cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סיפאהים
הצבא הסיפאהי היה צבא מילואים ולא צבא סדיר. הפרשים קיבלו כשכר לשירותם הצבאי חלקת אדמה (טימאר). הם עיבדו את הקרקע ורק בשעת הצורך היו אחראים להביא לקרב מספר מסוים של חיילים מהשטח שברשותם. החיילים צוידו בנשק, במזון ובסוסים על ידי בעל הטימאר.
הסיפאהים הובילו את הכיבושים הנרחבים של האימפריה.
לא יכולה בלי זה (סרט)
לא יכולה בלי זה (She's Gotta Have It) הוא סרט דרמה קומית אמריקאי משנת 1986, שכתב, ערך וביים ספייק לי. זהו סרטו הראשון של לי באורך מלא, הוא נוצר בתקציב נמוך, וזכה לביקורות חיוביות. הסרט מספר את סיפורה של צעירה אפרו-אמריקאית בשם נולה דרלינג, היוצאת עם שלושה גברים, ומעביר את רגשות ומחשבות הדמויות בסגנונו הייחודי של לי.
בשנת 2017 לי עיבד את הסרט לסדרה באותו שם עבור נטפליקס, בכיכובה של דוונדה וייז.
תקציר
נולה דרלינג היא תושבת ברוקלין צעירה ומושכת, המלהיבה שלושה מחזרים: ג'יימי אוברסטריט המנומס והמשורר החובב; גריר צ'יילדס הדוגמן האובססיבי לעצמו; ומארס בלקמון (ספייק לי) הילדותי והמובטל. נולה נמשכת לטוב בכל אחד מהם, אך מסרבת להתחייב לאחד מהם, מטפחת את חירותה האישית במקום זאת, בעוד כל גבר רוצה אותה לעצמה.
שחקנים
בסרט מככבים טרייסי קמילה ג'ונס, טומי רדמונד היקס, ג'ון קנדה טרל וספייק לי עצמו.
בתפקידי משנה מופיעים הצלם ארנסט דיקרסון בתור תושב קווינס, ש. אפאתה מרקרסון בתור ד"ר ג'יימיסון, ביל לי  אביו במציאות של ספייק לי, שכתבת את פסקול הסרט, מופיע כאביה של גיבורת הסרט, ואחותו של ספייק, השחקנית ג'וי לי  מופיעה כשותפה לשעבר.
השפעות
הסרט נפתח בציטוט של זורה ניל הרסטון מתוך ספרה "עיניהם צופות באלוהים".
לי ספג השראה מצפייה בסרטו אקירה קורוסאווה, רשומון, אליו נחשף בבית הספר לקולנוע. בסרט קיימת גם מחווה לסרט הקוסם מארץ עוז.
סדרת טלוויזיה
ב -15 בספטמבר 2016, הודיעה נטפליקס על עסקה להפקת סדרה המבוססת על הסרט, כאשר לי חוזר לביים את העונה הראשונה ומשמש כמפיק בפועל. הוזמנו עשרה פרקים בני 30 דקות, ונטפליקס שחררה את הסדרה בנובמבר 2017.
הרהורים בדיעבד
בשנת 2014, לי אמר כי אחת החרטות שלו כקולנוען היא סצנת האונס בסרט: "אילו הייתי מסוגלת לעשות משהו שוב, זה יהיה זה. זה היה לגמרי [...] טיפשי. הייתי לא בוגר. הקלתי עם אונס, וזה הדבר האחד שאקח בחזרה. הייתי לא בוגר ואני שונא שלא הראיתי אונס כמעשה הנתעב שהוא. אני יכול להבטיח לך, כי לא יהיה דבר כזה בסדרה לא יכולה בלי זה, זה בטוח."
אליהו לואנץ
רבי אליהו בר משה לואנץ אשכנזי (כ"ג באייר ה'שכ"ד מאי 1564 – כ"א בתמוז ה'שצ"ו, 1636) נודע בשם רבי אליהו בעל שם היה רב, מקובל, דרשן ופייטן אשכנזי.
ביוגרפיה
נולד בפרנקפורט. אבי אביו היה השתדלן יוסף לואנץ, הנודע בכינויו "רבי יוזלמן", מאנשי חצרו של קיסר גרמניה. למד בישיבתו של רבי עקיבא פרנקפורטר, אב"ד פרנקפורט, ואצל רבי יעקב גינצבורג מפרידברג, וכן בישיבת המהר"ל מפראג. נדד לעיר קראקא שבמדינת פולין, שעליה כתב: "עיר גדולה של חכמים וסופרים, יודעי התורה ולומדיה", והצטרף לישיבה של רב העיר, הרב מנחם מנדל אביגדורש, שלימדו גם קבלה.
בהיותו בקרקוב, הגיה רבי אליהו את כתב היד של הספר "דרכי משה" מאת הרמ"א והדפיסו. כהוקרה לכך העניק לו אחיו של הרמ"א, רבי אליעזר איסרליש, כתב יד נוסף של הרמ"א על ספר הזוהר. את כתב היד שילב רבי אליהו בספרו "אדרת אליהו" על הזוהר.
בערך בשנת ה'שנ"ד (1594) שב לגרמניה. תחילה התיישב בפרנקפורט ואחר כך נדד בין ערים שונות. בשנים ה'ש"ס–ה'שס"ד נשא משרת דרשן בוורמייזא. אחר כך כיהן כמרא דאתרא ואב"ד בפולדה, הנאו ופרידברג. בשנת ה'שפ"ג בערך חזר לוורמייזא והתמנה כראש הישיבה. אחרי פטירת הרב הקודם שימש ממלא מקום אב"ד, וסמוך לפטירתו התמנה רשמית כאב"ד וורמייזא.
נודע בשל עיסוקו בקבלה ובכתיבת קמעות, והתפרסם בכינויו "רבי אליהו בעל שם". כתב גם פיוטים, בהם "ויכוח יין עם המים" (הנקרא גם בשם "אליכם אישים אקרא").
רבי אליהו לואנץ נפטר בוורמס בכ"א בתמוז שצ"ו, ובה נקבר.
משפחתו
בנו רבי יוסף יהודה (ייזלין) היה שליח ציבור במגנצא.
חיבוריו
רבי אליהו לואנץ חיבר ספרים רבים אשר רק חלקם ידועים ומיעוטם יצאו לאור, כמו כן ההדיר והוציא לאור כת"י ממחברים שונים.
ספריו הידועים לנו:
כתבי יד שההדיר והוציא לאור:
גדעון גנני
גדעון גנני (נולד ב-1945) הוא מייסד קרן מקור לסרטי קולנוע וטלוויזיה, כיהן כמנכ"ל הקרן עד לשנת 2017. משמש גם במאי ותסריטאי והיה מראשוני הפעילים לקידום מעמד יוצרי הקולנוע והטלוויזיה והיצירה הקולנועית והטלוויזיונית בישראל.
שנותיו הראשונות
הוריו צבי ויוכבד גנני, עלו לארץ ישראל מפולין לפני מלחמת העולם השנייה. אביו היה חייט וחבר הנהלת ארגון פועלי המחט בהסתדרות.
גדעון נולד כחלק מצמד תאומים, אחיו התאום נפטר בלידה. גדעון גנני נולד וגדל בתל אביב. למד בבית הספר העממי בלפור וסיים תיכון עירוני ה' במגמה הומניסטית. עד לגיל 15–16 גדעון שיחק כדורסל, בין היתר, בקבוצת הצעירים של הפועל תל אביב בתפקיד רכז קולע. בגיל זה צפה בסרטים "רוקו ואחיו" של לוקינו ויסקונטי, "זִ'יל וגִ'ים" של פרנסואה טריפו ו"לחיות את חייה" של ז'אן-לוק גודאר. בעקבות הצפייה בסרטים אלה התגבשה בקרבו השאיפה לעבוד בתעשיית הסרטים. שירת בצה"ל בחיל השריון כמפקד טנק, אחרי שאחיו אילן נהרג במלחמת ששת הימים הוצא מחיל קרבי.
גנני למד משפטים בשלוחה התל אביבית של האוניברסיטה העברית, אך פרש מלימודיו לפני סיומם ונסע לאנגליה ללמוד קולנוע ב"לונדון פילם סקול", שם התמחה בבימוי ובעריכה.
בימוי
עם שובו ארצה ב-1973, החל לעבוד כבמאי חיצוני של סרטי תעודה עבור הטלוויזיה הישראלית. יצר עשרות סרטים וכתבות ובהם הסדרה "24 שעות בחיי.." שהייתה הסדרה הראשונה בישראל שתיארה 24 שעות בחיי אנשים שונים ושהתאפיינה בסגנון "הזבוב על הקיר" גנני היה ממעצבי סגנון הסדרה וסגנון "הזבוב על הקיר" בעשייה התיעודית שהפך לימים לסגנון הדומיננטי בעשייה התיעודית הישראלית. גנני ביים 2 מתוך 6 סרטי הסדרה כולל הפרק הראשון שעיצב את סגנון הסדרה ("הסנדק - 24 שעות בחיי יו"ר מועצת בית שאן" - על יו"ר מועצת בית שאן, יצחק קינן) וכתב את התסריט לעוד פרק. כמו כן עשה, בין היתר, סרט על תולדות תופעת המרטירולוגיה ביהדות וכן את הסרט "אודיסיאה בחיריה" קומדיה דוקומנטרית שבה מזבלת חיריה משמשת כמשל לאזלת היד של המערכת לטפל במפגעים אקולוגיים בעוד התושבים סובלים. יצירתו התיעודית הבולטת ביותר בשנים אלה הייתה "להיות מלכה" – שגולל את סיפורה של אורלי חידה, בת פרוורים ממשפחת מצוקה המשתחררת מהצבא, שואפת להיות דוגמנית ונרשמת לתחרות היופי "מלכת המים" נבחרת לתואר הראשון והסרט מסתיים בעבודתה כזבנית בחנות בגדים. הסרט הוגדר בספרו של פרופ' יגאל בורשטיין על הקולנוע התיעודי בישראל כ"אחד מסרטי התעודה הטובים שנעשו בישראל".
