cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טירת קוונל'יס
היסטוריה
בשנת 1242 הוקמה טירת אבן בדופן הצפוני של הרכס ובאותה תקופה נוסדה גם עיירת קוונל'יס הסמוכה. חיזוק הביצורים והקמת טירת האבן היו בתגובה לתהפוכות הכוח שנבעו בצפון ויילס לאחר מותו של ל'ואלין הגדול ב-1240, שהובילו את ראלף דה מורטימר (ראלף מורטימר השני) לבסס ולחזק את עמדתו לאורך הגבול. לאחר המערכה של הנרי השלישי בוויילס באוגוסט 1241 הורה מורטימר על בנו שישב בטירה לחזקה ולבצרה באבן כחלק מההתחזקות האנגלית באזורי הספר הוולשי. ב-1256 החלה התמרדות וולשית נרחבת תחת הנסיך ל'ואלין אפ גריפיד' שדחקה את מוקדי הכוח האנגליים מזרחה, ב-1260 קוונל'יס הייתה הטירה החזיתית ביותר לגבול החדש בין האדויות האנגליות לממלכת גוויניד' לאחר נפילתן של מספר טירות במהלך הקרבות.
בנובמבר 1262 כוח וולשי קטן הצליח לכבוש את הטירה מידי סגנו של רוג'ר מורטימר, הטירה הועלתה באש ונבזזה והודעה על נפילתה נשלחה לל'ואלין ומורטימר. אדונויות הספר גייסו צבא גדול תחת רוג'ר מורטימר שצעד לכבוש מחדש את הטירה ולשקם אותה, משהגיע לטירה צבאו של ל'ואלין הקיף אותו והחל מצור בן שלושה שבועות כנגד הטירה כשביצורייה הרוסים ולכוח המגן אספקה מועטה. תחת תנאים קשים אלו נכנע מורטימר ול'ואלין הרשה לצבאו לסגת מהטירה, לאחר מכן כוחותיו של ל'ואלין השלימו את הריסת ביצורי הטירה כדי לשלול מהאנגלים את העמדה האסטרטגית, ועזבו את המקום להמשך המערכה נגד האנגלים. בספטמבר 1267 חתמו ל'ואלין והנרי השלישי על הסכם מונטגומרי שהעניק לל'ואלין רשמית את תואר נסיך ויילס וביסס רשמית את נסיכות ויילס תחת הכתר האנגלי. אומנם קוונל'יס נותרה מחוץ לתחום ההשפעה הישירה של נסיכות ויילס, אך היא נחשבה בכל זאת לחלק מאזורים תחת שליטה וולשית עקיפה. מורטימר הורשה לחזור לאדמותיו ולבנות מחדש את הטירה, כל עוד הוא מכיר בשליטתו של ל'ואלין.
בשנים שלאחר ההסכם רוג'ר מורטימר שב לטירתו ושיפץ את ביצוריה באופן נרחב. בשלב זה הוא הקים מערך ביצורים נוסף ומשמעותי יותר בדופן הדרומית של הרכס, ל'ואלין שהרשה לאדוני הספר לחזור לאדמותיהם ולשקמם, ראה בביצורים החדשים מעשה לא חוקי ומתריס כנגד הסכם מונטגומרי. בשנת 1273 כתב ל'ואלין מכתב לאדוארד הראשון, הוא התלונן בין היתר על הביצורים החדשים ואיים לפעול בעצמו עם תנאי ההסכם לא ישמרו. שורה של מעשים דומים ואווירה של חוסר אמון בין הנסיכות הוולשית לכתר האנגלי ואדוני הספר, הובילו ב-1275 לכך של'ואלין הפסיק לשלם דמי חסות לכתר האנגלי, מה שהוביל את אנגליה למערכה נרחבת לכיבוש ויילס בין 1277 ל-1283 וביטול דה פקטו של נסיכות ויילס.
בשנת 1282 ר'וג'ר מורטימר נפטר והוחלף על ידי בנו אדמונד ברון מורטימר השני, ובשנת 1294 יורש העצר הוולשי מאדוג אפ ל'ואלין מרד יחד עם כוחות ולשים נאמנים כנגד השלטון האנגלי בוויילס, על פי מקורות התקופה קוונל'יס נכבשה במהלך המרד, אך ישנם חוקרים כיום המטילים בכך ספק. ב-1306 עברה הטירה לידי רוג'ר מורטימר, רוזן מארץ' הראשון שהוביל ב-1321 מרד כושל נגד אדוארד השני, מלך אנגליה, כתוצאה מכך אדמותיו כולל קוונל'יס נלקחו ממנו וההוא נכלא וברח לצרפת. ב-1326 חזר לאנגליה והצליח להפיל את המלך אדוארד והיה למלך דה פקטו לצד איזבלה מצרפת עד שהוצא להורג ב-1330 על ידי אדוארד השלישי וקוונל'יס נלקחה על ידו כעונש אך הוחזרה למשפחה שנה לאחר מכן.
בשנים 1356–1357 הטירה עברה שיפוץ נרחב, עם תחילת מרד אווין גלינדור ב-1400 קוונל'יס הייתה תחת שליטת הכתר האנגלי והוצב בה כוח מגן כנגד המערכה של הכוחות הוולשים. למרות שהטירה הייתה מוגנת היטב ועם אספקה מרובה, מכתב מ-1405 של רי'צרד, ברון גרי מקודנור הרביעי, ציין ששטחי אחוזת קוונל'יס נכבשו ונבזזו על ידי הכוחות הוולשים, אך לא ברור עם מדובר גם בטירה. אחרי המרד חשיבותה האסטרטגית של הטירה החלה לדעוך, ב-1425 עם מותו של אדמונד מורטימר, רוזן מארץ' החמישי, עברה הטירה לידי בן דודו ריצ'רד פלנטג'נט, דוכס יורק ששיקם את הטירה ומינה מושל מטעמו לניהול האחוזה המרוחקת. עלייתו לכס המלוכה של אדוארד הרביעי בנו של ריצ'רד, הפכה את הטירה והאדמות לבעלות הכתר, בשלב זה ככל הנראה כבר פסקה מלהיות בשימוש פעיל ומצבה הידרדר. ב-1493 הוגדרה כבר במצב חצי הרוס ובשטר מכירה משנת 1687 הוגדרה כבר במצב הריסות מוחלט.
עיירת קוונל'יס
במהלך המאה ה-13 נוסדה סמוך לטירה עיירה על ידי משפחת מורטימר ששלטה באזור, העיירה הייתה קשורה לטירה ושימשה אותה. בעקבות התפרצות של דבר הבלוטות במאה ה-14 וקשיים כלכליים משום הריחוק שלה ממרכזים עירוניים, העיירה ננטשה בהדרגה, למרות שבאופן רשמי נותר מעמדה העירוני עד למאה ה-19. כיום קוונל'יס היא עיירת רפאים, כאשר המבנה היחיד העומד על תילו היא כנסיית סנט מייקלס. הכנסייה משופצת ונמצאת המעמד שימור של בניין רשום מדרגה II.
קו 1 של הרכבת התחתית של ניו יורק
קו 1 או בשמו המלא קו מאסף ברודוויי–השדרה השביעית (באנגלית: Broadway–Seventh Avenue Local) הוא קו רכבת תחתית באגף A של הרכבת התחתית של ניו יורק סמל המסלול של הקו הוא בצבע אדום והוא אחד מארבעת הקווים שמרכיבים את אגף IRT במערכת הרכבת התחתית. הקו נקרא "קו מאסף" שכן הוא עוצר בכל התחנות במנהטן ומשלים את השירות של הקווים האחרים במחלקה.
היסטוריה
לאחר פיגועי 11 בספטמבר, היה צורך להעביר את הרכבות לתחנות הרכבת תחתית של ה-IRT בברודוויי-השדרה השביעית. מכיוון שהתחנות מתחת לאתר מרכז הסחר העולמי נפגעו קשות בהתמוטטות מגדלי התאומים. ושירות הקו נותב דרך מנהרת קלארק סטריט, רק ב־8 בספטמבר כאשר נבנתה תחנת מרכז הסחר העולמי החדש חזר הקו לנסוע דרך שם.
מסלול הקו
הקו יוצא מתחנת ואן קורטלנדט פארק שבשכונת קינגסברידג' הצפונית, נכנס למנהטן מצפון ומדלג על כל התחנות שבמערב הארלם. ברחוב ברודוויי הוא הופך למאסף ועוצר בכל התחנות שברחוב, גם ברחוב השדרה השביעית הוא ממשיך להיות מאסף ועובר גם דרך תחנת הרכבת התחתית כיכר טיימס/רחוב 42, הקו ממשיך לדרום מנהטן, חוצה אותה ומגיע עד למנהטן תחתית שם הוא גם עוצר בתחנת הרכבת התחתית מרכז הסחר העולמי החדש. מסלולו של הקו מסתיים בתחנת הרכבת התחתית דרום פרי שהיא התחנה הדרומית ביותר במנהטן.
רובין הודון
רובין הודון, ידוע בישראל גם כ"האודן" (באנגלית: Robin Hawdon, נולד ב-28 במרץ 1939 בניוקאסל-אפון-טיין, אנגליה) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע ומחזאי אנגלי.
ביוגרפיה
רובין נודע בשנות השישים כשחקן בסדרות טלוויזיה כמו ‘Compact’, ‘Flying Swan’, ‘Robin’s Nest’, וכן בסרטי קולנוע. שיחק, בין השאר גם בסיטקום ‘Chalk and Cheese’ לצדו של מייקל קרופורד. הקריירה הקולנועית שלו פרצה בעיקר הודות להשתתפותו בסרט "When Dinosaurs Ruled the Earth" (כשהדינוזאורים שלטו על כדור הארץ) שבו שיחק תפקיד של אדם קדמון. שיחק בהמשך בתיאטראות בלונדון ובפרובינציה תפקידים מרובים - מהמלט והנרי החמישי ועד הנרי היגינס. בשנים 1983–1986 שימש כמנהל התיאטרון המלכותי בבאת'. מאוחר יותר הקדיש עצמו יותר לכתיבת מחזות. יצירותיו הראשונות זכו בהצלחה מסחרית בתיאטרון המפסטד ובפסטיבלים לתיאטרון בזלצבורג ופסטיבל אדינבורו.
