cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דייזי רידלי
ביוגרפיה
רידלי נולדה בווסטמינסטר, לונדון שבממלכה המאוחדת. בתם של הצלם כריסטופר רידלי ושל לואיז פוקנר קורבט, שעובדת בתקשורת פנימית בבנק מקומי. אחי סבה היה השחקן והמחזאי ארנולד רידלי (Arnold Ridley). יש לה שתי אחיות גדולות, קיקה רוז ופופי סופיה; ויש לה גם שתי אחיות-למחצה בוגרות ממנה.
רידלי זכתה במלגה לבית הספר לאמנויות הבמה טרינג פארק (Tring Park School for the Performing Arts) בהרטפורדשייר, בו למדה מגיל תשע עד גיל שמונה עשרה. לאחר מכן למדה ציוויליזציה קלאסית בבירקבק, אוניברסיטת לונדון, לפני שנשרה כדי להתמקד בקריירת המשחק שלה.
לפני שלוהקה לסרט "מלחמת הכוכבים: הכוח מתעורר", רידלי עבדה במשך כמעט שנתיים כברמנית בשני פאבים שונים בלונדון. בשנת 2016, היא החלה ללמוד לתואר ראשון במדעי החברה באמצעות קורסים מקוונים באוניברסיטה הפתוחה.
קריירה
רידלי הופיעה בסדרות הטלוויזיה "Youngers" ,"עדות אילמת" ,"מר סלפרידג'" ו-"נפגעים", והופיעה גם בסרט הקצר "Blue Season", שהשתתף באתגר ה-48 שעות "Sci-Fi-London". היא גילמה את התפקיד הראשי בסרט השלישי של "Lifesaver", סרט אינטראקטיבי שהיה מועמד לפרס באפט"א לקולנוע של האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה. היא הופיעה גם בוידאו קליפ לשיר "Lights On" של הראפר Wiley.
רידלי לוהקה לתפקיד ריי בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר" בפברואר 2014. ליהוקה לתפקיד נראה כמהלך מצדו של הבמאי ג'יי ג'יי אברהמס, לחזור על הליהוק של שחקנים יחסית לא מוכרים לתפקידים הראשיים, כפי שעשה ג'ורג' לוקאס בסרט "מלחמת הכוכבים" הראשון בשנת 1977. באוקטובר 2015, הושקה בבריטניה סדרת בולים של שירות הדואר המלכותי הבריטי, שעליהם דמויות מסדרת סרטי "מלחמת הכוכבים" ובהן גם רידלי כריי.
בדצמבר 2015 פרסם הדיילי מייל כי שכרה של רידלי על תפקידה בסרט מסתכם ב-300 אלף ליש"ט (448 אלף דולר) בלבד, ובנוסף, אחוז קטן מהכנסות מכירות הכרטיסים לסרט, לאחר שאלו יעברו את המיליארד דולר.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הפשע הבלשי של קנת בראנה "רצח באוריינט אקספרס", המבוסס על ספר באותו שם מאת אגאתה כריסטי. באותה שנה שבה לגלם את דמותה של ריי בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי".
יוחאי בן אב"י
מוזיקה
בשנת תשע"ב הוציא את הסינגל הראשון שלו, "סתיו של תקווה", שהופיע לאחר מכן באלבומו הראשון "שעה ברחוב הגליל". מאלבום זה בלטו השירים: "סתיו של תקווה", "דתי מלידה" - שיר המאיר את נושא התשובה באור מקורי, והשיר "מוריס השען" המספר את הסיפור של שען טברייני ועוסק במשמעות הזמן בחיינו.
בשנת תשע"ד החל לנהל בית ספר למוזיקה לילדים ונוער במועצה אזורית גליל תחתון.
בתשע"ז הוציא את אלבומו השני "בוא ונצא", ממנו בלטו השירים: "בוא ונצא" – שיר הנושא של האלבום העוסק בגעגוע לילדות, "חיטה משגעת" - שיר המתכתב עם סיפור של רבי נחמן מברסלב ומדבר על שפיות ושיגעון, ו"חשק נטיעת אילנות", בהשתתפות אילן נוב – היוצא מתוך משפט של הרב אברהם יצחק הכהן קוק ועוסק בנטיעה וביחסים בין דוריים.
בן אב"י עובד על פרויקט לחנים חדשים לפיוטים, בשיתוף פעולה עם אמנים נוספים. עד כה הוציא את הסינגלים: "מעוז צור" – לחן מקורי ובית נוסף לפיוט המוכר, "שובי אלי (יעלה)" – דואט עם דניאל זמיר המתכתב עם פיוטו של רבי ישראל נג'ארה, "סוכה ולולב" - דואט עם רפאל ממן, ו"חד גדיא" - לצד שחקני ערוץ מאיר. כמו כן הוציא את הסינגל "הנקודה" למילותיו של רבי נחמן מברסלב.
לכבוד חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל הוציא את השיר "יסוד כיסא ה'" – שיר המבוסס על משפט של הרב אברהם יצחק הכהן קוק ומבוצע יחד עם המקהלה של ישיבת ירושלים לצעירים.
באלול ה'תשע"ח הוציא את השיר "צפיה" למילותיו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק. לשיר צולם קליפ בבית הרב קוק.
בכסלו ה'תשפ"א ראה אור אלבום הילדים שלו "ירח פרח וחליל'". באלבום 13 שירים פרי עטו של צור ארליך סביב מעגל השנה.
באב ה'תש"פ הוציא את השיר "מסתבר" העוסק ברשתות חברתיות ובטכנולוגיה.
ז'אקוב גינסבורג
ג'אקוב גינסבורג (ידוע גם כז'אקו גינסבורג; בפורטוגזית: Jacob (Jacó) Guinsburg; 20 בספטמבר 1921 - 21 באוקטובר 2018) חוקר ומבקר תיאטרון ברזילאי, עורך, מוציא לאור, כותב מסות, מתרגם מיידיש, צרפתית ושפות נוספות, פרופסור כבוד באסתטיקה ותיאטרון של אוניברסיטת סן פאולו. נחשב בין התאורטיקנים הגדולים של התיאטרון הברזילאי.
ביוגרפיה
היה עורך של כתבי עת ספרותיים, ייסד את הוצאות לאור ספרותיות «Rampa» (1948), «Polígono» ו «Difusão Européia do Livro - Difel», ביחד עם מויזס באומשטיין יצר בית דפוס האוונגרד «Perspectiva», שתחילה התמחה ביודאיקה ומאוחר יותר בספרות לאינטלקטואלים (1965).
גינסבורג הוא מחברו של "מילון התיאטרון הברזילאי" (Dicionário do Teatro Brasileiro), מתרגם לפורטוגזית את המסות הפילוסופיות, שירה, פרוזה ומחזות של י"ל פרץ, יוהאן אוגוסט סטרינדברג, ש. אנ-סקי, לואיג'י פיראנדלו, אפלטון, גאורג ביכנר, גוטהולד אפרים לסינג, דני דידרו, פרידריך ניטשה, ז'אן-פול סארטר ורבים אחרים. הרכיב ותרגם אנתולוגיה של שירה בשפת היידיש, פרסם אוסף יצירותיו של אנטול רוזנפלד, מבקר התיאטרון, לאחר מותו.
מישל גראר
מישל גראר (בצרפתית: Michel Guerard; נולד ב-27 במרץ 1933) הוא שף צרפתי ואחד משלושת האבות של הנובל קוויזין, ביחד עם אלן סנדרנס והאחים טרואגרו, אך יותר מכולם גראר קשור עם המושג נובל קוויזין.
חייו
נולד ב-27 במרץ 1933 בכפר וטיי שבנורמאנדי בצרפת. הוריו היו קצבים בעיר שלחוף הנהר מאנט לה ז'ולי, שלושים מיילים מערבית מפריז. למד מגדנאות ואפייה בין השנים 1947 ל-1950 בליסֶה קורניאל שברואן, עבד שעות אינסופיות בשכר רעב, אך למד את כל רזי המקצוע: איך לשחוט פרה ולעשות וול או וונט, איך לדרוך ענבים ולהכין יין, כיצד להכין דברי מאפה. המנטור שלו במטבח היה ז'אן דלאווין, שף מסעדת "הקאמליות" אשר שכנה בבוז'יוואל, עשרים קילומטרים מערבית לפריז. מישל גראר ציין שלאדואר ניניון השפיע רבות על השקפותיו והמטבח הצרפתי המודרני
לאחר שירותו הצבאי זכה מישל הצעיר בפרס בעל המלאכה המצטיין בצרפת Meilleur Ouvrier de France בקטגוריית מגדנאות. בשנת 1957 התמנה לשף מאפה של מלון קריון שבפריז, שם החל לבשל ואז התגלה כישרונו ברבים, אחר כך היה שף במועדון הלידו המפורסם בפריז. לאחר מכן הפעיל את מזנון ה"הפיגורה" בסלון תספורות נשים.
בסרט תיעודי צרפתי La Revanche des pâtissiers משנת 2010 הוצגה עבודתו לצד עבודות של כריסטוף פלדר ופייר ארמה.
סיר הברזל
ב-1962 קנה במכירה פומבית במחיר של 1800 פרנק או 3600 דולר של התקופה ביסטרו מוזנח בפרבר אנייר שליד פריז, ליד בתי חרושת ישנים ששכן במבנה מהמאה החמש עשרה לו קרא מסעדת "קדרת הברזל" (Pot-de-fer) שהצליחה מאוד, בהניחו את האושיות לנובל קוויזין. ב-1967 קיבלה כוכב במדריך מישלן ובשנת 1970 זכה לשני כוכבים במדריך מישלן. סיר הברזל נהפכה במהרה לכתובת הכי מבוקשת בצרפת. גראר דחס סועדים למסעדתו הקטנטנה בה סעדו שלושים איש בצהרים ובלילה, והניח כיסאות אפילו בכניסה לשירותים, מי שחפץ להשתין היה עליו לעשות זאת מחוץ למסעדה. המסעדה הייתה זכאית ללא ספק לשלושה כוכבים בשל איכות האוכל שלה, אולם המישלן מיאן לתת מחמת עליבות המקום.
