cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מגדלי התאומים (רמת גן)
מגדלי התאומים הם שני מגדלי משרדים זהים ברחוב ז'בוטינסקי 33 ו-35 ברמת גן, בני 14 קומות שנחנכו בשנת 1994. מערבית למגדלי התאומים נבנה מגדל מנורה מבטחים.
היסטוריה
מגדלי התאומים נבנו על מגרש בו שכן מפעל "עסיס", שאבן הפינה שלו הונחה ב-17 בנובמבר 1929. מפעל זה הוקם על אדמות בבעלות יצחק ליב גולדברג. ב-1989 רכשה קבוצת משקיעים פרטיים (בהם קבוצת מנחמוב, אהרונוב ובביוף) את המגרש תמורת סכום של כ-6 מיליון דולר. היזם היה מסעוד אליקהאני. הרכישה התבצעה באמצעות חברות מגדלי התאומים בע"מ ומגדלי עסקים (אחזקות) בע"מ. הבניינים תוכננו על ידי א. גבירצמן מתכננים בע"מ וכוללים שטח בנוי של 26,000 מטר רבוע. חזיתות הבניינים מחופות בזכוכית רפלקטיבית בהתאם לסגנון הפוסט-מודרני. בין שני המגדלים מפרידה רחבה עם מזרקה במרכזה, שעוצבה ונבנה על ידי הפסל יצחק שמואלי מעין הוד. לכל בניין שתי כניסות - אחת מרחוב ז'בוטינסקי, קומה מסחרית (E2), והשנייה מהלובי (E1). בכל בניין שש מעליות, מתוכן ארבע לקומות ושתיים לחניון תת-קרקעי משותף שהכניסה אליו בצמוד לבניין 1.
ארכיון הויולה הבינלאומי על שם פרימרוז
הארכיון ממוקם בספריית הארולד ב. לי אשר באוניברסיטת בריגהאם יאנג, פרובו יוטה.
מדובר באחד מהארכיונים הגדולים ביותר בעולם שמיועדים לתיעוד יצירות מוזיקליות שנכתבו במקור לויולה.
האוסף נוסד על ידי הויולן הסקוטי-אמריקאי ויליאם פרימרוז בשנותיו האחרונות.
היסטוריה
בוגר אוניברסיטת בריגהאם יאנג, נגן הויולה דיווד דלטון אשר למד תחת פרימרוז באוניברסיטת אינדיאנה עזר למורו לכתוב ממואר אודות חייו.
בהזדמנות דלטון הציע כי ספריית הארולד ב. לי תוכל לשמש לתיעוד התכתבויותיו של פרימרוז.
לאחר מפגש עם מנהלי הספרייה בשנת 1974, פרימרוז החליט לתמוך בהצעת תלמידו ותרם את כתביו לספריה. בהמשך הספרייה הציבה כיעד גם תיעוד של יצירות מקוריות לויולה.
ב-1979 הארכיון נוסד באופן רשמי כארכיון פרימרוז ליצירות לויולה.
בשנת 1981 אגודת הויולה הבינלאומית החליטה לאחד את הארכיון שלה שבסיסו היה באוסטריה, עם ארכיון פרימרוז. בהתאם שונה שם הספרייה לשמו הנוכחי - ארכיון הויולה הבינלאומי על שם פרימרוז.
החל משנת 1983, הארכיון אוסף מוזיקה חדשה שנכתבת לויולה ועושה מאמצים להרחיב את הרפרטואר לויולה. בין התורמים לספרייה ניתן לכלול את יאן אלברכט (Jan Albrecht), פול דוקטור (Paul Doktor), אולריך דרונר (Ulrich Druner), וולטר לברמן (Walter Lebermann), רודולף טרטשץ' (Rudolf Tretzsch), ארנסט וולפיש (Ernst Wallfisch) ופרנץ זיירינגר (Franz Zeyringer) המייסד של אגודת הויולה הבינלאומית.
הארכיון
הארכיון מכיל כ-6.000 יצירות ופרטיטורות, בסביבות 250 הקלטות, ומאות כתבי יד והתכתבויות מקוריות של פרימרוז ואחרים.
בין כתבי היד המקוריים ניתן לכלול את יצירות מאת בלה ברטוק (הקונצ'רטו לויולה ), ארנסט טוך, אפרם צימבליסט (סויטה של ריקודים ספרדיים "סרסטינה"), דריוס מיו (הקונצ'רטו השני לויולה), ג'ורג' רוכברג (סונטה לויולה).
הוסף על אלו, האוסף גם כולל את ארכיון ההקלטות והתמונות הרשמי של פרימרוז.
פטרוזבודסק
פטרוזבודסק (ברוסית: Петрозаводск - בית החרושת של פטר; בקרלית: Petroskoi) היא עיר ברוסיה, בצפון-מערב החלק האירופאי, בירת רפובליקת קרליה. היא שוכנת על חופו המערבי של האגם אונגה. אוכלוסייתה מונה כ-261,987 איש (2010).
היסטוריה
במקום שנמצאת העיר, ב-29 באוגוסט 1703, דהיינו בתקופת פטר הגדול נוסד בית החרושת לברזל ביחד עם יישוב קטן. ב-1734 בית החרושת נסגר, אך היישוב המשיך להתקיים. ב-1773 נוסד בית חרושת חדש לייצור תותחים ונקרא על שמו של אלכסנדר נבסקי,
ב-1777 המלכה יקטרינה השנייה העניקה ליישוב מעמד של עיר. ב-1781 העיר הוכרזה כבירת פרובינציית אולונץ, וב-1784 בירת הגוברניה של אולונץ. בין 1784 ל-1785 בתפקיד מושל המחוז כיהן המשורר גברייל דרז'אבין.
בין 1941 ל-1944 בכיבוש פינלנד, שקראה לעיר Äänislinna על שם האגם אונגה בפינית.
ערים תאומות
לפטרוזבודסק שש עשרה ערים תאומות:
שרה זדרציל
שרה זדרציל(בגרמנית: Sarah Zadrazil; נולדה ב-19 בפברואר 1993) היא כדורגלנית אוסטרייה, המשחקת בעמדת הקשרית בבאיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים ובנבחרת אוסטריה.
נוער
זדרציל החלה את קריירת הנוער שלה בינואר 1999 כשהצטרפה לקבוצת הנוער של המועדון אברסי. באברסי היא השתתפה בכל מחלקות הנוער עד לגיל 13, אז עברה לקבוצת הנוער של הוף שבפרברי זלצבורג, בינואר 2008.
הוף
ב-25 ביולי 2009 ערכה זדרציל את הופעתה הבכורה בבונדסליגה האוסטרית לנשים, כשהיא מבקיעה שני שערים בניצחון על לינץ. במהלך תקופתה בהוף השתתפה הקשרית ב-55 משחקים בהם כבשה 4 שערים.
ברגהיים
ב-14 ביולי 2010 עברה שרה למובילת הבונדסליגה האוסטרית באותה עונה, ברגהיים, שם התפתחה לשחקנית מובילה. במהלך עונת 12–2011, השתתפה ב-18 משחקי ליגה כשהיא כובשת שבעה שערים, מה שזיכה אותה במקום בנבחרת העונה של הבונדסליגה האוסטרית.
מזרח טנסי באקנירס
במרץ 2012 נרשמה זדרציל ללימודי חינוך גופני באוניברסיטת מזרח טנסי, והצטרפה למחלקת כדורגל הנשים של האוניברסיטה, מזרח טנסי באקנירס.
בשנת המשחקים 2012, השתתפה שרה ב-18 משחקי ליגה, בהם הבקיעה 4 שערים והוסיפה 10 בישולים. בשנה שלאחר מכן, 2013, יכולתה ההתקפית של הקשרית הייתה ברורה יותר מהעונה הקודמת, כשהיא כובשת שמונה שערים ומספקת 11 בישולים לחברותיה. במהלך תקופתה בבאקנירס, הצליחה זדרציל לתרום לעיתים כקרובות כשחקנית משנת-משחק עם שעריה ובישוליה. באותה עונה הבקיעה זדרציל 2 שערים בניצחון 7:0 על אלבמה בולדוגס, כשהיא מעורבת במהלכו בעוד 4 שערים. שבועיים לאחר מכן, בניצחון 7:1 על אוניברסיטת דרום קרוליינה, הייתה מעורבת בחמישה שערים עבור קבוצתה. ב-2014, בניצחון 6:1 על אוניברסיטת דרום קרוליינה, סיפקה הקשרית 4 בישולים וכבשה שער אחד.
במהלך תקופתה בבאקנירס, בשנת 2015, השתתפה ב-12 משחקים במדי קבוצת המילואים של וושינגטון ספיריט, כיום מהNWSL, כשהיא מבקיעה 4 שערים. היא סייעה לקבוצה לזכות באליפות הליגה השנייה דאז.
ב-2016, לאחר שסיימה בהצלחה את ההתואר הראשון באוניברסיטת מזרח טנסי, חזרה זדרציל לברגהיים.
טורבינה פוטסדם
במאי 2016 הצטרפה זדרציל לקבוצת טורבינה פוטסדם מהבונדסליגה הגרמנית לנשים. זדרציל שיחקה במועדון כ-4 עונות, בהן השתתפה ב-82 משחקי ליגה והבקיעה 8 שערי ליגה.
בדצמבר 2018 זכתה זדרציל בתואר כדורגלנית השנה באוסטריה על ידי איגוד העיתונאים. לאחר מכן, בעונת 19–2018, זכתה בתואר אשת הספורט של השנה על ידי זלצבורגר לאונידס.
בתום עונת 20–2019 עזבה זדרציל את פוטסדם, לאחר שלא הגיעה להסכמים על חוזה חדש מול הנהלת הקבוצה.
נבחרות צעירות
זדרציל שיחקה לראשונה עבור נבחרת אוסטריה במדי הנבחרת עד גיל 17, בה השתתפה בשישה משחקים וכבשה חמישה שערים. בין השנים 2009–2012, שותפה זדרציל ב-15 משחקים במדי נבחרת אוסטריה עד גיל 19, כשהיא מבקיעה 8 שערים.
