cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חיל האוויר הרוסי
המלחמה באוקראינה
חיל האוויר הרוסי השתתף כחלק משמעותי בשלב הראשון של הפלישה הרוסית לאוקראינה בפברואר 2022 עם יחידות ארמיית חיל האוויר וההגנה האווירית השישית, ארמיית חיל האוויר וההגנה האווירית ה-11 של המחוז הצבאי המערבי, וארמיית האוויר וההגנה האווירית הרביעית של המחוז הצבאי הדרומי. חלק ממטוסי הקרב והמסוקים אף הוצבו בבלארוס ותקפו משם. העדויות מחוות שחיל האוויר הרוסי השתמש רבות ביכולות שיבוש מתקדמות נגד אמצעי ההגנה האווירית האוקראינים, אך כשל ביכולת הסתגלות בשל קשיי תקשורת פנימיים, בהם היה בלבול רב בימים הראשונים ללחימה, לא השתנו שיטות הלחימה, ואף הוראות פתיחה באש למרות שהתנאים בשטח השתנו במהרה. במכת הפתיחה חיל האוויר הרוסי תקף עמדות מוכרות של מכ"מי בקרה אווירית ועמדות סטטיות של סוללות הגנה אווירית, אבל כשל להתאים את מטרותיו כאשר המערכות הניידות עזבו את מקומן. חיל האוויר הרוסי כשל כמו כן בהשמדת מטוסי חיל האוויר האוקראיני בפתיחת המלחמה. נראה שההשערה הייתה שכל כלי טיס בזירה יהיה רוסי, ולכן מטוסים אוקראינים, מאוישים ובלתי מאוישים לא היו מיורטים על ידי עמדות נ"מ רוסיות והיו חופשיים לתקוף כוחות קרקע רוסיים. בשל כל אלה, חיל האוויר הרוסי כשל בהשגת עליונות אווירית בשמי אוקראינה.
במכת הפתיחה למלחמה, מסוקי הקרב והסער הרוסים השתתפו בפשיטות על שדה התעופה הוסטומל. דוגמה נוספת לכשל בתקשורת הפנימית בחיל האוויר הרוסי הוא שליחת מטוסי תובלה מלאים בחיילי צנחנים לשדה התעופה במהלך הקרב, בעוד השדה עצמו והשטח לידו לא היו בשליטה רוסית מלאה, מה שנגמר בהפלה של לפחות שני מטוסי Il-76 בעזרת טילי כתף.
חיל האוויר הרוסי הראה כמו כן יכולת מוגבלת מאוד בשימוש באמצעי לחימה חכמים כגון פצצות מונחות וטילים נגד קרינה. בשל כך מטוסים במהלך תקיפה נאלצו לטוס קרוב ונמוך מעל למטרותיהם והיו פגיעים לטילי כתף. כמו כן חיל האוויר הרוסי הראה חוסר יכולת בשיתוף פעולה בין טייסותיו כאשר לרוב מטוסי התקיפה שלו טסו במבנים קטנים ללא חיפוי ישיר או משימות שיבוש כחלק מערכת תקיפה. עיקר אמצעי הלחימה החכמים בהם נעשה שימוש על ידי הרוסים היה טילי שיוט ששוגרו משטח רוסיה או מהים (לרוב על ידי ספינות או צוללות), טילים בליסטיים, מל"טים מתאבדים וכדומה, רבים מהם פגעו במקומות עם משמעות צבאית זניחה ככל הנראה למטרות טרור.
בהמשך הלחימה, בשל האבדות הכבדות, חיל האוויר הגביל את תקיפות מטוסי הקרב והמסוקים לדרום מזרח אוקראינה, במחוזים דונצק ולוהנסק ותוך ביצוע יעפי תקיפה מעל שטח אווירי בשליטה רוסית בגובה נמוך לרוב בעזרת רקטות תוך השלכתם במסלול תלול במרחק ניכר מהחזית לטובת הגדלת טווח הירי בשביל להקטין חשיפת כלי הטיס לטילי כתף למיניהם.
עם זאת, מטוסי הקרב הרוסים מדור 4.5 מבצעים פטרולים רבים ובעזרת היתרון של מכמ"ים מתקדמים יותר (יחסית למטוסי הקרב האוקראינים) וטילי מכ"ם ארוכי טווח, הם מאלצים גם את האוקראינים להשתמש בטקטיקות דומות – לטוס נמוך מאוד מעל שטח אווירי בשליטה אוקראינית הרחק ככל הניתן מהחזית ולהשתמש ברקטות לירי תלול מסלול.
החל מאפריל 2023 חיל האוויר הרוסי החל להשתמש בפצצות גולשות חכמות כאמצעי תקיפה ממרחק בטוח. בעוד זה מאפשר הטלת חימוש מדויק ממרחק, מלאי וקצב אספקת פצצות אלו הוא מוגבל ולא מאפשר קצב תקיפות גבוה. כמו כן פצצות אלו מתוכנתות למטרות לפני עלייתו של המטוס לאוויר, ולכן חיל האוויר הרוסי לא יכול לבצע בעזרתן תקיפות מזדמנות ומיידיות.
מבנה ארגוני
חיל האוויר הרוסי פועל, במקביל לכוחות החלל וכוחות ההגנה נגד מטוסים וטילים, תחת מטריית האחריות של חיל האוויר והחלל המפעיל את מרכז ניהול של כוחות האוויר והחלל ה-1073. חיל האוויר כולל ארבע ארמיות אוויר המוצבות כל אחת במחוז פרט למחוז הצי הצפוני המאורגן כולו על ידי צי רוסיה. ארמיות אלה כוללות יחידות מטוסים טקטיים (תקיפה וקרב) יחידות מטוסי יירוט, ויחידות תובלה טקטיות, בנוסף ליחידות מסוקים הפועלים בצמוד לצבא היבשה. ארמיות אלו כפופות מבצעית לפיקודים האסטרטגיים המאוחדים של כל מחוז.
מבנה אופרטיבי
החיל מאורגן סביב הרגימנט האווירי. העיקרון הוא שרגימנט יהיה יחידה עצמאית עם שדרת פיקוד, כוח אדם וציוד משלה. מספר רגימנטים מאורגנים תחת דיוויזיה. לרוב דיוויזיות מתמקצעות בסוג כלי טיס מסוימים. הדיוויזיה אמונה על פיקוד וניהול הפעילות של הרגימנטים, המתקנים, כוחות האחזקה, התמיכה בשטחה. הרגימנט מורכב ממספר טייסות (לרוב שתיים) שהן בתורן מורכבות ממספר גפים (לרוב שלושה) המהווים את היחידות הבסיסיות ביותר.
חיל האוויר כולל יחידות "בסיס טיסה" המפעיל מספר טייסות ומקביל לרגימנט. מבנה זה אופייני ליחידות של תעופת חיל היבשה (מסוקים) ובתי הספר לטיסה של החיל. בסיסי הטיסה כוללים גם את המתקנים, כוחות האחזקה והתמיכה באופן אינטגרלי עם שדרת פיקוד קטנה יותר יחסית למתקנים המאוישים על ידי רגימנטים הכוללים את הפיקוד של הרגימנט עצמו והפיקוד של המתקן הפועלים תחת הדיוויזיה.
הכשרת צוותי אוויר ואימון
חיל האוויר הרוסי מפעיל שני בתי ספר לטיסה: בית ספר לטיסה בקרסנודאר לכלי טיס כנף קבועה ובית ספר לטיסה בסירזן לכלי טיס כנף סובבת. צוותי אוויר מקבלים הכשרה של חמש שנים כאשר שנתיים ראשונות מוקדשות להכשרה תאורטית ופיקודית. בשנה השלישית מתחילים באימון טיסה בסיסי. בשנה הרביעית החניכים מתחלקים למסלולי הכשרה לפי הענפים הייעודיים שלהם - קרב, תובלה הפצצה וכדומה. ומתחילים בטיסות במטוסי אימון מתאימים. השנה החמישית מוקדשת לאימון בכלי הטיס המבצעיים של כל מסלול. שעות טיסה ממוצעות לחניך המסיים את מסלול ההכשרה הן בין 150–160 שעות טיסה הכוללות 15–20 שעות במטוסים מבצעיים. בסוף מסלול ההכשרה הטייסים הטריים מקבלים דרגת קצין ראשון ותואר אקדמי טכני.
שעות טיסה
כאמור, במהלך העשור הראשון לאחר התפרקות ברית המועצות, החיל התקשה לשמור על כשירות בשל חוסר היכולת להקנות שעות טיסה לצוותי האוויר שלהם. החל משנת 2002 החל שיפור משמעותי בכמות שעות הטיסה הממוצעות לטייס. נכון לשנת 2019 טייסי חיל האוויר טסים כ-100 שעות בממוצע לשנה.
התחמשות ומודרניזציה של החיל
בשל הסתמכותה של רוסיה על רכש כלי טיס מייצור מקומי במרבית המקרים, וכן בגלל אופן הפעולה של תעשיית התעופה שחייבת להסתפק במשאבים מוגבלים, התעשייה, משרד ההגנה וחיל האוויר חייבים לעבוד בשיתוף פעולה. חיל האוויר מפעיל את מרכז מחקר הנדסה וחימוש תעופתי החוקר ומאפיין את כלי הטיס ואמצעי החימוש האוויריים הנדרשים לכל זרועות האוויר של הפדרציה הרוסית. תוכניות הרכש הן חשובות מאוד למוכנות, לכשירות וליכולות החיל.
תוכנית התחמשות 2011–2020
בגלל הקשיים הכלכליים בשנות ה-90 ובשנים הראשונות למאה ה-21, החיל התקשה לתחזק, לשדרג ולהחליף את כלי הטיס שלרשותו. בשנת 2003 לדוגמה שיעור הכללי בחיל עמד על 50 אחוז. עם השיפור בכלכלה הרוסית שהחל עם עליית מחירי הדלק החלו גם תוכניות רכש צנועות. בסוף שנת 2010 אימצו את תוכנית החימוש המדינית לשנים 2011–2020 לשמה הוקצו 19.4 טריליון רובל (285 מיליארד דולר במטבע 2010) מתוכם כ-24 אחוז שהוקצו לחיל האוויר.
