cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ירגזי מצוי
רבייה
הירגזים הם מונוגמיים. הירגזי מקנן באביב, בקיץ, ולפרקים בסתיו. הזכר מחזר אחרי הנקבה תוך שירה ממקומות גבוהים. את הקן בונה הנקבה והזכר מסייע לה בדגירה ובגידול הצאצאים. הירגזים נוהגים לקנן מחדש בטריטוריות קינון בהם היה קינון מוצלח, גם אם אחד מבני הזוג מת. עם זאת, תופעה של גירושין מוכרת בירגזי המצוי. כשזוג מתגרש, הציפורים יתפזרו, כאשר הנקבה תעוף רחוק יותר מהזכר בכדי להקים זוג חדש. לרוב, נקבות שביציהם או גוזליהם נטרפו מתרחקות מטריטוריית הקינון הקודמת, ונמנעות מלקנן באתר הקינון הקודם אם נשארו באותה הטריטוריה. על אף המונוגמיות, הורות חוץ-זוגית נפוצה בירגזים. מחקר משנת 1998 מצא שב–40% מהקינים היה לפחות צאצא אחד שאביו אינו בן הזוג המקנן וש–8.5% מכל הגוזלים היו ממזרים. הקנים נבנים בחללים חשוכים בעצים, בקירות, ובחפצים כמו כדים. הקן הוא כוס עשויה טחב, עשב, וסיבים רכים לריפוד. הנקבה מטילה עד 18, לרוב 5–10 ביצים לבנות ומנוקדות בצבע חום. הדגירה אורכת לרוב כשבועיים. נקבות צעירות נוטות להטיל מוקדם יותר תטולה קטנה יותר בהשוואה לנקבות בוגרות. נוסף על כך, באוכלוסיות מבודדות באיים התטולה קטנה יותר והביצים גדולות יותר מביצים שהוטלו ביבשת. מועד הבקיעה של הירגזים מושפע מכמות הזחלים שניתן למצוא לאורך השנה, שמושפעת בתורה מהטמפרטורה. כאשר תנאי הסביבה משתנים לאחר הטלת הביצה הראשונה, הנקבה תטיל יותר ביצים או תשהה את הדגירה בכדי שהגוזלים יבקעו בזמן המתאים. הגוזלים בוקעים עיוורים ומכוסים בפלומה אפורה על חלקם העליון. צבע הפלומה על גחון הגוזל הוא צהוב בוהק ועל עורף הגוזלים יש כתם צהוב בוהק ומחזיר אור אולטרה-סגול. הכתם מושך את תשומת לב ההורים. ייתכן שהסיבה לקיום הכתם היא בשביל להקל על ההורים למצוא את הגוזל בקנים חשוכים, או על מנת להעריך את כושר הישרדותו. הכתם הופך לבן אחרי השרת הנוצות הראשונה וקטן עם הזמן. גוזלים צאצאי נישואי קרובים לרוב מפגינים שרידות קטנה יותר, ולכן, הפרחונים מתרחקים מהקן, דבר שמקטין את הסיכוי לרבייה עם פרט קרוב.
שני ההורים מאכילים את הגוזלים, שפורחים בגיל שלושה שבועות. לאחר הפריחה, הפרחונים עדיין תלויים בהוריהם לפרק זמן של שבוע–שלושה שבועות. לפעמים הירגזים מקיימים מחזור קינון שני לאחר צאת הגוזלים מהקן. מספר הביצים בקן קטן ככל שהן הוטלו מאוחר יותר וככל שתנאי הסביבה קשים יותר. הירגזים נצפו מקננים בחפצים מעשי ידי־אדם פעמים רבות, ביניהן בכדים, תיבות דואר, עמודים חלולים ותיבות קינון. בשל הסתגלותו לקינון בתיבות מעשה ידי־אדם, הפך לציפור מחקר מרכזית באירופה ובישראל.
בין השנים 1967–2018, מחד, מספר הפרחונים בכל מחזור קינון, מספר הביצים בקן, מספר הגוזלים בקן, ומאידך, תמותה בשלב הביצה, ומועד התטולה נמצאים בירידה ליניארית. כתוצאה מכך, הצלחת הרבייה אינה תורמת במידה ניכרת לשינוי האוכלוסייה, ושיעור ההישרדות של בוגרים היא הגורם העיקרי לשינוי האוכלוסייה. לפי מחקר משנת 2006, ההתחממות הגלובלית ועליית הטמפרטורה הממוצעת באביב גרמו להפחתת כמות המזון הזמין עבור גוזלי הירגזי שבתורה הובילה לירידה בשיעורי הצלחת הרבייה באירופה.
בית גידול ותפוצה
הירגזי חי בכל אזורי האקלים מלבד הטונדרה, ומקנן בחורשים, יערות, ומקומות מעשי ידי־אדם. הירגזי המצוי נפוץ יותר ביערות של עצים רחבי עלים מאשר ביערות מחטניים. הוא מצוי גם במטעים, בגנים ובפארקים ושכיח מאוד ביישובים במקומות בהם יש צמחייה. הירגזי נפוץ בכל רחבי אירופה, במרכז אסיה ובמערבה. תפוצתו העולמית התרחבה בעקבות התפשטות שטחים חקלאיים ועירוניים, אך בשל ההתחממות הגלובלית ועליית הטמפרטורה הממוצעת באביב, האוכלוסייה המקננת באירופה מצטמצמת.
הערכות גודל האוכלוסייה (430,000,000–710,000,000 פרטים) ושטח התפוצה (89,800,000 קמ"ר) גבוהות מאוד, ולכן הוא אינו עומד בקריטריונים אלו של סכנת הכחדה. מגמת האוכלוסייה בעלייה, ולכן אין ירידה מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. עקב כך, הירגזי המצוי הוא מין ללא חשש. בבריטניה, הירגזי המצוי מוגן על ידי חוק חיות הבר והכפר (1981), וציד, החזקה ללא אישור, הפרעה לקינון, סחר, הרס קינים וביצים או איסופם אינם חוקיים ויש עליהם עונש מאסר. בישראל חלה הגנה דומה על ידי החוק להגנת חיית הבר (1955). [[קובץ:ParusMajorMap.svg|ממוזער|מפת תפוצה:
]] אוכלוסיית הירגזי המצוי נמצאת בעלייה מאז שנות ה־60, ומכאן שאינה מהווה דאגה ואין צורך בפעולות שימור כיום. עלייה בשיעורי ההישרדות, בשל אספקת מזון נרחבת יותר בגינות במהלך החורף היא הסבר אפשרי לגידול באוכלוסייה. חוקרים מצאו כי שיעורי ההישרדות באסטוניה גבוהים יותר באוכלוסיות עירוניות מאשר בכפריות והציעו כי הדבר נובע בחלקו מהאכלה משלימה בגינות. ייתכן ועליית טמפרטורת החורף גם מילאה תפקיד. באוכלוסייה פינית, דווח כי שיעורי ההישרדות הגבוהים של פרטים צעירים לאחר אוגוסט חם עשויים להיות מיוחסים לזמינות המזון בתקופה שבה הציפורים מחליפות נוצות. עם זאת, תת־המין Parus major newtoni נמצא בסיכון, ונכלל ב"רשימת הענבר".
הירגזי יציב ונפוץ בארץ ישראל ומרחיב את אזורי תפוצתו במקביל להרחבת השטח המיושב בארץ ישראל. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הירגזי היה מצוי בצפון ובמרכז הארץ, ובשנות ה-80 של המאה ה-20 תחום תפוצתו התרחב והוא התפשט לכל החבל הים תיכוני, הגיע למערב הנגב ונצפה בערד ובוואדיות שופעי צמחייה בשוליו של החבל המדברי. בישראל מצוי תת-מין יחיד של הירגזי המצוי, Parus major terraesanctae, והוא מכונה בשם "ירגזי הארץ הקדושה", בהתאם לשמו המדעי.
הירגזי המצוי יציב ולא נודד ברוב תחום תפוצתו, ונוהג לקנן לרוב באותו אתר אם הקינון הקודם היה מוצלח. עם זאת, הוא נודד באופן חלקי בצפון מזרח אירופה לעיתים רחוקות וחורף באגן הים הבלטי ובמזרח אירופה. לא נמצא קשר בין עוצמת הנדידה לבין אחוז העופות הצעירים, אחוז הזכרים, יבול אגוזי האשור באזורי החריפה, ומרחקי הנדידה.
הירגזי המצוי הובא בעבר לארצות הברית ללא הצלחה; ציפורים שוחררו לחופשי ליד סינסינטי שבאוהיו בין השנים 1872–1874 אך לא הצליחו להתבסס. בסתיו 1897 הופיע מאמר בעיתון באיידהו שתמך בייבוא הציפור לארצות הברית בשל התועלת החקלאית שבשימוש בירגזי לשם הדברה ביולוגית. המאמר משך את תשומת לבם של בוסתנאים ברחבי צפון מערב ארצות הברית ועורר דיונים לגבי הבאה מחודשת של הירגזים, אם כי התכנית לא יצאה לפועל, ככל הנראה משום שהירגזי נודע כמזיק לעצי פירות ובמיוחד אגסים, וכמין תוקפני כלפי עופות אחרים. נכון לשנת 2004, קיימת אוכלוסייה קטנה במערב ארצות הברית, שוער כי עופות אלו הם צאצאיהם של ציפורים ששוחררו בשיקגו ב-2002 יחד עם ציפורי שיר אירופאיות אחרות, אם כי אין בסיס לכך, ותצפיות על חלק מהמינים קודמות לתאריך הגעת הציפורים המשוער.
הירגזי המצוי והאדם
בשל תחום התפוצה הרחב שלו, והסתגלותו לתזונה ממקור אנושי וקינון בתיבות קינון, בהן קל יותר לתעד את התנהגותו, הירגזי הוא אורגניזם מודל מרכזי במחקר, ורבים מהמודלים האקולוגיים על עופות מתבססים על המידע הרב שנאסף ממחקרים אלה. במסד הנתונים של Biosis Previews נמצאו 1,349 מאמרים על הירגזי המצוי שפורסמו בין השנים 1969–2002.
