cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מנואל נוייר
באיירן מינכן
בתחילת עונת 2014/2015 נוייר ובאיירן מינכן הפסידו שוב לבורוסיה דורטמונד במשחק הסופר קאפ הגרמני. בסיום העונה זכו שוב באליפות, כשנוייר משווה את שיא הספיגות הנמוך לעונה בבונדסליגה, 18 ספיגות. באותה עונה הקבוצה סבלה מפציעות רבות לקראת סוף העונה שלא פסחו גם על נוייר, ששיחק פצוע בחלק מהמשחקים. בחצי גמר הגביע הגרמני נוייר ובאיירן מינכן הודחו על ידי בורוסיה דורטמונד לאחר 0-0 בתום 120 דקות, כשנוייר אמנם עוצר שני פנדלים, אך גם מחטיא פנדל, כמו שלושה שחקנים אחרים, ובורוסיה דורטמונד ניצחה 0–2 בבעיטות ההכרעה. בליגת האלופות הודחו נוייר ובאיירן מינכן בחצי הגמר על ידי ברצלונה. גם את עונת 2015/2016 פתחו באיירן מינכן ונוייר בהפסד במשחק הסופר קאפ הגרמני, והפעם לוולפסבורג, לאחר בעיטות הכרעה, בהן נוייר לא הצליח לעצור אפילו בעיטה אחת. בהמשך העונה זכו נוייר ובאיירן מינכן בדאבל. בליגה נוייר ספג 17 שערים בלבד, ושבר את השיא של עצמו למיעוט ספיגות בליגה. בגביע הגרמני נוייר ובאיירן מינכן זכו לאחר ניצחון על בורוסיה דורטמונד בבעיטות הכרעה, כשנוייר עצר בעיטות של סוון בנדר ושל סוקרטיס פאפאסטאטופולוס. באותה עונה הודחו נוייר ובאיירן מינכן שוב בחצי גמר ליגת האלופות, הפעם על ידי אתלטיקו מדריד.
ביולי 2017 מונה נוייר כקפטן באיירן מינכן, לאחר פרישתו של פיליפ לאם ממשחק פעיל, במקביל למינויו לתפקיד הקפטן גם בנבחרת גרמניה. בתחילת עונת 2016/2017 ניצחו באיירן מינכן ונוייר במשחק הסופר קאפ הגרמני את בורוסיה דורטמונד, וזכו בתואר אותו לא השיגו שלוש עונות ברציפות. בסוף העונה, נוייר ובאיירן מינכן זכו באליפות חמישית ברציפות בבונדסליגה, והודחו על ידי בורוסיה דורטמונד בחצי גמר הגביע הגרמני. בשלהי העונה סבל נוייר מפציעה בקרסול, ובמשחקים רבים הוחלף על ידי שוערי המשנה סוון אולרייך וטום שטארקה. נוייר הוכשר במיוחד לצמד המשחקים ברבע גמר ליגת האלופות מול ריאל מדריד, שלאחריהם הודחה באיירן מינכן מהמפעל, ולאחר מכן נותח ולא חזר עוד לשחק בעונה זו. בתחילת עונת 2017/2018 חזר נוייר לשחק, אך הפציעה שלו בקרסול חזרה לאחר שהיה בתהליך שיקום, ואת מקומו בשער תפס סוון אולרייך עד לתום העונה, שבסיומה זכתה באיירן מינכן באליפות הבונדסליגה אך הודחה מול ריאל מדריד בחצי גמר ליגת האלופות. בגמר הגביע הגרמני, מול איינטרכט פרנקפורט, ישב נוייר על הספסל, לראשונה מאז שנעדר בגלל הפציעה, אך לא שיחק. באיירן מינכן הפסידה באותו גמר 1–3 לאיינטרכט פרנקפורט.
באוגוסט 2018 חזר נוייר ללבוש את אפודת השוער הראשון של באיירן מינכן, בניצחון 0–5 על איינטרכט פרנקפורט במשחק הסופר קאפ הגרמני. נוייר המשיך לשחק בקביעות בעונת 2018/19, והודח עם קבוצתו כבר בשמינית גמר לליגת האלופות על ידי ליברפול. בהמשך העונה נפצע נוייר ואת מקומו בהרכב ירש סוון אולרייך. נוייר הספיק לחזור בדיוק לגמר הגביע הגרמני, והצטיין במשחק בו ניצחה באיירן את ר.ב. לייפציג בתוצאה 0–3, מה שהשלים דאבל עבור באיירן מינכן. בעונת 2019/20 זכה נוייר עם באיירן בטרבל נוסף, ואף בישל שער לרוברט לבנדובסקי בגמר הגביע הגרמני, בו ניצחה באיירן 2–4 את באייר לברקוזן. בחודש אוגוסט 2020, נוייר המשיך לשחק בעמדת השוער במסגרת חידוש עונת המשחקים בליגת האלופות, שנדחתה בעקבות מגפת הקורונה, והמשיך להציג יכולת טובה. נוייר ניצח עם באיירן מינכן 0–1 את פריז סן ז'רמן בגמר ליגת האלופות 2020 והשליםטרבל שני בקריירה, לאחר שהציג בגמר יכולת שיא. בעונת 2020/21 ספגה ההגנה של באיירן מינכן 44 שערי ליגה, מתוכם נוייר ספג 42 שערים ב-33 הופעות, שזו הכמות הגבוהה ביותר שבאיירן מינכן ספגה בעונה אחת מאז הגעת נוייר לקבוצה. עם זאת, באיירן מינכן זכתה בכל זאת באליפות התשיעית ברציפות בבונדסליגה. בגביע הגרמני הודחו באיירן ונוייר באופן מפתיע על ידי הולשטיין קיל בשמינית הגמר, ובליגת האלופות הודחו באיירן ונוייר ברבע הגמר על ידי פריז סן ז'רמן לאחר הפסד 2–3 בבית וניצחון 0–1 בחוץ.
בעונת 2021/2022 זכה עם הקבוצה באליפות עשירית ברציפות.
לאחר המונדיאל הכושל של נבחרת גרמניה, בו הודחה באופן מפתיע מונדיאל שני ברציפות בשלב הבתים, נוייר שבר את רגלו בחופשת סקי, וסיים את העונה.
נבחרת לאומית
נוייר שיחק בקביעות בנבחרת הצעירה של גרמניה, ופתח בשערה 20 פעמים בין השנים 2006 ו-2009. הוא העפיל עם הנבחרת והשתתף עמה באליפות אירופה לנבחרות צעירות ב-2009, וסייע לה לזכות באליפות לאחר ניצחון 0–4 בגמר על אנגליה. נוייר עצמו זכה בתואר השוער המצטיין של הטורניר.
נוייר היה מועמד לסגל הנבחרת הלאומית של גרמניה לקראת יורו 2008, אך לא נכלל בסגל הסופי לטורניר. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הוא ערך ביוני 2009 נגד איחוד האמירויות הערביות, במסגרת מסע משחקים של הנבחרת באסיה. בעקבות מותו של רוברט אנקה ופציעתו של רנה אדלר, נבחר נוייר להיות שוער הראשון של נבחרת גרמניה במונדיאל 2010. בטורניר זה נוייר ספג שער אחד בלבד בשלב הבתים, בהפסד 0–1 לנבחרת סרביה. בשמינית הגמר בישל נוייר שער למירוסלב קלוזה בניצחון 1–4 על נבחרת אנגליה. נוייר עמד בשער גם בניצחון 0–4 על נבחרת ארגנטינה ברבע הגמר, ובהפסד 0–1 לנבחרת ספרד בחצי הגמר. במשחק על המקום השלישי, בו ניצחה גרמניה את נבחרת אורוגוואי, נוייר לא עמד בשער, ואת הכבוד קיבל הנס יורג בוט.
נוייר לא החמיץ אפילו דקה אחת בטורניר מוקדמות יורו 2012, בו ניצחה נבחרת גרמניה את כל עשרת משחקיה ולא שמטה אפילו נקודה אחת. ביורו 2012 עצמו הציג נוייר יכולת טובה, אך נבחרתו הודחה בחצי הגמר לאחר הפסד 1–2 לנבחרת איטליה.
במוקדמות מונדיאל 2014 נוייר המשיך לעמוד בשער הנבחרת, שסיימה את הבית עם מאזן של תשעה ניצחונות ותיקו אחד. נוייר עמד בשער הנבחרת הגרמנית גם במונדיאל 2014 עצמו, וזכה עמה בגביע העולם בכדורגל. בטורניר זה הוא נבחר לשוער המצטיין, לאחר ששמר על שער נקי בשלב הבתים מול בניצחון 0–4 על נבחרת פורטוגל ובניצחון 0–1 נבחרת ארצות הברית, וספג שני שערים מול נבחרת גאנה בתיקו 2-2. בהמשך, נוייר הציג משחק מצוין מול נבחרת אלג'יריה בשמינית הגמר על אף שספג שער בדקה האחרונה של ההארכה, במשחק שהסתיים בתוצאה 1–2 לגרמניה. ברבע הגמר נוייר שמר על שער נקי בניצחון 0–1 על נבחרת צרפת. בחצי הגמר נוייר היה שותף למינייראסו, בו הביסה גרמניה את המארחת, נבחרת ברזיל בתוצאה 1–7, כשאת שער הניחומים הברזילאי נוייר ספג בדקה ה-90 מרגלי אוסקר. במשחק הגמר, שמר נוייר על רשת נקייה בניצחון 0–1 על נבחרת ארגנטינה, במשחק בו הצטיין.
