cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יום לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן
חוק יום לציון היציאה והגירוש
ב-23 ביוני 2014 חוקק, ביוזמת חברי הכנסת שמעון אוחיון וניסים זאב, חוק בשם "חוק יום לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן". מטרת החוק מופיעה בסעיף 1 שלו: "מטרתו של חוק זה לשמור על זכויותיהם לפיצוי של פליטים יהודים יוצאי ארצות ערב ואיראן במסגרת משא ומתן להשגת שלום במזרח התיכון". על פי החוק, ביום זה השר לאזרחים ותיקים יורה על קיום טקס מרכזי לפתיחתו, שר החינוך יעודד קיום פעילות חינוכית בקשר ליום האמור ושר החוץ יורה על קיום פעילויות, לרבות באמצעות נציגויות ישראל בחוץ לארץ, להגברת המודעת הבינלאומית בקשר לפליטים היהודים יוצאי ארצות ערב ואיראן ולזכויותיהם לפיצוי. גם הכנסת תקיים דיון מיוחד לציון יום זה.
גיגאטיטאן
המאובנים של חרק זה התגלו בתצורות מדיגן שבקירגיסטן ואלה הראו שהיה חרק גדול עם מוטת כנפיים באורך של 40 ס"מ, גדולה יותר מכל חרק שלאחר הפלאוזואיקון.
יום לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן
חוק יום לציון היציאה והגירוש
החל משנת 2010 החל מבצע איסוף עדויות אודות משפחות, אורח החיים והרכוש שהושאר מאחור על ידי הפליטים היהודים ממדינות ערב.
גיגאטיטאן
במראהו הזכיר מעט גמל שלמה אך מבנה הגוף דמה יותר לזה של החרגוליים ושאר חגבים. בדומה לשאר קרוביו היה לו חריצים לאורך החלק העליון של הגב, מהם ניתן היה כנראה להפיק קולות. לחרק זה היה גוף דומה לגמל שלמה משובץ (Blepharopsis mendica), שאולי היה מפוספס להסוואה מטורפים וכמותו היה בעל גפי טריפה ארוכות שנועדו ללפות בחוזקה טרף שאליו ארב במחבוא. כמו כן נמצאו בקצה בטנו רכסים מחודדים בעלי עוקץ, שכנראה שימשו את בעליהם לחירור צמחייה כדי להטיל בה ביצים, בדומה לחגבאים המודרניים.
יום לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן
אנדרטאות
האנדרטה הראשונה במדינת ישראל לזכר יציאתם וגירושם של יהודי ארצות ערב ואיראן הוקמה ב-9 במאי 2021. פסל הזיכרון ניצב בטיילת שרובר בשכונת ארמון הנציב בירושלים, תחת הכותרת "לציון היציאה והגירוש". הקמתו נעשתה במסגרת החוק שהועבר בכנסת לשם הגברת המודעות לפרק זה של ההיסטוריה בתולדות העם היהודי.
על האנדרטה נכתב: "עם הקמת מדינת ישראל  למעלה מ-850,000 יהודים גורשו מארצות ערב ומאיראן. רבים מהפליטים עזבו את מולדתם חסרי כל ומצאו מקלט במדינת ישראל. ה-30 בנובמבר כל שנה נקבע כיום הזיכרון לאומי. האנדרטה הוקמה באדיבות החברה היהודית האמריקאית לשימור ההיסטוריה בשיתוף הפדרציה הספרדית העולמית, עיריית ירושלים והקרן לירושלים."
האנדרטה הוקמה בהשראת התמונה המפורסמת של משפחת מורי חיים וסעדה זביב בזמן עלייתם ארצה מתימן.
האנדרטה היא פרי יצירתו של הפסל והאומן הירושלמי סם פיליפ, דור חמישי בעיר.
Israelitische Annalen
Israelitische Annalen (מגרמנית: איזראליטישה אנאלן. בתרגום חופשי לעברית: דברי ימי ישראל) היה שבועון יהודי גרמני, שראה אור בפרנקפורט על המיין במחצית הראשונה של המאה ה-19 בעריכת ההיסטוריון היהודי גרמני הנודע מרקוס יוסט.
השבועון התמקד בחדשות מהעולם היהודי, ובמאמרים על הספרות היהודית ועל ההיסטוריה של עם ישראל.
עמדתו המוצהרת של השבועון בנושאי הדת הייתה נייטרלית והבליטו את העיסוק ההיסטורי, אך מבקריו של יוסט טענו כי אורח חייו ודעותיו האישיות השפיעו על מחקריו. שמעון דובנוב כתב:.
יחסי טרינידד וטובגו–שווייץ
יחסי טרינידד וטובגו–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של טרינידד וטובגו לבין הקונפדרציה השווייצרית.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין הרפובליקה של טרינידד וטובגו הם יחסים דיפלומטיים מלאים. עצמאותה של טרינידד וטובגו הוכרה על ידי שווייץ בשנת קבלת העצמאות, 1962. על פי משרד החוץ השווייצרי: "היחסים בין המדינות הם יחסים חמים וטובים, אך אינם נרחבים וקרובים".
טרינידד וטובגו ושווייץ חתמו על מגוון הסכמים דיפלומטיים בהם: הסכם הסגרה הדדי, הסכם פטור מאשרה הדדי לבעלי דרכון דיפלומטי, אמנה למניעת כפל מס והסכם הגנה על השקעות.
על פי מפקד האוכלוסין של סוף שנת 2018, 100 שווייצרים חיו בטרינידד וטובגו. הסחר שבין המדינות הוא סחר בגודל סביר. הסחר הכולל שבין שתי המדינות הגיע ב-2018 לשווי של 9.5 מיליון פרנקים שווייצרים, מהם 800,000 פרנקים ייבוא של שווייץ מטרינידד וטובגו ו-8.7 מיליון הפרנקים הנותרים ייצוא של שווייץ לטרינידד וטובגו.
כולל (היישוב הישן)
כולל היה כינוי להתארגנות הכלכלית, העדתית, החברתית והדתית בארץ ישראל של חבורת יהודים יוצאי עיר או ארץ משותפת בימי היישוב הישן. היהודים שהתגוררו עדיין באותן ערים או ארצות תרמו את כספי החלוקה להחזקת הכוללים, כדי לממן את ישיבתם של אחיהם בארץ ישראל. בשל כך התפתחו הארגונים לפי ארצות-מוצא. יהודי שעלה לארץ היה נרשם בפנקס (כעין מיפקד) של גבאי קהילתו בארץ, כדי שיהיה זכאי לסיוע מהארגון הקהילתי. ההכללה בפנקס היא כנראה מקור השם "כולל".
הכוללים פעלו בעיקר בירושלים, ובמאה ה-19 פעלו עשרות; לדוגמה כולל חב"ד, כולל אונגרין, כולל רייסין, כולל הולנד ודויטשלנד (הו"ד), כולל חיבת ירושלים, כולל ורשה ואחרים. במחצית המאה ה-19 איחד ר' יוסף ריבלין כמעט את כל כוללות האשכנזים תחת הוועד הכללי כנסת ישראל, אם כי לאחר זמן היו שוב כאלה שנפרדו לכולל משלהם.
הכוללות הקימו "חצרות" לבני הקהילה, ובהן דירות מגורים, בית-מדרש, חנויות או בתי-מלאכה. עולה מחו"ל שנמנה עם כולל מסוים יכול היה לפנות להנהלת הכולל בבקשה להתגורר בחצר הכולל "שלו". שכונת בתי מחסה למשל הוקמה על ידי כולל הו"ד; שכונת בתי אונגרין הוקמה על ידי כולל שומרי החומות שמקורה מהונגריה; כולל רייסין הקים את חצר רייסין בנחלאות, וכיוצא בזאת כוללים אחרים. במלחמת העולם הראשונה התרסקה יהדות מזרח אירופה שהייתה מקור כלכלי חשוב לתרומות לכוללים, ופעילותם נפגעה.
רוב הכוללים שהיו פעילים עד 1914, אינם פעילים עוד. והשם 'כולל' משמש היום בעיקר לכולל אברכים.
מריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה (1882–1940)
מריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה (בגרמנית: Maria Anna von Österreich; 6 בינואר 1882 - 25 בפברואר 1940) הייתה בתו של הארכידוכס פרידריך, דוכס טשן, ואשתו של אליא, דוכס פארמה.
לודאקריס
ביוגרפיה
לודאקריס נולד בשמפיין, אילינוי שבארצות הברית. כאשר היה נער עבר עם הוריו לאטלנטה, ג'ורג'יה. לאחר סיום לימודי התיכון התקבל ללימודי הפקה מוזיקלית במכללת ג'ורג'יה. לאחר שסיים את לימודיו החל לעבוד כטכנאי בתחנת רדיו מקומית המשדרת מוזיקה שחורה.
מריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה (1882–1940)
ביוגרפיה
מריה אנה נולדה בלינץ ב-6 בינואר 1882, לארכידוכס פרידריך, דוכס טשן ולאיזבלה, נסיכת קרוי, בתם של רודולף, דוכס קרוי ונטלי, נסיכת לינייה. ב-25 במאי 1903 התחתנה מריה אנה בווינה עם אליא, נסיך בורבון-פארמה, ממנו נולדו לה 8 ילדים. בשנת 1907 מת חמיה רוברטו הראשון, דוכס פארמה, ובנו אנריקו, דוכס פארמה ירש את תאריו, אולם מכיוון שהוא היה נכה שימש בעלה אליא כעוצר במקומו. בשנת 1939 מת אנריקו, ואחיו ג'וזפה, דוכס פארמה ירש את תאריו, אולם גם הוא היה נכה, ובשל כך אליא נותר עוצר גם בשמו. ב-25 בפברואר 1940 מתה מריה אנה בביתה בלוזאן, והיא בת 58 שנים.
