cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ישראלים יוצאי אתיופיה
מעמד הכהנת
מעמד הכהנת (הקייסים) עלה כנושא דחוף בקהילה בשנת 1990 כאשר הליקה כהנת מנשה זמרו עלה לישראל ומספר כהנת החלו להתאגד סביבו ולדרוש הכרה בהם כרבנים והכרה בהיימנות. עד שנת 1992 מחאתם של הכהנת לא זכתה להתייחסות, בשנה זו החלו צעירים יוצאי אתיופיה שברובם הגדול היו חילונים ומשכילים לארגן מחאות והפגנות שחלקן היו אלימות בדרישה להכיר בהיימנות ובכהנת. לאחר זאת, המחאה זכתה להתייחסות ציבורית וממסדית רחבה. הרבנות השיבה שהיא אינה יכולה להרשות הכרה בהיימנות כיוון שאז ייווצר מצב הלכתי לאותה הקבוצה שיהיה דומה לקראים. בנובמבר 1992 המליצה ועדה ממשלתית מיוחדת בנושא להכיר בכל הכהנת ולשלבם במועצות הדתיות וכן בכך שהכהנת יצטרכו לעבור קורסי רבנות שבסופם הם יוכרו כרבנים. במקביל לכך החלו הכהנת שהגיעו לישראל לפני שנות ה-90 ושעברו קורסי רבנות לפעול כמתווכים בין הצדדים. נעשו מאמצים לכלול כהנת בתוך המועצות הדתיות, אך רבנים רבים התנגדו לכהנת שלא עברו קורסי רבנות. בסופו של דבר הצדדים הגיעו להסדר והרבנות הסכימה להעסיק 60 כהנת.
כיום
לאורך השנים התגבש בישיבות השונות ברחבי ישראל דור חדש של רבנים ממוצא אתיופי. רבות מהמסורות הדתיות של הקהילה הולכות ונעלמות בהדרגה, בעיקר על רקע ההווי הישראלי ועל רקע ההתנגדות לקיומם של הטקסים הללו מצד הרבנות הראשית לישראל. בנוסף, הרוב המכריע של הילדים ובני הנוער של חברי הקהילה לומדים בבתי ספר המשתייכים למערכת החינוך הישראלית, אשר מקדמת את הטמעתם של המנהגים הרבניים. כיום ישנו חיכוך דתי בין אלו המקבלים עליהם את דבר הרבנים לבין אלו ההולכים לפי הכהנת בין הנושאים מעוררי המחלוקת היא השחיטה. רוב יוצאי אתיופיה מגדירים עצמם כיום כמסורתיים המקבלים על עצמם את הדת הרבנית וחלקים מההיימנות, 20% הם דתיים לאומיים ו-5% חרדים.
השכלה
כאשר העולים הגיעו לראשונה לישראל לא הייתה לרובם הגדול השכלה או הכשרה כלשהי המתאימה לכלכלה מערבית, נוסף לכך הם לא ידעו עברית. מרבית העולים שהגיעו מהכפרים היו אנלפביתים (על פי אחת הערכות, 90% בקרב המבוגרים בגילאים 37 ומעלה) זאת על אף שצעירי העדה היו משכילים בשיעור רב יותר וקבוצת מיעוט בקרב עולי ביתא ישראל כן למדה בבתי ספר תיכוניים באתיופיה.
מערכת החינוך
במהלך שנות ה-80 החליטה ממשלת ישראל לשלוח את כל ילדי העולים לבתי הספר של החינוך הממלכתי-דתי במהלך שנתם הראשונה בישראל, אך גם לאחר שנתם הראשונה ילדים רבים המשיכו באותה מערכת החינוך ומערכת החינוך הממלכתית נותרה כמעט ריקה מיוצאי אתיופיה. עם הגעת הגל של תחילת שנות ה-90 הממשלה יזמה הקמה של כיתות נפרדות שבהן למדו רק יוצאי אתיופיה ובכיתות מסיומות לימדו מורות חיילות או בנות שירות לאומי שהיו חסרות הכשרה מקצועית. הרבנות הראשית, אמנם לא קשרה את מעמדה ההלכתי של ביתא ישראל לחינוך דתי, ולכן שיתפה פעולה עם הכהנים שחששו מחילון של צעירי הקהילה ועודדו את הורי התלמידים לרשום את ילדיהם לחינוך הדתי. משרד הקליטה וארגונים יוצאי אתיופיה ניסו לקדם בתי ספר ממלכתיים, אך נחלו הצלחה קטנה שכן רבים מיוצאי אתיופיה העדיפו והתרגלו לחינוך הדתי. הילדים העולים מאתיופיה שאינם שייכים לקהילת ביתא ישראל והוכרו כיהודים על סמך גיור קטנים, נדרשים ללמוד במסגרות חינוך דתיות עד לגיל בר מצווה או בת מצווה לשם הכרה בגיור.
