cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אריה יהודה לייב תאומים
תולדות חייו
בשנת ה'תקע"ה, בהיותו כבן 88, נפטר רבה של ברודי ר' מאיר קריסטנפולר, הוחלט למנותו לרבה של העיר, למרות גילו המופלג. בשנת ה'תקפ"ז, כשמלאו לו מאה שנה, נבצר ממנו לשמש בתפקיד בשל חולשתו, ולכן מינו בני העיר את הרב אלעזר לנדא (נכדו של רבי יחזקאל לנדא ובעל "יד המלך") כרב, מבלי להודיע לרב תאומים על כך. הרב לנדא נפטר כארבע שנים לאחר מכן במגפת הכולרה שפרצה בברודי.
נפטר בד' באלול ה'תקצ"א (אוגוסט 1831), בגיל 103. הרב שלמה קלוגר שכיהן באותה העת כמגיד מישרים בעיר, הספידו.
גאורגי צ'רדאנצב
גאורגי ולדימירוביץ' צ'רדאנצב (ברוסית: Гео́ргий Влади́мирович Черда́нцев ; נולד ב-1 בפברואר 1971, מוסקבה) הוא פרשן ספורט רוסי ומנחה טלוויזיה. ידוע בעיקר בתור פרשן ספורט עבור ערוצי הטלוויזיה NTV ו-NTV-פלוס. דובר הפרמייר-ליג הרוסי (2004-2007). עובד כפרשן בערוץ הטלוויזיה Match TV.
ביוגרפיה
צ'רדאנצב נולד ב -1 בפברואר 1971 במוסקבה. הוריו עבדו בפקולטה לביולוגיה של אוניברסיטת מוסקבה. . סבא רבא שלו כתב את ספר הלימוד הרוסי הראשון על קצרנות. סבא רבא אחר - גלב ניקנורוביץ' צ'רדנצב - יצר את המפה הגאוגרפית הראשונה של אוזבקיסטן ואחד הרחובות ואחוזת דיור בטשקנט נקראו על שם צ'רדנצב.
בשנת 1987 סיים את לימודיו בבית הספר המיוחד מספר 23 במוסקבה (כיום בית ספר 1253), בהוראת מספר מקצועות באנגלית. הוא החל לשחק כדורגל בגיל 7 בהדרכתו של המאמן אולג וסילביץ' שאחין, מורה לחינוך גופני. בשנים 1982–1989 שיחק באליפות הכדורגל במוסקבה במדי ספרטק-2, אך נאלץ לסיים את קריירת הכדורגל שלו בגלל פציעה בברך.
הוא סיים את לימודיו במחלקה הרומנו-גרמנית בפקולטה הפילולוגית של אוניברסיטת מוסקבה בשנת 1992. התמחה כמתרגם ומורה לאנגלית. הוא גם דובר איטלקית. לאחר סיום הלימודים הוא עבד במחלקה המשפטית באחד הבנקים ובסוכנות נסיעות. במשך 2 סמסטרים למד גם בפקולטה לכלכלה של המכון המלכתי ליחסים בינלאומיים של משרד החוץ במוסקבה.
טלוויזיה
הוא עובד בטלוויזיה מאז 1996 - השנה שבה גויס לצוות חברת הטלוויזיה NTV-Plus. הוא התחיל כמתרגם, ואז החל להשמיע סיפורים קטנים, דיווחים, ביקורות על אליפויות הכדורגל. הוא היה כתב בתוכנית "מועדון הכדורגל" בהנחיית וסילי אוטקין. ככתב, הוא הכין כתבות על גביע העולם 1998 (בערוץ NTV). הוא היה פרשן במשחק הכדורגל משנת 1998 במסגרת גביע העולם בצרפת בין הנבחרות הלאומיות של איטליה ונורווגיה.
מסתיו 1999 ועד יוני 2001, הוא היה המארח ומנחה התוכנית "שבוע הכדורגל האירופי" בערוצי TNT ו-NTV Plus. הנחה מספר תוכניות של "מועדון הכדורגל" בתחילת שנות האלפיים במקום וסילי אוטקין.
בשנים 1999–2009 ניהל את תוכנית הניתוח "בעיטה חופשית" בערוץ NTV Plus Football. משנות האלפיים ועד 2015, צ'רדנצב היה גם המחבר והמארח של תוכניות הכדורגל האנליטיות Countdown, 2:1, PostScript, תעשים דקות ותוכניות אחרות ב-NTV Plus Football ואז בערוץ Nash Fooball.
בתקופתו ב-NTV Plus הוא היה פרשן בעיקר במשחקי אליפות איטליה בכדורגל. הוא גם עבד כפרשן בשידורי אליפות העולם ואליפות אירופה בשנת 2000 (ממוסקבה), 2002, 2008 ו-2016. הוא גם היה פרשן בשלושת משחקי גמר ליגת האלופות של אופ"א - בשנים 2003, 2007 וב-2015, כמו גם על משחק הגמר בגביע אופ"א 2007/2008 בין זניט לריינג'רס (עבור NTV Plus). הוא גם היה פרשן המשחק בין הנבחרות הלאומיות של הולנד ורוסיה באליפות אירופה ב-2008 שבה העפילה רוסיה לראשונה לחצי גמר היורו.
ממרץ 2008 ועד דצמבר 2011 הנחה את התוכנית "ליל הכדורגל" בערוץ NTV.
במהלך מונדיאל 2014, הוא הנחה את מדור "תא הכדורגל" בתוכנית "מועדון הכדורגל בגביע העולם" ברשת NTV-Plus.
מאז 1 בנובמבר 2015, בשל פירוק מערכת עורכי הספורט ברשת NTV Plus, הוא נכנס לתפקיד הפרשן והמארח של התוכנית "כולם לכדורגל!" ו-"אחרי הכדורגל" בערוץ הספורט החדש "Match TV". ב-10 ביולי 2016 יחד עם קונסטנטין גניץ' היה פרשן המשחק האחרון באליפות אירופה בכדורגל 2016 פורטוגל-צרפת בערוץ "Match! Football 1". ב-15 ביולי 2018, יחד עם יורי רוזנוב, הוא היה פרשן המשחק האחרון בגביע העולם 2018 קרואטיה-צרפת.
זינוק לאתמול
זינוק לאתמול (באנגלית: Quantum Leap; מילולית: זינוק קוונטי) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית בעלת חמש עונות ששודרה בארצות הברית בשנים 1989–1993 ובישראל בכבלים בראשית שנות ה-90 וכן בשידורים חוזרים בערוץ 10 בראשית שנות האלפיים. הסדרה זכתה במספר פרסים חשובים, בהם חמישה פרסי אמי, שני פרסי גלובוס הזהב ופרס האיגוד האמריקאי של במאים ומפיקי סרטים.
במאי 2022 רשת NBC הזמינה את הפקתה של סדרת המשך שעלילתה מתרחשת עשרות שנים אחרי אירועי הסדרה המקורית.
עלילת הסדרה
הסדרה עוסקת בהרפתקאותיו של ד"ר סמואל "סאם" בקט (המגולם על ידי השחקן סקוט באקולה), מדען מחונן השוקד על המצאת מכונה למסע בזמן. עקב חוסר תקציב, מחליט המדען להריץ את הפרויקט למרות שלא הושלם במלואו, כתוצאה מכך משתבש משהו במהלך הניסוי. סאם מוצא את עצמו בעבר, אך לא בגופו שלו אלא בתוך גוף של אדם אחר, כך שהסובבים אותו רואים אותו בתור אותו אדם. בכל פרק "מזנק" סאם לגופו של אדם אחר ומנסה בפעולותיו לתקן עוול היסטורי כלשהו שאותו אדם מסוגל להשפיע עליו, ובכך לשפר את חייו של האדם ואת חיי הסובבים אותו. לאחר שסיים את "משימתו" הוא מזנק לפתע ועובר לאדם אחר בתקופה אחרת. סאם אינו שולט בעיתוי הזינוק או בשנה והאדם אליו הוא מזנק. עם זאת, הוא מגלה כי כל ה"זינוקים" נעשים אל שנים שהן חלק מחייו שלו.
בזינוקיו, הוא נעזר בעוזרו אדמירל אָל קאלאביצ'י (המגולם בידי השחקן דין סטוקוול) ובמחשב-על בעל קול נשי בשם זיגי (סאם ואל מתייחסים למחשב כאל "היא"). אל נשאר בזמן ההווה (הסדרה מתחילה בשנת 1989), אך יכול להגיע כהולוגרמה אל הזמן והמקום בו נמצא סאם ולעזור לו להבין מהי "משימתו" - מה השתבש, מה היו התוצאות וכיצד סאם מסוגל לשנות זאת. אל מספק לסאם מידע על ההשפעה של השינויים אותם הוא מבצע ועוזר לו להבין מתי פעולותיו היו לטובה.
לרוב, סאם מזנק אל תוך גופם של בעלי מקצוע שונים, ומסייע להם בעבודתם. בין בעלי המקצוע נמנים:
לפעמים, חווה סאם הרפתקאות מיוחדות, כגון זינוק אל תוך ידוענים (לי הארווי אוסוואלד, ד"ר רות, אלביס פרסלי) או זינוק לתוך קוף במקום בן אדם באחד הפרקים, זינוק חוזר לתוך אותה הדמות בזמנים שונים או זינוק מחוץ לזמן החיים שלו באופן חד פעמי, כאשר זינק לתוך חייו של סבא רבא שלו בזמן מלחמת האזרחים. מדי פעם, סאם מגיע למקורות הנושקים לאירועים היסטוריים (כגון מלון ווטרגייט ערב הפרשה, מלחמת וייטנאם, משבר הטילים בקובה, מלחמת האזרחים האמריקנית) ואף פוגש בידוענים, בהם באדי הולי, וודי אלן, הנרי היימליך, סילבסטר סטאלון, סטיבן קינג, ג'ק קרואק, פרד טראמפ ובנו דונלד טראמפ, מרילין מונרו, ג'ון יוסטון, קלארק גייבל ועוד.
