cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חגורת בטיחות
מערכת התרעה על אי חגירת חגורת בטיחות
אם במהלך הנסיעה או לאחר שנעצר הרכב, יותר אבזם חגורת הבטיחות מהתושבת המתאימה לו, מכל סיבה שהיא - ישודר למערכת על ידי החיישן המותקן בתושבת, אות המעיד על נתק בין האבזם לתושבת, וזו תבדוק על ידי חיישן המשקל האם הנוסע עדיין יושב במושב או איננו בו. במקרה ותמצא המערכת כי הנוסע עדיין יושב במושב, והאבזם הותר מהתושבת בזמן הנסיעה, תתריע המערכת על כך מיידית. אם עצר הרכב, והנוסע נשאר לשבת במושב כשהותר אבזם חגורת הבטיחות מתושבתו, תמתין המערכת. במידה וימשיך הרכב בנסיעה במצב בו הנוסע אינו חגור, המערכת תתריע על כך.
רוק ישראלי
שנות השישים
בגל השני של להקות הקצב צירפו אחדות מן הלהקות המקומיות מוזיקאים אנגליים לשורותיהן ויצרו הרכבים חדשים על בסיס כמה מהלהקות המקוריות, ביניהן התבלטו שלוש להקות עיקריות כמובילות סצנת הרוק המקומית: הצ'רצ'ילים, שפעלו עתה כהרכב של חמישה נגנים עם הזמר הקנדי סטן סולומון והגיטריסט הבריטי יוצא הטורנדוס רוב האקסלי, היוו את הצלע ההרפתקנית ביותר של הרוק הישראלי עם שילובים חדשניים בין רוק פסיכדלי לבין מרכיבים של מוזיקה ים-תיכונית וערבית; להקת האריות שיצרה לרוב פופ מצעדים, אך הייתה חדשנית מאוד לזמנה ובין היתר הייתה הלהקה הישראלית הראשונה שהתנסתה ברגאיי ("Give me"); והסופרגרופ "עוזי והסגנונות" שנוצרה כשסולן "השמנים והרזים" עוזי פוקס הצטרף ללהקת הסגנונות בהנהגתו של אבי קרפל. סגנונה של להקה זו היה המגוון ביותר ונשען מלבד פופ בריטי בנוסח הביטלס גם על מוזיקת נשמה אמריקני והתאפיין בעיבודים מורכבים ועשירים לכלי נשיפה בנוסח דם, יזע ודמעות, שיקגו ואחרים.
לקראת סוף העשור השתכללה סצנת להקות הקצב ואף זכתה למעט לגיטימציה, בעיקר לאחר מלחמת ששת הימים כאשר מוזיקאים מערביים החלו להגיע לישראל והשפעות מהפכת הפופ החלו לחלחל לתרבות המקומית. לפני המלחמה, הוקמה להקת על בארץ - שנקראה "החלונות הגבוהים" וכללה את אריק איינשטיין, ג'וזי כץ ושמוליק קראוס. את רוב שירי הלהקה כתבו משוררים כמו יורם טהרלב, חיים חפר ורחל לצד שני שירים מקוריים של איינשטיין, ואת הלחנים כתב קראוס. האלבום נחשב לאלבום הפופ העברי הראשון וכלל להיטים רבים, ביניהם "אינך יכולה", שנחשב לאחד משירי הרוק הראשונים בארץ. הלהקה לא החזיקה מעמד זמן רב והתפרקה ב-1968.
חגורת בטיחות
מערכת התרעה על אי חגירת חגורת בטיחות
חלק מדגמי כלי הרכב מצוידים במערכת שמבטלת את פתיחת כריות האוויר, כל עוד נמצא נוסע שאינו חגור מול כרית האוויר.
רוק ישראלי
שנות השישים
בתפר שבין שנות ה-60 וה- 70 החלה התעניינות ברוק מצד האמנים המצליחים של הממסד המוזיקלי ורבים מהם השתעשעו בהקלטת שירים בסגנון הרוק ובעבודה משותפת עם להקות הקצב. רן אלירן, יוצא הצמד "רן ונמה", הקליט בשנת 1969 מספר שירים עם "זהר השביעי" של זהר לוי, אריק לביא השתמש בשירותי הגיטרה של יצחק קלפטר בשיר "שיר סתיו", ודני בן ישראל, לשעבר כוכב להקת פיקוד צפון הקליט אלבום רוק אוואנגרדי עם להקת "הבמה החשמלית".
חגורת בטיחות
חובת חגירת חגורת בטיחות
חוקים המחייבים שימוש בחגורות בטיחות הוכנסו לספר החוקים במדינות שונות החל משנת 1970. בשנת 1970 הוחלה חובת חגירת חגורת בטיחות בוויקטוריה ובשנת 1971 היא הורחבה לכל אוסטרליה. בשנת 1972 הונהגה חובה דומה בניו זילנד ובשנים הבאות חוקקו חוקי חיוב חגורות בטיחות בין השאר בנורווגיה, גרמניה, ישראל ודנמרק. מחקר בארצות הברית מצא שחובת חגירת חגורת בטיחות עם אכיפה ישירה, מעלה בכ-20 נקודות אחוז את שיעור החוגרים חגורות בטיחות.
רוק ישראלי
שנות השישים
מי שעשה את הצעד המשמעותי ביותר לקראת אימוץ הרוק כאסתטיקה דומיננטית במוזיקה הישראלית היה אריק איינשטיין, שהיה זמר מוכר ואהוב במיינסטרים הישראלי ולפיכך בעל השפעה רבה עליו. בשנת 1969 הפך איינשטיין את הצ'רצ'ילים ללהקת הליווי הקבועה שלו בהופעות ואף הקליט איתם תקליט שנחשב בעיני רבים לאלבום הרוק העברי הראשון- פוזי (1969), בו הורגשו ההשפעות מחו"ל (בשירים כמו "היה לנו טוב היה לנו רע") והגיטרות ("כשאת בוכה את לא יפה"). ב-1969 יזם המנצח נעם שריף קונצרט משותף של התזמורת הפילהרמונית הישראלית עם הצ'רצ'ילים, ועבודותיהם המשותפות עם אריק איינשטיין, אושיק לוי ואמנים נוספים מהזרם המרכזי בפופ הישראלי העניקו חותמת כשרות לסצנת הרוק אותה ייסדו.
פריצת הדרך המשמעותית ביותר של תקופה זו הייתה בשני תקליטים של איינשטיין במשותף עם שלום חנוך, "שבלול" (1970) ו"פלסטלינה" (1970), ובתקליט עם הצ'רצ'יל מיקי גבריאלוב "בדשא אצל אביגדור" (1971). תקליטים אלו נחשבים לפורצי דרך באופן שבו מיזגו לחנים ועיבודים של רוק עם טקסטים בעברית, והיו מהפכניים הן בתפיסה המוזיקלית הרעננה שהציגו והן במעבר שייצגו משירה לאומית מגויסת כפי שהתבטאה בלהיטי הלהקות הצבאיות לשירים אישיים. אלבומים אלו היו למעשה הפעם הראשונה בה יצירת רוק ישראלית נעשתה על ידי אמן מיינסטרים והתקבלה כקונצנזוס ישראלי. אף על פי שהפופולריות הרבה של איינשטיין והתעניינותו בסגנונות מוזיקליים חדשים אפשרה את פריצת הרוק הוא עצמו לא המשיך ביצירה בכיוון זה וחזר למוזיקה הישראלית ה"רכה" והמוכרת.
חגורת בטיחות
חובת חגירת חגורת בטיחות
בישראל פעלה המועצה הלאומית למניעת תאונות באופן הסברתי לשכנע את הציבור להשתמש בחגורות בטיחות. חובת חגירת חגורת בטיחות במושבים קדמיים בדרכים בין עירוניות נקבעה בשנת 1973 (עבור כלי רכב משנת ייצור 1967 ואילך). פטורים ניתנו מסיבות רפואיות. בסוף שנות ה-80 הורחבה החובה גם לדרכים עירוניות ובשנות ה-90 הורחבה חובת השימוש גם למושבים האחוריים (עבור כלי רכב משנת יצור 1983 ואילך). משנת 2006 אף חלה חובת חגירת חגורות בטיחות באוטובוסים המסיעים ילדים.
רוק ישראלי
שנות השבעים
שנות השבעים היוו את המפנה בסצנת הרוק הישראלי והפיכתו ממוזיקת שוליים לתרבות פופולרית, אף שתחילת התקופה התאפיינה דווקא ברוק מתקדם, שלא הצליחו להתקבל בקהל הישראלי. אחד האמנים הראשונים בתחום זה היה שלמה גרוניך, שבשנת 1971 הוציא את אלבומו למה לא סיפרת לי!?. האלבום, שהכיל קטעי רוק מתקדם והיה קשה לעיכול, לא זכה להצלחה. בשנת 1973 שיתף גרוניך פעולה עם מתי כספי בפרויקט משותף בשם "מאחורי הצלילים", שאף הוא לא הצליח בקרב הקהל הישראלי.
חגורת בטיחות
חובת חגירת חגורת בטיחות
ביוני 2009 קבע בית המשפט העליון שחובת חגירת חגורת בטיחות כוללת חגירת חגורת שלוש נקודות מעל לכתף, וכי אדם שחגור חגורה מתחת לבית השחי לא מילא את החובה החוקית.
רוק ישראלי
שנות השבעים
בשנת 1971 הקימו יצחק קלפטר וזהר לוי את להקת אחרית הימים, יחד עם מירי אלוני אלי מגן וגבי שושן. הלהקה הזו נחשבת ללהקת הרוק הישראלית הראשונה, כיוון שבניגוד לניסיונות קודמים היא התבססה על טקסטים בעברית ועל מאפיינים ישראליים יותר. שני השירים הראשונים שיצאו לרדיו- "העץ הוא גבוה" ו"אין מקום לשניים על עמוד החשמל"- הפכו ללהיטים, אך מורכבותם המוזיקלית של שאר השירים לא התקבלה בקהל והמופע נכשל. כאשר יצא האלבום "אחרית הימים", בסוף שנת 1972, הלהקה כבר התפרקה. עם זאת נחשבת אחרית הימים לציון דרך משמעותי בהתפתחות הרוק והמוזיקה הישראלית בכלל.
