cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אברהם יצחק שטרן
ביוגרפיה
שטרן היה פעיל בתנועת הנוער "בני עקיבא", ומילא בה מספר תפקידים, עד שהגיע לתפקיד המזכיר הכללי (מזכ"ל) של התנועה, בו כיהן מספר שנים. כמו כן כיהן משך שנים רבות כמזכיר המדיני של הקיבוץ הדתי וכממלא מקום יו"ר לשכת המפד"ל.
בשנת 1996 נבחר לכהן כחבר הכנסת הארבע עשרה וייצג את האגף היוני במפד"ל. היה חבר בוועדת הכנסת ובוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, וכן היה נציג הכנסת בוועדה למינוי דיינים. הספיק לכהן כחבר הכנסת רק 11 חודשים עד פטירתו לאחר מחלה קשה, ביום העצמאות ה'תשנ"ז, 12 במאי 1997.
היה חבר קיבוץ עין הנציב, בו נקבר כשנפטר במאי 1997.
אוניברסיטת ברן
אוניברסיטת ברן (בגרמנית: Universität Bern; בצרפתית: Université de Berne; בלטינית: Universitas Bernensis) היא אוניברסיטה בעיר ברן שבשווייץ, הממומנת ונמצאת בפיקוחה של ממשלת הקנטון של ברן. היא נוסדה ב-1834 ושפת ההוראה בה היא גרמנית. בנייני האוניברסיטה מפוזרים ברחבי העיר אך בניין המנהלה וקבוצת הבניינים הגדולה ביותר שוכנים צפונית-מערבית למרכז העיר, סמוך לתחנת הרכבת.
באוניברסיטה לומדים מעל ל-18,000 סטודנטים וסטודנטיות בשמונה פקולטות - תאולוגיה, משפטים, רפואה, וטרינריה, כלכלה ומדעי החברה, מדעי הרוח, מדעים מדויקים ובפקולטה העוסקת בחינוך, חינוך גופני ובפסיכולוגיה.
בית החולים בברן מסונף לאוניברסיטה. האוניברסיטה חברה בגילדת אוניברסיטאות אירופאיות עתירות מחקר.
ניסים הכהן (שרשרת)
הרב נסים הכהן (1912–1974) היה דיין, מורה הצדק ורבה הראשי של העיר בן גרדאן שבדרום תוניסיה, ורב מושב שרשרת בישראל.
בתוניסיה
בשנת 1938 (ה'תרצ"ח) מונה לשמש כדיין, כמורה הצדק וכרב העיר בן גרדאן, לאחר שהוסמך לכך על ידי הרב דוד כטורזה, ראש הרבנים ואב בית הדין בתוניס. הרב הכהן והרב מכלוף יאנה ישבו בבית הדין בימי רביעי לסירוגין בכל שבוע. במשך שנות כהונתו כרב העיר, מסר שיעורים במשך ימי השבוע ובשבת למבוגרים, והקים את קרן הצדקה "דגל התורה" שמטרתה לדאוג לצורכי תלמידיו, ולרכישת ספרים, וכן הפנה את תלמידיו ללימודים בישיבות ידועות.
מפסקיו הבולטים הוא החיוב לברך ברכת המוציא על מצה, אף בשאר ימות השנה, כנגד מנהג הספרדים, והיתר אכילת צבי ואייל על פי מסורת שהייתה בידיו.
בישראל
ב-7 בנובמבר 1949 (ט"ו בחשוון ה'תש"י) עלה לישראל, והשתכן במעברת בית ליד. בשנה זו הוסמך לרבנות על ידי הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל והרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, והחל לשמש כרבו של מושב שרשרת, שם הקים את קרן הצדקה "קופת צנועים", וקידם את תחום החינוך והטהרה כשלימד את צעירי המושב בכל ערב, והקים בו מקווה מקומי.
בחודש אייר ה'תשי"ז, היו הרב הכהן וידידו הרב שלמה מאזוז, מהראשונים שהשתתפו ביום עיון שבועי לרבני האזור, שיזם ידידם הרב רפאל כדיר צבאן, רב העיר נתיבות. מדי חודש אלול נהגו השלושה לנסוע פעמיים להתפלל ולומר סליחות בכותל המערבי, עם תושבים ורבנים נוספים מהאזור.
הלך לעולמו ב-5 ביולי 1974 (ט"ו בתמוז ה'תשל"ד) לאחר מחלה, ונקבר בבית העלמין שבנתיבות.
האופרה הלאומית של לטביה
האופרה הלאומית של לטביה (בלטבית: LNO, Latvijas Nacionālā Opera) שוכנת בריגה, בירת לטביה. להקת האופרה כוללת את הבלט הלאומי, המקהלה הלאומית והתזמורת הלאומית של לטביה.
הלהקה
בריגה פעל תיאטרון דובר גרמנית, שהוצגו בו גם הפקות אופרה ובלט, משנת 1782. משנת 1863 שכן תיאטרון זה בבית התיאטרון העירוני של ריגה.
הניסיון הראשון ליצור אופרה לטבית לאומית נעשה ב-1893, עם הצגת "שעת הרוחות" ("Spoku stunda") של יקאבס אוזולס (Jēkabs Ozols). האופרה הלטבית נוסדה בשנת 1912, אך במהלך מלחמת העולם הראשונה פונו חברי הלהקה לרוסיה. ב-1918 חידשה האופרה את פעולתה בהנהגת יאזפס ויטולס (Jāzeps Vītols), מייסד האקדמיה למוזיקה של לטביה. הצגת הבכורה, ב-23 בינואר 1919, הייתה ההולנדי המעופף של ריכרד וגנר. משנת 1944, אחרי כיבוש לטביה וצירופה לברית המועצות שונה שם הלהקה ל"האופרה הממלכתית ותיאטרון הבלט הלטביים של ברית המועצות". ב-1990 חזרה האופרה לשמה הקודם, אך תוך זמן קצר נסגר הבניין לצורך שיפוצים והלהקה עברה למשכן זמני. בשנת 1995 נחנך בית האופרה המשופץ בהצגת באופרה "אש ולילה" (Uguns un nakts) של יאניס מדינש (Jānis Mediņš).
הבניין
בית האופרה הלאומית נבנה בשנת 1863. האדריכל לודוויג בונשטדט מסנקט פטרבורג תכנן אותו כתיאטרון העירוני בשפה הגרמנית. הבניין שוקם ושופץ פעמים אחדות: בין 1882 ל-1887 (בעקבות שרפה בשנת 1882), בשנים 1957–1958 וב-1991–1995, לאחר נפילת ברית המועצות והכרזת העצמאות של לטביה. אגף מודרני נוסף בשנת 2001 ובו אולם בן 300 מושבים.
התיאטרון הגרמני של ריגה
מנצחים אחרים:
טובים
{{פירושונים|
ראו גם
}}
דיאן ראדוניץ' (מאמן כדורסל)
דיאן ראדוניץ' ( במונטנגרית: Дејан Радоњић; נולד ב-2 בפברואר 1970 בפודגוריצה) הוא מאמן כדורסל וכדורסלן עבר מונטנגרי, המאמן את קבוצת הכוכב האדום בלגרד המשחקת בליגת העל הסרבית וביורוליג.
קריירת אימון
ראדוניץ' החל את קריירת האימון שלו בשנת 2005 כמאמן קבוצת בודוצ'נוסט פודגוריצה המונטנגרית. כמאמן בודוצ'נוסט הוא זכה בשש אליפויות מונטנגרו ושישה גביעי מונטנגרו. בנוסף, הוא אימן במשך תקופה קצרה את נבחרת מונטנגרו ב-2011.
בשנת 2013 עזב ראדוניץ' את בודוצ'נוסט ומונה למאמן הכוכב האדום בלגרד. ב-30 ביוני 2015 הוא האריך את חוזהו בכוכב האדום בשנתיים נוספות.
ב-2 באפריל 2018 מונה ראדוניץ' למאמן באיירן מינכן הגרמנית לאחר פיטוריו של אלכסנדר ג'ורג'ביץ'.
המערכת הגבישית הקובייתית
בקריסטלוגרפיה, המערכת הגבישית הקובייתית או המערכת הגבישית האיזומטרית היא אחת משבע המערכות הגבישיות.
מערכת גבישית מוגדרת על ידי שלושה וקטורים או גם צירים (a, b ו-c) והזוויות ביניהם (α, β, ו-γ), כאשר כל זווית נמדדת במישור הניצב לציר והיא הזווית בין שני הצירים הנגדיים לאות, למשל α היא הזווית בין b ל-c. במערכת הקובייתית שלושת הצירים הם באורך שווה ולכן מסמנים את שלושתם באותה אות (a) או שאחד מסומן כ-a1, השני מסומן כ-a2, והציר השלישי ב-a3. הזווית בין כל הווקטורים היא זווית ישרה (90° = α, β, γ). הפאון הבסיסי של מערכת זו הוא לכן הקובייה, ומכאן שם המערכת.
המערכת הקובייתית היא המערכת הסימטרית ביותר מבין שבע המערכות הגבישיות, והיא שונה מהמערכות האחרות בכמה מאפיינים. גבישים השייכים למערכת זו אינם גורמים לקיטוב אור העובר דרכם, בדומה לחומרים אמורפיים כדוגמת זכוכית. בניגוד למערכות הגבישיות האחרות, שלושת הצירים העיקריים, אף שהם משמשים כאלמנטים של סימטריה, אינם צירי הסימטריה העיקריים, ודבר אחרון, כל צורות הגבישים הקובייתיים הן צורות סגורות ייחודיות למערכת הקובייתית.
