cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סרגיי פורסנקו
ביוגרפיה
פורסנקו סיים לימודיו בשנת 1971 בבית הספר 239 למתמטיקה ופיזיקה של לנינגרד. בשנת 1978 למד על תפעול רכיבי חשמל במכון הפוליטכני של לנינגרד ובמשך עשור עבד כמהנדס רכיבי רדיו במעבדה למחקר מדעי שייצרה מערכות נחיתה והמראה עבור התעופה האווירית ותעשיית החלל.
לאחר התפרקות ברית המועצות פנה לשוק הפרטי ועבד כמנהל בחברת "טכנואקסן" בשנים 1989–1991 ולאחר מכן עבד עד שנת 1996 בחברת TEMP.
בשנת 1996 נטל חלק עם אחיו אנדריי בהקמת חברת "אוזרו" ובשנים 1997–1998 מונה למנכ"ל חברת לנאנרגו.
בדצמבר 2005 מונה ליו"ר הדירקטוריון של מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג ולאחר מכן היה לנשיא הקבוצה, תפקיד שמילא עד שנת 2008.
ב-26 במאי 2017 מונה שוב למנכ"ל ולנשיא קבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג, במקומם של נשיא הקבוצה אלכסנדר דיוקוב מגזפרום נפט והמנכ"ל מקסים מיטרופנוב מגזפרום.
בשל מדיניות רכש בעייתית בעונת 2017/2018, במאי 2018 הוחלט לקצץ את סמכויותיו בקבוצה ואם בעבר החזיק במקביל בתפקיד נשיא, מנכ"ל ויו"ר הקבוצה, כעת החזיק בתפקיד נשיא הקבוצה בלבד. לאחר בחירתו של אלכסנדר דיוקוב לראשות התאחדות הכדורגל הרוסית, בפברואר 2019, פורסנקו פוטר מתפקיד נשיא הקבוצה ועבר לנהל את גזפרום בנק.
בוקומנסימבי
מחוז בוקומנסימבי (באנגלית, בסוואהילי: Bukomansimbi) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המרכזי במדינת אוגנדה. בדומה למחוזות נוספים במדינה, המחוז נקרא על שם העיר הראשית שלו, בוקומנסימבי.
היסטוריה
במקור נחשב המחוז לחלק ממחוז מאסאקה. ב-1 ביולי 2010, התפצל המחוז והפך למחוז עצמאי, כחלק מתוכנית ממשלתית להקטין את המחוזות במדינה, ובכך יועברו הכספים גם לעיירות הקטנות, ולא יישארו בידי הערים הגדולות במחוז, כפי שקרה עד אז.
גאוגרפיה
המחוז גובל במחוז גומבה מצפון, במחוז קלונגו ממזרח, במחוז מאסאקה מדרום מזרח, במחוז לוואנגו מדרום מערב ובמחוז סאמבאבולה מצפון מערב. מטה המחוז יושב בעיר הבירה של המחוז. עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא בוקומנסימבי.
דמוגרפיה
קצב גידול האוכלוסייה הוא 2.6% בשנה. כ-80% מתושבי המחוז גרים באזורים כפריים.
הסדר חוב
הסדר חוב הוא אירוע משפטי המשנה את תנאי החוב של חייב כלפי נושיו כאשר השינוי הוא לטובת החייב. הסדר חוב מאפשר לתאגיד, ליחיד או לישות מדינית, המצויים במצוקה פיננסית, לדון מחדש בתנאי חובותיהם, במטרה לשפר את מצב הנזילות שלהם, או לחזור מחדש למצב של נזילות, כך שיוכלו להמשיך בפעילותם הרגילה. הסדר חוב נבדל מהליך חדלות פירעון בכך שהוא יותר הסכמי – במקום הכפייה על כלל מחזיקי החוב, המאפיינת את הליכי חדלות הפירעון, קיימת הסכמה חוזית בין הנושים לחייב על הפחתת שיעור החוב. במקרים כאלו, הסדר החוב מתנהל מחוץ לבית המשפט (workout או out-of-court restructuring). עם זאת, גם הסדרי חוב יכולים להיכנס תחת דיני חדלות הפירעון. זאת, בכל מקרה בו קיימת כפייה מסוימת על נושים שהתנגדו להסדר (לשם כך נדרשת הסכמה של רוב מיוחד מבין הנושים וכן אישור של בית משפט).
מניעים
בהסדר חוב הנזק לחייבים ולנושים הוא לרוב נמוך מזה שבהליך של חדלות פירעון, ולכן משמש כאלטרנטיבה עדיפה. העלויות העיקריות לחייבים המקושרות עם הסדרי חוב הן הזמן והמאמצים הדרושים בהתמקחות עם הבנק, הנושים, הספקים ורשויות המס. הסדר חוב לרוב מערב הפחתה של החוב והארכה של תנאי התשלום.
עסקת המרת חוב להון מניות
בהסדרי חוב מסוימים, בעיקר של אג"ח שהנפיקו חברות ציבוריות שמניותיהן נסחרות, עשויים בעלי האג"ח להסכים לביטול של חלק מהחוב, או במקרים נדירים של כולו, בתמורה לקבלת חלק מהון המניות בחברה. עסקאות כאלו מתרחשות כאשר תאגידים גדולים נקלעים למצוקה פיננסית קשה, במצב בו החובות של החברה ביחס לנכסיה הם כה גדולים, עד שאין לנושים כל יתרון בניסיון להפנות את החברה להליך של חדלות פירעון, במסגרתו שיעור החוב שיוחזר יהיה נמוך יחסית, ואין ביד החברה לשלם את החוב גם בדרך של פריסה. הסדרי חוב אלה עשויים להסתיים לעיתים בהשתלטות של בעלי האג"ח על החברה, והם ממשיכים להפעילה כ"עסק חי" (עסק שאינו בסכנת חדלות פירעון בעתיד הקרוב). כתוצאה מכך, חלקם של בעלי המניות המקוריים מדולל ולעיתים אף נמחק כליל. הדבר נפוץ, למשל, בהליכי ארגון מחדש לפי פרק 11 של חוק חדלות הפירעון האמריקני.
הסדרי חוב למחזיקי אג"ח
ויתור של בעלי האג"ח על חלק מהחוב במסגרת ההסדר מכונה בעגה הבורסאית ובעיתונות הכלכלית בשם "תספורת". תספורות באג"ח הבנקים הגדולים הועלו כפתרון אפשרי למשבר הסאבפריים על ידי כלכלנים מובילים:
הסדרי חוב בישראל והביקורת
בתחילת המאה ה-21 נערכו בישראל הסדרי חוב בחברות בולטות אחדות שנקלעו לקשיים, ונכללו בהם תספורות של מיליארדי שקלים לבעלי איגרות החוב. בחברות שבהן נערכו הסדרי חוב: בישראל, עיקר הביקורת הציבורית סביב הסדרי חוב נסובה סביב השקעתם של משקיעים מוסדיים (בעיקר הבנקים וחברות הביטוח) באג"ח קונצרניות (אג"ח שמנפיקות חברות). זאת, לעומת השקעות של משקיעים פרטיים באג"ח קונצרניות, אשר הביקורת נתפסת כפחות רלוונטית לגביהם – שכן השקעות אלה מראש מתחשבות בסיכון לאי-פירעון מלא של החוב ובקיומם של הסדרי חוב למיניהם, המגולמים בריבית הגבוהה יותר המובטחת בתמורה ללקיחת החוב. נושא הסדרי חוב, ואיכות האנליזה וניהול הסיכונים בהשקעה באיגרות חוב על ידי הגופים המוסדיים, נבחן על ידי ועדה שהקים ב-2009 משרד האוצר בראשות עו"ד דוד חודק (ועדת חודק), ושהמלצותיה עוגנו בחוזרי משרד האוצר ב-2010.
ניתן להסביר את הסיבות הביקורת באופן הבא:
ראשית, לאור הרפורמה בשוק החסכון הפנסיוני ורפורמת בכר, הועברו החל משנת 2003 מרבית כספי הפנסיה מהשקעה באג"ח מיועדות (אשר הממשלה התחייבה להבטיח את תשואתן) לעבר השקעה בשוק ההון הישראלי. זאת בעוד שהמבקרים טוענים כי לא הועברה הרגולציה המתאימה בשוק ההון הישראלי, אשר תספק לכספי הפנסיה את הביטחון המתאים לצורך מהלך שכזה.
שנית, כיום כספי הפנסיה מושקעים על ידי המשקיעים המוסדיים בשוק ההון, והם מהווים נתח משמעותי מסך הכספים המשמשים לרכישת אג"ח קונצרניות. בנוסף, בשל מעמדם של אחדים מבין בעלי השליטה בשוק ההון, הם נהנים מיחס מועדף מבחינת יכולתם לגייס חוב מהמשקיעים המוסדיים. לעומת זאת, אותם בעלי שליטה, בשל המבנה המשפטי והמימוני של החוב (עקרון האישיות המשפטית הנפרדת), נהנים ממצב בו מצד אחד הם יכולים ליהנות מהרווחים במקרה של הצלחת החברה, ומצד שני, במצב של כישלון, להגיע להסדר חוב שהפגיעה שלו בהם היא מצומצמת ביותר. זאת בעוד שעבור הציבור, שכספי הפנסיה שלו מושקעים בחברות שבבעלות אותם בעלי שליטה באמצעות אג"ח קונצרניות, ייתכן קיצוץ של עשרות אחוזים בחוב. על כן, קוראים אלו המבקרים את המצב הקיים לנקוט בשורה של צעדים, כגון: צמצום הזרמת החוב מצד המוסדיים לידי חברות שבשליטת אותם בעלי שליטה, הזרמת הון אישי מצד בעלי שליטה לחברות שלהם כאשר הן מצויות במצוקה פיננסית והגברת הפיקוח על שוק ההון בכלל.
