cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כביש M40
ה-M40 מתחיל מערבית ללונדון באזור אוקסברידג' כהמשך לכביש ה-A40 (אשר נכנס למרכז לונדון ומתחבר לדרך מרילבון). לאחר מכן הוא ממשיך בכיוון מערב צפון-מערב ונפגש במחלף עם כביש הטבעת של לונדון (ה-M25) באזור פולמר. לאחר מכן הוא עובר לצד ביקונספילד, היי וייקום ועוקף את אוקספורד מספר קילומטרים מצפון. לאחר מכן הוא עובר דרום-מערבית לביצ'יסטר, מזרחית לבאנברי ודרומית ללמינגטון ספא. בהמשך הוא מסתיים במפגש עם הכביש המהיר M42, מדרום למרכז העיר ברמינגהאם.
הכביש מהווה חלק מהכביש האירופי ה-E05, אשר מחבר את אלג'הירס בדרום ספרד, לגריינוק במערב סקוטלנד.
היסטוריה
ה-M40 נבנה בשני שלבים עיקריים; השלב הראשון החל בשנת 1967 והושלם בשנת 1974 הוקם כדי להקל על התנועה בכביש ה-A40 והוא חיבר את לונדון לאוקספורד. בשלב זה, הוחלט להקים כביש מהיר שיחבר את לונדון ומערב המידלנדס כדי להקל על הM1 וה-M6, רק בשנת 1983 הוחלט שה-M40 ימשיך לכיוון צפון-מערב ויתחבר לבסוף עם ברמינגהאם.
העבודות על השלב השני של הכביש החלו באוקטובר 1987, עבודות אלו נמשכו במספר פרקים עד שהכביש נפתח במלואו בינואר 1991. בשלב זה, החלק המקורי של הכביש שודרג אף הוא, כך שבסיום העבודות, הכביש כולו היה בעל שלושה נתיבים לכל כיוון. לקראת סוף שנות ה-90 הורחבו חלקי הכביש הראשונים, עד למחלף השלישי (J3) ליד היי וייקום, לכדי ארבעה נתיבים לכל כיוון.
טירת בראן
טירת בראן (ברומנית: Castelul Bran) היא טירה ברומניה הממוקמת בעיירה בראן על גבול מונטניה וטרנסילבניה.
היסטוריה
ב-1212 הוקמה במקום טירה עשויה מעץ על ידי המסדר הטבטוני, אך ב-1242 היא נהרסה על ידי המונגולים. האזכור הראשון בכתובים של הטירה הוא במסמך של לאיוש הראשון, מלך הונגריה שבו הוא מרשה לסקסונים מקרונשטדט (בראשוב) להקים טירה עשויה מאבן על חשבונם.
הטירה הוקמה ב-1382, בעקבות הקמתה מקימיה קיבלו פטור מתשלום מיסים למשך מספר מאות. בעקבות הקמת הטירה היישוב בראן החל להתפתח. בין 1438–1442 הטירה שימשה להגנה במלחמה נגד העות'מאנים.
הטירה החליפה בעלים מספר פעמים. היא הייתה בבעלותו של מירצ'ה הזקן, יותר מאוחר היא הועברה לבעלותם של תושבי בראשוב. לאחר מלחמת העולם הראשונה תושבי בראשוב העניקו את הטירה במתנה למלכת רומניה מארי והטירה החלה לשמש בתור מעון קיץ של משפחת המלוכה הרומנית עד 1947 אז נאלצו לוותר על כתרם.
ב-2006 הטירה הוחזרה לדומיניק הבסבורג, נכדה של המלכה מארי, ב-2007 הטירה הוצעה למכירה, אך ב-2009 הוחלט להשאיר את הטירה בתור מוזיאון.
מוזיאון
ב-1957 נפתח מוזיאון בטירה. לטירה, המוצגת לתיירים בתור "טירת דרקולה", יש למעשה קשר דל לולאד המשפד (ולא ידוע אם שהה בה בעצמו). הטירה התפרסמה בעיקר בזכות הרומן של ברם סטוקר, "הרוזן דרקולה".
קריסת חניון הברזל
קריסת חניון הברזל באזור תעשייה רמת החייל בתל אביב הוא אירוע שהתרחש ב-5 בספטמבר 2016, ברחוב הברזל, פינת רחוב הנחושת (בצמוד לבניין בית החולים אסותא). חניון תת-קרקעי בן ארבע קומות קרס בעת שהיה בשלבי בנייה אחרונים, ובעקבות הקריסה נהרגו 6 פועלים ו-24 נפצעו.
ההערכה היא כי קריסה של התקרה העליונה גררה קריסות נוספות של התקרות שמתחתיה. החקירה בחשד לרשלנות שהוטלה על יחידת ההונאה של המשטרה, העלתה כי הקריסה נגרמה כתוצאה מליקוי רשלני בתכנון מצד מהנדס המבנה. בדצמבר 2020 הוגש כתב אישום בגין גרימת מוות ברשלנות נגד חלק מהמעורבים.
הקריסה וניסיונות החילוץ
בעת שכלי צמ"ה ביצע עבודות עפר על גג החניון, קרסה הקומה העליונה כשהיא ממוטטת תחתיה את שאר הקומות. לאחר הקריסה החלו ניסיונות חילוץ של הלכודים תחת ההריסות, והאירוע הוכרז כאירוע רב-נפגעים. עבודות החילוץ נמשכו עד ליום 10 בספטמבר 2016 בשעות אחר הצהריים, עם איתור גופתו של הנעדר האחרון. בסך הכל נהרגו בקריסה 6 בני אדם. בהליך החילוץ השתתפו לוחמים מגדוד תבור וגדוד קדם של חטיבת החילוץ של פיקוד העורף, בנוסף השתתפו יחידת החילוץ וההצלה הארצית, מכבי האש וזק"א בזיהוי ההרוגים.
חקירה
המשטרה פתחה בחקירה לבדוק אם מדובר ברשלנות מצד חברה הבנייה - דניה סיבוס. על החקירה הוטל צו איסור פרסום. נחקרו כמה בכירים בחברות המפעילות את האתר, ובראשן של חברת הבנייה האחראית לעבודות הקמת החניון. במקביל נודע כי בחודש מאי נפצעו בחניון שני עובדים בשל התמוטטות קורת בטון. מינהל הבטיחות לא שלח מפקח מטעמו אחרי קריסת הקיר, והעבודות במקום נמשכו.
השפעה על חברת "אפריקה ישראל להשקעות" והחברות הבנות
שעות אחדות לאחר קריסת החניון הודיעה חברת "אפריקה ישראל נכסים" שחברת "דניה סיבוס" רכשה כיסוי ביטוחי עד לסך כולל של כ-122 מיליון ש"ח לפעילותה במיזם. בהתאם לכך העריכה הנהלת "אפריקה ישראל נכסים" כי "הנזק הכספי לחברה אינו צפוי להסתכם בסכום מהותי".
לאחר האסון
באוקטובר 2017, חברת הביטוח מגדל שביטחה את חברת דניה סיבוס ניסתה להתחמק מתשלום פיצויים לקורבנות ולמשפחותיהם, בטענה כי החניון קרס בשל תאונת דרכים בשל רכב כבד שעמד על החניון והביא לקריסתו, ולא בשל כשל הנדסי וביצועי. ולכן מדובר במאורע שהוא בגדר "תאונת דרכים" ויש לדון בו מכוח חוק פיצויים לנפגעי תאונת דרכים ואין לקורבנות ולמשפחותיהם כל עילת תביעה כלפי מגדל מכוח פקודת הנזיקין. התביעה בדיון בבית המשפט המחוזי בלוד. בנובמבר 2018 הוציאה עיריית תל אביב היתר לבנייתו מחדש של חניון הברזל, וחברת דניה סיבוס החלה בבניית החניון מחדש.
כתבי אישום
במרץ 2020 הודיעה פרקליטות מחוז תל אביב על כוונתה להגיש כתבי אישום פליליים בקשר לאסון בכפוף לשימוע נגד חמישה אישים וארבעה תאגידים ובכללם חברת דניה סיבוס. בדצמבר 2020 הוגש כתב אישום כנגד חנוך צחר, מבעליו של משרד המהנדסים מילר, שנבל, צחר ושות', כנגד המהנדס אריאל בבגנוב ממשרד ירון-שמעוני-שחם מהנדסים ויועצים וכנגד שתי החברות עצמן. במקביל, הודיעה הפרקליטות על סגירת התיקים כנגד דניה סיבוס ומנכ"לה רונן גינזבורג, וכן כנגד מנהל הפרויקט מטעם חברת קידן ניהול פרויקטים בע"מ, אילן דונסקי, וכנגד מהנדסת נוספת ממשרד מילר ושות'.
על פי כתב האישום, התקשרה דניה סיבוס עם משרד מילר ושות' לביצוע התכנון הקונסטרוקטיבי, והתכנון שביצע צחר היה לכאורה מועד לכשל ושונה מהתכנון המקדמי שביצע משרד ירון-שמעוני-שחם עבור היזמית 'אחוזת נוף'. כן טען כתב האישום כי התוכנית החדשה שהוציא שחר הובאה לידיעת משרד ירון-שמעוני-שחם ואושרה על ידי המהנדס בבגנוב, מבלי שבוצעו הבדיקות הנדרשות. כתב האישום ציין כי בהסכם בין דניה סיבוס למשרד מילר ושות' היה סעיף תמריץ כלכלי, שהשפיע לכאורה על רצונו של צחר לצמצם עד כמה שניתן את החפירה באזורי מי תהום.
לאסלו ויידה (תסריטאי)
לאסלו ויידה, (במקור ליפוט וייס, מחוץ להונגריה לדיסלאוס ויידה, בהונגרית: Vajda László; אגר, 19 באוגוסט 1877 – בודפשט, 8 במרץ 1933) היה סופר, תסריטאי, עיתונאי, במאי תיאטרון יהודי-הונגרי. בנו לאסלו ויידה היה במאי קולנוע, עורך, תסריטאי. אחיינו אנדור וידור היה צלם ועורך. אחותו פירושקה ויידה הייתה שחקנית.
