cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כלותיו של ישו
עלילה
השנה היא 1962. דיאן מרקהם, המסיימת תואר שני בספרות באוניברסיטת סידני ועומדת להינשא, עוברת חוויה דתית עזה ונזכרת בחזיון של הבתולה שהיה לה כילדה. לאכזבת אמה וארוסה, היא מבטלת את הנישואין ונכנסת כמועמדת למנזר "סאנטו ספיריטו". שם היא בולטת בין המועמדות האחרות, רובן בנות למשפחות מהגרים איריות מן הכפר. היא מתמרדת נגד מורתן, האחות אגנס הקשוחה והקנאית, ושוללת את הפילוסופיה והתאולוגיה הסכולסטית שזו מנסה ללמד אותן. דיאן מתחברת עם ורוניקה, צעירה פשוטה ותמה. השתיים מתקבלות כנזירות-חניכות, ונעשות לאחיות קתרין ומרים פאולוס. כשאגנס שומעת מפאולוס דברי ביקורת על הכנסייה, היא מבינה שקתרין שתלה בראשה את הדברים. שתי החניכות מופרדות, וקתרין מצווה לשרוף את היומן בו כתבה את מחשבותיה.
ב-1965, קתרין שבה ל"סאנטו ספיריטו" בתור מורה. תלמידה חדשה בשם פרנסס אחוזת חרדה כשאמה מגלה לה שהתגרשה מאביה בגירושין אזרחיים, ושהיא מתכוונת להינשא מחדש, בברכת הכנסייה או בלעדיה. הבישוף שולל מן האם היתר להינשא מחדש; היא נישאת בטקס אזרחי ולפיכך מנודה ומנועה מלהשתתף בקונפירמציה של בתה. כשהדבר מתגלה, פרנסס ואמה סובלות השפלות ובידוד חברתי. אמה מפצירה בה להיוותר קתולית.
תלמידה בשם רוזמרי מגלה סקרנות מינית ומתקוממת נגד הרוח המוסרנית והנוקשה בה נלמד הנושא בבית-הספר. בזעמה על משפחתה השמרנית ועל הנזירות, היא נעשית מרדנית ובוטה יותר ויותר. רוזמרי מתאהבת בדומיניק, אחיה של תלמידה אחרת, המגויס למלחמת וייטנאם (שאוסטרליה משתתפת בה). היא הרה לו ומסולקת מבית-הספר כעונש.
מרים פאולוס נתקלת בחבר ילדות, הכומר ג'ק דלונטי, איש האגף הרדיקלי בכנסייה. היא מתאהבת בו לאחר שהוא דורש בגנות וייטנאם ובעד רפורמה עמוקה בהרבה ממה שהוותיקן אישר. כשג'ק פורש מן הכמורה בטרם יסולק, היא עוזבת את החיים הדתיים והם מתארסים. שניהם נאלצים להתמודד עם העוני וקשיי החיים שאינם מורגלים בהם, והמתח ביניהם מתחדד כשג'ק נוטה לאתאיזם בעוד ורוניקה נותרת קתולית אדוקה. היא אינה עומדת בכך, מתקבלת מחדש ונודרת את נדריה הנצחיים.
ב-25 ביולי 1968, האפיפיור מוציא אנציקליקה לגבי שימוש באמצעי מניעה. קתרין מצפה לכך שיתיר את השימוש בהם, ומזדעזעת כשהם נותרים אסורים. הבישוף מודיע לנזירות כי הוא יודע שרבים מהליברלים בכנסייה מאוכזבים, אך אל להם לנהל על כך דיון ציבורי. כשאמה של אחת התלמידות גורמת לעצמה להפלה מוקדמת מסוכנת, בגלל חששה מלידה נוספת, קתרין מתמרדת. היא מסרבת לצנזר מאמר בעיתון בית-הספר שכתבה פרנסס, ובו מחאה קשה על האיסור, ובעקבות כן פרנסס מסולקת. קתרין עוזבת את המנזר, שבה לחיים החילוניים ונעשית לסופרת. בהקראת ספרה הראשון נוכחות אחיותיה לשעבר.
הפקה וקבלה
יוצרת הסדרה, פני צ'פמן, אמרה שהונעה על ידי השאלה מדוע מספר הוגות פמיניסטיות בולטות, כמו ג'רמיין גריר, ייחסו השפעה רבה לנזירות שלמדו אצלן בעיצוב אישיותן, על אף שמוסד הנזירות היה אמור להיות שריד מאובן. צ'פמן וכמה מן השחקניות היו בוגרות בתי-ספר קתוליים פרטיים; הכוכבת הראשית ג'וזפין ביירנס אף שקלה להיות נזירה בילדותה. ראסל קרואו ונעמי ווטס קיבלו את תפקידיהם הבולטים הראשונים בהפקה.
הסדרה הופקה הופקה על ידי תאגיד השידור האוסטרלי, בשיתוף ערוץ 4 והטלוויזיה האירית, בתקציב של 6.2 מיליון דולר אוסטרלי. כשהוקרנה לראשונה בספטמבר ואוקטובר 1991, היא הייתה למשדר הנצפה ביותר (שלא היה אירוע ספורט) בתולדות המדינה, עם מדרוג של 30%. בבריטניה, נצפתה על ידי קהל שנאמד ב-6 מיליון איש, ובצפון אמריקה הוערך מספר צופיה ב-1.76 מיליון.
הסדרה זכתה לשבחי הביקורת (אף בבריטניה), ואף הוכנסה לתוכנית הלימודים באוסטרליה. היא זכתה בפרס נציבות זכויות האדם האוסטרלית לסדרת דרמה, בזכות הצגת סוגיות חברתיות רגישות. כמו כן זכתה בארבעה פרסי מכון הסרטים האוסטרלי לשנת 1992.
ההפגנות בבלארוס (2020–2021)
ההפגנות בבלארוס החלו בלילה בין 9 ל-10 באוגוסט 2020 הן הפגנות בעקבות תוצאות בחירות לנשיאות בלארוס 2020 נגד ממשלת בלארוס ונגד נשיא המדינה אלכסנדר לוקשנקו. אלה היו ההפגנות האנטי־ממשלתיות הגדולות ביותר בתולדות בלארוס. תוצאות הבחירות היו ניצחון של נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו בפעם השישית.
מאז יום הבחירות, ההפגנות התקיימו בקנה מידה ארצי, והמצב במדינה התאפיין כמשבר פוליטי. הפגנות המוניות הסתיימו עד מרץ 2021.
מידע כללי
הפגנות המוניות ברחבי בלארוס התפתחו ביום הבחירות, מיד לאחר סגירת הקלפיות והכרזה על התוצאות הראשוניות של ההצבעה. המפגינים האשימו את הרשויות בזיוף תוצאות הבחירות. לפי נתונים רשמיים של ועדת הבחירות המרכזית, לוקשנקו זכה ב-80.1% מהקולות. לפי סקרי יציאה מחו"ל, הוא קיבל רק 10.09% מהקולות, בעוד יריבתו העיקרית סבטלנה טיכאנובסקאיה קיבלה 71.28%.
האכזריות המוגזמת שבה התייחסו קציני אכיפת החוק למפגינים בימיה הראשונים של ההפגנות הפכה לגלויה. קציני אכיפת החוק השתמשו באופן מסיבי בעינויים ובצורות אחרות של התעללות.
במהלך השבוע הראשון של ההפגנות, 2 אנשים מתו ויותר מ-200 נפצעו. מאוחר יותר, אדם אחד נוסף מת בברסט.
שביתות נערכו במפעלים בבעלות ממשלת בלארוס בדרישה להפסיק את עינויים של עצורים, להביא את העבריינים לדין ולקיים בחירות הוגנות. ב-16 וב-23 באוגוסט התאספו כמה מאות אלפי מפגינים במרכז מינסק.
באמצע אוגוסט, ביוזמתה של המועמדת לשעבר לנשיאות סבטלנה טיכאנובסקאיה, הוקמה "מועצה מתאמת לארגון תהליך ההתגברות על המשבר הפוליטי (מועצה מתאמת)", שהכריזה על כוונתה לנהל משא ומתן על העברת השלטון, אך בית המשפט החוקתי של הרפובליקה של בלארוס הכריז שצעד זה לא חוקי.
ב-19 באוגוסט, הפרקליטות הכללית של בלארוס פתחה תיק פלילי על עצם הקמת "המועצה המתאמת". חבריה מואשמים בקריאה פומבית לתפיסת כוח המדינה ובביצוע מעשים שמטרתם לפגוע בביטחון הלאומי. מספר חברי בית המשפט לחוקה נעצרו או נאלצו לעזוב את המדינה בלחץ השלטונות, ולאחר מכן החלו לתאם את פעולות המפגינים מחו"ל, בין היתר באמצעות ערוצי טלגרם התומכים באופוזיציה הבלארוסית.
תמיכתו המוצהרת בפומבי של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין בתקופה זו סייעה לאלכסנדר לוקשנקו לשמור על השלטון, ולאחר רגיעה קצרה באוגוסט, כוחות הביטחון הגבירו בהדרגה את הלחץ על המפגינים בתחילת הסתיו. לדברי פעילי זכויות אדם, נכון ל-22 בנובמבר, מספר המעצרים של המפגינים עלה על 30,000. יותר מ-2,300 תיקים פליליים נפתחו נגד מתנגדים פוליטיים של הרשויות. לא נפתח תיק פלילי אחד נגד נציגי רשויות אכיפת החוק, לרבות על עובדות רציחות.
