cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רומן ריינס
זוכה הגראנד סלאם (2016–2018)
ריינס השתתף בקרב המחומש שהיה קרב מועמדות לתואר האליפות האוניברסלית באירוע חוקי אקסטרים, שבנוסף כלל את בריי וויאט, פין באלור, סמואה ג'ו וסת' רולינס, קרב שבו ג'ו ניצח. ב-19 ביוני הציב אתגר לאירוע סאמרסלאם בפני מי שיהיה האלוף האוניברסלי, אך לאחר מכן סטרומן חזר בתוך אמבולנס והפריע למהלך הקרב שלו נגד ג'ו, תקף אותו ואף איתגר אותו לקרב אמבולנס באירוע Great Balls of Fire. ריינס הפסיד בקרב זה, שהתקיים ב-9 ביולי. באירוע סאמרסלאם, שנערך ב-20 באוגוסט, ריינס הוצמד לניצחון על ידי ברוק לסנר בקרב המרובע על האליפות האוניברסלית, שכלל בנוסף את סטרומן וג'ו. לאחר פיוד קצר נגד ג'ון סינה, שאותו ניצח באירוע ללא רחמים ב-24 בספטמבר ובלילה לאחר מכן ב-Raw, ואף תיאר את הניצחונות כניצחונות הגדולים ביותר בקריירה שלו.
בחודש אוקטובר לאחר ריב עם המיז, המיזטראז' (בו דאלאס וקורטיס אקסל), סזארו ושיימוס, כל חברי קבוצת המגן החליטו שהם חוזרים לפעילות והיו אמורים לקחת חלק בקרב חמישה נגד שלושה תחת חוקי קרב "שולחנות, סולמות וכיסאות" באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, שהתקיים ב-22 באוקטובר, אך אודות למחלה של ריינס, הג'נרל מנג'ר של Raw, קורט אנגל, החליף את ריינס בקרב. באירוע סדרת ההישרדות, שהתקיים ב-19 בנובמבר, המגן ניצחו את קבוצת הניו דיי. לילה לאחר מכן בתוכנית Raw ריינס ניצח את המיז וזכה באליפות הבין-יבשתית, מה שהפך את ריינס להיות אלוף גראנד סלאם (שפירושו: מתאבק שזכה בארבע אליפויות של ארגון אחד). לאחר הזכייה בתואר, ריינס תכנן לתת במה למתאבקים שירצו להתאבק נגדו על התואר כחלק שגרתי מהתוכנית של Raw, במסגרת אתגר זה הצליח להגן על התואר נגד מתאבקים כמו אליאס, ג'ייסון ג'ורדן, סזארו וסמואה ג'ו. ב-22 בינואר 2018 במסגרת הפרק המיוחד לכבוד 25 שנות פעילות ל-Raw, ריינס הפסיד למיז בקרב החוזר ביניהם על התואר, מה שסיים תקופה של 63 ימים כאלוף הבין יבשתי.
האלוף האוניברסלי, הלוקמיה והחזרה (2018–2019)
ב-22 באוקטובר 2018, כחודשיים לאחר שזכה בחגורת האליפות, הודיע ריינס כי בשל מחלת הלוקמיה איתה הוא מתמודד משנת 2008 הוא נאלץ לוותר על חגורת האליפות ולצאת מזירת ההיאבקות, אך הוסיף כי אין זו הודעה על פרישה, וכי הוא מקווה שיוכל בעתיד לשוב לזירה.
ב-25 בפברואר 2019, ריינס חזר והופיע בתוכנית Raw. הוא ציין שמחלתו בנסיגה, ושהוא חוזר להיות חלק פעיל מהארגון. באירוע פאסטליין, שנערך ב-10 במרץ, ריינס רשם את קרב חזרתו לזירה כששלישיית "המגן" רשמה איחוד מוצלח בניצחון על ברון קורבין, בובי לאשלי ודרו מקינטייר. באירוע רסלמניה 35, שנערך ב-7 באפריל, ריינס ניצח את דרו מקינטייר.
חיים אישיים
ריינס הוא חצי סמואני וחצי איטלקי. גם אביו, סיקה אנואי, וגם אחיו, רוזי, שנפטר ב-17 באפריל 2017 היו מתאבקים מקצוענים. כחלק ממשפחת אנואי, הוא הבן דוד של המתאבקים יוקוזונה, ריקישי, אומאגה וטונגה קיד.
ריינס נישא לגלינה ג'ואל בקר בדצמבר 2014. יש לו חמישה ילדים, בת בשם ג'ואל, תאומים שנולדו בשנת 2016 ועוד תאומים שנולדו בשנת 2020.
ריינס בעל תואר ראשון בניהול מהמכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה.
ריינס מחשיב את המתאבק הקנדי, ברט הארט כגיבור הילדות שלו.
רומרה בירדן
רומרה בירדן (Romare Bearden; 1911 – 1988) היה אמן וסופר אמריקאי. הוא יצר בצורות רבות - כולל קריקטורות, וקולאז'ים. הוא החל את הקריירה האמנותית שלו ביצירת סצינות של דרום אמריקה. מאוחר יותר הוא פעל לביטוי האנושיות שחש שחסרה בעולם לאחר התנסותו בצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה בחזית האירופית. עבודתו המוקדמת של בירדן התמקדה באחדות ובשיתוף פעולה בקהילה האפרו-אמריקאית. לאחר שנות החמישים בה צייר בצורה מופשטת יותר, עבר ליצירות קולאז'ים בשנות השישים.
ביוגרפיה
בירדן נולד ב־2 בספטמבר 1911, בשארלוט, צפון קרוליינה. משפחתו עברה לעיר ניו יורק כשהיה פעוט, כחלק מההגירה הגדולה. הוא התחנך בתיכון בפיטסבורג, ואז חזר לעיר ניו יורק. הבית של בירדן הפך במהרה למקום מפגש של דמויות מרכזיות ברנסאנס של הארלם. אמו בסיה בירדן, מילאה תפקיד פעיל במועצת החינוך בעיר ניו יורק, וכיהנה גם כמייסדת ונשיאה של הליגה הדמוקרטית לנשים. היא הייתה גם הכתבת בניו יורק של "שיקגו דנדר", עיתון אפרו-אמריקני.
בתקופה זו בירדן עבד כקריקטוריסט פוליטי בעיתונים אפרו-אמריקאים, כולל השבועון האפרו-אמריקני בבולטימור, שם פרסם קריקטורות משנת 1935 עד 1937.
קריירה כאמן
בירדן צמח כאמן על ידי חקר חוויות חייו. ציוריו המוקדמים היו לעיתים קרובות של סצינות דרום אמריקאיות, וסגנונו הושפע מאוד מציורי הקיר במקסיקו, בעיקר של דייגו ריברה וחוסה קלמנטה אורוצקו. בשנת 1935 הפך בירדן לעובד בהרלם של המחלקה לשירותים חברתיים בעיר ניו יורק. במשך כל הקריירה שלו כאמן, בירדן עבד גם בעבודה אחרת, כתוספת להכנסתו. במהלך מלחמת העולם השנייה הצטרף לצבא ארצות הברית, שירת משנת 1942 עד 1945, בעיקר באירופה.
לאחר שירותו בצבא הצטרף בירדן לגלריה סמואל קוץ', גלריה מסחרית בניו יורק שהציגה אמנות אוונגרדית. הוא הפיק ציורים בתקופה זו בסגנון "אקספרסיוניסטי, ליניארי, מופשט למחצה." הוא חזר לאירופה בשנת 1950 ללמוד פילוסופיה והיסטוריה של אמנות בסורבון. בירדן נסע ברחבי אירופה וביקר את פיקאסו ואמנים אחרים.
עבודות מוקדמות
בתקופה זו חלו שינויים גדולים בעבודותיו. הוא החל לייצר ייצוגים מופשטים של מה שהוא ראה כחיבור עם המטרות של האמנות האווגרדית שלאחר מלחמת העולם השנייה. עבודותיו הוצגו בגלריה סמואל קוץ' עד שנחשבו לא מספיק מופשטות.
עבודותיו המוקדמות רומזות על חשיבות האחדות ושיתוף הפעולה של הקהילה האפרו-אמריקאית. לדוגמה, בציור "הביקור" הוא מרמז על חשיבות שיתוף הפעולה בעזרת הצגת האינטימיות בין שתי נשים שחורות שמחזיקות ידיים. הוא תיאר את שתי הדמויות בריאליזם מינימלי, אך גם מעוותות בחלקים מגופם כדי "להעביר תחושה חווייתית או נטייה סובייקטיבית"
בשנת 1942 ייצר בירדן את התמונה "עובדי המפעל" אשר הוזמנה על ידי המגזין "פורבס" ללוות מאמר שכותרתו "מלחמת הכושי". המאמר "בדק את העלויות החברתיות והכספיות של האפליה הגזעית בזמן המלחמה, והטיף לשילוב מלא של המיעוטים במקומות העבודה." הציור "עובדי המפעל" משמש כדוגמה עיקרית להשפעת ציורי הקיר המקסיקניים בראשית דרכו של בירדן.
במהלך הצלחתו של בירדן הוא הפיק את "גולגותא"- ייצוג מופשט של הצליבה. עינו של הצופה נמשכת לראשונה לאמצע הדימוי, שם בירדן צייר את גופתו של ישו. חלקי הגוף מעוצבים כצורות גאומטריות מופשטות, ועם זאת הם עדיין מציאותיות מכדי להיות מופשטים באופן קונקרטי. בעבודה זו יש תחושה של קוביזם מוקדם. הגוף נמצא במיקום מרכזי ובניגוד כהה עם ההמונים. המוני האדם נמצאים בצד שמאל וימין, וצבועים בצבעים בהירים של סגול ואינדיגו. בירדן השתמש בצורות ובצבעים האלה בהשפעת הסגנון המופשט של התקופה, אך גם בגלל המשמעות שלהם.
