cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי גואטמלה–צרפת
שיתוף פעולה תרבותי, מדעי וטכני
מאז 2016, ארגון הסביבה הגלובלי הצרפתי (FFEM) עבד עם FUNDAECO, ארגון לא ממשלתי בגואטמלה, ותרם 1.5 מיליון אירו לפרויקט המבקש להפחית את פגיעות גואטמלה סיטי להשפעות שינויי האקלים.
אדון מועד כתקח
הפיוט קבוע בכל מנהגי אשכנז בסליחות לערב ראש השנה, ובתפילת נעילה ביום הכיפורים. בשלב מאוחר יותר יש קהילות שפסקו מלאומרו בתפילת נעילה. במנהג אשכנז המערבי אומרים אותו גם בערב יום הכיפורים. ישנן קהילות האומרות בחלק מהמקרים רק את חלקו השני של הפיוט, "מרובים צרכי עמך".
על הפיוט
הפיוט "אדון מועד כתקח" מונה ארבעה-עשר בתים הסדורים לפי סדר האלפבית. בשל אורכו, במרוצת הדורות חולק הפיוט לשניים, ושמונת הבתים האחרונים הפכו לפיוט בפני עצמו, הפותח במילים "מרובים צרכי עמך". למעשה, שני חלקי הפיוט אכן שונים זה מזה בתוכנם ובאופיים, כאשר החלק הראשון מהווה כעין הקדמה שבה מתאר המחבר את רגשותיו בגוף ראשון ומספר על הרגשתו כחוטא וחסר-זכויות, ואילו בחלק השני ("מרובים צרכי עמך") מסביר הפייטן מדוע חיבר את התחינה - כיוון שנפטרו כל הצדיקים, ואין ברירה כי אם לשטוח תפילה לקב"ה בלשוננו, אף שאינה זכה וברורה כלשונם - ומתחנן לפני ה' שימחל לבני ישראל על עוונותיהם ויחתמם לחיים.
אדון מועד כתקח
חלק זה הוא מעין פתיח לעיקר בקשת המחילה. בבית הראשון מקדים הפייטן ומתאר את התייצבותו לפני ה' באימה וביראה מפני יום דינו, כשאין בידו מעשים וזכויות והוא בוטח רק ברחמי ה'.
לאחר מכן ממשיך המחבר ומיצר על שמתו כל הצדיקים,, שהקב"ה היה מתרצה לתפילתם ונותן להם כל חפצם; ואילו הוא אינו אלא צעיר ודל, חסר זכויות ומעשים טובים, ומתיירא הוא מחטאיו ומפשעיו. אולם כעת , ניחם אני על פשעיי, מכיר בטעויותיי, מתחרט עליהם ועוזב אותם כליל; לכן - ראה ה' את , היכנס עמי לפנים משורת הדין וחשבני כצדיק גמור, שמע קולי והאזן לתפילתי.
מרובים צרכי עמך
בחלק זה מקדים הפייטן תיאור של סבלות עם ישראל, שצרכיהם מרובים עד כי ; רבתה בהם הרעה, והגלות מייסרת אותם. ובתוך הצרות הללו נפטרו מן העולם הצדיקים היודעים לערוך תפילה כהלכתה באופן שתהיה רצויה ומקובלת לפני הקב"ה - ; ומחמת זאת נותרו היהודים ללא משען מה', כיוון שאינם יודעים איך ראוי להתפלל לפניו.
לכן מבקש הפייטן שאף על פי ש ודעתנו קצרה ודלה מלהבין כיצד ראוי לבוא ולערוך תפילה לפני ה', הרי כיוון שבכל זאת השתדלתי ו - לכן הבט אל מחשבותינו הטובות, אף אם איננו מצליחים להוציאן מתוכנו בצורה סדורה של תפילה נכונה אלא רק בערבוביה ובשפה רפה, העלה עלינו כאילו סידרנו לפניך תפילה ראויה, ו. ומתוך אותה הבקשה מתחנן הפייטן לה' שירחם עלינו וישמע שוועתנו, יסלח וימחל לכל עוונותינו וחטאינו, יקבל את תשובתנו, ימלא משאלות ליבנו לטובה,.
מבנה הפיוט
בכל אחד מבתי הפיוט ארבע שורות מחורזות, שמתוכן שלוש הראשונות סדורות בסדר אלפביתי והרביעית היא פסוק מן התנ"ך. בדרך כלל, שתי השורות הראשונות שבכל בית מתארות את מצוקת בני ישראל (מחמת צרותיהם, פטירת הצדיקים ורוב העוונות) ושתי השורות העוקבות הן פנייה לקב"ה שבכל זאת יקשיב לקולם וייטיב להם.
מועדי אמירתו
על פי השורה ניכר שמחבר הסליחה ייעד אותה במקור לסליחות שבתפילת נעילה. ואכן היא הייתה נהוגה במקום זה בשני מנהגי אשכנז, אך עם תהליך קיצור הסליחות הנאמרות בנעילה בכלל נפגע מעמדה: במנהג פולין נאמר רק חציה השני וללא שני הבתים האחרונים, ובמנהג אשכנז המערבי ויתרו עליה לגמרי במרבית הקהילות, אך ישנן קהילות שהמשיכו לאמרה בשלמותה.
בנוסף, עקב לשון "משפט" המופיעה בתחילת הסליחה, נקבעה הסליחה בסליחות לערב ראש השנה בכל מנהגי אשכנז, ובמנהגי מערב אשכנז, המאריכים בסליחות אף בערב יום הכיפורים, גם במועד זה.
מחבר הפיוט
ככתוב, הסליחה חתומה יוסף בן יצחק. מקובל לייחסה לר' יוסף ברבי יצחק מאורליינש מבעלי התוספות, שהמחקר כיום מזהה עם ר' יוסף בכור שור פרשן המקרא. אולם, שמעון ברנשטיין טען שמחברה הוא דווקא ר' יוסף אבן אביתור, כיוון שהסליחה נמצאה בכתב יד ספרדי בתוך מקבץ סליחות של אבן אביתור. מאידך, בכתב יד זה נמצאו סליחות אשכנזיות נוספות, כך שהראיה אינה כה מכריעה. נימוק נוסף לייחוס הסליחה לאבן אביתור העלה אברהם פרנקל, שהראה שבכל סליחותיו האחרות של ר"י מאורליינש בולט מוטיב הנקמה מהגויים, הנעדר כליל מסליחה זו. פרנקל מסכם שאין בראיות אלה כדי להוציא את הסליחה מחזקת ר"י מאורליינש, ומציע שהסליחה נכתבה בימי צעירותו (ככתוב בה באות ה') ולכן שונה בסגנונה, אך בפרסום מאוחר יותר קבע "לפי מצב המחקר כיום" שמחברה הוא אבן אביתור.
מויסיי פרוימוביץ' שוורצמן
מויסיי פרימוביץ' שוורצמן ( 1911–1944 ) - היה יהודי-סובייטי, שעוטר לאחר מותו כגיבור ברית המועצות על פועלו כפוליטרוק וסגן מפקד הגדוד לעניינים פוליטיים של גדוד מקלענים ברגימנט סיור מס' 1124 של חטיבת סיור מס' 145 באוגדת סיור מס' 334 של הארמייה ה-43 בחזית הבלטית הראשונה במהלך מלחמת העולם השנייה והגיע לדרגת רב-סרן.
ביוגרפיה
נולד ב-3 בנובמבר 1911 בכפר קורניקי של גוברניית פודולסקייה של האימפריה הרוסית (עכשיו נפת טיברובסקי, במחוז ויניצה) במשפחת נפח יהודי.
הוסמך כמורה במכון הפדגוגי של ויניצה בשנת 1936. עבד כמורה, ראש המחוז, ראש קבינט המפלגה של ועדת המפלגה בנפת טיברובסקי. חבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מאז 1939. בצבא האדום מאז 1941.
בחזית מלחמת העולם השנייה מאז יולי 1941. סגן מפקד הגדוד לעניינים פוליטיים של גדוד מקלענים ברגימנט סיור מס' 1124 של חטיבת סיור מס' 145 באוגדת סיור מס' 334 של הארמייה ה-43 בחזית הבלטית הראשונה.
על פעולתו ליד הכפר גיידוקי במהלך מתקפה לכיוון ערים ויטבסק ופולוצק וארגון שתי התקפות נגד עוטר בעיטור עיטור מלחמת המולדת מדרגה שנייה בנובמבר 1943.
כאשר פרץ את קו ההגנה המבוצר של ורמאכט ליד הכפר קוזונוגובו (נפת שומילינסקי) ב-23 ביוני 1944 היה בין הראשונים בפלוגתו שפרצו לתעלות הצבא הגרמני. ב-25 ביוני 1944 ארגן את צליחת נהר דווינה המערבית בסמוך לכפר גריניובו באותה הנפה ותפס את ראש הגשר בצידו השני. רב-סרן שוורצמן נהרג בקרב זה ועוטר כגיבור ברית המועצות לאחר מותו.
תחילה נקבר בקבר אחים בכפר פיאטניצקויה ובהמשך עצמותיו הועברו לכפר בשנקוביצ'י שניהם במחוז ויטבסק.
מיקולש גלנדה
מיקולש גלנדה (בצ'כית: Mikuláš Galanda; 4 במאי 1895 – 5 ביוני 1938) היה צייר ומאייר, אחד מחשובי החלוצים ומפיצי האמנות המודרנית הסלובקית. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי במרטין.
ביוגרפיה
בשנים 1924- 1926, גלנדה היה העורך הגרפי הראשון של מגזין דאב. הוא קיבל אישור ללמד רישום בשנת 1928, ובאותה שנה בפראג הכיר את מריה בודובה, שאיתה התחתן ב-1931. הוא עבר לברטיסלבה ב-1929 והחל ללמד בבית הספר הראשון לנשים של עיר.
בין השנים 1929- 1932 הוא חלק סטודיו יחד עם Ľudovít Fulla בברטיסלבה. בשנת 1930 עבד כמורה בבית הספר השני לבנים ובבית הספר למלאכת יד בברטיסלבה. בסתיו 1930 נסע לפריז, והציג תערוכה בקרקוב.