מחייה בערים
אוכלוסיית ותפוצת הירגזי נמצאות בעלייה, ועל אף שהירגזי המצוי משגשג בעיקר בסביבת החורש הטבעי, הוא מפגין הצלחה בהסתגלות לתנאי המחיה בעיר. לדוגמה, בעיר שפילד שבדרום יורקשייר, בבריטניה, חיים כ–17,000–30,000 ירגזים מצויים. באסטוניה נמצא שסיכויי הישרדותו בסביבה עירונית גבוהים יותר מאשר בשטחים מיוערים. הסבר אפשרי לכך הוא שתושבי הערים מאכילים את הירגזים ובכך מספקים מקור מזון חיוני בתקופת החורף. נוסף על כך, הטמפרטורה הממוצעת הייתה גבוהה יותר בעיר מאשר ביער, דבר שמקל על הירגזי לשמור על חום גוף בחורף. נראה שהאכלה משלימה בחסרי חוליות חיונית להישרדות גוזלים בערים; שרש, שאנדור, אוונס וליקר (2020) מצאו שגוזלים שגדלו ללא האכלה משלימה בערים היו קטנים יותר ובעלי אחוזי הישרדות נמוכים יותר מגוזלים שגדלו עם האכלה משלימה בערים ומגוזלים שגדלו בחורשים. נצפתה השפעה קטנה יותר של האכלה משלימה בחורשים, וממדי ואחוזי ההישרדות של גוזלים שגדלו עם האכלה משלימה בערים היו קרובים לאלו של גוזלים שגדלו בחורשים. דבר זה מראה שהעיור הקטין את כמות המזון הזמין לגוזלים, ושזו הסיבה העיקרית לירידה בהצלחת הרבייה בערים. החוקרים מצאו, שעל מנת שהצלחת הרבייה בערים ובחורשים תהיה זהה, כמות הזחלים בערים צריכה לגדול פי 2.5. המרחקים הגדולים בין העצים מגדילים את כמות האנרגיה שנצרכת תוך חיפוש אחר מזון לגוזלים, מה שככל הנראה הוביל לגודל הגוזלים הקטן יותר, ולהקטנת גודל התטולה בערים. במחקר שפורסם ב–2018 הראו הארדמן ודיילסמן שירגזים עירוניים הם יותר טריטוריאליים. עם זאת, סוג ההתנהגות הטריטוריאלית היה פחות עקבי בערים; זכרים עירוניים נדרשים להפגין גמישות רבה יותר בהתנהגויות אגרסיביות כדי לשמור על הטריטוריות שלהם ובו בזמן להפחית את העלויות האנרגטיות הכרוכות במצגי איום כאשר הם אינם דרושים. נמצא קשר בין צפיפות אוכלוסין גבוהה ותוקפנות טריטוריאלית מוגברת. מחקר משנת 2017 הראה שהסביבה המשתנה במהירות בערים משפיעה על חומרי הבנייה של הקן. עם זאת, לא נצפה הבדל בגודל בין קנים. ביישובים רועשים, הירגזי שר בתדרים גבוהים יותר על מנת להישמע על רקע רעשי העיר. היכולת להתאים את גובה צליל השיר לרעש הסביבה יכולה להיות אחת מהגורמים שהופכים את הירגזי המצוי למין המסתגל לערים בקלות.
הדברה ביולוגית
עש התפוח (Cydia pomonella) הוא מזיק מפתח לעצי פרי בעולם ובישראל, הפוגע בעיקר בעצי תפוח, אגס, חבוש, אגוז ושזיף. עש התפוח אחראי לאחוזים גדולים מהנזק ליבול השנתי, והחקלאים משקיעים סכומים גבוהים כל שנה בהדברת מזיקים כדי לנסות לצמצם את נזקי עש התפוח. לחומרי הדברה מסורתיים יש חסרונות רבים, ביניהם אי־יעילות, רעילות והשפעות אקולוגיות לא רצויות. ציפורי שיר בכלל וירגזים מצויים בפרט נצפו טורפים את זחלי עש התפוח ומפחיתים את הנזק במטעי התפוחים באירופה. מחקר משנת 2007 הראה שירגזים תרמו להפחתת נזקי זחלים למטעי תפוחים: במטעי תפוחים באזורים עם ירגזים מקננים נזקי הזחלים ליבול היו קטנים ב–50%. ברם, במטעים אורגניים, הנזקים במטעים עם ירגזים מקננים היו נמוכים רק במעט מהנזקים במטעים ללא ירגזים. צמצום נזקי הזחלים במטע על ידי בניית תיבות קינון לירגזים הוא אמצעי זול יחסית שיכול להוביל לעלייה ממוצעת בתפוקה של תפוחים לא פגומים של 120 ק"ג לדונם. בניית תיבות קינון למשיכת ציפורי שיר אוכלות חרקים במטעים עשויה להוביל לשימוש מוגבל יותר בחומרי הדברה, ובכך לתרום למגוון הביולוגי הטבעי בשטחים חקלאיים, תוך שמירת רווחיות כלכלית למגדלי הפירות. כמות הזחלים הנאכלת על ידי ירגזים לא מקננים עולה במהלך החורף עד אפריל, ואז יורדת בחזרה עד החורף. בממוצע, ירגזי לא מקנן צורך כ–12–23 גרם זחלים ביום, קרוב למשקל גופו. אצל ירגזים מקננים, כמות המזון הנצרך גבוהה יותר, בממוצע 20–34 גרם זחלים ביום. בשנה, ירגזי לא מקנן אוכל כמות זחלים השווה לכ–6.1 קילוגרם, וירגזי מקנן אוכל כ–6.7 קילוגרם. התרומה של הירגזים להדברה ביולוגית נמוכה יותר בחורף כאשר הם ניזונים גם ממזון צמחי וכאשר צפיפותם במטעים נמוכה יותר, וגבוהה יותר בעונת הקינון.
הירגזי המצוי בתרבות
הירגזי המצוי הוא אחד מציפורי השיר האירופאיות הפופולריות ביותר. הוא אף נבחר על ידי ה–MME לציפור השנה של 2011 ועל ידי ה–EOÜ לציפור השנה של 2016. הירגזי לא מפחד מבני אדם ואף יאכל מכף יד אנושית והוא גם משתמש לעיתים קרובות במתקני האכלה ובתיבות קינון. בבריטניה קיימת אמונה שקריאות הירגזי המצוי מבשרות על גשם קרב. באיטליה, שיר הירגזי, אותו הזכר משמיע בתחילת עונת הקינון שבאביב, מקושר עם מועד הקטיף. בימטלנד, מאמינים כי מזל רע יגיע לצייד אם הוא ראה ירגזי מצוי. באופלנד מאמינים שירד שלג אם הציפור התיישבה על יד החלון. בקרב הסאמים הירגזי נחשב לציפור מבשרת אסון.
הירגזי מוזכר גם במיתולוגיה היוונית: אייגיפיוס, שחי בתסליה, היה המאהב של אלמנה בשם טימנדרה. ניאופרון, בנה של טימנדרה ובן גילו של אייגיפיוס, לא ראה זאת בעין יפה. הוא פיתה את בוליס, אמו של אייגיפיוס. ניאופרון למד מראש באיזו שעה אייגיפיוס היה רגיל לבקר את טימנדרה, הרחיק את אמו מביתה, הכניס במקומה את בוליס, ואמר שיחזור אליה מאוחר יותר. בכך, הוא גרם לאייגיפיוס לשכב עם אימו, כששניהם חושבים כל אחד שהם שוכבים עם אדם אחר. כשנרדם אייגיפיוס, בוליס זיהתה את בנה. היא הרימה חרב ועמדה לנקר את עיניו ואז להתאבד כאשר אייגיפיוס יתעורר. כשהתעורר, אייגיפיוס הבין מה ניאופרון זמם, והתפלל לאלים שיעלימו את ארבעתם. זאוס הפך אותם לציפורים: אייגיפיוס וניאופרון הפכו לנשרים, כל אחד תחת אותו שם, ואכן, שמותיהם מתאימים לשמות המדעיים של העוזנייה השחורה (Aegypius) ושל הרחם (Neophron); בוליס הפכה לאנפה וזאוס הורה לה לאכול אך ורק עיני דגים, ציפורים ונחשים, משום שעמדה להוציא את עיני בנה; טימנדרה הפכה לירגזי.
טקסונומיה
הירגזי המצוי סווג לראשונה טקסונומית על ידי קארולוס לינאוס בשנת 1758 במהדורה העשירית של ספרו "סיסטמה נטוראה" (Systema Naturæ, "מערכת הטבע"). שמו המדעי מורכב משתי מילים בלטינית: Parus – שמשמעה ירגזי ו–major – גדול. עם זאת, השם היה שייך לירגזי המצוי גם לפני כן. כך, לדוגמה כינה האורניתולוג והאיכתיולוג פרנסיס וילובי את הירגזי המצוי במאה ה–17. המין ירגזי מצוי נבחר להיות הטיפוס של הסוג ירגזי (Parus) על ידי הזואולוג הבריטי ג'ורג' רוברט גריי ב–1840.
קומפלקס הירגזי המצוי
קומפלקס הירגזי המצוי מכיל ארבע קבוצות עיקריות: major, minor, cinereus ו–bokharensis. בעבר נחשב הירגזי המצוי לבעל 36 תת־מינים, כלומר לענף הכולל את הקבוצות major, minor ו–cinereus, וקבוצת תתי־המינים bokharensis נחשבה למין עצמאי. שני מינים אלו נחשבו למיני טבעת, עם זרימת גנים בין כל הקבוצות. תאוריה זו נזנחה עקב מחקר שהראה על בסיס מידע דנ"א מיטוכונדריאלי, שהקבוצות major, minor, cinereus ו–bokharensis נפרדות. הכלאות הן נדירות, ומתרחשות כתוצאה ממגע משני בין אוכלוסייות מבודדות.
