cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סית'
על פי עלילת הסדרה, הסית' הוא אויבו של הג'דיי. בסדרה מוצגים אדוני הסית' כישויות המשתמשות ב"כוח" בצורה אקטיבית, לעומת הג'דיי המשתמשים בו בצורה פסיבית, על ידי ניצול המידי-כלוריאנים.
לאדוני הסית' מספר חוקים ומאפיינים (שעליהם יפורט בהמשך) - הם משתמשים לרוב בחרבות אור אדומות וקיים חוק על פיו המספר המרבי של סית' בכל תקופה נתונה, הוא שניים: מורה ותלמיד.
אדוני הסית' המופיעים בסדרת מלחמת הכוכבים הם דארת' סידיוס (הקיסר פלפטין), דארת' טיראנוס, פלייגוס (מוזכר בסרט השלישי), דארת' מול ודארת' ויידר.
בקאנון החדש
מעט מאוד ידוע על ימיו המוקדמים של מסדר הסית' בקאנון החדש. ידוע על סית' עתיק בשם האדון מומין שקסדתו דיברה אל ויידר וסידיוס וממנה שאב ויידר השראתו לבניית ארמונו במוסטפאר. הסית' הובסו קרוב לשנת 1,000 BBY ומהם נותר רק דארת' ביין שייסד את חוק השניים- רק שני סית' יכולים להתקיים בכל זמן נתון- מאסטר ושוליה. בניגוד לאגדות מלחמת הכוכבים, שושלת הסית' אחרי ביין אינה ידועה כלל עד לתקופת אימת הפנטום, עם אדון הסית' דארת' פלייגוס ותלמידו, דארת' סידיוס ותלמידיו: דארת' מול, דארת' טיראנוס ודארת' ויידר.
כאשר פלפטין מביס את מייס וינדו הוא מכריז בפני אנקין כי הסית' ישלטו בגלקסיה פעם נוספת. מכך משתמע כי בעבר התקיים שלטון בגלקסיה בקנה מידה רחב, כפי שידוע מאגדות מלחמת הכוכבים.
המסדר מגיע לקיצו עם מותם של דארת' סידיוס ודארת' ויידר. משתמשי הצד האפל שקמו אחריהם, סנוק וקיילו רן, אינם סית'.
באגדות מלחמת הכוכבים
למסדר הסית' אין תאריך הקמה רשמי וחד משמעי. אחרי מאה שנות האופל בגלקסיה, בסביבות 7,000 BBY החלו כמה ג'דיי להתנסות בצד האפל של הכוח שהיה ידוע לכל כבר כ-20,000 שנים. הג'דיי הללו הפכו לג'דיי אפלים, אשר לא התנגדו לפיתויי ועוצמת הצד האפל, וחיפשו לתקן את הסדר בגלקסיה בדרכים כוחניות ואפלות יותר. טכנית, שנדור, אביר ג'דיי שהתעסק עם הצד האפל של הכוח, היה אדון האופל הראשון, אף שלא נשא בתואר "אדון סית'", אך למרות שהעז לפנות נגד מסדר הג'דיי ולהתפצל ממנו, אין הספירה מתחילה ממנו כיוון שהוא למד את הצד האפל מבלי להשתעבד לו והפילוסופיה שלו נבדלה באופן ניכר מזו של הסית'. אג'ונטה פול היה ג'דיי מאסטר אפל אנושי כפי שתואר לעיל. הוא הוגלה על ידי מסדר הג'דיי עם שני אבירים אפלים נוספים ונשלח לחלל הלא נודע של אותם ימים (בתקופת הסרים האזור הוא חלק מרפובליקה). הוא גילה כוכב בשם קוריבאן שתושביו דמויי האדם גילו עניין בצד האפל בכוח והיו חזקים בו בצורה יוצאת דופן. אלה היו בני גזע הסית'. הוא כבש את כוכבם והכריז על עצמו כשליט הכוכב והגזע במעמד אל ועל כן קרא לעצמו "אדון הסית'". מכאן הגיע המושג ששימש דמויות רבות במלחמת הכוכבים. כך הוקם למעשה מסדר הסית' ואיתו אימפריית הסית' בסביבות שנת 6,900 BBY. האימפריה נשלטה על ידי מספר אדונים והבולטים בהם היו טולאק הורד ומארקה רגנוס. לאחר מות האחרון, נאגה סדאו עלה לשלטון וחשף בפני הרפובליקה הגלקטית את עצם קיומה של האימפריה שלו. הקרבות לא צלחו והוא נסוג ונמלט לגלות, שם מת. האדון וישייט עלה מיד לשלטון ונעלם עם כוחותיו מעבר לחלל הידוע באותה תקופה, בדרומונד קאס. במשך 1,000 שנים הוא בנה את כוחו תוך שהוא מעביר את נשמתו מגוף לגוף כדי להישאר חי. ידוע כי אף השמיד חיים על כוכב שלם רק כדי לצבור כוח וחיי נצח לעצמו וככל הנראה היה אדון הסית' החזק בהיסטוריה, אף יותר מדארת' סידיוס. קצת אחרי 4,000 BBY, מאסטר הג'די רבאן לווה בתלמידו מאלק למסע לחלל הלא נודע (באותה תקופה) ובה גילה את קיומה החשאי האימפריה ופגש בקיסר הסית'. אחרי הפגישה שניהם עברו לצד האפל של הכוח ונודעו כדארת' רבאן ודארת' מאלק. הם יצאו במתקפה על הרפובליקה אך נכשלו ורבאן נהרג. ג'די בשם באסטילה שאן, אשר תהיה אשתו בעתיד, החזירה אותו לחיים אך אישיותו נמחקה. הוא יצא לקרב להשמדת נשק העל שנשאר שם מתקופת אימפריית הרקאטה (לפחות 25000 BBY) והרג את דארת' מאלק תלמידו לשעבר. הקיסר וישייט מת בסביבות זמן זה ועלה לשלטון אדם בשם ואלקוריון. מאוחר יותר התגלה כי למעשה מדובר באותה הישות. קיסר הסית', כעת ואלקוריון שלט באמצעות ילדיו ומסדר אבירי זאקול על תחומי שליטתו. בשליחותו נשלחו אדוני סית' כגון דארת' מלגוס להילחם נגד הרפובליקה. מלגוס אף חדר למקדש הג'די והחריב אותו כמעט לחלוטין. בהמשך אותה תקופה, ואלקוריון נבגד בידי בנו, ארקאן והלה עלה לשלטון, ואחותו של ארקאן אחריו. זה היה מותו הפיזי הסופי של קיסר הסית' לאחר כ-1,300 שנים של שליטה. מעט מאוחר יותר הושמדה גם רוחו באופן סופי.
הסית' המשכיו לדשדש עד הקרב הגדול הבא בשנת האלף לפני הקרב על יאבין. הג'דיי האמינו כי הסית' הושמדו לחלוטין, אך מעשה היו מספר שורדים. גם הם נשחטו על ידי דארת' ביין אשר ייסד את מסדר הסית' במתכונתו המוכרת וקבע את חוק השניים.
פילוסופיית הסית'
אדוני הסית' מקדישים את עצמם לכעס, זעם ושנאה ובעזרת אלה הם מחזקים את עצמם בצד האפל של הכוח.
קוד הסית'
המנטרה של הסית' צרופה בבסיס האמונה של אדוני הסית'. קוד זה התפתח במשך אלפי שנים לפני הקרב ביבין, ועמד בבסיסה של כל פילוסופיית הסית'. האמונה הרווחת היא שמקורו באקדמיה של קוריבן עוד בימי הרפובליקה הישנה. למעשה, בעוד שהג'דיי מאמין בטוב המוחלט והיחיד, הסית' מתעמת עם המוחלט וקובע ש"מה שטוב לך הוא לא בהכרח טוב לי" וזהו אחד מהמשפטים בהם השתמש הקיסר לפתות את אנאקין סקייווקר לעבור לצד האפל של הכוח ולהפוך לדארת' ויידר.
תת מנטרה של הסית' אומרת: "אל תתן לכעס לסמא אותך אלא תן לו לאכול את כולך, ורק בזכות השנאה תכניע את אויבך"
עיניים
מאפיין בולט שהבדיל אדון סית' מג'די היה צבע העיניים. כאשר אדוני סית' הגיעו לעוצמה ורמות שנאה וזעם מספיקות, עינייהם החלו לבהוק בצהוב. דוגמה לכך הוא דארת' ויידר אשר עיניו בהקו בצהוב כל פעם שהתרכז בצד האפל, אך כאשר ראה את אשתו האהובה והפסיק להשתמש בזעמו, עיניו חזרו לצבען הרגיל. אדוני סית' יכלו גם להסתיר את צבע עיניהם באמצעות הכוח כפי שעשה פלפטין. דארת' סידיוס הוא מקרה מיוחד כיוון שעיניו תמיד בהקו בצהוב. הסיבה לכך היא שנפשו הושחתה עד היסוד בידי הצד האפל וכל אישיותו הייתה בנויה על זעם, שנאה ורשע טהורים. למרות זאת הוא ידע להסתיר זאת באומנות במשך כל הקריירה הפוליטית שלו, עד להפיכתו לקיסר. הרוזן דוקו לא שינה את צבע עיניו ולו פעם אחת במהלך הסרטים ורק פעמים ספורות מהלך הסדרה מלחמת המשובטים וזה נבע מיכולתו לדחוק את זעמו שלמד עוד כג'דיי מאסטר. קיילו רן (אשר אינו סית' אך משתמש בצד האפל) לא שינה את צבע עיניו כיוון שהצד המואר עדיין חזק בו. גם סנוק, מנהיגו לשעבר של המסדר הראשון, נותר עם צבע עיניו המקורי.
