cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המשבר החוקתי ברוסיה
תיאור אירועי סוף ספטמבר/תחילת אוקטובר
בבוקר 24 בספטמבר סגן שר ההגנה הודיע לתומכי הפרלמנט שהם צריכים לפנות את הבניין תוך 24 שעות. אם זה לא יתרחש, כוחות צבא יחלו בכיבוש בניין הפרלמנט. הגישה לבניין נחסמה והוא הוקף במכוניות תחזוקה ומחסומי צבא. בערב הופסקה כליל אספקת החשמל והחום לבניין. כוחות צבא קיבלו הוראה לתת אפשרות לצאת לכול האנשים שהיו בבניין אך לא לתת לאנשים מבחוץ להיכנס לבניין. בשלב זה ראש המפלגה הקומוניסטית גנאדי זיוגאנוב עזב את הבניין בטענה שהוא "הולך לאסוף את הכוחות הפועלים להגנה על הפרלמנט". לאחר סיום האירועים הוא ציין שבכוונתו היה להגן על המפלגה ולאפשר לה להמשיך להתקיים גם לאחר סוף האירוע.
ב-28 בספטמבר קבוצת תומכי הפרלמנט ניסתה לפרוץ את המצור על הבניין אך ללא הצלחה.
ב-1 באוקטובר החלו שיחות בין הצדדים. בעקבות השיחות חודשה אספקת החשמל והחום לבניין הנצור. לבניין נכנסו כ-200 עיתונאים. למרות זאת, לקראת הערב ביטלו ראשי הפרלמנט את כל ההסכמות שהושגו.
ב-2 באוקטובר אלכסנדר רוצקוי פרסם צו לפיו פיטר את כול ראשי הממשל שתמכו בילצין. במקביל, במהלך היום נמשכו עימותים בין תומכיו לבין כוחות הביטחון שתמכו בנשיא ילצין.
בבוקר 4 באוקטובר בוריס ילצין החליט על תחילת כיבוש בניין הפרלמנט. שר הביטחון פאבל גרצ'וב דרש לקבל פקודה כתובה. לאחר קבלת הפקודה, החלו להגיע לעיר טנקים וציוד כבד נוסף. הם התארגנו סביב הבניין והחלו בירי על הבניין. תוך זמן קצר החלה שרפה. במבצע הכיבוש הועסקו כ-1,700 אנשים, כולל 10 טנקים ו-20 נגמ"שים.
במהלך שעות הבוקר נגמ"שים פרצו מחסומים סביב הבניין והתמקמו ברחבה שלפניו. הם התחילו בירי לכיוון חלונות בניין הפרלמנט. בעקבות כך בקומות ה-12 וה-13 החלה שרפה. לאחר שעה 9:00 החל ירי טנקים שירו 12 פעמים. לאחר הפסקה של כשעה, לקראת 11:25 הירי לכיוון הבניין התחדש. בהתאם לנתוני של מינהל הבריאות לקראת הצהריים בתי חולים של העיר טיפלו ב-192 נפגעים, מהם 18 נפטרו. בשעה 13:00 נשיא קלמיקיה קירסן אילומג'ינוב ונשיא אינגושטיה רוסלן אאושב נכנסו לבניין במטרה להגיע להסכמה על הפסקת אש עם אלכסנדר רוצקוי ורוסלאן חסבולטוב. לקראת שעה 14:30 חלק ממגיני הבניין החלו לצאת ממנו.
במהלך היום היה ירי צלפים שפגעו במגני בניין הפרלמנט וגם בכוחות הביטחון שתמכו בנשיא ילצין. עד היום לא ברור מי שלח את הצלפים ובאיזה צד הם תמכו.
בשעה 15:00 לאור אי-התקדמות של המשא והמתן, יחידות מיוחדות קיבלו פקודה לכבוש את הבניין. נציג יחידות המיוחדות נכנס לבניין ולאחר שיחות איתו יצאו ממנו כ-100 אנשים. בשעה 17:00 החלה יציאה מהבניין של המגינים האחרונים. במעמד זה יצאו מהבניין כ-700 אנשים. בשעה 17:30 ראשי המורדים אלכסנדר רוצקוי, רוסלאן חסבולטוב ואלברט מקשוב נעצרו. אף על פי שבניין הפרלמנט נכבש, ברחובות העיר נשמעו קולות ירי גם למחרת, 5 באוקטובר.
לאחר סיום האירועים המזוינים, ב-7 באוקטובר נערכו לוויות של הנופלים משני הצדדים והוכרז על יום אבל.
השלכות פוליטיות
בעקבות האירועים בוטל כל המערך השלטוני שהיה קיים מאז מהפכת אוקטובר בשנת 1917. כמו כן הסתיים המצב של "שלטון דו-ראשי" כאשר הנשיא היה בצד אחד, ובצד השני היה סגן הנשיא והמחוקקים. לתקופת ביניים הוקם שלטון יחיד של בוריס ילצין. פעילותו של בית המשפט לחוקה הופסקה ותפקיד סגן הנשיא בוטל. בוריס ילצין פרסם מספר צווים שביטלו סעיפים מסוימים בחוקה.
ב-12 בדצמבר 1993 נערכו הצבעות בהקשר לאישור החוקה החדשה ובחירות לפרלמנט החדש. תוצאות הבחירות הפתיעו את בוריס ילצין. מפלגת "ויבור רוסיי" שתמכה בו קיבלה 15.5% מהקולות בלבד. במקום הראשון לאחר ספירת הקולות זכתה המפלגה הליברל-דמוקרטית של ולדימיר ז'ירינובסקי. למרות זאת, עקב שיטת חלוקת מקומות בדומה, סיעתו של "ויבור רוסיי" הייתה הגדולה בפרלמנט.
יושב ראש בית המשפט לחוקה ואלרי זורקין הוצא מהרכב בית המשפט ואף מינויו לשופט בוטל. בשנת 2003 בתקופתו של ולדימיר פוטין הוא מונה מחדש לתפקיד יושב ראש בית המשפט לחוקה ומכהן בתפקיד זה עד היום (2022).
נפגעים
רוב הנפגעים היו אזרחים ולא מכוחות הצבא. ב-7 באוקטובר הוכרז שמבניין הפרלמנט הוצאו 49 גופות. בהתאם לנתוני הפרקליטות במהלך 3 - 4 באוקטובר נהרגו 124 אנשים ו-348 נפצעו. לפי נתוני ועדת הדומה נהרגו 158 אנשים ו-423 נפצעו. לדעת נציגי האופוזיציה מספר ההרוגים עבר את ה-1,000. כיוון שהאירועים לא נחקרו, לא ניתן להגיע למספר שמוסכם על כל הצדדים.
תגובות בציבור
ב-5 באוקטובר 1993 בעיתון איזבסטיה פורסם מכתב גלוי שנחתם על ידי 42 פעילי תרבות מובילים. הם הביעו תמיכה בפעילותו של בוריס ילצין. חותמי המכתב דרשו מילצין לאסור פעילות כל הארגונים שתמכו במורדים. בין חותמי המכתב היו דמיטרי ליכצ'וב, בולט אוקודז'בה, דנייל גרנין, ואסיל ביקוב וסופרים נוספים. בתגובה, בעיתון פראבדה, פורסמה תגובה של אנדריי סיניאבסקי וולדימיר מקסימוב שקראו לילצין להתפטר.
חקירה פלילית
בעקבות האירועים הפרקליטות החלה בחקירה פלילית. צוות החקירה כלל 200 חוקרים. במרכז החקירות היו 6 ראשי המורדים: רוסלן חסבולטיוב, אלכסנדר רוצקוי, ולדיסלב אצ'לוב, ויקטור ברניקוב, אלברט מקשוב.
בפברואר 1994 הוכרז על חנינה והחקירה הפלילית הופסקה. ב-26 בפברואר 1994 כל העצורים בפרשה שוחררו.
בנוסף לכך, וועדת חקירה הוקמה על ידי הדומה כאשר בראש הוועדה עמדה חברת הדומה שדעותיה היו קרובות לדעות של המורדים. וועדה זו לא פרסמה דו"ח רשמי על עבודתה.
לאוואל (צרפת)
לאוואל (צרפתית: Laval) היא עיר בירת מחוז מאיין (Mayenne) שבחבל ארצות הלואר בצפון-מערב צרפת. העיר משתייכת מסורתית לפרובינציה ההיסטורית מֵן (Comté du Maine). היא שוכנת בתווך בין שלושה אזורים היסטוריים בעלי חשיבות גדולה: ברטאן, נורמנדי ואנז'ו, ובשל מורשתה העשירה זכתה להימנות עם הערים הנושאות את התואר "עיר של אמנות והיסטוריה" (Ville d'Art et d'Histoire).
לאוואל יושבת על הנהר שנתן את שמו למחוז: נהר מאיין (Mayenne), והיא מהווה את ליבו של אזור שבו חיים כ-98,000 איש.
מיקומה של העיר של ימינו, בעמק המאיין, כמחצית-הדרך בין שתי הערים העתיקות לה מאן ורן, נזכר כבר בכתבי לוקאנוס בתקופת יוליוס קיסר.
אלוויס פיירבירד
אלוויס פיירבירד (באנגלית: Alvis Firebird) היא מכונית סלון בעלת 4 דלתות, אשר יוצרה על ידי חברת Alvis Car and Engineering Company הבריטית בין השנים 1935–1936.
אלוויס פיירבירד
דגמי "אלוויס פיירבירד" יוצרו במספר תצורות נוספות של 2 ו-4 דלתות.
סך הכול יוצרו 449 יחידות.