רובין הודון נשוי לשילה, פסיכותרפיסטית וסופרת, ולזוג שתי בנות. הוא מתגורר לסירוגין בבאת', בדרום צרפת ובאוסטרליה.
פילמוגרפיה מובחרת
"The Day the Earth Caught Fire" 1961
מירון ראובן
מירון ראובן (נולד ב-1961) הוא דיפלומט ישראלי המכהן משנת 2020 כקונסול ישראל בבוסטון.
ביוגרפיה
ראובן נולד בקייפטאון שבדרום אפריקה, ובשנת 1974 עלה לישראל. בשנת 1980 התגייס לצה"ל ושירת בחיל האוויר עד לשנת 1983. לאחר שירותו הצבאי למד דיפלומטיה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1988 הצטרף ראובן לשירות במשרד החוץ וכיהן בתפקידים שונים. תחילה עבד במחלקה לענייני אירופה במשרד ובמחלקת המידע. בשנים שלאחר מכן יצא לדרום אמריקה ועסק בתפקידם שונים בשגרירויות ישראל במקסיקו ובצ'ילה. בשנת 1997 שב לישראל והיה מנהל מחלקת יהדות התפוצות ומנהל המחלקה לענייני הפלסטינים. בין השנים 2000–2002 היה שגריר ישראל בפרגוואי ובין השנים 2002–2003 בבוליביה.
לאחר תקופה שהיה מנהל המחלקה לענייני אמריקה הלטינית והאיים הקריביים במשרד החוץ, מונה ראובן בשנת 2007 לשגריר ישראל בקולומביה. בספטמבר 2010 מונה לכהן כממלא מקום השגריר באומות המאוחדות. מינויו היה פשרה בין ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר החוץ אביגדור ליברמן שלא הגיעו להסכמה על זהות השגריר באו"ם. במרץ 2011 סיים את שירותו באו"ם.
בשנת 2015 מונה לתפקיד ראש הטקס במשרד החוץ.
באוגוסט 2020 מונה ראובן לתפקיד הקונסול הכללי בבוסטון.
חיים אישיים
ראובן גרוש ואב לשתי בנות.
ישיבת רש"י
ישיבת רש"י היא ישיבה גדולה חרדית לנוער מתמודד חרדי. הסניף המרכזי שלה ממוקם בירושלים בשכונת הבוכרים ולומדים בו כשלוש מאות וחמישים תלמידים. בראשות הישיבה מכהן מייסד הישיבה הרב חייקל מילצקי.
היסטוריה
עם גדילתו של הציבור החרדי התרחבה תופעת ה"נושרים" ולא היה לנושרים מקום המספק מסגרת תומכת ותנאים מקילים. בין הישיבות הוותיקות מסוג זה הן "שערי יושר" בראשות הרב משה גולדשטיין, רשת ישיבות "מבקשי השם" בראשות הרב נתן צבי קופולוביץ ,"דרך ה'" בראשות הרב ברוך צבי גרינבוים, וישיבת רש"י.
בסוף שנות ה-90 הכיר חייקל מילצקי, אז אברך צעיר בגילאי ה-30, מספר נערים נושרים ופתח עבורם מסגרת ישיבתית למספר שעות ביום ברחוב צפניה בירושלים סמוך למקום מגוריו, במבנה של ישיבה המיועדת לבחורים ממוצא צרפתי שנקראה ישיבת רש"י ונסגרה מספר שנים קודם לכן. עם השנים הישיבה גדלה והעתיקה את מקומה לרחוב ישא ברכה בירושלים.
לישיבת רש"י כמה סניפים. הסניף המרכזי הוא בירושלים, אליו מגיעים בחורים בשלב הראשוני על מנת לבחון את התאמתם. בסניף לומדים כ-120 תלמידים. סניפים נוספים ברחוב בליליוס בירושלים בעיר חדרה ובתפרח. הסניף במושב תפרח (המכונה גם: סניפרח) מתמקד בתמיכה טיפולית בראשות הרב אלעזר לוי, ומנוהל על ידי הרב משה רפול.
ראש הישיבה הרב מילצקי מוסר שיעורים בכל הסניפים. בישיבה מלמד גם אחיו, הרב ראובן מילצקי.
בדצמבר 2018 גייסה הישיבה בקמפיין מימון המונים כחמישה מיליון שקלים.
טענות על אלימות בישיבה
ב-17 בספטמבר 2021 פורסם תחקיר בעיתון הארץ הכולל עדויות אנונימיות של מספר בוגרים על "אלימות, השפלות תכופות ועיסוק נרחב במין" בין כותלי הישיבה. בתגובה לתחקיר הגיבו בישיבת רש"י כי "מטבע הדברים ומורכבות המקרים בהם מטפל צוות ישיבות רש"י, בודדים מתוך אלפי בני הנוער עשויים לצאת מרוצים פחות. והדברים המתוארים בכתבה מופרכים, משוללי יסוד ומנותקים בצורה קיצונית מהקשרם", כמו כן, מספר בוגרי הישיבה יצאו להגנתה וטענו שמדובר בשיטת חינוך שאולי לא מתאימה לכל אחד אך אינה כפי המשתמע בתחקיר. בנוסף, פורסם ב"הארץ" מאמר דעה שכלל עדות מאם לבוגר הישיבה בו היא מתארת את אופי הישיבה ומסבירה שישיבת רש"י מיועדת לנוער נושר במצבים מורכבים, ובשורה התחתונה ראש הישיבה מציל בני נוער רבים מהידרדרות לפשע.
יחסי סלובניה–ספרד
יחסי סלובניה–ספרד הם היחסים הבילטרליים והדיפלומטיים בין סלובניה וספרד. יחסי שתי המדינות הללו מוגדרים בעיקר על ידי חברותן בנאט"ו ובאיחוד האירופי.
יחסים דיפלומטיים
היחסים בין ספרד לסלובניה טובים. שתי המדינות חולקות אינטרסים ויעדים בקשר הרב-צדדי, בענייני הים התיכון בעניין הרחבת האיחוד האירופי למערב הבלקן ולטורקיה ובצורך להגביר את המאמצים לחידוש הדיאלוג עם רוסיה לגבי המשבר באוקראינה.
המאמצים של שגרירות ספרד בלובליאנה מתמקדים בהעצמת וגיוון היחסים בין המדינות. נשיאות ספרד במועצת האיחוד האירופי עזרה מאוד במחצית הראשונה של 2010, ובמיוחד בביקורו של שר החוץ והשיתוף פעולה חוסה מנואל גרסיה-מרגאיו בסלובניה ב-10 וב-11 במרץ 2014, הביקור הרמה הפקידותית הגבוהה ביותר מאז 2003, ולמעשה הביקור הכי בכיר מאז הצטרפות סלובניה לאיחוד האירופי בשנת 2004. הביקור הביא להחייאת היחסים הדו-צדדיים, כולל התחום הכלכלי והמסחרי. לביקור היו שלושה היבטים: רב-צדדי, עם השתתפות בסמינר האזורי השלישי של יוזמת הגישור ההיספנית-מרוקאית בים התיכון; דו צדדי: השר התקבל על ידי הרשויות הגבוהות ביותר במדינה, ביניהן ראש הממשלה, אלנקה ברטושק, נשיא האספה הלאומית, ינקו ובר, שר החוץ, קרל אריאבץ ושר הכלכלה, מטוד דרגוניה; וכלכלית, עם פגישת עסקים היספנית-סלובנית בראשות השר הספרדי ומקבילו הסלובני, בהשתתפות נציגי 7 חברות ספרדיות ו-32 חברות סלובניות.
ב-8 וב-9 ביוני 2015 ביקר אריאבץ, סגן ראש הממשלה ושר החוץ של סלובניה, באופן רשמי בספרד, שם נפגש שוב עם גרסיה-מרגאיו, עם סגנית ראש הממשלה, סוראיה סאנס דה סנטה מריה ועם נשיא הסנאט פיו גרסיה-אסקודרו. השר אריאבץ ניצל את ביקורו כדי לחנוך את קונסוליית הכבוד הסלובנית החדשה בסביליה.
מאז הפגישה במדריד של מזכיר המדינה לאיחוד האירופי, אינייגו מנדס דה ויגו, עם מקבילו הסלובני, איגור סנצ'ר, באוקטובר 2012, הוסדרו ההתייעצויות הדו-צדדיות שנתיות ברמת ה-DG.
יחסים כלכליים
בשנת 2014 היצוא הספרדי לסלובניה הסתכם ב-558 מיליון אירו (הנתונים נבדקו בדצמבר 2015). המדינה מייצגת את הלקוחה ה-54 בגודלה של ספרד.
בתקופת ינואר–אוקטובר 2015, היצוא הספרדי לסלובניה הגיע לשווי של 394 מיליון אירו, המהווה ירידה של 4% בהשוואה לתקופה המקבילה של 2014.
היחסים בתחום מכוניות, התחום המוביל ביצוא ספרד לסלובניה, מגיעים ל-131 מיליון אירו, שליש מהסך הכללי, ונותר בערך דומה בהשוואה לשנה הקודמת.
שיתוף פעולה
מאז 2006 ספרד תרמה לקרן הנאמנות הבינלאומית לפינוי מוקשים (ITF). בשנת 2011 המדינות תרמו 70,000 אירו, ששימשו לפרויקטים של פינוי חומרי נפץ בלבנון. בנובמבר 2015 שלחה ספרד ציוד הומניטרי לסלובניה כדי להכיל את המספר הרב של פליטים שהגיעו לשטחה.