לבוש
כיוון שלסית' ולג'דיי עבר משותף, לבושם היה די דומה עד זהה לחלוטין. בעוד שהג'דיי נהגו ללבוש את בגדיהם המסורתיים ולעטות עליהם את הברדס ולהורידו לעיתים תכופות, הסית' נהגו ללבוש רק ברדס ארוך כאורך גופם ובדרך כלל לא נהגו להוריד את ברדסם מראשם. כמו כן, צבע הלבוש של הסית' הוא שחור תמיד, בעוד שהג'דיי נוטים לצבעים שונים אך בהירים יותר כדוגמת אובי ואן קנובי שלבושו היה לבן או אנאקין סקייווקר שלבושו היה כמעט שחור לחלוטין.
יכולות כוח
אדוני הסית' היו מיומנים בשימוש בחרבות אור שצבען היה תמיד אדום. אדוני הסית' השתמשו גם ביכולות נפוצות אחרות כמו שליטה במחשבות, טלקינזיס, טלפתיה, חניקת כוח, חיזוי העתיד ובנוסף בכמה יכולות ייחודיות רק להם וביניהן: הג'דיי הידוע היחיד שידע להשתמש ביכולת הזאת הוא הג'דיי פלו קון.
שוני אידאולוגי
חוץ מחילוקי הדעות הרווחים בכל חברה והגחמות האישיות של כל אחד ואחת מהם, שרר גם שוני אידאולוגי עמוק בין חברי המסדר.
חלק ניכר מחברי המסדר היו ג'דיי אפלים, ג'דיי רגילים אשר הרשו לעצמם ללמוד גם את הצד האפל, אך לא להשתמש בו. אך עקב טבעו המשחית של הצד האפל וכוחו הרב, כל ג'דיי אפל היה מוצא את עצמו במהרה כסית' מן השורה.
היו סית' אשר עשו את הדרך ההפוכה. אשר סירבו להשתמש בכל כוחות האופל או להישמע לכל אידאולוגיית ופילוסופיית הסית'. היו גם כאלה שפשוט למדו אספקטים של הצד המואר ועל כן הם נקראו "סית' מוארים" (Light Sith). הסית' הללו ניהלו את עצמם בסתר והחביאו את דעותיהם, כיוון שאחרת נחשבו בוגדים. רבים מאלו שהתגלו (באמצעות הפרעות בכוח) נרדפו וחוסלו על מנת לטהר את המסדר מאלו שסרו מדרכו. דוגמאות לכך ניתן לראות במשחקי הרפובליקה הישנה.
בקאנון החדש
בסדרה המצוירת מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים, מאסטר יודה יוצא אל הכוכב מורבאנד (קוריבאן באגדות מלחמת הכוכבים) עקב קריאה של הכוח. הוא אל קברו של דארת' ביין ורוחו הספק מלאכותית נגלית אליו במהלך שיחתם אנו מבינים כי הוא הסית' ששרד את הקרב בו הובסו לפני אלף שנים וכי הוא ייסד את חוק השניים.
אגדות מלחמת הכוכבים
לאחר קרב רוסאן, בסביבות שנת 1,000 BBY הסית' הושמדו לחלוטין לכאורה. אך היה שורדים אחדים. אדון הסית' דארת' ביין היה בין השורדים הבודדים וארגן את כוחות הסית' מחדש תחת הארגון "אחוות האופל". למעשה ביין ניצל את הארגון כדי לרכז את הסית' השורדים ולהביא להשמדתם. הוא האמין כי הסיבה לחולשת הסית' היא לא כישוריהם או יכולות הג'דיי, אלא הסכסוכים הפנימיים שלהם שגורמים להם להילחם אחד בשני במקום בג'דיי. עקב כך הם מאבדים לוחמים מיומנים ונחוצים, וגם מבזבזים כוח וזמן יקרים על נושאי שוליים. כמו כן סבר כי מלחמות פנימיות הן טבעו של הצד האפל ועל כן ישנה רק דרך אחת למנוע את הסכסוכים, נאמנות מוחלטת המושגת בידי כך שיש רק אדון סית' אחד ותלמידו, שיירש אותו כחזק ממנו בבוא העת. ביין דאג להשמיד את הסית' והכריז על עצמו כ"סית'ארי - אדון סית'. הוא לקח לעצמו תלמידה וקרא לה דארת' זאנה וקבע את חוק השניים כלשונו: רק שני סית', מאסטר ושוליה, יכולים להתקיים בכל זמן נתון.
בקאנון
דארת' מול התאמן תחת סידיוס כאשר דארת' פלייגוס כנראה היה עוד בין החיים. הרוזן דוקו אימן את אסאג' וונטרס ומאוחר יותר את סבאג' אופרס תחת הדרכתו של סידיוס
באגדות מלחמת הכוכבים
למרות היותו של החוק עיקרון חשוב וכלל ברזל בהתנהלות הסית', הוא הופר פעמים רבות כחלק מגחמות של אישים שונים.
למרבה האירוניה ההפרה הראשונה הגיעה מצדו של דארת' ביין עצמו, אשר חש כי תלמידתו זאנה איננה חזקה מספיק על מנת לרשת אותו ולקח לו תלמידה נוספת וקרא שמה דארת' קוגנוס. לבסוף הצליחה זאנה לגבור על ביין ולהרגו לקחה את קוגנוס כתלמידתה שלה.
דארת' פלייגוס היה תלמידו של דארת' טנברוס. לאחר שבגד במורו, גילה פלייגוס כי למעשה היה למורו עוד תלמיד חשאי בשם דארת' ונמיס, אשר אומן במקביל. הוא חוסל בידי פלייגוס עצמו שנותר הסית' היחיד בגלקסיה. לאחר שפלייגוס לקח לעצמו את דארת' סידיוס כתלמיד, סידיוס פנה אל האם טאלזין בבקשה להצטרף אליו, אך משסרבה, לקח את בנה העולל, דארת' מול (לעתיד) עמו על מנת לאמנו בדרכי הסית'. הדבר לא נסתר זמן רב מעיניו של פלייגוס, שהיה ער לסית' החדש, אך לא נקף אצבע בעניינו. ייתכן כי סידיוס בחר לאמן את מול רק כלוחם סית', אשר משתמש בצד האפל אך לא חוקר את הפילוסופיה ואספקטים הרחבים שלו לעומק ועל כן אינו משתווה לסית' אמיתי. למעשה, פלייגוס נותר לעיוור לתוכניתו של תלמידו לבגוד בו ושמש כאדון הסית' הבכיר עם מול כחניכו. זו הפעם הראשונה בו המפר של החוק היה התלמיד ולא האדון.
דוגמה נוסת הייתה כאשר דארת' ויידר הציע לבנו לוק לעבור לצד האפל ולשלוט לצידו בעידודו של הקיסר. דארת' ויידר ראה בכך הזדמנות להפיל את אדונו ולשלוט לבדו עם בנו. הקיסר ראה בכך בשורה מרעננת, כשתוכניתו היא לגרום לוויידר ולוק להילחם ולמנצח מביניהם לשרת אותו, כך שלמעשה הדבר נעשה מתוך אינטרסים אישיים מתנגשים ולא מתוך כוונה להפר את חוק השניים.
במשחק "The Force Unleashed" מתואר בחור צעיר, בן של ג'די, גאלן מארק (סטארקילר), אשר נלקח כתינוק להיות תלמידו של דארת' ויידר עד אשר הקיסר גילה את הדבר ומארק נבגד בידי ויידר שלאחר מכן הקים לתחיה שיבוט צייתני שלו. זוהי הפרה בוטה ביותר של החוק המדובר.
גזע הסית' (אגדות מלחמת הכוכבים)
הסית'ים האמיתיים הם גזע נכחד, דמוי אדם בעלי עור אדום שהתפתח בקוריבן ובזיאוסט אשר בקצה הגלקסיה עשרות אלפי שנים לפני מסדר הסית'. כל הידע והמיומנויות של מסדר הסית' מבוססים על גזע הסית'. במשך שנים רבות היו בני הגזע חברים מובילים והשליטים של המסדר עקב משיכתם הטבעית אל הצד האפל ועוצמתם בו, אך כמו כן גם שיוכם וייחוסם ההיסטורי. הם שלטו בחלקים המרוחקים ממרכז הרפובליקה באמצעות "אמיפריית הסית' שנשלטה בידי מספר שליטים וביניהם מארקה רגנוס, נאגה סדאו ווישייט. במשך רוב תקופת קיומה של אימפריית הסית' שלט בה האדון וישייט (ואלקוריון) שכונה "קיסר הסית'". בשנת 5000 BBY יצא נאגה סדאו לקרב כנגד הרפובליקה אשר כלל לא ידעה כי אימפריית הסית' קיימת. עד מהרה כוחותיו נהדפו והוא ברח לגלות ונפתחה בפני וישייט ההזדמנות לעלות לשלטון. הוא העביר את נשמתו לגופים שונים, חזר במופעים שנים ושלט למעלה מ-1,300 שנים. עקב מלחמות רבות וחסרות תוחלת ירדה קרנה של האימפריה ותבוסתו של מסדר הסית' בקרב רוסאן בסביבות שנת אלף שנים לפני הקרב על יאבין הביאה גם לקץ קיומו של הגזע עצמו.
קישורים חיצוניים
Jedi
דניקה פטריק
קריירה
קודם לכן התחרתה פטריק במרוצי האינדי, היא זכתה בתואר רוקי השנה לאחר מרוץ אינדיאנפוליס 500 של שנת 2005 וסדרת המרוצים של עונת 2005. במאי 2006, פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה "דניקה: חוצה את הקו".
עם ניצחונה במרוץ אינדי 300 ביפן בשנת 2008, הפכה דניקה פטריק לאישה הראשונה שמנצחת מרוץ בסדרת מרוצי האינדי, והאישה השנייה שמנצחת בתחרות מוטורית אמריקנית, לאחר ששירלי מולדוויני ניצחה שלוש פעמים בתחרות "NHRA Top Fuel Championships".
