cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דוד אריה פרידמן
ביוגרפיה
במוסקבה היה ממייסדי "חברת מדע" ועורכיה, חברה להוצאת ספר לימוד עבור האוניברסיטה העברית (בעתיד), יחד עם פרופ' רוזנטל, ופרופ' מינץ, ד"ר יהודה לייב קצנלסון (בוקי בן יוגלי), ד"ר שאול טשרניחובסקי וד"ר יהושע השל ייבין.
פרידמן היה בין מייסדי אגודת הסטודנטים הציוניים הראשונה במוסקבה – "יבנה", והיה מחברי "אזע" – החברה לשמירת הבריאות של היהודים.
פרידמן עלה לארץ-ישראל בשנת 1925, התיישב בתל אביב. עבד כרופא בגימנסיה הרצליה, והיה ממייסדי הפלוגות לעזרה ראשונה ליד "הפועל".
פרידמן חיבר את הלוחות העבריים לבדיקות הראיה.
בשנת 1936 היה ממארגני הקונגרס העולמי של רופאים יהודים בתל אביב.
היה יו"ר המועצה הארצית של הברית העולמית של רופאים יהודים.
כיהן כעורך הרפואה במשך 29 שנים.
הניח אשה סופיה יזרסקי, ילידת גרודנו, ושתי בנות: אסתר ומרים.
הפיגוע בקו 14א (2003)
הפיגוע בקו 14א היה פיגוע התאבדות שאירע ב-11 ביוני 2003 באוטובוס אגד קו 14א בירושלים. בפיגוע נרצחו 17 בני אדם, ונפצעו יותר ממאה. חמאס נטל על עצמו אחריות לפיגוע.
הפיגוע
ב-11 ביוני 2003, בשעה 17:30, עלה מחבל מתאבד מחופש לחרדי לאוטובוס אגד קו 14א בתחנה בשוק מחנה יהודה ברחוב יפו. כשהאוטובוס עבר בכיכר הדוידקה, פוצץ המחבל מטען חבלה שהכיל כמות גדולה של רסס על מנת למקסם את הפגיעה. 17 בני אדם נהרגו בפיגוע ויותר ממאה נפצעו. כמה עשרות מהם היו עוברי אורח.
חמאס נטל אחריות לפיגוע. השייח אחמד יאסין אמר לסוכנות רויטרס שהפיגוע התבצע כנקמה על ניסיון החיסול בבכיר החמאס עבד אל-עזיז א-רנתיסי. מקורות פלסטינים מסרו שהמחבל הוא עבד אל מועטי שבאנה, איש חמאס מתל רומיידה שבחברון. תביעות הוגשו נגד הבנק הערבי, בנק נטווסט ובנק קרדי ליונה בכך שסייעו כספית לחמאס.
זמן קצר לאחר הפיגוע הפציצו מסוקים ישראלים רכב נוסע במזרח עזה בו היו 2 בכירים בזרוע הצבאית של חמאס. כל ששת הנוסעים שהיו ברכב נהרגו.
בעקבות הפיגוע
דוברו של ראש ממשלת ישראל אריאל שרון אמר שהפיגוע מראה שהפלסטינים לא נקטו בסנקציות נגד החמושים. יושב ראש הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת גינה את הפיגוע וקרא לערבים ולישראלים להפסיק את האלימות. נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש גינה את הפיגוע וקרא לכל העמים לנתק סיוע כספי לטרוריסטים ו"לבודד אלה ששונאים עד כדי כך שהם מוכנים להרוג".
חלק ממשפחות ההרוגים האשימו את הממשלה והמדיניות שלה. הדס בן אליהו כתבה לשר הביטחון שאול מופז:
הנצחה
ברחוב יפו 95 נקבעה טבלת הנצחה ל-17 נרצחי הפיגוע הזה.
בתרבות הפופולרית
בשירו Road To Peace מהאלבום Orphans: Brawlers, Bawlers & Bastards מתאר טום וייטס את מאורעות הפיגוע ותוצאותיו.
שרון צור
שרון צור (נולד ב-28 בנובמבר 1963) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה
שרון צור נולד וגדל בקיבוץ גבעת ברנר, בו הוא מתגורר גם כיום. הוריו הם עומרי ובתיה צור, הם הכירו בלהקת כרמון, שם אביו היה אקורדיוניסט, אמו רקדנית והיא באה אחריו לגבעת ברנר. בהמשך, אביו עבד שנים רבות כמורה למוזיקה ואמו כפיזיותרפיסטית.
כנהוג בקיבוצים של אותם ימים שרון צור גר בלינה משותפת בבית הילדים ולמד מכיתה א' עד ט' ביחד עם כיתתו מהקיבוץ. אחד מבני כיתתו היה חמי רודנר. בקיבוץ היה בחוג דרמטי ושיחק בהצגות בית הספר. למד בתיכון האזורי גבעת ברנר. בצה"ל עשה צור קורס חובשים ושירת ביחידת החילוץ 669 של חיל האוויר, עבר קורס קצינים והשתחרר אחרי שירות בן חמש שנים. עם שחרורו עבד שנתיים בקיבוץ, טייל מעט באירופה, וערך טיול גדול למזרח הרחוק. צור למד שנה בפקולטה לחקלאות ברחובות והתקבל ללימודי רפואה, אך החליט במקום זאת ללמוד משחק, תחום שמשך אותו מאז ומעולם.
שרון צור למד משחק בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב במשך שלוש שנים וסיים ב-1993. בין חבריו לכיתה היו איציק כהן ואלחי לויט, שניים מארבעת חברי בנות פסיה. בתקופת לימודיו עבד כמאבטח בנמל התעופה בן-גוריון ובאל על.
בשנתו השלישית באוניברסיטה עשה מונודרמה בשם "מילכוד 82", שמספרת על קיבוצניק שלקה בהלם קרב במהלך מלחמת לבנון 1982 (צור עצמו התגייס לצבא בנובמבר 1982 ולקח חלק במלחמה כחייל בסדיר). כותב ההצגה היה רועי רשקס, שהיה קיבוצניק. לצורך ההצגה הם ערכו עבודת תחקיר בנושא הלם קרב. ההצגה הופיעה בתיאטרונטו 1993 והיא עדיין רצה במשך כל השנים מאז בידי צור ותיאטרון הקיבוץ ובתי ספר שונים שמציגים אותה כהכנה לצבא, צור משחק ומגיע פסיכולוג שמרצה בנושא.
תפקידו הראשון של שרון צור בתיאטרון היה בתפקיד אורי, בהצגה "הוא הלך בשדות" בתיאטרון באר שבע, לצידו שיחקה אפרת רייטן בתפקיד מיקה, שניהם בתפקידים הראשיים. בתקופה זו נולדה בתו הראשונה, מיקה, כשם הגיבורה בהצגה. בתום לימודיו באוניברסיטה החל לשחק בתיאטרון אורנה פורת, בו הוא משחק עד היום.
צור שימש מנחה בערוץ הילדים (1998-1993), לצידם של עמוס שוב, עינת ארליך, מיכל ינאי, יעל אבקסיס ושי אביבי. אחר-כך הופיע במשך שנתיים ב"רחוב סומסום".
הוא בוגר תוכנית Creative.Art.Team באוניברסיטת ניו יורק, בה שולבו שחקנים מישראל, ירדן, מצרים והרשות הפלסטינית בפרויקט מיוחד ליצירה הצגה משותפת.
צור שיחק בכמה דרמות טלוויזיוניות, הראשונה המשמעותית שבהן הייתה "רמת אביב ג'", בה גילם את דמותו של אילן גבעון, המאהב של עידית לינוביץ' (גילת אנקורי), במקביל שיחק עם אנקורי בהצגה "בעל ברבוע" בתיאטרון בית ליסין.
שרון צור שיחק לצד אמנון וולף בסדרת הטלוויזיה "כנפיים", על קורס טיס, בערוץ 1 ובסרט הטלוויזיה המדובר "באזז", על רצח נהג המונית דרק רוט, בערוץ 2. ב"כנפיים" צור שיחק את מדריך הטיס המתחשב ווולף שיחק את מדריך הטיס הקשוח וב"אנס הבושם" צור שיחק את השוטר האינטליגנטי, שפותר את תעלומת הרצח ווולף שיחק את השוטר הביריון. כהכנה לתפקיד הסתובב צור במשך שבוע בתל אביב ביחד עם בלשים של מרחב ירקון.
ב-2011 שב לתיאטרון באר שבע ושיחק את פיטר במחזמר "קומפני", בבימויו של רפי ניב.
במאי 2012 החל לשחק בתיאטרון חיפה בהצגה "אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה", על-פי ספרו של אשכול נבו ביחד עם חברתו לעבר בערוץ הילדים אביגיל אריאלי.
צור מלמד ומביים בתיאטרון, בקבוצות של מבוגרים חובבים. עבד במשך עשר שנים כרכז תרבות של מועצה אזורית ברנר. מאז 2012 משמש כעוזר למנהל בית יד לבנים אשדוד ועוסק בפיתוח תוכניות תרבות במקום.
החל מ-2015, הוא משחק במחזמר "בילי שוורץ" שהועלה על ידי תיאטרון חיפה.
בשנים 2017–2018 השתתף בפסטיגל הנקרא "סטורי של פסטיגל-אגדה מעכשיו" בתפקיד שרון ממון, אביה של לירון.
בינואר 2020, הוציא לתחנות הרדיו סינגל בשם "ביום הראשון של החורף", שכתב המשורר אבי דבש והלחין טל שגב. בספטמבר של אותה שנה שיחק בעונה החמישית של הסדרה "כפולה" את דמותו של שאול פרץ מנהל בית הספר תהילה ואביה של ליה (אגם בוחבוט).
