cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אתרוג מרוקאי
האתרוג המרוקאי ביהדות
המועד המדויק שבו החל השימוש באתרוג המרוקאי כאחד מארבעת המינים, אינו ידוע. על פי מסורת יהודי מרוקו, האתרוג המרוקאי מלווה אותם מאז הוגלו למרוקו, לאחר חורבן בית שני. מאז זכה האתרוג להערכה רבה בקהילות יהודי צפון אפריקה ורבניהן, מבלי שהתעוררו מחלוקות באשר לכשרותו. מקור ראשוני שכנראה מתאר את האתרוג המרוקאי, הוא רבי אברהם רפאל קורייאט. בספרו "זכות אבות" כתב תשובה בעניין סימני המורכב, ובתוך דבריו החשיב לסימן מובהק את מתיקות מיץ האתרוג, לעומת המורכבים החמוצים. הוא כתב כי מעולם לא נשמע על אתרוג חמוץ. הוא ביסס את דבריו על הכתוב:. שכן לפי תרגום יונתן התפוח הנזכר בכתוב הוא האתרוג. עוד הוא כתב, כי הסיבה שהפוסקים לא הזכירו את מתיקות האתרוג כסימן לאתרוג כשר, היא מחמת פשטות הדברים. מסתבר שהרב שחי את רוב ימיו במרוקו, אכן לא שמע על חמיצותם של רוב הזנים שהיו נפוצים בעולם היהודי שמחוץ למרוקו. מקור שהתייחס מפורשות לכשרות האתרוג המרוקאי הוא ספרו של רבי מרדכי אשיאו (נפטר בשנת ה'תקצ"ח 1837/8) "הגיד מרדכי", בתשובה משנת ה'תקפ"ה, אודות האתרוג המורכב, דיווח על עדות רבני וגאוני המערב על כשרות האתרוג המרוקאי, וכן על הבדיקה שביצע בו:
עדות נוספת על האתרוגים נכתבה על ידי רבני עדת המערביים בירושלים, ובראשם רבי דוד בן שמעון, ושוגרה לידי הראשון לציון רבי חיים דוד חזן, לבקשת סוחר אתרוגים מלונדון, שבאה בעקבות דרישתו של הרב האשכנזי בלונדון, רבי נתן מרקוס אדלר. תשובה נוספת בעניינם נכתבה על ידי רבי רפאל אהרן בן שמעון בשו"ת "ומצור דבש", שם כתב בין השאר:.
גם ביהדות אשכנז היו פוסקי הלכה שנהגו באתרוג המרוקאי בהערכה רבה. אך היו גם אחרים שפקפקו בכשרות האתרוג, משום שבאתרוגים המרוקאים שהגיעו לידיהם לא היו מצויים גרעינים. הנושא נדון בהרחבה בספרות השו"ת, במחצית השנייה של המאה ה-20. אמנם על פי עדותו של רבי מרדכי אשיאו ואחרים, נראה כי ישנה הימצאות גרעינים באתרוג המרוקאי, וכן מצויים גרעינים גם באתרוגים מרוקאים המצויים כיום.
דרוויש וסרווט קורקוט
דרוויש וסרווט קורקוט (Dervis and Servet Korkut) היו בני זוג מוסלמים מהעיר סרייבו שבבוסניה, אשר בימי מלחמת העולם השנייה הסתירו בביתם את היהודיה דונקיקה פאפו (Donkica Papo). בשל כך הוכרו על ידי מוסד יד ושם כחסידי אומות העולם.
מעשה ההצלה
דרוויש קורקוט (Derviš Korkut) (נולד ב-1888) היה אוצר המוזיאון העירוני בסרייבו. הוא שלט בשפות רבות, והיה ידיד של יהודי סרייבו ובעל עניין עמוק בתרבות ובפולקלור שלהם, נושא שעליו פרסם מספר מאמרים.
דונקיקה פאפו (לימים מירה בקוביץ' (Mira Baković)), ילידת סרייבו וחברת תנועת השומר הצעיר, הצטרפה בשלהי 1941 לארגון הפרטיזנים של טיטו. ב-1942 נאלצה יחידתה להתפזר והיא חזרה לסרייבו. היא קיוותה למצוא שם מחסה אצל בן משפחה, אך לא מצאה כזה. היא פגשה אדם שעבד עם אביה, והוא הביא אותה לבניין המוזיאון והפגיש אותה עם דרוויש קורקוט. קורקוט הסביר שאשתו ילדה לאחרונה בן והציע לפאפו מקלט בביתו במסווה של משרתת מוסלמית. הוא הביא אותה לביתו ושם קיבלה אותה אשתו, סרווט, בסבר פנים יפות.
בתם של בני הזוג קורקוט, למיה (Lamija), נישאה למוסלמי בקוסובו. בשנת 1999 היא עזבה את קוסובו לאחר פרוץ המלחמה שם והגיעה לישראל. שם היא נפגשה עם בנה של מירה פאפו, שקיבל בחום את בת האנשים שהצילו את אמו.
ב-14 בדצמבר 1994 הכיר יד ושם בדרוויש ובסרווט קורקוט כחסידי אומות העולם.
משולם זוסיא השיל
רבי משולם זוסיא השיל (ה'תקע"ג - ג' באלול ה'תרכ"ד) היה אדמו"ר חסידי. השלישי בשושלת אפטא-זינקוב.
ביוגרפיה
נולד בזינקוב לרבי יצחק מאיר השיל, האדמו"ר השני מאפטא-ז'ינקוב, ולמירל בת רבי חיים יעקב שטרום מדוקלה. נישא לסימא בת רבי ישראל חתנו של רבי משה צבי מסאווראן ושימש לאחר נישואיו כמגיד מישרים בזינקוב. עם פטירת אביו בא' באדר ה'תרט"ו התמנה לאדמו"ר השלישי מאפטא-זינקוב. בשנת ה'תרכ"ג הדפיס את ספרו של סבו רבי אברהם יהושע השיל מאפטא וקראו בשם "אוהב ישראל".
רבי משולם זוסיא נפטר בג' באלול ה'תרכ"ד. את מקומו מילא במז'יבוז' בנו בכורו רבי אברהם יהושע השיל כאדמו"ר הרביעי מאפטא-זינקוב, ובנו הצעיר רבי חיים מנחם השיל מילא את מקומו ברבנות זינקוב, אך לא כיהן כאדמו"ר.
דיוויזיית הטנקים השלישית (האימפריה היפנית)
דיוויזיית הטנקים השלישית (ביפנית: 戦車第3師団) הייתה דיוויזיית שריון של הצבא היפני הקיסרי אשר השתתפה במלחמת העולם השנייה.
איילט אנטוליה
איילט אנטוליה (בטורקית עות'מאנית: ایالت آناطولی) היה אחד משני מחוזות הליבה (איילט רומליה היה השני) בשנים הראשונות של האימפריה העות'מאנית. הוא הוקם בשנת 1393. בירתו הייתה תחילה אנקרה במרכז אנטוליה, אך לאחר מכן עברה לקוטהיה שבמערב אנטוליה. שטחו המדווח במאה ה-19 היה. במאה ה-16 מנתה האוכלוסייה 5,455,000, מתוכם 5,410,000 מוסלמים ו-45,000 לא מוסלמים.
אנה קלומפק
אנה אליזבת קלומפק (באנגלית: Anna Elizabeth Klumpke; 28 באוקטובר 1856 – 9 בפברואר 1942) הייתה דיוקנית וציירת ז'אנר אמריקאית, שנולדה בסן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית. היא אולי ידועה בעיקר בזכות דיוקנאותיה של נשים מפורסמות כולל אליזבת קיידי סטנטון (1889) ורוזה בונר (1898).
איילט אנטוליה
היסטוריה
הקמת המחוז של אנטוליה אירעה בשנת 1393, כאשר הסולטן באיזיט הראשון (1389–1402) מינה את קארה Timurtash כ-"beylerbey" ומשנה למלך באנטוליה, בתקופת היעדרו של באיזיט במהלך המערכה באירופה נגד מירצ'ה הזקן. מחוז אנטוליה - שנקרא בתחילה "beylerbeylik" או כללית "vilayet" ("פרובינציה"), רק לאחר 1591 נעשה שימוש במונח איילט - היה השני שנוצר לאחר איילט רומליה, ודורג בהתאם בהיררכיה של המחוזות. בירת המחוז הראשונה הייתה אנקרה, אך בסוף המאה ה-15 היא הועברה לקוטהיה.
כחלק מרפורמות הטנזימאט, איילט אנטוליה חולק למחוזות קטנים יותר, אם כי חוקרים שונים נותנים תאריכים סותרים לפירוק, החל משנת 1832 ועד מאוחר ב-1864.
אנה קלומפק
ראשית חייה
אביה של אנה, ג'ון ג'רלד קלומפק, יליד אנגליה או גרמניה, היה מתווך מצליח ועשיר בסן פרנסיסקו. אמה הייתה דורותיאה מטילדה טולה. אנה הייתה הבכורה מבין שמונה ילדים, חמישה מהם הגיעו לבגרות. בין אחיה היו האסטרונומית דורותיאה קלומפק-רוברטס, הכנרית ג'וליה קלומפק והנוירולוגית אוגוסטה דז'רין-קלומפק.
בגיל שלוש אנה נפלה ושברה את עצם הירך שלה. היא נפלה שוב בגיל חמש וסבלה מדלקת פרקים. בעיות אלה הפכו אותה לנכה, ואמה עשתה מאמצים יוצאי דופן כדי למצוא תרופה בכך שהיא לקחה את אנה ושלושה מאחיה לברלין לטיפול אצל ד"ר ברנהרד פון לנגנבק. הטיפול נמשך 18 חודשים וכלל אמבטיות תרמיות בקרויצנאך. לרוע המזל הטיפול לא הצליח, ואנה נותרה נכה כל חייה. בזמן שהותם באירופה, אמה דאגה שילדיה יקבלו שיעורים מעולים.
