cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היסטוריה של הבונים החופשיים
הבנייה החופשית ופרשות פוליטיות בצרפת
התפשטו שמועות עקשניות, בעיקר בקרב החוגים השמרניים, על כך שהבונים ניהלו את הממשלה באופן סמוי. הרקע לכך היה העובדה שהנשיא הגדול של הלשכה הגדולה שירת גם כסגן נשיא בסנאט, וכן כיוון שרוב חברי הבנייה החופשית השתייכו למפלגה הרדיקלית. הטענה של המבקרים הייתה כי הבונים החופשיים בעצם מנהלים את השלטון ללא ידיעת הציבור, והם המקור לתעמולה המטיריאליסטית אנטי קלריקלית (אחזו בעמדות אתאיסטיות). על פי זלדין, טענות אלו התבררו כהאשמות שווא, וכהגזמה פרועה בלבד. במהלך המאה ה-20 לא נמצאו כל ראיות לכך. אמנם הבונים תמכו בקמפיינים האנטי קלריקליים, אך הם לא יזמו ולא ניהלו אותם. המטרה העיקרית של הבנייה הייתה לשמש כמועדון חברתי, בו חבריו יוכלו ליהנות מפרגון הדדי הן מבחינה אישית והן כלכלית (בין היתר, החברים העניקו עשרה אחוזי הנחה זה לזה בעסקיהם).
החוקר ארנסט בקס Ernest Belfort Bax טען כי הבונים החופשיים היו הגורם שיזם וניהל את ניסיון ההתפייסות האחרון בין המפלגה הסוציאלית שעמדה בשלטון, ל- Versailles שהתרחש באפריל 1871. אדולף ט'ירס - Adolphe Thiers (ששירת כראש הממשל הרפובליקני שהתנגד לנפוליאון) קיבל את נציגי שני הצדדים בקרירות אשר הבטיח להם שאף על פי שפריז אמורה לעבור תקופה קשה, הוא יוודא כי תהיה אכיפה של החוק וכך היה. לאחר כ-8 ימים, ב-29 באפריל, כ-10000 בונים חופשיים מ-55 לשכות, כשבראשם הנשיאים הגדולים עם העיטורים, הסמלים והדגלים של הלשכות, וביניהם בלט הדגל של וינסנס עם הכותרת "אהבו זה את זה" ובלון הופרח לאוויר. הייתה זו הפגנת תחינתם האחרונה של הבונים החופשיים להשלים בין הצדדים, אך ניסיונם נכשל. הבנייה החופשית בצרפת נאבקה למען הממשל הרדיקלי סוציאליסטי - Paris Commune בה תמכה וניסתה לקדם הסכם שלום בן צידי השלטון ולהשפיע על מהלכים פוליטיים בארצה.
הפילוג הגדול
הסברה המקובלת על רוב החוקרים אומרת כי המקור לפילוג בין הבנייה החופשית לבנייה האנגלית הוא באספה כללית של הלשכה הגדולה של צרפת שהתרחש בספטמבר 1877. התוצאה של האספה יצרה קרע שהמשיך להתקיים במשך עשרות השנים הבאות.
לאחר הצבעה, התקבלה ברוב קולות הצעתו הכתובה בדו"ח של כומר פרוטסטנטי פרדריק דסמון. על פי דסמו, יש לשנות (או "לשפר") את החוקה הרשומה בגרסתה של הלשכה הגדולה המאוחדת של אנגליה United Grand Lodge of England - UGLE. בשורות הבאות מפורט השינוי המהפכני. במקום המשפט: יש להוסיף את המשפט:
תגובתה של הלשכה הגדולה המאוחדת של אנגליה לא איחרה לבוא. במרץ 1787 ה-UGLE הוציאה הכרזה נחרצת עם המסר הבא:
כתוצאה מכך, מערכת היחסים בין הגופים המפקחים הללו חדלה להתקיים. הסיבה הרשמית היא התעקשותה של לשכת צרפת להוסיף את האלמנט הדתי לחוקה ולכאורה בעקבות שינוי המשפט והזכרת החובה להאמין באלוהים במקום ה - the Great Architect of the Universe - T. G. A. O. T. U. נוצר פער עמוק בין הגישה של הלשכה הצרפתית לזו של הלשכה האנגלית. הסבר זה אינו מתיישב עם העובדה שלשכת אנגליה ה- UGLE החלו באותה תקופה לנהל קשר עם הלשכה הגדולה של בלגיה, למרות העובדה שחמש שנים קודם לכך, ב-1872, לשכה זו הסירה מחוקתה את T. G. A. O. T. U ושני הצדדים שמרו על מערכת יחסים ידידותית עד 1921. הסיבות האמיתיות לפילוג הן בבירור מורכבות ועמוקות יותר מאשר העדויות הרשמיות מוכיחות.
הסכסוך בין UGLE ל- (GOdF (The Grand Orient de France המשיך וגבר בעקבות התערבותה של הלשכה הצרפתית בפוליטיקה, הן באופן אישי והן באופן מאורגן. הלשכה האנגלית, לעומתה, נמנעה מכך והעבירה איסור מוחלט לערוך דיונים ושיחות על נושאי פוליטיקה ודת.
המורשת של הפילוג
במהלך מלחמת העולם הראשונה, לשכות אמריקניות מיתנו את התנגדותם ל-GOdF כדי לאפשר לבונים האמריקנים להיות בקשר עם בונים חופשיים מארצות הניכר כששהו בצרפת. רבים מהם המשיכו להתיר לחבריהם לשמור על קשרי ידידות עם הבונים הצרפתיים גם מאוחר יותר. בדצמבר 1913, UGLE הכירה בלשכה גדולה חדשה בצרפת. הבסיס להכרה זו היא סדרת התחייבויות שלשכת Independent and Regular National Grand Lodge of France אשר שמה הוחלף מאוחר יותר ל-  GLNF) Grande Loge Nationale Française) אותן הבטיחה לקיים ולנהל את הלשכות המסועפות אליה על פיהן:
"עקרונות בסיס" אלו נתקבלו ואומצו על ידי ה- UGLE בשנת 1929, ומאוחר יותר אף הוספו כסעיפים בחוקה המסונית של הלשכה.
תרמית טקסיל
במשך כ-12 שנים, בין השנים 1885 ל-1897, ליאו טקסיל- Léo Taxil פרסם שקרים ובדיות על הבנייה החופשית והכנסייה הרומאית הקתולית. הוא הפיץ טענות חמורות על הבונים החופשיים שהקצינו ככל שחלף הזמן. ב-19 באפריל 1897 הוא כינס מסיבת עיתונאים בה הבטיח כי הוא יציג לכלי התקשורת ולשאר העולם את הסופר האלמוני שאחראי על הספרים עם הפרשיות השליליות על הבנייה החופשית. במקום זאת, הוא הודה כי כל סיפוריו ותגליותיו על הבנייה החופשית ופעילותה היו בדויים, דברי שקר. למרות הודעתו, גם מאות שנים אחרי, קיימים אתרי אינטרנט אנטי מסוניים אשר עדיין מציגים ומפרסמים את התוכן השקרי של טקסיל.
דיכוי הבונים החופשיים במאה ה-20
משטרים טוטליטריים רבים במאה ה-20, הן פשיסטיים והן קומוניסטים, התייחסו לבונים החופשיים כמקור פוטנציאלי להתנגדות בשל אופיה הסודי והקשרים הבינלאומיים שלה (שלא לדבר על קידומו של סובלנות דתית ופוליטית באמצעות הסמליות שלה). נטען על ידי חוקרים של הבונים החופשיים שהשפה שבה השתמשו המשטרים הטוטליטרים דומה לזו שבה השתמשו כמה מבקרים מודרניים של הבנייה החופשית.
A Bailar
A Bailar הוא אלבום הסולו הראשון של הזמרת לאלי אספוסיטו. הוא יצא לאור ב-21 במרץ 2014.
רקע
לאלי קיימה הופעות רבות עם שירי האלבום (בין הצילומים לסדרות ולסרטים שבהם השתתפה) ובשנת 2016 היא עשתה סיבוב הופעות כפרידה מאלבומה הראשון, לסיבוב הופעות קוראים "A Bailar Tour". במסגרת סיבוב ההופעות לאלי הופיעה בהמון מדינות מכל העולם וגם בישראל (בתאריכים 24–25 באפריל בהיכל מנורה מבטיחים) להופעה היו ביקורות טובות ובהופעה לאלי אף הציגה שיר מאלבומה השני Soy, שיצא שנתיים לאחר מכן.
הצלחה
האלבום הוכר בארגנטינה כאלבום זהב ובשיאו היה במקום 5 במצעד האלבומים. ב-2015 זכה בפרס "פרמיוס גארדל", כ"אלבום זמר הפופ החדש הטוב ביותר" וכ"אלבום זמרת הפופ הטוב ביותר". בנוסף, התברג במקום השלישי במצעד האלבומים שבאורוגוואי.
ברבי מרמדיה: בת הים
ברבי מרמדיה: בת הים (באנגלית: Barbie: Mermaidia, ידוע גם בשם: Barbie Fairytopia: Mermaidia) הוא סרט הנפשה ממוחשבת קנדי-אמריקאי, מסוגת פנטזיה והרפתקאות, אשר מבוסס על בובת הפלסטיק "ברבי" המיוצרת על ידי חברת הצעצועים האמריקאית "מאטל". הסרט, המשמש כסרט השביעי בסדרת סרטי ברבי וכסרט המשך לסרט "ברבי בארץ הפיות", בוים על ידי וולטר פ. מרטישיוס וויליאם לאו, נכתב על ידי אליז אלן, והופק על ידי Mainframe Entertainment ו-Mattel Entertainment.
