cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רנט
המחזמר הועלה לראשונה בשנת 1994 לתקופת ניסיון של 3 שבועות בלבד, בתיאטרון New York Theatre Workshop שבאוף ברודוויי. אולם תיאטרון זה היה הראשון שהציג את המחזמר, שערב הפתיחה הרשמי שלו היה ב-25 בינואר 1996. היוצר של המחזמר, ג'ונתן לארסון, נפטר באופן פתאומי כתוצאה מקרע בדופן אבי העורקים, שככל הנראה נגרם מתסמונת מרפן לא מאובחנת שלקה בה, בלילה שלפני הבכורה באוף-ברודוויי. המחזמר זכה בפרס פוליצר, וההפקה הפכה ללהיט. המחזמר עבר לתיאטרון Nederlander Theatre הגדול יותר, שבברודוויי, ב-29 באפריל 1996.
בברודוויי, זכה המחזמר לשבחים מהמבקרים וכן בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר. ההפקה רצה עד ל-7 בספטמבר 2008, אז ירדה לאחר 12 שנה ו-5,123 הופעות. הפקה זו נמצאת במקום האחד-עשר ברשימת ההצגות הנצפות ביותר בברודוויי בכל הזמנים, עם הכנסות של מעל 280 מיליון דולר.
בעקבות הצלחת המחזה בניו-יורק יצאה ההפקה לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית. בנוסף הועלה המחזה מחוץ לארצות הברית במדינות שונות ברחבי העולם, בהן ישראל. בשנת 2005 יצא לאקרנים סרט קולנוע באותו השם, עיבוד קולנועי המבוסס על המחזה, שבו כיכבו רוב צוות השחקנים המקורי של ההצגה. עלילת הסרט הקולנועי מתרחשת החל מערב חג המולד שב-24 בדצמבר 1989, ועד לערב חג המולד בשנה שלאחר מכן.
ב-27 בינואר 2019 שודרה ברשת פוקס האמריקאית גרסת ספיישל טלוויזיונית למחזמר, תחת השם "Rent: Live".
מקורות והשראה
ההשראה של לארסון לתוכן של רֶנְט הגיעה מכמה מקורות שונים. חלק רב של הדמויות ואלמנטים בעלילה נשאבו ישירות מהאופרה לה בוהם של ג'אקומו פוצ'יני, שעלתה לראשונה בבכורה עולמית של בשנת 1896, בדיוק מאה שנים לפני הבכורה של רֶנְט. עלילת לה בוהם עסקה בחייהם של אמנים צעירים ועניים. מחלת השחפת, המגפה של האופרה של פוצ'יני, הוחלפה באיידס ברֶנְט; פריז של המאה ה-19 הוחלפה באיסט וילג', ניו יורק, של שנות ה-80 המאוחרות / שנות ה-90. השמות והזהויות של דמויות של רֶנְט משקפים את אלו של הדמויות המקוריות של פוצ'יני, למרות שלא כולם הם אדפטציות ישירות. לדוגמה, ג'ואן ברֶנְט מייצגת את דמותו של אלצ'ינדורו בלה בוהם, אבל גם מבוססת בחלקה על דמותו של מרצ'לו. כמו כן, ג'ואן היא הדמות היחידה ברֶנְט המבוסס על דמות בלה בוהם מהמין הנגדי.
מערכה ראשונה
ההצגה מתחילה בדירתם של מארק ורוג'ר בערב חג המולד, כאשר מארק, יוצר סרטים תיעודיים ודמות המספר של ההצגה, מחליט לצלם את הקורה סביבו לצורך סרט תיעודי חדש ומתחיל בצילום רוג'ר מנגן על הגיטרה החשמלית שלו. תוך כדי הצילומים אמא של מארק מתקשרת, אך הם לא עונים והיא משאירה הודעה על המזכירה האלקטרונית, בה היא מאחלת למארק חג שמח ומשתתפת בצערו, כי חברתו מורין עזבה אותו לטובת מישהי אחרת ויצאה מהארון כלסבית.
טום קולינס, חברם של מארק ורוג'ר ולשעבר שותפם לדירה, מתקשר גם הוא אליהם מטלפון ציבורי בכניסה לבניין הדירות שבו הם מתגוררים ומודיע להם כי חזר לעיר. הוא מותקף ונשדד על ידי שודדים ברחוב לפני שהוא מספיק להיכנס לבניין. לאחר מכן שיחת טלפון נוספת - הפעם מבנג'מין (בני) קופין השלישי, לשעבר שותפם לדירה של מארק ורוג'ר, עד אשר התחתן, עזב את הדירה וקנה את כל בניין הדירות באמצעות הכסף של משפחת אשתו. בני, שהוא למעשה בעל הבית של מארק ורוג'ר, מבשר להם שהוא מגיע לדירה על מנת לגבות מהם את שכר הדירה של השנה החולפת שלא שילמו, וזאת למרות שהבטיח להם שיוכלו להמשיך לגור בדירה בחינם. במקביל, ג'ואן, חברתה החדשה של מורין, מסיימת הכנות לקראת הופעת המחאה של מורין נגד כוונתו של בני לגרש את כל הדיירים מבניין הדירות ולהפוך את המקום לאולפן הקלטות. כאשר היא נתקלת בקשיים בתפעול ציוד ההגברה, מורין מתקשרת אל מארק ומבקשת ממנו שיגיע לעזור לה והוא מסכים. בינתיים, אנג'ל, אמן רחוב ודראג קווין, מבחין בקולינס הפצוע, לאחר שנשדד, וניגש לעזרתו. השניים מיד מתאהבים זה בזה, ומגלים כי לשניהם יש איידס.
בחזרה בדירה, מארק מספר למצלמה שלו כי חברתו האחרונה של רוג'ר התאבדה, ובמכתב ההתאבדות שלה בישרה לו כי לשניהם יש איידס, ומאז רוג'ר מסתגר בבית וממעט לצאת ולבלות. מארק מנסה לשכנע את רוג'ר שיצא מהבית ושיצטרף אליו להופעה של מורין. רוג'ר מנסה לכתוב שיר טוב אחד - להיט שישאיר אחריו לאחר מותו ממחלת האיידס. דפיקה בדלת מפריעה לו בכתיבה, וכשהוא פותח הוא פוגש לראשונה את מימי, דיירת בבניין, המבקשת ממנו כי ידליק עבורה נר, על מנת להתחמם.
מימי חוזרת אל הדירה של רוג'ר, ומפלרטטת איתו. רוג'ר דוחה את החיזורים שלה ומבקש ממנה לעזוב. קולינס מספר למארק ולאנג'ל על חלומותיו לעזוב את העיר ניו יורק הקרה, על מנת לפתוח מסעדה בסנטה פה. לאחר שמארק עוזב ומשאיר אותם לבד, קולינס ואנג'ל מגלים זה לזה את דבר אהבתם. בדרכו אל ההופעה של מורין, רוג'ר מבחין ברחוב במימי שמנסה לקנות סמים מסוחר סמים, והוא מתערב ומציע למימי להצטרף אל החבורה לארוחת ערב, לאחר ההופעה.
מורין מבצעת את ההופעה שלה, ובסיומה מתחילות מהומות ברחובות, אותן מצלם מארק במצלמה שלו. אנשי החבורה מתאחדים שוב בבית קפה מקומי, לועגים לבני, שטוען כי הבוהמה מתה, ועורכים לה טקס אשכבה מדומה. תוך כדי הטקס, רוג'ר ומימי מגלים זה לזה כי לשניהם יש איידס. הם מתנשקים, וחוזרים אל שאר החבורה להמשך החגיגה.
מערכה שנייה
המערכה השנייה מתחילה בערב ראש השנה האזרחית, כאשר כולם חוזרים לדירתם, ומגלים כי בני נעל את הבניין בתגובה למהומות שהתרחשו לאחר ההופעה של מורין. הם פורצים אל תוך הדירה, ומארק שומע במזכירה האלקטרונית הודעה ממפיקת 'בזליין' - תוכנית טלוויזיה צהובה - בדבר הצעת עבודה, לאחר שהתרשמה מהצילומים שלו של המהומות. בני מגיע אל הדירה, ומציע "הפסקת אש". רוג'ר מגלה כי בני היה החבר הקודם של מימי.
בהמשך השנה, ביום האהבה, מורין וג'ואן רבות ונפרדות. רוג'ר ומימי עוברים לגור ביחד, אך הוא חושד בה כי היא בוגדת בו עם בני, ולבסוף הם נפרדים. מארק מחליט, לאחר התלבטויות, לקבל את הצעת העבודה ב"בזליין". קולינס סועד את מיטת חוליו של אנג'ל, אשר בסופו של דבר נפטר ממחלת האיידס. החבורה כולה נפגשת בלוויה שלו. בעוד שמורין וג'ואן משלימות וחוזרות להיות ביחד, רוג'ר מגלה למימי כי מכר את הגיטרה שלו, וכי הוא עוזב את ניו יורק והולך לגור בסנטה פה. רוג'ר נפרד ממארק וממימי ועוזב, אך לא מצליח לשכוח ממימי. רוג'ר חוזר לניו יורק ומצליח לבסוף לכתוב את השיר שלו, בעוד מארק מחליט להתפטר מעבודתו ב'בזליין' על מנת לסיים לצלם ולערוך את הסרט התיעודי שלו.
