הבטחת שימוש פתוח בהגדרות".
קרב אלאליה
קרב אלאליה (Alalia) הוא קרב ימי שניטש ב-535 לפנה"ס בחופי האי סרדיניה בין הפוקאים לבין האטרוסקים והקרתגים. תיאור הקרב על ידי ההיסטוריון היווני הרודוטוס הוא העדות הקדומה ביותר לשימוש באילי ניגוח בקרב ימי ובזה ייחודו.
רקע היסטורי
אנשי פוקאיה (Phokaia) שבאיוניה היו, לדברי הרודוטוס, חלוצי הקולוניזציה במערב מקרב היוונים. בשנת 540 לפנה"ס, עם כיבוש איוניה (החלק המערבי של אסיה הקטנה) בידי כורש מלך פרס, נטשו הפוקאים את עירם והפליגו אל אלאליה, קולוניה שייסדו עשרים שנים קודם לכן באי קורסיקה. בבואם שלחו ידם בשוד ימי של שכניהם הקרתגים בקורסיקה ובסרדיניה ושל האטרוסקים בחוף האיטלקי שמנגד לאיים. באותם ימים לא נחשב מעשה מעין זה לפשע או לפחיתות כבוד, אלא היה בן-לוויה לתחרות העזה בין ערים שעיקר כוחן ועושרן בא להן ממסחר ימי. הפוקאים עוררו אפוא עליהם את חמת שכניהם, אשר עשו יד אחת ונערכו לקרב ים לשם סילוק המתחרים הלא קרואים.
הקרב ותוצאותיו
לקרב במימי סרדיניה התייצב כל עם בשישים אניות, שהיו ככל הנראה אניות-חמישים (pentekontoroi). הרודוטוס לא מספר כיצד נערכו הציים טרם הקרב ואף אינו מתאר את מהלכו. כל שאנו יודעים מפיו הן תוצאות ההתנגשות הימית: "ובהילחמם בקרב ים נחלו הפוקאים ניצחון קדמאי, כי ארבעים אניות אבדו להם ובעשרים הנותרות אי אפשר היה להשתמש כי אילי הניגוח נשברו". הפוקאים שאניותיהם הוטבעו ושחו לחוף נפלו בשבי הקרתגים והאטרוסקים, הובלו אל עריהם ונסקלו למוות באבנים. אלו שאניותיהם שרדו את הקרב נטשו את קורסיקה ועברו עם משפחותיהם ורכושם אל רגיון (היום רג'ו די קלבריה בדרום איטליה, מול מסינה).
ראו גם
הקולוניזציה היוונית
לא לנשום
לא לנשום (באנגלית: Don't Breathe) הוא סרט אימה ופשע עצמאי אמריקאי משנת 2016, המשתייך לתת-סוגה קולנועית של סרטי פלישה לבית. את הסרט ביים פֶדֶה אלוורס שגם הפיק יחד עם סם ריימי ורוברט טאפרט, וכתב את התסריט יחד עם רודו סָיָאגֶס. בתפקידים הראשיים משחקים ג'יין לוי וסטיבן לאנג, ובתפקידי משנה – דילן מינט ודניאל זובאטו.
הסרט נחשב לאחד מסרטי האימה המצליחים ביותר לשנת 2016, זכה לשבחים רבים מצד מבקרי הקולנוע, והכניס יותר מ-157 מיליון דולר, נתון שנחשב להצלחה מסחררת נוכח תקציב הפקה נמוך של 9.9 מיליון.
ב-28 ביוני 2017 זכה "לא לנשום" בפרס סאטורן לסרט האימה הטוב ביותר.
עלילה
מאני מביא לשני שותפיו מידע שקיבל מראול על קורבן מיועד: קשיש עיוור בשם נורמן נוֹרְדְסְטְרוֹם (סטיבן לאנג) המתגורר בגפו בבית ברחוב בּוּאֶנָה וִיסְטָה 1837, ברובע מגורים נטוש בדטרויט. האיש התעוור כאשר נפצע כחייל בעיראק בזמן מלחמת המפרץ. בתו היחידה נדרסה למוות על ידי נהגת צעירה, בת להורים אמידים. הצעירה לא הורשעה בדין, והוריה שילמו לקשיש העיוור 300 אלף דולר מזומנים במסגרת הסדר ביניהם. אלכס מתנגד לרעיון של שוד כסף מזומן, מחשש שחקירת משטרה תוביל לאביו, ומסרב להשיג את מפתח ביתו של האיש. לעומתו, רוקי מתלהבת מהרעיון מכיוון שהסכום הנכבד יאפשר להם לחדול ממעשי שוד, אך אלכס עומד בסירובו. בערב רוקי שולחת לו מסרון בבקשה שיחזור בו, הוא מאמת את המידע בגוגל ומשתכנע. השלושה מקיימים תצפית על ביתו של הקשיש, רואים אותו נעזר במקל נחייה ומלווה בכלב רוטוויילר, ואף על פי שלבם של רוקי ואלכס נכמר, מאני מחליט לבצע את השוד באותו לילה.
השלושה מגיעים לבית בשעה שתיים אחר חצות, מניחים שנורדסטרום ישן ומשליכים לכלב חתיכת בשר המכילה חומר הרדמה. הם ניגשים לדלת ואלכס שולף שלט רחוק שהביא איתו להשבתת מערכת האזעקה, אך מתברר שהדלת נעולה בארבעה מנעולים, בעוד שלאלכס יש מפתח אחד בלבד. רוקי מצליחה להשתחל לתוך הבית דרך אשנב חדר השירותים, משביתה את האזעקה ופותחת את הדלת מבפנים. הם חולצים את נעליהם כדי לא להקים רעש, חולפים על פני פינת זיכרון שעשה הקשיש לבת המתה ופינת כלי העבודה שלו, ומתחילים לחפש בבית. מאני נכנס לחדרו של העיוור שישן בזמן שבמכשיר הטלוויזיה מוקרן סרטון וידאו משפחתי שצולם בשנת 1998 כאשר בתו של האיש הייתה קטנה. הוא מניח בחדר בקבוק פלסטיק מחורר עם תמיסת כלורופורם מתוצרת עצמית, כדי שאדי החומר ימנעו מהאיש מלהתעורר, וחוזר אל חבריו. הם רואים דלת נעולה על בריח, ומניחים שהכסף נמצא מאחוריה (אחר כך מתברר שהדלת מובילה לירידה למרתף הבית). מאחר שהם לא מצליחים לפרוץ את המנעול, מאני שולף אקדח ברטה להפתעת שני שותפיו, משתמש בבקבוק פלסטיק כמשתיק קול ויורה בבריח שחלקיו נופלים על הרצפה. אלכס נבהל מהאקדח, מחליט להסתלק, לוקח את נעליו ופונה לצאת מהבית.
