cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sale el Sol
הצלחה מסחרית
האלבום זכה להצלחה מסחרית עצומה בדרום אמריקה גם כן. בארץ הולדתה של שאקירה, קולומביה, מכירותיו של האלבום נעמדו על כ-200,000 עותקים, שם הוענק לו גם תואר יהלום; מה שהופך אותו לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בקולומביה. בשבוע הראשון לצאתו נכנס האלבום היישר אל המקום ה-1 במצעד האלבומים המקסיקני, והיה לשני ברציפות של שאקירה שעשה זאת. האלבום שהה במצעד המקסיקני במשך 50 שבועות, ובכך הפך למצליח ביותר בכל הקריירה של שאקירה שם. לאחר שמכר שם סכום של כ-90,000 עותקים, העניק לו איגוד תעשיית המוזיקה המקסיקנית את תואר הזהב. בקנדה נכנס האלבום היישר אל המקום ה-11 שם שהה במשך שבועיים ברציפות. בארצות הברית, הגיע האלבום היישר למקום ה-7, ובכך הפך לאחד מהאלבומים הלטיניים הבודדים שעשו זאת. במצעד האלבומים הלטיניים נכנס האלבום היישר למקום הראשון עם מכירות של כ-46,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו, כפי שערך נילסון סאונדסקאן. פתיחה זאת הייתה הפתיחה הגדולה ביותר של אותה שנה. האלבום הפך לחמישי של שאקירה שהצליח להגיע לצמרת מצעד האלבומים הלטיניים. לפי בילבורד, 35% ממכירותיו בשבוע הראשון לצאתו היו מכירות דיגיטליות. בסך הכל שהה האלבום במשך 114 שבועות במצעד זה. במצעד אלבומי הפופ הלטיניים הצליח האלבום להיכנס היישר אל המקום הראשון, ואף הצליח לשהות שם במשך 118 שבועות. בשנת 2018, הכריז איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, כי האלבום זכה למעמד יהלום לטיני במדינה, וכי מכירותיו שם מסתכמות בכ-600,000 עותקים, דבר אשר הופך אותו לאחד מהאלבומים הלטיניים הנמכרים ביותר בכל הזמנים במדינה.
קיזומבה
היסטוריה
הניצנים ראשונים של ריקוד הקיזומבה היו בשנות ה-70 המאוחרות באפריקה, בעיקר במדינות אנגולה וכף ורדה אשר קיבלו עצמאות בשנת 1975, לאחר שנים שהיו תחת שליטה קולוניאלית של פורטוגל. מוזיקת הקיזומבה הושפעה מריקוד ומוזיקת הסמבה (Semba), הריקוד המסורתי של אנגולה, וכן ממקצבים אירופאיים שחדרו לאזור בזמן התקופה הקולוניאלית. אך שבעוד מוזיקת הסמבה מתאפיינת במקצב מהיר, מוזיקת הקיזומבה מתאפיינת במקצב איטי רומנטי ואף חושני יותר. מרבית שירי הקיזומבה הם בשפה הפורטוגזית אך עקב העלייה בפופולריות של הקיזומבה, ניתן למצוא שירי קיזומבה במגוון שפות. מוזיקאים מובילים בז'אנר הקיזומבה הם: נלסון פרייטס, מיקה מנדז, אטים, C4 פדרו, אנסלמו ראלף, קאלו פסקואל.
ריקוד הקיזומבה
ריקוד הקיזומבה הוא ריקוד זוגי בו הגבר נדרש למיומנות הובלה גבוהות על מנת לשמור על קצב נכון ועל איזון המשקל עם הבחורה. מצב הבסיס של הריקוד הוא עמידה צמודה של הגבר המוביל מול האישה המובלת, חזה מול חזה. ההובלה נעשית מהחזה, כשיד ימין של הגבר עוטפת את גב הבחורה ומשמשת כמסגרת תומכת להובלה. יד שמאל של הגבר אוחזת ביד ימין של הבחורה ואינה משפיעה כלל על הריקוד. כאמור, ריקוד הקיזומבה הוא איטי והוא מורכב מצעדים מדויקים ו"רובוטיים", תוך כדי דריכה חזקה של כף הרגל על הרצפה. הריקוד הוא רומנטי במהותו ומעביר רגש בין הרוקדים, אך הוא יכול להיות אף בעל אופי חושני. ריקוד הטרשינייה, ממשפחת ריקוד הקיזומבה, הוא למעשה הגרסה החושנית המובהקת של הקיזומבה. רקדני קיזומבה פופולריים הם: שרה לופז (ספרד), אלביר (ספרד), טוני פירטה (צרפת), מורנסו (אנגולה).
פופולריות
ריקוד הקיזומבה זוכה לפריחה. מוקדים מרכזיים בהן הריקוד זוכה לפופולריות עצומה הן בצרפת ופורטוגל ובמדינות מזרח אירופה רבות, בעיקר בקרב מדינות יוצאות ברית המועצות, כגון: רוסיה, ליטא, אוקראינה, לטביה. מדינות נוספות בהן הריקוד צובר תאוצה הן מדינות סקנדינביה, גרמניה, ספרד, ארצות הברית.
קיזומבה בישראל
ריקוד הקיזומבה נכנס לישראל בעשור השני של המאה ה-21, אך לא זכה לפופולריות גדולה. עם זאת, החלה התעוררות וניתן לראות את הריקוד במגוון מועדוני ריקוד לטיניים (אף על פי שהריקוד עצמו אינו לטיני) וכן בפסטיבלי מוזיקה לטינית המתקיימים במהלך השנה באילת ובמוקדים אחרים בארץ.
אנאקספטבל
אנאקספטבל (מאנגלית: UnXeptable) היא תנועה שורשית בהובלת ישראלים הגרים מחוץ לישראל, שהוקמה ביולי 2020 במטרה למחות כנגד המשך כהונתו של בנימין נתניהו כראש ממשלה לאחר שנאשם בפלילים. ראש הממשלה נתניהו לא התפטר לאחר שהואשם בפלילים, ומייסדי התנועה חשו שאין זה מתקבל על הדעת. מכך נבע שם התנועה שהקימו: תעתיק של המילה האנגלית unacceptable (בעברית, "בלתי מתקבל על הדעת").
הפעולות העיקריות הן הפגנות, פעילות בקבוצות וואטסאפ, אירועים מקוונים רבי משתתפים (בזום) והסברה לקהילות הישראליות והיהודיות בעולם. בתנועה חברים יהודים וכן לא-יהודים, המגדירים את עצמם כתומכי ישראל הדמוקרטית, מאוסטרליה ויפן, דרך אירופה ועד לצפון אמריקה. הקבוצות הגדולות ביותר נמצאות בניו יורק, סן פרנסיסקו וטורונטו.
הצוות המייסד כלל קבוצת ישראלים החיים באזור סן פרנסיסקו שבקליפורניה: אופיר גוטלזון, רחלי בטיש-לבקוביץ, נרי לייף חומה, גרשון דינר, איתי בק וגיא הורוביץ. מאז כינון ממשלת ישראל ה-37 מתמקדת התנועה בפעולות מחאה נגד תוכנית הקואליציה לשינויים מהותיים במערכת המשפט הישראלית, שינויים שמאיימים על פי הבנתם לגרום לישראל להפוך לדמוקרטיה א-ליברלית או אף לדיקטטורה.
להערכתו של אופיר גוטלזון, אחד ממובילי הארגון, בפעילות התנועה השונות, כולל הווירטואליות, השתתפו כ-10,000 אנשים מארצות הברית, אוסטרליה ויפן.
כל הפעילות מתבצעת בהתנדבות. ציוד הגברה, כרזות וציוד אחר ממומנים באמצעות מגבית של המשתתפים הפעילים ומימון המונים.
שמה המלא של התנועה הוא UnXeptable – Saving Israeli Democracy, שבתרגום חופשי משמעותו: "לא מתקבל על הדעת – מצילים את הדמוקרטיה הישראלית". את השם UnXeptable הגתה נרי לייף חומה, ואת הסמליל עיצב רוני דונביץ. ה-X נועד להזכיר את האות א' בביטוי "אין מצב", שהוא שמה של קבוצת מחאה ישראלית מ-2020 שהוקמה על ידי תת-אלוף (בדימוס) אמיר השכל.
מחאת בלפור
בראשית דרכה התמקדה הקבוצה בהפגנות סולידריות ותמיכה במחאת בלפור. לאחר הפגנה חד-פעמית בסן פרנסיסקו, בעקבות פניות מרחבי ארצות הברית, התארגנו הפגנות בעשרות ערים נוספות, בארצות הברית ובעולם. המפגינים קראו, בין היתר: "לא לשחיתות, לא לשנאה ולא לראש ממשלה נאשם בפלילים" ו"טוב למחות בעד ארצנו", הסבירו שהם מפגינים בתמיכה במשפחותיהם שגרות בארץ והם "בעד מחאה בשם הדמוקרטיה, בעד מחאה שגורסת כי נאשם בפלילים לא יכול לכהן כראש ממשלה".
תחת מגבלות הקורונה, טסו קבוצות ישראלים לוושינגטון DC כדי לתמוך בהסכמי השלום ובו-זמנית למחות נגד ראש הממשלה בנימין נתניהו, נאשם בפלילים המייצג את ישראל בחתימה ההיסטורית על הסכמי אברהם. להפגנה זו הצטרף גם גונן בן יצחק, אחד ממובילי מחאת בלפור.
אנאקספטבל סייעו גם בקמפיין עידוד ההצבעה לבחירות "הקול שלי הולך לשנות" ב־2021.
לאחר סיום המחאות בבלפור ועם כינונה של ממשלת ישראל השלושים ושש הוקפאה זמנית פעילותה של אנאקספטבל.
