cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המשפט המקובל
המשפט המקובל ודיני מדינת ישראל
בשנת 2005 החלה יוזמה לקודיפיקציה מקיפה של המשפט האזרחי, אשר הייתה מביאה לידי מיצוי את הליך ההתנתקות מן המשפט המקובל, ולהאחדת חוק ישראלי, המסדיר באופן ישראלי מקורי את כלל הדינים האזרחיים. כך היה מסתיים, למשל, תפקידה ההיסטורי של "פקודת הנזיקין" שהיא אחד מדברי החקיקה המנדטוריים הראשיים שעודם בתוקף. עם זאת, הצעת החוק ירדה מסדר היום בשנת 2014.
כיום ניתן לומר כי השפעת המשפט המקובל על החוק הישראלי היא השפעה היסטורית, הנוגעת לדרכי עיצובו של המשפט ולרוחו, וכי כיום מועטה מאוד ההשפעה הישירה של המשפט המקובל על המשפט הישראלי, המורכב ברובו מחקיקה ישראלית המפורשת בבתי משפט ישראליים על פי פסיקה ישראלית מקורית. למרות כל אלו, עדיין קיימים מונחי יסוד המשויכים באופן היסטורי למשפט המקובל, המשמשים במערכת המשפטית הישראלית, כגון "השיטה האדוורסרית" (תפקידו של השופט כמכריע באופן פסיבי במחלוקת על פי הראיות והטיעונים שמובאים בפניו על ידי הצדדים, להבדיל משופט חוקר שיש לו תפקיד אקטיבי באיסוף ראיות ובחיפוש אחר טיעונים משפטיים), ו"התקדים המחייב", שיטה המחייבת פרשנות של החקיקה על פי תקדימים שקבעו בתי המשפט בעבר, בניגוד לשיטות משפט המבוססות על קודיפיקציה המתיימרת למצוא תשובה בחוק לכל מקרה. (תוך היררכיה בין הערכאות השונות – בית משפט מערכאה גבוהה יותר אינו מחויב לפסיקות של בתי משפט מערכאות נמוכות יותר, אך כן של ערכאות זהות או גבוהות יותר)
עדה (שפת תכנות)
עָדָה (באנגלית: Ada) היא שפת תכנות עילית, מובנת, אימפרטיבית, מונחת־עצמים עם טיפוסיות סטטית. עדה הורחבה מ־פסקל ושפות אחרות. עדה תומכת בתכנות לפי חוזה, טיפוסיות חזקה מאוד, הקבלת תהליכונים, ותכנות אי־דטרמיניסטי.
עדה פותחה בעקבות מכרז של משרד ההגנה האמריקני כדי להחליף יותר מ־450 שפות תכנות שהיו בשימוש צבאי בארצות הברית. התהליך כלל הוצאת מסמכי דרישות עבור השפה וארבעה צוותים אזרחיים נתנו מענה. לאחר מספר חזרות על התהליך, נבחרה הצעתם של מדען המחשב היהודי־צרפתי ז'אן דויד איצְ'בִּיה וצוותו מצרפת, שכונתה "גְרִין" בשנת 1979. החל מ־1983 עדה נכנסה לשימוש צבאי בארצות הברית ובצבאות נאט"ו וחברות אזרחיות נאלצו לתכנת עם השפה כל רכיב חומרה או תוכנה שנועדו לשימוש צבאי בארצות הברית, אך הדרישה נזנחה עם השנים עקב מחסור במתכנתי עדה. החל מהתקן השני של עדה שהופיע ב־1995, המתכנן והמעצב המרכזי שלה הוא מדען המחשב האמריקני ס' טָאקֶר טָאפְט.
הודות לאמינותה הגבוהה ויעודה הצבאי, עדה הייתה השפה המועדפת בתכנות מערכות זמן אמת, מערכות תומכות חיים בענף הרפואה, מסחר אלקטרוני ובנקאות, מערכות תעופה וחלל שונות, לוויינים, בקרות לניווט משגרי לוויינים וטילים, תחבורת המונים כגון רכבות תחתיות ומטוסי נוסעים, רכיבי חומרה ותוכנה לשימוש צבאי מגוון עבור צוללות, כלי שריון, מסוקי קרב, כטב״מים, חמקנים, מפציצים, מטוסי קרב, מערכות מכ"ם, ולוחמה אלקטרונית במדינות נאט"ו לרבות ארצות הברית.
היסטוריה
בשנות ה־70 משרד ההגנה האמריקני התמודד עם יותר מ־450 שפות תכנות במערכות המשובצות בחומרה ותוכנה שהיו בשימוש צבאי בכל זרועות כוחותיה של ארצות הברית. חלקן היו מיושנות, קשות לתחזוקה, תלויות בחומרה, ואף אחת מהן לא נתנה מענה לתכנות מודולרי בטוח שיאפשר שימוש חוזר בקוד, ופיצול הצוותים שעבדו על אותם הרכיבים מבלי לסרבל את תהליך התחזוקה ואמינות הקוד.
בשנת 1975 משרד ההגנה האמריקני הקצה קבוצת עבודה ייעודית למשימה למצוא או לאפיין שפת תכנות שתחליף את כל השפות המיושנות בהתאם לדרישות שהציבו משרד ההגנה האמריקני ומשרד ההגנה הבריטי. לאחר חיפושים ומספר עיצובים מתחרים שעברו שינויים עבור השפה האידיאלית שתענה לכל הדרישות, נולדה ב־1983 שפת התכנות עדה שעברה תקינה בינלאומית באותה שנה והחליפה בהדרגה יותר מ־400 שפות תכנות שהיו בשימוש צבאי בארצות הברית עד לשנת 1996.ארבעה צוותים נענו למכרז והצעותיהם כונו: ”Red“ מטעם Intermetrics בראשות המעצב בֶּנְגָ'מִין בְּרוֹסְגוֹל. ”Green“ מטעם CII Honeywell Bull בראשות המעצב ז׳אן איצְ׳בִּיה. ”Blue“ מ־SofTech בראשות ג'וֹן גוּדְאִינַף. ו־”Yellow“ מטעם SRI International בראשות המעצב גֵ'יי סְפִּיצְזֵן. באפריל 1978 רק ההצעות Red ו־Green עלו לשלב הבא. במאי 1979 זכתה Green, הצעתו של איצ׳ביה, וקיבלה את השם עָדָה (באנגלית Ada) על שם הרוזנת עָדָה לָאבְלֵייס שנחשבת למתכנתת הראשונה בהיסטוריה. עיצוב זה הושפע משפת התכנות LIS שפיתחו איצ׳ביה וצוותו במהלך שנות ה־70. מדריך ההוראות עבור שפת התכנות עדה פורסם לראשונה ביוני 1979 על ידי ACM. ב־10 בדצמבר (יום הולדתה של הרוזנת עדה) בשנת 1980 משרד ההגנה האמריקני תיקנן באופן רשמי את השפה בתקן MIL-STD-1815 המציין את שנת הלידה (1815) של הרוזנת עדה לאבלייס במספר התקן. בשנת 1981 ניצל טוני הואר את ההזדמנות בטקס זכייתו בפרס טיורניג כדי למתוח ביקורת על שפת התכנות עדה שהיא מורכבת למדי ולכן לא אמינה. אבל מאוחר יותר חזר בעצמו כשכתב הקדמה לספר לימוד עבור עדה.
עדה משכה תשומת לב בקרב מתכנתים רבים בתחילת דרכה. תומכיה ואחרים טענו שעם הזמן היא תהפוך לשפה פופולרית גם בשימוש כללי למטרות אזרחיות. איצ׳ביה הכריז אז בפומבי שבתוך עשור תהיינה רק שתי שפות שתשרודנה והן עדה ו־Lisp. מהדרי עדה הראשונים התקשו ליישם את השפה המורכבת הגדולה, מה שהוביל לביצועים ירודים הן בהליך ההידור והן בזמן הריצה. מפתחי המהדרים השונים השקיעו מאמצים ומשאבים רבים כדי לעמוד בכל התנאים התובעניים של מערכת האימות העצומה והמסובכת שהציב בפניהם משרד ההגנה האמריקני כדי לוודא שהמהדרים אכן עומדים בתקני השפה ומוכנים לשימוש תעשייתי. בקובץ הז'ארגון של מונחי ההאקרים שהצטבר מהשנים 1975–1983 תוארה השפה באותם ימים בקרב האקרים כך: "היא בדיוק מה שכל אחד היה יכול לצפות - שפה שאושרה בפקודה, עוצבה על ידי ועדה, קשה לשימוש, ובאופן כללי גרמה לבזבוז מיותר של הון עתק. [...] עדה לאבלייס בוודאי הייתה מחווירה מהשימוש שנעשה בשמה."היישום החוקי הראשון של עדה שעמד במבחן האימות וכל התקנים היה ה־NYU Ada/Ed Translator שפותח באוניברסיטת נְיוּ יוֹרְק, ואושר ב־1983. מהדר זה פותח בשפת התכנות SETL שהייתה מבוססת על תורת הקבוצות במתמטיקה ופותחה גם היא באוניברסיטת ניו יורק.
בשנת 1991 משרד ההגנה האמריקני דרש לראשונה שכל תוכנה המיועדת לשימוש צבאי תהיה חייבת להיות מתוכנתת בעדה, עם זאת נתנו אישורים מיוחדים למקרים חריגים לעיתים קרובות. הדרישה נזנחה באופן הדרגתי ופסקה ב־1997 כשמשרד ההגנה הראה מגמה עולה באימוץ רכיבי מדף שלא היו מתוכנתים בעדה. במדינות נאט"ו הייתה דרישה דומה עבור מערכות פיקוד ובקרה. עדה הייתה השפה המועדפת למטרות הגנה במדינות כמו שוודיה, גרמניה וקנדה. עד סוף שנות ה־80 ובתחילת שנות ה־90 מהדרי השפה כבר השתכללו, הביצועים שלהם השתפרו, ורוב הבעיות נעלמו. אך השפה עדיין התמודדה עם בעיות שמנעו או עיכבו את אימוצה וניצול מלוא כוחה, כמו צורת ניהול תהליכונים בשפה שרוב מתכנתי מערכות זמן־אמת לא היו רגילים אליה משפות אחרות.
