cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בירה בישראל
מבשלות
טמפו, הממוקמת בנתניה, היא מבשלת הבירה הגדולה ביותר בישראל. ב-1999 היו בירות גולדסטאר ומכבי של טמפו כ-60% מנתח מכירות הבירה בארץ. טמפו גם מייבאת את המותגים היינקן ואמסטל ההולנדיות. מבשלות בירה ישראל נכנסה לשוק בשנים 1991–1992 כשותפות בין קבוצת קרלסברג לזכיינית קוקה-קולה המקומית (החברה המרכזית לייצור משקאות קלים). ב-1996 החלה החברה לשווק את בירה גינס. מבשלות בירה ישראל מפעילה מרכז מבקרים באשקלון.
בירה טייבה, המיוצרת במבשלת בירה פלסטינית בכפר הנוצרי טייבה הסמוך לרמאללה, הוקמה על ידי פלסטינים נוצרים בשנת 1994.
מבשלות בוטיק
מבשלות בוטיק בישראל החלו להופיע ולהתפתח באמצע העשור הראשון של שנות ה-2000, לאחר שנים ארוכות שבהן הייתה רק פעילות של מבשלות מסחריות גדולות. פתיחת מבשלות הבוטיק בישראל באה בעקבות פריחת בישול הבירה הביתית, כפי שהחל להתבטא בישראל בתחילת שנות ה-2000: העיתונאי שגיא קופר, יחד עם איש הבירה גדי דבירי, ייסדו בשנת 2002 את 'מועדון הבירה הישראלי', שאיחד באופן לא רשמי את רוב מבשלי הבירה הביתית בישראל דאז. השניים גם קיימו מספר תחרויות בירה ביתית שבתחילה השתתפו בהן מספר מועט של מבשלים, אבל כבר במהדורתה השלישית לקחו בה חלק כמה עשרות מתמודדים; חלק גדול מהם, כמו אורי שגיא ממבשלת אלכסנדר, דייוויד כהן ממבשלת הדאנסינג כאמל, האחים שפירא מ'בירה שפירא', אסף לביא שייסד את מבשלת מלכה, ומבשלים שייסדו מבשלות נוספות, כולם נטלו בה חלק והפכו מאוחר יותר לבעלי מבשלות בוטיק משלהם. חשיבותם של מבשלי הבירה הביתית ושל מבשלות הבוטיק הלכה ועלתה גם בישראל, כיון שהם פיתחו שיח סביב הבירה. בשלב מסוים אף נטלה חברת טמפו חסות על תחרות הבירה הביתית של קופר ודבירי ומועדון הבירה הישראלי, תחת השם 'סמואל אדמס לונג שוט', כשם התחרות בארצות הברית. מאוחר יותר אף ייסד שגיא קופר תחרות בירה ביתית בשם 'אתגר הסטאוט', יחד עם מבשלת קרלסברג באשקלון.
מבשלת דנסינג קאמל, שנפתחה בתל אביב ב-2006, הייתה המבשלה הראשונה שנפתחה בישראל והיא מייצרת ארבעה סוגי בירה באופן קבוע ורציף. מאוחר יותר באותה שנה נפתחה מבשלת הגולן ברמת הגולן. "ג'מס מפעל הבירה" - המבשלה הכשרה הראשונה בישראל, נפתחה ברחוב המגשימים בפתח תקווה ב-2009. בירה ג'מס מייצרת מספר רב של בירות, ומלבד המפעל בפתח תקווה היא מחזיקה בסניפים נוספים ברחבי ישראל אך יותר מאוחר הפסיקה לבשל בעצמה והסתמכה על מבשלות אחרות אשר מבשלות את המתכונים עבורם. נכון לשנת 2009 פועלות מבשלות בוטיק בכל רחבי הארץ, החל מאילת, מושב דקל והעיר קריית גת בדרום, דרך המושב סלעית והערים ירושלים, בית שמש, פתח תקווה ותל אביב במרכז, חיפה, עמק יזרעאל, רמות נפתלי ויחיעם בצפון, ועד קצרין ברמת הגולן. כיום מיוצרים בישראל סה"כ כ-100 סוגי בירה.
מותגי מבשלות הבוטיק ומיקומן בארץ (נכון לאוקטובר 2018) הם:
קהילות בירה באינטרנט
בסוף העשור השני של המאה העשרים ואחת החלה פעילות רבה ברשת האינטרנט אשר נוסבת סביב מבשלי בירה מקומיים ויבוא של בירות מחוץ לארץ. הקהילות ובראשון קהילת הפייסבוק ״בירה אחת ביום״, הובילו את היצרנים והיבואנים להגדיל משמעותית את מגוון הבירות בארץ וכן להביא ליצור של סגנונות חדשים שנגלו לקהל ההולך וגדל.
הלל דוד סתהון
ביוגרפיה
נולד בארם צובא, כבן בכור לרבי מנשה סתהון. אחיו הם רבי יצחק, רבי משה, רבי מטלוב ורבי חיים סתהון - רבה של צפת.
נשא לאישה את בתו של רבי שלום כ'אסכי, אב בית דין ארם צובא.
היה פעיל גם בענייני ציבור, ופעל להקמת ועד חברת "תלמוד תורה" לחיזוק לימוד התורה בארם צובא. במסגרת זו פנה לגבירים רבים כדי שיסייעו לתמוך ולהחזיק את לומדי התורה.
הרב יעקב שאול אלישר מכנה אותו "הרב המובהק", וכתביו וחידושי תורתו מוזכרים רבות בספריהם של רבני ארם צובא, ביניהם הרב ישעיה דיין, הרב שאול מטלוב עבאדי, רבי רחמים יוסף פרנקו, רבי יצחק שחיבר ועוד.
נפטר בערב שבת אחר חצות, בי"ז באלול ה'תרס"ט 3 בספטמבר 1909, ונטמן בחלב.
משפחתו
הותיר אחריו שני בנים; הרב מנשה עזרא, והרב יעקב.
נכדו רבי דוד סתהון הקרוי על שמו, הוא מייסד ארגון צדקה ומרפא בירושלים, ומרבני העדה החרדית הספרדית.
חיבוריו
חיבורו "ארוכה ומרפא" הוא אינדקס מושגים בחכמה ומוסר, כגון "אהבת השם", "בושה", "הריגת נפש" ועוד, כשכל כל אחד מהם מובאים דברי חז"ל מהתלמוד ומהמדרשים, וכן מדברי הראשונים.
חידושי תורתו נדפסו בכתב העת המאסף, ובשו"ת 'מעשה איש' ושו"ת 'שאל האיש' לרבי יעקב שאול אלישר.
אחר פטירתו מצאו בניו את כתבי ידו, ולימים הוציאום לאור.
בין ספריו נמנים:
אביתר בורובסקי
ביוגרפיה
נולד וגדל בכפר חסידים, הקטן מבין ארבעה אחים. למד בבית הספר היסודי של כפר חסידים, בישיבה תיכונית "יבנה" בחיפה (עד סוף כיתה י'), בישיבה תיכונית חיספין ובישיבת ההסדר צפת. בישיבת צפת הקים עם חבריו את תיאטרון צפת אשר פעל בשיתוף פעולה עם תיאטרון עכו. שם קיבל גם את הכינוי "נאפו" על שם דמות מהקטקטים.
בצה"ל שירת בחיל התותחנים. עם סיום לימודיו בישיבה התחתן עם צופיה. הם גרו תקופה קצרה בצפת, ואז עברו לגור בכפר הנוער הדתי בכפר חסידים שם שימש כמדריך כמשך שנתיים. לאחר מכן עבר הזוג להתגורר ביצהר. עסק ביצירה ומשחק בתחום התיאטרון ובליצנות רפואית מתוך כוונה להכניס את תחום הליצנות הרפואית לבתי חולים חרדיים דבר שעד אז לא היה מקובל שם. בנוסף שימש כמאבטח ביצהר.
משחק בתיאטרון ובקולנוע החרדי
בתיאטרון צפת: בין השנים 2004–2008 שיחק בהצגות הילדים, ביניהן: "הניצוץ", "מעילים ביום חמסין", ובהצגה "יוסל'ה קמצן קדוש" שכתב הרב עמיר כ"ץ.
בסרטי "תהילות" בקולנוע החרדי: שיחק בסרטים "ליל הסדר עם הסולטן" (1998) שכתבו טובה אליהו וסימה גץ וביימה ציפי חורי, "סוד נסתרים" (בהפקת "תהילות" וגל פז) ובסרט "חגים וצוחקים" שביים משה חורי והפיקה חברת תהילות עבור שעלי תורה (לסרט זה בורובסקי היה שותף גם בכתיבת התסריט).
בסרטי "ניצוצות של קדושה": ב-2008 שיחק בסרט "אוצר המשלים" שכתבו רענן זיו ויגאל הושיאר.
בין השנים 2008–2009 שיחק בעשרות הצגות בתיאטרון רחוב, והשתתף בכתיבה ומשחק במשחק מחשב בנושא ט"ו בשבט באתר ילדים בשם "קומזיץ".
בין השנים 2009–2011 שיחק בתיאטרון סצנה של "קבוצת אראל לקידום הנפש והתרבות היהודית". בין ההצגות בהם שיחק: גילם את גורנישט בסדרת ההצגות "צוות תעלומה", ושיחק בהצגות "תפור עליך", "חוויה ירושלמית", "האתרוג מאוזבקיסטן", "להיות כמוני", "אליהו זכור לטוב" (על הרב מרדכי אליהו) ועוד. כמו כן הוא בוגר קורס ללימוד תיאטרון פלייבק, לימד דרמה ושימש כשחקן בלהקת פלייבק של "קבוצת אראל".
