cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מתיבתא (פירוש)
שולחן ערוך מבואר
בסמוך למועד סיום מפעל ההדרת התלמוד הוחל בהוצאה לאור, במתכונת דומה, של השולחן ערוך המבואר מתיבתא מהדורת פרידמן. המיזם מתוכנן לכ-150 כרכים, ועד כה יצאו לאור 2 כרכים על יורה דעה הלכות נדה. המדורים הנכללים במהדורת מתיבתא, לצד עריכה מחודשת של כל הטקסטים הרגילים שהופיעו במהדורת למברג, הם: בראש הכרך נדפס גם ספר ארבעה טורים עם מפרשיו, בתוספת ציונים והערות מיוחדים למהדורה זו.
בסוף הכרך נדפסו מפרשים נוספים, דוגמת שולחן ערוך הרב, כרתי ופלתי ועוד.
רמב"ם מבואר
במקביל הוחל בהוצאה לאור של היד החזקה לרמב"ם. המדורים הנכללים במהדורת מתיבתא, לצד עריכה מחודשת של כל הטקסטים הרגילים, הם:
מגן אור
מגן אור, שנודעה בתחילת פיתוחה בשם קרן ברזל (זהו גם שמה הבינלאומי כיום - Iron Beam), היא מערכת הגנה אקטיבית מבוססת נשק לייזר להגנה מפני רקטות, טילים ופצצות מרגמה בטווחים קצרים ומפני כלי טיס לרבות גלשני-אוויר, כלי טיס בלתי מאוישים ורחפנים. המערכת מפותחת על ידי רפאל - מערכות לחימה מתקדמות, בשיתוף אלביט מערכות ונחשבת כפורצת דרך וראשונה מסוגה בעולם.
המערכת המתוכננת הוצגה לראשונה בחודש פברואר 2014 בסלון האווירי בסינגפור. המערכת מבוססת על לייזר מצב מוצק (לייזר סיב), מתקדם, זול יותר לשימוש ופחות מסוכן לסביבה (בשונה מלייזר כימי שעליו מבוססת מערכת נאוטילוס) בהספק גבוה, ומיועדת לפעול בטווחים קצרים (עד כ-10 ק"מ) שמתחת לסף היכולת של מערכת "כיפת ברזל". המערכת תאפשר ליירט את מטרותיה מעל שטח האויב ולפני חצייתו לישראל, היא מתבייתת על האובייקט באמצעות חיישן תרמי, ויורה קרן לייזר רבת־עוצמה שמשמידה את הפצצה באחת משתי דרכים: על ידי הפעלת הפצמ"ר כשהוא עדיין באוויר, או על ידי השמדת חלקים קריטיים בפצמ"ר שמנטרלים אותה.
עקב יעילות המערכת והיירוט הזול, מערכת הביטחון תעדיף ליירט את האובייקט באמצעות מערכת מגן אור על פני מערכות אחרות כגון כיפת ברזל המשתמשת בטילים מיירטים יקרים.
מאפיינים
לאחר שהמערכת תזהה שיגור של רקטה או פצצת מרגמה, היא תקרין לעברם קרן לייזר רבת עוצמה בלתי נראית לעין, שתפקידה לחמם את הרקטה עד שתושמד ותתפוצץ באוויר או תיפול על הקרקע כנפל. למערכת יש כמה יתרונות:
פיתוח
לדברי חברת רפאל, במבחנים המערכת פגעה ב-90% מהמטרות. ניתן יהיה להתאים את המערכת כך שכמה קרני לייזר יפגעו במטרה אחת. נדרשו 15 מהנדסים שעבדו במשך 5 שנים כדי לפתח את הטכנולוגיה שמבוססת על לייזר מצב מוצק ועל.
באפריל 2014 אמר מנכ"ל רפאל, ידידיה יערי: "המערכת עברה בדיקת היתכנות ואנחנו כרגע בשלבים של המשך פיתוח. אנחנו אחרי דמו, אבל יש עוד פאזה של פיתוח שצריך לעשות. יש מדגים טכנולוגי שמוכיח שהוא מוריד מעופפים כמו זבובים. יש לו אחוזי פגיעה יפים מאוד".
ב-2015 פורסם כי לפי הערכות מסוימות יחלפו לפחות חמש שנים עד שהמערכת תהיה מבצעית.
ב-6 בדצמבר 2018, פרופ' יצחק בן ישראל, לשעבר ראש המינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית במשרד הביטחון, אמר שכבר בתוך שנה צה"ל יוכל להצטייד במערכת, אם יינתנו התקציבים המתאימים. לדבריו לפני כשנה הושגו בישראל פריצות דרך בתחום לייזר מצב מוצק, שאין בעולם תקדים לזה, עם מספיק הספק שיוכל להפיל רקטות. בכך יתאפשר לפתח נשק מבוסס לייזר ליירוט רקטות ופצצות מרגמה.
ב-8 בינואר 2020 חשף משרד הביטחון פריצת דרך בייצור לייזר רב עוצמה, שישמש לפיתוח מערכות הגנה אווירית ויירוט רקטות, בפיתוח משותף של מפא"ת, רפאל - מערכות לחימה מתקדמות ואלביט מערכות. המערכות כוללות גרסה קרקעית נייחת יבילה, גרסה מתנייעת על גבי רכב קרבי משוריין, וגרסה אווירית המותקנת על כלי טיס ליירוט טילים מעל גובה העננים. בעת מבצע שומר החומות במאי 2021 המערכת עדיין לא הייתה מבצעית.
בחודש יוני 2021 פרסם משרד הביטחון כי השלים בהצלחה ניסוי אווירי ליירוט באמצעות לייזר ממטוס שהותקנה עליו המערכת והצליח ליירט כטב"מים בגבהים ובטווחים שונים, והצהיר כי המערכת תהיה מבצעית עד לשנת 2024.
ב-1 בפברואר 2022 הצהיר ראש ממשלת ישראל נפתלי בנט כי לישראל תהיה בתוך כשנה מערכת מבצעית ליירוט בלייזר, תחילה בחזית הדרומית ולאחר מכן בכל החזיתות בגבולות ישראל.
ב-17 במרץ 2022 פורסם כי שר הביטחון בני גנץ אישר להוציא לפועל פיתוח וייצור של המערכת, ומאות מיליוני שקלים יוקצו לשם כך בשלב הראשון. על פי הערכות המערכת תהיה מבצעית בתוך שנה עד 4 שנים ותוצב בתחילה בישובי עוטף עזה הצמודים לגדר.
ב-14 באפריל 2022 הודיעו משרד הביטחון ורפאל על השלמת ניסויי יירוט מוצלחים למגוון איומים, כגון רקטות, פצצות מרגמה וכטב"מים, לראשונה בעולם, באמצעות מערכת לייזר רב-עוצמה שמפותחת בישראל. ההערכה היא שבתוך כשנה עד שנתיים המערכת תוכרז כמבצעית ומשלימה לכיפת ברזל.
המערכת הוצגה לנשיא ארצות הברית ג'ו ביידן בעת ביקורו בישראל ב-13 ביולי 2022.
בדצמבר 2022 נחתם הסכם לצירופה של חברת "לוקהיד מרטין" האמריקאית לפיתוח וייצור המערכת, ובכך יתאפשר שילובה של המערכת בעתיד גם בצבא ארצות הברית ושווקים נוספים בעולם.
במאי 2023 הוצגה גרסה ימית של המערכת אשר מיועדת להתקנה על ספינות בשילוב הגרסה הימית של מערכת כיפת ברזל.
פילי ג'ו ג'ונס
ג'וזף רודולף "פילי ג'ו" ג'ונס (באנגלית: Joseph Rudolph "Philly Joe" Jones; 15 ביולי 1923 - 30 באוגוסט 1985), היה מתופף ג'אז אמריקני, מהמתופפים הבולטים בהיסטוריה.
חייו
ג'ונס נולד בפילדלפיה; כינויו, פילי, הוא קיצור מקובל של שם העיר וניתן לו, בין השאר כדי להבדיל בינו לבין המתופף הוותיק יותר ג'ו ג'ונס. בשנת 1947 החל ג'ונס לנגן באופן קבוע בקפה סוסייטי, בניו יורק, אחד ממרכזי המוזיקה השחורה בארצות הברית דאז. במהלך שנותיו במוסד זה ניגן ג'ונס עם כמה מבולטים שבנגני הבי בופ של תקופתו, נגנים כגון צ'ארלי פארקר, דיזי גילספי, פאטס נבארו, בן ובסטר, ג'ו מוריס, טייני גרימס, ליונל המפטון וטאד דמרון. תקופה זו השפיעה רבות על סגנונו המוזיקלי של ג'ונס, כאשר ההשפעה החשובה עליו הייתה של דמרון.
בין 1955 ל-1958 היה ג'ונס חבר בהרכב הג'אז של החצוצרן מיילס דייוויס, יחד עם ג'ון קולטריין (סקסופון), פול צ'יימברס (בס), רד גרלנד (פסנתר) ומאוחר יותר, קנונבול אדרלי. הרכב זה היה מהמשפעים בתולדות הג'אז, והמוביל שלו, מיילס דייוויס, אמר למעשה שג'ונס הוא המתופף המועדף עליו. כמו כן באוטוביוגרפיה של מיילס הוא מספר איך ניסה לגרום למתופפים אחרים לנגן יותר דומה לג'ונס. במסגרת הרכב זה הוציא ג'ונס את האלבומים "The Miles Davis quintent", "Cookin'", "Relaxin'", "Steamin'" ו-"Workin'".
צ'קוואלה מצויה
צַ'קְוַלָּה מצויה (שם מדעי: Sauromalus ater, בעבר Sauromalus obesus) היא לטאה ממשפחת האיגואניים הנפוצה באמריקה הצפונית.