התאהב בקריסטין בארתלמי שלמדה בבית ספר גבוה למסחר ואביה היה הבעלים של רשת מרחצאות. ב-1972 יצאו גראר ואשתו לבחון הקמת מסעדת עילית בשילוב מרחצאות וטיפולי בריאות ודיאטה בלה פרה ד'אז'ני שבכפר הנידח אז'ני לה בן שבחבל לאנד, סמוך לפירנאים שבדרום-מערב צרפת, שהיה שייך להורי אשתו. מרחצאות היו אופנה בת המאה ה-19 אשר דעכה ועתה התכוונו לחדש ימיה כמקדם.
לה פרה דאז'ני ומטבח הרזון
בשנת 1974 מכר את מסעדתו "קדרת הברזל", עבר לאז'ני לה בן, חמש מאות קילומטרים דרומית לביסטרו הפריזאי שלו ויצר את מטבח הרזון "cuisine minceur", בתור גימיק שיווקי שישתלב עם טיפולי הספא והבריאות וגם משתלב עם הנובל קוויזין שהוא מאבותיו. ב-1974 זכה מחדש בכוכב במישלן באז'ני לה בן, ב-1975 זכה בשנית בכוכב השני.
מטבח הרזון מבוסס על ארוחות משביעות ללא סוכר, ללא לחם, ללא קצפת עם רטבים קלים בלבד זאת לצד תפריטו הרגיל, הוא יצר תפריט מטבח עילי דל קלוריות. באותה תקופה היה גראר השף היצירתי והמשפיע ביותר בעולם, ואלפי טבחים מכל קצוות הגלובוס חיקו את תבשיליו.
בשער הכפר מתנוסס בגאון שלט: "כפר הרזון מספר אחד בצרפת".
ב-1978 פרסם גראר את ספרו La Grande Cuisine Gourmande, מטבח יצירתי פרי דמיונו, אלא שהפעם במקום מטבח הרזון, היו אלה מטעמים קלאסיים עתירי שומן וקלוריות.
בלה פרה ד'אז'ני שני מעיינות, האחד בעל מי גופרית קרים לשתייה והשני - מעיין רחצה בחום של שלושים ותשע מעלות. שני בתי מלון במקום האחד בוטיק יוקרתי עתיר פאר השייך לרשת הרלה אה שאטו והשני זול יותר בשם לה מזון רוז. במקום פסלים, גן טרופי, מגרשי טניס, בריכת שחייה, גנים. לגראר גם ביסטרו באז'ני לה בן המגיש תבשילים מהמטבח הצרפתי העממי הקלאסי בשם "לה פרם או גריב".
גראר חבש בשנת 1983 את ספסלי בית הספר ליין בבורדו והחל משנת 1990 עושה יין לבן בשם "ברון דה באשן", הוא גם מייצר יין אדום. גראר המציא במטבחו אמבטיית בוץ שבה הגוף שרוי במצב של חוסר כבידה. בין תלמידיו הבולטים הוא אלן דיקאס. לגראר גינת ירק וחממות בהן הוא מגדל את הירקות ועשבי התיבול למטבחו ופרחים המשמשים לקישוט המקום.
פראן אדריה ביקר אצלו פעמים רבות על מנת לקבל השראה. רוברט פארקר כתב עליו: "אם הייתי צריך לאכול ארוחה אחרונה אחת היה לי קשה לא לאכול אותה במוסד המופלא הזה... יש מסעדות רבות בנות שלושה כוכבים שהייתי מוריד לשניים ושלוש שהן כה נפלאות ונהדרות שאני תוהה למה מדריך מישלן לא יוצר קטגוריה של ארבעה כוכבים. כך במקרה של פרה דאז'ני, שם המצאה, מקוריות ואיכות חוברים יחדיו לכישרונות מדהימים שיוצר כמה מהתבשילים הטובים ביותר שאני ואשתי טעמנו."
אשתו של גראר, קריסטין בארתלמי, היא נשיאת La Chaine Thermale du Soleil, המפעילה רשת של עשרים ואחת מרחצאות ברחבי צרפת בה מועסקים אלפיים איש.
תבשילו הידוע
תבשילו המפורסם ביותר היה ailerons de volaille aux concumbre. הייתה זו יצירת מופת אלגנטית בעלות מינימלית שהמציא בתקופתו בסיר הברזל והיא נשארה בתפריטו שנים רבות. ההשראה לתבשיל באה משהבחין במועדון הלידו (שבו בישל) כי נוהגים לתת לתיירים לאכול פילה ורגליים של עוף ואילו את הכנפיים זורקים לפח, מאות ביום. ועלה במוחו הרעיון להשתמש בכנפיים. לאחר משא ומתן הוא רכש כנפיים בפרנק אחד סימבולי (עשרים סנט). המעדן כלל כנפי עוף עם מלפפונים, אשלוט (בצל אשקלון), פטריות ועגבניות. הוא חלט את הכנפיים, הסיר מהן את העצם המרכזית ודחף קדימה את הבשר למין סוכריית עוף שהוא הקפיץ עד להזהבה. דבר זהה עשה למלפפונים שעוצבו לצורת זיתים ואז הושמו בסיר חמאה רותחת. עשה רוטב קטן של קוביות מפטריות בשילוב אשלוט, עגבניות ועשבים המעורבבים עם יין מרסו ומעט שמנת.
מורגן גריפית'
הווארד מורגן גריפית' (באנגלית: Howard Morgan Griffith; נולד ב-15 במרץ 1958) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של קהיליית וירג'יניה, מאז 2011. טרם היבחרו אל הקונגרס האמריקאי כיהן גריפית' כמנהיג הרוב בבית הנבחרים המדינתי של וירג'יניה כנציגו של מחוז הבחירה השמיני בשנים 1994–2011. הוא חבר המפלגה הרפובליקנית.
ביוגרפיה
גריפית' נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה, אך בינקותו עברה משפחתו עברה לסיילם שבווירג'יניה. הוא למד בבית הספר התיכון אנדרו לואיס, והשלים את לימודיו בשנת 1976. ב-1980 סיים את לימודיו במכללת אמורי והנרי. כעבור שלוש שנים, ב-1983, גריפית' השלים לימודי תואר שני במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וושינגטון ולי. לאחר לימודי המשפטים התיישב גריפית' בסיילם, שם עבד כעורך דין פרטי שהתמקד בעבירות תעבורה ונהיגה בשכרות. ב-23 ביוני 2008, הודיע משרד עורכי הדין "Albo & Oblon LLP", המנוהל על ידי חבר בית הנבחרים המדינתי דייב אלבו, ​​כי גריפית' הצטרף למשרד כראש "משרד רונאוק/ניו סיילם".
בשנת 1996 החל גריפית' לעסוק ברצינות בפוליטיקה של ארצות הברית, כשנבחר ליושב ראש המפלגה הרפובליקנית בסיילם. הוא מילא תפקיד זה בין השנים 1986–1988 ושוב פעם מ-1991 עד 1994. בשנת 1993 נבחר אל בית הנבחרים המדינתי של וירג'יניה והביס את הווארד פאקט, מועמד המפלגה הדמוקרטית. הוא שימש כסגן יו"ר ועדת הכללים בבית הנבחרים של וירג'יניה. גריפית' היה חבר בוועדת המשפט וישב בראשות ועדת המשנה למשפט פלילי. הוא שימש גם בוועדת המסחר והעבודה ובוועדת הצבא, המשטרה ובטיחות הציבור. ב-2000 נבחר גריפית' למנהיג סיעת הרוב והיה לרפובליקני הראשון שמילא תפקיד זה בהיסטוריה של וירג'יניה.
במהלך בחירות אמצע הכהונה ב-2010 היה גריפית' מועמד המפלגה הרפובליקנית נגד חבר הקונגרס הדמוקרטי ריק באוצ'ר, שנבחר לראשונה לתפקידו ב-1982. בית מגוריו של גריפית' בסיילם שכן מחוץ לגבולות מחוז הקונגרס התשיעי, אלא במחוז הקונגרס השישי שייצג את בוב גולדט הרפובליקני. עם זאת, מחוז הקונגרס התשיעי בו התמודד חפף כמעט את כל שטחי מחוז הבחירה השמיני שייצג גריפית' בבית המחוקקים המדינתי. גריפית' פתח במסע בחירות אל הקונגרס של ארצות הברית לאחר שבאוצ'ר הצביע בעד "חוק האנרגיה הנקייה" שהגה ממשל ברק אובמה. באוצ'ר מיקד את הקמפיין שלו בעובדה שגריפית' לא התגורר בשטחי המחוז, בעוד גריפית' מיתג את באוצ'ר כחותמת גומי עבור אובמה וננסי פלוסי. ביום הבחירות הכלליות גבר גריפית' בקושי על באוצ'ר ונבחר אל הקונגרס ה-112.
מנטאיקו
מנטאיקו או מנטייקו (ביפנית: 明太子) הוא מאכל מהמטבח היפני המכיל ביצי דג זהבון המתובלים ברוטב.
מקורו של מאכל זה במאכל מהמטבח הקוריאני בשם מייאונגראן ג'אוט (בקוראנית: 명란젓). מאכל זה הגיע ליפן בראשית המאה ה-20, והוא הפך פופולרי בפוקוקה בשנות ה-50 של המאה ה-20.
מקור שמו של המאכל ביפנית מהלחם בסיסים של שיבוש של המילה הקוראנית "מייאונגטאי" (명태) - דג הזהבון) והמילה היפנית "קו" (子 - "צאצא").
הרוטב בו מתובלים הביצים משתנה בין אזורי יפן השונים, וכן צבעם של הביצים משתנה (הן נצבעות בצבעי מאכל שונים).
