cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האלים עצמם
חלק ראשון: נגד הטיפשות...
הם חורטים סימנים על רצועות של טונגסטן כדי לתקשר עם האדמקבילים, אשר מחליפים אותם בפלוטוניום-186 וכך מקבלים אותם. בזמן שברונאוסקי עובד, מגלה למונט כי שינוי חוקי הפיזיקה קיצוניים הרבה יותר ממה שחשבו עד כה, דבר שיכול לגרום לשמש להתפוצץ, כבר בעשורים הקרובים. למונט פונה לפוליטיקאים ולחברי הקהילה המדעית על מנת לעצור את פעילות המשאבה, אבל הם לא שועים לבקשתו. בזמן זה מקבל ברונאוסקי אישור מהאדמקבילים שהמשאבה מסוכנת, אך הוא מגלה כי הוא למעשה תקשר לא עם הרשויות, אלה עם מתנגדי השלטון, אשר מבקשים ממנו לסיים את פעילותה של המשאבה מכדור הארץ.
חלק שני: ... האלים עצמם....
החלק השני של הסיפור מתרחש ביקום מקביל, אשר מוחלים בו חוקי פיזיקה השונים משלנו. למשל, נראה כי הכוח הגרעיני חזק יותר ביקום זה, מה שגורם לכוכבים להיות קטנים יותר ולהישרף מהר יותר. נוסף על כך, אטומים מתנהגים ביקום זה בצורה שונה מיקומנו, וחומרים שונים יכולים "לתפוס" את אותו מקום במרחב באותו זמן, מה שנותן יכולות ייחודיות ליצורים התבוניים ביקום זה. הבדל נוסף הוא קצב מעבר הזמן, אשר נראה כי הוא איטי יותר מיקומינו. למשל, האירועים של הספר, אשר משתרעים על גבי כעשרים שנה ביקומינו, מתרחשים ככל הנראה בזמן קצר ביקום זה.
כמו בחלק הראשון הספר, גם בחלק זה יש חלוקה לפרקים יוצאת דופן. כל פרק, למעט הפרק האחרון, מחולק לשלושה חלקים בשם "א'", "ב'" ו-"ג'". כל פרק מסופר מנקודת מבטו של אחד החברים בשלשה אשר מהווה את קו העלילה המרכזי של חלק זה.
התושבים של הכוכב בו מתרחש חלק זה של הסיפור מתחלקים ל"נוקשים", אשר שולטים בכוכב, ול"רכים", אשר כפופים אל הנוקשים. הרכים עצמם מתחלקים לשלושה מינים, כאשר לכל מין יש תפקיד קבוע ומוגדר:
שלושת ה"מינים" נמצאים במערכת נורמות מיניות וחברתיות של התנהגות צפויה ומקובלת. שלושת המינים ניזונים על ידי פוטוסינתזה. יחסי המין שלהם מתרחשים על ידי איחוד הגופים שלהם לתוך מרחב אחד (פעולה המכונה "התמזגות"). "שפשוף אבנים" היא פעולת התאחדות עם מוצקים כמו סלעים, מבין שלושת המינים רק הרגשניים יכולים להשתפשף באופן מלא, בעוד השאר מסוגלים להשתפשף רק באופן חלקי.
הנוקשים מסדירים את החברה הרכה. הם מקצים קבוצות זיווג בעלות אחד מכל מין, המקבילות לזוגות שלנו, הנקראים "שלשה". נוסף על כך הם מהווים חונכים של הרציונליים.
דואה היא רגשית מוזרה, המגלה תכונות הקשורות בדרך כלל עם הרציונליים, ועל כן היא קיבלה את הכינוי "שמאלי-רגישנית". תוך כדי למידה עם אודין, מגלה דואה את הבעיה של הסופרנובה לה נחשף למונט בחלק הראשון של הסיפור. זועמת על תוצאות פעילות המשאבה, היא מנסה לעצור אותה. אולם, דואה אינה מצליחה לשכנע את בני מינה לנטוש את המשאבה, זאת משום שהשמש שלהם אינה מספקת מספיק אנרגיה לרבייה, ובני מינה מוכנים להרוס את השמש של כדור הארץ על מנת ליצור מקור אנרגיה אמין.
מונע על ידי תשוקתו הטבעית להתרבות, טריט, ההורה של השלשה, מבקש מאודין לשכנע את דואה לשתף פעולה על מנת ליצור את ילדם השלישי. כאשר אודין נכשל, גונב טריט סוללת אנרגיה מהמשאבה ומתקין אותו בפינת האכילה של דואה, וכתוצאה מכך השלשה מתמזגת וטריט מתעבר. כאשר דואה מגלה את מעשיו של טריט, היא בורחת אל מערות הנוקשים, שם היא מצליחה להעביר לכדור הארץ את המסרים אותם מקבל למונט. מעשים אלה גובים מדואה כוח רב, וכאשר היא נמצאת על ידי השלשה היא כבר נמצאת במצב אנוש. בזמן זה, מגלה אודין כי ההתמזגות, מלבד הרבייה, היא גורמת להפיכה לזמן קצר של השלשה לנוקשה. כלומר, הנוקשים אינם מין נפרד, אלא הצורה הבוגרת של הרכים. אודין מסביר זאת לדואה, ומשכנע אותה כי כאשר הם יהפכו לנוקשה תהיה לה יותר השפעה אצל הנוקשים, והיא תוכל לנסות לשכנע אותם לעצור את המשאבה. אולם, במהלך השינוי שלהם מרכים לנוקשה מבינה דואה, אם כי בשלב מאוחר מכדי למנוע את השינוי, כי הם בעצם אסטוולד, היוצר של המשאבה.
חלק שלישי: ... נלחמים לשווא?
העלילה מתמקדת בפיזיקאי ציני בגיל העמידה בשם דניסון, המוצג בקצרה בחלק הראשון של הספר כיריבו של האלאם, אשר הערה עוקצנית מצדו גרמה להאלאם לחקור את השינוי במיכל הטונגסטן שלו, אשר בסופו של דבר הביא לפיתוח המשאבה. הקריירה המדעית של דניסון נחסמה על ידי האלאם, ולכן השאיר דניסון את עולם המדע והפך לאיש עסקים מצליח.
דניסון, ללא קשר ללמונט, ניחש את הסכנה הנגרמת מהתלות במשאבות האלקטרונים. הוא מבקר את מושבת הירח בתקווה לעבוד שם מחוץ להשפעתו של האלאם בעזרת הטכנולוגיה שהלונריים פיתחו. הוא נעזר במדריכת תיירים לונרית בשם סלני לינדסטורם. סלני היא מוזה (אדם אשר הונדס גנטית ובעל יכולות אינטואיציה על אנושיות), אשר עובדת עם המאהב שלה, ברון נוויל. סלני וברון הם חלק מקבוצה של מסיתים פוליטיים, אשר רוצים להשיג עצמאות מכדור הארץ. קבוצה זו מעוניינת בחקירת דרכים לשימוש במשאבת האלקטרונים על הירח, זאת משום שהשימוש באנרגיה סולרית, בה נעשה שימוש עד כה, קושר את הלונריים לפני השטח, בעוד קבוצה זו רוצה לעבור לחיים תת-קרקעיים מלאים. בעזרת המדענים הלונריים, דניסון מקבל גישה לטכנולוגיה הנצרכת לו ומצליח להוכיח כי אכן הכוח הגרעיני אכן גובר, מה שיגרום להתפוצצות השמש.
דניסון ממשיך בעבודתו, ו"מתחבר" ליקום מקביל שלישי, אשר נמצא במצב דומה למפץ הגדול (המכונה "ביצה קוסמית" או "ביקום"), בו חוקי הפיזיקה הפוכים מחוקי הפיזיקה ביקומה של דואה. חומר אשר מגיע מיקום זה מגיע ליקומינו עם כוח גרעיני חלש, ולאחר מכן מותך כאשר חוקי הפיזיקה של יקומינו משפיעים עליו. חילוף החומרים עם יקום זה מאפשרים גם יצור אנרגיה ללא תשלום או בתשלום מועט, וגם מאזן את השינויים הנובעים משימוש במשאבת האלקטרונים, וכתוצאה מכך מחזיר את יקומנו לשיווי משקל.
יחסי אוסטרליה–לוב
יחסי אוסטרליה–לוב הם היחסים הדיפלומטיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין מדינת לוב.
האלים עצמם
חלק שלישי: ... נלחמים לשווא?
אולם, סלני מבצעת בדיקה בחשאי ומגלה כי מלבד חומר ניתן להחליף עם היקום המקביל גם מתקף. דניסון מגלה את בדיקותיה של סלני, ומכריח אותה להודות במטרת הבדיקות: ברון רוצה להשתמש בהחלפת מתקפים על מנת להניע גופים ללא רקטות בחלל, כולל הנעת הירח עצמו. ברון רוצה להשתמש בטכנולוגיה זו על מנת לנתק את הירח מכדור הארץ בצורה מלאה, דניסון נחרד מהרעיון, אולם הוא רואה את הפוטנציאל לנסיעה קלה בתוך מערכת השמש ולכוכבים אחרים.
כאשר סלני דנה בתוכנית של ברון עם שאר הקבוצה, רובם מסכימים כי הזזת הירח תהיה חסרת משמעות, ובניית חלליות עצמאיות תהווה פתרון טוב יותר. הצבעה של הציבור לאחר מכן מתנגדת לרעיונו של ברון גם כן.
