cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היל ואלי
הפקה
צילומי הסצנות של היל ואלי בשנת 1885 הנראות בסרט "בחזרה לעתיד 3" התקיימו בסונורה, קליפורניה. המפיקים הורשו לעשות שימוש בקרקע, ללא כל תשלום, כל עוד הם ישאירו מאחוריהם את כל הבניינים שהקימו. הם הסכימו להשאיר הכל, למעט מגדל השעון. ב-10 באוגוסט 1996, ברק פגע בעיר, והיא נשרפה כליל. כתוצאה מהצתה של מגרשי הצילומים שבאולפני יוניברסל שבהוליווד ב-6 בנובמבר 1990, חלק ניכר מכיכר בית המשפט נהרס, מקום בו נעשה שימוש לצורך צילומי כל תקופות הזמן האחרות. עם זאת, בניין בית המשפט עצמו שרד את השרפה. שרפה נוספת במגרשי האולפנים התרחשה ב-6 בספטמבר 1997, שגם היא גרמה לנזקים בכיכר בית המשפט. בשני המקרים, חזיתות המבנים נבנו מחדש. סט הצילומים שבסונורה לא נבנה מחדש. בנוסף, ב-14 בפברואר 1999 התרחשה שרפה בבית ספר תיכון Whittier שבמחוז לוס אנג'לס, קליפורניה, בו צולמו סצנות שונות (בעיקר סצינות חוץ) עבור הטרילוגיה, ואולם הספורט נהרס כליל. ב-1 ביוני 2008 שרפה נוספת פגעה בכיכר בית המשפט המשופצת, וגרמה נזק למגדל השעון.
מקומות אמיתיים
אתרי צילום אחרים, שהם מקומות אמיתיים, הפכו לאתרי ציון דרך של היל ואלי. בין אתרים אלו, נכללים האתרים הבאים:
היסטוריה בדיונית
המידע שלהלן מבוסס על מקומות ואירועים שמוצגים או מוזכרים בסרטי הטרילוגיה:
מיקום גאוגרפי
על פי מפה של מסילות הרכבת משנת 1885, המוצגת בסרט "בחזרה לעתיד 3", היל ואלי נמצאת בצפון קליפורניה, בהרי סיירה נבדה.
ראשית ההתיישבות
ראשוני המתיישבים הגיעו אל הקרקע בשנת 1850, והקימו רשמית את העיירה היל ואלי בשנת 1865. בשנת 1880 העיר כבר הייתה מחוברת לסן פרנסיסקו באמצעות רכבת. בנייתו של בניין בית המשפט המחוזי הייתה בעיצומה במהלך שנת 1885, השנה בה התרחשו האירועים המוצגים בסרט "בחזרה לעתיד 3", ביניהם - חנוכת השעון החדש שיוצב על מגדל בניין בית המשפט. בנייתו של הגשר שמעל ואדי שונאש הושלמה בקיץ 1886, ובאותו הזמן לערך שונה שמו ל"ואדי קלייטון", על שם קלרה קלייטון, מורה בבית-הספר שמתה כתוצאה מנפילה אל תוך התהום. עם זאת, בציר הזמן המתוקן, שבו מרטי מק'פליי מציל את חייו של דוק בראון שמציל את חייה של קלרה, שמו של הוואדי משתנה ל"ואדי איסטווד", לזכר דמותו של מרטי מק'פליי.
נקודות ציון בעיר
עסקים משפחתיים רבים עברו מדור לדור בהיל ואלי. כתוצאה מכך, העיר עברה שינויים במשך השנים, אבל עדיין נשארה דומה, בעוד בתי עסק מתעדכנים עם הזמן, אך לעיתים נדירות משתנים. אלמנטים אלו, החוזרים על עצמם, הם תוצאה של בחירה מכוונת מצד היוצרים. מעצב ההפקה של בחזרה לעתיד 2 ריק קרטר מצוטט כאומר כי "העתיד בנוי על ההווה". הבמאי רוברט זמקיס מוסיף כי ההמשכיות שבין התקופות השונות בהיסטוריה של היל ואלי היא דוגמה לביטוי "ככל שהדברים משתנים, כך הם נשארים אותו הדבר".
למרות העקביות הראויה לציון של היל ואלי, עסקים רבים מופיעים ונעלמים עם השנים, ככל שהולך ופוחת הצורך בשירותיהם או שהם הופכים להיות מיושנים. בין בעלי עסקים שכאלו ניתן למנות את הנשק, הנגר, החייט והקברן, שנראים רק בשנת 1885, כמו גם האטליז ובית המרחץ הציבורי.
כיכר העיר
נכון לשנת 1955, כפי שניתן לראות בשני הסרטים הראשונים של הטרילוגיה, האזור שסביב בית המשפט התפתח והפך למרכז העיר של היל ואלי. ממול לבית המשפט יש כיכר-עיר מכוסה בדשא, ומסביבה וברחובות הסמוכים - חנויות ובתי עסק שונים, שני בתי קולנוע ובתי קפה רבים. רגע מכונן בהיסטוריה הבדיונית של העיר היא יום שבת, ה-12 בנובמבר 1955, בשעת 22:04, כאשר ברק פגע במגדל השעון של בית המשפט, כאשר מאותו רגע - השעון פסק מלכת. מגדל השעון הפך לאתר היסטורי מקומי, כאשר השעון מעולם לא תוקן, ונשמר כמו שהוא, על פי דרישתה של העמותה לשימור של היל ואלי. חתיכה מאדן החלון של המגדל, אשר נשברה על ידי דוק בראון בעת שניסה לרתום את הברק אל מכונת הזמן, גם כן לא תוקנה, כפי שניתן לראות כאשר מרטי מק'פליי מגיע למקום, בשנים 1985 ו-2015, אך לא כך בשנת 1985 החלופית.
בציר הזמן המקורי של מרטי, רוב בתי העסק שבאזור כיכר העיר עברו משם או נסגרו, נכון לשנת 1985. בין העסקים החדשים שהחליפו אותם: חנות יד שנייה, סטודיו ליוגה וחנות ספרים למבוגרים. אחד מבתי הקולנוע מקרין כעת רק סרטי פורנו, בעוד שבניין התיאטרון העירוני משמש את הכנסייה; בית המשפט נראה כשהוא במצב של הזנחה, ובלילה לפחות חסר בית אחד ישן על אחד מהספספלים של הכיכר; פארק הדשא שמחוץ לבית המשפט הוסב לשמש כמגרש חניה. "זה תמיד היה אחד המרכיבים העיקריים של הסיפור, גם בגלגולו הראשון", מסביר התסריטאי בוב גייל, " אומר בביצוע של בחזרה לעתיד, "לקחת מקום, ולהראות מה קורה לו על פני תקופה של שלושים שנים. מה שקורה לעיירות הקטנות, מקום הולדתם של רבים, הוא אותו הדבר. הם בנו את הקניון באיזה חור נידח, והרגו את כל המרכז המסחרי של העיר, והכל השתנה.
במאה ה-21, אזור מרכז העיר זוכה לתחייה מחדש, לאחר שבית המשפט עובר הסבה ומשמש כקניון. העסקים החלו לשוב ולהיפתח מסביב לכיכר העיר וברחובות הסמוכים, והחניון הוחלף באגם מלאכותי. השעון שעל גג בית המשפט נשמר עדיין בשעה 22:04, והלוגו של הקניון הוא איור של ברק המכה במגדל השעון. בניין התיאטרון העירוני (ששימש כנסים של הכנסייה) הוסב למוזיאון לאמנויות.
שלטים עליהם כתוב "ברוכים הבאים להיל ואלי" ("Welcome to Hill Valley") נראים בשנים 1955, 1985 ו-2015. בשנים 1955 ו-2015, השלטים כוללים גם לוגואים של מועדונים שונים, ביניהם רוטרי, ליונס וימק"א. בשנת 1985 אין ייצוג לאף מועדון, אך מוזכר שמו של ראש העיר, גולדי וילסון. בשנת 1985 החלופית, מרטי נראה כדורך על השלט, לאחר שזה הופל, ובאמצעות תרסיס צבע הוחלפה האות I באות E, על מנת לאיית "Hell Valley" (עמק הגיהנום) במקום "Hill Valley" (עמק הגבעה). במקום שמו של ראש העיר, על השלט מופיעה הכתובת: "A Nice Place to Live" ("מקום טוב לחיות בו"), כפי שהיה גם בשנת 1955.
קניון האורנים התאומים / האורן הבודד
קניון האורנים התאומים / האורן הבודד הוא מרכז קניות הממוקם מחוץ להיל ואלי, בו מקיים דוק בראון את הניסויים הראשונים שלו במכונת הזמן שהמציא. האתר שבו צולם הקניון הוא למעשה Puente Hills Mall, הממוקם ב- City of Industry, קליפורניה. חנות J.C. Penney הממוקמת בקניון, כפי שניתן היה לראות בסרט, נסגרה זה מכבר, ובמקומה יש במקום סניף של Hour Fitness 24.
כאשר מרטי מקפליי חוזר לעתיד, משנת 1955 לשנת 1985, ניתן להבחין כי שמו של הקניון השתנה, מ-"קניון האורנים התאומים" ל-"קניון האורן הבודד", וזאת משום שעם הגעתו לשנת 1955, מרטי מתרסק אל תוך אסם שבחוות "האורנים התאומים" השייכת לחוואי זקן בשם פיבודי, והוא בורח מהמקום. במהלך בריחתו, הוא דורס בטעות את אחד משני עצי האורן הצעירים של פיבודי.