כישלונם של פרויקטים אלו ואחרים וההתפתחות הגוברת של הרוק בחו"ל הביאו לא מעט אמנים בתקופה זו לנסות את מזלם בהקלטות בחו"ל. שלום חנוך היגר ללונדון והקליט שם אלבום שלם, ודני סנדרסון ואלון אולארצ'יק ניסו אף הם את כוחם בעיר ביחד ובנפרד. שלמה ארצי פרסם מספר שירים באנגליה ובגרמניה ואף התארח במספר במות ואריאל זילבר פרסם שני שירים בצרפת. אף אחת מההקלטות הללו לא הגיעה לכדי הצלחה של ממש ובמהלך שנת 1973 חזרו האמנים לארץ, כל אחד בנפרד.
צבא האסלאם (עזה)
צבא האסלאם (נקרא גם: גדודי הג'יהאד והתווחיד, אל-קאעידה בפלסטין או אל-קאעידה ברצועת עזה. בערבית: جَيش الإسلام; תעתיק: ג'יש אל-אסלאם) הוא ארגון טרור קטן המסונף לארגון הטרור העולמי אל-קאעידה. מרכז הארגון בשכונת סברה שבמרכז העיר עזה.
כמה מהפעולות הידועות בהן השתתף הארגון הן חטיפת החייל הישראלי גלעד שליט, חטיפת כתב ה-BBC אלן ג'ונסון והצתת בית הספר האמריקאי בעזה. הקבוצה הייתה בתחילה מקורבת לחמאס, אך התרחקה ממנה בעקבות התנגדות החמאס והפת"ח לפעולותיה.
הקמת הארגון
בתחילת שנת 2006 החלו בני חמולת דע'מש מהעיר עזה לכנות עצמם צבא האסלאם, לאחר שהתפלגו מוועדות ההתנגדות העממית. בראש הארגון עומד ממתז דע'מש, שהסתכסך עם ראשי ועדות ההתנגדות העממית והוביל את הפרישה מהארגון.
הארגון אימץ את האידאולוגיה של אל-קאעידה, החל בהפצת רעיונותיו ויצר עמו קשר דרך רשת האינטרנט ודרך פעילי אל-קאעידה מאפגניסטן ששהו ברצועת עזה ופעלו להשתית חינוך דתי. כסף ונשק החלו לזרום לארגון דרך מנהרות ההברחה בציר פילדלפי, פעילי אל-קאעידה זרים חדרו לרצועה וחברו לארגון בעת פריצת מעבר רפיח בפברואר 2008.
מטרת הארגון היא "לשחרר את פלסטין ולכונן מדינה אסלאמית בעזה, תוך ג'יהאד נגד היהודים והצלבנים". הארגון נחשב לקיצוני ביותר ופועל גם נגד אוכלוסיית הזרים ונגד אורח החיים ה חילוני ברצועת עזה.
פעילות טרור
שני פעילי צבא האסלאם השתתפו בחטיפתו של גלעד שליט ביוני 2006 יחד עם החמאס וועדות ההתנגדות העממית. תחילה הוחזק שליט בידי אנשי הארגון ולאחר מכן הועבר לידי החמאס.
רוק ישראלי
שנות השבעים
בניגוד לגישתה של כוורת שיצרה תוכנית המבוססת על מסורת הלהקות הצבאיות ושמה דגש על הומור ומערכונים, ניסו אחרים לשים דגש על הצד המוזיקלי ועל רוקנרול כגישה כוללת. בולטת בהקשר זה להקת תמוז בה היו חברים שלום חנוך, אריאל זילבר, יהודה עדר, מאיר ישראל ואיתן גדרון, שפעלה בין השנים 1974 ל־1976 והוציאה את האלבום סוף עונת התפוזים, שכלל בעיקר הקלטות ישנות של חברי הלהקה ונחשב לאחד האלבומים הישראליים החשובים מתקופה זו. תמוז הציגה רוק קשוח יותר וניסתה לפנות אל הקהל באופן ישיר, אך התפרקה לבסוף על רקע מחלוקות בין חברי הלהקה.
צבא האסלאם (עזה)
פעילות טרור
באוגוסט 2006 חטפו פעילי הארגון שני כתבים מרשת החדשות האמריקאית פוקס ניוז.
רוק ישראלי
שנות השבעים
מאפיין בולט של ההרכבים שפעלו בתקופה זו היה השפעתם של רוק מתקדם ג'אז ומוזיקה אתנית על יצירתם, שאמנם לא הביאה לפופולריות אך הביאו ליצירות מוזיקליות רבות חשיבות. ראשון מהרכבים אלו היה ארבע-עשרה אוקטבות, שכלל את יוני רכטר, אבנר קנר וזוהר לוי ושילב רוק מתקדם, ג'אז ופיוז'ן, ופעל בשנים 1974–1975. במקביל לו פעל ההרכב קצת אחרת, בו היו חברים שלמה גרוניך, שם טוב לוי ושלמה יידוב שנחשב לאחד ההרכבים החשובים בתחום זה. בשלב מאוחר יותר, בשנת 1977 הוקם ההרכב ששת, בו היו חברים יהודית רביץ, שם-טוב לוי, עדי רנרט, שמוליק בודגוב, שמוליק ארוך, ואיקי לוי. כל ההרכבים הללו הספיקו להוציא אלבום יחיד לפני שהתפרקו.
צבא האסלאם (עזה)
פעילות טרור
בשנת 2007 חטף הארגון את כתב ה-BBC אלן ג'ונסון ופרסם סרטון וידאו שבו נראה ג'ונסון כשעליו חגורת נפץ. בסרטון הארגון הציע לשחרר את ג'ונסון בתנאי שממשלת בריטניה תשחרר אסיר מוסלמי. הארגון שחרר את ג'ונסון בלחץ החמאס לאחר 114 ימי שבי.
רוק ישראלי
שנות השבעים
בתחום המוזיקה הפופולרית התבלטה להקת גזוז, בה היו חברים יוצאי כוורת דני סנדרסון וגידי גוב, מזי כהן ושישה נגנים נוספים, שפעלה בשנים 1978 - 1979. בדומה לכוורת התמקדה גזוז בשירים קלילים, הומוריסטיים ומלודיים והוציאה שני אלבומים שזכו להצלחה גדולה. בשנת 1980 פנו גוב וסנדרסון לרוק כבד יותר בלהקת דודה, אך השינוי לא התקבל בברכה על ידי הקהל והלהקה התפרקה לאחר צאת אלבומה הראשון. הרכב בסגנון שונה מעט היה צליל מכוון, בו השתתפו שלמה יידוב, שם-טוב לוי ויצחק קלפטר. הרכב זה כיוון גם הוא לתחום הרוק-פופ ופעל במהלך שנת 1979 בהצלחה יחסית.
צבא האסלאם (עזה)
פעילות טרור
הארגון תקף גם יעדים פלסטיניים לא-מוסלמיים וזרים. במסגרת זו הציתו פעיליו את בית הספר האמריקאי בעזה, הניחו מטעני חבלה ותקפו מוסדות נוצריים, בתי קפה אינטרנט וחופי רחצה מעורבים.
רוק ישראלי
שנות השבעים
בסוף שנות השבעים החלו יוצרים שפעלו במסגרת הלהקות לעבור ליצירה אישית ולהוציא אלבומים עצמאיים. בין אבני הדרך המשמעותיות ניתן למנות את האלבום רוצי שמוליק של אריאל זילבר שהוקלט במקביל לחברותו ב"תמוז" (1975); אדם בתוך עצמו של שלום חנוך שסימל את חזרתו לארץ ולמוזיקה בעברית (1977); גבר הולך לאיבוד של שלמה ארצי שהיה הראשון להצליח לאחר ארבעה אלבומים שנכשלו (1978); שירי חג ומועד ונופל של מאיר אריאל שהציג את סגנונו הייחודי כסינגר-סונגרייטר; ופלונטר של רמי פורטיס, שנחשב לפורץ דרך בזכות השפעת הפאנק הכבדה באלבום (1978).
צבא האסלאם (עזה)
פעילות טרור
ב-2011 חטף הארגון פעיל איטלקי בתנועת הסולידריות הבינלאומית ודרש שחמאס ישחרר את אחד ממנהיגיו שנעצר בתוך 30 שעות, וכשדרישה זו לא נענתה הוצא הפעיל להורג. במהלך השעות פורסם סרטון שמראה את האיטלקי חטוף, ומכיוון שהאיטלקי לא דיבר יש הטוענים שכבר אז מת.
יחסים עם החמאס
אנשי צבא האסלאם אמנם שיתפו פעולה עם החמאס בביצוע הפיגוע שבו נחטף גלעד שליט, אך כאשר החזיקו בשליט סחטו מהחמאס כסף ונשק בתמורה להעברתו.
רוק ישראלי
שנות השבעים
לצד חדירתו של הרוק המשיכה המוזיקה הישראלית של התקופה להיות מושפעת ממגוון סגנונות אחרים שהשתלבו ביצירה הצעירה של התקופה. נטייה לג'אז בולטת באלבומי בכורה כמו תקליט ראשון של גידי גוב (1978) והתכוונות של יוני רכטר (1979), השפעות של פופ ניכרות באלבומיהם של אריאל זילבר ויגאל בשן, צביקה פיק הושפע מהצלחתה של מוזיקת הדיסקו ודני ליטני שילב בין רוק לבלוז.
