cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קלאופטרה
קלאופטרה בתרבות
קלאופטרה היוותה גם השראה לסרטי קולנוע רבים, ודמותה הופיעה בלמעלה מעשרים סרטים. בשנת 1899 יצר ז'ורז' מלייס את סרט האימה הקצר "Robbing Cleopatra's Tomb" ("שוד קברה של קלאופטרה") העוסק בהחייאת המומיה של קלאופטרה. בשנת 1917 נוצר הסרט האילם "קלאופטרה" בכיכובה של תידה בארה. הסרט זכה להצלחה רבה. כנ"ל הסרט "קלאופטרה" של ססיל ב. דה-מיל משנת 1934 בכיכובה של קלודט קולבר. הסרט המפורסם ביותר העוסק בדמותה הוא "קלאופטרה" בכיכובם של אליזבת טיילור וריצ'רד ברטון, אשר זכה בארבעה פרסי אוסקר בשנת 1963. דמותה של קלאופטרה הופיעה גם בסדרת הקומיקס הצרפתית המצליחה "אסטריקס", בחוברת "אסטריקס וקלאופטרה" משנת 1965, שם מוצגת דמותה כבעלת אף ארוך ויפהפה ששאר הדמויות נשבות בקסמו.
דמותה מופיעה גם בסדרות טלוויזיה שונות. בסדרה ההיסטורית "רומא" מתוארים יחסיה עם יוליוס קיסר ומרקוס אנטוניוס. גם נשים ידועות בחרו להצטלם בדמותה. כך למשל השחקנית היהודייה-צרפתייה שרה ברנאר צולמה על ידי נפוליאון סרוני בדמותה, ובשנת 2011 הצטלמה בדמותה קים קרדשיאן לכתב העת לענייני אופנה "הרפרס בזאר". בקליפ לשיר Dark Horse של הזמרת קייטי פרי, שיצא בפברואר 2014, מגלמת פרי את קלאופטרה, בעוד הקליפ כולו הושפע ממצרים העתיקה. חברת כלי החרסינה וג'ווד הוסיפה את דמותה יחד עם דמותו של אנטוניוס על אחת מצלחותיה.
בסדרת ההרפתקאות דם ואוצרות של CBS משנת 2019, עסקה כל העונה הראשונה במציאתו הבדיונית של קבר אנטוניוס וקלאופטרה והסרקופגים שלהם בפירמידה במצרים.
קברה של קלאופטרה
מקום קבורתם של קלאופטרה ומרקוס אנטוניוס ליד העיר אלכסנדריה אינו ידוע. על פי ההיסטוריונים סווטוניוס ופלוטרכוס, אוגוסטוס קיסר לאחר שניצח אותם התיר את קבורתם ביחד. המחזאי האנגלי שייקספיר בהשפעת פלוטרכוס רומז לכך במחזהו אנטוניוס וקלאופטרה בסוף המחזה (מערכה 5, תמונה 2) בכותבו.
בשנים 2008–2009 התפרסמו דיווחים שהארכאולוג המצרי זאהי חוואס אולי מצא את קברם של קלאופטרה ואנטוניוס בתוך מקדש אוזיריס בטפוסיריס מגנה ממערב לאלכסנדריה. הארכאולוגית הדומיניקנית קתלין מרטינז שחפרה באתר מצאה עשר מומיות ב-27 קברים של אצילים מצרִים. בנוסף נמצאו מטבעות הנושאות את דמותה של קלאופטרה וגילופים בהם רואים את קלאופטרה ואנטוניוס מחובקים.
יהדות כווית
יהדות כווית היא חלק מיהדות בבל.
קלאופטרה
קברה של קלאופטרה
בכנס שהתקיים בינואר 2019 באוניברסיטת פלרמו הכחיש חוואס שהוא טען שהקבר של קלאופטרה ואנטוניוס עשוי להימצא בטפוסיריס מגנה. הוא ייחס את הפרסום למרטינז. לדבריו מעולם לא קיבל את ההשערה הזאת, כי המצרים לא קברו בתוך מקדשים, שהיו מקודשים.
יהדות כווית
ב-1776, העיר בצרה שבעיראק נכבשה בידי הפרסים. רבים מיהודיה היגרו לכווית, והם תרמו לתנופת הבנייה והמסחר במדינה. במאה ה-19 חיו בכווית סיטי כ-80 משפחות יהודיות והתקיימו בעיר בית כנסת ושוק שנקרא "שוק היהודים". שוק זה היה סגור בשבת ובו נמכרו בין השאר טקסטיל מיובא ואלכוהול שהם ייצרו. היהודים סחרו עם הודו, בגדאד וחלב, ואף עם אירופה וסין. יהודי הקהילה נהגו ללבוש גלימות ארוכות או חליפות אירופאיות וחבשו תרבוש, מה שהבדיל את מראם החיצוני מזה של שאר האוכלוסייה.
במאה ה-20 עם עליית פייסל הראשון, מלך עיראק עזבו היהודים את כווית, רובם חזרה לבגדאד וחלקם להודו.
היסטוריה
איש העסקים הבריטי נעים דנגור היה יהודי עיראקי שסבו היה הרב הראשי בבגדד. הוא הגיע לבריטניה בשנות ה-30 כדי ללמוד הנדסה באוניברסיטת קווין מרי בלונדון, חזר לעיראק, הצטרף לצבא ולאחר מכן הקים אימפריה עסקית. בשנות ה-50 הוא ניהל את הזיכיון של קוקה קולה בעיראק עם שותף מוסלמי. הוא תיאר:
פרופסור פייסל עבדולה אלקנדרי מכווית כתב:
חידוש הקהילה
ממשלת כווית אישרה לבנות עיר חדשה בשם מדינה אל-חריר בצפון כווית, סופר מגה-פרויקט שיכלול גורד שחקים בגובה 1,001 מטר. המגדל יכלול מסגד מוסלמי, בית כנסת יהודי וכנסייה נוצרית.
יחסי ישראל–כווית
הנשיא האמריקאי דונלד טראמפ טען כי כווית עשויה להצטרף להסכמי אברהם.
יהודים בולטים
היו גם כמה כוויתים שהתגיירו, כמו יוסף אל-מחנא (שם עברי: נפתלי בניה), איבתיסאם חמיד (שם עברי: בסמה אל-כוויתי) ומארק חלאווה.
דניאלה שמי
דניאלה שמי (30 ביוני 1943 – 16 באפריל 2016) הייתה סופרת, עיתונאית וסאטיריקנית ישראלית.
קיווי מנוקד גדול
קיווי מנוקד גדול (שם מדעי: Apteryx haastii) הוא מין של עוף לא מעופף ממשפחת הקיוויים החי בניו זילנד.
דניאלה שמי
ביוגרפיה
שמי נולדה באיטליה לפלורה ואיזי דורון, בני יהדות יוגוסלביה, במשפחה בת שני ילדים. לה אח הצעיר ממנה בעשר שנים. עלתה לישראל עם משפחתה בגיל שמונה וגדלה בירושלים. לאחר שירותה הצבאי עברה להתגורר בתל אביב ועבדה בעבודות מזדמנות. בגיל 21 נישאה לגבריאל מוקד, עד גירושיהם כעבור שלוש שנים. בשנת 1970 החלה לעבוד בחברת "אל על", נישאה בשנית לסופר אהרן שמי (עד מותו ב-2010) ונולדו להם שני בנים.
בשנת 1980 התפטרה מ"אל על", ונסעה עם בני משפחתה לטיול של חצי שנה בארצות הברית. לאחר מכן החלה לעבוד כעיתונאית במשך כ-25 שנים בשבועון "העולם הזה" ובעיתון "ידיעות אחרונות" בטור "דניאלה יקרה" וכעשר שנים בתוכנית הסאטירה בגלי צה"ל "יתוש בראש". בהמשך כיכבה בתוכנית בישול בטלוויזיה.
קיווי מנוקד גדול
מאפיינים
הקיווי הוא עוף שכמעט איבד את שרידי כנפיו. הוא מגיע לאורך 45 סנטימטרים בזכרים ו־50 סנטימטרים בנקבות ולמשקל של עד 3.3 קילוגרם. לקיווי נוצות עבות בצבע חום והם מזכירות יותר שערות מאשר נוצות. המקור בעל שערות בקצה והוא מוארך וכפוף מלמטה, מה שעוזר לו לחפש תולעים באדמה. הרגליים קטנות והגוף בצורה מעוגלת.
דניאלה שמי
ביוגרפיה
היא השתתפה בתוכנית "אין עם מי לדבר" בערוץ 2, לצידם של הצייר יאיר גרבוז, המאייר דני קרמן, בעלה אהרן שמי, המוזיקאי יאיר ניצני, המשורר יהונתן גפן, השחקנית אודיה קורן ונשיא המדינה לימים רובי ריבלין.
קיווי מנוקד גדול
מאפיינים
הקיווים הם עופות ליליים היוצאים בערבים לחוף או לשדות ומחפשים יצורים קטנים כמו תולעים או סרטנים. הם נעזרים לשם כך בשערות מקורם וגם בחוש הריח הרגיש שלהם.
מין זה, כמו מיני עופות רבים מניו זילנד, נמצא בסכנת הכחדה עקב פגיעה אנושית בהם ועקב הבאת חיות לא ילידות המאיימות עליהם כמו שועלים, חולדות וחתולים.
דניאלה שמי
ביוגרפיה
שמי התגוררה ביפו. בנה גיא היה גיטריסט בלהקת "מרסדס בנד".
קישורים חיצוניים
מפרי עטה: בעקבות מותה:
צ'ארלס הטפילד
ביוגרפיה
הטפילד נולד בפורט סקוט, קנזס ב-15 ביולי 1875. משפחתו עברה לדרום קליפורניה בסביבות שנת 1880. עבד כסוכן מכירות של מכונות תפירה ובשנת 1904 עבר לגלנדייל קליפורניה.