ביוגרפיה
ליפוט וייס נולד במשפחה יהודית כבנם של יעקב וייס ושל פאני אייזנקראוט. הוא החל את הקריירה שלו כשחקן באזורים הכפריים עם קלמן מזאי, ולאחר מכן היה העורך של כתבי העת "העיתון העולמי של טולנאי" (Tolnai Világlapja) ושל "תיאטרון וחיים" (Színház és Élét). בספטמבר 1908 התקבל לעבודה כבמאי התיאטרון ההונגרי, ובפברואר 1913 הפך לבמאי הראשי שם, ומשנת 1920 הפך למנהל האמנותי. ב-1922 עזב את התיאטרון ויצא לחו"ל, שם החל לביים סרטים. במהלך מלחמת העולם הראשונה עבד גם כדרמטורג במפעל הסרטים של קורווין ושם למד את המקצוע. בין 1922 לבין 1933 חי בווינה ובברלין, אך עבד גם כבמאי קולנוע בלונדון. הוא חזר להונגריה רק כמה שבועות לפני מותו. בימיו האחרונים טופל במחלקה הפנימית של בית החולים היהודי. מותו נגרם מהתקף לב.
הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה. את טקס ההלוויה הוביל הרב הראשי של בודה ארנולד קיש. אשתו הייתה לאורה וייס, לה נישא ב-14 בדצמבר 1904 בבודפשט.
תסריטיו
ויידה כתב למעלה מ-60 תסריטים לסרטים כמה שפות (הונגרית, גרמנית, אנגלית):
Google Cloud Platform
Google Cloud Platform (בראשי תיבות: GCP) היא פלטפורמת מחשוב ענן של חברת גוגל, המציעה לקהל הרחב שירותי אירוח ותשתית המניעים גם את מנוע החיפוש Google ואת YouTube. נכון לנובמבר 2021 יש לה 85 מרכזי נתונים ב-28 מיקומים ברחבי העולם. פלטפורמת הענן מספקת למפתחים מוצרים ושירותים כדי לבנות מגוון של יישומים ואתרי אינטרנט מפשוטים ועד למורכבים.
Google Cloud Platform היא חלק מחבילת הפתרונות לעסקים של Google for Work ומספקת סט מודולרי של שירותי ענן וכלי פיתוח. לדוגמה, אירוח וביצוע חישובים, אחסון מידע מובנה, אחסון קבצים, ממשקי תרגום, ממשקי עיבוד תמונה וממשקי חיזוי.
לאהוב אותך
לאהוב אותך הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית אילנה אביטל. את האלבום הוציאה בשנת 1978 לאור חברת התקליטים הד ארצי. בין השירים שנכללו בו ניתן למנות את "אותך", שדורג במקום העשירי במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' (ה'תשל"ז).
המופיליה
הֵמוֹפִילְיָה (בעברית: דַּמֶּמֶת) היא מחלה תורשתית המתבטאת בתפקוד לקוי של מנגנון הקרישה של הדם. עקב תפקוד לקוי של הקרישה, כל פגיעה בכלי דם עלולה לגרום לדימום רב, חיצוני או פנימי. בנוסף לעצם איבוד הדם, דימום פנימי יכול לגרום לפגיעה ברקמות פנימיות. שריטות חיצוניות ופצעים קלים מגילוח, למשל, בעייתיים וגורמים לדימום מעבר לרגיל.
גורמי המחלה
המופיליה נגרמת עקב מחסור בגורם מגורמי הקרישה של הדם או תפקוד לקוי של אחד מגורמים אלה - עקב שיבוש במבנהו. ישנם שלושה סוגים של המופיליה, אשר ההבחנה ביניהם נעשית במעבדה:
למעט מקרים נדירים ביותר של מחלות אוטואימוניות הגורמות להמופיליה, המופיליה היא מחלה תורשתית הנובעת מלקות בגן האחראי לייצור אחד ממרכיבי הקרישה בדם.
יוליוש רומל
יוליוש רומל (בשם מלא בפולנית: Juliusz Karol Wilhelm Józef Rómmel; 2 ביוני 1881 הורדנה – 3 בספטמבר 1967, ורשה) היה קצין פולני, מראשי הצבא הפולני במלחמת העולם השנייה.
המופיליה
גורמי המחלה
גבר חולה המופיליה לא יוריש את המחלה לבניו, אך כל בנותיו תהיינה נשאיות של המחלה, ואם האם גם היא נשאית, לבנותיו יש 50% סיכוי להיות חולות. אם נשאית - לכל אחד מבניה סיכוי של 50% לקבל את הגן הפגום ולהיות חולה, ולכל אחת מבנותיה סיכוי של 50% לקבל את הגן הפגום ולהיות נשאית. המופיליה A מופיעה בערך אחת ל-5,000 לידות זכר, והמופיליה B - אחת ל-30 אלף לידות זכר.
יוליוש רומל
ביוגרפיה
יוליוש רומל נולד למשפחת אצולה מעורבת גרמנית-פולנית. הוא קיבל השכלה בבית הספר לקצינים בפטרבורג. בשנים 1903–1916 שירת ביחידת תותחנים של צבא האימפריה הרוסית והשתתף בקרבות של מלחמת העולם הראשונה. לאחר הקמת הצבא הפולני הוא התנדב לשורותיו בנובמבר 1918.
במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית הוא פיקד על יחידת פרשים פולנית.
המופיליה
גורמי המחלה
הגן האחראי לייצור פקטור 11 נמצא על כרומוזום 4, ועל כן כדי ללקות בהמופיליה C יש לקבל שני גנים פגומים ושני ההורים צריכים להיות נשאים או חולים. המחלה נפוצה יחסית אצל יהודים אשכנזים אך אינה חמורה כמו המופיליה A ו-B.
יוליוש רומל
ביוגרפיה
לאחר סיום הלחימה הוא שירת בתפקידי מטה שונים. עם תחילת פלישת גרמניה הנאצית לפולין הוא הופקד על ארמיית "לודז" שנפרסה בחזית מבלאשקי בצפון ועד פשדבוז' בדרום. למרות הצלחות מסוימות בימים הראשונים, הארמייה נאלצה לסגת מקו המגננה המקורי שלה. ב-8 בספטמבר הוא הגיע לוורשה והיה מופקד על הגנת העיר. ב-28 בספטמבר 1939 הוא חתם על כתב סיום הלחימה ונפל לשבי.
המופיליה
תסמינים וטיפול
החולים סובלים בעיקר משטפי דם לתוך חללי המפרקים הגדולים - כתפיים, מרפקים, ירכיים, ברכיים, קרסוליים, אך עלולים לדמם גם בכל מקום אחר - שרירים, מערכת העיכול, המוח, דימומים תת-עוריים ועוד. הדימומים מטופלים באמצעות עירוי של גורם הקרישה החסר. דימומים חוזרים באותו מפרק גורמים להרס הסחוס והעצם - ולכן סובלים חלק מהחולים מנזקים אורתופדיים משמעותיים.
משה סולומון
הרב משה סולומון (נולד ב-י"ב באייר ה'תשל"ה, 23 באפריל 1975) הוא חבר כנסת מטעם מפלגת הציונות הדתית. הקים וניהל את עמותת 'הנני' לקהילות משימתיות של יוצאי אתיופיה ואת תוכנית צוערים לשלטון המקומי והוא סגן אלוף במילואים.
יוליוש רומל
ביוגרפיה
בשנת 1945 יוליוש רומל שוחרר מהשבי ונסע לצרפת. כעבור מספר שנים הוא חזר לפולין והתקבל לצבא פולין ממנו שוחרר בשנת 1947. מאז הוא עסק בפעילות ציבורית וכתיבת ספרי זכרונות (פורסמו 9 כרכים).
המופיליה
תסמינים וטיפול
אפשר למנוע נזק כזה על ידי מתן טיפול מונע - הזרקה של הגורם החסר באופן סדיר, ולא רק אחרי היווצרות דימום. בשל מחירו הגבוה של גורם הקרישה, בעבר הוענק טיפול זה בישראל לחולים מעטים. כיום ניתן טיפול זה לכל חולי ההמופיליה הקשה (A ו-B).
משה סולומון
ביוגרפיה
הדריך שלוש שנים חוגי סיירות בחברה להגנת הטבע, לאחר מכן ניהל את מחלקת המעורבות החברתית של תנועת הנוער בני עקיבא ובהמשך ניהל את אגף ההגשמה בתנועה. ב־2004 ייסד את עמותת 'הנני' לקהילות משימתיות של יוצאי אתיופיה, במסגרתה פעל להקמת שישה עשר גרעינים קהילתיים ברחבי הארץ והיה ממקימי מועצת הקהילות והקבוצות המשימתיות בישראל. במקביל, הוא רב קהילה אתיופית בעיר מגוריו, דירקטור בכפר הנוער קריית יערים, חבר בוועדה המייעצת לנציבות שוויון הזדמנויות בעבודה במשרד הכלכלה והתעשייה, ובעבר ניהל את תוכנית צוערים לשלטון המקומי (במסגרת תוכנית עתידים) ואת התוכנית להכשרת מנהיגות מצטיינת בחינוך באוניברסיטה העברית.
יוליוש רומל
ביוגרפיה
הוא נפטר בשנת 1967 ונטמן בבית הקברות הצבאי פובונזקי.
