cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הסהרון של היפוקרטס
היסטוריה
חיבורו של היפוקרטס, שבו הופיעה התוצאה הזו, אבד, איך ייתכן שהוא שימש כבסיס לספרו של אוקלידס – "יסודות". ההוכחה נשמרה בחיבורו של אֵוּדֶמוֹס מרודוס – "היסטוריה של הגאומטריה" – שגם הוא לא שרד, אך הוזכר בקטעים בהערותיו של סימפליקיוס מקליקיה  על חיבורו של אריסטו – "פיזיקה".
ב־1882 הוכיח המתמטיקאי הגרמני פרדיננד לינדמן כי בעיית תרבוע העיגול אינה פתירה בסרגל ובמחוגה.
הוכחה
את התוצאה שהיפוקרטס הגיע אליה ניתן להוכיח כדלקמן: מרכז המעגל שהקשת AEB מונחת עליו הוא הנקודה D, שהיא אמצע היתר של המשולש ישר-זווית ABO. כיוון שכך, אורך הקוטר AC של המעגל הגדול ABC הוא (לפי משפט פיתגורס) \sqrt{2} פעמים הקוטר של המעגל הקטן. שעליו מונחת הקשת AEB. לפיכך שטח העיגול הקטן הוא חצי משטח העיגול הגדול, ולכן שטח רבע העיגול AFBOA שווה לשטח חצי העיגול AEBDA. גריעת הצורה AFBDA מרבע העיגול נותנת את המשולש ABO וגריעת אותה צורה מחצי העיגול נותנת את הסהרון. כיוון שהמשולש והסהרון נוצרים שניהם באמצעות גריעת אותה צורה מצורות שוות בשטחן, הם שניהם בעלי אותו שטח.
הכללה
באמצעות הוכחה דומה לזו שלעיל הראה המתמטיקאי הערבי אבן אל-היית'ם שכאשר יוצרים שני סהרונים על ניצבים של משולש ישר זווית, כך שהקשת החיצונית של כל סהרון היא חצי מעגל שהניצב הוא קוטרו והקשת הפנימית היא חלק מהמעגל החוסם של המשולש, סכום שטחי הסהרונים שווה לשטח המשולש. סהרונים שנוצרים בדרך זו ידועים בשם הסהרונים של אל-היית'ם. הסהרון של היפוקרטס הוא מקרה פרטי של הכללה זו, כאשר המשולש ישר הזווית הוא שווה שוקיים.
היפוקרטס מכיוס הוכיח שהסהרון של היפוקרטס ועוד שני סהרונים מיוחדים ניתנים לתרבוע בסרגל ומחוגה. ב-1766 המתמטיקאי הפיני Daniel Wijnquist, בהתבססו על דניאל ברנולי, הציג חמישה הסהרונים הניתנים לתרבוע, בהשלימו את הרשימה של היפוקרטס מכיוס. ב-1771 לאונרד אוילר הציג גישה כללית לבעיה. ב-1933 וב-1947 הוכיחו ניקולאי צ'בוטריוב ותלמידו אנטולי דורונדוב, באמצעות תורת גלואה, שחמישה סהרונים אלה הם היחידים הניתנים לתרבוע. את חמשת הסהרונים הללו ניתן לאפיין לפי היחס בין הזוויות של הקשתות היוצרות אותם. בסהרון של היפוקרטס יחס זה הוא 1:2 (הקשת הפנימית היא רבע מעגל והקשת החיצונית היא חצי מעגל). שני הסהרונים הנוספים שהיפוקרטס מצא כניתנים לתרבוע הם ביחסים 2:3 (זוויות של בערך 107.2°, 160.9°) ו-1:3 (זוויות של בערך 68.5°, 205.6°). שני הסהרונים הנוספים הניתנים לתרבוע הם ביחס של 1:5 (זוויות של בערך 46.9°, 234.4°) ו-3:5 (זוויות של בערך 100.8°, 168.0°).
סוניה ליובומירסקי
סוניה ליובומירסקי (באנגלית: Sonja Lyubomirsky) היא פסיכולוגית וסופרת אמריקאית ממוצא רוסי, פרופסור במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת ריברסייד בקליפורניה, וחוקרת את הפסיכולוגיה של האושר (היבט של הפסיכולוגיה החיובית).
ביוגרפיה
בשנת 2008 יצא ספרה "The How of Happiness: A Scientific Approach to Getting the Life You Want", בהוצאת פינגווין. הספר זכה להצלחה ותורגם ל-15 שפות.
יען הנגב
יען הנגב או יען סורי (מיון מדעי: Struthio camelus syriacus) הוא תת-מין במין יען מצוי שגדל בעבר במדבר הסורי, בירדן, בנגב ובסיני. הוא קטן בממדי גופו מהיען האפריקני. בנוסף, ליען הארץ ישראלי הייתה ביצה חלקה, בעוד שביצת היען האפריקני בעלת נקבוביות עמוקות. היען נעלם מן הטבע בישראל במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 עקב ציד.
תפוצה וגידול
על מציאותו של היען בנוף הארץ ישראלי בתקופות הקדומות ישנן עדויות ארכאולוגיות רבות. הרבה שרידים של קני יענים נמצאו באזורים המדבריים של הארץ. קני יענים ובהם ביצים שלמות נמצאו גם בשפיים וליד תל מיכל (הרצליה), דבר המעיד על תפוצתם גם באזור מישור החוף. עדויות נוספות לשכיחות היענים הם ציורי סלע מאזורים רבים מדרום הארץ בהם נראים עופות אלה, למשל באתר ה'מרכבות' בבקעת תמנע (המאות הארבע עשרה- חמש עשרה לפנה"ס) או עדר יענים וציד שלהם בדרום סיני.
בתקופת ימי הביניים עדיין היו היענים שכיחים ונצפו באזורים שונים של ארץ ישראל עד אמצע שנות העשרים. בשנת 1929 הוצג ביריד המזרח בתל אביב יען חי שניצוד במרחק של כשעתיים הליכה מבאר שבע. זהו הפרט האחרון של יען הנגב שניצוד בארץ. מאז בוצעו ניסיונות להשיב את המין לטבע, אך ללא הצלחה.
ניסיונות לגדל יענים לצורך שימוש בנוצותיהם נעשו בארץ עוד בתחילת המאה העשרים. החלוץ בתחום זה היה שמואל צבי הולצמן (1883–1960), לימים מגואלי הקרקעות בגוש עציון, שהחליט להקים חוות יענים בארץ ונתקל בקשיים רבים. ידיעה נוספת על גידול יענים בארץ מופיעה בעלון החקלאים משנת 1913. אך ניסיונות הגידול נערכו בעיקר ביענים שיובאו מאפריקה, ולא בתת-המין המקומי.
ביצי היענים
ביצי יענים שימשו בעת העתיקה לצרכים שונים. ממצא של שימוש בקליפות של ביצי יענים להכנת חרוזים לתכשיטים, נמצא בדרום סיני ובתל אל-עג'ול מהאלף השני לפנה"ס. אולם השימוש הרווח בביצים היה ככלי קיבול, כפי שהתגלה באתרים ארכאולוגים רבים בארץ. שימוש בביצי יענים ככלי קיבול למים התקיים עד העת החדשה, כפי שהעיד ישראל אהרוני בהיותו במדבריות שבעבר הירדן המזרחי.
ביצי יענים שימשו גם לקישוט וכאובייקט בעל משמעות סמלית במקומות קדושים לבני דתות שונים. דוגמה לכך ניתן לראות עד היום בתקרה של כמה מהחדרים שבהם מצויים ציוני המצבות של האבות במערת המכפלה בחברון. דוגמאות נוספות ניתן למצוא במסגדים ובכנסיות המזרחיות בכל המזרח התיכון. לביצים אלו היה שימוש פרקטי; הן נתלו מעל מנורות התאורה שהשתלשלו מהתקרה והיוו מחסום והגנה על שמן המאור מפני חולדות ועכברים רעבים. תליית ביצים הייתה תופעה עממית גם בבתים פרטיים, ושימשה כנגד עין הרע.
גיל ליבנה
גיל ליבנה (לובטון; נולד ב-3 בנובמבר 1962) הוא עורך דין ופוליטיקאי ישראלי, כיהן ראש המועצה המקומית שוהם בין 2003 ל-2018, ומנכ"ל "איגוד ערים דן לתברואה".
ביוגרפיה
שרת בחטיבת הצנחנים כלוחם וקצין, ובשירות הביטחון הכללי. בעל תואר ראשון במדע המדינה ובמשפטים, והוסמך כעורך דין. תושב שוהם מ-1994. בבחירות המקומיות בשנת 1998 התמודד בראשות רשימת "שוהם שלנו" ונבחר למועצת שוהם, שם השתייך לאופוזיציה לראש המועצה שחר בן עמי.
בבחירות המקומיות בשנת 2003 גבר בסיבוב השני על ראש המועצה בן עמי, ונבחר לראשות מועצת שוהם. בבחירות בשנת 2008 נבחר לתפקיד שנית. בבחירות 2013 נבחר ברוב של 87%. ליבנה היה גם יו"ר הדירקטוריון של התאגיד העירוני "חמש" בשוהם.
לקראת בחירות 2108 הודיע שלא ירוץ לכהונה נוספת. איתן פטיגרו, שהיה המועמד השני ברשימת "שוהם שלנו" קיבל את הנהגת הרשימה וניצח בבחירות. ליבנה השתבץ במקום ה-13 הסמלי ברשימה.
ליבנה הוא מנכ"ל איגוד ערים דן לתברואה המפעיל בין השאר את פארק אריאל שרון.
נשוי לענת ואב לארבעה.
האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה
האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה (אנגלית: American Association for Ethiopian Jews) ובקיצור AAEJ היה ארגון יהודי-אמריקאי שפעל בין 1974–1993 והעיקרי שפעל למען עליית ביתא ישראל לישראל. תרומתו של הארגון לעליית ביתא ישראל הייתה מעל ומעבר ו
היסטוריה
לאחר שפעיל השלום ג'ד אברהם חזר לארצות הברית משהותו באתיופיה הוא ייסד ב-1969 יחד עם פעילים נוספים את ארגון "ידידי קהילת ביתא ישראל", בשנת 1974 אוחד הארגון עם הוועד האמריקאי למען הפלאשים המנומנם שבראשו עמד מרטין וורמברנד ואלו יצרו יחד את האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה. בראש האגודה עמד גרנום ברגר. בשנות ה-80 ל המאה ה-20 פעלה האגודה לשחרור גדליה אוריה שעלה לישראל בשנת 1984.
כשהסתמן שרוב היהודים מאתיופיה כבר בישראל, החליט הוועד המנהל של האגודה ב-1993 על פיזורו. שנה לאחר מכן הקימו אחדים מחברי האגודה לשעבר את האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה שהיא עמותה רשומה. חלק מחברי האגודה האמריקאים יחד עם חלק מחברי האגודה הקנדית למען יהודי אתיופיה הקימו את ארגון חברי יהודי אתיופיה.
מרקו אנגלהרדט
מרקו אנגלהרדט (בגרמנית: Marco Engelhardt, נולד ב-2 בדצמבר 1980 בבד לנגנסלצה שבגרמניה המזרחית) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקשר האחורי. אנגלהרדט שיחק בעבר בעיקר בקרלסרוהה, קייזרסלאוטרן ונירנברג, ולזכותו שלוש הופעות במדי נבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים
אנגלהרדט שיחק כנער ברוט-וייס ארפורט, ועלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1999. בשנת 2001, לאחר שנתיים בקבוצה הבוגרת של ארפורט, עבר אנגלהרדט לקרלסרוהה ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. אנגלהרדט שיחק שלוש עונות בקרלסרוהה, כאשר בשלושתן הקבוצה התמודדה בתחתית הליגה. אנגלהרדט היה שחקן הרכב קבוע בקרלסרוהה, ובשלוש עונות ערך 83 הופעות ליגה והבקיע חמישה שערים. בקיץ 2004 עבר אנגלהרדט לקייזרסלאוטרן, ששיחקה אז בבונדסליגה. בעונתו הראשונה בקבוצה, 2004/05, אנגלהרדט סיים עם קייזרסלאוטרן במקום ה-12 בבונדסליגה, כשהוא הציג יכולת טובה לאורך העונה והיה אחד השחקנים הבולטים בקייזרסלאוטרן. הצלחה זו אף הובילה לזימונו של אנגלהרדט לנבחרת גרמניה. עונת 2005/06 הייתה עונה חלשה עבור קייזרסלאוטרן, שנשרה לבונדסליגה השנייה, על אף שאנגלהרדט המשיך להציג יכולת טובה.
עם ירידת הליגה של קייזרסלאוטרן, חתם אנגלהרדט בנירנברג מהבונדסליגה. בעונתו הראשונה בקבוצה, 2006/07, החמיץ אנגלהרדט משחקים רבים עקב פציעה. נירנברג רשמה הצלחה גדולה בעונה זו, כאשר סיימה במקום החמישי בבונדסליגה, והגיעה לגמר הגביע הגרמני מול שטוטגרט. משחק זה הסתיים בניצחון של נירנברג בתוצאה 3-2 לאחר הארכה, כאשר אנגלהרדט חזר בזמן מהפציעות והבקיע את השער השני לנירנברג, וסייע לה לזכות בגביע הגרמני, ולמנוע משטוטגרט זכייה בדאבל. בעונתו השנייה בנירנברג, 2007/08, השתתף אנגלהרדט עם נירנברג בגביע אופ"א, ממנו הודחה הקבוצה כבר בסיבוב הראשון על ידי ראפיד בוקרשט, ולא העפילה לשלב הבתים. גם בליגה כשלו נירנברג ואנגלהרדט, שנשרו לבונדסליגה השנייה. אנגלהרדט נשאר בנירנברג על אף ירידת הליגה, ופתח בקבוצה את עונת 2008/09. במחצית העונה, עזב אנגלהרדט את נירנברג, וחזר לשחק בבונדסליגה, הפעם בקרלסרוהה, בה שיחק בעבר. עד לתום העונה ערך אנגלהרדט 11 הופעות ליגה, אך לא הצליח למנוע את נשירתה של קרלסרוהה לבונדסליגה השנייה, ורשם ירידת ליגה שלישית בקריירה, עם שלוש קבוצות שונות. בעונת 2009/10 המשיך אנגלהרדט לשחק בהרכב קרלסרוהה, אך איבד את מקומו בעונת 2010/11, בה ערך שמונה הופעות בלבד. בתום עונה זו, עזב אנגלהרדט את קרלסרוהה וחתם בקבוצה בה גדל, רוט-וייס ארפורט מהליגה הגרמנית השלישית. אנגלהרדט שיחק שלוש עונות ברוט-וייס ארפורט, בהן הבקיע שמונה שערי ליגה ב-89 הופעות. בקיץ 2014 חתם בפ.צ. האלשר, אף היא מהליגה הגרמנית השלישית. אנגלהרדט שיחק במועדון זה שתי עונות, בהן היה שחקן הרכב קבוע, והבקיע חמישה שערים ב-62 הופעות ליגה.
בקיץ 2016 החל אנגלהרדט לשחק בקבוצת המילואים של הופנהיים, המשחקת בליגה האזורית הדרום מערבית, שהיא הרביעית בהיררכיית הליגות בגרמניה.
קריירה בינלאומית
לאנגלהרדט ארבע הופעות ושני שערים במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, ועוד שש הופעות במדי נבחרת המשנה של גרמניה. אנגלהרדט זומן לסגל נבחרת גרמניה הבכירה לצמד משחקי ידידות במזרח הרחוק. במשחק הראשון, ב-16 בדצמבר 2004, ניצחה גרמניה את נבחרת יפן בתוצאה 3-0, כשאנגלהרדט עלה מהספסל בדקה ה-77. חמישה ימים לאחר מכן, אנגלהרדט פתח בהרכב בניצחון 5-1 על נבחרת תאילנד. בקיץ 2005 זומן אנגלהרדט לסגל הגרמני לגביע הקונפדרציות 2005. אנגלהרדט ערך הופעה אחת בטורניר זה, כאשר החליף את בסטיאן שוויינשטייגר בדקה ה-70 בתיקו 2-2 מול נבחרת ארגנטינה במחזור האחרון של שלב הבתים, לאחר ששתי הנבחרות הבטיחו את עלייתן. גרמניה סיימה את הטורניר הזה במקום השלישי. ההופעה מול ארגנטינה הייתה השלישית והאחרונה של אנגלהרדט במדים הלאומיים.
תארים
עם נירנברג:
פונקציית כשירות
פונקציית כשירות או פונקציית כושר היא סוג מסוים של פונקציית הפסד המשמשת לסכם נתון יחיד של כשירות, כלומר עד כמה קרוב פתרון עיצוב נתון להשגת המטרה שנקבעה. פונקציות כשירות משמשות בתכנות גנטי ובאלגוריתמים גנטיים כדי להנחות סימולציות לקראת פתרונות אופטימליים.
בישופות מינדן
הנסיכות-בישופות של מינדן (בגרמנית: Fürstbistum Minden; Bistum Minden; Hochstift Minden; Stift Minden) הייתה נסיכות כנסייתית של האימפריה הרומית הקדושה. היא חולנה בהדרגה בעקבות הרפורמציה הפרוטסטנטית כשהיא עברה תחת שליטתם של שליטים פרוטסטנטיים, ועל ידי שלום וסטפליה משנת 1648 היא נמסרה לנסיכות הבוחר מברנדנבורג כנסיכות מינדן. אין לבלבל אותה עם הדיוקסיה הרומית-קתולית מינדן, שהייתה גדולה יותר, ושעליה הפעיל הנסיך-הבישוף סמכות רוחנית.
היסטוריה
הבישופות נוסדה על ידי קרל הגדול בשנת 803, לאחר שכבש את הסקסונים. היא הייתה כפופה לארכיבישופות קלן.
היא הפכה לנסיכות-בישופות מינדן (בגרמנית: Fürstbistum Minden) בשנת 1180, כשדוכסות סקסוניה פורקה.
באשר לדיוקסיית מינדן, היא חדלה להתקיים בעקבות ההשתלטות השוודית של 1648.
פונקציית כשירות
תכנות גנטי ואלגוריתמים
בפרט, בתחומי התכנות הגנטי והאלגוריתמים הגנטיים, כל פתרון אפשרי מיוצג בדרך כלל כמחרוזת מספרים (המכונה כרומוזום). לאחר כל סבב בדיקה, או סימולציה, הרעיון הוא למחוק את n פתרונות העיצוב הגרועים ביותר, ולגדל n חדשים מפתרונות העיצוב הטובים ביותר. לפיכך, יש להעניק לכל פתרון עיצובי נתון ראוי, כדי לציין עד כמה הוא הגיע לעמידה במפרט הכולל, וזה נוצר על ידי יישום פונקציית הכושר במבחן, מציאותי או סימולטיבי, על התוצאות המתקבלות מאותו פתרון.
