cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דמוגרפיה של קוריאה הדרומית
תוחלת חיים ותמותה
תוחלת החיים היא מהגבוהות בעולם ומאפיינת מדינה מפותחת. נכון ל-2017 תוחלת החיים היא 82.7. 79.7 בקרב גברים, 85.7 בקרב נשים. ב-1970 הייתה תוחלת החיים 62.3 (58.7 ו-65.8 בהתאמה).
בקוריאה שררו שיעורי תמותה בינוניים עד שנות החמישים של המאה ה-20, עשור בו החלה ירידה תלולה במדד זה. ובשנות ה-2000 הגיע שיעור התמותה לכ-5 מתוך 1000, מהנמוכים במדינות המפותחות, זאת בשל אוכלוסייה צעירה יחסית (שיעור הקשישים נמוך). עם זאת, בשנים האחרונות ניכרת עלייה בשיעור התמותה, וב-2017 הוא הגיע ל-5.6, והוא צפוי להמשיך לעלות ככל שהאוכלוסייה תזדקן.
גורמי תמותה ב-1997: מחלות סרטן למיניהן (17.3 אחוזים) מחלות לב וכלי דם (6.9%) ומחלות כלי דם במוח (15.1%). ב-2017: מחלות סרטן למיניהן (21.1 אחוזים) מחלות לב וכלי דם (12%) מחלות כלי דם במוח (8.3) ודלקת ריאות (8.9%).
נתונים דמוגרפיים
הגוף הרשמי שמספק נתונים דמוגרפיים הוא Statistics Korea - 統計廳. הנתונים כאן מעוגלים.
גבעת אדינבורו
גבעת אדינבורו (באנגלית: Edinburgh Hill) היא לשון יבשה, שאורכה 650 מטרים, היוצאת מהחוף המזרחי של חצי האי וארנה, באי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה יוצאת למצר מקפארליין.
בקצה לשון היבשה מצויי גבעה סלעית בולטת שגובהה 180 מטרים מעל פני הים.
לשון היבשה מהווה את הצד הצפון-מערבי של פתחו מפרץ מון.
גבעת אדינבורו ממוקמת 13.15 קילומטרים צפונית מערבית לנקודת רנייר;
גבעת אדינבורו ממוקמת 5.72 קילומטרים מזרחית לפסגת מיזיה;
גבעת אדינבורו ממוקמת 2 קילומטרים דרומית - דרום-מערבית מנקודת אינוט;
ו-7 קילומטרים דרומית - מערבית לנקודת יוקוב שבאי גריניץ'.
חבורת הכדורגל הפרועה
חבורת הכדורגל הפרועה (בגרמנית: Die Wilden Fussball Kerle) היא סדרת ספרים לילדים ולנוער העוסקת בקבוצת ילדים המשחקת כדורגל.
הספרים נכתבו בגרמנית על ידי יואכים מזנק, תסריטאי, צלם ושחקן כדורגל מתוסכל, שאימן את שני בניו הקטנים בשעות הפנאי בכדורגל. המשחקים נמשכו שנים, במרוצת הזמן הצטרפו ילדים נוספים ויחד הוקמה קבוצה שנקראה "חבורת הכדורגל הפרועה". חוויותיהם על המגרש הביאו את מזנק ב-2001 לכתוב ספר על קבוצת כדורגל שהקימו ילדים בני 8–12. אוירו על ידי יאן בירק, מאייר ומחבר, החל את דרכו המקצועית כקריאייטיב במשרד פרסום, לאחר מכן עסק בהפקות אנימציה כארט דיירקטור, ובמקביל פצח בקריירה של מאייר ספרי ילדים. הסדרה תורגמה לעברית על ידי דני אורבך. ויצאו לאור בהוצאת גלורי, שהוקמה בשנת 2001 על ידי מרדכי אלון ואמיר דורון, אמנם גלורי היא הוצאת ספרים צעירה אך מרבית ספריה זכו לביקורות משבחות וחלק ניכר מהם הם רבי מכר המצויים כבר עתה על מדפי ספרים בבתים רבים בישראל. הספר הראשון שראה אור בהוצאה הוא "הוצא מהקשרו - משפטי המחץ של הספורט הישראלי". תשע הוצאות ספרים דחו את הכתב היד ובסופו של דבר החליטו להוציאו לאור בכוחות עצמם. השאר, כמו שאומרים, היסטוריה: הספר זכה להצלחה מרשימה בחנויות הספרים ונתן את האות לסדרה המונה כיום כבר שמונה ספרים (ארבעה בתחום הספורט, האחרים בקולנוע, תקשורת, פוליטיקה ועסקים).
גבעת אדינבורו
גילוי לשון היבשה
לשון היבשה התגלתה ומופתה לראשונה (באופן גס) בראשית המאה ה-19, על ידי ציידי כלבי ים.
חבורת הכדורגל הפרועה
בתרגום העברי מתרחשת עלילת הספרים בחיפה, ושמות הילדים וכוכבי הכדורגל הותאמו לישראל, והם עוסקים בדמויות מוכרות מעולם הכדורגל הישראלי.
כל כרך בסדרה מסופר על ידי גיבור אחר בחבורה.
גבעת אדינבורו
גילוי לשון היבשה
לשון היבשה מופתה באופן מדויק על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1968, ולאחר מכן על ידי סוקרים ספרדים בשנת 1991, ועל ידי סוקרים בולגרים בשנת 2005 ובשנת 2009.
חבורת הכדורגל הפרועה
נכון לדצמבר 2008, בישראל יצאו עד כה אחד עשר כרכים בסדרה. ניתן לראות בפיסקה של שחקני הקבוצה. יש 3 ספרים שלא קשורים לשחקני הקבוצה ושמם משוער מגרמנית:
שחקני הקבוצה/ספרי הסדרה
1. עומרי ה"מאסטרו"- השחקן הטוב בחבורה, החלוץ המוביל, מלך הבישולים והשערים אחד מה"תאומים המוזהבים", עומרי הוא אחיו הקטן של אוהד ומבקיע מדהים, הוא ועידו הם צמד חמד ויש לו את הכלב סטנגה.
גבעת אדינבורו
מקור השם
לשון היבשה נקראת על שם העיר אדינבורו, בירת סקוטלנד.
חבורת הכדורגל הפרועה
שחקני הקבוצה/ספרי הסדרה
2. יותם "הטורנדו"- יותם הוא קשר שמאלי בקבוצה, יותם קיבל את הכינוי "טורנדו" כיוון שידע לסחרר את יריבו, ליותם הורים גרושים, והוא חי עם אמו ברחוב הגביע מס' 11, אותו רחוב של היכל השדים.
3. גלי "חסרת הפחד"- הבת היחידה בחבורת הכדורגל הפרועה, הגיעה מאשדוד לחיפה ורצתה לשחק בחבורה, היא הייתה צריכה להתאמץ בשביל זה אך לבסוף באה למועדון, כקשרית, אמא של גלי מתה ולגלי יש רק אבא והם ביחסים טובים, גלי קשרית אמצע וקיבלה את כינויה "חסרת הפחד" כיוון שהיא חסרת פחד בכל. גרה ברחוב בין היערות מס' 7.
4. תומר "תחנה אחרונה"- בלם מעולה, שהכינוי "תחנה אחרונה" מתאים לו מאוד (אף על פי שלא חסרות לו טעויות). תומר הוא אחיו הגדול של חן, הוריו גרושים והוא חי עם אמו. פעם תומר כמעט עבר לבלתי מנוצחים אך לבסוף נשאר נאמן לחבורה. גר ברחוב האלה מס' 1, שם גם נמצא מבצר "קמלוט 2" של החבורה.
5. אמיר ה"קטר"- אמיר הוא שחקן ערבי ששיחק בבית"ר צפון, אשר יכול לשחק בכל המגרש מלבד כשוער, היה לו מאמן גזעני פיני ליברמן, שלא אהב אותו בגלל מוצאו. באליפות הסתיו אמיר שיחק נגד החבורה הפרועה, החבורה כבר הובילה 3:0 ואז אמיר כבש שני שערים והפך את התוצאה 3:2 לחבורה. דקה לסיום אמיר בעט בעיטה מול שער ריק אבל חן הציל גול בטוח ובית"ר צפון הפסידה, בסוף המשחק פיני ליברמן העיף את אמיר מהקבוצה ואז אברם הציע לו לבוא למבחנים בקבוצה. על אף שהוריו לא רצו אמיר הגיע למבחני הקבלה, אמיר עבר אך עידו ועומרי פרשו במשחק הראשון שלו בחבורה באליפות הסתיו מול הפועל טבריה הקבוצה הפסידה בגללו, בסוף אמיר קיבל משקפיים שיעזרו לו במשחקים. לבסוף החזיר את עומרי ועידו ושיחק איתם מול מכבי נתניה הודות לו הם ניצחו 4:3 את מכבי נתניה, (המשחק המכריע היה מול מכבי הרצליה והם הפסידו 4:3 ולא עברו את הבתים). גר ברחוב החוף השקט מס' 9.
6. רועי "הגיבור"- רועי הוא השחקן החלש בקבוצה ונחשב לשחקן בינוני מינוס, הוא נחשב לגאון מוזר או אבו ארבע אך קיבל את הכינוי "גיבור" בגלל המשחק מול ה"בלתי מנוצחים" קצת לפני המשחק העיפו אותו מהמועדון, אך הוא היה הגיבור הניצחון בגלל הגול שהכריע את המשחק שנגמר 9:10 לחבורה, לרועי יש אמא ואבא, אבא עובד הרבה ואמא פחות. גר ברחוב מבוא הלבנה מס' 6, ליד הירקן.