ב-2011 שימש כשחקן בפרויקט "דרמה ערכית" שביימה רחל מימון שוורץ מטעם מרכז מורשת מנחם בגין. במסגרת פרויקט זה העלה קטעי תיאטרון לפני קהל שוטרים ותחנות משטרה ברחבי הארץ. המטרה שהציבו ב הייתה להטמיע את ערכי המשטרה בקרב השוטרים, להעלות סיטואציות מחיי השוטר ולהתמודד עם דילמות.
הוא שיחק בתיאטרון אספקלריא ושיתף פעולה כשחקן גם עם מעלה - המרכז לציונות דתית ומדרשת עפרה.
הפיגוע
ביום שלישי כ' באייר ה'תשע"ג, 30 באפריל 2013, סמוך לשמונה בבוקר, שהה אביתר בתחנת ההסעה בצומת תפוח בשומרון לכיוון ירושלים. התנפל עליו מחבל ושלף משקית סכין איתה דקר את אביתר בחזהו מספר פעמים. בעודו שרוע חטף המחבל את נשקו האישי של אביתר ירה באביתר פעם אחת והחל לירות באמצעותו לעבר שוטרי מג"ב שהיו בנקודת הבידוק עד שנתקל במעצור בכלי הנשק, ובמקביל נפגע מירי הלוחמים במחסום. השוטר יחד עם מפקד המחסום רדפו אחריו ולבסוף הצליחו לנטרל אותו. המחבל, תושב הכפר שוויכה באזור טול כרם, פונה לבית החולים בילינסון בפתח תקווה במצב בינוני.
אביתר נקבר בבית העלמין שבכפר חסידים.
לאחר הירצחו
בתגובה לרצח הוקם מאחז בשם אביתר על שמו דרומית לכפר ביתא, כשני קילומטר מזרחית לצומת תפוח. מאוחר יותר הרס צה"ל את המקום. לאחר רצח הרב איתמר בן גל בצומת אריאל, עלו שוב תושבים מהאזור לנקודה והקימו בה מבנים. בפברואר 2018 נהרס המאחז בידי כוחות גדולים של צה"ל, משטרה ומג"ב. שישה מבנים פורקו והוחרמו בידי הכוחות. בכ"א באייר ה'תשפ"א, לאחר פיגוע הירי בצומת תפוח בו נרצח תלמיד ישיבת איתמר יהודה גואטה, המאחז הוקם מחדש, ובהמשך פונה בהסכם עם המתיישבים ועבר לשמירת צה"ל עד להסדרת המקום.
אחייניתו, מיטב ברק, כתבה את השיר "בדרן רוחני" לזכרו.
ב-2013 הקדיש הזמר והיוצר בן ציון בורובסקי, בן דוד של אביתר, את שיר הנושא של אלבומו "חייך" לזכרו.
חבריו של אביתר לקבוצת המשחק הקימו לזכרו את אנסמבל נאפולופו (נאפו לא פה). במסגרת זו הם מעלים מופעים שונים בהם השחקנים משתמשים בדמות הבובה שאפיינה אותו, ועוד. ביום ירושלים שחל כשבוע לאחר הרצח, בורובסקי היה אמור להופיע בצעדת ריקוד דגלים שארגנו ועד מתיישבי השומרון, מועצה אזורית שומרון וכפר תפוח, מהיישוב כפר תפוח למאחז "אביתר" שהוקם על שמו בסמוך לצומת תפוח. במקומו הופיעו אנסמבל נאפולופו.
חיים אישיים
אביתר היה נשוי לצופיה ונולדו להם חמישה ילדים. ב-2016 התחתנה צופיה עם אלישיב טנא ונולדו להם בת בשם מעיין, בן בשם ראם אביתר (על שמו) ובת בשם עיינה.
פרסי הטלוויזיה של איגוד אמנויות הקולנוע והטלוויזיה 1963
פרסי הטלוויזיה של איגוד אמנויות הקולנוע והטלוויזיה לשנת 1963 היה טקס הענקת פרסי הטלוויזיה ראשי בממלכה המאוחדת. בהמשך נקראו בשם פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה.
ישראל באולימפיאדת בייג'ינג (2022)
אולימפיאדת בייג'ינג היא אולימפיאדת החורף ה-8 שבה השתתפה משלחת ישראלית, מאז החלה ישראל את השתתפותה במשחקי החורף האולימפיים בשנת 1994. האולימפיאדה של שנת 2022 התקיימה מ-4 בפברואר עד 20 בפברואר של אותה שנה.
המשלחת הישראלית מנתה שישה ספורטאים, מתוכם ארבעה גברים ושתי נשים, שהתחרו בשלושה ענפי ספורט: החלקה אמנותית, החלקה מהירה במסלול קצר וסקי אלפיני. יבגני קרסנופולסקי ונועה סולוש נשאו את דגל המדינה בטקס הפתיחה.
הרכב המשלחת הישראלית
המשלחת הישראלית מנתה שישה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט.
תמריצים כספיים להשגיות במשחקים
הועד האולימפי בישראל קבע כי סכומי התמריצים המיועדים לזכייה במדליות אולימפיות באולימפיאדת בייג'ינג (2022) יהיו זהים לתמריצים שחולקו באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021. כמו כן, זוג ספורטאים שיזכו במדליה יקבל 75% מגובה התמריץ כל אחד. קבוצה המונה 3–4 ספורטאים תקבל 50% מגובה התמריץ לכל אחד. קבוצות ספורט אישי של 5 ספורטאים ומעלה תקבל 40% מגובה התמריץ לכל אחד.
החלקה אמנותית
באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח לשנת 2021 שנערכה בסטוקהולם, שוודיה סיים אלכסיי ביצ'נקו במקום ה-24 עם 190.45 נקודות והשיג מכסה יחידה למשלחת הישראלית בתחרות הגברים. בגביע נבלהורן לשנת 2021 שנערך באוברסטדורף, גרמניה סיימו היילי קופס ויבגני קרסנופולסקי במקום החמישי עם 167.08 נקודות ובמקום השלישי מבין המחליקים שהתחרו על מכסה למשחקים. תוצאה זו זכתה את המשלחת הישראלית במכסה יחידה בתחרות הזוגות.
החלקה מהירה במסלול קצר
המשלחת הישראלית קיבלה מכסה יחידה בכל אחד מהמקצים (500, 1000, 1500) לאור דירוגו של ולדיסלב ביקנוב בדירוג האולימפי בהתאם להישגיו בסבב גביע העולם 2021-22.
סקי אלפיני
המשלחת הישראלית הייתה זכאית לשלוש מכסות: שתי מכסות לגברים ומכסה אחת לנשים. מכסה בסיסית אחת לגברים ואחת לנשים חולקו לכל משלחת בעלת גולש סקי אלפיני שעמד בדרישות הזכאות הבסיסיות לענף כפי שפורסם על ידי הפדרציה הבינלאומית לסקי. מכסה נוספת לגברים הושגה על ידי ברנבש סולוש שדורג בין 30 המקומות הראשונים בדירוג של גביע העולם בתקופת ההעפלה האולימפית בתחרות של מסלולים משולבים. אולם, הוועד האולימפי בישראל דחה את אחת ממכסות הגברים. הגולשים שנבחרו לייצג את ישראל הם נועה סולוש, שזכתה במדליית כסף וארד בסקי אלפיני באולימפיאדת הנוער לוזאן לפני שנתיים ואחיה, ברנבש סולוש.
סידוני מסקסוניה
סידוני מסקסוניה (נקראה גם סידוניה; 8 במרץ 1518 – 4 בינואר 1575) הייתה נסיכה שנולדה לשושלת בית וטין ולאחר נישואיה, הפכה לדוכסית בראונשווייג-לינבורג ונסיכת קאלנברג-גטינגן.
ביוגרפיה
סידוני הייתה בתו השלישית של היינריך הרביעי, דוכס סקסוניה ואשתו, קתרינה ממקלנבורג (1487–1561). אחיה היו זיבילה, דוכסית סקסוניה-לאוונבורג (1515–1592), אמיליה, המרקיזה ברנדנבורג-אנסבך (1516–1591), מוריץ, הנסיך הבוחר מסקסוניה, הנסיך זברינוס (1522–1533) ואוגוסט הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה.
נישואיה
סידוני נישאה לאריך השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג ב-17 במאי 1545 בטקס צנוע יחסית בעיר האן-מינדן. בשנת 1547 לאחר מות אביו, ירש אריך את השלטון. בעקבות הרפורמציה בעולם הנוצרי המיר את דתו חזרה לקתוליות אולם סידוני נשארה נאמנה לאמונותיה הלותרניות. השתייכותם לזרמי דת שונים, קשיים כלכליים, וקושי להעמיד צאצאצים החלו לגרום למתחים בין בני הזוג. אלו הגיעו לשיאם בשנת 1555 בעקבות שמועות בדבר כוונתו של אריך להרעיל את סידוני. בשנת 1563 לקח אריך פילגש אשר ילדה לו שני ילדים וסילק את אשתו מביתם. סידוני גורשה מטירת קאלנברג בה גרה, בעוד בעלה איים שאם תעז לשוב "יחתוך לזונה את האף וידקור את עינה". סידוני נשארה במעצר בית מתמשך, וכל ניסיון להגיע לפשרה עם בעלה, וכן לערב דמויות סמכותיות כמו אחיה ויוליוס, דוכס בראונשווייג-לינבורג עלה בתוהו.
