cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דחלקית
דחלקית משתייכת לקבוצת השפות האתיו-שמיות, בענף השמי הדרומי של המשפחה השמית, במשפחת-העל האפרו-אסיאתית. בתוך הקבוצה האתיו-שמית, במחקר מקובל לסווגהּ כאתיו-שמית צפונית, לצד תיגרֵה ותיגרינית, שאליהן היא קרובה מאוד. יש האומרים שאין מובנות הדדית בין דחלקית ותיגרה, ולפי סימאון-סנל, הן שונות מספיק זו מזו כדי להיחשב שפות נפרדות. חוקרים אחרים חולקים על כך וסוברים כי דחלקית היא ניב של תיגרה.
סטטוס
דחלקית מדוברת באיי דחלק, בים סוף, השייכים לאריתריאה. באיים אלה רוב האנשים דוברי דחלקית, ומקצתם דוברים ילידיים של ערבית ועפרית. המצב שונה בכל כפר: בדוּרּוּבּישֵט ובדַסְקוּ יש שימוש כמעט בלעדי בדחלקית, בעוד שבכפרים אחרים ניתן למצוא יותר שפות. רוב תושבי האי הם רב-לשוניים ומדבירם דחלקית, ערבית ועפרית, ושפת החינוך היא ערבית. לרוב הגברים הדחלקים באים במגע קבוע עם ערבית, תיגרה ועפרית. במקרים של נישואים מעורבים, לרוב הילדים רוכשים שתי שפות אם. דוברי דחלקית רואים בשפתם תערובת של ערבית, תיגרה ומעט תיגרינית. נכון ל-2005, נותרו רק כמה דוברים חד-לשוניים קשישים של דחלקית. עם זאת, דוברי דחלקית מפגינים יחס חיובי כלפי שפתם ורואים בה חלק מהותי בזהותם התרבותית.
תנועות
בדחלקית יש 5 תנועות פונמיות ודאיות. בנוסף, התנועה [ɛ] עשויה להיות פונמה נוספת, והתנועה המרכזית [ə] מופיעה רק בהברות לא מוטעמות. לא ברור אם אורך התנועה הוא פונמי.
עיצורים
בדחלקית יש 21 עיצורים. בטבלה להלן הם מובאים באלפבית הפונטי הבינלאומי, בסוגריים עגולים צלילים המופיעים במילים שאולות בלבד, ובסוגריים מרובעים אלופונים. במקרה שבמחקר ניתנו סימנים שונים, הם מובאים בין מירכאות.
כינויים
כינויי הגוף השני והשלישי קיימים בזכר ובנקבה. בדחלקית יש גם כינויי מושא חבורים, המצטרפים בסוף המילה.
פעלים
סדר המילים במשפט פשוט הוא: נושא–מושא–פועל. בפסוקיות תנאי משועבדות, מילת התנאי/השעבוד (כמו "אם") נמצאת בסוף הפסוקית, או ממש לפני הפועל בפסוקית המשועבדת.
בית הכנסת בטאלין
בית הכנסת בטאלין הוא בית כנסת יהודי אורתודוקסי בעיר הבירה טאלין שבאסטוניה המשרת את הקהילה היהודית במדינה.
היסטוריה
בית הכנסת, היחיד במדינה כולה, נחנך במאי 2007 בטקס רשמי בהשתתפות נציגי ממשלת אסטוניה ונציגים מישראל, בהם המשנה לראש הממשלה שמעון פרס. בית הכנסת מכיל כ-180 מקומות ישיבה, ומכהן בו כרבה, הרב שמואל קוט, שליח חב"ד בטאלין, והוא מנוהל על ידי הקהילה היהודית המקומית.
בית כנסת זה הוא הראשון שנבנה במדינה מאז מלחמת העולם השנייה, כאשר בשנת 1944 נחרב בית הכנסת בטאלין על ידי הנאצים במהלך הקרב על העיר טאלין במלחמה שנערך בין הצבא האדום לצבא הגרמני.
עלות בנייתו של בית הכנסת הייתה כ-2 מיליון דולרים, והיא מומנה מכספי תרומות, כאשר בין היתר תרמו גם ראש הממשלה ושר האוצר של אסטוניה.
מסעות ההלך
הספר מסעות ההלך (באנגלית: The Pilgrim's Progress) הוא אלגוריה בשני חלקים מאת המטיף האנגלי ג'ון באניין. החלק הראשון פורסם ב-1678, והשני ב-1684. הוא נמנה עם החשובות שביצירות הספרות באנגלית. ביטויים מתוכו, כגון "יריד ההבלים", השתגרו בלשון, ויצירות ספרותיות רבות, כגון "נשים קטנות", מתייחסות אליו.
חלק ראשון
גיבור הספר הוא משיחי (שם המעיד על בעליו, באנגלית: Christian), הלך היוצא למסע מעיר ההרס (העולם הזה) אל העיר השמיימית (העולם הבא). על גבו של ההלך משא כבד, המייצג את חטאיו. הוא פוגש במבשר, וזה מורה לו את הדרך אל השער המוביל אל דרך המלך לעיר השמיימית. ההלך לא מצליח לשכנע את אשתו ואת ילדיו להצטרף אליו, והוא עוזב את ביתו, כדי להציל את נפשו.
בדרכו אל השער ההלך כמעט טובע בביצת הדיכאון, אבל עזרה מושה אותו מתוכה. שומר השער - רצון-טוב - מפנה את ההלך אל דרך המלך ואל מקום הישועה, שם יוכל להשתחרר ממשאו. ואומנם, ההלך מגיע לגבעה שבראשה צלב ולמרגלותיה קבר פתוח, ושם מותרות רצועות המשא והוא נופל ונעלם בתוך הקבר. שלושה אנשים זוהרים מברכים את ההלך, מלבישים אותו בבגדים חדשים, ונותנים לו מגילה שעליו למסור בפתח העיר השמיימית.
ההלך מטפס במעלה גבעת הקושי, מתארח בארמון ושמו יופי בראש הגבעה, ויורד אל עמק הענווה מעברה האחר. שם הוא נאבק בשד אפוליון (אבדון) במשך חצי יום ולבסוף פוצע אותו בחרב הפיפיות שלו.
בלילה הוא נכנס לגיא צלמוות וכשהוא יוצא ממנו זורחת השמש על יום חדש.
ההלך פוגש בנאמן, שבא, כמוהו, מעיר ההרס, ושניהם ממשיכים אל יריד ההבלים בעיר הבל. הם נכלאים בגלל סלידתם מהסחורות שמציע היריד, ונאמן נשפט ומוצא להורג בדקירות, בסקילה ובשרפה על המוקד. ההלך בורח וממשיך בדרכו, והפעם מתלווה אליו מלא-תקווה מהעיר הבל.
השניים חוצים בשלום את האדמה המכושפת ובאים אל ארץ בעולה. הם חוצים את הנהר העמוק (המסמל את המוות) שמפריד בינה ובין הר ציון ובאים אל העיר השמימית שעל ההר.
חלק שני
החלק השני מציג את מסעם של בני משפחתו של ההלך. הם עוברים באותם מקומות שההלך עבר בהם, אבל מסעם מתארך, שכן הבנים נישאים בדרך ומולידים ילדים. מורה הדרך שלהם הוא נדיב-לב. הוא הורג ארבעה ענקים ומשתתף בגירוש החיה המפלצתית שהפילה חתתה על העיר הבל.
בהקדמה למהדורה מ-1957 כותב אלכסנדר וויתרספון, פרופסור לאנגלית באוניברסיטת ייל: חלק II, שהופיע ב-1684, הוא הרבה יותר מסתם ספר המשך או הדהוד של החלק שקדם לו. הוא מבהיר ומבסס ומחזק את הסיפור מחלק I. אלומת האור מפנסו של באניין מתרחבת ומאירה גם את משפחתו של כריסטיאן ואנשים אחרים, נשים וילדים. יש יותר אירועים ותקריות מחיי היומיום, ומקומו של האושר בחיי עולי הרגל הולך וגדל יחסית למקומם של הקשיים. אל האמונה והתקווה מחלק I מצטרפת מידת הצדקה, הטובה במידות. שני החלקים של מסעות ההלך מהווים שלם, והשלם הזה הוא, ללא ספק, הספר הדתי המשפיע ביותר שנכתב בשפה האנגלית.
עולי הרגל בחלק השני פגיעים וחלשים יותר מאלה שבחלק הראשון: נשים, ילדים ואנשים עם בעיות פיזיות ונפשיות. כאשר החבורה עוזבת את ביתו של גָיוס, מתמהמה הססן ונראה כאילו בכוונתו להישאר שם. נדיב-לב מעודד אותו להצטרף ואומר לו כך: אולם, אח יקר, ... שליחותי היא לנחם נכאי רוח ולתמוך בחלשים. חייב אתה להתלוות אלינו. נמתין לך ונושיט לך את עזרתנו. למענך לא נדבוק בדעות ובמעשים מסוימים, לא נתפלמס לפניך בנושאים שנויים במחלוקת, נהיה לך הכול, ובלבד שלא תיוותר מאחור.
תרגומים
מסעות ההלך תורגם ליותר מ-200 שפות. מיסיונרים פרוטסטנטים נהגו לתרגם אותו מיד אחרי שתרגמו את הביבליה.
תרגום הכותרת
מילים שונות נבחרו לאורך השנים לתרגום המילה pilgrim הן בתרגומי הספר והן בספרים ובמאמרים המתייחסים אליו:
תרגום שמות הגיבורים
רוב השמות בספר מייצגים תכונות ומושגים והם תורגמו בהתאם. מספר קטן תועתק, למשל מתי. שמו של הגיבור במקור הוא כריסטיאן (Christian) ושם אשתו כריסטיאנה. בכל שלושת התרגומים שלעיל שם הגיבור הוא משיחי, על פי מקור המילה היווני: christo, כלומר, 'זה שמשוח'.