משפחתה
ב-25 במאי 1903 התחתנה מריה אנה עם אליא, דוכס פארמה, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
לודאקריס
קריירת מוזיקה
לודאקריס הופיע לראשונה בשיר "Phat Rabbit" באלבומו של טימבלנד.
בשנת 1999 הוציא לאור את אלבום האינדי שלו "Incognegro". זמן קצר לאחר מכן האלבום הגיע לידיהם של דאף ג'אם שם התלהבו מהראפר והחתימו אותו לחוזה.
בשנת 2000 יצא אלבום הבכורה שלו, "Back for the First Time" בחברת תקליטים וזכה להצלחה רבה. הוא הגיע למעמד של פלטינה כפולה ואף הגיע למקום הרביעי במצעד "200 האלבומים הנמכרים ביותר בארצות הברית" במגזין בילבורד. הסינגלים מהאלבום הם: "What's Your Fantasy" ו-"Southern Hospitality". לודקריס אירח ראפרים מהשורה הראשונה באלבומו כמו: ג'יי זי, I-20, פוקסי בראון, שאוואנה, טימבלנד, טרינה ועוד. לאחר הצלחת האלבום לודאקריס הקים לייבל משלו, Disturbing tha Peace' ובנוף החליט לפתוח קרן מלגות לילדי תיכון.
האלבום השני שלו, "Word of Mouf" יצא בסוף שנת 2001. הווידאו קליפ של הסינגל "Rollout (My Business)" היה מועמד לתואר "הקליפ הטוב ביותר" בטקס פרסי המוזיקה של MTV של שנת 2002. סינגלים נוספים מהאלבום הם: "Saturday (Oooh Oooh)", "Move Bitch" ו-"Area Codes" שיצא כפסקול לסרט שעת שיא 2.
הסינגל הבא שלו "Act A Fool" יצא בפסקול הסרט מהיר ועצבני 2. השיר חשף את לודאקריס לקהל רחב הרבה יותר, גם כאלה שלא אוהבים מוזיקה שחורה.
זמן קצר לאחר מכן יצא האלבום, "Chicken-n-Beer". הסינגל הראשון באלבום "P-Poppin" לא הצליח טוב בקרב תחנות רדיו וערוצי מוזיקה שמשדרים פופ ונחשב להצלחה רק בקרב חובבי המוזיקה השחורה. האלבום נמכר היטב בשבועות הראשונים אך בלי סינגל מצליח הוא צנח מהר מאוד. סינגלים נוספים מהאלבום הם: "Stand Up", שהפך לסינגל המצליח ביותר שלו עד היום, "Splash Waterfalls", "Blow It Out" ו-"Diamond in the Back".
האלבום הרביעי שלו, "The Red Light District" יצא בשנת 2004. הוא אירח באלבום ראפרים כמו T.I ובאן בי. נאז, דיג'יי קוויק, טריק דאדי, DMX וסליפי בראון. האלבום זכה להצלחה גדולה ומכר 330,000 העתקים בשבוע הראשון ומאוחר יותר פלטינה כפולה.
האלבום הבא, "Release Therapy" יצא בשנת 2006. בין האורחים שהשתתפו באלבום היו: פארל ויליאמס, אר קלי, יאנג ג'יזי, מרי ג'יי בלייג', פילד מוב, בובי ולנטינו, בני סיגל ועוד.
הסינגל הראשון, "Money Maker" הגיע למקום הראשון במצעד של ערוץ BET. בסינגל השני שלו "Grew Up a Screw Up" התארח יאנג ג'יזי שהיה מסוכסך עמו בעבר. הסינגל השלישי, "Runaway Love" יחד עם מרי ג'יי בלייג' הגיע למקום הראשון במצעד "25 שירי הראפ הפופולריים ביותר" במגזין בילבורד וזכה בתואר 'הדואט הטוב ביותר של השנה' בטקס פרסי המוזיקה של BET. האלבום מכר 309,000 העתקים בשבוע הראשון.
האלבום השישי, "Theater of the Mind" יצא לאור בשנת 2008. האלבום הגיע למקום החמישי במצעד "200 האלבומים הנמכרים ביותר בארצות הברית" של מגזין בילבורד.
אלבומו השביעי, "Battle of the Sexes" הופץ ב-9 במרץ 2010. בין האורחים שהשתתפו באלבום היו: ני-יו, טריי סונגז, פלו רידה, ניקי מינאז', גוצ'י מיין ועוד.
הסינגל הראשון מהאלבום, How Low הגיע למקום 6 במצעד "100 הסינגלים הפופולריים ביותר" של מגזין בילבורד, אומנים רבים עשו רמיקסים לשיר ביניהם היו: סיארה, פיטבול, דה-דרים, פאבולוס, כריס בראון ועוד.
הסינגל השני מהאלבום נקרא "My Chick Bad" ביחד עם הראפרית ניקי מינאז'. בנוסף לסינגל יצא רמיקס רשמי לסינגל עם הראפיריות איב, טרינה ודיימון.
בנוסף ל"How Low" ו"My Chick Bad" לודאקריס הספיק להתארח בכמה סינגלים באותו שנה ביניהם "Baby" של הזמר ג'סטין ביבר, הסינגל נחשב להצלחה גדולה בעולם וגם בארץ ואף הפך לווידאו קליפ השני הכי נצפה ביתר ביוטיוב. לודאקריס הופיע גם בגרסה האמריקאית של הסינגל הראשון מאלבומו השני של טאיו קרוז "Break Your Heart", הסינגל נחשב להצלחה ענקית והגיע למקום הראשון במצעד הבילדבורד האמריקאי וזה עשה את לודאקריס הראפר הראשון בשנת 2010 שיש לו 3 להיטים בטופ 10 של המצעד ("How Low", "Baby" ו"Break Your Heart"). הוא הופיע גם בסינגל השלישי של DJ קאלד מאלבומו הרביעי "Victory" ביחד עם הראפר סנופ דוג, והזמר טי-פיין "All I Do Is Win". וגם הוא הופיע בסינגל החדש של סיארה "Ride".
קריירה טלוויזיונית
את הופעתו הראשונה עשה ב-2002 בסרט "מהיר ועצבני 2", בסרט מופיע לודאקריס בתור טאג' פארקר, מארגן מרוצי מכוניות וחברו של בראיין אוקונר (פול ווקר).
ב-2004 שיחק לודאקריס בדרמת הפשע זוכת 3 פרסי אוסקר של פול האגיס "התרסקות". בסרט גילם את דמותו של אנתוני, גנב מכוניות אפרו-אמריקני המאמין כי לחברה יש דעות קדומות לא הוגנות ולא מוצדקות על שחורים, ומצדיק את מעשיו באומרו כי לא יפגע באדם שחור. עם זאת, כאשר הוא ושותפו לפשע פיטר מנסים בטעות לגנוב מכונית של אדם שחור, קמרון (טרנס הווארד) ולאחר שקמרון תוקף אותו במהלך החטיפה, אנתוני מבקש מפיטר לירות בקמרון.
ב-2005 הופיע לודאקריס בדרמת הפשע "מלחמות הראפ" וגילם את דמותו של "סקיני בלאק", ראפר מצליח מממפיס השוכח מאין בא וגדל. ב-2008 לודאקריס הופיע בסרט האקשן "מקס פיין" שם גילם את חוקר המשטרה סגן ג'ים בראבורה.
בשנת 2011 שיחק בקומדיה הרומנטית "קשר לא מחייב" בכיכובם של נטלי פורטמן ואשטון קוצ'ר. באותה שנה גם שיחק בסרט מהיר ועצבני 5, ובשנים שלאחר מכן גם במהיר ועצבני 6, 7 ו-8.
בשנת 2014 שימש כשופט בתוכנית הריאליטי "Rising Star", הגרסה האמריקאית לתוכנית המציאות הישראלית "הכוכב הבא", שבוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2015 התארח בעונה השנייה של סדרת הדרמה "אימפריה" בתפקיד השוטר מקנייט', בכיכובם של טרנס הווארד וטראג'י פ. הנסון.
נבחרת לבנון בכדורסל
נבחרת לבנון בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של לבנון. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל של לבנון.
נבחרת לבנון סיימה 4 פעמים במקום השני באליפות אסיה בכדורסל בשנים 2001, 2005, 2007 ו-2022 היא החלה להשתתף באליפות זו באופן רציף החל משנת 1999.
נבחרת לבנון העפילה 3 פעמים לאליפות העולם בכדורסל. בשנת 2002 היא הפסידה בכל משחקיה בטורניר וסיימה במקום ה-16 האחרון. בשנת 2006 היא הצליחה לנצח את ונצואלה ואף הפתיעה את צרפת, אך לא עברה את שלב הבתים וסיימה במקום ה-18. עם זאת, הטורניר נחשב עבורה להצלחה עקב הניצחון המפתיע על צרפת. בשנת 2010 פתחה לבנון את הטורניר עם ניצחון על קנדה, אך בהמשך הובסה ביתר משחקיה ושוב לא עברה את שלב הבתים.
נבחרת לבנון השתתפה פעמיים באליפות אירופה בכדורסל. בשנת 1949 היא הפסידה בכל משחקיה וסיימה במקום השביעי האחרון. בשנת 1953 היא סיימה במקום ה-15 לאחר שניצחה את נבחרות שוודיה ודנמרק. באותו טורניר הייתה אמורה הנבחרת הלבנונית להתמודד מול נבחרת ישראל אך סירבה לעשות כן ולכן ספגה הפסד טכני.
נבחרת לבנון מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים.
