cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Make Me Smile (Come Up and See Me)
גרסה מקורית
השיר היה הסינגל הראשון שיצא ללהקת "סטיב הרלי וקוקני רבל" שהוקמה ביולי 1974 לאחר שהרכב "קוקני רבל" התפרק. Make Me Smile תיאר את תחושותיו של הרלי בעת פיצול הלהקה. במשך שנים רבות האמינו כי הרלי בחר בכוונה לפרק את ההרכב המקורי ולצאת למסלול קריירה חדש.
הרלי החל לכתוב את השיר מספר ימים לאחר פיצול הלהקה. כוונתו המקורית הייתה שונה בתכלית מזה שהוקלט. הרלי כתב את היצירה במתווה בלוז איטי עם מצב רוח ירוד.
ההרכב החדש של הלהקה הקליט את האלבום The Best Years of Our Lives בנובמבר–דצמבר 1974 באולפני אבי רוד בלונדון. הרלי הגיע לאולפן והשמיע ללהקה את גרסת הבלוז האיטית המקורית של השיר כדי שתוכל לחזור עליו. לאחר שהמפיק אלן פרסונס שמע את השיר, הוא הציע לזרז את הקצב, מכיוון שהרגיש שהדבר יתאים לשיר טוב יותר.
כשהשיר היה קרוב לסיום, ניגן הרלי מיקס מוקדם של השיר לבוב מרסר, מחברת התקליטים EMI. זה התרשם והכריז מיד על השיר כלהיט שיגיע למקום הראשון במצעדים.
הפצה
הסינגל הופץ על ידי EMI Records על גבי תקליטון בבריטניה, אירלנד, בלגיה, דנמרק, צרפת, גרמניה, איטליה, הולנד, פורטוגל, ספרד, יוגוסלביה, סקנדינביה, אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה ויפן. לכל מהדורה, למעט בבריטניה, אירלנד, אוסטרליה וניו זילנד, הייתה עטיפה שונה עליה בדרך כלל תצלום של הרלי, או הלהקה.
השיר היה ללהיט הנמכר ביותר של סטיב הרלי וקוקני רבל, ונמכר ביותר ממיליון עותקים ברחבי העולם.
השיר הודפס מחדש מספר פעמים בבריטניה. הפקות שהיו באוקטובר 1980 ובשנת 1983 נכשלו במצעדים. הפצה נוספת בשנת 1992 הביאה אותו למקום 46 בבריטניה, כשהוא שוהה שבועיים בין מאה השירים המובילים. בשנת 1995 השיר הופץ שוב לאחר ששימש בפרסומת טלוויזיה של קרלסברג. הפעם השיר הגיע למקום 33 בבריטניה, ושהה במצעד שלושה שבועות. ביוני 2005 ובפברואר 2015 הופצו גרסאות נוספות של השיר.
השיר שימש גם בפסקול הסרטים "המלכה הרוקדת" (1993), "ללכת עד הסוף" (1997), "קטיפה גולדמיין" (1998), סיפורו של ג'ורג' בסט (2000), להציל את גרייס (2000), ו"כדור שחור" (2003). כמו כן השיר הושמע בפרסומת של Marks & Spencer בשנת 2006, בפרסומות של חברת ריהוט וגם במודעה לתרופת ויאגרה ששודרה לראשונה בבריטניה במאי 2018. בשנת 2009, נכלל השיר במשחק המחשב "להקת רוק לגו" (2009).
השתתפו בהקלטה
להקת סטיב הרלי וקוקני רבל:
רנאטה מלורן
רנאטה מלורן (בגרמנית: Renata von Lothringen; 20 באפריל 1544 - 22 במאי 1602), הייתה אמו של מקסימיליאן הראשון, הנסיך הבוחר מבוואריה.
ביוגרפיה
רנאטה נולדה ב-20 באפריל 1544 בננסי, לפרנץ הראשון, דוכס לורן וכריסטינה מדנמרק, בתם של כריסטיאן השני, מלך דנמרק ואיזבלה מאוסטריה.
בשנת 1558 הועלתה הצעה לחתן אותה עם וילם הראשון, נסיך אורנז', אולם ההצעה נפלה בעקבות התנגדותו של פליפה השני, מלך ספרד. לעומת זאת אמה דחתה הצעות לחתנה עם פרנסואה, דוכס גיז או עם חואן מאוסטריה. בשנת 1561 הועלתה הצעה לחתנה עם פרדריק השני, מלך דנמרק, אולם פרוץ מלחמת שבע השנים הצפונית בשנת 1563 גרמה לביטול ההצעה. בשנת 1565 רצתה אמה לחתן אותה עם אריק הארבעה עשר, מלך שוודיה, ויחד עמו לכבוש את דנמרק, אולם פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה התנגד לנישואים הללו, בשל ההשפעה ההרסנית שהייתה יכולה להיות על מאזן הכוחות בין המדינות הגרמניות, מכיוון שנסיכות הבוחר מסקסוניה הייתה בברית עם ממלכת דנמרק.
לבסוף, ב-22 בפברואר 1568 התחתנה רנאטה עם וילהלם, נסיך הכתר של בוואריה, בטקס גדול ומפואר במינכן שנמשך 18 ימים. למרות מעמדה כדוכסית, נהגה רנאטה לטפל בחולים ובנזקקים, ואף נתמכה בכך על ידי בעלה. בשנת 1579 מת חמיה אלברכט החמישי, דוכס בוואריה, ובעלה וילהלם החמישי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1597 התפטר בעלה וילהלם החמישי משלטונו, ובנה מקסימיליאן הראשון, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו. ב-22 במאי 1602 מתה רנאטה במינכן, ונקברה בכנסיית מיכאל הקדוש.
משפחתה
ב-22 בפברואר 1568 התחתנה רנאטה עם וילהלם החמישי, דוכס בוואריה, ממנו היו לה 10 ילדים:
התנועה המזוינת הסרדינית
התנועה המזוינת הסרדינית (באיטלקית: Movimento Armato Sardo או בקיצור MAS) היה ארגון טרור איטלקי קצר ימים עם אידאולוגיה התומכת בסוציאליזם ועצמאות מלאה עבור האי סרדיניה ומטרתם הייתה גם הפיכת האי לקובה של הים התיכון. הארגון פעל בעיקר בסרדיניה, אך גם בשאר איטליה, הארגון פעל מ-1983 עד 1985. מאז הקבוצה לא הייתה פעילה.
בנוסף לכך המפלגה ניסתה לפעול רבות נגד קיום המתקנים הצבאים האמריקאים ומכירת המתקנים האיטלקים הקיימים באי וניסתה לטענתה לערער את אורח החיים היוקרתי מדי והמסורות של תושבי האי.
פעולות הארגון
הקבוצה קיבלה אחריות למספר מקרי רצח הקרו במדינה בניהם הפצצות וגם חטיפות בני אדם על מנת לקבל בתמורה כופר <  אחת מהפעולות הידועות של הארגון הייתה כאשר ב־15 ביוני 1983 כמה שודדים פעיילי הארגון נכנסו בפאב בממויאדה והרגו בעזרת אקדח את הבעלים קלאודיו באליה, כמו כן המשיכה הקבוצה לבצע פעולות, ב -19 בנובמבר 1983, חטפו חברי הארגון אמא ובנה בעיר לאטינה, שבמחוז לאציו, עוד מקרה בו הארגון לקח על עצמו אחריות הוא כאשר נמצא כומר שגר בעיר בנוונטו מת בתחנת דלק באזור.
TRAPPIST-1f
TRAPPIST-1f הוא כוכב לכת סלעי במערכתו של הכוכב TRAPPIST-1, כוכב הלכת נמצא באזור ישיב יחד עם שני כוכבי לכת נוספים במערכת - E ו־D. כוכב הלכת ממוקם 39.13 שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים דלי. כוכב הלכת התגלה דרך טלסקופ החלל שפיצר ב־22 בפברואר 2017 כחלק מתגלית מערכת השמש כולה.
הכוכב הוא השלישי בגודלו במערכת השמש ואורך השנה בו עומד על 9 ימים בלבד.
סבבבנט
סבבבנט היא סדרת טלוויזיה ישראלית לילדים ונוער, ששודרה בשידור חי בערוץ הילדים בין השנים 2010–2011. את הסדרה הנחה הצמד אודי ואביעד, אשר במהלך הסדרה שיחק דמויות שונות. בסדרה היו פינות שונות, אורחים, מערכונים ועוד. פרקי הסדרה היו באורך 25 דקות.
רקע
את הסדרה הנחה הצמד אודי ואביעד, אשר שיחקו בכל פרק דמויות שונות. בכל פרק התארח בסדרה צופה אחד של התוכנית, ואורח מפורסם. בנוסף היו בסדרה פינות שונות, אורחים ומערכונים. בין הפינות שהיו: פינה שבה עוזרים למשהו בעל כישרון מיוחד לצלם קליפ מקורי שיביא לו מילוני צפיות ביוטיוב, פינה של שתי נערות (אותן משחקים אודי ואביעד) אשר מתעדות את עצמן במיני סדרה בשם "פקאצות מחוברות", ופינה שבה עושים מתיחות בטלפון.
המנחים והדמויות
את הסדרה הנחה הצמד אודי ואביעד, שכולל בתוכו את אודי גוטשלק ואביעד בנטוב. במהלך הסדרה אודי ואביעד שיחקו דמויות שונות:
אורחים
בכל פרק בסדרה התארח אורח מפורסם, בין האורחים המפורסמים שהתארחו בסדרה: טוביה צפיר, דניאל מורשת, חנן סביון, גיא עמיר, עדי הימלבלוי, דנה פרידר, אסף הרץ, עומר דרור, יסמין עיון, מאיה ורטהיימר, ניתאי דגן, דניאל גזלה, גיא סלניק, פבלו רוזנברג, עודד פז, קובי פרג', יאיר ניצני, יעקב כהן ועידן פונדק ומוטי להב (מתמודדים מהעונה השנייה של "המירוץ למיליון").
