cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לינקולנשייר
אוכלוסייה
עיר הבירה של המחוז והעיר הגדולה בו היא לינקולן (120 אלף תושבים). מרבית מהאוכלוסייה גרה בכפרים ועיירות קטנות. בגלל הצפיפות הנמוכה, כפרים רבים שומרים על עצמאות תרבותית וכלכלית רבה. לינקולנשייר הוא אחד המחוזות ההומוגניים באנגליה- 98.5% מהתושבים הם לבנים. למרות ההגירה של אוכלוסיות שאינן לבנות, ההומוגניות הלבנה עדיין רבה. בשנים האחרונות ישנה הגירה של מבוגרים רבים למחוז.
פוליטיקה
האוכלוסייה המקומית נחשבת לשמרנית מאוד. בבחירות הכלליות משנת 2015 48% מהתושבים הצביעו למפלגה השמרנית, וכ-19% למפלגת UKIP. במשאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי 65% מהתושבים הצביעו בעד עזיבה. ב-4 במאי 2017 התקיימו הבחירות למועצת המחוז אשר מכילה כ-70 מושבים. בבחירות אלו התוצאות היו:
RT בשדרית
RT בשדרית (RT Carinae) הוא כוכב על-ענק אדום משתנה לא סדיר איטי הנמצא במרחק של כ-1,400 שנות אור ממערכת השמש בערפילית קארינה שבקבוצת הכוכבים שדרית. ל-RT בשדרית בהירות נראית מדרגה 8.55 ווסיווג ספקטרלי של M2I. טמפרטורת פני הכוכב היא 3,625 קלווין ורדיוסו כ-1,090 רדיוסי שמש. עוצמת ההארה של RT בשדרית מוערכת כגדולה פי 180,000 - 220,000 מעוצמת ההארה של השמש.
הכוכב נמצא סמוך לצביר הפתוח Trumpler 15 אך אינו חלק ממנו. ככל הנראה הכוכב מוקף בענני אבק או בחומר שנפלט ממנו.
לימור פרידמן
לימור פרידמן (נולדה ב-30 בינואר 1968) היא מתעמלת עבר ישראלית, 3 פעמים ברציפות אלופת ישראל (1981–1983) אשר ייצגה את ישראל באולימפיאדת לוס אנג'לס 1984.
קריירה
בנובמבר 1982, פרידמן השתתפה בטורניר "הגביע הדרום אפריקאי" (South African Cup) שנערך בקייפטאון וסיימה במקום השישי בתחרות הקרב-רב.
במהלך הקריירה היא התאמנה תחת הדרכתה של המאמנת זהבה זיסמן. לאחר פרישתה היא התמקצעה כמורה לחינוך גופני.
בית אוסף קופפרמן
"בית אוסף קופפרמן" הוא מוזיאון בקיבוץ לוחמי הגטאות המוקדש לאמן משה קופפרמן, זוכה פרס ישראל, שהיה ממקימי הקיבוץ וחי בו עד לפטירתו.
המוזיאון ממוקם בחלל הסטודיו של הצייר, שנשמר כפי שהיה בחייו, כולל צנצנות הצבע הפתוחות וכלי העבודה השונים. לצד הסטודיו מוצגים ציורים של קופפרמן, והוא מלוּוה בתיעוד פועלו של קופפרמן.
באולמות ליד הסטודיו נערכות תערוכות מתחלפות הכוללות עבודות של קופפרמן ושל אמנים אחרים. באולם אחד מוצגות תערוכות מתחלפות המתייחסות ליצירתו של הצייר, ובאולם השני מוצגת תערוכת קבע, ובה עבודות נבחרות שלו.
במקום גם מוצגים סרטים על קופפרמן, וניתן לעיין בקטלוגים מתערוכותיו ובספריית האמנות שלו. בית אוסף קופפרמן נתמך על ידי משרד התרבות והספורט.
המקום מציע סיורים מודרכים (בתיאום מראש) המותאמים לכל הגילאים, ונכללים ב"סל תרבות ארצי" של משרד החינוך.
"בית אוסף קופפרמן" הוקם ב-2003, לאחר מותו של קופפרמן, בשאיפה לשמר ולהציג את יצירתו ולהפיץ את יצירותיו. המבנה כולו תוכנן בידי האדריכל אייל מינס, חבר הקיבוץ, על פי רצונו של קופפרמן.
עידן המדע
תיאור
תומרקין החל בעבודה על הפסל "עידן המדע" כבר בשנת 1962. הוא יצר מספר דגמים בהם בחן את הפסל ואת יחסו אל הצופה. בשנת 1965 תואר הפסל העתידי כחלל אשר יכול להכיל את הצופה בתוכו:
השימוש בצורת מעטפת הופיעה גם בעבודות אחרות של תומרקין באותה העת כגון ב-"פסל לשואה" (1964) בנצרת עילית, ב-"הכניסיני תחת כנפך" (1966) ובאחרים. בתחילת שנת 1968 הציע האמן את הפסל לעיריית דימונה, שהסכימה להקים את הפסל בשטחה, כנראה מתוך התייחסות אל הקריה למחקר גרעיני שבקרבתה. הפסל תוכנן בגובה קטן יותר - 13 מטר - שלא אפשר כניסה של הצופה לעבודה. קונוס הבטון, המאזכר גם ענן פטרייה של נשק גרעיני, נחדר ונחצה על ידי מבנה עשוי מתכת.
על פי התכנון המקורי הפסל היה אמור להיות חלק מפארק מקומי, אולם בנייתו של פארק זה לא נעשתה מעולם. העבודה על הפסל החלה בסוף שנת 1968 ובנייתו הסתיימה ב-1969. את הבנייה מימנה עיריית דימונה, שהשקיעה סכום של 30 אלף לירות ישראליות. ייתכן כי כספים נוספים נתרמו על ידי קבלן בשם אייזנשטס.
אליהו הכהן גאון
רבי אליהו הכהן גאון (בן רבי שלמה בר יוסף הכהן גאון), היה ראש ישיבת גאון יעקב.
תולדותיו
נולד לשלמה הכהן. היה אחיו של יוסף הכהן גאון (השלישי) וככל הנראה היה מבוגר ממנו. בגניזת קהיר נמצא שמו של רבי אליהו בשנת ד'תרצ"ז חתום שישי בין חברי ישיבת גאון יעקב, ואילו בשנת ד'תת"ה היה חתום רביעי.
לאחר פטירת רבי דניאל בן עזריה בשנת ד'תתכ"ב התמנה תחתיו לגאון (ראש ישיבת גאון יעקב) ולאב בית דין. שנתים קודם פטירתו, מינה תחתיו את בנו רב אביתר גאון.
פטירתו והלווייתו
רבי אליהו נפטר בשנת ד'תתמ"ד בצור. הוא נקבר בדלתון בראש ההר, סמוך לקבר רבי יוסי הגלילי, כך מופיעה פטירתו במגילת אביתר;
בידינו קובץ מתשובותיו, שנשלחו אל רבי משולם בן משה ממגנצא, הנמצא בספריית אוקספורד, מדף כתבי יד עבריים, c.23/42.
פרכוס אפילפטי
התקף אפילפטי הוא מצב המוגדר כ"סימני מחלה חולפים, הנובעים מפעילות חשמלית מוגברת בתאי העצב במוח".
האפקט החיצוני יכול להיות חריף כמו תנועות וחבטות (פרכוס טוני-קלוני) או מתון כמו איבוד קצר של הכרה. הוא יכול להתבטא כשינוי במצב מנטלי, תנועות טוניות או קלוניות, פרכוסים ותופעות נפשיות אחרות (כמו דז'ה וו). לפעמים אין פרכוסים כי אם "צניחה" של כל הגוף, כאשר האדם מאבד שליטה על גופו וצונח ארצה. המונח הרפואי להתקפים חוזרים ונשנים ללא סיבה נראית לעין הוא אפילפסיה, אבל התקפים עלולים להופיע אצל אנשים שאינם לוקים באפילפסיה.
לכ-4% מן האנשים יהיה התקף ללא סיבה עד גיל 80 והסיכוי לחוות התקף שני הוא בין 30% ו-50%. טיפול יכול להפחית את הסיכון לקבל התקף שני אפילו עד מחצית מהצפוי. ברוב ההתקפים היחידים מטפלים רופאים כלליים (העוסקים ברפואת חירום או ברפואה כללית), ואילו מחקר וטיפול באפילפסיה קשה לשליטה עושים אפילפטולוגים – נוירולוגים מומחים באפילפסיה.
מיון
ממיינים את סוגי ההתקפים לפי המקור במוח בו הוא ממוקם (פרכוס חלקי) או מפושטים (התקפים כלליים). פרכוסים חלקיים מחולקים, גם הם, לפי המידה בהם הם משפיעים על ההכרה (פרכוס חלקי פשוט ופרכוס חלקי מורכב). אם ההכרה אינה נפגעת הרי זהו פרכוס חלקי פשוט; אחרת זה פרכוס חלקי מורכב. פרכוס חלקי יכול להתפשט במוח – תהליך הידוע כהכללה משנית. התקפים כלליים מחולקים על פי ההשפעה שלהם על הגוף, אך בכולם יש איבוד הכרה. אלה כוללים: התקף ניתוק, התקף מיוקלוני, פרכוס קלוני, טוני, פרכוס טוני-קלוני והתקף א-טוני. התקף מעורב מוגדר בכך שיש בו גם התקפים כלליים וגם מוקדיים אצל אותו חולה. בעקבות הצעות לסטנדרטיזציה שפורסמו ב-1970 הוצאו משימוש מונחים מיושנים כמו "פטיט מל", "גרנד מל", "התקף ג'קסוני", "פסיכו מוטורי ו"התקף של האונה הרקתית".
