cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
All Dat
All Dat (בעברית: כל זה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרית האמריקאית מייגן די סטליון, ביחד עם הראפר מאניבאג יו, מתוך האלבום Time Served. השיר יצא לאור ב-10 באוקטובר 2019, על ידי חברות התקליטים רוק ניישן, CMG, בראד גאנג, אן-לס ואינטרסקופ רקורדס, כסינגל הראשון מתוך האלבום.
השיר הגיע אל המקום ה-70 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מייגן די סטליון, מאניבאג יו וג'מייקל בנדון והופק על ידי דינרו לאב. השיר כולל בתוכו קטעים מתוך השיר "", של פרוג'קט פאט. בנוסף לכך, הערבוב המוזיקלי בשיר נעשה על ידי המוזיקאי ג'ייסן ג'ושוע. בין היתר, נחשב השיר לשיתוף הפעולה הראשון בין די סטליון למאניבאג יו.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ביוטיוב ב-10 באוקטובר 2019, תוך שצבר למעלה מ-55 מיליון צפיות.
הצלחה
כאשר יצא, לא זכה השיר להצלחה רבה. השיר זכה לחשיפה רבה ברשת החברתית טיקטוק. בטיקטוק נעשה שימוש בשיר בכ-2.3 מיליון סרטונים שונים.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-25 מיליון השמעות.
ניטריט
החנקית חשובה גם בביוכימיה, וגם בתפקידה בניטריפיקציה.
יחסי צ'ילה–קוסטה ריקה
יחסי צ'ילה–קוסטה ריקה הם היחסים הבינלאומיים בין קוסטה ריקה וצ'ילה.
היסטוריה
הנציג הרשמי הראשון של ממשלת צ'ילה בקוסטה ריקה היה אדוארדו בצ'ה, שמונה כקונסול על ידי הנשיא מנואל מונט בשנת 1858. רק בשנת 1910 מינתה ממשלתו של נשיא קוסטה ריקה ריקרדו חימנס אוראמונו את אלפרדו ווליו לנציג מוסמך בצ'ילה.
ב-21 ביולי 1879, במהלך מלחמת האוקיינוס השקט, ביקשה צ'ילה מממשלת קוסטה ריקה הסברים למשלוח רובים ותחמושת לפרו על ספינת הקיטור הצפון אמריקאית גרנדה. קוסטה ריקה הודיעה רשמית כי היא אינה מכירה את המשלוח, למרות העובדה שהצירות הצ'יליאנית בוושינגטון די.סי אישרה כי הספינה נחכרה על ידי חברה בקוסטה ריקה.
הסכם סחר חופשי
בשנת 1999 חתמה צ'ילה על הסכם סחר חופשי עם מרכז אמריקה, כולל קוסטה ריקה, עמה חתמה גם על פרוטוקול דו-צדדי נוסף לאמנה בכל הנוגע להפחתת מכסים וסובסידיות יצוא על סחורות חקלאיות. באותה שנה, בנוסף, שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות בגואטמלה סיטי בנושא תמיכה דיפלומטית הדדית.
טבח בשגרירות צ'ילה בקוסטה ריקה
ב-28 ביולי 2004, חוסה אורלנדו חימנס, שהופקד על שמירת השגרירות הצ'יליאנית בסן חוסה, הסתער על המבנה ולקח בני ערובה במשך שש שעות, ואף רצח שלושה בכירים צ'יליאנים: הקונסול כריסטיאן יוסף, המזכיר הראשון רוברטו נייטו והמזכירה רוסיו סרייגו, ומאוחר יותר התאבד, זמן קצר לפני שיחידה מיוחדת של הכוח הציבורי נכנסה לבניין. השגריר הצ'יליאני בקוסטה ריקה, גיירמו יונחה, לא היה במבנה בזמן בו נלקחו בני הערובה. הטרגדיה התרחשה בזמן ששר הפנים הצ'יליאני, חוסה מיגל אינסולסה, שהה בקוסטה ריקה, ואף השתתף בוועדת המשבר שהקים משרד החוץ בקוסטה ריקה בזמן החירום. האירוע נתן השראה לספר "Terror en la Embajada" מאת העיתונאי רודריגו אינסונסה.
הסכם איגוד מקיף
ב-7 וב-8 בנובמבר 2006 ערך הנשיא הקוסטה-ריקני אוסקר אריאס ביקור ממלכתי בצ'ילה, שם חתם עם הנשיאה מישל בצ'לט הסכמים בנושא דיג וחקלאות מים, תיירות, שיתוף פעולה בינלאומי ועסקים קטנים ובינוניים. שנתיים לאחר מכן, בין התאריכים 28–29 באוקטובר 2008, ערכה בצ'לט ביקור רשמי בקוסטה ריקה, שם חתמו שני המנהיגים על הסכם איגוד מקיף, הראשון שנחתם בין צ'ילה למדינה במרכז אמריקה, אשר מיסד את כל היחסים הדו-צדדיים בין המדינות, והביא ליצירת דיאלוג בעניינים פוליטיים, כלכליים-מסחריים, ושיתוף פעולה ותרבות.
איתן גפני
איתן גפני (נולד ב-13 במאי 1981) הוא במאי סרטי אימה וזומבים ישראלי, תסריטאי ומפיק.
קורות חיים
סרטיו של גפני הוקרנו בישראל וברחבי העולם, ואף זכו בפרסי קולנוע. הוא ממפעילי וכותבי בלוג ביקורת הקולנוע "רוזבאד" ובוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
סרט הקולנוע באורך מלא הראשון שביים הוא "בשר תותחים", משנת 2012. הסרט היה לבחירה של 35 פסטיבלים ברחבי העולם.
סרטו ילדי הסתיו היה הבחירה של 15 פסטיבלים שונים.
איתן גפני חבר באיגוד התסריטאים.
סטרבומנטליים
סטרבומנטליים (שם מדעי: Strabomantidae) היא משפחת צפרדעים מסדרת חסרי זנב החיים ביערות אמריקה הדרומית. ישנה מחלוקת אם זו משפחה עצמאית או קבוצה של סוגים ממשפחת הקראוגסטוריים (Craugastoridae). חוקרים רבים לא רואים בהם משפחה עצמאית.
הם בעלי גוף ורגליים גדולות, לסת מוארכת ועיניים מאירות ומאפיינם העיקרי הוא בעיקר השרצה של צפרדעים קטנות ללא שלב הראשן.
ביסקוויט פסחא
ביסקוויט פסחא (באנגלית: Easter biscuits) הם מאכל מסורתי במטבח האנגלי. מאכל זה ניתן לרוב כמתנה ומוגש לאורחים ביום ראשון של חג הפסחא.
הביסקוויט עשוי קמח, חמאה, ביצה, אבקת אפיה וסוכר. מתכונים מסורתיים כוללים גם שמן קינמון. צורתו של הביסקוויט עגולה, והוא גדול מהביסווקיטים הנמכרים בחנויות בדרך כלל (קוטרו של הביסקוויט 10 ס"מ).
לא השמעתי את קולי
מילות השיר
הגרסאות הידועות ביותר של השיר באנגלית הן הגרסאות הערוכות בצורה פואטית שפורסמו והופצו בשנות ה-50. מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה מצטט את הטקסט הבא כאחת מהגרסאות הפואטיות הרבות של הנאום:
גרסה ארוכה יותר פורסמה מטעם הארגון לזכר יום השואה, ארגון צדקה שהוקם על ידי ממשלת בריטניה.
המחבר
מרטין נימלר היה כומר ותאולוג לותרני גרמני שנולד בליפשטדט, גרמניה, ב-1892. נימלר היה אנטי-קומוניסט ותמך בעלייתו של אדולף היטלר לשלטון. אבל כאשר, לאחר עלייתו לשלטון, היטלר התעקש על עליונות המדינה על הדת, נימלר התפכח, והנהיג קבוצת אנשי דת גרמנים שהתנגדו להיטלר. בשנת 1937 הוא נעצר ובסופו של דבר נכלא בזקסנהאוזן ובדכאו. הוא שוחרר ב-1945 על ידי בעלות הברית. נימלר המשיך לשמש ככומר בגרמניה לאחר המלחמה וקרא לתשובה ופיוס עבור העם הגרמני.
מקור השיר
בנאומו בכנסייה המוודה בפרנקפורט ב-6 בינואר 1946, נימלר התוודה על הדברים הבאים:
הנאום תורגם לאנגלית ופורסם ב-1947, אך מאוחר יותר נגנז בשל תמיכתו המוקדמת של נימלר בנאצים. "החולים, חשוכי המרפא לכאורה" נרצחו במסגרת אקציה T4. קבוצות נוספות שהוזכרו בראיון משנת 1965 בו ציטט חוקר גרמני את נימלר כוללות: קומוניסטים, סוציאליסטים, בתי ספר, יהודים, העיתונות והכנסייה. באמריקה נישא נאום דומה ב-1968, שם הושמטו הקומוניסטים אך נכללו תעשיינים שהנאצים סימנו כמטרות על בסיס אישי.