בשנת 2009 שלושה בתי ספר בפתח תקווה סירבו לקבל תלמידים נוספים בני העדה האתיופית, על סמך מחקרים של משרד החינוך שהראו שקליטת עולים מיטבית כשהם מיעוט במסגרת החינוכית. המנהיג הרוחני של ש"ס הרב עובדיה יוסף איים לפטר מנהלי בתי ספר המשתייכים למערכת החינוך של ש"ס, אם אלו יסרבו לקבל לבתי הספר תלמידים בני העדה. בעקבות הפרשה משרד החינוך איים להפסיק לממן את שלושת בתי הספר שסירבו לקבל את התלמידים. ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו הביע את סלידתו מהמקרה וכינה אותו "פיגוע במוסר".
בשנת 2019 פורסמו טענות של הורים כלפי עיריית קריית גת לפיהם בני העדה האתיופית רוכזו בגנים מסוימים. העירייה טענה שהילדים שובצו לפי מקום המגורים והעדפות ההורים לגן ממלכתי או ממלכתי-דתי, והכחישה שמוצא הילדים היווה שיקול בשיבוץ. ממשרד החינוך נמסר כי היעדר שילוב של תלמידים יוצאי אתיופיה עם כלל האוכלוסייה הוא מעשה לא חינוכי, ושראש העירייה זומן לשיחה דחופה.
השכלה גבוהה
עד שנת 2005, 3,000 סטודנטים סיימו בהצלחה את לימודיהם במכללות, ו-1,500 נוספים אף סיימו בהצלחה את לימודיהם באוניברסיטאות. עם זאת, רבים מהם חוו קשיים בהשתלבות בשוק העבודה הישראלי. בשנת 2017, אקדמאים ישראלים יוצאי אתיופיה היו בעלי השכר הנמוך ביותר מבין האקדמאים.
על פי מחקר של מכון ברוקדייל מ-2018, סטודנטים יוצאי אתיופיה רבים מתמודדים עם קשיים משפחתיים המשליכים על יכולתם להשתלב בהצלחה, למשל היעדר תמיכה כלכלית מצד המשפחה וצורך לסייע בפרנסתה, וכן מחוסר במידע שיאפשר בחירה נבונה של תחום הלימודים. נכון לשנת 2015, מספר הסטודנטים יוצאי אתיופיה נמצא במגמת עלייה ועומד על 2,966, בהשוואה ל-747 סטודנטים בשנת 1999. אחוז יוצאי אתיופיה מכלל הסטודנטים בישראל גדל ב-2011–2018 מ-0.9% ל-1.2%, אך הוא עדיין נמוך בהשוואה לשיעורם בקרב צעירים בגילי 20–29 - 2.5%.
מדינת ישראל מעניקה מלגות חינוך ליוצאי הקהילה האתיופית, בהשכלה גבוהה ובמסגרות חינוכיות אחרות. זאת לצד, תוכניות להעדפה מתקנת הקיימות במוסדות להשכלה גבוהה בארץ, ובאוניברסיטאות בפרט, הבאות לסייע במלגות ובתנאי קבלה לבני העדה.