האשמות בכישוף
בשנת 1564 חלה אריך במחלה משונה, ורופאו פסק כי מדובר בהרעלה. הוא האשים ארבע נשים מהנובר בניסיון להרעיל אותו ובכישוף שנועד לפגוע בשלטונו ובנישואיו, ולהפוך את סידוני לאישה עקרה. תחת חקירה בעינויים ציינו הנשים את שמן של נשים אחרות והודו בשיתוף פעולה עם השטן ובניסיון להתנקש בחייו של הדוכס באמצעות רעל וכשפים. בתקופה שבין 1568 ל-1574 הוצאו להורג כ-60 בני אדם באשמת כישוף וקשירת קשר. בתחילה נטלו חלק בציד המכשפות בעיקר פשוטי עם ובני מעמד הביניים, אך עד מהרה הגיעו ההאשמות גם אל נשות אצילים. אריך האשים את סידוני בכך שעמדה בראש הקנוניה, כנקמה על כך שניהל מערכת יחסים עם פילגש. באמצעות עינויים דלה מידע מפליל לכאורה מנשים שהאשים כי סייעו לה, והציג אותו כראיות מול הרכב שכלל את יועציו ומקורביו. סידוני פנתה אל מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וביקשה ממנו להתערב ולערוך רוויזיה. משפטה של סידוני התנהל הפעם בחצר הקיסרות בהלברשטאדט מול קהל רב. העדים שהביא אריך חזרו בהם מעדותם, וניכר היה כי ניסה להשפיע על המשפט הקודם. ב-1 בינואר 1574 זוכתה סידוני מכל אשמה.
המשך חייה
לאחר שנים ארוכות של סכסוך, הגיעו סידוני ובעלה להסדר בו קיבלה פיצויים ותשלום פנסיה. את שנותיה האחרונות העבירה במנזר וייסנפלס השייך למסדר קלרה הקדושה לאחר שאחיה העניק לה בעלות עליו. על פי צוואתה, לאחר מותה נקברה בקתדרלת פרייברג וסכום כסף נכבד שהותירה הועבר לנציגיה במשפט הלברשטאדט.
רומן בהמשכים (סרט)
רומן בהמשכים הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1985 בבימויו של עודד קוטלר.
התסריט נכתב על ידי יצחק בן נר ומבוסס על סיפורו "רומן זעיר" המופיע בקובץ הסיפורים "שקיעה כפרית" (1976).
העלילה מתרחשת ערב המהפך בשנת 1977 ובמרכזה עורך הדין "אפי" אבידר, אשתו הראשונה והשנייה. ברקע - הידרדרות מוסרית במפלגה (המערך) המסתיימת בהודעתו של יצחק רבין על התפטרותו.
בסרט משחקים שלושה ממשפחת טופול: חיים טופול ולצידו אשתו גליה ובתו ענת.
תקציר העלילה
אפרים ("אפי") אבידר הוא עורך דין מצליח בן 50, אהובן של נשים רבות ומקורב לחוגי השלטון. נשוי בפעם השנייה להדרה (אפרת לביא) ולהם ילדה, עֵנוּת (קטיה בישופ).
אפי נמצא במתח נפשי, חש כאבים בחזה וחושב שיש לו התקף לב אך רופא המשפחה פרופ' מרכוס (יהודה פוקס) מרגיע אותו ואמר שהכל ממתח נפשי ועליו לנוח.
אפי היה נשוי קודם לאראלה ("אליק") (גליה טופול) חברתו להכשרה בקיבוץ. נולדה להם בת בשם אורנה (ענת טופול) אבל לאחר שנים הם התגרשו. הוא למד משפטים והתעשר בעיקר בגלל קשריו עם מפלגת השלטון (המערך).
הדרה היא משוררת מתוסכלת הנתונה במצבי דיכאון המקשים על כתיבתה. אפי מוצא לה תחליף עם מזכירתו ליביה (שרי צוריאל).
הוא גם עסקן פוליטי במפלגה ומטפל משפטים בתיקים השייכים לחבריה ביניהם השר עמוס רודניק (אורי לוי). אישה נרצחת על ידי בעלה ורודניק מבקש מאפי למנוע למסור את הילד לאימוץ להוריה (אברהם אסיאו ושושנה דואר) בטענה שהילד הוא מיחסיה עם בנו שנפל במלחמה. אפי מגלה שהילד הוא למעשה של רודניק ובנוכחות המזכיר כבשנה (שמואל שילה) הוא מבקש ממנו להתפטר ומיצר על השחיתות במפלגה אבל המזכיר מבהיר לו שגם הוא מושחת.
עיתונאים רבים ובראשם מלר (מולי שפירא) עוקבים אחריו ומנסים למצוא סקופים כדי להפילו. גם החבר של ענת, יונתן פרח (נתן דטנר) כועס עליו לאחר שלא עזר לו להשיג ג'וב במפלגה ומחפש דרך כדי להפילו.
אפי שואף לחזור לימיו בקיבוץ עם אליק. הוא מתקשר עם אראלה ומזמין אותה לארוחת בוקר במסעדת תנובה ולאחר מכן הוא מסיע אותה לקיבוץ לפגישה עם ששון (גבי עמרני) ומיקה (עליזה רוזן), האחרונים שנשארו בקיבוץ מהגרעין המקורי. ביחד הם מעלים זיכרונות ומסתכלים בתמונות. בחזרה מקיים אפי יחסי מין עם אראלה במשרדו אבל לאחר מכן היא מודיעה לו שאינה רוצה להרוס את משפחתה ומנתקת את הקשר אתו.
אפי מגיע מתוסכל לבר שם הוא פוגש את יונתן שמודיע לו כי מחר תתפרסם כתבה גדולה שלו בהעולם הזה החושפת את אפרים אבידר המושחת. בטלוויזיה מוקרן משחק ולאחריו מודיע רבין על הסרת מועמדותו. אפי מותקף פיזית ומיליולית על ידי אנשים המנבאים לו את כישלון המפלגה.
הוא חוזר למכוניתו, מקיים יחסי מין עם טרמפיסטית (ליאורה גרוסמן) וכשהוא מגיע לביתו הוא רואה כי הדרה ניסתה להתאבד על ידי חיתוך ורידי היד אך מצבה קל. הוא נואש, מסתכל דרך החלון ורואה בדמיונו אותו ואת אראלה משחקים ומבלים.
ג'ואנג דזה (ספר)
הג'ואנג דזה מורכב מאוסף גדול של אנקדוטות, אלגוריות, משלים ואגדות, חלקם הומוריסטיים וחלקם סתומים. הנושאים העיקריים שלו הם פעולה ספונטנית ללא מאמץ (וו-ווי) וחופש מעולם האדם ומוסכמותיו. המשלים והאנקדוטות בטקסט מנסים להמחיש את כישלון ההבחנות האנושיות בין טוב ורע, גדול וקטן, חיים ומוות, ואנושי והטבע. הספר מנוגד ואף מבקר את עבודותיו של קונפוציוס והוגים סיניים אחרים המדגישים ומחייבים את הצד ההיררכי והטקסי בתרבות הסינית. בניגוד אליהם, הג'ואנג דזה מציג נדודים חסרי דאגה והשתלבות עם הטבע כאידיאל, המביאה לאיחוד האדם עם הדאו.
אף על פי שהוא ידוע בעיקר כיצירה פילוסופית, ג'ואנג דזה נחשב לאחת היצירות הספרותיות הגדולות בהיסטוריה הסינית, וכונה "הטקסט החשוב ביותר לפני שושלת צ'ין לחקר הספרות הסינית". הספר הוא יצירת מופת של מיומנות פילוסופית וספרותית, שהשפיעה באופן משמעותי על סופרים במשך יותר מ-2000 שנה משושלת האן ועד להווה. ופרים ומשוררים סיניים מרכזיים רבים בהיסטוריה - כמו סה-מה שיאנגרו (באנגלית: Sima Xiangru) וסה-מה צ'יין בתקופת שושלת האן, רואן ג'י וטאו יואנמינג בשש השושלות (222 – 589), לי באי בתקופת שושלת טאנג (618 – 907) וסו שי ולו אתה בשושלת סונג (960 – 1279) - הושפעו מאוד מהג'ואנג דזה.
Psychofreak
רקע
"Psychofreak" מבוסס על החרדה ממנה קביו סובלת. היא הצהירה כי השורה "I don't blame the girls for how it went down" מתייחסת לעזיבתה מקבוצת הבנות האמריקאית Fifth Harmony. מילותיו של "Psychofreak" קשורות בעיקר למערכת היחסים הקודמת שלה עם בן זוגה לשעבר שון מנדס.
ג'ואנג דזה (ספר)
מחבר הספר
חיבור הספר או לפחות חלקים ממנו מיוחס לפילוסוף סיני ג'ואנג דזה, שנולד בסביבות שנת 369 לפני הספירה.
Psychofreak
ביקורות
AllMusic כתב כי "Psychofreak" נשמע כמו רצועת דאנס משנות ה-90. ניק לוין מ-NME ציין כי הוא שמח על כך שעדיין אפשרי לכתוב להיט על בריאות הנפש בשנת 2022.
ג'ואנג דזה (ספר)
מחבר הספר
ג'ואנג דזה הכיר את הספרות הפילוסופית של ימיו ומתוך מה שהכיר העדיף את תפיסת העולם של לאו דזה. מאז ימי קדם, שבעה הפרקים הראשונים של הספר, המכונים 'פרקים הפנימיים'(Nei Pian內篇), נחשבו ליצירתו האמיתית של ג'ואנג דזה, וחלק מהחוקרים מאששים טענה זו, אם כי רובם מאמינים כי לא ניתן לפענח מה נכתב על ידו ומה על ידי תלמידיו.חוקרים סינים הכירו כבר בזמן שושלת סונג (960 – 1279) כי חלקים מהספר לא היו יכולים להיכתב על ידי ג'ואנג דזה. כיום מקובל כי פרקי ג'ואנג דזה האמצעיים ומאוחרים יותר הם תוצאה של תהליך של "צבירה והסבה" של מחברים אחרים "המגיבים לברק המבריק" של הפרקים הפנימיים.על אף חוסר הוודאות ביחס לזהות המחברים של הפרקים הבאים, חוקרים טוענים כי כל הפרקים ששרדו מהספר נכתבו בין המאה ה-4 לפני הספירה למאה ה-2 לפני הספירה.
