cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אפרים שנפלו לו המכנסיים
עלילה
ילד בשם אפרים אוכל בכמויות מזעריות, ועל-כן הוא כחוש למדי. מצבו מתדרדר עד שלבסוף מידתם של מכנסיו לא מתאימה לו עוד. לרוע מזלה של האם, לא נמצא בחנות אף זוג בודד שמתאים לו. אפרים, שמאז ומעולם היה צנום, עובר מהפך משמעותי הודות לניחוחות שהפיצו התבשילים שהכינה סבתו: מילד רזה יתר על המידה הוא הופך לילד שמן במיוחד. המוכרת מחנות הבגדים, בה היו אפרים ואימו בפעם שעברה, לא הייתה מזהה שזה הילד הצנום לולא באה איתו אימו לחנות. גם הפעם לא נמצאו מכנסיים המתאימים לו, רק שהפעם עקב עודף-השומן הקיצוני. אימו של אפרים מסבירה לו שלהיות רעבתן ולאכול מעט מדי, שניהם מצבים מזיקים. היא מציעה כי יאכל בכמות הנכונה, או כפי שהוא אישר את דבריה: "צריך לאכול בינוני מדי". האם, ששמחה על חוכמתו, קונה לו כתפיות. הכתפיות מנעו את נפילת מכנסיו לעולם ועד.
ליאת קישון-רבין
ליאת קישון-רבין (נולדה ב-1960) היא קלינאית תקשורת ישראלית, פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב, מרצה וחוקרת המתמחה בתחום הפרעות תקשורת אצל ילדים. מכהנת כדקאנית לענייני חדשנות בהוראה ולמידה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
קישון-רבין בוגרת תואר ראשון ושני בקלינאות תקשורת מאוניברסיטת תל אביב. את הדוקטורט קיבלה בשנת 1990 מהמרכז לתארים מתקדמים באוניברסיטת העיר ניו יורק (Graduate center, City University of New York). לאורך השנים ערכה מחקרים רבים וחברה מאמרים בנושא הפרעות בשמיעה אצל ילדים. בין היתר, פיתחה קישון-רבין ערכה להערכת תפיסות דיבור לילדים בעלי הפרעות שמיעה בעברית. בנוסף, עמדה בראש צוות שפיתח שאלון על פיו ניתן לקבוע את מידת התפתחות השפה עוד בשלבי הינקות המוקדמת. לאורך השנים קיימה קישון-רבין שיתופי פעולה מחקריים עם חוקרים מגרמניה ומארצות הברית.
משמשת כמרצה באוניברסיטת תל אביב, לימדה במכללת מבח"ר ובמכללת לוינסקי לחינוך ועבדה כמנחת קלינאי תקשורת בעבודת שדה. בהמשך מונתה לפרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב ומאוחר יותר לפרופסור מן המניין. במסגרת תפקידיה השונים עמדה בראש החוג להפרעות בתקשורת באוניברסיטה וכיהנה כראש בית הספר למקצועות הבריאות ומשנה לדקאן לחדשנות. בנוסף, הייתה ממונה על תוכנית שילוב האוכלוסייה החרדית באוניברסיטה.
ב-2020 מונתה לתפקיד דקאנית החדשנות בהוראה ולמידה של אוניברסיטת תל אביב. במסגרת תפקידה, עוסקת בתהליכי מודרניזציה של כלי הוראה ולמידה ומתווה את מדיניות האוניברסיטה בתחום החדשנות הדיגיטלית בפן האקדמי, לרבות הכשרות פדגוגיות, הטמעת כלים דיגיטליים ובקרת איכות. קישון-רבין היא הראשונה המכהנת בתפקיד זה, שנוצר בעקבות המעבר ללמידה מקוונת בעולם האקדמי בעת משבר הקורונה.
חברה בארגונים מקצועיים שונים, ביניהם באגודה הישראלית לאוריינות ושפה.
חיים אישיים
קישון נשואה ואם לשלושה ילדים, אביה, הקרדיולוג פרופסור יחזקאל קישון, היה מייסד ומנהל מכון הלב בבית החולים וולפסון.
שבע מתשע
שבע מתשע (באנגלית: Seven of Nine; נולדה בשם אניקה הנסן - Annika Hansen) היא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המופיעה בסדרות הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: וויאג'ר" ו"מסע בין כוכבים: פיקארד". שבע מתשע נולדה כאנושית, אך עברה הטמעה על ידי הבורג בגיל 6. כעבור 18 שנה, ספינת החלל וויאג'ר עזבה את החלל שבשליטת הבורג, כאשר שבע מתשע עדיין על הסיפון, לאחר שניסיונות למשא-ומתן על מעבר דרך שטחם של הבורג לא הוכיחו עצמם כמוצלחים. לאחר שהדוקטור הסיר את רוב (82%) השתלים הקיברנטיים שבגופה, האיברים האנושיים החלו לבסס את עצמם, אבל עדיין היה זה הכרחי להשאיר בגופה של שבע מתשע צומת קליפת מוח, על מנת לשלוט על השתלים קיברנטיים שנותרו. למרות שקישורה לקולקטיב נותק, שבע מתשע לא איבדה את היכולת לחוש פעילות בורג סמוכה.
בסדרה "מסע בין כוכבים: פיקארד" הפכה שבע לחברה בסיירי פנריס, ארגון לוחמי צדק עצמאיים שמגנים על עולמות מרוחקים בהם אין לפדרציה השפעה, מפני פיראטים. בהמשך מצטרפת שבע לצי הכוכבים, מתקדמת לדרגת קומנדר, ולבסוף מקבלת דרגת קפטן, ואת הפיקוד על ספינת החלל "אנטרפרייז"-G.
את דמותה מגלמת השחקנית ג'רי ראיין.
פיתוח הדמות
לאחר שלוהקה, השחקנית ג'רי ראיין הודתה כי היא בקושי ראתה "מסע בין כוכבים", ולא היה לי מושג מה הם הבורג. כדי להכין אותה, המפיקים נתנו לה עותק של "מסע בין כוכבים: המפגש" ואת "האנציקלופדיה של מסע בין כוכבים".
שבע מתשע הופיעה לראשונה בפרק "Scorpion: Part 2", ששודר לראשונה ב-3 בספטמבר 1997, בו היא הוצגה כנציגתו של הבורג בברית עם וויאג'ר נגד איומיו של גזע 8472. לאחר שיושב האיום הזר, היא ניסתה ליצור קשר עם קולקטיב הבורג, וכן ניסתה להטמיע את אנשי הצוות. במהלך תהליך זה, היא נותקה מהקיבוציות ונאלצה להסתגל להיות אנושית. בשנים שלאחר מכן, כותבי "וויאג'ר" כתבו כמה קווי עלילה הסובבים סביב מחקרה של שבע מתשע אודות הצדדים החיוביים והשליליים של האינדיבידואליות האנושית. טבעה הסייבורגי של הדמות נתפס כמייצג אתגר עבור "תפיסות פשוטות של חיבורים/ניתוקים בין גופים".
ראיין טוענת שהנושא העיקרי של שבע היה "האנושיות" ואמרה כי הדמות שלה הייתה מכרעת להצלחתה של התוכנית, כי היא "הביאה את הסכסוך לתוכנית, דבר שלמרבה הצער היה חסר .... הצוות של וויאג'ר היה משפחה אחת גדולה ומאושרת". לאחר התוספת של אשת הבורג לשעבר לצוותה של ספינת החלל בתחילת העונה הרביעית של "וויאג'ר", הרייטינג השבועי של התוכנית עלה ביותר מ-60%. הגעתה של ראיין לתוכנית לוותה במסע יחסי ציבור מסיבי במגזיני טלוויזיה ומוספי עיתונים. תוך שמירה על מסורת "מסע בין כוכבים", "שבע מתשע גילמה את דמות 'האאוטסיידר' שיכול להגיב על האנושות ומאפייניה, כמו גם לשמש כניגוד לדמותה של ג'יינוויי". כמו כן היא ציינה כי "שילוב תכונות שאינן של בני-אדם עם אטרקטיביות של המראה האנושי", כמו שקיים בדמותה של שבע מתשע, היה מהלך גדול מצד המפיקים. במונחים של גילום הדמות, היא אמרה כי "שמירה על פני פוקר" תוך הצגה מודחקת של הרגש היה אתגר מהנה. לגבי הלבוש הצמוד והידוע לשמצה שלבשה במהלך התוכנית, ראיין ציינה שזה היה מאוד לא מעשי ולא נוח, אבל שווה את הפרס של גילום דמות כמו שבע.
במהלך הסדרה, ראיין מגלמת את שבע כאישה צעירה הגיונית, מעשית ובוטה מאוד, עם קשיים בהבעת רגשות אנושיים. לפעמים מתנהגת שבע בהתנשאות כלפי "חולשות אנושיות" ו-"חוסר יעילות אנושי", אבל עם הזמן הפכה לנאמנה לצוות, שמאוחר יותר התייחסה אליו כאל "קולקטיבי". מוטיב חוזר אשר כותבי הסדרה ביססו, הוא הפלאשבקים לעברה, בתקופת החיים שלה טרם הטמעתה אל תוך הבורג. עד לסיומה של הסדרה, בשנת 2001, שבע מפתחת מיומנויות חברתיות ואף מפתחת מערכת יחסים רומנטית עם צ'קוטי. בשלב זה גם התגלה על ידי הדוקטור שחלק מאי-היכולת של שבע להרגיש ולהביע רגש היה בשל התכנות/העיצוב הבורגי של "שתלי קליפת המוח" שלה. בורג אשר חש או הביע רגש נתפס על ידי הקולקטיב כפגום, מאחר שרגשות אלו היו סימנים של אינדיבידואליות. לפיכך, שתלי קליפת המוח נועדו להדחיק את הרגשות, ואם זה נכשל - לנתק (כלומר: להרוג) את אותו בורג שחש/הביע רגש. גילוי זה התרחש בפרק "Human Error", והדוקטור ציין כי ביכולתו להסיר את השתלים, במהלך מספר ניתוחים, שכולם מסוכנים. היא דחתה את ההצעה, אבל בפרק סיום הסדרה "Endgame" היא שינתה את דעתה, אחרי שהדוקטור הודיע לה שהוא הצליח לשלב את כל הניתוחים אל תוך הליך אחד, שיש בו פחות סיכון.