בסריג הקובייתי ייתכנו צירי סימטריה בזווית של 90° (ארבע פעולות סיבוב על מנת לקבל אוריינטציה זהה), בזווית של 120° (שלוש פעולות סיבוב על מנת לקבל אוריינטציה זהה) או בזווית של 180° (שתי פעולות סיבוב על מנת לקבל אוריינטציה זהה), מישורי סימטריה (מישור המחלק את הגביש לשני חלקים שכל אחד הוא בבואת ראי של החלק השני), ומרכז סימטריה. במערכת הגבישית האיזומטרית כלולים 36 חבורות סימטריות מרחביות, שלושה סריגי בראבה וחמש חבורות סימטריות נקודתיות.
שלושת סריגי בראבה הכלולים במערכת הגבישית האיזומטרית הם: קובייתי פשוט, קובייתי ממורכז גוף וקובייתי ממורכז פאה, כפי שמופיע בשרטוט להלן:
חמש החבורות הסימטריות הנקודתיות הכלולות במערכת הגבישית הקובייתית הן:
הטבלה הבאה מפרטת את חמש החבורות על פי הסימונים המקובלים בקריסטלוגרפיה: סימון הרמן-מוגן וסימון שנפליס.
ג'ניפר אניסטון
ג'ניפר ג'ואנה אניסטון (באנגלית: Jennifer Joanna Aniston; נולדה ב-11 בפברואר 1969) היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע, קומיקאית, במאית, מפיקה ואשת עסקים אמריקאית. אניסטון פרצה לתודעה כאשר גילמה את דמותה של רייצ'ל גרין בקומדיית המצבים "חברים" בשנים 1994–2004. תפקיד זה זיכה אותה בשלושה פרסים נחשבים: פרס גילדת שחקני המסך, פרס אמי ופרס גלובוס הזהב. הסדרה שודרה ברחבי העולם וצברה פופולריות רבה.
כשחקנית קולנוע קיבלה תפקידים ראשיים בסרטי קומדיה וקומדיה רומנטית רבים, כאשר המצליחים מביניהם הם "ברוס הגדול מכולם", "הצד שלו, הצד שלה", "מארלי ואני", "לזרום עם זה", "איך להיפטר מהבוס", "אנחנו המילרים" ו"השמועה אומרת ש..." עם רווח של למעלה מ-$200 מיליון דולר לכל סרט מכלל ההכנסות הבינלאומיות. סרטים אחרים בהם בלטה היו "ואז הגיעה פולי" והדרמה הקומית "הוא פשוט לא בקטע שלך". את רוב הציונים לשבח על כישרון המשחק שלה קיבלה עבור השתתפותה בשני סרטים: "בחורה טובה", עליו קיבלה שש מועמדויות שונות, בין היתר בטקסי פרס אינדפנדנט ספיריט ופרס סטלייט, ועל הדרמה "עוגה", שזיכתה אותה במועמדות בקטגוריית שחקנית הדרמה הטובה ביותר בטקס פרסי גלובוס הזהב ובשלושה פרסים שונים. בתחילת 2020 זכתה פעם נוספת בפרס גילדת שחקני המסך על תפקידה בסדרת הטלוויזיה "תוכנית הבוקר" בתור אלכס לוי.
בשנת 2004 כתב העת הנמכר ביותר באמריקה, פיפל הכתיר אותה כאישה היפה ביותר בעולם, ובשנת 2011 זכתה בתואר דומה כאשר הוכתרה לאישה הסקסית ביותר של כל הזמנים על ידי מגזין הגברים הגדול בעולם Men's Health. ב-22 בפברואר 2012 קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. כחצי שנה קודם לכן היא הייתה השלישית ברשימת השחקניות המרוויחות ביותר בהוליווד על פי כתב העת פורבס. בשנת 2014 שמרה על המקום השלישי ברשימת השחקניות המרוויחות ביותר בהוליווד.
ביוגרפיה
אניסטון נולדה בשרמן אוקס, שכונה אמידה בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית. אביה ג'ון אניסטון (במקור יאניס אנסטאסקיס) היה שחקן אמריקאי יליד האי כרתים, יוון, שאינגלז את שמו בטרם התחתן. אמה ננסי דואו היא ילידת העיר ניו יורק. שני הוריה הם שחקנים במקצועם, ויש לה שני אחים למחצה; אח גדול בשם ג'ון ט. מאליק מנישואיה הראשונים של אמה, ואח קטן בשם אלכסנדר אניסטון מנישואיו השניים של אביה. הסנדק שלה היה השחקן המנוח טלי סוואלס, חבר קרוב של אביה ג'ון. בשנת 1970 אביה סיים את תפקידו הראשון (גילם דמות אחרת מאוחר יותר) באופרת הסבון "ימי חיינו" ונשאר מחוסר עבודה. כתוצאה מכך, אניסטון בת ה-5 עקרה עם משפחתה ליוון ב-1974, שם תכנן ג'ון לעשות הסבה לתחום הרפואה כדי להתפרנס. כשסוכנו מצא לו עבודה לטווח הארוך כשנה לאחר מכן באופרת סבון אחרת "אהבת חיי", עברה משפחתה של אניסטון לניו יורק ושם היא גדלה. כשהייתה בת 6 התחנכה בבית ספר יסודי פרטי על פי גישתו האנתרופוסופית של רודולף שטיינר, שם פגשה במשחק לראשונה כשהצטרפה למועדון הדרמה. היא התעניינה במשחק לאחר שצפתה בפרק בסדרה "תהילה", המבוססת על סרט בעל אותו השם, ומגוללת את קורות חייהם של מורים ותלמידים בתיכון לאומניות הבמה בניו יורק של שנות השבעים, כאשר לאחריו החליטה להרשם ללימודים ממלכתיים בבית הספר למוזיקה, אמנות ואמנות הבמה על שם פיורלו לה גוארדיה שבמנהטן, בית הספר ממנו שאבה הסדרה השראה, ושם למדה דרמה.
בשנת 1978, כשהייתה כבת 9 הוריה התגרשו, זאת לאחר שאביה התאהב בשחקנית ששיחקה לצדו בסדרה "אהבת חיי" שלמענה הוא חזר לארצות הברית. בשנת 1996 אניסטון ניתקה את הקשר עם אמה ננסי לאחר שזו התראיינה לתוכנית בטלוויזיה, במהלכה חשפה פרטים אישיים על מערכת היחסים ביניהן, ובהמשך אף ניסתה לרכב על ההצלחה של בתה כשכתבה ספר בשם From Mother And Daughter To Friends: A Memoir, שכלל אף הוא דברים חושפניים, ועם פרסומו הכפילה את המבוכה כלפיה. אמה הפכה מנוכרת עבורה למעלה מעשור, אולם לאחר שנישואיה עם בעלה לשעבר בראד פיט התפרקו, השתיים התפייסו.
1988–1994: ראשית הקריירה
עם תום לימודיה בשנת 1987, אניסטון החליטה לוותר על לימודים בקולג' והחלה לגשת אל מבחני בד רבים תוך שהיא עובדת, בין היתר כמלצרית; בתחילה לקחה חלק בהפקות אוף ברודוויי בניו יורק, כמו "Dancing on Checker's Grave" ו-"For Dear Life", ובשנת 1990, לאחר אודישנים מרובים הגיעה הופעת הבכורה הטלוויזיונית שלה כאשר קיבלה תפקיד ראשי בקומדיית המצבים "מולוי", לה היו שבעה פרקים בלבד. בהמשך כיכבה בסדרות טלוויזיה נוספות בתפקיד ראשי, כמו בקומדיית המצבים "פריס ביולר" שמבוססת על הסרט "שמתי ברז למורה" וקומדיית המערכונים "The Edge", אולם גם אלו הפסיקו שידוריהם כעבור זמן קצר. במקביל קיבלה תפקידי אורח בסדרות "זינוק לאתמול" ו-"בראש של הרמן", כמו גם שיחקה בסרט הטלוויזיה "מחנה קוקמונגה". בשנת 1993 השתתפה בסרט האימה "לפרקון", אשר חרף הביקורות השליליות שקיבל הפך עם השנים לסרט פולחן.
בשנת 1994 השתתפה בשתי סדרות של רשת הטלוויזיה CBS; היא לקחה חלק בסיטקום נוסף בשם "Muddling Through", שבדומה ליתר הסדרות גם הוא לא האריך ימים ובוטל לאחר עשרה פרקים, ונתנה הופעת אורח בדרמת הפשע "החוק של בורק", שהייתה חידוש לסדרה בעלת אותו השם משנת 1963. לאחר שארבע הסדרות בהשתתפותה - "מולוי", "פריס ביולר", "The Edge" ו-"Muddling Through" - נחלו כישלון, אניסטון החלה לאבד את המוטיבציה, וברגע של ייאוש אף שקלה ברצינות לוותר על השאיפה להיות שחקנית.
