cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוברט אסרף
ביוגרפיה
רוברט אסרף היה אדם בעל מודעות היסטורית עמוקה ומחויב לקשר הדורות העמוק בין יהדות מרוקו למרוקו. ככזה, היה ציוני נלהב וגם פטריוט מרוקאי. מורכבות זו, לצד הזהות היהודית-מרוקאית שלו ויחד עם אש הציונות שבערה בו, הובילה אותו כבר ב-1974 לייסד יחד אנדרה אזולאי (לימים יועצו היהודי הקרוב של המלך חסן השני ולאחריו המלך מוחמד השישי) את הארגון "זהות ודיאלוג", שביקשה לקדם את השלום בין ישראל לעולם הערבי – אך גם לקדם את ההכרה בתרומתה העצומה של יהדות מרוקו למרוקו - אך גם לתקומתה ולבניינה של מדינת ישראל - שלא זכתה להכרה ולהערכה הראויה.
אחרי פרישתו לגמלאות, בשני העשורים האחרונים של חייו, המשיך רוברט אסרף לפתח את עסקיו הפרטיים, אך יותר מכל התמקד בעיסוקים שהיו קרובים לליבו, תקשורת, ההיסטוריה של יהדות מרוקו ופילנתרופיה.
את עיקר פעילותו ריכז בחקר וקידום מורשת יהדות מרוקו ובין השאר הקים ב-1995 את "המרכז לחקר יהדות מרוקו", מרכז אקדמי בעל שלוש שלוחות מרכזיות: ברבאט בירת מרוקו, בפריז ובירושלים. המרכז מימן מחקרים רבים שנעשו באקדמיה המרוקנית והעניק מלגות לימוד ומחקר לתלמידי מחקר מוסלמים באוניברסיטאות במרוקו - ושמו נישא עדיין לתהילה בפיהם עד היום.
רוברט אסרף היה גם לוחם גדול למען השלום בין ישראל לעולם הערבי והמוסלמי והטיף לו בכל לב ובכל פורום ולשם כך רכש את רישיון ההפעלה של תחנת רדיו יהודית בפריז, אותה קרא בשם "רדיו שלום". הוא היה בין מקימי שבועון החדשות החשוב "מאריאן" ושימש בתפקיד סגן יו"ר מועצת המנהלים של השבועון. בתוכנית הפרשנות היומית שלו ב"רדיו שלום", שידר פרשנות על הפוליטיקה הישראלית, על בסיס קטעי העיתונות שטרח לקבל מדי יום והרצה את דעותיו בנושא השלום, שאותן הרבה להביע גם במאמרים רבים בעיתונות המרוקאית.
במקביל לתרומות רבות לגופים שונים, בנושאי תרבות, אמנות ורוח, לא דחה כמעט שום בקשה לסיוע ולעזרה לנזקקים, כל זאת לצד תרומות נדיבות לחוקרים ישראלים ותלמידי מחקר מרוקאים מוסלמים, שנועדו להעמיק ולקדם את המחקר על יהדות מרוקו. במקביל, כתב בעצמו ספרי מחקר חשובים על יהדות מרוקו, חלקם בשיתוף עם ההיסטוריון פרופ' מישל אביטבול, חוקר גדול של יהדות מרוקו ותמך וסייע רבות לקידום המחקרים הבלשניים של פרופ' משה בר-אשר, שעמד בראש האקדמיה ללשון העברית.
ספרים נוספים כתב בתחום שהיה אהוב עליו לא פחות, הפוליטיקה הישראלית שבה גילה עניין רב וידע מעמיק.
לצד הכספים הרבים שתרם באופן פרטי עבור מלגות לסטודנטים בארץ, במרוקו ובצרפת, תרם רוברט אסרף גם לבית התפוצות באוניברסיטת ת"א ולאוניברסיטה העברית וזכה לקבל, ב-4 בדצמבר 2006, את התואר עמית כבוד מן האקדמיה ללשון העברית.
תרומותיו לא נעצרו בנושא חקר יהדות מרוקו. ב-2009 יסד עם האקדמיה ללשון העברית, בראשות פרופ' משה בר-אשר, קרן הנושאת את שמו ואת שם רעייתו מישל. הקרן העניקה מדי שנה פרס כספי והזוכים לקבלו היו בין השאר הסופר אהרון אפלפלד, ד"ר עפרה תירוש־בקר, ד"ר יהודית הנשקה, פרופ' אהרן ממן, פרופ' אלישע קימרון ועוד.
השנים האחרונות של חייו היו תחת ההשפעה של הטרגדיה הקשה שפקדה אותו ביוני 2011 - וממנה לא התאושש - מותה של בתו, יעל אלמלא-אסרף, בת 48 בלבד ממחלה קשה, בפריז שבה התגוררה בסמוך אליו. בשנת 2015, כאשר הוא במצב בריאותי קשה, עלה סופסוף רוברט אסרף ארצה והתגורר ברמת השרון, קרוב לבתו תניה מנשה, והלך לעולמו, בגיל 82, בראשית חודש מארס 2018. מלבד בתו, רוברט השאיר אחריו את אשתו מישל ונכדיו היזם עומר מנשה (נכדו הבכור), דניאל מנשה, אוריאן מנשה ואמילי מנשה. הוא נטמן באותו בית עלמין שבו נטמנו הוריו, סימון (שמעון) ורחל באשדוד. ההספדים שהושמעו בלווייתו, מפי אישים כמו רפי אדרי, השר אריה דרעי, מאיר שטרית ורבים אחרים, יחד עם הדברים שסופרו עליו בערב שהוקדש לזכרו בחודש מרץ 2018, במרכז העולמי ליהדות צפון אפריקה בירושלים וכן בערב לזכרו, שנערך במרכז היהודי בפריז, ביוני 2018, הדגישו את גודל החלל שנפער בחייה של קהילת יהודי מרוקו בישראל ומחוצה לה. מנגד, דברים אלה ממחישים את תרומתו והמורשת שהנחיל להמשך קידום המחקר של יהדות מרוקו וקידום מקומה בחברה הישראלית. באוקטובר 2019 נולד נינו של רוברט אסרף - אדם רוברט איזק מנשה, הנושא את שמו.
הגשה ללא מענה (טניס)
בטניס, הגשה ללא מענה או אייס (באנגלית: Ace) היא הגשה של אחד השחקנים אשר נכנסה לתחום "ריבוע ההגשה" ללא שהיריב הצליח אפילו לגעת עם המחבט בכדור בתגובה.
בטניס המקצועני ההגשות ללא מענה הן דבר שכיח מאוד אשר כמעט תמיד מבוצע במהלך ההגשה הראשונה של השחקן לה הוא יכול להוסיף את עוצמתו המרבית ללא חשש שיאבד את הנקודה במידה שיחטיא (מכיוון שיש לו עוד ניסיון במידה וייכשל). רובן המוחלט של החבטות ללא מענה נחבטות בשתי צורות: הראשונה היא הגשה ישרה (אופקית) בעלת עוצמה חזקה מאוד המכוונת לנקודת האמצע של "ריבוע הגשה" (נקודת ה-T). חבטה זו מאופיינת על ידי שחקנים גבוהים אשר קל להם לחבוט אותה עם עוצמה חזקה וזווית טובה. הצורה השנייה היא הגשה מסובבת (עם חיתוך קל) אשר "דוחפת" את היריב מחוץ למגרש ובכך מקשה עליו מאוד להחזיר את הכדור או לגעת בו.
שיאים
את ההגשות ללא מענה החלו למנות באופן רשמי רק משנת-1991; לכן, השיאים הם רק ממשחקים שנערכו רק לאחר שנה זו.
סבב ה-ATP
השחקן המחזיק בשיא ההגשות ללא מענה במשחק אחד בסבב ה-ATP הוא ג'ון איזנר עם 113 הגשות ללא מענה. השיא הושג במשחק הארוך בתולדות הטניס, שבו שיחק נגד ניקולס מאהו באליפות וימבלדון בשנת 2010. מאהו מחזיק במקום השני עם 103 הגשות ללא מענה שהשיג באותו משחק. איסנר מחזיק גם במקום השמיני ברשימה עם 52 חבטות ללא מענה. במקום השלישי נמצא איבו קרלוביץ' הקרואטי עם 78 הגשות ללא מענה במשחק שנערך בשנת 2009; קרלוביץ' נמצא גם במקום הרביעי, השישי, השביעי והתשיעי ברשימה עם 61, 55, 53, 51 הגשות ללא מענה, בהתאמה. במקום החמישי ברשימה נמצא אלבנו אוליווטי עם 56 הגשות ללא מענה. במקומם התשיעי נמצאים יואכים יוהנסון השוודי, איבו קרלוביץ' וגילס מולר עם 51 הגשות ללא מענה במשחק.
השחקנים איבו קרלוביץ', ג'ון איסנר וגורן איוואנישביץ' הגישו מעל 1000 הגשות ללא מענה במשך עונה אחת ארבע פעמים; מילוש ראוניץ' עשה זאת פעמים.
סבב ה-WTA
השחקנית המחזיקה בשיא ההגשות ללא מענה במשחק אחד בסבב ה-WTA היא קריסטינה פליסקובה עם 31 הגשות ללא מענה. במקום השני נמצאת סבינה ליזיקי עם 27 הגשות ללא מענה. במקום השלישי נמצאות קאיה קאנפי וסרינה ויליאמס עם 24 הגשות ללא מענה כל אחת.
חובטי הגשות ללא מענה מצטיינים
השחקנים הקרואטים איבו קרלוביץ', איבן ליוביצ'יץ' ומאריו אנצ'יץ' הם מחובטי ההגשות ללא מענה הטובים ביותר כיום בסבב ה-ATP, בנוסף לאנדי רודיק האמריקאי.