בשנת 1976 נתן נימלר את התשובה הבאה בתגובה לשאלה על מקורות השיר. ה- Martin-Niemöller-Stiftung ("קרן מרטין נימלר") רואה בכך את הגרסה ה"קלאסית" של הנאום:
שימוש בשיר
גרסה של השיר מוצגת באנדרטה לזכר השואה ביד ושם בירושלים, כמו גם במוזיאונים רבים ברחבי העולם: במוזיאון הזיכרון לשואה של ארצות הברית בוושינגטון מצוטט קטע מתוך השיר, ובאתר המוזיאון יש דיון בהיסטוריה של הציטוט. השיר מוצג גם במוזיאון השואה של וירג'יניה בריצ'מונד, וירג'יניה, אנדרטת השואה של ניו אינגלנד בבוסטון, מסצ'וסטס, מוזיאון השואה של פלורידה בסנט פטרסבורג, פלורידה, ומוזיאון השואה והחינוך של אילינוי בסקוקי, אילינוי.
כותרת (בית ספר)
כותרת היה בית-הספר לעיתונאות ולתקשורת שהוקם באוניברסיטת תל אביב בשנת 1990, והתמזג לתוך החוג לתקשורת בשנת 2015.
היסטוריה
בית הספר הוקם בשנת 1990 על ידי דב יודקובסקי, לשעבר העורך הראשי של "ידיעות אחרונות" ו"מעריב", בשיתוף קרן ברטלסמן הגרמנית. תחילה שכן בית הספר בבניין ברחוב ברודצקי ברמת אביב, עד שעבר בשנת 2006 למתכונת חדשה כחלק מאוניברסיטת תל אביב.
מ-1991 ועד 2007 ניהל את בית הספר העיתונאי רומן פריסטר.
יודקובסקי שימש כיו"ר מועצת המנהלים של "כותרת", עד מותו ב-2010.
בשנת 2015, לאחר ירידה במספר הסטודנטים ולאחר שבית הספר נקלע לקשיים כלכליים, הוחלט על מיזוגו של בית הספר לתוך מסגרת החוג לתקשורת באוניברסיטת תל אביב, וזאת במסגרת רפורמה בתוכנית הלימודים לתואר ראשון בחוג.
בשנת 2016 החל החוג לתקשורת "פיילוט" להקמת מגזין מקוון, ובשנת 2017 הושק באופן רשמי מגזין "כותרת" של החוג לתקשורת, אליו יוצרים סטודנטים תכנים עיתונאיים באופן שבועי ושוטף.
תוכנית לימודים
בית הספר מציע שתי תוכניות לימודים:
מורי בית הספר הם אנשי תקשורת מוכרים, וכיום מלמדים שם, בין היתר, העיתונאי הוותיק זאב פרי, איש הרדיו קובי מידן, עיתונאי "מעריב" לשעבר ד"ר רפי מן, כתבי "חדשות 10" צבי יחזקאלי וברוך קרא, ויו"ר מועצת הרשות השנייה לשעבר נורית דאבוש. את בית הספר מנהל כיום העיתונאי ואיש התקשורת הוותיק דוד גלבוע.
בית הספר נחשב לגוף המוביל בארץ בהכשרת עיתונאים: כ-84 אחוז מהבוגרים מועסקים כיום בכלי התקשורת.
טיטאנוטילופוס
טיטאנוטילופוס (שם מדעי: Titanotylopus; מילולית: "כף רגל טיטאנית") הוא סוג נכחד של גמל ענקי שחי באמריקה הצפונית בתקופת מסוף המיוקן עד סוף הפליסטוקן.
המאובנים שלו נמצאו במדינות: איידהו, טקסס, קנזס, נברסקה, קולורדו ואריזונה בחפירות שונות, בעיקר ליד נחלים ומקווי מים. מאובנים של גמל אמריקאי נוסף - Gigantocamelus ככל הנראה משויכים כיום לסוג זה, אף שכמה חוקרים נוטים להפריד ביניהם.
הגמל חי בעשרה מיליון השנים האחרונות, בהם מזג האוויר החל להתקרר באמריקה הצפונית והוא חי בערבות שנפוצו על פני היבשת והחליפו את היערות. בשונה מהגמלים החיים הוא לא התאים לתנאי מדבר ויובש. הגמל האחרון נכחד לפני 10,000 שנה.
תיאור
גמל זה שהיה קרוב לבני הסוג גמל ולסוג הנכחד קמלופס התרומם לגובה 3.5 מטרים ושקל מעל 1 טון. הוא היה בעל שיניים רחבות יותר מרוב הגמלים הקדומים, התאמה שיש גם לגמלים המודרניים. מוחו היה קטן יחסית והוא היה בעל רגליים גבוהות יותר מהגמלים החיים אך צוואר רגיל. לגמל הייתה מעין דבשת, דבר שנראה מעצמות החוליות הארוכות של בית החזה, אך היא היה קטנה יחסית ואולי דמתה לדבשת הקלה של אייל קורא. ככל הנראה הוא השתמש בדבשת כדי לאגור שומן.
יונסי
יונסי (Jónsi) הוא שם הבמה של יון ת'ור בירגיסון (באיסלנדית: Jón Þór Birgisson; נולד ב-23 באפריל 1975 ברייקיאוויק, איסלנד), הגיטריסט והזמר של הרכב הפוסט רוק האיסלנדי "סיגור רוס". יונסי ידוע בשל השימוש שהוא עושה בקשת צ'לו בעת הנגינה על גיטרה חשמלית מסוג גיבסון לס פול, וכן בקול הפלסט הייחודי שלו. יחד עם בן זוגו אלכס סומרס, מקיימים השניים הרכב היוצר מוזיקה ואומנות חזותית תחת השם "יונסי ואלכס".
ביוגרפיה
יונסי נולד ב-23 באפריל 1975 ברייקיאוויק שבאיסלנד. הוא עיוור בעין אחת, וצמחוני. בשנת 1995 הוא הקים להקה בשם "בי ספיידרס" תחת שם הבמה "‘Jonny B". הלהקה זכתה בפרס "הלהקה המעניינת ביותר של השנה" בתחרות ללהקות לא-מוּכרות בשם "Músíktilraunir". הלהקה ניגנה שירי רוק ארוכים וסגנונה הושווה לסמאשינג פאמפקינס. בנוסף, הקים יונסי להקת גראנג' בשם "Stoned" אשר פעלה בין השנים 1992-1993. באותן השנים פרסם גם חומרים עצמאיים, תחת שם הבמה "Frakkur".
בשנת 1994 הקים יונסי את סיגור רוס ואלבום הבכורה של הלהקה, "Von", יצא בשנת 1997. הלהקה הוציאה 4 אלבומי אולפן נוספים במשך 11 שנות פעילותה, עד לשנת 2010 אז הודיעו על הפסקה של שיתוף הפעולה עד מועד לא ידוע.
במקביל לפעילותו בסיגור רוס, עסק יונסי יחד עם בן זוגו אלכס סומרס (Alex Somers) בעיצוב מרבית העיצובים הגרפיים המלווים את אלבומיהם של הלהקה, והשניים מציגים תערוכות אומנות יחד תחת השם "יונסי ואלכס" ובנובמבר 2006 הם הוציאו ספר רישומים. יוסי ואלכס הוציאו אלבום מוזיקה תחת השם "Riceboy Sleeps" אשר יצא ביולי 2009.
יונסי השתתף באלבומו של הדיג'יי טייסטו, "Kaleidoscope" אשר יצא באוקטובר 2009.
ב-5 באפריל 2010 הוציא יונסי את אלבום הסולו הראשון שלו, "Go". במקביל לצאת האלבום יצא יונסי לסיבוב הופעות בצפון אמריקה ובאירופה. מוקדם יותר באותה שנה הודיע יונסי כי סיגור רוס מפסיקים זמנית את שיתוף הפעולה ביניהם, על רקע שיקולים אישיים של חברי הלהקה והצלחתה של קריירת הסולו שלו.
יונסי הוא פעיל סביבתי, וידוע בהתנגדותו לפרויקט הקמתה של "Kárahnjúkar" - תחנת כוח הידרואלקטרית באיסלנד אשר הקמתה עוררה מחלוקת ציבורית.
Riceboy Sleeps (2009)
ב-20 ביולי 2009 הוציא יונסי יחד עם בן זוגו אלכס סומרס את אלבום האמביאנט Riceboy Sleeps, תחת שם ההרכב "יונסי ואלכס". באלבום השתתפו רביעיית כלי-מיתר בשם "Amiina", והמקהלה "Kópavogsdætur". באחד השירים באלבום, "Boy 1904", נעשה שימוש בהקלטה של זמר הקסטרטו האחרון שאי פעם הוקלט.
השיר הראשון באלבום היה הסינגל הראשון מתוכו והוא הופיע באלבום האוסף "Dark Was the Night" אשר יצא בפברואר 2009 במטרה לגייס כספים עבור העלאת המודעות לאיידס. לשניים מהשירים באלבום יצאו וידאו קליפים. האלבום יצא גם במהדורה מוגבלת של 3500 ערכות אשר כללו מלבד האלבום גם דיסק בונוס בשם "All Animals" וסט יצירה של ספר אומנות.
Go (2010)
ב-5 באפריל 2010 הוציא יונסי את אלבום הסולו הראשון שלו, Go. לצאת האלבום קדמה הפצת של חלק מהשירים באתר האינטרנט שלו.