מאידך, הביקורת מופנית, כאמור, כלפי אותם משקיעים מוסדיים, שאחזקתם בחוב מסוכן יחסית מנוגדת לעקרונות ההשקעה הסולידית האמורים להנחות אותם. בעלי מניות, כגון בעלי שליטה, נושאים באחריות כלשהי לחובות החברה רק במיעוט מכלל הסדרי החוב. מעקרון האישיות המשפטית הנפרדת נובע שכאשר האג"ח הונפקו ולאחר מכן, כל הצדדים לעסקה ידעו שמדובר בהתחייבות של החברה בלבד, ולא של מי מבעלי המניות בה (מבחן ציפיות הצדדים שביסוד דיני החוזים). שנית, בטרם איגרת חוב מונפקת, ניתן לגבות אותה, בין השאר, בבטוחה מסוג ערבות. ערבות זו יכולה להיות של חברת-אם או של בעל שליטה פרטי. אם אין ערבות ואין מקור אחר לקישור בעלי מניות לחובות החברה, אין להם כל חבות משפטית שהיא. שלישית, כאשר חברה מגיעה למצב חדלות פירעון, בעלי המניות הם הראשונים להפסיד את כלל השקעתם ואילו בעלי החוב תמיד קודמים להם ויקבלו חלק כלשהו מנכסי החברה (כך נובע מהעקרונות הבסיסיים של דיני הפירוק). רביעית, תמיד יש לבחון את נסיבות הגעת החברה לקשיים. מרבית החברות מגיעות להסדרי חוב בתום לב, קרי, לאחר שנטלו על עצמן מיזם עסקי כלשהו והמיזם התגלה כבלתי-מוצלח. אולם, במקרים מסוימים, בעלי שליטה אכן לא פעלו בתום לב ויש להם תרומה שלילית כלשהי לנסיבות שהובילו להסדר החוב. בדין, קיימות דרכים רבות בהן בעלי מניות עשויים להימצא חייבים בחובות החברה (ביניהן: הדרישה להחזר דיווידנד שניטל בניגוד למבחני החלוקה, דרך הרמת מסך לפי סעיף 6 לחוק החברות ועד לאחריות מלאה לחובות החברה לפי סעיף 373 לפקודת החברות). בכל מקרה, הטלת אחריות כזו נעשית לאחר בירור באמצעות ראיות, כדי לקבוע, באופן פרטני, האם מתקיים היוצא מן הכלל ובעל המניות קשור לחובות החברה.
הדוויג אליזבת שרלוטה מהולשטיין-גוטורפ
הדוויג אליזבת שרלוטה מהולשטיין-גוטורפ (22 במרץ 1759 - 20 ביוני 1818) הייתה בתו של פרידריך אוגוסט הראשון, דוכס אולדנבורג ואשתו של קרל השלושה עשר, מלך שוודיה.
תקופת גוסטב השלישי
הדוויג נודעה כאשה סוערת, עליזה ופלרטטנית, ובכך היוותה ניגוד חריף למלכה סופיה מגדלנה, נסיכת דנמרק שהייתה אשה שקטה וביישנית. הדוויג הפכה עד מהרה למרכז החצר המלכותית. היא נודעה גם ביופייה ובלשונה השנונה. היא הייתה מיודדת עם גיסתה סופיה אלברטינה, ונטען כנגדן כי שתיהן הסיחו את דעתו של המלך מענייני המדינה לטובת רדיפת התענוגות. היא הייתה חברה בבונים החופשיים. יחסיה עם בעלה היו קרירים בדרך כלל. הם חיו בנפרד, ולשניהם היו רומנים מחוץ לנישואים. קרל היה ידוע בשל "ההרמון" של המאהבות שלו, שהידועות מבניהן היו אוגוסטה פון פרזן, שרלוט אקרמן, מריאנה קוסקול ושרלוט סלוטסברג. זו האחרונה הייתה ידועה בהשפעה הפוליטית החזקה שלה עליו. הוא חיזר ללא הצלחה אחרי מגדלנה רודנשולד. המצב היה נוח מאוד עבור הדוויג, כיוון שאז היא יכלה לעשות כרצונה. ביומנה היא מביעה תסכול מהתקופות בהן לבעלה לא היו פילגשים וכל תשומת לבו הייתה ממוקדת בה. לה עצמה היו יחסים ארוכים עם הרוזן קרל פייפר. כמו כן ידוע גם על רומן קצר שהיה לה עם אקסל פון פרזן. לא ידוע כמה זמן נמשך רומן זה ומה היה טיבו, אולם פרזן עזב את הדוויג כאשר נסע לצרפת והיה למאהב של מארי אנטואנט. כשמתה מארי אנטואנט במהלך המהפכה הצרפתית, חזר פרזן לשוודיה. הדוויג רצתה לחדש את הרומן אתו, אולם הוא סרב. היה לה קשר גם עם אחיו של פרזן, פביאן. עם בתו של פרזן, סופיה פייפר, הייתה לה ידידות רבת שנים. באותה תקופה החלה הדוויג לכתוב יומן, וערכה אותו בצורת מכתבים אל סופיה. אף שמכתבים אלו מעולם לא נשלחו.
ב-1792 הרתה הדוויג בפעם הראשונה, אולם הפילה את העובר. השמועות גרסו כי העובר לא היה בנו של קרל, אלא של פביאן פון פרזן. ב-1797 הרתה הדוויג בשנית וילדה בת מתה. בשנה שלאחר מכן היא ילדה בן אשר חי רק שישה ימים. לאחר מכן קבעו הרופאים כי היא אינה מסוגלת ללדת עוד ילדים. ב-1782 היא שימשה כמתווכת בסכסוך בין המלך לאמו לואיזה אולריקה, נסיכת פרוסיה. המלך לא היה מוכן לסלוח לאמו על שטענה כי בנו, גוסטב אדולף, איננו בנו שלו אלא של אדולף פרדריק מונק. על ערש דווי הצליחה הדוויג להפגיש ביניהם ולגרום לפיוס. במהלך המלחמה הרוסית-שוודית (1788–1790), נכנסה הדוויג לפוליטיקה. בעלת בריתה של שוודיה צרפת, לא הייתה מרוצה מהמלחמה, והמלך הטיל על הדוויג לתווך בינו לבין שגריר צרפת. תודות לידידותה עם בתו של השגריר קמיל דו בואה דה לה מוט, היא טיפלה במכתבים בין המלך לשגריר, ארגנה מפגשים חשאיים ביניהם, ושימשה להם כעדה. מאוחר יותר היא גילתה שהמלך מנסה להשתמש בה כדי להוציא את השגריר משיווי משקלו במהלך המשא ומתן. הדבר גרם לקרע ביניהם. מאוחר יותר השחיר אדולף פרדריק מונק את שמה בעיני המלך כאשר טען שהיא סיפרה סודות צבאיים לבתו של השגריר.
בורג' ביתין
בורג' ביתין הוא מבצר צלבני בשומרון. הוא משתרע על 28X30 מטר בראש גבעה גבוהה כ-877 מטר מעל פני הים. הוא נמצא בתחומי הכפר הפלסטיני ביתין. לצד המבצר מתחם ביזנטי ענק, שכנראה נועד להגן על הדרך העתיקה - דרך האבות. במבנה המבצר משולבות אבנים עם עיטורים, באחת האבנים ניתן להבחין במגן דוד שחוק ודקלים. לחלק מן האבנים שפה מסותתת בסגנון תקופת החשמונאים.
הדוויג אליזבת שרלוטה מהולשטיין-גוטורפ
תקופת גוסטב השלישי
הקרע הסופי עם המלך התרחש בשנת 1789, כאשר הוא ניסה להעביר את חוק האחדות והביטחון אשר היה אמור להגדיל את כח המלך ולהחליש את האצולה. נשות האצולה בהנהגת ג'יאנה פון לנטינגסהאוזן הפגינו כנגד החוק על ידי כך שסירבו להשתתף בחיים החברתיים של משפחת המלוכה. הדוויג, כמו גם גיסתה סופיה אלברטינה, התנגדו לחוק והשתתפו במחאה. בתגובה גרש המלך את לנטינגסהאוזן מחצר המלוכה, וניתק כל מגע עם אחותו וגיסתו. חרף זאת, הדוויג המשיכה להיות מעורבת בפוליטיקה, וכינסה סביבה מעגל קטן של יועצים ופוליטיקאים. עקב התנגדותה לחוק האחדות והביטחון, היא הפכה לגורם המוביל באופוזיציה. בסתיו 1789 היא החליטה להדיח את המלך ולהושיב על כס המלכות את בעלה במקומו. היא הסתמכה על החוקה השוודית משנת 1772, שאותה היא ראתה כאמצעי טוב עבור האצולה הנאורה. היא שיתפה פעולה עם אחיהם הצעיר של גוסטב וקרל, הנסיך פרדריק אדולף, דוכס אסטרייטלנד ועם הברון גוסטב אדולף רויטרהולם. על פי התוכנית קרל היה אמור להניף את נס המרד ולהתנגד לחוק האחדות הביטחון. אולם כאשר הגיע השעה לפעול, סירב קרל לשתף פעולה וההפיכה המתוכננת לא יצאה לפועל.
בורג' ביתין
על פי מסורות באתר זה התרחש חלום יעקב, ועל כן המקום מקודש לדתות היהדות, הנצרות והאסלאם. במקום שרידי כנסייה המכונים אל-מוקָאטֵר או חירבת אל כֶּנִיסֵה. הכנסייה נבנתה בשנת 380 וחרבה בכיבוש הערבי. הצלבנים בנו במקום כנסייה חדשה, ששרדה עד הכיבוש האיובי.