משה מיכאלשוילי
הרב חכם משה מיכאלשוילי (י"א באלול ה'תרצ"ג קולאשי גיאורגיה, 2 בספטמבר 1933 - כ"ג באייר ה'תשע"ד, 23 במאי 2014 קריית מלאכי ישראל), היה נשיא איגוד רבני גאורגיה.
ביוגרפיה
נולד בעיר קולאשי שבמחוז אימרתי של גאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה) לציפורה ולחכם שבתי מיכאלשוילי, בנו של החכם אברהם מיכאלשוילי. התחתן עם לאה למשפחת בטוניאשוילי. לזוג שני בנים וארבע בנות.
לאחר מלחמת ששת הימים, בסוף חודש סיוון ה'תשכ"ז (1967), עלה לישראל יחד עם אחיו חכם יעקב וחכם בן ציון. הם היו מהעולים הראשונים מגאורגיה בטרם נפל מסך הברזל והעלייה הגדולה מיהדות זו בשנות השבעים. לאחר כעשרה ימים הם הגיעו לנמל חיפה, והתיישבו בכפר חב"ד.
באדר ה'תשכ"ט (1969), על פי בקשת הרבי מנחם מנדל שניאורסון, התחיל לסייע בקליטת היהודים שעלו מגאורגיה והתיישבו בשכונת נחלת הר חב"ד שבקריית מלאכי, וחצי יום שימש כשוחט בבית שמש. בשנת ה'תשל"א (1971) עבר לגור בעצמו בנחלת הר חב"ד, והתחיל לשמש כרב וחזן בבית הכנסת "בית שמואל" לעולי גאורגיה, וכן כמוהל. בשנת ה'תשל"ג (1973) היה ממייסדי "וועד עמותת נחלת הר חב"ד", שפעלה לצורכי חסידי חב"ד המתגוררים במקום, כהקמת מוסדות חינוך, והרחבת גבולות השכונה באמצעות רכישת קרקעות והקמת בתים למתיישבים.
יזם יחד עם אחיו חכם בן ציון, את הקמתו של כולל מיוחד להכשרת רבנים בני העדה בעיר לוד. על ידו הוסמכו רבנים רבים, שיצאו מאוחר יותר לכהן בקהילות השונות של יוצאי גאורגיה. כמו כן פעל גם למען העולים במקומות אחרים, לבניית מקווה ועוד. פעילותו החינוכית התרחבה, כאשר הקים תלמודי תורה באשדוד ואשקלון, שפעלו בשעות אחר הצהריים, והעניקו חינוך יהודי תורני לאלפי ילדים מבני העדה.
בשנת ה'תשס"ב הוקם ארגון חב"די - מרכז תורה וחסד שמרכזו באשדוד, ושלוחותיו פזורות ברחבי הארץ. הארגון פועל עם יהודי גאורגיה, והוא התמנה לעמוד בראשו כנשיא של כבוד. הארגון דאג לחיזוק והחדרת המורשת בצעירי העדה, בחינוך, קייטנות קיץ, כולל ערב, וכן סייע בכל הדרוש לבני הקהילה: בתי כנסת, רבני קהילות, ואירועים קהילתיים.
בשנת ה'תשע"א, במהלך אירוע הודיה על רפואת הרב יעקב גאגולשוילי, התקיים טקס שבו הכתירו הנוכחים את הרב מיכאלשוילי לרב הראשי לקהילה הגרוזינית.
בניסן ה'תשע"ד חלה בדלקת ריאות קשה, ובכ"ג באייר נפטר. הלווייתו יצאה מביתו, והשתתפו בה רבים, בהם הרבנים שלמה משה עמאר, ויצחק יוסף. במהלך הלוויה הכתיר הרב יצחק יהודא ירוסלבסקי, את בנו, חכם שבתאי מנחם מנדל - שכיהן כיו"ר איגוד רבני גאורגיה - למנהיג העדה הגרוזינית בקריית מלאכי. חכם משה נטמן בבית העלמין בהר הזיתים שבירושלים. בסיום השבעה, נערכה עצרת לזכרו בהשתתפות הרבנים הראשיים.
יחסי ג'יבוטי–שווייץ
היסטוריה
רפובליקת ג'יבוטי והקונפדרציה השווייצרית מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים, אך אלו יחסים דיפלומטיים ללא שיתופי פעולה מיוחדים ועם התייחסות הדדית האחת לשנייה רק בפורומים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות.
ג'יבוטי הממוקמת במזרח אפריקה (קרן אפריקה) הפכה לקולוניה צרפתית בשנת 1862. ב-1967 קיבלה הקולוניה אוטונומיה נרחבת וב-27 ביוני 1977 התקיימה הכרזת העצמאות של ג'יבוטי. שווייץ הכירה במדינה הצעירה באותו היום ובהמשך כוננה עמה יחסים דיפלומטיים רשמיים.
ברנרדו רדין
ברנרדו רדין ולוורדה (בספרדית: Bernardo Redín Valverde; נולד ב-26 בפברואר 1963) הוא כדורגלן עבר קולומביאני, ששיחק בעמדת הקשר והחלוץ. שיחק בנבחרת והשתתף במונדיאל 1990, שם כבש שני שערים. יצר ביחד עם קרלוס ולדרמה את אחד הצמדים הטובים בהיסטוריה של הכדורגל הקולומביאני כששיחקו יחדיו בדפורטיבו קאלי. כיום רדין עוזר מאמן של המאמן ריינלדו רואדה בנבחרת.
קריירת מועדונים
החל לשחק בדפורטיבו קאלי ב-1981 במשך 8 עונות, כאשר הטובות שבהן היו ביחד עם קרלוס ולדרמה, שהצטרף לקבוצה ב-1985 ושיחק שם עד 1987. אף על פי שהם לא הובילו את קאלי לאליפות, הם יצרו את אחד הצמדים הטובים שנראו בכדורגל הקולומביאני ואף הביאו זאת גם לנבחרת. רדין עזב את דפורטיבו ב-1989 וניסה את מזלו באירופה בצסק"א סופיה הבולגרית אך חזר כעבור שנה. הוא הצטרף דווקא לאמריקה קאלי, היריבה העירונית של דפורטיבו. שם שיחק 4 שנים וזכה באליפות בשנת 1992 לצד שחקנים כמו לאונל אלברס, פרדי רינקון והרולד לוסאנו. לאחר מכן החליף קבוצה כמעט בכל שנה, כאשר התואר השני שלו היה בבוליביה כשחקנה של אוריינטה פטרולרו, שם זכה באליפות ב-2001.
נבחרת
רדין הספיק לשחק 40 משחקים במדים הלאומיים, בין השנים 1987–1991 וכבש חמישה שערים - שניים מהם במונדיאל 1990. במשחק הראשון באותו טורניר שיחקה מול  וניצחה 0–2, כאשר רדין כובש את השער הראשון בנגיחה אחרי הגבהה של לאונל אלברס וקרלוס ולדרמה כובש את השני. בשמינית הגמר שיחקה הנבחרת מול והפסידה 1–2 לאחר הארכה, כשרדין רק מצמק את התוצאה 4 דקות מהסיום. הוא שיחק גם בשלושה טורנירי קופה אמריקה בין 1987–1991 וכבש את השער לזכות שהפסידה בחצי גמר הקופה אמריקה 1987 2-1 ל.
קריירת אימון
לרדין אין קריירת אימון מרשימה במיוחד עד כה ואינו הצליח להטביע חותם כמאמן ראשי. אימן בין היתר את דפורטיבו קאלי, אמריקה קאלי, דפורטיבו פאסטו ואתלטיקו בוקרמנגה. כשריינלדו רואדה מונה ב-2015 כמאמנה של אתלטיקו נסיונל, רדין מונה כעוזרו ויחד הובילו השניים את הקבוצה לזכייה באליפות קולומביה, קופה ליברטדורס, הגביע הקולומביאני, הסופרליגה והרקופה. אחר כך עבר עם רואדה להיות עוזרו גם בפלמנגו וגם בנבחרת צ'ילה, כאשר רדין מאמן הנבחרות הצעירות.
רודס
אחר:
ראו גם
}}
הדיוויזיה ה-89 (ארצות הברית)
מלחמת העולם הראשונה
הדיוויזיה ה-89 הופעלה רשמית באוגוסט 1917, ארבעה חודשים לאחר הכניסה האמריקנית למלחמת העולם הראשונה, במחנה פונסטון, פורט ריילי, קנזס, בפיקודו של מייג'ור גנרל לאונרד ווד, לשעבר ראש המטה של צבא ארצות הברית. הלוחמים הגיעו מאריזונה, קולורדו, קנזס, מיזורי, נברסקה, ניו מקסיקו ודקוטה הדרומית. הדיוויזיה, בפיקודו של מייג'ור גנרל ויליאם מ. רייט, נשלחה מעבר לים להצטרף לחיל המשלוח האמריקאי (AEF) בשלבים האחרונים של מלחמת העולם הראשונה, שהסתיימה ב-11 בנובמבר 1918 עקב שביתת הנשק עם גרמניה. הדיוויזיה ה-89, בפיקודו של מייג'ור גנרל פרנק ל. ווין, השתתפה בקרב סן-מייל ובמתקפת מז-ארגון. שני קציני מטה של הדיוויזיה ישרתו יחד בתפקידים משמעותיים במלחמת העולם השנייה: ראש המטה של הדיוויזיה קולונל ג'ון לי, וקצין האספקה שלו G-4, לוטננט קולונל Brehon B. Somervell, שקיבל גם את צלב השירות המצוין (ארצות הברית) על הובלת סיור של שלושה אנשים לבדיקת נזקים לגשר כ-600 יארד (550 מ') מול קווים אמריקאים. לי ישרת תחת סומרוול בכוחות השירות של הצבא מ-1942 עד 1945. הדיוויזיה ה-89 הושבתה במאי 1919, לאחר סיום המלחמה.
בין המלחמות
הדיוויזיה הוקמה מחדש בצבא המילואים ב-24 ביוני 1921 והוקצתה למדינות נברסקה, קנזס ודקוטה הדרומית. המפקדה אורגנה ב-2 בספטמבר 1921 בבניין הצבא באומהה, נברסקה.
