cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארבעה מופלאים (סרט, 2015)
הכנסות
ב-9 באוגוסט 2015, הכניס הסרט סכום של 25.9 מיליון דולר ממכירות כרטיסים ביום הראשון להקרנתו באמריקה הצפונית ו-34.1 מיליון דולר נוספים במדינות אחרות והגיע, סך הכל, לסכום של 59.8 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של 120 מיליון דולר (200 מיליון דולר נוספים הלכו לשיווק והפצת הסרט).
בסך הכל סרט הכניס 167.9 מיליון דולר ואומנם כיסה את ההוצאות אך לא הוכתר כהצלחה קופתית בהשוואה לז'אנר הקומיקס.
אומנם תחילה תוכנן סרט המשך שצפוי היה לצאת לאקרנים ב-6 ביוני 2017, אך בנובמבר 2015 הוא נדחה למועד בלתי ידוע ולבסוף בוטלה הפקתו.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות:
פיל פוקס-לוי
פיל פוקס-לוי (באנגלית: Phil Fox (Levy); 19 בדצמבר 1913 - ?) היה אתלט יהודי-אמריקאי, 3 פעמים אלוף ארצות הברית (1937, 1940 ו-1941), 3 פעמים סגן אלוף ארצות הברית (1928, 1942 ו-1943) ומקום ראשון בעולם (1939 ו-1940) בזריקת דיסקוס.
ביוגרפיה
פוקס למד באוניברסיטת סטנפורד.
בתחרות שנערכה בשיקגו, אילינוי ב-20 ביוני 1936 קבע פוקס בזריקת דיסקוס שיא אישי חדש של 52.10 מטר, התוצאה הרביעית בטיבה בעולם באותה העת. שלושה שבועות לאחר מכן, במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ברלין (1936) שנערכו בניו יורק ב-12 ביולי אותה שנה הוא סיים רק במקום חמישי בתוצאה של 46.60 מטר ולא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים. השיא האישי שלו היה טוב בכמעט 2 מטר מהתוצאה של הזוכה במדליית הזהב האולימפית.
אלוף ארצות הברית
באליפות ארצות הברית שנערכה במילווקי, ויסקונסין ב-2 ביולי 1937 זכה פוקס בפעם הראשונה בקריירה שלו במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 49.85 מטר, לפני האלוף האולימפי המכהן קן קרפנטר (49.82 מטר) וסגנו גורדון דאן (48.62 מטר).
ראשון בעולם
באליפות ארצות הברית שנערכה בלינקולן, נברסקה ב-4 ביולי 1939 זכה פוקס במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אליפות חדש של 52.54 מטר, טוב מהשיא האולימפי באותה העת ביותר מ-2 מטר (ברלין 1936). שיא העולם היה שייך אז לוילי שרדר מגרמניה ונקבע בשנת 1935 (53.10 מטר). שנה לאחר מכן, באליפות שנערכה בפרזנו, קליפורניה ב-30 ביוני הוא הגן על תוארו בתוצאה של 51.93 מטר, לפני אלפרד בלוזיס (49.39 מטר) שיאן העולם באולם בהדיפת כדור ברזל וארצ'י הריס (49.13 מטר). באליפות ארצות הברית שנערכה בפילדלפיה, פנסילבניה ב-29 ביוני 1941 הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 51.12 מטר, אחרי שיאן העולם הטרי ארצ'י הריס (51.14 מטר) ולפני אלברט מורו (49.37 מטר)
יעקב ריפתין
יעקב (קובה) רִיפְתִין (נכתב גם ריפטין) (16 במרץ 1907 – 14 במאי 1978) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפ"ם בשנים 1949–1965.
תולדות חייו
בגיל 10 הצטרף לתנועת השומר הצעיר (אז "השומר"), ונבחר בה לחבר ההנהגה הראשית בפולין. היה חבר מרכז התנועה למען ארץ-ישראל העובדת, ושימש ציר מטעמה לקונגרסים הציוניים וחבר הוועד הפועל הציוני. פרסם מאמרים בעיתוני ופרסומי התנועה בפולין ולאחר עלייתו גם בארץ. השתתף בארגון קיבוץ עלייה א' בפולין, ועבר הכשרה חקלאית בחוות חלוצים ליד לומז'ה.
בשנת 1929 עלה לארץ ישראל, וכעבור שנתיים הצטרף לקיבוץ עין שמר.
במסגרת פעילותו בתנועה הקיבוצית ובמוסדות השומר הצעיר הצטרף ריפתין למפלגת חזית השמאל, ולימים נמנה עם מייסדי מפ"ם. במסגרות אלו שירת ונבחר לשמש חבר ועדת הביטחון היישובית, ציר באספת הנבחרים הרביעית וחבר הוועד הלאומי, חבר הוועד הפועל והוועדה המרכזת של הסתדרות העובדים הכללית. בשנת 1947 היה בין חברי המשלחת מטעם היישוב היהודי לאו"ם. היה חבר במועצת המדינה הזמנית.
בשובו ארצה מונה למזכיר המדיני של מפ"ם (1948–1954) ונבחר מטעמה לכהן בחמש הכנסות הראשונות. מהכנסת השלישית ועד לסיום כהונתו, לאורך כעשר שנים, היה ריפתין יו"ר ועדת הפנים. מתוקף תפקיד זה שימש בכנסת השלישית גם כיו"ר ועדת המשנה בעניין גילוי מכשירי האזנה ושירותים מפלגתיים חשאיים. כן היה חבר ועדת החוץ והביטחון, ועדת העבודה וועדת השירותים הציבוריים.
ריפתין היה מאנשי השמאל במפ"ם, ויחד עם אישים כגון משה סנה אשר פעלו להפיכתה של מפ"ם למפלגת שמאל רדיקלי על ידי החלשת הקשר שלה לציונות וחיזוק האוריינטציה הפרו-סובייטית שלה.
מנחם רצון
מנחם רצון (5 באוגוסט 1919 – 12 בנובמבר 1987) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפ"ם בשלהי כהונתה של הכנסת הראשונה.
יעקב ריפתין
תולדות חייו
התנגד להקמת המערך, ולאחר שנכשל ומפ"ם התאחדה עם מפלגת העבודה, פרש מן התנועה, הקים את ברית השמאל הציוני סוציאליסטי ונבחר מטעמה לוועד הפועל של ההסתדרות במשך שתי קדנציות.
מנחם רצון
חייו
רצון נולד בשכונת מחנה יהודה בפתח תקווה. בהשכלתו היה בוגר קורס למורי דרך של סמינר הקיבוצים, ולפרנסתו עבד תחילה בעבודה חקלאית וכפועל תעשייה ולאחר מכן החל לעבוד בהדרכת טיולים.
פעילותו הציבורית החלה עם הצטרפותו לליגה הסוציאליסטית ולמפ"ם. בשנת 1946 הוא נעצר בגין פעילותו על ידי הבריטים. בשנים אלו הוא היה חבר הנהלת הספורט של הפועל מחנה יהודה ומאוחר יותר הוא נבחר לכהן כחבר הוועד הפועל של הסתדרות העובדים הכללית וכחבר מועצת פועלי פתח תקווה, בה הוא כיהן מחלקת התכנון.
יעקב ריפתין
תולדות חייו
נפטר ב-1978, נקבר בקיבוצו.
בשנת 2003 התגלה, על פי מסמכים של משרד החוץ הסובייטי שפורסמו ברבים, שריפתין וסנה נהגו להעביר מידע רגיש לסובייטים. בנוסף, ממסמכי מיטרוחין שנחשפו ב-2016 עולה שהק.ג.ב. ניהל מבצע לחדירה למפ"ם, ושבין הישראלים שהופיעו בארכיון שלו כסוכנים היו חברי הכנסת משה סנה (עוד לפני פרישתו), אלעזר גרנות ויעקב ריפתין.
מנחם רצון
חייו
בשנים שלאחר קום המדינה היה רצון חבר מועצת העיר פתח תקווה, מנהל מִנהל התרבות בעיריית פתח תקווה, מנהל "בית נטע" בעיר ומנהל מכון אבשלום לידיעת הארץ.
על שמו נקרא רחוב בשכונת מחנה יהודה בפתח תקווה.
יעקב ריפתין
תולדות חייו
אחייניתו הייתה הסופרת שולמית הראבן.
דו"ח ריפתין
לבקשתו של בן-גוריון, חקר ריפתין שורה של פשעים חמורים שנעשו על ידי חברי ההגנה, בהם מעשי רצח ושוד, גנבות, מעילה בכסף, עינויים בחקירות ומעשים נוספים. ריפתין היה אז חבר "ועד הביטחון", ששימש גוף עליון המתווה את עקרונות מדיניות הביטחון לפני קום המדינה.
דו"ח ריפתין הוגש לבן-גוריון ב-1 במרץ 1948. במסקנותיו המליץ ריפתין על שורת שיפורים במערכת המשפט, איסור הוצאה להורג (אלא על פי פסק דין של בתי דין מוסמכים), וכן המלצה על הקמת לשכה משפטית לארגון ההגנה. זו הפכה להיות, לאחר הקמת צה"ל, הפרקליטות הצבאית.
ועידת קונסטנטינופול הראשונה
ועידת קונסטנטינופול הראשונה הייתה הוועידה האקומנית השנייה של הכנסייה, אשר כונסה בשנת 381 בהוראת הקיסר הרומי המזרחי תאודוסיוס הראשון. הוועידה קבעה מספר קביעות תאולוגיות מרכזיות בנצרות, ואשררה את החלטות ועידת ניקיאה, בפרט את דוגמת השילוש.