הודות ליכולתה של עדה לאכוף תנאי פיתוח החיוניים לבטיחות גורלית, השפה אומצה גם בפרויקטים מסחריים ללא מטרות צבאיות היכן שקריסת מערכות עלולה לעלות בחיי אדם או בנזקים כלכליים אדירים כגון בתעשיית התעופה האזרחית, מערכות לפיקוח טיסה, משגרים מסחריים כגון ה־Ariane 4 ו־5, לוויינים ומערכות חלל אחרות, תחבורת רכבות, ובנקאות. לדוגמה מערכת בקרת הטיסה של מטוס הנוסעים הידוע בּוֹאִינְג 777 פותחה בעדה ואינו פרויקט צבאי. מערכות פיקוח הטיסה של קנדה ובריטניה פותחו אף הן בעדה. דוגמה נוספת לשימוש אזרחי בעדה שאינו בענף התעופה היא מערכות האיתות ברכבת המהירה TGV של צרפת, והרכבות התחתיות של לונדון, פריז, ניו יורק, והונג קונג.
עיקר השימוש בעדה הוא כיום במערכות צבאיות שהיו יעודה המקורי. השפה נחשבה לשפה טובה ומתוכננת היטב, אך העובדה שהיא נבחרה להיות השפה הכמעט בלעדית שבשימוש משרד ההגנה האמריקני, גרמה למפתחי מהדרים להעדיף למכור אותם במחיר יקר לגופים שפתחו תוכנה עבור משרד ההגנה האמריקני, וכך היא לא התקבלה אצל חברות קטנות בעלות מטרות אזרחיות ובאוניברסיטאות.
עיצוב
עקרונות הנדסת תוכנה רבים נאכפים בעדה כדי לשמור על "הרגלים טובים". בין ההרגלים האלה ניתן למנות: משתנה לולאת For מוכר רק בתוך הלולאה, ולא ניתן לשנות אותו; במשפט Switch/Case חייבים למלא Case-ים עבור כל הערכים האפשריים; כשמבצעים השמה למבנה, חייבים למלא את כל השדות; שינוי ערכם של מצביעים אפשרי, אך הוא מורכב ולא נפוץ.
יש לעדה סביבת הרצה רחבה: טיפול בחריגות, מאפייני טיפוסים (גודל, מספר ספרות בערך מספרי וכדומה), אפשרות לתרגם ערכי enum למחרוזות, בדיקות טווח למשתנים לפי הטיפוסים שלהם, ועוד.
עדה תומכת בריבוי משימות, כולל אובייקט סנכרון שנקרא ”מפגש“ (בין Task-ים).
תקינה
משנת 1983, לעדה יצאו שלוש הרחבות משמעותיות ועוד מספר תְקִינוֹת ביניים. התקן המקורי שאושר על ידי משרד ההגנה האמריקני הוא Ada 1983.
המגזר הציבורי
המגזר הציבורי הוא חלק של הכלכלה העוסק במתן השירותים הציבוריים לתושבים. מגזר זה כולל את הפעילות הנעשית על ידי המדינה, בתחומים כגון ביטחון, חינוך ורווחה, והפעילות הנעשית על ידי הרשויות מקומיות, בתחומים כגון ניקיון, חינוך ורווחה.
בנוסף למגזר הציבורי פועלים המגזר העסקי, הפועל למטרות רווח, והמגזר השלישי, שהוא מגזר הפעילות במשק הכולל את הארגונים הפועלים ללא כוונת רווח ואינם חלק ממוסדות המדינה והשלטון המקומי. התיחום בין שלושה מגזרים אלה משתנה ממדינה למדינה, ואף באותה מדינה הוא משתנה במשך הזמן. הפרטה מעבירה פעילות מהמגזר הציבורי למגזר העסקי (ולעיתים למגזר השלישי) ואילו הלאמה מעבירה פעילות בכיוון ההפוך. יש מדינות המעניקות שירותי רווחה נרחבים לתושביהן, ואחרות מסתפקות בשירותים מצומצמים של המדינה בתחום זה. יש הסבורים שעל המדינה לספק שירותים נרחבים לתושביה, ואחרים הסבורים שעל המדינה להתמקד ככל האפשר ברגולציה, כלומר בפיקוח על מתן השירותים על ידי המגזר העסקי והמגזר השלישי. גם בגישה החותרת לצמצום המגזר הציבורי, שירותים מסוימים, כגון צבא, משטרה ויחסי חוץ, נשארים באופן בלעדי בידי המגזר הציבורי.
גם בתוך המגזר הציבורי מתקיימת שונוּת בחלוקת הפעילות בין הממשלה לבין הרשויות המקומיות. בתחום החינוך בישראל, למשל, חינוך יסודי ניתן על ידי הממשלה, ואילו חינוך תיכוני ניתן על ידי הרשויות המקומיות ועל ידי רשתות חינוך הנכללות במגזר השלישי.
מימון פעילותו של המגזר הציבורי נעשה בעיקר באמצעות מסים, כגון מס הכנסה ומע"מ המשולמים למדינה וארנונה המשולמת לרשות המקומית, שאליהם נלווים אגרות, ולעיתים גם הכנסות מפעילות עסקית של המגזר הציבורי. לקביעת יעדי ההוצאה של הממשלה משמש תקציב המדינה.
עד אמצע המאה ה-20
לצד התפחתות איגודי עובדים במאה ה-18, ברוב מדינות העולם, לעובדי המגזר הציבורי לא עמדה היכולת להתנהל ולשבות במסגרת איגוד עובדים מייצג. בחלק מאותן מדינות עובדי המגזר הציבורי יכלו להצטרף כיחידים לאיגודי עובדים, אך לאותם ארגונים לא היה כל מעמד ייצוגי מול המדינה כמעסיק. בארצות הברית כולה, עד אמצע המאה ה-20 נאסר על עובדי מדינה לשבות, ובמדינות רבות בארצות הברית נאסר עליהם להצטרף לארגוני עובדים. לעומת זאת, בבריטניה ובמדינות נוספות ששיטת המשפט בהן היא המשפט המקובל במודל הבריטי, ובמדינת ישראל שירשה את צורת המנגנון הציבורי מבריטניה, לא היה הבדל בין יכולת ההתאגדות במגזר הפרטי לבין יכולת ההתאגדות של עובדי המגזר הציבורי.
מאמצע המאה ה-20 ואילך
משנות ה-50 ואילך קיים טשטוש בהבדל בין עובדי המגזר הפרטי לעובדי המגזר הציבורי ביחס ליכולת להתנהל ולשבות במסגרת איגוד עובדים מייצג;בשנת 1958 העניק ראש עיריית ניו-יורק, רוברט פ. וגנר הבן, זכות ייצוג לארגון עובדים של עובדי העירייה, וניהל איתם משא ומתן על הסכם קיבוצי. בשנת 1959 העניק מושל ויסקונסין, גיילורד נלסון, את הזכות לעובדי המגזר הציבורי במדינה כולה לנהל משא ומתן קיבוצי. בינואר 1962 חתם נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי על צו נשיאותי, שהעניק לכלל עובדי הממשל הפדרלי את הזכות להתאגד, אם כי הזכות לנהל משא ומתן קיבוצי הוענקה רק לחלקם. הזכות של עובדי המגזר הציבורי להתאגד התפשטה לכלל מדינות ארצות הברית, ובמאה ה-21 רק בשלוש ממדינות ארצות הברית אסור לחלוטין לעובדי המגזר הציבורי לנהל משא ומתן קיבוצי (וירג'יניה, צפון קרוליינה ודרום קרוליינה).
באירופה, בשנות ה-60 וה-70, החלו מדינות רבות לאפשר גם לעובדי המגזר הציבורי לנהל משא ומתן קיבוצי, אם כי בחלקן נותרו עדיין הגבלות לעומת ניהול משא ומתן קיבוצי במגזר הפרטי. בשנות ה-80 וה-90 עברו חלק ממדינות אירופה להשתמש במשא ומתן קיבוצי כדרך מרכזית לקביעת שכר עובדי המגזר הציבורי.
בשנת 2018 קבע בית המשפט העליון בארצות הברית כי "כל פעולה ארגונית במגזר הציבורי היא פעולה פוליטית" וכפועל יוצא שלל גביית "דמי טיפול" עבור ארגון עובדים מעובדי המגזר הציבורי שאינם מעוניינים בכך, שכן זו נחשבת "כפייה לפעילות פוליטית" שאינה חוקתית.
שביתה במגזר הציבורי
זכות מרכזית של עובדים מאורגנים היא זכות השביתה. זכות זו שמורה גם לעובדים מאורגנים במגזר הציבורי, אך יש הקוראים להגבלתה.
ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון (שבעברו שימש מזכ"ל ההסתדרות) הביע התנגדות מנומקת ליכולת שביתה של עובדי המגזר הציבורי, וקרא לשבירת השביתה באמצעות גיוס עובדים חלופיים: . בפועל בישראל יכולת השביתה של המגזר הציבורי נותרה ללא הגבלה.
בשנת 2014 קבע בית הדין לעבודה בישראל כי עובדי המגזר הציבורי רשאים לשבות במחאה על החלטת ממשלה שמשפיעה עליהם.
