cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Waterland
מיקום
תחילה, הפארק היה אמור להיקרא "ספלאש", אך בעקבות פתיחתו של פארק המים "יו ספלאש" במלון יו ספלאש ריזורט בקיבוץ אילות הסמוך, הוחלט לשנות את שמו לווטרלנד (WaterLand, בתרגום חופשי: ארץ המים).
הסנאט הבלגי
הסנאט הבלגי הוא הבית העליון בפרלמנט הפדרלי של בלגיה אשר מכיל כ-60 נציגים שנבחרים מדי 5 שנים.
היסטוריה
נוסד בשנת 1831 שחלק מבית מחוקקים חד-ביתי. באותה התקופה הסנאט היה מוסד אליטיסטי מאוד, מהסיבה שבשביל להיבחר, כל מועמד היה צריך לשלם 1,000 פלורינים- דבר המגביל את המועמדות ל-4,000 איש בלבד. עד שנת 1913 השפה הרשמית היחידה בסנאט הייתה צרפתית, אך בשנה זו הוחלט לאמץ גם את השפה ההולנדית כשפה רשמית.
מאז שנת 1993 עבר כמספר רפורמות. בין השאר הוא הוקטן מ-184 סנאטורים ל-71 סנאטורים בלבד, אשר מתוכם 40 סנאטורים נבחרו בבחירות ישירות על ידי העם.. מאז שנת 2014 ישנם כ-60 סנאטורים הם אינם נבחרים על ידי הציבור הבלגי. 50 נציגים נבחרים על ידי הפרלמנטים המקומיים בבלגיה (הפרלמנט הפלמי, הפרלמנט של הקהילה הצרפתית והפרלמנט של ולוניה) והם בוחרים עוד כעשרה נציגים. כיום, הסנאט ממלא תפקיד מאוד מינורי בתהליך החקיקה הפדרלי.
הסנאט יושב בבירת בלגיה- בריסל.
לפי סעיף 69 של החוקה הבלגית, ישנן מספר דרישות לתפקיד הסנאטור: תושבות ואזרחות בלגית, וגיל 21 ומעלה. ההשבעה לתפקיד נעשית באחת מהשפות הרשמיות של המדינה (הולנדית, צרפתית וגרמנית). לפי החוקה הבלגית, אדם לא יכול להיות בו זמנית גם חבר בפרלמנט אזורי (הפרלמנט הפלמי או הפרלמנט של ולוניה) וגם חבר בסנאט. אותו הדבר לגבי חברי בית הנבחרים. אדם הנשבע לסנאט מספיק אוטומטית את תפקידו הקודם. נציג בסנאט המתמנה לשר מפסיק את חברותו בסנאט. הוא יכול לחזור אם הוא מתפטר מתפקידו כשר. אדם לא יכול להיות בו זמנית חבר בסנאט ועובד מדינה, איש הרשות השופטת או חבר בפרלמנט האירופי.
בסנאט ישנן מספר ועדות קבועות, אשר ברובן ישנם כ-17 סנאטורים.
סטיאצ'טו
הטכניקה שימשה בעיקר במאות ה-15 וה-16, ופותחה על ידי דונטלו, ייתכן בהשפעת תבליטי Maenad יוונים עתיקים. הדוגמה המוקדמת ביותר ששרדה היא יצירתו "סן ג'ורג'ו משחרר את הנסיכה" המוצגת מתחת לכן הפסל סן ג'ורג'ו במוזיאון הלאומי ברג'לו בפירנצה (1416–1417). יצירותיו האחרות בז'אנר כוללות את המדונה מפאצי (1430) ומשתה הורדוס (1423–1427).
משה דוד טנדלר
הרב פרופ' משה דוד טנדלר (כ"ז באב ה'תרפ"ו, 7 באוגוסט 1926 – כ"ב בתשרי ה'תשפ"ב, 28 בספטמבר 2021) היה רב אורתודוקסי-אמריקאי. מראשי ישיבת רבינו יצחק אלחנן, פרופסור לביולוגיה ומומחה באתיקה רפואית, חתנו של הרב משה פיינשטיין ועורך חלק מכתביו.
ביוגרפיה
נולד בעיר ניו יורק בשנת 1926. בשנת 1939, בהיותו בן 13, נכנס הרב טנדלר לראשונה לישיבה־יוניברסיטי, ומאז, כלשונו, "מעולם לא עזב". הרב טנדלר קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת ניו יורק בשנת 1947, ותואר שני בשנת 1950. הוא הוסמך לרבנות בישיבה יוניברסיטי בשנת 1949, וקיבל תואר דוקטור במיקרוביולוגיה מאוניברסיטת קולומביה בשנת 1957. הוא היה רב בית הכנסת של קהילה במונסי, וראש ישיבה בכיר בישיבת רבנו יצחק אלחנן של הישיבה יוניברסיטי. בנוסף לתפקידיו הרבניים, הרב טנדלר שימש כפרופסור לביולוגיה וכפרופסור לאתיקה רפואית יהודית בישיבה יוניברסיטי. היה נחשב מגדולי המומחים לאתיקה רפואית יהודית ושילובם בהלכה.
הרב טנדלר היה נשוי לשפרה (נפטרה בכ"ט בתשרי ה'תשס"ח, 2007) בתו של הרב משה פיינשטיין, מגדולי הפוסקים במאה העשרים. הרב טנדלר ערך חלק מספרי השו"ת "אגרות משה" של הרב פיינשטיין, ותשובות רבות באגרות משה מופנות לרב טנדלר.
נפטר ברוצ'ל פארק, ניו ג'רזי בשמיני עצרת תשפ"ב.
דעותיו ופעילותו
הרב טנדלר האמין שיש חשיבות עליונה בידיעת המדעים, הטכנולוגיה והמציאות בכלל.
הוא שימש מקור ידע יקר ערך עבור חותנו, הפוסק הנודע רבי משה פיינשטיין. כאשר הגיעו אל שולחנו של הרב פיינשטיין שאלות על תהליכים רפואיים או על חידושים במדע וטכנולוגיה, הוא היה פונה אל חתנו ומתייעץ איתו. הרב טנדלר מוזכר עשרות פעמים בספרי השו"ת "אגרות משה", כמי שמספק את הידע המדעי או הרפואי הנחוץ.
הרב טנדלר היה בעצמו פוסק חשוב, וחלוץ בתחום ההלכה הרפואית. הוא פסק בתחומי ההלכה הקשים והרגישים ביותר: שאלות מורכבות בענייני פיקוח נפש, קביעת רגע המוות, תרומת איברים, עגונות, הפלה מלאכותית ופוריות.
פיתח תרופה לסרטן שכינה "רפואין".
בשיעוריו בישיבה היה מתמקד ביישום המעשי של ההלכה, ונהג לשתף את התלמידים במקרים שהיה מעורב בהם אישית.
הייתה לו ביקורת חריפה על אלה שהקדישו שנים ארוכות ללימוד, אך נמנעו מפסיקה בנושאים הלכתיים.
היה מראשוני הרבנים שעלו פומבית להר הבית. על פי עדותו, חותנו הרב פיינשטיין אמר שוודאי שיש מקומות בהר הבית המותרים בכניסה.
לדעת הרב טנדלר, לפי ההלכה, רגע המוות נקבע על פי הפסקת תפקוד המוח, ולא הלב.
כראש ישיבה ורב קהילת "קומיוניטי סינגוג" במונסי, ניו יורק, היה לו חלק גדול בעיצוב היהדות האורתודוקסית באמריקה של המאה העשרים. הרב טנדלר מסר הרצאות סביב העולם, דיבר בכנסת, והעיד בפני הקונגרס האמריקני. פרסם ספרים ועשרות המאמרים האקדמיים בנושאי הלכה, מדע ורפואה.
משפחתו
אחיו היה הרב יוסף טנדלר, היה ראש ישיבת נר ישראל לצעירים בבולטימור.
בנו, הרב מרדכי טנדלר, שימש את סבו הרב פיינשטיין בשנותיו האחרונות. חתניו הם הרב שבתי רפפורט והרב אברהם אורן- דיין ור"מ בישיבת מקור חיים.
Finally Enough Love: 50 Number Ones
רקע והכרזה
בעוד שהאלבום כולל את רוב 50 מצעד שירי הדאנס קלאב של מדונה, חסרים לו את המקום הראשון שלה במצעד מ-1987, "Causing a Commotion", כמו גם שיר אחד כל אחד משני המדורגים כפולים בצד A שלה, "Lucky Star" (בשילוב עם " Holiday") ו" Angel" (בשילוב עם "Into the Groove"). לפני שחוקי המצעד שונו בפברואר 1991 כדי לא לאפשר אלבומים שלמים ממצעד, כל אלבום הרמיקס של מדונה מ-1987 You Can Dance עמד בראש המצעד; שלוש מתוך שמונה הרצועות הסטנדרטיות של האלבום הזה כלולים. מדונה בעצמה יצרה את אוסף הרמיקס. כל הרצועות באלבום עברו רימאסטר מחדש על ידי מייק דין, ששיתף פעולה בעבר עם מדונה באלבומי האולפן שלה Rebel Heart ו-Madame X.
לאחר הכרזת האלבום העלתה מדונה בבכורה בערוץ היוטיוב שלה, הסרטון "Into The Groove (You Can Dance Remix Edit)", אשר מציג חלקים מהווידאו שלה מ-"Holiday" (1983) ועד "I Don't Search I Find" (2019).