רקע היסטורי
בשנת 325 כינס הקיסר הרומי קונסטנטינוס את ועידת ניקיאה, אשר קבעה את הדוגמה הכנסייתית בדבר השילוש הקדוש, אשר מורכב מהאל האב, ישו ורוח הקודש. כמו כן הוועידה גינתה את המינות האריאנית, אשר גרסה כי ישו אינו שווה במהותו לאל האב. אולם, על אף שמעמד הוועידה כמחייב אושר הן על ידי הסמכויות הדתיות (בדמות הוועידה עצמה) והן על ידי הסמכויות החילוניות (קונסטנטינוס), המינות האריאנית המשיכה להתקיים ולהתפשט, משום שקונסטנטינוס עד מהרה שינה את דעתו ונהיה לחסיד האריאניות דווקא. גם יורשיו של קונסטנטינוס על כס הקיסרות תמכו באריאנים ואף כינסו את ועידת סירמיום על-מנת לקבע את הדוקטרינה הזו כדוקטרינה של הכנסייה; עם זאת, רבים בהיררכיה הנוצרית, ובראשם אתנסיוס, התנגדו לאריאניות. על-מנת ליישב את המחלוקת נוצר הצורך בוועידה נוספת.
בנוסף על המינות האריאנית, באותה תקופה קמו מספר מינויות נוספות, ובראשן המינות המקדונית, אשר התנגדה לכך שלרוח הקודש יש טבע אלוהי. תחת זאת, הם טענו כי היא נוצרה על ידי האל האב (כמו שנאמר בקרדו שנקבע בניקיאה), ולכן מהותה דומה למהות המלאכים, הנחותים מהאל האב.
כינוס הוועידה והחלטותיה
לוועידה הגיעו 150 בישופים, כולם מהקיסרות המזרחית, ובכללם קירילוס הירושלמי וגריגוריוס מניסה. 36 בישופים מקדוניאנים אשר הוזמנו על ידי תאודוסיוס בתקווה להשגת פשרה, דחו את ההזמנה בטענה כי לעולם לא יסכימו לדוגמת "אחדות המהות" (homoousia). בראש הוועידה ישבו, בזה אחר זה, מלטיוס מאנטיוכיה (אשר מת זמן קצר לאחר פתיחת הוועידה), גריגוריוס מנזיאנזוס, ונקטריוס. הקיסר תאודוסיוס, אף שפתח באופן רשמי את הוועידה, לא נכח בישיבותיה.
הוועידה אישרה מחדש את הקרדו שנקבע בוועידת ניקיאה והרחיבה אותו בפסקה נוספת העוסקת ברוח הקודש, ובפרט באלוהותה ושוויונה לאב ולבן, על-מנת לסתור את המינות המקדונית. כמו כן, הוועידה גינתה את המינות האריאנית והאריאנית-למחצה, אשר התנגדו לכך שישו זהה במהותו לאל האב, את המינות המקדונית – אשר דחתה את אלוהות רוח הקודש, את המינות הסבליאנית – אשר טענה כי האב, הבן ורוח הקודש הם רק פנים שונים של אותה ישות, הלא היא האלוהים, ואת המינות האפולינארית (על שם מנסחה אפולינריוס מלאודיקאה) – אשר טענה כי בגופו ונשמתו האנושיים של ישו שוכנת רוח אלוהית, הלא היא הלוגוס.
כמו כן, הוועידה קבעה כי פטריארך קונסטנטינופול ולא פטריארך אלכסנדריה הוא השני במעלתו אחרי הבישוף הרומי, הלא הוא האפיפיור. אולם הכנסייה המערבית - אשר לא הייתה מיוצגת בוועידה - לא קיבלה את ההחלטה הזו בנקל; כך, במאה ה-5, האפיפיור לאו הראשון דחה את הקביעה הזו וטען כי היא מעולם לא הוגשה לו. רק בוועידת קונסטנטינופול הרביעית, בשנת 869, נציגי האפיפיור הסכימו עמה; מאוחר יותר, בשנת 1215, ועידת לטרנו הרביעית חזרה ואישרה את ההכרה הזו.
בוועידה זו עלה מעמדה של בישופות ירושלים הודות למאמצים של קיריליוס הירושלמי, והיא הוכרה כ"אם הכנסיות כולן" (כך במקור: מאנסי, ג, עמודה 586). למעשה, מעמדה הושווה לזה של שלוש הבישופויות שהקימו תלמידיו של ישו – אלכסנדריה, אנטיוכיה, ורומא.
השלכות הוועידה
הפלג המערבי בכנסייה סירב בהתחלה לקבל את החלטות הוועידה בטענה שהאפיפיור נעדר ממנה ושנכחו בה רק בישופים מהמזרח. ברם, בשנת 451, בוועידת כלקדון, אושר מעמד הוועידה כוועידה אקומנית.
שדוגרפיה
שֶדוֹגְרַפְיָה (באנגלית: Shadowgraphy) היא שיטה אופטית המשמשת להבחנה בחוסר אחידות בהרכב חומרים, בתווך שקוף כמו אוויר, מים וזכוכית. זוהי אחת הדרכים לביצוע הדמיית זרימה. פירוש השם הוא בהלחם בסיסים מהשפה האנגלית: Shadow - צל, Graphy - רישום. על אף שהאוויר שקוף, עין בלתי מזוינת אינה יכולה להבחין בהבדלים המתרחשים בחומר כגון: טמפרטורה, צמיגות, נוכחות גזים שונים והתפשטות גלי הלם. אמנם היות שהפרעות מעין אלו גורמות לשבירה של קרני אור, הן מטילות צל בקרבת הגופים. לדוגמה, זרמי אוויר חם העולים ממדורה, עשויים להיראות על פני הקרקע באור שמש כצל של עשן מיתמר.
רקע
שימוש בצל המוחל מקרני השמש להבנת המתרחש בסביבה, אינו בסימן חידוש טכנולוגי, וניתן לומר שגילו כגיל הטבע. טורפים ימיים רבים מזהים את טרפיהם השקופים על פי היטל הצל שלהם על קרקעית האוקיינוס. באותו אופן יונקים ימיים גדולים שהפרש חום גופם ניכר על פני הסביבה, יהיו לזיהוי קל עבור הטורפים. הראשון לבחון את התופעה ולהמחיש אותה היה רוברט הוק ואחריו ז'אן-פול מארה העמיק וחקר את האש.
יישומים
היות שלמיפוי ולהדמיית זרימה חשיבות גדולה במחקר ופיתוח נעשה שימוש רב בשדוגרפיה בהנדסת אווירונאוטיקה, בעירה, בליסטיקה, חומרי נפץ ובבדיקות עמידות זכוכית.
שדוגרמה
על פי פ.ג'.פיינברג על תוצר טכניקת השדוגרפיה להיקרא שֶדוֹגְרַמָה (באנגלית: Shadowgram), כאשר פירוש המילה גרמה הוא תרשים, ציור. השדוגרמה איננה צילום ממוקד אלא צל מוטל של גוף. ההבדלים בעוצמות האור המוטל פרופורציוניים לנגזרת השנייה (לפלסיאן) של המקדם שבירה בחומר שקוף מסוים. מרחק גדול מדי בין הגוף הנבדק למשטח עליו מוקרן הצל, יניב צל מפוזר ומטושטש.
שלמה משה עמאר
הרב שלמה משה עמאר (נולד בשנת ה'תש"ח, 1948) הוא הראשון לציון והרב הראשי הספרדי של ירושלים. כיהן כרבה הראשי של תל אביב בין השנים 2002–2003, וכן הרב הראשי הספרדי לישראל, ונשיא בית הדין הרבני הגדול, בין השנים ה'תשס"ג (2003) - ה'תשע"ג (2013).
ביוגרפיה
נולד בקזבלנקה שבמרוקו. אמו מרים הייתה אשתו השנייה של אביו ויש לו אח מאשת אביו הראשונה. נקרא על שמו של רבה של מרקש רבי שלמה עמאר. למד בבתי הספר היהודיים בעיר, "אוצר התורה" ו"נווה שלום" ובישיבת תומכי תמימים - חב"ד. בשנת ה'תשכ"ב (1962) עלה עם משפחתו לישראל והם השתקעו בפרדס חנה.
ג'יפנה
ג'יפנה (ערבית: جفنا) הוא כפר פלסטיני בנפת רמאללה ואל-בירה ברשות הפלסטינית, הממוקם על אם הדרך בין ביר זית ועין סיניא. בכפר חיים כ-1,700 אנשים (נכון ל-2007), רובם נוצרים ומיעוטם מוסלמים. שטח אדמות הכפר הוא 6,015 דונם, כשמתוכם 420 דונם מיועדים לבנייה, והשאר מכוסה ברובו במטעי זיתים, תאנים ומשמשים.
שלמה משה עמאר
ביוגרפיה
בין השנים ה'תשכ"ג-ה'תשכ"ז (1963-1967) למד בישיבת תפארת ציון בבני ברק ובישיבת שארית יוסף אצל הרב ניסים טולידנו. בשנת ה'תשכ"ז (1967) עבר לישיבת שלומי. בשנת ה'תשכ"ט (1969), בגיל 21, נתבקש למלא את מקומו של רבו, הרב המקומי וראש הישיבה בשלומי, הרב מסעוד ריוח, שנאלץ להיעדר מהעיירה לתקופה ממושכת.
ג'יפנה
ג'יפנה מזוהה עם העיר היהודית הקדומה גופנה, שהייתה מרכז שלטוני חשוב בפרובינקיה יודיאה בשלהי תקופת הבית השני.
שלמה משה עמאר
ביוגרפיה
באותה תקופה החל בלימודי דיינות אצל הרב יעקב ניסן רוזנטל מחיפה, אותו הוא מחשיב כרבו המובהק. בשנת ה'תש"ל (1970) מונה לרב ולמנהל מחלקת הכשרות במועצה הדתית בנהריה.
ג'יפנה
ימי בית שני והמרידות ברומא
גופנא נזכרת רבות בכתביו של יוסף בן מתתיהו. תחילה, נזכרת העיר בתיאור קרבותיו של יהודה המכבי. לאחר מכן נזכרת העיר בהקשר למכירתה בידי הרומאים לעבדים, ופדיונה לאחר שלא עמדה בעול המיסים שהוטל עליה על ידי קסיוס, טרם תקופתו של הורדוס.