ב-2005 פורסם מחקר שהתבסס על נתונים גנטיים, מורפולוגיים וקוליים, ואישר שהקלייד שמכיל את הירגזי האפרפר והירגזי היפני והקלייד שמכיל את major ואת bokharensis נפרדים. החוקרים העריכו כי הם התפצלו לפני כמיליון וחצי שנים, ושהפיצול בין major ו–bokharensis קרה לפני כחצי מיליון שנים. המחקר גם בדק הכלאות בין הירגזי היפני והירגזי המצוי מהמזרח הרחוק הרוסי. הכלאות אלו נדירות מאוד, מה שמראה שקיימים מכשולים לרבייה בין הירגזי המצוי לירגזי היפני.
כיום יש שלושה מובנים עיקריים לשם ירגזי מצוי:
העץ הפילוגנטי של הסוג, מבוסס על פקרט ואחרים (2005):
סיסטמטיקה ברמת הסוג ואבולוציה
על אף שנחקרה רבות, הטקסונומיה של משפחת הירגזיים שנויה במחלוקת. מחקרים המבוססים על המורפולוגיה הגיעו לתוצאות שונות ומגוונות, אשר לרוב נטו בהתאם לתפיסת החוקר. הסוג ירגזי כלל בעבר יותר מחמישים מינים, אבל רובם סווגו מחדש לסוגים עצמאיים. כבר במאה ה-19 נעשו ניסיונות לחלק את הסוג ירגזי לתת-סוגים. גיל (2005) הציע להפריד את תת-הסוגים Poecile, Baeolophus, Lophophanes, ו-Periparus מהסוג Parus ולסווגם מחדש כסוגים. ברקר (2004) ויוהנסון (2008) הראו שהענף הכי קרוב לירגזיים הוא משפחת הרמיזיים. בחלק מהמיונים, שתי המשפחות מסווגות כתת-משפחות של משפחה אחת. מרטנס (2006) וטייצה (2011) הראו שהמין Periparus melanolophus הוא בעצם תת-מין של ירגזי שחור.
האב הקדמון המשותף לירגזיים ולרמיזיים ככל הנראה חי באפריקה הטרופית, ומשם הוא התפשט צפון-מזרחה. האב הקדמון המשותף לכל בני משפחת הירגזיים חי באזור סין. ירגזי כיפת-אש הוא הסוג שהתפצל הכי מוקדם. ירגזי צהוב-גבה התפצל אחרי ירגזי כיפת-אש, באזור דרום סין, ואחריו עשה זאת הירגזי הסולטני. לאחר מכן, חל פיצול בין מיני הירגזי השונים, שמתחלקים לשני ענפים עיקריים. ייתכן והסוג ציאניסטס נמצא בבסיס העץ, אבל יותר סביר שהוא בתוך הענף שבו הירגזים האפריקאים, ירגזי (סוג), והירגזי הקרקעי. מוצא בני הסוג פויסילה בסין, משם הם התפשטו מערבה, כאשר חלק ממיניו התפשטו מאוחר יותר מזרחה, בתקופת הפליסטוקן. כיום רובם חיים באמריקה הצפונית, ורק הירגזי הסיבירי חי בצפון אירואסיה. לפי גיל ואחרים (2005), האב הקדמון של המינים האמריקאיים והירגזי סיבירי יישב את אמריקה לפני 3.5 מיליון שנה, בסוף תקופת הפליוקן. האב הקדמון של בני הסוג באולופוס יישב את אמריקה הצפונית לפני כ-4 מיליון שנים. הפיצול בין בני הסוג פריפרוס לבני הסוג פרדליפרוס הוא יחסית מאוחר, ובחלק מהמיונים הם מופיעים תחת סוג אחד, פריפרוס. האב הקדמון המשותף לבני הסוג ירגזי ולבני הסוג מלאניפרוס ככל הנראה חי מסין ועד אפריקה הטרופית, כאשר בשלב מסוים חל ניתוק, והמינים האפריקאיים התפתחו בנפרד מהמינים האסייתיים. לפי פקרט ואחרים (2005), האב הקדמון המשותף לירגזי המצוי ולירגזי היפני חי לפני 1.5 מיליון שנה והאב הקדמון המשותף של major ו–bokharensis חי לפני כחצי מיליון שנים. עידן הקרח האחרון התחיל לפני כ-120,000 שנה ונמשך כ-100,000 שנים. התקופה הקרה ביותר של עידן הקרח באירופה הייתה לפני 18,000-20,000 שנים כאשר הקרח כיסה את צפון אירופה עד לקו הרוחב 50 מעלות צפון בקירוב. בתקופה הקרה ביותר, הירגזי המצוי ככל הנראה מצא מקלט באגן הים התיכון, ומשם הוא התפשט צפונה. ההתפשטות עדיין נמשכת; החלקים הצפוניים ביותר של פינלנד ונורווגיה יושבו רק בשנות ה-50 של המאה ה-20.
מאובנים
ב-2013 תוארו שלושה מיני ירגזי נכחדים מתקופת הנאוגן בהונגריה, לפני 16–15 מיליון שנה:
תת-מינים
לירגזי המצוי 15 תת-מינים המוכרים כיום על ידי איגוד האורניתולוגים הבינלאומי (ה-IOU):
ראו גם
סווגו בעבר כירגזיים:
גבריאלה אלישע
גבריאלה אלישע (13 בנובמבר 1954 – 26 בפברואר 2019) הייתה משוררת, מתרגמת ועורכת ישראלית. הוציאה לאור אחד עשר קובצי שירה, תרגמה שירה מאנגלית ומצרפתית, ערכה את מרפסת: קונטרסים לשירה בשנים 1990–1992, וזכתה בפרסים ספרותיים רבים. פרסמה גם בשם העט אלה בת-ציון.
ביוגרפיה
גבריאלה אלישע נולדה בירושלים ב-1954. אביהָ, ציון, היה שוטר בתקופת המנדט הבריטי ואחר כך במשטרת ישראל, ואמהּ עקרת בית. למדה בירושלים בתיכון רנה קסין. כתבה שירה מנעוריה. בגיל 18 פרסמה את ספר שיריה הראשון, "בשפתיים נשפתי חושך לגוף", עליו זכתה בפרס ע"ש מתי כ"ץ. מגיל צעיר עבדה כמגיהה עם הוצאות ספרים שונות. בשנים 1992–1994 למדה ספרנות במכללת בית ברל.
זכתה בפרס לספרות ע"ש מתי כ"ץ, ולאחר כשנה יצא לאור ספר שיריה הראשון בהוצאת סימן קריאה שבעריכת מנחם פרי. הייתה בין המשתתפים הקבועים בכתב העת סימן קריאה בשנותיו הראשונות, ומאז פרסמה כמעט בכל כתבי העת והמוספים הספרותיים. הוציאה לאור אחד-עשר קובצי שירה (מקור), ותרגמה שירה מאנגלית ומצרפתית. בנוסף יזמה, ערכה והוציאה לאור את כתב העת לשירה "מרפסת" בשנים 1990–1992, וכתבה לעיתים רשימות על שירים וספרי שירה, כולל רשימות על שירים וספרי שירה של ריקי דסקל, בכל סרלואי, נעם פרתום, אסתר אטינגר, עודד פלד ואחרים.
גבריאלה אלישע התגוררה בירושלים עד פטירתה, לאחר מחלה ממושכת, ב-26 בפברואר 2019. נטמנה בבית העלמין בהר המנוחות.
חיים עוזר גרודזנסקי
הרב חיים עוזר גרודזנסקי (ט' באלול תרכ"ג, 24 באוגוסט 1863 - ה' באב ת"ש, 9 באוגוסט 1940) היה מגדולי התורה בליטא בתקופה שקדמה לשואה, פוסק בולט בתקופתו, ונשיא מועצת גדולי התורה. השפיע רבות על דמותה של היהדות החרדית הליטאית.
תולדות חייו
נולד בעיירה איוויה שבליטא לרבי דוד שלמה, שכיהן כרב המקום במשך כחמישים שנה. התחנך בין השאר בישיבת וולוז'ין, בה היה ידוע בכינוי "העילוי מאיוויה". ידידו בוולוז'ין היה רבי חיים מבריסק, שאת יחס ר' חיים עוזר כלפיו מגדיר הרב שלמה זווין כזה של "תלמיד חבר". השניים נותרו ביחסי רעות כל חייהם.
בשנת תרמ"ג, בהיותו בן עשרים, נשא את לאה בתו של הרב אליהו אליעזר גרודזינסקי, שהיה חתנו של רבי ישראל מסלנט, ואשר שימש ברבנות בעיר וילנה.
בשנת תרמ"ז נפטר חותנו. אף שהרב חיים עוזר לא כיהן כרבה הרשמי של העיר, הוא הוכר כסמכות תורנית והלכתית בולטת. השפעתו הקיפה את כלל היהדות החרדית באותה תקופה. השתתף במועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, מיסודה ועד פטירתו. השתתף בהקמת ארגון ועד הישיבות והיה פעיל בו. הוא עצמו לא מסר שיעורים בישיבות.
לאחר מות רעייתו הראשונה נשא את יאחא, בתו של הרב מאיר אטלס, רבה של שאוולי, שהיה גם חותנו של הרב אלחנן וסרמן. לעומת גיסו הרב אלחנן וסרמן, שהתנגד בתקיפות לציונות ולהתיישבות חרדים על אדמות הקרן הקיימת, נקט הרב חיים עוזר עמדה מהוססת הנוטה למתינות. כך לדוגמה כאשר הכריזה ההסתדרות הציונית על חרם נגדי על גרמניה הנאצית, בעקבות החרם הכלכלי אותו הכריזה על יהודי גרמניה, פנה גיסו הרב וסרמן שיביע התנגדות לחרם זה. משיקולים של איסור מרידה באומות, סירב לכך הרב חיים עוזר באומרו שגם האומה הישראלית היא אומה, ואין למרוד בה.