המופיליה
תסמינים וטיפול
בעבר לא היה טיפול יעיל למחלה והחולים נפטרו לרוב בגיל צעיר. עם התפתחות הטכנולוגיה של עירויי דם ומיצוי גורמי הקרישה מתוך הדם, הפכה המחלה לכזו המאפשרת תוחלת חיים נורמלית או קרובה לנורמלית. על התפתחות מבורכת זו העיבו דיווחים על חולי המופיליה שנדבקו באיידס (עד סוף שנות השמונים של המאה ה-20) ובצהבת נגיפית מסוגים B ,A ו-C (עד תחילת שנות התשעים של המאה ה-20), עקב היחשפות למוצרי דם מזוהמים. בעקבות הקפדה על תהליכים של סינון תורמים, בדיקת מנות הדם ועיקורן ושימוש בגורמי קרישה סינתטיים, לא דווח על מקרים כאלה בשנים שלאחר מכן.
משה סולומון
ביוגרפיה
בשנת 2012 זכה בפרס זוסמן-ג'וינט על פעלו החברתי והקהילתי.
המופיליה
תסמינים וטיפול
כיום מושקע מאמץ בפיתוח טכנולוגיה של ריפוי גנטי להמופיליה - כלומר החדרת הגן התקין לגורם 8 או 9 לתאים בגופו של ההמופילי - אך דומה כי יעברו עוד שנים מספר בטרם יאושר הליך כזה לשימוש.
משה סולומון
ביוגרפיה
בשנת 2015, לקראת הבחירות לכנסת העשרים, התמודד למפלגת הבית היהודי וזכה למקום 11 מ־54 המתמודדים, שדורג 18 ברשימה הסופית, אך לבסוף זכתה המפלגה ב־8 מנדטים. בשנת 2022, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, הוא התמודד בפריימריז של מפלגת הציונות הדתית והגיע למקום השביעי, שלאחר איחוד עם מפלגות עוצמה יהודית ונעם דורג במקם 16 ברשימה. עם זאת, בעקבות שריון מטעם יו"ר המפלגה בצלאל סמוטריץ' הוא מוקם במקום 14 ברשימה, ולבסוף נכנס כך לכנסת כשהמפלגה זכתה ב־14 מנדטים.
המופיליה
תסמינים וטיפול
ניתן לבצע אבחון טרום לידתי לעוברים זכרים שאימותיהן "חשודות" כנשאיות המופיליה.
משה סולומון
חיים אישיים
נשוי לרמה, מורה ויועצת מהיישוב בו למד בישיבה – אלון שבות. לזוג שישה ילדים והם מתגוררים בקריית גת.
המופיליה
היסטוריה
יצחק פרויס בספרו הרפואה במקרא ובתלמוד טוען שקרוב לוודאי שחז"ל בתלמוד אבחנו מחלה זו, כאשר דנו בשאלה האם יש למול תינוק ששני אחיו דיממו למוות בברית המילה, ופסקו שלא למול את התינוק. כדברי פרויס, כתב גם כצנלסון בספרו התלמוד וחכמת הרפואה. במקרה זה, התינוק אמנם פטור ממצוות מילה בגלל פיקוח נפש, אולם הוא מוגדר כערל לעניין אכילת קרבן פסח, מצווה המוגבלת אך ורק לנימולים (שמות י"ב, מח). עם זאת, אדם הנודר שלא יהנה מהערלים רשאי ליהנות מערל זה, מכיוון שכוונתו הייתה לגויים הערלים ולא ליהודי הפטור ממצוות מילה. גוי חולה המופיליה אשר אינו יכול לעבור ברית מילה אינו יכול להתגייר, מכיוון שאינו יכול להימול.
בשנת 1803 תיאר הרופא ג'ון קונרד אוטו מפילדלפיה את המחלה וזיהה שהיא תורשתית ותוקפת בעיקר זכרים. ד"ר אוטו זיהה את האם הקדמונית של חולי ההמופיליה שהכיר, כאישה אשר התיישבה בפלימות', מסצ'וסטס, בשנת 1720. המושג "המופיליה" שימש לראשונה בתיאוריו של הופפ מאוניברסיטת ציריך בשנת 1828. בשנת 1911, תיאר תומאס אדדיס את הסימפטומים של המופיליה והציע את האפשרות שיש בחולי המופיליה לקות אנטומית במבנה של מולקולת פרו-ת'רומבין. באותה שנה תארו ויליאם בולוץ' ופאול פילדס את דרכי ההורשה של המופיליה ונתנו רשימה של 949 משפחות שנשאו את המחלה.
יש האומרים שהדאגה לבן, והסתרתו השיטתית הייתה מהגורמים לערעור שלטונו ולכשלונו במלחמת העולם הראשונה.
גוביאתריום
גוביאתריום (שם מדעי: Gobiatherium; מילולית: "הבהמה של מדבר גובי") הוא סוג של יונק גדול נכחד מתקופת האאוקן שחי במשך אמצע האאוקן לפני 46–52 מיליון שנה במונגוליה.
המאובנים של יונק זה התגלו במונגוליה ב-1930 בידי משלחת חוקרים של המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע למרכז אסיה. ממצאים אלו תוארו לראשונה ב-1932 בידי החוקרים הנרי פיירפילד אוסבורן ווולטר ו' גריינג'ר. נכללו בו שלושה מינים.
סוג זה השתייך לסדרת הדינוצרטים, דמויי-הקרנפיים, אך סוג זה היה שונה מקרוביו כמו היואינטתריום והאאובסילאוס מאמריקה הצפונית. הוא הגיע לאורך משוער של 3.8 מטרים ולמשקל קטן יחסית של 400 קילוגרם. הוא היה חסר כל סימן לקרניים או לניבים גדולות. הוא היה בעל גולגולת נמוכה וחוטם בעל מבנה כדורי מעליו, שלא ברור מה מטרתו. המבנה המוזר של גולגולתו הוביל להפרדתו לתת-משפחה משלו - Gobiatheriinae וכמה חוקרים אף משייכים אותו למשפחה עצמאית (Gobiatheriidae).
הדיוויזיה ה-42 (האימפריה הגרמנית)
הדיוויזיה ה-42 (בגרמנית: 42. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-21 בפיקוד פריץ פון בלו, אשר היה חלק מהארמייה השישית. הדיוויזיה נטלה חלק במערכה על הגבולות ובקרב לורן. באוקטובר 1914 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השנייה, ולחמה עימה במרוץ אל הים. בתחילת 1915 היא הועברה תחת פיקוד הארמייה העשירית בחזית המזרחית, ולחמה עימה בקרב השני על האגמים המזוריים. הדיוויזיה נשארה בחזית המזרחית עד לאחר נובמבר 1917, ולאחר מכן חזרה לחזית המערבית, שם השתתפה במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-10 ביולי 1919 פורקה הדיוויזיה.
גונורינצ'יים
גונורינצ'יים (שם מדעי: Gonorynchiformes) היא סדרת של דגי גרם ממחלקת מקריני סנפיר שחלקם חיים במים מתוקים ואחרים בים. רבים מהם הם דגי מאכל נפוצים.
הסדרה מכילה 4 משפחות ו-7 סוגים.
ג'וש סגארה
ג'וש סגארה (באנגלית: Josh Segarra; נולד ב-3 ביוני 1986) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי.
ביוגרפיה
סגארה נולד ב-3 ביוני 1986 בלונגווד, פלורידה. הוא ממוצא פורטוריקני, והוא דובר ספרדית. הוא למד לשיר בכנסיית הפנטקוסטלית שלו אבל שאף להיות מתאבק מקצועי. סגארה הוא בוגר בית הספר לאמנויות טיש של אוניברסיטת ניו יורק.
קריירה
בין השנים 2009–2011, סגארה גילם את התפקיד הראשי של הקטור רואיז בסדרת הטלוויזיה "The Electric Company". לאחר מכן הוא לוהק לתפקיד של מיק במחזמר "Lysistrata Jones". במאי 2012, סגארה לוהק לתפקיד במחזמר באוף-ברודוויי של "Dogfight", עיבוד מוזיקלי לסרט באותו שם, עם לחן ומילים מאת פאסק ופול על פי ספר מאת פיטר דוצ'ן. המחזמר הוצג לראשונה בתיאטרון טוני סיזר ב-16 ביולי 2012.
שנתיים לאחר מכן, הוא החל לשחק בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה הקומית "Sirens", לאחר מכן לוהק סגארה לתפקיד חוזר בסדרת הדרמה "שיקגו PD". הוא הופיע גם בסרט הקומדיה של איימי שומר "אסון מהלך" משנת 2015. סגארה שיחק את תפקידו של אמיליו אסטפן במחזמר "On Your Feet!", שהוצג לראשונה בתיאטרון המרקיז בברודוויי ב-5 בנובמבר 2015. הופעתו האחרונה הייתה ב-10 ביולי 2016. לאחר הופעתו האחרונה בסדרת הטלוויזיה "שיקגו PD" הייתה במאי 2016, סגארה לוהק לצוות השחקנית בסדרת גיבורי העל "החץ" בעונתה החמישית, שם הוא גילם את אדריאן צ'ייס. לאחר מכן הוא חזר לשחק בתפקיד אורח במהלך העונות השישית והשמינית של הסדרה.
בשנת 2019 החל לשחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "The Other Two", סדרה קומית מאת קומדי סנטרל. בדצמבר הוא חזר לשחק בקומדיית המצבים "המודיס". הוא גם כיכב בסדרה הקומית של נטפליקס "או. ג'יי והמלכה" לצד רופול, שהוקרנה לראשונה ב-10 בינואר 2020. באותה שנה, הופיע כסוכן מיוחד במהלך העונה השלישית של סדרת דרמת הפשע "FBI" וכיכב ככומר בסרט המוזיקלי "Christmas on the Square". סגארה לוהק לתפקיד טדי ווקר בפיילוט הקומדיה הקרוב "Night School", המבוסס על הסרט מ-2018 בעל אותו השם.
