cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלכה פיוטרקובסקי
פעילותה ועמדותיה בתחום ההלכה
באוקטובר 2020 קראה לבחינה הלכתית מחודשת של איסור הנגיעה של בני זוג בזמן נידה, בנימוק שהלכות נידה נקבעו בזמנים שהציפייה מהחיים הזוגיים הייתה שונה וכיום כוללת הזוגיות גם חברות נפש ולא רק מאמץ משותף להבאת ילדים, כפי שהיה, לדבריה, בתקופה בה נקבעה ההלכה. בשל כך, לדידה, יש להבחין בין מגע בעל תוכן מיני ובין מגע שמטרתו נחמה או חיבה, לפחות בימי השבעה נקיים האסורים לדבריה מדרבנן. לדבריה, "לא יכול להיות שאנחנו נקיים הלכה של המאה ה-12 כשהילדים שלנו חיים במאה 21, אנחנו חייבים לשוחח עם המציאות". הן הניתוח ההיסטורי והן המסקנה ההלכתית האפשרית ספגו ביקורת, בין השאר, בשל הקביעה כי לאחר ימי הווסת האיסור הוא מדרבנן, בניגוד למקובל בהלכה - בה עד לטבילת האשה האיסור עודו מדאורייתא.
במאי 2023 קראה פיוטרקובסקי ל"מרד נשים", לפיו כל הנשים תימנענה מללכת לטבילה במקווה כנדרש בהלכה כדי להתיר לבני הזוג לקיים יחסים לאחר ימי הוסת החודשית ושבעת הנקיים. פיוטרקובסקי טוענת כי יש לקיים מרד שכזה עד שלא תישאר בישראל ולו מסורבת גט אחת.
בית הכנסת בתומי
בית הכנסת בתומי הוא בית כנסת בבתומי, אג'ריה, גאורגיה. הוא נבנה על ידי סימון וולקוביץ' בשנת 1904.
ב-1898 נעתר הצאר הרוסי, ניקולאי השני, לבקשת הקהילה היהודית בבתומי לבנות בית כנסת, וזה נחנך ב-1904. ב-1929 נסגר בית הכנסת על ידי השלטון הסובייטי של ברית המועצות, והמבנה שימש לצורך תחרויות ספורט. עם זאת, בשנת 1993, לאחר נפילת הקומוניזם, הותר ליהודים שנותרו בעיר לשוב להשיב למבנה את שימושו המקורי. ב-1998 בית הכנסת שופץ באופן נרחב, הוא נצבע בלבן ונקבע מגן דוד מרשים בממדיו בחלון החזית. ב-2011 הוכרז בית הכנסת כאתר מורשת לאומי.
קולנוע גרמני
הקולנוע הגרמני הוא קולנוע ותיק ורב השפעה שהחל להתפתח עוד בסוף המאה ה-19, שהם ימי תחילת הראינוע. הקולנוע הגרמני תרם תרומות אמנותיות וטכניות רבות לתעשייה, במיוחד בין השנים 1918–1932 שהם ימי רפובליקת ויימאר.
בניגוד למערכות קולנוע לאומיות אחרות אשר התקיימו במערכת פוליטית קבועה ורציפה יחסית, עברה גרמניה זעזועים רבים בתהליך לגיבוש זהותה. תהליכים אלו החלו לאחר פירוק האימפריה הגרמנית עם תום מלחמת העולם הראשונה ונמשכו לאורך כל המאה ה-20, בהם: הקמת רפובליקת ויימאר, גרמניה הנאצית, חלוקתה לשתי מדינות ואיחודן מחדש, והשפיעו רבות על פיתוח הקולנוע במדינה.
סטטיסטיקה
נכון לשנת 2014, בגרמניה יש 4,637 מסכי קולנוע. חברות ההפצה הגדולות במדינה הן האחים וורנר, וולט דיסני וסוני. בשנת 2014 נמכרו 121,740,690 כרטיסים לבתי הקולנוע (מתוכם 32,100,000 כרטיסים אשר נמכרו לסרטים גרמניים), כרטיס וחצי בממוצע לכל אזרח. בשנה זו תעשיית הקולנוע כולה הרוויחה בגרמניה 980 מיליון אירו.
1895–1918 (האימפריה הגרמנית)
ההיסטוריה של הקולנוע בגרמניה החלה עם לידתו של מדיום הראינוע. ב-1 בנובמבר 1895, באולם המוזיקה "וינטרגארטן" שבברלין, הדגימו האחים מקס ואמיל סקלאדאנובסקי מקרן-סרטים פרי המצאתם שנקרא ה"ביוסקופ", על ידי הקרנה בת 15 דקות של שמונה סרטים קצרים. למעשה הייתה זו גם הפעם הראשונה באירופה בה צופים שילמו על צפייה בסרט. כחודש לאחר מכן ערכו האחים לומייר בפריז הקרנה מסחרית במקרן משלהם, ה"סינמטוגראף", ומקס סקלאדאנובסקי שנכח בהקרנה נאלץ להודות שהמצאתם של האחים לומייר עולה מבחינה טכנית על ה"ביוסקופ". באותה עת הדגש היה על החידוש הטכנולוגי ולא על התוכן שהוצג - בעיתונות תיארו "מאות תמונות מוארות שעוברות במהירות ויוצרות מיצג חי".
בימיו הראשונים נתפס הקולנוע כאטרקציה לבני המעמדות הגבוהים, אך עד מהרה העניין שעורר החידוש שב"תמונות הנעות" דעך. בירידים החלו לצוץ סרטים פשוטים שכוונו למעמד הפועלים, דבר שהוביל לזלזול במדיום החדש. יוצרי סרטים החלו לתור את הארץ מיריד ליריד תוך שהם מציגים את עבודתם, ובבתי קפה ובתי מרזח הקרינו סרטים על מנת למשוך לקוחות. הסרט היה מוקרן ב-"קינטופ", שהיה למעשה החלק הקדמי של החנות או בית העסק. אולם, עם הזמן, החלו לפעול גם יוצרים בעלי נטייה אומנותית אשר ניסו לעשות סרטים ארוכים על בסיס ספרותי ואנשי רוח החלו לכתוב על ה"עונג החזותי" שבקולנוע. תהליך זה תרם לשיפור התדמית של הקולנוע והציב אותו כסוג חדש ולגיטימי של אומנות.
בתי קולנוע ייעודיים החלו לקום בשנים שקדמו למלחמת העולם הראשונה. בית הקולנוע הראשון בגרמניה נפתח ב-1906 במנהיים ועד שנת 1910 פעלו כבר למעלה מ-1,000 בתי קולנוע ברחבי המדינה. ב-1912 החל לפעול גם אולפן הסרטים "באבלסברג" שבפאתי ברלין, הנחשב לעתיק ביותר באירופה.
עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, הוצגו בגרמניה בעיקר סרטים זרים שיובאו ממדינות אחרות באירופה בהם הייתה כבר תעשיית קולנוע מפותחת. בעידן של הסרט האילם לא היו גבולות של שפה והקולנוע הדני והאיטלקי היו פופולריים במיוחד. מעט הסרטים שיוצרו בגרמניה הופקו בהשקעה מינימלית ובלא תיחכום והקהל שבא לצפות בקולנוע היה ברובו מהמעמד הנמוך וחסר השכלה. מצבה העגום של התעשייה המקומית הדאיג את ההנהגה הצבאית, שכן היה חשש מתעמולה אנטי-גרמנית שתבוא לידי ביטוי בסרטי הקולנוע הזרים. לפיכך, בדצמבר 1917, הורה הצבא על איחוד של החברות הגדולות להפקה, הפצה והקרנה של סרטים וכך הוקם תאגיד Universum Film Aktiengesellschaft, הידוע בראשי התיבות שלו - UFA, שתפקידו היה לשדרג את איכות הקולנוע הגרמני, להציבו בשורה אחת עם התעשיות השכנות ועל ידי כך לשרת את המטרות הלאומיות של גרמניה. ואכן, המשאבים האדירים שהקצתה המדינה לתאגיד החדש (25 מיליון מארקים) הפכו אותו עד מהרה לשחקן החזק ביותר בתעשיית הסרטים המקומית ועם סיום המלחמה בנובמבר 1918, הייתה תעשיית הקולנוע הגרמנית מוכנה אפילו לתחרות בשוק הבינלאומי.
1918–1932 (רפובליקת ויימאר)
תעשיית הקולנוע הגרמני שהייתה מוגנת בזמן המלחמה באיסור על יבוא של סרטים זרים, נחשפה עם סיום המלחמה לתעשייה העולמית, תוך שהיא נאלצת להתמודד עם אמברגו בכיוון ההפוך, כלומר איסור על יבוא של סרטים גרמנים בחלק מהמדינות וכן התנגדות של הקהל לכל דבר שהוא "גרמני". כמו כן, חוסר היציבות הכלכלי שאפיין תקופה זו והיחלשות המטבע הגרמני היקשו על רבות מחברות הסרטים הקטנות, והפקות יקרות הובילו לעיתים לפשיטת רגל. יחד עם זאת, נהנתה תעשיית הקולנוע הגרמני מפריחה חסרת תקדים - בכל שנה מ-14 השנים המהוות את תקופת ויימאר הופקו כ-250 סרטים בממוצע, ובסך הכל למעלה מ-3,500 סרטים באורך מלא. בנוסף ל- UFA, פעלו כ-230 חברות סרטים בברלין לבדה. תעשייה זו היוותה אבן שואבת למפיקים ובמאים מכל רחבי אירופה, רובם יהודים או ממוצא יהודי. כמו כן, מאחר שהשפה הגרמנית לא היוותה מכשול בסרטים האילמים, גם שחקנים זרים רבים כגון כוכבת הקולנוע הדנית אסטה נילסן והאמריקאית לואיז ברוקס, שולבו בתעשייה ואף הופיעו בתפקידים ראשיים. פיתוחים טכנולוגיים חדשים והתנסות בעיצובים חדשים בתאורה ובתפאורה, אותם הוביל תאגיד UFA, היוו גם הם מסממני התקופה. אולפן "באבלסברג" שאוחד לתוך תאגיד UFA, הפך לאולפן הסרטים הגדול ביותר באירופה והוא זה שהפיק את רוב הסרטים הקשורים עם "תור הזהב" של הקולנוע הגרמני בשנים אלו.