Psychofreak
הצלחה מסחרית
"Psychofreak" הגיע למקום השבעים וחמש בבילבורד הוט 100 בשיאו ורשם את שירה העשרים של קביו שנכנס למצעד זה. הוא הגיע בנוסף למקום החמישים בבילבורד גלובל 200.
ג'ואנג דזה (ספר)
מבנה הספר
שבעה הפרקים הראשונים של הספר, המכונים "הפרקים הפנימיים" (Nei Pian內篇), נחשבו ליצירתו האמיתית של ג'ואנג דזה,
לא לגמרי ברור על ידי מי נכתבו 26 הפרקים הנותרים המחולקים לשתי קבוצות – "הפרקים החיצוניים" ( wài piān外篇) ו-"פרקים שונים" ( zá 雜篇雜雜篇)
Psychofreak
הצלחה מסחרית
"Psychofreak" הגיע למקום השבעים ושלושה במצעד הסינגלים הבריטי.
ג'ואנג דזה (ספר)
"הפרקים הפנימיים"
הטבלה נלקחה מתוך ספרו של Mair, Victor H.
"הפרקים החיצוניים"
הטבלה נלקחה מתוך ספרו של Mair, Victor H.
"פרקים שונים"
הטבלה נלקחה מתוך ספרו של Mair, Victor H.
היסטוריה טקסטואלית
פרטים של ההיסטוריה הטקסטואלית של הג'ואנג דזה לפני שושלת האן אינם ידועים ברובם. יש סימנים המעידים כי בתקופת המדינות הלוחמות המאוחרת (475 – 221 לפני הספירה) לטקסטים פילוסופיים כגון הג'ואנג דזה, Han Feizi, Huainanzi, ו-Lüshi Chunqiu הייתה השפעה במדינות צ'י, (באנגלית: Qi) וצ'ו במאה ה-3 לפני הספירה.
הרשומות של ההיסטוריון סי מה צ'אן מתייחסות לספר ג'ג'ואנג דזה, שבו 100,000 מילים, ומפנות למספר פרקים שעדיין נמצאים בטקסט.
תרגומים לעברית
הספר תורגם לעברית על ידי דן דאור. בעברית הספר נקרא "הספר האמיתי של פריחת הדרום".
תוכן הספר
הג'ואנג דזה מורכב מאוסף גדול של אנקדוטות, אלגוריות, משלים, אגדות ואנלוגיות רטוריות (אנלוגיות רטוריות, באנגלית: "goblet words" הן כלי רטורי ייחודי לתרבות הסינית), שלעיתים קרובות הם הומוריסטיים או לא רלוונטיים.
רוב סיפורי הג'ואנג דזה הם קצרים ופשוטים למדי, כמו "ליקטי" ו"ספליט "קידוח שבעה חורים ב"וונטון " (פרק 7) או שג'ואנג דזה התגלה יושב ומתופף על כיור לאחר שאשתו מתה (פרק 18).סיפורים מעטים ארוכים ומורכבים יותר, כמו סיפורו של המאסטר שקר והקסמים (פרק 14) וחשבון המוזיקה של הקיסר הצהוב (פרק 14).
שלא כמו הסיפורים והאלגוריות האחרים בטקסטים אחרים שלפני תקופת שושלת צ'ין, בג'ואנג דזה האלגוריות מהוות את עיקר הטקסט. הן אינן חלקים מזדמנים בטקסט. האלגוריות הן תמיד שנונות, רגשיות ואינן מוגבלות על ידי המציאות.
בניגוד ליצירות סיניות עתיקות אחרות, אשר האלגוריות שלהן התבססו בדרך כלל על אגדות היסטוריות ופתגמים, נראה כי רוב סיפורי הג'ואנג דזה הומצאו על ידי ג'ואנג דזה עצמו. דוגמה לכך הוא התיאור המוזר של האבולוציה מ"תרסיס ערפילי "דרך סדרת חומרים וחרקים ועד סוסים ובני אדם (פרק 18).בעוד שנראה כי כמה קטעים אחרים הם "שטות שובבה צרופה" המזכירה את ג'ברווקי של לואיס קרול.
הג'ואנג דזה מלא בדמויות משונות ופנטסטיות, כמו "מטורף שטאמרר", "מלומד Fancypants", "סר מחרשה", ואיש שמתחשק שזרועו השמאלית תהפוך לתרנגול, זרועו הימנית תפנה לתוך קשת, והישבן שלו יהפוך לגלגלים.
כאמן השפה, ג'ואנג דזה עוסק לעיתים בלוגיקה ובהסקת מסקנות, אך אז הופך את תהליך ההיסק הלוגי על פניו ומביא את הטיעונים לידי אבסורד. הוא עושה זאת כדי להדגים את מגבלות הידע האנושי והעולם הרציונלי.
חלק מהנימוקים של ג'ואנג דזה, כמו הטיעון הנודע שלו עם חברו הפילוסופי הויזי (מאסטר הוי) על שמחת הדגים (פרק 17), הושוו למסורות הדיאלוג הסוקראטיות והאפלטוניות, והפרדוקסים של חואיזי לקראת סיום הספר הוגדרו כ"דומים בצורה מדהימה לאלה של זנון מאליאה".
"חלום הפרפר"
הסיפור המפורסם ביותר מבין כל הסיפורים בספר ג'ואנג דזה הוא "ג'ואנג דזה חולם להיות פרפר". הסיפור מופיע בסוף הפרק השני, "על שוויון הדברים".
הדימוי הידוע של ג'ואנג דזה התוהה אם הוא היה אדם שחלם להיות פרפר או פרפר שחולם להיות אדם הוא כל כך מדהים, שנכתבו דרמות שלמות בנושא זה. בו ג'ואנג דזה "משחק עם התמה של טרנספורמציה", הממחיש כי "ההבחנה בין ערות לחלום היא עוד דיכוטומיה כוזבת.
אם [אחד] מבחין ביניהם אותם, כיצד [אחד] יכול לדעת אם [אחד] עכשיו חולם או ער?"
"מות וונטון"
סיפור ג'ואנג דזה ידוע נוסף – "מות וונטון" – ממחיש את הסכנות שג'ואנג דזה ראה בניגוד לאופי הטבעי המולד.
ג'ואנג דזה האמין כי ניתן להשיג את האושר האנושי הגדול ביותר על ידי הבנה מעמיקה יותר של טבע הדברים, ועל מנת להתפתח באופן מלא הוא צריך להביא לידי ביטוי את היכולת המולדת שלו. [20] באנקדוטה זו, מאיר מציע כי ג'ואנג דזה משתמש בהומור ובאבסורד ב"וונטון". השם מתאר הן את התפיסה הסינית של תוהו ובוהו ראשוני והן, באנלוגיה פיזית, גם מרק וונטון (אשר, אין עדויות על מרק זה עד שושלת האן לכל המוקדם). לדעתו, נועד השימוש בשם זה כדי להדגים את אמונתו שלהתנגדות לטבעם המולד של הדברים יש ההשלכות הרות האסון.
"הוויכוח על שמחת הדגים"
הטענה המדויקת שהעלה ג'ואנג דזה בדיון זה אינה ברורה לחלוטין. נראה שהסיפור מעלה את הנקודה ש"ידיעה "על דבר היא פשוט מצב נפשי, וכי לא ניתן לקבוע אם לדעת זו יש תוקף אובייקטיבי כלשהו. סיפור זה הובא כדוגמה לשליטה הטובה של ג'ואנג דזה בשפה, שכן הוא משתמש באופן מתוחכם ומעודן בהיגיון כדי להעלות נקודה אנטי-רציונליסטית.
"מתופף על אמבטיה ושיר"
סיפור ג'ואנג דזה ידוע נוסף - "תיפוף על אמבטיה ושירה". הסיפור מתאר כיצד ג'ואנג דזה לא ראה במוות דבר שיש לחשוש ממנו. בפרק השני הוא מצביע על כך שלפי מה שכל בני האדם יודעים, המוות עשוי להיות טוב יותר מהחיים: "איך אני יודע שאהבת החיים אינם אשליה? איך אני יודע שבשנאת המוות אני אינני כמו אדם שעזב את הבית בצעירותו, ושכח את הדרך חזרה?"
כתביו מלמדים כי "האיש או האישה החכמים מקבלים את המוות בשוויון נפש ובכך משיגים אושר מוחלט."
מותו של ג'ואנג דזה
סיפור מותו של ג'ואנג דזה, הכלול בפרק 32 לטקסט, מדגים את ההילה הססגונית שצמחה סביב ג'ואנג דזה והרעיונות שלו בעשורים שלאחר מותו, כמו גם את פירוט הרעיונות הפילוסופיים המרכזיים הכלולים ב"פרקים הפנימיים "המופיעים הפרקים "החיצוניים" וה"שונים האחרים".
מקשת (ספינה)
מַקֶּשֶׁת הוא מונח המתייחס באופן ספציפי לספינה המשמשת לפריסת מוקשים בים.