משפט בלסיוס
במכניקת הזורמים, משפט בלסיוס הוא משפט המקשר בין פונקציית הפוטנציאל המרוכבת של זרימה פוטנציאלית דו-ממדית, לכוח אותו יחוש גוף מוצק המונח בתוך הזרימה. המשפט הוכח בשנת 1911 על ידי פול בלסיוס וקרוי על שמו. המשפט משמש לחישוב כוחות בשדה זרימה דו-ממדית ובפרט משמש להוכחת משפט קוטה–ז'וקובסקי המחשב את כוח העילוי המופעל על כנף הנעה במהירות קבועה.
ניסוח
זרימה פוטנציאלית דו-ממדית היא זרימה אידיאלית, בלתי דחיסה, הומגנית ואי רוטציונית. נתבונן בזרימה כזו בעלת צפיפות זורם \rho, המתוארת על ידי פוטנציאל מרוכב המקיים:. גוף מוצק בזרימה כזו מוגדר על ידי לולאה C כאשר מתקיים על C. המשפט קובע שהכוח אותו יחוש הגוף נתון על ידי:
הוכחה
נבצע פרמטרזציה של C באמצעות הפרמטר s, ונציין ב-\theta(s) את הזווית בין ציר ה-x למשיק ל-C בנקודה s. הכוח על אלמנט אינפינטיסמלי \delta s הוא ולכן מתקיים:. מצד שני, על C מתקיים :. ולכן.
משוואת ברנולי מקשרת בין הלחץ למהירות על קו זרם וקובעת ש: עבור קבוע כלשהו c. C הוא קו זרם ולכן מתקיים :
פרדוקס ד'אלמבר
עבור זרימה מציפה בכיוון ה-x מסביב לגליל בעל רדיוס a שמרכזו בראשיות מתקיים:
לכן:
כאשר השוויון האחרון מתקבל לפי משפט השארית. כלומר קיבלנו שלא פועל כוח על גליל המוצב בזרימה מציפה, זאת בניגוד לתופעה הנצפית בניסוי ובה עצמים המונחים בזרימה מציפה חווים כוח גרר משמעותי ונסחפים. הניגוד בין התוצאה הנצפית בניסוי לתוצאה הנחזית מהתיאוריה הפוטנציאלית נקראת פרדוקס ד'אלמבר. פתרון של הפרדוקס הוצג על ידי פרנטל באמצעות תאוריית שכבת הגבול. לפי תיאוריה זו, בסמוך לגליל מתפתחת שכבות גבול טורבולנטית, בה כוחות הצמיגות הם משמעותיים והתיאוריה הפוטנציאלית לא מתקיימת. ביצוע החישוב כולל שכבת הגבול מאפשרת מציאת כוח הגרר המופעל על הגליל.
לאנה פרייה
לאנה פרייה (באנגלית: Lana Parrilla; נולדה ב-15 ביולי 1977) היא שחקנית אמריקאית. מוכרת בעיקר מתפקידה כרג'ינה מילס בסדרת הפנטזיה "עד עצם היום הזה" של רשת ABC.
ביוגרפיה
פרייה נולדה וגדלה בברוקלין, ניו יורק; בתם של לדולורס וסם פרייה, שחקן בייסבול ששיחק בצעירותו בפילדלפיה פיליז. בנוסף לאנגלית, היא גם דוברת ספרדית, שפה שלמדה כששהתה בגרנדה שבספרד בשנת 2007.
חיים אישיים
ב-28 באפריל 2013 התארסה לפרד די בלאסיו, במהלך ביקורם בכותל המערבי בישראל יחד עם שחקני הסדרה "סקנדל". השניים התחתנו ב-5 ביולי 2014 בקולומביה הבריטית, קנדה. השניים התגרשו בשנת 2019.
פול-ז'וסה אמפוקו
קריירת מועדונים
אמפוקו נולד בזאיר ועבר לבלגיה עוד כשהיה ילד. בזמן הוא הצטרף לקבוצת הפרמייר ליג טוטנהאם הוטספר ביוני 2008, הוא שיחק בשורות סטנדרד לייז'. אמפוקו ייצג את טוטנהאם בליגה האקדמאית של הפרמייר ליג והרבה לכבוש שערים.
בסוף ספטמבר 2014 אמפוקו עבר לחודש השאלה ללייטון אוריינט. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד וולסול. לאחר שהרשים את מנג'ר הקבוצה, ראסל סלייד, הוארכה תקופת ההשאלה שלו בקבוצה עד ל-8 בינואר 2011. הוא כבש את שער הבכורה שלו במדי אוריינט ב-7 בדצמבר במשחק במסגרת הגביע נדרויילסדן. חוזהו הוארך עד סוף העונה. בסך הכל אמפוקו ערך 35 הופעות וכבש שני שערים בכל המסגרות בשורות אוריינט.
ביולי 2011 חזר אמפוקו לסטנדרד לייז'. אמפוקו כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה ב-23 בנובמבר 2012 בניצחון 0–3 נגד ליירסה.
ב-1 בפברואר 2015 עבר אמפוקו בהשאלה עד סוף העונה לקליארי.
נבחרת קונגו
אמפוקו ייצג את הנבחרות הצעירות של בלגיה, אולם החליט לייצג את נבחרתה הבוגרת של מולדתו קונגו, שם רשם שער במשחק הבכורה שלו בנבחרת נגד עיראק.
יהודה וגמן
יהודה וגמן (נולד ב-2 ביולי 1947) הוא קצין בדרגת אלוף-משנה במילואים בצה"ל, אשר פיקד על חטיבה ושימש כסגן מפקד אוגדה.
קורות חייו
וגמן נולד וגדל בקיבוץ שדות ים. התגייס לצה"ל בשנת 1965 ושובץ בחיל השריון בחטיבה 7. עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים, השלים קורס קציני שריון ושימש כמפקד מחלקת טנקים. לחם במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה. חזר לקיבוץ שם גידל כותנה ואספסת והיה מחנך ומרכז משק.
לאחר שחרורו בשנת 2001 עבד בפו"ם כאזרח מדריך עד שנת 2006. היה חבר בצוות ההקמה של המכללה לפיקוד טקטי (מלט"ק) בפו"ם, עמד בראש צוות כתיבת תורת הלחימה של זרוע היבשה אחרי מלחמת לבנון השנייה. חוקר מלחמת יום הכיפורים ומפרסם מחקרים ומאמרי דעה בכתבי עת, ב"מקור ראשון", אתר "מידה", ynet ו-nrg. מלמד במכינה "תבור" בנצרת עילית מאז הקמתה בשנת 2010. חבר בעמותת המרכז למלחמת יום הכיפורים.
מתגורר באור עקיבא. נשוי ואב לארבעה ילדים. בעל תואר ראשון בחינוך מטעם האוניברסיטה העברית. חבר תנועת הביטחוניסטים.
אנרגי מוראמבדורו
קריירה
מוראמבדורו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל המקומית קאפס יונייטד. בשנת, מוראמבדורו חתם בהלניק קייפטאון מליגת העל הדרום אפריקאית במדיה שיחק עונה אחת בה ירדה לליגה השנייה.
בקיץ, מוראמבדורו חתם בבני סכנין מליגת העל. מוראמבדורו, שיחק בכל משחקי הקבוצה עד למחזור ה-9, אחריו איבד את מקומו בהרכב הקבוצה.
את המשך הקריירה שלו מוראמבדורו שיחק בקבוצות בדרום אפריקה, כגון: באוני פרמייר יונייטד, בידווסט ויטס, מפומלאנגה בלאק אסס ואמזולו יונייטד.
ב-9 באוגוסט 2002, מוראמבדורו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זימבבואה בניצחון 0-1 נגד. לזכותו של מוראמבדורו, 32 הופעות בנבחרת ואף השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2004 וגביע אפריקה לאומות 2006.
אל-מאלכיה (בחריין)
אל-מאלכיה (בערבית: المالكية) הוא כפר בחוף המערבי של בחריין.
אל-מאלכיה הוא ביתו של מועדון הכדורגל מאלכיה, מועדון המשחק בליגת העל של בחריין.
בשנת 2007 פרצו מהומות אזרחיות במקום לאחר שבעל כוח ממשפחת המלוכה בבחריין השתלט על החוף הסמוך לכפר. עד סוף 2007 הסכסוך נפתר ותושבי הכפר קיבלו בחזרה את השליטה בחוף לאחר שאיימו בהליכים משפטיים.
הכפר היה ביתו של זיאד איבן סואן, אחד מהמשרתים והמלווים של עלי בן אבי טאלב, האימאם השיעי הראשון והח'ליף הסוני האחרון.
דמוגרפיה
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
יאן קובליק
יאן קובליק (בצ'כית: Jan Kubelík, 5 ביולי 1880 – 5 בדצמבר 1940) היה כנר ומלחין יהודי-צ'כי.
קריירה
קובליק ניהל קריירה וירטואוזית פעילה במשך 40 שנה ופרש ב-1940 לאחר עונה של עשרה קונצרטים בפראג, שבמהלכה ביצע קרוב לחמישים יצירות. הקונצרט האחרון שלו, ב-8 במאי 1940, לפני קהל של סטודנטים, התקיים באולם סמטנה בפראג.
כמלחין גילה קובליק יותר טעם וחוש לגון הצליל מאשר מקוריות ביצירותיו, בהן סימפוניה, שישה קונצ'רטי לכינור ויצירות לכינור ופסנתר. הוא כתב קדנצות לכמה קונצ'רטי, בהם הקונצ'רטו לכינור של בטהובן, הקונצ'רטו לכינור של ברהמס והקונצ'רטו לכינור של צ'ייקובסקי, בין השאר.