אורי קליין כתב על הסרט "להיות מלכה" כי זהו "הסרט הישראלי היפה והמעניין ביותר של השנים האחרונות"
בהמשך, בשל התמעטות העבודה עם הערוץ הראשון, עסק גנני בעיקר בבימוי סרטים מוזמנים עבור גופים ועמותות. במסגרת זו ביים, בין היתר, סרט על הסופר אלי ויזל חתן פרס נובל לשלום וסרט על תולדות האצ"ל שלמרות היותו סרט מוזמן יישם בו טכניקות מיוחדות של שילוב חמרים ארכיוניים וחומר אותנטי שצולם. הסרט זכה להערכה רבה בחוגים המקצועיים ואף זכה בפרס ז'בוטינסקי. כמו כן בשנים אלה עשה מספר סרטים תיעודיים לתחנות טלוויזיה באירופה ובהן סדרה על "המוסד" סרט על קבוצת יופ ווסטרוויל ההולנדית שעסקה בהצלת יהודים בהולנד תחת השלטון הנאצי, סרט על צה"ל במלחמת לבנון הראשונה, וביוגרפיה של המורה לכינור פרופ' אילונה פהר ("מורת הגאונים"), שהייתה מורתם של הכנרים פנחס צוקרמן, שלמה מינץ ואחרים ונפטרה זמן קצר לאחר השלמת הסרט.
ב-1989 ביים את סרטו העלילתי "אש צולבת" המבוסס על מקרה אמיתי שבמרכזו רומן הנרקם בין חיה זיידנברג צעירה יהודייה מתל אביב לדאוד יסמיני צעיר ערבי-נוצרי מיפו וכתוצאה מכך היא מחוסלת על ידי הלח"י. כמו כן ביים דרמה לטלוויזיה בשם "צד א' צד ב"- על זוג בתהליך גירושין העוסק בחשבון נפש תוך כדי ניסוח חוזה הגירושין.
ב־2017 כתב את התסריט, וביים את סרט הטלוויזיה "האיש שניסה למנוע מלחמה / נסיונותיו של לוי אשכול למנוע את מלחמת ששת הימים". הדרמה שודרה בערוץ הציבורי, בכיכובו של דב גליקמן אשר גילם את לוי אשכול.
פעילות ציבורית
בעת פעילותו כבמאי עבור רשות השידור חווה על בשרו את ניצול הבמאים על ידי רשות השידור. בעקבות זאת גנני הצטרף להנהלת איגוד במאי הקולנוע והטלוויזיה, לאחר מכן הפך ליו"ר האיגוד תפקיד בו כיהן כשלוש שנים. במסגרת תפקידו זה ניהל מאבקים נגד רשות השידור במטרה לשפר את תנאי העבודה והשכר של הבמאים בארץ העובדים עבור רשות השידור. גנני הביא להגדלת שכר העבודה פי חמישה. גנני עשה אז סרט אחד בתעריף החדש "הישראלים באים" קומדיה דוקומנטרית על ישראלים הנוסעים בטיול מאורגן לאירופה הקלאסית. בעקבות שידור הסרט כתבה מבקרת הטלוויזיה של "הארץ" דאז הדה בושס כי גדעון גנני הוא אחד מחמשת הבמאים הדוקומנטריים הטובים בארץ.
לאחר "הישראלים באים" ועם מינויו של יוסף לפיד כמנכ"ל רשות השידור חדלו כמעט לחלוטין הפקות המקור בערוץ הראשון ועמן גם העסקת במאים חיצוניים. במשך הזמן נשחק גם ההישג של גנני עקב סירוב רשות השידור לקבוע מנגנון הצמדה הולם.
ב-1991, עם ההחלטה על הקמת הערוץ השני, עזב גנני את הבימוי והקדיש את עצמו שוב לפעילות ציבורית הפעם כנציג המפיקים והיוצרים כלפי הרשות השנייה ותרם רבות לניסוח הדרישות שעיגנו את מעמד ההפקה המקומית ומעמדם של המפיקים העצמאיים בהפקות שנכללו במכרזים להפעלת הערוץ וחייבו יותר מאוחר את הזכיינים שזכו במכרזים. גנני תרם רבות לקביעת מכסות ההפקה בתחומי הדרמות וסרטי התעודה וכן הביא לחקיקתו של החוק שקבע את מכסת ההפקות שיופקו בידי מפיקים ויוצרים עצמאיים (בהתחלה 50 אחוזים ולאחר מכן 70 אחוזים) וכן יזם את הסעיף בחוק שקבע שההפקות יופקו "בתנאים נאותים כמקובל בענף ברחבי העולם", כולל תנאי העבודה והשכר של יוצריהן. מונח "נאותות ההפקה" שנהגה על ידי גנני אומץ על ידי כל גורמי הענף לרבות המועצה הישראלית לקולנוע, אך עם השנים הכוונה העיקרית והמקורית של יוצרו גנני - שהדבר יביא להענקת תנאי שכר נאותים לבמאים ולתסריטאים כמקובל ברחבי העולם, שובשה ובמקום זאת המונח והמדיניות שנבעה ממנו מגינה כיום בעיקר על כל הטכנאים וספקי השירותים השותפים לעשיית הסרטים ואלו הבמאים נותרו המקופחים ביותר.
בעקבות הצלחת פעילותו לקידום הפקות המקור בעת הכנת המכרזים לערוץ השני, התבקש גנני על ידי יו"ר המועצה לשידורי כבלים דאז - מיכל רפאלי-כדורי - לשמש כיועצה לענייני הפקות מקור וכאחראי על פיקוח התוכניות של זכייני הכבלים. גנני מילא תפקיד מרכזי בקביעת כללי התוכניות שחייבו את הכבלים תוך שימת דגש בקביעת מכסות לדרמות ולסרטי תעודה. המכסה לדרמות בודדות שנקבעה על ידי גנני הביאה בין היתר ליצירתה של משבצת השידור "הראשון בדרמה" בכבלים שבמסגרתה במאים רבים עשו את צעדיהם הראשונים בבימוי עלילתי (דני סירקין, דרור שאול ואחרים) לימים בוטלו מכסות אלה על ידי גורמים שהחליפו את מיכל רפאלי כדורי.
הקמת קרן מקור לסרטי קולנוע וטלוויזיה וניהולה
בתפקידו במועצת הכבלים יזם גנני את הקמת קרן מקור לסרטי קולנוע וטלוויזיה ביחד עם מיכל רפאלי כדורי. הקרן שהחלה לפעול ב-1996, יועדה תחילה לעודד הפקות המיועדות לכבלים בלבד אולם עם חקיקת חוק הקולנוע ב-2001 הורחבה פעילותה לכלל הערוצים. גנני, שפרש בינתיים מעבודתו בכבלים, מונה למנכ"ל הקרן. קרן מקור לסרטי קולנוע וטלוויזיה התמחתה בסרטי תעודה ובדרמות כולל דרמות וסרטי עלילה ארוכים. הוא מכהן בתפקידו מאז הקמתה ועד לשנת 2017.
בצד סרטי תעודה ודרמות בנושאים כלליים פרי יוזמת היוצרים, דגל גנני גם בטיפוח מגמות וסוגות שלא זכו לטיפול בענף. במסגרת תפקידו כמנכ"ל קרן מקור היה גנני הראשון שיזם "מועדי נושא" שיוחדו לקידום נושאים וסוגות מיוחדים. במסגרת מועד הנושא "סדרת תעודה בהמשכים המתרחשת בערי פיתוח" שפורסם כבר ב-1998, נוצרו סדרות התעודה הראשונות בהמשכים בארץ כמו "דימונאים" ו"דרומה" (הראשונה - מועמדת לפרס "אופיר" והשנייה - "זוכת פסטיבל חיפה ופרס אופיר בקטגוריית סרט התעודה). שנתנו ביטוי אנושי לתושבי ערי הפיתוח ופילסו את הדרך לסדרות התעודה שנוצרו לאחר מכן על ידי הערוצים והפכו כיום למרכיב חשוב בלוחות השידורים. בהמשך, קרן מקור סייעה גם לסדרות מדוברות אחרות כמו "זיווג משמיים", "איכילוב", "על צד שמאל" ו"סוף לסיפור". בצד הסדרות נוצרו בסיוע קרן מקור גם כמה מסרטי התעודה הבודדים הטובים ביותר בישראל ובהם "ההרוג ה-17", "לס מואה טמה" -סרט על חייו ומותו של הזמר מייק בראנט (ביחד עם "הקרן החדשה") "18 קילו של אהבה", "שיטת השקשוקה" "הצלמניה"- כולם זוכי פרס אופיר, "האגדה על ניקולאי וחוק השבות" זוכה פרס פסטיבל ירושלים לסרט התעודה המצטיין ופרס פורום היוצרים התיעודיים, "גן עדן" - זוכה פרס הבימוי בפסטיבל ירושלים ופרס פורום היוצרים התיעודיים, "משפטי חיים" - זוכה פרס הסרט התיעודי המצטיין בפסטיבל ירושלים, "אסורות", "אחרי הסוף", "בטון" ו"בני דודים לנשק" - מקום שני בפסטיבל ירושלים בתחרות סרטי התעודה. "בני דודים לנשק" זכה גם במקום הראשון בפסטיבל סרטי התעודה היוקרתי "פיפ"א". כמו כן, "לראות אם אני מחייכת" – זוכה פרסי סרט התעודה המצטיין בפסטיבל חיפה ובפסטיבל "אידפא", הנחשב לפסטיבל התעודה היוקרתי בעולם ו"ירושלים גאה להציג" - זוכה פרס אידפא בקטגוריית "זכויות האדם". לאחרונה השתתף בפסטיבל "אידפא" הסרט "שקרים בארון", שהופק אף הוא בסיוע קרן מקור, שמוקם במקום עשירי מתוך 300 סרטים כ"חביב הקהל" וכן הסרט התיעודי באורך מלא, שהופק בסיוע הקרן (ביחד עם "יס דוקו") על היינריך הימלר המבוסס על ארכיון שלו שהתגלה לאחרונה, השתתף בפסטיבל ברלין 2014 בתחרות "פנורמה" (בשם "the decent one") והוא הסרט היחיד שנבחר מישראל להשתתף בתחרות הרשמית של הפסטיבל בשנה זו.
