cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מונדיאל 1950
בית הגמר
בדקה השנייה של המחצית השנייה העלה פריאסה את ברזיל ליתרון 1–0, והיה נראה כי ברזיל בדרך הבטוחה לזכייה בתואר. למרות זאת, הצליחה אורוגוואי להבקיע שער מרגלי חואן סקיאפינו ולהשוות את תוצאת המשחק. 11 דקות לפני סיום המשחק הדהימה אורוגוואי כאשר אלסידס גיג'ה העלה אותה ליתרון 2–1, שהוביל אותה לזכייה שנייה בתואר. ההלם בקרב האוהדים הברזילאים היה כה גדול ששניים מהם קפצו אל מותם באצטדיון המרקנה עם סיום המשחק. בהמשך התאבדו עוד עשרות ברחבי ברזיל. משחק זה זכה לכינוי ה"מרקנאסו" (בפורטוגזית: Maracanaço) - האסון במרקנה.
מצטיינים
נבחרת הטורניר:
היומן (ספר)
רקע
הספר הוא הרומן הראשון שפרסם ניקולס ספארקס. זה היה ספרו השלישי שנכתב לאחר שני ספרים שכתב ולא יצאו לאור. הוא כתב את הספר על פני תקופה של שישה חודשים בשנת 1994. סוכנת ספרות תרזה פארק גילתה את ספארקס לאחר שמצאה את ספרו מתוך ערימת ספרים של הסוכנות שלה וקראה אותו. פארק הציעה לייצג אותו. באוקטובר 1995, פארק השיגה מקדמה בסך מיליון דולר עבור הספר מקבוצת טיים וורנר, והרומן יצא לאור באוקטובר 1996. הספר הופיע ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס כבר בשבוע הראשון של הוצאתו לאור. היומן היה לרב-מכר בכריכה קשה יותר משנה.
ספארקס סיפר שהייתה לו השראה לכתוב את הרומן של סבא וסבתא של אשתו, שהיו נשואים במשך יותר מ -60 שנה, כאשר הוא פגש אותם. בספר היומן, הוא ניסה לבטא את האהבה הרומנטית הארוכה של בני זוג.
עלילה
הרומן פותח בנח קלהון, איש זקן שמספר סיפור לאישה בבית אבות. הסיפור מספר על שני נערים צעירים, נח ואלי, שמאוהבים ולמרות השתייכותם לרמות חברתיות שונות ולמרות מה שמשפחתה של אלי חושבת בעניין נשארים ביחד למשך הקיץ עד שאלי נאלצת לעזוב את הכפר בו בילתה את הקיץ בבית הנופש של משפחתה ולעבור לניו יורק. לאחר כמה שנים נוח, 31, חוזר ממלחמת העולם השנייה לעיירת ניו ברן, צפון קרוליינה. הוא מסיים לשחזר את ביתו, לאחר מותו של אביו. בינתיים אלי, 29, שהכירה אותו שנים לפני כן, רואה את הבית בעיתון ומחליטה לבקר אותו. הם נפגשים, אחרי פירוד של 14 שנה, לאחר חוויה רומנטית קצרה אך מלאת תשוקה שהייתה  ביניהם כאשר משפחתה ביקרה בעיר. הסיבה לפרידה היא השתייכותם למעמד חברתי שונה, בעוד היא הייתה בת למשפחה עשירה, והוא עבד כפועל במחסן עצים. הפגישה מציפה ומחזירה זכרונות ורגשות חזקים בשניהם. הם אוכלים ביחד ארוחת ערב, ומדברים על חייהם ועל אהבה. אלי מגלה שנח כתב מכתבים לכל יום בשנה שאחרי פרידתם, ומבינה שאמה החביאה את המכתבים כדי שלא תקבל אותם, ותחשוב שנח שכח אותה. הם מדברים על מה היה יכול לקרות אם אמא שלה לא הייתה מתערבת. בסוף הערב נח מזמין את אלי לחזור למחרת ומבטיח לה הפתעה. היא מחליטה לראות אותו שוב. בינתיים ארוסה של אלי, לון, מנסה להשיג אותה בבית מלון, וכשהיא לא עונה הוא מתחיל לדאוג. למחרת, נח לוקח את אלי לשייט באגם עם ברבורים ואווזים. היא מוקסמת ממנו. כשהם מגיעים לביתו, הם מדברים על כמה חשובים הם היו אחד לשני, ושהרגשות לא השתנו. אמה של אלי מגיעה בבוקר שלמחרת ומביאה לאלי את המכתבים מנח. כשאמה עוזבת, אלי קרועה בהחלטתה, היא יודעת שהיא אוהבת את נח אבל לא רוצה לפגוע בלון. נח מתחנן בפניה שתישאר, אך היא מחליטה לעזוב. היא בוכה כל הדרך לבית מלון, ומתחילה לקרוא את המכתבים שאמה הביאה לה. לון מחכה לה במלון.
האיש הזקן מפסיק לקרוא את הסיפור, ומופיע רמז מקדים לכך שזהו הסיפור שלו ושל אשתו. האשה לה הוא מספר, סובלת מאלצהיימר ולא מזהה אותו. במהלך הסיפור הוא מסביר שגם הוא חולה. הנלחם בסרטן בפעם השלישית. וסובל ממחלת לב, מחלת כליות ודלקת בפרקים. הוא ממשיך לספר את סיפור חייהם יחד, את הקריירה שלה כאמנית, על ילדיהם, על הזקנה ביחד, ולבסוף את העובדה שהיא מאובחנת כחולת אלצהיימר. הוא בדה שמות בסיפור כדי להגן עליה, אך הוא בעצמו נח והיא אלי. למרות שהיא לא מזהה אותו היא אומרת שיש לה רגשות כלפיו. באותו ערב הם אוכלים ביחד ארוחת ערב. בסופו של דבר היא מזהה את בעלה, ואומרת לו שהיא אוהבת אותו. הם מתחבקים ומדברים, אך לאחר כמעט ארבע שעות, אלי מתחילה לחזור לשכחה, היא שוב שוכחת את נח והאחיות נכנסות ומרדימות אותה. מאוחר יותר, נח עובר התקף לב ולא יכול לבקר את אלי, וכשהוא מחלים הוא מתגנב לחדרה ומבקר אותה. אלי מתעוררת כשהוא נכנס לחדר, מזהה אותו ומספרת לו שהיא אוהבת אותו. הם מתנשקים ונרדמים אחד ליד השני. באמונה שהאהבה שלהם תסחוף אותם ביחד.
עיבודים
הרומן עובד לסרט אמריקאי באותו שם שיצא בשנת 2004. הסרט ההודי Zingadi Tere Naam, מבוסס גם הוא על הספר.
לוקה טורילי
לוקה טורילי (באיטלקית: Luca Turilli; נולד ב-5 במרץ 1972 בטריאסטה, איטליה) הוא מוזיקאי איטלקי, גיטריסט, קלידן, מלחין, כותב שירים ומעבד מוזיקלי. ידוע בשל להקת המטאל שהקים, "רפסודי", שפעלה בשנות ה-90 וה-2000.
ביוגרפיה
לוקה טורילי נולד בטריאסטה שבאיטליה. כבר בגיל צעיר החל להתעניין במוזיקה קלאסית ומאוחר יותר החל לנגן בגיטרה וקלידים. ב-1993 הקים את להקת "ת'נדרקרוס" (Thundercross), בשיתוף עם אלכס סטרופולי. ב-1994 הוציאו אלבום דמו בשם "Land Of Immortals". מאוחר יותר השתנה ההרכב, ושם הלהקה שונה ל"רפסודי" (Rhapsody). ב-2006 שונה שוב שם הלהקה, ל"רפסודי אוף פייר" (Rhapsody of fire), בעקבות בעיות הקשורות לזכויות יוצרים. במסגרת רפסודי הוציא טורילי 13 אלבומי מוזיקה.
במקביל לרפסודי, הקים טורילי ב-1999 הרכב סולו על שמו, "לוקה טורילי". הוא הוציא במסגרת ההרכב ארבעה אלבומים וסינגל, הידוע בהם הוא "King of the Nordic Twilight", שיצא ב-1999. ב-2005 הקים את ההרכב "לוקה טורילי דרימקווסט" (Luca Turilli's Dreamquest). שנה אחר כך הוציא ההרכב אלבום וסינגל.
Luca Turilli's Rhapsody
מיד לאחר עזיבתו בסוף שנת 2011, החליט טורילי להקים להקת רפסודי חדשה, יחד עם הבאסיסט פטריס גרס (חבר ברפסודי) והגיטריסט דומיניק לורקין (שסייע לרפסודי בהופעות ובהקלטות). טורילי החליט להקים את הלהקה כדי ליצור מוזיקת מטאל המבוססת על פסקולי סרטים, אותה הגדירו כ"מטאל סינמטי". אל הלהקה הצטרפו הסולן אלסנדרו קונטי והמתופף אלכס לנדנבורג, כאשר טורילי אחראי גם על הקלטת הקלידים. הלהקה הוציאה עד כה שני אלבומים, בשנים 2012 ו-2015.
קובי מאור
קובי מאור (נולד ב-23 בדצמבר 1977) הוא שחקן, תסריטאי, וסטנדאפיסט ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בשם יעקב מרציאנו וגדל בירושלים. בוגר בית הספר התיכון "אורט אולייסקי". בוגר בית הספר לאמנויות הבמה "בית צבי" (2004), וסדנת רותי דייכס למשחק מול מצלמה. הוא נשוי לדנה ואב לאריאל והלני.
בטלוויזיה
משנת 2011 עד שנת 2021, גילם את מני חסון בנם של סילבן ורחל חסון, בסדרה הקומית "סברי מרנן" במסגרת שידורי קשת בערוץ 12.
משנת 2013 משחק בסדרה הקומית "חברות" של ליטל שוורץ כניסים חכם בעלה של פזית (לירית בלבן).