משפחתו
קובליק הביא לעולם שמונה ילדים, חמש בנות ושלושה בנים. אחת מבנותיו, אנה, הייתה לכנרת ואחד הבנים, רפאל קובליק, היה למנצח. בתקופת חייו בווינה התיידד יאן קובליק עם המלחין מרסל טיברג, שהיה צעיר ממנו ב-13 שנים והיה מיודד גם עם בנו, רפאל. טיברג הקדיש כמה מחיבוריו המוזיקליים לבנותיו של קובליק. הידידות בין טיברג למשפחת קובליק עמדה בעינה עד מותו של טיברג, שנרצח באושוויץ בשנת 1944.
וילמוש פרלרוט-צ'אבה
קורות חיים
וילמוש פרלרוט-צ'אבה נולד במשפחה יהודית כבנם של שמעון פרלרוט ושל רגינה קליין (1840–1920). סבו וסבתו מצד אמו היו שאנדור קליין ואטלקה יונאפ. לווילמוש פרלרוט-צ'אבה היו בתי ספר ומורים מאסטרים מצוינים. בעצתו של הצייר יוז'ף קוסטה, הוא צייר מקיץ 1903 במושבת האמנים של באיה מארה. שם תוקנו עבודותיו על ידי בלה איוואני-גרינוואלד. הציור של קארוי פרנצי השפיע רבות על סגנונו. הוא זכה במלגה לפריז בשנת 1906, בילה את החורף שם ואת הקיץ בעיקר בבאיה מארה.
הוא היה אחד הנציגים הבולטים של "הפראים ההונגרים" (שם מאוחר יותר לסגנון של קבוצת ציירים הונגרים), הוא היה גם אחד מחברי "קבוצת הניאו" במושבת האמנים של באיה מארה. פרלרוט נרשם לאקדמיה ז'וליאן בפריז ומשנת 1908 הפך לתלמידו של אנרי מאטיס. הוא למד ביסודיות גם את הציור של פול סזאן ושל פול גוגן. פרלרוט הושפע רבות מהאקספרסיוניסטים הגרמנים, ומבין האמנים הקדומים יותר מהצייר המנריסטי הספרדי אל גרקו. הוא יצר קשר בפריז עם החוג של גרטרוד שטיין. הוא הציג מאז 1907 בפריז בסלון העצמאות ובסלון הסתיו, ובמהירה גם בערים מרכזיות אחרות באירופה. היו לו גם תערוכות יחיד בפריז בשנים 1908, 1909 וב-1912.
פרלרוט היה אמן פורה מאוד וקשוב מאוד למגמות סגנון חדשות, ב-1910 הוא ובלה איוואני-גרונוולד, בראשות הנאו-ים האחרים, עברו מבאיה מארה לקצ'קמט וייסדו את מושבת האמנים של קצ'קמט. הוא עבד בקצ'קמט מספר קיצים. לאחר מלחמת העולם הראשונה גר בגרמניה כמה שנים ואחר כך בפריז. בהונגריה הוא הצטרף ל-KÚT בשנת 1924 והציג איתם. (האגודה החדשה לאמנים KUT או KÚT והיא קבוצה של אמנים הונגרים שהיו חסידים של מגמות האמנות המודרנית, הגוף הזה הוא יורשו של השמונה, ופעל בין השנים 1924–1949).
מן האמצע של שנות ה-30 של המאה ה-20 פרלרוט עבד יותר ויותר בסנטאנדרה, ב-1949 התקבל ל"אגודת הציירים של סנטאנדרה" והוא צייר שם עד מותו בשנת 1955. וילמוש פרלוט-צ'אבה הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
אמנותו
באמנותו הוא שילב רגישות לסגנונות חדשים (פוביזם, קוביזם, פבלו פיקאסו) וכבוד למסורות (יוז'ף קוסטה, קארוי פרנצי) על פי גילו, האינדיבידואליות והנושאים שלו. הוא שמר על דקורטיביות ואקספרסיביות שלו לאורך כל הדרך ותיאור חוויות הטבע המשוחררות האחרונות שלו לפני מותו מוכיחות זאת, למשל, ב"גן מושבת האמנות". ציורו משנת 1950.
הולכים לנדנדות עם עירית דותן
הולכים לנדנדות עם עירית דותן או בקיצור הולכים לנדנדות הוא אלבום האולפן השלישי והאחרון של הזמרת הישראלית עירית דותן. את האלבום הוציאה לאור בפברואר 1978 בהוצאת חברת התקליטים גלטון. הולכים לנדנדות עם עירית דותן הוגדר כאלבום שירי ילדים בעיבודו של המוזיקאי הישראלי נתן כהן.
את האלבום פותח שיר הנושא מתוכו, הקרוי על שמו "הולכים לנדנדות".
1956 בארצות הברית
1956 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 180 שנה מיום היווסדה.
קליניקות ניידות באפריקה שמדרום לסהרה
קליניקה ניידת היא מרפאה רפואית המאוישת בידי צוות מקצועי מצומצם המגיע אל החולים שאינם מסוגלים להגיע אל בתי החולים ומטפל בהם בדרך כלל במקום. הקליניקות הניידות עונות על חלק מהצרכים הרפואיים באזורים נידחים, עניים ומוכי-מגיפות באפריקה. הצוותים, הציוד והמימון באים בדרך כלל ממדינות העולם המערבי. הקליניקות הניידות הופיעו באפריקה בשנות ה-2000.
רקע
חלק מרכזי מבעיית הבריאות באפריקה מקורו בעובדה שהממשלות באפריקה הן לעיתים חסרות מעט ואף ומושחתות. מי שעודד אותן לכך היה בשעתו המערב. מצב זה ראשיתו בתקופה הקולוניאלית והמשכו בתקופת המלחמה הקרה עת ששיחדו שליחי המערב מנהיגים מקומיים ואחר כך ממשלות כדי שיתמכו בצד הנכון. המצב נמשך כיום בשל שליטה של חברות מסחריות גדולות. יש לזכור אף שישראל מימנה בשעתה ממשלות מושחתות באפריקה כמו זאת של אידי אמין. ההתנשאות של האדם הלבן על אפריקה שורשיה נעוצים עוד מימי הפלישה האירופית לאפריקה במאה החמש עשרה. היא התבטאה בסחר עבדים, ניצול תושבי אפריקה והרס של תרבות שעל מנת להצדיק אותה נבנתה מערכת גזענית. השליטה במשאבים של המדינה תוך ניצול תושביה נמשכים גם היום. מצב הסיוע של מדינות העולם לאפריקה הוא עגום. חלק מהכסף נעלם לכיסיהם של מנהיגים מושחתים וחלק משמש למשכורות של פקידים. כשתרמו מאה מיליון דולר לאפריקה, הכסף שימש למימון משכורות של פקידים ואדמיניסטראטורים שיושבים באירופה או באיזשהו מרכז באפריקה, אך האדם הפשוט נותר עני מתמיד. לכאורה השקיעו סכומי ענק במערכת ההסברה וחינוך בנושא מחלת האיידס אך שכיחות האיידס באפריקה דווקא עולה חלק בשל כישלון אפריקאי וחלק בשל כישלון המערב.
אף על פי שבשנים האחרונות ניכר שיפור רב במערכות הבריאות במדינות השונות באפריקה הבונות בתי חולים משוכללים ומשפרות את החקיקה ואת הרגולציה בנושא, עדיין הבעיות שם קשות מאוד. עיקר הבעיות נעוצות במציאות בה תשתיות מערכת הבריאות מונחות בעיקר בערי הבירה ובערים הגדולות. הפריפריה באפריקה (למעשה עיקר היבשת) חסרה תשתית טיפולית סבירה.
יתר על כן, העדר מודעות, לפחות במובן המערבי, לא מאפשר רפואה מונעת ברמה טובה. בעיות של היגיינה, סביבה (מקורות מים מזוהמים, חקלאות שאינה מוקפדת, העדר מתקני שירות לצרכים וכיוצא בזה) מביאים למחלות רבות. כאשר מגיעים החולים, אם הם מגיעים, אל בתי החולים, לעיתים גם שם האחזקה של המקום בעייתית. אך דומה שהבעיה הגדולה מכולן היא העדר רופאים מערביים כיוון שבשל העדר חינוך הבעיות שלעיל רבים מהם לומדים באירופה או בצפון אמריקה וחלקם אף מהגר לשם. על הרופאים הללו להתמודד עם הרפואה המסורתית שיש לה באפריקה מקום מרכזי.
ביטוי מובהק למצבה של מערכת הבריאות באפריקה אפשר למצוא בעובדה שב-2008 לבדה מתו באפריקה יותר ממיליון וחצי ילדים.
הקליניקות הניידות
מיליוני אנשים באפריקה מתים כל שנה ממחלות או מפציעות, אפילו פשוטות יחסית, בשל העדר נגישות למרפאה ולרופא, שלא לדבר על אשפוז בבתי חולים. החולים בפריפריה האפריקנית הסובלים ממחלות אופייניות כגון מלריה, קרצינומה של הקולון, אפילפסיה, לימפומה, כוויות וכיוצא בזה, לא מסוגלים להגיע לבתי החולים בערים הגדולות גם בשל המרחק הרב וגם בשל מחיר הנסיעה שבשל העוני הקיצוני בו הם שרויים, הם אינם מסוגלים לעמוד בו. כך למשל, יש מקומות בהם נדרשים יומיים עד שבוע של נסיעה על גבי בעלי חיים או בכלי רכב מסחריים סגורים לעיתים ההופכים לכלי תחבורה סבירים באמצעות פתיחת חלונות בגג. לעיתים מעבירים את החולים או את הפצועים מעבירים יחד עם בעלי חיים כגון כבשים וחזירים. בגאנה לבדה מתים, גם בימינו אלה, מדי שנה כ-510,000 ילדים ממלריה. הילדים מגיעים מאוחר מידי לטיפול כשהם במצב של תת-תזונה ולא תמיד הם מקבלים את התרופות הנכונות. חלק מהתרופות ישנות כשהפרזיט מפתח עמידות נגדן.
