cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נטל המס בישראל
חלוקת הנטל
בשנת 2010 הוקמה בידי שר האוצר יובל שטייניץ ועדת ששינסקי, על מנת לבחון את נטל המס הראוי על הפקת נפט וגז טבעי בישראל. בהתאם להמלצותיה הועלה המיסוי על רווחי הפקת נפט וגז.
סאלווה קיר מאיארדיט
סלווטורה קיר מאיאר הידוע יותר כסאלווה קיר מאיארדיט (באנגלית: Salva Kiir Mayardit; נולד ב-13 בספטמבר 1951) הוא מפקד צבאי ופוליטיקאי דרום סודאני, בן לקהילת אוואן-צ'אן מקרב בני דינקה, הנשיא הראשון של דרום סודאן, החל מהקמתה בשנת 2011. אחרי מותו של ג'ון גראנג בשנת 2005 לקח סלווה קיר את מקומו כיושב ראש התנועה העממית לשחרור סודאן. עוד לפני השגת עצמאות דרום סודאן, בשנים 2005–2011 מילא מבחינה פורמלית את התפקיד של סגן נשיא סודאן ולמשך מספר חדשים בשנת 2005 ושוב ב-2010 היה יושב ראש ממשלת דרום סודאן האוטונומית. כמפקד בצבא העממי לשחרור דרום סודאן נשא בעבר דרגת גנרל לוטננט.
ראשית חייו
קיר נולד בצפון-מערב חבל בחר אל-ע'זאל ב"סודאן הבריטית-מצרית". כקודמו בתפקיד, ג'ון גראנג, אף הוא משתייך לעם דינקה, אך כבן לקהילה אחרת: אוואן-צ'אן. כפר הולדתו, אקון, נמצא במחוז גוגריאל, במדינה ההיסטורית ואראפ. סלווטורה קיר הוטבל בדת הנוצרית הרומית-קתולית והוא השמיני מבין שמונת ילדיהם (שישה בנים ושלוש בנות) של קואתפיני תיק אטם (מת ב-2007), בוקר בן השבט פאיום. אמו אויאי רו וול טונג, הייתה אחת משלוש נשות האב, והיא הייתה איכרה, בת לשבט פאי. בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 הצטרף לקבוצת המורדים של אניאניה (Anyanya) במלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה.
קריירה צבאית ופוליטית
בינואר 2005 נחתמו הסכמי השלום ששמו קץ למלחמת האזרחים הארוכה שגבתה את חייהם של למעלה משני מיליון איש. בדרום סודאן הוקמה ממשלה אוטונומית, וקיר התמנה לסגן היושב ראש שלה. בעקבות מותו של גראנג בהתרסקות מסוק ב-30 ביולי 2005 התמנה קיר במקומו לסגן נשיא סודאן ולמספר חדשים לראש ממשלת דרום סודאן האוטונומית. בהמשך הוביל את מהלך ההינתקות מצפון המדינה.
ב-2009 אמר ביחס למשאל העם בנוגע לשאלת עצמאות דרום סודאן, כי. בבחירות לנשיאות שנערכו ב-2010 זכה קיר ברוב סוחף של 93% והפך לנשיאה הרשמי של דרום סודאן. בהתאם לחוקה הזמנית מונה קיר על ידי נשיא סודאן, עומר אל-בשיר, לסגנו.
נשיא דרום סודאן העצמאית
בהתאם להסכמי השלום מ-2005, נערך בינואר 2011 משאל עם בו תמכו 99% מתושבי דרום סודאן בהיפרדות החבל מצפון המדינה ובהקמת מדינה עצמאית.
מלחמת אזרחים של דרום סודאן
פרצה במהרה יריבות קשה בין סלווה קיר ולסגן הנשיא ריאק מצ'אר, נציג העם נואר. במהלך השנים חשש קיר מהפיכה ביוזמת יריביו. האשים את האו"ם וארגונים הומניטריים במזימות נגדו ובתמיכה במצ'אר. מלחמת אזרחים חדשה הפעם בין תושבי דרום סודאן לבין עצמם לקחה ממדים קשים בשנים 2013–2019. נהרגו 400,000 בני אדם וכ-4 מיליון הפכו לפליטים. שני מחוזות הוכו ברעב. הקרבות התנהלו בעיקר בין הכוחות של מפלגת השלטון SPLA-IG והפלג SPLA-IO ("הצבא העממי לשחרור סודאן באופוזיציה") שנשלט על ידי בני נואר. חבל אקווטוריה (Equatoria) מתוך SPLA-IO נפרד פלג נוסף - NSF - החזית להצלה לאומית בפיקוד תומאס סירילו סואקה. היו תקריות גם בין בני דינקה-בור ולבין דינקה - בחר אל ע'זאל. ניסיון הסכם ב-2015 נכשל. עוד ניסיון באפריל 2016 עלה בתוהו אחרי שנורו לפתע יריות על המשמר הנשיאותי. ד"ר ריאק מצ'אר נאלץ להימלט מהמדינה ופרצו הקרבות מחדש. ביוני 2018 תחת לחצים בינלאומיים נפגש קיר עם מצ'אר באדיס אבבה ונחתם הסכם בין המחנות היריבים. אולם יישומו לקח עוד שנתיים. ב-22 בפברואר 2020 הושבעה ממשלת אחדות לאומית חדשה ובראשה סלווה קיר. ריאק מצ'אר חזר לג'ובה כדי לשמש סגן נשיא. עוד הושבעו 4 סגני נשיא ביניהם רבקה גראנג, אלמנתו של ג'ון גראנג. הממשלה החדשה הייתה אמורה לאחד את שורות הצבא, למצוא פתרונות למשבר ההומניטרי, לבנות מחדש את הכלכלה ולהציע חוקה חדשה קבועה.
אמלריך השני, מלך ירושלים
אמלריך השני, מלך ירושלים (Amaury II de Lusignan, מכונה גם אמאורי, איימרי ואמלריך הראשון מקפריסין, 1145 - 1 באפריל 1205) היה קונטאבל וראש ממלכת ירושלים בין שנת 1198 לשנת 1205.
קורות חייו
אמלריך דה ליזיניאן, בנו של איג (הוגו) "הזקן" או "השחום" רוזן ליזיניאן, נולד בפואטו, היה אחיו של גי דה ליזיניאן.
אמלריך הגיע לחופי ממלכת ירושלים בשנת 1174, בתקופת שלטונו של אמלריך הראשון, מלך ירושלים. הוא רקם קשרי ידידות אמיצה עם אגנס מקורטניי, גרושתו של המלך ואמו של בלדווין הרביעי, מלך ירושלים ומי שעתידה להיות אשתו של גי סיבילה מלכת ירושלים. בזכות קשריו עם אנגס מקורטניי זכה אמלריך בתפקיד הקוניטאבל של הממלכה - כלומר מפקד הצבא והאחראי על התשלומים לגייסות ושכירי החרב.
בתקופת שלטונו של בלדווין הרביעי החלו להיווצר שתי מפלגות בתוך האצולה הצלבנית:
נישואי גי לסיביל
בשנת 1180 הגיע המתח הפנימי בחצר הצלבנית למשבר, ריימון מטריפולי ובוהמון השלישי מאנטיוכיה הגיעו לירושלים במטרה להכריח את המלך להשיא את אחותו סיביל לבלדווין מאיבלין. במהלך בזק ובמטרה לסתור את המהלך של אצילי הממלכה השיא בלדווין הרביעי את סיביל לגי דה ליזיניאן, ובלדווין מאיבלין הורחק מחצר המלוכה. צעד זה סיכל את התוכניות של נסיכי הצפון והאצולה המקומית. החפזון בו נערכו הנישואים, יפי תארו של החתן והעובדה כי הנישואים נערכו בשבוע הפסחא בו קיים איסור לערוך טקסי נישואים יצרו את השמועה כי הידידות בין גי לסיביל עברה את גבולות המותר וכי החתונה הוקדמה על מנת למנוע מבוכה בחצר.
נישואים ראשונים
במהלך שנת 1174 נישא אמלריך לאשיבה מאיבלין (צרפתית: Eschive d'Ibelin) בתו של בלדווין מאיבלין ולהם נולדו 6 ילדים:
קרב קרני חיטין
בשנת 1187 החליט צלאח א-דין כי השעה כשרה להגשמת שאיפתו מזה זמן רב להחריב את ממלכת ירושלים ובאביב התחילה לשכתו בדמשק לשלוח מכתבים ואגרות לכל רחבי המזרח התיכון בקריאה לג'יהאד נגד הצלבנים. המוסלמים נענו וצבא גדול התקבץ תחת דגלו. בוועידה בין אבירי הממלכה שנערכה בשכם, קרא המלך לגיוס כללי של כוחות הממלכה. הצבאות הנוצריים התחילו להתקבץ במקום כינוסם הקבוע במעיינות בציפורי ושם ערכו מועצת מלחמה, בסיכומו של יום הדיונים הכריע גי דה ליזיניאן על תנועה אל כיוון הצבא המוסלמי וכניסה לעימות מכריע.