סימנים ותסמינים
התקפים עלולים לגרום לשינויים לא רצוניים בתנועות הגוף, בתפקודו, תחושתו, במודעות או בהתנהגות. מקשרים התקפים, לעיתים קרובות עם התכווצות פתאומית לא רצונית של קבוצת שרירים ואובדן הכרה. אבל התקף יכול להיות מרומז כמו חוסר תחושה קצר של חלק מהגוף, פרק זמן קצר או ארוך של איבוד זיכרון, שינויים בראייה, תחושה/חוסר תחושה של ריח לא נעים, תחושה מוזרה של רום הבטן או תחושה של פחד ובלבול מוחלט. התקף יכול להימשך מכמה שניות למצב של סטטוס אפילפטיקוס – קבוצות התקפים בזה אחר זה שעלולים לסכן חיים בלא התערבות מידית. כן ממיינים התקפים בצורה אופיינית למוטוריים, תחושתיים, אוטונומיים, רגשיים או קוגניטיביים. אחרי החלק הפעיל של ההתקף יש, בדרך כלל, פרק זמן הנקרא פוסט-איקטלי לפני שרמת ההכרה הנורמלית חוזרת. במקרים אחדים יקדימו את התחלת ההתקף המלא כמה תחושות המתוארות לעיל תחושות אלה יכולות לשמש כאזהרה לסובל שפרכוס טוני-קלוני כללי צפוי להגיע. תחושות אזהרה אלו נקראות, בצורה מצטברת, אאורה והן קשורות לפרכוס חלקי. חולים אחדים יכולים לדעת מתי התקף עומד להתרחש. הסימפטומים שהאדם חווה לפני ההתקף יכולים לכלול סחרחורת, התהדקות בית החזה. אחרים רואים חפצים נעים בתנועת איטית ממש לפני ההתקף. הסימפטומים הנחווים על ידי האדם בזמן התקף תלויים על המקום במוח בו מתרחשת הפרעה בפעילות החשמלית. התקפים חלקיים ופרונטליים והתפרקויות אפילפטיות מוקדיות נוטות להתרחש יותר בזמן השינה מאשר בעירות. לעומת זאת פרכוסים פסיכוגניים לא אפילפטיים נדירים בין חצות ו-6 בבוקר ואף פעם לא מתרחשים בזמן שינה. העובדה שאפילפסיה כללית, אך לא מוקדית מתרחשת יותר בבוקר משקפת, אולי, שוני יומי בפעילות הרגשית של קליפת המוח. אדם שיש לו פרכוס טוני-קלוני יכול לצעוק, לאבד הכרה, ליפול ארצה ולפרכס, לעיתים בעוצמה. אדם שיש לו פרכוס חלקי מורכב יכול להיראות מבולבל או המום ולא יוכל להגיב לשאלות או הוראות. לאנשים אחדים יש התקפים שאינם מורגשים על ידי אחרים. לפעמים הרמז היחיד שהיה לאדם התקף ניתוק הוא עפעוף מהיר, בלבול קיצוני לכמה שניות.
סיבות
התקפים ללא סיבה משויכים, לעיתים קרובות, לאפילפסיה. סיבות להתקפים עם סיבה כוללות:
להתקפים רבים אין סיבות ידועות. התקפים שיש להם גורם אינן משויכות לאפילפסיה, ואנשים שחווים התקפים כאלה אינם מאובחנים בדרך כלל כלוקים באפילפסיה. עם זאת, ההתקפים המתוארים לעיל דומים לאלה של אפילפסיה הן מבחינה חיצונית והן בבדיקת EEG.
בדיקה גופנית
רוב החולים נמצאים במצב פוסט-איקטלי אחרי התקף. במצב זה הם רדומים ולעיתים קרובות מבולבלים. עלולים להיות סימנים של פגיעות אחרות. מחקר קטן שנעשה מצא שמציאת סימני נשיכה בצד הלשון הייתה מאוד מועילה כאשר היא הייתה קיימת.
קביעת הסיבה הבסיסית
שיטות אבחון נוספות כוללות סריקת CT ודימות MRI או אנגיוגרפיה. בדיקות אלה יכולות להראות על פגיעות מבניות במוח ובלב, אך אצל רוב אלה שיש להם אפילפסיה לא רואים שום דבר מיוחד.
היות שיש אבחנות שונות להתקפים אין זה בלתי מצוי שחולה ייבדק בו זמנית על גורמים הקשורים ללב וסיבות אנדוקריניות. בדיקת רמת גלוקוז, למשל, היא פעולה הכרחית בטיפול בהתקפים משום שהיפוגליקמיה עלולה לגרום להתקפים וכישלון בשליטה ברמת הסוכר עלולה להיות מזיקה לחולה. סיבות אחרות שיש לקחת אותן בחשבון הן התעלפויות והפרעת קצב לבבי ולעיתים הפרעת פאניקה. בנוסף, ל-5% מן האנשים עם תוצאות חיוביות בתבחין הטיה משכיבה לעמידה עלולה להיות פעילות דמוית התקף שנובעת, כנראה, מחוסר חמצן במוח.
אבחנה
הבחנה בין התקף אפילפטי למצבים אחרים כמו התעלפות יכולה להיות קשה. מצבים אחרים היכולים לחקות התקפים הם: התקף פסיכוגני, דיסטוניה, כאבי מיגרנה, הרעלת סטריכנין.
הטיפול
יש להרחיק חפצים חדים או מסוכנים מסביבתו של החולה כדי שלא ייפגע. התקף הנמשך יותר מ-5 דקות מצריך התערבות חירום רפואית.
ניתן לאמן כלב שיזעיק עזרה או יבטיח את בטיחות האדם כשמתרחש התקף. כלבים אלה לא מתאימים לכל אחד. לעיתים רחוקות יכול הכלב לפתח יכולת לחוש את ההתקף לפני שהוא קורה. ניתן להשתמש בקסדות על מנת להבטיח הגנה לראש בזמן התקף.
אין צורך במתן תרופות אחרי התקף ראשון והן מומלצות רק אחרי שהתרחש התקף שני או לכאלה שיש להם פגיעה מבנית במוח.
פרוגנוזה
אצל מבוגרים, אחרי שישה חודשים בלי התקפים, אחרי התקף ראשון הסיכון להתקפים חוזרים בשנה שלאחר מכן הוא פחות מ-20% בלי קשר לטיפול. עד 7% מההתקפים שמגיעים לחדר מיון הם התקפי סטטוס אפילפטיקוס.
רובי לבקוביץ'
קריירה
לבקוביץ' החל לשחק כדורגל במחלקות הנוער של הכח עמידר רמת גן והפועל פתח תקווה. בקיץ הצטרף לבית"ר שמשון תל אביב מהליגה הארצית. ב-7 בספטמבר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 2–1 נגד הפועל כפר שלם במסגרת גביע הטוטו, ובמסגרת הליגה ערך ארבע הופעות. בתום העונה הצטרף להפועל בני לוד מהליגה הלאומית, בה קיבל את ההזדמנות כשוער ראשון, אך בינואר 2009 עזב את המועדון וחתם בהפועל ניר רמת השרון. לאחר שלושה משחקים איבד את מקומו בהרכב ולא שיחק עד תום העונה.
בקיץ 2009 חתם במכבי פתח תקווה מליגת העל. בעונת 2009/2010 שימש כשוער שני, וב-26 בדצמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת בעל, בהפסד 1–3 להפועל רעננה. בעונת 2010/2011 הפך לשוער הראשון של הקבוצה, וערך 29 הופעות בליגה. בעונת 2011/2012 איבד את מקומו בהרכב ללירן שטראובר, ובתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית ושטראובר עזב את המועדון, ואילו לבקוביץ' שב לשמש כשוערה הראשון של הקבוצה בליגה הלאומית, עד שבינואר עזב את המועדון לאחר הגעתו של ניל אברבנאל. בהמשך חתם במכבי נתניה מליגת העל עד לסיום העונה, ואת הופעתו היחידה במועדון ערך ב-16 במרץ 2013, בהפסד 0–3 להפועל חיפה.
לאחר יותר משנה שלא שיחק חתם בקיץ בהפועל באר שבע. ב-2 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0–0 נגד מכבי פתח תקווה בגביע הטוטו, ובסך הכול שותף בחמישה משחקים בכל המסגרות בעונת 2014/2015. בעונת 2015/2016 שותף בשלושה משחקים בגביע ובגביע הטוטו, והיה חלק מסגל הקבוצה שזכתה בתום העונה באליפות. בעונת 2016/2017 שיחק בהפועל חיפה, במדיה ערך 13 הופעות, מתוכן שבע הופעות בליגת העל. בעונת 2017/2018 חזר לליגה הלאומית ושימש כשוער ראשון בהפועל פתח תקווה.
ב-24 ביוני 2018 חתם בהפועל תל אביב, לאחר שעלתה בחזרה לליגת העל. ב-1 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 2–1 על הפועל רעננה במסגרת גביע הטוטו. לבקוביץ' החל את העונה כשוער שני, אך לאחר הפסד הקבוצה להפועל חדרה במחזור הפתיחה של עונת 2018/2019 קיבל את חולצת השוער הראשון במקומו של אריק ינקו, הצטיין בניצחון 1–0 על הפועל חיפה במחזור השני, ופתח בהרכב הקבוצה בכל משחקיה עד תום העונה.
ב-14 ביוני 2019 חתם לשנתיים בבודפשט הונבד, והפך לכדורגלן הישראלי הראשון בליגת העל ההונגרית. הוא ערך ארבע הופעות במדי הקבוצה במוקדמות הליגה האירופית, וב-1 באוגוסט נפצע ונדרש לתקופת החלמה ארוכה.
ב-12 באוגוסט 2020 חזר לישראל וחתם בהפועל חדרה.
ב-14 ביוני 2023 חזר לבקוביץ' לאחר עשר שנים למכבי פתח תקווה וחתם לשנתיים.