ההפגנות המסיביות ביותר בחודשים הבאים היו צעדות יום ראשון של האופוזיציה במינסק. מדי שבוע התקיימו בבירה תהלוכות נשים, תהלוכות גמלאות ונכים. פעולות רבות של סולידריות של סטודנטים ופקולטה לאוניברסיטאות, מדענים, עורכי דין, רופאים, ספורטאים, נציגי הקהילה העסקית, עיתונאים, אזרחים פשוטים נערכו מדי יום במינסק ובערים אחרות (כליות, עצרות, "רשתות סולידריות", הופעות, הפגנות של סמלי האופוזיציה, גרפיטי וכתובות פוליטיות). מדי ערב נערכו באזורי המגורים של מינסק הפגנות בחצר, בהן הופיעו מוזיקאים ואמנים מקומיים מול הקהל. פרסום באינטרנט של הודעות וידאו קולקטיביות ואינדיבידואליות, מכתבים פתוחים קיבלו קנה מידה גדול.
לוקשנקו עצמו כינה את הבחירות תקפות ושההפגנות אורגנו מחו"ל. ארצות הברית ומרבית מדינות האיחוד האירופי (בעיקר פולין והמדינות הבלטיות), בניגוד לרוסיה, לא הכירו בתוצאות הבחירות. האיחוד האירופי, ארצות הברית וקנדה אימצו 3 חבילות של סנקציות נגד נציגי הנהגת בלארוס, כולל הנשיא אלכסנדר לוקשנקו, חברי ועדות בחירות, ראשי ועובדי רשויות אכיפת החוק, ראשי מפעלי מדינה גדולים.
על רקע ההפגנות המתמשכות, הודיע הנשיא לוקשנקו על הצורך לשנות את החוקה, וציין כי הוא מוכן לחלוק סמכויות לטובת זרועות ממשל אחרות. בית הנבחרים של האספה הלאומית של בלארוס בתחילת אוקטובר החל לקבל הצעות לתיקון החוקה. האופוזיציה הבלארוסית, לעומת זאת, סירבה לדון בתיקונים חוקתיים עם השלטונות, והתעקשה לקיים בחירות לנשיאות חדשות.
עד סוף חורף 2020/2021, ההפגנות ההמוניות בבלארוס דוכו. מחאות קטנות בתוך המדינה ופעולות סולידריות מחוץ לבלארוס נמשכות. נכון לאוקטובר 2021, היו במדינה מעל 800 אסירים פוליטיים (לפי "ויאסנה").
הבחירות לנשיאות בלארוס 2020
ב-21 במאי 2020 החל מסע איסוף חתימות בבלארוס לתמיכה במינוי המועמדים לנשיאות. קבוצות היוזמה רשמו את אלכסנדר לוקשנקו, ויקטור בבריקו, ולרי צפקאלו, סרגיי טיכאנובסקיי ואחרים.
היזם והבלוגר סרגיי טיכאנובסקיי החל בקמפיין הפעיל ביותר, אך ב-29 במאי, במהלך כלונסאות לאיסוף חתימות בעיר גרודנו, נעצר טיכאנובסקיי ועד מהרה הואשם בפעולות המפרות את הסדר הציבורי באופן בוטה. בשל העובדה שוועדת הבחירות המרכזית סירבה לרשום את המועמד שנעצר על ידי מיופה כוח, אז אשתו, סבטלנה טיכאנובסקיה הגישה אישית בקשה לרישום בשמה.
הצוות של טיכאנובסקיי תמך בסבטלנה, כלונסאות ועצרות לתמיכתה נערכו ברחבי הארץ. לאחר שההרשמה נדחתה ממנהיגי המירוץ לנשיאות, בבריקו וצפקאלו, המטה שלהם תמך בטיכאנובסקיה כמועמד יחיד מהאופוזיציה.
לפני הבחירות
ביוני 2020 התקיימו מחאות רחוב נגד לוקשנקו. מועמדים מהאופוזיציה נרשמו לבחירות הבאות, אך רבים מהם נעצרו.
ב־19 ביוני הודיע לוקשנקו שהוא "סיכל ניסיון הפיכה", וכתוצאה מכך נעצר יריבו העיקרי מהאופוזיציה, ויקטור בבריקו. על פי דיווחים ברשת CNN, באבארייקה הצהיר כי ההאשמות בשוחד ובשחיתות הן האשמות שווא, וכי מניעי המעצר פוליטיים שעיקר מטרתם היא למנוע את ניצחונו בבחירות. פעילי אופוזיציה, עיתונאים ובלוגרים נעצרו גם הם כחלק מהדיכוי הממשלתי. קבוצת זכויות האדם Viasna העריכה שכ־1,300 איש נעצרו במחאה בין תחילת מאי לתחילת אוגוסט.
לוקשנקו טען כי מחאות האופוזיציה נובעות מהתערבות של מדינה זרה. לדבריו, ההפגנות היא מזימה שתוכננה על ידי מדינות זרות – האמריקאים, חברי נאט"ו, הרוסים או האוקראינים. אשתו של טיכאנובסקי, סבטלנה טיכאנובסקאיה, נרשמה כמועמדת בבחירות הקרובות לאחר מעצרו של בבריקו.
ההפגנות הובילו להערכות לפיהן הסכסוך עשוי להימשך חודשים ולהסלים לאלימות, ואף להתפתח למהפכה, בדומה לאופן שבו הפכו מחאות היברומאידאן למהפכה באוקראינה בשנת 2014. צוות החשיבה האמריקני קרן מרשל הגרמנית, ציין כי ההפגנות רחבות יותר ומדוכאות באכזריות רבה יותר מהפגנות קודמות בבלארוס.
הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE ) דיווח כי הוא לא ינטר אחרי בחירות 2020 מאחר שלא הוזמן לעשות זאת. זו הפעם הראשונה מאז 2001 שבה המשרד למוסדות דמוקרטיים וזכויות אדם (ה־ODIHR) לא יעקוב אחר הבחירות בבלארוס. ארגון ה־OSSE לא הכיר בשום בחירות בבלארוס כחופשיות והוגנות מאז 1995, והממשלה בבלארוס הפריעה לפיקוח של OSSE על מערכות בחירות קודמות במדינה. ב־23 ביולי טען לוקשנקו כי ה־BBC ורדיו אירופה החופשית עודדו מהומות, ואיים לגרש את התקשורת ולאסור עליהם לדווח על הבחירות.
אזרחי בלארוס החלו באירוע התרמה כדי לתמיכה בקורבנות הדיכוי והאלימות, כך שיוכלו לשלם את הקנסות שקיבלו במהלך המחאה.
הקמפיין הנשיאותי
ב־29 ביולי, בתמיכתם של כלי החדשות שבחסות ממשלת בבלארוס, נעצרו 33 שכירי חרב לכאורה מקבוצת ואגנר, חברה צבאית פרטית רוסית, בבית הבראה בסמוך למינסק.
ב־30 ביולי התקיימה עצרת של המועמדת לנשיאות, סבטלנה טיכאנובסקאיה, בפארק ידידות העמים במינסק. לפי פעילי זכויות אדם, 63,000–70,000 איש נכחו במקום. זו הייתה אחת העצרות הגדולות ביותר בבלארוס מאז 1991.
ב־6 באוגוסט, כ־5,000 מפגינים יצאו לרחובות במינסק, נופפו בסרטים לבנים וקראו לבחירות חופשיות והוגנות.
במהלך השבוע הראשון של אוגוסט הפגינו רבבות בלארוסים נגד לוקשנקו בעיירות ובערים ברחבי בלארוס. כ־63,000 מפגינים נכחו בעיר הבירה, מינסק. אלו מחאות הרחוב הגדולות ביותר שהיו בבלארוס הסובייטית.
יום הבחירות
ב־9 באוגוסט, רוב הכבישים והכניסות למינסק נחסמו על ידי המשטרה והצבא בשעת בוקר מוקדמת.
בשעות הלילה, לאחר שכוחות המשטרה פיצלו את ההמונים, הם החלו לדלוק אחר קבוצות מפגינים קטנות יותר דרך מרכז העיר מינסק במשך מספר שעות. מאבקם של המפגינים נגד כוחות הביטחון והמשטרה נמשך בכל הערים הגדולות בבלארוס. כוחות הביטחון השתמשו באלות משטרה, בכדורי גומי (שנורו מרובי ציד), ברימונים עם כדורי עופרת, בתותחי מים, בגז מדמיע וברימוני הלם כדי לדכא את ההפגנות. דיכוי ההפגנות נמשך כל הלילה. בברסט, המפגינים התפזרו בהדרגה והשאירו קהל של 200–300 מתוך הערכות קודמות של כ־5,000 איש. באותו לילה השתמשו כוחות הביטחון של מינסק ברימונים, וכמה מהמוחים נפצעו אנושות.
זו הייתה אחת המחאות הגדולות ביותר מאז שבלארוס נהייתה עצמאית. כוחות הביטחון עצרו באותו לילה כ־3,000 משתתפים. כמה מן המפגינים נפצעו קשה, לפחות 50 מהם הובלו לבית החולים, ואחד מהמפגינים מצא את מותו.
לאחר יום הבחירות
ב־10 באוגוסט בשעות הבוקר המוקדמות בבוקר במינסק, אנשים החלו להביא פרחים למקום בו מת המפגין בלילה הקודם. הרשויות המקומיות לא אישרו את הידיעה שמפגין מת בהפגנות. ועדת הבחירות המרכזית של בלארוס הודיעה על תוצאות הבחירות.