מספר החולים הרב קשור לבעיית היגיינה והעדר הטיפול והחינוך לבריאות. הפציעות הרבות קשורות גם במצב הסוציו-פוליטי באפריקה הבא לידי ביטוי בפשע רב ומלחמות בין קבוצות או שבטים אלה באלה.
המסע עצמו עשוי לעלות 10 דולר ויותר - כסף רב מאוד באותם מקומות - ובנוסף יש לשלם לבית החולים ולרופאים, עובדה ההופכת את הפנייה לעזרה רפואית עירונית לבלתי אפשרית מבחינתם. לעיתים הם עושים מסע של לילה שלם ברגל עם ילד גווע וכשמגיעים לבית החולים, אם הילד עדיין חי, לא מוצאים שם רופא או שהתור גדול מנשוא.
פרויקט הקליניקות הניידות נועד לתת סיכוי לכל חולה או פצוע ללא הבדל בסוג המחלה, דת, גזע, מין או מקום מגורים, לראות רופא מומחה ולקבל טיפול העשוי לרפא אותו או להציל את חייו פשוטו כמשמעו. במקום שהחולים יגיעו אל המרפאה או אל בתי החולים, הקליניקה הניידת מגיעה אליהם במקומותיהם הנידחים ביותר, כדי לרפאם ללא תנאי וללא תמורה זולת הסיפוק שבהצלת בן אנוש.
מתי החלו הקליניקות הניידות להופיע באפריקה וכמה כאלה פועלות שם
המרפאה המפורסמת הראשונה שהוקמה על ידי אדם לבן באפריקה הייתה זו של דוקטור אלברט שוויצר (Albert Schweitzer; 14 בינואר 1875 - 4 בספטמבר 1965) שהוקמה כבר ב-1913 בלמברנה הנמצאת בגבון של ימינו. שוויצר היה תאולוג, מוזיקאי, פילוסוף ורופא גרמני-צרפתי. הוא נולד בקייזרברג שבחבל אלזס-לוריין בגרמניה (כיום בצרפת). זוכה פרס נובל לשלום ל-1952 עבור ייסוד בית החולים למברנה בגבון שבמערב אפריקה המשוונית. כמו כן היה אחד מ-25 הנושאים בתואר "מסדר ההצטיינות" של חבר העמים הבריטי, וקיבל גם תואר אבירות ממסדר לזארוס הקדוש בירושלים. לא מקרה שפעילותו הרפואית של שוויצר באפריקה הייתה קשורה בפעולה מיסיונרית נוצרית. אלא שלאלברט שוויצר לא הייתה לא טכנולוגיה ולא מימון לרעיון הקליניקה הניידת. הקליניקה הניידת הראשונה הגיעה לאפריקה ככל הנראה לא לפני 2002.
שיטת עבודתן והפעולות העיקריות נוכח מחלות נפוצות של הקליניקות הניידות
הקליניקות הניידות מנסות להעניק כיסוי רפואי לאזור נרחב ככל האפשר באזורים נידחים באפריקה חלק מהן עובדות בשיתוף פעולה עם בית חולים מיסיונרים או אחרים חלקם בשליטה של המדינה בה הם פועלים. הצוות הרפואי הנייד מתמודד עם שורה ארוכה של מחלות. בעיקר מלריה ואיידס ולא פחות עם העובדה שבבתי החולים התנאים הסניטריים והרמה הטכנולוגית פוגעים בחולים ואף ביולדות בריאות ובוולד שלהן בכל יום יוצא הצוות הרפואי לכפר מרכזי זה או אחר שנמצאת בו מרפאה כלשהי וכל הכפריים מסביב מתנקזים אליו. הצוות הרפואי של הקליניקה הניידת מנסה לחזור ולבקר בכל כפר כזה פעם בשניים, שלושה שבועות עד פעם בחודש. הם אוספים את כל החולים הספציפיים שלהם כאשר שמצבם מצריך התערבות נוספת בעיקר בתחום ההתמחות של חברי הצוות הרפואי באותה קליניקה ניידת. לפעמים הם גם מיילדים כאשר מרפאת הכפר מאכלסת מיילדת, אח או עובד בריאות שקיבל הכשרה רפואית קצרה. לעיתים הם מטפלים במחלות כלליות כולל בשברים ובכוויות.
המצבים הכירורגיים הנפוצים ביותר הם מומים מולדים והרניה אומבליקלית המצויה ב-100 אחוזים מהילדים. ייתכן וישנה השפעה לתת-תזונה הנפוצה בכפרים הללו ואולי למרכיב גנטי. בסקר של מומים מולדים שעשתה רופאת ילדים (דוקטור בריטה שוורצמן), היא גילתה ב-100 אחוזים של המקרים הרניות אומבליקליות ענקיות. בילדים מגיל שישה חודשים ואילך נתקלה בריטה גם בהרניות אינגווינאליות ענקיות. כמו כן נפוצות באזורים אלה מחלת הירשפרונג ואטרזיה אזופגאלית.
דוקטור בריטה שוורצמן (רופאה גרמניה הנשואה לרופא ישראלי. ראו להלן), למשל מנתחת בגאנה את הילדים החולים בבית החולים המיסיונרי הסמוך. כך עושים במקרים רבים גם רופאים במרפאות ניידות אחרות באפריקה. התנאים בחדרי הניתוחים שם אינם דומים לתנאים שאנו רגילים להם בבתי החולים בארץ או בארצות מערביות. רוב הניתוחים נעשים ללא תאורה בשל מחסור בחשמל. פותחים את החלון לרווחה כדי שיכנס אור. אין מנורות מצח ואין גם בטריות למנורות מצח. אין מכונת הנשמה ומנשימים באמצעות אמבו ואם המנותח זקוק לתנאי הנשמה מיוחדים- מוותרים עליו. בחצר בית החולים בגאנה יש באר שניתן לשאוב ממנה מים נקיים ברציפות. דוקטור בריטה שוורצמן מעידה שתוך כדי ניתוח היא נאלצת לפנות את הנמלים החודרות למיטת המנותח. כלב השייך לאחד הרופאים הגנאים נכנס ויוצא מחדר הניתוח ובחצר מהלכות תרנגולות.
כמה חולים על כל רופא בקליניקה ניידת ותנאי העבודה
לפחות במקרה של זוג הרופאים אורי ובריטה שוורצמן, מדובר על 4000 חולים המטופלים על ידם. צוות רפואי נייד כולל במקרים רבים בנוסף לרופא גם שתי אחיות, עובד בריאות קהילתי, עובד סוציאלי, נהג ועוזר אדמיניסטרטיבי.
בחלק גדול מהמקרים פונים החולים אל הקלינקה הניידת ביוזמת מנהיגים מקומיים שייצרו קשרים עם הצוותים הרפואיים. לעיתים באה היוזמה גם מיחידים או מגופים ממשלתיים מקומיים. במקרים רבים מאתר הצוות הנייד את החולים בכוחות עצמו
מימון
הקליניקות הניידות שייכות ברובן לגופים פרטיים ולעיתים לאנשים בודדים הממנים חלק מפעולתם מכספם הם. המימון רובו ככולו בא מגורמים חיצוניים כגון ארגון הבריאות של האו"ם (WHO), ממשלות מערביות, חברות מסחריות, ארגונים ללא כוונות רווח (NGO) או תורמים פרטיים. הממשלות האפריקניות עצמן ממעטות להשתתף במימון הקליניקות הניידות.
קייטי קין (סדרת טלוויזיה)
קייטי קין (באנגלית: Katy Keene) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה קומית מוזיקלית, אשר פותחה על ידי היוצר רוברטו אגירה-סאקאסה ומייקל גראסי עבור רשת "The CW", המבוססת על דמות מ"ארצ'י קומיקס" באותו השם. הסדרה מתעדת את מקורותיהם ואת מאבקם של ארבעה אמנים שאפתניים המנסים להצליח בניו יורק; והיא ספין אוף של הסדרה "ריברדייל" המשודרת באותה הרשת.
סטיבן צובר
סטיבן צובר (בגרמנית: Steven Zuber, נולד ב-17 באוגוסט 1991 בוינטרטור, שווייץ) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בעמדת הקשר בא.א.ק. אתונה ובנבחרת שווייץ.
קריירת מועדונים
סטיבן ערך את הופעת הבכורה שלו במדי גראסהופרס ב-12 ביולי 2008 בסיבוב השני של גביע האינטרטוטו, כאשר הוא קם כמחליף בדקה ה-83. צובר סיכם את תקופתו בגראסהופרס בתקופה של חמש שנים עם למעלה ממאה הופעות ועשרים שערים. בשנת 2013, סטיבן הוחתם לחוזה של חמש שנים עבור צסק"א מוסקבה.