השחקן המזוהה ביותר בתחום ההגשות ללא מענה הוא גורן איוואנישביץ', גם הוא שחקן קרואטי אשר מחזיק בשיא של כמות ההגשות ללא מענה בשנה אחת עם 1477 הגשות בשנת 1996. שחקן בולט נוסף בתחום זה הוא אנדי רודיק אשר מחזיק ביציבות בלתי רגילה עם נתון של בין 17 ל-26 הגשות ללא מענה בממוצע למשחק עד היום והוא גם השחקן היחידי אשר הוכר כ"שחקן אשר הצלחותיו נובעות מההגשה" לאחר תקופת איוואנישביץ'.
גאיוס סרוויליוס אהלה
גאיוס סרוויליוס אהלה (לטינית: Caius Servilius Ahala), מגיסטראט רומאי שפעל בתקופת ראשית הרפובליקה.
תולדות חייו
אהלה נולד למשפחת האצולה הפטריקית, הסרווילים. הוא מונה למגיסטר אקוויטום כאשר לוקיוס קווינקטיוס קינקינטוס מונה לדיקטטור בשנת 439 לפנה"ס. הסיבות למינוי הדיקטטור היה כביכול רצונו של ספוריוס מאליוס להשתלט על המדינה.
קינקינטוס ואהלה ביצרו את גבעת הקפיטולין בעזרת תומכיהם, אהלה זימן את מאליוס להתייצב בפני הדיקטטור, אולם האחרון סירב וניסה להתחמק על ידי היטמעות בקהל. ניסיונו לא צלח ואהלה רדפו והרגו.
מעשהו של אהלה נחשב על ידי בני הדורות הבאים כמופת של התנגדות לעריצות, ואף שימש השראה למרקוס יוניוס ברוטוס, רוצחו של יוליוס קיסר, שהיה אחד מצאצאיו. ברם, בני זמנו לא ראו כך את המעשה, ואהלה הועמד לדין בעוון רצח. הוא חמק מעונש רק בשל העובדה כי היה מוכן לצאת לגלות מרצון.
בשנת 436 לפנה"ס הוצע חוק על ידי טריבון הפלבס ספוריוס מאליוס, שדרש להחרים את כל רכושו של אהלה, אולם ההצעה לא התקבלה.
עמוד
עקרונות מבניים
כרכיב הנדסי, עמוד נושא את משקלו העצמי ואת העומס הנמצא מעליו. עומסים אלו מפעילים מאמץ לחיצה צירי לאורך העמוד. אותם עומסים עוברים דרך העמוד אל הכלונסאות או יסודות אחרים עליהם עומד העמוד או אל עמודי המשך הנמצאים בקומה מתחתיו. ככל שפועל על העמוד עומס גדול יותר, כך על העמוד להיות עבה יותר כדי לשאת את העומסים.
מאמץ לחיצה
לחיצה נוצרת כתוצאה מפעולה של זוג כוחות הפועלים לאורך ציר אחד כשהם מכוונים זה כלפי זה. הלחיצה היא תופעה הדומה למתיחה, אך פועלת בכיוון הפוך. מאמץ הלחיצה מוגדר ככוח הלחיצה כשהוא מחולק בשטח החתך של החלק המועמס בכוח הלחיצה. חלקים הנדסיים העומדים ללחיצה הם מוטות, עמודים וכדומה. החוזק ללחיצה נקבע לפי המאמץ המרבי שהחלק הנתון למתיחה יכול לשאת לפני שהוא נכשל. מוט או עמוד גבוה נכשל בתופעה שונה מתופעת הלחיצה והיא נקראת קריסה. הקריסה מאופיינת על ידי הגבהות של המוט או של העמוד.
קורה (מבנה)
קורה היא רכיב בניין בסיסי שכיוונו בדרך כלל אופקי ותפקידו לשאת עומסים במבנה ולהוות חלק משלד הבניין. תפקידה המבני של הקורה הוא לרוב לגשר על מִפתחים בין קירות נושאים או בין עמודים ולהוות יחד איתם מערכת שלמה של שלד בניין המקנה לו יציבות. קורה עשויה להיות גם מרכיב במכונות. ציר סיבוב של מכונה, סרן ברכב, קורה בעגורן או עגורן גשר, צינור על תמיכות וכדומה, מתייחסים אליהם בתכנון כאל קורות.
מאמץ קריסה בעמוד
מלבד עובי העמוד הדרוש על מנת לשאת את העומסים, עמודים תמיד נתונים למאמץ קריסה. קריסה היא מצב שבו העומס הפועל על עמוד עובר נקודה קריטית והעמוד במקרה כזה מתקפל הצידה ומקבל "בטן". קריסת עמוד תלויה מאוד בתמירותו, כלומר היחס בין גובה העמוד הנתון לקריסה ולבין גודל וצורת החתך של העמוד (ומומנט האינרציה המינימלי שלו). עמוד יקרוס תמיד לכיוון שבו הוא החלש ביותר. בדומה לאופן שבו סרגל מתכת שנלחץ מתקפל באחד משני המישורים בהם קל לכופף אותו, כך גם מתאפיינת קריסת עמודים. הצורה האופטימלית לחתך אופקי של עמוד על מנת שיעמוד בקלות במאמצי קריסה היא עיגול או טבעת חלולה (כמו צינור), אם החומר מאפשר זאת. היתרון של פרופיל עגול הוא העובדה שמומנט האינרציה (יכולת התנגדות של החתך לכפיפה) זהה לכל הכיוונים באותה מידה בדיוק ואין לו כיוון כלשהו המהווה נקודת תורפה. פרופיל בצורת טבעת חלולה עדיף על פרופיל בצורת עיגול מלא משום שמומנט האינרציה שלו גדול באופן יחסי לכמות החומר לעומת היחס בזה העגול.
עמודי בטון
כאשר מייצרים עמודים מבטון מזוין, כפי שנבנים רוב המבנים כיום, מניחים רשת זיון מפלדה קרוב להיקף העמוד, בין אם מדובר בעמוד עגול או עמוד מלבני. בצורה זו, מונעת הפלדה ההיקפית את הימתחות צד אחד של העמוד בשל מאמצי קריסה. כמו כן תורמת הפלדה ליציבות העמוד במקרה של רעידת אדמה. תפקידו של הבטון, המהווה את רובו המוחלט של משקל העמוד, הוא להעביר למטה את עומס הלחיצה הצירי עד יסודות הבניין אשר מפזרים את העומס על פני האדמה או בתוכה דרך כלונסאות.
מכיוון ששטח חתך העמוד הפעיל הוא בעיקר זה הקרוב להיקף העמוד, כלומר המאמצים במרכז העמוד קטנים מאלו שבדפנות, ניתן לצמצם את כמות הבטון במרכז העמוד על ידי אוויר. יצירת עמוד חלול לעומת זאת היא בעייתית מבחינת תהליך הבנייה ועלולה להיות אף יקרה יותר מאשר מילוי כל העמוד בבטון מכיוון שמחיר הבטון "המיותר" זול יותר לעומת עלות העבודה הכרוכה ביצירת חללי אוויר פנימיים. מסיבה זו בין השאר, נהוג להעביר במרכז עמודי הבטון מערכות בניין שונות (בעיקר ביוב) אשר תופסות נפח משמעותי. מעבר צנרת ביוב, לדוגמה, בתוך עמוד בטון, מתבצע על ידי הנחת צינור פלסטיק עבה בתוך חלל הטפסות של הבטון, טרם היציקה. באופן זה נשאר חלל אוויר בתוך העמוד שאינו פוגע ביציבות, חוסך בטון במידה מסוימת ומספק מקום נוח להעברת מערכות בניין הכרחיות.
העת העתיקה
השימוש בעמודים על מנת לתמוך תקרה הוא בן למעלה מעשרת אלפים שנה. המצרים הקדמונים השתמשו בעמודי אבן על מנת לתמוך את התקרות במקדשיהם. העמודים נעשו בדרך כלל מגוש אבן אחיד שנחצב בצורת העמוד. העמודים היו רחבים מאוד ומילאו חללים באופן כזה שהמרווח בין העמודים היה לעיתים קטן מרוחב העמודים עצמם.
עמודים היו נפוצים בכל אזור מזרח הים התיכון ונעשה בהם שימוש במקדשים ובארמונות של תרבויות עתיקות שונות כגון המיקנית, הפיניקית והחיתית. ביוון העתיקה, התפתחו סגנונות עמודים שונים בתהליך שהגיע לשיאו בתקופת יוון הקלאסית במאה ה-5 לפנה"ס. האדריכלות הקלאסית, שאומצה מאוחר יותר גם על ידי הרומאים, הגדירה כמה סגנונות עמודים שסגננו את צורת העמוד מבסיסו, דרך גוף העמוד ועד העיטורים של כותרת העמוד התומכת את הקורה שמעליו. סדרת סגנונות אלה, שלעיתים גם נעשה שימוש משולב בהם נקראים "הסדרים הקלאסיים".
האדריכלות היוונית השתמשה בעמודים לא רק לתמיכה של קורות וקישוט חזיתות המבנה אלא גם כדי להגדיר חלל וליצור קשר בין פנים וחוץ. המקדשים היוונים היו מוקפים בעמודים בכל חזיתותיהם. באופן זה כל חזיתות המבנה היו דינמיות יותר עבור אדם הצופה על המבנה מזוויות שונות. העמודים "נתנו חיים" לחזית ולא השאירו קירות אטומים ומתים. לדוגמה, הפרתנון שעל פסגת האקרופוליס באתונה, תוכנן בצורה כזו שהעלייה אליו בשביל מתפתל נותנת פרספקטיבות שונות אל המבנה והעמודים מקנים לו תחושה של פרופורציה והדגשה של פרספקטיבות אלו.