הסרט הופץ ברחבי העולם להקרנה ביתית, כאשר הוא הופץ בארצות הברית על ידי Lionsgate Home Entertainment ב-14 במרץ 2006 על גבי DVD ו-VHS, כשזה הסרט האחרון בסדרת הסרטים שהופץ בפורמט זה. בישראל הסרט הופץ על גבי DVD בדיבוב עברי ורוסי בשנת 2006. אורך הסרט הוא כ-85 דקות.
לסרט זה, כמו שאר הסרטים של ברבי, יצאו בובות שהופקו והופצו עם הסרט. בשנת 2007 הופץ הסרט "ברבי: קסם הקשת בענן", המשמש כהמשך לסרט זה.
תקציר העלילה
עלילת הסרט מתרחשת זמן קצר לאחר אירועי הסרט "ברבי בארץ הפיות". בסרט, אלינה הפיה הולכת לארץ בנות הים כדי להציל את חברה נאלו, נסיך בנות הים, אשר נחטף על ידי עוזרה של לברנה שתוכניותיו היו להשתמש בו כדי לחזק את לברנה על מנת שתהפוך לפיה החזקה ביותר בעיירת הפיות. מפני שאלינה לא יכול להציל את נאלו הנסיך לבד, היא נאלצת להזדקק בעזרתה של נורי, בת ים שלא סומכת על אנשים ואינה רוצה קשר לאלינה. לשכנע את נורי זה לא אתגר קל, אך זה לא האתגר היחיד שעומד מפני אלינה שצריכה להקריב את חייה ואת כנפיה. בסרט רואים איך אלינה עומדת במשימה, ואיך היא מצליחה להציל את עיירת הפיות מליפול לידיה של לברנה המרושעת.
פיטר טיל
פיטר אנדריאס טיל (בגרמנית: Peter Andreas Thiel; בעברית נקרא לעיתים פיטר ת'יל; נולד ב-11 באוקטובר 1967) הוא יזם ומיליארדר אמריקאי, ממייסדי PayPal ומהמשקיעים הראשונים בפייסבוק.
ביוגרפיה
טיל הוא אמריקאי ממוצא גרמני. הוא נולד בפרנקפורט שבגרמניה בשנת 1967, גדל בקליפורניה. בצעירותו היה שחקן אמן בשחמט בדירוגים הגבוהים מתחת לגיל 21, ולמד בסטנפורד שם ייסד את העיתון The Stanford Review.
יחד עם מקס לבצ'ין ואילון מאסק הקים את אתר התשלומים PayPal, אותו הוא מנהל כמנכ"ל החברה. ב-2004 פגש את שני מקימי פייסבוק והיה למשקיע החיצוני הראשון בפרויקט. השקעתו בסך חצי מיליון דולר עבור כ-7% ממניות החברה, איפשרה להם לקדם את הפרויקט, והניבה לו רווח עצום. בהמשך השקיע בחברות אינטרנט בולטות נוספות כגון LinkedIn. הוא גם ייסד ומכהן כיושב ראש חברת הביג דאטא פלנטיר.
טיל מנהל קרן הון סיכון בשם Founders Fund, ומכהן כנשיא קרן הגידור קלאריום קפיטל. במרץ פורסם שהוא הצטרף כשותף לאקסלרטור המוביל Y Combinator. בשנת 2014 העריך המגזין פורבס את הונו ב-2.2 מיליארד דולר.
פיטר משמיע רבות את דעותיו במדיה והוא ידוע כליברטריאני מוביל ותורם נדיב למפלגה הרפובליקנית. תמיכתו בליברטריאניזם ובשוק חופשי קפיטליסטי הובילו אותו להתנגד לשיטה הדמוקרטית, ובמאמר שכתב טען ש"המונח דמוקרטיה קפיטליסטית הפך לאוקסימורון בלתי אפשרי". בבחירות 2016 לנשיאות ארצות הברית היה פיטר מהבודדים שהעזו לתמוך בפומבי בדונלד טראמפ, מבין אנשי הצמרת של תעשיית ההיי-טק בארצות הברית, על אף פעולות השיימינג הצפויות.
פצועים בראש
פצועים בראש היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמת מתח פרי יצירתם של גיא עמיר וחנן סביון. הסדרה שודרה החל מ-12 ביוני 2013 ועד לסיומה ב-17 במרץ 2016 במשך 2 עונות ו-17 פרקים בחברת HOT. יוצרי הסדרה הם גם השחקנים הראשיים בסדרה. הסדרה עוקבת אחרי קורות שני חברים יוצאי יחידה מובחרת, יקי וסער, אשר מגיעים מרקעים שונים. אירוע משמעותי בעברם מעלה אותם על מסלול התנגשות מסוכן. הסדרה מציגה את הפשטות והבנאליות בה מתפתחים סכסוכים לכדי אירועי אלימות ופשע, ואת ההתנגשות בין לקיחת החוק בידיים ונקמה עצמאית בפושעים, לבין עשיית הצדק בדרכים החוקיות שלעיתים מתגלות כאיטיות ובלתי יעילות.
ישנו "אזכור נסתר" לסדרה הזאת בסדרה קודמת של הזוג, "עספור". בפרק השני של העונה השנייה בסדרה "עספור" חנן מכנה קבוצת מתאגרפים "פצועים בראש", וגיא שואל אותו מה זה פצועים בראש.
ב-2013 נמכרה הסדרה למפיק ההוליוודי ג'רי ברוקהיימר.
עלילה
הסדרה מגוללת את קורותיהם של שני חברים - יעקוב ('יקי') משעלי, וסער שיף, אשר שירתו ביחד כלוחמים ביחידת דובדבן שהסתכסכו לאחר שחברתו של יקי עזבה אותו לטובת סער. חמש שנים לאחר מכן, בשנת 2013, יקי, בלש משטרה במחוז דרום, נאלץ לעבור לעבוד במשטרת תל אביב, לאחר שירה למוות ביצחקי, מפקדו במשטרה שהפך למושחת. לעומתו, ייסד סער ארגון מסתורי הפועל מחוץ לחוק. הארגון לקח על עצמו להיאבק בחוסר צדק, וסער משמש כמתנקש בשירותו. חברי הארגון סבלו כולם מתוצאות של פשעים חמורים ונוכחו באוזלת היד של הרשויות, ולכן החליטו לקחת את החוק לידיהם.
עונה ראשונה
במהלך הסדרה מתברר שנטלי, חברתו של יקי שעזבה אותו לטובת סער, נרצחה במסעדה שהיא וסער עמדו לפתוח לאחר ויכוח נוקב עם סער. יקי, שמוצא קשר בין הרצח הזה לרצח אחר שנחשד בו סער, מחליט לגלות את האמת שמאחורי מקרי הרצח ולגרום לרוצח לשלם על מעשיו גם אם זהו סער.
עונה שנייה
יקי מגלה את האמת על חבורתו של סער, אך נמנע מלנקוט פעולה נגדם כשמתברר לו שאמו השתמשה פעם בשירותיהם. העונה מגלה מעגלי נקמה ולקיחת חוק לידיים ההולכים ומסתבכים, כאשר החבורה נחשדת בהריגת נקמה של נאנסת שהרגה את אחד האנסים, והופכת בעצמה מטרה לנקמה.
הפקה
הסדרה רשמה הישג ל-HOT כאשר נמכרה ב-31 באוקטובר 2013 למפיק העל ג'רי ברוקהיימר והיא תשודר ברשת הכבלים האמריקאית Cinemax - רשת האחות של HBO. לאחר סיום כתיבת העונה השנייה, אישרה HOT עונה שלישית לסדרה אך ביטלה אותה לאחר שיוצרי הסדרה עזבו את סוכנות ADD שמפיקה את הסדרה. הדבר נודע חודשיים לאחר תחילת צילומי העונה השנייה. צילומי העונה השנייה הסתיימו ביולי 2015. העונה השנייה צולמה בתל אביב ובבני ברק.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
זכויות להט"ב בנפאל
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בנפאל מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית במדינה מאז 2007 ונישואים חד-מיניים מאז יוני 2023. זכויות להט"ב בנפאל מוגדרות מהמתקדמות ביותר ביבשת אסיה, בעוד החוקה הנפאלית מכירה בזכויות להט"ב כזכויות יסוד. מאז 2023, נפאל הפכה למדינה השנייה שמכירה באופן מלא בנישואים של זוגות מאותו המין ביבשת אסיה לאחר טאיוואן בשנת 2019.
לאחר סיום תקופת המלוכה ומלחמת האזרחים (1996–2006) בנפאל, הומוסקסואליות הפכה לחוקית ברחבי המדינה בשנת 2007 יחד עם הכנסת מספר חוקים חדשים אשר כוללים במפורש הגנות על בסיס נטייה מינית. החוקה הנפאלית, שאושרה על ידי האספה המכוננת ב-16 בספטמבר 2015, כוללת מספר הוראות המתייחסות לזכויות להט"ב אשר כוללות בין היתר זכות לקבלת תעודת אזרחות בהתאם לזהותו המגדרית של הפרט ואיסור אפליה מכל עילה לרבות מין מצד המדינה ומצד גורמים פרטיים.
מעמד בחוק
לפני מעברה של ממלכת נפאל לרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל בשנת 2007, יחסים הומוסקסואלים פרטיים בין מבוגרים בהסכמה הוגדרו כפשע ברחבי המדינה. בין היתר, קרוס-דרסינג הופלל גם כן על פי חוקים שונים נגד "חוסר מוסריות ציבורית". הוראות כאלה בוטלו לאחר תום תקופת המלוכה.