בשנת 2022 הוא גילם את דמותו של אוגוסטוס "פאג" פוגליזה בסדרת גיבורי העל "שי-האלק: עורכת דין בשירות החוק" של דיסני+. ביוני 2022 לוהק סגארה ךתפקיד בסרט צעקה 6.
חיים אישיים
ב-17 באוקטובר 2014 הוא נישא לברייס רייס. בנם הבכור נולד ב-30 בספטמבר 2016, ולאחר מכן נולד בנם השני, ב-8 בינואר 2020. הוא ואשתו שניהם חובבי ספורט.
מסוניקס
מסוניקס (שם מדעי: Mesonyx; משמעות השם: "טופר אמצעי") הוא סוג של יונק קדום, בן לסדרה הקדומה מזוניכידים ולמשפחה מזוניכידיים. הוא חי בתקופת האאוקן שבפלאוגן לפני 51 מיליון שנה. סוג זה הוגדר בידי החוקר אדוארד דרינקר קופ ב-1872 ונכללו בו ארבעה מינים. מרבית הממצאים התגלו באמריקה הצפונית (באזור של קולורדו, ויומינג ויוטה), אך כמה ממצאים התגלו בסין.
המסוניקס היה יונק טורף שגולגולתו הייתה באורך 42 סנטימטרים, אורכו 1.5 מטר ומשקלו 22.7–55 קילוגרם. מבנה האצבעות שלו היה באמצע בין הפרסתנים המודרניים לבין מיני טורפים כמו כלביים והרגליים הותאמו לריצה מהירה. ככל הנראה הוא ניזון ממפריטי פרסה קדומים שאותם הרג באמצעות נשיכה חזקה ביותר, שבוצעה באמצעות שרירים מגודלים מאחורי ראשו. ייתכן שצד בחבורות קטנות.
ככל הנראה הוא נכחד עם שינויי האקלים שהחלו בסיום האאוקן, אשר הכחיד את מיני הפרסתנים שחיו סביבו.
טוכארים
טוכארים הם דוברי השפה הטוכארית שחיו במאות לפני הספירה ובמאות הראשונות לאחר הספירה (עד המאה ה-7) בנווי המדבר באגן טארים, בשינג'יאנג שבצפון מערב סין. לפי הגדרות שונות וזיהויים שונים, מדובר בעם, תרבות או שבט. את השטח בו חיו הטוכארים ירשו האויגורים.
מקור השם
בראשית המאה ה-20 התגלו על ידי הארכאולוג אורל שטיין באגן טארים כתבים בשפה הודו-אירופית ופריטי תרבות חומרית כגון אריגים וחפצי קרמיקה. הבלשן פרידריך מילר (Friedrich W. K. Müller) פענח את השפה וכינה אותה "טוכארית"' בעקבות הכינוי שטבע סטראבון עבור שבטים סקיתים שישבו ממזרח לפקיסטן של ימינו (ביוונית עתיקה: Τόχαροι).
תרבות
היסטוריונים סינים תיעדו בתקופת המאה הראשונה לספירה את שבטי היו-סון (Yu-sun) והיואה-צ'י (Yueh-chi או Yuezhi), שמקובל לזהותם במחקר עם הטוכארים.
מומיות
באזור אגן טארים, בהקשר למקומות בהם נמצאו כתבים בטוכארית, התגלו מומיות חנוטות מסביבות שנת 1800 לפנה"ס של גברים ונשים בעלי מאפיינים אירופאים-קווקזיים (גולגולות מוארכות, אף צר, שפתיים דקות, עיניים עמוקות בארובותיהן ושיער בלונדיני). בשנת 1985 התגלתה גופת אשה חנוטה בגובה של 1.80 מטר. האשה, שמתה בגיל 58 בשנת 1,000 לפנה"ס לערך הייתה בעלת בגדים צבעוניים (חולצה, חצאית, חותלות), מגפיים, כובע ותכשיטים, כולם בדגמים שמקורם איננו במרכז אסיה אלא באזור הים השחור.
התברר כי שבטים הודו-אירופיים פלשו לאזור שינג'יאנג של היום לפני כ-4,500 שנה מאזור עמקי הנהרות של מזרח אירופה (דון, וולגה, דנייפר) המזוהה עם אוקראינה ודרום רוסיה (הערבה האירואסייתית). שבטים אלו, המזוהים עם המצאת החקלאות, ביות הסוס והמצאת הגלגל, נקראו "Kurgan" והיו מזוהים עם תרבות Yamna. זהו ה-Urheimat, הבית הקדום ביותר של העמים ההודו-אירופיים; חמושים בהמצאות טכנולוגיות אלו הם הגרו לכיוון סין, שם נלחמו עם בני האן. מילים ממוצא הודו-אירופי כמו דבש (Mead), כלב (Canine), סוס, גלגל (Kwuklo="wheel") זוהו בשפה הסינית. ידוע שהמיתולוגיה הסינית הושפעה מאוד מהטוכארים והיא דומה מאוד בבסיסה למיתולוגיה המשותפת של העמים ההודו-אירופיים בתקופה הפגאנית. השלדים שזוהו עם המראה הנורדי מעיד על מוצא אירופי קרוב מאוד לסקיתים ולעמי מזרח אירופה של היום. מסתבר שהטוכארים דיברו שפה שונה מההודו-איראנים. מנהגים אחרים כמו קעקוע, שימוש בקנביס (hemp) ושתיית אלכוהול ושיכר המקובלים על עמי אירופה המודרניים היו נהוגים בקרבם.
כנסיית העץ בשורדשט
כנסיית העץ בשורדשט (ברומנית: Biserica de lemn din Șurdești) היא אחת מכמאה כנסיות עץ שנבנו באזור מרמורש שבצפון רומניה בין המאה ה-17 לבין המאה ה-19, ואחת מבין שמונה כנסיות מתוכן שהוכרזו כאתר המורשת העולמית כנסיות העץ במרמורש. הכנסייה שוכנת בכפר שורדשט (Șurdești), שהוא חלק מהקומונה (מעין מועצה אזורית) שיששט (Șișești). הכנסייה היא יוונית-קתולית ומוקדשת למלאכים מיכאל וגבריאל.
היסטוריה
הכנסייה נבנתה בין 1721 ל-1767 בתכנונו של יון מקריה. בדומה ליתר הכנסיות באזור מאותה התקופה, הבחירה בעץ כחומר הגלם (אלון במקרה זה) נבעה מהאיסור שהטילו השלטונות האוסטרו-הונגרים על בניית כנסיות אורתודוקסיות מאבן. הכנסייה היא אחת הגבוהות מסוגה: גובה הצריח שלה 54 מטרים, וגובהה הכולל 72 מטרים. קירותיה הפנימיים של הכנסייה מעוטרים בציורי קיר מ-1783.
בתקופת השלטון הקומוניסטי ברומניה, בין 1948 ל-1990, לא הותרה פעילות בכנסייה, והיא חידשה את פעילותה לאחר נפילת המשטר. ב-1999 הכריז אונסק"ו על הכנסייה, יחד עם שבע כנסיות עץ נוספות במרמורש, כאתר מורשת עולמית.
מרידה (אמיצה)
מרידה (באנגלית: Merida) היא הדמות והגיבורה הראשית של סרט ההנפשה ממוחשבת של פיקסאר, "אמיצה" משנת 2012. הדמות נוצרה על ידי הבמאית ברנדה צ'פמן. מרידה מדובבת במקור על ידי השחקנית קלי מקדונלד, ובעברית על ידי אילנית גרשון.
מרידה היא נסיכת דיסני האחת עשרה והסקוטית היחידה. היא גם הנסיכה הראשונה הרווקה של דיסני והנסיכה היחידה שנוצרה באולפני פיקסאר.
פיתוח
לפי פרי רוחה של הבמאית המקורית, ברנדה צ'פמן, מרידה היא הדמות הראשית הנשית הראשונה. באופן כללי מרידה קיבלה ביקורות טובות, חלקן אמרו שהיא "נשימת אוויר נקי בקרב הנסיכות, ומתוך תרבות שדיסני עדיין לא חקרה. יש לה תפקיד טוב לבנות אשר רוצות לצאת ולעשות זאת. מרידה היא לא עלמה במצוקה ולא אצילה, היא קרע בין לעשות מה שמצפים ממנה וללכת אחרי לבה. האנשים שגרים בסקוטלנד יקבלו את מרידה בברכה."
קונספט וכתיבה
הנסיכה מרידה בת 16. היא בתם של המלך פרגוס והמלכה אלינור, אשר מושלים בממלכה סקוטית. המסורת של המלכה אלינור מצפה שמרידה תיקח בעל ותהיה נערה מלכותית והולמת, כאשר מרידה מגיעה לקונפליקט ההתנהגות הנחושה והפזיזה שלה שולטת בגורלה. מרידה מעולה בקליעה למטרה בחץ וקשת והיא אחת מהקשתות הכי מומחיות בממלכה. היא גם מומחית בחיתות, קרב-חרבות ורכיבה מסביב לכפר על הסוס שלה, אנגוס. למרות העזיבות, האישיות החזקה, למרידה יש רכות בלב, במיוחד כלפי שלושת האחים הקטנים שלה, האריס, יוברט והאמיש. היא לא מפונקת ולמרות המריבות עם אמה היא אוהבת את הוריה.
דיבוב
מרידה דובבה על ידי השחקנית קלי מקדונלד. מקדונלד נשכרה כדי להחליף את ריס וית'רספון, אשר הייתה אמורה לדבב את מרידה במקור.
שני השירים בסרט "לגעת בשמים" ו"אל האוויר הפתוח" הושרו על ידי ג'ולי פאוליס בתור המחשבות מחוץ למסך של מרידה.