מלחמת העולם השנייה
דיוויזיית הרגלים ה-89 נחתה בצרפת בלה האבר, ב-21 בינואר 1945, ועסקה בכמה שבועות של אימונים קדם-קרביים לפני שעלתה לנהר סאואר לעמדות זינוק מזרחית לאכטנרך, ב-11 במרץ 1945. למחרת החלה המתקפה, והדיוויזיה ה-89 חצתה את הסאואר בהתקדמות מהירה אל המוזל ומעבר לו, ב-17 במרץ. המתקפה התגלגלה, והדיוויזיה הסתערה על פני נהר הריין ב-26 במרץ 1945 תחת אש עזה באזור וולמיך-אוברווזל. גשר פונטון נבנה על פני הריין מסנט גואר לסנט גוארשהאוזן. באפריל, הדיוויזיה תקפה לעבר אייזנך, וכבשה את העיר ב-6 באפריל. המטרה הבאה, פרידרידרודה, הושגה עד 8 באפריל. ב-4 באפריל 1945 כבשה הדיוויזיה ה-89 את אוהרדרוף, תת-מחנה של מחנה הריכוז בוכנוואלד. הדיוויזיה המשיכה לנוע מזרחה לעבר נהר המולדה, וכבשה את צוויקאו עד 17 באפריל. ההתקדמות נעצרה ב-23 באפריל, ומאז ועד יום VE, הדיוויזיה ראתה פעילות מוגבלת בלבד, עסקה בסיורים ובאבטחה כללית. שלוש ערים, Lößnitz, Aue, ו- Stollberg, נשמרו בלחץ מתמיד, אך לא יצאו לתקיפות.
חושה (עיר מקראית)
חוּשָׁה הייתה עיר מקראית בהרי יהודה, הנזכרת בתנ"ך.
חושה במקרא
העיר נזכרת בספר דברי הימים לצד גדור ובית לחם, ברשימות היחש של בני שבט יהודה:.
הביטוי "אבי X" ברשימות היחש של ספר דברי הימים, מורה על אפונים של בית אב, שהתיישב במקום מסוים שכבר היה קיים או שיסד יישוב חדש במקום כלשהו. לכן "עזר אבי חושה" מכוון לכך שחושה הוא שם מקום, הקשור משפחתית לבית לחם ולגדור כעדות הפסוק.
רשימות היחש שבספר דברי הימים הן המקור המפורט ביותר להכרת משפחות ישראל ויהודה. משפחות יהודה זוכות ברשימות לפירוט הרב ביותר ברשימות: -, וביניהן דומיננטיות משפחות השוכנות בהר יהודה. על סמך ריבוי שמות זהים ברשימות יחש אחרות במקרא נראה שלאוכלוסייה שהתיישבה ביהודה הייתה מערכת זיקות מסועפת עם קבוצות בדרום הארץ ובעבר הירדן: שמעון, ראובן, ואף אדום. גרשון גליל סבר שמדובר ברשימה קדומה שעודכנה בימי דוד, ואילו לדעת אהרן דמסקי הן משקפות תהליכים שהחלו בהתנחלות ונסתיימו בשיבת ציון. לדעת אבי עופר תארוכן הוא אכן בחלק הראשון של תקופת המלוכה, והממצא הארכאולוגי בסקר הר יהודה שערך מחזק בדרך כלל השערה זו. הקבוצות הגדולות של משפחות יהודה מתקבצות תחת שמותיהם של ירחמאל, כלב (שניהם בני חצרון) ואפרת (או חור בכור אפרתה), ומקובל להניח שהללו היו קבוצות-העל השבטיות של יושבי הנגב, הר חברון, בית לחם/צפון הר יהודה, בהתאמה. לאור כל האמור, נראה כי חושה השתייכה לקבוצת האפרתים, שעירה הראשית הייתה בית לחם.
כמו כן, אחד או שניים מגיבורי דוד המלך מוצאם כנראה בעיר חושה, האחד נקרא סִבְּכַי הַחֻשָׁתִי, והשני נקרא מְבֻנַּי הַחֻשָׁתִי. למעשה, סביר להניח שמדובר בגיבור אחד, סִבְּכַי, אשר במקום יחיד במקרא שובש שמו למְבֻנַּי. סבכי נזכר באופן דומה בתיאור המלחמה בפלשתים בספר שמואל א "וַיְהִי אַחֲרֵי כֵן וַתְּהִי עוֹד הַמִּלְחָמָה בְּגוֹב עִם פְּלִשְׁתִּים אָז הִכָּה סִבְּכַי הַחֻשָׁתִי אֶת סַף אֲשֶׁר בִּילִדֵי הָרָפָה" ובספר דברי הימים א "וַיְהִי אַחֲרֵיכֵן וַתַּעֲמֹד מִלְחָמָה בְּגֶזֶר עִם פְּלִשְׁתִּים אָז הִכָּה סִבְּכַי הַחֻשָׁתִי אֶת סִפַּי מִילִדֵי הָרְפָאִים וַיִּכָּנֵעוּ." ; ישנם כמה הבדלים בין שני התיאורים המעידים כנראה על טעויות מעתיק. ברשימת גיבורי דוד גם כן ישנם שני קטעים מקבילים, שבאחד מהם כתוב מבני במקום סבכי, אבל סביר שגם כאן טעות מעתיק: שמואל א "חֶלֶץ הַפַּלְטִי עִירָא בֶן עִקֵּשׁ הַתְּקוֹעִי. אֲבִיעֶזֶר הָעַנְּתֹתִי מְבֻנַּי הַחֻשָׁתִי" מול דברי הימים א "עִירָא בֶן עִקֵּשׁ הַתְּקוֹעִי אֲבִיעֶזֶר הָעַנְּתוֹתִי. סִבְּכַי הַחֻשָׁתִי עִילַי הָאֲחוֹחִי."
שימור השם בכפר חוסאן
יש המזהים את העיר עם הכפר הערבי חוסאן, כ־6 ק"מ מערבית לבית לחם, וצפונית ל"ח'רבת ג'דור" (היא לפי הסברה גדור המקראית). אולם אין אישוש ארכאולוגי לזיהוי זה. בעוד שאין עוררין על השתמרות השם בחוסאן, הרי תוצאות הסקר הארכאולוגי אינן תומכות בהשערה שהאתר הקדום נמצא בתחומי הכפר עצמו. אמנם משה כוכבי, הסוקר, נטה להניח כך, אולם ממצאיו שלו עצמו אינם תומכים בדבר. החרסים הקדומים ביותר שנמצאו בשיפולי הכפר לכיוון עין עמוד, כולל אלו שמצא כוכבי, הם מתקופת הברזל 2ד (בודדים) ואילך, ואינם מתאימים לאתר המיוחס לראשית תקופת המלוכה, או לאתר משמעותי בכלל בתקופה זו; מצד שני ראויה לציון טביעת חותם יהד מהתקופה הפרסית, היא ימי שיבת ציון.
זיהוי האתר עצמו בח' חמודה
לעת עתה האתר הבא בחשבון היא ח' חמודה הסמוכה לכפר חוסאן. שמה במפות ח' אום קלעה. השיבוש מצוין על ידי כוכבי, אך בפרסום שלו נפל שיבוש נוסף. נראה שאתר זה נתקיים בתקופת הברזל 2 לכל ארכה, וככל הנראה גם בתקופת הברזל 1.
אליעזר רם
אליעזר רם הוא איש צבא ישראלי בדימוס, בדרגת תת-אלוף.
שירותו הצבאי
רם התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם והשתתף באימונים ופעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה, וכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר סיום הקורס נענה לקריאתו של מפקד סיירת שקד, דב סטרליץ, ועבר ליחידה שם סייע להעבירה מפסים "פרטיזנים דמויי כוח לא סדיר" לאלה של יחידת סיור מובחרת. במלחמת ששת הימים לחם רם, כמפקד פלוגה בגדוד נח"ל שבחטיבת הנגב, בקרב אום-כתף בחזית המצרית. במלחמת ההתשה שימש רם כסמג"ד בסיירת שקד. לאחר מכן שימש מפקד גדוד 12 בתקופת הלחימה ברצועת עזה. במלחמת יום הכיפורים, לאחר מותו של סגן מפקד חטיבת גולני ראובן אליעז, מונה רם למחליפו ולחם בקרבות הבלימה והתקפת הנגד כנגד הצבא הסורי ברמה, ובקרב ההבקעה לרמה הסורית. לאחר המלחמה, עם התגברות פעילות המחבלים בגבול לבנון, הקים רם, ביוני 1974, את החטיבה המרחבית בירנית ופיקד עליה. בשנים 1976 – 1974 פיקד על חטיבת כרמלי. לאחר מכן פיקד על עוצבת אדום. רם סיים את שירותו בצה"ל בדרגת תא"ל.
מות אדוניס
מות אדוניס הוא ציור שמן על קנבס משנת 1614 לערך מאת האמן הפלמי פטר פאול רובנס. הציור המונומנטלי במידות של 3.25 מטר לרוחב ו 2.12 מטר לגובה, מתאר את האלה ונוס המבכה את אהובה המת כאשר מצטרפים אליה בצערה שלוש הגראציות וקופידון. הציור מוצג במוזיאון ישראל בירושלים.
הרקע המיתולוגי
אדוניס הוא דמות מסיפורי האהבה של המיתולוגיה היוונית והרומית ובעיקר בהקשר של הרפתקאותיו המשותפות עם ונוס אלת האהבה והיופי.