רוקי ואלכס יורדים למרתף במטרה לצאת דרכו מהבית, ולזוועתם הם מוצאים בחורה צעירה (פרנצישקה טורוצ'יק) כבולה ברתמת מצנח המחוברת בכבל לגלגלת שבתקרה, ופיה חסום. כאשר היא מנסה להתקרב אליהם, מתיחת הכבל מפעילה פעמון שצלצולו מגיע לאוזני העיוור. הם מתכוונים להניח לצעירה ולצאת מיד, אך בייאושה היא מראה להם גזיר עיתון עם ידיעה שממנה הם מבינים שזו היא סינדי רוברטס, הצעירה שדרסה את בתו של הקשיש, והוא חטף אותה כנקמה. השניים משחררים אותה וממהרים לפרוץ את פתח היציאה מהמרתף לחצר הבית, רק כדי להיתקל בנורדסטרום שעומד בחוץ, יורה מספר יריות והורג בטעות את סינדי. אלכס ורוקי מתחבאים, וכאשר האיש מוצא את סינדי מתה, הוא מקונן בבכי ובזעקות שבר, נועל את היציאה מהמרתף לחצר, מנתק את זרם החשמל ומשאיר אותם באפלה שמקנה לו יתרון עליהם. בעודם מגששים את דרכם, נורדסטרום שומע את נשימותיו של אלכס, מצליח לתפוס אותו ומנסה לירות בראשו, אך האקדח ריק מכדורים, ואלכס מצליח להתחמק. הוא ורוקי עולים מן המרתף חזרה אל תוך הבית, נתקלים ברוטוויילר שהתעורר, בורחים לקומה השנייה, נסגרים בחדר שהיה חדרה של הבת המתה וחוסמים את הדלת, אך חלונות החדר מסורגים, והם לכודים. אלכס רוצה ללחוץ על לחצן המצוקה בשלט הרחוק של האזעקה כדי להזעיק את המשטרה, משום שהם יואשמו רק בפריצה לעומת חטיפה ורצח מצד האיש, אך רוקי מסרבת משום שכך יאבדו את הכסף. בינתיים, נורדסטרום לוקח את אקדחו הפרטי הטעון מחדר השינה שלו. בעוד הוא מנסה לפתוח את דלת החדר שהם מסתתרים בו, רוקי בורחת אל תוך פיר אוורור בין שתי קומות הבית. העיוור מצליח לפרוץ את הדלת, והכלב מתנפל על אלכס שנופל מאחד החלונות על שמשת חלון שמש בגגון הקומה התחתונה. האיש שומע את שמשת חלון השמש נסדקת, יורה ופוגע בשמשה שמתרסקת, ואלכס נופל אל פינת כלי העבודה. העיוור יורד לשם, ותוך מאבק הוא לוקח מספרי גינון גדולים ונועץ אותם בגופתו של מאני במחשבה שהצליח להרוג את אלכס. בינתיים, הכלב רודף אחרי רוקי בתוך הפיר, ובעודה מנסה לפרוץ את דרכה החוצה, העיוור מצליח לתפוס ולמשוך אותה חזרה אל תוך הבית, מכה וחונק אותה עד עילפון. כאשר הכרתה של רוקי שבה אליה, היא כבולה במקומה של סינדי, כשנורדסטרום יושב לידה ומסביר שסינדי הייתה בהריון ממנו והוא רצה שהיא תלד לו ילד/ה כפיצוי על הבת שהרגה, ולאחר מכן התכוון לשחרר אותה. כעת, הוא מסביר, רוקי תצטרך לשלם את המחיר וללדת במקום סינדי, אולם אין לו כוונה לאנוס אותה. הוא מטביע את גופתה של סינדי בבטון שיצק מתחת לרצפת המרתף, מרים את רוקי באמצעות הגלגלת, וכשהיא תלויה במאונך באוויר, נורדסטרום פורם במספריים את מכנסיה באזור הפות ומוציא צנצנת המכילה נוזל זרע ומזלף המשמש להזרעה מלאכותית. אלכס, שהתאושש בינתיים, מתפרץ למרתף לפני שהעיוור מספיק לבצע את זממו, מכה אותו בפטיש כבד שלקח מפינת העבודה, ומשחרר את רוקי. השניים אוזקים את האיש בידו האחת לגלגלת שבתקרה, ורוקי מכלה בו את עלבונה בדחיפת מזלף הזרע אל תוך פיו. הם מוותרים על האפשרות להזעיק את המשטרה, לוקחים את התרמיל עם הכסף ופונים לצאת מהבית.
בעודם מנסים לפתוח את הדלת, מופיע נורדסטרום שהצליח להשתחרר ויורה באלכס למוות. רוקי נמלטת החוצה ולועגת לאיש העיוור העומד בפתח, על שהוא חסר אונים מחוץ לבית, אולם הוא משחרר את הרוטוויילר בעקבותיה, והיא נמלטת למכונית של מאני. ליד המכונית הכלב משיג אותה ותולש מעליה את התרמיל עם הכסף. היא מספיקה להיכנס למכונית ולנעול אותה מבפנים, מפתה את הכלב להיכנס לתא המטען ולוכדת אותו. כאשר היא יוצאת מהמכונית לקחת את תרמיל הכסף, מופיע העיוור מאחוריה, גורר אותה חזרה אל הבית ומשליך אותה סמוך לאלכס המת. רוקי מוצאת את השלט הרחוק בידו של אלכס ומפעילה את האזעקה שעוצמתה מבלבלת את העיוור. היא מכה אותו בכלי פריצה מברזל ומצליחה להפיל אותו למרתף. בנפילתו, נפלט כדור מהאקדח ופוגע בעיוור. רוקי לוקחת את התרמיל עם הכסף ובורחת מהבית לפני שניידת המשטרה מגיעה.
אפילוג: רוקי ואחותה הקטנה דידי יושבות בתחנת הרכבת וממתינות לעלייה לרכבת ללוס אנג'לס, כאשר תרמיל הכסף על גבה של רוקי. כשהן קמות לעלות לרכבת, רוקי רואה בטלוויזיה מבזק חדשות שבו נאמר שהאיש העיוור הרג שני פורצים שפלשו לביתו (מאני ואלכס), נורה במהלך הפריצה, אך מצבו יציב והוא יחלים. הוא לא דיווח לשוטרים שדבר מה נגנב מביתו.
רקע לסיפור העלילה
(מידע בפסקה זו ללא הפניה למקורות חיצוניים, מבוסס על הערך חגורת החלודה ומקורות שהוא מפנה אליהם).