במוקדמות יורו 2016 לא היטיבה נבחרת גרמניה לשחק, אך עלתה ליורו 2016 בקלות. בטורניר יורו 2016 עצמו, נוייר לא ספג אפילו שער אחד בשלב הבתים ובשמינית הגמר. במשחק רבע הגמר מול נבחרת איטליה נוייר ספג שער שוויון מאוחר מפנדל של לאונרדו בונוצ'י לאחר שנבחרתו הובילה 0–1, והמשחק הגיע להארכה ולפנדלים. ספיגה זו קטעה רצף של 557 דקות שהחל במונדיאל 2014, בהן נוייר לא ספג שער בטורניר גדול. זהו שיא חדש ששבר את השיא של ספ מאייר שלא ספג 481 דקות רצופות בטורנירים גדולים. במהלך הפנדלים מול איטליה, כל נבחרת בעטה תשע בעיטות. האיטלקים החטיאו ארבע בעיטות, כאשר סימונה זאזה וגרציאנו פלה בעטו מחוץ לשער, ונוייר הדף את הפנדל של לאונרדו בונוצ'י ואת הפנדל המכריע של מתאו דרמיאן, וגרמניה העפילה לחצי הגמר, לאחר ניצחון 5–6 בבעיטות ההכרעה. בחצי הגמר נוייר וגרמניה הפסידו לנבחרת צרפת המארחת בתוצאה 0–2, מצמד של אנטואן גריזמן, והודחו מהטורניר. ב-31 באוגוסט 2016 מונה נוייר לקפטן נבחרת גרמניה לאחר פרישתו של בסטיאן שוויינשטייגר מהנבחרת הלאומית. את מוקדמות מונדיאל 2018 צלחה נבחרת גרמניה בקלות ולא איבדה אפילו נקודה אחת, אך נוייר היה פצוע בחלק מהמשחקים ואת מקומו מילא בעיקר מארק אנדרה טר שטגן. על אף שלא שיחק כמעט לכל אורך עונת 2017/18, זומן נוייר במאי 2018 לסגל הגרמני המורחב למונדיאל 2018. נוייר ערך הופעת בכורה לראשונה מאז נפצע בתחילת יוני 2018, במשחק ידידות בו הפסידה גרמניה 1–2 לנבחרת אוסטריה. נוייר זומן לבסוף לסגל הגרמני הסופי למונדיאל 2018, ועמד בשער בכל שלושת משחקיה של גרמניה, שהודחה באופן מפתיע כבר בתום שלב הבתים. נוייר עמד בשערה של גרמניה גם ביורו 2020 שנערך בשנת 2021. בטורניר זה הודחו גרמניה ונוייר בשמינית הגמר, לאחר הפסד 0–2 לאנגליה.
נוייר נכלל בסגל נבחרת גרמניה לטורניר מונדיאל 2022, בו הפסידה נבחרת גרמניה באופן מפתיע במונדיאל שני ברציפות בשלב הבתים
חיים אישיים
אחיו של נוייר, מרסל, הוא שופט כדורגל בליגות המחוזיות בגרמניה.
נוייר הוא נוצרי קתולי, ותורם דרך הכנסייה הקתולית לילדים עניים. על שמו קיימת קרן המסייעת לילדים עניים. בשנת 2011 הוא השתתף בגרסה הגרמנית לשעשועון "מי רוצה להיות מיליונר?", בה זכה בחצי מיליון אירו, והוא העביר אותם כתרומה לילדים עניים.
מלבד עיסוקו כשחקן כדורגל, נוייר דיבב את "פרנק מקיקיי" בגרסה הגרמנית לסרט בית ספר למפלצות.
במאי 2017 הוא התחתן באוסטריה עם נינה וייס, חברתו מזה שנים ארוכות.
וילי ברנדט
תחילת דרכו
החל משנת 1934 בחר לעצמו את שם המחתרת וילי ברנדט. בנורווגיה למד ברנדט נורווגית ועבד כעיתונאי. במקביל הוא יצר קשרים קרובים עם חברי מפלגת העבודה שהגיעו לשלטון בשנת 1935. דרכם הוא פעל להביא להענקת פרס נובל לשלום לקרל פון אוסייצקי.
בחודשים ספטמבר-דצמבר 1936 הגיע ברנדט תחת השם הבדוי גונאר גאסלנד כסטודנט לגרמניה. רשמית הוא שימש ככתב צבאי נורווגי ובשנת 1937 סיקר בתפקיד זה עבור מספר עיתונים את מלחמת האזרחים בספרד. ברנדט היה מקורב אידאולוגית למפלגת הפועלים של האיחוד המרקסיסטי ובעקבות גל מעצרים נגד חברי המפלגה בברצלונה ביוני אותה שנה נמלט מספרד וחזר לנורווגיה.
בשנת 1938 נשללה אזרחותו בידי השלטונות הנאצים, וברנדט נמלט לפריז ופנה לקבלת אזרחות נורווגית. בזמן כיבושה של נורווגיה בידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה, נפל ברנדט בשבי הגרמני. מכיוון שהיה לבוש במדים נורווגים בזמן נפילתו בשבי, ומכיוון שזהותו לא נתגלתה, עלה בידו להימלט לשוודיה מיד לאחר שחרורו. באוגוסט 1940 הנפיקה לו השגרירות הנורווגית בסטוקהולם אזרחות. בעיר זו נשאר עד תום המלחמה. בשוודיה ייסד יחד עם פריץ באואר את כתב העת "הטריבונה הסוציאליסטית".
בשנת 1945 שב לגרמניה ככתב של מספר עיתונים סקנדינביים, ובשנת 1948 הושבה לו האזרחות הגרמנית. בשנת 1949 שינה את שמו באופן רשמי לשמו המחתרתי "וילי ברנדט".
הקריירה הפוליטית
הקריירה הפוליטית של ברנדט החלה ב-1949 בתור חבר מטעם מפלגה הסוציאל-דמוקרטית בבונדסטאג. בשנת 1950 היה גם לחבר בבית הנבחרים של ברלין, ובינואר 1955 היה לנשיא בית הנבחרים של ברלין. בשל פעילותו האנטי-פשיסטית המובהקת בגלות, זכה לא פעם להתנכלויות שונות, אפילו מקרב חוגי הפוליטיקאים בבונדסטאג. כך למשל הקפידו בחוגים שמרניים לכנותו רק בשמו המקורי "מר פראהם".
בשנת 1957 נבחר לראש עיריית ברלין, והתמיד במשרה זו עד שנת 1966. ברנדט זכה לפופולריות עצומה בתפקיד בשל פעילותו הנחושה בזמן האולטימטום של חרושצ'וב ולאחר בניית חומת ברלין בידי מזרח גרמניה בשנת 1961.
בשנים 1958–1963 שימש כיושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית במדינת ברלין, ובשנת 1964 נבחר ליושב ראש הארצי של המפלגה, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1987, משך 23 שנה.
בשנת 1961 התמודד לראשונה כמועמד לתפקיד הקנצלר מטעם מפלגתו, כנגד קונראד אדנאואר. המפלגה זכתה אמנם להישג יפה בבחירות, אבל ההצלחה לא הגיעה לכדי החלפת השלטון. ב-16 בפברואר 1964 נבחר ברנדט ליו"ר מפלגתו ולמועמדה לכהונת קנצלר, אך בבחירות של שנת 1965 הוא הפסיד לקנצלר המכהן לודוויג ארהארד. לאחר התפטרותו של זה בשנת 1966 מונה קורט גאורג קיזינגר מהמפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית לתפקיד הקנצלר, והקים ממשלת אחדות עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה היריבה, בה זכה ברנדט לכהן בתפקיד שר החוץ וסגן הקאנצלר.
כהונתו כקנצלר
בוועידת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית הצליח ברנדט להעביר החלטה שבה גרמניה מכירה בגבולות עם פולין שנוצרו לאחר 1945 ובכך לוותר באופן רשמי על התביעות לשטחים במערב פולין ובמזרחה (פרוסיה המזרחית) שהיו שייכים לגרמניה עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה. בעקבות החלטה זו נפלה הקואליציה הגדולה, ונערכו בחירות בגרמניה המערבית. בבחירות אלו, שנערכו במרץ 1969, זכתה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לרוב בבודסטאג, לראשונה מאז סוף המלחמה.
ב-21 באוקטובר אותה שנה התמנה וילי ברנדט לתפקיד הקנצלר. מרגע זה ואילך החל ברנדט במסע לנרמול היחסים עם מדינות מזרח אירופה הנותרות. במרץ 1970 נערכה פגישת-פסגה ראשונה מסוגה בארפורט, במהלכה נפגש ברנדט עם נשיא גרמניה המזרחית וילי שטוף, בצעד שנחשב עד אז כלא-ייאמן. באוגוסט אותה שנה נרמלו ברית המועצות וגרמניה המערבית את היחסים ביניהן תוך הצהרתה של האחרונה כי היא לא מעוניינת לשנות בכוח את הגבולות שנוצרו לאחר 1945.
הצעד הבא היה כינון היחסים עם פולין תוך הכרה פורמלית מערב גרמנית כי סיפוח השטחים הגרמניים לשעבר לפולין, הוא חוקי. כינון היחסים עם פולין היה צעד קשה לגרמנים רבים, שראו בכך ויתור על שטחי המולדת. קודם לחתימת ההסכם עם פולין ערך ברנדט בדצמבר 1970 ביקור בפולין ובמהלכו, ב-7 בדצמבר, הניח זר וכרע על ברכיו בפני האנדרטה לזכר מרד גטו ורשה. כריעת הברך של ברנדט הפתיעה את המארחים ואת המשלחת הגרמנית וזכתה להדים חיוביים במדינות רבות. ברנדט נשאל פעמים רבות מה הניע אותו לצעד זה והוא ענה: "תחת נטל ההיסטוריה הקרובה, עשיתי מה שבני אדם עושים כשהמילים אינן מספיקות. בכך הוקרתי את זכרם של מיליוני נרצחים". ב-1971 זכה ברנדט בפרס נובל לשלום על מאמציו להפשרת היחסים בין מזרח ומערב.