במהלך השנים 1930–1932, גלנדה ולודוביט פולה פרסמו העתקים של מכתביהם הפרטיים, שבהם הביעו דעות פרוגרסיביות חדשות על האמנויות היפות ותפקידן בחברה המודרנית. בשנת 1933 הוא הפך לפרופסור בבית הספר למלאכת יד בברטיסלבה.
ב-1935 הציג תערוכות בסיינה אלאנו ובפראג. ב-1936 הציג בביאנלה בוונציה. בשנת 1937 הוא הציג את יצירותיו במוסקבה ובאותה שנה בתערוכה הבינלאומית של אמנויות וטכניקות בפריז, שם זכה במדליית כסף עבור ז'אנר איורים ועיצובי ספרים. ב-1938 השתתף בתערוכה לאמנות סלובקית בניו יורק.
מיקולש גלנדה מת ב-5 ביוני 1938 בברטיסלבה.
לייב לויטה
לייב (לובה) לויטה (1904 – 25 באוקטובר 1976) היה מגדולי האידאולוגים בתנועת הקיבוץ המאוחד, מזכיר מדיני במפלגת מפ"ם ועורך בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
ביוגרפיה
לויטה נולד במינסק, בתחום המושב היהודי של רוסיה טרם המהפכה הבולשביקית, ולמד במכון החקלאי הגבוה במוסקבה. הוא השתייך לקבוצת מייסדי סניף 'החבר' (הסתדרות הנוער הלומד הציוני) בעיר מינסק, ונאסר בשל פעולתו הציונית והיה אמור להישלח לסיביר. עונשו הומר בגירוש, ובשנת 1924 עלה לארץ ישראל. הוא הצטרף לקיבוץ עין חרוד וקבע שם את ביתו. בשנת 1925 השתתף בקונגרס הציוני ה-14 ובוועידה השביעית של פועלי ציון ובשנים 1934–1935 שימש כראש משלחת השליחים ל"החלוץ" בפולין. בוויכוח בין קיבוץ שחריה לקיבוץ קלוסובה, תמך לויטה בעמד קלוסובה כי הקיבוץ צריך לדאוג לכל צרכיו של החברים בו, באימרה: בשנת 1939 יצא שוב בשליחות לפולין. היה מפעילי הקיבוץ המאוחד וראש משלחת הוועד הלאומי לפולין ולגרמניה בשנת 1946. לויטה השתתף בארגון פעולות הבריחה וההעפלה, ובתקופת מלחמת העצמאות שימש יחד עם יעקב ריפתין כמזכיר המדיני של מפ"ם. עבד כעורך בהוצאת הקיבוץ המאוחד וערך את כתבי לנין ובורוכוב. מיוזמי הקמת "יד טבנקין" וחבר הנהלתו.
בנו נמרוד נהרג במלחמת העצמאות.
מוזיאון השואה בחרקוב
מוזיאון השואה בחרקוב (אוקראינית: Харківський музей Голокосту) - הוא המוזיאון הלא-ממשלתי הראשון באוקראינה המוקדש לזכר השואה באוקראינה וממוקם בחרקוב.
היסטוריה
הוא נוסד בשנת 1996 על בסיס המסמכים אשר היו ברשותה של מייסדת המוזיאון לריסה וולוביק. המשימה העיקרית של המוזיאון היא איסוף ושימור מסמכים ומידע והעברתם בהמשך ליד ושם לגבי פעילותם במקום של חסידי אומות העולם. נכון לשנת 2011 הוכרו על ידי יד ושם 88 חסיד אומות העולם. אחת מחסידות אומות העולם של חרקוב הייתה אלכסנדרה בלובה, היא עסקה בהצלת ילדים יהודים ועל כך, יותר מאוחר, היא הוצאה להורג בירייה. במוזיאון מתקיימים סיורים מודרכים לסטודנטים ותלמידים. במוזיאון ישנם בערך 3,000 פריטים, והאוסף ממשיך לגדול. בשנת 2014 עבר מבנה המוזיאון שיפוץ יסודי.
מחלקות
במוזיאון ישנה ספרייה הכוללת חומרים בנושא השואה. כמו כן באוסף המוזיאון נמצא הדגם המוקטן של מפעל הטרקטורים של חרקוב שבו רוכזו והוחזקו היהודים במשך יומיים ללא מזון ולאחר מכן הם נשלחו לדרוביצקי יאר ושם נרצחו.
תערוכות
במוזיאון ישנן מספר תערוכות קבועות וזמניות:
אבומיניישן
אַבּוֹמִינֶיישֶׁן (באנגלית: Abomination – תועבה) הוא דמות בדיונית של נבל-על שהופיעה בחוברות הקומיקס הענק הירוק ביקום מארוול קומיקס. דמותו נוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר גיל קיין והופיעה לראשונה בחוברת Tales to Astonish #90 מאפריל 1967.
אבומיניישן הוא האלטר אגו של אמיל בלונסקי, סוכן ק.ג.ב. ומרגל שחשף את עצמו במכוון לאותה קרינת גמא שהפכה את ברוס באנר לענק הירוק. הוא הופך ליצור דמוי אנוש בעל קשקשים, הגדול בקצת מגודלו של הענק הירוק. בשלב מאוחר יותר הוכה בלונסקי למוות על ידי הענק האדום בארץ מולדתו, רוסיה, וחזר לחיים בקצרה באירועי "מלחמת הכאוס" בטרם נהרג שנית בידי מרלו ג'ונס. גופתו שומשה ככלי-נשק חסר בינה בידי "המסדר העתיק של המגן", והופעלה נגד הענק הירוק עד ששוגרה למסלול הכבידתי של כוכב צדק.
גופתו של בלונסקי נלקחה בידי סיעה עריקה בתוך צבא ארצות הברית, הנחושה בדעתה להשמיד את הענק הירוק. גופתו שימשה ליצירת רקמת תאים דמוית חליפה, הפועלת בדומה לסימביוט ונום ומעניקה ללובש אותה את כוחותיו של אבומיניישן. החליפה החייתה את ריק ג'ונס בדמות אבומיניישן הגרוטסקי, שהובס בידי הענק הירוק וחזר למצבו הקודם כשהחליפה נקרעה ממנו. אולם, הגנרל רג'ינלד פורטין נגע בחליפה ונעשה לאבומיניישן, ונהרג בניסיון לחסל את הענק הירוק.
דמותו של אבומיניישן מדורגת במקום ה-54 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. את דמותו של בלונסקי בסרט הלייב אקשן "הענק הירוק" גילם השחקן טים רות', ששב לגלם את הדמות בסדרת הטלוויזיה "שי-האלק: עורכת דין בשירות החוק" של שירות הסטרימינג דיסני+. האלטר אגו של בלונסקי, אבומיניישן, הופיע בסרט "שאנג-צ'י ואגדת עשר הטבעות".
רפאל רוזוב
רפאל רוזוב (כ"ט בכסלו תרנ"ג דצמבר 1892 – כ"ג בסיוון תשט"ז 2 ביוני 1956) היה פעיל ציוני, איש התנועה הרוויזיוניסטית, ממייסדי תנועת הנוער בית"ר בארץ ישראל, ברית הציונים הרוויזיוניסטים (הצה"ר) וההסתדרות הציונית החדשה (הצ"ח).
קורות חיים
רפאל רוזוב נולד בזימלנסק, במחוז וורונז', שבאימפריה הרוסית לאמו שרה מרים ולאביו אשר אנשל. בילדותו ונעוריו קיבל חינוך מסורתי ולאומי והשכלה כללית רוסית. הוריו, ואחיו: אסתר, רבקה וישעיהו עלו לארץ ישראל משנת 1906, והתיישבו במושבה פתח תקווה. רפאל נותר ברוסיה כדי לסיים את לימודיו בבית הספר הריאלי, והתגורר אצל אחיו הבכור ישראל בנימין רוזוב. בשנת 1907 פגש רפאל את המנהיג הציוני זאב ז'בוטינסקי, בביקורו אצל אחיו ישראל, בפטרבורג.
בשנת 1910 יצא רפאל רוזוב ללמוד הנדסה באוניברסיטת ליאז' שבבלגיה. ושם נפגש עם סטודנטים יהודים, חלקם מהפכנים, קומוניסטים ופליטים מרוסיה; רובם היו מתבוללים ומתנגדים לציונות. אחד מהם היה, לב דוידוביץ ברונשטיין, שנודע בשם ליאון טרוצקי השפעתם של הסטודנטים הללו הייתה רבה על חבריהם; ולימים, סיפר רוזוב לאייזיק רמבה, כי נראה היה "שלאחר להט-מידברותיו [של טרוצקי] אבדו כל הסיכויים להציל את נפשות הצעירים". על כן, פנה רפאל להקים יחד עם סטודנטים נוספים, את אגודת הסטודנטים הציונים "קדימה", ספרייה ציונית, ואחר את אגודת "חרות", שהייתה גרעין "ברית הסטודנטים הלאומיים", וכן מועדון חברים ומסעדה. במסגרת פעילותו הציונית באוניברסיטת ליאז', אירח סופרים ומנהיגים של התנועה הציונית, בהם: זאב ז'בוטינסקי, הפרדסן שמואל טולקובסקי אשר הרצה והציג צילומים של ארץ ישראל לפני הסטודנטים, באמצעות פנס קסם בשנת 1911, שמריהו לוין, שלום עליכם, שלום אש, זלמן שניאור ואחרים. בהמשך, יצר קשר עם יושב ראש הנהלת הפדרציה הציונית בבלגיה ז'אן פישר, אשר הפגיש אותו עם פעילים ציוניים במדינה. ובעקבות פעילותו, הוא נתבקש על ידי אוסקר פישר, מראשי קרן קימת לנהל הסברה למענה בנושא יישוב ארץ ישראל. עלה לארץ ישראל בשנת 1914 והצטרף אל משפחתו בפתח תקווה. במלחמת העולם הראשונה הצליח לחמוק מחובת הגיוס לצבא שהטילו השלטונות העות'מאניים על גברים נתיני האימפריה. וסירב להשתתף בפינוי של תושבי פתח תקווה, עם התקדמות הצבא הבריטי בחזית בחזית בשלהי המלחמה. נעצר על ידי חיילים בריטים בחשד לריגול לטובת העות'מאנים. ונחלץ מֵאָשָׁם בסיועו המשפטי של עורך הדין סוליסטור גיסבורן. לאחר המלחמה נסע להשלים את לימודיו בהנדסה ב"בית הספר הקולוניאלי לחקלאות" בתוניס, ושם הוסמך למהנדס חקלאי. בשובו לארץ ישראל, הצטרף לפעילות ציבורית בפתח תקווה, בה כיהן כחבר מועצת המושבה. כמו כן, היה חבר בוועדה למתן הלוואות לבניין בתים וליסוד משקי-עזר זעירים. במאורעות הדמים בשנת תרפ"א 1921, פעל במסגרת "ועד ההגנה" של המושבה, וגם סייע בפעילות ההגנתית הארצית.