היסטוריה חלופית
בסרט "בחזרה לעתיד 2" מוצגת מציאות חלופית וקודרת של היל ואלי. בשל השפעתו הרבה של ביף טאנן החזק והמושחת, הימורים בעיר הפכו לחוקיים בשנת 1979. מפעל למיחזור פסולת רעילה נבנה במרכז העיר, וגרם לזיהום אוויר חמור. כל בתי העסק המקומיים באזור מרכז העיר נסגרו או עברו משם, והוחלפו במועדוני חשפנות, אולמות קולנוע של סרטים פורנוגרפיים ובתי בושת. טאנן גם קנה את המשטרה. כתוצאה מכך, גבר הפשע ברחבי העיר. בתי הספר הציבוריים של היל ואלי נשרפו, ובית המשפט הוסב להיות בית מלון וקזינו בבעלותו של ביף. השעון שמעל בית המשפט עדיין נשאר במקומו, ומורה על השעה 22:04. בשנת 1973 ביף רצח את ג'ורג' מק'פליי (אבא של מרטי מק'פליי), על מנת שיוכל להינשא לאלמנתו - לוריין מק'פליי (אמא של מרטי מק'פליי).
על פי התסריט המקורי, הסרט "בחזרה לעתיד 2" אמור היה להציג את המציאות החלופית גם בשנת 2015. בשלב זה, ביף המושחת שולט על מחצית ממדינת קליפורניה, ובנו, ביף ג'וניור, הופך להיות מושל קליפורניה. על כוחו והשפעתו הרבים, ביף שומר באמצעות צבא של שוטרים קיבורגים רבי עוצמה.
ישיבת אש קודש
פעילות הישיבה
בשנת ה'תשס"ו הקימה נהורא בית מדרש לבעלי תשובה. בשנת ה'תשס"ז (2007) הוקמה בעיר ישיבה לבעלי תשובה בשם ישיבת א"ש קודש (על שם אלעזר שמאי לייבוביץ' שנרצח בפיגוע הירי בצומת זיף). הישיבה שכנה בתחילה ברמת עמידר וכיום נמצאת במרכז העיר, בסמוך לעיריית רמת גן. מסלול הלימודים בישיבה כולל לימודי גמרא בעיון ובבקיאות, הלכה, חסידות וקבלה. בנוסף, ניתנים שיעורי ערב.
רבני הישיבה והקהילה
בראש הישיבה עומדים הרב יובל בר נתן והרב מתניה עמר. רב הקהילה שהתגבשה סביב הישיבה במרכז העיר הוא הרב אור חיים טאוב (רב מחלקת המקוואות והעירובין ברבנות רמת גן).
בין מעבירי השיעורים בישיבה:
שלושה עשר חיים
שלושה עשר חיים (באנגלית: Thirteen Lives) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 2022 בבימויו ובהפקתו של רון הווארד, המבוסס על חילוץ הנערים מהמערה בתאילנד בקיץ 2018. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-29 ביולי 2022 ועלה לשירות ההזרמה "פריים וידאו" ב-5 באוגוסט 2022.
עלילה
ב-23 ביוני 2018 נכנסו שנים עשר חברי קבוצת נערים בכדורגל, בגילאי 11–16, ועוזר המאמן שלהם, בן 25, למערת טאם לואנג נאנג נון בצפון תאילנד. הם נלכדו בעומק המערה לאחר שהכניסה למערה הוצפה בפתאומיות כתוצאה מגשם שוטף שירד באזור. החיפושים אחרי הנעדרים החלו לאחר שפקח של הפארק הלאומי הודיע לרשויות אודות הנערים הנעדרים, אחרי שראה את חפציהם בכניסה למערה.
ב-2 ביולי 2018 בשעה 22:00, אחרי שעברו דרך מעברים צרים ומים בוציים, גילו צוללנים בריטיים את הנעדרים, כולם בחיים, במרחק של 4 ק"מ מפתח המערה.
ב-8 ביולי החל מבצע חילוץ הנערים. באותו יום חולצו ארבעה נערים מהמערה, למחרת חולצו ארבעה נוספים, ויום לאחר מכן, ב-10 ביולי, חולצו ארבעת הנערים האחרונים ומאמנם, ובכך הושלם בהצלחה מבצע חילוץ כל הלכודים.
יותר מ-1,000 אנשים היו מעורבים במבצע החילוץ, כולל צוותים מיחידת אריות הים המלכותיים של תאילנד, בריטניה, סין, מיאנמר, לאוס, אוסטרליה, שוודיה, וארצות הברית.
הפקה
באפריל 2020 דווח כי במאי הסרט יהיה רון הווארד, על פי תסריט של ויליאם ניקולסון. חודש לאחר מכן רכשה "מטרו גולדווין מאייר" את הזכויות לסרט. ב-29 במרץ 2021 החלו צילומי הסרט באוסטרליה ובתאילנד.
תגובת שיקוע
תגובת שיקוע, ובלועזית: פְּרֶסיפּיטציה (באנגלית: precipitation), היא תוצר ערבוב של שתי תמיסות. בתגובת שיקוע, נוצר מומס במצב מוצק שנקרא משקע, בתוך הממס שלרוב הוא מים. החומר החדש שמורכב משתי התמיסות ישקע לתחתית הנוזל, אלא אם כן הנוזל צפוף יותר ממנו, ובמקרה זה יצוף. משקע יכול להיווצר גם כאשר התמיסה הופכת רוויה כלומר ריכוזי המומסים עולים מעל קבוע מכפלת המסיסות בעקבות אידוי נוזל.
תהליך שיקוע של תרכובות יוניות
דוגמה: ערבבו את התמיסה של התרכובת היונית נתרן כלורי (NaCl) אשר מורכבת מהיסודות נתרן וכלור, ואת התמיסה של התרכובת כסף חנקתי (AgNO3) אשר מורכבת מהיסוד כסף ומיון חנקתי. מערבוב תמיסות שתי התרכובות נוצרה תרכובת חדשה: כסף כלורי (AgCl) במצב צבירה מוצק (solid), זהו המשקע. שני היונים הנותרים, נתרן ויון חנקתי אינם מצטרפים לתרכובת ונשארים פרודים. יונים שאינם לוקחים חלק בתגובת שיקוע נקראים יונים משקיפים, ונמצאים במצב מימי (aqueous) כאשר הם מוקפים במולקלות קוטביות של מים.
התהליך לעיל מיוצג כימית כך:
AgNO3(aq) + NaCl(aq) > AgCl(s) + Na+(aq) + NO-3(aq)
כאשר aq=aqueous ו - S=solid
ניסוח הנטו של תגובת השיקוע ייוצג כימית כך:
Ag+(aq) + Cl-(aq) > AgCl(s)
דיאן דה פואטייה
דיאן דה פואטייה (צרפתית: Diane de Poitier; 3 בספטמבר 1499 או 9 בינואר 1500 – 25 באפריל 1566), מאהבתו של אנרי השני מלך צרפת.
ביוגרפיה
דיאן הייתה בתו של ז'אן דה פואטייה, רוזן סנט ואלייה שבחבל רון-אלפ בצרפת. ב-16 באפריל 1515 נישאה ללואי דה ברזה, נכדו של שארל השביעי מלך צרפת, ששירת בחצרו של המלך פרנסואה הראשון. ב-23 ביולי 1531 נפטר בעלה והיא נשבעה שלא להינשא עוד. בהיותה בת שלושים וחמש שנה הפכה למאהבתו של אנרי מאורליאן בן השש עשרה (אנרי השני מלך צרפת לעתיד שהיה נשוי לקטרינה דה מדיצ'י). ב-1538 ילדה לאנרי את דיאן, שהפכה לדוכסית מאנגולם, אך היו לה עוד שתי בנות מבעלה.
החל ב-1547, כאשר אנרי השני ירש את הכתר, הפכה דיאן דה פואטייה ליועצתו העיקרית של המלך, ולמעשה ניהלה את ענייני המדינה. היא כתבה עבורו מכתבים מדיניים וחתמה בשם המשותף "אנרי-דיאן". היו לה טעם טוב, נימוסים יפים, פיקחות והשכלה רחבה, והיא הייתה מאהבת שהקסימה את המלך בחן ובחוכמה. המלך שיתף אותה בהכנסות ממכירת משרות בשירות המדינה, ולמעשה כל המינויים היו תלויים באישורה. המלך העניק לה במתנה את ארמון שנונסו שבעמק הלואר. היא בנתה לעצמה טירה מפוארת בנחלה שירשה מבעלה בעיירה אנט שממערב לפריז, והזמינה לטירתה משוררים, פילוסופים, קרדינלים, דוכסים וגנרלים. טירה זו הפכה לביתו השני של המלך ולמקום מושבה של מועצת המדינה.
ב-1559, אחרי שהמלך אנרי השני נפצע בתחריות אבירים ומת מפצעיו, אשתו, קטרינה דה מדיצ'י, גירשה את דיאן מבית המלוכה. דיאן נהרגה ב-1566 כתוצאה מנפילה מעל סוסה. במהפכה הצרפתית חולל קברה ועצמותיה הושלכו לקבר משותף.
בזיים
בזיים (שם מדעי: Falconidae) היא משפחת עופות דורסים והמשפחה היחידה בסדרת הבזאים (Falconiformes) ובה כ־60 מינים, מרביתם בסוג בז. בעבר הייתה שייכת לסדרת דורסי היום.
מיון המשפחה
רוב הפרטים ממשפחת הבזיים החיים בעולם משתייכים לסוג בז, סוג זה כולל גם את מספר המינים הגדול ביותר מבין הבזיים.