הוא ערך את הופעת הבכורה במדי צסק"א ב-13 ביולי במסגרת הסופר קאפ הרוסי נגד זניט סנקט פטרבורג, אותו משחק נגמר בניצחון 0–3 לקבוצתו. ארבעה ימים מאוחר יותר, ערך צובר את הופעת הליגה הראשונה שלו כנגד העולה החדשה, אוראל מיקטרינבורג.
קייטי קין (סדרת טלוויזיה)
פיתוח
באוגוסט 2018, רוברטו אגירה-סאקאסה גילה כי עוד סדרת ספין אוף עבור הסדרה "ריברדייל" נמצאת בתהליכי פיתוח ברשת The CW. אגירה-סאקאסה אמר שסדרת הספין-אוף הפוטנציאלית תהיה "שונה מאוד מ'ריברדייל'" ושהיא תופק במהלך לוח השידורים של 2018-19. ב-23 בינואר 2019, The CW הזמינה פיילוט לדרמה מוזיקלית שתעקוב אחר חייהם ואהבתם של ארבע דמויות מ"ארצ'י קומיקס", כולל אגדת האופנה העתידית, קייטי קין, ותתאר את מקורותיהם ואת מאבקיהם בזמן שהם מנסים לפרוץ אל תוך אור הזרקורים. ב-7 במאי 2019, The CW הזמינה את הסדרה באופן רשמי.
ליהוק
ב-4 בפברואר 2019, הוכרז שאשלי מארי, שגילמה בתפקיד ראשי את דמותה של ג'וסי מקוי ב"ריברדייל", תשוב לגלם את דמותה בתפקיד ראשי בקייטי קין, מה שבפועל הוביל לעזיבתה את "ריברדייל". ב-21 בפברואר 2019, ג'וני בושאמפ וג'וליה צ'אן לוהקו לתפקידים ראשיים בדמויותיהם של חורחה לופז ופפר סמית', בהתאמה. כעבור כמה ימים, ב-26 בפברואר 2019, קמיל הייד ולוסיאן לוויסקאונט לוהקו לתפקידים ראשיים כצמד האחים אלכסנדרה ואלכסנדר קאבוט. לבסוף, ב-11 במרץ 2019, לוסי הייל לוהקה לתפקיד הראשי, קייטי קין. בהמשך, ב-26 במרץ 2019, נודע שזיין הולץ וקת'רין לה נאסה לוהקו לתפקידים ראשיים בדמויותיהם של '''קיי. או. קלי, בן זוגה של קייטי בקומיקס, וגלוריה גרנדבילט'''.
צילומים
צילומי הסדרה התקיימו בניו יורק סיטי.
ביקורות
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", הסדרה זכתה לציון 88% על בסיס 16 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.92/10. הקונצנזוס הביקורתי של האתר כתב כי "קייטי קין בהחלט שופעת סטייל, אבל כוחה הגדול ביותר הוא הטון החם והעליז שמנצנץ בים סדרות הנעורים הנוכחי." באתר הביקורות "Metacritic", הסדרה זכתה לציון ממוצע משוקלל של 72 מתוך 100, על בסיס 7 ביקורות, דבר המציין "ביקורות חיוביות בדרך כלל."
דיוויזיית מתנדבים 1, טודור ולדימירסקו
דיוויזיית מתנדבים 1, טודור ולדימירסקו (ברומנית: Divizia Tudor Vladimirescu) הייתה דיוויזיית מתנדבים ראשונה, שהורכבה בברית המועצות מחיילים רומנים שבויים, שהתנדבו להילחם במסגרתה לצד ברית המועצות נגד גרמניה הנאצית.
לשלטונות ברית המועצות היה ניסיון קודם, הם כבר הרכיבו דיוויזיה פולנית על שם תדיאוש קושצ'ושקו.
לגיוס מתנדבים עבור הדיוויזיה הופעלו הקומוניסטים הרומנים הגולים בברית המועצות ובראשם אנה פאוקר. הגיוס הוכתר בהצלחה רבה ובראש הדיוויזיה הוצב קולונל ניקולאה קמבראה, בראש מטה הדיוויזיה הוצב לוקוטנט-קולונל יאקוב טקלו וכעוזר פוליטי מונה קולונל מירצ'אה האופט. שלושת הקצינים האלה הגיעו לאחר המלחמה לדרגות גנרל.
עודפי המתנדבים מקרב השבויים הרומנים שמשו להקמת דיוויזיה רומנית נוספת, דיוויזיית הוריה, קלושקה וקרישאן.
הדיוויזיה לחמה לצד הצבא האדום בטרנסילבניה והמשיכה עד הרי טטרה.
ב-1947 הדיוויזיה הפכה לדיוויזיה משוריינת ובהמשך לדיוויזיה ממונעת.
יחסי הונגריה–סין
יחסי הונגריה–סין הם היחסים הדיפלומטיים בין הונגריה לבין הרפובליקה העממית של סין.
האימפריה האוסטרו-הונגרית
האימפריה האוסטרו-הונגרית הכירה ברפובליקה של סין ב-6 באוקטובר 1913. בשנת 1917, מכיוון שרפובליקת סין הצטרפה למדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה והכריזה מלחמה על האימפריה האוסטרו-הונגרית, ניתקה סין את היחסים הדיפלומטיים עם האימפריה האוסטרו-הונגרית.
מלחמת העולם השנייה
בשנת 1941 הצטרפה הונגריה למדינות הציר, ובכלל זה האימפריה היפנית, ולאחר שהכריזה סין מלחמה על גרמניה, איטליה ויפן ב-11 בדצמבר, הונגריה גם הפכה בעקיפין למדינת אויב של הממשלה הלאומית. ב-13 בפברואר 1945 נכנעה הונגריה וברית המועצות כבשה את הונגריה. ב-1 בפברואר 1946 בוטלה המלוכה והוקמה הרפובליקה של הונגריה. בשנת 1949 התקבלה החוקה ושמה שונה ל. ב-20 באוגוסט 1949 הוכרז על הקמת הרפובליקה העממית ההונגרית, וכעבור חודש וחצי הוקמה הרפובליקה העממית של סין.
הרפובליקה העממית של סין והונגריה
הרפובליקה העממית של סין והרפובליקה העממית של הונגריה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-6 באוקטובר 1949. הם היו בין המדינות הראשונות שקיימו יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין. בשנת 1994, נשיא הונגריה, ארפאד גנץ, ביקר בסין. בשנת 1995, ג'יאנג דזה-מין, מזכ"ל הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של סין ונשיא הרפובליקה העממית של סין ביקר בהונגריה.
אמנת קולקטה
אמנת קולקטה או האמנה האנגלו-סינית משנת 1890 (בסינית: 中英藏印條約) הייתה אמנה שנחתמה בין האימפריה הבריטית לבין שושלת צ'ינג, שייחס לטיבט ולממלכת סיקים. הוא נחתם על ידי המשנה למלך הודו, הנרי פטי-פיצמוריס ואמבן סין בטיבט, שנג טאי, ב-17 במרץ 1890 בקולקטה. הגבול שנקבע בין סיקים לטיבט בהסכם שורד עד היום, כחלק מגבול הודו–סין. עם זאת, אמנה זו גרמה למחלקות בין סין, הודו ובהוטן לגבי האזור דוקלם.
רקע
חברת הודו המזרחית הבריטית רצה לקיים יחסי מסחר עם טיבט, ומאוחר יותר עם סין, בעיקר בטקסטיל, טבק, תבואה, כלי עבודה ותה.
האמנה הכירה במדינת חסות בריטית מעל סיקים והכירה בגבול טיבט–סיקים. יש הטוענים כי סין ניהלה משא ומתן, ללא התייעצות עם טיבט, שהתנגדה לאמנה. בשל חוסר היכולת של סין לקיים את ההסכם, האימפריה הבריטית כבשה את טיבט ב-1904. יש הטוענים כי האמנה חשפה את ה-"אימפוטנציה" הסינית בטיבט.
אחרי חתימת האמנה
סעיף נוסף הוסף לאמנה המקורית בדצמבר 1893, שאיפשר להקים עמדת סחר בריטית ביאטונג, טיבט וכן קבע תקנות הנוגעות למרעה ולתקשורת.
אמנת להסה מ-1904 קבעה כי "ממשלת טיבט מתחייבת לכבד את האמנה האנגלו-סינית משנת 1890 ולהכיר בגבול בין סיקים לטיבט, כהגדרתו בסעיף I של האמנה האמורה, ולהקים מעברי גבול בהתאם".
פולה (קבוצה אתנית)
פולה (בפולה: Fulɓe; באנגלית: Fula people), הידועים גם כפולאני (Fulani), או כפולבה (Fulɓe), הם בני קבוצה אתנית אפריקאית, שאוכלוסייתה מונה כ-35–45 מיליון נפשות. הפולה היא אחת הקבוצות הגדולות והפזורות ביותר בסאהל ובמערב אפריקה.
האמונה הרווחת היא שמוצאם של בני הפולה נעוץ בשלוש קבוצות אתניות: אנשי צפון אפריקה, מהגרים מהמזרח התיכון, וכן קבוצות אתניות ממערב אפריקה. הסברה היא, שהשילוב בין שְלוש הקבוצות הללו יצר במרוצת הדורות את אותה קבוצה המכונה בימינו פולה. הגורם המאחד את בני הפולה כקבוצה אתנית הוא שפת הפולה (Fula language), וכן המורשת התרבותית וההיסטורית במערב אפריקה לרבות האמונה בדת האסלאם ובעקבותיה המאמצים של רבים מבני הקבוצה להפיץ את האמונה המוסלמית במחוז סאהל ובמערב אפריקה.