שיאו של האוסטפוליטיק היה בכינון היחסים עם גרמניה המזרחית. אמנם ההכרה של גרמניה המערבית באחותה הקומוניסטית לא הייתה מלאה (לא הוחלפו שגרירים לדוגמה) אך היה כאן שינוי דרסטי במדיניות המערב-גרמנית בעצם ההכרה בזכות קיומה של מזרח-גרמניה כמדינה ריבונית. החתימה על כינון היחסים (ההסכם בדבר יסודות היחסים) נעשתה ב-21 בדצמבר 1972 והובילה לקשרים מסוימים בין שתי המדינות אשר גם נכנסו לאו"ם רשמית כשתי מדינות נפרדות ב-1975. מדיניות האוסטפוליטיק שנויה במחלוקת: יש הרואים בה מדיניות מתוחכמת אשר מכירה נוכחה במצב הקיים ומנסה להשלים איתו. מאידך, יש הרואים במדיניות זו הכרה למעשה בחוקיותו של שלטון הקומוניסטי והסובייטי במזרח אירופה, הכרה אשר עיכבה את נפילתו. מצדדי האוסטפוליטיק טוענים כי דווקא הנרמול של יחסי גרמניה המערבית ומזרח אירופה, חשף את תושבי המזרח לשפע הקיים במערב ובכך האיץ את התמוטטות מסך הברזל.
כהונתו של ברנדט כקאנצלר הביאה גם לרפורמות במדיניות החברתית, בחינוך ובמשפט. ברנדט ביקש לנער את הסטגנציה במדיניות הפנים שהתקבעה בתקופה הבתר-מלחמתית. בשל משבר האנרגיה שבעקבות מלחמת יום הכיפורים, התממשו הרפורמות האלו רק באופן חלקי.
במהלך כהונתו של ברנדט חצו חברים רבים בסיעות המפלגה הדמוקרטית החופשית שבקואליציה את הקווים והצטרפו למפלגה הנוצרית-דמוקרטית, עד שבשנת 1972 איבדה הקואליציה למעשה את הרוב שלה בבונדסטאג. החוק הגרמני מאפשר להפיל את הממשלה בהצבעת אי אמון קונסטרוקטיבית בלבד, ולראש המפלגה הנוצרית-דמוקרטית ריינר ברצל חסרו שני קולות כדי להיבחר לתפקיד הקאנצלר. מאוחר יותר נודע, כי מזרח גרמניה שיחדה לפחות חבר אחד במפלגה הנוצרית-דמוקרטית. בשל איבוד הרוב בפרלמנט, ביקש ברדנט לפזר את הבונדסטאג. לשם כך נערכה "הצבעת אמון", בה הצביעו שרי הממשלה, בתיאום מראש, נגד ברנדט, כדי להביא להפלת הממשלה ולפיזור הבונדסטאג בידי נשיא גרמניה גוסטב היינמן.
לאחר שהקשרים הדיפלומטיים בין ישראל וגרמניה כוננו ב-1965, היה ברנדט ב-7 ביוני 1973 לקנצלר הראשון שביקר בישראל; בעת ביקורו של ברנדט בישראל, כמעט אירעה תאונה אווירית, כשכלי הטיס בו נערך לו סיור בחברת השר יגאל אלון נסחף על ידי פרץ רוח פתאומי וכמעט התנגש בהר המצדה. על אירוע זה אמר ברנדט: "קנצלר גרמני ושר ישראלי, במטוס אמריקאי, כמעט רוסקו על ידי רוח ירדנית, אולם ניצלו על ידי אלוהים יהודי".
כבר בשנת 1970 ביקר אבא אבן בגרמניה, ושר החוץ הגרמני ולטר של השיב לו בביקור גומלין באותה השנה.
ב-6 במאי 1974 התפטר ברנדט באופן מפתיע מתפקיד הקנצלר על רקע פרשיית הריגול של עוזרו האישי גינתר גיום. פרשנים פוליטיים מאוחדים בדעתם כי פרשיית הריגול הייתה רק אמתלה נוחה להתפטרות. הסיבה האמיתית להתפטרות היא לדעתם תחושת מיאוס של ברנדט מהתפקיד, שהביאה להצטברות ביקורת פנימית במפלגה נגד סגנון ההנהגה שלו.
הלמוט שמידט נבחר כמחליפו של ברנדט בתפקיד הקנצלר. ברנדט עצמו נותר בתפקיד יושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
לאחר ההתפטרות
בשנים 1976–1992 כיהן ברנדט כנשיא האינטרנציונל הסוציאליסטי, ובשנים 1979–1982 כחבר הפרלמנט האירופי. לאחר שספג ביקורת חריפה על המועמדת מטעמו לתפקיד החדש של דוברת המפלגה, פרש ברנדט בשנת 1987 מתפקיד יו"ר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
באספה שלא מן המניין של המפלגה ביוני 1987 נבחר ברנדט ליושב ראש של כבוד לכל חייו, והנס-יוכן פוגל נבחר לתפקיד יושב ראש המפלגה תחתיו.
ברנדט המשיך לכהן בבונדסטאג, ובשנת 1990 פתח את הישיבה הראשונה של הבונדסטאג בגרמניה המאוחדת בהיותו זקן הנבחרים. איחודה של גרמניה היה עבורו מימוש של חלום שליווה אותו כל חייו. בכך היה בעמדת מיעוט בולטת בקרב המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של אותה תקופה.
בשנת 1991 אובחן בגופו סרטן המעיים במצב מתקדם. הוא נפטר ב-8 באוקטובר 1992 באונקל על נהר ריין ונקבר בבית העלמין צלנדורף בברלין.
טירת מיר
טירת מיר (בבלארוסית: Мі́рскі за́мак, ברוסית: Мирский замок), היא טירה בבלארוס, ליד העיירה מיר בראיון קרליץ במחוז הורדנה. הטירה היא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
היסטוריה
בנייתה של הטירה החלה בסוף המאה ה-15. הטירה נבנתה בסגנון גותי והקמתה הושלמה על ידי הדוכס איליניץ' בתחילתה של המאה ה-16. בסביבות שנת 1568 עברה טירת מיר לידיו של הדוכס הליטאי ממשפחת רדזיוויל, שסיים לבנות את הטירה בסגנון הרנסאנס. שלוש קומות נוספות נבנו בחומות הצפוניות והמזרחיות של הטירה, וחלקה הקדמי קושט ושופץ.
לאחר שננטשה משך קרוב למאה שנים וניזוקה קשות במהלך המלחמות הנפוליאוניות, שוקמה הטירה בסוף המאה ה-18. בשנת 1895 נקנתה על ידי ניקולאי סוויאטופולק-מירסקי, ובנו החל לבנות את הטירה מחדש לפי תוכניתו של האדריכל תאודור בורס. משפחת סוויאטופולק-מירסקי הייתה בעלת הטירה עד לשנת 1939. בזמן מלחמת העולם השנייה, היה האזור היה תחת ריבונות גרמנית נאצית, והטירה שימשה כגטו לאוכלוסייה היהודית המקומית.
הטירה
אורכו של המבנה הוא 78 מטר, רוחבו 72 מטר והוא משתרע על שטח של 18,750 מ"ר. יחד עם הגנים שסביבו והמבנים הנוספים הכלולים בהכרזה הוא מגיע לשטח כולל של 270 דונם.
מזרחית לטירה שוכנת קפלה ובה קבריהם של בני משפחת סוויאטופולק-מירסקי. לקפלה ספינה בודדת, קריפטת קבורה ומגדל פעמונים, והיא עשויה לבנים אדומות ועליה מתנוסס פסיפס גדול של ישו. ארמון מרובע נוסף בן שתי קומות נבנה בסוף המאה ה-19, והוא שוכן בקצהו המזרחי של המתחם. עוד כולל המתחם מספר מבנים נוספים וביניהם קפלה נוספת ובית השומר.
בצידו הצפוני של המתחם ניצבת אנדרטה בצורת אסטלה לזכר יהודי מיר שנרצחו במקום בשואה. גיא ההריגה עצמו מסומן במשטח ריצוף על הקרקע.
להקת הגדנ"ע
להקת הגדנ"ע הוקמה ב-1966 ופורקה באותה שנה. בזמן זה הספיקה להפיק תוכנית אחת. בתוכנית זו, שנקראה "חץ מקשת", השתתפו בין היתר דודו גולדנברג (טופז). לצידו הופיעו ארבעה בנים וארבע בנות בהן האופנאית רזיאלה גרשון. טופז שר סולו את השיר "נוח היה איש צדיק ותמים", שיר שכתב דן אלמגור ללחן עממי אמריקאי (במקור ביצעה את התרגום העברי רבקה מיכאלי), שהפך ללהיט שהושמע ברדיו וגם יצא על תקליטון אוסף של מספר להקות צבאיות. מלבד שיר זה היו בתוכנית עוד אחד עשר שירים, בהם השירים שהלחינה דרורה חבקין "חומות יריחו" ו"שיר הצעדה" שמזוהה עם ביצוע מארש של תזמורת צה"ל. רוב המנגינות היו קצביות ומבוססות על לחנים עממים אמריקאים קלים.
12 השירים שהיו בתוכנית הוקלטו לתקליט אריך-נגן בשנת 1966. תקליט חריג בתקופת המיתון בה רוב הלהקות הוציאו תקליטוני E.P., או שלא הקליטו בכלל. לצד להקת הגדנ"ע, רק להקת הנח"ל הוותיקה הוציאה אותה שנה תקליט אריך נגן.
תוכניתה זו הייתה הפעילות היחידה של הלהקה, היא פורקה באותה שנה. במשך שנים, פעלה תזמורת הגדנ"ע, אשר פעלה במקביל לתזמורת צה"ל ואף שיתפה עימה פעולה.
איברהים עבד אלחלים
איברהים עבד אלחלים (בערבית: إبراهيم عبد الحليم; נולד ב-22 בנובמבר 1957 בכפר מנדא) הוא פרופסור מן המניין ביחידה להנדסת אלקטרואופטיקה ופוטוניקה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, והיה ראש היחידה בשנים 2007–2015. עבד אל חלים הוא ראש קבוצת מחקר המתרכזת בגבישים נוזליים, הדמיה אופטית קוהרנטית, הדמיה ספקטרו-פולארימטרית, חיישנים מבוססי ננו-פלסמוניקה, ועוד. במהלך עבודתו באוניברסיטה, הנחה עבד אלחלים עשרות תלמיד מחקר ותלמידי מוסמך ואירח משתלמים רבים מרחבי העולם.