עוגיית שוקולד צ'יפס
היסטוריה
פיתוח עוגית השוקולד צ'יפס אירע בטעות על ידי רות ויקפילד, בשנת 1930. רות ויקפליד, שסיימה בית ספר יוקרתי לכלכלת בית בשנת 1924 במסצ'וסטס, הייתה, יחד עם בעלה, הבעלים של פונדק בשם 'טול האוס' בעיירה קטנה בשם וויטמן. רות, שהייתה אחראית על המטבח, רכשה לעצמה מוניטין בזכות עוגיות חמאה וקקאו שנהגו להגיש בפונדק בשעת התה. באחת הפעמים, כשרצתה להכין את העוגיות המפורסמות שלה, היא גילתה שאספקת הקקאו לא הגיעה. רות, שהייתה מחויבת לספק ללקוחות את הסחורה, החליטה להשתמש בשוקולד נסטלה במקום בקקאו. ספר הבישול שלה שיצא ב-1936 הכיל את המתכון של עוגיות השוקולד צ'יפס ועד מהרה הוא הפך לפופולרי במטבחים האמריקאים.
החוזה עם נסטלה
בחברת נסטלה שמו לב שעקומת מכירות השוקולד של החברה עלתה בצורה משמעותית ללא שום סיבה ברורה. כשבדקו את הסיבה לעליה הם גילו שעלייה במכירות נבעה עקב העובדה שנשות בוסטון, שבעיתון המקומי שם התפרסם המתכון לעוגיות, החלו לצרוך את השוקולד בכמויות גדולות.
כיום
אף על פי שהמתכון המפורסם על חבילות השוקולד של נסטלה הוא נפוץ ביותר, מותגים רבים של שוקולד צ'יפס מכילים מתכון של עוגיות שוקולד-צ'יפס על האריזה. כמעט כל ספר בישול מכיל וריאציה של מתכון לעוגיות הללו ואלו נמכרות בדרך כלל בכל חנות ומאפייה.
בשנת 1997 הוכרזה עוגיית השוקולד צ'יפס כעוגייה הרשמית של מדינת מסצ'וסטס.
וריאציות של המתכון
עוגיות השוקולד צ'יפס עשויות בדרך כלל מסוכר לבן, סוכר חום, קמח, מעט מלח, ביצים, אבקת אפייה, חמאה, תמצית וניל וכמובן - שוקולד צ'יפס. מתכונים מסוימים מכילים גם חלב או אגוזים (כמו אגוזי מלך קצוצים) בבצק. ישנן עוגיות פרווה שמכילות מרגרינה או שמן במקום חמאה.
המרקם של העוגייה יכול בין פריך לצמיגי יותר והוא משתנה ממתכון למתכון בהתאם ליחס בין החומרים וצורת ערבוב הבצק. בשונה מהחומרים אשר משתנים, כאמור, ממתכון למתכון, אופן הכנת הבצק נעשה לרוב אותו הדבר בכל המתכונים: תחילה שמים את החומרים הרטובים יחד עם הסוכר, ולבסוף מוסיפים את שאר המוצרים היבשים. שבבי השוקולד והאגוזים יתווספו בסוף הכנת הבצק כדי למזער את השבירה שלהם. לרב העוגיה נאכלת כאפויות אף על פי שלפעמים הבצק נאכל כפי שהוא או כתוספת לגלידת וניל.
קינאז המופעל על ידי AMP
AMP-activated protein kinase (ובקיצור: AMPK) הוא אנזים מסוג קינאז בעל תפקיד בהומיאוסטאזיס האנרגטי של התא.
האנזים הוא חלבון הטרו-טרימר המורכב משלוש תת-יחידות שיחד מהוות את האנזים התפקודי: מיחידה קטליטית α, ומשתי תת-יחידות רגולטריות המסומנות ß ו- γ. החלבון שמור מאוד לאורך האבולוציה וחלבונים הומולוגיים לכל 3 תת-היחידות נמצאו בצמחים, שמרים, חרקים ויונקים. החלבון מתבטא במגוון רקמות, כולל הכבד, המוח, ושרירי שלד.
האנזים המשופעל על ידי עליה ברמות AMP תוך תאיות המעידות על ירידה ברמה האנרגטית. השפעול של AMPK גורם להפעלה של מסלולים קטבוליים המייצרים ATP ובמקביל עוצר מסלולים צורכי ATP, בעיקר מסלולים אנאבוליים. הפעלת האנזים מובילה לחמצון חומצות שומן בכבד וקטוגנזה; עיכוב סינתזת כולסטרול, עיכוב ליפוגנזה ועיכוב סינתזת טריגליצרידים; הגברת חמצון חומצות שומן וצריכת גלוקוז על ידי שרירים; מודולציה של הפרשת אינסולין על ידי תאי בטא בלבלב.
אז'ן גוסנס האב
אז'ן גוסנס (בצרפתית: Eugène Goossens, père  25 בפברואר 1845 - 30 בדצמבר 1906) היה מנצח בלגי.
חייו
גוסנס נולד בברוז'. בילדותו למד מוזיקה בכנסיית נוטר דאם בברוז' ואחר בקונסרבטואר בעיר זו. בגיל ארבע-עשרה התקבל לקונסרבטואר של בריסל, שם למד הלחנה.
גוסנס ניצח על להקות אופרה ברחבי אירופה ובשנת 1873 עבר לאנגליה, שם ניצח על הלהקה של סלינה דולארו בניהולו של ריצ'רד ד'אוילי קארט ב-1876. במאי 1878 ניצח, בשביל קארט, על "הקוסם" מאת גילברט וסאליבן וכן, בחודשי יולי ואוגוסט של אותה שנה, על "פינאפור", כאשר אלפרד סלייר סייע לארתור סאליבן בקונצרטי הפרומס בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן. גוסנס ניצח גם על "מופע אופראי מיוחד" של "פינאפור" בקריסטל פאלאס ב-6 ביולי 1878.
אז'ן גוסנס היה אביו של המנצח והכנר אז'ן גוסנס הבן וסבם של המנצח והמלחין סר יוג'ין גוסנס, הנבלנית סידוני גוסנס והכנר לאון גוסנס.
בראשית שנות ה-90' של המאה ה-19 עבר גוסנס לליברפול, שם ייסד את "מקהלת הגברים של גוסנס", כיהן כנגן עוגב ומנצח מקהלה בכנסיית סנט אן הקתולית ולימד שירה. הוא מת הליברפול בשנת 1906, בן 61.
מהרי"ל
רבי יעקב הלוי בן משה מולין (נקרא גם מהר"י סגל ומהר"י מולין ; נולד במגנצא סביב שנת, 1355 – כ"ב באלול , 1427, וורמייזא), היה רבה של מגנצא וראש הישיבה בה. נחשב 'אבי מנהגי אשכנז'.
היה מנהיגה הרוחני של יהדות אשכנז בימיו. שלח תשובות לכל רחבי ארצות אירופה וכמו כן חיבר ניגונים לתפילות. הספר מנהגים, פסקים ופירושים בשם מנהגי מהרי"ל או ספר מהרי"ל הוא אחד המקורות הבסיסיים ביותר של ההלכה האשכנזית שהשפיע בעיקר על קהילות מערב אירופה ומשני ספרי המנהגים החשובים ביותר לצד "ספר המנהגים" של רבי יצחק אייזיק מטירנא שהשפיע על קהילות מזרח אירופה. מהרי"ל עצמו לא כתב את החיבור אלא תלמידו (ראו להלן).
חייו
מהרי"ל היה בנו ותלמידו של הרב משה הלוי סגל, רבה של מיינץ ותלמידו של רבי שלמה יצחק וינר. נשא לאישה את בתו של רבי משה נוימארק שהיה רב בווינה. תקופה מסוימת למד בווינר נוישטאדט יחד עם רבי יצחק אייזיק מטירנא אצל רבי שלום מנוישטאדט (כונה גם "רבי שלום מוויען") שהיה רבו המובהק. קודם לכן למד בווינה בישבתם של מהר"ם ס"ל ורבי אברהם קלויזנר, שהיה רבו המובהק של רבי יצחק אייזיק. בנוסף, למד אצל רבי גרשון, שאותו מצטט בכינוי "מורי הרר"ג". בשנת 1387 (ה'קמ"ז) תפס המהרי"ל את מקום אביו כרבה של מיינץ והקים בעיר ישיבה שמשכה אליה תלמידים רבים. מבין תלמידיו היה מהר"י וייל.
מהרי"ל חי בתקופה לא קלה ליהודי האזור. הוא חזה בטבח ההמוני של יהודי אוסטריה בניסן ה'קפ"א (1421) ובמלחמות בבוהמיה שגרמו ליהודי בוואריה וחבל הריין סבל רב. מצבם הקשה של היהודים באזור באותה תקופה, משתקף בתשובות ההלכתיות שכתב, שרבות מהן מוקדשות לכל מיני אתגרים הנוצרים במצבים אלו: יתומים, אלמנות, ירושות, עגונות, אבלות ועוד. למהרי"ל היה תפקיד משמעותי בתהליך השיקום של יהדות גרמניה. הוא נפטר ונקבר בבית העלמין העתיק בוורמס.
מהרי"ל שימש כחזן בקהילתו, והוא דגל בגישה כי אין לשנות מן הניגונים המסורתיים. מאידך, מסופר כי גם הלחין ניגונים חדשים וישנם ניגונים המיוחסים לו. חלק מן הניגונים המיוחסים אליו היו בשימוש במיינץ עד לימי מלחמת העולם השנייה. מתוך כתביו נראה שמהרי"ל היה אף בקיא בחכמת האסטרונומיה.