שלמה משה עמאר
ביוגרפיה
בשנת תשל"ג (1973) מונה לרב המושב מגדים שבמועצה אזורית חוף הכרמל. לאחר מכן עבר להיות משגיח בישיבת תורה והוראה בתל אביב. במהלך שנים אלו הוסמך כשוחט ובודק, כרב מושב וכרב עיר.
ג'יפנה
ימי בית שני והמרידות ברומא
גופנא הייתה בירה אזורית בפרובינקיה יהודה תחת האימפריה הרומית. בתיאור פרובינקיה יהודה מציין יוספוס את גופנה כמחוז השני בסדר המחוזות (טופארכיות) לאחר ירושלים. הסופר הרומי פליניוס הזקן גם הוא מציין את גופנא כבירת טופארכיה ביהודה.
יוספוס מספר בקדמוניות היהודים כי בסביבות שנת 50 לפנה"ס מכר הגנרל הרומי גאיוס קסיוס לונגינוס את האוכלוסייה של גופנא (וכן של עמאוס, לוד ותמנה) לעבדות, בשל אי תשלום מיסים. הם שוחררו, עם זאת, על ידי מרקוס אנטוניוס זמן קצר לאחר עלייתו בזמן הטריומווירט השני.
שלמה משה עמאר
ביוגרפיה
ב-16 במאי 2017 אוניברסיטת בר-אילן העניקה לרב עמאר תואר דוקטור לשם כבוד.
ג'יפנה
ימי בית שני והמרידות ברומא
יוספוס מזכיר את גופנא מספר פעמים בספרו מלחמת היהודים, המתאר את אירועי המרד הגדול. בכתביו, נזכר יוחנן בן חנניה כמי שהתמנה למפקד המורדים במחוז גופנה ובמחוז עקרבת. בהמשך, יוספוס מתאר כיצד נפלו העיר והמחוז שלה בידי גייסותיו של אספסיאנוס בשנת 68 לסה"נ, ומוזכר כי הנ"ל הותיר בה חיל מצב רומי. לאחר מכן, מתאר יוספוס כי טיטוס עבר בגופנה הכבושה בדרכו לכיבוש ירושלים. כמה נכבדים ערקו אל המחנה הרומי בזמן המצור על ירושלים, וטיטוס קיבלם בסבר פנים יפות ושלח אותם לגופנה, תוך כדי שהוא נותן להם הבטחה כי לאחר המלחמה יוכלו לקבל חזרה את נחלותיהם. לאחר שנפוצה שמועה שטיטוס הרגם, הוא החזיר אותם מגופנא והציג אותם לפני הנצורים בירושלים, כדי לעודד עריקים יהודים נוספים לצאת אליו.
נראה שגם לאחר כישלון המרד הגדול המשיכה העיר להתקיים כיישוב יהודי. בתלמוד הירושלמי נזכר בית כנסת שבנו בני גופנה בציפורי, המכונה "כנישתא דגופנא דציפורין", ויש המשערים שהיו אלו בני גופנה שהוגלו לגליל לאחר דיכוי מרד בר כוכבא..
שלמה משה עמאר
ביוגרפיה
את אשתו מזל הכיר הרב עמאר דרך רבו, הרב יעקב רוזנטל, ולהם 12 ילדים. אחד מאחיו הוא הזמר אלברט עמר. בתו יהודית רחל נשואה לרב עובדיה יוסף, ראש ישיבת אהל יוסף. בנו הרב אליהו הוא דיין בבית הדין הרבני רחובות.
בת נוספת נשואה לרב מאיר בן שבת, רב מושב מצליח. בת נוספת שלו נשואה לרב יחזקאל מוצפי, בנו של הרב בן-ציון מוצפי, ראש בית המדרש ובית הוראה בני ציון ומחבר ספרים.
ג'יפנה
ימי בית שני והמרידות ברומא
בשנת 1995 נחשפה בצפון ג'יפנה מערת קבורה במהלך עבודות עפר. הממצא הקרמי במערה כלל שרידים משלוש תקופות עיקריות: התקופה החשמונאית, התקופה ההרודיאנית, והתקופה הרומית המוקדמת. תקופת מרד בר כוכבא מייצגת את תקופת השימוש האחרונה בקבר. בנוסף התגלו באתר מספר מטבעות שחוקים מהמאה הרביעית לספירה, שכנראה שייכים לשודדים שביקרו בקבר בתקופה קדומה. בסביבות ג'יפנה התגלו גם מספר גלוסקמאות וסרקופגים משלהי תקופת בית שני, ועליהם כתובות בעברית, ארמית ויוונית. כתובת אחת, קטועה, כוללת את האותיות [--]לגה, וסוקניק הציע לקשר אותה למשמרת הכהנים בילגה. בנוסף, על אחת מהגלוסקמאות מופיע השם "יועזר בר יהוחנן הסופר", כאשר השם יועזר מזוהה בכתבי יוספוס עם הכהונה.
שלמה משה עמאר
דיינות ורבנות
בשנת ה'תשמ"ב (1982), לאחר סיום בחינות הדיינות של הרבנות הראשית, מונה הרב עמאר לדיין בצפת. את כהונתו בבתי הדין הרבניים עשה בערים טבריה, באר שבע, חיפה, אשקלון ושוב בבאר שבע לתקופה קצרה. בתום תקופה זו מונה לאב בית דין בפתח תקווה. הוא התגורר בבני ברק, שימש כרב בית הכנסת "מגן-דוד" (דנינו) כשלושים שנה באותם ימים שימש כדיין וכתב את ספרו שמע שלמה, כשהוא לומד בחברותא עם הרב משה אלקובי, ידידו מתקופת לימודיו בישיבת תפארת ציון, והרב ציון בוארון. בשנת 1990 מונה לדיין בבד"ץ "בית יוסף", החל משנת 1994 שימש כיועץ בהקמת מערכת הכשרות ופוסק של המכון למצוות התלויות בארץ, המנוהל על ידי תלמידו הרב שניאור זלמן רווח.
ג'יפנה
ימי בית שני והמרידות ברומא
העדות האחרונה לנוכחות יהודית במקום הוא חוזה נישואין כתוב ביוונית שנתגלה במערה בואדי מורבעת ומתוארך לשנת 124 לספירה. בחוזה זה מוזכר יישוב בשם "בית ארדה גופנא" כמקום מגוריהם של בני זוג בשם אליאס בן סימון וסלומה בת ואנוס גלגולה. היישוב היהודי במקום חדל ככל הנראה בעקבות מרד בר כוכבא. .
במאה ה-20 הוצע לזהות את ג'יפנה עם העיר המקראית עפני. אולם זיהוי זה הוא אינו ודאי.
שלמה משה עמאר
דיינות ורבנות
בשנת תשס"ג (2003) נבחר לכהן בתפקיד הראשון לציון בקבלו תמיכה מ-124 מתוך 150 חברי הגוף הבוחר. במסגרת תיקון לחוק הרבנות הראשית, שיזם שר המשפטים פרופ' דניאל פרידמן, כיהן הרב עמאר כנשיא בית הדין הרבני הגדול לאורך כל שנות כהונתו כרב ראשי.
בבחירות לרבנות הראשית בשנת תשע"ג (2013) נכשל ניסיון לשנות את החוק המאפשר לרבנים הראשיים לרוץ לקדנציה נוספת. לאחר מכן תמך במועמדותו של הרב ציון בוארון למשרת הרב הראשי ולא במועמד ש"ס הרב יצחק יוסף. בערב יום הכיפורים תשע"ד נערכה פגישת פיוס עם הרב עובדיה יוסף.
ג'יפנה
שלהי העת העתיקה
מהתקופה הרומית המאוחרת בגופנא התגלו מצבת קבורה בשפה היוונית, סרקופג מעוטר בדמויות מהמיתולוגיה היוונית, בהם ארוטס ומדוזה, וסרקופג נוסף שעשוי להעיד על מקור שומרוני. לפי איתן קליין, הממצאים הללו מעידים על כך שלאחר מרד בר כוכבא, התיישבו בגופנא תושבים פגאניים בני התרבות ההלניסטית או הרומית. הוא מציע כי אלו תושבים מבני המעמד הגבוה, אולי משוחררי הלגיון ואנשי המנהל הרומי שקיבלו אדמות בסביבת הכפר. מקורו של ארון הקבורה 'השומרוני' אינו ברור: ייתכן שהוא שימש אוכלוסיה שומרונית שהתגוררה במקום במהלך התקופה הרומית המאוחרת (מה שעשוי להתכתב עם האמרה בתלמוד הירושלמי על תוצאות מרד בר כוכבא: "שלש עשרה עיירות נשתקעו בכותיים בימי השמד", יבמות ח, ג), או שמא שימש תושבים פגניים שרכשו את הסרקופג בבית מלאכה באזור ניאפוליס במהלך המאה השלישית לספירה.
שלמה משה עמאר
דיינות ורבנות
באוקטובר 2014 התמנה למשרת רבה הראשי הספרדי של ירושלים, בתמיכתם של 28 מתוך 48 חברי הגוף הבוחר, לצידו של הרב אריה שטרן.
פסיקותיו
הרב עמאר מקיף בפסיקותיו תחומים רבים. בשנת 2002 יצא לאתיופיה, ובעקבות זאת קבע שיש להעלות את כל בני הפלאשמורה לארץ ולגיירם. קבע גם כי בני קהילת בני מנשה הם מזרע ישראל.
כרב ראשי עסק הרב עמאר בנושא תרומת איברים וקבע שאין צורך בנציג של הרבנות בוועדה הקובעת מוות מוחי אלא מספיק נאמן אשר מוודא שהבדיקות הנדרשות נעשות בעזרת הציוד המתקדם.