7. סער "התותח"- סער הוא אמנם קשר אחורי אך קיבל את הכינוי הזה בגלל בעיטתו החזקה המכונה מב"מ. לסער אחות קטנה. סער ידוע כילד שקט בעל החיוך צחור השיניים. בתקופה בה החבורה הפכה מקבוצת כדורגל לקבוצת קט-רגל כושרו היה גרוע ואביו רצה להעבירו לפנימיה, אך כשסער עמד לעזוב את המועדון חבורתו החזירה לו את המוטיביציה וכך אביו לא העבירו לפניימיה והוא חזר לכושרו. גר בסימטת הכרמים מס' 1.
8. עידו "הקיצוני המהיר ביותר בעולם"- עידו הוא קשר קיצוני ימני, עידו ידוע כמנהיג בקבוצה הוא גם אחד מה"תאומים המוזהבים" והשחקן השני הטוב בקבוצה, הוא גם השחקן המהיר בקבוצה ובשלן לא רע. לעידו הורים גרושים והוא חי עם אמו. בסוף מוקדמות אליפות האולמות העירונית הוצע לעידו להיבדק במבחנים במכבי חיפה לילדים ג' והוא הסכים, בקבוצה כעסו עליו, מאוחר יותר היה משחק בין מכבי חיפה - לחבורת הכדורגל הפרועה הוא לא יכל לשחק במכבי חיפה עדיין והחבורה לא יכלה לנצח בלעדיו את מכבי חיפה ולבסוף הוא חזר והם ניצחו. גר ברחוב האלה מס' 4.
9. חן "הפרש השביעי"- אחיו הצעיר של תומר בן ה-6 והילד הצעיר בקבוצה. חן הוא אמנם רק בלם בינוני שמנסה לחקות את אחיו תומר, אבל כשצריך אותו הוא מציל את הקבוצה. לדוגמה: הציל גול מהקו במשחק מול בית"ר צפון בטורניר הסתיו (המשחק נגמר 2–3 לחבורה). הוריו גרושים, חן הועף מהקבוצה בהתחלה אך חזר לאחר זמן קצר. בביתו נמצא ה"קמלוט".
11. אסף "השחקן שרוקד עם השמש"- אסף בקבוצה בדרך כלל קשר שמאלי מחליף, אסף הגיע כי המועדון היה צריך שחקנים למשחק מול הבלתי מנוצחים, אסף מתגורר בפנימיית "בית השמש" מאחר שאמו חולה ואביו ברח. בדרך כלל הוא נועל סנדלים במשחקים.
12. רוס ה"קוסם"- רוס הגיע מברזיל עם אביו ג'אקמו ריבלדו שעבר למכבי חיפה כחלוץ, חלק מהחבורה למדה איתו יחד באותה הכיתה. החבורה הציעה לרוס לבוא לאימון ואכן הוא הופיע, הוא הראה יכולת מדהימה, ורצו אותו בקבוצה, וגם הוא רצה לעבור לקבוצה, אך אביו הכריח אותו לעבור למכבי חיפה לילדים. החבורה לא ויתרה על רוס (הם לא ידעו שאביו הכריח אותו), ביקשו ממאמנם אברם להפוך למועדון מקצועי הוא אמר שהוא ידאג לאימונים והם ידאגו לכסף. אביו של סער היה בנקאי. סער בא אליו כדי שייתנו לו כסף אביו אמר לו שהמועדון יקבל כסף אך רק אם ינצחו את מכבי חיפה ימשיך להשקיע בהם. החבורה הזמינה את חיפה למשחק, חיפה הסכימה, המשחק התחיל: חיפה מבקיעה שני שערים ומעלה ל-0:2 אז רוס נפצע ומוחלף, חיפה מעלה ל-0:3 חיפה מתחילה לשחק לא טוב ועד המחצית החבורה משווה ל-3:3, במחצית השנייה רוס חוזר ואז אסף מעלה את החבורה ל-4:3 אבל אז חיפה קורעת לגזרים את החבורה ומבקיעה שערים בקצב רצחני, לבסוף התוצאה 4:11. כשהכול נראה אבוד אביו של רוס ג'אקמו ריבאלדו איפשר לרוס לעבור לחבורת הכדורגל הפרועה והופך למנהלה, והחבורה הופכת לקבוצה אמיתית. רוס מתקבל כקשר שמאלי התקפי. גר ברחוב הניצחון מס' 10.
13. נועם ה"קשוח"- השוער היחיד בקבוצה, הגיע מכיוון שהחבורה הייתה צריכה שחקנים למשחק מול הבלתי מנוצחים בספר הראשון, נועם חי במשפחה עשירה ואביו אוהב ספורט אבל שונא כדורגל ורוצה שבנו יהיה שחקן גולף, נועם הוא שוער טוב עם הדיפות מדהימות ולא אחת הציל את המועדון.
14. שאול ה"טנק"- שחקן בקבוצה שפעם היה אויב מושבע שלה, אך בספר הקרוי על שמו, מחליט שאול להצטרף לחבורת הכדורגל הפרועה.
כנסיית פרנציסקוס הקדוש מאסיזי
כנסיית פרנציסקוס הקדוש מאסיזי הידועה גם ככנסיית היובל של הקיסר, היא כנסייה קתולית בסגנון בזיליקה בווינה, אוסטריה. היא נבנתה בין השנים 1898 ל-1910 ונחנכה בשנת 1913. ומנוהלת על ידי מסדר השילוש הקדוש. הכנסייה, ממוקמת במחוז השני של וינה, לאופולדשטאדט, בכיכר מקסיקו שליד הדנובה. לכן מכונה גם כנסיית מקסיקו באופן בלתי רשמי. היא נקראת על שם פְרַנְצִיסְקוּס מֵאַסִיזִי (Assisi), מייסד המסדר הפרנציסקני, ולא על שם אשת הקיסר אליזבת, נסיכת בוואריה, שכונתה "סִיסִי" (Sissi). עם זאת יש בכנסייה קפלה על שמה.
היסטוריה
הכנסייה נבנתה לכבוד יום השנה ה-50 לשלטון פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה. נערכה תחרות לבחירת העיצוב, בה זכה בה האדריכל ויקטור לונץ (Victor Luntz). לאחר מותו של לונץ ב-1903, המשיך הבנאי אוגוסט קירשטיין בבנייה.
בחג השילוש הקדוש של שנת 1900 הונחה אבן היסוד על ידי הקרדינל אנטון יוזף, בנוכחות הקיסר ויותר מ-100,000 איש. הכנסייה.
מבחינה אדריכלית, הכנסייה נבתנה במודל גריסון בסגנון רייני-רומנסקי. המבנה בעל ארבעת המפרצים נבנה באמצעות לבנים באופן המדמה בזיליקה. שלושת המגדלים כוסו באריחים האדומים הנראים למרחק של קילומטרים.
מאז 2009 היה משמשת כביתה של הקהילה הקתולית דוברת האנגלית של וינה, המקיימות בה מיסות מדי שבוע.
הכנסייה שוכנת בכיכר מקסיקו, שבעבר נקראה על שם הארכידוכס קרל, דוכס טשן, מנציחה את העובדה שמקסיקו הייתה המדינה היחידה מחוץ לברית המועצות שהפגינה נגד האנשלוס של אוסטריה לגרמניה הנאצית. לא על שם מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו, שהיה אחיו של הקיסר פרנץ יוזף.
קפלת אליזבת
בשנת 1898, האנרכיסט האיטלקי לואיג'י לוצ'ני רצח את אליזבת, נסיכת בוואריה (המכונה "סיסי"), אשתו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה. כדי להנציח אותה, הוקמה קפלת אליזבת במימון תרומות הצלב האדום, שכן הקיסרית אליזבת הייתה המגינה הראשונה של הצלב האדום. בזכות התרומה הגדולה של הצלב האדום של 348,348 כתרים אוסטרים, הקפלה עוטרה בפסיפסי זהב ולא בציורי קיר, והקירות כוסו בשיש ולא בטיח. הפסיפסים עוצבו על ידי אמן הזצסיון קרל אדרר. על קמרון הקנצלה יש פסיפס גדול של אליזבת הקדושה מהונגריה.
בניית הקפלה הושלמה ב-1907 ונחנכה ב-10 ביוני 1908.
חוזה הפרשים
חוזה הפרשים (באנגלית: CFD Contract for Difference) הוא חוזה בין שני צדדים, המתואר בדרך כלל כ"קונה "ו"מוכר", הקובע כי הקונה ישלם למוכר את ההפרש בין הערך הנוכחי של נכס לבין שוויו במחיר זמן החוזה (אם ההפרש שלילי, המוכר משלם במקום זאת לקונה).
חוזה הפרשים הוא בעצם מכשיר פיננסי שמבוסס ועוקב אחרי המחיר של מכשירים פיננסים וניירות ערך אחרים, והקונה לא באמת קונה את הנכס הפיננסי (מט"ח, מדד, מניה, סחורה וכו') ואינו הבעלים שלה בשום שלב. החוזה הוא על ההפרש בין מחיר הנכס במועד פתיחת העסקה לסגירתה. הכלי רלוונטי בעיקר למסחר בטווח זמן קצר.
חוזה הפרשים הוא מכשיר השקעה משוכלל המבוסס על מינוף ובדומה לאופציה יש אפשרות להפסדים משמעותיים.