לימודים מתקדמים ופוסט-דוקטורט
בשנים 1982–1985 למד עבד אלחלים לימודי מוסמך במחלקה לפיזיקה של הטכניון, וחקר את התכונות האופטיות של גבישים נוזליים כירליים בהנחית ראול וויל ולוסיאן בן-גיגי.
בשנים 1985 - 1988 היה עבד אלחלים תלמיד מחקר בטכניון וחקר אי-יציבויות מבניות של חומרים אמורפיים תחת קרינת לייזר רציפה, בהנחית ראול וויל ורוברט בסרמן.
לאחר סיום הדוקטורט, השתלם עבד אלחלים בשנים 1988–1991 באוניברסיטת קולורדו בדנבר, ארצות הברית, וחקר גבישים נוזליים אלקטרוקליניים.
בשנים 1991–1993 השתלם עבד אלחלים באוניברסיטת סאותהמפטון, בריטניה, וחקר אפנון אור אקוסטו-אופטי בסיבים אופטיים או בהתאמה אליהם.
בשנים 2000–2001 נטל עבד אלחלים הפוגה מעבודתו בתעשייה, ועבד כמרצה וחוקר במרכז לשכבות דקות של אוניברסיטת מערב סקוטלנד, פייזלי, בריטניה, בתחומי המיקרוסקופיה, אינטרפרומטריה והאפנון על ידי גבישים פוטוניים.
תעשייה ויזמות
בשנים 1993–2005 פעל עבד אלחלים כחוקר בכיר בכמה חברות תעשייה אלקטרו-אופטית מובילות בישראל. בשנים 1993–2000 היה עבד אלחלים פיזיקאי בכיר בקבוצה האופטית של קיי.אל.אי.-טנקור, חברה בתחום בקרת הייצור בתעשיית המיקרואלקטרוניקה. בשנים 2001–2004 ניהל עבד אלחלים את קבוצת הגבישים הנוזליים בחברת ג'י,דבליו.אס - פוטוניקה. בשנת 2005 היה המדען הראשי של חברת נובה מכשירי מדידה, הפועלת אף היא בתחום בקרת הייצור בתעשיית המיקרואלקטרוניקה.
בשנת 2014 הקים איברהים עבד אלחלים יחד עם בנו הישאם עבד אלחלים את חברת ההזנק פוטוניקסיס המתמחה בהתקנים אופטיים וחיישנים מבוססי פלסמוניקה.
בשנת 2019 יסד עבד אלחלים את חברת ההזנק פוטוליקסיס המתמחה בהתקנים של גבישים נוזליים בתחום הספקטרלי והפולרימטרי וביישומיהם.
אקדמיה
לאור ניסיונו האקדמי והתעשייתי העשיר החל עבד אלחלים את דרכו האקדמית ב-2005 כפרופסור חבר ביחידה להנדסת אלקטרואופטיקה ופוטוניקה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, והקים בה קבוצת מחקר שהתפתחה במהירות. בנוסף לניהול קבוצת המחקר כיהן עבד אלחלים בשנים 2007–2015 כראש היחידה. מחקרי קבוצת המחקר התרכזו בגבישים נוזליים, הדמיה אופטית קוהרנטית, הדמיה ספקטרו-פולארימטרית לגילוי סרטן עור, פיתוח חיישנים מבוססי ננו-פלסמוניקה, ועוד. עבד אלחלים וקבוצתו זכו במהלך השנים ב-28 מענקי מחקר מגופים וקרנות בישראל, מקרנות דו-לאומיות עם מגוון מדינות, ומהאיחוד האירופי.
במקביל לעבודתו באוניברסיטת בן-גוריון, החל מ-2011 עבד אלחלים הוא מדען בכיר אורח באוניברסיטה הטכנולוגית ננינג אשר בסינגפור.
תלמידים ומשתלמים
פרופסור איברהים עבד אלחלים הנחה 27 תלמידי תואר שני, ו-15 תלמידי תואר שלישי, כמו-כן אירח עבד אלחלים בקבוצתו 17 משתלמים מרחבי העולם. רשימת תלמידי המחקר שהנחה כוללת את אופיר אהרון, אלינה קרבצ'סקי, עטף שעלבני, אבנר ספרני, מיכאל ניי, מירי גילבאואר, אסי סולודר, יגאל בלין, מרוואן אבולייל, סיוון אייזיקס, מוחמד אבו טועמה, איברהים וותד, אמיר אייזן, אנדריי נזרוב ואאבה בג'ג'. חלק מתלמידיו מכהנים כמרצים או פרופסורים במוסדות אקדמיים בארץ ובחו"ל.
פרסומים ופטנטים
איברהים עבד אלחלים הוא מחבר שותף של שני ספרים, מחבר פרק ב-8 ספרים, פרסם עם שותפיו 199 מאמרים שהתפרסמו בכתבי-עת לאחר בקורת עמיתים, הציג 43 עבודות בכנסים, הרצה 70 הרצאות מוזמנות בכנסים, ותרם 85 פוסטרים או מאמרים לספרי כנסים.
תפקידים חברויות וכיבודים
בין השאר, ב-2010 מונה עבד אלחלים לעמית החברה הבינלאומית להנדסה אופטית, ב-2004 מונה לעמית במוסד הבריטי לפיזיקה, וב-2015 מונה לחבר בכיר באופטיקה, לשעבר החברה האופטית של אמריקה(OSA). בשנת 2016 מונה איברהים עבד אלחלים לפרופסור מן המניין ולחבר בסנאט אוניברסיטת בן-גוריון.
בוזיאטה
בוזיאטה (באיטלקית: busiate) הם סוג של מקרוני ארוכים, במקור מן נפת טרפאני, וטיפוסיים לכל קלבריה וסיציליה. שמם מגיע מהמילה הסיציליאנית busa שפירושה גזע של אמפלודסמו (ampelodesmos mauritanicus), מין דשא מקומי, אשר משמש ביצירת צורת הסליל שלהם.
השם "busiate" יכול לשמש לתיאור שתי צורות שונות, אף ששיטת יצירת הסליל שלהן דומה:
בוזיאטה מוגשים באופן מסורתי עם פסטו בנוסח טרפאני, רוטב שעשוי משקדים, עגבניות, שום וריחן.
מונרוביה
מונרוביה (באנגלית: Monrovia) היא עיר הבירה של ליבריה. ממוקמת על חוף האוקיינוס האטלנטי במפרץ מסוראדו (Cape Mesurado). אוכלוסיית מונרוביה מונה 1,010,970 תושבים על פי מפקד שנערך בשנת 2008, שהם 29% מכלל האוכלוסייה של ליבריה. מונרוביה היא העיר המאוכלסת ביותר במדינה. מונרוביה נוסדה ב-25 באפריל 1822. מונרוביה הייתה ההתיישבות האפרו-אמריקנית השנייה בגודלה באפריקה אחרי פריטאון, סיירה לאון. האפרו-אמריקאים שהגיעו למונרוביה היו עבדים ששוחררו על ידי אגודת ההתיישבות האמריקאית (ACS). כלכלת מונרוביה מושתתת בעיקר על הנמל שלה ותפקידה כמיקום מרכזי של משרדי הממשלה של ליבריה. הנמל החופשי של מונרוביה מפיץ בין 10-15% מהמשלוח העולמי. מונרוביה נקראת על שם נשיא ארצות הברית ג'יימס מונרו, תומך בולט בהתיישבות בליבריה וחבר באגודת ההתיישבות האמריקנית. יחד עם וושינגטון, היא אחת משתי בירות לאומיות שנקראו על שמותיהם של נשיאי ארצות הברית לשעבר. בין היתר שימשה עיר הבירה מונרוביה כעיר נופש לאמריקאים רבים אשר רצו לבלות באפריקה ולחופיה. בעיר נבנו מלונות רבים, בהם מלון דוקור (Ducor), אשר נחשבו בעבר למלונות פאר.
היסטוריה
בשנת 1845 התקיימה במונרוביה הוועידה הקונסטיטוציונית של אגודת ההתיישבות האמריקאית, אשר ניסחה את החוקה שתקבע כעבור שנתיים את חוקת הרפובליקה העצמאית והריבונית של ליבריה.
בתחילת המאה ה-20, מונרוביה חולקה לשני חלקים: (1) מונרוביה, שם התגוררה האוכלוסייה האמריקאית-ליברית של העיר והזכירה את דרום ארצות הברית באדריכלות; (2) קרוטאון (Krutown), אשר הייתה מיושבת בעיקר על ידי הקבוצות האתניות קרוס (Krus), גראבוס (Grebos), באסאס (Bassas) ומוצאים אתניים אחרים. מתוך 4,000 התושבים, 2,500 היו אמריקאים-ליבריים. בשנת 1926 החלו קבוצות אתניות מפרברי ליבריה לעבור למונרוביה בחיפוש אחר מקומות עבודה.
בשנת 1979, הארגון לאחדות אפריקה קיים כנס באזור מונרוביה, עם הנשיא בזמנו ויליאם טולברט (William R. Tolbert) כיו"ר. במהלך כהונתו, שיפר טולברט את הדיור הציבורי במונרוביה וגרם לירידה ב-50% של שכר הלימוד באוניברסיטת ליבריה. בשנת 1980 התרחשה הפיכה צבאית בראשות סמואל דו (Samuel K. Doe) נגד משטר טולברט, יחד עם הוצאה להורג של חברי מפלגה בכירים, לרבות טולברט עצמו. העיר נפגעה קשות בהפיכה זו, שהתקיימה בעיקר בגין העלאת מחירי האורז על ידי טולברט, וסבלה בהמשך ממצור, ומהרס מבנים ותשתיות רבות. הרס זה נמשך לאחר מכן בשתי מלחמות האזרחים בליבריה: מלחמת האזרחים הליברית הראשונה בין השנים 1989-1997 ומלחמת האזרחים הליברית השנייה בין השנים 1999-2003. ילדים ובני נוער רבים נשארו ללא קורת גג.
