cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלפונס ז'ואן
חייו
נטיית ליבו של ז'ואן הייתה לאנשי צרפת החופשית. הוא התיידד עם הדיפלומט האמריקאי רוברט מרפי, שהכניסו לסוד הפלישה המיועדת של בעלות הברית לצפון אפריקה, המכונה "מבצע לפיד". עם תחילת הפלישה, ב-8 בנובמבר 1942 שהה באלג'יריה במקרה האדמירל ז'אן פרנסואה דרלאן, שהיה האיש השני בחשיבותו במשטר וישי. ז'ואן נועד עם מרפי ועם סגנו קנת, והיה בסוד הפלישה המתוכננת 24 שעות מראש, אך כאשר נודע לדרלאן על הפלישה, הורה זה על מעצרם של ז'ואן, מרפי וקנת. בתחילה התנגדו כוחות וישי לפולשים, אך לאחר כיומיים שכנע ז'ואן את דרלאן כי אין כל טעם בהתנגדות, ודרלאן הורה על "הפסקת אש". ז'ואן הצטרף לצבא צרפת החופשית, והורה לחייליו בתוניסיה להתנגד להשתלטות מדינות הציר על המדינה.
בשנים 1943–1944 פיקד ז'ואן על הכוחות הצרפתים שלחמו במסגרת המערכה באיטליה. ז'ואן היה כפוף למפקדת הארמייה החמישית האמריקנית והביא עמו כוחות המאומנים בלחימה הררית. יכולתו ויוזמתו היו בין הגורמים שסייעו לפרוץ את קווי ההגנה הגרמנים החזקים באיטליה.
לאחר שסיים את משימתו באיטליה מונה למפקד כללי של צבא צרפת, וייצג את צרפת בוועידת סן פרנסיסקו ב-1945 בה הוחלט על הקמת ארגון האומות המאוחדות. כן היה בין האחראים לארגונו מחדש של צבא צרפת לאחר המלחמה.
ב-1947 שב לאפריקה כנציב הצרפתי במרוקו. הוא התנגד לניסיונות מרוקו לקבל עצמאות. לאחר מכן שימש בתפקיד בכיר בנאט"ו עד שנת 1956. בעודו משמש בתפקיד זה, בשנת 1953 זכה לקבל את התואר מרשל של צרפת מנשיא צרפת, וינסן אוריו. ז'ואן הוא האדם האחרון עד עתה שזכה בתואר מרשל של צרפת בעודו בחיים. כן נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית. לאחר עליית שארל דה גול לשלטון, התנגד למתן עצמאות לאלג'יריה, ופרש על רקע זה, בשנת 1962.
ז'ואן מת בפריז בשנת 1967.
אריה מסאי
הטווח ההיסטורי של האריה המסאי השתרע מדרום מצרים עד זימבבואה, אולם כיום הטווח שלו הצטמצם בלמעלה מ-80% והוא מצוי בעיקר בקניה וטנזניה; עם זאת, האריה המסאי נמצא במצב טוב יחסית ולא צפויה לו סכנת הכחדה, בשל הנוכחות הגדולה שלו באזורים מוגנים.
מאפיינים פיזיים
האריה המסאי תואר על ידי אוסקר נוימן הגרמני כבעל גב ורגליים פחות מעוקלים משל תת-מינים האחרים. לזכרים יש קווצות שיער בינוניות על מפרק הברך ובבית השחי, והרעמה שלהם אינה מלאה לגמרי ונראית לעיתים כמסורקת לאחור. הרעמה מתחילה להתפתח בגיל שנה על הקודקוד, הלחיים והחזה, ותמשיך לגדול ולהקיף את כל אזור הצוואר והאוזניים עד גיל ארבע או חמש. האריות המסאים שחיים באזורים הררים מעל 800 מטר, מגדלים רעמות כבדות וגדולות יותר מאשר האריות בשפלה. ישנה אוכלוסייה מסוימת של אריה מסאי הקרויה אריה צאבו על שם התפוצה שלהם בפארק הלאומי צאבו שבמזרח קניה, והללו מתייחדים בכך שהזכרים מתאפיינים ברעמה קצרצרה דלילה שלעיתים קרובות נעדרת כמעט לגמרי. צבע הרעמה הוא חום קפה-כהה באזור הצוואר ובית השחי, וזהוב או אדמוני באזור המצח והלחיים.
פרוותו של האריה דקה, חלקה וצמודה לגוף, וצבעה הוא צהבהב-חאקי בהיר. מעל העיניים יש לאריה כתמים כהים עגלגלים, ומתחת לעיניים יש רצועה לבנה דקה. האף אדמדם-שחרחר עם נחיריים רחבים ומשולשים בקצוות, והלוע גדולו ושחור. בצידי החוטם יש זיפים בהירים ובסנטר יש זקנקן לבן קצרצר. הזנב כהה בקצהו עם ציצת שיער מעוגלת ומאחורי הרגליים יש כתמים כהים דהויים.
מבנה גופו של האריה שרירי ומוצק, ויש לו רגליים עבות וחזקות עם טפרים גדולים ומעוקלים. ראשו וחרטומו עבים, והאוזניים קצרות ומעוגלות. הכתפיים רחבות והזנב ארוך ועבה. האריה המסאי מגיע בדרך כלל לאורך של 3-2.5 מטר מהחוטם עד לקצה הזנב. הלביאות קטנות יותר ואורכן 2.6-2.3 מטר. משקל הזכרים 145–230 ק"ג, ושל הלביאות 100–165 ק"ג. הן הזכרים והן הנקבות מגיעים לגובה של 90–110 ס"מ, כשהזכרים לרוב גבוהים יותר.
תפוצה ואקולוגיה
התפוצה של האריה המסאי בתחילת המאה ה-20 השתרעה על פני קניה, טנזניה, מוזמביק, מלאווי, זמביה, אתיופיה, דרום סומליה, מרבית דרום סודאן דרום סודאן, ומזרח אוגנדה. הטווח ההיסטורי כלל גם את ג'יבוטי, אריתריאה, מרבית חלקי סומליה וסודאן ואפילו בדרום מצרים ובאזור הדרומי של הנילוס. התפוצה העיקרית כיום היא בצפון ומרכז טנזניה, דרום ומכרז קניה, ואוכלוסיות קטנות ובינוניות בעיקר באתיופיה, מוזמביק וזמביה.
האריה המסאי חי בקבוצות משפחתיות של עד 15 פרטים, המורכבות בעיקר מלביאות וזכר אחד עד שלושה זכרים המגנים יחד על הטריטוריה לתקופה ארוכה. שעות הפעילות הן בעיקר בשעות הלילה, הבוקר והערב, בעוד שעות הצהריים החמות מנוצלות למנוחה. הלביאות יוצאות יחדיו לציד ומתחלקות לרוב לשתי קבוצות: קבוצה אחת מבריחה את הטרף והקבוצה השנייה מחכה במארב.
בין פריטי הטרף הפוטנציאלים של האריה המסאי ניתן למנות את בעלי החיים הבאים: צבי תומסון, צבי גראנט, צבי סומרינג, צבי אדום חזית, קובוס המים, קובוס הנילוס, צבי סוף מצוי, צבי ג'ירפי, גנו כחול, זברה מצויה, חזיר יבלות מדברי, צביון הארווי, צביון נאטאל, ראם ביסה, קודו גמלוני, קודו זוטר, קודו משורטט, קודו ההרים, דיקדיק, אילנד מצוי, דאמאליסק הסהר, בובאל קוקה, בובאל ליכטנשטיין, הירולה ואימפלה. הם טורפים בתדירות נמוכה יותר דרבנים, פנגולינים, תאו אפריקני, היפופוטם, ג'ירף מסאי ולהקות בעתות רעב אף יתקפו פילים וקרנפים צעירים. הם גם יתקפו טורפים אחרים כמו צבועים, ברדלסים ותנינים שיצאו מהמים.
שימור
מצבו של האריה המסאי אמנם לא הוגדר על ידי IUCN, אך סביר להניח שהוא במצב טוב יחסית לעומת אריה סנגלי או אריה אסייתי. הוא נפוץ במספר אזורים מוגנים, ובחלקם יש שמירה קפדנית המבטיחה את הישרדותו לאורך זמן. בין האזורים המוגנים הבולטים ניתן למנות: הפארק הלאומי סרנגטי, שמורת מסאי מארה, הפארק הלאומי קילימנג'רו, הפארק הלאומי מזרח צאבו, הפארק הלאומי מערב צאבו, הפארק הלאומי טראנגירה, הפארק הלאומי אמבוסלי, שמורת הציד סלוס, ושמורות ופארקים נוספים.
בשנת 2006 היו רשומים בשבי שמונה פרטים בשם "P.l. massaicus" מאוגנדה וקניה, ו-23 פרטים תחת השם "P.l. nubicus" מטנזניה. עם זאת, סביר להניח שיש מאות פרטים שאינם רשומים.
מוד (משחקי מחשב)
מוד (באנגלית: Mod או Modification) הוא שינוי בתכנת משחק מחשב בחלקים מסוימים ממנה או בכולה, לרוב למען הכנסת אמצעים לשדרוג המשחק, הוספת אלמנטים משחקיים, תיקון באגים שלא תוקנו על ידי המפתח או אף יצירת משחק חדש לגמרי על ידי שימוש במנוע המשחק. מוד יכול לכלול כלי נשק, פריטים, מפות, דמויות, כלים, מוזיקה, אפקטים, ועוד אלמנטים שנוצרו על ידי מפתח המוד עבור המשחק. בהגדרתו, מוד הוא תכנה שנכתבה על ידי חובב, אך קיימים כמה וכמה יוצאי דופן אשר עדיין נקראים בפי הקהילה "מוד".