תעסוקה
שיעור האבטלה בקרב מבוגרים מבני העדה האתיופית היה בעבר גבוה, ובשנת 2005 עמד על 65% בקרב גילאי 45 ומעלה, אך כיום ירד משמעותית והוא אף נמוך משיעור האבטלה באוכלוסייה הכללית. מחקר של ניצה קסיר מבנק ישראל הראה כי עם הוותק בארץ גדלה ההשתלבות של יוצאי אתיופיה בתעסוקה. עם זאת הם נקלטים ברמות שכר נמוכות יותר מהממוצע, ושיעורי העוני בקרבם עדיין גבוהים. לפי נתוני שירות התעסוקה ב-2019 מספר תובעי הבטחת הכנסה מקרב יוצאי אתיופיה בישראל פחת ב-63% בתוך 5 שנים. ב-2017 הייתה ההכנסה הכספית נטו למשק בית של יוצאי אתיופיה כ-11 אלף שקל בחודש, כ-30% פחות מההכנסה בכלל משקי הבית (כ-15,800 שקל). מחקר שפורסם ב-2012 מצא שיוצאי אתיופיה ללא ניסיון תעסוקתי הם מקבלי השכר הנמוך ביותר בישראל. עוד מצא המחקר כי יוצאי אתיופיה משתכרים בעת כניסתם לשוק העבודה 30%-40% פחות מערבים-ישראלים בעלי מספר שנות השכלה זהה. לאחר 17 שנות ניסיון בשוק העבודה, פערי השכר מצטמצמים עד ששכרם של יוצאי אתיופיה עולה על זה של ערבים. אחד ההסברים שמציע המחקר הוא שהעדה האתיופית קטנה משמעותית מזו הערבית או זו של יוצאי ברית המועצות לשעבר ולכן לאתיופים פחות יכולת למנף את עצמם מקצועית באמצעות קשרים תוך קהילתיים.
דו"ח בנק ישראל לשנת 2006 הצביע על שורה של ליקויים באופן ההשקעה הממשלתית בקליטת יהודי אתיופיה והמליץ על נקיטת מדיניות לפיזור העולים ברחבי הארץ. הוא המליץ להגדיל את המשאבים העומדים לרשות בתי הספר בהם יש שיעור גבוה של תלמידים מבני העדה ולהימנע מתופעות של הסללה. לבסוף המליץ הדוח להרחיב את מערך ההכשרה המקצועית לבני העדה ולשקול העדפה מתקנת בשילובם בשירות הציבורי.
במערכת הביטחון
שיעור הגיוס בקרב יוצאי אתיופיה (בנים ובנות כאחד) הוא מן הגבוהים ביותר מבין האוכלוסיות השונות בארץ. על פי נתוני אגף כוח אדם בצה"ל, סך החיילים יוצאי אתיופיה, אשר שירתו בצה"ל בסוף שנת 2010, היה כ-5,800. בשנה זו התגייסו כ-2,430 יוצאי אתיופיה, ושיעור גיוסם היה כ-86% לעומת 74% בכלל צה"ל. "עובדה זו מעידה על מוטיבציה גבוהה. ואולם, לאחר הגיוס חל שבר, וחיילים יוצאי אתיופיה נקלעים לליקויי שירות בשיעורים גבוהים." בתחילת 2013 דווח, כי כמחצית מיוצאי אתיופיה ששרתו בצה"ל, נכלאו בכלא צבאי עקב עבירות שונות. נכון ליולי 2018, ישנם 559 ישראלים ממוצא אתיופי בשירות הקבע מתוך כ 40.000 משרתים. הם מהווים 1.4% מכלל משרתי הקבע.רק 82 אנשי קבע ממוצא אתיופי הם גברים (15%), מול 477 נשים (85%).21% ממשרתי הקבע האתיופים הם אקדמאים, 31% הם הנדסאים/טכנאים ו 48% מהם ללא השכלה. רוב אנשי הקבע האתיופים הם נגדים. אוכלוסיית הקצינים האתיופים קטנה מאוכלוסיית הנגדים, ובהם להלן פילוח הדרגות: קא"ב - 2 סגן - 54 סרן - 76 רס"ן - 83 סא"ל - 2 אל"ם - 1
תרבות וחברה
תרבותה של ביתא ישראל באתיופיה הייתה התרבות החבשית שהיא תרבותם המשותפת של האמהרים והתגרים (החבשים), המזוהה גם כתרבות הכל-אתיופית. רוב רובם של בני העדה האתיופית שולטים בעברית ישראלית. עם זאת, רבים נוטים להמשיך לדבר באמהרית ותגרית בבתיהם עם בני משפחותיהם וחבריהם.