השכם בבוקר ב-3 ביולי יצא אמלריך דה ליזיניאן עם אחיו גי בראש הצבא הצלבני ממעיינות ציפורי לכיוון טבריה. הצלבנים הצליחו, תוך לחימה בלתי פוסקת לעבור כ-18 ק"מ, כמחצית מהדרך עד טבריה, ועצרו לחניית לילה במקום עומדם בין כפר לוביא לכפר מסכנה. למחרת בבוקר, הצליחו הצלבנים להתקדם כמה קילומטרים נוספים עד שנבלמו על ידי המוסלמים בשטח ההררי שלמרגלות הר חיטין. בשעת צהריים פקד המלך על רמון להיערך להתקפת נגד בראש גדודיו על מנת לפרוץ דרך לצבא הנצור לעבר מעיינות חיטין ועל ידי כך להציל אותו. טאקי א-דין, שפיקד על הכוחות המוסלמים שהוצבו במקום, פקד לפתוח את השורות והפרשים עברו דרכם בלי לגרום לנזק ממשי למוסלמים. לאחר שעברו הפרשים של רמון, נסגרו השורות המוסלמיות. במקום להסתובב לאחור ולהכות באויב בעורפו, בחר רמון להציל את נפשו. המלך לא הצליח לשלוט בכוחותיו וצבאו התמוסס תחת מטר החצים המוסלמים והחום הכבד. הרגלים החלו לנוס לעבר הקרן הצפונית, נסיגה זו סתמה את הגולל על הצבא הנוצרי. הפקודות החוזרות ונשנות של המלך לרדת מהפסגה ולבוא לעזרת האבירים שנלחמו בעוז במוסלמים למרגלות ההר נענו בשלילה. האבירים נלחמו כגיבורים, אך לבסוף נסוגו אף הם לעבר הפסגה והתקבצו תחת אוהלו האדום של המלך שהיה בקרן הדרומית. בשלב זה, הצליח גדוד קטן, בראשותם של באליאן ד'אבליין, רז'ינאלד מצידון וז'וסלין לפרוץ את טבעת ההסגר ולהימלט. שאר הצבא לא הצליח לפרוץ את הטבעת והושמד.
התוצאות של קרב קרני חיטין היו הרות אסון לצלבנים. כמעט כל צבאם הושמד במערכה ויחד איתו אבדה כמעט כל האצולה הבכירה שניהלה את המדינה. מי שלא נהרג בקרב נשבה וגם "הצלב האמיתי" אבד. עבור המוסלמים, הניצחון היה לא רק צבאי, אלא היה לו גם אפקט תעמולתי ראשון במעלה. הייתה זו הפעם הראשונה מאז כינונה של ממלכת ירושלים שצבא צלבני גדול הפסיד בהיקף כזה לצבא מוסלמי. הגיוס הטוטאלי של ממלכת ירושלים פגע בה קשות כי לא נותרו מספיק חיילים כדי להגן על המבצרים ועל הערים הבצורות. קומץ המגינים שנשאר להגן על מקומות היישוב הצלבניים נכנע במהירות ורק נקודות יישוב בודדות נשארו בידיים פרנקיות בפרק הזמן הקצר שעבר בין הקרב לבין שטיפת הארץ בנחשול המוסלמי.
ייסוד הממלכה הצלבנית של קפריסין
במהלך מסע הצלב השלישי חברו האחים לבית ליזיניאן לצבא האנגלי בפיקודו של ריצ'רד לב הארי מתוך תקווה כי בכך יוכלו להחזיר לעצמם את מעמדם לפני קרב קרני חיטין. משהתערער מעמדו של גי דה ליזיניאן בעקבות מות סיביל בשנת 1190 פעל ריצ'רד להסדיר את ענייניו של גי דה ליזיניאן, והעביר לידיו את כיסא המלוכה של האי קפריסין אותו כבש ריצ'רד לב הארי בדרכו ממסינה לעכו. האי נמכר למסדר הטמפלרים אך שלטונם הנוקשה הביא את תושבי האי לידי מרד, המסדר היה מעוניין לחזור בו מהרכישה והיו מוכנים להחזיר את האי בתמורה לדמי הקדימה ששולמו למלך האנגלי. גי דה ליזיניאן שילם דמי קדימה אלו למסדר הטמפלרים ובכך קנה את זכותם על האי והתחייב לשלם את שאר המחיר על האי לריצ'רד. כך עזב דה ליזיניאן את חופי ארץ ישראל ונחת בקפריסין שם ייסד את שושלת בית ליזיניאן ממנה יצאו במאה ה-13 מלכים לממלכת ירושלים הדועכת, ושלטה באי עד סוף המאה ה-15.
מלך קפריסין
בשנת 1194 מת גי דה ליזיניאן מבלי להותיר אחריו יורש ונקבר בכנסיית הטמפלרים בניקוסיה. אחיו אמלריך ירש את כיסא השלטון של האי שלא היה עדיין ממלכה דה יורה - שליט קפריסין יקבל את ההכרה רק בשנת 1195 עם הכתרת אמלריך דה ליזיניאן כמלך הצלבני הראשון של קפריסין, בשם אמלריך הראשון, מלך קפריסין על ידי נציגו של היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
נישואים לאיזבל הראשונה
מצב השלטון בממלכת ירושלים היה בעייתי ומלכת ירושלים - איזבל הראשונה התחתנה עם קונרד ממונפראטו ולאחר הרצחו עם אנרי השני, רוזן שמפאן על מנת להבטיח שלטון יציב בממלכת ירושלים.
ביום 4 במרץ 1193 נפטר צלאח א-דין ועם מותו התפוררה האימפריה שהקים. האיום החיצוני הגדול ביותר על ממלכת ירושלים נעלם והעולם המוסלמי היושב על גבולות הממלכה החל להקדיש את מירב זמנו לסכסוכים פנימיים בין הנסיכים האיוביים. אנרי לא יכול היה לנצל תהליך התפוררות זה -הן בגין חוסר במשאבים וגם בגלל סכסוכים בתוך הממלכה הצלבנית הקטנה שלובו על ידי הקומונות האיטלקיות שדרשו נתחים הולכים וגדלים מתוך ערי הנמל והן מול הממלכה הצלבנית הצעירה - השכנה ממלכת קפריסין ומאבקי כוח מול הכנסייה.
בצפון המדינה ניסה אנרי לחזק את אחיזת הצלבנים באנטיוכיה ונסיכות טריפולי שהיו בסכנה מתמדת מהתקפה מוסלמית ותחת איום של השתלטות ארמנית, מעמדו של אנרי התחזק במהלך שנת 1195 בה פעל להשכנת שלום בצפון המדינה והידוק הקשרים בין הנסיכויות הצלבניות, מעמד זה נתחזק עם כריתת ברית בין ממלכת ירושלים לקפריסין שנתאפשר עם ירידתו של גי דה ליזיניאן מכס מלכות האי ומסירתו לידי אחיו אמלריך. לאנרי ואיזבל נולדו שתי בנות אליס משמפאן (נולדה ב-1196) ופיליפה משמפאן (נולדה ב-1197). העדר יורש זכר סיבך את שאלת המלך העתידי של ירושלים, בפגישה שערכו אנרי ומלך קפריסין אמלריך דה ליזיניאן סוכם כי בנותיו של אנרי יתחתנו עם בניו של אימרי מתוך תקווה להשליט בעתיד שושלת צלבנית אחת בשתי המדינות.
מותו של אנרי משאמפאן החזיר אל קדמת הבמה הפוליטית את שאלת השליט על ממלכת ירושלים, נציג הקיסר הגרמני דרש כי איזבל, מלכת ירושלים תבוא בברית הנישואים עם אמלריך מלך קפריסין. נישואים אלו מעבר לתועלתם ביצירת חיבור בין שתי הממלכות הצלבניות היו עשויים לקדם את האינטרסים של הקיסרות ולבסס טענה עתידית בנוגע לריבונות של הקיסרות בממלכת ירושלים.
כך, בטרם תמו ימי האבל על מות אנרי משאמפאן הובאה איזבל בברית הנישואים עם אמלריך שעתה זכה לשם אמלריך השני, מלך ירושלים. בעלה החדש אל איזבל הודיע כי אין הנישואים מביאים לאיחוד הממלכות. ברצונו לשמר את מעמדו כמלך קפריסין ולצורך זה קבע מערכת אדמיניסטרטיבית נפרדת בעכו ליצג אותו בממלכת ירושלים. ביום 23 באוקטובר כבשו הצלבנים בפיקודו של המלך החדש את ביירות והעיר נמסרה לז'אן ד'איבלין, אחיה החורג של איזבל, שנודע בשם הזקן של ביירות. ביום 28 בספטמבר 1197 מת הקיסר ועם מותו התפורר הצבא הגרמני-צלבני, ומסע הצלב נמס ונעלם.
אמלריך כרת ברית שלום חדשה עם אל-מלכ אל-עאדל ביום 1 ביולי 1198 לתקופה של חמש שנים בו אושר הסטאטוס קוו החדש בו נתווספה ביירות לממלכת ירושלים. בספטמבר 1204 חידש אמלריך את חוזה השלום בתנאים משופרים וצידון רמלה ולוד עברו לריבונות צלבנית מלאה.
לאמלריך ואיזבל נולדו שתי בנות: סיביל דה ליזיניאן (נולדה ב-1198) ומליסנד דה ליזיניאן (נולדה ב-1200) ובן אימרי דה ליזיניאן שנפטר בילדותו.
מותו של אמלריך
אימרי מלך קפריסין מת בשנת 1205 בעכו כתוצאה מהרעלה שנגרמה מאכילת דג. זמן קצר לאחר מכן נפטרה איזבל ותואר "מלכת ירושלים" עבר לבתה הבכורה מריה ממונפראטו. אחד המחקרים המודרניים מעלה השערה כי מסכת הטרגדיות, מוות ונישואים חפוזים שאפיינו את חייה של המלכה איזבל היו גורמים ישירים למותה ורומז כי ייתכן ולקחה חייה בידה.
לובוש קמנאר
לובוש קמנאר (נולד ב-17 ביוני 1987 בטרנבה) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בעמדת השוער בספרטק טרנבה.