1994–2002: הפריצה הטלוויזיונית והמסך הגדול שבאופק
בעודה ממשיכה לשחק בסדרה "Muddling Through" כשהיא כפופה לחוזה עם רשת CBS, אניסטון ניגשת לדבר עם מנכ"ל רשת הטלוויזיה המתחרה NBC, וורן ליטלפילד על מנת שיעזור לה להסיר ספקות שהיו לה לגבי העתיד שלה בתחום המשחק. ליטלפילד הביע את אמונתו בה תוך שהוא מעודד אותה להמשיך בעבודתה, ומספר חודשים לאחר מכן הוא עזר לה לקבל את האודישן לקומדיית המצבים "חברים", זאת חרף העובדה שאניסטון עדיין הייתה חתומה על חוזה עם CBS, מה שגרם לרשת NBC להיות חשופה לתביעה. בתחילה נתבקשה אניסטון לגלם את דמותה של מוניקה גלר ומנגד השחקנית קורטני קוקס נתבקשה לגלם את זו של רייצ'ל גרין, אולם כל אחת התחברה לתפקיד שהוצע לאחרת, ולאחר הבחינות אכן לוהקו אחת לתפקיד של השנייה. בהמשך השתחררה מהחוזה עם CBS באופן טכני לאחר שזו החליטה לבטל את הסדרה בהשתתפותה, וכעת הייתה אניסטון באופן רשמי חלק מרשת NBC. באותה תקופה המפיק בפועל של קומדיית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב", לורן מייקלס הציע לה להיות חלק מהפאנל בתוכנית, אולם היא דחתה את ההצעה לטובת "חברים", החלטה שלימים עזרה לה לפרוץ לתודעה לאור העובדה שהסדרה הפכה להצלחה בינלאומית לאחר ששודרה במשך עשר עונות, זכתה בקהל נרחב ובלא פחות מ-52 פרסים והשפעתה התרבותית הייתה ניכרת, כמו "תספורת רייצ'ל" שהפכה מבוקשת. אניסטון השתכרה מיליון דולר לפרק בשתי העונות האחרונות, והפרסום והפופולריות שצברה העניקו לה הופעות אורח בתוכניות כמו "המופע של לארי סנדרס", קומדיית המצבים "Partners", "הרקולס", "סאות' פארק" ו-"המלך היל", נוסף להופעות אורח במספר וידאו-קליפים, האחד של הזמרת מליסה אתרידג', ואף תפקיד דיבוב במשחק סימולציה של הבמאי המוערך סטיבן ספילברג. "חברים" הסתיימה במאי 2004 עם הפרק האחרון שחתם את הסדרה, ובמסגרתה קיבלה אניסטון לאורך השנים 27 מועמדויות, מתוכם זכתה ב-10 פרסים, כאשר החשובים מביניהם הם פרס גילדת שחקני המסך (1996), פרס אמי (2002) ופרס גלובוס הזהב (2003).
בתור כוכבת עולה, אניסטון ניסתה את מזלה כשחקנית קולנוע במקביל לפועלה בטלוויזיה; עד שנת 2002 היא ניסתה לפרוץ אל המסך הגדול כאשר גילמה מגוון של דמויות בעל אופי קומי ודרמטי בעשרות סרטים, לרבות סרטים עצמאיים או סרטים בהפצה מוגבלת, ביניהם ניתן למנות את הסרטים העצמאיים הקומיים "האחת והיחידה" בבימויו של אדוארד ברנס, ו-"שבויה בנדודי שינה" בהפקתו של כריסטופר לויד, הסרט המוקומנטרי "הקו הוורוד הדק", הקומדיה הרומנטית "מושא אהבתי" שמבוסס על נובלה משנת 1987 בעלת אותו שם, הקומדיה "מהומה במשרד" שהפכה עם השנים לסרט פולחן, הסרט המונפש "ענק הברזל" והדרמה המוזיקלית "רוק סטאר". הסרטים זכו לביקורות מעורבות או שליליות, והבולטים מביניהם נחלו הצלחה מועטה. אך כשנדמה היה שהיא אינה מצליחה לבחור את התפקידים הנכונים כדי להצליח להתעלות מעל לדמותה רייצ'ל, היא לוהקה לתפקיד ראשי בסרט הדרמטי "בחורה טובה", שם שיחקה אישה נשואה בשם ג'סטין שמנהלת רומן עם גבר לאחר שמאסה בשגרת חייה בתור קופאית ובחוסר תשומת הלב מצד בעלה. הסרט ביחד עם אניסטון קיבלו ביקורות אוהדות ברובן ממבקרים, שציינו לשבח את הופעת המשחק שלה, שהייתה שונה במהותה מתפקידה כרייצ'ל גרין, וצפו לה עתיד מזהיר.
2003–2011: עלייתה כשחקנית קולנוע
לאחר שרשמה את הפריצה הקולנועית המשמעותית שלה בסרט "בחורה טובה", ולמעט שני תפקידי אורח קטנים, אניסטון זנחה לחלוטין את מסכי הטלוויזיה לטובת התמקדות בקריירה הקולנועית והחלה לככב בסרטים רבים. בשנת 2003 שיחקה בסרט "ברוס הגדול מכולם", שלימים הפך לסרט המצליח של כל הזמנים ברזומה של אניסטון. בשנת 2004 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "ואז הגיעה פולי" בתפקידה של פולי, בחורה אופטימית וספונטנית למדי שפוגשת בראובן, חבר ילדות מעברה שכטיפוס שנוהג להיות זהיר וללכת על בטוח נדמה כי הוא ההפך הגמור ממנה. כשנה לאחר מכן השתתפה במותחן "מחיר הבגידה" וברומדיה "השמועה אומרת ש...", אשר לא נחלו הצלחה רבה בקופות ואף קיבלו ביקורות נוקבות. בשנת 2006 השתתפה בסרט דל התקציב "חברות עם כסף" שהוקרן לראשונה בפסטיבל סאנדנס, ובהמשך השנה הופיעה בסרט הקומדיה הרומנטית "הצד שלו, הצד שלה", שלמרות הביקורות השליליות היה להצלחה קופתית, ולימים נכנס לרשימת הסרטים המצליחים ביותר של אניסטון כשהוא ממוקם שישי. בשנת 2008 השתתפה בדרמה הקומית "מארלי ואני" המבוססת על ספר בעל אותו השם, זאת לאחר שלוהקה לדמות הראשית ג'ני, נשואה טרייה לג'ון, שבעצת חברו לעבודה מחליטים הזוג לאמץ כלב לברדור כדי לבדוק את נכונותם להפוך להורים. הסרט נחל הצלחה מסחרית בקופות וזכה לביקורות מעורבות עם נטייה לחיוביות, כאשר הוא שובר שיא במכירות של סרט הנצפה ביותר ביום חג המולד עם כ-$14.75 מיליון דולר לעומת השיא הקודם $10.2 מיליון דולר של הסרט "עלי", ולימים נכנס למשבצת הסרט השלישי המצליח ביותר של השחקנית.
בפברואר 2009 יצא לאקרנים סרט הקומדיה "הוא פשוט לא בקטע שלך" בכיכובה, שם שיחקה אישה עם חוסר מזל בתחום הרומנטי. הסרט היה למצליח הקופתי בשבוע הראשון ליציאתו ועקף סרטים כמו "חטופה", "הפנתר הוורוד 2" ו"פול בלארט: שומר קניון". בעוד הסרט קיבל ביקורות מעורבות ממבקרים, אניסטון צוינה לשבח יחד עם חבריה בן אפלק, ג'יניפר גודווין וג'ניפר קונלי כהופעות הבולטות בסרט. היא זכתה באותה השנה בפרס קריסטל למצוינות נשים בקולנוע.
במקביל לתחזוק הקריירה הקולנועית, אניסטון עשתה גיחות קצרות אל מסך הטלוויזיה בתפקידי אורח שונים, בין היתר בקומדיות המצבים "רוק 30" ו"קוגר טאון", ואף קיבלה מועמדות בקטגוריית הופעת אורח בולטת של שחקנית בסדרה קומית על הופעתה ב-"רוק 30" במסגרת טקס פרסי האמי לטלוויזיה. בעשור השני של המאה ה-21 היא התבלטה בז'אנר הקומדיה עם השתתפות בסרטים כמו "אקסית במצור", "לזרום עם זה" - שיצא לאקרנים בשבוע של יום האהבה - ו"איך להיפטר מהבוס", כשהסרט האחרון קיבל את הביקורות החיוביות ביותר מהמבקרים והשני הוא המכניס ביותר מביניהם. על הקומדיה "איך להיפטר מהבוס" זכתה בפרס בטקס פרסי הקולנוע של MTV על תפקיד הנבל הטוב ביותר על המסך, ועד 20 ביוני 2010 כלל הסרטים בכיכובה (22) גרפו למעלה מ-$1.8 מיליארד דולר ברחבי העולם.
2012–הווה: תפקידים אחרונים וחוזרים לטלוויזיה
ב-29 באוגוסט 2014 הקומדיה בהשתתפותה "מצחיקה שכזאת" הוצגה בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים של ונציה. בסרט היא גילמה תפקיד משני של פסיכותרפיסטית בשם ג'יין אשר נאלצת להתמודד עם מטופליה של אמה, פסיכותרפיסטית בעצמה, לאחר שזו נסעה לטוסקנה להתחיל תהליך גמילה. הביקורות על הסרט נעו ממעורבות עד לשליליות, כמו אתר הביקורות Rotten Tomatoes, שחשב שהסרט אינו ראוי להשתייך לז'אנר הקומדיה לאור העובדה ש"הצחוקים הם באופן מאכזב מועטים ונדירים". ב-4 במאי 2015 פורסם כי אניסטון נמצאת על הכוונת של הבמאי שון אנדרס, שעבד איתה בעבר על הסרט "איך להיפטר מהבוס 2", כמועמדת לתפקיד ראשי בסרט "אמהות רעות", סרט ההמשך של הקומדיה המצליחה משנת 2004 "ילדות רעות", שעתיד להתחלף בצוות בוגר יותר תוך שהוא שומר על מהות הסרט הקודם, אך לא התקבלה. ב-2016 הופיעה בסרט "יום האם", לצדם של ג'ייסון סודייקיס, ג'וליה רוברטס וקייט הדסון.
בשנת 2018 הופיעה בסרט "גדולה מהחיים" לצד השחקנית דניאל מקדונלד.
בשנת 2019 הופיעה בסרט "תעלומת רצח" של נטפליקס לצד אדם סנדלר, וגם הייתה המפיקה בפועל של סרט זה. באותה שנה הופיעה בתפקיד הראשי בסדרה "תוכנית הבוקר" לצד ריס וית'רספון. על תפקידה זה זכתה בפרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה.
ב-27 במאי 2021, השתתפה אניסטון בפרק ספיישל "חברים: האיחוד", של HBO Max.