בסדרה "מטומטמת" של בת חן סבג מגלם "ריבי" טראנסג'נדרית ב-HOT3.
ב "טקסי דרייבר" שיחק את "חרא" בוטנים (מיכה לילך), מהתפקידים הראשיים בסדרה.
בסדרה "כפולה" המשודרת ב־KidZ, מגלם את אבא של נועה קירל, לצד שלום אסייג, עפר שכטר ואחרים.
דיבב את בנימין נתניהו בסאטירה של ערוץ כאן 11 "מדינת הגמדים".
בתוכנית הסאטירה "זה המצב" בערוץ 2 (רשת), בהשתתפותם של ירון ברובינסקי, מולי שולמן, אסף פריינטא, גיתית פישר ואחרים.
בערוץ הילדים "סופשלי" בכיכובם של שחר חסון, זאב רווח, עדי הימלבלוי ואחרים.
בדרמת הפשע "עספור" ב־HOT בתפקיד משטאווה, יד ימינו של קובי (אביב אלוש).
"פרופיל 64" בערוץ 10 גילם את רס"ר רצאבי.
"השועלים" בתפקיד ראשי, מנחם, מנהל המשמרת. בYes.
שיחק בסדרה הקומית "כאן גרים בכיף" בערוץ 10 בתפקיד קובי, חברו של יאיר (גיא לואל) ושותפו לעסק.
סדרת הנוער "סוסי פרא" בערוץ זום, גילם את דמותו של אליקו אביטל, אביו של נתי אביטל (דניאל גד) מאור משחק לצד כוכבי נוער מוכרים כגון: דניאל גד, יון תומרקין, ניב סולטן, שירה נאור ואחרים.
תפקידי אורח בסדרות: דאוס ערוץ הילדים, "שולץ" בתוכנית הבידור של רועי בר-נתן, "החיים זה לא הכל" ורמזור", "בובה של לילה" בערוץ הספורט, "הפיג'מות" בערוץ הילדים, "70 מיליון סיבות לעושר" בערוץ 2, משפחה שולטת" ערוץ הילדים למנויי Yes, "בנות הזהב" בתפקיד אבשה, בנה של שוש.
בשנת 2019, שיחק בתוכנית הראליטי 2025 את ראש העיר - מר בלאק. בשנת 2019, התחיל לשחק את המספר בסדרת ״בת אל הבתולה" של חברת HOT.
בשנת 2021 שיחק בסדרה מלכת היופי של ירושלים שמבוססת על ספר בעל אותו השם. באותה שנה השתתף בתוכנית הריאליטי "הישרדות VIP 4", והודח עשירי ביום-23 למשחק, והפך למושבע הראשון.
בתיאטרון
בתיאטרון הבימה: גבעת חלפון אינה עונה בתפקיד ויקטור חסון, הצמה של אבא, ז'ק, פאניקה, החייל האמיץ שוייק, ליזיסטרטה, סופה של בדיחה.
בתיאטרון הקאמרי: המלט, בית ספר לנשים, משרתם של שני אדונים, זה הים הגדול.
בתיאטרון בית ליסין: תמונות יפואיות, חלום ליל קיץ
תיאטרון מדיטק: שמשון בר לשון. בתיאטרון הספרייה: "עד התביעה", כשאנו המתים מתעוררים, מקבת', קייטנים, הקרון, קאמיל, האחים קרמזוב, דירתה של זוויה, ניקולס ניקלבי, טלמכוס קליי, הצל, יוסף וכתונת הפסים האריה, המכשפה וארון הבגדים, משחקי חופשה, הצודקים, כולם היו בני, הים, מסעותיו של פרישון, אמדיאוס, גברים צריכים לבכות, נשות וינדזור העליזות וריצ'רד השני.
בקולנוע
ב-2006 שיחק בסרט ידיים קשורות בבימויו של דן וולמן. ב-2007 שיחק בסרט וסרמיל שביים מושון סלמונה. ב-2009 השתתף בסרט אצבע אלוהים בבימויו של יגאל בורשטיין. ב-2010 שיחק בסרט חצי טון ברונזה שכתב וביים יפתח חוצב לצידם של מיכאל הנגבי ושלמה בראבא. ב-2012 שיחק בסרט כיפה אדומה בבימויו של ארנון צדוק. באותה השנה השתתף בסרט הדילרים בבימויו של עודד דוידוף, לצד איתי תורג'מן, אלון אבוטבול, יובל שרף וצחי גראד. ב-2014 שיחק בסרט שושנה חלוץ מרכזי בבימויו של שי כנות תחת השם קובי מורן. ב-2015 השתתף בסרט הדרמה סוף עידן התמימות שכתבה וביימה וידי בילו. ב-2017 שיחק בסרט להציל את נטע, סרט של ניר ברגמן בכיכובם של רותם אבוהב, בני אבני, ועירית קפלן. ב-2021 שיחק בסרט "הרפסודה" בתפקיד משנה בתור ראובן כספי אבו של עידו.
דיבוב
בשנת 2008 דיבב בסרט וול-E את קולו של הקפטן. בשנת 2016 דיבב בסרטים: זוטרופוליס קולו של פיטר מוסברידג' / עכבר מנהל עבודה), החיים הסודיים של חיות המחמד (קולו של דיוק), אנגרי בירדס - הסרט (קולו של לאונרד). הוא שב לדובב את דמותו של לאונרד גם בסרט ההמשך "אנגרי בירדס - הסרט 2" בשנת 2019.
אנדרתה
אנדרתה (געז: እንደርታ) הוא מחוז היסטורי בצפון-מערב אתיופיה וכיום נפה במחוז הדרום מזרחי במדינת תיגראי. הנפה גובלת במזרחה במדינת עפר, בצפונה במחוז המזרחי, במערבה במחוז המרכזי, בדרום מערבה בנפת סמרה ובדרומה בנפת חינטלו וורג'ית.
Car Wash
Car Wash (בעברית: שטיפת רכב) הוא סינגל הבכורה של ההרכב רוס רויס. השיר הוא אחד מהלהיטים הבולטים של תקופת הדיסקו פאנק באותה תקופה, שהגיע למקום הראשון בארצות הברית ויצא לאור ב-1976. השיר נכתב והופק על ידי המפיק הראשי של ההרכב, נורמן ויטפילד. הסינגל הוא שיר הנושא של הסרט Car Wash משנת 1976. הסינגל הוא הלהיט הגדול ביותר בקריירה של רוס רויס.
אנדרתה
היסטוריה
הקיסר יוהנס הרביעי קבע את הבירה הקיסרית בעיר מקלה שבמחוז והעלה את חשיבותה של אנדרתה.
Car Wash
מאוחר יותר, השיר חודש בשנת 2004 בידי זמרת הפופ כריסטינה אגילרה והראפרית מיסי אליוט, שהקליטו את הסינגל לאלבום פסקול הסרט תפוס ת'כריש. הצמד, שחידש את השיר, נתן לשיר שמאופיין במוזיקת הדיסקו-פאנק נגיעות פופ יותר מודרניות והוסיפו קטעי ראפ שבוצעו בידי אליוט. "Car Wash" הוא הסינגל היחיד שיצא לאור מתוך פסקול הסרט תפוס ת'כריש. הגרסה שלהם לוותה בקליפ שמציג את אגילרה ואליוט כדמויות אנימציה דגיגות בדומה לדמויות הסרט. הסינגל הגיע למקום הרביעי בבריטניה ולעשרת המקומות הראשונים בעוד 6 מדינות.
אנדרתה
סטטיסטיקה
על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה האתיופית לשנת 2007 אוכלוסיית אנדרתה מנתה 114,297 נפשות. שטחה של הנפה היא 3,175.31 קמ"ר וצפיפות האוכלוסייה עומדת על 36.00 נפש לקמ"ר.
Car Wash
השיר "Car Wash" הוא אחד השירים שזכה להכי הרבה חידושים וביצועים בהיסטוריית המוזיקה. בגרסה המקורית השיר נפתח עם מחיאות כפיים, שסומפלו הרבה פעמים בשירי היפ הופ ו-R&B בשנות ה-80.
דורותי מ. גילפורד
דורותי מורו גילפורד  (באנגלית: Dorothy M. Gilford; ) הייתה סטטיסטיקאית אמריקנית.
ביוגרפיה
לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון בגיל 15, למדה באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל, שם למדה לימודי תואר ראשון ושני במתמטיקה. היא אמנם החלה בלימודי מתמטיקה טהורה, אך במשך הלימודים גברה התעניינותה בתחום היישומי, ולכן למדה אקטואריה וסטטיסטיקה.
ב-1940 התחילה בלימודי דוקטורט, תחילה במכללת ברין מאר, שם עסקה במחקר בגנטיקה בהדרכת הילדה גריינג'ר. ב-1942 הרולד הוטלינג הזמין אותה לעבור לאוניברסיטת קולומביה ולבצע עבודת דוקטורט בהדרכתו. האווירה במחלקה לסטטיסטיקה שם לא הייתה טובה, וכעבור שנה היא חזרה לברין מאר, אך המשיכה במחקר בהדרכת הוטלינג. כשהיא עדיין עובדת על הדוקטורט שלה, קיבלה משרת מרצה לסטטיסטיקה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. בסופו של סיימה את עבודת הדוקטורט שלה שעסקה בהתפלגות T2 שהוטלינג פיתח, אולם בינתיים הוטלינג עזב את אוניברסיטת קולומביה ועבר לצפון קרוליינה. לאור זאת שהיחסים בין חברי הסגל באוניברסיטת קולומביה לבין הוטלינג היו בעייתיים, הפקולטה סירבה לאשר את הדוקטורט, והיא לא קיבלה את תואר הדוקטור.
הבחירות לנשיאות צרפת 1995
הבחירות לנשיאות צרפת בשנת 1995 נערכו בשני סבבים: 23 באפריל וב-7 במאי 1995.