עלילת הסרט משקפת את המצב הכלכלי והחברתי הירוד בדטרויט, בעקבות דעיכת תעשיות הפלדה והרכב במחצית השנייה של המאה ה-20. פדה אלוורס השתמש במראות ההזנחה, ההרס והעליבות בעיר, מראות פוסט-תעשייתיים המאפיינים ערים רבות באזור "חגורת החלודה" בארצות הברית, משום שהוא ראה בגיבורי העלילה השתקפויות של האתגרים שדטרויט מתמודדת איתם, וסבר שצילום ברובע מאותגר כלכלית ומראות של בליה עירונית, מגרשים ריקים ובתים עזובים, הוסיפו לסרט נופך מיוחד.
דטרויט סובלת מהגירה שלילית מתמשכת, מבליה עירונית ומשיעורי אבטלה ופשיעה גבוהים. אזורים נרחבים בעיר, רחובות, בתי מגורים ואזורי תעשייה, ננטשו והפכו לשכונות רפאים כדוגמת הרובע שבו נמצא רחוב בואנה ויסטה, מקום התרחשות העלילה, כפי שניתן לראות בסצנות שצולמו ברחוב ובסביבתו. שלושת הצעירים מציינים שמדובר באזור רפאים נטוש, והעדר שכנים בסביבת בית הקשיש העיוור יקל עליהם את מלאכת הפריצה. את המניע לעיסוקם בשוד בתים אפשר להסביר במצב הכלכלי הירוד כגורם לעלייה בשיעור הפשיעה בכלל. רוקי עצמה מתייחסת למגמת ההגירה השלילית כאשר היא מסבירה את רצונה לעזוב את דטרויט בכך ש"כולם עוזבים", והשלושה מזכירים משפחה שעזבה את העיר. בנוסף, סצנת פגישתו של מאני עם ראול צולמה ב מפעל נטוש של חברת "פישר", שבעבר יוצרו בו מרכבי מכוניות עבור חברת "ג'נרל מוטורס", ומסמל את קריסת תעשיות הרכב במישיגן.
הפקה
הבמאי והתסריטאי פדה אלוורס סיפר בריאיון לאתר הבידור "Screen Rant" שעל אף ששם האיש העיוור, נורמן נורדסטרום, לא מוזכר בסרט עצמו, ניתן לקרוא את השם על המעיל הצבאי בתצלום שנמצא בבית מתקופת שירותו הצבאי של האיש בעיראק. עם זאת, אלוורס סבר שהכינוי "האיש העיוור" ללא השם, מעניק לדמות ממד אייקוני.
לימים סיפר רודו סיאגס, שותפו של אלוורס לפיתוח הסרט, שבתסריט המקורי, לא כפי שמסתיימת הגרסה שהופצה, האיש העיוור מצליח ללכוד את רוקי באמצעות דלת צונחת סודית המותקנת בקיר הבית וכולא אותה בפינה סמויה במרתף ביתו. בסופו של דבר, האיש מכניס את רוקי להריון כדי שהיא תלד לו תינוק במקום סינדי שאותה הרג בטעות בהיותה הרה.
אלוורס הודה שבמידה מסוימת, הוא עשה את הסרט כתגובה לביקורות על הרימייק שעשה בשנת 2012 לסרט "מוות אכזרי", והתאפיין בתמונות דם רבות וסצנות שנועדו לזעזע את הצופים. אלוורס העדיף להתמקד ביצירת מתח על פני זעזוע, וכן רצה להימנע מעיסוק בעל-טבעי שהפך נדוש מדי לטעמו. אלוורס רצה לחרוג מהמקובל בסרטים דומים, ונקט שלושה צעדים: ראשית, בחר ליטול מהאנטי-גיבור את חוש הראייה בניגוד לנטייה לתת לגיבורים יכולות שעושות אותם מאיימים יותר מאדם רגיל (בסרט, העיוור נעזר בשמיעה ובחוש ריח מפותחים, בכוח פיזי רב ובמיומנות שרכש כחייל). שנית, אלוורס וסיאגס יצרו סרט פלישה לבית שמציג את ההתרחשות מנקודת המבט של הפולשים, ולא של הדייר/ים, ושלישית, הוא בחר בית מטופח יחסית שממוקם ברחוב נטוש ומפחיד, בניגוד למה שמקובל - בית מפחיד ברחוב נאה. הבית בדטרויט הוא בית אמיתי שנמצא ברחוב בואנה ויסטה 2488, ובסביבתו נעשו צילומי החוץ. הכתובת שבסרט, בואנה ויסטה 1837, לא קיימת במציאות, ומאותרת כהצטלבות רחוב בואנה ויסטה עם שדרות רוזה פארקס (בדיקה במנוע החיפוש Google Earth העלתה צומת דרכים בהמשך הרחוב). המפיק רוברט טאפרט הסביר שהכתובת האמיתית נשמרה בסוד כדי לכבד את פרטיות הדייר/ת.
ביטול התמריצים להפקות קולנוע במדינת מישיגן בקיץ 2015 יצר קשיי מימון לאחר שההפקה כבר התחייבה לצלם את הסרט בדטרויט. לפיכך צולמו רוב צילומי הפנים בתוך דגם של הבית שנבנה על במה אקוסטית ב אולפני "שטֶרְן" בעיר פּוֹמָאז שבהונגריה. לדברי אלוורס, הצילומים בהונגריה ובאתר בדטרויט חסכו את הצורך בצילומי אולפן, ואפשרו לקיים תקציב נמוך יחסית. המעצב האמנותי של ההפקה, נומאן מארשל, סיפר שמאחר שלדמות הדייר יש סיפור קורות חיים קודם, הוא עיצב את הבית לאור חשיבה שהדייר סידר והתאים לעצמו את הבית כך שלא יצטרך לצאת ממנו, בבחינת "ביתו הוא מבצרו". ראשית נבחר ועוצב הבית, והתסריט הותאם למבנה והסידור הפנימי שלו. שלב הצילומים התחיל ב-29 בינואר 2015. הצילומים בהונגריה נמשכו שבעה שבועות, וצילומי החוץ בדטרויט - שבוע.
הפצה
בנובמבר 2014 הודיעה חברת סרטי סוני שרכשה את זכויות ההפצה העולמיות של הסרט, עדיין בשם הזמני "A Man In The Dark" (בעברית: "איש בחשיכה"). שתי חברות ההפצה הנוספות (Screen Gems; Stage 6) הן חברות בנות של "סוני". הקרנת הבכורה הייתה במסגרת פסטיבל SXSW ב-12 במרץ 2016, ובבתי הקולנוע - ב-26 באוגוסט באותה שנה. הקרנת הבכורה בישראל התקיימה ב-8 בספטמבר 2016.
גרסאות הבלו-ריי וה-DVD הופצו ב-8 וב-29 בנובמבר 2016, בהתאמה. גרסאות אלה כוללות סצנה שהושמטה מהגרסה שהופצה לבתי הקולנוע, ומסבירה את המניע של אלכס להשתתף בשוד למרות התנגדותו הראשונית. בסצנה זו, שבה מוזכר גם שמו המלא (אלכס מילר), מסביר אביו של אלכס שאין לו כסף לממן לימודי משפטים לבנו, והוא מנסה לשכנע אותו להיות שוטר. בעקבות הדברים האלה השתכנע אלכס לבצע את מעשה השוד. סצנה זו יכולה להסביר גם את בקיאותו של אלכס בהיבטים המשפטיים של מעשי הפריצה והשוד.