נבחרות בוגרות
ב-2010, ערכה זדרציל את הופעת הבכורה שלה בנבחרת אוסטריה, במשחק נגד נבחרת טורקיה.
ב-אוגוסט 2017, הייתה חלק מסגל נבחרת אוסטריה שהגיעה לחצי הגמר ביורו 2017, שנערך בהולנד. בעקבות הופעותיה הטובות בטורניר, זכתה בפרס אשת הספורט של השנה באוסטריה, בקטגוריית השחקנית הטובה באליפות אירופה.
ביולי 2022, הייתה חלק מסגל הנבחרת ליורו 2022 שהפסידה ברבע הגמר לנבחרת גרמניה.
חיים אישיים
זדרציל מגיעה ממשפחה של כדורגלנים. אחיה הגדול, פטריק, הוא כדורגלן מקצועי בעברו.
מאז 2018, זדרציל משמשת כשגרירה רשמית של אופ"א ל-WePlayStrong#, קמפיין מדיה חברתית וולוגים שמטרתו קידום כדורגל נשים והבאתו לקהלים חדשים, על ידי מעקב יום-יומי אחרי חייהן האישיים של כדורגלניות. לצידה בקמפיין עובדות כדורגלניות מפורסמות נוספות כמו ליזה אוונס, לאורה פיירזינגר ושניס ואן דה סאנדן.
הישגים ותארים
באיירן מינכן
נבחרת אוסטריה
תארים אישיים
צ'יט
צ'יט (מאנגלית: מעשה רמאות) הוא ביטוי רווח בתחום משחקי המחשב, המתייחס לפריצה של חוקי המשחק הרגילים, בדרך כלל לטובת השחקן או מתן רמזים שיאפשרו לשחקן להמשיך מנקודה בה הוא "תקוע". צ'יטים עשויים לאפשר לשחקן התקדמות מהירה במשחק, שרידות גבוהה במיוחד, וכן הלאה.
היסטוריה
כמעט בד בבד עם התפתחות משחקי המחשב הופיעו גם הצ'יטים. בתחילה הם הופיעו כאמצעי עזר עבור בודקי המשחקים, על מנת להקל על תהליך הבדיקה שכלל גם משחק ממושך, מה שאיפשר במשחקים מסוימים גם לשחקנים ביתיים להפעיל אותם, אם ידעו כיצד (באמצעי כמו קוד מיוחד המוכנס במהלך המשחק וכדומה).
במחשבים האישיים הראשונים, כמו ספקטרום סינקלייר, קומודור 64, ואחרים, אוחסנו הנתונים בזיכרון המחשב בצורתם המספרית, מה שאפשר לשחקנים לגשת לזיכרון (באמצעי כמו פקודת הבייסיק POKE), וכך להשפיע על הערכים הרלוונטיים על מנת להשיג יכולות כמו כמות אינסופית של תחמושת או חיים בלתי מוגבלים. במהרה, החלו מגזינים שעסקו בנושא לפרסם רשימות של צ'יטים כאלה. עם זאת, לא תמיד הייתה הגישה כלפי הצ'טים אוהדת. לדוגמה, המגזין Amiga Power נקט עמדה מוצהרת כנגד תופעת הצ'יטים, בטענה שהדבר נוגד את ההגינות של המשחק.
עם התקדמות המחשבים ושוק משחקי המחשב הפסיקו הצ'יטים שהשתמשו בגישה ישירה לזיכרון להועיל. החל משנות ה-90 משמשים בעיקר צ'יטים משני סוגים: כאלה שהובנו בתוך המשחק על ידי המפתחים ("Cheat codes"), וכאלה המשתמשים בתוכנה חיצונית על מנת להשפיע על נתוני המשחק ("Trainers").
צ'יטים נפוצים
למרות שההיצע הרחב של המשחקים מאפשר צ'יטים כמעט מכל סוג הניתן להעלות על הדעת, קיימים כמה סוגים רווחים: במשחקי מחשב מבוססי פלטפורמה או ירי בגוף ראשון נפוצים צ'יטים המאפשרים אי-פגיעות (God-Mode), אי-נראות על ידי האויבים, מעבר דרך קירות, וציוד בלתי מוגבל. במשחקי מחשב שעיקרם ניהול או אסטרטגיה בדרך כלל יאפשרו צ'יטים להשיג משאבים ולחזק את היחידות שעומדות לרשות השחקן. במשחקי מחשב רבים קיימות גם "ביצי פסחא", שמטרתן לגוון את סביבת המשחק אך בדרך כלל לא יקדמו את השחקן ולכן אינן נחשבות כצ'יט.
היחס לצ'יטים
למרות שצ'יטים מעניקים לשחקן אפשרות לסטות מצורת המשחק הרגילה, במשחקי המחשב ליחיד (Single Player) הם נחשבים בדרך כלל כאמצעי לגיטימי, ויותר מכך - ברבים מהם הטמינו המפתחים עצמם צ'יטים, שהמידע על אופן הפעלתם עובר מפה לאוזן, במגזינים העוסקים במשחקי מחשב, וכדומה. הסיבה לגישה זו היא שהיתרון מושג עבור השחקן כנגד המחשב, וממילא מטרת המשחק היא הנאתו של השחקן, שלמעשה משנה את עיצוב המשחק להנאתו הפרטית. מנגד, כאשר מדובר במשחקים מרובי משתתפים, בייחוד משחקי רשת, נחשבים הצ'יטים ועזרי המשחק הלא חוקיים למיניהם לדבר פסול ואסור מכיוון שהם מעניקים יתרון בלתי־הוגן לשחקנים מסוימים על פניהם של אחרים. ברוב משחקי הרשת, עשוי חשבונו של שחקן שנחשד בשימוש בצ'יטים להיחסם. כמו כן על משחקי רשת רבים, בעיקר משחקי תפקידים און ליין, ישנן מערכות הגנה במשחק שנועדו למנוע שימוש בעזרים לא חוקיים. הנפוצות ביניהם כוללות את PunkBuster, Valve Anti-Cheat ו-nProtect GameGuard.
אולדסמוביל אלרו
אולדסמוביל אלרו (באנגלית: Oldsmobile Alero) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת חטיבת הרכב אולדסמוביל בקונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בין אפריל 1998 ל-29 באפריל 2004.
אירפאן קאן
סאחבזד אירפאן עלי קאן (באנגלית: Sahabzade Irrfan Ali Khan; 7 בינואר 1967 – 29 באפריל 2020) היה שחקן הודי. התפרסם בזכות תפקידו כמפקח החוקר את ג'מאל בסרט "נער החידות ממומביי". זוכה מספר פרסי פילמפייר (האוסקר ההודי).
ביוגרפיה
קאן נולד בג'איפור שבמערב הודו למשפחה יהודית ממוצא פתאני נאוובי. בנם של רחל וראובן סמפסון. קאן נחטף ביום היוולדו מבית הוריו למשפחה מוסלמית אף על פי היותו יהודי במקור. undefined אחרי חיפושים נואשים למשפחתו האבודה החליט קאן להתמקד בקריירה שלו. לאירפאן קאן תואר אקדמי מבית הספר הלאומי ללימודי דרמה שבניו דלהי. לאחר שסיים את לימודיו עבר להתגורר במומבאי, שם שיחק בטלוויזיה ההודית. התפלראשונה בראשית שנות ה-90, בדרמות ההודיות המצליחות "שלום בומבאי" ו"מותו של הדוקטור".
הפך לשחקן מוכר בעולם ב-2001 בזכות ההפקה ההודית-בריטית "הלוחם", בה גילם את התפקיד הראשי של הלוחם לאפסדיה. קאן שיחק בתפקיד הראשי בגרסה הבוליוודית של המחזה "מקבת'", וזכה בפרס האקדמיה ההודית לנבל הטוב ביותר על הופעתו בסרט "חאסיל".
ב-2007 עשה קאן את הפריצה ההוליוודית שלו בדרמה הפוליטית "בכוח הלב", בתור הבלש ממזרח העיר קראצ'י בשם זומביר מוחמד, החוקר את היעלמותו של העיתונאי דניאל פרל. זכה להכרה של מבקרי הקולנוע כשהיה מועמד לפרס אינדפנדנט ספיריט על תפקידו בהפקה האמריקאית-הודית "עניין של שם", בתור אשקו גאנגולי, אב למשפחה הודית שמהגרת לארצות הברית. קאן זכה בפרס השחקן המשנה הטוב ביותר של האוסקר ההודי על תפקידו בסרט "החיים במטרו".
ב-2008 הופיע קאן בדרמה הספרותית זוכת 8 פרסי אוסקר של דני בויל, "נער החידות ממומביי", בתפקיד הבלש שחוקר את ג'אמל מאליק (דב פאטל) בחשד לרמאות בשעשועון "מי רוצה להיות מיליונר".
ב-2009 שיחק קאן לצידה של נטלי פורטמן בקומדיה הרומנטית "אוהב אותך, ניו יורק". ב-2010 לקח חלק מרכזי בעונה השלישית של סדרת הדרמה האמריקאית "בטיפול" ברשת HBO, אשר מבוססת על סדרת ישראלית באותו שם מאת חגי לוי, וגילם את סוניל, המטופל ההודי של ד"ר פול ווסטון (גבריאל ביירן).
בשנת 2012 שיחק קאן בסרט ההרפתקאות המפורסם של אנג לי "חיי פיי" בתור פיי פאטל המבוגר ובסרט גיבורי העל "ספיידרמן המופלא" בתפקיד ד"ר ראדג'יט ראדה.
בשנת 2015 שיחק בעולם היורה בתור סיימון מאסראני, הבעלים של פארק עולם היורה.