משפחת הבזיים מחולקת ל:
מגוון המשפחה ותפוצתה
הבזיים נפוצים במרבית היבשות בעולם, מלבד אנטארקטיקה ואזורים ארקטיים גבוהים. האוכלוסייה המגוונת ביותר שוכנת באזורים הטרופיים, באפריקה ובאמריקה הדרומית. באופן כללי יעדיפו הבזיים אזורי מישור על אזור הררי, וכן אזור פתוח מאשר מיוער וצפוף.
לבני המשפחה כושר הסתגלות גבוה לסביבות מחיה רבות, על כן בחירת אזור המגורים מותנה בהתאמתו לקינון וגידול צאצאים. המזון הנמצא בסביבה הוא בעדיפות שנייה. בזי היערות ספציפיים יותר בבחירת סביבתם, וימנעו מאזורי יערות מיושבים ומתוירים.
תיאור פיזיולוגי
הבזיים הם עופות דורסים בעלי גודל בינוני־גדול, מוטת כנף של ומשקל 60–2,200 גרם. המין הגדול ביותר הוא הקרקרה הענק, שמוטת כנפיו עד 155 ס"מ ומשקלו כ־2,100 גרם לזכר ו־2,200 גרם לנקבה. המין הקטן ביותר הוא בז גמדי, שאורכו כ־19 ס"מ ומשקלו 55–65 גרם. מאופיינים במקור בצורת אנקול שבקצהו בליטות, כמעין שיניים נוקשות שעוזרות לו בהריגת טרפו. העיניים חומות, הראייה טובה פי 8 מזו של האדם. מעל העין בליטה קרנית המגינה על העין מפני השמש ומפני טרף משתולל. לבזיים מבנה הגוף גוצי וחסון עם כנפיים ארוכות ומחודדות, אצבעות כך רגל ארוכות וטפרים חדים. לקרקרים (Caracarinae) מבנה גוף קטן יותר, צוואר ורגליים ארוכים יותר וכנפיים עגולות יותר. הפנים חצי קרחות ופלומתם בוהקת. אלו נוהגים לחמוס טרף ופגרים ופחות מורגלים בצייד.
ניצוי מרבית הבזיים בהיר למטה וכהה למעלה. הבדלים בצורת הטפרים, צורת הכנף, אורך הזנב, חוזק הרגליים והמקור משתנים בהתאם לסביבה ולמזון של המין.
כבשאר העופות הדורסים, הנקבה גדולה מן הזכר. דבר זה בולט אצל בזיים, בעיקר אצל המינים הטורפים בעת תנועה ופחות אצל אוכלי הפגרים. במספר מינים, מקור הנקבה גדול וחזק יותר. אצל מינים רבים, ניצוי הזכר והנקבה דומים כאשר הזכר בהיר יותר. ניצוי הצעירים מציג צבעים חלשים ודהויים. הבזיים מחליפים נוצותיהם פעם בשנה, כאשר ניצוי הבוגר נראה עם החלפת הנוצות הראשונה.
עיקר השוני בין המשפחות בסדרה: הריגת הטרף בעזרת המקור ולא בעזרת הרגליים. גוון אדמדם של הביצים (כשמוצג למול השמש) להבדיל מכחול־ירוק אצל הנציים.
התנהגות
הבזיים מתחלקים לעופות יציבים ועופות נודדים (או נודדים לעיתים). בין הנודדים יש מינים הגומאים מרחקים רבים בין אתרי הקינון לאתר החורף. מינים אחרים עוברים בתקופת החורף לשכון בגבהים נמוכים יותר, בהם המזון נמצא בשפע. אצל מספר מינים, ירידה בכמות המזון מובילה לנדידה של מחצית הפריטים אל אזורי החריפה, על פי רוב הנקבות, בעוד שהזכרים נותרים באתר הקינון.
מינים הנודדים, ימצאו אתר חורף משני הדומה בצורתו לאזור הרבייה. זכרים, נקבות וצעירים של מספר מינים ינדדו לסביבות שונות המותאמות לצורכיהם. צעירים אינם זקוקים לאתרי קינון כעדיפות ראשונה, על כן יבחרו במקום עם טרף רב.
מרבית המינים פעילים ביום, אולם כמה פעילים בשעות הדמדומים. על פי רוב חוזרים הפריטים אל אותו אתר כדי לנוח בלילה. הבזיים מבלים זמן רב בטיפוח הנוצות ובשטיפתם בבוץ ובמים. הסיבות המרכזיות לכך הן הגנה מפני טפילים שונים והגברת יכולתם להשיג מזון אשר תלויה במצב הנוצות.
הבזיים הם מעופפים חזקים המסוגלים להגיע למהירויות של 180 קמ"ש בקירוב בצלילה תלולה.
מרבית המינים חיים ביחידות או בזוגות וטריטוראליים ביותר, אולם מספר מינים מתאספים יחדיו כדי לרבות לנדוד או לאכול יחדיו. רמת החברותיות משתנה במהלך השנה ופריטים שנצפו הראו התנהגות חברותית יותר מחוץ לעונת הרבייה.
רבייה וגידול צאצאים
על אף שהרגלי הרבייה של מינים אחדים טרם נחקרו, בעיקר בזי היערות, הסברה היא שמרביתם מונוגמיים ומתרבים עם בני זוגם הקבועים. מרבית המינים טריטוריאליים ביותר בתקופת הקינון, ומגנים באגרסיביות על סביבת הקן.
מינים שלהם אתר קינון קבוע יגנו עליו לאורך כל השנה. במינים הנודדים, הזכר יגיע לפני הנקבה לאתר הקינון. מופע החיזור נעשה על ידי הזכר, ולעיתים גם בשיתוף הנקבה, כולל מעופים שונים סביב הקן המלווים בקולות.
כ־10 מינים חיים בקולוניות של מספר פריטים, אולם גם בקולוניה שומרים על בני זוג קבועים למשך שנים רבות. פוליגמיה נצפתה לעיתים רחוקות במספר מינים, אך אין זו התנהגות המשויכת אליהם.
מאפיין בולט אצל הבזיים במהלך עונת הקינון, היא החלוקה לתחומי אחריות שונים. הנקבה דוגרת על הביצים, מאכילה את הגוזלים ושומרת על הקן. הזכר אחראי על ציד המזון, מתקופת החיזור עד למחצית תקופת הקינון, כאשר הנקבה מתחילה לעזוב את הקן ועוזרת אף היא בצייד.
הבזיים מתרבים פעם בשנה, בתקופה בה המזון בשפע. הנקבה מטילה בין 1 ל־7 ביצים (לרוב גודל התטולה הוא בין 2 ל־4) בעלות כתמים אדומים־חומים, בטווח של יומיים או שלושה אחת מהשנייה. אם תטולה שלמה נטרפת במהלך השבועיים הראשונים, זוגות רבים יטילו בשנית אחרי זמן קצר.
הדגירה אורכת 28–35 ימים כאשר למינים הקטנים יותר זמן דגירה קטן יותר. ב־10 הימים הראשונים לבקיעתם, לא עוזבת הנקבה את הקן לשום צורך. הזכר מספק את המזון והנקבה קורעת אותו לחלקים קטנים עבור הגוזלים.
הגוזלים נשארים בקן 4–8 שבועות אחר בקיעתם, עד שמתחילים לעוף. הוריהם ממשיכים לספק להם מזון בכמות פחותה, עד חודשיים ממעופם הראשון. בניגוד לנציים, הגוזלים נולדים בהפרש קטן אחד מהשני, ועל כן נמנעת תופעת הרג הגוזל הצעיר על ידי אחיו, ששכיחה במינים רבים במשפחה זו.
הבגרות המינית מגיע בשנים 1–3. מרבית הפריטים חוזרים לאזור בו נולדו כדי למצוא בת זוג ולהתרבות.
מרבית הבזיים, מלבד הקרקרים (Caracarinae), אינם בונים קן, אלא יוצרים באתר הקינון מקום רך ומוגן להטלת הביצים, גומחה בוצית על צוק למשל או אדנית חלון בעיר. לעיתים קרובות יחמסו קינים מוכנים של עורבים ודורסים אחרים. הקרקרות בונים קנים פשוטים במראם, המורכבים ממקלות השזורים בהם קליפות עצים רכות וצמר.
אחוזי ההישרדות של פרטים בוגרים הם 65%-80%, התמותה הגבוהה ביותר מתרחשת במהלך השנה הראשונה. המין שאורך חייו הוא הגדול ביותר הוא הבז הנודד (Falco peregrinus), שהגיע ל־22 שנה.
תקשורת
הבזיים משתמשים בקולם למספר מטרות. לפרסם את בעלותם על הנחלה, לתקשר עם בני זוגם או חברי להקתם, בשעת חיזור ובחיפוש אחר מזון.
זוגות של בזי יערות, נוהגם לשיר דואטים זה לזה לפני הזריחה. התנהגות שמטרתה לחזק את הקשר הזוגי ולתת תוקף לנחלתם. גוזלים משתמשים בקולם כדי לדרוש מזון. קולות הבזים פשוטים ביותר - צווחות של הברה אחת החוזרות מספר פעמים.
צורות נוספות של תקשורת הן מעופים מסביב לקן, כדי להגן על הנחלה ולפרסם בעלות עליה ולמטרות חיזור. כמו כן דוגמאות ניצוי שונות במינים שונים, מראים בריאות וחוזק פיזי. לבזי היערות שמיעה מפותחת יותר משאר הבזיים. שיער צפוף וגבוה מסביב לפנים ובמיוחד מסביב לאוזן, תכונה העוזרת בליכוד הצלילים ובהגברתם.