משחקי וידאו למחשב האישי לרוב מעוצבים עם היכולת לשנותם מראש, ומאפשרים למשתמשים ליצור מודים למשחק בקלות וללא קושי. מפתחים רבים אף כוללים כלים מתקדמים לפיתוח מודים יחד עם עותק המשחק.
קולברוקדייל
קולברוקדייל (באנגלית: Coalbrookdale) היא עיירה בעמק איירונברידג' במחוז שרופשייר שבאזור מערב המידלנדס במערב אנגליה. העיירה היא חלק מאתר המורשת העולמית "עמק איירונברידג'". לקולברוקדייל היה תפקיד חשוב בהיסטוריה של היתוך עפרת ברזל באנגליה: כאן אברהם דרבי (Darby) היה הראשון לפתח את תהליך הייצור של ברזל גולמי מעפרת ברזל תוך שימוש בקוק במקום בפחם עץ, שהיה יקר יותר ואספקתו הייתה מוגבלת, תהליך זה היווה שיפור משמעותי בייצור הברזל ותרם תרומה חשובה למהפכה התעשייתית באנגליה.
בעיירה קיימים מבנים שונים מהמאות ה-18 וה-19: בתי מגורים, מחסנים, ומבני ציבור. במבנה המכונה "המחסן הגדול" שוכן מוזיאון הברזל של קולברוקדייל, לידו בניין הפירמידה בו נמצא התנור רם של אברהם דרבי. המוזיאון הוא גם מקום מושבו של "מכון איירונברידג'" (Ironbridge Institute) העוסק במחקר של מורשת תרבותית. המכון הוא שותפות של אוניברסיטת בירמינגהם וקרן מוזיאוני עמק איירונברידג' (Ironbridge Gorge Museum Trust).
אתר מורשת עולמית
העיירה היא חלק מאתר המורשת העולמית התרבותי של עמק איירונברידג, שהוכרז על ידי אונסק"ו בשנת 1986.
היסטוריה
ההיסטוריה של תעשיית הברזל בקולברוקדייל התחילה הרבה קודם. כבר במחצית הראשונה של המאה ה-16, עוד לפני תקופת פירוק המנזרים. כבר אז היה במקום מתקן מוקדם להתכת עפרות ברזל.
התנור רם ששימש את אברהם דרבי הוקם כבר באמצע המאה ה-17. דרבי חכר אותו ב-1708. וב-10 בינואר 1709 הפעיל אותו לראשונה. חלק מהברזל שייצר שימש אותו לייצור במקום של סירי ברזל ומוצרי ברזל יציקה אחרים, השאר נשלח במורד נהר סוורן לתעשיית הברזל של בריסטול. תעשיית הברזל של קולברוקדייל המשיכה לשגשג במהלך המאה ה-18. בשנת 1767 יוצרו שם לראשונה פסי רכבת עשויים מברזל יציקה. ב-1787 יוצר שם הברזל עבור גשר הברזל המפורסם.
במאה ה-19 התפרסמה קולברוקדייל בייצור אלמנטים דקורטיביים מברזל יציקה. תנורי הרם נסגרו אולי כבר ב-1820, מאידך בתי היציקה המשיכו לפעול.
בית היציקה האחרון של קולברוקדייל נסגר בנובמבר 2017.
מרחב נורמי
מרחב נורמי שהוא מרחב שלם מכונה "מרחב בנך". כל מרחב נורמי ניתן לשיכון צפוף בתוך מרחב בנך.
כל מרחב מכפלה פנימית הוא נורמי, על ידי הנורמה המושרית.
מרחב נורמי הוא בפרט מרחב מטרי, לפי המטריקה. מכיוון שכך, מרחב נורמי הוא מרחב טופולוגי (עם הטופולוגיה הנוצרת על ידי הכדורים הפתוחים במטריקה).
שקילות של נורמות
שתי נורמות על אותו מרחב הן שקולות אם קיימים קבועים ממשיים ואי-שליליים c,C, כך שלכל מתקיים. במקרה זה הנורמות משרות את אותה טופולוגיה.
במרחב נורמי בעל ממד סופי כל הנורמות שקולות זו לזו.
Beyond The Veil
Beyond The Veil הוא אלבום האולפן השני באורך מלא של להקת המטאל הגותי טריסטניה (Tristania). אלבום זה נחשב ליצירת מופת בתחום, ועיצב את סוגת המטאל הגותי הסקנדינבי המשלב בין דום מטאל/דת' מטאל/בלאק מטאל לבין מוזיקה קלאסית/מטאל סימפוני ומציג שירים עם ריפים אגרסיביים, גראולינג ודיסטורשן לצד שירה אופראית נשית, כלים קלאסיים (כגון כינור, קלידים ועוגב) ומקהלות גותיות. אלבום זה סימפוני ובעל מקצב מהיר יותר מקודמו, Widow's Weeds.
סקירה כללית
רוב השירים באלבום עוסקים במוות ובשכול, ובהרגשת הריקנות המתלווה אליהם. רמת האנגלית בשירים גבוהה והיא משתמשת במשלב גבוה ומילים באנגלית ארכאית ובסגנון שייקספירי-מורבידי.
הנגינה באלבום היא של מטאל גותי ודת' מטאל סימפוני מהיר עם דגש על קלידים, תופים ובס ופחות על סולואי גיטרה.
יוצרים
השירים באלבום הולחנו על ידי ולנד, מוהן והידל.
יחסי אוגנדה–דנמרק
יחסי אוגנדה–דנמרק הם יחסי החוץ בין דנמרק לאוגנדה.
סקירה כללית
יחסים דיפלומטיים בין אוגנדה לדנמרק כוננו ב-1 באפריל 1968. ב-12 בנובמבר 1971 חתמו דנמרק ואוגנדה על הסכם הלוואה מממשלת דנמרק לאוגנדה. היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק לאוגנדה מתוארים כחזקים.
לאחר חתימתו של החוק האוגנדי נגד הומוסקסואליות בשנת 2014, הועברו 50 מיליון קרונה דנית בשנה של סובסידיות דניות מממשלת אוגנדה עבור ארגונים אזרחיים, עם תוכניות לעשות זאת עבור כל ה-310 מיליון.
סיוע
אוגנדה נתמכת על ידי תוכנית הסיוע הדנית. דנמרק סייעה בשיפור אספקת המים בעשר השנים האחרונות. דנמרק תומכת בממשל טוב ופיתוח אנושי. הסיוע החל בשנת 2001.
פרינסנחראכט
פרינסנחראכט (בהולנדית: Prinsengracht; משמעות השם "תעלת הנסיך") היא תעלה ברובע התעלות של אמסטרדם שבאמסטרדם המרכזית, הזורמת במקביל לתעלת קייזרחראכט (Keizersgracht). התעלה קרויה על שמם של נסיכי אורנז', והיא הרביעית מבין ארבע התעלות של טבעת התעלות (Grachtengordel).
חפירת התעלה החלה ב-1612, והיא עברה הרחבה נוספת ב-1658. על גדות התעלה נמצאים מבנים מונומנטליים רבים, אשר המפורסם מביניהם הוא בית אנה פרנק.
חיים יעקב גולדוויכט
הרב חיים יעקב גולדוויכט (ד' באלול ה'תרפ"ה, 24 באוגוסט 1925 – ז' באדר א' ה'תשנ"ה, 6 בפברואר 1995) היה ממייסדי ישיבת כרם ביבנה, ישיבת ההסדר הראשונה בארץ ישראל, וראש הישיבה הראשון שלה. קיבל בשם "איגוד ישיבות ההסדר" את פרס ישראל לשנת ה'תשנ"א.
תולדות חייו
נישא לרחל מרים ברקוביץ שעלתה עם אמה מאשה ליבא לארץ ישראל לאחר השואה בפתח תקווה.
השנים ב"כרם ביבנה"
בתחילת שנות ה-50, התחילה התעוררות תורנית בציבור הדתי לאומי, בעקבות הקמת ישיבת כפר הרא"ה של הרב משה צבי נריה כעשר שנים קודם לכן. עד אז, הישיבה הדתית לאומית היחידה הייתה ישיבת מרכז הרב. בוגרי כפר הרא"ה הקימו ישיבות שהפכו מיד לאחר הקמתן לחרדיות: ישיבת כנסת חזקיהו, ומאוחר יותר (אחרי הקמת "כרם ביבנה") גם ישיבת הנגב (עזתה). צעדים אלו גררו ביקורת רבה הן מצד חוגי המזרחי והן מצד התלמידים, בטענה שבמקום לבנות עולם תורה דתי לאומי עוזבים הבוגרים את הציבור שממנו באו.
בעקבות כך, גובשה אז קבוצה של שנים עשר בוגרי ישיבת כפר הרא"ה, עם המדריך שלהם, הרב חיים דרוקמן, במטרה להקים ישיבה דתית לאומית. מנהיגי המזרחי פנו אז אל הרב גולדוויכט, אשר גר אז בבני ברק בשכנות לחזון איש, בבקשה שייקח על עצמו את ראשות הישיבה. הרב גולדוויכט התייעץ עם החזון איש, שביקש ממנו לחכות עוד שנה, ובסופה ולהחליט על צעדיו. כאשר חזר הרב גולדוויכט לביתו וסיפר לאשתו על בקשת החזון איש, פנתה אשת הרב, הרבנית מרים, לחזון איש, ושטחה בפני החזון איש את עוניים הקשה והבלתי נסבל. לאחר שמיעת דבריה נתן החזון איש אישור למהלך. לעומתו, הרב מבריסק התנגד בחריפות להליכתו לישיבה של המזרחי. בסופו של דבר קיבל הרב גולדוויכט את ההצעה ובחודש מרחשוון ה'תשי"ד (1953) פתח את הישיבה כרם ביבנה. הוא עמד בראשה 40 שנה, עד שנת תשנ"ג (1993), אז פרש מראשות הישיבה בשל מחלת הלב שלו שהחריפה.