האלבום מאופיין בעיקר במוזיקה אקוסטית, וניכר בו סגנונו של המפיק המוזיקלי ניקו מוהלי (Nico Muhly), המלחין מוזיקה קלאסית מערבית, אשר הפיק את האלבום יחד עם יוני ואלכס סומרס. האלבום הוקלט במהלך קיץ 2009 ברייקיאוויק ובקונטיקט וצאתו לוותה בסיבוב הופעות שכלל במה ייחודית אשר תוכננה והוקמה על ידי כ-60 מעצבים ומהנדסים. האלבום זכה לביקורות חמות, והגיע למקומות גבוהים במצעדים שונים, ביניהם למקום ה-23 ברשימת "בילבורד 200". האלבום יצא גם בגרסת הופעה חיה.
קולורקיה
קולורקיה (ביוונית: κουλουράκια) הוא מאפה מסורתי מהמטבח היווני המוגש כקינוח ונאכל בעיקר ביום ראשון של חג הפסחא.
דרו גולאק
דרו גולאק (באנגלית: Drew Gulak; נולד ב-28 באפריל 1987) הוא מתאבק יהודי אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית סמאקדאון. גולאק הוא פעם אחת אלוף ה-WWE במשקל קל ושלוש פעמים אלוף 24/7.
קולורקיה
המאפה עשוי בצק מקמח, חמאה שעליו זיגוג ביצה וזרעוני שומשום. למאפה טעם וניל, ולרוב צורתו עגולה או צורת נחש ארוכה (ולעיתים מפותלת).
לעיתים מוספים למאפה ציפורן.
דרו גולאק
קריירה
לפני שהצטרף ל-WWE, גולאק הוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות Combat Zone Wrestling (CZW), שבו היה פעם אחת אלוף העולם במשקל כבד של CZW, פעמיים אלוף הזוגות של CZW, פעם אחת אלוף ה-Wired של CZW ומנצח קרב הבאטל רויאל לזכרו של כריס קאש לשנת 2005. בנוסף, הוא הופיע בארגוני היאבקות עצמאיים אחרים כמו Chikara, Pro Wrestling Guerrilla (PWG) ו-Evolve.
חיים אישיים
גולאק הוא יהודי. אחיו הצעיר, רורי, הוא גם מתאבק אשר מופיע בעיקר בארגוני ההיאבקות העצמאיים.
Ride or Die
השיר הגיע אל המקום ה-23 במצעד השירים מתחת להוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מייגן די סטליון, ביחד עם ויקי-לו ו-BlaqNmilD והופק על ידי BlaqNmilD גם כן. במקור, יצא השיר "Collide", כסינגל הראשון והיחיד מתוך הפסקול ב-10 באוקטובר 2018, אך בהמשך יצא גם השיר הזה כסינגל.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-18.5 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מייגן די סטליון ב-15 בנובמבר 2019. הקליפ צבר למעלה מ-12 מיליון צפיות.
קווין לזניה
קווין לזניה (באיטלקית: Kevin Lasagna; נולד ב-10 באוגוסט 1992) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת החלוץ בהלאס ורונה.
קריירת מועדונים
לזניה החל את הקריירה שלו בשנת 2010 במועדון הכדורגל גוברנואלסה, סמוך לעיר הולדתו, סן בנדטו פו. שנתיים לאחר מכן, הוא חתם בשורות סיראה מהסרייה ד'. לאחר עונה אחת בקבוצה שבה כבש 7 שערים ב-35 משחקים, הוא חתם במועדון הכדורגל אסטה.
ביולי 2014, לזניה חתם בקארפי מהסרייה ב'. הופעת הבכורה שלו בליגה הגיעה ב-13 בספטמבר, כאשר נכנס כמחליף בתיקו אחת נגד קרוטונה. ב-15 בנובמבר, הוא הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 2–5 על סיטאדלה.
בינואר 2017, נודע שלזניה חתם על חוזה באודינזה מהסרייה א'. לעומת זאת, הוא זכה לסיים את עונת 17–2016 בקארפי בהשאלה. סכום העברה המשוער בין המועדנים היה כארבעה וחצי מיליון אירו כולל בונוסים אפשריים הקשורים לביצועים. שערו הראשון בליגה במדי אודינזה הגיע ב-17 בספטמבר 2017 בהפסד 2–1 למילאן בסן סירו.
בינואר 2021 הושאל לשנה וחצי להלאס ורונה.
קריירה בינלאומית
ב-9 באוקטובר 2018, לזניה זומן לראשונה לסגל נבחרת איטליה על ידי המאמן רוברטו מאנצ'יני כמחליף לסימונה זאזה הפצוע לקראת המשחק חמישה ימים לאחר מכן מול נבחרת פולין במסגרת ליגת האומות. את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים הוא ערך באותו המשחק מול פולין, שהסתיים בניצחון חוץ 0–1, כאשר נכנס מהספסל ואף בישל את אותו שער הניצחון לכריסטיאנו ביראגי. הוא הופיע לראשונה בהרכב הפותח ב-20 בנובמבר בניצחון 0–1 במשחק ידידות על נבחרת ארצות הברית.
גטו דרוהוביץ'
גטו דרוהוביץ'  (באוקראינית: Дрогобицьке гето) היה גטו נאצי בעיר דרוהוביץ' שבמערב אוקראינה במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה. הגטו חוסל בעיקר בין פברואר לנובמבר 1942, אז גורשו רוב היהודים למחנה ההשמדה בלז'ץ.
דרוהוביץ' בין שתי מלחמות העולם
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם הייתה דרוהוביץ' עיר פרובינציאלית במחוז לבוב של הרפובליקה הפולנית השנייה בעלת 80,000 תושבים, דרוהוביץ' הייתה בעלת שטח של 1,499 קמ"ר (579 מ"ר) ואוכלוסייתה מנתה כ-194,400 תושבים. דרוהוביץ' השתייכה למחוז לבוב שבדרום-מזרח קרסי, עם אוכלוסייה יהודית נכבדת; מעבר לזה של האוכלוסייה האוקראינית והפולנית באזורים.
לפני הקמת הגטו
הגרמנים כבשו את דרוהוביץ' באמצע ספטמבר 1939, ועד 22 בספטמבר, כשהעבירו את השלטון בעיר לידי הסובייטים בהתאם להסכם ריבנטרופ-מולוטוב, סבלו יהודי העיר מהתנכלויות קשות מצד האוקראינים. בימי השלטון הסובייטי אף הולאמו מפעלי התעשייה בעיר, ויהודים בעלי הון ופעילים פוליטיים נאסרו וכמה מהם אף הוגלו לתוך ברית המועצות.
הגרמנים שבו וכבשו את דרוהוביץ' לאחר שנתיים ב-30 ביוני 1941, ויום למחרת החל בה פוגרום קשה. בשלושת ימי הפוגרום רצחו אוקראינים ופולנים, תושבי העיר וגם כפריים מהסביבה, עשרות יהודים (על-פי מקורות אחרים – אף כמה מאות), בסיוע פעיל של החיילים הגרמנים. ב-22 ביולי רצחו שוטרים גרמנים בפיקודו של הנס בלוק עוד כ-20 יהודים.
הגרמנים הטילו על יהודי דרוהוביץ' הגבלות תנועה קשות, ומשפחות רבות אולצו למסור את בתיהן לקצינים גרמנים. ביולי 1941 הוקם בעיר יודנראט בהנהגת אברהם רוזנבלט, וזמן קצר לאחר מכן, הוקם גם שירות סדר יהודי והוטל עליו לגייס יהודים לעבודת כפייה. נוסף על כך החלו הגרמנים לחטוף צעירים יהודים למחנות העבודה, ועל יהודי העיר הוטלו "קונטריבוציות" של סכומי כסף גבוהים.
לאחר הקמת הגטו
יהודי דרוהוביץ' סבלו מרעב כמעט מראשית ימי הכיבוש הגרמני. עד סוף 1941 הגיע מספר הנספים היהודים לכ-600. בשלהי אותה שנה החל ריכוזם של יהודי דרוהוביץ' בגטו דרוהוביץ'. בעיר פעל סניף של ארגון הסיוע היהודי יס"ס בראשות ליאון טננבוים, ראש הקהילה לפני המלחמה.
לאחר סלקציה גורשו למחנה ההשמדה בלז'ץ כ-1,000 יהודים חולים, קשישים ואחרים, שהוגדרו "א-סוציאליים". גירוש זה, שבתוך ימים אחדים הבינו יהודי העיר את משמעותו, האיץ את יזמתו של היודנרט להקים בדרוהוביץ' באביב 1942 סדנאות ובתי מלאכה כגון נגריות, מתפרות ובתי מלאכה לייצור סלים. בסדנאות אלו הועסקו מאות יהודים, אך בקיץ 1942 החלו הגרמנים לפעול לצמצום מספר העובדים בהן. במקביל הועסקו יהודים רבים במפעלים הקשורים לתעשיית הנפט ובייצור חיוני למשק המלחמה הגרמני.
גטו דרוהוביץ' חוסל בהדרגה באקציה שנמשכה מ-21 במאי 1943 ועד 10 ביוני 1943. הגרמנים סרקו בשיטתיות את הבתים בגטו, ולקראת סופה של האקציה, ב-6 ביוני 1943, הוציאו להורג גם 28 שוטרים יהודים. בעקבות חיסול הגטו החל גם חיסול מחנות העבודה בעיר והסתיים באפריל 1944.