כתביו
הקובץ התורני המפורסם ביותר שלו הוא ספר מנהגי מהרי"ל הידוע גם כספר המהרי"ל, ליקוטי מהרי"ל או בפשטות המנהגים. הספר כולל תיאור מפורט של מנהגים ופרקטיקות הלכתיות הנוגעות לחיי היום יום בבית ובבית הכנסת, והוא מהווה סמכות עליונה למקור מנהגי יהדות גרמניה. הספר כולל גם דרשות וקטעי פרשנות שונים של מהרי"ל. הוא נערך וסודר על ידי תלמידו של מהרי"ל - רבי אלעזר בן יעקב, המכונה זלמן משוטיגווערא (מהעיר סנט גור St. Goar, הסמוכה לריין, בין קובלנץ למיינץ), ויצא לראשונה, יחד עם תוספות שונות, בסביאונטה שבאיטליה בשנת שט"ז (1556), ומאז עוד פעמים רבות. לספר הייתה השפעה רבה בעיקר אצל יהדות מערב אירופה והיווה גורם משמעותי בעיצוב התפיסה האוחזת בחשיבותם הרבה של המנהגים בקרב קהילות אלו. הספר מצוטט באופן תדיר בספרות ההלכתית שלאחריו, ובאופן הבולט ביותר על ידי הרמ"א בהגהותיו על השולחן ערוך, בהם הוא הוסיף את מנהגי יהדות אשכנז. נתקבלו הרבה מהכרעותיו שכנראה לא היו נהוגים קודם. לדוגמה, ברוב מחזורי אשכנז המערבי שלפניו, הופיעו פיוטים באמצע הקדושה למוסף של יום כיפור. לאור הכרעתו של המהרי"ל שלא לאומרם, נשמטו מהמחזורים שבמנהג זה. אם כי היו הדעות חלוקות בהתייחסות לאמינות הספר, ודעת הרב חיים מוולוז'ין בשם הגאון מווילנה הייתה ששמש פשוט (קטן) כתב ספר זה.
תלמיד נוסף של מהרי"ל קיבץ חלק מתשובותיו ופרסם אותם בקרמונה בשנת שט"ז (1556). תשובות רבות נוספות של מהרי"ל נותרו בכתב יד והם נאספו לראשונה בשנת תשל"ז (1977) על ידי הרב יצחק סץ ויצאו לאור תחת השם שו"ת מהרי"ל החדשות.
מכון ירושלים הוציא לאור במסגרת "מפעל תורת חכמי אשכנז" את ספרי המהרי"ל במהדורות מוערות על פי דפוסים הראשונים וכתבי יד עם מבוא ומפתחות:
אמצעים פיגורטיביים
אמצעים פיגורטיביים הם כלים רטוריים המשמשים להמחשת מושג או תיאור באמצעות יצירת תמונה מילולית המתאימה או מקבילה אליו. אמצעים אלו משמשים בספרות ובעיקר בשירה להמחשה של מושגים מופשטים או של תחושות אישיות שקשה לתארם באופן ישיר. המושג המקורי מכונה "הנושא הראשי" של האמצעי הפיגורטיבי, ואילו התמונה, הנמצאת בדרך-כלל בשדה סמנטי אחר, מכונה "הנושא המשני". יש המתייחסים לכלל האמצעים הפיגורטיביים כ"מטפורה", או במונח "מטאפוריקה", אף כי המונח מתייחס למעשה רק לאחד האמצעים.
מיון האמצעים הפיגורטיביים
ניתן למיין את השימוש באמצעים פיגורטיביים על-פי שני מישורים בלתי-תלויים: אופן הקשר שנוצר בין השדות הסמנטיים מצד אחד, ו"תוכנו" של קשר זה, מצד שני.
על פי אופן יצירת הקשר, סוגים עיקריים של אמצעים פיגורטיביים הם:
שני המיונים הם בלתי-תלויים, ויכולים לשמש כצירי שתי-וערב למיון אמצעים פיגורטיביים; כך למשל, תיתכן האנשה שהיא מטפורה ('רגלי ההר'), האנשה שהיא דימוי ('העיר שקטה כמו תינוק'), והאנשה שהיא מטונימיה או סינקדוכה ('הבית הלבן חש שיש סיכוי לשלום'); וכך גם באשר לשאר האפשרויות.
Israel Studies
Israel Studies הוא כתב עת אקדמי רב-תחומי העוסק בנושאי ההיסטוריה, החברה, הפוליטיקה והתרבות של מדינת ישראל. כתב העת נוסד בשנת 1996 והוא יוצא לאור על ידי מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות באוניברסיטת בן-גוריון ועל ידי מרכז שוסטרמן ללימודי ישראל באוניברסיטת ברנדייס בארצות הברית. הוא יוצא לאור בהוצאת אוניברסיטת אינדיאנה.
עורכי כתב העת הם פרופסור אילן טרואן ונתן ארידן.
פולמוס Word Crimes
באביב 2019 פרסם כתב-העת גיליון נושא (special issue) שכותרתו 'פשעי מילים: החזרה למוטב של שפת הסכסוך הישראלי-פלסטיני' (Word Crimes; Reclaiming The Language of the Israeli-Palestinian Conflict) שעורר פולמוס נרחב. הגיליון הורכב מסדרה בת 18 מאמרים שדנו ב"מילות-מפתח" המוזכרות תדיר בחקר הסכסוך ובסיקור התקשורתי שלו, בהם "כיבוש", "אפרטהייד", "קולוניאליזם", "טרור", "פליטים", "זכויות אדם" ועוד. רבים מן המאמרים נכתבו בידי פעילים פוליטיים או כותבים המזוהים עם הארגון SPME, כולל אסף רומירובסקי, המנהל בפועל (executive director) של הארגון, ולא בידי חוקרים-מומחים. המאמרים הציגו שורת טיעונים פוליטיים פולמוסיים נגד תומכי זכויות אדם, ארגוני החברה האזרחית וחוקרים אקדמיים שהוקעו כביקורתיים יתר על המידה ביחס למדיניות ישראל. דונה רובינסון דיווין, נשיאת האגודה ללימודי ישראל (AIS) באותה העת, שימשה כעורכת-אורחת של הגיליון בנוסף לאילן טרואן ונתן ארידן, העורכים הקבועים של כתב העת.
בעקבות פרסום הגיליון התעוררה סערה. אריה דובנוב, היסטוריון וראש הקתדרה ללימודי ישראל באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, הודיע כי הוא מוותר על פרס החוקר המצטיין שהוענק לו מטעם האגודה בעקבות הגיליון ופרסם מכתב מחאה חריף. בעקבות זאת, שורה ארוכה של חברי המערכת האקדמית של כתב-העת, שלא עודכנו בדבר הפקתו של הגיליון המיוחד, התפטרו ופרסמו מכתב התנגדות (letter of dissent). על עצומה נוספת שיזם יאיר ולך, היסטוריון ומרצה בלימודי ישראל באוניברסיטת SOAS שבלונדון חתמו עשרות חוקרים נוספים. דניאל מונק, פרופסור לגאוגרפיה ומזרח תיכון העומד בראש הקתדרה ללימודי שלום וסכסוך באוניברסיטת קולגייט, יזם, ביחד עם דובנוב וולך, קמפיין ציבורי להפעיל לחץ על האגודה וכתב העת לחזור בהם מהגיליון.
המבקרים של כתב העת הדגישו את הרמה האקדמית הירודה של הגיליון, את העובדה שהעורכים וכותבי מרבית המאמרים לא עמדו בסטנדרטים בסיסיים ונורמות מדעיות מקובלות של פרסום אקדמי (כגון התייחסות לספרות מחקר קיימת, הצגת ממצאים אמפיריים חדשים, היכרות עם שפות המחקר, ואפילו העדר שימוש בהערות שוליים) וכי כלל לא ברור אם המאמרים נשלחו לביקורת עמיתים ונבחנו באמות המידה המקובלות בפרסומים אקדמיים. בשלב ראשון עורכי כתב העת דחו את הביקורות בטענה כי מסגור הנושא, בחירת המחברים, תהליך השיפוט האקדמי ותכני הגיליון היו קפדניים והולמים. הפולמוס נמשך במהלך הכנס השנתי של האגודה ללימודי ישראל והוביל בעקיפין לבחירתה של הנשיאה לסיים את תפקידה, ולדיון סוער במליאה. אל הגיליון הבא של כתב העת (Volume 24, Number 3, Fall 2019) התלווה מכתב התנצלות מטעם העורכים, שבו הודו כי היו פגמים בגיליון ובתהליך קבלת ההחלטות שלהם בנוגע לפרסומו. אל מכתב התנצלות זו צורף גם מכתב המחאה של חברי הוועד האקדמי של כתב-העת.
דואר זבל
דואר זבל (באנגלית "spam", ספאם) היא הודעה הנשלחת באמצעים מגוונים לנמען בניגוד לרצונו ומהווה בכך מטרד. בסוף המאה העשרים, עם התרחבות השימוש בדואר אלקטרוני, משמש המושג "דואר זבל" בעיקר להתייחסות לדואר זבל אלקטרוני, אך המושג נוצר עוד קודם לכן בהקשר של דבר דואר מודפס, ומתייחס לכל דרכי העברת המסרים: דואר, פקס, טלפון, מסרון וכדומה.
סוגי דואר זבל
קיימים מספר סוגים של דואר זבל, השונים האחד מן השני בצורת פעולתם, באופן ההתמודדות איתם ובהתייחסות החוק האוסר על שליחת ספאם אליהם:
דואר זבל מודפס
דואר זבל, במשמעות הפשוטה של מושג זה, הוא דבר דואר פרסומי (עשוי נייר) שהוכנס לתיבת הדואר של אדם. דואר זבל אינו ממוען לנמען מסוים, אלא מחולק בצורה שיטתית לכל תיבות הדואר בבניין מסוים או ברחוב מסוים. בדרך כלל דואר זבל אינו נשלח באמצעות הדואר, אלא מחולק על ידי מי שנשלח ספציפית למטרה זו. בדרך כלל דואר הזבל הוא עלון פרסומת. לעיתים, כדי להשיג לו תשומת לב רבה יותר, הוא מוכנס לתוך מעטפה, כך שידמה למכתב רגיל.