על פי הסיפור המיתולוגי היה אדוניס בן אדם ולא בן אלים אך למרות זאת נחשב כאל האחראי על הפריון החקלאי. אדוניס מתקשר לעולמם של אנשי הטבע והציידים והוא מגלם בדמותו את היופי והעלומים הגבריים. על פי המיתולוגיה גידלה האלה ונוס את אדוניס כאם והוא הפך למאהב שלה. באחת מגיחות הציד שלו נפצע אדוניס פציעה קשה בירכו על ידי חזיר בר ומת מפצעיו בידיה של ונוס. ונוס יצקה את נקטר האלים על הדם הניגר וממנו צמחו פרחי הכלנית האדומים. ונוס התחננה על חיי אהובה אצל יופיטר והוא התיר לאדוניס לבלות מחצית השנה עם ונוס ואת המחצית השנייה בשאול.
מותו ותחייתו של אדוניס מרמזים על חילופי עונות השנה בטבע.
ההיבט המיסטי
בציור הושפע רובנס עמוקות מן המיסטיקה הנוצרית אשר דנה בסיפור צליבתו של ישו, קינת הנשים עליו ותחייתו מחדש.
בהשפעת המקורות הנוצריים הקלאסיים ונוס מופיעה כאם ומאהבת אשר מבכה את מות בנה שהיה גם מאהבה. שלוש הגרציות מסמלות את אלות החן והחסד. ההקשר המיסטי בא לידי ביטוי בדמו של אדוניס המחלחל לאדמה והופך לפרח, וגורלו שהומתק לבקשתה של ונוס על ידי אבי האלים.
צבעי הבדים העוטים את הדמויות נושאים גם הם בתוכם משמעויות נסתרות: האדום מסמל את המלכות, הכחול מסמל את השמימי והנשגב, והלבן מרמז על הטוהר וצבע התכריכים של המת.
בניגוד לתיאורים הקלאסיים מן המיתולוגיה שבהם בני האדם קמלים ומתכערים ולעומתם האלים נותרים צעירים ויפים לנצח, הרי שכאן מופיעה ונוס האבלה, האלה בת האלמוות המתוארת כמי שיופייה אבד לה ונתכערה, ולעומתה בן התמותה המת נותר צעיר ויפה.
היצירה האומנותית
רובנס יוצר בציור קומפוזיציה מורכבת של משולשים הכוללת את רגלו של אדוניס, שלוש הגרציות, והמשולש שנוצר בין אדוניס וונוס הרוכנת מעליו. הקומפוזיציה גורמת לריכוז מבטו של הצופה לעבר מפשעתו המדממת של אדוניס ומרמזת למוטיב הסירוס המובלע בה.
בניגוד לסיפור המיתולוגי המקורי אשר בו מתוארת פציעתו של אדוניס בירכו, מעדיף כאן רובנס לערוך שינוי קטן המרמז לעובדה כי יש הרואים בחזיר הבר שתקף את אדוניס את התגלמותו של האל מארס שהיה אחד ממאהביה של ונוס ואשר בקנאתו גרם לסירוסו של אדוניס. יש המציעים את ההקבלה שבין הסירוס לבין פעולת הקציר האופיינית לאדוניס שהיה אל הפריון החקלאי.
הכלבים הם היחידים בציור אשר אינם מפגינים רגשות צער. בניגוד לוונוס והגרציות, הכלבים מסמלים את הטבע במובנו הרחב ביותר ובעיקר אדישות הנצח שלו לרגשות החיים המוות והאהבה, שאינם משפיעים על מסלולו, לעומת סבלם של האוהבים והחיים.
סטיב בארט
סטיבן דוויין "סטיב" בארט האב (באנגלית: Steven Dwayne Burtt Sr.; נולד ב-5 בנובמבר 1962) הוא כדורסלן עבר אמריקאי. בארט, רכז בגובה מטר ו-88 סנטימטרים, שיחק ב-NBA בצורה לא סדירה מ-1984 עד 1993. כן שיחק בארט לאורך הקריירה המקצוענית שלו בחו"ל. הוא נולד בניו יורק, ושיחק כדורסל בתיכון עבור תיכון צ'ארלס אוונס יוז לפני שנרשם למכללת איונה לשחק עבור קבוצת הכדורסל שלהם. בארט מלמד במכללה האקדמית ברונקס (ברובע הברונקס שבניו יורק).
קריירת המכללות
בארבעת עונות משחקו במכללת איונה שיחק בארט ב-121 משחקים, עם ממוצעים של 20.9 נקודות למשחק, 3.5 ריבאונדים למשחק ו-1.7 חטיפות למשחק. הוא מלך הסלים של קבוצת הכדורסל של מכללת איונה בכל הזמנים, עם 2,534 נקודות שקלע במהלך קריירת המכללות. במהלך קריירת המכללות שלו קבע בארט מספר שיאי מכללה נוספים, כולל קליעות מהשדה בקריירה וניסיונות קליעה מהשדה בקריירה. בארט גם החזיק את השיא הקליעה לעונה עם 732 נקודות, עד ששיא זה נשבר בשנת 2006 על ידי בנו סטיב בארט ג'וניור. במהלך הקריירה במכללה הוא נבחר שלוש פעמים לחמישיית העונה בחטיבת Metro Atlantic Athletic (בשנים 1982 עד 1984) ופעמיים לשחקן השנה בחטיבה (בשנים 1983 ו-1984). הם רק אחד משני צמדי אב-בן שקלעו מעל 2,000 נקודות כל אחד בחטיבה הראשונה של ה-NCAA, מלבד דל קרי ובנו סטף קרי.
קריירה מקצוענית
בארט נבחר במקום ה-30 הכללי בדראפט ה-NBA 1984 על ידי גולדן סטייט ווריורס. בעונת הרוקי שלו פציעות קיצרו את זמן משחקו ל-47 משחקים, עם ממוצע של 4.2 נקודות למשחק ב-38.3% מהשדה.
הוא שיחק באופן מקצועי ביוון ב-1992, לפני שהושעה לכל חייו מליגת כדורסל של המדינה בשל עבירות סמים: קוקאין וחשיש נמצאו במזוודה שלו בעת שחזר מביקור בארצות הברית. באיטליה שיחק בארט במספר קבוצות כדורסל מלגת הכדורסל הבכירה, סרייה א'. בשש שנים שבהן שיחק במדינה, הוא שותף ב-155 משחקים עם ממוצע של 28.4 נקודות, 3.3 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים למשחק. ב-2007, נבחר בארט על ידי מכבי ראשון לציון (שבמדיה שיחק למשך עונה אחת, בשנים 1993-1994) ל"שחקן הזר הטוב ביותר" ששיחק בקבוצה ב-20 השנים האחרונות.
חייו האישיים
בארט הוא אביו של כדורסלן העבר של מכללת איונה סטיב בארט ג'וניור ששמו זהה לשמו של האב, ושיחק עבור נבחרת אוקראינה בכדורסל.
מיכאל פון מלאס
מיכאל פרידריך בנדיקט ברון פון מלאס (בגרמנית: Michael Friedrich Benedikt Baron von Melas; 12 במאי 1729 - 31 במאי 1806) היה גנרל מהאימפריה הרומית הקדושה (הידועה יותר בשם האימפריה האוסטרית). נולד בכפר ראדלן בטרנסילבניה ליד העיר שסבורג (כיום סיגישוארה ברומניה).
ביוגרפיה
מלאס נולד למשפחה בעלת מסורת דתית אדוקה: אביו וסבו היו כמרים לותרנים אוונגליסטים שדאגו לחינוך בעל אופי ספרטני דתי ונוקשה לנער הצעיר. סביבתו, באזור הספר הרומני (באותה תקופה גבול בין האימפריה העות'מאנית ואוסטריה שהיו יריבות), הייתה מיליטריסטית מאוד ומרבית הגברים היו מיומנים בשימוש בכלי נשק שונים.
אחרי סיום לימודיו בבית הספר המקומי, התגייס בגיל 17 לרגימנט חיל רגלים המקומי בדרגת פרח קצונה. השירות המעשי החל כשעבר בגיל 23 והוצב לשירות בחיל הרגלים. הוצב בתחילה בפרובינציית שטיריה והועבר אחר כך למחנה אימונים בווינר נוישטאדט, לא רחוק מווינה הבירה.
הקרב הרציני הראשון שבו לקח חלק היה ליד קולין במלחמת שבע השנים (1756–1763). מלאס היה בדרגת סגן משנה בעת הקרב. הקרב היה מוצלח מבחינתו של מלאס והוא קודם לרגת סרן וקיבל פיקוד על פלוגת גרנדירים הונגרים. הצטיין בלחימה עם פלוגתו בקרב שניידניץ בשנת 1761.
לאחר המלחמה, בשנת 1768, התחתן עם בת למשפחה בוהמית אצילה. לאחר מכן קודם לדרגת לוטננט קולונל וקיבל פיקוד על גדוד גרנדירים. חמש שנים לאחר מכן קודם לדרגת קולונל ומונה לפקד על רגימנט עלית של קרביניירים רכובים והצטיין במלחמת הירושה הבווארית (1778–1779). כן לקח חלק במלחמת אוסטריה-טורקיה (1787–1791). על פיקודו על חלק מהכוחות האוסטרים במצור בלגרד (1789) קודם לדרגת גנרל.
בתקופת המלחמות הנפוליאוניות, בעת מלחמות הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה מונה לפקד על בריגדה (חטיבה) באזור הריין ובהמשך הועבר לאיטליה. באיטליה פיקד בהתחלה על כוחות העתודה של הצבא האוסטרי ובהמשך אף פיקוד תקופה קצרה על הצבא האוסטרי באיטליה עד שהוחלף על ידי ורמוסר. כמו כן, הצטיין בלחימה באזור מבצר מנטובה בעת מצור צרפתי על המבצר.
בעת מלחמות הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה פיקד על הכוחות האוסטריים שהיו חלק מהצבא המשותף עם הרוסים בפיקודו של אלכסנדר סובורוב. פיקד על הכוחות האוסטרים בקרב נובי (1799). על הצטיינותו בקרב קיבל את עיטור מריה תרזה.
לאחר חזרתו של נפוליאון בונפרטה ממצרים והפיכת ה-18 בברימר, פלש נפוליאון לאיטליה. מלאס נקרא לבלום את הפלישה ונלחם נגדו בקרב מרנגו (1800). למרות הצלחה ראשונית, הפסיד מלאס בקרב. לאחר מכן פרש משירות צבאי פעיל.