בתחום הדרמות - שם גנני דגש מיוחד בטיפוח הדוקודרמות ההיסטוריות המבוססות על מקרים ודמויות אמתיים, שכמעט ולא נעשו לפני תחילת פעילותו של גנני בתחום. במסגרת זו יזם וטיפח את "שתיקת הצופרים" העוסקת במחדל המודיעיני של מלחמת יום הכיפורים (פרס "אופיר" לדרמה המצטיינת) "עכשיו או לעולם לא" העוקבת אחר הדרמה שמאחורי ההחלטה אם להכריז או לא להכריז על הקמת המדינה במאי 1948 מנקודת מבטו של דוד בן-גוריון שגולם בידי השחקן יוסי קאנץ (מועמדת לפרס אופיר) "אלטלנה"- על פרשת אניית הנשק של האצ"ל שהופגזה בהוראת בן-גוריון ולאחרונה "טוביאנסקי" - סרט באורך מלא העוסק במשפטו ובהוצאתו להורג של סרן מאיר טוביאנסקי ב-1948 באשמת ריגול שלא הוכחה מעולם. בצד הדוקודרמות נעשו במסגרת קרן מקור שבניהולו מגוון דרמות מצטיינות ובהן בין היתר : "סלבריטי", "שתי דקות מפאראדיס" (זוכה פרס באנף היוקרתי), "חתה יסבח סבח", "הללויה" "ו"מרחב מוגן" – כולן זוכות פרס "אופיר וכן "שחקנית ספסל" ו"לאן את נוסעת" – זוכות בפרס הראשון בפסטיבל חיפה. כמו כן נעשו במסגרת הקרן, בין היתר, הסרטים באורך מלא "תאום כוונות" לפי ספרו של חיים סבתו שזכה במקום ראשון בפסטיבל ירושלים בתחרות הדרמות, "למראית עין" שזכה בפרס אופיר לבמאי המצטיין דני סירקין),"NO אקזיט", שזכה בפרס ראשון לסרט העלילתי המצטיין בפסטיבל ירושלים, ו"המשגיחים" שהפקתו החלה בקרן מקור וזכה להצלחה ולפרסים רבים בפסטיבל ירושלים ובפסטיבלים ברחבי העולם לרבות פסטיבל קאן.
דגש מיוחד שמה הקרן בעידוד יוצרים בראשית דרכם המקצועית. כ-30% מסרטי התעודה וכ-60% מהדרמות נעשות בידי במאים של סרט ראשון. בתחום זה, בין היתר, סרטי התעודה "ספורים", "המעבדה", ו"לאהוב את "סופיה" זכו בפרסי סרט הביכורים המצטיין בפסטיבל דוק אביב ובתחרות פורום היוצרים הדוקומנטריים וכן הדרמות "משכנתא" ו"לאן את נוסעת" שזכו בפרסי הדרמה המצטיינת בפסטיבל ירושלים ובפסטיבל חיפה היו גם הן דרמות של במאים של סרט ראשון.
כמנהל קרן מקור גנני משמש גם כמנהל אמנותי ומעורב רבות בכל שלבי העבודה על המיזמים. הוא מתאפיין ביכולתו ללוות את ההפקות הן ברמה הכללית והן בפרטים הקטנים,, כל זאת תוך שמירה על חופש הביטוי של היוצרים.
הוראה
גנני לימד בימוי תיעודי ובימוי דרמטי באוניברסיטת תל אביב, בבית צבי, בסם שפיגל ובקמרה אובסקורה.
חיים אישיים
גנני היה נשוי פעמיים ויש לו שני בנים ובת. בנו אילן גנני (בנה של רחל שור) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון, בנו אורי גנני הוא ד"ר להיסטוריה תרבותית ובתו גפן גנני היא שחקנית קולנוע ותיאטרון ובמאית תיאטרון וסרטים.
ממשלת ישראל השנייה
ממשלת ישראל השנייה בראשות דוד בן-גוריון הושבעה ב-1 בנובמבר 1950, בעת כהונתה של הכנסת הראשונה, וסיימה את כהונתה ב-8 באוקטובר 1951, לאחר הבחירות לכנסת השנייה.
הקמת הממשלה
אחרי התפטרותו מממשלת ישראל הראשונה, דוד בן-גוריון ניסה ליצור קואליציה באמצעות שילוב של מפא"י ומפלגת ספרדים ועדות מזרח, אך בממשלה תמכו רק 52 חברי כנסת. הנשיא חיים ויצמן ביקש ממנהיג המפלגה הפרוגרסיבית, פנחס רוזן, ליצור ממשלה, והוא הצליח לבסוף להרכיב ממשלה עם אותם שותפי קואליציה כמו בממשלה הראשונה, אולם החזיר את המנדט לנשיא. בן-גוריון הציג את הממשלה כעבור כמה ימים על בסיס הממשלה שרוזן הרכיב.
הממשלה השנייה הייתה דומה מאוד בהרכבה לממשלה הראשונה. זלמן שזר פרש ובמקומו מונה דוד רמז שהיה שר התחבורה לתפקיד שר החינוך, דב יוסף שהיה שר הקיצוב ושר החקלאות עבר לתפקיד שר התחבורה. משרד הקיצוב בוטל ופנחס לבון שלא היה שר בממשלה הראשונה מונה לשר החקלאות. משרד המסחר פוצל ממשרד האוצר ויעקב גרי מונה להיות שר המסחר, אף על פי שלא היה חבר כנסת.
סיום כהונת הממשלה
הממשלה סיימה את דרכה עם התפטרותו של בן-גוריון ב-14 בפברואר 1951, פחות מארבעה חודשים לאחר הקמתה. הסיבה הפורמלית לפירוק הממשלה הייתה הוויכוח עם המפלגות הדתיות על סמכותה של ההסתדרות להקנות חינוך דתי לילדי העולים במסגרת "הפשט הדתי" כחלק משיטת הזרמים בחינוך, שנוסף על משקעים שנותרו בין המפלגות הדתיות למפא"י מהוויכוח על החינוך האחיד במחנות העולים. אחרי שהכנסת דחתה את הצעתו של דוד רמז בנוגע לשימור מעמדו של הפשט הדתי, ולאחר התפטרותו של השר יהודה לייב מימון מתפקידו, הכריז בן-גוריון שהוא רואה בצעד זה כהבעת אי אמון בממשלה ולכן התפטר בעצמו.
הגורמים הבלתי פורמליים היו החלטתו של בן-גוריון להתפטר מבעוד מועד בעקבות מערכת הבחירות לרשויות המקומיות שנערכה בנובמבר 1950, אשר התוצאה שלה הייתה התחזקות משמעותית של מפלגת הציונים הכלליים ואילו מפא"י נחלשה. רבים בציבור סברו כי לאחר תוצאות הבחירות הללו הכנסת כבר לא מייצגת את העדפותיו של הציבור הישראלי, ומשה שרת כתב ביומנו שזאת הייתה הסיבה שבגללה התפטרה הממשלה.
סיעות הקואליציה
מספר הח"כים החברים בקואליציה:
הרכב הממשלה
הממשלה מנתה 13 שרים עם השבעתה והייתה זהה בהרכבה לממשלת ישראל הראשונה למעט הצטרפותו של יעקב גרי. מספר השרים ירד ל-12 בעקבות פטירתו של דוד רמז. מזכיר הממשלה: זאב שרף
מיון מהיר
מיון מהיר (באנגלית: Quicksort) הוא אלגוריתם מיון השוואתי אקראי מהיר במיוחד בסדרות איברים גדולות.
סיבוכיות הזמן הממוצעת של האלגוריתם היא פעולות (כמו, למשל, מיון מיזוג), אך במקרה הגרוע עלול האלגוריתם לדרוש  פעולות (כמו, למשל, מיון בועות).
בפועל, אלגוריתם מיון מהיר נחשב לאלגוריתם המיון ההשוואתי היעיל ביותר הידוע, זאת מאחר שהסיכוי למקרה הגרוע הוא מאוד נמוך.
פרטי האלגוריתם
אלגוריתם מיון מהיר הוא אלגוריתם רקורסיבי הפועל בשיטת הפרד ומשול. צעדיו הם כדלקמן:
מימוש האלגוריתם בפשטותו בפסאודו קוד נראה כדלקמן: function quicksort(array) var list less, greater if length(array) ≤ 1 return array select and remove a pivot value pivot from array for each x in array if x ≤ pivot then append x to less else append x to greater return concatenate(quicksort(less), pivot, quicksort(greater))
מימוש האלגוריתם בגרסתו החכמה יותר (מיון In Place, שבו העבודה מתבצעת על המערך המקורי) בפסאודו קוד נראה כדלקמן: function quicksort(array, left, right) var pivotIdx, leftIdx = left, rightIdx = right if right - left > 0 pivotIdx = (left + right) / 2 while leftIdx <= pivotIdx and rightIdx >= pivotIdx while array[leftIdx] < array[pivotIdx] and leftIdx <= pivotIdx leftIdx = leftIdx + 1 while array[rightIdx] > array[pivotIdx] and rightIdx >= pivotIdx rightIdx = rightIdx - 1; swap array[leftIdx] with array[rightIdx] leftIdx = leftIdx + 1 rightIdx = rightIdx - 1 if leftIdx - 1 == pivotIdx pivotIdx = rightIdx = rightIdx + 1 else if rightIdx + 1 == pivotIdx pivotIdx = leftIdx = leftIdx - 1 quicksort(array, left, pivotIdx - 1) quicksort(array, pivotIdx + 1, right)
מימוש האלגוריתם בפייתון:
הפונקציה הראשית היא quicksort והיא קוראת לפונקציה שעושה את המיון באמת partition. הפונקציה exchange היא פונקציית עזר בשביל הנוחות של המימוש בלבד.