התוכנית שיושמה כלשונה עד שנת 2015 גרמה להגדלת הרכש. ב-2011 סופקו 19 מטוסים, 35 בשנת 2012, 54 בשנת 2013, 103 בשנת 2014 ו-93 בשנת 2015, כאשר שיעור אספקת המסוקים עמד על 100 כלים לשנה לערך. בשנת 2014 עקב הירידה במחירי הדלק ובגלל הסנקציות על רוסיה בעקבות מעורבותה במלחמת האזרחים באוקראינה, התקציב וקצב אספקת כלי הטיס ירד בצורה משמעותית ל-50–60 מטוסים ובין 30–40 מסוקים.
בנוסף לאספקת כלי טיס חדשים, באמצע שנות 2000 החל חיל האוויר בתוכנית השבחה לכל כלי הטיס המבצעיים, אבל התהליך לא היה אחיד בהצלחתו בכל כלי טיס. במטוסי הקרב העיקריים לדוגמה (מיג-29 וסוחוי-27) התבצעה השבחה חלקית, כאשר מעדיפים פשוט להחליף כלי טיס אלה בדגמים חדישים יותר. לעומתם, תוכניות ההשבחה למטוסי מיג-31, סוחוי-24 וסוחוי-25 היו מוצלחות במיוחד. כמו כן תוכניות השבחה למפציצים הכבדים ממשיכות עם קצב השבחה של 1–2 מטוסי Tu-160 ו-2–4 מטוסי Tu-95MS בשנה. השבחה סדרתית למטוסי Tu-22M3M מתוכננות להתחיל בשנת 2021.
תוכנית התחמשות 2018–2027
בעקבות השינויים הכלכליים והשינויים הארגוניים עקב הרפורמות תוכנית התחמשות חדשה אומצה בסוף שנת 2017. אף על פי שהתקצוב הראשוני לתקציב עמד על 50 טריליון רובל לבסוף התקציב שאושר עומד על 19 טריליון, תקציב דומה לתוכנית ההתחמשות הקודמת, אבל עתה הרובל איבד כמחצית מערכו יחסית לשנת 2011. המטרה של התוכנית היא שבסופה הכוחות המזוינים יחזיקו ב-70 אחוז כלים וכלי נשק חדשים.
אריק בנדו
אריאל (אריק) בנדו (נולד ב-5 בדצמבר 1973) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם במכבי חיפה ובבית"ר ירושלים, והוא שיאן ההופעות של הנבחרת הצעירה עם 39 הופעות, וכן שיאן ההופעות בליגת העל עם 573 הופעות. היה שיאן ההופעות של נבחרת ישראל עם 94 הופעות.
קריירת מועדונים
בנדו גדל כבלם קדמי בקבוצת הנוער של מכבי חיפה, בה שיחקו בעבר גם אביו ושני אחיו. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה ערך בשנת 1991, ועמה זכה בגביע המדינה בעונת ובאליפות בעונת, בה זכתה חיפה לאחר שלא הפסידה במשחק ליגה אחד במהלך כל העונה. בנדו הצעיר שימש אז כמחליף ראשון לחוליית ההגנה שכללה את המגן הימני אלון חרזי, המגן השמאלי משה גלאם, והבלמים מרקו בלבול ורומן פץ. בגלל העונה הארוכה (39 משחקים) בנדו שיחק לא מעט והיה שותף מלא לאליפות.
בתחילת עונת עבר בהשאלה לבית"ר ירושלים כדי להתחשל וכעבור שנתיים (בשנת 1996) חזר למכבי חיפה אחרי שרוב כוכביה עזבו. בנדו נשאר העוגן בהגנה לצד מספר רב של בלמים אחוריים ומגינים שהתחלפו: מרקו בלבול, סרגיי בלנצ'וק, אדגרדו אדינולפי, גולן דרעי, אנדריי אוסטרובסקי, אריק אג'יופור ואבישי ז'אנו. בעונת  קיבל את סרט הקפטן.
בהדרכתו של אברם גרנט זכו בנדו ומכבי חיפה בשתי אליפויות ברציפות. בעונת עזב גרנט לאמן את נבחרת ישראל והחליף אותו יצחק שום. בימי שום הצליחה מכבי חיפה להעפיל לשלב הבתים בליגת האלופות, והייתה הקבוצה הישראלית הראשונה שעשתה זאת, אך בעונה זאת הפסידה את האליפות בגלל הפרש שערים. אחרי ששום עזב, מונה רוני לוי, מקשרי עונת (בה זכתה חיפה באליפות ללא הפסד), למאמן הקבוצה. תחת הדרכתו של רוני לוי זכו בנדו וחיפה בעוד שלוש אליפויות נוספות, כאשר באותן עונות הציגה חיפה מערך הגנה חזק וקשוח, שהורכב מבנדו, חרזי, קייסי וז'אנו, וספג מעט מאוד שערים.
בתום עונת עזב את קבוצת נעוריו מכבי חיפה על אף שהיה קשור אליה בחוזה. בנדו פתח בהליכים משפטיים נגד הקבוצה שהופסקו, ולבסוף הגיע לפשרה עם נשיא המועדון יעקב שחר שמכר את כרטיסו לבית"ר ירושלים. בנדו זכה עם בית"ר בשתי אליפויות ובשני גביעי מדינה, ובגביע הטוטו, כולל עונת דאבל. בשנים 2003–2008 זכה בנדו ב-5 אליפויות ברציפות. בעונת, הפך בנדו לשיאן ההופעות בליגת העל בכל הזמנים. בנדו אף שימש כקפטן הקבוצה בחלק מתקופתו במועדון.
בתחילת עונת חזר בנדו לעונת פרישה במכבי חיפה. את העונה פתח בנדו כשחלקים מהקהל התנגדו לחזרתו מבית"ר, וכשבפן המקצועי הוא מהווה כינור שלישי בהגנה, וכמעט ואינו משחק. לקראת אמצע העונה תפס בנדו מקום של קבע בהרכב והיה אחד מעמודי התווך שהובילו לזכייתה באליפות המדינה. בטקס הנפת צלחת האליפות הצטרף בנדו, בעברו קפטן הקבוצה, לקפטן יניב קטן בהנפת הצלחת.
בסיום אותה עונה הודיע בנדו כי יישאר בקבוצה עונה נוספת, אך בעקבות סדרת בדיקות שלאחריהן הומלץ לו על הפסקת פעילותו, כינס ב-21 ביוני 2011 מסיבת עיתונאים בה הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
בנדו זכה ב-7 אליפויות במדי מכבי חיפה, שני גביעי מדינה ושלושה גביעי טוטו. במכבי חיפה רשם בנדו 399 הופעות ו-9 שערי ליגה. כמו כן, שימש בנדו כקפטן הקבוצה בין בשנים 1999–2006.
נבחרת ישראל
בנדו הוא שיאן ההופעות של נבחרת הנבחרת הצעירה של ישראל. ב-1 באוגוסט 1992 ערך את הופעת הבכורה שלו במדיה, בניצחון 0–14 על הנבחרת הצעירה של גרינלנד. מאז ועד שנת 1995 רשם 39 הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
בנדו שיחק בנבחרת נבחרת ישראל הבוגרת, בה ערך 94 הופעות, והיה שיאן ההופעות שלה (עד ששיאו נשבר על ידי יוסי בניון). ב-17 במאי 1995 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת ברזיל באצטדיון רמת גן. במוקדמות מונדיאל 2006 היה אחד מהקפטנים של הנבחרת (יחד עם אבי נמני). במשחקי מוקדמות יורו 2008 בחר מאמן הנבחרת דרור קשטן שלא לזמנו בהתחלה אך מאוחר יותר השתמש בשורותיו בתור קשר אחורי. בעמדה זו שיחק במשחקו האחרון בנבחרת, מול נבחרת אנגליה באצטדיון ומבלי, שנערך ב-8 בספטמבר 2007.
סגנון משחק
אריק בנדו שיחק רוב הקריירה שלו כבלם קדמי ונחשב לאחד הבלמים הטובים ביותר ששיחקו בישראל אי-פעם. הוא היה בלם קשוח בעל משחק ראש טוב שהיה קשה מאוד לעבור אותו. בשל כך נודע בכינוי "התחנה האחרונה". פעמים רבות שימש גם כשומר אישי על חלוצי היריב והצטיין בתפקיד זה.
אחד מסימני ההיכר של בנדו הוא עמידתו הזקופה (גב מתוח) כאשר הראש מורם כלפי מעלה, שאפיינה אותו גם בזמן משחקים. עמידה זו השתרשה גם בצה"ל בתרגילי סדר ומסדרים, ומכונה "נוהל בנדו".
קריירה כמאמן
ב-2012 הצטרף בנדו לצוות המקצועי של מכבי חיפה בתור עוזר מאמן נוסף לאלישע לוי, אך לאחר סיום עונת, כשלוי עזב את המועדון ומונה במקומו לתפקיד המאמן ראובן עטר, עבר בנדו לשמש כמאמן קבוצת הנוער החל מעונת. תחת הדרכתו רשמה קבוצת הנוער 8 ניצחונות רצופים. בנובמבר 2012 מונה אריק למאמנה הזמני של קבוצת הבוגרים של מכבי חיפה, לאחר פיטוריו של המאמן ראובן עטר, ובהמשך מונה למאמן הקבוע של המועדון. תחת הדרכתו של בנדו חל בקבוצה שיפור ניכר ביכולת ובתוצאות והקבוצה סיימה את העונה במקום השני.