הפורום המתאם של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות
הפורום המתאם של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות הוא ארגון הגג של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות בישראל. בפורום חברים ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית, ואוניברסיטת בן-גוריון.
הפורום מייצג כ-6,000 חברי סגל אקדמי במעמד ארעי הכוללים מאסטרנטים, דוקטורנטים, מורים מן החוץ, מרצים במסלול המקביל לסגל אקדמי בכיר, מרצים בחוזה אישי ואף מלגאים. הפורום משמש כפלטפורמה לדיונים משותפים, תיאום פעילויות ומאבק משותף ברמה הארצית. הפורום נוסד בשנת 1995, בימים שלאחר סיום שביתת הסגל האקדמי המשותפת ב-1994, בעקבות הסכמי שכר אליהם הגיעו ארגוני הסגל האקדמי הבכיר, אשר לא כללו את ארגוני הסגל האקדמי הזוטר.
בשנת 2007 נבחר אלי להר ליו"ר הארגון ובמסגרת תפקיד זה הנהיג את המאבק להסדרת תנאי ההעסקה של המורים "מן החוץ" באוניברסיטאות, מאבק שהסתיים ביצירת מסלול העסקה נורמטיבי חדש.
ריצ'רד איסטון
ג'ון ריצ'רד איסטון (באנגלית: John Richard Easton; 22 במרץ 1933 – 2 בדצמבר 2019) היה שחקן קנדי. היה מוכר בעיקר מהופעתו בתפקיד בריאן המונד בסדרת הטלוויזיה "האחים" של ה-BBC משנות השבעים של המאה העשרים.
ביוגרפיה
איסטון נולד במונטריאול שבקנדה, בנם של מרי לואיז ולאונרד אידל איסטון, מהנדס אזרחי. הוא החל לשחק בתיאטרון לילדים, ובגיל 17 עבר לאוטווה להופיע בתיאטרון רפרטוארי. איסטון שיחק בהפקות תיאטרון אחדות ובסרטי קולנוע.
ב-2002 כיכב איסטון בתפקיד הראשי בסדרה תיעודית בת שלושה חלקים של PBS על בנג'מין פרנקלין. בין 2005 ל-2011 הופיע בדמות בנג'מין פרנקלין בסדרה של פרסומות וקטעי וידאו על הבונים החופשיים שהופקו עבור הלשכה הגדולה של מסצ'וסטס A.F. & A.M.
ב-18 באוקטובר 2006, כשהופיע במחזה "חוף אוטופיה" מאת טום סטופארד בתיאטרון מרכז לינקולן, לקה בלבו והתמוטט. לבו פסק לפעום, והשחקן אית'ן הוק שהופיע לצדו הבין שנפילתו חמורה ושאל אם יש רופא בקהל, אחד מעובדי הבמה ניסה לבצע החייאה. אמבולנס הוזמן ואיסטון התאושש. הוא טופל לסידור הפרעת הקצב בלבו, וההצגה הועלתה אחרי עיכוב קצר.
ב-2008 נכלל שמו של איסטון בהיכל התהילה של התיאטרון האמריקני.
נפטר ב-2 בדצמבר 2019.
גזיבו
גזיבו (ובעברית: סוֹכֵכָה) הוא מבנה בצורת "ביתן" לעיתים בצורת מתומן המצוי בדרך כלל בפארקים, גנים, ושטחים ציבוריים מרווחים. גזיבו הוא מבנה בודד ומקורה המצוי בגינה ופתוח לכל הצדדים. תפקידו לספק צל ומקום מחסה, לעיתים משמש גם בתור מבנה נוי ואף מקום לנוח. ישנם מבני גזיבו בגנים ציבוריים גדולים דיים כדי לשמש בימת הופעות או כמחסה מפני הגשם וחלקם כולל בריכה.
המונח "גזיבו" כולל מבנים נוספים כגון: פגודה, ביתן (פביליון), קיוסק, בלוודרה (ביתן תצפית), מבנה שטות, אלמבראס, פרגולה, רוטונדה. מבנים כאלה הם פופולריים באקלים חם ושטוף שמש. מאמרים רבים על גזיבו מצויים בספרות של ארצות רבות כגון סין, פרס העתיקה, ובתרבויות עתיקות נוספות. ג'ורג' וושינגטון הקים מבנה קטן בגינתו עם שמונה צדדים ב מאונט ורנון. תומאס ג'פרסון כתב ספר על גזיבו בשם: "בתי קיץ - או ביתנים". ברוב המקרים המונח גזיבו משתלב עם המונח "נגרו".
בבריטניה או במדינות צפון אמריקה גזיבו בנויים בדרך כלל מעץ מכוסה חומרי קירוי סטנדרטיים, כגון רעפים. מבני גזיבו מוקמים לעיתים בסגנון של אוהל הכולל בד מתוח. ייתכן כי וילונות גזיבו משמשים כנגד חרקים מעופפים.
YUM
YUM (קיצור של Yellowdog Updater, Modified) היא תוכנת מערכת ניהול חבילות מבוססת שורת פקודה, למערכות הפעלה של לינוקס המשתמשות בחבילות תוכנה בפורמט RPM.
התוכנה מבוססת קוד פתוח, ומופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו. התוכנה בבסיסה בעלת ממשק שורת פקודה, אך בהמשך פותחו לה ממשקים גרפיים בעלי פונקציונליות דומה.
פותחה על ידי סת' וידאל וקבוצת מתנדבים נוספת, כשכתוב מלא של Yellowdog Updater (בקיצור YUP) קודמתה, כדי לטפל בחבילות הפצת הלינוקס רד האט, שהיו בשימוש מחלקת הפיזיקה של אוניברסיטת דיוק. בהמשך התקבלה התוכנה בהפצות Red Hat Linux, פדורה, CentOS, והפצות רבות נוספות מבוססות RPM, כולל Yellow Dog Linux, שהייתה ההפצה המקורית בה הוחלף YUP ל-YUM.
אלכסנדר בה
אלכסנדר הרטמן בה (בדנית: Alexander Hartmann Bah; נולד ב-9 בדצמבר 1997, ארסלב, דנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת בנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית ובנבחרת דנמרק.
קריירת מועדונים
ב-7 ביוני 2022 חתם בה על חוזה לחמש שנים בבנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית. ב-5 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-0 על ארוקה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת.
קריירה בינלאומית
ב-11 בנובמבר 2020 ערך בה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק, בניצחון 2-0 על נבחרת שוודיה במשחק ידידות. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
נכלל בסגל נבחרת דנמרק לטורניר מונדיאל 2022.
קהילת אדרת אליהו
קהילת אדרת אליהו היא קהילה חרדית בעיר העתיקה בירושלים מיסודו של הרב יצחק שלמה זילברמן, שמוסדותיה כוללים תלמוד תורה המכיל כ-250 ילדים והוא הת"ת הראשון בשיטת זילברמן, ישיבה גדולה וישיבה קטנה שבכל אחת מהן כמה עשרות תלמידים וכולל שבו כמאה אברכים. לקהילה אופי ליטאי הנוטה מעט לציונות תורנית. רב הקהילה כיום הוא הרב אליהו זילברמן שאף עומד בראשות הישיבה, ומנהל המוסדות הוא אחיו הרב יוסף זילברמן.
הקהילה
הקהילה והמוסדות נקראים אדרת אליהו על שם הגר"א. שם העמותה המנהלת את המוסדות הוא נר לרחל ובניה, על שם רחל וייס, בתו של הרב יצחק שלמה זילברמן שנרצחה יחד עם שלושת ילדיה בפיגוע ביריחו.
רוח הקהילה נותן דגש על כך שלטענתם קיום התורה הוא בפרופורציות הכתובות בתורה, ואין לקבוע את סדרי העדיפויות על פי סטנדרטים אחרים. אנשי הקהילה תופסים את דרכם של הגר"א והרמח"ל (שאותה הם רואים כדרך אחת) כמתאימה עם הקו הזה.
הקהילה משתייכת לזרם הליטאי, ואולם כמה מאפיינים הופכים אותה לחריגה בציבור הזה. על פי שיטתו של המייסד, המתבסס על משנה במסכת אבות, ילדים מתחילים ללמוד תנ"ך במוסדותיה בגיל 5, משנה לקראת גיל 10, וגמרא בגיל 15 לערך. אנשי הקהילה נוהגים ללמוד במשך היום כאשר הם מעוטרים בתפילין, בין היתר על פי דעת הגר"א.
יחס אנשי הקהילה כלפי מצוות יישוב ארץ ישראל שונה מהמקובל בציבור החרדי. הם מדגישים את חשיבות 'קול התור' המבוסס על תורת הגר"א. בעקבות זאת הם מאמינים ב"דרישת ציון" הארצי ושואפים לקדם את הבנייה וההתיישבות בירושלים, שאותם הם מחשיבים אתחלתא דגאולה בבחינת משיח בן יוסף. הם מדגישים את מצוות יישוב ארץ ישראל ומציינים את יום ירושלים. עם זאת הם אינם חוגגים את יום העצמאות ואינם אומרים הלל במועדים אלה, בין היתר משום שלדעת הגר"א לא אומרים הלל בברכה אפילו בראש חודש. עוד בניגוד לעמדה המקובלת בציבור הליטאי, הם נוקטים בקו פוליטי הנוטה מאוד לימין ותומך במתנחלים. ולפני ביצוע תוכנית ההתנתקות התקיימו בישיבה תפילות ותעניות לביטול הגזירה, בשנת תשע"ו הקימו כמה אברכים מהקהילה, את אגודת קדושת ציון שנועדה לקדם את אהבת הארץ והשאיפה לכיבוש הארץ במגזר החרדי.