פסיקותיו של הרב עמאר נוגעות לכל קשת הנושאים של ענייני הפרט: קידושין שנערכו אגב מסיבה בין צעירים, דיני ירושה, ניסוחי כתובה ואף סוגיות סבוכות כממזרות, פסולי חיתון והפריה מלאכותית. בעקבות אסון התאומים (פיגועי 11 בספטמבר) בניו יורק פסק להקל עם אלמנות נספים רבות אשר לא ניתן היה לזהות את בעליהן או שמקום קבורתם לא נודע. באחת מפסיקותיו התיר אישה מעגינות לאחר שקיבל עדויות מאנשי העולם התחתון, אשר סיפרו על קבורת בעלה של אותה אישה ביסודות בטון של בניין.
הרב עמאר קיים קשר הדוק עם הרב עובדיה יוסף, בדיונים ושיתופי פעולה הלכתיים ובהסתמכות נרחבת על פסקיו. בין הרב עמאר למשפחת יוסף קיימים קשרי חיתון כאמור לעיל.
פעילות ציבורית
במהלך השנים 2002–2003 עת כיהן כאב בית דין הרבני בפתח תקווה מונה על ידי שר הפנים דאז אלי ישי, לעמוד בראש הצוות הרבני הלכתי בוועדה שתפעל לבדיקת מעמדם של בני הפלשמורה - ביתא ישראל השוהים במחנות באתיופיה. האחריות המדינית בוועדה הייתה של השר לענייני דתות (אז סגן שר הפנים) ח"כ דוד אזולאי והחברים הנוספים בצוות היו, דוד אפרתי לשעבר ראש מינהל האוכלוסין במשרד הפנים ואז ראש מועצת הר אדר, הרב יוסף הדנה רבה של יהדות אתיופיה ועורך דין חיים קנר שריכז את פעילות הצוות, אז יועצו של דוד אזולאי. מסקנות הוועדה המקצועית גובשו לידי החלטת ממשלה אשר קבעה תנאים להעלאתם של שארית יהודי אתיופיה.
ב-14 בדצמבר 2011 הצטרף לדיון הציבורי בעניין גורלו של המאחז מגרון ואמר: "אתפלל בכל לבי ואעשה הכל כדי שהגזירה הרעה הזו להרס היישוב תבוטל". הוא תקף את החלטתו של בית המשפט העליון בנושא זה ואמר: "נוצר היום מצב לא הגיוני, שחלקים גדולים מהציבור יחד עם חברי כנסת ושרים מבינים שהחרבת היישוב תהיה אסון, אך בית המשפט בשלו. יש להיאבק בכל דרך חוקית אפשרית לבטל את העוול הנוראי הזה". התנגד בתוקף לתוכנית ההתנתקות ואמר ש"ההתנתקות הייתה חורבן לכל עם ישראל".
כתביו
חלק ניכר מפסיקותיו של הרב עמאר ראה אור באחד עשר ספרים, המהווים יחד שתי סדרות שו"ת: חיבורים נוספים:
כמו כן יוצאים עלונים ובהם דברי תורתו.
הרב עמאר כתב עשרות פיוטים.
ג'יפנה
ימי הביניים
לאחר הכיבוש הערבי של ארץ ישראל דעכה חשיבותה הפוליטית של ג'פנה, אך היא נותרה מרכז סחר אזורי בשל מיקומה על הדרך שהובילה מירושלים לנצרת. במקורות בני התקופה היא נזכרת בשם גפנייה.
בעשורים הראשונים לאחר הכיבוש הערבי, מצבה של כנסיית גאורגיוס הקדוש הדרדר והיא נדרשה לתיקון, אך הנסיבות באותה העת לא היטיבו עם האוכלוסיה הנוצרית ביישוב ושיפוצה נמנע. לאחר שהצלבנים כבשו את האזור ב-1099, הם בנו מחדש את הכנסיה באופן חלקי באמצעות שימוש חוזר בחומרים קיימים.
הכנסייה חרבה שוב לאחר שהצלבנים גורשו על ידי האיובים. מסמך משנת 1182 ועליו חתום אדם בשם רימונודס די ג'פנייה עשוי להעיד על נוכחות נוצרית באותה התקופה.
התקופה העות'מאנית
בתקופת השליטה העות'מאנית בארץ ישראל, הפך מגדל של שריד מבנה רומי עתיק בכפר לבית כלא.
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בג'יפנה בשנת 1863, וכתב כי. הוא דיווח כי מספר תושבי הכפר קטן מ-300 נפש, כולל 240 יוונים אורתודוקסים ו-60 קתולים לטינים. בביקור שני שערך במקום בשנת 1870, הוא ציין כי מספר הקתולים בכפר עלה ל-80 נפש.
בשנת 1882, חוקרי הקרן לחקר ארץ ישראל ביקרו בג'יפנה במסגרת סקר ארץ ישראל המערבית, ותיארו את המקום ככפר נוצרי חשוב, עם כנסיה לטינית ומנזר. בנוסף, בשנות ה-80 של המאה ה-19, דווח כי תושבי המקום סובלים ממיסוי תכוף מצד הרשויות העות'מאניות, וכן מעוני וממחסור. במהלך סכסוך אלים עם תושבי הכפר הנוצרי הסמוך, ביר זית, נהרגו חמישה מתושביו. כנקמה, תושבי ביר זית עקרו ושרפו 125 עצי זית בג'יפנה.
המנדט הבריטי
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בג'יפנה 155 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 676 תושבים, 169 מוסלמים והשאר נוצרים.
יוהאן קונאו
יוהאן קוּנאוּ (בגרמנית: Johann Kuhnau; 6 באפריל 1660 – 5 ביוני 1722) היה מלחין, נגן עוגב, צ'מבליסט ואיש אשכולות גרמני.
ביוגרפיה
בשנים האחרונות יש המשערים, שייתכן וקונאו הוא שכתב "קנטטת חג המולד", שיוחסה קודם לבאך כרי"ב 142. הואיל ומוזיקולוגים אינם גורסים עוד שבאך הוא מחברה של קנטטה זו, פחתו במידה רבה ביצועי הקנטטה והקלטותיה, בהשוואה למספרם בעבר.
סיגריד אוגוסטה גרין
סיגריד אוגוסטה (גוסטה) גרין (באנגלית: Sigrid Augusta Green; 3 בדצמבר 1920 – 12 באוקטובר 2012) אספה מידע מודיעיני כהכנה לחבלה במפעל המים הכבדים הנאצי בטלמרק במהלך מלחמת העולם השנייה. היא עבדה עבור ההתנגדות הנורווגית ולאחר מכן בבלצ'לי פארק.
ביוגרפיה
גרין נולדה בדארוון, לנקשייר, לסטפורד גרין, בעל עסק קטן למכונות ואספקה לטחנות רוח, ולאשתו אדית סטפורד, לבית סוונסן, נורווגית שהגיעה לבריטניה כדי לעבוד כאו-פיר והתחתנה עם בן המשפחה שעבורה עבדה. היו לה עוד שני אחים. גרין דיברה שתי שפות, אנגלית ונורווגית, עשתה בגרות בבית הספר לדקדוק של דארוון ב-1938 ולמדה אנגלית באוניברסיטת מנצ'סטר עד שעזבה עם פרוץ המלחמה.
גרין הייתה מאורסת לטייס קרב שנהרג במהלך המלחמה והיא נותרה רווקה.
לאחר המלחמה היא ניהלה חיים רגילים בדארוון, עבדה במספר עבודות, כולל תפקיד במרפאה המלכותית של בלקברן. הייתה פעילה במפלגה השמרנית המקומית והתנדבה בבית החולים המקומי שלה.
ריגול
גרין הצטרפה לחיל העזר לנשים בחיל האוויר הבריטי, בגיל 22. בשל שליטתה בשפה הנורווגית, שאותה קיבלה מאמה הנורווגית היא אותרה במהירות והוצבה במחתרת הנורווגית.
גרין נשלחה לנורווגיה הכבושה בידי הנאצים כדי להביא מידע על מפעל המים הכבדים בטלמרק. היא הונחתה בסתר בנורווגיה באמצעות צוללת מכיוון שסירבה לצנוח. במהלך ההפלגה היא התלבשה כגבר משום שנשים לא הורשו לעלות על צוללות. גרין אספה מידע מודיעיני כהכנה לחבלה במפעל המים הכבדים הנאצי בטלמרק במהלך מלחמת העולם השנייה. דודה של סיגריד היה הבעלים של המפעל והיא ביקרה בו לפני תחילת המלחמה וידעה למצוא אותו. היא סיפקה מידע מודיעיני חיוני עבור הפשיטה בשנת 1943 שגם הונצחה בסרט גיבורי טלמרק עם קירק דאגלס. לאחר שהמשימה שלה הסתיימה, היא הלכה מנורווגיה לשוודיה הנייטרלית, ונמלטה משם בתא הפצצות הריק של מטוס מוסקיטו.
כאשר שבה לבריטניה היא פעלה בבלצ'לי פארק בבקינגהמשייר ושם עסקה בשבירת קודים נאצים באמצעות מכונות אניגמה.
הנצחה ומוות
גרין נפטרה בגיל 91, בשלווה בשנתה, בבית אבות בדארוון, שנה לאחר שקיבלה את תג בלצ'לי פארק ואת מדליית החופש של בלצ'לי פארק על 'עבודתה החיונית' במלחמת העולם השנייה. היא קיבלה מכתב תודה מראש הממשלה הבריטית, דייוויד קמרון ומדליית בלצ'לי פארק לכבוד העבודה שעשתה.
היא נקברה בבית הקברות והמשרפה של פליזינגטון, בלקברן, לנקשייר, אנגליה.
שלמה ליבוביץ-ליש
שלמה ליבוביץ-ליש (1927 - י"א בתמוז ה'תשע"ד, 9 ביולי 2014) היה היסטוריון, המייסד של ACMEOR, המפרסם של מגילת החורבן של יהודי רומניה, מנהל המחלקה המזרח-אירופית של משרד החוץ הישראלי במשך שנים רבות.