כאות הערכה על הישגיו בהזנקת הקבוצה ממאבקי הירידה אל צמרת הטבלה, שכרו של בנדו שודרג והוחלט שימשיך כמאמן הקבוצה גם בעונת. את עונתו השנייה כמאמן פתח בנדו עם עלייה לשלב הבתים של הליגה האירופית, כשבדרך מנצחת קבוצתו את חזר לנצ'ראן בחוץ 8–0, הניצחון הגדול ביותר של קבוצה ישראלית במסגרת אירופית. בעונה זו סיים עם הקבוצה במקום החמישי בליגה, ובסופה סיים את תפקידו במועדון.
ב-25 בפברואר 2014 מונה בנדו לעוזרו של אלי גוטמן, מאמן נבחרת ישראל.
במאי 2015 מונה בנדו למאמן הנבחרת הצעירה של ישראל. במאי 2016 התפטר מאימון הנבחרת הצעירה.
ב-28 במאי 2017 מונה בנדו למאמן הפועל רמת-גן גבעתיים מהליגה הלאומית, וב-21 באוקטובר 2017 פוטר מתפקידו.
ב-1 במאי 2018 חזר לשמש כמאמן קבוצת הנוער של מכבי חיפה, ולאחר עונה אחת פוטר מתפקידו.
ב-15 ביוני 2021 מונה רשמית לעוזר המאמן של רוני לוי בקבוצת הפועל באר שבע.ב-1 במרץ 2022 סיים את תפקידו לאחר שהמאמן רוני לוי פוטר מתפקידו.
חיים אישיים
בנדו נולד בחיפה, והוא ממוצא טורקי מצד אמו. בנו של כדורגלן העבר שלמה בנדו, ואחיו של כדורגלן העבר תום בנדו, שניהם גם כן שיחקו במכבי חיפה. אחיו של אריק, בן בנדו, הוא מורה בבית הספר הריאלי העברי בחיפה. אריק התחנך בבית ספר "חוגים" בחיפה.
ביוני 2009 נישא לשחקנית והמנחה אילנה ברקוביץ', ובמרץ 2011 נולד לזוג בן. אולם ב-2016 השניים התגרשו.
תארים ושיאים
אריק בנדו הוא אחד השחקנים המעוטרים בישראל, וברשותו מספר רב של תארים קבוצתיים, ברובם הוא זכה במדי מכבי חיפה.
בנדו הוא גם שיאן הופעות במספר מסגרות:
רב עיר
רב עיר הוא תפקיד מקובל בחלק מהמדינות בהן יש קהילה יהודית משמעותית, עבור הרב שמחזיק בתפקיד העליון בהיררכיה הרבנית באותה מדינה או עיר.
רב העיר יכול להיות, אך לא בהכרח, הסמכות הרבנית הדתית הגבוהה ביותר באותה מדינה,(רב ראשי), והוא הנציג הבכיר ביותר של הקהילה הדתית היהודית.
רצח אמנון
ממוזער|נערי [[אבשלום מתנפלים על אמנון ורוצחים אותו בעת המשתה שערך אבשלום.
רב עיר
בחלק ממדינות אירופה, בתקופות שונות בהיסטוריה, הנושא בתפקיד הרב הראשי התמנה מתוקף תפקידו גם לבית המחוקקים של המדינה. במדינות בהן יש הכרה של המדינה בזרמים היהודיים השונים תיתכן תופעה של מספר רבנים ראשיים, אחד לכל זרם, אך ללא הסמכויות והמעמד הנלווה לתואר הרב הראשי של אותה מדינה.
רצח אמנון
ציור מאת טרברסי משנת 1752. ]] רצח אמנון הוא מאורע מקראי המהווה המשך למעשה אמנון ותמר, במהלכו אבשלום אחי תמר מאב ומאם, יוזם ומביא לידי ביצוע את רציחתו של אמנון אחיו מאב, כנקמה על שאנס את תמר אחותו. לאחר מעשה האונס בקש אבשלום מתמר שלא לעורר על כך מהומה בטענה שמדובר באחיה ולא באדם זר. אולם למעשה מטרתו של אבשלום בכך הייתה ליצור שקט תעשייתי, כדי לאפשר לו לתכנן את פעולת הנקמה באמנון.
רב עיר
רב עיר בישראל
רב עיר הוא כינוי כללי לרב של עירייה או של מועצה מקומית. משרת רב העיר היא המשך של משרת רב הקהילה שהייתה נהוגה בתקופת המנדט הבריטי. ישנן סמכויות סטטוטוריות של רבני ערים המעוגנות בחקיקה כדוגמת הסמכות לתת תעודות כשרות המוסדרת בחוק איסור הונאה בכשרות. סמכויות אחרות מוסדרות בנהלים פנימיים ובהן סמכות רישום הנישואין. מלבד הסמכויות הקונקרטיות של רבני ערים, תיקון חקיקה כללי משנת 1999 לחוק שירותי הדת היהודיים הוסיף את סעיף 6א, ולפיו "המועצה הדתית וחבריה יפעלו לפי פסיקת הרבנות המקומית והרבנות הראשית לישראל, בכל ענין שבתחום תפקידיה וסמכויותיה של המועצה הדתית".
רצח אמנון
שנתיים לאחר אונס תמר, הזמין אבשלום את דוד אביו לחגוג עימו את גז הצאן במשתה שהוא עורך, כפי שהיה נהוג בעבר. דוד סירב להשתתף. אבשלום ניסה לשכנעו שלפחות אמנון יבוא, ולאחר הפצרות מרובות מצד אבשלום, אישר דוד את הגעתו של אמנון ושאר בני המלך למשתה. אבשלום הורה לנעריו שבשעה שאמנון יהיה שתוי ביין, יקומו עליו ויהרגוהו, תוך שהוא מבטיח להם גיבוי מצידו למעשה, ודאגה לכך שלא ייענשו. הנערים ביצעו את ההוראה ורצחו את אמנון.
רב עיר
רב עיר בישראל
רבני הערים בישראל אחראים על אספקת שירותי הדת ביישוב, ועל כל הטיפול בענייני הלכה, בהם רישום לנישואין לזוגות הנישאים בתחום שיפוטם, וכן מתן תעודות כשרות לעסקים הפועלים בתחום שיפוטם.
רצח אמנון
כשראו זאת שאר בני המלך, ברחו משם על פרדיהם, כי חששו שאבשלום מנסה לחסל את כל זרע המלוכה כדי להבטיח את מלכותו העתידית. עוד בטרם הגיעו בני המלך אל ארמון המלך, נפוצה שמועה שאבשלום אכן חיסל את כל בני המלך. דוד קרע את בגדיו ונשכב על הארץ כדרך אבלים. יונדב בן שמעה מיהר להרגיע את המלך, שרק אמנון מת מאחר שאבשלום שמר לו טינה על שאנס את אחותו. כעבור זמן מה שבו בני המלך והתברר שאכן רק אמנון מת.
רב עיר
רב עיר בישראל
חוק שירותי הדת היהודיים קובע כי השר לשירותי דת רשאי להתקין תקנות בעניין "בחירות של רבני עיר". התקנות בנושא השתנו פעמים מספר לאורך השנים והתקנות האחרונות בנושא נקבעו בשנת 2022: תקנות שירותי הדת היהודיים (בחירות רבני עיר), התשפ״ב–2022. על פי התקנות לכל עיר או מועצה מקומית ימונה רב, וברשות מקומית שמתגוררים בה מעל 50,000 תושבים השר יכול להורות על מינוי של שני רבנים (אשכנזי וספרדי) בהסכמת מועצת הרשות המקומית. נכון לשנת 2022 מכהנים בישראל בסך הכול 90 רבני ערים.
רצח אמנון
אבשלום ברח לגשור על מנת לחסות בצילו של סבו תלמי מלך גשור עד יעבור זעם. דוד התאבל על אמנון במשך שלוש שנים, אז ניחם על אמנון ונכסף לשובו של אבשלום. יואב ראה זאת והורה לאשה תקועית לבקש מהמלך באמצעות משל מרומז להשיב את אבשלום לירושלים. דוד נאות לבקשה, והורה ליואב להביאו לירושלים, ואכן יואב השיבו לירושלים.
רקע אלוהי
לאחר מעשה דוד ובת שבע במהלכו זימן דוד את בת שבע אליו ושכב עימה בעת שהיה בעלה אוריה במלחמה, הגיע אליו נתן הנביא ובפיו שאלה אודות אדם עשיר שהגיע אליו אורח ומחמת שחמל על צאנו גנב את כבשתו היחידה של חברו העני, ושחטה עבור האורח. דוד חרץ את דינו של העשיר לשלם לעני על גנבת הכבשה פי ארבעה, כדין התורה ביחס לגונב צאן ושחטו. בשלב זה נתן גילה לו שסיפור זה אינו אלא משל למעשהו של דוד שלקח את אשתו היחידה של אוריה, בעוד שלדוד יש כמה נשים. דוד מיד הודה בחטאו וקיבל עליו את הדין, לשלם 'ארבעתיים' על מעשהו. עונשו הראשון של דוד היה מות הילד אותו הרתה לו בת שבע. העונש השני היה אונס ביתו תמר בידי בנו אמנון. ומעשה זה של רצח אמנון היווה את העונש השלישי.
רב עיר
רב עיר בישראל
בחלק מהערים יש גם "רב עיר אשכנזי" וגם "רב עיר ספרדי", אם כי הנטייה כיום היא למנות לעיר רק רב ראשי אחד לכולם. בכל עיר בה מכהנים שני רבנים ראשיים, בדרך כלל מתבצעת ביניהם חלוקת עבודה - האחד אחראי על תחום הכשרות והשני על תחום הנישואין. בעיר בה רק רב אחד מכהן בתפקיד הוא האחראי היחידי על כל התחומים.