מיידאן-י אמאם
מיידאן-י אמאם (בפרסית ميدان امام - "כיכר האימאם") היא כיכר עירונית במרכז העיר אספהאן באיראן. הכיכר מוקפת מבנים היסטוריים מהמאה ה-17 מתקופת האימפריה הספווית, ונודעת לה חשיבות היסטורית ואדריכלית רבה, אשר הביאה להכרזתה כאתר מורשת עולמית ב-1979.
היסטוריה
עם הופעת השושלת הספווית ב-1501 החלה תקופת פריחה באספהן, ולפי גרסה אחת כבר ב-1590 החלה הקמתו של מסגד האמאם בצדו הדרומי של השטח שהפך לאחר מכן לכיכר. בשנת 1598 קבע השאה עבאס הגדול את בירתו בעיר, והחל בהקמת הכיכר לפי תוכנית מונומנטלית כראוי למרכזה של בירתו החדשה. הכיכר נקראה "נאקש-י ג'האן" (میدان نقش جهان - "תמונתו של העולם"), ומיד עם סיום הקמתה ב-1601 החלה הקמת יתר המבנים סביב לה. עבודות הבנייה הושלמו במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-17.
הכיכר הייתה למקום המפגש בין השאה לבין בני העם. היא נבנתה כרצף של שתי קומות של חנויות, מוקפת ארכיטקטורה מרשימה, והובילה לקצה הצפוני שבו הבזאר הקיסרי היה ממוקם. הכיכר הייתה זירה עמוסה של בידור ועסקים. בה ביקרו גם סוחרים מהעולם הרחב מכיוון שאספהאן הייתה תחנה חיונית לאורך דרך המשי.
מאוחר יותר זכתה הכיכר לשם "מיידאן-י שאה" (میدان شاه - "כיכר השאה") ובשם זה הוכרזה כאתר מורשת עולמית; ולבסוף, לאחר המהפכה האיסלמית שונה שמה שוב, והיא נקראה "מיידאן-י אמאם".
מסגד שיח' לוטפאללה
מסגד שיח' לוטפאללה (مسجد شيخ لطف الّله) שוכן בצדה המזרחי של הכיכר, והוא נבנה בין השנים 1603-1616. אדריכל המבנה, מוחמדרזה אספהאני, הקים מבואה המקשרת בין הכניסה המוליכה אליו מהכיכר לבין חלל המסגד, כדי לשמור על כיוון התפילה למכה. המבנה נושא כיפה בקוטר של 12 מטר הנתמכת על ידי קירות בעובי של 170 ס"מ. צבעה של הכיפה מבחוץ נע בין גוונים של אפור וורוד בהתאם לאור השמש ולאיכותו, והיא ניצבת מעל לשער הכניסה הצבוע בגווני טורקיז. במרכז צדה הפנימי של הכיפה נראית דמות טווס, והאריחים הצבעוניים שסביב לה נראים כזנבו.
האולם המרכזי של המסגד רבוע ואורך כל אחת מצלעותיו 19 מטר. המסגד יוצא דופן בכך שאין לו מינרט או חצר פנימית בה ממוקם בדרך כלל סביל לוודוא, ותוכניתו הכללית מתאימה יותר לזו של מאוזוליאום מאשר למסגד, אך מקובל שאיש אינו קבור במקום. ההסבר לכך הוא שבניגוד למסגד השאה שהיה ציבורי, מסגד זה נועד לשמש את חצר המלוכה ובפרט את נשות ההרמון, וכך גם התקבל אחד מכינויו של המסגד-"מסגד הנשים". מנהרה תת-קרקעית מחברת בין המסגד לארמון עאלי קאפו הנמצא מצדה השני של הכיכר, וזו נועדה לשימושם של בני משפחת המלוכה. המסגד קרוי על שם אביו של השאה עבאס הראשון, אשר הקדישו לו לאחר מותו של הראשון ב-1622.
מסגד האמאם
בחזיתו של המסגד קבוע שער הכניסה שגובהו 27 מטר ומשני צדדיו שני צריחים זהים בגובה של 48 מטר. עם זאת המסגד עצמו מעבר לשער בנוי בזווית של 45 מעלות לחזית ולכיכר, כך שיפנה לעבר מכה בכיוון דרום-מערב. המבנה עשוי מ-18 מיליון לבנים ומצופה ב-472,500 אריחי קרמיקה המשלבים שבעה צבעים. שער הכניסה בנוי כגומחה בצורת חצי עיגול שמתקרתה תולים נטיפי מוקרנס, ומעליו פסיפס שבו נראים שני טווסים.
הצבע הדומיננטי של אריחי המסגד, הצבע הכחול, הוליד את אחד מכינוייו של המסגד – "המסגד הכחול". דלת העץ מצופה בכסף ובזהב ומובילה לשני מעברים שאורכם שונה בשל הזווית בה בנוי המסגד ביחס לכיכר ולשער. מעל המסגד כיפה דו-שכבתית שגובהה 52 מטר, והמרחק בין שתי שכבותיה הוא 12 מטר. במסגד אולם מרכזי שמאחוריו חצר, משני צדדיה שני אולמות נוספים, ובצדו הדרום-מזרחי והדרום-מערבי של המבנה שוכנות שתי מדרסות. המבנה תוכנן כבעל תכונות אקוסטיות מיטביות וקולו של האימאם נשמע היטב גם מחוץ למסגד.
ארמון עאלי קאפו
ארמון עאלי קאפו (عالی‌قاپو - "השער הרם") השוכן בצדה המערבי של הכיכר, ומוליך אל רובע המגורים המלכותי הספווי שמאחוריו, הוקם תחילה כשער. גובהו 48 מטר והוא כולל שש קומות שבאחת מהן מרפסת גדולה הנתמכת ב-18 עמודי עץ ארז. ממרפסת זו היה השאה צופה אל הכיכר ואל האירועים שהתקיימו בה, ובהם גם משחקי פולו ומרוצי סוסים. הארמון הוקם על בסיס מבנה קודם מהמאה ה-15, ושמו נבחר כמשקל נגד לשמו של השער הנשגב (Bâb-ı âli) בארמון טופקאפי באיסטנבול. המבנה עוטר בדימויים מעולם החי והצומח, אך חלק גדול מהם פורק בידי שודדים ונלקח מהמקום. מאוחר יותר חודש המבנה, שוב הוזנח, ולבסוף קובעו בו כתובות מעוטרות.
הבזאר הגדול
הכניסה אל הבאזאר הגדול, או "הקיסרי", נמצאת בצדה הצפוני של הכיכר. היא נבנתה בין השנים 1602-1619 והיא מרשימה פחות מהכניסות של יתר המבנים סביב לה. הבאזאר, שבו שוק מקורה גדול, הוקם על ידי עבאס הראשון כאשר הבזאר הקודם של העיר היה קטן מלשרת את מטרותיו ומרוחק ממרכזה החדש של העיר.
הבאזאר הוא אחד העתיקים והגדולים במזרח התיכון ואורכן הכולל של סמטאותיו מגיע ל-2 ק"מ. מאז הוקם במאה ה-17 לפי תוכנית אדריכלית, התפשט הבאזאר וכיום הוא חורג מגבולותיו המקוריים. שער הבאזאר מעוטר בסימנים אסטרולוגיים ובשתי דמויות של קנטאורים היורים חץ מקשת, והוא נסגר מדי יום עם רדת הלילה.
חגיגה בסנוקר
"סנוקר", הידוע יותר בשם "חגיגה בסנוקר", הוא סרט קומדיה ישראלי שעלה לאקרנים בשנת 1975 ונמנה עם ז'אנר סרטי הבורקס. הסרט הוא אחד מסרטי הפולחן הישראליים המפורסמים בכל הזמנים, ומכר 607,000 כרטיסים בישראל.
עלילה
חנוכה (זאב רווח) וגברי (יהודה ברקן) הם צמד חברים נוכלים. חנוכה הוא בעל בית קפה שהוא גם מועדון סנוקר, המשכנע אנשים להמר על סכומים גדולים במשחק נגד גברי (גבריאל), ומעודד אותם לכך באומרו שגברי "הפראייר הכי גדול כאן". לבית הקפה מגיע מושון (טוביה צפיר), וכאשר הוא מחנה את רכבו הוא הורס את טמבון הרכב לפניו – אולם הוא לא יודע שזו מתיחה של חנוכה וגברי, העושים זאת באופן קבוע וגורמים לאנשים לשלם להם על כך פיצויים. כאשר מושון מוציא כסף לשלם לחנוכה על הפגיעה ברכבו – חנוכה מבחין בעובדה שלמושון יש הרבה כסף, והוא משכנע אותו לשחק נגד גברי. מושון מפסיד במשחק ומבין שבעצם הוא היה קורבן לעוקץ.
סלבדור (יוסף שילוח), דודו של מושון, מגיע לארץ כדי לחתן את בן אחותו שכבר מעוניין בביתו של הרב, וכן גם נתן לו סכום כסף גדול עבור טיפול בשיניו והוצאות אחרות. סלבדור מבין שהוא הפסיד את כל כספו במשחק סנוקר. מושון מספר לדודו על צמד הנוכלים, ושניהם הולכים אל הסנוקרייה למשחק בו סלבדור ומושון מביימים משחק בו מושון ניצח. חנוכה, שחושב שמדובר ב"פראייר" פוטנציאלי, משכנע את סלבדור לשחק נגד גברי, ולהמר על סכום גדול. סלבדור, בהיותו שחקן מקצועי, מנצח ללא החטאה אחת, ודורש את הכסף שהובטח לו. מכיוון שאין לגברי וחנוכה סכום כזה, חנוכה שולף פנקס צ'קים ששכח אחד הלקוחות על השולחן. חנוכה וגברי חותמים על הצ'ק במשותף. סלבדור מתברר כמיליונר ואיש פשע מאורגן. הצ'ק חוזר, וגברי מתכוון למכור את דירתו על מנת להחזיר את החוב, אך יש בעיה, לפי צוואת אביו אסור לו למכור את הדירה עד שאחיו התאום עזריאל (ההפך הגמור ממנו – "לא שותה, לא מעשן, לא משחק סנוקר") – יתחתן. הבעיה גדולה אף יותר בשל העובדה שלגברי אין כל קשר עם אחיו, והבדלי ההשקפה הגדולים ביניהם.