לכשליש מבני הפולה, 7–8 מיליון תושבים, אורח חיים המאפיין חיי רועים וכפר. הם מהווים את אחת מקהילות הנוודים הגדולה בעולם. מרבית בני הפולה הם נוודים למחצה, ביניהם קיימים גם איכרים, אומנים, סוחרים ואצולה.
בני הפולה פזורים במדינות רבות, בהן מערב אפריקה והחלקים הצפוניים של מרכז אפריקה, צ'אד, סודאן ומחוזות ליד הים האדום, כאשר מרביתם חיים בניגריה.
שמות נוספים
בשפות אחרות נעשה שימוש בשמות רבים (ואיותם) שמייחסים לפולבה. פולאני (Fulani) באנגלית נלקח משפת ההאוסה. פולה (Fula) מגיע מהשפות המנדניות ונעשה בו שימוש גם באנגלית. לעיתים הוא מאוית כ-Fulah או Fullah. גם Fula וגם Fulani נפוצים בשפה האנגלית ובאפריקה. הצרפתים אימצו את הביטוי Pël מהשפה הוולופית (Wolof) שמאוית גם Peul ,Peulh, או Peuhl. הביטוי פולבה (Fulɓe) שמתייחס למילה ברבים, וביחיד פולו (Pullo), קיבל את הצורה האנגלית פולבה (Fulbe), שבו חלק משתמשים. בפורטוגזית משתמשים במושגים Fula או Futafula. המושגים Fallata ,Fallatah או Fellata הם במקור מקאנורי, ולעיתים מהווים מילים נרדפות שאיתן מכנים בסודאן את בני הפולה.
פיזור גאוגרפי
אנשי הפולה מפוזרים מאוד ברחבי סאהל מהחוף האטלנטי ועד הים האדום, בעיקר במערב אפריקה. הם נוכחים במדינות מאוריטניה, גאנה, סנגל, גינאה, גמביה, מאלי, ניגריה, סיירה לאון, בנין, בורקינה פאסו, גינאה ביסאו, קמרון, חוף השנהב, ניז'ר, צ'אד, טוגו, דרום סודאן, רפובליקת מרכז אפריקה, ליבריה, ובחלק הכי מזרחי בסודאן ומצרים. חוץ מגינאה, סנגל, מאלי, בורקינה פאסו וניז'ר, שם הם מהווים את הקבוצה האתנית הגדולה ביותר. בשאר המדינות הם מהווים או מיעוט אתני או קבוצה אתנית מרכזית.
בנוסף, הרבה מבני הפולה דוברים את השפות של המדינות בהן הם חיים, מה שהופך אותם מטבעם לדוברי שתיים או אפילו שלוש שפות. האוסה, במברה, וולוף וערבית הן דוגמאות לשפות הללו.
ריכוזים גבוהים של הפולה קיימים באזורים ההררים של Fouta Djallon במרכז גינאה ודרומית לתוך האזורים הצפוניים ביותר של סיירה לאון; בסוואנות של פוטו טורו (Futa Tooro), סנגל ודרום מאוריטניה; בלב מאסינה; (macina) בשפך הנהרות בניז'ר; סביב מרכז מאלי; ובעיקר במחוזות מסביב למופטי (Mopti) והניורו דו סהאל (Nioro Du Sahel ) במחוז קאייאס (Kayes); באזו בורגו בבנין, טוגו ומערב-מרכז ניגריה; בחלקים הצפוניים של בורקינה פאסו ; במחוזות סנו (Seno) וואדאלאן (Wadalan) וסואום (Soum); ובאזורים שמיושבים על ידי סוקוטו קאליפאטה (Sokoto Cliphate) שכוללים את דרום ניז'ר וצפון ניגריה.
אזור זה ידוע בשם פומבינה (Fombina) שמשמעותו הישירה היא "הדרום" באדמאוואה פולפולדה (Adamawa Fulfulde), מפני שהוא מייצג את האזורים הדרומיים והמזרחיים ביותר אליהם מגיעה השליטה ההגמונית של הפולה במערב אפריקה. באזור זה שפתם היא השפה המקומית והשפה בה מתקשרות תרבויות שונות.
מזרחית יותר באותו האזור, הקהילות הפולאניות נעשות נוודיות באופן ניכר, ומתקיימות במערכות חברתיות מאורגנות פחות. אזורים אלה שייכים למחוז צ'ארי-באגוירמי (Chari-Baguirmi) והנהרות שבו, בצא'ד וברפובליקת מרכז אפריקה, אזורי קוואדדי (Quaddai) ההרריים של מזרח צ'אד, האזורים מסביב לקורדופן (Kordofan), דרפור (Darfur) והנילוס הכחול, סנאר, מחוזות קאסאלה (Kassala), ובנוסף עיר הנמל פורט סודאן שבים האדום.
בדרכם הלוך או חזור מהעלייה לרגל למכה בערב הסעודית, הפולה התיישבו באזורים רבים של מזרח סודאן וכיום מייצגים קהילה מובהקת שכוללת מעל ל-2 מיליון אנשים שנחשבים לפלאטה (Fellata).
תחילה, סביבת המגורים שלהם במערב אפריקה הייתה בסביבת הגבול עם מאלי של היום, סנגל ומאוריטניה. כיום, אחרי מאות רבות של הגירות הדרגתיות וכיבושי שטחים, הם התפשטו בכל רחבי מרכז ומערב אפריקה.
אנשי הפולה תופסים שטח גאוגרפי רחב שנפרש ממזרח למערב, דרומית למדבר סהרה וצפונית ליערות הגשם ולביצות החוף.
לפי הערכה ישנם כ־20–25 מיליון אנשי פולאני. הם מתחלקים לשלושה סוגים עיקריים בהתבסס על דפוסי ההתיישבות שלהם: הנוודים, הנוודים למחצה ומתיישבים-עירונים. הנוודים שבהם נעים ממקום למקום יחד עם המרעה שלהם לכל אורך השנה. הם אינם נוטים להישאר במקום אחד זמן רב (לא יותר מ-2–4 חודשים בכל פעם).
הנוודים למחצה משתייכים בחלקם למשפחות הפולבה שמתיישבות באופן זמני בעונות מסוימות של השנה, ובחלקם למשפחות פולבה שחיות מצד אחד אורח חיים נוודי, שכן בבעלותן משק חי, ומצד אחר אורח חיים עירוני, שכן הן לא נודדות הרחק מנחלתן.
בני הפולה העירונים ויתרו על חיי הנוודות לחלוטין לטובת החיים העירוניים. תהליכי התיישבות, ריכוז וכיבושים צבאיים הובילו לקיומן של קהילות מאורגנות ויציבות של פולאני. קהילות אלה משתנות בגודלן בהתאם לגודל ההתיישבות.
לרוב, פולבה השייכים לאותה תת-קבוצה, נוטים להתאחד בתרבות, מנהגים ודיאלקט. תת-קבוצות של פולבה מהמזרח לרוב יהיו דומות יותר אחת לשנייה מאשר לתת-קבוצות אחרות, ואותו הדבר חל גם על רוב הקבוצות המערביות. תת-קבוצות הפולבה שחיות במרכז מושפעות הן מתרבות המזרח והן מתרבות המערב. למשל, פולבה של המאסינה (Massina) חולקים דמיון עם בני הפולבה של ניגריה/קמרון (מזרח), הן בדיאלקט והן בתרבות (למשל, שתי הקהילות מסיימות משפטי שאלה עם "na?"). בניגוד אליהם, בני הפולבה מסנגל/גינאה (מערב) לא נוטים לסיים כך את משפטי השאלה. השוני הניכר ביותר הוא בין הקהילות המערביות למזרחיות. עם זאת, באופן כללי לכולם תרבות זהה עם שינויים לא קטנים.
היסטוריה
ישנן הרבה תאוריות בנוגע למוצאם של אנשי הפולה. הם נחשבים לצפון אפריקאים וערבים במוצאם, לפחות באופן חלקי. הם ידועים בתור אחת משְלוש הקבוצות האתניות בעלות השורשים ה"לבנים" במערב אפריקה, והם מאופיינים במראה חיצוני וגוון בהיר יותר משל רוב האפריקאים.
האתניות של הפולאני על סמך מוצא גנטי ככל הנראה החלה מאינטראקציות בין קהילות מערב אפריקאיות וצפון אפריקאיות כגון ברברים או מצרים. מוצאם המערב אפריקאי כנראה הגיע מהאזור שליד נהר סנגל. מוצאם מצביע על תערובת של אנשים מצפון אפריקה, מערב אפריקה וערבים.
אנשי הפולאני היו חלק משושלות שולטות רבות בעיקר בסאהל ובמערב אפריקה. ספקולציות בנוגע למוצאם התחילו עוד בעידן הקולוניאלי. בשנת 1902, אדמונד דן מורל (Edmund Dene More) ציין שה"אתיופים הלבנים", כך כונו על ידי פליניוס הזקן, החזיקו באימפריה ששליטיה היו לבנים והוקמה בידי מלך שהמילה "פולאני" הוצמדה לשמו.
היסטוריה מוקדמת
העדות הכי מוקדמת על תרבות פולאני הפרה-היסטורית היא ציורי האבן באזור טסילי נז'אר (Tassili n'Ajjer) שמתארים את חיי האנשים ב-6,000 שנה לפנה"ס. בדיקה מעמיקה של ציורי הקיר מצביעה על תכונות תרבותיות של בני הפולה באותו אזור כבר ב-4000 שנה לפנה"ס. ציורי האבן באזור זה באלג'יר הם המפורסמים ביותר מבין ציורי האבן בצפון אפריקה.