קריירת מועדונים
קמנאר רשם את צעדיו הראשונים בכדורגל במועדון עיר מולדתו ספרטק טרנבה. הוא עבר דרך כל מחלקות הנוער של הקבוצה עד שהגיע לקבוצה הבוגרת של המועדון. קמנאר הופיע חמש פעמים במדי ספרטק טרנבה לפני שחתם בפברואר 2005 בקבוצת ארטמדיה ברטיסלאבה. בעונתו הראשונה בקבוצה הוא היה שותף לזכייה באליפות הקורגון ליגה, אף על פי שלא היה שוערה הראשון של ארטמדיה ושיחק רק במשחק ליגה אחד. בעונת 2007-2008 היה שותף פעם נוספת לזכייה באליפות הליגה הסלובקית ובנוסף זכה יחד עם קבוצתו גם בגביע הסלובקי.
ב-2 ביולי 2009, חתם קמנאר בן ה-22 על חוזה ל-5 עונות, במדי נאנט הצרפתית. לאחר שנתיים הושאל לקבוצות סיוואספור, ספרטק טרנבה וסלטיק.
בשנת 2013 חתם בקבוצת גיור מליגת העל ההונגרית. בשנת 2015 עבר לשחק בקבוצת ספרטק טרנבה. בקיץ 2016 עבר לשלונסק ורוצלב הפולנית. ב-4 ביולי 2017 חתם קמנאר בואשאש ההונגרית.
נדנדת הענק
נדנדת הענק (בתאילנדית: เสาชิงช้า - "סאו צ'ינג צ'א") היא מבנה דתי הממוקם במרכז העיר בנגקוק, בירת תאילנד, בשכונת פרא נאקהון של העיר, בסמוך למקדש ואט סותאט. בעבר שימשה הנדנדה בטקס בהרמיני, וכיום היא מהווה אתר תיירות בעיר.
היסטוריה
הנדנדה הוקמה בשנת 1784, בחזית מקדש דוואסתאן בהוראת המלך ראמה הראשון. בתקופת מלכותו של המלך ראמה השני הופסקו הטקסים עקב מכת ברק שפגעה בנדנדה, וזו שופצה בשנת 1920 והועברה למיקומה הנוכחי. הטקסים הדתיים חודשו בשנת 1935 והופסקו לאחר מספר שנים בשל תאונות רבות שהתרחשו במהלך הכנס, ומותם של נזירים שהשתתפו בו. הנדנדה שופצה בשנת 1959 ושוב בשנת 2005, כאשר במהלך שיפוץ זה הוחלפו עמודי הנדנדה. השיפוץ שנערך הסתיים בשנת 2007 והנדנדה נחנכה במעמד המלך ראמה השמיני. שרידי הנדנדה המקורית הועברו למוזיאון הלאומי.
בשנת 2005 הוצע כי הנדנדה וואט סותאט הסמוך לה יהוו אתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו.
טקס הנדנדה
טקס הנדנדה היה אחד מ-12 הטקסים המלכותיים. כל טקס נערך בחודש אחר מחודשי לוח השנה התאילנדי של ממלכת סוקהותאי. בראשית עריכת הטקס הוא נערך בחודש הראשון של השנה, ולאחר מכן, בראשית תקופת ראטאנאקוסין (ראשית המאה ה-19) הועבר הטקס לחודש השני. הטקס משחזר באופן סמלי את בריאת העולם על פי המיתולוגיה ההינדית, ומתאר את ירידת שיווה את הארץ לאחר בריאת העולם על ידי בראהמה. במהלך הטקס התנדנדו נזירים בנדנדה לגובה רב וניסו לתפוס שקי זהב התלויים מעמודים הסמוכים לנדנדה.
קרחון ווד (אנטארקטיקה)
קרחון ווד (באנגלית: Wood Glacier) הוא קרחון יובלי, בהרי ויקטורי, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 27.78 קילומטרים.
הקרחון זורם בין קרחון קרול לבין הרמה מהווה את אגן הניקוז של קרחון טרפלגר.
הקרחון זורם לכיוון דרום-מזרח ונשפך אל קרחון טרפלגר, בסמוך ממזרח להר מקדונלד.
קרחון ווד זורם לכיוון דרום-מזרח; מוצאו של קרחון ווד מאותו אוכף, ממנו זורם קרחון לנסן לכיוון צפון.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי קבוצת החקר הדרומית (the southern party) של משלחת פדרציית מועדוני מטפסי ההרים האנטארקטית של ניו זילנד (NZFMCAE), משלחת שחקרה את האזור בין השנים 1962- 1963.
הקרחון נקרא על שמו של ב. ל. ווד (B.L. Wood), גאולוג, שהיה חבר במשלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, משלחת אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1957–1958. ווד חקר את אזור קרחון ווד.
גן הקיץ
גן הקיץ - (ברוסית:Летний сад) הוא גן נוי במרכז סנקט פטרבורג בו נמצא ארמון הקיץ של פיוטר הגדול.
היסטוריה
הגן שהוקם בשנת 1704 ממוקם באי. הוא תוכנן בשנים 1725-1712 (תקופת פיוטר הגדול) בסגנון הולנדי. מספר שנים מאוחר יותר הובאו לגן מאות פסלי שיש שיוצרו באיטליה. בסוף המאה ה-20 הפסלים הועברו לתערוכה ובמקומם הוצבו בשטח הגן העתקים.
במהלך המאה ה-18 פעלו בגן מזרקות שנהרסו בשנת 1777. בסוף המאה ה-18 הוקמה סביב הגן גדר דקורטיבית שקיימת עד היום.
בתקופת פיוטר הגדול הגן היה סגור לציבור והיה ניתן לבקר בו רק לפי הזמנת הצאר. החל משנת 1752 הציבור הורשה לבקר בגן בימים מסוימים. באותן השנים במהלך חודשי הקיץ בגן הופעל בית התיאטרון.
בשנת 1855 בשטח הגן הוצב פסל לזכרו של הסופר וממשיל המשלים הרוסי איוואן קרילוב.
אוגדה (יישוב)
היישוב אוגדה היה מושב עובדים של תנועת המושבים בחבל ימית שבצפון חצי האי סיני. המושב הוקם בשטח חולי סמוך לצומת רפיח, כשישה קילומטרים ממערב לקו הגבול הבינלאומי (הקו הירוק) שבין מדינת ישראל למצרים וכעשרה קילומטרים מדרום לחוף הים, במקום שבו הוקמה בהמשך העיר ימית.
המושב נקרא על שם אוגדת הפלדה (אוגדה 84) שהייתה אוגדה צה"לית שלחמה במלחמת ששת הימים בצפון סיני בפיקודו של אלוף ישראל טל.
המושב פונה ונהרס במסגרת פינוי חצי האי סיני והשבתו לידי המצרים כחלק מהסכם השלום בין ישראל למצרים.
ליד המושב נמצאו מרבצי גז טבעי אשר הופקו בקידוח "שדות".
הקמת היישוב והאכלוס
אוגדה היה המושב השלישי שעלה על הקרקע בחבל ימית, בדצמבר 1975, לאחר שדות ונתיב העשרה. שש-עשרה המשפחות הראשונות שהתיישבו במקום הורכבו מיוצאי קיבוצים, מושבים, ש"גויסו" באמצעות מודעות בעיתונות מטעם תנועת המושבים, להתיישב במושב.
ב-31 ביוני 1975 עלו חמש משפחות למרכז הגושי אבשלום שליד שדות. משפחות אלה היו המייסדים שיועדו להקים את מושב אוגדה. רעיון ההקמה הועלה בתנועת המושבים ששאפו ליישב ביישובים רבים את פיתחת שלום. בסוף אוגוסט 1975 הצטרפו עוד 3 משפחות.
אוגדה הייתה בראשיתה מושבוץ (מושב קיבוץ), החברים עבדו במשותף, גידלו עגבניות בבתי זכוכית במושב שדה ניצן כהכשרה לקראת העלייה לאוגדה. חלק מהבחורים עבדו בחולות אוגדה וגידלו 60 דונם תפוחי אדמה ובצל. בשלב המושבוץ כל משפחה קבלה מהסוכנות היהודית דמי מחייה חודשיים, על סך 1,000 לירות.
יעל איתן
יעל איתן (נולדה ב-12 בנובמבר 1983) היא שחקנית טלוויזיה ותיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בנתניה. בגיל שמונה הצטרפה לתיאטרון "אלמוג" של רבקה ויוסי אלמוג, במסגרתו שיחקה בשתי הצגות חינוכיות לתיכונים: "אגדות ימי הבריאה" (1999–2001) ו"חושים" (2000–2002). בצבא שירתה איתן בחיל האוויר. בתום שירותה הצבאי הלכה ללמוד אילוף כלבים באקדמיה לכלבנות של יוסי סמואל.
יעל איתן למדה משחק במשך 3 שנים (2007-2010) בסטודיו למשחק ניסן נתיב שבתל אביב.
אוגדה (יישוב)
הקמת היישוב והאכלוס
באוקטובר 1975 משרד השיכון העביר למע"צ את כל האישורים והתקציב לסלילת הכבישים הפנימיים ביישוב וחיבורו לכביש היציאה ממושב שדות.
יעל איתן
ביוגרפיה
איתן משחקת מאז סיום לימודיה בסטודיו של ניסן נתיב בהצגה "כשהאנייה שוקעת", שמספרת על טביעתה של הטיטניק. זו הייתה הצגת הסיום שלה בניסן נתיב והיא רצה בצוותא בשנים 2010–2012, בבימויה של דניאלה מיכאלי ובה משחקים כמעט כל בני כיתתה, כ-14 איש.
אוגדה (יישוב)
הקמת היישוב והאכלוס
כבר בדצמבר 1975 מבלי להמתין לאישורי הביטחון הנדרשים, עלתה הקבוצה ליישב את מושב אוגדה כשמצטרפים אליה 7 משפחות נוספות (סך הכול 16 משפחות). אלה הם משפחות "המייסדים".
יעל איתן
ביוגרפיה
בשנת 2008 שיחקה בעונה השנייה של סדרת הילדים "האי", בה גילמה את דמותה של דינה, ארוסתו של בן (אביב אלוש) ובתו של המפקד מישל (רמי ברוך).