רפאל רוזוב ניהל תכתובת ענפה ורבה עם זאב ז'בוטינסקי על ענייני התנועה וניהולה. בביקוריו בארץ ישראל היה בין מלוויו בכל סיוריו בארץ ושומר ראשו. לאחר שז'בוטינסקי הקים, את תנועת הנוער בית"ר בגולה, בשנת 1923, היה רוזוב ממייסדיה בארץ ישראל, בשנת 1927. הוא כיהן שורה של תפקידים בבית"ר, לרבות סגן המפקד הראשי של בית"ר בארץ ישראל. באב תרפ"ט 1929, צעד בראש תהלוכת בית"ר אל הכותל המערבי בירושלים. וב מאורעות תרפ"ט 1929, השתתף בהגנת פתח תקווה ויישובי השרון.
במפנה העשורים השלישי והרביעי של המאה ה-20, הלכה והעמיקה המחלוקת ביישוב, בין תומכי ז'בוטינסקי לבין אנשי תנועת העבודה; ותומכי ז'בוטינסקי כבר לא מצאו הגנה לזכויותיהם במסגרת הסתדרות העובדים הכללית ומפלגות הפועלים, ואף נעשו ניסיונות להדיר אותם ממקומות העבודה שלהם. על כן, הוקם "ארגון עובדי הצה"ר ובית"ר", בניסן תר"ץ אפריל 1930. בכינוס העולמי הראשון של תנועת בית"ר בדנציג בשנת 1931, נבחר רפאל רוזוב, בהמלצת זאב ז'בוטינסקי, לקצין שלטון בית"ר. וכך, שהה כשבע שנים בפריז בעבודתו במרכז העולמי הראשי של תנועת הנוער בית"ר. ב-16 ביוני 1933 נרצח המנהיג הציוני חיים ארלוזורוב בחוף תל אביב. אנשי התנועה הרוויזיוניסטית וברית הביריונים נחשדו על ידי השלטונות הבריטים כאחראיים לרצח. רוזוב פעל לאיתור עדים שמידע שברשותם יסייע לסנגוריה של החשודים. למעשה, רוזוב היה ממקורבי ז'בוטינסקי ומנאמניו, וזכה להוקרתו; במכתב מפריז אל אחיו הבכור ישראל, מ-28 במרץ 1934, ציין ז'בוטינסקי, כי פגש את רפאל במסיבה, ו"ראפאשה [כינוי חיבה של ברפאל] הוא בן חיל; אמש הוא היה אצלנו והתגנדר עם הגברות המאוהבות בו".
בשנת 1935, רפאל רוזוב השתתף כציר בוועידת היסוד של ההסתדרות הציונית החדשה (הצ"ח) בווינה. כמו כן, היה חבר הנהלת "קרן תל חי", וחבר ועדת הבניין של "מצודת זאב" בתל אביב. באוגוסט 1947, הואשם רוזוב על ידי השלטונות הבריטים שהוא פעיל בתנועת הנוער בית"ר, שהוכרזה אז על ידיהם כארגון לא חוקי, ונעצר עם חבריו.
רפאל רוזוב פרסם מאמרים רבים בעיתונות התנועה הרוויזיוניסטית; בכתב העת "מצודה", בכתב העת "המדינה" שראה אור בוורשה ובכתב העת "במחנה" של ברית החייל ואחרים.
שנות חייו האחרונות של רפאל היו שנים של בדידות וחולי.
רפאל רוזוב נפטר בתל אביב בכ"ג בסיוון תשט"ז 2 ביוני 1956 ונקבר באזור התעשייה סגולה, פתח תקווה.
דב פולק
דב פולק (6 בפברואר 1933 – 22 באפריל 2022) היה תעשיין ואיש עסקים ישראלי, ממייסדי "פולגת" והמנכ"ל שלה במשך 27 שנים. מייסד רשת האופנה "ונדום".
ביוגרפיה
נולד בעיירה בורשה שברומניה. בשנת 1948 עלה לישראל. שירת בצה"ל כקצין חימוש.
עד 1960 עבד בתעשיית הרכב והעץ.
בתחילת שנות ה-60 ייסד יחד עם דודו, ישראל פולק, את תשלובת מפעלי פולגת. החברה הוקמה בקריית גת, ונקראה על שם משפחת המייסדים ושם העיר. דב פולק היה מנכ"ל התשלובת במשך עשרים ושבע שנים, עד שנת 1989.
בשנות כהונתו כמנכ"ל הוביל את החברה והפך אותה לתשלובת שהעסיקה בשיאה למעלה מ-6,000 איש בישראל ובעולם, והייתה מובילה בייצוא לאירופה ולארצות הברית. במסגרת המפעלים ייסד בית ספר תעשייתי לנוער בסיכון ומעונות יום לילדי העובדים.
באוקטובר 1987 נבחר לחבר נשיאות התאחדות התעשיינים.
ביולי 1989 מכר פולק את כל אחזקותיו במניות פולגת.
לאחר שעזב את פולגת הקים את רשת האופנה "ונדום" שהייתה בין הראשונות לייבא לישראל מותגי אופנה בינלאומיים מוכרים ובהם: מקס מארה, ג'ורג'ו ארמני, טרוסרדי, הוגו בוס, זניה ועוד.
חיים אישיים
פולק עלה לארץ בשנת 1948 עם אוניות המעפילים.
היה נשוי לאריקה. ילדיו: צביקה, איתן ומיכל. שני האחרונים הם בעלי רשת האופנה "ונדום" שייסד פולק.
פולק נפטר ב-22 באפריל 2022 בגיל 89 והובא לקבורה בבית הקברות קריית שאול.
קולין וודל
קולין טוד ג'רארד ווּדֵל (באנגלית: Colin Todd Gerard Woodell; נולד ב-20 בדצמבר 1991) הוא שחקן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר מתפקידיו כריק בטנקורט בסדרת הטלוויזיה "הטיהור" המבוססת על סדרת סרטי "הטיהור", מטיאס או'בראיין בסרט "הסר חבר: רשת אפלה" משנת 2018, וכצ'ארלס בסרט "קול קדומים" משנת 2020.
וודל שיחק גם את איידן בסדרת הטלוויזיה "המקוריים", טיילר ריצ'מונד בסדרה "השורד המיועד" ורונלד סטורגיס בסדרה "הסקס של מאסטרס" משנת 2013 עד 2016. כן גילם תפקידים קטנים בסרטים "חיפוש" בהפקת "סרטי סוני" ו-"Bazelevs" ו-"XOXO" המקורי של נטפליקס.
בתיאטרון הופיע וודל באוף ברודוויי במחזה "עיר גוססת" מאת כריסטופר שין. המחזה הועלה בשנת 2019 על ידי קבוצת התיאטרון "" והיה מועמד לפרס פוליצר לדרמה. בשנת 2017 שיחק וודל בתפקיד אדמונד טיירון בהפקת המחזה "מסע ארוך אל תוך הלילה" של תיאטרון "" בלוס אנג'לס.
השכלה
וודל למד במכינה הקדם אקדמית של המכללה על שם איגנטיוס הקדוש בסן פרנסיסקו. את הכשרתו והופעותיו המקצועיות הראשונות הוא החל בקונסרבטוריון האמריקאי לתיאטרון. הוא עבר ללוס אנג'לס, שם למד בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת דרום קליפורניה ורכש תואר ראשון באמנויות התיאטרון.
צ'אנה טאורוסטאר
צ'אנה טאורוסטאר הוא מיניוואן קטן, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Changan Automobile, אשר יוצר בין השנים 2010–2015.
סיריוגה
סרגיי וסילייביץ' פַּרְחומנקה (ברוסית: Серге́й Васи́льевич Пархо́менко; בבלארוסית: Cяргей Васільевіч Пархоменка; נולד ב-8 באוקטובר 1976 בהומל, בלארוס), הידוע בשם סיריוגה (Серёга), הוא ראפר רוסי ממוצא בלארוסי. סרגיי גדל בשכונת מצוקה. שיריו הם שילוב מיוחד של מוזיקת פולק רוסית עם ביטים מודרניים, ומושכים בעיקר בני נוער.
ביוגרפיה
אחרי שנתיים של לימודים באחת המכללות במינסק (בירת בלארוס), נסע סרגיי פרחומנקו לגרמניה, שם למד חמש שנים מדעי החברה וכלכלה והתיידד עם הרבה אוהדי ראפ ומפיקים. סרגיי חזר לבלארוס עם רצון להתחיל בקריירת ראפ. בשנת 2002 הוא הוציא את הסינגל הראשון שלו: Погубили Лялю ("הרסו את חייה של ליאליה").