יחסי אוסטרליה–לוב
סקירה כללית
אוסטרליה תמכה במהפכנים הלובים במהלך מלחמת האזרחים הראשונה בלוב, ושלחה סיוע הומניטרי ללוב יותר מכל מדינה אחת אחרת אחרי ארצות הברית. ב-9 ביוני 2011 הכירה אוסטרליה בממשלת המורדים, חודשיים לפני לכידתה של טריפולי.
בדצמבר 2011 נסע שר החוץ האוסטרלי קווין ראד ללוב ונפגש עם ראש ממשלת לוב עבד א-רחים אל-כיב. ראד הניף טקסית את דגל אוסטרליה על הקונסוליה הכללית של ארצו בטריפולי והבטיח את תמיכתה של קנברה במאמצים לפינוי מוקשים בלוב, וכן ייעוץ לגבי המעבר המתוכנן של לוב לממשל דמוקרטי.
האלים עצמם
חלק שלישי: ... נלחמים לשווא?
המוניטין והיוקרה של האלאם נהרסים על ידי הגילויים של דניסון. סלני ודניסון נהפכים לזוג, ולאחר קבלת אישור ללידת ילד שני, מבקשת סלני מדניסון להיות אביו של הילד.
פרטים מדעיים
בזמן כתיבת הספר, קוואזרים התגלו רק לאחרונה, ולא היו מובנים היטב. בסיפור למונט מציע כי קווזארים הם חלקים של גלקסיות אשר עברו עלייה פתאומית בעוצמת הכוח הגרעיני החזק, וכתוצאה מכך התרחשו התפרצויות של אנרגיית היתוך.
הספר מזכיר קווארקים, אך מגביל את הרעיונות שלו על הכח החזק לפאיונים, אשר נושאים את הכוח שמשאיר את הפרוטונים והנייטרונים יחד, תוך התעלמות מהגלואונים, אשר נושאים את הכוח המאגד את הקווארקים בתוך הפרוטונים והנייטרונים. בזמן כתיבת הספר, הגלואונים עדיין לא נצפו, אך חלקיקים אשר חשבו שהם קווארקים כבר נצפו ישירות.
אריך סלומון
אריך סלומון (בגרמנית: Erich Salomon; 28 באפריל 1886 – 7 ביולי 1944) היה צלם חדשות יהודי גרמני הידוע בתמונותיו בתחומי הדיפלומטיה והמשפט ובשיטות החדשניות בהן השתמש.
ביוגרפיה
סלומון נולד בברלין. הוא למד משפטים, הנדסה וזואולוגיה עד מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה עבד במחלקת השיווק של בית ההוצאה לאור אולשטיין ועסק בעיצוב פרסומות ושלטי החוצות של ההוצאה. הוא החל לעסוק בצילום בשנת 1927, כשהיה בן 41, כדי לתעד דיונים משפטיים וזמן קצר לאחר מכן החביא מצלמת Ermanox בכובע הבאולר שלו. על ידי חיתוך חור בכובע עבור העדשה, צילם סלומון תמונה של רוצח שוטר שעמד למשפט בבית משפט פלילי בברלין.
משנת 1928 עבד סלומון כצלם בעיתון Berliner Illustrirte Zeitung של בית ההוצאה אולשטיין. בזכות יכולתו הרב-לשונית וההסתרה החכמה, המוניטין שלו נסק באירופה. כאשר נחתם הסכם קלוג-בריאן ב-1928, סלומון נכנס לחדר החתימה, תפס את מקומו הפנוי של הנציג הפולני וצילם מספר תמונות. הוא אחד משני האנשים הידועים היחידים שצילמו ישיבה בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
הנצחה
פרס ד"ר אריך סלומון הוא פרס על מפעל חיים לצלמי עיתונות שמוענק על ידי החברה הגרמנית לצילום.
אפולינריזם
אַפּוֹלינָרִיזם (יוונית: Απολιναρισμός, אפולינריסמוס) היא השקפה כריסטולוגית שנוסחה על ידי הבישוף אפולינריוס מלאודיקאה בשנות ה-360 והוכרזה כמינות על ידי האורתודוקסיה הנוצרית ב-381. עיקרה היה שהלוגוס-האל הבן מתגשם בישו כך שתודעתו ונשמתו אלוהיים לגמרי ורק בשרו אנושי.
לאחר הוקעת המינות האריאנית בוועידת ניקאה ב-325 וניסוח הצהרת האמונה שהשוותה את האל האב עם האל הבן כחלקים בשילוש הקדוש, עדיין ניצבו אבות הכנסייה מול בעיות שנבעו מההגדרה הכריסטולוגית. תאורטיקנים התלבטו כיצד ייתכן שישו יכל לסבול כאדם אם היה אלוהי, ומן העבר השני עלה חשש שהתגשמות האל בו עשתה את הפן הרוחני המרומם למותנה ונתון לשינוי על ידי הבשר. המחלוקות והקשיים ההגותיים בנדון סערו במלוא עוזם עד לוועידת כלקדון ב-451, בה התקבלה נוסחה המקובלת עד היום על הרוב המוחלט של הכנסיות, ולא נרגעו אף אחריה. קובעי השקפה משני הצדדים חששו שההגדרה בניקאה לא הייתה ברורה כל צרכה. אפולינריוס מלאודיקאה, ניקאי קנאי, נכנס לסוגיה מהכיוון שדגל באחדות שני הטבעים של ישו והתנגד ליצירת בידול כלשהו ביניהם מאחר שהיה בכך כדי לפקפק בהשפעת האל הישירה בתוך העולם; גישה זו יוצגה בעיקר על ידי אסכולת אלכסנדריה (שאפולינריוס היה מקורב לראשיה, במיוחד אתנסיוס) בעוד שיריביה, שהתרכזו סביב אסכולת אנטיוכיה, דאגו יותר מטשטוש ההבדלים בין שני הטבעים ומכך שקירוב יתר ביניהם מציג את האל כמושפע ומשתנה מבריאתו. הדבר שהטריד ביותר את אפולינריוס היה תורתו של מרקלוס מאנקירה (אנקרה). מרקלוס טען, בהתבסס על דברי פאולוס השליח באיגרת הראשונה אל הקורינתים ט"ו כ"ד (וְאַחֲרֵי כֵן הַקֵּץ כְּשֶׁיִּמְסֹר אֶת־הַמַּלְכוּת לֵאלֹהִים הָאָב) כי הלוגוס/האל הבן היה אימננטי בתוך האל האב ולאחר הישועה יחזור לקיום בלתי-נפרד עמו. גם מרקלוס הוקע כמין וכופר בסופו של דבר. צמצום מעמדו של ישו באופן כזה דחף את הבישוף מלאודיקאה להגן על אלוהותו ונצחיותו.
האב חאלד אנטוליוס אבחן שלושה שיקולים עיקריים שהנחו את אפולינריוס בבואו לגבש את הכריסטולוגיה הייחודית שלו. ראשית, נדרש לשמור על מושא אחד ויחיד לסגידה לישו, ובידול בין טבעיו יצר איום של "שני מושיעים" בגוף יחיד שכל אחד עומד בפני עצמו. שנית, ודאותה ונשגבותה של גאולת העולם תבעה שרק ישות אלוהית תהיה מופקדת עליה, מבלי להיות מותנית או מעורבת עם טבע גשמי שהיה עשוי לשנותה או להשפיע עליה. ולבסוף, דווקא מתוך חשיבות השילוב בין האלוהי לגשמי שסימל ישו כחיבור בין בני האדם לבורא, שוכנע אפולינריוס שקיומם של תודעה ושכל עליונים ואנושיים זה בצד זה בתוכו משמעו היה ביטול האחדות הזו: הצד הרוחני הגבוה בוודאי היה בולע כליל את השני ובכך מסמל לא השתלבות אלא שעבוד וחיסול. המגע בין האדם לאל לא היה של הלימה, אלא היה כרוך בחיסול חלק מהאנושי.
מכל זאת הגיע בישוף לאודיקאה לנוסחה הכריסטולוגית שפיתח לבסוף. הוא הצהיר שאף שייתכן כי לישו הייתה נשמה נחותה או כח חיים בסיסי אנושי, כמו זה של חיה או של אדם המצוי באי-הכרה, האינטלקט והתודעה שלו – הנואוס – לא היו כאלו כלל. תחת זאת, הלוגוס תפס לחלוטין את מקומם בתוכו. הוא היה לא יותר מהאל הבן שעטה בשר, ללא מוח או נשמה אנושיים. גם גופו, אף שהיה רגיל וגשמי, היה שונה במהותו הרוחנית מזה של האדם החוטא שנפל וצאצאיו וספוג כולו באלוהות. החיבור בין הגשמי לנשמתו האלוהית היה מוחלט. מבחינות מסוימות, הבישוף הקדים את זמנו: הוא קבע, באופן שישמש גם את המנסחים בכלקדון, שישו היה אחד בהוויתו (ὁμοούσιος) עם האל האב והאנושות גם יחד. אבל הצורה שבה השתמש במובן זה לא הייתה תוך הצבעה על שני טבעים הפועלים ביחד, אלא על טבע אחד ויחיד שנוצר מחיבור הצד האלוהי עם הגשמי. בכך סלל את הדרך דווקא למונופיזיטיות שיצאה מנקודות הנחה דומות מאוד. תורתו גובשה על ידו במהלך שנות ה-360.