מוזיקה, טלוויזיה, תיאטרון, ודוגמנות
ב-2010 הוענק לשחקנית ממוצא אתיופי, רותי אסראי, פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה. ב-2011 זכתה הזמרת הראשונה ממוצא אתיופי, חגית יאסו, במקום ראשון בתוכנית "כוכב נולד". ב-2013 נבחרה הדוגמנית הראשונה יוצאת אתיופיה, טיטי איינאו, כמלכת היופי של ישראל לייצג את מדינת ישראל בתחרות מיס יוניברס. ב-2013 זכתה המתמודדת הראשונה יוצאת אתיופיה, טהוניה רובל, במקום הראשון בתוכנית "האח הגדול". ב-2020 זכתה מתמודדת שנייה ממוצא אתיופי, תקוה גדעון, במקום הראשון בתוכנית "האח הגדול".
בטקס הדלקת המשואות שנערך בהר הרצל ב-5 במאי 2014 שרה אסתר רדא את שירת דבורה, ללחן של נורית הירש. בשנת 2020 הנחתה אסתר רדא את טקס הדלקת המשואות בהר הרצל, לצידו של גיא זו-ארץ.
ב-2015 השחקנית מסקי שיברו נבחרה לייצג בעולם את מדינת ישראל דרך משרד החוץ, כאחד מאנשים שעשו ממשיכים לעשות שינויים בתרבות וחינוך בחברה הישראלית בזכות מי שהם.
ב-2017 זכתה עדן אלנה זכתה בעונה השלישית של "אקס פקטור ישראל", וב-2020 זכתה בעונה השביעית של "הכוכב הבא לאירוויזיון" שבה נבחרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2020 ברוטרדם, הולנד. עקב ביטול אירוויזיון 2020, נבחרה אלנה לייצג את ישראל באירוויזיון 2021, ובו הגיעה למקום ה-17. אלנה היא הישראלית היחידה שזכתה בשתי תוכניות ריאליטי של שירה, והזמרת הראשונה מהעדה האתיופית שנבחרה לייצג את ישראל באירוויזיון.
ב-2018 זכתה "נבסו" (שיצר וכתב יוסי ואסה) בפרס אמי הבין-לאומי לסדרה הקומית הטובה ביותר.
ב-2021 מבזקנית החדשות של חדשות 12, אלמז מנגיסטו, הנחתה לצד דני דויטש את טקס פרסי ישראל, ששודר בכאן 11. ב-2022 הנחתה אלמז מנגיסטו לצידה של הילה קורח את טקס הדלקת המשואות ה-74.
ספורט
בכדורגל הישראלי ייצוג רב לכדורגלנים ממוצא אתיופי הן בליגות הישראליות - והן בנבחרות הלאומיות בגילאי הנערים, הנוער, בנבחרות הצעירה (מסאי דגו, זיו קבדה, שי בירוק, סינטאיהו סלליך, אור דסה, יצחק אספה, זוהר זסנו, עומר לקאו, רחמים צ'קול, כפיר צ'קול, נועם מוצ'ה, אוראל באייה, איינאו פרדה, אור אינברום, אייל אינברום, אליה גטהון, דניאל (דג'אץ) וורקו, גטאצ'או יבלו, לוטם אסרס, יהודה ניסן בלאי, דרור דגו, דוד דגו, ואחרים) ואף בנבחרת הבוגרים. ב-2003 זומן הכדורגלן הראשון יוצא אתיופיה, ברוך דגו, לשחק בהרכב של נבחרת ישראל הבוגרים. ב-2010 זומן לנבחרת הבוגרים הכדורגלן השני יוצא אתיופיה, אמייה טגה, אולם עקב בעיה רפואית נמנע ממנו מלשחק עמה. מספר שנים לאחר מכן, זומנו כדורגלנים נוספים ממוצא אתיופי שאף שיחקו יחדיו בחלק מהמשחקים, כגון אלי דסה המשחק באופן קבוע בהרכב הפותח של הנבחרת הלאומית הבוגרת, יחד עם גדי קינדה, יונס מלדה ואביב דניאל אברהם, שזומנו ועדיין משחקים לסירוגין בנבחרת הבוגרים. עקב היעדרות הקפטן הראשי, ב-26 במרץ 2022,הכדורגלן אלי דסה עלה לראשונה כקפטן בהרכב הפותח של נבחרת ישראל במשחק ידידות בחוץ מול, ובכך הפך לסגן-קפטן הלאומי הראשון בנבחרת הבוגרת שהוא בן העדה האתיופית. ב-25 במרץ 2023, מונה אלי דסה לקפטן הראשי של הנבחרת הלאומית של ישראל, ככדורגלן הראשון מהעדה האתיופית שמגיע למעמד מכובד זה, וזאת לאחר ששימש כסגן-קפטן בנבחרת במשך השנה שקדמה לכך.undefined הכדורגלן מנשה זלקה נעדר ממשחקי כדורגל באופן קבוע על מנת לשרת שירות מילואים קרבי, דבר יוצא דופן לכדורגלן מקצועני, ובפרט בליגה הבכירה בישראל. בנוסף, זלקה מרצה בבתי ספר על חשיבות השירות בצה"ל. במהלך התקופה בה שיחק זלקה בליגות הנמוכות ועד לעליית הפועל חדרה לליגת העל, עבד זלקה במחלקת השינוע בבית החולים הלל יפה שבחדרה. ב-2019 השיא זלקה משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-71 למדינת ישראל, לצד הספורטאית הפארלימפית, מורן סמואל, כייצוג לספורטאים הישראלים.