לבזיים אין אויבים טבעיים רבים, אולם עופות גדולים כעיטים ועופות דורסים החיים בלהקות הם המסכנים ביותר את המינים השונים.
תזונה
הטרף כולל יונקים שונים (מעכברים עד טלאים), עופות, נחשים, לטאות, צבים, צפרדעים, דגים וחרקים שונים. טכניקת הציד העיקרית היא יירוט הטרף במהירות, תוך כדי מעוף או מתוך מנוחה.
גנבת מזון מעופות אחרים ואגירת מזון הם דבר שבשגרה, אולם בזיים לא יתפסו מזון מעבר לנחוץ להם בהיותם עופות השומרים על כוחם.
קדושה
האל המצרי העתיק חורוס הוא בעל ראש בז. פירוש שמו המצרי, חור, הוא בז.
הבז בהלכה היהודית
על פי ההלכה דריסת עוף מטריפה רק עופות בגודל של אותו עוף דורס או עופות קטנים ממנו. הבז יוצא דופן בכך שדריסתו מטריפה גם עופות הגדולים ממנו "שקורין פלקין שיש לו דריסה בכל העופות", מתוך השולחן ערוך.
ספורט וציד
בזיים פוגעים בצורות שונות במשקו של האדם, על כן במדינות לא מפותחות גדל הקונפליקט בין האדם לחיה.
ספורט שהיה נפוץ בעבר, בעיקר במדינות מוסלמיות עשירות, הוא הבזיירות - אימון בזים למטרות ציד ותחביב. כיום נפוץ הספורט בכל העולם.
שימור המין
האיום העיקרי על המשפחה הוא אובדן אזור מחייתם הטבעי. בעוד מינים אחדים מרוויחים מבירוא היערות, אחרים סובלים מכך. מספר מינים נטשו את אזור מחייתם הטבעי והוכיחו סיכויי הישרדות ורבייה גבוהים בסביבה אורבאנית. איומים נוספים הם הרעלה, התנגשות בכלי רכב ובכלי טיס, חמיסת גוזלים וביצים למטרות מסחר וקווי מתח גבוה.
במהלך ההיסטוריה המתועדת נכחדו שני מינים ממשפחה זו: אחד בתחילת המאה ה־20 - קרקרת גואדלופה (Caracara lutosus) - מין של קרקרה שהיה נפוץ באי גואדלופה והשני הוא בז ראוניון (Falco dubois) שנכחד עוד בשנת 1600.
לפי IUCN (2004) המינים הבאים מוגדרים בסכנת הכחדה:
אנרי לה פונטן
אַנרי לה פונטן (בצרפתית: Henri La Fontaine; 22 באפריל 1854 – 14 במאי 1943) היה משפטן ומדינאי בלגי, חתן פרס נובל לשלום לשנת 1913.
ביוגרפיה
לה פונטן למד באוניברסיטה החופשית של בריסל ומאוחר יותר כיהן שם כפרופסור למשפטים. הוא צבר מוניטין כסמכות בתחום המשפט הבינלאומי, התמנה בשנת 1893 לפרופסור למשפט בינלאומי באוניברסיטה החדשה בבריסל,וב-1895 נבחר לכהן כחבר בסנאט הבלגי מטעם המפלגה הסוציאליסטית. הוא שימש כסגן יו"ר הסנאט בשנים 1919-1932.
לה פונטן היה פעיל במספר ארגונים בינלאומיים, ביניהם לשכת השלום הבינלאומית בשווייץ, אשר שימש כנשיאה. בשנת 1913 זכה בפרס נובל לשלום על מאמציו לטיפוח השלום בעולם. לאחר מכן ייצג את בלגיה בוועידת השלום בפריז (1919) ובחבר הלאומים.
לה פונטיין היה מחברם של מספר ספרים משפטיים והיסטוריה תיעודית של בוררות בינלאומית. הוא גם היה מייסד כתב העת La Vie Internationale.
לה פונטן היה בונה חופשי, ונמנה עם חברי לשכת הבונים החופשיים בבריסל.
בלייר אנדרווד
בלייר ארווין אנדרווד (באנגלית: Blair Erwin Underwood; נולד ב-25 באוגוסט 1964 בטקומה) הוא שחקן אמריקאי. מוכר בעיקר עקב תפקידו כג'ונתן רולינס בסדרת הדרמה המשפטית "פרקליטי אל איי" ובזכות תפקידו כאלכס פרינס בסדרת הדרמה "בטיפול", ועל שתיהם קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן משנה בסדרת טלוויזיה. אנדרווד גם זכה בפרס גראמי ובמועמדות לפרס טוני.
ביוגרפיה
אביו של אנדרווד היה קולונל בצבא ארצות הברית, ומשפחתו נדדה בין בסיסי צבא שונים בארצות הברית ובגרמניה. את לימודיו התיכוניים השלים בפיטרסבורג שבווירג'יניה, ולאחר מכן החל ללמוד משחק בבית הספר לדרמה קארנגי מלון בפיטסבורג.
קריירה
הופעת הבכורה של אנדרווד על מסך הטלוויזיה הייתה בתפקיד אורח בקומדיה "משפחת קוסבי" ב-1985, ובסרט ההיפהופ "קראש גרוב" לצד כריס רוק. הוא גילם עוד מספר תפקידים קטנים, עד להצטרפותו לסדרת הדרמה "פרקליטי אל איי" בעונתה השנייה ב-1987. בסדרה זו, שהיוותה את פריצת הדרך המקצועית שלו, גילם את דמותו של עורך הדין הצעיר ג'ונתן רולינס, עד לירידת הסדרה מהמרקעים ב-1994. השתתפותו בסדרה זיכתה אותו במועמדות לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה בשנת 1991.
בשנת 1990 גילם את פעיל זכויות האזרח ג'יימס צ'ייני בסרט הטלוויזיה של NBC "רצח במיסיסיפי". בשנת 1997 הצטרף לעונה השנייה של סדרת המשטרה "תקרית גבוהה" ברשת ABC, בתפקיד של השוטר מייקל אוק'ס.
אנדרווד גילם גם מספר תפקידים בקולנוע, ביניהם בובי ארל ב"סיבה מוצדקת" (1995), קייט ווטסון בסרט הפשע "נקמה שחורה" (1996), גנטיקאי ב"מה קרה בגטקה?" (1997), מארק סיימון ב"פגיעה קטלנית" (1998) וניקולאס ב"עירום מלא" (2002).
בשנת 2000 קיבל את התפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "עיר של מלאכים" ברשת CBS, אך סדרה זו לא זכתה להצלחה וירדה מהאוויר לאחר 24 פרקים. ב-2003 השתתף בכמה פרקים בסדרה "סקס והעיר הגדולה", בה גילם את דמותו של ד"ר רוברט לידס, בן זוגה של מירנדה הובס. בשנת 2004 כיכב בסדרת הדרמה "לקס" בNBC, שירדה מהאוויר לאחר עונה אחת. בשנת 2006 שיחק בקומדיה של טיילר פרי "יומנה של שחורה מטורפת 2", לצד מאיה אנג'לו, ובסרט "משהו חדש". בשנת 2007 החל לשחק בסדרת הדרמה "כסף, דארלינג" ברשת ABC, את דמותו של סיימון הלדר, לצד פיטר קראוזה, וב-2008 שב לשחק בעונתה השנייה.
בשנת 2008 החל אנדרווד לשחק בסדרת הטלוויזיה "בטיפול", המבוססת על פורמט ישראלי. אנדרווד מגלם בה את דמותו של אלכס, טייס בחיל האוויר האמריקני, המתמודד עם טראומות משהייתו בעיראק. דמות זו דומה בעיקרה לדמות אותה גילם ליאור אשכנזי בגרסתה הישראלית של סידרה זו. גם על תפקיד זה היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר, בשנת 2009.
באותה שנה חלק אנדרווד את פרס הגראמי עם סינת'יה ניקסון ובו ברידג'ס. השלושה שימשו כקריינים בגרסת האודיו של הסרט הדוקומנטרי "אמת מטרידה".
בשנת 2018 גילם את סמל מרטין אליסון בסרט הקומדיה "אפטר פרטי".
בשנת 2019 גילם את עצמו בסרט הדרמה המקורי של נטפליקס; "חואניטה" בכיכובה של אלפרה וודארד. בשנת 2020 השתתף האנדרווד במיני-סדרת הדרמה הביוגרפית "בזכות עצמה" בנטפליקס, בכיכובה של אוקטביה ספנסר בה היא מגלמת את אשת העסקים והנדבנית מאדאם סי ג'יי ווקר. באותה שנה שיחק בדרמה הרומנטית "באמת אהבה".
מועמדויות ופרסים
אנדרווד זכה ב-4 פרסים מטעם ה-NAACP (ההתאחדות הלאומית לקידום אפרו-אמריקאים) בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, ב-1992 על משחקו בסרט הטלוויזיה "Murder in Mississippi", ב-1995 על תפקידו ב"פרקליטי אל איי", ב-1999 על תפקידו בסרט הטלוויזיה "Mama Flora's Family" וב-2001 על תפקידו בסדרה "City of Angels". באותה שנה הוענק לו פרס זה גם בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "פקודה לא חוקית". אנדרווד היה מועמד 4 פעמים נוספות לקבלת פרסים מטעם ה-NAACP.
אנדרווד נשוי מאז 1994, ואב לשלושה ילדים. בשנת 2000 בחר בו המגזין "פיפל" כאחד מ-50 האנשים היפים ביותר.