הסדרה מסתיימת בכתובית המספרת כי בת' לא נישאה בשנית, חיכתה לאל ונולדו להם ארבע בנות. כמו כן מסופר כי סאם מעולם לא חזר הביתה (כנראה מתוך בחירה שלו).
ישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים
ישיבת הקיבוץ הדתי בעין צורים הייתה ישיבת שילוב אשר שכנה בקיבוץ הדתי עין צורים שבדרום השפלה. הישיבה נסגרה בשנת תשס"ט.
היסטוריה
הישיבה הוקמה בשנת תשל"ה (1975). בתחילה היוותה מקום ללימוד תורני לחברי ובני הקיבוצים הדתיים, אך לאחר מספר שנים נפתחה לציבור הרחב וכן לתלמידים מחו"ל.
את הישיבה הקימו ידידיה כהן ושמעון הקשר, שגם עמדו בראשה, והיא נדדה בקיבוצי הדרום השונים עד שהוקם מבנה הקבע בקיבוץ עין צורים. בהיותה ישיבת שילוב כיהנו בצוות החינוכי הבכיר הרב אהרן שמש והרב חנן פורת.
בין השנים תש"ס-תשס"ו כיהן כראש הישיבה הרב יואל בן נון. בשנת תשס"ז תפס את מקומו הרב מאיר ליכטנשטיין, כשלצידו מובילים את הישיבה הרב אביה הכהן והרב יואל קרצ'מר-רזיאל.
גם לאחר סגירתה, הישיבה ממשיכה לקיים בית מדרש פתוח לציבור הרחב מדי יום חמישי בבית קהילת ידידיה בשכונת בקעה בירושלים. במהלך שנת תשע"א, התקיימה בישיבה תוכנית אלול של מדרשת עין פרת.
כמו כן, בוגרי הישיבה ממשיכים להתכנס בישיבה לתפילות יום כיפור גם שנים לאחר סגירתה.
אופי הלימוד בישיבה
הישיבה שילבה לימודים ישיבתיים קלאסיים עם לימוד חדשני מעולם המחקר האקדמי. היא ראתה חשיבות בהתמודדות כנה עם שאלות שמציב העולם הפוסט-מודרני, והציבה כאידיאל את דמות האדם הדתי המודרני, הרואה עצמו בין היתר כחלק מהחברה הכללית ושואף להשפיע הן בעולם התורה והן בשאר תחומי החיים.
גישתה הכללית של הישיבה דמתה במידת מה לישיבת הר עציון, ממנה אף הגיעו כמה מן הר"מים המכהנים בה. זאת אף שפתיחותה של הישיבה למחקר התלמוד האקדמי (כגון חקר נוסח) גדולה מזו של הר עציון.
מבחינה פוליטית נחשבת הישיבה למתונה, ובקרב הרבנים והתלמידים התקיימו זה בצד זה דעות מגוונות. בין היתר, חתמו רבני הישיבה על העצומה של תנועת 'יום פקודה', הקוראת להתנגד לכל סוג של סרבנות פוליטית.
הישיבה הוציאה כתב עת בשם משלב, בו לצד המאמרים, הופיעו לעיתים גם קטעי שירה וסיפורת של ר"מים ותלמידים בישיבה.
בשיתוף עם ישיבת מעלה גלבוע פותח בשנת תשס"א נוסח סליחות משולב לאשכנזים ובני עדות המזרח. כיום נעשה בו שימוש גם במספר מוסדות חינוך נוספים ברחבי הארץ.
מסלול ה'שילוב'
מסלול ישיבות הקיבוץ הדתי, ה"שילוב", הוא ייחודי בעולם הישיבות, ומשלב שרות צבאי מלא של 3 שנים (בניגוד לישיבות ההסדר והישיבות הגבוהות, בהן משרתים שירות חלקי). מסלול זה מבטא את ראיית השירות הצבאי כהכרח לצד הרצון לא להיבדל מכלל ישראל, ולכן גם משרתים התלמידים ביחידות מעורבות של דתיים וחילונים כאחד ולא במחלקות נפרדות.
תוכנית ה'שילוב' משלבת את השירות הצבאי עם לימוד של שנתיים בישיבה: שנה לפני השרות: שילוב צעיר (מקביל לשיעור א' בישיבות ההסדר), ושנה באמצע השרות: שילוב בוגר (מקביל לשיעור ג'). לאחר סיום השירות הצבאי חוזרים המעוניינים לתוכנית המשך בישיבה הכוללת הסמכה לרבנות, לימוד הוראה במכללת הרצוג שבאלון שבות וכו'.
בנוסף לכך התקיימה בישיבה תוכנית לתלמיד חו"ל (תוכנית עול"ם), במסגרתה חלק מהתלמידים התגייסו לצה"ל ועלו לארץ.
גל גיבוע
גל גיבוע (באנגלית: Swell – סְוֶול) הוא מונח באוקיינוגרפיה המתייחס לסדרה של גלים מכניים סדירים מאוד המתקדמים לאורך הממשק בין המים לאוויר (שעשוי להיות של אוקיינוס, ימה או אגם), שלעיתים מתייחסים אליהם גם כאל גלי כבידה בזורם. רצף סדיר כזה של גלי ים אינו נוצר על ידי הרוח המקומית, אלא על ידי מערכות מזג אוויר מרוחקות, בהן רוח נשבה במשך זמן רב לאורך מרחק נשיבה (fetch) גדול. זוהי ההגדרה הראשונית של גל גיבוע, והיא מנוגדת לזו של גל שנוצר על ידי הרוח המקומית, ושעדיין נמצא תחת השפעת המנגנונים שיצרו אותו. באופן כללי יותר, גל גיבוע מורכב מגלים שאינם או כמעט ולא מושפעים מהרוח המקומית באותו זמן.
לגלי גיבוע יש לעיתים קרובות אורך גל גדול, כשהערך של אורך הגל עשוי להשתנות רבות בתלות בגודל, העוצמה ומשך הפעולה של מערכת מזג האוויר שאחראית ליצירת גלי הגיבוע, כמו גם בתלות בגודל של מאגר המים; אורכי הגל עולים רק לעיתים נדירות על 150 מטר באזור הים התיכון. אורך הגל של גלי הגיבוע משתנה רבות גם מאירוע לאירוע. למשל, גלי גיבוע עם אורכי גל של יותר מ-700 מטר יכולים להיווצר כתוצאה של סערות חזקות ביותר. עם הגיעם לחוף, לגלי הגיבוע יש טווח תדירויות וכיוונים צר יותר בהשוואה לגלים שנוצרו על ידי רוח מקומית, זאת מכיוון שבמהלך התקדמותם מאזור היווצרותם הם עברו תהליך נפיצה ממושך, כך שהם איבדו חלק ניכר מאקראיותם, וכעת הם לובשים צורה וכיוון מוגדרים יותר.
זמן מחזור וכיוון
גלי גיבוע נוצרים לעיתים קרובות על ידי סערות המרוחקות אלפי מיילים ימיים מהחוף שבו הם נשברים. למשל, קיימים תיעודים על גלי גיבוע שנוצרו באוקיינוס ההודי והגיעו לחופי קליפורניה לאחר שעברו יותר מחצי הקפה סביב כדור הארץ. המרחק העצום שבדרך כלל עוברים גלי הגיבוע במסעם באוקיינוס מאפשר לגלים לעבור תהליך נפיצה אפקטיבי ביותר; גלים שנוצרו עם אותה המהירות ובאותו הכיוון יתקבצו יחד בעוד אלה שנעים אף בשבריר מטר לשנייה לאט יותר יפגרו מאחור, כך שבסופו של דבר יגיעו מספר שעות מאוחר יותר הודות למרחק הרב. זמן ההתקדמות של גל הגיבוע ממקום היווצרו t הוא פרופורציונלי למרחק מהמקור לחוף X מחולק בזמן המחזור של הגל T. במים עמוקים זמן זה הוא, כאשר g היא תאוצת הכבידה. בעבור סערה שמרוחקת מרחק של 10000 קילומטר, גלי גיבוע עם זמן מחזור של T=15 s יגיעו 10 ימים אחרי יצירתם, בעוד גלי גיבוע עם זמן מחזור של 14 שניות יגיעו 17 שעות מאוחר יותר, וכך הלאה. תופעת נפיצה זו של הגעת גלי גיבוע לחופים הוא אחת הדרכים לגלות באיזה מרחק גלי גיבוע נוצרו.
באופן דומה, גם הכיוון של גלי הגיבוע המגיעים לחוף מסוים מוגדר היטב; האורכים האופייניים של אזורי סערה הם קטנים בהרבה מהמרחק אל החוף הקרוב ביותר, כך שעם התרחקותם מאזור הסערה גלי הגיבוע מקבלים באופן טבעי כיוון משותף. עם זאת, המתבונן מהחוף יבחין לעיתים קרובות בהבדלים קלים בכיוון ההגעה של הגלים; הבדלים אלה נובעים בדרך כלל מתוואי הקרקעית שעשוי "להגביר" (באמצעות שבירה) הבדלים זעירים בכיוון ההגעה לכדי הבדלים משמעותיים יותר, או פשוט מכך - הגלים המגיעים הם תערובת של גלי גיבוע שנוצרו בכמה סערות שונות, שהתחוללו באזורים שונים.