בערב חג המולד הבא מארק מתכונן להקרנה החגיגית של סרטו. רוג'ר עצוב כי מימי נעדרת מזה מספר חודשים, והוא לא הצליח למצוא אותה. קולינס מגיע לבקר עם כסף שהצליח להשיג לאחר שפרץ את קוד האבטחה של הכספומט. מסתבר כי בני עזב את האזור לאחר שאשתו גילתה על הרומן שלו עם מימי. לפתע מורין וג'ואן מגיעות עם מימי, כשהיא על סף מוות. רוג'ר שר לה את השיר שכתב, ומצהיר כי הוא אוהב אותה. מימי נאנקת, ונדמה כי היא הולכת למות, אך היא מתאוששת, והחבורה צופה ביחד בסרטו התיעודי של מארק, בו הם רואים את עצמם ואת חייהם במשך השנה החולפת.
דמויות משנה
כמו כן ישנם תפקידים רבים של דמויות חסרות-שם, כגון שוטרים, אנשים חסרי בית ועוד.
הפקות בישראל
בשנת 2010 עלתה הפקה בעברית בכיכובו של תום אבני, בהפקה משותפת של בית צבי ותיאטרון הספרייה, בתרגומו של דניאל אפרת ובבימויו של משה קפטן. בהפקה השתתפו תלמידי השנה השלישית והשנייה בבית צבי.
בשנת 2015 עלתה בבית מזיא לתיאטרון שבירושלים הפקה נוספת באנגלית, בבימויו של עלי קפלן-וילדמן.
חולית: האחיות
חולית: האחיות (באנגלית: Dune: The Sisterhood) היא סדרת מדע בדיוני, המתקיימת ביקום "חולית" שנוצר על ידי פרנק הרברט, שמופקת על ידי דיאן אדמו-ג'ון ומשמשת כפריקוול עבור הסרט "חולית" בבימויו של דני וילנב, שאף עתיד לביים את פרק הפיילוט. הסדרה עתידה לעלות לשידור בשירות הזרמת המדיה "Max".
רקע עלילתי
עלילת הסדרה עתידה להתמקד בקורותיהן של "בנות גשרית", אסכולה פוליטית עתיקה ומיסטית שבנותיה עוברות אימון גופני ורוחני על מנת להשיג כוחות ויכולות על-אנושיים.
פיתוח
ב-10 ביוני 2019 הוכרז רשמית על הזמנת סדרת טלוויזיה שתתקיים ביקום חולית, ותופק על ידי אולפני לג'נדרי עבור שירות הזרמת המדיה של "וורנר מדיה", "HBO Max". על פי הדיווחים, עלילת הסדרה התעתדה לשמש כפריקוול עבור הסרט "חולית" ולעסוק בקורותיהן של בנות גשרית. בנוסף, נמסר כי דני וילנב יביים ויפיק את פרק הפיילוט, שאת תסריטו יכתוב ג'ון ספייטס, ושניהם ישמשו כמפיקים בפועל לצדם של ביירון מריט, קים הרברט, קווין ג'יי אנדרסון ובריאן הרברט, בנו של פרנק הרברט. על מעורבותו בהפקה, אמר וילנב: "בנות גשרית תמיד היו מרתקות בעיני. התמקדות בסדרה סביב אותו מסדר נשים עוצמתי נראתה לא רק רלוונטית ומעוררת השראה, אלא גם תפאורה דינאמית לסדרות הטלוויזיה."
זמן קצר לאחר הכרזתו, הפקת הסדרה ספגה ביקורת על היעדרן של יוצרות ותסריטאיות מהפקתה, פרט לנכדתו של פרנק הרברט, קים הרברט. ביולי 2019, נמסר כי דנה קלבו נשכרה לשמש כמפיקה בפועל לצדו של ספייטס. בנובמבר 2019, נודע כי ספייטס עזב את הפקת הסדרה כדי להתמקד בהפקת סרט ההמשך. מנגד נמסר מטעם "הוליווד ריפורטר" כי אולפני לג'נדרי "לא היו מרוצים" מעבודתו של ספייטס כמפיק הסדרה, ובחרו לפטרו. ביולי 2021, נמסר כי המפיקה דיאן אדמו-ג'ון נבחרה להחליפו.
צילומים
צילומי הסדרה התעתדו להתחיל ב-2 בנובמבר 2020, בבודפשט ובירדן, אך נדחו מסיבות לא ידועות.
2019 בקולנוע
בערך זה מופיעה סקירה של שנת 2019 בקולנוע, הכוללת סיכומי אירועים בולטים, טבלת שוברי קופות לשנה זו בעולם ובארץ, אנשי קולנוע שנפטרו ופרסים.
בעולם
להלן רשימת שוברי הקופות שיצאו ב-2019:
ישראל
מספרי הכרטיסים נמסרו ממפיצי הסרטים.
ג'ון פולאני
ג'ון פולאני (באנגלית: John Polanyi; ) הוא חוקר קינטיקה כימית הונגרי-קנדי ממוצא יהודי יליד גרמניה. זכה ביחד עם דאדלי הרשבאך מארצות הברית ויואן לי מטאיוואן בשנת 1986 בפרס נובל לכימיה, על תרומתם בעניין הדינמיקה של תהליכים כימיים אלמנטריים.
קורות חיים
ג'ון פולאני נולד ב-1929 בברלין שבגרמניה, למיכאל פולאני, שהיה רופא ומדען רב-תחומי הונגרי ממשפחה יהודית (משפחת פולאני), שהתנצר. מחקריו והגותו של מיכאל פולני היו בכימיה פיזיקלית, כלכלה ופילוסופיה.
פולאני התחנך באוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר וערך את מחקר הפוסט-דוקטורט שלו באוניברסיטת פרינסטון. מכהן כפרופסור באוניברסיטת טורונטו.
פולאני חבר בחברה המלכותית, במסדר קנדה ובמועצת המלוכה של קנדה. קיבל עשרות פרסים, ביניהם פרס וולף בכימיה.
אסטוניה במשחקים האולימפיים לנוער
אסטוניה משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער שהתקיימו מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). אסטוניה משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער. לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער האסטונים מדליית זהב בענף הסקי בסגנון חופשי, שתי מדליות כסף בענף הביאתלון ומדליית ארד בחתירה.
משחקי הקיץ
המשלחת הראשונה של אסטוניה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שמונה ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישג בענף האתלטיקה עם העפלה לגמר קפיצה לרוחק נערות בה סיימו במקום הרביעי. ספורטאי המשלחת לא רשמו הישגים בענפים ג'ודו, חתירה, שחייה ושיט. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג היא הגדולה ביותר שאסטוניה שלחה עד כה. המשלחת מנתה 17 ספורטאים שהתחרו בשבעה ענפים. המשלחת רשמה הישגים בענפים אתלטיקה עם העפלה לגמר קפיצה לרוחק נערים ועם דירוג במקום החמישי בהדיפת כדור ברזל נערים, שחייה עם דירוג במקום השביעי במשחה 50 מטר בסגנון שחיית פרפר נערים, אופניים עם דירוג במקום השביעי לנבחרת הנערות והעפלה לרבע גמר בטורניר הנערות בכדורסל. המשלחת לא רשמה הישגים בענפים בדמינטון, ג'ודו ושיט.
אולימפיאדת הנוער אינסברוק (2012)
אסטוניה השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מראשיתם באולימפיאדת הנוער אינסברוק. המשלחת כללה 17 ספורטאים שהתחרו בשבעה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשתי מדליות כסף. המשלחת הגיעה להישגים נאים בענף הביאתלון עם זכייה בשתי מדליות כסף בטורניר הנערים במקצועות ספרינט נגד השעון ומרדף. ספורטאי המשלחת הגיעו להישגים גם בענפים סקי נורדי משולב עם דירוג במקום השביעי בטורניר הנערים, סקי למרחקים עם דירוג במקום השמיני בגלישה ל-10 ק"מ נערים וסקי אלפיני עם דירוג במקום התשיעי במסלול סלאלום ענק לנערים ודירוג במקום ה-14 במסלול סלאלום לנערים ולנערות. המשלחת לא הגיעה להישגים משמעותיים בענפים החלקה אמנותית, קפיצות סקי וקרלינג.
אולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר מנתה 17 ספורטאים שהתחרו בשמונה ענפי ספורט. המשלחת לא זכתה במדליות. בניגוד לאולימפיאדת הנוער אינסברוק, המשלחת לא זכתה במדליות בענף הביאתלון. יחד עם זאת ספורטאי המשלחת דורגו במקום החמישי במקצוע הספרינט נגד השעון נערים ובמקום התשיעי במקצוע מרדף בטורניר הנערים. בענף ההחלקה אמנותית המשלחת דורגה במקום העשירי בריקוד אמנותי. המשלחת לא רשמה הישגים משמעותיים בענפים החלקה מהירה, סקי אלפיני, סקי למרחקים, סקי נורדי משולב, קפיצות סקי וקרלינג.
אולימפיאדת הנוער לוזאן (2020)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לוזאן הייתה הגדולה ביותר שאסטוניה שלחה עד כה. המשלחת מנתה 25 ספורטאים שהתחרו בתשעה ענפי ספורט. המשלחת זכתה במדליית זהב יחידה.
מדליות לפי משחקים
משחקי הקיץ width="20px"|
משחקי החורף
מדליות לפי ענף
משחקי הקיץ width="20px"|
משחקי החורף
קוובנז'ניי ווליס
קְווָבֶנְזֵ'נֵיי ווֹלִיס (באנגלית: Quvenzhané Wallis; נולדה ב-28 באוגוסט 2003) היא שחקנית קולנוע וסופרת אמריקאית. בשנת 2012, היא כיכבה בתור האשפאפי בסרט הדרמה "חיות הדרום הפראי", עליו הייתה מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר, והפכה ווליס בת ה-9 לשחקנית הצעירה ביותר בהיסטוריה שקיבלה מועמדות לפרס אוסקר, כמו גם לשחקנית הראשונה ילידת המאה ה-21 שהייתה מועמדת לפרס. היא כיכבה בתור אנני בנט בעיבוד של המחזמר "אנני" ב-2014, עליו קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט - קומדיה או מחזמר.