דעות קדומות ופרופיילינג
גילויי גזענות, או דעות קדומות, עדיין מתרחשים לעיתים בישראל כלפי בני העדה. סקר שפורסם בחורף 2004 הראה ש-75% מהישראלים שאינם יוצאי אתיופיה מוכנים שילדיהם ילמדו עם ילדים יוצאי אתיופיה, 55% מוכנים להתגורר בשכנות לאתיופים ו-26% מוכנים שילדיהם יתחתנו עם אתיופי. בישראל שיעור האתיופים שנישאים לבני עדות אחרות עומד על כ-12%. כשמונה שנים לאחר מכן, בסקר שפורסם בקיץ 2012 מצביע על כך שהדעות בקרב הציבור הרחב כלפי ישראלים יוצאי אתיופיה הורעו: ש-24% מהישראלים שאינם יוצאי אתיופיה מוכן שילדיו יתחתנו עם אתיופים, 23% מהם יהיו מוכנים לגור בשכנות ליוצאי אתיופיה ו-47% מהנשאלים יסכימו שילדיהם ילמדו עם ילדים ממוצא אתיופי באותה הכיתה. מחקר שנערך ב-2009 הראה כי 53% מהמעסיקים אמרו כי קיימת אצלם "רתיעה מהעסקת עובדים אתיופים משכילים", ו-70% אמרו שירתעו מקידום עובדים אתיופים.
בשנת 2005 ראש עיריית אור יהודה סירב לקלוט את בני העדה בעירו, לטענתו בשל חשש מירידת הערך של הנדל"ן ובשל חשש מעלייה בפשיעה.
בשנת 2002 פורסם שאוכלוסיית העולים כוללת "צאצאי עבדים" (ברייה) שגוירו, ושיוצאי קהילת ביתא ישראל נוהגים איסור להינשא להם גם בישראל.
השמדת מנות הדם
בין השנים 1984–2017, הונהגה בשירותי הדם של מגן דוד אדום מדיניות, שלא הובאה לידיעת משרד הבריאות או התורמים עד חשיפתה בשנת 1996, על פיה הושמדו כמעט כל תרומות הדם שנאספו מעולים מאתיופיה ומצאצאיהם. יישום המדיניות באופן גורף כלפי קבוצה אתנית שלמה עורר ביקורת בישראל, בתקשורת העולמית ובספרות המדעית, ובמחאה עליו פרצה הפגנה סוערת במיוחד (ראו לקמן).
שר הבריאות, אפרים סנה, כינס את הוועדה המייעצת לאימונו-המטולוגיה וקבוצות דם. בתום הישיבה הודיע כי "המדיניות שאוסרת על שימוש רוטיני בקבוצות סיכון נכונה ותקפה מבחינת ההגנה על הציבור בפני מחלה שהיא גזר דין מוות", ושהמדיניות תיוותר בלא שינוי, למעט הוספת משפט בשאלון לתורם לפיו השימוש במנות הדם יהיה בהתאם לשיקולים רפואיים.