לבוש
הלבוש של הדמות - בגד גוף הצמוד לגוף, בצבע כסוף עם קווים שונים באזור הצלעות וצווארון גבוה ונוקשה - זכה לביקורת מצד התסריטאי והמפיק הוותיק של "מסע בין כוכבים" - רונלד ד. מור, שהרגיש שלבושה צריך להיות עם מראה הדומה יותר לבורג. הלבוש שלה גם הרגיז את אלו שהרגישו שזה היה ניסיון של יוצרי התוכנית להפוך אותה ליותר מושכת מבחינה מינית כלפי צופים מסוימים, ללא כל מטרה הקשורה בעלילה. במסגרת התוכנית, הרציונל שניתן הוא שבגד הגוף תוכנן על ידי הדוקטור עם מאפיינים מסוימים שיסייעו לה לשמור על העור האנושי לאחר שהשתלים הקיברנטיים שבגופה הוסרו; הסבר נוסף היה כי שבע הייתה מרגישה יותר בנוח ללבוש בגדים שחיקו את שלבשה כבורג. מאוחר יותר, חליפת הכסף הוחלפה באדום כהה, סגול, חום וכחול, עם צווארונים נמוכים. בריאיון עם מייקל לוגן, ראיין סיפרה ל-"TV Guide" כי הצווארון הגבוה, הנוקשה נלחץ אל עורק הצוואר וגרם לה להתעלף, כך שהמחשוף הנמוך היה הכרחי. בראיון בשנת 2012 היא אמרה שהחליפה מאת מעצב התלבושות רוברט בלקמן הייתה "הישג הנדסי", אבל נדרשה הפסקה של 20 דקות במהלך יום הצילומים, אם היא צריכה ללכת לשירותים, משום שהיא הייתה זקוקה לזמן הזה, בתוספת סיוע להיכנס ולצאת מהחליפה.
הפעם החריגה היחידה בה היא לובשת מדים של צי הכוכבים היא בפרק "Relativity". כמו כן, היא נראית בתלבושות שונים בפרקים כגון "The Killing Game" (לבוש אזרחי של שנות ה-40 בהולודק), "Someone to Watch Over Me" (שמלת קוקטייל), ו-"Unimatrix Zero" (לבוש אזרחי של בני אדם במאה ה-24).
עאטף אבייד
עטאף עביד
דוד (משפחה)
דוד מוגדר בדרך כלל כקרוב משפחה זכר שהוא אח להורה או נשוי לאח או אחות של הורה. דודים מלידה הם קרובי משפחה מדרגה שנייה. המקבילה הנשית של דוד היא דודה, ומערכת היחסים ההדדית היא של אחיין או אחיינית.
בתרבויות ומשפחות מסוימות, ילדים עשויים להתייחס לדודניהם של הוריהם כדוד (או דודה). זה משמש גם כתואר של כבוד לקרובים מבוגרים, שכנים, מכרים, חברי משפחה ואפילו זרים מוחלטים, למשל זקני אוסטרליה האבוריג'ינים. השימוש במונח באופן זה הוא סוג של קרבה פיקטיבית.
ערבית
בערבית, האח של האמא נקרא ח'אל (خال) ואחותה נקראת ח'אלה (خالة). האח של האבא נקרא עם (عم) ואחותו נקראת עמה (عمّة).
טורקית
בטורקית, אח של האמא נקרא דאיי ("dayi"), אחיו של האבא הוא אמקה (amca), ובעלה של הדודה ידוע בשם אנישטה ("enişte"). אחותה של האמם נקראת טייזה (teyze), אחותו של האבא היא האלה (hala) ואשתו של הדוד היא ינגה (yenge).
אלבנית, סלאבית ופרסית
בתרבויות מסוימות, כמו האלבנית, הסלאבית או הפרסית, לא קיים מונח כולל אחד המתאר את קרבת המשפחה של אדם לאחיו הזכר של הוריו. במקום זאת, ישנם מונחים ספציפיים המתארים את קרבת המשפחה של אדם לאחיו של אמו (dajë באלבנית, daiyee בפרסית, wuj בפולנית) או קרבה של אדם לאחיו של אביו (xhajë באלבנית, amou בפרסית, stryj בפולנית). קיים בידול אנלוגי באמצעות מונחים נפרדים לתיאור הקרבה של אדם לאחותה של אמו (teze באלבנית, khaleh בפרסית, ciotka בפולנית), ולאחיו של אביו, (hallë באלבנית, ammeh בפרסית, stryjna בפולנית).
אבוריג'ינית
רבים מהעמים האבוריג'ינים האוסטרליים פונים לחברים מכובדים של גברים בקהילה, הידועים כ"זקנים", כ"דוד" (ולנשים כ"דודה") כאות לוותק וכבוד, בין אם הם קשורים ובין אם לא.
הודית
בהודו משתמשים בשמות נפרדים לדודים השונים כמו אחיו של האב (צ'אצ'ה או קאקה). אם אחיו של אביו מבוגר מאביו, הוא נקרא טאוג'י. אח של האמא נקרא מאמא. בעלה של הדודה מצד האב נקרא פופה ובעלה של דודה מצד האם נקרא מאוסה בהינדי.
דודים בתרבות הפופולרית
בשל הדימוי האוהב של דוד זקן אך חכם וידידותי, בתרבויות רבות המילה שימשה ככינוי אוהב עבור אנשים רבים. במיתולוגיה הטיבטית Akhu Tönpa (הדוד טומפה) הוא דמות מוכרת ואהובה. ההאנשה הלאומית של ארצות הברית, הדוד סם, משמש דמות אב אלגורית לאמריקאים רבים. מנחי טלוויזיה לילדים שונים השתמשו בדוד ככינוי, כולל וולט דיסני (הדוד וולט).
И
אִי היא אות באלפבית הקירילי אשר מקורה הוא האות היוונית אטא וצורתה דמות-ראי של נו גדולה, וכמו כן גם של N גדולה, אך כשהיא נטויה, האות הקטנה מזכירה בצורתה U לטינית קטנה (u). האות מייצגת את התנועה הקדמית סגורה ובלתי מעוגלת / i /. האות נקראה בעבר אִיזֶ'ה והערך המספרי שלה היה 8.
מפני שמקורה באות היוונית אטא, עד המאה ה-13 צורתה של האות היה H. באלפבית הקרילי המוקדם לא הייתה הבחנה בין האות И לאות І, שמקורה באות היוונית יוטא, כך שכיום ברוסית, מקדונית, סרבית ובולגרית משמשת רק הצורה И, ובבלארוסית משמשת רק הצורה I.
נקו ויליאמס
נקו שיי ויליאמס (באנגלית: Neco Shay Williams; נולד ב-13 באפריל 2001 ברקסהאם שבוויילס) הוא כדורגלן ולשי, המשחק בעמדת המגן השמאלי בנוטינגהאם פורסט בנבחרת ויילס.
קריירת מועדונים
ויליאמס גדל במחלקת הנוער של ליברפול מהפרמייר ליג.
ב-30 באוקטובר 2019 ערך ויליאמס את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ליברפול, בניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין נגד ארסנל במסגרת גביע הפוטבול ליג. ב-24 ביוני 2020 ערך ויליאמס את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, כשהחליף את טרנט אלכסנדר-ארנולד בניצחון 0–4 על קריסטל פאלאס במסגרת המחזור ה-31. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת ערך ויליאמס שש הופעות ליג.
ב-3 בנובמבר 2020 ערך ויליאמס את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשהחליף את טרנט אלכסנדר-ארנולד בניצחון 0–5 על אטאלנטה במסגרת שלב הבתים לעונת 2020/2021. בעונתו השנייה בקבוצה הבוגרת ערך ויליאמס שש הופעות ליגה נוספות, והוסיף ארבע הופעות בליגת האלופות.
ב-31 בינואר 2022 הושאל לפולהאם לחצי עונה. הוא כבש את שעריו הראשונים בקבוצה כשכבש צמד ב-5 במרץ בניצחון 1–5 על סוונסי סיטי. בסיום העונה עלה עמה לפרמייר ליג וחזר לליברפול.
ב-11 ביולי 2022 חתם בנוטינגהאם פורסט לעונה אחת. ב-6 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה, בהפסד 0–2 לניוקאסל יונייטד.
קריירה בינלאומית
ב-3 בספטמבר 2020 ערך ויליאמס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ויילס, בניצחון 0–1 על נבחרת פינלנד במסגרת ליגת האומות 2020/2021. ב-6 בספטמבר 2020 הבקיע ויליאמס את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–1 על נבחרת בולגריה, גם הוא במסגרת ליגת האומות.
ויליאמס זומן לסגל נבחרת ויילס לקראת טורניר יורו 2020.
יחסי אוזבקיסטן–שוודיה
יחסי אוזבקיסטן–שוודיה הם היחסים הבילטרליים שבין רפובליקת אוזבקיסטן ובין ממלכת שוודיה.
היסטוריה
ב-29 במאי 2001 נחתם הסכם בין אוזבקיסטן ושוודיה בנושא קידום והגנה הדדית על השקעות.
ב-12 בספטמבר 2002 נחתם הסכם שיתוף פעולה בין נציב תלונות הציבור של האוליי מג'ליס (הפרלמנט האוזבקי) לבין נציב תלונות הציבור של הריקסדאג (הפרלמנט השוודי).