עזריאל עובד בחנות הירקות, ומאוהב בבתו של הרב שמש (יעקב בנאי). חנוכה מתחזה לשדכן בשם "רבי חנוכה בן משה הלוי", ומנסה לשדך בין עזריאל לבתו של הרב. מושון, בעזרתו של סלבדור, מנסה להגיע אף הוא לליבה של בתו של הרב (ניצה שאול), אך היא איננה מעוניינת בו.
במהלך ארוחה שאליה זימן הרב בטעות את שני החתנים המתחרים על ליבה של ביתו, מגלים שני הצדדים (מושון וסלבדור, חנוכה וגברי) את מועמדותם לשאת את בתו של הרב. סלבדור מציע לגברי לוותר עליה בתמורה לביטול החוב, אך גברי מסרב. סלבדור מציע משחק סנוקר בו יעמדו על הכף גם החתונה וגם החוב, ולכך גברי מסכים.
לחתונה מגיעים מושון ודודו סלבדור, והם מודיעים לרב כי מושון מצא את בת זוגו, ריקי, מלצרית בית הקפה (טליה שפירא). חנוכה מגיע בתור בן דודו של השדכן שגילם, ומבקש בשמו 200 לירות כשכר טרחה. למרות שהרב נעתר ומשלם, חנוכה מחזיר לו את הכסף, ואומר לו כי זו מתנה עבור הזוג הטרי.
שם הסרט
שם הסרט הוא "סנוקר". כאשר הסרט יצא בווידאו, המפיצים שינו את שמו ל"חגיגה בסנוקר". כפי שהסביר מפיק הסרט שמחה זבולוני בריאיון לידיעות אחרונות: "לסרט קוראים 'סנוקר' ולא 'חגיגה בסנוקר'. המפיצים פשוט ביקשו לשנות את השם כדי למשוך קהל לספריות הווידאו, וכך זה השתרש".
הפקת וצילום הסרט
מפיק הסרט שמחה זבולוני, עבד בשנות השישים כמפיק סרטים באיראן. משם שאב השראה ליצירת תסריטים לסרטים שיצר בישראל, שאליה חזר ב־1968. לאחר שהפיק את הסרט "צ'רלי וחצי" החל לעבוד על "סנוקר". זבולוני זכר סיפור של סרט איראני המספר על שני אחים ממוצא ספרדי המתחלפים ביניהם, ובסיפור הזה השתמש כבסיס לתסריט. כך סיפר זבולוני בריאיון לידיעות אחרונות: "לפני הכל צריך לתקן כאן עוול היסטורי שמרגיז אותי בכל פעם מחדש: בניגוד למה שכתוב במילוני האינטרנט למיניהם, 'סנוקר' לא תורגם ולא הועתק מאף סרט איראני. כל מה שזכרתי היה סיפור על שני תאומים ממוצא ספרדי שמתחלפים בתפקידים שלהם, ותסכים איתי שכמותו יש לא מעט לאורך ההיסטוריה. עם הרעיון הזה הלכתי לתסריטאים אורי דן ואלי תבור, וביקשתי מהם לכתוב את התסריט המתאים".
הסרט צולם במשך חמישה שבועות, ורוב הדיאלוגים בסרט מאולתרים. כך למשל המשפטים הידועים מהסרט "יא וואראדי איזה קציצה", "הוא לא בישל, כבוד הרב", "מי הם עשרת הצדיקים שעוד בחייהם הובטח להם גן עדן" - כולם אולתרו על סט הצילומים על ידי השחקנים. על התסריט סיפר זבולוני: "שבוע לפני שהצילומים היו אמורים להתחיל... התסריט בקושי היה מוכן. לא הייתה לנו ברירה – בועז ואני נכנסנו למרתון של כתיבה. כשהתחילו הצילומים, הייתי מעביר לבועז דף חדש לסט הצילומים בכל יום, ושם הוא והשחקנים כבר היו מאלתרים סביב הטקסט". ויהודה בארקן סיפר: "כשהסתיים יום צילום לא ידענו מה עומד להיות ביום הבא. הרי בדרך כלל יש תסריט ומודיעים לך בהפקה בדיוק מה הולכים לצלם למחרת. כאן זה לא היה אף פעם. היה בסיס – וזהו. כמעט ולא היה מה ללמוד בעל־פה. בכל בוקר באנו דרוכים לגלות מה בועז הכין בלילה, וזה שיגע אותנו אבל גם שמר על טריות שראו בסרט".
על כתיבת המוזיקה לסרט סיפר מתי כספי: "לא הייתי מנוסה בכתיבה לסרטים, אבל איכשהו ידעתי מה אני צריך לסרט הזה. כתבתי מוזיקה שמחה וגם ליין של מוזיקה רומנטית, עצובה". נעימת השיר ברית עולם, שהושמע לראשונה בסרט ללא מלל, ולאחר מכן יצא כשיר מרגש ומצליח, את כתיבת המילים לשיר כתב היוצר והפזמונאי אהוד מנור. את פתיח הסרט הלחין מתי כספי יחד עם התזמורת באולפן. "ראינו את הצילומים על מסך גדול וממש ניגנו לפי התמונה, לפני שהלחנתי את נעימת הנושא ראיתי תקציר של הסרט, הרגשתי את האווירה ויצא לי דבר נחמד כזה, מתגלגל".
ביקורת
מבקרי הקולנוע קטלו את הסרט. שלמה שמגר (מבקר הקולנוע של "ידיעות אחרונות" בשנות השישים והשבעים) כתב ב־29 ביוני 1975:.
ב־2010 אמר על כך בועז דוידזון: "נו, אז כתבו. איפה הם כל אלה שכתבו, ואיפה אנחנו?" הסרט הצליח מסחרית מצאתו לאקרנים, ובמשך השנים הפך לסרט "קאלט" שטקסטים רבים מהסרט מצוטטים בשפת היום יום, ונחשב לאחד הסרטים האהובים ביותר כסרט קומדיה ישראלי.
המחזמר
במאי 2013 העלה הבמאי אורי פסטר מחזמר המבוסס על הסרט.
הפארק הלאומי לוס גלסיירס
לוס גלסיירס (בספרדית: Parque Nacional Los Glaciares) או בתרגום "הקרחונים" הוא פארק לאומי בפרובינציית סנטה קרוס שבפטגוניה, ארגנטינה. הפארק משתרע על פני 4,459 קמ"ר. בשנת 1981 הוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
הפארק הלאומי הוקם ב-11 במאי 1937, והוא הפארק השני בגודלו בארגנטינה. שמו מתייחס לשדה הקרח הפטגוני הדרומי בהרי האנדים שמזין 47 קרחונים, מתוכם רק 13 זורמים אל האוקיינוס האטלנטי. שדה הקרח הוא הגדול ביותר מחוץ לאנטארקטיקה ולגרינלנד.
גאוגרפיה
את פארק לוס גלסיירס, ש-30 אחוזים משטחו מכוסים בקרח, ניתן לחלק לשני אזורים. כל אחד מהאזורים ניתן לשייך לאחד משני האגמים הגדולים הנמצאים בתחום הפארק. אגם ארחנטינו המשתרע על פני 1,466 קמ"ר, ומהווה את האגם הגדול ביותר בארגנטינה, נמצא בדרום הפארק. ואגם ויידמה, המשתרע על פני 1100 קמ"ר, הנמצא בצפון הפארק. אגם ויידמה מתנקז לאגם ארחנטינו, וזה מזין את הנהר סנטה קרוס הזורם לאוקיינוס האטלנטי. במרכז, בין שני האגמים קיים אזור לא תיירותי הנקרא האזור המרכזי ("zona centro").
האזור הצפוני כולל את אגם ויידמה, קרחון ויידמה ומספר קרחונים קטנים, וכן מספר הרים הפופולריים בקרב מטיילים ומטפסי הרים ביניהם הפיץ רוי והסרו טורה.
האזור הדרומי מכיל מספר קרחונים הקטנים, ואת הקרחונים הגדולים הזורמים אל אגם ארחנטינו ובהם קרחון פריטו מורנו, קרחון אופסלה וקרחון ספגציני. שני האחרונים נגישים רק בעזרת סירות בעוד הקרחון פריטו מורנו, הידוע בכינויו הקרחון המתנפץ, נגיש מהיבשה.
טיי ווד
טייסון ווד (באנגלית: Tyson Wood; נולד ב-17 בספטמבר 1995) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי, המוכר בעיקר בשל תפקידו בתור בילי מרלין בסדרה "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה" (2020-2018 ) ובזכות הופעתו בתור זאק בסדרה "בוורלי הילס 90210" (2019).
ביוגרפיה
ווד נולד בוויניפג, מניטובה, קנדה. ומתגורר כיום בוונקובר שבקולומביה הבריטית. הוא ממוצא אוקראיני מצד אימו, וממוצא לבנוני ופלסטיני מצד אביו.
קריירה
ווד ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 2002, כששיחק בסרט הטלוויזיה של CBS "Hell on Heels: The Battle of Mary Kay". שנה לאחר מכן שיחק בסרט הטלוויזיה "On Thin Ice" של רשת לייפטיים, בתפקיד נייט קילמר.