בזמן שההפגנות סחפו את בלארוס בעקבות התוצאות המזויפות, המועמדת הראשית לאופוזיציה סבטלנה טיכאנובסקאיה פרסמה סרטון בו נכתב כי היא עזבה את בלארוס לליטא. היא אולצה לעזוב כשניסתה להגיש תלונה למועצת הבחירות המרכזית של בלרוס, שם היא עוכבה במשך שבע שעות.
בדיכוי ההפגנות במינסק השתתפו כוחות משטרה מיוחדים לדיכוי מהומות מטעם הממשלה (AMAP/OMON), חיל הפנים וכוחות מיוחדים למלחמה בטרור. תותחי מים שימשו את הכוחות גם בסמוך לשוק ריגה, וכדורי גומי היו בשימוש נרחב בכל מקום. לפי הדיווחים, חוליות AMAP השתלטו על אמבולנסים או השתמשו בטנדרים עם סימנים חזותיים דומים כדי להונות את המפגינים, ולאפשר להם לעבור את המתרסים שבנו.
המשטרה המשיכה להשתמש בתותחי מים כנגד מפגינים במהלך העצרת של תומכי האופוזיציה במינסק ביום שני.
ב־11 באוגוסט התחדשו ההפגנות במינסק ובערים מרכזיות אחרות. במהלך ההפגנות, היה שימוש נרחב בכדורי גומי וברימוני הלם. משרד הפנים אישר כי השתמש בכדורים חיים כנגד מפגינים בברסט; לא דווח על מקרי מוות. באותו היום דווח כי מנהיגת האופוזיציה סבטלנה טיכאנובסקאיה נמלטה לליטא.
ב־12 באוגוסט מת בהומל גבר בן 25 שככל הנראה לקה במחלת לב. על פי מידע ראשוני, הוא מצא את מותו בגלל המתנה במעצר בטנדר של כוחות הביטחון במשך שעות רבות, בהן שרר מזג אוויר חם. הוא היה במכונית המסחרית כיוון שלא היה עוד מקום במרכזי המעצר הזמניים בעיר. הוא נידון לעשרה ימי מאסר בפועל, אך לא קיבל טיפול רפואי נאות בזמן. משפחות וחברים של יותר מ־500 עצורים בהומל לא הורשו לבקרם. המשטרה המקומית לא סיפרה להם דבר על גורל קרוביהם. עוד דווח על שוטרת שהתעללה באישה שנעצרה במקום.
במהלך הפגנות נרחבות בהורדנה נפצע ילד בן 5. אביו של הילד נעצר, לאחר שהמכונית בה שהו נפגעה על ידי כוחות הממשלה.
ב־12 באוגוסט מוחים החלו להתייצב ברחובות מינסק כדי למחות נגד הדיכוי האכזרי של הממשלה. לאחר מכן התרחבו המחאות לערים אחרות. אנשים ששירתו בעבר בכוחות הביטחון המיוחדים הביעו את הזדהותם, ופרסמו סרטונים שבהם הם משליכים את מדיהם וקוראים לרשויות להפסיק את התנגדותם.
באותו יום, הודה שר הפנים בבלארוס שכוחות המשטרה אכפו מדיניות של ירי על מנת להרוג.
במקומות רבים במינסק נצפו שוטרים המתניידים באמבולנסים, עוצרים ליד הקהל ויורים. לפי דיני מלחמה ולפי אמנת ז'נבה הרביעית, אסור בתכלית האיסור להשתמש בשירותי אמבולנסים, בתי חולים וכל החפצים המסומנים בסמל הצלב האדום למטרות צבאיות.
ב־13 באוגוסט נוצרו שרשראות אנושיות למחאה כנגד אלימות של המשטרה, בהן השתתפו אלפי נשים לבושות בלבן. עובדים במספר מפעלים בבעלות המדינה החליטו לשבות.
ב-14 באוגוסט טענה סבטלנה טיכאנובסקאיה כי היא זכתה בבחירות לנשיאות עם 60%–70% מהקולות והודיעה על הקמת מועצת תיאום.
טענות הועלו בדבר הפרות חוק שונות בבתי הכלא בבלארוס (צפיפות קשה, מכות והתפרצויות זעם מצד סוהרים).
אמנים שונים לרבות להקת Molchat Doma הוציאו יצירות שתומכות במפגינים.
בנובמבר 2020 הוחלט על ביטול משחקי אליפות העולם בהוקי קרח 2021 במינסק ומשחקי האליפות הועברו לריגה.
ינואר
ב-3 בינואר, דווח על מספר צעדות ברחבי מינסק. אנשים נשאו דגלי לאום אדומים-לבנים או את הדגלים האדומים-ירוקים של בלארוס החדשה וזעקו "תחיי בלארוס!" ו"אנחנו מאמינים! אנחנו יכולים! ננצח!". לא היו דיווחים על מעצרים. לפחות עשרה אנשים עוכבו על ידי המשטרה
ב-9 בינואר דווח על מספר צעדות בכמה ערים. אנשים נשאו את דגלי הלאום הלבנים-אדומים. במטרה להימנע ממעצר מצד כוחות הביטחון של לוקשנקו, המפגינים נקטו בטקטיקות "פלאש-מאפי" כביכול, והתאספו במקומות שהוכרזו ברגע האחרון ברשתות החברתיות
ב-10 בינואר, דווח על מספר מחאות במינסק, ויטבסק, ברסט, הרודנה ומהיליו. הם נשאו את דגלי הלאום הלבנים-אדומים. משרד הפנים טען כי 40 בני אדם נעצרו במינסק.
ב-17 בינואר, צעדו מפגינים בפארקים ובאזורי מגורים בכמה ערים ועיירות ברחבי בלארוס. סוכנות הידיעות הבלפאנית דיווחה כי מפגינים ערכו לפחות 30 צעדות ועצרות ב-17 בינואר, כולל במינסק, ברסט, הרודנה והומל. רבים מהמפגינים נשאו את דגלי הלאום האדומים-לבנים או כרזות. היו דיווחים על מעצרים.
פברואר
מפגינים זעקו ממרפסותיהם מדי לילה בימי פברואר הראשונים החל מ-2 בפברואר וקראו "לונג לייב בלארוס" ו-"לוקשנקו מאחורי הסורגים", הניפו דגלים והחזיקו לפידים באוויר למרות הקור והמגפה המתמשכת. עצרות וקריאות התרחשו ברחבי מינסק ב-7 בפברואר, תנועת המחאה הגדולה ביותר בעיר מאז 24 בינואר.
ב-8 בפברואר, טענה אמנסטי אינטרנשיונל כי "הרשויות בבלארוס נוקטות באיומים, הטרדות והעמדת ילדים לדין".
מרץ
המחאות חודשו ב-25 במרץ. באותו היום נעצרו מעל 200 אנשים.
לאחר מרץ
האיחוד האירופי הטיל סנקציות על משטר לוקשנקו בשל זיוף תוצאות הבחירות בשנה שעברה והדיכוי האכזרי של המחאה.
התקפות על עיתונאים וצנזורה
ב־9–11 באוגוסט נעצרו עיתונאים עצמאיים במינסק, בברסט ובבאברויסק. על פי הצהרה שניתנה מאיגוד העיתונאים בבלארוס, ב־10 באוגוסט, חיל הפנים וכוחות ממשלתיים אחרים ירו בכוונה כדורי גומי לעבר עיתונאים עצמאיים במינסק. העיתונאים לבשו ז'קט מזהה ונשאו תעודות זהות. העורך הראשי של נאשה ניבה נעלם במהלך הלילה. הוא הצליח לשלוח מסרון SOS לאשתו ואמר שהוא נעצר. גורלו לא ידוע, ואתר האינטרנט של נאשה ניבה חדל מלהתעדכן שעות רבות לאחר מעצרו המשוער. עיתונאים, ובהם עיתונאים זרים, נפצעו באופן קל במהלך דיכוי ההפגנות. מספר עיתונאים רוסים מכלי תקשורת רשמיים ומאתרי אינטרנט פרטיים נעצרו אך שוחררו במהרה.
ב־10 באוגוסט דיווחו עיתונאים מקומיים על בעיות בכל פלטפורמות התקשורת הגדולות ואתרי האופוזיציה.
ב־11 באוגוסט דווח ששוטרים וסוכני ממשל אחרים החרימו בכוח כרטיסי זיכרון ממכשיריהם של עיתונאים רבים. לפי אותם דיווחים, השוטרים אילצו אותם למחוק תמונות, ולפעמים ריסקו את המצלמות שלהם. מערכת ה־BBC ברוסיה דיווחו כי שלושה מעיתונאיה הוכו על ידי כוחות הממשלה בזמן סיקור ההפגנות באותו לילה. העיתונאי הרוסי ניקיטה טליז'נקו הוכה קשה בכלא. הוא נעצר במינסק ונשלח לז'ודזינה עקב הצפיפות בבתי הכלא במינסק; אסירים בז'ודזינה הכו אותו בכליות, ברגליים ובצוואר, אך הוא שוחרר במהרה לבקשת השגרירות הרוסית. העיתונאי הרוסי ארטיום ווז'נקוב נעצר בגין התפרעות המונית, עבירה שהעונש בגינה בבלארוס הוא עד 15 שנות מאסר.
ב־12 באוגוסט נעצר בהומל עיתונאי של ערוץ הטלוויזיה Belsat, ג'וחיין מרקיס, בזמן שהוא מסקר את ההפגנות. למרות העובדה שהוא נכח במקום כעיתונאי, בית המשפט המקומי גזר עליו למחרת 15 שנות מאסר בכלא בגין "השתתפות באירוע המוני לא מורשה".