הנסיעה לאירופה פגעה במערכת היחסים בין הוריה. כשאנה הייתה בת חמש עשרה, הוריה התגרשו. היא וחמשת אחיה עברו עם אמם לגטינגן, גרמניה, שם הם גרו תקופה מסוימת עם אחותה של אימם, שהתחתנה עם אזרח גרמני. אנה ואחותה אוגוסטה נשלחו לבית הספר ליד שטוטגרט. כשהייתה בת שבע עשרה עברה המשפחה לקלרנס, ליד אגם ז'נבה בשווייץ, שם שהתה שנתיים בפנימייה. אנה למדה אמנות בבית בשנים הבאות, ובאוקטובר 1877 עברה עם משפחתה פעם נוספת לפריז, שם נרשמה לאקדמיה ז'וליאן (1883-1884), בהדרכתם של טוני רוברט-פלורי וז'ול לבבר. היא בילתה בהעתקת ציורים במוזיאון דו לוקסמבורג, כולל "החריש בניברנאי" של רוזה בונר. בשלב מסוים היא למדה אצל ויילפרוי. היא הציגה את עבודתה הראשונה בפריז בשנת 1884, כשהיא עדיין הייתה באקדמיה, וזכתה בפרס הסטודנטית המצטיינת של השנה.
היא הציגה בקביעות בסלון מספר שנים נוספות. לאחר שסיימה את לימודיה, חזרה לארצות הברית לכמה שנים ולימדה בבוסטון. עם זאת, בשנת 1889, היא חזרה לפריז.
קלומפק ובונר
כילדה קיבלה אנה בובת "רוזה", מעוצבת על ידי ציירת החיות הצרפתית רוזה בונר, שהייתה מפורסמת באותה תקופה, עד כי בובות נוצרו בדמותה. מגיל רך אנה הייתה מוקסמת בהשראת האמנית.
בשנת 1895 נפגשו שתי הנשים, בונר בגיל 77 ואנה קלומפק בגיל 43. אנה קלומפק התכוונה לצייר את דיוקנה של בונר. באוגוסט 1898, שתי הנשים התחילו להתגורר ביחד וחתמו על חוזה, בונר הקימה אולפן ציור חדש לאנה קלומפק ובתמורה אנה ציירה שלושה דיוקנאות של בונר וכתבה את הביוגרפיה שלה. מערכת היחסים ביניהם נמשכה עד מותה של בונר במאי 1899.
קלומפק הייתה היורשת היחידה של אחוזתה של בונר, בניגוד לרצון המשפחה. בשנת 1899 פתחה את בית הספר לאמנות לזכר רוזה בונר, ונתנה חינוך אמנותי לנשים. היא פיקחה על מכירת העבודות שנותרו של רוזה בונר בשנת 1900. היא ייסדה את "הפרס על-שם רוזה בונר" ב-Société des Artistes Français וארגנה את מוזיאון הסטודיו של רוזה בונר, בביתה של בונר בשאטו דה בי, ליד ארמון פונטנבלו.
קלומפק הייתה ביוגרפית דקדקנית, והוציאה לאור ב -1908 את הביוגרפיה של בונר, המבוססת על היומנים שלה ועל מכתביה. בספר, שלא פורסם באנגלית עד שנת 1998, קלומפק סיפרה את סיפור חייה של בונר וסיפרה כיצד פגשה את בונר, כיצד התאהבו זו בזו, ואיך הפכה לציירת ובת הלוויה הרשמית של האמנית.
קלומפק הציגה את עבודותיה בארמון האמנויות ובבניין האישה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
אנה קלומפק הייתה בעיקר ציירת ז'אנר, וציירה לעיתים קרובות סצינות פסטורליות הכוללות דמויות בדרך כלל נשיות. הציור שלה, Catinou Knitting, הוצג בסלון של פריז בשנת 1887. דימוי סנטימנטלי זה היה פופולרי מאוד ונמכר עדיין בעותקים מצוירים ביד. היא ציירה גם דיוקנאות, שרבים מהם היו נשים. עבודות של אנה קלומפק נכללו בתערוכת עבודות של נשים ב-2018 ששמה "פריס 1850-1900".
סן פרנסיסקו
לאחר מותה של בונר, אנה קלמפק חילקה את זמנה בין צרפת, בוסטון וסן פרנסיסקו, והתיישבה לבסוף בסן פרנסיסקו בשנות השלושים. במהלך מלחמת העולם הראשונה, עם אמה, היא הקימה בית חולים צבאי בביתם.
בשנת 1940, בגיל 84, פרסמה קלומפק את זיכרונותיה האוטוביוגרפיים.
היא נפטרה ב־9 בפברואר 1942 בגיל 86 שנים בסן פרנסיסקו.
היא קבורה לצד רוזה בונר בבית הקברות Pere Lachaise, פריז.
יצחק גלבוע
יצחק (צחי) גלבוע (נולד ב-1963) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת HEC פריז. מחקריו עוסקים בתורת ההחלטות ובתורת המשחקים.
אודות
גלבוע נולד בתל אביב. סיים תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב בהצטיינות באוניברסיטת תל אביב בשנת 1982, ובנוסף סיים תואר בכלכלה באותה שנה. בשנת 1984 סיים תואר שני בכלכלה בהנחיית פרופסור דוד שמיידלר. בשנת 1987 סיים דוקטורט בהנחיית פרופסור דוד שמיידלר. נושא עבודתו היה "Non-Additive Probability Measures and Their Applications in Expected Utility Theory".
בשנת 1987 החל ללמד בבית הספר לניהול באוניברסיטת נורת'ווסטרן באילינוי. בשנת 1990 הועלה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 1992 לפרופסור מן המניין. בין השנים 1997 ל-1999 לימד באוניברסיטת בוסטון. במקביל, בשנת 1997 הצטרף לסגל אוניברסיטת תל אביב. הוא היה ראש התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן. בשנת 2008 הצטרף לסגל אוניברסיטת פריז HEC. בשנת 2020 לימד באוניברסיטת רייכמן (הבינתחומי הרצליה) כמרצה אורח.
הוא סגן עורך של כתב העת הכלכלי Econometrica.
יצחק גלבוע נשוי לפרופסור איוה גלבוע שכטמן, פסיכולוגית קלינית מומחית וחוקרת באוניברסיטת בר-אילן.
המכון לקרקע עירונית
מכונים נוספים בארץ ובעולם
מכוני מחקר נוספים לקרקע עירונית מצויים במדינות נוספות במוסדות אקדמאיים או כאלה הפועלים באופן עצמאי. בישראל פועל "המכון לחקר מדיניות קרקעית ושימושי קרקע" במסגרת הנהלת קרן קיימת לישראל בירושלים.
אן לושאן
אָן לוּשְׁאָן (במנדרינית: 安禄山; 703 – 29 בינואר 757) היה מצביא בכיר של שושלת טאנג במהלך המאה ה-8 עד אשר בגד (מחשש לחייו) בשואן-דזונג, קיסר סין, הכריז עצמו קיסר סין החדש של שושלת יאן והחל את מרד אן לושאן על שמו. מרד זה יבדל לימים כמאבק הנוראי ביותר בתולדות האנושות מבחינת אחוזי חיים שנלקחו; אחד מכל שישה אנשים על גבי כדור הארץ ימותו עם סופו של המרד כשמונה שנים מתחילתו.
ביוגרפיה
אן לושאן היה בנה של בת שבט גקטורקי אציל ושמו המקורי; "גאן-לושאן" משמעו מלחמה בטורקית עתיקה. בצעירותו אביו נפטר ואמו נישאה בשנית, בכך לקח על עצמו את השם אן לושאן (כשם חתנה השני של אמו) במקום השם הטורקי גאן-לושאן. המקורות על אביו של אן לושאן מעומעמים ומוערך כי היה בן לעם טורקי באוזבקיסטן של היום, דאז; גבולותיה המערביים של שושלת טאנג הגדולה.
אן גדל באזור בייג'ינג ונאמר כי ידע שש שפות מלבד מנדרינית. בשנת 732 הפך למזכיר משטרתי ושימש תרגומן צבאי. עם הזמן עלה בדרגות והפך משומר צבאי פשוט בגבולות סין הצפוניים לגנרל צבאי לוחם שהפיל מספר מרידות של עמים טורקים ומונגולים כאחד.
הוא הועבר בשנת 751 אל צ'אנג-אן (שיאן), הבירה באותה התקופה והפך מקורב אל שואן-דזונג, קיסר סין. עם הזמן החל חשש גובר בין יועציו הבכירים של הקיסר, כי השפעתו של אן תעלה על השפעתם שלהם וכי הוא יהפוך למקורבו ואיש סודו המרכזי של הקיסר.
בעוד היה אן בפעולות הגנה על מנצ'וריה נודע לו ממקורביו שיועצי הקיסר מתכננים להורגו. יאן החל בתוכניות להפיכה משל עצמו ובשנת 756 הכריז עצמו קיסר סין של שושלת יאן בעודו שולט על צפון סין, עם לדייק, בתחילת המרד שלט אן בשטחים החופפים לליאונינג, בייג'ינג, טיינג'ין, חביי, צפון ומזרח שאנשי וצפון שאנדונג. אן יצא במערכה לכיבוש כלל סין, הוא חבר אל האימפריה הטיבטית ולבסוף כבש את שיאן והכריח את בית המלוכה של טאנג לסגת. בנקודה זאת דרום סין הכריזה עצמאות והיה זה נראה כי שושלת טאנג הגיעה לסופה אחת ולתמיד לולא מספר מפקדים מרכזיים בג'יאנגסו וחנאן אשר המשיכו להילחם לטובת הקיסרות של טאנג.