חיים אישיים
צור נולד וגדל בקיבוץ גבעת ברנר, בו הוא מתגורר גם כיום. מנישואיו הראשונים, הוא אב למיקה, שחקנית בסדרות נוער. הוא נישא בשנית לשחקנית הילה רביב-צור ולהם שלושה ילדים.
לוק ניוברי
לוק ניוברי (באנגלית: Luke Newberry; נולד ב-19 בפברואר 1990) הוא שחקן אנגלי. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "In the Flesh" משנת 2013 ו-2014, עליו היה מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה.
ביוגרפיה
ניוברי נולד בעיר אקסטר שבדבון. יש לו שתי אחיות מבוגרות ממנו. הוא למד באקסטר קולג' בתחומים של יצירת קולנוע, אמנות יפה וספרות אנגלית. בהפקה של הקולג' של המחזה "המלט" שיחק ניוברי בתפקיד הראשי. בגיל 18 החל ללמוד בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק, וסיים את הלימודים בשנת 2011.
לראשונה חתם ניוברי על חוזה עם סוכן כשהיה בן שבע. בגיל 11 שיחק בתפקיד אנתוני בסרט "לב חצוי". ב-2010 לוהק ניוברי לתפקיד טדי לופין בסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 2", אבל הסצנה בה הופיע נחתכה מהסרט. בתיאטרון שיחק ניוברי בתפקיד היימון במחזה "אנטיגונה" בתיאטרון המלכותי הלאומי. ב-2015 הופיע בתפקיד ראשי בדמות גייב במחזה "טדי פרארה" בתיאטרון דונמאר ורהאוס.
ב-2013 כיכב ניוברי בסדרת הדרמה העל-טבעית "In the Flesh" של ערוץ BBC Three. על תפקיד זה היה מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, עבור העונה הראשונה ב-2014. באותה שנה החל שידור העונה השנייה של הסדרה. על הופעתו בסדרה היה מועמד גם לפרס RTS לשחקן הטוב ביותר.
ב-2013 נבחר ניוברי לאחד מכוכבי המחר של מגזין הקולנוע Screen International.
Bowser's Fury
Bowser's Fury (בתרגום חופשי לעברית: הזעם של באוזר) הוא משחק פלטפורמה משנת 2021 אשר פותח על ידי נינטנדו ונמכר לקונסולה נינטנדו סוויץ' בחבילה אחת יחד עם המשחק Super Mario 3D World אשר יצא במקור בשנת 2013. השחקן שולט במריו אשר צריך לחקור את העולם הפתוח של המשחק, לפותר חידות שונות, להשלים מגוון משימות, ולאסוף פריטים שונים אשר אמורים לסייע לו להביס את הנבל באוזר.
משחקיות
המערכת שעליה מבוסס המשחק דומה מאוד לזו של משחק הפלטפורמה משנת 2013 "Super Mario 3D World", בעוד שבמקביל שולבו גם אלמנטים שונים שהוצגו לראשונה במשחק Super Mario Odyssey משנת 2017.
המשחק הבסיסי נמשך כארבע שעות לשחקן ממוצע, עם ארבע שעות נוספות של משחק לשחקנים המעוניינים להשיג את כל הפריטים שיש לאסוף.
תקציר העלילה
כאשר מריו יוצא לטיול באזור הטירה של פיץ' הוא מבחין בכתם קטן של חומר אפל ומוזר על הקרקע. בהמשך הוא נופל לבור ועובר דרכו לארכיפלג איים הנמצא באזור המכונה אגם לאפקאט ומוצא את עצמו כעת בעימות ישיר עם באוזר שהפך למפלצת ענקית המכונה פיורי באוזר אשר כה זועם כעת שכולם באזור אגם לאפקאט נמצאים תחת שליטתו. הוא מחליט בעקבות כך לחבור לבאוזר ג'וניור על מנת להחזיר את המצב לקדמותו.
מחמאה
מחמאה היא ביטוי לשבח או חנופה. מישהו יכול להחמיא לאדם אחר – מילולית או לא מילולית – כהבעת הערכה על הישג. מחמאה יכולה לתפקד כחיזוק חיובי, ולאחר מכן משמשת תמריץ לחזור על ההתנהגות המיועדת. למחמאה יכולה להיות השפעה הפוכה, למשל כאשר מחמיאים למישהו על משימה שנחשבת לו קלה או מובנת מאליה.
דוגמה למחמאה מילולית היא החיווי "טוב!", שנאמר כאשר מישהו סיים בהצלחה משימה. מחיאות כפיים או אגודל למעלה, הן דוגמאות למחמאה לא מילולית.
גיזרון
מקור המילה בהבנה מוטעית של הפסוק: "חָלְקוּ  מ-חְמָאֹת  פִּיו, וּקְרָב־לִבּוֹ; רַכּוּ דְבָרָיו מִשֶּׁמֶן, וְהֵמָּה פְתִחוֹת". - תהלים נה, כב. למעשה ה־מ' כאן היא מ' היתרון, וכוונת הפסוק היא: 'דבריו רכים משמן וחלקים מֵחמאה (=חֲמָאוֹת בלשון רבים), אך בלבו הוא מתכנן קרב (פְּתִחוֹת הן כנראה חרבות או כיוצא בזה)'. ניקוד המילה מַחְמָאוֹת במקום מֵחֲמָאוֹת חריג. הפתח במ"ם מקורו אולי בהשפעת החי"ת הגרונית. אכן יש המבארים את הפסוק "חלקו מחמאות פיו וקרב לבו", שמחמאות קרוים על שם חמאה הרכה ומרכת, כך אדם נותן מחמאה לחבירו, מרככו מהעמדה היותר איתנה בה היה נמצא. וראו ספר השורשים לרד"ק וספר השורשים לר' אבן ג'אנח.
יום המחמאות
מאז 2003, יום המחמאות הלאומי מתקיים מדי שנה ב-1 במרץ בהולנד, בו מעודדים אנשים לתת מחמאה אחד לשני. בעקבות היוזמה ההולנדית, אורגן מאוחר יותר יום מחמאות גם בפלנדריה ובנורווגיה. מאז 2011 מתקיים גם "יום המחמאה העולמי".
פתן ים דובויז
פתן ים דובויז (שם מדעי: Aipysurus duboisii) הוא מין של נחש ים ממשפחת הפתניים, אשר נחשב למין הנחש הארסי ביותר בעולם לאחר המין טאיפן פנים-יבשתי, והוא הארסי מכל נחשי הים. הוא נקרא על שם החוקר הבלגי שארל פרדריק דובואה (Charles Frédéric Dubois).
מאפיינים
נחש זה יכול להגיע לאורך 148 סנטימטרים, לרבות הזנב, אם כי נפוץ יותר באורך 80 סנטימטרים. הוא בעל גוונים משתנים בין אוכלוסיות שונות, כשצבעו מכחול בהיר לאפור כהה והבטן בהירה. לנחש רצועות אפורות בהירות לאורך גופו. הוא בעל זנב רחב העוזר לנווט במים וראש רחב עם נחיריים מופנות מעט כלפי מעלה. העיניים של הנחש קטנות ומרוחקות זו מזו. נקבות הנחשים משריצות צאצאים חיים.
הנחש חי בטבע באזור הטרופי של גינאה החדשה, קלדוניה החדשה, ובצפון-מזרח אך גם בחלק ממערב אוסטרליה והם נפוצים בשוניות האלמוגים והחופים של ים האלמוגים, ים אראפורה וים טימור וכן באוקיינוס ההודי.
הנחש הוא צייד של מורנות ודגים נוספים החיים בעומק רדוד (עד 80 מטר), בהשתמשם בארס החזק כדי להרוג ואז לבלוע את הטרף. הנחשים מצויים רוב זמנם בתוך המים וכמעט לא עולים ליבשה.
הארס של נחש זה הוא אחד משלושת הקטלניים שבנחשים לפי סיווג ה-LD50, לצד המינים טאיפן פנים-יבשתי ופתן חום מזרחי, שגם הם חיים באוסטרליה. ארס זה מסוגל להרוג אדם בקלות עם מדד LD50 של 0.044 מ"ג/ק"ג.
רודולף השני, מרקיז באדן-באדן
רודולף השני, מרקיז באדן-באדן (בגרמנית: Rudolf II. von Baden; נפטר ב-14 בפברואר 1295) היה בנם השני של רודולף הראשון, מרקיז באדן ואשתו קוניגונדה מאברשטיין. עד מותו של אביו, הוא היה ידוע בשם "רודולף הצעיר"; לאחר מות אביו, הוא נודע בשם "רודולף הזקן", כדי להבדיל בינו לבין אחיו הצעיר.
רודולף השני התחתן עם אדלייד מאוכסנשטיין, שהייתה אלמנתו של רוזן שטרסברג. היו לה בן ושתי בנות מנישואיה הראשונים. בתה גררטוד נישאה לאחיו הצעיר של רודולף, רודולף השלישי.
שיטת ג'פרסון
השיטה נפוצה במדינות רבות בעולם, כולל ישראל (כפי שנקבעה בחוק בדר-עופר), אוסטריה, אורוגוואי, איסלנד, אלבניה, אסטוניה, אקוודור, ארגנטינה, בולגריה, בלגיה, ברזיל, גואטמלה, דנמרק, הולנד, הונגריה, ויילס, טורקיה, יפן, כף ורדה, לוקסמבורג, מולדובה, מונטנגרו, מזרח טימור, מקדוניה, סלובניה, ספרד, סקוטלנד, סרביה, פולין, פורטוגל, פינלנד, פרגוואי, צ'ילה, צ'כיה, צפון אירלנד, קולומביה, קרואטיה, קמבודיה ורומניה.