ביוגרפיה
שלמה ליבוביץ נולד ב-1927 בבוטושאן שברומניה. בגיל 13 הצטרף לתנועת נוער ציונית. למד בבית ספר יהודי שבניהולו של תאודור לווינשטיין-לבאי. בשנים 1944–1947 היה למנהיג בני עקיבא ברומניה וחבר בהנהגת החלוץ המקומית בין השנים 1944 ל-1949. הוא למד בסמינר למורים ביידיש, עלה לישראל (תחת זהות בדויה) בשנת 1950. ליבוביץ-ליש היה חבר בקיבוץ ניר עציון ועבד כמורה בכפר סבא. בין השנים 1953 ל-1983 הוא עבד במשרד החוץ ובמסגרת עבודתו טיפל בשחרור אסירי ציון מרומניה ובאיחוד משפחות. ליבוביץ-ליש סיים תואר ראשון בהיסטוריה יהודית, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה, תואר שני בהיסטוריה יהודית ודוקטורט באוניברסיטת בר-אילן בנושא "יהודי רומניה 1944–1950 מול משטר משתנה". תחת השם "עמנואל-ליש" ליבוביץ -ליש יחד עם האסיר ציון לשעבר משה מוסקוביץ'-עמנואל חיבר את המילון העברי-רומני ורומני-עברי ששימש במשך עשרות שנים דורות של יהודי רומניה שעלו לישראל. נודע בין היתר בתרומתו להפצת ידע על תולדות העם היהודי והציונות בשידורי קול ישראל בשפה הרומנית.
נפטר בישראל ב-9 ביולי 2014.
בנו ישראל אריאל הוא מראשי ישיבת עוד יוסף חי, וערך מספר ספרים של הרב יצחק גינזבורג.
בס מהלך
בס מהלך, או בקיצור ווק, (באנגלית: Walking bass) הוא מושג בג'אז ובמוזיקה בכלל, המשמש על מנת לתאר תפקיד בס מסוים, בו על נגן הקונטרבס (בדרך כלל, לעיתים גיטרה בס או אפילו קלידים ופסנתר) להחזיק ולשמר את הקצב במוזיקה, על ידי ניגון של רבעים בצורה מונוריתמית - כלומר, ללא קצבים מסובכים, אלא בעיקר מקצב קבוע.
רבים חושבים שאין לבס המהלך שום פונקציה מלבד שמירת הקצב ונתינת בסיס הרמוני. דבר זה אינו נכון, מכיוון שלבס המהלך ישנו גם תוכן מוזיקלי. מאחורי כל תפקיד בס מהלך ישנו רעיון, לעיתים קרובות יצירתי ומרשים. מלבד זאת, הבס המהלך מהווה חלק חשוב מאוד מהעברת התחושה, הגרוב ומצב הרוח של המוזיקה, בעיקר בג'אז, כמו סווינג, בי בופ והארד בופ. בסיסט מוצלח יצליח לנגן תפקיד בס מהלך שלא רק ישרת את המטרות הבסיסיות שמאחורי הבס המהלך (שמירת קצב ובסיס הרמוני), אלא יהיה גם מלודי, יצירתי ומעניין.
הארווי ויינסטין
הארווי ויינסטין, CBE (באנגלית: Harvey Weinstein; נולד ב-19 במרץ 1952), מפיק ובמאי סרטים יהודי-אמריקאי, אשר היה נחשב לאחד הבולטים בהוליווד עד שהואשם והורשע במספר מקרי אונס. ב-1979 ייסדו הוא ואחיו, בוב ויינסטין, את אולפני מירמקס, חברת סרטים שהפיקה סרטים עצמאיים רבים, בהם "ספרות זולה", "סיפורו של ויל האנטינג", "הפצוע האנגלי" ו"שיקגו". הארווי זכה בפרס אוסקר על הפקת הסרט "שייקספיר מאוהב", ובשבעה פרסי טוני על יצירת מגוון רחב של הצגות ומחזות זמר מוצלחים, כולל "המפיקים", "בילי אליוט - המחזמר" ו"אוגוסט: מחוז אוסייג'". הסרטים שהיה מעורב בהפקתם או בהפצתם היו מועמדים ל-341 פרסי אוסקר וזכו ב-81.
חוליו מריה סנגינטי
חוליו מריה סנגינטי (בספרדית: Julio María Sanguinetti; נולד ב-6 בינואר 1936) הוא עורך דין, עיתונאי ופוליטיקאי אורוגוואי שכיהן במשך שתי קדנציות כנשיא אורוגוואי; סנגינטי נבחר פעמיים לנשיא אורוגוואי מטעם מפלגת קולורדו (חוקת אורוגוואי אינה מאפשרת לנשיא לכהן פעמיים ברציפות). הקדנציה הראשונה הייתה בין 1985 ל-1990, והשנייה בין 1995 ל-2000.
הארווי ויינסטין
לאחר שעזבו את "מירמקס", הארווי ובוב הקימו יחד את חברת "ויינסטין". הם שימשו יחד כיושבי ראש משותפים של החברה בין השנים 2005–2017.
חוליו מריה סנגינטי
חוליו מריה סנגינטי נולד למשפחה במעמד בינוני ממוצא איטלקי. הוא למד משפטים ומדעי החברה באוניברסיטת מונטווידאו, וקיבל תואר במשפטים בשנת 1961. לאחר מכן, החל לשלב את הפרקטיקה המשפטית שלו ביחד עם עיתונאות, והוא הפך לכתב פוליטי והיה לבעל תור בכמה עיתונים באורוגוואי. מאוחר יותר החל בקריירה פוליטית והצטרף למפלגת קולורדו השמרנית.
הארווי ויינסטין
ב-2017 האשימו למעלה מ-100 נשים, רובן מתחום הבידור, את ויינסטין באונס, תקיפה והטרדה מינית, על אירועים שאירעו במשך תקופה שנפרשת על פני שלושה עשורים. בעקבות הפרשה צמח קמפיין "Me Too" במדיה החברתית. הקמפיין הביא לחשיפת מקרים דומים של הטרדות ותקיפות מיניות שבוצעו בידי גברים בעלי השפעה מסביב לעולם, במה שאף זכה מאז לכינוי "אפקט ויינסטין". בשנת 2018, ויינסטין נעצר בניו יורק והואשם באונס ועבירות מין אחרות. בעקבות ההאשמות, הוא פוטר מחברת "ויינסטין" וגורש מהאקדמיה האמריקאית לקולנוע, ובהמשך הורשע ונדון ל-23 שנות מאסר ב 2020 ובשנת 2022 הורשע בעקבות אונס נוסף ל-16 שנים נוספות.
חוליו מריה סנגינטי
נשיא אורוגוואי חוליו מריה סנגינטי ביקר לראשונה בישראל במאי 1986, ובמהלכו אורוגוואי וישראל פרסמו הצהרה משותפת.
הארווי ויינסטין
קורות חיים
ויינסטין נולד בשכונת פלאשינג ברובע קווינס שבעיר ניו יורק להורים יהודים, מקס ויינסטין (1924–1976), מלטש יהלומים, ומרים לבית פוסטל (1926–2016). הוא גדל יחד עם אחיו בוב, הצעיר ממנו בשנתיים. סבו וסבתו מצד אמו היגרו לארצות הברית מפולין. סיים את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת באפלו. במהלך שנות ה-70 הארווי, אחיו בוב ואדם נוסף פתחו חברת הפקות בבאפלו, והפיקו מופעי רוק עצמאיים.
קריירה
בשלב מוקדם בחייהם האחים ויינסטין הביעו עניין בקולנוע ורצו להיכנס לתעשיית הסרטים האמריקנית. בשנות ה-70 המאוחרות, עם הרווחים שלהם מחברת הפקת מופעי המוזיקה שניהלו, פתחו האחים ויינסטין חברה קטנה של הפקה והפצה של סרטים עצמאיים בשם מירמקס. שם החברה נלקח משילוב שמות הוריהם, מרים ומקס. ההפקות הראשונות של החברה היו של סרטי מופעי מוזיקה, כמו הסרט "Rockshow", שתיעד את מסע ההופעות של להקת Wings ב-1976.
פרשת התקיפות המיניות
בעקבות הפרשה נפרדה ממנו אשתו, בוטלה חברותו של ויינסטין באקדמיה האמריקאית לקולנוע ובאקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, ומשטרת לוס אנג'לס הודיעה שפתחה בחקירת מקרי האונס ובעקבותיה גם משטרת ניו יורק ולונדון.
בנובמבר דווח כי ויינסטין שכר את חברת המודיעין הישראלית בלאק קיוב באוקטובר 2016, שנה לפני פרסום הפרשות, כדי למנוע את חשיפת מקרי ההטרדות וההתקפות שביצע במשך השנים, ושילם לחברה כ-1.3 מיליון דולר עבור שירות זה. על פי הדיווחים, תפקידה של בלאק קיוב היה למצוא מידע אודות עשרות נשים, כולל ההיסטוריה המינית שלהן, מתוך מטרה למצוא מידע שפרסומו עשוי למנוע את פרסום המקרים בתקשורת. עבור מטרה זו נשכרה חוקרת פרטית, שנפגשה בין השאר מספר פעמים במהלך החודשים טרם פרסום הפרשה עם רוז מק'גוון, שהתלוננה בהמשך שויינסטין אנס אותה, כשהיא מתחזה לבכירה בקרן השקעות לונדונית מתוך ניסיון להוציא ממנה מידע. במסגרת המאמץ למנוע את פרסום הפרשיות, חיבר ויינסטין בתחילת 2017 רשימה של 91 איש, 48 נשים ו-43 גברים, ובכללם שחקנים, מפיקים, אנשי כספים ואחרים. ויינסטין ניסה להגיע אל האנשים הרשומים ברשימה מתוך ניסיון לברר מה הם יודעים, וכיצד ניתן למנוע מהם לפרסם את הידוע להם. רשימה זו הוגשה בהמשך לחוקרים פרטיים ששכר ויינסטין מתוך ניסיון למנוע את פרסום הפרשיות. ברשימה מופיעות כמה מהשחקניות שהאשימו בהמשך את ויינסטין בתקיפות מיניות, ביניהן מקרי אונס.