מחאה נגד רפורמת לוין – השינויים במערכת המשפט 2023
מיד עם פרסום ההסכמים הקואליציוניים להקמת ממשלת ישראל ה-37, פרסמה אנאקספטבל מכתב פתוח בשם הישראלים בחו"ל. התנועה מוחה כנגד אפליה מוסדרת ומובנית, כנגד ההתקפה על מערכת המשפט ועל עצמאות התקשורת, כנגד העברת סמכויות שיטור לפוליטיקאים קיצוניים וכנגד הכוונה לשנות את חוק השבות כך שידיר יהודים שאינם מוכרים על ידי הממסד האורתודוקסי. המחאה ב־2023 מתמקדת רק במסרים להגנה על אופיה הדמוקרטי והליברלי של מדינת ישראל, תוך הנפת דגלי ישראל וכרזות המבקרות את הרפורמה, ומזהירות מפני ההשלכות המשפטיות והכלכליות שלה ומפני בידוד בין־לאומי ששינוי שיטת המשטר עלול להביא על ישראל. לדבריהם פעילי השטח מונעים מחשש עמוק מהיותה של הרפורמה מכשיר להפיכה משטרית וכן מפגיעה במשפחות המפגינים במידה ששינויי החקיקה המתוכננים יצאו אל הפועל. להערכתם, ההפגנות משמשות כרוח גבית לתמיכה במחאה בישראל. לדברי המארגנים הם פועלים מתוך תחושת שליחות ושייכות לישראל ומדאגה עמוקה מהפיכת ישראל לדיקטטורה, וכן מרצון לשמש כשגרירים של מדינת ישראל וערכיה. הם גם מונעים מהחשש, שהפיכת ישראל לדמוקרטיה א-ליברלית תוביל לעליה באנטישמיות וכן ללגיטימציה שתזכה לה האנטישמיות בעולם. כמה שבועות אחרי פרסום תוכנית החקיקה ותחילת המחאה נגדה בישראל, התחילה אנאקספטבל בהפגנות שבועיות בעשרות ערים בעולם כנגד שינויי החקיקה המתוכננים.
אנאקספטבל מתקשרת עם פעיליה בעיקר באמצעות רשתות חברתיות, המאורגנות בקבוצות משנה בחלוקה גאוגרפית. התנועה מסנכרנת את המסרים ואת הפעילויות ברחבי העולם על מנת לשדר קול אחיד שכל המשתתפים מסכימים עליו, שהוא השמירה על הדמוקרטיה.
אופן הפעולה
מאורגנות הפגנות סולידריות שבועיות ברחבי העולם, מאוסטרליה ויפן, דרך אירופה ועד לצפון אמריקה. הפגנות נערכו מול שגרירויות ישראל (למשל בוושינגטון, לונדון, פריז וברלין), מול הפרלמנט האירופי, מול הבית הלבן ובאתרים ראשיים במעל לחמישים ערים בעולם. חלקן, פעולות מחאה כנגד פוליטיקאים מישראל השותפים לקידום השינויים במערכת המשפט. בתחילת יוני 2023 הפגינו כ-400 איש בניו ג'רזי נגד שמחה רוטמן שנאם בפני הקהילה החרדית. מחאה נוספת התקיימה במסגרת הקונגרס הציוני העולמי המיוחד, לרגל 75 שנות עצמאות ישראל שנערך בישראל באפריל 2023, כולל צעדה של מאות נציגים (מתוך כחמש מאות ושמונים הצירים) אל בית המשפט העליון, במחאה כנגד השינויים במערכת המשפט.
ביולי 2023 נערך משט לפסל החרות בניו יורק לסימול ערכי החירות, הדמוקרטיה והליברליזם המשותפים לישראל ולארצות הברית. במשט השתתפו כמאה וחמישים ישראלים ויהודים אמריקאים כדי לתמוך בלוחמים למען דמוקרטיה בישראל. המפגינים לבשו שחורים לסימול הבנתם כי דגל שחור ונורא מתנוסס מעל לבליץ החקיקה והאלימות כלפי המתנגדים לה. לאחר דין ודברים עם קפטן הספינה, הושגה פשרה שדגלי ישראל יונפו רק בעצירות כדי לאפשר לכל הנוסעים להנות מההפלגה.
בפילדלפיה נערכו פעולות מחאה נגד ארתור דנצ'יק, התורם הגדול ביותר לפורום קהלת. באוגוסט 2023 הוא הודיע על הפסקת תרומותיו לקהלת.
סרטוני וידאו נערכים, מופצים ברשתות החברתיות ומוקרנים על מסך בהפגנות המרכזיות בקפלן. בחודשים הראשונים לפעולתה הוקרנו סרטונים מקבוצות המחאה בעולם על דופן בניין בכיכר פריז שבירושלים, כתמיכה במפגינים בזמן הפגנה בישראל. בנוסף מאורגנות הרצאות מקוונות באנגלית המיועדות לציבור היהודי והישראלי מחוץ לישראל, עם דוברים ישראלים כמו נשיאת ביהמ"ש לשעבר דורית בייניש, בוגי יעלון, גיא רולניק ועוד.
תנועת המחאה כוללת כתיבת עצומות והחתמת תומכים, בקריאה למוסדות בין־לאומיים כמו האיחוד האירופי ולמוסדות יהודיים כמו הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה (JFNA) לפעולה או לנקיטת עמדה כנגד הרפורמה המשפטית. אנאקספטבל מארגנת חוגי בית ומפגשים עם קהילות יהודיות מקומיות להסברה ודיון במצב, שמשלב את יהדות התפוצות במחאה, על אף שהנאמנות למדינת ישראל ולממשלת ישראל מוטבעת בקהילות היהודיות, ומאד קשה להן להביע התנגדות לישראל. יש אומרים שבמחאה זו הקהילות הקונסרבטיבית והרפורמית בארצות הברית חשות מאוימות ממה שמתחולל בישראל, מרגישות שישראל כפי שהכירו אותה נלקחת מהן ולהבנתן, ההפגנה היא לא כנגד ישראל אלא בעדה, ואינה פוליטית אלא מגיעה מאהבת המדינה ומהרצון לשמור על הדמוקרטיה. במאמר על התייצבותו של הרב ג'יי רוזנבאום מסיאטל בחזית המחאה, מובהר כי לא מדובר על צעירים פרוגרסיביים מתנגדי כיבוש אלא על מבוגרים, תומכי ישראל מובהקים שרואים במהלכים המתוכננים סכנה קיומית למדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית. הרב רוזנבאום הסביר שאסור ליהודי העולם לשתוק, שהסכנה לקיומה של ישראל דורשת את הצעד החריג לצאת לרחובות בסולידריות עם המפגינים בישראל, כל זאת על מנת להגן על הדמוקרטיה בישראל. דוגמה לניסיון להשפיע על יהדות ארצות הברית היא שבכל אחת משמונה ההפגנות הראשונות ב-Bellevue נאם רב מקהילה אחרת. ביולי 2023 פרסמה אנאקספטבל מכתב עליו חתומים מאתיים רבנים, אנשי דת וראשי קהילות הקורא לממשלת ישראל למצוא דרך להגן על יסודות הדמוקרטיה הישראלית ולשמר את האיזונים והבלמים שלה.
במחאה משולבים להטב"ים דתיים. הרב עמיחי לאו-לביא מניו-יורק, שסייע בארגון אחת ההפגנות הראשונות ואף נאם בה, שיתף את הכתבת בהרגשתו שהוא, כרב גאה, מרגיש כי יהדותו נמצאת תחת מתקפה.
אנאקספטבל פועלת לעיתים קרובות בשיתוף פעולה עם ארגון מחאה נוסף שהוקם בברלין בשם Defend Israeli Democracy - "מגנים על הדמוקרטיה הישראלית". ארגון זה מאגד תחתיו כיום פעילות מחאה נמרצת בערים רבות ברחבי יבשת אירופה.
ביקורת
הביקורת העיקרית כנגד הקבוצה מתמקדת בשאלת הלגיטימיות של ההתערבות בנעשה בישראל על ידי מוחים שגרים מחוצה לה. המתנגדים מותחים ביקורת על הפגנות נגד ממשלת ישראל, בנימוק שהן פוגעות במעמדה של ישראל בעולם. נטען כנגד המפגינים כי הם "זן אחר של יהודים", שהם "גלותיים ומזיקים", שמטרתם "למצוא חן בעיני הגויים" ו"לסייע לאויביה של ישראל". לשיטת המתנגדים, ישראלים החיים בחו"ל אינם רשאים להפגין נגד הממשלה בישראל כיוון שזו התערבות בוויכוח פנימי.  כבר ב-2020 נטען שהם משחקים לידי ה-BDS.
חששות נוספים הם שהמחאה תגרום לעליה באנטישמיות, שהמחאה תיתפס כאנטי-ישראלית, או שתפגע בישראל על ידי "מתן תחמושת" לאויבי ישראל על ידי "כיבוס הכביסה המלוכלכת" מחוץ לישראל. דוגמה לביקורת הזו ניתנה בהקשר להפגנות בוושינגטון נגד שר האוצר בצלאל סמוטריץ', בה נאמר ש-JVP רואים את ההפגנות כהזדמנות לעודד חרם על ישראל.
אוהד (סרט)
אוהד (ברוסית: Фанат) הוא סרט עלילתי סובייטי משנת 1989 בבימויו של ולדימיר פאוקטיסטוב, שקיבל מעמד של סרט פולחן בקרב חובבי אמנויות לחימה ברוסיה.
עלילה
הדמות הראשית היא צעיר בשם יגור לרין, המכונה "מליש" (ילד קטן). כנער הוא מגיע למחלקת הקראטה, שם הוא מקבל את הכינוי שלו. עובד קשה תחת הדרכתו של המנטור שלו אולג איבנוביץ', ויגור הופך בהדרגה לתלמידו הטוב ביותר. לאחר סכסוך עם אחד מאוהבי אמו, יגור עוזב את הבית, ובמשך זמן מה הוא גר עם חברו גרישה (פיודור סוחוב) מאותו חוג קראטה. לאחר שנודע לו שגרישה פורש מהקראטה בגלל לימודיו, יגור מסתכסך אתו ועוזב את ביתו.