יוסטון אסטרוס
יוסטון אסטרוס (באנגלית: Houston Astros) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר יוסטון, טקסס. הקבוצה משחקת בבית המערבי של האמריקן ליג.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה ב-1962 והצטרפה לליגה יחד עם הניו יורק מטס כשתי קבוצות הרחבה של הנשיונל ליג. בתחילה נקראה הקבוצה יוסטון קולט 45, על שם האקדח המפורסם תוצרת חברת קולט, וב-1965 שונה לשמה הנוכחי יוסטון אסטרוס, לכבוד הזיקה של העיר יוסטון לתוכנית החלל האמריקאית בזכות מרכז החלל על שם ג'ונסון. בשנת 1980 זכתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בראשות הבית והעפילה לראשונה לפלייאוף, בו הפסידה בחמישה משחקים לפילדלפיה פיליז, את הופעתה הראשונה בוורלד סיריס רשמה ב-2005 לאחר שניצחה בגמר הנשיונל ליג את הסנט לואיס קרדינלס 2-4, אך הפסידה 0–4 לשיקגו וייט סוקס בסדרת אליפות ה-MLB. ב-2013 עברו האסטרוס לשחק בבית המערבי של האמריקן ליג.
בעונת 2017 זכו לראשונה בוורלד סיריס לאחר ניצחון 4–3 על לוס אנג'לס דודג'רס. על הזכייה העיבה פרשיית גנבת הסימנים, כשנחשף שהקבוצה עשתה שימוש במצלמות על מנת לפענח את סימני התופסים בקבוצה היריבה ולאותת לחובטים באמצעים שונים. הליגה קבעה כי הקבוצה הפרה את ההוראות, קנסה אותה ב-5 מיליון דולר, באיבוד שתי בחירות הדראפט הראשונות שלה, כמו כן השעתה לשנה את המנהל ומאמן הקבוצה, שניהם פוטרו לאחר מכן על ידי בעלי הקבוצה. בעונת 2019 הפסידה בוורלד סיריס 4–3 לוושינגטון נשיונאלס.
בעונת 2022 האסטרוס זכו בפעם השנייה בוורלד סיריס לאחר ניצחון 4–2 בסדרה על פילדלפיה פיליז.
זרח הלוי
תולדות חייו
נולד ביום הכיפורים תרנ"ג בעיר העתיקה בירושלים.
זרח הלוי נולד בעיר העתיקה בירושלים לטויבע, בת הרב אריה לייב, ולדוד לוי. אימו הייתה נצר ממשפחת רבנים ומשכילים והייתה רגילה לתבל דבריה במשלים ופתגמים. סבו, יוסף לוי, (על שמו שכונת זיכרון יוסף בירושלים), עלה לארץ ישראל יחד עם הוריו מרוסיה בשנת תרמ"ב (1882), כשהיה בן 13. זרח הלוי קיבל את ראשית חינוכו בתלמוד תורה עץ חיים, בחורבת ר' יהודה החסיד. לאחר מכן, הוא ומשפחתו עברו לגור בשכונת מאה שערים, שם למד ב"חיידר" תנ"ך וגמרא, מפי מלמדים שונים, עד הגיעו לגיל בר-מצווה. לאחר שלוש שנים במאה שערים עברו לשכונת זיכרון טוביה. אז החל זרח לעבוד אצל דודו, יצחק לוי, לו הייתה חנות "כל-בו" בשער יפו. בין כל מיני הסחורות בחנות הדוד, היו גם ספרי-לימוד אותם קרא ורכש בעזרתם ידע מעמיק בשפה העברית. זרח למד תווים וזמרה בבית הספר לנגינה "שולמית" שנוסד באותם ימים בירושלים. באותה תקופה החל זרח לכתוב שירים.
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה התנדב זרח לגדודים העבריים, לגדוד 38 קלעי המלך ושירת את המולדת משך שנתיים ויותר. שפע של רשמים וחוויות נחרטו בזיכרונו מתקופה זו, ואת זכרונותיו אלו, הוא העלה על הכתב. זרח הכיר את ז'בוטינסקי, העריצו כאיש וכגיבור ופרסם עליו כמה מזיכרונותיו.
בבוא יום שחרורו, חזר זרח לביתו, ואביו לימד אותו את אומנות הפחים, שתמיד הייתה למורת רוחו. בשנת תרפ"ה (1925), נשא לאשה את שרה בת יעקב מלומד הרוקח, ואז נאלץ בלית-ברירה לאחוז באומנות הפחים המפרכת. בכל זאת, הוא לא הניח מידיו את אמנות השירה. הסופר חיים באר בספרו חבלים עמוד 279 מספר על היכרותו עם זרח הלוי.
זרח הלוי נפטר בכ"ח בטבת תש"מ (1980) בירושלים.
אוגוסטה (ג'ורג'יה)
אוגוסטה (באנגלית: Augusta, הידועה אף בשם: Augusta-Richmond County) היא עיר מאוחדת במדינת ג'ורג'יה בארצות הברית. העיר אוגוסטה ומחוז ריצ'מונד שבו היא שוכנת, אוחדו ליחידה מינהלית אחת בשנת 1996. נכון לאומדן משנת 2008 חיים באוגוסטה-ריצ'מונד 194,149 תושבים, זאת ללא מניין התושבים בערים שבמחוז אשר לא אוחדו. במטרופולין של אוגוסטה-ריצ'מונד מתגוררים על פי אותו אומדן 534,218 תושבים. זוהי העיר השנייה בגודלה במדינת ג'ורג'יה והאזור המטרופוליני השני בגודלו במדינה, אחרי העיר אטלנטה. אוגוסטה ידועה בעולם כמארחת בכל אביב את טורניר המאסטרס בגולף.
היסטוריה
מיקומה של אוגוסטה שימש את האינדיאנים לחציית נהר סוואנה עוד בטרם קמה העיר. בשנת 1735, כשנתיים לאחר שג'יימס אוגלת'ורפ ייסד את העיר סוואנה, הוא שלח יחידת חיילים למסע במעלה הנהר, עם הוראה לבנות היאחזות בנקודה הצפונית ביותר שבה ניתן לשייט בנהר. משימה זו הוטלה על נובל ג'ונס, אשר בנה את היישוב כקו הגנה ראשון נגד הכוחות הספרדים והצרפתים. אוגלת'ורפ העניק לעיר את שמה, לכבודה של אוגוסטה, נסיכת ויילס. העיר אוגוסטה שימשה כבירתה השנייה של מדינת ג'ורג'יה, בין השנים 1785-1795.
פטרנליזם
פטרנליזם הוא התערבות של מדינה, מוסד, קבוצת אנשים או פרט מסוים בענייניו של פרט אחר כנגד או בלי קשר לרצונו, בכוונה להיטיב עם האחר או להגן עליו מפני פגיעה. יסוד עיקרי בפטרנליזם הוא הגבלת החופש או האוטונומיה של הפרט ואף כפייה ממש של פעולות. פטרנליזם עשוי גם לבוא לידי ביטוי בהטעיה מכוונת של האחר על מנת לגרום לו לפעול באופן הרצוי על ידי המטעה.
הפטרנליזם חורג מהשיטה האינדיבידואליסטית, עליה מושתת הכלכלה הקלאסית, ולפיה כל פרט הוא השופט הטוב ביותר של טובתו הוא, ומבטא גישה של עליונות.
מקור המושג בתפיסה של מערכת משפחתית בה האב (Pater) נתפס כרציונלי יותר מהאם והילדים, ולכן ראוי לכפות עליהם את דעותיו.
אוקמפה
אוקמפה הוא כוכב לכת בדיוני המשמש כוכב הבית של האוקמפה, גזע בדיוני של דמויי-אדם הדומים לאלפים, ביקום של סדרת המדע בדיוני הטלוויזיונית "מסע בין כוכבים: וויאג'ר".
במקור, האוקמפה היה גזע של שוכנים על פני הקרקע, והמין הדומיננטי על עולם הבית שלהם. הם הפגינו כוחות נפשיים פנומנליים, הרבה מעבר לכל גזע דומה בקאנון של "מסע בין כוכבים". היכולות המנטליות שלהם קוזזו, עם זאת, עם תוחלת חיים קצרה במיוחד של 9 שנים בלבד (בניגוד בולט לנוהג הרגיל, של עשיית גזעי חייזרים עם תוחלת חיים ארוכה יותר מזו של בני אדם).
היסטוריה
התפתחותו של מין האוקמפה נקטעה כאשר ספינת גישוש מגלקסיה אחרת ביקרה בכוכב הבית של האוקמפה. הטכנולוגיה של כלי השיט הבין-גלקטי גרמה לתגובת שרשרת בלתי הפיכה באטמוספירה של כוכב הלכת, הורסת את היכולת של האטמוספירה לייצר גשם. לדברי קפטן ג'יינוויי, האטמוספירה של כוכב הלכת הייתה ריקה לגמרי מחלקיקים ניוקליאוג'נים. החוקרים הבין-גלקטיים, כאשר הבינו את הטעות שלהם, לקחו על עצמם את האחריות לדאוג לאוקמפה. ה-"Caretakers" בנו מערכת מסיבית של מערות תת-קרקעיות, עם גישה למקור המים הטבעיים האחרון שנותר על פני כוכב הלכת, וסיפקה להם אנרגיה באמצעות שידורים מתחנת חלל ענקית המקיפה את הכוכב. מתחנה זו, ה-"Caretaker" שמר בצייתנות על האוקמפה, וסיפקה עבורה את כל אשר היו צריכים וכן הגנה עליהם מפני כל סכנה. כתוצאה מחיים של נוחות מוחלטת, האוקמפה בסופו של דבר הפסיקן להשתמש בכוחותיהם הנפשיים ואיבדו אותם, אם כי האגדות, אודות היכולות הקוגניטיביות של אבותיהם, עדיין מסופרות מדור לדור. במשך הזמן, הפכו האוקמפה לתלויים לחלוטין ב-"Caretaker" לכל צורכי החיים. פני השטח של כוכב הלכת שלהם, למרות שנהרס על ידי מדבור, היה מיושב בדלילות על ידי הקייזון-אוגלה, תת-מין של גזע קייזון.