מאפיינים
אורך גופה 40-50 ס"מ ומשקלה כ-1.5 ק"ג. נקבת הצ'קוואלה מטילה כ-10 ביצים. הצ'קוואלה אוכלת פירות, ניצנים, פרחים ועלים. צבע גופה חום-אדמדם כהה. הראש, החזה והגפיים של הזכר שחורים. לנקבה ולצעירים פסים לבנים המצטלבים על הגוף והזנב. הראש משולש והצוואר עבה. סביב הצוואר והכתפיים יש קפלי עור. הגוף מכוסה קשקשים גרעיניים. צורת גופה שטוחה וזנבה ארוך, כמעט כאורך הגוף. הרגליים חזקות ואצבעותיה ארוכות, ובקצותיהן טפרים כפופים, קצרים וחדים. מפתח הפה רחב ועבה. השיניים מחוברות בצד הפנימי של הלסת והן מתחלפות.
היא שוכנת בשטחי מדבר ובאזורים מסלע, בהם הצמחייה נמוכה. ממקום מסתורה היא יוצאת בשעות הבוקר ומתחממת בשמש. אחרי שחום גופה עלה היא פונה לחפש מזון. בשעות היום החמות היא שוהה במקום מוצל ולעת ערב היא עוסקת שוב באכילה. כדי להתגונן מפני אויביה, היא מאבדת את זנבה ונמלטת למקום מחסה בתוך נקיק סלע. שם היא מנפחת את ריאותיה ובכך מכפילה את ממדיה ולא ניתן להוציאה משם. זנבה מתחדש כעבור שבועות מספר, אך הוא לא יתארך לממדיו המקוריים.
הפעילות העיקרית שלה היא בחודשים מרץ-אוגוסט. זוהי לטאה צמחונית וכשיש מחסור בצמחייה בעונה הקרה, היא נכנסת לתרדמת חורף לתקופה של חצי שנה. על אף שהזכר והנקבה מזדווגים בכל עונה, הטלת הביצים מתרחשת פעם בשנתיים, וזאת בשל תרדמת החורף הממושכת. הנקבה מזדווגת עם זכרים שונים במשך מספר פעמים, כדי להבטיח את הפריית הביצים. הצאצאים הבוקעים מהביצים מפותחים היטב ועצמאיים.
פסקל ברקוביץ
ילדות ונעורים
ילדותה עברה בעיירה שאמבלי בפרוורים הצפוניים של פריז. בגיל 10 החלה לעסוק בריקוד ובהתעמלות קרקע במסגרת חוג בית ספרי. בשנים 1980–1981, בגילאים 13–14, זכתה בתואר אלופת מחוז פיקרדי בהתעמלות קרקע.
במקביל לאימונים, עסקה גם כתחביב בכתיבת שירים, סיפורים ועוד. יכולות הכתיבה שהפגינה הרשימו את מוריה לאורך כל שנותיה בבית הספר.
בגיל 15, צפתה במקרה בפרק ממיני סדרת הטלוויזיה "אישה ושמה גולדה" שהותיר עליה רושם עמוק. הפרק עורר את סקרנותה וזו חשפה אותה למוצאה היהודי ולמדינת ישראל, אותה ראתה כ"מדינה קטנה עם חזון גדול". ברקוביץ החלה להאזין באופן קבוע לתחנת הרדיו הצרפתי-יהודי "רדיו הקהילה היהודית" (RCJ), שם התוודעה לקיומה של עמותת שר-אל, המארגנת פעילות התנדבותית בצה"ל. ברקוביץ שכנעה את הוריה להתיר לה להתנדב במהלך חופשת הקיץ במסגרת העמותה. על אף שהעמותה מפעילה מתנדבים מגיל 18 ומעלה, התעקשה להתנדב ושכנעה את אנשי העמותה לכלול אותה במסגרת ההתנדבות למרות גילה הצעיר.
ביולי 1984, הגיעה לראשונה לישראל כמתנדבת במסגרת העמותה בבסיס צה"ל בג'וליס. בבסיס זה עבדה במשך כחודש וחצי בתיקון טנקים. במהלך תקופה זו זכתה לפגוש את תת-אלוף אהרן דוידי ואת הרמטכ"ל, משה לוי, שהתרשמו מאוד מנחישותה לעלות לישראל ולשרת בצה"ל שירות מלא. דוידי אף הבטיח לה לקחת אותה תחת חסותו לכשתממש את רצונה זה.
בספטמבר 1984 עברה לתיכון "סופי ז'רמן" היוקרתי בפריז לשנתה האחרונה בבית הספר.
ב-13 בדצמבר 1984, בדרכה לבית הספר החליקה על רציף רכבת, נפלה מתחת לגלגלי רכבת נוסעת וכתוצאה מכך נקטעו שתי רגליה. במשך שבועיים נאבקו הרופאים על חייה. ברקוביץ שהתה באשפוז מעל חצי שנה. מהר מאוד הבינה שהיא לא תיתן לתאונה לשנות אותה ושהיא תתגבר על כל מוגבלות.
במהלך תקופת האשפוז ביקר אותה תת-אלוף אהרן דוידי אשר שב והצהיר על מחויבותו לה, ואילו ברקוביץ מצידה הבהירה לכל הסובבים אותה כי בתאריך המיועד לגיוסה בכוונתה לעלות לישראל ולהתנדב לצה"ל.
על אף חוקי צרפת שמונעים זאת (בשל היותה קטינה באותו זמן), שכנעה את רופאיה והוריה לשחרר אותה מבית החולים ולהתיר את יציאתה מצרפת.
שירות צבאי
ביולי 1985 עזבה את צרפת ועלתה לישראל. מנמל התעופה הוסעה למחנה עמנואל, לחדר שהיה חדרה במהלך שירותה הצבאי. ברקוביץ הייתה למתנדבת הראשונה בצה"ל בכיסא גלגלים.
בזמן שרותה הצבאי (1985-1987), החלה ביוזמתו של דוידי להרצות בפני חיילים וקהילות יהודיות בעולם (עולים חדשים) על סיפור חייה. בנוסף, החלה ברקוביץ ללמוד לשחות אצל מאמנת השחייה מרגלית זוננפלד.
ספורט
עוד בילדותה הצטיינה בפעילות ספורטיבית. לאחר פציעתה בשנות העשרה לחייה, נאלצה לעצור כל פעילות ספורטיבית ולעבור מסכת טיפולים ושיקום ממושך. ההפסקה הפתאומית בפעילות ספורטיבית החלה לתת אותותיה על גופה, וגרמה לעלייה במשקל ולהיחלשות השרירים. ב-1986, במהלך שירותה ההתנדבותי בצה"ל, החלה לחדש את פעילותה הספורטיבית בעידודו של תא"ל דוידי, שגם השיג עבורה אישור להתאמן בשחייה בבית הלוחם.
מאמנת השחייה מרגלית זוננפלד, זיהתה במהרה את כישרונה ונחישותה של ברקוביץ, והחלה לאמנה בצורה אינטנסיבית. במהרה, הפכו אימוני הפנאי לאימונים מקצועיים, וברקוביץ החלה להתחרות בענף השחייה. הישגיה הרשימו עד מאוד את אנשי הוועד האולימפי, אשר בשנת 1989, זימנו אותה לאימונים בנבחרת ישראל, במטרה להתחרות במשחקים הפאראלימפיים בברצלונה ב-1992. ברקוביץ עבדה נמרצות לאורך שנתיים כדי לצבור ניסיון, ולהשיג את הניקוד המספיק לקבלת הקריטריון האולימפי. אולם בשנת 1991, מספר חודשים לפני קיום המשחקים האולימפיים, נאלצה לעזוב את הנבחרת מסיבות כלכליות. ברקוביץ זנחה את הקריירה הספורטיבית המקצועית שלה לטובת קריירה מצליחה בתחום התקשורת.
כשני עשורים לאחר מכן, בשנת 2007, נתבקשה ברקוביץ על ידי ד"ר רוני בולוטין, יו"ר הוועד הפאראלימפי, להצטרף לנבחרת החתירה האקדמית הפאראלימפית של ישראל, כעשרה חודשים בלבד לפני מועד האחרון להשגת הקריטריון האולימפי להשתתפות במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג 2008. ברקוביץ לא הכירה כלל את ענף הספורט, אך ראתה בבקשה זו הזדמנות לחזור לספורט התחרותי ולהגשים את חלומה, אותו נטשה בשנת 1991.
בלחץ הזמן הקצר שעמד לרשותה להשגת הקריטריון האולימפי, בנתה ברקוביץ לעצמה תוכנית אימונים תובענית למדי. ענף ספורט זה לא היה אז מפותח דיו בארץ, ולכן, היא טסה לצרפת למחנה אימונים עם צמרת החותרים האולימפיים. בהמשך, היא טסה למחנה אימונים אינטנסיבי באנגליה עם המאמן סיימון גודי, שנחשב לשם דבר בתחום החתירה הפאראלימפית. היא תיעדה בווידאו את פעילותה במחנה האימונים, ועם חזרתה לארץ, המשיכה להתאמן באופן עצמאי תוך צפייה בסרטונים. היא הקפידה באימוניה כדי לפצות בטכניקה מדויקת ויסודית על מוטת זרועותיה הקצרה יחסית שהייתה חיסרון משמעותי עבורה, כי כל גריפה במשוטים הייתה קצרה יותר. ברקוביץ הייתה נחושה להשיג אחד משני המקומות הפנויים, שנותרו באותה עת, במיון הבינלאומי לקראת המשחקים הפאראלימפיים בבייג'ינג. במאי 2008, גברה בתחרות המקדימה על החותרת הצרפתית המנוסה עמנואל אסמן, וכך השיגה את הקריטריון. בספטמבר 2008, ייצגה את ישראל במשחקים הפראלימפיים בבייג'ינג, שם דורגה במקום ה-8.