בשנתו האחרונה גר בירושלים ליד בתו וחתנו בשכונת ארזי הבירה ובז' באדר א' ה'תשנ"ה נפטר מדום לב. ללווייתו באו אנשים מכל גוני הקשת בציבור הדתי - הן תלמידי ישיבות ההסדר, והן רבים מהציבור החרדי, כגון הרב שלמה זלמן אויערבך והרב יוסף שלום אלישיב.
משפחתו
בנו הרב יוסף מתגורר בבני ברק ומכהן כר"מ בישיבת אור ישראל לצעירים בעיר פתח תקווה.
בתו הרבנית לאה מיירניק (נפטרה כ"ו תמוז תשע"ז) כיהנה במשך כשבע שנים כמורה בבית הספר 'חורב', כמו כן הדריכה כלות לפני חתונתן, ואף עסקה ביחד עם בעלה בטיפול בבעיות בשלום בית במגזר הדתי והחרדי. מסרה הרצאות בנושאים שונים כמו חינוך ילדים ו'שלום בית' וסביב מועדי ישראל. בעלה הרב משה שמעון מיירניק, כיהן כראש כולל "תפארת שרגא" בירושלים במשך עשרים וחמש שנה, ולאחר פטירתו בג' סיוון תשס"ו הוציאו בני המשפחה תחת ניצוחה מכתביו את ספרי 'שמועות משה' על מועדי ישראל, שני חלקים, על הלכות תשובה להרמב"ם, וכן כרך על ההגדה של פסח. ו'התבוננות ומעשה', שני חלקים, מאמרי התבוננות בהשקפה יהודית וכן הספר רב המכר 'פרקי חינוך' על חינוך הילדים בדורנו.
אחיינו, הרב מאיר גולדוויכט הוא מראשי הישיבה בישיבה יוניברסיטי בניו יורק.
השקפת עולמו
הרב גולדוויכט אחז בהשקפת עולם ליטאית, מבחינת מרכזיות מצוות תלמוד תורה בחיי הפרט ובחיי העם. הוא רצה שישיבתו תדמה בכל דבר ועניין לישיבות החרדיות, מבחינת מתכונת הלימודים ועולם הערכים של הבחורים שלמדו בה.לגבי מסלול ה"הסדר" היה תמיד נוהג לומר: "אנחנו לא 'ישיבת הסדר', אנחנו 'ישיבה עם הסדר'". כלומר: מי שרוצה לשרת בצבא - יורשה לו, אבל הישיבה עצמה היא "שטח נקי" ללימוד תורה. בעניין זה היה לו ויכוח עם כמה ראשי ישיבות הסדר אחרים, שראו את ההסדר כעניין שהוא "לכתחילה", כאשר הרב גולדוויכט ראה אותו כ"דיעבד". היה מקורב גם לרבי מנחם מנדל שניאורסון, הרבי מלובביץ', והיה מתייעץ עמו בנושאי הלכה והשקפה. כך למשל הרבי יעץ לו שבנו ימשיך ללמוד בכולל פוניבז'.
שיטת לימודו, ספריו וכתביו
הרב גולדוויכט נחשב בילדותו כאחד מעילויי ירושלים, ובהיותו ב"חדר" של ישיבת עץ חיים "קפץ" שתי כיתות ולמד עם ילדים גדולים ממנו בשנתיים לפחות, ועדיין היה ה"תלמיד חכם" של כיתתו. כבחור צעיר היה יוצא ובא בבתיהם של שועי ירושלים והיה אהוב מאוד עליהם מחמת כשרונותיו וידיעותיו הבלתי רגילות, ולא אחת מצוטטות שאלותיו ותשובותיו החריפות בכתביהם, למשל הרב זליג ראובן בנגיס, הרב צבי פסח פרנק, ואחרים. היה "איש אשכולות" ומלבד גדלותו בלימוד הגמרא בעיון, היו לו יד ורגל גם בשיטת המוסר, אותה קבל מהרב אייזיק שר בישיבת סלבודקה, וכן במדרשי אגדה, בעיקר בעקבות הספר שפת אמת. ניתן לומר שבמובן מסוים פיתח הרב גולדוויכט שיטה חדשה בניתוח מדרש האגדה. שיעורים באגדה "שיחות" אלו היה מעביר בעיקר בשבתות ובחגים.
חלק משיחותיו כונסו בספרים "אסופת מערכות", שהראשון שבהם יצא בחייו על ידי תלמידו הרב שלמה גמרא. לאחר ההצלחה של הפרסום הראשון, נתבקש הרב יעקב ב. פרידמן, אשר כתב באותה עת בעיתון החרדי "יתד נאמן", להמשיך את הסדרה. הרב פרידמן הוציא ספרים על המועדים, פרקי אבות, והגדה של פסח. הסגנון בו כתב פרידמן את שיחותיו של הרב גולדוויכט, גרר ביקורת בשל השפה הנמלצת ופיתולי הלשון, בניגוד לדרך ההבעה הפשוטה שאפיינה את שיעוריו ושיחותיו של הרב גולדוויכט. למרות זאת, סמך הרב גולדוויכט את ידיו על עריכתו של פרידמן. ולאחר פטירתו של הרב גולדוויכט עברה עריכת ספריו לידי חתנו הרב משה מירניק שהוציא את החלקים על החומשים ואף ערך מחדש חלק מהספרים על המועדים.
בלימוד הגמרא הייתה מסכת סנהדרין המסכת החביבה עליו.
לכתחילה ובדיעבד
המונחים לכתחילה ובדיעבד מתארים את שתי הדרכים לביצוע מעשה שיש לו משמעות הלכתית: לכתחילה היא הדרך בה ראוי לבחור לפני מעשה כדי לבצע את הפעולה בשלמות ודיעבד (מארמית: "דאי עבד": שאם עשה) הוא החשבת הפעולה לאחר מעשה כמבוצעת, אף על פי שהדרך בה בוצעה הייתה שונה מהדרך בה הייתה צריכה להתבצע לכתחילה.
המונח משמש בהשאלה גם בהקשרים שאינם הלכתיים, לדוגמה: הערכה בדיעבד, ראשי תיבות בדיעבד.
דוגמאות
לפעמים הבדיעבד יהפוך לכתחילה במקרים מסוימים כדוגמה: בתפלת שמונה עשרה צריך לעמוד אך חולה שלא יכול לקום מהמיטה ולעמוד יכול להתפלל לכתחילה שמונה עשרה בישיבה או בשכיבה עוד דוגמה נוספת- בתפילת שמונה עשרה צריך לפחות להזיז את השפתיים כמו שנאמר: רק שפתיה נעות וקולה לא ישמע אמנם אילם או אדם שלא יכול אפילו להזיז את השפתיים יכול לכתחילה גם להרהר את התפילה בלב בניגוד לאדם רגיל שלדעת רוב הפוסקים אפילו בדיעבד לא יצא
לפעמים אפשר להקל לחיילים או לאנשים מסוימים לעשות בדעיבד או להקל בעיניין מסוים את יש צורך לפעמים רוב הפוסקים אומרים שאסור לעשות דבר מה ופוסק אחד אומר אחרת סומכים על הרוב וככה ההלכה לכתחילה אמנם בשעת הדחק מותר להקל לחיילים בעניין מסוים שבדיעבד אפשר לסמוך על דעת יחיד.
חילופי משמעות של מילים
לכל מילה הנכללת בשפה מסוימת ישנה משמעות (ולעיתים משמעויות אחדות) בפיהם של דוברי שפה זו. לעיתים יש למילה נתונה משמעות אחרת בשפה אחרת. בדרך כלל לא מייחסים לכך כל חשיבות, משום שלכל שפה עולם משלה, אולם לעיתים מעוררת המשמעות החלופית שעשוע בקרב דוברי השפה האחרת, למשל כאשר המשמעות האחרת היא בגדר ניבול פה. המשמעות החלופית ניתנת לעיתים לפי הכתיב של המילה ולעיתים לפי הגייתה.
כתיב
דוגמה נודעת לחילופי משמעות עקב כתיב זהה, אף שההגייה שונה, היא שמו של הכפר פוּקִינְג שבאוסטריה, שבקרב דוברי אנגלית נחשב למילה גסה (כהטייה של Fuck). שילוט הדרכים המציין את שם היישוב קורץ לתיירים דוברי אנגלית, רבים עוצרים כדי להצטלם לצדו, ומקרי גנבה נשנים הכבידו על הוצאות הרשות המקומית.
הגייה
אופן הגייתה של מילה מעניק לה לעיתים משמעות שלילית או גסה בשפה אחרת. כך למשל, שם משפחתו של השדרן גיא פינס עשוי להעלות חיוך על פניהם של דוברי אנגלית, משום הגייתו בדומה להגיית המילה penis (פין).
אחד הלידים המפורסמים של המלחין פרנץ שוברט למילותיו של יוהאן וולפגנג פון גתה, "גרטשן לצד הנול" ("Gretchen am Spinnrad") – שיר המבטא את געגועיה של גרטשן לאהוב לבה – מגיע לשיאו המוזיקלי בתום קטע שתרגומו הוא: "הליכתו הזקופה / דמותו האצילית / חיוך פיו / עוצמתן של עיניו / שטף דבריו הקסום / לחיצת ידו / ו – הוֹ – נשיקתו". אופן ההגייה של "נשיקתו" בגרמנית (sein Kuß) הוא, הגייה הנשמעת לדוברי עברית זהה לזוג המילים העבריות "זין כּוּס".
השיר הורה שביצע הזמר אבי טולדנו נחשב לשוודים כשיר מוזר מאחר שבשוודית המילה הורה פירושה הוא זונה (כמו Whore באנגלית). מנגד גיבורת סדרת ספרי הילדים השוודית פיפי ארך גרב תורגמה בעברית כ"בילבי בת-גרב" בשל המשמעות של המילה פיפי בעברית.