המאכל נאכל לרוב עם אוניגירי, אך לעיתים המאכל נאכל בפני עצמו, לצד סאקה.
היכון הכן שף!
היכון הכן שף! היא תוכנית בישול בהנחיית עדי שילון, ששודרה ב-2018 בערוץ 13.
פורמט
בכל תוכנית התחרו זה מול זה שני שפים, שיעשו הכל כדי להכין את מנת הגורמה שתביא להם את הניצחון.
היסטוריה
במקור תוכננה התוכנית להיות משודרת בשעות הערב של יום שישי, אך בעקבות סיבות לא ידועות שובצה בסוף ביום שישי בשעה 15:30.
העונה הראשונה והיחידה עד כה החלה ב-27 באפריל 2018 ונגמרה ב-21 בספטמבר 2018.
קרבות מלכיה
קרבות מַלְכִּיָּה – סדרה של ארבעה קרבות, שניים מהם עתירי נפגעים ישראלים, שהתרחשו במהלך מלחמת העצמאות. במהלך הקרבות הכפר הערבי מלכיה, שעל גבול לבנון, החליף ידיים חמש פעמים בין הכוחות היהודים והערבים.
רקע
לקראת הקמת מדינת ישראל נערכו צבאות מדינות ערב לפלישה. עד סוף שנות ה-90 היה מקובל לחשוב כי צבא לבנון בצירוף כוחות בפיקוד אדיב שישכלי מצבא ההצלה של פאוזי קאוקג'י התכוננו לחבור לצבא סוריה שממזרח ובתנועת מלקחיים לנתק את אצבע הגליל משטחי מדינת ישראל, ולצורך כך החלו להיערך ממערב לכפרים מאליכייה וקדס.
מחקרים חדישים שעשו שימוש במקורות לבנוניים, מסמכי שלל ערביים ותעודות ארכיוניות ישראליות מפריכים באופן מוחלט את הטענה לפיה צבא לבנון הסדיר היה מעורב ישירות בקרב מלכיה הראשון.
לפי התוכנית הצבאית המקורית של צבאות ערב, היה אמור צבא סוריה לפלוש לגליל ב-15 במאי, וחטיבה מס' 1 – הטובה והחזקה שבעוצבותיו, מתוגברת בגורמי ארטילריה, שריון והנדסה קרבית כבר החלה בביצוע קבוצת פקודות ראשונה באזור בינת ג'בייל שבדרום לבנון לקראת הפלישה. עקב שינוי התוכנית ברגע האחרון הסיג המטכ"ל הסורי את החטיבה, וזו הגיעה לגזרת צמח–דגניה כ-24 שעות לאחר מכן, בהותירה את "שער מלכיה" ללא הגנה.
צבא לבנון בסד"כ שני גדודים היה ערוך ב-15 במאי מצפון לראש הנקרה, והיה אמור לנוע בציר החוף בכיוון דרומה. בעקבות התנגדות נחרצת למעורבות צבאית של לבנון במלחמה מצד הרמטכ"ל הלבנוני, הגנרל פואד שיהאב, אישר נשיא לבנון, שיח' בשארה אל-ח'ורי, להשעות את היוזמות ההתקפיות ולפרוש את הכוחות במערך הגנתי בגזרה המערבית. לבנון הורתה לכוחות צבא ההצלה בגליל העליון לאבטח את אזור מלכיה האסטרטגי.
גדוד הירמוך השני של צבא ההצלה בפקוד רס"ן אדיב שישכלי ויחידת מתנדבים לבנוניים, אף היא מצבא ההצלה, נפרשו גם הם במערך הגנתי בגזרת מלכיה–קדש–ברעם, במטרה לקדם התקפה יהודית.
מטרות צבא לבנון היו אם כן הגנתיות, לא היה בכוונתו לפלוש, וכוחותיו הסדירים כלל לא היו באזור, למעט יחידת שריוניות וארטילריה שסופחו שבועות קודם לכן למפקדת "צבא ההצלה".
המחקרים החדישים של גיא מעיין, ראובן ארליך ואברהם סלע מקובלים כיום בחקר מלחמת העצמאות, הן על היסטוריונים חדשים והן על מתנגדיהם. כיום שוררת הסכמה כללית ונדירה למדי בין כל האסכולות המחקריות שצבא לבנון לא פלש ב-15 במאי, וכי גדוד הפלמ"ח נתקל במלכיה ביחידות של צבא ההצלה. מקור הטעות בזיהוי היה בגיחת סיור מוטסת שביצע ב-14 במאי ירוחם כהן, הקמ"ן של חטיבת יפתח, שזיהה את החטיבה הסורית באזור בינת ג'בייל, אך היה חסר את המידע לפיו היא נסוגה זמן קצר לאחר מכן לגזרת צמח–דגניה. עוד עניין שתרם לבלבול היה פעילותה של יחידה לבנונית מצבא ההצלה בגזרה.
גם ההיסטוריון מרדכי בר-און מודה כי "לבנון נתנה גיבוי מינהלי ולעיתים סיוע בארטילריה ובשריון לצבא ההצלה הערבי בגליל, אך אין לדבר על 'פלישת לבנון' לארץ".
הכפר מלכיה
מלכיה (בערבית אל-מאליכיֵה) היה כפר שאוכלס על ידי שיעים מתואלים, הוא שכן על גבול המנדט הבריטי ואזור השליטה הצרפתי בלבנון. הכפר שלט על כביש הצפון לאורך הגבול עם לבנון. ויחד עם שכנו, הכפר המתואלי קדס (ליד תל קדש), חלש על תא שטח שהיווה מסלול כניסה נוח מלבנון לגליל העליון. בכפרים, ובמחנה צבא בריטי סמוך שנמסר על ידי הבריטים לערבים באמצע אפריל 1948, שהו אנשי צבא ההצלה. מדרום לכפר שלטה עליו גבעה ועליה עץ אלה שנודעה בשם גבעת העץ (ומאוחר יותר גבעת גנדי).
התנועה ליעד
בשעות הערב של 13 במאי יצא הגדוד הראשון של חטיבת יפתח מן הכביש המוליך מראש פינה לתל-חי, למסע רגלי בן 30 קילומטר בליווי פרדות במעלה הרי נפתלי. הפרדות סירבו להתקדם והלוחמים נאלצו לשאת את כל האספקה על גבם. עקב הדרך הקשה בערפל ובשל טעות ניווט איחר הגדוד להגיע ליעדו וההתקפה נדחתה ללילה הבא. כדי לא להתגלות הורה המג"ד דן לנר לכוח להסתתר במשך היום בין הסלעים והשיחים מדרום ליעד. בליל 14 במאי (יום הכרזת המדינה), התארגן הגדוד מחדש והתפצל לשני הכוחות שנועדו לכבוש את קדס ואת מלכיה.
הקרב על הכפר
הכוחות הגיעו ליעדים בחצות הלילה שבין 14 ל-15 במאי. בתחילת ההתקפה כבשה פלוגת גביש את המחנה הבריטי בהתנגדות מועטה. מחלקתו של רחבעם זאבי (גנדי) הגיעה ל'גבעת העץ' והתארגנה להגנה עליה מבלי שהתחפרה בה. פלוגת חופי הסתערה על הכפר עצמו והחלה לנהל בו לוחמה בשטח בנוי. הלוחמים הערבים שהוצבו בכפר השתמשו במטולי-רימון צרפתיים, כדי לירות רימונים מעבר לגדרות אל בין לוחמי הפלמ"ח, וגרמו לנפגעים רבים וביניהם שייקה גביש שנוטרל. הלוחמים הערבים בכפר גילו התנגדות עזה. הכוחות הערביים החלו להזרים לכפר כוחות וביצעו התקפת-נגד. בגלל הפצועים הרבים והמבנה הטופוגרפי של השטח – לא התאפשרה נסיגה מסודרת באור יום, והמג"ד לנר הורה לכוחות להחזיק מעמד עד הערב בעמדות אליהן הגיעו בכפר ומסביבו בתקווה שהחשיכה תאפשר נסיגה מסודרת בחיפוי הדדי. עם ערב אנשי פלוגת חופי החלו לסגת לכיוון פלוגת גביש, תוך שהם משאירים בשטח הכפר מספר נפגעים שלא הצליחו לפנותם.
התקפת נגד ערבית
המחקרים החדישים שהוכיחו כי צבא ההצלה היה זה שנלחם במלכיה, מפריכים כאמור את טענת לוחמי הפלמ"ח ואת הכתוב בספרו של נתנאל לורך בדבר התקפת נגד לבנונית. מחקרים אלה מצאו כי מלכיה אובטחה על ידי חיל משמר של צבא ההצלה שמנה כ-70 מתנדבים לא סדירים, רובם ממוצא לבנוני. קדס הייתה מאובטחת על ידי שתי יחידות של צבא ההצלה בנות 50–60 לוחמים, פלוגה סורית בפיקודו של צלאח שישכלי (אחיו של מפקד הגזרה אדיב שישכלי), ופלוגת מתנדבים עיראקית. ההתקפה על מלכיה וקדס באה בהפתעה לאנשי צבא ההצלה, והפלוגה שהגנה על מלכיה ספגה אבדות קשות. מפקדה נפצע אנוּשוֹת ונפטר כמה ימים לאחר מכן מפצעיו.
אדיב שישכלי הורה לבצע מתקפת-נגד מיידית, כשהוא מתגבר את הגיזרה בעתודות גדוד ירמוכ השני: יחידת מתנדבים סורית (20 לוחמים), ה"מחלקה היוגוסלבית" – 40 מוסלמים בוסנים, יחידה בדואית שהגיעה מכפר בירעם, וארבע שריוניות. מתקפת הנגד הסתייעה בסוללת תומ"תים 75 מ"מ שהועברו לידי שישכלי מצבא לבנון כמה שבועות קודם לכן בהתאם לבקשה סורית מפורשת. שישכלי ניצל את מצבם הקשה של חיילי הפלמ"ח המותשים והצמאים כדי להשיב את המחנה הצבאי לידיים ערביות.