כשהוציא את ספרו הראשון ב-1922 כתב:
ב-1939 כבר היה המצב העולמי קשה לאין ערוך והרב הוציא את ספרו האחרון:. את הפתרון הוא רואה בהפצת תורה, השרשתה, הנחלתה ובחיזוק הישיבות, אמונה שבאה לידי ביטוי בעסקנותו בענייני חינוך מסורתי, יסודי וישיבתי.
בשנה הראשונה של מלחמת העולם השנייה התרכזו בווילנה הכבושה בידי הרוסים פליטים בני ישיבות, ונעשה מאמץ למצוא להם מקלט בארצות מבטחים. הוא האמין שמדינת ליטא העצמאית תשמש מקום הצלה ליהודי המדינה ולפליטים עד תום המלחמה, ולכן הוא לא עודד את ההגירה והבריחה מליטא לארצות חופשיות. הרב מאיר בר-אילן שלח אליו סרטיפיקט לעליה לארץ ישראל, אך הוא לא ניצל זאת. בזמן זה, שהיה השנה האחרונה לחייו, לא חדל ר' חיים עוזר מפעילות ומעסקנותו הציבורית ונותר הדמות הרבנית הדומיננטית בעיר. נפטר ממחלת הסרטן ב-9 באוגוסט 1940, בגיל 76.
קבור בבית העלמין החדש של וילנה.
על שמו ישיבת רבנו חיים עוזר בבני ברק, שכונת נוה אחיעזר בעיר, רחוב "חיים עוזר" בפתח תקווה (שבו שוכנת עיריית פתח תקווה), רחוב "חיים עוזר" בשכונת בית ישראל בירושלים, ורחוב אחיעזר באשדוד.התפרסם במיוחד ביכולתו להקשיב לכמה אנשים ולכתוב ביחד בו בזמן
תורתו
בולט אצל ר' חיים עוזר היחס לפוסקים והמפרשים האחרונים, שאחרי דבריהם הוא עוקב ואיתם הוא מתדיין. בניגוד לרבי חיים מבריסק, תורתו היא הלכה למעשה, ויצירתו הגדולה היא ספר שו"ת "אחיעזר". אינו נמנע מפלפול, אך לא מאריך בו יותר מדי. שו"ת אחיעזר כולל תשובות ארוכות המנתחות את הסוגיה בסגנון למדני והפסיקה איננה במרכז הדיון. בהתאם לכך, השו"ת מרבה לצטט את רבי עקיבא איגר.
הרב גרודזנסקי עוסק לא מעט במציאת קשרים בין דעות של תנאים, אמוראים ופוסקים במקומות שונים, באופן שדינים בתחומים שונים פה מתבררים כנובעים משיטה אחת. הוא עוסק גם בבירורים בסגנון "צוויי דינים" (בעברית: "שני דינים").
כשנשאל על כיבוי והדלקת חשמל ביום טוב, השיב שהדבר אסור, והתרעם על כך שמתקיים דיון פומבי בשאלה זו, שנותן לגיטימציה לאלו המתירים.
התנגד לקבורת אפר מתים שגופתם נשרפה לבקשתם בבית קברות יהודי כדי למנוע התפשטות דבר זה, שההלכה מתנגדת לו בתוקף.
נודע בחידושו המכונן בהלכות קבלת מצוות בגיור, לפיו כל עוד הגר מקבל עליו את המצוות בכנות, ניתן לגיירו גם אם להערכת בית הדין יעבור על עברות מסוימות לתיאבון, ורק אם "ליבו בל עימו" ואינו מתגייר אלא לפנים - אין לגיירו.
בפירושיו אינו נמנע מלעסוק הרבה בתלמוד ירושלמי וגם במדרשי הלכה.
את כתיבתו מאפיינת ההרחבה ופיתוח כל סברא ושיטה, פירוט של טעמיה ונימוקיה, שלילת דעות אחרות והתאמתה עם סוגיות שונות בש"ס. זאת, לעומת רבי חיים מבריסק שבדרך כלל מביא את סברתו בתמצית ללא פירוט יתר.
דעתו של הרב גרודזנסקי הייתה נחשבת רבות בקרב רבני דורו, וכך בזמן גזירת השחיטה בגרמניה, כשהיו רבנים שרצו להתיר שחיטה לאחר הימום, דעתו של הרב גרודזנסקי הייתה לאסור, וקיבלו את דעתו שאר הרבנים.
הערות שוליים
.
הווילה הרומאית בקזאלה
הווילה הרומאית בקזאלה (איטלקית: Villa Romana del Casale, סיציליאנית: Villa Rumana dû Casali) היא וילה רומאית שנבנתה ברבע הראשון של המאה ה-4. היא נמצאת כ-5 קילומטרים מן העיירה פיאצה ארמרינה, בסיציליה. וילה זו מהווה דוגמה מעולה לבניית המותרות הרומאית, ומשקפת את המעמד החברתי והכלכלי של אותה תקופה. הווילה מתייחדת בציורי הפסיפס שבה: זהו האוסף הגדול ביותר של ציורים כאלה בעולם, כמו גם העשיר והמורכב ביותר. איכותם ומקוריותם של הפסיפסים יוצאת דופן. הווילה היא אחד מ-44 אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו באיטליה.
פרנסיס קטאני
פרנסיס קטאני (באנגלית: Francis A. Kettaneh; 7 בנובמבר 1897 – 30 במרץ 1976) היה איש עסקים ערבי קתולי יליד ארץ ישראל, שהיגר לארצות הברית. הוא שהביא לדוד בן-גוריון בשנת 1942 את הידיעה כי בפולין מתבצע הפתרון הסופי של השמדת העם היהודי.
הווילה הרומאית בקזאלה
היסטוריה
באתר בו הוקמה הווילה היה כנראה יישוב חקלאי עתיק, כנראה חווה חקלאית. על חווה זו נבנה מבנה מגורים, כנראה מעונו של אריס עשיר או של משרת בכיר של אחד מבעלי הקרקעות העשירים באזור. שני דיוקנאות שנמצאו בשרידי מבנה זה מתוארכים לסופה של המאה ה-1, וייתכן שהם דיוקנאות של בני המשפחה. הסטרטיגרפיה של האתר מספקת עדות על חיים במבנה מן המאה ה-1 ועד סוף המאה ה-3. באותה תקופה חילקו הרומאים את שטח העורף החקלאי בסיציליה לאחוזות חקלאיות שהשתרעו על שטח גדול. אחוזות אלו נקראו לטיפונדיה, לטיפונדיום ביחיד. מבנה המגורים הקדום יותר נהרס כנראה ברעידת אדמה בעשור הראשון של המאה ה-4.
הווילה הוקמה בתאריך כלשהו בין השנים 310–340. באותה תקופה היה המבנה שייך, ככל הנראה, למרקוס אורליוס מקסימיאנוס. מקסימיאנוס היה יליד פאנוניה, שהחל את דרכו כחייל בצבא הרומי והתקדם עד לדרגת גנרל. הקיסר דיוקלטיאנוס מינה אותו כאוגוסטוס בעת הנהגת משטר הטטררכיה. מקסימיאנוס התאבד בתחילת שנת 310; בנו מרקוס אורליוס ולריוס מקסנטיוס היה אמור לרשת אותו, אך הוא נהרג במלחמה נגד קונסטנטינוס בשנת 312. ההדר והפזרנות שבה נבנתה הווילה מעידות על כך שכנראה נבנתה בפקודתם של מקסימיאנוס או מקסנטיוס עצמם, ולכל הפחות בידי בעל קרקעות עשיר ובעל עוצמה.
על פי גודלה של הווילה מסתבר ששימשה כנראה כמרכזה של אחוזה, לטיפונדיום. לא ידוע כמה זמן הייתה הווילה מרכז כזה; ההנחה היא שהמבנה שימש למטרה זו פחות מ-150 שנים. לאחר שהווילה ננטשה ונותרה בלתי מאוכלסת התפתח סביבה כפר, שנקרא פאלאטיה (מן המילה פאלאטינום, ארמון). הווילה נפגעה וייתכן שנהרסה לגמרי בעת כיבוש האי על ידי הונדלים והויזיגותים. הבניינים המשניים של החווה נותרו בשימוש, לפחות חלקי, במהלך שלטון האימפריה הביזנטית והשלטון הפאטמי. במאה ה-12 כיסתה מפולת אדמה את הווילה, והאתר ננטש סופית. הניצולים עברו להתגורר ביישוב שהיה ממוקם במקום בו נמצאת העיירה פיאצה ארמרינה כיום.
פרנסיס קטאני
התיישבותו בארצות הברית
בשנת 1942 הגיע קטאני עם משפחתו לארצות הברית, התיישב בה לצמיתות ונתמנה למנהל רוטרי הבינלאומי. באותה שנה הופיע בביטאון הארגון מאמר פרי עטו בו ציין לשבח את הדו-קיום בין היהודים והערבים, ששרר במועדוני רוטרי בארץ ישראל בזמן מאורעות 1936–1939, חרף שפיכות הדמים שהתחוללה אז בארץ.
הווילה הרומאית בקזאלה
היסטוריה
למרות שכמה מחלקיה הגבוהים של הווילה בלטו מעל פני הקרקע, נשכח קיומה כמעט לגמרי. בתחילת המאה ה-19 נמצאו כמה חלקים של רצפת פסיפס ועמודים. מאוחר יותר באותה מאה בוצעה החפירה הארכאולוגית הראשונה במקום.
ב-1929 נעשו במקום החפירות המדעיות הראשונות, ולאחריהן נעשו באתר הווילה עוד חפירות ארכאולוגיות בשנים 1935 עד 1939, ובשנות ה-50 של המאה ה-20.