בשנת 2010 שיחקה בעונה הראשונה של הסדרה "חטופים" בתפקיד דנה קליין, בתו של נמרוד קליין (יורם טולדנו) ושל טליה קליין (יעל אבקסיס); דנה היא חיילת, שגדלה בלי אבא, שנחטף 17 שנה קודם לכן. בשנת 2012 שיחקה בעונה השנייה של הסדרה.
אוגדה (יישוב)
הקמת היישוב והאכלוס
ביולי 1976 עלה גל המתיישבים השני – שכלל 15 משפחות. כל מתיישב חדש קיבל דונם אחד של בית צמיחה וממנו אמורה הייתה המשפחה להתקיים. בשנת 1977 עלה הגל השלישי שכלל 16 משפחות שהצטרפו לאוגדה.
יעל איתן
ביוגרפיה
בשנת 2011 שיחקה בהצגה "לקפוץ מעל העננים" בבימויה של אסנת זיביל, בתיאטרון הנפש. היא גילמה את דמותה של אלונה, חונכת של ילד הלוקה בשיתוק מוחין שבהיותה בת שש עשרה מקימה תנועת נוער שתשלב ילדים עם צרכים מיוחדים וילדים רגילים.
בשנת 2011 החלה לשחק בהצגה "הבוגד" בבימויו של ניר ארז בתיאטרון באר שבע. איתן מגלמת את דמותה של ירדן דואני, בתם של טומי (אמיר קריאף) וקתי דואני (נדיה קוצ'ר). ירדן היא מורה במקצועה, אידיאליסטית מאוד בדומה לאביה, שמנהלת רומן עם העיתונאי (מיכאל אלוני או ג'ייסון דנינו הולט בדאבל קאסט).
אוגדה (יישוב)
הקמת היישוב והאכלוס
בשנת 1977 אמצעי הייצור הוגדלו פעם נוספת לכולם, מבנה המשק המשפחתי כלל בחלקה א' שליד הבית 2 דונם בתי זכוכית, דונם בית רשת ודונם בית פלסטיק לגידול פרחים. בנוסף המתיישבים החלו לעבד ולגדל גם בשטחים פתוחים שמחוץ לגדר המושב והתחילו להעסיק עובדים שכירים.
יעל איתן
ביוגרפיה
בשנת 2011 שיחקה ב"מבצע קיפוד", בערוץ לוגי. היא גילמה את דמותה של מנהלת מרכז להצלת צבי ים במבואות ים. איתן שיחקה בתפקידי אורח בסדרות "החברים של נאור", "אולי הפעם" ו"גירושים נפלאים".
אוגדה (יישוב)
הקמת היישוב והאכלוס
במאי 1980 התקבל אישור להגדיל את המושב בעוד 12 מבני מגורים ו-3 מקלטים.
יעל איתן
ביוגרפיה
בשנת 2012 החלה לשחק בהצגה "למה לא באת לפני המלחמה" בבימויה של חגית רכבי ניקוליבסקי בתיאטרון באר שבע. היא גילמה את דמותה של אליזבת (ליזי דורון) מגיל שמונה ועד גיל שמונה עשרה. ההצגה מגוללת את מערכת יחסיה עם אמה (שירי גולן), שהיא ניצולת שואה ועם חברותיה. על הצגה זו זכתה באותה השנה בפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה של השנה.
אוגדה (יישוב)
הקמת היישוב והאכלוס
בשיא ההתפתחות של המושב התגוררו בו 52 משפחות והשתרע על שטל של כ-630 דונם.
יעל איתן
ביוגרפיה
בשנת 2012 החלה לשחק בהצגה "הרפתקה בחולות" – בבימויה של שלומית ארנון בתיאטרון אורנה פורת. היא מגלמת את דמותה של ענבר, שמוצאת גזיר עיתון, מתחילה להתכתב עם מישהו מהעבר וחוזרת אחורה בזמן לתקופת הכרזת האו"ם על הקמת מדינת ישראל, לומדת על ערכים, אסרטיביות ולבסוף שבה להווה.
אוגדה (יישוב)
אמצעי ייצור
עם העלייה על הקרקע בדצמבר 1975, כל משפחה קבלה מהסוכנות היהודית בית בעל 3 חדרים הול ומטבח בשטח של 68.6 מ"ר. בבניה מתועשת, שנבנה מבטון דרוך על ידי חברת אשטרום ושני דונם בתי זכוכית לגידול עגבניות לייצוא בחלקה א' הצמודה לבתי המתיישבים. כל שלוש משפחות קבלו טרקטור לביצוע העיבודים בתוך בתי הזכוכית ולהובלת התוצרת לבית האריזה המשותף של המושב. בשנת 1979 הושלמה ה"פרצלציה" והתשתית לגידולי שדה בשטח פתוח, בחלקות שמחוץ לגדר המושב (חלקות ב' ו-ג'). שיווק התוצרת לייצוא התבצע על ידי אגרקסקו.
יעל איתן
ביוגרפיה
בשנת 2018 כיכבה בסדרה בנטפליקס "אלי", סיפורו של אלי כהן כמאיה, סוכנת מוסד, מפעילה של אלי כהן. הסדרה צולמה במרוקו והונגריה, משחקים בה גם סשה ברון כהן ונואה אמריך והישראלים עמוס תמם ואורי גבריאל.
אוגדה (יישוב)
אמצעי ייצור
עסקית חברי המושב היו מאוגדים במסגרת שותפות שנקראה, "אוגדה - מושב עובדים להתיישבות חקלאית שיתופית בע"מ".
יעל איתן
ביוגרפיה
בשנת 2019 כיכבה בסרט המלחמה האמריקאי "ג'ארהד: חוק השבות" כנטע לוריא, קצינה בצה"ל. הסרט שצולם בחלקו בישראל כיכבו בו רוברט פטריק ואמורי נולסקו והישראלים אורי פפר וצחי הלוי.
אוגדה (יישוב)
אמצעי ייצור
בית האריזה המשותף למיון ואריזת העגבניות לייצוא, הוקם בכניסה הצפונית של המושב פעל כחברה פרטית בשם בית אריזה א.י.ל. בע"מ (א.י.ל. = אוגדה ירקות לייצוא).
יעל איתן
ביוגרפיה
בשנת 2022 שיחקה בסדרה "מנאייכ" בתור כתבת בחדשות.
בשנת 2023 שיחקה בסדרה "גוף שלישי" בתור רוני.
אוגדה (יישוב)
אמצעי ייצור
חברי המושב גידלו בעיקר עגבניות לייצוא בבתי זכוכית ופרחים בבתי רשת וחממות מכוסות פלסטיק. הצלחתם הכלכלית, עודדה הקמת יישובים נוספים בחבל ימית. כגון: ניר אברהם, תלמי יוסף, פריאל ואחרים.
הפינוי
רבים מחברי המושב התנגדו לפנוי ויצאו להפגנות בצומת רפיח עם תושבי המושבים האחרים במטרה לעצור את הנסיגה מחבל ימית. האמנית המקומית, יונה לוי גרוסמן אף פנתה לנשיא המדינה יצחק נבון בקריאה בתקשורת להפסקת ההסתה והדמוניזציה שנעשתה למתיישבי חבל ימית שנעשו לדבריה.
במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים בו הוחלט על החזרת חצי האי סיני לידי מצרים פונה המושב ב-22 באפריל 1982 ובתיו נהרסו.
רבים מחברי המושב הקימו את המושבים עין הבשור שבמועצה האזורית אשכול ואת מושב נתיב העשרה במועצה האזורית חוף אשקלון. בשלב הפינוי היו במושב רק 48 משפחות. סכום הפיצויים שקבלה כל משפחה ממושב אוגדה עמד בממוצע על סך 433 אלף דולר.
קישורים חיצוניים
סקירת עיתונות
אליפות ברזיל בכדורגל 1992
אליפות ברזיל בכדורגל 1992  הייתה הפעם ה-36 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הכדורגל הברזילאית. המשחקים החלו ב- 26 בינואר 1992 והסתיימו ב-19 ביולי 1992.
בתחרות השתתפו 20 קבוצות. מליגת משנה העפילו לליגה הבכירה פאוסנדו וגוארני.
בעונה הסדירה הקבוצות חולקו לשני בתים. הקבוצות נפגשו עם הקבוצות האחרות של הבית משחק בית ומשחק חוץ. ארבע קבוצות מכל בית העפילו להמשך התחרות. הקבוצות שזכו במקום אחרון בבית יירדו לליגת משנה.
השלב הבא הקבוצות אורגנו בשני בתים ונערכו משחקי בית ומשחקי חוץ. מנצחי הבתים העפילו למשחקי הגמר.
במהלך שלב הבתים של האליפות עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תיקו. במהלך שלבי הגמר, במידה ומפגש כפול לא נתן הכרעה, הקבוצה עם הישג טוב יותר בשלב הקודם העפילה להמשך התחרות.
פלמנגו זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה הרביעית בתולדות המועדון.
בסיום העונה פאיסנדו ונאוטיקו היו אמורות לרדת לליגת משנה, אך לאור החלטה על הגדלה משמעותית של מספר הקבוצות בליגה הבכירה, הם נותרו לעונה נוספת. לאור החלטה על הגדלת הליגה ל-32 קבוצות מליגת משנה העפילו לליגה הבכירה סנטה קרוז, סיארה, פורטלזה, רמו, ויטוריה, דספורטיבה פרווויאריה, קריסיומה, קוריטיבה, אוניון סאו ז'ואו, אמריקה מיניירו, פרנה וגרמיו.
משחקי הגמר
משתתפי משחק הגמר העפילו לגביע ליברטדורס
שחקנים מצטיינים
בבטו, שחקנה של ואסקו דה גאמה כבש 18 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות.