אפקט עיניים אדומות
אפקט עיניים אדומות הוא תופעה בצילומי צבע, המתבטאת בצביעת עיני המצולם בצבע אדום, ובבעלי חיים – אף בצבעים אחרים.
מניעה
קיימות מספר דרכים להימנע מהתופעה: מניעת השימוש במבזק ושימוש בתאורה טבעית ככל האפשר. הרחקת מקור אור המבזק מהעדשה ממעיטה מהחזרת האור הישירה מהעין אל עדשת המצלמה, ובכך מצמצמת את עוצמת האפקט. הרחקה זו עשויה להיות מובנית בגוף המצלמה, על ידי התקן מבזק הרחוק מהעדשה, או על ידי חיבור התקן מבזק חיצוני.
כמו כן קיימות מצלמות עם מצב היוצר מספר הבזקים לפני ההבזק המיועד לצילום עצמו, כך שההבזקים המוקדמים גורמים לרפלקס צמצום אישון העין, ולהסתרת כלי הדם שבו.
תיקון אחרי הצילום
ניתן להסיר עיניים אדומות מצילום, באמצעות עריכה גרפית שלו על ידי תוכנות מתאימות. קיימות אף תוכנות המכילות כלים ייחודיים לטיפול בתופעה. דוגמה טובה לכך היא התוכנה Snapseed המוצעת על ידי גוגל.
איגנץ שטרסנוף
איגנץ שטרסנוף (בהונגרית: Strasznof Ignác; מאטסלקה, 24 באפריל 1868 – דברצן, 9 ביולי 1933) היה נוכל בינלאומי יהודי-הונגרי. הוא ידוע גם בשמות משפחה Strassnof, Strassnoff, Strasznov.
ביוגרפיה
הוא החל את לימודיו היסודיים בעיר הולדתו ומירר למדי את חיי היומיום של הוריו. בגיל עשר אומץ על ידי אמנית הקרקס האוסטרי-הונגרי "Zirkus Monarchie". הוא הסתובב עם הקרקס במשך שלוש שנים כשלמד מצוין את השפה הגרמנית. לאחר מכן חזר אל אמו ולאחר מותה אל קרובי משפחתו בפשט.
בגיל 20 בלבד, נגזר עליו עונש מאסר של שלוש וחצי שנים על גניבת שעון כיס. הוא הבין שעליו לשנות. הוא התחיל את קריירת הנוכלות הגאונית שלו על פי העיקרון של "אל תיקח דבר, דאג שהוא יינתן לך מרצון". לאחר שחרורו מהכלא, אחיו, הבמאי מיהאי סנדראי סידר לו משרת כתב בעיתון. במהלך פעילותו העיתונאית ביצע הונאת בחירות. הוא הסתובב ורימה בכל העולם במדי סגן הוסרים עם יכולת חברתית ויכולת שיחה שנונים ביותר. הוא "עקץ" טייקונים, רימה כמרים בכירים. הוא ביצע את הונאותיו לא רק בהונגריה, אלא גם בחו"ל, כמו בפריז, בריסל והמבורג.
הוא המשיך בפעילות המרמה שלו אפילו בבית הכלא בלפוגלאב (היום בקרואטיה), שם מכר את כל ציוד בית הכלא. כשמצבו הכלכלי התדרדר החליט לכתוב את זיכרונותיו, את הזכויות עליהם מכר לשני מוציאים לאור. כשראה ש"הקריירת הנוכלות" שלו הסתיימה חזר להונגריה. הוא התחתן עם אישה צעירה ממנו ב-30 שנה ועבר לביתו במטסלקה. בסתיו 1932 הועבר למרפאה על שם מיקלוש הורטי בדברצן עם ניוון ריאתי חמור, שם נפטר.
עלילותיו השונות
הוא היה שחקן מעולה, הצלחה שוברת קופות. חבל שכל התיאטראות התגלו כקטנים עליו, כך הוא נאלץ להופיע על במת החיים. הוא נידון ליותר מעשרים שנות מאסר במהלך "הקריירה" שלו.
Imploding the Mirage
הלהקה תכננה לצאת לסיבוב הופעות לקידום האלבום, אך סיבוב ההופעות נדחה עקב מגפת הקורונה.
חברות תעופה ויעדי טיסה מנמל התעופה בן-גוריון
נמל התעופה בן-גוריון הוא שער הכניסה האווירי הראשי של מדינת ישראל. מאז שנות ה-90 הנמל שופץ והוגדלה הקיבולת שלו על מנת שיוכל לעמוד בגידול היקף הנוסעים העוברים בו. בעקבות הסכם "שמים פתוחים" בין ישראל והאיחוד האירופי, הותר לחברות תעופה מהאיחוד האירופי לפתוח קווי טיסה ישירים לישראל ללא הגבלה. ההסכם הביא לגידול משמעותי בהיקף הטיסות, בעיקר של חברות לואו קוסט.
לפי נתוני רשות שדות התעופה, בשנת 2022 עברו בנתב"ג 20,008,532 נוסעים בטיסות בינלאומיות ופנים-ארציות, המהווים גידול שנתי של 197.75% בתנועת הנוסעים בשדה.
בוב ריילי
רוברט רנפרו ריילי (באנגלית: Robert Renfroe Riley; ) הוא איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אלבמה ה-52 בשנים 2003–2011. משנת 1997 ועד כהונתו כמושל, הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של אלבמה.
ראשית חייו
בוב ריילי נולד בעיירה הקטנה אשלנד שבמחוז קליי שבאלבמה, שם עסקה משפחתו בחקלאות במשך שישה דורות. ריילי למד באוניברסיטת אלבמה, שם הוא היה חבר באחוות פי-קאפא-סיגמה וסיים תואר במנהל עסקים. לפני שנבחר ב-1996 לבית הנבחרים של ארצות הברית, ניהל ריילי מספר עסקים. בבעלותו היו עסק לממכר מכוניות וחברת משאיות. הוא גם עסק בגידול בקר ובתיווך נדל"ן.
חבר בית הנבחרים של ארצות הברית
ב-1996 נבחר ריילי לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית, לאחר שניצח את יריבו הדמוקרטי, חבר הסנאט של אלבמה, טד ליטל, ואת מועמד המפלגה הליברטריאנית ג'ון סופוקלוס. בבחירות הוא ניצח בהפרש של קצת יותר מ-6,000 קולות והיה הרפובליקני השני שייצג את מחוז הבחירה השלישי של אלבמה מאז תקופת השיקום. הראשון היה גלן אנדארוס שהחזיק בתפקיד בשנים 1965–1967, כאשר המחוז היה מחוז הבחירה הרביעי.
ב-1998 נבחר ריילי לכהונה שנייה במערכת בחירות קשה פחות, לאחר שזכה ב-58 אחוזים מקולות הבוחרים בהתמודדות מול מועמד הדמוקרטים ג'ו טרנהאם. ב-2000 התמודד מולו רק מועמד המפלגה הליברטריאנית.
בחירות 2002
בבחירות של נובמבר 2002 לא התמודד ריילי על כהונה רביעית בבית הנבחרים. כתומך של עקרון הגבלת הכהונה, הוא קבע לעצמו הגבלה של לא יותר משלוש תקופות כהונה. תחת זאת, הוא התמודד בבחירות על משרת מושל אלבמה והביס את המושל הדמוקרטי המכהן, דון סיגלמן, בהפרש של כ-3,000 קולות, ההפרש הקטן ביותר בהיסטוריה של אלבמה. תוצאות הבחירות היו שנויות במחלוקת, שכן בליל הבחירות הראתה הספירה על ניצחון של סיגלמן בהפרש של 2,00 קולות. מאוחר יותר, הוכרז על תקלה במכונת הצבעה במחוז בולדווין שבה נמנו הקולות שנדרשו כדי שריילי יוכרז כמנצח.
בכירי המפלגה הדמוקרטית התנגדו, בטענה שהספירה החוזרת בוצעה על ידי פקידי בחירות רפובליקנים מקומיים לאחר שהמשקיפים הדמוקרטים עזבו את אתר ספירת הקולות. באופן זה, אימות הספירה החוזרת הפך לבלתי אפשרי. התובע הכללי של אלבמה, הרפובליקני ביל פריור, אישר את ההצבעה החוזרת, וכך הבטיח את בחירתו של ריילי. פריור דחה בקשות לספירה ידנית של הקולות שבמחלוקת. הוא הזהיר שפתיחת קלפיות חתומות כדי לספור אותן מחדש תהיה עבירה פלילית.
סקרי דעת קהל
ב-10 במאי 2005 פורסם סקר שביעות רצון שהראה ש-36 אחוזים מתושבי אלבמה היו שבעי רצון מתפקודו של ריילי כמושל מול 52 אחוזים שהביעו אי-שביעות רצון. ב-20 בספטמבר אותה שנה עלה שיעור שביעות הרצון מתפקודו של רייל ל-58 אחוזים. ניתוח של גידול זה הראה שהוא נבע ככל הנראה מהדעה החיובית של הציבור על תפקודו של ריילי במהלך הוריקן קתרינה. בפברואר 2006 ירד מעט שיעור שביעות הרצון מריילי כאשר 52 אחוזים הביעו את שביעות רצונם ממנו. באוגוסט אותה שנה, עלה שיעור שביעות הרצון ממנו ל-62 אחוזים.