שיפורים ווריאציות של האלגוריתם
יעילות האלגוריתם תלויה בבחירת איבר הציר. אם - כתוצאה מ"מזל טוב" - איבר הציר הוא תמיד האיבר האמצעי בגודלו בסדרה, האלגוריתם לוקח. אם, מאידך - כתוצאה מ"מזל רע" - איבר הציר הוא האיבר הקטן ביותר או האיבר הגדול ביותר, אזי האלגוריתם לוקח. לכן, ישנה חשיבות רבה למציאת איבר הציר: אחת התכונות של האלגוריתם היא שזמן הריצה שלו עבור קלטים קטנים במיוחד גדול ביחס לאלגוריתמים פשוטים, כגון מיון בחירה (selection sort). לכן, ביישומים רבים תנאי העצירה של האלגוריתם הוא עבור מספר קבוע כלשהו של איברים (7, למשל), ומשלב זה ואילך מתבצע המיון באמצעות אלגוריתם "מיון בחירה" או אלגוריתם דומה.
קיימת גרסה איטרטיבית (לא רקורסיבית) של המיון המהיר, אולם היא מורכבת לכתיבה ולא אינטואיטיבית.
סמסונג גלקסי טאב
סמסונג גלקסי טאב (באנגלית: Samsung Galaxy Tab) הוא מחשב לוח מבוסס אנדרואיד המיוצר על ידי חברת סמסונג שהושק ב-2 בספטמבר 2010 בכנס IFA בברלין. סמסונג גלקסי טאב כולל מסך 7 אינץ' ומעבד במהירות 1 ג'יגה הרץ. המכשיר מצויד גם בשתי מצלמות - מצלמה קדמית של 1.3 מגה פיקסל המיועדת לשיחות וידאו ומצלמה אחורית של 3 מגה-פיקסל. המכשיר כולל אפשרויות חיבור לרשתות WiFi, תמיכה בתקן בלוטות' 3.0, וגלישה סלולרית 3G. סמסונג גלאקסי טאב מתבסס על גרסה 2.2 של אנדרואיד, כולל גישה מלאה לשירותי גוגל המקוונים. הדפדפן המובנה מאפשר גלישה מלאה באינטרנט, כולל הרצת סרטים ואפליקציות מבוססי פלאש.
חומרה
מחשב הלוח מוקף במסגרת פלסטיק, מה שעושה אותו קל יותר ממחשבי לוח במסגרת מתכת, עם משקל של 380 גרם. רזולוצית המסך 1024 × 600. זיכרון הבזק פנימי של 16 ג'יגה-בייט או 32 ג'יגה-בייט, עם אפשרות להוסיף כרטיס microSD עם עד 32 ג'יגה-בייט. המכשיר כולל מעבד 1.0 GHz, 512 מגה בייט של RAM ומעבד גרפי PowerVR SGX540.
המכשיר כולל שתי מצלמות: מצלמה אחורית עם 3.2 מגה-פיקסל לצילום תמונות ווידאו, ומצלמה קדמית עם 1.3 מגה-פיקסל, לשיחות וידאו. למצלמה הקדמית יש פוקוס אוטומטי שמתמקד כאשר לוחצים על הלחצן הווירטואלי. התמונה מצולמת כשמרפים מהלחצן. המצלמה כוללת אפשרות תפירת תמונות לעד 8 תמונות. מצבי המצלמה כוללים צילום יחיד, רצף צילומים, צילום חיוך וצילום עצמי. המצלמה כוללת בנוסף גם תיוג גאוגרפי אוטומטי של תמונות על ידי שימוש ב-GPS הפנימי של המכשיר.
תוכנה
מחשב לוח זה מגיע עם אנדרואיד 2.2 ששונה עם כמה רקעים ויישומים מותאמים אישית. על פי סמסונג, רוב יישומי אנדרואיד 2.2 שפותחו באמצעות הקווים המנחים של גוגל לאנדרואיד אמורים להיות מוצגים בצורה טובה על מכשירים בעלי מסך גדול יותר כמו סמסונג גלקסי טאב. המכשיר מכיל אפשרות של ריבוי משימות.
ניתן להקליד טקסט לגלקסי טאב על ידי Swype, הזזת האצבע בנתיב שעובר על אותיות במקלדת הווירטואלית, או על ידי הקלדה במקלדת וירטואלית רגילה.
דגמי המשך
בכנס CTIA שנערך בפלורידה סמסונג השיקה שני דגמים חדש של הגלקסי טאב. הם כוללים מסך גדול יותר, 10.1 אינץ' ו-8.9 אינץ' בתצוגת HD, מכילים את מעבד הליבה הכפולה NVIDIA Tegra 2, ומריצים את מערכת ההפעלה אנדרואיד 3.0.
סמסונג גלקסי טאב 10.1
סמסונג גלקסי טאב 10.1 הוא טאבלט מבית סמסונג אשר הושק במרץ 2011.
הטאבלט פועל על מערכת ההפעלה אנדרואיד 3.2 וכולל מסך בגודל 10.1 אינץ'. הטאבלט כולל מצלמה קדמית של 2 מ"פ ואחורית של 3 מ"פ (כולל פלאש).
המכשיר כולל אפשרות חיבור לרשתות WiFi, תמיכה בתקן בלוטות' 3.0 וגלישה ברשת סלולרית 3G או 4G (עדיין לא זמין בארץ).
הסמסונג גלקסי טאב 10.1 כולל תמיכה בטכנולוגיית פלאש.
חומרת הטאבלט כוללת:
מה שמייחד טאבלט זה הוא עוביו הדקיק, 8.6 מ"מ (לעומת 8.8 באייפד 2 של אפל), ומשקלו הקל (565 גרם בלבד).
סמסונג גלקסי טאב 2 10.1
טאבלט זה מהווה המשך של סמסונג גלקסי טאב 10.1. הוא פועל על מערכת ההפעלה אנדרואיד 4.0.3, אך ניתן לשדרגו לאנדרואיד 4.2.2 (העדכון הרשמי האחרון מטעם סמסונג, נכון לינואר 2014). הטאבלט תומך בחיבור אלחוטי לרשתות Wifi, בתקן שיתוף הקבצים בלוטות', וכן בגלישה ברשת הסלולרית 3G. מאפיין מיוחד של הטאבלט הוא הרמקולים הגדולים בצדיו, המהווים יתרון עבורו.
סמסונג גלקסי טאב 3
טאבלט זה הוא גרסת ההמשך של גלקסי טאב הראשון והשני. הוא מריץ את מערכת ההפעלה אנדרואיד 4.2.2. מאפייניו החדשים של הטאבלט הם: השתקת/השהיית צלילים (מוזיקה) על ידי כיסוי המסך, שהות חכמה אשר יכולה להתאים את המסך לפי פניו של המשתמש ו-Group Play הנותן שיתוף של קבצים, שירים, סרטים ומשחקים בין מכשירי סמסונג.
מכירות
שבוע לאחר השקת הגלקסי טאב הודיעה סמסונג שנמכרו 600,000 יחידות. ב-4 בדצמבר דווח ש-1,000,000 יחידות נמכרו, חודשיים לאחר ההשקה. [51] בינואר 2011 הודיעה סמסונג שהיא מכרה 2 מיליון יחידות, אך מאוחר יותר הבהירה כי המספר התייחס למספר הפריטים שנשלחו לחנויות, ולא לאלו שנמכרו ללקוחות.
אוזבקיסטן במשחקים האולימפיים
אוזבקיסטן משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת אטלנטה (1996). עד 1991 הייתה אוזבקיסטן חלק מברית המועצות, וספורטאיה התחרו במסגרת המשלחת הסובייטית. באותה שנה התפרקה ברית המועצות ל-15 מדינות נפרדות, ו-12 מהן, בהן אוזבקיסטן, שלחו משלחת מאוחדת לאולימפיאדת ברצלונה (1992). בארבע האולימפיאדות בהן השתתפה אוזבקיסטן, צברו הספורטאים האוזבקים 32 מדליות, מהן 9 מדליות זהב. הענפים הבולטים ביותר הם היאבקות ואיגרוף.
היסטוריה
המשלחת העצמאית הראשונה של אוזבקיסטן, באולימפיאדת אטלנטה, כללה 71 ספורטאים. שניים מהם זכו במדליות הראשונות בתולדותיה: הג'ודוקא ארמן בגדסרוב זכה במדליית כסף והמתאגרף כרים טולגנוב זכה במדליית ארד. באולימפיאדת סידני (2000) נטלו חלק 70 ספורטאים אוזבקים. המתאגרף מחמטקודיר עבדולאייב זכה במדליית הזהב הראשונה בתולדות אוזבקיסטן (במשחקי הקיץ). שני מתאגרפים נוספים, סרגיי מיחאילוב ורוסטם סאידוב, זכו במדליות ארד, ומתאגרף רביעי, רוסלאן צ'גאייב, העפיל לשלב רבע גמר. בהיאבקות בלט ארתור טאימזוב, שזכה במדליית כסף.