פועלו
בשנת 1904 חבר להטפילד איש יחסי ציבור בשם פרד ביני שסייע לו לשווק את עיסוקו. מספר חוואים מלוס אנג'לס ראו את מודעתו של הטפילד בעיתון והבטיחו לשלם לו 50 דולרים כדי ש"יוריד" גשם על אדמותיהם. בפברואר, הטפילד ואחיו פול הרכיבו סט של צינורות מעל למגדל גבוה ומהם שחררו את התערובת הסודית אל האוויר. הגשמים לא איחרו לבוא והחוואים המרוצים החליטו להכפיל את שכרו ושילמו לו 100 דולרים. חזאי האזור טענו שהגשמים היו תוצאה של סופה קטנה שעברה באזור, אבל תומכיו של הטפילד דחו טענות אלה. הוא המשיך לקבל הצעות עבודה נוספות. הבטיח למדינת לוס אנג'לס 46 סנטימטרים של גשם ועבור עבודתו קיבל תמורה של 1,000 דולרים.
בשנת 1915 אנשי מועצת העיר של סן דייגו פנו להטפילד בבקשה שיסייע לעירם לקבל כמות גשמים שתמלא את סכר מורנה. הטפילד הסכים להמטיר גשם בחינם, אבל ביקש 1,000 דולרים לכל אינץ' רבוע של גשם (כ-394 דולר לסנטימטר רבוע) לשטח שנע בין 40 ל-50 אינצ'ים רבועים רצופים, ועבור שטח גדול יותר לא ביקש תמורה. אנשי מועצת העיר ערכו הצבעה והצביעו 4 בעד לעומת 1 נגד, הוסכם לשלם להטפילד 10,000 דולרים לאחר שהסכר יתמלא. מעולם לא נחתם חוזה רשמי בנושא, אך הטפילד המשיך בפועלו על סמך דין ודברים שבעל פה. שוב, הטפילד נעזר באחיו, שניהם עלו למבנה גבוה בעיר והרכיבו את מסבך הצינורות שלהם.
ב-5 בינואר 1916 פרץ גשם כבד מעל אזור הסכר בסן דייגו, גשם שהלך והתעצם מיום ליום. אפיקי נחלים יבשים התמלאו לחלוטין ובאזור החלו להתהוות הצפות. המים גרמו נזק לגשרים, לרכבות, לכבלי טלפון וכן לבתים ולאדמות חקלאיות. שני סכרים אחרים בעיר, סכר "סוויטווטר" וסכר "לואר אוטיי לייק" עלו על גדותיהם. הגשם פסק רק ב-20 בינואר אבל התחדש לאחר יומיים. ב-27 בינואר אחד מן הסכרים שהוצפו קרס, הוסיף לכמות המים שזרעה חורבן בעיר, והוביל למותם של כ-20 אנשים.
ב-4 בפברואר הטפילד התראיין בכלי התקשורת וטען שהשיטפון אינו באחריותו ושהעיר הייתה צריכה לנקוט באמצעי זהירות. הוא עמד בדרישות שהוצבו לו - מילוי סכר מורנה - אך אנשי מועצת העיר סירבו לשלם לו את כספו מאחר שסירב להודות ב"אחריותו" לאסון. השיטפון שפקד את העיר באותם שלושה שבועות גרם לנזק בשווי של כ-3.5 מיליון דולרים וכפי שהוזכר, לא נחתם חוזה רשמי בין הטפילד למועצה. הטפילד רצה להגיע לפשרה שיקבל תשלום של 4,000 דולרים ומשבקשתו נדחתה תבע את המועצה. שני בתי משפט קבעו שהגשמים הם מעשה "יד אלוהים" ולפיכך הטפילד אינו אשם באסון, אך גם לא היה יכול לטעון לקבלת תשלום.
תהילתו ופרסומו של הטפילד רק התחזקו והוא קיבל הצעות עבודה נוספות. בשנת 1929 ניסה לבלום שרפת יער בהונדורס. אולם, עם פריצת השפל הגדול היה עליו לחזור לעבודתו הקודמת כסוכן מכירות של מכונות תפירה. אשתו התגרשה ממנו.
צ'ארלס הטפילד נפטר ב-12 בינואר 1958 ולקח את סוד זריעת העננים שלו אל הקבר.
חוקרים שבדקו את עבודתו טענו שלא היה יותר מנוכל בעל יכולת לחזות את מזג האוויר, ולהופיע עם "כליו" בזמן הנכון שבו הסבירות לירידת גשם גבוהה.
עין נשוט
עין נשוט הוא אתר ארכאולוגי במרכז רמת הגולן, כקילומטר וחצי מצפון לקצרין וכקילומטר וחצי מדרום ליישוב קדמת צבי, בו נתגלו שרידי יישוב יהודי מתקופת התלמוד ובית כנסת קדום.
החורבה, ששמה המקורי הוא ח'רבת דיר רחיב, שוכנת על גבעה ברום 392 מטרים מעל פני הים, מעל תחילת אפיקו של נחל משושים.
האתר נחקר לראשונה בשנות השמונים של המאה ה-19 בידי החוקר גוטליב שומכר, אשר העלה את הסברה כי במקום שרידי בית כנסת קדום.
במרכז החורבה שרידי בית כנסת קדום, שגודל אולם התפילה בו הוא 10 מטרים על 11 מטרים, ואשר נותרו בו ספסלים, עמודים וכותרות מעוטרות, שבחלקן מופיעה מנורה בעלת תשעה קנים. שרידי ארון קודש נתגלו בצדו הדרומי של המבנה, לכיוון ירושלים.
על סמך מטמוני מטבעות שנמצאו מתחת לרצפת בית הכנסת, סבורים החוקרים כי המבנה הוקם בשנת 475 לספירה לערך. לצד בית הכנסת, בולטים בחורבה גם שרידי בית בד קדום.
שרידי בתי כנסת נוספים מאותה התקופה נתגלו גם בחורבת אחמדיה, כקילומטר מדרום מזרח לאתר, ובחורבת דביה, כשלושה קילומטרים ממזרח לאתר.
קישורים חיצוניים
סיור בחורבת עין נשוט באתר תיירות גולן
יהדות עומאן
יהדות עומאן הייתה קהילה יהודית שהתקיימה במשך מאות שנים, והיא אינה קיימת כיום.
היסטוריה
יש הטוענים כי קבר איוב ממוקם בג'בל דוהפר הנמצא 45 קילומטרים מעיר הנמל סלאלה.
יצחק בן יהודה
הקהילה היהודית בעומאן תועדה על ידי יצחק בן יהודה, סוחר שחי במאה ה-9. יצחק התגורר בסוחאר, והפליג לסין בין השנים 882 ל-912. הוא חזר לסוחאר והפליג שוב לסין, אך ספינתו נתפסה והוא נרצח בנמל סומטרה.
בנימין מטודלה
מסע שנערך על ידי רבי בנימין מטודלה בשנים 1165 עד 1173 חצה חלק מהאזורים הנמצאים כיום באזור הגאוגרפי של עומאן. הטיול שלו התחיל כעלייה לרגל לארץ ישראל.
אחת העיירות הידועות שעליהן דיווח בנימין מטודלה כבעלת קהילה יהודית הייתה מסקט שבעומאן.
במאה ה-19
באמצע המאה ה-19, תיעד הסגן הבריטי ג'יימס ריימונד וולסטד את יהודי מוסקט בזיכרונותיו. הוא מזכיר שיש "כמה יהודים במסקט, שברובם הגיעו לשם ב-1828, עת גורשו מבגדאד...". הוא גם מציין שיהודים לא הופלו כלל לרעה בעומאן, בניגוד למדינות ערביות אחרות. יהודי מסקט הועסקו בעיקר בייצור תכשיטי כסף, בנקאות ומכירת משקאות חריפים. למרות היעדר הרדיפות בעומאן, הקהילה נכחדה לפני שנת 1900. במהלך מלחמת העולם השנייה, חייל אמריקאי יהודי, עמנואל גליק, נתקל בקהילה קטנה של יהודים עומאנים במסקט, אך קהילה זו כללה בעיקר מהגרים חדשים מתימן.
הקשר עם יהדות העולם
עומאנים מנהלת קשר עם מנהיגים יהודים אמריקאים וישראלים. הוועד היהודי-האמריקאי אירח מפגש שבו: "מנהיגים ישראלים ועומאנים התכנסו לחגוג עשור למרכז לחקר ההתפלה במזרח התיכון, אחד מסיפורי ההצלחה של המאמצים להעמקת שיתוף הפעולה הערבי-ישראלי. בין הדוברים ניתן למצוא את סעיד בדר, מזכ"ל משרד החוץ של עומאן, שרת החוץ הישראלית לשעבר ציפי לבני וצ'ארלס לוסון ממחלקת המדינה של ארצות הברית.
Nmixx
Nmixx (בקוריאנית: 엔믹스; enmikseu; enmiksŭ; מסוגנן באותיות גדולות; ידועה בעבר בשם JYPn; מבוטאת כ-"אנמיקס") היא להקת בנות דרום קוריאנית שהוקמה על ידי SQU4D, תת-חברה של JYP אנטרטיינמנט. הלהקה מורכבת משבע חברות: לילי, האוון, סוליון, בא, ג'יוו, קיוג'ין וג'יני שעזבה. הלהקה עשתה את הופעות הבכורה שלה ב-22 בפברואר 2022 עם אלבום הסינגל Ad Mare.