כבמאית ומפיקה
בשנת 2002 אניסטון ייסדה, בשותפות עם בעלה, בראד פיט, ונשיא סרטי פרמאונט בהווה בראד גריי את החברה להפקות סרטי קולנוע וטלוויזיה Plan B Entertainment, אשר הייתה חתומה על הסכם זכות קדימה עם חברת ההפקה השנייה בגודלה באמריקה האחים וורנר. אניסטון שימשה כמפיקה בפועל במסגרת החברה, והסרט הראשון אותו עזרה להפיק היה "טרויה" בשנת 2004 בכיכובו של פיט עצמו, שהיה לאחד מהסרטים היקרים ביותר בהיסטוריה. בהמשך הייתה שותפה להפקת הסרטים "צ'ארלי בממלכת השוקולד", שהיה להצלחה קופתית גדולה, וכשנה לאחר מכן לדרמת הפשע "השתולים" שזכתה בארבעה פרסי אוסקר ולקומדיה השחורה "לרוץ עם מספריים". לאחר הגירושים של אניסטון ופיט בשנת 2005, אניסטון לא הייתה עוד חלק מהחברה, שעברה לשתף פעולה עם חברת פרמאונט כתוצאה מכך, אמנם היא החליטה להקים חברת הפקות משלה בשם Echo Films בשותפות עם חברה שעבדה איתה בעבר בפלאן בי.
בשנת 2006 יצא הסרט הראשון במסגרתו שימשה כבמאית שותפה "חדר 10", שזכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל סרטים בלאס ווגאס. בשנת 2008 עזרה לביים סרט קצר נוסף בשם "Burma: It Can't Wait", שנעשה במסגרת קמפיין למען זכויות האדם בבורמה, ובהמשך השנה יצא לאקרנים סרט הקומדיה רומנטית-דרמטית "לגעת בך" אותו עזרה להפיק, כאשר בשניהם היא אף מככבת. כשנה מאוחר יותר הפיקה באופן עצמאי את הווידאו הדוקומנטרי "Becoming Icizzle", וב-2010 הייתה חלק מצוות ההפקה בסרט הקומדיה הרומנטית בהשתתפותה "אהבה בהחלפה", אשר לא נחל הצלחה רבה ואף העניק לה מועמדות בטקס פרסי ראזי בקטגוריית השחקנית הגרועה ביותר. בשנת 2011 ביימה חלק קטן ועזרה להפיק את סרט הטלוויזיה "Five", שהורכב מחמישה סרטים קצרים ועסק בחקירת ההשפעה של סרטן השד על חייהם של אנשים שונים, וב-2013 עזרה להפיק סרט טלוויזיה נוסף, כמו גם את סרט ההמשך "Icizzle Presents Dog IDS". בשנת 2014 עזרה להפיק את הסרט "חיי פשע", שם אף שיחקה בתפקיד הראשי. ב-2015 עזרה בהפקת הדרמה עטורת השבחים בהשתתפותה "עוגה", ונכון לשנה זו אניסטון קיבלה מועמדות אחת על החלק הקצר בו שימשה כבמאית בסרט "Five".
פילנתרופיה
נכון לשנת 2015, אניסטון תומכת או מעורבת בפעילותן של 19 ארגוני צדקה ללא כוונות רווח. בשנת 2007 קיבלה פרס מטעם הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה את פרס Vanguard על תרומה משמעותית להבנה וקידום זכויות הקהילה הגאה, פרס שניתן בעבר לשר, לייזה מינלי ושרליז ת'רון. בשנת 2008 הנחתה אירוע התרמה שנתי למען חקר מחלת הסרטן בשם Stand Up to Cancer, ומאותה שנה החלה לתמוך בבית החולים המחקרי סנט ג'וד, ארגון הצדקה השלישי בגודלו בארצות הברית בתחום שירותי בריאות המתמקד בטיפול ובחקר מחלות ילדים המוגדרות קשות עד מאוד, ולאורך השנים אף השתתפה בקמפיינים ופרסומות טלוויזיה רבות לטובתו. יתר על כן באותה השנה השתתפה בקמפיין למען זכויות האדם בבורמה, במסגרתו אף ביימה והשתתפה בסרט קצר בשם "Burma: It Can't Wait". ארגון צדקה נוסף בו היא תומכת הוא Friends of El Faro, אשר עוזר לשפר את חייהם של ילדים יתומים בבית יתומים בטיחואנה, ובשנת 2010 אף השיקה בובה בשותפות עם מלון מקומי במקסיקו בו חגגה את יום הולדתה כאשר כל מכירותיה הועברו כתרומה לבית היתומים. ביום כדור הארץ לשנת 2010 היא חברה למספר ידוענים למען קמפיין שקורא לעצור את טבח הדולפינים ביפן, כמו גם למנוע את רמת הכספית הרעילה שבבשרם. באותה השנה תרמה חצי מיליון דולר דרך ארגונים, בין היתר רופאים ללא גבולות שסייעו לרגיעה בהאיטי בעקבות רעידת האדמה שהתרחשה באותה השנה. יתר על כן השתתפה במשדר התרמה מיוחד לטובת מטרה זו אשר גייס כ-58 מיליון דולר, ובשנת 2011 אף רכשה פריט אומנותי באירוע התרמה ב-450,000 דולר.
אניסטון קיבלה מעמד כבוד מטעם חבר ההנהלה של הארגון Lili Claire Foundation, הפועל למען שיפור חייהם של ילדים בעלי מחלות נוירולוגיות גנטיות, והיא משתייכת לארגונים שתומכים במטרות כמו תרומות בגדים לנזקקים, תרומות של מצרכי מזון לנזקקים בארצות הברית, חקר המחלה התורשתית תמס בועתי של העור, טיפול מועיל וחקר מחלת הטרשת אמיוטרופית צידית, אימוץ בעלי חיים וארגון לאומי הפועל למניעת אונס, התעללות ואונס בתוך המשפחה.
אניסטון היא הסנדקית של קוקו ארקט, בתם של קורטני קוקס ודייוויד ארקט.
מערכות יחסים
בשנים 1990–1994 הייתה בזוגיות עם השחקן דניאל מקדונלד. ב-1995 ובשיא הקריירה שלה יצאה עם טייט דונובן והם אף התארסו, אך הם נפרדו בשנת 1998. לאחר מכן הייתה במערכת יחסים מתוקשרת עם שחקן הקולנוע בראד פיט, זאת בעקבות תיווך שנעשה בעזרתם של המנהלים האישיים של כל אחד מהם. השניים נישאו ביולי 2000 לאחר היכרות של כשנתיים בחתונה קטנה, סודית, מפוארת ומרובת כוכבים במאליבו, שלפי ההערכות עלתה לזוג כמיליון דולר, וכנשואים טריים ביצעו רכישה של בית בשווי $13.5 מיליון דולר בבוורלי הילס. הקשר בעל היציבות שנחשב נדיר בתוך הוליווד היווה השראה עבור רבים, שאף תייגו את השניים כ"הזוג המנצח האולטימטיבי של הוליווד". בינואר 2005 השניים הודיעו על סיום היחסים ביניהם, וכבר במרץ של אותה השנה הגישה אניסטון בקשה לגירושין, כאשר לקראת סוף השנה באוקטובר ההליך נגמר באופן רשמי. העניין עורר הדים וגרר עמו סיקור תקשורתי נרחב נוכח העובדה שעל פניו הזוג תחזק מערכת יחסים ללא רבב. בין השמועות שנפוצו על הסיבה לפרידה היו השמועה על אי נאמנותו של פיט בשל יחסיו הצמודים לשותפתו לסרט "מר וגברת סמית" אנג'לינה ג'ולי, איתה הספיק להתחתן ולתחזק חיי משפחה מאז. לעומת זאת שמועה אחרת סברה כי פיט היה מעוניין בהרחבת המשפחה בעוד אניסטון התנגדה לרעיון, טענה שהוכחשה על ידי אניסטון עצמה בראיון שהעניקה למגזין "Vanity Fair" באוגוסט 2005. עד מהרה השמועות חילקו את הציבור למחנות שצידדו כל אחד באישה אחרת, והאובססיה הן של הציבור והן של המדיה כלפי הנושא קיימת ומעוררת עניין עד היום. בראיון שהעניקה לכתב העת הבריטי ניוז אוף דה וורלד בשנת 2006 הצהירה אניסטון שהיא אינה מצטערת על הקשר עם פיט באומרה "אלו היו שבע שנים מאוד אינטנסיביות ביחד וזו הייתה מערכת יחסים יפה ומסובכת", ובראיון אחר בינואר 2015 התייחסה ליחסי העבר עמו ואמרה "אף אחד לא עשה שום דבר רע. [...] לפעמים דברים (קורים)".
במאי 2011 החלה לצאת עם השחקן והבמאי ג'סטין ת'רו. בינואר 2012 רכשו הזוג בית בשכונת בל אייר שבלוס אנג'לס המוערכת בשווי של $22 מיליון דולר, ובאוגוסט אותה השנה הם התארסו. השניים נישאו שלוש שנים אחר כך בחתונה חשאית בביתם ב-5 באוגוסט 2015. בפברואר 2018, לאחר חרושת שמועות, הודיעו השנים רשמית על פרידה, שלדבריהם הייתה כבר בסוף 2017. על הפרידה אמרה אניסטון: "החלטנו להודיע על הפרידה שלנו, במאמץ לעצור את השמועות. ההחלטה ההדדית התקבלה באהבה בסוף השנה שעברה. אנחנו שני חברים הכי טובים שהחליטו לסיים את דרכם כזוג, אבל מצפים להמשך חיינו בתור ידידים יקרים. בהתחשב בעובדה כי תעשיית הרכילות לא יכולה לעמוד בפני הזדמנות להמציא השערות והנחות - כל דבר אחר שנכתב בנוגע אלינו ולא שמעתם ישירות מאחד מאיתנו, הוא סיפור בדיוני שהמציא מישהו אחר. מעל לכל, אנחנו נחושים לשמור על כבוד עמוק ואהבה שיש לנו אחד לשנייה".