המצאתם
חוזי הפרשים פותחו במקור בראשית בשנות ה-90 של המאה ה-20 בלונדון כסוג של החלפת מניות (עסקת החלף) הנסחרות בשולי רווח נמוכים. המצאת חוזי הפרשים, מיוחסת לשני בנקאים מבנק UBS Warburg. הם שימשו בתחילה קרנות גידור ומשקיעים מוסדיים כדי לגדר בצורה חסכונית את חשיפתם למניות בבורסה לניירות ערך בלונדון, בעיקר מכיוון שהם נדרשו לרווחיות קטנה בלבד. יתרה מזו, מכיוון ששום מניה פיזית לא החליפה ידיים, הם גם נמנעו ממס בולים בבריטניה.
מסחר קמעונאי
בסוף שנות התשעים החלו חוזי הפרשים להיסחר גם על ידי סוחרים קמעונאיים והציבור הרחב. הם זכו לפופולריות על ידי מספר חברות בבריטניה, שהקימו פלטפורמות סחר מקוונות חדשניות שהקלו על הצגת מחירים וסחר בזמן אמת. החברה הראשונה שעשתה זאת הייתה GNI ושירות המסחר שלה GNI Touch, שנרכשה מאוחר יותר על ידי חברת MF Global. מיד אחר כך החלו לפעול IG Markets ו-CMC Markets.
ספקי המסחר בחוזי הפרשים החלו להתרחב לשווקים מעבר לים, החל מאוסטרליה ביולי 2002 על ידי IG Markets ו-CMC Markets. הם הפכו זמינים באוסטרליה, אוסטריה, קנדה, קפריסין, צרפת, גרמניה, הונג קונג, אירלנד, ישראל, איטליה, יפן, הולנד, לוקסמבורג, נורווגיה, פולין, פורטוגל, רומניה, רוסיה, סינגפור, דרום אפריקה, ספרד, שוודיה, שווייץ, טורקיה, בריטניה וניו זילנד. הם אינם מורשים במספר מדינות אחרות - ובמיוחד בארצות הברית, שם, בשל כללים של הוועדה לניירות ערך ולבורסות, חוזי הפרשים אינם יכולים להיסחר על ידי משקיעים קמעונאיים.
אדריאן פון בובנברג
אדריאן פון בובנברג (בגרמנית: Adrian von Bubenberg; 1424 - אוגוסט 1479) היה אביר, מפקד צבאי וראש העיר של ברן בין השנים 1468-1469, 1473-1474 ו-1477–1479. בשווייץ הוא מוכר כגיבור קרב מורטן במלחמות הבורגונדיות.
חייו
פון בובנברג נולד להיינריך הרביעי פון בובנברג, ראש העיר של ברן ולורד שפיץ, אותו ירש ב-1465. במהלך מסע עלייה לרגל לירושלים הוא נמשח כאביר מסדר אבירי הקבר הקדוש.
לפני ואחרי המלחמות הבורגונדיות הוא הוביל מספר משאים ומתנים בין ברן לקנטונים של הקונפדרציה השווייצרית הישנה והמעצמות הזרות - סבויה, דוכסות בורגונדיה, צרפת והאימפריה הרומית הקדושה.
הוא קיבל את מעמדו ההירואי הודות לתפקידו במצור על מורטן. הוא מונה למפקד חיל המצב של העיר באפריל 1476. שארל הראשון, דוכס בורגונדיה, צר על העיר במשך 12 יום ביוני 1476. בובנברג הצליח להחזיק את הגנות העיר עד להגעת כוחות הקונפדרציה הגיעו ב-22 ביוני 1476 והביסו את כוחותיו של שארל בקרב.
מורשת
פון בובנברג נקבר קתדרלת ברן. לאור כך שהיה בחובות דרש האפיפיור סיקסטוס הרביעי שהוא ייקבר מחוץ לקתדרלה אולם הממשלה התנגדה לדרישה זו.
פון בובנברג הפך לגיבור ברומנטיקה הלאומית השווייצרית ותאור גבורתו תואר במספר ספרים. בעיר ברן הוקם פסל בדמותו והכיכר בעיר העתיקה בה הפסל הוצב נקראה על שמו.
אנטיוכוס השנים עשר
אנטיוכוס השנים-עשר (דיוניסוס) (? - 84 לפנה"ס) היה החמישי מבניו של אנטיוכוס השמיני (גריפוס) שקיבל את כתר המלכות. הוא ירש את אחיו דמטריוס השלישי (איוקרוס) כשליט נפרד בחלק הדרומי (דמשק וסביבתה) של מה שנותר מהממלכה הסלאוקית. שנות שלטונו: 87 עד 84 לפנה"ס.
בתחילה זכה אנטיוכוס השנים-עשר לתמיכה מגורמים בבית תלמי, אולם הוא נהרג בשנת 84 לפנה"ס במהלך מסע-קרב מול הערבים הנבטים, שכבשו את דמשק זמן קצר לאחר מכן.
דימיטר גשוב
דימיטר גשוב (בבולגרית: Димитър Гешов; 14 בספטמבר 1860, סבישטוב, האימפריה העות'מאנית – 8 בינואר 1922, סופיה ממלכת בולגריה) היה גנרל ומפקד אוגדת הרגלים השנייה "התראקית" של צבא בולגריה במהלך מלחמת העולם הראשונה, אשר לחמה בחזית המקדונית ובמסגרתה פיקד גשוב על קרב דויראן הראשון. בהמשך מונה גשוב למפקד הארמייה הראשונה, אך הודח לאחר קרב סקרה.
תחילת הקריירה
גשוב שירת במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) כמתנדב במיליציית המתנדבים הבולגרית אופלצ'נצי, אשר לחמה לצד הכוחות הרוסיים. בשנת 1890 סיים את לימודיו בהצלחה באקדמיה הצבאית באודסה. במהלך מלחמת בולגריה–סרביה (1885) שירת כמפקד פלוגה והשתתף בקרב ההדיפה נגד הכוחות הסרביים ליד העיר ברזניק במערב בולגריה, ומאוחר יותר, כשהבולגרים עברו למתקפה, השתתף בכיבוש העיר פירוט. במלחמת הבלקן הראשונה שירת כמפקד חטיבה ובסיומה קודם להיות מפקד אוגדה בגזרת אודרין. במלחמת הבלקן השנייה נלחם עם אוגדתו כנגד הסרבים ליד העיירה קריבולאק, (בימינו במקדוניה). לאחר המלחמה הועלה לדרגת מאיור גנרל.
מלחמת העולם הראשונה
במהלך מלחמת העולם הראשונה פיקד על אוגדת חיל הרגלים השנייה "התראקית" של הצבא הבולגרי. בין 9 באוגוסט ל-18 באוגוסט 1916, פיקד גשוב על קרב דויראן הראשון, במסגרתו ניסו כוחות בריטיים וצרפתיים עדיפים מספרית, לפרוץ את הקו הדרומי של החזית המקדונית ללא הצלחה, תוך שהם סופגים למעלה מ-3,000 נפגעים ונאלצים לסגת חזרה לאזור סלוניקי. גשוב מונה למפקד הארמייה ה-1, אך ביוני 1918 לאחר תבוסת הבולגרים בקרב סקרה הוא הודח על ידי ניקולה ז'קוב מפקד הצבא ובמקומו מונה הגנרל סטפן נרזוב.
אחריתו
לאחר תבוסת בולגריה במלחמת העולם הראשונה, צומצם צבאה לכדי ז'נדרמריה בכפוף לסיכומים שהוכתבו בחוזה ניי. ב-1 ביולי 1919 השתחרר גשוב מהצבא. הוא לא עסק בתפקידים ציבוריים כלשהם והלך לעולמו בסופיה ב-8 בינואר 1922.
קאונטר סטרייק
קאונטר סטרייק (באנגלית: Counter Strike, מילולית: מכת נגד. ידוע גם כ-CS 1.6 על שם גרסתו האחרונה) הוא משחק מחשב מסוג פעולה ויריות בגוף ראשון (First Person Shooter - FPS). לרוב משוחק המשחק מול שחקנים נוספים דרך רשת האינטרנט או דרך רשת מחשבים מקומית. המשחק פותח על ידי מינך לי וג'ס קליף ב־1999 כמוד למשחק Half-Life אשר פותח על ידי חברת Valve בשנת 1998.
במשחק נחלקים השחקנים לשתי קבוצות, קבוצת טרוריסטים (Terrorist) ויחידת לוחמה בטרור (Counter Terrorist). שתי הקבוצות נלחמות זו בזו על מנת להשיג את המטרה הספציפית בה מתרחש המשחק. לדוגמה, במפות מסוימות מטרת קבוצת הטרוריסטים להציב פצצה באזור מוגדר ולדאוג לפיצוצה, בעוד שקבוצת הלוחמה בטרור תנסה למנוע מהם לעשות זאת. במפות אחרות קבוצת הלוחמה בטרור תנסה לשחרר בני ערובה מידי הטרוריסטים, והאחרונים ינסו למנוע מהם לבצע זאת. לרוב, הריגה של כל חברי הקבוצה השנייה מבטיחה ניצחון.
סיקור
המשחק עצמו החל כגרסה (מוד) כשחברת Valve רכשה למשחק Half-Life (כלומר מצב חדש למשחק שבו טרוריסטים ילחמו בלוחמים מיחידות ללוחמה בטרור), אך בשל הצלחתו והתייחסותו על ידי השחקנים למשחק ולא למוד, הוא נחשב למשחק. לאחר 4 שנים, בשנת 2004 הוציאה חברת Valve גרסה חדשה למשחק בשם Counter-Strike: Source, ללא שינויים משמעותיים אלא רק תחליף בגרפיקה של מנוע ה-Source, אף על פי שהמשחק הראשון הצליח יותר מגרסת ה-Source. לבסוף, Valve קבעו שהמשחק לא יהיה קשור למשחק Half-Life. בשנת 2012 הוציאה החברה את הכותר האחרון והמצליח ביותר שלה עד היום, Counter-Strike: Global Offensive.