2021–הווה: הכרזה והופעת בכורה
ב-9 ביולי 2021 הודיעה JYP אנטרטיינמנט על להקת בנות חדשה שתעשה את הופעת הבכורה שלה בפברואר 2022, כאשר זו תהיה הראשונה של החברה מאז להקת איטזי ב-2019. בין ה-16 ביולי ל-25 ביולי, היה ניתן לבצע הזמנה מוקדמת למהדורה המוגבלת של חבילת הבכורה של הלהקה, ששמה "Blind Package", וכללה את אלבום הבכורה של הקבוצה ופריטים הקשורים לאלבומים. חברות הלהקה נחשפו באמצעות סרטוני ריקוד שונים וקאברים לשירים מה-6 באוגוסט עד ל-19 בנובמבר (לפי הסדר: ג'יני, ג'יוו, קיוג'ין, סוליון, בא, האוון ולילי).
ב-26 בינואר 2022 הכריזה JYP אנטרטיינמנט כי שם הלהקה יהיה Nmixx, שכן עד אז נקראה באופן זמני "JYPn". ב-2 בפברואר הוכרז שהלהקה תעשה את הופעת הבכורה שלה ב-22 בפברואר, עם יציאתו של אלבום הסינגל Ad Mare. ב-18 בפברואר 2022 הודיעה החברה כי הופעת הבכורה הפיזית של הלהקה, שתוכננה במקור ל-22 בפברואר, יום יציאתו של אלבום הסינגל, תידחה ל-1 במרץ לאחר שחברת הלהקה בא אובחנה כחיוביות ל-COVID-19.
Ad Mare זכה להצלחה רבה והגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הקוריאני של Gaon. מתוך האלבום יצא הסינגל המוביל "O.O", שזכה להצלחה גם כן.
קהילת שער השמים
היסטוריה
במקור שכרה הקהילה שטח ברחוב סנט ג'יימס בווסטמאונט, בית הכנסת הראשון הקבוע של הקהילה נבנה ב-1859. בשנים 1885–1886 בנתה הקהילה מבנה חדש ומפואר ברחוב מק'גיל בעלות של 40,000$, בבניין זה פעלה הקהילה קרוב לארבעים שנה.
ב-1902 התמנה הרב הרמן אברמוביץ כמנהיגה הרוחני של הקהילה, תפקיד אותו מילא עד פטירתו ב-1947.
בעקבות הגירה פנימית של האוכלוסייה היהודית ובשל גידול במספר חברי הקהילה, הוחלט לחפש מקום חדש ומתאים באזור מערבי יותר בעיר. ב-1920 רכשה הקהילה מגרש למבנה חדש בשדרות קנסינגטון בעיר. אבן הפינה הונחה בידי נשיא הקהילה ליון כהן בשנת 1921. חנוכת בית הכנסת התקיימה ב-17 בספטמבר 1922. הריהוט של בית הכנסת ברחוב מק'גיל, ארון הקודש ומדרגות השיש, הנברשות והספסלים נמכרו לקהילת "בית שלמה" בעיר.
המבנה הנוכחי של בית הכנסת נחנך בשנת 1948. בשנה זו התמנה מנהיג רוחני חדש לקהילה, הרב וילפרד שוחט, ששימש בתפקידו זה בארבעים ושבע השנים הבאות, עד פטירתו ב-1995.
ב-1967 ביצעה הקהילה פרויקט הרחבה גדול, בית הכנסת עצמו הורחב כדי שיוכל להכיל את המתפללים הרבים בימים הנוראים. בשנה זו מנתה הקהילה 1,750 משפחות ובהן 4,000 נפשות.
בעשור הראשון של המאה ה-21 בוצע שיפוץ גדול נוסף במבני הקהילה. ומונה רב חדש, הרב אדם שייאר. הקהילה יזמה וביצעה הקמת עירוב בווסטמאונט. כן הותקנה בבית הכנסת מערכת סאונד שהותאמה לשימוש בשבת באישור מכון צומת. ב-2013 הצטרפה לצוות הרוחני של בית הכנסת, מהר"ת (=מנהיגה הלכתית רוחנית תורנית) רחל קוהל-פיינגולד, מהרבניות האורתדוקסיות הראשונות שהוסמכו לתפקיד זה.
בין מי שגדלו בקהילה וזכו לפרסום רב: הזמר לאונרד כהן שאביו נתן היה בנו של נשיא הקהילה, והאדריכל ויזם הנדל"ן הקנדי מקסוול מיירון קלמן.
רוסיה הקטנה (חבל היסטורי)
רוסיה הקטנה (ברוסית: Малая Россия או Мала Русь) היה שמו של חבל ארץ היסטורי במזרח אירופה, באזור שמרביתו נכלל כעת בתחומי אוקראינה, אזור בו דיברו ניב של רוסית, שהתפתח עם הזמן לשפה האוקראינית.
המונח "רוסיה הקטנה" מקורו ביוונית, כשהכנסייה הביזנטית תיארה בשם זה, Μικρὰ Ῥωσία, חבל ארץ במזרח אירופה וכדי להבדילו מחבל ארץ אחר, רוסיה רבתית, ביוונית Μακρά Ρωσία.
השם מוזכר בכתובים לראשונה במכתב משנת 1335 המיוחס לבולסלאב יורי השני מגליציה, שכתב לראש המסדר הטבטוני - בולסלאב חותם בלטינית במילים "dux totius Rusiæ Minoris" (מנהיג כל רוסיה הקטנה). השם "רוסיה הקטנה" שב לשימוש בסוף המאה ה-16 והתייחס לטריטוריות המיושבות רוסים בממלכת פולין. ב-1654 התאחדה ההטמאנות הקוזאקית עם רוסיה, תוך קבלת מעמד אוטונומי בענייני פנים, כולל שיפוט וגביית מיסים.
במאה ה-20, לאחר הקמתה של ברית המועצות, אסרו שלטונותיה את השימוש בשם "רוסיה הקטנה" וקדמו את השימוש בשם "אוקראינה".
סיכון (משחק)
סיכון, או בשמו המקורי ריסק (Risk), הוא משחק לוח מבוסס תורים, המיועד לשלושה עד שישה משתתפים. המשחק מתרחש על מפת העולם, המחולקת לארבעים ושניים חלקים, הנקראים "טריטוריות" (או לעיתים "מדינות", אף שאינם תואמים לחלוקה המדינית של העולם). כל שחקן שולט בטריטוריות מסוימות ועליו להילחם (בעזרת "צבאות" שאותם הוא מקבל במהלך המשחק) בשחקנים האחרים. מטרת השחקן היא כיבוש העולם או השלמת משימה שקיבל בתחילת המשחק. הקרבות מתבצעים על ידי הטלת קוביות.
המשחק משווק בישראל בגרסה עברית בשם "סיכון" של מותג המשחקים קודקוד.
רקע כללי
המשחק הומצא בשנת 1957 על ידי הבמאי הצרפתי אלבר למוריס. הוא החל להיות מיוצר החל מאותה תקופה, בערך, על ידי האחים פרקר, חברת בת של חברת הסברו.
בניגוד למשחקים כמו שחמט, ל"ריסק" אין מערכת כללים אחידה ומוסכמת על כולם. החברה המייצרת הכניסה שינויים מזעריים בכללים מדי פעם. יתר על כן, קיימים מאות מועדוני "ריסק" ברחבי העולם, ולכל אחד מהם מערכת כללים שונה מעט.
כך למשל, יש כלל הקובע כי שחקן המגיש סדרת קלפים (ראו בהמשך, אביזרי המשחק) מקבל תגבורת. על פי אחת הגרסאות, התגבורת תלויה בסוג הסדרה (סדרת חיילים שווה תגבורת בגודל ארבע יחידות, סדרת פרשים 6, תותחים - שמונה, וסדרה מעורבת מזכה את מגישהּ בעשר יחידות). על פי שיטה אחרת, אין משמעות לסוג הקלפים, וגודל התגבורת נקבע על ידי סדר ההגשה של הסדרה (הסדרה הראשונה שמגיש שחקן מזכה אותו בארבע יחידות. השנייה בשש, השלישית בשמונה, הרביעית בעשר. החמישית בשתים עשרה, השישית בחמש עשרה ומכאן ואילך בקפיצות של חמש יחידות בכל פעם).
אביזרי המשחק
לצורך המשחק נעשה שימוש בכמה אביזרים:
מהלך המשחק
המשתתפים משחקים איש איש בתורו על פי הסדר שנקבע, כאשר תורו של כל משתתף מחולק לשלושה חלקים, על פי סדר זה:
סיום המשחק
מנצח במשחק הוא מי שמילא את משימותיו ראשון והכריז על כך. אם לא הכריז על כך, המשחק נמשך כרגיל, וישנה אף אפשרות שיפסיד, אם מתמודד אחר יכריז כי מילא את משימותיו.
טקטיקות נפוצות
ישנן מספר טקטיקות יעילות בהן ניתן להשתמש.
על פי החוקים, צבא המשתלט על יבשת שלמה מקבל תגבורת מוגדלת (ראו טבלה לעיל) מדי תור. השתלטות על יבשות הקלות להגנה (אוסטרליה או דרום אמריקה) בתחילת המשחק והתבצרות בהן היא טקטיקה נפוצה. עובדה זו מובילה, לעיתים, להפסד מהיר של אחד או יותר מהשחקנים, כאשר שני שחקנים מנסים לכבוש את אותה יבשת בכל מחיר ושוחקים את כוחותיהם.
לעומת זאת, ניסיון השתלטות על אסיה בתחילת המשחק מוביל לרוב לתבוסה, מאחר שקשה לכבוש אותה ולהגן עליה בכוחות בסדר הגודל שיש לשחקן בתחילת המשחק.
במשחק בו משתתפים יותר משני שחקנים, קיימת האפשרות לברית בין שחקנים. לאינטראקציה החברתית חשיבות רבה, שכן שחקן בעל כושר שכנוע מסוגל להסית את יריביו זה נגד זה ולהימנע משחיקת כוחותיו בקרבות.