אנשי הקהילה מקיימים תפילות מול שערי הר הבית, בעיקר מול שער הכותנה ובכותל הקטן, וכן סיבובי תפילה סביב ההר. הקהילה נוהגת להתאסף לתפילה משותפת מול שער הכותנה בבקרים של שלושת הרגלים. עם זאת, רבני הישיבה שוללים עלייה להר הבית בימינו, כדעת רוב הרבנים החרדים. כמה מאנשי הקהילה הורחקו ממנה משום שעלו להר.
הישיבה
הישיבה הוקמה בשנות השמונים על ידי הרב יצחק שלמה זילברמן, מייסד שיטת זילברמן, וכיום עומד בראשה בנו, הרב אליהו זילברמן.
סידרי הישיבה הם סידרי הישיבות הקלאסיים פרט למספר מאפיינים ייחודיים. לדוגמה: אין בישיבה תפילת שחרית כנהוג ברוב הישיבות, וזאת כדי לתת לתלמידי הישיבה את הבחירה בין תפילה כותיקין, לבין תפילה בשעה מאוחרת יותר, קיים סדר ביניים בין ארוחת הצהריים לסדר ב' בניגוד לישיבות המסורתיות המקיימות בזמן זה מנוחת צהריים, ועוד.
הישיבה הגדולה והכולל נמצאים ברובע המוסלמי בחצר גליציה, והישיבה הקטנה ברובע היהודי.
תלמוד תורה
שיטת הלימוד בתלמוד התורה של הקהילה היא על פי המשנה בפרקי אבות - בן חמש למקרא, בן עשר למשנה, וכו'. בת"ת מסיימים עד כיתה ו' את כל התנ"ך, ועד כיתה ח' חמישה סדרים מתוך ששה סדרי משנה. את הסדר האחרון סדר טהרות, משלימים הילדים בישיבה קטנה שיעור א'.
בתלמוד התורה נלמד כל התנ"ך בטעמים פעמים רבות. הנהלת המוסדות הוציאה לצורך זה לראשונה "תיקון קוראים" על כל התנ"ך.
בתלמוד התורה לומדים כ-230 ילדים בגילאי 5 - 14 בשמונה כיתות. מרבית התלמידים הם מתושבי הרובע היהודי והרובע המוסלמי, אך חלק ניכר מן התלמידים מתגוררים בשאר חלקי ירושלים, וכן לומדים בו מספר תלמידים מהעיר ביתר עילית בעיקר מן השכבות הבוגרות.
לקראת סוף שנת התשס"ט (2009) הקימה הנהלת הת"ת סניף נוסף בעיר ביתר עילית ומאז ככלל לא מתקבלים תלמידים חדשים תושבי העיר לת"ת. הסניף החדש מכיל את כיתות "המכינה" ואת כיתות היסודי א' עד ז', כך שתלמידי השכבות הבוגרות נשארו ללמוד בסניף העיר העתיקה. בשנת תשע"ב הקימו סניף נוסף ביישוב החרדי מיצד בגוש עציון.
המלמדים בתלמוד התורה ברובע היהודי רובם מאנשי הקהילה של תלמידי הרב זילברמן, אך יש מקצת מהם אשר נמנים עם המגזר הליטאי הסטנדרטי. בסניף הת"ת בביתר ישנם אפילו מלמדים המשתייכים למגזר החסידי, על אף ההתנגדות לחסידות של הרב זילברמן ותלמידיו.
הלימודים בת"ת מתחילים כל יום בשעה שבע וחצי, ונמשכים בכיתות הגבוהות (ה' ומעלה) עד השעה שש בערב (עם הפסקת צהריים של 45 דקות). הלימודים מתקיימים בכל ימי השנה ללא חופשות כולל ביום הכיפורים, למעט תשעה באב. בשבתות וחגים, הלימודים מתקיימים במשך כשעתיים בשעות הצהריים, ועקב הטירחה הכרוכה בהליכה משתתפים בו בעיקר התלמידים תושבי הרובע.
מיקום התלמוד תורה ברובע היהודי, הוא ברחבת בתי מחסה בבית רוטשילד ובבנין הסמוך - בית הסופר. בקומה העליונה של בית רוטשילד ממוקמים משרדי החברה לפיתוח הרובע.
מנהל הת"ת הוא הרב יוסף זילברמן (בנו של המייסד הרב יצחק שלמה זילברמן) שאף מלמד בת"ת, והמנהל הרוחני הוא הרב יום טוב זילברמן.
מרבית התלמידים ממשיכים אחר כך לישיבה הקטנה אדרת אליהו, אך יש מהם שהמשיכו לישיבות קטנות ליטאיות אחרות.
הערות שוליים
Yeshivat Aderet Eliyahu
מרכז מילמן
מרכז מילמן מתמחה באבחון ובטיפול בילדים עם הפרעה התפתחותית על רצף האוטיזם. המרכז הוקם בחיפה על ידי עמותת הורים בראשית שנות ה-80.
מרכז מילמן מפעיל שתי שלוחות טיפוליות ומעון יום שיקומי לילדים (מתחת לגיל שלוש) בחיפה ושלוחה טיפולית בעיר כרמיאל. המרכז מציע אפשרויות טיפוליות נוספות כמו טיפולים פרטיים, מועדונית ומפגשי חונכות.
היסטוריה
מרכז מילמן הוקם בחיפה על ידי עמותת הורים בראשית שנות ה-80 (בעבר עמותת 'נצר' וכיום עמותת 'מרכז מילמן ע"ר'). הייתה זו יוזמה משותפת של הורים ואנשי מקצוע מהתחנה הפסיכולוגית-התפתחותית של משרד הבריאות בחיפה. היוזמות, מרים בן-אהרן ודר' חנה קמינר, ראו את הצורך בהקמת מסגרות טיפול ייחודיות לילדים ובוגרים על ספקטרום האוטיזם.
בזכות פועלן ותרומת משפחת מילמן ומשפחת גורדוס, הקימה העמותה מרכזי טיפול ואבחון ונתנה טיפולים גם בתוך גני תקשורת, מעונות יום שיקומיים, מועדוניות לנוער ובית לחיים.
העמותה פועלת להכרה ומתן מענה לצרכים הטיפוליים הייחודיים לאנשים על הקשת האוטיסטית. מסגרות טיפול ושיטות טיפוליות רבות הנהוגות כיום בארץ צמחו ממנה (כמו טיפולי הורה-ילד, טב"מ בגנים, צוותים רב-מקצועיים ועוד).
השיטה האדברסרית
מאפייני השיטה האדברסרית
פיטר מרפי, בספרו "מדריך מעשי לדיני הראיות", מצטט שופט אנגלי מתוסכל ששאל את אחד מעורכי הדין, לאחר שחקירתו הנגדית של עד הביאה לגרסאות סותרות: "האם לעולם לא אשמע את האמת?". "לא, אדוני", ענה לו עורך הדין, "רק את הראיות".
מרכז מילמן
היסטוריה
העמותה מתנהלת כדירקטוריון של מרכז מילמן. ההורים פועלים בעמותה כחברי עמותה, כחברי ועדת הביקורת וכחברי ועד, המורכב מהורים ונציגי ציבור.
השיטה האדברסרית
מאפייני השיטה האדברסרית
מהמינוח "אדברסרי" לעומת "אינקוויזיטורי" משתמע שרק בשיטת משפט זו ישנם צדדים יריבים, התביעה אל מול ההגנה. למעשה גם בשיטות משפט אינקוויזיטוריות מתקדמות מופרד התובע מן השופט, ולנאשם יש זכות להגנה משפטית. ואכן, האמנה האירופית לזכויות האדם בסעיף 6, דורשת כי שיטות המשפט של המדינות החתומות על האמנה יכללו מרכיבים אלו.
מרכז מילמן
פעילות
מרכז מילמן מקיים קשרים ארוכי שנים עם אוניברסיטת חיפה, הטכניון ואוניברסיטאות נוספות ברחבי הארץ. מתקיימים שיתופי פעולה סביב מחקרים בתחומי התפתחות הילד, אוטיזם, טיפולי הורה ילד, ריפוי בעיסוק, קלינאות תקשורת ועוד. מרכז מילמן מהווה מקום הכשרה למקצועות הפרא-רפואיים ומקום להתמחות בתחומי הפסיכולוגיה השונים.
השיטה האדברסרית
מאפייני השיטה האדברסרית
אחד ההבדלים המשמעותיים בין השיטה האדברסרית והשיטה האינקוויזיטורית מתרחש כאשר נאשם מודה בפשעו. בשיטה האדברסרית אין עוד מחלוקת, והמשפט ימשיך למתן גזר דין (בשיטות מסוימות, כשיטת המשפט הישראלית, אין די בהודאה במשטרה, ונדרשת הודאה פורמלית בבית המשפט). בשיטה האינקוויזיטורית, הודאת הנאשם היא אך עובדה אחת נוספת שיש לקחת אותה בחשבון, ואינה מפחיתה מן הדרישה כי התובע יביא בפני בית המשפט מערכת עובדות שלמה ממנה נובעת אשמת הנאשם. מכאן שמרכיב בסיסי בשיטה האדברסרית, עסקת טיעון, הוא בלתי אפשרי בשיטה האינקוויזיטורית.