ב-2002 ארגנה לימה בואי (Leymah Gbowee) את "פעילות הנשים מען ליבריה"- שירה ותפילה בשוק הדגים של העיר עם נשים מקומיות נוספות, לקידום השלום. תנועה זו סייעה לשים קץ למלחמת האזרחים הליברית השנייה ב-2003 ולבחירת אלן ג'ונסון-סירליף כנשיאת ליבריה, שהפכה לאומה האפריקאית הראשונה עם נשיאה אישה.
גאוגרפיה
מונרוביה שוכנת לאורך חצי האי קייפ מסוראדו, בין האוקיינוס האטלנטי לבין נהר מסוראדו, שהקצה שלו יוצר נמל טבעי גדול. נהר סנט פול (The Saint Paul River) שוכן צפונית לעיר ומייצר את הגבול הצפוני של האי בושרוד (Bushrod Island), שניתן להגיע אליו על ידי חציית הגשר החדש ממרכז העיר מונרוביה.
מונרוביה ממוקמת בנפת מונטסראדו (Montserrado County) היא העיר הגדולה ביותר בליבריה ומשמשת כמרכז מנהלי, מסחרי ופיננסי.
שכונות העיר
העיר מונרוביה כוללת מספר מחוזות, הפרושים על פני חצי האי. מרכז העיר ההיסטורי, שממוקם ברחוב ברוד (Broad Street), נמצא ממש בקצה חצי האי, עם רובע השוק המרכזי בשם ווטרסייד (Waterside Market), שנמצא מצפון, מול הנמל של העיר. מצפון מערב ווטרסייד נמצאת שכונה עם הכנסה נמוכה בשם קהילת ווסט פוינט (West Point Community). ממערב/דרום-מערב למרכז העיר נמצאת מאמבה פוינט (Mamba Point), הרובע הדיפלומטי הראשי של העיר, שבו נמצאים השגרירויות של ארצות הברית ובריטניה וכן משלחת האיחוד האירופי. מדרום למרכז העיר נמצאת גבעת הקפיטול (Capitol Hill), שבה ממוקמים המוסדות העיקריים של הממשלה הלאומית, כולל בית המשפט העליון ((Temple of Justice) וארמון המנהל (the Excutive Mansion).
בהמשך מזרחה במורד חצי האי הוא אזור הסינקור (Sinkor) של מונרוביה. במקור הסינקור היה רובע מגורים פרברי, כיום משמש הסינקור כאזור ההומה של מונרוביה, המארח משלחות דיפלומטיות רבות, בו ממוקמים בתי מלון מרכזיים, בתי עסקים, וכן כמה שכונות מגורים, כולל קהילות שונות כגון, פלמקור (Plumkor), ג'ורקפנטאון (Jorkpentown), לאקפאזה (Lakpazee) ופיאמאה (Fiamah). סינקור הוא גם ביתם של נמל התעופה המשני של העיר, ספריגס פיין (Spriggs Payne), והאזור הסמוך, הנקרא איירפילד (Airfield), הוא אזור חיי הלילה המרכזי בעיר. ממזרח לשדה התעופה נמצא קטע הכביש הישן של סינקור, שהוא בעיקר משמש למגורים, כולל יישובים לא רשמיים כמו צ'וגבור (Chugbor) וגיא טאון (Gaye Town).
בדרום של חצי האי שוכנת העיירה העצמאית של קונגו טאון (Congo Town) וממזרחה לה נמצא פרבר גדול של פיינסוויל (Paynesville). פרברים נוספים, צ'וקלט סיטי (Chocolate City), גרדנרסוויל (Gardnersville), ברנרסוויל (Barnersville), קאבה טאון (Kaba Town), דנדווילו (Dandawailo) וניו ג'ורג'יה (New Georgia) נמצאים בצפון, מעבר לנהר. באי באשרוד, הנמצא צפונית מונרוביה ממוקמות השכונות קלרה טאון (Clara Town), לוגן טאון (Logan Town) ניו קרו טאון (New Kru Town). בצד המזרחי נמצאים הפרברים סטוקטון קריק ברידג' (Strockton Creek Bridge), קאלדוול (Caldwell), לואיזיאנה (Louisiana) וקאסאווה היל (Cassava Hill).
כלכלה
הכלכלה של מונרוביה תלויה בעיקר על ידי הנמל שבה – הנמל החופשי של מונרוביה (The Freeport of Monrovia) בעקבות מיקומם של משרדי הממשלה של ליבריה. הנמל של מונרוביה הורחב באופן משמעותי על ידי כוחות ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, והיצוא העיקרי כולל לטקס, עופרת וברזל.
חומרים נוספים שמיוצרים בנמל הם מלט, זיקוק נפט, מוצרי מזון, לבנים ואריחים, רהיטים וכימיקלים. בנמל באי באשרוד בין הנהרות מסוראדו וסנט פול, יש מתקנים לאחסון ותיקון כלי שיט.
אדמיניסטרציה וממשל מקומי
מונרוביה ממוקמת במחוז של מונרוביה רבתי בנפת מונטסראדו. החלוקה של מונרוביה היא לפי אזורים ולא לפי שבטים כמו שנהוג ברוב ליבריה. 16 האזורים של מונרוביה מחולקים גם הם ל-161 קהילות. מבחינה מוניציפלית, המחוז של מונרוביה רבתי מתחלק ל-2 מועצות עירוניות ול-10 מועצות מקומיות (9 עיירות ורובע אחד). על פי החוק העירוני שחוקק ב-1973, מועצת העיר של מונרוביה (Monrovia City Corporation) אחראית על ניהול העיר מונרוביה ואספקת שירותים למועצות המקומיות, אך אין לה סמכות משפטית וחוקית בתוכן.
תרבות
במונרוביה אטרקציות מגוונות, ביניהם, המוזיאון הלאומי של ליבריה, המקדש של הבונים החופשיים (Masonic Temple), שוק ווטרסייד ומספר חופים. בעיר יש גם את האצטדיון על שם אנטואנט טאובמן (Antoinette Tubman Stadium) ואת אצטדיוני הספורט על שם סמואל ק. דו (the Samuel K. Doe Sports Complex sports stadiums) מתוכם אחד האצטדיונים הוא מבין הגדולים ביותר באפריקה, עם 40 אלף מושבים. האצטדיון משמש כאצטדיון הבית של נבחרת הכדורגל של ליבריה, בנוסף קבוצת הכדורגל של מונרוביה (Monrovia FC) משחקת באצטדיונים.
תעשיית העיתונים במונרוביה החלה בשנת 1820, כשהעיתון ליבריה הראלד (Liberia Herald) היה אחד העיתונים הראשונים שפורסמו באפריקה. כיום, עיתונים רבים בסגנון הצהובונים מודפסים על בסיס יומי או דו שבועי, רובם לא יותר מ-20 עמודים. הדיילי טוק (The Daily Talk) הוא אוסף של חדשות וציטוטים של כתבי קודש שנכתבים מדי יום על לוח בצד הכביש באזור הסינקור של מונרוביה.
תחנות רדיו וטלוויזיה קיימות, כאשר הרדיו הוא המקור הנפוץ של חדשות ובגלל בעיות עם רשת החשמל הצפייה בטלוויזיה בעייתית יותר. רדיו UNMIL ראשי תיבות של משלחת האו"ם בליבריה (United Nations Mission in Liberia) משודר מאז ה -1 באוקטובר 2003. זוהי תחנת הרדיו הראשונה בליבריה המשדרת 24 שעות ביממה ומגיעה לשני שלישים מהאוכלוסייה. מערכת שידורי ליבריה שבבעלות המדינה משדרת ארצית ממפקדה במונרוביה.
מוסדות חינוך
במונרוביה ממוקמים אוניברסיטת ליבריה, האוניברסיטה המתודיסטית האפיסקופלית האפריקאית (African Methodist Episcopal University), האוניברסיטה המתודיסטית המאוחדת, סטלה מאריס פוליטכניק (Stella Maris Polytechnic) ועוד רבים מבתי הספר הציבוריים והפרטיים. במכללת א.מ. דוגליוטי נלמדים לימודי רפואה ולימודי סיעוד ומקצועות הפרה-רפואה נלמדים במכון הלאומי טובמן לאמנויות רפואיות (the Tubman National Institute of Medical Arts). החינוך מגן הילדים עד כיתה י"ב ממומן על ידי מערכת החינוך המאוחדת של מונרוביה, אשר משרתת את כל מונרוביה והסביבה.
בית הספר האמריקאי הבינלאומי של מונרוביה נמצא בקונגו טאון.
ערים תאומות
הערים התאומות של מונרוביה הן:
בעיות זיהום
זיהום הוא נושא חשוב ומדובר בליבריה ובעיר מונרוביה בפרט. ערימות של זבל ביתי ותעשייתי מצטברות בתוך העיר ולערוב שירותי התברואה שממומנות על ידי הבנק העולמי לא מגיעות לאסוף את הזבל שנערם. בשנת 2013, בעיית איסוף הזבל החריפה עד כדי כך שתושבי הפרבר פיינסוויל, שרפו את ערימות הזבל שגרמו לניתוק של הכביש הראשי ממונרוביה לקאקטה (Kakata). בנוסף הצפות גורמות להזרמת הזבל שהצטבר ברחבי העיר וכתוצאה מכך ביצות מזוהמות רבות נוצרות מחוץ לאזורי מגורים.
בשנת 2009, לשליש מתושבי מונרוביה הייתה גישה לשירותים נקיים. שאר תושבי העיר היו עושים את צורכיהם בסמטאות בין בתי מגורים, בחוף הים ובתוך שקיות פלסטיק שהשליכו לזבל או לתוך הים.