ז'וניור, שחקנה של פלמנגו זכה בפרס "כדור הזהב" לכדורגלן העונה.
שרה אולסווי
שרה אולסווי (בגרינלנדית: Sara olsvig; נולדה ב-26 בספטמבר 1978) היא פוליטיקאית גרינלנדית ולשעבר מנהיגת מפלגת אינואיט אטקטיגיט (2014-2018). היא כיהנה כאחת משני הנציגים של גרינלנד בפולקטינג הדני, מ-15 בספטמבר 2011 עד 15 בספטמבר 2014.
נוירופיברומה
נוירופיברומה הוא גידול שפיר של מעטפת תאי עצב במערכת העצבים ההיקפית. סוג זה של גידול מופיע בדרך כלל אצל אנשים הסובלים מהמחלה התורשתית נוירופיברומטוזיס מסוג 1 (NF1). נוירופיברומה גדלה מתוך תאי השוואן המצפים את שלוחות תאי העצב, אך בניגוד לשוואנומה (גידול אחר של תאי שוואן) נוירופיברומה כוללת גם סוגי תאים נוספים.
גיא דוידסון
גיא דוידסון (נולד ב־16 בדצמבר 1977) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המכהן כמפקד בסיס חצרים.
ביוגרפיה
דוידסון התגייס ב-1996 וסיים קורס טיס מספר 137 ב-1998 במגמת קרב. שירת כטייס מטוסי F-15 איגל בטייסת 106.
ב-2009 מונה למפקד טייסת ראשוני קרב בבית הספר לטיסה. ב-2012 הועלה לדרגת סגן אלוף ומונה למפקד טייסת הסילון הראשונה. שירת כראש ענף במחלקת התקפה במטה חיל האוויר. ב-2016 מונה למפקד טייסת הפטישים. ב-2018 הועלה לדרגת אל"ם ומונה לראש מחלקת התקפה אווירית בלהק מבצעי אוויר.
באוגוסט 2021 הועלה לדרגת תא״ל ומונה למפקד בסיס חצרים.
דוידסון נשוי ואב לארבעה. בעל תואר ראשון במנהל עסקים מהמכללה למינהל ובעל תואר שני במדע המדינה מהמכללה לביטחון לאומי.
מוקואה
מוקואה (בספרדית: Mocoa) היא בירת מחוז פוטומאיו בקולומביה. העיר נמצאת בצפון-מערב המחוז, בקרבת הגבולות עם מחוזות נריניו וקאוקה ובמרחק של כ-600 קילומטרים דרום-מערבית לבוגוטה, בירת קולומביה. ברשות המקומית מתגוררים 43,731 תושבים, מתוכם 36,052 בעיר עצמה (הערכה ל-2017). בהתאם לכך מוקואה היא בירת המחוז היחידה בקולומביה שאינה העיר המאוכלסת ביותר במחוז, תואר השמור לפוארטו אסיס.
היסטוריה
העיר נוסדה על ידי הקפיטן גונסלו דה אבניאדו ב-1563 תחת השם "סן מיגל דה אגרדה דה מוקואה".
ב-1630 העיר סבלה מתקיפות חוזרות ונשנות של בני השבט הילידי אנדקי (Andaquí), שכמעט גרמו לחורבן מוחלט שלה. בעקבות כך הוחלט להזיז את העיר למיקומה הנוכחי, על גדות נהר מוקואה ובקרבת נהרות מולטו וסנגויאקו.
ב-1857 נוצרה טריטוריית קקטה בחלקים הדרומיים והמזרחיים של קולומביה המודרנית שהייתה חלק מרפובליקת גרנדה החדשה ומוקואה הפכה לבירת הטריטוריה. הטריטוריה המשיכה להתקיים גם כשהרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה, אלא שהיא עברה לשלטונה של המדינה הפדרטיבית קאוקה. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה והטריטוריה בוטלה והפכה לחלק ממחוז קאוקה. ב-1912 נוצרה הקומיסריה (יחידה דומה למחוז אך במעמד פחות יותר ותחת שליטה הדוקה יותר של השלטון המרכזי) של פוטומאיו, שכללה גם שטחים ממחוז אמסונאס המודרני, שמוקואה הייתה בירתה.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 האזור עבר לשליטת מחוז נריניו והקומיסריה בוטלה, אך כעבור כמה שנים היא חזרה להתקיים במתכונת מצומצמת שכללה רק את שטחי מחוז פוטומאיו העתידי. ב-1968 הקומיסריה קיבלה מעמד דומה יחסית של אינטנדנסיה. ב-1991 שודרג מעמד האינטנדסיה למחוז, שמוקואה המשיכה להיות בירתו.
בלילה שבין 31 במרץ ו-1 באפריל 2017, לאחר חודש גשום בצורה חריגה, הנהרות בקרבת העיר עלו על גדותיהם וגרמו למפולת בוץ קטלנית. במפולת, שהוגדרה כאחד מאסונות הטבע הקטלניים בתולדות קולומביה, נהרגו מעל ל-300 בני אדם, מאות בני אדם נוספים נפצעו או נעדרו ונגרמו נזקים כבדים לרכוש ולתשתיות.
דיוויד נירנברג
דייוויד נירנברג (באנגלית: David Nirenberg; נולד ב-6 במאי 1964) הוא היסטוריון אמריקאי, חוקר ימי הביניים והיסטוריה של הרעיונות עם התמחות בהיסטוריה של הדתות, חקר מיעוטים, אפליה ואנטישמיות. מאז 2018 פרופסור ודירקטור במכון למחקר מתקדם בפרינסטון. בין השנים 2006–2018 חבר סגל בכיר באוניברסיטת שיקגו. עמית אגודת מקס פלאנק והאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
נעורים ומשפחה
נירנברג נולד בניו יורק למשפחה שהיגרה לארצות הברית מארגנטינה, אביו, ריקרדו, קיבל מינוי של פרופסור באוניברסיטת אולבני. אמו, איזבל, הייתה תוכניתנית מחשבים. לנירנברג אח תאום בשם סרג'יו. לדבריו, חוויית חייו כבן למיעוט, אתגרה אותו לחקר מיעוטים וזהויות מרובות-פנים של חברות מהגרים.
פרסומים מרכזיים
בשנת 1996 ראה אור ספרו הראשון, Communities of Violence: Persecution of Minorities in the Middle Ages (קהילות של אלימות: רדיפת מיעוטים בימי הביניים), עבודה שזכתה למספר פרסים. במחקר זה מראה נירנברג כי רדיפות אלימות של מיעוטים באירופה הנוצרית (יהודים, מוסלמים, מצורעים וזונות) לא היו התפרצויות ספונטניות של המון נבער, אלא שיקפו תובנות חברתיות ותאולוגיות העוסקות בהגדרת חברת הרוב ותיחומה כנגד הזר כמו גם בתיחום הקבוצה הזרה, על הסכנות שהיא טומנת לחברת הרוב והדרכים להפרע ממנה.
ספרו המשפיע השני, Anti-Judaism: The Western Tradition (אנטי-יהדות: תרבות המערב) ראה אור ב-2013. ספר זה מדגים, באמצעות עשרות דיונים במקרים היסטוריים מהעת העתיקה, דרך ימי הביניים והרנסאנס ועד לתקופה המודרנית, עד כמה האנטי-יהדות מרכזית לגיבושה של תרבות המערב הנוצרית והאסלאמי, משורשיה במצרים, יוון, ורומא ועד לכינון "העולם החדש" באמריקה והשואה.
יוסף ואסנת
גרסה עברית פורסמה על ידי גבי צורן בכתב העת "דפים למחקר בספרות" בשנת תשמ"ה.
המחבר
בנוגע לכותב החיבור הדעות חלוקות. דעה אחת סוברת כי היה יהודי בן המאה ה-1 לפנה"ס. אולם דעת נוספת טוענת כי המחבר היה נוצרי בן המאה ה-2 לספירה וזאת בשל הדמיון אל התפיסות, הפולחן והליטורגיה של הכנסייה הנוצרית הסורית. על פי דעה זו, מסמל יוסף את ישו והמרת דתה של אוסנת איננה גיור כי אם התנצרות, והיא מסמלת למעשה את הכנסייה. החיבור קורא לעובדי האלילים לזנוח את אמונתם ולהצטרף לחיים של פרישות מינית בעבור תמורה בעולם הבא.
מטרת החיבור
סיפור נישואיהם של יוסף ואסנת מוזכר בפסוקים בודדים בספר בראשית, ונשאלת השאלה, כיצד יכול היה יוסף הצדיק לשאת לאישה את בתו של כהן אלילי מצרי? כמה ממדרשי חז"ל הציעו פתרון לסוגיה זו, אשר על פיו, אסנת הייתה בתם של דינה בת יעקב ושכם בן חמור שאומצה על ידי פוטיפרע. מחבר "יוסף ואסנת" טוען כי אסנת הייתה עובדת אלילים שעברה תהליך של המרת דת. מטרה נוספת של החיבור היא עידוד מגמה בולטת יחסית בתקופת כתיבתו של החיבור, והיא המגמה של התגיירות בקרב העולם ההלניסטי והרומי, בייחוד בקרב נשים בנות המעמד הגבוה.
תקציר
אסנת בת פוטיפרע היא בתולה שיופייה התפרסם בכל הארץ ורבים מאוד, כולל בנו בכורו של פרעה, ביקשו את ידה אך היא סרבה. אסנת מעדיפה לחיות בראש מגדל שמור בחצר ביתו של אביה, ביחד עם שבע בתולות נוספות, נערותיה, ולעבוד שם את אלילי אביה. היא חיה שם כמו נזירה ו"בזה לכל הגברים".