עם הזמן מחלות ראייה עיוורו את אן לושאן; האחרון חלה בכיב ומצבו הנפשי כמו גם יחסו לאנשיו התדרדר. לבסוף בליל ה-29 בינואר 757 בנו של אן לושאן, אן צ'ינג-סו הסיח את תשומת ליבו של אביו בעוד מתנקש תקף את האחרון. אן לושאן תכנן להילחם בחזרה אך לא מצא את חרבו ומצא את מותו באותו הלילה. בנו אן צ'ינג-סו אשר תכנן את ההתנקשות ירש אותו.
מוחמד חוסיין רובלה
ב-18 בספטמבר 2020 מונה לראש הממשלה על ידי הנשיא מוחמד עבדאללהי מוחמד, וב-23 בספטמבר אושר מינויו על ידי הפרלמנט.
בספטמבר 2021 האשים מוחמד חוסיין רובל את מוחמד עבדאללהי מוחמד בהפריע לחקירה שהובילה להתפטרותו של ראש ני"א.
דיוויזיית הטנקים הרביעית (האימפריה היפנית)
דיוויזיית הטנקים הרביעית (ביפנית: 戦車第4師団) הייתה דיוויזיית שריון של הצבא היפני הקיסרי אשר השתתפה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-6 ביולי 1944 על בסיס תלמידים ומורים מבית הספר לשריון של הצבא הקיסרי בטוקיו. היא נכללה במסגרת הארמייה ה-36 והייתה אמורה להגן על איי הבית היפניים במהלך הפלישה הצפויה של בעלות הברית. הדיוויזיה הוצבה בקיושו וצוידה בנשק מתקדם מהעתודות של הצבא הקיסרי. היא פורקה יחד עם כל הצבא הקיסרי ב-30 בספטמבר 1945 בלי שנלחמה מעולם.
In Your Eyes (שיר של רובין שולץ)
In Your Eyes הוא סינגל של המפיק המוזיקלי הגרמני, רובין שולץ, בשיתוף הזמרת הנורווגית, אלידה, שיצא על ידי חברת התקליטים וורנר מיוזיק גרופ, ב-10 בינואר 2020. השיר נכתב על ידי רובין שולץ, אלידה, כריסטוף אורמסן, אריק סמאלנד, דניאל דימן, דניס ביירבודט, אריק סמאלנד וגוטה אורמסן, והופק על ידי רובין שולץ, אריק סמאלנד וכריסטוף אורמסן.
נכון לפברואר 2022, השיר הושמע למעלה מ-283 מיליון פעמים בספוטיפיי.
ווידאו קליפ
הווידאו קליפ יצא בערוץ היוטיוב של רובין שולץ ב-10 בינואר 2020. נכון לפברואר 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-99 מיליון פעמים.
הכנס זיז א' בחור ב'
הסיפור קצר מאוד ואורכו במקור רק 350 מילים, זאת מכיוון שנכתב במהלך פאנל טלוויזיוני בו התבקש אסימוב לכתוב סיפור תוך כדי הפאנל. מאוחר יותר הודה אסימוב כי חשד שיבקשו ממנו לעשות זאת ולכן תכנן סיפור מראש.
עלילה
שני גברים, על תחנת חלל מרוחקת, נתקלים בקשיים, כאשר כל הציוד בו הם משתמשים נשלח מפורק מכדור הארץ, והם לא מצליחים לבנות אותו, מאחר שהוראות ההרכבה מעורפלות ומבלבלות. לכן הם משתמשים בציוד ישן, וחיים בדוחק. לבסוף מחליטים לקנות רובוט שיבצע את תהליך ההרכבה ויעלה את רמת החיים שלהם.
עם הגעת הרובוט, הם נבוכים לגלות שהוא נשלח מפורק, מלווה בהוראות הרכבה מעורפלות ומבלבלות.
פוטון (סדרת לוויינים)
פוטון (ברוסית:Фотон) היא סדרת לוויינים שפותחה בברית המועצות ושיגורים נמשכו ברוסיה. הלוויינים היו מיועדים למחקרים שונים בעיקר בתחום הנדסת חומרים והתרחבו לניסויים בתחום ביולוגיה. הלוויין האחרון בסדרה שוגר בשנת 2014.
הלוויינים פותחו במרכז הטילים והחלל פרוגרס על בסיס לוויין זניט 2M. משקל הלווין היה 5,400 ק"ג. השיגור הראשון בוצע בשנת 1983. בסך הכול מהדור הראשון בוצעו 12 שיגורים. שיגורים עלו בוצוע תחת שם "קוסמוס". בשנת 2002 החלו שיגורים של דגם משופר "פוטון M". לאחר התפרקות ברית המועצות החל שיתוף מדינות נוספות בניסויים.
רשימת שיגורים
עד לשנת 2002 כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק בעזרת משגר לוויינים וחלליות מסדרת סויוז. בשנת 2005 שיגורים עברו לקוסמודרום בייקונור.
כעלה נידף
כעלה נידף (באנגלית: As a Driven Leaf) הוא רומן היסטורי מאת הרב הרקונסטרוקציוניסטי מילטון שטיינברג, הרומן עוסק בחייו של אלישע בן אבויה ובתהליך יציאתו בשאלה.
היסטוריה
הספר נדפס לראשונה בינואר 1940, והפך עם פרסומו לרב מכר, הספר תורגם לעברית לראשונה על ידי "יוסף לוז" ויצא לאור בהוצאת מ' ניומן בתש"י, ב-2015 הספר יצא לאור מחדש בהוצאת ידיעות אחרונות ומכון שכטר בתרגומה של יעל ענבר.
הספר הוא ספר לימוד חובה בכמעט כל הסמינריים התאולוגיים הלא-אורתודוקסים, והוא נלמד בבתי ספר יהודים רפורמים כחלק מתוכנית הלימודים הרגילה, והפך למעין מניפסט המטיף לסינתזה.
כותבים רבים מייחסים לספר השפעה רבה מאד על הנוער היהודי בארצות הברית.
דוד גולינקין ואחרים הראו שמהלך חייו של המחבר השפיעו על עלילת הספר: בצעירותו למד באוניברסיטה וניהל דיון ארוך עם רב הקהילה ואחד המרצים באוניברסיטה, לדברי גולינקין דמויותיהם היוו בסיס לדמויותיהם של רבי עקיבא ולאלישע שבספר, כך גם שטיינברג עסק רבות בהשפעתה של ההלניזם על היהדות ובבואו לכתוב את הספר השתמש בתחום מחקרו כדי לכתבו את ה"ביוגרפיה" של אלישע - כך לדברי אשתו אדית.
לפי דב אלבוים בשונה מפרשנויות שונות המופיעות בחז"ל להתפקרותו של אלישע, מילטון שטיינברג מצייר את דמותו של אלישע כ"קרבן של עצמו ותקופתו" אדם שמחפש ודאות רציונלית לקיומו של אלוהים מה שמביא אותו לעיסוק בפילוסופיה ולבסוף להתנכרות לעמו ולמוות בבדידות.
שם הספר הוא על פי הפסוק באיוב "למה פניך תסתיר ותחשבני לאויב לך: העלה נדף תערוץ ואת קש יבש תרדף".
עלילה
הספר מתחיל בילדותו של אלישע בצל אבא מתיוון לימודי החול שלו אצל יווני בשם קלאודיוס והביקורת על כך מדודו עמרם, לאחר תקופה אביו מת ודודו עמרם מתחיל לחנכו בלימודי קודש כשהוא מתבגר הוא נשלח ללמוד ולגור את התנא רבי יהושע, אלישע מצליח בלימודיו, במהלך הלימודים הוא פוגש את רבי עקיבא, בן עזאי ובן זומא והם נהפכים למעין חבורה המתכנסת מדי פעם כדי לדון בנושאים שונים, בהמשך אלישע נישא לדבורה בנישואי שידוך חסרי אהבה, אלישע נסמך ומקבל תואר חכם – חבריו אף הם נסמכים, בהמשך הוא נפגש עם רבי מאיר ועם אשתו ברוריה והוא נהפך לרבם/חברם, אלישע מוצא את עצמו מתאהב בבירוריה אך הוא מדחיק את רגשותיו.
כחלק מתפקידיו כ"חכם" הוא מסייר בערים ובכפרים, דורש, פוסק הלכה ומיישב שאלות בהגות היהודית, אלישע מגלה קונפליקטים שונים בין היהדות לחכמה היוונית והוא מנסה לישבם, הוא מכנס את חבריו והוא מציע להם "להיכנס לפרדס" ליצור מערכות הוכחות חותכות לקיומו של האל בפרט ולכל עקרונות היהדות בכלל, הם מקבלים את הצעתו והם נפגשים מדי תקופה, דנים בנושא ומציגים את התקדמויותיהם, לאחר עיסוק מתמשך בנושא בן עזאי (המיסטיקאי) מגלה שההתגלות של האל האמיתית הרבה יותר גבוהה מהנדמה ולאחר מאמץ לחוות את אל זה, הוא מת. בן זומא המטיל דגש על המקרא מסתבך בפסוקים המתארים את הבריאה ובפסוקים בספר יחזקאל המתארים את מרכבת ה' ומשתגע.