כשלא מצא לעצמו מקום, יגור נכנס לחבורת רחוב ומסתבך בשוד דירות. הוא ניצל מהכלא על ידי מאמן לשעבר, שמסדיר שהבחור, שהוא כבר בן שבע עשרה וחצי, יגויס לצבא. בשירות צבאי היה הילד שימושי מאוד בידע שלו באמנויות לחימה. בחלק הלא תפקודי, בו יש זקונים, הוא מועבר תחת חסותם על ידי הכנופיה הפנימית, שהופכות את הילד ללוחם קשוח.
כשחזר מהצבא, נפגש יגור עם גרישה, שמתפרנס על ידי סחיטה והשתתפות בקרבות הימורים חשאיים. גרישה מביא את יגור לאדונו, איש העסקים המוצל אנטוניץ'. יגור, בזכות יכולותיו, עושה במהירות קריירה כלוחם טוב. עכשיו "מליש" הוא שם העט של יגור בזירת הלחימה. באחד ממאבקי האימונים, לאחר שאיבד שליטה על עצמו, מביא מכה לגרישה בכבד והוא הולך לבית החולים. זמן לא רב לפני כן, גרישה ספג מכה בכבד מהלוחם הטוב ביותר בקרבות המחתרתיים - "וישיבלה" הבלתי מנוצח (לוחם במשקל 130 קילוגרם). עד מהרה מת גרישה מפציעותיו. הסבל מאובדן של חבר, מליש מסרב להשתתף עוד בקרבות חשאיים. ברצונו לפדות לפחות את חלקו מאשמתו, הוא מצווה על אובליסק לקברו של גרישה. אבל אין לו מספיק כסף והוא שוב חוזר לאנטוניץ'.
בסדרת הקרבות הקרובה של המחתרת, "מליש" מנצח את כל יריביו, ואז הבעלים של הגרלות המחתרתיות "מאטר" מזמין אותו להיכנע לקרב הבא. ההצעה למסור את הקרב ניתנה לו על ידי מאמנו לשעבר אולג איבנוביץ', שמעורב גם הוא בעסק הפלילי. יגור מסרב. ואז "מאטר" מעמיד את "וישיבלו" נגדו, עדיף באופן משמעותי על מליש במשקל.
יואן קוקוזל
יואן קוקוזל או יוחנן קוקוזל הקדוש (בבולגרית: Свети Йоан Кукузел, במקדונית: Свети Јован Кукузел, ביוונית: Άγιος Ιωάννης Κουκουζέλης איוס יואניס קוקוזליס, באלבנית: Jan Kukuzeli, בסביבות 1280 - 1360) היה מלחין ("מלודוס") וזמר כנסייתי  ("פרוטופסלטוס") ממוצא בולגרי ויליד אלבניה, תאורטיקן ורפורמטור של המוזיקה הכנסייתית האורתודוקסית שפעל בימי הביניים באימפריה הביזנטית. בגלל קולו המרשים כונה "בעל הקול של מלאך".(Ангелогласния - אנגלוגלאסניה, ,αγγελόφωνο Καλλικέλαδο ). כונה גם "האמן" או ביוונית "או מאיסטור". יש המחשיבים אותו ליוצר השני בחשיבות בתולדות המוזיקה הכנסייתית האורתודוקסית בימי הביניים, אחרי יוחנן מדמשק. הצטיין גם בסגנון הלחנתו המקושטת והמליסמטית. עשה שינויים במערכת התווים -על ידי סימנים הנקראים הנוומות של קוקוזל או מערכת התווים הנאו-ביזנטית.
מקור השם "קוקוזל"
ככל הנראה, מקור השם "קוקוזל" הוא במילה היוונית "קוקיא" שמובנה "פול" והמילה היוונית ממקור סלבי "זליה" שמשמעותה "כרוב". אומרים ששם זה נדבק בו מפני שכשהיו שואלים אותו מה אכל, היה עונה" פול עם כרוב" (κουκιά καί ζέλια). אך ייתכן כי השם בא מ"קוקוזליה", כינוי לזמיר בפי תושבי צפון יוון.
שנותיו המוקדמות
יואן קוקוזל נולד בדוראצו בממלכה האלבנית שבשליטת שושלת אנג'ו בשלהי המאה ה-13. הוא התייתם מאביו בילדותו ואמו הייתה בולגריה. לדעת רוב החוקרים, לרבות דייוויד מרשל, הוא היה ממוצא בולגרי. חוקר בשם רוברט אלזי גם כן סבור שהיה ממוצא סלבי, אולי מקדוני. יוונים ניסו למצוא לו גם מוצא יווני וטענו, ככל הנראה טענות לא מבוססות, ששם משפחתו היה פפדופולוס. גם סרבים טענו לבעלותם עליו וכי נולד בשטח ארצם, ביוטיניאניה פרימה, על יד ניש.
זמר בחצר הקיסר
יואן קוקוזל או קוקוזליס, כפי שנקרא ביוונית, התחנך בבית הספר לזמרה שליד חצר הקיסרים הביזנטים בקונסטנטינופול וככל הנראה, היה תלמידו של יואניס גליקיס ("המתוק"). הוא הפך מהר לאחת הסמכויות המובילות בתחום בתקופתו. הוא כבש באיכויות קולו את לבו של הקיסר (קרוב לוודאי אנדרוניקוס השני פלאולוגוס) והתמנה לזמר כנסייתי ראשי.("פרוטופסלטוס" או "ארכימוזיקיס") בכנסיות המרכזיות של בירת האימפריה (קתדרלת איה סופיה וכנסיית הארמון המלכותי - "תואוטוקוס וולאכרנון").
התנזרותו
מספרים שהקיסר ביקש לחתן אותו, אך הוא נמלט מהחצר מפני ששאף להתנזר מן החיים החילוניים וללכת למנזר. הוא ניצל את הזדמנות ביקורו של ראש לאוורה הגדולה (מייאסטי לאוורה) מאתוס (הלאוורה של אתנאסיוס הקדוש מאתוס) כדי להתוודות בפניו ולהודיע לו על רצונו להיות נזיר. ראש הלאוורה ברך אותו על כוונותיו. בהגיעו לשער הלאוורה הציג עצמו בפני השוער כרועה צאן וביקש רשות להיכנס כדי להתקבל לשורות הנזירים. השוער העיר בפניו שהוא צעיר מאוד. אז השיב לו קוקזל במילות ירמיה הנביא: "טוב לגבר כי ישא עול בנעוריו" (איכה,ג,כ"ז). הוא התקבל ללאוורה ונשלח לרעות את כבשי המנזר. בינתיים, כשנודע לקיסר על בריחתו של האמן הצעיר הוא רתח מזעם וציווה שיחפשו אותו.
יואן הסתיר מכולם את כשרונותיו פן יזהו אותו ויגיע הדבר לאוזני הקיסר. עד שיום מן הימים בעת ששהה עם הכבשים במרעה הרגיש דחף בלתי נשלט לשיר שירי הלל לאלהים. נזיר שהתגורר במערה בסביבה שמע את קולו המלאכי וסיפר על כך אב הלאוורה. קוקוזל אישר בפני אב הלאוורה שהוא זה השמר הנמלט מחצר הקיסר שאותו פגש בעבר בקונסטנטינופול.
אב הלאוורה התייצב בפני הקיסר וביקש את מחילתו. אחרי ששמע את דבריו כבש הקיסר את כעסו ושלח לקוקוזל את מחילתו ואת ברכתו. יש אומרים שאפילו ביקר באתוס כדי לראות אותו ולמחול לו בעצמו.
דניאל סמוכין
דניאל סמוכין (נולד ב-12 במרץ 1998) הוא מחליק אמנותי ישראלי. הוא אלוף העולם לנוער בהחלקה אמנותית לגברים (דברצן 2016). הוא אחד המחליקים הבודדים בעולם שקופץ פעמיים קפיצה של 4 סיבובים בתרגיל הקצר ו-3 קפיצות של 4 סיבובים בתרגיל החופשי ובסך הכל 5 קפיצות מרובעות בתחרות.
יואן קוקוזל
התנזרותו
יום אחד בעת שהתפלל ושר אקתיסטוס בפני איקונין של מרים הקדושה נרדם וחלם חלום. הבתולה הופיעה בפניו ופקדה בו לשמוח וציוותה לו לא להפסיק לשיר שירי הלל לכבודה והבטיחה כי היא לא תשכח אותו. הקדושה נתנה לו בחלום מטבע זהב. כשהקיץ משנתו ראה קוקוזל מטבע זהב ליד האיקונין והתרגש עד דמעות. מאז השקיע עוד יותר מאמץ בהשתתפותו במקהלת יום ראשון. האיקונין של הבתולה הנמצא עד היום בקפלה בתוך המנזר נקרא בעבר "המדונה של קוקוזל".("קוקוזליסה" או "קוקוזליצה")
דניאל סמוכין
ביוגרפיה
סמוכין נולד בתל אביב, בגיל 3 עבר עם הוריו לארצות הברית וחברו לשאר בני משפחה שם. הוא גדל בסן דייגו, קליפורניה. בגיל 5 החל להחליק על הקרח. הוא מתאמן בהדרכת אביו, איגור סמוכין, ואמו, אירנה היא הכוריאוגרפית שלו. הוריו עלו ארצה מרוסיה ב-1996. יש לו סב שמתגורר כיום ברוסיה, וסבתא שמתגוררת בישראל. אחיו הגדול, סטניסלב, התמודד בהחלקה אמנותית וייצג גם את רוסיה וגם את ישראל.
יואן קוקוזל
התנזרותו
יואן קוקוזל נפטר ב 1 באוקטובר, ככל הנראה בסביבות שנת 1360. הוא הובא לקבורה בכנסיית הארכאנגלים שהוא בנה במתחם הלאוורה הגדולה בהר אתוס. השאיר מספר תלמידים, אחד מהם גרסימוס שכתב לו ביוגרפיה.