דוגמה בעלת משמעות שונה היא השיר "ג'וני מאר" של להקת טיפקס מאלבומה דיסקו מנאייק (1999). השיר מתאר את חוויותיו של בעל קיוסק בעיירה, שאיש אינו קונה אצלו. הקשר לגיטריסט להקת הסמיתס ג'וני מאר אינו ברור, אך שמו נהגה באופן הדומה לביטוי הצרפתי "J'en ai marre" שפירושו - "נמאס לי"
בסרט היפני הטירה המרחפת מופיע אי מרחף בשם לפוטה. שם זה יצר בעיה למפיצים הסרט באירופה, כיוון שפירוש המילה "לה פוטה" בספרדית הוא "הזונה".
בבחירת שם פרטי לילד יש הבוחרים שם קוסמופוליטי, כזה שיש לו משמעות גם בעברית וגם באנגלית. כך, למשל, "תום" נשמע כמו השם האנגלי Tom ומשמעותו בעברית "תמימות" או "טוהר". כך גם "דין" - שם זהה קיים באנגלית (Dean), ובעברית משמעותו "חוק", "משפט".
חילופי משמעות מביכים בגבולות אותה שפה
גם במסגרת אותה שפה, לעיתים יש למילה משמעויות אחדות, מהן נעימות ומהן שליליות, תופעה הקרויה "הומוגרף" (משמעויות אחדות לאותו כתיב) או "הומופון" (הגייה זהה למילים שהכתיב שלהן שונה).
שמה של היצירה L.H.O.O.Q. שיצר אמן הדאדא מרסל דושאן בשנת 1919, ואשר כוללת את דמותה של המונה ליזה המעוטרת בשפם וזקן, עושה שימוש בחילופי משמעות בהגייה. כאשר מבטאים את שמות האותיות בצרפתית מתקבל המשפט Elle a chaud au cul, שפירושו "היא חרמנית" (מילולית: "חם לה בתחת").
The Meaning of Liff
דאגלס אדמס וג'ון לויד נטלו על עצמם משימה מורכבת בספרם The Meaning of Liff. בספר משויכים מונחים חדשים, הראויים להימצא בשפה אך אינם בה, לשמות של יישובים, נידחים ברובם, מהאיים הבריטיים וממדינות נוספות. העיר אשדוד (Ashdod) למשל נבחרה לתאר כל עצם שבו מעשן מקטרת מקיש במקטרתו כדי לרוקנה מאפר הטבק (Ash הוא "אפר" באנגלית).
אסף אשתר
אסף אשתר (נולד ב־8 בדצמבר 1964) הוא שחקן, כוכב ילדים וקומיקאי ישראלי, מוכר גם בשם הבמה והדמות שלו אספון.
ביוגרפיה
אשתר נולד בחדרה, נכדם של עולים מתימן אשר השתקעו בעיר. למד בבית הספר התיכון "עמל חדרה" במגמת אלקטרוניקה. את שירותו הצבאי עשה בחיל הקשר, השתחרר מהשירות בדרגת סגן, והועלה במהלך שירות המילואים שלו עד לדרגת רב-סרן. לאחר שחרורו מצה"ל למד משחק בבית צבי במחזור 1991. ואחרי לימודי המשחק החל להופיע במופעי בידור בבית ציוני אמריקה.
פריצתו הגדולה לתודעת הציבור התרחשה כאשר שיחק במשך שלוש עונות בצוות הקבוע של תוכנית הטלוויזיה הקומית המצליחה "הקומדי סטור" בשנים 1994–1996, שם גילם דמויות רבות, שהזכורות ביותר בהן: "יש לי יש לי יש לי", "וואו עם מ. כוערת" (פרודיה על ג. יפית), השוטר שוראני (שוטר לא-יוצלח שסיסמתו היא "משטרת ישראל תטפל בבעיה"), שאול המשורר (שר שירי תועבה על שוודיות בלונדיניות ושופעות חזה) ויהוקמץ בן פסיק (דוקטור ללשון).
בעקבות הצלחת התוכנית הופיע אשתר יחד עם הצוות הקבוע של "הקומדי סטור" ברחבי ישראל במופע ששילב סטנד-אפ, מערכונים ואינטראקציה עם הקהל.
אחרי הקומדי סטור השתתף בסדרה "שמש" יחד עם צביקה הדר, רובי דואניאס ויואב צפיר כתסריטאי, קריין ושחקן אורח.
בין השנים 1997–1999 הנחה את השעשועון "לינגו" בערוץ 2.
השתתף בסדרות לילדים בערוץ הילדים: "האוניברסיטה הקטנה" (ששודרה בין השנים 1996–1997), "בעקבות הסיפורים הקסומים", וכן בתוכניות "פרה פרה" ו"מוטרף". בשנים 2002–2003 וב-2005 שימש כשופט בתחרות זיהוי השירים של התוכנית "לא נפסיק לשיר" אותה הנחו צביקה הדר וגלית גיאת. בתוכנית זו הפגין את בקיאותו הרבה במילות השירים העבריים.
בשנים 2003–2013 השתתף בתפקיד אורח בתוכנית "הפיג'מות".
אשתר משתתף בסדרת הטלוויזיה "נחשון כל יכול" בערוץ הופ! בכבלים. באפריל 2009 החל לדבב את הזקן החכם ("המאסטרו") בעונה השישית של התוכנית "היה היה" ("היה היה - כדור הארץ"), המשודרת בערוץ לוגי. דיבב גם את קולו של המשורר ברל'ה זמר במשחק המחשב "בתככי הרייטינג" ב-1996.
בשל בקיאותו הרבה בשירים עבריים מגיש אשתר מדי שבוע ברשת ג' תוכנית רדיו בשם "ציפורי שיר עם אסף אשתר" ובה הוא מביא את הסיפורים מאחורי השירים המושמעים בתוכנית. בשנת 2010 העלה את המופע "כל המילים השמחות", בו הוא משלב שירה בציבור וסיפורים על אותם שירים, ובשנת 2011 החל לגלם את דמותו של כוכב הילדים "אספון".
בשנים 2011–2013 כיכב אשתר בסדרות של כוכב הילדים הדוד חיים (חיים אוסדון) "המכולת של דוד חיים" (בתפקיד שפי שף הטבח), מחנה הקיץ של דוד חיים (בתפקיד אספון איש המילים ושפי שף הטבח) והסדרה האחרונה של דוד חיים "מה מי מו" (בתפקיד אספון איש המילים) ב-yes vod.
בשנת 2017 הצטלם לסדרת רשת חדשה לילדים בשם "אספון גיבור האלף בית" בתפקיד אספון. באותה שנה השתתף בסרט הקולנוע של אלון גור אריה "מבצע ביצה", לצד חיים אוסדון, טל מוסרי, דנה אברהם-סמו, ירון ברלד, יהורם גאון ועוד.
השתתף בתוכנית הישרדות VIP עונה 2, שעלתה בשנת 2019 ברשת 13 והודח ביום ה-25 למשחק. הגיע למקום השמיני והיה למושבע השלישי.
בשנת 2022 אשתר צפוי לשחק בעונה השנייה של לבד בבית. וכן גם בסדרה "לצאת ולטייל ברכבת ישראל" בכיכובו של חיים אוסדון, בתור שמוליק המדריך.
חיים אישיים
בשנת 1990 נישא לכוכבה. לזוג שתי בנות.
חשיפה (בית ספר)
חשיפה - בית־הספר לאומנויות התקשורת, הטלוויזיה והמולטימדיה, הוקם בשנת 1993, במטרה להכשיר יוצרים ואנשי מקצוע בתחומי המדיה השונים ובתחום של טכנולוגיה עתירת ידע. "חשיפה" משתייך למערך לימודי ההמשך של האוניברסיטה הפתוחה, והלימודים במרבית המסלולים מקנים נקודות זכות אקדמיות לתואר ראשון של האוניברסיטה הפתוחה. הקורסים בתוכניות הלימוד בבית הספר חשיפה מועברים בסדנאות ובשיעורים פרונטליים, לרשות הסטודנטים עומדות מעבדות מדיה מצוידות ומשוכללות, אולפן רדיו, חדר עריכה וצוות מתרגלים מקצועי.
בית הספר שוכן בכפר הירוק.
מחלקות הלימוד
בין המרצים: דודו שליטא, משה זילברנגל, אורן אדלר, תמי ברנשטיין, יגאל הרמן, אבי וינוגרד, נדב גל, שירי בכר, אורן שמעון, שעיה סטינלוב, שולי גרין סיבוני, צביקה קרצנר, רונן שמיר, שיר זיו, זיו לנצ'נר, נעמה מאור, אבי וינברג, ד"ר אינס גבל, אלכס ליבק, גסטון צבי איצקוביץ, אמיר אשר, יורם וידל, איתי צמיר, דנה לוי אלגורד, ענת זכריה, איטו אבירם, ערן הדס, טל שמעוני, אופיר רייכמן, אורן שוויד, נוי קונפורטי, נירה שירן מזרחי, ד"ר טלי גורלי טוראל, אביה עוזני, איילה גרבר סנפיר, גלי רייפר שירן.
אליפות ישראל בשחמט 1992
אליפות ישראל בשחמט 1992 הייתה האליפות ה-21 של ישראל בשחמט, היא אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט והשתתפו בה 32 שחמטאים.
בתחרות זכה איליה סמירין, שצבר 8 נקודות מ-11 אפשריות והקדים בהתרת שוויון נקודות את רבי-האמנים אלון גרינפלד ורונן לב.