ביוגרפיה
ווליס נולדה בעיר הוּמָה שבלואיזיאנה לקולינדריה (לבית ג'קסון), מורה ולוונג'י ווליס האב, נהג משאית. יש לה שלושה אחים גדולים; אחות ושני אחים.
קריירה
כשהייתה בת חמש שיקרה ווליס לגבי גילה כדי לקבל את התפקיד הראשי של הילדה האשפאפי בסרט "חיות הדרום הפראי", משום שהתפקיד הוגבל להיות מגיל שש. היא שבתה את ליבו של במאי הסרט בן זייטלין, וגברה על כ-4,000 ילדות שהתמודדו על התפקיד. ווליס זכתה להצלחה מסחררת על הופעתה, ובשנת 2013 עשתה היסטוריה כאשר הועמדה על ידי חברי האקדמיה האמריקאית לקולנוע לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. ווליס בת ה-9 הייתה לשחקנית הצעירה ביותר בהיסטוריה שזכתה למועמדות לפרס אוסקר, לשחקנית הילדה האפרו-אמריקאית הראשונה שהייתה מועמדת לפרס זה, וכן לשחקנית הראשונה ילידת המאה ה-21 שהייתה מועמדת לפרס.
בשנת 2016 דיבבה בסרט המצויר "טרולים". בשנת 2019 החלה לגלם את דמותה של קיירה בסדרת הטלוויזיה "שחור-כזה", בעונתה השישית שעלתה בספטמבר.
בשנת 2021 החלה ווליס לגלם את קריסטל ג'ארט, דמות מרכזית בסדרה הדרמה "Swagger" מבית אפל TV פלוס.
ספרים
בשנת 2017 פרסמה ווליס את ספרה הראשון; "A Night Out with Mama". ב-19 ביוני 2018 הוציאה את ספרה השני: "Shai & Emmie Star in Break an Egg!"; ב-9 באוקטובר 2018 הוציאה את הספר השני בסדרה "Shai & Emmie Star in Dancy Pants!", וב-15 בינואר 2019 שחררה את השלישי בסדרה: "Shai & Emmie Star in To the Rescue!"; כולם יצאו תחת הוצאת הספרים סיימון אנד שוסטר.
קולומן מוזר
קולומן מוזר (בגרמנית: Koloman Moser; 30 במרץ 1868 - 18 באוקטובר 1918) היה מעצב אוסטרי, שהשפיע רבות על האמנות הגרפית של המאה העשרים, ואחד מבכירי האמנים של תנועת "הזצסיון הווינאי".
קולומן מוזר עיצב במגוון רחב של תחומי אמנות, כולל ספרים ועבודות גרפיות החל מדברי דואר וכלה בתמונות במגזינים, אופנה, ויטראז'ים, חרסינה וקרמיקה, כלי שולחן, כסף, תכשיטים וריהוט.
חיים ויצירה
קולומן מוזר נולד בווינה. הוא היה בנם של יוזף מוזר ואשתו תרזה, לבית הירש. ב-4 באפריל 1868 הוא הוטבל היו לו שתי אחיות צעירות יותר.
בין השנים 1886–1889 למד אצל פרנץ רומפלר, בין השנים 1889–1890 אצל כריסטיאן גריפנקרל ומשנת 1890 עד 1893 אצל יוזף מתיאס טרנקוואלד.
לאחר מות אביו בשנת 1888, שתמך בו, קיבל מוזר משימות איור רבות למגזינים אמנותיים כמו וינר מוד או מגנדורפר-בלטר למימון הקריירה שלו. על פי המלצת מורו יוזף מתיאס טרנקוואלד, הפך מוסר למורה לציור לילדי הארכידוכס קרל לודוויג מאוסטריה במשך שנה ב-1892.
בין השנים 1892 - 1897 היה מוזר חבר במועדון זיבנר, שלימים יהפוך לזצסיון בווינה. בין השנים 1893 - 1895 למד מוזר בבית הספר לאומנויות ומלאכה אצל פרנץ פון מטש, שם לימד בעצמו משנת 1899.
העיצובים של מוזר התבססו על הקווים הנקיים והמוטיבים החוזרים ונשנים של האמנות והארכיטקטורה היוונית והרומית הקלאסית בתגובה לדקדנטיות הבארוק של סביבתו הווינאית של תחילת המאה העשרים.
בשנת 1903 הקימו מוזר ועמיתו יוזף הופמן את קבוצת "וינר וורקסטאט", אשר הסדנאות שלהם ייצרו מספר מוצרים ביתיים בעיצוב אסתטי ופונקציונלי, כולל כלי זכוכית, סכו"ם, כלי כסף, שטיחים וטקסטיל . בשנת 1904 הוא יצר את פסיפס האפסיס וחלונות הזכוכית לכנסיית שטיינהוף בווינה, ותכנן את עיטור בית המדליון של בנייני לינקה ווינשייל עבור האדריכל אוטו וגנר.
מוזר היה אחד המעצבים של כתב העת לאמנות המוביל באוסטריה "ור סאקרום" (Ver Sacrum). כתב עת הקדיש תשומת לב רבה לעיצוב ותוכנן בעיקר על ידי מוזר, גוסטב קלימט ויוזף הופמן. העיצוב שלו לכריכת המהדורה הראשונה של כתב העת לאמנות נגנב מאוחר יותר על ידי האמן והמעצב הידוע, שפרד פיירי.
אחרית ימיו
בשנת 1916 חלה מוזר בסרטן הגרון. התכתבות עם אלפרד רולר מראה שהוא חשב על יורשו בבית הספר לאומנויות ומלאכה ממיטתו חוליו.
קולומן מוזר נפטר ב-18 באוקטובר 1918. הוא נקבר ב-21 באוקטובר בבית העלמין בהייטזינגן.
מורשת
אחד העיצובים הבולטים של מוזר ששימש בבניין (כנסיית שטיינהוף) נבחר כמוטיב עיקרי לאחד ממטבעות האספנות המפורסמות ביותר ביורו: מטבע ההנצחה של כנסיית שטיינהוף באוסטריה 100 אירו, שהוטבע ב-9 בנובמבר 2005. בצד האחורי של המטבע ניתן לראות את חלון הויטראז'ים של קולומן מוזר מעל הכניסה הראשית. במרכז החלון מוצג דמות אלוהים יושב על כס. החלון מאוגף בזוג מלאכי ברונזה בסגנון יוגנסטיל, שתוכנן במקור על ידי עותמר שימקוביץ.
לציון מאה שנים למותו, המוזיאון לאמנויות יישומיות וינה (MAK) כיבד את מוזר באחת מתערוכות היחיד המקיפות ביותר.
שלום אליהו ננקנסקי
תולדות חייו
נולד בגרודנה שבפולין ולמד בישיבת קמניץ. בשנת תרפ"ה עלה לארץ ישראל ולמד בישיבת מרכז הרב. הוסמך לרבנות בידי הרב אבא יעקב הכהן בורוכוב בכ"ו בניסן תרפ"ז ובידי הרב קוק בט' בשבט תרצ"ב. כן למד את מלאכת השו"ב.
בחורף תרצ"ב היה בין העשרה שבחר הרב קוק כדי להקים את "מכון הרי פישל". בתרצ"ו המליץ עליו הרב צבי יהודה הכהן קוק עבור העתקת כתבי הראי"ה והוא העתיק את "באר אליהו", ביאורו של הרב קוק לביאור הגר"א להלכות דיינים והלכות עדות בחלק חו"מ בשו"ע.
שימש כשוחט ביישוב מרבק שבמחוז תל אביב-יפו. היה אמור לכהן כרבה של תל ליטוינסקי, אך במוצאי השבת הראשונה לאחר בחירתו, בין סוף אדר ב' לתחילת ניסן תרצ"ה, עזב את המקום. הוא נימק זאת בכך שאחד התושבים שם צחצח את נעליו בשבת. הרב ננקנסקי העיר לו על כך בנועם, והוא הפסיק אמנם לצחצח בנוכחותו, אולם אחרי שהרב עזב הוא המשיך לצחצח.
החל משנת תש"ג ובמשך כחמש עשרה שנה עבד במכון התלמוד הישראלי השלם. כותבי הערכים באנציקלופדיה התלמודית וביד הרב הרצוג הסתייעו במפתחות שערך.
לרב ננקנסקי נולדו ארבעה בנים. בנו הרב שמעון היה רב בית הכנסת הגדול בבני ברק. בנו הרב אפרים מרדכי היה ר"מ בכיתות הגבוהות בתלמוד תורה עץ חיים.
דליה קווה
דליה קווה (נולדה בפברואר 1943) היא ביולוגית ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה
קווה נולדה בשם דליה מרים יקותיאלי בתל אביב, ולמדה בתיכון עירוני א. באפריל 1948 נהרג אחיה אמנון במלחמת השחרור בקרב בנבי יושע; מות אחיה השפיע על יצירתה בהמשך. היא שירתה בנח"ל במסגרת גרעין של תנועת המחנות העולים. אחרי השירות הצבאי למדה ביולוגיה באוניברסיטה העברית לתואר הראשון והשני, ולדוקטורט בהוראת המדעים בתחום הגנטיקה. במשך השנים לימדה במרכז ללימודים קדם-אקדמיים של האוניברסיטה העברית. במקביל הייתה חברת צוות שעסק בכתיבת חומרי לימוד בביולוגיה, מטעם משרד החינוך והוראת המדעים של האוניברסיטה העברית. קווה החלה לכתוב שירה לאחר שהוריה נפטרו. שירים פרי עטה התפרסמו בעיתונים, כתבי עת, אנתולוגיות בעברית ובאנגלית.