דורותי מ. גילפורד
ביוגרפיה
לאחר סיום דרכה האקדמית פנתה גילפורד למגזר הציבורי, ומילאה שורת תפקידים במספר רשויות ממשלתיות, ובהם מכון המחקר הרפואי של הצי, רשות התעופה האזרחית, ורשות הפיקוח על המסחר. ב-1955 עברה לעבוד במכון המחקר של הצי. היא ניהלה שם את המחלקה לסטטיסטיקה, ובהמשך קודמה וניהלה את האגף למדעי המתמטיקה של המכון. במהלך תקופה זו ניסתה שוב לכתוב עבודת דוקטורט במסגרת אוניברסיטת קארנגי  מלון, אך שוב לא הצליחה לסיים את הלימודים.
ב-1968 עברה לעבוד במשרד הבריאות, החינוך והרווחה, שם עמדה בראש מכון המחקר הלאומי לסטטיסטיקת חינוך. היא פרשה מהשירות הציבורי ב-1974, ועברה לעבוד באקדמיה הלאומית למדעים. לאחר 19 שנות עבודה שם פרשה לגמלאות.
פרסים
בזכות הישגיה המקצועיים גילפורד נבחרה לעמיתה של האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה, ושל המכון הלאומי למתמטיקה. כמו כן נבחרה לחברה במכון הסטטיסטיקה הבינלאומי. ב-1965 העניק לה הנשיא ג'ונסון את פרס המצוינות לנשים בשירות הציבורי (היא הייתה הסטטיסטיקאית השנייה לאחר ארינס ג'וי ויקנס שקיבלה פרס זה בשנת 1960).
הבחירות לנשיאות צרפת 1995
סיסמת הקמפיין של שיראק הייתה "La France pour tous" ("צרפת לכולם") לעומת "הצבעה ברורה לצרפת צודקת יותר" של ג'וספין.
חגית אהרונוף
חגית אהרונוף (נולדה ב-18 באפריל 1949) היא סופרת ילדים ונוער, מפתחת תוכניות לימודים, חוקרת ותסריטאית ישראלית.
קורות חיים
עבדה שנים רבות כמפתחת תוכניות לימודים במשרד החינוך, בתחומים: ספרות, לשון ומולדת וחברה (מדעי החברה לבית הספר היסודי).לפני כן עסקה בתחומי חינוך שונים: הנחלת הלשון, הוראה, ניהול והדרכת מורים. נמנתה על הצוות הפדגוגי של הטלוויזיה הלימודית, ועבדה כתסריטאית במחלקת הילדים והנוער של הטלוויזיה הכללית.
כותבת לילדים ונוער. בספרי הנוער בולטות סוגיות חברתיות. ספריה נבחרו להשתתף במצעד הספרים של משרד החינוך, והיו ברשימת הספרים המומלצים של משרד החינוך.
חיים אישיים
חגית אהרונוף היא אם לשלושה, וסבתא לנכדים. גרה ביישוב נווה צוף במועצת מטה בנימין יישוב אשר היא ומשפחתה נמנים עם מייסדיו ב-1977.
כביש 406
כביש 406 הוא כביש אורך אזורי, העובר ברובו בתחומי העיר באר שבע.
לאחר שהם נפגשים עם כביש 60 הקרוי בבאר שבע "דרך חברון", נפרד כביש 25 מכביש 406 בצומת אלי כהן שבמרכזה של העיר. כביש 25 מוביל מהצומת מערבה לכיוון נתיבות, בעוד שכביש 406 פונה בזווית חדה לכיוון צפון ומשנה את שמו לשדרות רגר, על שם יצחק רגר, מראשי עיריית באר שבע. בעבר נקרא הרחוב "שדרות הנשיאים", ושם זה עודנו רווח בפיהם של רבים מתושבי העיר. הכביש יוצא מצידה הצפוני של העיר ופוגש שוב את כביש 40 בצומת גורל.
שדרות רגר (כביש 406) הוא ציר התעבורה ועורק התחבורה הציבורית העיקרי בעיר באר שבע, ומוגדר על ידי הרשות המקומית כ"כביש מס' 1". הוא עובר ליד מרבית מבני הציבור החשובים בעיר, ובהם אוניברסיטת בן-גוריון, בית החולים "סורוקה", המשכן לאמנויות הבמה, יד לבנים, בניין עיריית באר שבע, היכל המשפט באר שבע, קריית הממשלה, קניון הנגב, התחנה המרכזית, השוק העירוני והשוק הבדואי. בעבר היה הציר חלק מכביש 40, אך לאחר שנסלל כביש עוקף לעיר, הועבר המספר אליו, והציר זכה בסימון "כביש 406". הכביש מעולם לא כונה במספרו זה בתחומי באר שבע.
בשנת 2004 אירע ברחוב זה פיגוע ההתאבדות הכפול בבאר שבע, בו נהרגו ונפצעו רבים.
מרחב Lp
באנליזה מתמטית, מרחבי Lp הם מרחבי פונקציות על מרחב מידה, המוגדרים על ידי הכללה טבעית של נורמות-p של מרחבים וקטוריים סוף-ממדיים. הם מהווים מחלקה חשובה של דוגמאות למרחבי בנך ולמרחבים וקטוריים טופולוגיים. יש להם שימושים בפיזיקה, סטטיסטיקה, כלכלה, הנדסה ובתחומים אחרים. לעיתים הם קרויים מרחבי לבג, על שמו של אנרי לבג.
מרחבי lpn מממד סופי
הנורמה האוקלידית על המרחב האוקלידי היא זו המושרית מן המכפלה הפנימית הסטנדרטית: האורך של וקטור  נתון על ידי.
אך זוהי בהחלט לא הדרך היחידה להגדיר 'אורך' ב-. אם p \ge 1 הוא מספר ממשי, נגדיר את נורמת {\ell}^p של וקטור x להיות
(ולכן נורמת {\ell}^2_n היא הנורמה האוקלידית המוכרת, בעוד שהמרחק בנורמת {\ell}^1_n ידוע בתור מטריקת מנהטן).
ניתן גם להגדיר נורמה ל-p = \infty על ידי
למעשה מתקיים ולכן מקובל סימון זה. נורמה זו ידועה בשמות נורמת הסופרמום, נורמת המקסימום או נורמת התכנסות במידה שווה.
לכל p \ge 1 ההגדרות לעיל מקיימות את התכונות של נורמה. מפורשות:
יתרה מזאת, לכל p \ge 1, יחד עם נורמת {\ell}^p (או פשוט נורמת-p) מהווה מרחב בנך, כלומר הנורמה שלמה. מרחב זה מסומן לעיתים על ידי.
לעיתים מגדירים את להיות המרחב הווקטורי  מעל שדה המספרים המרוכבים. ההגדרות הן כלעיל (הפעם הערך המוחלט הוא מרוכב), והתכונות הן אותן תכונות (בפרט, מתקבל מרחב בנך).
p בין 0 ל-1
ב- כאשר n>1, הנוסחה
מגדירה מספר ממשי אי-שלילי אם 0 < p < 1, אבל ההעתקה המתקבלת איננה נורמה, מכיוון שהיא לא מקיימת את אי-שוויון המשולש. למרות זאת, הפונקציה
היא מטריקה. בדומה למקרה p \ge 1, נהוג לסמן את המרחב המטרי ב- וגם אותו ניתן להגדיר בדומה מעל המרוכבים.
אף על פי שכדור היחידה במטריקה d_p, המסומן B_n^p, הוא "קעור" (קרי, לא קמור), הטופולוגיה המושרית על על ידה היא הטופולוגיה הסטנדרטית על  ולכן  הוא מרחב וקטורי טופולוגי קמור מקומית. מעבר לטענה איכותית זו, דרך כמותית למדוד את חוסר הקמירות של היא להתבונן ב-, הקבוע הקטן ביותר C שעבורו הניפוח  של כדור היחידה בנורמת-p מכיל את הקמור של B_n^p (שהוא למעשה B_n^1 לכל 0<p<1). מסתבר שמתקיים לכל n טבעי. העובדה שערך זה שואף לאינסוף כאשר (עבור 0<p<1 קבוע) משקפת את העובדה שמרחב הסדרות האינסוף-ממדי \ell^{p} (המוגדר למטה) הוא כבר לא קמור מקומית.
p=0
במתמטיקה בדידה, נורמת-p מוגדרת גם עבור p=0 לפי
שהוא פשוט מספר הרכיבים השונים מאפס בוקטור x. אם נגדיר 0^0 = 0, אז נורמת האפס של x שווה ל-. זוהי אינה נורמה במובן הרגיל של המילה, אך היא יכולה לשמש למדידת דלילות, למשל בתחום של Compressed sensing.
מרחבי Lp מממד בן מניה
כהכללה של הממד הסופי, מגדירים את המרחב \ell^p להיות אוסף הסדרות כך ש-, ומגדירים את נורמת-p להיות.
כאשר p=\infty מגדירים, כמו במקרה הסופי,, וגם כאן מתקיים.
המרחבים שמתקבלים בבנייה זו גם הם מרחבי בנך. ניתן להוכיח זאת ישירות, אך החלק הבא מסביר זאת בצורה טובה מאוד.
מרחבי Lp ממד כללי
ניתן לשים לב שבמקרים הקודמים התחלנו מקבוצות סופיות, עברנו לבנות מנייה, וכעת נרצה לעבור לעוצמה כללית - מסדרות סופיות, לסדרות בנות מנייה, נעבור לפונקציות, ובמקום סכימה נבצע אינטגרציה.