אנגלירו
אנגלירו (ספרדית: Angliru) ידוע גם בשמו הרשמי ג'ימונל, הוא הר באסטוריאס שבצפון ספרד, המתנשא לגובה של כ-1,570 מטר מעל פני הים. הדרך המפותלת והמפרכת לעלייה עליו משמשת לרוב לתחרויות רכיבה באופניים, והמפורסמת שבהן, וואלטה אספניה. אורך הטיפוס כ-11 קילומטרים, בשיפועים של 13%-14% בממוצע. הטיפוס לאנגלירו נחשב לאחד הקשים ביותר הנכללים במרוצי אופני כביש. ברוב הפעמים בהם היה על רוכבי האופניים להתגבר על העלייה התלולה היה זה בתנאים של ערפל כבד.
ג'ולי בואן
ג'ולי בואן לוטקמאייר (באנגלית: Julie Bowen Luetkemeyer; נולדה ב-3 במרץ 1970) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. היא ידועה בזכות גילום הדמות קארול ווסי בסדרה הדרמה-קומית "אד" ברשת NBC, דניס באוור בסדרת הדרמה המשפטית "בוסטון ליגל" ברשת ABC, ובשל דמותה כקלייר דאנפי בסיטקום "משפחה מודרנית" של ABC; עבור תפקיד זה זכתה בשני פרסי אמי לשחקנית משנה מצטיינת בסדרת קומית מתוך שש מועמדויות.
תחילת דרכה
בואן נולדה בשם ג'ולי בואן לוטקמאייר (Julia Bowen Luetkemeyer) בבולטימור, מרילנד, האמצעית מבין שלוש בנות לסוזן (פריי) וג'ון אלכסנדר לוטקמאייר ג'וניור, יזם נדל"ן במקצועו. אחותה הגדולה מולי לוטקמאייר היא מעצבת פנים, ואחותה הקטנה אנני לוטקמאייר היא רופאה שמתמחה בטיפול באיידס. בואן קיבלה תואר ראשון מאוניברסיטת בראון, עם התמחות בחקירת הרנסאנס האיטלקי. בשנה הראשונה באוניברסיטה, בואן שהתה בפירנצה, איטליה. במהלך לימודיה בקולג', היא הופיעה בהצגה "ברנשים וחתיכות", בסרט "Stage Door" ובסרט הטלוויזיה "Lemon Sky". לפני שסיימה לימודיה היה לה תפקיד בסרט העצמאי "Five Spot Jewel".
קריירה
היא שיחקה את מושא אהבתו של הדמות הראשית בסרט "גילמור המאושר", והופיעה בסרטים "זאב אמריקאי בפריז" ו"בעל משוכפל". היו לה תפקידי אורח בסדרות שולחן לחמישה וStrange Luck ותפקיד חוזר בסדרה ER בתור בת זוגו של ד"ר קרטר.
תפקידה הבולט הראשון בטלוויזיה היה בסדרה אד בה שיחקה את המורה לאנגלית ומושא אהבתו של הדמות הראשית, אד סטיבנס, קארול ואסי. היה לה תפקיד אורח בסדרה אבודים בתור שרה שפרד. בסתיו 2005 היא הצטרפה לקאסט הסדרה "בוסטון ליגל", בה שיחקה את הדמות דניס באוור. היא עזבה את הסדרה ב-2007 וחזרה להופעת אורח ב-2008. באותה שנה היא החלה להופיע בסדרה "העשב של השכן" בתור ליסה, מושא אהבתו של סילס.
החל מסתיו 2009 בואן מככבת בקומדיית המצבים של ABC "משפחה מודרנית" בתור קלייר דאנפי. ביולי 2010 היא הייתה מועמדת על תפקידה בסדרה לפרס אמי בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת קומדיה, ובשנים 2011 ו-2012 זכתה בפרס.
בשנת 2011 שיחקה לצד פולה פטון בקומדיה "לקפוץ מעל המטאטא" בבימוי סלים אקיל. בשנת 2012 כיכבה במותחן הפוליטי "קרב סכינים" של הבמאי ביל גאטנטאג. בשנת 2014 נתנה את קולה לסרט האנימציה "מטוסים 2: לוחמי האש".
בנובמבר 2021, חברת ההפקות של בואן, Bowen & Sons, נקנתה על ידי חברת ההפקות "Universal Television" שבבעלות תאגיד התקשורת קומקאסט.
חיים אישיים
ב-9 בספטמבר 2004 בואן נישאה לסוכן הנדל"ן סקוט פיליפס. ב-10 באפריל 2007 נולד בנם הראשון, אוליבר מקלאנהאן פיליפס. ב-8 במאי 2009 נולדו בניה התאומים, ג'ון וגאס. בפברואר 2018, היא הגישה מסמך גירושים מפיליפס, והשניים התגרשו סופית ב-13 בספטמבר 2018.
בואן היא הדוברת של חברת הקוסמטיקה "Neutrogena".
ליל הארדין ארמסטרונג
ליל הארדין ארמסטרונג (באנגלית: Lil Hardin Armstrong; 3 בפברואר 1898 – 27 באוגוסט 1971) הייתה פסנתרנית ג'אז, מלחינה, זמרת ומובילת להקה אמריקאית. היא הייתה אשתו השנייה של לואי ארמסטרונג, שאיתו שיתפה פעולה בהרבה הקלטות בשנות ה-1920.
היא הלחינה מספר להיטים הכוללים את "Just for a Thrill" (שנהייה להיט כשריי צ'ארלס ביצע אותו מחדש בשנת 1959) ו"Bad Boy" (שהפך ללהיט של רינגו סטאר בשנת 1978). ארמסטרונג הוכנסה אל היכל התהילה של המוזיקה של ממפיס בשנת 2014.
רקע
היא נולדה בממפיס, טנסי, בשם לילאן הארדינג. שם גדלה בביתה עם סבתה, פריסיליה מרטין, אמה לשעבר מהעיר השכנה אוקספורד מיסיסיפי. למרטין היה בן אחד ושלוש בנות, כשאחת מהן היא דמפסי, אמא של ליליאן. פריסיליה מרטין אז העבירה את משפחתה אל ממפיס כדי לברוח מבעלה, דרך שכלל חברי המשפחה עשו בכרכרה רכובת חמור. אמה של ליליאן נישאה לוויל הארדן, וליליאן נולדה ב-3 בפברואר 1898. אביה של ליליאן, וויל, נפטר כשהיא הייתה בת שבע ואימה נישאה לאחר מכן בשנית.
בצעירותה ליליאן למדה למדה לנגן בפסנתר בעיקר המנונים, מזמורים נוצריים ומוזיקה קלאסית. לאחר מכן נמשכה למוזיקה הפופולרית ולבלוז.
השכלה מוקדמת ומנטורים
הארדין קיבלה לראשונה שיעור פסנתר מהמורה שלה בכיתה ג', ויולט וויט. לאחר מכן, אמה רשמה אותה לאוניברסיטת פיסק, מכללה בנאשוויל הנועדה עבור אפרו-אמריקאים, שם למדה גישה שונה ונעימה יותר עבור נגינתה בפסנתר. היא קיבלה את התעודה שלה מפיסק וחזרה לממפיס ב-1917. באוגוסט 1918 היא עברה עם אמה ואביה החורג לשיקגו. בזמן זה, הארדינג התמקצעה בקריאת תווים והשיגה עבודה כמדגימת פרטיטורה בחנות מוזיקה.
כשהחלה לעבוד בחנות, לורנס דאו, מוביל להקה בזמנו, פנה אל הארדין והציע לה להצטרף ללהקתו תמורת סכום כסף רב יותר מששילמו לה בחנות. מהידיעה שאמה לא תאשר את החלטתה לעבוד בלהקה, היא שיקרה לאמה ואמרה לה שמשרתה החדשה היא נגנית פסנתר בבית ספר לריקוד. שלושה שבועות לאחר מכן הלהקה התקדמה ועברה בין בתי קפה ומועדונים עד שנשכרה לנגן בבר "דרימלנד" (Dreamland) בשיקגו. שם הופיעו אמנים רבים כגון אלברטה האנטר וקינג אוליבר. כשקינג אוליבר ולהקתו החליפו את הלהקה של דאו, אוליבר ביקש מהארדין להישאר לנגן איתו. היא ניגנה עם אוליבר ב"דרימלנד" בשנת 1921 כאשר הציעו ללהקה לנגן במשך שישה חודשים בסן פרנסיסקו, ולאחר מכן הארדין חזרה לשיקגו ושאר חברי הלהקה המשיך ללוס אנג'לס. לאחר מכן היא למדה במכללת ניו יורק למוזיקה, והשלימה לימודים מתקדמים בשנת 1929.
נישואין וגירושין
חזרה בשיקגו, הארדין חזרה לעבוד ב"דרימלנד" כפסנתרנית כחלק מאורכסטרה עבור כנר ואמן וודוויל. בזמן זה התאהבה בג'ימי ג'ונסון, זמר צעיר מוושינגטון הבירה ושניהם נישאו ב-22 באוגוסט 1922. קשר זה הסתיים בגירושין לאחר זמן קצר. להקתו של אוליבר חזרה מקליפורניה ובמהרה חזרה לעבוד ב"דרימלנד" כשהארדין הפסנתרנית.