מתגוררת בירושלים, נשואה לבמאי יהודה קווה ואם לשלושה.
תאוריה קולנועית
התאוריה הקולנועית (באנגלית: Film theory) היא ענף בתחום לימודי הקולנוע, הכולל קבוצות שונות של גישות ותאוריות אודות הקולנוע. התאוריה הקולנועית עסקה בתחילתה בעיקר בבשאלות אודות מהות הקולנוע, בתנאים ההכרחיים להיות הקולנוע "קולנועי" ובייחודיות מדיום הקולנוע בייחס לאומנויות האחרות ולדרכי תקשורות שונות. בהמשך, התאוריה הקולנועית התרחבה, והיא מהווה מסגרות רעיונית להבנת הקשר שבין הקולנוע לבין המציאות, המנגנונים השונים המעורבים בתהליך הצפייה בסרט, הצופה היחיד וההחברה על גווניה. אין לבלבל את התאוריה הקולנועית עם תחומי המחקר האחרים של לימודי הקולנוע, עם ביקורות אמנות או עם חקר ההיסטוריה של הקולנוע, על אף שתחומים אלו קשורים זה בזה. התאוריה הקולנועית נשענת על תחומי מחקר חוץ-קולנועיים (בדומה לתורת הספרות). מבחינות רבות, התיאוריה הקולנועית חופפת לפילוסופיה של הקולנוע.
אונטולוגיה של הקולנוע
תאוריות קולנועיות מוקדמות נוצרו בעידן הראינוע, בעיקר סביב דיון במהות הקולנוע, בהגדרת מרכיבי המדיום (בתנאיו ההכרחיים). הדיון האונטולוגי דן ב"ישות" הקולנועית, בין אם מפרספקטיבה של "אמנות ריאליסטית", הרואה בקולנוע משקף מציאות באופן מימטי ובין אם מפרספקטיבה של "אמנות פורמליסטית" המדגישה את הסגנון והמבע הקולנועי. הדיון התפתח ברובו דרך יצירותיהם של במאים כמו ז'אן אפשטיין, סרגיי אייזנשטיין, לב קולושוב דג'יגה ורטוב, ותאורטיקנים כמו רודולף ארנהיים , בלה באלאז' וזיגפריד קרקאואר. הוגים אלה הדגישו באופנים שונים כיצד הקולנוע נבדל מהמציאות וכיצד הוא יכול להיחשב כצורת אמנות לגיטימית (בעידן בו הוא נחשב בעיקר כסוגה של בידור בלבד). בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, מבקר הקולנוע והתאורטיקן הצרפתי אנדרה באזאן דגל בריאליזם קולנועי, וטען כי מהות הקולנוע טמונה ביכולתו לשעתק באופן מכני את המציאות נאמנה.
הפרדיגמה המתודולוגית והפרדיגמה האפיסטמולוגית
השאלה האונטולוגית "מהו קולנוע" התחלפה (אם כי לא נעלמה) בשאלה מתודולוגית "מאילו פרספקטיבות מחקריות ניתן להתבונן בקולנוע?" ובשאלה אפיסטמולוגית "איזה ידע מועבר באמצעות הקולנוע, וכיצד?". התאוריה הקולנועית ייבאה מתודות ונושאים מתחומים כמו: פסיכואנליזה, לימודי מגדר, אנתרופולוגיה, סמיוטיקה ובלשנות. התאוריה הקולנועית השופעה בעיקר מאסכולות של תורת הספרות כמו: פורמליזם רוסי, סטרוקטורליזם ופוסט סטרוקטורליזם, נאו-מרקסיזם, פמיניזם, תאוריה קווירית, דקונסטרוקציה, פוסט קולוניאליזם ופרגמטיזם. לכן, ניתן לראות בתאוריה הקולנועית גם כפועל יוצא של התאוריה הביקורתית בכלל.
התאורטיקן כריסטיאן מץ נעזר במתודולוגיה של תורת הסימנים של דה סוסיר בניתוח הקולנוע, כחלק מהתבוננות במדיום הקולנוע כ"שפה". התאורטיקן ויוצר הקולנוע פיטר וולן היה מראשוני החוקרים שעברו לפרדיגמה המתודולוגית כששילב בין תאוריית האוטר לבין הסמיולוגיה והסטרוקטרליזם. התאוריה הקולנועית כשלעצמה הפכה דומיננטית באקדמיה, בעיקר על בסיס תאוריית האוטר. תאוריה זו התפתחה דרך הביקורת של מבקרי "מחברות הקונוע" ובמאי הגל החדש הצרפתי, והתמקדה באלמנטים המעשיים-סגנוניים של כתיבת סרטים, בימוי, הפקה, עריכה וביקורת, ובדגש על חשיבותו של הבמאי (האוטר). התאוריה המשיכה להתפתח באמצעות מבקר הקולנוע של העיתון "וילג' ווייס" אנדרו סאריס. בהמשך, תאוריה זו נזנחה לטובת גישות פוסטמדרניסטיות שזנחו את מרכזיותו של הסובייקט (בעיקר "מות האוטר").
התאוריה הקולנועית התפתחה לדון בנקודת המבט של ה"צופה" וב"מבט" הקולנועי בכלל. לורה מאלווי, שילבה בין פסיכואנליזה ופמניזים, ודיברה לראשונה על "המבט הגברי" כמחפיץ. הפילוסוף סלבוי ז'יז'ק מנתח את המבט הקולנועי בהקשר של הדיון של לאקאן ב"תשוקה אל הממשי".
ביקורת ו"פוסט-תאוריה"
התאורטיקן האמריקני דייוויד בורדוול יחד עם הפילוסוף נואל קרול  פיתחו גישת "פוסט-תאוריה", המתיימרת להתנער מן "החולות הרעות" של התאוריה הקולנועית. בורדוול דוגל בגישה הקוגניטיבית בקולנוע, ומתנגד להתפתחויות בתאוריה הקולנועית מאז שנות השבעים, המבוסס על סטרוקטורליזם, פסיכואנליזה, נאו-מרקסיזם ופוסט-סטרוקטורליזם ומתייחס אל תאוריות אלו במונח הגנאי "תאורית SLAB" (ראשי תיבות של: סוסיר, לאקאן, אלתוסר בארת). במקום זאת, בורדוול מקדם את מה שהוא מתאר כ"נאו-פורמליזם" (כתחייה של יסודות מהתאוריה הקולנועית הפורמליסטית ) ומתבסס בעיקר על מתודות השאובות מפסיכולוגיה קוגניטיבית.
מיכאל יורק
מיכאל יורק (בגרמנית: Michael Jurack; נולד ב-14 בפברואר 1979 בשטראובינג, גרמניה) הוא ג'ודוקא גרמני. מדליסט ארד מאולימפיאדת אתונה 2004.
קריירה
ב-24 בנובמבר 2001, זכה יורק לראשונה באליפות גרמניה. בשנת 2001 הוא זכה בשתי מדליות ארד ואחת זהב בטורנירים בינלאומיים. בספטמבר 2003 התחרה באליפות העולם וסיים במקום השביעי. במאי 2004 הוא סיים במקום החמישי באליפות אירופה לאחר שהפסיד בקרב על מדליית הארד. ב-19 באוגוסט 2004, מיכאל יורק התחרה באולימפיאדת אתונה וזכה במדליית ארד. בסיבוב הראשון יורק ניצח את וסיליוס איליאדיס היווני, בסיבוב השני הוא ניצח את אוריידיס דספיינה הקובני וברבע הגמר גבר על גילאן לומייר הצרפתי. בחצי הגמר הפסיד לסונג-הו ג'אנג הקוריאני ובקרב על מדליית הארד ניצח בריתוק ואיפון את מובלוד מיראלייב האזרי.
בשנים שלאחר המדליה האולימפית יורק המשיך לצבור מדליות בטורנירים בינלאומיים קטנים, מדליית זהב בטורניר גביע העולם בהמבורג בשנת 2005 ומדליית כסף בשנת 2007 בטורניר האופן ברוטרדם. במרץ 2008 זכה במדליית ארד בגביע העולם פראג (World Cup Prague) אך מאוחר יותר באותה שנה לא נבחר להיות הנציג הגרמני לאולימפיאדת בייג'ינג בקטגוריית המשקל שלו.
רכב נקרגרטאכר
רכב נקרגרטאכר (בגרמנית: Neckargartacher Automobil) היא מכונית, מונעת על ידי מנוע בנזין, אשר נבנתה על ידי הנפח Göhring והמכונאי פרנץ שטיינרוק   משנת 1893 ועד שנת 1900 במחוז "Neckargartach"  בעיר היילברון, בצפון מדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה, באזור פרנקוניה, על גדות נהר נקר בגרמניה.
"רכב נקרגרטאכר" הוצג בשנת 1895
מאיה פליסצקאיה
מאיה מיכאילובנה פליסצקאיה (ברוסית: Ма́йя Миха́йловна Плисе́цкая; נולדה ב-20 בנובמבר 1925 מוסקבה – 2 במאי 2015 מינכן, גרמניה) הייתה רקדנית בלט סובייטית-יהודייה, פרימה בלרינה אסולוטה. במשך שנים הייתה הרקדנית הראשית של תיאטרון הבולשוי. על פעילותה בתחום הבלט היא זכתה בפרס לנין, בתואר "אמן העם" (1959) וכן בתואר "גיבור העמל הסוציאליסטי". בשנת 2006 הוענק לה תואר "פרמיום אימפריאלה" היוקרתי. פליסצקיאיה נמנית בין הבודדות שהוענק להן עיטור ההצטיינות למען המולדת בכל ארבע הדרגות.