הרי וודאנג
הרי ווּדָאנְג (סינית: 武當山; פין-יין: Wǔdāng Shān), הוא שמו של רכס הרים קטן השוכן 25 קילומטרים מזרחית לעיר שה-ין שבצפון מערב מחוז חוביי במרכז סין. הרכס משתרע על כ-400 קמ"ר ובו 72 פסגות, שהגבוהה שבהן היא טְייֵנְג'וּ (סינית: 天柱, פין-יין: Tiānzhù, מילולית: "עמוד הרקיע"), 1,612 מטרים. בהר 36 צוקים ו-24 עמקים. לפי המסורת הדאואיסטית, על ההר חי הנזיר המיתולוגי גָ'אנְג סָאנְפֶנְג, ולכן הוא אתר חשוב עבור הדת הדאואיסטית, ולאורך השנים נבנו שם מספר רב של אנדרטאות, מקדשים, ארמונות, מנזרים, גשרים, שערים, מערות ומבדדים המקודשים לדת זו. ג'אנג סאנפנג נחשב גם המייסד של מספר אמנויות לחימה הנקראות וודאנג צ'ואן. מסיבות אלו הרי וודאנג הם אתר עלייה לרגל לדאואיסטים ומתרגלי אמנויות לחימה כאחד. ב-1994 הכיר ארגון אונסק"ו בחשיבות המקום כשהכריז עליו אתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה
השם "הרי וודאנג" (武当山) ניתן במפות סיניות הן לכל רכס ההרים (שמשתרע ממזרח-למערב לאורך הגבול הדרומי של עמק הנהר האנשווי, כשהוא חוצה כמה נפות של הנציבות העירונית שה-ין), והן לקבוצה קטנה של פסגות ברכס זה השוכנת בנפה העירונית דָאנְגְ'יָאנְגְקוֹאוּ (丹江口) השייכת לנציבות העירונית שה-ין. אתר המורשת העולמית מתייחס לאזור השני שבו המרכז הטאואיסטי. מסיבה זו גם הצגת גובה הפסגה הגבוהה ביותר ברכס במפות כ-1,612 מטרים מתייחסת רק לאזור המצומצם, ברכס כולו יש פסגות גבוהות יותר.
הנערה מהבית במורד השדרה
הנערה מהבית במורד השדרה הוא סרט קולנוע קנדי-צרפתי משנת 1976, בבימויו של ניקולס גסנר ובכיכובם של ג'ודי פוסטר, מרטין שין, אלכסיס סמית, מורט שומן וסקוט ג'קובי. התסריט נכתב על ידי ליירד קניג על בסיס ספרו מ-1974 הנושא את אותו שם. העלילה מתארת את קורותיה של ילדה מסתורית בת 13 בשם רין ג'ייקובס (פוסטר). הסרט הוא בעיקרו מותחן אך הוא משלב קטעים של אימה, מסתורין ורומנטיקה.
הרי וודאנג
גאוגרפיה
יש המחשיבים את רכס וודאנג כענף מזרחי של רכס דאבה (大巴山; Daba), רכס הרים גדול המשתרע על מערב חוביי, שאאנשי, צ'ונגצ'ינג וסצ'ואן.
הנערה מהבית במורד השדרה
בשנת 1978 הסרט זכה בשני פרסי סאטורן והיה מועמד לשלושה נוספים.
הרי וודאנג
היסטוריה
במהלך השנים התפרסמו הרי וודאנג בשל המנזרים הטאואיסטים המרובים השוכנים בהם, מנזרים שהתפרסמו כמרכז אקדמי למחקר, לימוד ותרגול של מדיטציה, אמנויות לחימה סיניות, רפואה סינית, שיטות חקלאות טאואיסטית והאמנויות הנלוות. המקור לכך היה באמונה הטאואיסטית כי האלים בני האלמוות שוכנים על פסגות ההרים. בהתאם לכך גם התו המורכב בכתב סיני המתאר בני אלמוות (仙 - xian שיאן) מורכב מאדם בצד שמאל והתו להר בצד ימין. הרי וודאנג, בהיותם הרים גבוהים יחסית, מכוסים יערות עשירים, הכוללים צמחייה שופעת ובה מינים רבים של צמחי מרפא (מתוך 1,800 מיני צמחי מרפא המוזכרים באנציקלופדיה של המינג, 400 צומחים בהרי וודאנג) התאימו על פי אמונה זו להיות משכן האלים, ולכן שימשו מקום מגורים ומפלט לנזירים טאואיסטים.
הנערה מהבית במורד השדרה
עלילה
במהלך ליל כל הקדושים רין ג'ייקובס (ג'ודי פוסטר) חוגגת את יום הולדתה ה-13 לבדה בבית ששכר אביה, לסטר. לסטר היה משורר והם עברו לבית זה בארצות הברית מאנגליה. פרנק הלט (מרטין שין), בנה של בעלת הבית קורה הלט (אלכסיס סמית), בא לביקור ומתנהג כלפי רין בגסות. הוא עוזב כשילדיו מגיעים לפתח הבית במסגרת סיבוב "תעלול או ממתק". למחרת הוא מנסה להציע לרין טרמפ אך היא מתעלמת ממנו.
העמותה הישראלית להגנה בפני טילים
העמותה הישראלית להגנה בפני טילים (עי"ט) היא עמותה ישראלית הפועלת להגברת המודעות הציבורית לנושא איום הרקטות והטילים על ישראל והצורך בפיתוח מערכות הגנה מפני טילים, כתגובה לאיום. העמותה הוקמה רשמית בחודש מאי 2007, כתגובה לירי הרקטות על ישראל בעת מלחמת לבנון השנייה, על פי עמדתם של מייסדיה כי מלחמה זו אמורה לשנות את התפיסה האסטרטגית של מדינת ישראל ואת האופן שבו אויביה של מדינת ישראל מסתכלים עליה.
הנערה מהבית במורד השדרה
עלילה
קורה הלט מגיעה לבית ומחפשת את לסטר, רין טוענת שאביה בניו יורק ומאיימת שתספר מה עשה לה בנה, פרנק. במהלך סידורים בעיר פוגשת רין את פרנק שוב אך אז פגישתם נקטעת על ידי השוטר מיגליוריטי (מורט שומן) שחושד שפרנק מטריד אותה. הוא מסיע אותה לביתה והם מתיידדים. על אביה היא אומרת שהוא עסוק ואסור להפריע לו.
הרי וודאנג
היסטוריה
על פי המסורת הטאואיסטית עלה האל גֶ'ן ווּ (真武, Zhen wu - "לוחם מושלם") המכונה גם "שׂוֵ'אן ווּ" (玄武;Xuan Wu - "לוחם מסתורי") לשמים לאחר שהפך לבן אלמוות מהרי וודאנג, ספציפית מהצוק הדרומי שבו הוקם לכבודו מקדש נָאן-יֵן. ג'ן וו הוא אחד מחשובי האלים בפנתאון הטאואיסטי. הוא אל הצפון, אחד מארבעת האלים של ארבע רוחות השמים, והאל האחראי על איתני הטבע כולל הורדת הגשם.
הנערה מהבית במורד השדרה
עלילה
גברת הלט מבקרת שוב כדי לקחת צנצנות לריבה. אמנם רין הוציאה מבעוד מועד את הצנצנות אך את המכסים השאירה במרתף. למרות אזהרותיה של רין, גברת הלט פותחת את דלת הסתרים ויורדת למרתף להביא את המכסים בעצמה. משהו מבהיל אותה והיא מפילה על ראשה את דלת הסתרים. כשרין פותחת את הדלת היא מגלה שגברת הלט מתה.
העמותה הישראלית להגנה בפני טילים
יושב ראש העמותה הוא מפקד חיל האוויר לשעבר אלוף במילואים הרצל בודינגר. בעמותה חברים יוצאי צבא בכירים, דוגמת תא"ל במילואים וראש מפא"ת לשעבר עוזי עילם, ראש מנהלת חומה לשעבר עוזי רובין, מפקדי חיל האוויר לשעבר האלופים במילואים דוד עברי ואיתן בן-אליהו ואקדמאים המתמחים בבקרת חימוש, מניעת תפוצה טילית ואסטרטגיה. ביניהם יצחק בן ישראל, ישעיהו נבנצל, יאיר רמתי ואפי איתם.
הרי וודאנג
שושלות טאנג, סונג ויואן
כבר הקיסרים של שושלת האן המזרחית (250-25 לספירה) התעניינו בחבל ארץ זה, אבל ההיסטוריה של המרכז הפולחני בהר התחילה רק בתקופת שושלת טאנג (907-618). מסופר כי בעקבות בצורת שפקדה את המדינה הורה הקיסר טאידזונג (唐太宗; שלט 649-626) ליִיאָו גְ'ייֵן (Yiao Jian), המושל המקומי שבתחום שלטונו שוכנים הרי וודאנג, להתפלל לגשם. הנוכחים בתפילה סיפרו שעם סיומה המריאו חמישה דרקונים מפסגת ההר לשמים, ומיד החל לרדת מבול. על מנת להנציח את הצלחתו של המושל המקומי בהורדת גשמים הורה הקיסר טאידזונג לבנות את "היכל חמשת הדרקונים", המבנה הראשון שהוקם בהר. ההיכל נבנה בשנים 649-627.
הנערה מהבית במורד השדרה
עלילה
לאחר כמה רגעי הלם רין מנסה להעלים ראיות לביקורה של גברת הלט. היא לוקחת ממנה את המפתחות לרכבה ומנסה להניע אותו. הקושי שלה להניע את הרכב מושך את תשומת לבו של נער הרוכב על אופניו בכביש סמוך. הנער מריו (סקוט ג'קובי) הוא אחיין של השוטר מיגליוריטי, קוסם חובב בדרכו למופע ביום הולדת של אחד מילדי הכפר. מריו לבוש כקוסם - גלימה, קובע ומקל. המקל הוא לא רק אביזר, למריו יש צליעה כיוון שחלה בשיתוק ילדים. הוא מדבר עם רין ומבטיח לעזור לה להזיז את הרכב אחרי המופע.