הכנסות
הסרט גרף הכנסות בסך 157.1 מיליון דולר. כבר בסוף שבוע הבכורה הגיעו ההכנסות ליותר מ-26.4 מיליון דולר, לעומת הערכות מוקדמות של "11 מיליון או יותר". נוכח תקציב נמוך של 9.9 מיליון ומסע קידום מכירות צנוע, הסרט נחשב להצלחה מסחררת שעשתה אותו ל"סליפר היט", סרט קולנוע שהופך ללהיט מעבר לציפיות וללא השקעה משמעותית בשיווק ובהקרנות טרום-בכורה. עבור "סרטי סוני" זו הייתה הפתעת קיץ שנייה אחרי "מסיבת נקניקיות".
ביקורות
באתר Rotten Tomatoes מקבל הסרט ציון של 88% בקרב המבקרים בשקלול 245 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.30/10. סיכום הביקורות הוא שהעלילה מוצקה ומספקת תפניות חכמות, ומהווה תוספת מרעננת ואפקטיבית לסוגת הפלישה לבית, דווקא משום פשטותה. באתר Metacritic קיבל הסרט ביקורות אוהדות בדרך כלל, וזכה לציון 71 בקרב המבקרים על בסיס 39 ביקורות, ולציון 7.3 מהגולשים על בסיס 425 דירוגים. גולשי אתר Cinemascore דרגו את הסרט בציון +B בסולם +A (גבוה) עד F (נמוך).
מבקר הקולנוע של אתר IGN, ג'ים וֵיְווֹדָה, העניק לסרט ציון של 8.8 מתוך 10, וכתב שפדה אלוורס "נגע בכמה פחדים אנושיים היוליים", והמשיך לבסס את מעמדו כיוצר סרטי אימה "שראוי לפקוח עליו עין בשנים הבאות". בביקורת באתר האינטרנט של רוג'ר איברט, כתב בראיין טאלריקו שעם שלושה צעירים שעשו החלטה רעה ומנסים לשרוד בבית שהפך למבצר, הסרט אפילו נוגע ללב, כאשר מיליוני צעירים, במיוחד צעירי דטרויט, מנסים להיחלץ מהחלטות רעות. טאלריקו משבח את משחקם של לוי ולאנג, אשר לדבריו מיטיבים להציג מאבק של רצונות בין שני אנשים שעשו דברים רעים מאוד ומצדיקים את מעשיהם בעיני עצמם, ושני הגיבורים מציבים את הצופים עצורי נשימה בין שתי בחירות קוטביות, של עבריינית קטנה ושל גבר עם סוד אפל. סקוט טוביאס הגדיר את "לא לנשום" כסרט האימה הטוב ביותר לשנת 2016. המבקרים פיטר טרוורס מהמגזין "רולינג סטון" וקייל סמית שכתב ב"ניו יורק פוסט" שהסרט קרוב לשלמות, נתנו לו שלושה כוכבים מתוך ארבעה.
לדעתו של המבקר דייוויד בלאוסטין, מדובר בסיפור מקורי המתקרב לשלימות של יצירת מופת. בישראל, יאיר הוכנר נתן לסרט ארבעה וחצי כוכבים מתוך חמישה, והגדיר אותו "מורט עצבים". הוכנר כתב באתר "סרט" שסטיבן לאנג מגלם "את אחד הרשעים הכי מטרידים ואמינים שנראו בקולנוע בשנים האחרונות", ושמדובר באחד מסרטי האימה הטובים ביותר שנוצרו. הוכנר מאמין שהסרט עתיד להפוך לקלאסיקה בסוגת האימה. זוהר צלח כתב שלמרות תסריט בעייתי, דמויות מאולצות ולא מפותחות וטריקים זולים, זהו סרט אפקטיבי בזכות עבודות צילום וסאונד מרשימות, כלב שגונב את ההצגה כאחד הכלבים המלחיצים ביותר בקולנוע מאז העיבוד הקולנועי ל"קוג'ו" (1983) וסוף מעוות ומותח עם טוויסט נהדר.
באוקטובר 2016 דורג הסרט במקום ה-50 ברשימת שישים סרטי האימה הגדולים של מאה ה-21, שפרסם כתב העת "רולינג סטון", בשל היות הסרט "תוספת מקורית לקנון האימה", כהגדרת העורכים. כמו כן, מבקרי הקולנוע של המגזין בחרו את "לא לנשום" במקום השני ברשימת עשרת סרטי האימה הטובים ביותר לשנת 2016.
סרט המשך
סרט ההמשך, "לא לנשום 2", יצא לבתי הקולנוע ברחבי העולם במהלך סוף שבוע 12–13 באוגוסט 2021, ובו שב סטיבן לאנג בדמות נורמן נורדסטרום/"האיש העיוור". צילומי הסרט תוכננו להתחיל באפריל 2020, אך התעכבו בשל מגפת הקורונה{{הערה|שם=קומיק|{{קישור כללי|כתובת=https://comicbook.com/movies/news/dont-breathe-star-says-sequel-has-wrapped-filming/{הכותב=Perry, Spencer|כותרת=Don't Breathe Star Says Sequel Has Wrapped Filming|אתר=ComicBook|תאריך=October 7, 2020}}}}, והתקיימו בבלגרד בירת סרביה.
הודו
בעקבות ההצלחה הקופתית שנחל "לא לנשום" בהודו, אישר אלוורס ב-20 באוקטובר 2016 שמתקיים משא ומתן על הזכויות להפקת רימייק בשפה הטמילית. את דמות הקשיש העיוור יגלם השחקן ההודי ויקראם (שם במה של קנדי ג'ון ויקטור), ויביים אננד שנקר. הסרט יצולם במדינת טאמיל נאדו ויופק על ידי חברת Studio Green. כמו כן, נמסר שסיפור העלילה יעבור שינויים, כדי להתאימו למה שהוגדר "הרגישויות של הצופים הטמיליים", והשחקן הראשי עושה דיאטה מיוחדת ופעילות גופנית, ומתאים את הופעתו החיצונית לדמות הקשיש העיוור. ואולם, בספטמבר 2018 נמסר שהרעיון של שיתוף פעולה בין ויקראם לשנקר ירד מהפרק, ולפי דיווחים בתעשיית הקולנוע הטמילית, את הסרט יביים ראג'ש סלווה ויפיק כמאל חסן. לפי הדיווח, צילומי הסרט יסתיימו בסוף שנת 2018.