בירדן התרכז בכוונה הרוחנית. הוא רצה להציג רעיונות של הומניזם ומחשבה שלא ניתן לראות בעין, אך "צריך לעכל את התודעה". באותה תקופה יצרו אמנים אחרים ייצוגים מופשטים של אירועים משמעותיים מבחינה היסטורית. בירדן תיאר את האנושיות באמצעות אקספרסיוניזם מופשט לאחר שהרגיש שלא ראה אותה במהלך המלחמה. עבודתו של בירדן הייתה פחות מופשטת מאלה של האמנים אחרים, ולכן גלריית סם קוץ' הפסיקה להציג את עבודותיו. בשנת 1954, בגיל 42, התחתן בירדן עם נאנט רוחאן, רקדנית בת 27 מסטטן איילנד, ניו יורק. לימים הפכה לאמנית ומבקרת. הזוג הקים בסופו של דבר את קרן בירדן כדי לסייע לאמנים צעירים.
בתחילת שנות השישים בהארלם, בירדן היה חבר מייסד בקבוצת האמנות המכונה "הספירלה", שנוסדה "לצורך דיון במחויבותו של האמן השחור במאבק הנוכחי לחירויות אזרחיות, וכקבוצת דיון לבעיות אסתטיות."המפגש הראשון נערך בסטודיו של בירדן ב־5 ביולי 1963, והשתתפו בו בירדן, הייל וודרוף, צ'ארלס אלסטון, נורמן לואיס, ואחרים. וודרוף היה אחראי על שם הקבוצה "הספירלה", והציע את הסמליות באופן שבו הספירלה עולה כלפי מעלה כמייצגת התקדמות. עם הזמן הקבוצה התרחבה עם אמנים נוספים. מבחינה סגנונית הקבוצה נעה בין אקספרסיוניסטים מופשטים לציירי מחאה חברתית.
קולאז'ים
עבודות הקולאז' של בירדן החלו להיווצר בשנת 1963 או 1964.תחילה שילב תמונות שנחתכו ממגזינים ונייר צבעוני, שלעיתים קרובות השתנו עוד יותר בעזרת נייר זכוכית, אקונומיקה, גרפיט או צבע. בירדן הגדיל את הקולאז'ים. [4] לאחר תערוכה מוצלחת של הקולז'ים שלו בגלריה קורדייר ואקסטרום בשנת 1964, בירדן הוזמן לערוך תערוכת יחיד בגלריית קורקורן לאמנות בוושינגטון, ד.ס.י. תערוכת יחיד זו הגבירה את הפרסום הציבורי שלו.
טכניקות הקולאז' של בירדן השתנו עם השנים, ובקטעים מאוחרים יותר השתמש בצילום, משי, נייר צבעוני ופיסות שלטי חוצות כדי ליצור קולאז'ים גדולים על קנבס וסיבית.
בשנת 1964 ערך תערוכה שכינה "פרוייקציה", שם הציג את סגנון הקולאז' החדש שלו. עבודות אלה התקבלו יפה מאוד ונחשבות בדרך כלל לעבודה הטובה ביותר שלו. מאז לבירדן היו תערוכות רבות של עבודותיו כולל בשנת 1971 במוזיאון לאמנות מודרנית.
היצירה "שובו של אודיסאוס", אחד מהקולאז'ים שלו מדגימה את מאמצו של בירדן לייצג זכויות אפרו-אמריקאיות בצורה של קולאז'. הקולאז' מתאר את אחת הסצינות באודיסיאה של הומרוס, שבה הגיבור אודיסאוס חוזר לביתו ממסעו הארוך. עינו של הצופה נלכדת בהתחלה בדמות הראשית, אודיסאוס, שנמצאת במרכז היצירה ומושיט את ידו לאשתו. כל הדמויות שחורות, מה שמגדיל את הקשר עם האגדה היוונית.
בירדן אמר שהוא השתמש בקולאז'ים מכיוון ש"הרגיש שאמנות המתארת את חייהם של הקהילה השחורה לא נותנת ערך מלא ליחיד. [...] בכך הוא הצליח לשלב אמנות מופשטת עם דימויים אמיתיים. הוא טען שהטכניקה של הקולאז' שאוסף פיסות של יצירות אחרות יחדיו, ליצירה חדשה, מסמלת את התכנסות של מסורות וקהילות לחברה חדשה."
מורשת
רומרה בירדן נפטר בעיר ניו יורק ב־12 במרץ 1988. הניו יורק טיימס תיאר את בירדן בדברי הספד שלו כ"אחד האמנים הבולטים באמריקה "ו"קולאג'יסט הראשון של האומה."
שנתיים לאחר מותו הוקמה קרן רומרה בירדן. עמותה זו אינה משמשת רק כאחוזתו הרשמית של בירדן, אלא גם עוזרת "לשמר ולהנציח את מורשתו של אמן אמריקני בולט זה." היא יצרה תוכניות למתן מענקים שמטרתן לממן ולתמוך בילדים, אמנים צעירים.
בתוך הספרייה הראשית שרלוט-מקלנבורג, נמצא הפסיפס של בירדן, "לפני עלות השחר".
בשנים 15–2014, אירחה אוניברסיטת קולומביה תערוכה מרכזית בסמית'סוניאן, שנערכה על עבודתו של בירדן, וסדרת הרצאות, הופעות ואירועים נוספים המלווים את האמן.
בשנת 2017 הודיע מוזיאון וירג'יניה לאמנויות יפות בריצ'מונד על רכישת קולאז' של רומארה בירדן, "שלושה מוזיקאים עממיים" כחלק מאוסף הקבע של המוזיאון. הקולאז', המציג שני נגני גיטרה ונגן בנג'ו, מצוטט לעיתים קרובות בספרי תולדות האמנות.
דיו קסיוס
דִּיוֹ קָסְיוּס קוֹקֵיָאנוּס (גם: קסיוס דיו, בלטינית: Cassius Dio Cocceianus; ביוונית: Δίων Κάσσιος Κοκκηϊανός, דיון קסיוס; 163 או 164 – אחרי שנת 229 לספירה) היה היסטוריון ומגיסטראט יווני-רומי.
קורות חייו
דיו הגיע לרומא בשנת 180, ובשנת 182/3 התלווה לאביו בזמן נציבותו בקיליקיה. נראה שכהן כקוואיסטור והצטרף לסנאט בשנת 188 או 189. בימי שלטונו הקצרים של פרטינקס זכה לכיבודים רבים, ומונה כפראיטור לשנת 194. לאחר רציחתו של פרטינקס, הצליח דיו לשמור על מעמדו תחת דידיוס יוליאנוס, תמך בספטימיוס סוורוס עם הגיעו לרומא, וזכה לשמור על מינויו ולהשלים את כהונתו. דיו שמר על נאמנות לסוורוס, ובשנת 197, כאשר חזר הלה לרומא לאחר ניצחונו על קלוֹדיוס אָלבּינוס, הקדיש לקיסר המנצח חיבור היסטורי על מלחמת האזרחים שהסתיימה זה עתה. בהשראת חיבור זה החל לשקוד על ההיסטוריה הרומית שלו.
לאחר מות הקיסר ספטימיוס סוורוס, שימש דיו כמושל העיר סמירנה (כיום איזמיר שבטורקיה). בשנת 205 לערך נבחר לקונסול ולפרוקונסול באפריקה ובפאנוניה. הקיסר אלכסנדר סוורוס העריך אותו מאוד ומינה אותו לקונסול לצדו בשנת 229 חרף התנגדות המשמר הפרטוריאני שראה בדיו קסיוס אדם תקיף מדי לטעמו. לאחר ששימש במשרה זו פרש אל מולדתו ושם מת.
יצירתו הספרותית
כתביו המוקדמים כללו חיבור על אותות וחלומות וחיבור נוסף על מלחמת האזרחים, שהוקדשו שניהם לספטימיוס סוורוס והתקבלו על ידיו בברכה.
דיו כתב היסטוריה רומית (ביוונית: Ῥωμαϊκὴ Ἱστορία, בלטינית: Historia Romana) בשפה היוונית ב-80 ספרים, יצירה עליה עמל במשך שנים רבות (לדעת אמיליו גאבה והיסטוריונים נוספים איסוף החומר לספר התחיל בשנת 194). החיבור מתאר את קורותיה של רומא מיום הגעתו של איניאס לאיטליה וייסוד העיר ועד שנת 229.
האירועים עד עלייתו של יוליוס קיסר לשלטון מתוארים בצורה מתומצתת, ואלו המאוחרים לה מפורטים יותר. תקופת השנים מזמנו של הקיסר קומודוס מתוארת בפרוטרוט, ולמעשה מהווה עדות ראייה למאורעות.