אחרי כן, נכנסה להריון והפסיקה זמנית את אימוני החתירה. לאחר הלידה כשתכננה לחזור, עקב אי הסכמה עם הוועד האולימפי על מי יהיה מאמנה האישי, הופסקה התמיכה הכספית של הוועד האולימפי ונמנע ממנה להמשיך בענף. למרות זאת הייתה ברקוביץ נחושה להשתתף במשחקים הפאראלימפיים בלונדון 2012, וכך החלה להתאמן בענף חדש עבורה, אופני-יד. הוועד האולימפי סירב לממנה בענף החדש בטענה שזהו ענף יקר, תחרותי מאוד, ולאור גילה נאמדים סיכויי הצלחתה כקלושים למדי. ברקוביץ לא ויתרה, מימנה בעצמה את אימוניה. חבריה לענף, שהאמינו בכישרונה, תרמו מכספם לרכישת אופני יד מקצועיים המותאמים לה, והאופניים החדשים שיפרו בצורה ניכרת את הישגיה. ברקוביץ החלה להתחרות בתחרויות בינלאומיות השיגה שוב את הקריטריון האולימפי, וייצגה את ישראל במשחקים הפראלימפיים של לונדון בענף אופני היד, שם דורגה במקום ה-6.
בסמוך למועד סיום המשחקים הפראלימפיים, נערכה בפריז אליפות העולם בטיפוס בולדרינג. ברקוביץ התלוותה לבעלה עוז סקופ, שהיה מאמן נבחרת ישראל בטיפוס ומאמנם האישי של ולרי קרמר ויפתח קושניר. היא ניצלה את ההזדמנות ונרשמה לתחרות כמעט ללא זמן לאימוני הכנה. באותה תחרות היא דורגה במקום ה-5 בעולם.
לאור העלויות הרבות שכרוכות בענף אופני היד והסכנה הגדולה שטמונה בו, החליטה ברקוביץ ב-2014 לפרוש מהענף, ולהתמקד בענף פאראלימפי חדש, חתירת הקייאקים, שנחנך כענף פראלימפי בריו 2016. כך בפעם הרביעית החלה אימונים בענף חדש, לקראת השתתפות במשחקים האולימפיים. ברקוביץ ייצגה את ישראל במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) בחתירה בקאנו-קיאק וזכתה במקום ה-8.
בשנת 2020 המשיכה ברקוביץ להיות ספורטאית פעילה והתמודדה לקריטריון האולימפי לטוקיו 2020, שנדחה ל-2021 לאור מגפת הקורונה. בתחרות גביע העולם בקייאק, שהתקיימה בספטמבר 2020 בהונגריה, זכתה במדליית הארד.
ב-15 במאי 2021 השיגה את הקריטריון למשחקים הפאראלימפיים בפעם הרביעית בקריירה, לאחר שסיימה במקום השביעי בתחרות סבב גביע העולם בהונגריה למרחק של 200 מטר בזמן של 1:03.25 דקות. היא ייצגה ישראל במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020).
פעילות ציבורית
כיום, ברקוביץ פעילה כחברת וועד בארגון ספיישל אולימפיקס הישראלית.
בימוי
החל משנת 1996, עוסקת ברקוביץ גם בבימוי סרטי תעודה. בין הסרטים אותם ביימה נמצאים הסרטים "עוד יום" בהפקת חיים טל הפקות לערוץ 2, ערוץ 8, סרט על ספורטאי נבחרת השחייה באולימפיאדת הנכים סידני (2000).
הרצאות וסדנאות
החל משנת 2002, מרצה פסקל הרצאות העצמה בפני קהלים רבים, בהן השתתפו נכון לשנת 2014 מעל חצי מיליון איש. הרצאותיה עוסקות בפריצת גבולות והגשמה עצמית, ומתן כלים פרקטיים ליצירת שינוי. סיפור חייה מעורר הערצה והשתאות, ומדגים הלכה למעשה כיצד ניתן להתמודד עם מגבלות ומצבי קיצון ולחץ, תוך לקיחת אחריות והתמודדות עם שינויים.
חיים אישיים
בשנת 1987 התגיירה ברקוביץ לפי הצעתו של תת-אלוף אהרן דוידי.
הנצביצ'י
הנצביצ'י (בבלארוסית: Ганцавічы, ברוסית: Ганцевичи, בפולנית: Hancewicze) היא עיר במחוז ברסט שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
עד שנת 1884 הייתה הנצביצ'י' יישוב כפרי, ולאחר חנוכת מסילת הברזל באזור באותה השנה, וקביעת תחנה ביישוב, החל זה להתפתח, וקיבל מעמד עירוני.
יהודי הנצביצ'י
בשנת 1903 הותר ליהודים להתיישב בעיר, ועד מהרה התקיימה בה קהילה יהודית גדולה, שמנתה בין מלחמות העולם כ-3,000 איש.
רוב יהודי העיר עסקו בתעשיית העץ הגדולה ביישוב. בעיר פעלו ארבעה בתי כנסת, וכן בית ספר עברי מרשת תרבות ובית ספר יידי. כמו כן, התקיימה בעיר פעילות ציונית, ופעלו בה תנועות הנוער השומר הצעיר ובית"ר.
מ-18 בספטמבר 1939 הייתה נתונה הנצביצ'י לשליטה סובייטית. בתקופה זו נסגרו בה המוסדות היהודיים, ומפעליה הולאמו. כמו כן, הגיעו לעיר כ-200 עד 300 פליטים יהודים ממערב פולין, ועשר משפחות יהודיות בה הוגלו לעומק ברית המועצות.
בשואה
ב-29 ביוני 1941 נכנסו להנצביצ'י הגרמנים, ולמחרת בוצע בה פוגרום בידי האוכלוסייה המקומית, בו נרצחו 16 יהודים, ורכוש יהודי רב נשדד. בהמשך, נלקחו יהודי העיר לעבודות כפייה, בהן היו נתונים למעשי התעללות, והצטוו לענוד סרט זרוע עם מגן דוד.
בנובמבר 1941 הוקם בעיר מחנה עבודה, אליו הובאו מאות יהודים מהסביבה כולל מכפר לנין ופוהוסט זהורודסקי. ב-15 באוגוסט 1942, בעקבות ידיעות על השמדה שיטתית של יהודי האזור, נמלטו מהמחנה 320 איש. רבים מהם הוסגרו לגרמנים, ונרצחו במקום, וכך גם היהודים שנותרו במחנה העבודה. יתר הנמלטים הצטרפו בחלקם ליחידות פרטיזנים סובייטיות.
מיהודי הנצביצ'י שרדו את השואה כ-30 איש.
אלבארו הודג'
אלבארו חוסה הודג' צאג'ואי (בספרדית: Álvaro José Hodeg Chagüi; נולד ב-16 בספטמבר 1996) הוא רוכב אופני כביש קולומביאני בקבוצת יו. איי. אי. אמירטס.
ביוגרפיה
הודג' נולד ב-16 בספטמבר 1996 במונטרייה שנמצאת במחוז קורדובה.
בתור חובבן, ניצח הודג' את הקטע השישי בטור דה ל'אווניר ב-2017.
דקונינק קוויק–סטפ (2018–2021)
הודג' הצטרף לדקונינק קוויק-סטפ בשנת 2018, לאחר שרכב בה בסוף עונת 2017 בתור רוכב סטאז'ר.
הוא ניצח במדיה את קלאסיקת האנדזמה, מקדים את קריסטופר האלבורסן ואת פסקל אקרמן. שלושה ימים מאוחר יותר ניצח הודג' בקטע הראשון של וולטה אה קטלוניה. הודג' ניצח גם בקטע הראשון של הטור של פולין ובטור של גרמניה, ואת הקטע החמישי ב.
ב-2019 הודג' ניצח את הקטע השני בטור של קולומביה וסיים שלישי בקלאסיקת ברדנה–קוקסייד. הוא התחרה בטור של נורווגיה וגם ניצח את הקטע השני במרוץ, כשהוא מקדים את קריסטופר האלבורסן ואת אדוואלד בואסון האגן. הוא ניצח במרוץ החד יומי "היילן וסטגוד הייסטה פייל" בבלגיה. הודג' ניצח שני קטעים במרוץ אדריאטיקה–אינויקה, קטע אחד בבינקבנק טור ואת מרוץ ספארקאסן מינסטרלנד ג'ירו, מקדים את פסקל אקרמן ואת טים מרלייר.
מפלצות בע"מ (זיכיון)
מפלצות בע"מ (באנגלית: .Monsters, inc) הוא זיכיון המבוסס על סדרת סרטי הנפשה של חברת וולט דיסני. עלילת הסרטים עוסקת במפעל מפלצות שמפחיד ילדים קטנים, והופך את צרחות האימה שלהם לאנרגיה. הסדרה כוללת שני סרטי קולנוע, "מפלצות בע"מ" (2001) ו"בית ספר למפלצות" (2013), שני קצרים, "המכונית החדשה של מייק" (2003) ו"מסיבת השנה" (2013), וסדרת טלוויזיה אחת, "מפלצות בע"מ בעבודה" (2021).
מפלצות בע"מ
הסיפור מתמקד במפעל בשם "מפלצות בע"מ" שמפחיד ילדים כדי לספק אנרגיה מצרחותיהם. הסיפור מתחיל כשסאלי ומייק, מפלצות שעובדות במפעל "מפלצות בע"מ", יצאו למפעל בבוקר. הם, כהרגלם, נכנסו לחדרי ילדים קטנים והצליחו להפחיד אותם. רנדי, מפלצת מרושעת בעלת גוף של לטאה שעובד במפעל, ראה את הצלחותיהם של מייק וסאלי וקינא בהם. לאחר העבודה סאלי חזר לביתו. פתאום הוא שם לב שילדה קטנה בשם בו, אותה הוא ניסה להפחיד בזמן העבודה, עקבה אחריו מחדרה עד ביתו.