שמע האפולינריזם הגיע לבישוף רומי דמסוס הראשון ב-375, ולאחר היסוס קצר גינה אותו. כשהתפשטה הידיעה, צבר אפולינריוס אויבים מבין גדולי ההוגים. ראשי אסכולת אנטיוכיה, כמו דיודורוס מטרסוס, תקפו אותו בשל פגיעה בנשגבות האל הניצב מעל העולם בכך שהחדיר אותו כליל בגוף אנושי סובל. אבות הכנסייה הקפדוקיים, בסיליוס הגדול ובמיוחד גרגוריוס מניסה, הזדעזעו אף הם והוקיעוהו נחרצות, תוך שהם מדגישים את היות שני הטבעים מושלמים, מובחנים וגם כרוכים זה בזה. אנטוליוס העיר כי חשיבות האפולינריזם נחה פחות בו עצמו ויותר באופן בו אילץ את כל הצדדים במחלוקת הכריסטולוגית לחדד עמדות וניסוחים, צעד חשוב בדרך לכלקדון ולהתפתחויות אחרות. ב-381 הכריזו 150 בישופים בוועידת קונסטנטינופול הראשונה על התורה של בישוף לאודיקאה כמינות מוחלטת.
לאחר מות אפולינריוס ב-392 לא נמוגה השקפתו מיד. תלמידיו ומאמיניו התפצלו לשתי כתות, הוויטאליים והפולמיאנים. הוויטאליים שבו אל הכנסייה האורתודוקסית ב-425, והפולמיאנים התמזגו עם המונופיזיטים.
האלף השני
האלף השני (המילניום השני) היא התקופה שנמשכה בפרק הזמן שבין שנת 1001 לספירה עד שנת 2000 לספירה.
אוכלוסיית העולם גדלה באופן חסר תקדים במהלך האלף השני - מ-310 מיליון בשנת 1000 לספירה ל-6 מיליארד בשנת 2000 לספירה (כמעט פי 20). בעוד שחלפו קרוב ל-700 שנים עד שכמות האוכלוסייה הוכפלה מ-310 מיליון ל 600 מיליון, במהלך שלוש מאות השנים האחרונות של האלף השני, שיעור הריבוי הטבעי הגיע לשיא של 1.8% לשנה במחצית השנייה של המאה העשרים. הגלובליזציה וצמיחת האוכלוסין הניכרת השפיעו רבות על החברה והסביבה, ובמקרים רבים גרמו לשינוי האקלים, לזיהום, ולהכחדה של מיני חיות.
מאפיינים
על פי המקובל בהיסטוריוגרפיה המערבית, האלף השני מתחלק ל-2 חלקים כמעט שווים.
החלק הראשון מתאפיין בהמשך מסוים של סוף האלף הראשון - המשכם של ימי הביניים באירופה, המשך תור הזהב של האסלאם במזרח התיכון, באמריקה המשך שליטתן של התרבויות הפרה-קולומביאניות שמוקדן באזור פרו ומקסיקו, ובמזרח הרחוק התפשטותם של זרמים הינדואיסטים, והמשך הדומיננטיות של שושלות סין הקיסרית - שהופרעה בשלב מסוים באופן דרמטי על ידי עלייה של האימפריה המונגולית.
החלק השני של האלף השני נקרא בהיסטוריוגרפיה המערבית העת החדשה. בתקופה זו התרחשו שינויים מרחיקי לכת בכל תחומי החיים של בני האדם: דת, פוליטיקה, תעשייה, חברה, כלכלה, מסחר, תחבורה, תקשורת, מיכון, מדע, רפואה, טכנולוגיה ותרבות. תמורות אלה שינו את "העולם הישן" למה שמכונה "העולם המודרני" או "העולם החדש".
נהוג לסמן את המעבר בין התקופות סביב המאה ה-15, כאשר היסטוריונים שונים מצביעים על מאורעות שונים כמאורע המכונן שהתחיל את העת החדשה. חלק מהמאורעות הללו הם המצאת הדפוס בשנת 1456, גילוי אמריקה בשנת 1492, תחילת המהפכה הפרוטסטנטית בשנת 1517 ועוד. כך או אחרת, המחצית השנייה של האלף השני עבר העולם סדרה של מהפכות, שהתרחשו תחילה באירופה או בעולם המערבי, והתפשטו בהדרגה בכל העולם. חלק מהמפכות שהתרחשו בתקופה זו הן מהפכת הדפוס, המהפכה המדעית, ליברליזציה דרמטית של החברה ושל הכלכלה שהביאה בצידה גם דמוקרטיזציה ופמיניזם, את המהפכה התעשייתית, גלובליזציה ועוד.
תיירות איוואסקה
תיירות איוואסקה היא תופעה אנתרופולוגית – תרבותית וחברתית. סוג של תיירות פוסטמודרנית לאתרים ברחבי מערב אמזוניה, שמערבת מאפיינים של תיירות מרפא, עליה לרגל, תיירות דתית או רוחנית והרפתקנות. זוהי תופעה תיירותית שהתפתחה בסוף המאה העשרים, בה תיירים מרחבי העולם ובעיקר מהעולם המערבי, שאינם ילידים מהאזור ("אינדיאנים" או מסטיסים), רוכשים טיולים "הכל כלול" ליערות הגשם (בעיקר הפרואניים) כדי להשתתף בטקסים, שמנהלים שמאנים. זאת, לצורך התנסות בשתיית מרתח ההזיה – איוואסקה – סם הלוצינוגני משנה תודעה, שנודע בסגולותיו התרפויטיות המגוונות.
תיירות זו מושכת אנשים שלא חוששים משיטות טיפול מסורתיות בכדי למצוא מזור למחלות פיזיות והפרעות פסיכולוגיות, שכן, זוהי תופעה עם מגוון סכנות בצידה.
זוהי, גם תופעה המשקפת את הירידה בדבקות בדת מאורגנת בחברה המודרנית מצד אחד ואת העניין הגובר ב"רוחניות חלופיות" מצד שני. זוהי מעין "עלייה לרגל חילונית מודרנית". המוטיבציה העיקרית של התיירים היא לחוות חוויה רוחנית או טרנספורמטיבית, כזו שלא קשורה לדת ספציפית ואינה מכוונת לאתר מקודש מסוים. המטרה היא לחוות שינוי ושלווה פנימית באמצעות שינוי התודעה של הפרט. זוהי גם תופעה נאו-קולוניאלית הממוקמת בהקשר הרחב יותר של גלובליזציה כלכלית ותרבותית – של ניכוס תרבותי והסחרה.
אף על פי שתיירות איוואסקה מתקיימת במדינות שונות כמו קולומביה, אקוודור, בוליביה וברזיל, פרו ובמיוחד איקיטוס מושכות את רובה.
את המונח "תיירות איוואסקה" אפשר למצוא בספרות החל משנות ה-90.
איוואסקה
האיוואסקה הוא מרתח אנתאוגני, פסיכואקטיבי, המכיל גפן של איוואסקה – בשילוב עם עלי צ'קרונה -  בדרך כלל. השילוב בין הצמחים הוא סינרגטי ומאפשר מצב הזייתי מתמשך. המשקה נמצא בשימוש מימי קדם בקרב עשרות תרבויות ילידיות והן תרבויות של מסטיסים (בני תערובת) ברחבי האמזונס העליון בטקסים שמאניים, לצורכי פולחן, אבחון וריפוי. עבורם, השימוש באיוואסקה נוגע בכל היבטי החיים.
במגוון רחב של מחקרים אקדמיים השימוש באיוואסקה הוכיח את עצמו כיעיל מאוד למגוון רחב של מטרות טיפוליות, רפואיות ואחרות. הוא נמצא יעיל במיוחד בטיפול בדיכאון חזרתי וכזה העמיד לטיפול תרופתי, הפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD), וכן בטיפול במכורים לסמים. בשורה ארוכה של מחקרים עכשוויים נמצא שיש לו פוטנציאל מבטיח בטיפול במחלות פסיכיאטריות ונוירולוגיות שונות.
אמנם על פי המחקר הפרמקולוגי שנערך על איוואסקה עד כה נמצא כי השימוש בו בטוח במידה סבירה, הרי יש לו תופעות לוואי שונות (רובן חולפות לאחר השפעת הסם). החומרים הפסיכו-אקטיביים שבסם, יכולים לקיים אינטראקציה סינרגטית עם חומרים אחרים (תרופות בשימוש וסמים אחרים) ולגרום להרעלות חמורות. על כן, יש סיכון מוגבר למי שנוטל תרופות שונות, חולי לב ואלה הסובלים מפסיכוזה או שיש להם היסטוריה משפחתית רפואית כזו.
חוקיות
מכיוון שהאיוואסקה מכיל את התרכובת הפסיכואקטיבית דימתילטריפטמין (DMT), חוקיות השימוש בה שזורה בחוקיות השימוש ב-DMT. השימוש ב-DMT אסור ברוב מדינות העולם (בכלל זה ישראל), אך (ה־INCB), שהוא גוף בקרה מעין-משפטי ליישום אמנות הסמים של האו"ם, הצהיר במספר הזדמנויות כי איוואסקה אינו נתון לפיקוח בין־לאומי. על כן, נוצר מצב לא חד משמעי לגבי חוקיות האיוואסקה. מאמצע שנות השמונים מספר מדינות ברחבי העולם התירו במפורש את השימוש בסם למטרות פולחן דתי (בארצות בהן ישנן קהילות של דתות האיוואסקה הסינקרטיות, כמו הסנטו דיימי) אך הוא אסור למטרות אחרות. במקביל החלו גם להעניק תקציבים למחקר של סגולותיו התרפויטיות של הסם.
