cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סולנודון היספניולי
סולנודון היספניולי (שם מדעי: Solenodon paradoxus) הוא מין של אוכל חרקים ממשפחת הסולנודוניים האנדמי לאי היספניולה שבאיים הקריביים. הוא המין השני בגודלו מבני סדרתו, לאחר קרובו - סולנודון קובני.
אורכו של הסולנודון 49–72 ס"מ ומשקלו עד 800 גרם. הוא בעל פרווה זהובה־בהירה עם אף מוארך ורוד וחשוף משיער עם זיפי שפם בקצהו, זנב ארוך וורוד ואוזניים ועיניים קטנות. הוא מזכיר במראהו את בני משפחת הטנרקיים.
הוא מצוי בטבע רק באי היספניולה ובכמה איים קטנים ברפובליקה הדומיניקנית. קיימים שני תת-מינים שלו:
יצור זה חי לבדו, פעיל בלילות על הקרקע ובין הענפים הנמוכים וניזון ממגוון מאכלים הכולל: פירות, שורשים, פירות יער וחרקים אך גם מבשר של לטאות, עופות קטנים ואפילו מכרסמים קטנים. הוא קוטל אותם עם טפריו ועם הארס החזק שלו.
מין זה מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
דיאן קרוגר
דיאן קרוגר (בגרמנית: Diane Heidkrüger; נולדה ב-15 ביולי 1976) היא שחקנית קולנוע ודוגמנית עבר גרמנייה. התפרסמה בזכות תפקידיה בסרטים "טרויה", "אוצר לאומי" ו"ממזרים חסרי כבוד", זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן על משחקה בסרט "משום מקום".
ביוגרפיה
נולדה בשם דיאנֶה היידקריגר (Diane Heidkrüger) בכפר אלגרמיסן (Algermissen) בסקסוניה התחתונה שבגרמניה המערבית למשפחה מרקע נוצרי. הוריה הם מריה תרסה והאנס הינריך היידקריגר. בילדותה רצתה קרוגר להיות בלרינה ואף נבחנה לבית הספר המלכותי לבלט בלונדון, אך פציעה בברכה אילצה אותה לפרוש מתחום המחול. היא למדה עוד סוף כיתה י' בגימנסיה בעיר הילדסהיים. בנעוריה יצאה מספר פעמים לחו"ל על מנת לשפר את כישוריה באנגלית.
בגיל 16 נסעה קרוגר לפריז כדי להשתלב בתחום הדוגמנות; היא פיתחה קריירת דוגמנות מצליחה, שבמסגרתה הופיעה בתצוגות האופנה הנחשבות ביותר בצרפת וזכתה בחוזי פרסום עם חברות האופנה המובילות.
קריירה
קרוגר החלה את קריירת המשחק שלה בבית ספר הצרפתי לדרמה "קורס פלורנט"; לאחר שהשתתפה בכמה סרטים צרפתיים החליטה קרוגר לקצר את שם משפחתה כדי להקל על הפרסום שלה באמצעות שם קליט יותר. הופעתה הראשונה מחוץ לאירופה הייתה בדרמת המותחן "בשירות המאפיה" לצידו של דניס הופר.
בשנת 2003 קרוגר זכתה בפרס השחקנית המבטיחה בפסטיבל הקולנוע בקאן.
הופעתה החשובה הראשונה של קרוגר כשחקנית הוליוודית הייתה באפוס ההיסטורי "טרויה" משנת 2004; בסרט קרוגר גילמה את דמותה של הלנה, אשת מנלאוס, שחטיפתה על ידי פאריס הובילה לפרוץ מלחמת טרויה; באותה שנה קרוגר גם כיכבה בתפקיד הראשי במותחן ההרפתקאות שובר הקופות "אוצר לאומי"; בסרט זו היא גילמה את דמותה של אביגייל צ'ייס, אחראית הארכיון הממשלתי שעוזרת לחבורה לחפש את האוצר; לאחר מכן, קרוגר הופיעה בדרמה הרומנטית "שלוש בפארק", בסרט המלחמה הצרפתי "חג שמח" ובסרט ההמשך ל"אוצר לאומי" - "אוצר לאומי: ספר הסודות".
בשנת 2009 קרוגר גילמה את דמותה של סוכנת כפולה גרמנייה בשם בריג'ט פון האמרסמארק בדרמת המלחמה "ממזרים חסרי כבוד".
בשנת 2016 שיחקה בדרמת הפשע "המסתנן" לצידם של בריאן קראנסטון, ג'ולייט אוברי, בנג'מין בראט, וג'ייסון אייזקס.
בשנת 2017 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן, על תפקידה בסרט הגרמני "משום מקום" של הבמאי פאטי אקין. שם שיחקה אישה גרמניה הרודפת אחר צדק ונלחמת בשכול לאחר שבעלה הטורקי ובנה נרצחים כתוצאה מפיצוץ מטען חבלה.
חיים אישיים
בשנת 2013 קיבלה אזרחות אמריקאית בנוסף לאזרחות הגרמנית מלידה.
קורדיליה, מלכת בריטניה
קורדיליה (באנגלית: Cordelia) הייתה מלכת בריטניה על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה".
אין כל תיעוד היסטורי למלכותה, והיא נחשבת לאחת מהמלכים האגדיים של בריטניה.
ג'פרי מספר כי קורדיליה הייתה בתו הצעירה של המלך ליר, והמלכה השנייה ששלטה בבריטניה בתקופת הברזל מאז שברוטוס, ראשון מלכי בריטניה, כבש את האי מידי הענקים.
לאחר חלוקת הממלכה גורש ליר מבריטניה ונמלט לגאליה. אגאניפוס יצא בראש צבא לבריטניה, כבש אותה והשיב לליר את כיסאו. ליר מלך שלוש שנים נוספות ולאחר פטירתו עלתה קורדיליה לשלטון.
קורדיליה שלטה חמש שנים, עד שבגרו בניהן של אחיותיה: מארגאנוס דוכס אולבני וקאנדאגיוס דוכס קורנוול, אשר התנגדו לשלטונה של קורדיליה, מרדו נגדה ולבסוף כלאו אותה. קורדיליה התאבדה בכילאה, והשנים חילקו את הממלכה ביניהם. קונדאגיוס מלך דרומית לנהר ההאמבר ומאגאנוס צפונית לו, אולם במהרה פרצה מלחמת אזרחים ביניהם.
ויליאם שייקספיר ביסס את מחזהו "המלך ליר" על תיאור מלכותם של ליר וקורדיליה כפי שזה מופיע בספרו של ג'פרי.
סינטרה (פורטוגל)
סִינְטְרָה (בפורטוגזית: Sintra) היא עיירה במחוז ליסבון שבפורטוגל, מערבית לבירה ליסבון, ובה כ-33,000 תושבים. העיירה מפורסמת בזכות ארמונות ומבנים מפוארים רבים שהוקמו בה בתקופות שונות, ועל כן אונסק"ו הכריז על הנוף התרבותי של סינטרה כאתר מורשת עולמית בשנת 1995.
סינטרה הוא גם שמה של רשות מקומית הכוללת את העיירה סינטרה, אך גם יישובים נוספים. שטחה מגיע עד קאבו דה רוקה - הנקודה המערבית ביותר של אירופה היבשתית. ברשות המקומית כ-507,170 תושבים (נכון ל-2007).
אטימולוגיה
קיימות השערות שונות על מקור השם. ייתכן מ-Suntria מילה מימי הביניים שמשמעותה כוכב זוהר או שמש. משמעויות אפשריות אחרות: "הר-ירח", "נבלע בערפל".
תחבורה
ניתן להגיע לסינטרה ברכבת היוצאת מתחנת Rossio בליסבון בכל חצי שעה בימי חול ובכל שעה בסופי השבוע. לחלופין, ניתן להגיע לעיר ברכבת מתחנת Estação do Oriente בליסבון, המרוחקת ממרכז העיר. הנסיעה מליסבון לסינטרה אורכת כ-45 דקות והיא עולה כ- 4.5 יורו  לנסיעה הלוך-חזור. בסינטרה עצמה ניתן להיעזר באוטובוס תיירים מיוחד, המאפשר מעבר בין הארמונות והאטרקציות התיירותיות השונות.
ערים תאומות
ערים תאומות של סינטרה:
King Nothing
King Nothing הוא סינגל של להקת הת'ראש מטאל מטאליקה הלקוח מתוך האלבום Load.
השיר הגיע למקום השישי במצעד שירי המיינסטרים רוק של בילבורד.
ליריקה
אפשרות שנייה היא שהשיר מתייחס לאנשים שבילו את חייהם בהבעת משאלות ("You wish your life away", זאת אומרת: אתה מבזבז את חייך במשאלות.) מאשר לעשות מעשה בשביל לקבל את משאלותיהם.
בסוף השיר מופיעות המילים "Off to never-never land" מתוך השיר Enter Sandman שנמצא באלבום מטאליקה הידוע בשם האלבום השחור, השורה מראה שיש דמיון לשיר מבחינת המבנה.
סגנון השיר והמוזיקה
השיר הזה הוא שינוי ברור מסגנון הת'ראש מטאל של מטאליקה, מחליף אותו לסגנון של מטאל אלטרנטיבי. השיר מתחיל בקטע קצר של גיטרת באס הנשאר למשך כל השיר, אליו מצטרפת גיטרה חשמלית.
פרטים
הסינגל שוחרר בארצות הברית בשנת 1996 והוא כולל גרסה חיה של השיר Ain't My Bitch שגם הוא נמצא באלבום Load.
לשיר יצא, בנוסף לסינגל, גם קליפ.