דמויות
במשחק יש ארבע דמויות בכל קבוצה, שהן הדמויות הראשיות. ב-Counter-Strike: Condition-Zero ו-Counter-Strike: Global Offensive ישנן דמויות נוספות. ארבע דמויות אלו קיימות בגרסאות שונות בכל המשחקים.
עדכון 2009
בעדכון זה תוקנו מספר דברים, ביניהם, פריצות ניצול לרעה, "פלאש-באנג", תיקוני אייקונים של הסטטוס (אזור הטמנת פצצה, אזור קנייה וכו') ועוד מספר באגים.
נחסם סקריפט "באני הופ" שניצל באג מגרסה 1.3 של המנוע (מבוסס Quake engine) שבו היה ניתן לקפוץ בלי הפסקה.
עדכון 2017
העדכון יצא ב-11 ביולי 2017. בעדכון זה התמקדו בתיקון שגיאות ובאגים שנבעו מהעדכון בשנת 2013.
Counter-Strike Neo
הוא עיבוד ארקייד היפני ל-Counter Strike שיצא לאור על ידי Namco והוא פותח במיוחד בשביל לפעול על מערכת לינוקס.
Counter-Strike: Source
גרסה החדשה המבוססת על מנוע Source שיצרה Valve ב-2004 במקור ל-Half-Life 2. המשחק מציג שיפור משמעותי בגרפיקה, ובנוסף מנוע פיזיקלי חדש Havok ותוקנו באגים שהיו בגרסאות קודמות.
Counter-Strike 2D
גרסה שזכתה לפופולריות רבה לקאונטר סטרייק. כעיקרון שמה של גרסה זו מעיד על זה שהיא מוצגת בגרפיקת דו מימד.
Counter-Strike Online
המשחק מבוסס על המשחק Counter Strike Source ומציג שרתי משחק קבועים. המשחק הוא חינמי ופותח על ידי החברה Nexon. המשחק מיועד בעיקרו לקהל האסייתי. למשחק יש מצבים קבועים, ולא ניתן להוסיף מצבי משחק. ספין-אוף נוסף יצא למשחק בשם Counter-Strike Nexon: Zombies בשנת 2014.
Counter-Strike: Global Offensive
גרסה חדשה של Counter-Strike: Source אשר יצאה ב-21 באוגוסט 2012. המשחק מכיל מפות משחק חדשות, כלי נשק חדשים, שיפור הטקסטורות ומודלים איכותיים יותר. הוא גם מכיל שיפורים במפות משחק קודמות מוכרות כמו Dust, Dust 2, Aztec, Nuke, Inferno.
משחק זה היה אמור להכיל גם אפשרות לשחק בין פלטפורמות Xbox 360, Playstation 3 ו-PC באותו שרת תחת שימוש במקלדת ועכבר למניעת יתרון אבל החברה החליטה שיש הבדלים גדולים מדי בין החומרות השונות.
Good Morning Gorgeous
Good Morning Gorgeous הוא אלבום האולפן הארבעה עשר של הזמרת האמריקאית מרי ג'יי בלייג'. האלבום יצא לאור ב-11 בפברואר 2022 דרך חברת התקליטים 300 אנטרטיינמנט והחברה שלה: מרי ג'יין הפקות. זהו האלבום הראשון שלה תחת הוצאת חברת 300 אנטרטיינמנט והראשון שלה שלא יצא תחת הוצאת יוניברסל מיוזיק.
האלבום קיבל שש מועמדויות בטקס פרסי גראמי ה-65, כולל אלבום השנה ואלבום ה-R&B הטוב ביותר.
קידום
בלייג' הוציאה את רשימת הרצועות של האלבום ב-21 בינואר 2022 לצד צאת הסינגל השלישי של האלבום, "Rent Money". יומיים לאחר צאת האלבום הופיעה בלייג' לצד ד"ר דרה, סנופ דוג, אמינם וקנדריק לאמאר במופע המחצית של הסופרבול LVI.
תם חובב
תֹם חובב (נולד ב-30 בנובמבר 1983), לוחם טאקוונדו ישראלי.
בשנת 2006 זכה במדליית כסף באליפות אירופה בקטגוריית משקל עד 68 ק"ג. חובב מתאמן בעמותת האריות ומאומן על ידי מאמן הנבחרת – אביעד בלוך. חובב הוא חבר סגל היהלום, הסגל הבכיר ביותר בוועד האולימפי הישראלי. בעל חגורה שחורה דאן 3.
העבודה במקדש
העבודה במקדש היא מערכת של קורבנות, מצוות, טקסים ומנהגים, האמורים להתבצע, על פי ההלכה, בבית המקדש מדי יום או במחזוריות שנתית.
הכהנים העובדים
העבודה במקדש התבצעה על ידי הכהנים, צאצאי אהרן משבט לוי, שהתחלקו לעשרים וארבע משמרות כהונה, שחילקו ביניהם את העבודה במקדש כך שבכל שבוע מגיעה למקדש אחת ממשמרות הכהונה, והיא שעובדת באותו שבוע. כהני כל משמר מחולקים לשבעה בתי אב, כך שכל בית אב עובד באחד מימי השבוע. כהני בית האב של כל יום היו ישנים בלילה שלפני בבית המוקד.
השכמת הכהנים
הכהנים שהיו ישנים בבית המוקד היו קמים לפנות בוקר טובלים ולובשים בגדי כהונה.
הפיס הראשון - תרומת הדשן
הממונה על הפייסות מגיע לבית המוקד, דופק על הדלת, והכהנים פותחים לו מבפנים. הממונה מזמין את הכהנים שרוצים לזכות בהרמת הדשן להשתתף בפיס הראשון כדי להכריע איזה כהן יזכה להרים את הדשן.
בילוש העזרה
לאחר הפיס הראשון, לפני תרומת הדשן, הכהנים מקיפים את העזרה ובודקים שהכל בה בסדר. הכהנים יוצאים מבית המוקד, ומתחלקים לשתי קבוצות שהולכות לאורך כותלי העזרה, עד שהם נפגשים בלשכת עושי חביתין, שם הם מחממים מים בשביל להכין את מנחת החביתין.
תרומת הדשן
לפני שעובדים במקדש, צריך לקדש ידיים ורגליים מן הכיור. הכהן שזכה בתרומת הדשן הולך לבד אל הכיור, מקדש ידיו ורגליו והולך אל צידו המערבי של המזבח, שם נמצאת מחתה מכסף המשמשת לתרומת הדשן. הכהן לוקח את המחתה ועולה לראש המזבח, שם הוא מהגחלים שבלב המערכה הגדולה, ומוריד אותם לתחתית המזבח. את הגחלים הוא מניח למרגלות הכבש מצידו המזרחי, במקום הנקרא בית הדשן. אחרי תרומת הדשן עולים שאר הכהנים אל המזבח ומסדרים אותו לקראת היום הבא. הם מזיזים לצידי המזבח את האיברים שלא התאכלו, גורפים את האפר אל התפוח, ומפנים את האפר אל מחוץ למקדש.
סידור שלוש המערכות
הכהנים מביאים עצים ומעלים אותם אל המזבח. הכהן שזכה בתרומת הדשן, מסדר מהעצים את המערכה הגדולה, בפינה הדרום־מזרחית של המזבח. בזמן הסידור הכהן דואג שיהיה קצת רווח בין גזרי העצים, כדי להכניס שם זרדים שבאמצעותם מציתים את האש. אחר כך הוא מסדר בפינה הדרום־מערבית של המזבח את המערכה השנייה. כמות העצים הנדרשת למערכה זו היא כמות שתספיק לחמש סאים של גחלים. בנוסף לשתי המערכות, היו מסדרים את המערכה השלישית היכן שרצו במזבח. אחרי סידור המערכות הכהן שזכה בתרומת הדשן לוקח אש ממדורת בית המוקד, ומדליק את המערכות, ואז הוא מעלה למערכה השלישית עוד שני גזרי עצים.
הפיס השני - קרבן התמיד
אחרי סידור המערכות הכהנים הולכים ללשכת הגזית, כדי לערוך את הפיס השני. הכהנים עומדים במעגל, והממונה סופר אותם עד שמגיע למספר שנקבע מראש. הכהן שעליו הוא נעצר זוכה בשחיטת קרבן התמיד, ושנים עשר הכהנים שאחריו זוכים בעבודות הבאות: זריקת הדם, דישון המזבח הפנימי, דישון המנורה, והעלאת איברים ומנחות לכבש, לפי החלוקה הבאה: הראש והרגל, שתי הידיים, העוקץ והרגל, החזה והגרה, שתי הדפנות, הקרבים, הסולת, החביתין, היין.
הכנות לשחיטת התמיד
הממונה שולח צופה לראות האם. אחרי שהצופה מאשר שהגיע הזמן, הממונה שולח את הכהנים ללשכת הטלאים, להביא כבש בשביל קרבן התמיד. הם בודקים אותו ממום ומביאים אותו אל הטבעות. קרבן תמיד של שחר נשחט על הטבעת השנייה מצפון בשורת הטבעות המערבית. כמו כן מוציאים מלשכת הכלים את כל כלי השרת שנצרכים לעבודה באותו יום, ושמים אותם על השולחן מכסף שנמצא ממערב לכֶּבֶשׁ. הכהנים הולכים עם הכֶּבֶשׂ למקום השחיטה, ומחכים עד שייפתח שער ההיכל. לפני השחיטה הם משקים אותו מים מכוס מזהב.