רצח אמנון
רקע אנושי
אמנון, בנו של דוד מאחינעם היזרעאלית, התאהב באחותו-מאב תמר, שהייתה אחותו של אבשלום מאב ומאם (אימם הייתה מעכה בת תלמי מלך גשור). הוא נעשה חולה מאהבתו אותה, ויונדב בן שמעה בן דודו, יעץ לו להעמיד פני חולה ולבקש שתמר תכין לביבות בפניו כדי לעורר את תאבונו שלא יחלש מחוליו, ובכך ליצור סיטואציה אינטימית ביניהם שתביא לבקשתו את ידה. אמנון עשה כעצתו, אך משבאה תמר לפניו הוא לא ביקש את ידה אלא אחז אותה ובקש ממנה לשכב איתו. תמר סרבה וביקשה ממנו להסדיר את נישואיהם עם אביהם דוד, אך אמנון סרב, תפסה ואנס אותה.
לאחר פורקן תאוותו, התמלא אמנון בשנאה כלפיה על שלא שיתפה עימו פעולה ברצונו למשכב עימה, והוא גרש אותה מחדרו על אף תחנוניה לו שישאנה, כי הדבר יהיה לה לחרפה עם היוודע הדבר שהיא אינה בתולה.
רב עיר
רב עיר בישראל
פעולתם של רבני ערים בישראל מוסדרת בחוקים אחדים. בהתאם לחוק הרבנות הראשית לישראל, הסמכות למתן כשירות לכהן כרב עיר נתונה למועצת הרבנות הראשית לישראל.
רצח אמנון
רקע אנושי
תמר קרעה את כתונת הפסים שעליה וצעקה בכאב כדי לפרסם שהיא נאנסה ולא זנתה מרצון. אבשלום שמע את שאירע וביקש ממנה שתחריש ולא תצעק, בטענה שמדובר באחיה מאב ולא אדם זר, אולם הסיבה האמיתית להשתקה הייתה רצונו להשתיק את הפרשה כדי שהוא יוכל לתכנן פעולת נקם באמנון מבלי שהדבר יתגלה.
הכשרת הקרקע לרצח
כעבור שנתיים מהאונס, כשרושם המעשה כבר החל להישכח מלב, הזמין אבשלום את דוד אביו להשתתף עימו במשתה שהיה נוהג לערוך בעת גז צאנו שבבעל חצור. על אף הפצרותיו של אבשלום, דוד סירב בטענה שאינו מעוניין להכביד על אבשלום בעריכת משתה לכל פמליית המלך, וברך אותו על רצונו הטוב. אבשלום בקש מדוד שלפחות אמנון, שהוא בנו הבכור של דוד, יבוא כנציג המלך במקומו. בתחילה סירב דוד גם לכך, אך משהרבה אבשלום להפציר בו על כך, נאות דוד לשלוח את אמנון למשתה יחד עם שאר בני המלך:
רב עיר
בחירת רב עיר בישראל
רב עיר נבחר על ידי אספה בוחרת המורכבת מנציגי ציבור מקומיים. לאורך השנים נערכו שינויים רבים בהרכב האספה הבוחרת. על פי התקנות הנוכחיות 50% מחברי האספה הבוחרת הם חברי מועצת הרשות המקומית, והיתר הם מנכ"ל הרשות המקומית ונציגים מקומיים שמחציתם מתמנים על ידי מועצת הרשות המקומית ומחציתם מתמנים על ידי השר לשירותי דת.
רצח אמנון
ביצוע הרצח
אבשלום הורה לעבדיו שכאשר אמנון יהיה מבושם בעת המשתה ולא יישמר בנפשו, יכו אותו וימיתוהו. אבשלום חיזק את ידיהם והבטיח להם שלא ייענשו על כך מאת המלך, כי הדבר היה בהוראתו. עבדי אבשלום ביצעו את המשימה, ו'כטוב לב אמנון ביין' התנקשו בו והרגוהו.
רב עיר
בחירת רב עיר בישראל
בתקנות הראשונות שנקבעו בשנת 1936 הייתה קצובה כהונת רב העיר לחמש שנים, שלאחריהן מועצת הרשות המקומית הייתה יכולה להאריך את כהונתו או לערוך בחירות חדשות. לאחר קום המדינה שונה הנוהל ונקבע שכהונת הרבנים לא תהיה קצובה. בתקנות משנת 2022 הוחזרה קציבת הכהונה, כך שכהונת רב עיר נקבעה לעשר שנים.
רצח אמנון
ביצוע הרצח
יונדב בן שמעה בן דודו של דוד, שהיה מצוי בנבכי היחסים בין אמנון לאבשלום כמי שנתן לאמנון את העצה להציע נישואין לתמר, וכמי שהכתוב מעיד עליו שהיה אדם חכם מאוד, הבין שרצח אמנון לא היה ניסיון חיסול כללי של אבשלום את כל זרע המלוכה אלא נקמה באמנון על התעללותו בתמר, אחותו מאב ואם של אבשלום. על כן יונדב הרגיע את דוד ואמר שהשמועה אינה נכונה, ואמנון לבדו מת, שכן טינה ישנה הייתה בליבו של אבשלום על אמנון מן היום בו אנס את תמר:
חזרת בני המלך לירושלים
כעבור זמן מה לאחר שפשטה בעיר השמועה שבני המלך נהרגו, ראה הצופה של ארמון דוד קבוצת אנשים מגיעה מצד ההר אל העיר. יונדב הבין שאלו פמליית בני המלך שברחה אל העיר, ואמר לדוד: 'הנה בני המלך באו, כדבר עבדך כן היה'. כשהגיעו אל ארמון המלך, בכה המלך, בניו ועבדיו בכי רב על מות אמנון:
רב עיר
בחירת רב עיר בישראל
בחירת רב עיר מוסדרת בתקנות שירותי הדת היהודיים (בחירות רבני עיר), תשס"ז–2007.
רצח אמנון
השלכות הרצח
לאחר הרצח ברח אבשלום אל סבו, תלמי מלך גשור, אביה של מעכה אשת דוד, על מנת לחסות בצילו של סבו עד יעבור זעם. אבשלום שהה שם במשך שלוש שנים עד שיואב נוכח לראות שדוד ניחם על מות אמנון, ונכסף לשובו של אבשלום לירושלים:.
רב עיר
הסמכה לרב עיר בישראל
על מנת לכהן כרב עיר בישראל, יש צורך לעבור מבחני הסמכה מטעם הרבנות הראשית לישראל.
רצח אמנון
השלכות הרצח
יואב קורא לאשה חכמה מתקוע ומורה לה להתחזות לאלמנה המתארת בפני המלך את מצבה העגום, באשר אחד מבניה קם על אחיו והרגו, ובני המשפחה דורשים ממנה להסגיר את האח כדי להורגו ובכך לנקום את דמי אחיו ששפך. האלמנה מבקשת מהמלך שיפרוס חסותו על בנה ויגן עליו, ובכך ימנע את הכרתת זרעה וכילויו. דוד מבטיח לה זאת, ואז האשה אומרת לדוד שסיפור זה אינו אלא משל שנועד להמחיש לו את מצבו של אבשלום שנאלץ לברוח מחשש לנקמה מצד בני המלך, ובקשתה שדוד ישיב את אבשלום לירושלים, ויפרוס את חסותו עליו.
רב עיר
הסמכה לרב עיר בישראל
על מנת להיות זכאי לכושר להתמנות כרב עיר, על המבקש לעבור 11 בחינות חובה ובחינה בע"פ בפני ועדה. תעודת הכשירות לרב עיר ניתנת בכפוף לאישור מועצת הרבנות הראשית לישראל.
רצח אמנון
השלכות הרצח
דוד מבין שיואב הוא ששלח את האשה למשול לו את המשל, הוא שואל אותה על כך והיא מאשרת. דוד קורא ליואב ושולח אותו להשיב את אבשלום לירושלים, והוא אכן עושה כן.
רב עיר
מעמד רבני הערים
פסק דין עקרוני העוסק בחופש הביטוי של רבני הערים ניתן בספטמבר 2020 על ידי בג"ץ, במסגרת עתירה שהוגשה כנגד שרת המשפטים בדרישה להעמיד את רבה של צפת, הרב שמואל אליהו, לדין משמעתי. השופט אלכס שטיין, שכתב את חוות הדעת המרכזית בפסק הדין, קבע שהתבטאויותיו של הרב אליהו מגיעות כדי עבירת משמעת לפי חוק שירותי הדת היהודיים – כל אימת שמדובר בדברים המבזים אנשים אחרים ובאמירות שלכאורה מהוות הסתה גזענית במובן הפלילי – ולפי חוק אחר, אשר אוסר על עובדי ציבור בישראל לעסוק בפעילות פוליטית. עם זאת, שטיין נמנע מלהתערב בהחלטת מוסדות המשמעת שלא להעמיד את הרב אליהו לדין בגין התבטאויות שניתן לשייכן להבעת דעה בענייני ההלכה היהודית בפני קהלו. בעניינן של התבטאויות אלה קבע שטיין כי חופש הביטוי וחופש הדת מאפשרים לרב עיר לתת להן פומבי כחלק מתפקידו כאיש ציבור האמון על מתן שירותי דת.
עימות נוסף הנוגע למעמדם של רבנים התעורר ביחס לרישום ימי עבודה ודיווח על היעדרויות. דוח מבקר המדינה משנת 2018 מלמד כי רבני ערים מסרו למבקר המדינה כי "דיווח על פעולות הרב, לרבות על שעות עבודה וימי היעדרות, כמוהו כאי־הבנת מהות התפקיד". לדברי המבקר "התברר כי כמה רבני ערים כופרים בחובתם המינהלית לדווח על ימי חופשה או מחלה, לדבריהם בהתבסס על עמדה הלכתית". מבקר המדינה לא קיבל עמדה זו וטען כי "תפקיד רב עיר מוגדר בחוק ובתקנותיו, והממלא אותו מועסק על ידי רשויות המדינה ושכרו משולם מכספי ציבור, ולפיכך ברי הוא שיתנהל על פי דרישות מינהליות הקשורות לכך".