סוורסקי דונץ
סוורסקי דונץ (רוסית: Северский Донец; אוקראינית: Сіверський Донець; לעיתים נקרא פשוט דונץ) הוא נהר הזורם בדרום המישור המזרח אירופאי, בשטחן של רוסיה ואוקראינה. מוצאו של הנהר סמוך לעיר בלגורוד ברוסיה, הוא זורם בכיוון דרום-מזרח דרך הערים חרקוב, דונצק ומחוז לוהנסק אשר באוקראינה, ומשם חזרה לרוסיה דרך מחוז רוסטוב, עד שנשפך לנהר דון במרחק של כ- 100 קילומטרים מים אזוב. סוורסקי דונץ הוא הנהר הרביעי בגודלו באוקראינה ומהווה מקור מים חשוב במזרח המדינה.
מקור שמו של הנהר היא העובדה שמוצאו באזור שהיה ידוע בשם "סוורסקי" (צפוני), והוא מזין את הנהר הגדול יותר - הדון. היה ידוע גם בשם "טנאיס הקטן" (טנאיס היה שמו של הדון בפי הרומאים ועמי מערב אירופה בימי הביניים). ההתיישבות המוקדמת ביותר סמוך לנהר מתוארכת לתקופת האבן.
לוליגו שקוף
לוליגו שקוף או דְּיוֹנוּן-רַחַף סְנַפִּירְתָן (שם מדעי: Loligo vulgaris) הוא מין דיונון במשפחת הלוליגיים ובמחלקת הסילוניות, השכיח באזור הים התיכון ובאוקיינוס האטלנטי. הוא מוכר בשם העממי "קלמארי".
הבוגרים חיים בלהקות במים העליונים והרחק מהיבשה. הצעירים חיים קרוב יותר אל החוף. ניזון מדגים וסרטנים.
בעונת הרבייה צבעי גופו של הזכר משתנים ומתגוונים, בעיקר בסביבת זרועותיו. הזכר בוחר נקבה ומפריד אותה מן הלהקה באמצעות תנועת שחייה מיוחדת. עם תום החיזור, נצמד הזכר לנקבה, מקרב את ראשה אל ראשו ומדביק בחלל גלימתה, תיקים של תאי זרע באמצעות זרוע מיוחדת הקרויה הקטוקוטיל. כאשר הנקבה פולטת את ביציות דרך משפך הגלימה, הן עוברות הפריה. הנקבה יוצרת משטח הטלה מתחת לאבנים או בין סדקי סלעים, בו היא מצמידה את הביצים כאשר הן מסודרות ב"נקניקיות" שמכילות 3–4 ביצים באחת. משטח המלטה יחיד מכיל בין 3,000 ל-6,000 ביצים.
הצעירים זהים לחלוטין לבוגרים, מלבד זרועות הציד הקצרות יחסית. הם חיים זמן קצר בקרקעית ואז עוברים למים הפתוחים. בגרות מינית מתרחשת בגיל שנה, אורך חיים כשנה וחצי עד שנתיים.
מערות הפלדה
מערות הפלדה (באנגלית: The Caves of Steel) הוא רומן מדע בדיוני פרי עטו של הסופר היהודי אמריקאי ממוצא רוסי, אייזק אסימוב. הספר מהווה את הפתיח לסדרת ספרים שבמוקדם דמותו של אליה (בהוצאה המאוחרת יותר "לייג'ה") ביילי, בלש במשטרת הכרך של ניו יורק העתידית, ושותפו החללאי ר' דאניל אוליבאו, רובוט דמוי אנוש מעיר החלל, כעין שגרירות של מושבות חלל אנושיות הסמוכה לכרך.
תקציר העלילה
עלילת הספר מתרחשת בעתיד. לייג'ה ביילי הוא בלש במשטרת ניו יורק שהפכה בינתיים לכרך ענק ומסוגר של בניינים שעוטפים את בני האדם מכל עבר. בני האדם אינם רגילים למרחבים פתוחים ואת מרבית עבודות החקלאות השונות מחוץ לכרך מבצעים רובוטים. ג'וליוס אנדרבי, מפקדו של לייג'ה, מטיל עליו לפתור חקירת רצח שבוצע מחוץ לכרך, בעירם של החללאים הסמוכה לניו יורק. הנרצח הוא שגריר בשם רוי נמנו סארטון, שהוא גם רובוטיקאי. החללאים חושדים שהרצח בוצע על ידי בן ארץ למרות טענתם של בני הארץ כי שום בן ארץ לא מסוגל היה לחדור אל עיר החלל מאחר שעל מנת להיכנס אליה נדרש מעבר במרחבים הפתוחים שבין הערים, מטלה ששום בן ארץ אינו מסוגל לה עקב אגורפוביה ממנה סובלים כל בני הארץ.
בני החלל מסכימים שהחקירה תתבצע על ידי בלש מבני הארץ, אך מתנים זאת בהשתתפות שותף מבני החלל. שותף זה מתגלה כרובוט דמוי אדם בשם ר' דאניל אוליבאו (ה-ר' מייצגת "רובוט"). למרות מרמורו של ביילי שאינו אוהד רובוטים עקב השפעתם על הכלכלה הארצית (רובוטים החליפו פועלים רבים שנותרו ללא עבודה, ביניהם גם מכרים ובני משפחה של ביילי עצמו), הוא מסכין עם הגזרה ומקבל עליו את השותפות עם דאניל, כטובה אישית למפקדו שהוא גם חברו, ולאור הבטחתו לו שיקודם בתמורה בשתי דרגות.
מתברר כי דאניל תוכנן על מנת להידמות בכל ליצור אנושי במטרה להשתלב בחיי הכרך וללמוד כך את דפוסי החשיבה המאפיינים את בני הארץ על מנת לסייע במאמצי בני החלל להביא את בני האדם לבנות מושבות חדשות ולעזוב את כדור הארץ במטרה ליישב כוכבים נוספים בחלל.
לאורך העלילה חושד ביילי מספר פעמים כי דאניל הוא הרוצח, או לחלופין כי הוא בעצם הקורבן עצמו, סארטון, שמנצל את העובדה שדאניל נבנה על פי דמותו על מנת להתחזות לו ולטפול את אשמת הירצחו על בני הארץ.
במהלך החקירה מתגלה דמותה של החברה האנושית הארצית הסובלת מפיצוץ אוכלוסין אדיר שגורם לחוסר תמידי במזון טרי ומחייב את בני הארץ להסתמך בעיקר על מוצרים העשויים משמרים. בנוסף מתגלה קבוצה חתרנית של פעילים למען חזרה למקורות וביטול המודרניזציה (בה חברה גם ג'סי, אשתו של לייג'ה) ומתגלה מערכת היחסים העדינה של כדור הארץ, ערש התרבות האנושית, עם בני החלל שעזבו את העריסה ושגשגו בחלל, כך שכוחם כיום עולה על זה של הארץ.
בסופו של דבר מתגלה כי הרוצח אינו אחר ממפקדו של לייג'ה, ג'וליוס אנדרבי, חבר בקבוצה חתרנית שמרנית ואנטי מודרניסטית. אנדרבי ירה בסארטון בחושבו כי מדובר ב-ר' דאניל, העתק מדויק של סארטון. מטרתו של אנדרבי הייתה לסכל את תוכניתם של החללאים להביא להגירה מחודשת של בני האנוש מכדור הארץ, והוא קיווה שהרס האב-טיפוס של רובוט שנועד ללמוד את דפוסי החשיבה של בני האדם יביא את החללאים לוותר על מעורבותם בענייניו הפנימיים של כדור הארץ ולעזוב.
תרגום לעברית
הספר תורגם לעברית פעמיים.
בשנת 2005 יצא לאור תרגומו של רמי שלהבת בהוצאת ינשוף.
איתם הנקין
הרב איתם שמעון הנקין (ד' באדר א' ה'תשמ"ד, 6 בפברואר 1984 – י"ט בתשרי ה'תשע"ו, 1 באוקטובר 2015) היה חוקר תורני, עורך ספרותי, היסטוריון ומחבר ספרי הלכה. ערך את כתב העת "עלוני ממרא" ואת השנתון אסיף שבהוצאת איגוד ישיבות ההסדר. בחג הסוכות ה'תשע"ו, נרצח יחד עם אשתו, נעמה, בפיגוע ירי סמוך לבית פוריכ שבשומרון.
ביוגרפיה
נולד לרב יהודה הרצל הנקין, פוסק הלכה ציוני דתי ולרבנית חנה, מייסדת מדרשת נשמת בירושלים והעומדת בראשה. הוא נינו של הרב יוסף אליהו הנקין, פוסק בולט בארצות הברית במאה ה-20. אחיו הוא ההיסטוריון הצבאי ד"ר יגיל הנקין. אחיו אליהו היה אלוף הארץ בהרמת משקולות בשנים 2013–2014. למד בישיבת ניר קריית ארבע. את שירותו הצבאי עשה בחטיבת גולני. נישא לנעמה, מעצבת ובעלת הסטודיו "המעבדה". בני הזוג התגוררו בפדואל, בירושלים, בדולב, ואחר כך בנריה.
הרב הנקין פרסם עשרות מאמרים העוסקים בהיסטוריה של היהדות ובפסיקת ההלכה במאה ה-19 ובמאה ה-20, וכן במחלוקות הלכתיות ביישוב הישן וביישוב החדש. ספרו "לכם יהיה לאכלה" עוסק ביחס ההלכתי להימצאות תולעים במזון. הוא כתב אותו במסגרת לימודיו במכון לרבני יישובים בקריית ארבע, במסגרתו ערך מספר ספרים. במקביל לימד במדרשת "נשמת" לנשים. יחד עם הרב אברהם וסרמן כתב את הספר "להכות שורש: הראי"ה קוק והקרן הקיימת לישראל". הספר מציג את המורכבות שמאחורי קשריו של הרב קוק עם חלוצי ההתיישבות וההנהגה הציונית. בספר פורסמו כשלושים אגרות חדשות של הרב קוק. ספרו "אש תמיד", העוסק בהלכות שבת, יצא לאור לאחר הירצחו.