עיקר הבעיה בדואר זבל היא ההטרדה הגדולה שהוא גורם למקבליו. והצורך למיין את הדואר ולפנות לזבל את תוכן המכתבים והעלונים שדוורו לתיבת הדואר שלו למרות שלא היה לו בהם צורך, בעוד שלפרסום רגיל (בעיתון, בטלוויזיה ובשלטי פרסום) האדם יכול להימנע מלהתייחס, אם רצונו בכך.
חוק הספאם האוסר על שליחת דבר פרסומת לנמען שלא הביע את הסכמתו לכך אינו חל על דואר זבל מודפס.
עקב העליות הגבוהות בהדפסת והפצת דואר פרסומי מודפס ביחס לפרסומים אלקטרונים כדומת דואר אלקטרוני ומסרונים תופעת דואר זבל מודפס אינה שכיחה במיוחד.
התמודדות עם דואר זבל
על מנת להימנע מפרסום עלונים שמזהמים את הסביבה ופוגעים בדיירים החלו במאה ה-21 להשתמש במקומות ציבוריים ב"מסכי פרסום" דיגיטליים. כך, נתלים מסכים המחליפים את עלוני הפרסום בבנייני מגורים המציגים מידע אינטראקטיבי שמותאם ספציפית לאופי דיירי הבניין ומשולב בפרסומות המותאמות לדיירים. מסכים אלו, מאפשרים גם להפחית את זיהום הסביבה שנעשה על ידי חלוקת עלוני הפרסום שרובם נזרקים לפח, וכן מאפשרת לוועדי הבית להנגיש תוכן רלוונטי לדיירי הבניין
דואר זבל אלקטרוני
השימוש במונח דואר זבל ושכיחות תופעת דואר הזבל קיימת כיום בעיקר בהקשר לדואר זבל אלקטרוני (באנגלית "spam") שהוא תוכן הנשלח לנמען בניגוד לרצונו באמצעים אלקטרונים בעיקר בדואר אלקטרוני אך גם בהודעות באחת מהאפלקציות למסריים מיידים כגון וואטצאפ, במסרונים, בשיחות טלפון אוטמטיות ובפקס.
בישראל ובמדינות נוספות החוק אוסר על שליחת דואר זבל באמצעים אלקטרוניים כדוגמת מייל או מסרונים, החוק האוסר זאת בישראל מכונה 'חוק הספאם' ובו אף נקבע פיצוי כספי ללא הוכחת נזק לנמען שקיבל 'דבר פרסומת' בלא שהסכים לכך.
כמו כן ספקיות הדואר וחברות האפלקציות למסריים מיידיים פועלות כל העת באמצעים מגוונים על מנת לנטר את דואר הזבל ולמנוע ממנו להטריד את המשתמשים.
מיטשל וייזר
מיטשל-אליה וייזר (בגרמנית: Mitchell-Elijah Weiser, נולד ב-21 באפריל 1994 בטרויסדורף שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בורדר ברמן בעמדות המגן הימני והקשר הימני.
וייזר ניחן במהירות, ביכולת פריצה, ובמשחק התקפי טוב יחסית לשחקן הגנה.
פ.צ. קלן
וייזר שיחק בקבוצת הנוער של פ.צ. קלן, ובשנת 2011 עבר לשחק בקבוצה הבוגרת, אך שובץ בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון. בפברואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה מול באייר לברקוזן, והיה לשחקן הצעיר ביותר בתולדות פ.צ. קלן המשחק בבונדסליגה.
באיירן מינכן
כישרונו של וייזר כשחקן כנף לא נעלם מעיני המועדונים הגדולים, ובקיץ 2012 חתם וייזר בבאיירן מינכן על חוזה לשלוש שנים. בינואר 2013 הושאל לקייזרסלאוטרן ששיחקה בליגת הבונדסליגה השנייה על מנת שיצבור ניסיון, ובתום העונה חזר לבאיירן מינכן. וייזר שיחק בעיקר בקבוצת המילואים, אך גם קיבל הזדמנויות מהמאמן פפ גווארדיולה, בין היתר בליגת האלופות מול ויקטוריה פלזן בשלב הבתים של עונת 2013/14. לקראת סוף עונת 2014/15 וייזר קיבל יותר ויותר הזדמנויות והוכיח את כישרונו, אך סירב להאריך את החוזה מאחר שרצה לקבל יותר דקות משחק.
עם באיירן מינכן זכה וייזר בשתי אליפויות הבונדסליגה, גביע מקומי אחד, סופר קאפ מקומי אחד, סופר קאפ אירופי אחד, וזכייה אחת באליפות העולם לקבוצות בשנת 2013.
הרטה ברלין
בקיץ 2015 חתם וייזר על חוזה בהרטה ברלין לשלוש שנים. את תחילת העונה הראשונה שלו בקבוצה החמיץ עקב פציעה. לאחר מכן, הפך וייזר לשחקן מפתח בקבוצה, וסייע לה להתבסס בצמרת הכדורגל הגרמני.
באייר לברקוזן
ב-7 במאי 2018 חתם וייזר על חוזה בבאייר לברקוזן לחמש עונות.
ב-31 באוגוסט 2021 הושאל וייזר לורדר ברמן.
קריירה בינלאומית
וייזר שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה, לרבות נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21. בשנת 2017 נטל חלק באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2017 עם הנבחרת הגרמנית הצעירה, והבקיע את שער הניצחון במשחק הגמר בו ניצחה גרמניה הצעירה את נבחרת ספרד בכדורגל עד גיל 21 בתוצאה 0–1.
חיים אישיים
וייזר הוא בנו של כדורגלן העבר פטריק וייזר, ששיחק בפ.צ. קלן ובוולפסבורג.
שירותי כיבוי והצלה בתל אביב
שירותי כיבוי והצלה בתל אביב-יפו הם השם הכולל לשירותי כבאות והצלה הניתנים בעיר תל אביב-יפו.
בניגוד למרבית שירותי הכבאות וההצלה בארץ המופעלים כאיגוד ערים, השירות בתל אביב הוא מחלקה עירונית הכפופה לעיריית תל אביב-יפו. מקורם של שירותי הכבאות וההצלה בתל אביב הוא בגדוד כבאים שהוקם ב-1925 על ידי אבא כהן, והיה לגדוד הכבאים הראשון ביישוב. השירות כיום הוא מהגדולים בישראל, ומתמודד דרך קבע עם איומים מגוונים בעיר.
טרם קום המדינה
רעיון שירותי כיבוי אש בתל אביב עלה לראשונה בחודש אפריל 1920, כאשר פנה המושל הצבאי הבריטי לועד תל אביב והעלה את הצורך בהקמת גדוד כיבוי אש. ועד העיר ענה בתגובה כי במשך 10 שנות קיום השכונה לא אירעו בה מקרי שרפה ודחה את הרעיון. בשנת 1925, בעקבות אירוע שיטפון גדול שאירע בשכונת ברנר בתל אביב, אשר במהלכו התקשו התושבים במאמצי ההצלה ללא ההכשרה והכלים המתאימים, הציע אבא כהן לראש העיר דאז, מאיר דיזנגוף, להקים גדוד כבאים מתנדבים.
גדוד כיבוי האש הוקם בראשותה של ועדה מארגנת שעל חבריה נמנו בין היתר אבא כהן, קצין כיבוי ברוסיה בטרם עלייתו לארץ, הקבלן שמואל נתן וילסון, חבר גדוד מכבי אש בטרם עלייתו לארץ ומפקד משטרת תל אביב, חיים אלפרין. בתחילת דרכו גויסו לגדוד 73 מתנדבים ונרכש ציוד חיוני על ידי העירייה. העירייה אף הקצתה לטובת הגדוד צריף קטן בשדרות רוטשילד. בשנת 1928 קיבל הגדוד מן העירייה מגרש הצמוד למגדל המים לצורך אימונים, וכן חדר מתחת למגדל המים.
הגדוד התבסס בשנותיו הראשונות על מתנדבים, ופעל באמצעות מימון מצומצם מאוד. נעשו ניסיונות לגייס כספים באמצעות יום סרט, נשפים והצגות קולנוע שהכנסותיהם הועברו לגדוד, והעירייה אף הטילה מס עינוגים על הצגות תיאטרון וקולנוע לטובת פעילות כיבוי האש. העירייה העבירה לרשות הגדוד רכב עליו הורכבה משאבת מים, וזה שימש לכיבוי שריפות ברחבי העיר.
ב-26 באוגוסט 1928, חל המפנה העיקרי במצבו של גדוד כיבוי האש, כאשר הגדוד קיבל הכרה רשמית מהממשלה. בעקבות ההכרה, החליטה העירייה להקציב 100 לא"י לפעילות הגדוד, אם כי התמיכה בפועל קוצצה בחצי ואף זו לא הועברה לגדוד, אלא שימשה כתשלום לעירייה עבור הרכב שהותאם לכיבוי אש.
בשנת 1930 רכש גדוד מכבי האש רכב כיבוי מחברת "אינטרנציונל", ובגרמניה נרכש התקן סירנה שהותקן על מבנה מגדל המים ושימש להזעקת כוחות הכיבוי בעת קבלת הודעה על שרפה. ב-1935 הוזמנה כבאית משוכללת מלונדון וזו זכתה לכינוי "מאירה", על שמו של מאיר דיזנגוף. בשנת 1942, בשל מכת שריפות והפצצת חיל האוויר האיטלקי על תל אביב, עלה חשש מפגיעה בציוד כיבוי האש, והוקמה תחנת כיבוי אש חדשה ברחוב בזל. בשנת 1948 קיבל הגדוד בתרומה כבאית מעיריית ניו יורק, וזו כונתה "האמריקאית" ושימשה את מכבי האש של תל אביב עד ראשית שנות השישים. כיום מוצבת הכבאית בתצוגה במוזיאון ארץ ישראל.