גיל ההסכמה בנפאל הוא 18 שנים, עבור זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
נפאל מכירה בנישואים חד מיניים.
סוניל באבו פאנט ואחרים נגד ממשלת נפאל
אחד המקרים הראשונים שקבעו את השינוי בחקיקה בנוגע לזכויות להט"ב בנפאל היה התיק של בית המשפט העליון משנת 2007, סוניל באבו פאנט ואחרים נגד ממשלת נפאל. לאחר השתתפותם בהפגנות שהפילו את המלוכה, קבוצות זכויות להט"ב, הוגדרו תחת התעלמות במידה רבה על ידי הממסד הפוליטי הנוכחי, ופנו למערכת המשפט כגישה להבטיח את זכויותיהם. באפריל 2007, קואליציה של ארגונים המייצגים אזרחי להט"ב נפאלים הגישה עתירת כתובה על פי סעיף 107 (2) של חוקת הביניים של נפאל.
העתירה, שהוגשה על ידי "Blue Diamond Society", "Mitini Nepal", "Cruse AIDS Nepal" ו-"Parichaya Nepal", דרשה כי נפאל תכיר רשמית ב-"אנשים טרנסג'נדרים כמגדר שלישי, תאסור כל חוק מפלה על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית, ותשקיע כספים ראויים לפיצויים על ידי המדינה לקורבנות האלימות והאפליה מטעמה".
ב-21 בדצמבר 2007 קבע בית המשפט העליון שהממשלה הדמוקרטית החדשה "חייבת ליצור חוקים להגנה על זכויותיהם של אזרחי להט"ב ולשנות חוקים קיימים שהם בגדר אפליה". בהתבסס על עקרונות יוגיאקרטה והנהלים המיוחדים של מועצת זכויות האדם של האו"ם, בית המשפט הגיע למסקנה כי נטייה מינית צריכה להיות מוגדרת על ידי זיהוי עצמי ותהליך טבעי ולא כתוצאה של "הפרעה נפשית, רגשית או פסיכולוגית". אף על פי שלא הובילה להכרה חוקית של נישואים חד מיניים, הפסיקה הורתה לממשלה להקים ועדה שתבדוק "אי-הפללה וביטול סטיגמה של נישואים חד מיניים".
לאחר פסיקת בית המשפט העליון
הצעת חוק להכשרת נישואים חד מיניים ברחבי נפאל נוסחה והייתה אמורה להיות מוצגת עד 2010. בניסוח החוקה הנפאלית החדשה, היו אמורים להיקבע הכרה בנישואים חד מיניים והגנה על מיעוטים מיניים. עם זאת, המשא ומתן על החוקה החדשה נכשל וראש הממשלה באבורם בהטראי פיזר את האספה המכוננת ב-28 במאי 2012 כהכנה לבחירות חדשות. כתוצאה מכך, עתיד ההתייחסות המפורשת לחוקיותם של נישואים חד מיניים לא היה ברור. בסופו של דבר, החוקה אומצה ב-2015 ואינה כללה התייחסות לחוקיותם של נישואים חד מיניים בנפאל.
באוגוסט 2018, דחק ראש הממשלה לשעבר, יגאלה נת חנאל, בבוראם בהטראי להכיר בנישואים חד מיניים ברחבי נפאל. הקוד האזרחי החדש, שנכנס לתוקף באוגוסט 2018, אינו מתייחס לנישואים חד מיניים ומגדיר באופן ספציפי נישואים באפון הטרוסקסואלי בין בני זוג מהמין השני בלבד. פעילים קראו לחוק האזרחי "בלתי חוקתי ומנוגד להנחיות בית המשפט העליון". החל משנת 2019, הצעת חוק להכשרת נישואים חד מיניים נוסחה והוכנה על ידי הממשלה. מיוני 2023 נישואים חד-מיניים הפכו לחוקיים בנפאל בעקבות פסיקת בית המשפט העליון.
הגנה מפני אפליה
אלימות על בסיס מגדר נגד טרנסג'נדרים מוגדרת כבעיה חמורה בנפאל בה הם מוצאים את עצמם לעיתים קרובות רגישים לאלימות ציבורית ואלימות במשפחה, התעללות במקום העבודה, מקום מגורים ועוד. הסיבות לאלימות על רקע מגדר מיוחסות בעיקר לנושאי טאבו חברתיים, אמונות טפלות ואמונות מושרשות עמוקות בקרב החברה המפיצות עמדות גנאי כלפי מיעוטים מיניים ומגדריים. האלימות נובעת גם מאכיפת חוק על ידי המשטרה, שכן אזרחי להט"ב מדווחים לעיתים על מכות קשות, חיפושי גופות ומעצרים בלתי הוגנים. כמו כן, תוצאות שנגזרו ממעקב אחר המצב מאת ארגון זכויות האדם הנפאלי "Informal Sector Service Centre" הצביעו על כך שהכפפת נשים לאלימות במשפחה נחשבה לפרקטיקה מסורתית שורשית.
בספטמבר 2015, מספר מאמרים שהזכירו זכויות להט"ב בחוקה החדשה של נפאל אושרו על ידי הפרלמנט לאחר דיון ממושך אשר נכנסה לתוקף ב-20 בספטמבר 2015,
הורות ואימוץ
זוגות חד מיניים אינם רשאים לאמץ ילדים בנפאל, הן עבור אימוץ חורג או משותף.
זהות מגדרית
ב-31 באוקטובר 2021, כ-29 ארגוני להט"ב וזכויות אינטרסקסים, שתי פדרציות נפאליות, חמש רשתות ונוספים, הציעו יחד את חוק הזהות המגדרית, 2021.
הכרה במגדר שלישי
בית המשפט העליון הכתיב כי הקטגוריה "אחר" ("O") המייצגת זהויות שאינן סיסג'נדריות תתווסף לכל המסמכים הרשמיים במדינה ולנפאלים המזדהים ככאלה יקבלו מסמכי אזרחות כדי לשקף את מעמדם החדש. לאחר מכן הממשלה החלה להנפיק אזרחות עם אפשרות של קטגוריית "אחר" לטרנסג'נדרים. אפשרות זו מאפשרת למזדהים בתור "מגדר שלישי" לפתוח חשבונות בנק, להחזיק רכוש ולהירשם לאוניברסיטאות. בשנת 2008, בישנו אדהיקארי הפך לאזרח הנפאלי הראשון שנרשם באופן רשמי בקטגוריית "מגדר שלישי". הכרות משפטיות נוספות כוללות מתן אפשרות לאזרחים להירשם כדי להצביע כ-"מגדר שלישי". בשנת 2015, מוניקה שאהי הפכה לאדם הראשון שקיבל דרכון בקטגוריית המגדר "אחר", ובהומיקה שרתה הפכה לאישה הטרנסג'נדרית הראשונה שטסה עם דרכון שזיהה אותה תחת הקטגוריה.
בנפאל, בדומה להודו, בנגלדש ופקיסטן, ישנה קהילת מגדר שלישי ילידית (קאסטת ההיג'רה). אנשים אלה, הידועים במונח מטי ("Meti"), מוגדרים כזכר בלידה, אך בדרך כלל מתנהגים, מתלבשים ומתנהגים כנקבה. אף על פי שלמטיים בעבר היו באופן מסורתי תפקידים חשובים בחתונות או בלידת ילדים עבור "הדיפת רוחות רעות", כיום, מתמודדים באופן קבוע עם אפליה בחינוך, בריאות, דיור ותעסוקה. לעיתים קרובות מטיים מכונים טרנסג'נדרים בפרסומים בשפה האנגלית בעוד המונח פולו-מולו משמש לתיאורם במזרח נפאל. בקרב אנשי הגורונג קיימת מסורת של גברים רוקדים בבגדי נשים, הנקראים מאנוניס, בדרך כלל בצריפים או בארמונות מלכותיים, בעוד ישנם המאמינים כי הם מביאים מזל טוב. בשנת 2007 קבע בית המשפט העליון של נפאל באופן חוקי קטגוריה מגדרית בשם "אחר". בית המשפט העליון בנפאל קבע כי הקריטריונים לזיהוי מין מבוססים על "זיהויו העצמי של הפרט". ייתכן שהחלטת בית המשפט העליון לפסיקת ההכרה נבעה מההכרה העכשווית ארוכת השנים בבני העמים הילדים השונים, בהם המטיים, וכן מהמסורות הדתיות המכבדות דמויות שאינן תואמות מגדר. בראייה גלובלית, החלטת בית המשפט העליון של נפאל הייתה מנוגדת באותה תקופה להתפתחויותיה של הודו השכנה בנוגע לזכויות להט"ב בשטחה אשר החזיקה בחוק מהעידן הקולוניאלי הבריטי אשר הפליל פעילות הומוסקסואלית בהסכמה.
הכרה בינארית של טרנסג'נדרים
החוק הנפאלי מאפשר רק לשנות את סמני המגדר מ-"M" (זכר) או "F" (נקבה) ל-"O". אין הוראות המתירות לנשים טרנסג'נדריות לקבל סמן "F" או לגברים טרנסג'נדרים "M". בשנת 2019, הפעילה הטרנסג'נדרית רוקשנה קפאלי הצהירה נגד תיוגה כ-"מגדר שלישי", ונקטה בצעדים משפטיים כדי לשנות את זהותה המגדרית תחת קטגוריית "נקבה". החל משנת 2021, הגישה קפאלי עתירת כתובה לבית המשפט העליון בדרישה לשנות את מינה לנקבה. באופן דומה, התקשורת הנפאלית זכתה לביקורות שליליות על שימושה במונח "מגדר שלישי" עבור תיאורם של גברים טרנסג'נדרים ונשים טרנסג'נדריות.