במאי 2009 סיימה במקום השלישי במרוץ אינדיאנפוליס 500, ההישג הטוב ביותר לנהגת מרוצים מאז שנוסדה תחרות זו ב-1911.
משה דדש
ביוגרפיה
דדש נולד וגדל בשכונת הבוכרים בירושלים. דדש עבד בצעירותו כמקרין סרטים בבתי קולנוע בירושלים ואת ראשית דרכו בעסקים עשה גם כן בתחום בתי הקולנוע כשבשנות השישים שכר לראשונה בית קולנוע בירושלים והיה אחראי על הפעלתו.
בשנת 1971 נקרא על ידי יהושע מצא לנהל את עמותת בית"ר ירושלים. כבר בעונתו הראשונה כמנהל,, סיימה הקבוצה כסגניתה של האלופה מכבי תל אביב. את עונת סיימה בית"ר במקום ממנו יורדים ליגה, אולם באותה עונה הוחלט להרחיב את הליגה ולהקפיא את הירידה לליגה הארצית, אז הליגה השנייה. דדש ומצא עזבו את בית"ר בתום העונה ולתפקיד היושב ראש מונה אילן רומן. במקביל לכדורגל, החל דדש לנהל בתחילת שנות השבעים גם את קבוצת הכדורסל ששיחקה אז בליגה העליונה. הישגה הבולט היה העפלה לגמר גביע המדינה בכדורסל בעונת שבו הפסידה למכבי תל אביב. ב-1976 פורקה הקבוצה וכשהוקמה מחדש ב-2012 מונה דדש לנשיא הכבוד והחל לסייע בגיוס נותני חסות.
דדש שב לעסקי בתי הקולנוע ובתחילת שנות השמונים רכש את קולנוע אדיסון ושיפץ אותו. עם הופעתן של ספריות הווידאו הלך ואיבד האולם מיוקרתו, ולאחר שנים של התנכלויות מצד האוכלוסייה החרדית בירושלים, החליט דדש ב-1989 למכור את הקולנוע. בנוסף, החזיק דדש לאורך השנים גם בקולנוע עדן ובתי קולנוע נוספים בירושלים ובהם "כפיר" ו"מיטשל" ובסוף שנות השמונים מכר את מרבית החזקותיו למנחם גולן ויורם גלובוס.
בתחילת שנות התשעים, כשבית"ר החלה מידרדרת ברמתה ובהישיגיה ואף ירדה שוב לליגה השנייה, שב דדש לתפקידו כיושב ראש האגודה. בעונתו הראשונה, השיב דדש את כוכב הקבוצה בעבר, הכדורגלן המצליח אלי אוחנה, ורכש מספר שחקנים נוספים. הקבוצה שבה לליגה הבכירה וכבר בעונה הבאה,  זכתה באליפות המדינה, השנייה בתולדותיה. בעשור זה הייתה בית"ר קבוצה תחרותית שנאבקה על כל התארים עונה אחר עונה, ושבה וזכתה באליפות בעונות  ו-. המציג את דדש כעסקן כל יכול בעל קשרים מרובים שאותם הוא מנצל לטובת הקבוצה. דדש אכן נודע כאיש עסקים ממולח רב קשרים, וזכור בין היתר כמי שסגר כמה וכמה עסקאות בלחיצת יד ולעיתים הסתפק בהעלאת תנאי חוזה על דף נייר מזדמן, מפתקים ועד מפיות.
בסוף שנות התשעים החל להשקיע בקבוצה איש העסקים קובי בן גור ודדש נשאר דמות בכירה במועדון. בין השניים התעוררו מחלוקות מקצועיות שונות, בין היתר לגבי זהות המאמן, ואלו תמו עם העברת הבעלות על הקבוצה לידי איש העסקים גד זאבי ועזיבתו של דדש בשנת 2000. דדש מעולם לא החזיק במועדון כבעלים אלא שימש יושב ראש האגודה בהתנדבות. לכן, כשסיים את תפקידו, דרש מהבעלים החזרים כספיים בסך 2 מיליון דולר על הוצאותיו לאורך השנים למען האגודה ובהן: שימוש בדירתו לצורכי האגודה, עבודת בנותיו כמזכירות האגודה, שימוש בטלפון ובפקס, ציוד משרדי והוצאות נסיעות בארץ ולחו"ל לצורך ארגון תרומות, פגישות עם מאמנים זרים, החתמת שחקנים ועוד. ב-2010 פסק בית המשפט המחוזי בירושלים כי בתקופת העברת הבעלות לזאבי לקח דדש כספים מהעמותה שלא כדין ודרש מדדש, מניסים אבולוף ומאהוד פדרמן שהיו מעורבים אף הם בניהול העמותה, להשיב לזאבי 6 מיליון ש"ח. מאז עזב את הקבוצה, מספר פעמים נקשר שמו של דדש לבית"ר כרוכש אפשרי בשל קשיים כלכליים שאליהם נקלעה הקבוצה ובשל חילופי גברי תכופים בעמדת הבעלים לאורך העשור אך הדבר לא הבשיל לכדי מעשה.
דדש מחזיק בחברת "דדש נכסים והשקעות בע"מ", באמצעותה החזיק במניותיהן של רשתות מזון שונות, הפעיל סניפים כזכיין והיה שותף בבעלות על מועדון "האומן 17".
מבצע נמל בית
מבצע נמל בית היה מבצע להעלאת יהודי אתיופיה, כחלק ממבצע אחים, ובמהלכו עלו כאלף עולים לישראל.
המבצע
בתחילת שנות ה-80 החל המוסד במאמצים להעלאת יהודי אתיופיה בטיסות אזרחיות, ממחנות הפליטים בסודאן בהם שהו, לאירופה, ומשם לישראל. על מנת להאיץ את קצב העלאת היהודים הוחלט להעלות את היהודים גם דרך הים.
אנשי המוסד איתרו את כפר הנופש ארוס, מלון נטוש מצפון לפורט סודאן, על חוף ים סוף, והחליטו להשתמש במקום כמסווה לפעולה. המוסד חכר את הכפר דרך חברת קש שווייצרית וכמה אנשי מוסד נשלחו אליו במסווה של אירופאים עובדי החברה. אנשי המוסד שיפצו את כפר הנופש והיו אחראים לתפעול היומיומי של המקום. המלון היה פעיל ואירח תיירים שהגיעו לסודאן לחופשות צלילה ואנשי שגרירויות ממדינות שונות שהוצבו בסודאן.
אח"י בת גלים
לאחר פינוי סיני במסגרת הסכם השלום עם מצרים הופסקה נוכחות הקבע של ספינות סער בים האדום. בשנת 1981 הועמדה האונייה בנמל חיפה למכירה. בעקבות הצורך בהבאת עולי אתיופיה מסודאן הוכשרה האונייה מחדש. במבצעים שבהם השתתפה מנובמבר 1981 עד מרץ 1983 עלו ארצה באמצעותה כ-1,000 עולים מיהדות אתיופיה.
מבצע הגדרה עצמית
המבצע התקיים בין 8 ל-15 בנובמבר 1981. הספינה ביצעה שני סבבים ובהם הועלו 164 עולים. מפקד זירת ים סוף אל"ם משה אורון שימש כמפקד בכיר בים (מב"ב), אולם בעצם לא שותף לתכנון ולנוהל הקרב, לאור המידור עליו הקפידו אנשי המוסד ומפקד האונייה. אורון התרשם שהפעלת האונייה נעשית שלא לפי נוהלי חיל הים וגם לא של הצי המסחרי. כמו כן ראה שהטיפול בעולים במהלך השהיה באונייה אינו מספק. את התרשמותו העביר למפקד חיל הים.
מבצע אביב הרים
בסבב השני נקבע מפקד שייטת ספינות הטילים, אל"ם אריה רונה כמפקד בכיר בים. מפקד האונייה היה אילן בוכריס ומפקד כח שייטת 13 היה בועז שקדי. לצורך המבצע נרכשו במיוחד סירות גומי גדולות יותר בעלות קרקעית קשיחה שזכו לכינוי "מולית". האונייה יצאה מאילת ב-14 בינואר 1982, והגיעה מול חוף הפינוי ב-17 בינואר. במקום המתוכנן היו גלים גבוהים שלא אפשרו הפעלת סירות.
רונה החליט להתקרב לחוף ובוכריס ניתב את האוניה בין שוניות האלמוגים. בניסיון לעגון התברר שהעומק גדול בהרבה מהמסומן במפה. בליל 17–18 נאספו 110 עולים. האונייה שייטה הלוך וחזור ובליל 21–22 נאספו 106 עולים. גישה שלישית נעשתה בליל 24–25 ובה נאספו 136 עולים. לצורך ספירת מספר העולים המדויק הועברו העולים מצד אחד של המחסן לשני, כשבזמן המעבר קיבל כל אחד מהם סוכרייה. בגמר העברת העולים נמצא שחולקו 352 סוכריות, כלומר על האונייה היו 352 עולים.
ב-27 בינואר 1982 נכנסה האונייה למעגן שארם א-שייח' משם הועברו העולים בטיסות לנמל התעופה בן-גוריון.
סיום המבצע
במאי 1982 בוצע המבצע האווירי הראשון בסודאן, בו הועלו העולים באמצעות מטוסי הרקולס של חיל האוויר הישראלי שנחתו בסודאן. לאחר מכן חודשו המבצעים הימיים. המבצעים האווירים היו מסוכנים פחות עבור סוכני המוסד והעולים, והחל מאמצע שנת 1983 הוחלט להפסיק את המבצעים הימיים.
בקולנוע
הסרט "אתר הצלילה בים האדום" שיצא בשנת 2019 מתבסס על פעילות אנשי המוסד בכפר הנופש ארוס ועל מבצעי ההעלאת היהודים דרך הים.