גם באולימפיאדת אתונה (2004) השתתפו 70 ספורטאים אוזבקים. טאימזוב זכה במדליית זהב, וכמוהו גם המתאבק אלכסנדר דוקטורשווילי. מתאבק שלישי, מגומד איברגימוב זכה במדליית כסף. והמתאגרפים בחודירג'ון סולטונוב ואוטקירבק חיידרוב זכו במדליות ארד, ושלושה מתאגרפים אוזבקים נוספים, טולאשבוי דוניורוב, דילשוד מחמודוב ושרזוד חוסאנוב, העפילו לשלב רבע הגמר. בהרמת משקולות בלט אלכסנדר אורינוב, שסיים במקום השמיני. על השתתפותה של אוזבקיסטן במשחקים אלה העיבה פסילתה של מיידה הפטיש אולגה שצ'וקינה, בשל שימוש בסמים.
לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) שלחה אוזבקיסטן משלחת קטנה יותר, בת 58 ספורטאים. המתאבק ארתור טאימזוב זכה במדליית זהב שנייה ברציפות, ועמיתו סוסלן טיגייב זכה במדליית כסף, אך זו נשללה ממנו ב-2016 בשל הרשעה באמרוץ. דילשוד מנסורוב סיים במקום החמישי וקורבן קורבנוב במקום השביעי. הג'ודוקא עבדולו טנגרייב זכה במדליית כסף, בעוד שרישוד סובירוב זכה במדליית ארד. ג'ודוקא נוסף, מיראלי שריפוב, סיים במקום החמישי. בנוסף, שני מתעמלים אוזבקים זכו לראשונה במדליות ארד - אנטון פוקין בתרגיל המקבילים ויקטרינה חילקו, שהייתה לספורטאית האוזבקית הראשונה, והיחידה עד כה, שזוכה במדליה האולימפית במשחקי הקיץ - בטרמפולינה. חותר הקאנו ואדים מנקוב היה קרוב לזכייה ראשונה במדליה גם בענף זה, אך סיים במקום הרביעי במקצה הספרינט ל-1,000 מטר. בענף הטאקוונדו בלט אקמאל אירגשב, שסיים במקום החמישי. המתאגרפים האוזבקים לא הצליחו במשחקים אלו לזכות במדליות, אך שניים מהם, דילשוד מחמודוב ואלשוד רסולוב, העפילו לשלב רבע הגמר.
באולימפיאדת לונדון (2012) השתתפו 54 ספורטאים אוזבקים. טאימזוב זכה במדליית זהב שלישית ברציפות, שהייתה גם מדליית הזהב היחידה לזכותה של המשלחת. מתאבק נוסף, סוסלאן טיגייב, זכה במדליית ארד, אך זו נשללה ממנו חודשים ספורים לאחר המשחקים, לאחר שנמצא כי נטל סמים. שני ספורטאים אוזבקים נוספים שזכו במדליות היו הג'ודוקא רישוד סובירוב והמתאגרף אבוס אטוייב, שזכו במדליות ארד. ארבעה מתאגרפים נוספים הודחו בשלב רבע הגמר. ספורטאים אוזבקים נוספים שבלטו בלונדון כללו את חותר הקאנו ואדים מנקוב (מקום רביעי במקצה ל-1000 מטרים), מרים המשקולות רוסלן נורודינוב (מקום הרביעי), רוכב האופניים סרגיי לגוטין (מקום חמישי במרוץ אופני כביש), הג'ודוקא רמזידין (מקום חמישי), המתאבק קורבן קורבנוב (מקום חמישי), מרים המשקולות איוואן אפרמוב (מקום חמישי); האתלטית סבטלנה רדזיוויל (מקום שביעי בקפיצה לגובה) והג'ודוקא דילשוד צ'ורייב (מקום שביעי).
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הייתה המוצלחת ביותר בתולדות אוזבקיסטן, עם 13 מדליות, מהן 4 מדליות זהב, הישג דומה להישגי המשלחות האוזבקיות בשלוש האולימפיאדות הקודמות גם יחד. האיגרוף היה הענף הבולט ביותר. המתאגרפים התחרו בכל עשר קטגוריות המשקל לגברים, ובשבע מהן זכו במדליות. חסנבוי דוסמטוב, שאחובידין זוירוב ופזלידין גאיבנזארוב זכו במדליות זהב, שחראם גיאסוב ובקטמיר מליקוזייב זכו במדליות כסף, ומורוג'ון אחמדלייב ורוסטם טולגנוב זכו במדליות ארד. בנוסף, סיימו הורשיד טוז'יבייב ובחודיר ז'לולוב במקום החמישי. במדליית הזהב הרביעית לזכות האוזבקים זכה מרים המשקולות רוסלאן נורודינוב. איוואן אפרמוב סיים במקום החמישי ורוסטם ג'נגבייב במקום השישי. בהיאבקות זכו שלושה אוזבקים במדליות ארד: איחטיור נברוזוב, מגומד איברגימוב ואלמורט טסמורדוב. בקזוד עבדורחמונוב סיים במקום החמישי. הג'ודוקא רישוד סובירוב זכה במדליית ארד שלישית ברציפות, וגם דיורבק אורוזבוייב זכה במדליית ארד. עבדולו טנגרייב סיים במקום החמישי. ספורטאים אוזבקים נוספים שבלטו בריו דה ז'ניירו כללו את לוחם הטאקוונדו דמיטרי שוקין שסיים במקום החמישי, את חותר הקאנו גראסים קוצ'נב שסיים במקום השביעי במקצה ל-1000 מטר ובמקום השמיני במקצה הזוגות ל-1000 מטר, יחד עם סריק מירבקוב, ואת המתעמלת הוותיקה אוקסנה צ'וסוביטינה בת ה-41, שסיימה במקום השביעי בתרגיל הקפיצות.
משחקי החורף
אולימפיאדת החורף הראשונה בה השתתפה אוזבקיסטן הייתה אולימפיאדת לילהאמר (1994). הייתה זו אולימפיאדת החורף היחידה עד כה בה זכה ספורטאי אוזבקי במדליה - לינה צ'ריאזובה זכתה במדליית זהב בסקי חופשי. פרט להישג זה, ההישג הגבוה היחיד הנוסף של המשלחת האוזבקית נרשם באולימפיאדת נאגנו (1998), אז דורגה המחליקה האומנותית טטיאנה מלינינה במקום השמיני.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ: width="20px"|
באולימפיאדות החורף:
לפי ענף
בענפי הקיץ: width="20px"|
בענפי החורף:
שעיר לעזאזל (ציור)
שעיר לעזאזל הוא ציור שמן מאת הצייר ויליאם הולמן האנט. האנט צייר את הציור בים המלח ובירושלים בשנים 1854–1855. הציור הוא ריאליסטי בסגנון אחוות הפרה-רפאליטים שהאנט היה בין מייסדיה וסימבולי מבחינת תוכנו הדתי היהודי והנוצרי.
מלאכת הציור
לאחר שנואש האנט מנסיונותיו לגייס דוגמנים יהודים עבור ציורו "ישו המושיע בבית המקדש", פנה לעיין במקורות, בעיקר בספרי התורה וכן בתלמוד. בסיועו של ידידו הנרי ונטוורת' מונק התמקד בסיפור שילוח השעיר לעזאזל ביום הכיפורים כפי שנכתב בויקרא ט"ז ובמסכת יומא. האנט רשם לפניו את פרטי שילוח השעיר (התיש), כולל כריכת לשון של זהורית (חבל אדום) על קרניו של תיש.
נאמן לדרכו הריאליסטית הקיצונית, ביקש האנט לצייר תיש אמיתי ותשוש במדבר יהודה בואכה ים המלח, בתקופת השנה בה חל יום הכיפורים ועם אור הדמדומים על הרי אדום. לפיכך יצא ב-13 בנובמבר 1854 למדבר יחד עם מורה דרך ומספר שומרי ראש בדואים ועם תיש שקנה בעיר ושנשרך אחרי החבורה הרכובה על אתונות. האנט הגיע לחוף ים המלח, הציב את התיש על קרקע מכוסה מלח והחל לצייר. האנט צייר ללא לאות במשך מספר ימים בשמש הקופחת. אולם התיש שרגליו התבקעו עקב האדמה המלוחה נפח את נשמתו.
האנט צייר שתי תמונות, אחת בה התיש כהה וברקע השמיים מופיעה קשת בענן והשנייה, המוכרת יותר, גדולה יותר ובה התיש בהיר ובשמים לא מופיעה הקשת.
לאחר מספר ימים במדבר שב האנט לירושלים. הוא רכש עוד תיש, תשוש ורע-מראה, וצייר אותו בסטודיו שלו ולאחר שמת השלים את התמונה בעזרת תיש שלישי.
את הציור קבע האנט במסגרת עץ עליה חרט שני פסוקים בתרגום לאנגלית, מעל התמונה "וְהַשָּׂעִיר אֲשֶׁר עָלָה עָלָיו הַגּוֹרָל לַעֲזָאזֵל יָעֳמַד חַי לִפְנֵי ה' לְכַפֵּר עָלָיו, לְשַׁלַּח אֹתוֹ לַעֲזָאזֵל הַמִּדְבָּרָה." ומתחתיה "אָכֵן חֳלָיֵנוּ הוּא נָשָׂא, וּמַכְאֹבֵינוּ סְבָלָם; וַאֲנַחְנוּ חֲשַׁבְנֻהוּ נָגוּעַ מֻכֵּה אֱלֹהִים וּמְעֻנֶּה", פסוק המוסב במסורת הנוצרית על ישו.