העברת רב עיר ממשרתו
בהתאם לחוק שירותי הדת היהודיים, שר המשפטים רשאי להעמיד רב עיר לדין משמעתי על יסוד אחד מאלה:
חוק זה קובע גם כי "רב עיר לא יקבל כל תמורה או טובת הנאה אחרת לבד ממשכורתו בעד טקסי נישואין שערך."
הרב הראשי לירושלים
תפקיד הרב הראשי לירושלים נוסד לפני מאות שנים, והחזיק בו בן העדה הספרדית. משה גאלנטי כיהן כראשון לציון, תואר המשמש מתחילת המאה ה-17 לרב הראשי של ירושלים. בשנת 1878 מינתה העדה האשכנזית רב משלה. מאז היו לירושלים רב אשכנזי ורב ספרדי.
מאז הקמת מדינת ישראל, תפקיד הרב הראשי לירושלים כולל ייצוג בפגישות דיפלומטיות ובטקסים חשובים. ניתן למלא את התפקיד עד גיל 75 אך ניתן להאריך אותו עד גיל 80.
דני עפרוני
דני עפרוני (נולד ב-17 בנובמבר 1958) הוא אלוף (מיל') בצה"ל. בתפקידו האחרון כיהן כפרקליט הצבאי הראשי.
כיום (דצמבר 2019) מרצה מן החוץ בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
עפרוני גדל בטירת כרמל ולמד בבית הספר "דגניה" ביישוב, ולאחר מכן בחטיבת הביניים בבית הספר הריאלי בחיפה.
בשנת 1976 התגייס לצה"ל ושירת ביחידה 504 כמפעיל סוכנים, הן בלחימה בדרום לבנון והן ביהודה ושומרון. בשנת 1990, לאחר סיום לימודי משפטים, עבר לשרת בפרקליטות הצבאית. בין השנים 1991–1993 שימש בתפקיד הממונה על התביעה הצבאית בנפות יהודה.
בשנת 1993 חזר לתפקיד מודיעיני, כמפקד מרחב צפון ביחידה 504 של אגף המודיעין. בשנת 1996 שב לפרקליטות הצבאית ומונה לתפקיד סגן התובע הצבאי הראשי. החל משנת 2000 שימש כפרקליט צפון, ובשנת 2003 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לתפקיד הסנגור הצבאי הראשי.
בשנת 2004 מונה לסגן הפרקליט הצבאי הראשי. בתפקידו זה, בין היתר, פעל למימוש רפורמה מבנית בפרקליטות הצבאית וקידום שינויים משמעותיים בדין המשמעתי בצה"ל. בשנת 2009 פרש מצה"ל. בהמשך כיהן כסמנכ"ל בחברת תשתיות אמריקאית.
בתפקיד פצ"ר
ב-15 בספטמבר 2011 מונה לפצ"ר במקום האלוף אביחי מנדלבליט והועלה לדרגת תת-אלוף. בספטמבר 2012 הועלה לדרגת אלוף ובטקס בו הוענקה לו דרגת אלוף הבהיר לרמטכ"ל ולחברי המטכ"ל כי: "מחויבותכם לשלטון החוק, הקפדתכם על שילוב הפצ"ר ואנשיו בצמתי החלטה ובגיבוש תוכניות פעולה, וגישתכם העניינית להערותינו גם כשהן כוללות סייגים ואיסורים, הן נורמות התנהגות ראויות המקלות על המשפטן הצבאי במילוי תפקידו החשוב, ומהוות דוגמה אישית לפקודיכם".
בתפקידו כפצ"ר הורה לאחר מבצע עמוד ענן לפתוח בחקירה יזומה לבירור נסיבות מותם של כ-70 בלתי מעורבים במהלך המבצע. ביחס לאירוע בשכונת שג'אעיה ב-30 קבע עפרוני כי הירי בוצע בהתאם להוראות הדין הישראלי והבין־לאומי, שכן "כוון לעבר מרגמות ומפעיליהן, במטרה לנטרל אותם מהמשך ביצוע ירי מתמשך ואינטנסיבי לעבר כוחות צה"ל, אשר שם אותם תחת סכנת חיים ממשית ומיידית". הוא קבע כי ניתן לתקוף ביתו של מפקד בחמאס כאשר הוא מנהל משם את מערך הלחימה של הגדוד, ובכך הופך הבית למטרה צבאית. עוד קבע כי הרס רבי-הקומות בסוף המבצע נבע מכך שהוכח כי בבניינים אלה פעלו חדרי מבצעים של חמאס. לאחר חקירה הורה לסגור ללא כתבי אישום את תיק החקירה בפרשת הרג נהג המונית זכריא דראגמה, וכן במקרה של הסטודנטית לובנא חנש שנהרגה מכדורים שנורו לעבר משליכי בקבוקי תבערה.
באוקטובר 2015 סיים את תפקידו כפרקליט הצבאי הראשי.
לאחר הפרישה מצה"ל
לאחר פרישתו מצה"ל עפרוני הוא חבר בסגל המכון למחקרי ביטחון לאומי ומרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית.
בשנת 2018 זכה באות "אביר איכות השלטון" בקטגוריית "צבא וביטחון" מטעם התנועה לאיכות השלטון. בנימוקי הבחירה נאמר כי האות ניתן לו:.
חיים אישיים והשכלה
עפרוני גר במודיעין-מכבים-רעות, נשוי, ואב לשלושה. בעל תואר ראשון במשפטים ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
אנטואן בינואה
אנטואן בינואה (בצרפתית: Antoine Busnois ולעיתים Busnoys; סביבות 1430 – 6 בנובמבר 1492) היה מלחין ומשורר צרפתי מן האסכולה הבורגונדית של ראשית תקופת הרנסאנס. אם כי אין להתעלם מחשיבותו כמלחין מוזיקת קודש, כגון מוטטים, בינואה היה אחד הנודעים ביותר במלחיני השאנסון החילוני במאה ה-15. הוא היה המוביל באסכולה הבורגונדית המאוחרת לאחר מותו של גיום דופאי.
קורות חייו
הפרטים על חיי בינואה בשנותיו הראשונות מסתמכים בעיקר על השערות, אבל יש מקום להניח, כי מוצאו מסביבות ביתון בפה דה קאלה, אולי מן הכפר בינה, משם כנראה לקוח שמו. אפשר שהתייחס על המשפחה האריסטוקרטית בינה; ייתכן שפיליפ דה בינה, הכומר של כנסיית נוטר-דאם בלן, היה קרוב משפחתו. אין ספק, שבינואה זכה להשכלה מוזיקלית מעולה, כנראה בבית ספר כנסייתי לשירת מקהלה אי שם בצפון או מרכז צרפת. מוצא אריסטוקרטי יכול להסביר את קשריו עם חצר המלוכה הצרפתית; כבר בשנות ה-50' של המאה ה-15 מופיע שמו ברשומות החצר, וב-1461 כיהן ככומר של משפחת המלוכה בטור. בינואה לא היה אדם שוחר שלום, כפי שמסתבר מבקשת מחילה שהגיש בטור, מן ה-28 בפברואר 1461, ובה הוא מודה בחלק שלקח בהכאה קבוצתית של כומר "עד זוב דם", לא פעם יחידה אלא חמש פעמים. בהיותו מנודה, העיז פנים לחגוג את המיסה, מעשה שהביא להחרמתו, אך האפיפיור פיוס השני חנן אותו.
מן הקתדרלה עבר בינואה לכנסיית המכללה סן מרטין, גם היא בטור, שם התמנה לתת-דיאקון בשנת 1465. יוהנס אוקכם היה גזבר המוסד הזה ונראה ששני המלחינים הכירו היטב איש את רעהו. בהמשך אותה שנה עבר בינואה לפואטיה, שם לא זו בלבד שהתמנה ל"מטריז" (ממונה על נערי המקהלה), אלא הצליח גם למשוך זרם מתמיד של זמרים מחוננים מכל המחוז; נראה שהמוניטין שלו כמורה לשירה, מלומד ומלחין נפוצו כבר למרחקים. אף על פי כן, הוא עזב את המקום בה בפתאומיות שהגיע, בשנת 1466; לא ניתנה סיבה לדבר, אבל משרת המטריז הוחזרה לקודמו בתפקיד. בשלב זה עבר בינואה לבורגונדיה.
נוסף לחובותיו כזמר ומלחין, ליווה בינואה את הדוכס במסעות הלחימה שלו, כמוהו כהיינה ואן חיזכם. בינואה היה נוכח במצור על נויס בגרמניה בשנת 1475 ויצא בשלום מן הקרב הרה האסון של 1477 בננסי (אם השתתף בו), שעלה לשארל האמיץ בחייו ובלם לצמיתות את התפשטותה של בורגונדיה.
יצירות וסגנון
בינואה כתב מוזיקת קודש וחול. מתוך מוזיקת הקודש שלו, שרדו שתי מיסות קנטוס פירמוס ושמונה מוטטים (הגיוני להניח, שעוד רבים אבדו). הוא כתב כמה יצירות על פי האנטיפון המריאני "מלכת השמיים" (Regina coeli). מבחינה סגנונית, המוזיקה שלו יכולה להיחשב לנקודת האמצע בין הפשטות והמרקמים ההומופוניים של דופאי ובנשואה, לבין האימיטציה השולטת בחיבוריהם של ז'וסקן וניקולאס גומברט. הוא משתמש באימיטציה במיומנות אך לעיתים רחוקות, כותב קווים מלודיים חלקים ונוחים לשירה, ומגלה נטייה מובהקת למצלולים משולשים, המבשרת את נוהלי המאה ה-16.