שריפת בית צים
בית צים היה בניין משרדים שעמד בפינת שדרות רוטשילד ורחוב נחלת בנימין עד ל-4 בפברואר 1966, אז נשרף כליל. שריפת הבניין, שנמנית עם השריפות הגדולות בתולדות המדינה, נגרמה ככל הנראה מהתחממות משנק ניאון בבניין, והביאה למותו של אדם שנפל מהקומה השנייה ולפציעתם של 67 אחרים.
שריפת בית מרכזים
ב-24 ביוני 2003, פרצה שריפת ענק בבית מרכזים ששימש לעסקים ולתעשייה זעירה וניצב בקיבוץ גלויות בדרום העיר. השרפה, שפרצה במפעל צמיגים שפעל בבניין ללא אישור תקף, כובתה רק כעבור מספר ימים, בשל חשש הכבאים מקריסת המבנה והילכדות. כתוצאה מן השרפה נפצעו שני כבאים ואזרח אחד וכן קרסו מספר אגפים במבנה.
תחנות
המחלקה לכיבוי אש בתל אביב פועלת בחמש תחנות הממוקמות בעיר - תחנה ראשית וארבע תחנות משנה.
המלודרמר של מיקי
המלודרמר של מיקי (באנגלית: Mickey's Mellerdrammer) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1933 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס. כותרת הסרט היא השחתה של המילה "מלודרמה", שהייתה נשמעת בתקופת מופעי המינסטרל המוקדמים. הסרט מבוסס על הרומן נגד העבדות של הארייט ביצ'ר סטואו משנת 1852, "אוהל הדוד תום", ומככבים בו מיקי מאוס וחבריו המפיקים מחזה משלהם על רומן. זהו הסרט ה-54 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" והרביעי שיצא באותה השנה.
הסרט מציג את מיקי מאוס וכמה מהדמויות האחרות מושחרי פנים עם שפתיים מנופחות; זקן לחיים לבן עשוי מכותנה; והכפפות הלבנות הרגילות שלו.
עלילה
הוראס מגלם את הבעלים הלבן של העבד סיימון לאגרי. מיני מגלמת את הילדה הלבנה הצעירה, אווה. מיקי מגלם את הדוד תום הזקן, עם כותנה סביב אוזניו וסנטרו, ואת השפחה הצעירה טופסי. קלרבל מגלמת את השפחה אליזה. גופי מתפקד כעוזר הבמה של ההפקה.
הסרט פותח כשמיקי וקלרבל בחדרי ההלבשה שלהם מורחים איפור שחור עבור תפקידיהם (מיקי נעזר בדינמיט קטן כדי להשחיר את פניו). הסרט מתמקד הרבה יותר במאמצי הדמויות להצליח להעלות את המחזה, מאשר בגרסה מונפשת ל"אוהל הדוד תום". הסרט מכיל סצנות רבות של מיקי ושאר הדמויות משתמשים באביזרים מאולתרים כבדיחות ויזואליות.
הסרט סוגר עם הדמויות אשר יוצאות לקדמת הבמה לקידה, ודמותו של הוראס מוטחת בעגבניות רקובות. כשגופי מגיח מאחורי הבמה, עוגת שוקולד מושלכת על פניו, מה שמשאיר אותו במה שנראה כמו השחרת פנים, וכאשר גופי צוחק את צחוקו המטופש הסרט מסתיים.
סטריאוטיפים גזעיים
אפיונים סטריאוטיפיים של אנשים שחורים היו אז נפוצים. הסרט הוא אחד מסרטים מצוירים רבים בתקופתו שהתייחס ל"אוהל הדוד תום", ומציג את מיקי בהשחרת פנים. מבקר הספרות הנרי לואיס גייטס ג'וניור תהה כיצד הסרט התחמק מצנזורה של נישואי תערובת, בהתחשב בכך שמיקי ומיני מגלמים את תום ואווה, והם "כמו שאומרים, מנהלים קשר, שבלתי ניתן לטעות בו". (בנוסף, מיקי נראה קרוס-דרסינג בתפקיד טופסי).
בתחילת הסרט, קלרבל מופיעה בחדר ההלבשה שלה, מורחת פיח מתוך עששית על פניה ומשאירה אזור נרחב סביב שפתיה בלבן. לאחר מכן מיקי נוקט בגישה "קומית" יותר להנחת האיפור שלו: הוא מכניס חזיז לפיו ומדליק אותו, אשר מתפוצץ, מה שגורם לאפר לצבוע את פניו בשחור תוך השארת אזור גדול סביב שפתיו בלבן. בנוסף, בחדר ההלבשה שלו, מיקי קורא "אמא!" (!Mammy), קריאה המתייחסת להופעת השחרת הפנים המפורסמת של אל ג'ולסון, "My Mammy".
ביקורת
כתב העת "Motion Picture News" סקר את הסרט ב-1 ביולי 1933, "הפעם מיקי, הבלתי ניתן לחיקוי, מביים 'מלודרמה דוד תום', עם מגוון תקלות מונפשות בסגנון מיקי המקובל והידוע, בעוד תעלולי הקהל המונפש תורם לא מעט מהצחוקים. זה חומר לסרט טוב, ובני הנוער, קטנים וגדולים, צריכים ליהנות ממנו".
ג'ובאני ריקורדי
ג'ובאני ריקורדי (באיטלקית: Giovanni Ricordi 1785 במילאנו - 15 במרץ 1853 במילאנו) היה כנר איטלקי ומייסד בית ההוצאה לאור למוזיקה קלאסית, קאזה ריקורדי. המוזיקולוג פיליפ גוסט מתאר אותו כ"גאון וכוח מניע חיובי בתולדות האופרה האיטלקית.
ג'ובאני ריקורדי, בנם של ג'אנבאטיסטה ריקורדי, נופח זכוכית ואנג'ולה דה מדיצ'י, החל ללמוד נגינה בכינור בגיל צעיר ולמשך זמן קצר כיהן כקונצרטמייסטר ומנצח של תיאטרון בובות קטן בשם "פיאנדו". בשנת 1803 יצר "קופיסטריה" במילאנו, שם עבד כמעתיק מוזיקה וכסוחר בתווי מוזיקה ובכלי נגינה עם תאטרו קארקאנו, שנפתח באותה שנה, ועם תאטרו לנטאסיו. ב-1807 למד בלייפציג בהוצאת ברייטקופף והרטל והשתלם בטכניקות חריתה והדפסה. עם שובו למילאנו, ייסד בתחילת שנת 1808 בית הוצאה משלו, תחילה עם שותף, שנשר מן העסק כבר באמצע אותה שנה.
קריירת הוצאה לאור
באמצעות הרכישה ההדרגתית של הזכויות לשליטה בארכיוני לה סקאלה, כולל אופרות שיופקו בהמשך, הצליח ריקורדי לעקוף את ההגבלות על פרסום פרטיטורות מלאות ולהיות - כדברי גוסט - "לא עובד שכיר אלא יזם פרטי, שתיאטראות שוכרים ממנו חומרים". בניגוד לכך, רבים ממתחריו של ריקורדי הפיקו "כתבי-יד מפוברקים, טלאי על טלאי", שלא התבססו בשום צורה על חתימת ידם של המלחינים. במהלך שנות ה-40' של המאה ה-19 גדל קאזה ריקורדי לבית הוצאת המוזיקה הגדול ביותר בדרום אירופה וב-1842 יצרה החברה כתב עת מוזיקלי בשם "גאזטה מוזיקאלה די מילאנו". ב-1847 אסר ורדי בחוזה, שחתם עם ריקורדי, המו"ל הקבוע שלו, על כל שינוי לאופרות שלו בביצוען על הבמה, כולל קיצורים או שינויים בגובה הצליל, וכן כל שינוי בתזמור, שעליו הודיע כי יגבה קנס של 1,000 פרנק מכל בית אופרה שהוא.
נוהלי העבודה שאימץ לו ריקורדי שינו מן הקצה אל הקצה את שוק הוצאת המוזיקה, בהבטיחם למלחינים תמלוגים לא רק במועד אספקת היצירה, אלא גם על הפקות נוספות שיעלו לביצוע בכל מקום ובכל זמן בעתיד. בשנת 1852 רכש את כל כתבי היד שהיו שייכים לתאטרו אלה סקאלה, והחל להפיץ עותקים בכתב יד להשכרה, שיצרו, לצד מכירת הרדוקציות לסולנים ופסנתר, עוד רמת דרישה.
נוסף לכך, הודות לשימוש שעשה ריקורדי בטכניקות חדשות כגון ליתוגרפיה והדפסת אינטאליו, יכול היה להפחית עלויות ולהגדיל את תפוקת הדפוס. עם הזמן, הוציאה החברה פרטיטורות ווקאליות ובהמשך פרטיטורות מלאות.
ג'ובאני ריקורדי היה אביו של טיטו ריקורדי, שהמשיך את דרכו בניהול בית ההוצאה, וסבו של ג'וליו ריקורדי, שהרחיב את קשריו עם ג'וזפה ורדי ועמד בקשר הדוק עם מלחינים איטלקים צעירים בני זמנו.