נוטינגהאמשייר
נוטינגהאמשייר (באנגלית: Nottinghamshire) הוא מחוז בצפון-מזרח אנגליה, באזור מזרח המידלנדס. הוא גובל בדרום יורקשייר מצפון-מערב, לינקולנשייר ממזרח, לסטרשייר מדרום, ודרבישייר ממערב.
Vaxxed
מחוסנים: מטיוח לקטסטרופה (באנגלית: Vaxxed: From Cover-Up to Catastrophe) הוא סרט אמריקאי מ-2016 נגד חיסונים מסוימים ותעשיית החיסונים המודרנית בכלל. הוא מציג לכאורה ראיות לטיוח שעשו המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן של ארצות הברית (CDC), של קשר מובהק בין חיסון MMRV (החיסון המשולש) לבין אוטיזם. בניגוד לאמור בסרט מעולם לא נמצא קשר בין החיסון לאוטיזם, ואותן טענות בדבר טיוח נתונים הופרכו גם הם.
קלמנט גוטוולד
קלמנט גוטוולד (בצ'כית: Klement Gottwald; 23 בפברואר 1896, וישקוב, מוראביה, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 14 במרץ 1953, פראג, צ'כוסלובקיה) היה ממקימי ומנהיג המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה, נשיא וראש ממשלת צ'כוסלובקיה.
Vaxxed
יוצר הסרט מגדירו סרט דוקומנטרי "שחוקר את מסעם של הורים שילדיהם אוטיסטים נפגעו כנראה מהחיסון (החיסון המשולש). חלק ממבקריו של הסרט מחשיבים אותו כ-"סרט תעמולה המבוסס על הונאה מדעית ידועה". עם זאת, טוענים תומכי הסרט שמכיוון שחלק הארי של התקשורת ממומן על ידי חברות התרופות והחיסונים, ברור שכל ביקורת עליהם תושתק.
קלמנט גוטוולד
ביוגרפיה
קלמנט גוטוולד נולד בעיירה וישקוב בדרום מוראביה שהייתה בעת ההיא בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, למשפחה מעורבת (אב ממוצא גרמני ואם צ'כית).
Vaxxed
במאי הסרט הוא רופא גסטרואנטרולוגיה לשעבר (שרישיונו נשלל ממנו), פעיל נגד חיסונים, בשם אנדרו וייקפילד (Andrew Wakefield). רוברט דה-נירו, שהיה אחראי על בחירת סרטים לפסטיבל הסרטים טרייבקה 2016, ראה אותו, התרשם מאוד, והחליט לכלול אותו ברשימת הסרטים של הפסטיבל, אך לבסוף לאחר לחץ כבד, בוטלה הצגתו בפסטיבל.
קלמנט גוטוולד
ביוגרפיה
מגיל 14 החל לעבוד כשוליית נגר. ב-1912 הצטרף אל המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הצ'כית. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא האוסטרו-הונגרי וממנו ערק בקיץ 1918. לאחר כינון הרפובליקה הצ'כוסלובקית התגייס לצבא הצ'כוסלובקי ושירת בו במשך שנתיים.
לאחר סיום השירות הצבאי התיישב בברטיסלאבה ועבד כנגר. ב-1921 פרש מן המפלגה הסוציאל-דמוקרטית יחד עם מספר חברים והקים את המפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית. הוא היה חבר הוועד המרכזי של המפלגה והעורך הראשי של ביטאונה. ב-1929 נבחר להיות המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית. באותה שנה נבחר לפרלמנט. ב-1938, בעקבות הסכם מינכן עזב את צ'כוסלובקיה והיגר לברית המועצות ובה התגורר עד לתום מלחמת העולם השנייה.
במאי 1945 הוקמה בצ'כוסלובקיה ממשלת אחדות לאומית בה נטלו חלק גם הקומוניסטים. גוטוולד מונה על ידי הנשיא אדווארד בנש לתפקיד סגן ראש הממשלה. לאחר כניסתו לממשלה הוא עזב את תפקיד המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית ומונה ליושב ראש המפלגה. לתפקיד המזכיר הכללי מונה רודולף סלנסקי. במרץ 1946 נערכו בחירות כלליות לאספה הלאומית של צ'כוסלובקיה ובהן זכו הקומוניסטים בכ-38 אחוזים מקולות הבוחרים, והיה זה הישגם הטוב ביותר מאז הקמתה של המפלגה. בעקבות הבחירות הוקמה ממשלת קואליציה וגוטוולד מונה לראש הממשלה.
ב-13 בפברואר 1948 פיטר שר הפנים ואצלב נוסק (שהיה חבר המפלגה הקומוניסטית) 8 קצינים בכירים ממשטרת צ'כוסלובקיה. הפיטורים גרמו לפרוץ משבר קואליציוני בממשלה. שרים מהמפלגה הלאומית הסוציאליסטית האשימו את שר הפנים בכך שהקצינים פוטרו על רקע פוליטי, מכיוון שלא היו תומכי המפלגה הקומוניסטית. הם דרשו מגוטוולד את פיטוריו של שר הפנים. כאשר תביעתם נדחתה, הגישו את התפטרותם לנשיא. תקוותם הייתה, שכל השרים שאינם חברי המפלגה הקומוניסטית יפעלו כמותם ויתפטרו, הממשלה תתפרק והנשיא יצטרך להכריז על פיזור הפרלמנט ועריכת בחירות חדשות.
אך, השרים מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית לא תמכו במהלך ולא התפטרו. כתוצאה מכך זכה גוטוולד לרוב בממשלה (14 מתוך 26 שרים). הוא פנה אל הנשיא וביקש מהנשיא לאשר את התפטרות השרים ואישור למנות שרים חדשים. בינתיים ארגנה המפלגה הקומוניסטית שביתות במפעלים והפגנות ברחבי המדינה כאות תמיכה בפעולות של גוטוולד. בסופו של דבר נאלץ הנשיא אדווארד בנש להיכנע ללחץ הקומוניסטים ולאשר את דרישותיו של גוטוולד. השרים המתפטרים הוחלפו בקומוניסטים.
במאי 1948 אישרה האספה הלאומית של צ'כוסלובקיה חוקה חדשה אשר התבססה על קווי יסוד מטעם המפלגה הקומוניסטית. הנשיא בנש סירב לחתום על החוקה החדשה והתפטר מתפקידו. מרגע זה הפך גוטוולד דה פקטו לשליט צ'כוסלובקיה. ב-14 ביוני 1948 הוא נבחר רשמית לנשיא צ'כוסלובקיה.
גוטוולד היה סטליניסט ובשיטת הסלאמי יישם את עיקרי מדיניותו של סטלין בצ'כוסלובקיה. הוא הלאים את כל מפעלי התעשייה ואת כל החוות החקלאיות הפרטיות. הוא סילק ממוסדות השלטון את כל הלא-קומוניסטים. בהוראותיו הישירות של גוטוולד נאסרו גם פעילים בכירים במפלגה הקומוניסטית שהתנגדו לקו הסטליניסטי שהוביל. שניים מהם – רודולף סלנסקי וולדימיר קלימנטיס נידונו למוות והוצאו להורג. במהלך שנות שלטונו התפתח סביב גוטוולד פולחן אישיות בדומה לזה של סטלין בברית המועצות.
מותו והנצחת זכרו
קלמנט גוטוולד הלך לעולמו ב-1953, 5 ימים בלבד לאחר שהשתתף בהלווייתו של סטלין במוסקבה. גופתו נחנטה והוצגה לציבור הרחב במאוזוליאום שנבנה לשם כך באחת השכונות של פראג.מספר מקומות ואתרים נקראו על שמו: כמו כן ב-1953 הונהג בצ'כוסלובקיה "עיטור קלמנט גוטוולד" ומוצב כעיטור הגבוה ביותר של המדינה.
בתחילת שנות ה-60 שינתה המפלגה הקומוניסטית את יחסה כלפי גוטוולד ופועלו. בעקבות כך הוצאה גופתו מהמאוזולאום, נשרפה והאפר נטמן באחד מבתי העלמין של פראג. עם זאת שמות של כל האתרים שנקראו על שמו של גוטוולד לא הוחלפו וזאת עד למהפכת הקטיפה ב-1989.
טוני פריסל
טוני פריסל (באנגלית: Toni Frissell; שם מלא: אנטואנט פריסל בייקון (Antoinette Frissell Bacon); 10 במרץ 1907 – 17 באפריל 1988) הייתה צלמת אמריקאית. ידועה בזכות צילומי האופנה החדשניים שלה בתקופתה, צילומים ממלחמת העולם השנייה ודיוקנים של אישים, ידועים ואלמונים.
ביוגרפיה
פריסל נולדה בעיר ניו יורק ובשנת 1925 סיימה את לימודיה בבית הספר מיס פורטרס שבפרמינגטון, קונטיקט.
בשנת 1931 פריסל החלה לעבוד כצלמת עבור המגזין ווג כשולייתו של הצלם ססיל ביטון ובייעוצו של הצלם אדוארד שטייכן. בהמשך עבדה גם עבור מגזין הרפרס בזאר. צילומי האופנה שלה אופיינו בגישה מהפכנית לאותה תקופה ונערכו במקומות חיצוניים ולא באולפן, דבר אשר הדגיש את האישה האקטיבית. בנוסף הצילומים מאופיינים בזוויות צילום ייחודיות.
בשנים 1941 עד 1943 התנדבה פריסל כצלמת עבור הצלב האדום בארצות הברית, אנגליה וסקוטלנד. בהמשך שימשה גם כצלמת עבור חיל האוויר השמיני של ארצות הברית וכצלמת רשמית של חיל הנשים של צבא ארצות הברית. צילומיה של פריסל שימשו בין היתר גם לצורך הסברה וחיזוק הפופולריות של נושאי הצילום, כך לדוגמה צילומים של נשות חיל הנשים האמריקאי במהלך ביקור של נשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט נועדו לחיזוק תדמית חיובית עבור שירות של נשים בצבא וצילומים של טייסי הקרב השחורים של להק הקרב 332 (332d Fighter Group) נועדו לחזק את היחס הציבורי לגבי כשירותם של אפרו-אמריקאים לבצע שירות משמעותי ותובעני בצבא.