פורמלית, עבור מגדירים את  עבור מרחב מידה (X,S,\mu) ושדה  להיות-
כאשר האינטגרל הוא אינטגרל לבג. מגדירים את נורמת-p להיות. מיפוי זה איננו נורמה, מפני שפונקציות ששוות כמעט בכל מקום לאפס, עדיין יחזירו אינטגרל אפס. כדי להתגבר על בעיה זו, מגדירים את המרחב שאיבריו הוא אוסף מחלקות השקילות עד כדי שוויון כמעט בכל מקום. כעת, היא אכן נורמה - היא חיובית והומוגנית חיובית, ומקיימת את אי שוויון המשולש - זהו אי-שוויון מינקובסקי. המרחבים גם שלמים - ניתן להוכיח זאת בשימוש משפטי התכנסות מתורת המידה (למשל, משפט ההתכנסות הנשלטת של לבג).
מרחבי L^p הם הדוגמה הקלאסית למרחב בנך באנליזה ובטופולוגיה.
במקרה p=2
המקרה p=2 הוא מקרה מיוחד, מפני שבמקרה זה המרחב L^2 הוא אף מרחב הילברט - מרחב מכפלה פנימית שלם מעל השדה, כאשר המכפלה הפנימית היא. זוהי דוגמה קלאסית למרחב הילברט, ולמעשה ידוע יותר מכך - כל מרחב הילברט איזומורפי למרחב, כאשר A קבוצה כלשהי.
המקרה ∞=p
במקרה p=\infty אי אפשר להגדיר, כמו במקרה הסופי, את L^\infty להיות אוסף הפונקציות החסומות, משום שפונקציה יכולה לקבל את הערך אינסוף על קבוצה ממידה אפס. כדי להתגבר על הבעיה, מגדירים essential supremum של פונקציה:
והמרחב L^\infty הוא אוסף הפונקציות עבורן, הנקראות גם פונקציות חסומות בעיקר (essentially bounded functions). המרחב שמתקבל אף הוא מרחב בנך, ומתקיים. מרחב זה חשוב במיוחד בתורת המרחבים המטריים והשלמות, ראו מרחב מטרי שלם.
ביחס למקרים הקודמים
המקרה הסוף-ממדי \ell^p _n מתקבל כמקרה פרטי של L^p, עבור ו-\mu=\# מידת הספירה (הסופרת כמה איברים יש בקבוצה).
המקרה הבן-מנייה מתקבל עבור ומידת הספירה. בפרט אפשר להסיק ש-\ell^p מרחב בנך בלי להוכיח זאת בנפרד. נובע גם ש-\ell^2 הוא מרחב הילברט, ומפורשות ניתן לאמר ש-.
התכנסות בנורמה
היות שהמרחב L^p הוא מרחב נורמי, מתאימה עבורו התכנסות בנורמה - נאמר שסדרת פונקציות \{f_n\} מתכנסת בנורמה-p לפונקציה f אם כאשר. המשפט הבסיסי והחשוב בנושא הוא:
משפט: תהי כך ש- f_n \to f נקודתית כמעט בכל מקום, וכן נניח שיש   כך ש-|f_n| \le g (כלומר f_n נשלטת על ידי g), אז ההתכנסות היא גם בנורמה-p, כלומר.
בכיוון ההפוך יש טענה מעט חלשה יותר-
משפט - תהי ונניח שיש סדרה \{f_n\} כך ש-. אזי ל-\{f_n\} יש תת-סדרה המתכנסת נקודתית ל-f כמעט בכל מקום.
במקרה של התכנסות במידה שווה, הטיעון 'חלק' יותר:
משפט: במרחב ממידה סופית, אם f_n \to f במידה שווה, אז ההתכנסות היא גם בנורמה-p.
תכונה טופולוגית נוספת של המרחב, היא שאוסף הפונקציות הפשוטות היא קבוצה צפופה ב-L^p. ניתן לראות זאת בקלות לפי המשפטים לעיל - ידוע שלכל פונקציה אינטגרבילית יש סדרה מונוטונית של פונקציות פשוטות \phi_n שמתכנסת אליה, ומפני שמתקיים, נקבל שיש התכנסות גם בנורמת-p. למעשה, המרחב הוא ההשלמה של מרחב הפונקציות הפשוטות שיושב בו.
שיכונים
במרחבים ממידה סופית, יש שיכונים בין מרחבי L^p, ביחס הפוך לסדר.
משפט - יהי (X,M,\mu) מרחב מידה סופי, כלומר. אזי:
ריצ'רד פריור
ריצ'רד פרנקלין לנוקס תומאס פּרַיוֹר השלישי (באנגלית: Richard Franklin Lennox Thomas Pryor III; 1 בדצמבר 1940 – 10 בדצמבר 2005) היה קומיקאי, שחקן ותסריטאי אפרו-אמריקני, הנחשב לאחד הסטנדאפיסטים הגדולים ביותר שצמחו בארצות הברית של המאה ה-20.
פריור נחשב לבדרן, סטנדאפיסט ומספר סיפורים מוכשר. הוא הרבה לשלב בהופעתו ובסיפוריו סאטירה חברתית, הכרוכה בשפה בוטה ובכינויים לא תקינים פוליטית כלפי לבנים ושחורים כאחד, תוך שהוא מנתח את קשיי האדם הפשוט בחברה המודרנית. הוא הצליח לצבור לעצמו קהל נרחב, תוך שבירת מחסומי הגזע שבדרנים אפרו-אמריקאים אחרים סבלו מהם באופן מסורתי. פריור זכה בעשרות פרסים שונים, ביניהם פרס אמי ופרס גראמי, ובערוב ימיו אף נבחר על ידי ערוץ קומדי סנטרל כסטנדאפיסט הטוב בהיסטוריה. סגנון ההופעה הבוטה והפרוע שהציג לא עמד בסתירה, ואף שאב את השראתו מחייו ההפכפכים, רצופי האלימות והסמים. גם נישואיו המרובים והמספר הגדול של צאצאיו, יחד עם חיי המין הפרועים שלו, השתלבו והשפיעו על הופעתו.
ראשית חייו
פריור נולד ב-1 בדצמבר 1940 בפאוריה שבאילינוי וגדל ברשת בתי הבושת של סבתו (מצד אביו). אמו, גרטרוד, עבדה באותו בית בושת כזונה. אביו, אפרו אמריקני בשם לירוי "באק" פריור, היה ברמן, מתאגרף ויוצא מלחמת העולם השנייה. פריור נולד מחוץ למסגרת הנישואים, ואף שהוריו התחתנו כשהיה בן שלוש. הנישואים לוו באלימות ולא החזיקו מעמד זמן רב. כשהיה בן עשר, הזוג נפרד; אמו עברה לספרינגפילד ופריור נשאר בבית הבושת. את פריור גידלה בעיקר סבתו, מריה קרטר, שלדבריו "הייתה מאמינה גדולה בחינוך פיזי". ילדותו עמדה בצל הניגודיות בין החיים בבית בושת, עם פרוצות, רמאים, עוני ומין בכל מקום, ובין הלקוחות הרבים שהגיעו, שברובם היו לבנים מהמעמד הבורגני, שחיו בפרוורים ופקדו את הכנסייה המקומית מדי יום ראשון. על פריור הצעיר הוטלה המלאכה לשעשע את הלקוחות בזמן שהם מחכים לתורם. המציאות האבסורדית שבה חי בילדותו השפיעה רבות על פריור והוא שאב ממנה השראה בהופעותיו.
בבית הספר סבל פריור הצעיר מבעיות משמעת רבות ולא התחבר חברתית עם שאר התלמידים. למרות כישרונו בתחומי הדרמה והתיאטרון, הכה פריור בגיל 14 מורה והושעה מבית הספר לצמיתות. עם זאת, הייתה חוויה חיובית אחת במהלך לימודיו: מורתו לתיאטרון, ג'ולייט ווטיקר, עודדה אותו להתחיל להופיע בתיאטרון הקהילתי כקומיקאי. שנים לאחר מכן, כשזכה בפרס אמי, העניק פריור את הפרס לווטיקר.
למרות סביבת ילדותו הבעייתית, פריור מעולם לא האשים את הוריו וסבתו בהתעללות נפשית או פיזית ואף הרבה להתבדח על תקופה זו בחייו. עם זאת, לאחר מותו טען שומר ראשו האישי וחברו הקרוב, רשון קאהן, שפריור היה חשוף בילדותו להתעללות מינית מצד אחד הנערים בשכונה ומצד הכומר המקומי, זאת בנוסף למראות מיניים חריגים ביותר שנחשף אליהם בבית בושת. חשיפה זו, לדעת קאהן, הניחה את היסודות לאישיותו המעורערת של פריור ולשימוש הרב בסמים ובאלכוהול.
לאחר סילוקו מבית הספר החל פריור לעבוד במספר רב של עבודות מזדמנות; שרת, מצחצח נעליים, נהג משאית ופועל במפעל אריזה, תוך שהוא צובר חוויות רבות מעולמם של עובדי הצווארון הכחול. ב-1958 התגייס לצבא ארצות הברית והוצב במערב גרמניה. גם בצבא סבל פריור מבעיות משמעת קשות; במקרה אחד התעצבן מחייל שהיה משועשע יתר על המידה מסצנה גזענית בסרט "חיקוי לחיים" של דאגלס סירק, ולכן פריור וחיילים שחורים אחרים הכו את החייל ואף דקרו אותו. בעקבות תקרית זו ריצה פריור מאסר בכלא צבאי ושוחרר מהצבא ב-1960.
קריירה מוקדמת
מיד לאחר שחרורו חזר פריור להתגורר בבית הבושת של סבתו והחל להופיע במועדוני לילה קטנים במחוז פאוריה. סגנון ההומור שלו בתקופה זו היה הומור נקי על פוליטיקה בין-גושית ובדיחות סטנדרטיות נטולות גסויות, זאת בהשראת הקומיקאים האפרו-אמריקנים החביבים עליו, דיק גרגורי ורד פוקס. אט-אט החל פריור צובר מוניטין בסצנת הבידור המקומית. באותה שנה גם התחתן ונולדה לו ילדה.