בתקופה זו התפתח סגנון קולנועי חדש ומשפיע – הקולנוע האקספרסיוניסטי, סגנון אשר הושאל מהתנועה האקספרסיוניסטית של האומנות המודרנית. סגנון זה נשען על סמליות ודימויים אמנותיים, בשונה מסגנון ריאליסטי המתאר את המציאות כפי שהיא. בהתחשב במצב הרוח הקודר בגרמניה לאחר המפלה במלחמת העולם הראשונה, לא מפתיע שסרטים אלו התמקדו במידה רבה בפשע ואימה. הסרט הראשון בסגנון האקספרסיוניסטי הוא הקבינט של ד"ר קליגרי (1920) שהופק על ידי אריך פומר ובוים על ידי רוברט וינה. הסרט מספר על מהפנט מטורף המשתמש באדם סהרורי כדי לבצע סדרה של רציחות. בסרט נעשה שימוש בתפאורות לא מציאותיות, תמונות שצוירו על הרצפה וקירות עליהם הוקרנו אובייקטים בעזרת אור וצל. המשחק היה מוגזם ועיצוב התלבושות לא טבעי. כל אלה היו אלמנטים אשר הפכו בהמשך לסימנים המובהקים של תנועה קולנועית זו. יצירות בולטות נוספות מסוגה זו הן נוספרטו (1922) של פרידריך וילהלם מורנאו וסרטו של פריץ לאנג - מטרופוליס (1927), גם הוא בהפקתו של אריך פומר. תנועת האקספרסיוניזם שככה באמצע שנות העשרים, אולם העובדה שיוצריה המרכזיים עברו להוליווד תרמה אולי לכך שסגנון זה המשיך להשפיע על הקולנוע העולמי בשנים שלאחר מכן בסרטים מסגנון האימה והפילם נואר.
ה"מאסטר" של הדרמות התקופתיות היה ללא ספק הבמאי ארנסט לוביטש. סרטיו הבולטים מז'אנר זה היו "מאדאם דובארי" (1919) שהציג את המהפכה הצרפתית דרך עיניה של פילגשו של מלך צרפת מאדאם דו בארי וכן סרטו "אנה בולין" (1920) על הטרגדיה של אן בולין, אשתו השנייה של הנרי השמיני מלך אנגליה שהוצאה להורג. לוביטש הציג בסרטיו אלה דמויות היסטוריות השבויות ביצריהן הקטנוניים, ואלה מצליחים אפילו להשפיע על מאורעות חשובים בהיסטוריה. על אף התקציב הצנוע, נשענו סרטיו על סצינות ראווה היסטוריות שנועדו לקסום לקהל הרחב ולהבטיח הפצה בינלאומית גדולה ככל האפשר.
עם דעיכתה של סוגת האקספרסיוניזם החלה להתבסס סוגה נוספת, "האובייקטיביות החדשה" (die neue Sachlichkeit) אשר הושפעה ממוטיבים חדשים שנכנסו לשיח הציבורי, לאור התדרדרות מעמדו הכלכלי של מעמד הביניים עקב האינפלציה הדוהרת. סרטים אלו, שנקראו לעיתים גם "סרטי רחוב" או "סרטי אספאלט", ניסו להבין את המציאות על ידי הצגתה על כל מורכבותה וכיעורה. הם אופיינו בהתמקדות בחפצים שסבבו את הדמויות בסרט וסימלו למעשה, באופן ציני, את התפכחותו וייאושו של העם הגרמני שחייו התרסקו לאחר המלחמה. היוצר הבולט ביותר המזוהה עם סוגה זו הוא גאורג וילהלם פאבסט, בסרטיו כגון: "רחוב ללא שמחה" (1925) ו"אהבתה של ג'אן ניי" (1927). לזכותו של פאבסט נזקפים גם חידושים קולנועיים בתחום העריכה הקולנועית, כגון הפיכה של זווית הצילום או חיתוך ומעבר בין שתי זוויות צילום, שתרמו לתחושת המשכיות בסצינות ואף הפכו לסטנדרטים של התעשייה.
פאבסט היה שותף גם למגמה נוספת שהסתעפה מסוגת "האובייקטיביות החדשה", והיא של סרטים בעלי אופי חברתי ופוליטי. יוצרי סרטים אלו לא חששו להתמודד עם נושאים אקטואליים בוערים שהעסיקו את הציבור באותם ימים ועם נושאים חברתיים רגישים ומעוררי מחלוקת כגון אנטישמיות, זנות והומוסקסואליות. במידה רבה היה הקולנוע הגרמני באותן שנים זירה תוססת ורבת חשיבות לניהולו של הדיון הציבורי. בסרטו "יומנה של נערה אבודה" (1929) עסק פאבסט באשה צעירה שהרתה מחוץ לנישואין, נזרקה מביתה ונאלצה לעבוד בזנות. בשנת 1919 יצא סרטו של המפיק והבמאי היהודי האוסטרי ריכארד אוסוואלד, "שונה מהאחרים", על גבר הנקרע בין נטיותיו ההומוסקסואליות לבין המוסכמות החברתיות של אותה תקופה. הסרט נחשב לסרט הגרמני הראשון שעסק בהומוסקסואליות וחוקרים רבים אף מתייחסים אליו כאל הראשון בעולם שעסק בנושא זה באופן מפורש. באותה שנה יצא לאקרנים גם "רצח פולחני", סרטו של המפיק היהודי מקס ניוולי, אשר גם הוא נחשב כסרט פורץ דרך בכך שהיה אולי הראשון שהביא לתודעת הקהל הגרמני את נושא האנטישמיות ושנאת הזרים. בסרט מתואר פוגרום המבוצע בתושביו היהודים של כפר ברוסיה הצארית וגם סיפור אהבה בין בחור רוסי לבתו של ראש הקהילה היהודי, דבר שאף הוא נחשב אז לטאבו. בשנת 1930 הפיק אוסוולד גם הוא סרט העוסק בנושא דומה בשם "דרייפוס", בתגובה לאווירה האנטישמית בגרמניה שהלכה והחמירה במהירות.
סוגה חשובה נוספת באותן שנים נקראה "סרט דרמה קאמרי" (Kammerspielfilm). שם זה הושאל מעולם התיאטרון ופיתח אותה במאי התיאטרון, ולימים גם במאי ומפיק הקולנוע, מקס ריינהרדט. במעין תגובת נגד לראוותנות של הסרטים האקספרסיוניסטים, עסקו סרטים אלו באנשים פשוטים ונתנו הצצה אינטימית לחיי המעמד הבינוני-נמוך. הסגנון נקרא לעיתים גם "אינסטינקטיבי", מאחר שהדגיש את הפסיכולוגיה של הדמויות ואת הדחפים המניעים אותן. התפאורה צומצמה למינימום ומנגד נעשה שימוש רב בתנועות המצלמה כדי להוסיף מורכבות למרחב האינטימי והפשוט.
גם לקראת סוף שנות ה-20 נמשכה עדיין הפקתם של סרטים אילמים אולם בהדרגה החלו להופיע סרטים שהכילו פסקול, דבר שאיפשר פריחה אמנותית אחרונה לפני עליית הנאצים לשלטון. ה"סרטים המדברים" אומצו במהירות על ידי תעשיית הקולנוע הגרמנית ובשנת 1932 היו כבר 3,800 בתי קולנוע בגרמניה שצוידו במערכות קול. היוצרים הראשונים שהתנסו בטכנולוגיה החדשה צילמו לעיתים את הסרט בכמה גרסאות, תוך שהם עושים שימוש ביותר משפה אחת בו-זמנית. הסרט "המלאך הכחול" (1930), שסימן אולי יותר מכל את המעבר של הקולנוע הגרמני מהעידן האילם לעידן הקול ונחשב לאחד הסרטים המדברים הראשונים בעולם, צולם אף הוא בשתי גרסאות (גרמנית ואנגלית), כאשר בכל גרסה הופיעו שחקני משנה שונים. הסרט, בהפקתו של אריך פומר ובבימויו של יוזף פון שטרנברג, מבוסס על רומן מאת היינריך מאן ומספר על מורה מוערך המתאהב בזמרת קברט. ההתאהבות האובססיבית מובילה אותו בהדרגה לטירוף, עד למותו כשהוא מושפל ודחוי. עיקר פרסומו של הסרט לאורך השנים נבע מליהוקה של שחקנית בשם מרלן דיטריך לתפקיד הראשי. דיטריך הייתה עד אז שחקנית אנונימית והסרט הזניק את הקריירה הבינלאומית שלה והקנה לה תהילת עולם. הסרט הפך ליצירה מייצגת של רוח התקופה, כלומר של הנהנתנות והמתירנות המינית ששררו בברלין בסוף תקופת ויימאר.