קורטני גיבס
קורטני גיבס (באנגלית: Courtney Gibbs; נולדה ב-20 באוגוסט 1966) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית. מיס ארצות הברית לשנת 1988.
ביוגרפיה
גיבס נולדה בדאלאס, היא הוכתרה כמיס טקסס ארצות הברית לשנת 1988, בטקס שנערך באל פאסו באותה שנה היא הוכתרה גם כמיס ארצות הברית ובכך נהייתה לטקסנית הרביעית ברציפות שזוכה בתואר זה, במיס תבל עלתה לעשיריית הגמר וזאת לאחר שדורגה רביעית בתחרות המקדימה, תשיעית בשלה הראיונות, שמינית בבגדי הים ושישית בשמלות ערב.
ב-1989 גילמה את חברתו של לואיג'י בסדרת טלוויזיה המבוססת על משחקי הווידאו האחים סופר מריו, ב-1990 הופיעה כמוכרת בקומדיה הרומנטית "ג'ו נגד הוולקנו" עם מג ראיין וטום הנקס, ב-1991 שיחקה עורכת דין בפרק של אופרת הסבון ימי חיינו, בשנה זו שיחקה גם בסדרה של רשת פוקס "DEA", ב-1992 שיחקה בסרט הקומדיה "האמת העירומה" לצד לו פריגנו. כדוגמנית היא לקחה חלק בין היתר בפרסומת של חברת המזון "SlimFast".
מ-1991 ועד 1995 הייתה נשואה לשחקן טום אפלין, ב-1999 נישאה לאיש העסקים אוורט מוקארוי ולהם בן ובת.
מלחמת הכוכבים: כוחות הגורל
מלחמת הכוכבים: כוחות הגורל  (באנגלית: Star Wars Forces of Destiny) היא סדרת אנימציה מאת לוקאס פילם שמשודרת בערוץ ה-YouTube של חברת וולט דיסני.
הסדרה הוכרזה על ידי דיסני ב-12 באפריל 2017 בתור הרחבה לעולם מלחמת הכוכבים. קדימון מיוחד של הסדרה הוצג יומיים לאחר מכן באירוע Star Wars Celebration השנתי באורלנדו.
הסדרה היא אוסף פרקים קצרים שאורכם נע בין 2 ל-3 דקות, ומתרחשת בנקודות זמן שונות ביקום מלחמת הכוכבים. הסדרה מתמקדת בדמויות מהמין הנשי. פרק הבכורה הושק בשידור חי בערוץ דיסני ביוטיוב ב-3 ביולי 2017, וב-9 ביולי הערוץ החל לשדר את 7 הפרקים הנוספים בקצב של פרק אחד ליום. 8 פרקים נוספים של הסדרה עתידים להשתחרר בסתיו 2017.
זאת הפעם הראשונה שלוקאס פילם מפיקה סדרת אנימציה דו־ממדית מאז הסדרה "מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים" ששודרה ב-2003. לדברי ההפקה, כוחות הגורל נוצרה בפורמט של פרקים קצרים מאחר שהסגנון התאים יותר לדפוס הצפייה של ילדים ברשת.
מוצרים נוספים בזיכיון הסדרה
במעמד ההכרזה על הסדרה, לוקאס פילם הודיעה על השקת קו צעצועים מאת הסברו, וסדרת ספרי ילדים. הצעצועים יהוו סוג חדש של דמויות שהגדרתו נמצאת בין דמויות פעולה לבובות. כל צעצוע יהיה בגובה 28 סנטימטר ויציג דמות שונה מהסדרה. הם יושקו ב-1 באוגוסט 2017, ויכללו בין השאר גם את הדמויות לוק סקייווקר וקיילו רן.
סדרת ספרי הילדים הנושאת את שם הסדרה תהווה אדפטציה לפרקי הסדרה. שני ספרים עתידים לפרסום עד כה, בשם הרפתקאות נועזות: הספר הראשון יעסוק בפרקים על הדמויות סבין, ריי, ופאדמה. הספר השני יעסוק בפרקים על הדמויות ג'ין, אסוקה, וליאה.
דניס וורוננקוב
דניס ניקולאייביץ' וורוננקוב (ברוסית: Денис Николаевич Вороненков; 10 באפריל 1971 בניז'ני נובגורוד - 23 במרץ 2017 בקייב) היה פוליטיקאי רוסי שכיהן כחבר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית בין השנים 2011–2016. וורוננקוב היה חבר מפלגת איחוד בין השנים 2000–2003 וחבר המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית בשנים 2011 - 2016.
לאחר אי בחירתו לדומה הרוסית פעם נוספת בבחירות שנערכו בספטמבר 2016, עבר וורוננקוב לאוקראינה. שם נרצח ב-23 במרץ 2017 על ידי מתנקש.
ילדות ולימודים
וורוננקוב נולד בניז'ני נובגורוד שבשטחי הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית. בשל היותו בן לאיש צבא התקבל וורוננקוב לבית הספר הצבאי על שם המצביא הרוסי אלכסנדר סובורוב שבלנינגרד (כיום סנקט פטרבורג). לאחר שסיים את לימודיו ב-1988 הצטרף וורוננקוב לצבא הסובייטי. בשנת 1995 הוא השיג תואר קצונה באוניברסיטה הצבאית של משרד ההגנה של רוסיה. בשנת 1999, באקדמיית מוסקבה של משרד הפנים של רוסיה הוציא וורוננקוב את התזה שלו וקיבל את התואר דוקטור למשפטים. בשנת 2009, הוציא וורוננקוב את התזה השנייה שלו באקדמיית החוק של רוסיה במשרד המשפטים של רוסיה.
קריירה צבאית
וורוננקוב התקדם בסולם הדרגות הצבאי של כוחות היבשה הרוסיים עד לדרגה קולונל. בשנת 1995, הצטרף וורוננקוב למשרד התובע הצבאי של רוסיה כחוקר. בשנת 1999, כאשר עזב את הצבא למען הפוליטיקה כבר היה סגן התובע.
קריירה ציבורית
בשנת 2000, החל וורוננקוב לעבוד בדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית. בשנת 2001, החל לכהן כיועץ של בית המשפט העליון של רוסיה ולאחר מכן מונה להיות סגן ראש עיריית נריין-מאר וסגן מושל מחוז הניינץ. משנת 2004 ועד שנת 2007 עבד וורוננקוב למען השירות הפדרלי לשליטה בסמים של רוסיה. בשנת 2010 מונה וורוננקוב לתפקיד פרופסור חבר במכון לסחר, חוק וכלכלות בינלאומיות בסנקט פטרבורג, המשרה האחרונה שלו לפני שפצח בקריירה פוליטית.
קריירה פוליטית
בשנת 2011, נבחר וורוננקוב לדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית דרך המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית בבחירות הפרלמנטריות. כמחוקק הוא השתתף בהעברת חוקים שאסרו בעלות זרה של אמצעי תקשורת רוסיים, דבר שתואר כקיצוץ משמעותי בחופש העיתונות.
בהצבעה בדומה הממלכתית לסיפוח קרים הצביע וורוננקוב בעד הסיפוח. על כך חטף ביקורת מכלי תקשורת באוקראינה. למרות זאת, וורוננקוב טען שלא היה בדומה הממלכתית באותו היום. בשנת 2014, תמך וורוננקוב בעצמאותה של המדינה הפדרלית של נובורוסיה, דבר שהוסיף את הביקורת עליו מאוקראינה.
המעבר לאוקראינה
באוקטובר 2016 לאחר שפרש מהדומה הממלכתית הודיע וורוננקוב על כך שוויתר על האזרחות הרוסית שלו ועבר לאוקראינה. לאחר מכן, בחודש דצמבר קיבל וורוננקוב אזרחות אוקראינית. וורוננקוב הודיע שאין בכוונתו להיכנס לפוליטיקה האוקראינית. וורוננקוב הורחק מהמפלגה הקומוניסטית בסוף 2016.
לאחר המעבר לאוקראינה החל וורוננקוב לבקר בחריפות את נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין. בשנת 2017 בריאיון לרדיו אירופה החופשית הוא ביקר בחריפות את המעורבות הרוסית באוקראינה. הוא השווה בין רוסיה תחת ולדמיר פוטין לגרמניה הנאצית וכינה את הפלישה לקרים בלתי חוקית וטעות. עוד הוא תיאר את האווירה ברוסיה כפחד מוחלט.
לפני מותו, עמד וורוננקוב להגיש עדות בעניינו של ויקטור יאנוקוביץ' שהרשויות באוקראינה פתחו נגדו בחקירות שונות.
ההתנקשות בחייו
בסביבות השעה 11:25 בשעון קייב, וורוננקוב צעד בפינת הרחובות שדרות טאראס שבצ'נקו ורחוב פושקין, סמוך לבית מספר 7 בשדרות שבצ'נקו סמוך למלון פרמייר פאלאס והיה בדרכו עם מאבטחו לפגוש את איליה פנומאריוב, חבר פרלמנט לשעבר. באותה נקודה הוא נורה למוות ב-23 במרץ 2017 בידי מתנקש, איש המשמר הלאומי של אוקראינה לשעבר, פאבל פרשוב, שנורה על ידי מאבטחו של וורוננקוב ומת לאחר מכן על שולחן הניתוחים בבית החולים. ב-25 במרץ וורוננקוב נטמן בבית הקברות זוורינצקוי בקייב.
Strangers by Nature
Strangers by Nature (בעברית: זרים מטבעם) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית אדל, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, 30 (2021). השיר יצא לאור ב-19 בנובמבר 2021, על ידי חברות התקליטים מלטד סטון וקולומביה רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום.