במקביל, הכהנים שזכו בדישון המזבח הפנימי והמנורה עולים לאולם ופותחים את דלתות ההיכל.
שחיטת התמיד
לאחר פתיחת דלתות ההיכל שוחטים את התמיד, וזורקים את דמו על המזבח החיצון. הכהן שזכה בזריקת הדם הולך המזרחית צפונית של המזבח, שם הוא זורק מהדם, ומכווין שהדם יגיע אל שני הצדדים של הקרן. הוא ממשיך אל הקרן הדרום מערבית של המזבח, וזורק שם באופן דומה. את שאריות הדם הוא שופך על היסוד.
הכהנים שבחוץ מפשיטים את קרבן התמיד ומנתחים את איבריו. הם מחלקים אותו לששת הכהנים שזכו בהעלאת איברים לכבש. ביחד עם הכהנים שזכו בהעלאת הסולת, היין והחביתין הם מוליכים את הכל לכבש ומניחים אותם בחצי התחתון של הכבש בצידו המערבי, את איברי הקורבן.
הכנת המנורה ומזבח הקטורת
במקביל לחלוקת איברי התמיד, הכהנים שבהיכל מכינים את מזבח הזהב והמנורה לעבודות היום.
הכהן שזכה בדישון המנורה נכנס עם כלי מזהב בשם כּוּז, הוא שופך לתוכו את השמן והפתילות שנשארו בנרות מההדלקה של הערב הקודם. יש אומרים שהוא גם ממלא שמן ופתילות חדשים בנרות, ויש אומרים שמילוי השמן והפתילות נעשה בערב לפני ההדלקה.
קריאת שמע וברכות
הכהנים הולכים ללשכת הגזית כדי לקרוא קריאת שמע ולהתפלל. הם מברכים את ברכת אהבה רבה, וקוראים את עשרת הדברים ואת קריאת שמע, ומברכים שלוש ברכות: אמת ויציב, עבודה וברכת כהנים. בשבת מוסיפים עוד ברכה למשמר הנכנס, והמשמר היוצא היה מברך את המשמר הנכנס.
הפיס השלישי - הקטרת הקטורת
אחרי התפילה, הממונה מזמין את הכהנים שאף פעם לא זכו בהקטרת הקטורת לבוא ולהשתתף בפיס שיקבע מי יקטיר את הקטורת. בפיס השלישי זכו שני כהנים. הראשון זכה בהקטרת הקטורת והשני זכה בהבאת גחלים לקטורת על המחתה.
הפיס הרביעי - העלאת האיברים
אחרי הפיס השלישי מתקיים הפיס הרביעי שאליו מוזמנים כל הכהנים, ובו זוכה כהן אחד בהעלאת האיברים מהכבש למזבח.
בית שמש בלו סוקס
בית שמש בלו סוקס הייתה קבוצת בייסבול ישראלית מבית שמש.
העבודה במקדש
הקטרת הקטורת
בעבודת הקטרת הקטורת משתתפים שלושה כהנים. האחד הוא זה שזכה בפיס להקטיר את הקטורת, השני הוא זה שזוכה ב'מחתה', ותפקידו להעביר גחלים למזבח הקטורת. והשלישי 'אוהבו או קרובו' של המקטיר, שנכנס גם הוא ועוזר לו בהכנות להקטרה.
בית שמש בלו סוקס
בלו סוקס הייתה אחת מהקבוצות המייסדות של ליגת הבייסבול בישראל והאלופה הראשונה, כשזכתה ב-19 באוגוסט 2007 באליפות במשחק גמר שנערך בפתח תקווה, נגד קבוצת מודיעין מיראקל 3:0. יש קבוצה צעירה (Juvenile) בשם זהה.
היסטוריה
ב-26 בפברואר 2007 הוכרז כי שחקן MLB לשעבר, רון בלומברג, יהיה מאמן הקבוצה. צבעי הקבוצה משקפים גם את זיהויו של בלומברג עם היאנקיז כאשר בכירי הליגה קיוו ליצור יריבות בין מודיעין (שצבעים דומים למטס) לבין הכחולים.
העבודה במקדש
הקטרת הקטורת
הכהן שזכה בקטורת לוקח כף מזהב שנפחה שלושה קבים שבתוכה נמצא בזך מלא בקטורת במשקל של חצי מנה. הכהן שזכה במחתה עולה למזבח עם מחתה מכסף שנפחה ארבעה קבים, ו גחלים מהמערכה השנייה. הוא יורד מהמזבח ומעביר את הגחלים למחתה מזהב שנפחה שלושה קבים. את הגחלים שנשפכו גורפים לאמת המים.
בית שמש בלו סוקס
היסטוריה
השחקן הראשון שנבחר על ידי הבלו סוקס בדראפט הבכורה היה המגיש הימני הקנדי ג'ייסון בנסון.
העבודה במקדש
הקטרת הקטורת
שלושת הכהנים הולכים להיכל, והכהן עם המחתה שופך את הגחלים על המזבח, מרדד אותם עם שולי המחתה, משתחווה ויוצא. הכהן שזכה בקטורת נותן לחברו את הבזך עם הקטורת, וחברו שופך לתוך ידיו את הקטורת. אם נשפכה קצת קטורת בכף הוא שופך גם אותה לתוך ידיו, משתחווה ויוצא. הכהן שזכה בקטורת מחכה שכל העם יפרשו מ"בין האולם ולמזבח", ושהממונה יאמר לו "הקטר". הכהן שופך את הקטורת על המזבח, מתחיל בצד שרחוק ממנו, כדי שלא יכווה כשהוא מחזיר את ידיו מעל אזור שכבר נתן עליו קטורת. כשהוא מסיים הוא משתחווה ויוצא.
בית שמש בלו סוקס
אצטדיון
אצטדיון הקבוצה ממוקם בקיבוץ גזר, מגרש גזר ששימש המגרש הבית של הכחולים כמו גם של מודיעין, מכיוון שבאף עיר אין אצטדיון בייסבול בישראל.
העבודה במקדש
השתחוואה בהיכל לאחר עבודה
כשהכהן שהקטיר יוצא מההיכל ומגיע לבין האולם והמזבח, אחד הכהנים זורק את המגרפה, המשנה במסכת תמיד מתארת את זריקת המגרפה כשהכהנים הולכים לכיוון ההיכל, הכהנים שזכו בדישון המזבח הפנימי והמנורה מקדימים להיכנס לפניהם. הכהן שזכה בדישון המזבח לוקח את הטני, משתחווה ויוצא. הכהן שזכה בדישון המנורה מטיב את שני הנרות האחרונים, לוקח את הכוז, משתחווה ויוצא. הכהנים כולם נכנסים להיכל, משתחווים ועומדים על מעלות האולם.
בית שמש בלו סוקס
סמל הקבוצה
הלוגו של בלו סוקס הוא תערובת של הלוגואים של שיקגו וייט סוקס ושל היאנקיז, ובו ראשי התיבות של העיר בית שמש, שנכתבו באלכסון מימין לשמאל, בניגוד לווייט סוקס שהוא משמאל לימין.
העבודה במקדש
השתחוואה בהיכל לאחר עבודה
אחרי הקטרת הקטורת וההשתחוויות, הכהן שזכה בהעלאת האיברים מהכבש למזבח מעלה אותם לראש המזבח, וזורק אותם אל האש של המערכה הגדולה.
בית שמש בלו סוקס
סמל הקבוצה
הסוקס הצליחו מאוד בתחילת דרכם כאשר בתחילת עונת הבכורה של 2007 ניצחה 9 משחקים רצופים לפני שהפסידה לקבוצת לייטנינג תל אביב. הקבוצה שיחקה טוב בהמשך העונה, תפסה את המקום הראשון בעונה הסדירה, וכן ניצחה במשחק האליפות ב-19 באוגוסט 2007, מול 2,610 אוהדים.
העבודה במקדש
ברכת כהנים
אחרי הקטרת האיברים, הכהנים שעל מדרגות האולם מברכים ברכת כהנים. ברכת הכהנים במקדש שונה מברכת הכהנים מחוץ למקדש, במקדש הכהנים היו מרימים את ידיהם מעל לראשיהם, בעוד מחוצה לו הם מושיטים אותם בגובה הכתפיים. כמו כן במקדש היו מברכים את כל שלושת הפסוקים ברצף, בעוד מחוצה לו עונים אמן אחרי כל פסוק. במקדש גם לא היו עונים אמן אחרי הברכה אלא "ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד".
הקרבת המנחות והנסכים
אחרי ברכת הכהנים, הכהן שזכה בהעלאה למזבח מקריב את מנחת הנסכים ומנחת החביתין. עבודות הבוקר מסתיימות בניסוך היין ובשירה ונגינה עמו –.
עוד קודם לניסוך, נעמדים שני כהנים על שולחן החלבים שסמוך לפינה זו של המזבח, ותוקעים בחצוצרות (תקיעה תרועה ותקיעה) כדי להודיע ללווים ששׁרים, ולמנגנים, שהניסוך עומד להתחיל ועליהם להתכונן. לאחר התקיעה הם יורדים מהשולחן ונעמדים מימינו ומשמאלו של האחראי על כלי השיר וממתינים לניסוך היין. את זמן הניסוך המדויק, יֵדעו כולם בעזרתו של הכהן העומד בפינה על "קרן המזבח", שיסמן להם מתי בדיוק מנסכים.
הכהן שהקטיר את האיברים והמנחות, מעלה את היין לראש המזבח על מנת לנסכו. הוא עולה בצד שמאל של הכבשׁ ופונה שמאלה לכיוון פינת המזבח. הכהן את היין לתוך ספל המחובר למזבח, והיין נשפך, דרך הנקב שבתחתיתו לשיתין (חללים עמוקים שבאדמה).