ב-31 במרץ 2020, מארגני ציון יום הנראות הטרנסג'נדרית הבינלאומי בנפאל "Queer Youth Grou" ו-"Transgender Rights Collective" פרסמו את גיליון הביקוש הלאומי לטרנסג'נדרים ("National Transgender Demand Sheet") בדרישה לגברים טרנסג'נדרים נפאלים להיות רשאים לסמן את הסמן המגדרי שלהם כ-"גבר" ונשים טרנסג'נדריות כ-"אישה".
הכרה לא בינארית
בשנת 2020, אמנת הדרישות הלאומית להכרה משפטית בזהות מגדרית הציגה את הסמן "א-בינארי" כאפשרות אשר צריכה להיות זמינה בנפרד מ-"מגדר שלישי". חוק הזהות המגדרית, 2021, מציע בתוכנו גם אפשרות עבור סימוני מגדר א-בינארי ומגדר שלישי.
תיק שהוגש לוועדה הלאומית לזכויות אדם ב-22 בנובמבר 2020 דורש גם הוספת סימון מגדר א-בינארי ברחבי נפאל.
שירות צבאי
תוכנית הפיתוח של האו"ם מדווחת כי לסביות, הומוסקסואלים וביסקסואלים רשאים לשרת בגלוי בצבא נפאל. עם זאת, קבוצות להט"ב מדווחות כי אפליה והטרדה עדיין נוכחות בקרב שירות צבאי של חברי הקהילה.
בשנת 2007, שתי חיילות לסביות הואשמו בקיום מערכת יחסים חד-מינית בזמן שירותן הצבאי והודחו. עם זאת, הצבא הנפאלי טען כי החיילות הודחו בשל "אי שמירה על משמעת מינימלית" ולא על בסיס נטייתן המינית.
תנאי מחיה
ארגוני זכויות אדם נפאלים בהם "Blue Diamond Society", אגודת להט"ב אשר הוקמה בשנת 2001, מייצגים לעיתים קרובות את אזרחי הלהט"ב הנפאלים מבחינה פוליטית ומספקים סיוע בבריאות מינית בקרב חברי הקהילה. ארגוני להט"ב נוספים ברחבי המדינה כוללים בין היתר את: "Mitini Nepal" ,"Parichaya Samaj" ו-"Sahaayam Nepal". התקשרות ותגובות הציבור בנפאל גם כן הפכו אוהדים יותר עבור זכויות להט"ב במשך השנים מאז שמעשים ופשעי שנאה הומופובים נגד פעילי "Blue Diamond Society" הפכו לפומביים, כולל לאחר יציאתה לאור של תוכנית הרדיו מאת פעילי האגודה "Pahichan" אשר דנה בזכויות מיעוטים מיניים ומגדריים. אירועים בקרב חברי הקהילה מתקיימים באופן שנתי. אלה כוללים את "POMSOGIESC" (אנשים בעלי נטייה מינית בשוליים, זהות מגדרית ומאפיינים מיניים), הידוע כמצעד הגאווה של נפאל, אשר מתקיים באופן שנתי בשבת השנייה של חודש יוני מאז 2019. באופן דומה, אירוע הגאווה הנשי "Queer Womxn Pride" מתקיים מדי שנה יחד עם העצרת השנתית ביום האישה הבינלאומי מאז 2019. מאז 2020, צעדת טרנסג'נדרים נוכחת גם כן ביום שבת לאחר ה-17 בדצמבר. ברחבי נפאל נערכים גם כן אירועים לציון תאריכים מדי שנה בקרב חברי קהילת הלהט"ב הבינלאומית כגון יום הנראות הטרנסג'נדרית הבינלאומי (31 במרץ), יום היציאה מהארון הבינלאומי (11 באוקטובר), יום הזיכרון הטרנסג'נדרי (20 בנובמבר) והיום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה (17 במאי). מספר אירועים מקומיים יותר כוללים את שבוע המודעות הא-מינית (השבוע האחרון של חודש אוקטובר), יום הנראות הביסקסואלי (23 בספטמבר), יום המודעות לקאסטת ההיג'רה (17 באפריל) ויום המודעות האינטרסקסי (26 באוקטובר). מועצת התיירות של נפאל תכננה לקדם את נפאל כיעד תיירות בקרב חברי הקהילה הבינלאומית, בעוד כנס עבור תיירות להט"ב התקיים בפברואר 2010 לצד הדרכת רגישות נערכה במקומות קייטרינג ואירוח נבחרים.
תרבות פופולרית וייצוג תקשורתי
הייצוג של קהילת הלהט"ב בתקשורת המיינסטרים הנפאלית הוא מינימלי. מבחינה היסטורית, הצגתם של מיעוטים מיניים ומגדריים הוגדרה תחת קונוטציה שלילית או כהקלה קומית בסרטים ובתוכניות טלוויזיה. עם זאת, בשנים האחרונות תיאורים חיוביים וריאליסטיים החלו להיות מוצגים בתוכניות והסרטים הנפאלים. "Highway", סרט משנת 2012 של הבמאי דיפאק ראוניאר הציג דמות הומוסקסואל לצד דמות טרנסג'נדרית המוגדרת כקורבן לאלימות מינית. "Soongava: Dance of the Orchids", סרט מאותה שנה, עוסק במערכת יחסים לסבית. השחקניות הנפאליות דיה מאסקי ונישה אדהיקארי גילמו את תפקידיו הראשיים.
"Singha Durbar", סדרת טלוויזיה בדיונית משנת 2016 מאת צרינג ריטאר שרפה המציגה את ראש הממשלה האישה הראשונה של נפאל, מציגה דמות הומוסקסואלית, בישווה בישווקארמה, כמזכיר העיתונות של ראש הממשלה בגילומו של השחקן הנפאלי פראווין חאטיוודה. תוכנית הטלוויזיה שודרה בערוץ "Nepal Television", הערוץ הוותיק והנצפה ביותר ברחבי המדינה. הסדרה נתמכה על ידי הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי.
בין המלכות והערים, ספר הזיכרונות הקווירי הראשון מרחבי נאפל, מאת נירנג'ן קונוואר פורסם ב-5 בדצמבר 2020. הספר מתאר את חייו של המחבר כהומוסקסואל בערים שונות בהן ניו יורק וקטמנדו. הספר מציג גם את התמודדויותיו של הומוסקסואל בחברה הנפאלית.
ביוני 2021, אורגנה במרכז אמנות בלליטפור "Kaalo.101" תערוכת אמנות בנושאי להט"ב תחת הכותרת, "קוויר — חגיגה של אמנות ואקטיביזם". בתערוכה הוצגו אמנויות בעיקר מנפאל לצד מדינות נוספות מיבשת אסיה בהן פקיסטן, מלזיה, אינדונזיה ובנגלדש.
פראבל גורונג, מעצב אופנה נפאלי-אמריקאי, ידוע בהיותו הומוסקסואל גלוי. גורונג עיצב לאורך השנים את בגדיהם של אייקוני תקשורת פופולריים ואישים רבים בהם: מישל אובמה, קתרין, דוכסית קיימברידג' ואופרה וינפרי.
חינוך
תוכנית הפיתוח של האו"ם המליצה לנפאל לשלב אידיאלים במערכת החינוך הקשורים לנושאי להט"ב כדי להבטיח "חינוך איכותי כולל ושוויוני" אשר כוללים בין היתר:
מועצת החינוך של נפאל הטמיעה מידע על גיוון מיני ומגדרי בתוכנית הלימודים של כיתות ז'-ט' (גילאי 13–15), והפכה את נפאל למדינה האסיאתית השנייה, אחרי מונגוליה, המיישמת זאת בעוד באוניברסיטאות שונות קיימים קורסים בנושאי להט"ב.
מפקד אוכלוסין
כלי תקשורת דיווחו כי מפקד 2021 של נפאל יכלול גם לראשונה גם אזרחי להט"ב, בעוד קמפיינים שונים נערכו להכללת חברי הקהילה במפקד.
פוליטיקה
מאז תחילת העשור הראשון של המאה ה-21, החלה רמה מוגברת של השתתפות בזירה הפוליטית של פוליטיקאים גלויים מאת קהילת הלהט"ב הנפאלית בהם סוניל באבו מכנס, הפרלמנטר ההומוסקסואל הגלוי הראשון ביבשת אסיה. פאנט כיהן בפרלמנט הפדרלי בין השנים 2008 עד 2012 והיה לאחד מ-27 המומחים בפגישה אשר גיבשו את עקרונות יוגיאקרטה בשנת 2006.
המפלגה הקומוניסטית של נפאל (מרכז מאואיסטי) כללה מספר הצהרות הומופוביות לאורך 10 שנות מלחמת האזרחים במדינה (1996–2006). עד 2007, חברי המפלגה תיארו הומוסקסואליות כ-"ייצור של קפיטליזם" אשר "לא קיים תחת הסוציאליזם" ואת חברי קהילת הלהט"ב כ-"מזהמים חברתיים". עם זאת, מאז 2008, עם סיום המרד האזרחי וההפגנות, החלה דמוקרטיה רב-מפלגתית בנפאל, בעוד המפלגה החלה לתמוך בזכויות להט"ב.
בריאות
ברחבי המדינה ישנו מחסור חמור בגישה לטיפול רפואי מקיף וכן חוסר במחקר על הצרכים הנפשיים, הפיזיים והפוריות של חברי קהילת הלהט"ב הנפאלית. נכון לשנת 2022, לזוגות לסביות אין גישה להפריה חוץ-גופית (IVF) ברחבי המדינה.