קשיים עצמיים
במשך שנת השהות שלה ביוון בתור ילדה קטנה, אניסטון ביקרה רבות את סבתה מצד אביה ונקשרה אליה עד מאוד לאחר שפנתה אליה ברגעים בהם הייתה צריכה את תמיכתה. סבתה נפטרה כשהייתה כבת 21, וזהו היה האובדן, כמו גם הטראומה הראשונה שחוותה בחייה. בשנת 1978, כשאניסטון הייתה בת 9, הוריה התגרשו כתוצאה מהתאהבות אביה בשחקנית איתה חלק סט משותף באופרת הסבון בכיכובו "אהבת חיי". כשאמה בישרה לה את הידיעה אניסטון קיבלה אותה בצער רב מאחר שכאבה על העובדה שהיא הולכת לגדול בלי אבא, והגירושים המשיכו להשפיע עליה גם בהמשך; קרובי משפחתו של אביה סיפרו לה שאחיה הגדול ג'ון הוא למעשה אח למחצה ולא אח ביולוגי כפי שחשבה, ולפי אמה היא קיבלה זאת בזעם רב. מאוחר יותר בתחילת שנות השמונים, זמן קצר לאחר הגירושים אניסטון חוותה תקופת התמרדות כנערה מתבגרת כשלבשה בגדים שחורים וזלזלה במטלות שניתנו לה מבית הספר, כמו גם הקשר עם אביה התקרר יותר ויותר, ואמה מספרת שהלימודים בתיכון לאמניות הבמה יחד עם תחילת עבודתה בצורה מקצועית וקשרים שרקמה עם חברים חדשים היוו עבורה קרקע יציבה להיאחז בה. בתור אם חד הורית, ננסי התקשתה בגידולה של אניסטון, הרבתה להתווכח עם בתה ולעיתים אף צעקה עליה. היחסים בין השתיים הוסיפו להתערער בתקופה שאניסטון הייתה חלק מהסדרה "חברים", במהלכה הצהירה על אמה בראיון שהיא "אשה זקנה ומרירה שלא הגשימה את עצמה", והשיא ביחסיהן הגיע בשנת 1996 כאשר ננסי השתתפה בתוכנית טלוויזיה כדי לספר את הצד שלה בסיפור, ולאחר מכן אף החליטה לפרסם ספר שלם על מערכת היחסים ביניהן. הקשר בין השתיים קיבל תפנית לאחר שאניסטון התגרשה מבראד פיט בשנת 2005, גירושים שהביאו אותה אל חדר הפסיכולוג, שלטענתה עזר לה להקהות את הכאב, והם אלו שגרמו לה לחדש את הקשר עם אמה ממנה הייתה מנוכרת קרוב לעשור.
בינואר 2015 אניסטון סיפרה שאובחנה בדיסלקסיה בשנות העשרים המוקדמות, עניין שהשפיע רבות על דימויה העצמי ויצר השלכות על ההשכלה שלה. כתוצאה מכך היא אינה מרבה לקרוא, אם כי האבחון שינה לה את החיים משום שעד אז לדבריה "לא חשבתי שאני חכמה. פשוט לא הצלחתי לזכור שום דבר. לאחרונה קיבלתי את הגילוי המדהים הזה. הרגשתי (כשגיליתי) שכל הטראומות, הטרגדיות, הדרמות בילדותי קיבלו נימוק".
ב-2014 אניסטון סיפרה שהיא מתרגלת מדיטציה. לפני כן, סיפרה שהיא עושה גם אימוני יוגה וקארטה בודוקאן.
מגדל אייפל
מגדל אייפל (אֵפֵל, בצרפתית: Tour Eiffel) הוא מגדל ברזל בפריז, בירת צרפת, המתנשא לגובה של 330 מטר. המגדל נבנה בשנת 1889 בשאן דה מארס, ליד נהר הסן, והוא אחד האתרים המפורסמים ביותר בעולם. המגדל נקרא על שם המהנדס גוסטב אייפל שבנה אותו. כשישה מיליון מבקרים פוקדים את האתר מדי שנה. נכון ל-2017 ביקרו בו למעלה מ-300 מיליון מבקרים. המגדל, שבנייתו עוררה בזמנו התנגדות רבה, עד שנשקל לפרקו, הוא כיום סימן ההיכר של העיר ושל מדינת צרפת כולה ובין המבנים המוכרים בעולם. המגדל זכה לתואר המפוקפק "אתר התיירות המאכזב ביותר בעולם".
ג'ניפר אניסטון
קשיים עצמיים
ב-2023 סיפרה בראיון כי ניסתה בעבר טיפולי פוריות להבאת ילדים לעולם שלא צלחו וכי תמיד רצתה להביא ילדים לעולם וכי הדעה הרווחת כי היא אל-הורית אינה נכונה.
מגדל אייפל
עד לשנת 1889 בה נחנך מגדל אייפל נחשבה אנדרטת וושינגטון למבנה הגבוה בעולם. עם השנים השתנה במעט גובה המגדל לאור תוספות שונות של אנטנות.
היסטוריה
המגדל תוכנן תחילה להיבנות בברצלונה שבספרד, אך לבסוף הוחלט לבנות אותו בפריז לכבוד התערוכה העולמית של פריז שתוכננה לשנת 1889, לציון מלאת 100 שנה למהפכה הצרפתית. את הרעיון להקמת המגדל הגה גוסטב אייפל, שהיה אדריכל ומהנדס במקצועו, בעקבות מחקריו על שימוש בפלדות מעולות לבניית גשרים. רבים התנגדו לבניית המגדל, ובהם מדינאים ואנשי רוח, שטענו שצורת המגדל אינה משתלבת בסגנון הבנייה המקובל בפריז, שהוא סגנון מקושט ומסיבי ובנוי מאבן, לעומת מבנה המגדל שהוא חד, זוויתי, גבוה מאוד ועשוי ברזל. כמו כן חששו שבנייתו לא תושלם עד מועד פתיחת התערוכה, וכן מההשקעה הכספית הגדולה בבנייתו.
ג'ניפר אניסטון
מועמדויות ופרסים
לאורך הקריירה קיבלה אניסטון 102 מועמדויות שונות וזכתה ב-32 פרסים.
מגדל אייפל
היסטוריה
לאחר שתוכנית הבנייה אושרה על ידי ממשלת צרפת, על-אף ההתנגדות בציבור, התחייב אייפל לסיים את בניית המגדל במועד, וכך היה. הבנייה ארכה שנתיים, חודשיים וחמישה ימים, והמגדל נחנך ב-31 במרץ 1889, כשגוסטב אייפל טיפס את 1,665 המדרגות לקומה השלישית והתכבד בתליית הדגל הצרפתי על התורן. הוא נפתח לציבור ב-6 במאי. ההשקעה הכספית של הבנייה כוסתה בתוך שנה, ממכירת כרטיסי כניסה לתערוכה. בזכות טכניקת הבנייה המחוכמת של אייפל, התנשא המגדל לגובה של 324 מטרים, המגדל הגבוה בעולם באותה עת. מגדל אייפל החזיק בשיא זה למשך זמן רב. כאשר הוצג לראשונה המגדל בתחרות, הוא עוד לא היה שלם אך עדיין ניצח בה.
ג'ניפר אניסטון
דירוג עשרת הסרטים המצליחים ביותר
נכון לפברואר 2015 ועל פי אתר מוג'ו, אלו הם עשרת הסרטים המצליחים ביותר בכיכובה של אניסטון:
לניניזם
לניניזם (נקרא גם מרקסיזם לניניסטי או מרקסיזם-לניניזם) היא אידאולוגיה שנוצרה מפיתוח האידאולוגיה המרקסיסטית על ידי ולדימיר איליץ' לנין, מנהיגה הראשון של ברית המועצות. אידאולוגיה זו דוגלת בשוויון כלכלי, חיסול המעמדות וביטול הבעלות הפרטית על אמצעי הייצור. באידאולוגיה הלניניסטית מפותחים ומודגשים שני עקרונות מרכזיים: הדיקטטורה של הפרולטריון כאמצעי לבניית המהלך ההיסטורי המוביל לקומוניזם, והדגש על האפשרות של מעטים לעשות מהפכה שאחריה יוקמו גופים גדולים יותר כמו וועד מרכזי שינהיג את המפלגה.
מגדל אייפל
היסטוריה
הוויכוחים בעניין המגדל נמשכו בציבור הצרפתי, ובשנת 1909 כמעט שהחלו בפירוקו. לבסוף הוחלט להשתמש בו כתחנת אלחוט צבאית וממשלתית, והודות לכך ניצל המגדל. אייפל היה מתוסכל וממורמר עקב הוויכוחים והביקורת, ונהג להתגורר ולהתבודד בחדר שבנה לעצמו בקצה המגדל. רק מאוחר יותר הבינו בציבור את ערכו של המגדל, הן כמתקן תקשורת והן כאתר תיירות.
דעה מפורסמת נגד המגדל מיוחסת לאוסקר ויילד, המצוטט כמי שאמר שבבואו לפריז הוא היה רוצה להשתכן במגדל אייפל כדי שלא ייאלץ לחזות בכיעורו. כמו כן נאמר שהסופר גי דה מופאסאן נהג לאכול את ארוחת-הצהריים שלו מדי יום במסעדה שבמגדל "משום שזה המקום היחיד בפריז שאין רואים ממנו את מגדל אייפל".