בשנת 2016 שיחק בסרט המתח של רון הווארד "התופת" לצד טום הנקס, בן פוסטר, פליסיטי ג'ונס ועומאר סי וכיכב במותחן החברתי ההודי "מדינה בתרדמת".
חייו האישיים ומותו
קאן היה נשוי לתסריטאית סוטאפה סיקדאר, ואב לשני ילדים. אמו המאמצת מתה ארבעה ימים בלבד לפני מותו של בנה, שלא נכח בהלווית אמו עקב מצבו הרפואי.
חיל המדע
חיל המדע (חמ"ד) היה יחידה בארגון "ההגנה", ומאוחר יותר בצה"ל, שהורכבה מאנשי מדע והנדסה ועסקה במגוון נושאים צבאיים המצריכים ידע בתחומי מדע שונים. היחידה הוקמה בתמיכתו הפעילה של דוד בן-גוריון, שתמך ברעיון שמלחמות ישראל יוכרעו בזכות "הגניוס היהודי". חיל המדע נחשב לראשית פיתוחה הנרחב של הטכנולוגיה הצבאית בישראל, שהביאה להקמתם של מפעלים הכוללים את רפא"ל ואת התעשייה הצבאית (תע"ש). יוצאי היחידה הפכו לדמויות מובילות בהתפתחות המדע בישראל.
היסטוריה
בשנת 1946, בהוראתו של מפקד "ההגנה", יצחק שדה, הקים המהנדס מאיר רבינוביץ ("בץ") מחלקה למחקר מדעי בראשותו, כאשר אהרן וקס ("דונגי") שימש כסגנו. ליחידה הוקצה תקציב בסך 150 לירות ארץ ישראליות לחודש. בחול המועד פסח תש"ו נערך כינוס ראשון של נציגים מענפי מדע שונים ובעקבותיו הוקמו שלושה תאים באוניברסיטה העברית בירושלים, בטכניון בחיפה ובמכון זיו (לימים מכון ויצמן למדע) ברחובות. לאחר מספר חודשים אזלו המקורות הכספיים למימון פעילות המחלקה, וזו נפסקה.
בעקבות השתדלותם של יוחנן רטנר ואהרן קציר השתכנע דוד בן-גוריון להקים מחדש מחלקת מדע במסגרת "ההגנה", והחלטה על כך התקבלה ב-10 באוקטובר 1947 על ידי "ועד הביטחון". ליחידה הוקצה תקציב של 10,000 לירות ארץ ישראליות לשנה, ואת פעילותה ריכזו אהרון וקס, ז'נקה רטנר ושלמה גור. דוד בן-גוריון היה מעורב רבות בתמיכה ביחידה, והמדענים אהרן קציר וארנסט דוד ברגמן (מנהל מכון זיו) היו פעילים בהקמתה.
בסוף שנת 1947 נדהמו ראשי היישוב מהכמות הדלה של אמצעי לחימה שהייתה ברשות ההגנה. לכן החליטו ראשי היישוב ובראשם בן-גוריון לנצל את כל כוח האדם שברשותם כדי להגדיל את מאגרי הנשק, לשכללו, ולייצר כלי נשק חדשים. משימות אלו הוטלו על מחלקת המדע, שתפקידיה היו ביצוע מחקר מדעי בשטח צבאי, טיפול במבחני שדה של תוצאות המחקר הישראלי, הדרכה של יחידות ההגנה בסוגי הנשק, החימוש והציוד החדשים שפותחו והשתתפות בפעולות קרביות המצריכות ידע במערכות נשק שאינן מוכרות לחברי "ההגנה".
בשנת 1948, עם הקמתו של צה"ל, הועברה היחידה לידי אגף המבצעים במטכ"ל וזכתה לשם חמ"ד — "חיל המדע". ביוני 1948 מונה המדען אפרים קציר (לימים הנשיא הרביעי של מדינת ישראל) למפקדה הראשון של היחידה.
פעילות היחידה
במלחמת העצמאות חמ"ד ייצר כ-125 אלף פצצות, מוקשים ומרגמות. מספר זה מדבר בעד עצמו וניתן להבין ממנו את גודל ההשפעה שהייתה לחמ"ד על מלחמת העצמאות. הרמה הטכנולוגית של פיתוחיו הייתה גבוהה מתמיד, חמ"ד נשענו יותר על פיתוח עצמי, ידע מתקדם וניסויים ופחות על חיקויים.
המחלקה לביולוגיה של חמ"ד, בראשות אלכס קינן, הכינה במהלך מלחמת העצמאות את הרעלים למבצע שלח לחמך, שמטרתו הייתה להרעיל בארות מים ולהפיץ מחלות בקרב האוכלוסייה הערבית, צבא מצרים והלגיון הירדני.
מפקד בסיס חמ"ד באוניברסיטה העברית בירושלים היה פרופסור יואל (יוליו) רקח, פיזיקאי מחלוצי פיתוח הפיזיקה הגרעינית. במסגרת היחידה פעלו קבוצות של כימאים ופיזיקאים שעסקו בניסיונות לפיתוח פצצות תרמיות, גז מדמיע ומטעני נפץ שונים הכוללים פיתוח של מטען חלול. בין היתר נעשה שימוש במטען חלול שפותח ביחידה (מטען 'קונוס') ביום הלחימה האחרון לפני ההפוגה השנייה של מלחמת העצמאות, מטען שמטרתו הייתה לבקע את חומת העיר העתיקה ולאפשר את כיבושה, אולם הפעולה לא הצליחה.
בראשותו של קציר הוקמה בירושלים יחידה משולבת של חמ"ד ושל התעשייה הצבאית שמטרתה הייתה פיתוח וייצור אמצעי לחימה למען העיר הנצורה. היחידה קיבלה את הכינוי "און" שנגזר משמו של קציר, ועסקה בהכנת מוקשים ופצצות. בהיעדר חומרי נפץ נאותים השתמשה היחידה בחומר נפץ בשם שדיט שהתבסס על אשלגן כלורטי. לצורך כך הוקם בסמוך למפעלי חברת אשלג ארץ-ישראלית (לימים מפעלי ים המלח) בצפון ים המלח מתקן להפיכת אשלגן כלורי לאשלגן כלורטי, וכן הוקמו מחסנים ומפעלים נוספים לייצור השדיט בשל החשש שהדרך לים המלח תנותק.
קבוצת סטודנטים לפיזיקה של פרופ' רקח, הכוללת את עמוס דה שליט, יגאל תלמי, גדעון יקותיאלי, גבירול גולדרינג, אורי הברשיים וישראל פלח, הועברה בשנת 1948 מירושלים לרחובות ועסקה בפיתוח מטענים חלולים וכן תותח ללא רתע שזכה לכינוי "לורטה". לאחר מלחמת השחרור נשלחו חברי הקבוצה למעבדות מובילות בעולם בתחום הפיזיקה הגרעינית ופיזיקת חלקיקים, ולימים היוו את הגרעין המייסד של המחלקה לפיזיקה גרעינית של מכון ויצמן למדע. לקבוצה הירושלמית השתייך גם ישראל נבות, בעתיד פרופסור בטכניון.
בבסיס ברחובות פעלה גם קבוצה של סטודנטים מהטכניון בהנהגתו של משה (מויה) אפשטיין. לימים השתלב אפשטיין ברפא"ל וזכה פעמים אחדות בפרס ביטחון ישראל על הובלת פרויקטים שונים.
במסגרת פעילות היחידה יוצרו כ-1,800 מטולי פיאט, כ-13,000 פצצות אוויריות, כחמישים מרגמות כבדות וכ-100,000 בקבוקי מולוטוב. פעילות היחידה התאפיינה בגיוס אנשים ורעיונות רבים מקרב העולים לישראל, וכן היא התפרסמה בזכות יכולת האלתור של חבריה. כך לדוגמה, קצב האש של מקלעים נמדד באמצעות הצמדת פס נייר למכשיר פטיפון (אשר התקליטים בו מסתובבים בקצב של 40 סיבובים לדקה) ומדידת המרחקים בין החורים הנוצרים בפס זה מירי דרכו. בספרו "סיפור חיים" מתאר אפרים קציר רעיון שהגה עמוס חורב להפעלת מטען באמצעות חומצה גופרתית, המונחת בתוך קונדום ומאכלת אותו אט-אט.
חיפוש מחצבים בנגב
ישראל דוסטרובסקי עמד בראשותה של יחידה בשם "חמ"ד ג'", שעסקה בחיפוש אחר מחצבים בנגב. במסגרת היחידה נשלחו החוקרים יעקב בן-תור ועקיבא פרומן לאסוף נתונים גאולוגיים ומטאולוגיים, שהתפרסמו כסקר גאולוגי של הנגב. הממצאים שנאספו מהשטח הובאו למעבדה ברחובות לבדיקות. נמצאו כמויות מזעריות של אורניום, וכמות משמעותיות יותר של פוספטים. הסקרים של פרומן ובן תור הפכו לבסיס של המחקרים הגאולוגיים שבאו לאחריהם, הועברו למפעל "מחצבים לישראל" כשזה הוקם, וזיכו את השניים בפרס ישראל בשנת 1955. פעילות היחידה נחשבת לתחילתו של מיזם הגרעין הישראלי.
המחלקה לנשק קל ונשק אווירי
בשנת 1950 בחן צה"ל שתי חלופות לתת-מקלע שפותחו בישראל. החלופה הראשונה הייתה תמ"ק K12 שפותח בחמ"ד על ידי צוות בראשותו של רס"ן חיים קארה, והחלופה השנייה הייתה מקלע שפותח על ידי סגן עוזיאל גל. ועדה בראשות מפקד בה"ד 3, אל"ם יצחק רבין, בחנה את שתי החלופות וקבעה ש"אין אפשרות לקבוע מבחינה טקטית כלי אחד כעולה על משנהו באופן בולט", ואולם החלופה השנייה, כנראה משום שעלות הייצור שלה הייתה נמוכה ב-3 לירות, נבחרה. תת-המקלע שפותח, "עוזי", הפך לאחד מתתי-המקלע הנמכרים ביותר בישראל ובעולם ולסמל תרבות ותקופה.