השיר הגיע למקום התשיעי במצעד שירי הסטרימינג.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אדל ולודוויג גורנסון והופק על ידי גורנסון גם כן. "Strangers By Nature" הוא הומאז' לג'ודי גרלנד ונפתח בכך שאדל לוקחת פרחים לבית הקברות של ליבה. היא כתבה את השיר יחד עם לודוויג גורנסון, מלחין שוודי זוכה אוסקר שעבד על פסקול "הפנתר השחור" ועם צ'יילדיש גמבינו. הם עבדו על השיר אחרי שהיא צפתה בסרט הביוגרפי של גרלנד, "ג'ודי - מעבר לקשת", בכיכובה של רנה זלווגר; הם תהו למה אף אחד כבר לא כותב שירים כאלה. בריאיון שקיימה אדל עם בריטני ספנוס למגזין רולינג סטון בנובמבר 2021, חשפה שרשימת הרצועות של האלבום היא כמו שרשרת כרונולוגית של אירועים. השיר תואר כ"קצר" ו"גחמני".
הצלחה מסחרית
"Strangers By Nature" זכה להצלחה מסחרית ברחבי העולם ובעיקר בממלכה המאוחדת. הוא דורג במקום התשיעי במצעד שירי הסטרימינג של חברת המצעדים הרשמית, והפך לשיר השישי מ-30 שהצליח להיכנס לעשירייה הפותחת במצעד (כשבמקום העשירי מתחתיו, דורג השיר "Cry Your Heart Out" שהיה לשביעי מ-30 שהצליח לעשות זאת).
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-25 מיליון השמעות.
שרון ענבר
שרון ענבר (נולדה ב-26 באוגוסט 1983) היא שחקנית ישראלית.
קורות חייה
שרון ענבר נולדה בפילדלפיה, כשהוריה היו בשליחות להביא נוער יהודי לישראל במסגרת תנועת "מכבי צעיר". בהיותה בת שנה עלתה עם משפחתה לישראל וגדלה בהוד השרון. החליטה להיות שחקנית בגיל תשע לאחר שצפתה במחזמר "צלילי המוסיקה" וראתה את חני נחמיאס מוקפת בהמוני ילדים סביבה. מאז שרון ענבר הלכה לחוגי דרמה, בכיתה ט' למדה לנגן בסקסופון. למדה במגמת תיאטרון של תיכון הדרים. התאמנה מספר שנים בקפואירה והדריכה בכך ילדים. עשתה תואר ראשון במשחק באוניברסיטת תל אביב (2005-2002). בכיתתה למדו בין השאר שיר שגיא ויעל בדש. בתום לימודיה טיילה ענבר במשך שלושה חודשים בהודו ואחר-כך עברה לחצי שנה ללוס אנג'לס, שם עבדה בחברת הפקות. השתתפה בסדרה "האנה מונטנה" ובסרט "ג'ון טאקר מה זה גמור" ועברה סדנת משחק אצל אדם מרכוס.
ענבר הפיקה בפסטיבל "בראשית" והפיקה וניהלה את מתחם "פשוט העם" בפסטיבל בומבמלה. שיחקה בתפקיד אורח בסדרות "מעורב ירושלמי" ו"תיק סגור" בערוץ 10.
ב-2007 שיחקה ענבר בתפקיד יעל, נערה מתבגרת, בהצגה "עצירת פתע", למניעת שימוש בסמים ואלכוהול בקרב בני נוער. ההצגה היא מטעם משרד החינוך בשיתוף עם תיאטרון הנפש ובבימויו של דוד כהן לוי.
בשנים 2008–2012 שיחקה שרון ענבר בהצגה "בתיאבון" בתיאטרון הסימטה ובכנסים ברחבי ישראל, בבימויה של אפרת שטיינלאוף שיצרה אותו במשך שנה תוך אימפרוביזציות עם השחקנים. ההצגה עוסקת בהפרעות אכילה וענבר גילמה את דמותה של נערה הסובלת מאנורקסיה.
ב-2008 שיחקה שרון ענבר, בעונה החמישית של הסדרה "ראש גדול" בתפקיד ראשי. היא גילמה את דמותה של יהלומית, נערה בת 17 שמנסה להתקבל ללהקת הרוק "אקונומיקה" ומשחברי הלהקה אינם מוכנים לצרפה אליהם, היא מתחזה לבן בשם אריק.
ב-2009 שיחקה שרון ענבר בתפקיד מרכזי בסרט העצמאי באורך מלא "סוד קבור", בבימויים של אור ענבר ואדם רובסון. היא גילמה את דמותה של מכשפה שחיה ביער בתקופת השואה ובורחת מהנאצים.
ב-2011 שיחקה בתפקיד הראשי של נערה מתבגרת בהצגה "נו ציפור לשרוק" שהציגה בתיאטרון צוותא. לצידה משחקת אלינור קלוגר.
היא מופיעה בתפקיד סולנית וזמרת ליווי של להקת הרוק "אנרגיה חולנית". היא סקסופוניסטית ב"ג'יפי פופ", להקה של מוזיקת שנות השמונים.
השתתפה ב-2014 בפרסומת למותג "up" של אל על בבימוי קרן חכמה.
ענבר עברה קורס במאי-שחקן בהדרכת יבגני אריה, קורס משחק מול מצלמה בהדרכת אריק ודידי לובצקי, סדנת תסריטאות בהנחיית אסף ציפור סדנת משחק מול מצלמה בהנחיית שמי זרחין, רני בלייר וניר ברגמן וקורס דיבוב בהנחיית יפה גבאי. לומדת מצרית עתיקה ועל מצרים העתיקה באוניברסיטת תל אביב.
החל משנת 2016 עובדת בספארי רמת גן
חיים אישיים
באוגוסט 2022 ילדה את בנה הראשון.
קולנוע וטלוויזיה
קולנוע
טלוויזיה
פומפיוס פלקו
פומפיוס פלקו (בלטינית: Quintus Roscius Coelius Murena Silius Decianus Vibullius Pius Iulius Eurycles Herculanus Pompeius Falco) היה איש צבא רומאי ומשנת 105 עד 108 לספירה שימש כנציב יהודה ומפקד הלגיון העשירי פרטנסיס. בשנת 108 לספירה נתמנה לקונסול.
תולדות חייו
שמו מעיד על קשרי משפחה עם מרקוס רוסקיוס קואליוס שהיה קונסול בשנת 81. ייתכן שאמו השתייכה למשפחת הרוסקיים. מסלול ההתקדמות שלו נשמר המספר כתובות שונות. פלקו היה הקונסול הראשון במשפחתו תחילת הקריירה שלו אופיינית לבן מעמד הסנטורים. הוא מתחיל כדקמוויר, וממשיך כטריבון צבאי ביהודה בלגיון העשירי פרטנסיס. לאחר שירותו כטריבון צבאי נכנס פלקו לסנאט כקווסטור, ובשנת 97 כיהן כטריבון עממי. בזמן כהונתו כטריבון עממי פנה אל פליניוס הצעיר וביקש את עצתו אם לקחת חלק במשפטים בזמן כהונתו כטריבון. לאחר הטריבונאט עלה לדרגת פרייטור. בתפקידו הבא היה מפקד הלגיון החמישי מקדוניקה, וכמפקד הלגיון השתתף במלחמה הדאקית הראשונה וקיבל עיטור מידי טראיאנוס. פלקו כיהן כנציב ליקיה-פמפיליה במשך שנתיים (103–105). בשנת 105, בעקבות הצורך להחליף את יוליוס קוודראטוס באסוס, מונה פלקו לשמש כנציב יהודה ומפקד הלגיון העשירי פרטנסיס. המעבר של פלקו מפרובינקיה קיסרית-פריטורית אחת לשנייה מהווה תופעה יוצרת דופן. הנוהג היה לקבל את הקונסולאט לאחר קדנציה אחת כנציב של פרובינקיה קיסרית-פריטורית. ההיסטוריון רונלד סיים סיים סבר כי העברתו של פלקו מליקיה-פמפיליה ליהודה הייתה כרוכה במצב חירום בפרובינקיית יהודה, בין כתוצאה מתסיסה פנימית ובין כתוצאה מאיום חיצוני. פלקו צבר ניסיון צבאי ביהודה בזמן כהונתו כטריבון צבאי וכמו כן שירת כמפקד לגיון, לפיכך התאים לתפקיד של נציב יהודה.
אחד המכתבים שכתב פליניוס הצעיר לפומפיוס פלקו שייך לתקופת נציבותו של פלקו ביהודה. במכתב מבקש פליניוס מפלקו להעניק לבן חסותו תפקיד של טריבון צבאי. הבקשה מולאה בחלקה, בן החסות קורנליוס מיניקינוס מונה למפקד של הקוהורטה הדמשקאית-ארמנית הראשונה שהוצבה ביהודה. בזמן כהונתו כנציב יהודה קשר פלקו קשרים עם הקולוניה של ניאפוליס, כתוצאה מתרומות למפעלי בנייה. הקשרים נמשכו זמן רב לאחר עזיבתו את יהודה.