לניניזם
לנין האמין כי על מנת לחולל מהפכה יש ליצור מפלגה של מהפכנים מקצועיים, שייבחרו להיות פעילים במסגרת מפלגה קומוניסטית. בניגוד מסוים לגישה שהוצגה בתאוריה המרקסיסטית, לנין טען שהקפיטליזם ייפול בחוליה החלשה שלו, אותה ראה ברוסיה הקיסרית, ויישם את עקרונות הסוציאליזם במדינה בה התקיים שלטון מלוכני ורובו של העם עסק בחקלאות ולא כפועלים. לנין פעל לפיתוח התודעה המעמדית של החקלאים והפרולטרים ולגרום למהפכה סוציאליסטית. לכן, לנין דגל בהקמתה של מפלגה מרקסיסטית שתשמש חיל חלוץ שיוביל למהפכה של העם ולמענו.
מגדל אייפל
היסטוריה
ב-1912 הממציא פרנץ רייכלט מת בקפיצה מהמגדל, תוך שניסה להוכיח יעילות חליפת מצנח שהמציא.
במשך כ-40 שנה, מפתיחתו ועד הקמת בניין קרייזלר בניו יורק ב-1930, היה מגדל אייפל המבנה הגבוה ביותר בעולם.
לניניזם
לאחר עלייתה לשלטון של מפלגה מרקסיסטית שתוביל מהפכה עבור ההמון, יגיע שלב בו תעורר המפלגה את העם לרעיונות המרקסיסטיים עד שלבסוף תוותר המפלגה על מעמדה על מנת להגשים את הקומוניזם, וזה דבר, שע"פ הלניניזם הצריך מהפכנים מקצוענים, שמומחים בביצוע ויישום מהפכות ורעיונות מהפכניים.
מגדל אייפל
היסטוריה
בספטמבר 1942 הוקם משדר של הטלוויזיה הגרמנית בראש המגדל.
לניניזם
הלניניזם הוביל את הפלג הבולשביקי במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ברוסיה בראשותו של לנין.
מגדל אייפל
היסטוריה
מאז הקמתו בוצעו בו שינויים ושיפורים רבים. ב-1900 נבנתה מרפסת נוספת בקומה השנייה, כ-20 מטר מעל המרפסת הראשונה. ב-1957, במהלך שיפוץ בעקבות שרפה שפרצה במגדל, הוכן הבסיס לאנטנה, ובכך נוסף גובה למגדל. ב-1983 הסתיימה בנייתה של קומה עבור תחנת הטלוויזיה הצרפתית וכן מערכת מעליות חדשה. ב-1986 הותקנה מערכת התאורה הנוכחית של המגדל.
במרץ 2022 הוצבה בראש המגדל אנטנת רדיו דיגיטלית חדשה, אשר הוסיפה לגובהו 6 מטרים נוספים.
הונאת מגדל אייפל
בשנת 1925, נוכל בשם ויקטור לוסטיג התפרסם בהונאה בה "מכר" את מגדל אייפל לכמה משקיעים, הוא זייף נייר מכתבים של ממשלת צרפת, ושלח למספר סוחרי גרוטאות מתכת הזמנה לישיבה סודית. בישיבה אמר ויקטור, שהציג את עצמו כסגן מנכ"ל משרד הדואר והטלגרף, כי התחזוקה של מגדל אייפל כה גרועה, שהוחלט למכור אותו כגרוטאה. לוסטיג הוסיף שעל מנת למנוע התנגדות ציבורית, קיומה של ההצעה הוא סוד מדינה, עד שיושלמו כל הפרטים. הנוכל לקח את המשתתפים לסיור במגדל, וביקש מהם הצעת מחיר ל-7,300 טון המתכת שמרכיבים אותו. הוא בחר את ההצעה של אחד המשתתפים, אנדרה פואסון (Andre Poisson), וסיכם איתו שיעביר לו את הכסף במזומן. בנוסף, הוא גרף סכום נוסף לאחר שרמז לפואסון שעל מנת שההצעה שלו תבחר יש צורך לשחד אותו. לוסטיג גבה את התשלום מפואסון ומיהר להימלט מהעיר ועזב לווינה. פואסון היה פגוע מכדי להתלונן במשטרה ולהודות שהוא הולך שולל. ולכן חודש לאחר מכן חזר לוסטיג לפריז, ארגן פגישה עם סוחרי מתכת אחרים, הציע להם בסוד את מגדל אייפל, והתכוון לחזור על התרגיל. אלא שהפעם אחד הסוחרים פנה למשטרה ולוסטיג ברח.
תיאור
מגדל אייפל הוא מבנה ברזל קל יחסית, אשר נבנה ממסבכים המקנים לו יציבות רבה על אף שמסתו קטנה יחסית. המגדל בנוי מ-18,038 קורות ברזל חשיל שחוברו בכשניים וחצי מיליון מסמרות. לבנייתו נעזרו ב-300 טפסנים אקרובטים. לוחות הברזל והחומרים עובדו במפעלים והובאו לאתר הבנייה כשהם מוכנים להרכבה. בבניית המגדל השתמשו ב-7,300 טון ברזל. משקלו הכולל של המגדל כ-10,100 טון. המגדל נצבע מדי שבע שנים, ולמבצע הצביעה דרושים כ-60 טון צבע.
גובהו הכולל של המבנה 330 מטרים (מפני הקרקע עד קצה האנטנה בראשו), ובו שלוש קומות עיקריות:
בתוך רגלי המגדל ישנן מעליות גדולות הנושאות כשישים איש כל אחת עד הקומה השנייה. בקומה השנייה ישנה מעלית אחרת, קטנה יותר, שעולה לקומה השלישית. במבנה ישנן 1,665 מדרגות, המגיעות עד הקומה השלישית, אך הן פתוחות לקהל רק עד הקומה השנייה, אליה מובילות 1,120 מדרגות.
בקומות הראשונה והשנייה קיימות מסעדות, חנויות ובתי קפה, ובקומה העליונה תא מגודר, שממנו ניתן לצפות על העיר וסביבותיה. ביום בהיר ניתן לצפות למרחק של כשבעים קילומטר. נקודת תצפית נוספת נמצאת במרפסת הסמוכה לחדר שבו היה גר גוסטב אייפל, ומשמש כיום כמוזיאון שבו נשמר הריהוט שבו השתמש אייפל. בחדר מוצגות בובות שעווה של אייפל ושל תומאס אלווה אדיסון, המשחזרות ביקור של אדיסון במבנה בעת חנוכתו.
מתחת למרפסת הראשונה, ומסביב לכל המגדל, חרוטים 72 שמות של מדענים, מהנדסים ומתמטיקאים צרפתיים, לאות הוקרה על תרומתם.
תנועת המגדל
מלבד התנודות הרגילות הנובעות מהרוח, הקיימות בכל המגדלים הגבוהים, חשוף מגדל אייפל, העשוי מתכת, לגורם תנודה גדול יותר. מאחר שמתכת מתרחבת בזמן התחממותה, בימים בהירים השמש גורמת לקורות המתכת שנחשפות ישירות לאורה להתרחב עד כדי כך שהמגדל נוטה ב-16–18 סנטימטר ממנה והלאה. לאחר שקיעת החמה חוזר המגדל למצבו המאונך הרגיל.
מורפולוגיה (אדריכלות והנדסה)
מוֹרְפוֹלוֹגְיָה הוא ענף בתחום האדריכלות, ההנדסה והעיצוב, העוסק בחקר החוקיות הגאומטרית של המרחב הדו-ממדי והתלת-ממדי, וביישום חוקים אלו בתכנון של מבנים וסטרוקטורות.
השימוש במושג "מורפולוגיה של מבנה אדריכלי" נועד לתאר את עולם הצורות והחוקים הגאומטריים שקיימים במבנה. ניתן לנתח את המבנה הגאומטרי של מבנים רבים, ולמצוא ביטוי לחוקים שונים של סדר גאומטרי.
במבנים רבים ברחבי העולם, ניתן למצוא כי צורת המבנה מושפעת מחקר הצורות הדו-ממדיות והתלת-ממדיות, שהתפתח עוד בעת העתיקה, ולזהות שימוש בחוקי הסימטריה ובצורות תלת-ממדיות משוכללות. הביטוי השכיח ביותר לשימוש בכלים גאומטריים בתכנון של מבנים, מהעת העתיקה ועד היום, הוא השימוש בטרנספורמציות הבסיסיות של הסימטריה המרחבית: שיקוף, סיבוב והזזה. סימטריית שיקוף וסימטריה סיבובית מופיעים לעיתים קרובות בתוכנית המבנה או בתכנון אלמנטים בחזיתות המבנה.
שימוש נרחב בטרנספורמציות דו-ממדיות נעשה באלמנטים של אורנמנטיקה (Ornament Art) באדריכלות האיסלאמית. האורנומנטיקה מופיעה באלמנטים של ריצוף, קישוט של קירות, תקרות ובאלמנט אדריכלי הקרוי משרבייה. באורנמנטיקה זו נעשה שימוש בחוקים גאומטריים הקרויים "חבורות סימטריה".
אהרון בן יוסף הרופא
אהרון בן יוסף היה רב קראי, פילוסוף, פרשן מקרא, פייטן והוגה דעות חשוב אשר חי במאה ה-13 בקרים ובקושטא. הוא מכונה "אהרון הרופא" וגם "אהרון הראשון" משום שקדם לרב קראי מפורסם אחר, גדול וחכם שנקרא אהרון בן אליהו ומכונה "אהרון האחרון" שחי לאחריו והיה שמרן יותר.
מורפולוגיה (אדריכלות והנדסה)
יש הטוענים כי בארמון אלהמברה שבגרנדה, ספרד, ניתן למצוא דוגמאות לכל 17 חבורות הסימטריה הקיימות.
אהרון בן יוסף הרופא
בנוסף, הוא חיבר מספר רב של פיוטים ליטורגיים שונים, כשהמרכזיים שבהם הם פיוטים המבוססים על תוכנן של כל פרשיות השבוע, הנאמרים לפני אחת הקדושות בתפילת הבוקר של שבת. כליטורגן, הוא היה מעצבו של סידור התפלה בנוסח בו משתמשים הקראים עד לימינו, תוך שהוא התבסס על נוסחים קדומים יותר.