אחת ממערכות התקשורת הבודדות שהצליחו להימנע מצנזורה היא החברה NEXTA, ערוץ טלגרם הממוקם בוורשה ובבעלות בלארוסית פרטית. כמות המנויים לערוץ, שהייתה בליל הבחירות כ־100,000, קפצה ליותר ממיליון מנויים. הערוץ מפרסם סרטונים, תמונות והערות שנוצרו על ידי המשתמשים כתגובה להפגנות.
עיתונאי סטפן פוצילה שסיקר את האירועים באופן קבוע הוכנס לרשימת "פושעים מסוכני" ועזב את המדינה. פעילת האופוזיציה מרגריטה ליאוצ'וק נאלצה להישאר בליטא ולא חזרה למולדת.
ב־23 במאי 2021, מטוס של חברת ריינאייר בטיסה מיוון לליטא שעבר במרחב האווירי של בלארוס אולץ לנחות במדינה בליווי מטוסי קרב בטענה להתראה של ארגון הטרור חמאס על הימצאות פצצה שהטמין על המטוס (טענה שהופרכה ). עם נחיתת המטוס, נחטפו ממנו העיתונאי רומן פרוטסביץ' ובת זוגו סופיה ספגה, שהתנגדו למשטר לוקשנקו והשתתפו בהפגנות נגדו.
בעקבות האירוע הכריזו מדינות האיחוד האירופי על איסור למטוסים של חברות אירופיות לטוס בשמי בלארוס, וחלק אסרו על מעבר של מטוסים מבלארוס בשטחן. חברות רבות ביטלו טיסות לבלארוס והודיעו כי לא יפעילו טיסות נוספות מעל השטח האווירי של המדינה. ארצות הברית אף חידשה את העיצומים על בלארוס בעקבות החטיפה.
אדוארד פלצ'יס על פעילותו בבלוג נידון תחילה לחודש מאסר ובסוף ל-13 שנים בכלא.
תבוסת האופוזיציה
לאחר מרץ 2021, ההפגנות דוכאו ורבים ממנהיגי האופוזיציה נעצרו, עם זאת, ברחה גם ראש האופוזיציה, סבטלנה טיכאנובסקיה לליטא. בהמשך פרסמה טיכאנובסקיה הודעה שבה הבהירה כי עזבה את ארצה לטובת ילדיה. על רקע המהומות בבלארוס, היא ביקשה מתומכיה שלא להתעמת עם המשטרה ולא לסכן את חייהם. ובכך ההפגנות נרגעו והמשטר של לוקשנקו הצליח להחזיק מעמד.
בית הדין האזורי בהומל גזר 18 שנות מאסר על הבלוגר סרגיי טכאנובסקיי, המוכר על ידי פעילי זכויות אדם כאסיר פוליטי. פסק הדין ניתן ביום שלישי, 14.12.21, בשטח בית הסוהר מס' 3 בהומל, בו מוחזק טיכאנובסקי, בעלה של סבטלנה טיכאנובסקאיה, מנהיגת האופוזיציה הבלארוסית והמועמדת לנשיאות לשעבר.
אריאנה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
התזמורת הלאומית של פיי דה לה לואר
התזמורת הלאומית של פיי דה לה לואר (בצרפתית: Orchestre National des Pays de la Loire) היא תזמורת סימפונית היושבת באנז'ה ובנאנט, צרפת. התזמורת פועלת בתמיכת המועצה המחוזית של ארצות הלואר.
ההרכבים המקדימים שבישרו את הופעת תזמורת פיי דה לה לואר היו תזמורת האופרה של נאנט ותזמורת אגודת הקונצרטים הפופולריים של אנז'ה. בשנת 1971 התאחדו שתי התזמורות האלה לארגון יחיד, "התזמורת הפילהרמונית של חבל הלואר", ש-114 נגניה התחרו על מקומם ברחבי צרפת. הקונצרט הראשון של התזמורת בשמה הנוכחי התקיים בספטמבר 1971, בניצוחו של פייר דרוו, המנהל המוזיקלי הראשון של התזמורת. דרבו כיהן כמנהל מוזיקלי עד 1976. התזמורת שוכנת אומנם באנז'ה ובנאנט, אך היא מקיימת קונצרטים בכל הערים העיקריות של חבל הלואר. בשנת 1979 יצאה התזמורת לסיור הופעות ברומניה, בולגריה ופולין. ב-1980 יצאה לביקורה הראשון בלונדון.
המנהלים המוזיקליים הבאים היו מארק סוסטרו (1994-1976), הוברט זודאנט (2004-1994) ואיזאק קאראבצ'בסקי (2010-2004). באפריל 2009 הודיעה התזמורת על מינוי ג'ון אקסלרוד למנהל המוזיקלי הבא שלה, החל בספטמבר 2010, בחוזה התחלתי לשלוש שנים.
הקלטות
הקלטותיה הראשונות של התזמורת כללו יצירות תזמורתיות מאת ונסן ד'אנדי (גרנד פרי דו דיסק לשנת 1977), ומוזיקה מאת ראבו ופירנה (כולן בחברת EMI). תקליטורים מאוחרים יותר כללו קונצ'רטו גרוסו וקונצ'רטו מאת ז'אן גילו (2000), הבולרו של ראוול ויצירות אחרות, ואת הסימפוניה החמישית של צ'ייקובסקי.
פפאין
פפאין הוא אנזים מסוג ציסטאין פרוטאז שמקורו בפפאיה.
האנזים בעל תכונות של אנדופפטידאז (פרוטאז המפרק קשרים פפטידים שלא בקצוות של חלבונים), אמידאז (אנזים המשמש כזרז להידרוליזה של אמידים) ושל אסטראז (מפרק אסטרים לחומצה ואלכוהול). האנזים מכיל בין 212–218 חומצות אמינו והוא בנוי משרשרת פוליפפטידית אחת עם שלושה קשרים דיסולפידים וקבוצת sulfhydryl.
המחקר הראשון שהוביל לחקר הפפאין, התבצע ב-1873 והתפרסם בעלון הרפואי בקולקטה תחת השם "השפעת כושר ההמסה של מיץ הפפאיה על פרטי מזון חנקניים". האנזים זוהה ובודד בין השנים 1950 ל-1960. הוא האנזים השני שעבר התגבשות (Crystallization) והציסטאין פרוטאז הראשון שהתגלה. חקר הפפאין עזר רבות בהבנת האנזים כחלבון והחל משנת 1991 נחקר ביתר הרחבה.
הפפאין משווק בדרך כלל כאבקה לריכוך בשר. ילידי דרום אמריקה משתמשים בפפאין לריכוך בשר במשך אלפי שנים. ברפואה הטבעית משתמשים בו לטיפול במערכת העיכול משום יכולתו לפרק חלבונים.
בשנת 2008, הפפאין נאסר לשימוש בארצות הברית בצורה של משחות לטיפול ברקמה במצב של נמק שמופיעה בפצעים הנובעים מסכרת, פצעי לחץ וכן הלאה, בשל היותו "מסכן את בריאות הצרכנים" עקב תופעות של אנפילקסיס והלם אנפילקטי תוך 15 דקות מרגע השימוש במשחות, תופעות שהביאו לאשפוז בבית חולים ואף להגעה לחדרי מיון.
Straatdeuntje
Straatdeuntje (בעברית: קול רחוב) הוא שיר שבוצע על ידי הזמר הבלגי, בוביאן סחופן. השיר ייצג את בלגיה באירוויזיון 1957. השיר נכתב על ידי אריק פרנססן והולחן על ידי הארי פרקין. השיר הושר ראשון בסדר ההופעות של התחרות, ובכך הפך לשיר הראשון שבוצע באותה המהדורה.
באירוויזיון
ב-3 במרץ 1957, השיר בוצע על ידי סחופן בתחרות האירוויזיון. השיר זכה במקום השמיני עם חמש נקודות (אחת משווייץ, שתיים מגרמניה ושתיים מדנמרק).
וגר זאב עם כבש
בפרק י"א בספר ישעיהו מופיעה נבואה שבה מנבא ישעיהו כי באחרית הימים "וגר זאב עם כבש ונמר עם גדי ירבץ", יגיע קץ למלחמות ויכון מצב של "לא ירעו ולא ישחיתו בכל הר קדשי". נבואה זו הייתה לאות ולמופת כי ייכון שלום עולמי וכי יתמתנו ניגודי הדעות והשנאה בין עמים ואנשים. ישעיהו מוסיף לנבא, בחציו השני של הפרק, כי לעתיד לבוא יתחדשו נסים, כעין הנסים שהיו ביציאת מצרים. עם קיבוץ הגלויות יהיה נס נוסף של קריעת ים סוף וכן נס פיצול נהר פרת לשבעה נחלים, על מנת שתתאפשר עלייה נוחה של הגולים החוזרים לארץ ישראל.
זיהוי הנביא
לפי פשוטו של מקרא, הנבואה נאמרה על ידי ישעיהו בן אמוץ, שפעל בממלכת יהודה באמצע תקופת בית ראשון. אולם להערכת חוקרים אחדים, הנבואה נאמרה על ידי נביא מאוחר יותר, בימי גלות בבל. חוקר המקרא יאיר זקוביץ מנמק הערכה זו במילים הפותחות נבואה זו,, המלמדות שהעץ, שושלת בית דוד נכרת, אך יש תקווה שמהגזע הכרות תתחדש צמיחה חדשה, וישוב שליט מבית דוד.