שוני נוסף נמצא בדיני הראיות. השיטה האדברסרית דורשת שהראיות יוצגו בפני חבר מושבעים המורכב מהדיוטות ולא משופטים מקצועיים, ולכן דיני הראיות נוקשים יותר (המדובר בשיטה האדברסרית הטהורה. על אף ששיטת המשפט בישראל נחשבת אדברסרית, אין בשיטה זו משפט בפני מושבעים). החוקים לגבי עדות שמיעה נוקשים יותר בשיטה האדברסרית מאשר בשיטה האינקוויזיטורית. גם בעניין זה יש גמישות מסוימת. בהליכים שבהם יש לשמור על אינטרס של צד שלישי (במיוחד בהליכים בפני בית המשפט למשפחה, בהם יש לשמור על "טובת הילד") ובהליכים בפני בית המשפט לתביעות קטנות בהם הצדדים אינם מיוצגים בדרך כלל על ידי עורך דין, מאפשר המשפט (גם המשפט הישראלי) גמישות בדיני הראיות והבאת ראיות שיכולות להיפסל על ידי בית משפט אחר כעדות שמיעה או עדות סברה.
היסטוריה של ההליך האדברסרי
כמה חוקרים משייכים את ההליך האדברסרי למנהג מימי הביניים של הכרעה בדו-קרב, כאשר מתדיינים מסוימים, לרוב נשים, הורשו להיות מיוצגים על ידי לוחמים מיומנים. ברור שהשימוש במושבעים הוא שהוליד את השיטה האדברסרית. יש רבים המאמינים גם כיום כי זו נותרה הדרך הטובה ביותר לקביעה שיפוטית של עובדות. עם זאת, גם בשיטת המשפט האנגלית קיימים כיום הליכים הנותנים לשופט יתר שליטה בהליך מאשר לצדדים.
אלמנטים בסיסיים של השיטה האדברסרית
הנאשם במשפט פלילי המתנהל בהליך אדברסרי אינו חייב להעיד, אלא אם כן יבחר בכך מרצונו. אם יחליט להעיד, יהיה חשוף לחקירה נגדית של התובע, ועלול להיות מואשם בעדות שקר. הבחירה בזכות השתיקה היא החלטה של הנאשם ושל עורך דינו באשר לשאלה איזה ראיות יהיו בפני בית המשפט כאשר ייתן את פסק הדין, וככזו היא דרך למניפולציה של האמת, במקום דרך להגיע לחקר האמת.
בניגוד לכך, ניתן לחייב את הנאשמים ברוב מערכות המשפט הקונטיננטליות לתת את גרסתם, אך גרסה זו אינה ניתנת בשבועה ואינה חשופה לחקירה נגדית. זה מאפשר לנאשם להסביר את הצד שלו לאירועים מבלי להסתכן בחקירה נגדית על ידי תובע מיומן.
התפקיד הפאסיבי של השופט בשיטה האדברסרית מאפשר עריכת עסקת טיעון, שבה הנאשם מודה באשמה בתמורה להקלה בגזר הדין, או להגיע להסדר של פשרה במשפט אזרחי. בפועל, רוב המשפטים בארצות הברית מסתיימים בצורה זו. השיטה האינקוויזיטורית אינה מאפשרת עסקת טיעון, שכן לא קיים בה המושג של "טיעון", וכל ניסיון של התביעה ושל ההגנה להגיע להסדר ללא מעורבות השופט נחשב ללא-אתי.
בכמה שיטות משפט אדברסריות (ושיטת המשפט הישראלית ביניהן) השופט יכול להסיק מסקנות מסירובו של נאשם להעיד. בשנת 1994, תוקן החוק בבריטניה, כך שאיפשר בפעם הראשונה בתולדות המשפט הבריטי, לשופטים הבריטים להסיק מסקנות מסירוב מעין זה. משפטנים בריטים, הרגילים לשיטה האדברסרית בטהרתה, קראו לחוק זה "סוף לזכות השתיקה", אף על פי שעדיין עומדת לנאשמים בבריטניה הזכות שלא להעיד.
השוואות עם השיטה האינקוויזיטורית
יש משפטנים הסבורים כי ההבדלים בין השיטות הם בעיקרם פורמליים, וכי לא יהיה הבדל של ממש בתוצאות בין משפט המתנהל לפי כל אחת משתי השיטות. לא קיימת סטטיסטיקה המראה ששתי שיטות אלו אינן מגיעות לאותן התוצאות. למרות זאת ההחזקה בגישה אחת ולא בשנייה היא לרוב עניין של גאווה לאומית, ויש דעות שונות בקרב משפטנים באשר למעלות ולחסרונות של כל גישה.
תומכי השיטה האדברסרית טוענים כי השיטה היא יותר הוגנת ופחות נתונה לשימוש לרעה מאשר השיטה האינקוויזיטורית, מכיוון שהיא אינה מעודדת נטאי של המדינה כנגד הנאשם. היא גם מאפשרת לסיים תיקים אזרחיים בדרך של פשרה באמצעות מנגנונים של גילוי מסמכים ופלוגתאות מוסכמות, המצמצמים את מסכת הראיות שתובאנה בפני השופט.
בנוסף לכך תומכי השיטה האדברסרית טוענים כי בתי המשפט הנוקטים בשיטה האינקוויזיטורית נוטים להיות ביורוקרטיים מדי, ונוטים לרעת האזרח הממוצע. לעורך הדין בשיטות המשפט המקובל יש הזדמנות לחשוף את האמת במעבדה הראייתית הקרויה "בית המשפט". רוב המקרים המגיעים לשלב ההוכחות במשפט מוכנים בדקדקנות קודם למשפט באמצעות הליכי גילוי מסמכים העוזרים בהערכת העדויות והראיות לפני שמגישים אותם אל השופט או אל המושבעים. כך יש לעורכי הדין הבנה מראש של היקף ההסכמה או אי ההסכמה בנוגע לפלוגתאות שיש להציגן במשפט, בדומה לראייה הרחבה שיש ל"שופט החוקר" בשיטה האינקוויזיטורית. תומכי השיטה טוענים גם שמשפט בפני חבר מושבעים הוגן יותר ממשפט בפני שופט חוקר המקבל את משכורתו מן המדינה. בארצות הברית זכות זו מוגנת על ידי החוקה. כאמור, על אף ששיטת המשפט הישראלית היא אדברסרית, זהו אלמנט בולט בו היא נוטה לצד האינקוויזיטורי. המשפט מתנהל בישראל בפני שופט מקצועי (או מושב המורכב משלושה שופטים מקצועיים או יותר), והמוסד של "חבר המושבעים" מעולם לא נקלט בה.
תומכי השיטה האינקוויזיטורית חולקים על נקודת מבט זו. לטענתם העובדה כי רוב המשפטים בשיטה האדברסרית מסתיימים בעסקאות טיעון ואינם מגיעים כלל לשלב ההוכחות מראה על עיוות מובנה בשיטה, ועל אי עשיית צדק. בחלק מן המקרים הנאשם המותש מההליך המשפטי, או עורך הדין הבלתי מיומן, יגיעו לעסקה למרות שאם היה המשפט נמשך היה הנאשם מזוכה. בחלק נוסף מן המקרים תגיש התביעה כתב אישום ובו אישומים מופרזים, על מנת "לרכך" אותם במסגרת עסקת הטיעון. כן נטען כי כוחו של השופט המקצועי מוגבל על ידי חבר המושבעים ההדיוטות שיושב לצידו, וכי יש יתרון רב בשיפוט על ידי גורם מקצועי.
ישנן מדינות המערבות את שתי השיטות, ומשתמשות בהליך הכולל חבר מושבעים במקרים מסוימים. במדינות אלו, כגון יפן יכול הנאשם לבקש מרצונו משפט בפני מושבעים. התוצאה היא כי נאשם המבקש משפט בפני מושבעים נחשב לנאשם שאינו יכול להוכיח את חפותו בפני שופט מקצועי, ולרוב מורשע על ידי חבר המושבעים מסיבה זו.
מרכז מילמן
המודל הטיפולי
המרכז עובד במודל טיפולי ייחודי מסוגו המושתת על תפיסה פסיכולוגית-התפתחותית הרואה את ההורים כדמויות המשמעותיות ביותר בחיי הילד לאורך מעגל החיים. הורי הילדים שותפים פעילים בטיפול ומקבלים ייעוץ והכוונה מאנשי הצוות ושיחות הדרכה מפסיכולוגים ועובדים סוציאליים.
הטיפול במרכז מילמן מתאפיין בעבודת צוות רב מקצועי הכולל: רפואה התפתחותית, פסיכולוגיה, עבודה סוציאלית, קלינאות תקשורת, ריפוי בעיסוק, טיפולים בהבעה וביצירה, פיזיותרפיה וטיפול באמצעות בעלי חיים.
יחידת האבחון
המרכז מתמחה באבחון הפרעות בהתפתחות תקשורתית בספקטרום האוטיסטי, ובמתן המלצות להורים ולגורמים מקצועיים בקהילה לגבי תוכניות טיפוליות מתאימות לילד בגיל הרך.
יחידת האבחון של המרכז מורכבת מצוות רב מקצועי בכיר הכולל: רופאה התפתחותית, פסיכולוגית התפתחותית, קלינאית תקשורת ומרפאה בעיסוק. פניה של הורים לאבחון של ילדם יכולה להיעשות באמצעות מרכז התפתחותי, רופא ילדים, שרות פסיכולוגי-חינוכי או פניה עצמית.
הונדה סיוויק
הונדה סיוויק היא סדרת דגמי רכב מתוצרת הונדה, שמוגדרת מאז שנת 2000 כמכונית קומפקטית, עד אז הוגדרה כמכונית סאב-קומפקטית, כשהרכב הוצג לראשונה בשנת 1972 כרכב קופה בעל שתי דלתות, ומיד אחריו הושק גם האצ'בק שלוש דלתות. נכון לשנת 2021, הסיוויק ממוקמת בין הונדה ג'אז להונדה אקורד במערך הדגמים העולמי של הונדה.