הרי וודאנג
שושלות טאנג, סונג ויואן
בהמשך נבנו בתקופת שושלת טאנג המקדשים טָאיְיִי (Taiyi), יֵנְצָ'אנְג (Yanchang), ובשנת 869 נבנה מקדש וֵייווּ גונְג (Weiwu Gong - "מקדש הדוכס רב העוצמה"). ב-1018 הורה הקיסר ג'נדזונג (宋真宗; שלט 1022-997) משושלת סונג לשנות את מטרת "היכל חמשת הדרקונים" למקדש. אחד מיורשיו, הקיסר חווידזונג (宋徽宗; שלט 1126-1100), הורה לבנות את "ארמון הרקיע הסגול" (נבנה בשנים 1126-1119) מתחת לפסגת גָ'אנְצִ'י (Zhanqi - "הדגל המתנופף"), ואחריו הוקמו מנזר לָאוג'וּ'ן (Laojun), ומרפסת שְׂייֵנְגְווָאן (Xianguan).
היישוב היהודי בארץ ישראל בימי מלחמת העולם הראשונה
בתקופת מלחמת העולם הראשונה נשלטה ארץ ישראל על ידי האימפריה העות'מאנית, שהטילה גזירות קשות ורבות על היישוב היהודי בארץ. תקופה זו הסתיימה עם החלתו בהדרגה של המנדט הבריטי על שטחי ארץ ישראל מקיץ 1917 עד סוף 1918 כאשר נשלמה המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה ובריטניה השלימה כיבושה של כל שטחה של ארץ ישראל מידי העות'מאנים.
הקשיים של יהודי ארץ ישראל
יהודים שלא היו אזרחים עות'מאניים סבלו מיחס בלתי אוהד של השלטון הטורקי בארץ ישראל, עוד טרם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. עם פרוץ המלחמה, בעקבות כניסתה של טורקיה למלחמה, נותקה ארץ ישראל ממדינות ההסכמה וממקורות אספקה של הון וסחורות שפסקו ברובם מלהגיע מחוץ לארץ. הירידה התלולה בייבוא והגיוסים הרחבים גרמו להאטה בכלכלה, ונוצר מחסור חמור במזון ותרופות.
העמותה הישראלית להגנה בפני טילים
עו"ד אריאל פרייברג משמש כיועץ המשפטי של העמותה משנת 2012.
מחלף ח"ן
מחלף ח"ן הוא מחלף המחבר את כביש 531 ורחוב בן-גוריון ברעננה.
רקע
המחלף נפתח לתנועה עם פתיחתו לתנועה של כביש 531 בשנת 2016. הוא מאפשר להתחבר לכביש 531 ממרכזה של העיר רעננה.
הרי וודאנג
שושלות טאנג, סונג ויואן
השליטים המונגוליים של שושלת יואן (1271-1368) הסתמכו על דת הטאואיזם כמקור לסמכותם, ולכן הורה הקיסר קובלאי חאן (שלט 1294-1260) על הרחבת מקדש חמשת הדרקונים לארמון. אחד מיורשיו, הקיסר בויאנטו חאן (הסינים מכירים אותו כקיסר זֶ'נְדְזונְג (元仁宗, Renzong), שלט 1320-1311), שיום הולדתו חל ביום ההולדת של האל גֶ'ן ווּ, שכאמור עלה לשמים בהרי וודאנג, הורה לתלות במקדש זה לוח הנצחה שממנו השתמע שהקיסר הוא האל בתחפושת. המבנים החשובים מתקופת שושלת יואן בהרי וודאנג כוללים את "השער לאדמה המבורכת" שהוקם ב-1304 - השנה שבה נתכנו הרי וודאנג "האדמה המבורכת", מקדש הצוק יוּ'שׂ'וּ (Yuxu), ארמון טְייֵן-יִי-גֶ'נְצִ'ינְג (Tianyi-Zhenqing), מערת אל הרעם ומקדש הצוק יִינְשְׂייֵן (Yinxian).
מחלף ח"ן
רקע
מקור שמו של המחלף הוא סמיכותו למושב גבעת ח"ן.
העמותה הישראלית להגנה בפני טילים
פעילויות העמותה
באתר הרשמי של הארגון מדווח על מגוון פעילויות ביניהן:
הרי וודאנג
שושלת מינג
מרבית המבנים בהר הוקמו בתקופת שושלת מינג (1644-1368). הקיסר יונגלה (永樂帝; שלט 1424-1402), הקיסר השלישי בשושלת מינג ובנו של חונגוו של מייסד השושלת, עלה לשלטון בהפיכה כשהוא מורד ביורש הרשמי, הקיסר ג'יינוון (建文; שלט 1402-1398), הקיסר השני של שושלת מינג שהיה נכדו של חונגוו. על מנת להצדיק את המרד טען הקיסר, שהיה לפני עלייתו לשלטון הנסיך האחראי על צפון הקיסרות, כי הקיסרות הוענקה לו מהאלים, וכי הוא אישית מוגן תחת חסותו של האל גֶ'ן ווּ, אל הצפון. כהכרת טובה לאל הוא שלח את חתנו מוּ שִׂין (Mu Xin) יחד עם שר העבודות ושר הטקסים לעמוד בראש צוות של ארבע מאות פקידים שתפקידם היה לנהל הקמת מכלול גדול של מבנים בהרי וודאנג במקביל למיזם בנייה גדול אחר של יונגלה, הקמת העיר האסורה בבייג'ינג. כ-20,000 פועלים עמלו במשך 12 שנים על הקמת מעל 100 מבנים: ארמונות, היכלות, מקדשים, מנזרים, מקדשי צוק, ומעל ל-100 גשרי אבן. כמו כן נסללה דרך בת 70 קילומטרים ממרגלות ההר ועד פסגת טְייֵנְג'וּ.
הנערה מהבית במורד השדרה
עלילה
אביה היה חולה סופני ולא רצה שביתו תעבור להשגחת גרושתו, אימה של רין. הוא הכין תוכניות שאיפשרו לרין לחיות לבד וצייד אותה באשלגן ציאניד בו תרעיל את אימה למקרה שתופיע. לאחר מכן התאבד בים. אימה אכן הגיעה ורין שמה לה מהרעל בתה. מריו עוזר לרין לקבור את הגופות ליד הבית ומאחר שירד גשם הוא מצטנן.
הרי וודאנג
שושלת מינג
על מנת לכלכל את הנזירים שלח יונגלה ב-1416 3,000 אסירים שיעבדו את האדמות בסביבה. לאתר בהרי וודאנג נשלחו מלומדים טאואיסטים מכל רחבי המדינה על מנת שישמשו כראשי המקדשים והמנזרים. מתחם המקדשים התפרש על שטח של 1,600 דונם, כפול משטחה של העיר האסורה. יונגלה פיקח אישית על ביצוע המיזם והעניק להרי וודאנג את התואר "הר מספר אחד תחת השמים" (Taiyue), ובכך הכריז כי להר חשיבות מעל לחמשת ההרים הגדולים של סין, ורומם את האל גֶ'ן ווּ למעמד הבכיר ביותר בפנתאון הטאואיסטי. לכבוד האל הוקם ההיכל המוזהב על הפסגה הגבוהה ביותר בהר, פסגת טְייֵנְג'וּ (1,612 מטרים), ובמרכזו פסל הנחושת של גֶ'ן ווּ. על מנת להגן על ההיכל הוקמה על המדרון מתחת לפסגה חומה שכונתה חומת העיר האסורה.
טורניר ברמינגהאם בסבב ה-WTA
טורניר ברמינגהאם (או בשמו הרשמי : AEGON Classic) הוא טורניר טניס מהקטגוריה הבינלאומית בסבב ה-WTA הנערך מאז שנת 1982 בעיר ברמינגהאם שבבריטניה. הטורניר משוחק על מגרשי דשא פתוחים.
הנערה מהבית במורד השדרה
עלילה
השוטר מיגליוריטי חוזר שוב לביתה מתוך חשד ששיקרה לגבי אביה. הפעם מופיע אדם מבוגר ומציג את עצמו כאביה והשוטר מתנצל על חשדותיו. לאחר שהלך מתברר שהיה זה מריו שהתחזה לאביה.
הרי וודאנג
שושלת מינג
גם יורשיו של יונגלה המשיכו לתמוך במרכז בוודאנג. כך למשל שלח ב-1552 הקיסר ה-11 בשושלת מינג, הקיסר ג'יאג'ינג, (嘉靖, Jiajing; שלט 1567-1521), את שר העבודות לפקח בראש צוות של מאה פקידים על עבודות שיפוץ המקדשים. לכבוד מאורע זה הוקם שער גְ'ה-שְׁה-שׂוֵ'אן-יְוֵּ'ה (Zhishi-Xuanyue - "ההר השחור (או הר המסתורין) המושל בעולם"). על חשיבות המרכז בתקופת שושלת מינג, מעידים 369 צווים קיסריים שעניינם הרי וודאנג, ושמעם של נזירים טאואיסטיים שפעלו במנזרי ההר בתקופה זו דוגמת גָ'אנְג שׁוֹאוּצִ'ינְג (Zhang Shouqing) יצא למרחוק בכל רחבי סין.
הנערה מהבית במורד השדרה
עלילה
הקשר בין השניים מתפתח ורין מתפשטת ונכנסת איתו למיטה (פוסטר הייתה קטינה בעת צילום הסרט ואת סצנת העירום מגלמת למעשה אחותה).
היישוב היהודי בארץ ישראל בימי מלחמת העולם הראשונה
הקשיים של יהודי ארץ ישראל
השלטון העות'ומני הטיל על התושבים בארץ ישראל מיסים כבדים, כמו מס מלחמה, וביצע החרמות של בהמות עבודה, כלים ומזון. בעקבות ניתוק הקשר עם מדינות אחרות, נפגעו הסוחרים ונעצרה קבלת התרומות ממדינות שהיו במצב מלחמה עם האימפריה העות'מאנית. אסונות טבע, כמו ארבה (בו נלחמו ללא הצלחה רבה על ידי עשיית רעש או הכאות בשקים) הוסיפה לפגיעה ביישוב היהודי. רבים מתו ברעב, אנשי היישוב שהיו תלויים בתרומות מחוץ לארץ, במיוחד אנשי היישוב הישן, רעבו ללחם וסבלו מעוני. המחסור הרב והימצאותם של חיילים רבים בארץ, היו כנראה הגורמים לתופעת זנות רחבה בעיקר בירושלים. כתוצאה מכך שגברים רבים גורשו מהארץ או ירדו למחתרת כדי להתחמק מגיוס לצבא העות'מאני, בראש משפחות רבות עמדו נשים.