בשעת הניסוך, הכהן שעל הקרן מניף ב שבידו, ואז האחראי על כלי השיר מנגן במצלתיים ובכך מסמן לשאר המנגנים להתחיל לנגן. הלויים העומדים על הדוכן מתחילים לשיר את שיר של יום, (בכל יום הפרק שלו), ומחלקים אותו לשלושה חלקים. בתחילת השירה, הכהנים תוקעים בחצוצרות - תקיעה תרועה ותקיעה, וכל העם שבעזרה משתחווים, וכך תוקעים ומשתחווים גם בשתי ההפסקות שבין חלקי השיר הבאים.
בסיום עבודתו הכהן הולך אחורה וחוזר לכבשׁ, ומשם יורד מהמזבח.
עבודות בין הערביים
בין הערביים (לפנות ערב), הכהנים עושים עוד כמה עבודות לקראת סיום יום העבודה במקדש. רוב העבודות מקבילות לעבודות שנעשו בשעות הבוקר בפתיחת יום העבודה במקדש.
הקרבת התמיד
שחיטת התמיד נעשית בשמונה וחצי שעות זמניות מתחילת היום. את העבודות השייכות להקרבת התמיד (שחיטה, זריקה, הולכה וכו') מבצעים אותם כהנים שזכו בהם בבוקר. בשונה מתמיד של שחר, תמיד של בין הערביים נשחט בטבעת השנייה מצפון, בשורת הטבעות המערבית.. זריקת הדם וניתוח הכבשׂ נעשים באותה צורה כמו בבוקר. הכהנים שזכו בבוקר בהעלאת האיברים, מעלים אותם לכבשׁ ומולחים אותם. הכהן שזכה בהקטרת האיברים, מקטיר אותם על גבי המערכה הגדולה.
הקטרת הקטורת
בניגוד לשאר העבודות, שאותן עשו אותם הכהנים שזכו בהן בבוקר, ולכן לא היה צורך בפייסות חדשים בערב, את הקטורת מקטיר בכל פעם כהן חדש, ולכן היו עורכים לה פיס נפרד בין הערביים. סדר ההקטרה עצמו מקביל לסדר ההקטרה בבוקר.
הקטרת מנחות ונסכים
אחרי הקטרת הקטורת, הכהן שזכה בהקטרה מקטיר את מנחת הנסכים ומנחת החביתין, ומנסך את היין על גבי המזבח. במהלך ניסוך היין הלויים שרים את השיר של יום.
הדלקת המנורה
עבודות היום מסתיימות עם הדלקת המנורה. הכהן נכנס להיכל עם גחל מהמזבח החיצון, ומדליק את הנר המערבי. מהנר המערבי הוא מדליק את כל שאר הנרות האחרים.
נעילת ההיכל והעזרה
בסיום העבודות נועלים את שערי ההיכל, ולאחר שהכהנים גומרים להקטיר את האיברים שלא הספיקו להקטיר ביום, ולאכול את בשר הקרבנות שלא הספיקו לאכול ביום, נועלים את שערי העזרה. בשעות הלילה הכהנים של בית האב שעובד למחרת ישנים בבית המוקד, ומשמר לווים וכהנים שומרים על המקדש.
פסח
שלושים יום קודם לפסח, בט"ו באדר, היו שלוחי בית דין יוצאים ומתקנים את הדרכים שהתקלקלו בתקופת החורף. בימים שלפני פסח, היו עולי הרגל שהגיעו לירושלים מקריבים את נדריהם ונדבותם, ובעיקר את קרבנות התודה בהם התחייבו, כיוון שלא ניתן להקריב את התודה, שיחד איתה מובאים גם לחמי חמץ, בחג הפסח. בי"ד בניסן, ערב חג הפסח, לאחר הקרבת תמיד של בין הערביים, הקטרת הקטורת והדלקת המנורה, מקריבים את קרבן הפסח. במהלך שחיטת הפסח, הלויים שרים את ההלל. אם הם גומרים, ועדיין לא נגמרה שחיטת הפסח, הם שרים אותו שוב. לאחר גמר שחיטת כל הפסחים, סותמים את פתח היציאה של אמת המים שבמקדש, ובעזרת המים שעולים ממנה שוטפים את העזרה. בט"ו בניסן, ובכל ששת הימים שאחריו, מקריבים את קרבנות המוסף של חג הפסח: שני פרים, איל אחד ושבעה כבשים לעולה ושעיר עיזים לחטאת. כמו כן, ביום זה מתחילים להקריב את עולות הראייה, שלמי החגיגה ושלמי השמחה. בט"ז בניסן, בנוסף לקרבנות המוסף, מקריבים גם את מנחת העומר, מנחה העשויה משעורים, אותה מניפים לפני ה'. יחד עם המנחה, מקריבים כבש לעולה, שבשונה משאר כבשי העולה, מנחת הנסכים שלו כוללת שני עשרונים של סולת.
סוכות
נוסף למצוות העלייה לרגל והקרבנות הכרוכים בה, שנוהגות בכל הרגלים, בחג הסוכות היו במקדש כמה מצוות ייחודיות. בזמן בית המקדש, מצוות נטילת לולב נהגה בכל מקום בט"ו בתשרי (היום הראשון של החג) בלבד, ורק בבית המקדש נהגה בכל שבעת ימי החג.
כמו בכל החגים, גם בחג הסוכות הקריבו קרבנות מוסף. בכל יום משבעת ימי החג הקריבו 14 כבשים, שני אילים, ופרים במספר משתנה: ביום הראשון 13, ובכל יום פחת מספרם, עד שביום השביעי הקריבו שבעה פרים. בנוסף לקרבנות אלו, שהיו עולה, הקריבו בכל יום שעיר עיזים לחטאת. ביום השמיני, שמיני עצרת, מקריבים פר אחד, איל אחד ושבעה כבשים לעולה, ושעיר אחד לחטאת.
ז'ול רומן
ז'ול רומן, בשמו האמיתי - לואי אַנרִי ז'אן פאריגוּל (בצרפתית:Jules Romains ובהתאמה - Louis Henri Jean Farigoule, 26 באוגוסט 1885 סן-ז'וליאן -שאפטיי - 14 באוגוסט 1972 פריז) היה סופר, משורר, פובליציסט, מחזאי ומסאי, צרפתי., חבר באקדמיה הצרפתית (החל מ-1947) רומן היה בוגר האקול נורמל סופרייר בתחום הספרות והפילוסופיה. בימי לימודיו הוא הצטרף לחוג הספרותי המכונה Abbatie Creteil ("אבציית קרטיי" ). מיסודם של שארל וידראק, ז'ורז' דיאמל ורנה ארקוס. הקבוצה זו כללה, בין היתר, גם את הצייר אלבר גלז ואת המוזיקאי אלבר דואיין. המניפסט של הקבוצה ושל האיגאולוגיה שבה היא דגלה - ה"אונאנימיזם" נכתב בשנת 1908 על ידי ז'ול רומן בכותרת "La vie unanime" ("החיים האונאנימיים") .הוא הכריז שהגיבור הספרותי הראשי צריך להיות הקהילה ונשמתה הקיבוצית וזו היא המכריעה את גורלות היחידים בה. בשנת 1923 נודע במחזה שלו "קנוק או ניצחון הרפואה" ובשנים 1932–1947 פרסם רומן את מחזור הרומנים האפיים "אנשים של רצון טוב" (Les Hommes de bonne volonté) ב-28 כרכים. בתקופת מלחמת העולם השנייה היגר רומן לארצות הברית ודיבר בשידורי רדיו בוסטון וקול אמריקה. ב-1941 התיישב במקסיקו, בה עמד בראש המכון הצרפתי של אמריקה הלטינית.
ילדות וצעירות
ז'ול רומן נולד בשנת 1885 בשם לואי אנרי ז'אן פאריגול (Farigoule) בחוות סביו מצד אמו ביישוב שאפיז שבכפר סן ז'וליאן-שאפטיי, במחוז אוט לואר, שבו לימד אביו, אנרי פאריגול, בבית ספר יסודי. אמו מרי לבית רישייה הייתה ילידת סן-ז'וליאן-שאפטיי. האב נולד ביישוב קובלדור (Coubladour), בכפר לוד (Loudes) בסביבות פווי-אן-ולה, ואחרי שעברו לגור בפריז ב-1887 עבד כמורה בבית ספר עממי ברחוב ארמל בשכונת מונמארטר. לואי אנרי ז'אן היה בן יחיד. כתלמיד בפריז חזר ז'ול רומן חבקר בחופש הגדול במקומות הולדתו והם שימשו לרקע בכמה מספריו.
למד בתיכון קונדורסה ואחר כך באקול נורמל סופרייר ובשנת 1909 עבר מבחן ההסמכה להוראת פילוזסופיה. ניסויים שערך במסגרת הקורס לפיזיולוגיה ב אקול נורמל סופרייר, בתחום הראייה חוץ-רשתית פורסמו תחת שם הלידה שלו ב-1919. כשאימץ את שם העט "ז'ול רומן" פקד הסופר הצעיר את חבורת המנזר קרטיי ("קבוצת האבצייה") שנוסדה על ידי שארל וידראק וז'ורז' דיהאמיל, וכללה, בין היתר כם את הסופר רנה ארקוס, את הציירים שארל פיקאר לה דו ואלבר גלז והמוזיקאי אלבר דואיין. יחד עם חברי החוג גילה ז'ול רומן את כתבי הסופר ז'אן-פייר בריסה (Brisset) שאותו הכתירו כ"נסיך ההוגים". בימי מלחמת העולם הראשונה הצליח לחמוק מהלחימה תוך כדי שיבוצו בתפקיד של ג'ובניק רחוק מהחזית.