הנסיגה
דן לנר, מפקד הגדוד, עשה מאמצים לעודד את לוחמיו שלא להישבר, אך בשעות הצהריים נאלץ לתת פקודת נסיגה לכיוון עמק קדש ורמות נפתלי. הנסיגה התבצעה באור יום ותחת אש, בחיפוי פלוגתו של אסף שמחוני, כאשר הנסוגים נושאים את הפצועים (שליש מן הכוח) ואת נשקם. מחלקה אחת בפיקודו של רחבעם זאבי, נותרה אחרונה על גבעת העץ כדי לחפות על הנסיגה. בתחנת איסוף גדודית שהוקמה בשדה טופלו ונותחו כמה פצועים וחייהם ניצלו.
אבדות הפלמ"ח
הגרסה השגויה של הקרב טוענת כי למרות הנסיגה והאבדות הכבדות, הצליח הכוח לפגוע בלוחמים ערבים רבים, עיכב את הכוחות הלבנוניים ובלם את תנופת הפלישה הלבנונית המתוכננת במורד הרי נפתלי לכיוון עמק החולה.
המחקרים החדישים מוכיחים, כאמור, כי לא רק שלצבא לבנון לא היו שום כוונות התקפיות, אלא שלא היה שום כוח לבנוני במלכיה ושום פלישה לא עמדה להתבצע. חיילי הפלמ"ח נתקלו בלוחמים סדירים למחצה של צבא ההצלה ולא בצבא סדיר כלשהו.
קרב מלכיה השני
כמסקנה מכישלון הקרב הראשון, תוכננה ההתקפה השנייה על מלכיה כקרב הטעיה שיאגף את הכפר מצפון. בליל 28 במאי 1948, כשבועיים לאחר הנסיגה, חצה בסתר טור משוריינים של חטיבת יפתח, האחד מהם חמוש בתותח 20 מ"מ, דרך השדות באזור מנרה, את גבול לבנון. על הטור פיקד יצחק חופי. בהגיעו לכביש בין מרג' עיון לעיתרון החל הכוח לנוע באורות מלאים דרומה לעבר מלכיה. לאורך כ-15 ק"מ עבר הטור דרך מספר כפרים שתושביהם הניחו שמדובר בכוח לבנוני. עקב טעות ניווט החמיץ הכוח את הפנייה דרומה למלכיה, והמשיך לכיוון הכפר הלבנוני עיתרון. במקביל, ערכו כוחות פלמ"ח וחי"ש התקפת הסחה על מלכיה מכיוון בקעת קדש שמדרום, ומגיני הכפר הזעיקו עזרה מן העיירה בינת ג'בייל. הטור המשוריין נתקל בכוח התגבורת שהוזעק, פגע בו וגרם לנסיגתו, ואז שב לכיוון מלכיה. השמדת כוח התגבור גרמה למגיני מלכיה הערבים להימלט ולהותיר את מלכיה בידי הפלמ"ח. לכוח הישראלי היו שני הרוגים ומספר פצועים.
בהוראת יגאל אלון לא פונו גופות ההרוגים מן הקרב הראשון, והן נותרו במערום ובמערה עד לכיבוש הסופי של מלכיה.
חילופי הכוחות הישראלים
בעקבות התגברות הלחימה בגזרת המרכז, הועברה חטיבת יפתח לאזור לטרון כדי להשתתף במבצע יורם, וגזרת הגליל העליון המזרחי נמסרה לאחריותה של חטיבת עודד.
ב-1 ביוני 1948 הוחלפו לוחמי הגדוד הראשון של הפלמ"ח על ידי פלוגה א' של גדוד 11 מחטיבת עודד, שזה עתה הוקמה (בלא שלוחמי הפלוגה היו מודעים לכך באותו הזמן). הפלוגה הייתה מורכבת מחברי ההגנה בחיפה. 70–80 אנשי פלוגה א', בפיקודו של יוסי פוגל, התבצרו בארבעה מתחמים עיקריים:
קרב מלכיה השלישי
ב-5 ביוני 1948, בשעה 12:00 הותקפה יחידת "עודד" שישבה במלכיה על ידי כוח ערבי עדיף בהרבה, בסדר גודל של חטיבה: גדוד של צבא לבנון הסדיר, גדוד סורי סדיר מתוגבר בשיריוניות סוריות וגדוד של צבא ההצלה. לכוחות הקרקע הערבים סייעו 8 מטוסים סוריים, כל הכוח האווירי של סוריה באותה העת.
הייתה זו הפעולה הצבאית היחידה של לבנון במלחמת העצמאות, לאחר שממשלת ביירות נכנעה ללחצים סוריים לשתף עימה פעולה. הגרסה הלבנונית הרשמית לקרב הכוללת פקודת המבצע, תרשים כוחות ומהלך הלחימה תורגמה לעברית ופורסמה בכתב העת "היסטוריה" על ידי ההיסטוריון גיא מעיין וראש מרכז המידע לטרור במל"מ, אל"ם (מיל.) ד"ר ראובן ארליך.
רקע
לאחר כישלון המתקפה הסורית בדגניות היה המשטר הסורי נחוש להפגין הישג צבאי במלחמה. נשיא סוריה, שוכרי אל-קוותלי, מינה שר הגנה ורמטכ"ל חדשים, אשר גיבשו תוכנית מבצע חדשה. מטרתה הייתה ליצור הכרעה טקטית נגד ישראל, באמצעות תקיפת מלקחיים בנקודת התורפה של ישראל בצפון – אצבע הגליל, במטרה לנתקה מן המדינה היהודית. מטרה משנית הייתה הכנסת יחידות צבא ההצלה לגליל, שנותר ללא שום כוחות ערביים שיגנו עליו מפני התקפה אפשרית של צה"ל. התוכנית לא הייתה צולחת ללא שיתוף פעולה לבנוני. צבא לבנון היה עד אז עסוק באבטחת הגבול עם ישראל וסירב ליטול חלק בפלישת 15 במאי.
אל-קוותלי הפעיל לחצים כבדים על עמיתו הלבנוני, שיח' בשארה אל-ח'ורי ועל ראש ממשלת לבנון, ריאד ביי אל-צולח, כדי שיאשרו שיתוף של צבא לבנון הסדיר. סדרה של פשיטות שביצע הפלמ"ח בשטח לבנון, הניצחון הישראלי בקרב מלכיה השני, ועומס הפליטים הפלסטינים ששטפו את דרום לבנון, שכנעו את שיח' בשארה וריאד ביי כי השבת מלכיה לידיים ערביות היא אינטרס לבנוני. השניים חששו מפלישה ישראלית לשטח לבנון, ושאפו להשיב פליטים פלסטינים לגליל מאחר שהם היוו עול כבד על הכלכלה הלבנונית ואיימו להפר את המאזן הדמוגרפי העדין בין העדות.
סוריה הטילה למערכה גם כוחות של צבא ההצלה בפיקוד פוזי אל-קאוקג'י, שעד 15 במאי פעלו בשומרון ובאזור ירושלים, והוצאו משם לצורך ארגון מחדש ואימונים לקראת החזרתם לגליל. קרב מלכיה השני שיבש את תוכנית ההתארגנות ואילץ את קאוקג'י וכוחותיו לשוב אל המערכה מוקדם מהצפוי.
תוכנית הפעולה
1. חטיבה 2 של הצבא הסורי מתוגברת ביחידות שריון וארטילריה תצלח במזרח הירדן על גשר בנות יעקב, תכבוש את משמר הירדן ותתקדם בציר איילת השחר – ראש פינה עד צפת.
2. כוח בסדר גודל חטיבתי, מתוגבר ביחידות שריון, ארטילריה והנדסה ובסיוע אווירי של טייסת סורית יכבוש את אזור מלכיה–קדש, יפתח את "שער מלכיה" לתנועת יחידות צבא ההצלה ולכניסתן לעומק הגליל. הכוח כלל את היחידות הבאות:
א. כוח לבנוני בסדר גודל של גדוד מוגבר בפיקוד סא"ל (מוקדם) ג'מיל אל-חוסאמי:
ב. כוח סורי בסדר גודל של גדוד מוגבר בפקוד סא"ל טאלב אל-דאגסתאני:
ג. כוח של צבא ההצלה בסדר גודל של גדוד מוגבר בפיקוד סא"ל מדלול עבאס:
ד. סיוע אווירי של טייסת מטוסים סוריים (8 כלי טיס).
המקורות סותרים בעניין זהותו של מפקד הכוח. ככל הנראה היה זה סא"ל שווכת שוקייר, דרוזי-לבנוני ששימש נציג לבנון בוועדה הצבאית הערבית ומונה לאחר מכן לתפקיד ראש מטה צבא ההצלה.
למעשה, קרב מלכיה השלישי היה היחיד בהיסטוריה שבו שלושה צבאות ערביים (סורי, לבנוני וצבא ההצלה) ביצעו שיתוף פעולה מלא – קרקעי, אווירי וארטילרי – בתא שטח אחד.
מהלך הקרב
ההתקפה החלה בהפצצה מהאוויר של מטוסים סוריים (ללבנון לא היה חיל אוויר באותה העת) ולאחריה הפגזה ארטילרית כבדה ובשעה 13:30 החלו כוחות הרגלים הלבנונים לתקוף את עמדות לוחמי הפלוגה. ראשונים נפגעו הלוחמים בבית המכס ובשעה 16:30 נותק הקשר בינם לבין מפקדת הפלוגה בכפר. ראשוני הפצועים החלו להגיע לכפר ודיווחו כי הכוח סבל אבדות קשות.