בשנות ה-50 צילמה פריסל דיוקנים לא רשמיים של אישים כגון וינסטון צ'רצ'יל, אלינור רוזוולט, ג'ון קנדי וז'קלין קנדי. בשנת 1953 החלה לעבוד כצלמת האישה הראשונה במגזין הספורט ספורטס אילוסטרייטד. עבדה גם עבור מגזין לייף.
ב-1970 תרמה פריסל לספריית הקונגרס אוסף של כ-340,000 פריטים הכולל סרטי צילום, תמונות וכתבי יד.
חיים אישיים
טוני פריסל נישאה בשנת 1932 לפרנסיס מק'נייל בייקון ולזוג נולדו 2 ילדים. פריסל נפטרה בגיל 81 ממחלת אלצהיימר במוסד סיעודי בלונג איילנד.
ספרים מעוטרים בצילומיה
פריסל פרסמה מספר ספרים המאוירים בצילומיה:
טייריק מיטשל
קריירת מועדונים
מיטשל הצטרף אל מחלקת הנוער של ברנטפורד בשנת 2012. בחודש יולי 2016 חתם בקריסטל פאלאס מהפרמייר ליג. ב-4 ביולי 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, בהפסד 0–3 ללסטר סיטי במסגרת המחזור ה-33 לעונת 2019/2020.
קריירה בינלאומית
מיטשל הוא ממוצא ג'מייקני, והביע את התעניינותו בייצוג נבחרת ג'מייקה. ב-21 במרץ 2022 זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה לקראת משחקי הידידות נגד נבחרות שווייץ וחוף השנהב. ב-26 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–2 על נבחרת שווייץ.
מרים קארה
מרים קארה (נולדה ב-3 בדצמבר 1938) היא מתעמלת עבר ישראלית אשר ייצגה את ישראל באולימפיאדת רומא (1960) ובשתי אליפויות עולם (פראג 1962 ודורטמונד 1966).
קריירה
שלושה שבועות לפני אולימפיאדת רומא (1960) נפצעה קארה בתאונת דרכים ברומא יחד עם חברותיה המתעמלות אך בסופו של דבר היא השתתפה במשחקים וסיימה במקום 86 בתחרות הקרב רב בתוצאה של 67.165 נקודות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 68 בתרגיל על מקבילים המדורגים, במקום 83 בתרגיל הקרקע, במקום 84 בתרגיל הקורה ובמקום 108 בתרגיל הקפיצות.
באליפות העולם שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה בשנת 1962 סיימה קארה בתחרות הקבוצתית במקום 15 ובתחרות הקרב רב אישי היא סיימה במקום 83 בתוצאה של 70.398 נקודות.
באליפות העולם שנערכה בדורטמונד, גרמניה בשנת 1966 סיימה קארה בתחרות הקבוצתית במקום 16 ובתחרות הקרב רב אישי היא סיימה במקום 103 בתוצאה של 68.064 נקודות.
המצור על דלהי (1857)
המצור על דלהי (באנגלית: Siege of Delhi) היה קרב אשר התחולל בעיר דלהי וסביבתה מ-8 ביוני עד 21 בספטמבר 1857. הקרב התרחש לאחר שכוחות מורדים כבשו את העיר דלהי בצפון הודו והכתירו שם את בהאדור שאה השני כמלך המרד, כתגובה לכך הגיעו כוחות בריטים במספר שלבים לפאתי העיר והחלו לנהל מצור כנגד כוחות המורדים שהגנו עליה. לאחר מצור של שלושה וחצי חודשים הובסו הכוחות המורדים ושוחררה העיר, נתפסו שאה ובניו אשר הנהיגו את הכוחות המורדים, הבנים הוצאו להורג ובהאדור שאה עצמו הוגלה לבורמה.
כיבוש העיר בידי המורדים
בבוקר ה-11 במאי, הגיעו שלושת הרגימנטים המורדים; ה-11, ה-20 ורגימנט הפרשים ה-3 ממיראט לדלהי לאחר שצעדו כל הלילה. בדלהי הם הצטרפו לשלושה רגימנטים מורדים נוספים; ה-38, ה-54 וה-74, יחדיו השתלטו ששת הרגימנט במהלך אותו היום על העיר דלהי כולה. העיר לא הכילה ולו רגימנט 'אירופאי' אחד והכוחות המורדים בזזו וטבחו בכל האירופאים בעיר אשר ניסו להתגונן עד כמה שיכלו.
אחד הרגעים המוכרים באירועי אותו היום בדלהי התרחש כאשר לוטננט ג'ורג' ווילובי (George Willoughby) ושמונה חיילים בריטים נוספים ניסו להגן על מצבור התחמושת הענק של העיר דלהי, כאשר לא עמדו יותר בהגנה על המצבור, פוצצו החיילים את המצבור על כל התחמושת שבו כדי שלא ייפול לידי המורדים. רוב המגנים ומספר רב של מתמרדים נהרגו מהפיצוץ, אך חלק מהתחמושת וכלי הנשק נותרו שלמים בכל זאת ועברו לידי המורדים.
לאחר מספר ימים של ביזה וכאוס מוחלט ברחובות דלהי ולמרות היעדר פיקוד וארגון, הצליחו המורדים לייצב את התנהלותם והחלה מלאכת ההתבצרות לקראת ניסיון השחרור הבריטי העתיד להגיע במוקדם או במאוחר. ככל שעברו הימים עד לבואם של הבריטים, כוחם של המתמרדים בדלהי גדל, קבוצות של עריקים מהצבא ואזרחים מהעיירות מסביב הצטרפו להגנת העיר. אירוע משמעותי בהתנהלות המרד היה ההכתרה בידי המורדים של בהאדור שאה השני (Bahadur Shah), נצר לשושלת המלוכה המוגלית שהיה בן 82 בעת הכתרתו ל-'מלך המורדים'. בנו הבכור של שאה, מירזה מוגל (Mirza Mughal), נבחר לפקד על העיר דלהי. עד לפרוץ המרד, בהאדור שאה חי על פנסיה של חברת הודו המזרחית ולא היה לו שום כוח פוליטי אמיתי, הוא הוכתר בידי המורדים למרות שככל הנראה לא רצה בכבוד המפוקפק. בכל זאת, ההכתרה הייתה צעד חשוב במהלך המרד, היא הציבה דמות חוקית למלוך על הכוחות המורדים, דמות שאיחדה גם את המוסלמים וגם את ההינדואים.
למרות העמדה המרשימה שיצרו המורדים בדלהי, הם לא השכילו לארגן התקפה כנגד מה שנותר מהכוחות הבריטים בצפון הודו ובכך היוזמה עברה לידי הכוחות הבריטים. כבר בשלב מוקדם זוהתה דלהי בתור לב המרד משום סימלה בתור הבירה האחרונה של האימפריה המוגולית, לכן האסטרטגיה הבריטית התרכזה ראשית בשחרור העיר מידי המורדים ורק לאחר מכן שחרור מוקדי המרד האחרים.
ההתארגנות הבריטית
הקצין הבריטי הראשון שהיה בעמדה להגיב באופן מסודר לאירועים היה מייג'ור גנרל הנרי ברנרד (Sir Henry Bernard) אשר קיבל הודעה על ההתרחשויות בצהרי ה-11 במאי. ברנרד היה מפקד הכוח באומבלה (Umballa) כ-209 ק"מ צפונית לדלהי, עם קבלת הידיעה שלח מסר למפקד הכוחות בהודו אשר ישב בשימלה (Shimla), הגנרל ג'ורג' אנסון (Sir George Anson) בן ה-69 אשר לחם בקרב ווטרלו (1815) ומאז חווה מעט מאוד ניסיון קרב. השניים נפגשו באומבלה בבוקר ה-15 במאי והרכיבו תוכנית פעולה ששאפה למרות קשיים רבים, לשחרר את העיר דלהי. לטובת מבצע שחרור העיר הורכב 'כוח השדה דלהי' (Delhi Field Force), שהכיל יחידות שונות שנקראו מהמוקדים בהם שירתו. הכוח הורכב משני רגימנטים בריטים (הרגלים ה-75 והרמחים ה-9), מספר סוללות ארטילריית פרשים ושני רגימנטים ילידים. לאורך 209 הק"מ שבין אומבלה לדלהי, אחד מהרגימנטים ההודים התמרד, עזב את הכוח ונע לכיוון דלהי, הרגימנט ההודי השני פורק מנשקו מחשש לגורל דומה. טרגדיה נוספת שפקדה את 'כוח השדה' הייתה מותו של מפקד הכוח הגנרל אנסון ב-27 במאי, לאחר שנכנע למחלת הכולרה. הוא הוחלף בפיקוד על ידי ברנרד אשר קיבל תגבורת עם הצטרפות שאריות הכוח ממיראט שכלל חלקים משני רגימנטים (הקלעים ה-60 ומשמר הדרגונים ה-6). בפיקודו של הנרי ברנרד הגיע 'כוח השדה דלהי' עם 2,300 חיל רגלים, 600 פרשים ו-22 תותחים לפאתי דלהי, כולם חיילים בריטים.