הדוויג אליזבת שרלוטה מהולשטיין-גוטורפ
תקופת גוסטב הרביעי
לאחר רצח גוסטב השלישי ב-1792, כיהן קרל כעוצר למלך שוודיה עד 1796 בשמו של אחיינו, גוסטב הרביעי אדולף, שהיה קטין כאשר אביו נורה בבניין האופרה המלכותית השוודית. גוסטב השלישי כבר הביע את רצונו שאחיו יהיה העוצר וכאשר הוא גסס, הוא שינה את צוואתו ובעוד שהוא השאיר את קרל כעוצר, הוא התנה שהוא לא יהיה שליט אבסולוטי, אלא כפוף לממשלה שחבריה היו מתומכיו של גוסטב השלישי. לאחר מותו של אחיו, ערער קרל על הצוואה ונתנה לו סמכות בלתי מוגבלת כעוצר יחיד.
עם הגיעו של גוסטב הרביעי אדולף לגיל בגרות בנובמבר 1796, הסתיימה תקופת העוצרות של קרל. יחסיהם של קרל והדוויג עם אחיינם היו לבביים, אם כי מעולם לא קרובים. ב-1803, גרמה פרשת בוהמן לעימות בין גוסטב הרביעי לבין קרל והדוויג. קרל והדוויג התעניינו שניהם בתורת הנסתר ובעל-טבעי. ההיכרות בין בני הזוג לבין המיסטיקן קרל אדולף בוהמן (Boheman) החלה ביוזמתו של הרוזן מגנוס סטבוק כבר ב-1793 והייתה לו השפעה חזקה עליהם באמצעות ההבטחות שנתן להם לחשוף בפניהם סודות מדעיים של תורת הנסתר. בוהמן הכניס אותם לאגודת הסתרים, "הוורד הצהוב" ב-1801, שאליה התקבלו בני שני המינים. בוהמן נעצר על רקע ניסינו לצרף לאגודה את המלך, שהאשים אותו במהפכנות והגלה אותו. קרל והדוויג נחקרו באופן בלתי רשמי על ידי המלך והדוויג נחקרה גם בנוכחות חברי המועצה המלכותית. ב-29 במרץ 1809 הודח גוסטב הרביעי אדולף, וקרל נקרא למלא את מקומו. הן הוא והן הדוויג לא התלהבו מהרעיון. הדוויג הצהירה במפורש "אני לא רוצה להיות מלכה". אולם עד מהרה התברר כי המועמד השני למלוכה, גוסטב, נסיך ואסה אינו פופולרי במיוחד, הסכימו הזוג לקבל עליהם את התפקיד. הדוויג הצהירה בפני בעלה שהיא תהיה יועצתו ואשת סודו, אולם תתרחק מענייני המדינה. הכתרתה כמלכת שוודיה התקיימה ב-29 ביוני 1809.
בורג' ביתין
במאה ה-20 הוצע לזהות באתר את לוז או בית אל המוזכרים במקרא.
הדוויג אליזבת שרלוטה מהולשטיין-גוטורפ
מלכת שוודיה
חרף דבריה, נותרה הדוויג דמות משפיעה בפוליטיקה השוודית. היא אף הקימה מעין מועדון שנקרא "השולחן הירוק", אשר בו היא ונשות סודה שוחחו על פוליטיקה תוך כדי תפירה. היא חשה אהדה כלפי משפחת המלך המודח, ובמיוחד ביחס למלכה פרדריקה מבאדן, ותודות למאמציה, הורשה המלך הגולה להתאחד עם אשתו וילדיו אשר הוחזקו בתחילה במעצר נפרד. מכיוון שלקרל והדוויג לא היו ילדים, החלו בשוודיה חיפושים קדחתניים אחר מלך חדש. הועלו ארבעה מועמדים: גוסטב, נסיך ואסה - בנו של המלך המודח, גאורג, דוכס אולדנבורג, המרשל הצרפתי ז'אן בטיסט ברנדוט והנסיך הדני קרל אוגוסט אוגוסטנבורג. קרל לא התערב בנושא, אולם הדוויג הייתה תומכת פעילה ב"מפלגה הגוסטבית" שרצתה להכתיר את הנסיך גוסטב. טענתה הייתה כי בכל אחד מהמקרים האחרים טמונה האפשרות ששוודיה תסופח לממלכה זרה: הדוכס גאורג היה חתנו של פאבל הראשון, קיסר רוסיה ובעל מנטליות רוסית מובהקת. ברנדוט היה מצביא צרפתי נאמן לנפוליאון בונפרטה, וקרל אוגוסט היה בן למשפחת המלוכה הדנית. היא הצהירה "אני מאוד שמחה להיות שוודית ולא הייתי רוצה להיות צרפתית, רוסית או דנית". אולם מועמדותו של גוסטב נפסלה מחש שמא הוא ינסה לנקום את נקמת אביו בקושרים. לפיכך נבחר אוגוסטנבורג לתפקיד יורש העצר.
הדוויג ראתה באוגוסטנבורג טוב לב, אבל גס. אוגוסטנבורג היה אמור מתוקף תפקידיו לנהל את המועצה המלכותית, אולם עוד לפני בואו לשוודיה הוא לקה בשבץ מוחי ולא היה מסוגל לעשות זאת. לפיכך, הדוויג ניהלה את המועצה במקומו. המפלגה הגוסטבית, אשר הבחינה בחולשת העוצר, הציעה להדוויג לבצע הפיכה, לסלק את אוגוסטנבורג, למנות את עצמה כעוצרת במקומו ולאמץ את גוסטב כבנה. המפלגות האחרות, אשר כולן היו שותפות בדעה כי אסור שגוסטב ימלוך, חששו שהמלכה תיענה להצעה. גאורג אדלרספאר, מהקצינים שהדיחו את גוסטב הרביעי ומראשי "המפלגה הברנדוטית" (שרצתה להכתיר את ברנדוט), פגש את המלכה בחדר השינה שלה, וקיבל ממנה הבטחה שהיא איננה תאבת כוח ואינה מתכוונת לבצע הפיכה. אוגוסטנבורג עצמו ריצה את הגוסטבים כאשר הציע למנות את גוסטב כיורשו, הצעה שלא יצאה לפועל.
אוגוסטנבורג היה אהוד מאוד באופן כללי על הציבור וחצר המלוכה, אולם ב-1810, חודשים ספורים לאחר שהגיע לשוודיה, הוא נפטר בפתאומיות. בקרב הציבור התרוצצה שמועה כי הוא נרצח בידי הגוסטבים, וכי גם המלכה מעורבת בהתנקשות. ההמונים חיפשו את אקסל פון פרזן הצעיר (בנו של פון פרזן "הזקן" אשר היה מאהבה של הדוויג) ואת אחותו סופיה פייפר (אשר הייתה אשת סודה של הדוויג) אשר על פי השמועות עמדו בראש הרצח. במשך זמן מה נאלצה המלכה להסתתר יחד עם סופיה, ואף הביעה דעה כי היא עומדת לסיים את חייה כמו מארי אנטואנט. בסופו של דבר התפרסם כי אוגוסטנבורג מת מוות טבעי, והמהומות נרגעו. כעת נאלצו לבחור יורש חדש. הבחירות נערכו בעיר ארברו. האמונה שרווחה הייתה שהמלכה תופיע במקום ותתערב, ולפיכך, הוחלט להגביל לזמן מה את תנועותיה לארמון סטרומסהולם.
למרבה ההפתעה, מי שנבחר היה ברנדוט, אשר בשל מוצאו הנחות ולאומיותו הצרפתית נחשב לבעל סיכויים נמוכים ביותר. נציג נשלח בחיפזון מארברו כדי להודיע על כך למלכה שתעביר את הידיעה למלך. הנציג אמר למלכה שהוא מבין את אכזבתה כיוון שברנדוט הוא פשוט עם, אולם ביקש ממנה להעמיד פנים שהיא שמחה עם הבחירה כיוון שדעתה חשובה מאוד למלך, ומצבו הבריאותי עלול להתדרדר אם הוא ידע שהיא אינה מרוצה. הדוויג השיבה כי מוצאו של המלך לעתיד אינו מעניין אותה כל עוד הוא יהיה מלך טוב ומוכשר שיביא יציבות לשוודיה. היא הצהירה ש"הוא ימצא בי חברה נאמנה". ברנדוט עשה עליה רושם טוב מהפגישה הראשונה, ושיתוף הפעולה ביניהם היה מעולה.
אשתו של ברנדוט, דזירה קלארי (אשר בשוודיה כונתה "דזידריה"), עשתה עליה רושם פחות טוב. ביומנה, מתארת אותה הדוויג כטובת לב, נדיבה ונעימה, אך לא בוגרת מספיק ו"ילדה מפונקת". היא מתחה ביקורת על כך שדזירה אינה מסוגלת להתמודד עם שום אחריות או משימה של ייצוג, ועל כך שהיא "צרפתייה בכל סנטימטר" ולפיכך מתלוננת על כל דבר שאינו צרפתי מספיק. הדוויג רצתה להישאר במרכז תשומת הלב של החצר המלכותית, ולפיכך הסיתה את המלך נגד דזירה, אשר עזבה את שוודיה וחזרה לגור בפריז. גם יחסיה עם ברנדוט לווו לא אחת בהתחככויות בשל העובדה שברנדוט התאמץ לסלק כל זכר למשפחה המלכותית הישנה והדוויג נודעה בהשקפותיה הגוסטביות. אויביה הפוליטיים הסיתו את ברנדוט נגדה, והיא נאלצה להפסיק את התכתבותה עם המלכה הגולה פרדריקה כדי להסיר חשד. היא תמכה בתוכניתו של ברנדוט לכיבוש שוודיה, וב-1814 הוכתרה כמלכת נורווגיה בנוסף לתארה כמלכת שוודיה. בשנים 1816-1817 ניסה הברון אולוף רודולף צדרסטרום להאשים אותה בניסיון להרעיל את ברנדוט ואת בנו אוסקר. חרף העובדה שהיא הצליחה להוכיח את חפותה, הרי שהפרשה גרמה להרעת יחסיה עם ברנדוט, אך הידקה את קשריה עם אוסקר שתמך בה במהלך הפרשה.