בשעה 18:00 ביקש מפקד הכוח על "גבעת העץ" אישור לסגת אך קיבל פקודה להחזיק בגבעה עד רדת החשיכה. הכוח מילא אחר הפקודה ועם רדת הערב נסוג למחנה הצבאי כשהוא נושא עמו את מפקד הכוח שנפגע בקרב. עם רדת החשיכה, לאחר לחימה עזה במשך למעלה מ-7 שעות מול כוחות אויב גדולים, פסקה האש. לוחמי פלוגה א' החלו להתכנס בכפר ולהתארגן לקראת נסיגת הכוח ממלכיה. מצבורי התחמושת והציוד הושמדו כדי שלא ייפלו בידי הכוחות הערביים.
בחצות החלו אנשי הפלוגה לסגת לעבר מושב רמות נפתלי שממזרח לכפר כשהם נושאים איתם את הפצועים. עם אור ראשון הם הגיעו ליעדם וצבא לבנון השתלט על מלכיה וסביבתה.
בקרב זה נהרגו שמונה לוחמים מפלוגה א' של גדוד 11 ותותחן שהושאל לפלוגה. גופותיהם של שישה מהם טרם נמצאו והם נחשבים חללים שמקום קבורתם לא נודע.
כיבוש מלכיה במבצע חירם
במסגרת מבצע חירם, ב-30 באוקטובר 1948, כבשה חטיבה 7 את סאסא וב-31 באוקטובר, עם שחר, כבשה את מלכיה. כיבוש הכפר נעשה בהתקפת פתע מכיוון צומת סאסא שמדרום לכפר בעוד מגיניו הערבים נערכו להתקפה ממזרח, מכיוון מצודת כ"ח. להתקפה סייעה הפצצה מוקדמת של הכפר על ידי מפציצי B-17 מטייסת 69 שהמריאו מבסיס רמת דוד.
הנצחה
אנדרטה לחללי הפלמ"ח הוקמה במקום שנה לאחר הקרבות, ונחשפה במפקד חגיגי במעמד אנשי חטיבת יפתח ומפקדי הפלמ"ח. נופלי חטיבת עודד לא צוינו באנדרטה וכן נפקד שמם של שניים ממגויסי המח"ל שנחשבו נעדרים באותו זמן. בספטמבר 2009 נחנכה במלכיה אנדרטה משותפת לנופלי הגדוד הראשון של הפלמ"ח וחטיבת עודד. על אדמות אל-מאלכיה כקילומטר מדרום לאתר הקרב הוקם קיבוץ מלכיה על ידי יוצאי הפלמ"ח.
קרב מלכיה הראשון הונצח גם בספרות. ספרו של הסופר והעיתונאי, יצחק טישלר, "אחרונים על הרכס" עוסק בקרב בהרחבה, וגם בספרו של חנוך ברטוב, "מחוץ לאופק, מעבר לרחוב", העוסק בקורותיה של משפחה אחת, מסופר על הקרב שבו נהרג בן המשפחה.
אקסהיביציוניזם
אֶקְסְהִיבִּיצְיוֹנִיזְם הוא דפוס התנהגות בו אדם משתוקק לחשוף את אבריו האינטימיים בפומבי, ומפיק הנאה מכך. על פי ה-DSM, המגדיר המקובל של הפרעות הנפש, נחשב דפוס התנהגות זה לפאראפיליה, אם הוא נמשך מעל שישה חודשים ומהווה הפרעה משמעותית לתפקוד היומיומי התקין של האדם.
אקסהיביציוניזם עשוי להתבטא בצורות שונות, חלקן באופן שנתפס כשלילי ואף כמאיים על האנשים מולם נעשה הדבר (למשל אוננות מול עוברי אורח), וחלקן באופן שלא נועד להיתפס כמאיים על האחרים (כגון חשיפה רגעית ("flashing") של איברים אינטימיים מול קהל הנהוגה לעיתים במסגרת חגיגות "מרדי גרא" השנתיות בניו אורלינס).
בישראל אין חוק האוסר התערטלות אך יש סעיפים בחוק העונשין המתייחסים למעשים מגונים בפומבי, גרימת מטרד ציבורי והתנהגות מגונה במקום ציבורי.
סלט
סלט הוא סוג של מזון המוגש הן כמנה ראשונה, הן כתוספת למנה עיקרית או כמנה עיקרית ואף כקינוח. הסלט הוא תערובת של מזונות קרים, ובעיקר ירקות או פירות. לעיתים נוספים לסלט אגוזים, קרוטונים ופיסות דגים, בשר וגבינה. מקורה של המילה "סלט" הוא במילה הצרפתית: "סלד" salade, שמקורה במילה הלטינית: salata "מומלח" מ- sal - "מלח".
סלט ירוק, סוג הסלט הבסיסי ביותר, מורכב מתערובת של עלים שונים עם רוטב. בין סוגי העלים הנכללים בסלט הם: חסה לסוגיה, תרד, רוקט, שן ארי, ריחן ועוד. בין סוגי הסלט הירוק הבולטים ניתן למנות את סלט הקיסר, סלט השף וסלט הקוב. ישנם סלטים שאינם כוללים עלים ירוקים, אלא ירקות אחרים וכן התוספות האחרות לסלטים מגוונות ביותר וכוללות לעיתים בשר, מאכלי ים, ביצים, דגים, פירות וכן הלאה.
סלטים רבים נהוג לתבל בעזרת רוטב לסלט או שמנים כדי להעשיר ולעדן את טעמם. בין רוטבי הסלטים הבולטים ניתן למנות את הרטבים על בסיס המיונז: רוטב ראנץ', רוטב רוסי ורוטב אלף האיים ואת הרטבים על בסיס שמן זית: רוטב צרפתי, רוטב איטלקי, ויניגרט ועוד. בנוסף, יש המוסיפים לסלטים מרכיבים נוספים כגון: פטריות, בשר עוף, בשר בקר, דגים, פירות ים, דגנים, מאפים כגון: קרוטונים, פסטה, אורז וגבינות.
סלט ירקות, המכונה, בהתאם לאופן הכנתו "סלט ישראלי", "סלט ערבי" או "סלט יווני" כולל ירקות קצוצים. מגוון ירקות משמשים להכנתו, ביניהם: עגבנייה, מלפפון, פלפל, בצל, גזר וצנון או צנונית. סלט יווני מכיל בדרך כלל גם חסה וגבינת פטה.
ז'יבקו פטקוב
ז'יבקו סטויאנוב פטקוב (בבולגרית: Живко Стоянов Петков; נולד ב-15 בפברואר 1993 בבורגס שבבולגריה) הוא כדורגלן בולגרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת מועדון ספורט כפר קאסם מהליגה הלאומית.
קריירת מועדונים
ב-26 בינואר 2023, זמן קצר אחרי חתימתו בסוזופול ומבלי ששיחק במדי המועדון, חתם פטקוב במועדון ספורט כפר קאסם מהליגה הלאומית.
עוגן מתיחה
עוגן מתיחה הוא מרכיב בהנדסת מבנים, שנועד לחיזוק קירות מבנים לפני המצאת הבטון המזוין או לשם חיזוק קירות מבנה עתיק קיים ללא הריסתו.
העוגן מורכב ממוט או כבל פלדה המושחל לאורך המבנה מצד לצד ובולט מחוץ לגבולות הקיר, משני צידי המבנה. בחלקים הבולטים מחוץ לקיר חרוטה הברגה. על ההברגות מבריגים אומי פלדה ו"מותחים" אותם באמצעים מכניים. כך נוצר לחץ חיצוני על הקיר המונע ממנו להתמוטט כלפי חוץ.
בעקבות רעידת האדמה של 1927 התגלה שבתים שנבנו בשיטה זו בירושלים לא התמוטטו, בעוד בתים שלא היו בנויים כך נסדקו ואף התמוטטו. לפיכך הגדירו השלטונות הבריטים בתקן הבנייה את השימוש בעוגני מתיחה.
אומי הפלדה החיצוניים נראים מן הרחוב, לפיכך החליטו אדריכלים להפוך אותם למרכיב קישוטי. כך ניתן לראות בשכונות נחלאות בעיקר, ובשכונות נוספות בירושלים אומים של עוגני מתיחה עגולים, מרובעים, בדוגמת פרפרים, ספירלות, צורות X, S, 8 ועוד.
מיקה שרון
מיקה שרון (נולדה ב-1966) היא שפית, מסעדנית, כותבת ספרי בישול ומנחת טלוויזיה ישראלית-אמריקאית.
ביוגרפיה
עוד קודם לכן עזבה את השותפות באודיאון שנסגרה ב-2008.
בשנת 2005 פתחה את "קפה ליברה" ברחוב בן-יהודה בתל אביב, שהפך בשנת 2010 לביסטרו מיקה ולבסוף נסגר גם הוא.
בשנת 2008 הוציאה מיקה ספר בישול בהוצאת כנרת הנקרא "מיקה תל אביב". הספר כולל את המתכונים הנבחרים שלה בהוצאת כנרת.
בנוסף לעיסוקה כשפית מנחה שרון תוכניות בישול. בעבר הנחתה תוכנית בישול גם בערוץ המזון האמריקאי.
שרון עברה ב-2015 לניו יורק שם התכוונה להקים שוק איכרים כשר עם מיכל אנסקי ואמיר ברמלי, אך הקמת השוק התבטלה.
תיכון הדרים
תיכון הדרים הוא בית ספר תיכון עירוני בהוד השרון.
היסטוריה
בית הספר ממוקם ברחוב ז'בוטינסקי בעיר, בסמוך לשכונות רמות מנחם ורמת הדר.
בית הספר הוקם בשנת 1988 ונקרא בהתחלה בשם "תיכון חדש הוד השרון".
בתחילה הוא שכן במבנה חטיבת הביניים "השחר" בעיר, וכעבור שלוש שנים עבר למבנה שבו הוא ממוקם כיום.
התיכון מקיים מאז 1998 את מרוץ לשי"ר – מרוץ שנתי משאר ישוב להוד השרון לזכר ארבעת בוגריו שנפלו במערכות ישראל. הארבעה הם ליאור שי, שנהרג בהתרסקות מסוק יסעור של חיל האוויר ברומניה בשנת 2010; רונן חיון שנפל בקרב בלבנון ב-1997; ומשה (שיקו) סבן ויפתח שלפוברסקי שנפלו באסון המסוקים. המרוץ, שהחל כיוזמה חד פעמית של מורים בתיכון, הפך במרוצת השנים למסורת ומהווה חלק מרכזי משנת י"ב בבית הספר.