המצור על העיר
בשלב הראשון הכוח הצליח להתגבר על כ-30,000 חיילים מכוחות המורדים, אשר חיכה להם כ-8 ק"מ צפון-מערבית לעיר. בשלב הבא התמקמו הבריטים לאורך קו של כ-3 ק"מ על רכס בגובה 12 מטרים הצופה אל העיר מכיוון צפון-מערב, ממיקומם לאורך הרכס יכלו הבריטים לנהל מצור על העיר דלהי. המצב בתחילת המצור לא היה נראה מזהיר במיוחד מצידם של הבריטים, אספקת המים הייתה מועטה, האדמה לא הייתה טובה להקמת ביצורי שדה, השטח בין הרכס לעיר היה מלא צמחייה וכן חומות אבן ומבנים שהעניקו עמדות הגנה לתקיפות המורדים. בנוסף היו הבריטים בנחיתות קשה, שכן כוח המורדים הוערך בכ-40,000 חיילים ועשרות תותחים. לנוכח תנאים אלו, כל שיכלו הבריטים לעשות הוא לחכות לתגבורות ולהגן על עמדתם כנגד התקפות המורדים. כדי להחמיר את המצב, הנרי ברנרד נפטר ממחלת הכולרה ב-6 ביולי בדומה לקודמו בתפקיד, מחליפו לפיקוד מייג'ור-גנרל תומאס רייד (Thomas Reed) נשאר בתפקיד למשך 12 ימים בלבד עד שעזב משום בריאות נמוכה. הפיקוד עבר לבסוף לארצ'דיל וילסון (Sir Archdale Wilson) שקיבל את דרגת המייג'ור-גנרל באופן זמני.
במהלך חודש אוגוסט החלו להגיע כוחות תגבורת לרכס, עד שב-14 לחודש הגיעה תגבורת משמעותית של כוחות מהפנג'אב בפיקודו של בריגדיר-גנרל ג'ון ניקולסון (John Nicholson), הכוח ניתקל בהתקפת כ-6,000 מורדים מדלהי, גבר עליהם והצליח להצטרף לכוחות המצור על הרכס. ב-30 באוגוסט, לאחר שהבינו שהשליטה שלהם בעיר עשויה להיות זמנית, נוכח חוסר היכולת לשבור את המצור הבריטי, שלחו המורדים שליח עם בקשה להפסקת אש. הניסיון נדחה בידי הבריטים שהיו נחושים להשיב את כבודם האבוד ולא התכוונו לשאת ולתת עם "רוצחי נשים וילדים".
בתחילת ספטמבר הגיעו שארית כוחות התגבורת בנוסף ל-22 תותחים נוספים. למרות החשש הבריטי מהעדיפות המספרית של 40,000 מורדים מחופרים מאחורי חומות העיר, לא הייתה ברירה אלה להתחיל במצור ובקרב על העיר דלהי, שכן כוחות תגבורת נוספים לא היו עתידיים להגיע. ב-8 בספטמבר החלו התותחים הבריטים להפגיז את חומות העיר באופן מרוכז על אזור שער קשמיר והחומות סביבו. חמישה ימים לאחר התחלת ההפגזה, נפער פער מספיק גדול בחומה כדי לאפשר פריצת חיל רגלים אל תוך העיר. 6,000 חיילים בריטים והודים התארגנו בחמישה תורי התקדמות במטרה לפרוץ את העיר, וילסון ידע שאין לא הרבה מרחב תמרון, כישלון בהתקפה זו לא היה מתקבל על הדעת.
התורים קיבלו יעדים ופקודות מדויקות ובליל ה-14 בספטמבר התחילה תנועת הכוחות תחת מעטה ההפגזה הבריטית ותוך ירי המאסקטים של המורדים. בעוד התור הראשון והשני נלחמו במעלה הפריצות בחומה, התור השלישי התקדם לכיוון שער קשמיר. סיפורו של התור השלישי הפך לאחד מרגעי השיא של התקופה הוויקטוריאנית. שני קצינים בריטים וקבוצת חיילים מרגימנט הבומבי סאפרס (Bombay Sappers; פלסים/חבלנים) התקדמו לעבר השער כנגד אש האויב המאסיבית, עם סיכויי הצלחה נמוכים הם הצליחו לבסוף להניח מטען של 11 ק"ג למרגלות השער. כאשר זה התפוצץ, צידו השמאלי של השער נפל ונשמעה התרועה להתקדמות שאר התור. בכך הצליח התור להיכנס לרחובות העיר ולהצטרף ללחימה הקשה בתוך העיר עצמה.
הקרב על כיבוש העיר דלהי נמשך כמעט חמישה ימים עד שב-19 בספטמבר נכבשה מצודת העיר, לאחר לחימה עיקשת וארוכה עם כוחות בריטים הולכים ומדלדלים. יומיים מאוחר יותר נתפס המלך המוגלי הזקן לא רחוק מהעיר ולאחר מכן נמצאו גם בניו והוצאו להורג. במהלך כיבוש העיר נהרגו כ-1,000 חיילים מהכוחות הבריטים וכ-2,300 נפצעו, רק כמחציתם בריטים. מורדים שהצליחו להינצל ברחו מהעיר והצטרפו למוקדי מרד אחרים, הכוחות הבריטים היו ברובם חופשיים כעת לנוע אף הם למוקדים האחרים ולשחררם, בין השאר כ-2,700 חיילים שיצאו ב-24 בספטמבר לכיוון אגרה.
התלוי (קלף טארוט)
התלוי הוא קלף מספר 12 בארקנה הגדולה של קלפי הטארוט.
יש המזהים את הדמות שבקלף עם אודין, בעוד אחרים מזהים את הדמות עם יהודה איש קריות.
משמעות הקלף
ארתור אדוארד וייט גרס כי הקלף מסמל בין היתר חכמה, נבואה, אינטואיציה והקרבה.
דינה טייטוס
אליס קוסטנדינה טייטוס (באנגלית: Alice Costandina Titus; נולדה ב-23 במאי 1950) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת נבדה, ברציפות מאז 2013. טייטוס, חברת המפלגה הדמוקרטית, הוסיפה לייצג בעבר את מחוז הקונגרס השלישי של המדינה בין השנים 2009–2011. מחוז הקונגרס הראשון של נבדה כולל בתוכו את רוב העיר לאס וגאס, והוא הקטן ביותר בנבדה. טרם היבחרה לקונגרס הייתה חברת הסנאט המדינתי של נבדה בשנים 1988–2008. בהשכלתה היא פרופסורית למדע המדינה, ובמשך שלושים שנה לימדה באוניברסיטת נבדה בלאס וגאס.
ביוגרפיה
טייטוס נולדה בתומאסוויל שבג'ורג'יה. אמה ממוצא יווני, והיא התחנכה על ברכי הנצרות יוונית-אורתודוקסית. היא גדלה בטיפטון (Tifton) שבג'ורג'יה. חשיפתה הראשונה לפוליטיקה של ארצות הברית התרחשה בגיל צעיר, כשאביה, ג'ו טייטוס, התמודד למועצת העיר טיפטון. דודה, תאו טייטוס, שירת בבית הנבחרים של ג'ורג'יה במשך עשור. היא למדה בתוכנית קיץ של מכללת ויליאם ומרי והתקבלה ללימודים קבועים לקראת הסתיו, חרף היעדר תעודת גמר תיכון. במכללה זו השלימה לימודי תואר ראשון במדע המדינה. לאחר מכן המשיכה ללימודי תואר שני באוניברסיטת ג'ורג'יה, ולבסוף קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת המדינה של פלורידה.
לאחר שנה בהוראה באוניברסיטת צפון טקסס, עברה טייטוס לנבדה לשם הצטרפותה אל סגל המחלקה למדע המדינה באוניברסיטת נבדה בלאס וגאס (UNLV). טייטוס נבחרה לראשונה אל הסנאט של נבדה בשנת 1988, ובמשך עשרים שנה ייצגה את מחוז הבחירה השביעי. ב-2006 היה מנוע קני גווין, מושל נבדה, מלהתמודד מחדש לתפקידו בשל הגבלת כהונה. טייטוס נבחרה למועמדת המפלגה הדמוקרטית, אך הפסידה בבחירות הכלליות לחבר הקונגרס הרפובליקני ג'ים גיבונס. טייטוס זכתה במחוז קלארק, אך פער הניצחון שלה שם לא סייע לה להתגבר על הניצחון הסוחף של גיבונס ביתר מחוזות נבדה. היא הפסידה לו בפער של 4%. בדצמבר 2010 מינה אותה מנהיג הרוב הסנאט, הארי ריד, לכהונה בת שש שנים במועצת זכויות האזרח של ארצות הברית.
בבחירות 2008, הממסד הדמוקרטי מיתג את חבר הקונגרס ג'ון פורטר הרפובליקני כאנדרדוג בבחירות אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השלישי של נבדה. המועמד המוביל של הדמוקרטים היה תובע מחוז קלארק רוברט דסקאס, אך דסקאס פרש באפריל בשל סיבות הקשורות למשפחתו. לאחר מכן גייסו הדמוקרטים את טייטוס, שניצחה במחוז קלארק שנתיים קודם לכן בבחירות לתפקיד המושל ב-2006. בנובמבר גברה טייטוס על פורטר ביחס של 42%-47%, והפכה לדמוקרטית הראשונה המייצגת את המחוז. לניצחונה סייעו רגשות הבוחרים בלאס וגאס נגד נשיא ארצות הברית היוצא ג'ורג' ווקר בוש. היא נבחרה למצליפה האזורית מטעם מערב ארצות הברית בקונגרס ה-111.
במהלך מסע הבחירות הראשון שלה לתקופת כהונה נוספת בבית הנבחרים ב-2010 ניצבה טייטוס מול חבר הסנאט המדינתי לשעבר ג'ו הק. בחירות אמצע אלה תמו במפח נפש עבור הדמוקרטים, שאיבדו את אחיזתם בבית הנבחרים לאחר השנתיים הראשונות לכהונת הנשיא ברק אובמה. לאורך כל מסע הבחירות התעמתו טייטוס והק לגבי יעילות "חוק השיקום וההשקעה", כיצד ישפיע חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה על עסקים קטנים ובינוניים, והאם השליטה הדמוקרטית בממשלה הפדרלית סייעה לארצות הברית או שמא פגעה בה. למרות העובדה שסקרי דעת הקהל הצביעו על יתרון עבור הק על פני טייטוס, היה זה מרוץ צמוד והק נבחר לקונגרס עם פחות מאחוז ו-1,700 קולות שהבטיחו את ניצחונו.