בשנת 2005 שיחק בסרט העלילתי "הלבן הגדול" לצדו של רובין ויליאמס, בסדרת הטלוויזיה "אספן הנשמות" וכן בסרט טלוויזיה "Vinegar Hill" של רשת CBS. בשנת 2007 שיחק בסרט הטלוויזיה "Maneater" בתפקיד רוי סאטרלי. בשנת 2008 גילם את דמותו הצעירה של בן גארווי בסרט "פרויקט לזרוס".
בשנת 2009 שיחק בקומדיה הרומנטית "חדשה בעיר" בתפקיד קטן, ולאחר מכן שיחק במותחן האימה "המכושפת בקונטיקט" בתפקיד בילי קמפבל, וזכה בפרס Young artist בקטגוריית ההופעה הטובה ביותר בסרט עלילתי לשחקן משנה הצעיר על הופעתו.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד ראשי לצד גבריאל דארקו בסדרת הטלוויזיה "ריבוט: קוד המגינים". באותה שנה החל לגלם את דמותו של בילי מרלין בסדרה "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה" בשירות הסטרימינג של נטפליקס.
בשנת 2022 גילם את טדי הרינגטון במיני-סדרה "השטן באוהיו" של נטפליקס, המבוססת על ספר באותו שם מאת דריה פולטין.
Ginetta G32
Ginetta G32 היא מכונית ספורט, בתצורת מכונית קופה, מתוצרת יצרנית מכוניות הספורט והמרוץ הבריטית Ginetta Cars אשר יוצרה  בין השנים 1989–1992.
מספר חלקים ממפרט דגם ה"Ginetta G32" נלקחו (ברישיון) מדגם פורד פיאסטה שייצרה "פורד אירופה", חברת בת של קונצרן הרכב פורד.
יוחנן השני קומננוס, קיסר האימפריה הביזנטית
יוחנן השני קומננוס (ביוונית: Ίωάννης Β΄ Κομνηνός; 13 בספטמבר 1087 – 8 באפריל 1143), קיסר האימפריה הביזנטית מבית קומננוס משנת 1118 עד למותו. נודע גם בשם קָלוׁ יוׁאַנֶס, יוחנן היפה.
חייו
יוחנן השני קומננוס הוא בנו הבכור של הקיסר אלכסיוס הראשון, אותו ירש בשנת 1118. לנוכח שלטונו המתון והנאות כונה מרקוס אורליוס הביזנטי. טוהר ואדיקות אופיו השפיעו על נוהגי בני דורו, והוא הקדיש את שלטונו לשיקום האימפריה הביזנטית לתפארתה הקודמת, לפני אסון מנזיקרט בשנת 1071.
הצלחותיו השונות בהדיפת הפצ'נגים, הסרבים והסלג'וקים, אשר את פלישתם לאסיה הקטנה הפך על פיה, יחד עם ניסיונו ליצור ריבונות ביזנטית במדינה הצלבנית באנטיוכיה וברוזנות אדסה, עשו רבות בשיקום תפארת האימפריה, גם אם השושלת הקומנניאנית נתנה לביזנטיון, הקרועה בידי פלישות ושחיתות, מנוחה קצרת יומין. מפלתו הרצינית היחידה הייתה אל מול הונציאנים, אשר על צי הספינות שלהם נשענה האימפריה, מאז השמדת צייה במאה ה-11. ניסיונו להפחית את השפעתם והפריבלגיות שלהם באימפריה לווה בחזרה מביכה לסטטוס קוו, תהליך שלאורכו נשדדו נמלים ביזנטיים רבים.
יוחנן נשא את פירושקה, בת לסלו הראשון, מלך הונגריה, בשנת 1104. צמד בניהם הבכורים מתו לפני יוחנן, והוא פסח על בנו השלישי איסאקיוס, לטובת בנו הצעיר, מנואל הראשון, שהסתמן כשליט מבטיח. אחר מותו פירושקה נערצה בשם 'הקדושה אירינה'. יוחנן הורעל בשוגג מחצו בעת ציד חזירי בר בהרי הטאורוס, ב-8 באפריל 1143.
דרוגולין (גופן)
דְּרוּגוּלִין (Drugulin) הוא שמו של גופן עברי שעוצב במאה ה-19 בגרמניה. זהו גופן בסגנון אשכנזי מרובע, שעוצב על בסיס כתבי יד ודפוסים מוקדמים במערב אירופה.
מקורו
הגופן שימש את בית הדפוס W. Drugulin (וילהלם דרוגולין, גר'), ומכאן שמו. בית הדפוס נוסד בלייפציג בשנת 1829, והתמחה בין היתר בהדפסת חיבורים מדעיים העוסקים בשפות שמיות. הוא נחשב לאחד מבתי הדפוס הטובים באירופה בכלל ובגרמניה בפרט. מיטב הספרים בתחום הבלשנות השמית נדפסו בו, כגון דקדוק הלשון העברית של גוטהלף ברגשטרסר ומילון העברית המקראית של וילהלם גזניוס - המשמשים גם בימינו, כמעט מאה שנה לאחר שנדפסו. בשנות השלושים, ד"ר משה שפיצר, שניהל את הוצאת שוקן, גילה בדפוס "דרוגולין" את הגופן שעיצובו מבוסס על אותיות וילנא, שמקורן בדפוס האלמנה והאחים ראם (רוֹם). שפיצר השתמש בגופן ושיפר את צורתו, והגופן נודע בשם "דרוגולין".
חשיבותו הגדולה של דפוס דרוגולין לספרות העברית החדשה היא הדפסת המהדורה השלמה והמהודרת של כל כתביו של שמואל יוסף עגנון. באביב ובקיץ של שנת 1930 שהה עגנון בלייפציג, לצורך מעקב והשגחה מקרוב על הוצאת ספריו בדפוס דרוגולין. המהדורה יצאה במימונו ובעידודו של שלמה זלמן שוקן, פטרונו וידידו של עגנון.
במלחמת העולם השנייה הופצץ בית הדפוס וניזוק. הוא המשיך להתקיים גם לאחר המלחמה, אבל איבד מגדולתו הן משום שלא עמד בקצב ההתקדמות הטכנולוגית שחלה בענף והן משום שמרכז הכובד של המחקר המדעי עבר לאחר המלחמה מגרמניה למדינות אחרות (בעיקר אנגליה וארצות הברית).
בעשור האחרון של המאה ה-20 נסגר בית הדפוס, והיה חשש שמכונותיו ויתר הציוד הטיפוגרפי – גאוות מלאכת הדפוס הגרמנית – יימכרו כגרוטאות. נמצא משקיע פרטי אשר רכש את הבניין ואת הציוד, ובעזרתו הפך בית הדפוס למוזיאון למלאכת הדפוס (Museum für Druckkunst Leipzig).
ניצוד (סרט)
ניצוד (בדנית: Jagten) הוא סרט דני משנת 2012 בכיכובו של מאדס מיקלסן. הסרט עוסק בגבר אשר חייו נהרסים לאחר שהוא נחשד על לא עוול בכפו בהתעללות מינית בילדים. הסרט זכה להצלחה רבה, וזיכה את מיקלסן בתואר השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן. כמו כן הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר ולפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר.
עלילה
לוקאס, הוא גבר גרוש המתגורר בעיירת ציידים קטנה ומלוכדת בדנמרק. הוא עובד כגנן בגן ילדים מקומי, ואהוב מאוד על הילדים. הוא מתחיל לשקם את חייו, משכנע את בנו המתבגר מרקוס לעבור לגור אתו, ומפתח קשר רומנטי עם קולגה שלו מהעבודה. עם זאת, ילדה בעלת דמיון מפותח בשם קלרה, טוענת שלוקאס תקף אותה מינית. חייו של לוקאס נהרסים באחת. הוא מפוטר מעבודתו, בת זוגו נפרדת ממנו, ובנו מורחק ממנו. הוא נלקח למעצר במשטרה, אולם עד מהרה משוחרר מחוסר ראיות. למרות זאת, הוא הופך למנודה בקהילת הציידים הקטנה שהיא כל עולמו.
לשכת פרהדרין
בבית המקדש השני, לשכת פרהדרין (או: פלהדרין) הייתה לשכתו של הכהן הגדול, ששימשה לו למגורים בשבעת הימים שלפני יום הכיפורים. יש המזהים לשכה זו עם לשכת העץ, שלפי הנוסח המקובל במשנה הייתה בדרום העזרה, ולפי הנוסח שמובא בתלמוד - בצפון.
מיקומה של הלשכה וייעודה
המשנה הראשונה במסכת יומא, שעוסקת בעבודת יום הכיפורים, פותחת:
בתלמוד מסופר שלכהן הגדול היו שתי לשכות בעזרה: אחת משתי הלשכות הייתה בצפון העזרה, והשנייה בדרומה. התלמוד נשאר בספק איזו מהלשכות הייתה בצפון ואיזו בדרום. הרמב"ם פסק שלשכת פרהדרין היא בצפון.
זהותה עם לשכת העץ
המשנה במסכת מידות מתארות את הלשכות שבדרום העזרה, בהן לשכת העץ. לעומת זאת, לגרסת התלמוד הבבלי ולדעת רוב הפרשנים, לשכות אלו היו בצפון.
וכך לשון המשנה:
היו שזיהו, אם כן, את 'לשכת העץ' - שלפי אבא שאול הייתה לשכת כהן גדול - עם לשכת פרהדרין. כך, למשל, סבר הרמב"ם (המובא לעיל).
באשר לשימושה של לשכת העץ ולשאלה מדוע נקראה כך, היו שסברו (הראב"ד), שהיא הייתה עשויה מעץ. לדעת מפרשים אחרים, לשכה זו הייתה עשויה מאבן, ונקראה כך משום שבה היו מאחסנים את העצים להבערת האש על מזבח העולה.