שרותי הדם של מד"א נימקו את הסתרת השמדת תרומות הדם מהתורמים ברצון שלא ליצור סטיגמה לגביהם בפומבי. שתי ועדות ציבוריות מתחו ביקורת על שירותי הדם של מד"א והמליצו על ביטול מדיניות ההחרגה, בשנת 1996 (בראשות יצחק נבון) ובשנת 2015 (בראשות פרופסור מנפרד גרין), אולם זו בוטלה בפועל רק ביולי 2017, בהמשך לשיפור אמצעי זיהוי זיהומים בדם. פרשת הדם עוררה שלושה גלים עיקריים של מחאה: הראשונה עם חשיפתה בינואר 1996, השנייה בשנת 2006 והשלישית בשנת 2013. ועדת הבירור בראשות נבון לא הצליחה לקבוע מי נתן את ההוראה להשמיד את תרומות הדם ומה היו שיקוליו, אולם מצאה שההוראה ניתנה שש שנים לפני שאותר נשא ה-HIV הראשון בקרב עולי אתיופיה, וטענה שממילא לא היה לה כל קשר למחלת האיידס, בניגוד לטענות שרותי הדם של מד"א.
עיכוב היריון אצל נשים
בשנות ה-90, דפו פרוברה היה אמצעי הורמונלי למניעת היריון שניתן במרפאות הג'וינט שבאתיופיה, הניתן באמצעות זריקה לשריר ומעכב את הביוץ ברחם למשך כשלושה חודשים. הזריקה יעילה במניעת היריון ועלותה נמוכה, אולם היא גורמת לתופעות לוואי שליליות כגון דלדול עצם והחמרת נטיות דיכאוניות. לפיכך ממליץ מנהל המזון והתרופות להגביל את משך השימוש בה לשנתיים, אם קיימות חלופות בטוחות יותר. על אף זאת, כשישים אחוז ממקבלות התרופה בישראל הן נשים יוצאות אפריקה, בעיקר עולות מאתיופיה, אף כי משקלן הכולל באוכלוסיית ישראל עומד על כאחוז. בשנת 2012 פרסמה גל גבאי תחקיר על פיו הופעלו לחצים על נשים רבות במחנות המעבר בגונדר ובאדיס אבבה ובישראל לקבל דפו פרוברה בלי שניתן להן מידע על תופעות הלוואי ועל חלופות כגלולות או התקן תוך רחמי. על פי עדויות שנאספו במסגרת התחקיר, איימו על מועמדות לעלייה כי לא יקבלו אישור לעלות לישראל אם לא יקבלו את הזריקה. בחודש ינואר 2012 הגישו כמה נשים יוצאות אתיופיה תובענה ייצוגית נגד שירותי בריאות כללית, מכבי שירותי בריאות וקופת חולים מאוחדת בטענה כי זריקות דפו פרוברה ניתנו במטרה לפקח על ילודה בקרב בנות העדה. במאי 2015 הורה מנכ"ל משרד הבריאות רוני גמזו לקופות החולים שלא לחדש מרשמי דפו פרוברה לנשים ממוצא אתיופי או לנשים אחרות שיש חשש שלא הבינו את השלכות הטיפול. גמזו הורה גם כי מרשם יינתן רק לאחר שיחה עם המטופלת בה יובהר המניע לבחירה באמצעי מניעה זה. יש הטוענים כי בכך מודה משרד הבריאות כי העדפה גורפת לדפו פרוברה עבור נשים ממוצא אתיופי הייתה נוהל מקובל בקופות החולים. לאחר שבוטלה מדיניות זו הייתה ירידה של מעל 30-40% בשיעור מבקשות הטיפול בעדה האתיופית.
פרופיילינג
פרופיילינג מייצר מתח בין המשטרה לקבוצות מיעוט. הוא מעלה את רמת החיכוך, מוריד את ביטחון התושבים ואת שיתוף פעולה בין המשטרה והקהילה. ישראלים יוצאי אתיופיה הם מיעוט גלוי (בגלל צבע עורם) ולכן הם חשופים לפרופיילינג גזעי יותר מקבוצות אחרות בחברה הישראלית. צעירים ממוצא אתיופי חוו התנכלויות של שוטרים. אחד הממצאים של דוח ועדת פלמור הוא כי ישראלים יוצאי אתיופיה סובלים מפרופיילינג המבוסס על סטיגמות וסטריאוטיפים שליליים גלויים ופרופיילינג הוא התנהגות שכיחה של אזרחים ומשרתי ציבור כאחד. על אף שמשטרת ישראל טענה שאינה עורכת פילוח על בסיס אתני, בהרצאה שנתן מפכ"ל המשטרה רוני אלשיך, בכנס עורכי דין באוגוסט 2016, במענה השיב לשאלה בנושא לאלימות המשטרה נגד יוצאי אתיופיה, ואמר: "כאשר שוטר פוגש חשוד המוח שלו חושד בו יותר מאשר היה חושד בו אילו היה מישהו אחר".