האוקמפה נשארו במצב זה עד שה-"Caretaker" שנותר לבדו על תחנת החלל החל למות (שניים מהחוקרים הבין-גלקטיים נותרו מאחור לדאוג לאוקמפה, ואילו האחרים עזבו כ-300 שנה לפני האירועים המתרחשים בפרק הפיילוט של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר"). ה-"Caretaker" סבר כי רק אחד מצאצאיו יוכל להמשיך בעבודתו להגן על האוקמפה, והוא החל בחיפוש ברחבי הגלקסיה אחר גזע תואם גנטית, איתו יוכל להתרבות. חיפוש זה הורכב מסדרה של חטיפות טראנס-גלקטיות של ספינות חלל, וכך ספינת החלל של הפדרציה וויאג'ר הגיע אל רביע דלתא. ספינת חלל אחרת, האקווינוקס, נמשכה לרביע דלתא זמן קצר לפני שוויאג'ר נמשכה.
יחסי אוזבקיסטן–כווית
יחסי אוזבקיסטן–כווית הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן וכווית. לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות ביולי 1994 החל שיתוף פעולה בתחומים שונים. בשנת 1994 חתמו שתי מדינות על ההסכם לשירותי אוויר.
בשנת 1998 הוחלפה הלוואה של 250,000 דינרים כוויתיים. לשתי המדינות יש גם שיתוף פעולה פוליטי, חברתי ותרבותי. דוגמה טובה לכך היא הקמת ועדת הידידות כווית–אוזבקיסטן בפרלמנט הכוויתי.
גבעת וייטסייד (אנטארקטיקה)
גבעת וייטסייד (באנגלית: Whiteside Hill; מילולית: גבעת צד לבן) היא גבעה מכוסה קרח בחצי האי בלאגובגראד בחוף המזרחי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
לגבעה יש כתף, המהווה את הצד הדרום-מערבי של הכניסה למפרצון וון.
הגבעה ממוקמת בין קרחון אוונס ונקודת פוין.
גובהה של הגבעה 330 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי המפרצון
אזור הגבעה צולם על ידי סר יוברט וילקינס, בטיסתו מעל האזור ב-20 בדצמבר 1928.
האזור מופה לראשונה בשנת 1947 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
במהלך סקירה שנערכה בשנת 1955 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, דווח כי הגבעה המכוסה קרח מתחברת לקרחון אוונס, ולא רואים חלקים חשופים בגבעה.
מקור השם
שמה של הגבעה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
בשם של הגבעה הוא תיאורי - הגבעה מכוסה הקרח לבנה, וצידה השני מתחבר לקרחון, כך שניתן לראות צד לבן אחד.
ספר הקנה
ספר הקנה הוא פירוש לתרי"ג מצוות, השייך לספרות הקבלה הקדם-לוריאנית. ככל הנראה זו יצירה שנערכה במהלך המאה ה-14 או בראשית המאה ה-15. סגנונו דומה לספר הפליאה ונראה כי מחבר אחד להם, כותבים רבים כינו את ספר הפליאה בשם ספר הקנה.
מחבר הספר
בזהות מחבר הספר ישנו ויכוח בין החוקרים. הספר מיוחס במסורת לרבי נחוניה בן הקנה או לרב אביגדור קרא. הקדמת הספר מתחילה ובהמשך מזכיר חלום שאביו חלם בשנת ד'תקי"א (751). כבר החיד"א פקפק בכך שהמחבר הוא רבי נחוניה בן הקנה או שהוא חי בתקופת התנאים, שכן הוא מזכיר בספר את אביי ורבא. וכבר לפני כן כתב הרב משה קורדובירו שאין רבי נחוניא מחבר "ספר הקנה", כיון שהקנה מקלל את עמי הארץ ומתפלל עליהם לרעה, מה שלא תואם לדמותו של רבי נחוניה., וכן מצויים בו ציטוטי לשון מהרמב"ם.
רוב החוקרים טוענים שהספר נכתב בספרד. לעומת זאת, החוקר אהרן (אדולף) ילינק סבור היה כי מדובר במחבר שחי בביזנטיון, ובעקבותיו צעד גם פרופ' ישראל מ' תא-שמע אשר טען כי מחבר הספר הוא מיוון מכיוון שהוא מצטט קטעים מתפילת העמידה בנוסח רומניא.
לגבי זמן החיבור נחלקו החוקרים רבות והטווח משתרע על כל המאה ה-14 והמאה ה-15. פרופסור מיכל אורון הביאה ראיות רבות לכך שחובר באימפריה הביזנטית בסוף המאה ה-14 או בתחילת המאה ה-15.
סגנונו
הספר כתוב כדיון בין תלמיד למורו. התלמיד מרבה לשאול על סתירות לכאורה בין דברי חז"ל לפשוטם של הכתובים, וכן על קשיים שיש בדרשותיהם על הכתוב. רבו עונה לו שמדובר בהסתרת סודות עמוקים שהם השורש האמיתי להבנת התורה ודברי הנביאים.
השפעות על שבתאות
בספרה "נשים והכפירה השבתאית" שיערה עדה רפפורט-אלברט שספר הקנה ושאלותיו ותשובותיו לגבי חיוב נשים או פטור ממצוות שונות, התלויה בחטא אדם הראשון, שלא באשמתה של חוה, היווה את הבסיס המרכזי לרעיון שחרור האישה של שבתאי צבי, ולתפיסה שהגעתו כמשיח משחררת אותן סוף סוף מן העונש על החטא הקדמון.
הפצת הספר והתנגדות לו
הספר הודפס על ידי הרב שלמה לוצקר בעיר פאריצק בשנת ה'תקמ"ו (1786). הספר הודפס שוב בשנת ה'תרנ"ד (1894) בעיר קראקא ללא ההקדמה שהודפסה בחלקה בנפרד עם פירוש.
בספר יש דברים הנוגדים את דברי חז"ל, ואף דברים הנראים כמבזים את התורה שבכתב ושבעל פה. בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה, החלה לצוץ התנגדות לספר בקרב רבנים. הרב יצחק אייזיק שר כתב ביקורת על אופן כתיבת הספר המשלב ניגוח של דברי חז"ל, ומשום כך התנגד לקריאה ולימוד מן הספר הזה:
ויי ליאו דזה
הוֵיי לְיָאו דְזְה (בסינית מסורתית: 尉繚子, בסינית מפושטת: 尉缭子, בפין-יין: wèi liáo zi, וֵיי לְיָאו דְזְה. בקריאה אלטרנטיבית המניחה כי שם משפחתו של הכותב בן שני סימנים: yù liáo zi, יוּ'לְיָאו דְזְה) היא יצירה על אסטרטגיה צבאית, ונחשבת אחת משבע הקלאסיקות הצבאיות של סין העתיקה. היא נכתבה בתקופת המדינות הלוחמות.
היסטוריה וזיהוי הכותב
על פי המקובל, היצירה נקראת על שם וֵיי לְיָאו, עליו נאמר כי היה תלמידו של האדון שָׁאנְג, יועץ חשוב ממדינת ליאנג בתקופת שושלת צ'ין, או נזיר מתקופתו של המלך חְווֵי מוֵיי (400-319 לפנה"ס), אם כי בקושי יש ראיות לכל אחת מן הטענות. ההתייחסות היחידה לוֵיי לְיָאו מחוץ לוֵיי לְיָאו דְזְה היא ב"רשומות ההיסטוריון", שם הוא מתואר כיועץ לצ'ין שה-חואנג, המלך הצעיר של מדינת צ'ין. מאחר שהוֵיי לְיָאו דְזְה אינו מכיל כמעט אסטרטגיה של ממש, משערים כי וֵיי לְיָאו היה תאורטיקן. בעיה נוספת שמעיבה על זהות הכותב היא שבתקופת שושלת האן, כפי שמתעד ספר האן, היו מוכרות שתי יצירות שונות תחת השם "וֵיי לְיָאו", אחת מקטגוריית "שונות" בעלת 29 פרקים, והשנייה מקטגוריית "צבא" ב31 פרקים. היצירה הגיעה לצורתה הנוכחית בסוף המאה הרביעית לספירה. גרסה חדשה של וֵיי לְיָאו דְזְה נתגלתה ב-1972 בקבר בהר יִינְצְ'יָאו משושלת האן בלִין-יִי, והוכיחה כי היצירה הייתה מוכרת כבר בתקופת האן המערבית. הגרסה שנחשפה היא בעלת טון פילוסופי יותר מהטקסט המקובל, אך רק במקומות מעטים היא שונה ממנו באופן מהותי.
בתקופת שושלת סונג הוגדרה היצירה כחת משבע הקלאסיקות הצבאיות, והפכה לחומר לימוד חובה במסגרת הלימוד הצבאי.
תכנים
הוֵיי לְיָאו דְזְה מטיף בדרך כלל לטיפול בעל אופי שהוא גם אזרחי וגם צבאי בנושאים שונים. על פי היצירה, חקלאות ובני אדם הם שני המשאבים העיקריים של המדינה, ואת שניהם צריך להזין ולטפח. על אף שהוֵיי לְיָאו דְזְה אינו מזכיר במפורש קונפוציאניזם, הטקסט מטיף לממשלה המבוססת על ערכים הומניים, בדומה לקונפוציאניזם. כמו כן טוענת היצירה שהשליט צריך להיות מופת של מוסר למדינה, ובמקביל טוענת כי ריבוי תפיסות וערכים אחרים שאינם מסייעים למדינה צריכים לגרור עונשים דרקוניים.