הסטואה היוונית הייתה מבנה עמודים במהותו. היוונים גם פיתחו את האכסדרה - חלל מקורה הפתוח בצידו האחד לחוץ או אל חצר פנימית עם עמודים המפרידים בין שני האזורים. במקדשים יווניים מסוימים נעשה שימוש גם בפסלים במקום עמודים רגילים כגון ב"מרפסת העלמות" שבארכתאון (בתמונה). הפסלים נראו כאילו הם תומכים בקורה בעזרת ידיהם או ראשם.
שימוש נוסף שנעשה בעיקר באדריכלות הרומית הוא "עמוד מודבק" המכונה פילסטר. הפילסטר הוא עמוד מסוגנן הצמוד לקיר של מבנה ואינו בהכרח נחוץ ליציבות המבנה. הפילסטר נראה כעמוד והתאפיין בכל הפרטים העיצוביים של הסדר הקלאסי אליו השתייך אך תפקידו האדריכלי היה בעיקר ליצור מראה של עמוד המקנה לחזית המבנה מראה איתני ויציב. שימוש בפילסטר היה נפוץ בעיקר בבנייה האימפריאלית של רומא אך נעשה בו שימוש גם בסגנונות מאוחרים יותר.
שרידים ארכאולוגיים של עמודים עתיקים מסגנונות שונים נשארו במקומות רבים. עם זאת, בשל העובדה שחלקם היו קלים לפירוק ולשימוש במבנה אחר, נהרסו ונבזזו חלקי עמודים רבים. דוגמאות טובות לשרידים של עמודים עתיקים ניתן למצוא במקדש לוקסור שבמצרים, אקרופוליס באתונה, העיר ההלניסטית פרספוליס הנמצאת באיראן ובשרידי הפורומים הרומיים הכוללים גם את עמוד פוקאס ועמוד טראיאנוס הידועים.
ימי הביניים
לאחר התפרקות האימפריה הרומית נשתכחה אומנות בניית העמודים והקישוטים בכותרות עמודים היו פשוטים ובעלי איכויות אסתטיות פחותות מאלו של תקופת יוון ורומא.
האדריכלות הגותית שהתפתחה בימי הביניים סגננה את העמודים בצורה אחרת לגמרי מהעמודים הקלאסיים. העמוד הגותי הוא עמוד מרובע או עגול אליו "מודבקים" עמודים עגולים או חצי עמודים קטנים יותר. העמודים העגולים היו ממשיכים כלפי מעלה והופכים לקשתות התומכות את קמרונות הצלעות. הגותיקה שאפה להדגיש את הקו האנכי, גם בפנים המבנה וגם בחוץ. בקתדרלות גותיות מאוחרות הודבקו סביב העמודים עמודים קטנים רבים שהמשיכו לקמרונות עד כדי כך שהעמוד נראה כמו גזע עץ גדול המוקף בשורשים רבים. באדריכלות הגותית של אנגליה הודבקו לעיתים עשרות עמודי אבן דקים בכל צד של העמוד המרכזי שלקראת התקרה התרחקו אחד מהשני והפכו לקמרון מניפה.
מאפיין נוסף של הגותיקה היה הגובה הרב. בוני הקתדרלות במהלך ימי הביניים שאפו לבנות קתדרלות גבוהות יותר ויותר. חוסר ידע הנדסי בבעיית הקריסה של עמודים גרמו למספר לא מבוטל של קתדרלות לקרוס לגמרי בטרם השלמתן או גם לאחר שבנייתן הושלמה. אחד הפתרונות שנמצאו על מנת להקטין את תמירות העמודים הייתה תמיכות חיצוניות למבנה הכנסייה המכונות "תמיכות דואות". התמיכות הדואות הקטינו את גובה הקריסה של העמוד ואפשרו יצירת עמוד בגובה עשרות מטרים הנראה כיחידה אחת בצידו הפנימי של קיר הקתדרלה. במרכזן של הקתדרלות הגדולות במיוחד, במפגש הספינה הראשית והטרנספט, נבנו עמודים מאסיביים במיוחד באותה שיטה ואותו הסגנון אשר רוחבם הגיע עד לכדי 5-6 מטרים.
העמודים המורכבים של הגותיקה נקראים לעיתים "אומנוֹת צרורות".
הרנסאנס והבארוק
בתקופת הרנסאנס היה באירופה ניסיון לחזור אל הסגנונות הקלאסיים של יוון ורומא. אדריכלות הרנסאנס באיטליה גילתה מחדש את הסדרים הקלאסיים והשתמשה בהם בצורה מחודשת. במאות ה-15 וה-16 נבנו באיטליה מבנים רבים בעלי חזית עמודים לצד הרחוב הנקראת "קולונדה" (מלשון colonna, עמוד) במקרים רבים העמודים נשאו מעליהם קשתות המשכיות (ראו תמונה) ויצרו מבנה הנקרא "ארקדה" (מלשון arch, קשת). ארקדות מפורסמות נבנו על ידי גדולי אדריכלי הרנסאנס כגון ברונלסקי וברמנטה במוסדות ציבור שונים. ה"אוספדלה דלי אינוצ'נטי" שבנה ברונלסקי בפירנצה הוא דוגמה טובה לשימוש בעמודים קלאסיים בעלי פרופורציות עדינות היוצרות מעבר מקורה בחזית המבנה המאפשר גם קשר בין פנים המבנה אל החוץ. בעיר בולוניה שפרחה בתקופה זו, נבנו ארקדות באורך קילומטרים רבים לאורך רחובותיה והיא העיר העשירה ביותר במבנים מסוג זה.
המאה ה-20
באדריכלות פוסט מודרנית, הגורסת כי אין קשר מחייב בין צורת המבנה לשימוש שלו או למבנה שלו, נוהגים פעמים רבות לבנות עמודים ללא צורך סטרוקטורלי. שימוש כזה בעמודים נועד להגדיר חללים, לשמש לאסתטיקה בלבד או להדגיש קווים מסוימים במקום, והוא נפוץ בבנייה העכשווית.
סגנונות עמודים אירופאים
קיימים עשרות סוגים שונים של סגנונות עמודים אשר ההבדלים ביניהם באים לידי ביטוי בעיקר בצורת כותרת העמוד. חמשת הסדרים העיקריים באדריכלות הקלאסית הם הדורי, האיוני, הקורינתי, הטוסקאני והקומפוזיטיבי. שלושת הראשונים הם סדרים יווניים והשניים הנוספים הם פיתוחים רומיים המבוססים עליהם.
עמוד דורי
העמוד הדורי (על פי הסדר הדורי), הקדום ביותר והפשוט ביותר מבחינה קישוטית, הוא גליל העומד על הרצפה כמעט תמיד ללא בסיס נוסף. כותרת העמוד אינה מעוטרת והיא מורכבת מחרוט קטום הפוך שמעליו אבקוס ישר ופשוט. העמוד הולך וצר לקראת 2/3 מגובהו, דבר שנתן לו מראה מעט יותר "שמנמן". במצב כזה קוטרו העליון של העמוד קטן מקוטרו התחתון בכשמינית. הקוטר התחתון הוא ביחס של 1:4 לעומת גובה העמוד. בגוף עמוד הדורי כמעט תמיד מופיעים חריצים אורכיים (Fluting).
עמוד איוֹני
העמוד האיוני (על פי הסדר האיוני), להבדיל מהעמוד הדורי, מקושט ומורכב יותר. את העמוד האיוני קל לזהות לפי שתי הספירלות (וולוטות) בכותרתו. הוולוטות מסתלסלות באופן המזכיר קרניים של טלה שנראות כמתגלגלות נוכח העומס הנשען עליהן. בסדר האיוני הקלאסי הופיעו תמיד שתי וולוטות הנראות בכיוון החזית הראשית ואילו בגרסאות מתקדמות יותר של הכותרות מופיעות 4 וולוטות קטנות יותר מתחת לאלכסונים של האבקוס. סביב העמוד האיוני מגולפים 24 חריצים והוא תמיד עומד על בסיס רחב. יחס קוטר העמוד ובגובהו הוא 1:8.
עמוד קורינתי
הסדר הקורינתי הוא המאוחר יותר מבין הסדרים היווניים. גוף העמוד הקורינתי דומה מאוד לזה האיוני - בפרופורציות, בבסיס ובחריצים. המאפיין הייחודי של העמוד הקורינתי הוא הכותרת המעוטרת גילופים בצורת עלים. הכותרת עוצבה על ידי הפסל היווני קאלימאכוס במאה ה-5 לפנה"ס.
עמוד טוסקני
העמוד הטוסקאני הוא בעל העיצוב הפשוט ביותר. כותרת העמוד וגם בסיס העמוד הם בצורה של סדרת דיסקות חלקות בעלות קטרים שונים המונחות אחת מעל השנייה כאשר הכותרת מתרחבת כלפי מעלה והבסיס מתרחב כלפי מטה. יחס הקוטר והגובה בעמוד משתנה אך דומה מאוד לזה של הסדר הדורי (1:4). גוף העמוד אינו מחורץ אף פעם.
עמוד משולב (קומפוזיטיבי)
העמוד המשולב זהה לעמוד הקורינתי אלא שבכותרת העמוד מופיעות גם וולוטות (כמו של הכותרת האיונית) מעל עלים מעט פחות גבוהים.