בתחילה דרכו הדגם צבר מוניטין של חסכוני בדלק, אמין וידידותי לסביבה, וריאציות מאוחרות יותר נודעו בביצועים ובספורטיביות, במיוחד דגמי ה-GTI וה-VTI.
נכון לשנת 2020, הסיוויק היא המכונית השישית הנמכרת ביותר בעולם בכל הזמנים, עם למעלה מ-18 מיליון יחידות שנמכרו מאז 1972.
היסטוריה
משבר האנרגיה העולמי בשנת 1973 תרם להצלחתה של סיוויק החסכונית.
בשנת 1983 הושקה הגרסה הספורטיבית הראשונה של סיוויק ונקראה 'הונדה סיוויק S'. המודל היה בעל מערכת מתלים מתקדמת באותם ימים וצמיגים ספורטיבים.
בשנת 1984 הושק המודל החדש יותר של הסיוויק (הדור השלישי). האצ'בק בעל 4 דלתות הפך לרכב סטיישן בעל 4 דלתות ובנוסף יוצר רכב ספורט מבית הונדה הונדה CRX על פלטפומת הסיוויק.
בשנת 1988 הושק הדור הרביעי של הונדה סיוויק בעיצוב שונה לקודמיו והרבה יותר מתקדם. גודל האוטו השתנה משמעותית ומכסה מנוע ירד מעט. האוטו צויד במנוע 1.6 סמ"ק VTEC. בפנים הרכב אובזר לראשונה ברדיו FM, ריפודים ברמה גבוהה יותר וחומרי גלם משובחים. החל מהדור הרביעי הונדה סיוויק הפכה למכונית פופולרית בכל רחבי העולם. הדור הרביעי של הסיוויק היה הראשון ששווק בישראל, לאחר שבשנת 1989 קיבלה חברת מאיר חברה למכוניות ומשאיות את הזיכיון לשיווק רכבי הונדה בישראל.
הדור ה-5
הדור החמישי הוצג בספטמבר 1991 עבור שנת הדגם 1992. הרכב קיבל צורה יותר עגולה ואווירודינמית. היעילות של מונע דגם ה-HF הקודם הוחלפה ב-VX האצ'בק, שעם דירוג EPA של כ-50 מייל לגלון, היה הדגם החסכוני ביותר בדלק שנמכר בזמנו. בהמשך למסורת הספורטיבית של הסיוויק SiR המקורית, מכרה הונדה כמה גרסאות מאובזרות באופן דומה של מכונית הדור החמישי, שעדיין כונתה סיוויק SiR, ביפן, אסיה ואירופה נבנתה הסיוויק דור חמישי רק כסדאן 4 דלתות.
בשנת 1994 החל ייצור הסיוויק במפעל בעיר סווינדון, שב. בנוסף, באותה עת, פעל מיזם משותף בין חברת רובר הבריטית להונדה, בנסגרתו יוצר הדגם רובר 400, שמשנת 1995 הייתה מבוסס על הסיוויק מהדור החמישי. מהמפעל בעיר סווינדון שווקו כלי רכב גם לשוק הישראלי.
הדור ה-6
הדור השישי של הסיוויק, הוצג לראשונה בספטמבר 1995, עבור שנת הדגם 1996. העיצוב שונה ליותר מודרני המתאים כרכב משפחתי וכרכב מנהלים עם מראה יוקרתי. מספר אפשרויות למתלים ומנועים היו זמינות, יחד עם הדגם הראשון המופעל בגז טבעי שלהם, ה-GX. בארצות הברית, שנת הדגם 1996 עד 2000 נמכרה תחת הגזרות CX, DX, EX, EXR, HX, LX, ועבור קנדה, SE ו-Si; כל דגמי הבסיס יוצרו עם מנועי 1.6 ליטר. ה-EX-CX כולם הם SOHC (מנוע הונדה D). ל-CX, DX ו-LX יש מנועי D16Y7 שאינם VTEC; ואילו ל-EX יש D16Y8 VTEC, ול-HX יש D16Y5 VTEC-E. ה-USDM Si ו-SiR הקנדי הגיעו עם DOHC (B16A2 VTEC). ה-Civic Si קופה EM1 הראשונה הוצגה בשנת 1999 עד שנת 2000. אירופה שווקו דגמי DOHC 1.6 VTi האצ'בק וסדאן, ומנוע DOHC 1.8 היה זמין עבור גרסת החמש דלתות. בקנדה, ה-Acura EL היה מבוסס על הסיוויק, והוחלף ב-CSX ב-2006.
באוקטובר 2000 הוצג, בתערוכת הרכב של ברלין, דגם הקופה החדש של ההונדה סיוויק. המצויד בתא מטען גדול מבעבר, עם מנועי בנזין בנפח 1.6 ו-1.8 ליטר, עם תיבה אוטומטית וברמת אבזור גבוהה
הדור ה-7
בשנת 2001 הוצג הדור השביעי של הסיוויק. הדגם החדש היה דומה מאוד לדגם הקודם אך מעט פחות עגול ומעט יותר גדול. השינוי המשמעותי היה בפנים הרכב כאשר הותקנו בה תאי אחסון חכמים ורצפה שטוחה וכל זה על מנת להגביר את ניצול המרחב בפנים האוטו.
ארבע רמות האבזור העיקריות היו DX, LX, EX ו-HX. סיוויק קופה לא נמכרה עוד ביפן החל מהדור הזה. בצפון אמריקה, כל דגמי מרכב קופה וסדאן היו זמינים, למעט ה-Si (SiR בקנדה) שהוצע רק כהאצ'בק שלוש דלתות. שאר העולם קיבל האצ'בק שלוש וחמש דלתות. ה-Type R עוצב מחדש גם הפעם באמצעות מנוע i-VTEC חזק יותר ושימוש במרכב האצ'בק שלוש דלתות. דור זה ראה את הונדה מציגה לראשונה את הסיוויק עם הנעה היברידית, המונעת על ידי מנוע 1.3 ליטר. דגם זה שווק בישראל החל מיוני 2004.
דגם הונדה סיוויק האצ'בק, עם מרכב 3 דלתות, שווק בישראל החל מאי 2002, עם מנוע 1.6 ליטר ותיבת הילוכים אוטומטית וברמת אבזור גבוהה, שכוללת גג חשמלי וחישוקי סגסוגת. חודש אחר כך הגיע גם דגם הספורט סיוויק טייפ R, עם מנוע 2 ליטר בהספק 200 כ"ס.
במאי 2003, חברת "מאיר" החלה לייבא את דגם הסיוויק סדאן ממפעלי הונדה בטורקיה, במקום מיפן. דגם החמש דלתות של הסיוויק המשיך להגיע לישראל מבריטניה.
הדור ה-8
הדור השמיני של סיוויק הושק באוגוסט 2005, עבור שנת הדגם 2006. הוא חולק לשניים: הסיוויק לשוק האמריקאי והסיוויק לשוק האירופאי. הסיוויק לשוק האירופאי בעלת עיצוב יותר אגרסיבי. מבחינת עיצוב חיצוני השינוי נועז במיוחד. הרכב נראה כלפי חוץ הרבה יותר ספורטיבי ואגרסיבי עם כונס אוויר גדול בתחתית הפגוש, פנסי ערפל, פלסטיק שקוף בין שני הפנסים הקדמיים הנותן לאוטו מראה עתידני, תאורת איתות על מראות הצד, מכסה דלק מאלומיניום ועוד. עיצוב הפנים דומה לחידושים של הדור השביעי בכך שהרצפה שטוחה, תאי אחסון חכמים, תא מטען גדול, מד מהירות דיגיטלי, מד סל"ד תלת־ממדיף, מערכת בקרת אקלים, דוושות אלומיניום ומתגים על ההגה. באותה שנה (2006) המודל זכה בתואר "רכב השנה" בארצות הברית. באירופה הסיוויק נמכר כרכב האצ'בק ולעומתה בישראל כרכב סדאן. בישראל הרכב מוצע עם מנוע 1.4 ליטר, 1.8 ליטר ו-2.2 ליטר בגרסת טורבו דיזל, תיבת הילוכים בעלת 6 מהירויות.
במאי 2007, הושק בישראל דגם הסיוויק טייפ R, שמאיץ מ-0 ל 100 קמ"ש ב-6.6 שניות, ומגיעה למהירות סופית של 235 קמ"ש.
הדור ה-9
הדור התשיעי הושק בפברואר 2011.
בדור התשיעי של הסיוויק השתמשו באותו מנוע ה-1.8 R18 מהדגם הקודם, עם שיפור קטן שהעמיד אותו על 142 כ"ס (2 כ"ס יותר מהמנוע הקודם). את השינוי המשמעותי מבחינת העיצוב החיצוני לעומת הדגם הקודם, רואים בעיקר בדגם ההאצ'בק, עם גריל גדול ומעוצב מחדש מלפנים, מתיחה של פנסי החזית, תאורת לד מאחור, ותאורת יום מלפנים (מ-2015), עיצוב מחודש למראות, ומתיחה והארכה של הרכב. עיצוב הפנים חודש לגמרי עם שימוש בחומרים איכותיים יותר, תאי אחסון גדולים, דיפוני דלתות וריפודים עם תפרים (מ-2015), מחשב הi-mid המאפשר שינוי הגדרות רכב, כמו פתיחת דלתות עם השלט, כיוון שעון, מידע על חגורות במושב האחורי ועוד. בנוסף במתיחת הפנים ב-2015, הרכב קיבל את מערכת ה-City Brake Active System או בקיצור - CTBA, שכאשר במצב של סכנה (עד 32 קמ"ש) הרכב יבלום עד כדי עצירה מוחלטת.