צנן
צְנָן (גם: צַאֲנָן) הייתה עיר מקראית בשפלת יהודה, הנזכרת פעמיים בתנ"ך.
בתחילה, העיר נזכרת בספר יהושע, בתיאור ערי השפלה בנחלת שבט יהודה, באזור העיר לכיש:.
לאחר מכן, נזכרת העיר בנבואות החורבן של מיכה הנביא על ערי השפלה:.
העיר נזכרה, בהקשר המקראי שלה, גם אצל חז"ל.
בחורבה, המכונה כיום "חורבת צנובר", שרידי חומות, מבנים, מערות רבות ופסיפס, ולצדה תל קטן עם חרסים החל מתקופת הברונזה הקדומה.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 נעשה ניסיון לקנות אדמות ליישוב יהודי חקלאי במקום, בידי דוד גוטמן, ממייסדי פתח תקווה.
צדק ורחמים
צדק ורחמים (באנגלית: Just mercy) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוג דרמה, שביים דסטין דניאל קרטון ויצא לאור בשנת 2019.
רקע
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הבינלאומי לסרטים של טורונטו ויצא לאקרנים בדצמבר 2019. הוא גרף הכנסות של 50.4 מיליון דולר. ג'יימי פוקס שגילם את הנידון למוות וולטר מקמילן היה מועמד לפרס הופעת יוצאת דופן של שחקן בתפקיד משנה בפרס גילדת שחקני המסך ה-26.
עלילה
בריאן סטיבנסון, הוא עורך דין אפרו-אמריקאי מדלאוור, בוגר אוניברסיטת הרווארד. בשנת 1989 הוא עובר לאלבמה במטרה לעזור לעניים אשר אין ביכולתם להגן על עצמם משפטית.
וולטר מקמילן (המכונה ג'וני די) הורשע ברצח נערה לבנה בשנת 1986. הוא נמצא במאסר באגף הנידונים למוות במדינת אלבמה. סטיבנסון שמגיע למדינה זו מקבל מידע על כך שהרשעתו של מקמילן הייתה מבוססת על עדות שקרית של אדם אפרו אמריקאי שהעיד שראה אותו בסביבת הרצח, ועל עדותו השקרית של אסיר בשם ראלף מאיירס, שהעיד במשטרה שראה את הרצח.
סטיבנסון מקים עם שותפתו אווה אנסלי ארגון לסיוע משפטי לנידונים למוות. הוא מנסה להשיג משפט חוזר עבור מקמילן. בנוסף מנסה סטיבנסון לדחות הוצאה להורג של אסיר בשם הרברט ריצ'רדסון, הלום קרב ממלחמת וייטנאם, שהטמין פצצה והרג באמצעותה. הרברט כלוא באגף של מקמילן. הבקשה לדחיית ההוצאה להורג אינה מתקבלת, והרברט מוצא להורג בנוכחותו של סטיבנסון, אשר מושפע קשות מן האירוע.
סטיבנסון מנסה לגייס אדם בשם דארנל, שטוען שיכול לספק מידע לטובת מקמילן. לאחר שהמשטרה מתנכלת לדארנל, הוא מסרב לסייע לבריאן. בנוסף סטיבנסון מבקש להסתייע באסיר ראלף מאיירס.
בדיון בבית המשפט בבקשה למשפט חוזר מודה מאיירס כי שיקר בחקירתו במשטרה, ובכך תרם להרשעת מקמילן. על אף זאת השופט אינו משתכנע ומסרב לקבל את עדותו הנוכחית, ומסרב לאשר משפט חוזר. סטיבנסון פונה לתוכנית התחקירים "60 דקות" ומביא עדויות לטובתו של מקמילן במטרה להביא ללחץ ציבורי שיביא לשחרור מקמילן. הוא פונה לערכאה גבוהה יותר, בית המשפט העליון של מדינת אלבמה. בית המשפט מחליט להפוך את ההחלטה ומאשר למקמילן משפט חוזר. בית המשפט מחליט לאחר מכן לבטל את ההרשעה ומקמילן משוחרר.
אוסקר טבארס
טבארס היה מאמנה של נבחרת אורוגוואי בכדורגל במונדיאל 1990, שם הגיעה הנבחרת לשמינית הגמר.
במהלך הקריירה אימן טבארס במספר מועדונים יוקרתיים, ביניהם: פניארול, בוקה ג'וניורס ומילאן.
ב-2006 שב טבארס לאמן את נבחרת אורוגוואי והוליך אותה למקום הרביעי במונדיאל 2010 ולזכייה בקופה אמריקה 2011. במונדיאל 2014 הוליך את אורוגוואי לשמינית גמר המונדיאל ובמונדיאל 2018 לרבע הגמר.
בנובמבר 2021, במהלך מוקדמות מונדיאל 2022, פוטר טבארס מתפקידו לאחר 15 שנה בתפקיד. טבארס מחזיק בשיא עולמי של משחקים למאמן באותה נבחרת, עם 214 משחקים, כשהוא מקדים את זפ הרברגר של מערב גרמניה (167) ומורטן אולסן שאימן את דנמרק ב-15 השנים הראשונות של המאה ה-21 (166).
תארים כמאמן
תארים אישיים
מאק ת'ורנברי
ויליאם מקללן "מאק" ת'ורנברי (באנגלית: William McClellan "Mac" Thornberry; נולד ב-15 ביולי 1958) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-13 של מדינת טקסס, ברציפות מאז 1995 ועד 2021. בתחומי המחוז כ-41 ממחוזות טקסס. מחוז קונגרס זה נחשב למחוז הקונגרס רפובליקני ביותר בארצות הברית לפי מסד הנתונים הפוליטי "מַפְתֵּחַ ההצבעות המפלגתי קוק" (Cook Partisan Voting Index).
ביוגרפיה
ת'ורנברי נולד בעיר קליירדון שבצפון טקסס. משפחתו של ת'ורנברי השתקעה בצפון טקסס כבר לפני מאות שנים, עם מעברו של אחד מסבי-סביו, יוצא צבא האיחוד, לאזור מחוז קליי. בבעלות משפחתו חווה חקלאית במחוז מאז 1881. לת'ורנברי תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת טקסס טק שבלאבק. לאחר מכן השלים לימודי התואר שני במשפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין. בראשית קריירתו הציבורית עבד עבור שני חברי קונגרס רפובליקנים מטקסס, טום לפלר ולארי קומסט, וכסגן עוזר מזכיר המדינה של ארצות הברית לענייני חקיקה בממשלו של הנשיא רונלד רייגן. לאחר שירותו בממשל רייגן חבר לאחיו בעבודתו החקלאית בחווה המשפחתית. ת'ורנברי התמחה בעריכת דין באמרילו.
ת'ורנברי היה יושב ראש ועדת הכוחות המזוינים של בית הנבחרים בשנים 2015–2019, ובכך נעשה לטקסני הראשון הן מהמפלגה הרפובליקנית והן מהמפלגה הרפובליקנית למלא תפקיד זה. הוועדה מפקחת על הפנטגון, על כל הכוחות המזוינים של ארצות הברית ועל כל סוכנויות קהילת המודיעין האמריקאית, כולל על תקציבי הביטחון. עם זאת, הגעתו של ת'ורנברי אל הישיבה בראשות הוועדה קדם הפסד לבאק מקאון, נציג מחוז הקונגרס ה-26 של קליפורניה. בתקופת כהונתו של מקאון, ת'ורנברי היה סגן יושב ראש הוועדה עד שנבחר ליו"ר לקראת כינוס הקונגרס ה-114 של ארצות הברית. בתפקיד יושב הראש הוא הוביל רפורמה נרחבת במדיניות הרכש של מחלקת ההגנה, יוזמה שזכתה לתמיכה משני צדי המתרס של המפה הפוליטית.
ב-30 בספטמבר 2019 הכריז ת'ורנברי כי לא יתמודד מחדש לבית הנבחרים בבחירות 2020. הוא הנציג השישי של טקסס בבית הנבחרים שהודיע על פרישתו עם כינוס הקונגרס ה-117 של ארצות הברית והרפובליקני ה-23 בכלל שעוזב את הקונגרס.
דגל העיר ניו יורק
דגל העיר ניו יורק (באנגלית: Flag of New York City) הוא דגל הנושא פסים אנכיים של הצבעים כחול, לבן וכתום, ומוטען במרכזו של הפס האמצעי בחותם העירוני של ניו יורק בצבע כחול.
מקור צבעי הדגל הוא דגל הנסיך - דגלה של הרפובליקה ההולנדית, אשר היה בשימוש בשנת 1625, שבה הוקמה העיר ניו אמסטרדם (לימים ניו יורק) על האי מנהטן.
חותם העיר מכיל את הרכיבים הסמליים הבאים:
עיצובו הנוכחי של הדגל נקבע ב-30 בדצמבר 1977. אז הוכנסה בו השנה 1625 (במקום 1664, השנה שבה השתלטה אנגליה על העיר) והוכלל בו הפסוק הלטיני "Sigillum Civitatis Novi Eboraci" ("חותם העיר ניו יורק") (תוספת זו היא אופציונלית, כלומר שניתן להשתמש בדגל גם בלעדיה). לעיתים רחוקות מונף הדגל ללא סמל החותם במרכזו.
לראש עיריית ניו יורק דגל משלו, המבוסס על דגל העיר בתוספת קשת של חמישה כוכבים מחומשים כחולים מעל החותם. אלו מסמלים את חמשת רובעי העיר.
הדגל מונף דרך קבע על גבי בית העירייה של ניו יורק ועל גבי הבניינים האחרים שלה. הוא מונף לעיתים קרובות גם על גבי מבני ציבור, בפארקים ואף בעסקים פרטיים ובבתי מגורים בעיר.