איבוד אנרגיה
הדיסיפציה של אנרגיית גלי מים היא חזקה בהרבה בעבור גלים קצרים, וזאת גם הסיבה מדוע גלי גיבוע שמגיעים מסערות מרוחקות יש אורכי גל ארוכים. הדיסיפציה של גלים עם זמני מחזור ארוכים מ-13 שניות היא חלשה מאוד אולם עדיין משמעותית בקנה מידה של האוקיינוס השקט. גלי גיבוע ארוכים אלו מאבדים מחצית מהאנרגיה שלהם לאורך מרחק שנע בין 20,000 קילומטר (מחצית מהיקף כדור הארץ) לרק 2,000 קילומטר. במחקרים על גלי גיבוע נמצא שאובדן האנרגיה הזה תלוי באופן חזק ב"תלילות" גל הגיבוע - הייחס בין גובהו לאורך הגל שלו. הסיבה להתנהגות הזאת אינה ברורה דייה, וייתכן כי הדיסיפציה הזאת היא בגלל חיכוך בממשק שבין הים לאוויר.
דברים בלחש
דברים בלחש הוא אלבום הבכורה של כנסיית השכל, שיצא בשנת 1993 תחת נענע דיסק. השיר החותם את האלבום, "רעפים", הופיע באלבום האוסף "אוסף נענע מספר 2". בין השירים הבולטים באלבום: "אני מאמין", "השיר מהגן", "דברים בלחש".
עומדים ביחד
עומדים ביחד   (בערבית: نقف معًا) היא תנועה פוליטית ישראלית, סוציאליסטית, שדוגלת בשלום, שוויון, צדק חברתי ועצמאות לישראלים ופלסטינים.
לתנועה 8 סניפים ו-9 תאי סטודנטים ברחבי הארץ שהיא קוראת להם "מעגלים", ובהם מאורגנים למעלה מ-4,200 חברים רשומים.
הקמת התנועה ומאבקיה
תנועת "עומדים ביחד" הוקמה בסוף שנת 2015 לאחר שקבוצת פעילות ופעילים מכמה מאבקים, מפלגות וארגונים שונים חברו יחד כדי לייצר התארגנות שתשמיע בציבור קול אחר בזמן ההסלמה הביטחונית של חורף 2015 שכונתה אינתיפאדת הבודדים/הסכינים.
הקבוצה ארגנה סדרה של הפגנות ועצרות ברחבי ישראל תחת הכותרת "עומדים ביחד" שבהן הפגינו יחד יהודים וערבים וישראלים ופלסטינים למען שלום ונגד הגזענות. ההפגנה הראשונה התקיימה בירושלים ב-17 באוקטובר 2015 ומשכה אליה כ-1,500 מפגינים. לאחר סדרה של הפגנות גם ברהט, בחיפה ובתל אביב, החליטה הקבוצה המייסדת להתמסד ולהקים תנועה בלתי-מפלגתית, שתעסוק בארגון מאבקים ובבניית כוח יהודי-ערבי שיפעל למען מימוש מטרות התנועה כפי שנכתבו במסמך המייסד.
מאז הקמתה, השתתפה התנועה במאבקים רבים, שאת חלקם גם יזמה והובילה, בהם המאבק למינימום 5,000 – להגדלת קצבת הזקנה של הביטוח הלאומי, המאבק לסיום הכיבוש ולמען שלום של עצמאות וצדק לשני העמים, המאבק בעד דרום תל אביב ונגד גירוש מבקשי המקלט, המאבק נגד חוק הלאום, המאבק למען 100% הכנסה בתקופת משבר הקורונה, קמפיין "מינימום 40" להעלאת שכר המינימום ל-40 ש"ח לשעה ואחרים.
בתקופת ההסלמה בין ישראל לעזה במאי 2021, יזמה התנועה עשרות אירועי מחאה יהודיים-ערביים ברחבי הארץ בעד שותפות יהודית-ערבית ונגד המלחמה, הגזענות והאלימות, בהם השתתפו אלפים רבים. באחד האירועים הגדולים שארגנה התנועה בזמן ההסלמה, נאם הסופר דויד גרוסמן בפני אלפים בת"א ואמר שבהסלמה "אין תמונות ניצחון, יש רק תמונות של סבל ושל הרס. תבוסה עמוקה של שני עמים".
לקראת סוף שנת 2017, החליטה התנועה להפוך לתנועה דמוקרטית שחברותיה וחבריה בוחרים את הנהגתה ומנווטים את דרכה. בדצמבר 2017 קיימה התנועה את האספה הארצית הראשונה שלה, ביפו, ובה נבחרה הנהגה ארצית על ידי כמה מאות חברים.
מאז גדלה התנועה והתפרסה ברחבי ישראל, כאשר כיום יש לה 8 "מעגלים" מקומיים (כך נקראים סניפיה) ברחבי ישראל, ו-9 תאי סטודנטים באוניברסיטאות ובמכללות. במסגרת התנועה רשומים כ-4,200 חברות וחברים המשלמים דמי חבר חודשיים. באספה הארצית השנייה שהתקיימה ב-28 ביוני 2019 בכפר קאסם, השתתפו מאות רבות של חברי התנועה ונבחרה בה הנהגה חדשה. גם באספה הארצית השלישית, שהתקיימה בנובמבר 2021 בטייבה השתתפו מאות מחברי התנועה, הצביעו על הנהגה ועל הצעה לאסטרטגיה תנועתית לשינוי המציאות בישראל.
לתנועה אתר תוכן בשם "רוזה מדיה - روزا ميديا", אשר משמש כגוף תקשורת סוציאליסטי, הפועל בעברית וערבית, ועוסק בסוגיות במאה ה-21, בפוליטיקה, בכלכלה ובחברה.
מינימום 40
במאבק שיזמה התנועה בשנת 2021 להעלאת שכר מינימום, תחת הכותרת "מינימום 40", תמכו עד כה למעלה מ-40 חברות וחברי כנסת. התנועה יזמה הגשת הצעת חוק בכנסת, אותה הובילו חברות הכנסת משה ארבל (ש"ס), יעקב אשר (יהדות התורה), נעמה לזימי (העבודה), גבי לסקי (מרצ), מוסי רז (מרצ), איימן עודה (הרשימה המשותפת) ואחרים. במסגרת המאבק, יוצאים פעילי התנועה להחתים את הציבור ברחבי הארץ על עצומה הדורשת מחברי הכנסת להעלות את שכר המינימום בישראל ל-40 שקלים לשעה, שהם 7,280 שקלים בחודש למשרה מלאה. ב-8 ביוני 2022, הצעת החוק להעלאת שכר המינימום ל-40 שקל לשעה, עברה בקריאה טרומית.
מחירון שכר הדירה "וכאן ביתי"
ב-2022, בתנועת "עומדים ביחד" החלו קמפיין סוציאליסטי נגד שוק חופשי בשוק הדיור ונגד מחירי שכר הדירה בישראל, שלטענתם גבוהים מדי. במשך השנה החלו 3 התארגנויות של פעילי התנועה, בירושלים, חיפה ותל אביב-יפו כנגד העלאת מחירי שכירות הדירה בערים אלו. בנוסף, ביוני 2022, הושק קמפיין המחאה "כאן ביתי" שנאבק כנגד השוק החופשי בשוק הדיור וכנגד משבר הדיור.
כולנו כאן
בעת הקמת השבעת הממשלה, מונה שלמה קרעי לתפקיד שר התקשורת והעלה הצעת חוק להפרטת ופירוק תאגיד השידור הישראלי "כאן", ובעיקר חטיבת החדשות של ערוץ כאן 11. בתחילת ינואר, תנועת עומדים ביחד פצחו בקמפיין "כולנו כאן" (שהכוונה בתאגיד השידור הישראלי הנקרא לעיתים "כאן 11") כנגד הפרטה וסגירתה של תאגיד השידור הישראלי. הקמפיין אסף 70,000 חתימות וב-2 בפברואר, קרעי הקפיא את התוכנית, מה שהתנועה הגדירה כהישג.
בחירות מקומיות
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2023) החלו פעילי התנועה להקים תנועות עירוניות. ב-1 באוגוסט 2023 הצביעה האסיפה הכללית של תנועת "עיר סגולה" בתל אביב על התמודדות כרשימה בבחירות למועצת העיר, ב-8 באוגוסט ערכה תנועת "רוב העיר" בחיפה אסיפה דומה וכך גם תנועת "קול אוהביה" בירושלים ב-10 באוגוסט. בדומה לתנועה הארצית, במרכז הקמפיין של התנועות העירוניות עומדות סוגיות סביבתיות, שיוויון חברתי ויוקר המחייה, ונבחרי התנועה מתכננים לפעול בצורה דמוקרטית בתיאום עם פעילי השטח שלה.
תקציב
תקציב התנועה מגיע ממספר מקורות. בין היתר, תרומות גדולות וקרנות ביניהן קרן רוזה לוקסמבורג של מפלגת השמאל הרדיקלי הגרמנית די לינקה, וקרן היינריך בל של מפלגת הירוקים הגרמנית, קרנות שמקבלות את מימונן מממשלת גרמניה. בין 2017 ל-2020, התנועה קיבלה כ-372,000 ש"ח מקרן רוזה לוקסמבורג, אך מאז שנת 2020 לא קיבלה התנועה כספים מקרנות אלה. בנוסף, תשלום דמי החבר של חברי התנועה מהווה גם הוא מקור כספי של התנועה.. לפי אתר גיידסטאר של משרד המשפטים, למעלה מ-72% מתקציב התנועה מגיע מישראל, בעיקר מדמי חבר ותרומות קטנות.
ג'ין קרופה
ג'ין קרופה (באנגלית: Gene Krupa; 15 בינואר 1909 - 16 באוקטובר 1973) היה מתופף ג'אז שניגן בלהקות ביג בנד אמריקאיות, בין היתר בזו של בני גודמן. נחשב לאחד מגדולי המתופפים בכל הזמנים ולפורץ דרך כאשר הביא אל קדמת הבמה את מערכת התופים בצורתה המודרנית.