האיוואסקה והמערב
האיוואסקה מוכרת לאנשי המערב החל מהמאה ה-16, ובשנת 1851 הבוטנאי הגדיר את הצמח. באמצע שנות ה-50 של המאה העשרים (עת התרחבה התעניינות בקהילייה המדעית בהלוצינוגנים ובפוטנציאל שלהם בטיפול פסיכדלי),, האתנו-בוטנאי, ערך חקירה מודרנית ואקדמית ראשונה של תכונותיו של המשקה. ההתעניינות המערבית הכללית באיוואסקה החלה בשנות ה-60, על רקע תנועת תרבות הנגד בארצות הברית והן בשל השפעתן של יצירות ספרותיות פופולריות, כמו "מכתבי היגה" של אלן גינסברג וויליאם בורוז.
בעת ובעונה אחת, בסערת התרבות והפוליטיקה בארצות הברית של שנות השישים, האקלים החברתי, שאפשר את השימוש והמחקר על סמים פסיכדליים, השתנה. תשומת הלב התקשורתית הופנתה לסכנות של החומרים הפסיכדליים, העניין בסמים הללו דעך, והממסד הגיב בחקיקת חוקים חדשים שהגבילו את השימוש ואת יכולתם של החוקרים לחקור את התרופות. עם תום העשור הפכו הסמים הפסיכדליים, אשר עד אז היו חוקיים במקומות רבים, לבלתי-חוקיים בעליל בארצות הברית ובהמשך לכך ברוב מדינות העולם. על כן, למרות העלייה בתשומת הלב, איוואסקה המשיכה להיות מוכרת ומבוקשת רק על ידי מספר קטן של אנשים הרפתקנים עד אמצע שנות השמונים. ההתייחסות המחמירה לסם החלה להשתנות, בעקבות מאמציה של כנסיית סנטו דיימי (אחת מדתות האיוואסקה הברזילאיות) לזכות בלגליזציה ולאפשר את שימוש באיוואסקה לצורכי פולחן.
מאז ובהדרגה איוואסקה התפתח מגפן אקזוטית, הידוע באמזונס, לצמח שהשתלב בזרם המרכזי יותר - עבורו התפתח ענף תיירות שלם. החל מסוף שנות התשעים, ובמיוחד מתחילת שנות האלפיים למעלה מ-100 מרכזי איוואסקה לתיירים צצו בפאתי איקיטוס או מחוצה לה.
המצב בשנות האלפיים
בשנות האלפיים השימוש באיוואסקה התרחב לרמה עולמית ויש לו השפעה רבה על הזרמים הדתיים והנאו-שמאנים במערב. המרתח גם משך את תשומת לבם של מדענים שעורכים מחקר על איוואסקה בשביל לקבוע שימושים אפשריים במערב.
במקביל, תיירות האיוואסקה התפתחה להיות עסק מקצועי עקב דרישה מערבית הולכת וגוברת. בימינו נפתחים יותר ויותר "מרכזי ריפוי" ולודג'ים, הפונים בעיקר למטיילים עירוניים ומערביים ומציעים באינטרנט את טקסי האיוואסקה. הם פחות או יותר מקצועיים וממוסחרים. לעיתים קרובות מוצע שילוב של איוואסקה-שמאניזם ופעילויות אחרות, כמו ביקורים בקהילות מקומיות, אתרים, הרצאות וסמינרים ארוכים יותר של איוואסקה.
אזורים תיירותיים, שבאופן מסורתי היו פחות מעורבים בתרגול האיוואסקה באמזונס, גילו את הפוטנציאל הכלכלי שלו ומציעים אותו לתיירים מערביים. דוגמה אחת בפרו היא עיר האנדים הידועה קוסקו. שמאנים שמנהלים מרכזים כאלה לא מתנהלים בהכרח רק בהתאם למסורת אחת של קבוצה ילידית מסוימת. יש גם מערביים שמציעים איוואסקה וחלק ניכר מהמרכזים הם בבעלות של מערביים.
לא רק מספר התיירים המערביים גדל אלא גם מספר הצעירים המסטיסים המקומיים שמעוניינים להיות שמאנים גדל. רובם מודים שהם אינם עוברים הכשרה במשך כמה שנים, אלא פותחים עסק משלהם לאחר כמה חודשי הכשרה. לעיתים קרובות הם טוענים שלמדו אצל שמאן יליד. טרם התפתחות ענף תיירות זה, כדי להפוך למרפא מוסמך, היה צריך לעבור הכשרה של שבע שנים בהשגחתו של שמאן מנוסה על מנת לצבור ניסיון, שיאפשר למרפא המתחיל להתמודד באופן עצמאי עם מגוון של תופעות לוואי אפשריות, שיכולות לקרות במהלך הטקס.
למרות הפרסום הרב לו זכו המרתח ותיירות האיוואסקה יש חששות, דעות קדומות ופחדים לגבי השימוש במרתח. מיכיוון שנטילת איוואסקה היא תובענית מאוד מבחינה פסיכולוגית ומאתגרת מאוד מבחינה פיזית, קטן החשש שתהפוך לסם פנאי.
מהלך הטקס
באופן מסורתי, עמים ילידים שונים השתמשו באיוואסקה בדרכים שונות, כולל בטקסים שבהם המשתתפים ספרו את המיתוסים שלהם. זה היה טקס שאישר מחדש את מה שמאחד את הקהילה ואת סיפורי המוצא שלה. הטקסים, כפי שהם מנוהלים בשנות האלפיים, התפתחו במהלך השנים בעקבות המפגש עם הנצרות, הקהילות האפריקאיות, התרבות המערבית וגל התיירות מתחילת שנות האלפיים. גם בשנות האלפיים, קיים מגוון רחב של נהלים לטקסים.
לקראת הטקס, מפני שישנן אינטראקציות שליליות עם מזונות שונים, מרפאים מסורתיים ממליצים על דיאטה קפדנית ללא מלח, תבלינים, סוכר ושומנים, לפני ואחרי השימוש באיוואסקה. הדיאטה כוללת לרוב עוף, דגים, לחך, זרעים, אגוזים ועמילנים. דיאטה כזו, יחד עם צום לפני הפגישה, מעלה את הסרוטונין במוח תוך מזעור הקאות ושלשולים. כדי למטב את השפעת האיוואסקה הם ממליצים לגברים על התנזרות מינית. המפגשים נערכים בלילה על ידי המרפא באזורי ג'ונגל מבודדים בקצה העיר.
הטקס מתקיים בדרך כלל במבנה עץ מעגלי מסורתי הנקרא מלוקה. במרכזו, גזע עץ גדול הנושא תקרה שמיתמרת לגובה של שמונה מטרים. המשתתפים יושבים או שוכבים על מזרנים מסביב, פניהם כלפי המרכז ולפניהם דלי (שישמש אותם להקאות במידת הצורך). מולם יושבים מספר מרפאים (Curanderos) בתלבושות מסורתית, שיעבדו איתם לאורך הלילה. לפני השתייה, הקוראנדרוס מכה קלות במשתתפים בענף. לאחר שתיית האיוואסקה שוררת במקום שתיקה למשך כחצי שעה. ברגע שהמרתח מתחיל את השפעתו, מתחילים המרפאים לקרוא לרוחות הצמחים וכשאלה מצטרפות מתחילים גם לשיר (שירים מיוחדים המכונים Icaros) ולעיתים קרובות מרעידים רעשן. כעבור מחצית השעה, המשתתפים עשויים לחוות את תסמיני הסם כמו הקאות ושלשולים. נהוג לראות בכך טיהור מועיל של המערכת של האדם. המשתתפים עלולים להתחיל להזיע ולרעוד ולהרגיש את פעימות הלב שלהם דוהרות. הם עשויים אפילו להתעצבן, להרגיש מתוחים, סחרחורת או חסרי קואורדינציה. במהלך הטרנס ההזיות משתנות מאדם לאדם אך בדרך כלל רואים צבעים וצורות גיאומטריות לפני שמתחילים בהדרגה לחזות בהזיות שונות, לרוב של דמויות אנושיות ושל בעלי חיים. הם עשויים גם לקבל תחושה של טיסה בנופים מגוונים ופנטסטיים, או מגוון של חוויות הזויות. יש שחווים מפגש עם תודעה זרה, מעבר לגופם, או אפילו חוויה של התפרקות האגו. במהלך הטרנס, המרפאים ניגשים לכל אחד ושרים שירי רפואה שמאניים, שורקים או משמיעים קולות אחרים. לפעמים הם מעשנים טבק נרקוטי ונושפים אותו או מוצצים נקודות של כאב סמלי או ממשי על גופם של המשתתפים. בסיום כל אחד מהשירים יתיז המרפא נוזלים מבושמים על האורחים. הטקס יכול להימשך בין שעתיים לעשר שעות רצופות.
לאחר סיום הטרנס מתקיים מעיין טיפול קבוצתי בו המשתתפים חולקים את חוויותיהם ומפרשים אותן. הדרך שבה כל אחד מפרש את החוויות האלה, הדרך שבה מדברים עליהן, הסיפור שמספרים, מעוצב על ידי התרבות והרקע הייחודי של כל אחד.
ההשלכות השליליות של הביקוש הגובר לתיירות איוואסקה
לאורך השנים בהן התפתחה תיירות האיוואסקה, וכך גם קודם לכן, התפתח תהליך מקביל בקרב המקומיים. לאורך השנים, עם כניסת התרבות המערבית לאמזונס העליון, אופי ואופן השימוש המסורתי של המקומיים באיוואסקה שינה את פניו. האיוואסקה הפכה לעירונית והתערבבה עם הנצרות זמן רב לפני שהעניין המערבי בה החל. השמאניזם הילידי הפך למקצוע של מסטיסטים. בשנות האלפיים, אופי השימוש באיוואסקה הביא להיפרדות מהפרקטיקות השמאניות המסורתיות של דרום אמריקה. כך למשל, לקוחות מקומיים, הפונים לקוראנדרוס, מעוניינים לטפל בבעיות המוחשיות שלהם, כאשר, חווית האיוואסקה עצמה היא די משנית או אפילו לא רצויה, לכל היותר היא רק אמצעי להשגת מטרה. המרפא לבוש כפי שהוא נוהג בחיי היום יום ללא סממנים מסורתיים מיוחדים. לעומת זאת, התיירים מחפשים חוויות אותנטיות ברוח מסורת רוחנית ילידית שלא קיימת עוד. לכן, עורכי הטקסים התאימו את הטקסים בהתאם לציפיות – מעין אותנטיות מדומיינת או אותנטיות מתהווה, שתלויה בציפיות וברצונות של התייר – אותנטיות ממוסחרת.