אלישע מתעמק בכתבי אוקלידס, אפלטון ואחרים ומתחיל ללמוד פילוסופיה יוונית, במקביל בישראל רוחשות תנועות מרי יהודי בשלטון הרומאי, קבוצה של מורדים נתפסת והם מוצאים להורג בעינויים, מה שמעורר באלישע תחושה שלבני ישראל אין תקומה, במקביל בניו התאומים של רבי מאיר מתים, והוא רואה ילד שמקיים את מצוות שילוח הקן המבטיחה חיים ארוכים ומייד נופל מת, מה שנראה לו כחוסר צדק אלוהי, בעקבות כך אלישע מחליט שכדי להגיע למסקנה רציונלית הוא צריך לעזוב את הכל ולהתחיל ללמוד פילוספיה מהתחלה, הוא מגרש את אשתו ונוסע לאנטוכיה.
באנטוכיה הוא פוגש חבר ילדות שלו בשם פפוס והם גרים ביחד, בהמשך אלישע לומד פילוסופיה, מתמטיקה ומדעים מדויקים ממורים שונים, בשלב מסוים הוא מפרסם מונוגרפיה הזוכה לפרסום רב בה הוא מתאר את דרך מחקרו להגיע לאמת ודאית על קיומו של האל, במהלך מגוריו בעיר הוא נגעל מהעבדות, ממלחמות הגלדיאטורים ומ"חוסר האנושיות" במקום.
לאחר תקופה מתחיל מרד בר כוכבא בישראל והנציב הרומי בישראל משתמש באלישע כדי לפצח את הדרך להכניע את עם ישראל אחת ולתמיד, אלישע מציע לו לבטל את הסמיכה, לאסור שמירת שבת וברית מילה ולבטל חגים מסוימים, לאחר תקופה רבי יהודה בן בבא מצליך לסמוך חמישה חכמים ביניהם רבי מאיר, אלישע שמקבל את הדיווח ורואה את שמו של תלמידו ממעיט בחומרת הסיפור, רופוס הנציב הרומאי שתופס אותו בשקר שולל ממנו את זכויותיו, בהמשך רופוס מוציא להורג עשרה מגדולי העדה ומאלץ את אלישע לצפות במחזה כשבחיקו זונה, מה שמציג אותו באור שלילי בעיני היהודים.
אלישע שבור נפשית מיחסם של היוונים אליו ולבני אדם בכלל, הוא חוזר לאנטוכיה וממשיך בעבודתו, במהלך הרצאה הוא מגיע למסקנה שלא ניתן להגיע לאמת ודאית ומתמוטט רגשית.
אלישע חוזר לארץ ישראל, בשבת אחת הוא פוגש את רבי מאיר והם משוחחים על חייו, אלישע מביע בפניו את צערו והוא מספר לו על התאכזבותו מהפילוסופיה, ועל כך שמשמעות החיים לא ניתנת להבנה בשכל: רבי מאיר קורא לאלישע "שובו בנים שובבים", ואלישע משיב לו שהוא לא מסוגל להפקיר את עצמו לשום סמכות,, הוא מסביר לרבי מאיר שהוא הולך לנסות למצוא את משמעות החיים באמצעות מיזוג האמונה וההיגיון.
באחרית דבר מסופר שמדווחים לרבי מאיר שקברו של אלישע נפגע מברק, רבי מאיר הולך לקבר ומכסה אותו מחדש, בדרך הוא נזכר על מותו בבדידות והוא בוכה על חייו של רבו,
ביקורת וקבלה
הניו יורק טיימס כתב כי "הספר מרשים באופן יוצא דופן", בשיקגו דיילי ניוז נכתב כי זהו "רומן גועש על עידן סוער הדומה באופן מוזר לעידננו", בניו יורק הראלד טריביון נכתב כי זה "ספר נדיר ומרגש, יצירתי במחשבתו, רגיש ומלומד, מבלי להיקרא כמסמך".
הספר נחשב לקלאסיקה בספרות היהודית אמריקאית מודרנית, ופופולרי במיוחד בקרב סטודנטים יהודים בארצות הברית, לדברי פרופ' דוד גולינקין הדבר נובע מהזדהות עם תחושת הניגוד בין הדת למדע.
פרופסור אדמיאל קוסמן כתב במקור ראשון כי על אף שבעיקרון הספר משויך לסוגת "רומן היסטורי" לדעתו זהו רומן העוסק בלבטיו של היהודי המודרני ובמאבקיו לשמור על יהדות בעולם אתאיסטי, לדבריו הדמויות בספר הן בובות תפאורה המשמשות ככלים להעברת מסרים אלו.
לקראת הוצאת הספר בעברית הסופרת יוכי ברנדס כתבה כי "הספר הזה שינה את חיי כנערה והיווה לי מקור השראה כשכתבתי את "הפרדס של עקיבא" גם בספרה "הגר" גיבורת הספר נהנית לקרוא בספר.
פרופסור שלום רוזנברג כתב כי מבין הספרים על אלישע בן אבויה הוא ממליץ על ספר זה.
מייקל פרובוסט
מייקל פרובוסט (באנגלית: Michael Provost; נולד ב-24 בינואר 1998) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
פרובוסט נולד באטלנטה, ג'ורג'יה בשנת 1998. הוא ממוצא צרפתי קנדי, סקוטי ואירי. יש לו שני אחים גדולים ושני אחים קטנים.
קריירה
הוא החל לשחק בשנת 2011, אך קיבל את התפקיד הראשי הראשון שלו בשנת 2017, בסרט נטפליקס "#REALITYHIGH". בשנת 2018, הוא הצטרף לקאסט של סדרת הטלוויזיה "רעבים" שהופקה אף היא על ידי נטפליקס, ושיחק בתפקיד הראשי בשתי עונותיה.
בשנת 2019 כיכב בפרק של העונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "לוציפר". באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "Saving Zoë" ובפרק של הסדרה "בית המשפט!". שנה לאחר מכן השתתף בסרט "Plan B" שהוקרן לראשונה בהולו במאי 2021. באותה שנה שיחק גם בסרט "רחוב הפחד – חלק 2: 1978".
יערה גולדמן
יערה גולדמן (נולדה ב-26 באוגוסט 1993) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת בעמדת הקשרית בהפועל קטמון ירושלים מליגת העל.
קריירת מועדונים
החלה את דרכה בעונת 2005/06 בקבוצת הילדות של מכבי באר שבע, המועדון בו המשיכה בנערות ובעונת 2009/10 עלתה לקבוצה הבוגרת, איתה נעה בין הליגה הראשונה לשנייה.
בעונת 2019/20 עברה לשחק בבית"ר בנות מעלה אדומים, בליגה הלאומית.
עם פתיחת עונת 2020/21 חתמה בהפועל קטמון ירושלים, שקבוצת הבוגרות שלה הוקמה אז, ותוך שנתיים טיפסה עמה מהליגה הארצית לליגה הלאומית ולליגת העל, כשהיא משמשת כקפטנית משותפת של הקבוצה. עם פתיחת עונת 2022/23 בליגת העל, גולדמן איבדה את מקומה הקבוע בהרכב, ומיעטה לשחק. בדצמבר 2022 החלה לשחק בהרכב, אך לאחר שפתחה בשלושה משחקים ברצף, נפצעה וסיימה את העונה, עם קרע ברצועה הצולבת.
בנבחרת ישראל
בשנת 2009, בגיל 16, זומנה לראשונה לנבחרת ישראל עד גיל 17, ובמדיה השתתפה בשני משחקים בטורניר הנערות של משחקי המכביה השמונה-עשרה ובמשחק מול איסלנד במוקדמות יורו 2010 לנערות עד גיל 17. נכון ל-2023 היא לא השתתפה במשחקים נוספים בנבחרות ישראל.
אבנר הופשטיין
אבנר הופשטיין (נולד ב- 18 ביוני 1971) הוא עיתונאי ומרצה לתקשורת ישראלי.
ביוגרפיה
הופשטיין למד בתיכון דה שליט שברחובות. שירת בצה"ל בגדוד 890 בחטיבת הצנחנים. למד מדעי המדינה לתואר ראשון באוניברסיטת תל אביב, ובמקביל למד עיתונאות בבית הספר "כותרת". עבד בעיתון "דבר" עד שזה נסגר. בשנת 1998 עבר לכתוב ככתב חוקר ברשת המקומונים של "ידיעות אחרונות". בהמשך היה לכתב תחקירים ומגזין במוספים 'שבעה ימים' ו'שבעה לילות' של "ידיעות אחרונות", ומבקר טלוויזיה במוסף "ערוצים" של העיתון. בשנים 2002–2009 היה שליח העיתון בחוף המערבי של ארצות הברית ומשחזר לישראל המשיך לכתוב ולערוך בעיתון.
בשנת 2009 פרסם כתבה הטוענת שהשיר "ירושלים של זהב" שהולחן על ידי נעמי שמר, דומה דמיון רב שאינו מקרי לשיר ערש בסקי. לאחר מותה נחשף מכתב אותו כתבה שמר ובו היא מודה כי הושפעה מן השיר בעת הלחנת ירושלים של זהב
בשנת 2010 הצטרף לחברת החדשות של ערוץ 10 ככתב ב"השבוע", מהדורת יום שישי של הערוץ. במהלך עבודתו בערוץ שודרה כתבת פרופיל שהכין אודות איש העסקים שלדון אדלסון. לאחר שידור הכתבה אולצו עורכי המהדורה להתנצל בשידור בפני אדלסון. כחלק מההתנצלות, שהייתה חריגה בהיקפה, התנצל הערוץ על דברים שנאמרו במסגרת הכתבה, ובהם האמירה כי אדלסון השיג את רישיון ההימורים שלו בלאס וגאס בזכות קשריו הפוליטיים, ועל שנאמר בכתבה שאדלסון חייב לעובדו בעבר 400 אלף דולר ונמנע מלשלם את החוב. בתגובה להתנצלות שנכפתה על עורכי המהדורה מטעם בעלי המניות של הערוץ, הגיש מגיש המהדורה גיא זהר את התפטרותו בשידור חי, כאשר לפני כן הגישו את התפטרותם עורכת התוכנית רותי יובל ומנכ"ל חברת החדשות של ערוץ 10 ראודור בנזימן. ב-2012 פוטר הופשטיין מן הערוץ במסגרת גל קיצוצים שערך ערוץ 10. עם זאת, הופשטיין, יובל, בנזימן וזוהר הבהירו כי הם עומדים מאחורי הפרסום במלואו.