תל שדוד
תל שַדוּד (או תל שריד) הוא תל קדום הממוקם בחלקו הצפוני של עמק יזרעאל, סמוך לקיבוץ שריד הנקרא על שמו. התל מזוהה על ידי החוקרים עם שָׂרִיד המקראית.
שלל הממצאים הארכאולוגיים אשר נחשפו על גבי התל מעידים על התיישבות קבועה ורציפה במקום החל מתקופת הברונזה המאוחרת (המאה ה-16 לפנה"ס) ועד לסוף התקופה הרומית.
בתנ"ך מוזכרת העיר בהקשר לסיפור התנחלות השבטים. שריד נכללה בתחומו של שבט זבולון והייתה לעיר גבול, כפי שכתוב בספר יהושע:
קרבתה של שריד לאחת מהדרכים המרכזיות בעת העתיקה, אשר חיברה את שימרון ומגידו עם ערי הגליל, העניקה לעיר חשיבות אסטרטגית וכלכלית כאחד. עובדה זו באה לידי ביטוי בממדיו של התל המעידים על גודלו של היישוב שככל הנראה הכפיל עצמו במהלך התקופה הישראלית.
בשנת 1868 ניסתה קבוצת צליינים נוצרים ממוצא גרמני להתיישב במקום, אולם הקשיים הפיזיים הרבים בהם נתקלו ומחלת המלריה אילצו את הקבוצה לוותר על רעיון ההתיישבות.
בחפירות ארכאולוגיות שהתקיימו בשנת 2014 התגלו בבית קברות למרגלות התל ארון קבורה אנתרופואידי עתיק וחרפושית חותם עם שמו של פרעה סתי הראשון מהמאה ה-13 לפנה"ס.
שירת מרים
תיאור הדברים
לאחר אמירת שירת הים על ידי משה רבינו ובני ישראל לוקחת מרים הנביאה אחותו של אהרון הכהן את התוף בידה ומיד כל הנשים יוצאות אחריה בתופים ובמחולות. על פי המדרש נשות ישראל הוציאו איתן תופים למדבר כיוון שידעו שעתיד הקדוש ברוך הוא לעשות איתן ניסים.
על פי דברי הרא"ם (ממפרשי רש"י) מרים אמרה עם הנשים את כל השירה ולא רק פסוק אחד, אלא שהמקרא הסתמך על שירת משה שנאמרה לפני כן.
הזכרת מרים כנביאה
המקום הראשון בתורה בה מוזכרת מרים כנביאה הוא כאן בפרשת השירה. נחלקו המפרשים מתי החלה מרים להיות נביאה. לפי דברי התלמוד במסכת מגילה ובמסכת סוטה : מרים התנבאה בהיותה "אחות אהרון" בטרם לידתו של משה כי עתידה אמה לילד בן שיושיע את ישראל (ולכך משויכת בפרשה כ"אחות אהרון" ולא כ"אחות משה".).
לעומת זאת הכלי יקר טוען כי רק עכשיו נעשתה נביאה (ולא לפני-כן), כיוון שבמעמד זה זכו גם הנשים לנבואה (כנאמר בחז"ל: "ראתה שפחה על הים, מה שלא ראו נביאים") ומרים הייתה ראשונה שנתנבאה ומיד כל הנשים אחריה, ושיוכה כ"אחות אהרון" ולא כאחות משה מבאר כיוון שבנבואתה הייתה שווה לדרגת הנבואה של אהרון אך לא לדרגת הנבואה של משה. כך עולה גם מפרשנותו הקדומה יותר של רשב"ם (מאה 12), המציין בפירושו למילה "נביאה" (שמות טו כ) "קורא בעל דברי שבח...". כמו כן הוא מסביר שמרים נקראת בפסוק זה אחות אהרון כי "על שם הבכור קורא אחות, כמו שפירשתי אצל: אחות נביות (רשב"ם בראשית כ"ח ט') ואחות לוטן (רשב"ם בראשית ל"ו כ"ב).
בתופים ובמחולות
בפירוש המילה "מחולות" יש כמה דעות במפרשי התורה: במשמעות העולה מפסוקים אחדים במקרא מחולות הם ריקודים. לפי פסוקים אחרים במקרא ובדברי המכילתא דרבי ישמעאל גם כן, המשמעות של המילה "מחולות" אינה ריקודים אלא כלי נגינה בדומה לתופים. פרשנות מדרשית מציע הכלי יקר ולפיו מדובר במחילת עוון.
ותען להם מרים
התורה כותבת את מענה מרים לנשים בלשון זכר ולא כראוי בלשון נקבה "להן". הרמב"ן לומד מכך שהנשים ענו למשה ולבני ישראל, כלומר, השירה הייתה משותפת לכולם. פרשנים רבים אחרים הציעו פירושים דרשניים לכך. למשל, בטעם הדבר כותב הכלי יקר כיוון שהנשים הגיעו למדרגת האנשים בהשגת הנבואה לכן נאמר להם כמדבר אל גברים כמו שנאמר בנביא ירמיה שלעתיד לבוא "נקבה תסובב גבר".
מעלות על שירת הגברים
הרב קלונימוס קלמן אפשטיין בספרו מאור ושמש לומד מהפסוקים כי הנשים שרו לפני הגברים: שאצל הגברים כתוב "וישע ה' . . וירא ישראל את מצרים מת על שפת הים" ורק אחרי שראו את המצרים מתים נאמר: "אז ישיר משה". ואילו בשירת מרים כתוב: "כי בא סוס פרעה ורכבו ופרשיו בים" רק ראו שטבעו בידם מיד "ותיקח מרים הנביאה".
מקומה בתורה כפרשייה נפרדת
בספר התורה מופיעה פרשה זו אחרי פרשת שירת הים כפרשה נפרדת, בתחילתה כפרשה פתוחה ובסיומה כפרשה סתומה.
בעלי התוספות מסבירים שהפרשה מופיעה בתורה כפרשה נפרדת להראות את חשיבותה ולהורות שאינה טפילה לפרשה הקודמת פרשת שירת הים, ובלשונם: "פרשה זו פתוחה שלא לערב את שירת מרים על הראשונה שלא לעשותה טפילה ועראי אלא כדאי היא לעצמה להיות שירה חשובה".
רבינו יואל מבעלי התוספות כותב: "'ותיקח מרים הנביאה אחות אהרן' פרשה זו פתוחה ויש בה שני פסוקים ותיבותיהם כ"ו כמנין יקו"ק שהוא כ"ו". כלומר שפרשה זו כוללת שני פסוקים בלבד ויש בה 26 תיבות כמניין הגימטריה של שם הוי"ה. בביאור זה אנו מוצאים להורות על ייחודיותה וחשיבותה של פרשה מקראית זו מעצם מהותה, מתוקף העובדה ששם ההוויה חתום בה.