משנת 2017 משחקת קבוצת הכדורסל של בית הספר בליגת העל לבתי ספר תיכוניים.
קבוצת הרובוטיקה של התיכון הנקראת "Ha-Dream Team #3075" הוקמה בשנת 2009, ומשתתפת בתחרות הרובוטיקה הבינלאומית של ארגון FIRST. בשנת 2018 הקבוצה נבחרה כרובוט מחליף לברית שניצחה את אליפות העולם ביוסטון. אף שהקבוצה הייתה רק רובוט מחליף וכתוצאה מכך שיחקה רק שני משחקים בפלייאוף, היא נחשבת לקבוצה הישראלית הראשונה שניצחה באליפות העולם בתחרות זו, בשנת 2019 ניצחה הקבוצה את באליפות הארצית.
בבית הספר לומדים כ-900 תלמידים בכיתות י'-י"ב. התיכון מקבל, ללא סינון, תלמידים מהוד השרון. על פי נתוני משרד החינוך,
בשנת 2015 עמד שיעור תלמידי התיכון הזכאים לתעודת בגרות על 98.05%, כאשר 30.29% מהם נבחנו בבחינת הבגרות במתמטיקה ברמה של חמש יחידות.
בינואר 2019 נכלל בית הספר ברשימת 20 התיכונים הטובים ביותר בישראל של מדד לוח הדירות מדלן.
לנתן
לַנְתָּן (באנגלית: Lanthanum) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי La ומספרו האטומי 57. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.
תכונות
לנתן הוא יסוד מתכתי רקיע, רך שצבעו לבן-כסוף והוא נמצא במינרלים שמכילים מתכות נדירות, בעיקר צריום. לנתן מגיב במהירות עם היסודות פחמן, חנקן, בורון, חמצן, סלניום, צורן, זרחן, גופרית ועם הלוגנים וכשנחשף לאוויר הוא מתחמצן במהירות. תחמוצת הלנתן מגיבה עם הלחות שבאוויר ליצירת הידרוקסיד(NOH) תוך כדי שהיא מתפוררת לאבקה לבנה עדינה. על מנת להגן על הלנתן מהסביבה שומרים אותו בשמן מינרלי או במיכל אטום הכולל אווירה מגנה (כגון חנקן או ארגון).
היסטוריה
הלנתן (מקור השם במלה היוונית "לנתניין" שמשמעותה "הישארות במחבוא") זוהה בשנת 1839 על ידי קרל מוסנדר (Carl Mosander) כשהוא פירק דגימה לא טהורה של צריום חנקתי והשרה אותה בחומצה חנקתית. מהתמיסה שקיבל הוא בודד מתכת חדשה (בצורת La2O3) וקרא לה "לנתנה".
לנתן טהור הופק רק בשנת 1923.
תפקיד ביולוגי
ללנתן אין תפקיד ביולוגי.
כשנבלע הוא אינו נספג בגוף וכשמוזרק הוא מסולק מהגוף בצורה איטית. לנתן כלורי (LaCl3) מנוצל ברפואה כחומר מונע קרישה. בנוסף לנתן משמש לספיחת זרחן במערכת העיכול בחולים עם אי ספיקת כליות כרונית.
צורה בטבע
לנתן נמצא בקרום כדור הארץ בריכוז 18–35 חלקיקים למיליון. מחצביו העיקריים הם מונזיט ((Ce, La, Th, Nd, Y)PO4) ובסטנסיט ((Ce, La, Y)CO3F) והוא מהווה 25%-38% מהם.
ניתן להפיק לנתן ממחצביו בעזרת טכניקה הנקראת "חילוף יונים".
אמצעי זהירות
ללנתן רעילות נמוכה ויש לטפל בה בהתאם. הזרקת תמיסות לנתן לבעלי חיים משפיעה על הכבד, גורמת ללחץ דם נמוך ולהתנוונות הטחול.
מלכת היופי
"מלכת היופי" (מכונה גם "מיס ישראל") הייתה תחרות יופי בישראל, שנערכה מדי שנה בין נשים צעירות בישראל משנת 1950 ועד שנת 2021, בחסות השבועון "לאשה" וסוכנות הדוגמנות "לוק". הזוכה בתחרות הייתה מוכתרת בתואר "מלכת היופי" של ישראל, ולאחר מכן נשלחת לייצג את מדינת ישראל בעיקר בתחרויות מיס עולם (מיס וורלד) או מיס תבל (מיס יוניברס).
מלכת היופי הראשונה של ישראל לשנת 1950 היא מרים ירון.
בנובמבר 2022, הודיעו על ביטול התחרות בישראל, ממניעים פמיניסטיים. מלכת היופי האחרונה של ישראל, משנת 2021, היא נועה כוכבא.
היסטוריה
כבר בשנות ה-20 של המאה ה-20 נערכו תחרויות יופי ביישוב היהודי בארץ ישראל ונשים התמודדו על התואר "אסתר המלכה העברייה". תחרות "מלכת היופי" החלה בשנת 1950, לאור הצלחת תחרויות דומות במדינות אחרות (תחרות "מיס אמריקה" למשל, מתקיימת מאז 1921). בתחילה הייתה התחרות בחסות השבועון "לאשה" ומאוחר יותר הצטרפה סוכנות הדוגמנות "לוק" כנותנת חסות נוספת. פעולתן העיקרית של מלכות היופי הייתה גיוס כספים למדינת ישראל בקהילות יהודיות בתפוצות וייצוג ישראל באירועים וטקסים שונים. כבר משנתה הראשונה של התחרות, הזוכה בה מייצגת את ישראל בתחרות יופי בינלאומית הנערכת כל שנה - מיס עולם או מיס תבל. עד היום זכו שתי מלכות יופי ישראליות בתואר זה - רינה מור בשנת 1976 כמיס תבל ולינור אברג'יל בשנת 1998 כמיס עולם.
ב-1952 השתתפה ישראל לראשונה בתחרות מיס תבל, אליה נשלחה מלכת היופי אורה ורד (גמילי). ב-1954 השתתפה ישראל לראשונה בתחרות מיס עולם, אליה נשלחה מלכת היופי, חבצלת דרור (דרילמן). ב-1960 השתתפה ישראל לראשונה בתחרות מיס אינטרנשיונל, שהיא השלישית בחשיבותה, אליה נשלחה לילי דג'ני. ב-1968 השתתפה ישראל לראשונה בתחרות מיס אסיה פסיפיק, אליה נשלחה מרים דומקין. ב-1984 השתתפה ישראל בפעם הראשונה בתחרות מיס אירופה, אליה נשלחה להשתתף מלכת היופי ספיר קופמן-פפושדו. ב-2003 השתתפה ישראל בפעם הראשונה בתחרות מיס ארת' ("מיס כדור הארץ") שהיא הרביעית בחשיבותה לאחר התחרויות מיס עולם, מיס תבל ומיס אינטרנשיונל. כך במשך מספר שנים נשלחו נציגות מטעם משתתפות "מלכת היופי" בישראל של "לאשה". ב-2011 נרכשו הזכויות לנציגות במיס ארת' על ידי "ליילק", מגזין ערבי-ישראלי, ומאז נשלחו נציגות מהמגזר הערבי בלבד.
בתחרות מוענקים חמישה תארים שונים: "מלכת היופי" (שמוכרזת כזוכה, ובנוסף כנציגה הישראלית בתחרות מיס עולם), "נערת ישראל" (המוגדרת כ"סגנית הראשונה" ובנוסף כנציגה הישראלית בתחרות מיס תבל), "מלכת החן" (הסגנית השנייה, הזוכה במקום השלישי), "נערת היופי-עשרה" (הזוכה במקום הרביעי) ו"חביבת הקהל". בנוסף לתואר ולייצוג של מדינת ישראל בטקס הבינלאומי, מלכת היופי לרוב זוכה גם במכונית חדשה ובחוזה דוגמנות בסוכנות "לוק".
כ-3,000 נשים מגישות מועמדות לתחרות בכל שנה, ורק עשרים מתוכן נבחרות כמועמדות סופיות לתחרות. תנאי הסף למועמדות הם - גיל 17 וחצי עד 24, גובה מינימלי של 1.70 מטר, רווקות ובעלות אזרחות ישראלית. דוגמניות רבות החלו את דרכן כמתמודדות בתחרות מלכת היופי - בהן טיטי איינאו, מירי בוהדנה, רנא רסלאן, אילנית לוי, סיון קליין וגל גדות.
משנת 1994 עד 2014 שודר טקס "תחרות מלכת היופי" בשידור חי בטלוויזיה, בערוץ 2 וכן בערוץ 10, והחל מ-2015 עד 2021 שודר הטקס באינטרנט באתר ynet (במדור "XNET - לאשה"), במקום בטלוויזיה.
כתר מלכת היופי
בדרך כלל ארבע הזוכות במקומות הראשונים עונדות עליהן כתר שהן הזוכות בתארים של "מלכת היופי" (המקום הראשון), נערת ישראל (המקום השני), מלכת החן (המקום השלישי) ונערת היופי-עשרה (המקום הרביעי), בעבר התקיים גם התואר "נסיכת היופי" שענדה כתר.
בתחרות הראשונה שנערכה ב-1950 עוצב לזוכה כתר של מתכת בעלת חמישה קודקודים חדים עם ציור של מגן דוד.
ב-1958 עוצב כתר המעוטר באבני חן שגם עליו מגן דוד, הכתר הוכן על ידי חברת "טופז" שהייתה גם מבן נותני החסות לתחרות, כתר זה שימש ברציפות את התחרות עד 1965, בכתר הזה גם נעשה שימוש על ידי הזוכות בפרויקטים שונים כמו פרסומות בהן הופיעו.