באחד הימים מגיע לביתו של פוטיפרע אורח, הוא יוסף, שנשלח על ידי פרעה לאסוף את מכסות התבואה מנתיניו. פוטיפרע מציע לאסנת בתו להנשא ליוסף, בעל המעמד הגבוה בחצר פרעה, אך אסנת מסרבת בבוז להנשא לנכרי בן של רועה צאן שנמכר לישמעאלים. אך בחוזרה לחדרה, היא רואה את יוסף מרחוק, את הדרו ואת יופיו ומתאהבת בו. גם יוסף אינו מעוניין באישה נוכרית ומבקש מפוטיפרע לא להביאה לפניו. אך כאשר פוטיפרע מספר לו שבתו בתולה החיה חיי נזירות ואינה מעוניינת בגברים הוא מסכים שהיא תצטרף לארוחה.
פוטיפרע מזמין את אסנת לבוא ואומר לה לנשק את יוסף כמו אחות אך יוסף מסרב לכך באומרו שאמונתו אוסרת עליו לנשק אישה עובדת אלילים שאוכלת מלחם הקודש של האלילים. יוסף ממשיך בדרכו ואילו אסנת, מלאת צער, מסתגרת במגדלה, לובשת בגדי אבלות, שוכבת על הארץ עם הראש בעפר וצמה במשך שבוע ימים. היא גם מצווה לשבור ולהרוס את כל האלילים שהיו שם ולחלק את כל רכושה לעניים. באותו הזמן אסנת גם מתפללת לאלוהי יוסף שיסלח וימחל לה על חטאיה בעבדה אלילים ובדברה סרה ביוסף "אביר אלוהים". בעקבות מעשים אלו מופיע לפני אסנת מלאך אלוהים ומודיע שהאל סלח לה ונותן אותה לכלה ליוסף שגם הוא התאהב בה.
אסנת לובשת שוב את בגדי הפאר שלה ומופיעה לפני יוסף והם מתחבקים ומתנשקים "עת רבה" ולאחר זמן קצר, באים בברית נישואים ובמשך הזמן אסנת יולדת את מנשה ואת אפרים. כעבור מספר שנים עוברת אסנת ליד ארמונו של בן פרעה (שנעלב בעבר על סירוב אסנת להנשא לו) אשר מחליט לרצחה. בהתחלה הוא פונה לשמעון ולוי, אחיו של יוסף, ומבטיח להם שכר גבוה מאוד אם ירצחו את אסנת אך אלו מסרבים לעשות זאת.
אז הוא פונה לאחים הנוספים, גד ודן (בני השפחות בלהה וזלפה) ואומר להם ששמע מיוסף שלאחר מות אביהם, יעקב, הוא יגזול מגד ודן את כל רכושם כי הם בני שפחות ולא אחים. גד ודן מאמינים בזאת ואורבים לפמליה של אוסנת והורגים את כל שומריה אך היא מצליחה להימלט ולהגיע לשאר האחים. אלו יוצאים לעזרתה, מתגברים על חיילי בן פרעה ובנימין פוצע בעזרת אבן את בן פרעה. כאשר מבקש בנימין להרוג את בן פרעה, אחיו מונעים זאת ממנו כי מאמינים באלוהים לא יוציאו להורג אדם פצוע וסובל. אסנת גם מבקשת מהם לחמול על גד ודן ולהשאירם בחיים וכך היה. האחים מחזירים את בן פרעה לארמונו של פרעה אביו, ושם הוא מת כעבור שלושה ימים מפצעיו. מרוב צער גם פרעה עצמו מת והממלכה עוברת לידי יוסף ההופך למלך מצרים למשך 48 שנים ואחר כך מעביר את הממלכה לידי נכדו של פרעה.
תפוצה
חיבור זה היה מפורסם ביותר בימי הביניים והשפיע רבות על אגדות הקדושים הנוצריים.
בקרב היהודים חיבור זה כמעט ונשכח. עם זאת, נראה שהמחבר היהודי של ספר יוסיפון מהמאה ה-10 הכיר חיבור זה.
וסבולוד אובצ'יניקוב
במשך כמעט ארבעים שנה שימש ככתב פוליטי בעיתון פראבדה, ולאחר מכן כבעל טור בבטאון הממשלה רוסיסקאיה גאזטה. מחבר הספרים "ענף סאקורה (סיפור על מי הם היפנים)" (1970), "שורשי האלון (התרשמות והרהורים על אנגליה והבריטים)" (1980), "אפר חם (כרוניקה של המירוץ הסודי למען החזקת נשק גרעיני)". על ספרים אלה בשנת 1985 הוענק לו פרס המדינה של ברית המועצות.
היה חבר כבוד ב"וועד המאה ה-21" הרוסי-יפני, אחד המומחים הפוליטיים בפורטל Kremlin.org. עובד תרבות מוערך של רוסיה הסובייטית (1982) ועיתונאי מכובד של הפדרציה הרוסית (2018).
ביוגרפיה
נולד למשפחתו של האדריכל ולדימיר פיודורוביץ' אובצ'ניקוב (1890–1973). משפחת אובצ'ניקוב התגוררה בפונטנקה, שבלנינגרד, שם העביר העיתונאי לעתיד את ילדותו. הוא למד בתיכון 264, אך לא הצליח לסיים אותו: "המלחמה החלה בדיוק שלושה ימים לאחר נשף סיום השנה השביעית שלנו", סיפר לימים.
יחד עם הוריו ואחיו הצעיר שרד וסבולוד את המצור על לנינגרד מסתיו 1941 עד סתיו 1942. בסתיו 1942 פונתה משפחת אובצ'ניקוב לכפר פלטנבו, נפת יורגינסקי, שבמחוז אומסק. בסתיו 1943 גויס לצבא, סיים את לימודיו בבית הספר של הצבא בשנת 1944 והתכונן להישלח לחזית כמפקד היחידה נגד טנקים, אך הועבר לבית הספר הימי.
בשנים 1953–1960 עבד ככתב מיוחד של פראבדה בסין, בשנים 1962–1968 – ביפן ובשנים 1974–1978 בבריטניה. בנוסף, היה יוצא לנסיעות לארצות הברית, ניקרגואה, מקסיקו, אינדונזיה, הודו. הדיווחים ממדינות אלה אוחדו לספר בשם "אלמנט המירוץ". הוא נסע פעמיים לטיבט (1955, 1990).
הדיווחים והחיבורים של אובצ'ניקוב הוקדשו בעיקר לבעיות חברתיות ופוליטיות וכלכליות של מדינות שונות בעולם - תנועת האיגודים המקצועיים, מאבק השחרור הלאומי, יחסי המדינות המתפתחות עם תאגידים בינלאומיים ונושאים הומניטריים. בשנים 1979–1992 היה אחד ממנחי התוכנית השבועית "פנורמה בינלאומית" בטלוויזיה המרכזית של ברית המועצות.
בשנת 2002 הוענק לו פרס איגוד העיתונאים של רוסיה "עט הזהב של רוסיה".
ערך טור קבוע "שעה עם אובצ'ניקוב" בשבועון של רוסיסקאיה גאזטה. לאובצ'ניקוב הייתה ההזדמנות להיות הרוסי הראשון שהניח פרחים על קברו של ריכרד זורגה.
הוא מת ב-30 באוגוסט 2021 בגיל 95.
ספריו
היה מחברם של 19 ספרים:
דימתיל סולפוקסיד רדוקטז
דימתיל סולפוקסיד רדוקטז הוא אנזים המכיל מוליבדניום המזרז חיזור של דימתיל סולפוקסיד לדימתיל סולפיד. הוא מהווה רדוקטאז תחת תנאי סביבה ללא חמצן במספר בקטריות כשדימתיל סולפוקסיד מהווה מקבל האלקטרון בתגובה. במהלכה אטום החמצן נקשר למוליבדן ואז מחוזר למים. הרדוקטז לחומר הזה מיוחד לבקטריות וארכאונים. הם משמשים לזרחון חמצוני ללא חמצן ונשימה אנאורגנית של ליתותרופים על מנת לפרק אוקסיאניונים. הזירוז מתבצע על ידי העבר שני אלקטרונים ואטום חמצן אחד במהלך התגובה בה הוא נכח. האתר הפעיל כולל מוליבדן שנדיר בפעילות ביולוגית.
מיקום בתא ובקרתו
ב-Rhodobacter sphaeroides האנזים מהווה תת-יחידה אחת ללא צורך בקופקטורים נוספים פרט לפטרין. ב-Escherichia coli הוא ממוקם בתוך הממברנה ומורכב משלוש תת-יחידות.
הוא מבוקר בעיקר בשלב השעתוק.
ההשפעה הסביבתית
התוצר של התגובה אותה מזרז האנזים: דימתיל סולפיד הוא מרכיב במחזור הגופרית. הוא מתחמצן למלחי החומצה המתאנסולפונית ומהווה גרעין היווצרות העננים מעל האוקיינוסים איפה שחסר מקור התגרענות נוסף חשוב - אבק. היווצרות העננים הוא כלי מרכזי בהגברת אלבדו ושמירה על טמפרטורת האוויר. כך שהאנזים יכול לגרום לבקרת החזית האקלימית.
לאה פרץ
לאה פרץ (נולדה ב-1949) לשעבר ראש המחלקה לעיצוב אופנה בשנקר.
ביוגרפיה
החלה את לימודיה האקדמיים באוניברסיטת ירושלים, במסגרת תואר ראשון ושני לתולדות האמנות והיסטוריה כללית. סיימה באוניברסיטת חיפה את לימודי התואר הראשון יחד עם תעודת הוראה והחלה לעבוד במחלקות האמנות של אוניברסיטת חיפה.
בין השנים 1988–1999 לימדה קורסים בתולדות האומנות, העיצוב והקרמיקה במחלקת האומנות של בית הספר "בצלאל". במסגרת זו אצרה תערוכות בגלריה של המחלקה לעיצוב קרמי. היא אצרה את התערוכה הראשונה של משה גרשוני ותערוכת צילומים של שוש קורמוש.