פרנסיס קטאני
פגישתו עם דוד בן-גוריון
בין 9 במאי ל-11 במאי 1942 התכנסה בניו יורק ועידת בילטמור. הוועידה כונסה בהיעדר אפשרות לקיים את הקונגרס הציוני בתקופת מלחמת העולם השנייה, והתוכנית שהתקבלה בוועידה, כללה הצעת פתרון בת שלושה סעיפים לשאלת ארץ ישראל: פתיחת שערי הארץ לעלייה יהודית חופשית, מסירת הפיקוח על העלייה ועל פיתוח הארץ לסוכנות היהודית ודרישה להקים בתום המלחמה "קהיליה יהודית" ("Jewish Commonwealth"), כשהכוונה למעשה, למדינה יהודית ריבונית.
הווילה הרומאית בקזאלה
מבנה
נראה שלווילה היו כמה ייעודים. כמה מן החדרים בווילה נועדו בבירור למגורים, ואחרים נועדו כנראה למטרות משרדיות ורשמיות. ייעודם של חדרים נוספים עדיין לא ברור, אם כי ניכר שלא נבנו למטרות מסחריות או כחדרי ייצור. מסתבר, שהווילה הייתה מעונו הקבוע או הקבוע למחצה של בעליה: במעונו זה היה מקבל את הנתינים המקומיים, והבית שימש כמרכז המנהלי של הלטיפונדיום.
פרנסיס קטאני
פגישתו עם דוד בן-גוריון
ביולי 1942 נועד בן-גוריון בניו יורק עם פרנסיס קטאני אשר הציג בפניו תוכנית שלום שביסודה חלוקת הארץ לקַנטונים. בפגישתם סיפר קטאני לבן-גוריון על שיחות שניהל באחרונה עם אנשי הממשלה הפולנית הגולה בלונדון. לדברי קטאני אמרו לו הפולנים שהם סומכים על היטלר שיפתור את בעיית היהודים בפולין על ידי כך שעד סיום המלחמה יחסל את כולם והביעו תקוה כי בפולין לא יישארו יהודים, ואם הגרמנים לא יחסלו את כל היהודים כי אז הפולנים ישלימו את המשימה. קטאני עשה על בן-גוריון רושם של אדם הגון, ולא אנטישמי, בן-גוריון נחרד מדבריו. זו הייתה הפעם הראשונה ששמע על התוכנית להשמדת יהודי פולין ממקור לא־יהודי. בן-גוריון הניח שבהיות קטאני קתולי כמוהם דיברו עימו הפולנים בגילוי לב.
בחודש נובמבר 1942 הגיע לידיעת אנשי הנהגת היישוב האימות למידע שמסר קטאני לדוד בן-גוריון. המידע הגיע מפי עדי ראייה. במסגרת עסקת חליפין בין הבריטים לגרמנים, בה הוחלפו יהודים נתיני ארץ ישראל שנקלעו לפולין והושבו לארץ, כנגד גרמנים מאנשי הקהילה הטמפלרית שהושבו לגרמניה. במהלך החילופין חזרו לארץ, בחמישה משלוחים, יהודים מארץ ישראל. במשלוח השני שהגיע לארץ 16 בנובמבר 1942 היו שישים ותשעה יהודים. אנשי הקבוצה יצאו ברכבת מווינה בדרכם לארץ. הרכבת עשתה דרכה דרך סופיה בירת בולגריה ומשם לאיסטנבול שבטורקיה, בה בוצעו החילופים, כשקבוצת טמפלרים יצאה במקביל בכיוון ההפוך בדרכה לאירופה הכבושה. מטורקיה המשיכה הרכבת בדרכה לסוריה. ממנה חצתה את הגבול לארץ ישראל והגיעה לתחנתה הסופית בתחנת הרכבת של עפולה, ממנה יצאו אנשי הקבוצה באוטובוסים בדרכם למחנה המעצר בעתלית. לאחר חקירה על ידי המודיעין הצבאי הבריטי, נלקחו אנשי הקבוצה למחנה המעצר בעתלית, ובו נחקרו על ידי אנשי הסוכנות היהודית. הם מסרו מידע, מפי עדי ראייה, שאישרו את עובדת ההשמדה, שעד אז הגיעו לארץ רק שמועות אודותיה. עדויותיהם של אנשי הקבוצה חשפו את עובדת ההשמדה והיקפה. הם סיפרו על רציחות המוניות, שלאחריהן נותרו ניצולים ספורים מקהילות של רבבות יהודים. אחת החוזרות, אשה שבאה מהעיר סוסנוביץ הסמוכה לאושוויץ סיפרה על שלושה כבשנים לשריפת יהודים שהוקמו במחנה הסמוך לאושוויץ. בעקבות עדויותיהם פרסמה הנהלת הסוכנות ב-23 בנובמבר 1942 הודעה לפיה נתקבלו ידיעות "ממקורות מהימנים ומוסמכים" שהנאצים החלו במסע השמדה שיטתי של יהודי פולין. הוכרזו שלושה ימי אבל ביישוב, נערכו הפגנות ועצרות עם ברחבי הארץ, והעיתונים הופיעו כשעמודיהם הראשונים נתונים במסגרות שחורות.
הווילה הרומאית בקזאלה
מבנה
הווילה בנויה על כמה פי הכללים שהיו מקובלים בבניית וילות רומיות. יחד עם זאת, ווילה זו גדולה ומפוארת בהרבה מכל וילה אחרת, ואין אף וילה דומה לה; במובן זה התואר "ארמון" מתבקש יותר עבור מבנה זה. השטח שנחשף משתרע על 400 מטרים רבועים, וזהו רק חלק מן המכלול המקורי: עד היום נחשפו רק חלקי הווילה העיקריים, ואילו מבני המשנה של הווילה, כגון מגורי העבדים, בתי מלאכה, אורוות וכדומה לא אותרו עדיין. הווילה בנויה על מדרון מתון, ממזרח למערב; הבזיליקה וחדרי המגורים הפרטיים נמצאים בחלק הגבוה, ממזרח, הפריסטיילום באמצע השיפוע, והכניסה היא בחלק הנמוך. ניתן לחלק את השרידים שנמצאו לארבע קבוצות חדרים עיקריות, כל אחת מהן מקושטת ומעוטרת ברצפות פסיפס משובחות.
פרנסיס קטאני
פגישתו עם דוד בן-גוריון
בעיית יחסי היהודים והערבים בארץ ישראל המשיכה להעסיק את קטאני גם לאחר פגישתו עם בן-גוריון. באפריל 1943, כאשר עלו הצעות לפתור את בעיית יחסי הערבים והיהודים בארץ ישראל על ידי יישובם של ערביי הארץ בעיראק, הגיש קטאני תזכיר לשר החוץ הבריטי אנתוני אידן, שבו הציע להקים בית לאומי יהודי בחלק הבריטי של קמרון שבמרכז אפריקה.
פעילותו העסקית בארצות הברית
פעילתו העסקית של פרנסיס קטאני בארצות הברית הייתה נרחבת. הוא יסד חברה בשם חברת ההובלה המזרחית (Eastern Tarnsport Limited Co) והיה שותף בחברה שייצאה למזרח התיכון כלי רכב ומוצרי חשמל ואלקטרוניקה. היה חבר באגודת מהנדסי הרכב, באיגוד משווקי הרכב ללבנון ולסוריה, במועצה ליחסי חוץ, באקדמיה למדע המדינה, ולכלכלה של ניו יורק, באקדמיה האמריקנית למדע המדינה.
חיים אישיים
פרנסיס קטאני נפטר בשנת 1976, בגיל 79 שנים. הוא הותיר אחריו שני בנים ושתי בנות שהמשיכו לנהל את עסקיו במסגרת תאגיד שנקרא קבוצת קטאני (Kettaneh Group), הממשיך לפעול במאה העשרים ואחת בלבנון, ירדן ובאיחוד האמירויות הערביות. כן פועל התאגיד בערב הסעודית במסגרת חברת בנייה בשם Kettaneh Gonstruction הבונה בנייני מגורים ומבני תעשייה.
הווילה הרומאית בקזאלה
מבנה
המכלול הראשון כולל את הכניסה המונומנטלית לבית, דרך אטריום שדרכו נכנסים מזרחה לפריסטיילום (Peristylum), חצר פנימית שהייתה מוקפת באכסדרה. מצפון לאטריום היה מכלול בית המרחץ. הכניסה לבתי המרחץ הייתה תחילה לפאלאסטרה (palaestra), חדר שנועד להתעמלות, משם לפריג'ידריום (frigidarium), חדר קר, ממנו היו נכנסים למרחצאות עצמם דרך הטפידריום (tepidarium), חדר חם.
האזור השני היה האזור המרכזי, שבמרכזו הפריסטיילום העיקרי. הייתה זו, כאמור, חצר פנימית מרשימה, מקופת אכסדרה, ובמרכזה מזרקה. רוב חדרי המגורים והעבודה היו מאורגנים סביב חצר זו. מצפון לפריסטיילום היו חדרי האורחים, מטבח וחדרי המשרתים, וממזרח היו חדרים פרטיים ובזיליקה גדולה (ראו בהמשך).
בחלקה הדרומי של הווילה היה המכלול השלישי, שהיה מאורגן סביב פריסטיילום נוסף, שצורתו אליפטית. לחצר זו נפתח חדר אוכל מרווח, הטריקליניום (triclinium), שבשלושת צדדיו היו גומחות מפוארות (אפסיס), מעוטרות בסצנות מן המיתולוגיה הרומית, במיוחד הרקולס.
הפסיפסים
הפסיפסים שנמצאו בווילה הם מוקד העניין העיקרי שבה. הם נוצרו ככל הנראה בידי אומני פסיפס מצפון אפריקה, בשיא פריחתה של אומנות זו. ההערכה היא שלפחות שני רבי-אומן עבדו בווילה: האחד יצר פסיפסים המתארים תמונות מן המיתולוגיה הקלאסית, והשני תיאר תמונות עכשוויות יותר. מגוון הנושאים המתוארים בפסיפסים הוא גדול: מיתולוגיה, תמונות ציד, צמחייה וחי, סצנות ביתיות, ועוד. כמעט כל חמישים החדרים בווילה מעוטרים בפסיפסים, בשטח כולל של 3500 מטרים רבועים. גם העמודים והקירות בווילה היו מעוטרים בגבס צבוע, גם בפנימה של הווילה וגם בחלקיה הצבעוניים. חלק ניכר מעיטורים אלה השתמר.