יומנה
המלכה הדוויג ניהלה, כאמור, יומן אשר אותו ערכה בתחילה בצורת מכתבים בינה בין חברתה הטובה סופיה פייפר. במרץ 1798 הפסיקה הדוויג לכתוב את היומן בצורת מכתבים ועברה לאוטוביוגרפיה רגילה. היומן הוא מקור היסטורי חשוב המתאר בפרוטרוט את חצר המלכות השוודית בין אוגוסט 1775 לאוקטובר 1817. בצוואתה ביקשה הדוויג שהיומן יתפרסם חמישים שנה לאחר מותה. מכיוון שהיומן נכתב במקור בצרפתית, הוא תורגם לשפה השוודית ופורסם בתשעה חלקים בין השנים 1902 ו-1942. שלושת החלקים הראשונים תורגמו על ידי קרל קרלסון בונדה, החלקים הנותרים של ססיליה אף קלרקר. עד כה היומן לא תורגם לשפות נוספות.
חיות הדרום הפראי
חיות הדרום הפראי (באנגלית: Beasts of the Southern Wild) הוא סרט קולנוע מסוגת דרמה-פנטזיה בבימויו של בן צייטלין משנת 2012. תסריט הסרט נכתב על ידי צייטלין ולוסי אליבר, המבוסס על מחזה של אליבר בשם "Juicy and Delicious". אחרי שזכה להצלחה בפסטיבלי קולנוע, הסרט יצא לאקרנים ב-27 ביוני 2012 בניו יורק ובלוס אנג'לס. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר, כולל הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר עבור צייטלין, התסריט המעובד הטוב ביותר עבור צייטלין ואליבר והשחקנית הטובה ביותר עבור קוובנז'ניי ווליס. נכון לשנת 2019 ווליס בת ה-9 היא השחקנית הצעירה ביותר שהייתה מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
עלילה
הסרט מגולל את סיפורם של האשפאפי (קוובנז'ניי ווליס) ואביה ווינק (דוויט הנרי) החיים בדרום ארצות הברית בקהילה מבודדת בשם "האמבטיה". יום אחד, כשהאשפאפי, בת 6, חוזרת מבית הספר, היא מגלה שאביה נעדר. כאשר הוא חוזר מתפתחת ביניהם תגרה שאחריה האשפאפי רצה לביתה וגורמת לשריפתו. לפי החלוק והצמיד מבין הצופה כי וינק היה מאושפז בבית חולים. כאשר מתעמתים האשפאפי ואביה על אירוע השריפה היא מכה אותו בחזהו והוא מתמוטט. היא משיגה לו תרופה אבל הוא שוב נעלם.
לקראת סופה מתקרבת, רוב תושבי "האמבטיה" מחליטים להתפנות כדי להינצל מהצפה. אולם קומץ תושבים ובכללם ווינק מחליטים להישאר בכל מחיר. כאשר מתחילה הסערה הגדולה ווינק והאשפאפי מתכנסים בביתם. עם שוך הסערה ווינק וחבריו משתמשים בחומר נפץ על מנת לפעור חור בסוללה המעכבת את ירידת פני המים. לאחר מכן הרשויות מפנות את תושבי "האמבטיה" לבית חולים. ווינק מסרב לקבל טיפול רפואי ומצבו מחמיר. לבסוף הם מצליחים לברוח משם.
האשפאפי יוצאת לחפש את אמא שלה. כשהיא מוצאת מישהי שנראית כמותה היא מנסה לברר אם זו היא. לאחר ניסיונות כושלים היא שבה לביתה שם ווינק על ערש דווי. לאחר מותו של ווינק האשפאפי ושאר תושבי "האמבטיה" עורכים את טקס שריפת הגופה. בסצנת הסיום צועדים חברי הקהילה לאחר הטקס.
ביקורות
הסרט זכה לביקורות מהללות. האתר "Rotten Tomatoes" נתן לו ציון של 86% בהתבסס על 141 ביקורות. האתר "Metacritic" נתן לו ציון של 86% בהתבסס על 41 ביקורות. הסרט נבחר על ידי העיתון "הניו יורק טיימס" לבחירת המבקרים של שנת 2012. המגזין "Sight & Sound" דירג אותו במקום החמישי ברשימת סרטי השנה.
Directory service
Directory service (בתרגום לעברית: שירותי מדריך או שירותי ספרייה) היא תוכנה המשמשת לאגירה, הפצה וחיפוש של מידע משותף ברשת מחשבים. סוגי המידע העיקריים המנוהלים על ידי התוכנה כוללים משתמשים, כתובת דואר אלקטרוני או מספרי טלפון, תיקיות, קבצים, מדפסות, סיסמאות של משתמשי מחשב, הרשאות, תצורות יישומים מבוזרים, מפתחות ציבוריים ועוד.
Directory service היא למעשה מסד נתונים שרשומה בו יכולה להתייחס לאובייקט כלשהו כגון אדם, מקום, שירות, או מחשב. כדי לסייע בארגון המידע, רוב שירותי הספרייה אוגרים את המידע בצורת עץ היררכי.
דוגמה למערכת Directory נפוצה בסביבת Windows היא ה-Active Directory של חברת Microsoft, המשמשת לשמירת המידע על משתמשים, קבוצות, מחשבים וכדומה.
היסטוריה
שירותי הספרייה היוו במקור חלק מיוזמת ה-Open Systems Interconnection (או מודל ה-OSI). בשנות ה-80 של המאה שעברה, ארגון ה-ITU וארגון ה-ISO הציגו את פרוטוקול ה-X.500 אשר היווה את הבסיס לכל שירותי הספרייה הקיימים כיום. המטרה הראשונה של הפרוטוקול הייתה שימוש בהעברת הודעות אלקטרוניות בתוך הרשת הארגונית וחיפוש משאבי רשת תוך שימוש בשמות. פרוטוקול ה-LDAP (בראשי תיבות: Lightweigh Directory Access Protocol) מבוסס על הגדרות מבנה הספרייה ב-X.500, אולם משתמש בפרוטוקול TCP/IP ובקידוד מחרוזות תווים, מה שמקשר אותו יותר לעולם האינטרנט.
תיאור
ספריות יכולות להיות קטנות מאוד ולהכיל רק כמות מזערית של נתונים והגדרות נתונים, או גדולות מאוד ולהכיל כמות אין סופית של צומתי נתונים (Data Node) והגדרות נתונים (Data Type). לדוגמה, במאגר של מספרי טלפון, צומתי הנתונים יהיו שמות האנשים בעוד שסוג הנתונים יהיה מספרי הטלפון. דוגמה נוספת היא מערכת ה-DNS, בה צומתי הנתונים הם שמות דומיין (Domain) או כתובות אינטרנט.
שירות הספרייה הפשוט ביותר נקרא שירות שמות (Naming Service) ומטרתו היא למפות שמות של משאבי רשת לכתובות הרשת שלהם. בשימוש בסוג זה של ספרייה, המשתמש לא צריך לזכור את כתובת הרשת המלאה של כל משאב ומשאב ויכול להשתמש בשם קצר כדי לאתר את המשאב.
בדרך כלל מתייחסים לכל משאב ברשת כאובייקט (Object) בספרייה. מידע אודות אותו משאב ספציפי נשמר בצורת מאפיינים (Attributes) של אותו אובייקט. ניתן להגביל את הגישה למידע של אובייקטים על ידי מתן הרשאות (Permissions) לאותו אובייקט.
ספריות מתוחכמות יותר עוצבו כדי שיכילו נתונים נוספים מעבר לאובייקטים כדוגמת שירותים (Services), התקנים (Devices), הגדרת תפקיד (Entitlements), העדפות (Preferences), תוכן (Content) ועוד. את השימוש בספריות מעין אלו ניתן למצוא במערכות אשר מטפלות בתחום ניהול הזהויות (Identity Management).
תהליך עיצוב ספרייה (Directory) מתבסס בדרך כלל על סדרה של חוקים אשר קובעים כיצד משאבי רשת יקבלו שם וכיצד יזהו אותם. אחד החוקים הבסיסיים ביותר קובע שכל השמות חייבים להיות ייחודיים וחד משמעיים. בפרוטוקולים X.500 ו-LDAP, השם של האובייקט נקרא Distinguished Name או DN בקיצור. ה-DN משמש להצבעה על אוסף מאפיינים אשר ביחד מרכיבים רשומה אחת (שם) בתוך הספרייה.
שכפול והפצת נתונים
ל"שכפול נתונים" (Replication) ו"הפצת נתונים" (Distribution) יש משמעות מיוחדת בתהליך התכנון והניהול של שירותי הספרייה. המושג "שכפול נתונים" מתאר מצב בו מרחב השמות של ספרייה אחת מועתק (Copy) לשרת ספרייה אחר כדי לעמוד במצבים בהם אחד השרתים מפסיק לעבוד או כדי לשפר ביצועים. תהליך העתקת מרחב השמות מנוהל על ידי אותה סמכות (Authority). "הפצת נתונים" הוא תהליך בו שרתי ספרייה רבים, המחזיקים מרחבי שמות שונים, מאוחדים יחדיו לספרייה אחת כאשר כל מרחב שמות אחראי על סמכויות שונות.
הבדלים מבניים
ישנם כמה מאפיינים אשר מבדילים בין שירותי ספרייה למסדי נתונים יחסיים (RDB) רגילים. יש יוצאים מן הכלל, אך באופן כללי ניתן למצוא את ההבדלים הבאים:
הבדלי שימוש
מבחינה ארכיטקטונית, ההבדל העיקרי בין שני סוגי מאגרי המידע האלו הוא שאפליקציה אשר מתבססת על מאגר מידע יחסי מתוכננת להשתמש במודל מידע מסוים יחידני (יחסי), בעוד שספרייה מחזיקה "מזהים" מיוחדים עבור אובייקטים ואפליקציות שונות יכולות להשתמש בהם באופן שונה.