פומפיוס פלקו התמנה לקונסול בספטמבר שנת 108. סיים טען כי הוא קיבל את הקונסולאט בהיעדרו, בזמן שהותו ביהודה, שכן פלקו נזכר באחת הכתובות כקונסולרי מיד לאחר תפקידו ביהודה. אולם מהכתובות האחרות של פלקו אין ביסוס להנחה כי היה נציב יהודה כקונסולר. כמו כן הוא היה ברומא בשנת 108 השנה בא נזכר שמו ברשימת הקונסולים, ולכן אין סיבה להניח שהוא היה קונסול בזמן שירותו בפרובינקיית יהודה. לאחר שעזב את יהודה מונה פלקו כקונסול. לאחר הקונסולאט חל עיכוב בקידומו של פומפיוס פלקו, הנציבות קונסולרית הראשונה ניתנה לו רק בשנת 116 בפרובינקיה מואסיה התחתונה. תחת אדריאנוס הוא היה הנציב של הפרובינקיה הקיסרית-קונסולרית בריטניה משנת 118 ועד לשנת 122 פומפיוס פלקו נחשב למי שהצליח לדכא את המרד הבריטי ב-119, אם כי במחיר קשה, שכן הלגיון התשיעי היספנה הושמד. ב-122 ביקר הקיסר אדריאנוס בבריטניה לקדם את בניית ההחומה בגבול הצפון ואת תפקיד הנציב מסר אז אחר. אחרי שירותו בבריטניה הועבר פלקו לשרת בפרובינקיה סנטורית ומונה לפרו-קונסול של פרובינקיית אסיה בשנת 123/4, אך לא זכה לקונסולאט נוסף.
יהדות כף ורדה
יהדות כף ורדה היא הקהילה היהודית בכף ורדה, רפובליקה המורכבת מקבוצת איים באוקיינוס האטלנטי, כ-500 קילומטרים מערבית לאפריקה.
היסטוריה
היסטוריונים מסכימים שראשית האוכלוסייה היהודית של כף ורדה בתקופות האינקוויזיציה הספרדית והפורטוגזית עם הרדיפות של יהודים ספרדים ופורטוגזים שלעיתים קרובות נאלצו לכפור ביהדותם או להימלט ממולדתם, או שניהם. במהלך התקופה הקולוניאלית המוקדמת הייתה בכף ורדה הפורטוגזית אוכלוסייה של "לנסאדוס" (שפירושו "הזרוקים") המורכבת מאנוסים גולים ונוצרים חדשים.
כשיהודים הגיעו לראשונה לאי סנטיאגו הם מיד הוכנסו לגטו בבירת כף ורדה, פראיה. למרות מצב זה הם הצליחו להשפיע על התפתחותה של כף ורדה; הם עבדו כסוחרים ובמקרים בודדים כסוחרי עבדים עבור העולם החדש. הנוצרים החדשים הורשו לסחור כל עוד הם לא התחרו במונופולי המסחר הפורטוגלים. עד לשנת 1548 היהודים נשלחו על ידי ממשלת פורטוגל לאי סנטו אנטאו כאסירים וכגולים.
בשנת 1672, הוקם סניף של האינקוויזיציה הפורטוגזית בכף ורדה וכתוצאה ישירה הוחרמו מרכזי מסחר יהודיים. רבים מהנוצרים החדשים הסתירו את זהותם היהודית האמיתית עד לסוף המאה ה-17, כאשר דעכו רעיונות האינקוויזיציה והרדיפה הדתית.
זרם שני של יהודים הגיע לכף ורדה במאות התשע עשרה והעשרים ממרוקו וגיברלטר. היהודים ברחו מרדיפות ובחיפוש אחר הישגים מסחריים. רבים מיהודי מרוקו הגיעו מהערים טנג'יר, רבאט ומוגאדור, והחלו לעבוד בתעשיית הפחם או לסחור בעורות, והתיישבו במיוחד בבואה ויסטה ובמאיו. רבים מהמהגרים הללו היו רווקים והחלו להתחתן עם האוכלוסייה המקומית. קהילות יהודיות החלו לשגשג באיי סנטיאגו, סאו ויסנטה וסנטו אנטאו.
עם זאת, עד סוף המאה ה-20 מרבית הקהילה היהודית עזבה את כף ורדה למדינת ישראל או נטמעה במדינה הקתולית. נותרו ארבעה בתי קברות יהודיים באיי כף ורדה:
המאה ה-21
בשנת 1994 כוננו יחסי ישראל–כף ורדה. בשנת 1995 הוקמה "אגודת הידידות כף ורדה–ישראל" כדי להחיות את החיים היהודיים באיים. אולם לא נותרו במדינה יהודים ואין קהילה יהודית מאורגנת. אחד האנשים הבולטים בכף ורדה עם מוצא יהודי היה קרלוס אלברטו וואנון דה קרוואלו ויגה, ראש ממשלת הכף מ-1991 עד 2000, שהוא נכדם של מהגרים יהודים מגיברלטר.
כמה צאצאים של האוכלוסייה היהודית המוקדמת יותר יזמו פרויקט בשם "פרויקט המורשת היהודית של כף ורדה" שמטרתו העיקרית היא לשקם את בתי הקברות היהודיים באיים שונים וליצור ארכיון המפרט את אבותיהם היהודים של כף ורדה.
באפריל 2013 הודיע ​​ג'ון וואנון, חבר הנהלה של פרויקט המורשת היהודית, כי הקבוצה, בגיבוי כספי של מלך מרוקו, מתכננת לחנוך מחדש חלקת קבורה בפראיה. ממשלת מרוקו הייתה "מיטיבה גדולה, יחד עם מגוון תורמים יהודים ולא-יהודים אחרים, למאמצים לשמר ולשחזר את אתרי המורשת שלה", לפי נשיאת הארגון קרול קסטיאל השאיפה היא "לכבד את הזיכרון ולחקור את התרומות של המשפחות היהודיות הספרדיות הרבות שהיגרו לכף ורדה ממרוקו וגיברלטר באמצע המאה ה-19". פרויקט זה היה נושא למאמרים בהפורוורד: הוקרה להיסטוריה היהודית של כף ורדה (2009); השבוע היהודי בוושינגטון: שימור נישה יהודית שואפת לכבד את רוחות הרפאים של כף ורדה (2009); ודווח בסוכנות הטלגרפית היהודית: רשויות כף ורדה מקדמות את שימור היהודים (2010)
גביע ווינר בכדורסל 2021/2022
גביע ווינר בכדורסל לעונת 2021 היא התחרות ה-16 להיווסדו של מפעל גביע ווינר סל. כל קבוצות הליגה לקחו חלק בטורניר.
יחסי מקדוניה הצפונית–ספרד
יחסי מקדוניה הצפונית–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין מקדוניה הצפונית וספרד. שתי המדינות חברות במועצת אירופה ובנאט"ו. כמו כן צפון מקדוניה הצפונית היא מועמדת לצירוף לאיחוד האירופי וספרד היא חברה ב.
יחסים דיפלומטיים
כיום, ספרד אינה מנהלת שום מחלוקת עם מקדוניה הצפונית. ספרד תומכת בשאיפה להשתלבות אירו-אטלנטית של מקדוניה הצפונית. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-28 ביולי 1994. חגיגת 20 שנה לאירוע זה התקיימה באוקטובר 2014 בסקופיה.
ב-9 באפריל 1999 נסע שר החוץ אבל מטוטס למקדוניה כדי להציע תמיכה פוליטית וכלכלית והיצמדות ללא תנאי של ההנהלה הספרדית לממשלת מקדוניה הצפונית על קבלת פנים לאלפי פליטים אלבניים-קוסוברים, תוצאה של משבר קוסובו והפצצות נאט"ו שהחלו במרץ אותה שנה.
לרגל פסגת נאט"ו בוושינגטון די. סי. ב-25 באפריל 1999, ראש ממשלת ספרד, חוסה מריה אסנאר, התחייב בפני נשיא מקדוניה, קירו גליגורוב, להרחיב את הסיוע ההומניטרי הספרדי לסייע לפליטים מקוסובו.
יחסים כלכליים
מאז 2001, הסחר בין מקדוניה הצפונית לספרד התאפיין בגירעון משמעותי עבור ספרד, כאשר הכיסוי עמד בשנת 2010 על 49% בלבד. דפוס זה השתנה באופן משמעותי במהלך 2012, 2013 ו-2014, והראה שיעורי כיסוי חיוביים לספרד.
בשנת 2014, המוצרים העיקריים שיוצאו מספרד לצפון מקדוניה היו מוצרי בשר, בגדי נשים, מוצרי קרמיקה, מזון לבעלי חיים, רכיבים אלקטרוניים, מכוניות, טבק לא מעובד ובדים טכניים.
הפירמידה של יונס
מתחם הפירמידה של יונס (The Pyramid Complex of Unas) ממוקם בשדה הפירמידות בסקארה, ליד קהיר שבמצרים. הפירמידה נבנתה עבור הפרעה יונס, המלך התשיעי והאחרון של השושלת החמישית במאה ה-24 לפני הספירה. משמעו של שמה העתיק, נפר איסוט יונס (Nefer Isut Unas) הוא "יפים הם מקומותיו של יונס". במקור הפירמידה התנשאה לגובה של 43 מטרים, והייתה בעלת בסיס של 58 על 58 מטרים, אך כיום היא הרוסה לחלוטין.
יחסי מקדוניה הצפונית–ספרד
יחסים כלכליים
באותה שנה, המוצרים העיקריים המיובאים לספרד מצפון מקדוניה היו מוצרי פלדה, ציוד חשמלי (24.7% מהסך הכל) ואחריהם לבוש, הנעלה וטבק לא מעובד.
הפירמידה של יונס
חפירות
הפירמידה נחקרה על ידי לפסיוס ועל ידי פרינג, אך היה זה גסטון מספרו שלראשונה קיבל גישה לתוך הפירמידה ב-1881, שם הוא גילה כיתובים המעטרים את קירות חדרי הקבורה. כתבים אלו, יחד עם כתבים נוספים שנמצאו בפירמידות סמוכות, ידועים היום בתור כתבי פירמידות. יונס היה הפרעה הראשון שכלל רעיון זה, והוא זה שיצר את הרעיון שיחקקו מספר קסמים על קירות הקבר שלו, שמטרתם לעזור לפרעה במהלך מסעו דרך הדואט ואל החיים שאחרי המוות. רעיון זה היה נחשב כה מוצלח בעיני הפרעונים האחרים, עד כדי שהוא התפתח לכתבים בתוך ארונות קבורה בממלכה התיכונה ולאחר מכן לספר המתים מתחילת הממלכה החדשה ועד סוף תקופת מצרים התלמיית, כשכתבים חדשים החלו להופיע.