סאלי ניסה להחזיר את בו לחדרה, אך לא מצא את דלת הכניסה. הוא גילה שרנדי ומר ווטרנוז, מנהל המפעל המרושע, החזיקו את מייק כבן ערובה ושחרר אותו בעזרתה של בו. שלושתם מצאו את דלת חדרה של בו, אך ברגע האחרון עצרו אותם רנדי ומר ווטרנוז. סאלי שוחח עם מר ווטרנוז, והקליט אותו אומר שלא אכפת לו שימותו ילדים בשביל אנרגיה. סאלי חשף את הקלטת בפני האגודה לזכויות הילד, והם אסרו את מר ווטרנוז.
הסרט הכניס $526,366,597 והופץ על ידי חברת וולט דיסני.
בית ספר למפלצות
הסיפור מתחיל כמה שנים לפני הסרט הראשון. מייק, שהיה תלמיד בבית הספר, ביקר במסגרת סיור בית ספרי ב"מפלצות בע"מ". בסיור, הכיתה פגשה את פרנק מקי, מפחידן שנכנס לעולם האנושי כדי להפחיד את הילדים בלילה, קוצר את הצרחות שלהם, וממיר אותם לאנרגיית גז בעיר "מפלצופוליס". כשפרנק נכנס לחדר של ילד אנושי כדי להפחיד אותו, מייק נכנס יחד איתו לחדר (למרות שהיה לו אסור), בלי שפרנק שם לב. פרנק הצליח להפחיד את הילד ופתאום שם לב שמייק נכנס יחד איתו לחדר. הוא נזף במייק, אבל התרשם מיכולת ההתגנבות שלו. פרנק העניק למייק כובע של סטודנט באוניברסיטת המפלצות כאות הערכה על גבורתו של מייק. לאחר כמה שנים, מייק התחיל ללמוד באוניברסיטת המפלצות, אותה סיים לאחר כמה שנים. בסוף הסרט, מייק מוצג כבוגר האוניברסיטה שעובד במפעל מפלצות בע"מ לאחר שעבר הרפתקאות רבות באוניברסיטה. הסרט השני נגמר בנקודה בה הסרט הראשון מתחיל.
הסרט הכניס $743,559,607 והופץ על ידי חברת וולט דיסני וחברת פיקסאר.
מפלצות בע"מ בעבודה
הסדרה מתרחשת מיד לאחר אירועי הסרט "מפלצות בע"מ". בעיר מפלצופוליס נוצרת אנרגיה חשמלית באמצעות קול צחוק. טיילור טאסקמון, בוגר מכללת המפלצות, עובד בתור מכונאי בצוות המתקנים, וחולם לעבוד יחד עם הגיבורים שלו מייק ווזאבסקי וג'יימס פ. סאליבן. סדרה זו משודרת בדיסני+.
מפלצות בע"מ: המכונית החדשה של מייק
הסרטון עוקב אחר מייק, אשר קנה מכונית חדשה בעלת שישה גלגלים. מייק שכבר לא יכול לחכות להראות אותה לסאליבן, מזמין אותו לנסיעה הראשונה במכונית. במהלך הסרט רואים את הנסיעה של מייק וסאליבן במכונית, ואת העובדה שמייק אינו יודע לשלוט בה.
ביקורת
שני הסרטים זכו לביקורות חיוביות בשני האתרים. באתר Rotten Tomatoes שני הסרטים קיבלו בממוצע ציון 87%, שהוא ציון טוב במיוחד.
משחקי וידאו
בעקבות שני הסרטים נוצרו משחקי וידאו רבים, והם:
מפלצות בע"מ! מייק וסאלי באים להציל!
"מפלצות בע"מ! מייק וסאלי באים להציל!" הוא מתקן בפארק ההרפתקה הקליפורנית של דיסני. המתקן מיועד לילדים קטנים, והוא נמצא בשטח המתקנים שנועדו לגיל הרך. במתקן מופיעות הדמויות מייק וסאלי מהסרטים "מפלצות בע"מ" ו"בית ספר למפלצות" ומצילות את הנוסעים מסכנות.
ריצ'רד רייט (סופר)
ריצ'רד רייט (באנגלית: Richard Wright; 4 בספטמבר 1908 - 28 בנובמבר 1960), סופר אמריקאי אפריקאי שכתב על חיי השחורים בדרום ארצות הברית.
ילדותו ונעוריו
ריצ'רד רייט, נכד לעבדים שחורי עור, נולד במטע במדינת מיסיסיפי בשנת 1908. אביו היה אריס ואמו מורה. ילדותו הייתה קשה. בראשונה עקרה משפחתו לעיר ממפיס במדינת טנסי, מקום בו זנח אביו את אמו לטובת אשה אחרת, והאם החלה לעבוד כטבחית כדי לכלכל את ילדיה. בתקופה זו שהה ריצ'רד זמן מה בבית יתומים. כשחלתה אמו נאלצו האם ושני ילדיה לעקור לעיר ג'קסון במדינת מיסיסיפי על מנת לחיות אצל אמה של האם. הסבתא, שהשתייכה לכנסייה האדונטיסטית, שלחה את ריצ'רד בהיותו בן 12 ללמוד בבית הספר של כנסייה זו. לאחר מכן למד שנים אחדות בבית ספר רגיל. בשנת 1924 בהיותו בן 16 פרסם רייט את סיפורו הראשון בעיתון מקומי. לאחר מכן עבד במספר עבודות כפיים והמשיך לפרסם סיפורים קצרים.
בארצות הברית
בשנת 1927 עבר רייט לשיקגו בה עבד כפקיד בדואר עד לתחילת השפל הגדול במהלכו נאלץ לעבוד בעבודות ארעיות שונות. בתקופה זו הצטרף רייט ל"מועדון ג'ון ריד" הפרו-סובייטי, שנקרא על שמו של העיתונאי האמריקאי ג'ון ריד ששהה ברוסיה בימי מהפכת אוקטובר וכתב עליה את ספרו הנודע "עשרת הימים שזעזעו את העולם". בהדרגה הפך רייט לקומוניסט מוצהר והצטרף למפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית. בשנת 1937 עבר רייט לניו יורק והיה אחד מעורכי עיתונה של מפלגת ה"דיילי וורקר" (Daily Worker). בשנת 1940 פרסם רייט את ספרו הראשון באורך מלא "יליד הארץ" (Native Son).
בשנת 1944 עזב רייט את המפלגה הקומוניסטית מאחר שהתאכזב מנוקשותה האידאולוגית ועל רקע התנגדותו למשפטי הראווה שנערכו בברית המועצות בתקופת הטיהורים הגדולים. זכורה אמרתו: "אני בעד קומוניזם, אבל קומוניזם שלי". בשנת 1945 הופיע ספרו בן כושים (Black boy), שבו תיאר את ילדותו ונערותו על רקע האפליה הגזעית בארצות הברית. הספר הופיע בתרגום עברי בשנת 1947.
בפריז
בשנת 1946 עקר רייט לפריז לאחר שהוזמן אליה על ידי ממשלת צרפת. בפריז חי כגולה פוליטי לאחר שבארצות הברית היה במעקב של ה-FBI. כן התאכזב מיחס הסביבה האמריקאית לנשואיו לשתי נשים לבנות בזו אחר זו.
מותו
בשנת 1955 סיקר רייט את ועידת באנדונג והעלה את רשמיו ממנה בספר "מסך הצבע" (The Color Curtain). בביקורו בגאנה (אז "חוף הזהב") בשנת 1957 לקה רייט בצורה כרונית של דיזנטריה, ממנה לא החלים למרות טיפולים רבים ומצבו המשיך להדרדר. ריצ'רד רייט נפטר בפריז מהתקף לב בשנת 1960 בהיותו רק בן 52 ונקבר בפר לשז שבפריז.
היפרכוס
הִיפַּרְכוֹס (ביוונית: Ίππαρχος) (חי בסביבות 120 - 190 לפנה"ס) היה אסטרונום, גאוגרף ומתמטיקאי הלניסטי. עם הישגיו נמנים חישוב אורך השנה בסטייה של כ-6 דקות, המצאת שיטת קואורדינטות למציאת מיקומו המדויק של כל כוכב וקביעת סולם לדירוג עוצמת האור של כוכבים, המשמש אסטרונומים עד היום.
היפרכוס נולד בניקאה (Nikaia), כיום אִיזְנִיק שבטורקיה, ומת ככל הנראה באי רודוס. ידוע כי פעל בין השנים 147 לפנה"ס ו-127 לפנה"ס. היפרכוס נחשב לגדול הצופים בכוכבים ובעיני אחדים לגדול האסטרונומים של העת העתיקה. הוא היה היווני ההלניסטי הראשון שפיתח מודלים כמותיים ומדויקים של תנועת השמש והירח. לצורך כך השתמש בתצפיות האסטרונומיות ובידע שהצטבר במשך מאות שנים אצל הכשדים שבבבל. הוא גם היה הראשון אשר יצר טבלה טריגונומטרית, שאפשרה לו לפתור כל משולש. בעזרת התאוריות הסולאריות והלונאריות והטריגונומטריה המספרית שלו, היה כנראה הראשון שפיתח שיטה אמינה לחיזוי ליקויי חמה. הישגיו האחרים כוללים את גילוי הנקיפה (פרצסיה) של נקודות השוויון, חיבור קטלוג הכוכבים הראשון של העולם המערבי וכפי הנראה גם את המצאת האצטרולב. הסינתזה של פטולמאוס קלאודיוס (תלמי), שפעל שלוש מאות שנים אחרי היפרכוס והסתמך עליו, דחקה בסופו של דבר את עבודתו. היפרכוס כתב לפחות ארבעה-עשר ספרים, אך מכולם נשתמר על ידי מעתיקים מאוחרים רק הקומנטאר שלו על הפואמה האסטרונומית המפורסמת של אראטוס (Aratos). משום כך ידיעותינו אודות היפרכוס מועטות יחסית.