ביצירה 24 פרקים, 12 הראשונים עוסקים בעיקר במלחמה ובפוליטיקה, וה-12 הנותרים עוסקים בפיקוד על הצבא ובשליטה בו. בסיום היצירה קורא הכותב, בהסתמך על דוגמאות עתיקות, לצמצם סדרי כוחות ולהסתמך על חיילי עילית, משום שניתן לפקד עליהם טוב יותר.
סטטוס קוו (ישראל)
הסדר הסטטוס קוו בישראל התבסס במסגרת המוסדות הלאומיים בארץ ישראל בתקופת היישוב והוא נמשך עד ימינו. ניתן לראות בסטטוס קוו בישראל קו מנחה להסדרת יחסי דת ומדינה, ויחסי הציבור הדתי והחילוני, המבוסס על הסדרים שהושגו במהלך תקופת המעבר מהיישוב היהודי בארץ ישראל למדינת ישראל. הסדרים אלו כללו את מעמדן של הרבנות והמועצות המקומיות, האוטונומיה לזרמי החינוך הדתיים וחוקים נוספים בתחום השבת והכשרות.
המעבר מהיישוב למדינה גרר שינויים בתחומי החיים שהצריכו הסדר גמיש המשמש כנקודת מוצא להתפתחותם של הסדרים חדשים המושפעים משינויים ומשנים ומעצבים את עקרון הסטטוס קוו. מאז הקמת מדינת ישראל עד הכנסת ה-18 מופיע הסטטוס קוו בכל ההסכמים הפוליטיים בין המפלגות הדתיות למפלגות השלטון. הסטטוס קוו מבטא את מהותה של הפוליטיקה ההסדרית שלב ליבה הוא הימנעות שיטתית מהכרעה ברורה בנושאים השנויים במחלוקת.
יחס מנהיגי הציונות לשיתוף פעולה עם האורתודוקסים
אהוד לוז וההיסטוריון אנתוני ד' סמית הראו במחקריהם כי הציונות הייתה למעשה "פוסט רפורמית" במובן זה שמנהיגים יהודים המזוהים עם "ערכי הנאורות" שקודם לכן נאבקו באורתודוקסיה וניסו להנהיג רפורמות דתיות, משעה שהפכו מנהיגי התנועה הציונית "כרתו עמה ברית כדי לגבש זהות לאומית". כבר בשנת 1842 פרש זכריה פרנקל מהתנועה הרפורמית והפך ללוחם כנגדה, על רקע שאיפתו "לעצמאות המדינית היהודית" וגישה דומה ניתן לראות גם אצל צבי גרץ ואצל משה הס.
עם הקמת התנועה הציונית בנימין זאב הרצל, כמנהיג ציוני התאמץ לקרב את הזרמים האורתודוקסים למפעל הציוני. כך גייס הרצל רבנים אורתודוקסים שישתתפו בקונגרס הציוני הראשון ואף כיבד אחד מהם לשאת ברכת שהחיינו, בפתיחת הקונגרס הציוני הראשון הכריז הרצל כי הציונות היא "שיבה אל היהדות עוד לפני השיבה אל ארץ היהודים" ובמהלכו השתתף, יחד עם ידידו מקס נורדאו, בתפילות בבית הכנסת האורתודוקסי בבזל. מספר חודשים לאחר מכן פרסם הרצל את המאמר "המנורה" בו העלה על נס את חשיבות שיתוף הפעולה עם קבוצות נוספות ביהדות, בהן יהדות מזרח אירופה שהייתה אורתודוקסים ברובה.
גם בדור השני של הציונות הטיפו הוגי הדעות של תנועת העבודה, אהרן דוד גורדון וברל כצנלסון ל"שותפות במעגל היהודי והפרטיקולרי הרווי יסודות דתיים" במקום הערכים הסוציאליים האוניברסליים. גם דוד בן-גוריון, בהגותו ובמעשיו, ביטא את הגישה שראתה ערך עליון בשיתוף פעולה עם הגורמים הדתיים והייתה נכונה לפשרות למען זאת.
מכתב הסטטוס קוו
הדעה המקובלת מייחסת את מקורו של הסטטוס קוו למכתב ששלחו ראשי הנהלת הסוכנות היהודית ביוני 1947 ליושב-ראש הנהלת אגודת ישראל הרב יצחק מאיר לוין. מכתב זה, החתום על ידי דוד בן-גוריון, הרב יהודה לייב פישמן מימון ויצחק גרינבוים היה מכוון לגייס את תמיכת אגודת ישראל למאבקה של ההסתדרות הציונית לקבלת תוכנית החלוקה. המכתב ביקש להשקיט את דאגותיהם של מנהיגי אגודת ישראל שחששו מהקמת מדינה יהודית בעלת צביון חילוני מובהק העלולה לפגוע במעמד הדת ובמוסדותיה, כמו גם בערכיהם של נאמניה.
במכתב שנשלח ב-19 ביוני 1947 נטען כי הנהלת הסוכנות היהודית אינה יכולה לקבוע מתוקף סמכותה את חוקת המדינה החדשה, וכי אין ביכולתה לקבוע את צביון המדינה שתקום. תנאי מקדמי לאישורה של הקמת מדינת ישראל באו"ם היה חופש מצפון וביטוי לכל תושביה, לפיכך, היה צורך בהסכם שיניח את דעתם של הצדדים השונים, הן הדתיים והן החילוניים. כמו כן, קובע המכתב עקרונות למדיניות ופעולה בארבעה תחומים עיקריים: שבת, כשרות, ענייני אישות וחינוך, המהווים בסיס ויסוד לדת היהודית.
מי שטבע לראשונה מונח זה כביטוי להשתקפות מערכת היחסים בין דתיים לחילוניים במסגרות ממלכתיות, הוא ככל הנראה ד"ר זרח ורהפטיג, מומחה למשפט עברי, שכיהן עם קום המדינה כחבר-כנסת וכשר הדתות (תחילה כסגן שר). באוקטובר 1947 כתב כי יש להבטיח את הסטאטוס קוו כפתרון הרצוי לסוגיות הדתיות החשובות כגון שבת, מעמד המשפחה והרבנות.
הסטטוס קוו ביחסי דתיים חילונים בישראל
הסטטוס קוו ביחסי דתיים חילונים בישראל, מסדיר את היחסים העדינים שבין הציבור הדתי והחילוני. ככלל, הציבור החילוני שואף לחזק את החירויות הדרושות לו על פי תפיסת עולמו, ולהגיע להפרדת הדת מהמדינה. הציבור הדתי לעומת זאת מבקש לשמור על צביונה הדתי של המדינה. הוא שואף לחיבור בין הדת למדינה והגבלת חירויות הפרט באמצעות חוק, כאשר נוגע הדבר לאלמנטים דתיים. הסטטוס קוו מקבע את המצב הקיים, כאשר כל אחד מהצדדים מקבל ומוותר. לעיתים, כאשר הכוח הפוליטי של אחד מהצדדים מתגבר על השני, מתפתחים לחצים אשר פועלים לשינוי הסטטוס קוו, אך בדרך כלל הצדדים נזהרים שלא לבצע שינויים מפליגים.
הסטטוס קוו בנושא השבת
בעיית השבת ואופן שמירתה העסיקה את החברה הלאומית המתגבשת עוד בזמן המנדט הבריטי. הדיון בנושא עסק הן בהפעלת עסקים פרטיים, והן בפעולתם של משרדים ממשלתיים ועירוניים. עוד בתקופת המנדט, התפתחו מספר הסדרים ששימשו כבסיס לעקרון הסטטוס קוו. בעשורים האחרונים חל כרסום בסטטוס קוו בתחומים אלה, עם צמיחת התנגדות רבה יותר ויותר לסטטוס קוו הקיים בקרב הרוב החילוני, המוגבל על ידי ההסכמים הקיימים.
הסטטוס קוו בנושא כשרות
נושא הכשרות באופן כללי, מוסדר באמצעות הרבנות הראשית לישראל. גוף החפץ בתעודת כשרות חייב לעמוד בכל הדרישות של הרבנות הראשית לישראל. אך גופים אשר מוותרים על חותמת הכשרות רשאים לגדל ולמכור בשר שאינו כשר. בעניין הכשרות נטען במסמך המכונן של ההנהלה הציונית כי "יש לאחוז בכל האמצעים הדרושים למען הבטיח, שבכל מטבח ממלכתי המכוון ליהודים יהיה מזון כשר". חוקים נוספים נחקקו במהלך שנות קיומה של מדינת ישראל לגבי שמירת הכשרות, כך למשל, "חוק איסור גידול חזיר" נחקק בשנת 1962 וקובע כי חל איסור לגדל חזיר בישראל, כמו כן, באוגוסט 1986 אושר בכנסת חוק חג המצות (איסורי חמץ), הידוע בשם "חוק החמץ". החוק קובע שבמהלך חג הפסח "לא יציג בעל עסק בפומבי מוצר חמץ למכירה או לצריכה". איסור זה אינו חל ביישוב שבו רוב התושבים אינם יהודים.
הסטטוס קוו בנושא נישואין
נושא הנישואים בציבור היהודי מוסדר בלעדית על יד הרבנות הראשית לישראל. אין בישראל נישואים אזרחיים (גם מוסלמים, נוצרים ודרוזים מחויבים להינשא באמצעות מוסדות הדת שלהם בלבד, וחסרי דת אינם יכולים כלל להינשא בישראל). הפתרון הניתן לציבור החילוני המבקש להינשא בנישואים אזרחיים הוא הכרה בנישואים אשר נערכו במדינה אחרת. הדבר קיבל אף את הכינוי "נישואי קפריסין" שכן מדינה זו פופולרית מאוד למבקשים להינשא בנישואים אזרחיים.