מ-36 הספרים הראשונים נותרו חלקים בלבד. ספרים 1–21 אבדו וידועים בעיקר לפי קיצורו של זונאראס. מספר 35 נותר תיאור מפורט על מלחמתו של לוקולוס במיתרידטס השישי, מלך פונטוס, ומן הספר השישי שרד תיאור של מלחמתו של פומפיוס בפיראטים ושל כיבושיו במזרח. מהספר ה-37 ועד הספר ה-54, העוסקים בתקופה שבין 65 לפנה"ס ל-12 לפנה"ס, או מכיבושי פומפיוס עד מות מרקוס ויפסניוס אגריפה, מצויים בידינו הספרים בשלמותם. הספר ה-55 אבד ברובו, אולם הספרים ה-56 עד הספר ה-60, דהיינו מתבוסתו של וארוס עד למותו של קלאודיוס, מצויים בידינו. לאחר מכן מצויים בידינו אך פרגמנטים מועטים של 20 הספרים הנוספים, לרבות קיצור שערך נזיר בשם יואנס קסיפילינוס במאה ה-11. הספר ה-80 שרד, והוא מתאר את תקופת שלטונו של אלכסנדר סוורוס בין שנת 222 עד שנת 229. מן הספרים האבודים נותרו חלקים, לעיתים רחבים למדי, המצוטטים בספרי היסטוריונים אחרים, כמו זונאראס.
דיו ראה בהיסטוריון תוקידידס מודל לחיקוי, אך הוא אינו משתווה אליו, לא באופן בו הוא מחלק את נושאי כתיבתו ומארגן את החומרים העומדים לרשותו ולא בתקפות נימוקיו ומסקנותיו ההיסטוריות. סגנונו בדרך כלל ברור. מקורו המשוער של דיו להיסטוריה של הרפובליקה הרומית המאוחרת היא ההיסטוריה של טיטוס ליוויוס. דיו לעיתים קרובות צובע את ההיסטוריה שהוא כותב בהשקפותיו ובניסיונו שלו, במיוחד כאשר הנושא מעורר בו עניין, ללא קשר לזהות המקורות שלו, ובהתייחסותו לעבר, הוא אינו מתעלם מהקשר למצבים והשלכות בזמנו.
דיו קסיוס על היהודים
חשיבות מרובה יש לדיו קסיוס לחקר ההיסטוריוגרפיה של תולדות עם ישראל. קטעים מסוימים בתיאורו מהווים את המקור הספרותי החשוב ביותר לאירועים חשובים מאוד בהיסטוריה היהודית בתקופה הרומית - הוא אחד המקורות היחידים מהם ניתן ללמוד על מרד התפוצות ומרד בר כוכבא. דעותיו של דיו משקפות את החוג החברתי והתרבותי של הערים היווניות של אסיה הקטנה בסוף המאה ה-2 לספירה – מקומות שכבר התבססו בהם קשרים בין יוונים ויהודים. הוא אומר כי היהודים שונים משאר האנושות בכל פרט בחיים, אולם בניגוד לסופרים יוונים ולטינים שקדמו לו, הוא תופס את ההיבדלות היהודית ללא כל ממד שלילי ואינו מנסה להסביר אותה במיזנתרופיה. מצד שני, הוא גם מציין "שהעם הזה מריר מאוד כשמביאים אותו לידי כעס", ומוסיף לכך, אם כי בנימה מכבדת, שהיהודים היו "מגזימים מאוד במסירותם לדת". הוא מכנה בעקביות את השבת בשם "יום קרונוס" (סטורן, שבתאי), אולם בניגוד לסופרים אחרים, הוא אינו מחשיב אותה כיום צום ואינו מבלבל את היום הזה עם יום הכיפורים.
בספר 37 דיו מתאר את כיבוש ירושלים על ידי פומפיוס (בשנת 63 לפנה"ס). לדבריו, פומפיוס פלש ל"סוריה-פלשתינה, כי תושביה החריבו את פניקיה". דיו מנצל את ההזדמנות כדי להתייחס אל תושבי הארץ היהודים ולתאר את מאפייניה העיקריים של דתם: "יש להם גם שם נוסף שהם רכשו: הארץ נקראה יהודה, והאנשים עצמם יהודים. לא ידוע לי כיצד דבק בהם השם הזה, אך הוא תקף גם לגבי כל שאר בני האדם המאמצים את מנהגיהם, גם אם הם בני אומה זרה. הם נבדלים משאר האנושות בכל אורחות החיים כמעט, ובעיקר בעובדה שאינם מכבדים ולו אחד מבין האלים הרגילים, אלא מגלים יראת כבוד לאלוהות אחת מסוימת. מעולם לא היה להם פסל של אל זה בירושלים עצמה, אלא בהאמינם כי לא ניתן לנקוב בשמו והוא בלתי נראה, הם סוגדים לו בצורה שאין יוצאת דופן ממנה עלי אדמות". דיו מספר שהיהודים הקדישו לאלוהיהם "מקדש שהיה גדול מאוד ויפה" ו"את היום הנקרא 'יום סטורן', שבו, בין פולחנים מוזרים מאוד, הם אינם עוסקים בשום מלאכה רצינית". הוא מדווח כי גם בקרב הרומאים ישנם המאמצים את מנהגי היהודים, שעד לימיו התרבו מאוד וזכו לחופש פולחן. דברים אלה יכולים לשמש הוכחה לכוחו המתמשך של הגיור גם בתקופת הקיסרים הסוורים. בתיאורו את הכיבוש הרומי, הוא מספר על המלחמה בין שני שליטיהם של היהודים, האחים הורקנוס ואריסטובולוס, שנאבקו על "הכהונה (כך כינו את מלוכתם) לאלוהיהם, מי שהוא לא יהיה".
בספר 66 דיו מצטט את דבריו של "יהודי בשם יוספוס" לאספסיאנוס, בהם ניבא שיהפוך לקיסר. בהמשך הספר הוא מתאר את דיכוי המרד הגדול של היהודים על ידי טיטוס ואת המצור שלו על ירושלים. דיו הוא המקור היחיד לכך שהיו חיילים רומאים שלקחו חלק במצור וערקו אל מחנה היהודים. בספר 68 דיו מדווח על מרד התפוצות בזמן הקיסר טראיאנוס, כאשר תיאורו כולל בדותה על זוועות שבוצעו על ידי יהודים.
בספר 69 דיו מספר על ייסוד איליה קפיטולינה במקום ירושלים והקמת מקדש ליופיטר במקום בית המקדש היהודי על ידי הקיסר אדריאנוס, על מרד בר כוכבא שפרץ בעקבות זאת, ועל החורבן שהתרחש בסופו. חיבורו של דיו קסיוס הוא המקור היחיד שמקשר את פרוץ המרד עם ייסוד אליה קפיטולינה. קטעים אלה מחיבורו, אפילו שהגיעו לידינו בקיצור דרך התקציר של קסיפילינוס, מהווים את הסקירה העקבית ביותר והעיקרית של המרד היהודי באדריאנוס, שקיימת בספרות העתיקה. נראה סביר שדיו השתמש במקור או מקורות ספרותיים לתיאורו את המלחמה. רק על ידי הנחה כזו, ניתן להסביר את קיומם של פרטים כגון הסימנים המבשרים שקדמו למרד. עם זאת, ייתכן שהציטוט ממכתבו של אדריאנוס, כמו גם מספר הנפגעים היהודים והמקומות שנכבשו, מקורם בדיווחיו של אדריאנוס לסנאט.
הממלכה המאוחדת באירוויזיון 2022
הממלכה המאוחדת השתתפה באירוויזיון 2022, שהתקיים בטורינו, איטליה, עם השיר "Space Man" של סאם ריידר. זו הייתה השתתפותה ה-64 של המדינה בתחרות הזמר של האירוויזיון. רשות השידור הבריטית (BBC) בחרה באופן פנימי את הנציג והשיר, בשיתוף עם חברות תקליטים שונות.
כחברה ב"חמש המדינות הגדולות", לצד איטליה, גרמניה, צרפת וספרד, הממלכה המאוחדת העפילה באופן אוטומטי לגמר אירוויזיון 2022. ריידר ביצע את שירו ב-14 במאי, והגיע למקום השני עם 466 נקודות (283 מהשופטים ו-183 מהקהל). זו התוצאה הטובה ביותר של המדינה מאז הגעתה למקום השלישי באירוויזיון 2002, וריידר הפך לנציג הבריטי שקיבל את מספר הנקודות הגבוה ביותר בהיסטוריה של האירוויזיון. כ-8.9 מיליון אנשים צפו באירוויזיון השנה בממלכה המאוחדת, כשברגע השיא מספר הצופים עמד על 10.6 מיליון – נתוני המדרוג הגבוהים ביותר של התחרות במדינה זו בעת האחרונה.
רקע
קדם לאירוויזיון 2022, הממלכה המאוחדת השתתפה שישים ושלוש פעמים בתחרות, מאז הופעת הבכורה שלה באירוויזיון 1957. היא זכתה חמש פעמים במקום הראשון: באירוויזיון 1967, עם השיר "Puppet on a String" של סנדי שו; באירוויזיון 1969 עם השיר "Boom Bang-a-Bang" של לולו; באירוויזיון 1976, עם השיר "Save Your Kisses for Me" של Brotherhood of Man; באירוויזיון 1981 עם השיר "Making Your Mind Up" של להקת באקס פיז ובאירוויזיון 1997, עם השיר "Love Shine a Light" בביצוע של קתרינה והגלים. הממלכה המאוחדת סיימה במקום השני 15 פעמים – יותר מכל מדינה אחרת. עד אירוויזיון 1998 נכנסה המדינה לעשר המתחרות הפותחות את לוח התוצאות בכל המהדורות, פרט לשתיים. אולם החל מאירוויזיון 1999, כשאיגוד השידור האירופי הסיר את מגבלת השפה של התחרות, הפופולריות הממלכה המאוחדת בתחרות פחתה. היא סיימה את אירוויזיון 2021 במקום האחרון עם 0 נקודות, כששלחה את ג'יימס ניומן עם השיר "Embers".