קורות חיים
פליסצקאיה נולדה במוסקבה למשפחת יהודית ממוצא ליטאי. אביה, מיכאל, היה פעיל בכיר במפלגה הקומוניסטית ואימה, רחל, הייתה שחקנית קולנוע. בשנים 1932–1936 התגוררה המשפחה בסבאלברד ואביה היה ראש הנציגות הסובייטית באזור. בשנת 1938 נעצר אביה במסגרת הטיהורים הגדולים, ובאותה שנה הוצא להורג (טוהר מכל אשמה בשנות ה-50). אימה של מאיה נשלחה למחנה עבודה של נשות "אויבי העם". במשך מספר שנים מאיה פליסצקאיה התגוררה במשפחת דודתה שהייתה רקדנית בלט בתיאטרון בולשוי. בשנת 1941 קיבלה אמהּ אישור לחזור למוסקבה, אבל נאסר עליה לחזור לקריירת המשחק. בשנת 1943 סיימה מאיה פליסצקאיה לימודי בית הספר לבלט והתקבלה לתיאטרון בולשוי. תוך זמן קצר היא התחילה לקבל תפקידי מפתח. בשנות ה-50 רקדה פליסצקאיה במספר מופעים חדשים לפי כוריאוגרפיה של יורי גריגורוביץ'. בשנת 1956 יצא תיאטרון בולשוי לסדרת הופעות לאירופה ללא פליסצקאיה, שלא הורשתה להצטרף להופעות מסיבות פוליטיות ובשל היותה יהודייה. החל משנת 1959, פליסצקאיה הייתה בין הרקדנים שיצאו לסדרת הופעות והיא זכתה להכרה בינלאומית.
בשנת 1958 מאיה פליסצקאיה התחתנה עם המלחין רודיון שצ'דרין.
בשנת 1972 היא הייתה רקדנית ראשית וגם כוריאוגרפית של בלט "אנה קרנינה" מאת בעלה, רודיון שצ'דרין. בעלה כתב עוד מספר בלטים בהם פליסצקאיה רקדה את התפקיד הראשי.
בשנות ה-80 התגורר הזוג תקופה ארוכה מחוץ לגבולות ברית המועצות. מאיה פליסצקאיה הייתה מנהלת אמנותית של בלט ברומא ובמדריד. החל משנות ה-90, הם התגוררו לרוב בגרמניה.
רולה פלויד
רוֹלָה פלויד (באנגלית: Rolla Floyd; 5 באוקטובר 1832, בלו היל, מיין – 4 באוקטובר 1911, ירושלים) היה חבר המושבה האמריקנית ביפו וממדריכי התיירים הראשונים בארץ ישראל.
קורות חייו
בשנת 1866, לאחר תום מלחמת האזרחים האמריקאית החליט פלויד להגר בעקבות אדמס, בתקווה לעתיד טוב יותר. הוא הגיע עם קבוצה בת 157 איכרים ממיין ליפו בהנהגת הכומר אדמס והקימה במקום מושבה. בתחילה התגוררו המהגרים החדשים באוהלים ובתנאים קשים עד קבלת האישור מהטורקים לבניית המושבה. בתקופה זאת נפטר בנו של פלויד. המושבה נתקלה בקשיים רבים ובסופו של דבר ננטשה בשנת 1868, מרבית תושביה עזבו את ארץ ישראל, ובתיה נמכרו לקבוצת הטמפלרים הגרמנים.
פלויד ואשתו לא עזבו את ארץ ישראל עם פירוק המושבה. בהגיעם ממיין, הביא איתו מרכבת סוסים (אשר הייתה קרויה בתקופה זאת דיליז'אנס) מסוג Maine Spring Wagon, הראשונה מסוג זה בארץ ישראל. אחרי שנתיים בארץ דיבר ערבית שוטפת וב-1867 יסד את קו המרכבות הראשון בארץ ישראל בין יפו לירושלים. על מנת שיוכל להדריך תיירים השתלם בגאוגרפיה של ארץ ישראל ובכתבי הקודש ובהיסטוריה של אתרי התיירות בארץ. לאחר שנתיים בארץ ישראל החל פלויד להתכתב עם אחותו, אאורילה ובעלה, שנותרו במיין.
ב-1 במאי 1868 חתם רולה פלויד חוזה בלעדיות עם השלטונות בהולכת נוסעים (בין אם בכרכרה או בין על גבי סוסים), אך ביטל את העסקה אחרי שמונה חודשים, משלא קיבל את שכרו.
עם פירוק המושבה עבר לירושלים יחד עם קבוצה קטנה של בני המושבה שכללה את הרברט קלארק (לימים סגן הקונסול האמריקאי בארץ ישראל). בשנת 1873 פלויד השתתף בהקמתה של לשכת הבונים החופשיים הראשונה בארץ ישראל, Royal Solomon Mother Lodge מס. 293 תחת חסות קנדית, בהקמה כמפקח שני, ובשנה שלאחר מכן הפך לנשיאה. לימים היה אח בלשכת ברקאי של הבונים החופשיים, ולימים היה אף נשיא הלשכה. אח נוסף בלשכה, ערבי נוצרי ממוצא לבנוני בשם אלכסנדר הווארד (במקור - אסכנדר עוואד), שימש כנציג חברת התיירות תומאס קוק בארץ ישראל.
בסתיו 1879 חתם על הסכם העסקה בחברת קוק. במסגרת תפקידו נודע פלויד כמדריך תיירים מעולה, בעל כישרונות לוגיסטיים, וידע רב. בין היתר היה פלויד המדריך הצמוד של מבקרים נודעים כמו יוליסס ס. גרנט (בשנת 1878) ויורש העצר האוסטרי (בשנת 1881), בביקורם בארץ ישראל. לאחר מריבה עם תומאס קוק, הפך פלויד למדריך תיירים עצמאי. המאבק בין החברות היה כוחני. חברת קוק חייבה את כל ספקיה לחתום בחוזה על סעיף שמנע מהם לעבוד עם פלויד, אך פלויד המשיך לזכות בהצלחה רבה כמדריך.
בנובמבר 1902 יושרו ההדורים בין פלויד וקוק והוא חזר לעבוד עם החברה.
פלויד התאלמן ב-1899, נשא לאישה את מרי ג'ין קלארק לייטון, בתה של אלן קלארק, ואימץ את בנה, אלברט. הוא הלך לעולמו בשנת 1911 ונקבר בבית הקברות הבינלאומי של האגודה המשיחית השליחית בעמק רפאים (הסמוך למושבה הגרמנית בירושלים).
בית פלויד בירושלים
כאמור, עם פירוק המושבה האמריקאית ביפו עבר פלויד לירושלים לבית שאותו רכש בפינת הרחובות אגריפס וקינג ג'ורג'. בית זה הפך למרכז של הקהילה המורמונית בירושלים, ומקום ביקור לצליינים המורמונים אשר הגיעו אל העיר. את חצר ביתו חילק ליחידות דיור קטנות ורבות. בימי ראשית העלייה השנייה הושכרו יחידות אלו לצעירים, בני העלייה, אשר עבדו כפועלים בירושלים וכתלמידים בבצלאל - ונודעו בתור 'קומונת הסתתים'. בין הצעירים אשר התגוררו בחצרו היו אלכסנדר זייד, יצחק בן-צבי ורחל ינאית ודוד בן-גוריון.
בשנת 1911 הגיע רולה פלויד לסיכום עם ריז ג'נקינס, שליח 'העצרת הכללית' המורמונית על מכירת הבית תמורת 25 אלף דולר, ואולם לבסוף, לאחר מותו של פלויד, החלה התנועה המורמונית לשכור את הבית שכונה 'בית הקדושים' מאשתו. בקיץ 1913 הוקם בבית בית ספר שמנה 45 תלמידים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עזבה משפחת פלויד את הארץ, אך ג'נקינס נשאר והמשיך לנהל את בית הספר. עם נסיגת הטורקים מירושלים נלקח ג'נקינס לבית כלא בדמשק.
פולי רשף
ביוגרפיה
רשף נולד בטורקיה ועלה בגיל 14 לישראל. את שירותו בצה"ל עשה בצוותי הווי גייסות השריון. הוא למד בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים ואת לימודי הקולנוע עשה באוניברסיטת תל אביב. בנו הוא נמרוד רשף.
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע
רשף שיחק במספר סרטים וסדרות טלוויזיה. בשנת 1979 שיחק בסרטו של זאב רווח "לא לעלות יותר". ב-1985 לוהק לשחק בסרט "בר 51". בשנת 1989 שיחק בסרט הקולנוע "רסיסים". בשנת 1990 דיבב בסדרת האנימציה "אבירי האור הקסום". בשנת 1993 שיחק בסרט הקולנוע "מחפשת בעל על ארבע", לצדו של יהודה ברקן. בשנת 1998 שיחק בטלנובלה "תיק דנבר", ששודרה בערוץ 2. ב-2001 שיחק בסרט הקולנוע "מרס תורכי". בשנת 2002 שיחק באופרת הסבון "סיטי טאוור", בה גילם את דמותו של דורון פלג.
בשנת 2005 שיחק בסדרת הדרמה של הערוץ הראשון "כתב פלילי" ובסרט הטלוויזיה "עכשיו או לעולם לא". בשנת 2007 שיחק בסרט "ריקוד מסוכן", בו גילם את דמותו של "אבנר". בשנת 2008 לוהק לשחק בטלנובלה של הוט 3 "בובות". ב-2009 שיחק בסדרה "תיכון השיר שלנו". בשנת 2009 שיחק בסדרת הדרמה "עספור".