הפקה
הסדרה התחילה כפינה קטנה בשם "סבבבנט" באורך 3–5 דקות בתוכנית "המקום האמיתי", בה אודי ואביעד ניסו לתפעל מתוך הדירה המבולגנת שלהם את אתר האינטרנט של ערוץ הילדים. לאחר מכן, בתוכנית "חופש במקום האמיתי" אודי ואביעד קיבלו פינה בשם "סבבבקיץ", בה הם עשו שידורים משפת הבריכה של הווילה של ביל גייטס מנכ"ל מיקרוסופט. בעקבות הצלחת הפינות, הפינה הפכה לסדרת טלוויזיה.
הסדרה בוימה על ידי אהרן קפלן, נכתבה על ידי אודי ואביעד ונמרוד אלדאה, הופקה על ידי טל מאור רונן, נערכה על ידי מיכל דבש וליאור ירון, וצולמה על ידי יזהר טרמו, ירון שרון ורזבן טומסקו.
טופו צ'יקו
היסטוריה
מקורם של מי טופו צ'יקו בחברה שנוסדה ב-1895 במונטריי שבמקסיקו. המשקה שואב את שמו מההר סרו דל טופו צ'יקו הסמוך למונטריי.
ב-2017 רכשה קוקה קולה את טופו צ'יקו תמורת סכום של 220 מיליון דולר והביאה להרחיב את השוק שלו ולהגדיל את הפופולריות שלו, שבמקור הצטמצמה לצפון מקסיקו ולטקסס, לרחבי ארצות הברית כולו.
המשקה זוכה למעמד של משקה קאלט (פולחן).
ראנץ' ווטר הוא קוקטייל המבוסס על טקילה, מיץ ליים וטופו צ'יקו שנמזגים על קרח.
בספטמבר 2020 התפרסם שלראשונה בתולדות החברה מתכוונת קוקה קולה לשתף פעולה עם תאגיד מולסון קורס ליצירת משקה אלכוהולי על בסיס סלרי ומי טופו צ'יקו.
פישוט לשוני
פישוט לשוני הוא התהליך המובנה של עריכת מידע ועיבודו, לשם הפיכתו לפשוט, ברור, מובן וקל להבנה.
לדוגמה, ויקיפדיה קיימת בשפות רבות – ביניהן גם 'English' (אנגלית). אך קיימת גם ה"שפה" המיוחדת 'Simple English' ('אנגלית פשוטה' או 'אנגלית מפושטת'), בה הערכים כתובים במשלב לשוני נמוך יותר, על-מנת שיהיו קלים יותר לקריאה ולהבנה.
בישראל
פישוט לשוני מוגדר בתקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (התאמות נגישות לשירות), התשע"ג – 2013 כ"התאמת מידע כך שתוכנו יהיה ברור ומבנהו הלשוני פשוט, ואשר מתקיימים בו, ככל האפשר, כל אלה:
If You're Over Me
If You're Over Me הוא שיר של להקת הסינתפופ הבריטית, יירס אנד יירס. השיר, שנכתב על ידי אולי אלכסנדר וסטיב מק, והופק על ידי סטיב מק, יצא, על ידי פולידור רקורדס, ב-10 במאי 2018, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן השני של הלהקה, Palo Santo.
נכון לנובמבר 2021, השיר הושמע למעלה מ-233 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ, שבוים על ידי פרד רוסון, יצא לראשונה בערוץ היוטיוב של הלהקה ב-15 במאי 2018. נכון לנובמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-21 מיליון פעמים.
אויפן בערגל
אויפן בערגל (מיידיש: "על הגבעה") היה בית כנסת ובית מדרש בעיר קרקוב שבפולין, בית הכנסת נוסד במאה ה-17 וחרב בזמן מלחמת העולם השנייה.
תולדות בית הכנסת
בית הכנסת עמד ברחוב שירוקה, בצמוד לבניין מס' 22. ליד בית הכנסת "הישן".בית הכנסת נוסד במאה ה-17 על ידי משה יעקלעס (יעקובוביץ') אחיו של הפרנס הידוע אייזיק יעקלס, עבור חתנו המקובל הידוע הרב נתן נטע שפירא מחבר הספר מגלה עמוקות.בית המדרש נהרס במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי הפולנים שהאמינו כי בקירותיו העבים הוסתרו אוצרות היהודים.בית המדרש הוא בית הכנסת היחידי שחרב בקרקוב בזמן המלחמה.
באצ'ו דה מונטלופו
באצ'ו דה מונטלופו (באיטלקית: Baccio da Montelupo ;1469, אזור פירנצה – בערך 1523, לוקה), היה פסל איטלקי.
חייו
באצ'ו היה בנו של הפסל והאדריכל רפאלו דה מונטלופו. ג'ורג'ו וזארי כתב בספרו חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר גם על באצ'ו וגם על אביו רפאלו.
באצ'ו נולד באזור פירנצה ובגיל 18 עבר לפירנצה על מנת ללמוד בבית הספר של ברטולדו די ג'ובאני שנוצר בגן של לורנצו דה מדיצ'י.
בין שאר התלמידים במסגרת זאת היו מיכלאנג'לו, ג'ובאני פרנצ'סקו רוסטיצ'י' וג'קופו סנסובינו.
עבודתו הראשונה הוזמנה על ידי כנסיית סן דומניקו בבולוניה.
עבודת הברונזה שלו יוחנן כותב הבשורה עבור אורסנמיקלה נבחרה בתחרות שארגנה גילדת סוחרי המשי.
סטנלי ויטינגהם
מייקל סטנלי ויטינגהם (באנגלית: Michael Stanley Whittingham; נולד ב-22 בדצמבר 1941) הוא כימאי בריטי-אמריקאי, פרופסור לכימיה ומנהל את המכון לחקר חומרים ואת התוכנית למדעי החומרים והנדסתם באוניברסיטת בינגהמטון. הוא משמש גם כמנהל המרכז הצפון-מזרחי לאחסון אנרגיה כימית (NECCES) של משרד האנרגיה האמריקני בבינגהמטון. ב-2019 הוענק לו פרס נובל לכימיה.
השכלה וקריירה
ויטינגהם נולד בנוטינגהאם שבאנגליה ב-22 בדצמבר 1941. הוא למד בבית הספר סטמפורד בלינקולנשייר בין השנים 1951–1960, לפני שנסע לאוניברסיטת אוקספורד ללמוד כימיה. באוניברסיטת אוקספורד עשה תואר ראשון (1964), תואר שני (1967) ודוקטורט בפילוסופיה (1968). לאחר שסיים את לימודי התואר השני, ויטינגהאם היה עמית פוסט-דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד. לאחר מכן עבד בחברת אקסון למחקר והנדסה במשך 16 שנים. אחרי עבודתו בחברת אקסון היה ארבע שנים בעבודה אצל שלומברגר לפני שהפך לפרופסור באוניברסיטת בינגהמטון. בין השנים 1994 ל-2000 שימש כסגן נשיא האוניברסיטה למחקר. הוא שימש גם כסגן יו"ר קרן המחקר של אוניברסיטת מדינת ניו יורק במשך שש שנים. כיום הוא פרופסור מכובד לכימיה ומדעי חומרים והנדסתם באוניברסיטת בינגהמטון. ב-2017 מונה למנכ"ל החברה המדעית הראשית של naatbatt international. ויטינגהאם היה יושב ראש המחקר של DOE בנושא אחסון אנרגיה כימית בשנת 2007, ונכון ל-2021 הוא מנהל המרכז הצפוני-מזרחי לאחסון אנרגיה כימית (NECCES) במרכז המחקר לאנרגיה חזיתית של מחלקת האנרגיה בארצות הברית (EFRC) בבינגהמטון.
מחקר
ויטינגהם הוא דמות מפתח בהיסטוריה של פיתוח סוללות ליתיום-יון, המגלה את הרעיון של אלקטרודות אינטרקלציה. אקסון ייצרה את סוללת הליתיום-יון של וויטינגהאם בשנות השבעים, הסוללה הנטענת הפונקציונלית הראשונה בעולם, שהתבססה על קתודת טיטניום דיסולפיד ואנודת ליתיום-אלומיניום. הסוללה הייתה בעלת צפיפות אנרגיה גבוהה והתפשטותם של יוני ליתיום לקתודת דיסולפיד הטיטניום הייתה הפיכה והפכה את הסוללה לנטענת. בנוסף, לדיסולפיד טיטניום קצב פיזור מהיר במיוחד של ליתיום לתוך סריג הקריסטל. חששות בטיחותיים גרמו לאקסון לעזוב את הפרויקט. ויטינגהם וצוותו המשיכו לפרסם את עבודותיהם בכתבי עת אקדמיים של אלקטרוכימיה ופיזיקה של מצב מוצק. בסופו של דבר הוא עזב את אקסון בשנת 1984 ובילה ארבע שנים בשלומברגר כמנהל. בשנת 1988 הוא קיבל את תפקיד הפרופסור במחלקה לכימיה באוניברסיטת בינגהמטון, כדי להמשיך בענייניו האקדמיים.
חיים אישיים
ויטינגהם נשוי לג'ורג'ינה ויטינגהם, פרופסור לספרדית באוניברסיטת מדינת ניו יורק, אוסוויגו
מתאו ברטיני
מתאו ברטיני (באיטלקית: Matteo Berrettini; נולד ב-12 באפריל 1996) הוא טניסאי איטלקי מקצועני. נכון למאי 2022 מדורג ברטיני במקום השישי בעולם בסבב ה-ATP, דירוג השיא שלו מ-31 בינואר 2022.