הסטטוס קוו בנושא החינוך
תחום נוסף וחשוב אף הוא שהוזכר במסמך הוא תחום החינוך, נושא משמעותי ביותר לפלגים הדתיים בכלל ולחרדים בפרט, מאחר שהוא מהווה סוכן סוציאליזציה מרכזי. מתוך ההכרה בחשיבות תחום החינוך, הובטח לזרמים הדתיים אוטונומיה מלאה וחוסר התערבות מצד השלטון. כמו כן, הובטח כי לא תהיה שום פגיעה מצד השלטון במצפון הדתי של אף אחד מאזרחי מדינת ישראל. המדינה תקבע את לימודי החובה ותפקח על מילוי הנדרש אך יחד עם זאת, תיתן חופש מלא לכל זרם חינוך לנהל את ענייניו לפי הכרתו.
נושא זה עמד לא פעם בלב לבו של הדיון ומהווה את אחד מיסודות הסטטוס קוו.
הציונים הדתיים התנגדו מלכתחילה לכל ניסיון של התנועה הציונית לעסוק בחינוך, מחשש שאופיו יהיה מנוגד לתפישותיהם הדתיות. החלטת הקונגרס הציוני בשנת 1901 לראות בחינוך את אחד מיסודות התנועה הציונית הייתה, על כן, אחד מהגורמים להתאגדות "המזרחי" כמפלגה משום שרצו לשמור על זרם חינוך עצמאי ודרך התאגדותם ניסו לצבור כוח פוליטי על מנת לעשות זאת.
בתקופת היישוב עוצב ההסדר המכיר בקיומם העצמאי של שלושה זרמי חינוך: זרם העובדים של המחנה הציוני הסוציאליסטי, הזרם הכללי, וזרם "המזרחי" שנשא אופי דתי לאומי. המחנה החרדי הלא ציוני שמר על עצמאותו המוחלטת בתחום. שיטת הזרמים הוכרה באופן רשמי בחוק חינוך חובה שנחקק בשנת 1949. דבר זה גרם לתחרות חסרת מעצורים בין המפלגות השונות על השליטה בחברות של העולים החדשים. כל מחנה שאף לקלוט אל מערכת החינוך שלו את מירב העולים. פעילים פוליטיים ואנשי חינוך ניסו למנוע את הקמתם של בתי ספר דתיים בריכוזי עולים. אירועים אלה העידו על הפוטנציאל המשברי הטמון בדמוקרטיה ההסדרית, זאת משום שהסדרים גמישים התלויים ברצונם הטוב של הרוב עלולים להתלקח לכדי עימות בשל מחלוקות ופערים עמוקים בין שני הצדדים.
אחת הדוגמאות הבולטות ליישומה של הדמוקרטיה ההסדרית היא שמערכת החינוך החרדית זכתה ליהנות מתקציב המדינה למרות הידיעה שתכניו של החינוך החרדי אינם עולים בקנה אחד עם הערכים הבסיסיים של הציונות והמדינה.
הסטטוס קוו בנושא "מיהו יהודי"
הגדרת מיהו יהודי בחוק השבות היווה במשך שנים אבן נגף פוליטית ביחסים בין הציבור הדתי לבין מדינת ישראל. הגדרה זו קובעת, בין השאר, מהו תהליך הגיור המוכר על ידי המדינה. הציבור האורתודוקסי ביקש להכיר בגיור אורתודוקסי בלבד, כאשר החוק מכיר גם בגיורים של התנועות הרפורמיות והקונסרבטיביות. הסטטוס קוו משאיר את המצב הקיים כפי שהוא.
חוק השבות
פרשת "מיהו יהודי" מסמלת את ליבו של השבר הדתי-חילוני ואת דרכי ניהולו. חוק השבות משנת 1950 קובע כי כל יהודי רשאי לעלות למדינת ישראל. לפי ההלכה, יהודי הוא מי שנולד לאם יהודייה או שהתגייר. לעומת זאת, העמדה החילונית מגדירה את האדם בהתאם לרצונו ולתודעתו. ההימנעות מהגדרת המונח יהודי תאמה, אפוא, את הדמוקרטיה ההסדרית כיוון שכל הכרעה הייתה מציתה את האש. עם ההכרה בסטטוס קוו כהסכם מסדיר התפתח הנוהג הפוליטי להפקיד את משרד הפנים בידי אחת המפלגות הדתיות. נוהג זה ממצה אף הוא את מהות הדמוקרטיה ההסדרית המתאימה את התגמולים השלטוניים לחשיבותם היחסית בעיני השחקנים הפוליטיים. עשרים שנה אחרי חקיקת חוק השבות הוגדר יהודי כמי שנולד לאם יהודייה או שנתגייר והוא אינו בן דת אחרת. המציאות הפוליטית הכללית בתקופת הדור הראשון הבליטה את קיומה של הדמוקרטיה ההסדרית. דפוסיו של הדגם ההסדרי ניכרו בשסע הדתי-חילוני במיוחד על רקע העובדה שהם לא יושמו ביחס לשסעים אחרים בחברה הישראלית.
הסדר בני הישיבות
החלטת האו"ם לא הכירה בריבונותה של המדינה על ירושלים ותבעה להפכה לעיר בינלאומית. הרוב המכריע של תלמידי הישיבות היה מרוכז בירושלים. מחלוקת חריפה עד כדי משבר עם המחנה החרדי הייתה עלולה להידרדר עד להיעדר קבלת מרותה של המדינה. ראשי הישיבות הביעו התנגדות נחרצת לגיוס תלמידי הישיבות לצה"ל וראשי מערכת הביטחון הביעו נכונות לפשרות ובלבד שהתלמידים ישרתו שירות צבאי קצר. המחנה החרדי לא הסכים לשום פשרות בנושא מאחר שסבר כי תרומת בני הישיבות להגנת העם היהודי נעשית על ידי לימוד תורה. יש שטענו כי ראשי המחנה החרדי חששו מסחף של הדור הצעיר למחנות אחרים אם ייחשפו לסביבה לא דתית.
במסגרת הסדר בני הישיבות ניתנה לשר הביטחון רשות לדחות את מועד ההתייצבות של חייבי הגיוס. מאז ועד היום גיוס בני הישיבות נדחה אך לא בוטל, דחייה זו גורמת בפועל לשחרור מלא עבור מרבית בני הישיבות. ההסדר כלל בראשיתו רק מספר קטן של תלמידי ישיבה כי בראשית ימיה של המדינה לא היו קיימים רבים כאלו, אך כעת הוא מונה עשרותאלפי תלמידי ישיבות. אחד הפתרנות שנמצאו לגיוס בני ישיבות הוא הסכם מחודש, המשמש בעיקר בישיבות דתיות ציוניות, שזכה לכינוי "ישיבת הסדר" והוא משלב בין לימוד תורה לשירות הצבאי.
שרות לאומי
סוגיה נוספת שנכללת בסטטוס קוו הקיים הוא שחרור מלא של נשים משירות צבאי על רקע דתי. הציבור הדתי-לאומי לא ביקש לשחרר את בנותיו משירות צבאי מלא אלא לשלבן במסגרות התנדבותיות אחרות ומתאימות יותר לאמונתן הדתית.
מחלוקת בנוגע לסוגיית השירות הלאומי פרצה בשנת 1951 כאשר ראש הממשלה דאז, דוד בן-גוריון, הציע תיקון לחוק שירות ביטחון המחייב אישה דתית להוכיח את היותה דתייה ולהתגייס לשירות לאומי. הניסיון לאכוף הכרעה באמצעות חוק מפורש הביא לסערה ולמחאה חריפה שבסיומה הצעתו של דוד בן-גוריון נדחתה.
רובעי אשדוד
אשדוד היא העיר המתוכננת הגדולה והוותיקה בישראל. היא מחולקת ל-17 רובעי מגורים מנהליים, רובע מע"ר (מרכז עסקים ראשי) במרכז העיר ושני רובעים מתמחים. מרבית הרובעים בעלי שמות בספרות עבריות (למשל: רובע ח'), והשאר נקראים על שם תפקידם (כגון רובע הקריה – מע"ר, ורובע המרינה הממוקם סביב למרינה הכחולה). בנוסף, רובע יחיד בעיר נועד לשירותים מיוחדים, דוגמת בית חולים וקמפוס אקדמי עתידי. בצפון העיר קיימים גם שלושה אזורי תעשייה גדולים – אזורי התעשייה הקלה, הכבדה, והצפוני, וכן נמל אשדוד, שהם נפרדים מרובעי המגורים.
סטטוס קוו (ישראל)
ביטוי הסטטוס קוו במסגרת הפוליטית
עם קום המדינה לא היה ברור כלל שעקרון הסטטוס קוו יתקבל כבסיס עיקרי להסדרת יחסי דת-מדינה. אמנם למעשה נוצר מעין סטטוס קוו מובן מאליו בתחום המשפטי מתוקף פקודת סדרי שלטון אשר קבעה כי המשפט בארץ ישראל יעמוד בתוקפו עד כמה שניתן שאין בו משום סתירה לעקרונותיה של מדינת ישראל.
רובעי אשדוד
החלוקה בעיר באה לידי ביטוי בעיקר בטיפולה ובנהליה של עיריית אשדוד בעניינים הפנים-עירוניים, וכן בנושא תוכניות מתאר שונות. כל רובע בעיר מתפקד כיחידה אורבנית עצמאית, ולכן ברובעים השונים קיימים השירותים היומיומיים של התושבים באותם רובעים כמו מרכזים שכונתיים, בתי ספר וגני ילדים, וקופות חולים.
סטטוס קוו (ישראל)
ביטוי הסטטוס קוו במסגרת הפוליטית
באופן פרדוקסלי, הלחצים לשינוי המצב הקיים בתחום החינוך הדתי בעקבות הקמת המדינה היוו את אחד התמריצים לקבלת עקרון הסטטוס קוו כפתרון מוצהר ליישוב סכסוכים בנושאי דת. העיקרון מסייע למניעתם או ליישובם של עימותים בתחום הדתי מתקופת היישוב ועד היום. ואולם, אף על פי שהמכתב לאגודת ישראל אינו בגדר מסמך מחייב מבחינה משפטית או פוליטית יש לו חשיבות היסטורית רבה. מכתב זה לא היווה נקודת הכרעה במערכה על צביון המדינה שטרם הוקמה אך הוא מסמן מאז ועד היום את נקודת הפתיחה במערכה זו, ואף מתווה במידה רבה את גבולותיה ומגדיר כמה מתכניה העיקריים.