בשנת 2004 הוא נחל הצלחה עם יציאת הקליפ לסינגל Чёрный Бумер ("ב.מ.וו. שחורה") שצולם בקייב (בירת אוקראינה) על ידי ולדימיר יקימינקו. הקרנת הבכורה של הקליפ הייתה ב-15 בספטמבר 2004 בערוץ הטלוויזיה האוקראיני M-1. השיר והקליפ זכו להצלחה רבה, וקיבלו מועמדות לפרסי MTV ולפרסי Russian Music Awards בקטגוריות "שיר השנה" ו"קליפ השנה". בשנת 2004 השיר Чёрный Бумер, עלה למקום הראשון במצעדי הפזמונים של MTV RUSSIA, Муз-ТВ והערוץ הראשון של הטלוויזיה הרוסית (אפיק 181 ב-yes) וגם בתחנות הרדיו המובילות במדינה.
בשנת 2006, יצא הקליפ של סיריוגה "גיר הגורל או שירת טמרלן" (Мел Судьбы или песня Тамерлана) שהיה לפסקול של הסרט "משמר היום" (Дневной дозор).
בשנת 2007 סיריוגה הופיע בתוכנית "שרים עם כוכבים" (Две звезды). בתוכנית הוא שר יחד עם הפוליטיקאי השנוי במחלוקת, ראש המפלגה הליברלית וסגן יו"ר הפרלמנט, ולדימיר ז'ירינובסקי (Владимир Жириновский) שלא ידע לשיר כלל. לאור העובדה הזאת רוב העבודה בשירה הייתה על כתפיו של סיריוגה. והוא הוכיח שהוא שולט הייטב לא רק בראפ, אלא גם בסגנונות אחרים כגון: שירי ילדים (שיר הפיראטים מהסרט המצויר "אי המטמון"), שירה עממית ("רכבת, תעצרי"), פריטי פופ ("השיר המזרחי"), שירי מולדת ("החוף שלי") וכו'.
בשנת 2016 הוא הוציא וידאו קליפ על בו שר ביחד עם ביאנקה. השיר היה מועמד לקבלת פרס של MusicBox.
עוד שירים שכבשו את מצעדי הפזמונים בערוץ הראשון, MTV ו-Russian Music Box הם:
אבימי בן רחבה
אבימי בן רחבה (נכתב גם: אבימי בר רחבא) היה אמורא בן הדור הרביעי, תלמידו של רבה, ובנם של רחבה דפומבדיתא וחומא, נינתו של רב יהודה.
הוא ואחיו עיפא מכונים בתלמוד בשם "חריפי דפומבדיתא".
Consciousness Explained
סיכום
דנט מציג מודל של "טיוטות מרובות" של תודעה, המצביע על כך שאין מקום מרכזי אחד ("תיאטרון קרטזי") שבו מתרחשת חוויה מודעת; במקום זאת, יש "אירועים שונים של קיבוע תוכן המתרחשים במקומות שונים בזמנים שונים במוח". המוח מורכב מ"צרור של סוכנויות עצמאיות למחצה"; כאשר "קיבוע תוכן" מתרחש באחת מאלו, השפעותיו עשויות להתפשט כך שיובילו לקביעת משפט אחד מבין אלה המרכיבים את הסיפור, סיפור שבו הדמות המרכזית היא ה"עצמי" של האדם. להשקפתו של דנט, התודעה היא התהליך הבסיסי של המוח, תהליך חישובי סדרתי-לכאורה, שבו מתרחשים חישובים מרובים בבת אחת (עיבוד מקבילי).
אחת הטענות השנויות במחלוקת של דנט היא שקווליה אינה (ולא יכולה) להתקיים כפי שהיא מתוארת. הטיעון העיקרי של דנט הוא שהתכונות השונות המיוחסות לקווליה על ידי פילוסופים - קווליה אמורה להיות בלתי ניתנת לתיקון, בלתי ניתנת לתיאור, פרטית, נגישה ישירות וכן הלאה — אינם מתיישבים זה עם זה, ולכן מושג הקווליה אינו קוהרנטי. אי-קיומה של קווליה פירושו שאין בעיה קשה של תודעה, ו"זומבים פילוסופיים" שאמורים להתנהג כמו בני אדם בכל דרך, בעודם איכשהו חסרים קווליה, אינם יכולים להתקיים. כפי שדנט מציין, הוא מחויב לאמונה שכולנו זומבים פילוסופיים (אם אתה מגדיר את המונח "זומבי פילוסופי" כזהה מבחינה תפקודית לבן אדם ללא כל היבטים לא חומריים נוספים), ומוסיף שהערתו היא פתח לפרשנות שגויה.
שיטה פילוסופית מרכזית היא הטרופנומנולוגיה (heterophenomenology), שבה מתייחסים לדיווחים המילוליים או הכתובים של נבדקים בדומה לסיפורת: הדיווח של הנבדק אינו מוטל בספק, אך מניחים שהוא דיווח שייתכנו בו תיקונים לגבי מצבו הפנימי של המדווח. גישה זו מאפשרת לדיווחים של הנבדק להיות נתוני-מידע (דאטא) במחקר הפסיכולוגי, ובכך לעקוף את גבולות הביהביוריזם הקלאסי.
דנט אומר שרק תיאוריה שהסבירה אירועים מודעים במונחים של אירועים לא מודעים יכולה בכלל להסביר את התודעה: "להסביר זה להתרחק מהסבר, לתת תיאור שאינו הסבר (to explain away)".
ביקורות
הניו יורק טיימס קבע שהספר הוא אחד מעשרת הספרים הטובים של השנה. ב-New York Times Book Review כינה ג'ורג' ג'ונסון את הספר "מבריק".
מבקרי גישתו של דנט טוענים שדנט לא מצליח לעסוק בבעיית התודעה מכיוון שהוא משתמש בשפה מעורפלת המבלבלת חוויה סובייקט יבית עם התנהגות או קוגניציה. בספרו "המוח המודע" (The Conscious Mind) מ-1996 טען הפילוסוף דייוויד צ'אלמרס שעמדתו של דנט היא "הכחשה" של התודעה, ותוהה בבדיחות הדעת אם דנט הוא זומבי פילוסופי. המבקרים טענו שכותרת הספר מטעה, שכן היא לא מצליחה להסביר את התודעה, וסיפקו את הכותרות החלופיות "התעלמות מהתודעה" (Consciousness Ignored) ו"לתרץ את התודעה" (Consciousness Explained Away), בפרפרזה על שם הספר. גאלן סטרוסון קבע בהלצה שהספר מפר את חוק תיאור הסחורה ויש להעמיד את דנט לדין.
ג'ון סרל טוען שדנט, שמתעקש שהדיון בסובייקטיביות שגוי מכיוון שהוא לא מדעי והמדע מניח מראש אובייקטיביות, עושה טעות בקטגוריה (category error). סרל טוען שמטרת המדע היא לבסס ולאמת הצהרות שהן אובייקטיביות מבחינה אפיסטמית (כלומר, שכל אחד יכול לגלות ולהעריך את האמת שלהן), אך הצהרות אלו יכולות להיות על מה שהוא סובייקטיבי מבחינה אונטולוגית. סרל קובע שהאובייקטיביות האפיסטמית של השיטה המדעית אינה מוציאה מכלל קיום את הסובייקטיביות האונטולוגית של הנושא. לפיכך, כאבי גב קיימים, הם חוויות סובייקטיביות אשר קיומן אינו מוטל בספק ברפואה, ונוירולוגיה, כפי שניתן לראות בכל ספר נוירולוגיה, עוסקת בהבנתם כדי לרפא אותם. סרל קורא לכל שיפוט ערכי סובייקטיבי "אפיסטמי". לפיכך, "הר מקינלי יפה יותר מאוורסט" הוא קביעה סובייקטיבית מבחינה אפיסטמית, בעוד ש"מקינלי גבוה מהאוורסט" הוא אובייקטיבי מבחינה אפיסטמית. במילים אחרות, ההצהרה האחרונה ניתנת להערכה (למעשה, ניתנת לזיוף) על ידי קריטריון מובן ("רקע"), גובה ההר, כמו "הפסגה נמצאת כך וכך מטרים מעל פני הים". אין קריטריונים כאלה ליופי. סרל כותב שלדעתו של דנט אין תודעה בנוסף לתכונות החישוביות, כי זה כל מה שהתודעה מסתכמת בו: השפעות של מכונת פון נוימן וירטואלית המיושמת בארכיטקטורה מקבילה ולכן מרמזת שמצבי תודעה הם אשליה. לעומת זאת, סרל טוען ש"באשר לתודעה, הקיום של מה שנראה וגלוי הוא המציאות".
עוד כתב סרל:"אם לומר זאת בצורה הכי ברורה שאני יכול: בספרו Consciousness Explained דנט מכחיש את קיומה של התודעה. הוא ממשיך להשתמש במילה, אבל הוא מתכוון למשהו אחר. מבחינתו, הוא מתייחס רק לתופעות בגוף שלישי, לא לרגשות ולחוויות המודעות בגוף ראשון שיש לכולנו. עבור דנט אין הבדל בינינו, בני האדם, לבין זומבי ם מורכבים שחסרים להם כל רגש ות פנימיים, כי כולנו פשוט זומבים מורכבים. . . . אני רואה את השקפתו כהפרכה עצמית משום שהיא שוללת את קיומם של הנתונים שתאוריית התודעה אמורה להסביר. . . הנה הפרדוקס של חילופי הדברים האלה: אני מבקר מודע העונה במודע להתנגדויות של מחבר שנותן כל אינדיקציה לכך שהוא כועס ונבוך באופן מודע. אני עושה זאת עבור קהל קוראים שאני מניח שהוא מודע. איך, אם כן, אוכל לקחת ברצינות את הטענה שלו שהתודעה לא באמת קיימת?"דנט ותומכיו ה"אשלייתיים", לעומת זאת, עונים כי ה"היבט הסובייקטיבי" הנזכר לעיל של המוחות המודעים אינו קיים, והוא שריד לא מדעי של "פסיכולוגיה עממית" של השכל הישר, וכי ה"הגדרה מחדש" לכאורה שלו-עצמו היא התיאור הקוהרנטי היחיד של התודעה.