טד מיינס
טד מיינס (בהולנדית: Ted Meines; 25 בספטמבר 1921 – 24 בדצמבר 2016) היה פקיד בתחום החינוך, חסיד אומות העולם, שבתקופת מלחמת העולם השנייה הציל יהודים ממוות בידי הנאצים ברחבי הולנד.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עבד טד מיינס כפקיד בכיר בתחום החינוך בלייוורדן, פריסלנד. בתפקיד זה הוא הצליח להפיץ מסרים לא חוקיים ולארגן תעודות זהות, תעודות רישום ותלושי מזון. באפריל 1943 הוצב טד לעבודה בגרמניה. על מנת להתחמק מהזימון, הוא ירד למחתרת והסתתר אצל איכר במינרצגה, פריסלנד. אף על פי שטיפלו בו היטב שם, הוא התקשה לפעול במסגרת תנועת ההתנגדות. אחותו היק, שהתארסה לפייט ורמיר, הציעה לו להצטרף ל. ה- NV העניקו לו תעודת זהות על שם יוספוס אלפונסוס מיקס, יליד הולסברג, לימבורג. בתחילת נובמבר 1943 החל טד בעבודתו עם ילדים בלימבורג. זמן קצר לאחר שהגיע לשם, שמע כי הגרמנים מתכננים פשיטה על הכפרים ברונסום, טריבייק והונברוק. כל הילדים היהודים שהוסתרו במקומות אלה הועברו מיד לבריכת שחייה חיצונית ומשם כעבור כמה ימים הועברו למערה נסתרת בברונסום, תחנת השאיבה הגדולה של המכרות הלאומיות ואחר כך למסתור בכנסייה הרפורמית בהוינסברוק. טד מילא תפקיד מרכזי בתנועה ובהסתרת הילדים. טד שהה תקופה ממושכת במערה במטרה לחפש את הילדים המסתתרים שם ומדי פעם נהג לצאת החוצה לשאוף אוויר צח. באחת הפעמים הוא נתפס ונעצר. הוא עוכב עד שטרוס ורמיר התערב בשמו ושחרר אותו למחרת. כתוצאה מכך, הוא החל לחפש מקומות מסתור בזלטבומל, גלדרלנד, שם היו לו קשרים, כולל חברו יאן ואן דה בומגארד בן הפקח הראשי של המשטרה בלרדם, בדרום הולנד. טד ויאן החלו לעבוד יחד ולאחר מאמצים רבים הם הצליחו להסתיר כמה עשרות ילדים יהודים. בין הילדים שהוסתרו הייתה גם ילדה בת 7 בשם עדה מוסקוביטר. בינואר 1944העבירו אותה טד ויאן למשפחת ואן ברויגל בלרדם. הם סיפקו לה מדי חודש כרטיסי קיצוב ודאגו לבריאותה. באפריל 1944 העבירו טד ויאן את מוקד מאמציהם לחלק המזרחי של טוונטה. טד מצא מחסה אצל הקצב פוגל באנסשדה שבאובריזל, ממנו גם השיג רשימה ארוכה של אנשים שהיו מוכנים להסתיר ילדים יהודים. במאי 1944 לאחר קרב ארנהם, טד הבין שהוא נותק משאר ה- NV וקופוני הקיצוב אזלו לו. עד מהרה שמע מאמו ב שהוא יכול לחזור בבטחה למשפחתו. הוא עשה זאת, ומאוקטובר הפסיק את פעילותו בקבוצת - NV והתרכז בהתנגדות מזוינת באזור מגוריו.
לאחר המלחמה
בשנת 1945, לאחר השחרור, קבוצת ה- NV התפרקה. טד החל בקריירה צבאית. הוא הוכשר לקצונה באנגליה וב-1948 היה קצין מקצועי. לאחר שירות מעבר לים חזר להולנד והועלה לדרגת קפטן. טד פרש בשנת 1976 כגנרל בחיל הארטילריה והמשיך בפעילות למען הווטרנים.
בשנים 1988–2000 מילא תפקיד חשוב ומיוחד בארגון הנצחת השחרור ב -5 במאי 1945 בוואגינגן והיה הכוח המניע מאחורי ארגון המצעד השנתי.
פרס טד מיינס הוקם ב־25 ביוני 1998 על ידי קרן הוותיקים. הפרס כלל תעודה ומענק כספי שניתן אחת לשנתיים.
בקבלת פנים בשנת 2013, נכח טד בחשיפת פסל לכבודו בעיר בנפת אוטרכט, הולנד.
בנאומו ב -5 בספטמבר 2015, בפני בית הנבחרים ההולנדי קרא להקים מרכז לותיקים. טד מיינס הלך לעולמו ב-2016.
הכרה והנצחה
לטד מיינס הוענקו עיטורי כבוד מטעם משרד ההגנה ההולנדי. הוא קיבל אות אביר מסדר האריות ההולנדי ומדליות נוספות.
על הצלת עשרות ילדים יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה הוענקה לו אזרחות כבוד על ידי מדינת ישראל ב־25 באוגוסט 2015.
במהלך נאומו אמר: "במהלך המלחמה זכיתי להציל ילדים יהודים. זה הופך אותי לחלק מישראל ". ב־6 ביולי 1992 יד ושם הכיר בו כחסיד אומות העולם. הטקס התקיים בהאג בהולנד ושמו הונצח בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם בירושלים.
מרכז שאשא למחקרים אסטרטגיים
המרכז הוקם רשמית בשנת 2003, וייעודו ליזום בדיקות ומחקרים יישומים, הנוגעים לבעיות יסוד של המדינה - בראייה אסטרטגית ומדינית. המרכז משתף פעולה עם אוניברסיטאות ומכוני מחקר נוספים בישראל, בין היתר במחקר חדש, שנערך על ידי פרופ' אריה רטנר ראש המרכז לחקר פשיעה, משפט וחברה באוניברסיטת חיפה. במחקר זה נמצא שקיימת ירידה חדה באמון הציבור במערכת המשפט, והוא זכה לאזכורים רבים בעת פרסומו (ביולי 2007).
שבט (חודש)
שבט (מאכדית: šabāṭu), הוא חודש בלוח הבבלי ובלוח העברי, האחד-עשר במספר לפי המסורת המקראית והחמישי לפי המסורת החז"לית.
חודש שבט חל בחורף.
בחודש שבט 30 יום. א' בשבט יכול לחול בימים שני, שלישי, רביעי, חמישי ושבת.
שם החודש
שם החודש נזכר במקרא:
מקור השם "שבט" מבבל, כמו יתר החודשים העבריים. באשורית הוא נקרא בשם "שבטו" מלשון מכה, על שם הרוחות הנושבות בו.
יש מפענחים שם החודש שבט מלשון ענף זמורה, סמל לפריחת האילנות בחודש זה. דורשי רשומות דרשו חודש זה בראשי תיבות: "שנשמע בשורות טובות".
סמלים
סמל מזלו של החודש הוא מזל דלי. בספרות החסידית מוסבר הדבר על פי הכתוב "יזל מים מדליו וזרעו במים רבים", ומכיוון ששבט יוצא אחרי שרוב גשמי העונה ירדו, ובורות המים היו מלאים, והיו שואבים מים ממרומי הבור בעזרת דליים.
במגילה 4Q318 ממגילות מדבר יהודה המזל הפותח וסוגר את חודש שבט הוא מזל דגים.
בילי היגינס
בילי היגינס (1936–2001) היה מתופף ג'אז אמריקאי. הוא ניגן בעיקר ג'אז חופשי ובי בופ.
היגינס ניגן באלבום הראשון של אורנט קולמן בשנת 1958, והמשיך איתו עד 1961 (וגם ב-1971 ו-1987). לאחר מכן ניגן רבות עם כל מיני נגני ביבופ, כולל דונלד בירד, דקסטר גורדון, מילט ג'קסון, ג'קי מקלין, האנק מובלי, ת'לוניוס מונק, לי מורגן, ארט פפר, סוני רולינס, מאל ולדרון, פט מת'יני, סידר ולטון ועוד.
היגינס ניגן ביותר מ-700 אלבומים.
ארמון הנשיאות (יוון)
ארמון הנשיאות באתונה הוא מעונו הרשמי של נשיא יוון. בעבר היה מוכר כ"ארמון יורש העצר" ומאוחר יותר כ"ארמון המלוכה החדש". הארמון נמצא ברחוב הרודוטו אטיקוּ, שבו נמצאת גם אחוזת מקסימוס, מעונו הרשמי של ראש ממשלת יוון, סמוך לבניין הפרלמנט ההלני ולגנים הלאומיים. שטח גני הארמון הוא 27 דונם.
היסטוריה
ב-1868, כשנולד בנו הבכור של המלך גאורגיוס הראשון, לימים המלך קונסטנטינוס הראשון, הוחלט להקים עבורו מעון פרטי שיעמוד לרשותו בבגרותו. ב-1899, עם נישואיו של קונסטנטינוס לסופיה, נסיכת פרוסיה, הוטל תכנון "ארמון יורש העצר" על האדריכל ארנסט צילר. הקמת הארמון החלה ב-1891 והסתיימה ב-1897.
ארמון המלוכה הישן (לימים בנין הפרלמנט) נפגע בשריפה בשנת 1909. משפחת המלוכה עברה אז, באופן זמני, להתגורר בארמון יורש העצר. ב-1913, עם עלייתו של קונסטנטינוס לכס המלוכה, הפך ארמון יורש העצר לארמון המלוכה החדש. עם הקמת הרפובליקה השנייה בשנת 1924 הוא הפך לארמון הנשיאות, ועם הרסטורציה, בשנת 1935, חזר לשמש כארמון המלוכה. מאז ביטול המלוכה, במשאל עם בשנת 1974, הוא משמש כארמון הנשיאות.
הארמון הורחב פעמיים, ב-1909 וב-1962, כדי להוסיף לו אולמות שנדרשו לאירועים רשמיים.
ג'ק המרטש
ג'ק המרטש (באנגלית: Jack the Ripper) הוא כינויו של רוצח סדרתי ידוע לשמצה, שפעל באזור שכונת וייטצ'אפל שברובע המזרחי (איסט אנד) של לונדון בסתיו שנת 1888. באותה עת נוספו לרוצח שני כינויים שהפכו לנפוצים: הרוצח מווייטצ'אפל (The Whitechapel Murderer) וסינר עור (Leather Apron).