מומחים מאמינים שחלק מהאיורים מתארים טקסים שעדיין רלוונטיים לבני הפולה המודרניים. ההיסטוריון אמאדו האמפטה בא זיהה סצנה מתוך טקס "לוטורי", חגיגה של המוצא הימי של השור. סצנה זו נמצאה באתר טין טזריפט (Tin Tazarift). בנוסף, הוא זיהה רמז למיתוס על היד של הרועה הפולאני הראשון, קיקאלה (Kikala). בטין פלקי (Tin Felki), בא זיהה את הקשר בין תכשיט משושה מאבן קרנליאן לצלב אגאדס, קמע פוריות שנשים פולאניות עדיין משתמשות בו. בנוסף, בציורים יש פרטים התואמים לאלמנטים ממיתוסים פולאניים המשמשים בטקסי חניכה.
התיאור הגרפי של תחום החניכה של הפולאני כולל שמש מוקפת במעגל של ראשי פרות הנראים כמו ירחים בשלבים שונים בחודש בתחתית ודמויות של גברים ונשים. ניתן אפילו לזהות צמות ארוכות אצל הדמויות הנשיות. אף על פי שאין תאריכים מדויקים עבור הציורים הללו, הם ללא ספק קדמו בהרבה לתקופות ההיסטוריות בהן הפולאני זוהו לראשונה בסהרה המערבית.
התרבות הפולאנית המשיכה להתפתח ולגדול באזור צפון ניז'ר ונהרות סנגל. הפולאני היו רועי בקר ואיכרים שחלקו את אדמותיהם עם קבוצות שכנות אחרות, ביניהן הסונינקה (Soninke), שתרמו לצמיחתה של גאנה העתיקה. במהלך המאה ה-16 הפולאני התפתחו דרך שטחי המרעה של סאהל, שהשתרעו מסנגל של היום לסודאן. את ההתפשטות למזרח ולמערב הובילו קבוצות נוודים של רועי בקר, או בשמם פולבה לדה (Fulɓe ladde). הקבוצות שהחלו את ההתפשטות היו קטנות, אך במהרה הן החלו לגדול בעקבות זמינות של שטחי רעיה בסאהל ובאזורים שגבלו עם הדרום.
התרחבות חקלאית הובילה לפיצול הפולאני. הפרטים סווגו בחלקם לקבוצות החקלאים הנוודים ובחלקם לקבוצות הפולאני שהעדיפו לנטוש את מסורת הנדידה ולהתיישב בערים או בפולבה וורו (Fulɓe Wuro). הערים של הפולאני היו תוצאה ישירה של מורשת נוודים, ולרוב הוקמו בידי אנשים בודדים שבחרו להתיישב באזור מסוים מאשר להמשיך לנדוד.
אינטראקציה תרבותית זו התרחשה ככל הנראה בסנגל, שם הייתה קרבה מבחינת שפה בין אלו שהשתייכו לקבוצות האתניות טוקולאור, סרר וולוף שהיוו רוב. בסופו של דבר התרחש תהליך של אתנוג'נסיס (Ethnogenesis), תהליך היווצרותה של קבוצה אתנית, ונוצרה התרבות הפולאנית, השפה והאנשים, לפני ההתרחבות העתידית ברחבי מערב אפריקה. גרסה נוספת היא שהפולאנים במקור היו ברברים שחצו את סנגל על מנת לרעות במדבר פרלו דרומית לנהר סנגל. הם מצאו את עצמם מנותקים מקרובי משפחתם בגלל קהילות אחרות שהתיישבו באזור הפורה של עמק סנגל ואימצו בהדרגה את השפה של שכניהם החדשים. אחרי שהעדר שלהם גדל, הקבוצות הקטנות אולצו לעבור מזרחה ודרומה יותר, מה שהוביל לסדרת הגירות ברחבי מערב אפריקה, שממשיכות עד היום.
העדויות להגירת הפולאני ממערב למזרח סודאן כקבוצה אחת מאוד מקוטעות. דלפוסה (Delafosse), אחד החוקרים הראשונים של המנהגים והתרבות הפולאנית, העריך, תוך התבססות על סיפורים מפה לאוזן, שמהגרים פולאניים עזבו את פוטה טורו ואת מאסינה והחלו לנוע לכיוון המזרח בין המאה ה-11 למאה ה-14. במאה ה-15 נוצר זרם קבוע של מהגרים פולאניים לאדמת ההאוסה ויותר מאוחר גם לבורנו (Bornu). נוכחותם בבאגרימי תועדה כשנלחמו כבני בריתו של בירני בסיף (Birni Besif) כשהקים את מסניה, עיר בצ'אד, בתחילת המאה ה-16.
עד סוף המאה ה-18 ההתיישבויות הפולאניות היו פזורות לכל אורך עמק נהר בניו (Benue River) ובכל פלגיו. הן התפשטו מזרחה לכיוון גארואה וריי באובה (Rey Bouba) ודרומה לכיוון נהר פארו (Faro River), לרגלי ממבילה פלאטיו (Mambilla Plateau), רכס ההרים שבניגריה, עליו הן החלו לטפס בשנים שלאחר מכן. הריכוזים הגדולים ביותר של ההתיישבויות הפולאניות היו בגורין (Gurin), אזור צ'אמבה (Chamba), צ'בואה (Cheboa), טורואה (Turua) ובונדאנג (Bundang).
אלו שנקראים "בניו-פולאני" ("Benue-Fulani") הפחיתו את תדירות המעבר שלהם ממקום למקום. מספר השנים שהם נשארו במקום אחד היה תלוי בשני גורמים: תגובת המתיישבים הקודמים לנוכחותם ושביעות רצונם מהתנאים, למשל זמינות שטחי מרעה עבור העדר שלהם.
התיישבות ואסלאם
בני הפולה, בעלי מוצא ערבי וצפון אפריקאי, אימצו את האסלאם בשלב מוקדם. לפי דבריו של דייוויד לווינסון, אימוץ האסלאם גרם להם להרגיש "עליונות תרבותית ודתית" על הסובבים אותם, ואימוץ זה הפך לגבול אתני ברור בינם ובין קבוצות אתניות אפריקאיות אחרות בסאהל ומערב אפריקה.
הן הפולאני המיושבים והן הנוודים הפכו לישויות מלחמתיות ופוליטיות, חמושות בסוסים וציוד מלחמה מהצפון. המלחמות לא היו רק בין בני הפולה וקבוצות אתניות אחרות, אלא גם "מלחמות אחים" בין הפולאני הנוודים והעירוניים. היו מקרים בהם הפולאני שיתפו פעולה האחד עם השני, ומנגד, היו מקרים בהם מנהיגים פולאנים מוסלמים תקפו את הפולאני הנוודים בגלל היותם "כופרים".
השליטים של אימפריית סונגאי המירו את דתם לאסלאם סוני במאה ה-11, והיו פקטור מרכזי במסחר במזרח התיכון וצפון אפריקה. במאה ה-15 הלוחמים הפולאנים התגרו במדינת המסחר המערב אפריקאית ליד נהר ניגר אך הודפו. בשנת 1493, אסקיא מוחמד (Askia Muhammad) הנהיג את הפולאנים ממערב סודאן ועם הזמן הצליח להשתלט על רוב אימפריית סונגאי לשעבר. הוא הדיח את סוני בארו (Sonni Baru) שניסה להגן על האינטרסים של הנוודים. אסקיא מוחמד כבש את דרכי המסחר של הקרוונים במערב אפריקה, אך בנו, אסקיא מוסא, הדיח אותו במכה בשנת 1528.
הפולאנים, בהיותם קבוצת האנשים הראשונה במערב אפריקה שהמירו את דתם לאסלאם, הפכו לתומכים פעילים של התאולוגיה והאידאולוגיה האסלאמיות מתוך ערים מרכזיות כגון טימבוקטו שבמאלי. מאוחר יותר הם התפרסמו בתור הטורובה (Toroobe). אנשי הפולה עבדו בצמוד לאנשי דת ברברים וערביים מוסלמים וטוו את התפשטות האסלאם במערב אפריקה. מאמצים מלחמתיים מסוג זה עזרו להם להשתלט על רוב מחוז סאהל במערב אפריקה במהלך ימי הביניים ובתקופה שקדמה לקולוניזציה. הם נתפסו לא רק בתור קבוצה דתית אלא גם בתור כוח פוליטי וכלכלי.
עלייה לשלטון במערב אפריקה
פוטה טורו הוקמה בשנות ה-1500, על ידי שושלת דניאנקה (Denianke) שהייתה מורכבת מכוחות של בני הפולאני והמנדינקה.
חשיבותם של בני הפולה לשלטון זה התפרסמה בתור אמפריית פולו הגדול (אנ'). הפולאני ביצעו פשיטות אלימות על דרכי המסחר שהפריעו לפעילותם התקינה. פשיטות אלו היו הסיבה המרכזית לפריחה הכלכלית של ממלכות אפריקאיות ותיקות יותר, מה שהוביל לעלייתן.