גלשן מלאי
גלשן מלאי (שם מדעי: Galeopterus variegatus) הוא מין של גלשן (המכונה לעיתים בשם השגוי "למור מעופף"), החי באינדונזיה, מלזיה, תאילנד וסינגפור. הוא מין הגלשן היחיד בעולם מלבד הגלשן הפיליפני שחי באיי הפיליפינים.
הגלשן למעשה אינו מין של למור, וגם אינו יכול לעוף - הוא פשוט דואה מעץ לעץ וכך משיג את מזונו ונמלט מפני טורפים. הוא שוכן עצים, פעיל בלילה וניזון מחלקי צמחים רכים כגון עלים צעירים, נבטים, פירות ופרחים. אחרי תקופת היריון של 60 יום, צאצא יחיד נתלה על הבטן של אמו בעזרת קרום עור גדול שגדל עליה (בדומה לחיות הכיס). הגלשן המלאי תלוי בקיום היערות, ואם חלק נרחב מהיערות יכרתו - הוא ייכחד.
הגלשן המלאי מוגן על ידי חוק לאומי. נוסף לכריתת היערות ואיבוד סביבת המחיה, ציד לצורך פרנסה מהווה איום עיקרי. צריך מידע נוסף על הצטמצמות אוכלוסייה, אבל כעת הסכנה מתרחשת לאט מספיק על מנת שהגלשן יהיה תחת מצב השימור "ללא חשש" ברשימה האדומה של IUCN.
מיון ואבולוציה
ישנן שתי אוכלוסיות של הגלשן המלאי, שלא נפרדות באופן ברור מורפולוגי האחת מן השנייה; האחת, שבה הגלשנים גדולים יותר, נמצאת במדף יבשתי ליד איי סונדה, ובחלק היבשתי של דרום-מזרח אסיה. האחרת, האוכלוסייה של גלשנים קטנים יותר, נמצאת בלאוס ובאיים הסמוכים. כפי שצוין לעיל, הגלשנים באוכלוסייה של לאוס קטנים יותר מהגלשנים באוכלוסיית סונדה בכ-20%. בשונה מהחלוקה שהוזכרה לעיל, יש לגלשן המלאי ארבעה תת-מינים: מחקר גנטי שבוצע לאחרונה מהווה בסיס להשערה שתת-המינים של מלזיה, החלק היבשתי, ג'אווה וסומטרה שייכים למין שונה מהסוג Galeopterus.
התנהגות ואקולוגיה
הגלשן המלאי מטפס טוב על עצים, אך הוא חסר-אונים על הקרקע. "כנפיו" עשויות העור מתחילות מצווארו, ומתמשכות לאורך אצבעותיו, אצבעות רגליו וציפורניו. חלק זה בגוו משמש אותו לגלישה מעץ לעץ, והוא יכול לגלוש כ-100 מטרים בעזרת "כנפיו". הוא יכול לנווט בעת גלישה, אך רוח וגשם יכולים להקשות עליו את הגלישה. הוא בדרך כלל גולש באזורים פתוחים או בחופה (החלק העליון) של יער הגשם, במיוחד ביערות גשם טרופיים. הגלשן צריך מרחק מסוים כדי לנחות על העץ בשלום וכדי למנוע פציעה.
בדרך כלל, הגלשן ניזון מעלים, ניצנים, פרחי קוקוס, פרחי דוריאן, פירות ומוהל מסוגים מסוימים של עצים. הוא ניזון גם מחרקים בחלק מבורנאו. מקורות המזון תלויים בסביבת המחיה, בסוגי הצמחייה ובזמינות.
הגלשן המלאי נמצא בדרך כלל בחופת יער הגשם. הוא עשוי לבקר בכמה וכמה מיני עצים בלילה אחד, או במין אחד בלבד. ניתן גם לראות אותו מלקק קליפות עץ של מיני עצים נבחרים כדי להשיג מים, מזון, מלחים ומינרלים.
מפעל משנה תורה
מפעל משנה תורה הוא מיזם ישראלי שהחל בשנת 2004 במטרה לקדם את לימוד דברי הרמב"ם, בפרט ספרו משנה תורה, באמצעות הוצאת מהדורה מדויקת ומבוארת של ספר זה, ברוחו של הרמב"ם ועל פי כתביו.
גלשן מלאי
תפוצה וסביבת חיים
תפוצתו של הגלשן משתרעת על פני דרום-מזרח אסיה, מאזור סונדה לצפון לאוס, קמבודיה, וייטנאם, תאילנד, מלזיה, סינגפור, ברוניי, אינדונזיה (קלימנטן, סומטרה, באלי, ג'אווה), ואיים סמוכים נוספים. לעומתו, הגלשן הפיליפיני נמצא רק בדרום הפיליפינים.
מפעל משנה תורה
ב-2009 זכה יוחאי מקבילי בפרס אגרסט לתרבות יהודית, על ייסוד מפעל משנה תורה.
גלשן מלאי
תפוצה וסביבת חיים
הגלשן המלאי מותאם לכמה וכמה סביבות מחיה הכוללות צמחייה, כולל גינות, יערות גשם, יערות הרריים, יערות נשירים ועוד.
מפעל משנה תורה
הרכב המכון
את המפעל הקים יוחאי מקבילי, מתלמידיו של הרב יוסף קאפח. המפעל הוא גוף עצמאי שעיקרו הוא עבודת מתנדבים. בשיתוף עם המפעל עובדים ארגונים ויחידים רבים ומגוונים: ישיבות, מכונים, חוקרים ומומחים רבים מן האקדמיה. רוב העוסקים בו עושים זאת בהתנדבות.
משנה תורה בכרך אחד
הפרויקט המרכזי שהתחיל את המפעל, היה הוצאה לאור של ספר משנה תורה בכרך אחד (בפורמט גדול), על פי מהדורתו של הרב יוסף קאפח, בפיסוק חלקי, ובצירוף שינויי נוסחאות ממהדורות אחרות ומפתחות רבים. בניגוד למקובל, הודפס הספר ללא השגותיו של הראב"ד, וללא נושאי כלים או פרשנים כלשהם. זאת משום ש"תוספת מפרשים מעקרת את מאפייני המהדורה: בכרך אחד ללוות כל תלמיד, רב וחוקר. דבריו של הראב"ד עם השגותיו, דורשים גם מענה על השגותיו, החורגים מהמסגרת והמטרה שנדרשנו לה במהדורה זו. מטרת עיסוקם של המפרשים המסורתיים היא חשיפת מקורותיו של הרמב"ם ודרכי פסיקתו, ולא פרשנות עממית."
המהדורה המבוארת
המפעל הוציא לאור גם מהדורה מבוארת של משנה תורה, שהביאור בה בנוי על יסוד פירושיו של הרמב"ם במשנה, תשובותיו, ועוד. לעיתים מובאים בביאור בקצרה הסבריהם של נושאי כליו של הרמב"ם כדוגמת המגיד משנה והכסף משנה ודבריהם של פרשנים נוספים כדוגמת רבי תנחום הירושלמי בספרו "המדריך המספיק", וכן פרשנים בני דורנו כגון הרב יוסף קאפח והרב נחום אליעזר רבינוביץ'. מפעל הביאור פועל בשיתוף פעולה עם גורמים רבים והמבארים פועלים מישיבות ומוסדות רבים ומגוונים, כגון מכון משפטי ארץ, מכון המקדש, מכון התורה והארץ ומכון מש"ה.
תרגום וביאור למורה הנבוכים
מהדורה הכוללת תרגום חדש מאת ד"ר הלל גרשוני וביאור בעריכת הרב ד"ר מקבילי וצוות מבארים. התרגום כלל עבודת נוסח מקיפה על בסיס כתבי יד רבים. המהדורה מציעה חלוקה מסודרת לחטיבות פרקים, כאשר כל פרק מחולק לפסקאות בעלות כותרות-משנה.
הביאור נכתב ברוח הוראת הרמב"ם לתיאום הפרקים זה עם זה, תוך השוואה לחיבורים אחרים של הרמב"ם, מתוך ראיית שיטת הרמב"ם כמכלול (שיטת "רמב"ם על פי הרמב"ם"). הביאור מיועד לליווי הקריאה השוטפת של הלומד, ועל כן הוא מתאפיין בקיצור תוך שילוב מובאות רלוונטיות מדברי הרמב"ם במקומות אחרים. לצד הביאור מופיעים קטעי הרחבה רבים העוסקים במונחים, בנושאים ממוקדים או בסתירות בדברי הרמב"ם. חלק מהקטעים מציעים פרשנות המגשרת בין דברי הרמב"ם שהיו מתאימים לזמנו, לבין ימינו. לדברי אנשי המפעל, הסינרגיה בין התרגום לביאור יוצרת מאליה טקסט שאינו טעון ביאור, ובמקביל מאפשרת לביאור עצמו להתמקד בעניינים המוקשים ופחות בפתירת ניסוח מסובך.
המהדורה כוללת שלושה כרכים, אחד עבור כל חלק. היא יצאה לאור בשנים תשע"ח-תשפ"א (2018-2021) ולוותה בסדרת שיעורי אינטרנט. המהדורה זכתה להמלצותיהם של רבנים וחוקרים, שחלק מהן צורפו כהקדמות לחלקים השונים. בין הממליצים: פרופ' זאב הרוי, פרופ' מנחם קלנר, הרב פרופ' נחום אליעזר רבינוביץ, הרב יעקב אריאל, פרופ' חנה כשר ופרופ' משה הלברטל. לרגל השקת הכרך השלישי נערכו שני כנסים שעסקו במורה הנבוכים ובמשנת הרמב"ם, האחד במרכז האקדמי שלם והשני באוניברסיטת בר-אילן.