השם 'פרהדרין' ומקורו
בתלמוד מובאת ברייתא, ובה הסברו של רבי יהודה למקורו של שם הלשכה ותיאורו את ההיסטוריה של השם: בתחילה הייתה נקראת "לשכת בלווטי" (ביוונית: βουλευτηζ), כלומר: לשכת שָׂרים ונכבדים. ובתקופת בית המקדש השני, שהכהונה הגדולה הייתה נקנית בכסף, והיו הכהנים הגדולים מתחלפים כמעט בכל שנה והם היו משפצים את הלשכה בהתאם לכבודם - החליפו את שְמהּ ל"לשכת פרהדרין". פרהדרין (ביוונית: παρεδρήι) פירושו פקידי המלך, וכשם שפקידי המלך מתחלפים על ידי המלך בכל שנה - כך הלשכה הייתה מתחלפת בכל שנה כיוון שהכהנים הגדולים היו מתחלפים.
קנאביס סאטיבה
קנאביס סאטיבה (שם מדעי: Cannabis sativa) מין בסוג קנאביס, הוא צמח חד-שנתי ודו-מיני. בני האדם גידלו קנאביס סאטיבה לאורך ההיסטוריה לצורך סיבים תעשייתיים, שמן מהזרעים, מזון, הפקת סם, שימוש דתי למצבי רוח רוחניים, ולרפואה. כל חלק של הצמח נקטף באופן שונה, בהתאם למטרת השימוש בו. המין הוגדר לראשונה על ידי קארולוס ליניאוס ב-1753.
שימושים עיקריים
זרעיו משמשים בעיקר כדי להפיק את שמן קנבוס שיכול לשמש לבישול, לתאורה, ללכות, או צבעים. ניתן להשתמש בהם גם כמזון מזין לציפורים. הפרחים (ובמידה מועטת גם העלים, הגבעולים והזרעים) מכילים תרכובות פסיכואקטיביות הידועות כקנבינואידים שנצרכים כסם לשם הנאה, רפואה, או מטרות רוחניות-דתיות. בדרך כלל פרחי הקנאביס כפי שהם מיובשים, או מעובדים לחשיש נצרכים על ידי עישון, אידוי, ובליעה דרך הפה. מבחינה היסטורית, חליטות, תה, ומשחות היו גם תוצרים נפוצים.
מחזור חיים
הקנאביס סאטיבה מתחיל את צמיחתו באביב והיא נמשכת בין 4 ל-6 חודשים. מחזור החיים של הצמח בטבע מתחיל בזרעים, אשר שכבו עמוק בקרקע כל החורף, המתחילים לנבוט בסביבות מאי. לאחר הנביטה, הצמח מתחיל בשלב של גדילה לגובה והצמחת ענפים לצדדים תוך פרישת עלים אשר מטרתה הגברת שטח החשיפה לשמש ועל ידי כך הגברת תהליך הפוטוסינתזה וצבירת אנרגיה. שלב זה נמשך בין חודשיים לשלושה, ולאחר מכן, עם תחילת התארכות הלילות בסוף יוני, מתחיל שלב הפריחה. בשלב הפריחה הצמח גדל עוד מעט לגובה, אך בעיקר מטפח מסת ענפים ועלים. כשבועיים לאחר תחילת שלב הפריחה יוצאים הפרחים באזורי ה"מפרקים" של הענפים והעלים. כעת ניתן להבדיל בין שני המינים - לזכר יש פרח קטן ועגול ולנקבה פרחים בשרניים וגדולים יותר, המכוסים על שטח פניהם בבלוטות, המפרישות את החומר הפעיל THC, ולעיתים גם בשערות דקיקות. בשלב זה מתחילים הצמחים לשחרר אבקנים לאוויר, מתבצעת האבקה והנקבה מגדלת המוני זרעים בפרחיה. עם בוא החורף, הצמחים מתים מהקור, והזרעים מתפשטים בקרקע ומחכים לאביב.
כריסטינה, נסיכת שוודיה
כריסטינה, נסיכת שוודיה (בשוודית: Prinsessan Christina, fru Magnuson; נולדה ב-3 באוגוסט 1943) היא נסיכה שוודית, אחותו של קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה.
ביוגרפיה
ב-1961 פגשה לראשונה את בעלה לעתיד, טורד מרגוסון, וב-1974 הוכרז על אירוסיה. ב-15 ביוני 1974 התקיימו הנישואים, ועקב נישואיה לפשוט עם שאינו בן למשפחת האצולה היא איבדה את זכותה לרשת את הכתר השוודי, היא אמא לשלושה בנים.
היא פעילה רבות באירועים של משפחת המלוכה ובין היתר נוכחת מדי שנה בטקס חלוקת פרס נובל ובביקורים רשמיים של מנהיגי מדינות בשוודיה.
היא שימשה מספר שנים כנשיאת ארגון הצלב האדום השוודי.
היא זכתה למספר גדול של אותות הוכרה מטעם מדינתה ומטעם מדינות שונות, היא קיבלה בין היתר את אות מסדר הפיל מטעם ממשלת דנמרק ואת אות מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
מוריס הארקלס
מוריס חוסה הארקלס (באנגלית: Maurice José Harkless; נולד ב-11 במאי 1993) הוא כדורסלן אמריקאי-פוארטו ריקני, שמשחק בקבוצת יוסטון רוקטס מליגת ה-NBA. גובהו 2.01 מטרים, והוא משחק בעמדת הסמול פורוורד.
מאז שנת 2014 נמנה הארקלס על הסגל המורחב של נבחרת פוארטו ריקו בכדורסל, אך מעולם לא השתתף עמה במשחק רשמי.
תיכונים ומכללות
הארקלס נולד לאב אפרו-אמריקאי ואם ממוצא פוארטו ריקני, וגדל ברובע קווינס שבעיר ניו יורק. בשנתו האחרונה בתיכון עבר לקונטיקט כדי ללמוד ב"תיכון סאות' קנט", המוכר בתוכנית הכדורסל שלו, ורשם ממוצעים של 27 נקודות, 13.6 ריבאונדים ו-4.2 אסיסטים למשחק עבור קבוצת הכדורסל של התיכון.
אורלנדו מג'יק
הארקלס נבחר על ידי פילדלפיה 76' בבחירה ה-15 של דראפט 2012, וכשבועיים לאחר מכן נשלח לאורלנדו מג'יק, בטרייד שכלל ארבע קבוצות. בשלוש עונותיו עם המג'יק פתח בכמחצית מהמשחקים, והשיג ממוצעים צנועים של 6.8 נקודות ו-3.5 ריבאונדים למשחק. באותה תקופה הייתה אורלנדו אחת הקבוצות החלשות ב-NBA, ורשמה מאזן כולל של 68 ניצחונות ו-178 הפסדים (27.6%).
פורטלנד טרייל בלייזרס
ב-27 ביולי 2016 חתם הארקלס על הארכת חוזה בפורטלנד ל-4 שנים נוספות עבור כ-40 מיליון דולר. בפלייאוף העפיל עם הטרייל בלייזרס לגמר האזור המערבי, אך קבוצתו הפסידה מול גולדן סטייט ווריורס בתוצאה 0–4. הארקלס פתח בכל 16 משחקי קבוצתו בפלייאוף, וקלע 8.4 נקודות בממוצע למשחק.
לוס אנג'לס קליפרס
ב-6 ביולי 2019 הועבר ללוס אנג'לס קליפרס, כחלק מטרייד בין ארבע קבוצות בו השתתפו גם פילדלפיה 76' ומיאמי היט.
ניו יורק ניקס
בפברואר 2020 הועבר לניו יורק ניקס, במסגרת טרייד משולש עם וושינגטון ויזארדס.
מיאמי היט
לקראת עונת חתם הארקלס על חוזה במיאמי היט.
סקרמנטו קינגס
במרץ 2021 הועבר עם כריס סילבה בטרייד לסקרמנטו קינגס, תמורת נמניה בייליצה.
יוסטון רוקטס
ב-6 ביולי 2022 הועבר בטרייד עם ג'סטין ג'קסון לאטלנטה הוקס. ב-27 בספטמבר הועבר בטריד שוב לאוקלהומה סיטי ת'אנדר. ב-30 בספטמבר הועבר בפעם השלישית ליוסטון רוקטס.
רומה פלק
רומה פלק (אורן) (1932 – 15 באוגוסט 2020) הייתה פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. מחקריה עסקו בחשיבה סטטיסטית והסתברותית, שיפוט של מקריות וצירופי מקרים, מושגים מתמטיים של ילדים ופתרון בעיות.
ביוגרפיה
רומה אורן נולדה בשנת 1932 בירושלים, בת לרבקה (לבית זקהיים) ובנימין אורן. למדה בגימנסיה העברית רחביה וסיימה את לימודי התיכון בגימנסיה הרצליה. התגייסה ל"הגנה" ושירתה כאתתית במורס והליוגרף, ובין השאר קיימה את הקשר האחרון עם גוש עציון טרם נפילתו במלחמת העצמאות.
בשנת 1964 קיבלה תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בפסיכולוגיה וסטטיסטיקה וב-1969 סיימה תואר שני בפסיכולוגיה. בשנת 1975 קיבלה תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית על עבודה שכותרתה "תפיסת מקריות", שנעשתה בהנחייתו של פרופ' עמוס טברסקי. החלה ללמד באוניברסיטה העברית כעוזרת הוראה בשנת 1957 והתקדמה לאורך השנים לדרגת פרופסור, עד יציאתה לגמלאות ב-1999. היא לימדה במחלקות לפסיכולוגיה, חינוך, עבודה סוציאלית, ועוד. בין השאר לימדה ופיתחה את הקורסים: מבוא לסטטיסטיקה והסתברות; חשיבה סטטיסטית בפסיכולוגיה; פסיכולוגיה של מקריות; התפתחות מושגים מתמטיים אצל ילדים ופתרון בעיות.