רובעי אשדוד
להבדיל מערים אחרות, רובעי אשדוד לא מחולקים בחלוקה פנימית לשכונות. בין כל רובע ורובע מפרידות שדרות רחבות המדגישות את החלוקה הברורה של העיר לרובעים, אשר תוכננו בצורה מרובעת, כך שבמבט על נראית העיר כמסודרת בצורת רשת. צורתה העיר הקיימת כמעט זהה לתכנון המקורי שלה בסוף שנות ה-50, עם שינויים שהתרחשו בשנות ה-90, בעקבות גל העלייה מברית המועצות לשעבר.
סטטוס קוו (ישראל)
ביטוי הסטטוס קוו במסגרת הפוליטית
במשך השנים הפך מסמך זה לסמל הכובל את חברי הכנסת לחוקק לפי מצפונם והבנתם, כאשר כל ממשלה נבחרת חדשה רואה עצמה קשורה במסמך.
רובעי אשדוד
במהלך השנים העיר התפתחה דרומה, דבר שהוביל להבדלי מראה בולטים בין רובעי העיר הצפוניים לאלו הדרומיים, עם סוגי בנייה שונים בהתאם לגלי העלייה והאדריכלות הישראלית ששלטה באותה תקופה. כמו כן, למרבית הרובעים נושא ייחודי לשמות הרחובות (למשל: סופרים עבריים, פרחים ושמות תנ"כיים), בשונה מהרובעים הוותיקים שאינם אחידים בנושא זה. ב-2011 החלו לפעול בעיר "מינהלות רובעים" שתפקידן להוות זרוע ביצועית של גופי העירייה השונים לשם שיפור ופיתוח השירותים לתושב ברמה הפנים-רובעית.
סטטוס קוו (ישראל)
הסטטוס קוו כמרכיב בדמוקרטיה ההסדרית
הדבקות בקיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית משמשת גורם ממריץ ליישוב חילוקי הדעות בדרכי שלום, ועל פי כללי משחק של דמוקרטיה התאגדותית.
רובעי אשדוד
נכון להיום, אשדוד טרם מיצתה את בנייתה המתוכננת.
סטטוס קוו (ישראל)
הסטטוס קוו כמרכיב בדמוקרטיה ההסדרית
בשיטות השונות ליישוב סכסוכים במסגרת המודל ההסדרי, הצד השווה לשיטות אלה אינו דווקא הנכונות לפשרות ולויתורים הדדיים, אלא עצם ההימנעות מהחלטות רוב חד-צדדיות כאמצעי הכרעה במחלוקות. דוגמה מובהקת לכך היא נכונותן של מפא"י ומפלגת העבודה להשלים עם אי-הפעלתו של החוק שקיבלה הכנסת בשנת 1951, המטיל חובת שירות לאומי על נשים הפטורות מגיוס לצבא מטעמי דת. זהו מאמץ להימנע ככל האפשר מהכרעות העלולות להחריף את הקונפליקט עד ליצירת איום חמור על יציבות המערכת.
רובעי אשדוד
רובע א'
רובע א' הוא הרובע הראשון שהחל להיבנות בעיר, עת נוסדה ב-1956. בנייתו הסתיימה במהלך שנות ה-70, והוא היה הרובע המרכזי באשדוד עד הקמתו של רובע הקריה. הרובע ממוקם בחלק הצפון מערבי של העיר, ותחום מצפון על ידי שדרות בן-גוריון, מדרום בשדרות יצחק הנשיא, ממזרח בשדרות הרצל, וממערב ברחוב הטיילת ובחוף הים. בתחומי החוף של הרובע פועלים שני חופים מוכרזים, חוף "מי-עמי" ו"חוף לידו", מהוותיקים בעיר. ברובע גרים כ-16 אלף תושבים, והחתך הסוציו-אקונומי מדורג בדירוג בינוני-נמוך. ברובע אין נושא אחיד לשמות הרחובות, שכן רובם ניתנו בשנותיה הראשונות של העיר, רובם נלקחו כדוגמה מערים אחרות או ניתנו כמחווה לתורמים למפעל בנייתה של אשדוד (דוגמת ישראל רוגוזין).
סטטוס קוו (ישראל)
הסטטוס קוו כמרכיב בדמוקרטיה ההסדרית
אחד מביטוייה המובהקים של הדמוקרטיה ההסדרית הוא השיטה של שיתוף בין נציגי קבוצות ההשקפה ומגזרי האוכלוסייה השונים במסגרתן של קואליציות ממשלתיות. יתרון נוסף של עקרון הסטטוס קוו הוא לאפשר לצדדים היריבים להימנע מהתנגשות חזיתית בנושאים השנויים במחלוקת, ועם זאת להציג את עצמם כמי שמוסיפים לדבוק בעקרונותיהם.
רובעי אשדוד
רובע א'
הפארק המרכזי של הרובע הוא "גן אלישבע", שנקרא על שמה של אלישבע קפלן, אשת ראש הממשלה אשכול, אשר תרם רבות לפיתוחה של אשדוד בשנותיה הראשונות ועל שמו קרויה גם תחנת הכוח בעיר. בתחומי הגן נמצאת האנדרטה לחללי חיל הים. בשטחו הצפוני של הרובע מתנשאת גבעת יונה, בה מצויים שרידים ארכאולוגיים רבים ותצפית פנורמית על העיר ונמל אשדוד. כמו כן, שוכן בה מגדלור אשדוד ששימש את הנמל בעבר.
סטטוס קוו (ישראל)
סוגיית דת ומדינה
סוגיית דת חברה ומדינה מתייחסת למכלול רחב של נושאים ותחומים שעניינם הוא הקשר, מידת ההתאמה ויחסי הגומלין בין גילוייה השונים של הדת, תכניה, חוקיה, ומוסדותיה לבין החברה והמדינה. גלגולו הנוכחי בא לידי ביטוי במושג מדינה יהודית ודמוקרטית.
רובעי אשדוד
רובע א'
בשנים הראשונות להקמת העיר, התגוררו בשטחו הצפוני של הרובע עשרות משפחות ממרוקו, ממצרים ומרומניה במבנים ארעיים. שכונת הקבע הראשונה של אשדוד הוקמה ב-1958, ונקראה "שיכון עובדי חברת החשמל". עובדי תחנת הכוח אשכול התגוררו בתחילה ביישובי האזור, ועם סיום הקמתה של תחנת הכוח, עברו להתגורר ברובע א'. עד לשנות ה-80, הרובע היה האזור המסחרי העיקרי של העיר. עשרות עסקים, חנויות ובתי קפה לאורכם של רחובות רוגוזין ושבי ציון שהם הרחובות הראשיים של הרובע. ואלו משכו לרובע מדי יום תושבים מרחבי העיר, בין המוסדות הכלל עירוניים שקמו ברובע אפשר למנות את אצטדיון הכדורגל הרשמי של אשדוד, אצטדיון הי"א. התחנה המרכזית הישנה של אשדוד, וקולנוע "דגון". במהלך השנים, חשיבות הרובע פחתה משמעותית, עם הקמתו של הרובע המרכזי בעיר, הקריה, וכן כתוצאה מהזדקנות האוכלוסייה ברובע.
סטטוס קוו (ישראל)
סוגיית דת ומדינה
הסטטוס קוו הוא המושג הנפוץ והידוע ביותר בקשר ליחסי דת ומדינה בישראל. הוא הוצע לראשונה על ידי זרח ורהפטיג ממנהיגי מפלגת הפועל המזרחי ערב הקמת המדינה. הניסיונות להסדיר את ענייני הדת בתחום המשפטי הבהירו היטב את המחלוקות העמוקות בין שני המחנות בדבר הזיקה והקשר הראויים בין הדת והמדינה. על רקע הקשיים במציאת פתרון הוצע הסטטוס קוו כעיקרון מנחה להסדרת התחום.
ההסכם מושתת על ההנחה כי הרוב הפוליטי המורכב ממפלגות חילוניות אינו משתמש בכוחו כדי לאכוף הכרעות חילוניות. בהתייחס למיעוט הדתי ניתן לומר כי הסכמתו לעקרון נובעת מחולשתו. זהו עבורו הרע במיעוטו. לעומת זאת, קבלת עיקרון זה על ידי המפלגות החילוניות מבהירה שמדובר בביסוס הדמוקרטיה ההסדרית.
רובעי אשדוד
רובע ב'
בנייתו של רובע ב' החלה גם היא בשנותיה הראשונות של אשדוד, במקביל לבנייתו של רובע א'. בנייתו הסתיימה בסוף שנות ה-60. הרובע ממוקם בצפון העיר, ותחום מצפון בציר ז'בוטינסקי, מדרום בשדרות יצחק הנשיא, ממזרח בשדרות בני ברית, וממערב בשדרות הרצל. ברובע גרים כ-10 אלף תושבים, והחתך הסוציו-אקונומי מדורג בדירוג נמוך.
סטטוס קוו (ישראל)
סוגיית דת ומדינה
דגם הדמוקרטיה ההסדרית של החוקרים דן הורביץ ומשה ליסק מעמיד במרכז הפוליטי את הפשרה - הסדר בין רוב מכריע של גורמים במערכת. דגם זה הוצע בחברות בהם קיים שסע חברתי-פוליטי עמוק. מטרתו של הדגם הוא להכיר בשסע הקיים ולמנוע את הקרע העשוי להתהוות, כל זאת על מנת לשמור על האחדות החברתית. העדרה של חוקה בישראל מהווה חריגה מדפוסי דגם הדמוקרטיה ההסדרית, כיוון שבמצב זה עשוי הרוב להתפתות ולהשתמש בכוחו להכרעה. בסוגיית דת ומדינה דווקא ההימנעות מכינונה של חוקה תואמת את דפוסי הדגם.