טיפול הורמונלי חליפי וניתוח להתאמה מגדרית אינם זמינים מבחינה מעשית בנפאל, אך על פי שישנם רופאים אשר עשויים לבצע הליכים אלה. עם זאת, על פי דיווחים הליכים אלה בנפאל מוגדרים כ-"יקרים". טרנסג'נדרים נפאלים רבים נוסעים לתאילנד או להודו עבור העברת ניתוח להתאמה מגדרית.
לאיוש טרק
לאיוש טרק (במקור טאוב, בהונגרית: Török Lajos; בודה, 3 בספטמבר 1863 – בודפשט, 25 בינואר 1945) היה דוקטור לרפואה, רופא עור, יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה. בעלה של השחקנית אמה דלי (קודם: דיקמן).
ביוגרפיה
לאיוש טאוב נולד במשפחה יהודית כבנם של וילמוש טרק (טאוב) ושל מריה גרינהוט. הוא למד באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל את התואר דוקטור לרפואה ב-1887. בשנת 1885 הוא זכה ב"פרס הקריירה של האוניברסיטה" על עבודתו בתחום "מדע החיים והפתולוגיה". מ-1886 עד 1888 היה מתמחה במחלקה לפתולוגיה. מ-1888 עד 1891 חי בערים שונות באירופה לרבות וינה, קיל, לונדון, פריז והמבורג התמחה שם ועסק בעיקר מחקרים דרמטולוגיים. בהמבורג עבד במרפאת העור של "בית החולים האוונגליסטי אונה" במשך שנתיים (1888–1890) כרופא מתמחה. הוא נבחר כחבר נספח של "האגודה הדרמטולוגית של פריז" ב-1891, של איטליה ב-1897 ושל וינה ב-1899. בשנת 1895 קיבל מינוי באוניברסיטת בודפשט כפרופסור חבר (מרצה חיצוני ולא בסגל) לרפואת עור ופתולוגיה עבותה. ב-15 בדצמבר 1898 התחתן עם השחקנית אמה דלי בבודפשט. משנת 1898, הוא היה הרופא של של הפלוניקליניקה (כמו מרפאות חוץ) בבית החולים רוקוש הקדוש ושל שלוחת בית החולים ברובע 11 בבודפשט, ומשנת 1908 היה פרופסור מן המניין באוניברסיטה. ימים אחדים אחרי שחרור בודפשט במלחמת העולם השנייה הוא לא שרד ומת מדלקת ריאות. טרק הוא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
מאמריו שפורסמו בהונגרית, גרמנית, צרפתית ואיטלקית, מופיעים ברשימותיו של אנדרה הג'ש - Hőgyes (שהיה רופא, מזכיר חברת הוצאת הספרים הרפואיים ההונגרית בין השנים 1883–1893, ומ-1894 נשיאה. הוא היה חבר מועצת המנהלים של האיגוד הרפואי המלכותי של בודפשט ויושב ראש הוועדה שנשלחה לחקר הכלבת).
StarTram
StarTram היא הצעה למערכת שיגור לחלל המבוססת על טכנולוגיית מגלב.
מערכות הדור הראשון יוכלו לשאת מטען בלבד וישוגרו מפסגות הרים שגובהם 3-7 קילומטר. הערכות ראשוניות גורסות כי באמצעות שיטה זו ניתן יהיה להטיס בכל שנה 150,000 טונות לחלל. מערכות הדור השני יוכלו לשאת, בנוסף למטען, גם בני אדם. השיגור יתבצע כאשר החללית תאיץ בתוך צינור שבו ישרור לחץ אוויר נמוך (בדומה ל-Vactrain) המתחיל בקרקע וקצהו יסתיים בגובה 22 ק"מ מעל פני הקרקע. משם תצא החללית לאטמוספירה ותמשיך בדרכה לחלל. ניתן לדמות את החללית כקליע היוצא מלוע הקנה של רובה.
הפורום הבינלאומי למדעי החלל, הנעה ואנרגיה (SPESIF קיצור של Space, Propulsion & Energy Sciences International Forum) טען בשנת 2010 כי ניתן יהיה להפעיל את מערכות הדור הראשון משנת 2020 ואילך, ומערכות הדור השני משנת 2030.
היסטוריה
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הגה ד"ר ג'יימס פאוול יחד עם עמיתו, ד"ר גורדון דנבי, את רעיון המגלב שנעה באמצעות מוליכי על, ממנו התפתח התכנון למגלב המודרני. בשנת 1997, ייסד ד"ר פאוול את חברת StarTram בע"מ יחד עם ג'ורג' מייס, מהנדס אווירונאוטיקה שעבד במעבדה הלאומית ברוקאוון בין השנים 1974 ל-1997 ורכש ידע משמעותי בנושאי התרמודינמיקה בעת החדירה לאטמוספירה ועיצוב כלי טיס על קוליים.
תכנון ועיצוב מערכת ה-StarTram הראשונה התפרסמה כטיוטה בשנת 2001 ונרשמה כפטנט בארצות הברית. בטיוטה זו הוזכר ה-MagLifter, מערכת נוספת שפותחה בשנת 1994 על ידי ג'ון ס. מנקינס שהיה מנהל מחלקת מחקרי קונספט מתקדמים בנאס"א. ה-MagLifter התבסס על טכנולוגיית המגלב להמראה ולפי הערכות והתכנונים היה אמור להיות בעל נצילות אנרגטית של 90%. הבסיס הרעיוני של ה-StarTram שונה במהותו ממערכת ה-MagLifter.
Vactrain
Vactrain (קיצור של Vacuum Tube Train) הוא רעיון עתידני לרכבת מהירה שתנוע בעזרת כוח אלקטרומגנטי (כמו מגלב) אך בשונה ממגלב תנועתה לא תתבצע באוויר הפתוח, אלא, בצינורות בהם לחץ האוויר יהיה נמוך מאוד כך שניתן להגדירו כריק. בזכות התנגדות האוויר הנמוכה, תתאפשר לרכבות מסוג זה לנוע במהירויות גבוהות מאוד, באופן תאורטי 8,800-6,000 קמ"ש (פי 6-5 ממהירות הקול), תוך השקעת אנרגיה קטנה יחסית. אם יתממש הרעיון, זמן הנסיעה מתל אביב לניו יורק יעמוד על שעה וחצי.
אולם, המחקר לפיתוח הטכנולוגיה הדרושה ליישום הרעיון נמצא עדיין בראשיתו וללא פיתוחים משמעותיים בתחום המנהור וטכנולוגיות אחרות, רכבות מסוג זה יהיו יקרות מאוד כך שלא יהיו כדאיות לבנייה. כדי להוזיל עלויות הוצעו בעבר צינורות חלולים מבטון שייבנו על פני הקרקע וישרור בהם לחץ אטמוספירי חלקי.
בשנת 2010 הודיעו חוקרים סינים מאוניברסיטת דרום מערב ג'יאאוטונג בעיר צ'נגדו, כי החלו לפתח טכנולוגיה שתאפשר בניית אב טיפוס לרכבת מסוג זה והיא תגיע למהירות של 1,000 קמ"ש. החוקרים טענו שהטכנולוגיה תהיה זמינה בעוד כעשור.
עד 1970
הרעיון המודרני לרכבת מהירה שנעה בתוך צינורות בהם שורר ריק, הומצא ונחקר לראשונה על ידי המהנדס האמריקאי רוברט גודרד בעשור השני של המאה ה-20. גודרד תכנן באופן מפורט את הרכבת ולפי המצאתו הייתה אמורה לנוע במהירות ממוצעת של 1,600 קמ"ש, כך שתגמא את המרחק בין ניו יורק לבוסטון ב-12 דקות. תוכניות הרכבת נמצאו בביתו רק בשנת 1945, אחרי מותו, ואשתו רשמה עליהם פטנט.
בוריס וינברג, פרופסור רוסי, פירט גם הוא את רעיונותיו לרכבת מסוג זה בשנת 1914 בספר "תנועה ללא חיכוך (דרכים חשמליות ללא אוויר)" ואף בנה מודל המציג את רעיונו באוניברסיטת טומסק בשנת 1909.
2000-1970
רכבות מסוג Vactrain הגיעו לתודעת הציבור רק בשנות ה-70 של המאה ה-20 כאשר רוברט סאלטר מתאגיד ראנד פרסם סדרת מאמרים הנדסיים מפורטים בשנים 1972 ו-1978. בריאיון עם סאלטר שהופיע בלוס אנג'לס טיימס בתאריך 11 ביוני 1972, טען והציג בפרוטרוט את דרך הפעולה בה הממשל הפדרלי של ארצות הברית יכול בקלות, בטכנולוגיות שהיו זמינות דאז, לבנות מערכת כזו לשימוש נרחב. פיתוח טכנולוגיה מסחרית למגלב באותה תקופה היה בראשיתו ולכן רעיונותיו של סאלטר התבססו על רכבת עם גלגלים.
בהמשך לרעיונותיו של סאלטר, תוכנן הקו הראשון במגלופוליס של צפון מזרח ארצות הברית שכלל תשע תחנות: וושינגטון די. סי., מרילנד, דלאוור, פנסילבניה, ניו יורק, רוד איילנד, מסצ'וסטס ועוד שתי תחנות בקונטיקט. בנוסף, רכבות פרווריות תוכננו לניו יורק ולסן פרנסיסקו. מסלולים אלו תוכננו לרכבות בעלות קיבולת גבוהה יותר ומשקל גבוה יותר כך שהנעתן תתבסס יותר על גרוויטציה ופחות על אוויר, בשונה מהרכבות הבין עירוניות. מערכת הרכבות שתוכננה לניו יורק כללה שלושה קווים שנגמרים ב-בבילון, פטרסון, הנטינגטון, White Plains, אליזבת וסט. ג'ורג.