בדגם המפואר יותר הרכב הציע מצלמת רוורס מקורית, חיישני תאורה וגשם, וחישוקי סגסוגת גדולים יותר.
הדור התשיעי שווק בישראל החל ממרץ 2012.
הדור ה-10
בהתבסס על פלטפורמה עולמית קומפקטית חדשה לגמרי של הונדה, סימן הדור העשירי של סיוויק את האיחוד של מגוון דגמי הסיוויק בעולם. הונדה כיוונה את טווח השיווק הסיוויק לשוק המרכזי בארצות הברית, והחזירה לתחייה את מערכת ה"מדינה המובילה" שלה, שדורשת לפתח דגם במיוחד עבור השוק הממוקד העיקרי שלה, אך למכור אותו גם באזורים אחרים. כתוצאה מכך, הונדה הפסיקה לייצר גרסה קטנה וייעודית יותר לשוק האירופי. במקום זאת, המפעל בבריטניה ייצר גרסת האצ'בק עם חמש דלתות של הסיוויק המשווק בעולם לשווקים בינלאומיים.
באוקטובר 2016, הודיע הונדה על קריאה לתיקון (ריקול) לכ-350 אלף מכוניות מדגם סיוויק, לאחר שנמצאה בעיה בבלמים שיכולה לגרום לכך שהמכונית תידרדר כאשר היא חונה.
בפברואר 2017, הוכרז על דגם סיוויק טייפ R החדש, בעל הנעה קדמית ספורטיבית. הדגם הוצג בהרצה במסלול המרוצים נירבורגרינג והוא הפך להיות מכונית ההנעה הקדמית הסדרתית המהירה ביותר בהדגמה סביב מסלול זה, עם זמן הקפה של 7 דקות ו-43.8 שניות. הסיוויק טייפ R עשתה זאת תוך שהיא מקצצת קרוב ל-5.5 שניות לעומת מחזיקת השיא הקודם, פלקסווגן גולף ג'י.טי.אי קלאב-ספורט אס.
הדור ה-11
הדור האחד-עשר של הסיוויק סדאן נחשף כאב-טיפוס ב-17 בנובמבר 2020. התמונה הרשמית הראשונה שלו נחשפה ב-14 באפריל 2021. היא נחשפה במלואה ב-28 באפריל 2021, ושווקה החל מ-16 ביוני 2021 כשנת דגם 2022 בצפון אמריקה. וריאציית ה-Liftback (משווקת בשם "Civic Hatchback") נחשפה ב-23 ביוני 2021 עבור צפון אמריקה ויפן. גרסת קופה לא מוצעת עקב ירידה במכירות שלה. באוקטובר 2021 שחררה הונדה פרטים ותמונות של הסיווק טייפ R החדשה.
פרסים
הונדה סיוויק EX הייתה מכונית השנה הבינלאומית בשנת 2005. משנת 1972 עד 1974, סיוויק זכתה בתואר מכונית השנה ביפן.
בשנת 1973, סיוויק דורגה במקום השלישי בפרסי מכונית השנה באירופה, הדירוג הגבוה ביותר עבור רכב יפני באותה תקופה. היא גם זכתה בתואר "מכונית השנה של 1974" של מגזין הרכב של ארצות הברית.
בשנת 1996, מגזין Automobile כיבד את הסיוויק כמכונית השנה שלה. ה-Civic הייתה ברשימת עשרת הטובים השנתית של מגזין Car and Driver שש פעמים, בשנים 1985, 1988–91 ו-1996.
בשנת 2006, סיוויק זכתה בתואר "מכונית השנה של אירלנד" לשנת 2007. ה-Civic Si זכתה בתואר "מכונית הספורט החדשה הטובה ביותר" והסדאן זכתה בתואר "המכונית החדשה הטובה ביותר לכלכלה" פרסי מכונית השנה הקנדית לשנת 2006. הסיוויק זכתה גם בפרס מכונית השנה בצפון אמריקה ובפרס מכונית השנה של צפון אמריקה (NAIAS) לשנת 2006. בנובמבר 2006 קיבלה הסיוויק את פרס "מכונית השנה" היוקרתי מהמגזין הברזילאי Auto Esporte. ה-Civic VXi סדאן ארבע דלתות זכתה בפרס מכונית השנה בדרום אפריקה לשנת 2007.
בשנת 2009 עיתון ציי רכב הבריטי "פליט ניוז", קבע כי הונדה סיוויק היא המכונית האמינה ביותר בציי הרכב הבריטיים.
ב-2020, חברת "קלי בלו בוק", הכתירה את הונדה סיוויק כ-Best Buy עבור מכונית קומפקטית, זו השנה השישית ברציפות.
קליגולה (מחזה)
קליגולה הוא מחזה מאת אלבר קאמי. העלילה עוסקת בדמותו ההיסטורית של הקיסר הרומאי קליגולה, שהיה ידוע לשימצה באכזריותו ובמה שנראה היה כהתנהגות בלתי שפויה.
היסטוריה
קאמי החל בכתיבתו של "קליגולה" בשנת 1938 (תאריך כתב היד הראשון הוא 1939) ופורסם בפעם הראשונה במאי 1944 בידי הוצאת גלימר. המחזה פורסם לאחר מכן במהדורות מתוקנות רבות. הגרסה הסופית היא מחזה בארבע מערכות משנת 1944, שראתה אור לראשונה בצוותא עם The Misunderstanding ואחרי-כן פורסמה לבדה באותה שנה.
קיימת גרסה בת שלוש מערכות משנת 1941, שפורסמה מחדש בשנת 1984 באסופה Cahiers Albert Camus. השינויים בין הגרסאות מגלות את השפעתה של מלחמת העולם השנייה על קאמי.
הצגת הבכורה של "קליגולה" התקיימה ב-26 במרץ 1955, בכיכובו של ז'ראר פיליפ. קאמי עצמו הקריא את המחזה בתיאטרון Noctambules. גרסת המחזה משנת 1941 הוצגה אף היא, למשל בידי המחבר בפסטיבל d'Angers ביוני 1984.
אודות המחזה
המחזה מציג את קליגולה המוכה יגון כתוצאה ממותה של דרוסילה, אחותו ומאהבתו. בגרסתו של קאמי לאירועים קליגולה גורם לבסוף לרציחתו שלו (מבחינה היסטורית, המאורע התרחש ב-24 בינואר, בשנת 41 לספירה).
הנה נושא המחזה כפי שהוצג בידי הסופר עצמו (כפי שפורסם במהדורת שנת 1957 של כתב העת האמריקאי Theater).
מתחם בושוולד
מתחם בושוולד או מכלול סלעי היסוד בושוולד (באנגלית: Bushveld Igneous Complex) הוא מחדר שכבתי גדול בתוך קרום כדור הארץ שהוטה ונסחף וכיום הוא מחשוף סביב שולי אגן מבני - אגן טרנסוואל. מתחם בושוולד שוכן בדרום אפריקה והוא בין האזורים העשירים ביותר במחצבים על פני כדור הארץ.
המתחם מכיל את העתודות הגדולות ביותר בעולם של מתכות קבוצת הפלטינה: פלטינה, פלדיום, אוסמיום, אירידיום, רודיום ורותניום, יחד עם כמויות גדולות של ברזל, בדיל, כרום, טיטניום וונדיום.
בנוסף למתכות חוצבים מכמה מקומות במתחם אבני גברו או נוריט לשם סיתות לבנייה. את האתר גילה הגאולוג ההולנדי גוסטף מולנגרף (Gustaaf Molengraaff; 1942-1860) ב-1898 כאשר זיהה בעת שצפה על האזור מהרים צפונית לפרטוריה את המבנה בצורת האגן.
תיאור
מתחם בושוולד נמצא בלב האזור המכונה בושוולד (Bushveld) - אזור נרחב באפריקה הדרומית המתאפיין בצמחיית בתה סובטרופית, וקרוי על שמו. המתחם מכסה שטח שצורתו דמויות אגס במרכז מחוז טרנסוואל. הוא מחולק לאונה מזרחית ומערבית בתוספת שלוחה צפונית. המרכז הגאוגרפי של המתחם שוכן צפונית לפרטוריה בירת דרום אפריקה, במפגש קו רוחב 25° דרום עם קו אורך 29° מזרח. אורכו כ-480 קילומטרים ורוחבו המקסימלי כ-240 קילומטרים. שטח המתחם כ-66,000 קמ"ר, דומה לשטחה של אירלנד. המתחם מוקף בחגורת הרים, והקרקע בו נוטה כלפי המרכז בשיפוע שבין 10° ל-20°. עובי המתחם משתנה, כשלעיתים מגיע לעובי של 9 קילומטרים.
כל שלושת החלקים של המערכת נוצרו באותו זמן, לפני כ-2 מיליארד שנים, והם דומים במידה ניכרת. כמויות גדולות של סלע מותך ממעטפת כדור הארץ נדחפו דרך סדקים אנכיים ארוכים בקרום כדור הארץ והגיעו לפני השטח כמחדרים לופוליתים - ויצרו את המחדר השכבתי המכונה מתחם בושוולד.
מחדרים אלו קדמו למכתש פרדפורט הסמוך בלפחות 30 מיליון שנים. לאורך זמן גרמו ההשפעות של הזרקות הסלע המותך, יחד עם ההתגבשות המינרלים השונים בטמפרטורות שונות, ליצירת מבנה הדומה לעוגת שכבות הבנוי משכבות סלע מובחנות, כולל שלוש שכבות המכילות מתכות מקבוצת הפלטינה, אותן נהוג לכנות שוניות. חלקים גדולים באזור המרכזי מכוסים בסלעים צעירים יותר.