סוף פעילות היחידה
בקיץ 1951 מונה ארנסט דוד ברגמן ליועץ מדעי לשר הביטחון, דוד בן-גוריון. במכתב מבן-גוריון לברגמן מיולי 1951 נכתב: "בקשתי מראש המטה הכללי למנות אותך למפקד של חמ"ד בדרגה צבאית שתקבע על ידו. כמו כן אני ממנה מה אותך בזאת ליועץ מדעי לשר הביטחון ומאחל לך בהצלחה בשדה העבודה שאינו חדש לך. המינוי מקבל תוקף היום י"א תמוז תשי"א - 15 ביולי 1951." ברגמן סירב לקבל תפקיד זה, משום שחשב ששיתוף פעולה עם מדינות העולם ראוי להיות מחוץ לתחומי זירת המלחמה וראוי שיהיה בין מדענים ולא בין צבאות וכשישלח לחוץ לארץ, כדאי שיופיע בבגדים אזרחיים ולא במדי צבא. ברגמן הוסיף וטען שכדאי להפוך את המחלקה המדעית לאגף מדע במשרד הביטחון. אולם בן-גוריון לא שמע לעצתו אז. ב-1952 המליץ גם שלמה גור לבן-גוריון להפוך את חמ"ד לגוף אזרחי, הפעם בן-גוריון שמע לעצה וחיל המדע הפך לגוף אזרחי במשרד הביטחון שנקרא 'אגף מחקר ותכנון' (אמ"ת). בראש האגף עמד מאיר (מוניה) מרדור ובשנת 1958 עבר האגף התרחבות וארגון מחדש תחת השם רפא"ל.
קשה לאמוד את השפעת היחידה ואת תרומתה לביטחון ישראל. היחידה הוקמה מתוך גישה נאיבית, שמדענים יכולים תוך זמן קצר ללמוד ולפתח אמצעי לחימה, למרות הקשיים הטכניים והטכנולוגיים הכרוכים בנושא. אמנם היו ליחידה הצלחות רבות בפיתוח אמצעי לחימה שנעשה בהם שימוש במהלך מלחמת העצמאות אך הצלחה לא פחותה הושגה גם על ידי פיתוחים שנעשו מחוץ ליחידה. כך לדוגמה, דוד ליבוביץ, מורה מבית הספר החקלאי "מקוה ישראל", פיתח את מרגמת הדוידקה, ששיחקה תפקיד מרכזי בקרב על ירושלים. מנגד, חזונו של דוד בן-גוריון באשר לכך שמלחמות ישראל יוכרעו בזכות ה"גניוס היהודי", הוכיח את עצמו בטווח הרחוק. התעשייה הביטחונית עתירת הידע של ישראל, הכוללת את רפא"ל ומפעלים נוספים נחשבת לאחת הגורמים החשובים לחוסנה הביטחוני והכלכלי של מדינת ישראל.
איזון (אלבום)
איזון הוא אלבום הבכורה של הזמר-יוצר הישראלי חנן בן ארי. האלבום יצא לאור ב-3 בפברואר 2016, על ידי חברת התקליטים NMC.
רקע והפקה
כל רצועות האלבום הופקו על ידי אייל מזיג, למעט השיר "ממך עד אליי" שהופק על ידי רובי פאייר ועידו נמר. האלבום נתמך על ידי הסינגלים: "ממך עד אליי", "איזון", "אמא אם הייתי" ו-"החיים שלנו תותים".
האלבום יצא לאור בעזרת מימון המונים באתר הדסטארט בפרויקט אשר פעל בחודשים יולי ואוגוסט, בשנת 2015, אשר בו גייס בן-ארי 129 אלף ש"ח, שהם 130% מהסכום שתכנן לגייס
ביוני 2016 הוכרז כי זכה האלבום במעמד "אלבום זהב" על מכירת 15,000 עותקים.
האלבום עלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו.
זאק לידיי
זאק לידיי (באנגלית: Zach LeDay; נולד ב-30 במאי 1994) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בפרטיזן בלגרד בליגת העל הסרבית, הליגה האדריאטית והיורוליג. גובהו 2.01 מטרים.
קריירת תיכונים ומכללות
לידיי נולד בדאלאס, טקסס, ארצות הברית. לידיי למד ושיחק בבית הספר התיכון Skyline High School בדאלאס, ולאחר מכן עבר לתיכון The Colony High School. בקריירת המכללות שלו שיחק לידיי שנתיים במדי אוניברסיטת דרום פלורידה ולאחר מכן עבר לשנתיים לאוניברסיטת וירג'יניה טק.
הפועל גלבוע גליל ()
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA, ב-27 ביולי 2017 חתם לידיי בהפועל גלבוע גליל מליגת העל בכדורסל, אותה אימן אריאל בית הלחמי. ב-9 בדצמבר קבע לידיי דאבל דאבל מיוחד במדי גלבוע גליל, כשקלע 22 נקודות וקטף 20 ריבאונדים, מהם 10 בהתקפה, כשקבוצתו ניצחה בביתה את הפועל ירושלים 72–71 במסגרת המחזור התשיעי, והפך לראשון מאז דיימון סימפסון ב-2014 שקולע לפחות 20 נקודות ולפחות 20 ריבאונדים ("דאבל דאבל-דאבל"). באותו מחזור הוא זכה גם בתואר מצטיין המחזור. לידיי זכה פעמיים בתואר מצטיין החודש, בחודשים דצמבר 2017 ואפריל 2018. בעונה הזאת הוא נבחר למשחק האולסטאר, בו ניצחו הזרים 137–122, ולתחרות ההטבעות, בה סיים במקום הרביעי מתוך ארבעה. שיא הקריירה שלו בישראל הוא 32 נקודות בהפסד קבוצתו הפועל גלבוע גליל להפועל חולון 101-92 במסגרת המחזור ה-15 בליגת העל, בו שיחק 40 דקות. בסוף העונה הסדירה העפילה גלבוע גליל בהובלתו לפלייאוף ליגת העל בכדורסל, כששיחקה נגד הפועל ירושלים והפסידה 1–3 ברבע הגמר. לידיי סיים את העונה הסדירה במקום השני ברשימת הקלעים המובילים בליגה, עם 19.5 נקודות בממוצע למשחק, אחרי גלן רייס ג'וניור. בסוף עונה זאת נבחר לידיי לחמישיית העונה בליגת העל בכדורסל, דורג ראשון בזריקות מ-2 עם 11.9 למשחק, דורג שני במדד היעילות עם 23.0 נקודות (גם כן אחרי רייס ג'וניור) ובחסימות (אחרי רג'י באנקר) עם 1.4 למשחק, שלישי בנקודות לדקה (0.61) ובזריקות מהעונשין (6.3) ודורג חמישי בריבאונדים עם 8.2 למשחק ובהטבעות עם 1.3.
אולימפיאקוס (2018/2019)
ביוני 2018 שיחק לידיי עבור אטלנטה הוקס בליגת הקיץ של ה-NBA. ב-7 ביולי חתם לידיי לשלוש שנים באולימפיאקוס מליגת העל היוונית והיורוליג, אותה אימן דייוויד בלאט. ב-30 בנובמבר 2018 קלע לידיי את שיא העונה שלו: 28 נקודות בניצחון במשחק היורוליג 72–90 נגד בודוצ'נוסט, והפך לשחקן הראשון בתולדות היורוליג שרושם 42 נקודות מדד ב-21 דקות משחק, לאחר שבאותו משחק קטף גם 8 ריבאונדים והשיג שתי חטיפות. באותו מחזור הוא גם נבחר למצטיין המחזור של היורוליג. לידיי שותף ב-25 משחקי הליגה היוונית, והעמיד בהם ממוצעים של 11.2 נקודות ו-4.8 ריבאונדים למשחק. ב-5 ביולי שוחרר לידיי מאולימפיאקוס.
ז'לגיריס קובנה (2019/2020)
ב-25 ביולי 2019 חתם לידיי על חוזה לעונה אחת, עם אופציה לעונה נוספת, בז'לגיריס קובנה מליגת העל הליטאית והיורוליג, אותה אימן שארונאס יאסיקביצ'יוס. ב-17 באוקטובר 2019 הוביל לידיי את ז'לגיריס לניצחון יורוליג 86-73 על מועדון הפאר ריאל מדריד כשקלע 26 נקודות וקטף 9 ריבאונדים במסגרת המחזור השני במפעל. לידיי וקבוצתו זכו באליפות ליטא בסיום העונה, וביורוליג היו במקום התשיעי לפני ביטול העונה בעקבות מגפת הקורונה. את עונת היורוליג סיים עם ממוצעים של 11.8 נקודות ו-4.7 ריבאונדים למשחק.
פרטיזן בלגרד (2021/2022)
ב-6 ביולי 2021 שוחרר לידיי ממילאנו וחתם בפרטיזן בלגרד מליגת העל הסרבית, הליגה האדריאטית והיורוקאפ, אותה מאמן ז'ליקו אובראדוביץ'.
עונת 2021/2022 בבונדסליגה
עונת 2021/2022 הייתה העונה ה-59 של הבונדסליגה הגרמנית. העונה נפתחה ב-13 באוגוסט 2021 והסתיימה ב-14 במאי 2022. בעקבות מגפת הקורונה בחלק מהמשחקים חלה הגבלה על כניסת קהל למגרשים. באיירן מינכן זכתה באליפות ה-32 שלה וה-10 ברציפות. בסיום העונה גרויטר פירט וארמיניה בילפלד ירדו לבונדסליגה השנייה הרטה ברלין שסיימה במקום ה-16 התמודדה מול המבורג שסיימה במקום השלישי בבונדסליגה השנייה על מקום נוסף בעונת 2022/2023 בבונדסליגה ניצחה אותה בסיכום שני המשחקים ונשארה בליגה.