תרומתו למוזיקה הביזנטית
קוקוזל תרם להנהגת הסגנון והרפרטואר המלודי, הקאלופוני במוזיקה הכנסייתית האורתודוקסית ולהפצת מערכת התווים (פאלאוגרפיה) "המאוחרת", ה"נאו-ביזנטית" או "קוקוזלית" - הנוומות של קוקוזל- ששימשו במוזיקה הביזנטית.
דניאל סמוכין
קריירה
באליפות אירופה בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בסטוקהולם, שוודיה בינואר 2015 סיים סמוכין במקום עשירי בתחרות ליחידים בתוצאה של 209.93 נקודות (תרגיל קצר - 72.65 נקודות, תרגיל חופשי - 137.28 נקודות).
יואן קוקוזל
תרומתו למוזיקה הביזנטית
תקופתו - מזוהה במסורת הביזנטית עם תקופת ה"פריחה". לפי השיטה הישנה השתמשו ברישום המוזיקה הביזנטית ב 22 תווים וסימנים. ספר הלימוד של קוקזל ששימש בלימוד המוזיקה נקרא בזמנו "פאפאדיקי" (παπαδική) .הוא כלל מערכות של כ-80 סימנים מוזיקליים והתווים, הקרויים "נוומות " והלקוחים מספרי זמרה שונים. הסימנים שקוקזליס השתמש בהם כללו גם סימנים רבים לקביעת המקצבים, חלוקת הזמנים, קישוטים, ואף לתנוחות ידיים (חירונומיות) וכו'. המעתיקים בדורות הבאים לא ידעו להבחין היטב בין סוגי הסימנים השונים - המוזיקליים גרידא ואלה שייצגו קישוטים ותנוחות יד, מה שזרע בלבול וסיבוכים. למשך כחמש מאות שנה עד לרפורמה של כריסנתוס בהתחלת המאה ה-19, השתמשו במערכת תוויו.
רשימת הסימנים אורגנה עוד לפניו על ידי אסכולתו של יואניס גליקיס בשיר דידקטי שנקרא "האיסון הגדול של הפאפאדיקי" ( Μέγα Ίσον της Παπαδικής ), שיר העובר את כל שמונת המודוסים או הטונים המוזיקליים (ביוונית - "אכי", ביחיד: אכוס, בשפות סלביות:גלאס) מתוך ה"אוקטואיכוס". מערכת שמונת האכוסים העומד ביסוד השירה הביזנטית. תרגול השיר איפשר לתלמידי הזמרה את הקניית שמונת ה"אכי". קוקזל ערך גרסה שנייה ל"מגא איסון" של יואניס גליקיס, שהיה ככל הנראה מורו ורבו.
דניאל סמוכין
קריירה
בספטמבר 2015 סיים במקום הראשון בסולט לייק סיטי קלאסיק, תחרות בינלאומית יוקרתית בארצות הברית בהחלקה אמנותית.
יואן קוקוזל
תרומתו למוזיקה הביזנטית
מבין כ-2500-3000 לחניו ועיבודיו שרדו עד לימינו כ-90 מיצירות, כשהמפורסמת שבהן היא "פוליאליון של האשה הבולגריה", המוקדש לאמו ושנוהגים לשיר בשבוע הפסחא. שיר זה מכיל, לדעת חוקרים, יסודות מסוימים משירי הקינה מן המסורת העממית הבולגרית.
קוקוזל הלחין סוג חדש של קובצי מוזיקה קולית ותרגולים "חירונומיים". לחניו הם מונופוניים ועתירי מליסמות וקישוטים, בעלי דרגת קושי גבוהה לביצועם. הם מתאפיינים במנעד רחב (כמעט 2 אוקטבות) ובמנה מוזיקלי מורכב
דניאל סמוכין
קריירה
באליפות אירופה בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בברטיסלאבה, סלובקיה בינואר 2016 סיים סמוכין במקום שביעי בתחרות ליחידים בתוצאה של 232.08 נקודות (תרגיל קצר - 82.73 נקודות, תרגיל חופשי - 149.35 נקודות).
יואן קוקוזל
מבחר יצירות
קוקזל הלחין המנונים, פוליאלוס, שירי אירמוס, פאסאפנואריה וכו'.
דניאל סמוכין
קריירה
באליפות העולם בהחלקה אמנותית לנוער שנערכה בדברצן, הונגריה במרץ 2016 זכה סמוכין במדליית זהב בתחרות האישית בתוצאה של 236.65 נקודות (תרגיל קצר - 71.27 נקודות, תרגיל חופשי - 165.38 נקודות), לפני ניקולס נדיאו מקנדה עם 224.76 נקודות וטומקי היוואטישי מארצות הברית עם 222.57 נקודות.
יואן קוקוזל
ספרים
Τέχνη ψαλτικὴ καὶ σημάδια ψαλτικὰ μετὰ πάσης χειρονομίας καὶ συνθέσεως ποιηθέντα παρὰ Μαΐστορος Ἰωάννου Κουκουζέλη
קישורים חיצוניים
Τάκης Καλογερόπουλος, Λεξικό της Ελληνικής μουσικής, εκδόσεις Γιαλλελή, 2001 (טאקיס קלוגרופולוס - לקסיקון של המוזיקה היוונית, הוצאת יאללי, 2001 Boris Guerguiev, Le Monde Orthodoxe nr.104, 1984, מצוטט ב"יואן קוקוזל הקדוש" בבלוג בצרפתית של Maxime le minime מפרובאנס על הזמרה הביזנטית] 30sept.2008 Saint Jean Koukouzelis
דניאל סמוכין
קריירה
בשנת 2018 השתתף לראשונה במשחקי החורף האולימפיים באולימפיאדת פיונגצ'אנג. סמוכין סיים במקום השלוש עשר בתחרות ליחידים בתוצאה של 251.44 נקודות (תרגיל קצר - 80.69 נקודות, תרגיל חופשי - 170.75 נקודות).
פוקרה (אינקה)
פוקרה (בספרדית: Pucará, מקצ'ואה, מילולית "מבצר") הוא אתר הגנתי בראש גבעה או ביצורים שנבנה על ידי התושבים הקדם-היספנים וההיסטוריים של אזור הרי האנדים המרכזי (מאקוודור למרכז צ'ילה וצפון-מערב ארגנטינה). בחלק מהמקרים, אתרים אלו פעלו כמקלטים מבוצרים זמניים בתקופות של סכסוך גובר, בעוד שאתרים אחרים מראים עדויות ליישוב קבע. צורת הפוקרה, שהופיעה כסוג אתרים עיקרי במהלך תקופת הביניים המאוחרת (בערך 1000–1430 לספירה), אומצה באזורים מסוימים על ידי צבא האינקה באזורי הגבול השנויים במחלוקת של אימפריית האינקה. הספרדים התייחסו גם למבצרי העפר של המפוצ'ה שנבנו במהלך מלחמת האראוקו במאות ה-16 וה-17 במונח זה.
הפוקרה של האינקה
מצודות פוקרה של האינקה היו ממוקמות בעיקר ליד גבולות אימפריית האינקה. הריכוז הגדול ביותר נמצא בצפון אקוודור, מה שמעיד על כך שבני האינקה נתקלו בהתנגדות החריפה ביותר להתפשטותם שם, הנחה שאושרה על ידי הכרוניקנים הספרדים המוקדמים של תולדות האינקה. צפונית לקיטו, נתקלו בני האינקה בהתנגדות עזה מצד כמה משטרי צ'יף, שנקראו ביחד "". היה קבוצה של פוקרות שנבנו על ידי בני האינקה במהלך המלחמה נגד בני ה. קבוצת פוקרות אחרות שנבנו סביב העיירה קראנקי הקלו על התבוסה הסופית של משטרי צ'יף והשתלבותם באימפריית האינקה. מלחמות אלו התרחשו ככל הנראה בין 1490 ל-1520. בפרו יש מאות ערים, חורבות ומיקומים עם השם פוקרה, אולם לא ידוע כמה מהאתרים הללו באמת נבנו או תוחזקו בתקופת אימפריית האינקה או אם היו מבצרים של ממש מלכתחילה, כיוון שהיה מקובל לקבוע כפוקרה כל מקום שנראה לכאורה כמבצר, למרות העובדה שייתכן שהוא מעולם לא שימש ככזה.
יחד - העמותה לחייל הבודד
יחד - העמותה לחייל הבודד היא עמותה למען חיילים בודדים בישראל, התומכת בחיילים בעת גיוסם לצה"ל, בתקופת השירות הצבאי ולאחר שחרורם מהשירות.
היסטוריה
העמותה הוקמה בשנת 2004 תחת השם "ישראלים בכחול ולבן", במטרה לתמוך ולסייע לחיילי צה"ל. עם השנים, התפתח בסיס הפעילות של העמותה בחיפה, בדגש על חיילים המתגוררים בצפון. בשנת 2009 נרשמה עמותת יחד. בצה"ל משרתים כ-5,000 חיילים בודדים. מתנדבי העמותה פועלים בשיתוף עם צה"ל, במטרה לסייע לכל צורכי החיילים, מעבר לצורכי הצבא.
פעילות העמותה כוללת אספקת אוכל לחיילים לסופי שבוע ולחגים על בסיס קבוע, איסוף ריהוט וציוד חשמלי מתורמים והעברתם אל בתי החיילים, סיוע במקרים בהם חיילים נקלעים לקשיים כלכליים, תמיכה במקרים של קשיי התנהלות מול מוסדות ואף השתתפות באירועים חגיגיים בהם טקסי השבעה ואירועים אליהם מוזמנים בני משפחות של חיילים.
מרכז העמותה נמצא ברחוב נורדאו 12 בחיפה, ובו משרדי העמותה ומועדון לחיילים.