חייו
ג'ין קרופה נולד בשיקגו להורים פולנים. הוא החל לנגן בתופים באופן מקצועי באמצע שנות העשרים. פריצת הדרך הגדולה שלו הייתה ב-1927 כשהצטרף להרכב טלמה טרי והפליבויים שלה. ההקלטה הראשונה של קרופה הייתה תחת נגן הבנג'ויסט המוביל אדי קונדון. הקלטות הללו נחשבת כיום ליצירת זרם "השיקגו הלבן". כמו כן הקלטות הללו נחשבות להקלטות הראשונות בעלות מערכת תופים שלמה. ב-1928 הופיע קרופה בשש הקלטות של הפלייבויים.
ב-1929 עבר קרופה להתגורר בניו יורק ועבד בלהקתו של רק ניקולס. ב-1934 הוא הגיע לפרסום, כשעבד בביג בנד של בני גודמן בתור המתופף הראשי. לאחר ריב קשה עם גודמן על במה בפילדלפיה בשנת 1938 הוא עזב את הלהקה ועבר לקריירה יותר עצמאית. בנוסף להיותו מוביל של כמה הרכבים, הוא עבד הרבה עם הזמרת אניטה אודיי והחצוצרן רוי אלדרידג'. ב-1941 הופיע קרופה יחד עם להקתו בסרט "כדור האש" שם ניגנו את השיר של קרופה "Drum boggie".
קרופה עזב את עולם המוזיקה כמעט לחלוטין באמצע שנות השישים, והיה מופיע לעיתים נדירות מאוד, עד שמת מלוקימיה ב-16 באוקטובר 1973
השפעה
קרופה נחשב בעיני רבים כמתופף הלבן הטוב ביותר בהיסטוריה של הג'אז. מתופפים רבים הושפעו רבות מג'ין קרופה, ביניהם באדי ריץ', קית' מון וג'ון בונהם. בנוסף להיותו מתופף היה קרופה מלחין והוביל להקות רבות במשך חייו. קרופה גם המציא ופרסם טכניקות מצילות רבות שנהיו סטנדרטיות בינתיים ולפי עדויות חולקות היה בין ממציאי מצילת ההיי-האט. השיר "Drummer man" של אניטה אודיי נכתב עליו.
מערכת התופים
רבים מחשיבים את קרופה כממציא מערכת התופים המודרנית. בשנת 1927 הוא היה הראשון שהשתמש בפדל לתוף הבס (שהומצא על ידי ויליאם פ. לודוויג). קרופה גם הגה את הרעיון ליצור טמטמים בעלי עור שנתן לכוון. בזמן עבודתו עם חברת המצילות המפורסמת זילדג'יאן הוא תכנן את הסטנד להיי האט וקבע את שמן של מצילות רבות כגון הרייד, שעד אז כמעט שלא היו בשימוש, ומאז נמצאות בכל מערכת תופים.
סגנונו
קרופה ידוע בנגינת הסווינג הווירטואוזית שלו. אחד המאפיינים שלו הוא השימוש הנרחב בתוף הסנר יחד עם שימוש נרחב בטכניקות שונות של הקפצת מקלות ואם זאת, בהרבה מגרסאות הקטע "Sing Sing Sing" של בני גודמן, קרופה משתמש בתוף הפלור טם-טם (דוד), עליו הוא מאלתר לאורך הקטע. זריזות הידיים של קרופה ויכולתו ליצור מקצבים מעניינים על ידי דגשים ברולים אפיינה מאוד את הסולואים שלו. כמו כן קרופה השתמש ביותר מצילות מרוב מתופפי הג'אז.
ג'ון פטיטוצ'י
ג'ון פטיטוצ'י (John James Patitucci נולד ב-22 בדצמבר 1959) הוא בסיסט ומלחין ג'אז אמריקאי.
ביוגרפיה
ג 'ון ג'יימס פטיטוצ'י נולד בברוקלין, ניו יורק, ב-22 בדצמבר 1959. כאשר הוא היה בן 12 הוא קנה את הבס הראשונה שלו. הוא נהג להאזין לקטעי R&B ברדיו ולתקליטי ג'אז של סבו. הוא מציין כמקור השפעה את האלבומים של אוסקר פיטרסון עם ריי בראון ואת וס מונטגומרי עם רון קרטר. הוא מציין גם את ההשפעה הריתמית של דנילו פרז, פסנתרן זוכה גראמי מפנמה. בסוף שנות ה-70 הוא למד קונטרבס באוניברסיטת סן פרנסיסקו ובאוניברסיטת לונג ביץ'. הוא החל את הקריירה המקצועית שלו כאשר עבר ללוס אנג'לס ב-1980 ויצר קשרים עם הנרי מנסיני, דייב גרוסין וטום סקוט. מאז אמצע שנות ה-1980 עד שנות ה-1990 הוא היה חבר בשלושה הרכבים של צ'יק קוריאה: ההרכב החשמלי, ההרכב האקוסטי והקוורטט. כמנהיג הוא הקים שלישייה ביחד עם ג'ואי קאלדראזו ופיטר ארסקין, ורביעייה ביחד עם ויני קוליוטה, סטיב טרווגלין וג'ון ביזלי. משנת 2000 חבר פטיטוצ'י ברביעייה של ויין שורטר לצד דנילו פרז ובריאן בלייד, וניגן עם הרבי הנקוק, רוי היינס, נורה ג'ונס ואחרים.
פטיטוצ'י היה המנהל האמנותי של קולקטיב הבס, בית ספר לבסיסטים בניו-יורק, והיה מורה לג'אז בסיטי קולג' של ניו יורק. כיום הוא פעיל במכון ת'לוניוס מונק לג'אז ובתוכנית בטי קרטר לג'אז. ביוני 2012 החל ללמד בס באינטרנט, והוא משמש מרצה אורח במכללת ברקלי למוזיקה.
Back in Brooklyn
Back in Brooklyn הוא סרט תיעודי על פטיטוצ'י שהופץ על ידי סרטי August Sky ב-2015, בבימויו של פטריק קונוס. הסרט כולל צילומי חזרות, הקלטה באולפן, הופעות חיות, וראיונות עם צ'יק קוריאה, ויין שורטר, והרבי הנקוק. הסרט התיעודי צולם סביב הקלטת האלבום Brooklyn.
יוסף נדבה
יוסף נדבה  (15 בספטמבר 1915 – 18 בפברואר 1988) היה היסטוריון, חוקר תולדות הציונות ותולדות עם ישראל, סופר, משפטן, פרופסור למדע המדינה, מתרגם, עיתונאי ופובליציסט, שהיה מזוהה עם התנועה הרוויזיוניסטית.
קורות חייו
נדבה נולד בעיר באלטה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) ב-15 בספטמבר 1915. בשנת 1925 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. המשפחה התיישבה בתל אביב ונדבה למד בגימנסיה העברית "הרצליה". בגיל 13 מתה עליו אמו. בגיל 16 הצטרף לתנועת בית"ר, וכבר בגיל 17 החלו להתפרסם רשימותיו בעיתונות המקומית ובחו"ל.
לאחר סיום לימודיו בגימנסיה יצא ללמוד משפטים בלונדון. בזמן לימודיו ערך את ביטאון הנוער הרוויזיוניסטי ושימש סופרם של עיתונים שונים, לרבות "הירדן", "המשקיף" ו"ג'ואיש כרוניקל". נדבה נהג לבקר במושבי הפרלמנט הבריטי, וכך עמד מקרוב על ההווי הפרלמנטרי באנגליה. ב-1938 סיים בהצטיינות את לימודיו בפקולטה למשפטים באוניברסיטת לונדון.
בלונדון הכיר נדבה מקרוב את זאב ז'בוטינסקי, בו ראה את המבטא הנאמן של הדרך הציונית ואת האישיות היהודית הגדולה ביותר של הדור. לימים, תיאר בתוכנית ששודרה ב"קול ישראל" כמה ממפגשיו עם ז'בוטינסקי – אחד מהם היה ב-1937, כאשר הופיע ז'בוטינסקי בפני ועדת פיל.
בין השנים 1940–1946 היה נדבה המזכיר המדיני של ההסתדרות הציונית החדשה (הצ"ח), שמקום מושבה היה בירושלים, וטיפל גם בבעיותיהן של משפחות עצורי האצ"ל והלח"י עם שלטונות המנדט הבריטי. באותן שנים (שנות מלחמת העולם השנייה) שידר בתחנת הרדיו המנדטורית "קול ירושלים" בתוכנית שבועית שנקראה "אישים בחדשות". התוכנית כללה פרשנות על מהלכי המלחמה, ופרטים ביוגרפיים על האישים שניהלוה. אנשים רבים באו לשמוע את הרצאותיו בענייני השעה. גם לאחר שנים היו רבים שזכרו את דברי העידוד בפרשנותו בשעה הקשה שעמד היישוב כאשר צבאו של רומל התקרב לארץ ישראל.
עם קום המדינה המשיך בפרשנות ב"גלי צה"ל", היה חבר מערכת העיתון "הבוקר" ושליח ידיעות אחרונות לארצות הברית. סיקר אירועים רבים ובהם שיחות שביתת הנשק ברודוס, שיחות הנפט באיראן, הפיכת מוחמד מוסדק באיראן והבאת עצמותיו של הרצל לישראל (אירוע שהיה משמעותי ומרגש במיוחד עבורו).
בשנים 1952–1954 שימש עורך השידור העברי של קול אמריקה בארצות הברית וסופר משדר מארגון האומות המאוחדות. באותה תקופה השתלם ב New School of Social Research בתורת הנאום ותרבות הדיבור בציבור, תחום שנדבה ייחס לו חשיבות רבה. לאחר מכן העביר קורסים רבים בתורת הנאום בקרב גופים אקדמיים וציבוריים, בהם אוניברסיטת בר-אילן ובית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה. לימוד התחום היה בבחינת חידוש בישראל.