ביקורת המקרא
באחת ממגילות מדבר יהודה נמצא קטע הקודם לסיפור מי מרה. הקטע מיוחס בביקורת המקרא לחלקים שהושמטו משירת מרים ולא נכללו בנוסח המסורה של התורה:.
אירוס הביצות
אִירוּס הַבִּיצוֹת או אִירִיס הַבִּיצוֹת (שם מדעי: Iris grant-duffii) הוא מין בסוג אירוס בתת-הסוג לומנאירוס (Limniris), בסקציה לומנאירוס (Limniris).
אירוס הביצות הוא גאופיט עשבוני רב שנתי. קנה שורשו רחב וקצר, עטוף סיבים קוצניים וקשים. העלים ארוכים - כ-50 ס"מ - וצרים, צומחים בשושנת סביב עמוד הפריחה, גונם ירוק כהה והם מתפתלים מעט. עמוד הפריחה בינוני - כ-40 ס"מ אורכו, נושא פרח יחיד. עלי העטיף צהובים, נוטים לירקרק או ללבן. על מרכז העלה מסורטטים עורקים כהים המורכבים נקודות שחורות או סגולות, המתרכזים בלוע הפרח. הפריחה בחורף, ההבשלה בקיץ. הפרי הוא הלקט הנפתח לשלוש קשוות, בתוכו עשרות זרעים בקוטר של כ-3 מ"מ. הזרעים מתפזרים לאחר פתיחת ההלקט במשך מספר שנים.
תואר המין נקבע על שמו של בוטנאי שאסף והגדיר את הצמח בשנות ה-20 בעמק יזרעאל. תואר המין העברי נקרא על שם בית הגידול העיקרי של המין.
אירוס הביצות צומח באזור ארץ ישראל, סוריה וטורקיה. שטח גידולו המקורי - אדמות כבדות ועמוקות - הפך ברובו לשטח חקלאי, כיום הוא צומח בארץ ישראל רק במרכז רמת הגולן, שם הוכרזה שמורת טבע אירוס הביצות נוב למען שימורו.
המין נדיר, וכשאר מיני האירוס הוא מוגן על פי חוק.
אברהם זאב טרגר
אברהם זאב טרגר (ט"ו בניסן ה'תרס"ט - כ"ז בסיוון ה'תשנ"ה; 7 באפריל 1909 - 25 ביוני 1995) היה פעיל ציבור, מבוני ירושלים.
תולדות חייו
נולד ב-1909 לר' יצחק ולחיה טויבא טרגר בעיירה איזביצה במחוז לובלין שבפולין. בעיירה הייתה חצר חסידית גדולה של חסידות איזביצה ראדזין שהוקמה על ידי ר' מרדכי יוסף ליינר בעל הספר 'מי השילוח'. בחצר זו למד תורה וגיבש את זהותו החסידית. מתוך קרבתו לרב העיירה הרב ישראל איסר לנדא, התקרב לחסידות אמשינוב ונקשר לאדמו"ר ר' שמעון שלום קאליש. בשנת 1930 (תר"ץ) נשא לאישה את נחמה לבית פרידמן - בת למשפחה חסידית - מחשובי חסידות קוצק בעיירה לנצ'נה, גם היא במחוז לובלין. מתוך שאיפה לקבל סרטיפיקט כדי שיוכלו לעלות לארץ הקים חוות הכשרה לבחורים צעירים, בה הוכשרו בעבודות שונות שישמשו אותם לאחר העלייה לארץ. בסיומה, קיבלו סרטיפיקטים. בשנת 1935 עלו ר' אברהם ונחמה עם שני ילדיהם לישראל ובהוראת רבו האדמו"ר התיישבו בירושלים. בתחילה, עבד בכל עבודת כפיים מזדמנת ובהמשך, במסגרת פעילותו בפאג"י ולאחר מכן כעצמאי עסק בצרכי ציבור, דאג למקומות פרנסה, בנה והרחיב את ירושלים. נפטר בירושלים ב-1995.
פעילותו הציבורית
עוד בפולין, השתייך אברהם טרגר ל'אגודת ישראל' ול'פועלי אגודת ישראל' ועם הגיעם לארץ השתלב בתנועת 'פועלי אגודת ישראל' והפך במהרה למזכיר הסניף הירושלמי שלה. בשנת 1940, בוועידת פא"י הוא פרש עם חבריו ר' אברהם אליהו כי טוב (מוקוטובסקי) ור' אברהם פרשן (פרושנובסקי) מהתנועה על רקע חילוקי דעות אידאולוגיים ויחד הקימו תנועה חדשה - פאג"י. בתחילת פעילותם בפאג"י הם עמלו על יצירת תשתית כלכלית לשומרי תורה ע"פ חוקי התורה. במהלך השנים הבאות הצליחה התנועה להקים גם מפעל תעשייה וגם לבנות שכונות חדשות בירושלים מה שסיפק מקומות עבודה ופתרונות דיור לציבור החרדי בירושלים. המוח הכלכלי מאחורי כל מפעל התנועה היה אברהם טרגר, שיזם את מכירת המניות וגייס את הכספים.
עם הקמת המדינה וכינונה של מועצת המדינה הזמנית החלה התארגנות של המפלגות החרדיות והדתיות לרוץ לבחירות לכנסת הראשונה ברשימה משותפת. תנועת פאג"י התנגדה לאיחוד והחליטה לרוץ ברשימה עצמאית - 'רשימת חרדים'. אברהם טרגר נמנה בין מועמדיה אולם המפלגה לא עברה את אחוז החסימה. למרות כישלונה במערכה הארצית, בבחירות לעיריית ירושלים אשר התקיימו בשנת 1951 החליטה התנועה להתמודד עם רשימת 'מסורת ובניין ירושלים' ואברהם טרגר היה מועמדה. עם היבחרו למועצת העיר, הוא התמנה למספר ועדות: היה חבר בוועדת משנה לבניין ערים אך גם בוועדה הדנה בשאלות הקשורות להחזקת כלי רכב, בוועדה לחיפוש שופטים לבית המשפט העירוני, ובבית הדין לתביעות על פי פקודת הפיצויים. במהלך שנות ה-50, לאחר מספר לא קטן של מפעלים שונים, צימצמה פאג"י את פעילותה ואברהם טרגר פרש מהחיים הציבוריים והפך לקבלן עצמאי הבונה ברחבי ירושלים. הוא בנה רבות ברחבי ירושלים - והשתדל לבנות במקומות הספר כדי להרחיב את תחומה של העיר: נוה צבי, שיכון אוריאל, שכונת עזרת תורה, בשכונות בית וגן, רמות אלון, הר נוף, קריית משה ועוד.
בנו, הרב יהודה טרגר, היה ראש ישיבת "עץ חיים" בווילרייק, ליד אנטוורפן שבבלגיה. חתנו של הרב שלמה זלמן אוירבך.