במאי 2018, השחקנית האיטלקייה אסיה ארג'נטו נשאה נאום נוקב בטקס הסיום בפסטיבל קאן. בנאום טענה כי בשנת 1997 נאנסה על ידי הארווי בפסטיבל. היא האשימה את הפסטיבל כקרקע נוחה להטרדות ותקיפות מיניות כלפי נשים. בנאומה הביעה תקווה כי ויינסטין יחיה בבושה ובבידוד מהקהילה הקולנועית, שבעבר אימצה אותו ועזרה לו לטייח את פשעיו.
ב-25 במאי 2018 הסגיר ויינסטין עצמו לתחנת משטרה במנהטן, ניו יורק, נעצר והובא לבית המשפט, שם עמד בפני האשמות נגדו שכללו אונס, תקיפה מינית ועבירות מין. כחלק מתנאי הערבות, ויינשטיין הסכים להפקיד מיליון דולר במזומן, נאסר עליו לצאת מעבר למדינת ניו יורק וקונטיקט, הוא מחויב לענוד צמיד אלקטרוני ומסר את דרכונו לרשויות. בפברואר 2020 הוא הורשע באונס מדרגה שלישית ובתקיפה מינית, ונדון ל-23 שנות מאסר.
באפריל 2021 הגיש חבר מושבעים גדול בלוס אנג'לס, כתב אישום חדש נגד ויינסטין בגין תקיפה מינית. במועד הפרסום (12 באפריל), תוכן כתב האישום נתון תחת צו איסור פרסום. התפתחות זו הביאה לעיכוב הסגרתו ממדינת ניו יורק לקליפורניה על מנת שיעמוד בפני שופט בחוף המערבי. הוא הוסגר לרשויות בלוס אנג'לס ב-20 ביולי, ויום לאחר מכן, ב-21 ביולי, התייצב ויינסטין בבית המשפט וכפר באשמה. משפטו בגין עבירות מין שבהן הואשם בלוס אנג'לס, ייפתח ב-10 באוקטובר 2022.
בדיון שהתקיים ב-15 בדצמבר 2021 בערעורו של ויינסטין על הרשעתו בניו יורק בפברואר 2020, מתח בית משפט לערעורים בניו יורק ביקורת על ההרשעה, בנימוק שהיה מדובר בהחמרת יתר תוך מאמץ של התביעה להציגו כ"איש רע", וכי לא אופיו של וייסנטין עמד למשפט. על אף זאת, ב-2 ביוני 2022 דחה בית המשפט לערעורים, בהרכב של חמישה שופטים, את ערעור פרקליטיו של ויינסטין על הרשעתו. הערעור הוגש בטענה של משוא פנים של השופט שהרשיע את ויינסטין כלפי התביעה, ואי-קבילות עדויות של שלוש נשים שזומנו להעיד על מעשים פסולים מצידו של ויינסטין בעבר ("שימוע מולינו" ). בהחלטה שהתקבלה פה-אחד, קבע בית המשפט לערעורים שהעדויות רלוונטיות, והשאיר את ההרשעה על כנה.
ב-20 דצמבר 2022 הורשע וויינסטין במשפט נוסף שהתקיים בלוס אנג'לס, קליפורניה. ההרשעה הייתה באשמת אונס ומעשים מגונים במתלוננת אחת.
פעילות פוליטית
ויינסטין הוא מבקר חריף של מדיניות הנשק האמריקאית ומערכת הבריאות ותומך ותיק ותורם של המפלגה הדמוקרטית בארצות הברית. הוא תרם כספים רבים לקמפיינים של נשיא ארצות הברית ברק אובמה, ולמועמדים לנשיאות ג'ון קרי והילרי קלינטון.
חיים אישיים
ויינסטין התחתן פעמיים בחייו. ב-1987 התחתן עם העוזרת האישית שלו, איב צ'ילטון ולהם שלוש בנות. הם התגרשו בשנת 2004. ב-2007 התחתן עם ג'ורג'ינה צ'פמן, מעצבת אופנה ושחקנית מאנגליה, הצעירה ממנו ב-24 שנים. נולדו להם בת ובן. בעקבות ההאשמות על כך שויינסטין תקף מינית נשים, הזוג התגרש באוקטובר 2017.
מסכת אגממנון
מסכת אגממנון היא כינוי למסכת קבורה עשויה זהב אשר התגלתה בקבר המסומן כסימן "V" במיקנה בשנת 1876. מגלה הקבר, היינריך שלימן, סבר כי הוא מצא את קברו של אגממנון אולם חוקרים מודרניים סוברים כי מקורה של המסכה הוא בין השנים 1550–1500 לפנה"ס, תאריך המוקדם מתקופת חייו המשוערת של אגממנון. המסכה מוצגת כיום במוזיאון הארכאולוגי באתונה. בעת פתיחת הקבר הכריז שלימן.
באתר הארכאולוגי שבו נתגלתה "מסכת אגממנון" התגלו למעשה חמש מסכות. שלוש מתוכן התגלו במערת קבורה "IV" ועוד שתיים במערת קבורה "V". בנוסף לכך התגלו בקבר "III" שרידיהם של שני ילדים אשר פניהם וידיהם מכוסים בעלי זהב. באחד משני שרידי הגופות נקבעו חורים בציפוי הזהב במיקומן של העיניים. יש לציין כי לא על כל הגופות באתר הקבורה נמצאו מסיכות ועיטורי זהב. לצד כמה מן הגופות בקברים אלו, הנחשבים בעיני החוקרים לקברי אצולה, נתגלו גם כלי נשק המעידים, לדעתם, כי הללו היו לוחמים.
במאה ה-20 הועלו ספקות לגבי האותנטיות של המסכה. כתב העת "ארכאולוגיה" (Archaeology) פרסם בשנת 1999 סדרה של מאמרים תומכים ומתנגדים לאותנטיות של המסכה.
זוסיא קניאזר
זיזי (זוסיא) קניאזר (1938 - 7 בספטמבר 2016) שימש כראש ענף 2 (ענף ירדן) בחטיבת המחקר באמ"ן ערב מלחמת יום הכיפורים. במסגרת תפקידו האזין לשיחת חוסיין, מלך ירדן עם ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר בה התריע חוסיין כי צבאות מצרים וסוריה מצויים בעמדת זינוק למתקפה נגד ישראל, ודיווח על תוכנה. בדיונים בחטיבת המחקר הוביל גישה הטוענת כי פני מצרים למלחמה וננזף על פעילותו. במהלך מלחמת יום הכיפורים ב-9 באוקטובר מונה בפועל להיות ראש ענף 6 (ענף מצרים) במקומו של יונה בנדמן.
קורות חייו
קניאזר נולד בשנת 1938 בקריית חיים, למשפחה שעלתה לארץ ממזרח אירופה. הוא התגייס לגרעין נח"ל, שימש כקצין בנח"ל, ולאחר מכן עבר למודיעין לתפקיד קמ"ן "גוש מגן" (עוטף עזה כיום). בהמשך שימש כקצין פיענוח בפיקוד הדרום וייצר את מפות העבירות שבהן השתמש צה"ל במלחמת ששת הימים.
בימים הראשונים של מלחמת יום הכיפורים מונה להחליף את סא"ל יונה בנדמן בתפקיד ראש הענף המצרי, תפקיד אותו מילא עד לאחר סיום השיחות בקילומטר ה-101. לאחר המלחמה שימש בתפקידים שונים בהם קמ"ן פיקוד המרכז וראש מחלקת בקרה והשתחרר בשנת 1985, בדרגת אלוף-משנה. אחר כך עבד בחטיבה הביטחונית של משרד מבקר המדינה ובמשך שנים רבות הרצה בקורסים צבאיים ובימי עיון על מחדל מלחמת יום הכיפורים.
קניאזר נפטר ב-7 בספטמבר 2016, כשהוא מותיר אחריו את אשתו תמי, עמה התגורר ברמת השרון, שני ילדים וארבעה נכדים.
פעילותו נוכח מלחמת יום הכיפורים
קניאזר היה בין הקצינים באמ"ן שהעריכו במהלך מאי 1973 כי פני מצרים למלחמה והוא הוסיף לטעון כן בשבועות שלפני המלחמה. בעקבות עמדתו הוא הודר, לדבריו, מדיוני הערכת המודיעין בנושאי מצרים, מודר מחומרים מודיעניים בנושא, ואף נאמר לו כי אם ימשיך בדרך פעולה זו, לא יקודם לאל"ם.
במסגרת תפקידו כראש ענף ירדן היה אחראי להאזין לשיחת חוסיין, מלך ירדן עם ראש הממשלה גולדה מאיר שנערכה ב-25 בספטמבר 1973 במתקן "המוסד" בתל אביב. הוא נשלח לעקוב אחר המפגש מחדר צדדי מאחורי הקלעים, ולתעד אותו.
בסיום השיחה, שנמשכה כארבע שעות ותוכנה לא פורסם במלואו מעולם, דיווח קניאזר לראש חטיבת המחקר, אריה שלו ולראש ענף 5 (ענף סוריה) אביעזר יערי על כך שהמלך התריע כי צבאות סוריה ומצרים בעמדות זינוק למתקפה, וכי יעשו זאת במתואם. למחרת ננזף על כך שדיווח את תוכן השיחה הממודרת ליערי, אף שלא דיווח על המקור. לימים טען קניאזר כי היה קצין המודיעין היחיד שהאזין בקשב לכל תוכנה של השיחה בין מאיר וחוסיין, ולכן הופתע כשלא הוזמן לדיונים שהתקיימו אודותיה למחרת אצל שר הביטחון משה דיין והרמטכ"ל דוד אלעזר.