על פי פייטרו ארון, ייתכן שבינואה היה מחברה של הנעימה המפורסמת L'homme armé, אחת המלודיות הנפוצות ביותר בתקופת הרנסאנס, ששימשה יותר מכל אחת אחרת כקנטוס פירמוס לחיבור מיסה. אם היה הראשון לכתוב מיסה המבוססת על L'homme armé, אם לאו, המיסה שלו עלתה על כל האחרות במידת השפעתה; המיסה של אוברכט, למשל, מקבילה במידה רבה לזו של בינואה, ואפילו דופאי מצטט ממנה באופן ישיר. ייתכן אפילו שבינואה היה זה שחיבר מחזור של שש מיסות, מבוססות כולן על אותה נעימה עצמה, שנמצא בנאפולי ויוחס לו על פי השוואה סגנונית.
בינואה חיבר גם שאנסונים, שירים חילוניים בצרפתית, ושאנסונים אלה הם הבסיס העיקרי למוניטין שלו. רובם בצורת רונדו, אבל יש ביניהם גם כמה בצורת ברז'רט; רבים מן החיבורים האלה היו לשירים פופולריים, וייתכן שאחדים התבססו על שירים פופולריים, שאבדו בינתיים. סביר להניח, שבינואה כתב בעצמו את הטקסטים לכל שיריו, כמעט. כמה מנעימותיו שימשו כחומר לחיבור מיסת קנטוס פירמוס יותר מדור אחרי מותו, לדוגמה, "פורטונה דספראטה" (ששימשה הן את אוברכט והן את ז'וסקן). שאנסון יוצא דופן הוא "אישה איומה" (Terrible dame), שלא זו בלבד שהוא דיאלוג אנטיפוני, יחיד במינו בספרות השאנסון, אלא ששמו כתוב בצרפתית עתיקה, שאיננה דורשת מומחיות מיוחדת לתרגומה.
אף כי רוב השאנסונים של בינואה מבוססים על טקסטים צרפתיים, הם כוללים גם שני טקסטים לפחות באיטלקית וטקסט אחד בפלמית. רובם כתובים לשלושה קולות, אם כי יש גם מעטים לארבעה.
קתדרלת ואוול
קתדרלת ואוול (בפולנית: katedra wawelska) או הקתדרלה המלכותית והארכיבישופית של הקדושים סטניסלב וונצ'סלאוס על גבעת ואוול (królewska bazylika archikatedralna śś. Stanisława i Wacława na Wawelu) היא קתדרלה קתולית בת כ-900 שנה על גבעת ואוול בקרקוב. הקתדרלה מהווה את מקום מושבו של הארכיבישוף של קרקוב ומקום ההכתרה והקבורה המסורתי של מלכי פולין וקרויה "אם הכנסיות" של פולין.
היסטוריה
הקתדרלה באתר כיום היא מבנה הקתדרלה השלישי באתר זה. הקתדרלה הראשונה הוקמה סמוך להקמתה של בישופות קרקוב בשנת 1000 לערך ונהרסה במאה ה-11. המבנה השני הוקם על חורבות הראשון בסוף המאה ה-11 או ראשית מאה ה-12, בימי שלטונו של ולדיסלב הראשון הרמן. הייתה זו בזיליקת עשויה אבן גיר בסגנון רומנסקי עם שלושה מעברי-רוחב שהקודשה ב-1142. הבזיליקה נהרסה בשרפה ב-1305, אך הקריפטה שלה שרדה וכן היסודות הרבועים של שני המגדלים שניצבו מצפון ומדרום לפתח (בפרט המגדל הדרומי). בניית הקתדרלה הגותית הניצבת עד היום החלה במאה ה-14. המלך הראשון שהוכתר בקתדרלה היה ולדיסלב הראשון (ארוך האמה), ב-1320.
בין השנים 1320–1346 נבנו בית המקהלה ואמבולטוריום והספינה הראשית נבנתה בין השנים 1346–1364. הקתדרלה נחנכה ב-28 במרץ 1364. במהלך המאות ה-14 וה-15 הקימו בתי האצולה (המגנאטים) והמלכות קפלות סביב האמבולטוריום. במאה ה-16 הוכנסו במבנה שינויים רבים שהושפעו מהרנסאנס האיטלקי. המאה ה-18 הביאה עמה חידוש של רוב העיטור הפנימי ברוח הבארוק, רבים ממזבחות הצד הוסרו לטובת מראה נקי וסימטרי יותר. גם החידוש ברוח הבארוק נעשה על ידי אדריכלים ואמנים איטלקים או בעלי מסורת איטלקית.
אובדן עצמאות פולין דרדר את מצבה של הקתדרלה מחוסר מימון וכיוון שלא הייתה עוד מוסד לאומי. אולם, היא המשיכה להיות אבן שואבת לפטריוטים פולנים לאומיים והפכה לאחד הסמלים הבולטים של לאומיות פולנית במדינה שחדלה להתקיים. בקתדרלה נקברו גיבורים לאומיים שלחמו לעצמאות פולין ולתחיית תרבותה ולשונה. בשנים 1895–1910 עברה הקתדרלה שיפוץ נרחב, במסגרתו הוסרו חלק מהעיטורים הבארוקיים, על מנת לשחזר את העיצובים המקוריים. ב-1963 הוכתר בקתדרלה קרול יוזף ווֹיטילה לארכיבישוף קרקוב, בחירתו לקרדינל ולאפיפיור (יוחנן פאולוס השני) הביאה להכרה כלל-נוצרית בחשיבותה הרבה של הקתדרלה. לקראת שנת 2000 בוצע בה שיפוץ מקיף לרגל המילניום הנוצרי וחגיגות אלף שנים לקיומה.
המבנה הפנימי
המזבח הגדול הוקם ב-1650 על ידי האדריכל האיטלקי ג'ובאני בטיסטה ג'יסלני (Giovanni Battista Gisleni), שהובא במיוחד מרומא על ידי מלך פולין זיגמונט השלישי ואזה. מאחורי המזבח מאוזולאום עשוי שיש שחור, עם ארבעה עמודים מוזהבים, מעשה ידיו של אמן איטלקי אחר שהובא לפולין, ג'ובאני בטיסטה טרבאנו (Giovanni Battista Trevano). במאוזולאום טמון ארון כסוף שבו נחים שרידיו של סטניסלב הקדוש, פטרונה של פולין. ארון זה הוצב במקום ב-1670 לערך, שעה שארון קודם נגנב על ידי שוודיה ב-1655. כמעט כל מלכי פולין הוכתרו בשהם כורעים ברך לפני הסרקופג.
מימין ומשמאל למזבח טמונים שני המלכים הראשונים שנקברו בקתדרלה, ולדיסלב הראשון (ארוך האמה) מצפון למזבח ובנו, קז'ימייז' השלישי, מלך פולין מדרום.
מקום קבורה
מאז המאה ה-14 הייתה הקתדרלה מקום קבורתם של מלכי פולין ונכבדים נוספים. 18 קפלות מצויות סביב האפסיס שמאחורי המאוזולאום. תוספות של קפלות קבורה שינו את מראה הכנסייה עם הדורות. מקומות קבורה נוספים מצויים בקריפטה.
ולדיסלב השני יגיילו טמון מימין לכניסה בסרקופג גותי משיש הונגרי אדום. מולו, משמאל לכניסה, מוצב חיקוי של סרקופג דומה, שנעשה ב-1906 לכבודו של ולדיסלב השלישי מווארנה, שמקום קבורתו לא נודע. קפלת משפחת ואזה עשויה כולה שיש שחור בסגנון בארוקי.
קפלת זיגמונד
קפלת זיגמונד (בפולנית: Kaplica Zygmuntowska) בצד הדרומי היא אחד מהאתרים הארכיטקטוניים הבולטים בקרקוב. הקפלה הוקמה בין השנים 1519–1533 בסגנון רנסאנס איטלקי טוסקני על ידי האדריכל ברתולומאו בריצ'י (Bartolommeo Berrecci), שהוזמן מפירנצה לפולין על ידי הבישוף של קרקוב. בקפלה נקברו זיגמונט השני אוגוסט, המלך האחרון של השושלת היגלונית ורעייתו המלכה אנה יגיילונקה. מעל מצבות הקבר הוקמה כיפה מוזהבת. בחלקה הפנימי של הקפלה עבודות פיסול, ציורים ועיטורי סטוקו מעשי ידי אמנים איטלקיים.
מול קפלת זיגמונד נמצאת קפלה המוקדשת לידוויגה הקדושה, מלכת פולין, שהוקמה ב-1902.
קריפטת הקבורה
בקריפטה הרומנסקית קבורים מלכי פולין, שליטי האיחוד הפולני-ליטאי, גיבורים לאומיים, בישופי קרקוב ועוד.
בין האישים הייחודיים הקבורים בקריפטה, יוזף פוניאטובסקי, שר המלחמה של דוכסות ורשה; טדאוש קושצ'ושקו, לוחם פולני לחירות ארצות הברית ופולין; המשורר הלאומי אדם מיצקביץ' (עצמותיו הועברו למקום ב-1890); "אבי הדרמה הפולנית", יוליוש סלובצקי; המרשל יוזף פילסודסקי, מנהיג הרפובליקה הפולנית השנייה; ראש ממשלת פולין הגולה ולדיסלב שיקורסקי (עצמותיו הובאו מבריטניה ונטמנו ב-1993); נשיא פולין לך קצ'ינסקי ורעייתו מריה קצ'ינסקה.
פעמוני הקתדרלה
במגדל התאום, "מגדל פעמוני הכסף" (בפולנית: Wieza Srebrnych Dzwonow) נמצאת עוד מערכת פעמונים ובה חמישה פעמונים.
אנחה
אנחה (וכן גניחה או אנקה) היא נשיפה קולנית של אוויר מהפה או מהאף המשמשת בני אדם להעברת רגשות. קודם לה בדרך כלל שאיפה עמוקה. לעיתים הרגש המופגן שלילי כמו במקרים של חוסר שביעות רצון, ולעיתים הוא חיובי כמו במקרים של הקלה לאחר שמצב שלילי הסתיים או נמנע או במהלך קיום יחסי מין. גם תפילות משלבות לעיתים אנחות, לדוגמה בכל נדרי בנוסח אשכנז או תרועת השברים בתקיעת שופר. לעיתים מתייחסים לאנחה כמנגנון אתחול למערכת הנשימה, למשל ביוגה, מה שנתמך גם על ידי מחקרים מדעיים.