ב-1954 קיבל תואר דוקטור למשפטים באוניברסיטת לונדון וב-1970 קיבל תואר דוקטור שני בהיסטוריה בת זמננו, מטעם אוניברסיטת פנסילבניה שבפילדלפיה.
בשנת 1965 זכה בפרס ז'בוטינסקי לספרות ולמחקר.
במשך השנים שימש כמרצה במוסדות אקדמיים שונים:
היה חבר מליאת רשות השידור בשנים 1977–1979. ב-1981 הוצב במקום ה-10 ברשימת התחיה לקראת הבחירות לכנסת העשירית. עם צאתו לגמלאות עבר לגור בירושלים.
נדבה כתב ערכים לאנציקלופדיה העברית ביניהם הערך על הציונות, וכן כתב ערכים לאנציקלופדיה יודאיקה. הוא היה עורך המהדורה העברית (כולל הוספת פרקים העוסקים בהיסטוריה של עם ישראל) של הסדרה "התקופות הגדולות בהיסטוריה של תרבויות העולם" מספרי "טיים-לייף", הוצאת מעריב 1976 - 1984 והשתתף והיה חבר המערכת של הסדרה: "התקופות הגדולות בהיסטוריה של ארץ ישראל" (עורך ראשי נפתלי ארבל), רביבים, 1983-1980.
נדבה הלך לעולמו ב-18 בפברואר 1988, הותיר אחריו אישה ושתי בנות. הוא הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים. לאחר מותו הנציחה עיריית ירושלים את זכרו בקריאת רחוב על שמו בשכונת פסגת זאב (הקרויה ע"ש זאב ז'בוטינסקי). שמו הונצח גם ברחוב בהרצליה.
פעילותו הציבורית ועמדותיו
היה משוכנע בחפותם של אנשי הימין אב"א אחימאיר, אברהם סטבסקי וצבי רוזנבלט, שהואשמו ברצח ארלוזורוב, ולחם למען הכרת הממסד בכך. כמו כן עשה רבות להנצחתם של עולי הגרדום.
אשלי ג'אד
אשלי ג'אד (באנגלית: Ashley Judd; נולדה ב-19 באפריל 1968) היא שחקנית קולנוע ופעילה פוליטית אמריקאית מועמדת שני פרסי גלובוס הזהב ושני פרסי אמי. התפרסמה בזכות תפקידיה בסרטים "סיכון כפול" ,"יום ולילה", ו"פיית השיניים".
ביוגרפיה
נולדה בשם אשלי טיילר סימינלה (Ashley Tyler Ciminella) בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי. אמה היא זמרת הקאנטרי נעמי ג'אד, ואביה הוא מייקל סימינלה. אחותה וינונה ג'אד גם היא זמרת קאנטרי. ג'אד היא קרובת משפחה רחוקה של השחקנים אנדרו ואליזבת שו. לאחר גירושיי הורייה עברה ג'אד עם אמה ואחותה לקנטקי.
בשל קשיי הסתגלות נאלצה ג'אד לעבור כ-13 בתי ספר לפני שהתקבלה לאוניברסיטת קנטקי, שם למדה בין השאר תיאטרון וצרפתית. לאחר שסיימה את לימודייה ללא תואר עברה ג'אד להוליווד כדי ללמוד ולפתח קריירת משחק. ב-2007 השלימה ג'אד באיחור של 17 שנים את התואר שלה בצרפתית.
קריירה
בשנת 1991 הופיעה בשני פרקים של הסדרה מסע בין כוכבים: הדור הבא ואז קיבלה את תפקידה הראשון בסדרת הדרמה "אחיות" שם הופיעה במשך שתי עונות. ג'אד צלחה את האודישן הקולנועי הראשון שלה לתפקיד ראשי ב-1993 ושיחקה את הנערה רובי בדרמה "רובי בגן עדן", הופעה עלייה זכתה ג'אד בפרס אינדפנדנט ספיריט. לאחר שנחשפה לראשונה בתפקיד ראשי קיבלה ג'אד תפקידי משנה בסרט הפשע "היט" (1995) בתור שרלין אשתו של הפושע כריס שירליס (ואל קילמר), בקומדיה "עישון" (1995) ובדרמה המשפטית "עת להרוג" (1996) בתור קרלה אשתו של עורך הדין ג'ק בריג'נס (מתיו מקונוהיי).
בשנת 1996 ג'אד שיחקה את נורמה ג'יין לצידה של זוכת האוסקר מירה סורבינו בהפקה הטלוויזיונית של הHBO "נורמה ג'יין ומרילין" והועמדה לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט.
בשנת 1998 שיחקה בסרט הדרמה "סיימון בירץ'" בדמות אמו של הילד ג'ו ונוטוורת' (ג'וזף מאזלו). בשנת 1999 הופיעה במותחן שובר הקופות "סיכון כפול" לצידו של טומי לי ג'ונס בתפקיד אליזבת פרנסוס המואשמת ברצח בעלה.
בשנת 2000 הופיעה לצידה של נטלי פורטמן בקומדיה "מפתח הלב" ובשנת 2001 הופיעה לצידו של יו ג'קמן בקומדיה "מישהו כמוך". בשנת 2002 ג'אד שיחקה את הצלמת האיטלקייה טינה מודוטי בדרמה הביוגרפית "פרידה".
ג'אד שיתפה פעולה עם זוכה האוסקר מורגן פרימן בשלושה סרטים "חתום בנשיקה" (1997) בתור החטופה קייט מקת'ירן, "זהות שאולה" (2002) בתור עורכת הדין קלייר קובליק ובסרט "סיפורו של דולפין" (2011).
בשנת 2004 ג'אד קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט קומדיה או מוזיקלי על הופעתה בתפקיד לינדה לי תומאס, אשתו של המלחין קול פורטר (קווין קליין) בדרמה המוזיקלית "לילה ויום".
בשנת 2007 גילמה את הדמות הראשית בסרט האימה "באג". בשנת 2010 שיחקה בפנטזיה הקומית "פיית השיניים" בתור קרלי חברתו של שחקן ההוקי דרק תומפסון "פיית השיניים" (דוויין ג'ונסון).
בשנת 2012 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה "היעלמות" (Missing) כבקה (רבקה) וינסטון, הנשאבת לעברה כסוכנת CIA עקב היעלמותו של בנה מייקל, ועל תפקידה קיבלה מועמדות לפרס אמי לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט.
בשנת 2016 שיחקה בסרט הקומי "החופשה הראשונה" לצידם של זואי דויטש, דמיאן ביצ'יר ורנדי קוטור.
חיים אישיים
בין השנים 2001–2013 הייתה ג'אד נשואה לנהג המרוצים הסקוטי דריו פרנצ'יטי, הם נישאו בטקס בטירה בסקוטלנד והעבירו את זמנם בין סקוטלנד לחווה שלהם שבעיר פרנקלין, טנסי. ג'אד שהתה במרכז טיפולים מיוחד בטקסס במשך למעלה מחודש בשל בעיות דיכאון, התבודדות וחוסר שינה, באותו המוסד שהתה גם אחותה של ג'אד שסבלה מבעיות אכילה. ג'אד קיבלה תואר של כבוד ממכללת אוניון והוציאה ב-2010 תואר במנהל ציבורי מבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פ. קנדי שבאוניברסיטת הרווארד. ג'אד היא גם פעילה הומניטרית הפועלת ודוברת להעלאת מודעות מחלת האיידס ברחבי העולם, ביקרה במקומות התחלואה הקשים ביותר לרבות במדינות אפריקה.
נסים אביטן
נסים (ניסו) אביטן (נולד ב-29 בספטמבר 1971) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן הפועל חדרה.
קריירה כשחקן
אביטן החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל באר שבע, ובתחילת שנות ה-90 צורף לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון. לאחר שצבר ניסיון בבית"ר באר שבע ובמכבי יבנה, חזר להפועל באר שבע לקראת עונת 1994/1995 והיה מלך השערים של הקבוצה בעונה זו, עם 12 שערים. לקראת עונת 1995/1996 חתם בהפועל תל אביב, ובמדיה שיחק עד תום עונת 1996/1997, וכבש 18 שערים ב-53 הופעות. בקיץ 1997 חתם בקבוצת בני יהודה תל אביב, אך לא מצא את מקומו במועדון, ובינואר 1998 עבר לקבוצת הפועל אשקלון, עמה ירד בתום העונה לליגת המשנה. בקיץ 1998 חזר להפועל באר שבע, לאחר שירדה גם היא לליגה השנייה, ובינואר 1999 עבר לבית"ר באר שבע מאותה הליגה, במדיה שיחק שנה וחצי. לאחר מכן שיחק בהפועל דימונה ובעירוני אופקים, ובשנת 2002 פרש ממשחק פעיל.
קריירה כמאמן
לאחר פרישתו ממשחק פעיל שימש אביטן כמאמן קבוצת עירוני אופקים מליגה א', ובשנת 2008 החל לאמן במחלקת הנוער של הפועל באר שבע. לאחר שאימן את קבוצת הנערים של המועדון קודם לתפקיד מאמן קבוצת הנוער ששיחקה בליגת המשנה, ובשנת 2010 העלה אותה לליגת העל לנוער והעפיל עמה לגמר גביע המדינה לנוער. במהלך עונת 2011/2012 שימש כעוזרו של גיא לוי, מאמן הקבוצה הבוגרת של הפועל באר שבע. בקיץ 2013 מונה למאמן מכבי באר שבע מליגה א', וכעבור שנה חזר לאמן את קבוצת הנערים של הפועל באר שבע. בקיץ 2016 מונה שוב למאמן קבוצת הנוער של המועדון.