1933–1945 (גרמניה הנאצית)
המצב הכלכלי ופוליטי הגרוע ברפובליקת ויימאר כבר הוביל למספר יוצרי סרטים לעזוב את גרמניה ובעיקר לארצות הברית. 1,500 אנשי קולנוע היגרו מגרמניה לאחר עליית הנאצים לשלטון ביניהם היו דמויות מפתח כגון המפיק אריך פומר, השחקנית מרלן דיטריך, פיטר לורה, והבמאי הידוע פריץ לאנג. פרשת יציאתו של לאנג מגרמניה ידועה מאוד : הוא אמר כי יוזף גבלס התרשם מאוד מסרטו מטרופוליס וכי ביקש מלאנג להפוך לראש יחידת סרטי התעמולה. במקום זאת, לאנג החליט לעבור לאמריקה, שם הייתה לו קריירה ארוכה ומשגשגת. תסריטאי יליד אוסטריה (ובמאי מאוחר יותר) בילי ויילדר גם הוא היגר מגרמניה הנאצית והפך לאחד מהבמאים המצליחים בארצות הברית. לא כל מי שהיה מאוים בגרמניה הנאצית הצליח לבסוף לברוח. השחקן ובמאי קורט גרון, למשל, נספה במחנה ריכוז. להגירה מגרמניה הנאצית הייתה השפעה מכרעת על הקולנוע האמריקאי. לדוגמה: חלק מסרטי האימה הגדולים של שנות ה-30 הופקו על ידי מפיקים גרמנים.
בחודשים שלאחר עליית הנאצים לשלטון, המשטר השתלט על UFA ולמעלה מ-3,000 יהודים וזרים פוטרו מעבודתם בתעשייה. בנוסף, הוקמה מחלקה מיוחדת לקולנוע תחת יוזף גבלס. עיתונאים יכלו רק לדווח על תוכנו של סרט ולא להעביר עליו ביקורת.
למרות ההגירה של יוצרי סרטים רבים והמגבלות הפוליטיות, לקולנוע הנאצי הייתה השפעה אמנותית מסוימת. השפעה זו באה במיוחד מיוצרי סרטי תעמולה כגון לני ריפנשטאהל. בין עבודותיה הידועות אפשר למנות את ניצחון הרצון (1935), המתעד את קונגרס המפלגה הנאצית שנערך בשנת 1934, ואולימפיה (1938), המתעד את אולימפיאדת 1936, חלוץ שימוש בטכניקות של תנועת מצלמה ועריכה שהשפיעו על סרטים רבים מאוחר יותר. סרטי התעמולה הם היום נושא שנוי במחלוקת כי אמנם השפיעו מבחינה אמנותית, אך חלק זה הוא בלתי נפרד מהאידיאל הנאצי שלהם.
1945–1989 גרמניה המזרחית
בסך הכל DEFA ייצרה כ-900 סרטים עלילתיים במהלך קיומה, כמו גם כ-800 סרטי אנימציה ומעל 3,000 סרטים תיעודיים וסרטים קצרים. בשנותיה הראשונות, הייצור היה מוגבל בשל בקורות מחמירות שהוטלו על ידי הרשויות אשר הגבילו את נושאי העניין של הסרטים לנושאים שתרמו ישירות לפרויקט הקומוניסטי של המדינה. רק 50 סרטים הופקו בין השנים 1948–1953, לא כולל יומני חדשות וסרטים חינוכיים. עם זאת, בשנים מאוחרות יותר סרטים רבים הופקו על מגוון רחב של נושאים. בנוסף, DEFA החלה לייצר סרטי ילדים רבים.
בשנות ה-70 המאוחרות יוצרי סרטים רבים עזבו את גרמניה המזרחית וערקו למערב כתוצאה מההגבלות על עבודתם.
בשנים האחרונות של המדינה, הזמינות של טלוויזיה ותוכניות וסרטים בשידורי טלוויזיה שהגיעו למזרח גרמניה באמצעות גלי האתר הבלתי נשלטים, החשיבות ההפקות של DEFA הופחתה, למרות שהתפקיד המתמשך שלה בהפקת מופעים לערוץ טלוויזיה המזרח גרמני נשאר. לאחר איחוד גרמניה, אולפניה וציודה של DEFA נמכרו והארגון פורק.
1945–1960: שיקום
הכיבוש ובנייתה מחדש של גרמניה על ידי ארבע המעצמות בתקופה שמיד לאחר תום מלחמת העולם השנייה הביאו לשינוי רב בטווח ארוך בעבודתה של תעשיית הקולנוע. ההחזקות של UFA הוחרמו על ידי בעלות הברית.
חוב
חוב הוא תשלום שאדם (או מוסד) חייב לשלמו לגורם אחר, הנושה. חוב נוצר בדרכים שונות, ובהן קבלת הלוואה, רכישה באשראי, חיוב בפיצוי על נזק ועוד. בהשאלה משמש המושג חוב גם להתחייבות לא כספית, כגון חוב מוסרי.
קולנוע גרמני
1945–1960: שיקום
למרות ההרס של המלחמה, צריכת הקולנוע עלתה מאוד ואף עלתה על זו שהייתה לפני המלחמה. בפעם הראשונה בשנים רבות, לקהל הגרמני הייתה גישה חופשית לקולנוע מכל רחבי העולם ובתקופה זו סרטיו של צ'ארלי צ'פלין נשארו פופולריים כפי שהיו לפני עליית הנאציזם. בנוסף מלודרמות מארצות הברית היו פופולריות מאוד. עם זאת, 40% מנתח השוק בשנת 1950 היה של הסרטים הגרמניים. סרטים אמריקאים לקחו כ-30 אחוזים מהשוק.
חוב
סוגי חוב
חוב כלכלי נובע לרוב מהסכם בין החייב לנושה, בו מתחייב הנישום לשלם לנושה סכום כסף, או לתת לו נכס או שירות, בעל ערך כלכלי במועד עתידי מסוים. (לעיתים קרובות, בתמורה להלוואה כספית, סחורה או שירותים אחרים אשר התשלום עליהם לא נעשה באופן מיידי) חוב יכול לנבוע, בין השאר, מהסכם הלוואת כספים, קניית סחורות או אספקת שירותים.
קולנוע גרמני
1945–1960: שיקום
רבים מהסרטים שיוצרו לאחר המלחמה התייחסו למלחמה ולהריסות. סרטים אלו מראים זיקה חזקה לזאנר הנאו ריאליזם האיטלקי ועוסקים בעיקר בחיים בגרמניה ההרוסה וחיי היום-יום. קולנוע זה היווה תגובה ראשונית לאירועים שקרו בתקופת הנאציזם.
חוב
סוגי חוב
מקרה נפוץ של חוב ניתן לראות באיגרת חוב - הבטחה של מדינה או חברה לשלם חוב למחזיק האיגרת בהתאם לתנאיה. חוב עשוי להתגבש מכוח חוק או פסק דין, למשל חוב מזונות או חוב למדינה או לרשות מקומית, כגון חובות מס ובהם, מס הכנסה, ארנונה ועוד. הטלת קנס כספי על אדם יוצרת חוב כלפי הרשות שהטילה את הקנס. בדיני חיובים נהוג להבחין בין חיובים רצוניים (חוזים, מתנה) וחיובים בלתי רצוניים (נזיקין, עשיית עושר). חוב אינו רק נחלת המגזר הפרטי. חוב ציבורי הוא חוב של המגזר הציבורי, שעשוי לנבוע מכוח חוק או הסכם. חוב חיצוני של המגזר הציבורי מוגדר כסך ההתחייבויות של הממשלה, הבנק המרכזי והמוסדות הלאומיים כלפי מי שאינם תושבי המדינה הן במטבע חוץ והן במטבע מקומי.
קולנוע גרמני
1945–1960: שיקום
התחמשותו והקמתו של הבונדסוור בשנת 1955 הביאה עמה גל של סרטי מלחמה שנטה לתאר את החיילים הגרמנים הרגילים של מלחמת העולם השנייה כאמיצים ולא כדמויות פוליטיות. ההיסטוריון עומר ברטוב כתב שסרטים גרמנים של התקופה הראו את החייל הממוצע הגרמני כקורבן הרואי: אצילי, קשוח, אמיץ, מכובד ופטריוט בזמן הלחימה הקשה במלחמה חסרת טעם למשטר שלא אכפת לו. עם זאת, לא הוזכרו כלל ההיבטים של רצח עם של מלחמתה של גרמניה במזרח. החיילים האמריקניים תוארו בבוז. החריג היחיד הוא הקצין היהודי האמריקאי, שמוצג כהיפר-אינטליגנטי ומאוד חסר מצפון, ולדברי ברטוב נראה כרומז שהטרגדיה האמיתית של מלחמת העולם השנייה הייתה שהנאצים לא קיבלו הזדמנות להשמיד את כל היהודים, שעכשיו חזרו עם תבוסתה של גרמניה לשוב לנצל את העם הגרמני.
שנות ה-60 – קולנוע במשבר והפקות פופולריות
בסוף שנות החמישים, הגידול בצריכת הקולנוע והכנסות תעשיית הקולנוע החלו לרדת. בשנת 1969 הנוכחות המערב-גרמנית בבתי הקולנוע הייתה קטנה ברבע מאשר זו שהייתה באמצע שנות ה-50. כתוצאה מזה, חברות הפקה והפצה גרמניות רבות פשטו את הרגל בשנות ה-50 וה-60 ובתי קולנוע ברחבי הרפובליקה הפדרלית נסגרו; מספר המסכים במערב גרמניה כמעט חצוי בין תחילת וסוף העשור.
חוב
פירעון חוב
על החייב מוטלת חובה לפירעון חוב כלכלי. אי־פירעון החוב עלול לגרור נקיטת הליכים משפטיים והטלת סנקציות במישור האזרחי. במקרים בהם חייב מתקשה בהחזרת החובות כספיים לבנק או לכמה נושים חותם על הסדר חוב שלרוב כולל פריסת החוב לתשלומים.
קולנוע גרמני
שנות ה-60 – קולנוע במשבר והפקות פופולריות
בתחילה, המשבר נתפס כבעיה של ייצור יתר. כתוצאה מכך, תעשיית הקולנוע הגרמנית החלה לקצץ בייצור הסרטים. בשנת 1965 הופקו כ-65 סרטים, לעומת 123 סרטים שהופקו 10 שנים קודם לכן. עם זאת, מעורבותה של גרמניה בהפקות בינלאומיות גדל בשנים אלו. המקור של הדעיכה הכלכלית נמצא בנסיבות הכלכליות והתרבותיות של התקופה. בתקופה זו התפתחה הטלוויזיה, שהיוותה מקור תחרות לקולנוע. בשנת 1962 היו בגרמניה המערבית 7,000,000 מכשירי טלוויזיה. לשם השוואה, בשנת 1953 היו רק מיליון מכשירים.