בשנת 2011 שיחק בסדרת הדרמה של ערוץ 10 "הצרות שלי עם נשים", בתפקיד "מנחם ליפקין". בשנת 2013 שיחק בסרט "כידון". ב-2014 שיחק בסרט "טוביאנסקי", המבוסס על פרשת טוביאנסקי והשתתף בכתיבת התסריט של "אילוף הגוררת". ב-2015 הופיע בקולו בלבד בסרט הקצר "בלדה ליוסף" בבימויו של ריקי שלח ובסרט "קמטי צחוק" של פיני עדן. ב-2019 הופיע בסרטו של טומי לנג, "מריונטה".
בשנת 2020 השתתף בסדרת הנוער "התחנה", בתור עורך הדין קנטי. בשנת 2021 שיחק בתור ראש עיריית ת"א צוקרמן בסדרת הטלוויזיה "נעלמים" ושיחק בסדרת הטלוויזיה "השוטרים", בה גילם את ראש עיריית נהריה. בשנת 2022 גילם את הרב פליישמן בסרט "חומוס FULL טריילר".
קריירה בתיאטרון
רשף שיחק במספר מחזות. בתיאטרון גבעתיים שיחק ב"מגזר השתקנים" ו"לה פמיליה". בתיאטרון הבימה שיחק במחזות "בוסתן ספרדי", "כמו דמעה בים" ו"מות דנטון". בתיאטרון חיפה שיחק במחזה "מטמורפוזה". בתיאטרון בית ליסין שיחק במחזות "שחק אותה סם" ו"נדוני אלטונה". בתיאטרון באר שבע שיחק במחזות "קומדיה של טעויות", "אפריל הקסום" ו"השחף". בתיאטרון תמונע שיחק במופע "פריחת ההדרים". בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער שיחק במחזה "יש ילדים זיג זג" על פי ספרו של דויד גרוסמן. בתיאטרון קרוב שיחק במחזה "הזבובים".
רשף לקח חלק בהצגות: "חכמי חלם", "רקמת נוצות הטווס", "שרה גבורת ניל"י", "שמלה גדולה", "ביל בול הגדול", "זה מסתובב", "משיח", "מלאך השלג", "דיבוק לשניים", "החלילן מהמלין", "ירח דבש", "קארין", "הרוח בערבי הנח"ל", "תלוי בתליין", גן עדן טרום חובה", "מוישה ונטילטור", "הרוטשילדים", "אבא מצליח אבל", "בסמטאות נפשנו", "הוא והיא", "בני הדוקטור", "אמי הגנרלית", "אוסקר –סקנדל במשפחה", "איפה הכסף?", "דירה לשניים","מגעים חמים" ו"בילבי".
בפברואר 2016 החל לשחק במחזה "מוטרפים מאהבה" מאת סם שפרד בתיאטרון הבימה.
רשף שיחק בהצגה "אני מפחדת ממך וירג'יניה" שכתבה וביימה נויה לנצט בפסטיבל עכו.
בשנת 2018 שיחק בהצגה "אמי הגנרלית" בתור אביו של מפקד הבסיס.
לוחם (מבוכים ודרקונים)
הלוחם הוא אחד מן מקצועות השחקן במשחק התפקידים הפופולרי "מבוכים ודרקונים". הלוחם הוא מקצוע רב-תכליתי, שנלחם באויביו באמצעות כוח פיזי, שריון כבד ומגוון כלי נשק (כגון חרב ומגן, גרזן קרב, נשק מוט וחץ וקשת), מיומנות, אסטרטגיה וטקטיקה. הדרישות העיקריות מבחינת תכונות הן כוח פיזי רב (היכולת להניף כלי נשק כבדים ולגרום נזק גבוה לאויב) וחוסן גופני (היכולת לספוג כמות גדולה של נזק), כאשר גם זריזות/זמישות גבוהה נחשבת למועילה.
הלוחם הוא מקצוע כללי מאוד; ללוחמים בודדים יש מגוון רקעים וסגנונות שונים; שומרי ראש, הרפתקנים, חיילים לשעבר, שכירי חרב, אבירים, מלכים של עמי נוודים, או סייפים רבי-אומן - כולם לוחמים, אך הם מגיעים מכל תחומי החיים. בני כל הגזעים בעולם מבוכים ודרקונים יכולים להתמחות כלוחמים, אך מקצוע זה נפוץ בעיקר בקרב בני אדם, גמדים וחצי-אורקים. מקצוע הלוחם נפוץ גם בקרב האלפים, אך אלה מעדיפים להתמחות בחץ וקשת ובסיף במקום להסתמך על חוסן גופני וכוח גס.
יכולות
ללוחם אין כוחות מיוחדים (כמו שימוש בקסם או עשיית נסים) אבל כוחו הרב, הסיבולת הגופנית הרבה שלו והמיקוד הרב באימון עם נשק מפצים על כך. עם זאת, הוא יכול להגיע לרמת ההתמחות הגבוהה ביותר בלחימה: הוא יכול להשתמש כמעט בכל סוגי הנשק (כולל כלי נשק גדולים כמו חרב דו-ידנית ונשק מוט), להתמחות במספר סוגים לנזק מוגבר (יותר מכל דמות אחרת) וללבוש כל שריון, כולל שריון גוף כבד. התכונות החשובות ללוחמים הם כוח וחוסן. תכונת זריזות גבוהה גם עוזרת. לוחמים בדרך כלל לא נהנים מערכי חכמה או כריזמה גבוהים, מכיוון שאלו אינן מסייעים להם.
תכונות
אף שלמעשה אין דרישת סף למקצוע הלוחם וכל דמות מכל גזע יכולה להתמחות בו, התכונות הבאות חשובות כדי להיות לוחם מוצלח:
לוחמים בדרך כלל לא נהנים מערכי חוכמה, תבונה או כריזמה גבוהים, מכיוון שאלו אינם מסייעים להם. חריג לכך הוא לוחם המתמקצע כפלדין, והוא נדרש גם לתבונה גבוהה (כדי להטיל לחשי קודש) וכריזמה (דרישת סף למקצוע), שכן מצופה ממנו להוות דוגמה אישית ולהנהיג במלחמה נגד כוחות הרשע.
יעקב אפרתי
ביוגרפיה
אפרתי נולד במושב יד רמב"ם, למד תואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטה העברית.
אפרתי החל את דרכו המקצועית רשות הנמלים ובהמשך באגף התקציבים במשרד האוצר. לאחר מכן שימש סמנכ"ל בחברה למשק וכלכלה. במרץ 1989 החל לעבוד בעיריית ירושלים כגזבר העירייה ובין השנים 1995–1996 כיהן כמנכ"ל עיריית ירושלים תחת ראש העיר, אהוד אולמרט. בשנת 1996 פרש מתפקידו בעירייה ומונה למנכ"ל משרד הפנים עד לשנת 1999, בתקופתו עבד תחת השר אליהו סוויסה מש"ס. עם הקמת הממשלה ה-28 ומינויו של סוויסה לשר התשתיות, מונה אפרתי לתפקיד מנכ"ל המשרד ובשנת 2001 מונה למנכ"ל מינהל מקרקעי ישראל וכיהן בתפקיד זה עד ל-2008.
לוחם (מבוכים ודרקונים)
אמצעי לחימה
אף שהלוחמים יכולים להתמקצע בכל כלי הנשק, רבים מעדיפים להתמחות במספר כלי נשק אופייניים:
יעקב אפרתי
ביוגרפיה
בשנת 2008 מונה ליו"ר דירקטוריון רכבת ישראל, עוד קודם לכן בשנת 2006 הוצג אפרתי כמועמד לתפקיד מטעם ראש הממשלה אהוד אולמרט. באפריל 2010 נעצר על ידי המשטרה בחשד למעורבות בפרשת הולילנד אך בשנת 2014 בית המשפט זיכה אותו מחמת הספק. במאי 2010 השעה את עצמו מתפקיד יו"ר דירקטוריון הרכבת ובהמשך, פרש מהתפקיד.
לוחם (מבוכים ודרקונים)
אמצעי לחימה
לוחמי קרב פנים אל פנים יעדיפו לעטות על עצמם שריון כבד הכולל שריון גוף, קסדה ולעיתים קרובות גם מגן. השריון שמעניק את ההגנה הטובה ביותר הוא שריון לוחות, אך מחירו הגבוה מונע ממנו להיות בשימוש לוחמים מתחילים או חסרי אמצעים. אלו יתפשרו לרוב על שריון שרשראות שמעניק הגנה טובה במחיר סביר. לוחמים זריזים המתמחים בחץ וקשת יעדיפו שריונות קלים יותר (כגון שריון עור) כדי לא לפגוע בבונוסים ויכולות המתקבלים מזמישות גבוהה.
יעקב אפרתי
ביוגרפיה
בשנת 2018 אפרתי היה צפוי להתמנות לדירקטור בפארק אריאל שרון, המינוי הצפוי עורר הדים ואפרתי ויתר עליו לבסוף. בשנת 2019 מונה לדירקטור בדואר ישראל.
לוחם (מבוכים ודרקונים)
מקצועות יוקרה
במהדורות החדשות של מבוכים ודרקונים הלוחם יכול לשכלל את דמותו לאחד ממקצועות היוקרה, שמעניקים יכולות מיוחדות לדמות מלבד לחימה. מקצועות היוקרה כוללים:
דמויות שאינן שחקן
מחוץ למקצועות שחקן רגילים, במהדורה שלוש, ישנו מקצוע לדמויות ללא שחקן באותו השם.
רקע למקצוע
הלוחם לוקח את השראתו ממגוון רחב של מקורות: אגדות ומיתוסים קדומים (הרקולס, פרסאוס, גילגמש), אפוסים (אבירי השולחן העגול, המסע למערב, ביאוולף) ומקורות מודרניים (ספריו של טולקין, לדוגמה). גיבורים, שומרי ראש, הרפתקנים, חיילים לשעבר, אבירים, מלכים של עמי נוודים, ברברים קשוחים או סייפים רבי-אומן - כולם לוחמים, אך הם מגיעים מכל תחומי החיים.