השיטה
במדינות שבהן יש אחוז חסימה (כמו ישראל ומדינות אחרות בעולם), השיטה מביאה בחשבון רק את המפלגות שעברו אותו.
סוזנה פפיאן
סוזנה פפיאן (נולדה ב-2 במרץ 1992) היא שחקנית ישראלית.
שיטת ג'פרסון
השיטה
כך למשל, בישראל בה אחוז החסימה עומד (נכון ל-2023) על 3.25%, הרי שאופן חלוקת המנדטים יתבצע כדלהלן: ראשית נספרים סך כל הקולות הכשרים, וקובעים מהו אחוז החסימה (3.25% מכלל הקולות). לאחר מכן קובעים כמה קולות קיבלה כל אחת מן הרשימות שעברו את אחוז החסימה. סך כל הקולות של המפלגות שעברו את אחוז החסימה מחולק ב-120, מספר הנקרא "מודד הקולות הכללי למושב". מחלקים את מושבי הכנסת עבור כל מפלגה בעלת מספר קולות שכזה. לדוגמה: אם סך כל הקולות למפלגות מעל אחוז החסימה הוא 120,000 הרי ש"מודד הקולות הכללי למושב" הוא 1,000 קולות, ומפלגה עם 4,000 קולות תקבל ארבעה מושבים בכנסת. כאשר בדרך כלל, מספר המושבים המחולק הוא מתחת ל-120.
סוזנה פפיאן
חיים אישיים
פפיאן נולדה בישראל להורים יהודים יוצאי ארמניה וברית המועצות. אביה ואג פפיאן הוא המנהל המוזיקלי של תזמורת האופרה הקאמרית הישראלית באשדוד.
כשבגרה, עברה עם משפחתה בין יפו ד' לחולון. בשנת 1997, כשהייתה בת חמש, חזרה עם אמה ואחיה לירוואן בארמניה ואביה נשאר בישראל. בגיל 13, הוטבלה לנצרות כחלק מהמסורת במשפחתה.
שיטת ג'פרסון
השיטה
לאחר מכן, המושבים שלא חולקו מחולקים למפלגה בעלת היחס הגבוה ביותר בין קולות למושבים. כלומר, אם למפלגה א' היו 4,900 קולות ולמפלגה ב' 4,800 קולות - הרי שמפלגה א' תקבל את המושב הנוסף ולא מפלגה ב'. חלוקת המושבים ממשיכה עד לסיום חלוקת כל מושבי הפרלמנט. כאשר בכל פעם מספר הקולות הנדרש לקבלת מושב נוסף משתנה לפי מספר הקולות הנשארים למפלגות.
סוזנה פפיאן
חיים אישיים
היא עלתה עם אחיה לישראל כאשר החליט להתגייס לצה"ל ובהמשך עלו הוריה. אחיה נהרג בפעולה ברצועת עזה בשנת 2008, חודשים בודדים לאחר גיוסו ופפיאן לא גויסה בשל היותה אחות שכולה.
בוגרת המכינה ולימודי המשחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב בשנים 2014-2011.
שיטת ג'פרסון
השיטה
דוגמה נוספת: בבחירות לפרלמנט שבו 30 מושבים, מפלגות א', ב' וג', קיבלו 8,500, 4,200 ו-2,300 קולות בהתאמה. סך כל הקולות הוא 15,000. לפיכך, סך הקולות הנדרשים למושב הוא 500 ("מודד מנדט"). בחלוקה הראשונית מפלגה א' תקבל 17 מושבים, מפלגה ב' תקבל 8 מושבים ומפלגה ג' תקבל 4 מושבים. יוותר מושב נוסף אותו יש לחלק. בבחינת העודפים - למפלגה א' אין קולות עודפים, למפלגה ב' 200 קולות עודפים ולמפלגה ג' יש 300 קולות עודפים. על פי שיטת ויקטור ד'הונד למרות שיש לה פחות קולות עודפים, מפלגה א' היא זו שתקבל את המנדט הנוסף שכן 8,500 חלקי 18 (מספר המושבים שכבר קיבלה בתוספת המושב הנוסף) הם 472 קולות לכל מושב, שזה מספר בוחרים למושב הגבוה מאשר אילו מפלגות ב' (467 קולות למושב) או ג' (460 קולות למושב) היו מקבלות את המושב הנוסף.
סוזנה פפיאן
תיאטרון
השתתפה בתיאטרון החאן בהצגות רבות בהן "החולה המדומה", "העולם האחר", "נתן החכם", "עקיצה טבעית", "סטריאוטיפי" ו"התקפת לב".
שיטת ג'פרסון
השיטה
למעשה, במקרים מסוימים המפלגה הגדולה עשויה לקבל שני מושבים נוספים (או יותר) בעוד יתר המפלגות לא יקבלו מושב נוסף (בנתוני הדוגמה הקודמת: אם מספר הקולות של מפלגה א' יהיה 8,467 לפחות הרי בחלוקה הראשונית היא תקבל 16 מושבים ותזכה בשני המושבים הנוספים במסגרת החלוקה המשנית).
סוזנה פפיאן
תיאטרון
בתיאטרון הקאמרי שיחקה בהצגה "מלון רנדוו" בבימויו של אודי בן-משה והממונה על משאבי אנוש שביים אלי ביז'אווי. היא גם שיחקה בהצגות "לא דובים ולא יער", "אני דניאיל חארמס" ו"כל דבר חיי צריך" בתיאטרון המדיטק. השתתפה בהצגות "אמסטרדם בלוג" בפסטיבל עכו וב"אגדת הילדה והעורבים" בפסטיבל חיפה להצגות ילדים.
פפיאן משתתפת באנסמבל ציפורלה.
טלוויזיה
בשנת 2017, שיחקה את תמר הסמב"צית בסדרת הדרמה כיפת ברזל. בשנת 2020 גילמה את "נטלי" בבלקספייס ואת "אלה" בסדרה רון.
יושינורי מוטו
יושינורי מוטו (ביפנית: 武藤 嘉紀, נולד ב-15 ביולי 1992 בטוקיו שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת החלוץ בויסל קובה ובנבחרת יפן.
סוזנה פפיאן
טלוויזיה
פפיאן מגלמת את התפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה סובייצקה שעלתה לשידור בשנת 2023 בכאן 11.
יושינורי מוטו
טוקיו
בגיל 16 החל לשחק בקבוצת הנוער של מועדון הכדורגל טוקיו (FC Tokyo) בו שיחק במשך שנתיים. בשנת 2010 החל בלימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת קייו ובמקביל שיחק בקבוצת הכדורגל של האוניברסיטה. בסיום עונת הבכורה שלו בקבוצה זכה בתואר רוקי השנה.
סוזנה פפיאן
קולנוע
בשנת 2011, שיחקה את סבטה בסרט הקצר "סרק", בשנת 2016 גילמה חוקרת שב"כ בסרט מעבר להרים ולגבעות ובשנת 2017 שיחקה בסרט לב שקט מאוד.
בשנת 2023, גילמה את אחד התפקידים הראשיים בסרט גן קופים שביים אבי נשר לצד אדיר מילר ושני כהן. על תפקידה בסרט זה קיבלה מועמדות לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
יושינורי מוטו
טוקיו
במהלך השנים 2012 ו-2013 נכלל מוטו בסגל של מועדון הכדורגל טוקיו במעמד של "שחקן מיוחד", מעמד המאפשר לקבוצות בליגה היפנית לשלב שחקנים שהם סטודנטים ללא חוזה מקצועני. בשנת 2014 חתם על חוזה בקבוצה. בעונת הבכורה שותף ב-33 משחקים בהם הבקיע 13 שערים, בכך השווה את שיא הליגה לשחקנים בעונת הבכורה שלהם. במרץ 2015 סיים את לימודיו האקדמיים וזמן קצר לאחר מכן קיבל הצעה מקבוצת צ'לסי.
מיינץ 05
במאי 2015 חתם על חוזה ל-4 עונות בקבוצת מיינץ 05 מהבונדסליגה הגרמנית. ב-31 באוקטובר אותה שנה הבקיע שלושער במשחק מול אאוגסבורג שהסתיים בתוצאה 3:3. בעונת הבכורה שותף ב-20 משחקים, בהם הבקיע 7 שערים.
עפרה בנג'ו
עפרה בֶּנג'ו (Bengio; נולדה ב-3 במרץ 1943) היא היסטוריונית ישראלית, פרופסור אמריטה להיסטוריה ומתרגמת מערבית ומטורקית.
יושינורי מוטו
ניוקאסל יונייטד ואייבר
ב-2 באוגוסט 2018 חתם לארבע שנים בניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג. ב-11 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 1–2 לטוטנהאם הוטספר. ב-5 באוקטובר כבש את שערו הראשון בהפסד 2–3 למנצ'סטר יונייטד.
סוזנה פפיאן
קולנוע
בשנה זו שיחקה גם בסרט הקצר ״"פסק זמן" של הבמאית ריטה בורודיאנסקי שמועמד גם הוא לפרס אופיר לסרט העלילתי הקצר הטוב ביותר.
עפרה בנג'ו
קורות חיים
נולדה בעיר חלב שבסוריה. אביה, אברהם כאמל בסול, עבד כמורה עד שנאלץ להתפטר מעבודתו לאחר שפרצה מלחמת העצמאות. אמה, עדינה לטיפה בסול, נשאה בעול גידולם של שמונה ילדים. המשפחה עלתה ארצה בשנת 1954, התגוררה שנה במעברת "מחנה ישראל" ואחר כך עברה לתל אביב שם למדה פרופ' בנג'ו בבית הספר העממי, בתיכון ובאוניברסיטה.