יחסי מקדוניה הצפונית–ספרד
יחסים כלכליים
על פי נתוני DataInvex, תזרימי ההשקעות בין שתי המדינות כמעט ואינם קיימים: ההשקעות הספרדיות בצפון מקדוניה היו −0.91, 0.12 ו-0.09 מיליון אירו בשנים 2009, 2010 ו-2011 בהתאמה. בשנת 2012 הם הגיעו ל-0.2 מיליון אירו. ההשקעות שנצברו מאז 1993 הן 157 מיליון אירו. DataInvex לא רשמה השקעות ממקדוניה הצפונית בספרד מאז 2009, אז הסתכמו ב-3 מיליון אירו.
שיתוף פעולה
ספרד העניקה למקדוניה הצפונית הלוואת FAD לבנייה הידרואלקטרית בשווי 4 מיליון אירו מהפיתוח של קרנות הסיוע.
הפירמידה של יונס
הפירמידה
בחדר הקבורה עצמו נמצאו שאריות של מומיה, הכוללות את הגולגולת, הזרוע הימנית והמותן, אך לא ברור האם הן שייכות ליונס או לא. ליד הפירמידה הראשית בכיוון צפון־מזרח, ישנם מסטבות שבהם קבורה בת זוגו של המלך.
יחסי מקדוניה הצפונית–ספרד
שיתוף פעולה
הקרן הספרדית לסיוע במילוי מטרות המילניום הקצתה 5 מיליון דולר למימון תוכנית האו"ם לקידום דיאלוג ושיתוף פעולה בין אתני במקדוניה הצפונית, המנוהלת באופן מקומי על ידי UNDP, אונסק"ו ויוניצ"ף.
הפירמידה של יונס
הפירמידה
הפירמידה נבנתה בסמוך לפירמידה של ג'וסר בסקארה. דרך המעבר המוגבהת ביניהם ארכה כ־750 מטרים והייתה בעל צורה ייחודית בגלל הוואדי הסמוך לה. חלק מחומרי הבנייה נלקחו ממתחם ג'וסר. הגג של המעבר היה מכוסה מלמעלה על מנת ליצור מנהרה סגורה, למעט חריץ ארוך שהאיר את הקירות שהיו מעוטרים בתבליטים.
יחסי מקדוניה הצפונית–ספרד
שיתוף פעולה
בדצמבר 2006, בחסות הקרן הבינלאומית והאיברית-אמריקאית למינהל ומדיניות ציבורית (FIIAAPP), נערך ביקור של מומחים ספרדיים שערכו סמינר בנושא ניהול קרנות קהילתיות. בין מאי 2010 לינואר 2012 פותח פרויקט שיתוף פעולה בענייני מיסים בין האיחוד האירופי למקדוניה הצפונית בהובלת ספרד. החל מפברואר 2011, התנהל פרויקט לאורך 18 חודשים לתמיכה בנציבות הציבור במקדוניה הצפונית עם רכז תושב ספרד. זה היה פרויקט משותף שהוצג על ידי משרדי נציב תלונות הציבור של ספרד וצרפת, בראשות ספרד. בדצמבר 2011 החל תאום פרנקו-ספרדי שני לחינוך מבוגרים, עם הנהגת צרפת.
החל מפברואר 2016, שני פרויקטים נמצאים בפיתוח. הראשון, שנועד לשפר את ממשל המיסים במקדוניה הצפונית והתחיל במהלך חודש פברואר 2015. השני, על שיפור איכות הסביבה, החל באפריל של אותה שנה. פרויקטים שלישיים ורביעיים עומדים להמריא בשנת 2016.
הפירמידה של יונס
הפירמידה
כיום מאמינים שבכתובות של כתבי הפירמידות בקבר של יונס ישנן גם מספר שורות הכתובות בניב שמי, שנכתב בכתב מצרי ומהווה את העדות הראשונה לשפה שמית כתובה.
ארבעה בעקבות החג
ארבעה בעקבות החג היא סדרת טלוויזיה ישראלית בת 8 פרקים ששודרה בשנים 2000 - 2001 בערוץ הילדים, ושמשודרת בשידורים חוזרים בזמן חגי ישראל.
התוכנית מספרת על ארבעה ילדים שמוצאים משחק ישן שסבם שיחק בילדותו. לפני כל חג ניתן לשחק במשחק, ובעזרתו למנוע את עצירת הזמן. לכל חג הוקדש פרק בסדרה.
תקציר העלילה
ארבעה נכדים מגלים משחק שסבם שיחק כשהיה צעיר, בעליית גג ביתו. במשחק ניתן לשחק ביום הקודם לכל חג, ותוצאתו תקבע את עתיד החג: אם החבורה מנצחת במשחק, הזמן ממשיך כרגיל והחג נכנס, ואם לא - הזמן עוצר והחג לא נכנס. בכל חג, על אחד מהילדים ללכת לטייל ברחבי הארץ, במקומות הקשורים לחג, ולאסוף שלושה חלקים (המרכיבים מעין כוכב דמוי מגן דוד תלת-ממדי) לפני שהזמן בשעון החול שנמצא בעליית הגג אוזל. בסוף המשחק, כשלילד כל שלושת החלקים, עליו לענות על שאלה הקשורה לחג. שאר הילדים שלא יצאו למסע נשארים בעליית הגג וצופים בילד שיצא דרך מסך הנמצא כחלק מהמשחק. הם יכולים לייעץ לו במהלך המשחק, אבל בשאלה הסופית אסור להם. בכל מקום בארץ שבו יש חלק על הילד למצוא את החלק ולאגור מידע לקראת השאלה. בעבר הוריהם של הילדים גם שיחקו במשחק, הפסידו והזמן עצר, ולכן הם לא מרשים לילדים לשחק במשחק. לעומתם, סבם מרשה להם לשחק במשחק ומחפה עליהם כשהוריהם חושדים.
פסו דומיניקני
פזו דומיניקני (בספרדית: Peso Dominicano) הוא שמו של המטבע של הרפובליקה הדומיניקנית מאז 2011.
הסמל שלו הוא "$", או "RD$" כאשר משמש בהבחנה מפזו אחרים (או דולרים). כל פסו מחולק ל-100 סנטבוס ("סנט"), עבורם משתמשים בסמל ¢.
למעט הדולר האמריקאי, זהו המטבע היחיד המהווה הילך חוקי ברפובליקה הדומיניקנית עבור כל העסקאות הכספיות, בין אם ציבוריות או פרטיות.
לפני 2011, פזו אורו (פסו זהב) היה השם הרשמי של המטבע של הרפובליקה הדומיניקנית.
מטבעות
מטבעות הוצגו לראשונה בשנת 1937 בערכים של 1, 5, 10, 25 סנטאבו ו-1⁄2 פזו עם מספר מוגבל של מטבעות של 1 פזו שהוטבעו לראשונה בשנת 1939. כל המטבעות נשאו את הסמל הלאומי בצד האחורי של המטבע, בעוד שכולם מלבד הסנטבו 1 נשאו על פני המטבע ראש של צ'יף אינדיאני אלגורי. מטבע ה-1 סנטבוס תיאר במקום זאת עץ דקל, שהיה סמל המפלגה הדומיניקנית השלטת. המטבעות היו כולם במשקל, קוטר והרכב זהים לאלה של מטבעות ארצות הברית של אותה תקופה.
שני ערכים הופיעו על מטבעות אלה, אחד ב-"centavos" או "pesos" ואחר ב-"גרמוס" כדי לייצג מערכת משקל כסף טרום-עשרונית ששימשה בעבר ברוב האזור.
בשנת 1963 הופחתה תכולת הכסף במטבעות 10, 25, 50 ו-1 פסו מ-0.900 טהור ל-0.650 טהור. לאחר 1963 הפזו אורו הפך למטבע פיאט (מטבע שאינו מגובה בסחורה כלשהי כגון זהב או כסף) ומתכות בסיסיות החליפו את מתכת הכסף בערכים הגבוהים יותר, כאשר ב-1967 מטבעות ה-10, ו-25 סנטאבו ו-1⁄2 פסו הוכנסו למחזור מחדש בנחושת-ניקל. מטבעות של פזו 1 הוטבעו כמטבע להנצחה בלבד במספרים קטנים..
בשנת 1976 הוצגה סדרת מטבעות חדשה, אשר עליה מופיע חואן פבלו דוארטה, ובשנת 1983 שוחררה סדרה נוספת המציגה דמויות חשובות נוספות מההיסטוריה הדומיניקנית, כולל האחיות מיראבאל. אותה הנפקה העלימה רשמית את ההתייחסות לערך "גרמוס" המיושן. בשנת 1989 שונתה תכולת המטבעות מנחושת-ניקל לפלדה מצופה ניקל. בשנת 1991, הוצגו מחדש מטבעות של 1 פסו עם 11 פאות העשויים מנחושת-אבץ, ואחריהם 5 פסו דו מתכתי ב-1997. מטבע החמישה פזוס הונפק לרגל אירוע הנצחה ליום השנה ה-50 של הבנק הלאומי. הן 10 פזו דו מתכת והן 25 פזו נחושת ניקל הוצגו בשנת 2005.
עקב האינפלציה, מטבעות מתחת לערך של 1 פזו נמצאים כעת בשימוש רק לעיתים רחוקות.
פסו אורו, 1947–2011
כאשר הפסו אורו הוצג לראשונה כמטבע מקומי בשנת 1937, לא נוצרו כסף נייר ושטרות ארצות הברית המשיכו להיות בשימוש, מכיוון שהדולר האמריקאי היה רשמית המטבע הלאומי.