לנגנטל
לנגנטל (בגרמנית: Langenthal) היא עיר במחוז אוברארגאו שבקנטון ברן שבשווייץ. העיר היא המרכז החינוכי, התרבותי והכלכלי של המחוז.
היסטוריה
ממצאים ארכאולוגיים מעידים שהתיישבות באזור לנגנטל התקיימה כבר בראשית האלף ה-4 לפנה"ס. נקרופוליס מתרבות האלשטאט עם 12 תילי קבורה נתגלה באתר אונטרלנד הסמוך. כמו כן נתגלו במקום שרידים של שתי וילות רומיות.
לנגנטל מוזכרת לראשונה במסמך משנת 861 בשם marcha in Langatun, בהתייחס לאחוזות החקלאיות שהיו פזורות לאורך נהר הלנגטה (יובל של הארה).
במאה ה-12 השתייכה לנגנטל (אז לנגטון) למשפחת האצולה לנגנשטיין. ב-1194 ייסד הפרייהר מבית לנגנשטיין את מנזר אורבן הקדוש והעניק לו את אדמות לנגנטל. עד 1197 הייתה לנגנטל חלק מכנסיית הרובע של תונשטטן ולאחר מכן היא קיבלה מעמד של כנסיית רובע בעצמה. לאחר שנכחדה השושלת של משפחת לנגנשטיין ב-1212, ירש המנזר קרקעות נוספות באזור. הקמתו של המנזר הובילה לשיפורים בחקלאות, במיוחד הקמתה של מערכת השקיה באזור. אף על פי כן, המנזר התעמת לעיתים קרובות עם נציגיו של בית קיבורג, אשר נאבקו בעליית כוחו של המנזר, עד לשנים 1273 – 1276, כאשר הם חויבו למקור את נכסיהם בלנגנטל למנזר. כמה שנים לאחר מכן, ב-1279, נאלץ המנזר למסור את בית המשפט ואת המבנה המבוצר בלנגנטל לפרייהר של גרינברג כפייף. בסוף המאה ה-14, עלה מחדש כוחו של המנזר הוא היה מסוגל להשיג שליטה מוחלטת על כל הכפר.
החל מ-1313 היו בידי בית קיבורג זכויות השיפוט בכפר. כאשר נכחד קו הירושה של משפחה זו ב-1406, ירשה העיר ברן את הזכויות הללו. בשנים הבאות התחזקה שליטתה של ברן בלנגנטל. ב-1415 נעשתה לנגנטל חלק משטח הרפובליקה של ברן, אך נותרה תחת סמכות השיפוט של המנזר. במאות השנים הבאות, ביטל בית המשפט של ברן סמכויות רבות של המנזר. הרפורמציה הפרוטסטנטית של 1528 החלישה קלות את כוחו של המנזר, אך הוא המשיך לגבות מעשר ולמנות את הכומר של הכפר עד אשר ב-1808 רכשה ברן את הזכויות הללו.
במהלך המאה ה-16 עברו מספר בעלי מלאכה ועסקים קטנים לפעול בלנגנטל המפותחת. ב-1571 העניקה ברן ללנגנטל את הזכות לקיים שני ימי שוק שנתיים. אף על פי כן, עלה שיעור היצע הסחורות על הקיבולת של שני ימי שוק אלו. ב-1613 נבנה בניין שוק (Kaufhaus) שבו נערכו ימי שוק שבועיים. בניין זה נבנה מחדש ב-1808 ובין השנים 1894 – 1992 הוא שימש כבניין העירייה. ב-1616 נחקקה סדרה של חוקים בנוגע לתקנות השליטה בגאות המסחרית בשווקים של העיר. ב-1640 הפכו לנגנטל ולנגאו למרכזים לייצור בדי פשתן וליצוא שלהם לצרפת, איטליה, ספרד ופורטוגל. ב-1704 הפכה לנגנטל למקום מושב גילדת סוחרי הבדים של אוברגאו, שאיגדה אורגים, בעלי חניות וסוחרים כדי להגן על האינטרסים שלהם. השקיעה של תעשיית הפשתן במזרח שווייץ במאה ה-18 נתנה ללנגנטל דחיפה נוספת, שעודדה את ברן להגביר את הפיקוח. החל מ-1758 החלה ממשלת ברן לפקח על איכות הבדים ועל זהות הרשאים למכרם.
הצלחת ענף הפשתן סייעה לצמיחתה של לנגנטל. למרות שהדרך לקנטון ארגאו עקפה את לנגנטל, ב-1756 היא גדלה לעיר שבה חיו 189 בתי אב, שלושה בתי מרזח, מספר בניינים מנהליים ומחסן מרכזי. רחוב השוק רוצף ב-1730 ונהר לנגטן כוסה בחלקו בגשרי אבן ובבתים חדשים. ב-1785 נפתחה בעיר מבשלת בירה. אליטה קטנה של סוחרים, עורכי דין, רופאים ורוקחים התפתחה והפכה את לנגנטל למרכז של המחשבה הליברלית והלאומית בראשית העת החדשה.
מאז 1415 הייתה לנגנטל טריטוריה הכפופה לקנטון של ברן במסגרת הקונפדרציה השווייצרית הישנה והיא נטתה לתמוך במרידות כנגד השלטונות המרכזיים. במהלך מלחמת האיכרים של 1653 תמכה לנגנטל באיכרים המורדים וכן היא תמכה בפלישה הצרפתית ב-1798 וברפובליקה ההלווטית הליברלית.
מיקומה של לנגנטל על הדרך שהושלמה ב-1760 בין ברן לבין ציריך ועל מסילת הברזל המרכזית של שווייץ שנחנכה ב-1857 המריץ את פיתוחה התעשייתי של העיר. מפעל אספקת מים עירוני הוקם ב-1894 ורשת חשמל הופעלה ב-1896. ב-1898 סופחה ללנגנטל העיר השכנה שורן. ב-1764 מנתה אוכלוסיית העיר 1,327 תושבים, ב-1850 2,738 וב-1900 היא מנתה 4,799. במאה ה-20 נודעה לנגנטל בשל תעשיית החרסינה שלה. ב-1957 מנתה אוכלוסייתה עיר 10,000 תושבים וב-1970 היא מנתה 13,000 תושבים. ב-1997 היא הוגדרה רשמית כעיר (Stadt). ב-2010 סופח אליה הכפר אוטרשטקהולץ.
גאוגרפיה ודמוגרפיה
שטחה של לנגנטל הוא 17.3 קמ"ר. מתוכם 23.8% משמשים לחקלאות, 41.6% הם שטחים מיוערים, 34.4% הם שטחים בנויים ו-0.3% הם שטחי נהרות ואגמים.
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית לנגנטל 15,316 תושבים.
לנגור סגול-פנים
לנגור סגול-פנים (שם מדעי: Semnopithecus hypoleucos) הוא מין של קוף ממשפחת קופים בעלי זנב החי רק ביערות הגשם של סרי לנקה. הוא נדיר בטבע ומצוי בסכנת הכחדה עקב כריתת היערות בהם חי.
מאפיינים
בעבר הלנגור שויך לסוג לוטונג. כיום בעקבות בדיקות DNA משייכים אותו לסוג לנגור אפור. המאפיין הבולט ביותר שלו הוא פניו הצבועות סגול ו"כיפתו" בצבע האפרסק. הוא בעל זקן לחיים וסנטר לבן ופרווה בצבע כהה. במראהו הוא קרוב ביותר למין לנגור נילגירי שעבר יחד איתו מהסוג לוטונג.
הקוף ניזון מעלים ומפירות שונים כדוגמת בננה, מנגו, רמבוטן ופרי הג'ק.
קוף זה הוא שוכן עצים ברובו החי בחבורות קטנות המשוטטות סביב היערות של דרום-מערב סרי לנקה בסמוך לקצוות הערים הגדולות. תהליך הגידול גרר פגיעה ביערות בהם הוא חי וכיום רק 3% מהיערות המקוריים עדיין עומדים. מרבית הקופים חיים בתוך הפארק הלאומי מישורי הורטון. הם מצויים בסכנה מכריתת יער, כבישים לאורך מחייתם, הרעלה וציד בשביל תרופות עממיות.
טורפיהם העיקריים ביער הם נמר סרי לנקי ועיט מלאי שחור, היכולים לקטול בוגרים וצעירים.
תת-מינים
ללנגור זה ישנם 4 תת-מינים:
הכוח להגנת סייבר של נורווגיה
הכוח להגנת סייבר של נורווגיה (בנורווגית: Cyberforsvaret) היא ענף של הכוחות המזוינים של נורווגיה האחראי על התקשורת הצבאית ועל פעילויות לוחמת סייבר הגנתיות והתקפיות בנורווגיה.
הכוח מונה כ-1,500 חיילים, ביותר מ-60 בסיסים או מיקומים שונים. הבסיס העיקרי ביורסטאדמוין (Jørstadmoen) בלילהאמר, עם בסיס משני בקולסאאס (Kolsås) מחוץ לאוסלו.
ענף הסייבר קיבל מעמד עצמאי משלו תחת הפיקוד המרכזי ב-18 בספטמבר 2012.
47 מטר
הסרט יצא לאקרנים ב-16 ביוני 2017, בהפצת אנטרטיינמנט סטודיו מושן פיקצ'רס.
עלילה
שתי אחיות אמריקניות, ליסה הבכורה (מנדי מור) וקייט הצעירה (קלייר הולט), נמצאות בחופשה במקסיקו. ליסה מתוודה באוזני אחותה שבן הזוג שלה, סטיוארט, נפרד ממנה משום שלדבריו הוא משתעמם בחברתה. כדי לעודד אותה, קייט מוציאה את ליסה אחרי חצות לבילוי של ריקודים ואלכוהול. הן מכירות בבר שני בחורים מקומיים שמציעים להן להצטרף אליהם לצלילה כדי לראות עמלצים לבנים מתוך כלוב מוגן-כרישים. הבחורים מרגיעים את האחיות שהם מכירים את בעל הסירה, קפטן טיילור. ליסה מהססת, וקייט משכנעת אותה להסכים כדי להוכיח לסטיוארט שהוא טעה.