נבואה לזמנה או לעתיד לבוא
הפרשנים נחלקו בשאלה האם תיאור זה הוא שבחו של חזקיהו המלך, בן זמנו של ישעיהו, או שזה תיאור של מצב עתידי, כאשר ימשול בישראל מלך המשיח, מצאצאי בית דוד -"חוטר מגזע ישי" או "שורש ישי". רש"י, רבי יוסף קרא, רד"ק, רבי ישעיה מטראני מפרשים שמדובר במלך המשיח. רבי אברהם אבן עזרא פירש: "רובי המפרשים אמרו כי זה המשיח, והטעם שימות מחנה אשור הצר על ירושלם, ועוד יבא עת גאולת ירושלם השלימה. ולפי דעת רבי משה הכהן שעל חזקיהו רמז, כי הוא דָבֵק עם הפרשה". רבי יוסף כספי הצטרף לעמדתם של רבי משה הכהן ואבן עזרא. מלבי"ם עורך ניתוח בלשני לפסוק הפותח,, ומגיע למסקנה לפיה בנבואה יש כפל משמעות: אם יזכו תהיה הגאולה תיכף בימי חזקיהו, ואם לא יזכו תהיה הגאולה באחרית הימים. אליה שמואל הרטום מציג בפירושו את שתי האפשרויות: "הנמשל הוא מלך אידיאלי של יהודה או המלך המשיח באחרית הימים".
שינוי טבע החיות - מציאות או משל
הנבואה מתארת שינוי מהותי בטבעם של בעלי החיים, שבעקבותיו טורפים ונטרפים יחיו בשלום אלה עם אלה.
רבי סעדיה גאון רואה בנבואה תיאור של מציאות עתידית, שבה שינוי טבע החיות הוא אחד מחמשת מאפייני הגאולה. כמותו גם הרמב"ן רואה בכך תיאור מציאותי של העתיד לבוא, מימוש של ההבטחה . גם דון יצחק אברבנאל רואה בנבואה תיאור של מציאות עתידית, ומציין "שברצות ה' דרכי איש גם בעלי חיים הטורפים המזיקים לא יזיקוהו". בין הפרשנים הנוקטים בדעה זו, יש הרואים את שינוי טבע החיות בארץ ישראל בלבד, ויש הרואים שינוי זה בכל העולם.
הרמב"ם כותב כי לדבריו של ישעיהו יש משמעות סמלית בלבד וגם בימות המשיח לא יתבטל דבר ממנהגו של עולם. לדעתו, לא יהיה שום חידוש במעשה בראשית אלא, הפירוש הוא כי "ישראל שישבו לבטח עם רשעי עכו"ם המשולים לזאב ולנמר". גם רבי אברהם אבן עזרא מציין שהנבואה היא "דרך משל, מהשלום שיהיה בימיו".
ומכל מקום, נבואה זו נכתבה על מנת לתאר את המצב של השלום והשפע אשר יהיו בעולם בעת הגאולה, כדוגמת הנבואה של "לא ישא גוי אל גוי חרב ולא ילמדו עוד מלחמה", וכך החיות לא יצטרכו לאכול זה את זה, למרות שזהו טבעם.
שורש 17
שורש 17, או צ'יאֶן בּוּ (בסינית: 凵部, פיניין: Qiǎn bù) הוא השורש השבעה-עשר של הכתב הסיני. פירושו "קופסה פתוחה" או "כלי קיבול", והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משני קווים.
באשר לשורשים הדומים 匚 ו-冂, שמו של שורש 17 מתאר אך ורק את צורתו, 下三框, בתרגום מילולי: "מסגרת תלת צדדית תחתונה".
תווים נגזרים
שורש זה אינו לעולם אינו מופיע כתו בפני עצמו. בשילוב, הוא לוקח היסטורית משמעויות כגון "פה פתוח", "קופסה", "מסגרת", "חור" או "כלי קיבול".
幽 שפרושו "עמוק" או "אפל" נגזר משורש 46 (山 - הר) ולא משורש 17 (凵).
סידני סאם
סידני סאם (בגרמנית: Sidney Sam, נולד ב-31 בינואר 1988 בקיל שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן גרמני המשחק בריינדורף אלטאך מהבונדסליגה האוסטרית בעמדת הקשר ההתקפי. לסאם חמש הופעות במדי נבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים
סאם החל את הקריירה במועדונים בעירו קיל, ובשנת 2004 החל לשחק כנער בהמבורג. בשנת 2006 החל לשחק בקבוצת המילואים של המבורג, ובדצמבר 2007 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבכירה של המבורג, כאשר החליף במשחק ליגה מול שטוטגרט את דוד יארולים. סאם ערך סך הכל ארבע הופעות בקבוצה הבכירה של המבורג, וביתר הזמן שיחק עדיין בקבוצת המילואים, ועל כן, בקיץ 2008 הושאל סאם לקייזרסלאוטרן ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה, לתקופה של שנתיים. סאם היטיב לשחק בקייזרסלאוטרן, כאשר בעונתו הראשונה בקבוצה הבקיע ארבעה שערים ובישל שבעה, ובעונתו השנייה בקבוצה, 2009/10, הבקיע עשרה שערים ובישל שבעה, וסייע לקייזרסלאוטרן להעפיל אל הבונדסליגה מהמקום הראשון.
בעקבות הצלחתו של סאם בקייזרסלאוטרן, וסיום תקופת ההשאלה מהמבורג, חתם סאם בבאייר לברקוזן בקיץ 2010, על חוזה לחמש שנים. סאם החל היטב את התקופה בבאייר לברקוזן, כאשר בעונתו הראשונה בקבוצה, 2010/11, הבקיע שבעה שערים. אחד מהם היה מול קבוצתו לשעבר קייזרסלאוטרן, כאשר הבקיע בבעיטת יעף והשווה את התוצאה ל-1-1, ופטריק הלמס השלים את המהפך לטובת לברקוזן. שער זה נבחר כשער החודש של נובמבר 2010 בבונדסליגה. סאם המשיך להוות חלק חשוב בקישור של לברקוזן גם בעונות הבאות, כשהוא משתף פעולה בעיקר עם פטריק הלמס, סימון רולפס, לארס בנדר וגונסלו קסטרו. בפברואר 2011 הבקיע סאם צמד שערים בדקה ה-90 בניצחון 4-0 על מטאליסט חרקוב במסגרת הליגה האירופית. עונת השיא של סאם בבאייר לברקוזן הייתה עונת 2013/14. בעונה זו, הבקיע סאם שמונה שערי ליגה ובישל שבעה, ב-22 הופעות בלבד. הצלחה זו הביאה לזימונו של סאם לנבחרת גרמניה. במהלך עונה זו, חתם סאם על חוזה בשאלקה 04 החל מעונת 2014/15, עד יוני 2018, ונמכר תמורת 2.5 מיליון אירו בלבד, משום שנשארה לו שנה אחת בלבד בחוזה.
בעונה הראשונה של סאם בשאלקה 04, 2014/15, סבל סאם מעונה חלשה מאוד, בה ערך 11 הופעות ליגה ולא הבקיע כלל. סאם סבל בנוסף מפציעות רבות בעונה זו. במשחק הליגה בשלהי העונה מול פ.צ. קלן, הפסידה שאלקה, שהייתה ברצף שלילי של ניצחון אחד בשמונה משחקים. סאם אמנם לא שיחק במשחק זה, אך הוחלט על ידי מנכ"ל הקבוצה הורסט הלדט לשחרר אותו מהקבוצה, ביחד עם קווין פרינס בואטנג ומרקו הוגר, משום שהיו לטענת הלדט פערי אמון בלתי ניתנים לגישור בין הצדדים. במהלך הקיץ ניסתה שאלקה להשאיל את סאם לאיינטרכט פרנקפורט ללא הצלחה, ובסופו של דבר, נשאר סאם בקבוצה. בעונת 2015/16 ערך סאם שלוש הופעות בלבד בכל המסגרות, ואף שיחק מספר משחקים בקבוצת המילואים.
בינואר 2017 הושאל סאם לדרמשטאדט 98 מהבונדסליגה עד לתום עונת 2016/17. ב-28 בינואר 2017 הבקיע סאם את שערו הראשון בדרמשטאט, בתבוסה 6-1 מול פ.צ. קלן. עד לתום העונה ערך סאם 13 הופעות והבקיע שני שערים, אך לא הצליח למנוע את נשירתה של דארמשטאט לבונדסליגה השנייה. בתום העונה חזר סאם לשאלקה.
ב-31 באוגוסט 2017, לאחר שחזר מההשאלה, חתם סאם בבוכום מהבונדסליגה השנייה על חוזה לשנתיים. סאם שיחק שתי עונות בבוכום, ושוחרר בתום עונת 2018/19 עם תום חוזהו, לאחר שלא הצליח להעפיל עם הקבוצה לבונדסליגה.
בתחילת אוקטובר 2019 חתם סאם בריינדורף אלטאך מהבונדסליגה האוסטרית.
קריירה בינלאומית
סאם הוא בן לאב ניגרי ולאם גרמניה, והיה יכול לבחור אם לשחק בנבחרת גרמניה או בנבחרת ניגריה, ובחר לייצג לבסוף את גרמניה. סאם שיחק בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה, ובמאי 2013 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת גרמניה הבוגרת, במשחק ידידות מול נבחרת אקוודור. סאם ערך עוד ארבע הופעות נוספות במדי נבחרת גרמניה, כולן בשנת 2013. בשנת 2014 נכלל סאם בסגל מורחב של 30 שחקנים לקראת מונדיאל 2014, אך נופה על ידי המאמן יואכים לב בבחירת הסגל הסופי למונדיאל.
חיים אישיים
סאם נשוי לג'ויס, והם הורים לאדריאן-רומיאו, שנולד בשנת 2012.