בישופות מינדן
היסטוריה
לפני פירוקה, אזור הבישופות כלל, בנוסף לבית הנסיך-הבישוף החילוני, חלקים מנסיכות בראונשווייג-וולפנביטל וכל שאומבורג-ליפה. הדיוקסיה שנחרבה עברה להשגחה של שליח המשנה של המשלחות הנורדיות ב-1667. בין השנים 1709 ל-1780 הוא היווה חלק משליח המשנה של סקסוניה העליונה והתחתונה, לפני ששולבה מחדש במיסיונות הנורדיים. ב-1821 הפך אזור הבישופות לשעבר של מינדן בגבול הנסיכות-הבישופות לשעבר לחלק מהדיוקסיה של פאדרבורן, בעוד שהחלק הבראונשווייגי הפך לחלק מנציגות השליחים של אנהלט ובראונשווייג ב-1825, רק כדי להצטרף לדיוקסיית הילדסהיים ב-1834. אזור שאומבורג-ליפה נשאר עם המשלחות הנורדיות עד לפירוקן ב-1930, והפך לחלק הראשון של הדיוקסיה של אוסנבריק ולאחר מכן של הילדסהיים החל מ-1965.
מעבר לנסיכות חילונית
במאה ה-16, הרפורמציה הפרוטסטנטית החלה להשתלט במדינה, בהשפעת דוכסות בראונשווייג-לינבורג. מינדן נכבשה על ידי שוודיה במלחמת שלושים השנים וחולנה. שלום וסטפאליה של 1648 העניק אותה למרקיזות ברנדנבורג כנסיכות מינדן (בגרמנית: Fürstentum Minden).
לאחר 1719 נוהלה מינדן על ידי ברנדנבורג-פרוסיה יחד עם רוזנות ראוונסברג הסמוכה בשם מינדן-ראוונסברג. בשנת 1807, היא הפכה לחלק מממלכת וסטפאליה. ב-1814 היא חזרה לפרוסיה והפכה לחלק מפרובינציית וסטפאליה.
נכון לשנת 1789, שטח הנסיכות היה. היא גבלה עם (עם כיוון השעון מצפון): נחלה של רוזנות הסן-קאסל, נסיכות הבוחר מהנובר, רוזנות שאומבורג-ליפה, מובלעת נוספת של הסן-קאסל, נסיכות ליפה, רוזנות ראוונסברג, ונסיכות-בישופות אוסנבריק. היא כללה את הערים מינדן וליבקה.
פונקציית כשירות
תכנות גנטי ואלגוריתמים
הסיבה שאלגוריתמים גנטיים אינם יכולים להיחשב כדרך עצלה לביצוע עבודת עיצוב פתרונות, היא בדיוק בגלל המאמץ הכרוך בתכנון פונקציית כושר מעשית. למרות שזה כבר לא מעצב אנושי, אלא המחשב שמגיע עם העיצוב הסופי, עדיין מעצב אנושי שצריך לעצב את פונקציית הכושר. אם היא מתוכננת בצורה גרועה, האלגוריתם יתכנס לפתרון לא הולם, או יתקשה להתכנס בכלל.
פונקציית כושר לא רק צריכה להיות בקשר הדוק עם המטרה של המעצב, אלא שהיא גם צריכה להיות יעילה מבחינה חישובית. מהירות הביצוע חשובה מאוד, שכן יש לבצע איטרציה של אלגוריתם גנטי טיפוסי פעמים רבות על מנת להפיק תוצאה שמישה לבעיה לא טריוויאלית.
קירוב לכושר (Fitness approximation) עשוי להיות מתאים, במיוחד במקרים הבאים:
קיימים שני סוגים עיקריים של פונקציות כושר: האחת שבה פונקציית הכושר אינה משתנה, כמו באופטימיזציה של פונקציה קבועה או בדיקה עם סט קבוע של מקרי בדיקה; ואחד שבו פונקציית הכושר ניתנת לשינוי, כמו בידול נישה (niche differentiation) או התפתחות משותפת של מקרי הבדיקה.
דרך נוספת להסתכל על פונקציות כושר היא במונחים של נוף כושר (fitness landscape), המראה את הכושר של כל "כרומוזום" אפשרי.
מסע בזמן
מסע בזמן הוא תוצא (אפקט) פיזיקלי, המאופיין בשינוי קצב התקדמות הזמן.
הקדמה
מסע בזמן בקנה מידה קטן, בצורת התארכות זמן, כבר הודגם פעמים רבות במעבדה. ואולם, ביצוע התארכות זמן משמעותית עבור בני אדם תתאפשר רק כאשר ניתן יהיה להגיע למהירות תנועה קרובה למהירות האור, או להתקרב לשדה כבידה חזק דיו כדוגמת השדה בקרבת חורים שחורים.
התארכות זמן יחסותית
תורת היחסות הפרטית טוענת ששעונו של צופה הנע במהירות גבוהה מתקדם בקצב נמוך יחסית לצופה במנוחה. לתופעה זו קוראים התארכות זמן יחסותית, וניתן להדגים אותה בעזרת חלקיקים הקרויים מיואונים. זמן החיים הממוצע של מיואונים הוא 2.2 מיקרו-שניות, כלומר אם הם נעים במהירות קרובה מאוד למהירות האור אז המרחק הממוצע שהם יעברו עד להתפרקותם יהיה 660 מטר. אולם, מיואונים רבים שנוצרים באטמוספירה בגובה של עשרות קילומטרים, כתוצאה מפגיעת קרינה קוסמית באוויר, מגיעים עד פני כדור הארץ. אצל מיואונים אלו אשר נעים במהירות קרובה מאוד למהירות האור חלה התארכות זמן. תוצאה דומה מושגת בניסויי האצת מיואונים, והיא תיושם במאיצי חלקיקים עתידיים על מנת להגדיל את זמן החיים של המיואונים.
התארכות זמן יחסותית הופכת למסע בזמן כאשר הצופה הנע והצופה הנייח נפגשים. ניתן להדגים תוצא זה בעזרת פרדוקס התאומים, שבו אחד מתוך זוג תאומים הוא אסטרונאוט היוצא למסע בחלל במהירות גבוהה, ואילו אחיו נשאר על פני כדור הארץ. עבור האסטרונאוט שנע במהירות גבוהה תתרחש התארכות זמן, ובעת המפגש המחודש שלהם, עם חזרתו מהמסע, הוא יהיה צעיר יותר מהתאום השני. אישוש לתופעה זו התקבל בעזרת שעון אטומי שהוצב במטוס סילון אשר הקיף את כדור הארץ. פרדוקס זה תואר ושומש בסרט "בין כוכבים" של כריסטופר נולאן.
התארכות זמן כבידתית
על פי תורת היחסות הכללית, התארכות זמן כבידתית מתרחשת עבור גוף שנמצא בשדה כבידה חזק. כך למשל, עבור גוף שנמצא סמוך לאופק האירועים של חור שחור, הזמן חולף בקצב איטי יחסית לגוף רחוק מאופק האירועים. תאום שהתקרב לאופק אירועים של חור שחור מבלי לחצות אותו, וחזר לבסיס האם שלו, יהיה צעיר יותר מאחיו שלא ערך את המסע, כלומר התרחש מסע בזמן.
ככל שהגוף נמצא בשדה כבידה חזק יותר כך התארכות הזמן גדולה יותר, וניתן לומר על גוף שנמצא על אופק האירועים עצמו כי הזמן בשעונו עצר יחסית לצופה מרוחק. אם הגוף נכנס פנימה לאופק האירועים, אז הוא חווה התארכות זמן נוספת ככל שהוא מתקרב לסינגולריות במרכז החור השחור, וכאשר הוא מגיע לסינגולריות עצמה אז הזמן בשעונו עוצר יחסית לכל צופה שהוא, הן בתוך החור השחור הן מחוצה לו. תופעה זו מובילה לפרדוקס, שהשערת הצנזורה הקוסמית אמורה להגן עלינו מפניו.
גם בשדה כבידה חלש מתרחשת התארכות זמן. ניתן לומר למשל שהזמן על פני כדור הארץ נע בקצב איטי מאשר הזמן בתחנת החלל הבינלאומית, ואפילו ניתן למדוד התארכות זמן על פני הקרקע יחסית לגג של גורד שחקים. התארכות זמן כזו נמדדה בניסוי בעזרת אפקט מסבאואר, שמאפשר מדידה מדויקת של שינוי בקצב זרימת הזמן. ביישומים בהם נדרש דיוק גבוה במדידת הזמן, כמו במערכת ה-GPS, יש לקחת את התארכות הזמן הכבידתית בחשבון.
לולאות דמויות-זמן
לולאה דמוית-זמן היא מסלול סגור במרחב-זמן, כלומר מסלול שבו נקודת המוצא ונקודת הסיום זהות. מסלול כזה אפשרי בתורת היחסות הכללית במקרים מיוחדים. קיומה של לולאה דמוית-זמן מצביע על אפשרות של מסע אחורה בזמן, משום שתנועה כזו מתחייבת במסלול סגור שבו נקודת ההתחלה ונקודת הסיום נמצאות בזמן זהה.
חורי תולעת
חור תולעת הוא מבנה המתואר על ידי מרחב-זמן מיוחד, שקיומו אפשרי מנקודת מבטה של תורת היחסות הכללית. בהיותו "מסדרון" המקשר בין נקודות שלולא קיומו היו רחוקות מאוד זו מזו, ניתן להתייחס לחור תולעת בתור "קיצור דרך" ביקום. על מנת שחור התולעת יהיה גוף יציב, עליו להיות בנוי מחומר בעל מסה שלילית. בהתאם לתורת הקוונטים חומר כזה יכול להתקיים, למשל בצורת חלקיקים וירטואליים, אך לא ברור אם חומר בעל מסה שלילית יכול להתקיים למשך זמן רב. כלומר, לא ברור אם חור תולעת יכול להיות מבנה יציב.