מעשי הרצח המיוחסים לג'ק המרטש אירעו לרוב במקומות פומביים בשעות הבוקר המוקדמות או בשעות הלילה המאוחרות. קורבנותיו היו נשים בודדות שעסקו בזנות. המרטש נהג לשסף את גרונן ולבתר את גופותיהן, ולעיתים אף לקח לעצמו חלק מאיבריהן. העיתונים, שתפוצתם החלה לגדול באותה תקופה, קשרו את מעשי הרצח לרוצח סדרתי בודד, והעניקו לו פרסום בינלאומי מפוקפק עקב האכזריות שבמעשיו וחוסר יכולתה של המשטרה להביא למעצרו.
בשל העובדה שזהותו של המרטש נותרה בגדר תעלומה עד היום, נכללו בפרסומים השונים על מעשי הרצח שבוצעו במרוצת השנים, בנוסף לעובדות ההיסטוריות, גם פולקלור ואגדות אורבניות שונות. ברבות השנים הציעו רבים – סופרים, היסטוריונים ובלשים חובבים – תאוריות שונות ביחס לזהות הרוצח, או לזהות הרוצחים (בהנחה שהמרטש לא פעל לבדו). המיתוס שנרקם סביב דמותו תרם לכתיבת יצירות ספרות, סרטי קולנוע ואף יצירות אמנות שונות. כיום נחשב ג'ק המרטש לאחד הרוצחים הסדרתיים המפורסמים בכל הזמנים, ורבים רואים בדמותו אב טיפוס של דמות הרוצח הסדרתי.
רקע
שנות ה-80 של המאה ה-19 היוו את שיאה של התקופה הוויקטוריאנית, אשר אופיינה בשמירה על צניעות ובשמרנות מינית. אל מול מגמות אלה ניצבה שכונת וייטצ'אפל שברובע המזרחי של לונדון. שכונה זו, שגודל אוכלוסייתה הייתה כ-76 אלף איש, נודעה באותה עת כאחת השכונות המוזנחות בלונדון בשל העוני, הייאוש והצפיפות ששררו בה. בעיות דיור ורמת אבטלה גבוהה הביאו לניתוקהּ של השכונה מבחינה חברתית וכלכלית משאר רובעי העיר. ההזנחה מצד הרשויות תרמה אף היא להחרפת תנאי המחיה שהיו קשים ממילא: אשפה נערמה ברחובות במשך ימים, ליקויים קשים נתגלו במערכת הביוב, צואה ודם זיהמו את הדרכים וסירחון כבד ליווה באופן קבוע את העוברים ושבים ברחובות. רמת ההיגיינה הירודה הביאה לתחלואה גבוהה ולתוחלת חיים נמוכה שגרמה בין היתר, לתמותת תינוקות גבוהה במיוחד.
זרם המהגרים ששטף את אנגליה בתקופה זו הביא לפיצוץ אוכלוסין בערים הגדולות ולהחרפת המצב. רובם הגדול של המהגרים הללו היו יהודים אשר ברחו מהפוגרומים שבוצעו במזרח אירופה תחת שלטונה של האימפריה הרוסית ואירים שהגיעו לאנגליה בעקבות רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד. מרבית המהגרים התיישבו בשכונות העניות שהתרכזו ברובע המזרחי, ובפרט בווייטצ'אפל שבה המהגרים היוו למעלה ממחצית מאוכלוסיית השכונה. האוכלוסייה המקומית התייחסה בחשדנות כלפי התושבים החדשים, ואלה סבלו רבות מגזענות ועוינות גלויה.
בתקופה זו, שבה עול הפרנסה העיקרי הוטל על הגבר, מעמדן של הנשים הבודדות היה גרוע במיוחד; רבות מהן מצאו את עצמן חסרות בית, ומשלא הצליחו למצוא מקורות פרנסה ראויים, נאלצו לעבוד כיצאניות. מעט הכסף שהרוויחו שימש לרוב לרכישת מזון ולשכירת מיטה באחת האכסניות הזולות הרבות שנפוצו באזור. חיי היום יום של היצאניות הללו היו קשים במיוחד. רבות מהן מצאו נחמה בטיפה המרה, ומראן של נשים שיכורות התרות אחר לקוחות הפך לשכיח.
גם נשים שהיו להן משרות קבועות, נאלצו פעמים רבות לפנות לזנות כדי להשלים את הכנסתן. כך הפכו במרוצת הזמן, הרובע המזרחי ושכונת וייטצ'אפל במיוחד, למקום מפגש מרכזי לעיסוק בזנות. על פי ההערכות, פעלו בתקופה זו בווייטצ'אפל לבדה, למעלה מ-1,200 יצאניות. מכיוון שבתקופה זו העיסוק בזנות לא היה מנוגד לחוק, המשטרה פעלה כנגד היצאניות רק כאשר עיסוקן יצר "הפרעה לציבור". עובדה זו עודדה את התופעה והמקום היווה מקור משיכה לגברים רבים שהתגוררו ברבעים הסמוכים שתרו אחר תענוגות מיניים. בשל המצב הכלכלי הקשה, החלו המובטלים שסבלו חרפת רעב, להפגין בראש חוצות. הפגנות אלה התדרדרו פעמים רבות לכדי מהומות ומשטרת המטרופולין (הסקוטלנד יארד) נאלצה להשתמש בכוח רב כדי לדכא אותן. כתוצאה מההתנגשויות האלימות בין המפגינים לשוטרים, היו פצועים וחללים בשני הצדדים והמשטרה החלה להצטייר יותר ויותר בעיני העניים ככלי דיכוי המשמש את הבורגנות. במקביל, התגברה הפשיעה ברחובות. עובדות אלו הביאו לכך שעבודת השיטור באזורים העניים, ובפרט בווייטצ'אפל, הפכה למסוכנת וקשה. המצוקה בכוח אדם הקשתה אף היא על עבודת המשטרה. מנתונים מאותה תקופה עולה כי כ-13 אלף שוטרים היו אחראים על אוכלוסייה של למעלה מחמישה מיליון בני אדם.
המרקם החברתי המורכב, רמת הפשיעה הגבוהה, תנאי המחיה הקשים ומשטרה במצוקה – היוו יחדיו את הרקע להופעתו של ג'ק המרטש.
מארי אן (פולי) ניקולס - הקורבן הראשון
ב-31 באוגוסט 1888, בשעה 3:40 לפנות בוקר, נכנס עובר אורח בשם צ'ארלס קרוס לסמטת באק שהייתה חשוכה ושוממת מאדם. קרוס, שמיהר להגיע למקום עבודתו, הופתע ועצר במקומו כאשר נתקל פתאום במה שנראה כמו חפץ גדול זרוק על האדמה. כאשר התקרב כדי לראות במה מדובר, גילה לחרדתו שאותו "חפץ" הוא למעשה אישה מדממת ומחוסרת הכרה ששכבה על גבה כאשר חצאיתה מורמת עד למותניה. הגופה זוהתה כשייכת למארי אן (פולי) ניקולס, שהייתה לפי הסברה קורבנו הראשון של ג'ק המרטש. חצי שעה בטרם נמצאה, שני שוטרים שהיו בסיור שגרתי עברו במקום ולא הבחינו בדבר חריג.
בווייטצ'אפל דאז, לא הייתה זו תופעה חריגה, למצוא נשים ללא רוח חיים ברחוב, כיוון שיצאניות רבות מצאו את מותן כתוצאה ממחלות. המקרה של ניקולס היה שונה. סימני האלימות הקשים שנמצאו על גופתה, העידו כי היא נרצחה. רופא שהגיע לזירה וביצע בדיקה ראשונית של הגופה קבע כי צווארה של ניקולס שוסף פעמיים ובטנה בותרה באמצעות סכין משוננת וארוכה. מבדיקות מדוקדקות יותר הועלתה סברה כי ייתכן שהמרטש חנק את ניקולס למוות לפני שביתר את גופתה.
ניקולס בת ה-42, הייתה יצאנית ידועה. היא נהגה לישון באכסניות מזדמנות ואת מעט הכסף שהייתה מרוויחה מעיסוקה בזנות, נהגה לבזבז על משקאות חריפים. אמילי "נלי" הולנד, ידידתה של ניקולס, הייתה האדם האחרון שראה אותה בחיים. בעדותה מסרה כי פגשה את ניקולס בשעה 2:30 בבוקר ומצאה אותה קהת חושים ושיכורה מאוד. הולנד טענה כי ניקולס סיפרה לה כי כל כספה הוצא על משקאות חריפים, ולפיכך יש בדעתה למצוא לקוחות על מנת שתוכל לממן באמצעות רווחיה שכירת מיטה ללילה באכסניה. לאחר שיחה בת שמונה דקות נפרדו השתיים.
לא נמצאו עדים וראיות נוספות בזירת הרצח. דיירים שגרו בסמוך למקום מסרו כי לא שמעו או ראו דבר חריג, ואף על פי שנקבע כי ניקולס נמצאה דקות ספורות לאחר שנרצחה, לא דווח על אדם חשוד שנמלט מהמקום.
אנני צ'אפמן - הרוצח מכה שנית
כשבוע לאחר מכן, בליל 8 בספטמבר, נרצחה אנני צ'אפמן בנסיבות דומות. היא הייתה אלמנה בת 45, שנאלצה לפנות לזנות לאחר מות בעלה שדאג לפרנסתה ועקב מצב בריאותי מתדרדר שמנע ממנה למצוא עבודה. צ'אפמן, לא ידעה כי באותה עת הייתה חולה במחלת השחפת (דבר מחלתה התגלה רק לאחר מותה).