מורפולוגיה (אדריכלות והנדסה)
מבנים המבוססים על חוקי הסימטריה של המרחב התלת־ממדי, משתמשים בין השאר בצורות של פאונים (פוליהדרה) שונים, אם בצורה הכללית של המבנה או בחלקים שונים המרכיבים את המבנה. אחת הדוגמאות למבנה שמבוסס על חקר הפיאונים הוא כיפה גאודזית, שפותח על ידי האדריכל והמנהדס באקמינסטר פולר.
אהרון בן יוסף הרופא
דמותו מסמלת שינוי בולט בפילוסופיה הקראית. עד אליו הפילוסופים הקראים נקטו בשיטת ה"מדברים" (הכלאם). ר' אהרון בן יוסף היה הראשון לאמץ עמדה אריסטוטלית. המעבר לתפיסת עולם אריסטוטלית מתבטא בדעתו של אהרון בכמה פנים שונים. כך למשל, בעוד שהפרשנים הקראים שקדמו לו סברו כי מבחינה פיזיקלית העולם מורכב מאטומים, הוא דגל בשיטה שלפיה העולם מורכב מארבעת היסודות. כמו כן הוא קיבל את התפיסה של חומר וצורה. יחד עם זאת, נראה שהוא שלל את המימד הפילוסופי הערכי שבמשל זה, על-פיו האישה מסמלת את החומר והגבר את הצורה, כפי שסברו פרשנים רבניים.
למרות שבפירושיו הוא מרבה לצטט מחכמים קראים כמו יפת בן עלי, סהל בן מצליח, יוסף הרואה וישועה בן יהודה, והוא מגן על הפרשנות ההלכתית הקראית, נראה שפרשנותו הושפעה גם מפרשנים רבניים כמו רש"י, אבן עזרא, הרמב"ם ורד"ק. כבר במבוא לספר המבחר הוא מצהיר על עצמו שלא יחשוש מלהשתמש בדברי הרבניים ובדברי המשנה.
פיפוש (משחק וידאו, 2021)
פיפוש הוא משחק וידאו ישראלי אפיזודי מסוג הרפתקאות המהווה אתחול לזיכיון המשחקים "פיפוש", אשר פותחו על ידי הסטודיו הישראלי גיליוטין בין השנים 1999–2003. המשחק מתרחש סביב הרפתקאותיו של שחקן כושל בשם חזי פיפוש.
במשחק ניתן לחקור שחקנים, לאסוף פריטים, ולתקשר עם תווים כדי להתקדם דרך העלילה. הכותרת החדשה היא "טרילוגיית ארבעה חלקים".
הדמו הראשון של המשחק יצא ב-30 במאי 2019 למחשב האישי דרך itch.io וSteam (סטים) ולמערכות ההפעלה אנדרואיד ו-iOS, תחת השם "פיפוש - האודישן".
לאחר שנתיים של פיתוח, המשחק המלא שוחרר ב-1 באפריל 2021 למחשב האישי דרך Steam (סטים).
תפיסה
יוצרי המשחק המקורי, רנארד ורועי גלוזמן, הודיעו כי לאחר 20 שנה יחזרו לעבוד על הסדרה יחדיו ויחברו לאיחוד "פיפוש". הדחיפה לערך חדש בזיכיון התארגנה על ידי קהילות מעריצים רבות; אוהדים נאמנים יצרו שני דפי פייסבוק פופולריים בשם "פיפוש / Piposh" ו"חזי פיפוש". במהלך השנים, קהילה גדולה של אוהדים שאהבו וזכרו את הסדרה הקימו אירועים לבקש משחק חדש. לאחר שנים, הצמד נפגש ב-2018 ו"פיפוש" היה הנושא הראשון שעלה. עם הזמן הרעיון הפך למציאות.
תכנון
בעוד המשחק המקורי נוצר רק על ידי האחים גלוזמן, על הכותר החדש עובדים צוות של שבעה אנשים. כמו עם "פיפוש" של 1999, האחים כותבים את הכותר. גל פסטרנק וגל חג'ג' בהיבטים הטכניים, ואלעד טבקוב מנהל את הפרויקט. צוות האנימציה מורכב מניר שחרור ואמיר דוויק.
בעוד שבמקור קהל היעד היה נישה קטנה יחסית, בשנות ה-90, היזמים רצו להפוך את המשחק לנגיש לקהל הרחב. דרך אחת שהם עשו זאת היא להתאים אותו למכשירים ניידים. בנוסף, החוויה מחולקת לפרקים קלים לעיכול של שלוש עד ארבע שעות כל אחד, עם החלטות המשפיעות על הנרטיב העתידי.
"ההרפתקה האינטראקטיבית בהמשכים" תכלול גרפיקה דו־ממדית כמו בשני המשחקים הראשונים של הסדרה, לדמות חדשה - כוכב הקולנוע המצרי תאופיק ביבוש - ניתנה אישיות תלת־ממדית.
בנובמבר 2018 הציע רנארד כי העלילה עשויה להתבסס סביב פיפוש בניסיון לחבל בהפקה הוליוודית כדי לקדם את עצמו לתפקיד ראשי, רק כדי שתוכניתו תיפסק על ידי גילויו של רצח. הוא ציין, כי השחקן הקולני של פריץ פון בזז, עמוס שוב נפטר בשנת 2015, והודה שהם יצטרכו למצוא פתרון יצירתי כדי להכניס אותו למשחק ככוכב אורח שהם בחרו בו. בנוסף מני פאר גם כן נפטר מאז צאת המשחקים המקוריים פורסמו. עם זאת, היוצרים הציעו לשי אביבי להחליפו.
הכרזה ושחרור
ב-15 בנובמבר, היוצרים הקימו קמפיין מימון המונים באתר Patreon בו אוהדים של הסדרה יוכלו לתרום כספית לחידוש. באותו יום קושר דף הפטריון לדף הפייסבוק הרשמי "פיפוש המשחק החדש". Maki ראה את השימוש Patreon על Kickstarter כהחלטה נבונה, כמו מודל הכנסה חודשי קבוע, בהינתן מספיק תורמים.
לקראת הקאמבק, ב-4 בדצמבר הציגו האחים סדנת אמן בפסטיבל אוטופיה 2018, שבו הם הסבירו כיצד עולמם הווירטואלי בנוי קהל "משכנע ומלוכד", כמו גם כמה תוכניות לתואר הבא.
בהתחלה המשחק תוכנן לצאת בכמה חלקים, אך בסוף הוחלט להוציא משחק אחד ארוך במרץ 2020, אך בהמשך נדחה לחודש ספטמבר, עד ששוחרר ב-1 באפריל 2021 ללא הכרזה מוקדמת.
הערות שוליים
__לחיפוש__
פנחס ביזברג
פנחס בִּיזְבֶּרג (בכתיב יידי: ביזבערג; בספרדית: Pedro (Pinjas) Bizberg; 20 ביולי 1898 – 1970) היה סופר יידיש, מבקר ספרות ועורך.
קורות חיים
ביזברג נולד בעיירה זגיֶיז' שליד העיר לודז' בפולין, בן למשפחת סוחרים יהודים.
קיבל חינוך מסורתי, ב"חדר" ואחר כך גם בישיבות. אך כבר בשנת 1918, בהיותו כבן עשרים, יצא לעיר זוננברג שבגרמניה, השלים שם את לימודי הבגרות שלו, ולאחר שעמד בהם בהצלחה, החל בלימודי אגרונומיה באוניברסיטאות קיל ובון.
פנחס ביזברג החל בכתיבתו הספרותית ככתב-קורספונדנט של העיתון היידי הוורשאי "היינט" ('היום') בגרמניה. עם הגיעו לארגנטינה כתב סיפורים ומאמרים לעיתונות היידיש בארגנטינה. היה עורך "נייע צייט", ביטאון פועלי ציון בבואנוס איירס. כן ערך כמה אנתולוגיות וכתב כמה ספרים. הוא היגר לצ'ילה, וזמן קצר לאחר מכן עלה לישראל.
אף ספר מספריו לא תורגם לעברית.
כריסטיאן לל
כריסטיאן לל (גרמנית: Christian Lell; ) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת המגן הימני.
קבוצות
הקריירה המקצוענית של כריסטיאן לל החלה בעונת 2001/2 בקבוצת המילואים של באיירן מינכן מהליגה השלישית בגרמניה. בעונתו הראשונה בקבוצה שיחק לל בעשרה משחקים. אחרי שלוש עונות ערך לל את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה במשחק הניצחון (1:4) על הרטה ברלין ב-4.10.2003 כשהחליף בדקה ה-84 את מיכאל באלאק. באותה עונה שיחק לל שלוש פעמים במדי הקבוצה בבונדסליגה. בעונת 2004/5 עבר לל בהשאלה לשנתיים לקבוצת פ.צ. קלן מהבונדסליגה השנייה באותה עת תמורת 25,400 אירו. בעונה זו נטל חלק לל בשישה עשר משחקי ליגה. עם עליית הקבוצה לבונדסליגה הראשונה קיבל לל הזדמנויות רבות יותר ושותף ב-26 משחקי ליגה.
עם סיום תקופת ההשאלה חזר לל לבאיירן מינכן ונכלל בסגל הקבוצה בשנים עשר משחקים. שמונה משחקים נוספים ערך במדי קבוצת המילואים בליגה השלישית. 2007/8 הייתה עונת הפריצה של כריסטיאן לל. אוטמר היצפלד, מאמן באיירן מינכן, העלה את לל להרכב על חשבונו של המגן הימני הפצוע ווילי סניול. באותה עונה שיחק לל בעשרים ושמונה משחקי ליגה, הבקיע שער אחד ובישל ארבעה.