חוב
פירעון לשיעורין
פירעון החוב יכול להיעשות בתשלום בודד, או לשיעורין. (כלומר, בחלקים לאורך תקופה)
קולנוע גרמני
שנות ה-60 – קולנוע במשבר והפקות פופולריות
בסוף העשור החלו להפיץ סרטי פורנוגרפיה רכים. סרטים אלה הצליחו מבחינה מסחרית במערב גרמניה ומחוצה לה, אך לא זכו לאהדה מהמבקרים.
חוב
פירעון לשיעורין
בהחזר חוב לשיעורין עשוי לדרוש הנושה ריבית מהלווה, בתמורה לדחיית התשלום. דוגמה לתשלום חוב לשיעורין לתקופה ארוכה ניתן לראות בלוחות סילוקין למשכנתאות, ובתשלומי חלק מאיגרות החוב.
חוב שלא נפרע
לעיתים לחייב אין יכולת לפרוע את מלוא חובותיו. במצב זה החייב יכול להיות מוכרז כפושט רגל, וחברה חייבת עלולה להיכנס להליכים של כינוס נכסים או להליכי פירוק. מבחינת הנושה הוא יכול למחוק חובות ולהתייחס לחוב כחוב אבוד.
גביית חוב
חוב שנוצר מכוח פסק דין או שטר ניתן לגבות בהליכי הוצאה לפועל. רשויות המקומיות רבות בישראל נעזרות בשירותיהן של חברות גבייה או משרדי עורכי דין פרטיים, ללא כל הסמכה חוקית, ללא נוהלי עבודה מסודרים וללא פיקוח ראוי.
קולנוע גרמני
1960–1980 – הקולנוע הגרמני החדש
כתגובה לקיפאון האמנותי וכלכלי של קולנוע גרמני, קבוצה של יוצרי סרטים צעירים הוציאה מניפסט באוברהאוזן ב-28 בפברואר 1962. בין החותמים על המניפסט נמנו היוצרים ורנר הרצוג, ריינר ורנר פאסבינדר ווים ונדרס.
חוב
חובות חיצוניים
החוב החיצוני הוא הסכום הכולל שחייבת מדינה כלשהי כלפי בעלי חוב במדינות אחרות. הלכה למעשה מדובר בסכום הכולל שחייבים באופן קולקטיבי כלל אזרחי המדינה - בין בחוב פרטי או בחוב ציבורי - לממשלות זרות, אזרחים זרים, תאגידים זרים או מוסדות זרים.
קולנוע גרמני
1960–1980 – הקולנוע הגרמני החדש
בשנת 1965 החלה הממשלה לממן את תעשיית הקולנוע, אך אנשי הקולנוע החדש לא שייכו את עצמם לתעשייה הקיימת, ולכן לא נהנו מכספי הממשלה. לעיתים רבות היוצרים נאלצו להיות תלויים מכספים שהגיעו מהטלוויזיה. היה לכך יתרון שבאמצעות הטלוויזיה היוצרים יכלו להתאמן ולהתרגל ליצירה וכשהגיעו לקולנוע, הם הצליחו להוציא סרטי איכות שהיו שוברי קופות.
חוב
חובות חיצוניים
חוב חיצוני נוצר כתוצאה מלקיחת הלוואת חיצונית במטבע חוץ, למשל, כדי לממן ייבוא.
קולנוע גרמני
1960–1980 – הקולנוע הגרמני החדש
מצב זה השתנה לאחר שנת 1974, שבה נחתם הסכם אשר הוארך שוב ושוב עד היום, שמספק לחברות הטלוויזיה תמיכה כספית להפקת קולנוע. על פי תנאי ההסכם, סרטים שהופקו באמצעות כספים אלה יכולים להיות מוקרנים בטלוויזיה רק 24 חודשים לאחר השחרור התיאטרלי שלהם. הם עשויים להופיע בווידאו או DVD לא מוקדם משישה חודשים לאחר השחרור לקולנוע. הסכם זה הוביל להגדלת צריכת הקולנוע.
חוב
חובות חיצוניים
על פי קרן המטבע הבינלאומית, סך החובות הממשלתיים - אחד החלקים המרכזיים בחוב החיצוני העולמי - הוא 65.7 טריליון דולר נכון לסוף שנת 2018.
קולנוע גרמני
1960–1980 – הקולנוע הגרמני החדש
בקולנוע הגרמני החדש נוצרו סרטים אמנותיים ושאפתניים ששאפו לעסוק בנושאים חברתיים.
חברות הייצור הגרמניות היו מעורבות באופן נפוץ בהפקות צרפתיות ואיטלקיות יקרות ממערבוני ספגטי ועד לעיבודי קומיקס צרפתים.
שנות ה-80
לאחר שהקולנוע במערב גרמני השיג חלק ממטרותיו, ביניהן מימון הקולנוע על ידי הממשלה והכרה בינלאומית מחודשת, התעשייה החלה להראות סימני עייפות בשנות ה-80, על אף שרבים מתומכיו המשיכו ליהנות מהצלחה אישית.
מאמצע העשור התפשטות מכשירי וידאו ויצרו תחרות לקולנוע. בתקופה זו חלה ירידה בנוכחות בבתי הקולנוע. בשנת 1989 היו רק 101.6 מיליון כניסות לבתי הקולנוע, לעומת 115.1 מיליון כניסות בשנת 1976. עם זאת, הטלוויזיה אפשרה לשפר ולחזק שחקנים צעירים עד שהגיעו לקולנוע. בנוסף, החלה הפצה של סרטים בודדים בקטלוג של סרטי ווידאו, מה שעשה שינוי במערכת היחסים שבין סרט לצופה.
1990–הווה (גרמניה המאוחדת)
מאז האיחוד הופקו סרטים רבים העוסקים בהיסטוריה הגרמנית במאה ה-20. החל בגרמניה הנאצית ועד לחלוקת גרמניה. חלק רב מהסרטים אשר יצאו בתקופה זו הצליחו רבות גם מבחינה מסחרית וגם מבחינה אמנותית. מאז שנות ה-60 ועד היום, לגרמניה יש מסורת של שיתוף של הפקות עם שאר המדינות באירופה.
מאז שנת 2000, קיימת התעוררות כללית של תעשיית הקולנוע הגרמנית, עם סרטים שהופקו בתקציב רחב והצליחו רבות בקופות, בגרמניה ובעולם. מאז תור הזהב שלה בשנת 1920 תעשיית הקולנוע הגרמנית מעולם לא חזרה למצוינות הטכנית, ערעור מערכת כוכבים או הסיפורים הפופולריים המתאימים לקהל עולמי.
בנוסף, בשנים האחרונות יוצרים מגרמניה החלו ליצור בהוליווד, כגון: רולנד אמריך והנס צימר.
ז'וזה אלדו
ז'וזה אלדו (בפורטוגזית: José Aldo; נולד ב-9 בספטמבר 1986) הוא לוחם MMA עבר ברזילאי ואלוף העולם לשעבר במשקל נוצה באליפות הלחימה האולטימטיבית (UFC). אלדו היה אלוף העולם ב-WEC במשקל נוצה וכן אלוף העולם הראשון במשקל נוצה ב-UFC.
ביוגרפיה
אלדו נולד באמזונס שבברזיל. בינקותו נפל מזרועותיה של אחותו על מנגל – תאונה שהותירה צלקת בצדו השמאלי של פניו. בילדותו שיחק פוטבול וקיווה להתמקצע בענף זה, אולם משום שמאס בבריונות שחווה ברחובות מצד בני נוער שהכו אותו, הוא החליט להשקיע את זמנו בקפוארה על מנת ללמוד דרכים להגן על עצמו. תחילה, למד אלדו קפוארה ברחובות עד שמאמן ג'ו ג'יטסו ברזילאי הבחין בו והזמין אותו להתאמן אצלו במכון, ולאחר אימון אחד, אלדו החליט לנטוש את הקפוארה ולהקדיש את זמנו ללימוד ג'ו ג'יטסו ברזילאי. בגיל 17 עבר להתגורר בריו דה ז'ניירו כדי להתמקצע ב-MMA.
בשנת 2016, יצא לאור בנטפליקס סרט על אודות חייו 'חזק יותר מהעולם' (באנגלית: Stronger Than The World).
קריירת MMA
אלדו השתתף בקרב ה-MMA הראשון שלו בגיל 17, באוגוסט 2004. בשנת 2005 נחל תבוסה ראשונה ויחידה עד שנלחם בשנת 2015 בקונור מקגרגור. ביוני 2008 נלחם לראשונה במסגרת ה-WEC, ובנובמבר 2009 זכה בתואר אליפות העולם במשקל נוצה. באותה השנה נבחר ללוחם השנה על ידי Sherdog. באוקטובר 2010, ארגון ה-WEC התמזג עם ארגון ה-UFC ואלדו קיבל את תואר האליפות הראשון למשקל נוצה בארגון. במסגרת ה-UFC, אלדו הגן על תואר האליפות שלו 7 פעמים ברציפות מנובמבר 2009 עד לדצמבר 2015. בדצמבר 2015, איבד את תואר האליפות כאשר נלחם בקונור מקגרגור והפסיד בנוקאאוט תוך 13 שניות בלבד מתחילת הקרב (שהוכתר לקרב האליפות הקצר ביותר בהיסטוריית ה-UFC). ב-9 ביולי 2016, השיג את תואר האליפות הזמני כאשר נלחם בפרנקי אדגר  וניצח. בנובמבר 2016, הופשט מקגרגור מתואר האליפות משום שהחליט לקחת פסק זמן מהשתתפות בקרבות, ותואר האלוף הבלתי מעורער הועבר לאלדו מבלי שהשתתף בקרב. ב-3 ביוני 2017, במסגרת אירוע UFC 212, הפסיד את תואר האליפות למקס הולוואי. ב-2 בדצמבר 2017, במסגרת אירוע UFC 218, התמודד שוב מול מקס הולוואי בקרב על תואר האליפות, והפסיד בסיבוב השלישי בנוקאאוט טכני. ב-28 ביולי 2018, נלחם נגד ג'רמי סטפנס וניצח בנוקאאוט טכני בסיבוב הראשון.