יצאה לשבתוני מחקר במוסדות שונים, בהם: Decision Research, Eugene, Oregon בין השנים 1979–1980, אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט (1990-1991), אוניברסיטת הרווארד (1994-1995).
בשנת 1984 קיבלה עם מיה בר-הלל את פרס הכתיבה של MAA על שם ג'ורג' פוליה על המאמר "Probabilistic Dependence Between Events".
הייתה נשואה לרפאל פלק (1929–2019), פרופסור לגנטיקה באוניברסיטה העברית, והתגוררה עמו בירושלים. הייתה אם לשניים. נפטרה ב-15 באוגוסט 2020. תרמה את גופה למדע.
לא הבטחתי לך
לא הבטחתי לך היא סדרת טלוויזיה קומית-דרמטית ישראלית, ששודרה ב-yes, בסוף 2006. בשנת 2008 נמכרה העונה הראשונה של הסדרה לערוץ 10, ועלתה לשידור ב-12 ביולי באותה שנה. מאוחר יותר שודרה בערוץ 10 גם העונה השנייה (ששודרה קודם ב-yes במרץ 2008). הסדרה מתמקדת בשלושה חברים טובים והנשים בחייהם, ובתפישת הגבריות החדשה, ועוקבת אחר הדמויות ומערכות היחסים והקשרים הנרקמים ביניהן.
עונה ראשונה
עלילת העונה הראשונה מתמקדת בשלושה חברים טובים ומערכת היחסים ביניהם: אודי, תומר ואיציק, המציגים לראשונה את נקודת המבט הגברית החדשה: הם רגישים, מתחבטים, מנהלים שיחות נפש, ומנסים להבין את העולם סביבם ואת הנשים החדשות, נשים שממתינות לגבר שיוכל להכיל אותן. הנשים הסובבות סביבם לא מכירות ביניהן, אך עם התפתחות העלילה הן מתוודעות זו לזו ומקימות חבורה משלהן:
טלי נשואה לאודי, דנה בת דודה של טלי, הילה חברה של איציק ונעמה עובדת עם תומר ואיציק.
הגברים מנסים להתחבר לצד הנשי שלהם מבלי לוותר על האחווה הגברית, הנשים רוצות להישאר חינניות ומלאות קסם, אבל מקפידות מאוד לטפח את הצד גברי שבהן, חולמות להיות אסרטיביות ותלותיות בעת ובעונה אחת, לנהל את העולם ביד רמה, אבל שיזכרו שהן, בסופו של דבר, מחפשות כתף תומכת.
כולם מנסים לעשות עם חייהם כמיטב יכולתם, אולם באופק כבר מבצבצת ועולה תחושת ההחמצה. למעשה הם כבר עיצבו את חייהם, אבל עדיין משתעשעים ברעיון להחליף הכל. הם יודעים שאפשר לחיות גם אחרת לגמרי.
עונה שנייה
עלילת העונה השנייה מתרחשת שנתיים לאחר סיום העונה הקודמת, כאשר במהלך שנתיים אלו עבר על הגיבורים לא מעט: אודי חוזר לארץ לאחר שפרש במפתיע מהפרויקט אליו הצטרף במעבדה היוקרתית בבוסטון, ומתמודד עם זוגיות במשבר לא פשוט. תומר נשוי מזה שנה וחצי לרקפת, צוערת של משרד החוץ שהכיר באירוע שנקלע אליו, והשניים בעיצומם של טיפולי פוריות קשים. איציק התפטר מעבודתו במשרד, וכעת הוא מנהל דיור מוגן יוקרתי.
שלושת החברים, גיבורי הסדרה, מנסים להתמודד עם המתחים שנוצרו ביניהם, ולהתקרב. אודי לא היה בחתונה של תומר, ומנסה להסביר מה עבר עליו שם בארצות הברית שגרם לו למעשה להפסיק לתפקד, ואיציק ותומר מתמודדים כל אחד עם בעיה הפוכה לשני: זה לא רוצה להיות אבא ומגלה שיש לו ילדה, וזה חולם להיות אבא ולא מצליח.
הם התבגרו, וכעת הם מנסים למצוא את המקום שלהם, או להבין למה החיים שלהם הפכו, כהורים וכבני אדם. בין לבין הם נפגשים ויוצרים מחדש את קשר החברות ביניהם, העומד במרכז הסדרה.
קישורים חיצוניים
ביקורות
סיסם הודי
סיסם הודי (סִיסָם הָדִּי, שם מדעי: Dalbergia sissoo) הוא עץ ממשפחת הפרפרניים הגדל בטבע בהודו, בפקיסטן ובנפאל. סיסם הוא העץ הרשמי של מדינת פנג'אב בצפון מערב הודו ופרובינציית פנג'אב בפקיסטן. בישראל הוא גדל כעץ נוי שגדילתו מהירה.
מאפיינים
סיסם הודי הוא עץ ירוק עד היכול להגיע לגובה של כ-20 מטר ולרוחב של 12 מטר. הוא עץ אוהב חום. נופו של העץ אוורירי וסגלגל. עליו מנוצים לחמישה עלעלים מסורגים בצורת ביצה ומחודדים בראשם. צבע העלים ירוק כהה בצד העליון וירוק בהיר בצד התחתון. הפריחה באביב ובקיץ והיא בצבע ירקרק או צהוב לבן. הפרחים דו מיניים גדלים במכבדים בחיק העלים. לאחר כריתת העץ או לאחר פגיעה בשורשים, העץ מתחדש תוך שהוא מצמיח נצרים רבים באזור בית השורשים.
תפוצה
הסיסם עמיד לתנאים אקלימיים מגוונים: מקרה מתונה ועד כ-40 מעלות חום, יכול לשרוד ביובש קייצי של שלושה עד ארבעה חודשים ועד 2,000 מילימטרים של משקעים בשנה. הוא נפוץ בגובה של כ-900 מטרים מעל פני הים, אולם מסוגל לצמוח גם ברום של עד כ-1,300 מטרים מעל פני הים בקרקע לא מלוחה. בדרום הודו הוא משמש כעץ רחוב בערים רבות, ביניהן בנגלור. הסיסם ההודי נשתל במדינת ביהר, בצפון מזרח הודו, בצידי דרכים, וכעץ מטיל צל במטעי תה.
בישראל
הסיסם ההודי נשתל לראשונה בישראל בסביבות שנת 1940 והתפוצה שלו הלכה וגדלה במהירות רבה. בשנות החמישים והשישים של המאה העשרים היו פזורים בישראל אלפי עצים, שהוכיחו כושר הסתגלות ועמידות לתנאים שונים של קרקע (בקרקעות חוליות, כבדות ואף גירניות), טמפרטורות של חום וקור, רוחות ומיעוט משקעים. רבים מן העצים נשתלו כעצי רחוב ונקטמו כאשר ענפיהם הגיעו לקווי רשת החשמל. התפוצה בישראל הצטמצמה כי הסיסם ההודי סובל מהתייבשות ענפים, הצונחים מהעץ ומתמותה של חלק מהעצים שנים מעטות לאחר שתילתם. ניתן לראות בישראל עצים שגילם הוא למעלה מחמישים שנה. הסיסם ההודי מתאים כעץ לגנים גדולים, לשדרות גדולות, לחורשות ולפארקים. מראהו, צילו ואוושת הרוח בעלים מקנים תחושה של רוגע ושלווה. בשנים שחונות יש להשקות את העצים. קיימים זנים המורכבים במשתלות להם מופע אחיד וגדלים בהם פחות פירות יבשים אשר מקנים לעץ מראה יבש ופחות יפה. בחולון ישנו גן הנקרא 'גן סיסם' על שם הצמח. הגן נמצא על יד גן סיפור.
שימושים
העצה עמידה בפני טרמיטים (בזכות צפיפות גבוהה של 0.7-0.8), גמישה וקלה לעיבוד ולמירוק. בזכות המרקם הייחודי משמשת העצה לייצור רהיטים וגם כפורניר (שכבת עץ דקה מאוד המשמשת כציפוי). העץ לריהוט מיובש בצל למשך כחצי שנה או באולמות סגורים באוויר חם למשך שבוע עד שבועיים. כיוון שהערך הקלורי של העצה הוא גבוה (בסביבות 5,000 קילו קלוריה לק"ג), משמש הסיסם להסקה, כעץ או לייצור פחמים איכותיים. ענפים דקים משמשים מזה מאות שנים באזורים הכפריים של הודו, באפריקה ובמזרח התיכון כתחליף למברשת שיניים. איסוף ומכירת הענפים נפוצה עדיין בשווקים באזורים אלה.
פיגוע הירי בצומת בית הערבה
הפיגוע
ביום שני בערב, 27 בפברואר 2023, סמוך לשעה 17:27, פתחו שלושה מחבלים פלסטינים בירי מרכב לעבר כלי רכב ישראלים באזור צומת בית הערבה שעל כביש 90. כתוצאה מהירי נפצע באופן אנוש אילן גנלס. הוא פונה לבית החולים הדסה הר הצופים לקבלת טיפול רפואי, אך לאחר מספר שעות נקבע מותו. בוצע ירי לעבר רכב נוסף, בו נסעה משפחה, ולעבר ג'יפ, אך באירועים אלו לא היו נפגעים.
לאחר הירי המשיכו המחבלים בנסיעה לכיוון יריחו, ובשלב מסוים ירדו מרכבם והציתו אותו. במהלך ההצתה ערכו המחבלים חילופי אש עם שוטרים שהגיעו למקום. המחבלים נמלטו, והשוטרים טענו כי פגעו לפחות באחד מהם.