גרסאות אחרות למשחק
למשחק פותחו מספר וריאציות, על מנת להוסיף עניין גם לשחקנים ותיקים. להלן מספר דוגמאות:
משחקי מחשב
מגוון משחקי מחשב מבוססים על המשחק המקורי. המשחקים מאפשרים למספר שחקנים לשחק ביניהם על אותו מחשב, לשחקן לשחק מול המחשב, או לשחקן לשחק ברשת מול שחקנים אנושיים אחרים.
במחשב ניתן לשחק גם במצב Same Time, בו כל פעולות השחקנים מתבצעות בו זמנית. חוקי המשחק שונים במעט מהחוקים הקלאסיים וניתן להוסיף עוד כ-6 טריטוריות למשחק (לדוגמה הוואי).
ב-2017 חברת Hasbro הוציאה אפליקציה רשמית של המשחק בשם RISK: Global Domination. באפליקציה זו ניתן לשחק מול המחשב, ואל מול שחקנים אחרים. כמו כן יש מגוון של מפות שונות איתן ניתן לשחק.
משחקים אחרים נוצרו בהשראת המשחק כוללים את atwar ועוד.
פולאריס (טיל)
UGM-27 פולאריס (UGM-27 Polaris) הוא טיל בליסטי נושא ראשי נפץ גרעיניים מתוצרת ארצות הברית המיועד לשיגור מצוללת. היה זה הטיל הראשון מסוגו שפותח במדינות המערב. הוא שימש כטיל הגרעיני של צי ארצות הברית עד לשנות השבעים והיה מוצב בצוללות של הצי הבריטי מ-1968 ועד למחצית שנות התשעים.
תפקיד אסטרטגי
טיל הפולאריס החליף את טיל השיוט רגולוס כפלטפורמה לנשק גרעיני משוגר מצוללות. טיל הרגולוס חייב את הצוללת הנושאת אותו לצוף על מנת לשגר אותו (במסלול אופקי), ובכך לסכן את עצמה, ואילו הפולאריס ניתן לשיגור במסלול אנכי מצוללת השקועה מתחת לפני המים.
הפולאריס יועד להגביר את ההרתעה הגרעינית של ארצות הברית מול ברית המועצות על ידי תגבור מערך הטילים הבליסטיים שהציבה במערב אירופה, שטווחם היה מוגבל.
לטיל דיוק (CEP) של 900 מטרים ועל כן יועד למכה שנייה ולתקיפת מטרות שטח (שדות תעופה, מתקני מכ"ם וסוללות טילי נ"מ) כדי לפלס דרך למפציצים נושאי נשק גרעיני. הוא נועד לפעול במשולב עם טילים בליסטיים שבסיסם ביבשה ועם מפציצים גרעיניים.
בשל טווחו המוגבל של הטיל הגיעה ארצות הברית להסכמים עם בריטניה ועם ספרד להעמדת נמלים לשימוש צוללות צי הפולאריס באירופה, אמצעי שמנע את הצורך של הצוללות לשוב לנמלים בארצות הברית בתום כל שיט שלהן, ובכך הגדיל את משך הזמן שבו נמצאו קרוב יותר למטרות בברית המועצות. הנמלים הללו נמצאו בסקוטלנד וברוטה שבקרבת גיברלטר והועמדו לרשות הצוללות האמריקאיות מ-1961 ומ-1964, בהתאמה. השימוש בנמלים אלו התייתר בעידן הטילים יורשיו של הפולאריס, שטווח טיסתם היה גדול בהרבה ולכן ניתן היה להציב את הצוללות שנשאו אותם בנמלים בארצות הברית בלבד.
היסטוריה
הטיל פותח על ידי תאגיד לוקהיד קורפוריישן בשנים 1956–1960. הניסוי הראשון בטיל נערך בכף קנוורל שבפלורידה ב-7 בינואר 1960. השיגור הראשון מצוללת (ג'ורג' וושינגטון, צוללת הטילים האמריקאית הראשונה) נערך ב-20 ביולי באותה שנה.
הטיל הוא דו-שלבי המונע בדלק מוצק. עם השנים פותחו ארבע גרסאות שלו - A-1, A-2, A-3 ו-B-3. גרסה חמישית, המכונה שוולין (Chevaline), פותחה על ידי הצי הבריטי.
משקלו של דגם A-1 היה 13.1 טון, גובהו 8.7 מטרים וקוטרו 1.4 מטרים. לדגם A-3 היה משקל של 16.2 טון וגובה של 9.86 מטרים. לדגם A-1 היה טווח של 1,900 קילומטרים, לדגם A-2 - 2,800 קילומטרים ובדגם המתקדם ביותר (A-3) הגיע הטווח ל-4,600 קילומטרים ולמהירות של 13,000 קילומטר לשעה.
לצורך שיגור מדויק של הטיל למטרתו פותחה מערכת הניווט הלווייני NAVSAT - שקדמה למערכת GPS - והותקנה בצוללות שנשאו את הטילים החל משנת 1964. בטיל עצמו הותקנה מערכת ניווט אינרציאלית.
הטיל נשא במקור ראש נפץ תרמו-גרעיני מדגם W47 בעל עוצמה של עד 600 קילוטון TNT, אך בעיות טכניות הביאו להחלפתו: דגם A-3 היה טיל מרובה ראשי נפץ, שנשא ראש נפץ מדגם W58, שבו שלושה ראשי נפץ תרמו-גרעיניים בעלי עוצמת פיצוץ של 200 קילוטון כל אחד. לראשי הנפץ בדגם A-3 גם נוסף מיגון נגד נזק אפשרי מפעימה אלקטרומגנטית.
דגם B-3 היה בעל טווח קצר משל A-3 (3,700 קילומטרים), אך נשא אמצעים להתמודדות עם מערכות טילים נגד טילים בליסטיים סובייטים. הוא שימש כבסיס לפיתוח של טיל הפוסידון, יורשו של הפולאריס.
מרבית טילי הפולאריס שבשירות הצי האמריקאי הוחלפו בטילי פוסידון החל בשנת 1972. מקצתם הוחלפו רק במהלך שנות השמונים על ידי טילי טריידנט. הסיבה לכך הייתה טכנית - למקצת צוללות הטילים האמריקאיות לא היו צינורות שיגור במידות המתאימות לקליטת טילי פוסידון, והן שימשו את הצי עד להוצאתן משירות פעיל.
בשירות בריטניה
ב-1963 חתמה בריטניה עם ארצות הברית על הסכם לרכישת טילי פולאריס. הטיל נכנס לשירות בצי הבריטי ב-1968 ושירת בו עד מחצית שנות התשעים (הרבה לאחר הוצאתו משימוש בצי האמריקאי). הטיל נשא ראשי נפץ גרעיניים מתוצרת בריטניה והוצב בצוללות מתוצרתה מדגם רזולושן (Resolution).
בריטניה הסכימה למסור את השליטה על בחירת המטרות לטילים שברשותה ועל הפעלתם למפקד בעלות הברית באירופה (למעשה מפקד נאט"ו), בהסתייגות שבעיתות חירום ובהיעדר סיוע ממדינות נאט"ו תהיה השליטה בטילים ובהפעלתם בידיה. בכל מקרה נדרשה הסכמת ראש ממשלת בריטניה לשימוש בנשק גרעיני בריטי. בנוסף, השליטה המבצעית על הטילים נמסרה לידי מפקד בעלות הברית באוקיינוס האטלנטי (גם הוא קצין נאט"ו), אך זה האציל סמכות זו לסגנו המפקד על האוקיינוס האטלנטי המזרחי, שהיה תמיד אדמירל בריטי.
טיל הפולאריס המקורי לא תוכנן להתגבר על מערכות טילים נגד טילים סובייטיות. עם זאת, מספרם של הטילים שהוצבו בצוללות בריטיות היה מצומצם בהרבה מאשר בצי האמריקאי והם עמדו בפני התמודדות עם טילים נגד טילים סובייטים. לכן ביקשה בריטניה להגביר את הסיכוי שהטילים שלה יפגעו במטרותיהם. היא אימצה את המערכות נגד טילים נגד טילים שבדגם A-3 ושיפרה אותן לדגם טיל שנקרא שוולין. הפרויקט (שעלה הרבה יותר מכפי שהוערך בתחילה) אושר ב-1975. ב-1982 חומשה הצוללת הראשונה בטילי השוולין והאחרונה - ב-1987.
בריטניה בחרה שלא להחליף את טילי הפולאריס שלה לטילי פוסידון בשל העלות הכרוכה בכך. ממשלת הלייבור של קלהאן החלה לדון בהחלפתם בטילי טריידנט, וממשלת השמרנים של ת'אצר קיבלה את ההחלטה לעשות כך ב-1980. טילי הפולאריס האחרונים הוצאו משירות בצי המלכותי ב-1996.
ארצות הברית בחנה אפשרות למכור את הטיל לאיטליה ואף נערכו ניסויים בשיגור הטיל מאחת מאוניות הצי האיטלקי, אך לבסוף העסקה לא יצאה לפועל מסיבות פוליטיות.
פאנהארד AML
פיתוח ומאפיינים
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 השתמש צבא צרפת בשיריונית מדגם דיימלר פֶרֶט (אנגלית: Daimler Ferret) מתוצרת בריטניה. עם יציאתן של שיריוניות אלה מן השירות החליט הצבא הצרפתי להזמין את השיריוניות הבאות מיצרן צרפתי, וחברת פאנהארד נבחרה למשימה. בסך הכל נבנו מאז כ-4,000 שיריוניות AML בגרסאות שונות, שיוצאו ליותר מ-30 מדינות. כ-1,600 שיריוניות יוצרו ברישיון בדרום אפריקה, בשם אֵלנד 60 או 90.
בנוסף לדגמי השיריוניות פותח גם נגמ"ש המבוסס על השיריונית, שכינויו פאנהארד M3. מערכות ההפעלה של דגם M3 ודגמי AML כמעט זהות, וכך ניתן להפעיל את הרכבים השונים תוך חיסכון רב בעלויות ההפעלה.