סלעים געשיים כיסו את הסיל הדיאבזי הקדום יותר. ניתן לצפות במחשופים שלהם בצד הדרום-מזרחי של המתחם. צבעם בדרך כלל ירקרק והם בנויים מקלינופירוקסן, שהותמר להורנבלנדה ופלגיוקלז, והם נחשבים לשלב המוקדם ביותר של המתחם.
המתחם כולל מחדרים מאפיים (the Rustenburg Layered Suite - "המכלול השכבתי של רסטנבורג") ושלב פלסי.
הרכב הסלעים משתנה מסלעים אולטרה-מאפיים כדוגמת פרידוטיט, כרומטיט, הרצבורגיט וברונזיטיט בחלקים התחתונים של המתחם לסלעים מאפיים דוגמת נוריט, אנורתוזיט וגברו בחלקים העליונים, ומעל ל"מכלול השכבתי של רסטנבורג" המאפי יש שלב פלסי (the Lebowa Granite Suite - "מכלול הגרניט של לבווה").
אוצרות הטבע במתחם
גופי העפרות במתחם כוללים את שונית UG2 (ראשית תיבות של Upper Group 2 - "קבוצה עליונה מספר 2") המכילה עד 43.5% כרומיט, והשכבות המכילות פלטינה - שונית מרנסקי (Merensky Reef) ושונית פלאט (Plat Reef).
שונית מרנסקי קרויה על שם הגאולוג הגרמני ד"ר הנס מרנסקי (Hans Merensky; 1952-1871), שגילה את העפרה. עובי שונית מרנסקי נע בין 30 ל-90 סנטימטרים. זהו סלע נוריט עם שכבות נרחבות של כרומטיט ומינרלים סולפידיים המכילים את העפרה. ה"שונית" מכילה בממוצע 10 חלקים למיליון של מתכות קבוצת הפלטינה בפירוטיט, פנטלנדיט ופיריט כמו גם במינרלים נדירים של קבוצת הפלטינה ובסגסוגות.
שונית מרנסקי ושונית UG2 מכילים כ-90% מכל העתודות הידועות בעולם של מתכות קבוצת הפלטינה. כ-80% מהפלטינה וכ-20% מהפלדיום המיוצרים בעולם כל שנה מופקים משכבות אלו.
בלוודרה (אדריכלות)
בלוודרה (באיטלקית: Belvedere - "יפה נוף") הוא מבנה אדריכלי המשמש לתצפית, ומנצל את הנוף הנשקף ממיקומו. בלוודרה יכול להיות ממוקם בחלקו העליון של מבנה, וצורתה יכולה להיות צריח, כיפה או גלריה פתוחה (באיטלקית "אלטנה").
המבנים הראשונים מסוג זה הוקמו ברומא שבאיטליה: על צלע ההר מעל ארמון הוותיקן הקים הצייר האיטלקי אנטוניו דל פולאיולו קזינו קטן בשם "פלצטו" או "בלוודרה" עבור האפיפיור אינוקנטיוס השמיני. מבנה זה החל את האופנה של הקמת מבני תצפית שזכו לכינוי זה באיטליה.
סוג מבנה זה היווה השראה לציור בלוודיר מעשה ידי הצייר ההולנדי מאוריץ קורנליס אשר.
נסיעה בארץ ישראל והרהורים על אהבתו הנכזבת של אלוהים
נסיעה בארץ ישראל והרהורים על אהבתו הנכזבת של אלוהים הוא ספר אשר נכתב על ידי פנחס שדה ב-1974. הספר בנוי מקטעים קצרים בהם מתאר המחבר את ביקוריו באתרים ומקומות שונים בארץ ישראל של אחרי מלחמת ששת הימים.
כדרכו של המחבר אין הוא עוסק בתיאור החיצוני של המקום אלא בחוויה הפנימית אשר בה היה נתון בביקורו במקום. מטבע הדברים, מרבית המקומות עליהם כתב שדה בספר קשורים להיסטוריה הדתית והתנ"כית של ארץ ישראל, כך, למשל, כלולים תיאורים אודות ביקורו של המחבר בבית אל, יריחו, בית לחם, וענתות. באותם הקשרים דן המחבר בדמויות הקשורות למקומות בהם ביקר ומייחד פרקים מיוחדים לירמיהו, דוד ופרק נרחב (אשר העניק לספר את שמו) על משה.
Youth (שיר של שון מנדס)
Youth (בעברית: נוֹעַר) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הקנדי שון מנדס ביחד עם חאליד, מתוך אלבומו השלישי, Shawn Mendes. השיר יצא לאור ב-3 במאי 2018, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
עם יציאתו, נכנס השיר אל המקום ה-4 במצעד שבפלנדריה.
עבודה (תרמודינמיקה)
בתרמודינמיקה, ביצוע עבודה הוא מעבר אנרגיה בין מערכת לסובביה, מבלי מעבר אנטרופיה. עבודה בתרדמונימיקה, היא הכללה של עבודה בפיזיקה. בדומה לפיזיקה, מעבר האנרגיה נגרם על ידי כוחות חיצוניים, הפועלים על המערכת. הכוחות החיצוניים, יכולים להיות למשל: כוח חשמלי, כוח הכבידה, לחץ ועוד. לדוגמה, בתאים אלקטרוכימיים פועל כוח חשמלי. לכן, התאים משתמשים בחלק מן האנרגיה הנפלטת בתגובות ספונטניות לצורך יצירת אנרגיה חשמלית, כלומר, ביצוע עבודה.
היינריך השביעי, דוכס בוואריה
היינריך השביעי, דוכס בוואריה (בגרמנית: Heinrich VII. von Bayern; 1005–14 באוקטובר 1047), היה דוכס בוואריה בין השנים 1042–1047, ובנוסף היה גם רוזן לוקסמבורג בין השנים 1026–1047.
ביוגרפיה
היינריך נולד בשנת 1005, לפרידריך מלוקסמבורג ולאירמטרוד מווטראו, בתו של הריברט, רוזן וטראו.
בשנת 1026 מת דודו היינריך החמישי, דוכס בוואריה, והיינריך עלה לשלטון במקומו. בשנת 1042 נתן לו בן דודו היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את דוכסות בוואריה, מכיוון שנאלץ להילחם בשמואל אבא, מלך הונגריה. היינריך סייע לקיסר במלחמותיו בהונגריה, ואף סייע לו במלחמתו נגד דירק הרביעי, רוזן הולנד.
ב-14 באוקטובר 1047 מת היינריך ללא ילדים, ומשום כך חזרה בוואריה להיינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואילו אחיו גיזלברט ירש את לוקסמבורג.
ביתן
ביתן (בלעז: פביליון) הוא מבנה המצורף למתחם עיקרי כגון ארמון, פארק או קמפוס, ומהווה מבנה משני במתחם, לרוב שלא למטרה העיקרית של המתחם. הביתן יכול להיות מחובר פיזית למבנה העיקרי כאגף נפרד, או להיות מנותק לחלוטין מהמבנה העיקרי. בין השימושים השונים הנעשים בביתנים ניתן למצוא ביתני מגורים, מלתחות, שמירה, ממכר, חניה, אכילה, ועוד.
בהקשר של תערוכה (כגון תערוכה עולמית וכדומה) הביתן הוא אזור מתוחם ומוגדר, בעל אופי עצמאי, המייצג את הגוף המציג ובו מוצגת תערוכת מוצגים ונערכות הדגמות או הרצאות. לעיתים עיצוב הביתן חופשי ועצם הארכיטקטורה שלו מהווה מוצג ולעיתים מחויבים הגופים להקים ביתנים זהים (עד כדי סימני זיהוי) או בעלי מאפיינים משותפים.
קרחון קרלטון
קרחון קרלטון (באנגלית: Carleton Glacier) הוא קרחון במורדותיו הצפון-מערביים של הר ליסטר ברכס החברה המלכותית, באנטארקטיקה. הקרחון זורם צפונה לתוך קרחון עמנואל.
היסטוריה
הקרחון התגלה לראשונה במסגרת מיפוי האזור במסגרת הסקר הגאולוגי של ארצות הברית אשר בוצע על ידי סוקרים על הקרקע, ותצלומי אוויר של צי ארצות הברית.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים ב-1963, והוא נקרא על שם מכללת קרלטון בנורת'פילד שבמינסוטה, אשר שלחה חוקרים לאנטארקטיקה (לצד קרחון ראטגרס הסמוך הנקרא על שם אוניברסיטת ראטגרס, ורכס ג'ונס הופקינס הנקרא על שם אוניברסיטת ג'ונס הופקינס).
האוונג'רס
האוונג'רס (באנגלית: The Avengers, בעברית: "הנוקמים") היא קבוצה בדיונית של גיבורי-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הקבוצה הופיעה לראשונה בחוברת The Avengers #1 מספטמבר 1963, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
הקבוצה כוללת את הדמויות החזקות והפופולריות ביותר של החברה, בדומה לליגת הצדק של החברה המתחרה, DC קומיקס. במקור היא כללה את איירון מן, הענק הירוק, תור, איש הנמלה והצרעה. קפטן אמריקה הצטרף בחוברת מספר 4, לאחר שהתגלה קפוא בקרח והוחיה מחדש. רשימת החברים המשתנה ללא הרף נותרה אבן היסוד של הקבוצה, ונושא מרכזי אחד משותף לכולם - האוונג'רס נלחמים ביריבים שאותם אף גיבור-על בודד אינו יכול להביס. הקבוצה, שמפורסמת בעקבות אמרת הכנף וקריאתה לקרב "אוונג'רס, התאספו!" ("!Avengers, Assemble") כללה בני אדם, מוטאנטים, רובוטים, אלים, חייזרים, ישויות על-טבעיות ואף נבלי-על לשעבר שחזרו למוטב.