סיריל פרו
סיריל פרו (בצרפתית: Cyril Féraud; נולד ב-15 במרץ 1985) הוא מנחה טלוויזיה צרפתי.
ביוגרפיה
פרו נולד בחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור, הוא החל את הקריירה הטלוויזיונית שלו ב-2004 שהחל להנחות שתי תוכניות בסניף הצרפתי של ערוץ דיסני, לאחר מכן הוא עבר לעבוד בערוץ France 3 ובנוסף הוא הנחה גם את טקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון עבור ניקלודיאון הצרפתי.
ב-2006 הוא עבר לערוץ הרדיו "Europe 1" כתקליטן.
מ-2008 הוא מגיש את הגרלת הלוטו הלאומית עבור France 2. מ-2009 הוא מגיש את שעשועון הטלוויזיה "Slam".
ב-2011 התמודד בתוכנית "המבצר". באותה שנה הגיש את תוצאות הניקוד מטעם צרפת באירוויזיון 2011.
זכויות להט"ב בפלאו
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בפלאו מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית גברית מוגדרת כחוקית במדינה מאז 2014. עם זאת, מערכות יחסים בין זוגות חד-מיניים אינן מחזיקות באותן הכרות משפטיות שזמינות לזוגות הטרוסקסואלים מהמין השני שכן נישואים חד-מיניים או כל הכרה מוגבלת יותר בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור) אינם מוכרים בחוק. בנוסף, מאז 2008 קיימת הגבלה בחוקה של פלאו שמכירה בנישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין זוגות מהמין השני בלבד. בכך, קיימת הגבלה חוקתית להכרה משפטית בנישואים חד-מיניים במדינה. פעילות הומוסקסואלית נשית מוגדרת כחוקית מאז ומעולם.
בשנת 2011 הצביעה פלאו בעד "ההצהרה המשותפת על הפסקת מעשי אלימות והפרות זכויות אדם נלוות על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית" שגינתה לראשונה אלימות ואפליה נגד להט"ב בעצרת הכללית של האו"ם.
מעמד בחוק
לאחר המלצות ממספר מדינות בסיום הסקירה התקופתית האוניברסלית של פלאו על ידי מועצת האו"ם לזכויות אדם באוקטובר 2011, ממשלת פלאו הבטיחה לבטל לחלוטין את ההפללה בחוק של פעילות הומוסקסואלית. באפריל 2014 הנשיא טומי רמנגסאו ג'וניור  חתם על קוד העונשין החדש שהוציא מהתוכן שלו איסור על קיום פעילות הומוסקסואלית גברית בין מבוגרים בהסכמה. הקוד נכנס לתוקף ב-23 ביולי 2014.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות
פלאו אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור). לצד אי הכרתה של פלאו במערכות יחסים הומוסקסואליות, ישנה הגבלה בחוקה של המדינה שמכירה בנישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד, לאחר 22 שינויים שהתקבלו בתוכן החוקה במהלך 4 בנובמבר 2008.
מאז תחילת העשור השני של המאה ה-21, התקיימו מספר מהלכים לביטול מגבלת החוקה על הכרה בנישואים חד-מיניים. ביולי 2019, בתשובה לשאלה במסיבת עיתונאים בנוגע לעמדתו בנושא, נשיא המדינה טומי רמנגסאו ג'וניור הצהיר שהוא תומך בביטול האיסור בטענה שהוא "מאמין בשוויון מלא" והגדיר אותו כהומופובי באומרו "אלה השונים מאיתנו לא אומר שהם צריכים להיות מנודים, אזרחים סוג ב', או שהם לא יכולים לתרום לקהילה. אני רוצה להבהיר שאני לא מאמין במעמד החוקתי הקיים שמקדם אפליה. אני רוצה להיות מתועד שאני תומך בזכויותיו של כל אדם, כל פלואן, שיתייחסו אליו באופן שווה... תנו לנו להתייחס זה לזה בכבוד ובכבוד. זה לא יהיה חיובי עבורנו ברמת האו"ם. כמגמה ברחבי העולם, אנחנו עושים צעד לאחור. כל עוד הם מאמינים באלוהים כמו כולם, אנו יכולים להתייחס זה לזה בכבוד ובכבוד". פעילים מקומיים שיבחו את הערותיו וכינו אותן כ-"מעשה מאוד מפתיע ומתקדם".
תנאי מחיה
בדומה לשאר מדינות האיים באוקיינוס השקט, גילויי חיבה פתוחים בין בני זוג (הטרוסקסואלים והומוסקסואלים כאחד) עלולים להיות לא מקובלים על ידי החברה הפלואנית ולהוות מטרה לעוינות. לאורך השנים דווח שמספר להט"ב פלואנים בוחרים להגר לגואם השכנה או לארצות הברית עקב דחייה חברתית שאיתה הם עלולים להתמודד בפלאו על רקע נטייתם המינית או זהותם המגדרית.
22 במרץ
22 במרץ הוא היום ה-81 בשנה (82 בשנה מעוברת), בשבוע ה-12 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 284 ימים.
קישורים חיצוניים
https://www.onthisday.com/events/march/22
יורונימוס
אוייסטיין אארסת' (בנורווגית: Øystein Aarseth; 22 במרץ 1968 – 10 באוגוסט 1993) היה גיטריסט ומוזיקאי נורווגי שנודע בשם הבמה יורונימוס. יורונימוס היה אחד המייסדים ודמות מובילה בסצנת הבלאק-מטאל בנורווגיה בסוף שנות ה-80 ותחילת ה-90. הוא היה הגיטריסט ואחד המייסדים של להקת מייהם והיה המנהיג בה בין השנים 1984 – עד הירצחו בשנת 1993. כמו כן, יורונימוס היה המייסד ובעלים של חברת התקליטים "Deathlike Silence Productions" שהתמקדה במוזיקת מטאל, ובעל חנות התקליטים "Helvete" (משמעות השם בנורווגית "גיהנום"). יורונימוס היה "שטניסט" מוצהר והיה ידוע בשל אמירות מזנטרופיות. הוא הציג את עצמו כמי שמנהיג קבוצה מיליטנטית בעלת מאפייני כת בשם "המעגל הפנימי של בלאק מטאל". יורונימוס נרצח באוגוסט 1993 על ידי באסיסט להקת מייהם באותו הזמן, וארג ויקרנס.
1984–1991 – ייסוד מייהם
אארסת ייסד את מייהם ב-1984 עם הבסיסט ניורובוצ'ר (יורן סטוברוד) והמתופף קייטיל מנהיים. באותה תקופה שם הבמה של אארסת היה "דיסטרקטור", אולם הוא החליף אותו לאחר ל"יורונימוס", אליו הוא הגיע משמו של שד מהמיתולוגיה היוונית שלהקת הבלאק מטאל Hellhammer השתמשה גם כן ככותרת לאחד השירים שלה.
הירצחו
ב-10 באוגוסט 1993 נרצח יורונימוס על ידי וארג ויקרנס (באסיסט הלהקה באותה התקופה, והאיש שמאחורי הפרויקט בורזום), על ידי דקירות מרובות עם סכין. וארג הגיע לביתו של יורונימוס באוסלו, וקטטה התפתחה בין השניים. וארג טען שהוא רצח את יורונימוס כהגנה עצמית, מפני שנודע לו שיורונימוס התכוון לענות אותו.
לירז מסילתי
לירז מסילתי (נולדה ב-8 באוגוסט 1976) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית. נערת ישראל לשנת 1996, יצגה את ישראל בתחרות מיס תבל.
ביוגרפיה
מסילתי נולדה באשקלון למשפחה בת חמישה ילדים, בצבא שירתה בחיל השריון.
היא למדה תנועה לגיל הרך במכון וינגייט ולאחר מכן למדה עיסוי תינוקות, היא עוסקת בתחום הטיפול וההדרכה לינקות וגיל הרך.
קריירה
בגיל שש עשרה החלה לעסוק בדוגמנות דרך הסוכנת שרית דמיר, היא עבדה גם עבור מספר מגזינים במספר מדינות.
בתחרות מלכת היופי 1996 היא זכתה בתואר נערת ישראל וייצגה את ישראל בתחרות מיס תבל, מאחר שמלכת היופי הזוכה טלי לוונטל לא עמדה בקריטריון הגיל.
היא גילמה את תפקיד ליאורה בסדרה רמת אביב גימל בעונה החמישית.
ב-1999 עברה לניו יורק וגרה שם תקופה.
ב-2004 השתתפה בפרסומת לטלוויזיה של "קרליין".
ב-2005 נבחרה להוביל את קמפיין החורף של רשת "תכשיטי מילר" שהיא גברה על דוגמניות נוספות שהתמודדו לתפקיד כמו ליהי אלון וקרן מיכאלי.
ב-2006 הופיעה בפרסום של פולגת לצד רז מאירמן.
ב-2007 הופיעה בקטלוג שהשיקה המכללה לקוסמטיקה רפואית.
ב-2010 הובילה את הקמפיין של חברת "לורד קיטש", באותה שנה גם הצטלמה לקטלוג של החברה "ג'אמפ" ביחד עם הדוגמנית איזבל אדלר שקונספט הצילומים היה נשים במהלך העבודה והקריירה.
ב-2018 דגמנה לרשת "סיליז".
ב-2019 היא ויערה בנבנישתי היו הפרזנטוריות של מיכל נגרין.