פרוטוקול העץ הפורש
פרוטוקול העץ הפורש (באנגלית: (The Spanning Tree Protocol (STP) הוא פרוטוקול תקשורת שנועד למנוע לולאות ברשת מקומית המגושרת באמצעות גשרים או מתגים בחיבור ל-Ethernet. הפעולה הבסיסית של STP היא למנוע לולאות שעלולות לגרום ל-Broadcast ורב-נתיב. עץ פורש מאפשר לכלול קישורים עודפים (redundant links) כדי לספק גיבוי נתיבים במקרה ונתיב פעיל מושבת ללא סכנת לולאות וללא הצורך באפשור/ביטול קישורים בצורה ידנית. פרוטוקול העץ הפורש מבוסס על אלגוריתם שנכתב על ידי רדיה פרלמן בזמן שעבדה בחברת דיגיטל. הוא תוקנן לראשונה בתקן IEEE 802.1D ובתקן 802.1d-1998 אך בתקן 802.1d-2004 נשמר רק לצורך תאימות לאחור והוחלף בפרוטוקול העץ הפורש המהיר (The Rapid Spanning Tree Protocol (RSTP.
הפרוטוקול מייצג את טופולוגיית הרשת של רשת מקומית באמצעות גרף בלתי מכוון שבו כל צומת מייצג גשר או מתג וכל קשת מייצגת קישור באמצעות מדיות תקשורת ולעיתים גם רכיבי תקשורת בשכבה הפיזית של מודל ה-OSI. המטרה של הפרוטוקול היא ליצור טופולוגיית רשת של עץ פורש באמצעות חישוב משותף (כלומר חישוב מבוזר) של הרכיבים בשכבת הקו של מודל ה-OSI ברשת המקומית.
פרוטוקול העץ הפורש (802.1D)
בפרוטוקול העץ הפורש כל אחד מהפורטים בטופולוגיה העודפת עובר בין חמשת המצבים הבאים:
בסיום התהליך כל אחד מהפורטים במתגים בהם מופעל הפרוטוקול מקבל אחד משלושת התפקידים הבאים:
מצב האזנה
מצב זה הוא החשוב ביותר כיוון שבו נבנה העץ הפורש. תהליך בניית העץ מורכב משלושה תתי-שלבים:
פסטיבל סרטי נשים הבין-לאומי בקהיר
פסטיבל סרטי נשים הבין-לאומי בקהיר (בערבית: مهرجان القاهرة الدولي لسينما المرأة ובראשי תיבות באנגלית CIWFF) היא יוזמה עצמאית המוקדשת לתמיכה בסרטים בבימוין של נשים מכל רחבי העולם.
היסטוריה
הפסטיבל הראשון התקיים בשנת 2008 בשמות אנטרה סינאסטאס (בערבית: بين سينمائيات) או שיירת סרטי נשים ערביות ומאמריקה הלטינית (בערבית: قافلة سينما المرأة العربية واللاتينية). במקומות שונים בעולם הערבי, אמריקה הלטינית, והעולם דובר הספרדית. במהלך השנים, היוזמה פותחה עד שבסופו של דבר, היא התרחבה לכדי פסטיבל בינלאומי המתרחש בקהיר, ואשר עדיין כולל את הקרוואן כאחד מקטעי הפסטיבל הרבים.
אירועים ופעילויות
לאורך כל הפסטיבל, כיתות אמן ופאנלים מתקיימים כדי להכיר לקהל את היוצרות וכדי לפתח דיונים על הנושאים שהסרטים עוסקים בהם.
אחד מעמודי התווך של הפסטיבל הוא "סדנת דקה אחת" (בערבית: ورشة أفلام الدقيقة الواحدة). את הסדנה מדריכה הבמאית ומייסדת CIWFF, אמאל רמסס, ובו היא מלמדת נשים שאינן מעולם הקולנוע את היסודות של עשיית סרטים קצרים על מנת לכתוב, לשחק, לצלם ולביים סרט באורך דקה בנושא נבחר. הסדנה מתקיימת מספר פעמים במהלך השנה בערים שונות ברחבי מצרים והעולם הערבי, אמריקה הלטינית ואירופה.
בכל פסטיבל מבנה התוכנית הוא שונה, אך הוא תמיד כולל את הקרוואן שהיה האירוע שהוליד אותו. כל שנה גם נבחרת קולנוענית אחת הזוכה למחווה והכרה, ומבחר מסרטיה מוקרן בקטע הנקרא ′Tribute to a Cineaste′, במסגרתו היא גם מקיימת פאנל ומקבלת שאלות מהקהל. תוכניות אחרות שחוזרות על עצמן כוללות "מדינה בפוקוס" ו"פסטיבל אורח"—בו הפסטיבל מארח פסטיבל נשים אחר מכל מקום בעולם.
פרס
בין הסרטים שזכו בפרס הקהל הם:
המתקפה על אי הנחשים
המתקפה על אי הנחשים (באוקראינית: Атака на острів Зміїний, ברוסית: Атака на остров Змеиный) התרחשה ב-24 בפברואר 2022 על אי הנחשים בים השחור, ביום הראשון לפלישה הרוסית לאוקראינה.
רקע
אי הנחשים (באוקראינית: Острів Зміїний, ברומנית: Insula Şerpilor) הוא אי אוקראיני בים השחור, בסמוך לגבול עם רומניה, במרחק של 45 קילומטרים מהדלתה של הדנובה. השטח הימי שמסביב לאי נתון למחלוקת משפטית בין אוקראינה לרומניה, אשר נפתרה בחלקה על ידי החלטת בית הדין הבינלאומי בהאג, שקבע שרוב השטח שייך לרומניה. בחודש אוגוסט 2021, במהלך הסכסוך הרוסי-אוקראיני המתמשך, ערך נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי מסיבת עיתונאים על האי, ואמר כי "האי הזה, כמו כל שאר השטח הריבוני שלנו, הוא אדמה אוקראינית, ואנו נגן עליו בכל האמצעים העומדים לרשותנו".
המתקפה
ב-24 בפברואר 2022, ביום הראשון לפלישה הרוסית לאוקראינה, משמר הגבול האוקראיני הודיע בשעה שש בערב (שעון אוקראינה) שאי הנחשים מצוי תחת מתקפה של ספינות הצי הרוסי. הסיירת "מוסקבה" וספינת הסיור "וסילי ביקוב" פתחו באש על האי.
כאשר הסיירת הרוסית הזדהתה ברשת הקשר והנחתה את מגני האי האוקראינים להיכנע ולהניח את נשקם, נשמע ולאד זדורין, אחד החיילים האוקראינים, מתייעץ עם חבריו כיצד לענות, ומשיב "ספינת מלחמה רוסית, לכו תזדיינו" (ברוסית: Русский военный корабль, иди на хуй). בתגובה, פתחו הרוסים באש על האי, ולפי דיווחים ראשוניים הרגו את כל 13 המגינים שסירבו להיכנע, והשמידו את התשתיות שנותרו בו. בשעות הערב הודיעו רשויות הביטחון האוקראיניות שהאי נפל לידיהם של הרוסים.
הקלטת רשת הקשר פורסמה לראשונה על ידי אנטון הרשצ'נקו ולאחר מכן סוקר העניין בהרחבה על ידי "אוקראינסקה פרבדה". המידע אומת בשלב מאוחר יותר על ידי גורמי ממשלה אוקראיניים.
התקשורת הרוסית טענה כי 82 מגינים (ולא 13) שמרו על האי, וכי הם נכנעו ונלקחו בשבי ללא קרב. לפי הדובר הרשמי של משרד ההגנה הרוסי איגור קונאשנקוב, "השבויים חתמו על התחייבות לא להמשיך בפעולות צבאיות, וישוחררו בקרוב"..
שלושה ימים לאחר האירוע דיווח דף הפייסבוק הרשמי של משמר הגבול האוקראיני כי יש ראיות לכך שחיילי הכוח, כולם או חלקם, נשבו בעודם בחיים ולא נהרגו במהלך ההתקפה. לאחר יומיים, צבא אוקראינה הודיע שהחיילים שהגנו על "אי הנחשים" לא נהרגו.
לפי ההודעה, החיילים הצליחו לבלום שתי מתקפות של הצבא הרוסי, ולאחריהן, כשאזלה להם התחמושת, נכנעו. ההודעה מבהירה כי כל התשתיות באי הוחרבו בתקיפה. בשידורי הטלוויזיה הרוסית נראו החיילים האוקראינים מועברים לקרים לאחר שנשבו.
תגובות
קריאתם של 13 המגינים האוקראינים לעבר הרוסים: פורסמה בהרחבה בכלי התקשורת וברשתות החברתיות והפכה ל"צעקת הקרב" של אוקראינים רבים נגד הכיבוש הרוסי ונערכו השוואות על השפעת מילותיהם של הלוחמים למקרים מפורסמים אחרים בעולם, כגון "זכרו את אלמו" בקרב אלמו.
יום לאחר המתקפה הודיע נשיא אוקראינה זלנסקי כי.
במהלך ימי המלחמה הוצגו לראווה תמונותיהם של 13 הלוחמים מאי הנחשים, בתצלום המשותף עם נשיא אוקראינה, על בית האופרה בקייב, לצד תמונת הטייס שנודע בתור "רוח הרפאים של קייב", וויטלי סקקון.
לאחר הקרב
החל מסוף אפריל 2022, יזמה אוקראינה מספר מתקפות נגד. באחת מהן, נעשה שימוש במל"טים מסוג ביירקטאר.
הניסיון הכושל לכיבוש אוקראיני
לקראת יום הניצחון על גרמניה הנאצית ב-9 במאי הורה הנשיא זלנסקי לבצע ניסיון אוקראיני לכבוש חזרה את אי הנחשים. לדברי גנרל מיור איגור קונאשנקוב, דובר משרד ההגנה של רוסיה, הניסיון הכושל הסתכם באבדות אוקראיניות גורפות של לוחמים ושל ציוד צבאי רב, ובהן כ-60 אנשי צבא, 4 מטוסים (3 מפציצי Su-24 ומטוס קרב Su-27), 10 מסוקים מסוגים שונים, 3 סירות משורינות מדגם Centaur וכ-30 כטב"מים. על האי נותרו גופותיהם של 27 לוחמים אוקראינים.