קישורים חיצוניים
וידאו
תכנון רגיש למים
תכנון רגיש למים או תר"מ בתחום התכנון העירוני הוא תכנון של פיתוח עירוני תוך התחשבות בניקוז משקעים וניצול מיטבי שלהם, בניגוד לגישות קודמות לתכנון ששמות דגש על ניקוז מקומי מהיר ככל האפשר של המים. זהו תת-תחום בין-תחומי של תכנון עירוני ואזורי, הנדסת ניקוז ופיתוח בר-קיימא.
היסטוריה
תכנון רגיש למים התחיל להתפתח בערך בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 עם התפתחות מושג הקיימות ובמקביל התפתחות החשיבה הרב-תחומית.
גישה קונבנציונלית זו גורמת למספר בעיות שאינן בנות-קיימא, כגון:
1. מי הנגר מתבזבזים לים ולא מוחדרים לאקוויפר. אי-החדרה לאקוויפר יכולה לגרום להדללותו ואף לפגוע באיכותו לאורך השנים. כל זאת יכול להוסיף לגרעון במשק המים.
2. סילוק מהיר ככל האפשר של מי הנגר מצריך פיתוח מערכות ניקוז יקרות על מנת לעמוד בספיקות שיא בעת אירועי גשם גדולים. פיתוח במעלה אזור הניקוז יצריך בהכרח את שדרוג המערכת במורד האגן, כדי לעמוד בספיקות הגדולות יותר.
3. אי-התאמת השטח לפיתוח למאפיינים ההידרולוגים של האזור (כמו בנייה בפשטי נחל) תגרום להוצאות גדולות למניעת הצפות.
פתרונות תכנון רגיש למים
תכנון רגיש למים נותן מענה לבעיות שהוצגו. ברמה העירונית הוא מציע את הפתרונות הבאים:
1. פריסת השטחים הפתוחים העיקריים בעיר בהתאמה לשיקולי מים: שימור ושיקום נחלים העוברים בשטח העירוני ומיקום השטחים הפתוחים בהתאמה לזרימת נגר עירוני בעיר.
2. תכנון ייעודי קרקע עירוניים: עירוב שימושי קרקע ובנייה קומפקטית המונעת אטימת קרקע נוספת.
3. תכנון מערך הדרכים: שילובה עם תוכנית הניקוז, כך שתותאם למערכת ההידרולוגית. החדרת נגר לקרקע שמקורו בכבישים וחניונים שכונתיים (שרמת זיהומם קטנה), אך הימנעות מהחדרת מי נגר שמקורם בכבישים ראשיים (שמאופיינים ברמת זיהום גבוהה). 4. ניהול ושימור הנגר כמרכיב בתכנון הנוף העירוני: הפניית המרזבים לשטח חדיר, ריצוף בחומרים חדירים, אגירה וניצול מי הנגר להשקיית גינות, הפניית מי הנגר לאחו לח וכו'.
מעבר לרמה העירונית, תר"מ מתייחס גם לתחומים נוספים: ברמה הארצית ואזורית הוא דורש הכנת תוכניות אב אגניות שכוללות מאגרים ואתרי החדרה במעלה הנחלים למניעת שיטפונות, ניהול פשטי נחל והצפה. לגבי שמירת מקורות המים התר"מ מציע יצירת "אזורי הגנה תכנוניים" על מקורות המים (הכוללים למשל רדיוסים של הגבלות פיתוח מסביב אתרי שאיבה) ויצירת מפות רציות (desirability) של החדרת מי נגר. מפות הרציות מתייחסות לדוגמה לאזורים שבהם ידוע על זיהומי קרקע ("החדרה לא רצויה") ואזורים עם סיכוי נמוך לזיהומי קרקע כמו למשל אזורי מגורים ("החדרה רצויה").
תכנון רגיש למים בישראל
ראשית התפתחות התר"מ בישראל הייתה באקדמיה ומחקרים רבים התבצעו מתחילת שנות ה-90. מבין החוקרים המרכזיים בתחום אפשר לציין את הפרופסורים נעמי כרמון ואורי שמיר מהטכניון. מחקריהם פורסמו על ידי המרכז לחקר עיר ואזור בפקולטה לאדריכלות ותכנון ערים של הטכניון ואלו מהווים את הגוף המחקרי הפעיל ביותר בנושא תר"מ בישראל.
לתר"מ בישראל חשיבות מיוחדת לנוכח מיעוט משאבי המים בה. כמות המים המתבזבזת על ידי הזרמת מי נגר עירוניים לים מוערכת במעל ל-100 מיליון מטר קוב כל שנה, כמות הזהה לספיקת מתקן ההתפלה באשקלון. הפגיעה העיקרית היא במאגרי המים ובמיוחד אקוויפר החוף שמעליו ממוקמים ריכוזי האוכלוסייה העיקריים של המדינה.
לחוקרים הייתה השפעה די ניכרת על מקבלי ההחלטות וכיום נראית תחילתה של מדיניות תר"מ בישראל. ברמה התחוקתית, תוכנית מתאר ארצית 34ב'/3 ו-34ב'/4 (תוכנית מתאר ארצית משולבת למשק המים; פרקים "נחלים וניקוז" ו-"איגום מים, החדרה, העשרה והגנה על מי התהום") היא ההתייחסות הכוללנית הראשונה בתחום. בנוסף, משרד הבינוי והשיכון, המשרד להגנת הסביבה, נציבות המים, רשות המים, מינהל מקרקעי ישראל, ועדות מחוזיות ומקומיות (ואחרים) הכניסו היבטים אחדים של תר"מ לתוך מדיניותם.
למרות זאת, עדיין מדובר על תחום שנמצא בחיתוליו: חוקים אחדים (חוק התכנון והבנייה, חוק המים, חוק הניקוז ומניעת שיטפונות) אינם מתייחסים לפתרונות תר"מ ומקשים על מימושם. ברמה התכנונית, אין שיקולי תר"מ בתוכניות בנייה בכל הרמות. בנוסף, ישנם מעט אנשי מקצוע המתמחים בתחום.
אביגיל הררי
אביגיל הררי (נולדה ב-29 במאי 1989) היא שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ישראלית.
קריירה
החלה את הקריירה שלה בגיל 5 כששיחקה בסרט הדרכה רפואי. בשנת 1995 הצטלמה לקלטות ילדים "למיכלי כבר לא כואב", "אבא עושה בושות" ו"בוא אליי פרפר נחמד". מגיל שש התחרתה בתחרויות התעמלות קרקע, אך בגיל 13 החליטה לעזוב את הספורט ולהתמסר למשחק. בשנת 1997 השתתפה בקלטת הילדים "גומות החן של זוהר" ע"פ מאיר שלו (כשאחיה התאום ניתאי משחק שם לצידה).
בשנת 1999 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה "מי גנב את ההצגה" לצד יון תומרקין, של הזכיינית רשת.
בשנת 2002, שיחקה בהצגה "" בתיאטרון הקאמרי. בהמשך שיחקה בהצגות נוספות.
למדה בתיכון לאמנויות "תלמה ילין" במגמת דרמה, ואמנויות וסיימה אותו בשנת 2008.
בשנת 2006 גילמה לראשונה תפקיד משמעותי בקריירת המשחק שלה, בסרט הקולנוע "למראית עין" עם טלי שרון ואסי דיין, שזכה בשני פרסי אופיר. הררי עצמה הייתה מועמדת לפרס אופיר בקטגוריית "שחקנית המשנה הטובה ביותר" על גילום תפקיד יערה הצעירה. כעבור שנה זכתה בפרס "אריה הזהב" בפסטיבל הסרטים של ונציה על משחקה בסרט. בשנת 2007 שיחקה בסדרה "אולי הפעם" של yes בתפקיד שירי רימון.
בשנות 2007–2010 גילמה את ליבי, ביתה של אסתר (איילת מרגלית), אחותה של אנה (אפרת בן יעקב), ובת זוגו של טומי/דילן (יון תומרקין), אחת הדמויות הראשיות בסדרת המדע הבדיוני לילדים והנוער "האי" של HOT, במסגרתה שיחקה נערה צעירה ותמימה שדואגת להרגיע את הרוחות בחבורה. בתחילת 2008 התגייסה לצה"ל, בתור מש"קית חינוך במג"ב, ובשל כך קוצץ תפקידה בסדרה באופן משמעותי. סיימה את השרות בשנת 2010.
בשנת 2011 החלה ללמוד משחק בבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין ובשנת 2014 סיימה את לימודיה בהצלחה. במסגרת הלימודים זכתה בשורה של פרסים: היא זוכת מלגת קרן שרת 2013, זוכת תחרות מונולוגים ישראליים 2013, זוכת תחרות מונולוגים קלאסיים 2013–2014, זוכת תחרות מונולוגים קומיים 2013, זוכת תחרות שירי מחזות זמר 2014 וזוכת תחרות שירי אהוד מנור 2014. במהלך הלימודים שיחקה בין היתר בתפקיד הראשי את אנה קארנינה בהצגה על פי לב טולסטוי ובהצגות "אמת אלימה", "עדי ראייה" (יהושוע סובול) ו"היידי בת ההרים" (יוהנה ספירי).
בשנת 2012 שרון אנגלהרט כתבה וביימה סרט קצר "שחייה לילית" כסרט הגמר שלה בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, שם שיחקה הררי בתפקיד הראשי. על משחקה קיבלה פרס השחקנית הטובה על שם מוסקו אלקלעי. הסרט הוצג בפסטיבל קולנוע לנשים רחובות בשנת 2013.
בשנת 2013 לקחה חלק מטעם בית הספר יורם לוינשטיין בסטודיו למשחק על שם ארנסט בוש בברלין. שם כיכבה בהצגת יחיד "אנטיגונה", הגרסה העכשווית של המחזה מאת סופוקלס, כאביגיל, שחקנית ישראלית שבאה לברלין לשחק במחזה המקורי ומוצאת קווי דמיון רבים בינו לבין חייה שלה. כמו כן, שיחקה בתיאטרון הברלינאי "השאובינה".