הלהקה של קינג אוליבר נהנתה מהצלחה רבה ב"דרימלנד" כשאוליבר שלח הזמנה ללואי ארמסטרונג להצטרף ללהקתו כקורנן שני. בזמן זה ארמסטרונג החל להיות ידוע בניו אורלינס והחשיב את אוליבר כמנטור עבורו. תחילה, הארדין לא התרשמה מלואי, שהגיע לשיקגו לבוש בבגדים ותסרוקת שהיא קראה לה "כפרית מדי" עבור שיקגו, אבל היא התאמצה כדי "להוציא ממנו את הכפר", וזוגיות רומנטית התפתחה ביניהם. בהיותה בעלת ניסיון בגירושין, הארדין עזרה לארמסטרונג בגירושיו מאשתו הראשונה, דייזי, שממנה נפרד עוד בשהותו בניו אורלינס. הארדין וארמסטרונג נישאו ב-4 בפברואר 1924.
הארדין לקחה את ארמסטרונג לקניות ולימדה אותו איך להתלבש באופנתיות, שינתה לו את תסרוקת השיער וחתרה כדי לטפח לו את הקריירה. היא הרגישה שהוא מבזבז את כישרונו כנגן בתפקיד שני. ארמסטרונג נהנה מאוד מלנגן לצד האליל שלו, אבל הארדין שכנעה אותו לפרוש מהלהקה והשותפות עם אוליבר ובספטמבר 1924 הוא קיבל משרה בלהקתו של מוביל הלהקה פלצ'ר הנדרסון בעיר ניו יורק מה שהביא לו הצלחה רבה, בעוד שהארדין נשארה בשיקגו והמשיכה לנגן אצל אוליבר ולאחר מכן הובילה להקה משלה. כשהלהקה של הארדין התקבלה לנגן ב"דרימלנד" בשיקגו היא הכינה שלט ענק עבור חזרתו של ארמסטרונג הנושא את הכיתוב "נגן החצוצרה הטוב ביותר בעולם".
הארדין לאחר מגן ניגנה בלהקה של ארמסטרונג הLouis Armstrong and his Hot Five ואת החזרות וההקלטות החלו ב-15 בנובמבר 1925 בביתם של הארדין וארמסטרונג בשיקגו. לקראת סוף שנות 1920 הארדין וארמסטרונג התרחקו. הוא הקים להקה חדשה שנשאה את אותו השם והארדין הרכיבה מחדש את הלהקה הקודמת שלה עם פרדי קפארד ולהקתה נחשבה נחותה רק אל מול להקתו של ארמסטרונג. הארדין וארמסטרונג נפרדו ב-1931 כשהוא ניהל רומן עם אישה אחרת.
שנים מאוחרות ויצירה אישית
בשנות 1930, נהגה לקרוא לעצמה "גברת לואי ארמסטרונג" בזמן שהובילה אורכסטרה המורכבת מנשים בלבד ששודרה ברשת הרדיו NBC בכל ארצות הברית. באותו עשור היא הקליטה שירת סווינג עבור חברת התקליטים דקה והופיעה במלווה בפסנתר עם אמנים אחרים.
בשנות ה-40 המאוחרות ושנות ה-50 המוקדמות הארדין עבדה כאמנית סולו כשהיא שרה ומנגנת בפסנתר. בשוף שנות ה-40 היא החליטה לעזוב את עסקי המוזיקה ולהפוך לחייטת ונרשמה לקורס תפירה. מטלת הסיום שלה בקורס הייתה לתפור ללואי ארמסטרונג טוקסידו, שהוצג לאחר מכן במסיבת קוקטייל בניו יורק שהיא ערכה לחגיגת תחום העיסוק החדש שלה. הארדין המשיכה לתפור עבור חברים בלבד ונהגה לחלק לחבריה חולצות שהיא תפרה בימי הולדתם עם חתימת שמה בתחתית החולצה.
הארדין המשיכה לנגן בפסנתר ולהופיע באזור שיקגו ושיתפה פעולה עם נגנים רבים. בשנות ה-50 הוזמנה להקליט את קולה ונגינתה עבור פרויקטים שונים בנושא תרבות הג'אז בשיקגו. ב-1962 היא החלה לכתוב אוטוביוגרפיה אבל התחרטה כאשר הבינה שהספר עומד לספר על מקרים שיכולים לגרום ללואי אי נוחות, אז היא דחתה את הפרויקט עד לאחר מותו של לואי. היא נפטרה לפני שסיימה לכתוב את הספר.
מותה ומורשת
בשנת 2004 מחוז הפארק בשיקגו שינה את שמו של פארק קהילתי לזכרה.
יצירתה המקורית "Oriental Swing" נדגמה על ידי מוזיקאי האלקטרו-סווינג פרוב דטלר כדי ליצור את השיר מ-2012 "Booty Swing". השיר קיבל הכרה בינלאומית כששברולט השתמשו בו לפרסומת בשנת 2013.
יחסי ברזיל–יוון
יחסי ברזיל–יוון מתייחס ליחסים הבילטרליים וההיסטוריים בין ברזיל לבין יוון.
היסטוריה
המדינות נהנות "מהיחסים הדו-צדדיים [שהיו] תמיד טובים ומתקדמים בצורה חלקה", על פי משרד החוץ היווני.
ב-30 בדצמבר 2016 נמצאה גופת דיפלומט יווני בן 59 שנשרפה במכונית בשכונת פיגארה בעיר ריו דה ז'ניירו, לאחר שנעדר מאז יום שני באותו השבוע. השערת החטיפה נפסלה, מכיוון שהם לא יצרו קשר עם השגרירות ומשרדי החוץ של יוון וברזיל לא התייחסו למקרה שנחקר. הוא כיהן כקונסול בברזיל בין 2001 ל-2004, בנוסף הוא כיהן כשגריר בלוב בין השנים 2012–2016.
ביקורים רשמיים
ב-10 השנים האחרונות, היו כמה ביקורים רמי דרג בין שני העמים, כולל משלחת פרלמנטרית ברזילאית שביקרה ביוון, "ביקור גומלין" של משלחת פרלמנטרית יוונית, פגישה בין שני שרי חוץ. וביקור של ראש ממשלת יוון "לרגל פגישת ה-LAC של האיחוד האירופי בריו דה ז'ניירו בשנת 1999."
המפגש של שני שרי החוץ באפריל 2009 הייתה הפעם הראשונה בה ביקר שר החוץ הברזילאי ביוון בתפקיד רשמי. דורה בקויאניס מיוון וסלסו אמורים מברזיל דנו בהזדמנויות לעשייה משותפת ולשיתוף פעולה נוסף בתחומי התיירות, בניית מטוסים, ספנות, חקלאות וסחר כללי. יוון התחייבה לתמוך בהצעתה של ברזיל לקבל מקום קבוע במועצת הביטחון של האו"ם, בעוד ברזיל התחייבה לתמוך ביוון בקבלת תפקיד במועצה לזכויות האדם בשנת 2013.
נציגויות דיפלומטיות
ברזיל מחזיקה ביוון שגרירות באתונה וקונסוליה כללית בסלוניקי. מאידך, יוון מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה, ו-8 קונסוליות בקוריטיבה, מנאוס, רסיפה, ריו דה ז'ניירו, סלבדור, סנטוס, סאו פאולו וויטוריה.
ג'ון אירווינג
קורות חייו
ג'ון אירווינג נולד ב-1942 וגדל בניו המפשייר בבית הספר אקסטר, שבו אביו היה מורה להיסטוריה רוסית, מתגורר כעת לסירוגין בטורונטו ובדרום ורמונט. נשוי בשנית, אב לשני בנים, קולין וברנדון, מנישואיו הראשונים, ולאוורט, מנישואיו השניים.
הוא החל להתאבק בשנת 1956, כשהיה בן 14. השתתף בטורניר האחרון בגיל 34, הוסמך כשופט בגיל 23, כשכבר היה נשוי ואב לקולין. המשיך לאמן עד גיל 47, גם לאחר שכבר התפרנס מכתיבה.
לדבריו, היה תלמיד גרוע בבית הספר, עקב דיסלקסיה, שעדיין לא ידעו לאבחן בזמנו, ובגלל שגיאות הכתיב הרבות שלו נשלח לפסיכולוג. לדבריו, בנוסף לקשייו בלימודים, הקדיש את רוב זמנו לקריאת ספרים, דבר שהוביל לכך שנאלץ להישאר שנה חמישית (בבית ספר של 4 שנים). לדבריו, קרא כבר בתיכון את כל הסופרים שעתידים להשפיע עליו בהמשך חייו.
לאחר התיכון התקבל לאוניברסיטת פיטסבורג, אך לאחר שבתיכון היה קפטן נבחרת היאבקות, שם היה מחליף והשתתף במהלך כל העונה בטורניר אחד בלבד. החליט לעזוב את האוניברסיטה ולחזור לניו המפשייר. הוא תירץ זאת למאמן שלו בכך שהוא מתגעגע לחברה שלו (אף על פי שלא הייתה לו חברה באותה התקופה). לאחר שנה באוניברסיטת ניו המפשייר, שגם בה לא היה מרוצה (לאוניברסיטה לא הייתה כלל נבחרת היאבקות, והוא השתתף בטורנירים כמתאבק לא משויך), נסע לתוכנית לימודי חוץ בווינה.
לדברי אירווינג, לא ידע דבר על אנטישמיות עד שהגיע לווינה, שם פעמים רבות חשבו שהוא יהודי, משום ששם משפחתו נפוץ כשם פרטי של יהודים. שותפו לחדר היה סטודנט אמריקאי גבוה, בלונדיני ויהודי. כך שהם פיתחו להם הרגל, שכאשר היה אפילו שמץ של טון אנטישמי בהתנהגות כלפי אירווינג, הוא נהג לומר בגרמנית "הוא היהודי, אידיוט שכמוך". <BR>כשחזר לווינה כדי לקדם את ספרו תפילה לאואן מיני, העלה את נושא האנטישמיות והסובלנות של הוינאים כלפי גזענות וגלוחי הראש; הוא גם ציין את העובדה שמאז שנודע תפקידו של קורט ולדהיים במלחמת העולם השנייה, עלתה הפופולריות שלו בווינה. התקשורת לא אהבה את הביקורת הזאת.