המצוד אחר המחבלים
ב-1 במרץ 2023 איתרו השב"כ, צה"ל ומג"ב את המחבלים בבית בעקבת ג'אבר. כוחות של יחידת דובדבן, גדוד לביאי הבקעה וגדוד 636 הפעילו נוהל סיר לחץ ואחרי קרב יריות עצרו שניים מהמחבלים שביצעו את פיגוע, תפסו אקדח והרגו מחבל נוסף שניסה להימלט.
אמריקן גרפיטי
אמריקן גרפיטי (באנגלית: American Graffiti) הוא סרט קולנוע בבימויו של ג'ורג' לוקאס שיצא למסכים בשנת 1973. את הסרט הפיק פרנסיס פורד קופולה ומככבים בו האריסון פורד, ריצ'רד דרייפוס, רון הווארד, פול לה מאט, צ'ארלס מרטין סמית, סינדי ויליאמס, קנדי קלארק ומקנזי פיליפס.
זהו סרטו השני של ג'ורג' לוקאס והוא היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר, (כולל פרס הסרט הטוב ביותר, לתסריט ופרס הבמאי) וזכה בשני פרסי גלובוס הזהב.
הסרט מתאר את התבגרותם של ארבעה נערים בלילה האחרון של הקיץ, לפני כניסתם לקולג'. הסרט מציג מבט נוסטלגי על שנות השישים המוקדמות, בשילוב פסקול שכלל את שירי הפופ והרוקנ'רול של התקופה והוא כולו שיר הלל לתרבות הנוער של שנות ה-60 באמריקה. השימוש בלהיטי התקופה ככלי סיפורי מרכזי היה לחידוש גדול.
לא במקרה מתרחש הסרט בשנת 1962, רגע לפני רצח קנדי ולפני מלחמת וייטנאם. מדובר בשנים תמימות יותר ובגעגועים לתקופה שהייתה ולא תחזור. בשנה בה הופק הסרט כבר היה נראה ראשית תחילת העשור הקודם כעשור שטוף אופטימיות ותמימות. בסרט זה לוקאס דורש מגיבוריו לקבל החלטות, לקחת אחריות להתבגר בן לילה ולפעול. וכך גם הוא דורש שתעשה אומה שלמה. הסרט הופק בתקציב של 775,000 $ והיה לאחד הסרטים הרווחיים בכל הזמנים.
בעקבות הצלחת הסרט וגל הנוסטלגיה ששטף את אמריקה, החליטה רשת ABC להפיק את קומדיית המצבים "ימים מאושרים" שהתבססה על הסרט.
תקציר העלילה
עלילת הסרט מגוללת יום בחייהם של ארבעה חברים בוגרי תיכון בקליפורניה בליל קיץ של שנת 1962, בלילה האחרון לפני תחילת הקולג'. יחד הם נוסעים לאורך רצועת החוף של קליפורניה במשך הלילה ועוברים רצף של הרפתקאות כושלות ומשונות ועם עלות השחר עליהם לקבל החלטות בנוגע לחייהם.
קורט הנדרסון, סטיב בולנדר, ג'ון מילנר, וטרי "קרפד" פילדס, נפגשים בחניון של הדרייב-אין המקומי. למרות קבלת מלגה של 2,000 דולר, קורט לא מצליח לקבל החלטה בנוגע ללימודים במכללה, בעוד שחברם מילנר מתכנן להישאר במודסטו. לורי, חברתו של סטיב, (שהיא גם אחותו הצעירה של קורט) חסרת ביטחון בנוגע לעזיבתו של סטיב והוא מצדו מציע שהם יראו אנשים אחרים בזמן שהוא רחוק על מנת "לחזק" את הקשר שלהם. קורט, סטיב ולורי הולכים יחד למסיבה, בעוד קרפד ומילנר מתחילים בסיבובים עם המכונית. לפתע קורט רואה בחורה בלונדינית יפה, במכונית פורד לבנה והיא מיד נעלמת במורד הרחוב. קורט נואש למצוא את הבחורה המסתורית. לאחר ויכוחים רבים, סטיב ולורי נפרדים. אל מילנר מצטרפת לנסיעה נערה בת 13 בשם קרול וטרי "הקרפד" פוגש נערה מרדנית במקצת בשם דבי. בהמשך, טרי וסטיב מגיעים ל"דרך לגן עדן" כדי לצפות במרוץ של מילנר נגד בוב פאלפה השחצן, כשלורי נוסעת לצדו.
פיתוח והשראה
במהלך 1971 המפיק והבמאי פרנסיס פורד קופולה, הציע לתסריטאי-במאי ג'ורג' לוקאס, לכתוב תסריט לסרט שיתאים לקהל הרחב. קופולה רצה סרט שיהיה מיינסטרים ובעל פוטנציאל מסחרי. לוקאס אימץ את הרעיון והחל בכתיבה, תוך כדי שהוא לוקח השראה מתקופת נעוריו בקליפורניה של שנות ה-60. תוך כדי פיתוח הסיפור בראשו, כלל לוקאס את ההערצה הגדולה שלו לשדרן הרדיו וולפמן ג'ק (Wolfman Jack). עוד בימי נעוריו, בזמן שלמד בבית הספר לאומנויות הקולנוע, שקל לוקאס לעשות סרט תיעודי על וולפמן. דמותו של טרי "קרפד" פילדס מייצגת את שנותיו של לוקאס כתלמיד כיתה י', חנון וחסר מזל בכל הנוגע לבנות. בנוסף לטרי, מייצגות כל אחת מהדמויות בסרט תקופות שונות של לוקאס המתבגר.
עוד מקור השראה ל"אמריקן גרפיטי", היה הסרט "הבטלנים" (באיטלקית: I Vitelloni) בבימויו של פדריקו פליני, שיצא למסכים ב-1953.
פרסים
"אמריקן גרפיטי" היה מועמד לפרס אוסקר עבור הסרט הטוב ביותר, אך הפסיד לסרט "העוקץ" (1973). מועמדויות נוספות על טקס האוסקר כללו את פרס הבמאי הטוב ביותר (ג'ורג' לוקאס), התסריט המקורי הטוב ביותר (לוקאס, וילארד הייק וגלוריה כץ), שחקנית המשנה הטובה ביותר (קנדי קלארק) ועל העריכה הטובה ביותר (ורנה פילדס מרסיה לוקאס).
הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב עבור הסרט הטוב ביותר. לוקאס היה מועמד לפרס הבמאי הטוב ביותר וריצ'רד דרייפוס היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בקומדיה או מיוזיקל. מועמדויות נוספות כללו את סינדי ויליאמס על ידי האקדמיה הבריטית לאמנויות, עבור השחקנית המשנה הטובה ביותר.
שמואל ניגר
שמואל ניגר (בכתיב יידי: ניגער) (ה'תרמ"ג, 1883, דוּקוֹר, פלך מינסק, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) – ט' בטבת ה'תשט"ז, 1955, ניו יורק) הוא כינויו הספרותי של שמואל טשארני, שהיה מבקר ספרות יידיש.
הכינוי "שמואל ניגר" הוא משחק מילים: "טשארני" ברוסית פירושו "שחור". לאחר שהיגר לאמריקה, נפגש שמואל ניגר עם הכושים ("ניגרוס"), ושינה את שמו לניגער, כלומר "שחור", כושי.
ביוגרפיה
שמואל טשארני נולד בשנת 1883 לזאב וולף וברכה טשארני בכפר דוּקוֹר שליד מינסק, בתחום המושב של האימפריה הרוסית. אביו, חסיד חב"ד נלהב, נפטר כשהיה שמואל בן שש, והותיר את אמו מטופלת בחמישה בנים ובת. שניים מאחיו הצעירים של שמואל טשארני התפרסמו אף הם: ברוך טשארני ולאדק (1886–1935) היה תועמלן ותאורטיקן סוציאליסט, עורך בכיר בעיתון היידי "פארווערטס" והנשיא המייסד של ועד העובדים היהודי; ודניאל טשארני (1888–1958) היה משורר, עיתונאי וכותב זיכרונות יידי בולט. התחנך חינוך דתי מסורתי, אך בנעוריו הצטרף למפלגת פועלי ציון שמאל, שהייתה בעלת ערכים מחתרתיים קיצוניים, ולא ציונית. בד בבד עם ראשית פעילותו הפוליטית, החל גם בביקורת ספרות היידיש של זמנו. מאמר הביקורת הראשון שלו היה על יצירתו של שלום אש. פעילותו הפוליטית לא צלחה, והוא התמסר לגמרי לייעודו כמבקר ספרות.
בניו יורק עלתה עבודתו ופרחה, והוא היה לאחד מראשי המדברים בספרות היידיש, והוא הפך למבקר הגדול והמפורסם ביותר של ספרות היידיש בעת החדשה. ניגר הקדיש שנים רבות מעבודתו לביקורת יצירתו של שלום עליכם, וכן חקר וכתב על שלום אש, מנדלי מוכר ספרים, פרץ הירשביין, י. ל. פרץ, ר' נחמן מברסלב, אייזיק מאיר דיק, ה. לייוויק, ואחרים.
ניגר הרבה לפרסם בעיתונות היידית והעברית: "הזמן", "העולם", "הבוקר", "העבר", "התקופה", "הדאר", "מצודה" ועשה הרבה לגישור בין הלשונות עברית ויידיש. החל משנת 1940 עמד בראש "קרן לואיס למד" לעידוד הספרויות בעברית וביידיש וערך מטעם הקרן, בשיתוף עם מ. ריבולוב את המאסף "אחיספר, לדברי ספרות, חקר הלשונות בישראל ותרגומים מן השירה היידית". במאסף זה פרסם מסה מקפת על הספרות היידית באמריקה.