פריור רצה לפתח את קריירת הבידור שלו וב-1961 עזב את פאוריה, תוך שהוא מתגרש מאשתו ועוזב אותה ואת ילדתו; לדבריו, "עשיתי זאת כי יכולתי". עד מהרה החל לעבוד במועדונים מחוץ לאילינוי, בסנט לואיס, בבאפלו וביאנגטאון. ב-1963 עבר לניו יורק והחל להופיע במועדוני הבידור שם. תוך שנים ספורות בנה לעצמו שם מכובד בקרב קהילת הבדרנים והופיע במספר רב של תוכניות אירוח טלוויזיוניות, בהן התוכניות של אד סליבן, מרב גריפין וג'וני קרסון. גם בתוכניות אלו המשיך פריור בסגנון בידורי רך, נטול גסויות וחף מהתייחסות לגזע. שנים מאוחר יותר, בראיונות שנתן, אמר שבתוכניות האלה החל לצוץ זרע הפורענות שלו - למרות שהיו באמתחתו חומרים נפיצים בידורית, תסריטאי התוכניות לא נתנו לו לספרם, בטענה כי הקהל אינו מעוניין בסאטירה חברתית ובגסויות.
בד בבד עם בניית הקריירה הקומית שלו, החל פריור להשתמש באופן קבוע באלכוהול ובסמים שונים. לקראת אמצע שנות ה-60 צרך פריור קוקאין במחיר מאה דולרים מדי יום, נהג להשתכר באופן קבוע והשתמש בסמי הזיות. הרגלים אלו, בתוספת אישיותו הלא-יציבה, תרמו תרומה מכרעת לשינויים העתידים לבוא בסגנון הופעתו.
ב-1967 חל המפנה. פריור הופיע באולם ענק בלאס וגאס, ובעודו מחכה לסימן לעלות לבמה, חווה, לדבריו, "הארה". פריור עלה לבמה, הסתכל על הקהל הרב, שאף כלל בתוכו את השחקן-זמר דין מרטין, אמר משפט בודד: "מה לעזאזל אני עושה כאן?!" וירד מהבמה. מאותו רגע חלה תפנית חדה בסגנון הופעתו של פריור. מאוחר יותר הסביר שעשה זאת מכיוון ש"במשך 23 שנים הייתי הכושי-מחמד שלהם. נמאס לי, אי אפשר להתקדם יותר במשבצת הזאת."
ההצלחה
ב-1968 הוציא פריור את אלבום הקומדיה הראשון שלו "Richard Pryor". באלבום היו התייחסויות רבות לגלגולו הקודם כ"כושי-מחמד", לדבריו, וביקורת סאטירית רבה על תעשיית הבידור האמריקאית. ב-1970 חבר פריור לקומיקאי אפרו-אמריקני נוסף בשם פול מוני. מוני לקח את פריור איתו למקום מגוריו, ברקלי, קליפורניה. עיר חוף שטופת שמש וליברלית זו היוותה כר פורה לכתיבה והחלפת רעיונות. פריור ומוני שהו שם במשך שנה תוך שהם נהנים מחברתם של אמנים אפרו-אמריקאים אחרים כגון איסמעיל ריד, סיסל בראון ודייוויד הנדרסון. פריור נחשף לראשונה לכתביו של מלקולם אקס ולאלבומיו של מרווין גיי אשר קידמו גאווה שחורה, ומנגד, נחשף גם לסטנד-אפ הגס והבוטה של לני ברוס. מרכיבים אלו ואחרים היוו את ההשראה לסגנונו המתהווה.
פריור החל לבנות את עצמו מחדש כקומיקאי מספר סיפורים. רוב סיפוריו התבססו באופן חופשי על חייו בכלל ועל ילדותו בפרט; אחרים היו פיקטיביים לחלוטין וכללו שימוש בדמויות מגוונות, מזקן אפרו-אמריקאי דרומי בשם מאד-בון ועד ילדים בני המעמד הבורגני הלבן. פריור גם הרבה לשלב במופעו גסויות וקשת רחבה של קולות וחיקויים.
שנות ה-70 הביאו עמן פופולריות גוברת של התרבות השחורה בארצות הברית. התעצמות זו כללה את סרטי העצמת השחורים ("בלאקספלויטיישן"), מוזיקת דיסקו ומוזיקת נשמה, והופעות תכופות וגוברות של שחורים בקולנוע ובטלוויזיה. מקומו של פריור לא נפקד מגל זה, וב-1970 הוא הקליט את אלבומו השני, "(Craps (After Hours" ("זבל - אחרי שעות העבודה"), וכשנה מאוחר יותר השתתף בסרטו הראשון, "וטסטקס", סרט תיעודי על. פריור הביע בסרט את דעתו על יחסי הגזעים בארצות הברית באופן טרגי-קומי, תוך שהוא מנתח בהומור את הסיבות לפריצת המהומות. זמן קצר לאחר יציאת הסרט לאקרנים, חתם פריור על חוזה בחברת התקליטים הגדולה "סטקס רקורדס".
ב-1972 הפופולריות של פריור כסטנדאפיסט הרקיעה שחקים, והוא הפך לגורם שאין להתעלם ממנו בתעשיית הבידור. הוא הופיע באופן קבוע במועדונו של הבדרן רד פוקס במרכז לוס אנג'לס מול קהל אפרו-אמריקני ברובו, ובמועדון "האימפרוב" בשדרות סנסט בהוליווד מול קהל לבן ואמיד שהכיל מפיקים הוליוודיים רבים. פריור צד את עינו של הבמאי מל ברוקס, וזה שכר אותו כתסריטאי לסרט "אוכפים לוהטים" ואף ליהק אותו לתפקיד הראשי בסרט. התפקיד ניתן לבסוף לשחקן קלבון ליטל, בין השאר עקב הרגלי השתייה והסמים הבלתי נסבלים של פריור. לא הייתה זו הפעם האחרונה שפריור הפסיד תפקיד עקב אורח חייו; ב-1980 הוא נבחר לשחק בסרט נוסף של ברוקס, "ההיסטוריה המטורפת של העולם", אך לאחר תקרית ההצתה העצמית שלו ניתן התפקיד לשחקן גרגורי היינס.
פריור הרבה להופיע בטלוויזיה ובקולנוע באותן שנים. בין התוכניות הבולטות שהופיע בהן ניתן למנות את "סנפורד ובנו", "סאטרדיי נייט לייב" ומשדר מיוחד של הבדרנית לילי טומלין, עליו חלק פריור את פרס אמי עם טומלין. פריור אף קיבל ב-1977 תוכנית טלוויזיה משלו ברשת NBC, אך זו נפסקה לאחר חמש תוכניות בלבד, עקב התכנים הבוטים וההומור המופרע שהציגה, שלא התאים לקו של הרשת באותם ימים. בקולנוע, פריור הופיע בתפקידים רבים בסרטי בלאקספלויטיישן וקומדיות. הוא הרבה לשתף פעולה עם השחקן ג'ין ויילדר והשניים כיכבו יחדיו בארבעה סרטים, זאת למרות שלפי האחרון, השניים מעולם לא היו קרובים מחוץ למרקע. ב-1983 כיכב פריור בסרט סופרמן 3, עליו קיבל ארבעה מיליון דולרים, סכום שיא לשחקן אפרו-אמריקאי דאז ומיליון דולר יותר מהכוכב הראשי של הסרט, כריסטופר ריב.
תקרית ההצתה העצמית
ב-1 ביוני 1980, פריור הצית את עצמו בזמן ביצוע הליך "בישול" קוקאין. בתחילה פורסמה הידיעה שזאת הייתה תאונה, אך בריאיון לברברה וולטרס, בזמן הליך השיקום, אמר פריור שהוא ניסה להתאבד ושסוכנו שיקר על מנת להגן על הקריירה שלו. באוטוביוגרפיה שלו כתב, שבמהלך התקף פסיכוטי ביקש את נפשו למות, שפך על עצמו בקבוק רום והצית את עצמו. כשחזר לבימות הרבה להתבדח על הנושא והקהל לא נשאר חייב: צופים במופעו היו מדליקים מציתים וצועקים "מי זה רץ כך ברחוב? זהו ריצ'רד פריור!". למרות התקרית, שב פריור להופיע על הבמות במהרה, ובשלוש השנים הבאות פרסם שני אלבומי קומדיה, עליהם זכה בשני פרסי גראמי נוספים.
אחרית ימיו
ב-1986 אובחן פריור כחולה בטרשת נפוצה. עם זאת, הוא הביא זאת לידיעת הציבור הרחב רק ב-1991, בראיון שבו דיווח כי בעקבות מחלתו נגמל לחלוטין מסמים ואלכוהול - "אלוהים נתן לי טרשת נפוצה כדי שאוכל להיגמל מכל החרא של חיי". ב-1992 הופיע פריור על הבמות בפעם האחרונה וב-1997 הופיע בפעם האחרונה בקולנוע, בסרטו של דייוויד לינץ' "כביש אבוד". בתפקיד זה כבר היה מרותק לכיסא גלגלים. בשנת 1999 ביצע את הופעתו האחרונה בטלוויזיה, בסיטקום "המופע של נורם" ששודרה ברשת ABC ובכיכובו של נורם מקדונלד.
ב-10 בדצמבר 2005 נפטר פריור מדום לב. הוא הובא לבית החולים מביתו באנסינו, קליפורניה, לאחר ניסיונות החייאה מצד אשתו, אך ללא הועיל. אשתו צוטטה זמן קצר לאחר ההודעה על מותו כאומרת: "לפחות הוא מת עם חיוך ענק על הפנים".