בית המשפט העליון
ב-2003 משכה הפוליטיקה הפנימית באלבמה תשומת לב לאומית כאשר נשיא בית המשפט העליון של אלבמה, רוי מור, סירב להסיר טבלה של עשרת הדיברות מהרוטונדה של בניין בית המשפט. על פי המדווח, ריילי תמך במור, אך בסופו של דבר לא לקח חלק משמעותי בפרשה. ריילי הצהיר שאין דבר שהוא יוכל לעשות כדי למנוע את הדחתו של מור מתפקידו על ידי ועדת האתיקה של השופטים. בבחירות של 2006 התמודד מור מול ריילי בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית.
מיסי רכוש
אומדן שווי הרכוש לצורכי מס היה סוגיה מרכזית כאשר יריביו של ריילי טענו שהוא, כאשר פעל באמצעות נציב הכנסות המדינה שלו, הורה שהערכות הרכוש לצורכי מס יבוצעו ידנית, ולא על בסיס הערכות ארבע שנתיות כפי שהיה מקובל. בשל הנטייה של ערכי הנכסים לעלות מעת לעת, ביצוע ההערכות באופן תדיר יותר היה דרך בלתי ישירה להעלות את המיסים שנגבו מבעלי הנכסים. יריביו של ריילי טענו שבעשותו כן, הוא העלה מיסים ללא אישור בהצבעה של בית המחוקקים או הציבור. ריילי טען שהוא פועל על פי לשון החוק ובעצת פרקליטיו.
תיקון מספר אחד
בשנת כהונתו הראשונה כמושל, הציע ריילי את "תיקון מספר אחד" (Amendment One), שבמסגרתו היו אמורים להתבצע שינויים מידיים במערכת המיסוי של אלבמה. למעשה, התוכנית כללה בעיקרה הקלות במס הכנסה עבור מדרגות נמוכות יותר, שקוזזו על ידי העלאות מס שונות על צריכה, רכוש והכנסה במדרגות גבוהות יותר. חלק מהבעיה שתוכנית זו ביקשה לטפל בה הייתה התלות החזקה של מערכת המס של אלבמה במס מכירה, מה שהופך את תקציב המדינה לתלוי בכלכלת המדינה. ההערכה הייתה שהתוכנית תניב גידול כולל של הכנסות המדינה בהיקף של 1.2 מיליארד דולר בשנה. התוכנית גם כללה רפורמות, כמו שינויים במדיניות הקביעות בעבודה של המורים, ודינים וחשבונות על מערכות בתי הספר. התוכנית גם כללה סעיפים שנגעו לתוכניות המלגות לסטודנטים שלמדו בקולג'ים ומימון יוזמות חינוכיות אחרות.
ב-9 בספטמבר 2003 נדחה תיקון מספר אחד במשאל עם לאחר ש-68 אחוזים מהמצביעים הצביעו נגדו. בעוד שהתיקון של ריילי נדחה על ידי קהל המצביעים, הוא העניק לו הכרה לאומית. בשל מנהיגותו במסגרת התייחסותו למשבר הכספי של המדינה, כונה ריילי בכינוי "פקיד הממשל של השנה" על ידי המגזין Governing. והמגזין טיים שיבח אותו על כך שהוא היה אחד מ"הפוליטיקאים האמיצים ביותר" של ארצות הברית.
הדחייה הגורפת של התוכנית אילצה את ריילי לתקן את היחסים עם בסיס התמיכה הפוליטי שלו ולתור אחר רעיונות לרפורמות ללא העלאות מיסים נרחבות כפי שהייתה הכוונה בתיקון מספר אחד. כמה מן ההצעות התקבלו, כמו המאמצים להעלות את סף מדרגת המס הנמוכה.
פיתוח תעשייתי
ריילי זקף לזכותו את סיועו בפיתוח הכלכלי של אלבמה. הוא כיוון לפתיחתו של מתקן הנדסת האווירונאוטיקה במוביל של חברת האם של איירבוס, שאמור היה להפוך למפעל הרכבת המטוסים של התאגיד. מבקריו של ריילי טענו שהוא כשל בהמשך ההצלחות של קודמיו, כמו סיגלמן, שבתקופתו הוקם בהצלחה מפעל ההרכבה של יונדאי באלבמה, או ג'ים פולסום הבן, שהצליח להביא מפעלי מכוניות למדינה. במיוחד, כאשר במרץ 2006 הודיעה חברת קיה על הקמת מפעל ייצור בג'ורג'יה, מתח סיגלמן ביקורת על ריילי על כך שאלבמה כשלה בהגשת הצעה רצינית להקמת המפעל בתחומה.
תחת ממשלו של ריילי, ירד שיעור האבטלה באלבמה מ-5.3 אחוזי כאשר הושבע לכהונתו בינואר 2003, ל-3.3 אחוזים במרץ 2006. שיעור זה היה הנמוך ביותר שתועד מאז החל המעקב אחר נתון זה ב-1976 והיה אחד הנמוכים ביותר בקרב מדינות ארצות הברית.
סופות ההוריקן
ב-2005 ספג ריילי ביקורת מחלק מתושבי מחוז מוביל לאחר שהוא הוציא צו פינוי חובה לאזור עם התקרבותו ליבשה של. התושבים חשו שהטיפול בנושא במהלך הוריקן קתרינה היה טוב יותר תוך שימוש בגישה על פיה רק חלקים של המחוז פונו במקום פינוי של כל המחוז.
ב-28 באוגוסט אותה שנה, הכריז ריילי על מצב חירום מדינתי לקראת התקרבותו של הוריקן קתרינה. באותו יום, הוא ביקש מהנשיא ג'ורג' ווקר בוש להכריז על שישה מחוזות בדרום אלבמה כאזורי אסון, בקשה שאושרה בערב יום המחרת. 350 אנשי המשמר הלאומי גויסו לשירות ב-30 באוגוסט.
תקופת כהונתו השנייה
בבחירות לתקופת כהונתו השנייה כמושל, שנערכו בנובמבר 2006, ניצח ריילי בקלות את סגנית המושל, הדמוקרטית לוסי בקסלי, לאחר ששיעור התמיכה בו עלה שוב. הוא גרף 58 אחוזים מקולות הבוחרים מול 42 האחוזים שקיבלה בקסלי.
סוגיות כלכליות
באפריל 2007 הגיע שוב שיעור האבטלה באלבמה ל-3.3 אחוזים. על כל פנים, נתונים סטטיסטיים על התעסוקה, שסופקו על ידי מחלקת יחסי העבודה של המדינה, הראו שתחת ממשלו של ריילי, שיעור האבטלה עלה כמעט פי שלושה לשיעור עונתי מותאם של 8.4 אחוזים בפברואר 2009. שיעורי האבטלה העונתיים המותאמים נעו בין 7.8 אחוזים ל-8.9 אחוזים מינואר ועד פברואר 2009.
בתקופת ממשלו של ריילי המשיך שיעור האבטלה באלבמה לעלות, ומנהל מחלקת יחסי העבודה של המדינה, טום סורטיס הוציא ב-19 ביוני 2009 הודעה לעיתונות, שבה הוא ציין ששיעור האבטלה באלבמה לחודש מאי עלה ל-9.8 אחוזים, עלייה בהשוואה לנתון של 9.0 באפריל, ושיעור האבטלה הגבוה ביותר שנרשם באלבמה ב-25 השנים שקדמו לפרסום נתון זה.
מבקריו של ריילי טענו שהתפתחויות אחרונות אלו היו בסך הכול תוצאה של התאוששות כלכלית לאומית, וציינו את אובדן אלפי מקומות עבודה היסטוריים בתעשיית הטקסטיל תחת ממשלו של ריילי. אף על פי כן, אלבמה תחת ממשלו של ריילי זכתה לכינוי "המדינה של השנה" על ידי המגזינים Southern Business ו-Development magazine במשך ארבע שנים ברציפות וקיבלה פרסים על תחרותיות, יצירת מקומות עבודה ופיתוח כלכלי.
בחירתו של הובסון
בחירתו של הובסון (באנגלית: Hobson's Choice) הוא סרט קולנוע בריטי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1954 בבימויו של דייוויד לין עם צ'ארלס לוטון, ברנדה דה בנזי וג'ון מילס בתפקידים הראשיים.
בוב ריילי
סוגיות כלכליות
בין שאר הכיבודים, דירגה הרשת Worldwide Interactive Network את משרד פיתוח כוח האדם של אלבמה כסוכנות הראשונה בתחום מקרב מקבילותיה בכל מדינות ארצות הברית, והמגזין Expansion Management דירג את תוכנית הכשרת כוח אדם של אלבמה במקום הראשון מבין תוכניות דומות. משרד התיירות של אלבמה תחת ממשלו של ריילי קיבל את הפרס השנתי של המועצה הלאומית של מנהלי מחלקות התיירות המדינתיים, בהכירה ב"שנת האוכל של אלבמה" כקמפיין התיירותי הראשי של המדינה.