בשנת 2014 החלה לגלם את יעל, אחת הדמויות הראשיות בסדרה "מתים לרגע" של HOT. באותה שנה שיחקה בסרט קולנוע על עובדים זרים בשם "מנפאואר" את חגית – חיילת ואחראית משמרת בארומה, המנהלת מערכת יחסים סבוכה עם נער ישראלי-פיליפיני שנאבק להתגייס לצה"ל.
משחקת בתפקידים הראשיים בהצגות רבות של תיאטרון באר שבע. ביניהם בשתי הצגות בתפקיד הראשי מול תום אבני כפרטנר: ברומיאו ויוליה (ויליאם שייקספיר) בתפקיד יוליה, בחתונת הדמים (פדריקו גארסיה לורקה) בתפקיד הכלה. הצגות נוספות באותו תיאטרון הן בית ברנרדה אלבה (אותו לורקה) בתפקיד אדלה, ועפיפונים מאת רומן גארי בתפקיד לילה. כמו כן, משחקת בתיאטרון גשר בהצגה המחברת הגדולה (אגוטה קריסטוף) בתפקיד שפת ארנבת ומשנת 2018 בהצגת "ציד המכשפות" של תיאטרון הקאמרי.
בשנת 2017 שיחקה בעונה השנייה של הסדרה "מתים לרגע". באותה שנה השתתפה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה בתפקיד ראשי בסרט קצר "אחותך" בנושא אלימות נגד נשים, בהפקת בית הספר סם שפיגל. כמו כן, התארחה בתפקיד מעיין בסדרה האחיות המוצלחות שלי.
משנת 2018 משחקת בהצגה "אותלו" בתיאטרון הקאמרי בתפקיד דסדמונה לצד עמוס תמם. באותה שנה השתתפה גם בסרטו של הבמאי אבי נשר, "סיפור אחר".
בשנת 2019 שיחקה בהצגה "הנכד" בתיאטרון הקאמרי. משחקת בהצגה "אניהו" בתיאטרון הקאמרי. באותה שנה החלה לגלם את גלית בסדרת הדרמה "ביום שהאדמה רעדה" של קשת 12.
בשנת 2020 כיכבה בהצגה "גדר חיה" (המבוססת על ספר באותו שם מאת דורית רביניאן) לצד אמיר ח'ורי.
בשנת 2021 יצא הסרט "אחד בלב" בכיכובה, של הבמאית טליה לביא, לצד השחקן רן דנקר.
בשנת 2022 החלה לשחק בהצגה "בואו נפתח את זה", לצד השחקן והמחזאי גלעד שמואלי.
בשנת 2023 החלה לשחק בהצגה מלאכים באמריקה בתיאטרון הקאמרי בבימויו של גלעד קמחי.
טלוויזיה
1995 - בוא אליי פרפר נחמד - ילדה
1999 - מי גנב את ההצגה - ליל
2007 - אולי הפעם - שירי רימון
2007-2010 - האי - ליבי עיני/ליבי הציידת
2014-2017 - מתים לרגע - יעל "יולה" (דבורה) אבוטבול
2016 - האחיות המוצלחות שלי - מעיין
2019 - ביום שהאדמה רעדה - גלית
קולנוע
1995 - למיכלי כבר לא כואב - מיכל
1995 - אבא עושה בושות - ילדה
1997 - גומות החן של זוהר
2006 - למראית עין - יערה הצעירה
2012 - שחייה לילית - שירה
2014 - מנפאואר - חגית
2016 - אחותך - גילי
2018 - סיפור אחר - שרי אלטר
גיל ג'יבלי
גיל ג'יבלי (נולד ב-ז' בכסלו ה'תשי"ז, 30 בנובמבר 1957) הוא מאייר, קריקטוריסט וצייר קלסתרונים ישראלי. משמש כמאייר הראשי של העיתון "גלובס"; כמו כן הוא משמש כמבקר ג'אז.
קורות חייו
גיל ג'יבלי נולד ליצחק ג'יבלי, מלוחמי יחידה 101, ולעמליה, מוזיקאית וכוריאוגרפית. את שמו נתן לו אביו על שם פעולות גיל (ראשי תיבות: גיבלי יצחק לחופש), כינוי לפעולות צבאיות שביצעו חבריו של יצחק ג'יבלי לשחרורו מהשבי הירדני. הוריו של גיל ג'יבלי התגרשו כשהיה בן ארבע, והוא עבר לגור אצל סבו וסבתו בקיבוץ גבעת חיים איחוד. בגיל שמונה עבר לגור עם אמו בבאר שבע, וכעבור ארבע שנים עבר להתגורר בקיבוץ מזרע, שם אומץ על ידי שניים מבני הקיבוץ שהיו יוצאי יחידה 101.
ג'יבלי מתמחה בציורי קלסתרונים, והוא פועל בשרות משטרת ישראל. לזכותו נזקפים מספר מקרים של לכידת עבריינים שזוהו לפי הקלסתרון שצייר, בהם תפיסת הרוצח של שרה סמוכי בשנת 2000 בעיר אשדוד, שנרצחה בדוכן מפעל הפיס ביריה אחת. הקלסתרון שאייר, לפי תיאור של עובדת בחנות סמוכה לדוכן הפיס, יחד עם שחזור הרצח, שודר בתוכנית הטלוויזיה "בשידור חוקר". שוטר שזהה את הקלסתרון כדומה לאדם שנעצר בשוד בנק בעבר הוביל לתפיסתו של הרוצח. ג'יבלי שימש ציר מרכזי בסרט התעודי ההרוג ה-17, לפי עדות נהג האוטובוס ושני נוסעים, צייר שני קלסתרונים כדי לזהות את ההרוג האלמוני מהפיגוע בצומת מגידו בשנת 2002. כמו כן צייר לפי עדויות ניצולים את קלסתרונו של פאוול פרנקל, מפקד אצ"י (הארגון הצבאי היהודי) בגטו ורשה.
עד היום צייר ג'יבלי למעלה מעשרת אלפים דיוקנים. בשנת 2000 הציג מעבודותיו בתערוכה בגבעתיים, ובשנת 2008 השתתף עם קבוצת ציירים בתערוכת דיוקנאות שנערכה בבית ציוני אמריקה בתל אביב. ג'יבלי גם אייר מספר ספרים, ובהם הספר "בונים פה נמל: מכתבים מסבא נודניק" (הוצאת תמוז, 2004), ספר לילדים שיצא זמן קצר אחרי מות רפאל איתן ובו מכתבים שכתב לנכדיו על עבודתו בנמל אשדוד.
ארנן יקותיאלי
ביוגרפיה
יקותיאלי נולד ב-12 בנובמבר 1955, בחיפה, למשפחה ותיקה של אנשי ציבור – הוא היה נינו של יחזקאל דנין, ונכד נכדתו של יהושע ילין (שהיה אף הוא חבר מועצת עיריית ירושלים – בימי השלטון העות'מאני). הוא סבל ממום מולד קשה בלבו, ובגיל שמונה עבר ניתוח לב פתוח, ראשון מתוך מספר ניתוחים כאלה שעבר בחייו. בשל לקותו לא גויס לצה"ל. התנדב לפעילות חברתית במסגרת תנועת הצופים בירוחם והקים את שבט הצופים "לפיד" בשכונת הקטמונים בירושלים.
בשנת 1981 הקים עם חמי בן-נון את חברת קידום להכנה לבחינות הכניסה לאוניברסיטאות. החברה נתנה הנחה משמעותית לתלמידים משכבות מצוקה ואזורים מוחלשים והמשיכה במשך שנים רבות, לצד שגשוג כלכלי, במיזמים חברתיים. במהלך השנים מכרה משפחת יקותיאלי שישים אחוז ממניות החברה, ולאחר מותו של ארנן החברה נמכרה לתאגיד החינוך האמריקני "קפלן" בשמת 2005.
דרכו הפוליטית
בשנת 1987 הוביל יקותיאלי מאבקים למען חופש הפעילות בשבת – פתיחת בתי קולנוע, מסעדות ובתי קפה, נגד סגירת רחוב בר-אילן ועוד. הוא ארגן הפגנות גדולות למען פתיחת בתי הקולנוע ודיבר אל לבם של בעלי בתי הקולנוע שינצלו את פרסום ההפגנות כדי לפתוח את בתי הקולנוע בשבת. בתי הקולנוע אוריון, אורנע ובית אגרון אכן נפתחו בשבתות, אך כדי לא להפר את צו העירייה הוגדרה הפתיחה כפעילות של מועדון חברים.
בשנת 1989 נבחר למועצת העיר ירושלים מטעם רצ ושימש כסגנו של ראש העיר טדי קולק בשנים 1989–1993. בשנים 1993–1998 שימש כיו"ר סיעת מרצ שהייתה באופוזיציה העירונית.
לקראת הבחירות המקומיות בשנת 1998 לחץ יקותיאלי על אחדים מחברי רשימת מרצ לראשות העירייה לפנות את מקומם למועמדים בעלי זיקה קטנה יותר למפלגה. צעד זה לא צלח. בסופו של דבר פרש יקותיאלי ממרצ והקים רשימה א־מפלגתית בשם "ירושלים עכשיו". מועצת מפלגת מרצ העמידה בראש רשימת מרצ בירושלים את חברת הכנסת לשעבר נעמי חזן ואילו יקותיאלי הציב ברשימתו פעילים פוליטיים בלא זיקה מפלגתית מובהקת. המפלגה הצליחה למשוך גם מצביעים המסתייגים מהצבעה למפלגות השמאל, וזכתה בארבעה מושבים במועצת העיר, בעוד מרצ זוכה בשלושה מושבים, סך הכול שבעה מושבים (מתוך 31) לרשימות שזוהו עם תפיסת העולם החילונית שהוביל יקותיאלי.