עם הגעתו של המאמן לואי ואן חאל לקבוצה בעונת 2009/10 נופה לל מהסגל וירד שוב לליגה השלישית, לקבוצת הבת, במסגרתה הופיע במשחק אחד בו הורחק בדקה ה-38. בקיץ 2010 חתם לל על חוזה לעונה אחת בשורות הרטה ברלין מהבונדסליגה השנייה, כאשר במידה ותעלה הקבוצה בתום העונה לליגה הראשונה יוארך חוזהו בשנתיים נוספות. בשנת 2012 עבר לקבוצת לבאנטה, בה שיחק שתי עונות.
בשנת 2015 שיחק לל מספר משחקים בקבוצת החובבים הגרמנית ויארן. במרץ 2016 הודיע על פרישה ממשחק פעיל..
תארים
עם נבחרות גרמניה הצעירות:
עם באיירן מינכן:
סלימה
סלימה (במלטית: Tas-Sliema - "טאס-סלימה") היא עיר בצפון-מזרחו של האי מלטה במלטה. היא שוכנת על חצי אי קטן המפריד בין נמל מרסמשט מדרום לבין הים התיכון מצפון, ושטחה 1.3 קמ"ר. תחילתה של העיר ככפר דייגים, אך כיום היא אחת הערים הגדולות במלטה, ובשנת 2005 מנתה אוכלוסייתה יותר מ-13,000 תושבים.
שם העיר
במאה ה-17 כונה האזור בו שוכנת העיר בשם "אורטין" (Qortin), ושמה של העיר בא מהקפלה שניצבה בה ואשר הייתה מוקדשת לבתולה. הקפלה והאזור בו שכנה נזכרו במספר מסמכים מהמאה ה-17 וה-18, ובין היתר נודעו בכינויים "Beata Virginis ta’ Qortin Sive ta’ Sliema" (הבתולה הברוכה של אורטין, המסע הבטוח) או "Beata Vergine Sotto il titolo della Sliema" (הבתולה הברוכה בסימן השלום). מאוחר יותר כונה האזור בשם "סלימה" או "טאס-סלימה" (Tas-Sliema - "של השלום"). שם זה עלה בקנה אחד עם מיקומה של העיר בפתחו של נמל מרסמשט, ועל כן כונתה גם "הנמל הבטוח" או "נמל השלום" (Porto Salvo).
היסטוריה
כנסיית "גבירתנו מאורטין" הוקמה לאחר המצור הגדול שהטילו העות'מאנים על מלטה בשנת 1565. הכנסייה הקטנה נהרסה עם השנים אך הוקמה שוב ב-1741, ושוב לאחר שנהרסה על ידי צבאו של נפוליאון שפלש למלטה ב-1798. קצהו של חצי האי עליו קמה לימים העיר, זכה לאחר המצור לשם "נקודת דראגוט" (Dragut Point) על שמו של טורגוט ראיס (Turgut Reis), אחד ממפקדי הצבא העות'מאני. טורגוט הציב במקום את סוללות הארטילריה שלו, וטיווח באמצעותן את מבצר סנט אלמו שמעברו השני של נמל מרסמשט, השוכן כיום בבירה ולטה, ובמקום זה נפצע באורח קטלני מאש האבירים ההוספיטלרים. באתר הקימו ההוספיטלרים באמצע המאה ה-18 את מבצר טיגנה (Fort Tigne) וזה הורחב על ידי הבריטים במהלך המאה ה-19. רוב מבני המבצר נהרסו בשנת 2001 כדי לפנות מקום לפיתוח המקום.
בשנת 1855 נחנכה בעיר כנסיית גבירתנו של כוכב הים, או "סטלה מאריס", וזו זכתה ב-1878 למעמד של כנסיית רובע. כינוי זה הוא אחד מכינוייה המקובלים של הבתולה כמדריכתם של ספנים בדרכם, ומסיבה זו מופיע כוכב בסמלה של העיר. בתקופה זו החלו עשירי ולטה ובכירי השלטון הבריטי לבנות בתי נופש לאורך טיילת החוף (Ix-Xatt) של העיר, שאורכה כשלושה קילומטרים, והניחו בכך את היסודות להפיכתה לאתר נופש ותיירות. עם השנים נהרסו רוב בתי הנופש שנבנו בסגנון ויקטוריאני, כדי לפנות מקום לבתי מלון מודרניים. עם תחילת התפתחותה המואצת של מלטה כיעד תיירותי, במחצית השנייה של המאה ה-20, גדלה העיר במהירות, ועל כן אמצה את לה למוטו את המשפט הלטיני "Celer ad Oras Surgo" (עולה מהחוף במהירות).
העיר כיום
העיר היא מרכז תיירותי חשוב ולאורך חופיה כמו גם במרכזה שוכנים מספר בתי מלון. תעשיית התיירות עודדה את התפתחות חיי המסחר, ובעיר חנויות, מסעדות ובתי אוכל רבים, וכן בתי ספר לצלילה וללימוד אנגלית. קו מעבורת נוסעים מקשר בין סלימה לוולטה המרוחקת ממנה מרחק של כ-300 מטרים בלבד מעברו האחר של נמל מרסמשט, ומהעיר פועלי שירותי אוטובוס לעריה העיקריות של מלטה. בשל הפיתוח המהיר וריכוז האוכלוסייה הגדול על פני שטח כל כך קטן, סובלת סלימה מצפיפות ומתנועה כבדה.
כנסיות הרובע וימי חג
בשל ממדיה, שוכנות בעיר שלוש כנסיות רובע נוספות:
עקרון הסימטריה
בתורת המשחקים במשחק מיקוח ישנם מספר עקרונות מנחים לפתרון המשחק אשר הוצגו על ידי ג'ון נאש. נאש הוכיח כי קיים פתרון יחיד המקיים את עקרון הסימטריה, עקרון היעילות, עקרון הקווריאנטיות תחת טרנספורמציות אפיניות ועקרון האי-תלות באפשרויות לא רלוונטיות. גם בפתרון קלעי סמורודינסקי למשחק מיקוח מופיע עקרון הסימטריה בנוסף לעקרון היעילות, עקרון האי-תלות ביחידות מדידה ועקרון המונוטוניות המוגבלת.
עקרון הסמטריה דורש שאסור לבורר להעדיף שחקן אחד על פני השני, כלומר אם משחק מיקוח סימטרי, ההסכם שמציע הבורר ישקף זאת.
בתורת המשחקים במשחקים בצורה קואליציונית קיים ערך שפלי הנותן פתרון למשחק שיתופי בו ישנם כמה שחקנים, שיכולים להתאגד בקבוצות כדי לצבור רווח. כללי המשחק קובעים כמה תקבל כל קבוצה, והבעיה היא למצוא חלוקה הוגנת של הזכייה בין כל השותפים, שתתחשב בכח המיקוח של כל שותף ושותף. לפי שפלי קיים מושג פתרון אחד ויחיד המקיים את עקרונות היעילות, החיבוריות, שחקן האפס ועקרון הסמטריה.
ניסוח פורמלי לעקרון הסימטריה במשחקי מיקוח
משחק מיקוח (S,d) הוא סימטרי אם הוא מקיים את התנאים הבאים:
פתרון \phi מקיים את עקרון הסימטריה אם הפתרון של כל משחק מיקוח סימטרי (S,d) הוא גם סימטרי (. כלומר, פתרון כזה מקצה לכל שחקן תועלת זהה במשחק מיקוח סימטרי.
הפירוש הגאומטרי הוא ש S סימטרית ביחס לאלכסון הראשי ועל אלכסון זה נמצאת גם נקודת האי-הסכמה. במשחקי מיקוח סימטריים לא ניתן להבדיל בין שני השחקנים, פרט לבחירה שרירותית של הצירים עבור השחקנים.
ניסוח פורמלי לעקרון הסימטריה במשחקים בצורה קואליציונית
שני שחקנים שונים i,j\in N הם שחקנים סימטריים במשחק בצורה קואליציונית
אם לכל קואליציה S שאינה מכילה את שניהם,     , מתקיים:
כלומר, לכל קואליציה S שנבחר כך שהיא אינה מכילה את i ו-j, השווי שלה יהיה זהה אם נצרף אליה את השחקן i או אם נצרף אליה את השחקן j.
פתרון \varphi מקיים את עקרון הסימטריה אם לכל משחק ולכל זוג שחקנים סימטריים i ו-j במשחק
מתקיים:
זהו, למעשה, עיקרון של אי-אפליה שלפיו שני שחקנים שקולים, בעלי אותו מעמד, יקבלו אותו הסכום.
כלומר, כאשר לשני שחקנים תרומות שוות לכל הקואליציות, הפתרון לא יהיה תלוי בשמותיהם.
יוהנס טינקטוריס
יוהנס טינקטוריס (מלטינית: Johannes Tinctoris, 1435-1511) היה מלחין ותאורטיקן מהאסכולה הפרנקו-פלמית, בתקופת הרנסאנס במוזיקה.
קורות חייו
טינקטוריס נולד בניבל, עיירה קטנה בבישופות לייז' אשר במרכז ארצות השפלה. בתחילת דרכוו המוזיקלית למד באורליאן והתפרנס כמנהלה המוזיקלי של מקהלת הילדים בשארטר. וקרים משערים שבתקופה זו הוא נפגש מספר פעמים עם גיום דופאי, שחי בשארטר בסוף חייו. בשנת 1472 עבר טינקטוריס לממלכת כתר אראגון ולחצרו של פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי. בנאפולי כיהן טינקטוריס כמורה למוזיקה לאנשי המלוכה והלחין יצירות עבור הכנסייה. ידוע כי טינקטוריס ניגן ולימד נגינה על ריבקה (כלי ממשפחת הויול) ועל ויואלה, דגם עתיק של גיטרה קלאסית, שהיה נפוץ בדרום אירופה. הוא ככל הנראה גם לקח חלק במסדר גיזת הזהב.