נישואים וצאצאים
פריור היה נשוי שבע פעמים לחמש נשים שונות והיה אביהם של שבעה צאצאים. פרט לנישואיו האחרונים, כל הנישואים היו קצרים (בין שנה אחת לשלוש שנים) וכללו האשמות מצד נשותיו על התעללות נפשית וגופנית, בדרך כלל תחת השפעת סמים. במהלך יחסיו עם שחקנית הקולנוע פאם גריר הציע פריור נישואים לדברה מק'גווייר - היא הסכימה והפכה לאשתו השלישית. מאוחר יותר הגישה מק'גווייר נגדו תלונה במשטרה על שירה באקדח מגנום על מכוניתה, אך חזרה בה. אשתו הרביעית, ג'ניפר לי, טענה בראיונות שבמהלך נישואיהם הראשונים ניסה פריור לחנוק אותה בהתקף פסיכוטי תחת השפעת סמים. בערוב ימיו חזרו השניים זה לזה, ולי הפכה לאשתו השביעית והאחרונה. נישואיו האחרונים התנהלו על מי מנוחות, בין השאר עקב גמילתו מחומרים ממכרים, מחלתו והעובדה שהשניים התגוררו בדירות נפרדות. לפריור נולדו שבעה צאצאים משבע נשים שונות, חלקם אף המשיכו את דרכו והפכו לבדרנים בעצמם, אם כי בהצלחה פחותה בהרבה מזו של אביהם.
ההומור של פריור
במובנים רבים, פריור הוא החוליה האחרונה בהתפתחות הסטנד-אפ האפרו-אמריקני. שורשיו של הבידור האפרו-אמריקני נטועים עמוק בתקופת העבדות, שם, מצד אחד, היו העבדים מעלים הופעות מול אדוניהם הלבנים, ומצד השני פיתחו הומור פנימי בינם לבין עצמם. עם שחרור השחורים מהעבדות בארצות הברית, שרדו מופעי הבידור והפכו לאטרקציה פופולרית בירידים. מופעים אלו הציגו תמיד את האדם השחור באופן נלעג, ופנו לרגשות הגזעניים של צופיהם. בד בבד עם קבלת זכויות האזרח והתפתחות רבדים נוספים בתרבות האפרו-אמריקנית בארצות הברית, העלו השחורים מופעים נועזים יותר בתוכנם.
המחצית השנייה של המאה ה-20 והתפתחות אמצעי השידור ההמוניים הביאו עמם בדרני-על שחורים, כמו דיק גרגורי, ביל קוסבי ורד פוקס. בדרנים אלה פנו לרגשות הליברליים של הקהל הלבן שלהם, וטוו במופעם מסרים אנטי-גזעניים אך מרוככים הן בשפה והן בתוכן, זאת על מנת שלא לאבד חלק מקהלם הבורגני.
פריור, לעומתם, היה הסטנדאפיסט האפרו-אמריקני הראשון שלא הושפע מקהלו הלבן. אחרי תקרית "ההארה" שלו, פנה לסגנון בידורי נטול צנזורה עצמית והציג בפני הקהל את האמת העירומה שלו: עולם של עוני, רווי באלימות, במין ובחומרים נרקוטיים. פריור כלל לא פנה אל רגשות האשם של הלבנים הליברלים או אל רגשות הזעם של קהלו השחור; הוא פשוט סיפר את סיפורו - סיפור של גבר שחור ההולך לאיבוד בתוך חברה אורבנית מנוכרת. בכך הכריח פריור את קהלו להסתגל אליו ולהתמודד עם המציאות שאותה תיאר. גם השפה שבה השתמש פריור לא הייתה זרה לבדרנים שקדמו לו; הם פשוט העדיפו שלא להשתמש בה במלואה מחשש לרתיעה ואף חוסר הבנה מצד קהלם הבורגני.
דרך אחרת לבחון את תרומתו של פריור היא מבעד לכתב העת הניו יורקר:
שפה
השפה שבה השתמש פריור במופע היא סוציולקט של אנגלית אמריקאית - האנגלית השחורה (האנגלית האפרו-אמריקאית, או "אבוניק"), ששורשיה נטועים בדרום ארצות הברית, יחד עם כמות גדולה של סלנג שהתפתח בשכונות השחורות. פריור היה מהסטנדאפיסטים הראשונים שהטיח בקהלו הלבן את מלוא עוצמת הסוציולקט הזה. ביטויים בוטים ואף גזעניים, כמו: "ניגר" ("כושי"), "זורק חניתות", "ארנב-ג'ונגל" ו"תינוק זפת" על שחורים, ו"הונקי", "קראקר", "רד נק" ו"וייט טראש" ("זבל לבן") על לבנים, נטוו בסיפוריו של פריור, יחד עם קללות סטנדרטיות כמו "בן זונה", קללה שבה נהג להשתמש כמעט בכל משפט וכתחליף שגור לגוף שלישי. עם זאת, מופעו של פריור מעולם לא היה נמוך או רדוד, בין השאר עקב חנו הרב ויכולת סיפור הסיפורים שלו.
עם זאת, גם פריור לא היה חף לחלוטין מצנזורה עצמית; ב-1979 הוא ביקר באפריקה. הביקור ביבשת השחורה השפיע עליו עמוקות, והוא הכריז על הפסקת השימוש במילה "ניגר" (כושי), שאותה ראה לאחר הביקור כמפחיתה בערכם ובכבודם של שחורים בכל העולם.
נושאים
פריור הטיח בקהלו את האמת כפי שראה אותה ללא כחל ושרק, ומתח תדיר את הגבול בין צחוק לפגיעה ברגשות. כך לדוגמה, ב-1977 הופיע לבקשת חברתו לילי טומלין באירוע של קהילת הלהט"ב בהוליווד, אירוע שמטרתו הייתה מחאה כלפי הצעה 6 של מדינת קליפורניה. המופע החל בצורה טובה ופריור שעשע את המתכנסים בהתבדחויות על חוויות הומוסקסואליות שעבר בעצמו יחד עם תיאורים גרפיים מפורטים, אך עד מהרה נשמעו בקהל קריאות בוז כלפי השימוש התדיר של פריור במילה "Faggot" ("מתרומם"). הוא הפסיק את המופע והטיח בקהל: "לעזאזל, זה ממש מוזר. זהו ערב על זכויות אדם ואני בן-אדם שבא ועושה מופע בהתנדבות. כשהכושים אכלו חרא במהומות ווטס [Watts; 1965], אתם ישבתם קילומטר משם, בהוליווד, ולא עשיתם כלום ולא אמרתם כלום. אתם, מתרוממי הוליווד, יכולים לנשק את ישבני השחור והעשיר".
מורשת
פריור נחשב לאביהם הרוחני של רבים מהסטנדאפיסטים המודרניים בכלל ושל הסטנדאפיסטים האפרו-אמריקנים בפרט. חלקם אף העידו על כך שהוא היווה את ההשפעה הגדולה ביותר על מופעם. במהלך שנות ה-70 וה-80 נדמה היה שמתקיימת תחרות סמויה על סגנונו של הבידור האפרו-אמריקני בין שני הקומיקאים הגדולים של התקופה: פריור וביל קוסבי. השניים היוו, כל אחד בדרכו, מודל לכוכב-על אפרו-אמריקני. היטיב לתאר זאת אדי מרפי במופעו מ-1987:
בסופו של דבר במאבק על הסגנון, גבר סגנונו של פריור על סגנונו של קוסבי, עם ממשיכי דרך בולטים כמו אדי מרפי, כריס רוק, האחים ווין ודייב שאפל. גם סטנדאפיסטים לבנים רבים הושפעו מפריור, בהם: ריצ'רד בלזר, רובין ויליאמס, ואף ג'רי סיינפלד (שסגנונו רחוק מאוד מסגנונו של פריור) שכינה אותו "הפיקאסו של התחום".
שבסובקה
שַׁאבַּאסוּבקה (בפולנית: Szabasówka; ברבים: Szabasówki, שַׁאבַּאסוּבקי) היה סוג של בית ספר ציבורי לילדים יהודים, שהוקם על ידי ממשלת פולין בתקופה שבין שתי מלחמות העולם.
הרקע להקמת בתי הספר
קבלת העצמאות בתום מלחמת העולם הראשונה, עוררה גל של רומנטיקה פטריוטית פולנית, שבמסגרתו ביקשו לפתור את בעיית היהודים באמצעות התבוללות והתערות בקרב הפולנים. חזונם של אנשי הממשל והפדגוגיה הפולנים היה לכנס את כל ילדי ישראל במוסדות החינוך הכלליים הפולניים, כך שיזכו להתחנך בשפה הפולנית, ולהפוך לאזרחים טובים ונאמנים.
היעדר תשתיות לקליטת הילדים היהודים במערכת החינוך הפולנית המתפתחת וההתנגדות העזה שצעד כזה יעורר, הן בקרב הפולנים (בשל אנטישמיות), והן בקרב היהודים (מסיבות לאומיות ודתיות, בעיקר בשל חובת הלימוד בשבתות ובחגים), הביאו את ממשלת פולין להחליט על הקמת בתי ספר עממיים, שיהיו זהים בכל (שפה ותוכנית לימודים) לבתי הספר הכלליים, מלבד העובדה שלא ילמדו בהם בשבתות ובמועדי ישראל, ומכאן כינוים – "שאבּאסוּבקי" (מלשון "שבת"; ביידיש ת' רפה נהגית כ-ס', כלומר "שבס"). בנוסף, בבתי הספר הללו נלמדו לימודי דת יהודיים ותנ"ך, במקום אלה הנוצריים. בספרות המחקרית מופיע השם לעיתים כ"שבתובקה" או "שבסובקה".
הלימודים, המורים והתלמידים בשאבאסוּבקי
בשאבאסובקי ביקרו תלמידים יהודים בלבד, ואף רוב המורים היו יהודים (אם כי רבים מהם מתבוללים). לקראת שנות השלושים החלה הממשלה להחליף את המורים היהודים במורים פולנים-נוצרים.
שעתיים בשבוע הוקדשו ללימודי "דת משה", בדומה לנהוג בבתי הספר הכלליים, שכן שלטונות פולין ראו בהוראת הדת בכל מוסדות החינוך אחד מעקרונות הרפובליקה הפולנית.