בשנת 1997 הקים, יחד עם יוסף פריצקי, את עמותת "עם חופשי". פעילותו החילונית כללה גם תמיכה ב"יוצאים בשאלה". במסגרת זו גידל יקותיאלי בביתו את הנער אדם שוב, לאחר יציאתו בשאלה. בעקבות פעילותו הפוליטית הממושכת בסוגיות אלה קיבלה משפחתו של יקותיאלי איומים רבים על חייה ובני המשפחה זכו פעמים רבות לליווי משטרתי.
במקביל פעל במסגרת מועצת העיר במגוון נושאים, בכללם מאבק בשחיתות, מניעת הקצאות לא־תקינות למוסדות חרדים ושיפור תנאי החיים במזרח ירושלים. יקותיאלי המשיך גם בפעולות להגברת המודעות לאי־תקינות תקצוב הישיבות לדעתו, כמו עתירה לבג"ץ למען השוואת תנאי הסטודנטים לאלה של תלמידי הישיבה ועתירות שונות נגד המשרד לענייני דתות, משרד הפנים ועיריית ירושלים.
בשנת 1989 הקים מטה שאסף עדויות על הזרמות כספים לא־תקינות ממשרד הפנים למוסדות המקורבים לש"ס. המידע שנאסף היווה תשתית לחקירה במה שכונה ה"תיק הציבורי" של אריה דרעי. לצורך כך שיתף פעולה עם סגן ראש העיר מטעם המפד"ל, שמואל מאיר.
בשנת 2000 הגיש עתירה לבג"ץ נגד אפליית סטודנטים לעומת אברכים בכוללים שמקבלים הבטחת הכנסה. עתירה שהתקבלה בשנת 2010, כתשע שנים אחרי מותו.
מותו
יקותיאלי נולד עם מום בלבו ועבר מספר ניתוחי לב בחייו – הראשון שבהם בגיל שמונה. הוא נפטר מדום לב בשנת 2001, בגיל 45, בעודו ממתין להשתלת לב בארצות הברית. בשל רצונו בקבורה חילונית והיעדר בית קברות חילוני בעירו ירושלים, נקבר בבית הקברות בקיבוץ עינת. יקותיאלי הותיר אחריו אישה – ליאורה שגב־יקותיאלי – וילדים.
עד שנת 2013 עיריית ירושלים לא הנציחה את יקותיאלי למרות חברותו רבת השנים במועצת העיר שלה, למרות פועלו הציבורי הבולט ולמרות מחאה ציבורית ממושכת שכוללת את מחאתם של אחדים מהבולטים ביריביו הפוליטיים כגון מאיר פרוש, יהודה משי זהב, אהוד אולמרט וחיים מילר. באפריל 2013 החליטה מועצת עיריית ירושלים להנציחו בהקמת "הייד פארק" על שמו.
דוד אידר
מונטגיו דוד אִידֶר (באנגלית: Montague David Eder; 12 באוגוסט 1865 – 30 במרץ 1936) היה פסיכואנליטיקאי, רופא, מנהיג ציוני, איש רוח וסופר יהודי-בריטי.
רקע
אידר נולד בלונדון למשפחה יהודית מתבוללת. הוא היה תלמיד של זיגמונד פרויד, ומראשוני הפסיכואנליטיקאים בבריטניה.
לימודים והכשרה רפואית
דוד אידר למד רפואה בבית החולים סנט ברתולומאו (Saint Bartholomew's Hospital) בלונדון. עם סיום לימודיו הוא יצא למסע ברחבי ארצות הברית ומשם המשיך דרומה ליבשת דרום אמריקה. בבוליביה הוא התנדב לשמש כרופא מנתח בצבא הבוליבאני.
בשנת 1900 חזר אידר ללונדון והחל לעסוק ברפואה כרופא כללי. במהלך מלחמת העולם הראשונה הצטרף אידר לצבא הבריטי ושימש כרופא במסגרת חיל הרפואה. במסגרת זו הוא הוצב באי מלטה כרופא אחראי על היחידה הפסיכו-נוירולוגית בבית החולים הצבאי. עבודה זו הובילה את אידר לכתוב בשנת 1917 את הספר War-Shock, The Psycho-neuroses in War: Psychology and Treatment, העוסק בסימפטומים הפסיכולוגיים והנוירולוגיים מהם סבלו חיילים בהם טיפל.
פסיכואנליטיקן
החל משנת 1910 החל אידר לגלות עניין בתורת הפסיכואנליזה שבתקופה זו החלה להתפתח באירופה. הוא תרגם עבודות של קרל יונג לאנגלית ובהם הספר "התאוריה של הפסיכואנליזה" (The Theory of Psychoanalysis) ועבודות של זיגמונד פרויד ובהם "על החלומות" (On Dreams). משהתגבשה דעתו וגדלה מומחיותו העדיף אידר את הגישה הפרוידיאנית על גישתו של יונג.
הוא פרסם מספר מאמרים על פסיכואנליזה ורכש שם כמומחה בתחום שבתקופה זו נחשב לחדשני ביותר בעולם הרפואה.
בשנת 1932 הוא נבחר לתפקיד נשיא המחלקה הרפואית של בחברה הבריטית לפסיכואנליזה, ובאותה שנה פרסם את עבודתו "טיפול בחולה הסובל מנוירוזה" (The Management of the Nervous Patient). בעבודה זו הציג אידר את הדרך לשילוב טכניקות של פסיכואנליזה בטכניקות איבחון המשמשות ברפואה כללית.
באותה שנה הציג אידר את התאוריה של המיתוס של הקידמה (Myth of Progress) במאמר בכתב העת היוקרתי British Journal of Medical Psychology. הוא הציג את הטענה כי בעוד התרבות האנושית צועדת קדימה בזכות תגליות מדעיות הבאות לידי ביטוי בטכנולוגיה והתקדמות במחשבה החברתית-פוליטית, האדם מגלה כי קידמה זו אינה מיטיבה עמו ותוצאה אחת של הקידמה היא אומללות של הפרט, המרגיש כי הוא מאבד שליטה ויכולת להבין את סביבתו.
פעיל ציוני
עוד במהלך עבודתו באנגליה נחשף אידר לרעיונות הסוציאליזם שהיו פופולריים באנגליה ואף הם היו "ייבוא" חדשני מארצות אירופה. הוא הצטרף לאגודה הפביאנית (Fabian Society) שהייתה בזמנו הגוף הסוציאליסטי המוביל באנגליה.
כפעיל ציוני הוא נמנה עם חברי ההסתדרות הטריטוריאליסטית היהודית שבראשה עמד דודנו ישראל זנגוויל, לצד נחמן סירקין. אישים אלו צידדו במציאת טריטוריה להגשמת הציונות, וזאת בניגוד לאנשי רוח אחרים שראו בציונות תנועת התחדשות רעיונית. זנגוויל ואידר צידדו בהגשמת הציונות במסגרת תוכנית אוגנדה. בקונגרס הציוני השביעי פרשו הטריטוריאליסטים מן ההסתדרות הציונית והקימו את ההסתדרות הטריטוריאליסטית היהודית (יט"א). מטעמה יצא אידר בשליחות מטעמם ללוב במטרה לבדוק את האפשרות להתיישבות יהודים שם, שליחות שהעלתה חרס.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היה אידר חבר ההנהלה הציונית בירושלים ובלונדון ויושב ראש ההסתדרות הציונית בבריטניה, ופעל רבות לקליטת ראשוני העלייה השלישית. אידר היה חבר בוועד הצירים אשר הוקם בעקבות הצהרת בלפור, ופעל בין השנים 1918–1921 בראשותו של חיים ויצמן. מטרותיו העיקריות היו הנחת יסוד יציב לבניית בית יהודי בארץ ישראל, ודאגה הן ליהודי הארץ והן לקשר שבין ההסתדרות הציונית והיישוב העברי לבין השלטונות הבריטים בארץ-ישראל. קשריו של אידר בארץ מולדתו הפכו אותו לאיש קשר אידיאלי בין שני הצדדים, והוא תרם רבות לפתרון סכסוכים בין הנהגת היישוב לשלטונות המנדט. בתפקיד זה ראה בו ויצמן עוזר ובעל ברית נאמן. אידר שימש כממלא מקומו של ויצמן במשלחת הציונית של 1918.
אידר היה חבר באגודה למען ירושלים, אשר נוסדה על ידי סר רונלד סטורס, המושל הצבאי הבריטי של ירושלים.
פעילות התנועה הציונית הובילה לעליה במתיחות בארץ ישראל, אשר לובתה בעקבות אירועי מלחמת העולם הראשונה. אנשי "השומר" והגדודים העבריים אשר השתקעו בירושלים, הובילו להחלטה על הקמת ועד הגנה. ראשי הוועד, זאב ז'בוטינסקי, פנחס רוטנברג ודוד אידר (נציג ועד הצירים) פנו אל השלטונות הצבאיים הבריטיים בתביעה לציידם בנשק. סירוב הבריטים הביא את ז'בוטינסקי להכין תוכנית פעולה, שהתבססה בעיקר על הגנה מחוץ לחומות העיר העתיקה.
אידר שירת בוועד הצירים, ובהנהלה הציונית, עד לשנת 1928, אז פרש במטרה להמשיך בקריירה הרפואית.
אשתו של דוד, אידית אידר, התוודעה לציונות בגיל ארבעים, לאחר שנחשפה לרעיון על ידי פעילות בעלה. הייתה מחנכת, פסיכולוגית ופעילה בוויצו.
אידר נפטר באנגליה בשנת 1936 ונקבר בלונדון. על שמו רחוב בשכונת רמת בגין בחיפה.