הישג השיא שלו, הוא הגעה לשלב הגמר בטורניר גראנד סלאם, באליפות וימבלדון (2021).
ביוגרפיה
ברטיני נולד וגדל ברומא לקלאודיה ביגו ולוקה. אחיו הצעיר יקופו, אף הוא שחקן טניס מצטיין.
2018
באליפות שווייץ הפתוחה שנערכה בגשטאט בסוף יולי 2018 הוא זכה בתואר הראשון שלו לאחר שניצח במשחק הגמר את רוברטו באוטיסטה אגוט מספרד בשתי מערכות (7–6(11–9), 6–4) ובתואר הראשון שלו בזוגות גברים ביחד עם דניאלה ברצ'לי.
2019
באליפות וימבלדון שנערכה בתחילת יולי 2019 הוא דורג במקום 17 והגיע לסיבוב הרביעי שבו הפסיד לרוג'ר פדרר משווייץ (2 בעולם) ב-3 מערכות (6-1, 6-2, 6-2), שהגיע עד למשחק הגמר. בסיבוב השלישי הוא ניצח את דייגו שוורצמן מארגנטינה (24 בעולם) ב 5 מערכות (7-6(7-5), 6-7(2-7), 6-4, 6-7(5-7), 3-6).
חודש וחצי לאחר מכן, באליפות ארצות הברית שנערכה בסוף אוגוסט אותה שנה הוא הגיע למשחק חצי הגמר, הישג השיא שלו, שבו הפסיד לרפאל נדאל מספרד (2 בעולם) ב-3 מערכות (7-6(8-6), 6-4, 6-1). נדאל זכה בסופו של דבר בתואר.
2021
באליפות וימבלדון שנערכה ביולי הוא הגיע למשחק הגמר בפעם הראשונה בקריירה שלו בטורניר גראנד סלאם והפסיד לנובק ג'וקוביץ' מסרביה (1 בעולם) ב-4 מערכות (7–6(7–4), 4–6, 4–6, 3–6).
חיים אישיים
חברתו של ברטיני בשנים 2019-2022 הייתה הטניסאית הקרואטית-אוסטרלית איילה טומליאנוביץ'.
מתחילת 2023 ברטיני במערכת יחסים עם מגישת הטלוויזיה מליסה סאטה.
אמיל בן שמעון
אמיל בן-שמעון הוא במאי ותסריטאי ישראלי לקולנוע וטלוויזיה.
ביוגרפיה
נולד ביפו. למד בסדנת בימוי שחקנים של רות דייכס. בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה במסלול תסריטאות- המחזור הראשון, 2001.
קריירה
עם תום לימודיו בסם שפיגל החל דרכו כתסריטאי. אחר כך פתח בקריירה משולבת של תסריטאי ובמאי לקולנוע ולטלוויזיה והחל לביים סרטים: "עד מדינה" (2005), "ישמח חתני" (2016) וסדרות טלוויזיה: "מעורב ירושלמי" (2004), "קטמנדו" (2012), "פלאשבק" (2016), "סוסי פרא" (2016),"התחנה" (2019) זיגי (2020)
פרסים והכרה
סרט הטלוויזיה שכתב וביים "עד מדינה", זכה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לסרט הטוב ביותר לשנת 2005.
בן שמעון ביים את הסרט "ישמח חתני" (באנגלית: The Women's Balcony) שהיה לאחד הסרטים הישראלים המצליחים בשנת 2016, והביא 350,000 צופים לבתי הקולנוע בישראל. הסרט היה מועמד ל-5 פרסי אופיר בקטגוריות שחקן, שחקנית המשנה, עיצוב תלבושות, איפור, והמוזיקה המקורית הטובה ביותר. הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים טורונטו וזכה להפצה בינלאומית.
ג'וזף וחברו: סיפור מפנסילבניה
ג'וזף וחברו: סיפור מפנסילבניה (באנגלית: Joseph and His Friend: A Story of Pennsylvania) הוא רומן שנכתב בשנת 1870 על ידי הסופר האמריקאי בייארד טיילור (1825-1878). הרומן מתאר את סיפורו של ג'וזף, בחור צעיר הנישא למדלין, לתדהמת חברו פיליפ המנהל איתו מערכת יחסים. השניים מקיימים ביניהם קשר עד למותה של מדלין.
הספר נחשב לרומן ההומוסקסואלי הראשון שפורסם באמריקה והוא ידוע בשל האופן המסתורי שבו הוא מתייחס להומוסקסואליות. ההיסטוריון האמריקאי רוג'ר אוסטין (1935-1984) כתב: "במאה ה-19 טען בייארד טיילור כי קוראים אשר לא חשים בעצמם את אותה כפייה להתנהל בסודיות כגון זו המוצגת ב"ג'וזף וחברו", כלל לא יתעניינו בספר".
סיסו S-321
סיסו S-321 (בפינית : Sisu S-321) היא סדרת משאיות קלות ו-אוטובוסים מתוצרת יצרנית הרכב הכבד Oy Suomen Autoteollisuus Ab אשר יוצרו בין השנים 1931–1934 ב-פינלנד{{הערה|Mäkipirtti, Markku. Sisu. Ajoneuvot Suomessa (in Finnish). 4 (2 ed.). Tampere: Apali Oy. {{ISBN|978-952-5877-05-2}}.}|כיוון=שמאל}}.
סוג הנעה : 4x2.
אתנאסה נגואיצה
אתנאסה נגואיצה (3 ביולי 1903 סיאקה, טלאורמן - 1994 בוקרשט) היה כומר ותאולוג נוצרי אורתודוקסי, מזרחן ומתרגם רומני. הוא תרגם לרומנית טקסטים חשובים מן השפות השמיות של המזרח הקדום ומן השפה החתית, ותרם תרומות לתאולוגיה התנ"כית של הנצרות האורתודוקסית. נגואיצה כיהן למשך שנים אחדות כפרופסור ממלא מקום לפרשנות התנ"ך במכון התאולוגי האוניברסיטאי בבוקרשט וכמרצה לעברית.
שנותיו הראשונות ולימודיו
אתנאסה נגואיצה נולד בכפר סיאקה (Seaca) במחוז טלאורמן שבחבל מונטניה (ולאכיה). את לימודי התיכון עשה בתיכון "ספנטול הרלמביה" (חרלמביה הקדוש) בעיר טורנו מגורלה ולאחר מכן בסמינר התאולוגי המרכזי בבוקרשט, אותו סיים בשנת 1926 תוך השלמת החומר ללימודים כלליים ובחינת בגרות. בשנים 1930-1926 למד בפקולטות לתאולוגיה ולספרות של אוניברסיטת בוקרשט. אחרי סיומם עם תואר בתאולוגיה ובספרות, בשנת 1932 קיבל את התואר דוקטור בתאולוגיה עם עבודה על נחום הנביא. בשנים 1930–1932 נסע לארץ ישראל כדי ללמוד למשך שנתיים ב"בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה" בירושלים.
פעילותו האקדמית וככומר
בשובו למולדתו, כיהן בשנים 1938-1933 כמרצה ממלא מקום ללימודי כתבי הקודש בפקולטה לתאולוגיה של אוניברסיטת בוקרשט. ב-1939 התמנה למדריך בקתדרה לפרשנות התנ"ך ובשנת 1940 קיבל קביעות במשרה זאת. אחרי הסמכתו בכמורה בשנת 1933, עד שנת 1936 שירת נגואיצה כדיאקון ואחר כך החל משנה זו ועד יום מותו (1994) שירת ככומר של הכנסייה "הקדושים יואכים ואנה- פוישורול דה פוק" ("Sfinţii Ioachim şi Ana - Foişorul de Foc") בבוקרשט ברובע אובור.
בשנים 1948-1947 כיהן כפרופסור ממלא מקום בקתדרה לפרשנות התנ"ך ובשנים 1952-1948 היה מרצה לעברית במכון האוניברסיטאי התאולוגי בבוקרשט. נגואיצה היה חבר באיגוד המזרחנים ברומניה.
בעשורים הראשונים לפעילותו כתב נגואיצה שורה של ספרים ומאמרים בתחום התנ"ך מנקודת המבט של הפרשנות התאולוגית הנוצרית האורתודוקסית, תחום שהיה די מוזנח עד אז. הוא חזר תחום זה בשנותיו האחרונות. התחום השני שבו עסק היה חקר התרבויות של המזרח התיכון הקדום. למשך תקופה היה היחיד ברומניה שהיה בקיא בכתב היתדות. בשנות ה-70-ה-90 של המאה ה-20 פרסם נגואיצה בסדרה "ביבליותקה אוריינטליס" של ההוצאה המדעית ואנציקלופדית בבוקרשט מחקרים ותרגומים לרומנית עם הערות שוליים על תרבויות העמים השמיים הקדומים - פיניקים וכנענים, שומרים ואכדים, אשורים ובבלים, ארמים ועברים, וכן של החתים. כמו כן חקר היבטים הקשורים למגילות מדבר יהודה ולתארוך חג הפסחא. משום היותו כומר, בשנות המשטר הקומוניסטי ברומניה, בספרים שפרסם בסדרה "ביבליותקה אוריינטליס" שם המחבר לא נכתב על העטיפה, אלא צוין בדיסקרטיות רק בפנים הספר. מצב זה השתנה אחרי הפלת השלטון הקומוניסטי בשנת 1989. בספרים רבים, שיתף נגואיצה פעולה עם הפסיכיאטר המזרחן קונסטנטין דניאל שערך להם מקדמות מלומדות.