פוטה בונדו, שלעיתים נקראת גם בונדו, הממוקמת במפגש נהרות סנגל ופאלמה (Falémé), הפכה מרכז לעלייתה של אימפריית פולה בהיקפה של כל מערב אפריקה במאה ה-17. החל מהמאה ה-18 תכיפות הג'יהאדים גדלה, כמו אלו שהובילו איברהים סורי (Ibrahim Sori) וקאראמוקו אלי (Karamoko Ali) ב-1725. הפולאני הפכו לכוח הגמוני והיו דומיננטיים מבחינה פוליטית באזורים רבים. המחוז הנ"ל נבלע בתוך מלחמות תאוקרטיות, בהן השתתפו שושלות אסלאמיות רבות שחיפשו כוח ושליטה פוליטית. המרוקאים פלשו למערב סאהל מה שהוסיף למצב האנרכי. ייצור המזון צנח, והרעב השתלט על האזור באותה התקופה. הרעב השפיע לרעה על המצב הפוליטי והעלה את הטריגר לשליטת הצבא על הפעילות הכלכלית.
האימפריה הפולאנית התפצלה בקרב היורשים והתפתחה לאמירויות רבות במשך הזמן. הגרעין המרכזי של הכוח הפולאני היה בעמק נהרות סנגל, הרי פוטה ג'אלון (Fuuta Jallon), גינאה, מאסינה, ניז'ר, צפון ניגריה ומישור אדאמאוואה (Adamawa) בקמרון. בין המרכזים הגדולים הנ"ל היו ארגונים פוליטיים קטנים שנשלטו בידי הפולבה במרכז גורמה (Gourma) במאלי של היום ובצפון ומערב בורקינה פאסו (ג'לגוג'י (Jelgoji), בובולה (Boboola), דורי (Dori), ליפטאקו (Liptako)), צפון בנין (בורגו), סנגמביה (Sene-Gambia), צפון סנגל (בונדו), והחלקים הדרומיים והמערביים של ניז'ר של היום (דאלול בוסו (Dallol Bosso), בירני נקוני (Birni N'konni)).
האמירות של פוטה ג'אלון
האמירות של טימבו (Timbo) שבפוטה ג'אלון הייתה האמירות הפולאנית הראשונה במערב אפריקה. היא התפתחה במהלך המאה ה-18 כתוצאה ממרד של הפולבה האיסלאמיים כנגד הדיכוי בידי הפולי (Pulli) הפגאניים (הפולבה הלא אסלאמיים) והג'אלונקה (Jallonke) (מתיישבי מאנדה המקוריים של הפוטה ג'אלון). השליט (האמיר) הראשון לקח את השם אל-מאמי (Almaami) והתגורר בטימפו, ליד העיר מאמאו (Mamou) של היום. העיר הפכה לבירה הפוליטית של האמירות החדשה, והעיר הקדושה ובירת הדת הייתה פוגומבה (Fugumba). מועצת הזקנים של מדינת פוטה ג'אלון התבססה גם היא בפוגומבה ופעלה כבלם לכוחות של עלמאמי.
האמירות הייתה ממוקמת ברובה בגינאה של היום אבל כללה חלקים רבים של גינאה ביסאו, סנגל, וסיירה לאון גם כן. האמירות הייתה למעשה מדינה פדרלית שכללה 9 מחוזות: טימבו (Timbo), פוגומבאה (Fugumbaa), בואורייה (Ɓuuriya), קואין (Koyin), קולאדאה (Kollaaɗe), קאאבאלי (Keebaali), לאבה (Labe), פודה-חאג'י (Fode-Hajji) וטימבי (Timbi). לאחר הניצחון של הפולאנים המוסלמים, נאסר על בני קבוצות אתניות אחרות שהתנגדו לג'יהאד עד אותו הרגע להיות בעלי אדמות, מלבד פיסת אדמה קטנה שתאפשר להם לשרוד, והם הורדו לדרגת עבדים. פולי פולבה (Pulli Fulbe) הנוודים איבדו לחלוטין את חופש התנועה ולפיכך החלו להתיישב בהמוניהם. הג'אלונקה איבדו את מעמדם כאצילים והפכו לעבדים (maccube).
בעקבות סכסוכים בין פלגים של שושלת הסידיאנקה (Seediayanke) המלכותית (הסורייה (Soriya) והאלפאייה (Alphaya)), מאוחר יותר הוקמה שיטה לחילופי שלטון בין שני הפלגים. זה הוביל לסכסוך אזרחי כמעט קבוע, היות שאף אחד מהצדדים לא כיבד את המערכת שהחלישה את הכוח של המרכז הפוליטי.
אימפריית מאסינה
אמירות מאסינה, הקרויה גם דיינה (Diina) (שמשמעותה "דת" בשפה הפולאנית, ממקורות ערביים), הוקמה ב-1818 בידי הג'יהאד הפולאני שהונהג על ידי שקו אמאדו (Sheeku Aamadu). משתתפים נוספים במרד נגד ממלכת במברה/באמאנה של סגואו (Ségou) היו אנשי המקור של האמירות המאסינית בדלתא הפנימית של נהר ניז'ר. ממלכה זו הייתה כוח פוליטי ששלט במחוז מבחוץ. הג'יאהד התרחש בהשראת האירועים בצפון ניגריה, שם מלומד חשוב באותו הזמן, אוסמאן דן פודיו (Usman Dan Fodio), הקים אימפריה אסלאמית שבירתה הייתה סוקוטו.
במשך טווח זמן מסוים קבוצות הפולבה היו דומיננטיות בחלקים של הדלתא, מה שייצר היררכיה מסובכת שהחלה לפני גלי הכיבושים. עם זאת ולמרות הלוחמה ההרסנית שלהם, הם לא הצליחו לארגן כוח שיעמוד נגד ממלכת באמאנה. בשנת 1818 אאמאדו חאמאדי בוובו שהיה איש דת אסלאמי איחד את הפולבה תחת דגל האסלאם ולחם בקרב מנצח נגד באמאנה ובעלי בריתה. לאחר מכן הוא הקים את הממשל שלו בדלתא הפנימית ובאדמות היבשות הסמוכות לה ממערב וממזרח. אם לשפוט לפי העובדה שהארגון הפוליטי והכלכלי שלה עדיין באה לידי ביטוי בהווה בייצור החקלאי באזור הדלתא הפנימית, למדינה שהקים הייתה שליטה הדוקה על שטחי הליבה שלה. למרות הכוח והעובדה שהייתה נוכחת בכל מקום, ההגמוניה של האמירות הייתה תחת איום מתמיד. במהלך שלטונו של אמאדו אמאדו (Aamadu Aamadu) שהיה נכדו של שקו אמאדו, התנגדויות פנימיות החלישו את האמירות עד שהפכה לטרף קל לכוחות הפוטאנקה (Futanke), שבסופו של דבר הפילו את האמירות המאסינית בשנת 1862.
הפוטאנקה (Futanke) / אימפריית טוקולאור (Toucouleur)
אל-חאג' עומר טאל (El Hadj Umar Tall), המקים שלה, היה מהפכן אסלאמי שהגיע במקור מפוטה טורו על גדות נהר סנגל. זמן קצר אחרי שכוחותיו הביסו את אמירות מאסינה, הוא נהרג תוך כדי לחימה במורדים. לאחר מותו האמירות חולקה לשלוש מדינות, כל אחת מהן הונהגה בידי אחד מבניו. לשלוש המדינות היו ערי בירה בניאורו, סגאו ובאנדיאגרה. ההבדל המשמעותי ביותר היה בין האצולה (האנשים החופשיים) והלא חופשיים (Rimmaibe או Maccube).
האצולה כללה את המעמד השליט של אדונים פוליטיים ואנשי דת אסלאמיים, וכן את אוכלוסיות הרועים בני פולבה שסייעו להם לעלות לשלטון. ביחד הם יצרו קבוצת וסאלים לאליטה הפוליטית, ונחשבו לאצולה אף על פי שבפועל השפעתם הפוליטית הייתה מינימלית. האוכלוסיות הנכבשות הורדו לדרגת עבדים או משרתים ויותר עבדים נלקחו בשבי על מנת לספק את המכסה הנדרשת לתפקוד הכלכלה. בנוסף, היו קבוצות של משוררים, חצרנים ואמנים שתפסו את העמדות הפוליטיות והחברתיות הנמוכות יותר.
חליפות סוקוטו והאמירויות הרבות שלה
חליפות סוקוטו הייתה המורשת הגדולה והמוצלחת ביותר של הכוח הפולאני באפריקה המערבית. היא הייתה הגדולה והמאורגנת ביותר מבין מדינות הג'יהאד הפולאניות, וכן, היוותה אחת מהאימפריות הגדולות והחזקות במערב אפריקה לאורך כל המאה ה-19, עד שבשנת 1903 הובסה בידי כוחות הקולוניות האירופאים. חליפות סוקוטו כללה מספר אמירויות, הגדולה בהן הייתה אדאמאוואה והמאוכלסת ביותר הייתה אמירות קאנו. אמירויות נוספות היו אמירות גומבה (Gombe), אמירות גוואנדו (Gwandu), אמירות באוצ'י (Bauchi), אמירות קאטסינה (Katsina), אמירות זאזאו (Zazzau), אמירות חאדג'יה (Hadejia) ואמירות מורי (Muri).
הפולבה הגדירו היררכיה חברתית נוקשה תוך הקמת ההגמוניה שלהם. הם הטילו הגבלות על הפעילות הכלכלית והמסחרית, במטרה להבטיח זרימה מתמדת של הכנסות ממיסים וסחורות למערכת המדינית ולצבא היציב, בעיקר לפרשים. החופש של הרועים לנדוד עם עדריהם הוגבל על מנת לוודא תפקוד חלק של פעילויות ייצור אחרות כמו גידול דגנים, ובמקרה של מאסינה – פעילויות דיג.