הוא נפטר ברודוס, יוון.
היפרכוס ומנגנון אנטיקיתרה
השערה נפוצה, שאין לה הוכחה, היא שהיפרכוס סיפק את הידע האסטרונומי לחרש בן תקופתו, פוסידוניוס, לבניית מחשב מכני לחישוב מיקום גרמי השמים שנקרא מנגנון אנטיקיתרה. ההשערה נסמכת על כך שהיפרכוס היה גדול האסטרונומים בתקופתו, פוסדוניוס לגדול החרשים בתקופתו שאף בנה מספר רובוטים מכניים, ושניהם גרו באותה תקופה באי רודוס.
היפרכוס ואורכו של חודש סינודי
היפרכוס הוא הראשון שהגיע לערך די מדויק של החודש הסינודי, דהיינו החודש הירחי. הוא חישב זאת על ידי חלוקת ההפרש שבין שני ליקויים - שביניהם כ-350 שנה - במספר החודשים שביניהם. תוצאתו היא: 29-31-50-8-20 יום בבסיס 60, כלומר 29.530594135802 יום. ערך זהה לזה הובא כבר לפניו על ידי קידינו הכשדי, אך ללא הדרך כיצד הגיע לתוצאה זו.
בלוח העברי נזכר מספר זהה לזה - המכונה כ"ט י"ב תשצ"ג כלומר 29 יום, 12 שעות, ו-793 חלקים, על ידי רבן גמליאל במאה השנייה לספירה, ומאוחר יותר נקבע על ידי הלל, במאה הרביעית לספירה, ככלל בסיסי בלוח העברי.
פרופוליס
פרופוליס היא תערובת הנאספת ומעובדת על ידי דבורים ומורכבת בעיקרה משרף עצים, דונג ורוק של הדבורה האוספת. לפרופוליס כינויים רבים: "דבק דבורים", "האנטיביוטיקה של הטבע" ו"השעווה השחורה". הרכב הפרופוליס תלוי בסוג הצמחים הנגישים לדבורים. מקור שם התערובת הוא מיוונית: פרו - לפני, פוליס - עיר, וייתכן שהיא נקראת כך עקב שימושן של הדבורים בחומר לצורך אטימת חורים בכוורת (כמו השער שנמצא בחזית העיר).
הפרופוליס נמצא בשימוש בידי האדם עוד מימי מצרים העתיקה, היוונים והרומאים -כתרופה, כחומר דבק לכלים, לאטימת סדקים במכלים, לחניטה – מונע ריקבון לצורך שימור מומיות.
איסוף פרופוליס
שיחור אחר פרופוליס ידוע רק אצל דבורת הדבש וחלק מהדבורים חסרות העוקץ.
ישנם שני הבדלים בין איסוף פרופוליס לאיסוף אבקת פרחים:
איסוף על ידי הדבוראי
הפרופוליס מופק בצורה מוגברת באמצעות גידול דבורים בעלות נטייה גבוהה לאיסוף. ניתן להגדיל את כמותו על ידי יצירת חללים לא טבעיים, אך הדבר עלול להפריע לטיפול השוטף של תחזוקת המכוורת מאחר שהפרופוליס נדבק לידיים ולבגדים במזג אוויר חם, מזהם טבעי של דונג, מסרבל הסרת חלות דבש לשיווק ומקשה על שליפת חלות מהכוורת.
מיצוי הפרופוליס
מיצוי הפרופוליס נעשה בדרכים שונות על ידי אתנול, גליקול, מים או שמן. תהליך המיצוי הכרחי למניעת הופעת תסמינים של אלרגיה מאחר שהפרופוליס מכיל ארס של חרקים אשר נלכדו בתוכו.
עלי עבדאללה סאלח
קריירה ציבורית
סאלח היה אחד ממנהיגי ההפיכה האנטי-מלוכנית בשנת 1962. לאחר רצח הנשיא אחמד אלגשמי בשנת 1978 הפך לנשיא הרפובליקה הערבית התימנית (צפון תימן) משנת 1978 עד לשנת 1990. עם איחוד תימן ב-1990 הפך לנשיא המדינה המאוחדת. נבחר ישירות לנשיאות בשנת 1999 כאשר זכה ב־96% מהקולות בבחירות בהן נכחו משקיפים בינלאומיים. המתמודד האחר, א-שעבי, היה חבר במפלגתו של סאלח "הקונגרס הכללי של העם", אולם התמודד כעצמאי.
71 אחוזים מהתימנים החליטו במשאל עם ב-20 בפברואר 2001 להאריך את כהונת הנשיא מחמש לשבע שנים, ואת כהונת הפרלמנט מארבע לשש שנים. המשאל גם יצר מועצה מייעצת בעלת כוח חקיקה (המתחרה עם הפרלמנט הנבחר על ידי העם), הממונה על ידי הנשיא. לפיכך, ארגון Freedom House הלא-ממשלתי שיפר בדו"ח "החירות בעולם" את דירוג רמת החופש הפוליטי במדינה מ-6 ל-5 (6 פירושו היעדר כל חופש פוליטי, ו-1 פירושו חופש פוליטי מקסימלי).
בבחירות לנשיאות ב-20 בספטמבר 2006 זכה סאלח ב-77.2 מקולות המצביעים. יריבו העיקרי, פייצל בן שמלאן, זכה ב-21.8 אחוזים. לטענת הממשל האמריקני, "הבחירות עמדו בקריטריונים של בחירות חופשיות והוגנות". ב-27 בספטמבר הושבע סאלח לכהונה נוספת.
בתחילת 2011, בהשראת ההפיכה בתוניסיה וההפגנות במצרים, פרצו הפגנות גם בתימן, ובעקבותיהן הודיע סאלח כי לא יאריך את כהונתו מעבר לשנת 2013 ולא יעביר את השלטון לבנו. ב-23 באפריל שנת 2011, הודיע הנשיא סאלח כי הוא מוכן לרדת מהשלטון בתוך כמה חודשים בתמורה לחסינות משפטית. ב-18 במאי חתם סאלח על הסכם עם קבוצות אופוזיציה בתימן שיתפטר מהנשיאות בתוך חודש, אך חזר בו ב-22 במאי, וההפגנות נמשכו. ההפגנות התדרדרו עד כדי, בעיני רבים, למלחמת אזרחים בין המפגינים לתומכי השלטון בתימן. ב-3 ביוני נפצע סאלח באורח קשה (40% כוויות) בעקבות שיגור של רקטות על ארמונו, ובעקבות הפיגוע הוטס לערב הסעודית על מנת לקבל שם טיפול רפואי. סגנו של סאלח, עבד רבו מנסור האדי, החליף אותו כנשיא בפועל. ב-23 בספטמבר, לאחר כשלושה חודשי היעדרות, דווח כי סאלח שב לארצו.
ב-21 באוקטובר 2011 אישרה מועצת הביטחון של האו"ם פה אחד החלטה הקוראת לסאלח לחתום על הסכם שלפיו ישים קץ לדיכוי האלים של ההפגנות בארצו, ולפרוש מתפקידו כנשיא המדינה. ב-23 בנובמבר חתם סאלח בטקס שנערך בערב הסעודית בחסות בית המלוכה הסעודי ובנוכחות מנהיגי האופוזיציה בתימן על הסכם העברת סמכויות לסגנו אל-האדי. ההסכם נוסח על ידי מדינות המפרץ וקבע כי סאלח ישמור זמנית על תוארו, אך יעביר את סמכויותיו במהלך החודש הקרוב לסגנו. תוך שלושה חודשים יתקיימו בחירות בתימן לתפקיד הנשיא, שבהן לא יתמודד סאלח, אך ההסכם העניק לו ולמקורביו חסינות מפני העמדה לדין."הפילוג של עשרת החודשים האחרונים השפיע באופן משמעותי על תימן בתחומי התרבות, הפיתוח והפוליטיקה", אמר סאלח. רבים מבני משפחתו של סאלח ממשיכים לאייש תפקידי מפתח בצבא ובכוחות הביטחון, שמפולגים בין תומכיו למתנגדיו.
ב-25 בפברואר 2012 הושבע סגנו של סאלח עבד רבו מנסור האדי לנשיא תימן החדש. סאלח עזב לארצות הברית.
ב-4 בדצמבר 2017 חוסל סאלח על ידי כוחות החות'ים לאחר קרב עם המורדים בצנעא.
הרבאוס
הרבאוס הקדוש או ארווֶה הקדושה (Saint Herveus או Saint Hervé) הוא קדוש נוצרי מברטאן של המאה ה-6. יחד עם איב הקדוש הוא נחשב לקדוש הברטוני הכי אהוד. רישומים היסטוריים טוענים כי הוא נולד בגוימיליו שבברטאן, אם כי קיימות טענות כי נולד בוויילס. על פי האגדה, הוא היה בנו של משורר נודד נודע בשם היברניון שהיה פעיל בחצר המלוכה של כילדברט הראשון. שמה של אימו היה ריבנון.
הרבאוס היה עיוור מלידה. יחד עם תלמידו גויהראן, הוא גר ליד פלוביין כנזיר מתבודד וכמשורר נודד. על פי האגדה, היו לו כוחות שאיפשרו לו לרפא כל בעל חיים והוא גידל ואילף זאב שהלך עמו לכל מקום.