לשיריוניות AML מתלה קפיצי ובלמי תוף. לשיריונית אין היגוי או בלמים הידראוליים, ורק שני הגלגלים הקדמיים הם בעלי יכולת היגוי. הצמיגים הם בעלי פנימית ממולאת בחנקן, המאפשרת המשך נסיעה גם במקרה של תקר. מנוע השיריונית הוא מנוע בנזין, אם כי השיריוניות של צבא אירלנד שודרגו למנועי דיזל.
תת דגמים
לAML כמה תת-דגמים, אך לכולם אותה תצורה: נהג היושב בתובת השיריונית, וצריח ובו שני אנשי צוות. בכל צד של השיריונית יש דלת, והמנוע נמצא מאחור.
שירות מבצעי
לפחות 52 שיריוניות AML 90 סופקו לצבא לבנון בין השנים 1970–1972. שיריוניות אלו היו בשימוש נרחב במהלך מלחמת האזרחים בלבנון.
במהלך מלחמת פוקלנד ב-1982 הפעיל צבא ארגנטינה 12 שיריוניות AML 90 של אסקדרון הסיור ה-181 של חיל הפרשים המשוריין, ומספר לא ידוע של שיריוניות דומות של האסקדרון ה-10. השיריוניות הופעלו ליד פורט סטנלי, והשתתפו בקרב היחיד בין רכבים קרביים משוריינים (רק"ם) במהלך המלחמה, מול רק"ם סיור קל של הצבא הבריטי מדגמי FV101 סקורפיון וFV101 סימיטר מתוצרת בריטניה.
צבא אל סלוודור עשה שימוש בשיריוניות AML 90 נגד מורדים קומוניסטים בשנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה ה-20.
שירות בצה"ל
בשנת 1966 רכשה ישראל 20 שיריוניות מדגם AML 90. השיריוניות נועדו להיות חלק מחטיבה 35, חטיבת הצנחנים הסדירה; המטרה הייתה לחזק את יכולת הנ"ט של הצנחנים, על ידי ציודים ברק"ם שניתן להטיסו בקלות לאתר הצניחה שלהם. על פי המידע שנמסר על ידי יצרנית השיריונית ניתן להטיס AML 90 במסוק סופר פרלון ("צרעה"), שהיה אז בשירות חיל האוויר הישראלי וכך להביאו במהירות לשדה הקרב, במקביל להנחתת הצנחנים במסוקים או הצנחתם. הכלים שנרכשו אורגנו כסיירת דוכיפת, שהייתה למעשה פלוגת נ"ט שכללה גם ג'יפים נושאי תול"ר (תותחים ללא רתע). מפקד היחידה היה סרן.
מחלקה של שריוניות AML צורפה לסיירת חרוב, אז בפיקודו של אריה צידון ("צימל"). המחלקה פעלה ככוח החוד של הסיירת בפריצתו המהירה בכביש הצר והתלול מלטרון, דרך בית חורון ועד גבעון של היום, תוך לחימה נגד יחידות של הקומנדו המצרי והצבא הירדני. שריוניות ה-AML פעלו ביעילות רבה, הודות לכושר התמרון ועוצמת האש שלהן.
לאחר המלחמה הוחזרה היחידה לחטיבת הצנחנים. מפקדה החדש היה סרן אמנון ליפקין-שחק, לימים הרמטכ"ל ה-15. היחידה השתתפה עם שאר חטיבת הצנחנים במבצעי מלחמת ההתשה. במבצע תופת, הפשיטה על כראמה, בו היו השיריוניות חלק מניסיונות חילוץ הכוחות הישראליים שנלכדו בשטח הירדני. גם בפעולה זו סבלו השיריוניות מאבדות, ולאחר מכן הוחלט להוציאן משירות.
פוסגן
פוסגן הוא תרכובת שנוסחתה המולקולרית COCl2, בחומר נעשה שימוש כנשק כימי במהלך מלחמת העולם הראשונה ובמלחמת סין–יפן השנייה והוא משמש כריאגנט תעשייתי חשוב בייצור חומרי גלם לתרופות ותרכובות אורגניות אחרות. בריכוזים נמוכים ריחו כשל חציר או דשא קצוץ ובכמויות מזעריות הוא מופיע באופן טבעי מפרוק או שרפה של תרכובות אורגניות המכילות כלור.
מבנה
כפי שחוזה מודל VSEPR המולקולה מישורית וגודל הזווית כלור־פחמן־כלור הוא 111.8°. אורך הקשר הכפול C=O הוא 1.18Å ואורך הקשר C-Cl הוא 1.74Å.
ייצור
בתעשייה מייצרים פוסגן בתגובה של פחמן חד־חמצני (CO) עם גז כלור כשפחם פעיל משמש כזרז: התגובה היא אקסותרמית. שינוי האנתלפיה הוא ולכן הריאקטור חייב להיות מקורר. מעל ל־200°C הפוסגן מתפרק שוב ל־CO ולכלור קבוע שיווי המשקל ב־300K Keq(300K) = 0.05. בשל בעיות בטיחות, פוסגן כמעט תמיד מיוצר ונצרך באותו מפעל. התפוקה העולמית של החומר עמדה בשנת 1989 על 2.74 מיליון טון.
שימושים
השימוש העיקרי בפוסגן הוא בייצור איזוציאנטים - תרכובות מהצורה R-N=C=O כדוגמת (MDI) המשמש ליצור פוליאוריתן. איזוציאנטים מפיקים בתגובה של אמין עם פוסגן. בייצור פוליקרבונט מגיבים פוסגן עם ביספנול A
רעילות
רעילותו הגבוהה של פוסגן נובעת מהתגובה של החומר עם חלבונים בנאדיות הריאה המונעת חילופי גזים ומביאה לחנק. פוסגן מגיב עם קבוצות אמין ויוצר קשרים צולבים בין שרשראות חלבון. סף זיהוי הריח באוויר - 0.4ppm גבוה פי 4 מערך החשיפה התעשייתי המותר (TLV).
קיווי מנוקד קטן
קיווי מנוקד קטן (שם מדעי: Apteryx owenii) הוא מין של עוף לא מעופף ממשפחת הקיוויים החי בניו זילנד. הוא קרובו של המין קיווי מנוקד גדול החי באי הדרומי של ניו זילנד.
קיווי זה קטן מקרובו ומגיע לאורך 35–45 סנטימטרים ולמשקל 0.9-1.9 קילוגרם. זהו מין הקיווי הקטן ביותר והמין הקטן ביותר בסדרת היענאים. כשמו הוא בעל נוצות אפורות מנוקדות מעט בחום ושחור. הרגליים קטנות ובעלות אצבעות ארוכות והמקור ארוך, מכופף ובעל מעט שערות בקצה.
מין זה חי בעיקר באיים בין שני האיים הראשיים של ניו זילנד. הוא חי במאורה שהוא חופר בין העצים ויוצא רק בלילה לחפש מזון. הוא מחפש באדמה יצורים קטנים כמו תולעים וגם חרקים שונים, אותם הוא מוצא בשימוש בחוש הריח.
קיווי זה נמצא במצב טוב יותר ממיני הקיווי האחרים, אך עדיין נפגע מכריתת יערות, ציד והבאת חיות לא ילידות.
אשר קרשטיין
הרב אשר קרשטיין (1886, מינסק בלארוס - 9 ביוני 1975, תל אביב), היה מתלמידי החכמים במינסק בתקופה שבין מלחמות העולם, ולאחר עלותו ארצה כיהן כרבה של העיר עפולה במשך כארבעים שנה.
תולדותיו
נולד במינסק, בנו של הרב ברוך קרשטיין ומרים לבית דורסקי. בילדותו למד ב"חדר" ובישיבה קטנה במינסק, ולאחר מכן שלח אותו אביו לישיבת ראדין. נמנה עם קבוצת הבחורים בישיבה אשר נבחרו על ידי החפץ חיים לסייע לו בעריכת חיבורו ההלכתי המשנה ברורה. לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת סלובודקה.
נישא לפרומה, בתו של הרב יהושע צימבליסט ("ר' יהושע מהורודנה"). לאחר נישואיו סייע רבות לחותנו בפעילותו התורנית המחתרתית במינסק. בשל פעילותו זו נרדף קשות בידי השלטונות הרוסים, הושם במאסר ותוכנן לשולחו לגלות בסיביר.
בשנת 1936 עלה עם משפחתו לארץ ישראל בסיועו של הראי"ה קוק, התמנה לרבה של עפולה והאזור, במקומו של הרב דב בער הכהן קוק, וכיהן בתפקידו כארבעים שנה, עד לפטירתו. היה האישיות הרבנית המרכזית בעמק יזרעאל. עסק בקירוב לבבות בקרב בני הקיבוצים והמושבים בעמק. נאבק במשחטות האזוריות להשגת שחיטה כשרה.
נפטר בשנת תשל"ה (1975) ונקבר בהר הזיתים. לאחר פטירתו נקרא על שמו רחוב בעפולה.
עונת 1996/1997 בפיב"א יורוליג
עונת 1996/1997 בפיב"א יורוליג הייתה העונה ה-40 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה. זו הייתה התחרות השישית במתכונת של ליגה.
המשחק הראשון התקיים ב-19 בספטמבר 1996 ותחרות הסתיימה ב-24 באפריל 1997. בתחרות השתתפו 24 קבוצות.
העונה הסתיימה בניצחון של אולימפיאקוס, בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
דייוויד ריברס (ארצות הברית) מאולימפיאקוס נבחר לכדורסלן המצטיין של הפיינל פור.
קרלטון מאירס (איטליה) מטיםסיסטם בולוניה זכה בפרס אלפונסו פורד.