בין השנים 2011–2015 הקימה רשות השידור הממלכתית ועדה שהואמנה על בחירת הנציג והשיר באופן פנימי. בשנת 2016 שונה הליך הבחירה לקדם לאומי. שיטה זו נותרה על כנה עד לשנת 2019. בשנת 2020 בחרה BBC לחזור לשיטת הבחירה הפנימית בשיתוף עם חברת התקליטים BMG.
לפני האירוויזיון
ב-21 באוקטובר 2021, יום לאחר פרסום המדינות המשתתפות באירוויזיון 2022, הכריזה רשות השידור על כמה שינויים בתהליך בחירת הנציג. גם השנה הוא יבחר בבחירה פנימית, אך הפעם בשיתוף עם חברת התקליטים טאפ מיוזיק. אמנים רבים חתומים בחברה זו, ביניהם דואה ליפה, לנה דל ריי ואלי גולדינג. קייט פיליפס, עורכת ה-BBC, הצהירה כי שיתוף הפעולה החדש עשוי להביא את הממלכה המאוחדת לימי גדולותיה באירוויזיון, שכן אמן מוכר ומבוסס יוכל לייצגה. ב-25 בינואר 2022 הכריזה חברת התקליטים כי היא החלה לרשום אמנים פוטנציאליים לאירוויזיון.
בנובמבר 2021 הכריז הצמד המוזיקלי HYYTS כי הם מועמדים לייצג את המדינה בתחרות. הדבר אושר בריאיון בערוץ BBC Scotland, ששודרה מאוחר יותר ב-29 בינואר 2022. ב-3 בפברואר 2022 הכריזה מנחת תוכנית הבוקר Smooth London, ג'ני פלקונר, באופן לא רשמי כי צ'לסי גריימס נבחרה לייצג את הממלכה המאוחדת בתחרות הקרובה. ה-BBC לא פרסם אף אישור להכרזה, וגריימס עצמה אף הכחישה זאת בעמוד הטוויטר שלה.
סאם ריידר הוכרז כנציגה הממלכה המאוחדת באירוויזיון 2022, עם השיר "Space Man" ב-10 במרץ 2022. זה הוכרז על ידי סקוט מילס בתוכנית הבוקר של BBC Radio 1.
על מנת לקדם את "Space Man" ריידר הופיע במספר מדינות באירופה: תחילה הופיע במספר תוכניות טלוויזיה בריטי, ולאחר מכן טס לבולגריה שם צילם את הופעת הגיבוי של השיר בפני אזרחי המדינה. הוא הופיע גם במסיבות האירוויזיון השנתיות בלונדון ב-3 באפריל, באמסטרדם ב-9 באפריל ובמדריד ב-16 באפריל. ב-7 באפריל הופיע בתחנות רדיו הולנדיות, וב-14 באפריל נסע לבלגרד והופיע גם שם בתחנות רדיו מקומיות. הוא הופיע גם בסן מרינו, יוון וגרמניה.
באירוויזיון
המהדורה ה-66 של האירוויזיון התקיימה בטורינו, איטליה והורכבה משני חצאי גמר ב-10 במאי וב-12 במאי 2022, ומגמר ב-14 במאי 2022. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. כיוון שהממלכה המאוחדת חברה בחמש המדינות הגדולות, היא תעפיל לגמר באופן אוטומטי. ב-26 בינואר 2022 נקבע בהגרלת חצאי הגמר כי היא תצביע בחצי הגמר השני.
שני חצאי הגמר שודרו ב-BBC Three וב-BBC iPlayer, בפרשנותם של סקוט מילס וריילן קלארק. זו הייתה הפעם הראשונה מאז 2015 שחצאי הגמר שודרו ב-BBC Three ולא בערוץ BBC Four. הגמר שודר בווריאציות האזוריות של BBC One ברחבי הממלכה המאוחדת בפרשנותו של גרהם נורטון, וב-BBC Radio 2 כשקן ברוס תפקד כפרשן. מגיש הנקודות בערב הגמר מטעם הממלכה המאוחדת היה AJ אודודו.
ב-20 בינואר אותה השנה הכריזה BBC כי חשיפת ההצבעות של חבר השיפוט הבריטי בערב הגמר תתבצע מהעיר סלפורד, שבצפון המדינה, ולא מלונדון כמקובל. ההחלטה הזו התקבלה כדי להאדיר את התרבות המוזיקלית של צפון המדינה, שכן איננה זוכה לפרסום. ב-13 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע על ידי מפיקי התחרות, כך ששירים דומים לא ישובצו בסמוך זה לזה. הממלכה המאוחדת הופיעה כמדינה ה-22, לפני פולין ואחרי אוסטרליה. ב-14 במאי ביצע ריידר את "Space Man" בגמר התחרות. הוא הגיע למקום השני עם 466 נקודות (283 מהשופטים ו-183 מהקהל).
ההופעה הבריטית בגמר האירוויזיון נפתחה באורות בצבעי שחור-לבן ואפקטים של עשן על רצפת הבמה. לאחר מכן הוצג סאם ריידר, שלבש נעלי ספורט וסרבל צניחה חופשית עם טלאים שתפורים לבגדיו בצורת כוכבים, ירחים ושמשות – קישור לשם השיר "Space Man" ("איש החלל"). מסביב לריידר, שעמד על בסיס בצורת מעגל במרכז הבמה, הוצבו שלוש כנפי מתכת עצומים (אביזר התפאורה הגדול ביותר באירוויזיון 2022). שלוש הכנפיים נעו במהלך ההופעה, והחליפו את צבעם באמצעות מנורות לד שהודבקו עליהן. לקראת סיום השיר שלושתן הופלו על ידי ריידר לרצפה, ולאחר מכן נפתח סולו הגיטרה שלו. סולו הגיטרה אינו מופיע בגרסתו הרגילה של "Space Man", אלא בגרסת האירוויזיון שלו. הממלכה המאוחדת הגיע למקום השני, לפני זוכת האירוע, אוקראינה, ששלחה את קאלוש עם השיר "Stefania". היא קיבלה בסך הכל 466 נקודות (283 מהשופטים ו-183 מהקהל). זהו מספר הנקודות הגבוה ביותר שהממלכה המאוחדת צברה בהיסטוריית התחרות.
הצבעה
במהלך שלושת המופעים העניקה כל מדינה שתי קבוצות הצבעה (הקהל של אותה המדינה והשופטים). מספר הנקודות ששתי הקבוצות יכולות להעניק נע בין 1–8, 10 ו-12 נקודות. ההרכב המדויק של חבר השופטים הלאומי ופירוט הנקודות שלהם ושל הקהל של כל מדינה פורסמו לאחר הגמר. חבר השופטים הבריטי הורכב מאדם האנטר, דניסה פירסון, אליוט קנדי, מת'יו קסייה, והלן ג'ורג'. בגמר הגיעה הממלכה המאוחדת למקום השני עם 466 נקודות. שמונה מחברי השיפוט הלאומיים העניקו את מירב הנקודות (12) למדינה בגמר: אוסטריה, אזרבייג'ן, בלגיה, צ'כיה, צרפת, גאורגיה, גרמניה ואוקראינה. הממלכה המאוחדת קיבלה את מירב הנקודות גם מהצבעות הקהל של מלטה. הממלכה המאוחדת העניקה את 12 הנקודות לשוודיה (שופטים) ואירלנד (קהל) בחצי הגמר השני, ולשוודיה (שופטים) ואוקראינה (קהל) בגמר.
פילוג הצבעות השופטים
האנשים הבאים השתתפו בחבר השופטים הלאומי של הממלכה המאוחדת:
נבחרת ישראל במתמטיקה
התוכנית שייכת למיזם נבחרות ישראל במדעים, המשותף למשרד החינוך ולמרכז מדעני העתיד. היא מנוהלת על-ידי מכון ויצמן למדע.
מטרות
לתוכנית שתי מטרות מרכזיות:
סוגי התחרויות בהשתתפות ישראל
ישראל שולחת משלחות לתחרויות הבאות:
IMO – אולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית
אולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית, היא התחרות המרכזית במתמטיקה בעולם. כל מדינה שולחת לתחרות זאת משלחת של עד 6 בני נוער. התחרות מתקיימת בקיץ. האירוע כולו אורך כשבוע, כאשר התחרות עצמה אורכת יומיים. בכל יום המתחרים מנסים לפתור 3 בעיות ברמות קושי שונות במשך 4.5 שעות. הניקוד המרבי על כל בעיה הוא 7 נקודות. כמחצית מהמשתתפים, שהישגיהם הגבוהים ביותר, זוכים במדליה – ארד, כסף או זהב - כאשר כמויות המדליות מחולקות בהתאם ליחס 1:2:3, כלומר, כ-1/12 מהתלמידים זוכים במדליית זהב, 2/12 נוספים זוכים במדליית כסף, ו-3/12 נוספים במדליית ארד. משתתפים אשר לא זכו במדליה אך פתרו לפחות בעיה אחת במלואה, זוכים בציון לשבח. בנוסף מתפרסם דירוג מלא של המתמודדים ודירוג המדינות המשתתפות.
EGMO – אולימפיאדת המתמטיקה האירופית לנערות
EGMO – אולימפיאדת המתמטיקה האירופית לנערות, היא תחרות המיועדת לבנות בלבד. התחרות מתקיימת באירופה, אך כל מדינה בעולם יכולה להשתתף. כל מדינה שמשתתפת שולחת לתחרות זאת משלחת של עד 4 תלמידות. התחרות מתקיימת באביב. התחרות דומה במתכונתה ל-IMO.
