cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קנה הנשימה
המונח הלועזי טרכיאה (Trachea) מתייחס גם לצינורות המשמשים לנשימה אבל במערכת נשימה פשוטה יותר, למשל אצל חרקים.
ברבור (קבוצת כוכבים)
קבוצת הכוכבים הברבור (בלטינית: Cygnus; "ברבור") היא קבוצת כוכבים צפונית. אחת מ-48 קבוצות הכוכבים של תלמי וגם אחת מ-88 קבוצות הכוכבים המודרניות. בשל תבנית הכוכבים העיקריים בקבוצה קרויה לעיתים הצלב הצפוני בניגוד לצלב הדרומי.
דמות העוף שנתן את שמו לקבוצת הכוכבים מתפרשת על פני שביל החלב כשהיא עפה בכיוון דרום.
מאפיינים בולטים
בקבוצת הברבור כמה כוכבים בהירים:
דנב (α בברבור), כוכב זוהר מאוד, בולט, על אף ריחוקו מאיתנו (במרחק של כ־1,400 שנות אור מאיתנו). העל-ענק הלבן מהווה את זנב הברבור והקצה העליון של הצלב הצפוני, כמו גם אחד הקודקודים (יחד עם אלטאיר מקבוצת הכוכבים נשר ווגה מקבוצת הכוכבים נבל) של משולש הקיץ.
אלביראו (β בברבור), נמצא במקור של הברבור או בבסיס הצלב. זהו אחד הכוכבים הכפולים היפים ביותר בשמיים, כוכב זהוב שניתן להבדיל בקלות בינו לבין בן זוגו הכחול אפילו בעזרת טלסקופ קטן.
סאדר (γ בברבור), הוא על-ענק לבן-צהבהב במרכז צורת הצלב של הקבוצה. זהו למעשה הכוכב השני הכי בהיר בקבוצה.
הכוכבים ε בברבור (ג'יינה) ו-δ בברבור (פאוואריס) מציינים את הכנפיים המזרחית והמערבית בהתאמה של הברבור או את זרועות הצלב.
כוכב מעניין נוסף הוא 61 בברבור. כוכב זה הוא בעצם מערכת בת שני כוכבים שיש לה תנועה מרחבית מהירה במיוחד של כ-5 שניות קשת בשנה. מסיבה זו היה 61 בברבור לראשון שמרחקו ממערכת השמש נמדד באמצעות פרלקסה. מרחקו מאיתנו הוא 11.4 שנות אור, והוא בין הכוכבים הקרובים ביותר למערכת השמש.
הכוכב 16 בברבור B הוא מערכת שמש עם כוכב לכת שזוהה בוודאות ומסתו פי 1.5 ממסת צדק. זהו הכוכב המוכר הדומה ביותר למערכת השמש של כדור הארץ, אך אסטרונומים סבורים כי כוכבי הלכת של כוכב זה הם ענקי-גזים (בדומה לצדק ולשבתאי), ועל-כן לא סביר שיימצאו שם חיים. למערכת שמש זו כוכב תאום, הנקרא "16 בברבור A", וגדול יותר ממנו.
כוכב לכת חדש שעשוי לאפשר חיים, נחשף לציבור ביולי 2015 קרוי - Kepler-452b והוא גדול מכדור הארץ בכ-60%, מה שמעיד על מסה הגדולה בערך פי 5 מזו של כדור הארץ. Kepler 452b מקיף את הכוכב המרכזי במערכת השמש שלו, שהוא בעל מאפיינים הזהים לשמש שלנו אחת ל-386 ימים (לשם השוואה, כדור הארץ מקיף את השמש אחת ל-365 ימים) מה שמעיד על כך שהוא מצוי במרחק הדומה לזה של כדור הארץ מהשמש. מערכת השמש המרוחקת מצויה במרחק של 1400 שנות אור מהשמש בקבוצת ברבור.
בכוכב KIC 8462852 שנמצא בקבוצה התגלו על ידי טלסקופ החלל קפלר תנודות יוצאות דופן בבהירות, שלא ניתן להסביר בעזרת תופעה מוכרת למדע. הכוכב פורסם בתקשורת כ"כוכב החייזרים" מכיוון שקיימת אפשרות תאורטית שהשינויים נגרמים עקב מבנים מלאכותיים המסתירים את הכוכב. בהירות הכוכב היא 11.7, כך שלא ניתן לראותו בעין בלתי מזוינת.
קבוצת ברבור כוללת גם את גרם השמים ברבור X-1 המצוי ליד הכוכב השלישי בשורה הישרה של הכוכבים המהווים את הגוף הברבור עצם זה פולט קרני רנטגן בקצב של 1,000 פעמים בשנייה וחשוד בהיותו חור שחור הבולע חומר מכוכב סמוך.
בנוסף מכילה קבוצת הברבור מגוון של כוכבים משתנים, כולל V1057 בברבור וברבור V508.
גרמי שמים עמוקים
כמה צבירי כוכבים וערפיליות מצויים בקבוצת הכוכבים ברבור בשל מיקומה בשביל החלב. ערפילית הפליטה, הנקראת גם ערפילית צפון אמריקה מצויה מעט מזרחית לזנב. דמיונה ליבשת בולט בצילומים. 7000 NGC הנמצאת קרוב יחסית אליה, נקראת גם ערפילית השקנאי. שני צבירים פתוחים הנמצאים הקבוצה הם M29 העמום יחסית שנמצא במרכז הקבוצה ו-M39 שנמצא בקצה הצפון-מזרחי של הקבוצה וניתן לצפייה ללא ציוד עזר, כשתנאי הצפייה טובים. בקבוצה נמצאת גם גלקסיית הרדיו הראשונה שהתגלתה ברבור A, שהיא אחד ממקורות קרינת הרדיו החזקים ביותר בשמים.
היסטוריה ומיתולוגיה
ייתכן כי לקבוצת הכוכבים ברבור יחד עם קבוצות כוכבים אחרות במזל קשת (במיוחד נבל ונשר יחד עם קשת עצמו) יש חלק משמעותי בהיווצרות האגדה על הציפורים הסטימפאליות שהיוו את המטלה השישית של הרקולס.
במיתולוגיה הסינית, קבוצת הכוכבים ברבור היא גשר של עקעקים המופיע פעם בשנה ומחבר את האוהבים ניו לאנג וז'י נו.
מעניין לציין שאת קבוצת הכוכבים עיש המוזכרת בספר איוב (איוב לח, לב), מתרגם התרגום (תרגום זה מיוחס לתנא יונתן בן עוזיאל, או לרב יוסף האמורא): 'זגתא' בארמית, שתרגומו בעברית: תרנגולת. (אף האבן עזרא בחיבורו מ"ח צורות הגלגל, מזכיר את מזל התרנגולת, אך הוא מזכיר גם את מזל עיש = עש, כך שזה לא אותו מזל לדעתו).
עינב קטן-שמיד
עינב קטן-שמיד (נולדה ב-1977 בשם עינב קטן) היא חוקרת בתחום הפילוסופיה של המחול ומנהלת בית הספר למחול בסמינר הקיבוצים.
בתיאטרון
בשנת 1997 נרשמה קטן-שמיד ללימודי תיאטרון ומשחק ב"תיאטרון החדר". במסגרת הלימודים השתתפה בהצגת הדגמה של בית הספר "המעגל הפתוח - דם". לאחר סיום לימודיה המשיכה לעבוד בתיאטרון כמנהלת תכנים. בשנת 2003 החלה קטן-שמיד להשתתף בשיעורי הבוקר של להקת בת שבע, והמשיכה לרקוד גם במהלך לימודיה לתואר שני.
באקדמיה
ב-2002 סיימה בהצטיינות תואר ראשון בתוכנית הרב תחומית לאומנויות באוניברסיטת תל אביב, וב-2006 סיימה תואר שני בהצטיינות יתרה בהיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות באוניברסיטת תל אביב. את עבודת התזה שלה כתבה על ספרו של קפקא "הטירה" בהנחייתו של פרופסור משה צוקרמן. קטן-שמיד הגישה את המחקר מייד לאחר תום מלחמת לבנון השנייה, שלדבריה השפיעה על כתיבתה לאחר שחשה כי בתוך הקונפליקטים החברתיים, אין אף קול שביטא את קולה.
בשנת 2007 יצאה לשנת מחקר באוניברסיטת בוסטון, ולאחריה התארחה במשך סמסטר אחד במחלקה למחול של בית הספר הגבוה לאמנויות, ג'וליארד בניו יורק. את עבודת הדוקטורט שלה כתבה בזמן ששימשה כעמיתת מחקר באוניברסיטת הומבולט בברלין. נושא המחקר היה שפת התנועה של אוהד נהרין, והמחקר נכתב בהנחיה משותפת מתל אביב, ניו יורק וברלין. בעקבות הדוקטורט הוציאה את הספר Embodied Philosophy in Dance שהתפרסם בשנת 2016 ומכר למעלה מ-15,000 עותקים.
לאורך השנים שימשה קטן-שמיד כמרצה וכעוזרת מחקר והוראה בקורסים שונים במכללת שנקר, בית ברל ואוניברסיטת תל אביב. את הפוסט־דוקטורט שלה עשתה קטן-שמיד במעבדה הבין־תחומית "דימוי, ידע, עיצוב" (Gestaltung, Knowledge, Image) באוניברסיטת ברלין, ובמחקרה חיברה בין פילוסופיה, טכנולוגיה ומחול במציאות מדומה. במקביל לימדה מחקר פרקטי ותאורטי של תנועה במסגרות שונות, ביניהן התוכנית לתואר שני בכוריאוגרפיה בבית הספר הגבוה למחול עכשווי בברלין (HZT).