על פי מעצבת האופנה סתו אקסנפלד ניתן להסיק כי כתר זה ממסורות אירופאית בהם כתרי האצולה משלבים בהם סמלים בשלמותם כמו המגן דוד ששולב בכתר זה, כמו כן גאת רצונה של אחת ממארגני התחרות ועורכת לאישה שמלכת היופי תייצג את ישראל ברחבי העולם ותהווה מעיין שגרירה.
ב-1966 עוצב הכתר בדרך של שתי שכבות, השכבה הקדמית מהווה רצועה נמוכה ממשולשים, צרה וצפופה המעטרת את כל היקף הטבעת. השכבה האחורית מהווה רצועה של מחמישה משולשים חופפים בקו קונטור. בדומה לצורה של מגן דוד שנכחה בכתרים הקודמים גם בכתר זה קיים עיקרון חלקי של משולשים חופפים, על פי הסוציולוג עוז אלמוג, מדינת ישראל הייתה במשבר כלכלי שהתבטא באחוז גבוה של אבטלה והתרחשו במדינה שביתות עובדים מרובות, דבר זה השפיע גם עיצוב כתר מלכת היופי.
בין השנים 1967–1973 הוחלפו מספר כתרים בעלי עיקרון עיצוב משותף של משולש המצביע על כלפי מעלה, יש שפירשו זאת שמקורו של עיצוב זה בא מהיותה של צורת המשולש סמל לתשוקה, נטען גם כי דבר זה הושפע מגל הפמיניזם שפקד את התקופה והמשולש סימל את העוצמה הנשית.
ב-2012 מעצבת התכשיטים קרן וולף הייתה אחראית על הכנת ארבעת הכתרים של התחרות, השראתה הייתה סגנון רומנטי של שנות ה-20 עם גוון אצילי.
איתמר פיטובסקי
איתמר פיטובסקי (12 באפריל 1950 - 11 בפברואר 2010) היה פילוסוף, מתמטיקאי ופיזיקאי, שימש כפרופסור במחלקה להיסטוריה ופילוסופיה של המדע באוניברסיטה העברית בירושלים.
חייו
פיטובסקי סיים תואר ראשון בפיזיקה ובמתמטיקה בהצטיינות מהאוניברסיטה העברית בשנת 1974, ותואר שני בהצטיינות במתמטיקה, כשנתיים לאחר מכן. את הדוקטורט בפילוסופיה של המדע עשה באוניברסיטת מערב אונטריו, קנדה, בשנת 1983. עבודתו הייתה בנושא "הלוגיקה של תהליכים יסודיים, קבוצות בלתי-מדידות ומכניקת קוונטים" בהנחיית הפרופסור ג'פרי באב. בשנת 1985 חזר לאוניברסיטה העברית בתור מרצה, ובשנת 1997 התקבל כפרופסור מן המניין.
בדצמבר 2008 נערכה במכון ון ליר הסדנה הבינלאומית השנתית בהיסטוריה ופילוסופיה של המדע לכבודו.
פיטובסקי היה נשוי לד"ר ליאורה לוריא, פסיכואנליטיקאית, ואב לשתיים, אחת מהן היא הסופרת מיכל פיטובסקי. בתו הבכורה ד"ר נוגה פיטובסקי-נוה, מרצה בבית הספר לעבודה סוציאלית המכללה האקדמית ספיר.
אר טי אמצעים מתנפחים
אר טי אמצעים מתנפחים (באנגלית: RT Aerostats systems) היא חברה ישראלית העוסקת בפיתוח, תכנון וייצור של בלוני תצפית למטרות מודיעין, אבטחה ותקשורת. החברה נמצאת בבעלות משותפת של חברת המל"טים אירונאוטיקס וטלי שמואלי, המכהנת כמשנה למנכ"ל החברה. משרדי החברה וקווי הייצור שלה ממוקמים ביבנה וחברת בת שלה פועלת מטקסס.
היסטוריה
החברה הוקמה על ידי רמי שמואלי, בשנת 1996 כחברה לייצור בלונים טכנולוגים ובלוני פרסום. באותה שנה פותח בחברה הבלון הראשון לצורכי פיקוח ובקרה עבור חברת שחל. ב-2004 פיתחה החברה את משפחת בלוני התצפית SkyStar והחלה למכור מערכות בלוני תצפית גם לצה"ל. בשנת 2008 רכשה חברת המל"טים אירונאוטיקס חלק ממניות החברה.
כיום פועלות ברחבי העולם כ-40 מערכות בלוני תצפית מתוצרת החברה ב-10 מדינות ובהן ישראל, קנדה, ארצות הברית, רוסיה, תאילנד, אפגניסטן, מקסיקו, קולומביה ומדינות באפריקה, והם צברו יותר ממיליון שעות הפעלה מבצעיות. המערכות שימשו את צה"ל במבצע "צוק איתן". בשנת 2016 הקימה אר טי חברת בת בשם Aero-T, אשר מתמחה בפיתוח וייצור של מערכות בלון גדולות. המוצר הראשון של חברת Aero-T הוא מערכת ה-SkyGuard1, מערכת בלון גדולה שתוכל לרחף בגובה של עד 1,000 מטר למשך 7 ימים, ולשאת מטען במשקל של עד 90 ק"ג.
אופליה
אופליה היא דמות במחזהו של ויליאם שייקספיר, "המלט", אשת אצולה צעירה, בתו של פולוניוס, היועץ למלך קלאודיוס, אחותו של לארטס, וכלתו הפוטנציאלית של הנסיך המלט. עקב מעשיו של המלט, נטרפת עליה דעתה והיא משוטטת כסהרורית ולבסוף מתה בטביעה.
אופליה היא אחת משתי הדמויות הנשיות היחידות במחזה המקור, יחד עם המלכה גרטרוד.
דמותה
אופליה היא בעלת אישיות תמימה ומתנהגת בחביבות לכולם. היא צייתנית מאוד לאביה ועושה כל שהוא מבקש, גם כאשר הוא אומר לה להפסיק לראות את המלט וכאשר הוא מורה לה לקבוע פגישה עם המלט, כדי שפולוניוס וקלאודיוס יוכלו לרגל אחריו. הדמותה משמשת גם להבלטת תכונותיהם והתנהגותם של המלט ולארטס, הן בניגוד אליהם והן בגורם להם. אהבתה התמימה להמלט נוגעת ללב בעיקר עקב התעללותו הצינית של האחרון בה. על אף שבתחילה מפגין המלט אהבה חסרת מעצורים לאופליה, במהלך המחזה הוא משנה את עורו בשביל להשיג את מטרותיו, וקורא לה "אל המנזר לכי! לא אהבתיך!" (יש לזכור כי באותה עת, המילה מנזר שימשה גם ככינוי לבית בושת). לאחר שהמלט רוצח את פולוניוס בטעות, מאחר שחשב שהוא קלאודיוס, דעתה נטרפת עליה בשל מה שהדמויות האחרות מפרשות כצער על מות אביה. היא מתהלכת כסהרורית (כפי שנהג שייקספיר לתאר דמויות שיצאו מדעתן, כמו למשל אצל ליידי מקבת'), מדברת בחידות ובחרוזים, ושרה כמה שירים "מטורפים" וטיפשיים על מוות ועל עלמה המאבדת את בתוליה ויוצאת מהבמה לאחר שאיחלה לכולם "לילה טוב". בהמשך, היא נראית בפעם האחרונה במחזה לאחר שלארטס מגיע לטירה כדי לקרוא תיגר על קלאודיוס בגין מותו של אביו, פולוניוס. אופליה שרה שירים נוספים ומחלקת פרחים, ומציינת את משמעויות הסמליות שלהם. לעצמה נוטלת אופליה רק את עשב המרפא רו (Rue), המוכר כמסמל חרטה, אולם הינו גם עשב מרפא המשמש לטיפול בכאבים וחבורות ובעל יכולות להפסקת הריון. בתמונה השביעית של המערכה הרביעית, מספרת המלכה גרטרוד, בהודעה אשר נחשבת כאחת מהכרזות המוות הפואטיות ביותר בספרות, כי אופליה טיפסה על עץ ערבה כדי לקטוף פרחים, והענף עליו עמדה נשבר והיא נפלה לתוך הנחל וטבעה, אולם בהלוויתה עולה השאלה האם הייתה זו התאבדות. לארטס והמלט מצהירים כל אחד עד כמה אהבו אותה, והמלט אף מנסה לקרוא תגר על אהבתו של לארטס לעומת אהבתו שלו, אך לאחר מכן דמותה לא מוזכרת יותר כלל.
עיבודים לדמותה
על שמה קרוי אחד מירחיו של אורנוס: אופליה.
מוזלי
מוזלי (בגרמנית שווייצרית: Müesli, נהגה 'מיזלי', וגם 'מיוזלי') הוא סוג של דגני בוקר המקובל במטבח הגרמני והשווייצרי (משם מקורו). נטען כי המוזלי פותח על ידי תזונאית שווייצרית כדי לסייע לחולים להשתקם בצורה מהירה ויעילה יותר.
בשווייץ נהוג לאכול אותו לעיתים גם כארוחת ערב, עם פרוסת לחם וכוס קפה. המוזלי עשוי שיבולת שועל דחוסה עם תוספי פירות ולעיתים גם עם שקדים מסוכרים, בוטנים או אגוזים. קיימים שני סוגים של מוזלי: טרי ומיובש.
בישראל רווחת הנחה שגויה ש"מוזלי" הוא מאכל גרנולה עם יוגורט ופירות, וכך יוגש "מוזלי" כארוחה במסעדות ובבתי קפה שונים. למעשה, למרות הדמיון בין שני המאכלים, ההבדל המהותי הוא שבמוזלי הדגנים אינם קלויים, בעוד שבגרנולה הדגנים עוברים קלייה עם שמן או ממתיק (דבש, סילאן, סוכר חום) עד להשגת מרקם פריך. בנוסף, יוגורט אינו מרכיב הכרחי במוזלי, שכן אוכלים אותו לרוב עם חלב או שמנת.