רוברט לבנדובסקי מבאיירן מינכן סיים כמלך השערים עם 35 כיבושים. תומאס מילר מבאיירן מינכן סיים כמלך הבישולים עם 18 בישולים.
קבוצות ואצטדיונים
מתוך 18 הקבוצות שהשתתפו בבונדסליגה, 16 המשיכו מהעונה שעברה. שתי המסיימות הראשונות בבונדסליגה השנייה, בוכום וגרויטר פירט העפילו לבונדסליגה במקומן של שאלקה 04, וורדר ברמן, שסיימו בשני המקומות האחרונים בעונת 2020/2021.
בוכום העפילה לבונדסליגה לאחר היעדרות של 11 שנים, ואילו גרויטר פירט, שבה לאחר היעדרות של 8 שנים. שאלקה 04 שבה לבונדסליגה השנייה לאחר 30 עונות רצופות בבונדסליגה, ואילו ורדר ברמן שבה לבונדסליגה השנייה לאחר 40 עונות רצופות בבונדסליגה.
בתי הכנסת הספרדיים
בתי הכנסת הספרדיים הוא שמו של מתחם הכולל ארבעה בתי כנסת השייכים לעדה הספרדית בעיר העתיקה שבירושלים. בתי הכנסת מצויים בקצה הרובע היהודי, ברחוב משמרות הכהונה, ובסמוך למגרש החנייה של הרובע היהודי. בסמוך לבתי הכנסת שוכנים מרכז ספיר לתרבות ולחינוך יהודי ומשרדים שונים של הפדרציה הספרדית העולמית.
חשיבותם ההיסטורית של בתי הכנסת היא רבה, וחשיבותו של בית הכנסת רבן יוחנן בן זכאי רבה מכולם, מאחר שבו ממונה הראשון לציון, וסמוך לכיפתו היו מצויים שופר וקנקן שמן זית זך שהיו עתידים על פי האמונה לשרת את המשיח. בתי הכנסת העתיקים הוחרבו בתקופת הכיבוש הירדני, ושוקמו בהדרגה לאחר 1967. בתחילת המאה ה-21 נפתח במתחם גם מוזאון קטן ובו אוצרות יודאיקה שונים.
ייסוד בתי הכנסת
הקמת בתי הכנסת הספרדיים הייתה יוזמה של מגורשי ספרד, שהגיעו לירושלים בראשית המאה ה-16, לאחר שנאלצו לעזוב את ספרד בשנת 1492. העולים הרבים נוכחו לראות כי בירושלים הממלוכית מוסדות הציבור היהודיים היו דלים למדי עקב הוראה שאסרה על "בני החסות" (בערבית: "ד'ימי", כינוי מוסלמי לבני הדתות המונותאיסטים החיים תחת שלטון מוסלמי) להקים בתי תפילה. זמן קצר לאחר בואם - בשנת 1517 - נכבשה ארץ ישראל בידי העות'מאנים, שנהגו אז בליברליות גדולה יותר כלפי "בני החסות", וביטלו את ההוראה. היהודים הספרדים ניצלו את ההזדמנות ובמהלך המאה ה-16 החלה הקמת המתחם.
המפלס של בתי הכנסת
בתי הכנסת מצויים כיום במפלס שהוא נמוך משמעותית מפני הרחוב (כשלושה מטרים). עניין זה עורר שאלות וספקולציות רבות. כיום מקובלות מספר גישות בהסבר העניין:
בית הכנסת יוחנן בן זכאי
בית הכנסת נקרא על שם רבן יוחנן בן זכאי שהקים את הסנהדרין ביבנה לאחר חורבן בית המקדש השני מאחר שעל פי המסורת במקום זה עמד בית מדרשו. שם אחר לבית הכנסת שהיה נפוץ בעבר הוא "קהל קדוש גדול", בלדינו: "el kal grandè" ("אל קאל גרנדה"). מבנה בית הכנסת הוא כמלבן מוארך ותקרתו גבוהה מאוד. מבנה ההיכל של בית הכנסת ייחודי מאוד מאחר שהוא כולל שני ארונות קודש, בדומה לבית כנסת הרמב"ן. ככל הנראה מאז ומתמיד רק ארון קודש אחד שימש לייעודו המקורי. הסיבה לכפילות שנויה במחלוקת - יש הגורסים כי בארון הנוסף אוחסנו ספרי קודש שונים, ויש הגורסים כי אוחסן בו הקוראן בהוראת השלטון העות'מאני.
בית הכנסת נבנה בשילוב של סגנון גותי וסגנון בניה מורי-ספרדי. הוא שימש את הקהילה הספרדית, ועל כן צורת הישיבה בו היא צורת "ח" סביב בימת החזן. הבימה גם היא ייחודית והיא כוללת כמעין גגון עשוי מפיתוחי מתכת. חשיבותו של בית הכנסת לעדה הספרדית היא רבה ובו ממונה "הראשון לציון" לשעבר החכם באשי (הרב הראשי באימפריה העות'מאנית) ומאז תחילת תקופת המנדט הבריטי הרב הראשי הספרדי לארץ ישראל.
עד מלחמת העצמאות היו מונחים בבית הכנסת, על מדף גבוה שופר וכד שמן זית אשר היו מיועדים לימות המשיח ומקורם על-פי האמונה בימי בית המקדש השני. השופר וכד השמן אבדו לאחר שרפת והריסת המתחם בתקופת הכיבוש הירדני לאחר נפילת הרובע היהודי במלחמת העצמאות. אמונה רווחת גורסת כי מציאת חפצי הקודש המקוריים תביא לביאת המשיח. בשנים האחרונות הוצבו שופר וכד אחרים בבית הכנסת המשוחזר. הריסת בתי הכנסת הביאה גם לאובדנו של תחריט העץ שהיה מעל ארונות הקודש ולארונות עצמם. עם שיקום בית הכנסת לאחר מלחמת ששת הימים הוחלף התחריט זה בציורו של הצייר ז'אן דויד. ארונות הקודש גם הם הוחלפו ואת הדלתות החדשות עיצב האומן בצלאל שץ. דלתות אלו זכו לעיבודים שונים לסמלים יהודיים קלאסיים כמו לוחות הברית ומגן דוד.
בית הכנסת האיסטנבולי
בית כנסת זה נבנה בסגנון בניה איסטנבולי וכולל חלונות שיש משובצים זכוכית צבעונית המקיפים את כיפת המבנה ומאירים את בית הכנסת. כיפת בית הכנסת נשענת על ארבעה עמודי שיש. בעת שיקום בית הכנסת לאחר מלחמת ששת הימים הוצב בו ארון קודש מאנקונה ותיבה מבית הכנסת בפזארו שבאיטליה.
בית הכנסת אליהו הנביא
בית הכנסת אליהו הנביא שימש כאמור כתלמוד תורה ובית מדרש בשם "קהל תלמוד תורה", ורק בחגים שימש כבית כנסת. שמו של בית הכנסת ניתן לו, על פי המסורת, לאחר שבאחד מימי יום כיפור חסר אדם אחד למניין כאשר לפתע הופיע איש פלאי והשלים את המניין. האיש נעלם במוצאי החג לאחר תפילת נעילה, וכך הבינו המתפללים כי היה אליהו הנביא. הכיסא בו ישב הוצב בצפון בית הכנסת ושימש, על פי האמונה המקומית, סגולה לפריון לנשים עקרות.
במהלך המאה ה-18 הפך תלמוד התורה לבית כנסת אשכנזי, וכך שימושו עד היום. בית כנסת זה נשרף ונשדד במלחמת העצמאות, וארון הקודש העתיק שהיה בו (כמו גם "כיסא אליהו הנביא") נבזזו ומקומם לא נודע. בעת שיקום בית הכנסת לאחר מלחמת ששת הימים הוצב בבית הכנסת ארון קודש שהובא לארץ ישראל מהעיר פדובה שבאיטליה לאחר מלחמת העולם השנייה. לארון הקודש צורפה מנורה אשר הוסבה לתאורת חשמל ונתלתה בתקרת בית הכנסת. בתחילת המאה ה-21 הורדה המנורה למטרת ניקוי, ואז נתגלתה כתובת חרותה על המנורה, אשר הוקדשה על ידי יהודי מפדובה לפני כ-200 שנה ובכתובת כתובה בקשתו לאמירת אזכרה עבור נשמתו בכל יום כיפור לאחר כל נדרי, בניגוד למנהג המקובל בו מזכירים את נשמות המתים לאחר קריאת התורה. מאז נוהגים בבית הכנסת לערוך אזכרה לתורם בליל יום הכיפורים. על הבמה המוגבהת בחזית מונח ספסל עץ מקורי שאותו מצא אחד ממתפללי בית הכנסת, לאחר מלחמת ששת הימים, בחנות מקומית. ועל פיו שוחזרו הספסלים ביתר בתי הכנסת במקום.
בית הכנסת האמצעי
החצר שבין שלושת בתי הכנסת שימשה כעזרת נשים ואף לבניית סוכה למתפללים, אך עם גידול הקהילה הספרדית הוחלט לקרות את החצר, והיא הפכה ל"בית הכנסת האמצעי" בלאדינו: "Kal el medio" - "קאל אל מֶדיוֹ", והוא מכונה גם "בית הכנסת קהל ציון". בתקופה הראשונה לאחר הקמתה מחדש של הקהילה האשכנזית בירושלים בידי תלמידי הגר"א, נתנה להם הקהילה הספרדית להתפלל בשטח זה בשבתות ובחגים עד שקיבלו אישור ממשלתי להחזיק ברשותם ספר תורה.
הקירוי שנעשה ב-1835 כולל קשתות צולבות, תוך ביטול נקודת החיבור על ידי רוזטה, כדי למנוע היווצרות צורת צלב. הקירוי נעשה עקב הרשות שנתן מוחמד עלי שליט מצרים ששלט בארץ ישראל, לשפץ את בתי הכנסת, שלא שופצו מאז הקמתם. כתובת בשער בית הכנסת האיסטנבולי מנציחה שיפוץ זה.