בהמשך, התחילה מחקר מקיף סביב עבודתן של שש כוריאוגרפיות ישראליות: יסמין גודר, ענת דניאלי, אילנית תדמור, דנה רוטנברג, דנה יהלומי ורננה רז. במסגרת המחקר יזמה קטן-שמידט בתקופת מגפת הקורונה סדרת שיחות מקוונות לקהל הרחב, בהן שוחחו היוצרות על הפעילות האומנותית שלהן בהקשר של מגע על הבמה, בסטודיו ובחיי היום יום. בספטמבר 2021 הפסיקה את המחקר עם כניסתה לתפקיד מנהלת בית הספר למחול בסמינר הקיבוצים במקומה של שלומית עפר.
חיים אישיים
קטן-שמיד הייתה נשואה בעבר לאמיר אוריין, המבוגר ממנה ב-34 שנים, שלימד אותה בתיאטרון החדר בסוף שנות ה-90. השניים נפרדו לאחר שבע שנות זוגיות.
ב-2016 נישאה לצלם והקולנוען הגרמני אלכסנדר שמיד, אותו הכירה בתקופת מגוריה בברלין. השניים מתגוררים ביפו.
עינב היא טבעונית. בילדותה עברה בהדרגה לתזונה צמחונית וכעבור כמה שנים עברה לתזונה טבעונית.
ג'ייקוב זומה
ג'ייקוב זומה (באנגלית: Jacob Gedleyihlekisa Zuma, נולד ב-12 באפריל 1942) הוא פוליטיקאי דרום אפריקאי, שכיהן כנשיא המדינה וראש מפלגת השלטון במדינה, הקונגרס הלאומי האפריקני (ANC).
זומה הוא אחד הפוליטיקאים השנויים ביותר במחלוקת בדרום אפריקה. הוא זכה לפופולריות עצומה בקרב ציבורים נרחבים, שראו בו מנהיג עממי בעל רקורד מרשים במאבק נגד האפרטהייד. עם זאת, רבים אחרים ואף חלק מאלה שהיו בעבר תומכיו, רואים בו סמל לסיאוב, פלילים, שחיתות שלטונית וסכנה לשלטון החוק. הוא הואשם בשנת 2007 בכתב אישום הכולל סעיפים של סחיטה, הלבנת הון והונאה. כתב אישום זה בוטל כעבור מספר חודשים מטעמים טכניים. זומה גם הואשם באונס והועמד למשפט בגין כך, אך זוכה מאישום זה ב-2006. קודם לנשיאותו כיהן כסגן-נשיא המדינה, אך פוטר מתפקידו זה בידי הנשיא תאבו מבקי עקב מעורבותו בפרשיות שחיתות.
בשנת 2009 הוביל את ה-ANC לניצחון בבחירות, וב-9 במאי החל לכהן כנשיאה של דרום אפריקה לאורך שתי קדנציות, עד להדחתו מראשות המפלגה בעקבות צבר של הסתבכויות בפרשיות שחיתות ואובדן התמיכה בו. ב-14 בפברואר 2018 הודיע על התפטרותו המיידית מתפקיד הנשיא, ותפקידו הועבר לסגנו סיריל רמפוזה.
נעורים ותחילת פעילות פוליטית
זומה נולד בארץ הזולו במזרח המדינה, במחוז הידוע כיום בשם קוואזולו-נטאל, לאב שוטר שנפטר בילדותו של זומה. הוא לא קיבל חינוך פורמלי, ובגיל צעיר החל בפעילות פוליטית. ב-1959 הצטרף ל-ANC - הקונגרס הלאומי האפריקני, אז תנועת התנגדות למשטר האפרטהייד. ב-1962 הפך חבר פעיל ב"חנית האומה" - הזרוע הצבאית של הארגון, שהחלה לפעול בעקבות הוצאת הקונגרס מחוץ לחוק ב-1960. ב-1963 נאסר בידי השלטונות ונידון ל-10 שנות מאסר, אותן ריצה ברובן איילנד לצידו של נלסון מנדלה.
לאחר שחרורו שב לפעילות פוליטית מחתרתית במחוז הולדתו. ב-1975 עזב את דרום אפריקה והמשיך בפעילותו הפוליטית מחוץ לגבולות המדינה, תחילה בסווזילנד ולאחר מכן במוזמביק, שם היה פעיל מאוד בקרב גולים דרום אפריקנים שמספרם גבר כתוצאת מהומות סווטו (1976). ב-1977 היה לחבר בוועד הפועל של הקונגרס הלאומי האפריקני, וכיהן כסגן נציג הארגון במוזמביק, והחל מ-1984 כנציג הראשי. ב-1987 נאלץ לעזוב את מוזמביק בעקבות לחץ שהפעילה ממשלת דרום אפריקה על ממשלת מוזמביק, ועקר ללוסקה בירת זמביה, שם עמד בראש מנגנון המחתרת של ארגונו, ה-ANC, וכראש מחלקת המודיעין שלו. בהמשך כיהן במועצה הפוליטית והצבאית של הארגון.
פוליטיקה לאומית ומנהיגות
בעקבות הרפורמות שהנהיג נשיא דרום אפריקה פרדריק וילם דה קלרק ב-1990 הותרה מחדש פעילותו הפוליטית של ה-ANC, וזומה היה מראשוני המנהיגים הגולים לשוב לדרום אפריקה. הוא נבחר כיו"ר ה-ANC בדרום נאטאל, ועסק בפריקת המתח ואלימות שהתעוררו באותה תקופה בין פעילי הקונגרס הלאומי האפריקני לבין מפלגת החופש אינקאתה של בני הזולו בהנהגת הצ'יף מנגוסותו בותלזי. כבן זולו בעצמו, הייתה לו עמדת השפעה מכרעת באותו סכסוך כנציג ה-ANC, והוא זכה להערכה ולתמיכה רבה בקרב בני הזולו משני עברי המתרס. זמן קצר לאחר מכן נבחר זומה כסגן מזכ"ל ה-ANC.
לאחר הבחירות הכלליות של 1994, בהן לראשונה שותפה האוכלוסייה השחורה בהליך הדמוקרטי, מונה זומה כחבר בוועד הפועל של ממשלת מחוז קוואזולו-נטאל והיה אחראי על נושאי כלכלה ותיירות, וזאת לאחר שוויתר לטובת תאבו מבקי במרוץ לסגנות נשיאות המדינה. בדצמבר אותה שנה נבחר כיושב ראש הקונגרס הלאומי האפריקני ובמקביל כיו"ר סניף קוואזולו-נטאל של המפלגה. בדצמבר 1997 נבחר כסגן נשיא המפלגה, וכפועל יוצא מכך מונה כסגן נשיא המדינה ב-1999. בשלב זה הוא סומן כיורשו המיועד של הנשיא המכהן, תאבו מבקי. כסגן נשיא היה זומה מעורב, יחד עם נשיא אוגנדה יוורי מוסווני, בתיווך תהליך השלום בין בני ההוטו לבני הטוטסי בבורונדי שבמרכז אפריקה.
הסתבכויות פליליות
ב-14 ביוני 2005 פיטר הנשיא מבקי את סגנו זומה בשל התפוצצותה של פרשת שחיתות ושוחד שנראה כי זומה היה מעורב בה עמוקות. בנובמבר אותה שנה נפתחה חקירה פלילית נגד זומה בחשד כי אנס את בתו בת ה-31 של עמיתו המנוח למאבק באפרטהייד, בביתו שביוהנסבורג, ובדצמבר הוגש נגדו כתב אישום באונס. בעקבות כך הוא עזב את משרת סגן הנשיא ובמקום מונתה פומזייל מלאמבו-נקוקה.
זומה טען להגנתו כי יחסי המין התקיימו ביניהם בהסכמה, ובמאי 2006 קיבל בית המשפט את טענתו והוא זוכה. במקביל, המשיכו מאמצי פרקליטות המדינה להעמידו לדין באשמת שחיתות.
למרות משפט האונס וההאשמות בשחיתות, המשיך זומה ליהנות מפופולריות רבה בקרב קהל תומכיו – אנשי האגף השמאלי של ה-ANC, ליגת הנוער של המפלגה, קונגרס האיגודים המקצועיים של דרום אפריקה והמפלגה הקומוניסטית הדרום אפריקנית. אלה ראו בהאשמות כנגדו רדיפה פוליטית מצידו של הנשיא תאבו מבקי. הופעותיו של זומה בבתי המשפט לווו בהפגנות תמיכה המוניות של תומכיו מחוץ לבית המשפט, שקראו קריאות עידוד בזכותו של זומה ובגנותו של הנשיא מבקי. משום התמיכה הרחבה, הוסיף זומה להיות דמות מפתח בפוליטיקה הדרום אפריקנית גם לאחר פיטוריו והעמדתו לדין. פרשנים מסבירים את התמיכה בזומה חרף הסתבכויותיו הרבות, במסורת השבטית של נאמנות חסרת פשרות הנהוגה בקרב בני הזולו.
זומה נשלח ל-15 חודשי מאסר ב-2 ביולי 2021.
נשיאות
ביטול כתב האישום בספטמבר 2008 סלל בפני זומה את הדרך להובלת מפלגת ANC בבחירות הלאומיות של 2009. בבחירות אלה ניצחה המפלגה, כבכל מערכות הבחירות מאז ביטול האפרטהייד, וזומה נתמנה ב-9 במאי 2009 כנשיא המדינה. בבחירות במאי 2014 שוב עמד בראשות מפלגתו, והובילה לניצחון ולהמשך כהונתו כנשיא לקדנציה נוספת.