אישיות ועיצוב
למרידה יש שיער אדום ארוך מתולתל, עיניים כחולות, עור בהיר וגוף דק. הלבוש שלה הוא שמלה מסורתית בצבע ירוק-כחול ברקת, עשויה מצמר עם חתך אפנתי על מנת לזוז במהלך הקשתות. כאשר הלורדים מגיעים לטורניר המשחקים, היא לבושה בשמלה חלקה בצבע טורקיז שנראית מימי הביניים עם שרוולים ארוכים, עיטורי זהב וחרוזי זהב, יחד עם מצנפת לבנה וכתר על ראשה. היא גם מופיעה עם גלימה שחורה עם אבזם מוזהב. הקשת של מרידה נמצא מאחורי גבה, מעבר לכתף, עם חצים באשפה מעור בצבע חום מסביב למותן. בסצנה האחרונה, מרידה נראית לבושה בשמלה בצבע כחול כהה עם שבלונות בצבע ירוק בהיר.
ראלף שובר את האינטרנט
גרסת "מטא" של הדמות מופיעה עם נסיכות דיסני נוספות בסרט ראלף שובר את האינטרנט. כאשר הנסיכות מדברות עם וונלופה פון שווייץ, מרידה דיברה בשפה זרה, ואנה ומואנה הסבירו לוונלופה כי היא מאולפן אחר ושהן לא מבינות מה היא אומרת.
משחקי וידאו
מרידה הופיעה במשחק Temple Run: Brave, ספין-אוף למשחק Temple Run, המשחק יצא שבוע לפני הפצת הסרט. מרידה ואביה המלך פרגוס הם הדמויות היחידות אשר ניתן לשחק בהן. המשחק קיבל ביקורות טובות מהמבקרים.
בוב אודנקירק
רוברט ג'ון "בוב" אודנקירק (באנגלית: Robert John "Bob" Odenkirk; נולד ב-22 באוקטובר 1962) הוא שחקן, קומיקאי, תסריטאי, מפיק ובמאי אמריקאי. זוכה 2 פרסי אמי. נודע בזכות תפקידו כעורך הדין סול גודמן בסדרות "שובר שורות" ו"סמוך על סול".
ביוגרפיה
אודנקירק נולד בעיר ברווין שבאילינוי שבארצות הברית, להורים קתוליים ממוצא גרמני ואירי. הוריו הם וולטר וברברה (לבית באייר) אודנקירק. הוריו התגרשו ואביו סבל מאלכוהוליזם, דבר שהשפיע רבות על ילדותו ונעוריו של בוב. הוא למד באוניברסיטת מרקווט שבמילווקי משם הוא עבר לאוניברסיטת דרום אילינוי שבקרבונדייל, אילינוי. אחיו הוא המפיק והתסריטאי זוכה שלושה פרסי האמי ביל אודנקירק, ממפיקי סדרת האנימציה משפחת סימפסון.
כסטודנט החל לכתוב מערכונים בהשפעת סדרות הטלוויזיה "הקרקס המעופף של מונטי פייתון" ומוודי אלן. למד בבית הספר לאלתור The Players Workshop of the Second City שבשיקגו.
כתסריטאי
אודנקירק זכה בשני פרסי אמי בתחילת שנות ה-90 על תסריטים קומיים שכתב בצוותא עם צוות התוכניות "סאטרדיי נייט לייב" ו"המופע של בן סטילר". בהמשך שנות ה-90 עבד אודנקירק עם קונאן או'בריאן ככותב בצוות תוכנית הלייט נייט שלו. ב-1995 יצר ביחד עם חברו ושותפו המקצועי דייוויד קרוס את תוכנית המערכונים "Mr. Show with Bob and David" שהפכה לקאלט. על עבודתו ככותב, מפיק וכוכב הסדרה אודנקירק הועמד לשני פרסי אמי.
כבמאי
בשנת 2003 ביים אודנקירק את סרטו הראשון "מלווין הולך לארוחת ערב", דרמה קומית שזכתה להצלחה ולביקורות חיוביות מגופי קולנוע עצמאיים. בשנת 2006 ביים את הקומדיה "בוא איתי לכלא". סרט זה היה לפופולרי ביותר של אודנקירק ובו הוא שיתף פעולה עם המפיק המוערך מארק אברהם. ב-2007 ביים את הקומדיה "האחים סולומון" בה הוא גם שיחק בתפקיד משני. את התסריט לסרט כתב חברו של אודנקירק, השחקן ויל פורט.
בשנת 2013 היה אודנקירק שותף לפרויקט הקומי "סרט 43", עבורו ביים שתי עלילות קצרות.
כשחקן
אודנקירק החל לשחק בראשית שנות ה-90 בתוכנית המערכונים של בן סטילר וג'אד אפאטו "המופע של בן סטילר", שיחק בתוכנית במספר דמויות לצידם של סטילר ואנדי דיק. כמו כן שיחק במהלך שנות ה-90 בסיטקום "המופע של לארי סנדרס" בתפקיד סטיבי גראנט, הסוכן של מגיש הטוק שואו לארי סנדרס (גארי שנדלינג).
ב-2003 הופיע אודנקירק במספר מגוון של דמויות לצידו של דייוויד קרוס בקומדיה "רוץ רוני רוץ", אותה הם כתבו ביחד. ב-2009 החל אודנקירק לשחק בסדרת הפשע המצליחה "שובר שורות", הוא שיחק בסדרה בעונה השנייה כשחקן אורח בשלושה פרקים בתפקיד עורך הדין הפלילי סול גודמן. בזכות הפופולריות שצברה הדמות יוצר הסדרה וינס גיליגאן החליט לתת לגודמן במה רחבה יותר בעונות הבאות ואף סדרה משלו בשם "סמוך על סול".
מחוץ לשובר שורות השתתף אודנקירק בסדרה הקומית "איך פגשתי את אמא" בתור ארתור הובס, הבוס של עורך הדין מרשל אריקסון (ג'ייסון סיגל) ובסרטים "קח אותי הלילה הביתה" ו "האיש המכני הענק".
בשנת 2013 שיחק אודנקירק בדרמה העצמאית המוערכת של אלכסנדר פיין "נברסקה" בתפקיד רוס, בנו של וודי גרנט (ברוס דרן), ובדרמה "לחיות את הרגע".
בשנת 2015 הועמד אודנקירק לפרס אמי לשחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה על משחקו בסדרה "סמוך על סול".
בשנת 2018 דיבב את איש העסקים וינסטון דיבר בסרט "משפחת סופר-על 2".
בשנת 2021 גילם את האץ' בסרט "סתם אחד".
חיים אישיים
ב-1997 נישא למפיקה האמריקאית-יהודייה, נעמי יום-טוב, ולהם שני ילדים שגדלים כיהודים (דתה של אשתו).
ב-27 ביולי 2021 לקה אודנקירק באירוע לב, התמוטט והובהל לבית חולים, במהלך צילומי העונה השישית והאחרונה של "סמוך על סול" בניו מקסיקו. מצבו הוגדר "יציב". שלושה ימים אחר כך, ב-30 ביולי, צייץ השחקן בחשבון הטוויטר שלו מסר מרגיע, שהוא חווה "התקף לב קל", וישוב לפעילות "בקרוב".
מאריס פיין
ביוגרפיה
פיין נולדה בסידני, היא בעלת תואר ראשון מאוניברסיטת ניו סאות' ויילס. ב-1982 הצטרפה למפלגה הליברלית. בשנים 1989–1991 כיהנה כנשיאת צעירי המפלגה והייתה האישה הראשונה לכהן בתפקיד זה. בשנים 1987–1995 שימשה יועצת פוליטית לבכירי המפלגה ולאחר מכן עסקה בייעוץ עסקי.
ב-1997 נבחרה על ידי הפרלמנט של ניו סאות' ויילס לכהן כחברה בסנאט של אוסטרליה כממלאת מקומו של חבר הפרלמנט הפורש בוב וודס. היא נבחרה לתקופות כהונה מלאות ב-2001, 2007, ב-2013 וב-2016. בתקופת היותה של המפלגה הליברלית באופוזיציה כיהנה בממשלת הצללים כשרה לפיתוח ותעסוקת ילידי אוסטרליה (אבוריג'ינים), כשרה לענייני מועצת ממשלות מדינות אוסטרליה, וכשרת השיכון. היא כיהנה כחברה בוועדה המשותפת של בתי הפרלמנט לענייני חוץ, הגנה ומסחר וכראש תת-הוועדה לזכויות האדם.
בספטמבר 2013 מונתה לשרה לשירותי אנוש בממשלתו של ראש הממשלה החדש טוני אבוט. בספטמבר 2015, לאחר היבחרו של מלקולם טרנבול לראשות הממשלה, מונתה פיין לשרת ההגנה בממשלתו. בכך הייתה לאישה הראשונה המכהנת בתפקיד.
בתקופת כהונתה חתמה ממשלת אוסטרליה על חוזה בסך 50 מיליארד דולר אוסטרלי עם חברת DCNS הצרפתית לבניית צי של 12 צוללות חדשות, שייבנו ברובן בעיר אדלייד.
באוגוסט 2018 מונתה לשרת החוץ בממשלתו של ראש הממשלה החדש סקוט מוריסון.
ראיין אנדרסון
ראיין ג'יימס אנדרסון (באנגלית: Ryan James Anderson; נולד ב-6 במאי 1988) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד כ"סטרץ' פור", הודות לקליעתו הטובה מעבר לקשת השלוש.
קריירת מכללות
אנדרסון נולד בסקרמנטו, בירת קליפורניה, ב-1988. לאחר לימודיו התיכוניים בחר אנדרסון לשחק עבור אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, במדיה הפך במהרה לשחקן מוביל. הוא שימש כשחקן פותח כבר בעונתו הראשונה, במהלכה קלע 16.3 נקודות בממוצע למשחק. בעונתו השנייה השתפר אנדרסון, והיה הקלע המוביל בחטיבתו (Pac-10), שכללה כוכבי מכללות כגון קווין לאב ואו. ג'יי. מאיו, כשקלע 21.6 נקודות למשחק. בסיום אותה עונה, בה קבוצתו כשלה להעפיל לטורניר אליפות המכללות, העמיד עצמו אנדרסון לבחירה בדראפט ה-NBA.