שידורי טלוויזיה באינטרנט
שידורי טלוויזיה דרך האינטרנט מתבצעים באמצעות העברת נתונים משרת כלשהו למחשב האישי. ההתפתחות הטכנולוגית מאפשרת שידור תוכניות טלוויזיה באתרי אינטרנט. כך ניתן לצפות בתוכניות ובסרטים באינטרנט הן במחשבים נייחים וניידים, במכשירי לוח ובטלפונים הניידים. ברשת מועברים שידורים חיים וכן תוכן לצפייה לפי דרישה (VOD). התכנים בצפייה נדחית זמינים לצפייה בכל שעות היממה ובכל מקום שיש בו חיבור לאינטרנט, חינם או בתשלום.
המונח "שידורי טלוויזיה" מתייחס לתוכן, הדומה לזה של שידורי הטלוויזיה. לרוב, שידורי טלוויזיה ברשת, הם מראה לשידור הרגיל. ערוץ טלוויזיוני מקרין תוכנית על מסכי הטלוויזיה ובמקביל מזרים את השידור גם לנגן אינטרנטי.
ניתן לצפות בשידורים בכל מקום על-פני כדור הארץ, כל עוד יש במקום חיבור לאינטרנט. וזאת בהשוואה לשידורי טלוויזיה רגילים, שהטווח שלהם מוגבל לסביבתה של האנטנה המשדרת (כיום גם אפשר לצפות בשידורי טלוויזיה רגילים בכל העולם בזכות לוויינים). כל אדם יכול לפתוח תחנת שידור לעצמו ולשדר לרשת האינטרנט. לעיתים עקב מגבלות של זכויות השידור, נחסמים שידורים לצפייה במדינות מסוימות על ידי כלי Geo block. לדוגמה שידורי מונדיאל 2018 שודרו בישראל בדיגיטל של כאן עם חסימת צפייה מחוץ לגבולות ישראל בהתאם להסכם השידור מול פיפ"א.
ב 2018 שתי רשתות חברתיות השיקו שידורי טלוויזיה מסוג חדש, שאינם מקבילים לשידור טלוויזיוני: YouTube TV ו- IGTV של אינסטגרם.
אמצעים לשידור באינטרנט
כמו כן, בנמצא גם שידור מטעם גורמים פרטיים או חובבי התחום, באמצעות תוכנה ביתית המאפשרת שידור של תוכני רדיו וטלוויזיה לאינטרנט.
בינג'
בצפיית בינג' האדם צופה במספר רב של פרקים בצורה רציפה. אופן הצפייה הזה הפך נפוץ בקרב צופים בעידן הטלוויזיה האינטרנטית. עם עליית שירותי סטרימינג כמו נטפליקס ועוד, צפיית בינג' שיקפה עלייה בכמות הזמן שבני האדם מבלים בצריכת תכנים אלה.
צפיית בינג' הפכה לדרך של אנשים לנהל את הרגשות שלהם, להתמודד עם חרדה ודיכאון וליצור קשרים חברתיים עם אחרים. עבור אנשים רבים, צפיית בינג' היא דרך לברוח מהבעיות שלהם ולשכוח זמנית מהצרות שלהם. לצד תועלות מסוימות, הצפייה המרתונית יכולה לגרום לחוסר שינה ולבידוד חברתי בגלל מספר השעות הרבות שמבלים בצפייה יחידנית. בנוסף לכך, יש הטוענים שצפייה מוגזמת עלולה להוביל להתקשרות לא בריאה עם הדמויות וסיפור העלילה בטלוויזיה, באופן שעלול להשפיע על מערכות היחסים האמיתיות של אנשים עם קרוביהם.
הערות שוליים
Télévision par ADSL
קרסומי
קרסומי (בקאנג'י: 鱲子, קאטאקאנה: カラスミ, רומאג'י: karasumi) הוא מאכל העשוי שק ביצי דג מולית כבושים במלח ומיובשים.
שק הביצים מומלח ומיובש בשמש. מאכל זה נחשב למעדן ביפן ובטאיוואן. ביפן נהוג לשתות יין סאקה לצד הקרסומי.
מאכל זה מאפיין את אזור נגסאקי. יחד עם האוּני (שק הביצים של קיפוד הים) והקונווואטה (מעיי מלפפון ים) נחשב אחד משלושת הצ'ינמי (מילולית "טעם נדיר"), מאכלים הנחשבים ייחודים לאזור מסוים ביפן.
ישנה סברה לפי מקור שמו של המאכל בדמיונו למקלות הדיו (ביפנית: סומי) שיובאו מסין ליפן (סין כונתה "קרה").
בישראל מיוצר קרסומי מביצי דג בורי, לצורך שיווקו למדינות מזרח אסיה.
לרנז טייט
לרנז טייט (באנגלית: Larenz Tate; נולד ב-8 בספטמבר 1975) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה וראפר אמריקאי, ידוע בעיקר בשל תפקידיו בסרטים "התרסקות", "ריי" "מילה של גבר", "הדוור" ו"שטרות לוהטים".
ביוגרפיה
טייט נולד בשיקגו, אילינוי לפגי וללארי טייט, טייט הוא הצעיר מבין שלושה אחים: לארון ולאמרד, גם הם שחקנים. משפחתו עברה משיקגו לקליפורניה כאשר היה בן 4. טייט סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר "תיכון פאלמדייל", בפאלמדייל בשנת 1993.
קריירה
בדחיפת הוריו הלך טייט ללמוד משחק דרמטי אך לא התייחס ללימודים ברצינות עד שפגש בשחקן ובמוזיקאי מלקולם-ג'מאל וורנר שלוהק לסדרה הקומית "משפחת קוסבי" באותם זמנים. טייט החל להופיע לצד שני אחיו בשנת 1985 בסדרה הבדיונית "The Twilight Zone". בשנותיו הראשונות בעולם המשחק הופיע טייט בסדרה של סטיבן ג'יי קאנל "רחוב ג'אמפ 21", ב"שנות הקסם" ובסדרה הקומית הפופולרית "אריזה משפחתית".
את תפקידו הראשון בעולם הקולנוע קיבל טייט בשנת 1993 בדרמת הפשע "סכנה לחברה" בה גילם טייט את הפושע קווין "או דוג" אנדרסון, בתחילת הסרט באחת הסצינות המפורסמות שלו בעולם הקולנוע פונה אליו המוכר הקוריאני שמוכר לו ולחברו משקאות ואומר "אני מרחם על אמא שלך", "או דוג" שנעלב מאמרה זו יורה למוות במוכר ובאשתו ואף מצלם זאת במצלמת וידאו. לאחר מכן שיחק טייט בתפקיד ראשי בדרמת הפשע המלחמתית "שטרות לוהטים", סרט המעביר ביקורת חריפה על החיילים השחורים במלחמת וייטנאם והתמודדותם עם נושאים חברתיים וזכויות אזרח בארצות הברית, במהלך "שנות ה-60". בסרט גילם טייט את אנתוני קורטיס, נער אפרו אמריקני המסיים את לימודיו בתיכון ומחליט להתגייס ל"חיל הנחתים האמריקני" ולהילחם ב"מלחמת וייטנאם". כאשר חוזר קורטיס לביתו שברובע הברונקס עטור בצלקות ועיטורים מהמלחמה הוא פונה אל עולם הפשע ונעצר בגין שוד מזוין.
ב-1997 שיחק טייט בתפקיד ראשי במותחן הפעולה הבדיוני של קווין קוסטנר "הדוור", בסרט שיחק טייט נער נלהב בשם פורד לינקולן מרקורי שמקבל השראה מ"הדוור" (קוסטנר) מנהיג המרד אחרי מלחמת העולם שהשאירה אוכלוסייה מצומצמת המחולקת לערים קטנות ופרימיטיביות.
ב-2003 שיחק טייט במותחן הפשע "מילה של גבר" ומגלם את דמטריוס היקס סוכן של היחידה ללוחמה בסמים העובד לצידו של שון וטר (וין דיזל) איתו גדל ברחובות ביחד והפכו לשוטרים. כשהיחידה שלהם עוצרת את אחד הסוחרים הגדולים בשם "ממו" לוסרו, סוחר חדש בשם דיאבלו תופס את מקומו והופך למטרה החדשה של וטר והיקס.
בשנת 2004 השתתף טייט בדרמת הפשע זוכת 3 פרסי אוסקר של פול האגיס "התרסקות", בסרט גילם טייט את דמותו של פיטר ווטרס, אחיו של גרהאם ווטרס (דון צ'ידל) בלש במשטרת לוס אנג'לס וחברו של אנתוני (לודקריס) ושותפו לפשע. על אף שגם הוא שחור, הוא לועג לאנתוני על פרנויית הגזענות שלו. פיטר מוצא את מותו כאשר השוטר הנסון (ראיין פיליפה) לוקח אותו טרמפ לאחר ניסיון החטיפה הכושל. הנסון, אשר חושב כי פיטר עומד לשלוף אקדח, יורה בו, רק כדי לגלות כי למעשה הוא הוציא מהכיס פסלון של כריסטופר הקדוש. בנוסף שיחק טייט גם בדרמה המוזיקלית הביוגרפית זוכת 2 פרסי האוסקר "ריי" המבוססת על חייו של נגן הג'אז העיוור ריי צ'ארלס, בסרט גילם טייט את המלחין ומפיק הסרטים קווינסי ג'ונס.
בשנת 2006 שיחק לצד טייריס גיבסון בסרט האקשן "מהמותן למטה".
בשנת 2007 הצטרף לקאסט העונה הרביעית של סדרת הדרמה "הצילו" ברשת FX Networks ובכיכובו של דניס לירי. טייט גילם את בארט "בלאק שון" ג'ונסון, עד לתום עונתה השביעית של הסדרה ב-2011.