מארק יאשאייב
מארק יאשאייב (נולד ב-8 בפברואר 1981) הוא צלם ישראלי ומרצה לצילום. עוסק בעבודתיו בעיקר בחלל ובהצבות.
ביוגרפיה
יאשאייב נולד בבאקו, אזרבייג'ן. בגיל 9 עלה לישראל יחד עם משפחתו, שהתמקמה בקריית אתא. בשנים 2005 עד 2009 למד צילום במרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה ובהמשך למד לימודי תואר שני בבצלאל, אותם סיים בשנת 2013. בעבודתיו הראשונות עסק יאשאייב בעיקר בצילום דוקומנטרי של חיי היומיום במשפחתו כמשפחת מהגרים, ויצר סדרת פורטרטים שמתאפיינים באינטימיות רבה. בעבודתיו המאוחרות יותר עוסק יאשאייב בהצבת צילומים כאובייקט מיצב, כולל שימוש בחומרי רדי מייד וחשיפת החלל בו הצילומים מבוצעים.
עבודתיו של יאשאייב נמצאים באוספים רבים, ציבוריים ופרטיים, כולל אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות.
יאשאייב לימד במרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה וכיום מלמד בפקולטה לאדריכלות בטכניון ובמכללת מנשר לאמנות.
בשנת 2015 זכה בפרס לורן ומיטשל פרסר לצלם ישראלי צעיר.
שנות ה-90 של המאה ה-10
שנות ה-90 של המאה ה-10 היו העשור העשירי והאחרון של המאה ה-10, החלו ב־1 בינואר 990 והסתיימו ב־31 בדצמבר 999.
Ghettolimpo
Ghettolimpo (הלחם של גטו ואולימפוס) הוא אלבום האולפן השני של הזמר-יוצר האיטלקי מחמוד. את האלבום הוציאה לאור ב-11 ביוני 2021 חברת התקליטים איילנד רקורדס. מתוך האלבום יצאו לאור שישה סינגלים: "Rapide", "Dorado", "Inuyasha", "Zero", "Klan" ו-"Rubini".
Untitled Unmastered
Untitled Unmastered (מעוצב כ-untitled unmastered.) הוא אלבום אוסף של הראפר האמריקאי קנדריק לאמאר. האלבום יצא לאור ב-4 במרץ 2016, על ידי חברות התקליטים טופ דואוג אנטרטיינמנט, אפטרמת' אנטרטיינמנט ואינטרסקופ רקורדס. האלבום כולל דמויים שלא יצאו שמקורן במהלך הקלטת אלבומו של לאמאר To Pimp a Butterfly משנת 2015, הממשיכים את חקר העבודה של נושאים פוליטיים טעונים ופילוסופיים, כמו גם ניסויים בג'אז חופשי, נשמה, מוזיקה אוונגרדית וסגנונות פאנק.
מתוך האלבום יצא השיר "Untitled 07 | 2014 – 2016", בשם "Untitled | Levitate", כסינגל המוביל מתוך האלבום. הסינגל הגיע למקום ה-90 במצעד הבילבורד הוט 100.
צנתור עורק הערמונית
צנתור עורק הערמונית (באנגלית: Prostatic artery embolization) הוא הליך לא-ניתוחי המבוצע על ידי רדיולוג התערבותי שבמהלכו משתמשים בקטטר על מנת לחסום את אספקת הדם לבלוטת הערמונית בעזרת מיקרו-חלקיקים קטנים על מנת לטפל בהגדלה שפירה של הערמונית (BPH).
גברים עם הגדלה שפירה של הערמונית עלולים לסבול מתסמינים הקשורים לחסימה בדרכי השתן התחתונות, כגון קושי בהטלת שתן, חוסר יכולת להטיל שתן, זרם שתן חלש או צורך במתן שתן לעיתים קרובות (לעיתים קרובות כולל הטלת שתן לילית). אם התסמינים גורמים להפרעה משמעותית באיכות החיים, ניתן לטפל תחילה באמצעות תרופות הניטלות דרך הפה, כגון חוסמי אלפא, מעכבי 5-אלפא רדוקטאז או מעכבי פוספודיאסטראז-5. אלה עם תסמינים חמורים/מתקדמים, אלו הסובלים מתופעות לוואי כתוצאה מהטיפול או כאלה שאינם חווים הקלה בתסמינים לאחר נטילת התרופות, יש לעבור לטיפול מתקדם יותר, כמו צנתור עורק הערמונית או כריתה של הערמונית.
ההליך מבוצע תחת הרדמה מקומית, ולאחריה הרדיולוג ההתערבותי מקבל גישה למערכת העורקים של המטופל על ידי ניקוב וכניסה לעורק הירך או העורק הרדיאלי, בדרך כלל בהנחיית אולטרה סאונד, עם מחט חלולה המכונה "טרוקר". דרך המחט מושחל חוט מנחה ולאחר מכן מוסר הטרוקר המשמש כאמצעי גישה בלבד. מחליקים צינורית על חוט ההנחיה וברגע שהיא נמצאת במקומה מסירים את החוט. לאחר מכן, חומר ניגודי מוזרק דרך הצינורית תחת שיקוף על מנת להעריך את האנטומיה של כלי הדם. טכניקה זו משמשת כדי לסייע באיתור עורק הערמונית וקידום הקטטר אליו. לאחר מכן מוזרקים חלקיקי פוליוויניל אלכוהול (Polyvinyl alcohol) לעורק על מנת לסתום אותו ולמנוע מדם להגיע אל הערמונית, וכתוצאה מכך מופחת גודל הערמונית.
פסל החירות (בודפשט)
פסל החירות או פסל החופש (בהונגרית: Szabadság-szobor; מבוטא: סאבאצ'אג סובור) הוא אנדרטה הממוקמת בגבעת גלרט בבודפשט, הונגריה. הפסל מנציח את אלו שהקריבו את חייהם עבור עצמאותה, חירותה, שגשוגה ופריחתה של הונגריה.
תיאור הפסל
בזכות מיקומו הגבוה מעל גבעת גלרט, הפסל הוא מאפיין בולט בנוף של בודפשט.
היסטוריה
בשנת 1947, הועמדה על הבסיס אנדרטה של מספר פסלים, לזכר שחרור הונגריה במלחמת העולם השנייה באוקטובר 1944, על ידי הצבא האדום. הפסל עוצב על ידי הפסל והאמן ההונגרי זיגמונד קישפלאודי שטרובל.
בדצמבר 1949 תואר הפסל בעיתון דבר:
שיכול להיות מתורגם כ"לזכר גיבורי מועצת השחרור הסובייטים, הוקם על ידי ההונגרים אסירי התודה ב-1945". במקור היו באנדרטה עוד שני פסלים, שהועברו לפארק המזכרת, מוזיאון חוץ הכולל פסלים של המלחמה הקרה הנמצא בבודפשט. בקול העם הופיע הסבר של הפסלים שהרכיבו את האנדרטה: למרגלות המצבה, על לוח זיכרון נרשמו שמות המפקדים, הקצינים והחיילים הסובייטיים, "אשר מסרו את חייהם על שחרורה של העיר."
האנדרטה נקראה "פסל השחרור", "אנדרטת החרות" או "אנדרטת השלום".
לאחר המעבר בשנת 1989 משלטון קומוניסטי לדמוקרטי הכיתוב על המצבה שונה ל:
בתרגום מהונגרית: "לזכר כל אלו שהקריבו את חייהם עבור עצמאותה, חירותה ושיגשוגה של הונגריה"
הספריות הגדולות בעולם
הספריות המרכזיות בעולם מרכזות בתוכן את הפריטים החשובים ביותר, ובהן ספרים שהתפרסמו ברחבי העולם, מידע ארכיוני, מוזיאוני, פריטים של מוזיקה מודפסת ואף מוקלטת, ובימינו אף מדיה דיגיטלית.
הספריות הגדולות בעולם
רשימה ממוינת זו של הספריות הגדולות ביותר בעולם כוללת ספריות שיש להן מעל 15 מיליון עותקי ספרים, נכון ל-2008.
גבירגסייגר
חיילי הגבירגסייגר מזוהים עם מסורות וסמלים שונים, בהם סמל האדלווייס (פרח הגדל בחלקים הגבוהים של הרי האלפים), כובע ה"ברגמיצה", ומדים ונעליים מיוחדות. בצבא הגרמני יחידות הגבירסייגר, לצד יחידות הפאלשירמייגר, נחשבות ליחידות עילית, והשירות בהן יוקרתי במיוחד.
היסטוריה
מקורן של יחידות הגבירגסייגר בשלושה רגימנטים של לוחמה הררית בצבא האוסטרו-הונגרי שהוקמו בשנת 1870 ונקראו "קייזרשיצן" (Kaiserschützen). בתוך רגימנטים אלו, שאורגנו בדומה ללוחמי האלפיני האיטלקיים, היו חטיבות הלנדסשיצן (Landesschützen), שאומנו כיחידות רגליות ללוחמה הררית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה התגבשה הזהות הייחודית של חיילי הגבירסייגר כאשר יחידות 'קורפוס האלפים' (Alpenkorps) של הצבא הגרמני נלחמו לצד יחידות הלנדסשיצן האוסטריות בקרבות נגד הצבא האיטלקי בהרי האלפים. במהלך מלחמת העולם השנייה הוקמו בגרמניה הנאצית יחידות הרריות רבות לשירות בעיקר בהרי הקווקז, בגבול הצפוני בסקנדינביה, ובאלפים. אלה הוקמו גם במסגרת הוורמאכט והוואפן אס אס בעיקר כדיוויזיות הרריות של יחידות גבירגסייגר.