ניו ג'רזי נטס
אנדרסון נבחר בבחירה ה-21 בדראפט 2008 על ידי הניו ג'רזי נטס. לקראת סוף עונת הרוקי שלו קודם אנדרסון לעמדת הפאוור פורוורד הפותח של הקבוצה, תפקיד אותו מילא עד סוף העונה.
אורלנדו מג'יק
בסיום עונתו הראשונה עם הנטס נשלח אנדרסון בטרייד לאורלנדו מג'יק, יחד עם וינס קרטר, בתמורה לקורטני לי, רייפר אלסטון וטוני באטי. בשתי עונותיו הראשונות באורלנדו עלה אנדרסון כמחליף, אך בעונת הוא ניצל את עזיבתו של רשארד לואיס, פתח בחמישיית הקבוצה והעמיד ממוצעים של 16.1 נקודות ו-7.7 ריבאונדים למשחק. השיפור החד שהציג אנדרסון במשחקו באותה עונה זיכה אותו בפרס השחקן המשתפר של העונה.
ניו אורלינס פליקנס
ביולי 2012 אישר אנדרסון עסקת "חתום ושלח" (Sigh-and-trade), במסגרתה חתם על חוזה חדש ל-4 עונות באורלנדו והועבר מיידית לניו אורלינס הורנטס, בתמורה לסנטר גוסטבו איון. בעונות - המשיך אנדרסון להציג יכולת טובה, ובדצמבר 2013 אף קלע שיא קריירה של 36 נקודות בניצחון קבוצתו על שיקגו בולס. כחודש לאחר אותו משחק, ב-3 בינואר 2014, סבל אנדרסון מפציעה בצווארו לאחר שהתנגש עם ג'רלד וולאס במהלך משחק נגד בוסטון סלטיקס. הטיפול בפציעה כלל ניתוח בצוואר, שבגינו החמיץ אנדרסון את המשך עונת 2013/14. לאחר שהחלים לחלוטין מהפציעה, שב אנדרסון למשחק הפתיחה של עונת נגד אורלנדו מג'יק, ואף הצטיין כשקלע 22 נקודות מהספסל.
יוסטון רוקטס
לקראת עונת חתם אנדרסון על חוזה לארבע עונות ביוסטון רוקטס, עבור כ-80 מיליון דולר. במהלך עונת איבד את מקומו בחמישייה הפותחת לפי ג'יי טאקר, וקלע לאורך העונה 9.3 נקודות למשחק בלבד. בפלייאוף של אותה עונה העפיל עם יוסטון לשלב גמר המערב, אך מיעט לקבל דקות משחק והשתתף ב-11 בלבד מתוך 17 המשחקים של קבוצתו.
פיניקס סאנס
ב-31 באוגוסט 2018 נשלח בטרייד לפיניקס סאנס, יחד עם דיאנטוני מלטון, בתמורה לברנדון נייט ומרקיז כריס.
החזרה ליוסטון
בספטמבר 2019 חתם על חוזה בלתי-מובטח ביוסטון רוקטס, בה שיחק בעבר בין השנים 2016–2018. ב-18 בנובמבר 2019, לאחר שני משחקים בלבד, שוחרר מהקבוצה.
חיים אישיים
חברתו של אנדרסון, הדוגמנית ומתמודדת סדרת "הרווק" ג'יה אולמנד, שמה קץ לחייה באוגוסט 2013. אנדרסון מצא את אולמנד בדירתם שבניו אורלינס במצב קריטי לאחר שניסתה להתאבד, ולאחר יומיים של ניסיונות לייצב את מצבה נקבע מותה.
מצרים (עם)
מִצְרִים (בערבית מצרית: مَصريين, בערבית: مِصريون, בקופטית: ϩⲁⲛⲣⲉⲙ̀ⲛⲭⲏⲙⲓ) הם עם וקבוצה אתנית בעלי קשר למדינת מצרים אשר חולקים תרבות, היסטוריה ושפה משותפת.
לזהות המצרית יש קשר הדוק לגאוגרפיה. אוכלוסיית מצרים מרוכזת בעמק הנילוס הנמוך, רצועת אדמה קטנה הראויה לעיבוד חקלאי אשר נמתחת ממפל המים הראשון ועד הים התיכון ומוקפת מדבר ממזרח וממערב. נוף גאוגרפי ייחודי זה היה לבסיס התפתחותה של החברה המצרית מאז ימי קדם. כקבוצה אתנית, העם המצרי מהווה את אחת הקבוצות הגדולות בעולם.
השפה היומיומית של המצרים היא בעיקר המגוון המקומי של ניבים בשפה הערבית, הנקראת ערבית מצרית. בנוסף, מיעוט גדול למדי של מצרים המתגוררים במצרים עילית דוברים ערבית סעידית. המצרים הם ברובם מוסלמים סונים, עם מיעוט שיעי ומיעוט נוסף המזדהה עם המסדרים הסופיים המקומיים. מיעוט אתני-דתי גדול, המופלה ומודר על ידי הרוב המוסלמי, הם הקופטים השייכים לכנסייה הקופטית, ששפת הקודש שלה היא מצרית.
דמוגרפיה
לפי הערכות, נכון לשנת 2012 ישנם 82.2 מיליון מצרים. רובם ילידים במצרים, בה המצרים הילידים מהווים סביב 99.6% מכלל האוכלוסייה. בהתבסס על מפקד שנערך על ידי הממשלה כ-90% מכלל האוכלוסייה של מצרים הם מוסלמים ו-10% נוצרים (9% קופטים ו-1% נוצרים אחרים), אם כי הערכות משתנות. רוב האוכלוסייה מתגוררת על גדות נהר הנילוס שם נמצאת הקרקע היחידה הראויה לעיבוד. קרוב למחצית מהאזרחים המצרים היום מתגוררים בערים; רוב יתר האזרחים הם פלאחים (חקלאים) ילידים, יחד עם צאצאים של כמה שבטים ערבים המתגוררים באזורים כפריים. קיים זרם גדול של פלאחים אשר מהגר לערים הגדולות, והליך עיור מהיר מתרחש באזורים כפריים רבים מאז תחילת המאה ה-20, מה ששינה את האיזון בין מספר התושבים עירוניים לכפריים. המצרים גם מהווים מיעוטים קטנים במדינות שכנות, בצפון אמריקה, באירופה ובאוסטרליה.
המצרים נוטים לחיות במחוזות, כלומר זיקתם משתרעת לא רק למדינה אלא אל הפרובינציות, העיירות והכפרים הספציפיים מהם הם באים. לכן, תושבים חוזרים כמו עובדים זמניים בחו"ל, חוזרים לאזור מוצאם במצרים. על פי ארגון ההגירה הבינלאומי, כ-2.7 מיליון מהמצרים חיים בחו"ל ותורמים באופן פעיל לפיתוח ארצם דרך שליחת כספים, זרימת הון אנושי, הון חברתי והשקעות. כ-70% מהמהגרים המצרים חיים במדינות ערביות (923,600 בסעודיה, 332,600 בלוב, 226,850 בירדן, 190,550 בכווית והשאר במקומות אחרים באזור) ו-30 האחוזים הנותרים מתגוררים בעיקר באירופה וצפון אמריקה (318,000 בארצות הברית, 110,000 בקנדה 90,000 באיטליה).
חלק ניכר מהפזורה המצרית היגרה החל משנות ה-80, כאשר המצב הפוליטי והכלכלי החל להניע את המצרים להגר מהמדינה במספרים משמעותיים. נכון ל-2006 מונה הגלות המצרית מונה כארבעה מיליון איש. באופן כללי, אלו שהיגרו לארצות הברית ולמערב אירופה נוטים להגר לצמיתות, כך ש-93% מהמצרים שהיגרו לארצות הברית ו-55.5% מהמצרים שהיגרו למערב אירופה לא שבו למצרים. מצד השני, מצרים אשר נודדים בין מדינות ערביות, כמעט תמיד עושים זאת עם כוונה לשוב לארצם, ומיעוטם משתקע במדינה ערבית זרה.
לפני 1974, רק מיעוט מאנשי המקצוע המצרים עזבו את ארצם בחיפוש אחר תעסוקה. לחצים פוליטיים, דמוגרפיים וכלכליים הם שהובילו לגל ההגירה הראשון אחרי 1952. בהמשך יותר מצרים עזבו את מולדתם לאחר משבר האנרגיה העולמי בשנת 1973 ושוב בשנת 1979, אבל רק במחצית השנייה של שנות ה-80 בה ההגירה המצרית הפכה למגמה בולטת.
היום ההגירה המצרית מונעת משיעור גבוה של אבטלה במצרים, גידול באוכלוסייה ועליית המחירים. דיכוי פוליטי והפרת זכויות אדם על ידי המשטר במצרים הם גורמים נוספים שמעודדים את הגירה ממצרים. המצרים הושפעו גם כן מהמלחמות בין ישראל למצרים, במיוחד לאחר מלחמת ששת הימים בשנת 1967, כך ששיעורי ההגירה החלו לעלות.
המצרים המתגוררים במדינות השכנות מתמודדים עם אתגרים נוספים. במשך השנים הם נתקלו בהשפלות, ניצול או התעללות במדינות הערביות של המפרץ הפרסי, כמו גם בעיראק ובלוב עליהן דווח בארגוני זכויות האדם המצרים ובכלי התקשורת השונים. אזרחים במדינות ערביות שונות הביעו חשש בעבר מפני "מצריזציה" של הניבים והתרבות המקומית אשר לדעתם נבעו מהדומיננטיות של אנשים מצרים בתחום החינוך.