RMM - תחרות מאסטר המתמטיקה הרומנית
RMM - תחרות מאסטר המתמטיקה הרומנית, היא תחרות בינלאומית המתקיימת ברומניה. הנבחרת משתמשת בתחרות זו כהכנה ל-IMO. כל מדינה שולחת לתחרות זו משלחת של לפחות 4 תלמידים ותלמידות. התחרות מתקיימת בתחילת האביב. התחרות דומה במתכונתה ל-IMO.
התחרות הדו-לאומית ישראל-הונגריה
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21, התקיימה התחרות הדו-לאומית ישראל-הונגריה. התחרות התקיימה לסירוגין בישראל ובהונגריה.
מבנה הנבחרת
הנבחרת מתחלקת לשתי קבוצות:
תהליך המיונים
תהליך המיונים מתבסס על ארבע התחרויות הארציות המרכזיות במתמטיקה:
בני הנוער, שהצטיינו באחת מהתחרויות לעיל, מוזמנים להשתתף בגמר אליפות הארץ במתמטיקה - תחרות הדומה באופייה ל-IMO אך נגישה יותר וחד-יומית. התחרות פתוחה למוזמנים בלבד (בין 100 ל-200 משתתפים). קבלת התלמידים לנבחרת מתבצעת על פי ביצועיהם בתחרויות אלה. במקרים חריגים מתחשבים גם בתחרויות אחרות.
מיוני המשלחות
המשלחות נקבעות על סמך ביצועי התלמידים בתחרויות מיון ייעודיות, שמתקיימות במחנות האימונים של הנבחרת. לכל תחרות בינלאומית נקבעת משלחת לפי תנאי התחרות, ולפי תחרויות המיון שקדמו לה.
חברי נבחרת על תנאי
לאורך השנה, יש תלמידים שמסיימים את מסלולם בנבחרת. תלמידים חדשים מוזמנים להצטרף למקומות שמתפנים, ולהשתתף כחברי נבחרת על תנאי, על סמך ביצועיהם בתחרויות במתמטיקה המתקיימות במהלך השנה (מועד אביב של תחרות הערים ותחרויות המיון שמתקיימות בסתיו, לפני גמר אליפות הארץ).
תוכנית האימונים
תוכנית האימונים היא שנתית, והתלמידים מתאמנים לאורך כל השנה. כל חורף מתקבלים תלמידים חדשים לנבחרת, לאחר שעברו את תהליך המיונים. קבלה זאת תקפה לשנה (עד סבב המיונים הבא).
אימונים שוטפים
לאחר קביעת הנבחרת, המצטרפים החדשים מתחלקים לקבוצות. בראש כל קבוצה עומד מדריך האחראי לאימונים השוטפים של הקבוצה, ומהווה החונך של תלמידיה. הפגישות השוטפות מתקיימות כאחת לשבוע, ובהן התלמידים מתאמנים בבעיות הדומות לבעיות ב-IMO, ולומדים חומר במתמטיקה הקשור אליהן. התלמידים מקבלים גם מטלות בית לצורך האימונים. חלק מהקבוצות נפגשות באופן פיזי וחלקן באופן מקוון.
מחנות
במהלך השנה מתקיימים 5–6 מחנות אימונים. כל אחד מהם נמשך 4–6 ימים.
המחנות מהווים רצף של ימים, בהם התלמידים מתאמנים ולומדים לאורך כל היום (למעט פעילויות הפגה). המחנות כוללים הרצאות, תרגולים, פעילויות חברתיות, תחרויות מיון ועוד. רוב הפעילויות נפרדות לכל אחת מהקבוצות (רותם וירדן), אך ישנן גם פעולות משותפות.
בעבר, התקיימו מחנות האימונים גם בטכניון, באוניברסיטת חיפה, בגבעת חביבה ובנורדיה. רוב המחנות מתקיימים בכפר הנוער על שם לאוב אשר במכון ויצמן למדע. חלק מהמחנות מתקיימים במקומות אחרים בארץ, במטרה לאפשר לתלמידים להיחשף למוסדות אקדמיים שונים, ולחזק את הפריפריה. בתקופת מגפת הקורונה, התקיימו המחנות באופן מקוון.
ימי עיון
במהלך השנה מתקיימים מספר ימי עיון, חלקם פיזיים וחלקם מקוונים. ימי העיון דומים למחנות בתוכנם, אך אינם כוללים לינה.
חניכה אישית
לחברי משלחת ה-IMO ממנים חונכים אישיים, האחראים על האימונים.
היסטוריה
ישראל שולחת משלחת ל-IMO החל משנת 1979. את השתתפות ישראל באולימפיאדה יזם פרופ' יוסף גיליס במכון ויצמן. גיליס אימן את חברי המשלחת לקראת האולימפיאדה. בתחילה האימונים היו ספורדיים, אך עם השנים נהיו שיטתיים יותר, והחלו לכלול גם תלמידים המועמדים למשלחת, בטרם נקבע ההרכב הסופי שלה. בתקופה זאת החל משרד החינוך לתמוך בתוכנית.
בין השנים 1990 ו-2009, השתתפה ישראל גם בתחרות הדו-לאומית ישראל-הונגריה.
פרופ' גיליס אימן את הנבחרת עד מותו בשנת 1993. לאחר מכן הפרויקט עבר לטכניון בניהולו של פרופ' שי גירון, שאימן יחד עם ד"ר שוני גלבוע (אז ד"ר שוני דר) את הנבחרת. בסוף שנות התשעים הפרויקט עבר לאוניברסיטת חיפה יחד עם פרופ' גירון.
בשנת 2012, נוספה לפרויקט גם תוכנית אימונים לתלמידים צעירים יותר בהנהלתו של יוסף חפץ.
בשנת 2013, עבר הפרויקט לאוניברסיטת ת"א בהנהלת פרופ' אילון סולן, עם אותו צוות מאמנים.
בשנת 2016, החלה ישראל להשתתף גם ב-EGMO.
בשנת 2017, הפך הפרויקט לחלק ממיזם נבחרות ישראל במדעים המשותף למשרד החינוך ומרכז מדעני העתיד. המיזם כולל גם את נבחרות ישראל בפיזיקה, במדעי המחשב, ובכימיה ואת נבחרת ישראל הצעירה במדעים (הנבחרת הצעירה). בהתאם עבר אימון התלמידים בגילאי חטיבת הביניים לנבחרת הצעירה, בה הם מתאמנים גם בתחומי מדע אחרים.
החל משנת 2019, ישראל משתתפת גם בתחרות מאסטר המתמטיקה הרומנית (RMM).
בשנת 2021, עברה הכשרת הנבחרת למכון ויצמן למדע בהנהלת פרופ' אברהם איזנבוד, עם אותו צוות מאמנים.
ביצועים ב-IMO
הישגי הנבחרת, מאז 1979, בה החלה ישראל להשתתף ב-IMO, ידעו עליות ומורדות לאורך השנים.
נכון ל-2023, ההישג הגבוה ביותר של הנבחרת היה בשנת 2021, בה ישראל הגיעה למקום ה-7 מתוך 107 מדינות, עם 3 מדליות זהב, 2 מדליות כסף ומדליית ארד אחת. בסה"כ, זכתה ישראל ב-IMO ב-18 מדליות זהב, 59 מדליות כסף, 102 מדליות ארד ו-23 ציונים לשבח.
ביצועים ב-EGMO
ישראל משתתפת ב-EGMO מאז 2016.
נכון ל-2021, ההישג הגבוה ביתר של הנבחרת היה בשנת 2017, בה ישראל הגיעה למקום ה-6 מתוך 44 מדינות עם 3 מדליות כסף. סה"כ, ישראל זכתה ב-EGMO ב-2 מדליות זהב, 8 מדליות כסף, 2 מדליות ארד ו-3 ציונים לשבח.
ב-2023 זכתה הנבחרת בתחרות שנערכה ביפן במדליית זהב, בשלוש מדליות כסף ובשתי מדליות ארד.
מבוגרי התוכנית
בוגרי התוכנית מהווים רשת מקצועית ענפה. יחד, הם מארגנים סמינרים וקבוצות דיון. הבוגרים מהווים גם את עיקר המדריכים בתוכנית עצמה.
אולג סלנקו
הקריירה של סלנקו עם קבוצותיו נמשכה מ-1986 עד לשנת 2000 בהן שיחק בזניט לנינגרד, דינאמו קייב, לוגרונייס, ולנסיה, גלאזגו ריינג'רס ואיסטנבולספור.
סלנקו היה שחקן הכדורגל הראשון בברית המועצות שעשה העברה ממועדון כדורגל אחד לאחר, במובן המערבי של המילה, כאשר דינמו קייב שילמה עליו לזניט 36 אלף רובל סובייטי.
באופן מפתיע, סלנקו לא כבש אף לא שער אחד מחוץ למונדיאל 1994 עם נבחרת רוסיה ושיחק רק תשעה משחקים בינלאומיים, אחד מהם בנבחרת אוקראינה בכדורגל.
נבחרת בוליביה בכדורגל
נבחרת בוליביה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של בוליביה.
נבחרת בוליביה העפילה שלוש פעמים לגביע העולם בכדורגל, בפעמיים הראשונות בשנים 1930 ו-1950 והפעם השלישית, לאחר תקופה של יותר מ-40 שנה, ב-1994.
בוליביה מעולם לא עברה את הסיבוב הראשון בטורניר גביע העולם בכדורגל.