עמודי הנצחה
בערים שונות בעולם, לרוב בבירות של אימפריות שונות, קיימת מסורת של בניית עמודי הנצחה. עמוד ההנצחה נבנה כדי להנציח מנהיג חשוב (לרוב מצביא), ניצחון במלחמה או מטרות אחרות. עמוד הנצחה יבנה תמיד בכיכר חשובה בעיר וימוקם כאלמנט מרכזי בתוך הכיכר. קיימות דוגמאות רבות לעמודי הנצחה מפוארים במיוחד שכוללים בראשם פסל של אישיות, או שמהווים נקודת ציון עירונית גבוהה ובולטת במיוחד. דוגמאות מפורסמות:
רוברט ויסטריך
רוברט סולומון ויסטריך (באנגלית: Robert Solomon Wistrich; 7 באפריל 1945 – 19 במאי 2015) היה סופר והיסטוריון, פרופסור להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים ותקופה מסוימת גם בקולג' האוניברסיטאי של לונדון, מנהל המרכז הבינלאומי לחקר האנטישמיות ע"ש וידאל ששון באוניברסיטה העברית, עורך ביטאונו, Antisemitism International, ומחשובי חוקרי האנטישמיות בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21.
היה חבר בוועדה הבינלאומית ההיסטורית שמונתה על ידי הוותיקן ב-1999 לחקור את מעשיו של האפיפיור פיוס ה-12 בזמן מלחמת העולם השנייה, הפיק סרט תיעודי על האנטישמיות המוסלמית, נאם בפני חברי הפרלמנט הבריטי בנושא האנטישמיות והיה דובר מרכזי בכנסים בינלאומיים בנושא. כתב וערך מעל לשלושים ספרים, אשר רובם תורגמו לשפות רבות אחרות (לפחות 18 שפות) ואשר עסקו בדרך כלל בחקר האנטישמיות לסוגיה. חלק מספריו אף זכו לפרסים אקדמאיים ובינלאומיים שונים. אחד מספריו, Antisemitism, the Longest Hatred, משנת 1992, היה הבסיס לסרט דוקומנטרי של רשת הטלוויזיה הציבורית האמריקאית PBS, ופרופסור ויסטריך היה גם התסריטאי שלו.
קורות חיים
ויסטריך נולד ב-1945 בלנגר שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית, להורים יהודים, אנשי שמאל, שברחו מפולין ללבוב ב-1940. ב-1942 עברו לקזחסטן. שפת אמו היא פולנית.
משפחת ויסטריך שבה לפולין לאחר שנולד בנם, אך עקב האנטישמיות, שלא נעלמה ממדינה זו גם לאחר השואה, עזבה המשפחה לצרפת ומשם עברה לבריטניה. במדינה זו הם השתקעו ובה ויסטריך גדל. הוא למד בקילבורן, צפון מערב לונדון, בבית ספר, שבו כשליש מהתלמידים היו יהודים, אבל כדבריו, כ-90% מהמורים היו אנטישמים, חלקם סמויים וחלקם גלויים. ויסטריך היה התלמיד המצטיין בכיתתו וקפטן נבחרת הקריקט הבית ספרית.
בן 17 הוא קיבל מלגה לקווינס קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג', למד בה וסיים ב-1966 תואר ראשון בהיסטוריה, בהצטיינות, ולאחריו ב-1969 גם תואר שני. בתקופת לימודיו לתואר השני ייסד וערך (בשנים 1966–1969) עם שותף, מגזין אמנויות וספרות שנקרא Circuit. בתקופה זו גם החל מהפך הדרגתי בדעותיו הפוליטיות. הוא החל את דרכו כאיש שמאל, בדומה להוריו ובמאי 1968 אף השתתף במרד הסטודנטים של פריז, אולם באותה שנה הוא נסע מפריז לצ'כוסלובקיה של אלכסנדר דובצ'ק והפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה, באוגוסט, חוללה לדבריו את התחלתו של השינוי בדעותיו, כנגד השמאל.
עם סיום לימודי התואר השני, נסע ויסטריך לישראל, גר בה במשך כשנה (1969–1970) ואחר כך חזר לבריטניה. בשנת שהותו בישראל עבד כעורך ספרותי בירחון New Outlook התל אביבי, ירחון מפ"ם של אז.
ב-1974 השלים את הדוקטורט שלו בהיסטוריה, באוניברסיטת לונדון. נושא עבודת הדוקטורט היה - "יחסו של השמאל ליהודים במאה ה-19". לאחר מכן עבד במשך שש שנים כמנהל המחקר של המוסד הוותיק ביותר באירופה לחקר השואה, The Wiener Library for the Study of the Holocaust & Genocide וכן כעורך ביטאונו. בתקופה זו כבר הספיק לכתוב את שני הספרים הראשונים שלו, וב-1980 התקבל גם כעמית מחקר באקדמיה הבריטית.
ב-1982 עלה לישראל והפך למרצה מן המניין באוניברסיטה העברית, ופרופסור החל מ-1985, משרה בה החזיק עד מותו, תוך שהוא מתקדם בהדרגה בסולם הדרגות האקדמאי. במקביל גם כיהן כמרצה להיסטוריה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון, בשנים 1991–1995.
נפטר ברומא כתוצאה מהתקף לב, זמן קצר לפני שהיה אמור לשאת נאום בפני הסנאט האיטלקי על התגברות האנטישמיות באירופה בעת האחרונה.
מומחה לחקר האנטישמיות, מרצה, סופר, עורך, ותסריטאי
ויסטריך היה התסריטאי של לפחות שני סרטי טלוויזיה דוקומנטריים: תסריט אחד הוא כתב לסרט טלוויזיה של רשת PBS האמריקאית, על פי ספרו Antisemitism, the Longest Hatred. ותסריט שני הוא כתב ב-1993, לסרט הדוקומנטרי של ערוץ 4 של ה-BBC, Good Morning, Mr. Hitler. הוא גם כתב כמה דרמות ביוגרפיות לרדיו BBC ול"קול ישראל" והיה היועץ ההיסטורי והאקדמאי לסרטי טלוויזיה דוקומנטריים נוספים, של ה-BBC.
ב-1999 מינה הוותיקן ועדה היסטורית בינלאומית, קתולית - יהודית, בת שישה חברים, שלושה יהודים ושלושה קתולים, לחקירת מעשיו של האפיפיור פיוס ה-12, לקראת ולצורך הפיכתו לקדוש. ויסטריך היה אחד משלושת החברים היהודים בוועדה. ב-2001 פיזרה הוועדה את עצמה לאחר שפרסמה רק דו"ח ביניים שכלל שאלות ולא מסקנות בהקשר לנושא חקירתה. חלק מחבריה טענו אז, שהתפטרותה נובעת מהעובדה שהוותיקן איפשר לה לבחון רק מסמכים מסוימים שאושרו על ידו ולא את כל המסמכים והארכיונים שלו מתקופת השואה, כפי שביקשה.
ויסטריך זכה לפחות חמש פעמים בתואר מחנך מצטיין, מטעם האוניברסיטה העברית. ב-2008 הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קלוז', שברומניה וב-2011 קיבל מאת עורכי הירחון הניו יורקי Journal for the Study of Antisemitism פרס מפעל חיים, על מאבקו באנטישמיות.
בנוסף לכהונתו כעורך ראשי ב-Circuit arts magazine, וב-The Wiener Library Bulletin, ו- Antisemitism International, שימש עד מותו גם כאחד העורכים במספר ירחונים וכתבי עת מקצועיים נוספים ובהם: European Judaism, New Outlook magazine, Journal of Contemporary History, The Jewish Quarterly, Simon Wiesenthal Centre Annual, Austrian Studies, East European Jewish Affairs ועוד.
הראמונס
הראמונס (באנגלית: Ramones) הייתה אחת מהלהקות החשובות והמשפיעות בהיסטוריה של הרוק אנד רול. רבים מחשיבים אותה כלהקת הפאנק הראשונה, להקה שיצרה סגנון מוזיקלי חדש, כמו גם תרבות חדשה. למרות שלא זכו להצלחה מסחרית, הראמונס השפיעו, באופן ישיר או עקיף, על כל להקת פאנק שקמה אחריהם.
היסטוריה
להקת הראמונס הוקמה בשנת 1974 ברובע קווינס בניו יורק. החברים המקוריים היו ג'ואי ראמון (ג'פרי היימן) בתופים ושירה, די די ראמון (דאגלס קולווין) בבס וג'וני ראמון (ג'ון קמינגס) בגיטרה, יחד עם טומי ראמון (טום ארדליי) כמנהל ומתופף הלהקה.
ההופעה הראשונה של הראמונס התקיימה ב-30 במרץ 1974 ב"ניו יורק פרפורמנס סטודיו". חודשיים אחרי ההופעה, טומי הפך למתופף הלהקה וג'ואי עבר להתרכז בשירה. בסוף הקיץ, הראמונס התחילו לנגן במועדון CBGB בניו יורק. הם ניגנו במועדון באופן קבוע במשך שנה, כשכל הופעה נמשכה לא יותר מ-20 דקות וכללה שירים של פחות מ-2 דקות. בסוף 1975 הראמונס הוחתמו בחברת התקליטים Sire, ובכך היו ללהקת הפאנק הראשונה שקיבלה חוזה בחברת תקליטים.
בתחילת 1976 הראמונס הקליטו את אלבום הבכורה שלהם, שיצא באביב באותה שנה. האלבום נקרא על שם הלהקה, והצליח להגיע למקום ה-111 במצעד האלבום האמריקני. ב-4 ביולי הלהקה פתחה בסיבוב הופעות בבריטניה. בסוף השנה, יצא האלבום השני, Leave Home, שבקושי גירד את התחתית של המצעדים האמריקנים, אבל הפך ללהיט בבריטניה והגיע למקום ה-48 שם באביב 1977. באותו זמן, טומי עזב את הלהקה, למרות זאת הוא הפיק את אלבומה השלישי, Rocket to Russia, שיצא בסתיו 77'. טומי הוחלף על ידי מארק בל, שקיבל כמו כל חבר בלהקה את שם המשפחה "ראמון" ונקרא מארקי ראמון. יחד עם מארקי, הוקלט האלבום הרביעי, Road to Ruin, שיצא בינואר 1978. למרות שבאלבום הזה, הראמונס ניסו להיות קצת פחות פאנק וקצת יותר פופ, הוא לא הצליח יותר מקודמיו. ב-1979, הראמונס השתתפו בסרטו של רוג'ר קורמן Rock N' Roll High School, ובאותה שנה הוציאו את פסקול הסרט ואת האלבום It's Alive, שהוקלט בהופעה חיה. עד סוף השנה, הלהקה הייתה עסוקה בהקלטות אלבומם החמישי עם פיל ספקטור. End of the Century יצא בינואר 1980 והפך לאלבום המצליח ביותר של הלהקה בארצות הברית (מקום 44 במצעד אלבומי הפופ). ב-1981 יצא האלבום השישי, Pleasant Dreams, ונכשל בארצות הברית ובבריטניה כאחד.