בהנחה שחור תולעת יציב יכול להתקיים, ניתן לבצע בעזרתו מסע אחורה בזמן. נניח שחור תולעת מחבר בין שני תאומים. אחד מהם, האסטרונאוט, יוצא למסע בחלל במהירות גבוהה וגורר פתח אחד של חור התולעת בחללית, ואילו אחיו המדען נשאר על פני כדור הארץ עם הפתח השני. חור התולעת יכול להיות קצר ביותר, ולצורך ההסבר ניתן אפילו להניח ששני האחים מחזיקים ידיים דרך חור התולעת לכל אורך המסע, כלומר הזמן בשני קצותיו של חור התולעת מסונכרן. כאשר האסטרונאוט חוזר לכדור הארץ, אז בהתאם לפרדוקס התאומים חלף בשעונו זמן קצר מאשר בשעונו של אחיו. כעת, המדען שנשאר על פני כדור הארץ, או כל אדם אחר שנשאר עמו, יכול לעבור דרך חור התולעת מהצד של האסטרונאוט אל הצד של המדען, שעדיין מחזיק את ידו של האסטרונאוט, ובכך לחזור אחורה בזמן.
לדוגמה, האסטרונאוט יצא למסע בשנת 2100 וחזר לבית אחיו, על פני כדור הארץ, כאשר בשעונו (של האסטרונאוט) השנה הייתה 2101. אולם, על פי פרדוקס התאומים, בשעונו של המדען חלף זמן רב יותר. נניח שעל פני כדור הארץ חלפו חמישים ואחת שנה ולכן בשעונו של המדען השנה היא כבר 2151. המדען, שנותר בביתו, יכול כעת להיכנס לחור התולעת הפתוח מהצד של האסטרונאוט וכך לחזור לכדור הארץ של שנת 2101, ולפגוש את עצמו צעיר יותר. בצורה זו הוא חוזר חמישים שנה אחורה בזמן. יש לשים לב שהמסע אחורה בזמן מוגבל לזמן בו יצא האסטרונאוט למסע, ולעולם לא ניתן לחזור לזמן שלפני בניית חור התולעת עצמו. כהמשך לאותה דוגמה, יכול אדם על פני כדור הארץ בשנת 2151, לחזור בזמן דרך חור התולעת הפתוח לכדור הארץ של שנת 2101 ולפגוש שם את סבו.
פרדוקסים של מסע בזמן
מסע אחורה בזמן, גם אם הוא אפשרי מבחינה פיזיקלית, עלול להביא למספר פרדוקסים אונטולוגיים, כלומר להצביע על חוסר ההבנה שלנו את העולם. כך למשל, לפי פרדוקס הסבא, המהווה את אחד הפרדוקסים של מסע בזמן, אדם נוסע לאחור בזמן והורג את סבו קודם שיפגוש את רעייתו, סבתו של הנוסע. כתוצאה מכך הוא לא אמור להיוולד, משמע הסבא לא יכול להירצח, שכן אין בעצם מי שיחזור בזמן ויעשה זאת. שתי הדרכים המקובלות להתמודד עם פרדוקסים אלו הן להניח שמסע אחורה בזמן איננו אפשרי ("השערת שמירת הכרונולוגיה"), או לחלופין להניח שמסע אחורה בזמן אפשרי והפרדוקסים יסתדרו בדרך שהיא מעבר ליכולת הבנתנו, או לפחות מעבר ליכולת הבנתנו הנוכחית.
אפשרות נוספת להתמודד עם פרדוקסים של מסע בזמן מתבססת על אחד הפירושים של תורת הקוונטים. על פי פירוש זה, הקרוי פירוש העולמות המרובים, מתרחשת התפצלות של ההיסטוריה בכל רגע שמתרחש אירוע קוונטי. ההתפצלות מוכתבת לפי פונקציית הגל באותו רגע. בהקשר של מסע אחורה בזמן, מושגת כאן דרך להימנע מפרדוקסים. כך למשל, ייתכן שאותו אדם שחוזר אחורה בזמן והורג את סבו, ממשיך בהיסטוריה אחרת, ולא בהיסטוריה שבה הוא נכנס למכונת הזמן. ההיסטוריה החדשה שלו מתרחשת במקביל להיסטוריה המקורית שממנה הוא יצא, כלומר היא מצויה בעולם מקביל.
הר דייוויס (אנטארקטיקה)
הר דייוויס (באנגלית: Mount Davis) הוא הר ברכס סנטינל בהרי אלזוורת', בארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 1.6 קילומטרים מצפון להר בנטלי, ו-2.4 קילומטרים דרומית-מזרחית להר הייל.
גובהו של ההר 3,800 מטרים מעל פני הים.
גילוי ההר
ההר התגלה על ידי משלחת החצייה של ארץ מרי בירד, אשר חקרה את האזור בין השנים 1958–1957.
מקור השם
ההר נקרא על שמו של לאו אי. דייוויס (Leo E. Davis) שהיה גאומגנטיקאי וססמולוג בתחנת בירד בשנת 1957.
לקריאה נוספת
• Damien Gildea, Mountaineering in Antarctica: complete guide: Travel guide
ניקטימנטיס ברונו
זוהי צפרדע גדולה יחסית באורך של 4.9 עד 6.2 ס"מ בזכרים ו-5.6 עד 8.1 ס"מ בנקבות הגדולות יותר. היא קשורה לאילניות של העולם הישן והיא בעלת עור חום בהיר או אפור עם כתמים כהים לאורכו ועיניים גדולות ואדומות כשל אילנית אדומת עין הפונות קדימה. רגליה ארוכות ומתאימות לטיפוס על עצים. היא בעלת ראש רחב ופחוס עם חוטם ארוך ומחודד. מבנה הראש מחוזק ועוטה מבנה עצמי בולט המתמזג מהגולגולת ודומה לקסדה.
התפוצה שלה היא ביערות שבין סאו פאולו לבאהיה שבמזרח ברזיל, קרוב לרמות ברזיל והיא מסתתרת ביום בין צמחים שופעי מים בין עצי היער או במבוקים, לרוב בין עלי ברומליים בהם היא גם מטילה ביצים ושומרת עליהם. כדי למנוע מטורפים כמו נחשים לטרוף את ביציה היא מסתתרת בנקיקים או בקצה פתחי צמחים ומנצלת את ראשה המחוזק כדי לאטום את הכניסה.
צפרדע זו יכולה גם לייצר ארס להגנה, אותם היא מעבירה דרך קוצים מבעד לגולגולתה תוך חבטות ראש באויביה או בידיים אנושיות. הארס שלה חזק מאוד ורעיל פי 25 מרעלו של גומצן אימתן. מדד הLD50 שלו הוא 0.16 מ"ג/ק"ג או 1.6 מ"ג/ק"ג. הצפרדע חולקת מבנה גולגולת זו עם הצפרדע מהמין Corythomantis greeningi, החיה גם במזרח ברזיל.
זיזף חסר-זנב
זיזף חסר-זנב (שם מדעי: Anoura) הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל 9 מינים, החיים באזורים הרריים באמריקה הדרומית ובמידה פחות גם במרכזית. הסוג הוקם בשנת 1838 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי. בניגוד למשתמע מהשם העממי והמדעי, רק חלק מהמינים בסוג חסרי-זנב בעוד שהשאר בעלי זנב זעיר.
תיאור
לזיזף חסר הזנב גוף גוצי עגלגל, כנפיים קצרות ורחבות וראש חרוטי מחודד. אורך הראש והגוף של המינים בסוג 50–90 מ״מ, אורך הזרועות 34–48 מ״מ ומשקלם 23-7.5 גרם. הזנב קצרצר במיוחד (7-3 מ״מ), ונעדר אצל חלק מהמינים. הלשון ארוכה במיוחד עם פטמיות דמויות מכחול בקצה שמותאמות לאיסוף צוף, החרטום מחודד והשפתיים גדולות. על האף, יש עיטור עלה אפי משולש בצורת זיז. הניבים גדולים והטוחנות קטנות וחדות. האוזניים קצרות ועגולות עם צפירים זעירים.
הפרווה של הזיזפים חסרי הזנב קצרה וגסה. צבעה משתנה בהתאם למין ונע בין חום לחום-אפרורי, אוכרה, כתמתם, חום שוקולד או שחרחר. הצד התחתון חיוור בדרך כלל. הפנים דלילות בשיער וצבען בורדו, ורוד או פחם. הכנפיים בצבע שחור דהוי או מבריק.
ביולוגיה
הזיזפים חסרי הזנב מצויים באמריקה הדרומית והמרכזית. טווח התפוצה שלהם משתרע ממקסיקו עד לדרום ברזיל, ורובם מצויים בצפון הרי האנדים. המינים חיים ביערות גשם טרופיים, ומגלים העדפה ליערות לחים הרריים. התזונה שלהם מורכבת מצוף, אבקה, פירות וחרקים, ורמות הצריכה משתנות בין המינים: חלק ניזונים בעיקר מן החי וחלק בעיקר מצוף ואבקנים.
הזיזפים חיים במושבות קטנות של 20–75 פרטים בתוך מערות, ופעילים בשעות הלילה. המושבות מעורבות או מופרדות לפי זוויג בהתאם לעונה. הזיזפית ממליטה צאצא אחד (או תאומים לעיתים נדירות), ששוקל 3–5 גרם. תוחלת החיים עשויה להגיע ל-10 שנים.
מינים
בסוג זה 9 מינים, אך מעמדם של חלק מהם אינו מוסכם.
זיזף חיוור-פנים
זיזף חיוור-פנים (שם מדעי: Phylloderma stenops) הוא סוג של עטלף בינוני-גדול במשפחת הזיזפיים, שמצוי ביבשת אמריקה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1865 על ידי הזואולוג הגרמני וילהלם פיטרס והוא המין הרביעי בגודלו במשפחה.