בחירתו של הובסון
התסריט מבוסס על מחזה בשם זה משנת 1915 מאת הרולד בריגהאוס. המחזה זכה להצלחה ומועלה עד היום בתיאטראות בעולם (בישראל, הועלה בתיאטרון הקאמרי ב-1964). מלבד העיבוד הקולנועי ב-1954 הוא הופק גם ב-1920 כסרט אילם וב-1931.
זו הייתה הופעתה השנייה בקולנוע של פרונלה סקיילס שהתפרסמה כאשתו של פולטי בסדרת הטלוויזיה "המלון של פולטי".
בוב ריילי
סוגיות כלכליות
במאי 2007 הכריז ריילי שתאגיד טיסנקרופ יבנה מפעל פלדה בהיקף של 4.2 מיליארד דולר מצפון למוביל, המיזם הכלכלי הגדול ביותר בתולדות אלבמה, והמיזם התאגידי הגדול ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית. מפעל זה מעסיק כיום 2,700 עובדים.
סוגיות נוספות
לצורך שקיפות, כחלק מתוכניתו לממשל פתוח, פרסם ריילי באתר האינטרנט של משרד המושל את ההוצאות החודשיות האקראיות של משרדו, ומדי רבעון את דוח הטיסות של כל מטוסי המדינה.
כמושל, אישר ריילי 25 הוצאות להורג באלבמה, יותר מכל קודמיו מאז 1983.
ב-2007, חתם ריילי על כתב התנצלות שאושר על ידי בית המחוקקים של אלבמה על קיומה של העבדות במדינה.
ההשערות על התמודדות לנשיאות
במאמר מערכת ובידיעות חדשותיות שפורסמו בוושינגטון טיימס ב-13 באוגוסט 2009, הועלה שמו של ריילי כמועמד אפשרי בבחירות לנשיאות של 2012. כתוצאה מכך נפוצו הידיעות על אפשרות זו בכלי תקשורת נוספים באלבמה ובארצות הברית. במהלך ראיון שנערך עם ריילי באותו יום, הוא דחה את האפשרות שהוא ישקול ריצה עתידית לתפקיד הנשיא. ב-2 בפברואר 2011, פרסמו גם העיתונים The Birmingham News ו-The Decatur Daily ידיעות על השערות שריילי שקל להתמודד על הנשיאות.
חיים אישיים
מאז 1964 נשוי ריילי לפטסי אדמס, גם היא כמוהו ממחוז קליי. לזוג ארבעה ילדים: רוב, ג'ניס, מינדה וקריסלין. ג'ניס, בתו הבכורה של רייל ומגייסת התרומות למערכות הבחירות של אביה, נפטרה באוגוסט 2001. לבני הזוג ריילי שישה נכדים ונכדות.
ב-26 ביוני 2011, כאשר היה ריילי במסע לרוחב היבשת על אופנוע הרלי-דייווידסון, הוא נפצע קשה בעת שנסע בדלטון הייוויי שבאלסקה.
בחירתו של הובסון
דייוויד לין זכה בפרס דב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
התקופה היא שנות ה-80 של המאה ה-19 בעיר סלפורד במחוז מנצ'סטר, שם גם צולמו צילומי החוץ של הסרט.
המונח ברירת/בחירת הובסון משמעותו אשליה של בחירה בין שתי אפשרות שלמעשה יש רק ברירה/בחירה אחת.
תקציר העלילה
הנרי הובסון (צ'ארלס לוטון) הוא אלמן בעל חנות לממכר וייצור מגפיים בעיר סלפורד. יש לו שלוש בנות: מגי הבכורה (ברנדה דה בנזי), אליס (דפנה אנדרסון) וויקי (פרונלה סקיילס). הבנות עובדות בחנות ללא שכר, ואילו הובסון מבלה את רוב זמנו בשתיית אלכוהול ובסיפור בדיחות לחבריו.
הוא מתייחס לבנותיו בהתנשאות ורואה בהן שפחות שעליהן לשרת אותו. לאליס ולויקי הוא אומר כי רק הוא יבחר את חתניהן ולמגי הוא אומר כי היא בת 30, עברה את גיל הנישואים ועליה להישאר בחנות ולנהל אותה.
וילי מוסופ (ג'ון מילס) מייצר מגפים במרתף מתחת לחנות. כל חייו עבר במרתף זה, לא למד והוא אנאלפבית. גברת הפוורת', לקוחה עשירה מופיעה בחנות ומשבחת בפני כולם את עבודתו של וילי.
מגי מחליטה לעשות מעשה, היא מבקשת מווילי להתחתן אתה ומאביה לשלם לה משכורת על עבודתה. כשהובסון מסרב ולועג לה היא עוזבת את החנות עם וילי והם נישאים.
בעזרת הלוואה שהם מקבלים מגברת הפוורת' הם שוכרים דירה מוזנחת, ולאחר שיפוץ הם פותחים שם חנות לממכר ולייצור מגפים. בעזרת כושר הניהול של מגי ואומנותו של וילי הם מצליחים להחזיר את חובם ולרוקן את חנותו של הובסון מלקוחות המצטרפים אליהם. מגי מלמדת את וילי קרוא וכתוב וביטחונו העצמי גובר.
הובסון שוקע בשתיית אלכוהול וחווה הזיות אלכוהול. הרופא מזעיק את מגי ווילי. וילי, כעת בעל ביטחון עצמי מציע תנאים להובסון: החנות תיקרא מוסופ-הובסון, והובסון יהיה רק שותף סמוי. הובסון מתנגד לכך בתוקף, אבל לאחר שאליס וויקי הנשואות מודיעות לו כי אין בכוונתן להישאר בחנות, הוא נכנע ומקבל את דרישתו של וילי.
אדמונד בייקון
אדמונד נורווד בייקון (באנגלית: Edmund Norwood Bacon; 2 במאי 1910 - 14 באוקטובר 2005) היה מתכנן ערים ואזורים אמריקאי, אדריכל, מחנך וסופר. בתקופת כהונתו כמנכ"ל ועדת התכנון של העיר פילדלפיה משנת 1949 ועד 1970, חזיונותיו עיצבו את פילדלפיה, העיר שבה נולד, עד כמה שהוא מתואר לעיתים כ"אבי פילדלפיה המודרנית".
PBM מארינר
מארטין PBM מארינר היה ספינה מעופפת ומטוס סיור ימי שהופעל בתקופת מלחמת העולם השנייה ותחילת המלחמה הקרה. המטוס פעל במקביל ל-PBY קטלינה. המטוס טס לראשונה ב-18 בפברואר 1939 ונכנס לשירות בצי האמריקני בספטמבר 1940.
תכנון ופיתוח
ב-1937 תכננה חברת גלן ל. מרטין ספינה מעופפת דו-מנועית חדשה שנועדה להחליף את מטוס המרטין P3M המיושן. החברה קיבלה הזמנה לייצור אב טיפוס ראשון ב-30 ביוני 1937, וב-28 בדצמבר קיבלה הזמנה לייצור 21 מטוסי מרטין מרינר מדגם PBM-1. ב-18 בפברואר 1939 טס מטוס ה-PBM הראשון.
במטוס הותקנו חמישה צריחים ותאי פצצות. המצופים שעל הכנפיים בדגם ה-PBM-1 היו מתכנסים בעוד שבדגם ה-PBM-3 היכולת הזו בוטלה.
קוקון
קוקון (באנגלית: Cocoon, פקעת) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 1985 בבימויו של רון הווארד אודות קבוצה של קשישים אשר מוצאים מעיין נעורים מעשה ידי חוצנים. בסרט מככבים דון אמיצ'י, וילפורד ברימלי, יום קרונין, בריאן דנהי, ג'ק גילפורד, סטיב גוטנברג, מורין סטייפלטון, ג'סיקה טנדי, גוון ורדון, הרטה ור וטהני וולש.
PBM מארינר
היסטוריה מבצעית
מטוס המרינר הראשון נכנס לשירות בצי האמריקני ב-1 בספטמבר 1940. לפני הצטרפותה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, נעשה שימוש במטוסי המרינר בעיקר לצורך ביצוע סיורים באוקיינוס האטלנטי. לאחר המתקפה היפנית על פרל הארבור שהביאה לכניסתה של ארצות הברית למלחמה, נעשה שימוש במטוסים לצורך לחימה בצוללות אויב. ב-30 ביוני 1942 הוטבעה צוללת אויב ראשונה (צוללת גרמנית) על ידי מטוס מרינר. בסיום המלחמה נזקפו 10 הטבעות של צוללות לטובת מטוסי המרינר.
קוקון
תקציר העלילה
בעל סירה מקבל לפתע הזמנה של סירתו ל-27 ימים כאשר במקביל אחוזה גדולה עם בריכה פרטית מושכרת ל-28 ימים. העלילה מסתבכת כשבעל הסירה מגלה שעורם של השוכרים אינו אנושי. באותה העת, חבורת קשישים עליזה המשתכנת בבית אבות, מתגנבת בחשאי לבריכה הפרטית בבית הסמוך כדי להתרענן. מהר מאוד הם מגלים שהשחייה בבריכה מחזירה להם את נעוריהם - בריאותם משתפרת וגם המוטיבציה שלהם לחיות. הסיבה, כך מתברר, היא שחייזרים משכנים מתחת לפני המים שבבריכה את הגלמים שלהם.