ריקורדי התיידד עם רבים ממלחיני האופרה האיטלקים החשובים בתקופתו, בהם רוסיני, בליני, דוניצטי וורדי, שאת יצירותיו הוציא לאור. ורדי הרבה להתייעץ עם ריקורדי בנושאים הקשורים לאופרות שלו. ריקורדי הוא שיעץ לו וללבריתן טמיסטוקלה סולרה להתרחק ככל האפשר מן המקור של שילר ל"ג'ובאנה ד'ארקו", כדי להימנע מתביעה משפטית על פגיעה בזכויות יוצרים, ואכן הלברית של סולרה עושה שימוש רק בפרט אחד ויחיד מן המקור של שילר. ג'ובאני ריקורדי ניסה לשכנע את ורדי להכניס שינויים ב"סימון בוקאנגרה" שלו, כדי להקל על הקהל לקבלה, אך נסיבות חייו של ורדי בשנים ההן גרמו לכך, שהשינויים נדחו עד 1880, אז הודיע לנכדו וממשיך דרכו של ג'ובאני, ג'וליו ריקורדי, על החלטתו לעבד חלקים מן האופרה. חקר התכתובת בין ריקורדי לוורדי תורם להבנת פעילותו של ורדי במלואה.
ח'מודי
ח'מודי (או "חונדי") היה הפרעה החיקסוסי האחרון מהשושלת ה-15 במצרים העתיקה, שהייתה למעשה זרה במוצאה (ככל הנראה שמיים-מערביים) ושלטה על מצרים התחתונה. עיקר מושבם היה בדלתת הנילוס.
ח'מודי מוזכר ברשימת המלכים של רשימת המלכים מטורינו כמלך החיקסוסי האחרון (עמודה 10, שורה 28 - אלן גרדינר מציע 10.20). לח'מודי מיוחסים 2 חותמי חרפושית שנמצאו בתל יריחו. טביעת חותם גליל שהתגלתה בחפירות לא מסודרות בלבנון אך מיוחסת לגבל מכילה כרטוש עם כיתוב לא ברור שייתכן שנושא את שמו ודמותו של ח'מודי, אך קים רייולט מציע כי ייתכן שהשם הוא "ק'נדי" - אולי מלך לא מוכר.
הציון ל"שנת המלכות האחת עשרה" בפפירוס רינד נחשב כיום על ידי אגיפטולוגים רבים לציון שנת מלכותו של ח'מודי, שכן היא מתייחסת לדמות שכונתה "הוא מהדרום" שהיה למעשה יעחמס הראשון (שליט מצרי מקומי ממצרים העליונה שבדרום הארץ, לימים מייסד הממלכה החדשה) שהיה במסע מלחמה וכיבושים כנגד ערי החיקסוס, אותם שאף לגרש ממצרים.
לאחר נפילתם של ח'מודי ובירתו אווריס בשנה ה-18 או ה-19 למלכות יעחמס, גורשו החיקסוס ממצרים ופליטיהם מצא מקלט בעיר הכנענית הדרומית שרוחן (ככל הנראה בתל שרוחן). יעחמס צר לאחר הגירוש על העיר שרוחן שלוש שנים, עד שהכניעה וככל הנראה הביא ממנה שבויי מלחמה (ייתכן שחלקם אף היו החיקסוס עצמם) בחזרה למצרים.
את התיארוך של נפילת שלטונו של ח'מודי מתארכים לפי כתובת גרפיטי שנמצאה במחצבה בטורה, בה מוזכרים "שוורים מכנען" שבהם השתמשו לפתיחת המחצבה בשנת המלכות ה-22 של יעחמס (מתוך 25 שנות מלכותו). מאחר שניתן היה לייבא בקר מכנען רק לאחר סיום המצור בן שלוש השנים על שרוחן, הרי שנפילת ח'מודי הייתה בשנה ה-18 או ה-19 למלכות יעחמס.
ציפור גן עדן (פרח)
ציפור גן עדן או סטרליציה (שם מדעי: Strelitzia), הוא סוג במשפחה Strelitziaceae. שני מינים בסוג זה: סטריליציית המלכה (Sterilizia reginae) וסטרליציית ניקולאי (Sterilizia nicolai) נפוצים בתור פרחי נוי בגינות נוי ובבתים. הצמח גדל בטבע בדרום אפריקה. הפרחים שלו נחשבים להדורים במיוחד.
פרחי הסטרליציה גדלים על שיח. מבנה הפרח נותן לו את שמו, עקב מראהו המזכיר ציפור. הגבעול עבה וארוך. השיחים של סטרליצית ניקולאי מגיעים לגובה של עד 10 מטר. שאר המינים בסוג קטנים יותר, ומגיעים לגובה של 2-3.5 מטר. בראש הגבעול מצוי עלה הגביע רחב המחזיק את הפרח. העלה נראה כמו "בטן" של ציפור. מהגבעול יוצאים עלים, הדומים לעלי שיח הבננה. כמו במרבית השייכים למחלקת החד-פסיגיים, הפרחים באים לרוב בכפולות של שלושה עלי כותרת, שלושה אבקנים וכדומה. במקרה של ציפור גן העדן: שלושה עלי גביע הם בצבע כחול נוטה לארגמן, ושלושה בצבע כתום (בסטרליציית המלכה) או לבן (בסטרליציית ניקולאי) - שילוב המעניק לו את מראהו המיוחד. שני עלי כותרת כחולים מחוברים ויוצרים צורה של מניפה.
השורש זקוק לאדמה בעלת ניקוז טוב ורוויה מים.
הצמח זקוק לאור שמש מלא על מנת שייצאו ממנו פרחים מלאים. בישראל הצמח גדל בכל רחבי הארץ, למעט מקומות בהם יש קרה, כמו בעמקים הפנימיים.
אזורי גידול טבעי בעולם
אזורי גידול טבעי של השיח הם בקצה הדרומי של דרום אפריקה, במזרח אזור כף התקווה הטובה, היכן שתנאי האקלים מתאימים לו: גשום לאורך כל השנה ואקלים חמים-נוח, וכן באי מדגסקר ובאמריקה הדרומית, בשפך נהר האמזונאס. דרום אפריקה היא גם המקור לפקעות, מהן מגדלים שיחים במשתלות תחת בקרה מתמדת של טמפרטורה ותאורה.
מכירותיו בארצות הברית נאמדות במיליון זרים. הפרח נפוץ ברחבי העיר לוס אנג'לס עד שהפך לסימן היכר של העיר.
סטרליציית המלכה וסטרליציית ניקולאי
בארץ מגדלים לגינות נוי את המינים סטרליציית המלכה ואת סטרליציית ניקולאי, המכונה גם ציפור גן עדן הלבנה הגדולה, ציפור גן עדן בננה, סטרליצייה ענקית ועוד. הפרחים של סטרליציית ניקולאי גדולים בהרבה מפרחי סטרליציית המלכה, רובם בצבע לבן ומיעוטם בצבע כחול.
לשכת הפרווה
לשכת הפרווה הייתה לשכה בחלקה הדרומי (לפי גרסה אחרת: הצפוני) של העזרה של בית המקדש השני. בלשכת הפרווה מלחו את עורות הבהמות שהוקרבו, ועל גגה שכן מקווה טהרה, שבו היה טובל הכהן הגדול ביום הכיפורים.
מיקום הלשכה
המשנה במסכת מידות מציינת את מיקומה של הלשכה בצפון:
גרסה סותרת נמצאת בציטוט של משנה זו בתלמוד הבבלי:
All Elite Wrestling
רקע
במאי 2017, העיתונאי של Wrestling Observer Newsletter, דייב מלצר, יצא בהצהרה שארגון ההיאבקות האמריקאי Ring of Honor (ROH) אינו יכול למכור 10,000 כרטיסים לאירוע היאבקות משלו. הצהרה זו הובילה לתגובה מצד קודי והיאנג באקס (מאט וניק ג'קסון), שהיו כוכבים גדולים תחת חוזה ב-ROH וחברים בתוך הזירה ומחוצה לה, כחלק מקבוצת ה-Bullet Club (ולאחר מכן קבוצת The Elite). הם קידמו וערכו אירוע היאבקות עצמאי בשם "All In", שהתקיים בספטמבר 2018, וכלל מתאבקים מ-ROH ומשלל ארגונים אחרים. האירוע נמכר עד לאפס מקום תוך פחות מחצי שעה והיה אירוע ההיאבקות הראשון, שנערך באמריקה ואינו נוהל על ידי ה-WWE או על ידי WCW מאז שנת 1993. בנוסף, האירוע הכיל כמות קהל של 11,263. האירוע זכה לשבחים רבים, והוביל למחשבה שבה קודי והיאנג באקס ירחיבו את שאיפותיהם ויצרו ארגון היאבקות משלהם או יערכו אירוע המשך לאירוע "All In".
לשכת הפרווה
מיקום הלשכה
גרסת התלמוד התקבלה על ידי המפרשים, כולל הרמב"ם, שקיבע אותה גם בנוסח המשנה שבפירוש המשנה שלו. בעל תוספות יום טוב (בפירושו למשנה מידות ה, ג) שיער שזהו שיבוש שנגרם כתוצאה מכך שעיקר עבודת הקורבנות היא בצפון המקדש, ועל כן ייחסו בטעות (לדבריו) את הלשכות העוסקות בקורבנות, לצפון גם כן. הוא תומך גם את יתדותיו בעובדה שגם בפרק הראשון של מסכת מידות, מפורטים תחילה השערים שבדרום; ואם כן גם כאן הגיונית יותר הגרסה "שבדרום" תחילה, גם אצלנו. עם זאת, בכתבי היד המהימנים של המשנה (כולל, כאמור, כתב יד קאופמן), הגרסה היא 'שבצפון'.