רק בשנת 1947 הונפקו שטרות הפסו אורו הראשונים על ידי הבנק המרכזי בערכים של 1, 5, 10, 20, 50, 500 ו-1,000 אורוס, אם כי שני הערכם האחרונים (חמש מאות ואלף אורוס) היו בשימוש נדיר. למרות ששטרות ארצות הברית תמיד היו מקובלים בתמורה, הם הוצאו מהמחזור בהדרגה.
ב-1961 הונפקו שטרות בעלי ערך נמוך בערכים של 10, 25 ו-50 סנטבוס כדי לסייע בפיצוי על ערך הכסף במטבעות העולה על הערך הנקוב ועל המחסור במטבעות שנוצר.
לאחר פטירתו של רפאל טרוחיו, כל השטרות שנשאו את דמותו, ולאחר מכן הוסרו גם אזכורים לעיר הבירה סיודאד טרוחיו שחזרה לשמה הישן, סנטו דומינגו.
השטרות הנמצאים במחזור הם 50, 100, 200, 500, 1,000 ו-2,000 פזו אורוס. שטרות 10 ו-20 פסו הוחלפו במטבעות של 10 ו-25 פסו בהתאמה בשנת 2005.
בשנת 2010, הופץ שטר חדש של 20 פסו אורו פולימרי. מהדורות מוגבלות של שטרות 500 ו-2,000 פזו אורו הונפקו ב-1992 לרגל יום השנה ה-500 לגילוי אמריקה וחגיגות המילניום של שנת 2000, בהתאמה, אך נכון לשנת 2005 לא רבים מהם נותרו במחזור. שטר של 5,000 פזו נשקל בעבר אך לא הונפק בפועל. כל השטרות הנוכחיים נושאים את הביטוי, בתרגום מילולי מספרדית: "הצעת חוק זו היא בעלת העוצמה המשחררת לשמש כתשלום עבור כל ההתחייבויות הציבוריות או הפרטיות".
הקשר עם הדולר האמריקאי
הדולר האמריקאי משמש כמטבע רזרבה על ידי הבנק המרכזי של הרפובליקה הדומיניקנית. כמו כן, בהסכמת שני הצדדים, ניתן להשתמש גם בדולר אמריקאי וגם באירו בעסקאות פרטיות (זה חל בעיקר בפעילויות הקשורות לתיירות). הדבר היה נכון ביותר בתקופה האינפלציונית הדרסטית של 2003–2004.
כיום הדולר האמריקאי מקובל באופן נרחב ותיירים המבקרים ברפובליקה הדומיניקנית יכולים להשתמש בו כמטבע שני לתשלום עבור שירותים במדינה.
ב-2004 הפסו צנח באופן דרמטי; דולר אמריקאי בודד היה שווה כמעט פסו דומיניקני 60. באוגוסט 2020, רף 59 פסו דומיניקני לדולר ארצות הברית אחד נחצה שוב באופן זמני.
נכון ל-8 בפברואר 2023, 1 דולר ארצות הברית היה שווה בסביבות 56.30 פסו דומיניקני.
מדינות נוספות המשתמשות בפסו
הפסו היה מטבע ששימש בהיסטוריה את ספרד הקולוניאלית, ועל כן גם את הקולוניות שלה. מסיבה זו, גם כיום זהו שמו של המטבע במדינות רבות:
נקודת שוויון (סרט)
נקודת שוויון (באנגלית: The Equalizer) הוא סרט מתח פעולה אמריקאי משנת 2014 בבימויו של אנטואן פוקואה, המבוסס באופן רופף על סדרת הטלוויזיה משנות השמונים באותו שם (שזכתה לחידוש משנת 2020 בכיכובה של קווין לטיפה).
בסרט מככבים דנזל וושינגטון, מרטון צ'וקאש, קלואי גרייס מורץ, דייוויד הארבור, ביל פולמן ומליסה לאו. הסרט מתמקד בקצין לשעבר במודיעין ההגנה שחוזר באי רצון לפעולה כדי להגן על זונה בגיל העשרה מידי המאפיה הרוסית.
צילומי הסרט החלו ביוני 2013 במסצ'וסטס. זה היה הסרט הראשון שהופק בשיתוף פעולה בין Village Roadshow Pictures לחברת Sony Pictures מאז הסרט Saving Silverman משנת 2001. הסרט זכה בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו ב-7 בספטמבר 2014 ושוחרר לאקרנים ברחבי העולם ב-26 בספטמבר 2014.
הסרט זכה לביקורות מעורבות של מבקרים, ששיבחו את הסגנון הוויזואלי, המשחק, הפסקול ורצפי פעולה אך מתחו ביקורת על האלימות והעלילה. עם זאת, הסרט הפך להצלחה מסחרית עם הכנסות של מעל 192 מיליון דולר, לעומת תקציב של 73 מיליון דולר בלבד. סרט המשך שוחרר ב-20 ביולי 2018, כשוושינגטון, וונק ופוקואה ממשיכים לשתף פעולה.
עלילה
לילה אחד מאושפזת אלינה בעקבות מכות אכזריות של הסרסור שלה, סלאווי. לאחר ששמע על המכות, מק'קול מבקר בחדר בית החולים של אלינה ומשוחח עם חברתה, מנדי. מק'קול עוקב אחר סלאווי במשרדו ומציע לשלם 9,800 דולר עבור חירותה של אלינה. סלאבי מסרב, מבטל את מ'קקול כזקן וחסרת אונים. לאחר מכן מק'קול הורג את סלאווי וארבעה מאנשיו ביעילות קרבית מיומנת באמצעות שימוש בנשק של הגברים עצמם, חפצים שונים במשרד ובידיו החשופות.
בעקבות ההריגות, שולח בוס המאפיה הרוסי ולדימיר פושקין את גובה החובות שלו, טדי רנסן, כדי לאתר ולחסל את האשם. בינתיים, ראלף מושך את בקשת המאבטח שלו, כשהוא הולך לעבוד אצל אמו במסעדה המשפחתית. כשמתגלה למק'קול כי המסעדה הוצתה על ידי שוטרים מושחתים כמעשה סחיטה, הוא מתעמת ומכה את הקצינים, מאלץ אותם להחזיר את כל הכסף שהם סחטו ומאיים לפרסם את פשעיהם. לאחר מכן חוזר ראלף להום מארט ועובר את המבחן שלו והופך למאבטח בחנות.
בחקירת מעשי הרצח של אנשיו של פושקין, רנסן חוקר את חברתה של אלינה, מנדי, המספרת לו כי "גבר נחמד - גבר שחור" הגיע לבקר את אלינה בבית החולים. לאחר מכן נרצחת מנדי על ידי רנסן. שוד מזוין מתרחש בהום מארט, בו נגנבת טבעת של עמית לעבודה. לאחר שהטבעת מוחזרת באופן מסתורי, נראה מק'קול מנקה מזחלת עם מטלית מדממת ומחזיר אותה לחנות.
לאחר שמצא קטעי וידאו של מק'קול שנכנס לבניין בו התרחשה הריגתם של סלאווי ושל הגנגסטרים האחרים, רנסן מבקר את מק'קול בדירתו במסווה של קצין משטרה ובהמשך עושה שני ניסיונות לתפוס אותו. עם זאת, מק'קול בורח לאחר שהרג את אחד מאנשיו של רנסן והמם אחר.
לאחר מכן מבקר מק'קול חברה ותיקה מסוכנות הביון הצבאית סוזן פלאמר, שמשתמשת במשאבים שלה כדי לספק לו מידע על פושקין ועל פעולותיו. פלאמר מודיעה למק'קול כי שמו האמיתי של טדי רנסן הוא ניקולאי איטצ'נקו וכי הוא חבר לשעבר במשטרה החשאית הרוסית ובספצנאז.
מק'קול מכניע את פעולותיו נגד פושקין, מכניע את פרנק מאסטרס - שוטר מושחת העובד אצל פושקין - ומאלץ אותו לסייע לו להשיג גישה לאחת ממרכזי הלבנת ההון המקומיים של פושקין. בהגיעו לשם, מק'קול מחזיק את אחד מאנשיו של פושקין באיומי אקדח, מכניע את שותפיו ומורה למאסטרס להודיע למשטרה על הלבנת ההון. ממאסטרס מקול משיג התקן זיכרון עמוס מידע על פעילותו הבלתי חוקית של פושקין, שהוא שולח בדוא"ל ל-FBI. לאחר מכן מק'קול מתעמת עם איטצ'נקו במסעדה ומגלה שהוא מכיר את ההיסטוריה שלו ומתחייב להפיל את מפעל הפשיעה של פושקין. כשמק'קול הורס ספינת מכולות שפושקין נהג להבריח בה סחורות, פושקין מורה לאיטצ'נקו להרוג את מק'קול.
איטצ'נקו ואנשיו הולכים להום מארט ולוקחים את ראלף וכמה משותפיו האחרים של מק'קול כבני ערובה ומאיימים להרוג אותם אם הוא לא ייכנע. לאחר שהגיע להום מארט, מק'קול הורג את העוזרים של איטצ'נקו בזה אחר זה באמצעות מלכודות ממולאות שנבנו מפריטים בחנות; עם זאת, הוא נפצע בתהליך. לאחר מאבק בין מק'קול לאחד מאנשיו של איטצ'נקו, ראלף חוזר למשוך את מק'קול הפצוע מהחנות, אך נורה ברגלו בעצמו. לאחר שראלף נמלט, מק'קול מתעמת עם איטצ'נקו והורג אותו באקדח מסמר.