ב-31 באוגוסט 2017 מונה למאמן הפועל חדרה, העולה החדשה לליגה הלאומית. אביטן הוביל את הקבוצה למקום השני בטבלה בתום עונת 2017/2018, אחרי הפועל תל אביב, והעפיל עמה לליגת העל לאחר שנעדרה 39 שנה מהליגה הבכירה. בעונת 2018/2019 הוביל את הקבוצה לפלייאוף העליון, והיא סיימה את העונה במקום השישי בליגת העל, המיקום הגבוה ביותר בתולדות המועדון.
ב-15 במאי 2019, לאחר שהחל במשא ומתן עם הנהלת הפועל תל אביב לקראת העונה הבאה, פוטר אביטן מהפועל חדרה, ומאוחר יותר באותו היום חתם על חוזה לשנתיים בהפועל תל אביב. ב-5 בנובמבר 2019, לאחר שהשיג ניצחון אחד בלבד בכל המסגרות מאז תחילת העונה, פוטר מתפקידו.
ב-11 בדצמבר 2019 מונה למאמן הפועל רעננה. ב-17 בפברואר 2020 פוטר מאימון הקבוצה.
ב-18 באוקטובר 2020 מונה למאמנה של בני סכנין לאחר עזיבתו של אלדד שביט. ב-27 בפברואר 2021 פוטר מהמועדון.
ב-3 בפברואר 2022 מונה למאמנה של בני יהודה תל אביב. בסיום עונת 2021/2022 סיים את תפקידו.
ב-1 במאי 2023 מונה למאמנה של הפועל חדרה.
משפחה
אביטן הוא אחיינו של כדורגלן העבר שלום אביטן. בן דודו של כדורגלן העבר שרון אביטן. מתגורר עם אשתו וילדיו ביישוב עומר.
מייסר
מֵיסִר (בערבית: مَيْسَر) הוא כפר ערבי-ישראלי באזור המשולש, הנמצא בתחום המועצה האזורית מנשה.
היסטוריה
הכפר מייסר הוקם לפני 300 שנה על ידי מוחמד אבו רקייה שהיגר למקום יחד עם אחותו ממצרים. מוחמד רכש את האדמה מקפין בזמן השלטון העות'מאני, סה"כ 500 דונם. הכפר היה חלק קטן מהחצר המערבית של קפין, הנמצאת בתחום הרש"פ כיום. ובתוכנית חלוקת הארץ, חילק הקו-הירוק את אדמות קפין לשני חלקים. בחלקו המערבי נמצא היישוב מייסר כיום. (וגם הקיבוץ הסמוך מצר). בשנת 1965 צורף הכפר למועצה אזורית מנשה.
הכפר מייסר נקרא על שם מייסרה שהמוסלמים טוענים שבזמן הנביא מוחמד ביצע את נס המים, וקושרים את המקום שידוע בכמות מי התהום הגדולה שבו עם הדמות הזאת.
בכפר נמצא קבר עתיק מתקופת העות'מאניים, הנחשב לקדוש למוסלמים.
מייסר הוא יישוב חקלאי מייסודו, שופע במים ואתרי עתיקות. עד היום יש בכפר 50 בארות, חלקן עדיין פעילות. הכפר מקבל את המים שלו ממי התהום שמתחת לכפר.
הכפר שוכן בצמוד לנחל נרבתא על "שביל ישראל" ומוקף ביער מצר ומענית הכולל מסלולי אופניים, אופנועים ורכבי שטח.
הכפר נמצא בגובה 70 מטר מעל פני הים.
אמנות בכפר מייסר
היישוב צמוד לקיבוץ מצר ובין שני היישובים מתקיימת מערכת יחסים טובה וארוכת שנים. ב-1972 ערכו קבוצת אמנים בהם אביטל גבע, מיכה אולמן ומשה גרשוני פרויקט אומנותי בשם פרויקט מצר-מסר בשני היישובים וביניהם. במסגרת זו חפר אולמן בור בכל אחד מן היישובים בעזרת בני נוער תושבי המקום, וביצע ביניהם החלפת אדמות סמלית. לימים צמחו עצי זית בשני האתרים, וזה שבכפר מייסר מהווה נקודת ציון בכפר.
באוקטובר 2022, בחול המועד סוכות, הוסר הלוט מעל עבודתו של הפסל יורם אפק "רוג'ום אל סלאם" בתחומי הכפר, בסמוך לנחל נרבתא ולשביל ישראל. האירוע היווה חלק ממסע השלום וחנוכת הפרויקט הארצי "יד לשלום בשביל השלום" מטעם ארגון נשים עושות שלום. זהו פסל ראשון בפרויקט של שביל השלום שמתוכנן להיות שביל ישראל של השלום מהצפון ועד אילת. המקום נבחר מאותם השיקולים של שכנות טובה, והוא מתכתב עם פרויקט מצר-מסר הנזכר לעיל, שנערך 50 שנה לפניו.
תושבי ומשפחות הכפר
בכפר מייסר מתגוררים כ-2,100 תושבים (נכון לשנת 2022). מספר המשפחות הוא 8, והן:
ישראל ויליאם ואליד
פרופ' ישראל ויליאם ואליד (בצרפתית: Israël William Oualid; 26 בינואר 1880 - 15 בנובמבר 1942) היה משפטן וכלכלן יהודי-אלג'יראי-צרפתי. מרצה לכלכלה פוליטית ומשפטים באוניברסיטת סורבון. ממנהיגי יהדות צרפת ברבע השני של המאה ה-20. כיהן כסגן נשיא חברת כל ישראל חברים, חבר בקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת, מזכיר משרד החימוש הצרפתי בזמן מלחמת העולם הראשונה, ובתפקידים ציבוריים ואקדמיים נוספים.
קורות חיים
ישראל ויליאם ואליד נולד באלג'יר בשנת 1880 לאביו יצחק ואליד (1845-1917) ואמו רחל (לבית אזולאי, 1859-1932). אחד מאבותיו הקדומים של משפחת אביו על פי מסורת המשפחה הוא ר' יונה אבן ג'נאח (הידוע בערבית בשם אבו אל-וליד). אחיה של אמו היה ד"ר ליאון אזולאי, רופא וביולוג, תלמיד של החוקר הידוע ז'אן-מרטן שארקו ועמית מחקר של לואי פסטר.
ואליד החל את לימודיו באלג'יריה והשלים את תעודת הבגרות הצרפתית (baccalauréat) בשנת 1887. בשנים 1898-1900 עזב את אלג'יריה, כנראה בעקבות חשש מההתפרצויות האנטישמיות באלג'יר באותן שנים מצד מתיישבים אירופאים ומקומיים, ונסע ללימודים בבריטניה. עם חזרתו לאלג'יריה הוא גויס לצבא הצרפתי, ולאחר שיחרורו החל ללמוד משפטים באוניברסיטת אלג'יר. ביחד עם אישים יהודים אחרים, בהם פרופ' אנרי אבולקר, ייסד בשנת 1904 את "האגודה למחקרים חברתיים" (Groupe d’études sociales) אגודה יהודית-אלג'יראית שמטרה הייתה להיאבק באנטישמיות באלג'יריה הצרפתית באמצעות הסברה. לאחר השלמת תואר באלג'יר נסע ללימודי תואר שני באוניברסיטת פרובאנס (כיום אוניברסיטת אקס-מרסיי) והשלים עבודת מוסמך על ליברליזם כלכלי בבריטניה. לאחר מכן המשיך את לימודיו באוניברסיטת סורבון בפריז השלים דוקטורט והחל לשמש כמרצה.
לאחר המלחמה הוא המשיך לכהן בתפקידים ציבוריים שונים וצבר מוניטין כמומחה בסוגיות הגירה. הוא כיהן בתפקידים בכירים במשרד העבודה הצרפתי, ובשנת 1919 שימש כנציג של צרפת לפולין והיה מהמנסחים של אמנה ידועה בין המדינות בנושא הגירה של עובדים פולנים לצרפת. בצורה דומה היה שותף לניסוח מספר אמנות נוספות בין צרפת לארצות זרות. בשנת 1921 הוא שימש בתור נציג צרפת בארגון העבודה הבינלאומי של חבר הלאומים. מלבד זאת הוא לימד באוניברסיטת שטרסבורג ומשנת 1924 היה פרופסור מן המניין בבית הספר למשפטים של הסורבון. משנת 1930 הוא עמד בראש תוכנית הלימודים של כלכלה פוליטית של האוניברסיטה. הוא לימד והעביר קורסים גם במוסדות אקדמאים רבים אחרים בצרפת ושימש במקביל כמנהל של מכון מחקר בתחום הסטטיסטיקה (l’Institut statistique d’Alsace-Lorraine) ומכון מחקר בתחום התכנון האורבני (Institut d'urbanisme de Paris).
ואליד פעל במסגרת אגודת זכויות האדם של צרפת ונטה לתמוך בסוציאליזם. הוא היה פטריוט צרפתי אך גם אהד את הציונות והיה פעיל במסגרות יהודיות רבות. בין היתר כיהן כסגן נשיא כל ישראל חברים (משנת 1936), סגן נשיא אורט (משנת 1937), נשיא כבוד של התאחדות האגודות היהודיות של אלג'יריה, חבר בקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת ועוד. בשנות ה-30, כאשר פליטים יהודים החלו לזרום לצרפת מאזורים אחרים באירופה בעקבות גבור האנטישמיות, הוא עמד בראש הוועד לסיוע לפליטים היהודים בצרפת מטעם היאס ויק"א. כחלק מתפקידו פעל רבות כדי למנוע את גירושם של יהודים גרמנים חזרה לגרמניה הנאצית ולסייע להם בקליטתם בצרפת. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, תקנות אנטישמיות בצרפת הביאו לפיטורו של ואליד ממשרותיו האקדמיות. הוא המשיך בפעילות במסגרות יהודיות, בניסיון להדוף את הרדיפות האנטישמיות הגוברות של יהודי צרפת ואלג'יריה, עד פטירתו בשנת 1942.