יחידות גבירגסייגר כיום
היחידות ההרריות בצבא המודרני הגרמני (הבונדסוור) מרוכזות לכדי 'חטיבת הגבירסייגר ה-23' (Gebirgsjägerbrigade 23), זאת לצד מתקני אימונים ויחידות סיוע הרריות.
היחידות ההרריות בצבא המודרני של אוסטריה מרוכזות ב-'חטיבת הייגר השישית' (6th Jägerbrigade) היושבת באינסברוק, מערב אוסטריה. חטיבה זו מחולקת לשלושה גדודים; הגדוד ה-23, הגדוד ה-24 והגדוד ה-26. המסורות השונות המזוהות עם חיילי הגבירסייגר הגרמנים שותפים גם לאלו האוסטרים, כמו סמל האדלווייס, הכובע הייחודי ואף מוזיקת הצעידה בטקסים.
גאורג הראשון, רוזן וירטמברג-ממפלגארד
גאורג הראשון, רוזן וירטמברג-ממפלגארד, שכונה "הזהיר" (בגרמנית: Georg I von Württemberg-Mömpelgard; 4 בפברואר 1498 – 17 ביולי 1558) היה רוזן וירטמברג-ממפלגארד, ואביו של פרידריך הראשון, דוכס וירטמברג.
ביוגרפיה
גאורג נולד ב-4 בפברואר 1498 בבאד אוראך, להיינריך, רוזן וירטמברג ולאווה מזאלם, בתם של יוהאן הרביעי, רוזן זאלם-אוברזאלם ומרגרט מזירק.
בשנת 1514, הוא קיבל את רוזנות הארבורג, העיר ריקוויר ואת טירת בילשטיין. בשנת 1519 אחיו הגדול, אולריך, דוכס וירטמברג הודח והוגלה מווירטמברג, ובשל ניסיונו של גאורג לתמוך בו מבחינה צבאית, הוא נאלץ לצאת לגלות לשטרסבורג. ב-2 בספטמבר 1526, מכר לו אולריך את רוזנות ממפלגארד, עם אופציה לקנות אותה בחזרה.
בשנת 1531 הצטרף גאורג לברית שמלקלדן נגד הקיסר קרל החמישי. עם העזרה של פיליפ הראשון, רוזן הסן, אחיו אולריך הצליח להחזיר לעצמו את השלטון בווירטמברג. אולריך רכש מחדש את רוזנות ממפלגארד, ובשנת 1542 מינה את בנו כריסטוף לשליט הרוזנות.
לאחר תבוסת הליגה השמלקלדית בשנת 1547, הקיסר התכוון לקחת את רוזנות ממפלגארד. בשנת 1550 מת אולריך, דוכס וירטמברג, ובשנת 1552 בעקבות שלום פסאו חזרה הרוזנות לכריסטוף, דוכס וירטמברג. בשנת 1553 החזיר כריסטוף את הרוזנות לגאורג, ששלט ברוזנות עד מותו ב-17 ביולי 1558.
כאשר בשנת 1593 מת לודוויג השלישי, דוכס וירטמברג, בנו של כריסטוף, דוכס וירטמברג, ללא יורש זכר, ירש פרידריך, בנו של גאורג, את דוכסות וירטמברג.
משפחתו
בשנת 1555 התחתן גאורג עם ברברה מהסן, בתם של פיליפ הראשון, רוזן הסן וכריסטינה מסקסוניה, ממנה היו לו שלושה ילדים:
לואיס סלבריוס
ביוגרפיה
סלבריוס נולד ב-4 בדצמבר 1933 בעיר סוואניס שבאזור ולוניה, בלגיה.
ב-1 באפריל 1953, בגיל 23, הצטרף סלבריוס לצבא הבלגי. בזמן ששירת בחיל הרגלים החל לצייר קריקטורות ובדיחות מאויירות על גבי פוסטרים שאותם תלה על קירות חדרו ועד התרמילים שלו. לאחר שהשתחרר הציג סלבריוס 'תיק עבודות' המורכב מאותם ציורים לאחראי העיצוב של הוצאת דיופוס. הוא התקבל לעבודה במחלקה לעיצוב של החברה בשנת 1956 ובמשך זמן רב לא קיבל עבודות איור אמיתיות, אלא דברים שוליים כגון יצירת תשחצים ותשבצים עבור העיתונים היומיים. על כן, סלבריוס ביקש העברה לסטודיו הציור של החברה, TVA Dupuis, שם עבד זמן מה כצלם. אחרי תקופה בה לא עסק בציור, הוא קיבל סוף סוף עבודות ציור שונות, כמו איור סדרת Risque-Tout, יצירת אותיות לסדרת Robbedoes ועיבוד של רישומים שונים.
בשנת 1959 פרסם את הקומיקס הראשון שלו כחלק מפרסומת למשקה ססמל. מספר קומיקסים עצמאים שלו פורסמו בין 1959-1960 ובשנת 1961 פרסם רצועות ראשונות ממה שעתידה להיות סדרת הקומיקס הראשונה שלו, טים ואטום (פרודיה על סיפורים מאת ז'אק דבוס ). בשנות ה-60 של המאה העשרים פרסם עוד רצועות קומיקס שונות ורבות, ובשנת 1969, ראול קאובין, הקומיקסאי ועורך העיתון פילוט, הציע לו ליצור סדרת קומיקס שתופיע באופן קבוע בעיתון כמילוי המחלל שהותיר לאקי לוק.
צ'ארלס דיופוס, מנהל הוצאת דיופוס, הסכים לוותר על התחייבויותיו של סלבריוס להוצאה, והוא וקאובין מיהרו ליצור יחד את הקומיקס Les Tuniques Bleues (הטוניקות הכחולות) שעתיד להפוך לאחד הקומיקסים הבלגים המוכרים ביותר אי פעם. לאחר שנאגד לאוסף ראשון שהיה לרב מכר, עבדו השניים על רצועות נוספות עבור אוסף שני, אך ההצלחה נקטפה ממנו כאשר הוא נפטר במפתיע מהתקף לב בשנת 1972. במותו היה בן ארבעים ושתיים בלבד, תוך כדי העבודה על האוסף השני שנקרא 'Les Tuniques Bleues The Outlaws 2'. את האוסף יסיים הקומיקסאי למבלי שימשיך את הסדרה בעוד כמה ספרים. בשנת 1973, לאחר מותו, קיבל סלבריוס פרס סן מישל על ההומור המיוחד ברצועות הקומיקס.
גטה
פובליוס ספטימיוס גטה (בלטינית: Publius Septimius Geta; מרץ 189 – 26 בדצמבר 211) היה קיסר–אוגוסטוס של האימפריה הרומית, תחילה בשותפות עם אביו ספטימיוס סוורוס ואחיו הבכור קרקלה, ועם מות האב בשותפות קצרת ימים עם אחיו שהסתיימה כאשר קרקלה רצח אותו בנוכחות אימם.
ילדותו
גטה נולד ברומא במרץ 189. אביו היה ספטימיוס סוורוס, קיסר האימפריה הרומית, שהיה קצין בצבא הרומאי ממוצא צפון-אפריקאי פיניקי, ואמו הייתה יוליה דומנה, אצילה מפרובינקיה סוריה ממוצא ערבי. לאחר עלייתו של ספטימיוס סוורוס לשלטון הוא זכה להוסיף את התואר "קיסר" לשמו כמי שמיועד להיות יורש העצר.
בשנות ה-80 המוקדמות של המאה ה-2, נפגשו הוריו לעתיד של גטה כאשר ספטימיוס סוורוס פיקד על לגיון שהוצב בסוריה. הוא היה נשוי לפאקיה מרקיאנה. מאוחר יותר באותו עשור, זמן לא רב לאחר מותה, סידר סוורוס עם משפחתה של יוליה, שתישלח אל גאליה, שם כיהן כמושל פרובינקיה. נראה כי הם נישאו בשנת 187 ושנה לאחר מכן נולד קרקלה, הבן הבכור. ספר ההיסטוריה אוגוסטה וספרי היסטוריה רומאית מתקופת המאה ה-4 מעלים כעובדה ברורה שקרקלה היה למעשה בנו של סוורוס מאשתו הראשונה פאקיה מרקיאנה. המקורות המאוחרים מרחיקים לכת וטוענים כי למעשה, לאחר רציחתו של גטה, קרקלה נשא את יוליה דומנה לאשה. הגרסה השערורייתית ככל הנראה מבוססת מתחילה על כתבי ההיסטוריונים הרומאיים בני התקופה, קסיוס דיו והרודיאנוס, שנימת כתיבתם עוינת במופגן את קרקלה. על פי כתבי קסיוס דיו, בעת שקרקלה הוכתר כקיסר יחיד, לאחר רצח גטה והשלמת תהליך מחיקתו מספרי ההיסטוריה, הוא יצא למסע בשנת 212 שהוביל אותו בין היתר אל העיר אלכסנדריה, שם הוא נתקבל בעוינות על ידי האוכלוסייה המקומית. על פי הרודיאנוס, תושבי אלכסנדריה לא היססו לכנות בפומבי את יוליה דומאנה "איוקאסטה", שמה של אשתו ואמו של אדיפוס המלך היווני האגדתי, ברמז עבה על מערכת יחסים מינית בין יוליה דומנה לקרקלה.
שלטון משותף עם ספטימיוס סוורוס
ב-190 היה ספטימיוס סוורוס לקונסול ומונה על ידי קומודוס למפקדם של הלגיונות בפאנוניה. שם נודע לו על רצח הקיסר פרטינקס ברומא ב-28 במרץ 193, באפריל 193 תפס סוורוס את השלטון אך נאלץ להילחם על הכתר מול מספר מתמודדים במלחמת אזרחים ממושכת.