מרלן דובקין דה ריוס, אחת האנתרופולוגיות הראשונות שחקרו את התופעה, רואה בתופעה זו ביטוי של סחר בין־לאומי בסמים. לטענתה, אנשים שמגיעים לאיקיטוס הם "נשמות ריקות שמחפשות התעלות רוחנית, בעוד שרוב המרפאים שעונים על הדרישה הם פשוט שרלטנים שמחפשים רווח ומנצלים את המשתתפים".
מצד אחד תיירות האיוואסקה הביאה לפריחה כלכלית לתושבי האמזונס העליון ויצרה מקומות עבודה רבים במגוון רחב של תפקידים. צעירים באזור, שפעם נרתעו מהשנים הארוכות של מסירות ומשמעת שנדרשו כדי להפוך למרפאים מוסמכים, מגלים עניין מחודש לאור האפשרות להכנסה קבועה.
עם זאת, ישנם גם היבטים שליליים פוטנציאליים וממשיים. רוב הלודג'ים בסביבת איקיטוס הם בבעלות או מופעלים על ידי זרים, בעיקר מפני שיש להם קשרים עם סוכנויות תיירות ומבינים טוב יותר איך לתת מענה מותאם לתיירים מערביים.
במהלך שני העשורים הראשונים של שנות האלפיים, הגלובליזציה הביאה למגמה דו-סטרית, שכן ניתן למצוא טקסי איוואסקה בערים בארצות הברית, קנדה, אוסטרליה ומדינות אירופה. הפופולריות הגואה של טקסים שמאניים במערב, שהפכה את האיוואסקה למוצר יצוא חשאי (לא חוקי), הובילה להידלדלות של גפן האיוואסקה בטבע. על כן, יש קהילות שמגדלות את האיוואסקה על קרקע חקלאית יקרת ערך, ומפאת הדרישה הגוברת יש הקוצרים אותה בטרם הגיעה לבשלות הראויה לצורך הכנת המרתח. בנוסף לכך, המחסור בעלי צ'קרונה גרם לשימוש מוגבר בחלופות, שיש להן השפעות בלתי צפויות שאף עלולות להיות קטלניות.
תיירות האיוואסקה הביאה גם להופעתם של נוכלים חסרי הכשרה בטיפול וריפוי וללא הידע הנדרש, שמונעים מרווח קל, משום שתיירים מוכנים לשלם סכומים גבוהים עבור ההתנסות הזו. פסיאודו-שמאנים אלה עשויים לערוך טקסים בנהלים כוזבים ומרמים תיירים בחוויה אותנטית לכאורה.
בנוסף, זרים שמגיעים לאזור, מבקשים ללמוד אצל מרפאים מקומיים במשך כמה שבועות או חודשים בלבד. חלקם שרלטנים שחוזרים לארצות מוצאם ויכולים לגרום לנזקים של ממש, כמו במקרה שדווח ב-2020 על צעיר ששתה כמויות גדולות של איוואסקה בטקס של כת השטן, וסבל מתסמונת ההפרשה הלא תואמת של הורמון ADH. זהו פן שמסמן את עלייתם של "שמאנים חדשים" כצד אפל של הגלובליזציה.
המצב בשוק הבריאות של הרפואה המסורתית בפרו אינו מוסדר במידה רבה. ישנן עדויות על שמאנים שהתנהלו לא כראוי, היו שיכורים, עייפים או שאף נרדמו במהלך הטקס. אם המרפאים הם חסרי הכשרה ראויה, הטקס עלול להוביל למצבים שעלולים לפגוע בביטחונו של המשתתף. האיוואסקה נקשרה למותם של כמעט תריסר תיירים בפרו, ובמספר עולה של פניות של אמריקנים למרכזים לטיפול בחומרים רעילים. יש עדויות אנקדוטליות על אירועים שונים ברחבי העולם של התאבדות, פגיעות מיניות ואף הריגה מתוך הגנה עצמית. מקרים אלה מדגימים את ההשלכות השליליות של נאו-שמאניזם ותיירות הסמים מכיוון שהם רחוקים מההתנהלות המקורית באמזונס הן מבחינה גאוגרפית והן מבחינה תרבותית.
התפתחויות שליליות אלו עוררו גם משבר אמון בחברה המקומית כלפי המרפאים שלהם, ומשפחות ילידים ומסטיזים רבים לכודים בימינו בוואקום של טיפול רפואי. חלק מהמטפלים הוותיקים לא מטפלים כלל באוכלוסייה המקומית, שכן ההכנסות מהתיירים גבוהות יותר והמקומיים לא יכולים לעמוד בהוצאות. מקומיים רבים עדיין אינם בוטחים ברפואה המודרנית (מערבית) או שאין להם אפשרות כלכלית לממן אותה. מרפאים צעירים יותר לעיתים קרובות אפילו לא יודעים איך לרפא בעיות מסוימות, כיוון שהם אינם לומדים עוד את כל מערכת הרפואה האמזונית כדי לרפא את המחלות הרווחות בקרב המקומיים.
כדי לשמר את האמינות של תיירות האיוואסקה, אנשי מקצוע רציניים רבים התחילו לסנן לקוחות פוטנציאליים לפני שהם מאפשרים להם להשתתף בטקסים, זאת בכדי לוודא שהם אינם סובלים מבעיות בריאות שיכולות לסכן אותם, ובמקרים מסוימים רופאים מומחים מתחום הרפואה המערבית המודרנית זמינים במהלך המפגשים, כדי לטפל בכל מקרה חירום בלתי צפוי.
מחקרים על טיפולים פסיכדליים בכלל וביניהם גם טיפולים באיוואסקה מדגישים את חשיבות. שכן, מידת ההכנה של המטופל לטקס, מידת המודעות שלו לגבי החוויות המצופות, והתנאים האופטימליים הדרושים כדי לעבור את הטקס בבטחה הם קריטיים להצלחתו ולמניעת התופעות השליליות.
ז'אן בטיסט דה קוסטר
ז'אן בטיסט דה קוסטר (בצרפתית: Jean-Baptiste De Coster; 1896 – 1968), היה כומר קתולי מבריסל שבבלגיה, חסיד אומות העולם.
פעילותו בתקופת השואה
האב דה קוסטר היה חבר המסדר הישועי בבריסל וראש הקולג' הישועי על שם ז'אן ברכמן הקדוש בבריסל. לבקשתו של בנדיקט גרינפאס, שהיה ראש מחתרת להצלת יהודים בבריסל, ולימים חסיד אומות העולם אף הוא, הסכים דה קוסטר לתת מחסה בקולג' שלו לקבוצות שמנו יהודים רבים. הצעירים שבין היהודים הורשו להשתתף בשיעורים בקולג' כדי להפחית את היעדר חינוכם עקב שנות המלחמה. חלקם הוסתרו במסווה של נזירים קתוליים. כמו כן סייע האב דה קוסטר לתת ליהודים רבים אישורי הטבלה מזויפים לנצרות כדי להצילם מגירוש, עם תחילתו של גירוש יהודי בלגיה למחנות ההשמדה בקיץ 1942. עבור יהודים אחרים סייע האב דה קוסטר במציאת מקום מסתור מחוץ לקולג'.
הנצחה
בשנת 1975 הכיר יד ושם באב דה קוסטר כחסיד אומות העולם.
הקורפוס ה-72 (ורמאכט)
הקורפוס ה-72 (בגרמנית: LXXII. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-13 בפברואר 1944, וכמפקדו מונה זיגיסמונד פון פרסטר. הקורפוס לחם בקרבות השונים ברומניה, ובכלל זה במבצע יאשי-קישינב. לאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות השונים בהונגריה ובאוסטריה, וב-8 במאי 1945 נכנע לכוחות בעלות הברית.
סיסי (סרט)
הסרט נחשב לאחד מהסרטים דוברי הגרמנית המצליחים ביותר, והקים לתחייה את "מיתוס סיסי". הוא גם נחשב לפריצת הדרך של רומי שניידר. אף על פי ששיחקה במהלך הקריירה שלה בעוד עשרות סרטים שזכו להצלחה, חלקם בתפקידים בעלי אופי שונה לחלוטין מתפקידה כסיסי, דבקה בשניידר דמות זאת עד מותה. למרות רצונה המוצהר להתרחק מדמותה ותדמיתה של הנסיכה, היא מילאה שוב את דמותה של סיסי בסרטו של לוקינו ויסקונטי "לודוויג" (1972).