תקופת נשיאותו, בשתי הקדנציות, הייתה רצופה בשערוריות ובחשיפות של פרשיות שחיתות. אלה כללו, כין היתר, הענקת חנינה למקורב שהורשע בפרשיית שוחד ונידון ל-12 שנות מאסר, מינויים פוליטיים תמוהים, שימוש ב-27 מיליון דולר של כספי ציבור לשיפוץ אחוזתו הפרטית, יחסים קרובים עם אילי הון מפוקפקים וקבלת טובות הנאה מהם. במקביל, הידרדרה מאוד כלכלת המדינה, שיעור האבטלה גאה והגיע לשיא של 27%, האינפלציה עלתה, הצמיחה הואטה ושער הראנד נשחק. שביתות שפרצו והאופן בו טיפל בהם זומה, הביאו לאובדן התמיכה של האיגודים המקצועיים בו. במפלגת ה-ANC הלכו וגברו הקריאות להדיחו.
בדצמבר 2017 הדיחה מפלגת ANC את זומה מתפקידו כראש המפלגה ובחרה בסגנו, סיריל רמפוזה, לעמוד בראשה. מולו התמודדה נקוסזנה דלמיני-זומה, גרושתו של זומה ושרה בממשלתו, שזכתה לתמיכת בעלה לשעבר. לאחר בחירת רמפוזה פנתה הנהגת ANC לזומה בדרישה שיתפטר מתפקידו כנשיא המדינה.
ב-14 בפברואר 2018 פנה ג'ייקוב זומה אל העם ואמר כי אף על פי שאינו מסכים עם החלטת הקונגרס הלאומי האפריקאי להדיחו, הוא מתפטר מהנשיאות, ואכן יום לאחר מכן הגיש האחרון את התפטרותו כמחליפו מונה אוטומטית, על פי חוקת דרום אפריקה, סגן הנשיא סיריל רמפוזה.
ג'ייקוב זומה סירב להתייצב לוועדת החקירה העוסקת בפרשות השחיתות שלו. הוא הורשע בביזוי בית הדין, נידון ל-15 חודשי מאסר בפועל ונכנס לכלא ביולי 2021. לאחר מאסרו, החל גל מחאות אלימות ברחבי המדינה בהן נהרגו יותר מ-70 אנשים. חלקן הדרדרו למהומות. במקביל, בית המשפט העליון במדינה דן בערעור שהגיש בדרישה לשחררו.
חיים אישיים
ג'ייקוב זומה הוא פוליגמיסט, שנודע במספר הרב של נשותיו. הפוליגמיה נחשבת נורמטיבית בקרב בני הזולו. הוא נישא לפחות לשש נשים שונות שידועות לציבור, וייתכן שיותר. אחת מנשותיו לשעבר (שממנה התגרש כדין) היא הפוליטיקאית נקוסזנה דלמיני-זומה, לימים שרת הפנים בממשלתו של זומה, ואיתה הביא לעולם 4 ילדים. אישה נוספת, שילדה לו חמישה ילדים, התאבדה בדצמבר 2000. יתר נשותיו עודן נשואות לו, ככל הידוע, ובסך הכל בין כל נשיו ועוד מספר פילגשים יש לו 21 ילדים ידועים.
גוונדולן, מלכת אנגליה
גוונדולן (באנגלית: Queen Gwendolen), על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה" הייתה מלכת אנגליה. אין כל עדות היסטורית לקיומה, ולכן היא נחשבת למלכה מיתולוגית שמלכה באנגליה בתקופת הברזל.
על פי ג'פרי, גוונדולן הייתה בתו של קורינאוס מלך קורנוול, ורעייתו של המלך לוקרינוס, אולם הוא לא אהב אותה, ולאחר מות אביה גרש אותה ונשא לאישה את אהובתו אסטרילדיס אותה הציל מהאמבר ההוני.
לאחר ניצחונה שלטה גוונדולן באנגליה 15 שנים, ואז פרשה מכס המלכות לטובת בנה - מאדאן, והתגוררה את שארית חייה בקורנוול.
מונמות' מציין כי גוונדולן שלטה בתקופת שמואל הנביא, ובתקופת חייו של הומרוס ביוון.
הוקון הראשון, מלך נורווגיה
הוקון האראלדסון (בנורווגית: Haakon Haraldsson, היה ידוע גם בכינוי האראלד הטוב, בנורדית עתיקה: Hákon góði, בנורווגית: Håkon den gode והוקון אדלסטיינפורסטר, בנורדית עתיקה: Hákon Aðalsteinsfóstri, בנורווגית: Håkon Adalsteinsfostre; 920 – 961) היה מלך נורווגיה משנת 934 ועד למותו. הוא ידוע בשל ניסיונותיו להנהיג את הנצרות בנורווגיה.
ראשית חייו
הוקון היה בנם הצעיר של האראלד הראשון, מלך נורווגיה ושל פילגשו תורה מוסטרסטנג. הוא נולד בחצי האי הוקונשלה שבמחוז הורדלנד. האראלד היה נחוש בדעתו להרחיק את בנו הצעיר מדרך הרעה ולפיכך שלח אותו לחצרו של אתלסטאן, מלך אנגליה. הוקון גודל בחסותו של אתלסטאן, כחלק מהסכם שנעשה עם אביו ומסיבה זאת הוא כונה "אדלסטיינפורסטר". בחצר המלכות האנגלית התוודע הוקון לדת הנוצרית. עם הגיע הידיעה על מותו של אביו, צייד אתלסטאן את הוקון בספינות ובאנשים למסע מלחמה כנגד אחיו-למחצה, אריק "גרזן הדם", שטען לכתר מלכות נורווגיה.
מלך
עם שובו לנורווגיה, השיג הוקון את תמיכתם של בעלי הקרקעות על ידי הבטחה שנתן להם לוותר על זכותו להטיל מיסים. עד מהרה מצא עצמו אריק ללא תמיכה מכל הצדדים ונמלט מהארץ כדי להציל את חייו ואת חיי משפחתו. אריק נמלט לאיי אורקני ומאוחר יותר לממלכת יורוויק (יורק), ובסופו של דבר מצא את מותו בקרב ב-954.
ב-953 נאלץ הוקון להילחם בקרב אכזר כנגד בניו של אריק. הוקון ניצח בקרב שבו נהרג בנו של אריק, גוטורם. אחד הניצחונות המפורסמים של הוקון היו בקרב רסטרקלב, ליד האי פריי ב-955, בו נהרג בנו של אריק, גמלה. על ידי הצבת דגלים במרחקים גדולים אלה מאלה לאורך הרכס הוא יצר את הרושם שצבאו גדול יותר מגודלו האמיתי. הוא הצליח לשטות בבניו של אריק ולגרום להם להאמין שכוחותיו גדולים לאין שיעור. הדנים נמלטו ונטבחו על ידי צבאו של הוקון. ב-957 שבו בניו של אריק, בתמיכתו של גורם הזקן, מלך דנמרק, אך שוב הובסו על ידי צבאו המיומן של הוקון.
מותו
ב-961 נחתו שלושת בניו של אריק שנותרו בחיים על חוף הורדלנד מבלי להתגלות והפתיעו את המלך במשכנו בפיטייר. בקרב שהתנהל במקום נפצע הוקון פצעי מוות לאחר שניצח את בניו של אריק. זרועו של המלך נפצעה מפגיעת חץ ומאוחר יותר הוא מת מפצעיו. הוא נקבר בתל הקבורה של הכפר סיים שבתחומי העיר לינדס. לאחר מותו חיבר משורר החצר שלו שיר תהילה על נפילתו של המלך בקרב ועל קבלתו אל הולהאלה.
לאחר מותו של הוקון עלה לכס המלוכה הבכור מבין בניו של אריק שנותר בחיים כהאראלד השני, למרות שהייתה לו שליטה מועטה מחוץ לתחומי מערב נורווגיה. בסופו של דבר סבלה נורווגיה משנים של מלחמה. ב-970 פותה האראלד השני להגיע לדנמרק ושם נהרג במזימה שתוכננה על ידי הוקון זיגרודסון, שהיה בעל בריתו של האראלד "כחול השן".
הרם
הרם (באנגלית: Herm) הוא הקטן שבאיי התעלה הפתוח לציבור. האי מהווה חלק מהביליוויק של גרנזי.
היסטוריה
התיעוד הראשון של התיישבות באי הרם הוא מהמאה השישית בה שימש האי מרכז למגורי נזירים. ישנה סברה כי מקור השם "הרם" במילה הנורדים ל"נזיר". לפי סברה אחרת מקור שם האי במילה "ארם" (erm) שמשמעה "יד" - בשל צורת האי.
הנזירים שהתגוררו באי סבלו מפגעי מזג האוויר. מכתבי התקופה עולה כי סופה סחפה בשנת 709 את חלק האי המחבר בינו לבין האי ג'ת'ו.
בשנת 933 סופח האי, יחד עם יתר איי התעלה לדוכסות נורמנדי, והפך למושבת כתר בשנת 1204 עם חלוקת נורמנדי. לאחר המעבר של האי לשלטון הבריטי עזבו הנזירים את האי. בין השנים 1570–1737 שימש האי אתר ציד למושלי גרנזי.
במאה ה-19 החל תיעושו של האי בעקבות הקמת מחצבות גרניט. הגרניט נחצב לצורך בניית ביצורים באיי התעלה. האי נחכר על ידי הממשלה הבריטית והכניסה אליו נאסרה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה האי נכבש על ידי הנאצים.
לאחר מלחמת העולם החלטה המועצה של גרנזי לקנות את האי מהממשלה הבריטית ולהפוך אותו לאתר נופש. גרנזי משכירה את האי לחוכר המנהל את האי עבור מבקרים.
שפה
בדומה לשאר איי התעלה, בעבר השפה הרשמית באי הייתה צרפתית. ככל הנראה, בדומה לאיים השכנים, תושבי האי דיברו בינם לבין עצמם עגה נורמנית כלשהי אולם לא נותרו לזו שרידים. כיום השפה המדוברת באי היא אנגלית.