סבתא רוח-שעווה
אזמרלדה "אסמה" שעווה או סבתא רוח שעווה או גבירת הרוח היא דמות בדיונית בסדרת עולם הדיסק ואחת הדמויות המרכזיות בה. אזמרלדה היא מכשפה וחברה בכנס המכשפות של מדינת לנקר. היא האפוטרופוסית של המדינה הקטנה שלה, ולעיתים קרובות מגנה עליה מפני כוחות על-טבעיים. רוח-שעווה היא אחת המכשפות החזקות בעולם הדיסק (למרות שנני אוג טוענת שהיא יותר חרוצה מאשר חזקה) ולמרות כוח הקסם הרב שלה היא מעדיפה ברוב המקרים להשתמש ב"חוכמת הראש" או "מוחולוגיה", כלומר: פסיכולוגיה והשפעה אישית, כדי להשיג את מבוקשה. היא נוטה להיות קשוחה ולא חביבה במיוחד.
The Boy Is Mine
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, שם שהה בפסגה במשך 13 שבועות.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן לה-שון דניאלס, רודני ג'רקינס, פרד ג'רקינס השלישי, ג'פה טג'דה וברנדי עצמה והופק על ידי דארק-צ'יילד, ברנדי עצמה ודאלס אוסטין. מבחינה לירית השיר עוסק בשתי בחורות אשר רבות על ליבו של בחור אחד ונכתב בהשארת השיר "The Girl Is Mine" של מייקל ג'קסון ופול מקרטני.
מבחינה מוזיקלית השיר הוא שיר מיד-טמפו ו-R&B.
ביקורת והצלחה
השיר זכה לביקורות חיוביות מהמבקרים ונהיה ללהיט הבין לאומי הראשון של שתי הזמרות ושיתוף הפעולה של שתי הזמרות ביטל את השמועות כי בין השתיים קיימת יריבות. בעקבות כך השיר זכה לתשומת לב רבה ואף גם להצלחה בהתאם כאשר הפך לשיר הנמכר ביותר לאותה שנה בארצות הברית כאשר מכר 2.6 מיליון עותקים במדינה, ושהה 13 שבועות בראש המצעד האמריקאי מה שהופך אותו לאחד מהשירים ששהו הכי הרבה שבועות בראש המצעד אי פעם.
פרסים והישגים
השיר זכה בפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע ה-R&B הטוב ביותר בדואט או קבוצה" ובנוסף היה מועמד בעוד 2 קטגוריות: "תקליט השנה" ו"שיר ה-R&B" של השנה. גם בטקס פרסי הבילבורד השיר זכה ב-3 פרסים ביניהם בקטגוריית "השיר הנמכר ביותר בבילבורד הוט 100".
ב-2008 בילבורד מיקמו את השיר במקום ה-54 ברשימת "100 השירים הטובים ביותר בכל הזמנים". ובמקום ה-18 ברשימת שירי ה-R&B וההיפ-הופ הטובים של כל הזמנים.
וידאו קליפ
הקליפ לשיר בוים על ידי ג'וזף קאהן ביכוב השחקן מכי פיפר היה מועמד לשני פרסי VMA בקטגוריות "קליפ השנה" ו"קליפ ה-R&B של השנה".
נבחרת ארצות הברית בהוקי קרח
נבחרת ארצות הברית בהוקי קרח לגברים מייצגת את ארצות הברית ומנוהלת על ידי התאחדות ההוקי קרח של ארצות הברית (USA Hockey), הגוף העליון של ענף ההוקי קרח בארצות הברית.
בסיסה נחשב באופן רשמי כקולורדו ספרינגס (מקום מושבה של USA Hockey) והיא מדורגת במקום החמישי בעולם בדירוג העולמי של IIHF. המאמן הראשי הנוכחי הוא טוני גרנאטו.
ארצות הברית זכתה במדליית זהב בטורניר ההוקי קרח באולימפיאדת החורף פעמיים - אולימפיאדת סקוו ואלי (1960) ואולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) בנוסף ל-8 מדליות כסף ומדליית ארד אחת. היא זכתה בגביע העולם ב-1996 ובאליפות העולם פעמיים - ב-1933 וב-1960.
בעבר, נטתה ארצות הברית לא להשתמש בשחקני ליגת ה-NHL גם כאשר היו זמינים ורשאים להשתתף, ובמקום זאת השתמשה בטורנירים הבינלאומיים כבמה לשחקנים צעירים ושחקנים מליגת המכללות. מגמה זו השתנתה בעשורים האחרונים, ובאליפויות העולם כמו גם באולימפיאדות בהן השתתפו שחקני ה-NHL ייצגו את הנבחרת בעיקר שחקני NHL.
ארצות הברית חברה בקבוצה הבלתי רשמית המכונה "שש הגדולות", המדינות הנחשבות למעצמות העולמיות בהוקי קרח גברים, יחד עם קנדה, צ'כיה, פינלנד, רוסיה ושוודיה.
שנים ראשונות: שנייה לקנדה וזכייה אחת היסטורית
נבחרת ארצות הברית הופיעה לראשונה על הבמה העולמית בטורנירי ההוקי קרח האולימפיים הראשונים, שנחשבו רשמית גם לאליפויות עולם. באולימפיאדת אנטוורפן (1920) ואולימפיאדת שאמוני (1924) הראתה הנבחרת עליונות ברורה על הנבחרות האירופיות, אך נוצחה בשתי הפעמים על ידי קנדה והסתפקה במדליית הכסף.
באליפות העולם ב-1933, תחת המאמן וולטר בראון – מחלוצי ההוקי קרח והכדורסל המקצועני בארצות הברית – הצליחה ארצות הברית לנצח את קנדה 2:1 במשחק המכריע, ולזכות בפעם הראשונה בתואר בינלאומי. זה היה ההפסד הראשון של קנדה במשחק בינלאומי והתואר הבינלאומי הראשון שקנדה לא הצליחה לזכות בו.
עד מלחמת העולם השנייה, שהשביתה את פעילות הספורט הבינלאומי, לא הצליחה ארצות הברית לזכות בתואר בינלאומי נוסף. היא השתתפה באליפות העולם באופן מקוטע, אך השתתפה בטורנירים האולימפיים ונשארה בין הנבחרות החזקות בעולם כשזכתה במדליה בכל טורניר בו השתתפה למעט אליפות העולם ב-1938, בה הידרדרה עד המקום השביעי.
שנות ה-40 וה-50: שחיקה במעמד ופסילה באולימפיאדה
עם תום מלחמת העולם השנייה התחדשה הפעילות הבינלאומית בהוקי קרח, וארצות הברית גילתה שמעמדה נשחק והנבחרות האירופיות סגרו עליה. בשתי אליפויות העולם הראשונות אחרי המלחמה לא הצליחה ארצות הברית לזכות במדליה כלל.
נוסחת לוטשי העדשות
נוסחת לוטשי העדשות היא נוסחה שפיתח האיטלקי בונאוונטורה קאוואליירי במאה ה־17. הנוסחה מתארת את הקשר בין עוצמת העדשה (התלויה באורך המוקד של העדשה) לבין מקדם השבירה של החומר שממנו עשויה העדשה, עוביה במרכזה ורדיוסי העקמומיות של העדשה. הקשר הוא:
נבחרת ארצות הברית בהוקי קרח
שנות ה-40 וה-50: שחיקה במעמד ופסילה באולימפיאדה
בנוסף לכך, עמדה נבחרת ארצות הברית במרכזה של שערורייה באולימפיאדת סנט מוריץ (1948). סכסוך בין שני איגודי הוקי חובבניים שטענו לתואר הגוף העליון של הענף בארצות הברית גרם לכך שארצות הברית שלחה לאולימפיאדה שתי נבחרות – האחת נתמכה על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי והשנייה על ידי "הליגה הבינלאומית להוקי קרח" (LIHG) – לימים פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית (IIHF). שתי הנבחרות הגיעו לשווייץ במטרה לשחק בטורניר, וה-LIHG איימה לבטל את הטורניר כולו. לבסוף שיחקה באולימפיאדה הנבחרת שנתמכה על ידי ה-LIHG, אך באופן בלתי רשמי. באופן מעשי הנבחרת נפסלה ולא מופיעה בדירוג הרשמי של האולימפיאדה.
עקרון השקילות
בפיזיקה, עקרון השקילות (או אקוויוולנציה בלעז) הוא עיקרון הקובע זהות פיזיקלית בין מערכת הנמצאת תחת השפעת שדה כבידה, לבין מערכת הנמצאת בתנועה שוות תאוצה. דהיינו, בהינתן מעבדה סגורה בה נצפים תנאים של כבידה (כל החפצים נמשכים "למטה" בתאוצה קבועה), לא קיים ניסוי שיגלה האם המעבדה נחה בשדה גרוויטציה, או שמא נעה כלפי "מעלה" בתאוצה קבועה (או שילוב של השניים). עיקרון זה מסביר, בין היתר, מדוע כל הגופים נופלים באותה מהירות ללא תלות במשקלם.
עקרון השקילות משמש בעיקר להשלכת ידע פיזיקלי הנוגע למערכות מואצות על מערכות גרוויטציוניות, הן בשל הפשטות היתרה בעריכת ניסויים ותצפיות במערכות מואצות (בהשוואה למערכות גרוויטציוניות) והן משום שהאינטואיציה שלנו כבני אדם חזקה יותר לגבי תאוצה מאשר לגבי כבידה. עיקרון זה נודע בעיקר בשל שימושיו בתורת היחסות הכללית של איינשטיין, העוסקת בכבידה ובמערכות שאינן אינרציאליות.