All Elite Wrestling
הקמה
ב-5 בנובמבר 2018, סימנים החלו לצוץ בג'קסונוויל, פלורידה, על הקמת ארגון ההיאבקות All Elite Wrestling. מספר שמות לאירוע של AEW הוצעו בנוסף ללוגואים. בדצמבר 2018, קודי, היאנג באקס ומספר מתאבקים נוספים עזבו את הארגון ROH. ההצהרה הרשמית על היווסדו של ארגון AEW הגיעה ב-1 בינואר 2019 בסדרת הרשת ביוטיוב, בשם Being the Elite, אשר עוקבת אחרי חברי קבוצת The Elite. בנוסף לכך, האירוע "Double or Nothing" הוכרז כאירוע הראשון של הארגון וכהמשך לאירוע "All In". ב-2 בינואר 2019, קודי והיאנג באקס חתמו באופן רשמי בארגון כסגני נשיא, בעוד שהיזם, מנהל הכדורגל ומעריץ היאבקות מושבע, טוני חאן הוכרז כנשיא החברה. חאן ביחד עם אביו, שאהיד חאן, דווחו כאנשים שיממנו את הארגון. משפחת חאן היא מיליארדרית ובבעלותה נמצאת קבוצת הפוטבול האמריקאית, ג'קסונוויל ג'אגוארס, וקבוצת הכדורגל מהפרמייר ליג, פולהאם.
לשכת הפרווה
עיבוד עורות
בלשכה רוכזו העורות שהופשטו מן הקורבנות במהלך השבוע, ובה היו מולחים אותם כדי לשמרם ומחלקים אותם בין הכהנים בכל ערב שבת. כך מספרת התוספתא (מנחות יג, ד):
All Elite Wrestling
הקמה
ברנדי רודס הוכרזה כמנהלת המותג הראשית של הארגון ב-3 בינואר 2019. ב-8 בינואר 2019, החברה ערכה את מסיבת העיתונאים הראשונה שלה במטה הרשמי שלה, שבה הם הודיעו על המתאבקים שחתמו על חוזים בארגון כולל ג'ואי ג'נלה, כריסטופר דניאלס, סקורפיו סקיי, פרנקי קאזריאן, פאק וכריס ג'ריקו. בנוסף, הם הודיעו על שיתוף הפעולה עם ארגון ההיאבקות הסיני, Oriental Wrestling Entertainment (OWE), שהמייסד שלו הוא המתאבק שימה. ב-7 בפברואר 2019, החברה ערכה מסיבת עיתונאים נוספת, שבה החלה מכירת הכרטיסים לאירוע Double or Nothing. כמו כן, היו הכרזות נוספות כמו צירופו של קני אומגה לחברה כסגן הנשיא הרביעי והחתמתם של המתאבקים פנטגון ג'וניור, פיניקס, טרנט בארטה וצ'אק טיילור. יתרה מזאת, הוכרזה שותפות נוספת עם ארגון ההיאבקות המקסיקני, Lucha Libre AAA Worldwide, שעובד ביחד עם ארגונים נוספים כמו Impact Wrestling, Lucha Underground ו-Major League Wrestling (MLW).
לוח שידורים
ב-8 במאי 2019, AEW הגיע לסיכום עם חברת המדיה הבריטית ITV plc על שידור תוכניותיה ואירועי השלם וצפה שלה בחבילת הערוצים של ITV, כשהאירוע הראשון ביניהם היה Double or Nothing ב-25 במאי 2019. ב-15 במאי 2019, AEW ווורנר מדיה סיכמו ביניהם על שידור התוכנית השבועית שלה ברשת TNT החל מ-2 באוקטובר - אותה רשת טלוויזיה ששידרה בעבר את התוכנית Monday Nitro של הארגון WCW במהלך מלחמות ימי שני (1995–2001). בנוסף, אירועי השלם וצפה AEW יהיו זמינים ב-B/R Live ברחבי ארצות הברית וקנדה וברשת FITE TV באופן בינלאומי. CBS Sports תיארו את AEW כ"חברה הראשונה עם תמיכה כלכלית גדולה עם יכולת ליצור תחרות נגד ה-WWE ברמה גבוהה לאחר כמעט שני עשורים שלא הייתה תחרות".
לשכת הפרווה
בית טבילה
אל בית הטבילה נכנס הכהן דרך מדרגות לולייניות שהחלו בלשכת המדיחין הסמוכה. על השאלה מדוע לא היה הכהן נכנס ישירות מבית הפרווה, ענו המפרשים שתי תשובות אפשריות: א. בלשכת הפרווה היה שורר ריח חריף עקב מליחת העורות שבמקום, ורצו למנוע זאת מן הכהן הגדול, שעבד מתוך צום וחוסר שינה; ב. משום צניעות, מחשש פן יונף הסדין החוצץ בין הכהן הגדול ובין העם ויתגלה בעירומו, נכנס מדרך צדדית.
מכשף ששמו 'פרווה'
לפי דברי רב יוסף בתלמוד הבבלי, נקראה לשכת הפרווה על שם מכשף ("אמגוש") בשם זה. רבים תמהו, כיצד ייתכן לקרוא שם מקום במקדש על שמו של נוכרי מכשף, ומה היו הנסיבות שגרמו לכך; בעניין זה נחלקו הדעות: דעת הגאונים, המובאת בספר הערוך (וכן דעת הרמב"ם בפירושו למשנה), היא כי היה זה מכשף נוכרי שחצב מנהרה נסתרת אל מתחת לבית קודש הקודשים, במטרה לצפות בעבודת הכהן הגדול, אולם הכהנים גילוהו והרגוהו כדין גוי הנכנס לקודש, ולמען ישמעו ויראו שלא לזלזל בקדושת המקדש קראו ללשכה על שמו, לדראון עולם. על פי מנחם המאירי, היה זה מכשף יהודי שחזר בתשובה ותרם מקווה זו הנקראת על שמו. ר' עובדיה מברטנורא, בפירושו למשנה (מידות ה, ג), כתב: "אדם מכשף ששמו 'פרווה' בנה אותה לשכה על ידי מכשפוּת, ונקראת על שמו".
All Elite Wrestling
לוח שידורים
ב-25 במאי 2019, AEW הפיקו את אירוע השלם וצפה הראשון שלה, Double or Nothing. האירוע נערך ב-MGM גרנד גרדן ארנה, וכלל את הופעת הבכורה המפתיעה של ג'ון מוקסלי. האירוע קיבל ביקורות חיוביות בקרב מבקרים כמו Canoe.com, CBS Sports, ESPN, Pro Wrestling Torch, Pro Wrestling Dot Net ו-WrestleView, כשהשלושה האחרונים הם אלו ששיבחו את האירוע הכי הרבה. העיתונאי של Wrestling Observer Newsletter, דייב מלצר, כתב ש"לאחר אירוע אחד, AEW הוא הדבר החם ביותר בעסקי ההיאבקות המקצועית בארצות הברית שהוא לא ה-WWE בלמעלה מ-20 שנים". ב-19 בספטמבר 2019, האתר של TNT שיווק את התוכנית השבועית החדשה של AEW, שתיקרא בשם All Elite Wrestling: Dynamite. בנוסף, מופע מקדים של שעה הוכרז ב-1 באוקטובר.
לשכת הפרווה
מכשף ששמו 'פרווה'
בתפארת ישראל מופיעה הדעה כי הייתה זו יצירה טכנולוגית שהסתייעה בחוק כלים שלובים על מנת להעלות את המים לקומה השנייה שם שכנה המקווה, בלא להפכם למים שאובים הפסולים למקווה. ומכיוון שדבר זה היה נראה ככישוף, כונה בפי כל 'על שמו של מכשף'.
תפקיד הלשכה
לדעת ר' שמעיה (בפירושו למסכת מידות, וכן סבר גם ה'תוספות יום טוב'), שלשכה זו נקראה על שם עורות הפרים שהיו מולחים בה, ורק בית הטבילה שעל גבה נקרא בשם 'פרוה' על שם המכשף שבנאו.
אלפרד ואלנשטיין
אלפרד ואלנשטיין (Alfred Wallenstein; 7 באוקטובר 1898, שיקגו - 8 בפברואר 1983, ניו יורק), היה צ'לן ומנצח יהודי אמריקאי.
בגיל 17 הצטרף אל התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו כצ'לן. בהמשך ניגן בצ'לו בפילהרמונית של לוס אנג'לס ובתזמורת סימפונית של שיקגו לפני שהיה לצ'לן ראשי בפילהרמונית של ניו יורק בניצוח טוסקניני, בשנת 1929. הוא הרבה להופיע עם תזמורות אלה כסולן.
סרגיי יוטקביץ'
סרגיי יוסיפוביץ יוּטקֶביץ' (ברוסית: Сергей Иосифович Юткевич; 28 בדצמבר 1904 – 24 באפריל 1985) היה במאי ותסריטאי קולנוע סובייטי. הוא זכה ארבע פעמים בפרס סטלין (1941, 1947, 1967 ו-1983) והוענק לו התואר אמן העם (1962). על פעילותו בתחום הקולנוע הוענקו לו מספר עיטורים וכן תואר גיבור העמל הסוציאליסטי. בשנת 1982 זכה בפרס אריה הזהב על מפעל חייו. השתתף באופן פעיל בכתיבת תסריטיהם של רבים מהסרטים שביים.
חייו
בשנת 1938 צילם את סרטו הראשון על ולדימיר לנין. נושא זה היה בין המובילים אצל יוטקביץ', ובהמשך הוא ביים מספר סרטים על לנין.
בשנת 1938 עבר למוסקבה והיה המנהל אמנותי של אולפני "סוֹיוּזדֶטפילם" (Союздетфильм), שהתמחו בסרטי ילדים והנוער. במקביל לימד במכון הסובייטי הממלכתי לאומנות הקולנוע (VGIK). במהלך מלחמת העולם השנייה המשיך לביים סרטים. הוא ביים כמה סרטים תוך שימוש בדמות החייל האמיץ שווייק שמשתתף במלחמה נגד הנאצים. אחד מסרטי הסדרה נאסר להקרנה. בשנת 1944 ביקר בצרפת וביים בה את הסרט "צרפת המשוחררת".