אפקט מעל הממוצע
בענף הפסיכולוגיה החברתית, אפקט מעל הממוצע או אשליית העליונות, הוא הטיה קוגניטיבית ומוטיבציונית בשירות העצמי, לפיה אנשים נוטים להעריך את עצמם באופן מובהק מעל לממוצע בהשוואה לאחרים. אשליית העליונות היא אחת מני אשליות חיוביות רבות הניכרות בחקר האינטליגנציה, בביצוע יעיל של משימות ומבחנים, ומאפיינים אישיים ותכונות אישיות רצויות. הערכת יתר של יכולות בהשוואה למדד אובייקטיבי ידועה כהטיית ביטחון יתר.
התופעה ידועה גם בשמות הטיית העליונות, ותחושת העליונות היחסית. אפקט דאנינג-קרוגר הוא צורה של עליונות אשלייתית שמפגינים אנשים במשימה שבה רמת המיומנות שלהם נמוכה.
פרננדה קסטילו
מריה פרננדה קסטילו גרסיה (בספרדית: María Fernanda Castillo García; נולדה ב-24 במרץ 1982) היא שחקנית מקסיקנית. היא ידועה בעיקר בתפקידיה כדניאלה מונטלבו בדסטילנדו אמור, לואיסה בררה ב"טרזה", בהשתתפותם של אנג'ליק בויר וסבסטיאן רולי, ולאחרונה בתפקיד מוניקה רובלס באל סניור דה לוס סיאלוס.
קריירה
בשנת 2011 הופיעה בסדרה Como dice el dicho בפרק "No todo lo que brilla es oro ..." ובהמשך סיימה את חוזהו עם Televisa שהשתתף בטלנובלה "האומץ לאהוב".
בשנת 2013 הצטרפה לרשת דוברת הספרדית Telemundo, שם היא מצטרפת לצוות השחקנים של הטלנובלה אל סניור דה לוס סיאלוס, שם גילמה את מוניקה רובלס, ולאחריה הייתה מועמדת למספר פרסים וזכתה. 2 Premios Tu Mundo כשחקנית ראשית אהובה. בשנת 2016 יש לה השתתפות מיוחדת בסדרה אל צ'מה, שם שיחקה שוב את מוניקה רובלס. בשנת 2017 הייתה לה השתתפות מיוחדת בטלנובלה לה פאן, ובאותה שנה מסיימת את השתתפותה בסדרה El Señor de los Cielos.
בשנת 2018 היא זוכה בתפקיד הראשי הראשון שלה בסרט Una mujer sin filtro, עיבוד מקסיקני לסרט הצ'יליאני No Filter. מאוחר יותר באותה שנה היא קיבלה את תפקידה הראשי הראשון בטלנובלה Enemigo íntimo, בה כיכבה עם ראול מנדז, איתו עבדה בעבר באל סניור דה לוס סיאלוס. בהמשך היא מופיעה בסרטים Sacúdete las penas, ו-Ya veremos, שם היא חולקת קרדיטים עם מאוריסיו אוכמן. ולבסוף לסיום השנה בה כיכבה עם חורחה סאלינאס את הסרט Mi pequeño gran hombre. בשנת 2019 היא כיכבה בסרט Dulce familia, שם נאלצה להשמין כדי לגלם את הדמות הראשית.
דמודקס
דמודקס (שם מדעי: Demodex) היא סוג אקרית מיקרוסקופית טפילה החיה בתוך או ליד בלוטות חלב של זקיקי שיער ביונקים. מקור השם הוא מיוונית: שילוב של dēx (תולעת) ו-dēmos (שומן).
התעייפות
התעייפות היא תופעה של צבירת נזק בחומר מוצק כתוצאה מפעולת בעל מספר מחזורי העמסה רבים. כתוצאה מצבירת הנזק יכול להיווצר השבר במאמצים נמוכים בהרבה ממאמץ הכניעה הרגיל של החומר.
נחל עקרון
נחל עקרון הוא נחל באורך כ-12 ק"מ, הנמצא במישור החוף הדרומי. הנחל הוא נחל אכזב, אחרי גשמים משמעותיים באזור הנחל זורם, כמות המים השנתית בנחל מסתכמת בכ-5 מיליון קוב מים. בהמשכו הוא נשפך לנחל שורק, ומשם הוא ממשיך ונשפך לים.
התעייפות
תהליך ההתעייפות
התעייפות הוא מושג המתייחס להתנהגות של חומרים תחת עומס משתנה ולהרס של חומרים העמוסים בעומס משתנה. מהנדסי המאה ה-19 היו מודעים לתופעה אבל לא סיפקו לה הסבר והניחו שתכונות החומר משתנות בהשפעת העומס, כלומר שהחומר הופך לפריך. סיבת ההרס הידועה כתופעה של התעייפות היא היווצרות סדקים זעירים מיקרוסקופיים החודרים לעומק החומר, מקטינים את שטח החתך הנושא בעומס ויוצרים ריכוזי מאמצים.
שלבים
גבול ההתעייפות או חוזק ההתעייפות של החומר הוא המאמץ המרבי שהחומר עומד בו במספר גדול מאוד של מחזורי עומס, אין סוף מחזורים באופן תאורטי ומיליוני מחזורים באופן מעשי כאשר המספרים תלויים בסוג החומר. גבול ההתעייפות של החומר נקבע בניסיון להתעייפות המבוצע במכונה מיוחדת המעמיסה דגם קטן בעל מידות וצורה מוגדרים. הדגם נבדק תחת מאמץ כפיפה מחזורי. גורמים המשפיעים על גבול ההתעייפות הם סוג החומר ומצבו, סוג העומס, צורת מחזור העומס, מצב פני השטח והימצאות חריצים, קדחים ופינות חדות הגורמים לריכוז מאמצים. טבלאות או גרפים מגדירים את מקדמי ריכוז המאמצים המתאימים לפי הצורה והגודל.
נחל עקרון
גאוגרפיה
ראשיתו של הנחל ממזרח למושב פדיה ומשם הוא יורד מערבה בערוץ רדוד דרך שמורת עינות גיבתון ומזכרת בתיה. הוא עובר מדרום לקריית עקרון וחוצה את בית אלעזרי.
התעייפות
תיאור גרפי של מאמץ ההתעייפות
נסמן: כאשר:
נחל עקרון
גאוגרפיה
מעט מצפון לצומת בסיס תל נוף פונה הנחל לכיוון צפון מערב, וקצת לאחר מכן הוא מתפצל אל נחל גמליאל.
רבי בנאה
רבי בנאה (במקורות ארץ ישראליים: רבי בניה, או בנייה) היה בדור המעבר בין התנאים לאמוראים (סוף המאה ה-2 ותחילת המאה ה-3). רוב מאמריו בתלמוד מובאים בסגנון המקובל לגבי אמוראים, אולם מצאנו שהוזכר בתוך ברייתא בתלמוד, וכן מספר פעמים במדרש "ספרי", המאגד את תורת התנאים ופירושיהם לספר דברים.