עקרון השקילות החלש
עיקרון פיזיקלי הקובע שוויון בין מסת כבידה ומסת התמד (מסה גרוויטציונית ומסה אינרציאלית). הווי אומר, אותו גודל פיזיקלי מתאר הן את כוח הכבידה הפועל על גוף מסוים, והן את מידת התנגדותו לשינוי מהירות.
עקרון השקילות החזק
בשנת 1907 לערך, ככל הנראה דרך מחשבות ראשוניות שהתפתחו לאחר זמן לתורת היחסות הכללית, הגה איינשטיין את עקרון השקילות שלו (כיום "עקרון השקילות החזק", או פשוט "עקרון השקילות"). על-פי עיקרון זה, ישנו שוויון פיזיקלי לוקאלי בין תאוצה וכבידה. כלומר, ניתן להתייחס למערכת מואצת כאילו הייתה במנוחה בשדה כבידה, ולהפך. עיקרון זה הוא מקומי, זאת אומרת מתייחס לנקודה או לאזור מאוד קטן במרחב, כך ששדה הגרוויטציה בתוכה ניתן לקירוב כאחיד, הומוגני וסטטי - כלומר לא נוכל בעזרת שום מכשיר מדידה לגלות גרדיאנטים מכל סוג בשדה הגרוויטציה. לא מתקיימת זהות בין כבידה לתאוצה במערכת גדולה משום שגרוויטציה משפיע בכיוון מרכז מסה, זאת אומרת לכיוון רדיאלי ולכן לא אחיד, וכן משום ששדה כבידה אינו קבוע במרחב.
בהמשך לעיקרון זה, ערך איינשטיין ניסוי מחשבתי, בו דימה עצמו בתוך מעלית הנמצאת בנפילה חופשית. בגלל השקילות בין תאוצה וכבידה, ניתן לראות מערכת שבה לא מורגשת תאוצה (מערכת אינרציאלית), כמערכת שבה לא מורגשת כבידה. לכן במצב כזה, בו ניתן לדמיין כי לא מורגשת האצה לכיוון מסוים, אפשר לומר כי שום כח אינו מורגש ולמעשה לטעון כי המעלית מהווה מערכת אינרציאלית. מכאן ניתן להסיק כי מערכת הנמצאת בנפילה חופשית, או השרויה בשדה כבידה ולא פועל עליה שום כוח אחר, היא מערכת אינרציאלית.
אינטואיציה
דוגמה טובה היא ההסבר שמספק כל אחד מהעקרונות לכך שתאוצת הכבידה שווה לכל הגופים ללא תלות במשקלם.
דרך העיקרון החלש נאמר, שבהינתן גוף, ככל שהוא יהיה יותר כבד, כך יפעל עליו כח כבידה חזק יותר. אך בה בעת, בדיוק באותה המידה גם יהיה יותר קשה להאיץ אותו. ישנו קיזוז מדויק בין עוצמת הכח הפועלת על גוף כתוצאה מהמשיכה, לבין כמה קשה להניע אותו. קיזוז מדויק זה נובע מהשקילות בין מסת התמד ומסת כבידה. העיקרון החזק מסביר אחרת את התופעה. על-פיו, ניתן להתייחס לשדה כבידה כאל מערכת אינרציאלית. אך הנוכחות הפיזית של כדור הארץ מונעת את תנועת הגוף (הגוף מתנגש בכדור-הארץ) וכך מפרה את התמדת הגוף ובעצם מפעילה עליו כח. משום שכח זה נובע ושווה לכח ההתמד של הגוף, אנו מודדים את מסת הכבידה שלו כשווה למסת ההתמד. ניתן לראות כי בתפיסה זו "מסת כבידה" אינה מאפיין פיזיקלי בפני עצמו, אלא רק מקרה פרטי של התנהגות מסוימת של מסת התמד.
מעקרון השקילות לתורה של הכבידה
השימוש הידוע ביותר לעקרון השקילות (החזק), וזה בעל החשיבות הרבה ביותר, הוא ניסוי מחשבתי שהגה אלברט איינשטיין שהביא לפיתוחה של תורת היחסות הכללית, העוסקת במערכות מואצות ובכבידה. בניסוי, מותקן פנס באחד מקירות מעלית באופן אופקי, כך שקרן האור שהוא מקרין פוגעת בקיר שממול. במידה והמעלית מאיצה כלפי מעלה, קרן אור שתצא מהפנס תפגע בנקודה נמוכה יותר בקיר שממול. על-כן, צופה בתוך המעלית המואצת יטען שקרני אור מתעקמות (או "נמשכות") מטה. על-פי עקרון השקילות ניתן להשליך כל תופעה פיזיקלית המתרחשת במערכת מואצת גם על מערכת השרויה בשדה כבידה. לכן ניתן להסיק כי אור מתעקם בנוכחות שדה כבידה. אך לקרני אור "אסור" להתעקם- הן חייבות לנוע בקווים ישרים, זאת אומרת - בדרך הקצרה ביותר בין שתי נקודות. מכאן הקיש איינשטיין שקרני אור אכן נעות בדרך הקצרה ביותר, אך במרחב-זמן עקום, ולכן נראות לנו עקומות. רעיון זה של עיוות המרחב-זמן (שקורה על ידי מסה או אנרגיה), ושעיוות זה אחראי לתופעות הכבידה, הוא הבסיס לתורת היחסות הכללית.
נוסחת לוטשי העדשות
אם עובי העדשה קטן בהרבה מהרדיוסים שלה, ניתן להשתמש בנוסחה המקורבת:
כאן D היא עוצמת העדשה בדיופטרים. דיוקה של הנוסחה המקורבת טוב רק עבור עדשות דקות, כלומר עדשות שבהן עובי העדשה קטן לעומת אורך המוקד שלה.
f הוא אורך המוקד של העדשה (חיובי - עדשה מרכזת, שלילי - עדשה מפזרת).
n 1 הוא מקדם השבירה של העדשה.
2 n הוא מקדם השבירה של התווך שבו נמצאת העדשה.
R1 ו־R2 הם רדיוסי העקמומיות של העדשה. R1 הוא רדיוסו של המשטח הקדמי, R2 הוא רדיוסו של המשטח האחורי.
d הוא עוביה של העדשה במרכזה.
כדי לחשב את אורך המוקד (ואת עוצמתה) של העדשה, מציבים בנוסחה את רדיוסי העקמומיות. סימנו של כל רדיוס נקבע כך: אם מרכז הכדור שיוצר את המשטח נמצא מאחורי העדשה, הרדיוס הוא חיובי. אחרת, הוא שלילי. לפיכך, במקרה של עדשה דו קמורה, הרדיוס של המשטח הקדמי הוא חיובי, והרדיוס של המשטח האחורי הוא שלילי. בעדשה דו קעורה, הרדיוס של המשטח הקדמי הוא שלילי, והרדיוס של המשטח האחורי הוא חיובי. וכן הלאה. הרדיוס של מישור (משטח ישר) הוא אינסוף. קיימת גם גרסה נוספת של הנוסחה, נפוצה פחות, ובה סימן המינוס בנוסחה מוחלף בסימן פלוס, ואז סימני הרדיוסים מוגדרים באופן אחר, ופחות אינטואיטיבי.
כדי להימנע מבלבול בין "קמור" ו"קעור" ניתן לזכור שעדשה דו קמורה צורתה כתפוז.
ישנם מספר סוגים של עדשות מרכזות ומפזרות:
עדשות מרכזות:
קישורים חיצוניים
Lens (optics)
נבחרת ארצות הברית בהוקי קרח
שנות ה-40 וה-50: שחיקה במעמד ופסילה באולימפיאדה
מעמדה של ארצות הברית נפגע עוד יותר בשנות ה-50 עם כניסתה לזירה הבינלאומית של נבחרת ברית המועצות, שהפכה באופן מיידי לאחת הנבחרות החזקות בעולם, ועם התחזקותן של נבחרות אירופיות אחרות. למרות זכייה במדליית הכסף באולימפיאדת קורטינה ד'אמפצו (1956), היו תוצאותיה של ארצות הברית באותו עשור דלות יחסית.
אולימפיאדת סקוו ואלי (1960): "הנס הנשכח"
ארצות הברית הגיעה לטורניר כשהיא נחשבת לחסרת סיכוי, אך הראתה את כוחה כבר בבית המוקדם עם ניצחון מפתיע 7:5 על נבחרת צ'כוסלובקיה לאחר שהפכה מצב של פיגור בשליש השלישי. יחד עם ניצחון רב שערים על אוסטרליה, עלתה ארצות הברית לבית הגמר מהמקום הראשון בבית.
בבית הגמר המשיכה ארצות הברית להפתיע. אחרי ניצחונות על שוודיה וגרמניה הדהימה ארצות הברית בניצחונות על שתי המועמדות הראשיות לזכייה – 2:1 על קנדה ו-3:2 על ברית המועצות. בכך מצאה עצמה ארצות הברית כשהיא מובילה את בית הגמר ויכולה לזכות במדליית הזהב עם ניצחון במשחקה האחרון – מפגש נוסף עם צ'כוסלובקיה.
המשך שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70
מעמדה של נבחרת ארצות הברית בזירה הבינלאומית המשיך להיחלש לאחר ההישג באולימפיאדת סקוו ואלי. רק באליפות העולם ב-1962, אותה גם אירחה, הצליחה ארצות הברית לזכות במדליית ארד - המדליה הבינלאומית היחידה שלה בשנות ה-60. בתחילת שנות ה-70 הורע מצבה של הנבחרת באליפויות העולם עוד יותר, והיא התנדנדה בין הדרג הראשון לדרג השני של אליפות העולם.