הארבעה נפגשים ליד מזח הסירות ומגיעים לסירה שעליה נמצאים קפטן טיילור (מתיו מודין) וחבייר הספן. הסירה, הכלוב והמנוף נראים רעועים וחלודים, וליסה חוששת. קייט היא צוללנית מוסמכת ומנוסה, אך לליסה אין ניסיון. לשאלת טיילור אם שתיהן מנוסות, הן משקרות ועונות בחיוב. טיילור מבין שזה שקר, אך מתעלם. ליסה לא בוטחת בטיילור ובבחורים, וקייט משכנעת אותה שסטיוארט יקנא בה למראה התמונות שתביא מהחופשה.
בהגיע הסירה למקום הצלילה, חבייר שופך לים חתיכות דגים מדממות כפיתיון לכרישים. קייט מעירה שזה מעשה לא חוקי, אך הוא מסביר שאין דרך אחרת לזמן את הכרישים, והבחורים מתלוצצים ביניהם בספרדית שהאמריקניות לא מבינות מה קורה. המקומיים יורדים ראשונים למים וחוזרים נלהבים. ליסה וקייט עוטות ציוד צלילה, נכנסות לכלוב ומורדות למים תוך שטיילור מקיים קשר אלחוטי איתן. הן מספיקות לראות כמה כרישים לפני שהכננת מתפרקת והכלוב נופל במהירות לקרקעית בעומק 47 מטר, מחוץ לטווח הקליטה של מכשיר הקשר. חלק מהמנוף נופל וחוסם את פתח היציאה. אחרי שהן מתאוששות, קייט מצליחה לצאת דרך סורגי הכלוב ושוחה כמה מטרים למעלה כדי לחדש את הקשר עם טיילור. טיילור מודיע לה שחבייר יצלול אליהן עם כבל של כננת חלופית, ומתריע מפני שחייה מהירה כלפי מעלה שעלולה לגרום למחלת דקומפרסיה. קייט חוזרת לכלוב, ובעודן מחכות, ליסה מתוודה שהזוגיות עם סטיוארט הייתה חשובה לה, כי היא תמיד הייתה האחות המשעממת, וזה היה הדבר היחיד שאיפשר לה להתחרות בקייט הבליינית. השתיים צוחקות למחשבה שסטיוארט היה רואה את ליסה עכשיו.
בעוד האוויר במכלים הולך ואוזל, הן שומעות קול מנוע וחוששות שננטשו. קייט יוצאת שוב ליצור קשר עם טיילור שלא עונה, מתחמקת מכריש וחוזרת לכלוב, בטוחה שלא נטשו אותן. ליסה טוענת כנגדה שלא ראתה בסירה כננת חלופית. היא סבורה שהן חייבות לעלות אל פני המים, אך קייט מזהירה מדקומפרסיה שמשמעותה מוות מבועות חנקן במוח. הן רואות במרחק אור פנס, וחוששות שחבייר לא רואה אותן. ליסה יוצאת לשחות לעברו מכיוון שלחץ האוויר במכל של קייט נמוך מאוד אחרי השחיות שלה. קייט מזהירה אותה לשחות סמוך לקרקעית, כי כרישים תוקפים מלמטה. היא מצליחה להתחמק מכריש אל תוך נקיק סלע, ממשיכה לשחות ומוצאת את עצמה על שפת צוק תת-ימי שממנו היא לא רואה את הקרקעית. ליסה אוזרת אומץ ושוחה אל מעבר לצוק, מוצאת את הפנס אך לא את חבייר, שומעת אותו צועק לה לחזור לכלוב, וכאשר הוא מופיע מולה, כריש תוקף והורג אותו. ליסה לוקחת את הפנס, את הכבל ורובה תת-ימי של חבייר וחוזרת לכלוב תוך הבעת חשש שהכבל דק מדי. הן מחברות את הכבל לכלוב וליסה מצליחה להודיע לטיילור שמתחיל להעלות את הכלוב למעלה.
בעומק 28 מטרים הכבל נקרע, הכלוב נופל שוב, ורגלה של ליסה נלכדת בין הכלוב לקרקעית הסלעית. לחץ האוויר במכלים כבר נמוך מאוד. קייט שוחה למעלה כדי לדבר עם טיילור. הוא מודיע שישליך להן מכלים חדשים, אך מזהיר שמעבר קיצוני מלחץ נמוך למכל דחוס עלול לגרום לשכרון מעמקים ולהזיות. טיילור מבטיח שמשמר החופים המקסיקני יגיע תוך שעה. הוא משליך אליהן מכלים ואבוקות, קייט יוצאת מהכלוב להביא את הציוד, מתחברת למכל החדש, אך כאשר היא מגיעה סמוך לכלוב, כריש תוקף וכנראה הורג אותה, והמכל הנוסף נופל ליד הכלוב. ליסה, רגלה עדיין לכודה והאוויר במכל שלה עומד להיגמר, שולפת את הרומח מהרובה תוך שהוא ננעץ בכף ידה, מושכת בעזרתו את המכל ומחברת אותו למסכה שלה.
לפתע, קייט מדברת אל ליסה בקשר ואומרת שהיא מדממת, קר לה והיא לא מצליחה לנשום. ליסה מצליחה להרים את הכלוב בעזרת מאזן ציפה, מחלצת את הרגל ויוצאת מהכלוב. כאשר היא מוצאת את קייט הפצועה, טיילור מורה לה לחזור לכלוב ולהמתין למשמר החופים, אך היא מסרבת בכלל מצב אחותה, הן מתחילות לשחות כלפי מעלה. הן מציתות אבוקה כדי להרתיע כרישים, וכאשר האבוקה כבה, הן מוציאות שנייה, אך היא נופלת מידיהן. הן מציתות את האבוקה השלישית וליסה רואה שהן מוקפות כרישים וחייבות למהר. טיילור צועק שישליכו מעליהן את ציוד הצלילה, הן שוחות במלוא כוחן ועולות אל פני המים קרוב לסירה. כאשר הן נאחזות בגלגל ההצלה שהושלך אליהן, אחד הכרישים נושך ברגלה של ליסה ומושך אותה חזרה אל המים. היא מצליחה להתחמק, אך כאשר שתיהן מגיעות אל דופן הסירה, כריש מגיח מן המים ומושך שוב את ליסה אל המים. היא נאבקת בכריש, עוקרת את אחת מעיניו הוא משחרר אותה. הגברים מעלימים את השתיים אל הסירה ומתחילים להגיש עזרה ראשונה. על הסירה, ליסה מביטה בכף ידה הפצועה ושומעת את טיילור אומר לה מרחוק שהיא סובלת מהזיות עקב שכרון מעמקים, וצוללני משמר החופים בדרך אליה.
סצנת ההצלה נקטעת והמצלמה חוזרת אל הכלוב. מתברר שכל אירוע ההיחלצות וההצלה היה הזיה, וליסה עדיין נמצאת בכלוב כשרגלה לכודה, מדמיינת וצוחקת אל קייט בשמחה על שהן ניצלו. שני צוללנים מגיעים לכלוב, וליסה מדמיינת שזו קייט. הצוללנים מחלצים את ליסה מהכלוב ונושאים אותה אל פני המים, בלעדי קייט שנהרגה.
הפקה
מלכתחילה, הסרט יועד להפצה במדיה לצפייה ביתית (DVD) בלבד, אולם התגובות החיוביות בהקרנות המבחן המוקדמות דחפו את המפיקים לנסות את מזלם בבתי הקולנוע, וחברות נוספות גויסו לתמוך בהפקה.
שלב הצילומים של הסרט התחיל ב-15 ביוני 2015 והסתיים ב-7 באוגוסט באותה שנה. צילומי החוץ ומעל פני המים התקיימו במתקני מאגר המים של אולפני "פיינווד" (Pinewood) בעיירה 'חואן דוליו' שברפובליקה הדומיניקנית, מתוך רצון לדמות סביבה מקסיקנית, והצילומים מתחת למים נעשו באולפנים התת-ימיים בעיר באזילדון, אסקס, אנגליה. לבסוף, יצא הסרט לאקרנים בארצות הברית ב-16 ביוני 2017, ובבריטניה ב-26 ביולי 2017.
ביקורת והצלחה מסחרית
באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון של 55% עם דירוג ממוצע של 5.3 מתוך 10, על בסיס 142 ביקורות. סיכום הביקורות היה שהסרט אמנם לא מביא את ממד הפחד רחוק ככל שניתן, אבל דמויות האנטגוניסטים בעלי השיניים (הכרישים) מספקות ריגושים גם למי שמתלהבים פחות מהסוגה. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון של 52 מתוך 100 לפי 24 ביקורות שהוגדרו "מעורבות". באתר CinemaScore קיבל הסרט דירוג C בסולם של +A (גבוה) עד F (נמוך), ואילו באתר PostTrak האמריקאי, הסוקר דעת קהל, הצופים העניקו לסרט ציון 55% עם תגובות חיוביות באופן כללי.
תקציב הסרט עמד על כ-5.3 מיליון דולר והכנסותיו עמדו על כ-61.7 מיליון דולר.
אליעזר צבי סילבר
הרב אליעזר צבי סילבר (נולד ב-12 בפברואר 1950, כ"ה בשבט ה'תש"י) הוא מחבר ומגיד שיעור. כיהן בעבר כראש ישיבת דרך חכמה בירושלים.
ביוגרפיה
נולד בעיר שיקגו שבארצות הברית ליוכבד רבקה ולרב יעקב דוד סילבר, שכיהן כר"מ בישיבה לצעירים בשיקגו. בילדותו גרה משפחתו בשכנות למשפחת פינקל, הוריו של הרב נתן צבי פינקל שכיהן כראש ישיבת מיר.