ספינות שטח
השימוש הנפוץ ביותר במונח "minelayer" הוא ספינה המשמשת לפריסת מוקש ימי. במלחמת העולם השנייה העסיקו הבריטים את המקשות במשלוחי מטענים לאזורים מבודדים, כגון מלטה ו טוברוק. השילוב של מהירות גבוהה (עד 40 קשר) ויכולת נשיאה משקל רב היה מוצלח מאוד לכך.
מקשת ימית יכולה להיות שונה במידה ניכרת בגודל, מספינות חופיות של כמה מאות טון. למשחתת - כמו ספינות של כמה אלפי טון תזוזה. מלבד מטענם של מוקשים ימיים רובם היו נושאות נשק נוסף להגנה עצמית, עם כמה חמושים מספיק כדי לבצע פעולות לחימה אחרות מלבד מיקוש כגון המשחתת הרומנית Murgescu אשר הועסקה בהצלחה כמלווה שיירות עo חימוש של: 2 תותחי 105 מ"מ, 2 תותחי 37 מ"מ, 4 תותחי 20x 2 n"n מ"ט, 2 מקלעים, 2 מטולי פצצות עומק.
משחתת סקורי של הצי הסובייטי הוגדרה ככלי רב תכליתי ונוספה לה משימה של הטלת מוקשי עגינה מדגם "קראב". למעשה הוגדר הדגם כנושאות מוקשים של הצי. בנוסף לתותחים, טורפדו ופצצות עומק כנגד צוללות, היו על סיפון ירכתי המשחתת שני מסלולים להטלת מוקשים ימיים.
מיקוש מהאוויר
החל מ מלחמת העולם השנייה, שימשו [מטוסים צבאיים כדי להטיל מוקשים ימיים בהצנחה. בריטניה וארצות הברית עשו שימוש משמעותי במיקוש אווירי. מוקשים מסוג מגנטי לא מוכר הוטלו על ידי מטוס גרמני בשפך התמזה בתחילת המלחמה 1939 אחרי שמוקש כזה נפל בשטח הבוצי נבדק על ידי מומחים שלמדו איך זה עובד ואפשרה לפתח אמצעי נגד מתאימים. פעולות מיקוש מהאוויר של הבריטים היו : בים הצפוני במבואות הנמלים הגרמניים. בקרבת בלגרד ביוגוסלביה, ארצות הברית הפילה אלפי מוקשים במימי החופים היפנים, ותרמה לתבוסתה. מיקוש מאוויר הופעל גם ב מלחמת קוריאה ו מלחמת וייטנאם.
יצחק שרים
רבי יצחק שְׁרֵים (ה'תקנ"ח 1798 - ט"ו בתשרי ה'תרל"ג 17 באוקטובר 1872) היה רב, פוסק הלכה ומגדולי חכמי ארם צובא, מחבר הספר "הדר עזר" ועוד.
ביוגרפיה
נלד בחלב בשנת ה'תקנ"ח - 1798, לרבי יוסף שרים, צאצא למשפחת שרים העניפה.
נחשב לשקדן ולמתמיד גדול, והרב מרדכי עבאדי מעיד עליו כי "שקד על לימודו לילות כימים, לילי טבת הארוכים".
מוזכר כאחד מגדולי רבני ארם צובא, ובהסכמה לספר 'נבחר מכסף' לרבי יאשיהו (ב"ר יוסף) פינטו, חותם בראש המסכימים, לצד הרב שאול עזרא דוויק הכהן, רבי משה סוויד ועוד.
משפחתו ואף הוא נחשבו לאמידים יחסית, והוא השתמש בכספו להחזקת תלמידי חכמים נוספים שלמדו עמו, וכן להדפסת ספריו 'הדר עזר' ו'באר יצחק', אשר לצורך הדפסתם נדד לטורקיה. לספרים אלו זכה להסכמות נלהבות מאת חכמי ארם צובא, ביניהם הרב מרדכי עבאדי, הרב אברהם דיין ועוד.
חיבר את הפיוט "יודו שמים פלאך" המבטא את הציפייה לביאת גואל צדק.
נפטר ביום טוב ראשון של סוכות בעודו יושב בתוך הסוכה, ט"ו בתשרי ה'תרל"ג, 17 באוקטובר 1872, ונטמן במערת הצדיקים בחלב.
משפחתו
הותיר אחריו ארבעה בנים; רחמים, יוסף, משה ודוד.
נכדו הרב יצחק שרים (ב"ר יוסף) הקרוי על שמו, היה חבר בית הדין של העדה החרדית הספרדית בירושלים, מחבר הספר "שמות הגיטין" ועוד.
נכדו הרב רחמים שרים (ב"ר דוד), הוא מחבר הספרים "שערי רחמים" (ירושלים, ה'תרפ"ו), ו"שערי דרך החיים" (ירושלים, ה'תרצ"א), ומזכיר את סביו בספריו.
חיבוריו
הרב יצחק שרים הותיר כתבי יד רבים. ספריו שיצאו לאור
שקנאי אמריקני
שקנאי אמריקני (שם מדעי: Pelecanus erythrorhynchos) הוא מין של שקנאי גדול ואחד משני השקנאים החיים באמריקה, יחד עם שקנאי חום. הוא חי בעיקר במרכז ארצות הברית ובדרום קנדה ודרומה לאורך החופים עד למקסיקו ומרכז אמריקה.
מאפיינים
זהו שקנאי גדול ואחד מהגדולים בעופות אמריקה, קטן רק ממיני הברבורים הגדולים כמו ברבור מחצצר וכן מהמין הנדיר קונדור קליפורני. אורכו הממוצע 130-180 ס"מ, אורך המקור 29-39 ס"מ אצל זכרים, ו-26 עד 36 ס"מ אצל נקבות; מוטת הכנפיים היא כ-240-300 ס"מ. עם כנפיו הגדולות הוא מסוגל לדאות ולהשתמש במעט מאוד אנרגיה. בהרבה מקרים הם דואים בחבורות שסופגות אוויר חם מכנפי חבריהם. משקלם מגיע 3.5-13 ק"ג, אך בדרך כלל באזור 9 ק"ג. הזכרים גדולים מהנקבות.
השקנאי יכול לחיות בטבע מעל 16 שנה. השיא שלהם בשבי הוא 34 שנה.
השקנאי אינו צולל כמו השקנאי החום לטרפו, אלא רק מפני המים. כרוב השקנאים, ניזון בעיקר מדגים והמיוחד מיני הקרפיון השונים, הסוג Perch, סלמונים שונים ולעיתים גם סרטנים ודו-חיים קטנים. הם אוכלים לפעמים נבלות של חיות שטבעו ואף חוטפים מזון מעופות מים אחרים כמו אנפות. הם חיים בעיקר בביצות ובנהרות איטיים, אך גם באגמים קרים ואפילו בחופים או במים מליחים שונים. הם מקננים בחבורות גדולות ליד מקווי מים גדולים ואגמים כמו באיים בנהר סלאב שבין אלברטה לטריטוריות הצפון מערביות, שם מקננים יותר מ 10% מהאוכלוסייה.
לשקנאי בוגר יש מעט טורפים, עקב הימצאותם באוויר או במים הרחק מהישג ידיהם. בעונת הקינון הם בוחרים איים לקנן בהם ורק טורפים מעטים כמו שועלים והקויוט יכולים לתפוס אותם. השקנאים הקטנים והביצים פגיעים הרבה יותר לשחפים, עורבים, עופות דורסים וראקונים. השקנאי יכול להשתמש במקור כדי להדוף את היריבים, אך הוא יעדיף לעוף הרחק.
ז'ואן ז'ורדן
ז'ואן ז'ורדן מורנו (בספרדית: Joan Jordán Moreno; נולד ב-6 ביולי 1994) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר בסביליה.
קריירת מועדונים
ז'ורדן גדל במחלקת הנוער של אספניול אליה הצטרף בשנת 2011. בעונת 13–2012, הוא רשם את הופעת הבכורה שלו במדי קבוצת המילואים של אספניול שהייתה נמצאת באותה התקופה בליגה הספרדית השלישית.
ב-21 באוגוסט 2014, ז'ורדן חתם על חוזה לחמש שנים במועדון, כשהוא קודם לקבוצה הבוגרת. תשעה ימים בלבד לאחר מכן, הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית, כאשר נכנס כמחליף של אברהם בדקה ה-70 בהפסד הבית 2–1 לסביליה.
את שערו הראשון בקריירה הבוגרת הבקיע ב-10 בינואר 2016, שוב בהפסד בית 2–1, הפעם לאייבר. ב-26 ביולי, הוא הושאל לעונה אחת לריאל ואיאדוליד מהליגה הספרדית השנייה.
Good Luck
Good Luck (בעברית: בהצלחה) הוא המיני-אלבום הרביעי של להקת בנות הקיי-פופ הקוריאנית AOA. המיני-אלבום יצא לאור ב-16 במאי 2016, על ידי חברת התקליטים FNC אנטרטיינמנט. מתוך המיני-אלבום יצא הסינגל היחיד "Good Luck".
המיני-אלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים של קוריאה הדרומית.
רקע
ב-16 במאי 2016, יום צאתו של המיני-אלבום, יצא מתוכו שיר הנושא שלו והסינגל הראשון והיחיד מתוכו "Good Luck". השיר הגיע למקום השני במצעד השירים הדיגיטליים של קוריאה הדרומית, תוך שהגיע למקום השביעי במצעד שירי העולם של בילבורד. השיר נמכר בלמעלה מ-672,022 עותקים במדינה.
המיני-אלבום נמכר בלמעלה מ-40,282 עותקים בקוריאה הדרומית, ו-3,000 עותקים ביפן.