היסטוריה
בוליביה השתתפה לראשונה בקופה אמריקה 1926 וסיימה במקום החמישי והאחרון, כאשר היא מפסידה בכל משחקיה. שנה לאחר מכן שוב השתתפה בוליביה בקופה אמריקה וסיימה במקום הרביעי והאחרון כאשר שוב היא מפסידה בכל משחקיה. בוליביה הוזמנה לשחק בטורניר גמר גביע העולם הראשון, מונדיאל 1930, אך הובסה בשלב הבתים 4-0 על ידי יוגוסלביה וברזיל. בוליביה לא השתתפה בטורניר המוקדמות של שני המונדיאלים הבאים. בוליביה שבה להשתתף בקופה אמריקה 1945 לאחר שפרשה מששת הטורנירים הקודמים. לראשונה בוליביה לא הפסידה בכל משחקיה, כאשר היא מסיימת שניים ממשחקיה בתיקו (מול קולומביה ואקוודור) ובכך לראשונה לא סיימה במקום האחרון בטורניר. בקופה אמריקה 1949 השיגה בוליביה את ניצחונה הראשון בטורניר גדול, 2-3 על צ'ילה ובהמשך ניצחה שלושה משחקים נוספים בדרך להישג שיא שלה עד אז, מקום הרביעי מתוך 8 נבחרות. בוליביה העפילה למונדיאל 1950 מבלי ששיחקה בטורניר המוקדמות בעקבות פרישתה של ארגנטינה. בטורניר הגמר הובסה בוליביה 8-0 על ידי אורוגוואי והודחה. בוליביה השתתפה לראשונה במוקדמות מונדיאל 1958, אך לא העפילה לטורניר הגמר בעקבות הפסד חוץ לארגנטינה במחזור הסיום של שלב הבתים. בוליביה לא העפילה למונדיאל 1962 לאחר שלא עברה את אורוגוואי בצמד המשחקים על ההעפלה לטורניר הגמר.
בוליביה אירחה לראשונה בתולדותיה את קופה אמריקה 1963 ובו זכתה לראשונה בתולדותיה לאחר שסיימה בתיקו 4-4 עם אקוודור ובהמשך ניצחה 1-2 את קולומביה, 2-3 את פרו, 0-2 את פרגוואי, 2-3 את ארגנטינה ו-4-5 את ברזיל. זהו הישגה הגדול ביותר של בוליביה עד היום, הישג שהושפע לא מעט מהאוויר הדליל בגבהים של בוליביה שתרם ליתרון הביתיות של הנבחרת.
בוליביה לא הצליחה להעפיל לטורנירי המונדיאל הבאים. במוקדמות מונדיאל 1978 סיימה בוליביה במקום הראשון בשלב הבתים הראשון, כאשר היא מקדימה את אורוגוואי וונצואלה והעפילה לשלב הבתים השני. בשלב זה הפסידה בוליביה לברזיל ופרו ועקב כך התמודדה מול הונגריה בצמד משחקיה פלייאוף על העלייה למונדיאל. בוליביה הובסה 6-0 בהונגריה והפסידה בביתה 3-2.
בוליביה העפילה למונדיאל 1994, לראשונה דרך טורניר המוקדמות, לאחר שסיימה במקום השני בבית המוקדמות אחרי ברזיל ולפני אורוגוואי, אקוודור וונצואלה. בכך חזרה בוליביה לטורניר הגמר אחרי 44 שנים. בשלב הבתים בטורניר הגמר הפסידה בוליביה לאלופת העולם גרמניה 1-0 במשחק הפתיחה של הטורניר. בהמשך סיימה בוליביה בתיקו 0-0 עם קוריאה הדרומית והפסידה לספרד 3-1. בוליביה סיימה במקום האחרון בבית.
בוליביה אירחה בפעם השנייה בתולדותיה את קופה אמריקה 1997. היא ניצחה בכל משחקיה בשלב הבתים את ונצואלה, פרו ואורוגוואי. בשלב רבע הגמר היא גברה על קולומביה 1-2 ובחצי הגמר ניצחה את מקסיקו 1-3 והעפילה לראשונה למשחק הגמר של הקופה אמריקה. במשחק הגמר הפסידה בוליביה לברזיל 3-1 וסיימה במקום השני, ההישג הטוב ביותר של הנבחרת בקופה אמריקה מאז 1963.
בעקבות ההישג השתתפה בוליביה לראשונה בתולדותיה בגביע הקונפדרציות 1999. בשלב הבתים סיימה בוליביה בתיקו 2-2 עם מצרים ובתיקו 0-0 עם ערב הסעודית. במשחקה האחרון הפסידה בוליביה למקסיקו המארחת 1-0 וסיימה במקום השלישי בבית.
שיאי שחקנים
נכון ל-28 במרץ 2023.
ארז קמיניץ
ארז קמיניץ (נולד במאי 1970) הוא משפטן ישראלי. בין השנים 2013–2021 שימש כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה לענייני המשפט האזרחי.
ביוגרפיה
ארז קמיניץ נולד בשנת 1970 לאהרון וחוה קמיניץ וגדל בחולון. למד לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב ולאחר מכן לתואר שני במשפטים באוניברסיטה העברית אותו סיים בהצטיינות. לאחר סיום לימודיו עבד שלוש שנים במשרד עורכי דין פרטי.
בשנת 2001 הצטרף למחלקת ייעוץ וחקיקה (משפט אזרחי) במשרד המשפטים. הוא ריכז את טיפול המחלקה, הן בייעוץ למשרדי הממשלה והן בהליכי חקיקה, במספר נושאים, ובהם דיני קניין, דיני ירושה, דיני נאמנות, דיני התיישנות ודיני התכנון והבנייה. בהמשך אף מונה לראש אשכול נדל"ן. במקביל שימש חבר בוועדות הקודיפיקציה של חוק ההתיישנות וחוק הירושה.
פעילות כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה
באוקטובר 2013 אישרה הממשלה את מינויו של קמיניץ למשנה ליועץ המשפטי לממשלה לעניינים אזרחיים לאחר שוועדת איתור ממשלתית המליצה פה אחד על מינויו. ביוני 2014 הוציא קמיניץ הנחיה לפיה לראש רשות מושעה אסור להתערב בשום צורה בניהול הרשות. במאי 2015 הורה למזכיר הממשלה אביחי מנדלבליט לצרף לקבינט הדיור את השר להגנת הסביבה. בנובמבר 2015 ביטל את הנחיית המועצה הארצית לתכנון ולבנייה לוועדות המקומיות לחשב זכויות הבנייה בפרויקטי הריסה ובנייה במסגרת תמ"א 38 על פי הפרשנות המרחיבה, וקבע כי המצב החוקי הנוכחי מחייב פרשנות מצמצמת.
בשנת 2016 עמד בראשות ועדה לקביעת דרכי התמודדות עם תופעת הבנייה הבלתי חוקית. כהמשך לכך, בתחילת שנת 2017 יזם תיקון חקיקה להחמרת הענישה על עבירות תכנון ובניה, שנקרא על שמו "חוק קמיניץ". במהלך שנת 2017 הועברה לקמיניץ האחריות על תחום המקרקעין ביהודה ושומרון, תחום שהיה עד אז באחריות המשנה דינה זילבר.
קמיניץ צוין ברשימת "100 המשפיעים בישראל" לשנת 2017 של העיתון "TheMarker" במקום 44.
מרצה בכנס השנתי של לשכת עורכי הדין ומשתתף כמרצה אורח ב"קליניקת ייעוץ וחקיקה" של אוניברסיטת בר-אילן.
בסוף אוקטובר 2021 סיים קמיניץ את תפקידו בייעוץ המשפטי לממשלה.
משפחה
קמיניץ מתגורר במודיעין-מכבים-רעות, נשוי לדלית זמיר, היועצת המשפטית של רשות החברות הממשלתית, ואב לשלושה.
השיטפונות באיראן (2019)
מאמצע מרץ עד אפריל 2019 פרצו שיטפונות בזק באיראן, וגרמו נזקים בעיקר בגולסתאן, פארס, ח'וזסתאן, מאזנדראן ולורסתאן אך גם בפרובינציות אחרות. לפחות 70 איש מתו בשיטפונות.
בחלק מהפרובינציות קרסו סכרים גדולים, ומאות אלפי תושבים פונו מהערים והכפרים הסמוכים לסכרים. לתשתיות המים ולחקלאות נגרם נזק המוערך במאות מיליוני דולרים, ונגרמו נזקים לכבישים באורך של כ-12,000 ק"מ, המהווים כשליש מתשתית התחבורה באיראן. עשרות כבישים וגשרים נחסמו לתנועה. בשטחים עירוניים נגרם נזק רב מהשיטפונות בגלל חוסר תשתית ניקוז נאותה.
השיטפונות אירעו בתקופת חג הנורוז, ותושבים רבים נפצעו או נהרגו בדרכם לחגוג את החג.
באזורי השיטפונות פועלים כוחות סיוע אזרחיים וצבאיים, וכמו כן הגיעו לשם מנהיגי איראן, ובהם המנהיג העליון עלי ח'אמנאי וסגן הנשיא אסחאק ג'האנגירי. עם זאת, הסיוע הממשלתי החל רק כמה ימים לאחר פרוץ השיטפונות, ואיראנים רבים, בראשם נשיא איראן חסן רוחאני, טענו שממשלת איראן כשלה בטיפולה באסון.
פקיסטן שלחה 32 טונות של מזון לסייע לנפגעים, וכן 500 אוהלים ואלפי שמיכות וערכות רפואיות. ראש ממשלת פקיסטן, עימראן ח'אן, אמר כי תושבי פקיסטן עומדים בסולידריות לצד העם האיראני בשעתו הקשה.
מוחמד ג'וואד זריף, שר החוץ של איראן, גינה את ארצות הברית שמנעה מאיראן סיוע של הצלב האדום הבינלאומי בגלל הסנקציות הננקטות נגד איראן. זריף אמר: "זו לא רק לוחמה כלכלית, זהו טרור כלכלי". מייק פומפאו, מזכיר המדינה של ארצות הברית, הכחיש את הדברים והאשים את ממשלת איראן בניהול כושל.