בשנת 1955 ביים את הסרט "אותלו", שהוצג בפסטיבל הקולנוע בקאן וזכה בפרס. נסע לקאן וקשר קשרים עם קולנוענים ואנשי תרבות צרפתים. בהמשך הוזמן להיות בין שופטי הפסטיבל.
בשנת 1968 טיפל צוות בראשותו בשחזור סרטו של סרגיי אייזנשטיין "שדה בֶּז'ין", שנאסר להקרנה בשנות ה-30 ורק חלקים מהחומר שצולם נשמרו.
במקביל לבימוי סרטים, ביים מספר הצגות בתיאטראות של מוסקבה ולנינגרד.
יוטקביץ' נפטר במוסקבה ב-1985, בגיל 80. נטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
כחול שמיימי
בהרלדיקה כחול שמיימי או כחול שמיים (באנגלית: Bleu celeste) הוא טינקטורה (הוא אינו אחד משבעת הצבעים או המתכות הראשיים, או שלושת הכתמים). לעיתים הוא נקרא פשוט "שמיימי", והוא מתואר כגוון בהיר יותר מהאַזוּר, שהוא גוון כחול סטנדרטי בהרלדיקה.
בתחילה, הכחול השמיימי נחשב לאירופאי, ולא אנגלי או סקוטי, אולם אחרי מלחמת העולם הראשונה הוא הפך נפוץ יותר באנגליה על תגיהם של מעילים הקשורים לחיל האוויר המלכותי, או על זרועותיהם של אלה שיש להם קשר לחיל האוויר. למרות שבתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה הגוון הכחול השמיימי תואר כגוון כהה יותר, בזמנים קודמים הוא תואר כבהיר מאוד, ואף התייחסו אליו כאל אחד מגווני המתכות בהרלדיקה.
צבע כחול שמיימי נמצא בסמלי ארגנטינה ופרו.
סמל הרפובליקה של קונגו
סמל הרפובליקה של קונגו מורכב ממגן שבמרכזו אריה אדום האוחז בלפיד. רקע המגן צבוע בצהוב, ובמרכזו רצועה ירוקה. מעל המגן ישנו כתר זהב. שני פילים אפריקנים תומכים במגן משני צידיו. שני הפילים עומדים על קורה, שממנה נופלת כרזה עם הכיתוב "אחדות, עבודה, קידמה", שהוא המוטו הלאומי של המדינה.
פרידריך וילהלם השלישי, דוכס סקסוניה-אלטנבורג
פרידריך וילהלם השלישי, דוכס סקסוניה-אלטנבורג (בגרמנית: Friedrich Wilhelm III, von Sachsen-Altenburg; 12 ביולי 1657 – 14 באפריל 1672) היה דוכס של סקסוניה-אלטנבורג בין השנים 1669–1672.
ילדותו
פרידריך וילהלם נולד ב-12 ביולי 1657 באלטנבורג שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-אלטנבורג, לפרידריך וילהלם השני, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ולמגדלנה זיבילה מסקסוניה, בתו של יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה.
שלטונו
ב-22 באפריל 1669 מת פרידריך וילהלם השני, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ובמקומו עלה פרידריך וילהלם לשלטון, תוך שדודיו יוהאן גאורג השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומוריץ, דוכס סקסוניה-צייץ משמשים כעוצרים.
ב-14 באפריל 1672 מת פרידריך וילהלם ממחלת האבעבועות השחורות. לאחר מותו חולקה הדוכסות בין דוכסות סקסוניה-ויימאר לדוכסות סקסוניה-גותה, אולם, ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה קיבל את החלק הגדול יותר, מכיוון שהיה צאצא של אליזבת סופיה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג בתו של יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג שציווה שהיא תירש את הנחלה בהיעדר יורשים זכרים.
אוטו ואליזה המפל
אוטו ואליזֶה הַמְפֶּל (Otto & Elise Hampel) היו זוג גרמני ממעמד הפועלים, שהתגורר בברלין ופיזר עלונים וגלויות ברחבי העיר נגד המשטר הנאצי במשך כשנתיים. הם נתפסו, הועמדו לדין, הורשעו והוצאו להורג ב-8 באפריל 1943.
רקע
אוטו הרמן המפל נולד ביוני 1897. הוא שירת במלחמת העולם הראשונה, ולאחריה החל לעבוד במפעל סימנס לחוטי וכבלי חשמל בברלין. בשנים 1933-1928 היה חבר בארגון ותיקי מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1935 הוא נישא לאליזה לבית לֶמִה. אליזה נולדה באוקטובר 1903 ועבדה כמשרתת. היא הצטרפה ב-1936 ל"תנועת הנשים הנאצית" (NS-Frauenschaft) ועמדה שם בראשות צוות נשים עד שנת 1940.
פעילותם כנגד המשטר הנאצי
בעקבות נפילתו של אחיה של אליזה בתחילת מלחמת העולם השנייה, במהלך המערכה על צרפת, החל הזוג בספטמבר 1940 בפעילות כנגד המשטר הנאצי. בני הזוג הדפיסו מאות גלויות וכתבו למעלה מ-200 עלונים בכתב-יד והפיצו אותם בתיבות דואר ובחדרי מדרגות ברחבי ברלין, בעיקר באזור מגוריהם בשכונת ודינג, בצפון העיר. הגלויות והכרוזים קראו לאי-השתתפות בעצרות המונים שארגנו הנאצים, להשתמטות מן השירות הצבאי ולהפלת היטלר מן השלטון. במיוחד דרבנו אנשים לא לתרום למפעל העזרה לחורף, שהיה מפעל צדקה מדומה של הנאצים, שהפעיל לחץ על האזרחים לתרום כסף, ששימש למעשה למימון המלחמה.
עקב הלשנה נעצרו בני הזוג ב-20 באוקטובר 1942. עם מעצרם הכריז אוטו המפל בפני השוטרים "המחשבה על כך שזכיתי להביע את מחאתי כנגד היטלר ומשטרו עושה אותי מאושר". במשפטם בפני הפולקסגריכטסהוף (בית המשפט העממי, בפניו ערכו הנאצים את משפטי הראווה שלהם) הודו בהאשמות כלפיהם, והסבירו את מניעיהם בכך שהושפעו מכמות האבדות שנסובו לגרמנים, ובייחוד מנפילתו של אחיה של אליזה. עם זאת עמד אוטו על כך שפעל לבדו, ואשתו לא הייתה מעורבת במעשיו. השניים נמצאו אשמים ב"גרימת דמורליזציה בקרב הצבא" וב"הכנות לבגידה" ונדונו למוות.
הם הוצאו להורג בגליוטינה בכלא פלצנזה (Plötzensee) ב-8 באפריל 1943.
הנצחתם
בשנת 1946 מסר שר התרבות של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, המשורר יואכים בכר את תיק החקירה של הגסטפו על בני הזוג לסופר הנס פאלאדה, ובשנת 1947 פרסם הלה את הספר "לבד בברלין", המבוסס על סיפור חייהם של אוטו ואליזה המפל. הספר היה להצלחה, וזכה לשבחים רבים. בשנת 2009 תורגם הספר לראשונה לאנגלית, והביא לגל מחודש של עניין בזוג המפל ובמעשיו.
ביום השנה להוצאתם להורג בשנת 1989 נתלה לוח זיכרון על חזית הבית שבו התגוררו בשכונת ודינג בברלין.
בורקס
בּוּרֵקָס (בטורקית: Börek; בלאדינו: בוריקה או בוריק, כשהמילה "בוריקאס" (Burrekas) בלאדינו היא צורת הריבוי של המילה; בארמנית: բորեկ  (Boerek); בסרבית: Burek; באלבנית: Byrek; בבולגרית: Byurek; ביוונית: Μπουρέκι (Boureki) או (Μπουρεκάκη Bourekaki, וברומנית, בצורתו המשולשת: Triunghi turcesc ("משולש טורקי")) הם מאפים ממולאים שמקורם בצפון האימפריה העות'מאנית: אסיה הקטנה והבלקן. היהודים הספרדים מטורקיה והבלקן הביאו את המאכל אל המטבח הישראלי, שם נעשה נפוץ.
המאפים הבלקניים במטבח של היהודים הספרדים בבלקן מהווים משפחה גדולה של בצקים, טעמים וצורות. למשפחה זו, פרט לבורקס השכיחים ביותר, שייכים אינצ'וסה (Inchusa), בולמה (ברבים, בולמאס - Bulemas), בואיקו (ברבים, בואיקוס - Boyikos), בויוס (Filo boyos, בטורקית: Boyoz), באניצה (בבולגרית: Баница), חנדראז'ו (בלאדינו: Handrajo, כלומר "סמרטוט"- בורקה ממולא בחצילים וירקות אחרים עם גבינה), סאלודוזאס (Saludozas), פרוז'לדה (Frojaldas), צ'וקור בורק (בטורקית: Çukur börek), קזאדס (Kezadas) או קיזידיקס (בורקה ממולא באורז וגבינה), טראוואדוס (Travados, "בורקה מתוק"), ביסקוצ'יקוס (Biskuchikos), רוסקאס (Roskas turkas, "בייגלה טורקי" או סימיט).
גם ביוון יש מסורת של הכנת מאפים דומים לבורקס, ניתן לזהותם בסיומת "-פיטה" כגון הטירופיטה והספנקופיטה, מאפים על בסיס פילו.
במסורות באזורים אחרים ידועים הצ'יבורקי (בטטרית: çiberek) ובצפון הבלקן אפילו הפירוז'ק.