במה משמעותית ליוצרי הרוק אלו ואחרים היה פסטיבל נביעות 1978 שמלבד הקהל הרב שנכח בו אפשר לאמנים להדגיש יותר את הצד הרוקי בפעילתם ולערוך ניסיונות חדשים ישירות מול הקהל הצעיר. פסטיבל זה סימל את סוף שנות השבעים שתקופה בה הפך הרוק הישראלי ללגיטימי, אך עדיין היה מושפע במידה רבה מיצירות חיצוניות שטרם הבשילו לכדי יצירה מקורית ועצמאית.
צבא האסלאם (עזה)
יחסים עם החמאס
במהלך השתלטות החמאס על רצועת עזה ביוני 2007 היו עימותים אלימים בין אנשי צבא האסלאם לחמאס. כוחות החמאס צרו על מעוז חמולת דע'מש ודרשו את הסגרתם של כמה מחבריה. ממתז דע'מש הסגיר את עצמו לאחר שביתו נהרס והצדדים הגיעו להבנות לגבי פעילות הארגון והקימו ועדה משותפת להסדרת היחסים בין הארגונים. מאוחר יותר סוכם כי אנשי צבא האסלאם ישולבו במנגנוני הביטחון בעזה בתנאי שמנהיגם מומתז דע'מש ושלושה בכירים נוספים בארגון יקבלו דרגה צבאית.
כאשר חטף הארגון את אלן ג'ונסון, החמאס ניהל מגעים עם ממתז דע'מש לשחרורו. כשאלו לא הצליחו, השתלט החמאס על גגות בתים בשכונת ס'ברא. צבא האסלאם חטף עשרה חברי חמאס ואיים להורגם אם אנשי החמאס ינסו לחלצם בכח. החמאס עצר מספר חברים בצבא האסלאם, כולל דובר הארגון, אבו מות'אנה. לבסוף גובשה עסקה בין הצדדים, במסגרתה הוסכם כי צבא האסלאם יוכל להמשיך להחזיק בנשקו וכי שני הארגונים יפעלו זה לצד זה באופן עצמאי. החמאס העביר לצבא האסלאם כסף ונשק בתמורה לשחרורו של ג'ונסון, והתחייב לשחרר את פעילי צבא האסלאם העצורים ולא להעמיד לדין את ממתז דע'מש.
רוק ישראלי
שנות השמונים
בתחילת שנות השמונים המשיך הרוק הישראלי להתבטא בעיקר בלהקות רוק דומיננטיות. הראשונה מביניהן הייתה להקת תיסלם, שנוסדה בשנת 1980 ובה היו חברים דני בסן, יזהר אשדות, יאיר ניצני, יושי שדה, צוף פילוסוף וסמי אבזדרל. תיסלם אימצה לראשונה גינונים של להקת רוק כמו איפור ואפקטים תיאטרליים בהופעותיה והתקבלה בהתלהבות עצומה, בעיקר על ידי הקהל הצעיר. תיסלם התפרקה בשנת 1983 לאחר הוצאת שני אלבומים מצליחים, אך חזרה לפעול לפרקים בעשורים הבאים. במקביל לתיסלם פעלה להקת בנזין, שהוקמה בשנת 1982 ובה היו חברים יהודה פוליקר, בנג'ו קמחי, קיטש אמסלם ואלי חדד. פוליקר היה היוצר הדומיננטי בלהקה, שזכתה לפופולריות בציבור הישראלי עם צאת אלבומה הראשון, בעוד האלבום השני נכשל מבחינה מסחרית. הלהקה נקלעה לקשיים כלכליים ולמחלוקות פנימיות עד שבשנת 1985 פנה פוליקר לקריירת סולו מצליחה בעוד החברים האחרים עזבו את התחום המוזיקלי.
להקה נוספת שבלטה בתחילת העשור הייתה הקליק, שנחשבת היום לחלוצה ומשפיעה בשילוב בין רוק לניו וייב בישראל. בלהקה היו חברים לאורך מרבית תקופת קיומה דני דותן, אלי אברמוב, ז'אן ז'אק גולדברג ועובד אפרת. אלבומה הראשון "אמא אני לא רוצה להיגמל" (1981), אלבום קונספט מחוספס, נכשל מסחרית, אך בדיעבד הפך לאבן דרך של המוזיקה האלטרנטיבית בישראל; אלבומה השני והמלודי יותר, "עולם צפוף" (1983), הצליח יותר והניב מספר להיטים, ועם זאת עסק בנושאים מעוררי מחלוקת שבמוזיקה הישראלית המעיטו בעיסוק בהם באותה תקופה, כגון להט"ב. הלהקה התפרקה לאחר הוצאת האלבום השני, אך התאחדה לאחר מכן לסיבובי הופעות ואף להקלטת אלבום שלישי ב-2002, וזאת עד למותם של שניים מחבריה - גולדברג ב-2006 ואברמוב ב-2015.
צבא האסלאם (עזה)
יחסים עם החמאס
ב-14 באוגוסט 2009 כיתרו כוחות הביטחון של החמאס ברצועת עזה את מסגד אבן תימה בעיר רפיח, בו הטיף באותה שעה עבד אל-לטיף מוסא, ראש הפלג המזוהה עם אל-קאעידה ברצועת עזה, אשר הכריז כי "עזה היא אמירות איסלאמית הנאמנה לבן לאדן". כוחות הביטחון של החמאס פרצו למסגד ובעימותים שהתפתחו במסגד ובאזורים אחרים של רפיח נהרגו 24 פלסטינים, כולל עבד אל-לטיף מוסא, וכ-125 נפצעו.
רוק ישראלי
שנות השמונים
בשנת 1981 הוציא שלום חנוך את האלבום חתונה לבנה שנחשב לציון דרך משמעותי בקריירה של חנוך וברוק הישראלי בכלל, על אף שהיווה כישלון מסחרי. את האלבום הפיק לואי להב ששיווה לשירתו של חנוך גוון מחוספס ולמופע שליווה את האלבום סאונד מסיבי וקשה לעיכול, ואכן האלבום והמופע נכשלו ובאלבומו הבא פנה חנוך לסגנון רך יותר. בניגוד לאלבום הזה, האלבום האשה שאתי של דויד ברוזה משנת 1982 שאף אותו הפיק להב, זכה להצלחה חסרת תקדים בשוק הישראלי. האלבום, שכלל בעיקר שירים מתורגמים מספרדית, ביסס הן את מעמדו של ברוזה כזמר והן את מעמדו של להב כמפיק. בין אלבומי הרוק הבולטים הנוספים בתקופה זו ניתן למנות את גלגל מסתובב של שמוליק קראוס (1982), צמר גפן מתוק של שלמה גרוניך (1982) ודרך המשי של יהודית רביץ (1984).
בהמשך שנות השמונים חלה פריחה ברוק הישראלי במגוון רחב של יצירות וסגנונות ואמנים רבים פרצו באופן משמעותי לתודעת הקהל, ביניהם גם כאלה שנכשלו בכך לפני כן. את הפריצה המשמעותית ביותר עשה שלום חנוך באלבומו מחכים למשיח משנת 1985. שיר הנושא של האלבום שעסק במשבר הכלכלי של התקופה היה ללהיט, הופעותיו של חנוך זכו להצלחה עצומה וחנוך הפך לאחד מכוכבי הרוק החשובים והאהובים בארץ, לאחר שנים של ניסיונות וכישלונות.
פריצה בולטת נוספת משנת 1985 הייתה להקת משינה שהוציאה את אלבומה הראשון באותה שנה. בלהקה היו חברים יובל בנאי, שלומי ברכה, איגי דיין, אבנר חודורוב ומייקל בנסון והיא הייתה ללהקה הישראלית הראשונה שפעלה לאורך זמן. האלבום הראשון של משינה הצליח מסחרית וציבורית ועל אף תקופות של דעיכה יחסית הלהקה המשיכה להוציא מספר רב של אלבומים ולהיטים והפכה לסמל ישראלי אהוב.
בשנת 1987 הוציא אהוד בנאי יחד עם להקת הפליטים בה היו חברים יוסי אלפנט, גיל סמטנה, ז'אן ז'אק גולדברג ונועם זייד את אלבומו הראשון, אהוד בנאי והפליטים. האלבום נחשב למשמעותי ופורץ דרך הן מבחינת הטקסטים המחאתיים שכלל והן מבחינת השילוב של אלמנטים מוזיקליים מזרחיים במוזיקת הרוק, שני מאפיינים בולטים בהמשך עשייתו של בנאי. עוד התבלט בשנה זו המעבר של כוכבי רוק "מתונים" יחסית למוזיקת רוק כבדה ומחוספסת יותר, כפי שהתבטאה באלבום באה מאהבה של יהודית רביץ ובאלבום דרך ארץ של גידי גוב. המעבר של גוב ורביץ ממוזיקה ישראלית "רכה" לסגנון כבד יותר התקבל באהדה על ידי הקהל, והאלבומים יחד עם ההופעות שליוו אותם היו להצלחה.
בשנים הבאות יצאו מספר אלבומי רוק שהיו משמעותיים הן מבחינת סגנונם המוזיקלי והן מבחינת מקומם בקריירה של יוצריהם והציגו את המגוון הרחב שנוצר ברוק הישראלי. על האלבומים הבולטים של שנת 1988 נמנים אפר ואבק של יהודה פוליקר שעסק בחוויות הדור השני לשואה ושילב מאפיינים של מוזיקה יוונית, חום יולי אוגוסט של שלמה ארצי שעסק אף הוא בחלקו בנושאים חברתיים-לאומיים וכלל להיטים רבים והאלבום סיפורים מהקופסא של רמי פורטיס שהמשיך את סגנונו הייחודי של פורטיס ואת שיתוף הפעולה שלו עם ברי סחרוף. מהאלבומים של שנת 1989 מתבלטים אנטארקטיקה של קורין אלאל אותו הפיקה יהודית רביץ שהכניס את אלאל לתודעת הקהל הרחב, בדרך אל האושר של דני רובס שהיה המצליח ביותר שלו עד אז וקרוב של אהוד בנאי. אף חוה אלברשטיין שהייתה מזוהה עם סגנון מוזיקלי רך יותר הוציאה בשנה זו את האלבום לונדון שהכיל מאפיינים של מוזיקת רוק ותכני מחאה חריפים. הקשרים אקטואליים בלטו לא פעם בשיריו של הזמר והיוצר מאיר אריאל, שהתאפיין בשפה עשירה וייחודית והרבה לכתוב לאמנים אחרים.