לימוד הרמב"ם היומי
המפעל מארגן לימוד יומי של מהדורת המפעל המבוארת בקרב הציבור הדתי, והנהלת החינוך הממלכתי דתי אימצה בשנים 2013–2015 את ספרי המפעל לתוכנית שבה נלמד מדי יום הרמב"ם היומי.
ב-2014 קיבל ארגון הרמב"ם היומי המבוסס על לימוד ספרי המפעל את פרס ירושלים במסגרת כנס ירושלים האחד עשר, על הפצת תורה.
מהדורות דיגיטליות לספרי המכון
המפעל יצר גם יישומון לאנדרואיד ואייפון בשם רמב"ם פלוס. ביישומון אפשר לקרוא בחינם את הנוסח של מהדורת המכון לספרי משנה תורה ומורה הנבוכים, ובתשלום ניתן לקבל בו גישה גם לביאור. האפליקציה תומכת בהצגת נוסח הרמב"ם עם או בלי ניקוד, ובגדלים שונים שניתנים להגדרה. למנויים שיש להם גישה לביאור, הקשה על הלכה שיש לה ביאור גורמת להופעת הביאור בתחתית המסך. כפתורים ייעודיים באפליקציה מפנים את הלומד אל הפרקים הנלמדים כל יום במסגרת תוכנית לימוד הרמב"ם היומי.
המפעל מחזיק ברשת גם אתרי אינטרנט ייעודיים שבהם ניתן למצוא את מהדורת המפעל למשנה תורה ולמורה הנבוכים.
ספרים שיצאו במסגרת המפעל
עד כה יצאו במסגרת מפעל משנה תורה:
אוסקר (דג)
דג האוסקר (שם מדעי: Astronotus ocellatus) הוא מין של דג ממשפחת הציקלידים. האוסקר ידוע בשמות נוספים כמו אוסקר נמר, ציקליד קטיפה וציקליד שיש. בדרום אמריקה, סביבתו הטבעית של הדג, ניתן למצוא אותו למכירה כדג מאכל בשווקים המקומיים. ניתן למצוא את הדג באזורים נוספים כמו סין, אוסטרליה וארצות הברית. בארצות הברית ובמדינות נוספות הוא נחשב לדג פופולרי לגידול באקווריום.
טקסונומיה
המין תואר לראשונה בשנת 1831 על ידי האיכתיולוג לואי אגסי תחת השם Lobotes ocellatus מאחר שהוא האמין בטעות שמדובר בדג ים. בהמשך סווג המין לסוג Astronotus. המין ידוע גם בשמות: Acara compressus, Acara hyposticta, Astronotus ocellatus zebra, ו-Astronotus orbiculatus.
תפוצה וסביבת מחיה
האוסקר מופיע באופן טבעי בפרו, אקוודור, קולומביה, ברזיל וגינאה הצרפתית, נהר האמזונאס, כולל אזור האגן ומערכת הנהרות (פוטומיו, ריו נגרו, סולימוס ואוקיאלי כמו כן ניתן למצוא אותם בשפכי הנהרות אפרואג' ואויפוק. בסביבתו הטבעית ניתן בדרך כלל למצוא את הדג בנהרות מים לבנים שבהם המים נעים לאט יחסית ונצפה כשהוא מסתתר תחת ענפים ששקעו. ניתן למצוא אוכלוסייה פראית גם בסין, בצפון אוסטרליה ובפלורידה כתוצר לוואי של המסחר בדגי נוי. המין מוגבל בתפוצתו בשל חוסר יכולתו לחיות בטמפרטורות נמוכות. טמפרטורה מתחת ל-12.9°C נחשבת קטלנית לדג.יש דיווחי תצפיות על הימצאות הזן בכנרת.
דו-צורתיות זוויגית
המין נחשב למונומורפי, כלומר - אין הבדל בין זכרים ונקבות. נטען כי הזכרים גדלים מהר יותר מהנקבות, ובחלק מהאוכלוסיות בטבע נראה כי לזכרים כתמים שחורים בבסיס סנפיר הגב שלהם. המין מגיע לבגרות מינית בסביבות גיל שנה מתרבה במשך תשע עד עשר שנים. תדירות ותזמון הרבייה קשור כנראה להופעת גשמים. לא הרבה ידוע על רביית האוסקרים בטבע, אך ידוע כי הם מטילים את הביצים על האדמה ושומרים על הצאצאים כזוג. המין אוסקר שחור (Astronotus crassipinnis) הקרוב לאוסקר נצפה כשהוא מאחסן מזון בפיו בעיתות סכנה, כנראה במטרה להגן עליו בצורה המזכירה את האופן שבו מחזיקים דגים מסוימים את צאצאיהם בפה לשם הגנה. התנהגות זו לא נצפתה אצל אוסקרים רגילים (A. ocellatus). בשבי נצפו זוגות דגים כשהם בוחרים ומנקים שטח ישר, אופקי או אנכי, ועליו הם מטילים בין 1,000 ל-3,000 ביצים. כמו רוב הציקלידים גם האוסקר מטפל בצאצאיו, אך תקופת הטיפול בטבע אינה ידועה.
רבייה מבוקרת
במרוצת השנים פותחו מספר זנים בעלי מראה מיוחד עבור תעשיית דגי הנוי. זנים אלה כוללים דגים בעלי כתמים אדומים מודגשים ומרובים יותר לאורך גופם, לבקנים, בהירים וזהובים. דגי אוסקר בעלי כתמים אדומים משוישים נמכרים תחת השם אוסקר נמר אדום. אוסקרים שמרבית גופם מכוסה אדום נמכרים תחת השם אוסקר אדום. דגם הצבע האדום משתנה בין הפרטים השונים. ישנו דיווח על דג מהממלכה המאוחדת שהסימנים האדומים שעל גופו יצרו את המילה "אללה" בערבית. בשנים האחרונות פותחו גם זנים ארוכי סנפירים. המין הוא בין המינים שעוברים לעיתים תהליך של צביעת דגים מלאכותית. תהליך זה מזיק לבריאותם של הדגים.
גולדבאום
גולדבאום, גולדבוים או גולדבום (יידיש: גאָלדבוים, גרמנית: Goldbaum) הוא שם משפחה יהודי אשכנזי שמקורו מגרמנית או מיידיש, פירושו עץ זהוב או עץ זהב.
{{פירושונים|
ראו גם
}}
נווה כפיר
נווה כפיר היא תת-שכונה בדרום-מזרחה של העיר תל אביב-יפו. היא שוכנת בכפר שלם, ממזרח לשכונת בית יעקב ומצפון לדרך בר לב (דרך לח"י).
היסטוריה
עד לשנות ה-70 הייתה שכונת כפיר חלק מכפר סלמה-כפר שלם. בתיה היו בתים חד קומתיים ישנים. באותה עת החלה עיריית תל אביב-יפו לפנות את תושבי סלמה מבתיהם ובנתה עבורם שיכונים סביב הגרעין המרכזי של הכפר. השכונות החדשות שהוקמו הן: נווה אליעזר, ניר אביב, נווה חן, נווה בארבור, נווה צה"ל ולבנה. על תכנון שכונת כפיר הופקד האדריכלים אורה ויעקב יער וע. הלל, אשר זכו ב-1980 בפרס רוקח עבור עבודתם. השכונה תוכננה עבור חברת "חלמיש".
מבנה השכונה
השכונה נבנתה בצורה ייחודית כאשר כל בלוק מורכב מעשרה בניינים בני ארבע קומות ובניין גבוה אחד של שמונה קומות. הבלוקים מתעקלים כקוביות וסובבים כמסגרת עם פינות משופעות ובתוך המסגרת ישנה גינת משחקים עם פינת דשא. בסך הכל ישנם בשכונה חמישה בלוקים כאלו. באופן פורמלי מקיפה השכונה רק את הבלוקים האלה ומבנה דיור מוגן לקשישים, אולם נהוג לכלול בה גם בתים נוספים שקמו בשנים האחרונות על חורבות כפר שלם.
חינוך וקהילה בשכונה
בשכונה מספר בתי ספר - בית הספר "כפיר" הממלכתי, ובית הספר "קהילות יעקב-שערי ציון" של החינוך העצמאי. בשנת תשס"ט נפתחה בה ישיבה חדשה בשם "ישמח בו".
בקצה שכונת כפיר נבנה על ידי חלמיש בית דיור מוגן לקשיש שבו חיים קשישים בקהילה אחת. סמוך לבית הקשישים נפתח מועדון על ידי קרן תל אביב לפיתוח שבו שוכן "בית חם", מקום מפגש חברתי לבני נוער, בו הם יכולים לפגוש צוות מקצועי ולזכות לאוזן קשבת.
סמוך לשכונה בדרך בר לב שוכנת משטרת השכונות שהיא חלק ממרחב יפתח.
ארטמיס פאול: המזימה של אופאל
ארטמיס פאול: המזימה של אופאל הוא ספר פנטזיה לנוער שפורסם לראשונה בשנת 2005, ובארץ בשנת 2008, הרביעי במספר בסדרת הספרים ארטמיס פאול מאת הסופר האירי אואן קולפר. אחרי "ארטמיס פאול: צופן הנצח" וקודם ל"ארטמיס פאול: המושבה האבודה", מתרכז הספר בניסיון השני של הפיה המבריקה אופאל קובוי למרד (אחרי הניסיון הראשון שלה ב"ארטמיס פאול: התקרית בקוטב הצפוני" נחל כישלון) ומאמציהם של ארטמיס פאול וחברי הפיות שלו לעצור אותה.
עלילה
הספר מתחיל עם הפיה אופאל קובוי הנמצאת בתוך בית חולים פסיכיאטרי ומזייפת קומה, כדי להימנע ממאסר על ידי כוחות משטרת הלפריקונים שרודפים אחריה בעקבות הניסיון הנכשל שלה למרד ושליטה עולמית (שלוקחים חלק בארטמיס פאול: התקרית בקוטב הצפוני).