קסטר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
המנון מיאנמר
ההמנון הולחן ונכתב על ידי סאיה טין ואומץ כהמנון רשמי ב-22 בספטמבר 1947. הוא מורכב משני חלקים, הקטע הראשון, בסגנון בורמזי מסורתי, ולאחריו מעבר לתזמורת פילהרמונית בסגנון מערבי.
בורמזית
ကမ္ဘာမကျေ၊ မြန်မာပြည်၊ တို့ဘိုးဘွား အမွေစစ်မို့ ချစ်မြတ်နိုးပေ။ ပြည်ထောင်စုကို အသက်ပေးလို့ တို့ကာကွယ်မလေ၊ ဒါတို့ပြည် ဒါတို့မြေ တို့ပိုင်နက်မြေ။ တို့ပြည် တို့မြေ အကျိုးကို ညီညာစွာတို့တစ်တွေ ထမ်းဆောင်ပါစို့လေ တို့တာဝန်ပေ။ အဖိုးတန်မြေ။
תעתיק IPA
gəbà mətʃè mjəm do̰ bó bwá ʔəmwè siʔmo̰ tʃʰiʔ mjaʔ nó bè pjì dàuN zṵ gò ʔəθeʔ pé lo̰ do̰ kà gwɛ̀ məlè dà do̰ pjè do̰ pjè do̰ mjè ʔətʃó gò ɲì ɲà zwà do̰ dədwè tʰáN sʰàuN bà so̰ lè do̰ ta waN pe ʔəpʰó dàN mjè
תרגום חופשי לעברית
הצדק והעצמאות ניצחו
בה שולטת מדיניות של שוויון ללא דופי
והעם חי בשלווה
לארצנו, למולדתנו
אנו נשבעים בזאת
לשמר את האחדות והתרבות לנצח נצחים
עד התפרצות סוף העולם, תחי מיאנמר!
נילחם ואת חיינו נקריב למען האיחוד,
זו היא ארצנו, זו היא מולדתנו
למען שגשוגה, נירתם למשימה, רואים אנו זאת כחובה,
לעמוד כולנו כאחד על אדמתנו היקרה.
עופר דגמי
עופר דגמי (נולד ב-28 במרץ 1967) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת החלוץ, בין היתר במכבי יפו ובית"ר ירושלים.
קריירה
דגמי הוא בנו של שוער העבר של מכבי יפו, ציון דגמי, ששיחק בקבוצה במשך שנים רבות, ואף הפך למנהל ויו"ר הקבוצה הבוגרת עם השנים. דגמי החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי יפו והלך בעקבות אביו, אך התפתח דווקא בעמדות ההתקפיות והצטיין בעמדת החלוץ. כבר בגיל 16 שותף במשחק הקבוצה הבוגרת בעת שרוב שחקניה שבתו. ב-1984 במשחק אימון שיחק עופר דגמי כחלוץ (בן 17), ואביו ציון כשוער מחליף (בן 42), והיה זה אחד הפעמים היחידות בכדורגל הישראלי שבהן אב ובנו שותפו באותו משחק ובאותה קבוצת כדורגל.
דגמי אף שיחק בנבחרת הנוער של ישראל שם התפרסם בין היתר לשלילה שהיה מעורב בפרשת קובלנץ בה גנבו מספר שחקנים קופת צדקה מחדר האוכל המקומי בעת שהותם במחנה אימונים בקובלנץ שבגרמניה. בעקבות פרשה זו נענש דגמי כמו גם שאר המעורבים, כאשר הורחק לצמיתות מנבחרת הנוער, ובנוסף הורחק למספר חודשים מלשחק בקבוצתו מכבי יפו.
בהמשך הקריירה קנה דגמי את מקומו בהרכב הבוגר של מכבי יפו באופן קבוע. בתחילת שנות ה-90 עשה דגמי מספר עונות מצטיינות במדי מכבי יפו כשסיים עונה עם מספרים דו ספרתיים של שערים, ובעונת 1991/1992 הצטרף דגמי כחלוץ רכש לבית"ר ירושלים ששיוועה לשחקנים איכותיים עקב ירידתה לליגה הארצית (הליגה השנייה), והוא השתתף בעונת העלייה של הקבוצה לליגה הלאומית (עונת חזרתו של אלי אוחנה לקבוצה מבלגיה), אך עזב אותה עונה אחת לאחר מכן. בהמשך עבר דגמי במכבי פתח תקווה, הפועל עכו, הפועל צפרירים חולון ובבית"ר באר שבע שהייתה בליגה הארצית (השנייה), שם המשיך להבקיע מספרים דו ספרתיים של שערים כמעט בכל עונה. בתחילת עונת 2000/2001 שיחק דגמי בהפועל נצרת עלית שהייתה בליגה השלישית שם הבקיע 13 שערים בליגה בעונה, ולאחר מכן פרש מכדורגל, בגיל 34.
ב-2012 הורשע דגמי במעורבותו בהונאה ונידון לתשעה חודשי מאסר. דגמי הורשע במסגרת עסקת טיעון לאחר שהודה כי קיבל הלוואה פייקטיבית בסך של כשלושה מיליון שקל מבנק לאומי וביצע הונאה.
אפקט מאדים
אפקט מאדים או אפקט מארס (בצרפתית: Effet Mars) הוא מתאם סטטיסטי לכאורה בין ההצלחה האתלטית לבין מיקום כוכב הלכת מאדים ביחס לאופק בזמן ומקום הלידה של הנבדק.
ממצא שנוי במחלוקת זה, התומך לכאורה בטענות לתקפות כלשהי של טיעוני האסטרולוגיה, דווח לראשונה בידי הפסיכולוג וה"נאו-אסטרולוג" הצרפתי מישל גוקלן (Gauquelin), שהתפרסם בשל ספרו בנושא זה " L'influence des astres" (השפעת הכוכבים, 1955). לפי גוקלן, ישנה מובהקות סטטיסטית ללידת אלופי ספורט רק לאחר שמאדים מגיע לשיאו ביחס לאופק. ממצאים אלו התקבלו בידי הפסיכולוג והסטטיסטיקאי הבולט הנס אייזנק ואחרים, אך מאוחר יותר פורסמו מחקרים המסבירים הטיות אפשריות שגרמו לדחיית נתונים לא-מתאימים מהמדגם, והכשלת הבדיקה הסטטיסטית.
בריאן אולדיס
בריאן וילסון אוֹלְדיס (באנגלית: Brian Wilson Aldiss; 18 באוגוסט 1925 - 19 באוגוסט 2017) היה סופר ועורך אנתולוגיות בריטי, הידוע בעיקר בזכות הרומנים וסיפורי המדע הבדיוני שלו. זוכה שני פרסי הוגו, פרס נבולה ופרס ג'ון קמפבל. ב-2000 היה הסופר ה-18 שזכה בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים, המחולק החל מ-1975 לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה או שנתיים, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה.
קורות חיים
בריאן אולדיס נולד ב-18 באוגוסט 1925 בדירהאם שבמחוז נורפוק, בריטניה. בגיל שלוש החל לכתוב סיפורים, ואמו כרכה אותם ושמרה על מדף. בגיל שש נשלח ללימודים ב-West Buckland School ולאחר מכן במכללת פרמלינגהאם (Framlingham). ב-1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, הצטרף לצבא הבריטי ונלחם בבורמה.
סופר
לאחר המלחמה עבד כמוכר ספרים באוקספורד. הוא גם כתב מספר סיפורים קצרים, אשר משכו את תשומת לבו של צ'ארלס מונטית' (Monteith), עורך בהוצאת Faber and Faber. כתוצאה מכך, בפייבר פרסם אולדיס את ספר הבכורה שלו, The Brightfount Diaries (1955), רומן בן 200 עמודים הכתוב כיומן, ומתאר את חייו של שוליית מוכרים בחנות ספרים.
בערך בזמן הזה הוא גם החל לכתוב מדע בדיוני עבור מגזינים שונים. על פי ISFDB, היצירה הספקולטיבית הראשונה שפרסם היא הסיפור הקצר "Criminal Record" בכתב עת Science Fantasy (1954). ב-1955 פרסם מספר סיפורים נוספים.
ב-1954 ערך העיתון "האובזרבר" תחרות סיפורים קצרים שעלילתם מתרחש בשנת 2500. סיפורו של אולדיס "Not for an Age" דורג במקום השלישי לפי הצבעת הקוראים.
הספר The Brightfount Diaries זכה להצלחה מסוימת, והוצאת פייבר שאלה את אולדיס אם יש לו טקסטים נוספים לפרסם. אולדיס הודה שהוא כותב מדע בדיוני, לשמחתה של ההוצאה לאור, שכן היו בהנהלה מספר חובבי מדע בדיוני. פייבר הוציאו לאור את ספר המדע הבדיוני הראשון של אולדיס, אסופת סיפורים בשם Space, Time and Nathaniel (1957). בשלב זה הכנסותיו של אולדיס מספרות השתוו להכנסותיו בחנות הספרים, והוא החליט להפוך לכותב במשרה מלאה.
בין היתר כתב את הסיפור הקצר "Super-Toys Last All Summer Long" (1969), עליו מבוסס הסרט אינטליגנציה מלאכותית (2001).
אולדיס זכה להצחה גם כעורך אנתולוגיות. הוא ערך את "Introducing SF" ואת "Best Fantasy Stories" עבור פייבר. ב-1961 ערך אנתולוגיית מדע בדיוני בהוצאת Penguin, בשם "Penguin Science Fiction", אשר זכתה להצלחה מרובה והודפסה מספר פעמים. אחריה ערך את "More Penguin Science Fiction" (1963) ואת "Yet More Penguin Science Fiction" (1964), גם הן זכו להצלחה רבה, והודפסו בסוף כספר אחד, "The Penguin Science Fiction Omnibus" (1973). בשנות השבעים ערך אנתולוגיות גדולות ומצליחות של מדע בדיוני: "Space Opera" (1974), "Space Odysseys" (1975), "Galactic Empires" (1976), "Evil Earths" (1976), וכן "Perilous Planets" (1978), כן ערך את "Science Fiction Art" (1975), ספר בפורמט גדול ובו אוסף ציורים ממגזיינים ועיתונים זולים מהתקופה.