נוירוביולוגים, נוירולוגים ומדעני מוח קוגניטיביים, בהם ג'רלד אדלמן, אנטוניו דמסיו, וילאיאנור רמצ'נדרן (Vilayanur Ramachandran), ג'וליו טונוני, כריסטוף קוך ורודולפו לינאס, קובעים כי קווליה קיימות וכי הרצון לבטל אותן מבוסס על פרשנות שגויה של פילוסופיים מסוימים לגבי מהו מהווה "מדע".
Be an Astronaut
רקע
ב-4 באוגוסט 2020, מקנה הודיע על הוצאת הסינגל החדש ברשתות החברתית. השיר יצא לאור ב-5 באוגוסט 2020, והושמע לראשונה באותו היום ברדיו Beats 1 עם זאין לאו.
ביקורת
רובין מורי ממגזין Clash אמר על השיר "יש פה קמצוץ של [דייוויד] בואי, ודקלן דוחף את האומנות שלו לכיוון אחר. בתשואה שופעת מילד הפלא, 'Be An Astronaut' הוא הקול של בן ה-21 הזה מציב את יעדיו בכוכבים".
קליפ
הקליפ לשיר עלה לערוץ היוטיוב של דקלן מקנה ב-7 באוגוסט 2020. הקליפ בוים על ידי חוס מונפארדי.
קרדיטים וצוות
הקרדיטים לקוחים מאתר טיידל.
טיפוס טקסט ביזנטי
טיפוס הטקסט הביזנטי (מכונה גם טיפוס הרוב, טיפוס אנטיוכי ועוד; מסומן אקדמית ב-𝕸 מלשון Majority/Mehrheit, "רוב", או ב-Byz מלשון ביזנטיון) הוא הכינוי במחקר לאחת המסורות הטקסטואליות של הברית החדשה ביוונית. הטיפוס הביזנטי התגבש בין המאה הרביעית למאה השמינית, בעיקר על ידי סופרים באגן הים התיכון המזרחי. למן המאה התשיעית הוא הנפוץ והדומיננטי בין עדי הנוסח וכתבי-היד, ומכאן נובע שמו הנוסף "טיפוס הרוב". כיום הקונצנזוס האקדמי בביקורת המקרא רואה בו גרסה מאוחרת ומשוכתבת בכבדות, והנוסח האלכסנדרוני נחשב לקדום יותר.
כמו כל מסורת טקסטואלית, הביזנטי איננו נוסח קבוע אחד ויחיד, אלא ענף או משפחה של סגנונות כתיבה הדומים מאוד זה לזה, וחולקים קריאות טיפוסיות של הטקסט באלפי המקומות בהם קיימים הבדלים עם ענפים טקסטואליים אחרים. ישנן חמש "משפחות" עיקריות המסווגות במובהק כשייכות לענף הביזנטי (Π, E, K1, Kr, Kx) לצד וריאציות נדירות המוגבלות למעט מאוד כתבי-יד. המאפיינים העיקריים של הביזנטי הם הרמוניזציה בין פסוקים סותרים או החלקה של פסוקים בעייתיים, ותיקון הטקסט למשלב לשוני ודקדוקי גבוה ומדויק יותר. כך, לדוגמה, נוסחים קדומים של הבשורה על-פי מרקוס א' ב' מביאים את הציטוט "הִנְנִי שֹׁלֵחַ מַלְאָכִי לְפָנֶיךָ וּפִנָּה דַּרְכֶּךָ" אך מייחסים אותו לישעיה (שאמר את פסוק ג' שם בלבד) ולא למלאכי; הביזנטי שינה את "ככתוב בישעיה" ל"כַּכָּתוּב בַּנְּבִיאִים". במרקוס ח' כ"ו משלב הביזנטי שתי קריאות על דברי ישו אל העיוור, "אַל־תָּבֹא אֶל־תּוֹךְ הַכְּפָר" ו"אַל־תְּדַבֵּר לְאִישׁ בַּכְּפָר", ומציב אותן זו לצד זו, "וַיְשַׁלְּחֵהוּ אֶל־בֵּיתוֹ וַיֹּאמַר אַל־תָּבֹא אֶל־תּוֹךְ הַכְּפָר וְאַל־תְּדַבֵּר לְאִישׁ בַּכְּפָר". במישור הלשוני, הביזנטי הסיר הבראיזמים רבים מתוך הטקסט היווני כדי לעשותו בהיר יותר: ב ו' א' נכתב ἐλεημοσύνην, שמשמעו בפירוש הוא "מתנות צדקה", ולא δικαιοσυνην, המשמר את הכפילות העברית בין "צדקה" ל"צִדְקוּת".
מקורות הטיפוס הביזנטי לוטים בערפל. עדי הנוסח הקדומים ביותר של הברית החדשה רחוקים ממנו. בעבר היה נהוג לייחס בסיסו לשכתוב נרחב שערך לוקיאנוס מאנטיוכיה, מלומד נוצרי חשוב, במאה הרביעית, ושאודותיו דיווח הירונימוס הקדוש. השערה זו נדחתה כרעועה על ידי החוקרים. השוואה מדוקדקת של כתבי-יד לאורך המאות מראה שהביזנטי התפתח לאטו, מתוך הלחצים הרגילים שאפיינו את שכתוב נוסח הברית החדשה, כמו הצורך בבהירות לשונית והמלחמה האורתודוקסית נגד תנועות כפירה שונות, שעודדו סופרים ומעתיקים להסיר קריאות בעייתיות ולהחליפן בניסוחים חד-משמעיים. קריאות ביזנטיות של פסוקים שנויים-במחלוקת מצוטטות כבר אצל אבות הכנסייה יוחנן כריזוסטומוס ובזיליוס הגדול, ועד הנוסח הראשון הוא "קודקס אלכסנדרינוס" שנכתב אחרי 400; הבשורות בו הן ביזנטיות, ויתר ספרי הברית החדשה הם בנוסח האלכסנדרוני. עדי הנוסח במהלך המאות הבאות, כמו ה"קודקס וושינגטוניאנוס" בן המאה החמישית או ה"קודקס גוולפרביטנוס" בן המאה השישית, מורים על כך שהטקסט הביזנטי היה בשלבי גיבוש הדרגתיים, שהסתיימו רק בסוף המאה השמינית או תחילת המאה התשיעית. עדי נוסח מראשית המאה התשיעית, כמו "קודקס בוריליאנוס", מציגים עדיין קריאות לא-ביזנטיות רבות, ורק מאותה עת לערך מופיעים טקסטים שהם ביזנטיים כמעט במובהק, כמו "קודקס אנגליקוס". המשלב המהוקצע, ההרמוניזציה בין סתירות והדגשים התאולוגיים כולם כנראה עשו את הנוסח לפופולרי בקונסטנטינופוליס, מרכז העתקת הכתבים הגדול בנצרות המזרחית, ומשם הוא התפשט ונעשה דומיננטי במהרה. הרוב המוחלט של כתבי-היד המצויים שנכתבו למן המאה התשיעית ועד מהפכת הדפוס במאה החמש-עשרה נכתבו בנוסח ביזנטי; מבין כל כתבי-היד של הברית החדשה ביוונית מאז ומתמיד, למעלה מ-80% שייכים לסיווג זה.
הטיפוס הביזנטי הוא המסורת הטקסטואלית של הוצאות הברית החדשה היווניות ב, ועודנו משמש שם (הטקסט האורתודוקסי המוסמך ביוונית, שפורסם על ידי הפטריארכיה האקומנית של קונסטנטינופול ב-1904, נערך על ידי ועדת מלומדים מתוך עשרים כתבי-יד מהמסורת הביזנטית שנחשבו למהימנים ביותר). הייתה לו השפעה מכרעת על המסורת הטקסטואלית של הנצרות הפרוטסטנטית, בשל כך שה"טקסטוס רצפטוס", שארסמוס מרוטרדם החל בעריכתו, וששימש בסיס לתרגומי הברית החדשה הפרוטסטנטיים הקלאסיים, תורגם מתוך קומץ כתבי-יד ביזנטיים מאוחרים (אם כי ארסמוס תרגם בעצמו ליוונית מהוולגטה קטעים חסרים, והמבחר המועט של כתבי-יד גורם לכך שהרצפטוס משקף במקומות רבים קריאות-מיעוט נדירות למדי). עד המאה ה-19, עם גילוי קודקס סינאיטיקוס וכתבים עתיקים אחרים, נחשב הביזנטי באקדמיה למובחר ולנכון שבין נוסחי הברית החדשה. עד המאה ה-20 עורער מעמדו כליל בעקבות השוואת נוסחים דקדקנית; הנוסחים האקלקטיים הביקורתיים, שהותקנו בידי הוצאות מדעיות, נסמכו בעיקר על הטיפוס האלכסנדרוני, המשתקף בסינאיטיקוס וכדומה. בחוגים פרוטסטנטיים שמרניים, דוגמת "תנועת תרגום המלך ג'יימס לבדו", ישנה התעקשות רבה על קדמות ומהימנות הביזנטי, הנובעת מן האמונה שההשגחה האלוהית הנחתה את מייסדי הכנסיות הללו ואת מתרגמי המקרא שלהן בעת הרפורמציה.
עמידות גנטית למלריה
מלריה היא מחלה זיהומית שנגרמת על ידי הטפיל פלסמודיום, שעובר על ידי הווקטור יתוש האנופלס. התמותה הכה רבה מהמחלה, הובילה את האוכלוסייה באזורים האנדמיים למלריה, לפתח עמידות גנטית לטפיל, במנגנון של ברירה טבעית. ג׳ון הלדיין העלה לראשונה את השערת הקשר בין מחלות גנטיות והגנה ממלריה בשנת 1948.