ב-2012 עבר לשמש כעיתונאי עצמאי וכתב במספר גופי תקשורת בהם ערוץ 1, אתר וואלה!, עיתון "הארץ", "העין השביעית", ומגזין "ליברל".
ב-2014 הצטרף לגלי צה"ל והחל לשדר פעם בשבוע את התוכנית "רבע ל-מעורב אזרחי", שעסקה בנושאים אזרחיים. בהמשך מונה לראש דסק התחקירים של התחנה. בשנת 2017 פוטר מהתחנה בשל קיצוץ תקציבי, לדברי הנהלת התחנה. בפוסט שפרסם הופשטיין בפייסבוק תקף את מנהל התחנה ירון דקל והאשים אותו בהשתקת תחקירים, כניעה לפוליטיקאים, ורמיסת עקרונות אתיקה עיתונאית בסיסיים.
ב-2016 הוגשו נגדו שתי תלונות על הטרדה מינית מילולית על ידי חיילות בגלי צה"ל, והוא הושעה זמנית מתפקידו בהוראת ראש אכ"א. כעבור שלושה ימים נוקה מהחשד, והוחזר לעבודה. בינואר 2022, תבע את אתר פוליטיקלי קוראת, חדשות 13 ואת עיתונאי הארץ חיים לוינסון שפרסמו את הטענות כנגדו.
מאז 2017 עורך הופשטיין תחקירים עבור ערוץ 2.
מאז 2019 הופשטיין משמש ראש דסק תחקירים באתר זמן ישראל.
לצד עבודתו התקשורתית הופשטיין משמש כחבר סגל האוניברסיטה הפתוחה, ומלמד תקשורת באוניברסיטת תל אביב ובמכללת הדסה.
לאחר פיטוריו מגלי צה"ל תבע הופשטיין את התחנה בגין התעמרות בעבודה והשתקה. תביעה זו הסתיימה בהסכם פשרה בין הצדדים, לפיו הופשטיין יפוצה בסכום של 83,000 שקלים.
מצר מקפארליין
מצר מקפארליין (באנגלית: McFarlane Strait) הוא מצר ים הממוקם בין האי גריניץ' לבין האי ליווינגסטון, באיי שטלנד הדרומיים שלמול חופי אנטארקטיקה.
אורכו של המצר 24 קילומטרים, ורוחבו של המצר 3 קילומטרים.
פתחו הצפוני של המצר ממוקם בין נקודת ויליאמס (שבאי ליווינגסטון) לבין נקודת דאף (שבאי גריניץ').
גילוי ומיפוי המצר
המצר התגלה על ידי צידי כלבי ים בראשית המאה ה-19, ומופיע לראשונה בתרשים מעשה ידי צייד כלבי הים הבריטי ג'ורג' פאוול משנת 1822, של איי שטלנד הדרומיים ושל איי אורקני הדרומיים.
אזור המצר צולם מהאוויר במסגרת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת הקיץ האנטארקטי בשנת 1956–1957 אזור המצר נסקר על הקרקע על ידי סוקרים בריטיים במסגרת סקר שטחי חסות איי פוקלנד בעונת הקיץ האנטארקטי בשנת 1957–1959; מיפוי מדויק נעשה על ידי סוקרים צ'ילאניים בשנת 1947, ועל ידי סוקרים ארגנטיניים בשנת 1970, ושוב מופה נעשה על ידי סוקרים ספרדיים בשנת 1991.
מקור השם
פאוול נתן למצר את שמו שנת 1822. לאחר גילויו, ציידי כלבי הים קראו למצר "מפרצון ינקי" (Yanky Sound ), לאחר מכן שונה השם. המצר נקרא על שם רב החובל אנדרו מקפרליין, מפקדה של הבריג דרגון (Dragon), מליברפול שבאנגליה, אשר הגיע לאזור לצוד כלבי ים, בעונת הקיץ האנטארקטי 1820–1821.
לקריאה נוספת
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 319
• William James Mills, Exploring Polar Frontiers: M-Z, P 280
אליס צ'אטר
אליס ויקטוריה רוז צ'אטר (באנגלית: Alice Victoria Rose Chater; נולדה ב-5 באפריל 1993) היא זמרת-יוצרת בריטית המוכרת בשל השתתפותה בסינגלים "Lola" של איגי אזליה ו-"Got It All" של פרופסור גרין.
ביוגרפיה וקריירה
צ'אטר הוציאה שלוש גרסאות כיסוי בשנת 2017, לפני שהחלה להוציא מוזיקה מקורית - "More Than You Know" של אקסוול & אינגרוסו, "Vision of Love" של מריה קארי ו-"Hung Up" של מדונה.
באפריל 2018 הוציאה קליפ בשם "My Name Is Alice", ולאחריו הוציאה את הסינגלים "Girls x Boys" ו-"Heartbreak Hotel", אשר דוגם בתוכו חלקים מהשיר "Ring My Bell" של אניטה וורד. הסינגל השלישי שלה, "Hourglass", דוגם בתוכו חלקים מהשיר "Don't You Want Me" של להקת The Human League.
חיים אישיים
צ'אטר טוענת שהושפעה רבות מאוספי האופרה של הוריה, וכן מהזמרות מריה קארי וויטני יוסטון.
ססיל פאוול
ססיל פרנק פאוול (באנגלית Cecil Frank Powell; 5 בדצמבר 1903 – 9 באוגוסט 1969) היה פיזיקאי בריטי, זוכה פרס נובל לפיזיקה על פיתוח שיטת צילום למחקר תהליכים גרעיניים.
קורות חיים
פאוול נולד בטונברידג' קנט, אנגליה, בנו של חרש נשק מקומי. הוא למד בבית ספר מקומי, עד שקיבל בגיל 11 מלגה לבית הספר ג'אד בטונברידג'. לאחר מכן למד מדעים בסידני סאסקס קולג' בקיימברידג', וסיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1925.
כסטודנט לתואר שני עבד במעבדת קוונדיש באוניברסיטת קיימברידג', תחת צ'ארלס וילסון וארנסט רתרפורד, ביצע מחקר על תופעות של התעבות החומר וקיבל דוקטורט בפיזיקה בשנת 1927.
בשנת 1928 החל לעבוד כעוזר מחקר במעבדה הפיזיקלית באוניברסיטת בריסטול, ובהמשך התמנה למרצה. בשנת 1948 מונה לפרופסור לפיזיקה.
בשנת 1932 התחתן פאוול עם איזבל ארטנר, ונולדו להם שתי בנות.
בשנת 1936 השתתף במשלחת לאיי הודו המערבית כחלק ממחקר על פעילות וולקנית.
בשנת 1949 התקבל פאוול כחבר בחברה המלכותית של לונדון, וקיבל את מדליית יוז של החברה באותה השנה. בשנת 1950 הוענק לו פרס נובל לפיזיקה על פיתוח שיטת צילום למחקר תהליכים גרעיניים, ועל תגליותיו הנוגעות למזונים שהתקבלו בשיטה זו.
החל משנת 1952 מונה פאוול למנהל משלחות מחקר לסרדיניה ועמק הפו באיטליה.
בשנת 1955 נהיה פאוול חבר בפדרציה העולמית לעובדים מדעיים. הוא הוסיף את חתימתו למניפסט ראסל-איינשטיין שפורסם על ידי ברטרנד ראסל, אלברט איינשטיין והמדען יוסף רוטבלט, והיה מעורב בהכנות לכנס פגוואש הראשון לענייני המדע והעולם. פאוול עמד בראשות הישיבות של הוועדה המייסדת, לעיתים כמחליפו של ראסל והשתתף בפגישות עד 1968.
בשנת 1961 קיבל פאוול את המדליה המלכותית, וכיהן בארגון האירופאי למחקר גרעיני (CERN) באותה השנה. בשנת 1967 הוענקה לו מדליית הזהב של לומונוסוב על ידי האקדמיה למדעים של ברית המועצות (כיום האקדמיה הרוסית למדעים) על הישגים יוצאי דופן בפיזיקה של חלקיקים יסודיים.
פאוול מת ב-9 באוגוסט 1969, בזמן שיצא לטיול למרגלות הרי האלפים.
אורי לברון
אורי לברון (נולד ב-6 ביוני 1963) הוא פרסומאי, סופר ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה
אורי (אוריאל) לברון נולד וגדל בתל אביב. אביו, יוסף, היה מהנדס; אמו, מרים, הייתה מנהלת חשבונות; ללברון אחות גדולה. בתיכון למד בגימנסיה הרצליה; בצה"ל שירת בחיל המודיעין. לאחר שחרורו מהצבא למד באוניברסיטת תל אביב והוא בוגר תואר ראשון במדעי המדינה, המזרח התיכון ואפריקה. הוא בעל תואר שני בתקשורת מהמכון הטכנולוגי של ניו יורק.
פרסום
לברון החל לעבוד בתחום הפרסום בשנת 1988, במשרד שירה שקולניק. ב-1992, כששב מארצות הברית, הצטרף לפרסום ליניאל די.די.בי. כמנהל קריאייטיב. בשנת 1997 הצטרף כשותף לפרסום אדלר חומסקי & ורשבסקי, בתחילה כמנהל הקריאייטיב הראשי (עד 2006), אחר-כך היה מנכ"ל משותף של "גריי אינטראקטיב", חברת הדיגיטל של אדלר חומסקי (2007–2009); בתפקידו האחרון היה המנהל האסטרטגי הראשי של אדלר חומסקי (2007–2012), עם פרישתו אדלר חומסקי היה משרד הפרסום השני בגודלו בישראל. החל משנת 2012 ועד היום הוא משמש כיועץ אסטרטגי בתחום המיתוג ושותף בחברת המיתוג Jack.