בשנות השישים והשבעים, גשושיות פלנטריות גילו שכוכב נוגה אינו דומה לג'ונגל החם והטרופי שתואר במדע הבדיוני של התקופה. ערך יחד עם הארי הריסון אנתולוגיה בשם "Farewell, Fantastic Venus!", שם הדפיסו מחדש סיפורים המתרחשים בנוגה שטרם הגילוי. בשנים 1968–1976 ערך יחד עם האריסון סדרת האנתולוגיות "The Year's Best Science Fiction" (גליונות 1–9).
אולדיס המציא סוג של ספרות בזק (מונח שעוד לא היה קיים אז) בשם "מיני-סאגה" - סיפורים שאורכם חמישים מילים בדיוק. המגזין "The Daily Telegraph" ערך תחרויות מיני-סאגה במשך מספר שנים, ואולדיס שפט בהם.אולדיס גם ערך מספר אנתולוגיות של מיני-סאגות.
אולדיס נסע ליוגוסלביה, שם פגש מעריצים בליובליאנה ופרסם ספר מסעות אודות המדינה בשם "Cities and Stones" (1966), עבודתו היחידה בסוגה זו. הוא פרסם סיפור היסטוריה חלופית בשם "The Day of the Doomed King" (1968), אודות מלכים סרבים בימי הביניים, וכתב רומן בשם "The Malacia Tapestry", המספר על דלמטיה חלופית.
צייר
בנוסף להיותו סופר מצליח, אולדיס הוא גם אמן חזותי. תערוכת היחיד הראשונה שלו "ההמיספרה האחרת" (The Other Hemisphere) הוצגה באוקספורד באוגוסט-ספטמבר 2010, והיצירה הראשית בתערוכה, "מטרופוליס" נמכרה במהדורת דפוס מוגבלת.
בתרגום עברי
ספרים:
סיפורים:
קופל גורבין
קופל גורבין (28 בדצמבר 1923 - 18 באפריל 1990) היה אמן שטיחי קיר, צייר וגרפיקאי ישראלי.
משפחתו וצעירותו
קופל היה פעיל בתנועת "השומר הצעיר". בשנות ה-30 של המאה ה-20, בהיותו נער, סייע קופל להוריו בפרנסת הבית ועבד בבית מלאכה להכנת חליפות, שם התוודע למלאכת התפירה.
עם כניסתם של הגרמנים לווילנה במלחמת העולם השנייה נכלאו היהודים במחנות ובגטאות. קופל ואחיו משה הופרדו מהוריהם והועסקו במכרות פחם וכבול. הוריו של קופל נלקחו למחנה הריכוז שטוטהוף, שם הם נפטרו בהפרש של חודש זה מזו ממחלת הטיפוס. אחותו של קופל חווה בת ה-12 הוסגרה בידי משפחה פולנית לגרמנים ונרצחה.
האחים נעצרו על ידי הגרמנים, אך ניצלו בזכות קשריה של נינה גרשטיין, מורתו לדרמה של קופל. הסתתרו בעליית גג עד שהתגלו, נמלטו ועברו לריגה, שם נתפסו נשלחו למחנה הריכוז שטוטהוף, בו היו כלואים עד סוף המלחמה. הם נלקחו לעבודות ניקיון ותחזוקה של רכבות ואף השתתפו באחת מצעדות המוות.
ביולי 1946 הפליגו קופל ומשה להלסינגבורג בשוודיה, במסגרת מבצע "פולקה ברנדוט", בו קלטה שוודיה ניצולים חולים לשיקום. לאחר שהחלים עבד קופל בבית דפוס ובהמשך מונה למנהל סניף תנועת "החלוץ" המקומית.
בשנת 1950 קופל ומשה עלו לישראל. קופל עבד כמודד בחברה למדידות ארץ ישראל. בשנת 1951 התגייס לחיל הקשר ושירת כשרטט צבאי, שם זכה בפרס עבור עיצוב שער לעלון חיל הקשר.
ראשית דרכו האמנותית
עם שחרורו מהצבא בגיל 29 החל ללמוד לימודי ציור וגרפיקה באקדמיה לאמנות ועיצוב "בצלאל" בירושלים. בין מוריו היו איזידור אשהיים, שלמה ויתקין, יוסי שטרן ויעקב שטיינהרט.
בסוף שנת הלימודים הראשונה זכה קופל בפרס הצטיינות בלימודי כתב על שם ראובן ושרה ליף. בנוסף זכה בעת לימודיו במספר פרסים נוספים: ב–1956 זכה בפרס ראשון מטעם קרן "לתם" מקליפורניה על ציור כרזות. מאוחר יותר באותה שנה, זכה קופל ב"פרס הרמן שטרוק" עבור רישומו בנושא ירושלים.
ב–1957 זכה בפרס ראשון נוסף מטעם קרן "לתם" ובפרס שני מטעם החברה להדפסה "אורצל" בעד ציור לכרטיס ברכה לראש השנה.
בשנת 1958 זכה בפרס ראשון עבור עיצוב כרזה לשנת היובל של תל אביב.
כעבור שנתיים זכה בשלושה פרסים נוספים: פרס ראשון ושלישי עבור עיצוב כרזת יום העצמאות לציון 12 שנים למדינת ישראל.
כמו כן זכה קופל באותה שנה בפרס ראשון עבור כרזה לציון הקונגרס הציוני ה-25.
בשנת 1964 ניגש לתחרות כרזת יום העצמאות בנושא העלייה וזכה בפרס ראשון ושני.
כעבור ארבע שנים ניגש שוב לתחרות בנושא כרזת 20 לעצמאות ישראל וזכה במקום הראשון. הכרזה דמוית פרוכת ובמרכזה שני אריות ומנורה. כרזה זו הודפסה על עטיפת הספר "אמנות ותרבות יהודית" (Jewish art and civilization) בעריכת ג'פרי ויגודר,
וכן על כריכת התקליט "קולות 20 שנה" תש"ח-תשכ"ח בעריכת יוסי גודארד. באפריל 1971 זכה בפעם הרביעית בפרס הראשון בתחרות כרזת יום העצמאות.
שטיחי הקיר
עם תום לימודיו בבצלאל עבר קופל לתל אביב והתקבל לעבודה בסטודיו לגרפיקה ועיצוב של שמואל גרונדמן. גרונדמן לקח אותו עמו לאירופה כדי לעצב ולפקח על הקמת ביתני תערוכה ישראליים.
שטיח הלֶבֶד הראשון שהכין קופל יועד למרכז התרבות האמריקאי בירושלים, ונושאו היה מגילת העצמאות של ארצות הברית. השטיח שגודלו 2.85 X 1.85 מטר הודבק על לוח עץ. קופל הזמין גלילי לֶבֶד מצרפת והחל לעבוד על הכנת שטיחים על פי סיפורי התנ"ך. הוא השתמש במחט, ותפר בתפירת יד תפרים קטנים ושווים, בחוט רקמה שחור שמִסגר והבליט כל פרט בעבודה והשתמש באפליקציה . כל שטיח הורכב משלושה אלמנטים מרכזיים: הסיפור, הקישוט (האורנמנטיקה) והכתב העברי, שלרוב היה ממסגר את העבודה. הכתב עוצב מאותיות ריבועיות שהיוו ניגוד לקליגרפיה התנ"כית המקובלת.
מעצבת הפנים אלופה קולקר-עילם, קישרה בינו לבין רות דיין שניהלה את החנות משכית ויזמה את הקמתה של הגלריה "משכית שש". ב–10 בספטמבר 1967 השיק תערוכת יחיד ראשונה בגלריה "משכית שש", בה הוצגו 12 שטיחים.
בעקבות התערוכה ב"משכית שש", מאירה גרא, מנהלת פעולות האמנות של קרן התרבות אמריקה-ישראל, ארגנה תערוכה נוספת של עבודותיו באולם התערוכות של הקרן בניו יורק. התערוכה עוררה הד עיתונאי רב,
והוצגה במשך כמה חודשים גם במוזיאון היהודי של ניו יורק. משם היא נדדה ברחבי ארצות הברית.
בעקבות תערוכה בגלריה דלסון-ריכטר, ביפו העתיקה,
כתב העיתונאי ניסים מבורך:
בשנת 1974 קיבל קופל פנייה מנשות קהילת בית הכנסת "בית שלום" (Sisterhood) שבקנזס סיטי ארצות הברית, בבקשה שיתכנן שטיח קיר בגודל 5.40 X 2.70 מטר. הכוונה הייתה לשטיח שנשות הקהילה יהיו מעורבות בעשייתו. קופל תכנן את העבודה לכל פרטיה ושלח הוראות ביצוע מדויקות לשטיח שתוכנן בטכניקת הגובלן סביב נושא גן העדן. לאחר אישור הסקיצה, קיבל גורבין 50 חתיכות בד ״קנווה״ מיוחד לרקמת גובלנים, וכן קטלוג חוטי צמר בן כ-200 גוונים. הוא חיבר את היחידות לשטיח גדול, הגדיל את הסקיצה והכין הוראות עבודה מדויקות לכל רוקמת. אז פירק את השטיח ליחידות ושלח את חתיכות הבד לנשות הקהילה. 70 נשים השתתפו בתפירת השטיח והשלימו ביחד 2 מיליון תפרים במשך שנתיים.