חיים אישיים
אלדו נשוי לויויאנה פריירה, לוחמת ג'ו ג'יטסו ברזילאי ואיגרוף תאילנדי. בשנת 2012 נולדה בתם ג'ואנה.
עלם כורע
"עלם כורע" או "אנדרטה לנופלים בקיבוץ הסוללים" הוא פסל מאת הפסל הישראלי יחיאל שמי. הפסל נוצר כאנדרטה לזכר חברי המכבי הצעיר וחברי קבוצת הסוללים שנפלו במהלך מלחמת העצמאות. הפסל הוזמן על ידי חברי קיבוץ הסוללים, אשר פנו אל שמי בשל היותו בן התנועה הקיבוצית.
שמי יצר את האנדרטה בתקופה של כשבעה חודשים, והיא נחנכה בסתיו 1954. האנדרטה היא פסל של גבר כורע באבן גיר לבנה. רגלה האחת של הדמות מקופלת מתחת לגוף, וראשה שמוט. על אף הנושא הפיגורטיבי של היצירה, שמי לא יצר תווי פנים לדמות או עיצב את האנטומיה שלה. במקום זאת הדמות מעוצבת בסכמטיות. זהו אחד מפסליו האחרונים של שמי באבן, ומורגשת בו הנטייה להפשטה.
בטקסט שחיבר שמי אודות האנדרטה תיאר את הדמות כמי שנמצאת רגע לפני השלמת פעולתה. שאיפתו, כפי שתיאר שמי, הייתה להדגיש את "כושר העמידה שלהם ושלנו" ולהימנע מפאתוס. אחד מן הנימוקים שהביא היה כי הנטייה של פאתוס היא שימוש באקספרסיה של "צורות אנטי אמנותיות", כלומר, שימוש בתיאור פרטים ספרותיים או ב"דוקומנטציה".
Red Special
Red Special (בעברית: רד ספיישל-אדום מיוחד) היא גיטרה חשמלית שעוצבה ונבנתה על ידי גיטריסט להקת קווין בריאן מיי ואביו, הרלוד, כשבריאן היה נער בשנות ה-60 המוקדמות. הגיטרה נקראת לעיתים Fireplace או Old Lady בפיהם של בריאן מיי ואחרים. השם רד ספיישל הגיע מהצבע החום-אדמדם שהגיטרה קיבלה אחריי שהוכתמה ונצבעה בשכבות מרובות של ציפוי פלסטיק רוסטינס. השם Fireplace הוא התייחסות לעובדה שהעץ ששימש לייצור צוואר הגיטרה הגיע מ"Fireplace mantel". הגיטרה שהגדירה את חתימת הסגנון של מיי, תוכננה למשוב (feed back), אחריי שמיי ראה את ג'ף בק מנגן בלייב ומשמיע צלילים שונים רק על ידי הזזת הגיטרה מול המגבר. הוא רצה כלי שיהיה חי ויתקשר איתו ועם האוויר סביבו. מיי השתמש ברד ספיישל כמעט אך ורק, כולל באלבומי קווין ובהופעות חיות של הלהקה לאורך כל הקריירה שלהם. בחגיגות ה-50 שנים לגיטרה, הושק ספר על הבנייה ועל ההיסטוריה שלה, בשם "Brian May’s Red Special: The Story of the Home-Made Guitar that Rocked Queen and the World" שנכתב על ידי בריאן מיי וסיימון בראדלי.
בניית הגיטרה
שלא כמו רוב כלי הנגינה של המוזיקאים, הרד ספיישל נבנתה על ידי הנגן שלה בריאן מיי ביחד עם אביו. ההשראה הגיעה כאשר מיי הבין כי לא יוכל להרשות לעצמו גיטרה של פנדר, גיבסון (חברה) או של הופנר (Höfner). בריאן ואביו החלו לעבוד על הגיטרה באוגוסט 1963, כשהפרויקט הסתיים באוקטובר 1964. צוואר הגיטרה נבנה מעץ של קמין "בן מאה שנים" שחבר של המשפחה עמד לזרוק. הצוואר עוצב ידנית לצורה הרצויה, עבודה שהוקשתה בגלל גיל העץ ואיכותו. מיי גילה שישנם חורי תולעת בצוואר הגיטרה, אותם הוא מילא עם גפרורים. הצוואר היה בגימור של 24 סריגים בלוח העץ העשויים מעץ אלון. כל אחד מהמילויים עוצב מכפתור אם הפנינה. מיי החליט למקם אותם באופן אישי. 2 כפתורים ב-7 ו-19 בלחצן ושלוש ב-12 ו-24. גוף הגיטרה היה עשוי מלוח (רצועות עץ רך הכרוכות בין שני עורות דיקט) עם תוספות של עץ אלון בשכבות העליונות והתחתונות שמקורן בשולחן ישן. הוא היה מכוסה בפורניר עץ מהגוני בחלק העליון, התחתון והצדדי כדי להעניק לו מראה של גיטרה בעלת גוף מוצק. הוא עוצב תחילה כך שיהיו לו "חורי-F" אך זה מעולם לא נעשה. לאחר מכן הוחלו שולי מדף פלסטיק לבן על הקצוות העליונים והתחתונים כדי להגן עליהם מפני נזק. הגיטרה כוללת שלוש פיק אפ (מוזיקה) חד סליל וגשר אלומיניום בהתאמה אישית. מיי רכש סט של פיק-אפים של Burns Tri-Sonic וכיסה את הסלילים עם 2 באפוקסי Araldite כדי להפחית את המיקרופוניה. הפיק אפ האמצעי נותר ללא ציפוי, וככל הנראה זה השתנה בתחילת שנות ה-80 כאשר DiMarzio בחנו את ה-Red Special בעת תכנון של פיק אפים עבור העתק הגילדה הראשון. המגנט התהפך כדי לשנות את הקוטביות שלו והחוטים על עמודי ההלחמה הוחלפו (כדי לחקות סליל הפוך) מה שעשה את שילוב הפיק אפ המועדף עליו של גשר באמצע פאזה של הומבק. במקור הוא פצע את הפיק-אפים שלו, כפי שעשה לגיטרה הראשונה שלו, אבל הוא לא אהב את הצליל שנוצר בגלל הקוטביות של הפיק-אפים האלה: מתחלפים מצפון לדרום במקום שהכל ילך לצפון. מערכת הטרמולו ( tremolo system) נוצרה מקצה של סכין ישן מפלדה מוקשה המעוצבת בצורת V ושני קפיצי שסתום לאופנוע כדי להתמודד עם מתח המיתרים של 79 פאונד (36 ק"ג). ניתן לכוונן את המתח של הקפיצים על ידי הברגת הברגים, העוברים באמצע הקפיצים, פנימה או החוצה באמצעות שני חורי גישה קטנים ליד כפתור הרצועה האחורית. כדי להפחית את החיכוך, הגשר הושלם עם גלילים כדי לאפשר למיתרים לחזור בצורה מושלמת לאחר השימוש בזרוע הטרמולו (הזרוע עצמה הייתה ממחזיק תיק אוכף לאופניים עם קצה מחט פלסטיק). מאותה סיבה, בקצה השני של הצוואר המיתרים עוברים על פני מפרט אפס ודרך מוביל מיתר בקליט. במקור לגיטרה היה מעגל עיוות מובנה, המותאם ממעבד צליל של Vox מאמצע שנות ה-60. המתג לכך היה מול מתגי הפאזה. מיי גילה במהרה שהוא מעדיף את הצליל של Vox AC30 מתעוות במלוא העוצמה, אז המעגל הוסר. חור המתג מכוסה כעת על ידי שיבוץ כוכב אם הפנינה, אך היה מכוסה במקור על ידי סרט בידוד.
הופעות
מיי עדיין משתמש בגיטרה המקורית, אך הוא השתמש בגיטרה חליפית במספר הופעות. במיוחד, מיי לא השתמש בגיטרה בקליפים של We Will Rock You ושל Spread Your Wings. במקום זאת, הוא השתמש בעותק של הרד ספיישל בגיטרה מתוצרת ג'ון בריץ', השונה מהמקור במלואו - בניית מייפל וצבע מייפל טבעי, שכן הוא לא רצה לחשוף את הרד ספיישל לשלג. גיטרת הבריץ' גם שומשה כגיבוי לרד ספיישל, עד שנהרסה על ידי מיי בהתקף זעם עקב בעיות יציבות הכוונון. באופן דומה, הוא בחר שלא להשתמש ברד ספיישל בקליפ של Play the Game, כשבמקום זאת הוא השתמש בגיטרת פנדר סטראטוקסטר, שכן בשלב מסוים בקליפ, סולן קווין פרדי מרקיורי "חוטף" את הגיטרה ממיי ו"זורק" אותה בחזרה אליו. הרד ספיישל הושמטה מהקליפ של Princes of the Universe, שבו מיי השתמש בגיטרת Washburn RR11V לבנה (מסיבות לא ידועות, ולעיתים קרובות נחשבת בטעות כגיטרת Jackson Rhoads). הוא הקליט את המקור של Crazy Little Thing Called Love בגיטרת Fender Esquire של מתופף הלהקה רוג'ר טיילור, אך ביצע את הקליפ הנלווה והביצועים החיים של השיר עד 1992 עם גיטרת פנדר טלקסטר.