שנות התשעים
שנות התשעים התאפיינו בתחילתן בגל של פריחה מוזיקלית צעירה ברוק הישראלי, אך הסתיימו בהתפוגגות של רוב הניסיונות החדשים ובדעיכה של הרוק כסוגה מוזיקלית פופולרית.
הצלחתם של פורטיס וסחרוף במעבר מהשוליים אל המיינסטרים דרבנה צעירים רבים להקים להקות רוק חדשות ולנסות כיוונים חדשים בתוך מסגרת הרוק. בתקופה הקצרה שבין השנים 1990–1994 קמו להקות בכמות שהייתה ונותרה חסרת תקדים בנוף המוזיקלי הישראלי. אבטיפוס, מופע הארנבות של ד"ר קספר, איפה הילד?, זקני צפת, תערובת אסקוט, היהודים, רוקפור, המכשפות, סטלה מאריס, נקמת הטרקטור, מוניקה סקס וכרמלה גרוס ואגנר היו רק חלק מהלהקות הבולטות של שלב זה. הלהקות הצעירות התאפיינו בקו מוזיקלי קשוח שהדגיש את הגיטרות החשמליות והתופים ובשפה פשוטה יחסית שנגעה באופן ישיר בנושאים כמו יחסים וזהות מינית שנחשבו לטאבו עד אז. פריצה צעירה משמעותית נוספת הייתה של אביב גפן עם אלבום הבכורה "זה רק אור הירח" ב-1992. גילו הצעיר של גפן, עיסוקו בנושאים פוליטיים ואישיים כואבים והאלמנטים המחאתיים והפרובוקטיביים בשיריו ובהופעתו הפכו אותו לכוכב רוק בקנה מידה שלא נראה עד אז. מעריציו הצעירים, שכונו "ילדי אור הירח" חיקו את הופעתו ונהו אחריו כמייצג של הדור הישראלי החדש.
הכיוון המוזיקלי החדש הקרין גם על להקות ותיקות יותר, וכך למשל להקת משינה שהייתה לאחר הצלחה גדולה עם האלבום העמותה לחקר התמותה פנתה באלבום מפלצות התהילה של 1992 לסגנון מוזיקלי כבד יותר שכלל בין השאר אלמנטים של מטאל וגראנג'. החברים של נטאשה שהקדימו את הגל של תחילת העשור המשיכו את הקו החדשני שלהם באלבומים שינויים בהרגלי הצריחה (1991) ורדיו בלה בלה (1994).
במקביל ליוצרים החדשים המשיכו אמנים ותיקים להוציא אלבומים מצליחים שהניבו להיטים רבים, כדוגמת פחות אבל כואב של יהודה פוליקר (1990); אין עוד יום של גידי גוב שהיה המצליח ביותר שלו אי פעם (1991); בגילגול הזה של שלום חנוך (1991); השלישי של אהוד בנאי (1992); וירח של שלמה ארצי (1992) שפתח תקופת שיא בקריירה של ארצי. אמנים אלה, רובם ככולם, לא שינו את נטייתם לרוק רך ונעים יותר לאוזן.
סביב הלהקות הצעירות נוצרה סביבה שיצרה אשליה של סצנת רוק משמעותית ויציבה, דרך מפיקים כמו חיים שמש, מועדון הרוקסן שנתן מקום ליוצרים חדשים ופסטיבל ערד שהפך לפסטיבל רוק שמשך אליו צעירים רבים. אולם אשליה זו התפוגגה עם כאשר התברר שהקהל הישראלי אינו כוח קנייה משמעותי כדי להחזיק מספר כה רב של אמנים, ומאוחר יותר עם צירופם של מספר אירועים חברתיים ותרבותיים דרמטיים יחד שדחקו את מקום הרוק.
מבחינה מוזיקלית החלה חדירה של המוזיקה המזרחית לתוך הרוק, בעיקר עם הלהקות אתניX, כנסיית השכל וטיפקס. אתניקס שהוציאה את אלבום הבכורה שלה בשנת 1990 הייתה לאחת הלהקות המצליחות בארץ והוסיפה להוציא אלבומים מצליחים לכל אורך השנים הבאות כשהיא מחדירה את הפופ הים-תיכוני לקהל הרחב. כנסיית השכל שילבה בין ז'אנר מוזיקת גל חדש למוזיקה מזרחית וצברה בהדרגה פופולריות הגיעה לשיא עם אלבומה "כנסיית השכל" משנת 1999. מכיוון אחר חלחלו השפעות של מוזיקה אלקטרונית ליצירתם של אמנים כמו ברי סחרוף ואסף אמדורסקי בעוד מוזיקת טראנס הופכת לפופולרית במועדונים. הקמתו של ערוץ 2 המסחרי בשנת 1993 הייתה הראשונה לחולל שינוי תרבותי כשהעמידה במרכז התרבותי כוכבי טלוויזיה במקום כוכבים מוזיקליים ושינתה את מוקד ההתייחסות של הקהל. אולם עיקר ההשפעה נודעה לשני אירועים קשים בהרבה: אסון ערד בפסטיבל ערד ביולי 1995 בו נהרגו שלושה צעירים בכניסה להופעת הפרידה של משינה, ורצח רבין בחודש נובמבר של אותה שנה שחולל משבר עמוק בחברה הישראלית. האווירה הציבורית הקשה והמצב הביטחוני הרעוע גרמו להתנערות של הציבור הישראלי ממוזיקה מתריסה וכועסת לכיוון מנחם ומעודד יותר, ורבות מהלהקות חדלו לפעול.
בהמשך העשור נעשתה עיקר היצירה בתחום הרוק על ידי אמנים כשלום חנוך, אהוד בנאי, אביב גפן וברי סחרוף שצברו ניסיון קודם והצליחו להתברג במייניסטרים הישראלי, כמו גם יוצאי להקות שהתפרקו כיובל בנאי, מאור כהן ומיכה שטרית. לצד אמנים אלו אמנם המשיכו לפעול להקות כמו היהודים והזבובים, אך בעצימות נמוכה יחסית לתחילת העשור ולמעשה חל קיפאון כמעט מוחלט של יוצרים חדשים. יוצא דופן מבחינה זו היה אלבום הבכורה של אביתר בנאי משנת 1997 שנשא את שמו וזכה להצלחה עצומה אף על פי שעסק בנושאים קשים מבחינה רגשית כפרידה ויאוש.
המאה ה-21
ירידת הפופולריות של הרוק הישראלי שהחלה בעשור הקודם, אף התגברה בעשור הראשון של המאה ה-21, מסיבות דומות. המצב הביטחוני הקשה, ובפרט האינתיפאדה השנייה בתחילת העשור הביאו להעדפה ציבורית של מוזיקה קלילה יותר, והצלחתן של תוכניות ריאליטי מוזיקליות כגון כוכב נולד חיזקו נטייה זו. במרכז המוזיקה הישראלית של תקופה זו עומדים סגנונות הפופ והמוזיקה מזרחית, ורוב היוצרים הצעירים משתייכים אליהם. עם זאת, בניגוד לתקופות קודמות נחשב הרוק בעיני המבקרים והציבור כיצירה "גבוהה" יותר מהמוזיקה הפופולרית והתגברה ההערכה ליוצרים בתחום זה.
בתחילת העשור המשיכה להיות יצירת הרוק מועטת ומרוכזת בעיקר בידי יוצרים ותיקים, אך עם זאת הופיעו יוצרים חדשים שאף נתנו ביטוי לסגנונות והשפעות חדשות. בין היוצרים הצעירים הללו התבלט כבר בשנת 2000 שלומי שבן, שבאלבום הבכורה שלו ניכרה השפעה של רקעו הקלאסי וכן שפה הומוריסטית ועשירה, מה שזיכה אותו בהערכה רבה כמו גם בהצלחה מסחרית. יוצרת צעירה אחרת שהחלה את פעילותה בתקופה זו היא רונה קינן, שאלבומה הראשון יצא בשנת 2004, וזכתה לשבחים רבים ולקהל אוהד כיוצרת של רוק אישי ומקורי. באותה שנה יצא גם אלבום הבכורה של נעם רותם, סולן להקת הבריטפופ הישראלית קרח תשע שהתפרקה מספר שנים קודם לכן, שיצירתו מתאפיינת בדומיננטיות של גיטרות חשמליות ובטקסטים אישיים.
החל מאמצע העשור ניכרה בתווך שבין הרוק לפופ תופעה של יצירה מוזיקלית רכה ושקטה יחסית הכוללת לרוב טקסטים אישיים ורגשניים. תופעה זו נוצרה בקרב חבורה של זמרים צעירים כדוגמת יוני בלוך, אפרת גוש, דניאל סלומון, אריק ברמן ואחרים שנחלו הצלחה רבה בקרב הקהל הרחב.