בתי הכנסת כיום
בתי הכנסת הספרדיים שופצו כמה פעמים במהלך השנים, אך הוזנחו לגמרי לאחר נפילת הרובע היהודי בידי הירדנים במלחמת העצמאות 1948. המוסלמים המקומיים השתמשו במבנים המפוארים כאורוות לסוסים ומכלאות צאן. לאחר שחרור ירושלים במלחמת ששת הימים עברו בתי הכנסת הספרדיים סדרת שיפוצים גדולה ומקיפה תחת שרביטו של האדריכל דן טנאי, ועתה הם פתוחים לקהל המתפללים והמבקרים (הכניסה למטרות תיירות כרוכה בתשלום).
מרדוך סטיוארט, דוכס אולבני
קורות חיים
מרדוך סטיוארט היה בנו של רוברט סטיוארט – אציל סקוטי אשר שימש כעוצר מספר שנים במהלך כהונת המלכים רוברט השני, רוברט השלישי וג'יימס הראשון.
מרדוך ירש מאביו את התואר דוכס אולבני בשנת 1420 ואת התארים רוזן פיף ורוזן מנטיית'.
מרדוך נשא לאישה את איזבלתה, ברונית לנוקס, בתו של דונכאדה, רוזן לנוקס ונולדו להם ארבעה בנים ובת אחת:
מרדוך פיקד על מספר התקפות נגד ממלכת אנגליה בראשית המאה ה-15 ונפל בשבי האנגלי בשנת 1402, אולם שב לסקוטלנד בעקבות החלפתו עם הנרי פרסי, הרוזן השני מנורת'מברלנד.
מרדוך שימש כעוצר סקוטלנד בתקופת שלטונו של ג'יימס הראשון, אולם עם שובו של ג'יימס איבד מרדוך את מעמדו כעוצר ובמהלך הפרלמנט של מרץ 1424 נעצר מרדוך יחד עם בנו הצעיר, אלסדייר סטיוארט ונכלא בטירה בסנט אנדרוז, ממנה הועבר לטירת קאארלאברוק. רעייתו של מרדוך, ששהתה בביתם בדון נאסרה אף היא והובאה לטירת טנטאלון. בנו הבכור של מרדוך, וולטר, נאסר והובא לטירת ד'ה באס, ומשם הובא לטירת סטירלינג וב-24 במאי 1424 נשפט בפני המלך, נמצא אשם בבגידה והוצא להורג.
גרשון בקון
גרשון בקון (נולד ב-17 בדצמבר 1948 בפילדלפיה, ארצות הברית) הוא היסטוריון, חוקר תולדות יהדות מזרח אירופה, פרופסור בדימוס באוניברסיטת בר-אילן.. בקון התפרסם בזכות ספירות העומר המהוללת שעליהן מברך בבית הכנסת בו מתפלל בירושלים, בימי ספירת העומר מלא בית הכנסת מפה לפה באנשים הבאים להאזין לבירכתו.
קורות חיים
גרשון בקון נולד ב-17 בדצמבר 1948 בפילדלפיה, ארצות הברית.
בשנת 1981 הוא עלה לישראל. החל מאותה שנה הוא מכהן כפרופסור חבר באוניברסיטת בר-אילן.
לבקון ולרעייתו ארבעה ילדים.
השכלה וקריירה
בשנת 1972 קיבל בקון הסמכה לרבנות מבית המדרש לרבנים באמריקה
את לימודיו האקדמיים בתחום ההיסטוריה היהודית הוא השלים באוניברסיטת קולומביה, ניו יורק, שם הוענק לו בשנת 1979 התואר דוקטור לפילוסופיה.
כמו כן, הוא למד והשלים תואר שני בספרות עברית, תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון העתיק ותעודת הוראה.
בקון שולט בשפות: עברית, אנגלית, יידיש, צרפתית, גרמנית, פולנית ורוסית.
פעילות בישראל ומחוצה לה
החל משנת 1981 ועד לשנת 2017, עת פרש לגמלאות, שימש גרשון בקון כפרופסור חבר במחלקה לתולדות ישראל באוניברסיטת בר-אילן.
במקביל כיהן בתפקידים ציבוריים, אקדמיים וקהילתיים רבים. ביניהם:
דגל פנסילבניה
דגל מדינת פנסילבניה מציג את סמל פנסילבניה באמצע רקע כחול ומוקף מימין ומשמאל בשני סוסים, מלמעלה על ידי עיטם לבן-ראש ומלמטה בענף של תירס וענף זית. העיטם לבן-הראש, מסמל את האומה החדשה המתהווה בפנסילבניה. מתחת לסמל המוקף נמצא סרט עליו רשום המוטו של פנסילבניה: "מוסריות, חרות ועצמאות".
הדגל הוכר באופן רשמי בשנת 1799. במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית נשאו חיילים מפנסילבניה דגל שדמה לדגל האמריקאי, אולם במקום הכוכבים בפינה השמאלית העליונה היה סמל פנסילבניה.
נבחרת צ'כיה בכדורגל עד גיל 21
נבחרת צ'כיה בכדורגל עד גיל 21 היא נבחרת הכדורגל הצעירה של צ'כיה, המייצגת אותה בתחרויות בינלאומיות לנבחרות צעירות. היא מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הצ'כית, ומורכבת מכדורגלנים המחזיקים באזרחות צ'כית ושגילם מתחת ל-21.
הנבחרת משתתפת במשחקי המוקדמות לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21, הנערכת מדי שנתיים, ולמשחקים האולימפיים המתקיים כל ארבע שנים.
על אף שפירוק צ'כוסלובקיה אירעה ב-1993, הנבחרת הצעירה של צ'כוסלובקיה הוסיפה להתקיים עד לסיום טורניר אליפות אירופה 1994. לאחר מכן, פוצלה לנבחרות צ'כיה וסלובקיה. התחרות הרשמית הראשונה בה נטלה הנבחרת חלק הייתה מוקדמות אליפות אירופה 1996.
נבחרת צ'כיה העפילה לראשונה לגמר בטורניר אליפות אירופה 2000, שם נוצחה על ידי איטליה. באליפות אירופה 2002 השלימה צ'כיה העפלה שנייה ברציפות לגמר, ואף הצליחה לזכות לראשונה בתולדותיה בתואר לאחר שגברה בדו-קרב בעיטות עונשין על צרפת, לאחר שוויון 0-0 בהארכה.
גריגורי דנילבסקי
גריגורי פטרוביץ' דנילבסקי (ברוסית: Григо́рий Петро́вич Даниле́вский, 6 באפריל – לפי לוח השנה הגרגוריאני 18 באפריל 1829 דנילובקה, נפת איזיום, פלך סלובודסקאיה או חרקוב, אוקראינה, האימפריה הרוסית - 14 בדצמבר - לפי לוח השנה הגרגוריאני 26 בדצמבר 1890 סנקט פטרבורג, רוסיה) היה סופר רוסי יליד אוקראינה, פובליציסט, מתרגם, היסטוריון, אתנוגרף ופקיד בכיר, שהתפרסם בכתיבת רומנים, בעיקר היסטוריים. אחרי שנת 1881 היה העורך הראשי של העיתון הממשלתי "פרביטלסטבני וסטניק". היה עורך דין בהכשרתו. ידועים יותר היו רומנים שלו "פליטים ברוסיה החדשה" (1862) ,"הנסיכה טרקנובה" (1882)ת "השנה השחורה". היה חבר בחברה הגאוגרפית הרוסית.
ילדות וצעירות
גריגורי דנילבסקי נולד בשנת 1829 בכפר דנילובקה בפלך סלובודסקאיה אוקראינה (חרקוב) באימפריה הרוסית במשפחת בעלי אחוזה ממוצא קוזקי. אביו, פיוטר דנילבסקי, היה קצין לשעבר ונפטר כשהילד היה בן 10. האם, קתרינה לבית קופצ'ינוב, בוגרת המכון לבנות האצולה בחרקוב, נקראה אחרי נישואיה השניים איוואנצ'ינה-פיסרבה. לפי מסורת המשפחה, ולפי תעודות, מייסד המשפחה, בניל בנילוב, התכבד בשנת 1709 לארח בביתו את הצאר פיוטר הגדול בדרכו מאזוב לפולטבה. בת דודה של דנילבסקי, אפרוסינה אוסיפובנה דנילבסקאיה הייתה סבתו של המשורר ולדימיר מאיאקובסקי.
עד שנת 1841 התחנך בבית עם מורים פרטיים. אחר כך למד במכון לבני אצולה במוסקבה והחל משנת 1846 עשה לימודי משפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג. התחיל את הקריירה בעיתונאי בעיתונים Иллюстрация ("איליוסטראציה" - בתרגום:"האיור"), Звездочка (זבזדוצ'קה, בתרגום:כוכבית), וב "Ведомости Санкт-Петербургской городской полиции" (ויידומוסטי סנקט פטרבורגסקוי גורודסקוי פוליצי - ביטאון משטרת סנקט פטרבורג}.
ב 4 במאי (22 במאי) 1849 נעצר דנילבסקי בטעות (כנראה בגלל קרבת שמו לזה של ניקולאי דנילבסקי) בחשד שפקד את החוג החתרני של מיכאיל פטרשבסקי והוחזק במעצר בצינוק מבודד במבצר פיוטר ופבל עד 10 ביולי (22 ביולי) כששוחרר מחוסר ראיות. היה למשך תקופה במעקב המשטרה. אחרי שבשנת 1850 סיים את לימודי המשפטים בתואר "קנדידט" ועם מדליית כסף בתחרות על חיבור בנושא "על פושקין וקרילוב" עבד דנילבסקי במשרד החינוך הרוסי. כתב במגזינים בתחומים שונים. ב-1851 פרסם קובץ שירים "שירים מקרים", פגש את ניקולאי גוגול אותו נטה לחקות בכתיבה במידה מסוימת. ב-1852 סינגר על גוגול בעת פולמוס ספרותי.