ב-2007 התמנה לערוך את כתב העת "עלוני ממרא" של ישיבת ניר, לצד שמריה גרשוני. הם הפכו את הגיליון לשנתון והכניסו לתוכו גם מחקרים וביקורות ספרים במטרה לייעד אותו לקהל רחב יותר. נמנה עם עורכי כתב העת "אסיף" של איגוד ישיבות ההסדר. היה פעיל בפורומים תורניים שונים באינטרנט. ב-2011 נמנה עם צוות עורכי כרך בנושאי השקפה וענייני אמונה מתוך סדרת ספרי "דבר חברון" של הרב דוב ליאור.
יחד עם לימודיו בישיבה החל בלימודיו באקדמיה. הוא למד באוניברסיטה הפתוחה בשנים 2009–2012, וסיים תואר ראשון בהצטיינות. הוא המשיך לתואר שני בהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב בהנחיית פרופסור דוד אסף וכתב תזה בנושא "מחיבת ציון לאנטי-ציונות: תמורות באורתודוקסיה המזרח-אירופית – הרב דוד פרידמן מקרלין (1828–1915) כמקרה מבחן". הוא המשיך ללימודי דוקטורט בהנחייתו של אסף וזכה במלגת רוטנשטרייך. נושא העבודה המיועד היה ביוגרפיה ביקורתית של "החפץ חיים".
ב-1 באוקטובר 2015 נרצחו הרב הנקין ורעייתו נעמה בפיגוע ירי ליד בית פוריכ, בין היישובים איתמר ואלון מורה. ארבעת ילדיהם, שהיו עמם ברכב, לא נפגעו מהירי, אך נותרו עם צלקות נפשיות וטראומות. בני הזוג נטמנו למחרת בהר המנוחות בירושלים. הרוצחים, מחבלי חמאס משכם, נלכדו כעבור ימים אחדים, וארבעה מתוכם נידונו למאסר עולם.
בשנים שלאחר הירצחו יצאו לאור ספריו "אש תמיד" על הלכות שבת ו"תערוך לפני שולחן" על הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, וכן עשרה מאמרים בכתבי עת תורניים.
ז'יל בן-דוד
ביוגרפיה
בן דוד היה שותף במשך השנים בדיבוב סדרות שונות של הטלוויזיה החינוכית, בין השאר, בדיבוב התוכניות "טוב-טוב הגמד", "דן-דין השופט", "שוטרים וגנבים" ו"סיפורים קלאסיים מצוירים".
בן דוד עוסק רבות בהפעלת בובות. לאורך השנים הפעיל בובות בתוכניות ילדים רבות בטלוויזיה החינוכית הישראלית ובערוץ "הופ!". הפעיל, בין היתר, בובות בתוכניות "החרצופים", "הקונצונים", "אליק ובליק" ו"רחוב סומסום". הוא מוכר בעיקר כמדבב והמפעיל של הבובה מוישה אופניק מ"רחוב סומסום", אותה החל להפעיל בסדרה המקורית ששודרה בטלוויזיה החינוכית בשנות השמונים. בן דוד ממשיך להפעיל את "אופניק" בהפקה המחודשת של סדרה, המשודרת בעשור השני של המאה ה-21 בערוץ "הופ!".כמו כן, הפעיל את הבובה "אבנר" בתוכניות "הקרנבל של מיכל" ו-"קצפת", בשנת 2019 בן דוד הצטרף להפקת הסדרה בחצר של פופיק.
בשנים 2014–2017 דיבב והפעיל בן דוד את "מוזלי" מתוך הסדרה "דן ומוזלי" בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 2020 דיבב והפעיל את "סבא ג'ובאני" בסדרה "קפה עמליה" המשודרת בכאן חינוכית.
בשנת 2021 פורסם שהוא עתיד לשוב להפעיל ולדבב את שבי ב"פרפר נחמד", אחרי שהפעיל אותו לפני כן בפרק "ציונות" ששודר ב-1995.
בשנת 2022 הפעיל ודיבב את שמעון התרנגול בסדרת הטלוויזיה "אלי החתול".
בן דוד גם שיחק בתפקידי משנה ובתפקידי אורח בתוכניות טלוויזיה וסרטים ישראליים. בין השאר, שיחק בסדרות "החיים זה לא הכל", "זינזאנה", "מעורב ירושלמי", "טלנובלה בע"מ", "רמזור", "חברות", "מה בכריש?", "חשופים", "הנפילים", "סרוגים", "זגורי אימפריה", "לא הכל ורוד" ובסרטים "צלילה חוזרת", "הקרב על הוועד", "רגליים קרות", "ריקוד מסוכן", "רסיסים", "סינדרום ירושלים", "הטוב, הרע והלא נורא", "אישה עובדת", "רכבת קלה" "הדמעות של אמסלם", שרמן בחורף", "כבוד" ו"כפולים".
חיים אישיים
בן דוד נשוי ואב לשלושה ומתגורר ברמת השרון.
ריאד סאטוף
ריאד סאטוף (בצרפתית: Riad Sattouf, בערבית: رياض سطوف) הוא קריקטוריסט צרפתי, אמן קומיקס ובמאי קולנוע ממוצא פרנקו-סורי. ידוע בעיקר בזכות פנטלוגיית הזכרונות הגרפיים עטורת הפרסים L'Arabe du futur ("ערבי העתיד") ובסרטו עטור הפרסים Les Beaux Gosses. הוא עבד גם בשבועון הצרפתי הסאטירי "שרלי הבדו" במשך עשר שנים, משנת 2004 ועד אמצע 2014, והוציא לאור לוחות ציור של אחת מיצירותיו הגדולות La vie secrète des jeunes.
קורות חיים וקריירה
ריאד סאטוף נולד בפריז, לאב סורי ולאם צרפתייה, ובילה את ילדותו בלוב ובסוריה. הוא חזר לצרפת לבלות את שנות העשרה שלו בבריטני, כשלמד בברן. הוא היה קורא מושבע של ספרי קריקטורה וכתבי-עת, שנשלחו אליו על ידי סבתו, והוקסם מהם. אף על פי שלמד טיסה, הוא הגיש בקשה ללמוד ב-École Pivaut ואז ב-Gobelins L'Ecole de L'Image כדי ללמוד אנימציה. הקריקטוריסט המפורסם אוליבייה ווטין הבחין בכישרונו והכיר לו את גאי דלקור, הבעלים של דלקור, מו"ל שמתמחה בסרטים מצוירים. דלקור פרסם את ספרו הראשון של סאטוף, "פטי ורגלס", המבוסס על קו עלילה מאת אריק קורביראן.
בסגנון אישי והומוריסטי ייחודי הוא סיפר את תצפיות גיל ההתבגרות שלו ב-Manuel du puceau וב-Ma Circoncision שפורסמו בהוצאת Bréal Jeunesse בבעלות ג'ואן ספר. הספרים הודפסו בהמשך על ידי בית ההוצאה לאור L'Association. ב-Ma circoncision הוא הוקיע את ברית המילה כמעשה אכזרי ואבסורדי, שהונח על רקע החיים הסוציו-פוליטיים בסוריה הקדמונית בשנות השמונים.
לאחר מכן פרסם את סדרת Jérémie באוסף המצויר Poisson Pilote בהוצאת Dargaud. זהו סיפורו של נער מתבגר סנטימנטלי ולא יציב והוא מאוד אוטוביוגרפי. הוא הופיע גם ב-No sex in New York בשנת 2004 ביוזמת היומון הצרפתי Libération.
בשנת 2005 פרסם את Retour au collège שזכה להצלחה גדולה. מעודד מכך יצר סאטוף את הדמות המאצ'ואיסטית והאמביוולנטית פסקל ברוטל.
בין השנים 2004–2014 פרסם רצועה שבועית בשבועון הצרפתי הסאטירי "שרלי הבדו" תחת הכותרת "La vie secrète des jeunes", ובה סיפר אנקדוטות מהחיים האמיתיים. הרצועות פורסמו מחדש בשלושה כרכים, האחד בשנת 2007, השני ב-2010 והאחרון בשנת 2013. בסוף 2014 הוא עזב את "שרלי הבדו" ועבר ל"לה נובל אוב", מגזין שבועי, עם רצועה חדשה בשם Les cahiers d'Esther (המחברות של אסתר), המבוססת על סיפורים אמיתיים שסיפרה לו אסתר א', ילדה שהייתה בן 9 כשהרצועה התחילה.
סאטוף התנסה גם בדיבוב סרטים. הוא העניק את קולו לדמות מצוירת ב-"Petit Vampire" שעיצב ידידו, הקריקטוריסט ג'ואן ספר.
ישראל יהושע מקוטנא
חייו
נולד בח' בכסלו תקפ"א (1821) לרב דוד מפלאצק. נקרא על שם שלושה מגדולי ישראל: רבי ישראל בעל שם טוב, רבי אליהו הגאון מווילנא והפני יהושע. למרות זאת היה חותם את שמו ישראל יהושע בלבד, כיוון שהשם אליהו כבר נמצא בתוך שני שמות אלו.
את ראשית חכמתו רכש מאביו, אך התייתם כבר בגיל 11. בן 14 נישא לפריבה בתם היתומה של ר' חיים בן רבי יהודה אב"ד ראביץ' ואלמנתו ריצה. במשך שש שנים היה סמוך על שולחן חותנתו האלמנה ועסק בתורה. הוסמך מרבי שרגא פייבל דנציגר. בשנת ה'ת"ר (1840), בגיל 19, החל לכהן כרב בשרנסק, שבה הקים ישיבה גדולה. כעבור 7 שנים עבר לכהן כרב בגומבין. בשנת תר"י (1850) מונה לרב בוורקא. בתרי"ג (1853) עבר לפולטוסק, ומשנת תרכ"א (1861) ועד מותו כיהן כרבה של קוטנא, שם גם פרסם את ספריו ההלכתיים "ישועות מלכו" ו"ישועות ישראל". היה נוסע לאדמו"רי בית וורקא אליהם היה מקושר, וגם היה מיודד עם כמה מאדמו"רי פולין, בהם החידושי הרי"ם והאבני נזר.