חברי הלהקה בילו את רוב השנה הבאה בסיבובי הופעות. האלבום השביעי, Subterranean Jungle, יצא באביב 1983 והצליח אפילו עוד פחות מקודמו. לאחר הכישלון, מארקי עזב את הלהקה והוחלף על ידי ריצ'רד בו, ששינה את שמו לריצ'י ראמון. באלבום השמיני, Too Tough to Die, שיצא ב-1984, הראמונס ניסו לחזור לנגן פאנק, בעקבות סצנת ההארדקור-פאנק המחתרתית שצמחה בארצות הברית באותה תקופה, אך גם אלבום זה נכשל. באלבום Animal Boy, האלבום התשיעי שיצא ב-1986, הם התרחקו מהפאנק וגם מההשפעות של שנות ה-60, וניסו ליצור צליל דומה לזה של המיינסטרים באותה תקופה. גם האלבום הזה נכשל. אחרי יציאת האלבום העשירי, Halfway to Sanity, בשנת 1987, ריצ'י עזב ומארקי חזר ללהקה במקומו. ב-1988 יצא האוסף Ramones Mania. ב-1989, הלהקה תרמה את שיר הנושא לסרטו של סטיבן קינג Pet Sematary, והשיר נכלל באלבום ה-11, Brain Drain, שיצא בקיץ באותה שנה. אחרי יציאת האלבום, די די עזב והוחלף על ידי סי.ג'יי ראמון (כריסטופר ג'וסף וורד). ב-1992, לאחר שג'ואי ומארקי עברו טיפול באלכוהוליזם, יצא האלבום Loco Live שהוקלט בהופעה חיה. באותה שנה גם יצא Mondo Bizarro, אלבום האולפן ה-12, הראשון אחרי 3 שנים. האלבום נכשל, וכך גם האלבום ה-13, Acid Eaters, שיצא ב-1994 וכלל גרסאות כיסוי לשירים מוכרים. שנה אחר כך, הראמונס הוציאו את Adios Amigos, האלבום ה-14, וגם הוציאו מחדש את אלבומם הקודם. באותה תקופה, הפאנק התחיל לחדור שוב למיינסטרים, והלהקה החליטה שאם האלבום החדש נכשל, היא מתפרקת אחרי סיבוב פרידה.
האלבום נכשל, ואכן הראמונס קיימו את הבטחתם ופתחו בסיבוב הופעות ארוך שנמשך לאורך כל 1995. אחרי שהופיעו גם במסגרת פסטיבל "לולאפאלוזה" בקיץ 1996, הראמונס התפרקו, 22 שנה מאז הקמת הלהקה ו-20 שנה מאז צאת אלבום הבכורה. מאז התפשטו שמועות על איחוד, שהתנפצו ב-2001. באותה שנה, ג'ואי נפטר מסרטן הלימפה ב-15 באפריל, בגיל 49. ב-18 במרץ 2002, הראמונס נכנסו להיכל התהילה של הרוקנרול דבר ששימח את חברי הלהקה שנותרו בחיים. כחודשיים אחר כך, ב-5 ביוני 2002, די די נמצא מת בדירתו בהוליווד, כתוצאה ממנת יתר. ב-15 בספטמבר 2004, אחרי חודשים של מאבק, נפטר ג'וני מסרטן הערמונית בביתו בלוס אנג'לס.
בשנת 2006 יצאה לאור אלבום אוסף של הלהקה, The Ramones, "Hey Ho Lets Go - Greatest Hits".
בשנת 2014 נפטר מסרטן טומי ראמון, מתופף הלהקה בגיל 62.
השפעות
שמה של תוכנית הטלוויזיה לילדים "יו גאבה גאבה!" נלקחה משורה של שיר בביצוע הראמונס.
אפיק גיימס נגד אפל
אפּיק גיימס נגד אפל (באנגלית: Epic Games v. Apple) היא תביעה משפטית, שהתנהלה בבית המשפט הפדרלי של ארצות הברית במחוז צפון קליפורניה. התביעה, שהוגשה באוגוסט 2020 על ידי חברת אפיק גיימס נגד חברת אפל נוגעת להתנהלות אפל ב-App Store, חנות האפליקציות שלה בפלטפורמות iOS.
על פי מדיניות אפל, רכישות בתוך האפליקציה בפלטפורמת iOS אפשריות רק דרך ה-App Store, ועבור רכישות אלה אפל גובה עמלה של 30%. מייסד אפיק גיימס, טים סוויני, ערער בעבר על 30 אחוזי העמלה שגובה אפל על כל רכישה שמתבצעת בחנות שלה. בעקבות סכסוך הנוגע למשחק המצליח פורטנייט שאותו פיתחה, אפיק ניסתה לקרוא תיגר על מדיניות אפל ותנאי השימוש בחנות האפליקציות שלה.
ב-13 באוגוסט 2020 הטמיעה אפיק גיימס שינויים במשחק פורטנייט בפלטפורמות iOS בכוונה לעקוף את מערכת התשלומים של חנות היישומים של אפל, והציעה לצרכנים אפשרויות תשלום אחרות ואף עודדה אותם לבחור בהן באמצעות מתן הנחות. אפל בתגובה הסירה את המשחק מחנות האפליקציות, מה שהוביל את אפיק להגשת התביעה.
אפל הגישה תביעה נגדית וטענה כי המהלך של אפיק מהווה הפרה של תנאי החוזה שהיה מתוכנן מראש.
המשפט החל ב-3 במאי 2021.
אפיק גיימס הגישה באותו יום תביעה נוספת נגד חברת גוגל, הקוראת תיגר על התנהלותה הדומה של גוגל בחנות האפליקציות Google Play עבור פלטפורמת אנדרואיד, וזאת לאחר שגם גוגל הסירה את פורטנייט מחנות האפליקציות שלה מסיבות הדומות לאלו של אפל. עם זאת, גוגל הדגישה כי המצב המשפטי בעניינה אינו זהה לזה של אפל.
רקע
כבר בשנת 2015, מייסד ומנכ"ל אפיק גיימס, טים סוויני, הטיל ספק בצורך של חנויות דיגיטליות כמו סטים, App Store ו-Google Play לדרוש 30% עמלה על כל רכישה שמתבצעת. הוא טען כי כאשר מתחשבים בשיעורי הפצת התוכן הנוכחיים וגורמים אחרים הנדרשים לתחזוקה שוטפת, 8% עמלה אמורים להיות מספקים על מנת להפעיל חנויות דיגיטליות באופן רווחי. 30% עמלה אכן היו מקובלים בתעשיית המשחקים במחשבים אישיים, קונסולות, ומכשירים ניידים, ובהתייחס לכך, בשנת 2019 הצהיר סוויני כי העמלה הגבוהה הגיונית בקונסולות, מכיוון שבהן "יש השקעה עצומה בחומרה, הנמכרת לעיתים מתחת לעלות, ובקמפיינים שיווקיים בשותפות רחבה עם מפרסמים". על פי אפיק גיימס, אחד מהנימוקים ליצירת חנות המשחקים הדיגיטלית שלה, שהוקמה בדצמבר 2018, היה כדי לספק למפתחי משחקים פלטפורמת שיווק ומכירה שגובה עמלה נמוכה (12%).
כאשר פורטנייט התרחבה ממשחק בפלטפורמת המחשבים האישיים בלבד לפלטפורמות נוספות, אפיק גיימס ביקשה להציע בחינם את המשחק למכשירים ניידים. בתחילה אפיק שחררה את המשחק ללקוחות אנדרואיד, אך כדי להימנע מהעמלה שגובה גוגל על עסקאות בתוך האפליקציה, אפיק הציעה את המשחק באמצעות הורדה חיצונית באתר הרשמי של המשחק, ולא דרך גוגל פליי. הדבר הביא לפרצות אבטחה ולשיבוטים רבים שהתחזו לאפליקציית פורטנייט. באפריל 2020, אפיק נכנעה והעמידה את המשחק להורדה חינמית בגוגל פליי. מכיוון שאפל אינה מאפשרת התקנת אפליקציות חיצוניות בפלטפורמות iOS, אפיק מלכתחילה הציבה את פורטנייט ב-App Store כבר בשנת 2018.
אפל טענה כי עמלת ה-30% משקפת את הערך העצום של App Store, ומעבר לערך הגלוי שהיא מציעה למפתחים, העמלה מכסה את "הטכנולוגיה של אפל, הכלים, התוכנות לפיתוח ובדיקות אפליקציות, מאמצי שיווק, שירות לקוחות ברמה גבוהה והפצת אפליקציות של מפתחים ואת התוכן הדיגיטלי שלהם." אפל טענה עוד כי היא דורשת מאפליקציות להשתמש ב-App Store כדי "להבטיח שאפליקציות בפלטפורמת iOS עומדות בסטנדרטים הגבוהים של אפל לפרטיות, אבטחה, תוכן ואיכות", וכן להימנע מחשיפת משתמשי iOS לסיכונים מחנויות חלופיות.