ראיין מקארתי
'''ראיין ד. מקארתי (באנגלית: Ryan D. McCarthy'''; נולד ב-1973) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי ולשעבר איש יחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית. החל מ-30 בספטמבר 2019 ועד השבעת ג'ו ביידן לנשיאות כיהן כמזכיר הצבא של ארצות הברית. ביוני 2017 מינה אותו נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כתת-מזכיר הצבא. ב-1 באוגוסט אותה שנה אישר הסנאט את מינויו. מה-3 באוגוסט ועד ה-20 בנובמבר 2017 הוא שימש כמזכיר הצבא בפועל. מה-24 ביוני ועד ה-15 ביולי 2019, כאשר מזכיר הצבא מארק אספר שימש כמזכיר ההגנה בפועל, נטל מקארתי על עצמו את תפקידי מזכיר הצבא. ב-21 ביוני אותה שנה מינה הנשיא טראמפ את מקארתי כמזכיר הצבא. ב-26 בספטמבר אושר מינויו על ידי הסנאט וב-30 בספטמבר הוא הושבע כמזכיר הצבא.
השכלה ושירות צבאי
מקארתי סיים תואר ראשון בהיסטוריה במכון הצבאי של וירג'יניה. הוא בעל תואר שני במנהל עסקים מבית הספר למנהל עסקים על שם רוברט ה. סמית' של אוניברסיטת מרילנד. כאיש יחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית הוא שירת ברגימנט הריינג'רס ה-75 במהלך הפלישה האמריקאית לאפגניסטן.
קריירה
לאחר שחרורו מהצבא עבד מקארתי ב"תאגיד הבנקאות של הונג קונג ושאנגחאי". לאחר מכן הוא היה לחבר צוות מקצועי של הוועדה ליחסי חוץ של בית הנבחרים של ארצות הברית. בהמשך הוא שימש כעוזר מיוחד למזכיר ההגנה רוברט גייטס.
ב-2011 הצטרף מקארתי ללוקהיד מרטין, שם הוא עבד במיזמים שונים, כולל במיזם ה-F-35 לייטנינג II. בתפקידו האחרון שם הוא שימש כסגן הנשיא לתוכנית התחזוקה של מיזם ה-F-35.
איגנטיוס
איגנטיוס (בלטינית: Ignatius) הוא שם פרטי לטיני, שיסודו ככל הנראה במילה הלטינית Ignis שפירושה "אש". גרסאות אחרות של השם הן  (בספרדית: Ignacio) או איניאציו (באיטלקית: Ignazio). {{פירושונים|
ראו גם
}}
טקס פרסי לורנס אוליבייה 1976
טקס פרסי איגוד תיאטראות וסט אנד לשנת 1976 נערך בדצמבר 1976 בלונדון. זה היה הטקס הראשון שנערך על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון, כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד. השם הוחלף ל"פרס לורנס אולבייה" בטקס של 1984.
הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות
הפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים:
שניות לעריות
רמז בתורה
למרות ששניות לעריות אינן נחשבות איסור מהתורה, מצאו החכמים רמזים שונים בתורה לאיסורי עריות, חלקם בפרשת קדושים שבה נאמרו איסורי עריות, וחלק בספריו של שלמה המלך שתיקן את האיסור בפועל. רמזים אלו חלוקים ככל הנראה בגדר האיסור:
לפי פרשנותו של רבא, קיים רמז בפסוק לכך שגם על עריות קיים איסור מסוים, הנחשב כ"איסור קל" לעומת האיסור החמור שהם איסורי עריות רבא מסביר כי מילה "האל" - משמעותה "קשות" (כמו: ואת אילי הארץ לקח) כלומר - יושבי הארץ עשו את כל התועבות הקשות, ומכאן שיש גם תועבות קלות יותר, הן השניות לעריות.
מקור אחר לאיסור נמצא על ידי רב יהודה, ולפיו איסורי שניות לעריות אינן איסור מיוחד, והן רק כעין תקנת חכמים כדי להרחיק את העם מאיסורי עריות: נאמר אודות שלמה המלך מייסד התקנה, בספר קהלת:, ועל כך פירש עולא בשם רבי אלעזר: "קודם שבא שלמה, הייתה תורה דומה לכפיפה שאין לה אזנים (כלי שאין לו ידית כדי לאחוז בו), עד שבא שלמה ועשה לה אזנים".
לפי רבי אושעיא איסורי שניות לעריות אינן איסור נפרד משאר איסורי עריות, והן כלולים מדרבנן באיסור החמור של שאר העריות:, - הגדילהו לאיסור והוסיף עליו כדי שלא תעבור בו, כמו (במדבר ו ה): "גַּדֵּל פֶּרַע שְׂעַר רֹאשׁוֹ" (רש"י).
לפי רב כהנא נמצא רמז בתורה לאיסורי שניות לעריות, בפרשת עריות: במילים "ושמרתם את משמרתי" אומרת התורה "עשו משמרת למשמרתי".
גדר האיסור
איסורי שניות לעריות מוגדרים על פי מספר הכללים.
כינוי משפחה שווה
קיימת מחלוקת אמוראים על מספר הדורות שנאסרו שניות לעריות:
לפי רב, איסורי שניות לעריות נחלקים לשניים, "עילאי" - למעלה, כלומר סבתות ונשות סבים, שהן אסורות גם כאשר קורבתם היא במרחק של דורות מרובים, ואילו שאר האיסורים של הדודות והכלות מוגבלות לשני דורות בלבד.
הסיבה לכך מוסברת בכך שאיסורים אלו נחלקים למעשה לשתי קבוצות: הקרובות שנאסרו מכיוון ששם הקרובה שלהן דומה לעריות האסורות, למשל אשת אב אביו - היא קורבה דומה לאשת אביו האסורה מהתורה ולכן אין לה הפסק וגם אשת אב אביו עד אשתו של אברהם אבינו אסורה לנו, כמו כן אם אמו היא קורבה הדומה לאמו האסורה מהתורה, ולכן גם שרה אמנו - אסורה לנו כיוון שהיא אם אם אמו של כל יהודי שאינו גר. הוא הדין גם באשת אח אביו שאסורה מהתורה וכסייג לה נאסרו גם אחיותיו של הסב והסבא רבא. לעומת זאת קיימים איסורי שניות לעריות שנאסרו רק בגלל שהן דומות בקרבה המשפחתית לשניות לעריות האחרות שנאסרו בגלל שהן דומות לעריות מהתורה, כמו כלת בתו, שנאסרה רק בגלל שהיא דומה לכלת בנו שגם היא אסורה רק כסייג לאיסור כלתו. בידו של רב מקובל היה כי מסוג נשים אלו ישנן "ארבע נשים שיש להן הפסק", כלומר שרק הן עצמן נאסרו ולא דור אחד לפניהם, והן אשת אבי אמו, אשת אחי אמו מצד האב ואשת אחי אביו מצד האם, כולם הן מהסוג הפחות חמור, שנאסרו בגלל שהן דומות לאיסורי שניות לעריות אחרים.
לפי שיטת זעירי המקילה יותר, גם איסור אשת אבי אמו מוגבל, שהרי איסור אשת אב אמו קיים גם הוא רק בגלל שגם היא דומה בקורבתה לאשת אב אביו שהיא מאיסורי שניות לעריות, ולכן היא חמורה פחות, ולא אסרו דור אחד לפניה - דהיינו אשת אב אבי אמו. ואף על פי שרב סבור שקיים חשש שמא יבואו להחליף בין הגבלת האיסור בסבים מצד האם להגבלת האיסור (שאינה נכונה) בסבים מצד האב, דבר העלול להביא למכשול, סבור זעירי שההבדל בין משפחת אם למשפחת אב ברור ואין אנשים טועים ביניהם, שכן אנשים מבינים כי קורבת האם אינה נחשבת כל כך "קורבה" (שהרי לכן הותרו איסורי עריות בקרובים מצד האם מדאורייתא), שהרי אנשים רגילים יותר ממשפחת האב ממשפחת האם.
כל שבנקבה ערווה גזרו על אשתו
כלל נוסף הוא הכלל אותו טבע רב יהודה בר שילא לפיו, כלומר כל אדם שאם הוא היה נקבה הוא - היא הייתה אסורה מהתורה, גזרו על אשתו ואסרו אותה. ככלל זה זכה לתמיהה רבתי על ידי רבא, מכך שידוע שאשת חמיו מותרת למרות שחמותו אסורה מהתורה, ואשת בן חמיו (אשת גיסו) למרות שבת חמותו (אחות אשתו) אסורה מהתורה, כמו כן אשת בנו חורגו (בן אשתו) מותרת למרות שבת אשתו אסורה ("את אשה ובתה לא תיקח"), ועל כן סייג רבא את הכלל וקבע שתקנה זו תוקנה רק על קרובות שהקשר המשפחתי בינו לבינה הוא על ידי קשר נישואין אחד, כמו אשת אחיו של אמו מצד אמה, שהדוד עצמו הוא קרוב משפחה אמיתי ואשתו הצטרפה למשפחה על ידי נישואין, ולא אסרו אשת חמיו, שהיא הצטרפה למשפחת חמיו על ידי נישואין, וגם חמיו עצמו הצטרף למשפחת קרוביו על ידי נישואין.
ג'נט סקוט
ג'נט סקוט, באנגלית: Jeannette Scott (1864–1937) הייתה ציירת אמריקאית ילידת קנדה. היא הפכה לראש המחלקה לציור באוניברסיטת סירקיוז.