בינואר 198 מינה ספטימיוס סוורוס את גטה לקיסר, דרגה של שותפות בשלטון ומינה אותו לקונסול ובשנת 209 העלה אותו לדרגת אוגוסטוס ובכך הפך אותו לשותף מלא השלטון על האימפריה הרומית המהלך שקיבל השראה ממהלכיו של מרקוס אורליוס בעת שהכשיר את הקרקע לבנו קומודוס, נועד מתוך תכנון מראש להעביר את השלטון לבניהם. על מנת למנוע קשיים והשגות הם דאגו להעניק ליורשים המיועדים את התארים הסמכויות וההכשרה המעשית שיבטיחו העברה חלקה של השלטון בעתיד ויבטיחו שכל מי שיערער על חילופי השלטון יתמודד עם עובדה מוגמרת.
גם תקוותו של ספטימיוס סוורוס שהמערכה בבריטניה תשפר את היחסים בין קרקלה לגטה הסתיימה במפח נפש, הוא לא הסתיר את שאיפתו לעלות לשלטון ללא דיחוי וכשליט יחיד והמקורות הרומאיים מציינים במפורש כי התנהגותו של קרקלה הסבה עוגמת נפש לאביו. עם חידוש הלחימה היה סוורוס על ערש דווי והוא נותר במחנה הרומאי ביורק ביחד עם גטה בעוד קרקלה יצא בראש הצבאות לפגוש לכאורה את האויב אך על פי המקורות הרומאיים ההיסטוריונים קסיוס דיו והרודיאנוס הוא לא התעניין בניהול המלחמה אלא פעל להסיר מדרכו את המכשול העיקרי לכס השלטון וניסה לשחד את רופאיו של סוורוס להחיש את קיצו. ספטימיוס סוורוס מת ביורק בראשית ספטמבר 211 ואמר לשני בניו שנקראו אליו "שמרו על האחדות בינכם, העשירו את החיילים ואל תשימו לב לכל האחרים". קרקלה התנהג תחילה כאילו הוא מקבל עליו את דין צוואת אביו, אבל הלכה למעשה התנהג כשליט יחיד לכל עניין וניצל לשם כך את כל הסמכויות שניתנו לו. הוא ניהל משא ומתן על השבטים הקלדונים המורדים והגיע איתם במהירות להסכם שלום: הרומאים נסוגו כל כיבושיהם מצפון לחומת אדריאנוס ומהתוכנית של סוורוס לכבוש את כל צפון בריטניה, כתוצאה ממהלך זה התייצב הגבול למשך תקופה ארוכה.
ההיסטוריונים הרומאיים ובעקבותיהם חלק מהמחקרים ההיסטוריים מותחים ביקרות על קרקלה, מערכה עתירת משאבים ומאמץ שנמשכה 3 שנים נסתיימה ללא הישגים טריטוריאליים ומבלי ניצחון מכריע. הם רואים את המהלך דרך הניתוח המייחס לקרקלה את הרצון ליישב את המלחמה בבריטניה, לשוב לרומא על מנת לתפוס את השלטון ולסלק את גטה. היסטוריונים אחרים משבחים את ניהול שלבי המלחמה האחרונים תחת שרביטו של קרקלה על פי גרסה זו מוצו המהלכים הצבאיים וההסכם שלגבי תנאיו יש מידע חלקי בלבד הביא לייצוב גבולות הפרובינציה וסיום המערכה שגבתה מחיר גבוה.
שלטון משותף עם קרקלה
קרקלה פעל בהחלטיות לביסוס שלטונו, הוא פיטר את פפיאנוס מפקד המשמר הפרטוריאני שהיה יד ימינו של אביו והרחיק יועצים אחרים מתפקידם את אלו שבהם ראה איום עתידי הוא הוציא להורג ונתן את ההוראה להוציא להורג את אשתו שעד אז הייתה בגלות באי קפרי. כחודש לאחר מותו של סוורוס עזבו 2 השליטים את בריטניה מלווים ביוליה דומנה ואנשי החצר ובמאי 211 הגיעו לרומא. בשלב זה היו האחים השליטים עוינים זה לזה ולא היו יכולים לדור תחת קורת גג אחת הם התגוררו בחלקים שונים של ארמון מוקפים בשומרי ראש, השנאה שיתקה לא רק את חצר המלוכה אלא גם את האימפריה והועלתה הצעה לחלק את האימפריה לשניים: אירופה עד לים מרמרה תחת שלטון קרקלה ואסיה תחת שלטון גטה. יוליה דומנה שלמעשה הייתה בעלת תפקיד מכריע בניהול האימפריה התנגדה לתוכנית.
מותו של גטה
קרקלה החליט לקחת את היזמה לידיו. הוא שכנע את גטה להיפגש בחדר של יוליה דומנה לפגישת פיוס אך הקיף את המגורים בחיילים חמושים שפרצו אל תוך החדר ברגע הינתן סימן. ההיסטוריון הרודיאנוס מתאר את הסצנה על פי קווי מתאר של האיליאדה במהלכה אפרודיטה מנסה להגן על בנה אניאס מתוקפיו ונפצעת תוך כדי המאבק. עם זאת הסצנה של הרודיאנוס מסתיימת במותו של גטה בזרועות יוליה דומנה שנפצעה אף היא. על פי קסיוס דיו, קרקלה היה מי שבסיכומו של דבר הכה את המכה הקטלנית בגטה ומיד יצא מזירת הרצח בצעקות שבר כמי שנאלץ להתגונן ממארב מתוכנן. הרצח הותירו את קרקלה בעמדה בעייתית מול הסנאט העוין וללא תמיכה מובטחת של הצבא, הוא יצא מהארמון ורץ למחנה המשמר הפרטוריאני שם הוא סיפר לקציני המשמר שהוא נמלט על נפשו מאחר שנאלץ להרוג את גטה שקשר עם אחרים להרוג אותו. את הסיפור הוא גיבה בהבטחה למענקים נדיבים לחיילי המשמר שקיבלו את הצעתו והבטיחו את שלומו.
משם פנה קרקלה ללגיון השני פרתיקה שחנה מחוץ לרומא, חיילי הלגיון סירבו תחילה לתת את תמיכתם או להכניס אותו למחנה אך גם הם התרצו לעמוד לצידו תמורת הבטחה למענקים נדיבים. קרקלה לא איבד מומנטום ולמחרת היום הופיע, מלווה בכוח צבאי משמעותי מול הסנאט. בנאום מחושב הוא הצדיק את הרצח של גטה, הציג את עצמו כקורבן לקשר שנרקם להרעיל אותו, הוסיף כי גטה אשם גם בחוסר כבוד כלפי יוליה דומנה, והכריז על חנינה לכל אזרחי רומא שהוגלו ממנה. ההיסטוריה אוגוסטה מסיט מעט את המסך מעל האירועים ומספר כי ביום למחרת הרצח כאשר קרקלה גילה שיוליה דומנה ביחד עם נשות החצר מתאבלות על גטה הוא ניסה לרצוח גם אותן. הביוגרפית המודרנית של יוליה דומנה החוקרת ברברה לוויק מטילה ספק בתיאור נסיבות מותו של גטה כמתואר על ידי הרודיאנוס או דיו. לפי טענתה רצח זה, בגלוי ולעיני עדים איננו התסריט הסביר ביותר לאירועים שהובילו למותו של גטה והיא מצביעה על ההשערה כי אופיים האלים והאימפולסיבי של שני האחים הביא להסלמה של מפגש שנועד לסכם תנאים לשלטון משותף או בנפרד, בתווך או חסות יוליה דומנה וכי במהלך העימות קרקלה היה בר המזל שהנחית את המכה הסופית.
כך או כך, את המהלך השלים מסע טיהורים חסר רחמים ובו הוצאו להורג כל תומכי גטה, כל אלו שנחשדו בתמיכה בגטה ובעיקר כל מי שקרקלה ראה בו כאיום פוטנציאלי להמשך השלטון. על פי קסיוס דיו נהרגו בטיהורים כ-20,000 איש. חלקם נרצחו על מנת שאפשר יהיה להחרים את רכושם ובהם המשפטן פפיאנוס. קרקלה הורה על מחיקת זכרו של גטה ושמו הוקע לדיראון עולם - נמחק מכתובות, חוקים ותקנות מטבעות עם דיוקנו או שמו של גטה הותכו והוא ירד מדפי ההיסטוריה.
Bedtime Prayers
Bedtime Prayers (מאנגלית: תפילות של זמן השינה) הוא האלבום השני של להקת הדת' מטאל השוודית בליינדד קולוני. האלבום יצא לאור בדצמבר של שנת 2006.
רשימת שירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי להקת בליינדד קולוני.
מבצעים
בליינדד קולוני
דעת (כתב עת)
עורכו הראשון של דעת היה עמנואל לוינס, אותו החליף נחום אריאלי, ובמשך שנים רבות ערך את כתב העת פרופ' משה חלמיש. החל משנת 2016 עורכי דעת הם: דב שוורץ, אבי אלקיים וחנוך בן-פזי. כתב העת יוצא פעמיים בשנה. נכון ל-2015 יצאו 80 חוברות, חלקן חוברות כפולות או משולשות. ב-2015 נוסף כתב העת למאגר כתבי העת JSTOR.
שנות ה-80 של המאה ה-10
שנות ה-80 של המאה ה-10 היו העשור התשיעי של המאה ה-10, החלו ב־1 בינואר 980 והסתיימו ב־31 בדצמבר 989.