בשנות ה-70 המאוחרות ותחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, הוצעה בשווייץ מערכת הסעה שנקראת Swissmetro ועל-פי התכנונים התבססה על Vactrains והייתה אמורה לפעול במנהרות תת-קרקעיות.
שנות ה-2000
בעשור הראשון של המאה ה-21 החלה חברת ET3 לעבוד על מערכת ה-ETT שמציעה מהירות נסיעה של כ-600 קמ"ש (בממוצע) בתוך קפסולה המכילה 6 איש.
שימושים נוספים בטכנולוגיה
ד"ר ג'יימס פאוול, שהגה את המגלב שנעה באמצעות מוליכי על בשנות ה-60 של המאה ה-20, מוביל משנת 2001 את המחקר לשימוש במערכת המגלב עבור טיסות לחלל. ה-StarTram מציע מהירויות של 14,300 קמ"ש עד 31,500 קמ"ש כשההאצה מתבצעת בתוך מנהרה. עלות השיגור במערכת זו תהיה זולה מטילי שיגור של ימינו.
שמואל בנאי
שמואל בנאי (נולד ב-1955) הוא קרדיולוג ישראלי, פרופסור מן המניין לקרדיולוגיה בבית ספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, מנהל המערך הקרדיולוגי והיחידה לקרדיולוגיה התערבותית (צינתורים, קוצבי לב, אלקטרופיזיולוגיה) בבית החולים איכילוב.
ביוגרפיה
בנאי נולד לאביגיל ולאברהם (ממשפחת בנאי) בירושלים. בגיל 18 התגייס למסלול העתודה האקדמאית וסיים את לימודי רפואה באוניברסיטה העברית. בין השנים 1980–1984 שירת כרופא צבאי בתפקידים של רופא גדודי ורופא חטיבתי בחיל השריון, בצה"ל. בין השנים 1984 - 1986 התמחה ברפואה פנימית בבית החולים ביקור חולים. בין השנים 1986–1988 התמחה בקרדיולוגיה בבית החולים ביקור חולים. בשנת 1988 נסע לארצות הברית להשתלמות (פוסט דוקטורט) במחקר בסיסי קרדיו-וסקולרי, במעבדה לפיזיולוגיה ופרמקולוגיה ניסויית של האגף הקרדיולוגי, המכון לחקר הלב, הריאות, והדם, במכוני הבריאות של ארצות הברית.
בנאי נושא תפקידים בכירים בתחום רפואת הלב. בין השנים 1996–2004 כיהן בנאי כמנהל היחידה לקרדיולוגיה התערבותית, בבית החולים ביקור חולים. בין השנים 1999–2004 כיהן בנאי כסגן מנהל המחלקה הקרדיולוגית, בבית החולים בקור חולים. בשנת 2004 עבר בנאי לבית החולים הדסה עין כרם, לאחר שקיבל מינוי של מנהל יחידה רפואית במערך הקרדיולוגי, בבית החולים.
בשנת 2005 התמנה בנאי למנהל היחידה לקרדיולוגיה התערבותית, במערך הקרדיולוגי, בבית החולים איכילוב, (מנהל המערך: פרופ' גד קרן). בנאי עוסק בצנתורים אבחוניים וטיפוליים, קרדיולוגיה בקהילה, מניעה, גילוי מוקדם וטיפול במחלות לב ובמחקר יישומי לפיתוח שיטות חדשניות לאבחון וטיפול במחלות הלב וכלי הדם.
בנאי משלב את עבודתו כקלינאי, איש אקדמיה וחוקר מדעי. בשנת 2002 התמנה בנאי לפרופסור חבר ברפואה פנימית וקרדיולוגיה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית, ירושלים. בנאי נבחר כמורה מצטיין בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים בשנים: 1992, 1994, 1995, 2004 ,2005.
בשנת 2007 התמנה בנאי לפרופסור חבר ברפואה פנימית וקרדיולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. בשנת 2015 התמנה בנאי לפרופסור מן המניין, בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. לבנאי כ-170 פרסומים מדעיים.
תוכנית רייגן
הערכתו של הבית הלבן הייתה שהסדר פוליטי בלבנון שיכלול נסיגה ישראלית זהירה (לאור החשש מעימותים בין יושבי האזור ואף חשש שיבוצעו מעשי טבח בין-עדתיים) ולאחריה ההכרה של ישראל בתוכנית, יגביר את אמינותה של ארצות הברית בעולם הערבי.
ראש ממשלת ישראל מנחם בגין התנגד באותה עת לנסיגה מיידית מלבנון, וכך נטל את העוקץ מהתוכנית, ממנה חשש, והיא לא התממשה והכריז כי הוא דוחה את התוכנית על הסף ואף אישר הקמת יישובים חדשים ביהודה ושומרון (בתגובה להצהרותיו של בגין החליט רייגן לעצור את אספקת המטוסים לישראל לתקופה של כ-3 חודשים), אם לא די בכך מתנחלים התראיינו לתקשורת הישראלית ודרשו חרף הצעתו של רייגן שממשלת ישראל תחיל את הריבונות בשטחים.
מניעת התאבדות
מניעת התאבדות כוללת אמצעי מניעה פרואקטיביים בתחומים של רפואה, בריאות הנפש, בריאות הציבור ותחומים משיקים. משום שגורמי סיכון שעלולים לגרום לאדם ליטול את חייו קשורים לנושאים שונים ורבים, כמו תמיכה חברתית, גישה לאמצעים קטלניים, וכדומה, הנושא אינו מטופל אך ורק כסוגיה רפואית או נפשית, אלא בקרב כל הגורמים שיכולים להיות קשורים לנושא. בישראל, לדוגמה, הוקמה המועצה הלאומית למניעת אובדנות בהובלת משרד הבריאות ששותפים בה משרדים וארגונים מתחומים רבים ושונים, כמו משרד החינוך, משרד הרווחה, משרד העלייה והקליטה, צה"ל, אנשי אקדמיה ומחקר, ועוד.
היסטוריה
אף שהתאבדות היא תופעה אנושית המוכרת כבר מתקופות קדומות מאוד, התפיסה לפיה ניתן לפעול כדי למנוע התאבדות, היא תפיסה חדשה יחסית בת עשרות שנים בלבד. עם זאת, הטיעונים המוסריים השוללים התאבדות והמצדדים במניעתה היו קיימים עוד טרם התפתחה התפיסה לפיה ניתן למנוע התאבדות. התפתחות התפיסה לפיה ניתן למנוע התאבדות קשורה לשני שינויים עיקריים בהבנת התאבדות: ראשית, התאבדות מתרחשת כמעט תמיד בתוך הקשר חברתי כלשהו. שנית, החברה בה חי האדם יכולה לנקוט בצעדים שונים כדי להקטין את הסיכון להתאבדות של פרטים בתוכה.
ובחרת בחיים (מניעים דתיים)
יחס היהדות להתאבדות בימי המקרא נגזר מהפסוק "שופך דם האדם באדם דמו יישפך". כלומר התאבדות נתפסה כסוג של רצח. מימי הביניים ואילך הפך יחס היהדות להתאבדות להיות פחות גורף. יחס הנצרות להתאבדות מודגם בקאנטו 11 ב"התופת", (החלק הראשון בקומדיה האלוהית, של דנטה אלגיירי)  שם מתוארים מתאבדים כמי שהפכו לעצים המעוטרים בקוצים נוטפים ארס. המקורות הדתיים לא דיברו במושגים של נקיטת צעדים אקטיביים למניעה של התאבדות, אך עם זאת לעצם השלילה המוסרית של המעשה והתפיסה לפיה מעשה ההתאבדות מבטא כפירה בעקרונות הדת הייתה השפעה מניעתית מסוימת.
צידוקים חברתיים
אמיל דורקהיים (Durkheim, 1952)  בחיבורו המפורסם על התאבדות מציג טקסונומיה ראשונית לסיבות להתאבדות. היה זה אחד החיבורים המדעיים הראשונים שהצביעו על כך שלהתאבדות יש סיבות שמקורן בחברה או ליתר דיוק ביחסי הגומלין בין החברה לאדם הבודד. לפי חיבור זה  שורשי המעשה האובדני נעוצים לא רק באדם המתאבד עצמו אלא גם במאפייני החברה בה הוא חי, וביחסי הגומלין שלו עם חברה זו. במדינות שונות ובחברות שונות נתפסה ההתאבדות כצורה של הפרעה לסדר החברתי. בהתאם לכך נקבעו למנסים להתאבד עונשים שונים. גם בארץ ישראל של ימי המנדט הבריטי היה קיים חוק כזה.
צידוקים כלכליים
תפיסת ההתאבדות כתופעה בעלת משמעות כלכלית היא תפיסה חדשה יחסית של עשרות השנים האחרונות, והיא חלק מתפיסה לפיה למחלות גוף ונפש יש משמעות מבחינת הנטל הכלכלי הגלום בהן. הצטברות ידע אפידמיולוגי אודות מתאבדים והתאבדויות אפשר ללמוד אודות המשמעויות הכלכליות של התאבדויות. לפי נתוני ארגון הבריאות העולמי (2004) קבוצת הגיל בה ההתאבדות שכיחה ביותר ברבות ממדינות העולם היא 15-55. כיוון שברוב חברות העולם זוהי גם קבוצת הגיל היצרנית ביותר, הרי שמשמעות הדבר היא שהתאבדות גורמת להפסד בתוצר. אם מוסיפים את הפגיעה בשאירי התאבדות ההפסד גדל אף יותר. היו מי שעבורם היה די בכך כדי לקרוא לנקוט בפעולות אקטיביות של מניעת התאבדות.