נחל עקרון
מקור השם והיסטוריה
הנחל נקרא על שם עקרון הקדומה, שייתכן ששמה השתמר בכפר הערבי עקיר.
רבי בנאה
מרבית מאמרי רבי בנאה הם בענייני אגדה, ומיעוטם בהלכה. האמורא רבי יוחנן מרבה לשאול אותו, ולמסור הלכות בשמו, ורוב מאמרי רבי בנאה בתלמוד מובאים על ידיו.
קורותיו
כנראה התגורר בטבריה, שכן התלמוד הירושלמי מספר שרבי יוחנן לאחר עלותו לגדולה היה דורש לפעמים בבית מדרשו של רבי בנאה, רבו.
התעייפות
תיאור גרפי של מאמץ ההתעייפות
דיאגרמת גודמן המתוקנת מציגה בצורה גרפית את תחום המאמצים בו לא ייגרם הרס כתוצאה מהתעייפות.
רבי בנאה
קורותיו
לא ידוע דבר על משפחתו. הרב אהרן הימן בתולדות תנאים ואמוראים, משער שנולד בחוץ לארץ, על פי דבריו אודות שפת מקומו.
נחל עקרון
שיקום הנחל
כיום מזכרת בתיה מתאמצת לשמר ולשקם את הנחל. בנוסף החל פרויקט לבניית פארק אקולוגי על שטח של כ 120 דונם.
רבי בנאה
קורותיו
נקבר יחד עם הנביא אלקנה אבי שמואל, בקיומה שבין צפת למירון. מסורת אחרת מזהה את קברו בבית הכנסת בנאה בצפת.
מעשיו והנהגותיו
התלמוד מספר שרבי בנאה נהג לסמן מערות קבורה, על מנת שידעו להימנע מטומאה. יש משערים שנקרא "רבי בנאה" על שם מנהגו לסמן ולציין את הקברות (כלשון הכתוב:"וְרָאָה עֶצֶם אָדָם וּבָנָה אֶצְלוֹ צִיּוּן עַד קָבְרוּ אֹתוֹ הַמְקַבְּרִים".).
בהקשר זה מסופר בתלמוד סיפור מפליא אודות ביקורו של רבי בנאה במערת המכפלה, והאופן שבו ראה את אברהם ושרה ואדם הראשון. הסיפור זכה לפירושים רבים, על דרך הפשט והדרש.
רבי בנאה היה מכריע לעיתים בדין על פי אומדן בלא ראיות קבילות. כך, למשל, מסופר על אדם שנודע לו שתשעה מתוך עשרת בניו הם ממזרים ואינם שלו, והותיר צוואה ובה כתב "כל נכסי - לבן אחד". לא ידעו למי מהם כוונתו, ורבי בנאה הורה להם שילכו לחבוט בקבר אביהם, עד שיעמוד ויגלה למי התכוון. הלכו כל הבנים לבית הקברות פרט לאחד, שסירב לחבוט על קבר אביו, ורבי בנאה הורה שזהו הבן החוקי. שאר הבנים התלוננו בפני השלטון הביזנטי על פסק זה, ורבי בנאה נאסר, עד שאשתו שחררה אותו בחכמתה.
עוד מסופר, שעל פי חוקי השלטון היה מקובל שכל דיין שהייתה כנגדו תביעה משפטית - נפסל מלדון עוד, ורבי בנאה שכנע אותם שהדבר אינו צודק, אלא רק אם הדיין הפסיד במשפט, והתברר שהחזיק בידו רכוש שאינו שלו - ראוי שייפסל.
רבי בנאה הקפיד על הופעה מכובדת וסדר ונקיון, ואף דרש זאת מתלמידי חכמים. כך הורה בתשובה לשאלותיו של רבי יוחנן:
אכן, רבי יוחנן תלמידו נהג בעצמו יחס מכובד לביגוד.
ממאמריו בהלכה
השותפים בחצר רשאים למנוע זה מזה שימוש בחצר לצרכים שונים, אבל אינם יכולים למנוע מן השכנות השותפות בחצר לכבס בה, כי אין זה כבודן של בנות ישראל לכבס ברשות הרבים.
ממאמריו באגדה
באוצר המדרשים מופיע מדרש בשם "דרשת רבי בנאה".
נחל עקרון
שיקום הנחל
הנחל שוקם לאורך 2 הקילומטרים שבתוך היישוב והורחב כך שיזרום טוב יותר וימנע שיטפונות.
הנחל הונגש לציבור ונסללו שבילים לכל אורכו הכוללים פינות ישיבה, עצים ומסלעות. כמו כן, החלה תוכנית לשילוב ילדי גן ובית ספר, מבוגרים וגמלאים בתהליך שיקום הנחל.
התעייפות
תיאור גרפי של מאמץ ההתעייפות
נסמן:
ד' בתשרי
בר מצווה
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בד' בתשרי היא פרשת וילך, אם ראש השנה חל ביום שני או שלישי בשנת בר המצווה. אם ראש השנה חל בשבת בשנת בר המצווה, פרשת בר המצווה תהיה פרשת האזינו. אם ראש השנה חל ביום חמישי בשנת בר המצווה, תיפול שבת בר המצווה ביום כיפור, ואז דוחים את הקריאה בתורה לסוכות.
בנדר סרי בגוואן
בנדר סרי בגוואן (בג'אווי: بندر سري بگاوان) היא עיר הבירה של ברוניי ושל מחוז ברוניי ומוארה, והעיר הגדולה ביותר בה. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2021 התגוררו בעיר 266,682 תושבים. מקור השם של העיר היא בשפה הפרסית בה המילה בנדר משמשת לתיאור נמל, בתרגום לעברית שמה הוא "עיר הנמל (של) אור כהן הדת".
מבחינה מוניציפלית כוללת העיר גם את הכפר קמפונג אַייֶר, "כפר המים", שבתיו בנויים על כלונסאות כחצי קילומטר אל תוך הים שלחופו שוכנת העיר עצמה.
היסטוריה
התיישבויות ראשונות באזור החלו לקום במהלך המאה ה-6 וה-7, בצורת כפרי דייג. הפיתוח הגדול של העיר הגיע בין המאה ה-15 ועד למאה ה-17. עם הגעת מעצמות אירופיות כגון ספרד, הולנד והממלכה המאוחדת, ההתיישבות בעיר נחלשה מאוד. החל משנת 1888 הפכה העיר (עם שאר ברוניי) לשטח חסות בריטי ולנציג הבריטי נבנה בובונגאן דואה בלאס. החל משנת 1899 החלו ניסיונות למצוא נפט בסביבת העיר, ללא הצלחה. בשנת 1920 בנדר סרי בגוואן הוכרזה כבירת הטריטוריה והפכה לשטח מוניציפלי בפני עצמו.