אולימפיאדת סאפורו (1972) עד מחצית שנות ה-70
לאולימפיאדת סאפורו הגיעה ארצות הברית כנבחרת נחותה, ולמעשה באותו זמן היא מוקמה בדרג השני של ההוקי קרח העולמי. קנדה החרימה באותה תקופה את המפעלים הבינלאומיים, והשליטה בהוקי קרח הבינלאומי נותרה בידי הנבחרות האירופיות, בעיקר ברית המועצות וצ'כוסלובקיה.
בנבחרת האולימפית שיחקו בעיקר שחקנים צעירים וסטודנטים במכללות, כפי שנהגה לאורך מרבית שנותיה. עם זאת כמה משחקני הסגל ששלחה לאולימפיאדת סאפורו הפכו לימים לשחקני NHL ואף לכוכבי NHL, כגון מרק האו, בנו של אחד מגדלי השחקנים בכל הזמנים גורדי האו, שהפך לכוכב NHL בזכות עצמו והתקבל כמו אביו להיכל התהילה של ההוקי קרח.
ניצחון מפתיע על צ'כוסלובקיה, סגנית אלופת העולם, ולאחריו ניצחון מפתיע נוסף על פינלנד, סייע לארצות הברית לסיים את האולימפיאדה במקום השני, אחרי נבחרת ברית המועצות, ולזכות במדליית כסף מפתיעה.
גביע קנדה 1976 והמחצית השנייה של שנות ה-70
ב-1976 נפל דבר בהוקי קרח הבינלאומי - אליפות העולם נפתחה לראשונה בהיסטוריה לשחקני NHL. במקביל, התארגן מפעל חדש בשיתוף פעולה בין ה-NHL וה-IIHF - גביע קנדה, מפעל לנבחרות לאומיות ששוחק בקיץ ואיפשר לכל שחקני ה-NHL לשחק בו במדי נבחרותיהם. באותה תקופה עדיין היה משקלם של השחקנים האמריקאים בליגת ה-NHL זעום למדי, ומול קנדה על כוכבי ה-NHL וה-WHA שלה כמו גם מול הנבחרות האירופיות נחשבה נחותה.
הפעם לא יכלה הנבחרת לחולל הפתעה וסיימה כצפוי עם מאזן חלש של ניצחון אחד, על פינלנד, ותיקו מול צ'כוסלובקיה. בשאר שלושת משחקיה נוצחה ארצות הברית וסיימה חמישית מתוך שש משתתפות.
באליפויות העולם בשארית שנות ה-70, האליפויות הראשונות של העידן הפתוח, שוב שלחה ארצות הברית נבחרות שלא היו תחרותיות וסיימו במקומות 6 ו-7.
אולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) ומשחק ה"נס על הקרח"
לאולימפיאדת לייק פלאסיד שוב הגיעה ארצות הברית כנבחרת שנחשבה נחותה. היא הורכבה משחקנים צעירים שמלבד שחקן אחד היו חסרי ניסיון אולימפי, ולמעשה בבית שכלל נבחרות חזקות כצ'כוסלובקיה ושוודיה נחשבה מועמדת להדחה. המאמן היה הרב ברוקס, מאמן NHL עם מאזן מעורב של הצלחות וכשלונות.
במשחקי הבית המוקדם חוללה ארצות הברית הפתעה כאשר הביסה את צ'כוסלובקיה 7:3, תוצאה שגרמה להדחה מפתיעה של הצ'כוסלובקים בעוד ארצות הברית עלתה לבית הגמר יחד עם שוודיה, תוך שהן גוררות את תוצאת המשחק ביניהן - 2:2. מהבית השני עלו לבית הגמר נבחרות ברית המועצות ופינלנד.
המשחק הראשון של ארצות הברית בבית הגמר היה מול נבחרת ברית המועצות, הנבחרת החזקה בעולם, אלופת שלוש האולימפיאדות הקודמות שנחשבה למועמדת ראשית לזכות במדליית הזהב בפעם הרביעית ברציפות. בניגוד לנבחרת ארצות הברית, הייתה ברית המועצות משופעת בשחקנים מנוסים שהוכיחו את עצמם בהישגים גדולים באולימפיאדות קודמות ובאליפויות העולם, והוכיחו את כוחם במקרים שונים גם מול שחקני NHL.
למרות זאת, הצליחה ארצות הברית לחזור שלוש פעמים מפיגור ולהשוות את תוצאת המשחק ל-3:3 בתחילת השליש השלישי שלו. את השערים השני והשלישי כבש מרק ג'ונסון, שלימים הפך לשיאן ההופעות בנבחרת ארצות הברית ולמבקיע הגדול בתולדותיה.
10 דקות לסיום המשחק כבש קפטן הנבחרת, מייק ארוזיונה, שער שהעלה את ארצות הברית ליתרון ראשון במשחק, 4:3. ב-10 הדקות שנותרו תקפו הסובייטים, אך האמריקאים עמדו בלחץ והצליחו להשאיר את התוצאה על כנה ולהשיג את הניצחון שנחשב למפתיע בתולדות נבחרת ארצות הברית. שדר הטלוויזיה אל מייקלס, שהעביר את שידור הטלוויזיה של המשחק, שאל בשניות האחרונות שלו: "האם אתם מאמינים בנסים? כן!" ובכך טבע למשחק את כינויו - "נס על הקרח" (Miracle On Ice).
הזכייה במדליית הזהב ובעיקר משחק ה"נס על הקרח" הפך לאירוע המכונן של ההוקי קרח בארצות הברית, ולאחד האירועים המכוננים בתולדות הענף בכלל. ב-2002, בטקס הפתיחה של אולימפיאדת סולט לייק סיטי, הדליקו חברי הנבחרת מ-1980 את הלפיד האולימפי תוך שהם לבושים בחולצות המשחק. ב-2008 בחרה פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית את האירוע לסיפור הגדול ביותר בתולדות ההוקי קרח הבינלאומי. אירועי אולימפיאדת לייק פלאסיד קידמה באחת גם את מעמדם של השחקנים האמריקאים ב-NHL, ומרבית שחקני הנבחרת הגיעו ל-NHL כשחלקם ניהלו בה קריירות ארוכות ועשירות בהישגים.
שנות ה-80
למרות ההד הציבורי הגדול של מדליית הזהב האולימפית מלייק פלאסיד ומשחק ה"נס על הקרח", והנוכחות האמריקאית המוגברת בליגת ה-NHL, הייתה שארית העשור ענייה בהצלחות נוספות. באליפויות העולם ובשתי האולימפיאדות הנוספות באותו עשור לא זכתה ארצות הברית ולו במדליה אחת.
גביע קנדה 1981
למהדורה השנייה של גביע קנדה הגיעה ארצות הברית עם נבחרת שכללה כמה מגיבורי הזכייה במדליית הזהב באולימפיאדת לייק פלאסיד – בין היתר החלוצים מרק ג'ונסון וניל ברוטן והמגן קן מורו, שהפכו בינתיים לשחקני NHL. גם מרק האו חזר לנבחרת, ובשער עמד טוני אספוזיטו, שוער NHL וותיק ומוערך ששיחק במדי נבחרת קנדה בסדרת הפסגה והתאזרח בארצות הברית. המאמן היה בוב ג'ונסון שהוביל את נבחרת אוניברסיטת ויסקונסין ל-3 אליפויות בליגת המכללות.
הנבחרת השיגה בטורניר שני ניצחונות על צ'כוסלובקיה ושוודיה ותיקו מול פינלנד, אך נוצחה על ידי ברית המועצות וקנדה העדיפות ופעם נוספת בחצי הגמר על ידי קנדה.
גביע קנדה 1984
הנבחרת שנשלחה למהדורה השלישית של גביע קנדה כללה, בנוסף למרק ג'וסון וניל ברוטן, גם כוכב על אחד – בראיין טרוטייה, החלוץ המצטיין של ניו יורק איילנדרס שזכה איתה 4 פעמים ברציפות בגביע סטנלי, כמו גם דור חדש של כוכבים צעירים ובראשם כריס צ'ליוס, מגן שניהל מאוחר יותר קריירה מפוארת ונחשב כיום לאחד השחקנים האמריקאים הגדולים בתולדות ה-NHL, ופיל האוזלי, חלוץ כשרוני שכיכב שנים רבות בליגה למרות ממדיו הקטנים. השוער המוביל היה טום בראסו, שוערה בן ה-19 של באפלו סייברס, שהגיע ל-NHL היישר מבית הספר התיכון וסיים זה עתה עונה ראשונה מצוינת בליגה עם זכייה בגביע קאלדר – גביע רוקי השנה ב-NHL. בוב ג'ונסון, שבינתיים עבר לאמן ב-NHL, חזר לעמדת המאמן.
עם ההרכב המבטיח הצטיינה ארצות הברית בשלב הראשון, שלב הליגה, וסיימה אותו עם שלושה ניצחונות, תיקו, והפסד בודד – מול ברית המועצות, מאזן שהבטיח לה את המקום השני; אולם בחצי הגמר נחלה ארצות הברית אכזבה קשה כשהובסה 9:2 על ידי שוודיה, אותה הביסה 7:1 בשלב המוקדם, ולא הצליחה להגיע לסדרת הגמר.
גביע קנדה 1987
הנבחרת כללה את שלד השחקנים שהצליח בגביע קנדה הקודם – מרק ג'ונסון, האוזלי, צ'ליוס, השוער בראסו, ואיתם הכוכב הוותיק פאט לפונטיין מניו יורק איילנדרס שלא שיחק ב-1984 בשל פציעה. בהגנה הציגה ארצות הברית את קווין האצ'ר, מגינה המצטיין של וושינגטון קפיטלס, ואת גארי סוטר, מגינה של קלגרי פליימס.