PBM מארינר
היסטוריה מבצעית
במחצית הראשונה של שנת 1943 רכש משמר החופים האמריקני 27 מטוסי מרינר מדגם PBM-3. בסוף 1944, רכש המשמר 41 מטוסי מרינר נוספים מדגם PBM-5 ונוספים נרכשו במהלך המחצית השנייה של 1945. במטוסים נעשה שימוש לצורך משימות חיפוש והצלה ארוכות טווח והם היו בשירות המשמר עד 1958, אז הוחלפו בהדרגה על ידי מטוסי הP5M מרלין וה-HU-16 אלבטרוס החדשים יותר.
הצי האמריקני המשיך לעשות שימוש במטוסי המרינר גם לאחר מלחמת העולם השנייה. במלחמת קוריאה נעשה שימוש במטוסים לצורך משימות סיור. המטוסים הוסיפו לשרת בצי עד יולי 1956, אז הוחלפו על ידי מטוסי P5M מרלין.
בסוף 1943 הוחכרו 12 מטוסי מרינר מדגם PBM-3R לחיל האוויר המלכותי האוסטרלי לצורך הובלת חיילים וציוד. המטוסים נותרו בשירות האוסטרלים עד 1948.
חיל האוויר המלכותי הבריטי רכש 17 מטוסי מרינר מדגם PBM-5A בסוף שנת 1955 אולם לא עשה בהם כמעט שימוש וחלקם אף הוחזר לצי האמריקני.
חיל האוויר המלכותי ההולנדי רכש 17 מטוסי מרינר מדגם PBM-5A בסוף שנת 1955, אולם לאחר סדרה של תאונות הוצא אחרון מטוסי המרינר משימוש בחודש דצמבר 1959.
חימוש
מקלעים
פצצות
צפרדע צבועה
צפרדע צבועה (שם מדעי: Discoglossus) הוא סוג של חסרי זנב ממשפחת העגולשוניים. לעיתים הוא משויך למשפחה עצמאית (Discoglossidae).
בני הסוג מצויים בדרום אירופה ובצפון אפריקה. הם בעלי לשון מעוגלת, כתמים ונקודות על גופם - מה שנתן את שמם וראש גדול. הם חיים באזורי ביצות וצדים יצורים קטנים יותר, בעיקר חרקים.
בעבר גם ה מין עגולשון שחור גחון (Latonia nigriventer), האנדמי לישראל שויך לסוג, אך עתה הוא שייך לסוג יחידי.
מינים
בסוג זה 6 מינים:
גמלת סיעוד
גמלת סיעוד ניתנת במסגרת חוק ביטוח סיעוד של המוסד לביטוח לאומי אשר נחקק בשנת 1980 והחל לפעול באפריל 1988.
גמלת סיעוד הנה גמלה הניתנת לזכאים כשירותי סיעוד או כקצבה חודשית על מנת לספק סיוע לתושבים מבוגרים התלויים בזולת לצורך ניהול שיגרת יום תקינה או לחלופין זקוקים להשגחה צמודה על מנת לשמור על ביטחונם או ביטחון הסובבים אותם.
גמלת סיעוד ניתנת כחלופה למעבר הזכאי למוסד סיעודי כבית אבות ומאפשרת לזכאים לזכות לטיפול ולהשגחה לה הם זקוקים מבלי לצאת מחיק ביתם, משפחתם והקהילה.
זכאות לגמלת סיעוד
בהתאם לחוק סיעוד, זכאות לגמלת סיעוד אפשרית בתנאים הבאים:
•  מגורים  - על התובע להתגורר בביתו או בבית דיור מוגן \ מקבץ דיור ולא במסגרת הנמצאת בפיקוח משרד הבריאות או הרווחה (בית חולים סיעודי או בית אבות למשל).
•  התאמת גיל  - על התובע להיות לאחר גיל פרישה (נשים מגיל 62 ומעלה, גברים מגיל 67 ומעלה).
•  תלות בזולת  - על התובע לעבור מבחן תלות (ADL) על ידי נציגי המוסד לביטוח לאומי ולקבל ניקוד המגדיר אותו כבעל תלות ממשית בזולת.
•  מבחן הכנסה  - על ההכנסות החודשיות של התובע להיות בטווח המאפשר בין 100% ל-50% זכאות לגמלת סיעוד.
•  ללא זכאות לגמלאות נוספות  מאוצר המדינה (כגמלה לטיפול אישי) או מן המוסד לביטוח לאומי (כגמלה לשירותים מיוחדים לנכים).
מבחן הכנסה
בהתאם להנחיות המוסד לביטוח לאומי כפי שפורסמו בחודש ינואר 2015:
אדם יחיד בעל הכנסה חודשית של עד 10,551 ש"ח או בני זוג בעלי הכנסה חודשית של עד 15,827 ש"ח יהיו זכאים לגמלת סיעוד מלאה באם ימצאו מתאימים בשאר המדדים הנבחנים.
אדם יחיד בעל הכנסה חודשית של 10,551 ש"ח - 15,827 ש"ח או בני זוג בעלי הכנסה חודשית של 15,827 - 23,740 ש"ח יהיו זכאים לגמלת סיעוד בהיקף של 50% מהגמלה המלאה.
מבחן תלות
מבחן תלות יבוצע במקום מגוריו של מבקש הגמלה עד שבועיים מיום הגשת התביעה. את מבחן התלות ינהל נציג המוסד לביטוח לאומי (בדרך כלל אחות או פיזיותרפיסטית).
במבחן התלות יבחנו מדדים שונים על מנת לקבוע את מידת התלות של התובע בזולת ואת ביטחונו האישי בשהותו ללא השגחה.
מרכיבים מרכזיים עליהם ניתן דגש בעת מבחן התלות:
קימה  - מידת יכולתו של התובע לקום ממצב שכיבה למצב ישיבה ומסוגלותו לקום ממצב ישיבה לעמידה.
לבוש  - יכולת תובע להתפשט ולהתלבש ברשות עצמו.
האכלה  - יכולתו של התובע לבשל או לחמם אוכן מוכן בכוחות עצמו וכמו כן, יכולתו לאכול בכוחות עצמו.
היגיינה  - יכולת התובע לשלוט בהפרשות הגוף (צואה ושתן בעיקר) ויכולתו או אי יכולתו להתקלח ברשות עצמו.
תוספות מיוחדות - ניקוד נוסף במבחן התלות יינתן לאדם המתגורר לבדו.
מידות זכאות
שיעור הזכאות לגמלת הסיעוד יקבע בהתאם לשכלול סך המדדים שנבחנו לאחר הגשת התביעה. את מידת הזכאות ניתן לחלק לשלוש רמות:
100% זכאות - שוות ערך ל-9.75 שעות טיפול שבועיות.
150% זכאות - שוות ערך ל-16 שעות טיפול שבועיות.
168% זכאות - שוות ערך ל-18 שעות טיפול שבועיות.
מעבר לשעות הזכאות תוספת בשעות הטיפול יינתנו לזכאים המעוניינים במטפלת ישראלית, בהתאם לתוצאות מבחן ההכנסה:
זכאי גמלת סיעוד מלאה המעסיקים מטפלת ישראלית יהיו זכאים ל-19 שעות טיפול שבועיות בזכאות של 150% ול-22 שעות טיפול שבועיות בזכאות של 168%.
ובהתאמה לכך בזכאות ל-50% גמלה מפאת הכנסה גבוהה, תינתן תוספת של שעה וחצי ב-150% זכאות ותוספת של שלוש שעות ב-168% זכאות.
קרב מסין
קרב מסין מתייחס לקרבות שהתרחשו במלחמת העולם הראשונה באזור רכס מסין
גמלת סיעוד
מידות זכאות
גמלה כספית
החל משנת 2010 נערך ניסוי ובמסגרתו יכלו חלק מן הזכאים המעסיקים עובד זר לקבל את הגמלה בכסף במקום בשירות בעין.
הניסוי לווה במחקר של מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל, וכיום כל מי שמעסיק עובד זר סיעודי רשאי לקבל את גמלת הסיעוד בכסף.
סל שירותים
זכאי הגמלה רשאים לבחור בסיוע הסיעודי שיינתן להם מתוך סל שירותים הקבוע בחוק, על מנת לאפשר עבורם ניהול שגרת חיים תקינה ולהוריד את עומס הטיפול ממשפחתם.
בין השירותים האפשריים למטופל הסיעודי:
אופי השירות שיקבע עבור המטופל בפועל יהיה חייב באישור ועדה מקומית לענייני סיעוד באזור מגוריו.
הוועדה המקומית (מורכבת מנציגי המוסד לביטוח לאומי, עובדים סוציאליים ואחיות) תקבע בהתאם לשיעור הזכאות אילו שירותים יינתנו לזכאי ומי הגורם שיספק אותם עבורו.
כדי לאמוד מהם השירותים הנכונים ביותר עבור הזכאי, עובדים סוציאליים משירותי הרווחה העירוניים או קופת החולים יערכו ביקור מקצועי בביתו ובסופו של יום את השירות יספקו חברת סיעוד ו/או ארגונים המוכרים על ידי המוסד לביטוח לאומי כנותני שירות באזור מגוריו של הזכאי.
ריינהרד יאן
ריינהרד יאן (בגרמנית: Reinhard Jahn; נולד ב-21 בדצמבר 1950) הוא ביופיזיקאי ומומחה במדעי המוח גרמני. הוא התפרסם הודות עבודותיו במחקר ממברנה ביולוגית.