מתכונת התחרות
בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של המשחקים בבתים המוקדמים. לאחר מכך, 16 קבוצות עלו לשמינית הגמר ורביעית הגמר בהם נערכו משחקים עד ל-2 ניצחונות.
מנצחות רבע הגמר נפגשו בפאלאלוטומטיקה רומא למשחקי פיינל פור.
מהלך התחרות
בשלבים המוקדמים נקבעו 16 עולות לשמינית הגמר.
ישראל בתחרות
מכבי תל אביב בשלב הראשון של המוקדמות שיחקה בבית א' וסיימה אותו במקום השלישי. בשלב השני של המוקדמות היא שיחקה בבית ה', סיימה אותו במקום הרביעי ועברה לשמינית הגמר. בשמינית הגמר היא הפסידה לאפס פילזן וסיימה את עונה.
מבצע רפואה חליפית
מבצע רפואה חליפית נערך ב-24 ביוני 1999, ובו תקף חיל האוויר הישראלי מטרות אסטרטגיות בלבנון, בתגובה לירי קטיושות על הגליל. ביוני 1999 לאחר הבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה, בשלהי כהונתה של ממשלת ישראל העשרים ושבע בראשות בנימין נתניהו, נורו קטיושות על הגליל. בעקבות הירי הציע שר הביטחון, משה ארנס, להגיב באמצעות גביית מחיר ממדינת לבנון עצמה, במטרה להכריח את סוריה ששלטה אז בלבנון באופן לא רשמי לכפות רגיעה על ארגון חזבאללה. הצעתו התקבלה ובתגובה יצא חיל האוויר הישראלי ב-24 ביוני בערב להפצצה נרחבת בלבנון, וזו נמשכה גם בלילה של תחילת 25 ביוני. בהפצצה הותקפו מפקדה אזורית של חזבאללה בבעלבכ ושני יעדי מחבלים מדרום לנהר הליטני, ומטרות אסטרטגיות ברחבי לבנון: בהפצצות נהרגו בלבנון אזרחים אחדים ונגרם נזק הנאמד במאה מיליון דולר. במהלך התקיפה הגיב חזבאללה בירי קטיושות נוסף, שממנו נהרגו שני אזרחים ישראלים ונגרם נזק לרכוש, אך לאחר המבצע הושגה רגיעה למשך חודשים אחדים.
הלנה, דוכסית מקלנבורג-שוורין
הלנה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (בגרמנית: Helene von Mecklenburg-Schwerin; 24 בינואר 1814 - 17 במאי 1858), הייתה אשתו של פרדיננד פיליפ, דוכס אורליאן, ואמו של הטוען לכתר צרפת הנסיך פיליפ, רוזן פריז.
ביוגרפיה
הלנה נולדה ב-24 בינואר 1814 בלודוויגסלוסט שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, לפרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין וקרולינה לואיזה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, בתם של קרל אוגוסט, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך ולואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט. בשנת 1816 מתה אמה, ובשנת 1819 מת אביה, והלנה ואחיה ואחיותיה התחנכו אצל סבה פרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.
ב-30 במאי 1837 התחתנה הלנה עם פרדיננד פיליפ, דוכס אורליאן, בנו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים, נגד רצון משפחתה, בעקבות רצונה להיעשות מלכה. נישואי השניים היו מוצלחים, והלנה הפכה לפופולרית מאוד בקרב הציבור. ב-13 ביולי 1842 מת בעלה פרדיננד פיליפ, כתוצאה מתאונת כרכרה, ודובר על כך שאם ימות חמיה כשילדה יהיה קטין, תהיה היא לעוצרת יחד עם גיסה לואי, דוכס נמור. אולם בשנת 1848 פרצה מהפכת פברואר, וחמיה התפטר משלטונו, ונמלט יחד עם משפחתו לבריטניה. הלנה ניסתה להעביר את הכתר לבנה הנסיך פיליפ, רוזן פריז, אולם הצעתה לא התקבלה, והוקמה הרפובליקה הצרפתית השנייה. הלנה עזבה עם ילדיה לגרמניה, ומשם המשיכה להיאבק למען זכויות בנה. בהמשך עברה הלנה גם היא לבריטניה, וב-17 במאי 1858 מתה בביתה בריצ'מונד שעל התמזה, לונדון, כתוצאה משפעת שהסתבכה.
משפחתה
ב-30 במאי 1837 התחתנה הלנה עם פרדיננד פיליפ, דוכס אורליאן. לבני הזוג היו שני ילדים:
לאו פייגלסברג
לאו פייגלסברג (בהונגרית: Veigelsberg Leó פראונקירכן, 26 בינואר 1839 - בודפשט, 31 באוקטובר 1907) היה עיתונאי הונגרי-יהודי, העורך הראשי של העיתון פסטר לויד שהופיע בבודפשט בשפה הגרמנית, אביו של הוגו איגנוטוס, שהיה לימים העורך הראשי של כתב העת הספרותי החשוב ניוגט.
קריירה
לאו (לאופולד) היה בנם של הרב יואכים פייגלסברג (לעיתים נכתב גם פייגלברג) וססיליה קוהלמן. הוא היה חבר בדור הראשון של האינטלקטואלים היהודים הונגרים בתחילת תקופת ההשכלה. למד בבתי ספר בנג'קרש ובבודה. את בית הספר לרפואה סיים בווינה. תקופה קצרה לימד בקצ'קמט, שם יצר קשר באמצעות מאמריו בתחום האסתטיקה ופועלו הפוליטי עם עיתונים וכתבי עת זרים, כמו ה"פוליטיק" בפראג. תשומת לב העיתון בתקופה זו של לאחר 1867 (הקמת האימפריה האוסטרו-הונגרית), בתקופת תחיית הפרלמנטריזם ההונגרי, הופנתה אליו באמצעות מכתביו הפרלמנטריים מפשט. ב־3 במאי 1864 נשא לאישה את קטלין שנברגר בקצ'קמט. הוא עבד אצל אדא הורן כשבע שנים בעיתון "נוייר פרייר לויד" ( Neuer Freier Lloyd) בטרם הצטרף לפסטר לויד בשנת 1872 כסגן העורך הראשי. בשנת 1906, כשמיקשה פלק התפטר מפסטר לויד, הוא הפך לעורך הראשי יחד עם ז'יגמונד זינגר ונשאר כותב מאמר המערכת. הוא מעולם לא חתם על מאמריו, אלא סימן אותם בכוכב ( * ). הוא היה גם סגן נשיא איגוד העיתונאים בבודפשט. שירותיו כפובליציסט הוכרו על ידי פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, שהיה גם מלך הונגריה, שהעניק לו את עיטור מסדר כתר הברזל (מעמד ג ') ב־9 ביולי 1904. ב־31 באוקטובר 1907, בארבע וחצי אחרי הצהריים, ירה בעצמו במערכת ברחוב דורוטי 14. הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט
קומודור VIC-20
קומודור VIC-20 (באנגלית Commodore VIC-20) הוא מחשב שהושק על ידי חברת קומודור מכונות עסקיות בשנת 1980. ראשי התיבות של VIC הן: Video Interface Chip.
המחשב, מבוסס על מעבד 8-סיביות 6502, שפותח על ידי MOS Technologies, תוכנן כמחשב זול והמוני, ומחירו בהשקה היה 300 דולר.
קומודור VIC-20 הוא המחשב הראשון שקצב הייצור שלו עלה על 9000 יחידות ביום, והראשון שמכר מעל מיליון יחידות.
המחשב שווק בכל העולם בשם VIC-20 למעט יפן, שם נקרא VC-1001. בגרמניה נקרא המחשב VC-20 (בגרמנית, vic מבוטא כמו fick, שהיא מילה גסה).
המחשב הבא של קומודור, קומודור 64, דומה (כמעט זהה) בצורתו החיצונית ל-VIC-20, הוא המחשב הנמכר בכל הזמנים, לפי ספר השיאים של גינס.
יחסי זימבבואה–קטר
יחסי זימבבואה–קטר הם היחסים שבין הרפובליקה של זימבבואה לבין מדינת קטר.
יחסים כלכליים
זימבבואה מעוניינת בניסיון הקטרי בנושאי גז טבעי ונפט כדי לספק את צרכיה של בירתה הארארה, קטר השקיעה 1.5 מיליארד דולר אמריקאי בהקמת בית זיקוק בזימבבואה. ממשלותיהן של שתי המדינות שואפות למסד ולבסס עוד יותר את יחסי המסחר שבין השתיים.
סיוע ממדינות ערב והמזרח התיכון הכרחית לזימבבואה מפני שנשיאה רוברט מוגאבה מנודה על ידי המערב. קטר איירווייז מפעילה קו טיסה לזימבבואה מינואר 2016 וקטר עזרה להקים מלון פאר בהארארה.
יחסים מדיניים
שגרירות קטר בפרטוריה שבדרום אפריקה משמשת כנציגות קטר בזימבבואה ושגרירות זימבבואה בכווית משמשת כנציגות זימבבואה בקטר.
מדי מספר חודשים מתקיים ביקור של נשיא זימבבואה בשגרירות קטר בדרום אפריקה.
אין קהילה זימבבואית בקטר וזימבבואה לא תורמת לכלכלת קטר באופן ישיר. אי קיומה של קהילה מזימבבואה בקטר הוא דבר לא אופייני מכיוון שבקטר קיימות קהילות מרוב אומות העולם.
קרדיומיופתיה מורחבת
קרדיומיופתיה מורחבת (באנגלית: Dilated cardiomyopathy) היא מחלה של שריר הלב. המחלה גורמת ללב להיחלש ומגדילה אותו, ולכן אינו יכול לפעול כמשאבה אפקטיבית. כתוצאה מכך יש השפעה על איברים נוספים כגון הריאות, הכבד ומערכות גוף נוספות.