תחבורה
תנועת רכבים באי אסורה, בדומה לאי השכן סרק, אולם לעומת סרק - בהרם אסורה גם תנועת אופניים. תושבי האי רשאים לנסוע בטרקטורים.
גאוגרפיה
אורכו של האי ½2 ק"מ ורוחבו 0.8 ק"מ. האי מוארך בצורתו ומשתרע מצפון לדרום. בחלקו הצפוני של האי מצויים חופי ים חוליים המהווים אתר תיירות פופולרי. חופיו הדרומיים צוקיים.
דרומית לאי נמצא איון ג'ת'ו אשר הפולקלור המקומי מספר שהיה מחובר לאי המרכזי ברצועת אדמה שנשטפה בסופה חזקה שאירעה בשנת 709.
כלכלה
עיקר כלכלת האי מתבסס על ענף התיירות. הכנסות נוספות מקורן בגידול ירקות, בבולים המודפסים באי ונמכרים לאספנים. מקור נוסף של הכנסה הוא אגרות של חברות הנרשמות באי בשל היותו של האי מקלט מס.
יחסי חוף השנהב–קנדה
יחסי חוף השנהב–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים בין קנדה לחוף השנהב. שתי המדינות חברות בלה פרנקופוני.
היסטוריה
קנדה וחוף השנהב חלקו היסטוריה משותפת קצרה בכך ששני העמים היו בעבר חלק מהאימפריה הקולוניאלית הצרפתית. קנדים שחורים רבים מוצאם ממערב אפריקה, שכן אבותיהם הובאו ישירות לקנדה כעבדים על ידי חברת הודו המערבית הצרפתית או שהובאו מארצות הברית על ידי סוחרים. במהלך מלחמת העולם השנייה, שתי המדינות שלחו כוחות שנלחמו בקרב על צרפת ובזירה האיטלקית (חיילים מחוף השנהב היו חלק מצבא האימפריה הקולוניאלית הצרפתית).
באוגוסט 1960 חוף השנהב קיבלה את עצמאותה מצרפת. בשנת 1962, קנדה וחוף השנהב כוננו יחסים דיפלומטיים. באוגוסט 1967 ביקר נשיא חוף השנהב פליקס הופואה-בואני בביקור רשמי בקנדה ונפגש עם ראש ממשלת קנדה לסטר פירסון. בשנת 1970 קנדה פתחה שגרירות באביג'אן ובשנת 1972 חוף השנהב פתחה שגרירות באוטווה.
כתוצאה ממלחמת האזרחים הראשונה בחוף השנהב; במאי 2005 הטילה קנדה סנקציות נגד חוף השנהב בעקבות החלטת מועצת הביטחון של האו"ם בתגובה להמשך הסכסוך במדינה. הסנקציות הכלכליות של קנדה נגד חוף השנהב כללו:
בינואר 2011, במהלך מלחמת האזרחים השנייה בחוף השנהב, הורה הנשיא לורן גבאגבו לסלק את שגריר קנדה מהמדינה. ראש ממשלת קנדה, סטיבן הרפר, הצהיר כי הוא לא יכיר בגירוש השגריר בידי הנשיא גבאגבו מכיוון שקנדה "אינה מכירה בתביעתו של המשטר הנוכחי לממשלה, ולכן אינה מכירה בפקודותיו לעזוב דיפלומטים קנדיים." קנדה ביקשה מוקדם יותר מדיפלומטים מחוף השנהב לעזוב את אוטווה במחאה על סירובו של גבאגבו למסור את השלטון לאחר שהפסיד ב-28 בנובמבר 2010 בבחירות לנשיאות לאלסאן ואוטארה.
בשנת 2012, ויתרה קנדה על חוב של חוף השנהב בהיקף של 130 מיליון דולר כחלק ממאמץ בינלאומי לשמוט חובות בהיקף של מיליארדים של חוף השנהב, מכיוון ששחקנים בינלאומיים החליטו כי הנשיא אלאסן ואטארה מתקדם בהפיכת פיננסים וממשל במדינה. בשנת 2016 ביקר נשיא חוף השנהב אואטארה בביקור רשמי בקנדה ונפגש עם ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג מקנדה בחוף השנהב
ביקורים רמי דרג מחוף השנהב בקנדה
סחר והשקעות
בשנת 2017, המסחר בין קנדה לחוף השנהב הסתכם ב-358.4 מיליון דולר. היצוא העיקרי של קנדה כולל: כלי רכב ומטוסים וחלקים נלווים; דגנים (בעיקר חיטה); מכונות; דשנים; ציוד חשמלי ואלקטרוני; מכשירים מדעיים ומדויקים; ובשר. הייצוא העיקרי של חוף השנהב כולל: נפט; קקאו; מוצרי גומי וגומי; פירות ואגוזים; עץ ומוצרי עץ; ושימורים (פירות וירקות).
מלחמת האזרחים הרומית הראשונה
מלחמת האזרחים הרומית הראשונה המכונה גם מלחמת האזרחים של סולה הייתה מלחמת אזרחים שנערכה ברפובליקה הרומית בין השנים 88 לפנה"ס לבין 82 לפנה"ס.
לפי כמה גישות מחקריות, שתיאודור מומזן הוא הנציג הבולט שלהן, המלחמה הייתה שיאו של המאבק הפוליטי בין הסיעה האופטימאטית ובין הסיעה הפופולרית. לפי גישות אחרות, המלחמה הייתה מאבק בין מעמד האצולה הסנאטורי הרומי, לבין מעמד הפרשים. לפי ההיסטוריון ישראל שצמן, המלחמה הייתה למעשה עימות אישי בין שני מחנות פוליטיים, אחד שהתגבש סביב לוקיוס קורנליוס סולה, והשני שהתגבש סביב גאיוס מריוס, כאשר לכל מחנה הצטרפו אנשים ממגוון מעמדות החברה הרומית, איש איש בהתאם למטרותיו האישיות.
רובה של המלחמה התרחשה בחצי האי האפניני, בעיקר על השליטה על העיר רומא עצמה, כאשר במקביל למאבק הפנימי, הרפובליקה ערכה מלחמה חיצונית במיתרידטס, מלך פונטוס, על השליטה באסיה הקטנה וביוון.
המלחמה נערכה, לסירוגין, כ-6 שנים, והסתיימה בניצחונם של סולה וסיעתו, במינוי של סולה למשרת הדיקטטור, ובעריכתן של רפורמות מקיפות במשטר המדיני של הרפובליקה.
אקס ליבריס של דוד וולפסון
תיאור
הרמן שטרוק, מן האמנים היהודים הבולטים בראשית המאה ה-20, יצר בשנת 1913 אקס ליבריס עבור דוד וולפסון. שטרוק, שהיה מעורב בחוגים הציוניים, הכיר את וולפסון מפעילותו בקונגרס הציוני ומתפקידו כנשיא הוועד המנהל של "בצלאל". שטרוק יצר את התחריט בטכניקה של תצריב ואקווטינטה. לאחר מכן הוא הודפס במספר עותקים לא ידוע בטכניקה של דפוס אופסט.
במרכז העבודה תיאור נוף ובו שורה של דקלים, הנטועים לאורכו של חוף ים או אגם צחיחים. דימוי זה מאזכר רישומים ועבודות שיצר שטרוק בעקבות ביקורו בארץ-ישראל בשנת 1903. בשנות ה-20 של המאה ה-20 שבו והופיעו ביצירותיו דימויים כאלו שתיארו בעיקר את מפרץ חיפה. התו חתום בפינתו השמאלית התחתונה בראשי תיבות של שמו ובפינה הימנית התחתונה מופיע מגן דוד, אשר שימש אף הוא כבסיס לחתימה של שטרוק בעבודותיו. סביב הדימוי מופיעה האימרה "ה' אחד, עם אחד, ארץ אחת, שפה אחת", שהייתה מזוהה עם החינוך העברי בראשית המאה ה-20.
עותקים של תו הספר נמצאים באוספי מוזיאונים שונים, כגון מוזיאון ישראל, ובאוספים פרטיים שונים.
ויליאם פולוק
ויליאם הנרי קראוס פולוק (באנגלית: William Henry Kraus Pollock; 21 בפברואר 1859 – 5 באוקטובר 1896), שחמטאי אירי-בריטי-אמריקאי. פעמיים אלוף אירלנד לשחמט.
ביוגרפיה
פולוק נולד באנגליה, וזכה באליפות אירלנד בשחמט שהתקיימה בדבלין בשנת 1885 ובאליפות שהתקיימה בבלפסט בשנת 1886 עם 8/8 (לפני ג'וזף הנרי בלקברן ועמוס ברן).
באותן שנים לא היה פולוק תושב אירלנד, אלא חבר במועדון השחמט של דבלין בין השנים 1880–1882 במהלך שהותו שם כתלמיד רפואה. לאחר מכן חזר לאנגליה והיה למנתח.
בתחרויות שחמט שהתקיימו באנגליה, חלק מקום ראשון בתחרות באת' (דרג ב'), הגיע למקום הרביעי בתחרות לונדון 1885, חלק מקום 8 - 10 בתחרות הרפורד, הגיע למקום החמישי / עשירי בשתי תחרויות שהתקיימו בלונדון בשנת 1886, הגיע למקום השביעי בתחרות נוטינגהאם 1886, חלק מקום 3 - 5 בסטמפורד 1887, הגיע למקום החמישי בתחרות לונדון 1887, חלק מקום 9 - 10 בתחרות ברדפורד, חלק מקום 5 - 6 בתחרות לונדון 1888 (ניצח: איזידור גונסברג) והגיע למקום השני בתחרות דבלין 1889.