בתקשורת הרוסית מדווחים שהוראת זלנסקי לבצע את ההתקפה על אי הנחשים ניתנה למען יצירת הישג לפני 9 במאי והיא נתמכה על ידי יועצים בריטיים והתנגדו לה ראשי צבא אוקראינים. דובר משרד ההגנה האוקראיני הודיע שרוסיה פרסה על אי הנחשים מערכות הגנה אנטי-אוויריות מהסוגים Tor-M2 ו-Panţîri וייתכן שבעתיד ייפרסו שם סוגים נוספים של כלי נשק.
יציאת הרוסים מהאי
ביום 30 ביוני 2022 הודיע משרד ההגנה של רוסיה שכוחות צבא רוסיה עזבו את האי כמחווה של רצון טוב. לפי האוקראינים, המאמצים של כוחות צבא אוקראינה הם אלו שאילצו את הרוסים לסגת מהאי. התקפה אוקראינית קדמה לנסיגה. המודיעין הבריטי טען כי בניגוד לטענות של הרוסים, הם לא נסוגו מאי הנחשים בתור מחווה של רצון טוב - אלא מפני שלא הצליחו לעמוד בכמות והיקף המתקפות האוקראיניות על האי לאורך השבועות שקדמו לנסיגה.
ג'בל ליבני
ג'בל ליבּני (בערבית: جبل لبني) הוא הר בצפון סיני שגובהו 463 מטר מעל פני הים. בשם ההר מכונה גם צומת כבישים הנמצא מדרום מערב להר וגם אזור הצומת בו שכנו בעבר מחנות צבא מצריים ושדה התעופה ג'בל ליבּני, המצוי כ-14 קילומטר צפונית לצומת. לא ידוע מקור שמו של ההר ויש המזהים במקום את "לבנה", תחנה במסעי בני ישראל בסיני ביציאת מצרים.
מלחמת השחרור
על פי ספרו של ירוחם כהן ' באור היום ובמחשך ',יחידות צה"ל במבצע חורב עברו את  ג'בל ליבני והגיעו עד לביר חמה ולביר חסנה "..כח הפשיטה יכול היה להמשיך בדרכו ולהגיע לתעלת סואץ ללא כל הפרעה מצד הצבא המצרי ".(ע' 238 )
מלחמת סיני
במלחמת סיני, נחשב האזור לנקודת מפתח. חטיבה 7 הישראלית, בפיקוד אורי בן ארי, עקפה את מתחמי אום כתף ואבו עגילה מדרום והמשיכה מערבה אל ג'בל ליבני ב-31 באוקטובר 1956. הפיקוד הישראלי ציפה להיתקל במקום בחטיבה 1 המשוריינת של הצבא המצרי שנעה מזרחה מול הכוח הישראלי, אך הכוח המצרי החל בנסיגה עוד לפני כן ולא נוצר מגע אש.
מלחמת ששת הימים
במלחמת ששת הימים היה בג'בל ליבני שדה תעופה קדמי משני של חיל האוויר המצרי, ששימש לפריסה בחרום והיו מצויים בו מטוסים מיושנים יחסית. בגל התקיפה הראשון של חיל האוויר הישראלי במבצע מוקד ביצע זוג מטוסי מיראז' 3 של טייסת 117 יעפי צליפה בלבד במטוסים ומתקנים. בגל התקיפה השני השדה היה ספק מושמד ולכן הוחלט בחיל האוויר הישראלי להפציצו במבנה אחד נוסף בלבד; מבנה של שלושה מטוסי אוראגן מטייסת 107. לאחר תקיפה זו נחשב שדה זה למושבת. לאחר כיבוש השדה נמצאו בו אלפי רקטות שהתאימו למטוסי חיל האוויר הישראלי ושימשו אותו לתקיפת שדות תעופה בירדן וסוריה.
בזירה הקרקעית נחשב אזור ג'בל ליבני כאזור מפתח שבו עשוי להתפתח קרב שריון בשריון בהיקף נרחב. הכוחות המצריים שנפרשו באזור זה השתייכו לדיוויזיה המצרית השלישית (חי"ר), שנפרשה בקו השני המצרי מג'בל לבני בצפון ועד ביר חסנה בדרום, ולדיוויזיה המצרית הרביעית (שריון).
צה"ל תקף את המערך המצרי על פי תוכנית "נחשונים" של פיקוד הדרום. לאחר הבקעת מערך הקו הראשון המצרי באזור רפיח - אל עריש על ידי אוגדה 84 (בפיקוד ישראל טל) ובאזור אום כתף - אבו עגילה על ידי אוגדה 38 (בפיקוד אריאל שרון), נתקף אזור ג'בל לבני על ידי שלושה כוחות ישראלים: חטיבה 7 מאוגדה 84 שנעה מאל עריש דרומה, ושתי החטיבות של אוגדה 31 (בפיקוד אברהם יפה): חטיבה 200 שחדרה את המערך המצרי דרך ואדי חרידין והדפה התקפת נגד מצרית בביר לחפן שמצפון לג'בל ליבני וחטיבה 520 שנעה דרך אבו עגילה מיד לאחר כיבושה.
בצהרי 6 ביוני 1967, לאחר שנהדפה התקפת הנגד המצרית בביר לחפן, החלה נסיגת כוחות מצריים ממרחב ג'בל ליבני, נסיגה שהואצה בשעות אחר הצהריים לאחר פקודת נסיגה כללית שהוציא שר ההגנה המצרי עאמר. באותו יום נכבשו המחנות שבאזור ג'בל ליבני על ידי כוחות צה"ל לאחר שיחידות מאוגדה 31 ניהלו במקום קרב שריון בשריון מול יחידות מצריות.
הרבעון הרביעי
הרבעון הרביעי היא תנועת המונים ישראלית הפועלת ליצירת שיח של שותפות בין כלל חלקי העם בישראל. שם התנועה נלקח מהתקופה בה היא פועלת, ברבעון הרביעי לקיום מדינת ישראל.
הקמת התנועה
התנועה הוקמה על ידי כמאה פעילים בזירה הציבורית, בהובלת ד"ר יואב הלר, אלה רינגל, אורי הרמן ואיתן זליגר, בעקבות המשבר הפוליטי והחברתי במדינת ישראל שהחל סביב חמשת סבבי הבחירות מ-2019 ועד 2022.
התנועה רואה במשבר זה סימפטום לבעיות עומק בחברה הישראלית בראשם חוסר אמון בקרב אזרחי ישראל ובין האזרחים למוסדות המדינה.
בשיתוף פעולה בין ראשי התנועה לחוקרים והוגי דעות ישראליים, פועלים חברי התנועה למעבר ממחלוקת שנועדה להכנעת הצד השני, ל"מחלוקת בונה אמון". במסגרת זו, אין מטרת התנועה לבטל מחלוקות ולהגיע להסכמות או לויתור על עמדות, אלא להפוך את השיח לשיח בונה אמון. בשיתוף פעולה עם ד"ר דוד ביטון הגדירו בתנועה את פעילותה כיצירת "פוליטיקה של הכנסת אורחים".
על אף שהתנועה הוקמה כבר בימי ממשלת ישראל השלושים ושש (ממשלת בנט-לפיד), פעילותה התרחבה באופן משמעותי בעקבות השיח הציבורי בימי ממשלת ישראל השלושים ושבע על רפורמת לוין. ב-8 ביוני 2023 נערכה ועידת התנועה הראשונה בהשתתפות כ-2,000 פעילים בגני התערוכה.
הסכמה רחבה
כחלק מ"הסיפור הישראלי" פועלת התנועה ליישר קו בין אזרחי המדינה ולהסכים יחד על המרכיבים הבסיסיים מהם עשויה מדינת ישראל.
שיח צופה עתיד
במסגרת השיח האזרחי אותו מובילה התנועה, מקודמת אג'נדה צופה פני עתיד למדינה ובראשה שלושה נושאים
הקשר עם מוסדות המדינה
פעילי התנועה פועלים לשינוי דינמיקה וחיזוק הקשרים בין מוסדות המדינה לשלטון המקומי ובין המגזר החברתי למגזר העסקי על מנת לעודד פתרונות אזוריים, יזמיים וחדשניים לבעיות ציבוריות.
Message in a Bottle (שיר של הפוליס)
Message in a Bottle (בעברית: מסר בבקבוק; לעיתים מכונה בשוגג "Sending Out An S.O.S.") הוא שיר של להקת הרוק האנגלית הפוליס. השיר פורסם כסינגל המוביל מאלבומה השני של הלהקה, Reggatta de Blanc (1979).
השיר נכתב על ידי סטינג, הסולן והבסיסט של הלהקה, ועוסק בניצול שנשטף אל אי בודד, ומשליח לים פתק בבקבוק בתקווה שיבואו להצילו. מילות השיר מהוות מטפורה לבדידות ולהבנה כי אנשים רבים חשים בודדים.
השיר היה הראשון מבין שירי הלהקה, וכן משירי חברת התקליטים A&M רקורדס, שהגיע לראש מצעד הסינגלים הבריטי, שם דורג במשך שלושה שבועות רצופים.
קרדיטים
הקרדיטים המצוינים להלן נלקחו משירות הזרמת המוזיקה טיידל. (על האלבום עצמו צוין בפשטות "כל הרעש (בוצע) על ידי הפוליס, כל העיבוד (בוצע אף הוא) על ידי הפוליס" )
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2013
הנבחרת שזכתה בטורניר היא ספרד שבמשחק הגמר גברה 4–2 על איטליה.