לזיזף חיוור הפנים 3 תת-מינים:
תיאור
הזיזף חיוור הפנים מזכיר מאוד באנטומיה שלו את הערפד החקיין: גוף ארוך ומוצק, ראש גדול וגולגולת מפותחת אך קצרה יותר. הלוע גדול, רחב וריבועי, השפתיים שסועות והלסתות גדולות וחזקות. האוזניים גדולות, רחבות ועגולות עם צפירים קטנים. העיטור האפי הרחב בצורת ראש חץ מעוגל או חנית רחבה ומתמזג לתוך השפה העליונה; הוא כולל גם קמטים גדולים סביב הנחיריים שמעניקים לאף מראה חזירי, לצד קמט נפוח סביב החוטם. העיניים בגודל בינוני והזנב קצר. כנף הזנב ארוכה ודקיקה.
הזיזף חיוור הפנים הוא עטלף גדול למדי: אורך ראשו וגופו 87–115 מ״מ, אורך הזרוע 69–83 מ״מ ואורך הזנב 12–23 מ״מ; משקלו עד 65 גרם. בשל כך, ניתן להבחין בנקל בינו לבין מיני זיזפים אחרים שלרובם מידות גוף קטנות בהרבה. רק שלושה מינים במשפחה גדולים ממנו: הערפד החקיין, הערפד הצמרירי והזיזף הגדול. פניו של הזיזף יוצאות דופן בכך שהן דלילות מאוד בשיער וכמעט עירומות לחלוטין; כתוצאה מכך, העור הורוד-לבן של הפנים בולט במיוחד וגורם לפניו להראות חיוורות מהרגיל.
הפרווה של הזיזף חיוור הפנים קצרה ודלילה ביותר, וניתן להבחין דרכה בעורו הורוד; לעיתים קרובות יש אזורים שלמים כמעט חסרי שיער, בפרט בחזה ובגחון. צבע הפרווה בהיר בדרך כלל, ונע בין בז׳ לחאקי, צהבהב-קרמי או חום אפרורי חיוור עם גוון ורוד של העור. הגחון עשוי להיות בצבע אפור חיוור, ואילו הראש כהה לעיתים קרובות עם צבע חום קקאו או חום זית. הכנפיים שחורות באופן כללי והקצוות שלהן עשויות להיות לבנות. הזרועות והרגליים בצבע ורוד, והאוזניים שחרחרות או ורודות. העיטור האפי ורוד בבסיסו ומשחיר מעט בקצהו.
תפוצה וביולוגיה
זיזף מקונל מצוי באמריקה הדרומית וההמרכזית; טווח התפוצה שלו משתרע על מרבית ברזיל, סורינאם, גיאנה, גיאנה הצרפתית, וונצואלה, קולומביה, אקוודור, מזרח פרו, צפון בוליביה, פנמה, קוסטה ריקה, בליז, הונדורס, גואטמלה ודרום מקסיקו (צ'יאפס וטבסקו); הוא נעדר ככל הנראה מניקרגואה, אל-סלבדור ודרום-מזרח ברזיל.
בית הגידול של המין מורכב מיערות טרופיים ירוקי-עד בשפלות נמוכות עד רכסים הרריים ברום 2,600 מטר מעל פני הים, אך למרות זאת הוא סובלני להפרעות אנושיות ומופיע גם ביערות משניים, סוואנות טרופיות, סוואנות שיחים קוצניות, מטעי בננות ובקרחות יער מעשי ידי אדם. הם נוטים לחפש מזון בסמיכות למקורות מים כמו ביצות, נהרות ונחלים.
הזיזף חיוור הפנים הוא יונק אוכל-כל פעיל לילה, ותזונתו מורכבת בעיקר מחרקים ופירות; הוא פושט לעיתים קרובות על קיני צרעות בחיפוש אחר זחלים וגלמים. גודלו מאפשר לו לצוד גם חולייתנים גדולים יחסית כמו חולדות קוצניות. את שעות היום הוא מבלה בשינה בעצים חלולים. לזכרי הזיזף יש בלוטת ריח גדולה באזור הצוואר שמדיפה ניחוח מושק. אין מידע נוסף על האקולוגיה והביולוגיה של המין.
בן ארזה
תפקידו
בן ארזה היה ממונה על כל הלוויים שהיו מנגנים בכלי נגינה בבית המקדש בשעת הקרבת קרבן התמיד, וכן בזמנים מיוחדים כמו בעת ניסוך היין, ניסוך המים, הקרבת קרבן פסח, הקרבת עולות ציבור, הבאת ביכורים.
עיקר שירת הלוויים הייתה נעשית בפה, והיא הייתה מלווה בשלושה סוגי כלי שיר: כינורות, מהם ניגנו לכל הפחות תשעה כינורות, וניתן להוסיף מהם ללא הגבלה; נבלים, מהם אין פוחתים משני נבלים, ולא מוסיפים יותר משישה; וצלצל יחידי, שבו היה מנגן בן ארזה עצמו. לא היה ניתן להוסיף ולנגן בצלצלים נוספים, כיוון שקולם חזק ורועם, ואם היו רבים מהם לא היו נשמעים קולותיהם של הכלים האחרים, וההרמוניה תופר, ואף השירה בפה לא תישמע. מלבד כלים אלו, בשנים עשר הימים שבהם היו הלוויים אומרים את ההלל בבית המקדש, היו מוסיפים לליווי שירתם גם חלילים (אבובים), מהם היו לכל הפחות שניים ולכל היותר תריסר. בנוסף, בעת הקרבת קרבן התמיד היו הכהנים תוקעים בחצוצרות.
על כל תיזמור כלי הנגינה היה ממונה בן ארזה, לצד הוגרס בן לוי שהיה מנצח על השירה שבפה. במסגרת תפקידו היה בן ארזה, שהיה, אחראי לסמן ללוויים מתי לפתוח בשירתם, דבר שהיה נעשה באמצעות הקשה עזה בצלצל גדול - כלי הקשה שהופקו ממנו קולות דומים למצלתיים, ונזכר כבר במקרא. כשהיו הלוויים פותחים בנגינתם היה בן ארזה מסדרם ומפקח על נגינתם, בעוד שהוא עצמו מלווה אותם בנגינת הצלצל היחיד.
בכך היה בן ארזה מסיים את תהליך הקרבת קרבן תמיד של שחר, כפי שמתואר במשנה במסכת תמיד:
הנפת הסודרים שימשה אות לבן ארזה שעליו להקיש בצלצלו הגדול, ועם ההקשה היו הלוויים פותחים בשירתם, המלווה את הקרבת התמיד.
תפקיד זה של בן ארזה נזכר גם בפיוט "תפילה תיקח תחינה תבחר" של רבי מאיר שליח ציבור (מחבר האַקְדָמוּת), הנאמר בסליחות לערב ראש השנה בנוסח אשכנז, ובו מתואר כיצד.
תיאורו כממונה
המשנה מתארת את חמישה עשר בעלי התפקידים החשובים בבית המקדש, ובהם בן ארזה:
איזאק קרבצ'בסקי
קרבצ'בסקי ניצח על התזמורת הסימפונית של ברזיל בריו דה ז'ניירו משנת 1969 עד 1996. בשנים 1988 עד 1994 היה המנצח הראשי של תזמורת אמני הצליל בווינה. בין 1995 ל-2001 כיהן כמנהל מוזיקלי של תיאטרון לה פניצ'ה בוונציה. מאז 2003, קרבצ'בסקי הוא מנהל האמנות של התזמורת הסימפונית של פורטו אלגרה, פורטו אלגרה. הוא כיהן כמנהל המוזיקלי של התזמורת הלאומית של פיי דה לה לואר בננט ואנז'ה משנת 2004 עד 2009.
הוסקוורנה
הוסקוורנה (Husqvarna) היא יצרנית שוודית של אופנועי שטח, אופנועי כביש וסופרמוטו מקצועיים בעלי מנועי ארבע פעימות ושתי פעימות. החברה החלה בייצור אופנועים בשנת 1903 בעיר הוסקוורנה (Huskvarna) בשוודיה, כחברת בת של יצרנית הנשק הנושאת שם זה.
היסטוריה
בדומה ליצרניות אופנועים אחרות, הוסקוורנה החלה בייצור אופניים עוד בסוף המאה ה-19. ב-1903 החלה לייצר אופנועים כשבתחילה נעשה שימוש במנועים שנרכשו מחברות אחרות ושאר המכלולים יוצרו במפעל בשוודיה על סמך הידע שנצבר מתחום האופניים. ב-1918 החלה החברה אף לייצר את המנועים בעצמה ובכך הפכו האופנועים לכאלו המיוצרים באופן מלא במפעל. ב-1920, לאחר שחתמה על הסכם מכירת כלים לצבא השוודי, הוקם מפעל נפרד לייצור מנועים. המנוע הראשון שיוצר במפעל היה כולו מתכנון החברה. היה זה מנוע כפול צילינדרים בתצורת V ב-50 מעלות, בנפח 550 סמ"ק, 4 פעימות, עם מנגנון שסתומים צידי (בדומה למנועים שיוצרו באותה תקופה על ידי הרלי-דייווידסון ואינדיאן).
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20, השתתפה הוסקוורנה במרוצי מרוצי אופנועי גרנד פרי בקטגוריות הנפח 350 ו-500 סמ"ק. ב-1939 כבר נחשבה ליצרנית האופנועים השוודית הגדולה במדינה. למרות הישגים וניצחונות רבים בתחום מרוצי האספלט, שמה של החברה יצא בזכות אופנועי האנדורו והמוטוקרוס מתוצרתה, מאחר שהיא נחשבת ליצרנית דומיננטית בתחום לאורך השנים, עם 14 אליפויות עולם בקטגוריות הנפח 125, 250 ו-500 סמ"ק במוטוקרוס, וכן 24 תוארי אליפות עולם בתחום האנדורו ו-11 ניצחונות במרוץ הבאחה המפורסם.
ב-1977 זיהתה Electrolux, מהתאגידים הגדולים בשוודיה, את הפוטנציאל העסקי הרב שבעולם ייצור האופנועים, ורכשה את הוסקוורנה.