במהלך חייו פרסם ספרים ומאמרים רבים בנושאי כלכלה ומשפטים מעל במות אקדמאיות שונות והיה לאחד מהמומחים הנודעים בצרפת בתחום כלכלה פוליטית. כמו כן חיבר מחקרים אחדים בנושאי יהדות. הוא זכה לעיטורי כבוד רבים ממשלות שונות, בהן ממשלת צרפת, איטליה, פולין ופורטוגל. לאחר תום מלחמת העולם השנייה הוא קיבל עיטור כבוד נוסף של-לאחר-המוות מממשלת צרפת, וכן הונצח בדרכים שונות. אחד מהגדולים שבבתי הספר של כל ישראל חברים בקהילה היהודית בקזבלנקה היה קרוי על שמו (école William Oualid).
ביבוי הלוי
רב ביבוי (ביבי) הלוי היה גאון ישיבת סורא בשנים 777–788.
חייו
בנו של רב אבא (או רבא) מנהר פקוד. עלה על כס הגאונות בשנת 777. בסביבות שנת 785 תיקן, יחד עם עמיתיו מישיבת פומבדיתא, רב הונא מר הלוי ורב מנשה, ששעבוד נכסים יחול גם על מיטלטלין. תקנה זו משקפת את המצב הכלכלי החדש של יהודי בבל, שבו החקלאות כבר לא תפסה מקום עיקרי ורוב האנשים לא החזיקו קרקעות רבות.
יש המייחסים לו את ספר "בשר על גבי גחלים", אך הדעה הרווחת שוללת זיהוי זה.
לאחר פטירתו ב-788 התמנה רב הילאי בן מרי.
שמעון וולף אוירבך
הרב שמעון וולף אוירבך (סביבות ה'ש"י, 1550 - י"ז בחשוון ה'שצ"ב, 12 בנובמבר 1631, פראג) היה רב בכמה ערים במזרח ומרכז אירופה, בהן טורובין, לובמלא, לובלין, פשמישל, פוזנן, וינה ופראג, מרבני "ועד ארבע ארצות" וראש ישיבה בלובלין. מאבות משפחת אוירבך.
תולדות חייו
נולד בשנת ה'ש"י (1550) לערך בווינה או בפוזנן, לאביו ר' דוד טעבל. לפי מקורות רבים היה חתנו של המהרש"ל, ולפי טענה אחרת היה זה רב אחר בעל שם דומה.
התמנה לכהן כרב בטורובין, לאחר מכן בלובמלא. בשנת ה'של"ח התמנה לרב וראש ישיבה בלובלין, במקומו של המהרש"ל. בישיבתו למדו מאות תלמידים, בהם רבי יהושע העשיל חריף מקראקא. בלובלין נוצרו קשרי ידידות בינו לבין מהר"ם מלובלין, שעמד אף הוא בראשות ישיבה בעיר. בלובלין כיהן עד שנת 1584.
מלובלין עבר לכהן כרבה של פרעמישלא. אין ידוע בדיוק באילו שנים חי שם. בשבתו בפרעמישלא כיהן כדיין ב"ועד ארבע ארצות", וחתימתו מופיעה על מסמכים רבים יחד עם גדולי הדור. מספר שנים לאחר מכן התמנה לרבה של פוזנן והרב הראשי של מחוז "פולין גדול". בשנת ה'שפ"ט עבר לכהן כרבה של וינה וכל אוסטריה. זמן קצר לאחר מכן, בסביבות שנת ה'ש"צ, עבר לכהן כרבה של פראג, במקומו של הרב יום טוב ליפמן הלר שהודח מתפקידו על ידי השלטונות. בתפקיד זה כיהן כשנתיים, עד לפטירתו בי"ז בחשוון ה'שצ"ב (12 בנובמבר 1631). נקבר בבית הקברות היהודי העתיק בפראג.
גראן טורינו
גראן טורינו (באנגלית: Gran Torino) הוא סרט אמריקאי משנת 2008 בבימויו והפקתו של קלינט איסטווד. הסרט יצא לאקרנים בצפון ארצות הברית ב-12 בדצמבר 2008, והוקרן ברחבי העולם החל מ-9 בינואר 2009.
הסרט עוקב אחרי וולט קובלסקי, חייל ותיק שלחם במלחמת קוריאה והתאלמן לא מזמן. טאו, נער צעיר משבט ההמונג שגר בשכנות לוולט, מנסה לגנוב את מכונית הגראן טורינו שלו, כדי שיוכל להתקבל לכנופיה של בן-דודו. וולט תופס אותו בשעת מעשה ומכאן מתפתחת חברות בין וולט לבין טאו ומשפחתו.
תקציר
וולט קובלסקי הוא גזען, פנסיונר של מפעל המכוניות פורד וחייל שלחם בקוריאה. הוא חי לבדו עם כלבת הלברדור שלו, דייזי, בשכונה שהייתה לפנים של מעמד הפועלים הלבן, אך כעת מאוכלסת במהגרים עניים מלאוס. הסרט נפתח בהלווייתה של אשתו של וולט שאותה מלווים בדרכה האחרונה גם בניו של וולט ומשפחותיהם. לאורך כל הסרט רואים את מערכת היחסים הכושלת שבין וולט לבין בניו ומשפחותיהם.
בבית הצמוד לזה של וולט חיה משפחה משבט ה"המונג" שבלאוס, שכוללת גם שני מתבגרים: סו ואחיה הצעיר, טאו. טאו, נער ביישן, מנסה לגנוב את מכוניתו האהובה של וולט, פורד "גראן טורינו" ספורט שנת 72', על מנת שיוכל להתקבל לכנופיה של בן דודו, שלוחץ עליו להצטרף לכנופיה. וולט עם רובה ה-M1 יוצא החוצה ומפריע לטאו באמצע ניסיון הגנבה. בינתיים הכומר ג'נוביך מבקר את וולט בתדירות קבועה להזמינו לתפילה בטענה שהבטיח לאשתו המנוחה של וולט שהוא ישגיח עליו לאחר מותה. בהתחלה וולט סגור ומופנם אך לבסוף הוא נפתח ומגלה שהמראות מקוריאה עדיין מפריעים לו.
זמן קצר לאחר מכן כנופיית ה"המונג" שודדת את טאו בדרכו לעבודה. בתגובה וולט מכה נמרצות את אחד מחברי הכנופיה ומאיים עליהם. כתשובה למעשהו של וולט הכנופיה פותחת באש אל עבר ביתו של טאו, וכן הם מרביצים לסו ואונסים אותה. טאו הולך לוולט כדי לתכנן איך לנקום בכנופיה, וולט מרגיע אותו ומסביר לו שסבלנות ותכנון הם הדברים הכי חשובים. בינתיים וולט קונה חליפה חדשה מסתפר והולך לווידוי אצל הכומר, וכשטאו מגיע אליו בשביל התכנון הסופי של הנקמה וולט נועל אותו במרתף, ובשלב הזה בסרט אנו מגלים שוולט תוך כדי המלחמה בקוריאה הורג לוחם קומוניסט צעיר, שביקש להסגיר עצמו כשבוי, וכי יש לו ייסורי מצפון עד היום בשל כך.
וולט הולך לבד למקום המגורים של הכנופיה. הוא עומד מחוץ לבית הכנופיה עם סיגריה בפה ומבקש מהם אש, וולט לבסוף מכניס את ידו אל תוך המעיל וחברי הכנופיה חושבים שהוא עומד להוציא נשק ולכן הם פותחים עליו באש, וכשוולט נופל לאדמה נפתחת ידו ובתוכה אנו מגלים מצית זיפו עם סמל של חיל הפרשים הראשון. לאחר כל המהלך הזה המשטרה מגיעה ועוצרת את כל חברי הכנופיה והם לא יכולים להציק יותר לטאו ולסו.
להלווייתו של וולט מגיעים גם בניו ומשפחותיהם וגם משפחות משבט ה"המונג", וביניהם טאו וסו. לאחר מכן השופט מקריא את הצוואה שבה תורם וולט את ביתו לכנסייה ואילו את מכוניתו, הגראן טורינו, הוא מוריש לטאו. בסצנה האחרונה טאו נוהג בגראן טורינו אל עבר השקיעה כשלצידו כלבתו של וולט, דייזי.
הפקה
הסרט בוים על ידי קלינט איסטווד והתסריט נכתב על ידי ניק סקנק. הסרט הופק על ידי האחים וורנר בשיתוף עם קלינט איסטווד, וצולם במישיגן, ארצות הברית.
בסרט זה חוזר איסטווד לשחק לאחר הפסקה של ארבע שנים שבה התמקד בבימוי. איסטווד אמר אז כי זהו כנראה סרטו האחרון כשחקן, הכרזה שהופרכה כשב-2012 החל לצלם סרט בשם Trouble with the Curve.
ביקורות
מרבית הביקורות לסרט היו חיוביות והחמיאו לקלינט איסטווד על כך שבגיל 78 הוא עדיין משכנע כפי שהיה בסרטו "הארי המזוהם". עם זאת, הושמעו גם ביקורות שליליות שתקפו את הסרט כצבוע, וטענו שהוא "פנטזיה המוסווית כביקורת חברתית".
קישורים חיצוניים
רות נצר. גראן טורינו הקרבן הגואל. בתוך: נפש הקולנוע. רסלינג. 2014. עמ' 220- 225.
חוסיין בן עבדאללה, נסיך ירדן
הנסיך חוסיין בן עבדאללה (בערבית: الحسين بن عبد الله; נולד ב-28 ביוני 1994) הוא הבן הבכור ויורש העצר של עבדאללה השני, מלך ירדן.