ביוגרפיה
סקוט נולדה בשנת 1864 בקינקרדין, מערב קנדה. עם מות אביה, כשהייתה בת עשרים ואחת, היא עברה לארצות הברית שם למדה בבית הספר לעיצוב לנשים בפילדלפיה, שם היו בין הפרופסורים שלה אמילי סארטיין. היא גם למדה באקדמיה לאמנויות של פנסילבניה.
המערכה על ניו יורק וניו ג'רזי
המערכה על ניו יורק וניו ג'רזי הייתה סדרה של קרבות בתחילת מלחמת העצמאות האמריקנית, בין כוחות מצבא בריטניה הגדולה תחת פיקודו של גנרל ויליאם האו, לצבא הקונטיננטלי של שלוש עשרה המושבות המורדות תחת פיקודו של גנרל ג'ורג' וושינגטון, על השליטה בעיר ניו יורק ובמדינת ניו ג'רזי בשנת 1776 ובחודשי החורף של שנת 1777.
ג'נט סקוט
ביוגרפיה
מ-1889 עד 1894, סקוט למדה בפריז באקדמיה ז'וליאן ובאקדמיה קולרוסי. מוריה בפריז כללו את ג'וזף בלאן, גוסטב-קלוד-אטיין קורטואה ואלפונס מוכה.
המערכה על ניו יורק וניו ג'רזי
האו הצליח להדוף את הצבא הקונטיננטלי מניו יורק, אך איבד מתנופתו בניו ג'רזי, עד שבסופה של המערכה בינואר 1777, החזיק מאחזים בודדים ליד העיר. למעשה, הבריטים החזיקו בנמל ניו יורק למשך שארית המלחמה כבסיס לשליחת כוחות כנגד מטרות אחרות.
בתחילה, נחת הכוח הבריטי בסטטן איילנד ב-3 ביולי 1776, ולא נתקל בשום התנגדות. גנרל האו אסף צבא שהורכב מהכוחות הבריטיים שנסוגו מבוסטון (בשל כישלונם בהחזקת העיר), בשילוב עם כוחות בריטים חדשים, כמו גם שכירי חרב הסיאנים ממספר נסיכויות גרמניה. כנגדם, עמדו כוחותיו של וושינגטון שכללו חיילים מניו אינגלנד ומושבות דרומיות נוספות. באוגוסט נחתו הכוחות הבריטיים בלונג איילנד, שם הביס האו את וושינגטון באחד הקרבות החשובים ביותר במלחמה, הידוע עד היום בשם "קרב לונג איילנד". למרות התבוסה, הצליח הצבא הקונטיננטלי לסגת למנהטן בחסות החשכה וערפל, פעולה שבזכותה חסך וושינגטון אבדות כבדות לצבא. וושינגטון סבל סדרה של תבוסות במנהטן, למעט ניצחון בודד ברמות הארלם, והמשיך לסגת בעקביות, דרומה.
ג'נט סקוט
ביוגרפיה
סקוט הציגה את עבודותיה בארמון האמנויות היפות בתערוכה העולמית של קולומביה ב-1893 בשיקגו, אילינוי. סקוט גם הציגה את אמנותה במועדון האמנות של בוסטון ובאקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק. סקוט הייתה חברה בפדרציה האמריקאית לאמנויות. היא גם עבדה עם הוועדה הבין-אמריקאית לנשים.
המערכה על ניו יורק וניו ג'רזי
במהלך נסיגתם, חצו וושינגטון ועיקר צבאו את נהר הדסון לניו ג'רזי, ונסוגו לאורך כל נהר דלאוור לתוך פנסילבניה. במהלך הנסיגה התכווץ צבאו של וושינגטון באופן חמור עקב סיום תקופת השירות שעליה התחייבו המתנדבים מראש, עריקות, ומורל נמוך במיוחד. האו ציווה על הקמת שרשרת של מאחזים מניו יורק עד ברלינגטון, ניו ג'רזי, אך המשיך להתקדם דרומה, רודף אחר צבאו המוכה של וושינגטון.
ג'נט סקוט
ביוגרפיה
בשנת 1895 הפכה סקוט לפרופסור לציור במכללה לאמנויות יפות באוניברסיטת סירקיוז. בשנת 1902 הפכה לראש מחלקת הציור, לימדה שם עד 1927, אז פרשה.
המערכה על ניו יורק וניו ג'רזי
וושינגטון, בדחיפת-עידוד אדירה למורל של הצבא הקונטיננטלי, הוציא לפועל מבצע פתע מוצלח נגד הכוחות ההסיאניים בטרנטון,  לאחר שחצה את נהר הדלוור הקפוא. הפעולה המוצלחת עצרה את ההתקדמות הבריטית, וחשוב מכך, גרמה לצבא הקונטיננטלי להתחזק, פיזית ומוראלית. כתוצאה מכך, נאלץ האו להחזיר את כוחותיו מעבר לשרשרת המאחזים בניו ברונסוויק, ליד חופי ניו-יורק למשך החורף, בעוד וושינגטון מקים את מחנה החורף שלו במוריסטאון. במהלך שאר חודשי החורף, שני הצדדים התכתשו באופן מקומי לעיתים קרובות כאשר הבריטים חיפשו מזון ושימורים.
בריטניה שמרה על השליטה בעיר ניו יורק ושטחים בסביבתה עד סיום המלחמה בשנת 1783, והשתמשה בו כבסיס לפעולות במקומות אחרים בצפון אמריקה. בשנת 1777, פתח גנרל האו במערכה חדשה על מנת ללכוד את פילדלפיה, כשהוא משאיר את גנרל הנרי קלינטון כמפקד על אזור ניו-יורק, בעוד גנרל ג'ון בורגוין מוביל ניסיון להשיג שליטה על עמק נהר ההדסון מקוויבק, ניסיון שנכשל בסרטוגה. צפון ניו ג'רזי נותרה זירת ההתכתשות בין הכוחות האויבים באזור במשך שאר המלחמה.
ג'נט סקוט
ביוגרפיה
סקוט מתה ב-1937 בסקנאייטלס, ניו יורק.
דקרן אדום
דקרן אדום (שם מדעי: Cephalopholis miniata) הוא מין של דג טורף ממשפחת הדקריים המצוי בשוניות אלמוגים בימים הטרופיים ברחבי האזור האינדו-פסיפי שבין דרום אפריקה לאיי ליין. הוא מצוי גם בים סוף ובמפרץ אילת. הוא מצוי בעומק 2-150 מטרים.
הדקרן הוא מין בינוני במשפחתו ומגיע עד לאורך 50 ס"מ. צבעו אדום-כתום עז עם נקודות כחולות לאורכו. הדג בעל זנב רחב העוזר לו להתפרץ קדימה לעבר טרף, סנפירי חזה קטנים והוא בעל פה פעור גדול מלא שיניים חדות. על גבו ישנם סנפירים קוצניים העוזרים לו נגד טורפים.
הדקר אורב בין האלמוגים של השונית וממתין לטרף לא זהיר של דגים קטנים וסרטנים ואז עט ובולע אותם. בדרך כלל הוא חי בבדידות אך בעונת הרבייה יימצאו שניים או אף יותר יחדיו.
איגנסיו
איגנסיו (בספרדית: Ignacio) הוא שם פרטי ספרדי לגבר. אחת הסברות היא שמקורו של השם הוא בשם הלטיני  (Ignatius), שיסודו במילה הלטינית Ignis שפירושה "אש". באיטלקית נהגה השם בצורה "איניאציו" (Ignazio). החל במאה ה-20 משמש השם גם כשם משפחה פיליפיני. {{פירושונים|
ראו גם
}}
סידי בל-עבאס
סידי בל-עבאס (בערבית: سيدي بلعباس, בצרפתית: Sidi Bel Abbès) היא עיר באלג'יריה, בירת המחוז (ולאיה) בשם זה. העיר, המונה כ-200,000 תושבים, הייתה מרכז שלטוני בתקופת אלג'יריה הצרפתית והבסיס המרכזי של לגיון הזרים הצרפתי.
גאוגרפיה
העיר שוכנת כ-75 ק"מ מדרום לחוף הים התיכון על ואדי מקררה ומקושרת היטב לאוראן (השוכנת 70 ק"מ לצפונה) ולתלמסאן (השוכנת 90 ק"מ למערבה).
העיר היא בירת מחוז חקלאי. בתקופה הצרפתית התבססה כלכלתה על כרמי ענבים וכיום היא מתבססת על גידולי שדה ("פלחה") ותעשייה.
היסטוריה
העיירה ההיסטורית קרויה על שם שייח' הקבור במקום והייתה מוקפת בחומה ובה ארבעה שערים. העיר התגבשה סביב מחנה צבאי צרפתי ב-1843 ותוכננה כעיר מחוז צרפתית ב-1849. באותה עת הוקמו בה מפקדת לגיון הזרים ובסיס האימונים שלו. הבסיס המשיך להתקיים ברציפות עד מלחמת העצמאות של אלג'יריה ב-1962 וכיום הוא בסיס משמר הגרנדירים הלאומי של אלג'יריה.
בשנות השלושים נהרסה רוב חומת העיר וסמטאותיה ונסללו בה שדרות רחבות וכיכרות בסגנון פריזאי.
תולדות היהודים בעיר
יהודים מאוראן תלמסאן ומסקרה החלו להתיישב שם ב-1851, ועד שנת 1868 אוכלוסיית היהודים הייתה כ-800 נפשות. הקהילה המשיכה לגדול, עד ל-2941 יהודים בשנת 1921, ובערך 3200 בשנת 1954. בשנותיה הראשונות של העיר היה פיצול בין יהודי דוברי ערבית לבין דוברי ספרדית (בעיקר מתטואן), הם החזיקו שני בתי כנסת שונים, ובבית הספר היו להם כיתות נפרדות. עם התגברות השימוש בשפה הצרפתית והתרבות הצרפתית, הפערים צומצמו והקהילה התאחדה. רב העיר היה הרב סעדיה סבעון, עד לשנת תרנ"ו, אז מונה הרב משה הלוי אשכנזי.