בשנת 1987 נמכרה חטיבת האופנועים של הוסקוורנה לחברת קג'יבה האיטלקית, והועברה כולה לעיר ווארסה באיטליה שם המשיך היצור על סמך תוכניות הקודמות משוודיה וכן פותחו מנועים חדשים לאורך השנים. שמה של החברה עודכן ל-Husqvarna AG. בעקבות המעבר לאיטליה פרשו מהוסקוורנה מספר מהנדסים שהקימו באופן עצמאי בשוודיה את מפעל האופנועים הוסאברג.
ביולי 2007 נרכשה הוסקוורנה האיטלקית על ידי יצרנית האופנועים והמכוניות הגרמנית BMW תמורת סכום של כ-93 מיליון אירו. תוכניתה של BMW הייתה להמשיך ולייצר את האופנועים באיטליה כחברה נפרדת ובכך להימנע מפיתוח מקביל של אופנועי שטח תחת המותג הגרמני. בפרסומיה, טענה BMW כי תוכניותיה למותג החדש שבאמתחתה היא "להיות לגרסה הדו גלגלית של מה שה"MINI" לחטיבת המכוניות של BMW".
לאחר שנתיים רצופות של ירידה מתמשכת במכירות הוסקוורנה, הודיעה BMW ב-31 בינואר 2013 כי חברת ההחזקות Pierer Industrie AG, הנמצאת בבעלותו של סטפן פירר (מנכ"ל ושותף יצרנית האופנועים האוסטרית KTM), רכשה את מלוא הזכויות על שמה של הוסקוורנה. שמה של החברה החדשה עודכן ל-Husqvarna Sportmotorcycle GmbH. סטפן פירר הודיע כי הייצור יעבור למפעל KTM אשר במאטינגהופן, אוסטריה. האופנוע הראשון של הוסקוורנה על אדמת אוסטריה ירד מפס הייצור ב-11 באוקטובר 2013. מאחר שהבעלות על KTM כוללת גם את הבעלות על המותג הוסאברג (שנרכש על ידי KTM ב-1995), הודיעה היצרנית כי המותגים יתאחדו חזרה לכדי מותג אחד תחת השם הוסקוורנה והמותג הוסאברג יחדל מלהתקיים. מחלקות השיווק, מכירות ופיתוח של הוסאברג הועברו באופן מלא לפעילות תחת השם הוסקוורנה.
שנתיים לאחר מכן, ב-2015 עם הצגתו של דגם ה-701 סופרמוטו, הכריזה הוסקוורנה על חזרתה לתחום יצור אופנועי הכביש עם זוג דגמי אופנועים בנפח 375 סמ"ק (ונקראים "401") ואופנוע נוסף בנפח 693 סמ"ק (המשתייך לדגמי ה-"701"). שמות סדרות אופנועי הכביש החדשים, הנקראים בשוודית כ-Svartpilen ("חץ שחור") ו-Vitpilen ("חץ לבן"), שואבים את השראתם מדגם ה-Silverpilen ("חץ כסוף") שהושק ב-1955 כאופנוע פורץ הדרך של הוסקוורנה: הראשון שנבנה לטובת רכיבת שטח מקצועית עם משקל של 75 ק"ג בלבד, ושימוש ראשון במתלה קדמי טלסקופי ושיכוך הידראולי למתלים מלפנים ומאחור.
בישראל
מספר אופנועים בודדים יובאו לישראל במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 בייבוא אישי ותחת כנפי יבואנית דוקאטי באותן שנים. אופנועי מוטוקרוס בודדים הוברחו ארצה באופן בלתי חוקי במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20. במחצית השנייה של 2008, בעקבות המהלך של BMW העולמית לרכישת המותג, החל ייבוא מוסדר של אופנועי הוסקוורנה לישראל על ידי קמור חברה לרכב, יבואנית BMW לישראל. היבוא נמשך עד לאמצע 2013, ליחידות האחרונות שעוד נותרו במפעל האיטלקי ולאחריהן הופסק הייבוא עד ליוני 2014, עת התחילה חברת עופר אבניר בייבוא הוסקוורנה מחדש לישראל, הפעם ממפעל KTM באוסטריה.
חבל פנג'אב
חבל פנג'אב (בהינדי: पंजाब क्षेत्र) הוא אזור מישורי הנמצא בדרום אסיה, ובמיוחד בחלק הצפוני של תת-היבשת ההודית, אשר נמצא הן במזרח פקיסטן והן בצפון הודו. האזור משתרע על פני כ-100 אלף קילומטרים רבועים.
השפה בחבל פנג'אב היא פנג'אבי והקבוצה האתנית המקומית, המכונה פנג'אבי, כוללת בעיקר הינדים וסיקים בחלק ההודי של החבל ומוסלמים בחלק הפקיסטני של החבל.
במהלך החלוקה של הודו 40% מחבל פנג'אב הוקצו להודו ו-60% משטחי החבל הוקצו לפקיסטן.
שנדור גומבוש
שאנדור גומבוש (בהונגרית: Gombos Sándor; 4 בדצמבר 1895 – 27 בינואר 1968) היה סייף הונגרי-יהודי. אלוף אולימפי ואלוף עולם בעל 4 מדליות זהב.
ביוגרפיה
גומבוש נולד בסומבור שבסרביה. בשנת 1921 סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת בודפשט. (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד)
אלוף עולם
גומבוש זכה פעמיים ברציפות במדליית זהב בתחרות חרב אישי באליפות העולם בסיף, בבודפשט בשנת 1926 ובווישי שבצרפת בשנת 1927.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה גומבוש במדליית זהב בתחרות חרב קבוצתית, בין חברי הנבחרת היו עוד שני סייפים יהודים, יאנוש גאראי ואטילה פטשאואר. הנבחרת ההונגרית הייתה בלתי מנוצחת בטורניר האולימפי. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בטורניר חרב אישי לאחר שניצח ב-8 קרבות מתוך 11.
באליפות העולם בסיף שנערכה בנאפולי שבאיטליה בשנת 1929 סיים גומבוש במקום שישי בתחרות חרב אישי.
גומבוש זכה פעמיים ברציפות במדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי באליפות העולם בסיף, בלייז' שבבלגיה בשנת 1930 ובווינה שבאוסטריה בשנת 1931 וסיים במקום רביעי בתחרות חרב אישי בשנת 1930.
גומבוש פרש מספורט תחרותי בשנת 1932. אחרי מלחמת העולם השנייה כיהן בתפקיד נשיא איגוד הסיף של הונגריה.
בשנת 1968 נפטר גומבוש בבודפשט.
CPU-Z
CPU-Z היא תוכנת שירות קטנה המפותחת ומופצת בחינם על ידי CPUID. מטרת התוכנה, המופצת עבור חלונות ועבור אנדרואיד, היא לזהות את רכיבי החומרה המותקנים במחשב (או בסמארטפון), ולספק למשתמש מידע מפורט עליהם.
יכולות
CPU-Z מספקת למשתמש מידע על רכיבי החומרה המותקנים במחשב, מידע מפורט בהרבה לעומת הכלים המובנים שמספקת מערכת ההפעלה. בכך, מסייעת התוכנה למשתמש או לטכנאי לזהות רכיבים מסוימים ללא צורך בפירוק מארז המחשב.
בנוסף לכך, מספקת התוכנה כלים למדידת ביצועים (Benchmark) למעבד וכן אפשרויות לשמירה של הדו"ח שמספקת התוכנה כקובץ טקסט או כקובץ HTML לצורך שיתוף באינטרנט.
הבנק הלאומי השווייצרי
הבנק הלאומי השווייצרי (בגרמנית: Schweizerische Nationalbank; בצרפתית: Banque Nationale Suisse; באיטלקית: Banca Nazionale Svizzera; ברומאנש: Banca Naziunala Svizra, מוכר כ-SNB) הוא הבנק המרכזי של שווייץ, האחראי על המדיניות המוניטרית של המדינה ועל הנפקת שטרות פרנק שווייצרי. הבנק הוקם בשנת 1907 ומרכזיו בברן ובציריך.
למעלה ממחצית ממניות הבנק נמצאת בבעלות ממשלתית, על ידי ממשלות הקנטונים בשווייץ, שאר המניות נסחרות בבורסות לניירות ערך.
הבנק אחראי גם על מאגרי הזהב של שווייץ. נכון ל-2013 החזיק הבנק במאגרי זהב בהיקף של 1,040 טון, כ-70 אחוזים מהם בשווייץ, 20 אחוזים בבנק אנגליה וכ-10 אחוזים נוספים בבנק קנדה.
הבנק מחזיק במניות רבות של חברות אמריקאיות, נכון לנובמבר 2017 מחזיק הבנק ב-87.8 מיליארד דולר במניות אמריקאיות.
שירותי קרקע למטוס נוסעים
מטוס נוסעים בנמל תעופה נזקק לשירותי קרקע במגוון תחומים לאחר שהגיע אליו בטיסה מסחרית ולפני שיוכל להמריא לטיסתו המסחרית הבאה. שירותים אלו כוללים בעיקר תחזוקה טכנית, הוצאה והכנסה של הנוסעים, פריקה וטעינה של תכולה והכנת המטוס לטיסה הבאה. השירות ניתן למטוס ברחבת החנייה שלו על ידי צוותי עבודה מגוונים ובאמצעות קשת רחבה של כלי רכב ומתקני עזר.
למהירות שבה יושלם מתן שירותי הקרקע למטוס יש חשיבות מבחינת חברות התעופה. שירות מהיר מקצר את משך הסבב (Turnaround) של המטוס, כלומר משך הזמן שבו עליו להישאר על פני הקרקע בין טיסות. קיצור הסבב מאפשר לחברות התעופה ניצול יעיל יותר של מטוסיהן. שירות מהיר גם מגדיל את ניצול רחבות החנייה של שדה התעופה.