פעילות למען ארץ ישראל
רבי ישראל יהושע נודע בחיבתו לארץ ישראל. הוא בירך על צאת ספרו של הרב קלישר "דרישת ציון", ובשנת 1886 ביקר בארץ ישראל יחד עם חתנו הרב וקס, במגמה ליצור התיישבות חקלאית של היישוב הירושלמי. הוא ביקר בפרדס האתרוגים שנטע חתנו בארץ ופרסם קריאה נלהבת להעדיף את אתרוגי ארץ ישראל על אתרוגי איטליה ויוון. כשהתחילו לעלות ולבנות את ארץ ישראל אנשים הרחוקים מיהדות הוא ראה בזו הוכחה של התעוררות מהשמיים.
ב-תרמ"ט 1889 בפולמוס השמיטה היה מהחותמים על היתר המכירה הראשון יחד עם הרב שמואל מוהליבר ורבנים נוספים על מנת לאפשר "הצלת נפשות והצלת ישוב הארץ, הצלת הגוף והצלת ממון", בדבריו הסתמך בין השאר על העובדה שבין המתירים נמנו: "גדולי רבני ספרד אשר צפרנם עבה מכריסם של חכמי אשכנז" אשר אסרו.
במענה לפניית רבי חיים ישראל מקוצק-פילוב כתב בשו"ת "ישועות מלכו", חלק יו"ד, סימן ס"ו:
גשר זוהר
גֶּשֶׁר זוֹהַר הוא הגשר הנמוך בעולם ביחס לגובה פני הים, כ-370 מטרים מתחת לפני הים גובהו. הגשר נמצא בכביש 90 מעל נחל זוהר, סמוך לים המלח וסמוך ליישוב הקטן בישראל נווה זוהר. אורכו 120 מטר, גובהו 40 מטר מעל לנחל, והמפתח המקסימלי שלו 52 מטר.
הגשר נבנה באזור בו עובר השבר הסורי אפריקני. אזור זה מועד לרעידות אדמה מה שחייב את בניית הגשר לפי תקנים מחמירים.
הגשר תוכנן על ידי המהנדס יצחק-צבי שטרן, החתום על גשרים ומבנים פורצי דרך רבים ברחבי הארץ, ביניהם גשרים לאורך כביש 1, כביש 6, כביש 431 ועוד.
בניית הגשר הושלמה בשנת 1997. היום, הגשר נחשב לשלישי בגודלו ובאורכו בארץ לאחר גשר הרכבת מעל עמק איילון וגשר עכברה.
מייקל מקאול
מייקל תומאס מקאול הבן (באנגלית: Michael Thomas McCaul Sr.; נולד ב-14 בינואר 1962) הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הרפובליקנית, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה-10 של טקסס מאז 2005. מחוזו מכסה חלקים בין אוסטין ליוסטון. משמש כיו"ר הוועדה לביטחון הפנים.
מקהול נולד בדאלאס, טקסס, בנם של פרנסס ג'יין וג'יימס.
אורי קושניר
אורי קושניר (נולד בשנת 1943) הוא חוקר במכון למדעי הצמח במכון וולקני. מתמחה בגנטיקה של צמחים ופיתוח זנים של חיטה. זכה ב"אות הוקרה למפעל חיים" לשנת 2009 מטעם מכון וולקני וב"אות קנט" לחקלאות פורצת דרך לשנת 2011. כמו כן הוא יו"ר עמותת הל"ה של משפחות חללי מחלקת הל"ה.
ביוגרפיה
קושניר נולד בישראל, לאביו - הסופר שמעון קושניר ולאמו לאה, אחותו של הווטרינר פרופ' אברהם קמרון. קושניר הוא בעל תואר PhD בגנטיקה של צמחים מטעם מכון ויצמן. הוא התמחה בגנטיקה ובטיפוח חיטה באוניברסיטת מלבורן ובמכון וולקני. כיום, הוא עוסק במחקר ופיתוח של חיטת לחם לתעשיית האפייה, חיטת דורום לתעשיית הפסטה, חיטת לחם למספוא וביות צמח הספלריה למספוא.
קושניר פיתח מספר זנים חדשים של חיטה:
בשנת 2010, פיתח קושניר גידול מספוא חדש לחקלאות, על ידי ביות של מין הבר שלמון יפואי Cephalaria joppensis. הזן החדש, "ראשון", נמצא כבעל יבול גבוה של חומר יבש לתחמיצים, ויכול לשמש כמחליף לחיטה הן בהזנת בעלי חיים והן במחזור הזרעים בחקלאות. המספוא מגודל בישראל, ושווק גם לדרום אפריקה.
פרסים
בשנת 2009 זכה ד"ר קושניר ב"אות הוקרה למפעל חיים" מטעם מנהל המחקר החקלאי – מכון וולקני. בנימוקי הוועדה האקדמית נכתב כי הפרס מוענק "על עבודתו רבת השנים ותרומתו המדעית הייחודית והחדשנית בפיתוח המצבור העצום של זנים ותת-זנים של חיטה בארץ, על החזון של פיתוח טיפוסי חיטה ייחודיים לייצוא, ועל כושר הביצוע המעולה בהפיכת החזון לזנים רשומים. פיתוחים אלה תרמו לשינוי ענף החיטה בישראל כנגד כל הסיכויים וכמעט ללא תמיכה, תוך עבודה מדעית איכותית ועבודה שיווקית ועסקית יוצאת מן הכלל". בשנת 2010 נבחר על ידי מגזין העסקים של ישראל, TheMarker, בין 101 המשפיעים לטובה בישראל. בנימוקי צוות המגזין נכתב: "קרוב ל-100 שנים לא ייצאה ישראל חיטת דורום וד"ר קושניר הצליח לפתח זן חיטה איכותי ומבוקש המשמש בתעשיית הפסטה והקוסקוס כענף חדש של ייצוא חיטת דורום - אפילו לאיטליה".
בשנת 2011 זכה קושניר ב"אות קנט לחקלאות פורצת דרך". בנימוקי הוועדה נכתב כי "ד"ר אורי קושניר תרם רבות לפיתוח זן של גרעיני חיטת דורום, ולמעשה יצר ענף חדש של ייצוא בחקלאות הישראלית".
עמותת הל"ה
אחיו (מנישואיו הראשונים של אביו), טוביה קושניר, שהיה בוטנאי, נהרג במלחמת העצמאות עם מחלקת הל"ה בדרך להגנת גוש עציון. אורי קושניר הוא יו"ר עמותת הל"ה, העוסקת בהנצחת זכרם של החללים ושימור מורשת הקרב שבו נפלו. בשנת 2007 פרסם ד"ר קושניר את הספר "בנתיב הל"ה: דפי עדות ויצירה", בהוצאת משרד הביטחון. כמו כן פרסם מאמר מקיף לזכרו של אחיו בכתב העת גלילאו בינואר 2011. הוא גם כתב הקדמה לספרו של נח נפתולסקי "השמיים מצפים מחכה האדמה - שירי חנינא איש נבו" שיצא בשנת 1975. עם מרים בן-פרץ, כתב את ההקדמה למהדורה השלישית של הספר "למד הא" שיצאה לאור בשנת 1998, בהוצאת ראובן מס.
ההמנון המלכותי של איראן
סורוד שאהנשאהי איראן (בתרגום לעברית: "ההמנון המלכותי של איראן") היה המנונה הלאומי של איראן משנת 1933 ועד למהפכה האיסלאמית של 1979 אשר הביאה לביטול המלוכה. ההמנון מתאר ומהלל את השאה ושושלתו.
השרייק האגדי
השרייק האגדי הוא האנטי גיבור, "ספק מפלצת ספק מלאך-כפרה", בקאנטוס של היפריון, סדרת ספרים מסוגת המדע הבדיוני פרי עטו של דן סימונס. שמו ניתן לו על שום מנהגו לשפד את קורבנותיו על "עץ הכאב", בדומה לציפור בעלת אותו השם (חנקן בעברית) הנוהגת לצוד חיות קטנות ולשפד את החלקים שלא אכלה על קוצים.
השרייק מופיע בכל כרכי האפוס ודמותו אפופת מסתורין וסוד; יעודו האמיתי מתגלה רק בכרך השני, אך גם אז הוא נותר לוט בערפל ובר-שינוי. למעשה, הסבר זה משתנה משמעותית בשני הכרכים האחרונים (אנדימיון ועליית אנדימיון). לכאורה, פועל השרייק באופן עצמאי, אך הוא מצטייר גם כמשרתם של כוח עליון או ישות לא ידועים. בשני הכרכים הראשונים, הוא קיים רק באזור הסובב את קברי הזמן בכוכב היפריון, ובשני הכרכים האחרונים, הוא כבר אינו כבול למיקום זה.
מראהו
אף שמראהו מתכתי ("כספית מעל כרום"), הוא מתואר גם כמכונה "אורגנית", דמוי-אדם באופן כללי, אך בעל ארבע זרועות עם "מפרקים משונים" ועיני אודם נוקבות ומרובות-פאות.
על פי כל התיאורים, השרייק מבעית למראה. הוא עצום בגודלו, מכוסה להבים ומכשירי חיתוך למיניהם, קשה לעקוב אחר גופו הכספיתי והתזזיתי, יצור בלהות שיצא מסיוט הזוי.