השימוש בשירות ספרייה (Directory Services) יתבצע בארגונים המכילים משאבי רשת רבים שצריך לנהל אותם וזאת במטרה לחסוך עלויות וליעל את העבודה. בין הדוגמאות למשאבי רשת מסוג זה ניתן למצוא חשבונות משתמש, פנקסי כתובות, רשימות כוח אדם, הגדרות, תפקידים, מוצרים ושירותים, התקנים, פרופילים, מדיניות, מספרי טלפון וכדומה.
מסיבות מובנות, תהליך עיצוב הספריות ומאגרי המידע היחסיים שונים מאוד האחד מהשני. מודלים של מסדי נתונים יחסיים נוטים יותר להיות בנויים עבור דרישות החברה ותהליכי העבודה שלה כגון הצגה מותאמת אישית של נתונים, גישה מהירה, והאפשרות לגשת לנתונים בכל מקום ברשת. לעומת זאת, התפקיד של מודל הספרייה הוא לאפשר שימוש תוך הסבר מינימלי וכאן נכנס ההבדל המהותי בקנה המידה. ניתן לראות זאת בכמות המאגרים העצומה אשר בשימוש בשוק למטרות שונות. חברות שרוצות לנהל זהויות בתוך הארגון שלהם ולחשוף שירותים שונים ללקוחות יעדיפו את מבנה הספריות.
דוגמאות
לאורך השנים פותחו יישומים שונים של שירותי הספרייה מחברות שונות, בהם ניתן למצוא מערכות מפורסמות כגון:
תיאו רוסי
ג'ון תיאודור "תיאו" רוסי (באנגלית: John Theodore "Theo" Rossi; נולד ב-4 ביוני 1975) הוא שחקן אמריקאי, המוכר בעיקר בשל תפקידו כחואן קרלוס אורטיז בסדרת הדרמה "ילדי האנרכיה" (2014-2008), ובשל הופעתו בדמותו של הרנן "שיידס" אלוורז (אנ') בסדרה "לוק קייג'" (2018-2016) מבית מארוול קומיקס.
ביוגרפיה
רוסי נולד ברובע סטטן איילנד בניו יורק למשפחה ממוצא איטלקי, ספרדי, סורי, וצפון אפריקאי. למד בתיכון הקתולי מונסיניור פארל שבניו יורק. לאחר מכן למד בחוג לדרמה באוניברסיטת אולבני (אנ') באולבני, מדינת ניו יורק ובהמשך הוא למד משחק במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע, שם הופיע במספר הפקות תיאטרון.
בגיל 24 עבר רוסי להתגורר בלוס אנג'לס על מנת להצטלם לפרסומות.
קריירה
בתחילת דרכו השתתף רוסי כשחקן אורח בסדרות טלוויזיה ובסרט "שיגעון של הישרדות" משנת 2003 לצידן של האחיות אולסן.
רוסי פרץ לתודעה בשנת 2008 לאחר שקיבל את תפקיד ההאקר הצעיר חואן קרלוס אורטיז בסדרת הדרמה הפופולרית "ילדי האנרכיה" של רשת הטלוויזיה FX Networks; את דמות זו גילם במשך כל שבע עונותיה של הסדרה עד לסיומה ב-2014.
עוד בשנת 2008, רוסי הופיע בנוסף גם בתפקידים קטנים בסרטי הקולנוע "קלוברפילד" ו"לילות אל איי".
בשנת 2021 גילם את ברט קאמינגס בסרט "צבא המתים" שהופק על ידי נטפליקס בבימויו של זאק סניידר. באותה שנה שיחק במיני-סדרה "סיפור אמיתי" של נטפליקס; את דמותו של ג'ין, מעריץ נלהב של הסטנדאפיסט קיד, אותו מגלם קווין הארט.
בשנת 2022 שיחק לצדה של אוברי פלזה בסרט המותחן "אמילי הפושעת" בדמותו של יוסף; רוסי אף קיבל מועמדות על תפקידו לפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן המשנה הטוב ביותר.
חיים אישיים
בשנת 2014 הוא נישא למייגן מקדרמוט, ולהם שני בנים, שנולדו בשנת 2015 ובשנת 2017; הם מתגוררים באוסטין, טקסס.
באוקטובר 2012, לאחר שהוריקן סנדי פגעה בסטטן איילנד, רוסי, עם חברים ובני משפחה, הקים את סטטן סטרונג, תוכנית שיקום לאזור המוכה. סטטן סטרונג בנתה מחדש שלושה בתים עבור קורבנות ההוריקן.
רוסי הוא תומך ברווחת בעלי חיים והוא טבעוני מאז 1997. הוא השיק קמפיין עם האגודה ההומנית של ארצות הברית (אנ') כדי לשמור על כלבי רחוב. הוא הופיע במודעה של PETA שמקדמת אימוץ חיות מחמד.
לימוניט
לימוניט (Limonite או Ferric Hydroxide) הוא מינרל צהבהב-חום וכבד, שנוסחתו FeO(OH) · nH2O. נוסחה זו לא מדויקת ולימוניט מכיל לעיתים כמויות משתנות של תחמוצות לעומת הידרוקסילים. יחד עם המטיט ומגנטיט, לימוניט הוא אחד מתחמוצות הברזל. לימוניט הוא לא מינרל "אמיתי", אלא תערובת של מינרלים אחרים כמו HFeO2 ו-KFe3(OH)6(SO4)2. לימוניט נמצא בעיקר בתוך או ליד ברזל מחומצן או מרבצי מתכות אחרות.
מקור השם לימוניט הוא במילה היוונית ל"אדמת מרעה", מכיוון שהוא מופיע לעיתים באחו ומרחבים אחרים.
לימוניט הוא מינרל פסאודומורפי, כלומר, הוא יכול להתגבש בתבנית של מינרל שקדם לו (פיריט לדוגמה) ולהישאר בצורה הגבישית החיצונית שלו. במקרים רבים גביש לימוניט נערך בצורת תחמוצות ברזל אחרות כמו המטיט, מגנטיט, פיריט או סידריט.
בסולם מוס, קשיחותו של לימוניט נעה בין 4-5.5. צפיפותו נעה בין 2.9-4.3.
שימושי הלימוניט
ללימוניט מספר שימושים:
מרכוס סמארט
מרכוס אוזמונד סמארט (באנגלית: Marcus Osmond Smart; נולד ב-6 במרץ 1994) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת ממפיס גריזליס מליגת ה-NBA.
נעורים וקריירת מכללות
סמארט נולד וגדל וטקסס, בנם הצעיר והרביעי של פרנק וקמילה. הוא הצטיין בכדורסל בתיכון ונבחר למשחק מקדונלד'ס אול אמריקן, המרכז את כוכבי התיכונים ברחבי ארצות הברית. בקיץ 2012 שיחק במסגרת נבחרת ארצות הברית עד גיל 18 שזכתה באליפות האמריקות שהתקיימה בברזיל. רשם באליפות ממוצע של 7.4 נקודות, 4 אסיסטים ו-3.6 חטיפות למשחק.
סמארט בחר לשחק כדורסל באוניברסיטת המדינה של אוקלהומה (אוקלהומה סטייט). בשנתו הראשונה בקבוצה קלע בממוצע 15.4 נקודות למשחק והוסיף 5.8 ריבאונדים, 4.2 אסיסטים ו-3 חטיפות למשחק. בתום העונה נבחר לחמישיית העונה השנייה ב-NCAA, כמו כן נבחר לשחקן העונה בליגת הביג-12 ולשחקן השנה הראשונה המצטיין ב-NCAA על ידי איגוד עיתונאי הכדורסל בארצות הברית. על אף שנחשב כפוטנציאל להיבחר במקום גבוה בדראפט ה-NBA, החליט סמארט להישאר לשנה נוספת באוניברסיטה. בקיץ 2013 היה חבר סגל נבחרת ארצות הברית עד גיל 19 שזכתה באליפות העולם שנערכה בצ'כיה. הוא רשם באליפות 9.6 נקודות בממוצע למשחק. בעונתו השנייה באוקלהומה סטייט השיג 18.0 נקודות, 5.9 ריבאונדים, 4.8 אסיסטים ו-2.9 חטיפות בממוצע למשחק. על העונה העיבה תקרית בה התפרץ סמארט ליציע ודחף אוהד של אוניברסיטת טקסס טק שהקניט אותו. בעקבות התקרית הושעה סמארט משלושה משחקים. בתום העונה הודחה אוקלהומה סטייט בפעם השנייה ברציפות בסיבוב הראשון של טורניר אליפות המכללות בכדורסל.
קריירה מקצועית
בעונת סייע לסלטיקס להעפיל לגמר האזור המזרחי בפלייאוף, לראשונה מזה 5 שנים. במשחק השלישי של סדרת גמר המזרח, מול קליבלנד קאבלירס, הצטיין סמארט עם 27 נקודות, 7 שלשות ו-7 אסיסטים, בניצחונה היחיד של בוסטון בסדרה. בעונה העוקבת העפילו הסלטיקס פעם נוספת לגמר המזרח, אולם שוב הפסידו מול הקאבלירס, הפעם בתוצאה 3–4.
לקראת עונת חתם סמארט על הארכת חוזה ל-4 עונות נוספות בבוסטון, בסך כ-52 מיליון דולר. באותה עונה פתח במרבית משחקי קבוצתו, ובסיומה נבחר לחמישיית ההגנה של העונה ב-NBA.
במהלך עונת, ב-19 בינואר 2020, קבע שיאי קריירה חדשים של 37 נקודות ו-11 שלשות, בהפסד הסלטיקס מול פיניקס סאנס. ב-20 במרץ 2020 פורסם כי חלה בנגיף הקורונה, אולם כשבוע לאחר מכן הודיע כי החלים. במשחקי פלייאוף 2020 שימש כשחקן חמישייה בבוסטון, במקומו של גורדון הייוורד שנפצע, ותרם 14.5 נקודות, 5.2 ריבאונדים ו-4.6 אסיסטים בממוצע למשחק. על אף שהצטיין לאורך סדרת גמר המזרח, עם ממוצעים של 17.0 נקודות ו-5.3 אסיסטים למשחק, הודחה קבוצתו מול מיאמי היט בתוצאה 2–4.