המצרים מצידם, מתנגדים למה שנקרא בפיהם "סעודיזציה" של התרבות שלהם בשל ההשקעות הסעודיות הרבות בתעשיית הבידור המצרית. פעמיים לוב הייתה על סף מלחמה עם מצרים בשל ההתעללות בפועלים מצרים ואחר חתימת הסכם השלום עם ישראל. כאשר מלחמת המפרץ הסתיימה, פועלים מצרים בעיראק היו נתונים לתנאים קשים ולגירוש על ידי ממשלת עיראק ולהתקפות אלימות מצד העיראקים שחזרו מהמלחמה למלא את שוק העבודה.
זהות
מידת הזהות המצרית של העם המצרי, כביטוי לתחשות זהות קולקטיבית, משתנה בכל שלב בהיסטוריה. שאלות הזהות הגיעה לשיאה במאה ה-20 כאשר המצרים ביקשו להשתחרר מהכיבוש הבריטי, אשר הוביל לעליית הלאומית המצרית החילונית על פני הטריטוריה של מצרים המודרנית (הידועה גם בשם "פרעוניזם"). לאחר שהמצרים קיבלו את עצמאותם מבריטניה, צורות אחרות של לאומיות התפתחו, כולל הלאומיות הערבית החילונית וכן האסלאמיזם.
ה"פרעוניזם" עלה לגדולה פוליטית בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 במהלך הכיבוש הבריטי, כאשר מצרים התפתחה בנפרד מיתר העולם הערבי. חלק מהמעמד הגבוה אשר התמערב ביותר טען כי מצרים היא חלק מהציוויליזציה של הים התיכון. אידאולוגיה זו התפתחה בעיקר מתוך ההיסטוריה הטרום-אסלאמית הארוכה של המדינה, הבידוד היחסי של עמק הנילוס והאתניות שבעיקר הומוגנית של התושבים. אחד התומכים הבולטים של הפרעוניזם היה טה חוסיין אשר אמר כי.
הפרעוניזם נהפך לצורך הביטוי הדומיננטית ביותר בתנועה האנטי-קולוניאליסטית במצרים לפני מלחמת העולם הראשונה ובין שתי מלחמות העולם. בשנת 1931, בעקבות ביקור במצרים, לאומן ערבי-סורי בשם סאטי אל חוסרי ציין כי. שנות ה-30 המאוחרות היו במידה רבה תקופה מכוננת בלאומיות הערבית במצרים בעקבות מאמצים של אינטלקטואלים סורים, פלסטינים ולבנונים.
מבחינה פוליטית, הסנטימנט הערבי-מוסלמי ניזון מתחושת הסולידריות של המאבק המצרי לעצמאות מבריטניה לאלו ברחבי העולם הערבי אשר נמצאו במאבקים אנטי-אימפריאליסטיים דומים. בפרט, הצמיחה של הציונות בארץ ישראל נתפסה כאיום על ידי מצרים רבים והסיבה להתנגדות שם אומצה על ידי התנועות האסלאמיות העולות, במיוחד האחים המוסלמים, כמו גם הדרג המדיני כולל המלך פארוק הראשון וראש הממשלה מוסטפא א-נחאס פאשה. עם זאת, שנה לאחר הקמת הליגה הערבית ב-1945, שבסיסה בקהיר, ההיסטוריון מאוניברסיטת אוקספורד, ה. ס. דייטון כתב בכל זאת: . יותר מעשור לאחר מכן, החל מתקופת שלטונו של גמאל עבד אל נאצר, הלאומיות הערבית והרחבת הסוציאליזם הערבי הפכו למדיניות ממשלתית ואמצעי להגדרת עמדת מצרים במזרח התיכון ובעולם, שבדרך כלל באה לידי ביטוי בלעומתיות כלפי הציונות במדינה השכנה החדשה, ישראל. הפוליטיקה של נאצר עוצבה על ידי אמונתו כי כל מדינות ערב נלחמו במאבקים אנטי-אימפריאליסטיים ובכך הסולידריות ביניהם הייתה הכרחית לעצמאותם. ובראותו את הלאומיות המצרית הקודמת של סעד זע'לול כפנימית מדי, ולא ראה כל סתירה בין פטריוטיות המצרית (וטניה) ולאומיות ערבית (קומיה).
במשך זמן מה מצרים וסוריה הקימו את הרפובליקה הערבית המאוחדת (רע"ם). כשברית זו פורקה, מצרים המשיכה להיקרא רע"ם עד שנת 1971, אז מצרים אימצה את שמה הרשמי הנוכחי, הרפובליקה הערבית של מצרים. צירוף העם המצרי ללאומיות הערבית נחקר במיוחד לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967. אלפי מצרים קיפחו את חייהם והארץ החלה להתפכח מהאשליה של הפוליטיקה הערבית. אף על פי שהערביזם הוחדר במצרים על ידי נאצר, הוא לא נטמע עמוק בחברה, קרבה מסוימת נוצרה עם יתר העולם הערבי נוצרה ומצרים ראתה עצמה כמנהיגה של ישות תרבותית גדולה זו. הגרסה של נאצר לפאן-ערביות הדגישה את הריבונות והמנהיגות המצרית של האחדות הערבית מאשר המדינות הערביות ממזרח.
יורשו של נאצר, אנואר סאדאת, הן באמצעות מדיניות ציבורית והן באמצעות יוזמת השלום שלו עם ישראל, החיה מחדש את האוריינטציה המצרית הבלתי מעורערת, בטענה חד משמעית כי רק מצרים והמצרים תחת אחריותו. לדברי דאווישה, המונחים "ערבי", "ערביות" ו "אחדות ערבית", נעלמו עם השם הרשמי החדש. עם זאת, למרות הניסיונות השיטתיים של סאדאת לעקור את הסנטימנט הערבי, הלאומיות הערבית במצרים נשארה לכוח רב עוצמה.
החוקר המצרי גמאל חמדאן הדגיש כי הזהות המצרית הייתה ייחודית, אבל מצרים הייתה המרכז התרבותי של העולם הערבי, וטען כי. חמדאן טען בנוסף
מבקרים מצרים של הלאומיות הערבית טוענים כי היא נועדה לשחיקה או דחקה את הזהות המצרית הילידית על ידי התמקדות רק באספקט אחד של התרבות המצרית. השקפות אלה ומקורות עבור הזדהות קולקטיבית במדינה המצרית תועדו במילותיו של אנתרופולוג לשוני אשר הוביל עבודת שטח בקהיר:
מבחינה היסטורית, המצרים ראו את עצמם נבדלים מהערבים ולעיתים רחוקות הם עושים זיהוי זה בהקשרים מזדמנים; המונח "אל-ערב" [הערבים] בשימוש המצרים מתייחס בעיקר לתושבי מדינות המפרץ, מצרים הייתה גם המנהיגה של הפאן-ערביות וגם מקור לטינה עזה כלפי אידאולוגיה זו. המצרים היה צריכים להפוך, לעיתים קרובות בכוח, ל"ערבים" [בתקופת נאצר] על אף שמבחינה היסטורית הם לא הזדהו כך. מצרים הייתה אומה לא רק לפני הפאן-ערביות אלא גם לפני שהפכה לקולוניה באימפריה הבריטית. הרצף הטריטוריאלי שלה מאז ימי קדם, ההיסטוריה הייחודית שלה כפי שהודגמה בעברה הפרעוני ומאוחר יותר בשפה והתרבות הקופטית, הפכו את מצרים לאומה מאות שנים קודם לכן. המצרים ראו בעצמם, בהיסטוריה, בתרבות ובשפה שלהם כייחודיים למצריים, ולא לערבים.
תרבות
התרבות המצרית מתהדרת בהיסטוריה כתובה בת חמשת אלפים שנה. מצרים הקדומה הייתה בין התרבויות הקדומות והגדולות ביותר שבמהלכה המצרים שמרו על תרבות מורכבת ויציבה להפליא שהשפיעה על תרבויות מאוחרות יותר באירופה, המזרח התיכון ואפריקה. לאחר עידן הפרעונים, המצרים עצמם היו תחת השפעת ההלניזם, הנצרות והתרבות האסלאמית. היום, היבטים רבים של התרבות המצרית העתיקה מתקיימים באינטראקציה עם אלמנטים חדשים, כולל השפעת התרבות המערבית המודרנית, אשר מושפעת בעצמה ממצרים העתיקה.
יוהאן גאורג לאהנר
יוהאן גאורג לאהנר (בגרמנית: Johann Georg Lahner) (13 באוגוסט 1772 - 23 באפריל 1845) נחשב לממציא "נקניקיית וינה". יצר ויכוח בין העיר פרנקפורט לווינה לגבי הבעלות על ההמצאה.
ארגנטיניים
ארגנטיניים (שם מדעי: Argentiniformes) היא סדרת של דגי גרם ממחלקת מקריני סנפיר ימיים. זוהי סדרה חדשה שבעבר הייתה שייכת לסדרת הסמלטאים (Osmeriformes) והיום נחשבים לסדרה עצמאית אך קרובה אליהם. רובם הגדול חי בים וחלקם גם בעומקו.
הם מותאמים לחיים במעמקים ובעלי גוף שטוח, סנפירים קטנים, שלפוחיות ציפה קטנות, שיניים זעירות ולסתות גדולות. רובם קטנים יחסית וניזונים מטרף ימי שהם מוצאים, מפלנקטון או משאריות מזון.
חלק מדגים אלה הם יצורים מוזרים ביותר ועיניהם אינם נראות כמו עיניים, כמו אצל המין דג עין-חבית (Opisthoproctus soleatus).
דזי בארמור
דזי בארמור (באנגלית: Desi Barimore; נולד ב-22 במאי 1960) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי.
בארמור בוגר אוניברסיטת המדינה של קליפורניה בפרזנו, עמה זכה בטורניר ה-NIT (National Invitation Tournament). נבחר בדראפט ה-NBA 1983 על ידי קבוצת ניו יורק ניקס בבחירה ה-151 (סיבוב שביעי).