רפליקות
העתקים לא רשמיים בשנות ה-70, יצרנית הגיטרות היפנית Greco הייתה החברה הראשונה ששיווקה ליין של עותקי Red Special בייצור המוני, אם כי לא רשמי וללא רישיון. עם זאת, הם שלחו אחד למיי עצמו, שבו הוא השתמש בחיקויים שונים בהופעות כשהידוע ביותר היה בהופעה בTop of the Pops בביצוע של Good Old-Fashioned Lover Boy. גיטרות CQuadro (כיום גיטרות Carpinteri) באיטליה מייצרים העתקים של Red Special (הבוהמי והאקסטרים). גיטרות Dansan מייצרת העתקים של הRed Special שנבנו בעבודת יד בצרפת. גיטרות Dillion (שלפני 2014 נבנו בקוריאה) מייצרות "גיטרות מחווה" בשני דגמים. גיטרות Dillion מיוצרות בווייטנאם על ידי Inyen Vina CO. LTD מהו צ'י מין סיטי וייטנאם. גיטרות RS Custom בניהולו של אוורט ווד מייצרת מגוון העתקים בסגנון אדום מיוחד שנבנו בעבודת יד בנאשוויל, טנסי, ארצות הברית. גיטרות RS שנבנו בעבודת יד באריזונה, ארצות הברית על ידי סטיב טרפין, הפסיקו את ייצור הדגמים שלהן בינואר 2011. בגרמניה, גיטרות Scheithauer מייצרים העתק של הרד ספיישל בשם "Mayday" במוהלהאוזן. גיטרות הארלי בנטון מייצרות העתקים של ה-Red Special, עם זאת, לדגם שלהם יש מתג חמישה-כיווני יחיד במקום שלושת מתגי הפיק אפ האישיים, כמו גם שהוא בעל קנה מידה של 25 אינץ' ולא 24 אינץ'.
וריאציות
בשנת 2006, Brian May Guitars הציגו גיטרת "Mini May", המבוססת על מבנה גוף של רד ספיישל בגודל 3/4 עם סולם של 24 פרטים, 19 אינץ' (אך ללא מפרט אפס) הכוללת פיק-אפ בודד, ללא מתגים וצוואר מייפל. בשנת 2017, ה"מיני מייי" הוגדלה עם צוואר בקנה מידה של 22 3/4 אינץ'. גיטרה אקוסטית, הכוללת צוואר של 24 מפרטים וקווי הגוף של הרד ספיישל נכנסה לייצור בשנת 2007. דגם זה נקרא "רפסודי", על שם השיר Bohemian Rhapsody של קווין. גיטרת בס בשם Bri-Bass הוכרזה באתר של מיי והיא זמינה. היא נראית כמו הגיטרה הרגילה שלו אבל עם ארבעה מיתרי בס. היא כוללת גוף מהגוני כרוך וצוואר בקנה מידה של 31.5 אינץ', ומעליו לוח הובנה עם 20 מפרטים. המפרטים הם מפרטי Gibson EB-0 ופיק-אפ סליל יחיד במיקום אחורי המחובר ל - מעגל עוצמת קול/ווליום/טון פסיבי. דגמי הגילדה של תחילת שנות ה-90 הציגו שלוש תצורות עיקריות. מבין השלושה, דגם ה-"Signature" היה הכי קרוב לגיטרה של מיי, אם כי הוא היה עשוי מהגוני (גוף וצוואר) והובנה (קרש אצבע) ועם פיק-אפים בסגנון Trisonic "Brian May" מתוצרת סימור דאנקן וחומרה ( כולל הגשר הייחודי) משאלר. דגם ה-"Special" הציג תוספת של זנב במקום ויברטו, הפיק-אפ האמצעי הוזז אחורה ליד פיק-אפ הגשר למראה גומי, ולגב הגיטרה לא הייתה כריכה. הדגם ה"סטנדרטי" כלל מתג בורר איסוף 5 כיווני נפוץ יותר בסגנון Strat, צוואר בקנה מידה ארוך יותר וזווית ראש עמוקה יותר. אנדרו גייטון עשה את מיי גרסת צווארון כפול, שמעולם לא הייתה דגם ייצור.
שחזור
אחריי שצפה בהעתקים ושם לב לבלאים שנוצרו ברד ספיישל במהלך כמעט 30 שנה של שימוש קבוע בהופעות, מיי ביקש מפרייר לשחזר את הספיישל רד המקורי ב-1998 תוך שימוש בכמה שיותר חומר מקורי וספציפי לפרק זמן הזה. פורניר פגום בגב הגיטרה הוסר וחתיכות חדשות צורפו פנימה. הכריכה הוסרה ותוקנו חריצים ושקעים שונים בחלק העליון. פרייר סיים מחדש את הצוואר והגוף בציפוי הפלסטיק המקורי של Rustin's ששימש את יצירת הגיטרה על פני הגימור הקיים, ובלאי לוח הדחיסה תוקן וסמני הנקודות הוחלפו. הגיטרות החשמליות המקוריות חווטו מחדש ושופצו, ובוצעה עבודת קוסמטיקה, כגון מילוי חורים ואזורים בלויים על לוחות גישה, כיסויי פיק-אפ (שהולבשו על ידי השימוש של מיי בשישה סיקספנס בניגוד למפרט סטנדרטי) ולוחית הגירוד הקדמית. הרד ספיישל המשוחזר, הוצג באופן בולט במהלך סדרת ראיונות וידאו למגזין Guitarist שם מיי הציג פידבק ליכולות שלה (של הגיטרה). בסוף סיבוב ההופעות של קווין + פול רודג'רס בשנת 2005, ביצע מיי מספר תיקונים ברד ספיישל המקורית, כולל החלפת מפרט האפס בפעם הראשונה (זה נחשב מיותר בזמן השחזור ב-1998) וביצוע פתח גדול יותר לשקע גומחה חדש ומודרני בגודל 1/4 אינץ'. למרות כל העבודה הזו, המפרטים המקוריים (מלבד מפרט האפס) מעולם לא הוחלפו. אנדרו גאיטון מגיטרות Guyton, ביצע שחזור מוגבל באפריל 2016. עבודה זו כללה תיקון כל הסדקים בגימור לכה של ציפוי פלסטיק Rustins, תיקון נזקים מקצה לקצה נגיעה פנימה של לוח הלחיצה והחלפת אחת מנקודות הסימון של אם הפנינה. חלקים שונים, כולל מכלול הטרמולו והגשר הוסרו, טופלו, נוקו ושומנו ואז הוכנסו מחדש. גם מפרט האפס הוחלף מחדש.
סקוטי ג'יימס (כדורסלן)
תחילת דרכו
ג'יימס, נולד באינדיאנה לכריסטי ודייוויד, ששיחק כדורסל במכללות, ואף הוביל את קבוצתו לניצחון באליפות דוויז'ן 2. בגיל קטן עברה משפחתו לפלורידה. בנעוריו שיחק בקבוצת הכדורסל של התיכון הסמוך לביתו ושבר 14 שיאים של הקבוצה, מה שגרם לה להוציא את מספרו לגמלאות לאחר שסיים את לימודיו. בתום שנות התיכון בחר ג'יימס ללמוד הנדסת מכונות באוניברסיטת ברדלי תוך כדי משחק בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, וזאת על אף שקיבל הצעות גם מוופורד ופלורידה.
ליגת המכללות
בשנתו הראשונה בברדלי, העמיד ג'יימס ממוצעים של 3.2 נקודות ו-2.6 ריבאונדים למשחק. לאחר העונה בחר לעבור לליברטי. בשנתו השנייה קלע שיא קריירה של 26 נקודות ותשעה ריבאונדים, וסיים את העונה עם 61.6 אחוזים מהשדה וממוצעים של 13.5 נקודות ו-8.9 ריבאונדים למשחק. בעונתו השלישית העמיד ממוצע מוביל בקבוצתו של 12.6 נקודות ו-8.6 ריבאונדים למשחק וקלע 66.5 אחוז מהשדה. ובעונתו האחרונה העמיד ממוצעים של 10.8 נקודות ו-7.4 ריבאונדים למשחק וסיים ראשון במחוז באחוזים מהשדה עם 60.5 אחוזים. בסך הכל סיים ג'יימס במקום ה-17 ברשימת הקלעים של כל הזמנים של ליברטי עם 1,323 נקודות ורביעי ברשימת קולטי הריבאונדים של כל הזמנים עם 891 ריבאונדים. בתום שנה זו נרשם לדראפט ה-NBA 2020.
קריירת מקצוענית
לאחר שלא נבחר בדראפט, חתם ג'יימס ב-8 באוגוסט 2020 על החוזה המקצועי הראשון שלו בקבוצת גיסן 46' הגרמנית.
ב-18 ביוני 2021, חתם בריזן לודוויגסבורג מליגת העל הגרמנית בכדורסל.
ב-4 בספטמבר 2021 חתם ג'יימס בהפועל חיפה.
חיים אישיים
ג'יימס נשוי ואב לבן.
הדפדפן הגנומי של אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז
היסטוריה
האתר נבנה לראשונה ומנוהל על ידי ג'ים קנט, בוגר אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז ועל ידי דייוויד האסלר, פרופסור למדעי המחשב ולהנדסה ביומולקולרית. הדפדפן הגנומי התחיל את דרכו כמקור להפצה של פירותיו הראשונים של פרויקט הגנום האנושי. ממומן על ידי המכון הרפואי ע"ש הווארד היוז ועל ידי המכון הלאומי לחקר הגנום האנושי (NHGRI - אחד ממכוני מחקר הבריאות הלאומיים של ארצות הברית), הדפדפן אִפשר הצגה גרפית של הטיוטה הראשונית לארגון כרומוזומאלי באופן מלא של רצף הגנום האנושי. כיום, הדפדפן משמש גנטיקאים, ביולוגים מולקולריים ורופאים, ובין היתר גם סטודנטים ומורים לאבולוציה שנדרשים לגישה למידע גנומי.