יושינורי מוטו
ניוקאסל יונייטד ואייבר
ב-16 בספטמבר 2020 הושאל מוטו לאייבר לעונה אחת.
סוזנה פפיאן
חיים אישיים
פפיאן מאורסת לסשה, כלכלן ומהנדס רשת, אותו הכירה בילדותה. הם גרים בתל אביב.
עפרה בנג'ו
קורות חיים
את עבודת הדוקטורט שלה כתבה פרופ' בנג'ו באוניברסיטת תל אביב, בנושא השיח הפוליטי של שלטון מפלגת הבעת' בעיראק. עבודת הדוקטורט ראתה אור כספר "עיראק של צדאם".
פרופ' בנג'ו משמשת כראש התוכנית ללימודים כורדים וכחוקרת בכירה במרכז משה דיין ללימודי המזרח התיכון ואפריקה, וכמרצה בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב.
היא פרסמה מספר תרגומים לעברית לכתביהם של משוררים טורקים וערבים בהם נאזים חכמת ואורהן ולי קניק (Orhan Veli Kanik) (תרגומים מטורקית) ומחמוד דרוויש ואבו נוואס (תרגומים מערבית).
יושינורי מוטו
נבחרת
מוטו היה חלק מסגל הנבחרת בגביע אסיה שנערך בשנת 2015 באוסטרליה והגיע עם הנבחרת עד לרבע הגמר בו הודחה על ידי נבחרת איחוד האמירויות הערביות.
עפרה בנג'ו
קורות חיים
שמשה כמרצה אורחת באוניברסיטת אמורי בארצות הברית, באוניברסיטת בייג'ינג, באוניברסיטת בועזיצ'י (Boğaziçi) בטורקיה ובמכון הוושינגטוני למדיניות המזרח התיכון (The Washington Institute for Near East Policy).
פרופ' בנג'ו מרבה לדבר על נושאי התמחותה בתקשורת העולמית והישראלית.
בשנת 2023 קיבלה את אות יקיר העיר תל אביב-יפו.
סופווית' טריפליין
סופווית' טריפליין (באנגלית: Sopwith Triplane) היה מטוס קרב תלת-כנפי בריטי ששירת בסוף מלחמת העולם הראשונה ויוצר על ידי סופווית' אוויאיישן קומפני.
ייצור ושירות
בשנת 1916 תכנן המהנדס הרברט סמית את הטריפליין, עם שלוש כנפיים דקות במדרוג זו מעל זו, ובכך ביקש לעלות אפילו על הסופווית' פאפ בתכונות הנסיקה וכושר התמרון, אולם הצלחתו הייתה חלקית, והמטוס החדש נסק מהר יותר מכל כלי טיס אחר.
הכוחות המיוחדים של מקסיקו
הכוחות המיוחדים של מקסיקו (בספרדית: Cuerpo de Fuerzas Especiales) הוא יחידת כוחות מיוחדים של הצבא המקסיקני. חיילי השירות הסדיר של היחידה פועלים בדרך כלל כחיל רגלים קל. חיילי השירות הבינוני (סגן וקברניטים) הם בדרך כלל מדריכי היחידה. חיילי השירות הוותיקים מטפלים במשימות חשאיות. הכוחות המיוחדים של הצבא המקסיקני מכונה גם COIFE ונחשב למקבילה של הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית.
היסטוריה
GAFE נוצר בשנת 1986 כ"כוח ההתערבות המהיר" (Fuerza de Intervención Rápida) כדי לספק ביטחון למשחקי הכדורגל של גביע העולם שנערך במקסיקו סיטי. ה-GIGN הצרפתי אימן את הקבוצה בטקטיקות נשק ושיטות לחימה בטרור. ב-1 ביוני 1990 הקבוצה אימצה את שמה הידוע יותר, GAFE והפכה לחיל בשנת 2013 כחלק מהרחבת הצבא. היחידה שוב שינתה את שמה מ-GAFE לחיל כוחות מיוחדים בשנת 2004.
שמונה שנים לאחר מכן (בשנת 1994) השתתפו אנשי GAFE במבצע נגד לוחמי EZLN בצ'יאפס. יש מידע ציבורי מועט על הפעולות בהן השתתפו במהלך אותו סכסוך. במהלך שנות התשעים, על פי הדיווחים, ה-GAFE קיבל הכשרה בלוחמת קומנדו ולוחמה עירונית מידי הכוחות המיוחדים הישראלים ומיחידת הכוחות המיוחדים האמריקאים, שכללו אימונים בפריסה מהירה, מארבים ושיטות מעקב. כמו כן, ידוע כי בשלב מסוים מספר חברים אומנו בצבא ארצות הברית, כך על פי "מכון חצי הכדור המערבי לשיתוף פעולה ביטחוני", שם אומנו בעיקר בטכניקות חקירה משופרות ולוחמה פסיכולוגית (Psy-Ops).
שערוריות
בשנת 1994 תפס הגרילה של EZLN כמה עיירות ברחבי מדינת צ'יאפס הדרומית. ממשלת מקסיקו שלחה את לוחמי "GAFE" כדי לדכא את המורדים. תוך שעות נהרגו 30 מורדים ואחרים נלכדו. מאוחר יותר גופותיהם הושלכו על גדת נהר.
בשנת 1999 גויסו כ-34 עריקים של GAFE כדי להצטרף לקרטל המפרץ, המשמש כזרוע החמושה של הקרטל, שנודע בכינויו לוס זטאס. קבוצה זו גייסה גם אנשי צבא מקומיים וזרים (כמו גם חיילי צבא ארצות הברית ולוחמים מגוואטמלה), שוטרים מושחתים ואנשי כנופיות רחוב, והשתמשו בידע שלהם בעינויים ובמלחמה פסיכולוגית כדי להפחיד את יריביהם ולהטיל אימה על אזרחים חפים מפשע.
עד 2011 נותרו רק 10 מתוך 34 אנשי לוס זטאס המקוריים. רובם נהרגו או נלכדו על ידי הצבא המקסיקני, המשטרה הפדרלית וחיל הכוחות המיוחדים.
נטען כי באוקטובר 2013 במהלך הפגנה של מה שנקרא "קבוצות נוער אנרכיסטיות" נגד נשיא מקסיקו וכדי להנציח את טבח הסטודנטים בטלטלולקו ב-1968, מספר לוחמי היחידה פעלו כסמויים כדי לשבש את המחאה ולסייע למשטרה לדכא אותה.
אימונים
מאז הקמתם היחידה קיבלה מגוון אימונים מיחידות כוחות מיוחדים שונים מרחבי העולם (כולל ה-GIGN הצרפתי, סיירת מטכ"ל הישראלית ויחידת הכומתות הירוקות האמריקאית). הצבא איחד את כל הידע בכך שיצר בשנת 1998 את בית הספר הצבאי לכוחות מיוחדים, Escuela Militar de Fuerzas Especiales, שהפך ל-"Centro de Adiestramiento de Fuerzas Especiales" (מרכז הכשרה מיוחד לכוחות מיוחדים), הממוקם למרגלות הרי הר הגעש Iztaccíhuatl, ב-1 במאי 2002. קורס הכוחות המיוחדים הבסיסי נמשך 6 חודשים.
ארגון
הכוחות המיוחדים כפופים למזכירות ההגנה הלאומית של מקסיקו סיטי, מטה היחידה ממוקם בטמאטלה שבמקסיקו ומחולק ל:
ציוד
{{טורים|תוכן=
אחר
}}
ליאת יקיר
ליאת יקיר (נולדה ב-5 בספטמבר 1976) היא ביולוגית, דוקטור לגנטיקה מולקולרית, מרצה ופעילה פוליטית וחברתית ישראלית. ממייסדי ארגון כוח לעובדים, ומקימת מטה הנשים במפלגת גשר. החל מיוני 2020 משמשת כיועצת מקצועית של השרה לקידום וחיזוק קהילתי ח"כ אורלי לוי-אבקסיס. התפרסמה בשנת 2018, כאשר השתתפה כמומחית בעונה הראשונה של התוכנית חתונה ממבט ראשון בערוץ 12.
ביוגרפיה
יקיר נולדה וגדלה בגבעתיים. למדה בבית הספר התיכון קלעי בגבעתיים. שירתה בצה"ל כחונכת בחיל האוויר, בבסיס חצרים ובבית הספר הטכני בבאר שבע.
יקיר בוגרת תואר ראשון במדעי החיים מאוניברסיטת תל אביב. בעלת תואר שני בבקרה ביולוגית בתחום חקר הסרטן מהמחלקה לבקרה ביולוגית במכון ויצמן למדע ותואר שלישי במחלקה לגנטיקה מולקולרית במכון ויצמן למדע.
יקיר נמנתה על חבר המומחים בעונה הראשונה של תוכנית המציאות חתונה ממבט ראשון יחד עם יעל דורון, פסיכולוגית שיקומית ואנליטיקאית קבוצתית, ודני פרידלנדר, פסיכולוג קליני מומחה.
פעילות אקדמית ומחקרית
בשנת 2000 החלה יקיר לעבוד כחוקרת במכון ויצמן למדע. במהלך לימודיה לתואר השני בתחום חקר הסרטן עבדה על הבנת המנגנונים של גידולים סרטניים. מחקר זה הוביל לגילויים של מסלולים חדשים בתחום.
בשנת 2010 לאחר סיום לימודי הפוסט דוקטורט, עברה לעסוק בתחום המחקר המדעי במכון דווידסון לחינוך מדעי (הזרוע החינוכית של מכון ויצמן למדע).