שירותים ברחבת החנייה
לאחר נחיתת המטוס יש להנחות אותו אל רחבת החנייה שיועדה לו. לאחר מכן נערכות הפעולות הבאות: לאחר שהושלמה הכנת המטוס לטיסה, הנוסעים הבאים עלו על סיפונו ודלתותיו נסגרו, יידחף המטוס לאחור מתוך עמדת החנייה שלו על ידי טרקטור ייעודי עד לעמדה שבה יוכל להתניע את מנועיו ולהמשיך לנוע בכוחות עצמו אל מסלולי ההסעה והטיסה.
שירותים בתא הנוסעים
לאחר טיסה נחוץ להכין את תא הנוסעים לקבלת נוסעים חדשים. מלבד ניקוי התא יש להשלים את מלאי הפריטים המוחזקים בתאי הגב של מושבי הנוסעים, להשלים כריות ושמיכות ולהחליף את אלו שנוצלו. כמו כן יש להשלים מוצרים מתכלים בתאי השירותים - סבון, מפיות נייר ונייר טואלט.
שירותי הסעדה
לאחר טיסה מורדים ממטוס אשפה ושאריות מנות מזון שנאכלו (הנשמרות בתוך עגלות ייעודיות) ומועלים לתוכו עגלות מזון מלאות ומשקאות עבור הנוסעים והצוות. המזון המועלה למטוס הוא ארוחות טיסה, המיוצרות במפעלים על הקרקע ומוכנות לשימוש פרט לצורך לחמם או לקרר אותן. לצורך הוצאת והכנסת המטען למטוסים נעשה שימוש בכלי רכב שעליהם תא המותקן להתרומם מגובה הקרקע אל גובה דלת המטוס.
חלק מחברות התעופה מייצרות בעצמן את מנות המזון לשימושן, בעצמן או באמצעות חברות בת. אחרות רוכשות אותן מחברות הסעדה המתמחות באספקת מזון מטוסים. שתיים מהחברות הגדולות הפעילות בתחום זה הן החברה הגרמנית LSG Sky Chefs והחברה השווייצרית Gate Gourmet. בישראל פעילה בתחום חברת תממ (תעשיית מזון מטוסים), הנמצאת בבעלותה של חברת אל על.
שירותים נוספים
שירותים נוספים, שאינם נעשים במטוס עצמו אך כרוכים בהכשרתו לטיסה מחדש, הם תפעול השער לקבלת הנוסעים הנכנסים ושער העלייה למטוס וטיפול בבידוק של הנוסעים בטיסתו הבאה של המטוס.
שירותי קרקע במיקור חוץ
חברות תעופה רבות אינן מבצעות בעצמן את כל שירותי הקרקע למטוסיהן, אלא רוכשות אותן מחברות תעופה אחרות או מחברות עצמאיות בענף. בשנת 2013 העריך ארגון IATA כי כ-50% מפעילות זו נעשית באמצעות התקשרות של חברות התעופה עם קבלנים. הדבר כדאי לחברות תעופה במיוחד בנמלי תעופה שבהם אין להן תשתית שירותי קרקע מפותחת משל עצמן, אם משום מחסור במשאבים של החברה ואם משום שמטוסיהן נוחתים באותו יעד בתדירות נמוכה.
שירותי קרקע בישראל
בישראל קיימות 4 חברות שנותנות שירותי קרקע למטוסים:
מסמכי מדיניות
לשם הגברת היעילות והבטיחות במתן שירותי קרקע מפרסם ארגון יאט"א מהדורות מעודכנות של מסמכי מדיניות והדרכה בנוגע להם. אלו הם Airport Handling Manual ו-IATA Ground Operations Manual.
יורם קיכל
קיכל נכה צה"ל קטוע יד שמאל. באולימפיאדת הנכים ארנהם (1980) התחרה בקליעה ודורג במקום ה-9 מתוך 18.
קיכל שחקן טניס נכים והוא רכז תחום טניס כיסאות גלגלים בבית הלוחם תל אביב. בנוסף הוא חבר ועדה לקידום טניס בכיסאות גלגלים במסגרת איגוד הטניס בישראל.
קיכל חבר נבחרת הגולף לנכי צה"ל. בשנת 2019 זכה במקום השני בטורניר גולף בגרמניה.
דב נשרי
דב נשרי (אדלר) (כ"א באלול תר"פ/ 1920 - יח בתמוז תשל"ג/ 18 ביולי 1973) היה חבר "ההגנה", קצין בדרגת סא"ל בצה"ל ואיש משרד הביטחון, מנכ"ל "החברה לפיתוח חוף אילת".
חייו
נולד לטוביה אדלר, ועלה לארץ ישראל בנעוריו. היה נוטר, מדריך ומפקד מחלקה ב ברחובות ופעיל המוסד לעליה ב' באירופה.
במלחמת העצמאות היה מג"ד בחטיבת קרייתי.
בין השנים 1952–1954 היה מפקד אילת, שהייתה שטח שיפוט צבאי. ב-1952 נישא לדליה למדני, ב-1954 עברו בני הזוג לצהלה, ובשנת 1957 נולדה בתה היחידה, ליאת.
במבצע קדש היה קצין קישור של פיקוד המרכז לחטיבה 17 ועמד בראש "ועדת נשרי" שתיחקרה את טבח כפר קאסם מטעם פיקוד המרכז, מספר שעות לאחר סיומו.
היה מנהל מחלקת הגדנ"ע באגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון. בין השאר הקים את תזמורת הגדנ"ע ויצא איתה לסיבובי הופעות בחו"ל. ב-1959 פיקד על משלחת הגדנ"עים, תלמידי כפר גלים, למדינות מערב אפריקה. המשלחת יצאה במסגרת פעילויות שהתקיימו באותה עת לקידום יחסי אפריקה–ישראל, ופעילותה נחשבה כתרומה מוצלחת לתדמית מדינת ישראל.
בשנת 1961 התגרש מדליה למדני. הכיר בכפר הירוק את דרורה חבקין שלימדה שם ונישא לה. בתם שירי נולדה ב-1964 ובנם אריאל ב-1967. התגרשו ב-1970 לאחר שדרורה נפרדה ממנו ועברה לחיות עם דני ליטני.
ב-1969 מונה למנכ"ל "החברה לפיתוח חוף אילת". למרות שרבים הטילו ספק בהיגיון הכלכלי של השקעה נוספת בתיירות באילת, בפעילותו היזמית ומסירותו הרבה הצליח נשרי תוך שלוש שנים להוציא לפועל מיזמי פיתוח רבים. כבר בשנת 1970 סיפר במסיבת עיתונאים בעיר על השקעות הצפויות בזכות מענק ממשלתי לבוני מלונות באילת. ב-1972 הותרה כניסת פועלים ערבים לעיר, ותנופת הפיתוח גברה. ביוני 1973, בעת פתיחת מלון חדש, סיפר לעיתונות על תוכנית הכשרת אזור התיירות החדש שנמצאה בעיצומה באותה עת ועל חשיבות החלטת הממשלה להקים שדה תעופה בינלאומי מחוץ לעיר.
מספר שבועות לאחר מכן נפטר במהלך ניתוח לטיפול באולקוס, בן 53 בלבד במותו. נקבר בבבית העלמין בחולון. מאות הגיעו להלווייתו.
אדריאן ג'ונסטון
אדריאן ג'ונסטון (אנגלית: Adrian Johnston; נולד ב-1961) הוא מוזיקאי ומלחין בריטי.
חייו
ג'ונסטון נולד בעיירה האנגלית קרלייל (Carlisle) שליד הגבול הסקוטי. הוא ניגן כמתופף בגלגול מוקדם של להקת הווטרבויז. זמן מה טייל ברחבי העולם כשניגן בליווי סרטים אילמים. הוא החל לכתוב מוזיקה למחזות בעבור התיאטרון המלכותי הלאומי ובעבור החברה השייקספירית המלכותית. ב-1996 התבקש על ידי הבמאי מייקל וינטרבוטום לכתוב את המוזיקה בעבור הסרט ג'וד, ובהמשך כתב מוזיקה לשלושה סרטי טלוויזיה נוספים בבימויו של וינטרבוטום. הלחין את המוזיקה לסרט להיות ג'יין.
מאז 1995 הלחין ג'ונסטון מוזיקה עבור למעלה מ-80 תוכניות טלוויזיה וסדרות טלוויזיה.
בשנת 2002 זכה ג'ונסטון בפרס אמי על הלחנת המוזיקה לסדרת הטלוויזיה "שקלטון", ובשנת 2008 זכה בפרס באפט"א על המוזיקה שכתב לסרט הטלוויזיה Capturing Mary. כמו כן הוא היה מועמד לפרס אמי נוסף (על הלחנת המוזיקה לסרט הטלוויזיה "בתו של גדעון") ולארבעה פרסי באפט"א נוספים (על המוזיקה לתוכניות הטלוויזיה "הנסיך האבוד", Tipping the Velvet, Perfect Strangers ו"ידידינו המשותף" עיבוד לרומן מאת צ'ארלס דיקנס).
מפרץ סארוס
מפרץ סרוס (בטורקית: Saros Körfezi) הוא מפרץ בצפון הים האגאי שנמצא צפונית לחצי האי גליפולי בצפון-מערב טורקיה. ארכיפלג סארוס נמצא במפרץ.
אורכו של המפרץ הוא 75 קילומטרים ורוחבו 35 קילומטרים בגלל המרחק מאזורי התעשייה ובזכות זרמים מתחת למים, המקום הפך לאתר נופש פופולרי בקיץ.
המפרץ שימש תקופה ארוכה כמקום לתרגילים האמפיביים של נאט"ו. בסתיו 1992 נפגעה המשחתת הטורקית מואוונט משני טילי AIM-7 ספארו שנורו על ידי נושאת המטוסים האמריקאית USS סרטוגה במהלך תרגיל נאט"ו "קביעת תצוגה" שנערך במפרץ. האירוע עלה בחייהם של כמה קצינים טורקים, בעוד רבים אחרים על סיפונה נפצעו קשה.