ערב מלחמת העולם השנייה למדו בשאבאסובקי כ-60% מילדי פולין היהודים (בגיל חינוך-החובה). ברוב היישובים בפולין בהם הייתה קהילה יהודית, למדו ילדי הקהילה במוסדות לימוד אחרים לצד השאבאסובקי, בין אם היו אלה מוסדות לימוד יהודיים פרטיים או ציבוריים, או מוסדות לימוד פולניים-כלליים כגון גימנסיות. הלימודים בשאבאסובקות ניתנו חינם, ולכן היוו פתרון נוח לילדי השכבות הנמוכות, שהוריהם לא יכלו להרשות לעצמם תשלום שכר לימוד לבית ספר יהודי פרטי, או שלא היו בעלי תודעה לאומית.
גרעין רבייה
גרעין רבייה הוא קבוצה של מספר פרטים של יצורים מאותו המין שמגודלת בשבייה, בגני חיות או מתקנים אחרים, על מנת לשמר מין שנמצא בסכנת הכחדה כללית או באזור מסוים.
גרעין רבייה מורכב ממספר פרטים של יצורים מאותו המין בעלי שוני גנטי. את פרטים אלה מגדלים בתנאים מיטביים, אך תחת השגחה. בכך, מנסים להשיג התרבות מהירה ומוצלחת של פרטים מאוכלוסייה זו. כשגרעין הרבייה מתרחב, מתבסס ומתאקלם, משחררים פרטים "שרדניים" ממנו לטבע. במצב זה, סיכוייה של האוכלוסייה להישמר ולחיות כרגיל גדלים.
גרעיני רבייה בישראל
בישראל ישנם מספר גרעיני רבייה לבעלי חיים:
מדף דאסקי
מדף דאסקי (באנגלית: Dusky Ledge) הוא מדף סלע חשוף, המהווה את החלק הצפוני של רכס דאסקי, ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
גובהו של מדף הסלע - 1,100 מטרים מעל פני הים.
ניסיון ההפיכה בפרו (2022)
ב-7 בדצמבר 2022 ניסה פדרו קסטיו לפזר את הקונגרס לנוכח הליכי הדחה שניהל נגדו בגלל רווחים מחוזי ממשלה. זאת, באמצעות חקיקת עוצר מיידית, הקמת ממשלת חירום וקריאה לאספה מכוננת. המעשה הוכר על ידי בית המשפט החוקתי של פרו, כמו גם על ידי פוליטיקאים במדינה וכלי התקשורת, כהפיכה, וחלקם אף השוו אותו ל"אוטגולפה" של אלברטו פוחימורי במהלך ההפיכה העצמית בפרו ב-1992. רבים מחברי ממשלתו של קסטיו התפטרו מתפקידם זמן קצר לאחר שהכריז על פיזור הקונגרס, וגם הכוחות המזוינים של פרו סירבו לתמוך במעשיו.
קסטיו הועמד לדין באותו יום, והפסיק לכהן כנשיא לאחר שבית המשפט החוקתי דחה את פיזור הקונגרס. סגנית הנשיא של קסטיו, דינה בולוארטה, הושבעה לתפקיד כנשיאה החדשה מאוחר יותר באותו היום. לאחר הדחתו של קסטיו פתחו תומכיו בהפגנות כלל-ארציות בדרישה לשחררו ולהתפטרותה של בולוארטה. בעקבות תסיסה נרחבת במדינה הכריזה ממשלת בולוארטה על מצב חירום לאומי ב-14 בדצמבר, תוך הסרת הגנות חוקתיות מסוימות מהאזרחים, כולל הזכויות המונעות מהחיילים להישאר בתוך בתים ומבנים פרטיים, חופש התנועה, חופש ההתאגדות ו"חופש וביטחון אישי" למשך 30 יום. קסטיו הושם ב"מעצר מונע" ל-18 חודשים ועומד למשפט על מרד וקנוניה.
הקונגרס החוסם
בתקופת נשיאותם של אויאנטה אומאלה, פדרו פבלו קוצ'ינסקי ומרטין ויסקרה, התנגד הקונגרס הימני, בראשות מפלגת הכוח העממי של קייקו פוחימורי (בתו של הרודן הפרואני לשעבר אלברטו פוחימורי), לרבות מהפעולות שביצעו הנשיאים.
הנשיא אומאלה חווה תקופת נשיאות חלשה בשל החסימה של הקונגרס. לאחר שהפסידה בבחירות לנשיאות ב-2016 לקוצ'ינסקי, הובילה פוחימורי את מפלגתה בקונגרס החד-ביתי והמחוקקים הימניים מנעו את מאמציו של הנשיא.
משבר חוקתי והדחת נשיאים
לפי חוקת פרו, הרשות המבצעת יכולה לפזר את הקונגרס לאחר הצבעת אי-אמון שנייה. תחת הנשיא לשעבר פדרו פבלו קוצ'ינסקי, הקונגרס ערך הצבעת אי-אמון ב-15 בספטמבר 2017 וכתוצאה מכך התמוטט הקבינט שלו, הצבעת אי-האמון הראשונה בתולדות הקונגרס. הנשיא קוצ'ינסקי עמד מאוחר יותר בפני הדחה בדצמבר 2017 ובמרץ 2018 בשל קשריו עם חברת אודברכט במהלך שערוריית מבצע שטיפת רכב. לאחר פרסום סרטים שהראו את קוצ'ינסקי עושה עסקאות עם פוליטיקאים מהאופוזיציה כדי להימנע מהצבעות הדחה, הנשיא התפטר.
חודשים לאחר מכן, על רקע מגפת הקורונה בפרו, החל הליך הדחה נגד הנשיא ויסקרה, והוא הודח מתפקידו חודש לאחר מכן. אלפי אזרחים התאספו אז בהפגנות נגד הדחת ויסקרה. מנואל מרינו, שירש אותו כנשיא למחרת, התפטר ב-15 בנובמבר. פרנסיסקו סגאסטי מונה לנשיא הקונגרס ב-16 בנובמבר ובכך ירש את מרינו כנשיא ב-17 בנובמבר לפי סדר הירושה הנשיאותי.
נשיאות קסטיו
סגאסטי כיהן כנשיא עד שפדרו קסטיו נבחר בבחירות הכלליות ב-2021, כאשר קייקו פוחימורי הפסידה בפעם השלישית ברציפות בבחירות לנשיאות. בבחירות 2021 נרשמו מועמדי ימין רבים, כאשר קבוצות עסקיות, מפלגות פוליטיות ורוב ארגוני התקשורת בפרו שיתפו פעולה עם הקמפיין של פוחימורי על ידי פנייה לפחד כאשר דנו ביריבים פוליטיים. חלק מערוצי הטלוויזיה אף תמכו בגלוי במועמדותה של פוחימורי. רויטרס כתבה כי אל קומרסיו, אחד מארגוני התקשורת הגדולים באמריקה הדרומית, "תמך בדרך כלל בפוחימורי".
ניסיונות להדחת קסטיו
זמן קצר לאחר קביעת תוצאות הבחירות החלו ניסיונות מרובים למנוע מקסטיו להיכנס ללשכת הנשיא או להדיחו מאוחר יותר. בעקבות דיווחים על ניצחונו לכאורה של קסטיו, פוחימורי ותומכיה העלו טענות על הונאת בחירות, והובילו מאמצי חסימה לביטול הבחירות, בתמיכת אזרחים בלימה. קבוצות עסקים ופוליטיקאים רבים סירבו להכיר בעלייתו של קסטיו לשלטון, כשהאמידים יותר, כולל קציני צבא לשעבר ומשפחות עשירות, דרשו בחירות חוזרות, קידמו קריאות להפיכה צבאית והשתמשו ברטוריקה קיצונית כדי לתמוך בטענותיהם על הונאה.
לאחר הבחירות ב-2021, הקלטות אודיו חשפו כי הנשיא לשעבר, ולדימירו מונטסינוס, היה מעורב לכאורה בלפחות 17 שיחות טלפון קוויות בזמן שהיה כלוא בכלא CEREC של הצי הפרואני, במאמץ למנוע מקסטיו להיכנס לתפקיד ולהגן על פוחימורי מהכלא. בהקלטה אחת מונטסינוס מציע לבעלה של פוחימורי ללכת לשגרירות ארצות הברית בלימה כדי להציג "תיעוד של ההונאה" ל-CIA, כאשר מונטסינוס אמר לכאורה שהוא כבר יצר קשר עם השגרירות, שהמסמכים יגיעו לנשיא ג'ו ביידן ושממשלו יגנה את הבחירות בשל התערבות מקובה, ונצואלה וניקרגואה, מה שייתן משקל רב יותר לטענותיה של פוחימורי על הונאה. פוליטיקאים ימניים בפרו המעיטו בחשיבות ההקלטות של מונטסינוס, כאשר מועלות טענות שגם הצי הפרואני לקח חלק ב"שקר".
ניסיונות הדחה
בנובמבר 2021, ארבעה חודשים לתוך לאחר השבעת קסטיו, הודיעה פוחימורי כי מפלגתה מקדמת את הליכי ההדחה בטענה שקסטיו "לא כשיר מוסרית לתפקיד". ב-25 בנובמבר הציגו 28 מחוקקים ממפלגתה של פוחימורי הצעת הדחה חתומה לקונגרס, וקבעו הצבעה לפתיחת הליכי הדחה. הליך ההדחה לא התקיים, שכן 76 הצביעו נגד ההליכים, 46 בעד ו-4 נמנעו, והדרישה של 52 תומכים לא מולאה.
התמיכה הציבורית לקסטיו ירדה בהתמדה לשפל של 20%, ככל שתקופת הנשיאות שלו התקדמה ועם המחאות שפרצו בתחילת 2022 כתוצאה מעליית המחירים. עד דצמבר 2022 החל הקונגרס בהצעות לניסיון הדחתו של קסטיו בפעם השלישית; הוא היה מעורב בשש חקירות פליליות שונות וכבר מינה חמש ממשלות נפרדות לכהן תחתיו.