בניגוד לעשור הקודם חלה בתקופה זו ירידה משמעותית בכמות הלהקות הפעילות, כשלצד להקות ותיקות כדוגמת מוניקה סקס, כנסיית השכל והיהודים שהמשיכו את פעילותן, קמו מספר מועט של להקות חדשות שנטה לכיוונים מוזיקליים רכים וקליטים יותר. דוגמאות אופייניות הן הלהקות סינרגיה, שהחלה את פעילותה בשנת 2002, בית הבובות, החל משנת 2005 והפיל הכחול החל מ-2007 שיצרו רוק מלודי ונוח לעיכול שאכן התקבל בהצלחה בציבור הרחב. הלהקות שייגעצ, שפעלה החל משנת 2001 ומרסדס בנד שאלבומה הראשון יצא בשנת 2004 התאפיינו בפאנק רוק. לעומת להקות אלו פעלו שתי להקות אחרות שיצרו רוק קשוח ואף טקסטים מחאתיים חריפים, מה שהקנה להם קהל אוהדים מצומצם למדי אך הערכה רבה על יצירתם המוזיקלית- להקת הג'ירפות, שפעלה בהרכבים שונים החל משנות התשעים אך התבלטה החל מתחילת שנות האלפיים עם האלבומים משוחח עם כיסא וגג, ולהקת הבילויים, שהוציאה את אלבום הבכורה שלה בשנת 2003. בנוסף התאחדו בתקופה זו מספר להקות שהתפרקו מספר שנים קודם לכן, בהן משינה, איפה הילד? ומופע הארנבות של ד"ר קספר, שחזרו להופיע וכן להוציא אלבומים חדשים.
תופעה נוספת של סוף העשור הראשון של המאה ה-21 היא פריחה של שימוש בטקסטים יהודיים, מהתנ"ך, הפיוטים ועוד בקרב מוזיקאים ישראליים בכלל ויוצרי רוק בפרט. תחילתה של תופעה זו הייתה בעלייתה של מוזיקה יהודית מקורית ופריצתם של יוצרי רוק דתיים חדשים, תחילה בתוך הציבור הדתי לאומי ומאוחר יותר גם בקרב הקהל הרחב. בין הזמרים הבולטים נמנים עדי רן, שהחל את פעילותו עוד בשנות התשעים; אודי דוידי, שאלבומו הראשון יצא ב-2004 וזכה לפופולריות רבה בקהל הדתי הצעיר; וארז לב ארי עם האלבום שמחת הפרטים הקטנים שהכיל מאפיינם של מוזיקה אתנית ומוזיקת נשמה. תופעה זו השתלבה בחזרתם בתשובה של אמני רוק ישראליים בולטים שהוציאו אלבומי פיוטים וכן אלבומים מקוריים ברוח זו, ביניהם שמע קולי של מאיר בנאי; שיר חדש ורסיסי לילה של אהוד בנאי; לילה כיום יאיר של אביתר בנאי; ואבן גבירול, אדומי השפתות ואתה נמצא כאן של ברי סחרוף. בעשור השני של המאה ה-21 פרצה להקת הרוק החצר האחורית בה היו חברים יענקל'ה רוטבליט, תומר יוסף, איתמר ציגלר וגדי רונן. הלהקה התאפיינה ביצירת הרוק החדש בעידן של פופ. הלהקה שילבה גם את ז'אנר הגרוב והרוק האלטרנטיבי.
על אף הצטמצמות יצירת הרוק החדשה המשיכו רוב אמני הרוק הוותיקים להוציא אלבומים מצליחים תוך שהם שומרים על סגנונם הייחודי ואף מחפשים כיוונים מוזיקליים חדשים. בין האלבומים הבולטים בעשור זה ניתן למצוא את האחר ואתה נמצא כאן של ברי סחרוף; ענה לי של אהוד בנאי; קונגו בלו ולא יפריד דבר של דני סנדרסון; עיר קטנה של יהודית רביץ; כל דבר מזכיר לי של יהודה פוליקר; שפויים ואושר אקספרס של שלמה ארצי; והחבר אני של רמי פורטיס.
רוק מחתרתי
לצד יצירת הרוק הפופולרי מתקיימת בישראל סצנת אינדי רוק משמעותית, שהתפתחה בעיקר במאה ה-21 עם דחיקת הרוק מהמיינסטרים המוזיקלי ועליית כוחה של רשת האינטרנט, וכוללת יוצרים והרכבים רבים ומגוונים. בדומה לסגנונות מוזיקליים אחרים הפועלים תחת הכותרת אינדי מתאפיינת גם יצירת הרוק המחתרתי הישראלי בקו טקסטואלי חריג ובסאונד שונה מהמיינסטרים, המקשה על התקבלותה בקהל הרחב. יוצרים אלו לרוב פועלים שלא במסגרת חברת תקליטים ונשענים על תמיכת הקהל הפועל למענם במדיות שונות, בעיקר דרך בלוגים, רשתות חברתיות ופרויקטים לגיוס כספים. מרכז סצנה זו הוא בתל אביב, במועדונים דוגמת תמונע ו"לבונטין 7", בתחנות רדיו כמו 88FM או קול הקמפוס, וכן בפסטיבלים ייעודיים דוגמת פסטיבל יערות מנשה והאינדינגב.
על אף המרחק מהעין הציבורית, היו אמנים לא מעטים שפרצו את גבולות הסצנה וזכו להצלחה בקהל הרחב, כדוגמת רונה קינן, תמר אייזנמן ואסף אבידן שאף זכה להצלחה נרחבת בחו"ל. עם זאת יוצרים רבים רואים ביצירה המחתרתית ערך בפני עצמו בשל החופש האמנותי והעצמאות שהיא מאפשרת.
בין היוצרים הבולטים ניתן למנות את שלום גד שהוציא אלבומים רבים החל משנת 1996 ובהם טרילוגיית "המצב", שלושה אלבומים העוסקים בפנים שונות של החברה הישראלית; רם אוריון שפעל במסגרת הלהקות נושאי המגבעת, הפה והטלפיים ועוד ועבר ליצירת סולו; שי נובלמן שזכה להצלחה בארץ ומעבר לים עם אלבומיו בשפה האנגלית ועבר אחר כך ליצירה בשפה העברית. וכן אמנים רבים נוספים בהם יובל גורביץ', יהוא ירון, אבי בללי, אביב גדג' ואורי קליאן. בסצנה זו פועלות גם מספר רב של להקות צעירות, בהן ששרות בעברית כדוגמת נערות ריינס, דפנה והעוגיות ומריונטה סול לצד להקות הפועלות באנגלית כדוגמת הקולקטיב ואלקטרה.
מבחינה סגנונית קיים גם בסצנה זו מגוון רחב, החל מיוצרים כדוגמת אלון עדר החוזרים לרוק המתקדם של שנות ה-70, דרך מוזיקת המחאה של קוואמי והבילויים, פאנק רוק של כל החתיכים אצלי וכלה בפולק רוק באנגלית של עמית ארז וגבע אלון. בנוסף, מאז שנות השמונים הייתה בישראל סצנה מחתרתית פעילה של אמנים אלטרנטיביים שניגנו דת' מטאל, דום מטאל ובלאק מטאל. להקות המטאל הישראליות הידועות ביותר הן סיילם ואורפנד לנד המשלבות מטאל ואלמנטים מזרחיים עם מילים המתמקדות בנושאים ישראליים ויהודיים, ולהקת הבלאק מטאל מלכאש. המיזוג בין מוזיקה יהודית מזרחית ומטאל נקרא "מטאל אוריינטלי" והוא מזוהה בעולם עם סצנת המטאל הישראלית. בתחום המטאל הפופולרי יותר (הארד רוק) בולטים קרוספייר, לאוד נ' קלייר וריח מטאל.
שירי מחאה
כמקובל בתחום הרוק גם ברוק הישראלי עסקו שירים רבים בהבעת מחאה פוליטית וחברתית, שהתגברה בשל אופייה הייחודי של החברה הישראלית, המרובה שסעים ומחלוקות.
מחאה פוליטית
רבים משירי המחאה לאורך השנים התייחסו למצב הפוליטי-ביטחוני ובפרט למלחמות ישראל, כמו גם לסכסוך הישראלי-פלסטיני כשלא פעם רגישותו הרבה של הנושא הביא לפסילתם משידור. ראשון משירי המחאה בנושא זה ברוק הישראלי היה השיר "חייל של שוקולד" שכתב חנוך לוין לשלישיית החלונות הגבוהים בתחילת 1967 ונפסל לשידור לאור הרגישות הציבורית ביחס לחללי צה"ל. באותה שנה, לאחר מלחמת ששת הימים, הוציא מאיר אריאל את אלבום הבכורה שלו ובו השיר ירושלים של ברזל שנכתב כפרפרזה על השיר ירושלים של זהב, ובניגוד אליו עסק בצידה השלילי של המלחמה.
לאחר מלחמת יום כיפור ועם פריצת הרוק הישראלי למרכז הבמה הפכה הביקורת ממוקדת יותר. את הצעד הראשון עשתה להקת כוורת בשירה "נתתי לה חיי" שייצג את ישראל באירוויזיון 1974 ותחת מסווה של שיר אהבה קליל כלל מחאה כנגד ראש הממשלה גולדה מאיר ובעד הקמת מדינה פלסטינית, שלא הובחנה על ידי הציבור הישראלי של זמנו. למלחמת לבנון הראשונה בשנת 1982 התייחסו שירים שמחו על הפער בין החיילים הלוחמים בלבנון לבין האזרחים השלווים כביכול, ביניהם "חצבים פורחים" של להקת תיסלם ו"התותח מצלצל פעמיים" ו"רכבת לילה לקהיר" של להקת משינה. האינתיפאדה הראשונה בסוף שנות השמונים גררה אחריה שירי מחאה רבים, ובתחום הרוק בלטו במיוחד האלבום מחכים למשיח של שלום חנוך עם שירים כדוגמת "לא עוצר באדום", ולונדון של חוה אלברשטיין ובו שירים כדוגמת "לונדון" העוסק בירידה מהארץ ו"חד גדיא" שתיאר את מחיר הדמים של השליטה הישראלית ביהודה ושומרון ונאסר אף הוא לשידור.