שגיאה
המונח שגיאה (גם: טעות, מִשְגֶּה) הוא בעל משמעויות שונות בתחומים שונים. הכוונה הכללית במונח שגיאה היא, בדרך כלל, סטייה מן הרצוי, הנכון, האמיתי, עקב אי-ידיעה, שיפוט לקוי, היסח הדעת, רשלנות וכדומה.
מתמטיקה
במתמטיקה ובמדעים, קירוב הוא ייצוג לא מדויק של ביטוי מתמטי, המתאים לשימוש כאשר דיוק מוחלט אינו אפשרי או אינו הכרחי. למרות שקירוב מתייחס בדרך כלל למספרים, אפשר ליישם אותו גם בהקשר של פונקציות, צורות וחוקים פיזיקליים. את הקירוב של a על ידי b מסמנים בסימן ≈, כך: a ≈ b. הקירוב ייחשב למדויק יותר ככל ששגיאת הקירוב תהא קטנה יותר. לקירוב יש ערך בעיקר כאשר הוא מלווה בחסם של גודל השגיאה.
סטטיסטיקה
בסטטיסטיקה, שגיאה היא הפער שבין הערך המחושב, המוערך, או הנמדד לבין הערך האמיתי, הנקוב או הנכון מבחינה תאורטית. באמידה, השגיאה מתבטאת בהפרש בין הערכים. במבחנים סטטיסטיים, השגיאה מתבטאת בהכרעה שגויה (שגיאות מסוג I ו-II).
מדע ניסויי
בתחום המדע הניסויי, שגיאה תלויה במידת הדיוק של מדידת תוצאת הניסוי. שגיאות כאלה מסווגות בדרך כלל לשתי משפחות: טעויות סטטיסטיות (ראו מעלה) וטעויות בשיטה. טעויות סטטיסטיות נובעות מתנודות אקראיות (ולכן גם בלתי ניתנות לחיזוי) במכשיר המדידה, בעוד שטעויות שיטתיות נגרמות על ידי תנודות לא אקראיות, אך לא מוכרות, במכשיר המדידה. אם ניתן לזהות את הגורם לטעות שבשיטה, ניתן בדרך כלל לתקנה וכך לקבל מדידה מדויקת. ניתן גם להתייחס לטעויות כאלה כגורמי אי-ודאות.
הנדסה
טעות הנדסית היא ההפרש שבין הביצועים או ההתנהגות המתוכננים של מערכת או אובייקט לבין הביצועים בפועל. מהנדסים שואפים לתכנן מערכות באופן שיענה או ימנע מתוצאות של שגיאה, בין אם מכוונת ובין אם לאו. טעות הנדסית בולטת היא קריסתו של גשר מצר טקומה, ארבעה חודשים לאחר פתיחתו לתנועה.
טעויות במערכת הנדסית עשויות אף להיות תוצאה של שגיאות חבויות בעיצוב שאינן מתגלות משך שנים, עד אשר מערכת נסיבות מסוימת מתרחשת וגורמת להן לבוא לידי ביטוי.
מערכות הנדסיות אמורות להיות חסינות מפני טעות אנוש, הכוללת הטיה קוגניטיבית, בעת תפעול המערכת. בשלב התכנון נעשה לעיתים שימוש בהנדסת גורמי אנוש בניסיון למזער סוג זה של טעויות על ידי תכנון מערכות סלחניות יותר.
בשלב מתקדם של תכנון המערכת משמש הניסוי, על אב טיפוס של המערכת או על מודל שלה, לאיתור טעויות בשלב התכנון וקודם כניסתה לשלב הייצור. בתחילת הייצור של מערכת היא מופצת לעיתים בפיילוט, כלומר בהיקף מצומצם המאפשר איתור טעויות קודם להפצה בהיקף מלא.
ביולוגיה
בביולוגיה שגיאה היא כאשר לא קיימת נאמנות מוחלטת של עותק מידע למקור המידע. לדוגמה, בהתרבות א-מינית, אירעה שגיאה (או מוטציה) לכל נוקלאוטיד של ה-DNA השונה בין הילד להורה. שגיאות במובן זה אינן מקבלות ערך "טוב" או "רע", אף על פי ששגיאה עשויה לגרום לאורגניזם להסתגל באופן טוב או גרוע יותר לסביבתו.
פסיכולוגיה
אשליה היא שגיאה תפיסתית, גורמת לתחושה מוטעית עקב תגובה מוטעית לגירוי קיים. לעומתה, הזיה היא תחושה מוטעית ללא כל גירוי.
כאשר האדם שואף להגשים מטרה מסוימת, שגיאה יכולה למנוע ממנו להגיע להצלחה או להוביל אותו למצב של כישלון. כדי להימנע מכך ככל הניתן (או לצמצם את הנזק של שגיאה שהתרחשה) אפשר להשתמש בתהליכים של תכנון ופתרון בעיות.
כשלים קצרים בתשומת הלב עלולים להוביל לטעויות ושגיאות בעת ביצוע משימה.
בלשנות
בבלשנות המונח סוֹלְסִיזְם (באנגלית: solecism) מתאר מצב של סטייה מחוקי הדקדוק או התחביר הרשמיים או המקובלים. למשל: אי הקפדה על התאם בין שמות המספרים למין הדקדוקי (לדוגמה: עשר אנשים במקום עשרה אנשים. פי עשר במקום פי עשרה). הבלשנות ההיסטורית הנורמטיבית תראה סטיות אלו כשגיאה, בעוד הבלשנות המודרנית, המניחה שאין זה מתפקידו של הבלשן לקבוע נורמות אלא לתאר ולהבין את התופעות הקיימות, תראה בכך דוגמה לתהליכי שינוי בשפה.
טלקומוניקציה
בתחום הטלקומוניקציה, שגיאה היא סטייה מן הנתון המדויק אשר נגרמה על ידי תקלה במערכת או ביחידה של המערכת. דוגמה לשגיאה היא אירוע של קבלת ביט שגוי כתוצאה מתקלה במערכת. לעיתים משולב במערכת התקשורת קוד תיקון שגיאות, המאפשר להתגבר על שגיאות מסוימות.
תכנות מחשבים
בהנדסת תוכנה, המונח שגיאה מתייחס לפעולה לא נכונה או לחישוב שגוי שבוצע על ידי התוכנה. באופן כללי, שגיאה נובעת מצירוף של "פגם" (קוד שאיננו מיישם נכון את הדרישות) ו"תקלה" (סיטואציה או אירוע המביא לידי ביטוי את הפגם שבתוכנה). אם המערכת מבצעת פעולה בלתי-רצויה, או שאיננה מבצעת פעולה רצויה, מצב זה נקרא "כשל". בעת כתיבת התוכנה על המתכנתים לבצע ניפוי שגיאות על מנת לאתר ולתקן שגיאות שנפלו בעת הכתיבה ובכך למנוע כשלים עתידיים.
בתוכנה, מתייחסים בדרך כלל לפגמים בכינוי "באגים". פגם יכול להיות קיים בתוכנה אבל לעולם לא לבוא לידי ביטוי בשגיאה (אם אירוע של תקלה איננו מתרחש). באופן דומה שגיאה עלולה להתרחש מבלי לגרום לכשל, אם התוכנה מאתרת את השגיאה ומצליחה להתאושש ממנה לפני שהיא גורמת לכשל של המערכת.
תוכנה עשויה לאתר שגיאה ולהתגבר עליה על ידי טיפול בחריגות. לדוגמה, ניסיון לשמור קבצים על תקליטור מלא היא שגיאה. מתכנתים נבונים כותבים קוד אשר מטפל בשגיאות העלולות להתרחש ומונע מהן להפוך לכשלים. אסטרטגיות להשגת מטרה זו כוללות קודי שגיאה וטיפול בחריגות. המשך פעולת המערכת בנוכחות שגיאה שלא טופלה עשויה לגרום ל"מפולת שגיאות", מצב שבו שגיאות הולכות ומצטברות ככל שהמערכת ממשיכה לפעול. כמו כן, במערכות הבנויות באופן היררכי, כשל מוחלט של מרכיב אחד במערכת עשוי להתבטא רק בתקלה במערכת גבוהה יותר. המערכת הגבוהה יותר בהיררכיה עשויה לאתר את התקלה ולתקן אותה.
בדיבור השגור, יש המשתמשים במונח שגיאה כדי לתאר פעולות שגויות מצדו של המתכנת. שגיאת תחביר היא שימוש לא נכון בשפת התכנות, תחביר אותו אין המחשב יכול לעבד. טעות לוגית היא שגיאה באלגוריתם שבו משתמש המתכנת ואשר גורם לתוצאות שגויות או לפעולות בלתי רצויות.
טעויות בדפוס
בספר בן 200 עמודים יש כ-80,000 מילים. על-אף כל תהליכי הביקורת, ובפרט ההגהה, שעובר הספר עד להוצאתו לאור, קשה להגיע למצב של אפס ליקויים בכמות כה גדולה של מילים. לפיכך קורה שמשתרבבת למשפט שגיאת כתיב, מילה לא נכונה, מילת שלילה נעלמת והופכת את משמעותו של המשפט, וכדומה. בספר המובא לדפוס מכתב יד, עלולות ליפול גם טעויות העתקה. בעיתונות תורם גם לוח הזמנים הדוחק לטעויות דפוס (ולטעויות חמורות יותר).
לעיתים מצורפת לספר רשימת תיקוני טעויות (אראטה), המנחה את הקורא בעניין טעויות שראוי לתקן קודם קריאת הספר. טעות בעיתון נהוג לתקן בהודעת תיקון טעות בגיליון מאוחר יותר של העיתון.
טעויות בטקסט מתרחשות גם באתרי אינטרנט, אך בשונה מהוצאה לאור בדפוס על גבי נייר, במדיום האלקטרוני ניתן לתקן את הטעויות גם לאחר הפרסום.