לאתנאסה נגואיצה הייתה גישה פתוחה, סובלנית ושל כבוד כלפי בני תרבויות ואמונות דתיות אחרות. לפי עדותו בעת ביקור בישראל בשנים 1986–1987 ושפורסמה על ידי ההיסטוריון לוסיאן-זאב הרשקוביץ, בימי הרדיפות נגד היהודים ברומניה תחת משטר אנטונסקו, הטיל עליו הכומר והסופר גאלא גאלאקטיון להעביר דברי אוכל למשפחות יהודיות שהפכו לנזקקות עקב הרדיפות. מאוחר יותר, אחרי מחצית שנות ה-1950 היה נגואיצה קורא וכותב ב"כתב העת של קהילת יהודי רומניה". בשנים 1976 ו-1981, חרף ההבדלים בהשקפה הדתית, העביר נגואיצה קורסים על ארץ הקודש ועל הארכאולוגיה התנ"כית במסגרת סמינר לפסטורים עתידיים של הכנסייה הפנטקוסטלית ברומניה.
אתנאסה נגואיצה נפטר בשנת בבוקרשט בשנת 1994 והובא לקבורה בבית הקברות של מנזר צ'רניקה.
מבחר ספרים ופרסומים
("ארץ הקודש מבחינה ביבלית, היסטורית וארכאולוגית") (הברית החדשה ומגילות קומראן - עיון בקורתי)
נגואיצה פרסם מחקרים ומאמרים בכתבי העת התאולוגים Studii Teologice, Biserica Ortodoxă Română, Glasul Bisericii, Mitropolia Ardealului, Mitropolia Banatului, Mitropolia Olteniei, în Raze de Lumină, Amvonul, Fântâna Darurilor, וכן שני מחקרים ב Studia et Acta Orientalia, 1977 ו- 1980, הנוגעים בנושאי ארכאולוגיה תנ"כית
בלט ג'ופרי
בלט ג'ופרי (באנגלית: The Joffrey Ballet) היא להקת בלט ובית ספר לבלט מן הראשונים במעלה בעולם כיום. בלט ג'ופרי שוכן בשיקגו, אילינוי, ומבצע בדרך קבע בלטים קלאסיים ומודרניים במהלך עונת ההופעות השנתית שלו בבית האופרה הלירית, ובכלל זה מופע שנתי של מפצח האגוזים.
את בלט ג'ופרי ייסדו בשנת 1956 רוברט ג'ופרי וג'רלד ארפינו. הלהקה נודעה בהפעותיה פורצות הגדר, בהן הצגת פולחן האביב של ואצלב ניז'ינסקי בשנת 1987, שחזרה את הכוריאוגרפיה המקורית מהצגת הבכורה ב-1913, שנחשבה לאבודה. כוריאוגרפים רבים עבדו עם ג'ופרי, בהם פול טיילור, טווילה תארפ וז'ורז' בלנשין.
היסטוריה
בשנת 1956, תקופה שבה רוב להקות הבלט הנודדות ביצעו רק גרסאות מקוצרות של קלאסיקות בלט, רוברט ג'ופרי וג'רלד ארפינו יצרו הרכב של שישה רקדנים ורקדניות, שסיירו באמריקה במכונית דו-שימושית עם קרון נגרר, וביצעו בלטים מקוריים שיצר ג'ופרי. ששת הרקדנים המקוריים היו ארפינו, דיאן קונסואר, ברונילדה רואיז, גלן טטלי, ביאטריס טומפקינס וג'ון וילסון. בעוד שג'ופרי נשאר בניו יורק כדי לתת שיעורי בלט ולהרוויח כסף לתשלום משכורות הרקדנים, ארפינו ניהל את הלהקה הנודדת. ההרכב הופיע תחילה בכרך בשיקגו בשנת 1957. בלט ג'ופרי השתקע לבסוף בניו יורק, בשם "תיאטרון הבלט רוברט ג'ופרי". בשנת 1962 הוזמן הכוריאוגרף המודרני אלווין איילי ליצור בלט בשביל הלהקה. רבקה הארקנס הייתה נדבנית חשובה, שעזרתה אפשרה בראשית הדרך יציאה למסעות הופעות בינלאומיים (ברית המועצות 1963), אבל ב-1964 ניתקו היא וג'ופרי את הקשר ביניהם.
ג'ופרי החל להקים להקה חדשה, שהופיעה לראשונה ב-1965 בשם "בלט ג'ופרי". לאחר עונה מצליחה בניו יורק סיטי סנטר ב-1966, הוזמנה הלהקה להיות להקת הבית של סיטי בנטר עם ג'ופרי כמנהל אמנותי וארפינו ככוריאוגרף ראשי. בלט הרוק של ארפינו מ-1970, "טריניטי", התקבל בעין יפה; ג'ופרי חידש את "השולחן הירוק" של קורט ג'וס ב-1967, והמשיך בהפקות מחודשות של "פאסאד" מאת פרדריק אשטון, "עמוד האננס" של ג'ון קראנקו, פטרושקה של מיכאיל פוקין (עם רודולף נורייב), אחר הצהריים של פאון של ניז'ינסקי, גם הוא עם נורייב, ו"הכובע המשולש", "הדנובה היפה" ו"מצעד" של מאסין. ב-1973 ביקש ג'ופרי מטווילה תארפ ליצור את הבלט המוזמן הראשון שלה, "דאוס קופ". הלהקה המשיכה כ"בלט ג'ופרי של סיטי סנטר" עד 1977. משנה זו, הופיעה כ"בלט ג'ופרי", וביתה השני היה בלוס אנג'לס מ-1982 עד 1992. ב-1995 עזבה הלהקה את ניו יורק והתיישבה בקביעות בשיקגו.
השנים הראשונות בשיקגו היו קשות כלכלית ללהקה, ופעמים אחדות כמעט הביאו לסגירתה, אבל במשך הזמן גדל הקהל שבא להופעותיה והתרבו בו הצעירים. ב-2005 חגג בלט ג'ופרי את יום השנה העשירי שלו בשיקגו. וב-2007 סיכם חגיגות יובל 50 שנמשכו שתי עונות, וכללו סיור "מנהר לנהר" של הופעות חינם תחת כיפת השמים ברחבי איווה, במימון אודיטוריום האנצ'ר באוניברסיטת איווה.
בתרבות הפופולרית
בלט ג'ופרי הופיע בסרט הקולנוע "שמרי את הריקוד האחרון" (2001), כששני גיבורי הסיפור ראו את הלהקה מבצעת את "צל הים" ו"Les Présages" בשיקגו.
בסדרת הטלוויזיה "Glee", (2012)" מייק צ'אנג מקבל מלגת לימודים לאקדמיית ג'ופרי למחול בשיקגו.
שחזור "פולחן האביב"
בסתיו 1987 העלה בלט ג'ופרי בהצגת בכורה בלוס אנג'לס גרסה משוחזרת של פולחן האביב, הבלט שהשפיע על התפתחות המחול בשנים הבאות. הבלט המקורי בוצע לראשונה ב-1913 בפריז, בכוריאוגרפיה של ואצלב ניז'ינסקי. חוקרי המחול מיליסנט הודסון וקנת ארצ'ר הקדישו 18 שנים לאיסוף חומר על הבלט המקורי כדי להשיג שחזור נכון ומדויק. שמונים אחוז מן התלבושות המקוריות נמצאו ושוחזרו להופעה, והודסון וארצ'ר הספיקו להתייעץ עם עוזרת החזרות של ניז'ינסקי, מארי ראמבר, באשר לכוריאוגרפיה מהמקורית, לפני מותה בשנת 1982.
פעילות
הלהקה, המונה 40 רקדנים ורקדניות, מופיעה במשך העונה הקבועה שלה בין ספטמבר למאי בשיקגו ויוצאת לכמה סיורי הופעות בארצות הברית ומחוצה לה במשך השנה. הרפרטואר שלה מקיף יצירות קלאסיות ומודרניות, נוסף למופעי דצמבר השנתיים של מפצח האגוזים, שהוא מבצע עם הפילהרמונית של שיקגו. מאז 2016, מציגה הלהקה את גרסת "מפצח האגוזים" שהוזמנה מן הכוריאוגרף כריסטופר וילדון, הממוקמת מחדש בתקופת היריד העולמי 1893 בשיקגו.
בשנת 2007 פרש ג'רלד ארפינו מפעילות סדירה והיה למנהל אמנותי אמריטוס עד למותו בשנת 2009. באוקטובר 2007 התמנה אשלי וטר, לשעבר רקדן בבלט ג'ופרי, עוזר מנהל אמנותי ומנהל בלט בבלט סן פרנסיסקו, למנהל האמנותי השלישי. ב-2019 הציג בלט ג'ופרי את הבכורה העולמית של "סיפור בלט" חדש לחלוטין, מבוסס על אנה קרנינה, בכוריאוגרפיה של יורי פוסוחוב. בלט ג'ופרי והבלט האוסטרלי הזמינו פרטיטורה תזמורתית חדשה באורך מלא אצל המלחין איליה דמוצקי, הראשונה בתולדות בלט ג'ופרי.
בלט ג'ופרי שוכן במגדל ג'ופרי ברחוב איסט רנדולף 10 במרכז שיקגו. הלהקה מקיימת לוח סיורים נרחב, תוכנית חינוכית הכוללת את "אקדמיית ג'ופרי למחול", "בית הספר הרשמי של בלט ג'ופרי", "תוכנית שילוב בקהילה",
מקרואאופרקטוס
מקרואאופרקטוס (שם מדעי: Macroeuphractus) הוא סוג נכחד של ארמדיל אשר חי באמריקה הדרומית במהלך סוף המיוקן עד לסוף הפליוקן לפני 9-3 מיליון שנה. הוא השתייך למשפחת הארמדיליים ונחשב למין הארמדיל הגדול ביותר שאינו שייך לקבוצת הגליפטידוניים או הפמפתריים. הוא התגלה בבואנוס איירס, ארגנטינה וסווג ב-1889. מאובנים נוספים נמצאו בכמה אזורים בבוליביה. בסוג זה היו 3 מינים: Macroeuphractus retusus ,Macroeuphractus outesi ו-Macroeuphractus moreni.