העיסוק בנושאי מלחמה ושלום בשנות התשעים בלט בשיריו של אביב גפן שהרבה לעסוק בנושאי מלחמה, שלום והגיוס לצבא ומאוחר יותר ברצח רבין. להקת אתניקס אף היא התייחסה למצב הביטחוני ולשאיפה לשלום, כשהמפורסם משירים אלו הוא השיר "תותים". ב-1998 בלטה גם להקת הרוק הרך בג"ץ, שאלבומה "כשאלוהים הלך לישון" כלל שירים שמחו על היהדות, אלוהים, מעשי צה"ל בשטחים והתרבות הישראלית בכלל, ועורר סערה רבה (על עטיפת האלבום נכתב ש"ההאזנה לאלבום מזיקה לבריאות" - כלומר, שהשילוב של השירים המלודיים יחד עם מילותיהם המחאתיות יעורר אנטגוניזם).
בתחילת שנות האלפיים התבלטה להקת הבילויים שהרבתה לבקר בשיריה את החברה הישראלית, בין השאר ביחס למיליטריזם ולמחיר המלחמות ואף הוציאה שיר בשם "שאול מופז" על שם הרמטכ"ל של אותה תקופה. בשנת 2012 הוציא יזהר אשדות את השיר עניין של הרגל שמתח ביקורת על השפעת שליטת צה"ל ביהודה ושומרון על החיילים ונפסל לשידור בגלי צה"ל תוך שהוא מעורר מחלוקת ציבורית רחבה.
להקת החצר האחורית ייצגה את עמדות השמאל במאה ה-21, לדוגמת בשיר "שייח' ג'ראח" שבו שרו על העימות בן יהודים וערבים בשכונה. השיר הפליט שיוצא כנגד היחס למסתננים בלתי חוקים זכה להצלחה רבה. הלהקה הוציאה את השיר "הפסיקו את המוזיקה" המזדהה עם המחאה נגד ראש הממשלה בנימין נתניהו.
מול עמדתם השמאלית של רוב האמנים היו גם דוגמאות לעמדה ימנית, שבולטת בהן תמיכתו של אריאל זילבר במחאה נגד תוכנית ההתנתקות, שפרסם מספר שירים שתמכו במאבק ובמתיישבים.
מחאה חברתית
השסע העדתי בישראל התבטא אף הוא ברוק הישראלי, כשבולט בהקשר זה האלבום אהוד בנאי והפליטים משנת 1987, בשיר "עבודה שחורה" ביחס לעולים מאתיופיה. האלבום כלל שירי מחאה נוספים ונחשב לאבן דרך במוזיקה הישראלית גם מבחינה זו ואהוד בנאי עצמו הרבה לעסוק בנושאים הקשורים למצב החברתי בארץ בהמשך דרכו. מחאה ביחס לקשיי החיים בפריפריה הישראלית בלטה בעיקר בשיריה של להקת טיפקס, שחבריה היו תושבי שדרות, כמו גם בשירים שונים של להקת אתניקס.
בנוסף לסוגיות הייחודיות לחברה הישראלית עסקו יוצרים רבים בביקורת על מאפייני החברה המודרנית. להקת תיסלם בשירה "פרצופה של המדינה" יצאה כנגד התרבות הפוליטית בישראל ובשיר "ככלות הקול והתמונה" ביקרה את תופעת הידוענים. ביקורת על החברה המודרנית ותרבות הצריכה היא קו בולט באלבום רדיו בלה בלה של להקת החברים של נטאשה, באלבום קונספט העוסק בחייו של אדם בעולם המודרני. קו דומה אך קודר יותר קיים באלבום רישומי פחם של מאיר אריאל משנת 1995 העוסק בהתמודדותו של האדם בעידן הקפיטליזם והטכנולוגיה. ברי סחרוף הרבה לבטא ביקורת חברתית מעין זו ביצירתו שבלטה באלבומו האחר שנת 2001. אביב גדג', באלבומו ילדים של מהגרים משנת 2013, ביטא ביקורת חריפה על החברה הישראלית שמאותה תקופה, מזווית חברתית ומזווית פוליטית-ציבורית.
ביקורת אנטי-ממסדית בוטאה באלבומו של שמוליק קראוס "מדינת ישראל נגד קראוז שמואל" משנת 1977, שפורסם לאחר שחרורו של קראוס ממאסר עקב עבירות אלימות. הקליפ לשיר "שישי חם" שיצא מתוכו אף נפסל לשידור בטענה שהוא מרמז לסמי הזיה.
המצב הכלכלי מוצא אף הוא ביטוי בשירים כדוגמת שיר הנושא של האלבום מחכים למשיח של שלום חנוך משנת 1985 שהתייחס למשבר מניות הבנקים של התקופה ושיר הנושא של האלבום עברנו את פרעה של מאיר אריאל משנת 1990, שתיאר את המצב מתוך נקודת מבט אופטימית. בעקבות מחאת האוהלים של קיץ 2011 פרסמה להקת הג'ירפות שיר בשם "דפני דפני" כמחווה לדפני ליף, ממובילות המחאה, וכן שיר בשם "קיץ 2".
שירי משוררים
בזמר העברי בכללותו קיימת באופן רחב הלחנת שירי משוררים עבריים, ותופעה זו נפוצה גם בתחום הרוק. אמני רוק שיצירתם קרובה בסגנונה לזמר עברי הרבו להלחין שירי משוררים באופן מפוזר לאורך השנים, כשבולטים בתחום זה הם יוני רכטר שהלחין משיריהם של אברהם חלפי ויהודה עמיחי, ויהודית רביץ, אף היא מלחינה של שירי יהודה עמיחי, וכן של לאה גולדברג, תרצה אתר ואחרים.
בנוסף ישנם אלבומי רוק שלמים המוקדשים כולם לשירי משוררים, לרוב של משורר יחיד. שיריה של יונה וולך הולחנו והוקלטו במרוכז פעמיים, באלבום בציר טוב של אילן וירצברג ושמעון גלבץ משנת 1982 ובאלבום אתה חברה שלי משנת 1997 של ערן צור. המוזיקאי אבי בללי בשותפות עם יהודית רביץ הלחין וביצע אלבום משיריה של דליה רביקוביץ, בשם "בללי-רביץ-רביקוביץ" בשנת 2008. להקת כנסיית השכל הוציאה בשנת 1994 את האלבום קח שירים, ובו עיבודים לשירי משוררים כשמעון אדף, יהודה עמיחי ואחרים.
פיוטים והמקורות היהודיים
יוצרי רוק מהזרם הדתי-לאומי כדוגמת אהרן רזאל ואודי דוידי הרבו מאז ומעולם לעשות שימוש בטקסטים מהמקורות היהודיים, בעיקר בפסוקים מספר תהילים ובזמירות ופיוטים לשבת, לצד טקסטים מקוריים ברוח המקורות. יוצרים חילוניים לעומתם כמעט ולא עשו שימוש במקורות אלו, למעט התייחסויות הומוריסטיות בודדות. יוצא דופן מבחינה זו הוא מאיר אריאל, שהרבה לצטט בשיריו מהתנ"ך ולרמז אליו באופנים שונים. מצב זה השתנה לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21, עת החלו יוצרים רבים להוציא שירים ואף אלבומים מלאים שהתבססו על טקסטים ממקורות היהדות ובעיקר על פיוטים. תופעה זו נבעה בחלקה מחזרתם בתשובה של אמנים שונים, והשפיעה גם במעגלים רחבים יותר.
סנונית ראשונה ביצירה כזו בקנה מידה רחב הייתה בשנת 2004, בערב בשם "יהודה הלוי פינת אבן גבירול" שבו ביצעו אמנים חילונים ודתיים מגוון של פיוטים מסורתיים לצד שירי תפילה מקוריים. השירים רוכזו באלבום בשם זה בשנת 2012, לאחר שהלחנת פיוטים בידי יוצרי רוק הפכה לתופעה רחבה. אלבומים כדוגמת "שמע קולי" של מאיר בנאי (2007), שיר חדש של אהוד בנאי (2008), "מסע אל המקורות" של שלמה גרוניך (2008) ואבן גבירול, אדומי השפתות של ברי סחרוף ורע מוכיח (2009) זכו להצלחה ולתשבחות בקרב קהל חילוני ודתי כאחד ושימוש במקורות היהודיים ניכר גם באלבומיהם הבאים. יוצרים בולטים נוספים בתחום הרוק היהודי שהחלו להתבלט בתקופה זו הם אהרן רזאל שנטה לכיוון הפולק רוק, יונתן רזאל שפעל תחת השפעות קלאסיות, אודי דוידי, ארז לב ארי ועוד.
תיעוד
מקומה המשמעותי של המוזיקה בכלל ומוזיקת הרוק בפרט בתרבות הישראלית הביא ליצירת מגוון רחב של פרויקטים שתיעדו את התפתחותו והשפעתו. חלק משמעותי מתיעודו של הרוק הישראלי לסוגיו נעשה על ידי השדרן ועורך המוזיקה יואב קוטנר, שיזם והפיק מגוון תוכניות בנושא לאורך השנים. בשנים 1996–1995 ערך והגיש בגלי צה"ל תוכנית רדיו תיעודית בת 100 פרקים, שנקראה "למרות הכל" על שם שירה של להקת כוורת ותיעדה את הרוק הישראלי מתחילת היווצרו בשנות השישים ועד לסוף שנות השבעים. התוכנית כללה מאות שירים, קטעי ארכיון נדירים וראיונות עם יוצרים ומפיקים ואף עם חוקרים כדוגמת הסוציולוג וחוקר המוזיקה מוטי רגב. בשנת 1998 ערך והגיש בערוץ הראשון את התוכנית "סוף עונת התפוזים - סיפורו של הרוק הישראלי" שהתבססה במידה רבה על קודמתה ברדיו. בתוכנית זו תועדו ציוני דרך ברוק הישראלי משנות השישים ועד לסוף שנות התשעים באמצעות מספר רב של ראיונות וקטעי ארכיון ועריכתה זיכתה את קוטנר בפרס תמוז לשנת 1999. בשנת 2012 ערך והגיש בערוץ 8 את הסדרה "האלבומים", שבה הוקדש כל אחד מפרקי הסדרה לאלבום בכורה בולט ברוק הישראלי בעיקר משנות השמונים והתשעים.