המשך פעילותו כמורה וסופר
הקריירה בהוראה הביאה אותו לברסט, אחר כך בשנים 1917–1919 לבית ספר תיכון בניס (כיום התיכון "מאסנה"), בו לימד פילוסופיה. ב-1927 חתם על עצומה שפורסמה ב-15 באפריל בכתב העת "ארופ" (Europe) ושמחתה נגד "החוק להאתרגנות כללית של האומה לזמני מלחמה" שלדעת החותמים (ביניהם לוסיין דקאב, לואי גיאו, אנרי פולאי, סוורין, וכן הצעירים רמון ארון וז'אן-פול סרטר פסל כל עצמאות אינטלקטואלית וחופש דעה. ב-1929 קנה רומן וילה כפרית - le manoir de la Grand Cour בסן-אוורטן, על יד טור:שם טיפל כרם שבו הפיק יין לבן, אותו הגיש בגאווה לאורחיו ולמבקרים מזדמנים. בווילה זאת נהג לבלות את ימי הקיץ ובה כתב חלק גדול מהרומן רחב-היריעה שלו "אנשי הרצון הטוב"
ימי מלחמת העולם השנייה
בתקופת מלחמת העולם השנייה העדיף לצאת לגלות ארצות הברית, רחוק מהכיבוש הנאצי, הדומה לרבים באליטה האינטלקטואלית הצרפתית.
דיבר אל הקהל הצרפתי בשידורי קול אמריקה ורדיו בוסטון, אחרי החל מ-1941 התתישב במקסיקו, בה השתתף עם פליטים צרפתים אחרים בהקמת המכון הצרפתי של אמריקה הלטינית במקסיקו סיטי.
בשובו לצרפת
אחרי שובו למולדת, ב-1946 נבחר לאקדמיה הצרפתית במושב 12 במקום אבל בונאר, ששיתף פעולה עם הנאצים וסולק שנה קודם בגין "פגיעה בכבוד האומה". בשנים 1953–1971 כתב בעיתון "ל'אורור" שנוהל על ידי רובר לזוריק. כתב את הפרסקה גדולת הממדים "אנשי רצון טוב", אפוס על שני ידידים, ז'אלה וז'רפניון, אחד סופר והשני - פוליטיקאי, שיריעתו משתרעת על תקופה של עשרים וחמש שנים.
ז'ול רומן נפטר בפריז בשנת 1972 בגיל 87. הובא לקבורה בבית הקברות פר לשז, לצד מקום הקבורה של אשתו ליז שנפטרה מאוחר יותר ב-1997.
ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל
ההסתדרות הכללית של העובדים העבריים בארץ ישראל (בקיצור: ההסתדרות הכללית, הסתדרות העובדים או ההסתדרות) נוסדה בשנת 1920 על ידי מפלגות סוציאליסטיות כדי לאגד את העובדים היהודים בארץ ישראל, שכירים למקצועותיהם ועובדים עצמאיים "החיים על יגיעם". עם קום המדינה חלק מפעילות הארגון עברו לאחריות הממשלה והארגון המשיך לפעול כאיגוד פועלים וניהול חלק ממפעלי המשק. בשנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 נפרדה ההסתדרות ממרבית נכסיה, ובמאי 1994 עברה שינוי כ'הסתדרות העובדים הכללית החדשה' המתמקדת בעיקר בפעילות איגוד עובדים.
ז'ול רומן
אונאנימיזם
ז'ול רומן הגה את המושג :אונאנימיזם" השקפה שהוא היה נציגה הראשי, והמשתקפת ברומן העיקרי שלו "אנשי רצון טוב" לפי השקפה זו הסופר צריך לתת ביטוי לחיים המוסכמים והקיבוציים של נשמת הקבוצות של בני אדם ותיאר את הפרט רק בהקשר של יחסיו החברתיים.
ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל
העיקרון המרכזי שהנחה את מקימיה נוּסח עם הקמתה:
עקרונות ההסתדרות
ההסתדרות פעלה להקמת חברת עובדים כוללת המבוססת על קואופרציה השייכת לעובדים ולא לבעלי הון אשר היוו את רובו של היישוב. הקמת היישוב והשאיפה למדינה יהודית בארץ ישראל היו בראשית סדר העדיפיות והפעילות התקיימה בשיתוף עם ההסתדרות הציונית העולמית וזרועותיה המבצעות: המשרד הארצישראלי והסוכנות היהודית. בעלייה השנייה עלו לארץ ישראל צעירים רבים בעלי תודעה סוציאליסטית. עולים אלה, שהחלו לעבוד כפועלים, הבינו עד מהרה שמדובר במצב חסר תקדים שבו ניתן להקים את המוסדות האוטופיים של מדינת הפועלים במקום בו כמעט ואין הפרדה מעמדית (כמתואר בהגותו של דב בר בורוכוב). הסוציאליזם הציוני לא פסל לחלוטין את ההון הפרטי ואת האפשרות של קפיטליזם בארץ ישראל, אך דרש תכנון ריכוזי של ההשקעה כך שמרבית התמורה תגיע לעובדים ולא למשקיעים. ההסתדרות לקחה על עצמה גם תפקיד זה, של תיאום ו"הכוונה מלמעלה" של ההון.
לפיכך מייסדי ההסתדרות ראו עצמם כמחויבים למשימות ומטרות רחבים ביותר.
עקרונות ההסתדרות, כפי שנקבעו בוועידת היסוד שלה, היו:
מאפייני הארגון
ההסתדרות היא מקרה יוצא דופן מבחינה עולמית, מאחר שאיננה רק איגוד עובדים, במובן של עמידה מאורגנת של ציבור עובדים מול מעסיק, אלא חברת עובדים שוויונית המבוססת על קואופרציה (שבה המפעל שייך לעובדים ולא לבעלי הון), על כל תפקודיה בתחומים רבים, החורגים מתחום התעסוקה, כגון חינוך, תרבות, בריאות, עזרה הדדית, יצירת מקומות התיישבות לפועלים. ראשי ההסתדרות עם הקמתה, ובראשם דוד בן-גוריון, ראו בראייה מרחיקת-לכת את הארגון ככלי להקמת מוסדות המדינה העתידה לקום.
לאחר הקמת המדינה המשיכה ההסתדרות לקיים את המוסדות הכלכליים והחברתיים הגדולים והמרכזיים ביותר של ישראל לאורך כשלושים שנה. ניהול כלכלי בלתי יעיל ומסורבל, חוסר תחרותיות בשוק חופשי, אי התאמה אידאולוגית לעולם משתנה ומבנה "דו-ראשי" של מעסיק (ובפרט מעסיק שנשלט במשך שנים ארוכות על ידי מפלגת השלטון, מפא"י) שהוא גם איגוד עובדים, הביאו את ההסתדרות ומפעליה למשבר בשנות ה-80. ביטול חברת העובדים, הגוף המעסיק של ההסתדרות, מכירת רבים מנכסיה ומפעליה לידיים פרטיות וריכוז מאמץ בתחום האיגוד המקצועי בשנת 1994, שינו את פניה והפכו אותה להסתדרות העובדים הכללית החדשה.
המבנה הארגוני של ההסתדרות
לשם מימוש עקרונות אלה הוקם מבנה ארגוני דו-זרועי (זרוע הניהול והבניין של המשק ההסתדרותי מחד, וזרוע הטיפול בפרט והאיגוד המקצועי מאידך). המבנה הארגוני השתנה עם השנים (ראו בפרק ההיסטוריה של הארגון, להלן), אך בכל שנותיה של ההסתדרות היה בעל מבנה עקרוני אחיד.
ז'ול רומן
דעות שעוררו בקורת
הסופר אמה סזר ציטט במסתו "שיח על הקולוניאליזם" (1950) את הערותיו הפוגעניות של ז'ול רומן לגבי השחורים: "לא אאסור על הכושים והכושיות שלנו ללעוס גומי. אני רק שם לב... שתנועות אלה רק מביאות להבלטת הלסתות, והאסוציאציות המתעוררות קשורות יותר ליער האקואטוריאלי מאשר לתהלוכה של פאנאתנאיה... הגזע השחור לא יצר עדיין, ולא ייצר לעולם, מישהו כמו איינשטיין, סטרבינסקי, גרשווין"
ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל
המבנה הארגוני של ההסתדרות
הוועידה בוחרת במועצת ההסתדרות, שהיא הגוף המתמיד העליון של ההסתדרות בין הוועידות. המועצה היא הגוף המחוקק של ההסתדרות, דנה בנושאים עקרוניים ובוחרת בחברי מוסדות הביקורת, בית הדין של ההסתדרות ובית הדין לערעורים. כמו כן בוחרת המועצה בחברי הוועד הפועל, בהתאם להרכב המפלגתי של הוועידה.
הוועד הפועל התכנס בקביעות והיווה את הגוף המרכזי בפעולה השוטפת של ההסתדרות. מתוך הוועד הפועל נבחר גוף ביצועי – הוועדה המרכזת (כעין "ממשלה"), בת 20 חברים. כל חבר בוועדה היה אחראי של תחום פעילות מוגדר (אחד מהשינויים ברפורמה של 1994 והקמת ההסתדרות החדשה היה הפיכת הוועד הפועל ל"בית נבחרי ההסתדרות" והוועדה המרכזת ל"הנהגת ההסתדרות"). הוועד הפועל שלט בכל מוסדות ההסתדרות פרט למוסדות הביקורת ובתי הדין. ראש ההסתדרות, שתוארו הרשמי היה מזכ"ל ההסתדרות, נבחר על ידי הוועד הפועל; למעשה, היה זה יו"ר הסיעה הגדולה ביותר – עד 1994 יו"ר סיעת מפא"י בהסתדרות, או ממשיכי דרכה (המערך בגלגוליו השונים ומפלגת העבודה). מזכ"ל ההסתדרות היה ראש הוועדה המרכזת וראש הוועד הפועל.