גנומים
בשנים שמאז השקתו, הדפדפן הגנומי הורחב על מנת להכיל רצפים גנומים של כל המינים בכבעלי החוליות ושל מינים חסרי חוליות נבחרים שלהם כיסוי רצפים גנומי נרחב. כיסוי נחוץ כדי לאפשר חפיפה בין מקטעים גנומים מרוצפים כדי לאפשר בנייה נכונה של אזורים מתמשכים גדולים יותר בגנום. רצפים גנומים עם כיסוי נמוך יותר מופיעים במספר מסלולים (tracks) בחלק מהדפדפנים האחרים, אך האופי המקוטע של רצפים אלו הופך אותם ללא מתאימים לדפדפנים אשר מאופיינים באופן מלא (fully featured browsers). המינים המצויים בדפדפני גנומים המאופיינים באופן מלא מוצגים בטבלה הבאה:
פונקציונליות הדפדפן
כמות המידע הגדולה שהצטברה בספרות על מערכות ביולוגיות דורשת לאסוף ולעבד את המידע על ידי שימוש בכלים ביואינפורמטיים. הדפדפן הגנומי של אונ' קליפורניה מציג אוסף מגוון בסיסי נתונים מפורשים (annotation datasets), הידועים כמסלולים (tracks) ומוצגים באופן גרפי, כולל מערכי mRNA, מיפוי של אלמנטים חוזרנים בDNA, חיזוי גנים, מידע על ביטויי גנים (gene-expression data), מידע הקשור במחלות (המייצג את הקשר בין הגנים למחלות), ומיפוי של שבבי גנים (chip) זמינים מסחרית (כמו אילומינה ואג'ילנט). הפרדיגמה הבסיסית להצגה היא להראות את הרצף הגנומי בצורה אופקית ולהראות ייצוגים גרפיים של המיקומים של הmRNA, חיזוי גנים ועוד. בלוקים של צבע לאורך הצירים מראים את מיקומם של מערכי סוגי המידע המגוונים. היכולת להראות את המגוון הרחב הזה של סוגי המידע על ציר יחיד (coordinate axis) הופך את הדפדפן לכלי שימושי לאינטגרציה אנכית של המידע. כדי למצוא גן או אזור גנומי, המשתמש יכול להקליד את שם הגן(BRCA1), או את מספר הגישה של הRNA, את השם הקטלוגי של אזור גנומי לפי קונטיגים (contig)( 20p13-פס 13 בזרוע הקצרה של כרומוזום 20) או את המיקום הכרומוזומאלי (chr17:38,450,000-38,531,000). הצגת המידע בפורמט גרפי מאפשר לדפדפן להציג לינק גישה למידע מפורט של כל סוג מידע (אנוטאציה). עמוד הפרטים על גן של UCSC Genes track מספק מספר רב יותר של קישורים למידע יותר ספציפי על הגן ממקורות מידע רבים אחרים, כמו Online Mendelian (OMIM)Inheritance in Man ו – SwissPort.
תוכנת הדפדפן הגנומי מעוצבת לצורך הצגת מידע מורכב ורב, על כן נועד לפעול במהירות. על ידי 55 מיליון RNAs מהמאגר GenBank ל-81 גנומים מאורגנים (הרבה מ-46 המינים שרוצפו יש להם יותר מגרסת ארגון אחת), הדפדפן מאפשר גישה מיידית להצלבת כל RNA לכל מין שרוצף. צירוף של סוגים רבים של נתונים יאפשר לחוקרים להציג בדיוק את השילוב של הנתונים שיענו על שאלות ספציפיות שירצו לשאול. בנוסף, פלט תמונת PDF או כיתוב פונקציונליים שאפשר להוציא מהדפדפן על ידי "צילום" המידע המוצג מאפשר לחוקרים לפרסם את המידע במאמרים אקדמיים. מאפיין ייחודי ושימושי שמבדיל בין הדפדפן הגנומי של UCSC מדפדפנים אחרים הוא שינוי של התצוגה באופן רציף תוך כדי עבודה לפי הצורך. הרצף יכול להופיע בכל גודל שהוא, מרמת הבסיס הבודד ועד הצגה של כרומוזום שלם (כרומוזום 1 באדם= 245 מיליון בסיסים) תוך שילוב של הצגה מלאה של מסלולי מידע קשורים(tracks). חוקרים יכולים להציג גן בודדת אקסון בודד או פס (בנד) כרומוזומלי יחיד, המציג עשרות או מאות גנים תוך שילוב עם קישורי מידע (אנוטאציות) רבים אחרים. תכונה נוחה של הוזזה ומיקוד הקיים בדפדפן מאפשר למשתמש לבחור כל אזור בגנום, להציגו ולהרחיב אותו לכדי הצגה של מסך מלא.
ניתן לחוקרים להשתמש בדפדפן כדי להציג מידע משלהם דרך הכלי של יצירת מסלול משלהם, Custom Tracks tool. כלי זה מאפשר למשתמש להעלות קבצים עם המידע שצבר במחקרו ולראות את המידע ולהציגו בהקשר של הגנום בכללותו עם כל ה-tracks האחרים הקיימים כבר בדפדפן. כמו כן, בשימוש בכלי Table Browser, המשתמש יכול לשלוף מידע ספציפי שמעניין אותו הקיים בדפדפן (למשל, לראות/ לקבל קובץ המכיל רק את ה-SNPs שמשנים חומצה אמינית ברצף החלבון), ולהצליב מידע בין נתונים הקיימים כבר בדפדפן לבין המידע שלו ולראות את זה בדפדפן כ-Custom Track. כל הצגה בדפדפן שיוצר המשתמש ניתן לשתף עם משתמשים אחרים ולשמור את המידע דרך הכלי של Saved Sessions tool.
מסלולי המידע (tracks) בדפדפן
בדפדפן יש גם מסלולים רבים אחרים אשר מחולקים לפי קטגוריות שונות, ומובאים ממקורות רבים. המסלולים כוללים תצוגת חיזוי גנים, מודיפיקציות על היסטונים, מתילציות בגנום, מיקומים של CpG islands, אתרי קישור של פקטורי שעתוק מכמה מקורות לפי חיזויים חישוביים או בעקבות ניסויי chIP, מיקום נוקלאוזומים ו-DNaseI hypersensitivity, מקורות מידע מהספרות, השוואות בין גרסת הגנום ההומני כיום לבין הגרסה של האדם הניאנדרטלי ועוד. בין היתר, החל להתווסף מידע רב עקב פרויקט ה-ENCODE, פרויקט כלל עולמי שמטרתו לאפיין אלמנטים שונים בגנומים שונים בין היתר של ה-C.elegans, של תסיסנית המחקר ושל האדם הכוללים אלמנטים מרמת ה-DNA ועד זיהוי מיפוי נוקלאוזומים ואינטראקציות כרומוזומאליות. קישורים רבים למידע שנאגר עקב הפרויקט אפשר לראות כמסלולים שנוספו בדפדפן הגנומי ומסומן לידם סמל בצבע שחור-אפור הנראה כסימנים < ו- > אחד על השני.
מידע על שונות
הרבה סוגים של מידע על שונות מוצגים ונמצאים בדפדפן גם כן. לדוגמה, כל ההקשרים והתוכן הקיימים במאגר המידע dbSNP מ-NCBI הממופים בגנום ההומני, של העכבר ושל עוד מינים קיימים בדפדפן. מערך מידע זה נובע מפרויקט אלף הגנומים (1000 genome project), ברגע שהם מפרסמים ב-dbSNP. עוד סוגי מידע על שונות אחרים כוללים שונות סמפר החזרות של רצפים חוזרניים בגנום (CNV) ותדירויות האללים של גנים באוכלוסיית האדם בעולם המובאים לדפדפן מפרויקט ה-HapMap. הדפדפן הגנומי מציע מידע ייחודי על השוואת גנומיים לרוב המינים שמצויים בדפדפן. מערכי ההשוואה מוצגים בצורה גרפים של יחסים וקשרים אבולוציוניים בין המינים. אופן תצוגה זה הופך לכלי שימושי לחוקר, היכול להראות אזורים של שימור בין קבוצות של מינים ועל סמך זה, לעשות ניסוי לאלמנטים פונקציונליים בגנום, גם באזורים שלא ידועים, ולהראות בצורה חזקה אבולוציה של מינים. דרך ה-44 מסלולים להשוואה על הגנום ההומני מראה בבירור שככל שהולכים אחורה באבולוציה הרצף פחות נשמר, אך אזורים חשובים ופונקציונלים של הגנום (אקסונים ואתרי בקרה) שמורים מאוד גם במינים רחוקים מהאדם.