יקיר חוקרת בתחומי הגנטיקה, ביוכימיה ואבולוציה ועוסקת בחינוך מדעי ותקשורת המדע, ובהנגשת מדע לקהלים שונים. תחום המחקר התאורטי בו היא עוסקת הוא הביולוגיה של האהבה. יקיר עוסקת במחקר הקשור לנושאי ביולוגיה והשפעה על מערכות יחסים רומנטיות. לטענתה, בהבנה של תהליכים המתרחשים במוח כאשר עולים רגשות של אהבה ומשיכה רומנטית, יש להבין את הכימיה שמאחורי התהליכים המתרחשים במוח האדם.
יקיר טוענת שישנו קונפליקט בין הצרכים האנושיים של בני האדם לאהוב, לשתף ולהזדקן ביחד, והעובדה שמחקרים מוכיחים כי מבחינה אבולוציונית בני אדם הם כמו רוב המינים בטבע ומחפשים להפיץ את הגנים שלהם באמצעות כמה שיותר פרטנרים.
פעילות חברתית ופוליטית
יקיר היא ממייסדי ארגון כוח לעובדים. את פועלה בתחום זכויות העובדים החלה בעקבות סיפורה האישי, וליוותה במהלך השנים עובדים רבים במאבקים שונים. נוסף על כך, פועלת לקידום מעמד האישה.במרץ 2018 הקימה את מטה הנשים במפלגת גשר והובילה את כתיבת המצע לשוויון מגדרי של גשר.
ביוני 2020 החלה לשמש בתפקיד של יועצת מקצועית של השרה לקידום וחיזוק קהילתי ח"כ אורלי לוי-אבקסיס.
חיים אישיים
יקיר היא אם לבת ובן. מתגוררת בכרכור.
מציעה
בשחמט, שלב המציעה (מכונה גם אמצע או מיתווך) הוא השלב השני והאמצעי של המשחק, הבא אחרי הפתיחה ולפני הסיום.
אין קו ברור המבדיל בין הפתיחה למציעה, אך קיימים ההבדלים הבאים: בשלב המציעה מפסיקים השחקנים בדרך כלל לשחק לפי הפתיחה הידועה, ועוברים למהלכים מקוריים. כמו כן, השחקנים כבר פיתחו את רוב הכלים ועוברים לניסיונות התקפה על היריב, וכן לשימוש בטקטיקות שונות.
גם בין המציעה לסיום אין קו ברור, אולם קיימים ההבדלים הבאים: מספר הכלים קטן בהרבה, עוצמת ההתקפות נחלשת והמלכים יוצאים ממקום מחבואם.
לשלב המציעה יש הרבה פחות ניתוחים מהשלבים האחרים, כיוון שבניגוד לפתיחה, עמדת המוצא אינה ידועה ולכלים יש "חופש תנועה" גדול יותר, ובניגוד לסיום, מספר הכלים רב.
מטרות במציעה
בשלב המציעה, השחקנים בוחרים בדרך כלל מטרה מסוימת ומתמקדים בה. המטרות הנפוצות הן: התקפת מט על המלך, זכייה בחומר, הכתרת רגלי למלכה וכו'.
במציעה מספר אלמנטים חשובים:
חוזיאש השני
חוּזִיַאש היה מלך החתים בתקופת הממלכה החתית הקדומה, במהלך המחצית השנייה של המאה ה-15 לפנה"ס.
חוזיאש היה המלך האחרון בתקופה הידועה בהיסטוריה החתית בשם "תקופת האופל", מכיוון שבמשך 100 שנים חילופי השלטון אינם ברורים. חוזיאש ירש את המלך זִידַנְתַש השני, אם כי לא ידוע טיב הקשר ביניהם. ייתכן שהוא המלך החתי שתחותימס השלישי פרעה מצרים טוען שקיבל מתנות ממנו. הא נרצח בידי מפקד המשמר שלו, מוותליש אשר הכריז על עצמו כמלך החדש. מוותליש עצמו נרצח מאוחר יותר, ותודחליאש הראשון הוכתר כמלך. לא ברור האם תודחליאש היה מייסד של שושלת חדשה, או שמא צאצא או קרוב משפחה של חוזיאש השני.
יירי ולש
יירי ולש (בצ'כית: Jiří Welsch; נולד ב־27 בינואר 1980) הוא כדורסלן עבר צ'כי, אשר שיחק בין השנים 1997–2018.
תחילת הקריירה באירופה
ולש החל את קריירת הכדורסל שלו בקבוצת עיר הולדתו, JIP פרדוביצה, בשנת 1997. לאחר עונה אחת עבר לשחק בספרטה פראג, ובשנת 2000 חתם על חוזה באולימפיה ליובליאנה מליגת העל הסלובנית. בשתי עונותיו בליובליאנה זכה עם הקבוצה באליפות הליגה הסלובנית ובגביע הסלובני. בעונת הוביל את קלעי קבוצתו ביורוליג עם ממוצע של 15.9 נקודות למשחק.
המעבר ל־NBA
בדראפט ה-NBA 2002 נבחר ולש על ידי פילדלפיה 76' בבחירה ה־16, ומיד נשלח בטרייד לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לשתי בחירות דראפט עתידיות. בעונתו היחידה בגולדן סטייט שותף ב־37 משחקים וקלע 1.6 נקודות בממוצע למשחק בלבד. בקיץ 2003 הועבר בטרייד לדאלאס מאבריקס, ומיד לאחר מכן בטרייד נוסף לבוסטון סלטיקס, במדיה שיחק במשך כעונה וחצי. בעונתו הראשונה בבוסטון פתח כשחקן החמישייה הפותחת החל מהמשחק ה-12 ועד לסיום העונה, ורשם שיאי קריירה ב־NBA של 9.2 נקודות, 3.7 ריבאונדים ו־2.3 אסיסטים בממוצע למשחק.
במהלך עונת שלחו הסלטיקס את ולש לקליבלנד קאבלירס, במדיה שיחק עד לסיום העונה, ובעונת  שיחק עבור מילווקי באקס. ב־4 עונותיו ב־NBA השתתף ב־247 משחקים בסך הכול, ורשם ממוצעים כוללים של 6.1 נקודות, 2.4 ריבאונדים ו־1.5 אסיסטים למשחק.
החזרה לאירופה
באוגוסט 2006 חזר ולש לשחק באירופה, כאשר חתם על חוזה באוניקאחה מאלגה מליגת העל הספרדית. בעונתו הראשונה במאלגה סייע לקבוצתו להעפיל לשלב פיינל פור היורוליג, לראשונה בתולדות המועדון. במשחק חצי הגמר הפסידה מאלגה מול צסק"א מוסקבה (50–62), ובמשחק על המקום השלישי גברה על טאו ויטוריה (76–74). לאורך העונה היה ולש הקלעי הרביעי של קבוצתו ביורוליג, עם ממוצע של 8.5 נקודות למשחק. בשלוש העונות הבאות קלע כ־8.1 נקודות למשחק, ובכולן הודחה מאלגה בשלב שמינית גמר היורוליג ("Top 16").
בעונת 2010/2011 עבר ולש לשחק באסטודיאנטס מדריד, ובעונתו היחידה בקבוצה הודחה אסטודיאנטס בשלב רבע גמר היורוקאפ. בעונת 2011/2012 שיחק עבור ספירו שרלרואה מליגת העל הבלגית, אשר השתתפה גם ביורוליג.
בשנת 2012 חזר לשחק בצ'כיה, כאשר הצטרף לקבוצת נימבורק. בכל 5 עונותיו בקבוצה זכה עמה באליפות ליגת העל הצ'כית, וב־3 מתוכן זכה גם בגביע הצ'כי (2013, 2014 ו־2017). בעונתו האחרונה בקריירה, 2017/2018, חזר ל־JIP פרדוביצה – הקבוצה בה החל את הקריירה.
נבחרת צ'כיה
לאורך תקופתו כשחקן מקצועי השתתף במשחקי נבחרת צ'כיה בכל טורנירי אליפות אירופה שבהם הנבחרת השתתפה – בשנים 1999, 2007, 2013, 2015 ו־2017. הישג השיא של הנבחרת בתקופה זו היה באליפות אירופה 1999, בה סיימה צ'כיה במקום ה־12.
מושבת הילדים במלחובקה
מושבת הילדים היהודית לדוגמה ע"ש האינטרנציונל השלישי במָלַחוֹבְקָה (ביידיש: ייִדישע מוסטערדיקע קינדער־קאָלאָניע אױפֿן נאָמען פֿונעם דריטן אינטערנאַציאָנאַל אין מאַלאַכאָװקע; ברוסית: Еврейская образцово-показательная детская коммуна имени III Интернационала в Малаховке) הייתה מוסד חינוכי יידישיסטי סובייטי שפעל בין 1919 ל-1938 בחבל מוסקבה. המושבה התקיימה במתכונת של קומונת בית-יתומים, היחידה מסוגה בברית המועצות.
רקע
במהלך שנות ה-20, לאחר החורבן שהשיתה מלחמת האזרחים הרוסית, נותרו בברית המועצות המוני ילדים ובני נוער משוטטים וחסרי בית. הנציבות העממית לענייני חינוך החלה בהקמת מושבות מיוחדות לטיפול בהם. בין הפעילים בתחום היה הפדגוג אנטון מקרנקו, שהתנגד לענישה גופנית, דגל בכבוד לילדים והנהיג במוסדותיו גישות חלוציות כמו הסתמכות על לחץ חברתי חיובי על הפרט.