ביוגרפיה
ריינהרד יאן נולד בלברקוזן ולמד באוניברסיטת גטינגן ממנה קיבל תואר שלישי בשנת 1981. לאחר סיום הלימודים הוא עבר לניו יורק בה עבד במעבדה של פול גרינגרד. בהמשך הוא קיבל מינוי של פרופסור באוניברסיטת רוקפלר. בשנת 1986 יאן חזר לגרמניה והחל לעבוד במכון מקס פלנק במינכן.
ריינהרד יאן פרסם מספר עבודות בתחום חקר ממברנה ביולוגית. על מחקרים אלו הוא קיבל מספר פרסים לרבות פרס לייבניץ, פרס ארנסט יונג, פרס בלצן ועוד. בשנת 2004 הוא התקבל לאקדמיה לאופולדינה.
הרשימה האדומה של IUCN
הרשימה האדומה של IUCN (באנגלית: IUCN Red List; מוכרת גם בשם הספר האדום), הוא ארגון בינלאומי שנוסד ב-1949 על ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע (IUCN) ומסונף לו, והוא מחזיק במאגר המידע המקיף ביותר בעולם על מצב השימור העולמי של מינים ביולוגיים. IUCN הוא הסמכות העיקרית בעולם לקביעת מצב השימור של כל מין ומין. לבד מהרשימה האדומה של IUCN, ישנן רשימות אדומות אזוריות שנוצרות על ידי מדינות או ארגונים, ומטרתן להעריך את סיכון ההכחדה של המין באופן ספציפי לגבי מדינה או אזור מסוים.
הרשימה האדומה של IUCN מוגדרת על ידי קריטריונים מדויקים כדי להעריך את הסיכון להכחדה של אלפי מינים ותת-מינים. קריטריונים אלה רלוונטיים לגבי כל המינים בכל רחבי העולם. מטרת הרשימה היא להעביר את נושאי השימור הדחופים למקבלי החלטות ציבוריים ומדיניים, כמו גם לעזור לקהילה הבינלאומית לנסות ולצמצם את ההכחדת המינים. על פי IUCN, המטרה המוצהרת הרשמית של הרשימה האדומה היא:
הבודקים והמעריכים העיקריים של מצבי השימור הם הוועדה הבינלאומית להגנה על ציפורים (BirdLife International) המכון לזואולוגיה (חטיבת המחקר של האגודה הזואולוגית של לונדון), המרכז העולמי לשימור וניטור (World Conservation Monitoring Centre), וקבוצות מומחים רבות בתוך ועדת הישרדות המינים של IUCN הידועה בקיצור כ-SSC. באופן קולקטיבי, הרישום של כמעט מחצית מהמינים שברשימה האדומה מבוסס על ההערכות של הארגונים או הקבוצות הללו. IUCN שואף לבצע הערכה מחודשת של קטגורית השימור של כל מין אחת לחמש שנים אם אפשר, או לכל הפחות אחת לעשר שנים. הדבר נעשה באמצעות ביקורת עמיתים בקבוצות המומחים של ועדת הישרדות המינים (SSC) שהן באופן כללי האחראיות לסיווג המין ברשימה האדומה, כשכל קבוצה עוסקת במינים מסוימים או באזור גאוגרפי ובמקרה של הוועדה הבינלאומית להגנה על הציפורים – במחלקה שלמה (עופות).
היסטוריה
האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע (IUCN) הוקם ב-1948. בשנת 1949, בין ההחלטות הראשונות של הארגון היה ליצור ועדה קבועה שתטפל במינים המאוימים (ועדת הישרדות מינים - SSC). המשימה של הוועדה הייתה ללמוד את מעמדם של מיני צמחים נדירים ובעלי חיים בסכנת הכחדה, אומדנים של האוכלוסייה, הקמת פרויקטים עבור אמנות והסכמים בינלאומיים, והכנת המלצות מתאימות עבור ההגנה עליהם. באותו זמן IUCN הוציא לאור ספר קטן על מינים מאוימים המכיל 14 מיני יונקים ו-13 מיני ציפורים.
המטרה העיקרית של הוועדה הייתה ליצור רשימה עולמית מקיפה ומורחבת של בעלי חיים אשר נמצאים מסיבה כל שהיא בסכנת הכחדה. פיטר סקוט יושב ראש הוועדה הציע לקרוא לספר אשר היה אמור להכיל את מידע זה הספר האדום (או "ספר הנתונים האדום") כדי להקנות לו חשיבות רבה, שכן הצבע האדום מסמל בין היתר סכנה. בתקופה מאוחרת יותר, הרשימה הפכה למקוונת וקיבלה את השם הרשימה האדומה של IUCN של מינים מאוימים או בקיצור הרשימה האדומה.
הספר האדום
המהדורה הראשונה של הספר האדום פורסמה בשנת 1963. זו הייתה מהדורת "פיילוט" עם היקף קטן יחסית אשר כללה מידע ותיאור חיצוני של 211 מינים ותת-מינים של יונקים ו-312 מינים של עופות. הספר האדום נשלח דרך הארגון לרשימה של מדינאים ומדענים בולטים. עם הצטברות של מידע חדש כמתוכנן, נשלחו גיליונות נוספים כדי להחליף את אלו המיושנים. המהדורה השנייה של הספר עבור השנים 1966–1971 כללה כבר 3 כרכים, אך הספר עדיין לא תוכנן להיות זמין לכל ונשלח בעיקר למוסדות סביבתיים וארגוני מדענים. מספר המינים המפורטים במהדורה השנייה גדל באופן משמעותי, שכן עד אז הצטבר מידע רב יותר. הכרך הראשון של המהדורה כלל מידע על 236 מינים של יונקים (או 292 כולל תת-מינים), הכרך השני כלל כ-287 מינים של עופות (או 341 כולל תת-מינים) והכרך השלישי כלל כ-119 מיני זוחלים ו-34 מיני דו-חיים. במהדורה השנייה הונהגה לראשונה החלוקה ל-4 קטגוריות מאוימות. בהדרגה, הרשימה של המינים המאוימים הלכה והשתפרה עם הזמן.
במהדורה השלישית של הספר שיצאה לאור בשנת 1972, נכללו 528 מינים ותת-מינים של יונקים, 619 מינים ותת-מינים של עופות ו-153 מינים של זוחלים ודו-חיים. עיצוב פנים הספר השתנה, ולכל מין נרשם מצבו הנוכחי, פיזורו הגאוגרפי, מבנה האוכלוסייה והשפע שלה, מאפיין בית הגידול, הצעדים המוצעים לשימור ומקורות מידע וספרות. המהדורה השלישית החלה להימכר לראשונה באופן מסודר, ותפוצת הספר עלתה בחדות. המהדורה הרביעית של הספר עבור 1978–1980 כללה לראשונה דגים מאוימים (193) וכן תת-מינים של זוחלים ודו-חיים מאוימים. הכמות של היונקים והעופות בספר (305 יונקים ו-258 עופות) הצטמצמה יותר לעומת המהדורה הקודמת, לא רק בשל פעולות שימור מוצלחות אלא גם כתוצאה ממידע מדויק יותר שהושג בשנים שלפני כן. במהדורה החמישית של 1982 נוצרו קבוצות נפרדות עבור פרימטים ופרפרים. מהמהדורה השישית ואילך הושמט התיאור החיצוני של המין מהספר.
מהדורות נוספות של הספר האדום יצאו לאור בשנים: 1990, 1992, 1994 והאחרונה ב-1996. החל מהמדורה של 1992, הספר האדום התרחב מאוד שכן נכללו בו כל שבע קטגוריות השימור - גם של מינים לא מאוימים (EW ,CR ,EN ,VU ,NT,LC ,DD). במהדורה של 1994 נכללו לראשונה גם חסרי חוליות: 1,205 מינים של רכיכות ו-1,184 מינים של חרקים. במהדורה האחרונה של 1996, נכללו 5,205 מינים ולראשונה היה שימוש בקטגוריה של מין נכחד (EX).
הרשימה האדומה
ממוזער|שמאל|290px|התפלגות [[בעלי חיים בסכנת הכחדה|המינים המאוימים לפי הרשימה האדומה של שנת 2007.
]] במקביל לכתיבת הספר האדום ועדכונו אחת למספר שנים, נולד הרעיון להביא בצורה חדשה לגמרי את המידע על בעלי החיים הנדירים בצורת "עיתון הרשימה האדומה של המינים המאוימים" אשר אף הוא היה תחת החסות של IUCN. רשימות כאלה פורסמו ב-1988, 1990, 1994, 1996 ו-1998. הפרסום של העיתון נעשה בעיקר על ידי המרכז העולמי לשימור וניטור שמושבו בקיימברידג'. ב-1997 הופיעה רשימה מקיפה עבור צמחים מאוימים. עם הקמת האינטרנט בשנות ה-90 של המאה ה-20, החלה להופיע המהדורה המקוונת של הרשימה האדומה שהחליפה בהדרגה את הספר והעיתון. המהדורות הראשונות באינטרנט (1996 ו-1998) כללו רק מידע על בעלי חיים. המהדורה של שנת 2000 כללה גם את הצמחים המאוימים.