עמידות למלריה בשל נשאות של אנמיה חרמשית
אנמיה חרמשית היא מחלה אוטוזומלית רצסיבית, כלומר נוכחות של אלל אחד תקין ושני מוטנטי תוביל לנשאות אך לא למחלה. במחלה קיימת מוטציה בגן המוגלובין B (HBB) המקודד את החלבון בטא גלובין. בעוד שאלל נורמלי מקודד חומצה גלוטמית במקטע השישי של הבטא גלובין, המוטציה גורמת לקידוד ולין. שינוי זה מחומצת אמינו הידרופילית לחומצת אמינו הידרופובית מעודד היקשרות בין מולקולות ההמוגלובין, עם פלמור ההמוגלובין נגרם עיוות לתא הדם האדום והוא מקבל צורה "חרמשית". תאים כאלה מפונים במהירות ממחזור הדם, במיוחד בטחול, שם הם נהרסים. נשאות המחלה, כלומר הטרוזיגוטיות, גורמת לאנמיה לא משמעותית, אך פוגעת במחזור החיים של טפיל הפלסמודיום וכך מאפשרת עמידות מפניו.
הקשר בין עמידות למלריה ואנמיה חרמשית תואר לראשונה בשנת 1954.
מעוז (רשת מזון מהיר)
היסטוריה
הסניף הראשון של "מעוז" הוקם על ידי נחמן מילוא ואשתו סימה בר און, ישראלים אשר בילו שנת שבתון באמסטרדם. בשנת 1991 הזוג קנה חנות לממכר שווארמה ופלאפל במרכז העיר אמסטרדם וכעבור זמן החליטו להתמקד רק בפלאפל. בשנת 1999 נפתח הסניף הראשון מחוץ להולנד. כיום לרשת סניפים ברחבי אירופה, צפון אמריקה ואוסטרליה. בתחילת דרכה, מכרה הרשת בעיקר פלאפל, אולם היום מוכרת מגוון רחב יותר של מזון צמחוני.
חמור לבן
"חמור לבן" היא להקת רוק ירושלמית, שהוקמה בסוף 1997 והייתה חלק מגל של רוק ופופ ירושלמי שהופיע בסוף שנות ה-90, וכלל מספר הרכבים שניסו לפרוץ לתודעה הרחבה.
היסטוריה
הלהקה הוקמה על ידי הזמר גלעד מילוא, הבסיסט איציק אלון, הגיטריסט זהר מיכאלי והמתופף אייל כהן שהיה אז עולה חדש מקנדה. לקראת סוף דרכה, הצטרף אליה גם הגיטריסט שאול גרוס.
הלהקה פעלה בעיקר בירושלים, וחרשה את כל העיר, אך הופיעה בעיקר במועדונים "גלסנוסט", "פרגוד" וה"סינדרום", וב"צוללת הצהובה", שם הקליטה בהפקה עצמית ep בכורה שכלל את השיר "ונוס השחורה", וב־1999 הקליטה את אלבומה המלא היחיד שנקרא "מדינה למכירה" (על שם שיר הנושא של גלעד מילוא), ב'אולפני יואב גרא' בתל אביב במסגרת פרויקט גמר של בית הספר לסאונד במקום. הלהקה הופיעה כמה פעמים בתל אביב במועדונים "בארבי" ו"לוגוס", והשתתפה פעם אחת בפסטיבל ערד.
"חמור לבן" הופיעה בין השאר בערב להקות ב"פרגוד" עם "בתרי זוזי" ו"קרח תשע", הייתה להקת חימום של מופע יחיד של יובל בנאי בצוללת הצהובה, ואמורה הייתה לחמם הופעה של מאיר אריאל ב"גלסנוסט" שבוטלה ברגע האחרון בלחץ מחאת ארגון הלהט"בים. החשיפה הרשמית הראשונה שההרכב זכה לה היה בכתבה של אבי גולדברגר (אז כתב לענייני מוזיקת פופ ואחד מהבעלים של הפאב "סטארדסט") לעיתון "כל העיר" שהתבססה על ראיון עם חברי ההרכב בראשית דרכו.
הסגנון המוזיקלי שלה נבע מההשפעות שהביאו חברי ההרכב לחדר החזרות (למשל המתופף אייל כהן והבסיסט איציק אלון באו בין השאר מרקע של מטאל פרוגרסיבי) שהתגבשו לבסוף לכדי סוג של רוק עם נגיעות של פוסט-פאנק. ללחנים שותפים כל חברי ההרכב, והטקסטים, שעסקו במחאה פוליטית לצד נגיעות בהיבטים אישיים יותר, נכתבו על ידי מילוא ומיכאלי. הבסיסט איציק אלון תרם גם קולות בכמה שירים.
הופעותיה של הלהקה התאפיינו בריפים גיטרה-באס אנרגטיים, תיפוף וירטואוזי, ומופע תיאטרלי של הזמר מילוא שניחן בגוון קול ויכולת תנועה על קשת רגיסטרים שמזכירה את איכות שנות ה-70, בשילוב טקסטים פואטיים אך נוקבים מבחינה פוליטית ואישית עם התייחסות ישירה לתרבות ההמונים והקפיטליזם שצבר תנופה במחצית השנייה של שנות ה-90, כולל ביקורת על השפעת תרבות הצריכה הזו על תעשיית המוזיקה בארץ.
קישורים חיצוניים
מבחר שירים מרפרטואר הלהקה:
בית כברות לחיות: שושלות
בית כברות לחיות: שושלות (באנגלית: Pet Sematary: Bloodlines) הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי שנכתב ובוים על ידי לינדזי ביר, שזהו לה סרט ביכורים, בשיתוף פעולה עם ג'ף בוהלר. הסרט מבוסס על הרומן "בית כברות לחיות שעשועים" מאת סטיבן קינג, שיצא לאור בשנת 1983 ומשמש כפריקוול לעיבודו הקולנועי משנת 2019. בסרט מככבים ג'קסון וייט, ג'ק מולהרן, נטלי אלין לינד, פורסט גודלאק, איזבלה סטאר לבלנק, פאם גריר, סמנתה מאטיס והנרי תומאס. עלילת הסרט מתרחשת בשנת 1969, טרם אירועי הסרט הראשון, ועוקבת אחר קורותיו של ג'ד קרנדל הצעיר לאחר שהוא מגלה בית קברות מקומי שבו כל המתים יכולים לשוב לתחייה, מבלי לתאר לעצמו את הזוועה שתשפיע על חייו.
לאחר הצלחתו הקופתית של הסרט הראשון, המפיק לורנזו די בונאוונטורה הצהיר על תוכניותיו לסרט פריקוול שתעמיק בחקר המיתולוגיה והיקום שיסודותיו הונחו בסרט. בפברואר 2021, נמסר כי אושרה הפקת הסרט, וכי בוהלר ודי בונאוונטורה ישובו לכתוב ולהפיק את הסרט, בהתאמה. צילומי הסרט החלו באוגוסט 2021.
הסרט עתיד לעלות לשירות הזרמת המדיה "פרמאונט+" ב-6 באוקטובר 2023.
קלייר גוס
קלייר גוס (באנגלית: Claire Goose; נולדה ב-10 בפברואר 1975) היא שחקנית סקוטית. גוס שיחקה בתפקיד האחות טינה סיברוק בסדרת הדרמה של ה-BBC "חדר מיון" ובתפקיד סמלת בילוש מל סילבר בסדרה "להעיר את המתים". היא הייתה הקריינית בתוכנית הטלוויזיה "Road Wars".
בית כברות לחיות: שושלות
רקע עלילתי
בשנת 1969, ג'ד קרנדל הצעיר חולם לברוח מעיירת הולדתו, לודלו, עד שהוא מגלה את סודותיו המרושעים של מה שקבור בבית הקברות המקומי ונאלץ להתאחד עם חברי ילדותו על מנת להתמודד עם מורשתו המשפחתית הרדופה המחברת אותו לנצח לעיירה ולהתמודדים עם רוע קדום שפוקד אותה מראשיתה.
קלייר גוס
ביוגרפיה
גוס נולדה באדינבורו, וגדלה בדרסינגהם שבאנגליה, שם היה אביה רופא כללי. יש לה אחות, קרוליין, ואח, דנקן, שניהם מבוגרים ממנה. היא בוגרת בית הספר "אקדמיית איטליה קונטי לאמנויות הבמה".
בין התפקידים הראשונים של גוס בתיאטרון היו במחזה "Addicted to Love" ובמחזה "Hitting Home" יחד עם קולין טארנט בתיאטרון "Man in the Moon". את המחזה כתב ג'יימס וולף וביים דייב גיליס. היא גם הופיעה בפרסומות עבור חברת "Impulse".
בית כברות לחיות: שושלות
פיתוח
במאי 2019, הצהיר התסריטאי ג'ף בוהלר כי התקיימו דיונים ראשוניים באשר להיתכנותו של סרט המשך, ואמר:. בפברואר 2021, אושרה רשמית הפקתו של הסרט וכי בוהלר ודי בונאוונטורה ישובו לכתוב ולהפיק את הסרט, בהתאמה. במאי 2021, נמסר כי על בימוי הסרט תופקד לינדזי ביר, שזהו לה סרט ביכורים.
קלייר גוס
ביוגרפיה
גוס זכתה להכרה בבריטניה בסוף שנות התשעים כשהופיעה בתפקיד האחות טינה סיברוק בסדרה הרפואית "חדר מיון". מאוגוסט 2008 החליפה את ג'יליאן טיילפורת' בסדרה "The Bill" של רשת ITV, והחלה לשחק בתפקיד המפקחת רייצ'ל וסטון. בין השנים 2000 ו-2004 שיחקה בתפקיד מל סילבר בסדרת המשטרה "להעיר את המתים".
בית כברות לחיות: שושלות
ליהוק וצילומים
ביוני 2021, נמסר על ליהוקו של ג'קסון וייט לדמותו של ג'ד קרנדל. ביולי 2021, נמסר על ליהוקה של פאם גריר לצוות השחקנים. צילומי הסרט התקיימו במונטריאול, קנדה, באוגוסט 2021; מספר סצנות צולמו במכללת ג'ון אבוט.
קלייר גוס
ביוגרפיה
ב-2011 הופיעה בדרמה "Exile" של BBC1 יחד עם ג'ון סים, וב-2015 שיחקה בעונה הרביעית של הסדרה "Death in Paradise". עוד ב-2015 הופיעה בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה "חוקרת מקרי המוות" של BBC Birmingham.