על פי עדות קניאזר, ב-6 באוקטובר 1973, הוא עמד על כך שתפרוץ מלחמה באותו היום, והורה לענף שתחת פיקודו לרדת לבור בשעה 13:00, שעה אחרי כן פרצה המלחמה. יומיים אחרי פרוץ הלחימה, נמסר לו על ידי אריה שלו כי הרמטכ"ל דוד אלעזר אינו מוכן עוד לקבל עדכונים מאריה שלו ומרע"ן 6 יונה בנדמן (ראש הענף המצרי), ואת תפקידם מול הרמטכ"ל ימלא קניאזר. הוא שימש בתפקיד זה עד לסיום השיחות על הפסקת האש.
הדמות הראשית בסרט "שתיקת הצופרים" נבנתה על בסיס פעילותו של קניאזר בימים שלפני המלחמה.
פרננדו רדונדו
פרננדו קרלוס רדונדו נרי (בספרדית: Fernando Carlos Redondo Neri; נולד ב-6 ביוני 1969 בבואנוס איירס) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בתפקיד קשר אחורי. רדונדו שיחק בקבוצות ארחנטינוס ג'וניורס, טנריפה, ריאל מדריד ומילאן, ובנוסף, ייצג את מדינתו במדי נבחרת ארגנטינה. רדונדו היה אחד הקשרים האחוריים הטובים בעולם בשנות ה-90 ונודע בסגנונו האלגנטי ובראיית משחק מעולה.
קריירה
רדונדו החל את הקריירה שלו בשנת 1985 כאשר שיחק בארחנטינוס ג'וניורס. משם הוא עבר לטנריפה בשנת 1990. בטנריפה הפך רדונדו לאחד הקשרים האחוריים הטובים בליגה הספרדית וזומן גם לסגל נבחרת ארגנטינה ב-1990. הוא דחה את הזימון בטענה שהוא רוצה להתמקד בלימודיו האקדמאים בעוד שפרשנים טענו שדחיית הזימון הייתה נעוצה בסגנון המשחק השמרני וההגנתי של מאמן ארגנטינה דאז, קרלוס בילארדו. הוא זומן מחדש לנבחרת על ידי מאמנה החדש של ארגנטינה אלפיו באסילה והשתתף במונדיאל ב-1994 שנערך בארצות הברית. בשנת 1994 עבר רדונדו לריאל מדריד שם שיחק עד שנת 2000, בריאל המשיך רדונדו להציג יכולת טובה והפך לאחד הקשרים האחוריים הטובים בעולם. הוא זכה עם ריאל מדריד בשלל תארים אך שיא הקריירה שלו היה כנראה בעונתו האחרונה במועדון ב-2000-1999, רדונדו זכה באותה עונה בתואר ה- M.V.P של ליגת האלופות ובישל את אחד השערים היפים של הטורניר במשחק מול מנצ'סטר יונייטד שנערך באולד טראפורד, רדונדו עבר את הנינג ברג במסירת עקב מרהיבה ובישל לראול.
אחרי זכייתה של ריאל מדריד בליגת האלופות הוא עבר למילאן. לרוע מזלו נפצע רדונדו כבר בשבוע הראשון שלו בקבוצה בטרם הספיק לערוך הופעה ראשונה, הפציעה הקשה השביתה אותו מפעילות לתקופה ארוכה יותר שאחריה לא הצליח רדונדו לחזור ולהציג את יכולתו הגבוהה. במהלך התקופה בה היה פצוע, הציע רדונדו באצילות (שכה אפיינה אותו) להנהלת מילאן לוותר על משכורתו מכיוון שלא הספיק להיות שייך לקבוצה תקופה מספקת לדעתו, הצעה שנדחתה על ידי המועדון האיטלקי.
נבחרת ארגנטינה
למרות שהיה אחד הקשרים האחוריים הטובים בעולם, רדונדו מיעט לשחק בנבחרת, בעיקר בשל מחלוקות אישיות עם מאמני הנבחרת. בסך הכול הוא הופיע רק 29 הופעות בנבחרת ארגנטינה החל מ-1992–1994 והוא כבש בהם שער אחד. כאמור, רדונדו דחה את זימונו לנבחרת לקראת מונדיאל 1990 בטענה שהוא רוצה להתמקד בלימודיו, הסיבה האמיתית לדחיית הזימון היא ככל הנראה חוסר שביעות רצונו של רדונדו מצורת המשחק השמרנית וההגנתית של מאמן ארגנטינה דאז, קרלוס בילארדו.
אחרי מינויו של אלפיו באסילה למאמן הנבחרת, הסכים רדונדו לחזור לנבחרת והיה אחד השחקנים החשובים שלה, הוא השתתף במונדיאל ב-1994 שנערך בארצות הברית והיה אחד המצטיינים של ארגנטינה, מיד אחרי סיום המונדיאל עבר רדונדו לריאל מדריד.
אחרי מינויו של דניאל פסארלה למאמן הנבחרת, התפתח ריב מתוקשר בין רדונדו לפסארלה, מוקד הריב היה סירובו של רדונדו להתספר למרות דרישתו של פסארלה, מאמן שנודע בקשיחותו ובמשמעת ברזל. רדונדו חזר לנבחרת רק אחרי התפטרותו של פסארלה אחרי מונדיאל 1998. הוא שיחק פעמים בודדות תחת הדרכתו של מרסלו בייאלסה.
דוקטור אוקטופוס
דוקטור אוקטופוס הוא האלטר-אגו של אוטו אוקטביוס, מומחה בפיזיקה גרעינית שבעקבות תאונה הוצמדו לגופו ארבע זרועות מכניות. תאונה זו השפיעה גם על מוחו בכך שישלוט בזרועות דרך מוחו, אך גם הפכה אותו לנבל-על. אוקטופוס הוא מנבלי-העל הבולטים ביותר בגלריית הנבלים של ספיידרמן, ונחשב לאויבו המושבע לצד הגובלין הירוק. בשנת 2012 תודעתו של אוקטופוס הועברה לגופו של ספיידרמן, והוא הופיע כספיידרמן בכותר משלו, "ספיידרמן העליון". שינוי זה בוטל בשנת 2014, וספיידרמן חזר לגופו.
ילדות ומכללה, הפיכתו לדוקטור אוקטופוס
אוטו גנתר אוקטביוס נולד בסקנקטדי לטורברט ומארי לביניה אוקטביוס. אביו המכה התעלל בו ובאמו, וגם בלימודיו אוקטביוס סבל מבריונות. אמו ניסתה להגן עליו מאביו, ואמרה כי הוא הוגה מוכשר ושעליו לפתור את בעיותיו באמצעות מוחו. אוקטביוס השקיע בלימודיו בציוניו על מנת לא להפוך לאביו, ולבסוף זכה למלגה באוניברסיטה. אביו נהרג בשנתו הראשונה באוניברסיטה, מה שדרבן אותו להמשיך בלימודיו. לאחר שסיים את לימודיו, הוא מצא עבודה במרכז המחקר האטומי של ארצות הברית, וכדי לתפעל רכיבים רדיואקטיביים ממחקר בטוח, בנה רתמת חזה אשר שולטת בארבע זרועות מכניות. אוקטביוס התאהב בשותפתו לעבודה, אך כאשר הכריז בפני אמו כי הוא מתכוון להינשא לה, היא התנגדה לו וגרמה לביטול אירוסיהם, אולם בוויכוח שנוצר ביניהם היא מתה מהתקף לב.
אוקטביוס לא הצליח להתרכז בעבודה בגלל רגשות-אשם כתוצאה ממותה של אמו, מה שגרם לו להתרשל. תאונת מעבדה גרמה לפיצוץ נוזלים כימיים, שהפיצו קרינה ששינתה את מוחו של אוקטביוס בכך שישלוט בזרועותיו המכניות באמצעות מוחו. עם זאת התאונה גרמה לנזק מוחי בלתי הפיך, שהפכה אותו לנבל מגלומן. בהשראת שאר הצוות אשר צחקו עליו, הוא קרא לעצמו "דוקטור אוקטופוס". הוא התעורר בבית חולים, ולאחר שבחן את כוחותיו החזיק את הצוות הרפואי כבני ערובה. אוקטביוס הכריח אותם לאסוף ציוד מעבדה עבורו, כשלפתע ספיידרמן הופיע ונלחם בו לראשונה. אוקטביוס הביס את ספיידרמן והשתלט על מתקן מחקר גרעיני, אך הובס בקרב נוסף נגד ספיידרמן.
כנבל-על ופושע
לאחר זמן מה, אוקטביוס צץ שוב כעובד עבור הגנגסטר בלאקי גקסטון, אשר אכף עבורו את חובותיו של בנט בראנט. ספיידרמן הביס את אוקטביוס וגקסטון, אך לא מנע מגקסטון לירות בבנט ולהרוג אותו. אוקטביוס נמלט וביצע פשעים בכל רחבי מדינת ניו יורק כדי למשוך את ספיידרמן, ולבסוף חזר לניו יורק. הוא חטף את בטי בראנט בידיעה שספיידרמן יבוא, ונלחם בו בקוני איילנד. הוא הביס את ספיידרמן החולה בקלות וחשף אותו כפיטר פארקר, אך האמין כי פארקר התחזה לספיידרמן והמשיך להשתולל בעיר. הוא נלחם בספיידרמן לאחר ששחרר חיות מגן חיות, והובס כשנלכד בבניין בוער. צוות מומחים הצליחו להסיר ממנו את רתמתו, והוא נכלא חסר כוחות לכאורה. התגלה כי אוקטביוס מסוגל לשלוט בזרועותיו גם אם הן מופרדות ממנו, ובכך הוא אסף אותן וברח.