בשנת 1989 החלה ללמד את תולדות האמנות והעיצוב כחלק מצוות המרצים של שנקר.
בשנת 1994 מונתה לראש מחלקת האופנה של שנקר, וכיהנה בתפקיד זה עד 2003, עת סיימה לימודי תואר שני בתולדות האמנות מטעם האוניברסיטה העברית. היא עזבה את התפקיד לאחר שהצטרפה לשליחות של בן זוגה, הדיפלומט יאיר רקנאטי, בשגרירות ישראל בבוגוטה בירת קולומביה. היא שימשה שם נספחת התרבות של ישראל ומרצה באוניברסיטה הישועית "אל רוסריו".
עם שובה לישראל בשנת 2006 מונתה מחדש לראש המחלקה לעיצוב אופנה, תפקיד אותו ביצעה עד שנת 2019. בתקופה זו אצרה מספר תערוכות ותצוגות אופנה של המחלקה בעולם, בין היתר בניו יורק, וושינגטון, לידס, זאגרב וגוודלחרה. במקביל, היא כיהנה כדירקטורית בחברת דלתא גליל תעשיות.
היא שימשה כחברת שיפוט במספר תצוגות של פרויקטי גמר בבתי ספר לאופנה מחוץ לישראל ובתחרויות אופנה בינלאומיות, למשל תחרות הסטודנטים הבינלאומית "Remix" המתקיימת בברלין.
בין השנים 2006–2010 שימשה כחברה בוועדת השיפוט של הקרן למצוינות בתרבות. בין השנים 2007–2012 הייתה היועצת של כנסי האופנה השנתיים אשר התקיימו במדיטק בשיתוף התאחדות התעשיינים בישראל.
בשנת 2018 שימשה חברה בוועדת השיפוט מטעם משרד התרבות והספורט, אשר העניק בפעם הראשונה את פרס האופנה.
בשנת 2019 פרשה מתפקידה בשנקר. החליף אותה בתפקידה מעצב האופנה אילן בז'ה.
באפריל 2023 מונתה לראשת הספר לעיצוב של אוניברסיטת חיפה, שמוקם לאחר שילוב המרכז האקדמי ויצו בפעילות האוניברסיטה.
פרץ מתגוררת ברמת אביב ונשואה לדיפלומט יאיר רקנאטי. הם הורים לשלושה.
פרסים ותארים
בשנת 2012 פרץ נבחרה למקום השלישי מתוך 100 האנשים המשפיעים בתעשיית האופנה מטעם כתב העט "את", על השפעתה הרבה על מחלקת האופנה בשנקר ועל תרומתה לתחום האופנה בישראל.
בשנת 2013 נבחרה כאחד האישים המשפיעים ביותר בתרבות הישראלית, במסגרת פרויקט מיוחד של עיתון הארץ.
בשנת 2017 היא נבחרה גם לאחד מהאנשים המשפיעים ביותר בישראל, ברשימת "אנשי השנה" של "Time Out".
קישורים חיצוניים
Fashion During Wartime, ריאיון עם לאה פרץ עבור הניו יורק טיימס, 15.7.2014
חוף מהסרטים 2
חוף מהסרטים 2 (באנגלית: Teen Beach 2) הוא סרט ההמשך לסרט "חוף מהסרטים". הסרט שודר בהקרנת בכורה בערוץ דיסני בארצות הברית בתאריך ה-26 ביוני 2015. הסרט שודר ב-2 ביולי 2015 בערוץ דיסני ישראל. בסרט מופיעים, בין השאר, רוס לינץ', מאיה מיטצ'ל, גרייס פיפס, גארט קלייטון, ג'ון דה לוקה וכריסי פיט.
עלילה
בריידי ומאק הם שני נערי תיכון הגרים בעיירת חוף קטנה. יחד הם נכנסים, פיזית, לסרט שבריידי הכי אוהב, סיפור הפרברים (ראה חוף מהסרטים). אבל שלושה חודשים כבר חלפו מהרגע שהשניים חזרו לעולמם וחופשת הקיץ נגמרת.
בבית הספר, מאק וחברתה הטובה אליסה תמיד מתמקדות בלימודים ושוקדות על ציוניהן, ובריידי וחברו דבון רק רוצים ליהנות ולגלוש - כך שבמהלך הלימודים אין לשניים זמן להיפגש. בריידי מבטיח למאק שיגיע ליריד המכללות שבו היא נמצאת, אך שוכח אותו ולא מגיע אליו. בנוסף, ספנסר, תלמיד בשכבה שלהם, מתחיל עם מאק ובריידי מקנא. בריידי ומאק מחליטים שאם אין להם זמן להיות יחד עדיף שלא יהיו יחד, ונפרדים.
מאק מאבדת את השרשרת שלילה, דמות מן הסרט הקודם, נתנה לה לפני שהיא ובריידי עזבו את הסרט וזו מגיעה חזרה אל לילה. ב"סיפור הפרברים" לילה משתעממת מלעשות כל פעם שוב ושוב את אותם הדברים ומבקשת לחוות דברים חדשים ושונים, כמו מאק. היא מחליטה לעזוב את החוף וללכת למקום אליו מאק ובריידי הלכו. טנר, דמות נוספת, רץ אחריה וככה שתי הדמויות הראשיות של הסרט מוצאות את עצמן בעולם האמיתי.
בריידי ומאק מופתעים ושמחים לראות את לילה וטנר. לילה וטנר מצידם מתלהבים מהעולם אליו הגיעו ונדהמים כל כך מהטכנולוגיה בזמננו שהם מחליטים שהם רוצים להישאר בהווה. צמד הדמויות מ"סיפור הפרברים" פותח בשירים הגורמים, בכוח הקסם של הסרטים, גם לאחרים סביבם לשיר ולרקוד. בריידי ומאק מבינים שהצמד לא יכול להישאר ומנסים להראות להם שהעולם לא מושלם כמו שהם חושבים. לילה מתגלה כחכמה במיוחד וטנר כטיפוס שמחפש כל הזמן ליהנות, בהקבלה למאק ובריידי. טנר מתחיל להשתנות כך שהוא חושב פחות על עצמו ויותר על אחרים. החיוך שלו מפסיק לנצנץ והשיער שלו, כמו של לילה, נרטב כשמים נוגעים בו.
מאחר שלילה וטנר לא רוצים לחזור הביתה נאלצים בריידי ומאק לספר להם שהם דמויות מסרט. לילה, שרוצה לקבל החלטות על חייה בעצמה, מסרבת לחזור לסרט וזורקת את התליון שלה למים.
כשהדמויות מגיעות לעולם האמיתי ומספרות שדמויות בבית נמחקות, כולם מבינים שאם הם לא יחזרו מיד לסרט הוא ימחק כליל. דמויות הסרט עוזבות ובריידי ומאק הולכים לנשף בית הספר. מסתבר שספנסר דווקא אוהב את אליסה, שמלכתחילה אהבה אותו. אולם יחסיהם של בריידי ומאק עדיין לא משתפרים. לפתע נכנסים לאולם הנשף החברים מ"סיפור הפרברים". טנר מעודד את בריידי ומראה לו שהוא טוב יותר משחשב, שהוא לא צריך לדאוג לעתיד ושהוא ומאק עוד יכולים לתקן את היחסים שלהם. בריידי מתקן את היחסים בשיר.
מק'קנזי מבינה שאם לילה וטנר לא יצליחו לחזור לסרט וייעלמו, משמעות הדבר היא שהיא ובריידי מעולם לא נפגשו והכירו. בריידי מרגיע אותה ואומר "איך אוכל אי-פעם לשכוח אותך?". מאק אומרת ללילה שכשהיא חוזרת לסרט הוא לא חייב להיות אותו דבר, היא יכולה לשנות אותו ולקבוע את גורלה בעצמה. שמחה לשמוע זאת, לילה רצה לתוך המים יחד עם טנר, בריידי והגלשן.
בריידי מנסה להפעיל את המנוע של הגלשן אך משהו לא עובד. טנר מתחיל להיעלם. בריידי לא מתייאש וממשיך לנסות עד שבעזרתה של לילה המנוע מתחיל לעבוד. טנר ולילה עוזבים וחוזרים לסרט.
בריידי יוצא מהמים ורץ לעבר מאק, אך הוא עובר אותה ומגיע אל חברו דבון ששואל את בריידי איך הייתה שחית הלילה. השניים ניגשים למסיבת "הצילו את החוף" שארגנה מאק, כולה בסגנון של גולשים ואופנוענים. כשלילה וטנר חזרו לסרט, לילה הקשיבה לעצתה של מאק ושינתה אותו. כעת הסרט נקרא "לילה, מלכת החוף" והוא כבר אינו הסרט האהוב על בריידי אלא הסרט האהוב על מאק, שבעקבותיו למדה לגלוש. "לילה, מלכת החוף" הצליח מאוד כשיצא בשנת 1962 בעיקר בשל המסר שלו שבנות יכולות לעשות כל מה שבנים יכולים. בריידי לא אוהב כל כך את הסרט, לכן מאק מציעה לו שיצפה בו כשהוא מוקרן במסיבה ומבטיחה לו שאם הוא לא יאהב אותו היא תקנה לו שייק מנגו. ובריידי אוהב מנגו...
"אני מאק".-"אני בריידי".
פסקול
ב-23 ביוני 2015 יצא הדיסק של פסקול הסרט, הנקרא (Teen Beach 2 (Original Motion Picture Soundtrack ובו כל השירים המופיעים בסרט.