פרשנות
הפסוק מתחת לציור, כמו גם דבריו של האנט עצמו, מספקים את התשובה. השעיר בא לסמל את ישו, שחי וסבל ועל ידי כך נשא את סבלות המין האנושי כקורבן. התיש לא מת אלא ממשיך לסבול ולהציל את האנושות בסבלו והוא ניצב בציור על קצה גבול יכולת הסבל שלו ב"סוף העולם", לפני האפוקליפסה. כך הצליח האנט למזג בציור אחד הן את הסיפור היהודי והן את השקפתו הנוצרית. ידידו, מונק, שראה בציור יצירה שעתידה לזעזע את העולם ולעורר לתשובה, הוסיף כי השעיר, הוא הקורבן הסובל את סבל העולם, אינו אלא העם היהודי בגלות, שכאשר תמלא סאת ייסוריו תתחולל הגאולה.
הקשת בענן שהופיע בציור הכהה מסמלת את ברית אלוהים עם נח (הברית הראשונה) שכשלה, בניגוד לבריתו השנייה שתצליח באחרית הימים.
ים המלח תואר על ידי האנט, בעקבות מהפכת סדום ועמורה כ"מקום נורא של חטא".
התקבלות הציור ותולדותיו
האנט נטל את שני הציורים (הכהה והבהיר) עמו לאנגליה ב-1855. ב-1858 הציג האנט את התמונה באקדמיה של ליברפול וזכה לתגובות מעורבות. רוב הצופים הזדעזעו מהציור הבוטה והמוזר ומעטים התרשמו.
הציור הגדול יותר נמכר ב-450 גיני וב-1923 נרכש עבור גלריית ליידי לוור (Lady Lever Art Gallery), חלק מהמוזיאונים הלאומיים של ליברפול, עבור 4,950 ליש"ט. הציור הקטן והכהה יותר נמצא בגלריה לאמנות של מנצ'סטר (Manchester Art Gallery).
שירלי שוורצברג
שירלי שוורצברג (נולדה ב-7 במאי 1976) היא שחקנית, דוגמנית עורכת דין ונערת ישראל לשנת 1994.
ביוגרפיה
שוורצברג השתתפה בתחרות מלכת היופי 1994, שם נבחרה ל"נערת ישראל", סגנית של מלכת היופי רווית ירקוני. היא ייצגה את ישראל בתחרות מיס עולם שנערכה בדרום אפריקה.
כדוגמנית היא כיכבה בפרסומת של ריבת "סנדלפור". היא ידועה במשחקה באופרת הסבון רמת אביב גימל כרונה מלניק, בת זוגו של גיא (ברוך דרור), היא גם הופיעה בתוכנית הקומית שידורי המהפכה.
ב-2010 דיגמנה את שמלות הערב של המעצב שלומי דדון.
היא עורכת דין ובוגרת תואר במשפטים מהמרכז האקדמי למשפט ולעסקים.
ליסי
ראו גם
}}
קוניגסג One:1
קוניגסג One:1 (באנגלית: Koenigsegg One:1) היא דגם של מכוניות-על בתצורת ספורט, 2 מושבים, אשר יוצרה בין השנים 2014–2015 על ידי חברת קוניגסג השוודית. היא אחת המכוניות המהירות ביותר בעולם עם מהירות מרבית של.
הדגם מופיע ברשימת 10 המכוניות המהירות בעולם..
מחיר היחידה של דגם ה"קוניגסג One:1" הוא כ-4,000,000 לירות שטרלינג.
אנרג'י רוסתווי
אנרג'י רוסתווי (בגאורגית: ენერჯი რუსთავი) היא קבוצת כדורסל גאורגית מהעיר רוסתווי. המשחקת בליגת העל הגאורגית.
היסטוריה
הקבוצה נחשבת לקבוצת צמרת מאז עונת 1997/98 וזכתה באליפויות וגביעי סופרקאפ של גאורגיה.
הקבוצה השתתפה בגביע קוראץ' בעונות 1997/98, 1998/99, 1999/00. ובהמשך בגביע היורוצ'לנג' בעונות 2007/08, 2008/09 (נשרה במוקדמות).
MatPat
מתיו רוברט פטריק (נולד ב-15 בנובמבר 1986), הידוע יותר בשם המסך שלו MatPat, הוא אישיות רשת אמריקאי והיוצר והמספר של סדרת האינטרנט של יוטיוב The Game Theorists (מוכרת יותר בשם Game theory ). MatPat גם יצר ומספר את התוצרים של game theory הנקראת The Film Theorists (הידועה גם בתור Film Theory ) ו- The Food Theorists (הידועה גם בתור food theory ) בהתאמה. Game theory מתמקדת בנושאים כמו ההיגיון, הדיוק המדעי והידע של משחקי וידאו שונים ותעשיית המשחקים. Film theory וfood theory מתמקדת בקולנוע/פילמוגרפיה באינטרנט ובזיכיונות מזון בהתאמה.
בשנת 2015, פטריק יצר את אחד מערוצי המשחקים החיים הראשונים של YouTube, GTLive, ובשנת 2016, הוא יצר את סדרת YouTube Premium MatPat's Game Lab. בשנת 2018, MatPat הצטרף ל- Joey Graceffa יחד עם אורחי יוטיוב אחרים בעונה השלישית של סדרת YouTube Premium של Graceffa Escape the Night. הוא הופיע בעונה 4, תחילה לפתיחת פרק 1 ולאחר מכן כעוזר בפרק 6. נכון לפברואר 2021, הוא צבר למעלה מ-28 מיליון מנויים ולמעלה מ-5 מיליארד צפיות בסך הכל בארבעת הערוצים שלו. בין ה-1 ביולי 2016 ל-31 ביולי 2016, הוא כיכב בתוכנית המשחק The Runner. הוא גם עובד עם סדרת האינטרנט המוזיקלית מפגשים אקראיים ועוזר בתפקידי קול מיוחדים בשירים.
חדית' ע'דיר ח'ם
עַ'דִיר חֻ'ם (ערבית: غدير خم) הוא שמו של חדית' מפורסם באסלאם הקובע, על פי טענת השיעים, כי יורשי מוחמד צריכים להיות צאצאי עלי בן אבי טאלב.
החדית' מספר שכאשר מוחמד ועלי טיילו באזור מכה יחד עם עוד מספר חסידים הם עצרו לנוח ליד מעיין מים חמים. שם אמר מוחמד: "מי שמכיר בי כמַוולַא צריך להכיר בעלי כמַוולַא" (من كنتُ مولاه فعلي مولاه). למילה "מוולא" יש שני פירושים: חבר ואדון. הסונים מפרשים את המילה כחבר והשיעים כאדון. לטענת השיעים זוהי ההוכחה הדתית לכך שעלי וצאצאיו צריכים להנהיג את המדינה המוסלמית. לעומת זאת טוענים הסונים כי מדובר בהוכחה לידידותם של מוחמד ועלי בלבד.
השיעים עתידים לטעון כי השלטון על המדינה המוסלמית נלקח בזדון מעלי. זה מקור הפילוג בין הסונים והשיעים עד היום.
משפט ויירשטראס
קארל ויירשטראס היה מתמטיקאי גרמני פורה שתרם רבות למתמטיקה בכלל ולאנליזה מתמטית בפרט, וישנם משפטים רבים הקרויים על שמו.
CCD
בצילום דיגיטלי מחליף ה-CCD את סרט הצילום הכימי. נתוני העוצמה של הפיקסלים השונים נשמרים בפורמט דיגיטלי. כדי לאפשר צילום בצבע יש להרכיב לפני הפיקסלים מסנני צבע מתאימים, בדרך כלל לאדום, לירוק ולכחול. ברוב המצלמות נמצאים מסננים זעירים מעל התאים הפוטואלקטריים. צורת הסידור הנפוצה נקראת מטריצת באייר, בשיטה זו אל חצי מהפיקסלים מגיע רק אור ירוק, אל רבע אור אדום ואל הרבע הנותר מגיע אור כחול (הסיבה להפרשים היא שהעין האנושית רגישה יותר לאור הירוק). במצלמות איכותיות במיוחד נמצאים שלושה רכיבי CCD שהאור המגיע מפוצל ביניהם בעזרת מנסרה, ולפני כל CCD נמצא מסנן אופטי המאפשר לאור בצבע המתאים לעבור לפני השטח של ה- CCD. המידע המגיע מכלל הפיקסלים מורכב באופן דיגיטלי לתמונה צבעונית יחידה. שיטה נוספת זכתה לכינוי FOVEON ובה נעשה שימוש בשלושה חיישני CCD זה מעל זה. החיישנים רגישים לצבע מסוים ושקופים לשאר הצבעים.
דרויה
דרויה (בבלארוסית: Друя, בפולנית: Druja) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, על גדת נהר דווינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
האזכור הראשון לעיירה הוא משנת 1386, ובמרוצת השנים הייתה בבעלות משפחות אצולה. בשנת 1630 הוענקו ליישוב זכויות עיר בידי המלך זיגמונט השלישי ואזה.
בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיירה בשטחי האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה במחוז וילנה שבשטח הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי דרויה
בין מלחמות העולם נמנו בדרויה כ-3,000 יהודים, רוב תושביה, ופעלו בה מוסדות חינוך ותרבות יהודיים, ישיבה ותנועות נוער ציוניות. בתקופה הסובייטית נסגרו המוסדות היהודיים בעיירה, ועסקים פרטיים בה הולאמו.
באפריל 1942 רוכזו יהודי העיירה בשני גטאות שהוקמו בה, האחד ל"כשירים לעבודה", והשני לכל היתר. בסוף יוני-תחילת יולי 1942 נערכה בגטאות אלו אקציה, במהלכה גילו היהודים התנגדות, והציתו את בתיהם. לאחר דיכוי ההתנגדות, נרצחו בבית העלמין היהודי בעיירה כ-1,100 יושבי הגטו, וכן 125 יהודים מהיישוב הסמוך לאונופול. בזמן האקציה הצליחו להימלט מהעיירה כ-200 יהודים, וחלקם הצטרפו ליחידות פרטיזנים.