בקרב כלל ילדי הרחוב היו גם יהודים בשיעור ניכר, יתומים שהוריהם נרצחו בפוגרומים באוקראינה או בנסיבות אחרות. ב-1924 פעלו במינסק לבדה 8 בתי יתומים יהודיים עם 77 מחנכים ו-602 חניכים. לאחר המהפכה, התרחשה פריחה יידישיסטית אדירה בקרב יהודי ברית המועצות. אינטלקטואלים כמו משה ליטבקוב ניסו לכונן לאום דובר-יידיש כחלק ממערכת הלאומים הסובייטית, בתמיכה נדיבה של הממשל. במקביל לפעילות תרבותית תוססת בשפה היידית, לחמו פעילי היידישיזם הסובייטי במסורת הדתית, בשפה העברית ובציונות, שנחשבו בעיניהם כולן כתופעות ריאקציונריות.
הקמת המוסד
ב-1919 מינתה הנציבות העממית לענייני חינוך את ברוך שוורצמן לייסד בית-יתומים יהודי במלחובקה, יישוב כפרי 27 ק"מ דרום-מזרחה למוסקבה. מוסד שוורצמן לא היה בית-היתומים היחיד במלחובקה, ומלבדו פעלו לפחות 14 מוסדות נוספים. שוורצמן, קומוניסט ופעיל יידישיסטי בולט שהיה אחיו של המשורר אשר שוורצמן וניהל מוסדות חינוך יהודיים מאז 1911, הגיע לאתר בנובמבר. הוא חילק את המושבה ל-4 קבוצות, שכל אחת השתכנה בבית עץ נפרד. הוא דאג להרחיק את המחנכים הקודם, חלקית דתיים וחלקית ציונים, ושכר צוות מחנכים חדש מאוקראינה שהסכים לעבוד לפי הקו האידאולוגי החדש.
אחד מחניכיו המסורים, זלמן ארונוב, תיעד את האווירה של נובמבר 1919 בספרו הדקיק "מאַלאַכאָווקער קינדער־קאָלאָניע" ("מושבת הילדים במלחובקה") שיצא לאור במוסקבה ב-1932: "המוני ילדים נטושים הסתובבו בתקוה שלא למות מרעב או מהתקפות שודדים. הם התרכזו סביב הערים הגדולות כמו מוסקבה, לנינגרד (כיום סנקט-פטרבורג), חרקוב, קייב ואחרות, בהן הוקמו בתי יתומים שפעלו בשפות של כל הקבוצות האתניות".
בעת הקמתו היו במוסד 125 חניכים בגילאי 16-6. בהמשך נע מספר הילדים בין 100 ל-150. לפי זכרונות חלק מהמורים והתלמידים, הם התגוררו במספר בתי עץ נטושים.
הסופר דער נסתר לימד במקום בין 1920 ל-1921, ומרק שאגאל לימד ציור בתחילת שנות ה-20, ובחדר שהוקצה לו עבד על יצירותיו. יואל (יולי) אנגל לימד מוזיקה בין 1920 ל-1922, במקביל לעבודתו השוטפת, והוחלף על ידי משה ברגובסקי.
ממשל עצמי
במושבת מלחובקה באו לידי ביטוי תפיסות ושאיפות חינוכיות של ברוך שוורצמן, אותן הוא התחיל לפתח וליישם בדמייבקה. הוא כינה אותם "נײַע אַרבעט־שול" (בית ספר עמלני חדש). בהתאם לתורתו של שוורצמן, המחנכים והחניכים גרו באותה הסביבה, ופנו זה לזה ב"דוּ", "את/ה" בצורה הלא-פורמלית. ביחד הם כתבו את חוקת המוסד..
מאיר פולונסקי סיכם את אורח החיים החדש של המושבה כ"ממשל עצמי" ו"אוטונומיה ניהולית". ארונוב מרחיק לכת ומגדיר אותו כ"מלוכה". לדבריו, לילדים הותר ללכת לאן שהם חפצו ולהשתתף בכל יוזמה, אך החופש הנרחב לווה במנת ביקורת נדרשת לשמירה על יציבות.
באביב 1920 ברוך שוורצמן פרסם בכתב עת "קולטור און בילדונג" ("תרבות וחינוך") מאמר על מחצית השנה הראשונה שלו בתפקיד מנהל המוסד. הוא ציין את הקושי בעיצוב יחסים שיתופיים בין החניכים, שמעולם לא חיו בקולקטיבים. מאידך, העדר ניסיון כזה שימש כתמריץ פדגוגי למציאת נתיבים חדשים. שוורצמן התמקד במאמרו על שני עניינים החשובים במיוחד עבורו: אוטונומיה וארגון במושבה. החודשים הראשונים התאפיינו בתוהו ובוהו. כל אחד מארבעת בתי המגורים החליט על שיטת ארגון משלו. בהמשך המוסד הצליח להקים גוף ניהולי מאוחדת, ה"קאָלאָניע־ראַט" (מועצת המושבה), בו השתתפו כל המחנכים ושלושה חניכים מכל בניין. הגוף כונס מדי שבוע ודן בסוגיות של ניהול, כלכלה וחינוך. שוורצמן מדווח גם על הקמת ארבעת גופים בשם "הויז־ראַט" (מועצת הבית).
צורה דמוקרטית וחופשית של חיי הקהילה הסוציאליסטית הייתה הליבה של פרויקט החזון של ברוך שוורצמן; הוא היה מודע באופן מלא לחדשנות רעיונו, והיה מוכן להכניס בו תיקונים על מנת שישמש דוגמה כמסגרת ארגונית עבור פרויקטים עתידיים לטובת חניכים ומחנכים גם יחד בהתאם לחזון החינוך הקומוניסטי. הוא חותם את דבריו בהדגישו כי מושבת מלחובקה היא הניסיון החלוצי של השתלת הצמח החדש – "אַרבעט־שול" (בית ספר עמלני) בקרקע היהודית, וכי יש להמשיך ולשפר את המעשה. בניגוד לפרקטיקה ששררה במוסדות החינוך ברוסיה הצארית (הן רוסיות והן יהודיות), במלחובקה עונשים פיזיים היו אסורים לחלוטין.
מבנה כלכלי, צירוף למידה ועבודה
בפתיחת ספרו מתאר ארונוב את המצוקה הכלכלית ששררה ב-1919 ברוסיה בכלל ובמושבה בכלל. גם הוא וגם מארק שאגאל בזכרונותיו מציינים שלילדים לא היו נעלים ובגדי חורף, ושהיה מחסור במיטות. רוב בנייני המושבה היו וילות קיץ ללא הסקה. לדברי ארונוב, הקהילה היהודית במוסקבה הציעה סיוע כלכלי בתנאי שבמושבה תנוהל אורח חיים דתי, והצעתה נדחתה. איליה פלוטקין, חניך המושבה, מציין את כישרונו הארגוני של ברוך שוורצמן שבזכותו אפילו בשנים הרשות ביותר הילדים לא סבלו ממחסור באוכל.
בניגוד לבית יתומים רגיל, במושבת מלחובקה הילדים לא רק למדו אלא גם עבדו בגן, בלול, ברפת, במטבח ובנגריה. הם חטבו עצי הסקה, סרגו, כיבסו ותיקנו בגדים, וניקו את בתי מגוריהם לפי תור. חשמל לא היה, לכן למדו ועבדו עד רדת החשכה החושך. המוסד שאף לסיפוק צרכיו בעצמו, ללא תלות בתקצוב חיצוני.
היבטים פוליטיים (שלב מוקדם)
ארונוב מספר על חניכה בשם חסיה שתבעה שוויון זכויות מיני וקיבלה את מבוקשה.
במוסד חגגו חגים בולשביקיים. התכתיב האידאולוגי הלך והחמיר ובשנות ה-30 הפך לפוליטיזציה של כל פרט בחיי היום-יום, אף בתחילת דרכו היו למוסד מגעים עם ארצות הברית. יש עדויות על תמיכה כלכלית מארצות הברית במוסד. השגריר האמריקני ביקר במלחובקה מספר פעמים והצטלם עם החניכים.
שיתוף ניסיון פדגוגי
מאיר פולונסקי מספר שבקיץ 1920 נערך במוסקבה הכנס הראשון של פעילי התרבות היהודית. נאומו של מנהל מושבת מלחובקה ברוך שוורצמן התקבל בתשומת לב כה רבה שהכנס שינה את סדר יומו וכל (לפי דיווחו של ארונוב - כמעט כל) משתתפיו יצאו מיד למלחובקה על מנת לצפות במו עיניהם בהצלחה של "הפדגוגיה האדומה". המושבה נחשבה למופתית, זכתה לפרסום רב ולביקורים של נציגי בתי הספר ומוסדות החינוך הגבוה, ושל משלחות ממפעלים. המושבה קבלה מגרשים חקלאיים נוספים ובשנת 1925 היא הציגה את פירותיה בתערוכה חקלאית.
הניסיון הפדגוגי של מלחובקה נדון בתקשורת הקומוניסטית העולמית ויושם במוסדות ילדים נוספים בברית המועצות, כולל במושבה שמקרנקו הקים בדצמבר 1920. הדמיון הארגוני והחברתי בין שני המוסדות מודגש בספרו של ארונוב; יצויין שמלחובקה הקדימה את מושבת מקרנקו בשנה.
ניסיון נוסף בתחום זה בוצע בבית הספר סאמרהיל שהוקם ב-1921 באנגליה. גם שם שררו ממשל עצמי, צירוף של למידה ועבודה ושיטות פדגוגיות נוספות המאפיינות את מושבת מלחובקה. אין עדויות בנוגע לקשר בין שני המוסדות.
תוכנית לימודים
כל הלימודים התקיימו ביידיש, שהרי רוב החניכים לא ידעו שפות אחרות. כנהוג בכל מערכת החינוך בברית המועצות, בתוכנית הלימודים היו שעורי רוסית. בין המקצועות נוספות שנלמדו היו שפת יידיש, ספרות יידיש, מתמטיקה, ציור, מוזיקה, ונגרות.