כשהוא נפצע בקרב, השרייק יכול לאבד כמות נכבדה של כבלים הנדמים לקרביים, אך הדבר אינו גורע כלל מיכולותיו.
כישוריו
השרייק מתקשר רק דרך כאב ומוות. לאורך הספרים נראה שהוא מסוגל לנוע בזמן, לנוע מהר בהרבה ממהירות האור ולהתקיים במקביל במקומות רבים אם רצונו בכך. בשלב מסוים שוער שהוא אסיר בשדות האנטי-אנטרופים בקברי הזמן של היפריון ("גאויות הזמן"), אך כשהללו החלו לדעוך, אזור פעילותו הלך והתרחב עד שבסופו של דבר הוא נצפה בכוכבי לכת אחרים בגלקסיה.
בהעדיפו לבתרם בעודם בחיים, השרייק בדרך כלל "צץ" ליד קורבנותיו וקורץ לעברם לפני שהוא הורגם בהרף עין של דם וקריעת איברים; לעיתים הוא מותיר את קורבנותיו בחיים ומעבירם לגיהנום בו הם משופדים על "עץ הקוצים" המלאכותי המצוי בעתידו הרחוק של היפריון. "עץ הקוצים" מופיע בתיאורים כרחב ממדים באופן בלתי נתפש, וניזון מההתעוותויות, הצרחות והייסורים של אינספור קורבנות האדם שלו, מכל הגילאים והמינים.
לכל אורך הסיפור, השרייק מוכיח את מיומנויותיו בקרב פנים אל פנים; הוא בעצמו מכונת חיתוך ענקית המסוגלת לתמרן אפילו את הזמן.
בין השאר, השרייק הוא היחיד שמסוגל לכרות את הצלב הטפילי של ה"טכנו ליבה", רשת האינטליגנציה המלאכותית שפותחה על ידי בני האדם והגיעה לכדי מודעות עצמית.
מקורו
הועלתה סברה לפיה השרייק הוא למעשה יצירת מחשב-אלוהי מן העתיד הרחוק, התבונה המוחלטת, או הת"מ, שהייתה התוצאה הסופית של אינספור שנות מחקר ומאמץ של ה-"טכנו-ליבה". אולם, הת"מ לא הייתה ה"אל" היחיד שנוצר - האנושות ויצורים תבוניים אחרים יצרו בסופו של דבר את האל שלהם. הת"מ והאל האנושי ככל הנראה נאבקו ביניהם עד שחלקו האמפתי של האל האנושי ברח אחורנית בזמן.
או-אז, הת"מ בראה את השרייק ושלחה אותו גם-כן אל העבר כדי ליצור סבל על ידי שיפוד אנשים על "עץ הקוצים" שלו, בתקווה שכאשר מספיק סבל אנושי יצטבר ויישמר על "עץ הקוצים", האל האנושי יצא ממחבואו ויגיב לכל הכאב המשודר מעץ השרייק.
תוצאות ניסיון זה אינן מפורטות בהרחבה בספרים.
על-פי הסבר אחר המופיע ב"עליית אנדימיון", לשרייק ישנו קשר לפלג מה"טכנו-ליבה" הנקרא המרטשים, התוכנות המקוריות שתוכנתו לספק לחץ אבולוציוני על יצורי ההיפר-חיים. מניעי המרטשים לא ברורים - הגם שבשני הכרכים המאוחרים, כאשר הקשר למרטשים מתגלה, השרייק פועל כמגינה של הגיבורה אַאניאה כנגד מתנקשי הליבה.
אישיותו האמיתית של השרייק היא, ככל הנראה, נגזרת של אויבו הגדול, פדהמן קסד, הלוחם שמביס אותו בסופו של דבר. ישנה חוסר בהירות סביב השאלה האם עובדה זו נכונה גם לגבי לגיונות השרייקים המתקיימים בזמן הקרב האחרון של קסד, אי שם בעתיד הרחוק, או שמא רק ביחס לשרייק האגדי המקורי.
קישורים חיצוניים
The Shrike
ברייזאך
ברייזאך (בגרמנית: Breisach וכן Altbreisach (ברייזאך הישנה) ו-Breisach am Rhein (ברייזאך על הריין)) היא עיר בעמק הריין, במדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה, על גבול צרפת. כ-20 ק"מ מפרייבורג ו-20 ק"מ מקולמר שבצרפת. גשר על הריין מוביל לברייזאך החדשה (בצרפתית: Neuf-Brisach, בגרמנית: Neubreisach) שבאלזס, צרפת (מחוז או-רן). העיר ידועה ביקבי היין שלה.
היסטוריה
במאה ה-13 הוקמו בעיר קתדרלה ומנזר ובמאה ה-16 היוותה מבצר של הקיסרות הרומית הקדושה. במסגרת מלחמת שלושים השנים עברה העיר מידי האימפריה הרומית הקדושה לידי צרפת. פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה עצמו הגן על העיר כאשר נפלה בידי הצרפתים בדצמבר 1638. בשלום וסטפליה (1648) הפך כיבוש העיר על ידי צרפת לרשמי.
ב-1697 הוחזרה העיר לידי האימפריה הרומית הקדושה במסגרת הסכם רייסווייק. ב-1703, עם פרוץ מלחמת הירושה הספרדית, כבש את העיר הגנרל וילאר, מרשל צרפת בימי לואי ה-14. במרץ 1714, הוחזרה העיר המזרחית ("הישנה", Altbreisach) לאימפריה הרומית הקדושה במסגרת הסכם רשטאט ובצידו המערבי של הריין הוקמה העיר ה"חדשה"(Neuf-Brisach).
ב-1790 הפכה העיר לחלק מ"אוסטריה שבשוואביה" (חלקים מנסיכויות שוואביה הקתוליות, בהן אלזס, שהיו תחת שליטת בית הבסבורג). בין השנים 1793-1803 סבלה העיר קשות מהתקפות הצדדים בעת מלחמות המהפכה הצרפתית. ב-1803 סופחה למדינת באדן. במלחמת צרפת–פרוסיה נכללה העיר בשטחי החסות של פרוסיה ועם איחוד גרמניה היא הפכה לעיר גרמנית.
השלטון הנאצי סיפח לעיר מספר רשויות סמוכות. במהלך מלחמת העולם השנייה ניצבה העיר בין גרמניה הנאצית לצרפת של וישי. במהלך הפצצות בעלות הברית נהרס כ-85% מהשטח הבנוי של העיר, הקתדרלה נפגעה קשות וגשר הרכבת על הריין נהרס.
ב-1969 היה ניסיון להקים בעיר תחנת כוח גרעינית, אך הדבר לא יצא לפועל.
כיום העיר היא מרכז אירופאי של יקבים ומרתפי יין. אחד היקבים הגדולים באירופה (Badische Winzerkeller eG) נמצא בברייזאך.
הסופר הבריטי ג'רום ק. ג'רום כתב בספרו "שלושה גברים בבומל" תיאור הומוריסטי של ההיסטוריה של העיר:
יהדות ברייזאך
תיעוד ראשון להתיישבות יהודים בעיר נמצא מ-1301. ב-1325 נמנו בעיר ארבעה-עשר בתים בחזקת יהודים, ארבעה במרכזה ועשרה על הגבעה. ב-1349, בעת המוות השחור, הופצה על יהודי העיר עלילת דם לפיה הם מרעילי בארות. ביהודי העיר נערך פוגרום והם גורשו ממנה.
עם הפיכת העיר לצרפתית באמצע המאה ה-17 שבו אליה היהודים. ב-1755 נפתח בית עלמין. ב-1756 הוקם בית כנסת, שנחרב בליל הבדולח (9 בנובמבר 1938).
פלורליזם
פְּלוּרָלִיזְם (Pluralism; מלטינית Pluralis, מילולית: רב, מרובה, בעברית: רבגוניות) הוא מונח מתחום הפילוסופיה, מדע המדינה וסוציולוגיה. הגישה הפלורליסטית מכירה בכך כי למין האנושי ישנן דרכי חשיבה שונות, אשר אינן תמיד עולות בקנה אחד.
חברה פלורליסטית
חברה מוכרת כ"חברה פלורליסטית" כאשר היא מתפקדת כחברה פתוחה בעלת מגוון תרבותי אשר יש בה הכרה ולגיטימציה להבדלים ביניהן, תוך שימור מורשתן התרבותית, ואשר מאפשרת לקבוצות השונות לשמור על ייחודן, כבודן ומעמדן. חברה פלורליסטית נזקקת למערכת חברתית הדוגלת בערכי שוויון וסובלנות ובנכונות לחיות יחד מתוך כבוד הדדי, הכרה הדדית והסכמה בין הקבוצות השונות. כאשר הקיטוב גדל והחברה מתפלגת למספר מחנות הנמצאים ביחסי קונפליקט, החברה הופכת לחברה משוסעת.
משטר שאינו פלורליסטי ומדכא קבוצות שונות מבחינה כלכלית, חברתית, דתית ותרבותית מביא על פי רוב לתרעומת ואיבה, הן כלפי המשטר והן בין הקבוצות השונות בחברה. חברה דמוקרטית שאינה מעניקה לאזרחיה פלורליזם מכונה לעיתים "דמוקרטיה טוטליטרית".
במידה רבה, פלורליזם הוא מצב בו אומה או חברה מורכבות מקבוצות אוכלוסייה הנבדלות זו מזו מבחינת המוצא האתני, הרקע התרבותי, הדת וכדומה. מדינות הדוגלות בפלורליזם, כדוגמת ארצות הברית, מאפשרות שמירה על זהותן העצמית של קבוצות כאלה בתוך חברה או מדינה.