לברון שפט בפסטיבל הפרסום בקאן, הישראלי השני ששפט שם, היה יו"ר ועדת תחרות "קקטוס", תחרות הפרסום הישראלית. הגה את השמות "מימדיון", "מאקו" ואת השם של מפלגת "קדימה" וכן את הסיסמאות "בננה פצצת אנרגיה צהובה" ו"להיות ראשון זה מחייב". היה אחראי למאות קמפיינים תקשורתיים עבור כמה מהלקוחות הגדולים במשק.
ספרות
לברון כתב שישה ספרים, ארבעה מהם ראו אור בהוצאת כתר. שלושה ספרי ילדים ושלושה ספרי מבוגרים, שניים מספריו היו רבי-מכר: "חצי הוכחה" ו"הילד הלא נכון"; ספרו "למה חתולים לא נחמדים" נבחר על ידי ספריית פיג'מה וחולקו כ-118,300 עותקים בגני חובה.
חיים אישיים
אורי לברון נשוי לנתלי, מתגורר ברמת השרון ואב לשלושה ילדים.
ביקורות ספרים
על "הילד הלא נכון"
משוון
באלקטרוניקה, משוון הוא מכשיר שמשווה שני מתחים או זרמים ומוציא אות דיגיטלי המציין מי את הגדול מביניהם. הקלט הוא שתי כניסות אנלוגיות V_+\, ו V_-\, והפלט הוא מוצא דיגיטלי, בינארי, אידיאלי  V_o\,. המשוון מורכב ממגבר דיפרנציאלי בעל שבח גבוה במיוחד. משוונים משמשים בדרך כלל במכשירים המודדים וממירים אותות אנלוגיים לדיגיטליים (ADCs), במעגלים של רבי רטטים וביניהם במתנדים.
מימוש משוון מתח באמצעות מגבר שרת
למגבר שרת יש כניסת הפרש מאוזנת היטב בעלת הגבר גבוה במיוחד. זה מתאים למאפיינים של משוונים, ולכן מגבר שרת סטנדרטי הפועל בחוג פתוח (ללא משוב שלילי) יכול לשמש כמשוון ביישומים שאין להם דרישות ביצועים מיוחדות.
כאשר הקלט בכניסה (V+) גבוה מהמתח בכניסה ההופכת מופע (V-), אז ההגבר הגבוה של המגבר גורם למוצא להיות ברוויה במתח הגבוה ביותר האפשרי. מתח זה הוא מתח האספקה החיובי של מגבר השרת.
כאשר הקלט בכניסה (V+) נמוך מהמתח בכניסה ההופכת מופע (V-), אז ההגבר הגבוה של המגבר גורם למוצא להיות ברוויה במתח הנמוך ביותר האפשרי. מתח זה הוא מתח האספקה השלילי של מגבר השרת.
נועם פתחי
נועם פתחי (נולד ב-1974) הוא עיתונאי, סאטיריקן, פובליציסט, שדרן רדיו ורעיונאי ישראלי. מגיש תוכנית אקטואליה יומית ברדיו גלי ישראל ורדיו דרום ופינה שבועית ברדיו תל אביב. בנוסף לעבודתו ברדיו, משתתף בפאנל בתוכניות "שבע עם איילה חסון" ו"חדשות שישי" ומשמש מבקר טלוויזיה בישראל היום.
ביוגרפיה
גדל ברחובות. יש לו אחות אחת הצעירה ממנו בארבע שנים. אמו ממוצא ליטאי ומשפחת אביו עלתה ארצה מעיראק. עבד בשוק היהלומים בארצות הברית במשך ארבע שנים ולאחר מכן שב לישראל.
בתחילת שנות ה-2000 החל את עבודתו בעולם הפרסום. תחילה עבד במשרד טמיר כהן, ולאחר מכן עבר לגיתם BBDO.
בשנת 2003 עבר למשרד הפרסום גליקמן נטלר סמסונוב, עבד בו כקופירייטר בכיר והוא אחראי ליצירת קמפיינים ובהם דמויות כמו "אשר", בגילומו של אסי כהן במסגרת קמפיין של הבנק הבינלאומי, ואת דמות המזכירה של שוקה, בגילומה של שני כהן. באוקטובר 2015 סיים את עבודתו במשרד לאחר קניית החברה על ידי רשת פרסום בינלאומית שלא רצתה עוד בשירותיו.
חיים אישיים
פתחי רווק ומתגורר בתל אביב.
פעילות ברשת
לפתחי כ-75 אלף עוקבים בטוויטר וכ-45 אלף עוקבים בפייסבוק, שם הוא מפרסם סטטוסים הומוריסטיים בנושאי רווקות, מזון ואקטואליה, לצד סטטוסים ביקורתיים על התקשורת ועל השמאל בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
בשנת 2014 החל לכתוב באתר nrg טורי דעה, וכן להשתתף בכתיבת המדור הסאטירי של מקור ראשון, "בריחת המוחות".
החל מיוני 2016 פתחי מגיש יחד עם יותם זמרי את התוכנית "פתחי וזמרי בעם", תוכנית רדיו יומית ברדיו גלי ישראל ורדיו דרום. פתחי מגדיר את התוכנית כ"פאנטואליה" - שילוב של Fun (כיף, בידור) ואקטואליה. באוקטובר 2018 זכתה התוכנית בפרס אגודת העיתונאים לתוכנית מלל ברדיו.
משתתף מאז שנת 2017 בתוכנית הסאטירה "עד כאן!" ב"כאן 11" ביחד עם קומיקאים וכוכבי רשת.
השתתף כחבר פאנל בתוכנית "הפטריוטים" ב"עכשיו 14" במהלך התקופה שבין נובמבר 2021 לאפריל 2022.בשנת 2023 חזר להופיע מדי פעם בתוכנית בעיקר שחברו יותם זימרי מנחה אותה.בנוסף משתתף בפנאל של המהדורה המוקדמת בהגשת ליטל שמש.
משמש מבקר טלוויזיה בישראל היום.
יחסי איראן–שוודיה
תוכנית הגרעין האיראנית
בשנת 2007, כריסטופר גילנסטירנה, שגריר שוודיה באיראן אמר כי סוחרים ואנשי עסקים יחליטו אם להשקיע באיראן, וכי הסנקציות הכלכליות לא ישפיעו על הסחר השוודי עם איראן. יו"ר ועדת החוץ של הפרלמנט השוודי אמר בשנת 2008 כי לאיראן יש זכות לטכנולוגיה גרעינית למטרות אזרחיות. הוא גם הסתייע באמצעים דיפלומטיים במטרה למצוא פתרון למשבר הגרעין שיהיה מקובל על כל הצדדים. בפברואר 2009 התנגדו יוון, קפריסין, ספרד אוסטריה ושוודיה להחמרת הסנקציות על איראן.
בחודש יולי 2009, אמר שר החוץ השוודי קארל בילדט כי דיאלוג הוא הפתרון היחיד לגרעין האיראני. הוא גם אמר כי הפרלמנט האירופי עומד בפני בחירות קשות כאשר המעצמות יחדשו את השיחות עם איראן במטרה לעצור את העשרת האורניום בתמורה פוליטית ותמריצים כלכליים.
יחסים כלכליים
כריסטופר גילנסטירנה, שגריר שוודיה באיראן אמר בכנס בטהראן כי לשוודיה יש פוטנציאל בשווקים האיראניים. הם גם אמר כי לאיראן יכולות שמשכו את תשומת לבם של השווקים השוודיים. לדבריו שוודיה מתכננת את הגדלת הסחר ההדדי באמצעות שיתוף פעולה עם איראן. בשנת 2003 חתמו איראן ושוודיה על מזכר הבנות שבו שוודיה ממליצה להעניק לאיראן חברות בארגון הסחר העולמי, בתמורה למתן רישיון כרייה והשתתפות בפרויקטים שונים באיראן.
מאז שהחלו מועצת הביטחון של האו"ם והאיחוד האירופי להטיל סנקציות על איראן, היקף הסחר ההדדי בין איראן לשוודיה פחת, כאשר הסחר הבילטרלי בין שתי המדינות הגיע לשווי של 500 מיליון דולר בלבד ב-2007.
ספורט
ב-31 במרץ 2015 משחק הידידות בכדורגל הראשון התרחש בין נבחרת שוודיה בכדורגל לבין נבחרת איראן בכדורגל, בפרנדס ארנה.
סידני האמפריס
סידני (ארנסט) האמפריס (באנגלית: Sydney (Ernest) Humphreys; 26 בספטמבר 1926 - 16 בפברואר 2015) היה כנר ומורה קנדי.
סידני האמפריס נולד בצ'יליוואק, סמוך לוונקובר. מוריו לכינור היו גרגורי גארבוביצקי בוואנקובר, קתלין פרלוב בטורונטו, תומאס מתיוס ופרדריק גרינק באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון וג'ורג'ה אנסקו בפריז.