לאחר מכן עבר לבלטימור כשחמטאי מקצועני והחל לכתוב טור שחמט בעיתון Baltimore Sunday News וכן לכתוב דווחים על השחמט בארצות הברית עבור הביטאון British Chess Magazine. בשנת 1890 ניצח פולוק בדו-קרב מול צ'ארלס מוהלה 7.5-6.5 בניו-יורק, ולאחר מכן הפסיד דו-קרב לאז'ן דלמאר 3-5. בתחרות לקסינגטון 1891 חלק פולוק מקום ראשון עם ג'קסון שוואלטר אך הפסיד לו במשחק הפלייאוף.
בשנת 1892 שימש פולוק כמזכירו של וילהלם שטייניץ. בשנת 1893 חלק מקום 4–5 בתחרות ניו-יורק ולאחר מכן חלק מקום 9–11 בתחרות נוספת בניו-יורק (ניצח: עמנואל לסקר). בתחרות זו ניצח את ז'אן טאובנהאוס ואת הרי נלסון פילסבורי.
בתחרות הידועה שהתקיימה בהייסטינגס בשנת 1895 הגיע פולוק למקום ה-19 (ניצח: הרי נלסון פילסבורי). בתחרות זו ניצח את זיגברט טאראש, את וילהלם שטייניץ, את אדולף אלבין, את איזידור גונסברג ואת הנרי בירד.
פולוק נפטר בשנת 1896 כתוצאה ממחלת השחפת.
ניצחון של פולוק תוך יישום מט לגל
במשחק משנת 1890 ניצח פולוק את הול בדרך הבאה:
1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. פג3 רב4 4. רג4 פו6 5. 0-0 ד6 6. פד5 רז4 7. ג3 רג5 8. ד3 פה7 9. פ:ה5 ר:ד1 10. פ:ו6+ ז:ו6 11. ר:ו7+ מו8 12. רח6 מט.
לקריאה נוספת
ספר אודות פולוק:
מטול B-300 שיפון
B-300, או בגרסתו המשופרת שיפון, הוא מטול אישי לרקטות נ"ט (נגד טנקים) ורקטות נגד ביצורים, שפותח ויוצר על ידי התעשייה הצבאית. ה-B-300 משמש כיום את חיל הנחתים האמריקני בגרסה משודרגת בשם SMAW ואילו השיפון נכנס לשירות בצה"ל בשנת 2000. למרות שכל המטולים שיוצרו בנויים לאותה מטרה, תכנון המטול של כל דגם שונה באופן מהותי.
היסטוריה ורקע לפיתוח
ה-B-300 פותח בתעשייה הצבאית בעקבות הלקחים שהפיק צה"ל ממלחמת יום הכיפורים ואחר כך ממבצע שלום הגליל. במלחמות אלה הבין צה"ל את כוחם הרב של גייסות רווי נשק נ"ט בבלימת מערכי שריון והסתערויות טנקים והחליט שעליו לצייד את חיל הרגלים הישראלי בנשק נ"ט אישי.
בצה"ל בחנו שתי אלטרנטיבות:
לבסוף החליטו בצה"ל שיש צורך בנשקי נ"ט משני הסוגים:טילי נ"ט מונחים כנגד טנקי מערכה שמסוגלים לחדור כל שריון ולפגוע במטרה באופן מדויק (ספייק), ומנגד - נשק נ"ט זול והמוני שישמש כסיוע כבד לחי"ר ויהיה יעיל כנגד מבנים ומטרות שריון.
ה-B-300
כל אלה היו רק פתרון זמני. החל מאמצע שנות השבעים החלה התעשייה הצבאית לתכנן ולפתח מערכת של מטול ורקטות ישראלית שתענה על הדרישות הבאות:
אחרי מספר ניסיונות כושלים הציגה התעשייה הצבאית באמצע שנות השמונים של המאה ה-20 את ה-B-300. ה-B-300 הורכב ממשגר רב-פעמי שעליו הותקנו כוונות אופטיות. רקטות ה-B-300 אוחסנו במארז אטום (על מנת להגן על הרקטות בתנאי סביבה קשים). כדי להטעין את המשגר ברקטה כל מה שנדרש מהחייל הוא להסיר את המכסים האוטמים את פתחי המשגר והמארז ולחבר את המארז לקצה האחורי של המשגר. זוהי פעולה פשוטה ביותר וכתוצאה ממנה אפשר להכשיר חיילים במהירות לשימוש ב-B-300 ולהכין משגר B-300 לירי תוך כ-20 שניות. כעת כל שנותר הוא לכוון ולירות אל עבר המטרה. המארז היה חד-פעמי ובתום השיגור נשרף חלקית והפך לא שמיש.
ה-B-300 ענה על כל הדרישות הללו, אך סבל ממספר בעיות. בגלל בעיות תקציב הוא נכנס לשירות מוגבל בצה"ל, כאשר רוב המטולים הגיעו אל היחידות המיוחדות שהשתמשו בו כנשק נגד ביצורים ומבנים בהם הסתתרו מחבלים.
השיפון
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 החלה חטיבת הטילים (RSD) של התעשייה הצבאית לפתח את השיפון (Shiphon), מטול רקטות מתקדם המבוסס על ה-B-300 SMAW המשודרג. השיפון, כמו ה-B-300, תוכנן כמטול רקטות אישי זול שיגשר את הפער בין רקטות נ"ט דוגמת ה-RPG-7 והלאו (LAW) לבין טילי נ"ט מונחים דוגמת ה-TOW עורב והגיל (ATGM).
מבנהו של השיפון שונה מזה של משגר ה-B-300. השיפון מורכב בעצם ממארז חיצוני המכיל בתוכו רקטה אחת. מארז זה מהווה גם את המשגר עצמו. כדי להפוך את המארז למשגר מוכן לירי כל מה שיש לעשות זה לחבר אליו את מנגנון הירי ומערכת בקרת אש (ראו בהמשך). אחרי הירי אפשר לנתק את מנגנון הירי ובקרת האש ולהשתמש בהם פעמים נוספות על מארז אחר. את המארז הריק ניתן לטעון ברקטה נוספת ולהכשיר לשימוש נוסף ("השמשה") על ידי נשק מוסמך (qualified armorer).
הכוונות האופטיות של משגר ה-B-300 הוחלפו במערכת בקרת אש (FCS, בק"ש) מתקדמת המשלבת מד-מרחק ומחשב ירי המאפשרים ליורה לכוון ולפגוע בדיוק רב במטרות נעות, תוך שמערכת הבק"ש לוקחת בחשבון את כיוון הרוח, הטמפרטורה, הלחות, זווית ההגבה של המשגר, תנועת המטרה והמרחק ממנה. מערכת בקרת האש מגיבה לנתוני הסביבה בזמן אמת ומשלימה את חישובי הירי בפחות משנייה. מערכת הבק"ש היא רב-פעמית והשימוש בה משפר באופן ניכר את דיוק הירי.
השיפון יורה רקטות 96 מ"מ מתקדמות בעל ראש קרבי כפול (טנדם) המציג יכולת חדירה המשתווה לזו של טילי נ"ט מדור ב' ו-ג'. רקטות הנ"ט של השיפון יכולות לחדור מיגון ריאקטיבי שמתחתיו 800 מ"מ של שריון פלדה ואילו הרקטות-נגד-ביצורים יכולות לחדור קירות מבטון מזוין שעוביים כחצי מטר (500 מ"מ). כדי לשפר את טווח הירי מצוידות רקטות השיפון במנוע רקטי דו-שלבי המאפשר להם טווח טיסה של כ-1000 מטר.
כיום נמצא השיפון בשירות ביחידות המיוחדות של צה"ל (מחליף את ה-B-300 המיושן משנות השמונים) וכן בשירות הימ"מ. השיפון משמש אותם בעיקר כנגד ביצורים וכנגד מחבלים המתבצרים בבתים ומסרבים לצאת. בעקבות האינתיפאדה השנייה גבר השימוש ברקטות השיפון למטרות אלו אך במקרים רבים העדיפו היחידות המיוחדות להיעזר בדחפור די-9, כאשר היה זמין.
ישנם דיווחים סותרים על מצב הפיתוח של השיפון; בעוד סקירות אמל"ח מ-2003 טענו שהשיפון נמצא עדיין בשלבי פיתוח מתקדם וכמעט סופי, מקורות אחרים טוענים שרקטות ומטולי שיפון כבר נפרשו אצל יחידות עילית ישראליות והופעלו בשטח עוד בשנת 2000.
רקטות של B-300
במטולי ה-B-300 והשיפון ניתן לירות מגוון סוגים של תחמושת. ביניהן:
רקטות של שיפון
השיפון כולל תחמושת דומה, אך בעלת יכולות משופרות.
רקטות השיפון כוללות מנוע דו-שלבי המגדיל את הטווח המרבי שלהן ל-1000 מטר.
קישורים חיצוניים
משגר ה-B-300 ו-SMAW:
משגר השיפון:
שונות:
פלנטריום
פְּלָנֵטָרִיוּם הוא מכשיר שבאמצעותו מקרינים תמונה מדומה של כיפת השמים, כפי שהיא משתקפת לעינו של הצופה בה מכדור הארץ. במשך הזמן הוחל המושג גם על המבנה הכיפתי עליו מקרינים תמונה זו.
מטרת הפלנטריום היא להקרין את תמונת שמי הלילה לצופים, וכן להמחיש תופעות כגון: תנועתה המדומה של כיפת השמים, תנועת כוכבי הלכת, תנועת הירח על צורותיו המשתנות לצופה בו מכדור הארץ, ליקוי חמה וליקוי ירח. מפעיל הפלנטריום שולט בהקרנה, ויכול להדגים את תנועת גרמי השמים בצורה איטית יותר או מהירה יותר, וכן לחזור על ההקרנה פעם אחר פעם.
המכשיר מופעל על ידי מפעיל אנושי או על ידי תוכנת מחשב. הוא מורכב ממנוע חשמלי אשר מפעיל מערכות גלגלי שיניים, וכן פנסים אשר יוצרים אשליה של נקודות אור המייצגות כוכבים, כוכבי לכת וירחים.