המשך הקריירה
בשנים 1850–1857 עבד דנילבסקי כפקיד בכיר במשרד החינוך הרוסי ולעיתים נשלח לסיורים מטעם המשרד, אחד מהם בארכיבים של מנזרי הדרום. ב-1856 נמנה עם הסופרים שנשלחו על ידי הדוכס הגדול קונסטנטין ניוקלאייביץ' לחקור אזורי ספר שונים של רוסיה. דנילבסקי נדרש לערוך תיאור של הים אזוב ושפך הדון.
בשנת 1857 פרש לאחוזותיו באוקראינה, הכיהן בחרקוב כחבר בוועד לשיפור תנאי המחיה של האיכרים הצמיתים, מאוחר יותר כחבר במועצת המכללה המקומית, חבר במועצה המחוזית (גלאסני) ובהנהלת האספה של גוברניית חרקוב, שופט לשם כבוד. השתתף בממשלת ה"זמסטבו" לפטרבורג. בשנת 1868 התקבל ללשכת עורכי הדין של מחוז חרקוב וכעבור זמן קצר התקבל במשרת סגן העורך הראשי של "ביטאון הממשלה". החל מ-1881 התמנה לעורך הראשי שלו ובמקביל כחבר במועצת המנהלה הראשית לעיתונות. דנילבסקי נפטר בסנקט פטרבטרג בדצמבר 1890. החל מ-1864 התגורר בדירה שכורה בנבסקי פרוספקט בבית מספר 71. הובא לקבורה בכפר פרישיב, כיום בנפת בלקלייב, מחוז חרקוב.
הפעילות הספרותית
את פעילותו הספרותית התחיל דנילבסקי בגיל 177 על ידי פרסום שירו הראשון. בירחון של אוסיפ סנקובסקי "ספרייה לקריאה" הופיע שירו בהשראת ההווי המקסיקני "גוואיה-ליר" (1849), ואחר כך המשיך לפרסם באותו מגזין יצירתו הספרותית החשובה הראשונה הייתה סדרת ספורים בהשראת המסורת והחיים של תושבי אוקראינה, שנקבצו בשנת 1854 בספר "בני פלך סולובודסקאיה" ("סלובוז'אנה"). הרומן הראשון שלו "פיליטים ברוסיה החדשה " ("בגלייה ב נובורוסיאי"), שפורסם בשנת 1862 בשם העט ד. סקוורונסקי, והביא לו הצלחה גדולה. כתב אחר כך "חזרת הפליטים" ("בגלייה וורטיליס") (1863) ו"מקומות חדשים" (נובייה מסטא") (1867) . ספרים אלה הרכיבו טרילוגיה על יישובו של ערבות אוקראינה על ידי צמיתים בורחים.ב-1868 פרסם דנילבסקי את הסיפור "החיים בעוד מאה שנה", סיפור מדע בדיוני על החיים בשנת 1968. ביצירה זו חיקה דנילבסקי את ז'ול ורן ומתאר עולם שבו יש אספקה עירונית מרכזית של מים, חשמל והסקה, תרגומים סימולטניים של מופעים בטלפון, מסילת ברזל תת-קרקעית בין אנגליה לצרפת, ים מלאכותי הממלא את מקומו של מדבר סהרה. וכו'.
בעשורים הבאים פרסם דנילבסקי ספרים בעיתונים "וסטניק ייברופי" (הגזטה של אירופה") ו"רוסקאיה מיסל" (המחשבה הרוסית). אחרי הפסקה ארוכה, ב-1874 הופיע הספר "הגל התשיעי" (דוויאטי ואל) על המאבק בין שמרנים לרפורמיסטים בשנות ה-1860. הספר כלל חומר אוטוביוגרפי ומתח בקורת על מנהגי המנזרים. הוא היה האחרון שבספרי הבקורת חברתית של דנילבסקי.
חייו הפרטיים
דנילבסקי התחתן בשנת 1857 עם יוליה יגורובנה זמיאטינה, בת של בעל אחוזה שכנה, הקפטן זמיאטין. חתונתם נחגגה בכנסיית פוקרובסקיה בכפר דמיטרייבקה בנפת איזיומסק. לזוג נולדה בת, אלכסנדרה. בשנת 1904 היא נסעה לספרד להבראה בגלל מחלת ראות והתחתנה שם עם הקצין הספרדי רודריגז, לימים קולונל בצבא הספרדי. בימי מלחמת האזרחים בספרד פגש אותה "הגנרלית רודריגז") הסופר והעיתונאי הרוסי מיכאיל קולצוב הוא הזכיר גם את בנותיה, יוליה וילנה, שעבדו בשליחות מסחר סובייטית.
הברית הכפולה
הברית הכפולה הייתה ברית שנחתמה בין הקיסרות הגרמנית לאימפריה האוסטרו-הונגרית ב-7 באוקטובר 1879. לפי ההסכם התחייבו המדינות הללו לסייע האחת לרעותה במקרה של תקיפה על ידי האימפריה הרוסית. בנוסף, המדינות הבטיחו להישאר נייטרליות במקרה שיותקפו על ידי כוח אירופי אחר (הכוונה, כנראה, הייתה בעיקר לצרפת, בייחוד לאחר הברית שנחתמה בין רוסיה לצרפת ב-1892).
לאחר כינון הקיסרות הגרמנית ב-1871, הקנצלר הגרמני אוטו פון ביסמרק רצה להעניק למדינתו דימוי של שוחרת שלום ומשמרת הסטטוס קוו האירופי. ב-1878 הביסה רוסיה את האימפריה העות'מאנית במלחמת רוסיה-טורקיה. חוזה סן סטפנו שנחתם בעקבות המלחמה העניק לרוסיה בהשפעה בחבל הבלקן. סעיפי החוזה כללו בין היתר וויתור של טורקיה על נכסים חשובים, התחייבות לתת עצמאות לרומניה וסרביה, והקמתה של מדינה בולגרית גדולה. התפתחות זו עוררה את כעסה של אוסטרו-הונגריה אשר הייתה מתחרתה העיקרית של רוסיה על השפעה בחבל הבלקן (למרות היותה בעלת בריתן של רוסיה וגרמניה בברית שלושת הקיסרים). ביסמרק שראה כי ניסיונו לקרב אליו את שתי בעלות בריתו העיקריות- רוסיה ואוסטרו-הונגריה עולה בתוהו, מחליט ב-1878 לכנס ועידה בינלאומית (קונגרס ברלין) כדי ליישב את הסכסוך בדרכי שלום. חוזה ברלין שנחתם בוועידה סילק את השפעתה של רוסיה בעקבות חוזה סן סטפנו, והעניק לאוסטרו-הונגריה פיצוי על הטריטוריה שאיבדה. למרות ניסיונו של ביסמרק למלא את תפקיד "המתווך ההוגן" בקונגרס, הידרדרו היחסים בין רוסיה לגרמניה בעקבות הקונגרס. הכעס הרוסי נבע בעיקר בעקבות חלוקה של חלק מן השטחים למעצמות הגדולות, למרות שלא השתתפו במאמץ המלחמתי כנגד טורקיה. (בריטניה קיבלה את קפריסין, ולאוסטרו-הונגריה ניתנה שליטה מנהלית על בוסניה ורומניה). ברית שלושת הקיסרים הגיעה לקִצה, וכך היו גרמניה ואוסטרו-הונגריה חופשיות לחבור יחדיו נגד רוסיה.
ב-1881 הפסידה ממלכת איטליה במאבק מול צרפת להקים קולוניה בתוניס (תוניסיה של ימינו). על מנת לגייס תמיכה דיפלומטית, איטליה הצטרפה לגרמניה ולאוסטרו-הונגריה ויצרה את הברית המשולשת ב-1882. הייתה זו הברית הראשונה במערכת מסועפת של בריתות.
אף על פי כן, בעת מלחמת העולם הראשונה לא הצטרפה איטליה לבעלות בריתה במלחמה, אלא נשארה נייטרלית. ב-1915 היא הצטרפה למדינות ההסכמה והכריזה מלחמה על אוסטרו-הונגריה, ואף על גרמניה בשנה שלאחר מכן. הברית הכפולה התקיימה במלחמה והסתיימה בתבוסת המדינות ב-1918.
ריצ'רד פלנטג'נט, דוכס יורק
ריצ'רד פלנטג'נט, הדוכס השלישי מיורק וכן ריצ'רד מיורק, ריצ'רד, דוכס יורק או ריצ'רד פלנטג'נט (באנגלית: Richard of York, 3rd Duke of York, Richard Plantagenet; 21 בספטמבר 1411 – 30 בדצמבר 1460) היה דוכס יורק ולורד פרוטקטור בתקופת אי-שפיותו של הנרי השישי, מלך אנגליה. נצר לאדוארד השלישי, מלך אנגליה הן מצד אביו והן מצד אמו וטוען לכתר האנגלי, טענתו לכתר הציתה את מלחמות השושנים בין בית יורק לבית לנקסטר. נהרג בקרב וייקפילד. שניים מבניו היו למלכי אנגליה, אדוארד הרביעי וריצ'רד השלישי. יורק הוא דמות מרכזית במחזות שייקספיר הנרי השישי, חלק ראשון, חלק שני וחלק שלישי.
משפחתו ונעוריו
אביו היה ריצ'רד, רוזן קיימברידג'. סבו מצד אביו, אדמונד מלאנגלי, דוכס יורק היה בנו הרביעי של המלך אדוארד השלישי. אמו, אן מורטימר, הייתה בתו של רוג'ר מורטימר, רוזן מארץ' ולפיכך נינתו של ליונל מאנטוורפן, דוכס קלרנס, בנו השלישי של המלך אדוארד השלישי (והשני שהגיע לבגרות). לאחר מות אחיה, ללא צאצאים, הפכו צאצאיה של אן, בית יורק, לטוענים לכתר; בעלי זיקה קרובה למלוכה יותר מאשר בית לנקסטר שהשתלשל מג'ון מגונט, דוכס לנקסטר, בנו השלישי של אדוארד השלישי שהגיע לבגרות. בשנת 1448 אימץ לעצמו את השם פלנטג'נט, על מנת להדגיש את היותו נצר לבית המלוכה.