חיים אישיים
במשך כמה שנים יצאה גוס עם השחקן ג'ונתן קריגן ששיחק לצדה בסדרה "חדר מיון". ב-28 בדצמבר 2007 התחתנה עם קרייג וודרו, אותו פגשה בפגישה עיוורת. לבני הזוג יש שני ילדים.
בית כברות לחיות: שושלות
הפצה
הסרט עתיד לעלות לעלות לשירות הזרמת המדיה "פרמאונט+" ב-6 באוקטובר 2023 בארצות הברית, קנדה, אמריקה הלטינית וברזיל, ויום למחרת במדינות נוספות.
האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד
האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד (בספרדית: Francisco de Paula de Borbón; 10 במרץ 1794 – 13 באוגוסט 1865), היה בנו של קרלוס הרביעי, מלך ספרד וסבו של אלפונסו השנים עשר, מלך ספרד.
ראשית חייו
פרנסיסקו דה פאולה נולד ב-10 במרץ 1794 בארנחואס, לקרלוס הרביעי, מלך ספרד ולמריה לואיסה מפארמה, בתם של פליפה, דוכס פארמה ולואיז אליזבת, נסיכת צרפת. על אף שאביה נתפס כשליט אבסולוטי, בפועל הייתה השליטה בידי אמה והמאהב שלה - ראש הממשלה מנואל דה גודוי, ואף הועלו טענות שילדיה הצעירים של אמה, ומריה איזבלה בכללם, היו למעשה ילדיהם של דה גודוי.
בשנת 1807 הסכים אביו קרלוס הרביעי, מלך ספרד עם נפוליאון לחלק את פורטוגל ביניהם, אולם משכבשה צרפת את צפון ספרד, נמלט קרלוס הרביעי לדרום על מנת לברוח לאמריקה הלטינית. בהגיעו לארנחואס אילצה אותו התקוממות עממית להתפטר ב-19 במרץ 1808 לטובת בנו פרננדו, שהוכתר מיד למלך ספרד. אולם, נפוליאון הזמין את שניהם לבאיון, ושם הודיעה אמו מריה לואיסה מפארמה שפרננדו הוא בנו של מנואל דה גודוי שהיה מאהבה. פרננדו נאלץ להתפטר לטובת קרלוס הרביעי, וקרלוס התפטר שוב לטובת ז'וזף בונפרטה.
בגלות
במהלך 6 השנים הבאות, בעוד אחיו נותרו כלואים בשאטו דה ואלנסיי, שהה פרנסיסקו דה פאולה יחד עם הוריו בצרפת, ולאחר מכן עבר איתם לרומא. בעת הגלות ניסו הוריו להובילו לקריירה בכנסייה, והאפיפיור אף הציע למנותו כקרדינל, אולם פרנסיסקו דה פאולה לא חשק בחיי דת. בשל היותו לבדו בלי אחיו, שהה פרנסיסקו דה פאולה רבות עם קרלוטה בתו של דה גודוי, ואמו אף רצתה לחתן אותם יחד. בעקבות כך קרא לו אחיו פרננדו השביעי, מלך ספרד בחזרה לספרד, והתיר לו להמשיך בקריירה הצבאית שלו.
ב-22 בנובמבר 1816 עזב פרנסיסקו דה פאולה את רומא בדרכו לספרד, אולם בדרכו הסתבך בשערורייה עם פילגשו של אחד ממשרתיו, ובעקבות כך הודיע לו אחיו שיטייל ברחבי אירופה קודם חזרתו לספרד. במהלך שבע עשרה החודשים הבאים ביקר פרנסיסקו דה פאולה בפריז, בריסל, אמסטרדם, פרנקפורט, ברלין, ויימאר, לייפציג, דרזדן, פראג וווינה, ואף תכנן להתחתן עם נסיכת סקסוניה, או עם אחת מבנותיו התאומות של מלך בוואריה, אך ההצעות לא יצאו אל הפועל. כמו כן הוא רצה להתחתן עם אחייניתו, מריה לואיזה קרלוטה, נסיכת פארמה, שהייתה אז בת ארבע-עשרה, אך אחותו - אמה מריה לואיסה, דוכסית לוקה, התנגדה לכך, משום שאחיה בן העשרים ושתיים היה פזיז מדי עבור בתה הצעירה. במרץ 1818 הורה לו אחיו פרדיננד השביעי, מלך ספרד, בלחץ אשתו מריה איזבל, נסיכת פורטוגל, לחזור לספרד.
כחום הגוף
כחום הגוף (באנגלית: Body Heat) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1981 מסוגת דרמת פשע, ונאו נואר.
האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד
דוכס קדיס
באפריל 1818 חזר פרנסיסקו דה פאולה לספרד, ועל אף שלא מונה למפקד הצבא הספרדי כפי שרצה, קיבל את התואר "דוכס קדיס" והטבות רבות. ב-15 באפריל 1819 התחתן פרנסיסקו דה פאולה על ידי שליח עם אחייניתו לואיזה קרלוטה, נסיכת שתי הסיציליות, וב-9 ביוני אותה שנה נערך טקס הנישואים הרשמי במדריד. לואיזה קרלוטה תפסה עד מהרה עמדה חשובה בחצר המלוכה, ואף התחבבה על המלך. הזוג התגורר בעיקר במדריד, אולם גם שהה לעיתים בגראנחה, ארנחואס וסביליה, ונולדו להם 11 ילדים.
בשנת 1820 הוכרח פרננדו השביעי לאשר את החוקה הליברלית של 1812, אולם בשנת 1823 החזיר בסיוע הצבא הצרפתי את המונרכיה האבסולוטית. פרנסיסקו דה פאולה על אף שהיה נאמן לאחיו, נתפס בעיני העם כתומך בליברליזם.
כחום הגוף
הסרט מושפע מסרטו של בילי ויילדר - "ביטוח חיים כפול", בשניהם יש אשה פאם פאטאל המנסה בכוח יופייה ומיניותה לשכנע גבר לרצוח את בעלה כדי לזכות ברכושו או בביטוח החיים שלו ובשניהם מקבל הגבר את עונשו.
האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד
מאבקים פוליטיים
בשנת 1829 מתה אשתו השלישית של פרננדו השביעי, מלך ספרד - מריה יוזפה אמליה, נסיכת סקסוניה, ולואיזה קרלוטה שכנעה את פרננדו השביעי להתחתן עם אחותה מריה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות. בדצמבר אותה שנה התחתן פרננדו עם מריה כריסטינה, ובשנת 1830 נולדה בתם איזבלה. בשנת 1833 ביטל פרננדו את החוק הסאלי על מנת שבתו תוכל לרשת את הכתר לאחר מותו, וגירש את אחיו האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה ומשפחתו שהתנגדו לכך. זמן קצר לאחר מכן מת פרננדו השביעי, ובתו איזבלה השנייה, מלכת ספרד ירשה את השלטון, תוך שאמה מריה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות משמשת כעוצרת בשמה.
בעקבות התנגדותו של האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה למהלך, פרצה מלחמת אזרחים בממלכה. על אף שפרנסיסקו דה פאולה תמך באחייניתו ובליברלים, הוא התאכזב מכך שלא ניתן לו מקום בממשלה החדשה. בשנת 1837 סירבה מריה כריסטינה לתת לפרנסיסקו דה פאולה מקום בסנאט, ובעקבות כך ניסו פרנסיסקו דה פאולה ואשתו לחתור תחת מעמדה של מריה כריסטינה, ובתגובה לכך היא גירשה אותם מהממלכה.
כחום הגוף
הסרט צולם בחופי פלורידה ומודגשת בו אווירת החום המעיק בסביבה. האנשים מזיעים כל הזמן וחולצותיהם רטובות מזיעה. יש בו קטעי סקס רבים ונועזים וחלק ניכר של העלילה מתרחש בחשיכה כראוי לסרט אפל.
האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד
גלות ושיבה
בני הזוג התיישבו בצרפת בחצר לואי פיליפ, מלך הצרפתים, אולם בשנת 1840 הדיח בלדומרו אספרטרו, נסיך ורגארה את מריה כריסטינה מהעוצרות, ובני הזוג חזרו להתגורר בספרד. בלדומרו אספרטרו סירב להם להתיישב במדריד, ובשל כך התיישבו בני הזוג בבורגוס. בשנת 1842 ניסו פרנסיסקו דה פאולה ואשתו ללחוץ על בלדומרו אספרטרו לחתן את בניהם פרנסיסקו, דוכס קדיס והאינפנטה אנריקה, דוכס סביליה עם המלכה איזבלה והאינפנטה לואיסה פרננדה בהתאמה, אולם בלדומרו אספרטרו גירש אותם בעקבות כך לסרגוסה. בנובמבר אותה שנה נעשה ניסיון להדיח את בלדומרו אספרטרו מהעוצרות, ולמנות את פרנסיסקו דה פאולה במקומו, אולם כשהתגלתה התוכנית גירש בלדומרו אספרטרו את פרנסיסקו דה פאולה ומשפחתו מספרד, והם עברו להתגורר בבריטניה. בשנת 1843 הודח בלדומרו אספרטרו מהעוצרות, ולאחר לחץ מצד לאופולדו או'דונל ורמון מריה נרוואאס, הכירה הממשלה במלכה איזבלה כבגירה למרות היותה רק בת 13, ובעקבות כך שבו פרנסיסקו דה פאולה ומשפחתו למדריד.
בשנת 1844 מתה אשתו לואיזה קרלוטה, נסיכת שתי הסיציליות מחצבת, ופרנסיסקו דה פאולה ניסה להתחתן עם אחייניתו מריה קרולינה, נסיכת שתי הסיציליות, אך ללא הצלחה. לאחר מכן שב פרנסיסקו דה פאולה ולחץ על הנישואים הכפולים בין בניו למלכה ולאחותה, אך בשנת 1846 התחתן בנו פרנסיסקו, דוכס קדיס עם המלכה איזבלה, בעוד האינפנטה לואיסה פרננדה התחתנה עם אנטואן, דוכס מונפנסייה, ואילו בנו האינפנטה אנריקה, דוכס סביליה שנחשד במרד נאלץ לצאת לגלות.