הפלנטריום הראשון נבנה בתחילת המאה העשרים, ואט אט הוא הפך לכלי הדגמה מקובל להסבר תופעות אסטרונומיות.
פלנטריומים בישראל
הפלנטריום הראשון נבנה בישראל באוניברסיטה העברית בקמפוס גבעת רם ב-1956 על ידי נחום זאב ויליאמס, וב-1968 הוקם בתכנון האדריכל ורנר יוסף ויטקובר וישראל שטיין פלנטריום הפועל במסגרת "מוזיאון ארץ ישראל" בתל אביב.
ברחבי הארץ ישנם לא מעט פלנטריומים מתנפחים שונים (בעיקר מתוצרת חברת GOTO חברת STARLAB וחברת Emerald planetariums המיצרת מערכות פלנטריום בישראל). היתרון בפלנטריומים אלה הוא היכולת לנייד אותם ממקום למקום ולמעשה "להביא את הכוכבים לכיתה". במרכז אילן רמון לנוער שוחר פיזיקה נמצא הפלנטריום האסטרונומי המתקדם בישראל אשר מדמה את תנועת כוכבי הלכת בהתאם לתורתו של תלמי המודל הגאוצנטרי. מרכזים נוספים המפעילים פלנטריומים הם:
סוגי פלנטריומים שונים
בעוד שהרוב המוחלט של הפלנטריומים לשימושי הוראה משתמשים במקרן פשוט (נורה המוקפת גוף אטום מנוקב) ישנם יוצאים מהכלל. צורה נפוצה ביותר היא "תוכנת פלנטריום". תוכנת מחשב אשר מסוגלת לדמות את אותן תופעות אסטרונומיות ואף נוספות. בפלנטריומים הגדולים בעולם משתמשים במקרנים מתוחכמים, מבוססי מחשב. סוג נוסף אשר היה בשימוש בעבר מורכב מכדור חלול בעל רדיוס גדול (כשני מטרים) המנוקב בהתאם למיקום הכוכבים בשמי הלילה, המבקר בפלנטריום מסוג זה נכנס לתוך הכדור ואור השמש מאיר דרך הנקבים.
בעקבות התפתחות המחשבים נכתבו תוכנות גם בתחום זה. תוכנה SpaceEngine מהווה פלנטריום תלת-ממדי עם כ-130,000 גופי שמיים שונים.
נסים (בוקו) לוי
ראשית חייו ופעילותו הציבורית
נסים בוקו לוי נולד בסופיה לרחמים ולרחל לבית משולם. למד משפטים באוניברסיטת סופיה ובהמשך רכש תואר דוקטור במשפטים באוניברסיטת ברלין. הוא הצטרף לאגודת הנוער "ההסתדרות לתרבות ולשפה בעברית" בראשות אלברט רומנו, ב-1914 כיהן כראש קן סופיה של התנועה וב-1919 כחבר הוועד המרכזי שלה. בשנים 1920–1924 נמנה עם עורכי העיתון "נקודת המבט היהודית" (Еврейски Приглед), שניהל ויכוח אידאולוגי עם הזרם הקומוניסטי בחברה היהודית ומתח ביקורת על אוזלת היד של הנהגת הקהילות בוויכוח זה. ב-1923 נבחר ליושב ראש ההסתדרות הציונית בסופיה. ב-1929 נוסדה מפגלת הציונים הכלליים של בולגריה, ובראשה עמד חיים אהרן פרחי כאשר סגניו היו נסים (בוקו) לוי ואלברט פרג'י.
ב-1928 השתתף לוי כנציג יהדות בולגריה בקונגרס הבינלאומי למיעוטים לאומיים שנערך בז'נבה. הקונגרס החל בפעילותו לאחר מלחמת העולם הראשונה ומבין יוזמיו היה ליאו מוצקין. מטרתו העיקרית הייתה הגנה על זכויות המיעוטים באירופה, סוגיה שהפכה משמעותית בשל השינויים הטריטוריאליים ביבשת. בשנים הקודמות ייצגו את יהודי בולגריה בקונגרס זה אברהם תג'ר ואלברט רומנו. הקונגרס קיבל את הצעתו של לוי להיענות לדרישת נציגי המיעוט המקדוני (ממוצא בולגרי) בממלכת יוון ולקבל אותם לשורותיו. עמדתם הנחרצת של יהודי בולגריה למען המיעוט המקדוני וההחלטה שהתקבלה בעקבות זאת הובילה לאהדה רבה לקהילה היהודית ברחוב הבולגרי ובמוסדות השלטון הבולגריים. ב-1929 נבחר לוי כציר מטעם יהדות בולגריה לקונגרס הציוני העולמי ה-16, שנערך בציריך.
ב-1930 הוחל בהפצתו של ביטאון מפלגת הציונים הכלליים בבולגריה, "הדגל הציוני" (Ционисткото знаме), בעריכתו של לוי. ב-1932 נבחר לסגן יושב ראש הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה, תחת חיים אהרן פרחי וכיהן גם במחלקת החינוך של הקונסיסטוריה. ב-1934 ייצג לוי שוב את יהדות בולגריה בקונגרס הבינלאומי למיעוטים לאומיים, שנערך בווינה. בקונגרס זה תמך לוי בזכויות המיעוט המקדוני (ממוצא בולגרי) בממלכת יוגוסלביה, ובעקבות הצעתו התקבלה החלטה שקראה לממשלת יוגוסלביה להתיר השתתפות של נציגים מטעם המיעוט הבולגרי ביוגוסלביה בקונגרס. במהלך שנות ה-30 גברה בהדרגה האנטישמיות הממוסדת בבולגריה, ככל שהשלטון הלך והתקרב לגרמניה הנאצית. ראשי הקונסיסטוריה, יוסף גירון, נסים (בוקו) לוי וז'אק פארדו, ניהלו את הפעילות מטעם יהדות בולגריה נגד התופעה, קיימו סדרת פגישות עם אישי שלטון ובכלל זה עם ראש ממשלת בולגריה גאורגי קיוסאיבנוב וחברי פרלמנט, ומהם ניתן היה להסיק שמדובר בתהליך מוכוון על ידי השלטונות והוא צפוי להימשך ואף להתגבר כחלק מהידוק היחסים עם גרמניה.
בראשית 1939 סייע לוי לברוך קונפינו בהסדרת הפלגתה של אניית המעפילים "אגיוס ניקולאוס", שפעלה במסגרת מפעל ההעפלה הפרטי של ד"ר קונפינו. עם זאת, לאחר שהספינה הפליגה בטרם הוסדרו סידורי הגעתה, חל קרע ביחסים עם קונפינו, שכיהן גם כסגן יו"ר אגודת הציונים הכלליים בסופיה; זו התנערה מקונפינו והוא הודח מתפקידו באגודה.
באפריל 1939 ביקר לוי בארץ ישראל המנדטורית ומסר תמונה קודרת על היחס ההולך ומחמיר כלפי יהודי בולגריה, על גירוש פליטים יהודים מגבולות בולגריה ועל הפגישות הכושלות עם ראשי הממשל. בספטמבר 1939 הקימה ההסתדרות הציונית בבולגריה את "הוועד לעלייה ב'" ולוי הצטרף אליו. הוחל באיסוף כספים מהקהילות השונות ובמשא ומתן עם חברת הספנות הבולגרית כדי לרכוש ספינת מעפילים. באוקטובר הגיעה פנייה מרחה פריאר לאפשר צירופם של מאות מיהודי גרמניה להפלגה. לוי נסע לגרמניה ונועד עם ליאו בק כדי לסכם את תנאי העברתם של בני הקהילה מגרמניה לבולגריה. ניסיונו של ליאו בק לגייס כספים בקרב נציגי הקונגרס היהודי העולמי בשווייץ לא צלחו, ומבצע ההעפלה נכשל.
מלחמת העולם השנייה ולאחריה
לפני הגשת החוק להגנת האומה לאישור הפרלמנט בבולגריה נפגשו ראשי הקונסיסטוריה היהודית ובכללם לוי עם ראש ממשלת בולגריה בוגדאן פילוב, והוא הצדיק את החוק תוך שימוש בנימוקים מתורת הגזע. ב-22 בפברואר 1943 חתם אלכסנדר בלב הסכם בשם ממשלת בולגריה עם תיאודור דנקר בשם גרמניה הנאצית על מסירת 20,000 יהודים המצויים בשטחים שסופחו לבולגריה, תראקיה ומקדוניה, לצורך גירושם לפולין. באותה העת היו מצויים בשטחים אלו 11,343 יהודים. להבדיל מהנוסח הגרמני של ההסכם, בנוסח הבולגרי שהובא לאישור הממשלה הבולגרית נמחקו המילים "מהשטחים שסופחו לבולגריה, תראקיה ומקדוניה", וכך ניתן הכשר חוקי להשלמת המכסה מקרב יהודי "בולגריה הישנה". דבר ההסכם נשמר בסוד, אך תכנו הודלף על ידי ליליאנה פאניצה (Лиляна Паница), מזכירתו של אלכסנדר בלב, ראש הקומיסריון לענייני יהודים. פאניצה הייתה חברתה הקרובה של נורה (אברמוב), רעייתו של בוקו לוי. לוי נפגש עם ליליאנה פאניצה מספר פעמים וקיבל לידיו את מלוא פרטי ההסכם וצו הגירוש. מפרטי ההסכם עלה שראשי יהדות בולגריה, ובהם לוי, עתידים היו להיות ראשוני המגורשים, וכי המועד המיועד לביצוע הגירוש הוא ה-10 במרץ 1943. המידע הועבר לראשי יהדות בולגריה והם החלו בפעילות מול חברי פרלמנט, אישי ציבור וראשי הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית לביטול הגירוש. לאחר לחץ כבד שהפעילו גורמי ציבור החליט שר הפנים פטר גברובסקי לדחות את הגירוש למועד לא ידוע. צו הגירוש לא בוטל אך בפועל, לא בוצע מעולם.