תחילת הליכים משפטיים
בראיון ל-CNN הצהיר סוויני כי מספר חודשים לפני אוגוסט 2020 אפיק גיימס תכננה דרך פעולה תחת שם הקוד "Project Liberty" (תרגום חופשי: "פרויקט חירות"), במטרה לאלץ את אפל וגוגל לשנות את תנאי השימוש בחנויות שלהם, או שיפתחו נגדן בהליכים משפטיים.
ב-13 באוגוסט 2020 הטמיעה אפיק גיימס את השינויים ועדכנה את פורטנייט בכל הפלטפורמות, כולל גרסאות iOS ו-Android. השינוי היה הוזלת מחיר מטבעות המשחק ב-20% עבור שחקנים שרכשו אותם ישירות מהחנות של אפיק. משתמשי iOS ואנדרואיד שבקשו לרכוש את המטבעות דרך חנויות האפליקציות של אפל או גוגל לא קיבלו הנחה זו, מכיוון שלדברי אפיק, עקב העמלה הגבוהה שגובות אפל וגוגל, אין באפשרותה להחיל את ההנחה גם לאמצעי תשלום זה. בתוך שעות, הן אפל והן גוגל הסירו את פורטנייט מחנויות האפליקציות שלהן וציינו כי עקיפת מערכות התשלומים שלהן מהווה הפרה של תנאי השירות.
אפיק גיימס הגישה מיידית תביעות נפרדות נגד אפל וגוגל בבית המשפט הפדרלי במחוז צפון קליפורניה, בגין התנהגות מונופוליסטית ונוגדת תחרות, שנסובה סביב חנות האפליקציות ומערכות התשלומים שלהן. אפיק טענה כי התנהלות זו מהווה הפרה של חוק שרמן, החוק הפדרלי בנושא הגבלים עסקיים, ושל החוק בקליפורניה האוסר על התנהלות נוגדת תחרות. במקביל וכחלק מהתביעה נגד אפל פרסמה אפיק סרטון בשם "Nineteen Eighty-Fortnite", המהווה פרודיה לתשדיר הפרסומת "1984" של אפל, שלטענת אפיק שימשה את אפל כדי לערער על הנתח הגדול שהיה ל-IBM בשוק המחשבים באותה תקופה.
בשני כתבי התביעה אפיק לא ביקשה פיצויים כספיים, אלא במקום זאת ביקשה "הקלות אשר יאפשרו תחרות הוגנת בשני שווקים מרכזיים אלה, המשפיעים ישירות על מאות מיליוני צרכנים וכעשרות אלפי מפתחי אפליקציות".
ב-17 באוגוסט 2020 הודיעה אפל לאפיק כי עד ליום ה-28 באותו החודש היא תבטל את רישיונות וחשבונות המפתח שלה, ותמנע ממנה גישה לכלי פיתוח האפליקציות בפלטפורמות iOS ו-macOS. אפיק הגישה בקשה לצו מניעה זמני, במטרה להחזיר את פורטנייט אל חנות האפליקציות, ולמנוע את הסרת חשבונות המפתחים שלה ואת חסימת גישתה לכלי הפיתוח. טענתה של אפיק הייתה כי חסימתה תשפיע על יכולתה לעדכן את המנוע הגרפי שלה: Unreal Engine, דבר שישפיע על כל המפתחים שהשתמשו במנוע זה. חברת מיקרוסופט תמכה בעמדה זו וכתבה: "מניעת גישה של אפיק לכלי הפיתוח של אפל תפגע במנוע הגרפי: Unreal Engine ב-iOS ו-macOS ותציב בחיסרון מהותי את כל המפתחים שפיתחו משחקים המבוססים עליו".
בתגובה לצו המניעה טענה אפל כי אפיק פנתה אליה ביוני 2020 בבקשה להיתר מיוחד לקבל תשלום מלקוחות באופן ישיר ולא דרך ה-App Store, וכשאפל לא אפשרה זאת, פנתה אליה אפיק שוב ב-13 באוגוסט 2020 בהצהרה לפיה בכוונתה להפר את תנאי השימוש בחנות. אפל ביקשה מבית המשפט לדחות את הבקשה לצו המניעה, וטענה כי אפיק בעצמה יצרה את מצב החירום שבו היא נמצאת.
לאחר שימוע שהתקיים ב-24 באוגוסט 2020 נעתר בית המשפט לבקשתה של אפיק למנוע את הסרת רישיונותיה ואת גישתה לכלי הפיתוח עבור iOS ו-macOS, אך לא ביטל את החלטת אפל להסיר את פורטנייט מחנות האפליקציות. השופטת איבון גונזלס-רוג'רס כתבה כי הסרת רישיונות המפתחים תהווה "פגיעה משמעותית הן בפלטפורמת Unreal Engine עצמה, והן בתעשיית המשחקים באופן כללי". בהתייחס לכך כתבה השופטת כי "אפל בחרה לפעול באופן אגרסיבי באיום בצעד זה". בעניין פורטנייט, רוג'רס הסכימה עם אפל כי אפיק אחראית למצב בו היא נמצאת, והוסיפה כי לדעתה "לא ניתן לטעון לנזק בלתי הפיך כשאתה זה שגרם לנזק בעצמך".
ב-28 באוגוסט הקפיאה אפל את חשבון המפתחים של אפיק ב-iOS. פעולה זו מנעה מאפיק להעלות חומרים חדשים לחנות האפליקציות, אך עדיין אפשרה לה להמשיך לפתח ולעדכן את המנוע הגרפי שלה, כפי שבית המשפט קבע.
תביעה נגדית
ב-8 בספטמבר 2020 הגישה אפל תביעה נגד אפיק גיימס בגין הפרת חוזה.
אפל האשימה את אפיק בהתנהגות זדונית שמטרתה להונות, ותבעה פיצויים כספיים בגין הנזקים שנגרמו למוניטין שלה כתוצאה מפעילותם של שחקני פורטנייט מתוסכלים, וכתוצאה מקמפיין יחסי ציבור שליליים נגד אפל, שכלל גם סרטון שפרסמה אפיק שמהווה פרודיה על הפרסומת "1984" המיתולוגית של אפל. בנוסף לכך, אפל דרשה גם את השבת ההפסדים שנגרמו לה מ-13 באוגוסט 2020: היום בו הוטמעו השינויים שאפשרו לעקוף את מערכת התשלומים שלה. אפל לא נקבה בסכום הפיצוי אותו היא דורשת.
בנובמבר 2020 בית המשפט דחה את בקשתה של אפל לפיצויים כספיים.
שימוע מקדים
במהלך השימוע המקדים שהתקיים ב-28 בספטמבר 2020 בחנה השופטת גונזלס-רו'גרס את האפשרות לקיים את המשפט עם חבר מושבעים. רוג'רס טענה כי לדעתה חשוב להבין מה אנשים חושבים, הן כצרכנים והן כמפתחי אפליקציות. אפל ואפיק גיימס טענו יחד שהתיק צריך להמשיך להתנהל תחת הכרעתו של שופט/ת ולא חבר מושבעים. השופטת נעתרה לבקשת שני הצדדים, וקבעה כי המשפט יחל במאי 2021.
השופטת גונזלס-רו'גרס סירבה לבקשתה של אפיק לצו זמני אשר יאלץ את אפל להחזיר את פורטנייט לחנות במצבה הנוכחי (עם מערכת התשלומים של אפיק ולא של אפל). עם זאת, את צו המניעה הזמני שנתנה בעבר, שאסר על אפל לחסום את חשבונות המפתח וגישת אפיק לכלי הפיתוח – היא הפכה לקבוע, וזאת על מנת שאפיק תוכל להמשיך לעבוד על המנוע הגרפי שלה.
בכתב ההחלטה קבעה השופטת כי היבט מרכזי בבחינת התיק יהיה טענתה של אפיק שחנות האפליקציות של אפל היא ייחודית. היא התייחסה לטיעונים בעניין ההתנהגות המונופוליסטית של אפל ותהתה מדוע טיעון זה מוגבל לחנות האפליקציות של אפל ולא לחנויות דיגיטליות אחרות של חברות כמו נינטנדו, מיקרוסופוט וסוני. עוד כתבה גונזלס-רו'גרס: "בטרם החלטה סופית צריך להבין היטב את ההשפעות על מודל 'הגן הסגור', בהתחשב בהשלכות המשמעותיות עבור סוני, נינטנדו, מיקרוסופט ופלטפורמות המשחקים שלהן".
דיון מקדמי
בדצמבר 2020 הצהירה פייסבוק על תמיכה מלאה באפיק גיימס בתביעתה נגד אפל. פייסבוק הייתה בסכסוך עם אפל עקב מדיניות אפל בחנות האפליקציות ובענייני פרטיות. היא הצהירה שבכוונתה לשתף את אפיק בחומרים שאספה בעצמה נגד אפל.
גם אפל בקשה לאסוף חומרים, וזימנה מ-Valve רשומות ונתוני מכירות של מאות משחקים שנמכרו בחנות הדיגיטלית שלה: סטים. טענתה של אפל הייתה ש-Steam היא מתחרה ישירה של אפיק גיימס בתחום המשחקים במחשב האישי. Valve סרבה לבקשות אלה בטענה שבקשותיה של אפל נרחבות למדי ושהן אינן קשורות כלל למחלוקת עם אפיק. לדברי Valve, המשחק פורטנייט כלל לא נמכר בחנות שלה, והיא אינה מתחרה כלל בתחום הטלפונים הניידים, שזהו התחום שסביבו מתנהלת המחלוקת. לטענתה, אפל משתמשת בה כקיצור דרך להשגת כמות עצומה של נתוני צד שלישי. Valve בקשה מבית המשפט לבטל את הזימון שהגישה אפל בטענה כי: "איכשהו, במחלוקת על אפליקציות בשוק הניידים, יצרנית בשוק המחשב האישי שכלל לא משתתפת בשוק הניידים מוצגת כ'דמות מפתח'. היא לא. המידע החסוי והרגיש שאפל מבקשת באופן נרחב אינו מעיד על גודל השוק הרלוונטי או פרמטרים אחרים בו".