היות שמדובר בביטוי קולי משולל איות, ייצוגו הטקסטואלי בהתכתבויות באינטרנט, בספרי קומיקס וכדומה משתמש במילה 'אנחה' עצמה, או בין סוגריים '(אנחה)' או בין כוכביות '*אנחה*'. למשל במשפט: 'שוב פספסתי את ההרשמה. *אנחה*'. כמו כן היא מיוצגת לעיתים במילת הקריאה האונומטופאית אח! כביטוי של כאב או רווחה.
איגואנת האנטילים הקטנים
איגואנת האנטילים הקטנים (שם מדעי: Iguana delicatissima) היא מין של איגואנה החיה בטבע רק באיים האנטילים והיא קרובת משפחתה של האיגואנה הירוקה אך היא נמצאת בסכנת הכחדה בטבע. הם חיות ברחבי יערות, ביצות מנגרובים ושיחים ברחבי האנטילים.
איגואנה זו דומה לקרובתה הירוקה אך ראשה קצר יותר, היא כהה בהרבה וללא סימני פסים בולטים עליהם. אורכם 80 ס"מ עם זנב ארוך והנקבות מגיעות לשני שלישים מאורך הזכרים. הם בעלי קשקשים גדולים וחדים וגדילי עור על צווארם וקשקשים כחולים מסביב לעיניים. הרגליים בעלי טפרים גדולים שעוזרים לטיפוס על העצים והאיגואנה חיה הן על הקרקע והן על עצים.
הם צמחוניות בעיקרון וניזונות מעלים של עצים ביער וכן מפירות וזרעים. עם זאת הם יאכלו גם חרקים וחסרי חוליות או פגרים. הם יורקים מלחים מתעלות באפם בסוף הארוחות מאחר שהצמחים מכילים במקרים רבים מלחים שעלולים לפגוע בגוף.
איגואנות אלה נמצאות בסכנת הכחדה בטבע עקב פגיעה באזור בבית גידול שלהן לצרכים חקלאיים, ציד למטרות שימוש מסחרי בעורן וכן טריפה על ידי חיות שהובאו לאיים על ידי האדם כמו חתולים, כלבים ונמיות. מצב שימורה הנוכחי הוא ב"סכנת הכחדה חמורה" והיא נפוצה היום בעיקר בגני חיות ושמורות טבע.
Tumbleweed Connection
Tumbleweed Connection (בתרגום חופשי: הַאֲחָזָת הטאמבלוויד) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר והיוצר אלטון ג'ון, שראה אור באוקטובר 1970 בבריטניה, ובינואר 1971 בארצות הברית. הוא אלבום קונספט בהשראת אמריקנה והמערב הישן של אמריקה.
רקע
כל השירים נכתבו על ידי אלטון ג'ון וברני טופין, למעט "Love Song" שנכתב על ידי. האלבום הוקלט ב בלונדון, אנגליה בשמונה סשנים שהתפרשו על פני החודשים מרץ, אפריל (לקולות רקע), מאי, יוני ואוגוסט 1970, ויצא לאור באוקטובר אותה שנה. לדברי המתזמר פול בקמסטר ההקלטות פוזרו על פני ארבעה וחצי חודשים מפני שג'ון, המפיק דאג'ן והוא עצמו כמעט ולא היו זמינים באותו זמן (לג'ון היו 30 הופעות בבריטניה ואירופה בין 20 במרץ ו־14 באוגוסט 1970). רבים משירי האלבום נכתבו והולחנו בזמן שבו נכתבו והולחנו שירי האלבום הקודם, "Elton John" (וחלק מהם – עוד קודם), דבר שגרם להכנת האלבום להיות קלה, לדברי ג'ון, משום ש"היה לנו מצבור". ג'ון ביצע בהופעות גרסה מוקדמת של "Son Of Your Father" כבר ביולי 1969, ושל "Ballad Of A Well-Known Gun" באוגוסט – ספטמבר אותה שנה. גרסת דמו של השיר האחרון הוקלטה באולפני דיק ג'יימס (DJM) בסתיו 1969. גרסאות דמו פסנתר של "Come Down In Time" ו־"Talking Old Soldiers" הוקלטו באולפני DJM באוקטובר – דצמבר 1969. גרסאות בסיסיות של "", "" ו־"" הוקלטו באולפני טרידנט במהלך ההקלטות של "Elton John", עם אוברדאבס שנעשו ל־"Tumbleweed Connection". גרסה מוקדמת של השיר "Madman Across the Water", בהשתתפות מיק רונסון בגיטרה חשמלית, הוקלטה אף היא במהלך הקלטות "Tumbleweed Connection". בכתיבת המילים אמר טופין שהושפע מאוד מהבנד.
הבסיסט והמתופף  ניגנו, לראשונה ביחד כחטיבת הקצב באלבום של ג'ון, ב־"Amoreena". אולסון תופף בשיר אחד באלבום הבכורה של ג'ון, "Empty Sky". למארי, הייתה זו ההופעה הראשונה באלבום של ג'ון. בנוסף לכמה נגני אולפן שהשתתפו גם בהקלטת אלבומו הקודם, "Elton John", השתתפו בהקלטת האלבום גם מוזיקאי ליווי מלהקת שעבדו עם ג'ון בימיו כמוזיקאי אולפן באולפני "DJM", בשנים שקדמו להקלטת אלבום הבכורה שלו. לג'ון עדיין לא הייתה להקה קבועה באותו זמן, והוא נהג להופיע מדי פעם עם חברי "Hookfoot", שכתוצאה מכך הכירו את שיריו. גיטריסט "Hookfoot" קיילב קוואיי והמתופף רוג'ר פופ ניגנו עם ג'ון גם בהקלטת אלבום הבכורה שלו.
הסינגל היחיד היה "Country Comfort", שיצא לאור באוסטרליה, ניו זילנד וברזיל בלבד.
בשונה מהאלבום הקודם, "Elton John", שהתאפיין בתזמוריו העשירים, אלבום זה (למעט "Come Down in Time") התאפיין בצליל קאנטרי־רוק (וכן מוזיקת נשמה) מחוספס יותר:, ציין ג'ון. השפעה מכרעת על הצליל הייתה לחברי "Hookfoot". בריאיון למגזין "Sounds" (אנ'), ריאיון שנערך זמן קצר לפני יציאת האלבום לאור, אמר ג'ון:. מריאיון אחר מהתקופה עולה שעל ג'ון הופעלו לחצים לעשות אלבום תזמורתי נוסף (בהמשך להצלחת "Elton John" המתוזמר באופן ניכר):.
גרסאות כיסוי וביצועים נוספים
גרסה של רוד סטיוארט ל־"Country Comfort" נכללה באלבומו Gasoline Alley, שיצא לאור ארבעה חודשים לפני "Tumbleweed Connection".
ב־1991 ביצע סטינג גרסת כיסוי ל־"Come Down in Time", שנכללה באלבום המחווה לאלטון ג'ון וברני טופין "Two Rooms: Celebrating the Songs of Elton John & Bernie Taupin". לאותו אלבום, כיסה פיל קולינס את "Burn Down the Mission" (שיר שג'ון הרבה לבצע בהופעותיו).
זמר הקאנטרי האוסטרלי קית' אורבן הקליט ל־"Country Comfort" גרסת כיסוי, שנכללה באלבומו שמ־2004.
Love Song
ג'ון בחר להכניס לאלבום את "Love Song" של לזלי דאנקן (בדואט איתה) על חשבון שירו שלו "Into the Old Man's Shoes", אף על פי שהאחרון הוא חלק אינטגרלי מהאלבום מבחינה רעיונית וצורנית – לא היה מקום לשני השירים גם יחד על גבי אריך הנגן. "Love Song" זכה לגרסאות כיסוי על ידי אמנים רבים, בהם דייוויד בואי (גרסת דמו), מריאן פיית'פול, פגי לי, ניל דיימונד, דיון וורוויק ואוליביה ניוטון־ג'ון. חיים טופול הקליט לשיר גרסה עברית לקראת ביקורו ההיסטורי של הנשיא סאדאת בישראל ופגישתו עם ראש הממשלה בגין ב־1977.
העטיפה
הצילום שעל עטיפת התקליט (שנראה בשלמותו בפתיחה שלה) נעשה בתחנת הרכבת שפילד פארק שבמחוז סאסקס, כ־50 קילומטר דרומית ללונדון, על מסילת הרכבת בּלוּבֶּל. הצלם איאן דיגבי אובנס צילם את ג'ון (יושב בימין התמונה השלמה, אבל נראה בצד שמאל בעטיפה הקדמית) ואת טופין (עומד בצד שמאל בעטיפה האחורית) מול תחנת רכבת משלהי המאה ה־19, במטרה להמחיש את אווירת האמריקנה הכפרית, על אף המיקום האנגלי (בתמונה נראות פרסומות למותגים אנגליים). תמונות נוספות, שצולמו בתוך רכבת על הקו, נכללו בהערות האלבום.
באוגוסט 2020, הודיעה מסילת הרכבת "בלובל" שלרגל ציון יום השנה ה־50 לצאת האלבום לאור, היא שִחזרה את חזוּת התחנה לחזות שהייתה לה ביום שבו צולמה תמונת העטיפה, כדי לאפשר לציבור להצטלם במקום ולשחזר את התמונה.
הצלחה מסחרית וביקורת
האלבום נכנס למקום השני במצעד האלבומים הבריטי ב־16 בינואר 1971, ושהה במצעד 20 שבועות. בארצות הברית, הוא נכנס למצעד בילבורד 200 ב־23 בינואר 1971, הגיע למקום החמישי, ובסך הכל שהה במצעד 37 שבועות. האלבום היה אחד מארבעה אלבומים של ג'ון ששהו בו זמנית במצעד "בילבורד 200" באביב 1971. במרץ 1971 הגיע האלבום למעמד אלבום זהב בארצות הברית, ובאוגוסט 1998 הגיע שם למעמד אלבום פלטינה.