מניעת התאבדות כחלק ממדיניות קידום בריאות
הרעיון לפיו אפשר וצריך לעשות צעדים כדי לקדם בריאות נפשית וגופנית התרחב במהלך המאה ה-20 והחל בהדרגה לכלול גם את ההתאבדות. עם זאת יוזמות מקומיות שונות למניעת התאבדות התפתחו במקומות שונים בעולם עוד קודם לכן, גם בלא הכוונה של קובעי מדיניות בריאות וללא תקצוב מסודר של תוכניות מניעה.
סוגי מניעה
בעולם הרחב התפתח מגוון רחב של אמצעים למניעת התאבדות. חלק מהאמצעים הללו מכוון לקבוצת גיל מסוימת (למשל נוער) או לקבוצת אוכלוסייה בסיכון גבוה כמו שארי התאבדות. חלק מהשיטות למניעת התאבדות ממוקד בהעברת מסרים הפונים ספציפית לתרבות מסוימת. במקובל לחלק את האסטרטגיות למניעת התאבדות לשלוש רמות: מניעה ראשונית, שניונית ושלישונית.
מניעה שניונית
מניעה שניונית מתמקדת בקבוצות שונות הנמצאות בסיכון באוכלוסיית המדינה, זאת בהסתמך על סקרים אפידמיולוגים הנערכים מעת לעת, ובהסתמך על ידע מחקרי מהעולם. בין קבוצות הסיכון המוגבר להתאבדות: מהגרים, פליטים, אנשים החיים בעוני חמור, אנשים הסובלים ממחלות כרוניות (בעיקר סופניות), אנשים שחוו אובדן משמעותי (של מעמד, רכוש, חיי אדם, וכדומה), קורבנות עבירה, אנשים בודדים, אנשים השייכים לקבוצות מיעוט כמו להט"ב, שארי התאבדות ואנשים שניסו בעבר להתאבד (מניעה בשתי קבוצות אלה נקראת באנגלית Postvention). מניעה שניונית תתמקד במתן שירותים לאחת מקבוצת אלה או אחרות. בישראל פועלת עמותת בשביל החיים, הפועלת למען מי שיקיריהם התאבדו ולמניעת התאבדות. עוד דוגמה למניעה שניונית היא תוכנית 'מיתרים', תוכנית טיפולית ויעוצית שמפעילה עמותת אנוש, כחלק מהתוכנית הלאומית למניעת אובדנות של מדינת ישראל.
מניעה שלישונית
מניעה שלישונית היא מניעה המתייחסת לאדם הבודד המצוי בסכנה אובדנית פעילה. קיימות שיטות התערבות רבות שפותחו למניעת התאבדות. השיטות הנפוצות הן שיחה ישירה, הערכת מסוכנות על ידי כלי סקירה שונים, הרחקת אמצעים מסוכנים והתערבות חברתית.
בשנים האחרונות פותחו שיטות לאיתור אדם אובדני בעזרת אלגוריתם שפועל על מידע מאחד או מכמה מקורות כגון תיק רפואי, טלפון נייד, רשתות חברתיות. למסקנת כמה מחקרים, שימוש בשיטה מבוססת אלגוריתם יכול להוביל לאיתור מדויק יותר של אדם אובדני.
על פי מחקרים, בערך 75% מאנשים שביצעו התאבדות ראו פסיכיאטר במהלך השנה קודם למותם, ביניהם 45-66% שראו פסיכיאטר במהלך החודש הקודם להתאבדות. בין 33%-41% יצרו קשר עם שירותי בריאות נפש בשנה קודם לכן, וביניהם 20% בחודש שלפני. מחקר זה מלמד על החשיבות הגדולה והצורך של כלי סקר יעילים. נוסף לכך, על פי מחקר קנדי שנערך 48% ממטופלים שהיו להם מחשבות אובדניות וכ-24% מאנשים שביצעו ניסיון התאבדות לא קיבלו כל טיפול או אפילו ניגשו לקבל עזרה.
אחד הפרסומים שזכו להדים בהקשר של מניעה שלישונית הוא "מה תאמר לאדם שעל הגג" שחיברו הפסיכולוגים אבשלום אליצור וחיים עומר. חיבור זה מציע טקסט שניתן להשתמש כאשר אדם העומד לבצע התאבדות. טקסט זה זמין לשימוש חופשי באינטרנט.
זיהוי סימנים אישיים המרמזים על כוונת אובדנות
ניסיונות אובדניים, פגיעה עצמית או דיבור על מוות הם התנהגויות מסכנות שאדם יכול לנקוט בהם לא על מנת להתאבד, אלא כדי לבקש עזרה, להעניש אדם אחר או כדי לקבל תשומת לב. לדוגמה, חיתוך ורידים בצורה שטחית היא פרקטיקה נפוצה שלא אמורה להביא למות המבצע אותה, ויכולה לנבוע מרצון האדם לאותת בצורה לא ישירה שמשהו לא בסדר. התנהגויות מהסוג שפורט יכולות לשמש כנורת אזהרה על התאבדות משמשת ובאה.
כלי סקר
קיימים מספר כלים להערכה קלינית של אובדנות. הכלים נועדו לשימוש על יד אנשים שעברו הכשרה לכך: רופאים וצוות רפואי בחדר מיון וכדומה. דוגמה לכלי כזה הוא 'סולם קולומביה לדירוג חומרת אובדנות' (C-SSRS). לכלי זה יש גם חלק של דיווח עצמי. תרגום לעברית של ה כלי זה ניתן למצוא בספר "להאיר את הרי החושך, התנהגות אובדנית בקרב בני נוער" עמ' 321-330.
דילמות במניעת התאבדות
ההפעלה של אסטרטגיות המניעה השונות עשויות להעלות מגוון של דילמות: מיהן הקבוצות שנמצאות בסיכון חמור יותר מאחרות כיום? באילו אמצעי מניעת התאבדות משתלם יותר להשקיע מבחינת יחס עלות / תועלת בהנחה שהתקציב המיועד להפעלת התוכנית אינו אינסופי? סוג אחר של דילמות מתייחס לנקודות חמות: האם יש להכריח הנהלה של קניון הממוקם במבנה גבוה להתקין אמצעים למניעת התאבדות? והאם אפשר להטיל אחריות על התאבדות על מקום שלא פעל כדי למנוע אותה? על פי המשפט העברי והחוק בישראל בעקבותיו, חובה להציל אדם מסכנת מוות גם בניגוד לרצונו.
התוכנית הלאומית למניעת התאבדות בישראל
לאחר שנים של מחקר, פיילוט ולימוד מהנעשה בעולם יצאה לדרך התוכנית הלאומית למניעת אובדנות והתאבדות של ישראל. זאת אחרי שבדצמבר 2013 עברה פה אחד החלטת ממשלה לפיה מניעת התאבדות היא אינטרס לאומי שיש להתמודד עמו במאמץ משולב של כל המערכות הנוגעות לעניין. לצורך כך הוחלט להפעיל תוכנית לאומית למניעת אובדנות והתאבדות. המטרות שנקבעו לתוכנית היו: איתור יזום של אנשים בסכנת התאבדות והפנייתם לגורמי טיפול, שיפור הרצף הטיפולי בין המערכות במטרה למנוע ניסיון התאבדות נוסף ויצירת שיח נורמטיבי למניעת התאבדות בציבור בישראל. אסטרטגיות המניעה במסגרת התוכנית הן: הסברה והעלאת מודעות להתאבדות כבעיה חברתית, טיוב נתונים אפידמיולוגיים, איתור יזום, הכשרות לשומרי-סף, הבטחת רצף טיפולי באמצעות מתאמים, קווים חמים, סיוע למשפחות שיקירהן התאבדו והקטנת הגישה לאמצעים קטלניים.
הטמעת התוכנית
הגוף האמון על הטמעת התוכנית הוא היחידה למניעת אובדנות במשרד הבריאות. התוכנית מוטמעת בהדרגה בבתי ספר, לשכות רווחה, לשכות שרות תעסוקה, קופות חולים, בתי חולים מוסדות וארגונים לטיפול בעולים, ועוד. כיום פעילות בתוכנית 40 רשויות מקומיות באזורים שונים בארץ. בשנים הקרובות עתידה התוכנית להתרחב לרשויות נוספות.
מלחמת הקונפדרציה
מלחמת הקונפדרציה (בספרדית: Guerra de la Confederación) או מלחמת הקונפדרציה הפרו-בוליביאנית (בספרדית: Guerra contra la Confederación Perú-Boliviana) הייתה מלחמה שהתקיימה בין השנים 1836–1839 בין הקונפדרציה הפרו-בוליביאנית לצ'ילה וארגנטינה. הרקע לפתיחת המלחמה היה איחודן של שתי רפובליקות פרו עם בוליביה ויצירת הקונפדרציה, מהלך שאיים על העליונות הכלכלית של צ'ילה והוביל אותה להכרזת מלחמה. הרוב הגדול של הקרבות נערכו בשטח שנכלל היום בפרו, כאשר כוחות צ'יליאנים נעזרו במחתרת הפרואנית כדי להפיל את השלטון הבוליביאני בפרו.
לפני המלחמה קדמה מלחמת סלאברי וסנטה קרוז, ובסופה צבא בוליביה כבש את הרפובליקה הצפונית והדרומית של פרו. את רוב הלחימה ניהל נשיא בוליביה לשעבר, נשיא הקונפדרציה ו'המגן העליון' שלה, אנדרס דה סנטה קרוז. לאחר כיבוש פרו בידיי בוליביה סופחה פרו אל תוך הקונפדרציה, מה שהוביל ליצירת הקונפדרציה הפרו בוליביאנית. הקונפדרציה, כך ראו בה הצ'יליאנים, היוותה איום מוחשי על כלכלת צ'ילה שהייתה אז היציבה ביותר באמריקה הלטינית.