ערכים
מימוש הפלורליזם מתאפשר בזכות קיומם של שני ערכים חשובים:
יעקוביאן
מטריצת יעקובי משמשת לתיאור הדיפרנציאל של העתקה וקטורית. מושג זה מכליל את מושג הנגזרת הקיים עבור פונקציות סקלריות במשתנה יחיד. היעקוביאן משמש לתיאור ההתנהגות של העתקה, ואי התאפסותו הוא תנאי מספיק על מנת שההעתקה תקיים מספר תכונות מקומיות של חד חד ערכיות, הפיכות והעתקה של קבוצות פתוחות לקבוצות פתוחות. כמו כן היעקוביאן נותן מדד לשינוי של גדלים במרחב כאשר משתמשים בהחלפת קואורדינטות.
היעקוביאן ומטריצת יעקובי נקראים על שם המתמטיקאי קרל גוסטב יעקב יעקובי.
הגדרה פורמלית
תהא פונקציה כלשהי שכל הנגזרות החלקיות שלה קיימות. אז מטריצת יעקובי שלה היא המטריצה מסדר \ m\times n הבאה:
היעקוביאן הוא הדטרמיננטה של המטריצה הזו, במקרה שבו \ m=n (זאת מכיוון שדטרמיננטה מוגדרת רק עבור מטריצות ריבועיות). לרוב מסומנת מטריצת יעקובי כך:
מסקנות
עבור מעבר משני משתנים בלתי תלויים x ו-y ל-u ו-v היעקוביאן הוא
אם x ו-y שני משתנים בלתי תלויים אזי
תזונה וסרטן
גורמים תזונתיים נמצאו כבעלי השפעה על הסיכוי לחלות בסרטן על סוגיו השונים, כאשר אופן התזונה יכול לצמצם את הסיכויים לחלות בסרטן או להגדילם. בעוד שנראה כי היעדר פעילות ספורטיבית היא בעלת קשר לכ-7% ממקרי הסרטן השונים, תזונה לקויה והשמנת יתר מסתמנים כאחראיים לעד כ-35% ממקרי המוות השונים מסרטן. בעוד שמשטרי תזונה מגוונים מתיימרים לצמצם את הסיכויים לחלות בסרטן, מעט מאוד מתוכם הם בעלי ראיות מדעיות. עם זאת, השמנת יתר וצריכת אלכוהול מאושרים שניהם כגורמים לסרטן. צמצום צריכת מוצרי מזון ממותקים מומלצת להתמודדות עם השמנת יתר. נמצא קשר שאינו חד משמעי בין תזונה עשירה בבשר אדום והמכילה מעט פירות וירקות ובין תחלואה בסרטן.
יעקוביאן
שימושים
אחד מהשימושים העיקריים של היעקוביאן הוא מציאת ערך האינטגרל של פונקציה מורכבת. לדוגמה: הוא שווה לנפח הפונקציה באינטגרל בגבולות הנתונים. הפונקציה מסובכת מדי מכדי לבצע אינטגרציה באופן ישיר. לכן נסמן:,.
תזונה וסרטן
דיאטות הדוגלות בהגבלות תזונתיות
מספר דיאטות ומשטרי תזונה נחשבים למועילים כמונעי סרטן. סוגים פופולריים של דיאטות אלו כוללים את דיאטת ברוס (באנגלית: Breuss diet), שיטת גרסון (באנגלית: Gerson therapy), פרוטוקול ברודוויג (באנגלית: Budwig protocol) ודיאטת מקרוביוטיקה. אף אחת מהדיאטות הנ"ל נמצאה כמועילה, ואף חלקן נמצאו כמזיקות.
יעקוביאן
שימושים
הפונקציה החדשה שלנו היא \ u+wונחשב את הגבולות שלה על ידי הצבת הגבולות הקודמים בסימונים החדשים: \ z = 3w ,\ y = 2v ,\ x = u+v.
לדוגמה במקום הגבול נציב  ומכאן שנחליף את הגבול  בגבול \ u = 0.
נחשב את הנפח באמצעות היעקוביאן
לסיכום: כדי למצוא אינטגרל של פונקציה מסובכת, ניתן לחלק אותה למספר פונקציות קטנות. את הפונקציה הישנה יש להביע באמצעות הפונקציות החדשות ולהכפיל את הפונקציה החדשה שהתקבלה בערכו המוחלט של היעקוביאן שלה וכמובן יש לעדכן את הגבולות של הפונקציה החדשה לפי הפונקציות הקטנות שהגדרנו.
פונקציות תלויות ובלתי תלויות
אם u,v הן פונקציות גזירות ברציפות של המשתנים x,y, הן נקראות פונקציות תלויות או בלתי תלויות בהתאם להאם הן מקיימות או לא מקיימות ביניהן יחס מהסוג f(u,v)=0, כשהפונקציה f היא פונקציה כלשהי של 2 משתנים שגזירה ברציפות.
על ידי גזירת f(u,v)=0 ביחס ל x,y, אנחנו מסיקים ש:
.
אם נסמן, ואת בתור , מערכת המשוואת (1) תראינה כך:
זוהי מערכת משוואות ליניארית ב f_v, f_u. כל אחת מהמשוואות ב (2) מתארת יחס זהותי בין f_v,f_u; לכן הן שקולות זו לזו, ואלימינציה של f_v,f_u מתוך (2) נותנת. אפשר לנסח תוצאה זו כך: התאפסות היעקוביאן היא תנאי הכרחי לקיום יחס כמו f(u,v)=0.
מסתבר שזהו גם תנאי מספיק לקיום יחס כמו f(u,v)=0, אם כי ההוכחה לכך קשה יותר.
תזונה וסרטן
דפוסי תזונה
אפידמיולוגיים תזונתיים עושים שימוש בנתונים סטטיסטיים רב משתנים, כמו ניתוח מרכיבים עיקריים וניתוח גורמים, על מנת למדוד כיצד דפוסים של התנהגות תזונתית משפיעים על הסיכון לפתח סרטן. בהתבסס על ציון התנהגותם התזונתית, אפידמיולוגיים חילקו את הנבדקים לחמישונים. על מנת להעריך את השפעת ההתנהגות התזונתית על הסכנה לחלות בסרטן, הם בחנו את הקשר בין דירוג החמישונים לבין פיזור הימצאות הסרטן והיארעותו. האפידמיולוגים בדרך כלל מכלילים משתנים נוספים במודל הסטטיסטי שלוקחים בחשבון הבדלים בין הנבדקים שנמצאו חולים לבין אלה הבריאים. דוגמה לתוכנית תזונה ניתן לראות בתוכנית תזונה עשירה בפירות ובירקות, חוזרת על עצמה בקרב נשים על מנת להפחית את הסיכוי לחלות בסרטן השד. לעומת זאת, תזונה העשירה במאכלים כבושים קשורה לסיכון מוגבר לחלות בסרטן השד.
דפוסי תזונה בישראל
ממצאים ממחקרים בישראל מראים על קשר בין חוסר קל ברמת הוויטמינים בדם, בכל הגילאים, לבין הפרעות במערכת החיסונית ובתפקוד הנוירולוגי (גם ללא שינוי בתוצאות ספירת הדם). למשל: ירידה ברמת ויטמין B12 נחשבת לגורם סיכון בקרב צמחוניים ואנשים הסובלים מהפרעות אכילה (ראה: השתתפות של רכיבי תזונה במנגנוני פעולה בגוף האדם בהמשך).
אלכוהול
אלכוהול מקושר לעלייה בסיכון לחלות במספר סוגים של סרטן. 3.6% ממקרי תחלואה בסרטן ו-3.5% ממקרי המוות כתוצאה ממחלת הסרטן בעולם, מקושרים לצריכת אלכוהול. לדוגמה, הימצאות סרטן השד בקרב נשים מקושרת לצריכת אלכוהול. אלכוהול מגביר את הסיכוי גם לסרטן הפה, הלוע, הגרון, המעי הגס, הכבד, הבטן והשחלות. הסוכנות הבינלאומית לחקר הסרטן של ארגון הבריאות העולמי סיווגה את האלכוהול בקבוצה הראשונה של גורמי הסיכון למחלת הסרטן.
בשר אדום ובשר מעובד
באוקטובר 2015, הסוכנות הבין-לאומית לחקר הסרטן דיווחה כי אכילת בשר מעובד או בשר אדום מהווה גורם מקשר לחלק מסוגי הסרטן.
סיבים תזונתיים, פירות וירקות
חלק מהראיות על השפעתם החיובית של סיבים תזונתיים מצביעות על יתרונות בצריכת סיבים תזונתיים וחלקן לא. בעוד ששילוב פירות וירקות בתזונה היומית הוא בעל השפעות חיוביות, תפקיד זה אינו משמעותי כפי שנחשב בעבר.
פטריות
לפי המכון הבריטי לחקר הסרטן, לא נמצאה שום ראיה הקושרת פטריות, או תמצית פטריות, למניעה או ריפוי סרטן.
רכיבי תזונה ביו-אקטיביים
על פי איגוד הסרטן האמריקאי, אף על פי שמחקרי מעבדה הצביעו על האפשרות שקיים קשר בין פולי סויה לבין מניעת סרטן, טרם ישנן ראיות חד משמעויות בנוגע להשפעה האנטי-סרטנית של פולי סויה על בני אדם. מחקרי מעבדה מצאו כי ייתכן ולכורכום השפעות אנטי-סרטניות. עם זאת, נדרשת כמות רבה על מנת ליצור אפקט זה. אף על פי שתה ירוק קודם כבעל אפקט אנטי סרטני, במחקרים נמצאו תוצאות מעורבות; לא ידוע האם תה ירוק מסייע במניעה או בטיפול בסרטן.