המקרואאופרקטוס היה גדול הארמדיליים והיה קרוב רחוק של ארמדיל שש-החגורות החי כיום. הוא הגיע לאורך 0.6 מטר ולמשקל של מעל 100 ק"ג והיה בעל מבנה שיניים גדולות ומבנה ראש וכן שרירים גדולים וזרועות רחבות מאוד המעידים שהיה היפרקרניבור ולא אוכל-כול כמו מרבית הארמדילאים. הוא היה בעל שריון גרמי בולט כמו קרוביו וכנראה שהיה מתחפר באדמה. זהו מין הארמדיל היחיד שהיה אוכל בשר מובהק.
ארמדיל זה ניזון כנראה ממיני דמויי קביה, נוטונגולאטויים קטנים ויונקי מטאתריה קטנים. בשל גודלו הוא כנראה היה טורף-על באזור חיותו לצד עופות האימה, תניני ענק מהמשפחה Sebecidae והספרסודונטים. כל אלה נפגעו מהגעתם של טורפים חזקים יותר עם ההחלפה האמריקאית הגדולה.
שנון מרקטיק
שנון מרקטיק (באנגלית: Shannon LaRhea Marketic; נולדה ב-14 בינואר 1971) היא שחקנית אמריקאית ומיס ארצות הברית לשנת 1992.
ביוגרפיה
מרקטיק נולדה בפיניקס שבאריזונה.
ב-1992 היא נבחרה למיס קליפורניה והלכה לייצג את קליפורניה בתחרות מיס ארצות הברית שנערכה בקנזס באותה שנה. בתחרות זו בשלב חצי הגמר היא הייתה מקום שני בשלב הריאיון עם המתמודדות, שישית בקטגוריות של בגדי הים ושמלות ערב מה שהקנה לה עלייה ל-6 המתמודדות הסופיות ולבסוף היא זכתה בתחרות.
בתחרות מיס תבל עלתה לעשר המועמדות שעלו לחצי הגמר והגיעה למקום השמיני.
ב-1999 שיחקה בפרק של הסדרה "Diagnosis: Murder", ב-2000 שיחקה בסרט "איש מאוד רע" לצד מת'יו מודין.
ב-1997 היא תבעה את נסיך ברוניי ג'פרי בולקיה ואחיו חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי בטענה ששכר אותה לעבודה ונפלה קורבן להתעללות מינית, בית המשפט דחה את תביעתה.
פרידריך הולנדר
פרידריך הולנדר (בגרמנית: Friedrich Hollaender; 18 באוקטובר 1886 – 18 בינואר 1976) היה מלחין, במאי קולנוע וסופר יהודי-גרמני. הולנדר הלחין מוזיקה לכ-100 סרטים בין היתר לסרט המלאך הכחול. את שיריו ביצעו בין היתר מרלן דיטריך, בינג קרוסבי ודורותי לאמור.
ביוגרפיה
בשנת 1899 חזרה משפחתו של הולנדר לברלין. אביו החל ללמד בקונסרבטוריון שטרן, שם בנו הפך לתלמיד בכיתת המאסטר של אנגלברט הומפרדינק. בערב ניגן בפסנתר בהופעות של סרטים אילמים בבתי הקולנוע המקומיים, ופיתח את אומנות האלתור המוזיקלי. עד גיל 18 הועסק כקורפטיטור בתיאטרון הגרמני החדש בפראג, והיה אחראי על בידור הכוחות בחזית המערבית של מלחמת העולם הראשונה.
לאחר שסיים את לימודיו, הלחין מוזיקה להפקות של מקס ריינהרדט והיה מעורב בסצנת תיאטראות הקברט בעיר ברלין.
בשנת 1919 התחתן עם השחקנית בלנדין אייבינגר. בני הזוג התגרשו בשנת 1926. בתם פילין הפכה מאוחר יותר לאשתו של ג'ורג' קרייסלר. הולנדר זכה להכרה כשכתב את המוזיקה לסרט הבלתי נשכח בכיכובה של מרלן דיטריך, המלאך הכחול משנת 1930, כולל את השיר הפופולרי ביותר " Falling in Love Again (Can't Help It), בביצוע מרלן דיטריך. בהמשך התחתן עם לזה לידוב.
הולנדר נאלץ לעזוב את גרמניה הנאצית בשנת 1933 בגלל מוצאו היהודי ועבר לפריז. הוא היגר לארצות הברית בשנה לאחר מכן, שם כתב את המוזיקה ליותר ממאה סרטים, כולל "שובו של דיסטרי" (1939), "רומן זר" (1948), "The 5,000 Fingers of Dr. T" (מועמד לפרס האוסקר 1953), "זה יכול לקרות לך", ו"סברינה" (1954). רבים משיריו התפרסמו שוב על ידי מרלן דיטריך. ניתן לראותו כמלווה בפסנתר בסרט "פרשה זרה" (בשירים "השוק השחור","אשליות" ו"חורבות ברלין"). הוא קיבל ארבע מועמדויות לפרס האוסקר על קומפוזיציה. הוא כתב גם את הרומן החצי-אוטוביוגרפי "אלה שנקרעו מכדור הארץ", שיצא בשנת 1941, אודות הטיסה מגרמניה שעליה יצאו רבים מחברי תעשיית הקולנוע לאחר עליית הנאצים לשלטון.
בשנת 1956 חזר לגרמניה ושוב עבד כמה שנים כמלחין רביו בתיאטרון Die Kleine Freiheit במינכן. הוא שיחק בתפקיד אורח בקומדיה אחת, שתיים, שלוש משנת 1960 בתור קאפלמייסטר.
הולנדר נפטר בשנת 1976 במינכן ונקבר בבית הקברות אובריגיסינג אוסטפרידהוף.
האיו מאייר
האיו מאייר (גרמנית: Hajo Meyer; 12 באוגוסט 1924 – 23 באוגוסט 2014) היה פיזיקאי גרמני-הולנדי ממוצא יהודי ופעיל פוליטי אנטי-ציוני.
שנותיו הראשונות
מאייר נולד בבילפלד ב-12 באוגוסט 1924. בגיל 14, בעקבות אירועי ליל הבדולח, ברח מגרמניה הנאצית להולנד, ללא הוריו. ב-1944, לאחר שנה בה הצליח להסתתר מהכובש הנאצי בהולנד, נתפס על ידי הגסטפו, הועבר למחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ, ובו שרד במשך כ-10 חודשים עד לשחרורו. הוריו, שנשלחו מגרמניה, הושמדו בטרזיינשטט.
לאחר השואה
לאחר המלחמה, שב מאייר להולנד והשלים תואר ראשון בפיזיקה תאורטית. לאחר מכן, עבד במעבדה לפיזיקה של פיליפס בהולנד (NatLab), ולאחר זמן מה הפך למנהלה. עם יציאתו לגמלאות, לקח מספר קורסים באנגליה ועבד כבנאי כינורות וויולות.
פעילותו הפוליטית
על בסיס עבודות של הנס קיילסון הוא פיתח תאוריה של "טראומה מתמשכת".
ב-2001 היה שותף לייסוד הארגון היהודי-הולנדי "Een Ander Joods Geluid" (בעברית: "קול יהודי אחר"), שמטרתו לקדם את הדיון הציבורי בנושא ישראל ומעשיה, לשבור את השתיקה של הקהילה היהודית-הולנדית בנוגע לכיבוש של השטחים הפלסטיניים על ידי ישראל, ולתמוך בפעילויות שלום באזור.
ב-2003 הוציא לאור את הספר "Het einde van het Jodendom" (בעברית: "סוף היהדות"), בו האשים את ישראל בכך שהיא מנצלת את השואה כדי להצדיק את פשעיה כנגד הפלסטינים ולהטמיע פרנויה באזרחיה שלה, והשווה בין מדיניותה הנוכחית של ישראל עם תחילת הרדיפה של הנאצים את היהודים בגרמניה. הוא הדגיש כי בשום אופן אינו עושה הקבלה בין המדיניות הנוכחית של ישראל למדיניות הנאצית בזמן רצח ששת המיליון היהודים החפים מפשע, אלא מצביע על המדרון החלקלק שבסופו של דבר הוביל לשואת היהודים, ומתריע על ההשלכות האפשריות של מדיניותה של ישראל, שלדידו מדכאת ודוחקת לשוליים את הפלסטינים.
מאייר היה חבר ב-"International Jewish Anti-Zionist Network" (בעברית: "רשת בינלאומית יהודית אנטי-ציונית"ׂׂׂ), וב-GroenLinks, המפלגה הירוקה של הולנד.
ב-2014 נמנה עם קבוצה בת יותר מ-350 ניצולי שואה יהודים ובני משפחותיהם מרחבי העולם שחתמו על עצומה אותה פרסמו ב"ניו יורק טיימס" בזמן "מבצע צוק איתן", ובה גינו בחריפות את ישראל על מעשיה במלחמה בזו הלשון:
מותו
ב-23 באוגוסט 2014, נפטר מאייר בשנתו בהיילו שבצפון הולנד, בן 90 היה במותו.