מלבד פרויקטים כוללים תועדו מוזיקאים ולהקות שונות בסרטי תעודה ובאלבומים מיוחדים. סיבוב האיחוד של להקת כוורת ב-1990 תועד בסרטו של צבי שיסל "תמונות מחיי הלהקה" ולרגל האיחוד בשנת 2013 הוציאה הלהקה מארז בשם "כוורת בקופסא" שכלל קטעים נדירים משנות פעילותה; להקת משינה תועדה בסרט "המכונה" והוציאה אף היא מארז וספר המתעדים את הלהקה כשחזרה לפעילות; אהוד בנאי והפליטים תועדו בסרט "חייב לזוז"; להקת "נושאי המגבעת" תועדה בסרט "שמיים שרוטים של גלויה"; סיבוב ההופעות האחרון של אסף אבידן והמוג'וז מחוץ לישראל תועד בסרט "Final Stages".
עלי פודרימיה
עלי פודרימיה (באלבנית: Ali Podrimja; נולד ב-1942) הוא מחשובי המשוררים האלבנים בימינו.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1942 בעיירה ג'קובה שבקוסובו, ושם עברה עליו ילדותו, בתנאים קשים. הוא למד לשון וספרות אלבנית באוניברסיטת פרישטינה ופרסם את שיריו הראשונים כבר בעת לימודיו בתיכון, בשנת 1957, בכתב-העת הספרותי "החיים החדשים". שירתו עוסקת בעיקר בגורל האלבנים ובמצוקת האדם החי במשטר טוטליטרי. גם מות בנו לוּמִי הטביע חותם עז על יצירתו. שירתו המאופיינת בפשטותה, בחרוזיה החופשיים ובדימוייה הבלתי-צפויים תורגמה בחלקה, בין השאר, לגרמנית ולשוודית. רמי סערי תרגם לעברית אחדים משירי פודרימיה, ואלה ראו אור בין השנים 1999 ו-2001 במוסף הספרות של עיתון הארץ וכן באחדים מגיליונות כתב-העת "הליקון". בין יצירותיו של פודרימיה נמנים ספרי השירה "המטפחות מברכות לשלום" (1963), "הכאב היפה" (1967), "צל האדמה" (1971), "אני מאמין" (1976), "לוּמִי" (1982), "חיוך בתוך כלוב" (1993) ו"חרקירי" (1999).
נחל מפלט
נחל מפלט הוא אחד מנחלי מדבר יהודה הדרומי. הנחל הוא נחל אכזב, מקבל שיטפונות לעיתים רחוקות, ובעל אגן היקוות קטן יחסית, הנחל נשפך לים המלח בחלקו המרכזי. נחל מפלט הוא נחל קצר, כ-10 ק"מ אורכו, והוא יורד הפרש גבהים של כ-530 מטרים מתחילתו ועד סופו בים המלח. נחל מפלט ממוקם כ-10 ק"מ דרומית לשמורת עין גדי ונחל דוד, וכ-7 ק"מ צפונית לגן הלאומי מצדה, ונמצא בין שניים מהנחלים המשמעותיים במדבר יהודה: נחל משמר מצפון ונחל צאלים מדרום. הנחל זורם בתחומן של שתי שמורות טבע שונות. חלקו העליון נמצא בשמורת מדבר יהודה, וחלקו התחתון הזורם במורד מצוק ההעתקים, נמצא בתחומה של שמורת עין גדי. בנחל אין שבילי הליכה מסומנים ורשמיים, אך ניתן להגיע מכיוון ים המלח בדרכי עפר אל תחתיתו של מצוק ההעתקים ולצפות מלמטה על המפל הגבוה בנחל שגובהו כ-100 מטרים. בנוסף, ניתן לעלות בשביל מסומן שמטפס במעלה צאלים ומגיע מים המלח אל חניון הלילה נחל משמר עליון ממנו יש תצפית לנחל.
מדבר יהודה - מדבר בצל גשם
נחל מפלט זורם בשטחו של מדבר יהודה ונשפך אל ים המלח. מדבר יהודה איננו חלק מרצועת המדבריות העולמית הממוקמת סביב קווי רוחב 20°-°30 ומקורה בהתמוככות, תופעה שבה אוויר חם בעולה בקו המשווה, נדחס לשכבות אוויר קרות וגבוהות ונדחק חזרה לקרקע באזור קווי רוחב אלו. ברצועת המדבריות העולמית נמצאים בין היתר מדבר סיני ומדבר סהרה. לעומתם, מדבר יהודה הוא מדבר צל גשם, שנוצר בצילה של שדרת ההר המרכזית ובו ממוצע משקעים של בין 50 ל-200 מ"מ גשם בשנה. מדבר כזה נוצר עקב עלייתם של ענני גשם מעל הר כלשהו. תוך כדי טיפוס העננים מתקררים ומתכווצים ולכן ממטירים את הלחות האגורה בתוכם בצורת גשם. לאחר שיא הגובה של ההר, העננים יורדים בחזרה, מתרחבים ומתחממים ולא מורידים כלל גשם בצידו "המוצל" של ההר.
מצוק ההעתקים
מצוק ההעתקים הוא שמו של רצף של צוקים המצוי בשולים המערביים של בקע ים המלח ומתמשך מרכס רמים בצפון (הרי נפתלי) ועד הרי אילת בדרום. בשונה ממקבילו בצד המזרחי והירדני של הבקע, המצוק בצד הישראלי איננו בולט או משמעותי לכל אורכו ובולט במיוחד רק בקצה המזרחי של מדבר יהודה, ממערב לים המלח. הפרש הגבהים בין ראש המצוק לבסיסו נע בין 670 ל-250 מטר, ובאזור נחל מפלט גובהו כ-330 מטר. המצוק נוצר יחד עם הבקע הסורי-אפריקני כתוצאה מתנועותיהם של הלוח הערבי ממזרח והלוח האפריקאי ממערב, ואשר התרחקותם זה מזה יצרה את השבר כולו. המונח "העתק" הוא מונח גאולוגי המקביל במשמעותו למונח "שבר", והשם ניתן למצוק זה מכיוון שהוא נוצר על ידי שבר או העתק ים המלח או שברי המשנה הרבים שלו.
צמחיית מצוקי מדבר יהודה
מדבר יהודה מהווה נקודת מפגש בין ארבעה אזורים פיטוגאוגרפיים (הים-תיכוני במערב, הסהרו-ערבי והאירנו-טורני במדבר עצמו, והסודני בנאות המדבר), ולכן קיימות בו חברות צומח מגוונות. באזור הגבוה של נחל מפלט צומחים זוגן השיח, יפרוק המדבר, ערטל וצמחים סהרו-ערביים אחרים. ובמורד ערוץ הנחל צומחים רותם, אטד, מלוח, ורכפתן מדברי, וכן עצי שיטה סלילנית, שיטת הסוכך, אשל ושיזף מצוי.
החי במצוקי מדבר יהודה
ברמת המדבר ובתחומי מצוק ההעתקים חיים עדרי יעל נובי, זאבים וקבוצות של שפני סלע. בעבר הלא רחוק חיו באזור גם נמרים, שנכחדו. ציפורים אופייניות לאזור הן עורב קצר-זנב, שחור-זנב, טריסטרמית, סיס, סנונית, זנבן ועוד. במדבר יהודה חיים זוחלים רבים ביניהם נחשים ארסיים כמו אפעה ושרף עין גדי.
מקור השם "נחל מפלט"
אז מהי בעצם מערת מפלט?
מערות מפלט הן מערות קשות-גישה או לא נגישות שימשו למקלט בעיקר בתקופות לחימה ארוכות, כפי שאירע במרד החורבן ובעיקר במרד בר כוכבא. חלק מאותן מערות קשות-גישה אף הוכנו כ"מקלטי מצוקים" מבעוד מועד, ולעיתים גם נעשו שינויים ממשיים במבנה המעברות על ידי חציבה כגון הרחבתן או בניית מתקני מים.
תפרוסת מערות המפלט
רוב מערות המפלט המוכרות נמצאות באזור מדבר יהודה ובאזור יריחו, כאשר בהתחלה הכירו רק מערות במפנה המזרחי של הרי יהודה, אך בעשור האחרון אותרו גם מערות מפלט במורדות המערביים של הרי יהודה לכיוון השפלה.
במפות סקר ה-Palestine Exploration Fund משנת 1880, ובשונה מנחל צאלים (Wadi Sufeisif בשמו הערבי) או נחל משמר (Wadi el Khasheibeh בשמו הערבי) הסמוכים, הנחל הקצר כלל לא קיבל התייחסות ולא מצוין במפה שמו הערבי, ייתכן שכלל לא היה לו שם או שהסוקרים הבריטים פשוט בחרו לא להתייחס אליו.
מעבר לוקמניר
מעבר לוקמניר (גרמנית Lukmanierpass; איטלקית Passo del Lucomagno; רומאנש Cuolm Lucmagn) הוא מעבר הרים בהרי האלפים בדרום שווייץ, השוכן על קו הגבול בין קנטון גראובינדן מצפון וקנטון טיצ'ינו מדרום. הוא נמתח מצפון לעמק "ואלה דל סול" שבקנטון טיצ'ינו, המכונה רשמית עמק בליניו. יש בו כרי מרעה הררי ונופים עוצרי נשימה, יחד עם אוצרות ביולוגיים, גאומורפולוגיים והיסטוריים-תרבותיים. מעבר לוקמניר הוא הנתיב היחיד החוצה את האלפים השווייצריים מדרום לצפון בגובה נמוך מ-2,000 מטר, והוא פתוח משך כל ימות השנה. באזור השטוח של קמפרה, ממש מתחת למעבר, נמצא מרכז הסקי הגדול ביותר של טיצ'ינו שמציע את מיטב מדרונות הגלישה במהלך החורף. האוטובוסים הציבוריים מדיסנטיס או מבלינזונה / אוליבונה למעבר פועלים רק בקיץ ובסתיו.