כלים לעיבוד מידע
אתר ה-UCSC מכיל בתוכו גם סט כלים המאפשר לעשות אנליזות ועיבודים שונים לגנום, באופן פשוט. כלים אלה כוללים:
יצירת קישורים לגיליון נתונים לתצוגת UCSC Genome Browser
משתמשים רבים של הדפדפן הזה אוספים מידע משלהם בגיליון נתונים ב-Excel, יכולים ליצור קישור לדפדפן תוך שימוש במידע שבגיליון נתונים. לדוגמה, לגנטיקאי קליני יש רשימות של אזורים גנומיים מחולים המכילים מחיקות והוספות בגנום, שנקבעו על ידי comparative genomic hybridization (CGH). אזורים אלה יכולים להוות מקור מידע להצגה בדפדפן לכל אחד שש לו גישה ברגע שיעלה אותם כגיליון נתונים לדפדפן. ucscLinks.xls :Click to download the spreadsheet
שימוש זהיר בהעתקת והעברת המידע מה-Excel יכול לאפשר הגעה לקישור לגיליונות המידע ללא צורך בשינוי נוסף. התאמה אישית של הקישורים מה- Excel התכנים של התמונה לעיל (cell G22 בגיליון נתונים עדכני) הם כדלקמן:
דוגמה זו מצתיגה איך ליצור קישור שפועל על tracks ספציפיים הקשורים לעניין מסוים. במקרה זה, שלושה מסלולים (tracks) מופיעים באופן מפורש: Database of Genomic Variants (table: dgv) UCSC Genes (table: knownGene) OMIM Genes (table: omimGene2) כל מסלול (track) נראה באופן של "pack" בקישור שלמעלה: dgv=pack knownGene=pack omimGene=pack כל מסלול שנפתח יישאר פתוח ויוצג כאשר חלון חדש של הדפדפן נפתח מאותו מחשב. מסלול חדש יכול להיות מוסף תוך שימוש ב-tableName ובאפשרויות התצוגה הקיימות לו. &snp131=dense (for hg18) &snp135=dense (for hg19) אפשר פשוט להוסיף לאחר ה-url תוספת של תצוגה תוך שימוש באופן הרישום של tableName=, קשור לקישור על ידי &. הדרך הקלה ביותר ללמוד את השם של הטבלה שבבסיס המסלול היא לעבור ללחוץ על שם המסלול בדפדפן ולקרוא את התיאור והקישור הקיימים בתחתית דף הדפדפן הטבלה מוצגת ב-url כך:
g=tableName
התאמה אישית של קישורים
קישורים ישירים לדפדפן יכולים להיווצר על ידי יצירת ה-URL. לדוגמה, אם רוצים ליצור קישור ישיר לדף המידע של הגן SIRT1 למשל, הידוע גם כדף hgGene, לגרסה hg19 של הגנום ההומני, צריך ליצור את ה-URL הבא כאשר “db=” מוקצה למאגר המידע ממנו נשלוף את הדף ושאליו נגיע בקישור ו- “hgg_gene=” מוקצה לגן עצמו: http://genome.ucsc.edu/cgi-bin/hgGene?db=hg19&hgg_gene=SIRT1 באופן דומה, קישור ישיר למאגר המידע בגרסת hg19 עבור מיקום הגן SIRT1 יכול להיעשות על ידי knownCanonical database, מאגר מידע שלפעמים מכיל את האיזופורם הכי ארוך של הגן ביחס לקבוצת הגנים המצויים ב-UCSC: http://genome.ucsc.edu/cgi-bin/hgTracks?db=hg19&singleSearch=knownCanonical&position=SIRT1 לצורך אלה שמעלים מסלולים בעצמם, קישור ישיר יכול להיפתח בדפדפן ולהציג את המידע על ידי יצירת הפורמט הבא כאשר משתמשים בביטוי "hubUrl" המוקצה למיקום אינטרנטי של הקובץ בתור קובץ טקסט: http://genome.ucsc.edu/cgi-bin/hgTracks?db=hg19&hubUrl=http://ftp.ebi.ac.uk/pub/databases/ensembl/encode/integration_data_jan2011/hub.txt מקור פתוח בסיס הקוד של הדפדפן הגנומי של UCSC פתוח גם לשימושים לא מסחריים, וזה נעשה בעיקר על ידי קבוצות מחקר מקומיות הרוצות לראות את המידע שברשותן בדפדפן כדי לעבוד באופן נוח יותר עם כלים שהדפדפן מציע ללא שקבוצות מחקר אחרות יראו אותו. הדפדפן של UCSC מוצג גם בכמה מיקומים כלל עולמיים באינטרנט.
האפי מדיסון
אולפני האפי מדיסון (באנגלית: Happy Madison Productions) היא חברת הפקות בארצות הברית לתוכני קולנוע וטלוויזיה, אותה הקים ב-1999 השחקן והקומיקאי האמריקאי-יהודי אדם סנדלר. שמה של החברה הוא שילוב שמותיהם של שניים מסרטיו המוקדמים של סנדלר, "האפי גילמור" (1996) ו"בילי מדיסון" (1995). בלוגו החברה מופיעה תמונתו של אביו המנוח של אדם סנדלר, סטנלי סנדלר החובט בכדור הגולף שעליו לוגו החברה, שובר את המסך ואומר "teriffic" (מצוין).
הדפדפן הגנומי של אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז
התאמה אישית של קישורים
הקוד של הדפדפן ניתן לשימוש גם בתצוגת נפרדות למשל על ידי דפדפנים אחרים כגון, UCSC Malaria Genome Browser וה-Archaea Browser.
האפי מדיסון
רובם המכריע של הסרטים בהם כיכב סנדלר מאז הקמת החברה הופקו בידיה, כאשר ברובם גם לקח סנדלר עצמו חלק פעיל בתהליך ההפקה. עם זאת, החברה לא הפיקה רק סרטים בכיכובו של סנדלר, אלא גם סרטים נוספים, כדוגמת "ג'ו דירט", "בית השפנפנות" או "פול בלארט: שומר קניון".
הסרטים "נער המים" ו"זמר החתונות" משנת 1998 נתנו דחיפה קדימה לקריירה הקולנועית של סנדלר ולקריירת ההפקה שלו. הוא הפיק את "נער המים" ואף כתב את התסריט בשיתוף עם טים הרליהי. הסרט הצליח הצלחה כבירה בקופות, וגרף רווחים המסתכמים ביותר מ-160 מיליון דולר בארצות הברית בלבד. מלבדו, אף הסרט "זמר החתונות" גרף רווחים קופתיים של למעלה מ-100 מיליון דולר. בעקבות ההצלחה החליט סנדלר להקים את חברת "האפי מדיסון".
משרד ההפקות של החברה נמצא בקליפורניה במתחם האולפנים של חברת סוני, בעוד שמשרדי התאגיד נמצאים במנצ'סטר שבניו המפשייר ומנוהלים בידי אחיו של אדם סנדלר, סקוט.
חברת הבת של "האפי מדיסון", "מדיסון 23 הפקות" (Madison 23 Productions) עוסקת בהפקת סרטי דרמה, לעומת חברת האם המפיקה יותר סרטים קומיים. ההפקה הראשונה של "מדיסון 23" הייתה הסרט "שמור עלי" בכיכובם של סנדלר ושל דון צ'ידל.
בחלק גדול מהסרטים של אולפני מדיסון מככבים חבריו של אדם סנדלר: רוב שניידר ("הג'יגולו מת מצחוק", "חתיכה בהפתעה", "חיה רעה"), דייוויד ספייד ("דיקי רוברטס: ילד פלא לשעבר", "Joe Dirt", "The Do-Over"), קווין ג'יימס ("פול בלארט: שומר קניון", "שומר גן החיות", "הנה בא הבוקס"), וכריס רוק ("The Week Of", "משחק מכור"). כולם אף מככבים ביחד בסרט "מגודלים" ובסרט ההמשך "מגודלים 2".
הרכבת התחתית של ריאד
הרכבת התחתית של ריאד (בערבית: قطار الرياض) היא פרויקט תחבורתי העומד בבניינו בעיר ריאד, בירת ערב הסעודית. הרכבת תכלול שישה קווים של רכבת חשמלית באורך כולל של 176 קילומטר ובהם 85 תחנות. הפעלת הרכבת צפויה לשנת 2023 או 2024.
הרכבת
אוכלוסיית העיר ריאד צפויה להגיע ל-8 מיליון איש עד לשנת 2030. הרכבת התחתית היא המרכיב המרכזי של תשתית התחבורה החדשה בעיר, שתכלול גם שלושה קווי אוטובוסים מהירים באורך כולל של 85 קילומטרים. תשתית זו מיועדת להביא להפחתה משמעותית של השימוש במכוניות בעיר ולהקטין את זיהום האוויר בה.
עבודות הקמת הרכבת התחתית החלו בשנת 2014 ומתנהלות על ידי מספר חברות הנדסה, רובן מארצות המערב. עלות הפרויקט היא כ-22.5 מיליארד דולר.
קווי הרכבת ערוכים בעיקרם בתבנית של רשת מלבנית. חלק מן המסילות יונח מעל לפני הקרקע. מקצת מ-85 התחנות יהוו צמתים בין הקווים השונים ולצורך כך הן נבנות במפלסים שונים. ארבע מן התחנות יחברו בין קווי הרכבת לבין קווי האוטובוס החדשים.
מסילות הרכבת יהיו ברוחב סטנדרטי של 1,435 מילימטר. הפעלת הרכבת תהיה אוטומטית (ללא נהגים). ברשת הרכבת התחתית יפעלו כ-600 קרונות שיסופקו על ידי החברות סימנס, בומברדייה ואלסטום. בקו מס' 1 יפעלו רכבות ובהן ארבעה קרונות וביתר הקווים יפעלו רכבות של שני קרונות.
פרויקט הרכבת התחתית מנוהל על ידי הרשות לפיתוח ריאד.
שם הוורד (סרט)
שם הוורד (באנגלית: The Name of the Rose; בגרמנית: Der Name der Rose; בצרפתית: Le nom de la rose; באיטלקית: Il nome della rosa) הוא סרט קולנוע משנת 1986 בבימויו של ז'אן-ז'אק אנו, המבוסס על ספר באותו השם מאת אומברטו אקו.
עלילת הסרט, המתרחשת בימי הביניים, מתארת את סיפורם של הנזיר הפרנציסקני ויליאם מבסקרוויל (שון קונרי) וחניכו אדסו ממלק (כריסטיאן סלייטר), המגיעים למנזר בצפון איטליה, כדי לקחת חלק בוויכוח תאולוגי עם נציגי האפיפיור, אך מוצאים עצמם, שלא בטובתם, מנסים לפתור את תעלומת מותם האלים של כמה נזירים במנזר.