כחום הגוף
תקציר העלילה
נד ראסין (ויליאם הרט) הוא עורך דין כושל בפלורידה. יום אחד הוא פוגש על החוף אישה יפה ומושכת לאחר ניסיונות להתחיל איתה היא נענית לו ומגלה ששמה הוא מאטי ווקר, לשעבר טיילר. (קתלין טרנר).
קרחון אנה (איי שטלנד הדרומיים)
קרחון אנה (באנגלית: Anna Glacier; בפולנית: Lodowiec Anny) הוא קרחון באי המלך ג'ורג', באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
כחום הגוף
תקציר העלילה
מאטי מגלה לנד שהיא נשואה לאדמונד ווקר (ריצ'רד קרנה) איש נדל"ן אמיד שנמצא כעת מחוץ לבית לרגל עבודתו. נד מגיע לביתה ועד מהרה הם מפתחים רומן שבמרכזו יחסי מין רבים ונועזים. מאטי מנצלת את חולשתו של נד הנמשך אליה ואומרת לו כי אינה סובלת את בעלה ורוצה להתגרש אך לבעלה יש נכסים וכסף רב וכי לפני נישואיהם הוא הכריח אותה לחתום על הסכם טרום-נישואים שבו נכתב שאם היא תתגרש היא תקבל סכום קטן למשך שנה וכל הירושה תעבור לאחייניתו הת'ר. אם הוא ימות רכושו יחולק ביניהן חצי חצי. נד אומר שהם ירצחו אותו כדי להיות יחד, ומטי מציעה לשנות את הצוואה כדי שהרכוש לא יחולק והיא תקבל הכל. נד מסרב כי זה עלול להחשיד אותם. בינתיים הם שומרים על יחסיהם בסוד אבל מרי אן, חברה של מאטי מבקרת בביתה של מאטי ומגלה על הקשר.
האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד
אחרית חייו
לאחר נישואי בנו עם המלכה התחזקו מאוד יחסיו עמה, ועל אף שהנישואים לא היו מאושרים, תמך פרנסיסקו דה פאולה במלכה. בשנת 1849 ניסה פרנסיסקו דה פאולה לייעץ למלכה להקים ממשלה חדשה עם הפרוגרסיבים, אולם בתגובה גורש על ידי הממשלה המתונה. בשנת 1850 חזר פרנסיסקו דה פאולה לספרד, ולאחר חזרתו הוא נתפס מקיים יחסי מין עם 2 נשים בכיסוי עיניים, מה שגרם לשערורייה גדולה.
קרחון אנה (איי שטלנד הדרומיים)
קרחון אנה זורם לכיוון דרום-מזרח; בין פסגת רוז ופסגת רייה.
כחום הגוף
תקציר העלילה
נד פונה ללקוח עבריין שלו בשם טד לואיס (מיקי רורק) ורוכש ממנו מכשיר של פצצת תבערה ללא גילוי הסיבה לכך. נד מתגנב בלילה לביתם של מאטי ואדמונד ווקר. אדמונד מתעורר בלילה לשמע רחש. הוא טוען את אקדחו אך נד מתנפל עליו, מכה אותו במוט בראשו ורוצח אותו. בעזרתה של מאטי הם עוטפים את הגופה ומסיעים אותה למחסן שם נמצאת הפצצה שמתפוצצת ושורפת את הגופה והמחסן.
קרחון אנה (איי שטלנד הדרומיים)
הקרחון הוא קרחון יובלי הנשפך אל קרחון פולוניה - קרחון פולוניה ממוקם בראשו של מפרץ המלך ג'ורג'.
כחום הגוף
תקציר העלילה
לחקירת המקרה מתמנים התובע פיליפ לבנסטיין (טד דנסון) והחוקר המשטרתי אוסקר גרייס (ג'יימס פרסטון). הם אומרים לנד כי היות שמשקפי המתכת של אדמונד לא נמצאו במקום השריפה הם חושבים שהוא נרצח במקום אחר וגופתו הובאה למקום השריפה. בינתיים נודע לנד כי מאטי שינתה את הצוואה וזייפה את חתימת בעלה. בית המשפט מוצא פגמים בתוכן הצוואה ופוסל אותה, לפיכך זוכה האלמנה ללא צוואה, בכל רכושו של בעלה.
טד לואיס נפגש עם נד ומוסר לו שאישה יפה בקשה ממנו אותו מתקן הצתה שביקש ממנו נד. נד מסיק כי מאטי מכינה לו מלכודת. היא מתקשרת אליו ואומרת שגלתה שעוזרת הבית מצאה את המשקפיים והניחה אותם בבית הסירה שבחצר הבית ומבקשת מנד שייקח אותם.
נד לוקח את אקדחו, מגיע למקום בזהירות ומגלה כבל הקשור לדלת בית הסירה. הוא מחכה בחשיכה ומאטי מתקרבת אליו. הוא אומר לה שלא מצא את המשקפיים ושולח אותה למצוא אותם בבית הסירה. מאטי מתרחקת ממנו בחשיכה ואז מתפוצץ ונשרף בית הסירה. הבלשים מוצאים בו גווייה שסידור השיניים שלה מתאים לזו של מאטי טיילר. נד נעצר בחשד לרצח אדמונד ווקר ובעת שהותו בבית הכלא חודרת אליו המחשבה שבעצם מאטי חיה והגופה שנמצאה היא של חברתה, מרי אן. הבלש אוסקר מתקשה להאמין בכך.
האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד
אחרית חייו
ב-19 בדצמבר 1852 התחתן פרנסיסקו דה פאולה בנישואים מורגנטיים עם הרקדנית תרסה דה ארדונדו אי רמירז דה ארלנו, שהביאה עמה נדוניה גדולה, ונולד לו ממנה בן אחד. אף לאחר חתונתו הופיע פרנסיסקו דה פאולה באירועים הרבים של בית המלוכה, אך הוא הגיע תמיד ללא אשתו. בשנת 1864 מתה אשתו, וב-13 באוגוסט 1865 מת פרנסיסקו דה פאולה מסרטן המעי הגס, ונקבר באל אסקוריאל.
קרחון אנה (איי שטלנד הדרומיים)
מקור השם
הקרחון נקרא על שם אנה טוקארסקה (Anna Tokarska), שהייתה חלק מהמשלחת הגאולוגית של המשלחת הפולנית, אשר חקרה את אי המלך ג'ורג' בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1979 — 1980.
לקריאה נוספת
• Osmanoglu, Batuhan & Braun, Matthias & Hock, Regine & Navarro, Francisco. (2013), Surface velocity and ice discharge of the ice cap on King George Island, Antarctica, Annals of Glaciology. 54(63), 111-119. doi:10.3189/2013AoG63A517
• Jane G. Ferrigno, Alison J. Cook, Kevin M. Foley, Richard S. Williams, Jr., Charles Swithinbank, Adrian J. Fox, Janet W. Thomson, and Jörn Sievers, Coastal-change and Glaciological Map of the Trinity Peninsula Area and South Shetland Islands, Antarctica, 1843 - 2001, P 27
האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד
משפחתו
ב-15 באפריל 1819 התחתן פרנסיסקו דה פאולה עם לואיזה קרלוטה, נסיכת שתי הסיציליות, ממנה נולדו לו 11 ילדים:
ב-19 בדצמבר 1852 התחתן פרנסיסקו דה פאולה בנישואים מורגנטיים עם הרקדנית תרסה דה ארדונדו אי רמירז דה ארלנו, ממנה נולד לו בן אחד:
כחום הגוף
תקציר העלילה
בסצנה האחרונה רואים את "מאטי טיילר" (מרי אן סימפסון) נופשת בחוף אקזוטי ביחד עם מאהב לטיני, בדיוק כמו שחלמה בבית הספר התיכון.
ג'ואנה דנהי
ג'ואנה כריסטין דנהי (באנגלית: Joanna Christine Dennehy; נולדה באוגוסט 1982) היא רוצחת סדרתית אנגליה.
מעשי הרצח
דנהי נולדה בסנט אולבנס, הממוקמת בהרטפורדשייר שבאנגליה. לפי כל הדעות, משפחתה של דנהי הייתה יציבה ואוהבת, והיא הצליחה בבית הספר לאורך שנותיה הצעירות. עם זאת, עם תחילת גיל ההתבגרות החלה דנהי להתנסות באלכוהול, בסמים, חברה לדמויות שליליות, והחלה לבצע עבירות בחומרה הולכת וגדלה.
בין 19 ל-29 במרץ 2013 רצחה דנהי את לוקאש סלבוסבסקי (31), אזרח פולני שהכירה בחיפושיה אחר משקאות חריפים וסמים. ב-29 במרץ רצחה את קווין לי (48), מפתח נכסים שהיה מאהבה של דנהי, וכן את ג'ון צ'פמן (56), מכר נוסף שלה. גופתו של צ'פמן נמצאה יום למחרת. ב-3 באפריל, נמצאה גופתו של לי בעיר ניובורו שבמחוז קיימברידג'שייר כשהוא לבוש בשמלת פאייטים שחורה וישבנו חשוף. גם גופתו של סלבוסבסקי נמצאה באותו יום.
ב-2 באפריל נסעה דנהי לעיר הרפורד יחד עם מכר, גארי סטרץ', שם דקרה שני גברים אקראיים שהיו דוג-ווקרים וגנבה כלב מאחד מהם; שני הגברים שרדו. אחד מהנדקרים, רובין ברזה, שאל את דנהי "מה את עושה"?, והיא השיבה לו "אני פוגעת בך (I'm hurting you)". לאחר שנעצרה, פלירטטה עם השוטרים בתחנה, והתייחסה בזלזול ובקלות ראש למעשיה.