פרנץ קלצ'יי
פֶרֶנְץ קֶלְצֶ'יי או פרנץ קֶלְצ'ֶאי (בהונגרית: Kölcsey Ferenc, 8 באוגוסט 1790, סֶהדמטר, ממלכת הונגריה – 24 באוגוסט 1838, סטמארצ'קה) היה משורר, מבקר ספרות ופוליטיקאי הונגרי, הצטיין כדובר הזרם הליברלי הרדיקלי בזירה הפוליטית בארצו ונודע, בין השאר, כמחבר (ב-1823) מילות ההמנון הלאומי של הונגריה. יחד עם ידידו פרנץ קזינצי נאבק למען התחייה מחדש של הספרות והשפה ההונגרית. קלצ'יי היה חבר באקדמיה ההונגרית למדעים ובאגודת קישפאלודי.
ביוגרפיה
פרנץ קלצ'יי נולד בשנת 1790 במשפחה אריסטוקרטית הונגרית בכפר סֶהדֶמֶטֶר (Sződemeter) בנפת סולנוק שבממלכת הונגריה, שהייתה באותן שנים חלק מהאימפריה ההבסבורגית, בימינו הכפר סאוקה (Săuca) בטרנסילבניה ברומניה. קלצ'יי התייתם בילדותו ואיבד אחת משתי עיניו שנפגעה מאבעבועות שחורות, אירועים שהטביעו ככל הנראה את חותמם על אופיו המלנכולי. קלצ'יי למד במכללה הרפורמית בעיר דברצן וסיים עם תעודה במשפטים. בעת לימודיו רכש ידע רב בכתבי הקודש של הנצרות, בספרות הקלאסית ובכתבי הסופרים מעידן האורות בצרפת וגרמניה. בגיל 17 התוודע לפרנץ קזינצי ואימץ בהתלהבות את הרפורמות שהנ"ל יזם לשם השבחת השפה ההונגרית הספרותית. בשנת 1809 נסע קלצ'יי לפשט והיה לנוטריון בממשל המלכותי. בפשט יצר ידידות אמיצה עם אנשי הספרות אישטוואן הורוואט, מיהאי ויטקוביץ' ופאל סמרה (Szemere). עזב מאוכזב את התפקיד ועבר לגור בשנים 1812–1815 בבית בסגנון נאו-קלאסי, עם גג עשוי קש, ביישוב אלמושד. החל משנת 1815 התגורר באחוזתו בצ'קה אן סטמארצ'קה, כפר במחוז (רוזנות) סטמר, שם חי חיי פרישות והקדיש את זמנו למסות על האסתטיקה, שירה, בקורת ספרות, כשהוא דגל בתאוריות של קזינצי. ב-1817 בחדשים ינואר-אפריל הוא חי בפשט.
פעילותו
שיריו הראשונים פורסמו בעיתון של הורוואט, Dámák kalendáriuma (לוח השנה של הגברות) ובכתב העת "Erdelyi Muzeum" (מוזיאון טרנסילבני). בשנת 1814 ביקר קלצ'יי אצל חברו פאל סמרה בעיר פץ' וכתב שם סאטירה נגד הסגנון הספרותי הישן במגזין "מונדולט". בשנת 1815 סאטירה זאת הודפסה ללא ידיעתו בפשט. יצירה זו עוררה נגדו איבה רבה מצד הסופרים מיהאי צ'וקונאי ויטז, יאנוש קיש ובמיוחד דניאל ברז'ני, ששמו הטוב כמשורר נפגע מאוד מביקורתו של קלצ'יי. בשירתו התמזגו השפעות מן הספרות הקלאסית, עידן האורות הצרפתי ורומנטיקה הגרמנית בשנים 1826-1821 פרסם קלצ'יי שירים רבים בכתב העת "אורורה" של האחים קישפאלודי, בכתבי העת "הבה" ו"אספאזיה" ובמגזינים ספרותיים אחרים. בשנים 1829-1826 הוא הצטרף לפאל סמרה בהקמת מגזין ספרות חדש "אלט אש ליטראטורה" (Élet és Literatúra - חיים וספרות) שהופיע ב-4 כרכים והביא לקלצ'יי יוקרה כהוגה דעות ומבקר ספרות. במגזין זה פרסם קלצ'יי מאמרים רבים בתחום הפילוסופיה, תולדות האמנות והבקורת הספרותית. בשנותיו האחרונות כתב בכתב העת Atheneum.
בדצמבר 1832- פברואר 1835 כיהן קלצ'יי כחבר בדיאטה ההונגרית (הפרלמנט) בפוז'ון (ברטיסלאבה), בה התבלט כנואם המרשים ביותר מטעם המחנה הליברלי. נאבק למען שחרור הצמיתים, חופש הדת, וקביעת השפה ההונגרית כשפה רשמית. ב-17 בנובמבר 1830 הוא נבחר כחבר באקדמיה ההונגרית למדעים והשתתף בישיבתה הראשונה. ב-1832 נאם באקדמיה נאום היסטורי על קזינצי וב-1836 הקדיש נאום אחר ליריבו, דניאל ברז'ני. החל מפברואר 1835 חזר לגור באחוזה בסטמארצ'קה. ב-1836 נמנה עם מייסדי חברת קישפלודי של הסופרים ההונגרים. ב-1838 כשמנהיג האופוזיציה, מיקלוש וסלני נזרק לכלא באשמה מפוקפקת של בגידה, ניהל קלצ'יי את הגנתו בצורה מרשימה אך ללא הצלחה. קלצ'יי נפטר בצ'קה שבוע לאחר מכן מסיבוכים של דלקת פנימית.
שיריו וגם בקורתו הספרותית ונאומי ההספד ונאומיו הפוליטיים חדורים בחושו המוסרי ובמסירותו למולדת ההונגרית. שיריו "שירת זריני" והשירה השנייה של זריני" משדרים ראייה פסימיסטית לגבי גורל הונגריה כקרבן עתידי לפלישת זרים. יצירותיו נקבצו ב-6 כרכים ופורסמו בפשט בשנים 1848-1840. יומנו מימי פעילותו בדיאטה יצא לאור ב-1848. בשנים 1887-1886 הוצאה לאור מהדורה ראשונה של כלל כתביו.
מורשתו
נאומיו בפרלמנט וספרו החינוכי "פאראינזיס" (1838) השפיעו על לאיוש קושוט ועל הנוער המהפכני הדמוקרטי בהונגריה, בראשות שנדור פטפי.
הבית הראשון של המנון הונגריה שהולחן על מילותיו כעבור כעשרים שנה על ידי גדול מלחיני הונגריה במאה ה-19, פרנץ ארקל:
הנסיך הדרקון
הנסיך הדרקון (באנגלית: The Dragon Prince) היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית, מסוגת פנטזיה, פעולה ועל-טבעי, שנכתבה על ידי אהרון איהז (מכותבי אווטאר: כשף האוויר האחרון) וג'סטין ריצ'מונד, והופקה על ידי אולפני MWM ו-Bardel Entertainment.
הסדרה מקבלת שבחים רבים על עיצוב אמין של דמויות הנבלים כגיבורים טרגיים. כוונותיהם טובות, אך פגמים עמוקים באישיותם מניעים אותם בהדרגה לפשעים חמורים יותר ויותר בדרכם לממש כוונות אלה. בדומה לאווטאר: כשף האוויר האחרון הסדרה לא נרתעת מעיסוק בתחומים שלפני כן נחשבו מחוץ־לתחום בסדרות לילדים – רצח עם, טיהור אתני, השחתה בשל שימוש בכח ומעגלי נקמה. ב"נסיך הדרקון" יש צד טוב, אך מולו לא עומד צד רע מראשיתו אלא צד שמתוך כוונות טהורות בוחר בחירות פסולות וכך הולך ונישחת.
הסדרה מופצת ברחבי העולם על ידי נטפליקס. העונה הראשונה יצאה ב־14 בספטמבר 2018, השנייה יצאה ב־15 בפברואר 2019 השלישית יצאה ב־22 בנובמבר 2019, והרביעית יצאה ב־3 בנובמבר 2022. האחרונה לצאת היא החמישית, שיצאה ב־22 ביולי 2023. לסדרה מתוכננות עוד 2 עונות.
עולם הסדרה
יבשת זֶדְיַה היא עולם קסום, ובה שישה מקורות של קסם: האדמה, השמיים, הירח, השמש, הכוכבים והים. יצורים קסומים ושבטי האֶלְפים מחוברים למקורות הקסם. לצד האלפים חיים בני־האדם, שנולדים ללא חיבור למקור קסום.
אלף שנים לפני תחילת הסדרה גילה אדם מקור קסם נוסף שבו בני האדם יכולים להשתמש: קסם אפל, בו מקריבים יצור קסום לצורך לחש־קסם. השימוש בקסם אפל הביא לקרע בין בני האדם לאלפים ולדרקונים שעשו טיהור אתני במסגרתו רוכזו כל בני האדם בחלקה המערבי של היבשת, ונהר של לבה חצה את היבשת לחלק המזרחי, עדיין בשם זאדיה, ולמערבי בו שוכנות חמשת ממלכות האדם.
תשע שנים לפני תחילת הסדרה ממלכות האדם עומדות בפני חורף קשה בו צפויים מאה אלף בני אדם למות מרעב. רב־הקוסם וירֶן, יועצו של מלך קַטוֹליס, גילה שקיים לחש קסם אפל שיפשיר את האדמה וימנע את הרעב, אך לצורך הלחש יש להשתמש בליבו של ענק־מאגמה. חוליה קטנה הכוללת שלוש מלכות ומלך, מספר חיילים ואת וירן עצמו, חודרת בחשאי לזאדיה. הם מצליחים להרוג ענק לבה אך הדברים משתבשים כשאֶביזַנדוּם, מלך הדרקונים, מגלה את חציית הגבול וההרג ומגיע להשמידם. מלכת קטוליס סֶרַאי נהרגת, ובקושי רב נמלטים השאר עם לבו של הענק. ממלכות בני האדם ניצלו מרעב.