פנחס אלפרט
ביוגרפיה
אלפרט נולד בירושלים בשנת 1949. מצד אביו הוא דור רביעי בירושלים - אבי סבו, עלה לישראל מסלונים, ב-1867 ושימש כמלמד בחורבת יהודה החסיד בעיר העתיקה. עד גיל 6 למד ב״חדר״ של סבו, ואחרי כן בתלמוד תורה ״עץ חיים״ בשכונת ״זיכרון משה״, ירושלים. מתלמוד התורה הועבר בשנת 1957 לבית הספר הממלכתי-דתי ״מוריה״ בשכונת הבוכרים. בתיכון למד בבית הספר ״דוגמה", ובגיל 16 הוכתר כחתן התהילים הארצי לנוער לשנת תשכ״ה, בחידון שנערך על ידי משרד הדתות. עם סיום לימודיו התיכוניים התקבל לעתודה האקדמית לאוניברסיטה העברית עם מלגת הצטיינות בתוכנית מיוחדת ששילבה מחשבים. בתום התואר הראשון המשיך ללימודי תואר שני בפיזיקה, במסגרת העתודה.
עם גיוסו לצה"ל הוצב תחילה כמפקד המכינה הקדם אקדמית של העתודה לבני עדות המזרח בשנים 1972-1973, ולאחר מכן כחזאי ביחידת המטאורולוגיה בחיל האוויר. בהמשך שירותו נעשה למפקד המטאורולוגיה בבסיס התובלה של חיל האוויר במשך כשלוש שנים, כולל במלחמת יום הכיפורים. ב-1977 שוחרר משירות קבע בצה״ל בדרגת סרן, ולאחר מכן התקדם במילואים לדרגת רס״ן. אלפרט התבקש להמשיך בשירות מילואים באופן חריג עד גיל 56, מכיוון שפיתח בחיל האוויר ובשירות המטאורולוגי את הבסיס המדעי למערך החיזוי המודרני.
קריירה אקדמית
במהלך שירותו כקצין מטאורולוגיה בחיל האוויר נחשף אלפרט לקושי בחיזוי שיטפונות, אשר מתרחשים במפתיע וגורמים נזקים רבים בנפש וברכוש, כמו גם לאירועי מזג אוויר קיצוניים אחרים. לרשות החזאים לא עמדו אז כלים יעילים לחיזוי. עובדה זו היוותה תמריץ עבורו לפיתוח שיטות חדשניות לניטור גשם, כמו גם לפיתוח מודלים לשיפור החיזוי. במקביל לשירותו הצבאי החל לעסוק באוניברסיטה העברית במחקר של פיזור אור מחלקיקים באטמוספירה.
עם שחרורו מצה״ל החל את לימודי הדוקטורט במטאורולוגיה באוניברסיטה העברית, במסגרתם בנה מודל מטאורולוגי שהסביר בהצלחה את סערות הקיץ האופייניות לשעות אחר הצהריים בכנרת. לאחר סיום הדוקטורט ב-1980 הוזמן לפוסט דוקטורט באוניברסיטת הארוורד בבוסטון. בשנתיים אלו עבד עם פרופסור לינדזן, מגדולי חוקרי האטמוספירה בעולם, ועסק בחקר המונסון ההודי. במהלך הפוסט-דוקטורט פיתח מודל פיזיקלי אשר הסביר באמצעות מנגנון משוב חיובי מפני השטח, כיצד המונסון ההודי מתקדם לתוך היבשה - אחת הבעיות הבלתי פתורות של המונסון עד אז.
לאות הכרה על הישגיו המדעיים זכה אלפרט במדליית בירקנס של "האגודה האירופית הגיאופיזית" לשנת 2018, על תרומתו לפיתוחם של שיטות חדשניות לחקירת אינטראקציות אטמוספיריות באטמוספירה ועל פיתוח שיטה לניטור לחות האוויר ושיטפונות באמצעות תשתיות סלולריות. בנוסף, על תרומותיו הייחודיות להבנת התפתחות של שקעים ושל חלקיקי אירוסול."
פיתוחים מדעיים משמעותיים
קבוצת המחקר שלו עוסקת במחקר תאורטי ותצפיתי של הדינמיקה של תהליכים באטמוספירה, תוך שימוש במודלים הידרודינמיים אשר פותרים באופן נומרי את התפתחותן של התופעות. לראשונה נחקרה על ידו התאוריה של כמה מערכות סינופטיות בישראל כולל: שקע שרבי, שקע קפריסאי ואפיק ים סוף.
המדידות בחישה מרחוק כוללות לוויינים, מכ"ם ולאחרונה גם נתונים שנאספים על ידי האנטנות הסלולריות המשמשות לתקשורת. המקור האחרון למדידות אטמוספיריות התגלה לראשונה במחקר שפורסם בכתב העת Science. לאחרונה יושם גם לאזהרות מפני שיטפונות ולניטור של גשם, לחות וערפל.
בחקר של תהליכים אטמוספיריים פותחה שיטה חדשה המאפשרת הפרדה נאותה של השפעות של פקטורים שונים, כולל הפרדתם של תהליכים סינרגיים באטמוספירה.
המודלים שהופעלו על ידי אלפרט הם משלושה סוגים המופעלים כולם למחקר אטמוספירי. סוג המודל הראשון נועד לחיזוי מזג האוויר, ולמחקר של תופעות כמו גשמים, התפתחות ציקלונים, רוחות וכדומה. הסוג השני הוא של מודלים אקלימיים אשר טווח הריצה שלהם מגיע ל-100 שנים ומאפשר לראשונה בישראל מחקר של שינויים אקלימיים עקב ההתחממות הגלובאלית. הסוג השלישי של המודלים המופעלים מתמקד במחקר של אירוסולים באטמוספירה עם דגש על חלקיקים מינרליים בעיקר מן הסהרה והמדבריות באזורנו, וכן חלקיקי מלח מן הים והשפעתם על מזג האוויר ועל האקלים.
נושאי מחקר
בשנת 2001 אישש מחקרם של פנחס אלפרט ונטלי פרלין, קיומו של קשר חיובי בין שינוי אנתרופוגני בשימושי קרקע - הקמת יישובים, ייעור וזריעת שדות בצפון הנגב בעקבות הפעלתו של המוביל הארצי ב-1964, לבין שינוי אקלים בצורה של עלייה בכמות המשקעים, ירידה באמפליטודת הטמפרטורה בין יום ללילה ושינוי במשטר הרוחות בשטח שבין תל אביב לבאר שבע בין שנות ה-60 לשנות ה-90 של המאה ה-20. שימושי הקרקע החדשים מכהים את התכסית, יחס האלבדו משתנה ופחות קרינת חום מוחזרת מן הקרקע. התחממות פני הקרקע מעצימה את הקונבקציה התרמית שמצליחה להבקיע את שכבת האינוורסיה היציבה המרחפת בגובה קילומטר בעונת היובש בארצנו, ומונעת התפתחות עננות ממטירה.
פרסומים
אלפרט פרסם מעל ל-260 מאמרים בעיתונים מדעיים מקצועיים ועוד כ-100 פרקים בספרים. בשנת 2011 יצא לאור בהוצאת קיימברידג׳ ספרו "The factor separation method in the atmosphere "- applications and future prospects המתאר לראשונה שיטה לחישוב של אינטראקציות אטמוספיריות שפיתח בשנת 1993. השיטה אומצה על ידי קבוצות מחקר רבות בעולם, והספר מתאר שימושים רבים ומגוונים בה.
בשנת 2009 יצא לאור בהוצאת ראובן מס ספרו ״גשם ורוח - מטאורולוגיה ומזג האוויר לאור היהדות״ שבו ניתוח של תופעות מזג אוויר במקורות, עם הסברים מדעיים מודרניים, וקישור לתופעות אופייניות לאקלים ארץ ישראל.
בשנת 2014 יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן ספרו ״יומנו של מוכתר בירושלים - משה אלפרט״ על יומנו ההיסטורי של דודו, אשר אותו כתב טרום הקמת המדינה  בשמשו כמוכתר מטעם המנדט הבריטי בצפון ירושלים.
פעילות קהילתית
בנוסף לעבודתו המדעית, פעיל אלפרט כמרצה בנושאי מדע, יהדות, דת ומדע בבתי כנסת, ימי עיון, וכנסים. הוא פעיל בתנועת ״נאמני תורה ועבודה״ ושימש כחבר ההנהלה. כמו כן, הוא פעיל בתנועת ״קולך״. התנדב בעמותת ״בשער״ ובמסגרתה הרצה בבתי ספר תיכוניים ערביים ואחרים ברחבי הארץ -בטייבה, יפו, רמלה, אשדוד ובמקומות נוספים, בנושאי מזג אוויר, אקלים והתחממות כדור הארץ. באוניברסיטת תל אביב הוא פעיל במרכז למורשת היהדות על שם צימבליסטה, ומלמד שם שיעור בהלכה עם מרצים וסטודנטים בכל בוקר.
חיים אישיים
אלפרט נשוי לרחל ואב ל-8 ילדים, תושב בית גמליאל. בראשית המאה ה־21 השתתף יחד עם אשתו ובנו איתן בסדרה הישיבה, סדרה תיעודית על תלמידי כיתה י"ב של ישיבת כפר הרא"ה.
יוסאקו מאזאווה
יוסאקו מָאֶזאווה (ביפנית: 前澤 友作, נולד 22 בנובמבר 1975) הוא מיליארדר ויזם יפני, ואספן אמנות ידוע. הוא ייסד את START TODAY ב-1998 ואת אתר חנויות האופנה Zozotown, הגדול ביותר ביפן, בשנת 2004. במאי 2017 הוא הוערך על ידי מגזין פורבס כבעל שווי של 3.6 מיליארד דולר, והאדם ה-14 העשיר ביותר ביפן. ב-2018 הוכרז כי מאזאווה קנה את כל הכרטיסים לטיסה הראשונה של חברת SpaceX מסביב לירח.