לאחר כישלון הגירוש הראשון יזם אלכסנדר בלב מבצע גירוש נוסף, שהשלב הראשון בו הוא גירוש יהודי סופיה. בראשית מאי 1943 פנתה ליליאנה פאניצה ללוי והזהירה אותו מהתוכנית הקרבה. לוי הזהיר את ראשי הקונסיסטוריה וקהילת סופיה ועדכן אותם בדבר תוכניות הגירוש. ב-21 במאי 1943, כאשר התפרסמו הצווים הראשונים לגירוש יהודי סופיה, החלו ראשי הקונסיסטוריה בפעילות קדחתנית מול אישי ציבור וראשי השלטון. לוי פנה לידידו, אשר כיהן כיועצו של המלך בוריס השלישי, על מנת שראשי הקונסיסטוריה יתקבלו לפגישה אצל המלך, אך המלך עזב את הארמון לבקתת הציד שלו בהרי רילה ולא ניתן היה להשיגו. ב-24 במאי הזהירה ליליאנה פאניצה את בוקו לוי שהוא צפוי למעצר וגירוש מיידי למחנה הריכוז סמוביט הסמוך לפלבן. בוקו לוי הזהיר את יו"ר הקונסיסטוריה יוסף גירון מפני המעצר, וזה מצא מסתור בביתו של דימו קזאסוב (שקיבל לימים את עיטור חסיד אומות העולם על מעשה זה). בוקו לוי ירד למחתרת והסתתר בבתי מכרים בסופיה במשך מספר חודשים.
לאחר מותו של המלך בוריס השלישי שינתה בולגריה בהדרגה את מדיניותה האנטי-יהודית והחוק להגנת האומה בוטל. ב-9 בספטמבר 1944 התחוללה בבולגריה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת של בולגריה. השלטון המלוכני הודח, והוקמה ממשלתה אשר נטתה בהדרגה לכיוון הקומוניסטי. ב-1946 חידשה מפלגת הציונים הכלליים את פעילותה. המערכת הפוליטית נשלטה על ידי המפלגה הקומוניסטית ובתוכה פעל תא של הקומוניסטים היהודים (אִבְרֶיְיסְקָה סֶקְצְיָה), אשר פעל ככל יכולתו להצרת צעדי התנועות הציוניות. בינואר 1948 הפעילו הקומוניסטים לחץ על ארגון ויצו בבולגריה להתפרק ולחדול מפעילות. לוי ערך דו"ח מפורט על פעילות הארגון, שהוגש ב-29 בינואר בליווי עצומה לראש ממשלת בולגריה גאורגי דימיטרוב. ב-2 בפברואר 1948 הודיע דימיטרוב כי ארגון ויצו רשאי להמשיך את פעילותו.
במחצית השנייה של 1948, לאחר קום מדינת ישראל, עלה לוי לארץ, פתח משרד פרטי לעריכת דין והיה חבר התאחדות עולי בולגריה. לוי היה חבר המערכת של כרך י' של "אנציקלופדיה של גלויות", אשר עסק בתולדות יהדות בולגריה. ב-1949, לאחר גירושין מאשתו הראשונה נורה, נישא בשנית לרבקה לבית דנון. נסים (בוקו) לוי הלך לעולמו ב-1988 והוא בן 90 שנים. היה אב לשני בנים: יוחנן להב, עיתונאי, ויוסף לוי, איש עסקים.
סרעפת
הסרעפת (TA: Diaphragma) היא שריר במערכת הנשימה, המפריד בין בית החזה לחלל הבטן.
הסרעפת קיימת אצל כל היונקים וגם אצל כמה מיני עופות. אצל בני האדם הסרעפת צמודה לחוליות המותניים, הצלעות התחתונות, ולעצם החזה. שלושה פתחים עיקריים בסרעפת מאפשרים את מעבר הוושט, אבי העורקים, הוורידים, העצבים, הכבד ותעלות בית החזה.
אצל בני האדם הסרעפת היא אליפטית, משופעת למעלה, גבוהה יותר בחזית הגוף מאשר בגב, ובעלת קימור בזמן שהיא "נחה". כיווץ והרפיה של הסרעפת הם חלק חשוב בתהליך הנשימה. במהלך שאיפה הסרעפת מתכווצת, נעשית שטוחה ומגדילה את נפח בית החזה ואוויר זורם פנימה אל הריאות על מנת למלא את הוואקום שנוצר בהן. במהלך הנשיפה, הסרעפת נרפית והאוויר יוצא מהגוף.
כיווץ הסרעפת מפעיל לחץ על הבטן, לחץ זה ממריץ את הקיבה וכך הסרעפת מסייעת לתהליך עיכול. לסרעפת חלק גם בתהליכי ההקאה, מתן השתן והצואה. הסרעפת מעוצבבת בעיקר על ידי עצב הסרעפת (Nervus phrenicus) שיוצא בעיקר מעל החוליה הצווארית הרביעית (C4). התכווצויות לא רצוניות ולא סדירות של הסרעפת גורמות לשיהוקים.
הסרעפת היא שריר השאיפה החשוב ביותר לנשימה באדם.
במקרה מיוחדים קיימים קוצבים סרעפתיים מסוגים שונים הבאים לפצות על הפגיעה בסרעפת.
קישורים חיצוניים
מאמר על הקשר בין סרעפת ונשימה
כרכום (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
חתול סרנגטי
חתול סרנגטי הוא חתול בן כלאיים בין חתול בנגלי (שהוא עצמו מוכלא בין חתול בר לחתול נמרי בנגלי) לבין חתול אסייאתי קצר שיער.
על פי האיגוד האמריקאי לחתולים, בני הדור הראשון להכלאה אינם נחשבים כחתול סרנגטי, אלא רק מהדור השני ומעלה. קארן סאוסמן מקליפורניה הייתה מגדלת החתולים הראשונה בשנת 1994 שגידלה חתול סרנגטי. הגזע עדיין נחשב לגזע חדש במיני החתולים ומגדלי ומרביעי חתולים נוספים משביחים תכונות שונות שלו. הרעיון שעמד בבסיס יצירת גזע חתולים זה היה יצירת חתול שמזכיר את הסרוואל, ללא שימוש בחתולי בר. החתול המתקבל מן ההכלאה הוא חתול בעל פרווה עם תבנית של פסים (טאבי), רגליים ארוכות ואוזניים גדולות מאוד ומחודדות. צוואר החתול ארוך ועבה כשל נמר, הזכרים יהיו לרוב גדולים יותר מהנקבות ומשקלם נע בין 4.5 ל-7 קילוגרמים. הנקבות שוקלות בין 3.5 ל-5.5 קילוגרמים.
טום רוב סמית
טוֹם רוֹבּ סמית (באנגלית: Tom Rob Smith, נולד ב-1979) הוא סופר ותסריטאי אנגלי, המתגורר כיום בלונדון. טום הוא בוגר אוניברסיטת קיימברידג' לאחר שסיים את לימודיו בשנת 2001, למד במשך שנה כתיבה יוצרת.
ספרו הראשון המבוסס על סיפורו של הרוצח הסדרתי, הקניבל והפדופיל האוקראיני אנדריי צ'יקטילו; ילד 44 פורסם בתחילת 2008, ותורגם ל-26 שפות. בשנת 2009 קיבל על ספר זה מספר פרסים יוקרתיים בהם: פרס אנתוני, פרס בארי, פרס דיליס, ופגיון הזהב. כמו כן היה מועמד לקבלת פרס מאן בוקר. ב-2015 צפוי לצאת לאקרנים סרט קולנוע המבוסס על הספר, בכיכובם של טום הארדי, גארי אולדמן וונסן קאסל. באפריל 2009 פורסם ספרו השני; הנאום הסודי, המהווה ספר המשך לילד 44, ומבוסס על המהפכה שבאה בעקבות הנאום הסודי שנשא ניקיטה חרושצ'וב בליל ה-24 - 25 בפברואר 1956. ספרו השני תורגם אף הוא לעברית בהוצאת כתר. ביולי 2011 פורסם ספרו השלישי והאחרון בטרילוגיה; סוכן מספר 6 (באנגלית: Agent 6). הספר תורגם לעברית בשנת 2012, ויצא לאור בהוצאת כתר.
ספרו הרביעי, "החווה", ראה אור בתרגום לעברית בתחילת 2014. ב-2014 נטל חלק בכתיבת התסריט למיני סדרה של ה-BBC, "מרגל לונדון".
טרילוגיית לב דמידוב
ילד 44. בברית המועצות של סטלין אין פושעים ואין מעשי פשע מלבד פשעים נגד המדינה. כשגופתו של ילד נמצאת על פסי רכבת במוסקבה, נשלח אל הוריו לב סטפנוביץ' דמידוב, סוכן נאמן של המשרד לביטחון המדינה, כדי לשכנע אותם שבנם מצא את מותו בתאונה. אבל האם הוא משוכנע בכך בעצמו? ואולי בכל זאת פועל בגן העדן הקומוניסטי רוצח סדרתי? בחשאי ובניגוד לעמדת הממונים עליו, כשהוא נרדף על ידי עמיתיו משירותי הביטחון הסובייטיים, נסחף לב לחקירה שתוביל אותו למצוד עוצר נשימה אחרי רוצח אכזרי ברחבי ברית המועצות, מצוד שבסיומו תחכה לו הפתעה מצמררת. "ילד 44" הוכתר עם צאתו לאחד מספרי המתח המשובחים ביותר, תורגם לשפות רבות וזכה בפרס "דוקרן הפלדה" למותחן הטוב ביותר של שנת 2008.