בשנת 1967 עלה ארצה ולמד בישיבת מיר אצל ראשי הישיבה רבי חיים שמואלביץ ורבי נחום פרצוביץ. היה מקורב לרב פרצוביץ, ולמד איתו מספר שנים בחברותא. לאחר פטירת הרב פרצוביץ היה ממוציאי ספריו "שיעורי רבי נחום". לאחר נישואיו כיהן כר"מ בישיבת עטרת ישראל במשך כעשרים וחמש שנה.
בשנת 2002 הקים, ביחד עם הרב יהונתן וילנסקי, את ישיבת דרך חכמה בשכונת הר נוף בירושלים, לאחר מכן אף העתיק את מגוריו למקום. משנסגרה הישיבה קיבל הרב סילבר הצעה לכהן כראש כולל בירושלים.
נשוי לקרייני לבית ברוידא ואב לשמונה. מתגורר בסמיכות למבנה ששימש את ישיבת דרך חכמה, בשכונת הר-נוף בירושלים.
חיבר את סדרת הספרים "דרך אליעזר", המכילים חידושים על סוגיות התלמוד. על הספר הראשון בסדרה זו זכה בשנת 2004 בפרס ירושלים לספרות תורנית.
אינגולפר ארנארסון
לפי החיבור ההיסטורי איסלנדינגאבוק (Íslendingabók) של ארי ת'ורגילסון, ארנארסון היה חלוץ ההגירה הנורווגית לאיסלנד, שהתרחשה בימי שלטונו של האראלד הראשון. ת'ורגילסון כתב, שהמתיישבים הקודמים — נזירים אירים — עזבו את האי כדי לא לחיות בקרב הנורדים הפגנים.
חיבור היסטורי נוסף, לאנדנאומאבוק (Landnámabók), שלפעמים מיוחס גם הוא לת'ורגילסון, מתאר באריכות את התיישבותו של אינגולפר ארנארסון באיסלנד. לפי מקור זה, ארנארסון נאלץ לעזוב את נורווגיה מחשש לנקמת דם. הוא שמע שהוויקינג השוודי גארדאר סוואווארסון, הנורווגי פלוקי וילגרדארסון ואחרים, גילו אי באוקיינוס האטלנטי. ארנארסון החליט להפליג לשם יחד עם אחיו החורג — היורלייפר הרודמארסון. השניים חקרו את האי והעבירו את החורף לחופו של הפיורד המוכר בימינו כאאולפטאפיורדור (Álftafjörður) (במערב איסלנד).
כעבור שנים ספורות, הם הפליגו לאיסלנד עם משפחותיהם למטרת התיישבות. כאשר ראו את האי ממזרח, ארנארסון השליך מספינתו שני עמודי עץ (עמודים מסוג זה ניצבו משני הצדדים של מושב מוגבה, עליו ישב ראש המשפחה בבתי הוויקינגים). הוא נשבע, מתוך אמונה באלים, שיתיישב היכן שעמודים אלה יעלו אל החוף. בינתיים, המתיישבים ירדו אל החוף המזרחי, שם ארנארסון החליט לחנות במשך החורף יחד עם משפחתו. אחיו — היורלייפר הרודמארסון — פנה דרומה. הוא הקים את נחלתו ליד חופו הדרומי של איסלנד על הר, שנקרא היורלייפסהיורדי (Hjörleifshöfði) על שמו.
באביב, ארנארסון שלח שניים מעבדיו, ויפיל וקארלי, כדי שאלה יסרקו את חופי איסלנד בחיפוש אחר העמודים. בחוף הדרומי, העבדים מצאו את גופת אחיו של ארנארסון — הרודמארסון, בעוד נחלתו ריקה מאנשים נוספים. התברר, שאחיו של ארנארסון נרצח על ידי עבדיו האירים, שהפכו לרכושו בעקבות פשיטות ביזה קודמות באירלנד ומאסו ביחסו הקשה אליהם.
אינגולפר ארנארסון רדף את רוצחי אחיו והרג אותם בארכיפלג וסטמאנאאיאר שמדרום לאיסלנד. איים אלה קיבלו את שמם בעקבות אירוע זה, שכן העבדים האירים כונו על ידי המתיישבים הנורדים באיסלנד "וסטמן" (Vestmenn) — אנשי המערב (למרות שאירלנד נמצאת דרומית-מזרחית לאיסלנד, האירים הם עם מערבי — יחסית לארצות המוצא של הנורדים).
עבדיו של ארנארסון חיפשו את עמודי העץ שלו במשך שלוש שנים, ובסופו של דבר מצאו אותם לחופו של מפרץ קטן בדרום-מערב האי. ארנארסון הקים את נחלתו סמוך לאותו מפרץ, וקרא לה רייקיאוויק. לפי לאנדאומאבוק, זה התרחש בשנת 874 (ממצאים ארכאולוגיים מעידים על התיישבות ראשונה באותו מקום שנים ספורות קודם לכן). בהמשך, ארנארסון הכריז על עצמו כבעלים של כל האדמות, שבין החוף בו התיישב לנהרות יולפוסאו, יוכסראו ובריניודאלסאו (עשרות קילומטרים מזרחה משם).
המקורות מימי הביניים מציינים, שארנארסון יישב חלקים גדולים מדרום-מערב איסלנד, אולם דבר לא ידוע עליו אחרי התיישבותו ב-874 בנחלה שהקים. בנו, ת'ורסטיין אינגולפסון, היה ראש שבט מפורסם, שקידם את הקמתה של אספת העם הראשונה באיסלנד — הת'ינג (þing). כינוסי האספה הזו הובילו ב-930 להקמתו של הפרלמנט האיסלנדי — אלת'ינגי.
מגזין פורנוגרפי
מגזינים פורנוגרפיים או מגזינים ארוטיים הם מגזינים המכילים תוכן בעל אופי מיני מפורש. פרסומים מסוג זה עשויים להכיל תמונות של נושאים עירומים מושכים מינית, תיאורים של אוננות, מין אוראלי, וגינאלי או אנאלי. בין המגזינים הפורנוגרפיים הידועים ביותר נמצאים פלייבוי, פנטהאוז, פלייגרל והאסטלר.
המטרה העיקרית של מגזנים פורנוגרפיים היא לעורר מינית, ולעיתים קרובות כסיוע לאוננות. מגזינים פורנוגרפיים מסוימים הם כלליים בתוכן שלהם, בעוד שמגזינים פורנוגרפיים אחרים עשויים להיות ספציפיים יותר ולהתמקד בנישה פורנוגרפית מסוימת (למשל Asian Babes שמתמקד על נשים אסייתות ו-Leg Show  שמתמקד על רגלי נשים). ייתכן וחלק מהמגזינים פורנוגרפיים יכילו מאמרים בנושאים כמו מכוניות, הומור, מדע, מחשבים, תרבות ופוליטיקה. מגזינים פורנוגרפיים רבים מכילים מספר גבוה של פרסומות עבור קווי מין טלפוניים.
מגזין פורנוגרפי מצליח דורש השקעה משמעותית במתקני ייצור והפצה. בעשור הראשון של המאה ה-21, שווי ייצור מגזין פורנוגרפי חדש הוערך בכ-20 מיליון דולר.
בילי פולץ
ויליאם אדוארד "בילי" פולץ (באנגלית: William Edward "Billy" Paultz; נולד ב-30 ביולי 1948) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1970–1985. בעונת 1974/1975 זכה באליפות ה-ABA כשחקן ניו יורק נטס, ולאורך 6 עונותיו בליגה נבחר 3 פעמים למשחק האולסטאר ורשם ממוצעים כוללים של 15.7 נקודות, 11.1 ריבאונדים, 2.4 אסיסטים ו-2.3 חסימות למשחק.
קריירת מכללות
פולץ נולד בריבר אדג' שבצפון ניו ג'רזי, ובשנת 1966 החל ללמוד באוניברסיטת קמרון אשר בלוטון, אוקלהומה. בין השנים 1968–1970 למד באוניברסיטת סנט ג'ון בניו יורק, ובשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה שיחק תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל לו קרנסקה. בעונתו האחרונה בליגת המכללות קלע 15.8 נקודות והוריד 14.4 ריבאונדים בממוצע למשחק.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1970 נבחר פולץ על ידי סן דייגו רוקטס, בבחירה ה-103 (סיבוב שביעי), אולם בחר לשחק עבור ניו יורק נטס מליגת ה-ABA, אותה אימן קרנסקה. בכל 5 עונותיו עם הנטס העפילה הקבוצה לפלייאוף ה-ABA, ובשתיים מהן השתתפה בגמר הליגה; בעונת 1971/1972 הפסידו הנטס מול אינדיאנה פייסרס בתוצאה 2–4, ובגמר עונת 1973/1974 גברו על יוטה סטארס בתוצאה 4–1, בדרך לזכייה באליפות ה-ABA. באותה עונה פתח פולץ באופן קבוע בחמישיית הקבוצה, לצדם של ג'וליוס ארווינג, לארי קינון, ג'ון ויליאמסון ובראיין טיילור, ותרם 16.4 נקודות ו-10.2 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בקיץ 1975 הועבר בטרייד לסן אנטוניו ספרס, ובעונתו הראשונה במדיה הוביל את כל שחקני הליגה בממוצע חסימות למשחק, עם 3.0, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-ABA בפעם השלישית בקריירה. לקראת עונת התפרקה ליגת ה-ABA, והספרס עברו לשחק בליגת ה-NBA. ב-3 עונותיו המלאות עם הספרס ב-NBA היה אחד השחקנים הבולטים של הקבוצה, לצד ג'ורג' גרווין ולארי קינון, והעמיד ממוצעים של 14.3 נקודות ו-8.2 ריבאונדים למשחק.
במהלך עונת הועבר בטרייד ליוסטון רוקטס, בתמורה לג'ון שומייט. בפלייאוף העפיל עם הרוקטס לגמר ה-NBA; בסדרת הגמר מול בוסטון סלטיקס היה פולץ הקלעי השלישי של קבוצתו, אחרי מוזס מלון ורוברט ריד, עם 11.2 נקודות למשחק, אך יוסטון הפסידה בתוצאה 2–4.