קרדיומיופתיה מורחבת שייכת למשפחה של מחלות הקרויות קרדיומיופתיה, במהלכן מתרחשת פגיעה בשריר הלב, כאשר בקרדיומיופתיה הפגיעה הנוצרת בשריר הלב היא הרחבתו, לרוב ללא הסבר ידוע או ברור, אולם קיימות מספר צורות גנטיות למחלה זו. קרדיומיופתיה מורחבת היא הצורה השכיחה ביותר של קרדיומיופתיה שלא על רקע איסכמי. מחלה זו מתרחשת יותר אצל גברים מאשר נשים, והיא יותר נפוצה בין השנים 20-60. לעיתים כאשר הקרדיומיופתיה אובחנה לאחרונה, חלק מהחולי מציגים שיפור משמעותי במצבם, בעיקר הודות לתרופות כגון חוסמי בטא ותרופות החוסמות את מערכת הרנין-אנגיוטנסין-אלדוסטרון.
הגדרה וסיבות
ההגדרה של קרדיומיופתיה מורחבת היא עליה בגודלו של החדר השמאלי עם ירידה בתפקוד הסיסטולי של החדר.
הסיבות לכך יכולות להיות רבות, כאשר כיום ידוע כי לפחות שליש מהמצבים הם משפחתיים.
קרדיומיופתיה משפחתית
הטיפול במחלות משפחתיות צריך להיעשות בהתאם לשלב הקליני ולסיכון למוות לבבי פתאומי.
תסמונת TAKO TSUBO
תסמונת זו מתרחשת בעיקר אצל נשים מבוגרות לאחר סטרס נפשי או פיזי. החדר מתרחב עם התכווצות באזאלית, באופן המזכיר מכשיר המשמש לכידת תמנונים ביפן והקרוי tako tsubo. התסמינים דומים מאוד לאוטם לבבי אולם מידת חוסר התפקוד של החדר אינה עומדת בקנה אחד עם הממצאים הקורונריים- ככל הנראה, הסיבה לקרדיומיופתיה החריפה היא לאור הגברה סימפתטית של מערכת העצבים.
קיווי חום צפוני
קיווי חום צפוני (שם מדעי: Apteryx mantelli) הוא מין של עוף לא מעופף ממשפחת הקיוויים החי בניו זילנד. מין זה מצוי ברחבי האי הצפוני של ניו זילנד.
קיווי חום דרומי
הקיווי מגיע לאורך 45–55 סנטימטרים ומשקלו 1.6-4 קילוגרם, כשהנקבות גדולות מהזכרים. הנקבות מטילות 3 ביצים בקינם כשמשקל הביצה יכול להגיע ל-20% ממשקל האם - השיא בעולם העופות. הנוצות בעלות צבע חום עם מעט אפור ונראות כמו שערות. הזנב קצר והגוף כדורי. המקור ארוך ומכופף והעיניים קטנות.
מין זה מצוי באי הדרומי של ניו זילנד ביערות שונים ומתחפר במאורה מתחת העצים. בלילות הוא יוצא לשדות או לחופים ומחפש סרטנים קטנים, חרקים ותולעים אותם הוא מאתר על ידי חוש הריח החזק שלו.
קיווי חום צפוני
הוא מצוי באי הצפוני ובאיים נוספים באזור ומצוי ביערות שונים כולל ביערות טרופיים, שם הוא חופר מחילה בין העצים והצמחייה של הקרקע. הוא יוצא רק בלילות.
ליזי דייגנן
אליזבת' מרי "ליזי" דייגנן (לשעבר, ליזי ארמיטסטד, באנגלית: Elizabeth Mary "Lizzie" Deignan; נולדה ב-18 בדצמבר 1988) היא רוכבת אופניים בריטית, המתמחה במרוץ אופני מסלול ובמרוץ אופני כביש. היא רוכבת בקבוצה האמריקאית טרק-סגפרדו. היא צברה חמש מדליות באליפויות העולם במסלול בשנים 2009 ו-2010 בטרם עברה להתמקד במרוצי אופני כביש. זכתה במדליית הכסף במרוץ הכביש באולימפיאדת לונדון (2012) וניצחה באליפות העולם באופני כביש ב-2015.
ביוגרפיה
נולדה בשם אליזבת' ארמיטסטד, באוטלי שמערב יורקשייר, והחלה להתאמן ולהתחרות באופניים ב-2004, לאחר שצוות חיפוש כישרונות לאומי באופניים ערך ביקור בבית הספר שלה. היא בוגרת "התוכנית הבריטית לפודיום אולימפי" של איגוד האופניים הבריטי.
דייגנן היא צמחונית מאז היותה בת 10.
קריירה באופני מסלול
ארמיטסטד הייתה אלופת אירופה במרוץ לקו הסיום (Scratch Race) לנערות (עד גיל 18) ב-2005 ואלופת אירופה במרוץ זה עד גיל 23 בשנים 2007 ו-2008. היא הייתה סגנית אלופת אירופה עד גיל 23 במרוץ הנקודות (Points Race) ב-2007. היא נמנתה על הנבחרת הבריטית שזכתה בניצחון ברדיפה קבוצתית (Team Pursuit) באליפות העולם ב-2009. במרוץ לקו הסיום (Scratch Race) היא סיימה שנייה לאחר שבמהלך המרוץ היא נפלה אך הצליחה לקום על רגליה ולהצטרף מחדש למרוץ. באותה אליפות זכתה במדליית ארד במרוץ הנקודות לאחר שרכבה פצועה וחבושה כתוצאה מנפילתה במרוץ הקודם.
לאחר שעברה להתמקד במרוצי הכביש, המשיכה גם להתחרות במסלול וב-2011 ניצחה באליפות בריטניה במרוץ הנקודות ובמרוץ לקו הסיום.
קריירה באופני כביש
ב-2009 עברה להתמקד באופני כביש והצטרפה לקבוצה הבלגית "לוטו-בליסול". באותה שנה ניצחה באליפות בריטניה במרוץ הכביש עד גיל 23. ב-2010 הצטרפה לקבוצה "סרוולו טסט טים" שהפכה ב-2011 לקבוצת "גרמין-סרוולו". ב-2010 ניצחה שנית באליפות בריטניה במרוץ הכביש עד גיל 23 וזכתה במדליית כסף במרוץ הכביש במשחקי חבר העמים שנערכו בדלהי (המנצחת: רושל גילמור מאוסטרליה). ב-2011 ניצחה במרוץ הכביש באליפות בריטניה וסיימה שביעית במרוץ הכביש באליפות העולם באופני כביש. ב-2012 הצטרפה לקבוצה ההולנדית "AA Drink-Leontien.nl" וניצחה במהדורה הראשונה לנשים של המרוץ הקלאסי הוותיק לגברים, גנט - וולגם, לאחר שביצעה בריחת יחיד 40 קילומטרים לסיום.
במרוץ הכביש באולימפיאדת לונדון הייתה ארמיטסטד חלק מקבוצת בריחה בת שלוש רוכבות שהצליחה להגיע לסיום לפני הדבוקה. במרוץ אל קו הסיום היא נוצחה על ידי ההולנדית מריאנה ווס וזכתה במדליית הכסף - המדליה הראשונה בה זכתה בריטניה במשחקים אלו.
ב-2013 עברה ארמיטסטד לקבוצה ההולנדית Boels Dolmans Cycling Team. הישגיה הבולטים ב-2013 היו ניצחון במרוץ הכביש באליפות בריטניה ומקום שלישי בדרוג הכללי בטור הנשים של הולנד. במרוץ זה ניצחה גם בקטגוריית המאוצים ובקטגוריה המשולבת.
ב-2014 ניצחה ארמיטסטד בסבב הגביע העולמי באופני כביש לנשים. היא ניצחה במרוץ הראשון בסבב, רונדה ון דרנט (במרץ 2014) וסיימה שנייה בשלושת המרוצים העוקבים בסבב. היא המשיכה והחזיקה במקום הראשון בסבב עד סיומו בסוף אוגוסט 2014 וקטעה בכך רצף של שנתיים בהן ניצחה מריאנה ווס בסבב. ביולי 2014 ניצחה במרוץ אופני הכביש במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בגלאזגו, סקוטלנד.
ב-2015 שבה ארמיטסטד וניצחה בסבב הגביע העולמי באופני כביש לנשים, תוך שניצחה בשלושה מתוך עשרת מרוצי הסבב, כולל בטרופאו אלפרדו בינדה ובגרנד פרי דה פלואה ברטאן. במרוץ הכביש באליפות העולם, שנערכה בריצ'מונד שבארצות הברית, ניצחה ארמיטסטד לאחר שגברה במאוץ אל קו הסיום של קבוצה של תשע רוכבות והקדימה את יריבתה הגדולה בשנת 2015, ההולנדית, אנה ואן דר ברחן.
עונת 2016 שאותה ייעדה להכנות לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, הייתה עתירת הישגים עבורה. היא ניצחה ב-9 מרוצים, בהם המרוצים החד-יומיים הבולטים ביותר דוגמת: סטראדה ביאנקה לנשים, טרופאו אלפרדו בינדה, רונדה ון פלנדרן לנשים ואומלופ הט ניוסבלד לנשים. כמו כן היא ניצחה במרוץ הקטעים החשוב "טור הנשים" שנערך זו השנה השלישית בבריטניה. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו היא נחשבה כאחת המועמדות המובילות לניצחון אך הצליחה לסיים במקום החמישי, המאכזב מבחינתה. במרוץ הכביש באליפות העולם שנערכה בדוחא היא סיימה במקום הרביעי.