בית המשפט פסק לטובת אפל וחייב את Valve למסור נתונים בטענה ש-Valve אינה הגורם היחיד ממנו אפל מבקשת מידע, ולכן הבקשות של אפל אינן בלתי הגיוניות.
המשפט
המשפט החל ב-3 במאי 2021. בשל אופיו של התיק דרשה השופטת גונזלס-רוג'רס את נוכחותם הפיזית של כל הצדדים בבית המשפט, תוך נקיטת אמצעי זהירות בשל מגפת הקורונה.
בין הדיונים הרבים שהתנהלו במשפט:
השופטת רוג'רס נקטה בצעדים על מנת למנוע הישנות הדלפות אלה.
פסק הדין
השופטת רוג'רס פסקה לטובת אפל ב-9 מתוך 10 האישומים שהוגשו נגדה בתיק, כולל הסעיף הקשור באיסור קיומן של חנויות אפליקציות חיצוניות בפלטפורמות iOS וכן גם הסעיף הקשור ב-30% שאפל גובה כעמלה בעבור כל רכישה בחנות האפסטור.
השופטת פסקה לטובת אפיק גיימס בסעיף הקשור למניעת הפניית לקוחות לחנויות אפליקציות חיצוניות, והוציאה צו מניעה קבוע על פיו בתוך 90 ימים אפל תחדול למנוע ממפתחים להפנות משתמשים לחנויות חיצוניות על מנת להשלים את הרכישה. בנוסף לכך, פסקה השופטת שעל אפל לאפשר למפתחים לאסוף מידע בתוך האפליקציה כגון כתובות מייל, לשם ידוע משתמשים על קיומן של החנויות הללו.
בפסק הדין השופטת רוג'רס הגדירה את השוק שסביבו התקיים הדיון המשפטי וקבעה שהשוק המדובר הוא לא "משחקי וידאו", כפי שטענה אפל, וגם לא "חנות האפליקציות של אפל", כי שטענה אפיק גיימס – אלא "עסקאות דיגיטליות במשחקים במכשירים ניידים". רוג'רס הבחינה כי קהל היעד של משחקים בנייד שונה לחלוטין מקהל היעד בשוק משחקי המחשב או בקונסולות המשחקים, וכי משחקים בנייד משתמשים לרוב במודל עסקי לפיו המשחקים מוצעים בחינם אך כוללים תוספות שמוצעות בתשלום בתוך האפליקציה.
לאור כל אלו פסקה השופטת כי אפיק גיימס לא הצליחה להוכיח כי אפל מפרה את חוקי ההגבלים העסקיים המדינתיים או הפדרליים, אך פסקה שאפל אכן הפרה את החוק הקליפורני נגד תחרות בלתי הוגנת בכך שמנעה ממפתחים להפנות משתמשים לחנויות אפליקציות ומערכי תשלום אחרים.
השופטת רוג'רס פסקה נגד אפיק גיימס וקבעה על אפיק לשלם לאפל 3.6 מיליון דולרים, המהווים 30% מההכנסות במשך הזמן בו עקפה אפיק את מערך התשלומים של אפל. רוג'רס הוסיפה כי הטמעת השינויים באפליקציית פורטנייט אכן מהווה הפרה של החוזה שלה עם אפל, וכי העבירה שביצעה אפל נגד החוק בקליפורניה לא הייתה חמורה מספיק על מנת להצדיק את מעשיה של אפיק.
ב-12 בספטמבר 2021 אפיק הודיעה על הגשת ערעור לבית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים, על מנת לערער על קביעתה של השופטת רוג'רס לפיה אפל לא מהווה מונופול. בהמשך לכך, ב-22 באותו החודש הכריז סוויני כי אפל הודיעה לאפיק גיימס שלא תאפשר את החזרת פורטנייט לאפסטור עד אשר יסתיימו כל ההליכים המשפטיים בין שתי החברות, תהליך שעל פי הערכותיו של סוויני יכול להמשך לכל הפחות 5 שנים.
אפיק גיימס נגד גוגל
עם הגשת כתב התביעה נגד אפל, אפיק גיימס הגישה תביעה נפרדת באותו העניין גם נגד גוגל. גוגל הכריזה שהיא מנהלת משא ומתן עם אפיק גיימס בנפרד מאפל בהקשר לתיק זה.
Heaven (שיר של בוני טיילר)
Heaven (בעברית: גן עדן) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הוולשית בוני טיילר, מתוך אלבומה השני, Natural Force. השיר יצא לאור ביולי 1977, כסינגל הראשון והפותח מתוך אלבום האולפן.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-96 במצעד המוזיקה האוסטרלי, וה-24 במצעד שבגרמניה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי רוני סקוט וסטיב וולף, והופק על ידי דוד מקיי, וולף, וסקוט. השיר הוא שיר בסגנון הפופ. למרות שיצא כסינגל ראשון ופותח מתוך אלבום, לא הצליח השיר לשחזר את הצלחת שני הסינגלים "Lost in France", ו-"More Than a Lover".
השיר נכלל גם באלבומה All in One Voice, שיצא בשנת 1998.
אתר המוזיקה "Record Mirror" כתב ביקורת שלילית על השיר: "טיילר לא הצליחה לשחזר את מנגינת שיריה הקודמים, אשר כבשו את האוזן בכמה שמיעות."
נחמן אלכסנדרון
נחמן אלכסנדרון (1907–1971) היה מראשי קרן קיימת לישראל ואיש אמונו של יוסף ויץ. שימש כראש מחלקת מדידות והכשרת קרקע בקק"ל. היה מהפעילים המרכזיים בהתיישבות, ייעור וברכישת קרקעות בארץ ישראל בתקופת היישוב ובשנות המדינה הראשונות.
בשנת 1962 עמד בראש ועדה של מינהל מקרקעי ישראל שתפקידה היה להמליץ על הקמת שמורות טבע בישראל. הוועדה המליצה להקים 93 שמורות טבע.
משפחת מולר
משפחת מולר היא משפחה יהודית שהצמיחה חזנים בכמה מקומות בעולם.
שורשי המשפחה
מוצאה של המשפחה בעיר גלנטה שבהונגריה (כיום בסלובקיה). אחד מאבותיה, הרב אהרון אלעזר פשקוס, כיהן כרבה של העיר. נכדו, אברהם מולר, חלה בבחרותו בשחפת, ונסע לשווייץ לצורכי רפואה, וכך ניצל מן השואה. הוא השתקע בז'נבה שבשווייץ, שם נישא לחוה שטרנברג, בת למשפחה בעלזאית מגליציה. אברהם שימש בבחרותו כ'חוזר' על שיעורו של ראש הישיבה בפני הבחורים הצעירים יותר.
לאברהם וחוה נולדו ארבעה בנים ושלוש בנות.
בנימין מולר
בנימין, בנם השני של אברהם וחוה, משמש כחזן הראשי בבית הכנסת "שומרי הדת" באנטוורפן למעלה מ-35 שנה. לפני כן כיהן כחזן במונטריאול וביוהנסבורג. הוא ניחן בקול טנור ומכונה "הפאברוטי של עולם החזנות".
מופיע בתפילות ובקונצרטים בעולם. הוציא לאור מספר תקליטים, עיבודים מוזיקליים לקטעי חזנות, מקהלות ותזמורות פילהרמוניות. כן חיבר סימפוניות המתארות את ההיסטוריה של עם ישראל, בשילוב קטעי חזנות. היצירה הסימפונית לטנור (חזן), מקהלה ותזמורת סימפונית "דמעות אש" בוצעה לרגל אזכרת שנת השישים של מרד גטו ורשה בפני קהל רב באולם Palais des Beaux Arts בבריסל בנוכחות פיליפ שהיה אז נסיך בלגיה. קיבל מדליה ותואר "אביר משמר הכתר" מהמלך בודואן כאות הוקרה על תרומתו למוזיקה היהודית בבלגיה.
בנוסף להיותו חזן, חיבר בנימין פירושים על קהלת, שיר השירים, פיוט "אנעים זמירות" ועוד. הוא קיבל הסכמות על ספריו מהרב יצחק טוביה וייס גאב"ד העדה החרדית, הרב דוד משה ליברמן ועוד. כמו כן כתב קומיקס לילדים.
יוסף מילר
בנו הבכור של בנימין. כיהן כחזן מלון הילטון בתל אביב, ולאחר מכן שימש כחזן ראשי בבית הכנסת היכל מאיר בעיר, יחד עם מקהלתו של שמואל חכמי. כיום משמש כחזן ראשי בקהילת ווייטפילד במנצ'סטר שבאנגליה, המונה כאלפיים נפש. הוא נשוי לנכדתו של שלמה לורינץ (בת חתנו אלעזר שולזינגר מבני ברק).
ישראל מילר
בנו השני של בנימין. מכהן כחזן ראשי בבית הכנסת הגדול בבריסל, אשר בעקבות ישיבתו הקבועה של הפרלמנט האירופי בבריסל הוכתר כבית הכנסת הגדול של אירופה. הוא גם מכהן כרב הצבאי של בלגיה, והוציא אלבום חזנות בשם בשירי עוזיך. נשוי לאחות אשתו של אחיו יוסף, נכדת שלמה לורינץ.
רפאל חיים מולר
בנו הצעיר של בנימין. מכהן כחזן בצ'ידל שבמנצ'סטר אנגליה. הפיק אלבום מוזיקה בשם "אלוקי נשמה" יחד עם משה מונה רוזנבלום.