בצעירותו
בזמן לימודיו בתיכון בשנת 1991, מאזאווה הקים להקה עם חבריו שנקראה Switch Style. הלהקה הקליטה את האלבום הראשון שלה ב-1993. עם סיום לימודיו בתיכון הוא החליט לא להמשיך ללימודים גבוהים אלא עבר לארצות הברית עם חברה, שם החל באיסוף דיסקים ותקליטים. כאשר הוא חזר ליפן בשנת 1995, אוסף האלבומים שלו הפך לבסיס החברה הראשונה שלו, שמכרה אלבומים ודיסקים מיובאים מחו"ל דרך הדואר.
עסקיו
בשנת 1998, מאזאווה הקים חברה המבוססת על עסק הזמנת האלבומים בדואר שלו. החברה שנקראה START TODAY הייתה מבוססת על מכירות דרך הרשת, מאלבומים לבגדים, והפכה לחברה ציבורית בשנת 2000. באותה שנה, הלהקה שלו חתמה על חוזה עם חברת התקליטים ברטלסמן מיוזיק גרופ. בשנת 2001, מאזאווה הכריז על הפסקה מהפעילות המוזיקלית שלו לטובת התמקדות בעסקים. הוא הקים את אתר שיווק הבגדים Zozotown בשנת 2004. בשנת 2007, START TODAY החלה להיות חברה הנסחרת בציבור, רשומה על מדד Mothers בבורסה לניירות ערך בטוקיו. בשנת 2012, החברה START TODAY כבר נסחרה בחלק הראשון של הבורסה לניירות ערך בטוקיו.
בשנת 2018, מאזאווה השיק את ZOZO, מערכת מותאמת אישית להתאמת בגדים ואת ZOZOSUIT, מערכת מדידה ביתית להתאמת בגדים דרך אפליקציה, המשווקת בלמעלה מ-72 מדינות וטריטוריות.
קרן אמנות עכשווית
מאזאווה הוא המייסד של קרן האומנות העכשווית המבוססת בטוקיו, אשר הקים ב-2012 מתוך מטרה לתמוך באמנים צעירים שיהיו הבסיס לדור הבא של אמנות עכשווית. אוסף האמנות העכשווית מציג תערוכות של אמנות עכשווית פעמיים בשנה.
במאי 2016 מאזאווה משך תשומת לב תקשורתית רבה כאשר רכש במכירה פומבית יצירת אמנות של ז'אן-מישל בסקיה ב-57.3 מיליון דולר. מאזאווה שבר שוב את השיא ברכישת יצירת אמנות של האמן כאשר במאי 2017 רכש יצירה נוספת של אותו אמן ב-$110.5 מיליון דולר. באותה מכירה פומבית במאי 2016, מאזאווה גם קנה יצירות נוספות של פבלו פיקאסו, ברוס נאומן, אלכסנדר קלדר, ריצ'רד פרינס, וג'ף קונס, בעלות כוללת של 98 מיליון דולר. מאזאווה מתכנן לפתוח מוזיאון לאומנות מודרנית בצ'יבה, אשר יציג את אוסף האמנות שלו.
טיסה סביב לירח
בספטמבר 2018, הודיעה חברת SpaceX כי מאזאווה יהיה הנוסע הראשון על הטיסה המסחרית של משגר הBFR לטיסה סביב הירח. כיוון שהטיל והחללית עדיין בפיתוח, הטיסה לא תתקיים לפני שנת 2023. הטיסה אמורה להמשך כמעט שישה ימים. מאזאווה רכש את כל הכרטיסים לטיסה, והוא ייקח עימו שישה עד שמונה אמנים כחלק מפרויקט אמנות הנקרא בשם Dear Moon. לא נחשף כמה מאזאווה שילם על הטיסה אולם צוין כי הוא כבר שילם פיקדון משמעותי.
טיסה לתחנת החלל הבינלאומית
במאי 2021 פורסם שמאזאווה קנה כרטיס לטיסה לתחנת החלל הבינלאומית שאמורה להתקיים בדצמבר 2021. הטיסה מתווכת על ידי חברת Space Adventures והוא יצטרף לצוות המשוגר בחללית הסויוז. מאזאווה יהיה כ-12 ימים בתחנת החלל, כהכנה לטיסתו סביב הירח.
פמפתריים
פמפתריים (שם מדעי: Pampatheriidae; משמעות השם: "בהמות הפמפס") היא משפחה נכחדת של דלשינאים מהסדרה ארמדילאים אשר חיו באמריקה הדרומית מסוף האוליגוקן עד סוף הפליסטוקן לפני 23-0.011 מיליון שנה מהיום. במהלך ההחלפה האמריקאית הגדולה שהתחוללה במשך הפליוקן נע הסוג הולמסינה צפונה עד לדרום ארצות הברית.
בני משפחה זו שהיו קרוביהם של הארמדיליים והגליפטודוניים היו בעלי גוף גדול יותר מכל דלשינאי חי כשהגדולים מביניהם הגיעו למשקל 200 ק"ג והיו בעלי שריון גדול וגרמי עשוי אוסטאודרם ומצופה בקרטין, דומה לזה של מיני הארמדיל המצטנף אך מחוזק יותר. היו להם קרומי שחייה אך לא ברור אם חיו בקרבת המים.
מינים אלה היו נפוצים בערבות העשב של אמריקה הדרומית ובניגוד לארמדילים המודרניים הם היו אוכלי עשב בעלי שרירי לסתות חזקות שחיו בדומה לפרות. לאחר ההחלפה האמריקאית הם החלו להתמעט ונכחדו לחלוטין לפני 11 אלף שנה בערך.
מריסול מלרט
מריסול מלרט (בספרדית: Marisol Malaret; 13 באוקטובר 1949 – 19 במרץ 2023) הייתה דוגמנית פוארטו ריקנית שהוכתרה כמיס תבל.
ביוגרפיה
היא עבדה כמזכירת הנהלה בחברת טלפונים. בתקופה זו התגלתה על ידי מאפר מקומי במדינתה, שדרבן אותה להשתתף בתחרות מיס פוארטו ריקו. בתחרות הייתה המועמדת אהודה על הקהל וזכתה במקום הראשון.
בתחרות מיס תבל 1970, שנערכה בארצות הברית זכתה במקום הראשון, והייתה לנציגת פוארטו ריקו הראשונה שזוכה בתואר.
בשנת כהונתה התארחה בתוכנית "המופע של מרב גריפין".
כשחקנית הופיעה ב-1971 בסרט "Mami".
ב-1975 הנחתה את "OTI Festival", פסטיגל מוזיקה בינלאומי שנערך באותה שנה בסאן חוזה, ובו לקחו חלק מדינות אמריקה הלטינית.
ב-1977 ו-2002 שימשה כשופטת בתחרות מיס תבל. היא התארחה בתחרות גם ב-2001.
היא נישאה לדוגמן בוץ ג'יימס. לאחר מכן נישאה למוזיקאי קורקי סטרומן, ולשניים בת. לאחר מכן נישאה לקובני פרנק קיו.
נפטרה בפוארטו ריקו ב-19 במרץ 2023.
גל גרינשפן
גל גרינשפן (נולד ב-20 באפריל 1981) הוא מפיק ויזם קולנוע ישראלי, מייסד ובעלים של חברת ההפקות " Green Productions" בישראל          וחברת "Sweetshop&Green" באוסטרליה וניו זילנד.
ביוגרפיה
נולד וגדל בתל אביב-יפו. שירת בצה"ל כמפיק ועורך סרטוני הסברה, תדמית ואירועים. הפיק קליפים למוזיקה ישראלית, בין השאר לרונה קינן ולאחינועם ניני. בוגר המחזור הראשון של מגמת הפקה יוזמת בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, 2008. במהלך לימודיו בבית הספר הפיק חמישה סרטי גמר, ביניהם הסרט "פתח תקווה" בבימוי תום שובל שזיכה אותו בפרס ההפקה מטעם בית הספר סם שפיגל לשנת 2007. גרינשפן ושובל ממשיכים, מאז סיום לימודיהם, לשתף פעולה בסרטים קצרים ובסרטים העלילתיים "הנוער" (2013) ו"הסירו דאגה מליבכם" (2022).
קריירה והכרה מקצועית
עם תום לימודיו הקים ב-2009 יחד עם רועי קורלנד את חברת ההפקות גרין פרודקשנס, שהפיקה מאז סרטי עלילה ארוכים, ביניהם: "סינמה סבאיא" (2021) זוכה פרס סרט הביכורים הטוב ביותר בפסטיבל ירושלים וזוכה פרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר לשנת 2022, "פיגומים" (2017): הוקרן בבכורה בינלאומית בפסטיבל הקולנוע בקאן, 2017, זוכה פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בירושלים ובפרס השחקן הטוב ביותר שהוענק לאשר לקס. פיגומים היה מועמד ל-8 פרסי אופיר בטקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-28, וזכה לפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר, עמי סמולרצ'יק. הסרט "לב שקט מאוד" (2016) של איתן ענר זכה בפרס הראשון בפסטיבל טאלין ושחקנית הסרט, אניה בוקשטיין זכתה בו לפרס השחקנית הטובה ביותר. "הנוער" (2013) של תום שובל - זכה בפרס חג'ג' לסרט הישראלי העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים ואיתן ודוד קוניו, שחקני הסרט, זכו בפרס לשחקנים הטובים ביותר. כמו כן זכה הסרט בפרס הראשון בפסטיבל טאיפיי. גרין פרודקשנס יוזמת גם פרויקטים קולנועיים ייחודיים: פרויקט 48 שעות, פרויקט בינלאומי בו מופקים סרטים קצרים ב-48 שעות, סדנה לקולנוע Jerusalem Film Workshop עבור יוצרי קולנוע מתחילים מחו"ל, פרויקט "מנה ראשונה" להקרנת סרטים קצרים בסינמטקים ועוד.