עלילה
אליזבת, נסיכת בוואריה (רומי שניידר), היא בתם השנייה של מקסימיליאן יוזף, דוכס בבוואריה (גוסטב קנות') ולודוביקה, נסיכת בוואריה (מגדה שניידר). היא מכונה בפי כל "סיסי". היא חווה ילדות מאושרת בטירת פוסנהופן יחד עם שבעת אחיה ואחיותיה, וגדלה להיות ילדה אוהבת טבע, חסרת דאגות ואימפולסיבית. מוצאה האצילי אינו מכביד עליה כלל. דודתה, סופי, נסיכת בוואריה (וילמה דגישר) מחליטה לשדך את בנה פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה (קרלהיינץ בוהם) הצעיר, עם אחותה הגדולה של סיסי, הלנה (אוטה פרנץ) המכונה "ננה". לודוביקה וננה מסכימות להצעה בהתלהבות, למרות שטרם פגשו את פרנץ. פרנץ עצמו אינו מתלהב מהרעיון, אולם אינו מעז להמרות את פיה של אמו.
לודוביקה מחליטה שסיסי בת ה-16 תתלווה אליה ואל ננה בפגישה הראשונה עם פרנץ. עם זאת, היא אינה מספרת לסיסי על מטרתה של הנסיעה, ואוסרת עליה להשתתף באירועים שבהם תשתתף דודתה, בשל מזגה הפזיז. סיסי יוצאת לדיג, ופוגשת במקרה את פרנץ שנמצא גם הוא בדרכו לפגישה עם ננה. פרנץ מזמין את סיסי לטיול קצר, לא מודע לכך שהיא בת דודתו. סיסי מצדה לא חושפת את זהותה (וקצין המשמר החושם בֶּקל משתכנע שהיא מתנקשת ויוזם מצוד אחריה). במהלך הטיול, סיסי מתאהבת בו, והוא מזמין אותה לציד למחרת. במהלך הציד, סיסי עדיין אינה חושפת את זהותה, אולם לומדת מפרנץ על נישואיו הקרבים לננה. פרנץ מודה שהוא לא חש שום רגש כלפי ננה, ומצהיר שהוא מקנא באיש שיינשא לסיסי. עם שמיעת ההצהרה, סיסי נקרעת בין נאמנותה לננה לבין אהבתה לפרנץ, ונמלטת מהאזור בלי שום הסבר.
למזלה, סיסי אינה חייבת להשתתף במסיבת יום ההולדת של פרנץ באותו הערב, אולם היא מוזמנת אליה בידי אחיו הצעיר, קרל לודוויג (פטר ווק). במהלך המסיבה, פרנץ רואה את סיסי ומבין מי היא באמת, הוא מנסה להתוודות בפניה על אהבתו, אולם היא דוחה אותו כדי לא לפגוע בננה. מבלי להתייעץ באיש, פרנץ מודיע באופן פומבי על אירוסיו לסיסי. סיסי עצמה נכנסת להלם, ולא מסוגלת להתנגד. ננה עוזבת את המסיבה בוכה. אמו של פרנץ גם כן מתנגדת לבחירתו של בנה. סיסי ואמה חוזרות לפוסנהופן וההכנות לחתונה מתחילות. סיסי אינה נרגשת מכך כלל, שכן ננה נעלמה לתקופה לא-מוגבלת. עם זאת, היא מופיעה לפתע עם בן זוג חדש, וסולחת לסיסי. היא נותנת את ברכתה לנישואים, וסיסי נוסעת לווינה על גבי ספינת הקיטור "פרנץ יוזף", כאשר המונים באים להיפרד ממנה מנופפים בדגלי אוסטריה. היא נישאת לפרנץ בטקס מפואר בכנסייה האוגוסטינית.
המדתא
המדתא הוא אביו של המן האגגי וצאצא של אגג מלך עמלק.
הוא מוזכר בפעם הראשונה בתנ"ך ב:
בתלמוד הבבלי נאמר ששם אשתו היה אמתלאי בת עורבתי.
יש כמה הצעות לפירוש שמו. יש הסוברים שהמדתא הוא "הומדת" שהיה אחד הקצינים הפרסיים ו"דתא" היא תוספת שניתנה לו, שפירושה בפרסית "נתינה". כמו כן, יש הסוברים שפירוש שמו הוא "מקריב ". בנוסף לכך, יש הסוברים שפירוש שמו הוא "מתנת [האל העילמי] הומאן".
אדם בשם דומה ("המדיתא") מוזכר בכתובת פיניקית-נומידית מאוחרת מתוניסיה.
The Essential Cyndi Lauper
The Essential Cyndi Lauper הוא אלבום אוסף מאת זמרת הפופ האמריקאית סינדי לאופר. הוא הופץ כחלק מסדרת The Essential של סוני BMG בשנת 2003. האלבום נמכר בלמעלה מ-15,000 עותקים בארצות הברית, על פי נילסן סאונדסקאן.
האלבום הגיע למקום ה-210 במצעד האלבומים שביפן.
כביש 781
כביש 781 הוא כביש רוחב אזורי בקריות ובגליל התחתון המקשר בין צומת קריית חיים במפגש עם כביש 4 לבין צומת מורשת במפגש עם כביש 784. אורכו של הכביש הוא 16.5 ק"מ. בחלק מהכביש באזור הקריות עובר קו 2 של המטרונית.
רוג'ר טסיין
רוג'ר טסיין (באנגלית: Roger Y. Tsien; 1 בפברואר 1952 – 24 באוגוסט 2016) היה ביוכימאי סיני-אמריקאי. טסיין זכה בפרס נובל לכימיה ב-2008 יחד עם מרטין צ'לפי ואוסאמו שיממורה על מחקרו על GFP. טסיין היה פרופסור במחלקה לכימיה ולביוכימיה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
ביוגרפיה
טסיין הוא צאצא של המשפחה המלכותית ו'וּיֶה (吳越). לפי רישומים היסטוריים, טסיין הוא הדור ה-34 למלך טסיאן לִיוּ (钱镠). מדען הטילים, טסיאן סו-שן, הוא בן דודו של אביו של רוג'ר טסיין. אחיו, ריצ'רד טסיין, אף הוא מדען ופרופסור באוניברסיטת ניו יורק.
רוג'ר טסיין נולד בניו יורק לשני הורים שהיגרו מג'ג'יאנג שבסין, ומאוחר יותר התחנך בניו ג'רזי. כיוון שבילדותו סבל מאסתמה, שהה טסיין רוב הזמן בתוך ביתו וניצל את הזמן במעבדה מאולתרת במרתף בית הוריו. בגיל 15, הלך טסיין בקיץ לתוכנית מחקר לנוער באוניברסיטת אוהיו, שם חקר במעבדה את הקשרים תיוציאנאט (thiocyanate) למתכות אחרות ואת חוזק הקשרים ביניהם. בגיל 16 זכה לראשונה בתחרות ארצית למדע על מחקר זה, על אף שראש המעבדה בה היה טען כי המסקנות שלו אינן נכונות.
הוא סיים את התואר הראשון שלו בפיזיקה וכימיה באוניברסיטת הרווארד ב-1972. במהלך לימודיו עבד במעבדה של קיאנג (Nelson Kiang) על ניתוח של ספייקים משבלול האוזן. לאחר מכן, למד במכון לפיזיולוגיה באוניברסיטת קיימברידג' וב-1977 סיים שם את לימודי הדוקטורט בפיזיולוגיה בנושא נוירוביולוגיה. בעבודת הדוקטרט שלו, פיתח טסיין דרך למדידה של כמויות הסידן התוך-תאיות, ויצר את החומר BAPTA. חומר שמזהה סידן היה דרוש אולם בתאים יש רוב של מגנזיום, לו יש את אותו המטען החשמלי ועל כן יש קושי בזיהוי ספציפי של סידן בתא. הדרישה לחומר כזה הייתה משום שלסידן חשיבות גדולה בהעברת מידע בתוך התא. טסיין ידע על EGTA שקושר ספציפית סידן ביחס למגנזיום, אולם צבעו היה שקוף, ועל כן שינה את ה-EGTA בצורה כימית והצליח לייצר את BAPTA, לו יש סלקטיביות גבוהה לסידן ביחס למגנזיום ותכונות אופטיות בעת קישור לסידן.
טסיין עבד באוניברסיטה כבתר-דוקטורנט בין השנים 1977–1981. בתחילת 1982 עבר לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם עבד עד 1989. באותן שנים ניסו במעבדתו לשפר את הצבענים של הסידן ושל יונים אחרים. כמו כן, הם פיתחו אינדיקטור כימי לנתרן. ב-1989 עבד באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו כפרופסור לפרמקולוגיה, לכימיה ולביוכימיה. בתקופה זו עבר לעבור על cAMP, וביחד עם סוזן טיילור (Susan S. Taylor) פיתח צבען לנוכחות של cAMP המבוסס על פלואורסצנציה של PKA, שהוא פרוטאין קינאז תלוי cAMP. בהמשך עבד על שיפור ה-GFP, שנמצא ב-1992.
מחקריו
הוא נודע בעיקר בשל מחקריו על ה-GFP, חלבון פלואורסצנטי שזורח באורך גל אחר מאורך הגל שמוקרן עליו. ה-GFP שינה את פני הביולוגיה של התא והנוירוביולוגיה, באמצעות האפשרות להתבונן בתאים חיים ולעקוב אחר הפעילות של מולקולות תוך-תאיות בזמן אמת.
בין היתר עבד טסיין עם אריק קנדל ועם סוזן טיילור על חיית המודל אפליזיה (Aplysia) וניסה לבחון את השינויים בריכוזי cAMP בה. הם פיתחו צבען ל-cAMP המבוסס על ההיפרדות בין היחידות הבקרתיות והקטליטיות של PKA בעת קשירה של cAMP. אולם, היו קשיים לעבוד עם הצבען שפיתחו, בין היתר בשל הצורך לבטא את PKA גם בתאים בהם החלבון אינו מבוטא וכן בגלל הגודל הנדרש של התאים. בהתאם לכך הם ניסו ליצור צבען שיכול לחצות ממברנות ולהיקשר ספציפית לחלבונים מסוימים או להתבטא עם החלבונים עצמם. ב-1992 נמצא ה-GFP על ידי שיממורה ודחף מחדש את מחקרו.