האמפריס עשה לו שם הן כנגן ראשי וסולן עם תזמורות שונות והן כחבר בהרכבים קאמריים. בשנים 1952 עד 1970 עמד בראש רביעיית אאוליאן הלונדונית במסעות הקונצרטיים שלה מחוץ לאנגליה, בהקלטות ובשידורי רדיו. בשנים 1954-65 היה חבר בשלישיית סנטה צ'צ'יליה וכנר ראשי בתזמורת פסטיבל באך בניצוחו של יהודי מנוחין, וכן הופיע כסולן עם כמה מתזמורות רשות השידור הבריטית. בין 1972 ל-1976 היה כנר ראשי בתזמורות שונות בבריטניה ובקנדה וכן עמד בראש מחלקת כלי הקשת בקונסרבטוריון של ויקטוריה בקנדה, משרה בה החזיק בשנים 1970-72 ושוב מ-1975 עד לפרישתו ב-2001. בשנים 1979-87 היה כנר ראשון ברביעיית המיתרים פרסל.
נפטר ב-16 בפברואר 2015.
לחם חיטה מלאה
לחם חיטה מלאה (נקרא גם לחם חיטה מלא), הוא כל לחם אשר הקמח היחיד ששימש להכנת בצקו הוא קמח חיטה מלא, כלומר קמח חיטה הכולל את כל ארבעת רכיבי דגן החיטה וללא כל תוספת של קמח לבן. בתקן הישראלי, לחם מלא מוגדר כלחם שבו שיעור הקמח המלא, מכלל מיני הקמחים, עומד על לפחות 80%.
מאפיינים
יש להבדיל בין לחם חיטה מלאה לבין לחם דגנים מלאים, אשר הוכן מכמה דגנים מלאים נוספים, עם או ללא חיטה.
ייצור והפקה
בישראל לא קיימת אסדרה למונחים "חיטה מלאה", "דגן מלא", ו"קמח מלא", ולכן יצרנים שונים עשויים לתת הגדרות שונות למונחים אלה, אשר שונות מן ההגדרה הנפוצה בקרב בוטנאים ודיאטנים. כך למשל "חיטה מלאה" יכולה להיות עם סובין וללא סובין (כלומר עם או ללא המעטפת החיצונית), והסובין עצמו יכול להימכר על ידי היצרנים הן כתוסף מזון עצמאי והן כמספוא, זאת בהנחה והיצרן מגדיר "חיטה מלאה" כ"חיטה מגרעין מלא ללא מעטפת חיצונית".
ללחם חיטה מלאה יש, באופן טבעי, צבע חום בהיר. ניתן להוסיף צבע מאכל קרמל לבצק של לחם העשוי מקמח לבן בלבד, כך שאפשר לטעות ולחשוב שמדובר במאפה דגנים מלאים. במדינות רבות, ובהן ישראל, פרקטיקה זו אינה מנוגדת לחוק, אך יש הרואים בה הטעיית צרכנים.
יתרונות בריאותיים
לחם חיטה מלאה עדיף מכמה בחינות בריאותיות על לחם חיטה מעובדת (ובפרט על לחם חיטה לבנה, המכיל רק רכיב חיטה אחד - האנדוספרם). ההמלצה להחליף את הלחם הלבן בלחמים מקמח חיטה מלאה היא המלצה נפוצה בקרב דיאטנים ורופאים העוסקים בתזונה.
לחם חיטה מלאה עשיר יותר למשל בסיבים תזונתיים בלתי-מסיסים הגורמים לשובע ואינם קלוריים כלל, היוצאים מן הגוף כביאתם. ולפיכך בנפח זהה, הוא בדרך כלל משמין פחות מלחם חיטה לבנה. כמו כן לחם חיטה מלאה עשיר יותר בנוגדי חמצון, חומצות אמינו, בפרט ליזין, מינרלים דוגמת מגנזיום, מנגן, זרחן וסלניום, וויטמינים דוגמת ניאצין, ויטמין B6, וויטמין E.
מן הראשונים בתרבות המערבית שהמליצו על אכילה של דגנים מלאים במקום דגנים מעובדים היה הרופא הבריטי תומאס אליסון. גם הרמב"ם שהיה רופא במקצועו, שילב הנחיה זו במסגרת המלצות התזונה שלו ביד החזקה.
לאה קסן
לאה כ"ץ-קסן (נולדה ב-18 בינואר 1947) היא פרופסור אמריטה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. ממייסדי המחלקה לעבודה סוציאלית ע"ש שפיצר בבן-גוריון, הייתה ראש המחלקה, ראש מועצת העובדים הסוציאליים, שימשה נשיאת מכללת לוינסקי לחינוך וראש מועצת ראשי המכללות האקדמיות לחינוך (רמ"א).
ביוגרפיה
לאה כ"ץ-קסן נולדה וגדלה במושב נירה (היום מאוחד עם מושב בית יצחק). אביה, יוסף כ"ץ, יליד הונגריה ואמה, תמר כ"ץ-גולן (שם נעוריה: סטלה קליינר), ילידת פרוסטיוב בצ'כוסלובקיה.
בעת שירותה בצה"ל (1967-1965) שימשה קצינת ניהול בבית הספר לטיסה ושלישה של טייסת מסוקים בהקמה, השתחררה בדרגת סגן. עשתה את כל לימודיה הגבוהים, מתואר ראשון עד השלישי בבית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש פאול ברוואלד, באוניברסיטה העברית בירושלים. הקימה את השירות הסוציאלי בכפר הנוער ניצנים (1973-1971). עבדה כעובדת סוציאלית במרכז הרפואי סורוקה וכיהנה כמנהלת בפועל של השירות בשנתיים האחרונות לעבודתה במקום (1982-1973).
ב-1982 הקימה את המחלקה לעבודה סוציאלית ע"ש שרלוט ב' וג'ק ג' שפיצר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ביחד עם פרנסיס אקרמן (פרני) ופרופ' ריצ'רד ישראלוביץ'. עמדה פעמיים בראש המחלקה. בשנת 1994 סיימה את לימודי הדוקטורט, ב-1998 התמנתה למרצה בכירה, ב-2007 לפרופסור חבר ובשנת 2014 לפרופסור מן המניין. שהתה כמרצה ופרופסור אורח באוניברסיטאות וושינגטון בסיאטל, ארצות הברית; אוניברסיטת ניו-קסל באוסטרליה ואוניברסיטת מאסי בצפון פלמרסטון ווולינגטון, ניו זילנד.
כיהנה כיו"ר מועצת העובדים הסוציאליים וכיועצת לשרת העבודה והרווחה ח"כ אורה נמיר (1996-1993), בתקופת כהונתה חוקק חוק העובדים הסוציאליים - התשנ"ו - 1996. הקימה וניהלה את המרכז הישראלי למחקר איכותני (2008-1996) באוניברסיטת בן-גוריון בנגב (היום בשמו: המרכז הישראלי למחקר איכותני של האדם והחברה). המרכז תרם להטמעת המחקר האיכותני כפרדיגמה למחקר מדעי והוא משמש סניף של מרכזים דומים בארצות הברית ובקנדה. מדי שנתיים מארגן המרכז כנס ארצי באוניברסיטת בן-גוריון בו לוקחים חלק כ-500 חוקרים. היום עומדת בראש המרכז פרופ' מיכל קרומר-נבו ופרופ' קסן משמשת כראש המועצה המדעית שלו. הוזמנה לסייע בהקמת מחלקות חדשות לעבודה סוציאלית במכללות ספיר ורופין ושימשה כיועצת למל"ג בהערכת תוכניות חדשות לעבודה סוציאלית במכללות צפת, תל חי ואחרות. עמדה בראש התוכנית "מורים חוקרים" במכון מופ"ת (2009-2008). חברה בוועד המנהל של עמותת מט"ב (מאז שנת 2006).
קסן הושאלה על ידי אוניברסיטת בן-גוריון לתפקיד נשיאת מכללת לוינסקי לחינוך בשנים 2009–2015. בעת כהונתה ציינה המכללה 100 שנים להיווסדה ועברה שינויים ארגוניים משמעותיים לקראת המעבר שלה לתקצוב הות"ת, כמו: מעבר למבנה פקולטטי, תהליכי התייעלות (FTE), קידום הסדרת התיאגוד של המכללה, הכפלת מספר הסטודנטים, ייצוב מצבה הכלכלי, קידום המחקר, שיפור בתנאי הסגל האקדמי והמנהלי. כנשיאת מכללת לוינסקי לחינוך נבחרה קסן לתפקיד יו"ר מועצת נשיאי המכללות האקדמיות לחינוך – רמ"א (2015-2012). ברמ"א חברים נשיאים של 21 מכללות אקדמיות לחינוך. בעת כהונתה נחתם הסכם בין משרד החינוך לבין המל"ג\ות"ת: המתווה להסדרת מעבר כולל של האחריות לתכנון ותקצוב מערך ההכשרה האקדמית להוראה ממשרד החינוך למועצה להשכלה גבוהה ולוועדה לתכנון ותקצוב (פברואר 2015).
לאה קסן נשואה לאלי קסן (טייס ומנהל בכיר בכי"ל לשעבר, והיום צייר), אם ל-5 ילדים וסבתא לנכדים. במשך שנים רבות גרה בעומר והיום גרה בתל אביב.
תחומי מחקר מרכזיים
לאה קסן חוקרת נושאים שונים, שמשלבים מחקר תאורטי ומעשי ומחקר כמותי ואיכותני. תחומי המחקר המרכזיים שלה הם:
שיטות מחקר איכותני
מאז 1995, רוב מחקריה והמחקרים שערכו תלמידי המחקר שלה נעשו תוך שימוש בשיטות מחקר איכותניות, או משולבות עם שיטות מחקר כמותיות. רבים ממחקריה עוסקים, מעבר לחקר הנושא, גם בפיתוחן של שיטות מחקר איכותניות.