זיזף טונאטיאו
זיזף טונאטיאו  (שם מדעי: Tonatia) הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל 2 מינים, החיים בדרום אמריקה. הסוג הוקם בשנת 1827 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי וקרוי על שמו של האל טונאטיאו מהמיתולוגיה האצטקית. זיזף טונאטיאו קרוב חיצונית וגנטית לסוג זיזף עגול-אוזן.
תיאור
לזיזף טונאטיאו ראש גדול אוזניים רחבות ועגולות וצפירים קטנים. חוטמו רחב וקצר ובעל עיטור דמוי עלה על האף. בדומה לזיזף עגול האוזן, גם לסוג זה שיניים מפותחות ויבלות במרכז השפתיים. אורך הראש והגוף של הזיזפים 42–88 מ״מ, אורך הזרוע 32–61 מ״מ ואורך הזנב 14–23 מ״מ. משקלם עד 35 גרם.
הפרווה של זיזף טונאטיאו צפופה וצמרירית במקצת. צבעה נע בין חום אפרורי לבז׳, שחרחר או אפור כסוף. הגחון עשוי להיות חיוור יותר. הזרועות, הפנים ובסיס האוזניים ורודים, והכנפיים, קצות האוזניים והמצח שחרחרים. אחד המינים מתאפיין בפס בהיר על הראש, שמשמש כסימן זיהוי בינו לבין המין השני.
ביולוגיה
זיזפי טונאטיאו מצויים באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית. בית הגידול שלהם מורכב מיערות גשם טרופיים וסוב-טרופיים בסמיכות לנחלים, נהרות וביצות. הם ניזונים בעיקר מחרקים ומשלימים את תזונתם בפירות וחולייתנים קטנים. הזיזפים יוצאים לפעילות בשקיעה, וישנים ביום בעיקר בחללי עצים ובמערות לצד מיני עטלפים אחרים. הם מתרבים במהלך עונת הגשמים.
מינים
בסוג זה 2 מינים:
תעלת מידי
תעלת מידי (בצרפתית: Canal du Midi; באוקסיטנית: Canal del Miègjorn; מילולית: תעלת הדרום) היא תעלה בדרום צרפת המחברת בין נהר הגארון ובין הלגונה אטן דה תו. תעלת מידי, יחד עם תעלת גארון, מרכיבות את "תעלת שני הימים" (Canal des Deux Mers, Canal de las Doas Mars) המאפשרת שיט בין הים התיכון לאוקיינוס האטלנטי. תעלת מידי עוברת בין העיר סט שלחוף הים התיכון ובין העיר טולוז שבפתחה של תעלת גארון, ואורכה כ-240 ק"מ.
הקמתה של התעלה
הרעיון לחבר את האוקיינוס האטלנטי לים התיכון עלה עוד בימי הרומאים והמשיך לעניין מלכים צרפתיים לאורך ההיסטוריה. בשנת 1516 זימן המלך פרנסואה הראשון את לאונרדו דה וינצ'י לצרפת וביקש ממנו סקר בדבר חיבור נהר הגארון מהעיר טולוז לנהר האוד בעיר קרקסון. הבעיה המרכזית בה נתקלו דה וינצ'י וממשיכיו הייתה כיצד לספק ולשמר את המים בחלקה העליון של התעלה אשר עוברת בתוואי בעל שיפוע משמעותי.
בשנת 1662 ביקש פייר-פול ריקה לפתור את הבעיה ולהקים את התעלה. מטרתה המקורית של התעלה הייתה ליצור קיצור דרך בין האוקיינוס האטלנטי לבין הים התיכון ובכך להימנע ממסע דרך מצר גיברלטר. מסע כזה ארך במאה ה-17 כחודש, והיה כרוך באיומים מצד פירטים ברברים ומצד ספרד העוינת.
בעזרת קשריו של ריקה עם ז'אן-בטיסט קולבר, שר האוצר של לואי הארבעה עשר, ועם הארכיבישוף של טולוז הוא הצליח להשיג מימון לפרויקט מהמלך בשנת 1666. התעלה נחפרה בין השנים 1667 ל-1681 ונפתחה לשיט שישה חודשים אחרי מותו של ריקה.
לשם תכנון והקמת התעלה נעזר ריקה גם במהנדסי הצבא. מהנדסים אלו בנו סכר ב-Saint Ferréol על יובל של נהר הטארן (Tarn) על מנת לפתור את בעיית האספקה של המים לחלקה העליון של התעלה. הסכר מוקם על רכס ההר השחור, כעשרים קילומטר משיא הגובה של התעלה. הסכר, אשר השתרע לאורך 700 מטר ולגובה 30 מטר, היה פרויקט ההנדסה האזרחית הגדול ביותר באירופה במאה ה-17 והיה שני רק לסכר באליקנטה בספרד. מאגר המים שיצר הסכר חובר לשיאה של תעלת מידי בערוץ באורך 25 ק"מ אשר לאורכו מוקמו 14 תאי שיט (Locks), יצר נמל בעיר רוול, וסיפק בהצלחה מים לתעלה שזרמו דרכה לשני הימים.
המערכת כולה נחשבה ליצירת מופת הן בתחום הנדסת המים והן בתחום הנדסת מבנים. בשיא העבודה השתתפו כ-12,000 פועלים מתוכם כאלף פועלות. רבות מן הפועלות באו מאזור הפירנאים אשר שימש בתקופת הרומאים כאזור מרחצאות. ידע מהתקופה הקלאסית השתמר בתרבות המקומית והפועלות הביאו אותו ותרמו תרומה נכבדת לפעולות הבנייה. ידע זה היה חסר למהנדסים הצבאיים. הידע ההנדסי של התקופה כלל בעיקר בניית ביצורים, ידע הנוגע להנדסת מים היה בעיקר אודות ניקוז מים במכרות ולא הספיק עבור בניית התעלה.
נתוני התעלה
בתעלה 91 תאי שיט אשר מאפשרים מעבר בין הפרשי גבהים של 190 מטר. מלבד תאי השיט היא בנויה גם מגשרים, סכרים ומנהרות. לאורך תעלת מידי ישנן כיום יותר מ-40 אמות מים אשר מתפקדות למעשה כגשרים של התעלה מעל נחלים ונהרות החוצים אותה. כשנוצרה על ידי ריקה היו לאורכה רק שלוש אמות מים, וחציית הנחלים והנהרות הנותרים נעשתה באמצעות מעבר דרכם, אחרי שנבנו סכרים אשר העלו את מפלסם של אלה לגובה התעלה. לקראת סוף המאה ה-17 נוספו תעלות ניקוז ונבנו אמות מים נוספות. הגשר מעל הנהר אור (Orb) הושלם ב-1858 והגשר האחרון נבנה ב-1983.
בגרף המצורף מתואר פרופיל התעלה לאורך תחנות שונות לאורכה. החל מטולוז (1) דרך סי דה נורוז (Seuil de Naurouze) הנקודה הגבוהה ביותר בדרכה (2), קסטלנודרי (Castelnaudary) (3), קרקסון (4) ו-Trèbes במספר 5. התעלה ממשיכה לבזייה מייד אחרי מעבר בתי שיט ב-Fonserannes במספר 6. לאחר מכן ממשיכה התעלה ל-Agde, במספר 7 ולסט (8).
דמסוס השני
דמסוס השני (בלטינית: Damasus II; מת ב-9 באוגוסט 1048) היה אפיפיור במשך פחות מחודש, בין 17 ביולי 1048 ועד מותו. הוא היה האפיפיור הגרמני השני שמונה על ידי היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. שמו היה פופו והוא היה יליד בוואריה. לפני מינויו היה בישוף בריקסן בטירול.
היינריך השלישי ניסה למנות אפיפיור מטעמו. הוא הצליח להעלות לכס את קלמנס השני, אך זה נפטר מספר חודשים לאחר מינויו. לאחר מותו שב ועלה על הכס בכוח הזרוע בנדיקטוס התשיעי, שנתמך על ידי שליט טוסקנה. לאחר התייעצויות בחצר הקיסרית בסקסוניה, שבהן עלו מספר שמות כמועמדים ראויים, בהם ארכיבישוף ליון, בישוף לייז' ואף האדם שפוטר מכהונתו כאפיפיור מספר חודשים לפני כן, כיוון שרכש אותה בכסף, גרגוריוס השישי, סירב היינריך לשמות שהוצעו לו. הוא מינה תחתם את פופו, בישוף בריקסן בטירול, שנטל לעצמו את השם דמסוס השני.
מותו החטוף הוביל לתאוריית קונספירציה לפיה הורעל על ידי תומכי בנדיקטוס התשיעי או הילדברנד, מזכירו המסור של גרגוריוס השישי. אולם, ככל הנראה, סיבת מותו האמיתית הייתה כתוצאה ממחלת המלריה.
דר שטורם
דר שטורם (בגרמנית: Der Sturm) היה כתב עת גרמני לאמנות ולספרות, שנוסד על ידי הרווארט ולדן וסיקר בין היתר את האקספרסיוניזם, הקוביזם, הדאדא והסוריאליזם. הוא פורסם בין השנים 1910–1932.
היסטוריה
Der Sturm נוסד בברלין בשנת 1910 על ידי הרווארט ולדן. הוא הופיע מדי שבוע בין השנים 1910 ל־1914, מדי חודש בין השנים 1914 ל־1924, ורבעון, עד שפרסומו הופסק בשנת 1932. בין השנים 1916 ל־1928 נערך על ידי האמן ומורה הבאוהאוס לותר שרייר.
כתב העת עוצב על פי כתב העת הספרותי האיטלקי La Voce, שראה אור בפירנצה בין השנים 1908–1916.