משה מולר
בנו הבכור של אהרון. נולד בשנת ה'תש"ם (1980) בעיר לוגאנו. ילדותו עברה עליו לסירוגין בין לוגאנו, בני ברק, ולוס אנג'לס. בבחרותו למד בישיבת פוניבז' בבני ברק והיה במחזור המייסד של ישיבת בית מדרש עליון בעיר. לאחר נישואיו לנכדת הרב גדליה נדל המשיך את לימודיו בכולל ומלמד בישיבה.
בשנת 2019 ייסד יחד עם שותפים את "קבוצת שיבולת", חברה המתמחה בייזום ובניית מבני תעשייה ולוגיסטיקה, תחום שמתפתח מאוד עקב מעבר הסחר ל"אונליין".
הנמכה (תעופה)
הנמכה הוא שלב בטיסה בו כלי הטיס מנמיך בגובה, לרוב שלב זה בא אחרי שיוט ולפני נחיתה, אם כי תיתכן הנמכה בטיסה לצורך הימנעות לכניסה לאזורי מזג אוויר מגבילים, כחלק מדרישות נהלים של אזורי בקרה שונים, או בחירום.
מעבר להנמכה
מעבר להנמכה מחושב על פי מספר תנאים, דוגמת ביצועי מטוס, דרישות מרחק או זמן. נקודת המעבר להנמכה נקרא Top Of Descent או TOD. המטוס עובר להנמכה לפי פרופיל מסוים, המקנה לו את הביצועים הנדרשים. ניתן להתחיל הנמכה על ידי הורדת כוח מנוע, ושמירה על הגובה עד להגעה למהירות הגלישה של המטוס, ואז לשמור על מהירות זאת על ידי קצב הנמכה מותר. השיטה השנייה היא הורדת כוח מנוע, ושמירה על מהירות נוכחית על ידי קצב ההנמכה.
פרופילי הנמכה
ביצועי המטוס המגבילים את ההנמכה הם ביצועי מנוע וכן מהירויות הסיבולת של המטוס - מהירות עבודה מקסימלית (VNO) ומעליה מהירות סף הסיבולת המבנית של המטוס (VNE), מכיוון שכאשר מנמיכים ממירים את האנרגיה הפוטנציאלית למהירות ואפשר בקלות להגיע למהירויות מסוכנות אם לא שמים לב. יש דרישה מחמירה לשליטה על מהירות המטוס בהנמכה, וחלק מכלי הטיס אף משתמשים במעצורי אוויר לצורך זה.
הנמכה בשלבים
הנמכה בשלבים זה תהליך שבו המטוס מנמיך בהתאם להוראות הבקרה או הנהלים באזור ומנווט עד שהוא נכנס לתהליך ההקפה או הנחיתה, הליך זה מאפשר יצירת נקודות של יירוט נתיבים, מעגלי המתנה ומקל על יצירת הפרדה בין כלי טיס. בין הנמכות המטוס טס בדומה לשיוט ולכן מבזבז יותר דלק ויוצר יותר רעש.
הנמכה מתמשכת
הנמכה מתמשכת הוא תהליך הנמכה שמתחיל ב-TOD ולא מפסיק עד לנחיתה. גישה זאת לתהליך ההנמכה והנחיתה חוסך בדלק ורעש, שכן המטוס לא צריך להנמיך בשלבים ותמיד עובד בכוח מנוע נמוך שמייצר פחות רעש. תהליך זה חדש יחסית וישים בעיקר לשדות גדולים.
הנמכה בחירום
הנמכה בחירום היא הנמכה מהירה מגובה השיוט לגובה שבו קיימים התנאים לעבודה בטוחה של כלי הטיס או לאפשר מילוט בטוח. לדוגמה, אם אובד הדיחוס בתא הנוסעים של מטוס נוסעים המטוס ינמיך מהר ככל הניתן לגובה בטוח (כ-9,000 רגל) בשביל לא לסכן את הנוסעים במטוס.
דוגמה נוספת היא במקרה ויש כשל במנוע והמטוס דורש תנאים אטמוספיריים מסוימים שלא קיימים בגובה הטיסה בשביל לנסות ולהניע מחדש את המנוע, שלעיתים דורש זרימת אוויר מסוימת שתושג רק תוך הנמכה.
צלילה
צלילה הוא מצב בו כלי הטיס מטה את גופו ועקב כך את הדחף מטה בזווית חדה, זה יוצר ירידה חדה בגובה ותאוצה משמעותית. צלילה באה לשימוש בעיקר בתעופה צבאית או באווירובטיקה. בתעופה צבאית צלילה משמשת כתמרון הגנתי בשביל להימלט מאיום מסוים או כתמרון התקפי בשביל להשיג וליירט מטרה מסוימת. בהפצצה לעיתים משתמשים בצלילה לטובת הטלת פצצות מדויקת יחסית, כאשר בעבר היו מטוסים שיועדו במיוחד לסוג תקיפה זה ונקראו מפציצי צלילה.
פריגו
פֶּרִיגוֹ (באנגלית: Perrigo) היא חברת תרופות שנוסדה ב-1887 במישיגן, ארצות הברית. החברה מפתחת, מייצרת ומשווקת תרופות גנריות, חומרי גלם לייצור תרופות (APIs), מוצרים דרמטולוגיים ומוצרי צריכה.
ב-2009 הועסקו בפריגו כ-7,200 עובדים. בשנת 2013 היו לחברה הכנסות של כ-3.5 מיליארד דולר.
בשנת 2013 רכשה פריגו את חברת Elan האירית תמורת 8.6 מיליארד דולר, והתאגדה בחברת החזקות בשם Perrigo Company plc, שמרכזה בדבלין, אירלנד. ב-2013 מספר חודשים לפני רכישתה של Elan בידי פריגו, נמכרו חלק מהזכויות בתרופה טיסברי לחברת ביוג'ן, וב-2018 דרשו רשויות המס באירלנד מפריגו תשלום מס של 1.9 מיליארד דולר.
בספטמבר 2021 רכשה פריגו את החברה הצרפתית HRA Pharma, תמורת 1.8 מיליארד אירו.
פריגו ישראל היא בין 35 חברות התעשייה הגדולות בישראל. בבעלות החברה בישראל חברות אחדות ובהן פארמאגיס, כימאגיס (Chemagis), ואחרות. מותגי חברת הקוסמטיקה קרליין, כולל נקה ונטורל פורמולה, היו בבעלות החברה, ויוצרו במפעלה שבירוחם, עד שנמכרו ב-2009.
לאחר חיסול הפעילות בישראל, בסוף שנת 2021 מניית פריגו הפסיקה להסחר בבורסה של תל אביב
נסיכות זאלם-זאלם
נסיכות (רוזנות) זאלם-זאלם (בגרמנית: Grafschaft (Fürstentum) Salm-Salm; בצרפתית: Principauté de Salm-Salm) הייתה מדינה של האימפריה הרומית הקדושה. היא הייתה ממוקמת במחוזות הצרפתים של ימינו ריין תחתון ו-ווז'; היא הייתה אחת מהמדינות של זאלם.
היסטוריה
זאלם-זאלם הוקמה בעקבות חלוקה של זאלם-דאון ב-1574, והועלתה מרוזנות לנסיכות ב-1739 לאחר שעברה בירושה ושמה שונה על ידי ניקולס לאופולד, רוזן זאלם-הוגסטרטן. זאלם-זאלם חולקה בינה לבין זאלם-נויילר ב-1608.
החלוקה הטריטוריאלית האחרונה התרחשה ב-1751, כאשר זאלם-זאלם ארגנה מחדש את גבולותיה עם דוכסות לורן.
בשנת 1790, לאחר המהפכה הצרפתית, נמלטו נסיכי זאלם מהשטח ועברו לטירתם באנהולט, וסטפאליה. זאלם-זאלם הייתה נצורה אז על ידי הצבא המהפכני, שחסם את אספקת המזון מלהגיע למדינה. כתוצאה מכך, האוכלוסייה נאלצה להיכנע לצרפת. ב-2 במרץ 1793, הוועידה הלאומית הצרפתית הכריזה על זאלם-זאלם כחלק מהרפובליקה הצרפתית וצירפה אותה למחוז הווז'. זה הוכר על ידי האימפריה הרומית הקדושה בשלום לינוויל של 1801.
כמה שנים מאוחר יותר, ב-1802/1803, יחד עם זאלם-קירבורג, הוענק לנסיך זאלם-זאלם שטחים חדשים שהיו שייכים בעבר לבישופות מינסטר (וסטפאליה). השטח החדש נשלט באיחוד עם זאלם-קירבורג והיה ידוע כנסיכות זאלם.
גאוגרפיה
בשנת 1165, רוזנות זאלם המקורית חולקה לרוזנויות זאלם תחתית, בארדנים, וזאלם העילית, השוכנת בהרי הווז'. בשנת 1738 הועלתה רוזנות זאלם העילית לנסיכות זאלם-זאלם.
בסוף קיומה היה לזאלם-זאלם שטח של כ ו-10,000 תושבים. היא הופרדה מהחלק העיקרי של האימפריה הרומית הקדושה כאשר רוב אלזס נמסרה לצרפת ב. עד 1766 היא גבלה בדוכסות לורן במערב ובצרפת במזרח. לאחר שלורן הפכה לחלק מצרפת ב-24 בפברואר 1766, זאלם-זאלם הפכה למובלעת של האימפריה הרומית הקדושה מוקפת בשטח צרפתי.
כלכלת זאלם-זאלם התבססה בעיקר על מכרה ברזל ליד גראנדפונטיין.
בוריס סניור
בוריס סניור (באנגלית: Boris Senior, כונה גם בוריס אלדור; 1924 - 10 באפריל 2004) היה טייס יהודי ממוצא דרום-אפריקני, מאנשי מח"ל, ממייסדי חיל האוויר הישראלי.