בעונת 2021/22 זכה בתואר שחקן ההגנה המצטיין של העונה בליגת ה-NBA.
ביוני 2023 עבר לשחק בקבוצת ממפיס גריזליס מהעיר ממפיס בטנסי, כחלק מעסקה משולשת בין קבוצה זו, וושינגטון ויזרדס ובוסטון סלטיקס.
זוליכה פוקחת עיניים
זוּלֵיכָה פוקחת עיניים (במקור: Зулейха́ открывает глаза) הוא רומן מאת המחברת הטטרית גוּזֶל יָכִינָה על נישול האדמות בשנות השלושים של המאה העשרים. הרומן פורסם בשנת 2015 על ידי הוצאת הספרים המוסקבאית AST. חברת הסרטים "רוסקויה" הפיקה עבור ערוץ הטלוויזיה רוסיה-1, מיני-סדרה המבוססת על הרומן, בת 8 פרקים בכיכובה של צ'ולפן חאמטובה (2020).
זהו רומן הביכורים של גוזל יכינה. הספר תורגם לעברית בשנת 2020 על ידי חמוטל בר יוסף בהוצאת כרמל.
עלילה
תחילת 1930 בכפר טטרי מרוחק, זוּלֵיכָה היא אישה חקלאית העדה לרצח בעלה בידי אחר. בהוראת השלטונות, היא עצמה יחד עם מאות מתיישבים אחרים מגורשת מאדמתה ונשלחת בקרון משא לגלות בסיביר.
רקע
נושא גורלותיהם של האנשים המנושלים והחיים ביישוב מיוחד עניין את המחברת הטטרית יכינה בזכות סיפורי סבתה, ששרדה את הגלות בסיביר. עם זאת, אין פרקים אמיתיים מהביוגרפיה שלה ברומן, הטקסט נוצר על בסיס זיכרונותיהם של מספר גדול של אנשים אחרים שסיפרו כיצד השלטון נישל אותם מאדמתם. כל הסיפורים אוחדו בתקופה שבין 1930 ל-1946.
ההכנה לכתיבת הספר ארכה שנתיים, שמונה חודשים נוספים נדרשו כדי לעבוד ישירות על הטקסט.
אב הטיפוס ליישוב המיוחד סמרוק היה כפר הפועלים פיט-גורודוק, בו חיה סבתה של המחברת בילדותה. בשנת 1994 הכפר חדל להתקיים, ולדברי יכינה, מאז 1997 הוא לא מופיע על המפות, אך תושבי הכפר לשעבר וילדיהם שומרים על זכרונותיהם מהמקום ומבקרים בבית הקברות המקומי בכל קיץ.
פרסום
בתחילה נכתב הטקסט כתסריט, כיצירה חינוכית של בית הספר לקולנוע במוסקבה. עיבודו לכדי רומן, כהסיפור קיבל מקצבים שונים של התפתחות עלילה הושלמו בהמשך.
הפרסום הראשון של קטע הרומן נעשה בשנת 2014 בגיליון מאי של מגזין האורות הסיביריים. העורך הראשי בפועל של המגזין, ויטלי סרוקלינוב, פרסם קטע תוך שבועיים לאחר קבלת כתב היד. לפני כן, המחברת שלחה את הטקסט ל-13 בתי הוצאה לאור אחרים ומהדורות כתבי עת רבים שדחו אותה. "הוא נתן לי השראה", נזכרת המחברת, "לא ממש הבנתי את רמת הטקסט. כן, היו ביקורות של מכרים, אבל התגובה של מישהו מהעולם הספרותי הייתה חשובה לי".
לדברי המחברת:<blockquote class="ts-Начало_цитаты-quote">רציתי להעביר את הרעיון שאפילו בהר גדול מאוד ניתן להסתיר את גרגר האושר העתידי. [...] באופן כללי, זהו ספר העוסק בהתגברות על התודעה המיתולוגית. זה לא משנה - זכר או נקבה.
עיבודים
בשנת 2017 הועלה הרומן כהצגה על ידי תיאטרון הדרמה של בשקיריה (בבימויו של איירט אבושחמנוב). בשנת 2019 זכתה הפקה זו בפרס המיוחד של פסטיבל התיאטרון "מסכת הזהב" והיה מועמד בקטגוריות: "הצגת התיאטרון הטובה ביותר", "הבימוי הטוב ביותר", "השחקנים הטובה ביותר" (את זולייכה גילמה רימה קגארמאנובה), "עיצוב התלבושות הטוב ביותר" ו"עבודת התפאורה הטובה ביותר".
אדם אלברט פון נייפרג
אדם אלברט פון נייפרג (בגרמנית: Adam Albert von Neipperg; 8 באפריל 1775 - 22 בפברואר 1829) היה גנרל ודיפלומט אוסטרי אשר התפרסם לאחר נישואיו למארי לואיז, דוכסית פארמה, אשר הייתה נשואה לפני כן לנפוליאון בונפרטה.
זוליכה פוקחת עיניים
עיבודים
בשנת 2020 רשת "רוסיה-1" מבית VGTRK, הפיקה מיני-סדרה בכיכובה של צ'ולפן חאמטובה.
אדם אלברט פון נייפרג
ביוגרפיה
נייפרג נולד בווינה ב-8 באפריל 1775 כבנו של הרוזן לאופולד פון נייפרג ואשתו הרביעית מריה לודוביקה, רוזנת האצפלד-ווילדנבורג-ורטר. אביו שלט ברוזנות נייפרג אשר עיר בירתה הייתה שווייגרן. ב-1776 הוכרה רוזנות נייפרג כמדינה אימפריאלית בתוך האימפריה הרומית הקדושה, אך ב-1806 סופחה לממלכת וירטמברג. נייפרג התחנך באקדמיה הצבאית קרלשול בשטוטגרט, בגיל שש עשרה הוא הגיע לשטרסבורג וניסה להתגייס לצבא ממלכת צרפת, אולם נדחה. ב-1791 הוא התגייס לצבא האימפריאלי. הוא לחם בצבא האימפריאלי במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית, בין היתר בקרב ז'אמפ, קרב נירווינדן והמצור על ואלנסיין. ב-14 בספטמבר 1794 הוא ביצע משימה מסוכנת בעורף האויב, ובשובו נלכד בידי חיילים מצבא המהפכה הצרפתי. הם דקרו אותו בכידונים כל כך הרבה פעמים עד שהם סברו שהוא מת והניחו אותו לנפשו. בתקרית זו הוא איבד את עינו הימנית. למחרת הצרפתים מצאו אותו עדיין חי. הם תחקרו אותו, והגיעו למסקנה שהצרפתית שלו טובה מכדי שיהיה חייל אוסטרי. הם סברו שהוא מרגל ותכננו לירות בו לאחר שיחלים מפציעותיו. עם זאת, תהליך ההחלמה היה ארוך וממושך, ועד שהסתיים כבר השתנו הפקודות והוא הוחלף בעסקת חילופי שבויים. לפי תיעוד אחר, עינו אבדה לא במהלך ההתגוששות עם הצרפתים, אלא מהתעללות שעבר כאסיר בידיהם. הוא לא היה מסוגל לחזור לשירות פעיל במשך יותר משנה.
זוליכה פוקחת עיניים
ביקורות
מבקרי הספרות הרוסיים ציינו לטובה את רומן הביכורים של יָכִינָה והשוו אותו לספרו של זכר פרילפין, "התושב".
כך תיאר פאבל בזינסקי את הרומן: ”דרכה של גוזל יכינה קשוחה. ביטויים קצרים, מינימום פרטים, שום דבר לא מיותר”.
אדם אלברט פון נייפרג
ביוגרפיה
ב-1795 הוא השתתף בקרב מיינץ. הוא לחם גם בקרבות באיטליה במהלך מלחמת הקואליציה השלישית, ובין היתר השתתף בקרב מרנגו. ב-1809 הוא הצטרף לשירות הדיפלומטי האוסטרי ומונה לשגריר אוסטריה בשוודיה, והיה בין אלו שעודדו את העוצר השוודי הנסיך קרל יוהאן להצטרף אל הקואליציה האנטי-צרפתית השישית. לאחר המלחמה הוענק לו אות מסדר החרב. ב-1813 חזר נייפרג לצבא האוסטרי והצטיין בקרב לייפציג. לאחר הקרב הוא הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט. ב-1814 הוא נשלח על ידי קנצלר אוסטריה קלמנס ונצל פון מטרניך, לשאת ולתת עם מלך נאפולי ז'ואקים מירא - גיסו של נפוליאון בונפרטה, אשר נשא ונתן בחשאי עם אוסטריה כדי לשמור על כסאו. לאחר מכן הוא ניסה להרחיק גם את המשנה למלך של נפוליאון באיטליה, הנסיך אז'ן, מהצרפתים. כאשר שב נפוליאון מגלותו באי אלבה לשלטון מאה הימים, חזר מירא וכרת ברית עם נפוליאון. בתגובה תקפו האוסטרים את נאפולי.
נייפרג השתתף במבצע לכיבוש נאפולי וקיבל תחת פיקודו יחידה מיוחדת שנקראה "צבא נאפולי". הוא היה אמור לחבור אל כוחותיו של הפלדמרשל פרידריך ביאנקי ולעלות יחד עמו על נאפולי. מירא שיגר את צבאו בפיקוד הגנרל מיכאל קרסקוסה במטרה למנוע את התחברות הכוחות של נייפרג וביאנקי. נייפרג הביס את קרסקוסה בקרב סקפזאנו ב-1 במאי 1815. יום לאחר מכן תקף מירא את ביאנקי בקרב טלנטינו. יומו הראשון של הקרב הסתיים ללא הכרעה. אף שלנאפוליטנים היה יתרון מספרי, הרי שהאוסטרים נמצאו בעמדת מגננה חזקה. יום לאחר מכן נראה שהקרב נוטה לצד מירא, אולם כאשר נודע למירא על תבוסתו של קרסקוסה הוא הבין שהכח של נייפרג מאיים כעת על עורפו והורה על נסיגה. לאחר מכן השתתף בכיבושה המהיר של צרפת שהביא לגירושו הסופי של נפוליאון לסנט הלנה.