אמו מתה בלידתו ואביו נערף ב-1415 בשל מעורבותו במרד נגד הנרי החמישי. דודו, אדוארד מנוריץ', דוכס יורק, נהרג מספר חודשים מאוחר יותר בקרב אז'נקור ולאחר היסוס איפשר הנרי החמישי לילד היתום ריצ'רד לרשת את תואר דוכס יורק. מותו של אדמונד מורטימר, רוזן מארץ' ב-1425 הפך את ריצ'רד לטוען הראשי לכתר ולרוזן מארץ' (גבול ויילס) ואלסטר (צפון אירלנד), תוארו הכפול והאחוזות שנלוו אליו הפכו אותו לאציל החזק והעשיר ביותר באנגליה.
כאציל קטין שאינו מסוגל לדאוג לענייניו גודל ריצ'רד הצעיר בבית. כשהיה ריצ'רד בן 13 שידך אותו נוויל עם בתו בת ה-9, ססילי נוויל. עם מותו של נוויל ב-1425 המשיכה לגדל את ריצ'רד אלמנתו של נוויל,. במאי 1426 הוכתר ריצ'רד כאביר על ידי ג'ון מלנקסטר, דוכס בדפורד. באוקטובר 1429 נישא לססילי נוויל. ב-1433 התקבל למסדר הבירית.
שירות בצרפת ובאירלנד
במאי 1436, לאחר מותו של ג'ון מלנקסטר, דוכס בדפורד; מונה יורק לעוצר בשם המלך בשטחים בשליטת אנגליה על אדמת צרפת. על אף חולשת הצבא הבריטי בצרפת לאחר מותו של הנרי החמישי ואובדן נתחים חשובים סביב פריז, הצליח יורק להחזיק בנורמנדי ואף לכבוש מחדש את דייפ, לה האבר, אטרטה והסביבה. כשנה וחצי לאחר מינויו הוחלף יורק על ידי ושב לאנגליה. המלך הצעיר (בן 16) העביר את השליטה בחצרו לאנשי בית לנקסטר, בהם המפרי, דוכס גלוסטר והקרדינל הנרי ביופורט, בישוף וינצ'סטר, שהתקוטטו ביניהם כך שהשלטון נחלש מאוד. במצב עניינים זה תמך יורק בסיעתו של גלוסטר.
ביולי 1440, לאחר תבוסות וניסיונות כושלים להגיע להסכמי שלום בצרפת, נקרא יורק מחדש לפיקוד על הכוחות האנגלים ביבשת, שם חבר עם תגבורת בת 3,000 חיילים כדי סיוע לג'ון טלבוט, הרוזן הראשון משרוסברי בשבירת המצור על פונטואז. הגעת יורק והתגבורת הצליחה להוביל להתקפה אנגלית מוחצת שבשיאה נשבה שארל השביעי, מלך צרפת. באוגוסט התבסס יורק ברואן. אולם הצרפתים השיבו מלחמה והצליחו לבסס אחיזה באיל-דה-פראנס. יורק הותיר את הפיקוד בשדה לטלבוט, בעוד הוא עצמו עסק בעיקר בדיפלומטיה ובכינון הסכמים עם דוכסות בורגונדיה. אולם המלך הנרי פעל בניגוד לתוכניותיו של יורק. כך למשל ב-1443 שלח את ג'ון ביופורט, דוכס סומרסט, לפקד על כוח בן 8,000 חיילים, בהם חיילים שנדרשו ליורק לשם שמירה על נורמנדי, למתקפה על גסקוניה שחיבלה גם בניסיונותיו הדיפלומטיים של יורק מול אצילי האזור. ההתקפה לא צלחה במאום וסומרסט שב לנורמנדי, שם מת כשנה לאחר מכן. יורק המשיך לתפקד כמושל צרפת (למעשה נורמנדי), ביסס את משק ביתו ברואן, שם הצטרפה אליו אשתו ובניו אדוארד ואדמונד וכן אחותם, אליזבת נולדו שם. עקב ניסיונו בצרפת גיבש דעה שלילית ביותר לגבי מדיניותו של הנרי לגבי צרפת.
ב-20 באוקטובר 1450 שב יורק לאנגליה. בשנים 1446–1447 היה יורק חבר המועצה המלכותית והפרלמנט, אך הקדיש את רוב מרצו לאחוזותיו. בפברואר 1447 הואשם המפרי, דוכס גלוסטר, בבגידה ונכלא במצודת לונדון, שם מת. כך הפך יורק לראשון בסדר הירושה לכתר הבריטי.
ביולי 1447 קיבל יורק מינוי בכיר על מנת להרחיקו מן החצר ומונה למושל אירלנד שם אף היו לו נחלות, כרוזן אלסטר. יורק יצא לאירלנד רק ביוני 1449, יחד עם משפחתו, ושהה שם כשנה. באירלנד עסק יורק במגעים דיפלומטיים עם האצולה הבכירה, על מנת לגייס תומכים, שיבטיחו לו את אירלנד כמפלט בטוח למקרה שיסתכסך עם המלך.
מנהיג האופוזיציה בחצר המלך
ב-7 בספטמבר 1450 נחת יורק באנגלסי, בשובו מאירלנד והחל לנוע, תוך קיבוץ תומכים, ללונדון, אליה הגיע כעבור שלושה שבועות והמשיך לגייס תמיכה במזרח אנגליה. לתומכי יורק הייתה גם נוכחות בפרלמנט, שעל מנת לדכאה הושלך חבר פרלמנט מבריסטול למצודת לונדון לאחר שהציע להגדיר את יורק כיורש העצר (כיוון שהנרי נותר חשוך-ילדים לאחר שבע שנות נישואין) והפרלמנט פוזר במצוות המלך. ככלל, התמיכה ביורק התרכזה בקרב פשוטי העם, בעוד האצולה נטתה לכיוון המלך או שנותרה נייטרלית. לאחר דיסוי מרד ג' קייד פרש יורק לטירת לדלו. ב-1452 יצא שוב יורק ללונדון על מנת לתבוע את הכרתו כיורש עצר, אך מצא את שערי העיר נעולים בפניו ובפני תומכיו, רובם ככולם אנשי המעמד הנמוך. הוא אולץ להשבע שבועת אמונים למלך בקתדרלת סנט פול הישנה ונגד אנשיו נקט המלך בצעדי ענישה.
באוגוסט 1453 נחל הצבא האנגלי מפלה בקרב קסטיון בגסקוניה, כלומר הפסיד לגמרי את כל נחלות הכתר האנגלי על אדמת צרפת והפסיד במלחמת מאה השנים. עם שמע המצב בצרפת התמוטט המלך הנרי ושקע בהתמוטטות עצבים. על אף התנגדותה של המלכה מרגרט ושל אדמונד ביופורט, הדוכס השני מסומרסט הכריזה המועצה על יורק, הדוכס החשוב ביותר בממלכה, כעל לורד פרוטקטור בנבצרותו של המלך לתפקד. יורק השליך את סומרסט למצודת לונדון ומינה את גיסו, ריצ'רד נוויל, הרוזן החמישי מסולסברי, ללורד צ'נסלור, ובכך קנה לראשונה תמיכה משמעותית בקרב האצולה. אולם, באותה עת ילדה המלכה מרגרט מאנז'ו בחשאי את בנה היחיד, אדוארד מווסטמינסטר, שהפך ליורש העצר החוקי.
פרוץ מלחמות השושנים
בינואר 1455 שב הנרי לאיתנו ומרגרט מיהרה לבטל את פעולותיו של יורק, שפוטר ממשרתו יחד עם סולסברי. סומרסט שוחרר ושב לתפקיד מפקד קאלה (המעוז האנגלי האחרון בצרפת) ויועצו הקרוב של המלך. יורק, סולסברי ובנו הבכור, ריצ'רד נוויל, הרוזן מווריק יצאו לצפון אנגליה ולויילס על מנת לגייס צבא שיצעד דרומה ללסטר, שם התעתדה המלכה לכנס את ישיבת המועצה הגדולה ב-21 במאי אליה הזמינה גם את יורק, לראשונה מאז הודח. משהוזמן פתאום לישיבה, חשד ריצ'רד כי המטרה היא לאסרו, לשפוט אותו שם ולהורגו. בפעולת מנע, ב-22 במאי, עלה בראש כוח של כשלושת אלפים איש מתומכיו על מבצרו של המלך בעיר סנט אולבנס, וכבש אותו. היה זה העימות המזוין הראשון במלחמות השושנים. סומרסט ומספר אצילים נוספים מראשי מחנה תומכי המלך נהרגו בקרב (בהם רוזן נורת'מברלנד ולורד קליפורד) והמלך הנרי נשבה. לו היה המלך מת, היה מוכתר בנו, אדוארד, בחסות אמו ורוב האצולה, לפיכך שמר יורק על חיי המלך והשיב אותו לכס השלטון בלונדון. ב-25 במאי הכתיר יורק את הנרי מחדש, תוך שהוא ממנה למעשה את חברי הממשלה, ובכך חיבר אליו בתי אצולה נוספים. בהמשך אותו קיץ היה המלך הנרי שרוי למעשה במאסר והיה בלתי-שפוי במשך תקופות ארוכות, כך שיורק "נאלץ" ליטול על עצמו שנית את תפקיד הלורד פרוטקטור. הדמות העיקרית שנותרה בחצר כאופוזיציה ליורק הייתה המלכה מרגרט. מבחינת מרגרט יורק היווה איום משמעותי על עתידו של בנה ועל חייו.