כבר בתקופה הרומית היה המעבר בשימוש, ומקור שמו הוא ככל הנראה בצירוף הלטיני "לוקוס מאגנוס" (lucus magnus - "יער נרחב"). המעבר הפך לנתיב פופולרי בין עמק הפו בצפונה של איטליה לעמק הריין, בתקופת האימפריה הפרנקית, לאחר שבמאה ה-8 הוקם המנזר הבנדיקטיני של דיזנטיס. במשך ימי הביניים היה מעבר לוקמניר עורק התחבורה העיקרי באזור, אך החל במאה ה-13, החל מאבד מחשיבותו עם תחילת השימוש במעבר סנקט גוטהרד הקצר יותר. עם זאת, הוא נותר בשימוש בשל גובהו הנמוך יחסית, וב-1374 הוקמו בו כנסייה שהוקדשה לבתולה ואכסניית דרכים.
עקרבאים
עַקְרַבָּאִים היא סדרה של בעלי חיים חסרי חוליות המשתייכים למחלקת העכבישנים ובעלי "זנב" ארוך עם עוקץ וצבתות. בעברית תקנית המילה "עקרב" נהגית בבי"ת רפה, ואילו בנטייה היא נדגשת: עַקְרַבִּים, עַקְרַבֵּי־. לפי חפירות ארכאולוגיות נמצאים העקרבים על כדור הארץ למעלה מ-437 מיליון שנים . העקרבים הם טורפים מובהקים ארסיים, בעיקר של חסרי חוליות אחרים והצבתות והארס נועדו לעזור להם לשתק ולהרוג את טרפם. השימוש בעוקץ להגנה הוא משני (למעט אצל המינים Parabuthus schlechteri, Parabuthus transvaalicus ו-Parabuthus villosus היכולים לירות את ארסם מזנבם) ומתרחש כשהעקרב מפוחד. למרות שרק 30 מיני עקרבים מסוכנים לאדם, השכיחות היחסית שלהם גורמת לעקיצות רבות בכל שנה.
מיון
קיימים כ-2400 מינים מוכרים של עקרבים בעולם, שמוינו ל-13 משפחות שונות. כולם ארסיים אך רק כ-25 מינים נחשבים כמסוכנים לאדם.
תיאור
העקרבאים מתאפיינים בזוג רגלבחנינים נושאי צבתות זקורות, 4 זוגות רגליים, יחידת ראש-חזה, ובטן אחורית צרה ומאורכת (שנקראת בטעות "זנב") מפולחת ולעיתים קרובות נישאת באופן עקום ואופייני קדימה מעל הגב, ובסופה פתח מעי ועוקץ בעל ארס. טווח הגודל של עקרבים הוא 9 מילימטר עד 23 סנטימטר.
כמו כל פרוקי-הרגליים גופם מחולק לפרקים והם מכוסים בשלד חיצוני קשיח מכיטין. כאשר הם גדלים הם חייבים להשיל את עורם מדי פעם על מנת לאפשר לשלד החיצוני החדש להכיל בתוכו את הגוף הגדול יותר.
[[קובץ:Scorpion anatomy.png|מרכז|ממוזער|450px|אנטומיה של עקרב:
]]
מקום הימצאם
העקרב נוהג להסתתר מתחת לאבנים, בחולות, במחילות ובסדקי סלעים.
אקולוגיה
העקרבים הם טורפים מובהקים הצדים והורגים באופן אקטיבי את טרפם. הם אוכלים בעיקר פרוקי-רגליים כגון נמלים, צרצרים, תיקנים וזחלים וכן עכבישניים אחרים או רבי רגליים כשהמינים הגדולים יכולים להרוג גם חולייתנים קטנים כגון לטאות או עכברים. העקרבים אינם בוחלים בקניבליות ויאכלו אף את אחיהם או את צאצאיהם.
הציד מתבצע לרוב בלילות, כשהעקרב משתמש בחיישני תנועה כדי לאתר את טרפו. הוא מנצל את צבתותיו כדי לאחוז בטרף ולהזריק לו ארס בעזרת עוקצו. המינים הגדולים בעלי צבתות חזקות מספיק כדי למחוץ את טרפם ולאכול אותו בחיים והם בעלי ארס חלש יותר.
למרות שעקרבים רבים ארסיים ישנן חיות שיצודו אותם, ביניהן עכבישים כמו אלמנה שחורה, עקרבים אחרים, נדלים, מספר חרקים כמו נמלי אש ונמלי גדוד, חולייתנים שונים כמו עופות, לטאות וכמה זעמניים, קיפודיים, חדפיים, עטלפים וטורפים קטנים כמו הפנק, גירית הדבש או הסוריקטה. חלק מטורפים אלה הם בעלי חסינות לארס העקרבים.
רביית העקרב
כשמגיעה תקופת הרבייה (בישראל: מחודש מאי עד חודש ספטמבר) העקרב הזכר יוצא לציד לילי ונע לאט בצבתות פשוטות כדי לתפוס כל יצור שנע בקרבתו. בגלל מסלול ההליכה שלו, הכולל תנועה במעגלים סביב מקום מגוריו, אם ישנה נקבת עקרב בוגרת באזור הוא יתקל בה. בשלב ההזדהות העקרב הזכר יזדהה על ידי רעידות גוף קצובות. יש מינים שמשמיעים קולות ויש שסובבים את הנקבה מספר רב של פעמים. הנקבה נענית לחיזוריו של הזכר בכך שהיא אינה נעה. תנועה קלה תגרום לזכר להפסיק את החיזור ולהתרחק ממנה. אחרי כן מגיע שלב בו הזכר נוגע ברגליה ובצבתותיה של הנקבה. הנקבה עדיין שומרת על חוסר תנועה. בתום הליך זה, העקרבים יוצאים למעין טיול האורך בין כמה דקות למספר שעות. בשלב זה העקרבים מבצעים מין ריקוד. מטרת טקס הריקוד היא מציאת מקום מתאים לביצוע השלב הבא של תהליך הרבייה, שהוא העברת שק הזרע. אם הנקבה מאבדת עניין, הטקס נפסק.
לאחר הטיול, בני הזוג עוצרים על משטח אבן והזכר מנקה אותו. הזכר צועד מעט אחורה ומרים את צבתות הנקבה ושניהם מתרוממים קמעה. בשלב זה נפתחים מכסי המין ומפתח המין של הזכר נשלף ספרמטופור - נרתיק זרע דק וגלילי (מ"מ על 10 מ"מ). בסיס הנרתיק נדבק לאבן ומזדקף מהתייבשות מהירה. לאחר זאת העקרב מדריך את הנקבה לכיון הנרתיק ומושך את הנקבה כדי שהנרתיק ינעץ לתוך פתח המין שלה. בתום הנעיצה העקרב הזכר עוזב את המקום. לאחר כחודשיים מתרחשת ההשרצה לתוך מחילה קטנה והעקרבים הקטנים מטפסים על גב האם.
התבגרות העקרב
שלא כמו רוב החיות ממחלקת העכבישנים, עקרבים הם מסוג "viviparous" – כלומר, מולידים ולדות חיים ולא ביצים. העקרבים נולדים אחד אחד והאם נושאת אותם על גבה, עד שיעברו השלה ראשונה של עור הגוף (מתחתיו יש עור רך שמתקשה עם הזמן). עד לפרק זמן זה העקרבים הצעירים לא יכולים לשרוד ללא אמם, המגנה עליהם ושומרת על הלחות שלהם.
העקרב הצעיר דומה לעקרב מבוגר, והוא גדל כל פעם דרך תהליך ההשלה. בעת תהליך זה חיי העקרב נמצאים בסכנה.
בין השלה להשלה העקרב חייב לנוע באופן תמידי כדי לוודא שיוכל לזוז כשהעור יתקשה. תהליך התקשות העור נקרא "Sclerotization".
אורך חייו של העקרב משתנה מסוג לסוג. לא ידוע מהו אורך חייהם של רוב סוגי העקרבים אך הטווח הוא בין 4 שנים ל-25.
רבייה בישראל
רביית העקרבים נצפתה לראשונה על ידי פנחס אמתי בשנת 1959, במחלקה לזואולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
עקרב לאומי ישראל
מהצבעה באתר ynet הוחלט שהעקרב הלאומי של ישראל הוא נבו יריחו.
אה"מ ביגל
אוניית הוד מלכותו "ביגל" (באנגלית: HMS Beagle) הייתה אוניית מפרשים מסוג בריג-סלופ נושאת עשרה תותחים של הצי המלכותי הבריטי. היא הושקה ב-11 במאי 1820 במספנת ווליץ' בנהר התמזה, ונקראה על שם זן כלב הציד "ביגל". ביולי אותה שנה השתתפה במשט חגיגי לרגל הכתרתו של המלך ג'ורג' הרביעי, במהלכו הייתה האונייה הראשונה ששטה תחת גשר לונדון החדש. מאחר שלא היה בה כל צורך מיידי, הושמה בעתודה כשהיא עוגנת ללא תרנים וְחִיבֵּל. ב-1825 הוסבה לספינת סקר (survey vessel) ונטלה חלק בשלוש משלחות. בהפלגת הסקר השנייה הפליג בה צ'ארלס דרווין הצעיר, והודות לו ולמחקריו הפכה לאחת האוניות המפורסמות ביותר בהיסטוריה.
ההפלגה הראשונה
ב-7 בספטמבר 1825 הובאה "ביגל" אל מספנת הצי בווליץ' כדי להתקינה לייעודה החדש. העלות הכוללת של ההסבה הייתה 5,913 ליש"ט. מספר תותחיה הוקטן מעשרה לשישה והוסף לה תורן שלישי, אחורי, דבר שהפך אותה לספינה מסוג בארק.