מטבוליזם של מתיונין
מחקרים רבים מהעשורים האחרונים מצביעים על פגמים במנגנוני מטבוליזם של מתיונין (באנגלית: methionine) כגורמים של מחלת הסרטן. למשל תזונה חסרה במקורות למתיל (באנגלית: methyl), מתיונין וכולין (באנגלית: choline) גורמת לסרטן הכבד במכרסמים. מתיונין היא חומצת אמינו חיונית אשר יש לקבל דרך חלבונים או קבוצות תורמות מתיל כמו כולין או בטאין (באנגלית: betaine), אותם ניתן לקבל מביצים או ירקות שונים. מתיונין מומר ל-S-אדנוזיל-מתיונין (באנגלית: S-adenosyl methionine), שמהווה מטבוליט (באנגלית: metabolite) עיקרי בסינתזת פוליאמין (באנגלית: polyamine). תוצרי הפירוק של המתיונין ממוחזרים בחזרה למתיונין על ידי רה-מתילציה של הומוציסטאין (באנגלית: homocysteine) והמרה של מתילאדנוזין (באנגלית: methylthioadenosine). ויטמין B6, ויטמין B12, חומצה פולית וכולין הם קופרטורים (באנגלית: cofactor), גורמים משלימים, עבור תגובות אלו.
מסלולי תקשורת
מסלולי תקשורת רבים, הקשורים בהיווצרות גידולים סרטניים, קשורים בתהליכי חדירה ושליחת גרורות (באנגלית: Metastasis) של תאים סרטניים. מסלולי התקשורת ונט (באנלית: Wnt) והדג'הוג  (באנגלית: Hedghog) קשורים בהתפתחות הראשונית בביולוגיית תאי גזע סרטניים וברכישת אפיתל (באנגלית: epithel) המעבר.
יעקוביאן
פונקציות תלויות ובלתי תלויות
באופן אנלוגי, אי התאפסות היעקוביאן הוא תנאי הכרחי ומספיק לאי היותן של הפונקציות  תלויות. בניסוח אחר, אם, אז הפונקציות  לא מקיימות ביניהן שום משוואה מהסוג  (עבור פונקציה F כלשהי של m משתנים אשר גזירה ברציפות).
עיבוד תנועות מקוון
עיבוד תנועות מקוון (באנגלית: Online Transaction Processing או בקיצור OLTP) הוא עיבוד תנועות המתבצע על ידי משתמשים העובדים בעבודה אינטראקטיבית מול המערכת. למשל: פקידי בנק ולקוחות בנק המבצעים פעולות בחשבונות באמצעות האינטרנט או עובדי חברת תעופה או סוכני נסיעות המבצעים הזמנת כרטיסי טיסה. יחידת העבודה הבסיסית בעיבוד מסוג זה נקראת טרנזקציה.
עיבוד תנועות מקוון מאופיין במספר רב של משתמשים העובדים במקביל ובניגוד לעיבוד באצווה מספר המשתמשים בזמן נתון וסוג העבודה אינם צפויים מראש.
מוצרים
מוצרי התשתית מספקים מגוון רחב של שירותים לתמיכה בניהול עיבוד תנועות מקוון, כגון: רישום ביומן (Log), דווח מצב, אופטימיזציית ביצועים, טיפול בתקלות. ניתן להתייחס אליהם כמעין מערכת הפעלה העובדת תחת מערכת ההפעלה של שרתים.
קיימים שני סוגים של מוצרי תשתית התומכים בעיבוד תנועות מקוון:
שרתי היישומים מסוג זה הנפוצים ביותר עובדים בסביבת JEE או בסביבת Net.. בסביבת JEE הנפוצים ביותר הם WebSphere Application Server של י.ב.מ ו WebLogic של חברת Oracle.
עוז ושלום - נתיבות שלום
עוז ושלום - נתיבות שלום היא איחוד של שתי תנועות שמאל דתי הפועלות מתחילת שנות ה-80. כיום פועלות התנועות כגוף אחד הנושא את שני השמות.
היסטוריה
קבוצת "עוז לשלום" החלה את דרכה ב-1974 כהתארגנות של אנשים מהאגף המתון של המפד"ל, כתגובה לתנועת "גוש אמונים". עם מקימיה נמנו חברי הכנסת לשעבר משה אונא ושמחה פרידמן, והפרופסורים יוסף ולק, גד בן-עמי צרפתי ואוריאל סימון מאוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1981, עם חוק העמותות החדש שהחליף את חוק האגודות העות'מאניות, הפכה "עוז לשלום" לעמותה בשם "עוז ושלום - החוג הרעיוני לציונות דתית", אשר מייסדיה היו ח"כ משה אונא, צבי ירון, פרופ' מרדכי ברויאר, פרופ' יוסף ולק, פרופ' אוריאל סימון ופרופ' אבי רביצקי.
"נתיבות שלום" הוקמה בשנת 1982 בעקבות אירועי סברה ושתילה במלחמת לבנון הראשונה ונרשמה כעמותה בשנת 1983. בין מקימיה הבולטים של התנועה נמנים אביעזר רביצקי, אריאל רוזן-צבי, אוריאל סימון, ג'רלד קרומר ומשה הלברטל. בפעילות התנועה השתתפו אז בין היתר הרבנים יהודה עמיטל ואהרון ליכטנשטיין, שעמדו אז בראש ישיבת הר עציון אשר באלון שבות. בין היתר נטל חלק בפעילות העמותה מרדכי קידר, שאחר כך חזר בו מדעותיו והחל להחזיק בדעות ימניות יותר. נתיבות שלום הצעירה שיתפה פעולה עם עוז ושלום הוותיקה ופעלו בצורה משותפת תחת שני השמות, כאשר מבחינה ניהולית הכל עובר דרך עמותת עוז ושלום. אנשי עוז ושלום התמקדו בנושא המדיני בעוד נתיבות שלום עבדו בעיקר בפעילות בשטח.
בשנת 1998 נוסד עלון פרשת השבוע ״שבת שלום״ בהוצאת עוז ושלום, בעריכת פינחס לייזר. העלון היה לפעולה המרכזית של עוז ושלום – נתיבות שלום, ומתוך הפרסומים השבועיים בו לוקט הספר ״דרישת שלום״ בעריכת צבי מזא"ה ופינחס לייזר. ביוזמת ג'רלד קרומר עוז ושלום גם יסדה מסורת שממשיכה היום, עליה בליל ט' באב לקבר רבין בירושלים לקריאת מגילת איכה, ולימוד לזכרו.
שמן של התנועות נגזר מפסוקים בתנ"ך – ו. המטרה של התנועה הייתה לחתור לשלום עם הפלסטינים גם במחיר של נסיגה טריטוריאלית. כתנועות דתיות השתדלו החברים להראות כי כיוון פוליטי זה אינו סותר כלל וכלל את המקורות היהודיים. התנועה עסקה גם בחינוך וגם הוציאה חוברות שביטאו את השקפותיה. כך היוותה התנועה משקל נגד למגמה הימנית בציונות הדתית.
התנועה חידשה את פעילותה בשנת 2015 באמצעות העמותה הקיימת, עוז ושלום. חברי ההנהלה כיום הם לאה שקדיאל, פרופ' צבי מזא"ה, אביעד הומינר-רוזנבלום, אנטון גודמן, אלי רבל ודייוויד ויימן.
פעילות
פעילות התנועה כוללת סמינרים, הרצאות, וכנסים, השתתפות בהפגנות והוצאת והפצת "שבת שלום" - עלון פרשת השבוע מאז 1998. בשנת 2010 יצא בהוצאת ידיעות אחרונות הספר "דרישת שלום" המבוסס על דפי "שבת שלום", בעריכת צבי מזא"ה ופנחס לייזר.
התנועה ממומנת על ידי תורמים פרטיים.
ב-2009 התנועה חברה לכ-14 ארגונים אחרים, דתיים וחילוניים למסגרת הקרויה "ברית חושך לגרש" שמטרתה מאבק בגזענות בישראל.
אטלנטה הוקס
אטלנטה הוקס (באנגלית: Atlanta Hawks) היא קבוצת כדורסל מהעיר אטלנטה שבג'ורג'יה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA. הקבוצה משובצת בבית הדרום-מזרחי שבאזור המזרח, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם סטייט פארם ארנה.
הקבוצה מחזיקה במשך הזמן השני הארוך ביותר ללא תואר אליפות ב-NBA (אחרי סקרמנטו קינגס), במשך 64 עונות. אליפות ה-NBA היחידה בה זכתה הקבוצה, כמו גם כל 4 הופעות הגמר שלה, היו כאשר הקבוצה שכנה בסנט לואיס ונקראה "סנט לואיס הוקס".
1946–1954: השנים הראשונות
המועדון נוסד בשנת 1946 כ"בפאלו ביזונס", ושיחק באולם באפלו ממוריאל אודיטוריום שבבאפלו, ניו יורק, כשבשורותיה משחק הגארד/פורוורד והמאמן-שחקן דיאנג'לו קינג. ב-27 בדצמבר 1946 החליט הבעלים בן קרנר להעביר את המועדון לעיר מולין שבאילינוי, שהייתה באותו הזמן חלק מאזור הידוע בשם "שלוש הערים" (כיום אזור זה ידוע בכינוי "ארבע הערים"). קרנר שינה את שם המועדון לטריי-סיטיז בלקהוקס כהתייחסות למלחמת הנץ השחור שנערכה בעיקר באילינוי. הבלקהוקס הפכו לאחת מ-17 המועדונים המקוריים לאחר האיחוד שנערך בשנת 1949 של ליגת ה-NBA בת ה-12 שנהוליגת ה-BAA בת ה-3 שנים. הבלקהוקס הגיעו למשחקי הפלייאוף בעונת הפתיחה של ליגת ה-NBA, תחת הנהגתו של המאמן רד אאורבך. אך עונה לאחר מכן, לאחר שהמועדון בחר את בוב קוזי הם ביצעו טעות גסה כאשר העבירו את הזכויות עליו לשיקגו סטאגס (שבשלב מאוחר יותר העבירו את הזכויות עליו לבוסטון סלטיקס לאחר שהקבוצה התפרקה ובוצע דראפט מיוחד על שחקני המועדון), ההוקס נכשלו בניסיונם להגיע אל משחקי הפלייאוף. בשנת 1951, שינה המועדון מיקום ועבר למילווקי, ויסקונסין, והפך למילווקי הוקס.