שלושה ימים לאחר מכן, מק'קול נוסע למוסקבה וגורם לפושקין לחשמל את עצמו. לאחר שובו לארצות הברית פונה אלינה בנימוס למק'קול מחוץ למכולת שכונתית. אלינה התאוששה מהפציעות שלה ומצאה עבודה חדשה. היא מודה למק'קול על שנתן לה הזדמנות שנייה. מק'קול מקבל השראה להמשיך להשתמש בכישוריו כדי לעזור לאנשים נזקקים ומפרסם פרסומת מקוונת על הסיוע שהוא יכול להעניק.
הפקה
ביוני 2010 הוכרז כי ראסל קרואו מנסה להביא למסכי הקולנוע עיבוד לסדרת הטלוויזיה The Equalizer, למסך הגדול בבימויו של פול האגיס, כשקרואו מגלם את רוברט מק'קול. הסדרה שודרה בטלוויזיה האמריקאית משנת 1985 עד 1989 וגוללה את סיפורו של איש מודיעין שמשתמש בכישוריו כדי לסייע לחפים מפשע.
הצילומים החלו ביוני 2013 ונערכו בסליסבורי, המילטון, צ'לסי, הרבריל ובוסטון, מסצ'וסטס.
ב-21 ביוני 2013 נשכר הארי גרגסון-וויליאמס להלחין את המוזיקה לסרט. Varese Sarabande הוציאה את אלבום הפסקול ב-23 בספטמבר 2014.
השיר "Guts Over Fear" של הראפר אמינם בהשתתפות סיה, בהפקת אמיל הייני, הושמע לראשונה בטריילרים לסרט. השיר מתנגן גם בכתוביות הסיום.
מדיה ביתית
הסרט שוחרר ב-Blu-ray ו-DVD ב-30 בדצמבר 2014. מאוחר יותר הוא שוחרר ב-Ultra HD Blu-ray ב-10 ביולי 2018, 10 ימים לפני שיצא הסרט השני בבתי הקולנוע בארצות הברית.
סרט המשך
ב-24 בפברואר 2014, שבעה חודשים לפני יציאת הסרט, הוכרז כי סוני מתכננים סרט המשך, כאשר ריצ'רד וונק יכתוב את התסריט. בתחילת אוקטובר 2014, פוקואה אמר בראיון כי יהיה סרט המשך רק אם הצופים ודנזל וושינגטון ירצו בכך. הוא טען שמק'קול הוא דמות מעניינת וכי ההמשך יכול לקבל טעם בינלאומי יותר. ב-22 באפריל 2015 הודיעה סוני כי יופק סרט המשך.
ביולי 2017, סרטי קולומביה הודיעה כי חלק מהצילומים יתקיימו באזור ברנט רוק במרשפילד, במהלך שבועיים בנובמבר 2017. נקודת שוויון 2 שוחרר בארצות הברית ב-20 ביולי 2018.
איה תעופה
איה תעופה (נוסדה בשנת 2005) היא חברת תעופה מסחרית ישראלית, ובית ספר לטיסה AyA-Aviators, בעלת רישיון הפעלה מבצעי רשות התעופה האזרחית, המתמחה בין השאר בצילומי אוויר, מיפוי, מדידה, ניסויי טיסה לתעשיות ביטחוניות ובטיסות לאנשי עסקים. החברה פועלת משדה התעופה הרצליה ומנמל התעופה בן-גוריון. החברה גם ידועה כחברה האזרחית ממנה יצאו מירב הטייסים האזרחיים אשר החלו לעבוד בחברות התעופה הגדולות כגון אל על, ארקיע, ישראייר וק.א.ל., ההערכה היא, כי כיום מועסקים בחברות אלה מעל ל-50 טייסים אשר צמחו באיה תעופה.
היסטוריה
החברה הוקמה על ידי הילה דגן ואסף יהלום בשנת 2005, על רקע חוסר במטוסים המסוגלים לביצוע טיסות מיפוי מיוחדות עבור גורמים ממשלתיים, ושמסוגלים לשאת פלטפורמות צילום מורכבות. בשנים הראשונות הפעילה החברה את המצלמה של המרכז למיפוי ישראל ושל גופים נוספים באמצעות מטוסיה. לצורך כך הותקנו במטוסי החברה חורים מיוחדים בבטן המטוסים בקוטר של עד 60 ס"מ, על מנת לבצע צילומים אנכיים לצרכים שונים, למפות, ולאורטופוטו.
בשנת 2011 קיבלה החברה רישיון הפעלה עצמאי, ומאז התפתחה לטיסות נוספות ולשווקים חדשים, טיסות פרטיות וטיסות ליעדים קרובים בארץ ולחו"ל כמוניות אוויר, שבהן מוזמן המטוס בדומה להזמנת מונית ספיישל.
איה תעופה מפעילה קווי טיסה לקפריסין ולאיי יוון ולחלק ממדינות ערב, וקו למנחת עין יהב. החברה מציעה בין השאר גם מטוסים קלים להשכרה. איה תעופה בעלת רישיון לניהול בית ספר לטיסה, אשר הוקם עם ידי נתנאל פרץ ובו מסמיכה מאות טייסים לסוגי הסמכות ורישיונות שונים תחת המותג AyA-Aviators
בנוסף מעניקה החברה שירותי הטסה בתחומים המשיקים באופיים לתחומי הפעילות העיקרית: נשיאת מצלמות החברה הממשלתית למיפוי; השכרת מטוסים לחברות ביטחוניות לטובת פיתוחי מוצר וניסוי טיסה; סוכני טיסות בטיסות פנים ארציות. בנוסף, הקימה החברה בשנת 2019 תחום נפרד תחת רישיון הפעלה ספציפי אווירונים קלים למיפוי לחקלאות, ממנחת ראשון לציון, רישיון הפעלה זה הוקם על ידי פרץ נתנאל.
החברה פועלת משדה התעופה הרצליה ומנתב"ג.
הנהלת החברה
כיום החברה בבעלות ובניהול עו"ד נתנאל (נתי) פרץ, המשמש כמנכ"ל ואשר משמש גם כיו"ר אגודת התעופה הכללית בישראל, ובעבר שימש כמנכ״ל בלשכת עורכי הדין בישראל; אסף יהלום, המשמש סמנכ"ל החברה וכקברניט בארקיע ודוד איזנברג, שלושתם טייסים מסחריים. בחברה מועסקים שמונה אנשי מנהלה ו-24 טייסים.
צי המטוסים
את הססנה 207 רכשה החברה בשנת 2013, ובשנת 2015 רכשה החברה את ה-PA31, מהזמרת קיילי מינוג.
הוטארו ימאגוצ'י
קריירת מועדונים
ימאגוצ'י גדל בסרסו אוסקה, ובשנת 2009 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה אז בליגה היפנית השנייה. בעונתו הראשונה בקבוצה העפיל ימאגוצ'י עם סרזו אוסאקה לליגת העל היפנית, ועם הזמן הפך לשחקן בכיר בקבוצה. עונת השיא של ימאגוצ'י הייתה 2013, אז סיימה אוסאקה במקום הרביעי וימאגוצ'י נכלל בנבחרת העונה של הליגה. בעונת 2014 נשרו ימאגוצ'י וסרזו אוסאקה חזרה לליגה היפנית השנייה, וימאגוצ'י נשאר במועדון עונה נוספת, בסיומה הצליח לשוב עם הקבוצה לליגה הבכירה.
בתחילת 2016 חתם ימאגוצ'י בהנובר 96 מהבונדסליגה, במטרה לסייע לה במאבקי התחתית בבונדסליגה. ימאגוצ'י ערך שש הופעות בקבוצה, ולא הצליח למנוע את נשירתה אל הבונדסליגה השנייה. לאחר חצי עונה בהאנובר, חזר ימאגוצ'י לסרזו אוסקה.
קריירה בינלאומית
בשנת 2010 זכה ימאגוצ'י עם נבחרת יפן בכדורגל עד גיל 21 במדליית זהב במשחקי אסיה. בשנת 2012 השתתף עם הנבחרת באולימפיאדת לונדון (2012), שם סיימה יפן במקום הרביעי, לאחר הפסד 2-0 לנבחרת קוריאה הדרומית בקרב על מדליית הארד. בשנת 2013 זכה עם נבחרת יפן באליפות מזרח אסיה, לאחר ניצחון 2-1 על נבחרת קוריאה הדרומית. בשנת 2014 השתתף ימאגוצ'י עם נבחרת יפן הבוגרת במונדיאל 2014, בו הודחה יפן בשלב הבתים. ימאגוצ'י פתח בהרכב בשני המשחקים הראשונים בשלב הבתים, בהם יפן הפסידה 2-1 לחוף השנהב וסיימה בתיקו 0-0 מול יוון, ונכנס כמחליף במשחק השלישי בו הפסידה יפן 4-1 לקולומביה.
תארים
עם נבחרת יפן:
תארים אישיים:
הדיוויזיה ה-44 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-44 של הצבא הבריטי (מחוזות הבית) היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
הקמת הדיוויזיה
הדיוויזיה הוקמה בשנת 1908 כחלק מהצבא הטריטוריאלי, ונועדה להחליף את הצבא הסדיר כאשר הוא היה במשימות מחוץ לבריטניה. הדיוויזיה כללה יחידות בעיקר מסארי, מידלסקס, סאסקס וקנט.
מלחמת העולם הראשונה
בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, ובספטמבר 1914 נשלחו יחידות הדיוויזיה להודו, על מנת לשחרר שם את חיילי הצבא הסדיר. למרות שהדיוויזיה לא פעלה כגוף אחד, היא הוגדרה בשנת 1915 כדיוויזיה ה-44 (מחוזות הבית ה-1). יחידות נוספות שגויסו נותרו בבריטניה כעתודה, והם הוגדרו כדיוויזיה ה-67 (מחוזות הבית ה-2). עם התגברות המלחמה נשלחו חלק מיחידות הדיוויזיה לחזית המסופוטמית, ויחידות נוספות השתתפו ב. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובשנת 1919 פורקה הדיוויזיה.