ניסיונות להדחת בולוארטה
במשך חודשים ניסו פוליטיקאים מהאופוזיציה להדיח את סגנית הנשיא דינה בולוארטה בניסיון לקבל את הנשיאות עם הדחתה. ב-5 בדצמבר 2022, ימים ספורים לפני שהקונגרס היה אמור להצביע על הדחת קסטיו, הוגשה תלונה חוקתית נגד בולוארטה על ידי ועדת המשנה של הקונגרס להאשמות חוקתיות, בטענה שהיא הפעילה מועדון פרטי בזמן שהייתה שרת הפיתוח. ההאשמות נגד בולוארטה יצרו מצב שבו אם יודח קסטיו היא תיאלץ להתמודד עם הליך הדחה משלה.
הכנות להדחה
ב-6 בדצמבר היה סביר להניח שלקונגרס לא היו 87 קולות להדיח את הנשיא קסטיו מתפקידו. עורך דינו של הנשיא קסטיו, בנג'י אספינוזה, בילה את היום עם הנשיא בהתייעצויות כיצד להגיב למצב, ולאחר מכן הצהיר כי במהלך שש השעות שבילה במחיצתו "בשום זמן לא הוזכרה פיזור סוגיית הקונגרס". באותו יום קיים ראש המטות המשולבים, גנרל מנואל גומס דה לה טורה, פגישה עם ראשי חילות צבא פרו. במהלך הפגישה הזהיר הגנרל את ראשי החילות מפני סכסוך פנים-צבאי, ואמר "אני אחראי. אין פקודות אחרות". הגנרל המפקד של צבא פרו, ואלטר קורדובה, הגיש את התפטרותו ב-6 בדצמבר, והיא אושרה למחרת.
פיזור הקונגרס
ב-7 בדצמבר 2022 הקונגרס היה צפוי להגיש הצעת גינוי נגד קסטילו, שהאשימה אותו ב"אי-יכולת מוסרית קבועה". לפני שהגוף המחוקק הספיק להתכנס להגיש את בקשתו, הודיע קסטילו על פיזור הקונגרס וחוקק עוצר מיידי. בנאומו קבע קסטילו:
קסטיו גינה אז את התקשורת המתנגדת לו וקרא לאנשים המחזיקים בכלי נשק בלתי חוקיים למסור אותם לידי המשטרה הלאומית תוך 72 שעות. לאחר מכן הורה לכל חיילי צבא פרו להישאר בצריפיהם, ואמר שהוא לא רוצה עימותים בין אזרחים לצבא.
תגובות
רגעים ספורים לאחר נאומו של קסטיו פרשו מספר שרים מממשלתו, ביניהם ראש הממשלה בטסי צ'אבס, שר העבודה אלחנדרו סאלאס, שר הכלכלה קורט בורנאו, שר החוץ ססאר לנדה ושר המשפטים פליקס צ'רו. גם נציגיה הקבועים של פרו באומות המאוחדות ובארגון מדינות אמריקה, מנואל רודריגס קואדרוס והרולד פורסיית', הגישו את התפטרותם. עורך הדין המייצג את קסטיו הפסיק לייצג אותו כלקוח, וקבע: "כעורך דין המכבד את החוקה, הנחתי את הגנתו של נשיא הרפובליקה בחפותו. מאחר שהתרחשה הפרה של הסדר החוקתי, אני מחויב לוותר באופן בלתי הפיך על הגנתו של האזרח פדרו קסטיו." בית המשפט החוקתי פרסם הצהרה: "אף אחד לא חייב ציות לממשלה גוזלת ומר פדרו קסטיו ביצע הפיכה לא יעילה. הכוחות המזוינים מוסמכים להחזיר את הסדר החוקתי על כנו". הכוחות המזוינים פרסמו גם הם הודעה, בה הם דוחים את מעשיו של קסטיו וקוראים לשמור על היציבות בפרו.
פתרון
בדחיית פעולותיו של קסטיו לפיזור הגוף המחוקק, התכנס הקונגרס התכנס והצביע בעד הדחת קסטיו מתפקידו בשל "חוסר כשירות מוסרית" עם 101 קולות בעד, 6 נגד ו-10 נמנעים. הוכרז כי סגנית הנשיאה הראשונה דינה בולוארטה, שגינתה את מעשיו של קסטיו, תישבע לנשיאות בשעה 15:00 שעון פרו.
הנשיא קסטיו נמלט לאחר מכן מארמון הממשלה ויצר קשר עם נשיא מקסיקו אנדרס מנואל לופס אוברדור, וביקש מקלט מדיני. לדברי הנשיא לופס אוברדור, סביר להניח שהמודיעין הפרואני האזין לטלפונו של קסטיו, שכן הנשיא המקסיקני דיווח שהרשויות הפרואניות נכנסו לשטח שגרירות מקסיקו כדי למנוע מקסטיו להיכנס אליה. לאחר שנודע לו שקסטיו מבקש להיכנס לשגרירות מקסיקו, מפקד המשטרה גילה שהקצינים שלו הם הנהגים של קסטיו, והורה להם למסור את קסטיו למחוז בו ייעצר. אנשים התאספו מחוץ לשגרירות מקסיקו בלימה כדי לחסום את האזור, על רקע שמועות שקסטיו ניסה לברוח כדי לבקש מקלט במקסיקו. קציני המשטרה שהסיעו את קסטיו אמרו שעליהם לבצע מעקף חירום, ובהמשך הביאו אותו למחוז, שם קיבל את פניו ראש המשטרה שעצר אותו בשל מרד.
סגנית הנשיא של קסטיו, דינה בולוארטה, נכנסה לארמון המחוקקים והושבעה לנשיאת פרו. לאחר הדחתו של קסטיו פתחו תומכיו בהפגנות ארציות בדרישה לשחררו ולהתפטרותה של בולארטה.
לאחר ניסיון ההפיכה
בזמן שקסטיו היה עצור הוא גינה את "התוכנית המקיאווליאנית" נגדו שנהגתה על ידי התובעת הלאומית פטרישה בנאווידס, הקונגרס וסגניתו לשעבר בולוארטה. כמה ארגוני תקשורת באמריקה הלטינית קישרו את האירועים לשגרירת ארצות הברית בפרו ליסה קנה, חברה לשעבר ב-CIA. השגרירה קנה נפגשה עם שר ההגנה של קסטיו, גוסטבו בוביו, יום לפני הצבעת ההדחה, והעלתה את החשש לגבי מעורבות ארצות הברית באירועים. כלי תקשורת מקומיים דיווחו גם כי נשיא הקונגרס וראש הכוחות המזוינים של פרו לשעבר, חוסה ויליאמס, שיתף לכאורה פעולה עם השגרירה.
IDL-Reporteros דיווחה כי תמיכת הקונגרס הימני בבולוארטה הייתה חלשה מאחר שהם ניסו בעבר לפסול גם אותה. הנשיאה מינתה מיד את מנהיג הימין פדרו אנגולו ארנה כראש ממשלה. לפי לה רפובליקה וקול אמריקה, אנגולו מתמודד עם מעורר מחלוקות מרובות ומעורב ב-13 חקירות פליליות, עם האשמות חמורות הכוללות הטרדה מינית של עוזרות ותמיכה במעשיו של השופט ססאר הינוסטרוזה, שביקש טובות הנאה שלא כדין מהשופטת מריה אפזה וברח מפרו.
תומכי קסטיו כעסו על הפעולות נגד הנשיא לשעבר, והחלו לדרוש בחירות כלליות מיידיות ולערוך הפגנות ארציות. הפגנות אלימות פרצו ב-11 בדצמבר ליד העיר אנדהואילס שבדרום המדינה, שם סגרו המפגינים את נמל התעופה, כאשר על פי הדיווחים שוטרים במסוק ירו על מפגינים והרגו שני אנשים. הנשיאה בולוארטה ניסתה לפייס את ההפגנות על ידי הצעת הקדמת הבחירות בשנתיים לאפריל 2024, אם כי תומכי קסטיו דחו את הקריאה וקסטיו תיאר פעולות כאלה כ"משחק מלוכלך". הקונגרס דחה את הצעתו בולוארטה להקדמת הבחירות. עם זאת, הקונגרס שקל מחדש את ההצעה ב-21 בדצמבר ואיפשר בחירות מוקדמות.
תגובות בין-לאומיות
המדינות האזוריות מקסיקו, בוליביה, קולומביה וארגנטינה פרסמו הצהרה משותפת בה כתבו כי קסטיו הוא "קורבן של הטרדה לא דמוקרטית" וייחלו לשמירה על זכויות האדם וזכויותיו החוקיות שלו.
לגאטו
לגאטו ("קשורים ביחד" באיטלקית), מורה שהתווים מנוגנים במחובר ובאופן חלק. כלומר, הנגן עובר מתו לתו ללא עצירה בה יש שקט מוחלט.
בסימון מוזיקלית מערבי, לגאטו מורה על ידי סלור או על ידי המילים legato. לגטאו היא טכניקת הניגון ההפוכה לסטקטו.
יש טכניקת ביניים בין השניים הנקראת פורטטו, אשר לפעמים מכונה "מזו סטקטו" או א-לגאטו.
מישל רודריגז
מאיטה מישל רודריגז (באנגלית: Mayte Michelle Rodríguez; נולדה ב-12 ביולי 1978) היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע אמריקאית. מוכרת בתפקידה כלטי בסדרת סרטי "מהיר ועצבני", בשל תפקידה כריין אוקמפו בסרט האימה "האויב שבפנים" (2002) ובהמשכו "האויב שבפנים: הגמול" (2012) ובתור טרודי צ'אקון בסרט שובר הקופות "אווטאר".