1954-1965 עדין סנט לואיס תקופת בוב פטיט
בשנת 1954, בחרו ההוקס את בוב פטיט, לימים MVP של העונה הסדירה ב-NBA. למרות זאת, היו ההוקס לאחת הקבוצות הגרועות בליגה, ובשנת 1955, עברו ההוקס שוב, הפעם לסנט לואיס, מיזורי, יריבתה של העיר מילווקי בתעשיית הבירה, והפכו לסנט לואיס הוקס.
ב-1956 זכה בוב פטיט בMVP של העונה הסדירה ב-NBA, וההוקס בחרו במקום השני בדראפט את ביל ראסל אבל הם העבירו אותו מיד בטריד לבוסטון סלטיקס עבור קליף האגן ואד מקולי, לימים שניהם יהיו חברי היכל התהילה.
ב-1957, ההוקס סיימו במאזן 34-38 אבל עם זאת, הדיוויזיה המערבית הייתה חלשה ביותר באותה שנה; לאף קבוצה במחלקה לא היה מאזן חיובי. הם גמרו במקום הראשון באזור שלהם לאחר שניצחו את מיניאפוליס לייקרס ופורט וויין פיסטונס בשוברי שוויון של משחק אחד. לאחר מכן הם ניצחו את הלייקרס בגמר המערב כדי לעלות לגמר, והפסידו לבוסטון סלטיקס במותחן כפול בהארכה במשחק השביעי.
ב-1958, לאחר שהצליחו בפעם הראשונה לגמור את העונה במאזן חיובי של 41-31, הם שוב עלו לגמר, שם הם נקמו את תבוסתם מול הסלטיקס מהשנה הקודמת, ניצחו בסדרה 4-2 והשיגו להוקס את אליפות ה-NBA הראשונה והיחידה שלהם. בוב פטיט קלע 50 נקודות במשחק האחרון של הסדרה. בעונה שלאחר מכן בוב פטיט הוביל את ההוקס למאזן 49 - 23, והטוב ביותר באזור המערבי, מה שגרם לו לזכות בפרס ה-MVP השני שלו.
ההוקס נשארו אחת מהקבוצות הבכירות של ה-NBA בעשור הבא. ב-1960, תחת המאמן אד מקולי, עלתה הקבוצה לגמר, אך הפסידה לסלטיקס במותחן נוסף של במשחק מספר שבע. בשנה שלאחר מכן, עם רכישת הרוקי לני וילקנס, ההוקס חזרו על הצלחתם, אך פגשו שוב את הסלטיקס בגמר ה-NBA של 1961 והפסידו שם בחמישה משחקים.
למרות ההצלחה, הפך הבעלים קרנר למודאג הכל הקשור לאולם המזדקן, בן 10,000 המקומות בו שיחקו עתה ההוקס, קייל אודיטוריום. מדי פעם שיחקו ההוקס באולם סנט לואיס ארנה (בעיקר נגד יריבות פופולריות), אך קרנר לא היה מוכן להעביר את הקבוצה באופן מלא לאולם כיוון שהוא לא תוחזק כראוי מאז שנות ה-40. קרנר היה מעוניין באולם חדש כדי להגדיל את הרווחים אך, הוא נתקל בסירוב מהעירייה בכמה הזדמנויות.
1965–1982: המעבר לאטלנטה
בתחילת 1967, קרנר העמיד את ההוקס למכירה לזמן קצר. אחד מהמציעים היה קבוצה בניו אורלינס בראשות מנחה השידור העתידי של תוכנית האירוח מורטון דאוני ג'וניור, אך העסקה קרסה וקרנר הוציא זמנית את הקבוצה שלו מהשוק.
לאחר שלא הצליח קרנר לפתור את בעיית האולם, בשנת 1968, נמכר המועדון ליזם הנדל"ן, טום קאזנס ולמושל מדינת ג'ורג'יה לשעבר קארל סאנדרס ועבר לאטלנטה, ג'ורג'יה. בעוד שהאולם החדש היה בשלבי בנייה, שיחקו ההוקס באולם של המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה אלכסנדר ממוריאל קוליסאום. הם זכו בתואר הבית הראשון שלהם בעונת 70–1969 עם מאזן של 34–48 באזור המערב. חברת הבנייה של קאזנס פתחה במהרה את אולם האומי קולסאום, בן ה-16,500 מקומות, שהיה לאולם חדיש בעיר התחתית של אטלנטה, האולם שימש את ההוקס ואת קבוצת ה-NHL החדשה אטלנטה פליימס, בשנת 1972 כשלב הראשון בקומפלקס ענקי לספורט, משרדים, בית מלון, ומסחר, שכיום רובו משמש כיום כמרכז CNN. כמו כן בשנת 1972, ההוקס הציגו לראשונה לוגו חדש וצבעים חדשים, תוך שהם מחליפים את ערכת הצבעים הירוקים והכחולים שבהם השתמשה הקבוצה במשך שנתיים, לטובת לבן, זהב ואדום, אותם צבעים בהם של הלהבות. צללית ראש הנץ בתוך עיגול נשארה בתור הלוגו של הקבוצה, אם כי בצורה מפושטת.
בשנים הראשונות לאחר מעבר ההוקס לאטלנטה הציגו קבוצה מוכשרת, שכללה שחקנים כריקי ג'ביס, ומייקל מגנלי. אך, לאחר תקופה זו של הצלחה, נכנס המועדון לתקופה של בנייה מחדש. תהליך הבנייה מחדש היה נראה בכיוון הנכון כאשר הקבוצה זכתה בבחירה הראשונה והשלישית בדראפט של שנת 1975, אך הוא נכשל לאחר ששתי הבחירות, דייוויד תומפסון, וגיילורד מקלווין חתמו במועדונים מליגת ה-ABA.
יזם רשת הכבלים והבעלים של אטלנטה ברייבס, טד טרנר, רכש את המועדון בשנת 1977 ושכר את יובי בראון לתפקיד המאמן הראשי. ההוקס היו לקבוצת הכדורסל היחידה בדרום מזרח ארצות הברית, כמו שהאטלנטה ברייבס היו לקבוצת המייג'ור ליג בייסבול היחידה באזור במהלך שנים רבות. בעלותו של טרנר על המועדונים הייתה כלי מרכזי בהישארותם של המועדונים באזור. יובי בראון נבחר למאמן השנה בשנת 1978.
בעונת 80–1979, סיימו ההוקס את העונה הסדירה במאזן של 32–50, זכו באליפות הבית המרכזי. היה זה תואר האליפות הראשון שלה בבית המרכזי ותואר שני מאז מעברם לעיר אטלנטה. בעונה שלאחר מכן, ההוקס התחילו עם 4–0, ואז הפסידו 13 מתוך 14 המשחקים הבאים. כאשר נותרו עוד 3 משחקים לעונה, פיטרו ההוקס את המאמן הראשי יובי בראון בדרך למאזן של 51–31 של הקבוצה.
1982–1994: תקופת דומיניק וילקינס
בין השנים 1985–1989, היו ההוקס בין קבוצות הצמרת של הליגה, כשהם מסיימים את שנים אלה עם 50 ניצחונות ומעלה בכל עונה. המועדון זכה בתואר אליפות שלישית של הבית בו שיחקו בעונת 87–1986 עם מאזן שיא של המועדון 25–57 בעונה הסדירה, הייתה זו האליפות השנייה של הבית המרכזי בה הם זכו, אך הקבוצה לא הצליחה להתקדם מעבר לחצי גמר המזרח במשחקי הפלייאוף, כשהם מפסידים בשלב זה למי שהיו או אלופות המזרח או אלופות ה-NBA, בוסטון סלטיקס ודטרויט פיסטונס. לאחר מספר עונות בינוניות מונה לני וילקינס לתפקיד המאמן הראשי בשנת 1993.
בעונת 94–1993, וילקינס הוביל את המועדון ל-57 ניצחונות, כהם משווים את שיא הניצחונות של המועדון בעונה הסדירה, ההוקס גם זכו באליפות הבית הרביעית שלהם מאז עבר המועדון לאטלנטה והשלישית בבית המרכזי. וילקינס גם זכה בתואר מאמן השנה באותה עונה, אך הקבוצה נפלה שוב במשחקי הפלייאוף, שהיא מפסידה לאינדיאנה פייסרס בשישה משחקים בחצי גמר המזרח. העונה גם נפגמה עם העברתו של דומיניק וילקינס, שנשאר הקלע המצטיין של המועדון בכל הזמנים, תמורת דני מאנינג, שבמהרה עזב תחת סעיף שחקן חופשי לפיניקס לאחר סיומה של העונה. ב-6 במרץ 2015, דומיניק ווילקינס קיבל פסל מול הפיליפס ארנה.
1994–2005: תקופת מעבר
בתחילת עונת 1994-95, ההוקס העבירו את הפורוורד קווין וויליס למיאמי היט עבור סטיב סמית' וגרנט לונג. במהלך העונה, המאמן לני וילקינס את שיא הניצחונות למאמן (שהוחזק קודם על ידי רד אאורבך) עם 939 ניצחונות בקריירה. הם הגיעו למקום החמישי בבית המרכזי עם שיא של 42–40, אבל הם יקבלו סוויפ על ידי אינדיאנה פייסרס בסיבוב הראשון של הפלייאוף.