פיתוח ה-GFP וחלבונים פלואורסצנטיים נוספים
ה-GFP וחלבונים פלואורסצנטיים נוספים שפותחו במעבדתו של טסיין משמשים למחקר ולמעקב אחר ביטוי של חלבונים בתאים וביצורים שלמים. משתמשים בחלבונים אלה על ידי איחוים לחלבון אותו רוצים לחקור, וכך אפשר לעקוב אחריהם ולאתרם באמצעות מיקרוסקופ בזמן אמת. שימוש בשיטה זו הפך עם השנים למקובל מאוד ואפשר ביצוע מחקרים בביוכימיה, בביולוגיה מולקולרית, בביולוגיה של התא ובנוירוביולוגיה.
מאז גילויו של החלבון, מספר מוטנטים שלו הונדסו ופותחו. אחת מאבני הדרך לפיתוח מוטנטים של GFP הייתה במעבדתו של טסיין, בה נעשתה מוטציה נקודתית (S65T) ל-GFP המקורי שהתגלה. המוטציה הפכה את שיפרה את היכולת הפלואורסצנטית של החלבון, הן בעצמת הזריחה והן בזמן שהחלבון זורח. המוטציה גם גרמה לתזוזה של פיק ספקטרום הזריחה (פלט) ל-489nm (במקום 475nm), בעוד ספקטרום העירור הוא ב-395nm בשניהם. עובדה זו חשובה משום שהיא הובילה לזריחה חזקה יותר בספקטרום האור הנראה, שאפשר להבחין בצבע בעזרת מיקרוסקופ. כמו כן, המוטציה ייצבה את החלבון בטמפרטורת החדר, בעוד החלבון המקורי פעל בטמפרטורות נמוכות בלבד, וכך איפשרה עבודה איתו בטמפרטורות נוחות יותר. במאמר זה גם הראה את מנגנון הפעולה של GFP, שכולל תגובת חמצון-חיזור עם מולקולת חמצן. טסיין גם תרם בהבנה של דרך פעולתו של GFP וכן בפיתוח מוטנטים נוספים.
ביו השנים 1994–1998, יצר מוטנטים שונים של GFP, שגרמו לשינויים מבניים בחלבון. כמו כן, יצר חלבונים שיכולים לזרוח בצבעים שונים, צהוב, ציאן וכחול. הללו משמשים למחקר באמצעות שיטת FRET (Fluorescence resonance energy transfer), כלומר שילוב בין שני חלבונים עליהם יש כרומופור לבדיקה של קשרים בין-חלבוניים או תוך-חלבוניים שנוצרים. יחד עם זה, מעבדתו לא הצליחה ליצור כרומופור אדום.
ב-1999 גילה סרגיי לוקיאנוב (Lukyanov) עם מעבדתו חלבונים פלואורסצנטיים גם ב-Discosoma, בעל חיים ששייך לצורבים. כיוון שאחד החלבונים שנמצאו היה חלבון שזורח באדום, צבע שמעבדתו של טסיין לא הצליחה לפתח באותה עת, מעבדתו של טסיין ניסתה להבין את מנגנון זריחה זה. בין השנים 2000–2002, יצר טסיין וריאנטים יציבים של DsRED שיכול לזרוח באדום, בוורוד ובכתום, על ידי הפיכת החלבון למונומרי, וכך יצר יכולת לסימון של חלבונים שונים בכל קשת הצבעים. ב-2002 עזר לפתח מונומר ראשון של DsRED, וכן עזר לפענח את ההבדלים המבניים בין DsRED לבין GFP, וכך להסביר את ההבדל בצבעים שנוצרים מזריחתם. ב-2009 יצרה המעבדה בראשה טסיין עומד את ה-IFP, חלבון שמקורו במוטנציות על חלבון חיידקי ולא ממדוזה כקודמיו. חלבון זה מקורו בחלבון איתות חיידקי שבולע אור, אותו הפכו למוטנטי באמצעות מוטגנזה מכוונת.
הדמיית סידן
טסיין הוא בין המפתחים של השיטה להדמיית סידן (Calcium imaging), וכמפתח של צבעים שצובעים בנוכחות של יונים מסוימים, ובהם סידן. אחד מהצבעים שפיתח היה Fura-2, שמשמש לצביעה ולמעקב אחר יוני סידן. צבע נוסף שאף הוא צובע סידן הוא Indo-1, ופותח במעבדתו של טסיין ב-1985. מעבדתו של טסיין גם יצרה צבען שמבוסס על קלמודולין, שכונה קמלאון (Cameleon).
הדמיות סידן נועדו כדי לדמות את המצב של יוני הסידן בתא, ברקמה או במדיום. הרעיון מבוסס על קישור ספציפי בין סידן לבין מולקולה אחרת שהופכת לפלואורסצנטית לאחר הקישור. התהליך מבוסס על מולקולה שנקשרת באופן הפיך וספציפי ליון הסידן, אך באפיניות נמוכה יותר ליונים עם מטען דומה, כמו מגנזיום. חשיבות השיטה היא במעורבות יון הסידן בתהליכים תוך-תאיים רבים. מעבדתו של טסיין גם שיפרה אינדיקטורים לנוכחות של נתרן וכן לבדיקה של פוטנציאל הממברנה.
פרסים והוקרות
ב-2002 קיבל את פרס ACS לחשיבה יצירתית מהחברה האמריקנית לכימיה. ב-2004 זכה טסיין בפרס וולף למחקר בסיסי ברפואה על מחקרו. ב-2006 התקבל כחבר מן החוץ בחברה המלכותית. ב-2008 בפרס נובל לכימיה, באותה שנה הוא גם הפך לחבר כבוד בחברה המלכותית לכימיה. שנה מאוחר יותר קיבל דוקטורט לשם כבוד מאוניברסיטת הונג קונג. כמו כן, טסיין נבחר ב-1998 כחבר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית וכן לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
מכון האסטרופיזיקה של האיים הקנרים
מכון האסטרופיזיקה של האיים הקנרים (בספרדית: Instituto de Astrofísica de Canarias) הוא מכון מחקר אסטרופיזיקלי הממוקם באיים הקנריים. הוא נוסד בשנת 1975 באוניברסיטת לה לגונה. המכון מפעיל שני מצפי כוכבים אסטרונומיים באיים הקנריים: מצפה הכוכבים Roque de los Muchachos בלה פלמה ומצפה הכוכבים טיידה בטנריפה.
המנהל הנוכחי של המכון הוא רפאל רבולו לופז.
בשנת 2016 מונה האסטרופיזיקאי האנגלי סטיבן הוקינג לפרופסור כבוד במכון, המינוי הראשון שנקבע על ידי המכון.
רוברטו די מטאו
רוברטו די מטאו (איטלקית: Roberto Di Matteo; נולד ב-29 במאי 1970) הוא כדורגלן עבר איטלקי ומאמן בהווה.
קריירת אימון
קיבל רישיון אימון בזמן שהיה פצוע עוד כשהיה בחוזה עם צ'לסי.
ב-30 ביוני 2009 עבר לווסט ברומיץ' אלביון. במשחק הראשון תחת הדרכתו הקבוצה הפסידה 6:0 לצ'לסי. אחרי אותו משחק הגיעו תוצאות יותר טובות, ודי מטאו אף זכה בתואר מאמן החודש בפרמייר ליג בספטמבר 2010, אך בפברואר 2011 אחרי ניצחון אחד בלבד ב-10 משחקים הוחלט לפטר את המאמן האיטלקי.
ב-29 ביוני 2011 מונה די מטאו לעוזר מאמן צ'לסי אנדרה וילאש בואש. ב-4 במרץ נהיה ממלא מקום מאמן הקבוצה אחרי פיטורו של וילאש בואש. ב-5 במאי זכה די מטאו בתוארו הקבוצתי הראשון אחרי ניצחון 1:2 על ליברפול בגמר הגביע האנגלי. ב-19 במאי 2012 הוביל את צ'לסי לניצחון בגמר ליגת האלופות. ביוני 2012 חתם על חוזה לאמן את הקבוצה למשך שנתיים.
ב-21 בנובמבר 2012 פוטר המאמן מצ'לסי בעקבות רצף של אי הצלחות, והקשה שבהן, התבוסה ליובנטוס 3-0 במסגרת ליגת האלופות.
ב-7 באוקטובר 2014 מונה למאמנה של שאלקה 04 הגרמנית. ב-26 במאי 2015 התפטר די מטאו מאימון הקבוצה.
תארים כשחקן
אראו צ'לסי
תארים כמאמן
צ'לסי וסט ברומיץ' אלביון
מחמודה ריאד
מחמודה ריאד (בערבית: محمودة رياض; 1932-2007) הייתה אקטיביסטית טרנסג'נדרית. נחשבת לטרנסג'נדרית הערבייה הראשונה בישראל.
קורות חייה
מחמודה ריאד נולדה בשנת 1932 בכפר דיר אל אסד בצפון והייתה רועת צאן בילדותה.
פרטים על חייה של מחמודה ריאד ידועים בעיקר דרך כתיבתה של האקטיביסטית הטרנסג'נדרית אפרת טילמה, שעסקה בה גם בספרה האוטוביוגרפי "לזאת יקרא אישה", אשר ראה אור בשנת 2020.