אחת מהשיטות לניתוח נתונים נרטיביים שפיתחה מבקשת ממספרי הנרטיב לתת כותרת לסיפורם. הכותרת מכוונת את החוקרים למשמעות שהנחקרים נותנים לנרטיב שלהם. בכך יש מעין שיתוף של הנחקרים בניתוח הנתונים. מאמר על השיטה פורסם בעברית בספר בעריכתה (עם פרופ' מיכל קרומר-נבו): ניתוח נתונים איכותניים (2010) ובאנגלית בכתב העת IJQM (2002).
אונטר-שטורמפיהרר
אונטר-שטורמפיהרר (בגרמנית: Untersturmführer, מילולית: "מנהיג סער זוטר") הייתה דרגה צבאית של האס אס (SS) אשר נוצרה לראשונה ביולי 1934. מקורות הדרגה נעוצים בדרגת האס אה שטורמפיהרר, אשר הייתה קיימת מאז הקמת האס אה בשנת 1921. דרגת אונטר-שטורמפיהרר הייתה בכירה מהאופטשארפיהרר (או שטורמשארפיהרר בוואפן אס אס) וזוטרה מדרגת אובר-שטורמפיהרר.
סקירה
אונטר-שטורמפיהרר הייתה דרגת האס אס הזוטרה מבין דרגות הקצונה, והייתה שוות ערך ללוטננט בצבאות אחרים. טלאי הצווארון של אובר-שטורמפיהרר כלל שלושה כוכבים, מרוכזים בצווארון השמאלי של מדי האס אס. בנוסף, כללו המדים דרגות כתף של לויטננט. בשל הדגש ששם האס אס על ההנהגה בארגון, לקבלת דרגת אונטר-שטורמפיהרר נדרש תהליך הכשרה ומיון שונה ממערכת הקידום הרגילה בצבא.
לאה קסן
שיטות מחקר איכותני
ב-1996 ייסדה קסן את הסניף הישראלי של מכון המחקר הבינלאומי למחקר איכותני של אוניברסיטת אלברטה (IIQM), על מנת להעלות את רמת המחקר האיכותני בישראל. ב-1999 נהפך הסניף למרכז מחקר באוניברסיטת בן-גוריון. קסן עמדה בראשו עד שנת 2009 ובמסגרת זו אף זכתה למענק מהקרן הלאומית למדע (ISF), לצורך הקמת המעבדה למחקר איכותני.
אונטר-שטורמפיהרר
סקירה
בימים הראשונים של האס אס הקידום לדרגת אונטר-שטורמפיהרר היה עניין פשוט, וניתן לחבר אס אס שהסכים למלא את חובותיו של קצין. אונטר-שטורמפיהרר היה גם לעיתים משרה ממונה, שניתן לחבר אס אס, כך שהוא יוכל להתחיל מיד לפעול כקצין בארגון. זה היה בדרך כלל במקרה של ארגוני הביטחון, כגון הגסטפו ואס דה (SD). תרחיש אופייני בתחילת דרכו של האס אס, היה של כאלו שהצטרפו כחיילים פשוטים לארגון, ואז קיבלו קידום ישירות לדרגת שטורמפיהרר. במקרים מסוימים, שבו קצין "טופח" לעמדת הנהגה באס אס, קצין היה יכול לקבל ישירות דרגה גבוהה יותר. כזה היה המצב עם פרידריך יקלן שקודם ישירות מדרגת מאן לדרגת שטורמבאנפיהרר, כמו גם כמה מצבים של קציני אס אס שהצטרפו לארגון האס אס בדרגת אוברפיהרר.
לאה קסן
שיטות מחקר איכותני
עמדה בראש כנסים בישראל בשיטות מחקר איכותניות (2004, 2006) והייתה יו"ר-שותפה של כנס שלישי במרץ 2008. הייתה שותפה בהקמת האגודה הישראלית למחקר איכותני ב-2006 (עמותה שנסגרה). ב-2010 הייתה עורכת שותפה בספר על ניתוח נתונים איכותניים, שהיה הראשון לתאר את הניסיון הישראלי בשטח זה. היא ערכה את החלק הישראלי של כתב העת האלקטרוני International Journal of Qualitative Methods (IJQM), שמפרסם מאמרים מתודולוגיים בשפות שונות והיא חברת מערכת של כתב העת International Journal of Qualitative Methods (QHR).
אונטר-שטורמפיהרר
סקירה
בשנת 1938 הגודל והלוגיסטיקה של האס אס הביא לצורך בהקמת מערכת שונה עבור הוואפן אס אס, מאשר לאס אס הכללי.
הקידום באלגמיינה אס אס
באלגמיינה אס אס או האס אס הכללי, קידום לדרגת אונטר-שטורמפיהרר דרש שירות משביע רצון בשורות האס אס, וקבלת דרגת האופטשארפיהרר, לפני שניתן היה לשקול את קידומו לדרגת קצונה על ידי הוועדה. אלה שהיו זכאים נדרשו לקבל המלצה ולהגיש מסמך המכונה Lebenslauf - קורות חיים של קריירת חבר האס אס, ורשימת ההישגים אליהם הגיע.
לאה קסן
עבודה קבוצתית
נושא זה מהווה תחום מרכזי של מחקר (ופרקטיקה) בעבודתה של קסן. היא בחנה את יישומן של שיטות בעבודה בקבוצה, פיתחה מודל לתכנון וסיווג של קבוצות בעבודה סוציאלית, בחנה את יעילותן של קבוצות תמיכה בהפגת חרדות של חולי לב ואוכלוסיות אחרות, פרסמה את ניסיונה בעבודה קבוצתית בחברה רב תרבותית, חקרה תהליכים קבוצתיים ופיתחה טכניקות חדשות בהנחיה של קבוצות. היא עורכת-שותפה (עם פרופ' רחל לב-ויזל) של ספר בשם "עבודה קבוצתית בחברה רב-תרבותית" ומחברת-שותפה (עם לב ויזל) של ספר בשם "מסע של חוויות", שעיקרו תרגילים בעבודה עם קבוצות קטנות. היא עבדה עם קבוצות קטנות שונות, עמדה בראש הוועידה הלאומית הראשונה לעבודה סוציאלית בקבוצות (1991), הייתה יו"ר שותפה של הוועידה הלאומית לעבודה קבוצתית וטיפול קבוצתי בחברה רב-תרבותית (1999), הרצתה בכנסים בוועידות בינלאומיות ובשנים 1980–1987 הייתה נציגת ישראל באגודה האמריקאית לעבודה סוציאלית עם קבוצות American Association of Social Work with Groups (AASWG).
היבטים פסיכו סוציאליים של חולי
מחקריה בנושא זה עסקו בקשר שבין חרדה, מתח וחולי אצל חולים לאחר התקף לב ראשון, אצל חברי צוות רפואי בעת מלחמת המפרץ ואצל אנשים שפוטרו מעבודתם. בתמיכת האגודה למלחמה בסרטן, בחנה היבטים התנהגותיים של חולי סרטן, בכללם תהליכי קבלת החלטות של חולים בנוגע לקבלת טיפול. אלו היו מחקרים בינלאומיים השוואתיים ביחד עם קבוצות מאוסטרליה ומארצות הברית. במחקר אחר, בחנה את המאפיינים של השיח המוסדי בין עובדים סוציאליים אונקולוגיים ובין עמותה שהפעילה קבוצות לעזרה עצמית לחולי סרטן. עם תמר דרייפוס, סטודנטית לתואר שני, (בהדרכה משותפת עם פרופ' צוויקל), נעשתה עבודה על אומדן עיכובים באבחון סרטן השד. ביחד עם תלמידתה, ד"ר מירב רבינוביץ', פרסמה מספר מאמרים מבוססים על מחקר מטה-סינתזה המשווה בין טיפולים המבוססים על גישה פסיכותרפית וגישה התנהגותית.
אונטר-שטורמפיהרר
הקידום באלגמיינה אס אס
לאחר בדיקת רקע גזעית ופוליטית, דו"ח השירות של חבר האס אס, עם הערכות ה-Lebenslauf ושאר הערכות הוועדה לגבי המועמד (המכונה אס Personalhauptamt). אם הוא נמצא זכאי לקבלת קידום, תיקו יועבר להיינריך הימלר, לאישור סופי של הוועדה.
לאה קסן
אלימות בין בני זוג
נושא זה מקיף חלק ניכר ממחקריה ופעילותה הציבורית של קסן. היא חקרה את הדינמיקה של אלימות בין בני זוג בעיקר בקרב עולים מאתיופיה. ממצאיה הולידו מדריך לטיפול ומניעת אלימות המיועד לאנשי מקצוע העובדים בקהילה.
אונטר-שטורמפיהרר
הקידום באלגמיינה אס אס
בין השנים 1934 ו-1938, הימלר סקר באופן אישי את כל המועמדים לקידום לדרגת אונטר-שטורמפיהרר. עם זאת, במהלך מלחמת העולם השנייה, אילוצי כוח אדם ולוגיסטיקה מנעו מהימלר את בדיקת כל המועמדים באופן אישי, והמשימה הוטלה בדרך כלל על הכפופים לו.
הקידום בוואפן אס אס
הקידום לדרגת קצונה בוואפן אס אס היה קשה, וכלל תהליך שנמשך זמן רב. כל המועמדים לקצונה בוואפן אס אס נדרשו לעבור הכשרה אקדמית בבתי ספר "יונקר אס אס", אשר היוו הכשרה אקדמית הוקמו להכשרת דור העתיד לקציני הוואפן אס אס. המפורסמת ביותר מבין האקדמיות האלו הייתה ממוקמת בבאד טלץ.
לאה קסן
היבטים תרבותיים וכשירות תרבותית של עובדים סוציאליים
אלו נושאים שנוגעים לכל מחקריה. פרסומיה בנושא זה עוסקים בעולים מאתיופיה, בדואים, עולים מרוסיה ומחקרים משווים בין אוסטרליה, ישראל וארצות הברית.