החניכים לא חולקו לכיתות כנהוג כיום, אלא ל-3 או 4 קבוצות הגיל, אשר כל אחת מהן כללה ילדים בהפרש הגילאים של 3-2 שנים.
פעילות יצירתית
במושבה שגשגו חיים יצירתיים עשירים ומגוונים להפליא. היתומים למדו לצייר, לשיר, לרקוד, לשחק על הבמה. הם הכינו בעצמם תפאורה ותלבושות להצגותיהם, כתבו ועיצבו את עיתון הקיר השבועי "רויטע שדים" ("השדים האדומים"). הם ביקרו בתיאטרון גוס"ט של מיכואלס.
ארונוב מספר על חניכים מוכשרים שלא ידעו קרוא וכתוב. הם חיברו שירים והכתיבו אותם לבני כיתתם ששימשו "מזכירים".
בתערוכת יצירות של חניכי המוסד, שלמדו ציור אצל מארק שאגאל, ישנם, בין היתר, איורים לסיפורי שלום-עליכם ולתנ"ך. הילדים ציירו בעפרונות פחם ובצבעי מים. מארק שאגאל נזכר: "באיזו להיטות הם ציירו! ילד אחד יצר בביטול האני ללא הפוגה: צייר, כתב שירים ומוזיקה. השני בנה את יצירותיו בהרהור, בקור רוח, כמו מהנדס. חלקם נסחפו לאמנות מופשטת, התקרבו לצ'ימבואה ולוויטראז'ים של קתדרלות עתיקות".
החמרה ביחס הבולשביקים לתרבות יידיש בכלל ולמערכת החינוך בפרט
כבר בין השנים 1934-1929 חלו שינויים בתחומים אלה, שהשפיעו רבות על פעילות תרבותית ביידיש בברית המועצות. במערכת החינוך הסובייטית הסתיימה תקופת הניסויים, והמורים איבדו את חופש הפעולה. תוכנית הלימודים האחידה הפכה למחייבת עבור כל מערכת החינוך. רוב ספרי הלימוד בבתי הספר ביידיש הוחלפו בחדשים, אשר תורגמו מרוסית. כך הספרות הלימודית איבדה סופית את יסודותיה היהודיים.
בשנים 1938-1937 השלטונות החמירו את מדיניותם והכו קשות בתרבות היידיש. עשרות סופרים ובמאים נעצרו והואשמו בלאומניות ובעבירות מדומות אחרות. בזה אחר זה נסגרו בתי ספר ביידיש. בבלארוס התהליך נעשה בצו פורמלי שהוצא ב-3 ביולי 1938, ואילו באוקראינה ובבירוביג'ן הדבר בוצע ללא מסמך כתוב, לאחר שלקראת שנת 1938 בירוביג'ן נותרה האזור היחיד בפדרציה הרוסית שבו עוד היה בית ספר ביידיש.
שינוי הקונספט ופוליטיזציה בשלב המאוחר של קיום המוסד
לפרק האחרון של ספרו, ארונוב קרא "אויפֿן נײַעם עטאַפּ" ("בשלב חדש"). הוא מתאר את תחילת שנות ה-30 ומדווח בלשון מרומזת על התגברות הפוליטיזציה בחיי היומיום של מושבת מלחובקה, לאור ההחלטות החדשות של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית לגבי מערכת החינוך. ההחלטות האלה כללו לא רק את החזון המדיני של סטלין אלא גם הוראות ישירות בנושא.
הצוות הפדגוגי של המושבה, יחד עם שלוחותיהם של הקומסומול ושל תנועת הפיונרים התגייסו ללמוד את "יסודות המדע" תוך "מאבק בנחשלות". הדבר בא לידי ביטוי בהפסקת פעילותם של הנגריה ובתי מלאכה אחרים במושבה, ובהעסקת החניכים בבית חרושת למיכון חקלאי. במפעל ענק זה, שמנה מעל 10,000 עובדים, היה על הילדים לבצע "עבודה סוציאלית גדולה": להיאבק באנאלפביתיות, לעבוד בספריה, להכין ולתלות פוסטרים של הסברה ותעמולה.
כללי המשמעת במוסד הוחמרו משמעותית. החניכים הוענשו על איחורים, על עצלנות, ועל כל ניסיון של "החדרת אלמנטים של אידאולוגיות עוינות". צוות המושבה תיגבר את החינוך הפוליטי וכפה על גופי הממשל העצמי לעסוק בעניין. בשנת 1931 המושבה זכתה במקום הראשון בתחרות בין בתי יתומים בנושא "החינוך הקומוניסטי". בתור פרס המוסד קיבל מהמדינה מדגרה, עשרה חזירים ו-20 חזרזירים. כמו כן נרכשו 18 ארנבות, ונערך קורס להאכלתן.
מחופש הפעולה שאפיין את המושבה בשנים הראשונות של קיומה לא נותר דבר. המוסד הפך למעשה לבית חרושת תעשייתי-חקלאי בהשגחה נוקשה ומוקפדת מצד המפלגה הקומוניסטית והקומסומול.
סגירת המוסד והיעלמות מנהלו
המושבה החזיקה מעמד עד שנת 1938. היא נסגרה יחד עם כמעט כל מוסדות החינוך היהודיים בברית המועצות. מאז לא נשמע מאומה על מקימה ומנהלה ברוך שוורצמן. לפי כל הסימנים, הוא נעצר והוצא להורג יחד עם פעילי תרבות יידיש רבים נוספים בעת הגזרות של משטר סטלין של סוף שנות ה-30. אחריו לא הוקמו בברית המועצות או ברוסיה מוסדות יהודיים דומים.
Hold On (שיר של אדל)
Hold On (בעברית: להחזיק מעמד) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית אדל, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, 30 (2021). השיר יצא לאור ב-19 בנובמבר 2021, על ידי חברות התקליטים מלטד סטון וקולומביה רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום.
השיר הגיע למקום ה-49 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אדל ואינפלו והופק על ידי אינפלו גם כן. בריאיון של אדל לגיליון נובמבר 2021 של ווג ארצות הברית, המראיינת אבי אגוויר השמיעה חלק מ-"Hold On". הרצועה תוארה על ידי אקוויר כ"המנון משמח" וככזה בעל המזכיר מוזיקת גוספל. השיר מסתיים במקהלת המורכבת מחבריה של אדל שרים "רק תחזיקו מעמד".
, הסבירה אדל. .
ב-7 בנובמבר 2021, קטע מהשיר הופיע לראשונה בפרסומת וידאו לאמזון.
הצלחה מסחרית
"Hold On" זכה להצלחה מסחרית ברחבי העולם ובעיקר בארצות הברית. הוא דורג במקום ה-49 במצעד הבילבורד הוט 100 של בילבורד, ביחד עם שאר השירים מהאלבום שדורגו במצעד גם כן. השיר הגיע למקום ה-24 במצעד שירי הסטרימינג וה-26 בקנדה הוט 100. כמו כן, דורג במקום ה-25 בבילבורד גלובל 200 ובמקום ה-34 בבילבורד גלובל ללא ארצות הברית.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-25 מיליון השמעות.
הרמן השביעי, מרקיז באדן-באדן
הרמן השביעי, מרקיז באדן-באדן (בגרמנית: Herman VII. von Baden; 1266 – 12 ביולי 1291), היה המרקיז השליט של באדן מ-1288 ועד מותו.
ביוגרפיה
הרמן נולד ב-1266 והיה בנם של רודולף הראשון, מרקיז באדן-באדן ואשתו, קוניגונדה מאברשטיין, בתו של הרוזן אוטו מאברשטיין.
הוא נפטר ב-12 ביולי 1291 ונקבר במנזר ליכטנטל.
משפחתו
הרמן התחתן לפני 6 באוקטובר 1278, עם אגנס מטרוהדינגן (נפטרה לאחר 15 במרץ 1309). נולדו להם הילדים הבאים:
תל אביב הקטנה (מופע)
תל אביב הקטנה היא הצגה מוזיקלית בסגנון קברטי שעסקה בשנותיה הראשונות של תל אביב. היא כללה מערכונים קצרים מהווי החיים בתל אביב הקטנה יחד עם שירים מקוריים.
המופע נכתב ונערך על ידי חיים חפר ודן בן אמוץ בשנת 1958 לצורך הצגתו בתערוכת יוֹבֵל לתל אביב. מפאת קוצר הזמן שעמד לרשותם, חפר התאים שירים שכתב על הווי תל אביב הקטנה למנגינות זרות, בעיקר צרפתיות ואיטלקיות, בהם: "זה לא יחזור" (שבו נטען כי "עבר זמנה של תל אביב הקטנטנה"), "שני בנאים" (שיר הומוריסטי על הבנאים שבונים את תל אביב), "טיטינה" (שיר צרפתי במקור, שבוצע בין היתר על ידי צ'ארלי צ'פלין ב"זמנים מודרניים" ואף בעברית בתיאטרון "המטאטא" ), "טנגו אמא אדמה" ו"בחולות" (על החולות שהיוו מוקד משיכה לזוגות הצעירים). כמו כן צורפו שני שירים ידועים של נתן אלתרמן משנות הארבעים שבוצעו במקור במטאטא ובלי לה לו: "רינה" ו"בכרם תימן" וכן שלושה שירים שכתב בן-אמוץ.