האישה הבוכה
האישה הבוכה (באנגלית: The Weeping Woman) היא ציור שמן על בד של הצייר פבלו פיקאסו אשר צויר בצרפת ב-1937.
אודות הציור
"האישה הבוכה" היה נושא שעניין את פיקאסו רבות וכתוצאה מכך חזר על כך רבות באותה השנה בסדרות ציורים. ציור זה, שנוצר ב-26 באוקטובר 1937, היה הציור המפורט ביותר בסדרה זו. הציור נכלל באוסף של מוזיאון טייט מודרן בלונדון מאז 1987.
סדרת האישה הבוכה נחשבת כהמשך לטרגדיה המתוארת בציור גרניקה. בכך שהתמקד בדימוי של אישה בוכה, פיקאסו כבר לא צייר את ההשפעות הישירות של מלחמת האזרחים בספרד, אלא התייחס לדימוי אוניברסלי יחיד של סבל.
בציור מוצגת דמותה של דורה מאר - פילגשו של פיקאסו בין השנים 1936 ל-1944. במהלך הקשר ביניהם, פיקאסו נהג לצייר אותה בכמה סגנונות שונים, חלקם ריאליסטיים, חלקם שפירים, אחרים מעונים או מאיימים. פיקאסו הסביר:
פיקאסו הוסיף ואמר:
האישה הבוכה בגלריה טייט הייתה אחת מסדרת ציורים של פיקאסו המתארת את הנושא. גרסה נוספת של שני ציורים שצוירו ב־18 באוקטובר 1937, נגנבה מהגלריה הלאומית של ויקטוריה במלבורן שבאוסטרליה באוגוסט 1986, ונמצאה בתא בתחנת רכבת במלבורן מאוחר יותר באותו חודש. דרישת הגנבים, בין היתר, הייתה להגביר את מימון האמנות.
גרעין גלקטי פעיל
גרעין גלקטי פעיל (אנגלית: Active galactic nucleus מוכר הראשי תיבות AGN) הוא אזור קטן במרכז של גלקסיה שמהווה מקור לפליטה חזקה של אנרגיה שלא ניתן לשייך אותה לקרינה רגילה של כוכבים. עוצמת הקרינה משתנה מגלקסיה אחת לשנייה, אך באופייה היא דומה לקרינה הנצפית בקווזרים. קיים רצף ברור של עוצמת קרינה מגלקסיות הפעילות בעוצמה חלשה ועד לעוצמות הנצפות בקווזרים רחוקים, ולכן מניחים שהקווזרים הם ליבות של גלקסיות פעילות.
בין הגלקסיות הפעילות שנתגלו לראשונה היו NGC 1068 ו-NGC 4151, שהן קרובות יחסית לשביל החלב והפעילות במרכזן חזקה.
המודל המקובל על רוב החוקרים כיום להסברת מקור הקרינה של גלקסיה פעילה הוא מודל המבוסס על דיסקת ספיחה סביב חור שחור על-מסיבי, בדומה למודל הסברת הקווזרים. ההבדל בעוצמת הקרינה בין גלקסיה אחת לשנייה מוסבר בגודלו של החור השחור, כמות החומר סביבו, ופרמטרים נוספים. ככל שמשתכללות טכניקות התצפית מגלים פעילות גם בגלקסיות שנחשבו "שקטות", וכיום נחשבות רוב הגלקסיות הספירליות לגלקסיות פעילות ברמה כזו או אחרת. נצפו גם גלקסיות אליפטיות פעילות, אם כי בדרך כלל הן פולטות בעיקר קרינת רדיו.
דיסקות ספיחה שמכילות כמות רבה של חומר גורמות לפליטת סילוני חומר במהירות גבוהה מאוד מהקטבים. סילונים אלו מהווים מקור רב עוצמה לפליטה של קרינת רנטגן.
היסטורית שם
בעבר, היו קוראים לגרעין הגלקטי הפעיל כגלקסיה אקטיבית כיוון שלא הבינו מה מקור התופעה, לאחר זמן מה הבינו כי המינוח גלקסיות אקטיביות לא התאים לתיאור הגרעין הגלקטי הפעיל מבחינת הפיזיקה שלו. גלקסיות אקטיביות הן גלקסיות בפני עצמן אשר בעלות גרעין גלקטי פעיל שפולט אנרגיה רבה, ולכן כאשר אומרים גלקסיה אקטיבית לא מתכוונים לגרעין גלקטי פעיל אלא לגלקסיה אשר בעלת גרעין אקטיבי פעיל בליבת הגלקסיה.
פיטר רובינסון (אמן קרקס)
פיטר "פיט" רובינסון (באנגלית: Peter Robinson; 6 באפריל 1874 – 2 בספטמבר 1947) היה שחקן אמריקאי ואמן קרקס.
קורות חייו
רובינסון נולד בספרינגפילד, מסצ'וסטס, כבנם של מהגרים נורווגים. לדבריו, עד לראשית שנות הנעורים הייתה לו ילדות רגילה והיה לו מראה נורמלי, אך אז החל לרדת במשקל במהירות.
הוא עבד כאמן קרקס במופע השוליים של קרקס האחים רינגלינג, במשקל 26 ק"ג, תחת שם הבמה "השלד האנושי". ב-1922 נישא לבייבי באני סמית', שהופיעה לצדו במופעי השוליים כאישה שמנה, במשקל 212 ק"ג; נולדו להם שני ילדים. רבים מאמני הקרקס הרזים, שהופיעו כ"שלדים", נישאו לנשים השמנות של המופע, למטרות שיווק ובידור.
אף על פי שהופיע במופעי שוליים בקרקס, הייתה לו הכשרה של שחקן שייקספירי קלאסי. הוא זכור בעיקר בשל תפקידו בסרט הפולחן "פריקס" משנת 1932, בבימויו של טוד בראונינג. לדבריו, היה גם נגן מפוחית מיומן.
פורט-גנטיל
פורט-גנטיל (בצרפתית: Port-Gentil) היא העיר השנייה בגודלה במדינת גבון, בעלת אוכלוסייה הנאמדת בכ-136,000 תושבים נכון להערכות שבוצעו ב-2013. העיר נחשבת גם כעיר נמל חשובה ביותר עבור המדינה. העיר משמשת כמרכז התעשייתי של המדינה עבור נסורת עץ ונפט. למרות שהעיר קרובה למים ונמצאת בסמוך לחוף, היבשה העיקרית הסמוכה אליה היא אזור מיוער מרוחק אשר אינו מחובר באמצעות כבישים לשאר המדינה. העיר שוכנת קרוב לכף לופז, הנקודה המערבית ביותר בגבון.
ההתיישבות במקום החלה באי מנדג'י בקטע הדלתה של נהר אוגווי על ידי הצרפתים, אשר חתמו על חוזה ברית עם תושבי ממלכת אורונגו בשנת 1873. ההתיישבות היוותה בסיס עבור מסעותיו המחקריים של פייר סבורניאן דה בראזה לפנים הארץ, ובשנת 1894 נבנה בה בית מכס שהפך אותה לגרעין מרכז המסחר של האזור לאחר שנמשכו אליה חברות מסחר רבות כמו האטון וקוקסון, ג'ון הולט, וורמן, סוסייטה דו הו-אוגוו וחברת מחקר היערות האפריקניים. מוצרי המסחר העיקריים שיוצאו מן העיר היו גומי ושנהב, ואחר כך גם עצים, בעיקר עצי לבוד.
העיר נקראה על שמו של הקולונל הצרפתי אמיל גנטיל בשנת 1900. לאחר מלחמת העולם הראשונה היא הפכה לנמל חשוב עבור קורות עץ, אבל הצמיחה המסיבית של העיר חלה בעקבות ניסיונות למציאה וקידוחי נפט שבוצעו באזור באמצעות החברה הצרפתית אלף. בשנת 1928, נפתחה בעיר שלוחת הבנק הראשונה בה, שלוחה של בנק מערב אפריקה.
בשנת 1947, מנתה העיר אוכלוסייה של 4,500 תושבים שצמחה עד שנת 1960 ל-20,000. בית זיקוק לנפט הוקם בה באותה השנה, ובית זיקוק לגז טבעי הוקמה בעיר בשנת 1968.
העיר ידועה כיום בשל שלל מלונותיה וחיי הלילה שבה, כאשר היא מכילה אטרקציות הכוללות את כנסיית סנט לואיס (נבנתה בשנת 1927), גן חיות, קזינו, חופי רחצה ומסלול גולף. מחוץ לה נמצאות ביצות רבות וישנן חיות בר.
Made in China
Made in China (בתרגום חופשי: יוצר בסין; מנדרינית מופשטת: 中国制造, פין-יין: zhōngguó zhìzào) הוא סימן מסחר האפייני לפריטים שיוצרו ברפובליקה העממית של סין, בעיקר ביבשת המרכזית, זאת מכיוון שהונג קונג ומקאו הם אזורים מנהליים מיוחדים של הרפובליקה העממית של סין. מהיותם כאלה, רוב הפריטים המיוצרים בהם מתויגים כ"יוצר בהונג קונג" או כ"יוצר במקאו", בהתאמה. סימון אחר למוצרים המיוצרים בסין הוא :"Made in P.R.C", כלומר "מיוצר ברפובליקה העממית של סין" (People's Republic of China).
על אף העובדה שהמונח "סין" משמש גם לתיאור הרפובליקה הסינית (טאיוואן), הסימן המסחרי "Made in China" לא משמש את הרפובליקה הסינית. מוצרים המיוצרים ברפובליקה הסינית מסומנים בדרך כלל כ"יוצר בטאיוואן" (Made in Taiwan) או כ"יוצר ב-ROC" (Made in ROC).