קובוי, אשר הייתה במעקב מתמיד בכל שעות היממה ונעשו לה בדיקות DNA כל ארבע שעות מטעם משטרת הלפריקונים כדי להבטיח שאופאל נמצאת בתוך התא המבודד, בעזרת האחים בריל מצליחה אופאל לברוח ולהחליף את עצמה בשיבוט, אשר זהה אליה (ההבדל היחידי הוא שלשיבוט אין מוח). אחרי בריחתה היא הורגת את המפקד ג'וליוס רוט ממשטרת הלפריקונים (ומפלילה את סרן הולי שורט ברצח), ומשלחת ביו-פצצה לארטמיס פאול, שלאחר מחיקת הזכרונות בספר הקודם נמשך בחזרה לענייני הפשע וכל טוב-ליבו נעלם. אופאל נכשלת בניסיון להרוג את ארטמיס ואת שומר-ראשו.
לאחר מכן, קובוי ממשיכה בתוכניתה לעזור לג'ובאני זיטו, המליונר האיטלקי המפורסם הפעיל בנושאי איכות הסביבה, לשלוח גששית למטה מתחת לאדמה, אשר, לפחות בתוכנית של קובוי, תגרום לגילוי הפיות בידי בני האדם, ולהתחלת מלחמת זנים כוללת, אשר תוביל להשמדת זן הפיות.
ארטמיס מוצל מסצנת התקפת הביו-פצצה בידי הולי. אחר כך הם נשבים בידי קובוי ומושלכים לפארק שעשושים שורץ-טרולים אשר ידוע בשם אחד-עשר פלאי העולם האנושי (מכיל מבני מודלים לא רק של שבעת פלאי העולם העתיק אלא גם הוספות של אבו סימבל, בורובודור, פסלי המואיי באי באי ראפה נוי, ושרידי הארמון הפרסי שבפרספוליס). אחרי קרב נואש מול עדר טרולים על מקדש ארטמיס באפסוס, הם מוצלים בידי הפושע הרשמי מאלץ' דיגמס ובאטלר.
לאחר מכן, הסיפור עוקב אחרי המאבק על הגששת, שסוגרת על המחילה מ-7. הגששת לבסוף מפספסת את המחילה, קובוי נעצרת בידי משטרת הלפרקונים, והולי מנוקה מכל ההאשמות על רציחת המפקד רוט. עם זאת, היא מדוכאת מהמחליף של המפקד רוט, ארק סול, אז היא מתפטרת ומתחילה עסק חקירות פרטיות עם מאלץ' דיגמס.
בסוף דבר נראה שארטמיס פאול השתנה לטובה, שכן הוא תרם באנונימיות את הציור הגנוב הגנב מעולם הפיות, שאותו הוא גנב לפני תקיפת הביו-פצצה של קובוי, למוזיאון הלובר.
הצופן
יש בתחתית הספר צופן סודי, אשר מכיל מסר מפולי. המסר ניתן לתרגום מהשפה הגונומית, אשר זמינה בקובצי ארטמיס פאול מאת אואן קולפר, או באתר ארטמיס פאול.
ההודעה על הכריכה של הוצאת ארצות הברית, כמעט בלתי מובחנת, אומרת "אופאל רוצה נקמה", והיא חוזרת כמה פעמים על הצדדים של הצינורות.
הסימנים הגנומיים מסביב למולקולות בכריכה הקדמית אומרים "DNA לעולם לא משקר". (גם בהוצאה העברית, המשפט נשאר באנגלית, ולכן הוא נקרא DNA never lies)
משוב חקלאות
משוב חקלאות הוא ירחון שמוציאה לאור חברת משוב גרופ ועוסק בענף החקלאות, תוך התמקדות בכלכלה חקלאית. בירחון מתפרסמים מחקרים ומאמרים, מדווח על פיתוחים טכנולוגיים ומסקר אירועים וחדשות מהארץ ומחו"ל.
משוב גרופ מפעילה את האתר חדשות החקלאות והכלכלה הירוקה משוב ניוז mashov.news
היסטוריה
"משוב חקלאות" נוסד בספטמבר 1987 על ידי חיים אלוש. עורכו הראשון של הירחון היה עמיר רפפורט. "משוב חקלאות" היה בעת הקמתו העיתון החקלאי הבלתי תלוי היחיד. עיתוני החקלאות האחרים שיצאו אז לאור היו בבעלות ארגונים חקלאיים.
ועידת ישראל לחקלאות
הירחון מפיק את ועידת ישראל לחקלאות, העוסקת בתרומת החקלאות לכלכלה, לביטחון ועוד. הוועידה הראשונה התקיימה באוקטובר 2010 בקיבוץ כפר בלום במעמד נשיא המדינה שמעון פרס. ועידות נוספות התקיימו בקיבוץ רביבים, בגני התערוכה ועוד. החל משנת 2016 מתקיימת הוועידה במשך יומיים בירושלים
משוב ניוז אתר חדשות החקלאות והכלכלה הירוקה
משוב ניוז” אתר חדשות עדכניות 24/7, בנושאי חקלאות, גינון ואיכות הסביבה מהארץ ומהעולם. אתר האינטרנט הוקם בספטמבר 2013.
קישורים חיצוניים
https://mashov.news/ https://mashov.online/ https://www.facebook.com
באפוסם
באפוסם (באנגלית: Bafoussam) היא עיר גדולה במערב קמרון ובירתו של אזור המערב. לפי מפקד האוכלוסין משנת 2008, מתגוררים בעיר כ-347,517 תושבים. באפוסם נחשבת למרכז סחר חשוב באזור זה של קמרון. החקלאים באזור מגדלים תירס, קפה ותפוחי אדמה.
האזור יושב במאה ה-14. העיר עצמה התבססה במאה ה-20.
בעיר משחקת קבוצת הכדורגל ראסינג באפוסם. הכדורגלנים הידועים ז'רמי ופייר וובו נולדו בעיר.
ריקי צ'אמפ
ריקי צ'אמפ (באנגלית: Ricky Champ; נולד ב-1 ביולי 1980) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
צ'אמפ נולד בסאות'אנד-און-סי שבאסקס באנגליה. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד פול בקומדיית המצבים "הוא והיא". עוד שיחק בסדרה הקומית "Crims", בסדרה "Plebs", ובעונה השישית של סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס" של רשת HBO. ב-2018 החל להופיע באופרת הסבון "איסטאנדרס" בתפקיד סטיוארט הייוויי.
חכלילית עצים
חכלילית עצים (שם מדעי: Phoenicurus phoenicurus) היא מין של ציפור קטנה ממשפחת החטפיתיים. אורכה 14-13 ס"מ. ותפוצתה משתרעת על פני כל אירופה, מערב ומרכז אסיה.
תיאור המין
השם בערבית: חומיירא. פירוש השם המדעי - Phoenicurus - "חכלילית זנב": Phoinix - אדום, ארגמני. ouros - זנב.
חכלילית העצים ציפור קטנה למדיי עד בינונית ודקת גזרה. אורכה 13 -14 ס"מ, משקלה 14- 19 גרם ומוטת כנפיה 22- 27 ס"מ. לזכר גרון ופרצוף בגוון שחור (לצעירים עשוי להיות מעורב לבן). גם המקור והרגליים שחורים. החזה והבטן כתומים בוהקים. החלקים העליונים בגוון אפור-כחלחל. מצחו לבן וזנבו אדום ערמוני.
הנקבה חומה כולה. בהירה יותר בחלקים התחתונים בגוון בז', ולעיתים מנומרת קלות בצדי הגוף ובחזה. גם לנקבה יש נוצות זנב ערמוניות וכן טבעת עין בהירה. היא נוהגת להרטיט את זנבה מעלה מטה, בתנועה אופיינית לשאר החכליליות.
תפוצתה של חכלילית העצים נרחבת ביותר ומשתרעת על פני כל אירופה, מערב ומרכז אסיה. בישראל מצויה בעיקר בגליל, ברמת הגולן ובירושלים.
תת-מינים
קיימים ומוכרים ארבעים וארבעה תת-מינים.
בישראל מופיעים שני תת-מינים:
מזון
מזון החכלילית מבוסס בעיקר על חרקים כגון: זבובים, פרפרים, חיפושיות, עכבישים וזחלים, ולעיתים גם גרגרים שונים. היא נוהגת לרוב לעמוד בתוך שיחים, להגיח במהירות אל המזון ואז לשוב למסתורה. לאחר מכן תרטיט את זנבה.
זמני נדידה
בישראל נצפות חכליליות עצים רבות נודדות בסתיו ובאביב. החל מתחילת אוגוסט ועד אמצע ספטמבר נודד חולף תת-המין "לבן הכנף". החל מאמצע ספטמבר ועד נובמבר נודד תת-המין השכיח phoenicurus שדוגר באירופה. באביב נודד ראשון תת-המין "לבן הכנף". בנדידת האביב מקדימים הזכרים את הנקבות במספר ימים.
מקום חיות וקינון
בתי הגידול מגוונים וכוללים יער פתוח וחורשים, שולי יערות בהם הצמחייה פתוחה למחצה, מטעים, פארקים וגינות נוי וכן לאורך נחלים ותעלות.
הקינון באירופה, מסוף אפריל עד אמצע יולי, בצפון פינלנד מסוף מאי עד סוף יוני ובמרוקו בין מאי ליולי. הקן בנוי בצורת סלסילה מעשבים, שורשים ואזוב ומרופד בשיער ונוצות. היא מקננת בחורים בעצים או בקירות, בגובה של 1- 6 מטרים. בכל הטלה 5- 7 ביצים בצבע כחול בהיר עד כחול ירקרק. הדגירה נמשכת 12- 14 ימים.
חלק מהקינים מאוימים על ידי קוקיה אירופית.