גראניה ייטס
גראניה ייטס (באנגלית: Grania Yeats; באירית: Gráinne Yeats; 14 באפריל 1925 - 18 באפריל 2013) הייתה נבלנית וזמרת אירית וכן היסטוריונית של תולדות הנבל הקלטי.
ביוגרפיה
גראניה נולדה בשם גרוניה ני הגארטי, בדבלין, אירלנד, תוך שהיא גדלה לדבר שתי שפות: הן את השפה האירית והן את השפה האנגלית. בנוסף לתואר אקדמי בהיסטוריה, אותו קיבלה בטריניטי קולג', דבלין, גראניה ייטס למדה פיתוח קול וכמו כן לנגן בפסנתר ובנבל, ברויאל אייריש אקדמי אוף מיוזיק שבדבלין וכמו כן למדה את המוזיקה והשירים המסורתיים מאזורי הגיילטאכט, האזורים באירלנד שבהם מדוברת השפה האירית.
היא כתבה וחקרה את ההיסטוריה והמוזיקה של הנבל האירי, נבל מיוחד בעל חוטי מיתר דקים, אשר ידוע בשמו בשפה המקומית, קליירשך. היא הייתה אחת מהמוזיקאיות המקצועיות הראשונות שהחיו וניגנו בכלי עתיק ומסורתי זה.
היא כתבה ערכים על הנבלן טורלוך או'קארולאן ונגני נבל איריים אחרים במילון גרוב החדש למוזיקה ולמוזיקאים.
היא נפטרה ב-18 באפריל 2013.
ילדות והעיר הגדולה
ילדות והעיר הגדולה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עברי לידר. הוא יצא לאור בהוצאת חברת התקליטים הליקון, ב-5 בפברואר 2015, ונכלל באלבום האולפן התשיעי של הזמר הנושא אותו שם, כרצועה ה-11. את מילות השיר חיבר לידר לצד יונתן פריג'.
הצלחה מסחרית
השיר נכנס למצעד השבועי של גלגלצ ב-19 במרץ 2015, במקום התשיעי. "ילדות והעיר הגדולה" הגיע לשיאו במצעד ב-2 באפריל, כשדורג במקום השלישי. הוא שהה במצעד הסינגלים של גלגלצ זה חמישה שבועות רצופים. במצעד השנתי-עברי של תחנת הרדיו דורג במקום ה-36. כמו כן, הוא ניצב במקום השני במצעד הסינגלים השבועי של רשת ג'.
סיירת דוכיפת
סיירת דוכיפת הייתה סיירת של צה"ל שהוקמה בסוף 1966 במסגרת חטיבת הצנחנים הסדירה (חטיבה 35), על מנת לשמש כוח סיור ונ"ט מתנייע, ויביל אוויר. לשם השגת מטרות אלו נרכשו שיריוניות פאנהארד AML 90 מתוצרת צרפת. סיירת דוכיפת נטלה חלק בקרבות הגזרה הצפונית של ירושלים במלחמת ששת הימים ומאוחר יותר, במרץ 1968, בפעולת כראמה ("מבצע תופת"). ב-1969 הוחלט לפרק את הסיירת במתכונתה המקורית.
מקים הסיירת ומפקדה הראשון היה סגן. למפקדה השני של היחידה מונה סרן אמנון ליפקין-שחק, שפיקד עליה בפעולת כראמה וזכה בעיטור העוז על אומץ הלב וכושר הפיקוד שגילה בקרב. עצירת טנקי הפטון של חטיבה 60 הירדנית במלחמת ששת הימים על ידי סיירת דוכיפת, הייתה מהקרבות המכריעים בקרב על ירושלים.
הקמת היחידה
היוזמה להקמת היחידה נולדה ב–1966 במפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי (בפיקוד אהרן דוידי), במטרה להוסיף לכוחות הצנחנים כוח אש מוגבר ויעיל נגד טנקים, שיהיה גם בעל ניידות ועבירות גבוהות, יכולת להגיע לעומק שטחי האויב (לרבות בדרך האוויר) וממוגן בפני ירי מנשק קל. למטרה זו נרכשו ב-1966 14 שריוניות תוצרת צרפת, מסוג AML90. השריונית אוישה על ידי שלושה אנשי צוות (מפקד, תותחן ונהג) וצוידה בתותח 90 מ"מ בעל טווח ירי יעיל של כ–3 קילומטרים, ובמקלע מקביל 0.3. השריונית אמורה הייתה, על פי דיווחי היצרן, להיות יבילת אוויר לטווחים ארוכים במסוקי הסופר פרלון. בדיעבד התברר, כי מסוק הסופר פרלון לא היה מסוגל לבצע את העברת השריוניות באוויר ורק מטוסי התובלה הצליחו בהעברתן האווירית.
סגן אהוד שני, מפקד פלוגה מצטיין בגדוד הצנחנים 890, מונה להקים את סיירת דוכיפת. לאחר השתלמות מקצועית בצרפת, בה נטלו חלק סגל הפיקוד והסגל הטכני המיועדים, גויסו יתר חיילי הסיירת החדשה וקציניה מקרב כל יחידות חטיבת הצנחנים 35. בנובמבר 1966 נערך גיוס ייעודי למחלקת הסיור של דוכיפת. בתחילת 1967 החלו חיילי דוכיפת קורס מרוכז למקצועות השריון - כולל מפקדי שריוניות - בבית הספר לשריון בג'וליס. במהלך תקופת ההמתנה, שקדמה למלחמת ששת הימים, הוגבר קצב האימונים והכשרת הצוותים כמעט והסתיימה עד פרוץ המלחמה ב-5 ביוני.
מלחמת ששת הימים
במלחמת ששת הימים פוצלה סיירת דוכיפת: שתי מחלקות (9 שריוניות), וכן מחלקת החי"ר והמחלקה הטכנית, תחת פיקודו של מפקד הסיירת אהוד שני, סופחו לחטיבת השריון 10 שמשימתה העיקרית הייתה השתלטות על גב ההר, צפונית לירושלים ומניעת חבירת כוחות ירדניים לכוחות הנלחמים בירושלים. מחלקת שריוניות נוספת, בפיקודו של סגן מפקד הסיירת, יורם כפרי, סופחה לחטיבת קרייתי, שתחילה נועד לה תפקיד ההגנה על מרכז ישראל ולאחר מכן הוטלו עליה המשימות של כיבוש לטרון ועלייה לגב ההר.
בשחר ה-6 ביוני, לאחר ליל קרבות עזים ורבי-נפגעים בין לוחמי חטיבה 10 וכוחות ירדניים, שהסתיימו בפריצת קווי הירדנים מול שייח' עבדול עזיז וגבעת הרדאר, סופחה סיירת דוכיפת לגדוד 106 של חטיבה 10 והתמקמה בראשו. הכוח התקדם בציר בידו-נבי סמואל, התגבר על כוח חי"ר ירדני באזור נבי סמואל לאחר חילופי אש קצרים והתקדם עד בית חנינה, בואכה שועפאט.
אותה שעה התקדמה לעבר ירושלים חטיבת השריון הירדנית 60, שצוידה בטנקי פטון חדישים ונחשבה למתקדמת ביותר בצבא ירדן, במטרה לסייע לכוחות הירדניים בירושלים המזרחית. מטוסי פוגה מגיסטר של חיל האוויר הישראלי ניסו, ללא הצלחה, לעצור את טור השריון הירדני, שנע בציר יריחו-חיזמה מצפון לירושלים. מפקד חטיבה 10, אורי בן ארי, הטיל על גדוד 106 - ועל סיירת דוכיפת בראשו - את המשימה לנוע במהירות האפשרית לכיוון צומת חיזמה ולתפוס עמדות שולטות על מנת לעצור את התקדמות השריון הירדני.
עם קבלת המשימה חצו שריוניות דוכיפת את שועפאט במהירות והמשיכו מזרחה בכביש המוביל לכפרים חיזמה וענתא, תוך ניהול קרבות מטווחים קצרים עם כוחות חי"ר ירדניים, שנלחמו בעיקשות. בשלב מסוים זיהו שריוניות דוכיפת מטווח של כ-1,000 מ' את כוח הפטונים הירדני, ששהה בוואדי בין חיזמה לשועפאט, והחל קרב שריון בשריון בין שיריוניות דוכיפת וטנקי הפטון הירדניים. בקרב זה נפגע אחד הטנקים הירדניים ולאחריו נפגעה אחת השריוניות ונהרגו מפקדה והתותחן. סמוך לאחר מכן נתקל במפתיע גם הכוח השני של סיירת דוכיפת בטנק של חטיבת הפטונים הירדנית. בקרב שהתנהל מטווח קצר של עשרות מטרים נפגע טנק ירדני. תוך כדי המשך תמרון בשטח, נפגעה השריונית של מפקד הסיירת. כתוצאה מהפגיעה נהרגו אהוד שני, מפקד הסיירת, והתותחן. בקרב נפצעו גם עוד שלושה מבין חיילי דוכיפת.
בעקבות הפגיעה בטנקי הפטון הירדניים נעצרה חטיבת הפטונים. חייליה נטשו את הטנקים ונמלטו ונבלמה התקדמותה של החטיבה הירדנית. כך הוצא מכלל פעולה כוח השריון הירדני העיקרי, שנועד לסייע לכוחות הירדניים הנלחמים בירושלים רבתי.
הכוח השני של סיירת דוכיפת, חמש שריוניות בפיקוד סגן מפקד הפלוגה, יורם כפרי, שולב בסיירת חרוב שהשתייכה לחטיבת קרייתי. משימתו הייתה לפרוץ את ציר מעלה בית חורון בואכה רמאללה. במהלך התקדמותו, נתקל הכוח בכוחות קומנדו מצריים וירדניים, שניסו ללא הצלחה לחסום את הציר וכן שיתק ירי של תול"רים ירדניים.