אף על פי שלא כלל להיטים, הוא מדורג באופן עקבי כאחד מהאלבומים האהובים ביותר על קהל המאזינים של ג'ון.
ביקורת
האלבום התקבל בהערכה רבה על ידי מבקרי המוזיקה. סטיבן תומאס ארלוויין, מבקר AllMusic, כתב שחצי מהשירים לא מצייתים לתבנית המקובלת של שיר פופ. הוא תיאר את המילים של טופין כ"מעוררות", והוסיף ש"החוש המלודי של ג'ון בשיאו". מבקר לוס אנג'לס טיימס רוברט הילברן כתב: "זה האלבום הקרוב לשלמות, שאמנים תכופות מעבירים קריירה שלמה בניסיון להניב אותו". מבקר BBC כריס רוברטס תיאר אותו לימים כ"מעולה", "נלהב ומעוצב במיומנות". "מוזיקת נשמה לבנה מאוד, מאוד במיטבה", כתבה פני ולנטיין ממגזין "Sounds".
בביקורתו המנומקת, החיובית אך מסויגת, תיאר ג'ון לנדאו מ"רולינג סטון" את האלבום כ"מרגש", אך הסתייג מהעיבודים העמוסים מדי, לדעתו, לחלק מהשירים. הוא שיבח אמנם את המעבר מ"העיבודים הגרנדיוזיים" שאפיינו, לטעמו, את "Elton John" לעיבודים יותר פשוטים, אך הוסיף: "ההסתייגות העיקרית שלי מהאלבום החדש היא שהוא לא הלך רחוק מספיק [...] השירה והמלודיות שלו באלבום הזה טובות במיוחד. מה שלא כל כך מרגש הוא העיבודים העמוסים שנדמה שמפזרים את האנרגיה של הביצועים". עם זאת, הוא טען שב־"", "" ו־"" העיבודים העשירים "יעילים" ואף "מבריקים", אך: "עדיין, יותר קטעים עם התזמור המצומצם של "Talking Old Soldiers" ושל "Love Song" היו יכולים לתת לאלבום עומק אישי גדול יותר". ביקורת מעורבת הייתה ללנדאו גם על ברני טופין, שלצד תיאור חלק מהמילים שלו כ"מבריקות", טען: "המבנים שלו פעמים רבות מגושמים וקשים לשירה, והדו־משמעויות שלו יוצאות לפעמים משליטה. הוא לא ליריקן גדול, אבל הוא בהחלט ליריקן מעניין ומשמש את אלטון ג'ון כאמצעי משביע רצון להביע את עצמו.".
בביקורתו על מהדורת הדלוקס שיצאה לאור ב־2008 (וכללה, בנוסף לאלבום הרגיל, דיסק נוסף עם דמואים והקלטות מהופעות באולפני BBC), עמד באד סקופה ממגזין UNCUT על כך ש־"Tumbleweed Connection" הוקלט לפני הפריצה המסחרית של ג'ון, ועל כן הושפע משיקולים אמנותיים בלבד. הוא תיאר אותו במילים "אלבום מגובש להפליא". הוא שיבח גם את הדיסק השני ותיאר חלק מהביצועים שבו כ"מרתקים". סקופה סיכם: "'' המורחב מייצג את המקרה הנדיר שבו השלמות עצמה מושבחת".
רצועות בונוס – ההוצאות המחודשות לאור של "Mercury" ב־1995, ושל "Rocket" ב־2001
מידע נוסף
רצועות בונוס – מהדורת דלוקס (2008)
תקליטור ראשון – האלבום המקורי
משתתפים
מספרי הרצועות מתייחסים למהדורות התקליטור והמהדורות הדיגיטליות של האלבום.
מיכאיל קוזמין
מִיכָאִיל אַלֶכְּסֵיֶוִיץ' קוּזְמִין (ברוסית: Михаи́л Алексе́евич Кузми́н; 18 באוקטובר 1872 – 1 במרץ 1936) היה משורר, מוזיקאי וסופר רוסי, תורם בולט לתור הכסף בשירה הרוסית.
ביוגרפיה
קוזמין נולד למשפחת אצולה בירוסלבל, גדל בסנקט פטרבורג ולמד מוזיקה בקונסרבטוריון סנקט פטרבורג בהדרכת ניקולאי רימסקי-קורסקוב. אולם הוא לא סיים את לימודיו, ובהמשך הסביר את שינוי הכיוון שלו לעבר השירה כך: "זה קל ופשוט יותר. השירה נופלת מן השמים מוכנה, כמו המן לפיות בני ישראל במדבר". אבל הוא לא ויתר על מוזיקה; הוא הלחין את המוזיקה להפקתו המפורסמת של וסבולוד מיירהולד משנת 1906 למחזהו של אלכסנדר בלוק "באלאגנצ'יק" (Балаганчик), ושיריו היו פופולריים בקרב האליטה הפטרבורגית: "הוא שר אותם, מלווה את עצמו בפסנתר, תחילה בסלונים שונים, כולל ה"מגדל" של, ואחר כך ב. קוזמין אהב לומר על היצירות שלו ש'זו רק מוזיקה קטנה, אבל יש לה את הרעל שלה'".
ב-1908 התגורר עם ואשתו הראשונה אולגה גלבובה (Ольги Глебовой), שאיתה התחתן רק שנה קודם לכן; כשאולגה גילתה שבעלה מנהל רומן עם קוזמין, היא התעקשה שקוזמין יעזוב. "אבל למרות תקלה זו, קוזמין, סודייקין וגלבובה המשיכו לשמור על מערכת יחסים פרודוקטיבית ומקצועית, ושיתפו פעולה במיזמים רבים - מחזות, ערבים מוזיקליים, הצהרות שירה - במיוחד בקברטים של סנקט פטרבורג". קוזמין היה גם אחד המשוררים האהובים על אשתו השנייה של סודייקין,, והאלבום שלה שפורסם מכיל כמה משיריו בכתב היד.
קוזמין פגש את המשורר בשנת 1913. שני הגברים חיו יחד עם אימו של יורקון, ואשתו של יורקון, אולגה ארבנינה (Ольга Арбе́нина), הצטרפה אליהם, לזמן קצר. מערכת היחסים של קוזמין ויורקון נמשכה עד מותו של קוזמין. קוזמין מת ב-1936 מדלקת ריאות, שנתיים לפני שיורקון וסופרים רבים אחרים נעצרו תחת המשטר הסטליניסטי והוצאו להורג ביריה.
הקשר של קוזמין עם הסימבוליסטים מעולם לא היה סופי, ובשנת 1910 הוא עזר להקים את התנועה האקמאיסטית עם חיבורו "О прекрасной ясности" (על בהירות יפה), בו תקף "מלכודות קוסמיות לא מובנות ואפלות" והפציר בסופרים להיות "הגיוניים בתפיסה, בבניית היצירה, בתחביר... תאהבו את המילה, כמו פלובר, היו חסכוניים באמצעים וקמצנים במילים, מדויקים ואמיתיים - ותגלו את סודו של דבר מדהים - בהירות יפה - שהייתי קורא לה קליריזם". הוא לא היה חבר בקבוצה יותר משהיה חבר בקבוצת הסימבוליסטים, אבל הוא היה קשור באופן אישי לכמה מחבריה; בשנים 1910–1912 הוא התגורר בדירה המפורסמת (הנקראת "המגדל") של, שהיה השפעה מעצבת נוספת על האקמאיסטים, והוא היה ידיד של אנה אחמטובה, שעבור ספר השירה הראשון שלה, вечер [ערב], הוא כתב הקדמה מחמיאה. (בשנים מאוחרות יותר שמרה אחמטובה טינה לקוזמין, כנראה בגלל ביקורת משנת 1923 שבו הוא הצטייר בעיניה כמתנשא, והיא הפכה אותו לאב טיפוס של אחד הנבלים ב"שיר ללא גיבור").
כרך השירה האחרון שפרסם קוזמין במהלך חייו היה ""הטרוטה שוברת את הקרח" (Форель разбивает лёд, 1929), מחזור של שירה אפית.
בשנות ה-20 וה-30 קוזמין התפרנס בעיקר כמתרגם ספרותי, בעיקר של מחזותיו של ויליאם שייקספיר. הוא מת בלנינגרד.
מורשת
המשורר והמבקר בן זמננו חושב שהמסורת ה"טראגית" הגלויה, בעלת אוריינטציה חברתית, של הספרות הרוסית מוצתה והיא הייתה צריכה לכוון את עצמה מחדש לאורך המסורת האישית והאמנותית יותר כפי שהדגימו קוזמין וולדימיר נבוקוב. הוא מצטט את שאמר שחשוב להימנע מהחיבוק העיקש של ה'כמו כולם'" וכותב: "דווקא שירתם של אננסקי וקוזמין עשתה בראשית המאה העשרים את הצעד הראשון והמכריע. מה"כמו כולם" הזה - לכיוון הפרטים המתפרשים פסיכולוגית והמילה היומיומית, לכיוון האינטונציה החיה - צעד שיש להשוות, אולי, רק למהפכת פושקין. כל השירה הלירית הרוסית שבהמשך היא בלתי נתפסת בלעדיו".
אוסיפ מנדלשטם בסקירה שלו מ-1916 "על שירה בת זמננו" כתב:
ובחיבורו "מכתב על שירה רוסית" (1922), הוא אמר "קוזמין הביא שירי דיסידנטים מחופי הוולגה, קומדיה איטלקית ממולדתו, רומא, ואת כל ההיסטוריה של התרבות האירופית אם היא הפכה למוזיקה - מ"הקונצרט" של ג'ורג'ונה בארמון פיטי ועד לשירי הטונים העדכניים ביותר של דביסי.