ג'ון בורינג
סר ג'ון בורינג (באנגלית: Sir John Bowring, בסינית: 寶寧 או 寶靈 או 包令; 17 באוקטובר 1792 - 23 בנובמבר 1872) כיהן כמושל הרביעי של הונג קונג. בורינג היה פוליטיקאי, כלכלן, ואביר במסדר האמבט.
קורות חיים
בורינג נולד באקסטר למשפחה אנגלית פוריטנית יוניטרית. הוא התחנך בבית ספר יוניטרי, ושאף בצעירותו להיות כומר. משפחתו רצתה שיעסוק במסחר ולכן בשנת 1805 עזב את בית ספרו והחל לעבוד בעסק המשפחתי של אביו - מסחר בבדים. ב-1810 החל לעבוד במשרד החברה בלונדון, בה החל ללמוד שפות. בין השנים 1813–1816 שהה בספרד כנציג החברה המשפחתית. עם שובו ללונדון, בשנת 1816, נשא לאישה את מרי לווין (Mary Lewin) מהאקני.
כלכלן, סופר ומתרגם
בורינג הושפע מכתביו של ג'רמי בנתם, ולימים הפך לידידו של בנתם. בורינג כתב ב"וסטמינסטר רוויו" והפך לעורך של מגזין זה בשנת 1825 כשהוא כותב בתחום הכלכלה והפוליטיקה וקורא לסחר חופשי.
בשנת 1828 הוא ביקר בהולנד ובפברואר 1829 העניקה לו אוניברסיטת חרונינגן תואר דוקטור במשפטים.
שנה לאחר מכן ביקר בדנמרק במטרה לכתוב על השירה הסקנדינבית.
בורינג היה אחראי על צוואתו הספרותית של בנתם, ופרסם את כתביו בשבעה כרכים בשנת 1843. בשנה זו, בה כיהן כחבר הפרלמנט הבריטי בורינג תרגם לאנגלית את "כתבי חצר המלכה" (Manuscript of the Queen's Court) - אוסף שירה צ'כית.
כהונתו כחבר פרלמנט
בשנת 1835 נבחר בורינג כחבר הפרלמנט הבריטי מטעם מחוז קילמארנוק בורג' (Kilmarnock Burghs). שנה לאחר מכן מונה לראש הוועדה הממשלתית שנסעה לצרפת במטרה לבחון את הסחר בין שתי המדינות. בהמשך נסע לשווייץ, איטליה, סוריה וגרמניה במטרה דומה. בעקבות מסעות אלה כתב שורה של דוחות אשר הובאו בפני הבית התחתון הבריטי.
בשנת 1837 הובס בבחירות לפרלמנט אולם שב אליו ב-1841 וכיהן עד 1849 כנציג מטעם מחוז בולטון.
בתקופה זו לא הייתה פרנסה מצויה בכיסו, וניסיונות להקים חברות ייצור ברזל בוויילס כשלו. מצבו הכלכלי הקשה הביא אותו לקבל את הצעת הפרלמנט הבריטי לכהן כדיפלומט.
נציג דיפלומטי
בשנת 1849 מונה בורינג לכהן כקונסול בקנטון שבסין, ולהיות האחראי על הסחר עם סין. בורינג נשאר בתפקיד זה עד שנת 1853.
לאחר שובו לאנגליה בורינג פעל למען המעבר לשיטה דצימלית באנגליה ופרסם את הספר "השיטה הדצימלית במספרים, מטבעות וחשבונאות" (The Decimal System in Numbers, Coins and Accounts) בשנת 1854.
מושל הונג קונג
ב-13 באפריל 1854 מונה בורינג לתפקיד המושל הרביעי של הונג קונג.
בתקופת כהונתו פרצה מלחמת האופיום השנייה (1856–1860).
בעת כהונתו כמושל הוא פעל למתן זכויות לתושבים הסינים של המושבה והרשה להם לשבת בחבר מושבעים ולכהן כעורכי דין במושבה.
בורינג התקין את מערכת המים הציבורית הראשונה של הונג קונג וחוקק צווים שהבטיחו בנייה יציבה ובטוחה. בורינג פעל לפיתוח את אזור ואן צ'אי בסמוך להאפי ואלי וחצב את תעלת בורינגטון (שנקראה על שמו).
בשנת 1855 ביקר בורינג בסיאם ונשא ונתן עם המלך מונגקוט על חוזה סחר אשר לימים נודע כהסכם בורינג. בעקבות ביקור זה פרסם את הספר "הממלכה והאומה הסיאמית" (The Kingdom and People of Siam) בשנת 1857.
ב-1858 נפטרה אשתו הראשונה. שנה לאחר מכן, בעת ביקורו באנגליה, נשא לאישה את דברה קאסל (Deborah Castle).
בורינג פרש מתפקידו כמושל במרץ 1859, ובשנת 1861 כיהן כקונסול מסחרי באיטליה. לאחר תום כהונה זו קיבל את תפקיד הפלניפוטנשרי (שגריר מטעם ממלכת הוואי באירופה.)
בורינג נפטר ב-23 בנובמבר 1872 בהיותו בן 80.
משפחתו
לבורינג היו שלושה בנים ובת אחת. בנו הצעיר, אדגר אלפרד בורינג כיהן כחבר הפרלמנט הבריטי מטעם אקסטר בין השנים 1868–1874.
הנצחה ותארים
מספר רחובות בהונג קונג נקראו על שמו ובהם רחוב בורינג מערב ורחוב בורינג מרכז (לימים שונה שמם לרחוב דה וו). האזור שפיתח, על גדות תעלת בורינגטון, נקרא על שמו בורינגטון או "בורינג סיטי".
הצו הקטגורי
הצו הקטגורי (בגרמנית: Kategorischer Imperativ, ויש המתרגמים: הציווי המוחלט) הוא מונח מתורתו של הפילוסוף הפרוסי עמנואל קאנט, שעבודתו בתורת המידות נחשבת לאחת החשובות ביותר בתחום. הצו הקטגורי הוא המושג המרכזי סביבו נסובה האתיקה של קאנט, והוא דורש מהאדם ליצור אוניברסליזציה של פעולותיו, לשפוט אותן כאילו היה שופט חוק כללי.
החוק עצמו, כפי שניסחו לראשונה קאנט, הוא:
כלומר, הצו דורש שהעיקרון שנובע מפעולת האדם יהיה עקרון מנחה לכל אדם.
על פי הצו, חוקי המוסר שאני חי על פיהם צריכים להיות מסוגלים להיות אוניברסליים. חוקים שאותם אני יכול לרצות שכל בני האדם יאמצו. דוגמה: אסור להפר הבטחות כי "הפרת הבטחה" אינה יכולה להיהפך לחוק כללי. לטענת קאנט לא ניתן לרצות את הפעולה ("הפרת הבטחה") בו זמנית עם רציית הפיכת הפעולה לחוק כללי ("מותר להפר הבטחות") כי במקרה כזה משתנה הגדרת ההבטחה (מ-"דבר שצריך לקיים" ל-"דבר שניתן לקיים או לא לקיים") וכך מאבד המושג "להפר" מתוכנו ומתגלה הסתירה. מתוך הסתירה הפורמלית בין הכלל המעשי לחוק הכללי יקבע קאנט כי חובה עלינו לקיים הבטחות.
יש לשים לב שזהו קריטריון צורני בלבד (כלומר, איננו מטיל שום הגבלה על התוכן של אותו מוסר) וקאנט היה מודע לכך. קאנט ראה והסביר, שצורניות גרידא מובילה בעצם לניהיליזם מוסרי (כי כל עקרון - לא משנה כמה הוא רע ואכזרי - אפשר לנסח בצורה כזאת שיהיה עקבי כחוק כללי ויתאים לצו). כדי למנוע ניהיליזם זה, הוסיף קאנט טיעון בדבר היותו של כל יצור בעל תבונה (בניסוחים אחרים, כל "יש רציונלי") תכלית כשלעצמו ולכן תכלית מוחלטת. באמצעות ההכנסה המפורשת הזאת של תוכן לחוק הציווי הקטגורי, הצליח קאנט להציל את תורת המידות שלו מניהיליזם מוסרי שמקבל כל תורת מוסר שהיא, בתנאי שהיא עקבית. מלומדים ופילוסופים רבים ביקרו את קאנט על התוספת הזאת וטענו שהיא מנוגדת לחלוטין לכל המטאפיזיקה והאתיקה שפיתח. הפילוסופים שבאו אחריו - כדוגמת הגל ואחר כך היידגר - הסירו את העיקרון התוכני של "האדם כתכלית", והשאירו מתורתו רק את כלל הצורני, אותו הם מילאו בתוכן שהתיישב עם תפיסתם הפילוסופית הרחבה. במקרה של הגל הייתה זו התפיסה הדיאלקטית בדבר "רוח הזמן" ובמקרה של היידגר, הניסיון של האדם "להשתלב" במציאות ולהשפיע עליה ולא רק להגדירה ולנתחה.
האתיקה של קאנט הייתה מהפכנית. כל הפילוסופיה של המוסר לפני קאנט ואף הרבה מהפילוסופיה אחריו, דורשות להתאים את רצון האדם כלפי הטוב המוסרי העליון. כלומר, מתוך כל האופציות הנתונות לפנינו עלינו לבחור באותו דבר שיביא אותנו לידי התוצאה הטובה. מהפכתו של קאנט הייתה שהוא הפך את הסדר. מעתה, הרצון האנושי מכונן את הטוב המוסרי כלומר, הרצון האנושי קובע מהו הטוב המוסרי ואף שואף אליו.