סוכן מספר 6. כעשור לאחר מות סטלין, לב סטפנוביץ' דמידוב כבר איננו סוכן השירות החשאי. כמו ברית המועצות, לב מנסה להשאיר מאחוריו את זוועות המשטר שלהן היה שותף ולבנות חיים חדשים במוסקבה עם אשתו ראיסה ובנותיו המאומצות זויה ואלנה. אבל כאשר ראיסה והבנות נוסעות לניו יורק, בעיצומה של המלחמה הקרה, עולמו שוב מתהפך עליו. הטרגדיה שמתרחשת שם מפרידה את לב ממשפחתו ומכריחה אותו לצאת למסע ממושך, רב-תהפוכות ומזעזע, שיסתיים רק שנים רבות לאחר מכן, באפגניסטן. והוא איננו לבדו במסע הזה. בכל מקום שהוא יגיע אליו הוא יגלה את "סוכן מספר 6". "סוכן מספר 6" הוא הספר האחרון בטרילוגיה.
החווה
אביו של דניאל מתקשר ומספר לו שאמו עברה התקף פסיכוטי ואושפזה בבית חולים פסיכיאטרי. דניאל המום. הוא אורז מזוודה וממהר לשדה התעופה כדי לטוס לשוודיה, שם גרים הוריו. ואז אמו מתקשרת. היא אומרת שהיא מדברת מטלפון ציבורי וטוענת שאינה משוגעת. דניאל המבוהל פוגש את אמו בלונדון ומאזין לסיפור שהיא פורשת לפניו: על חבורה של גברים תאבי כוח ומושחתים, על הפשע המחריד שהם ביצעו, על הניסיונות להסתירו, והנורא מכול, על חלקו של אביו בפרשה. עכשיו על דניאל להחליט מי מהוריו דובר אמת ומה עליו לעשות.
זהו ספר מותחן שיצא לאור שנת 2014 וזכה לשבחים רבים.
רובן פליישר
רובן סמואל פליישר (באנגלית: Ruben Samuel Fleischer; נולד ב-31 באוקטובר 1971) הוא במאי, ומפיק טלוויזיה וקולנוע יהודי-אמריקאי. הוא גם עוסק בבימוי והפקת וידאו קליפ של מוזיקה ופרסומות.
ביוגרפיה
פליישר נולד לדוד אליוט וקארן לי פליישר, משפחה יהודית-רפורמית. אביו היה יהודי-אמריקאי, ואמו התגיירה.
הוא למד לתואר שני בהיסטוריה באוניברסיטת וסליין. לאחר מכן עבר לסן פרנסיסקו ועבד כמתכנת HTML.
קריירה
במקביל לעבודתו כמתכנת, השתתף ככותב זוטר בכתיבת סדרת הטלוויזיה "דוסון קריק". לאחר מכן עזב את עבודתו כמתכנת ועבר לבימוי של סרטוני מוזיקה ופרסומות.
קולנוע
ב-2009 ביים את סרטו הראשון, "ברוכים הבאים לזומבילנד", שהוקרן לראשונה ב-25 בספטמבר 2009.
האופרה הלאומית ההולנדית
האופרה הלאומית ההולנדית (בהולנדית:De Nationale Opera בעבר  De Nederlandse Opera או DNO) היא להקת אופרה הולנדית שביתה  באמסטרדם, ארצות השפלה. יש לה בית משותף עם להקת הבלט הלאומי ההולנדי:בניין הסטופרה, שעוצב על ידי האדריכלים צס דאם ווילהלם הולצבאור ונפתח ב-1986.
רובן פליישר
קולנוע
ב-2013 היה במאי ומפיק דרמת הפשע "יחידת גנגסטרים", המספרת על יחידה טקטית מיוחדת של משטרת לוס אנג'לס הלוחמת במשפחות המאפיה המקומיות.
ב-2014 יצא לאקרנים הסרט שהיה בין מפיקיו סטוץ כפול.
האופרה הלאומית ההולנדית
היסטוריה
האופרה הלאומית ההולנדית מפיקה בממוצע אחת עשר הפקות בשנה. בעוד שמרבית מופעיה מתקיימים בבניין ה"סטופרה", הלהקה מופיעה גם בסטאדססכואובורך, בתיאטרון קארה המלכותי, ובאתר התעשייה וסטרגזפבריק באמסטרדם. למשך שנים רבות, הפקתה בחודש יוני היא חלק מפסטיבל הולנד בהשתתפות תזמורת קונצרטחבאו. האופרה ההולנדית השאילה הפקות שלה לפורומים חשובים לאופרה בעולם כמו מטרופוליטן אופרה, האקדמיה למוזיקה של ברוקלין, פסטיבל המרכז לינקולן בניו יורק, פסטיבל זלצבורג או פסטיבל אדלייד באוסטרליה.
רובן פליישר
קולנוע
ב-5 באוגוסט 2018 ביים את הסרט ונום, סרט גיבורי-על אמריקאי בלייב אקשן המבוסס על דמות קומיקס באותו השם.
האופרה הלאומית ההולנדית
היסטוריה
בשנים 2018-1998 המנהל האמנותי של האופרה ההולנדית היה הבמאי פייר אודי. החל מ-2018 את מקומו ירשה סופי דה לינט. בשנים 2012-1987 כיהנה כמנלת אדמיניסטרטיבית טרוזה לודר. עד 2020 ניהלה את מניהלת האופרה והבלט המאוחדים אלס ואן דר פלאס. החל מ-2021 התמנה כמנהל אדמיניסטרטיבי סטיין סכונדרוורד.
רובן פליישר
קולנוע
ב-2019 ביים והפיק את קומדיית הזומבים זומבילנד 2: ירייה כפולה, שהיה סרט המשך לסרט שביים ב-2009, "ברוכים הבאים לזומבילנד".
האופרה הלאומית ההולנדית
היסטוריה
בשנים 1999-1986 מנצח ראשי של האופרה היה הרטמוט הנכן שכיהן במקביל גם כמנצח ראשי של התזמורת הפילהרמונית ההולנדית. בהמשך הוא כיהן כמנצח אורח ראשי באופרה. המנצחים הראשיים הבאים של הלהקה היו אדו דה וארט (2004-1999) ואינגו מצמאכר (2008-2005). בשנים 2011-2020 כיהן מרק אלברכט כמנצח ראשי משותף גם לאופרה הלאומית וגם לתזמורת הפילהרמונית ההולנדית. משום כך בתקופה זו התזמורת הפילהרמונית ההולנדית הפכה כמעט  למעין תזמורת בית של האופרה. החל משנת 2021 לורנצו ויוטי התמנה כמנצח הראשי החדש של האופרה.
רובן פליישר
קולנוע
בינואר 2019 נמסר כי יביים את הסרט ונום 2, סרט ההמשך לסרט אותו ביים ב-2018, אך ביולי 2019 נמסר כי לא יוכל לביים את הסרט בשל התחייבויות קודמות.
ב-2022 ייצא סרט נוסף בבימויו, "מחוץ למפה", שיהיה בהשראת סדרת משחקי המחשב "Uncharted".
מלבד עבודתו כבמאי, פליישר הפיק שלושה סרטים נוספים: "מחזיקים מעמד שני לילות" (2014), "חנות חדי הקרן" (2017) ו"טריפ רע: מותחים גבולות" (2021).
טלוויזיה
פליישר השתתף גם כבמאי ומפיק בסדרות טלוויזיה רבות, כגון "דיאטת סנטה קלריטה", "רוב וגדול", "בין שני שרכים עם זאק גליפיאנאקיס", "ג'ימי קימל לייב", "עקרת בית אמריקאית", "הסוג הנועז" ועוד.
מוזיקה ופרסומות
פליישר ביים והפיק סרטוני מוזיקה לאמנים רבים, בהם M.I.A., "Kid Sister", "Electric Six", "Gold Chains" ועוד.
הוא השתתף בבימוי פרסומות לחברות גדולות, כמו "מקדונלד'ס", "סיסקו מערכות", "ברגר קינג", "יורוסטאר", "ESPN" ועוד.
יחסי גרמניה–לטביה
היחסים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין לטביה הם יחסים היסטוריים שתחילתם במהלך ימי הביניים, ובמהלך השנים ידעו עליות ומורדות. לאחר קריסת ברית המועצות ואיחוד גרמניה מחדש, התחזקו קשרי המדינות, וכיום שתי המדינות חברות בנאט"ו ובאיחוד האירופי, ומקיימות ביניהם קשרים כלכליים, חברתיים ותרבותיים בשלל תחומים.
היסטוריה
במהלך המאה ה-12 הקימו גרמנים תחנות סחר על הדווינה, ובמאה ה-13 ייסד אלברט מבוקסהובן את ריגה. מאוחר יותר ניהלו המסדר הליבוני והמסדר הטבטוני מסע לביעור הפגאניות באזור הים הבלטי. גרמנים-בלטים שלטו בתרבות, בדת ובחינוך של אסטוניה ולטביה עד שלהי המאה ה-19. אחרי כיבושן של אסטוניה ולטביה על ידי האימפריה הרוסית בתחילת המאה ה-18 תרמו גרמנים-בלטים רבות לקידום המדע והתרבות של רוסיה, ובני העדה התגייסו לצבא הרוסי, ואחדים מהם הגיעו לדרג הפיקודי הבכיר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבשה לטביה על ידי צבא הקיסרות הגרמנית, ובשנת 1918 אף הוקמה על ידי הגרמנים דוכסות קורלנד וסמיגליה, אשר התפרקה עד מהרה בעקבות התבוסה הגרמנית במלחמה. ב-15 ביולי 1920 נחתם הסכם הכרה הדדית בין רפובליקת ויימאר ולטביה, ולטביה העניקה מעמד שווה אף למיעוט הגרמני הגדול שחי בה.