ביוגרפיה
חוסיין נולד למלך עבדאללה השני ולמלכה ראניה. חוסיין הוא צאצא ישיר מהדור החמישי לעבדאללה הראשון, מלכה המייסד של ירדן, וכחלק מהשושלת ההאשמית הוא צאצא מהדור ה-44 של הנביא מוחמד. אם יומלך, הוא צפוי להיקרא בשם המלכותי המלך חוסיין השני.
בשנת 2012 הוא סיים את לימודיו בבית ספר תיכון פרטי בעיר מידבא. במאי 2016 סיים את לימודיו באוניברסיטת ג'ורג'טאון בבית הספר של משרד החוץ האמריקני. באוגוסט 2017 סיים את האקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט.
מאז אמצע העשור השני של המאה ה-21, קידמה התקשורת הממלכתית בירדן את מעמדו של הנסיך חוסיין כמנהיג לעתיד, ובין השאר תיעדה אותו במשימות צבאיות ובסיורים במחוזות המדינה. בשנת 2015 ניהל מטעם ירדן את ישיבת מועצת הביטחון של האו"ם, שבה הייתה ירדן חברה אז.
ב-17 באוגוסט 2022 התארס חוסיין עם רג'ווה ח'אלד א-סייף הסעודית. השניים התחתנו ב-1 ביוני 2023 בעמאן.
טקסים
טקסים (טורקית Taksim - "חלוקה") הוא הכינוי שניתן על ידי האוכלוסייה הטורקית בקפריסין לרעיון חלוקתה של קפריסין לשתי ישויות מדיניות נפרדות, האחת לקפריסאים-טורקים והאחרת לקפריסאים-יוונים.
שורשיו של המושג באמצע שנות החמישים של המאה ה-20 כאשר הוקם אאוקה, "ארגון הלוחמים הקפריסאים הלאומי" (EOKA, Εθνική Οργάνωσις Κυπρίων Αγωνιστών), והחל בהתנגדות אלימה לשלטון הבריטי באי מתוך כוונה מוצהרת להביא לסיומו ולאיחוד האי עם יוון ("אֶנוֹסִיס", Ένωσις). הקהילה הטורקית באי קידמה את רעיון החלוקה מתוך תחושה כי רק כך תזכה בשלום ובביטחון ומבלי להפוך למיעוט במדינה בעלת אופי יווני, שלא לדבר על האפשרות האחרת של איחוד עם יוון.
ב-1960 זכתה קפריסין בעצמאותה, אך יחסי שתי הקהילות באי לא השתפרו ואף החמירו לאחר שנשיא קפריסין הארכיבישוף מקאריוס השלישי הציע ב-1963 לערוך 13 תיקונים בחוקת המדינה. תהליך הקיטוב באי הלך והעמיק והאוכלוסייה הטורקית שהיוותה כחמישית מכלל התושבים החלה מתרכזת במובלעות. צעד זה היווה למעשה את תחילת הדרך לקראת היפרדותן של שתי הקהילות באי.
ב-15 ביולי 1974 ובעידודה של החונטה הצבאית ששלטה באותה עת ביוון, תפס ארגון EOKA-B, יורשו של ארגון EOKA, את השלטון בקפריסין במסגרת הפיכה צבאית במטרה לספח את האי ליוון (Ένωσις איחוד ביוונית). החשש מאיחודו של האי עם יוון הביא את ממשלתו של בולנט אג'וויט להורות לצבא הטורקי לפלוש אל האי. פלישת טורקיה לקפריסין ב-20 ביולי 1974 הביאה לכיבוש שליש משטחו בידי צבא טורקיה בתוך פחות מחודש.
ב-1975 הכריזו הטורקים בצפונו של האי על הקמתה של "המדינה הפדרלית הטורקית של קפריסין" (Kıbrıs Türk Federe Devleti). הכרזה זו הייתה אמורה להיות צעד לקראת הקמת מדינה פדרלית שתכלול את כל שטחו של האי, אך היוזמה נדחתה על ידי קפריסין, האומות המאוחדות, והקהילה הבינלאומית. לאחר שמונה שנות משא ומתן חסר תוצאות בין שתי הישויות המדיניות באי, הכריזה הישות הטורקית על עצמאותה ב-15 בנובמבר 1983 ואימצה את השם "הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין" (Kuzey Kıbrıs Türk Cumhuriyeti, KKTC). בכך היה רעיון החלוקה לעובדה מוגמרת.
ארתור הרדן
ארתור הרדן (אנגלית: Arthur Harden; 12 באוקטובר 1865 במנצ'סטר - 17 ביוני 1940 בבקינגהאמשייר) היה ביוכימאי בריטי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1929, בו זכה במשותף עם האנס פון אוילר-שלפין "על מחקריהם בתחום תסיסת הסוכר ואנזימי תסיסה".
חייו
הרדן נולד לאלברט טיס הרדן ואלייזה מק'ליסטר. הוא התחנך בבית ספר פרטי, ובקולג' טטנהול, סטפורדשייר. משם המשיך לאוונס קולג' באוניברסיטת מנצ'סטר ב-1882, וסיים לימודיו ב-1885. ב-1886 קיבל את מלגת דלטון בכימיה ובילה שנה בעבודה לצד אוטו פישר בארלנגן. הוא שב למנצ'סטר כמרצה ומדגים, ונשאר בה עד 1897, אז התמנה לכימאי במכון הבריטי לרפואה מונעת (לימים - מכון ליסטר), שהוקם זה לא מכבר. ב-1907 התמנה לראש מחלקת הביוכימיה, ומילא תפקיד זה עד פרישתו ב-1930 (על אף שהמשיך בעבודתו המדעית במכון גם לאחר פרישתו). ב-1912 קיבל תואר פרופסור לכימיה באוניברסיטת לונדון.
במנצ'סטר חקר הרדן את השפעת האור על תרכובות פחמן דו-חמצני וכלור, וכאשר הצטרף למכון יישם את שיטותיו לחקר תופעות ביולוגיות כמו הפעולה הכימית של בקטריות ותסיסה כוהלית. הוא בחן את תוצאי הפירוק של גלוקוזה ואת הכימיה של השמרים, ופרסם סדרת מאמרים אודות הוויטמינים האנטיסקוביוטיק והאנטיניוריטיק (ידועים כיום בשמות ויטמין C וויטמין B1, בהתאמה).
הרדן היה נשוי, אך לא היו לו ילדים. אשתו, ג'ורג'ינה סידני ברידג', לה נישא ב-1900, נפטרה ב-1928, והרדן נפטר בביתו בבורן אנד, בקינגהאמשייר ב-1940.
דיולה פהר
דיולה פהר (במקור וייס, בהונגרית: Fehér Gyula; קצ'קמט, 11 במרץ 1879 – בודפשט, 2 באוקטובר 1965) היה שחקן תיאטרון וקולנוע רב פעלים, שחקן שייקספירי, סופר, מורה למשחק. פהר היה גם סגן נשיא איגוד השחקנים הלאומי בהונגריה.
ביוגרפיה
בשנים שלאחר מכן הוא שיחק בתיאטרון העם באויפשט, בדברצן ובגראן גיניול. הוא היה גיבור דרמטי ושחקן אופי על הבמה, אבל קול הבריטון המאומן שלו גרם לו להתאים גם לתפקידי שירה. הוא שיחק כמעט בכל מחזותיו של שייקספיר וזכה להצלחה גם עם הופעותיו במחזות עממיים. בשנות ה-10 ושנות ה-20 של המאה ה-20 שיחק בעשרות סרטים אילמים. בין יולי 1914 לבין 1935, עד לפרישתו הכפויה (בשל יהדותו), הופיע בתיאטרון הלאומי בבודפשט, אך לאחר 1935 הופיע כמה פעמים בתיאטראות פרטיים. הוא נאלץ לפרוש ממשחק ב-1940 בשל החוקים ה (אנטי) יהודיים ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי. מ-1946 עד אוקטובר 1957 שוב היה חבר בתיאטרון הלאומי וקיבל על עצמו תפקידים גם בלהקות ערי השדה. כסגן נשיא איגוד השחקנים הלאומי השתתף באופן פעיל בשיפור המצב החברתי של קהיליית השחקנים. משנת 1922 לימד תיאוריה ופרקטיקה של משחק קולנוע כמורה בבית הספר להכשרת שחקנים של אגודת השחקנים במשך יותר מעשור. הוא כתב שני ספרים פדגוגיים על הוראת הקולנוע. עם כישורי האפיון הרב-תכליתיים שלו שיחק תפקידים מוצלחים במחזות קלאסיים ומודרניים.
אשתו הייתה השחקנית קלרה לנדייל (1881–?), לה נישא ב-26 בנובמבר 1906 בנאג'ווארד. בנם, טיבור פהר (1921 – בודפשט, 9 במאי 1974) הפך גם הוא לשחקן.
כיכר טקסים
כיכר טַקְסים (בטורקית: Taksim Meydanı) היא כיכר מרכזית ומרכז תחבורתי באזור הנושא אותו שם ברובע בייאואולו (Beyoğlu) בחלק האירופי של איסטנבול בטורקיה. מקור שמה של הכיכר ב-"تقسيم", מילה טורקית ממוצא ערבי, שמשמעותה "חלוקה".
היסטוריה
ב-1731 נבנתה אמת מים באורך של 23 קילומטר שהובילה מים אל איסטנבול מצפון. קצה אמת המים היה בכיכר, שהייתה הנקודה הגבוהה ביותר באזור. בשנת 1732 בנה הסולטאן מהמוט הראשון מאגר ומתקן לחלוקת מים בכיכר וזה העניק לה את שמה. המתקן חילק את המים לצינורות משנה שהזרימו אותם לרבעים הסמוכים לכיכר. המתקן נסגר בשנת 1950, אך מאגר המים ניצב עדיין בקצה המערבי של הכיכר.