זוליכה פוקחת עיניים
ביקורות
דווקא במולדתה, בקרב המבקרים הטטריים, הרומן זכה לביקורות שליליות רבות. לדוגמה, המבקר רוסלן אייסין תיאר את הרומן כהתנצלות על רוחניות ובגידה.
איש הציבור והמחזאי ראביט באטוללה התנגד להגדרתה של יכינה כמחברת טטרית וציין ש"מאפייני הדמויות מופרכות ובלתי-סבירות, ותיאור חייהם של הטטריים והמסורות הטטריות אינו נכון ומהווה ביטוי של חוסר כבוד לכלל האנשים הטטריים".
אדם אלברט פון נייפרג
ביוגרפיה
נייפרג נפטר בפארמה ב-22 בפברואר 1829 בגיל 53.
זוליכה פוקחת עיניים
השפעה תרבותית
בשנת 2017 הרומן תורגם ל-18 שפות, הועלה כהצגה בתיאטרון הדרמה של בשקירסטן ואף תוכנן עיבוד קולנועי. בשנת 2019 הרומן עובד על ידי VGTRK לסדרת טלוויזיה, כאשר את התפקיד הראשי מגלמת צ'ולפן חאמטובה. לצדה בסדרה מופיעים גם יוליה פרסילד, סרגיי מקובצקי, רומן מדיאנוב, יבגני מורוזוב, ילנה שבצ'נקו, אלכסנדר באשירוב, רמיל סביטוב, רוזה חאירולינה ואמנים נוספים. במאי הסדרה הוא יגור אנשקין.
אדם אלברט פון נייפרג
משפחתו
ב-1806 נייפרג התחתן עם תרזה ז'וזפין וולפורגיס, רוזנת ת'ורן-ולססינה (1778-1815) ונולדו להם ארבעה בנים. נכסי בית נייפרג עברו בירושה לבנו אלפרד (1807-1865) אשר נישא בפעם השנייה לנסיכה מריה פרדריקה שרלוטה (1816-1887), בתו של וילהלם הראשון, מלך וירטמברג. אלפרד מת בלי ילדים ואחיו ארווין פרנץ (1813-1897) ירש אותו. יורשי בית נייפרג עדיין מתגוררים בשווייגרן שבגרמניה. ראש הבית הנוכחי, קרל אויגן, רוזן נייפרג (נולד ב-1951), נשוי לאנדריאה פון הבסבורג, נכדתו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה.
זוליכה פוקחת עיניים
מהדורות
הספר יצא לאור בטטרית בשנת 2016 ונקרא "Зөләйха күзләрен ача".
אדם אלברט פון נייפרג
משפחתו
בקיץ 1814 שלח פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה את נייפרג ללוות את בתו מארי לואיז, אשתו של נפוליאון, לעיירת הנופש אקס-לה-בן, על מנת למנוע ממנה להצטרף לנפוליאון. מארי לואיז התאהבה בנייפרג, והוא אף ייצג אותה בקונגרס וינה, אולם החדשות על כך לא התקבלו בעין יפה בעיני הציבור האוסטרי והצרפתי. במסגרת קונגרס וינה, קיבלה מארי לואיז את דוכסות פארמה, אך הוחלט שלאחר מותה תועבר הדוכסות לבית בורבון, משום שבעלות הברית התנגדו שצאצא של נפוליאון ישלוט בנחלה כלשהי באירופה. בשנת 1821 מת נפוליאון באי סנט הלנה, וזמן קצר לאחר מכן התחתנו מארי לואיז ונייפרג בנישואים מורגנטיים. עוד לפני נישואיהם נולדו להם שני ילדים, בת, אלברטינה, ובן, וילהלם אלברכט. לאחר נישואיהם נולדה להם בת נוספת, מתילדה, ועוד בן שמת במהלך הלידה.
מותו של נייפרג שבר לחלוטין את מארי לואיז, אולם על פי דרישות משפחתה היא נמנעה מלהתאבל עליו בפומבי. ב-1867 קיבל בנם וילהלם אלברכט את התואר "נסיך מונטנואובו הראשון". נכדו אלפרד, נסיך מונטנואובו השני היה אחד האישים המשפיעים בחצרו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה. הקו הזכרי של השושלת נכחד ב-1951 לאחר מותו של נינו פרדיננד, נסיך מונטנואובו השלישי.
דרגות האס אס
בטבלה זו מרוכזות הדרגות הצבאיות ששימשו את ארגון האס אס ואת הזרוע הצבאית שלו, הוואפן אס אס, כפי שהיו בשימוש בין אפריל 1942 ועד לתום המלחמה במאי 1945. כמו כן, מפורטים בטבלה זו סמלי הדרגות, והשוואתן לדרגות מקבילות בוורמאכט (הכוחות המזוינים של גרמניה הנאצית) וכן בצבאות מודרניים (כגון צה"ל).
הבחירות הכלליות בבריטניה 1847
הבחירות הכלליות בבריטניה 1847 התרחשו בתאריכים 29 ביולי–26 באוגוסט 1847. בבחירות אלו ניצח ג'ון ראסל מן המפלגה הוויגית את אדוארד סמית-סטנלי מן המפלגה השמרנית. למעשה המפלגה השמרנית כמעט וקיבלה את רוב המושבים בפרלמנט, למרות שרוב המצביעים הצביעו למפלגה הוויגית שקיבל פחות מושבים. בבחירות אלו התחזקה גם המפלגה האירית בהנהגת דניאל או'קונל.
בבחירות אלו נבחר לפרלמנט היהודי הראשון בתולדות בריטניה - ליונל דה רוטשילד. חרי הפרלמנט נדרשו להישבע על האמונה הנוצרית, מה שמנע למעש מרוטשילד לכהן בתפקידו עד שנת 1858.
יוסי עמרני
יוסף "יוסי" עמרני (נולד ב-1 בדצמבר 1958) הוא דיפלומט ישראלי.
ביוגרפיה
עמרני נולד בחיפה. הוא בעל תואר ראשון בהצטיינות בהיסטוריה כללית והיסטוריה של העם היהודי מאוניברסיטת חיפה (1983) ובעל תואר שני בהצטיינות (עמית קרן רוטשילד) בהיסטוריה ולימודי אמריקה מהאוניברסיטה העברית (1986).
ב-1983 סיים את קורס הצוערים של משרד החוץ, והחל לעבוד כעוזר מנכ"ל המשרד. ב-1988 שובץ בשגרירות ישראל בוושינגטון. ב-1994 שימש יועץ מדיני לנשיא המדינה. בשנים 1995 ו-1996 שימש חבר צוות המשא ומתן לעניין הסכם הביניים הישראלי-פלסטיני שידוע כ"הסכם אוסלו". לאחר מכן שימש מנהל מחלקה באגף התיאום במשרד החוץ וכותב נאומים לשר החוץ. ב-1998 מונה לנספח מדיני בשגרירות ישראל בוושינגטון. בשנת 2000 מונה לקונסול ישראל בסן פרנסיסקו. במהלך כהונתו הואשם בהטרדה מינית של עובד הקונסוליה עמו היה ביחסים אישיים. התביעה האזרחית שהגיש העובד נגדו נדחתה. הוא הורשע בדין משמעתי במספר סעיפים: ניצול מעמד, התנכלות לעובד, פגיעה במשמעת שירות המדינה, הפרת הוראות החוק לכללי אתיקה לעובדי מדינה והתנהגות שאינה הולמת את תפקידו כעובד מדינה. בית הדין שלל ממנו את משכורתו למשך חודש אחד, והקפיא את דרגתו הדיפלומטית למשך תשעה חודשים. באופן זמני שימש קונסול ישראל ביוסטון. ב-2007 מונה לנציג בכיר בוועדת המטה הבין-משרדית להכנת תוכנית ההתכנסות.
ב-2009 מונה לשגריר ישראל בקרואטיה. במקביל שימש מ-2012 גם כשגריר לא תושב ברפובליקת מקדוניה הצפונית. ב-2014 מונה לראש אגף תכנון המדיניות במשרד החוץ. ב-2016 מונה לשגריר ישראל בהונגריה. ב-2019 מונה לשגריר ישראל ביוון וב-2022 סיים את תפקידו.
גביע דייוויס 1948
גביע דייוויס 1948 הייתה התחרות ה-37 במניין מאז ייסוד התחרות.
המשחק על התואר נערך ב-6-4 בספטמבר 1948 בפורסט הילס, קווינס, ארצות הברית. נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת אוסטרליה עם תוצאה 0:5. בכך היא זכתה בתואר בשנה השלישית ברציפות (בסך הכל בפעם ה-15).
בית אמריקה
בית הזה כלל 4 נבחרות כלל אוסטרליה.
בית אירופה
הבית כלל 22 קבוצות, כולל ארגנטינה, ברזיל, הודו, מצרים ופקיסטן. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר.
משחק בין מנצחי הבתים
המשחק בין מנצחי הבתים התקיים במונטריאול, קנדה, במהלך 22-19 באוגוסט 1948. נבחרת אוסטרליה ניצחה את נבחרת צ'כוסלובקיה עם התוצאה 2:3.
מקסים מיטרופנוב
סמנכ"ל התאחדות הכדורגל הרוסית מאז 2019. קודם לכן כיהן כמנכ"ל קבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג מינואר 2007 ועד מאי 2017.
חייו
בשנת 2002 מיטרופנוב השלים את לימודיו בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת סנקט פטרבורג ועבד בבית המשפט המחוזי בסנקט פטרבורג.