היעדרות מבדיקות סמים
זמן קצר לפני אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) נודע כי ארמיטסטד עמדה בפני עונש השעיה בשל היעדרותה משלוש בדיקות לגילוי סמים במשך 12 חודשים (מאוגוסט 2015 ועד יוני 2016). בערעורה לפני בית הדין לבוררות בספורט טענה ארמיטסטד כי היעדרותה מהבדיקה הראשונה הייתה באשמת מערכת הבדיקה. טענתה התקבלה ועונשה בוטל. הפרשה נודעה לעיתונות רק לאחר ביטול ההשעיה ונמתחה ביקורת על המוסדות ועל ארמיטסטד, כולל על ידי רוכבים אחרים. להגנתה יצא אלוף העולם בסקוואש, ג'יימס וילסטרופ, שטען כי הציבור אינו מודע למורכבות הליכי הבדיקות, היכולים בקלות להכשיל את הספורטאים. הוא אף ציין כי לארמיטסטד נערכו ב-2016 16 בדיקות לגילוי סמים בהן התוצאות היו שליליות.
חיים אישיים
בספטמבר 2016 נישאה ארמיטסטד לרוכב האופניים האירי, פיליפ דייגנן (Philip Deignan) והיא מתחרה תחת שמה החדש אליזבת' דייגנן. בתם הבכורה נולדה בספטמבר 2018.
כף קרוזייה
כף קרוזייה (בצרפתית: Cape Crozier) מהווה את הנקודה המזרחית ביותר באי רוס שביבשת אנטארקטיקה. הוא התגלה בשנת 1841, במסע משלחתו של ג'יימס קלארק רוס באוניות הצי המלכותי "ארבוס" ו"טרור", ונקרא על שם פרנסיס קרוזייה, רב החובל של האונייה "טרור". הר הגעש הכבוי הר טרור, שגם הוא קיבל את שמו במהלך משלחת רוס, מתרומם בתלילות מן הכף לגובה של 3,530 מ'. קצה מדף הקרח רוס (שנודע קודם כ"מחסום הקרח הגדול") מתמשך הלאה ממזרחה לו.
הנחיתה הראשונה, 1902
הנחיתה הראשונה בכף קרוזייה התרחשה ב--22 בינואר 1902, כחלק ממשלחת דיסקברי של קפטן סקוט. קבוצה מן האוניה "דיסקברי" נחתה בסירה קטנה על חוף טרשי, מרחק מה ממערב לכף. במקום הוצבה תיבת דואר, מסומנת בהבלטה, לאיסוף הודעות מכל אוניית חילוץ או סיוע עתידית. סקוט, אדוארד וילסון וצ'ארלס רוידס טיפסו במדרון אל נקודת תצפית, שממנה יכלו להשקיף אל פני המחסום, וכן יכלו לצפות במושבה הגדולה של פינגווין אדלי, שאכלסה את הקרקע החופשית מקרח מסביב.
משלחת טרה נובה, 1913-1910
קפטן סקוט שקל בכובד ראש את האפשרות להקים בכף קרוזייה בסיס למשלחת השנייה שלו לאנטארקטיקה. במסעה הקודם, קפאה "דיסקברי" במעגן שלה במצר מקמרדו למשך קרוב לשנתיים, ובקושי נחלצה ממנו בפברואר 1904, מצב שהוביל למבצע חילוץ יקר ולגינוי שכוון אל סקוט. לא היה חשש לכך שטרה נובה תיתקע בקרח בים הפתוח שסביב כף קרוזייה, אבל המיקום החשוף ללא הגנה היה עתיד להקשות על הורדת ציוד ואנשים אל החוף, בסיס החוף היה פגיע לסערות, והנתיב היבשתי אל פני המחסום היה בעייתי. סקוט החליט לחזור אל מצר מקמרדו להקמת בסיס, אף כי למעגן צפוני יותר, כף אוונס.
מסע החורף 1911
וילסון השתוקק להמשיך בחקר עובר הפינגווין הקיסרי שהתחיל במשלחת דיסקברי, והיה צריך לאסוף ביצים בשלב דגירה מוקדם, דהיינו, לאסוף אותן בעיצומו של החורף האנטארקטי. בפרק הזואולוגי של הדו"ח המדעי ממשלחת דיסקברי שיצא לאור, הציע וילסון תוכנית ל"מסע חורף", שבמהלכו אפשר יהיה למצוא ולאסוף את הביצים הללו. מסע זה, באישורו של קפטן סקוט, התנהלך בין 27 ביוני ל-2 באוגוסט 1911, בהשתתפות וילסון, אפסלי צ'רי-גארארד והנרי רוברטסון באוארס. צ'רי-גארארד תיאר לאחר זמן את המסלול הזה בספרו "המסע הגרוע ביותר בעולם". בעלטה החורפית ובתנאי מזג אוויר קיצוניים היה מסעם איטי וקשה, אך על אף הקשיים והתלאות, נאספו שלוש ביצים, שצ'רי-גארארד הביא לאחר מכן למוזיאון הטבע. בסופו של דבר, מכל מקום, התברר שערכן המדעי היה קטן ביותר. שרידיו של מבנה אבן, שקבוצת מסע החורף של וילסון הקימה, הוכרזו כאתר מורשת היסטורי אנטארקטי, בהתבסס על הצעה מצד ניו זילנד לאספה המייעצת של הברית האנטארקטית.
שטח מוגבל
כף קרוזייה נמצא בשטח מוגבל והמבקש לבקר בו חייב לקבל היתר. הוא מהווה חלק מאתר בעל עניין מדעי מיוחד לפי סיווג הוועדה המדעית לחקר אנטארקטיקה (SCAR). בכף קרוזייה שוכנות אחת ממושבות פינגווין אדלי הגדולות בעולם (כ-150,000 זוגות דוגרים), מושבה קטנה יותר של פינגווין קיסרי (כ-600 זוגות דוגרים) ואחת המושבות הגדולות בעולם של סקואה הקוטב הדרומי (כ-1,000 זוגות דוגרים). גדלים שם גם כמה מיני טחב נדירים. הוא הוכרז כ"אזור אנטארקטי בהגנה מיוחדת" בפרסום של מזכירות הברית האנטארקטית לשנת 2008.
קרדיומיופתיה רסטריקטיבית
עמילואידוזיס
עמילואידוזיס (במרבית המקרים: ראשוני) הוא סיבה עיקרית למחלה זו, לאור ייצור מוגבר של שרשראות קצרות של אימונוגלובולינים אשר מסנינים את שריר הלב. לרוב, מצבורי העמילואיד מסנינים את שריר הלב בעיקר ליד מערכת ההולכה וליד העורקים הקורונריים וכתוצאה מכך יש הפרעות קצב וחסמי הולכה. הסיכון לקיום של קרישי דם בעליות מוגבר וזה מצדיק שימוש בטיפול נוגד קרישה.
מחלות אגירה
מחלות אלו לרוב מתגלות במהלך הילדות ועוברות באופני תורשה שונים. במחלת פברי מחסור באנזים ליזוזומלי הקרוי אלפא גלקטוזידאז A, גורם הצטברות של גליקוליפידים וכתוצאה מכך מביאה לקרדיומיופתיה של שריר הלב. האבחנה קריטית היות שמתן תחליף לאנזים משפרת את התפקוד הלבבי ומפחיתה את המצבורים הגליקוליפידים. מחלות נוספות הן מחלת גושה, מחלות אגירת גליקוגן, מוקופוליסכרידזות ותסמונות נוספות, חלקן ניתנות לטיפול באמצעות מתן תחליפי של האנזים החסר.
פיברוזיס של שריר הלב
מצבים שונים יכולים להביא להחלפת שריר הלב לרקמה פיברוטית. אחד מן המצבים הללו כולל סקלרודרמה או למשל מצבים כגון קרינה.
Te Amo
Te Amo (בעברית: אני אוהבת אותך) הוא סינגל שהוקלט על ידי זמרת הפופ הברבדית ריהאנה, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, Rated R. השיר נכתב על ידי סטארגייט, ג'יימס פונטלרוי השני וריהאנה והופק על ידי סטארגייט. השיר הופץ לראשונה ב-7 ביוני 2010, לתחנות הרדיו בקנדה שם זכה להצלחה רבה ולמחרת, הופץ להורדה דיגיטלית בניו זילנד, איטליה ואוסטרליה, כסינגל החמישי והאחרון מתוך האלבום. השיר משלב אלמנטים מהמוזיקה הלטינית ומדבר על המאבק של ריהאנה כמושא התשוקה של אישה אחרת, ועל דרך ההתמודדות שלה עם זה. האם היא תצליח להתגבר על זה, או שמא תיפול בקסמיה של אותה האישה.
מבקרי המוזיקה שיבחו את מילות השיר ועל כך שהוא בולט לטובה יותר משירים אחרים באלבום. השיר זכה להצלחה באירופה כאשר הגיע לעשירייה הפותחת בצ'כיה, הונגריה ופולין וגם הגיע ל-40 העליונים באוסטרליה, הולנד וסלובקיה. בנוסף לכך, הוא הגיע למעמד זהב בארבע מדינות. הקליפ לשיר בוים על ידי אנתוני מנדלר, אשר ביים את מרבית הקליפים הקודמים של ריהאנה ובו משתתפת דוגמנית העל הצרפתייה לטיסיה קסטה, שמשחקת את פאם פאטאל, אשר ריהאנה משמשת כמושא התשוקה שלה. על מנת לקדם את השיר, ביצעה אותו ריהאנה בפסטיבל "Big Week's Radio Week" ובמהלך סיבוב ההופעות שלה "Last Girl on Earth"
רקע והרכב מוזיקלי
מבחינה מוזיקלית, השיר נכתב במפתח של ג'י-שארפ, כאשר טווח קולה של ריהאנה משתרע מהתווים הנמוכים (F♯3) לתווים הגבוהים (C♯5). מבחינה לירית, השיר מדבר על התאהבות של אישה (פאם פאטאל) בריהאנה, אך ריהאנה מנסה להדחיק את רגשותיה כלפי האישה ולדחות אותה.