בישראל
בליגה הישראלית החל בארמור את דרכו בעונת 1984/85 בקבוצת הפועל חולון, בה שיחק במשך 6 עונות רצופות. בעונת 1985/86 הגיע עם חולון עד לגמר גביע המדינה, בו הפסידו למכבי תל אביב. לאחר מכן נדד לקבוצות כגון הפועל גליל עליון, מכבי רמת גן, ובעונת 1993/94 במכבי ראשון לציון.
בעונת 1994/95 שיחק בארמור בקבוצת בני הרצליה והיה שותף לעונה חלומית של המועדון. הקבוצה ניצחה בחצי גמר גביע המדינה את מכבי תל אביב, במשחק הגמר ניצחה את הפועל חולון (77–88) וזכתה בגביע. בעונה שלאחר מכן, חזר למכבי רמת גן ושיחק בה עונה אחת. בסך הכל קלע בארמור 4179 נקודות ב-12 עונות בליגת העל (מקום 31 בכל הזמנים).
בעונת 1997/98 שיחק במכבי אשדוד ועזר לה להעפיל לליגה לאומית ב'.
בנבחרת ישראל
בארמור התאזרח בישראל בתחילת שנות ה-90, בין היתר שיחק עם נבחרת ישראל באליפות אירופה בכדורסל 1993. בסך הכל שיחק בנבחרת 9 משחקים, בהם קלע 86 נקודות (9.6 בממוצע).
האלקלינג
האלקלינג (באנגלית: Hulkling) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיע בחוברות הקומיקס האוונג'רס ביקום מארוול קומיקס. דמותו של האלקלינג הופיעה לראשונה בחוברת Young Avengers #1 מאפריל 2005, ונוצרה בידי הכותב אלן היינברג והמאייר ג'ים צ'ונג.
האלקלינג הוא האלטר-אגו של תיאודור "טדי" רופוס אלטמן, חייזר מגזע הסקרול אשר נולד כתוצאה מיחסים בין קפטן מארוול מאר-וול ובת קיסר ממלכת הסקרול אנלה. לאחר שנולד, טדי הוברח לכדור הארץ יחד עם מטפלת בשל חשש לחייו, שם הוא גדל והתחנך כבן-אנוש. כאשר איירון לאד הקים את קבוצת האוונג'רס הצעירים, הוא גייס אליה בין היתר את טדי, אשר נטל את השם "האקלינג".
מקור, הצטרפות לאוונג'רס הצעירים
במהלך מלחמת קרי-סקרול, סופר סקרול חטף מספר גיבורי-על לממלכתו, בהם קפטן מארוול דאז מאר-וול, והשליך אותם לכלא. במהלך השהות בשבי, מאר-וול התאהב בבת קיסר הממלכה, אנלה, ולאחר יחסי מין לא מוגנים בין השניים, אנלה הרתה. אחר לידתו של הילד, הוא הוברח לכדור הארץ יחד עם עוזרתה האישית של אנלה, מחשש לביטחונו. המטפלת החליטה לגדל את הילד במסווה של אם חד-הורית, והעניקה לו את שמו הארצי, טדי אלטמן.
כנער מתבגר, טדי השתמש ביכולותיו לשם הרשמת חבריו והתקבלות לחברה, כשהוא התחזה לגיבורי-על רבים, בהם איירון מן והלפיד האנושי. לאחר פירוק האוונג'רס, איירון לאד גילה אודות תוכנית אל-כשל של ויז'ן, ולפיה הקים את האוונג'רס הצעירים, כשבין היתר הוא גייס לקבוצה את טדי, שנטל לעצמו זהות חדשה - האלקלינג. כאשר סופר סקרול נחת בכדור הארץ, הוא גילה אודות זהותו האמיתית של טדי. סופר סקרול הרג את העוזרת, חטף את טדי והפיץ את השמועה אודות קיומו ברחבי הגלקסיה. לאחר הצטברות של חיילי סקרול וחיילי קרי, בקרב על לקיחת המשמורת על טדי, הוחלט כי הוא יבלה חצי שנה במחיצת כל אחד מהם. עם זאת, לאחר עזיבתם של החיילים, נגלה כי "טדי" שעזב עם החיילים היה למעשה מתחזה.
מלחמת אזרחים, פגישה עם "אביו" ופלישה סודית
כאשר ממשלת ארצות הברית חוקקה את החוק לרישום מוטאנטים והעל-אנושיים, פרצה מלחמה בין גיבורי-העל, שנחלקו לשני מחנות - אלו התומכים בחוק ואלו המתנגדים לו. לאחר שסירבו להירשם, האוונג'רס הצעירים נעצרו בידי כוחות S.H.I.E.L.D. והובלו לכלא, עד שהוברחו בידי קפטן אמריקה ופלקון. הקבוצה ניסתה לשמור על צד נטרלי במלחמה, אם כי לבסוף נאלצה לחבור לצד המתנגדים לחוק בהנהגתו של הקפטן. הם ירדו למחתרת והצטרפו לאוונג'רס הסודיים, ובעת המערכה האחרונה והקרב הסופי, טדי שיחק תפקיד חשוב ומשמעותי, עת התחזה ליילוג'אקט ושחרר את אסירי "כלא 42" של איירון מן ומיסטר פנטסטיק.
בזמן שבילה עם בן זוגו ויקאן, טדי צפה בשידור חי מכיכר טיימס אשר דיווח על קרב המתרחש בין מאר-וול לקבוצת רובוטים. המום מהידיעה, לאחר שגדל בצל כך שאביו מת כבר במשך שנים, טדי הסתייע בכוחותיו של ויקאן על מנת להגיע במידיות לאזור. אז, הוא סייע לאביו בקרב, ובתומו שוחח עמו. טדי סיפר לו על היותו בנו, ומאר-וול שלא ידע על קיומו היה המום למשמע אוזניו. מאר-וול עיכל את הדבר בצורה קשה, ונעלם לזמן מה. בסופו של דבר, הוא נפגש עם טדי פעם נוספת, הכיר בו כאביו ואמר לו כי הוא גאה בו ובגיבור שהוא גדל להיות. בדיעבד, נגלה כי מאר-וול איתו טדי נפגש היה מתחזה מגזע הסקרול.
בעת פלישת גזע הסקרול לכדור הארץ, טדי התייצב בקו הלחימה הראשון בניו יורק. בעקבות אירועי העבר, הנסיכה ורנקה הורתה לחייליה להרוג את טדי כמשימתם החשובה ביותר בעדיפות עליונה. בעת שהותקף בפתאומיות, הוא ניצל ברגע האחרון על ידי קסווין. עד תום הפלישה, טדי נאלץ לרדת למחתרת בחשש לחייו. מאוחר יותר, בעת המצור על אסגרד, טדי שב לאוונג'רס הצעירים וסייע להם. בהמשך, הוא השתתף בחיפושיהם המשותפים של האוונג'רס הצעירים עם מגנטו וקוויקסילבר אחר מכשפת השני.
האוונג'רס החדשים
לאחר שהצילו את פריז ממגפה קטלנית, הקבוצה נאלצה להתמודד עם פלישת חייזרים מגזע הסקרול והקרי, אשר חטפו את טדי לעומק החלל וציוו עליו לשלוף את חרב "אקסלסיור" האגדית. בעזרת החרב, הוא נלחם עבורם והוכתר כ"מלך החלל", אך בסופו של דבר נטש את החרב ושב לחבריו. מאוחר יותר, הוא נאלץ להתמודד עם כפיליו מהעתיד, והציל את ויקאן מלהפוך לנבל-על אימתני.
כאשר סאן-ספוט החליט למרוד ב-"S.H.I.E.L.D" ולחלץ את ההאקטיביסט ריק ג'ונס, טדי, ויקאן וילדת הסנאי, נאלצו לעזוב את הקבוצה בחשש שיירדפו וייכלאו. לאחר רצח ברוס באנר בידי הוקאיי, הקבוצה התפרקה, וכל אחד פנה לחייו הפרטיים, כשטדי ווויקאן יצאו לחיות יחדיו במנהטן.
פרדריק השישי, מלך דנמרק
פרדריק השישי, מלך דנמרק (בדנית: Frederik VI; 28 בינואר 1768 – 3 בדצמבר 1839) היה מלך דנמרק בשנים 1808–1839 ומלך נורווגיה בשנים 1808–1814. בנו היחיד של כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק וקרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה. היה יורש העצר הדני בשנים 1784–1808, לאור מחלת הנפש של אביו. על שמו נקראה אוניברסיטת אוסלו.
בצעירותו
נולד בארמון כריסטיאנסבורג שבקופנהגן. הוריו הם כריסטיאן השביעי וקרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה. הוא נולד לאחר שהשניים היו נשואים במשך כ-15 חודשים, יום לפני יום הולדתו ה-19 של אביו, כאשר אמו הייתה בת 16. היה בנו הבכור של המלך, ועל כן בהיוולדו הוכר כיורש העצר של דנמרק.
בגלל מחלת הנפש של אביו, לא היה מסוגל כריסטיאן השביעי להיות שליטה של דנמרק. במקומו שלט דה פקטו יוהאן פרידריך שטרואנזה, רופאו האישי של המלך, שניצל את היחסים עם המלך כדי לצבור כוח בשלטון ולנסות להוביל שינויים ברוח עידן הנאורות. במקביל לשליטתו, היה שטרואנזה מאהבה של קרוליין מתילדה, והסברה היא שבתה השנייה, אחותו של פרדריק לואיזה אוגוסטה, נסיכת דנמרק, היא למעשה בתו של שטראנוזה ולא של כריסטיאן השביעי. בתקופה זו שהה פרדריק השישי בארמון הירשהולם צפונית לקופנהגן; היו לו שני חברים שאיתם שיחק ולמד, בהוראת שטרואנזה.