הניסוחים השונים
דרך עממית מקובלת להסביר את הרעיון שעומד מאחורי "הצו הקטגורי" היא שהאדם צריך לשאול את עצמו לפני כל מעשה 'ומה אם כולם היו נוהגים באותה דרך?' - הצו הקטגורי מחייב את האדם להסתכל על עצמו כמחוקק "מוסרי" גם ביחס לשאר בני האדם. קאנט טוען כי ציווים לא מוסריים הם מותנים - הם תלויים במטרה שברצונך להשיג. לדוגמה, הציווי ללחוץ על דוושת הדלק תלוי במטרה לקדם את מכוניתך קדימה - אם תהיה מעוניין בקידום המכונית תלחץ על הגז, ואם לא, לא. "הצו הקטגורי" אינו תלוי בדבר אלא בעצם רעיון הציווי ולכן, לדעת קאנט, הוא ציווי מוסרי לכל בעל תבונה. הציווי התועלתני (העומד במסגרת התועלתנות), שקאנט ביקר אותו, הוא ציווי שמטרתו היא בסיסית עבור כל בני האדם, אך הוא עדיין ציווי מותנה.
נוסח זה של הצו הקטגורי (שכונה נוסח "החוק הכללי") הוא רק אחד מחמישה נוסחים שהציע קאנט לצו זה. קאנט טען שחמשת הנוסחים מבטאים למעשה את אותו צו מוסרי, אך מבקרים רבים טוענים כי קאנט לא ממש הראה זאת בכתביו, ושחמשת הנוסחים לא ממש קשורים זה לזה אלא מבטאים מרכיבים שונים באתיקה הקאנטיאנית. הנוסחים הנוספים שטבע קאנט לציוויו כונו (על פי ניסוחו של קאנט את הצווים בספר "הנחות יסוד למטאפיזיקה של המידות"): "חוק הטבע", "האוטונומיה", "האדם כתכלית" ו"ממלכת התכליות".
"חוק הטבע"
נוסח "חוק הטבע" דומה מאוד לנוסח הראשון ותובע מהאדם לעשות את מעשהו אך ורק אם יסכים שמעשהו זה יהא לחוק-טבע (במקום חוק כללי). למעשה, קאנט בעצמו עומד על הדמיון ביניהם ומסביר כי הנוסח השני נועד להחיל את כלליות הצו הקטגורי על "מציאות הדברים אם זו קבועה על פי חוקים כלליים", דהיינו - לנטוע את מעמד הצו הקטגורי במציאות שסביבו.
"האוטונומיה"
נוסח "האוטונומיה" דורש מהאדם לעשות כל מעשה אך ורק על פי מחשבתו האוטונומית, ולא על פי מוסכמות חברתיות או חוקים חברתיים. כמו כן, דורש הנוסח שהיסוד לשיקולי האדם יהיה תבוני ושאינו תלוי בניסיון. קאנט טען כי ציווים המבוססים בחלקם על הניסיון ובחלקם על התבונה אינם יכולים ליצור מערכת מוסרית שיטתית מלאה, ולכן אין להסתמך על נימוקים התלויים בניסיון, אלא רק בנימוקים אפריוריים.
"האדם כתכלית"
נוסח "האדם כתכלית" נחשב לאחד החשובים ביותר בנוסחיו של קאנט לצו הקטגורי (אולי החשוב ביותר מלבד נוסח "החוק הכללי"). על פי נוסח זה, על האדם לעשות כל מעשה כלפי האחר אך ורק אם במעשה זה הוא רואה באחר תכלית לשמה ולא אמצעי בלבד. העיקרון שעומד מאחורי ציווי זה הוא שכל אדם הוא בעל התבונה המשמשת כתכלית כשלעצמה, ולכן אין להתייחס אליו אך ורק ככלי לאדם אחר. קיים קשר בין ההסתכלות של קאנט בנושא זה (ראיית האדם כתכלית כשלעצמה) לבין השקפתו על ההיסטוריה האנושית, בה קיימת תבונה המתגלית בהדרגה. יש הטוענים כי המושג הרחב של כבוד האדם, שהתפתח בפילוסופיה המערבית מאוחר יותר, נגזר מעיקרון זה של קאנט.
"ממלכת התכליות"
הנוסח החמישי, "ממלכת התכליות", הוא הרחבה של הנוסח הרביעי ותובע מהאדם לעשות כל מעשה אך ורק אם מדובר במעשה שניתן היה לעשות ב"ממלכת התכליות", דהיינו, בחברה בה נוהגים הכול על פי הנוסח הרביעי של הצו הקטגורי (האדם כתכלית). יש הרואים ב"ממלכת התכליות" חזונו של קאנט לחברה מוסרית (בדומה ל"מדינה הצודקת" ו"המדינה המתוקנת" של אפלטון ואריסטו) ולא נוסח נוסף לצו הקטגורי. יש הרואים בתורותיהם של הפילוסופים של המאה ה-20 ג'ון רולס ורוברט נוזיק מימוש לחזון "ממלכת התכליות" של קאנט.
הביקורת על הצו הקטגורי
הציווי הקטגורי בנוסחו הראשון ("החוק הכללי") הוא כלל צורני בלבד. קאנט דורש כי ציווי זה לא ייבחן בראי הניסיון אלא באופן אפריורי, תוך שקילת הנימוקים העקרוניים שאינם תלויים בניסיון עבר. לדעת כמה מפרשניו של קאנט, ניתן להצדיק כל פעולה באמצעותו.
הדוגמה הקיצונית ביותר להמחשת הטענה היא העובדה שפושעי מלחמה נאצים השתמשו בו להצדקת מעשיהם. דוגמה לכך היא עדותו של אדולף אייכמן, בה הוא השתמש בציווי הקטגורי כדי להצדיק את האידאולוגיה הנאצית. אייכמן היה מעוניין שחוקיו של הפיהרר יהיו חוקי טבע ומוסר לכלל האנושות. אמנם אייכמן טען שהוא השתמש בצו הקטגורי להצדקת מעשיו, אך הוא לא פירש את החוק בצורה הנכונה. הטיעון של אייכמן סותר את הצו הקטגורי, וזאת מפני שאחד העקרונות החשובים ביותר עליהם עמד קאנט בצו הקטגורי היה עקרון האוטונומיה. על האדם המוסרי לפעול רק על פי חוקים שהוא בעצמו קבע ולא מקור סמכות אחרת. האידאולוגיה הנאצית וחוקי הפיהרר הם בגדר ניסיון אמפירי ולא עקרונות טהורים והחשוב מכל, הם אינם מקור תבוני אלא חיצוני. לכן אם מנסים להחיל את הצו הקטגורי על אותם חוקים נתקלים בסתירה. מנגד טען ד"ר ישראל אלדד טענה הפוכה במאמרו, "אכן, כך הוליד קאנט את איכמן".
בעיה נוספת עם הצו הקטגורי הראשון היא הקושי שבניסוח הכלל הנבדק. לדוגמה, אדם שנדרש ממנו למסור אדם אחר למות או שהוא ימות, יכול לנסח את הכלל הנבדק בצורות הבאות: "האם ראוי שאדם יציל את חייו?", "האם ראוי שאדם יגרום למותו של אדם אחר?", "האם ראוי שאדם יגרום למותו של אדם אחר על-מנת להציל את חייו שלו?". שלושת הניסוחים מתאימים למקרה, אך בדיקתם בצו הקטגורי הראשון נותנת תוצאות שונות – והרי לכל מקרה צריך להיות פתרון אחד ויחיד, אחרת אין לנו מערכת מוסרית מסודרת, מה שמראה לנו שהצו הקטגורי הראשון אינו יכול להיות כלל מוסרי אוניברסלי.
יהדות אודסה
הקהילה היהודית באודסה מתקיימת בעיר מהקמתה בשלהי המאה ה-18 ועד לימינו. חלק מהקהילה היהודית באודסה מנהל חיים דתיים וקיימים מספר מוסדות יהודיים הפועלים בעיר, כגון בתי ספר, ספריות וישיבות.
לקהילה היהודית בעיר יש השפעה ניכרת על ההיסטוריה שלה, על התרבות ואף על הדיאלקט המקומי. אודסה שוכנת באזור תחום המושב לשעבר, אזור בו התגוררו מרבית יהודי רוסיה הצארית במאה ה-19. סופרים, משוררים עבריים ויידיים, הוגי דעות ופעילים ציונים רבים התגוררו ופעלו באודסה. עמם נמנים שאול טשרניחובסקי, חיים נחמן ביאליק, אחד העם, מרדכי בן-עמי, אברהם פריידנברג, יוסף שכטמן, זאב ז'בוטינסקי, מאיר דיזנגוף ורבים אחרים.
היסטורית, הקהילה היהודית סבלה ממספר רב של גלי אלימות. פוגרומי אודסה התרחשו במהלך המאה ה-19 וזלגו לתחילת המאה ה-20. במהלך מלחמת העולם השנייה, עם כיבושה של העיר על ידי כוחות רומניה וגרמניה התרחשו אירועי הטבח באודסה, אשר גבו את חייהם של למעלה מ-125 אלף מיהודי העיר.
ראשית העיר
שטחה של אודסה נכבש על ידי כוחות רוסיה הצארית במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית. העיר נוסדה רשמית ב-1794 כמבצר רוסי ימי על אדמות שנכבשו מטורקיה, כתוצאה מהסכם יאש. בעת כיבוש שטחי העיר ב-1789, התגוררו בשטח זה שישה יהודים בלבד.