בשעה 5:30, אישה בשם אליזבת' לונג עברה ברחוב האנברי וראתה את צ'אפמן משוחחת עם גבר ליד בית מס' 29. היא טענה כי שמעה את הגבר שואל את צ'אפמן "אז את מוכנה?" וזו ענתה לו "כן". לטענתה, היא ראתה את צ'אפמן בבירור, אך לא הצליחה לראות את פני הגבר, כיוון שהלה עמד כשגבו מופנה כלפיה. לונג הצליחה בכל זאת למסור את תיאורו הכללי של הגבר למשטרה שלא כלל את מראה פניו. ככל הנראה, הייתה זו הפעם האחרונה בה נראתה צ'אפמן בעודה בחיים. דקות ספורות לאחר מכן, אדם בשם אלברט קדוץ' שגר ברחוב, יצא מביתו ושמע קולות שבקעו מבית מס' 29. הוא זכר כי שמע קול של אישה האומרת "לא", וכי מספר דקות מאוחר יותר, שמע כי משהו נופל על הקרקע. הוא לא בדק במה מדובר ולטענתו המשיך בדרכו לעיסוקיו. זמן קצר לאחר השעה 06:00 עגלון שגר באזור, נתקל בגופתה המרוטשת של צ'אפמן סמוך לביתו.
צ'אפמן נמצאה כשהיא שוכבת על גבה, חצאיתה מורמת מעלה וידה השמאלית מונחת על חזה השמאלי. בדומה לרצח ניקולס, גם צווארה של צ'אפמן שוסף קשות ובטנה רוטשה, במקרה זה, ההשחתה הייתה חמורה יותר מזו שבמקרה הקודם. רוב האיברים הפנימיים הוצאו והונחו על כתפה והרחם נלקח כפי הנראה על ידי הרוצח. הרופא שבדק את הגופה סיכם בחוות דעתו כי החתכים נעשו בצורה מקצועית, באמצעות סכין שאורכה כ-15 עד 20 ס"מ, על ידי אדם הבקיא באנטומיה.
אליזבת סטרייד וקתרין אדווס - האירוע הכפול
ב-30 בספטמבר, פחות מחודש לאחר רציחתה של צ'אפמן, התרחש אחד האירועים הנועזים והמסתוריים ביותר בפרשה. אליזבת סטרייד, יצאנית בת 45 ממוצא שוודי, נמצאה מתה כשצווארה משוסף מאוזן לאוזן. גופתה נמצאה על ידי מהגר יהודי-רוסי ששמו לואיס דימשוטץ. הלה מסר בחקירתו כי בשעה 01:00, הוא הגיע עם כרכרת הסוסים שלו לחצר דוטפילד הצמודה לרחוב ברנר. לאחר שסוסו נעצר וסירב להתקדם, גילה כי גופה שהייתה שרועה על הקרקע, חסמה את דרכו של הסוס. חוקרים שהגיעו למקום הבחינו כי מלבד שיסוף הצוואר וניסיון כושל של כריתת אוזנה של הנרצחת, לא נראו סימני השחתה על הגופה. הם שיערו כי דימשוטץ נכנס לחצר שניות ספורות לאחר הרצח והפתיע את הרוצח לפני שהספיק להשחית את הגופה. דימשוטץ חיזק את הערכת השוטרים באומרו כי הוא סבור שהמרטש היה בחצר כאשר נכנס אליה, אך בגלל תנאי התאורה הירודים שהיו במקום הוא לא הבחין בו.
מספר עדים הופיעו בפני המשטרה ומסרו כי ראו את סטרייד זמן קצר לפני מותה בחברת אדם נוסף. אחד מהעדים היה שוטר, שמסר כי ראה את סטרייד בשעה 00:35, בחברתו של גבר בשנות ה-20 המאוחרות של חייו, שנשא חבילה באורך של כ-45 ס"מ וברוחב של כ-15 ס"מ.
אדם בשם ישראל שוורץ, העיד כי בשעה 00:40 טייל ברחוב ברנר סמוך למקום הרצח וראה את סטרייד מדברת עם אלמוני וכי הלה תפס אותה לפתע והטיח אותה באלימות על הקרקע. הוא הוסיף ואמר כי עבר לצד השני של הרחוב ושם הבחין בגבר נוסף שהדליק מקטרת. לדבריו, הגבר שפגע בסטרייד קרא לאיש עם המקטרת בשם "ליפסקי". שוורץ טען כי לאחר שעזב את המקום, האיש שכונה "ליפסקי" החל לעקוב אחריו ולפיכך החל להימלט עד שהצליח להתנער מהמעקב.
הגופה זוהתה כשייכת לקתרין אדווס, אישה בת 46, שנעצרה מספר שעות קודם לכן באשמת שכרות במקום ציבורי. אדווס שוחררה מהמעצר מעט לפני השעה 01:00 ואמרה לשוטרים כי בכוונתה ללכת לביתה. היא נראתה בפעם האחרונה בחיים בשעה 01:35 על ידי שלושה גברים. השלושה מסרו בעדותם כי ראו את אדווס סמוך מאוד לכיכר מיטרה, עומדת מול גבר כשידה מונחת על חזהו. בניגוד לשאר הקורבנות, אדווס לא הייתה יצאנית ידועה, אך ייתכן שנהגה לעסוק בזנות בעת שהייתה שיכורה.
החוקרים הניחו כי לאחר שהרוצח כשל בריטוש גופתה של סטרייד, הוא החליט למצוא קורבן נוסף. הוא הצליח למצוא את אדווס, להביא אותה לכיכר, לרצוח אותה, להשחית את גופתה ולהימלט מהמקום, תוך פרק זמן של כ-15 דקות. הדבר שהדהים את החוקרים אז וגם היום הוא כיצד אף אחד מעשרות השוטרים שהיו פזורים באזור בעקבות רציחתה של סטרייד לא ראה או שמע דבר.
מרי ג'יין (מארי ג'אנט) קלי - קורבנו האחרון של המרטש
מעשי הרצח המזעזעים הניעו את המשטרה לתגבר את כוחותיה ברחובות. גם היצאניות הקפידו על משנה זהירות כדי לא ליפול קורבן בידי המרטש. לאחר שחלף חודש שבמהלכו לא דווח על מעשי רצח חדשים של המרטש, החשש מפניו החל להתפוגג והחיים החלו לחזור אט אט למסלולם. אולם הפוגה זו הייתה קצרה.
ב-9 בנובמבר, בשעה 10:45 בבוקר, ג'ון מקארתי, בעל בניין דירות ברחוב דורסט 26 הידוע בשם "מילר'ס קורט", ביקש מעוזרו לעלות לחדרה של הדיירת מרי ג'יין (מארי ג'אנט) קלי, ולגבות ממנה את דמי השכירות שהייתה חייבת לו. העוזר עלה לחדרה אולם מצא את הדלת נעולה. כאשר ניסיונותיו לקבל מענה עלו בתוהו, הוא הציץ דרך החלון לתוך החדר והבחין בסימני דם רבים פזורים על הרצפה ועל הקירות ובגופתה של קלי שוכבת עירומה ומרוטשת על המיטה.
שוטרים שהגיעו למקום פרצו את דלת החדר וגילו כי ההשחתה שנעשתה בגופה הייתה מהחמורות שנתקלו בה מעודם. פעולות ההשחתה שביצע המרטש לגופה כללו: השחתת הפנים ללא היכר; שיסוף הגרון עד כי הראש בקושי נשאר מחובר לגוף; חיתוך החזה וקטיעתו מהגוף; כריתת השחלות ופתיחת חלל הבטן. כמו כן הוציא המרטש איברים פנימיים ופיזרם בכל רחבי החדר - אחד השדיים, הרחם ואחת הכליות נמצאו מתחת לראש; שד אחר נמצא מתחת לרגלי הגופה וירכיים שנעקרו ממקומם נמצאו על השולחן שהיה מוכתם בדם. בדיקה מדוקדקת העלתה כי הלב הוצא מהגופה ונלקח על ידי הרוצח. ברור היה לחוקרים כי בניגוד לפעמים הקודמות, היה למרטש זמן רב לבצע את זממו בחדר הסגור, והערכתם הייתה כי ביצוע ההשחתה ארך כשעה.
מחקירת המקרה עלה כי קלי הייתה יצאנית בת 25 ממוצא אירי, שעברה להתגורר בלונדון שנים ספורות לפני כן. מעשיה של קלי בשעות האחרונות של חייה אינם ידועים בוודאות. מספר עדים טענו כי בשעה 23:00, ראו את קלי שותה משקאות חריפים בפאב בשם "בריטניה", בחברתו של גבר צעיר ומשופם בעל חזות מכובדת. מרי אן קוקס, יצאנית שהתגוררה אף היא במילר'ס קורט, טענה כי ראתה את קלי בשעה 23:45 עומדת מחוץ לחדרה בחברת גבר משופם כבן 35. לאחר שקוקס נכנסה לחדרה, היא טענה כי קלי החלה לשיר. עדויות רבות מצביעות על כך ששירתה של קלי נמשכה עד השעה 1:00 בערך, ואז נפסקה בפתאומיות. מעט אחרי השעה 1:00, אישה בשם אליזבת פרטר הגיעה למילר'ס קורט ושהתה במקום כחצי שעה. לטענתה, היא לא שמעה דבר ולא ראתה דבר חריג במקום.