משמעויות נוספות
המושג "Made in China", משמש בהשאלה לתיאור מוצר זול ולא איכותי. משמעות זו נובעת מהייצור ההמוני והמהיר של מוצרים באיכות נמוכה בסין, המיוצאים למערב. פעמים רבות מוצרים אלו אינם עומדים בתקנים שונים המקובלים במערב, בין השאר תקני בטיחות. נמצאו למשל צעצועים המיוצרים בסין המכילים עופרת, מתכת רעילה.
בניגוד לכך, משמעות המושג "יוצר בטאיוואן" היא, ברוב הפעמים, כוונה למוצר זול אך איכותי. בנוסף, המוצרים המיוצרים באסיה בעלי האיכות הגבוהה ביותר הם בדרך כלל מתוצרת יפן.
UNICOS
UNICOS היא שמה של קשת מערכות הפעלה דמויות יוניקס, אשר פותחו על ידי Cray למחשבי-על, והיורשת של מערכת ההפעלה Cray. היא מספקת אשכול רשתות, ושכבת תאימות למערכות יוניקס נוספות. UNICOS הוצגה לראשונה ב-1985 עם מערכת Cray-2 ובהמשך עברה התאמה למודלים אחרים של Cray. ה-UNICOS המקורית התבססה על UNIX System V בגרסה 2 שלה, והתווספו לה תכונות רבות של BSD. מאוחר יותר המערכת עברה הסבה לקרנל לינוקס והחל מ־Release 2.1 שלה היא נקראת בשם CLE (סביבת הלינוקס של קריי - Cray Linux Environment)
השם שניתן במקור ל-UNICOS היה CX-OS. ה- היה מערכת אב-טיפוס שרצה על ה-Cray X-MP ב-1984 לפני ההסבה ל-Cray-2. מערכת זו באה להפגיון את יכולות יוניקס לפעול על מחשב על, לפני שחומרת Cray-2 הייתה זמינה.
חידוש מערכת ההפעלה היה כחלק ממהלך רחב במעבדות Cray, לחידוש התוכנה שלהם. מהלך זה כלל כתיבה מחדש של מהדר הפורטרן שלהם מ-cft ל-cft77, בשפת פסקל והכנסת שיפורים נוספים בו.
אחד מהאתרים המריץ גרסה מוקדמת מאוד של UNICOS הוא אתר מעבדות בל.
מפקורה
מֶפְקוּרֶה (Mefküre) הייתה אוניית מעפילים שהפליגה מרומניה לטורקיה באוגוסט 1944, וטובעה בדרכה על ידי צוללת. מתוך למעלה משלוש מאות נוסעים, רק חמישה שרדו.
מסעה והטבעתה
מפקורה הייתה ספינת מפרשים בעלת שני תרנים שנבנתה ב-1929, במשקל 120 טון. באוגוסט 1944 ארגן המוסד לעלייה ב' שלושה כלי שיט להעברת יהודים מרומניה לטורקיה. תחת המרשל יון אנטונסקו הייתה רומניה בעלת ברית של גרמניה הנאצית, והמסע מרומניה לטורקיה תוכנן מתוך הנחה שהבריטים יאפשרו לנוסעים להמשיך בדרכם לארץ ישראל. ב-3 באוגוסט 1944 הפליגו מנמל קונסטנצה הספינות "מורינה", שנשאה 308 מעפילים, "בולבול", שנשאה 390 מעפילים, ו"מפקורה", כשעליה יותר מ-300 מעפילים. ב-5 באוגוסט, כארבעים דקות לאחר חצות, בהיותה במערב הים השחור סמוך לנמל הטורקי אִינֵאָדָה, נורו על ה"מפקורה" פגזי תותח מצוללת, והיא טבעה. ה"בולבול" הצליחה למשות מהמים חמישה ניצולים של ה"מפקורה"; בין השאר דווח על נוסע שקפץ מסיפון ה"בולבול" למים כדי להציל נוסעים מן הים, אך רובם ככולם טבעו. לבד מהנוסעים, שהיו בעיקר מעפילים יהודים, היו על הספינה גם חמישה קצינים בכירים מצבא פולין, מהם שניים ניצלו בשחייה. אחד הקצינים הציל עוד אישה צעירה שהתעלפה, ובנוסף לשלושת אלה, ניצלו גם בני זוג בשם פולופ (Fullop), שלבשו חגורות הצלה. כמו כן, ניצלו גם שישה מלחים טורקים שקפצו לתוך סירת ההצלה היחידה שהייתה על סיפון ה"מפקורה".
קירן גיבס
קירן ג'יימס ריקארדו גיבס (באנגלית: Kieran James Ricardo Gibbs; נולד ב-26 בספטמבר 1989 בלונדון) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת המגן השמאלי באינטר מיאמי.
קריירה
גיבס החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של קבוצת וימבלדון ומשם עבר למחלקת הנוער של ארסנל. בספטמבר 2007 חתם על חוזה מקצועני בארסנל וערך את הופעת הבכורה שלו נגד שפילד יונייטד ב-31 באוקטובר 2007, במסגרת גביע הליגה. בחלון ההעברות של ינואר 2008 עבר בהשאלה לנוריץ' סיטי, וחזר לקבוצת המילואים של ארסנל כעבור שלושה חודשים.
ב-10 בדצמבר 2008 גיבס ערך הופעת בכורה בליגת האלופות, כאשר נכנס במחליף במקום אבו דיאבי במשחק נגד פורטו. את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג ערך גיבס ב-8 בפברואר 2009, לאחר שנכנס כמחליף של גאל קלישי בדרבי נגד טוטנהאם. בעונת זכה עם ארסנל בגביע האנגלי.
ב-30 באוגוסט 2017 עזב את ארסנל לאחר 10 שנים וחתם בווסט ברומיץ' אלביון.
בקיץ 2021 חתם במיאמי אינטר.
נבחרת לאומית
ב-11 באוגוסט 2010 ערך גיבס הופעת בכורה בנבחרת אנגליה, כשנכנס כמחליף במקומו של אשלי קול במשחק ידידות נגד נבחרת הונגריה.
יפים יזראילביץ' זלאטין
יפים איזריילביץ' זלאטין (20 באוגוסט 1913 – 23 באוגוסט 1965) היה גיבור ברית המועצות.
ביוגרפיה
נולד ב-20 באוגוסט 1913 במוגילב במשפחת פועלים יהודיים. בוגר הפקולטה לעבודה. שירת בצבא האדום ב-1935–1937. עם תחילת פלישת ורמאכט לשטח ברית המועצות שוב גויס לצבא. בחזית - מאז דצמבר 1942.
מפקד כיתת המרגמות של רגימנט הסיור המעוטר מס' 225 (דיוויזיית הסיור המעוטרת מס ה-78, בארמיית המשמר השביעית, שלחמה בחזית הערבה), כסמל המעוטר הצטיין בספטמבר 1943 בעת צליחת דנייפר ליד העיר ורכנדנפרובסק. לאחר שצלח לאי גלינסק-בורודאייבסקי באפיק הנהר, תפסה כיתתו עמדת ירי ובסיוע האש שלה הדפה כמה התקפות נגד של האויב. 25 בספטמבר 1943 זלאטין היה בין נפגעי הלם ונפצע, אך נשאר בשירות.
ב-26 באוקטובר 1943, בצו של הנשיאות של הסובייט העליון של ברית המועצות, הוענק לו עיטור גיבור ברית המועצות.
ב-1944 סיים את לימודיו בבית הספר הצבאי-פוליטי בלנינגרד הקרוי על שם אנגלס.
חי ועבד במוסקבה. נפטר ב-1965 ונקבר בית העלמין דונסקויה החדש.
ביבאס
ביבאס או ביבס הוא שם משפחה בעל מספר מקורות. בקרב יהודים ספרדים זהו תרגום ללאדינו של השם חיים (בספרדית Vivas). בלוב זהו שמן של משפחות משבט אל-ביבאס (بيباص).
מוהאג'רון
מוהאג'רון (בערבית: مهاجرون - מהגרים, תעתיק מדויק מערבית: "מהאג'רון") הוא כינויה של הקבוצה שיצאה עם מוחמד ממכה והתיישבה יחד איתו בעיר מדינה במסגרת ההג'רה בשנת 622.
חברי קבוצה זו נחשבים לחסידיו הראשונים של מוחמד, ויש להם גם הילה דתית מפני שהאמינו במוחמד בשעתו הקשה ביותר. על פי המסורת, הם החליטו להצטרף למוחמד על אף הסיכון הפיזי, החברתי והכלכלי שהיה בהצטרפות לקבוצה נרדפת. הם התנתקו מבני משפחתם, היגרו למדינה, ושם חברו לאנצאר, אחיהם לאמונה תושבי מדינה. שתי הקבוצות האלו, של המהגרים ממכה ושל התומכים ממדינה, יצרו יחד את האומה האסלאמית הצעירה.
לאחר מות מוחמד נקבע כי הקריטריון המרכזי לבחינת המעמד של אדם בחברה המוסלמית יהיה הוותק שלו באסלאם: ככל שאדם קיבל עליו את האסלאם מוקדם יותר, כך זכה למעמד גבוה יותר. מכאן שהמוהאג'רון היו בעלי הייחוס הגבוה ביותר בחברה המוסלמית בראשיתה.
את העיקרון הזה קבע אבו בכר, חתנו של מוחמד ומוהאג'ר בעצמו. עם מותו של מוחמד, רצו בני האנצאר, מאמיניו שהצטרפו אל מוחמד במדינה, לבחור יורש למוחמד מקרבם. כנגדם, טען אבו בכר שאומנם האנצאר היו מסייעיו של מוחמד וסיפקו לו מקום מקלט, ולפיכך מגיע להם מקום של כבוד באומה האסלאמית, אך הזכאות לרשת את מוחמד מגיעה למהאג'רון, משום שהיו הראשונים לעבוד את אללה ולהאמין במוחמד כשליחו, ומשום שהם אלו שסבלו יחד איתו את הנידוי והרדיפות.