דרכו כסופר
את הסיפור הקצר הראשון שלו פרסם אירווינג בהיותו תלמיד תואר ראשון, ותמורתו קיבל 1,000 דולר. בשנת 1968 קיבל 7,500 דולר כמקדמה על ספרו הראשון, ממנו נמכרו 8,000 עותקים. בעת כתיבת 4 ספריו הראשונים עבד במקביל במשרה מלאה. התפרנס מהוראת כתיבה יוצרת ואימון נבחרות היאבקות. אחד ממוריו לכתיבה יוצרת היה קורט וונגוט, שהשפיע עליו.
לדברי אירווינג, בהיאבקות, כמו בכתיבה, יש לו שמינית כישרון ושבע שמיניות משמעת. את בניו קולין וברנדון אימן להיות אלופי היאבקות, שהוא לא זכה להיות.
שם עצם
תפקידם התחבירי של שמות העצם נקבע בהתאם ליחסיהם עם שאר מרכיבי המשפט, ובהתאם להיררכיה שלהם בתוכו. זאת בניגוד לפועל כלומר שם העצם מגיע מלפני הפועל, למשל, שתפקידו התחבירי במשפט כנשוא הוא קבוע. כך, במשפט: "דני אכל תפוח", שם העצם דני יתפקד כנושא המשפט, אולם במשפט "נורית פגשה את דני", אותו שם עצם דני, יתפקד כמושא ישיר, משום שהיחסים שהוא מקיים עם הפועל הם אחרים.
גם כינויי גוף הם שמות עצם, והם מתנהגים מבחינה תחבירית כשמות עצם, צרים ומיוחדים.
מאפיינים
להלן מספר מאפיינים של שמות עצם כלליים:
בשפות מסוימות שם העצם מקיים התאם (agreement) עם הפועל, למשל במין ובמספר. דוגמה להתאם במספר: "הילד הלך" לעומת "הילדים הלכו"; דוגמה להתאם במין: "הילד הלך" לעומת "הילדה הלכה".
מבנה שם העצם
קבוצה גדולה של שמות עצם מורכבת מצירוף של משקלים ושורשים. תת קבוצה של קבוצה זאת היא קבוצת שמות הפעולה. כמו כן, ניתן להרכיב שמות עצם חדשים על ידי הוספת תחיליות או מוספיות לשמות עצם קיימים (כולל אלה שנוצרו מצירוף של שורש ומשקל), או על ידי הלחמת שני שמות עצם.
בוב גייל
מייקל רוברט "בוב" גייל (נולד ב-25 במאי 1951) הוא תסריטאי, מפיק ובמאי אמריקאי. הוא מפורסם כמי שכתב, ביחד עם רוברט זמקיס, את התסריט לסרט המדע-בדיוני "בחזרה לעתיד"; כמו כן, היה התסריטאי של שני סרטי ההמשך לסרט זה. גייל גם היה המפיק של כל שלושת הסרטים, ביחד עם ניל קנטון.
גייל היה מועמד בתחרות פרס האוסקר ה-58 בקטגוריית התסריט המקורי הטוב ביותר, ביחד עם זמקיס, על "בחזרה לעתיד", אך בסופו של דבר הפרס הוענק לתסריטאי הסרט "העד".
ביוגרפיה
גייל נולד סמוך בקרבת סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית, בנם של מקסין (שם נעוריה: קיפל), סוחרת אמנות וכנרת, ומארק ר' גייל, עורך דין. כנער, הוא יצר ספר קומיקס משלו בשם "הקיא הירוק" ("The Green Vomit"), וכן היה אחד ממייסדיו של מועדון קומיקס פופולרי בסנט לואיס. מאוחר יותר, הוא ואחיו, צ'ארלס גייל, יצרו שלושה סרטי חובבים שהיו פרודיה על Commando Cody. לגייל תואר BA בקולנוע של אוניברסיטת דרום קליפורניה משנת 1973; במהלך לימודיו הוא כתב ביקורות עבור פנזין שהוציא אחד מחבריו ללימודים. כמו כן, הכיר במהלך לימודיו את חברו ללימודים רוברט זמקיס.
קולנוע ותיאטרון
כתסריטאים, גייל וזמקיס שיתפו פעולה במספר הפקות של סרטים, ביניהם: "1941", "I Wanna Hold Your Hand", "Used Cars", ו-"Trespass", כאשר עלילתו של הסרט האחרון ממוקמת במזרח סנט לואיס, אילינוי, סמוך למקום הולדתו של גייל.
בשנת 1985, גייל וזמקיס היו מועמדים לפרס אוסקר בקטגוריה התסריט המקורי הטוב ביותר על הסרט "בחזרה לעתיד". בשנת 2002, גייל שימש לראשונה כבמאי קולנוע של סרט באורך מלא, כאשר ביים את "Interstate 60". קודם לכן הוא כתב וביים סרט קצר (45 דקות אורכו) בשם "Mr. Payback: An Interactive Movie", משנת 1995.
מרוץ קטעים
מרוץ קטעים (טור) הוא מרוץ אופני כביש שאורכו עולה על יום רכיבה אחד. בדרך כלל מרוצי הקטעים כוללים כ-6-7 קטעים המשתרכים על-פני שבוע ימים, קטע אחד בכל יום. דוגמאות למרוצים כאלה הם: בעבר היו מרוצים בהם היה נהוג לרכוב 2 קטעים ביום. ישנם גם שלושה מרוצי קטעים האורכים שלושה שבועות כל-אחד, אלו הם הגרנד טורס (מאנגלית: "סיבובים גדולים"). מדובר בשלושת המרוצים היוקרתיים ביותר בעולם אופני הכביש: בכל אחד שלושת המרוצים האלה עוברים רוכבי האופניים, במשך כשלושה שבועות, 3,500 ק"מ במישורים, הרים ועמקים בכל מדינה, ובסוף התחרות מוכרז המנצח האדם שסיים את המרוץ בזמן הקצר ביותר באופן מצטבר.
בוב גייל
קולנוע ותיאטרון
ב-31 בינואר 2014, הוכרז כי החלה הפקתו של עיבוד למחזמר של "בחזרה לעתיד". המחזמר, אשר נמצא בשלבי פיתוח על ידי התסריטאים המקוריים רוברט זמקיס ובוב גייל, צפוי לעלות בשנת 2015, ביום השנה ה-30 של הסרט. לדברי גייל, המחזמר יהיה "נאמן לרוח הסרט המקורי".
קומיקס
גייל כתב בעבור מספר חוברות קומיקס, ביניהן:
אלסנדרו פאבוליני
אלסנדרו פאבוליני (באיטלקית: Alessandro Pavolini; 27 בספטמבר 1903 – 28 באפריל 1945) היה עיתונאי, פוליטיקאי ואיש ציבור איטלקי, מזכיר המפלגה הפשיסטית באיטליה בתקופת הרפובליקה של סאלו.
קריירה מוקדמת
פאבוליני נולד בפירנצה, בנו של פאולו אמיליו פאבוליני מומחה ידוע לשפת הסנסקריט ושאר שפות אינדו אירופיות. הוא סיים בהצטיינות לימודי משפטים באוניברסיטת פירנצה, ולימודי מדע המדינה באוניברסיטת לה ספיאנצה ברומא, כאשר את שני התארים למד במקביל, כשהוא נוסע הלוך ושוב בין הערים.
לאחר שהצטרף לתנועתו של בניטו מוסוליני בפירנצה, לקח חלק בפעילות המיליציה הפאשיסטית החולצות השחורות. במהלך המצעד על רומא, ב-1922, שנועד ללחוץ על המלך ויטוריו אמנואלה השלישי למנות את מוסוליני לראש הממשלה, הוביל פאבוליני כיתת צועדים. לאחר עליית הפאשיזם קיבל פאבוליני משימות בתחום התרבות, וכתב לעיתונים פאשיסטים. הודות להיכרותו עם מנהיג הפשיסטים בפירנצה, לואיג'י רידולפי החל לעסוק בפוליטיקה פעילה. בשנת 1927 מונה לסגנו של רידולפי, ובין 1929 ל-1934 היה מנהיג המפלגה הפאשיסטית בפירנצה, כמו גם עורך עיתון פאשיסטי בשם "בארג'לו". בכתביו ניסה פאבוליני ליצור לפאשיזם תדמית אריסטוקרטית ואינטלקטואלית. הוא יזם סידרה של אירועים תרבותיים, אשר חלקם שרדו את שלטון הפאשיזם, כגון אירוע ה"קאלצ'ו פיורנטינו" השנתי, יום ספורט בנוסח ימי הביניים, ותצוגת האומנים על גשר ה"פונטה וקיו". בין 1934 ל-1942 כתב בקביעות עבור ה"קוריירה דלה סרה".
קידומו הפוליטי
לאחר שהתקבל למנהיגות הארצית של המפלגה הפאשיסטית ב-1932, החל לפעול בשדה הפוליטיקה הלאומי והפך למנהיג הקונפדרציה הארצית של האומנים והאמנים הפשיסטים. עמדה זו נחשבה למנהיגות בקורפורציה, השיטה הכלכלית שייסד מוסוליני, והוא הצטרף למוסד החשוב "מועצת הקורפורציות". במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה לחם בדרגת סגן, בפלוגה עליה פיקד גליאצו צ'אנו, וכתב על חוויותיו עבור ה"קוריירה דלה סרה". כן המשיך בכתיבת מאמרים בעלי אופי תרבותי. ב-1939 מונה על ידי מוסוליני לשר התרבות העממית ובתפקידו זה שירת עד לשנת 1943.