במקביל לוועד הפועל, נבחרו נציגי ציבור למועצות פועלים מקומיות, שניהלו ענייני עובדים ברמה המוניציפלית ופעלו מול הרשויות המקומיות, היו אחראים על מועדוני תרבות, פעילות נוער עובד במסגרת המקומית וכדומה; למועצת הפועלות שטיפלה בנושאי עבודת נשים, מעונות לילדי אמהות עובדות (לימים: נעמת); ועידת הפועלים החקלאים והוועידה הציבורית של קופת חולים (שהיוותה למעשה את מועצת המנהלים של הקופה).
בית הוועד הפועל של הסתדרות העובדים הכללית ברחוב ארלוזורוב בתל אביב הוא מקום מושבה של הנהלת הסתדרות העובדים הכללית מאז שנחנך בשנת 1956.
ז'ול רומן
קישורים חיצוניים
Robert Courtine - L' itineraire vellave de Jules Romains 12/6/1971 Le Monde
ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל
הוועידה הכללית
הוועידה הכללית נבחרה על ידי חברי ההסתדרות. לכאורה היו חברי ההסתדרות העובדים בארץ ישראל, הן שכירים והן עצמאיים, הן מאוגדים בוועדים והן עצמאיים שהצטרפו באופן יחידני, אולם למעשה, כל חבר בקופת חולים כללית הפך לחבר הסתדרות. כיוון שהחברות בקופת חולים כללית הייתה ברירת מחדל עבור ציבורים גדולים שקופות החולים האחרות לא הסכימו לבטח (עקרות בית, עולים חדשים, גמלאים ואחרים), היו בני אוכלוסיות אלה לחברים בהסתדרות באופן אוטומטי עם חברותם בקופת החולים, בכפוף לתשלום מס אחיד.
הבחירות לוועידה נערכו כרגיל כל ארבע שנים. כל חבר היה בעל זכות הצבעה שווה לוועידה (וכן למועצת הפועלות (נעמת) לחברות ומועצות הפועלים המקומיות). לכל מפלגה חברה בהסתדרות הייתה רשימת מועמדים, ומספר הצירים בוועידה לכל מפלגה נקבע לפי מספר הקולות שקיבלה כל מפלגה בבחירות. לאחר שנבחרו הצירים הם התכנסו במשך מספר ימים (בדרך כלל בתל אביב) ב"מושבים" שבהם בחרו במוסדות השונים, בבעלי התפקידים השונים (לפי משא ומתן בעל אופי מפלגתי) ודנו בנושאים עקרוניים.
הוועד הפועל
הוועד הפועל ייצג את זרוע ההסתדרות האמונה על הטיפול בפרט והאיגוד המקצועי. הוועד הפועל הורכב ממליאה, שהיוותה את הגוף המחוקק של ההסתדרות ומאגפים.
האגף המרכזי ביותר היה האגף לאיגוד מקצועי, אשר היווה למעשה את זרוע ההסתדרות כאיגוד מקצועי ראשי. תחת האגף לאיגוד מקצועי נוהלו האיגודים המקצועיים והונחו ועדי העובדים במשק הישראלי. האגף פעל בתחומי חקיקה, הנחיות בקשר ליחסי עבודה (ובראשם הנחיות לגבי הסדרים לפתרון סכסוכי עבודה ושביתות), קידום מקצועי, בטיחות וגהות, עבודת נשים ונוער וכדומה.
אגפים אחרים בוועד הפועל טיפלו באגודת הספורט, "הפועל"; בקרנות פנסיה וקופות גמל; בתנועת הנוער "הנוער העובד והלומד"; בתרבות וחינוך (בכללם הוצאת הספרים "עם עובד" ועיתוני "דבר"); בהגנת הצרכן; קשרים בינלאומיים; ייעוץ משפטי לחברי ההסתדרות; קליטת עלייה; מחקר ועוד.
פעילות המימון של הוועד הפועל התבצעה על ידי לשכת המס, אשר גבתה דמי חבר מחברי ההסתדרות ("מס אחיד"), ומס ארגון ממי שאינם חברים בארגון עובדים, אך חל עליהם הסכם קיבוצי או צו הרחבה שבהם נקבע ניכוי זה. פעילות נלווית של לשכת המס הייתה הנפקת תעודת החבר ("הפנקס האדום") לחברים ששילמו את מסיהם.
בנוסף פעלו במסגרת הוועד הפועל מחלקות לניהול העצמי של ההסתדרות ככל גוף עתיר משאבים וכוח אדם.
חברת העובדים
חברת העובדים הייתה ארגון הגג של ניהול המשק ההסתדרותי וייצגה למעשה את עקרון הקואופרציה לפיו העובדים, חברי ההסתדרות, הם בעלי המפעלים ואמצעי הייצור בהם הם מועסקים. למעשה הייתה חברת העובדים מעסיק רב-עוצמה שחלש על חלקים גדולים של המשק הישראלי עד שנות השמונים. כמו כן חלשה חברת עובדים על אמצעי המימון של ההסתדרות ובראשם בנק הפועלים.
הגוף המנהל את חברת העובדים היה מזכירות חברת העובדים, אשר התמנתה על ידי הוועד הפועל. המזכירות מנתה 61 חברים ובראשה ישב מזכ"ל ההסתדרות עצמו.
המבנה ההיסטורי של ההסתדרות וכשלונו
בניגוד לאיגודי עובדים בעולם הייתה ההסתדרות בה-בעת גם מעסיק גדול. הדבר היה חיוני לפי עקרונות ההסתדרות וחזונו של בן-גוריון שראה את ההסתדרות כתשתית למדינה. אולם, בחלוף הזמן הפך מבנה זה לבעייתי. חברת העובדים לא נשלטה ישירות על ידי ציבור הפועלים אלא באמצעות עסקנים פוליטיים נבחרים. בתקופת היישוב, לפני קום המדינה, נאלצו הגופים הכלכליים של חברת העובדים (שכללו הן את סולל בונה וחברות הסתדרותיות אחרות והן את הקיבוצים, המושבים והקואפרטיבים) להתמודד במסגרת שוק שלא הייתה בשליטת ההסתדרות. המשק ההסתדרותי נהנה, בחלקו, מתמיכה (מוגבלת) של התנועה הציונית ומנהלי משק זה היו צריכים לעמוד במבחנים של ניהול בתנאי שוק קשים. מנהל שנכשל - לא היה יכול להמשיך בתפקידו, כי הגוף שבניהולו לא היה יכול להחזיק מעמד. לאחר הקמת המדינה, בשנות שלטון מפא"י, השתנו התנאים והשפעת השלטון על הכלכלה הפכה למכרעת. מפעלי ההסתדרות נהנו מהעדפה פוליטית וכספית של השלטון, והצלחת מנהלי המפעלים הייתה תלויה יותר בקרבתם לשלטון מאשר בכושר הניהול שלהם. העובדים לא חשו שהם שולטים בנעשה בחברת העובדים. בשנים שלאחר התבססותה הראשונית של המדינה נאלצה הנהלת חברת העובדים להתמודד בשוק חופשי שנפתח והלך במרוצת השנים, ובפרט לאחר המהפך הכלכלי של 1977, ולפיכך חייבת הייתה להתייעל, דבר שבא לכאורה בסתירה למחויבויות ההסתדרות כמגנה על תנאי העבודה. בימים של חוסר החלטיות בהנהלת חברת העובדים (כגון בשנים שלפני כהונתו של פנחס לבון ובשנים שקדמו לכהונתו של יעקב לוינסון) שקעה החברה בהפסדים כבדים ובחוסר יעילות שנבע מניהול כושל על ידי עסקנים בלתי מיומנים. מאידך, בשנים בהן ניסו החברות שבשליטת חברת העובדים להתייעל הן התנגשו עם נציגי העובדים, הוועדים והאיגודים המקצועיים, חברי ההסתדרות. במקרה חמור שאירע בראשית שנות התשעים שיסו מנהלי מפעל סולתם, שהיה בשליטת חברת העובדים, כלבים בפועלים שובתים שהונחו על ידי האגף לאיגוד מקצועי של ההסתדרות. היה זה צעד חסר תקדים ביחסי העבודה בישראל.
חיים רמון טען שההסתדרות נכשלה בשל "המבנה הדו-ראשי" וסיכם את דעתו במילים הבאות:
כשלים מבניים נוספים
ההסתדרות הוקמה כגורם האמור לטפל בכל היבטי חיי הפועל ולא רק בתחום הצר של שוק התעסוקה ולכן נבנו בה מבנים ריכוזיים רבי-עוצמה. ההסתדרות, בניגוד לאיגודי פועלים בעולם, נבנתה "מלמעלה למטה" כלומר לא כארגון היררכי של איגודים מקצועיים ברמה המפעלית-אזורית-ארצית, אלא בראש ובראשונה כארגון פוליטי הנכפה על העובד באמצעות תמיכת המדינה והמעסיקים בהסדר, כיוון שוועד העובדים יונק את כוחו מההסתדרות. מכך עולה שכל עובד מאוגד ולמעשה כל חבר קופת חולים, מימן מדמי החבר ששילם את אחזקתו של מנגנון פקידים עצום.