אצטדיונים
לפי הצעת ההתאחדות לכדורגל, המשחקים נערכים בארבעה אצטדיונים כאשר אצטדיון רמת גן שימש כחלופה במידה ואחד מהאצטדיונים החדשים לא היה מוכן בזמן: שלבי חצי הגמר נערכו באצטדיונים בנתניה ובפתח תקווה וגמר הטורניר נערך באצטדיון טדי בירושלים.
שלב הבתים
הגרלת המשחקים לטורניר התקיימה ב-28 בנובמבר 2012 במלון הילטון תל אביב. 8 הנבחרות חולקו ל-2 בתים נפרדים. בכל בית יש קבוצה אחת מדרג 1, קבוצה אחת מדרג 2, ושתי קבוצות מדרג 3–4. הנבחרות המדורגות במקומות 1–2 בכל בית, בסיום סיבוב משחקים אחד (3 מחזורים), יעפילו לחצי הגמר.
בית א'
כל הזמנים הם לפי שעון קיץ בישראל (UTC+3).
בית ב'
כל הזמנים הם בשעון קיץ (UTC+3).
נבחרת הטורניר
הוועדה הטכנית של אופ"א בחרה את 23 מצטייני הטורניר, 11 מהם הם שחקני הזוכה ספרד.
קרוזה מספר 80
קרוזה מספר 80 (בצ'כית : Karosa NO 80) הוא אב טיפוס של אוטובוס בתצורה "Trailer bus" מתוצרת יצרנית כלי הרכב הצ'כית Karosa  אשר יוצר בשנת 1960 בצ'כיה
הגורר (Tractor Unit), הבנוי מתא נהג בחלקו הקדמי ומשטח עגינה בחלקו האחורי. הנגרר (Semi-Trailer bus), הנשען בקצהו הקדמי על משטח העגינה של הגורר, ועל ציר אחד, של גלגלים בקצהו האחורי.
רכבת הידידות
רכבת הידידות (באנגלית: Friendship Train) הייתה יוזמה של עיתונאים ואזרחים אמריקנים ב-1947 למשלוח מזון ואספקה לצרפת ואיטליה, שכלכלתן נפגעה אנושות במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
מטען הרכבת הועמס על אוניות והושט לנמל לה האבר בצרפת. רכבת הידידות הייתה מחווה של רצון טוב, וסיוע לתוכנית מרשל. ב-1949 צרפת גמלה לארצות הברית באמצעות רכבת התודה (Merci Train), אשר יצאה מצרפת לניו יורק עמוסה במתנות לאזרחי ארצות הברית. ב-1967 ארגן ארגון נוער מגרמניה המזרחית "רכבת ידידות" לברית המועצות. הפוליטיקאי הרוסי סרגיי אברמוב ארגן ב-2004 "רכבת ידידות" לצ'צ'ניה.
פסק דין אחמד נ' אוסטריה
מלחמת האזרחים בסומליה
מלחמת האזרחים בסומליה החלה ב-1991 כמרד אזרחים כנגד משטר הדיכוי של זיאד בארה אשר היה נשיא סומליה דאז. הכוחות המזוינים בסומליה החלו להתארגן כקבוצות שונות של מורדים, ביניהן, הקונגרס הסומלי המאוחד (USC), אשר אחמד נחשד כחבר בקבוצה זו. מלחמת האזרחים לוותה במקרי אלימות רבים, והרוגים רבים, אשר הביאו להתערערות השלטון ולהתפתחות של משבר הומניטרי ואף לאנרכיה. באותה תקופה ועקב הפרעות ברחו אנשים אשר חששו לחייהם מסומליה למדינות אירופה.
סעיף 3 לאמנה האירופית לזכויות האדם
האמנה האירופית מאפשרת לכל אדם אשר חושב כי מי מהמדינות החתומות עליה פגעו בזכויותיו בהתאם לאמנה, לתבוע את המדינה בבית הדין האירופי לזכויות אדם. סעיף 3 לאמנה קובע כי "אף אחד לא יהיה נתון לעינוי או עונש\התנהגות אכזריים או משפילים".
השאלה המרכזית
פסק דין זה עוסק בפרשנות אשר יש לתת לתקנה כאמור והיקף התחולה שלה במקרים מסוימים. בית המשפט בוחן האם ניתן לתת תוקף לגירוש המבקש, אזרח סומלי אשר קיבל מעמד של פליט באוסטריה וגורש חזרה לסומליה, בנסיבות המתוארות במקרה זה או שמא מדובר בהפרה של המשיבה - אוסטריה, של חובותיה על פי סעיף 3 לאמנה.
עובדות
אחמד הוא אזרח סומלי אשר נולד בשנת 1963. בספטמבר 1990, אחמד ברח מסומליה וביקש מעמד של פליט. בבקשתו טען אחמד כי דודו היה פעיל בקונגרס הסומלי המאוחד (USC), אחת מהקבוצות אשר מרדו בשלטון במהלך מלחמת האזרחים בסומליה, וכי אביו ואחיו, אשר לא היו חברים בקונגרס, הוצאו להורג מאחר שסייעו לדודו. מאז מאי 1990, הוא ובני משפחתו נחשדו כמשתייכים ל-USC וכמי שהשתתפו במרד. כתוצאה מכך, החרימו את רכושו ותקפו אותו פיזית. לדבריו, הוא עזב את סומליה מתוך פחד רב ומאחר וחשש כי יתעללו בו או יוציאו אותו להורג.
ב-19 באפריל 1991 נדחתה בקשתו של אחמד לקבלת מעמד של פליט על ידי הרשות לביטחון הציבור של שטיריה. בערעור שהגיש המבקש, הפך שר הפנים את ההחלטה וב-15 במאי 1992 קיבל אחמד מעמד של פליט כהגדרתו באמנה בדבר מעמדם של פליטים מ-1951. ב- 12 ביולי 1994 החליט משרד הפליטים הפדרלי של גראץ, בהתאם לתקנה 5(1)(3) לחוק הזכות לבקשת מקלט, חוק אשר קובע כי פליט יאבד את מעמדו כפליט אם הרשות המוסמכת מצאה כי התנאים שנקבעו לעניין קביעת מעמדו כפליט כבר לא מתקיימים, על חילוט מעמדו של אחמד כפליט, זאת לאחר שדן את המבקש למאסר של שנתיים וחצי על ניסיון לביצוע שוד ביחד עם שותף לאחר שהכה עובר אורח וניסה לגנוב את ארנקו.
בתאריך 14 בדצמבר 1994, בעקבות הצפי לגירושו ולאחר ששוחרר על תנאי, נלקח המבקש למעצר במטה של משטרת גראץ.
טענת המבקש
אחמד טען כי גירושו חזרה לסומליה יחשוף אותו לסיכון משמעותי כמפורט בסעיף 3 לאמנה לפיו "אף אחד לא יהיה נתון לעינוי או עונש\התנהגות אכזריים או משפילים". אחמד טען כי העובדה שקיבל מעמד של פליט במאי 1992, מהווה חותם לכך שהרשויות האוסטריות הודו כי קיים סיכון כמפורט בתקנה 3 לאמנה וכי מאחר שהמצב בסומליה לא השתנה מאז 1992, הרי שלדידו, הסיכון עדיין קיים ואין לבטל את מעמדו. בסומליה עדיין היה קיים האיום של "מלחמת האחים" שהתנהלה באותם ימים בין קבוצות שבטים יריבים. אחמד עצמו עדיין היה חשוד שמי שהשתייך ל-USC ולפיכך, היה עדיין חשוף לרדיפה בסומליה. לטענתו, רק העבירה הפלילית שביצע (אשר הובילה להרשעה פלילית) הביאה לכך שאיבד את מעמדו כפליט, ואולם, העבירה שביצע אינה חמורה דיו כדי להצדיק את גירושו והחזרתו למדינה בה חיו עומדים בסכנה.
החלטת הוועדה
הוועדה קיבלה את מהות טענתו של אחמד בציינה כי אין כל תימוכין להחלטה לבטל את מעמדו של אחמד כפליט היות שהרשויות הלאומיות לא הראו כי יש שינוי במצב הדברים המתקיים בסומליה וכי הסיכון כבר לא מתקיים. גם הממשלה לקחה בחשבון את הסיכון אליו חשוף אחמד ככל שישוב לסומליה, אולם, לטענתם, הם עומדים בדרישות של סעיף 3 במידה אשר אוסטריה מאפשרת. לטענת הממשלה, כאשר הוראת הגירוש הפכה סופית, לא ניתן היה להפר אותה או לערער עליה. וכי בהתאם לחוק האוסטרי, רק סיכון של הוצאה להורג, יהווה סיבה חוקית להישארותו באוסטריה.
החלטת בית המשפט
בית המשפט חזר ואמר כי למדינות יש את הזכות, בכפוף לחובותיהם, בין היתר על פי האמנה, לשלוט בכניסה, תושבות וגירוש של זרים. עוד הוא ציין כי הזכות הפוליטית לקבלת מקלט לא כלולה באמנה או בפרוטוקולים. למרות זאת, גירוש זר על ידי המדינה עשוי להביא לחריגה מהאמור בתקנה 3 ולפיכך יש לבחון את אחריות המדינה על פי האמנה וכן, לבחון היכן יש יסוד ממשי להנחה שהאדם, ככל ויגורש, יהיה חשוף לסיכון הסותר את האמור בתקנה 3. בנסיבות אלו, תקנה 3, מרמזת על החובה שלא לגרש אדם למדינה בה קיים הסיכון כאמור.
בית המשפט ציין בנוסף כי סעיף 3, המקדש את אחד מהערכים הבסיסיים בחברות דמוקרטיות, אוסר עינוי או עונש או מעשים משפילים או אכזריים ללא התחשבות בהתנהגות הקורבן. שלא כמו סעיפים אחרים באמנה או בפרוטוקולים, סעיף 3 לא מאפשר חריגה ולא מאפשר לגרוע מהמותר בהתאם לסעיף 15, אפילו במקרה של מצב חירום ציבורי המאיים על חיי האומה.