פילמוגרפיה
"הסירו דאגה מליבכם" (סרט עלילתי, במאי: תום שובל, 2022)
"סינמה סבאיא" (סרט עלילתי, במאית: אורית פוקס רותם, 2021)
מקולוצלה פלי
מקולוצלה פלי (שם מדעי: Maccullochella peelii) הוא מין דג גדול מסדרת הדקראים החי בנהרות דרום-אוסטרליה. בצורתו הוא דומה מעט למין של דקר אך משויך למשפחה אחרת - פרקות ממוזגות והוא מצוי בטבע בסכנת הכחדה חמורה.
דג זה יכול להגיע לאורך של 80-100 ס"מ. הדג הגדול ביותר שנתפס הגיע לאורך 1.8 מטר ולמשקל 113 ק"ג. הוא בעל גוף חביתי המזכיר מבנה של דקר, עם סנפירי גב קוצניים נמוכים, סנפירי חזה רחבים וזנב גדול המשמש לתאוצה. הדג בעל פה רחב ובתוכו שיניים חדות וקטנות דמויות מחטים. הפה בעל שפתיים בשרניות הבולטות החוצה מעט. צבע הדג ירוק כהה ולעיתים חום או אף שחור ומעוטר בכתמים בצבע שיש. הבטן בהירה יותר מהגב והסנפירים צהובים עד ירוקים.
דג זה שוחה בנהרות של אגן מארי-דרלינג שבחלק הדרום-מזרחי של אוסטרליה, בעיקר בנהר מארי ובמספר אגנים ופלגים המצויים בשפלה ושם הוא טורף ממארב מוסווה דגים אחרים, סרטנים, עופות מים וזוחלים, בהיותו טורף-על של נהרות אוסטרליה. הוא מצוי כיום בסכנה גדולה שהחלה מאז בוא האירופאים לאוסטרליה, עקב דיג מופרד, פגיעה בנהרות והסתת זרם הנהר לערים הצורכות מים. בעת האחרונה חלה גדילה מסוימת של כמה אוכלוסיות במספר נהרות.
דומבראד
דומבראד (בהונגרית: Dombrád) היא עיר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בדומבראד מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 4,078 ובשנת 2020 רק 3,776 תושבים.
בשנת 1989 אחת השכונות הצדדיות של דומבראד הוקמה ככפר נפרד בשם אוידומבראד, בעברית, דומבראד החדשה.
יהודי דומבראד
יהודים התחילו להתיישב בדומבראד לראשונה בסוף המאה ה-18. רובם עסקו בשיווק תוצרת חקלאית, בתעשייה זעירה ואחדים היו בעלי משקים. בבעלות יהודית היו גם בית חרושת למשקאות חריפים, טחנת קמח, מנסרה ובית חרושת לעיבוד צמחי רפואה. בעיר חיו שלושה רופאים יהודים ואחד מהם היה קצין הרפואה של העיר.
הקהילה היהודית התארגנה במחצית המאה ה-19. לאחר הקרע ביהדות הונגריה בקונגרס יהודי הונגריה (1869-1868), הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי (שסרב לקבל עליו את החלטות הקונגרס). משנת 1885 היא הייתה כפופה לרבנות קישוווארדה.
בקהילה היו חברה קדישא, אגודת נשים ומוסדות צדקה רבים. בין מוסדות החינוך היו "חדר", ישיבה ובית ספר. לקהילה היה רב והועסקו מלמד, חזן, שהיה גם שוחט, מלמד ושמש.
בית הכנסת נבנה בסוף המאה ה-18, שופץ והורחב כמה פעמים.
במלחמת העולם הראשונה נפלו בקרבות 12 מיהודי דומבראד.
בין שתי מלחמות העולם הייתה דומבראד לזמן קצר תחת שלטון רומניה, אז ערכו איכרים התקפות אלימות נגד חנויות יהודים, אך אלו פסקו עם התארגנותה של קבוצת הגנה יהודית בכפר.
בעקבות חקיקת "החוקים היהודיים" בשנת 1938, שנועדו להגביל את היהודים בתחומי הכלכלה והחברה, הופקעו קרקעות מידי בעליהם היהודיים. פקידים יהודים פוטרו, ורישיונות המסחר של הסוחרים ושל בעלי המלאכה לא חודשו.
אחרי מתקפת גרמניה על ברית המועצות ביוני 1941 גויסו גברים יהודים מדומבראד לעבודות כפייה ונשלחו לסייע בחזית אוקראינה. אחדים נספו ברעב ובקור, ואחרים שהגיעו לאפיסת כוחות נורו בידי ההונגרים בעת נסיגת צבאם.
בסוף אפריל 1944 רוכזו כל יהודי דומבראד בחצר בית הכנסת והועברו לגטו קישווארדה. כעבור כמה ימים נשלחו הצעירים לעבודות כפייה, וכל השאר שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
תעלומה באחוזת פמברלי
תעלומה באחוזת פמברלי (באנגלית: Death Comes to Pemberley) היא מיני-סדרה בריטית בת שלושה חלקים המבוססת על רומן באותו שם מאת הסופרת פ.ד. ג'יימס. העלילה נסובה סביב תעלומת רצח והדמויות לקוחות מהספר "גאווה ודעה קדומה" מאת ג'יין אוסטן.
הסדרה שודרה לראשונה ב-26 עד 28 בדצמבר 2013 בערוץ BBC One. בישראל שודרה הסדרה גם בשם "מוות בפמברלי".
תקציר עלילה
אוקטובר 1803, שש שנים אחרי נישואיהם של מר דארסי ואליזבת' בנט, כפי שסופר ב"גאווה ודעה קדומה". ערב אחד, ג'ורג' ויקהאם ואשתו לידיה (אחותה של אליזבת') בדרכם לנשף באחוזת פמברלי, ואיתם נמצא קפטן דני. ויקהאם ודני מתווכחים, שניהם עוזבים את הכרכרה בזעם, ונעלמים בתוך היער. לפתע שומעת לידיה שתי יריות, ומאיצה לרכב להגיע לפמברלי. כשנודע הדבר לדארסי הוא משגר משלחת חיפוש. ויקהאם מתגלה ביער כשהוא רוכן בהיסטריה מעל גופתו של דני, ומאשים את עצמו ברצח. בסוף מתברר שבנה של לואיזה (המאהבת של וויקהם) הרג אותו בטעות כי חשב שהוא מישהו אחר. גורג'יניה מתחתנת עם בחיר ליבה.
קבלה וביקורת
בעיתון הגרדיאן תואר הפרק הראשון כמי שמכבד את המקור הספרותי של אוסטן, אבל "עם זאת אינו חושש להתבלט ולהיות דבר שונה לגמרי". הסדרה תוארה כפגישה של אגאתה כריסטי עם הסדרה "רציחות במידסומר". בביקורת מאוחרת יותר בגרדיאן נכתב שהסדרה היא "טלוויזיה מושלמת לחג המולד". לינה טלבוט שיבחה באינדפנדנט את הליהוק של מר וגברת בנט.
רוז אוניל
רוז ססיל אוניל (באנגלית: Rose Cecil O'Neill; 25 ביוני 1874 – 6 באפריל 1944) הייתה קריקטוריסטית, מאיירת, אמנית וסופרת אמריקאית. היא בנתה קריירה מצליחה כמאיירת ספרים ומגזינים והפכה בגיל צעיר למאיירת המסחרית הצעירה ביותר בארצות הברית. אוניל זכתה לתהילה בינלאומית בכך שיצרה את ה-Kewpie, הדמות המצוירת הנפוצה ביותר עד מיקי מאוס. אוניל כתבה גם כמה רומנים וספרי שירה, והייתה פעילה בתנועת הזכויות של הנשים.
ראשית חייה
רוז ססיל אוניל נולדה ב־25 ביוני 1874 בוילס-באר בפנסילבניה. הוריה היו ויליאם פטריק הנרי ואליס ססיליה סמית אוניל. היו לה שתי אחיות קטנות יותר, לי וקליסטה, ושלושה אחים קטנים: יו, ג'יימס וקלרנס. אביה היה מוכר ספרים ממוצא אירי שאהב ספרות, אמנות ותיאטרון. אמה הייתה מוזיקאית, שחקנית ומורה מוכשרת.
רוז אוניל גילתה את כשרונותיה ואהבתה לאמנות וכתיבה בגיל צעיר מאוד. בגיל שלוש עשרה נכנסה לתחרות רישום לילדים בחסות חברת העיתונות "אומהה הראלד" וזכתה בפרס הראשון על רישומה, שכותרתו "פיתוי מוביל לתהום".
בתוך שנתיים, אוניל סיפקה איורים לפרסומי העיתונות המקומית Excelsior ו- The Divide Great כמו גם לכתבי-עת אחרים. ההכנסה סייעה לפרנס את משפחתה, שאביה נאבק לכלכל אותה כמוכר ספרים. אוניל למדה בבית הספר קתולי באומהה.
מעבר לניו יורק
כדי לעזור בטיפוח כישרונות בתו, הביא אותה אביה לניו יורק בשנת 1893 כדי לעזור בפיתוח הקריירה שלה. הם עצרו בשיקגו בדרך לביקור בתערוכה הקולומביאנית העולמית שם ראתה לראשונה ציורים ופסלים גדולים. עד אז היא ראתה יצירות כאלה רק בספרי אביה. אוניל נותרה להתגורר עם נזירות מסנט רג'יס, מנזר בעיר ניו יורק.
הנזירות ליוו אותה למו"לים שונים למכור יצירות מתוך תיק העבודות שלה. היא הצליחה למכור את רישומיה להוצאות לאור והחלה לקבל הזמנות נוספות. איורים מאת אוניל הופיעו בגיליון המגזין True ב -19 בספטמבר 1896, והפכו אותה לקריקטוריסטית האמריקאית הראשונה שפורסמה.