עדות נוספת מסר אדם בשם ג'ורג' האצ'ינסון, שטען כי פגש את קלי ברחוב בשעה 02:00. לדבריו היא ביקשה ממנו שילווה לה כסף, ולאחר שנענתה בשלילה, ניגשה לגבר אחר שעמד בסמוך. האצ'ינסון טען כי ראה את השניים משוחחים וצוחקים. לדבריו, בשלב מסוים, כרך הגבר את ידו על כתפה של קלי והשניים החלו ללכת. כמו כן אמר לשוטרים כי עקב אחר השניים עד שהגיעו למילר'ס קורט. הוא שמע אותם משוחחים ביניהם מספר דקות עד אשר הזמינה קלי את הגבר לעלות לחדרה. האצ'ינסון טען כי עמד מחוץ לבניין עד השעה 3:00, ולאחר שלא שמע דבר חריג, עזב את המקום. הוא מסר תיאור מפורט של הגבר החשוד ובין השאר תיאר אותו כאדם בעל "חזות יהודית" שנשא חבילה ארוכה בידו הימנית.
בהמשך לעדותה, טענה קוקס כי החל מהשעה 3:00 ועד השעה 05:45, היא שמעה לסירוגין קולות של אדם הנכנס ויוצא מהבניין. בשעה 04:00, מספר עדים, ביניהם הדיירת שגרה מעל חדרה של קלי, מסרו כי שמעו צעקה חלושה של אישה שקראה "רצח", אך לדבריהם הם לא ייחסו לכך חשיבות, כיוון שצעקות כגון אלה היו שכיחות ברובע.
העדויות האחרונות הגיעו משני אנשים שטענו כי ראו את קלי בשעות 08:30 ו-10:00, אך מכיוון שזמן זה לא תאם את גרסתה הרשמית של המשטרה שקבעה כי זמן המוות היה בין השעה 03:00 ל-04:00, הן לא נבחנו לעומק.
המאמצים שהוקדשו לאיתור קרובי משפחתה של קלי לא צלחו, ובניגוד לשאר הקורבנות מעט מאוד ידוע על עברה. דמותה המסתורית, העדויות הסותרות ומותה הברוטלי, האירו באור אחר את הרצח הזה משאר מעשי הרצח המיוחסים למרטש.
[[קובץ:Whitechapel Spitalfields 7 murders.JPG|שמאל|450px|מפה המציגה את המקומות בהם בוצעו רציחות וייטצ'אפל הראשונות:
רציחות וייטצ'אפל וקורבנות אפשריים נוספים של המרטש
בטרם החל ג'ק המרטש לפעול, התרחשו רציחות מסתוריות של יצאניות בשכונת וייטצ'אפל. האישה הראשונה שנרצחה, הייתה יצאנית בשם אמה אליזבת סמית'. היא נשדדה, נאנסה ונפצעה קשות ב-3 באפריל 1888. בזמן הקצר ששרדה את התקיפה, הצליחה לתאר את תוקפיה בפני החוקרים. לאחר מכן שקעה בתרדמת ונפטרה מפצעיה למחרת היום. שלושה חודשים לאחר מכן, ב-7 באוגוסט, יצאנית בשם מרתה טבראם נמצאה מתה בחצר "ג'ורג'" שבוייטצ'אפל. היא נדקרה באכזריות 39 פעמים בכל חלקי גופה. ב-3 באוקטובר, אחד העובדים שעבד בבניין הסקוטלנד יארד החדש בוסטמינסטר, מצא גופה חסרת גפיים של אישה בשנות ה-20 לחייה. הגופה הייתה עטופה באריג וטמונה באחת הכספות שהיו במקום.
אף על פי שבאותה עת נתפסו הרציחות בקרב הציבור הרחב כחלק ממעשיו של המרטש, רוב החוקרים חולקים על כך כיום. סמית' נרצחה כמעט בוודאות על ידי כנופיית נערים צעירים, כשהמניע לכך היה שוד. מאפייני הרצח של טבראם שנרצחה כנראה על ידי רוצח בודד, היו שונים מאלה של ג'ק המרטש: צווארה לא שוסף וגופתה לא בותרה. אף באשר לגופה הלא מזוהה שנמצאה בווסטמינסטר, דחתה המשטרה את ההשערות כי הייתה קורבן נוסף של המרטש. מכיוון שזהותה של הגופה לא נודעה מעולם, התקשו החוקרים לחקור את המקרה כיום.
גם לאחר חמש הרציחות הקאנוניות, המשיכו להתבצע מעשי רצח אכזריים של יצאניות באזור וייטצ'אפל. ב-20 בדצמבר 1888 נמצאה גופתה של רוז מילט. המשטרה קבעה כי מותה נגרם כתוצאה מחנק אך הייתה מחלוקת באשר לשאלה אם היא נרצחה, או שמא נחנקה מצווארון חולצתה לאחר שנפלה שתויה על המדרכה. לא נמצאו כל סימני השחתה על גופתה, והמשטרה קבעה כי בכל מקרה, אין זה קורבן נוסף של המרטש.
ב-17 ביולי 1889, נמצאה גופתה של אליס מקנזי, יצאנית בשנות ה-40 לחייה. המוות נגרם כתוצאה משתי דקירות בצוואר. ב-13 בפברואר 1891, פרנסס קולס, יצאנית בשנות ה-20 לחייה, נמצאה ללא רוח חיים, מתבוססת בדמה. המוות נגרם כתוצאה משיסוף הצוואר בעזרת סכין. המשטרה התייחסה בביטול לניסיונות לשייך רציחות אלה למרטש. לא נמצאו סימני השחתה משמעותיים באף אחת מהנרצחות, והסכין בה נעשה שימוש לצורך ביצוע הרציחות הייתה שונה מזו שבה נהג להשתמש המרטש. בנוסף, הביעו החוקרים ספקות בנוגע לחזרת המרטש לפעילות לאחר זמן כה רב.
אף על פי כן, במהלך השנים בחרו חוקרים שונים לייחס לג'ק המרטש, רצח אחד או יותר מתוך שש הרציחות המוזכרות לעיל, בנוסף לחמש הרציחות המקובלות.
פאניקה
בעקבות שרשרת מעשי הרצח שהתבצעו, החלה להתפשט בהלה קשה ברחובות העיר. חיי הלילה פסקו כמעט לחלוטין והרחובות התרוקנו מאזרחים והתמלאו בשוטרים שסיירו ברחובות בחיפוש אחר ג'ק המרטש. גברים שהסתובבו לבדם בלילות עוררו חשדנות. אנשים תמהוניים ש"הודו" כי הם אחראים לרציחות, לרוב כאשר היו בגילופין, נחקרו במלוא כובד הראש על ידי המשטרה, שהייתה נואשת לתפוס את הרוצח. היצאניות שחששו מאוד לחייהן, החלו להסתובב בקבוצות גדולות ונמנעו לעבוד בלילות. לחץ כבד הופעל על המשטרה לתפוס את הרוצח, ואפילו המלכה ויקטוריה התערבה וקראה לבלשי המשטרה להביא לבלימת מעשי הרצח.
לאחר שקצרה ידה של המשטרה מלהושיע, החליטה קבוצה של אזרחים מהרובע המזרחי בראשותו של ג'ורג' לאסק, קבלן בניין מקומי, להתאגד והקימה את המשמר האזרחי של וייטצ'אפל. המשמר סייר ברחובות בלילות, וסייע למשטרה באיתורם של אנשים חשודים. לאחר שגם המאמצים הללו נכשלו, החליטו אנשי המשמר לשכור שני חוקרים פרטיים שינהלו את חקירתם בנפרד מהמשטרה.
רק חודשים רבים לאחר מעשה הרצח האחרון החלו החיים לחזור אט אט למסלולם הרגיל.
החקירה
חקירת מקרי הרצח הוטלה בתחילה על תחנת משטרת וייטצ'אפל המקומית. תחנה זו הייתה קטנה ומשום כך לא הצליחה להתמודד עם מספרם ההולך וגדל של הקורבנות. בשל כך נשלח סיוע מהמפקדה הראשית של הסקוטלנד יארד בדמותם של שלושה חוקרים: פרדריק אברליין, הנרי מור ווולטר אנדרוס. לאחר רציחתה של אדווס, שהתרחשה בתחומי הסיטי של לונדון, הצטרפה לחקירה גם משטרת הסיטי שהייתה כוח שיטור נפרד.
הליך החקירה
מסמכי המשטרה ששרדו מאפשרים הצצה מפורטת ונדירה על הליכי החקירה שהיו מקובלים בתקופה הוויקטוריאנית שהשתמרו עד היום. קבוצות של שוטרים עברו מבית לבית ותיחקרו את דיירי השכונה בניסיון לאתר עדים ואת הרוצח עצמו. ראיות נאספו בזירות הרצח ונבחנו על ידי מומחים וכן בוצע הליך בסיסי של הרכבת רשימת חשודים וחקירתם בתחנה.
ככל שגברה הביקורת על כישלון המשטרה לתפוס את המרטש, הפנו מפקדי המשטרה לנושא משאבים רבים יותר. כוח אדם עצום הופנה לתגבור הסיורים ברחובות. השוטרים הקפידו לחצות את הרחובות בפרקי זמן קבועים, כך שלפחות שוטר אחד עבר באותו אזור כל 5 דקות. מספר שוטרים התחזו ליצאניות בניסיון לפתות את המרטש לחשוף את זהותו, אך נכשלו במשימתם.
מספר חוקרים בימינו גורסים כי חוסר שיתוף פעולה בין הצדדים המעורבים בחקירה, היווה את אחת הסיבות לכישלונה להביא לתפיסתו של המרטש. חוסר התיאום לדבריהם נבע מכך שרוברט אנדרסון, ראש מחלק פשעים של הסקוטלנד יארד, שהיה אחראי על התיאום בין הגורמים השונים, החליט לצאת לחופשה ממושכת בשיא פעילותו של המרטש. דבר זה אילץ את מפקד הסקוטלנד יארד צ'ארלס וורן להכניס את המפקד דונלד סוואנסן לנעליו של אנדרסון עד שזה האחרון יחזור מחופשתו. סוואנסן זכור בעיקר בזכות הערותיו הכתובות בנוגע לחקירה, המהוות את אחת מהעדויות המרכזיות שהשתמרו למאמצי המשטרה לתפוס את הרוצח.