מבחן
במבחנים בהם הפתרון הנדרש כולל הן את הדרך לפתרון והן תשובה סופית, שגיאה בתשובה הסופית בשל טעות נגררת לא תוביל לפסילת השאלה במלואה אלא למתן ניקוד חלקי.
במבחן שבו התשובות נכתבות בסגנון חופשי על ידי הנבחן ובמבחן מעשי, על הבודק להתאמץ יותר בזיהוי שגיאות, אך גם כאן לשגיאות ניתן משקל רב.
הערכת חומרתן של טעויות
פעמים רבות נדרשת הערכת חומרתן של טעויות, ובפרט הערכת מידת אחריותו של הטועה לטעות ולתוצאותיה. הערכה כזו נדרשת, למשל:
הארגון המתמודד עם הטעות נדרש להחלטה כבדת משקל: עם איזה טעויות להתמודד בדרך של הרתעה, ועם איזה טעויות להתמודד בדרך של הדרכה. אלה שתי דרכים סותרות, משום שהדרכה למניעת הטעות מצריכה תחקור יסודי של הנסיבות שבהן התרחשה, אך כאשר הטועה יודע שבסופו של תהליך הוא עתיד לתת את הדין על מידע שהוא מוסר, יעדיף את טשטוש טעותו והכחשתה על-פני שיתוף פעולה למניעת טעות דומה בעתיד.
ועדת וינוגרד עמדה אף היא על בעיה זו:
יחס המשפט לטעות
טעות גורמת לעיתים לנזק לרכוש, ולעיתים אף עולה בחיי אדם. מצבים כאלה עשויים להביא לתביעה כנגד הטועה, בשתי צורות:
ביטוח
ענפי ביטוח אחדים עוסקים במתן פיצוי בגין נזק שנגרם עקב טעות. בביטוח רכוש ניתן פיצוי גם בגין נזק שנגרם עקב טעות של המבוטח, כגון שרפה שפרצה עקב טעות, או תאונת דרכים שנגרמה עקב טעות.
ביטוח אחריות מנהלים מפצה מנהלים בחברה על תביעת נזיקין שהוגשה נגדם ומקורה בטעות שנעשתה בתום לב.
ביטוח אחריות מקצועית מאפשר לבעלי מקצועות מסוימים לבטח עצמם מפני תביעת נזיקין שתוגש נגדם עקב טעות שעשו בעבודתם. ביטוח זה מקובל במיוחד במקצועות עריכת דין ורפואה.
דגל פרוסיה
דגל פרוסיה היה הדגל שייצג את מדינת פרוסיה, והיווה את אחד מסמליה, החל מהמאה ה-15 ועד לאחר מלחמת העולם הראשונה. לאורך השנים הדגל הופיע בגרסאות שונות, כאשר המוטיב המרכזי בו היה נשר ויזיגותי שצבע גופו שחור, ומקורו וגפיו התחתונות בצבע זהוב.
ההיסטוריה של פרוסיה
מקורה של מדינת פרוסיה בארצות הנפרדות של מרקיזות ברנדנבורג ושל דוכסות פרוסיה. מרקיזות ברנדנבורג התפתחה מהמרקיזות הצפונית מימי הביניים של האימפריה הרומית הקדושה, ועברה לבית הוהנצולרן בשנת 1415. דוכסות פרוסיה הוקמה בשנת 1525 כאשר אלברכט מברנדנבורג-אנסבך, חבר בענף הצעיר של בית הוהנצולרן, חילן את מדינת המסדר הטווטוני של המסדר הטווטוני כפייף פולני. יוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ירש את דוכסות פרוסיה בשנת 1617, ובכך איחד את ברנדנבורג ופרוסיה תחת שליט אחד באיחוד אישי; מדינת הבוחר נודעה בשם ברנדנבורג-פרוסיה. ממלכת פרוסיה הוקמה כאשר פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג קיבל את התואר פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה, ב-18 בינואר 1701.
שלטונו המלוכני של בית הוהנצולרן בפרוסיה נפסק בשנת 1918 לאחר נפילת הקיסרות הגרמנית בעקבות מלחמת העולם הראשונה; הממלכה נהפכה במקום זאת למדינת פרוסיה החופשית. מועצת הפיקוח של בעלות הברית קבעה את ביטולה הרשמי של מדינת פרוסיה בשנת 1947 בעקבות מלחמת העולם השנייה.
דגלים
דגל הסוחר הפרוסי היה במקור דגל שחור-לבן-שחור פשוט שהונפק ב-22 במאי 1818, אך זה הוחלף ב-12 במרץ 1823 בדגל חדש. הדגל החדש (3: 5) חולק לשחור, לבן ושחור (1: 4: 1), וכלל בפס הלבן את הנשר עם כדור כחול הכרוך בזהב ושרביט המסתיים בנשר אחר. על החזה של הנשר נרשמו ראשי התיבות השזורים FR, שמשמעותן Fridericus Rex. ציר הנשר נמצא בשתי חמישיות מאורכו הכולל של הדגל.
דגל המלחמה הפרוסי (3: 5), שאומץ ב-28 בנובמבר 1816, כלל במקור זנב בליעה שהיווה חמישית מהאורך הכולל; לאחר מכן הזנב ננטש. בשתי חמישיות מהדגל נראה הנשר הפרוסי (שני שלישים מגובה הדגל). בקנטון הוצב צלב הברזל (שליש מגובה הדגל).
צלב הברזל הוכרז באופן רשמי בשנת 1813 במהלך המלחמות הנפוליאוניות כעיטור גבורה לחיילים. העיטור חודש במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870 ובמלחמת העולם הראשונה. העיטור הופיע גם בקנטון דגל המלחמה של הקיסרות הגרמנית.
הנס המלכותי של פרוסיה הראה את צלב הברזל טעון במגן ובכתר של זרועות המדינה הקטנה המוקף בצווארון מסדר העיט השחור. על להבי הצלב נמצא המוטו Gott mit uns. בין הזרועות היו נשרים פרוסיים לאורך הקצוות וכתר מלכותי בקאררה עמם, וכולם על רקע סגול או אדום.
לאחר המהפכה הגרמנית בין השנים 1918–1919, המדינה הפרוסית נאלצה להתאים את ההרלדריה לצורות הרפובליקניות, אולם ביצעה זאת לאט, רק ב-11 ביולי 1921 נקבע על ידי ראש הממשלה הפרוסי נשק חדש. הנשר 'הגותי' פינה את מקומו לעוף טבעי יותר ואיבד את כל כליו ועיטוריו.
ב-16 בדצמבר 1921 קבע משרד המדינה כי הדגל הפרוסי יהיה שחור ולבן בלבד.
ב-24 בפברואר וב-23 באפריל 1922 הוציא המשרד דגל שירות דומה לדגל הלאום של המאה ה-19 - גבולות שחורים מעל ומתחת, אשר היו שישית מגובהו הכולל של הדגל, עם הנשר החדש.
בהתבסס על צבעי הדגל הפרוסי, מדי הבית של נבחרת גרמניה בכדורגל היו תמיד חולצה לבנה ומכנסיים שחורים, צבעי הדגל הפרוסי.
ליסה (ראפרית)
מאנובאן לאליסה (בקוריאנית: 마노반 라리사, באנגלית: Manoban Lalisa; נולדה ב-27 במרץ 1997) המוכרת בשמה הפרטי ליסה (בקוריאנית: 리사, באנגלית: Lisa), היא זמרת, ראפרית, רקדנית ודוגמנית תאילנדית הפועלת בדרום קוריאה כחברה בלהקת הבנות בלאקפינק שהורכבה על ידי YG אנטרטיינמנט המכילה ארבע בנות.
קדם בכורה
מאנובאן ליסה נולדה ב-27 במרץ 1997, בבורי ראם, תאילנד בשם פראנפריה מאנובן לאמא תאילנדית ואבא חורג שווייצרי וגדלה בתור בת יחידה, כאשר גדלה, שינתה את שמה באופן חוקי ללאליסה. ליסה סיימה את לימודיה בבית הספר Praphamontree School I ו-Praphamontree School II.
מגיל צעיר, ליסה התעניינה בתעשיית הפופ הקוריאני, היא העריצה את הלהקות "Big Bang" ו- "2NE1" ולכן תמיד חלמה לגדול ולהיות זמרת וכוכבת קיי-פופ.
תחילה, לקחה ליסה שיעורי ריקוד בגיל ארבע, ליסה התמודדה במספר רב של תחרויות ריקוד בהיותה ילדה, והייתה חלק מהרכב הרקדנים "We Zaa Cool" אשר הרכיבו עשרה רקדנים בסך הכל, אחד מהחברים בהרכב הוא חבר ילדות של ליסה - "Bam Bam" שפרץ גם הוא בתעשיית הקיי-פופ, וכיום הוא לוקח חלק כחבר בלהקת הבנים "Got7". בספטמבר של שנת 2009, הרכב הריקודים של ליסה התחרו בתחרות LG Entertainment Million Dream Sanan World ששודרה בMCOT HD וזכו בפרס "הקבוצה המיוחדת ביותר". ליסה בנוסף השתתפה בתחרות השירה "Top 3 Good Morals of Thailand" בה השתתפה בתור נציגת בית הספר בו היא למדה.
בשנת 2010, ניגשה ליסה לאודישן של החברה YG אנטרטיינמנט שהתרחש בתאילנד. ליסה דורגה במקום הראשון, והיא היחידה שעברה את האודישן מבין 4,000 המועמדים אשר ניגשו. ליסה גויסה לתוכנית המתאמנים של YG באופן רשמי ב-11 באפריל 2011 ובכך הפכה למתאמת הראשונה של החברה שאינה קוריאנית במקור.
במרץ 2015, ליסה דיגמנה למותג בגדי רחוב "Nona9on", ולאחר מכן גם דיגמנה למותג הקוסמטיקה הדרום קוריאני "Moonshot" ב-2016.