מינואר 2004 ועד פברואר 2005 עבד במחלקה המשפטית של חברת לנאנרגו ולאחר מכן היה מנהל לענייני חוק בחברת האנרגיה הפטרבורגית (Петербургская энергосбытовая компания).
בפברואר 2006 מונה למנהל המסחרי של קבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג, ובינואר 2007 הוחלט למנותו למנכ"ל הקבוצה. הוא מילא תפקיד זה עד מאי 2017, עת מונה ליועצו של יו"ר דירקטוריון הקבוצה לענייני אצטדיון "סנקט פטרבורג ארנה".
במאי 2018, נשיא גזפרום, הספונסרית של זניט, אלכסיי מילר, לא היה מרוצה מהתנהלות קבוצת הכדורגל תחת נשיאותו של סרגיי פורסנקו ומיטרופנוב הוחזר לתפקיד ניהולי בקבוצה. ביוני 2018 עזב את עבודתו בהנהלת הקבוצה.
וולף 1061
וולף 1061, נקרא גם גליזה 628 או LHS 419 הוא כוכב ננס אדום לא פעיל, שנמצא במרחק של כ-14 שנות אור ממערכת השמש בקבוצת הכוכבים נושא הנחש. זהו הכוכב הקרוב ביותר לכדור הארץ שידוע שיש לו כוכב לכת שנמצא בתחום המאפשר קיום חיים. חוקרים גילו כי לוולף 1061 יש מערכת של לפחות שלושה כוכבי לכת חוץ שמשיים (וולף 1061b, וולף 1061c ווולף 1061d) הנעים סביבו. הכוכב נקרא על שם מקס וולף, אסטרונום גרמני שקיטלג אותו בשנת 1919.
גילוי מערכת כוכבי הלכת
חוקרים מאוניברסיטת ניו סאות' ווילס באוסטרליה צפו בוולף 1061 באמצעות ספקטרוגרף HARPS בטלסקופ בקוטר 3.5 מטרים של המצפה האירופי הדרומי בצ'ילה וגילו בשנת 2015 שאת וולף 1061 מקיפים שלושה כוכבי הלכת במסלולים בני 5, 18 ו-67 ימים, ולהם מסות של 1.4, 4.3 ו-5.2 מסות ארץ בהתאמה, מה שמצביע שבסבירות גבוהה שלושתם כוכבי לכת מוצקים. כוכב הלכת הגדול ביותר והחיצוני מבין השלושה נמצא מחוץ לגבול אזור החיים, בעוד כוכב הלכת הקטן הפנימי קרוב מדי לכוכב מכדי לאפשר חיים, אך כוכב הלכת האמצעי, וולף 1061c, שמרחקו מוולף 1061 הוא כ-0.09 יחידה אסטרונומית, נמצא במרחק שעשוי לאפשר קיום של חיים עליו.
קישור סימבולי
במחשבים, קישור סימבולי או קישור סמלי (אנגלית: symbolic link; נקרא גם בקיצור symlink או soft link) הוא סוג מיוחד של קובץ אשר מכיל הפניה לקובץ אחר או לתיקיה, בעזרת נתיב יחסי או מוחלט.
הרעיון של קישור סימבולי הוצג לראשונה כבר בשנת 1978 במערכת ההפעלה של חברת DEC. כיום קישורים סימבולים נתמכים על ידי רוב מערכות ההפעלה, ביניהן מערכות ההפעלה התומכות בתקן POSIX, רוב מערכות ההפעלה דמויות יוניקס, כגון FreeBSD, לינוקס, ו-Mac OS X, ומערכות Microsoft Windows, החל מ-Windows Vista. מערכות Windows ישנות יותר תומכות ברעיון בצורת קיצור דרך.
קישורים סימבוליים מאפשרים שקיפות ברוב הפעולות, ותוכניות אשר קוראות או כותבות לקובץ המכיל הפניה יתנהגו כאילו פעלו על קובץ היעד. לעומת זאת, תוכניות שונות מזהות ומטפלות בקישורים אלו בצורה שונה, למשל שירותי גיבוי. הקישור הסימבולי מהווה קובץ נפרד ועצמאי, ולכן ניתן למחוק אותו מבלי לפגוע בקובץ היעד. כאשר קובץ היעד הועבר ממקומו, נמחק או ששונה שמו, ימשיך הקישור הסימבולי להפנות לכתובת הישנה ואיננו יתעדכן. קישור שכזה נקרא לעיתים "קישור שבור".
Microsoft Windows
Windows Vista, Windows 7 ו-Windows 8 מאפשרים יצירת קישורים סימבוליים לקבצים ותיקיות בעזרת הפקודה. קישורים אלו נועדו לסייע במיגרציה של תוכנות הפועלות בסביבת POSIX, ולכן מיקרוסופט תכננה אותם להיות "בדיוק כמו קישורים של יוניקס".
קיצורי דרך
קיצורי דרך נתמכים על ידי דפדפני קבצים גרפיים במערכות הפעלה שונות, אך שונים במספר תכונות חשובות. קישורים סימבוליים עובדים ברמת מערכת הקבצים, ולכן תוכנית שתיגש לקובץ תראה אותו בתור קובץ היעד, ללא קשר למודעותה לסוג הקובץ. נוסף על כך, קיצורי דרך ב-Windows מקשרים לנתיב מוחלט, בעוד קישור סימבולי יכול גם לקשר לנתיב יחסי למיקום הקישור.
שלום יורן
שלום יוֹרָן (Shalom Yoran; 29 ביוני 1925 – 9 בספטמבר 2013) היה ניצול שואה ופרטיזן יהודי. ספר זיכרונותיו מהשואה, "הקורא תיגר", יצא לאור בשנת 2003.
קורות חייו
שלום יורן נולד בשם סלים שניצר (Selim Sznycer) בעיר רציונז' שבפולין.
בזמן פלישת צבאות גרמניה הנאצית לפולין בשנת 1939 והוא בן 15 נמלטה משפחתו מזרחה לתוך אזורים בפולין שסופחו על ידי ברית המועצות, לאחר הפלישה הסובייטית לפולין, אך בשנת 1941 הגרמנים במבצע ברברוסה כבשו את האזור שכלל את מושב המשפחה החדש בכפר קטן בליטא בשם קוז'נייץ'.
ב-9 בספטמבר 1942 יום לפני יום כיפור, ניתנה ההוראה לחסל את הקהילה היהודית בקוז'נייץ'. איינזצגרופן, בסיוע אוקראיני, ליטאי, יחידות לטביות מוסמכות ומקומיים גררו 1,052 יהודים, כולל הוריו של סלים, מבתיהם, ממקומות המסתור ומבית הכנסת ולאחר מכן רצחו אותם בשיטתיות ושרפו אותם. רק מעטים, כולל סלים ואחיו הגדול מוסיו הצליחו להסתתר באסם של איכר בשם יגנליה בירוק (Ignalia Biruk), שנתן להם מחסה, ולאחר מכן לברוח אל היער.
מאוחר יותר הוא נזכר ומספר:
האחים איתרו יחידת פרטיזנים אך לא הורשו להצטרף עקב מחסור בכלי נשק, על פי הנוהג המקובל לצירוף פרטיזנים חדשים. מפקד יחידת פרטיזנים אחר הציע להם להצטרף בתנאי שיצליחו לפוצץ מפעל צבאי נאצי בקוז'נייץ'. המבנה נשמר היטב אך בכל זאת הצליחו האחים במשימה. בשובם הם למדו כי הפרטיזנים לא ציפו שיחזרו מהמשימה בחיים ולא התכוונו לצרפם משום שהיו יהודים.
יחד עם מספר בחורים הם הקימו יחידה המורכבת מ-200 היהודים שביערות ובביצות בלרוסיה המערבית. כנגד כל הסיכויים הם שרדו, רכשו כלי נשק ונלחמו בגרמנים ובמשתפי פעולה עמם. מאוחר יותר הצטרפו ליחידה של פרטיזנים סובייטים וניהלו מלחמת גרילה נגד הצבא הגרמני הנסוג, ארבו לשיירות, פוצצו גשרים, מסילות ברזל ורכבות גרמניות.
בשנת 1944 שוחררה בלארוס על ידי ברית המועצות ופרטיזנים יהודים גויסו לצבא האדום. מאוחר יותר כמה מהם הורשו להצטרף למועצת הצבא הפולני. עד סוף המלחמה הם חצו באופן בלתי חוקי כמה מגבולות אירופה לאיטליה, שם עבד סלים באופן בלתי חוקי בצבא הבריטי.
בשנת 1946 עלה סלים ארצה באמצעות זהות בדויה של חייל בריטי כדי להתגבר על מגבלות העלייה שהטיל המנדט הבריטי בארץ ישראל בספר הלבן של 1939. בזמן התאוששותו בבית החולים לאחר ניתוח, הקליט את חוויות המלחמה שלו בפולנית ואחסן את מחברות יומנו האישי.
סלים שינה את שמו לשם העברי "שלום יורן" והצטרף לחיל האוויר שרק נוסד בארץ. בעת שירותו בחיל האוויר הכיר את ורדה גרָנֶבסקי, והשניים נישאו ב-1954. מאוחר יותר הוא שימש בתפקיד מרכזי בפיתוח התעשייה האווירית (תע"א) ובסופו של דבר שימש כסגן נשיא בכיר של התעשייה האווירית.
כיהן כחבר מועצת המנהלים המייסדים של מוזיאון המורשת היהודית, יו"ר חברת atasco u.s.a בלונג איילנד, ונמנה עם חבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב, שם הקים במימונו קתדרה על שם הוריו לחקר ההיסטוריה היהודית והשואה. כמו כן, תמך בארגון לתיעוד תולדות הפרטיזנים.
בשנת 1991 מצא יורן את יומנו הישן, ובשנת 2003 פרסם את ספר זיכרונותיו מהמלחמה, שתורגם למספר שפות. את הספר הקדיש להוריו.