טילמה סיפרה כי הכירה את ריאד דרך מכרה שלה. היא אמרה לה כי ברצונה להיות אישה. טילמה טיפלה בה וליוותה אותה לטיפולים הורמונליים. ריאד עברה מספר טיפולים קוסמטיים להסרת מאפיינים גבריים ובהמשך שינתה את שמה לשם עברי, נעמי.
בראיון לכתבה שהתפרסמה בידיעות אחרונות ב-1975 סיפרה ריאד על קשיי חייה, שהיו מלווים מכות, שוד ואונס. היא סיפרה למראיין שהיא חוסכת כסף לניתוח, אינה יודעת קרוא וכתוב ואוהבת את בני משפחתה (אמה ואחייניה). היא גם סיפרה על רצונה בילדים, אף שהכירה בכך שתתקשה למצוא בן זוג שירצה לחיות בזוגיות עם "קוקסינל" (מילת גנאי בשימוש בכתבה).
ריאד עברה לברלין, שם אימצה את שם הבמה "להלובה" וזכתה להצלחה כרקדנית ריקוד בטן וזמרת במועדון טורקי בעיר.
ריאד נרדפה כל חייה על ידי בני משפחתה, שהגיעו בעקבותיה לתל אביב ובהמשך גם לברלין, ואילצו אותה לתת להם את רווחיה מעבודתה.
לאחר שעזבה את ברלין היא חזרה לישראל, ועסקה בזנות למחייתה.
בשנת 2005, כשהיא בת שישים, אושפזה בבית החולים ולאחר מספר חודשים הלכה לעולמה, ללא בני משפחתה לצידה.
הנצחה
סיפור חייה של ריאד, ודמויות אחרות, סופר בתערוכה בשם "מה יגידו השכנים? חיים קוויריים בחיפה, 2007-1932" המספרת את סיפורה של קהילת הלהט"ב בחיפה. התערוכה הוצגה במוזיאון חיפה ונוצרה בשיתוף עם פרויקט ההיסטוריה הגאה החיפאית.
מגדל המשולש
מגדל המשולש (בצרפתית: Tour Triangle), הידוע גם בשם "פרויקט המשולש", הוא גורד שחקים שייבנה באתר התערוכה פּארק דֶז אֶקסְפּוֹזיסְיוֹן דל לה פורט דה ורסאי (Parc des Expositions de la Porte de Versailles) בפריז, צרפת. הוא עוצב על ידי סוכנות האדריכלים השווייצרית Herzog & de Meuron כפירמידת זכוכית בגובה עם בסיס טרפז, רחב מצד אחד וצר מצד אחר. זה יהיה הבניין הגבוה הראשון שייבנה במרכז פריז מאז טור מונפרנס ב־1973. השלמת הבנייה מתוכננת לשנת 2026.
תיאור
Tour Triangle יהיה מבנה בצורת משולש שגובהו 180 מטר. סוכנות האדריכלים השווייצרית Herzog & De Meuron, שתכננה בעבר את האצטדיון האולימפי 'קן הציפור' בבייג'ינג, נבחרה לתכנן את הפרויקט.
באפריל 2011, חברת VIPARIS, בעלת הפרויקט, קיבלה אור ירוק לפרויקט. אתר המגדל ממוקם ליד פורט דה ורסאי ב"פארק התערוכות" (דרום מערב לפריז).
התוכניות לבניית המגדל נדחו תחילה על ידי חברי מועצת העיר פריז ב־17 בנובמבר 2014. הפרויקט אושר בהצבעה שנייה על ידי מועצת העיר פריז ב-30 ביוני 2015.
המחלוקת סביב המגדל
בדומה לביקורת שהוטחה כלפי מגדל מונפרנאס, בשל העובדה שמידותיו הגדולות וצורתו אינן משתלבות במרקם העירוני ההיסטורי של פריז, כך גם בפרויקט מגדל המשולש מוטחות טענות דומות.
הפרויקט בן 42 הקומות אמור להיות גורד השחקים הראשון שנבנה בפריז מזה כ-40 שנה, מאז בנייתו של טור מונפרנאס, שכאמור עדיין מעורר איבה בקרב הפריזאים.
אדריכלות
במגדל המשולש שגובהו יהיה 42 קומות, יועסקו כ־5,000 עובדים. המגדל יכלול משרדים, חנויות בגובה הרחוב, מצפה כוכבים פנורמי ומסעדה פנורמית בקומה העליונה.
קיימות ואיכות הסביבה
Tour Triangle אמור להיות גורד שחקים בר קיימא: הוא תוכנן כדי להשיג ביצועים אנרגטיים גבוהים ולהגיע לאישורי HQE ו-BREEAM. המבנה יתוכנן לכניסת אור טבעי, וייצור רבע מה-CO2 של בניין סטנדרטי בגודלו.
מנגבי לבן-עורף
מנגבי לבן-עורף או מנגבי הפיה וכן מנגבי אפרורי (שם מדעי: Cercocebus atys) הוא מין של קוף ממשפחת קופים בעלי זנב החיי ביערות אפריקה המערבית ונמצא בסכנת הכחדה עקב בירוא יערות.
קוף זה הוא מטפס טוב החי בין ענפי העצים של יערות הגשם הטרופיים. הוא חי גם בביצות, ביצות מנגרובים, יערות פתוחים ושדות מיוערים. הוא ניזון הן מהחי והן מהצומח, בעיקר מזרעים ומפירות, אך גם מבעלי חיים קטנים.
קופי המנגבי יכולים לחיות בקבוצות של עד 95 פרטים, אך בדרך כלל הם יכללו פחות פרטים. הקבוצה צועדת יחדיו ביער ומחפשת מזון ואם אחד מחבריה מבחין בטורף הוא משמיע אזעקה אותה כל חברי הקבוצה שומעים ומגיבים. הם יכולים לקפוץ מיד למטה או אל ענפים נמוכים וסבוכים בהם טורפיהם לא יכולים להגיע.
לקוף זה 2 תת-מינים:
ג'ורג' קארל
ג'ורג' מת'יו קארל (באנגלית: George Matthew Karl; נולד ב-12 במאי 1951) הוא כדורסלן עבר ומאמן אמריקאי. לאורך קריירת האימון רשם קארל 1,175 ניצחונות בליגת ה-NBA, נתון המציב אותו במקום החמישי בתולדות הליגה.
בנו, קובי קארל, היה בעברו כדורסלן מקצועי ששיחק בין היתר עבור לוס אנג'לס לייקרס, קליבלנד קאבלירס וגולדן סטייט ווריורס מליגת ה-NBA. בשנת 2016 מונה קובי בן ה-33 למאמנה הראשי של קבוצת לוס אנג'לס די-פנדרס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
בשנת 2022 נבחר קארל להצטרף להיכל התהילה של הכדורסל על תרומתו לכדורסל בתור מאמן מצליח.
מכללות וקריירת משחק
קארל נולד וגדל בפרוור פן הילס שבקרבת פיטסבורג, פנסילבניה. בין השנים 1970–1973 שיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת קרוליינה הצפונית תחת המאמן דין סמית', וב-1972 העפיל כרכז הקבוצה לחצי גמר אליפות המכללות.
בדראפט ה-NBA לשנת 1973 נבחר קארל בבחירה ה-66, על ידי קבוצת ניו יורק ניקס. הניקס ויתרו על זכויות השחקן של קארל, שחתם בסן אנטוניו ספרס מליגת ה-ABA. ב-5 העונות הבאות המשיך לשחק עבור הספרס, אשר עברו בעונת לליגת ה-NBA. לאורך תקופתו בסן אנטוניו רשם ממוצעים של 6.5 נקודות ו-3.0 אסיסטים למשחק.
השנים הראשונות
בשנת 1979, כשנה לאחר פרישתו ממשחק, החל קארל לשמש כעוזר מאמן בסן אנטוניו, וב-1980 מונה למאמן קבוצת "מונטנה גולדן נאגטס" מליגת ה-CBA. בעונות 1980/1981 ו-1982/1983 הוביל את קבוצתו לסדרת גמר הליגה, ובסיום שתי העונות זכה בתואר מאמן העונה ב-CBA.
לקראת עונת מונה למאמן הראשי של קליבלנד קאבלירס, בה בלט הקלע וורלד בי. פרי. בעונתו הראשונה של קארל בקבוצה העפילו הקאבלירס לפלייאוף ה-NBA לראשונה מזה 7 עונות, והודחו בסיבוב הראשון. במהלך העונה הבאה, לאחר שקבוצתו העמידה מאזן ניצחונות שלילי 25–42, פוטר קארל מאימון הקבוצה.
בעונת מונה קארל למאמן גולדן סטייט ווריורס, והוביל אותה למעמד הפלייאוף מהמקום החמישי באזור המערבי. בסיבוב הראשון גברו הווריורס על יוטה ג'אז בתוצאה 2–3, ובשלב השני הודחו מול האלופה שבדרך, לוס אנג'לס לייקרס, בתוצאה 1–4. לקראת סיום עונת התפטר קארל מאימון הקבוצה, לאחר ששלושה מארבעת כוכבי הקבוצה - סליפי פלויד, פרוויס שורט וג'ו בארי קארול - עזבו את הווריורס בטריידים שונים, והרביעי - כריס מאלין - נעדר למעלה מחודש בעקבות התמכרותו לשתיית אלכוהול.
עם סיום תפקידו בגולדן סטייט חזר קארל לליגת ה-CBA, כשמונה למאמן קבוצת "אולבני פטרונס", וב-3 העונות הבאות אימן את ריאל מדריד ואת הפטרונס לסירוגין. בעונת 1990/1991 נבחר בפעם השלישית למאמן העונה של ה-CBA, ובעונת 1991/1992 זכה עם ריאל מדריד בגביע האירופי.