עונת 1914/1915 בפוטבול ליג
עונת 1914/1915 הייתה העונה ה-27 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-1 בספטמבר 1914 והסתיימה ב-28 באפריל 1915. לאחר סיום העונה המשחקים התחדשו רק לאחר מלחמת העולם הראשונה.
הליגה כללה 20 קבוצות. נוטס קאונטי וברדפורד פארק אווניו היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.
עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון ביחס שערים דורגה במקום גבוה יותר. שיטה זו הייתה בתוקף עד לעונת 1976/1977.
אברטון זכתה באליפות בפעם השנייה בתולדות המועדון.
כדורגלנים מצטיינים
בובי פרקר מאברטון כבש 35 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
פהד אבו ח'דרה
פהד אבו ח'דרה (בערבית: فهد أبو خضرة; תעתיק מדויק: פהד אבו ח'צ'רה; נולד באל-רינה ב-1939) הוא משורר, סופר, עורך בשפה הערבית, וחוקר המורשת הספרותית והאינטלקטואלית הפלסטינית. היה מרצה בחוג לשפה ולספרות ערבית באוניברסיטת חיפה וערך מספר כתבי יד בשפת הערבית.
ביוגרפיה
אבו ח'דרה נולד בכפר אל-רינה (الرينة) בקרבת נצרת, ולמד בבית הספר היסודי בכפר. את לימודי התיכון השלים בנצרת. בשנת 1978 קיבל תואר דוקטור לספרות ערבית קלאסית מהאוניברסיטה העברית בירושלים. הוא היה מרצה באוניברסיטת חיפה ובמכללה להכשרת מורים ערבים בחיפה.
אבו ח'דרה היה חבר מערכת כתב העת הספרותי "אל-ג'דיד" ועורך כתב העת "אל-ע'דד".
בשנות ה-90 הוא היה עורך ראשי של הרבעון "מואקף", שייסד יחד עם חנא אבו חנא ואינטלקטואלים אחרים, שהיה מוקדש לביקורת ספרות.
משתרשי ליה
בניגוד לחיוב "נהנה", שבו מקבל ההנאה נהנה בפועל הנאה ממשית מהמהנה כך שאם ההנאה היא הנאה כספית ניתן לדרוש עליה כסף, ב"משתרשי ליה" האדם מרוויח כסף בעקיפין ואינו נהנה מחבירו הנאה ישירה.
פהד אבו ח'דרה
פרסומיו
אבו ח'דרה פרסם שבעה ספרי שירה, נובלה, מחזה ומחקרים רבים. יצירתו הראשונה, נובלה בשם "הליל והגבולות" (מטבעת אל-חכים), ראתה אור ב-1964. קובץ שיריו הראשון, "הלילך והאותיות" (מג'ג'לת "אל-שרק"), ראה אור ב-1972. הוא פרסם שירים ומאמרים בעיתונים ערביים רבים, בהם "אל-מוג'תמע" ו"אל-שרק". הקובץ "חלום ליל אביב" תורגם לעברית בידי נביל טנוס בשנת 2001. מנשורת "מואקף", מהדורה מכונסת של שירתו, ראתה אור ב-1996.
משתרשי ליה
אטימולוגיה
בפירוש המילה משתרשי ישנם דעות שונות, יש הסוברים שהוא מלשון "שורש", ויש סוברים שהוא מלשון ירושה והרווחה.
פהד אבו ח'דרה
הכרה
בשנת 1983 אבו ח'דרה זכה בפרס היצירה על שם ראש הממשלה לוי אשכול.
משתרשי ליה
המקור
המקור לחיוב זה הוא בתלמוד בו נאמר כי מי שברשותו גורן שטבול למעשרות (=תבואה שהתחייבה בתרומות ומעשרות אך טרם הפרישו אותה) והמלך נטל ממנו את התבואה על פי חוקי המדינה, בעל התבואה חייב לשלם לשבט לוי ולכהנים את המעשרות שנגזלו מהם, מכיוון שבכך שלקחו ממנו את השדה במקום סכום קצוב שאותו היה צריך לשלם למכס, נמצא שהוא חסך כסף על חשבון התרומות ומעשרות ששיכים ללווים ולכהנים.
התוספות קובעים, כי חיוב משתרשי הוא רק במקרה שברור שהאדם אכן חסך ממון בכך (כבמקרה הנ"ל בחיוב מס הנגבה בכוח על ידי המלך), אך לא בחיוב שניתן היה לחסוך (כמו אוכל שחסך, שיכול לומר "הייתי מתענה"). מדבריהם עולה לכאורה, כי קיים חילוק דיני בין חיוב "משתרשי" לחיוב "נהנה", שבו חייב אדם לשלם על הכסף שחסך על ידי הנאה מממון חבירו, כגון אדם שדרכו לשכור דירה להתגורר בה ובמקום זה התגורר בדירת חבירו העומדת להשכיר. אמנם הקצות החושן והנתיבות המשפט מסייגים את הדברים, ולדעתם, כי בניגוד לדין נהנה ששווה בדיניו לחיובי מזיק וניזק שהם תקפים רק ב"ממון שיש לו תובעין" ולא בממון שאין לו תובעים (כמו מעשר, שאין אדם שיש לו זכות משפטית מעשית עליו), חיוב משתרשי הוא חיוב אמיתי של "ממוני גבך" שאינו תלוי בתביעה משפטית.
טעם הדין
בטעם החיוב נחלקו הפוסקים:
חיובים מקבילים
מלבד חיוב 'ימשתרשי ליה', ישנם בתלמוד סוגי חיוב נוספים, שהאדם מתחייב בהם אף שלא חיסר או הזיק לחבירו:
ראלף בראון
ראלף ויליאם ג'ון בראון (באנגלית: Ralph William John Brown; נולד ב-18 ביוני 1957) הוא שחקן ומחבר אנגלי. הוא מוכר מהופעותיו בתפקיד דני סוחר הסמים בסרט "וית'נייל ואני", בדמות המאבטח אהרון ב"הנוסע השמיני 3", הדי ג'יי בוב סילבר בסרט "רדיו רוק", בדמות דל פרסטון בסרט "עולמו של ויין 2", וכן ריק אולי בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום". בראון זכה בפרס סמואל בקט על המחזה "Sanctuary" שכתב ב-1987 עבור "Joint Stock Theatre Company". ב-2001 זכה בפרסים בפסטיבל הסרטים רדיאנס ובפסטיבל הסרטים סאפורו על התסריט שכתב לסרט הבריטי "New Year's Day".
קולנוע
בקולנוע שיחק בראון בתפקיד החבר של דיל בסרט זוכה האוסקר "משחק הדמעות", בדמות דני סוחר הסמים בסרט "וית'נייל ואני", בתפקיד רוני ביגס משוד הרכבת הגדול בבריטניה בסרט "Buster", בדמות דל פרסטון בסרט ""עולמו של ויין 2", מורה ושחקן רוגבי ליג בסרט "הימור בין חברים", מר ברטון בסרט "משחק מכור", סרג'נט מייג'ור האריס בסרטו של פול שרדר "Dominion: Prequel to the Exorcist", ומר קולינס לצדו של וסלי סנייפס בסרט "חוזה להרוג". ב-1995 הופיע בראון בסרטו האפי של סטיבן ספילברג "אמיסטאד". ב-2007 שיחק בסרט הבריטי העצמאי "Caught in the Act". ב-2009 כיכב בראון בסרט "רדיו רוק", שכתב וביים ריצ'רד קרטיס, בדמות הדי ג'יי בוב סילבר. עוד ב-2009 הופיע בסרט "Huge" בבימויו של בן מילר. ב-2010 שיחק בסרט "The Kid" בבימויו של ניק מורן. הקומדיה הבולגרית "Mission: London" יצאה לאקרנים בסופיה ב-13 באפריל 2010. עוד ב-2010 שיחק בסרט "Sus" בבימויו של רוברט הית', בסרט "להרוג את בונו" ובסרט "גאות אפלה" שצולם בקייפטאון. ב-2011 השתתף לצדם של גבריאל ביירן ושארלוט רמפלינג בסרט "I, Anna", וב-2012 שיחק בסרט "צלף בבניין". ב-2013 הופיע בסרט "ג'ק צייד הענקים" בבימויו של בריאן סינגר, וב"סטוקר" שצולם בנאשוויל בבימויו של פארק צ'אן-ווק. ב-2016 הופיע בסרט "בני ערובה" בבימויו של סקוט מאן.
טלוויזיה
בין שאר הופעותיו בטלוויזיה שיחק בראון ב-1995 במיני-סדרה "קריוקי" של דניס פוטר, גילם את הנסיך ג'ון בעיבוד לרומן "אייבנהו" מאת סר וולטר סקוט, הופיע בתפקיד ג'ון גדס בסדרת הדרמה הפוסט-אפוקליפטית "The Last Train" של ITV, הופיע בדמות השוטר וינרסגיל בסדרה "עיר מקלט" של ערוץ 4 / שואוטיים, ושיחק בתפקיד ראש הכנופיה "מיאמי וייס" בסדרת הטלוויזיה "לוק, סטוק..." משנת 2000.
ב-2005 הופיע בראון בתפקיד בארני באופרת הסבון "קורוניישן סטריט", ולצדה של ג'וליה דייוויס בסיטקום "נומי נומי". ב-2007 שיחק בשני הפרקים האחרונים של הסדרה "חיים על מאדים" בדמות פרנק מורגן, רב פקד בעלילה שמתרחשת ב-1973, והמנתח של סם (ג'ון סים) בקו העלילה משנת 2006.