אוקטביוס הבין שכדי להביס את ספיידרמן, עליו לחבור לאחרים. הוא הפגיש חמישה מנבליו של ספיידרמן - אלקטרו, מיסטריו, הנשר, קרייבן הצייד וסאנדמן, ויחד איתם הרכיב את ששת המרושעים כמנהיגם. הוא חטף את בטי בראנט, אשר ביקרה את מיי פארקר. אוקטביוס חטף את שתיהן, וטיפל במיי בעדינות רבה עד שהיא כמעט ושכחה שנחטפה בידי נבל. בסופו של יום, ספיידרמן הביס את הקבוצה ושחרר את דודתו ואת בטי. הוא אסף קבוצת פושעים אחרת, שלח אותם למשימות וקרא לעצמו "המתכנן האמן". הוא שלח אותם לגנוב חומרים נסיוניים על מנת לבנות קרן קרינה באמצעותה ישלוט בעולם, והם נתקלו בספיידרמן שחיפש את אחד החומרים כדי להציל את דודתו. הוא עקב אחרי אנשיו של אוקטביוס לבסיסו התת-ימי, ונלחם בו. הבסיס נהרס ואוקטביוס ברח, וספיידרמן לקח את החומרים והציל את דודתו בעזרת ד"ר קורט קונורס/הלטאה.
לאחר מכן, אוקטביוס ניסה לגנוב מכשיר צבאי, והצליח לגנוב אותו לאחר שני ניסיונות כושלים. הוא השתמש במכשיר על ספיידרמן, מחק את זכרונו ואמר לו כי הם בעלי ברית. הוא וספיידרמן יצאו לגנוב את הרכיבים הנותרים, עד שחוש העכביש של ספיידרמן שכנע אותו כי אסור לסמוך עליו. הוא הביס אותו, והמכשיר נלקח בידי צבא ארצות הברית. הוא נכלא, אך ברח שוב כשזימן את זרועותיו. לאחר שחטף מטוס שהתפוצץ, אוקטביוס נחשב למת עד שחזר והשתולל ברחבי העיר. בקרב בינו לבין ספיידרמן, הוא הפיל בטעות ארובה, וגרם למותו של קפטן ג'ורג' סטייסי - אביה של גוון סטייסי, אהבתו של ספיידרמן - שנמחץ כשהציל ילד.
המשך פעולותיו, מוות וחזרה לחיים
כאשר הקינגפין נעדר, אוקטביוס ניסה לתפוס את מקומו כשליט העולם התחתון ובכך נגרר למלחמת כנופיות עם ראש פטיש. הוא התחתן לזמן קצר עם מיי פארקר על מנת לרכוש אי אותו ירשה וניצל ממוות כשהאי נהרס. הוא נאבק ב"רוח הרפאים" של ראש פטיש, החזיר אותו בטעות לחיים והביס אותו בעזרת ספיידרמן. הוא ניסה לחטוף צוללת, נלחם בספיידרמן ובמעניש כשניסה להרעיל את תושבי ניו יורק באמצעות דיו מדפסות, נאבק בינשוף ואנשיו ועצר כור גרעיני לפני פיצוץ. במהלך המלחמות הסודיות המקוריות, הוא נלקח לעולם-המלחמה של הביונדר לצד נבלי-על רבים אחרים. הוא השתתף בקרבות נגד גיבורי-העל, וכמעט והביס את האקס-מן עד שמגנטו הגיע.
התגלה כי בעקבות קרבותיו הרבים נגד ספיידרמן והמכות שספג, אוקטביוס חווה טראומה ועבר טיפול בארכנופוביה. ספיידרמן נאלץ לתת לאויבו להביס אותו כדי שיתגבר על פחדיו ויעזור לו לנטרל פיצוץ כור גרעיני, אך אוקטביוס תכנן לפוצץ את הכור ולהרוג את ספיידרמן. לבסוף הוא נטרל את הכור, והניח לספיידרמן לחיות. במהלך "סאגת המשובטים", אוקטביוס הציל את ספיידרמן מרעל של הנשר על מנת שיוכל להורגו בעצמו. הוא גילה בתהליך את זהותו הסודית של ספיידרמן כפיטר פארקר, ואפשר למשטרה לעצור אותו במחשבה כי שותפתו ומאהבתו סטאנר תבוא לחלץ אותו. סטאנר הובסה בדרך, ואוקטביוס נהרג בידי שיבוט מטורף של ספיידרמן בשם קיין. קרולין טריינר המשיכה את דרכו כליידי אוקטופוס, עד שהוא הוקם לתחייה בידי ארגון "היד" המיסטי. התגלה כי בעקבות תחייתו, הוא שכח את זהותו הסודית של ספיידרמן.
שרלוט וויטר, פיוז'ן, מלחמת אזרחים
אוקטביוס ניסה ליצור רוצח אישי, ובכך יצר העביר את שרלוט וויטר מוטציה לספיידרוומן חדשה. הוא קיבל הצעת עבודה מאיש העסקים לוק קרלייל, לה הוא הסכים. קרלייל גנב את רתמת הזרועות של אוקטביוס, ושדרג אותה על מנת ליצור עבורו רתמה חדשה. לאחר קרב ממושך, הוא וספיידרמן הביסו את קרלייל, כאשר אוקטביוס קרע את חליפתו וספיידרמן מילא אותו בקורים. הוא לקח שגריר פלסטיני כבן ערובה והובס בידי ספיידרמן לאחר קרב ארוך, ונאסר באי של רייקר. הוא עבר שטיפת מוח ונשלח להרוג את הגובלין הירוק, ובכך הפסיק קרב בין הגובלין לספיידרמן בגשר ברוקלין. שני הנבלים נפלו למימי איסט ריבר בגלל ברק, ואוקטביוס נמצא כמה ימים לאחר מכן ללא זיכרון מהאירוע.
אוקטביוס נאלץ לעבוד עבור נבל-העל פיוז'ן ("היתוך") כאשר הסתתר באחד ממפעליו, ועזר לו בשחזור לוויין שנועד לאתר גיבורי ונבלי-על המפיצים קרינה דוגמת הענק הירוק. כאשר פיוז'ן ביקש מאוקטביוס להגיש לו את הלוויין, הוא גילה כי כמעט ולא עבד. הוא הכה את פיוז'ן למוות ויצא למכור את הלוויין, אך הובס בידי ספיידרמן. במהלך אירועי "מלחמת אזרחים", הוא ניסה ליצור קבוצה חדשה של ששת המרושעים, ללא הצלחה בגלל תבוסתם בידי האוונג'רס הסודיים של קפטן אמריקה. כאשר צפה בספיידרמן חושף את זהותו הסודית, אוקטביוס השתולל בעיר היות שביטל את זהותו הסודית של פארקר בעבר. ספיידרמן הביס את אוקטביוס, וזאת לאחר ששני תלמידיו הסיחו את דעתו. הוא נשלח למתקן מעצר נבלי-העל של ברון זמו, והוכרח להיות חבר קבוצת ת'נדרבולטס לזמן מה.
גסיסה: מוצא המינים וקצוות הארץ
אוקטביוס מגלה כי בעקבות כל קרבותיו ופציעותיו, נותרו לו כמה חודשים לחיות. הוא שינה את חליפתו ואת עצמו כדי להיות מחובר מנטלית לצבא אוקטובוטים, והוסיף ארבע זרועות נוספות לרתמתו. מטרתו הייתה להשתלט על ניו יורק ולהפוך אותה לגן-עדן, אך התמקד גם בספיידרמן למרות ששכח את זהותו הסודית יחד עם שאר העולם בידי מפיסטו. הוא שיבש את חתונתם של דודתו ושל ג'יי ג'ונה ג'יימסון האב, וחטף בנוסף לג'יימסון את השוטרת קרלי קופר ואת הכתבת נורה וינטרס. ספיידרמן הציל את השבויים והביס את אוקטביוס, שברח ונדר לנקום. בתחילת עלילת "מוצא המינים", אוקטביוס אסף נבלי-על רבים - ביניהם זיקית, אלקטרו, ראש פטיש, הלטאה, מורביוס, מיסטר נגטיב, אוברדרייב, ריינו, דיאבלו, שוקר, טומבסטון, הנשר וספוט - על מנת שישיגו עבורו פריטים מסוימים תמורת תגמול. הוא מתמקד בתינוקם של "אימה" ונורמן אוסבורן, במחשבה כי דמו המכיל את נוסחת הגובלין יכול לרפא את גופו.
כאשר ספיידרמן גונב את התינוק אוקטביוס שולח אחריו את הנבלים, ולאחר שזיקית גונב חזרה את התינוק, אוקטביוס מגלה לו את כוונותיו. כאשר ספיידרמן לכד את זיקית, זיקית ציין כי התינוק בחיים ונמצא בידי הלטאה. אוקטביוס נתקל בספיידרמן כאשר שניהם חיפשו את הלטאה. אוקטביוס נלחם בספיידרמן וזוכה לעזרה מהלטאה, שמפסיק כאשר ספיידרמן מאיים עליו. הוא אומר כי התינוק הוא לא בנו של נורמן אוסבורן, ומוסר אותו לספיידרמן באומרו כי הוא חסר תועלת. אוקטביוס תוקף את הלטאה, וספיידרמן בורח. מאוחר יותר, ספיידרמן, האוונג'רס וארבעת המופלאים נלחמו באוקטביוס ובצבא האוקטובוטים שלו. הוא הרכיב מחדש את ששת המרושעים עם זיקית, אלקטרו, מיסטריו, ריינו וסאנדמן, וזאת כדי להוביל את האוקטובוטים לבסיס צבאי ולפוצץ אותם. הוא הובס בידי ספיידרמן ושתי הקבוצות, נמלט עם קבוצתו והכיר באינטלקט של ספיידרמן. כאשר אליסטר סמיית שלח את העקרב, ילדת הזבוב וצבא קיבורגים לתקוף את בסיס השיגור של ג'ון ג'יימסון, אוקביוס צפה מרחוק ועזר לג'יימסון וצוותו דרך מכונה.