במאמר על הפרויקט, כתבה ברברה ג'אקל מיילר, שהייתה קודם לכן עורכת בעיתון "הטיימס":
בשנת 1978 הודפס שטיחו של קופל "עת הזמיר הגיע" על כרטיס ברכה של עמותת יוניסף ובשנת 1981 הודפס בשנית.
בשנת 1979 הוקמה חברת "קול התור בע"מ" שמטרתה הייתה לעסוק בייצור, שיווק ומכירה של "מוצרי אמנות מבַּד".
השירות הבולאי הוציא שלושה בולים המבוססים על שלוש פרוכות שלו ובול אחד נעשה לפי כרזת יום העצמאות שעיצב.
יצירותיו של קופל מעטרות מספר רב של בתי-כנסת, מיבני ציבור, בתי מלון ואוספים פרטיים שנרכשו בארץ ובעולם. הם עיטרו בין השאר את קירותיהם של מלון המלך דוד בירושלים, חדר האח"מים בנמל התעופה בן-גוריון, תיאטרון כפר סבא ומלון פלזה תל אביב.
חייו האישיים
בסוף שנות השישים הכיר קופל את חנה ברוקס, שעסקה בעיצוב טקסטיל לתעשייה וארגה אריגים אמנותיים למעצבי אופנה. השניים השתתפו במספר פרויקטים אומנותיים לבתי מלון ומבני ציבור. בספטמבר 1974 נישאו. בשנת 1980 עברו להתגורר בבית ינאי.
קופל גורבין נפטר בהיותו בן 67 כתוצאה ממחלת לב, הוא השאיר אחריו את אשתו חנה, ושני ילדיהם, בועז ושירה.
רג'ינלד סקלטון
סר רג'ינלד ויליאם סקלטון (באנגלית: Sir Reginald William Skelton; 3 ביוני 1872 – 5 בספטמבר 1956) היה סגן-אדמירל ומהנדס מכונות בריטי, ששירת כמכונאי ראשי וכצלם הרשמי של משלחת דיסקברי, 1901–1904 לאנטארקטיקה.
ילדות ונעורים
סקלטון נולד בלונג סאטון, לינקולנשייר. הוא הצטרף לצי המלכותי בשנת 1887 ועד 1892 למד בקולג' להנדסה של הצי המלכותי בקייהם, דבון. לאחר הסמכתו לקצונה שירת על אוניית הצי "סנטוריון" (1892) בסין, מ-1894 עד 1897 ועל אוניית הצי "מג'סטיק" (1895) של שייטת התעלה מ-1899 עד 1900, לפני שמונה לפקח על בניית ספינת המחקר דיסקברי בשביל המשלחת הלאומית לאנטארקטיקה, 1901.
חקר הקוטב
מנהיג המשלחת, קפטן סקוט, התרשם מכישורי ההנדסה והמכונאות של סקלטון על סיפון ה"מג'סטיק" ומינה אותו למכונאי המשלחת, שבה מילא גם את תפקיד הצלם הרשמי. לאורך כל שלוש השנים של המשלחת, לא נתקל סקלטון, שכונה בשם החיבה "סקלי", בשום בעיות רציניות במכונות של האונייה. לאחר שאנשי המשלחת התבססו על יבשת אנטארקטיקה, היה סקלטון לחבר צוות אהוד ומכובד. ארבעה תוואי נוף נקראו עם הזמן על שמו: מפרצון, קרחון, מפל קרח ו-lévé.
בשובו מן המשלחת נשא לאישה את ארוסתו, סיביל דווניש-מרס מכרייסטצ'רץ' שבניו זילנד. לזוג נולדו שתי בנות ובן.
המשך חייו
משנת 1906 עד 1912 ושוב מ-1916 עד 1918, שירת סקלטון בשירות הצוללות הוא קיווה להתמנות לסגנו של סקוט במשלחת טרה נובה בשנים 1910–1913 אבל סקוט העדיף את אדוארד אוונס, שתכנן משלחת משלו לאנטארקטיקה אבל הסכים להצטרף למשלחת של סקוט, בתנאי שיוצע לו תפקיד המשנה למפקד. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הוענק לסקלטון אות השירות המצוין (DSO) על פעולותיו בקרב יוטלנד, 31 במאי 1916. בשנת 1919 קיבל את אות הצטיינות (CB) על עבודתו בצפון רוסיה והמשיך לעלות בדרגות בשירות הצי המלכותי אחרי המלחמה, כאשר הוצב בארכנגלסק, לקונסטנטינופול, לתחנת הים התיכון ולתחנה האטלנטית. הוא התמנה לתת-אדמירל להנדסה בשנת 1923, לסגן-אדמירל להנדסה בשנת 1928 ולמהנדס ראשי של הצי, אדמירליות, בין 1928 ל-1932. בטקס הענקת התארים של ראש השנה 1931 קיבל תואר אבירות ובשנת 1932 פרש מן השירות.
רג'ינלד סקלטון מת בשנת 1956, בן 84, בביתו באלדינבורן.
בו לארסון
בו "בוסה" גוראן לארסון (בשוודית: Bo "Bosse" Göran Larsson, נולד ב-5 במאי 1944 במאלמו שבשוודיה) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדות הקשר ההתקפי והחלוץ במאלמו ובשטוטגרט. ללארסון 70 הופעות ו-17 שערים במדי נבחרת שוודיה, עמה השתתף במונדיאל 1970, מונדיאל 1974 ומונדיאל 1978. לארסון נבחר בשנים 1965 ו-1973 ככדורגלן השנה בשוודיה, והוכתר שלוש פעמים כמלך השערים של ליגת העל השוודית.
קריירת מועדונים
לארסון החל את קריירת הבוגרים בשנת 1962 במאלמו מליגת העל השוודית, שהפכה להיות המועדון המזוהה עמו ביותר. בעונת 1964 הוכתר לארסון לראשונה כמלך השערים של הליגה השוודית עם 17 הבקעות. בשנת 1965 זכה לארסון באליפות שוודיה עם מאלמו בעונת שיא אישית, בה הבקיע 28 שערים והוכתר שוב כמלך השערים, ונבחר בפעם הראשונה ככדורגלן השנה בשוודיה. אליפות זו הייתה התואר היחיד של לארסון בקבוצה לפני שסיים את הקדנציה הראשונה במאלמו עם 67 הבקעות ב-86 משחקים והחל לשחק בשטוטגרט מהבונדסליגה.
בעונתו הראשונה בשטוטגרט, 1966/67, הבקיע לארסון שבעה שערי ליגה, ושיתף פעולה בהתקפת הקבוצה עם הורסט קופל והרטמוט וייס. בעונתו השנייה בקבוצה הבקיע חמישה שערים. בעונה השלישית של לארסון בשטוטגרט, הוא הבקיע תשעה שערים, וסייע לשטוטגרט לסיים במקום החמישי בבונדסליגה, תוך שיתוף פעולה עם הצרפתי ז'ילבר גרס והחלוץ הגרמני מנפרד ויידמן. בתום עונה זו, עזב לארסון את שטוטגרט וחזר למאלמו, לאחר שהבקיע 21 שערים ב-88 הופעות ליגה, לא לפני שנבחר כאתלט השנה של העיר שטוטגרט לשנת 1969. נטען כי סיבת העזיבה של לארסון היא העובדה שאשתו אניטה לא הסתגלה לחיים בגרמניה, ורצתה לחזור לשוודיה.
הקדנציה השנייה של לארסון במאלמו ארכה עשר עונות, והייתה רוויה בתארים מקומיים ואישיים. בשנת 1970, בעונת החזרה שלו לקבוצה, זכה באליפות, והוכתר בפעם השלישית כמלך השערים של הליגה השוודית, עם 16 הבקעות. לארסון הגן עם מאלמו על תואר האליפות גם בשנת 1971. בשנת 1973 זכה לארסון בגביע השוודי הראשון מתוך שלושה ברצף, ונבחר בפעם השנייה ככדורגלן השנה בשוודיה, והיה השחקן הראשון לזכות בתואר זה פעמיים. בשנים 1974 ו-1975 זכה לארסון בדאבלים עם מאלמו, והוסיף אליפות בשנת 1977 וגביע שוודי רביעי ב-1978. בשנת 1979 עזב לארסון את מאלמו לאחר שבקדנציה השנייה בקבוצה הבקיע 52 שערי ליגה ב-222 הופעות, ונחשב עד היום כגדול הכדורגלנים של מאלמו בכל הזמנים, וכחבר כבוד במועדון, ובהיכל התהילה של הכדורגל השוודי.
בשנת 1980 ערך לארסון מספר הופעות במועדון השוודי טרלבורגס, ואחר כך פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
לארסון ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת שוודיה בשנת 1964, ושיחק בנבחרת במשך 14 שנים. לארסון פתח בשלושת משחקיה של שוודיה שהודחה בשלב הבתים במונדיאל 1970. במונדיאל 1974 שימש לארסון קפטן בנבחרת שוודיה, ופתח בשני משחקים בשלב הבתים הראשון אותו צלחה שוודיה, ובשני משחקים בשלב הבתים השני, ממנו הודחה הנבחרת השוודית. במשחק בו הפסידה שוודיה לנבחרת גרמניה המערבית בשלב הבתים השני, נפצע לארסון והוחלף כבר בדקה ה-32. במונדיאל 1978 לארסון פתח בשלושת משחקיה של נבחרת שוודיה, שהודחה בתום שלב הבתים. לאחר מונדיאל זה, פרש לארסון מהנבחרת, לאחר שערך 70 הופעות והבקיע 17 שערים.