רובעי אשדוד
רובע ב'
ברובע משתרע הפארק הגדול בעיר – פארק בן-גוריון המכונה בפי התושבים גם פארק "המשטרה" על שם תחנת המשטרה ששכנה מדרומו בעבר, אשר בתחומו נמצא האצטדיון הרב-תכליתי, וכן בית משפט השלום. במרכז הרובע, פארק מרכזי נוסף שנקרא "גן הלוחמים", ובו שוכנת הספרייה העירונית של אשדוד על שם יוסף מאירהוף. מרבית הרחובות ברובע קרויים על שם אישים חשובים בהיסטוריה היהודית, ועל שם חיות וציפורים. את הרובע מחלקים שלושה רחובות מרכזיים – קיבוץ גלויות (אשר מחבר את הרובע עם רובע ה'), רמב"ם (בו מתרכז המסחר הרובעי בעיקר) ויוספטל.
סטטוס קוו (ישראל)
סוגיית דת ומדינה
חוקה נועדה בין היתר לשקף את המכנה המשותף של כלל בני החברה. ערכים דתיים אינם עולים בקנה אחד עם חירויות הפרט שאחת הבולטות שבהן היא חופש הדת. לפיכך, כל ניסיון לכונן חוקה יוביל בהכרח להתעוררות המחלוקת במלוא עוזה.
רובעי אשדוד
רובע ב'
בהיעדר רובע מע"ר בעיר בעשרות שנותיה הראשונות, ובדומה לרובע א', רובע ב' הפך גם הוא לרובע מרכזי ומסחרי בעיר. במרכז הרובע הוקם מבנה משרדים ומסחר גדול, ובצמוד לו השוק העירוני, אשר משכו גם הם אלפים מתושבי העיר מדי יום.
סטטוס קוו (ישראל)
הפולמוס סביב הסטטוס קוו
לאורך השנים נשמעו קולות הקוראים לבטל את עקרון הסטטוס קוו או להגדירו בצורה שאינה משתמעת לשני פנים. אלו הטוענים כי צריך להגדירו בצורה ברורה גורסים כי עיקרון זה במתכונתו הנוכחית הוא עקרון עמום וגבולותיו פרוצים. הם טוענים כי רבים מההסדרים הפועלים כיום לא נכתבו או הוזכרו במכתב ששלחה הסוכנות היהודית להנהלת אגודת ישראל, מסמך המהווה בסיס לעקרון הסטטוס קוו, כאמור. שולמית אלוני שנמנתה עם המתנגדים להסדר הסטטוס קוו מתוקף המסמך טענה למשל, כי לא דובר במסמך זה על סגירת מקומות בילוי בשבת, כשרות במסעדות, איסור ייבוא לבשר לא כשר או על איסורי נישואים אזרחיים.
רובעי אשדוד
רובע ב'
ברובע פועלים שלושה בתי ספר ממלכתיים ("ניר", "מוריה" ו"אחדות") ושני מתנ"סים ("תקוותנו" והמרכז העירוני לנוער ע"ש קופף). ברובע שוכנים גם המועצה הדתית של העיר, תחנת כיבוי האש העירונית, ואשכול פיס עירוני, וכן גם בתי עמותות הרפואה עזר מציון, עזרה למרפא, יד שרה ואיחוד הצלה. בצפון הרובע שוכן מתחם ההשכלה הגבוהה של העיר, בו פועלים שלוחות של המכללה למנהל, האוניברסיטה הפתוחה והמכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון. בגבול שבין הרובע לאזור התעשייה הכבדה, פועל פאוור סנטר מבין הגדולים בארץ, ה"סטאר סנטר", ובו למעלה מ-100 חנויות, מסעדות ובתי קפה.
סטטוס קוו (ישראל)
משמעות הסטטוס קוו
עקרון הסטטוס קוו משמש אבן פינה לפוליטיקה של ההסדרה בהיותו עיקרון דינאמי המניח מקום להתפתחויות ושינויים. התמורות שחלו בתחום זה נובעות מגורמים שונים, ובהם בולטים במיוחד שינויים דמוגרפיים בהיקף האוכלוסייה ובהרכבה. שינויים דמוגרפיים בהיקף נרחב בעקבות העלייה ההמונית בשנים הראשונות לקיום המדינה היוו את הגורם העיקרי למשבר החינוך, שהביא לערעור ההסדרים שנקבעו בנושא זה בתקופת היישוב ולכינונם של הסדרים חדשים שהותאמו למציאות החדשה שנוצרה.
רובעי אשדוד
רובע ג'
רובע ג' החל להיבנות במהלך שנות ה-60, בין היתר בעקבות גלי עלייה גדולים של עולים חרדים מארצות הברית ומאירופה. בתחילת שנות ה-70 התרחב הרובע עם הגעתם של אלפי עולים מגאורגיה לאשדוד. הרובע ממוקם בצפון-מזרח העיר, ותחום מצפון בשדרות בן-גוריון, מדרום בשדרות יצחק הנשיא, ממזרח בשדרות משה סנה, וממערב בשדרות בני ברית. ברובע גרים כ-24 אלף תושבים, והחתך הסוציו-אקונומי מדורג בדירוג נמוך. כמחצית מאוכלוסייתו של רובע זה היא מהמגזר החרדי, והשאר מורכב מאוכלוסייה מעורבת של ותיקים, חילונים ועולים חדשים. הפארק המרכזי של הרובע הוא גן "נווה יהונתן", על שמו של יונתן נתניהו, והרחוב הראשי שלו הוא שדרות הפלמ"ח. הבנייה ברובע מעורבת, אך ברובה מורכבת משיכונים נמוכים. גם ברובע זה אשר החלו הליכי התחדשות עירונית.
סטטוס קוו (ישראל)
משמעות הסטטוס קוו
לחצים לשינוי בהסדרים ובנוהגים בתחום הדתי הופעלו גם בעקבות גלי העלייה מרוסיה וארצות חבר העמים כאשר הרכבה החילוני של עלייה זו הוא אחד הגורמים המרכזיים לריבוי הפרות של תקנות וחוקי עזר בנושאים של כשרות ושמירת שבת.
רובעי אשדוד
רובע ג'
ברובע מתוכנן לעבור "גשר הקשתות" המיועד למעבר הולכי רגל מעל ציר התחבורה שדרות משה סנה ולאפשר מעבר בטוח להולכי רגל לבית העלמין.
רובע ד'
רובע ד' החל להיבנות בשנות ה-70, ובנייתו נמשכה עד לתחילת שנות ה-90. הוא ממוקם במערב העיר, ותחום מצפון בשדרות יצחק הנשיא, מדרום בשדרות ירושלים, ממזרח בשדרות הרצל, וממערב בשדרות משה דיין וחוף הים. רובע ד' התהווה גם הוא עד לשנות ה-90 כאחד הרובעים המרכזיים בעיר, ובניין העירייה והתחנה המרכזית של העיר אף שכנו בו, עד מעברם לרובע הקריה בתחילת שנות האלפיים. אלה, הסבו עצמם לבניין משרדים ומרכז מסחרי גדול ופעיל. ברובע גרים כ-16 אלף תושבים, והחתך הסוציו-אקונומי מדורג בדירוג בינוני. האוכלוסייה ברובע הטרוגנית, ומורכבת מאזרחים ותיקים, משפחות וזוגות צעירים וכן עולים חדשים משפרי דיור. הבנייה ברובע מורכבת מבנייה רווייה ושיכונים רבים, יחד עם שכונת צמודי קרקע גדולה בסמוך לחוף. הרחובות המרכזים ברובע הם רחוב רוגוזין, אשר ממשיך את מסלולו מרובע א', רחוב משה שפירא, בו מתרכז המסחר הרובעי, ורחוב קרן היסוד, אשר מחבר את הרובע עם הקריה. הרחובות ברובע בחציים קרויים על שמם של חברי הכנסת משנותיה הראשונות של המדינה, ועל שם מושגים הקשורים לים.
סטטוס קוו (ישראל)
מעמד הסטטוס קוו במציאות העכשווית
בישראל קיבל הסטטוס קוו משמעות מרובה. הוא מתפקד מבחינות רבות כחוקה בלתי כתובה ובלתי מוגדרת, הנתונה לפירושים שונים. עקב החשיבות העליונה שמייחסים במדינת ישראל לסטטוס קוו כפתרון פוליטי לקונפליקטים דתיים. ניתן להשתמש בעקרון הסטטוס קוו כדי לקיים ולשמר הסדרים פוליטיים על ידי הסכמה מפורשת או מרומזת של הצדדים המעורבים להימנע מדיון מחודש בהם, ובכך למנוע עימות, בדרך זו ניתן לראות את עקרון הסטטוס קוו כמשכין שלום בין חלקים שסועים באוכלוסייה.
רובעי אשדוד
רובע ד'
בסמוך לרובע נמצא גם פארק אשדוד-ים (על שם העיר העתיקה), הפארק המרכזי בעיר, אשר הוקם בשנת 2013 ומכיל אטרקציות רבות, ביניהם אמפי אשדוד, אך הוא אינו משתייך לרובע מסוים. ברובע פועל גם המוזיאון לתרבות הפלשתים, אשר מציג את ההיסטוריה של אשדוד כאחת מחמש ערי פלשת הגדולות. כמו כן, ברובע פועלים שלושה בתי ספר ממלכתיים ("שחר", "ארזים" ו"רעים"), תיכון מקיף ג', מרכז קהילתי ("גולדי"), ומרכז ההעשרה למחוננים ומצטיינים מרחבי העיר "מרו"ם".
ברובע זה מתקיימת התחדשות עירונית מסיבית, לאור גמר עתודות הקרקע לבנייה בו.