ההצגה, בכיכובם של יוסי בנאי, יונה עטרי ואבנר חזקיהו ובבימויו של שמואל בונים, הועלתה לראשונה במתחם תערוכת 50 שנה לתל אביב בגני התערוכה ולאחר מכן במספר רב של הופעות במועדון החמאם ביפו, כשאת הצוות המקורי החליפו לאחר מכן אורי זוהר, אריק איינשטיין, רחל אטאס ועליזה רוזן. חיים חפר סיפר כי באמצע הופעת הבכורה ירד גשם והקהל, שסירב לעזוב, שם את השרפרפים על הראש, וכך הוא הבין שמדובר בשלאגר גדול. המופע הועלה בשלישית בתיאטרון בימות ב-1969 בהשתתפות חנן גולדבלט, אושיק לוי, רחל אטאס ואביבה בנו, בפעם הרביעית בשנת 1980 בתיאטרון הבימה בהשתתפות מוני מושונוב, סנדרה שדה, מיקי קם, גדעון זינגר, חנה רוט ומשה בקר, ובפעם החמישית ב-1999 ב"הבימה" עם יעל פוליאקוב ודני שטג.
שירי המופע המקורי הועלו על גבי תקליט ב-1958 ובשנות האלפיים הועלו על תקליטור, ביחד עם קטעים מההפקה השלישית.
ראמה (נפת ג'נין)
ראמה (בערבית: الرامة) הוא כפר פלסטיני בצפון השומרון, המשתייך לנפת ג'נין של הרשות הפלסטינית. הכפר ממוקם 27 קילומטרים דרום-מערבית לג'נין.
היסטוריה
בסקר הארכאולוגי שנערך בשומרון לאחר מלחמת ששת הימים, נמצאו בראמה חרסים מהתקופות הישראלית I ו-II, הפרסית, ההלניסטית, הרומית-ביזנטית, ימי הביניים והעות'מאנית.
התקופה העות'מאנית
ברישומי המס העות'מאניים שנערכו בשנת 1596, ראמה נזכרת ככפר בנפת ("נאחיה") "ג'בל סמי" במחוז ("ליוה") של שכם. במקום נרשמו 17 משפחות, כולן מוסלמיות, ששילמו מס אחיד של 33.3% על תוצרת חקלאית כולל חיטה, שעורה, גידולי קיץ, עצי זית, עיזים ו/או כוורות, בית בד לשמן זית או דבש ענבים, בנוסף להכנסו מזדמנות ולמס אזורי, סה"כ 5,774 אקצ'ה.
הכפר נזכר בשנת 1838 ככפר בנפת "א-שראוויה א-שרקייה", צפונית לשכם.
בשנת 1870 ביקר במקום חוקר ארץ ישראל הצרפתי, ויקטור גרן, וכתב כי בראמה מתגוררים 120 איש. הוא מצא במקום בורות מים עתיקים.
בסקר של הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל (1882) נכתב כי ראמה הוא "כפר בולט לעין, השוכן על גבעה מעל המישור הקטן, עם בית מרכזי גבוה. גודלו של הכפר בינוני, ותחתיו עצי זית. מדרונות הגבעה תלולים.
המנדט הבריטי
על-פי מפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל שנערך על ידי רשויות המנדט הבריטי, התגוררו בראמה 149 איש, כולם מוסלמים. במפקד של שנת 1931 נמנו בכפר 186 תושבים, שחיו ב-39 בתים, כולם מוסלמים. בסקר הכפרים של 1945 נמנו במקום 280 איש, כולם מוסלמים. שטח הכפר לפי הסקר היה 4,768 דונמים. מתוכם, 244 הוקצו למטעים, 1,487 לדגנים, ו-6 דונם היוו שטח בנוי.
השלטון הירדני
במפקד אוכלוסין שבוצע על ידי שלטונות ירדן בשנת 1961, נמנו בכפר 376 תושבים.
אוגוסט פון וילה
אוגוסט פון וילה (בגרמנית: August von Wille: 18 באפריל 1828 – 31 במרץ 1887) היה צייר נוף רומנטי ומאוחר יותר צייר ז'אנר.
ביוגרפיה
וילה הגיע ממשפחה אצולה בהסן והיה הצעיר מבין שמונה ילדיו של חבר המועצה הממשלתית פרידריך פון וילה (1776–1837).
וילה היה האמן הראשון במשפחתו. הוא למד באקדמיה בקאסל בין השנים 1843–1847 לפני שנכנס לשיעור הנוף של יוהאן וילהלם שירמר באקדמיה לאמנות בדיסלדורף בשנת 1847. לאחר השירות הצבאי בין השנים 1851–1852, המשיך את הכשרתו אצל שירמר עד לשנת 1854. בשנת 1849 הוא חבר באגודת האמנים דיסלדורף מלקסטן.
וילה התגורר בויימאר בשנים 1859–1863 לאחר שהדוכס הגדול קארל-אלכסנדר פון זקסן-וויימר-אייזנאך מינה אותו כמורה בבית הספר המקומי לאמנות. בשנת 1863 חזר לדיסלדורף עם משפחתו. הוא עבד כצייר דיוקנאות, נוף, אדריכלות וז'אנר. בין היתר נסע לתורינגיה, הסן, הריין התיכון והמוזל. הוא בעיקר צייר בחוץ את נופיו בפורמט קטן.
הוא התחתן עם ציירת החיות קלרה פון וילה ( 1837-1883) ב-31 במאי 1859 ברודסהיים. בנם היה צייר הנוף פריץ פון וילה (1860–1941).
יצירה
מבחינת הסגנון, וילה הלך בעקבות מורו שירמר, אך התנתק מהריאליזם המפורט שלו. עד סוף הקריירה שלו נשאר במסורת בית הספר של דיסלדורף, כולל את נופיו האטמוספיריים. לעיתים קרובות הוא צייר גם מוטיבים עירוניים ואדריכליים רומנטיים, כמו רחובות ציוריים, מפותלים, טירה וחורבות מנזר, לעיתים קרובות עם דמויות. סצינות לאור ירח אופייניות ליצירתו. סצינות היער מעידות על פנייתו לרומנטיקה.
וילה העביר את ציור הנוף ההיסטורי של קרל פרידריך לסינג לפורמט הקטן ולסגנון אידילי. מאוחר יותר החל וילה לצייר נושאי ז'אנר. בנוסף לציורי הנוף והז'אנר, ידועים כמה פורטרטים מצוירים היטב.
אבולוציה של חתול הבית
מקורו של חתול הבית מאוכלוסיות מזרחיות ומצריות של חתול הבר האפריקני, Felis lybica. משפחת החתוליים, אליה שייכים כל מיני החתולים החיים, קמה לפני כעשרה עד אחד-עשר מיליון שנים. משפחה זו מחולקת לשמונה שושלות פילוגנטיות עיקריות. חתול הבית הוא בן לשושלת Felis. מספר מחקרים הראו שכל הזנים הביתיים של חתולים מגיעים ממין יחיד של שושלת פליס, Felis catus. וריאציות של שושלת זו נמצאות בכל רחבי העולם ועד לאחרונה מדענים התקשו לקבוע באיזה אזור בדיוק נוצרו גזעי חתולי בית מודרניים. מדענים האמינו שאין מקור אחד לחתול המבוית אלא מופעים מרובים ונפרדים במקומות שונים בעולם שהובילו לגזעים המבויתים. קושי נוסף נובע מכך שאוכלוסיית חתולי הבר בכללותה נפוצה מאוד ומינים שונים שלה דומים מאוד זה לזה. וריאציות שונות של חתול בר התרבו באופן חופשי זו עם זו כאשר הם נמצאו במגע קרוב, ולכן הקווים בין הקבוצות הטשטשו עוד יותר. מחקרים שבוצעו לאחרונה בנושא הדנ"א, התקדמות בטכנולוגיות גנטיות והבנה טובה יותר של הדנ"א והגנטיקה בכללותה, סייעו לגלות תגליות בהיסטוריה האבולוציונית של חתול הבית. עדויות ארכאולוגיות תיעדו תאריכים מוקדמים יותר של ביות ממה שחשבו בעבר.
DNA ועדויות פילוגנטיות
הטקסונומיה הנוכחית נוטה להתייחס ל-F. silvestris, F. lybica, F. catus, ו- F. bieti כמינים שונים. מחקר משנת 2007 של DNA מיטוכונדריאלי חתוליים ומיקרו-לוויינים של כ-1,000 חתולים מאזורים רבים ושונים (כולל אפריקה, אזרבייג'ן, קזחסטן, מונגוליה והמזרח התיכון) גילה 5 שושלות גנטיות של אוכלוסיית חתולי הבר. שושלות אלו כללו:
מחקר זה הראה כי Fs lybica כללה חתולים מבויתים וכי כמעט לא ניתן להבחין בין חתולי בר מקבוצה זו לבין חתולים מבויתים. בנוסף לניתוח DNA, נערכו גם מחקרים פילוגנטיים כדי לצמצם את ההיסטוריה האבולוציונית. עצים פילוגנטיים נוצרו על בסיס ניתוח DNA מיטוכונדריאלי. בכל מחקר עצי סבירות בייסיית, סבירות מקסימלית ועצי סבירות מקסימלית חסכוניות, כולם הניבו תוצאות זהות. כל אחד מהם מראים ש-Fs ornata, Fs cafra ו-Fs lybica היו כולם קשורים מאוד לאב קדמון משותף. זה גם הראה שקבוצת וריאציות זו היא מונופילטית, כלומר חולקים אב קדמון משותף שאינו משותף לקבוצות אחרות. העצים גם עזרו להראות ש- Fs lybica הוליד את החתולים המבויתים של היום. Fs silvestris הראה הסתעפות מוקדמת מאוד מהקבוצות האחרות, אך עדיין חולק אב קדמון משותף מוקדם מאוד עם שאר הקלאדים.