המלחמה החלה כשצבא צ'ילה הכריז מלחמה על הקונפדרציה, במקביל צבא הקונפדרציה פלש לארגנטינה והוביל גם אותה להכרזת מלחמה. בצ'ילה הוקם 'צבא השיקום' יחד עם המחתרת הפרואנית שמטרתו הייתה לכבוש את לימה ולפרק את הקונפדרציה. רוב הקרבות שהתרחשו בשנים 1836 ו-1837 התקיימו בין צבא הקונפדרציה לצבא ארגנטינה. לאחר ניצחונות רבים של הקונפדרציה, ארגנטינה פרשה מן המלחמה והגיעה להסכם עם הקונפדרציה לפיו ארגנטינה לא תתערב לטובת צ'ילה בלחימה.
בשלב מאוחר של המלחמה היה נראה כי הקונפדרציה תנצח, שכן לאחר שהכניעה את ארגנטינה נחלה עוד שורה של ניצחונות מינוריים על צ'ילה. עם זאת, הלחימה נגד צ'ילה מדרום ומצפון בשלוש חזיתות שונות אילצה את סנטה קרוז לחלק את כוחותיו, מה שהחליש את הגנתו הצבאית. בסוף שנת 1838 החלה תפנית ביחסי הכוחות, וצ'ילה הביסה את צבא הקונפדרציה כמעט בכל קרב. בניגוד לארגנטינה, שלחמה בשטחה, צ'ילה הגיע מצפון דרך פרו הצפונית ונעזרה בכוחות המורדים כדי להגיע ללימה. הקרב המכריע היה הקרב ביונגאי, שנגמר בתבוסה מרה של כוחות הקונפדרציה. ארוע זה הוביל לפירוק הקונפדרציה ולגירושו של סנטה קרוז.
נקודת סיפליין
נקודת סיפליין (באנגלית: Seaplane Point; מילולית: נקודת המטוס הימי) היא לשון יבשה, בצידו הדרומי של מפרץ קרטיס, בחוף הצפון מזרחי של חצי האי צ'אוודאר, בחוף דייוויס, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
גילוי האתר
האתר מופה באמצעות תצלומי אוויר שצולמו על ידי האנטיג אירווסרוויז, בין השנים 1957–1955.
מקור השם
שמו של האתר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
שמה של לשון הים ניתן לה עת שניתן שמו של מפרץ קרטיס. שניהם קרויים על שמו של גלן קרטיס, מהנדס אווירונאוטיקה וחלוץ תעופה אמריקני. קרטיס בנה את המטוס הימי הראשון בשנת 1911, והיה הראשון שהטיס מטוס ימי.
פרדי גיבס
פרדריק ג'מל טיפטון (באנגלית: Fredrick Jamel Tipton; נולד ב-14 ביוני 1982), ידוע בשם הבמה פרדי גיבס (Freddie Gibbs), הוא ראפר ופזמונאי אמריקאי.
קריירה מוזיקלית
בשנת 2009, לאחר הוצאתם של מספר מיקסטייפים באופן עצמאי, הוציא גיבס את ההוצאה המסחרית הראשונה שלו, המיקסטייפ The Labels Tryin' To Kill Me בהפקתו של המפיק די ג'יי סקי.
בשנת 2013 הוציא את אלבום הבכורה שלו, ESGN. האלבום זכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה והגיע למקום ה-8 במצעד אלבומי ה-Heatseekers של הבילבורד.
בשנת 2014 הוציא אלבום משותף עם המפיק המוזיקלי מאדליב בשם Piñata. האלבום מורכב משלושה מיני-אלבומים שהוציאו השניים קודם לכן. האלבום זכה להצלחה רבה והגיע למקום ה-39 במצעד הבילבורד 200 ובכך הפך לאלבומו הראשון של גיבס אשר עשה זאת.
בשנת 2015 הוציא את אלבומו השני, Shadow of a Doubt. האלבום כולל הופעות אורח של טורי ליינז, גוצ'י מיין ואמנים נוספים. האלבום זכה לתשבחות רבות והגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד האלבומים העצמאיים של בילבורד.
בשנת 2016 הופיע גיבס במועדון הבארבי בתל אביב.
בשנת 2017 הוציא את אלבומו השלישי, You Only Live 2wice. האלבום זכה לשבחים רבים, אך לא הצליח לשחזר את הצלחתם המסחרית של האלבומים הקודמים.
בשנת 2019 הוציא אלבום משותף שני עם המפיק המוזיקלי מאדליב, בשם Bandana. את כל האלבום הפיק מאדליב באייפד. האלבום זכה להצלחה רבה והוכתר על ידי מגזין Complex כאלבום השני בטיבו משנת 2019. באותה השנה, הופיע שנית במועדון הבארבי על מנת לקדם את האלבום.
במאי 2020 הוציא יחד עם המפיק היהודי-אמריקאי דה אלכימיסט את האלבום Alfredo. האלבום הגיע בשיאו למקום ה-15 במצעד הבילבורד 200 והיה לאלבום שהגיע למיקום הגבוה ביותר במצעד של גיבס ודה אלכימיסט נכון למועד מיקומו. בנוסף, האלבום זכה במועמדות לקטגוריית "אלבום הראפ הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-63.
ביוני 2020 הכריז מגזין הבילבורד כי גיבס חתם על חוזה תקליטים בחברת וורנר רקורדס. באוקטובר הוציא את הסינגל הראשון שלו בחברה, "", בהשתתפות המפיק המוזיקלי היט-בוי והראפר ביג שון. בפברואר 2021 הוציא את הסינגל "Gang Signs" בהשתתפות הראפר סקולבוי קיו. באותה שנה כיכב בסרט הדרמה "להיות עם המלך".
1866 בארצות הברית
1866 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 90 שנה מיום היווסדה.
טראוויס אטקינס
טראוויס ויליאם אטקינס (Travis William Atkins; 9 בדצמבר 1975 - 1 ביוני 2007) היה סמל צוות (Staff Sergent, דרגה המקבילה לסמל ראשון) בצבא ארצות הברית, אשר הקריב את עצמו במהלך קרב בעיראק בעת שריתק לקרקע מחבל מתאבד שהפעיל את חגורת הנפץ שלו, ועל ידי כך הציל מפגיעה שלושה מחבריו ליחידה. הוא עוטר לאחר מותו בעיטור צלב השירות המצוין, ובשנת 2019 הוא עוטר במקומו במדליית הכבוד.
ביוגרפיה
אטקינס נולד במדינת מונטנה. הוא למד בבתי ספר במדינה וכן בבית הספר הצבאי קמפר (Kemper) שם. עבד בחברות קבלניות וכמכונאי ובשנת 2000 התגייס לצבא ארצות הברית, עבר אימון חי"ר והוצב בדיוויזיה המוטסת ה-101. במהלך שירותו השתתף בפלישה האמריקאית לעיראק שהחלה במרץ 2003. במהלכה הוביל כמפקד כיתה התקפה מוצלחת שהביאה לתפיסת בניין בבגדאד שבו שהו עשרות חמושים. בדצמבר 2003 שוחרר משירותו בדרגת סמל. הוא שב לעבודות האזרחיות שלו וכן למד באוניברסיטת מונטנה. שנתיים לאחר מכן שב והתגייס לצבא והוצב בדיוויזיה ההררית העשירית. במאי 2007 קודם לדרגת סמל מטה.
הקרב האחרון
ב-1 ביוני 2007, בעת שהדיוויזיה העשירית הייתה מוצבת בעיראק, הוביל אטקינס סיור ממונע בקרבת הכפר יוסופיה שמדרום לבגדאד. חיילי הסיור עיכבו שני גברים חשודים. אחד מהם תקף את אטקינס והם החלו להיאבק. תוך כדי ההיאבקות הבחין אטקינס שהחשוד חוגר מתחת לבגדיו חגורת נפץ ועומד להפעיל אותה. כשראה שלא יוכל למנוע זאת הוא הקריב את עצמו כשהפיל את המחבל לקרקע, חיבק אותו כדי לסוכך על חייליו ונהרג מהתפוצצות חגורת הנפץ.
אטקינס השאיר אחריו ילד בן 11, הורים ואחות. הוא נקבר בבית הקברות סאנסט הילס (Sunset Hills) בעיר מגוריו בוזמן (Bozeman) שבמונטנה.
הנצחה
לאחר מותו עוטר אטקינס על גבורתו בעיטור צלב השירות המצוין. לימים הוחלט להעניק לו במקומו את מדליית הכבוד, העיטור הצבאי האמריקאי הגבוה ביותר. המדליה נמסרה לקרוביו של אטקינס על ידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בטקס שנערך בבית הלבן ב-27 במרץ 2019. בטקס נכחו בין היתר שלושת החיילים שניצלו מפגיעה בזכות הקרבתו של אטקינס.
בינואר 2013 נקרא על שמו של אטקינס מרכז כושר וספורט במחנה הדיוויזיה העשירית בפורט דראם שבמדינת ניו יורק.
אטקינס עוטר במהלך שירותו ולאחר מותו בעיטורים נוספים, לרבות כוכב הארד, לב הארגמן ומדליית ההצטיינות של הצבא (Army Commendation Medal).
שחף דגים
שחף דגים (שם מדעי: Ichthyaetus; מילולית "עיט דגים") הוא סוג במשפחת השחפיים. בעבר שויכו המינים בסוג זה לסוג שחף (Larus), אך הופרדו לסוג הקרוב לכרויקוצפלוס.