לאחר הדחתו של מוסוליני, בשנת 1943 על ידי המועצה הפאשיסטית העליונה, שהביאה להשתלטות גרמניה הנאצית על צפון איטליה, והקמת ממשלת בובות בראשות מוסוליני, שכונתה הרפובליקה של סאלו, קודם פאבוליני למשרת מזכיר המפלגה הפאשיסטית, שעברה "טיהור" ונקראה עתה "המפלגה הרפובליקנית הפשיסטית". פאבוליני היה הראשון והיחיד שנשא במשרה זו. פאבוליני קנה לו שם של פאשיסט קנאי וחסר רחמים. על אף שהיה מנסחו של "מניפסט ורונה" בן 18 הנקודות, מנובמבר 1943, שהבטיח לעם האיטלקי בחירות חופשיות ודמוקרטיה, היה בין הפעילים ברדיפת אויבי המשטר. בין היתר נטל חלק פעיל במשפטי ורונה, בהם הוצאו להורג 5 מחברי המועצה הפאשיסטית העליונה שנטלו חלק בהדחת מוסוליני, ובהם גליאצו צ'אנו, מפקדו לשעבר וחתנו של מוסוליני. פאבוליני לקח חלק פעיל בהקמת "הבריגדות השחורות" מיליציה פאשיסטית שנטלה חלק במלחמת האזרחים שפרצה בשטחי הרפובליקה, והייתה אחראית למעשי טבח כלפי התנועה הפרטיזנית שקמה בשטחים אלו.
עם התמוטטות הרפובליקה של סאלו, נתפס על ידי הפרטיזנים, והוצא להורג בדונגו.
קולסלאו
קולסלאו (מהולנדית: Coleslaw, בישראל מכונה לעיתים סלט כרוב) הוא סלט העשוי בעיקר מכרוב לבן מגורר. לרוב מוסיפים גם גזר מגורר. ישנן גרסאות רבות למאכל, כגון הוספת כרוב אדום, אננס או תפוח. הרוטב המסורתי הכיל שמן צמחי וחומץ או ויניגרט. גרסאות מודרניות יותר מכילות מיונז או תחליפיו, ויש המוסיפים גם חרדל ומלח.
מכינים את הסלט עם הרוטב לפחות כמה שעות לפני ההגשה כדי לאפשר לטעמים להתערבב ולכרוב להתרכך. הכרוב עשוי להיות קצוץ, מגורר לרצועות או חתוך לריבועים.
בישראל מוגשת גרסה עם מיונז וגרסה עם שמן, מכרוב לבן או אדום או שניהם יחד. לכרוב הלבן מוסיפים לרוב גזר.
קולסלאו משמש כמאכל נלווה, למשל בארוחת צהריים ובארוחת מנגל. הוא משמש גם כמילוי לכריכים, בעיקר כריכי בשר כגון נקניקים שונים, המבורגר או נקניקייה. בשוודיה הוא מוגש ברוטב שמן וחומץ לצד פיצה.
הסלט המודרני לא הומצא לפני המאה ה-18 כיוון שרק אז הומצא המיונז. מקור שמו של הסלט במונח ההולנדי "koolsla", קיצור של "koolsalade" שמשמעותו "סלט כרוב". בדרום ארצות הברית מקצרים את השם "קולסלאו" ל"סלאו" והמילה "סלאו" הפכה למונח בפני עצמה, כך שקיימים כעת סוגי סלאו אחרים כמו ברוקולי סלאו.
אסתויהאד
אסְתְוִיהַאד (בפהלווי: astwihād; באווסטית: Astō.vīδōtu; בפרסית: استویهاد או استویداد) הוא דיוו המוות במיתולוגיה הפרסית.
רכסי פורד
רכסי פורד (באנגלית: Ford Ranges) היא קבוצה של רכסי הרים בחלק הצפון - מערבי של ארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
ההרים מצויים מזרחית למדף הקרח סלצברגר, ולמפרץ בלוק.
גילוי ההרים
ההרים התגלו ב־5 בדצמבר 1929 על ידי ריצ'רד בירד, במסגרת משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה.
מקור השם
בירד נתן לרכסים את שמם.
בירד קרא להרים על שמו של אדסל פורד (Edsel Ford) בנו של הנרי פורד מחברת המנועים פורד, שסייע במימון המשלחת.
גאוגרפיה
רכסי פורד כוללים את האתרים הבאים:
אחד האתרים הידועים ברכסי פורד הוא מונולית הבילבורד.
לקריאה נוספת
• Bruce Luyendy, Stan Cisowski, Christine Smith, Steve Richard, David Kimbrough, Paleomagnetic study of the northern Ford Ranges, western Marie Byrd Land, West Antarctica: Motion between West and East Antarctica, https://doi.org/10.1029/95TC02524
• S. M. Richard, C. H. Smith, D. L. Kimbrough, Paul G Fitzgerald, B. P. Luyendyk, M. O. McWilliams, Cooling history of the northern Ford Ranges, Marie Byrd Land, West Anarctica, Tectonics, 13(4), 837-857.
מולרה אוגונדיפה
מולרה אוגונדיפה (באנגלית: Omolara Ogundipe; 27 בדצמבר 1940 – 18 ביוני 2019), מוכרת גם כמולרה אוגונדיפה-לזלי (Omolara Ogundipe-Leslie), הייתה משוררת, מבקרת, עורכת, פמיניסטית ואקטיביסטית ניגרית. נחשבת לאחת הסופרות החשובות ביותר בתחומי פמיניזם אפריקאי, לימודי מגדר ותאוריה ספרותית. הייתה מבקרת חברתית ופעלה בעיקר לקידום פמיניזם בקרב נשים אפריקאיות בפרט ופמיניזם בכלל. היא תרמה את היצירה "לא מסתובבת על ציר הזיקה" לאנתולוגיה של 1984, "אחות גלובלית": "אנתולוגיה של נשים בינלאומיות", בעריכת רובין מורגן. היא הטביעה את המונח STIWA - שינוי חברתי באפריקה כולל נשים.
ביוגרפיה
נולדה בלאגוס, ניגריה, למשפחה של אנשי חינוך ואנשי דת. היא סיימה תואר ראשון באנגלית בהצטיינות והייתה האדם הניגרי הראשון שקיבל תואר ראשון באנגלית בהצטיינות מאוניברסיטת לונדון. מאוחר יותר היא קיבלה דוקטורט בנרטולוגיה (התאוריה של נרטיב) מאוניברסיטת ליידן בהולנד, אחת האוניברסיטאות העתיקות ביותר באירופה. היא לימדה אנגלית, כתיבה, ספרות השוואתית ומגדרית מנקודת המבט של לימודי התרבות ופיתוח באוניברסיטאות במספר יבשות. מולרה אוגונדיפה הייתה פרופסור לאנגלית וטכניקה השוואתית באוניברסיטת פורט הארקורט, מדינת ריברס ניגריה. אוגונדיפה הייתה בחוד החזית של הדינמיות התאורטית המתגלגלת בתוך הפמיניזם האפריקאי, הייתה לה הבנה תרבותית חזקה ומושרשת לגבי הדינמיקה ביחסים בין המינים בחברה היורו-קולוניאלית והקולוניאלית כציר לתאוריה. היא טענה שנשים אפריקאיות מדוכאות יותר על רקע זהויותיהן המרובות, בחלקן זהויות שנהנות ממעמד והכרה. היא מתחה ביקורת על מצוקתן של נשים אפריקניות, בשל השפעתם של מבנים קולוניאליים ונאו-קולוניאליים שהעמידו גברים אפריקאים בשיא הריבוד החברתי. מצוקתם נובעת גם מהפנמת הפטריארכיה של נשים אפריקאיות עצמן. עיקר פועלה היה סביב הבנת מורכבות הסטטוסים של נשים אפריקאיות בתרבויות שלהם לטובת מחקר נשים אפריקאיות. מולרה אוגונדיפה הייתה חלק ממנהיגות של אקטיביזם פמיניסטי ומחקרי מגדר באפריקה מזה עשרות שנים. היא הייתה מייסדת ומנהלת הקרן לחינוך ולמעקב בינלאומי שהוקדשה ללימוד נשים צעירות את הדוקטרינה ואת מעלותיהן של תאוריות פמיניסטיות ושוויון בין המינים. היא התגוררה ועבדה במערב אפריקה, שם היא הקימה מרכזי כתיבה באוניברסיטאות, בנוסף לעבודתה על ספרות ומגדר, בתרומה למחויבותה לחינוך בין-דורי ולחונכות.
כתיבתה
מולרה אוגונדיפה הייתה ממובילי מחקר הפמיניזם והמגדר באפריקה מאז סיום לימודיה בשנת 1963 מאוניברסיטת לונדון, היא כתבה עבור פרסומים אקדמיים וכלליים רבים ופרסמה ספרי אי-בדיוני וכן אוסף של שירה. עבודתה נכללה באנתולוגיות של כתיבת נשים: היצירה שלה "לא מסתובבת על ציר המליות" היא באנתולוגיה של 1984. "אחיות גלובליות: אנתולוגיית הנשים הבין-לאומית", בעריכת רובין מורגן. שירים שכתבה נכללו באנתולוגיית בנות אפריקה שנת 1992.