בבוחנו את המצב הנוכחי בסומליה, בית המשפט התבסס על הערכות על ממצאי הוועדה, אשר ציינה כי המצב בסומליה כמעט ולא השתנה מאז 1992 כאמור. סומליה הייתה עדיין במצב של מלחמת אזרחים והלחימה בין מספר שבטים על השליטה בארץ עדיין נמשכה. לא הייתה אינדיקציה לכך שהסכנה שהמבקש היה חשוף אליה ב-1995 חדלה מלהתקיים או שרשות כלשהי תוכל להגן עליו מפניה.
מאחר שזה היה מצב הדברים, בית המשפט קבע כי גירושו של המבקש לסומליה תביא להפרה של סעיף 3 כל עוד, החזרה לשם תהווה עבורו סכנה ממשית וחשיפה לעינויים, או מעשים משפילים או אכזריים ואין בהתנהגותו או הרשעתו בפלילים כדי לבטל את מעמדו כפליט.
She Will Be Loved
She Will Be Loved (בעברית: היא תהיה נאהבת) הוא הסינגל השלישי של להקת הפופ רוק האמריקאית מארון 5 מתוך אלבום הבכורה שלהם, "Songs About Jane".
הקליפ
בקליפ לשיר "she will be loved" מתואר "סיפור אהבה" שבמרכזו נמצאת ילדה למשפחה עשירה ובן זוגה (אדם לוין) שלכאורה מנהלים מערכת יחסים בריאה ואוהבת. מערכת היחסים שלהם מתנגשת עם מערכת היחסים של אמה של הילדה (קלי פרסטון), ובעלה העשיר, הקר והמכה. החבר של הילדה מתחיל לפתח רגשות עבור אמה שבאופן קבוע נדחית ומנוכרת על ידי בעלה, ובבירור, האם מחפשת אהבה ונחמה מצד החבר של בתה גם כן. במהלך הקליפ, ניתן לראות את החבר מתלבט לבחור בין האם לבת בעוד שהוא אוהב את שתיהן.
בסיום השיר, האם עדיין לא מקבלת יחס רומנטי מבעלה הקר, בעוד שהיא רואה את הזוג הצעיר מאושר ומאוהב ורצה בבכי. החבר רץ בעקבותיה כדי לנחם אותה, וכשהם כמעט מנשקים, השיר מלווה בטוויסט. הבת רצה בעקבות החבר שלה ורואה אותו ואת אמא שלה עומדים להתנשק. כאן מתברר שהשיר מדבר על הבת ולא על האם.
האני אל-מולקי
האני אל-מולקי (בערבית: هاني الملقي; נולד ב-15 באוקטובר 1951) הוא פוליטיקאי ירדני שכיהן כראש ממשלת ירדן מיוני 2016 עד יוני 2018. טרם מינויו לראש הממשלה בידי המלך עבדאללה השני, כיהן כשר במספר משרדי ממשלה, כדיפלומט בשירות ירדן, וכממונה על רשות האזור הכלכלי המיוחד בעקבה.
ראשית חייו
אל-מולקי נולד בעמאן בירת ירדן ב-1951. אביו, פאוזי אל-מולקי, כיהן כראש ממשלת ירדן בשנים 1953-1954. ב-1974 סיים לימודי בוגר בהנדסת ייצור במצרים. בעל תואר שני ותואר שלישי מהמכון הפוליטכני רנסלאר שבמדינת ניו יורק.
קריירה ציבורית
אל-מולקי שימש כשגריר ירדן במצרים וכנציגה של ירדן בליגה הערבית. כיהן בממשלות ירדן בתפקידי שר, במשרדי המים, האנרגיה, האספקה, התעשייה והחוץ.
היה שותף בצוותי המשא ומתן בין ישראל לבין ירדן, שהובילו לחתימה על הסכם השלום בין ישראל לירדן ב-1994. בתקופת כהונתו כשר החוץ ידעה ירדן חיכוכים דיפלומטיים עם שכנותיה עיראק וערב הסעודית. בהמשך מונה אל-מולקי ליועץ המלך לענייני מדע, ולאחר מכן לחבר בסנאט הירדני, הבית העליון של הפרלמנט הירדני. ב-9 בפברואר 2011 מונה לשר המסחר והתעשייה, וב-9 בנובמבר 2014 מונה לאחראי על רשות האזור הכלכלי המיוחד בעקבה.
ראש ממשלת ירדן
ב-29 במאי 2016 מונה לראש ממשלת ירדן, וב-1 ביוני 2016 הושבעה ממשלתו. ב-25 בספטמבר 2016 התפטרה ממשלתו לאחר ארבעה חודשי כהונה, זמן קצר לאחר עריכת בחירות לפרלמנט במדינה, שהביאו לשיבתה של תנועת האחים המוסלמים לפרלמנט. מלך ירדן קיבל את התפטרות הממשלה, והטיל על אל-מולקי להרכיב ממשלה חדשה.
העלאת החוב הציבורי הירדני הובילה את אל-מולקי ב-2016 למשא ומתן על הלוואה בהיקף של 732 מיליון דולר מקרן המטבע הבינלאומית, שתביא לירידת החוב הציבורי של ירדן מכ-95% לכ-77% ב-2021. בשל כך, אל-מולקי אישר תוכנית צנע אשר העלתה מחירים על מספר מצרכי מזון בשנים 2016-2017, מה שהפך אותו למאוד לא-פופולרי בארצו.
ב-30 במאי 2018 התקיימה שביתה כללית בירדן כמחאה על מדיניותו של אל-מולקי. למחרת העלתה ממשלתו את מחירי הדלק והחשמל בתגובה לעליית מחירי הנפט הבינלאומיים, דבר שהביא להחרפת ההפגנות. המלך עבדאללה השני התערב ב-1 ביוני והורה על הקפאת העלאות המחירים. ממשלתו של מולקי הסכימה, אך אמרה כי ההחלטה תעלה לאוצר המדינה כ-20 מיליון דולר. למרות ההקפאה, נמשכו ההפגנות הנרחבות בעקבות חוק המס. ב-4 ביוני 2018, אל-מולקי התפטר מתפקידו כראש ממשלה בעקבות המחאה.
אנדרטת ויקטוריה (ליברפול)
אנדרטת המלכה ויקטוריה היא אנדרטה בסגנון נאו ברוק לזכרה של המלכה ויקטוריה המוצבת בכיכר דרבי בליברפול.
מבנה
מרכזה של האנדרטה הוא פסל ברונזה בגובה 4.42 מטר של המלכה ויקטוריה, הנמצא בתוך מבנה פתוח בסגנון נאו גותי העשוי מאבן פורטלנד ומעליו כיפה תלויה. על הכיפה ארבעה פסלי דמות המסמלים ארבע תכונות המאפיינות את המלכה: צדק, חכמה, צדקה ושלום. בראש הכיפה פסל נוסף של דמות מכונפת המסמלת תהילה. מסביב לאנדרטה יש ארבעה פסלי ברונזה נוספים העוסקים בתחומים בהם התבלטה תקופת שלטונה של המלכה ויקטוריה: חינוך, תעשייה, חקלאות ומסחר. הפסל העוסק בחינוך מציג את דמותו של פרופסור סר אוליבר לודג' שהיה פיזיקאי ומתמטיקאי באוניברסיטת ליברפול ומאוחר יותר המנהל הראשון של אוניברסיטת ברמינגהאם. דמותו של לודג' אוחזת גירוסקופ.
מערכת פסלי הברונזה כולה, ובה בסך הכל 26 דמויות, נבנתה על ידי הפסל צ'ארלס ג'ון אלן. הנחת אבן הפינה לאנדרטה התקיימה ב-11 באוקטובר 1902 וחנוכתה התקיימה ב-27 בספטמבר 1906. אנדרטת המלכה ויקטוריה בליברפול היא מונומנט זיכרון חשוב של המלכה ויקטוריה ונחשבת לבניין רשום בדרגה שנייה על ידי ממשלת בריטניה.
בשנת 2002 בעת פסטיבל האמנות הדו שנתי של ליברפול תחם האמן היפני, טאסורו באשי, את שטח האנדרטה והפך אותו למלון לו קרא: "וילה ויקטוריה". אורחים יכלו ללון באנדרטה בזמן הפסטיבל תמורת תשלום.
רון שרף
רון שֶרְף (נולד ב-17 בפברואר 1972) הוא פעיל חברתי ופוליטי ישראלי, סגן אלוף במילואים, ממייסדי ומנהיגי תנועת המחאה "אחים לנשק", ועומד בחזית המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים ושבע וההתנגדות לרפורמת לוין.
ביוגרפיה
את שירותו בצה"ל עשה כקצין בסיירת מטכ"ל. שרף היה מפקד צוות כוח החילוץ המקביל של ניר פורז בפעולת החילוץ של נחשון וקסמן. הוא השתחרר בדרגת סא"ל ושימש מאז אחד ממפקדי הגיבושים של היחידה.
לאחר שחרורו מצה"ל, עבד בחברות הייטק אחדות, בהן בטר פלייס. מאז דצמבר 2022 הוא משמש סגן נשיא למחקר ופיתוח בחברת סטרטסיס.
שרף הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב בהנדסת מכונות ומוסמך מהמרכז הבינתחומי הרצליה במנהל עסקים.
פעילותו ב"אחים לנשק" ובמחאה נגד הרפורמה המשפטית
בפברואר 2023, בתגובה לרפורמת לוין שמקדמת ממשלת ישראל בראשות בנימין נתניהו, שרף, יחד עם חיילי מילואים נוספים בצה"ל, שכללו את הרמטכ"ל לשעבר משה יעלון, והאלוף (מיל') טל רוסו, החליטו לצעוד מלטרון לירושלים במטרה לגרום להד ציבורי. המטרה הסופית, הצהיר שרף, היא "להגיע לבית המשפט העליון, להגן על שומרי הסף ולומר להם שאנחנו איתם".