הרי וודאנג
מתקופת שושלת מינג ועד ימינו
מסוף תקופת שושלת מינג מוזכרים ההרים בעיקר בהקשר לאירועים הקשורים בהיסטוריה הצבאית של סין. לי דזה-צ'נג, המורד שהביא להפלת הקיסר האחרון משושלת מינג בטרם הוכנע בעצמו על ידי צבא המאנצ'ו של שושלת צ'ינג, אסף צבא באזור זה. לוח זיכרון בהר מזכיר את הכנעת מורדי הטורבן האדום בהר על ידי צבא שושלת צ'ינג ב-1856, וב-1931 מצאה ארמיית החזית השלישית הקומוניסטית מקלט בהרים, לאחר נסיגתה מאגם הונג בדרום חוביי.
חוזה רוס-ביזנטיון (911)
לטקסט של החוזה הנכלל בכרוניקה הרוסית הראשונה יש דמיון רב בתוכן ובסגנון עם חוזי מסחר מאוחרים יותר שנחתמו על ידי ביזנטיון עם ערי המסחר האיטלקיות. הוא נכתב בשתי שפות ונחתם, באופן אישי, על ידי לאו השישי. הטקסט, גם, כולל נאומים של הצדדים החתומים. לא ידועים חוזים אחרים דומים ועתיקים בעלי מורכבות רבה כל כך בקרב חברות אחרות באירופה מאותה תקופה.
הרי וודאנג
מתקופת שושלת מינג ועד ימינו
ב-19 בינואר 2003 נשרף היכל יוּ'גֶ'ן (Yuzhen gong) בן 600 השנים עקב רשלנות של עובד בבית ספר לאמנויות לחימה. ההיכל בן שלושת האולמות שהשתרע על שטח של 200 מ"ר נשרף כליל. פסלו המוזהב של גָ'אנְג סָאנְפֶנְג שעמד בדרך כלל במרכז ההיכל הועבר במקרה לבניין אחר קודם לשריפה ולכן ניצל.
חוזה רוס-ביזנטיון (911)
החוזה פותח במנייה ארוכה של שליחי ה'רוס' ששמות כולם הם נורדיים: קרל, אינגיאלד, פארולף, ורמונד, הרולאף, גונאר, הארולד, קאמי, פריתלייף, הרואר, אנגנטיר, תרואנד, לייטולף, פאסט וסטיינווית. סעיפים 3 עד 7 מסדירים את המשפט הפלילי ואת חיי המושבה שלהם בקונסטנטינופול. יש גם סעיף על ירושה של סוחר שמת בבירת האימפריה. סעיף 8 מוקדש למשפט ימי. הסעיפים הבאים מגדילים את כופר הנפש עבור שבויים, החלפת פושעים ומעמד שכירי החרב הורנגים המשרתים את הביזנטים.
היישוב היהודי בארץ ישראל בימי מלחמת העולם הראשונה
הקשיים של יהודי ארץ ישראל
הניתוק מחוץ לארץ והפסקת ייבוא הסחורות הביאו למשבר פיננסי ולסגירת כל הבנקים. כדי למלא את המחסור באמצעי תשלום הנפיקו גופים שונים שטרות כסף משל עצמם. בעקבות המשבר, עלו מחירי הסחורות באופן חד, החיים הציבוריים נהרסו, ומחלות התפשטו לממדי מגפות, כמו מגפת הטיפוס שהפילה חללים רבים.
הרי וודאנג
הרי וודאנג ואמנויות הלחימה הסיניות
כאמור, על פי האגדה התגורר בן האלמוות, הנזיר הטאואיסטי המיתי גָ'אנְג סָאנְפֶנְג, שיש הטוענים שחי בין שושלת סונג לשושלת מינג, במשך תקופה מחייו בהרי וודאנג. על פי אותה אגדה אחראי גָ'אנְג סָאנְפֶנְג, להמצאת הוודאנג צ'ואן בכלל, ולהמצאת הטאי צ'י בפרט, בתקופה שבה התגורר בהר. את ההשראה להמצאות אלו קיבל לאחר שחזה בקרב בין עקעק זנבתן (יש הטוענים כי מדובר בעגור לבן-עורף) שתקף צפע. הוא התרשם מטקטיקת ההגנה של הנחש שנשאר דרוך והצליח להגן על עצמו בזמן שהעוף תקף, עד שבשלב מסוים זינק והכיש את תוקפו למוות. קרב זה נתן לו השראה ליצירת תורת האגרוף של הטאי צ'י הכוללת 72 תנועות.
מתחילת המאה ה-20 נחשבים טאי צ'י, שינג אי צ'ואן ובה גואה ג'אנג כסגנונות של וודאנג על פי הסיווג של סון לוטאנג (孫祿堂; 1933-1860). סוּן לוּטָאנְג היה מלומד שהתמחה בסגנונות הלחימה המכונים "פנימיים" (內家, Nèijiā - נֵייגְ'יָה), בניגוד לסגנונות שמקורם במנזר שאולין המכונים "חיצוניים". על בסיס סיווג זה הופרדו המשתתפים ל"שאולין" ול"וודאנג" בתחרות הראשונה של אמנויות הלחימה הלאומיות שאורגנה על ידי האקדמיה הלאומית לאמנויות הלחימה ונערכה בנאנג'ינג ב-1928.
היישוב היהודי בארץ ישראל בימי מלחמת העולם הראשונה
הקשיים של יהודי ארץ ישראל
היחס של הממשל ליהודים הקשיח ככל שמצבם במלחמה הידרדר והקשה עוד יותר על תפקוד היישוב. מצב זה נמשך קרוב ל-4 שנים. ראשית הכריזו השלטונות על ביטול משטר הקפיטולציות (חסינות לאזרחים זרים) וכתוצאה אלו שהגיעו ממדינות ההסכמה (כולל יוצאי רוסיה שהיו רוב העולים) עתה נחשבו כנתיני האויב.
הרי וודאנג
הרי וודאנג ואמנויות הלחימה הסיניות
הפסטיבל העולמי השלישי לאמנויות הלחימה הסיניות המסורתיות נערך בין ה-28 באוקטובר ל-2 בנובמבר 2008 בעיר שה-ין הסמוכה להרי וודאנג. המיקום נבחר על מנת לכבד את אחד משלושת סגנונות אמנויות הלחימה הסיניות.
הנערה מהבית במורד השדרה
עלילה
למחרת מגלה רין שמריו פיתח דלקת ריאות והיא מבקרת אותו בהיותו חסר הכרה בבית החולים.
הרי וודאנג
אתרי התיירות העיקריים
מכלול המקדשים שנבנה בתקופת שושלת מינג היה בנוי מסדרת מתחמים שפוזרו באופן אחיד ברחבי הרכס. בכל מתחם היה ארמון או מקדש שנבנו בעמק או על גבי טרסה, והם שימשו גרעין למקדשים ומנזרים שהקיפו אותם. בין המתחמים חיברה רשת של דרכים. כאמור, מרבית המבנים לא שרדו את שיני הזמן והמהפכות וכיום נותרו ארבעה ארמונות (וחורבות של שלושה) ושני מקדשים, ובנוסף מנזרים ומקדשי צוק רבים. אבל גם מה שנותר מושך לאתר תיירים רבים המגיעים להרי וודאנג הן בזכות הנוף והמבנים ההיסטוריים והן כמקום בו ניתן ללמוד על אמנויות הלחימה בסגנון הייחודי לאתר. בשנת 2001 ביקרו באתר 695,000 תיירים. תיירים יכולים להגיע לפסגת ההר בכמה דרכים: ברגל לאורך שביל בן 12 קילומטרים שלאורכו יש מדרגות אבן, ברכבל המוביל עד קרוב לפסגה, או לשכור אפריון. האתרים העיקריים בהר הם:
הנערה מהבית במורד השדרה
עלילה
בלילה לקראת השינה היא שומעת רעש מדלת הסתרים. להפתעתה יצא משם פרנק והוא מספר לה שגילה את סודותיה ושהוא מסכים להסתירם אם תהיה "חברה" שלו. רין משתפת פעולה ומציעה לו תה, כאשר לתוך כוסה הכניסה רעל. פרנק חושד בה ובוחר לשתות את הכוס שלה, הוא מתחיל להשתעל וללטף את שיערה ורין מביטה בו גוסס בקור רוח.
היישוב היהודי בארץ ישראל בימי מלחמת העולם הראשונה
הקשיים של יהודי ארץ ישראל
השלטונות פגעו בזכויות היהודים: נאסר עליהם לשאת נשק, נאסרה החזקת בולי הקרן הקיימת, כתיבת מכתבים ביידיש ובעברית. הונהגה חובת לימוד טורקית בבתי ספר, איסור על הנפת הדגל הציוני. הייתה דרישה מחסרי הנתינות העות'מאנית להתעת'מנות, וכפועל יוצא, גיוס לצבא הטורקי של אלה בגיל הגיוס. אלה מבין בעלי הנתינויות הזרות שסירבו להתעתמן נדרשו לעזוב את הארץ.
הטורקים גרשו את רוב האליטה היישובית מהארץ. בדצמבר 1914 התחולל גירוש יפו, בו אספו הטורקים אנשים שהסתובבו ברחובות תל אביב ויפו והעבירו אותם בכפייה באניה למצרים. ב-1917 הטורקים ביצעו את גירוש תל אביב של יהודים תושבי תל אביב ויפו, והחלו בתוכניות לגירוש היהודים תושבי ירושלים, והמושבות. בין השאר, עקב התקדמות החזית הבריטית מדרום לארץ שכן, הטורקים חששו שהיהודים יסייעו לבריטים להשתלט על הארץ. אזרחים זרים גורשו מתחומי ארץ ישראל, רובם למצרים, חלקם לדמשק וכ-800 בעלי נתינות צרפתית, חלק גדול מהם ממוצא אלג'יראי, בהנהגת הרב טולידאנו גורשו בהתחלה לביירות ומשם לקורסיקה.