הפגנות
ב-1996 נחשפה המדיניות של מגן דוד אדום שלא להערות מנות דם של יוצאי אתיופיה. כעשרת אלפים מהעולים מאתיופיה ערכו הפגנה מול משרד ראש הממשלה. כוחות המשטרה המצומצמים במקום אשר ציפו להפגנה שקטה ומצומצמת, הופתעו כאשר ההפגנה הפכה אלימה וכאשר המפגינים יידו אבנים, מקלות ומוטות פלדה על השוטרים. כוחות המשטרה מנגד ניסו להדוף את המפגינים עם כדורי גומי, זרנוקי מים וגז מדמיע. זו הייתה אחת ההפגנות הסוערות ביותר בתולדות מדינת ישראל: כ-41 שוטרים ו-20 מפגינים נפצעו בהפגנה, וכמו כן נגרמו נזקים לכ-200 מכוניות אשר היו שייכות לעובדי משרד ראש הממשלה.
ב-27 באפריל 2015 פורסם סרטון המתעד תקרית בחולון, בו נראה שוטר יס"מ ומתנדב מכים את דמאס פיקדה, חייל ממוצא אתיופי. הסרטון עורר סערה ובעקבותיו נערכו הפגנות בתל אביב ובירושלים וערים נוספות. ההפגנה בתל אביב התפתחה למהומה אלימה. בעקבות ההפגנה הוקמה וועדה ב-2016 למיגור הגזענות נגד יוצאי אתיופיה ברשות אמי פלמור.
פוליטיקה
יוצאי אתיופיה מזדהים בעיקר עם מפלגות הימין (בעיקר עם מפלגת הליכוד) והמרכז הפוליטי (בעיקר עם מפלגות שהתפצלו מרשימת כחול לבן). מחקר משנת 2001 מצא כי רבים מהם נרתעו מלהצביע למפלגות שמאל מוצהרות כמו מרצ והעבודה שהיא גלגולה של מפא"י, המזוהה עם תקופת שלילת השבות ועם עמדות מדיניות של השמאל הפוליטי.
על-מנת שיהיה ייצוג פרופורציונלי בכנסת ליוצאי אתיופיה שמהווים כ-1.7% מאוכלוסיית ישראל, צריכים להיות להם לפחות שני מושבים כך שישקפו את אותם שני אחוזים מתוך 120 חברים בסך הכל.
בכנסת ה-14 כיהן חבר הכנסת הראשון יוצא אתיופיה - אדיסו מאסלה מטעם מפלגת העבודה. בעברו היה חבר בארגון היחאפה המרקסיסטי באתיופיה, ובישראל הפך לחבר הכנסת בבחירות שהתקיימו בשנת 1996.
לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה בשנת 2006, הוקמה מפלגת עתיד אחד בראשות ד"ר אברהם נגוסה, אשר החשיבה עצמה כנציגה פוליטית של יוצאי אתיופיה, אך לא עברה את אחוז החסימה לאחר שקיבלה 14,005 קולות ובעקבות כך החליטה להתפרק. בכנסת ה-17 כיהנו שני חברי כנסת יוצאי אתיופיה - נציגה של מפלגת קדימה, שלמה מולה, והחל מאפריל 2008 גם נציגה של מפלגת ש"ס, הרב מזור בהיינה.
בכנסת ה-18 כיהנו שני חברי כנסת יוצאי אתיופיה - שלמה מולה ממפלגת קדימה שמונה גם לסגן יו"ר הכנסת, והחל מספטמבר 2012 גם אללי אדמסו ממפלגת הליכוד.
בכנסת ה-19 כיהנו שני חברי כנסת יוצאי אתיופיה ושניהם מטעם מפלגת יש עתיד - שמעון סולומון, ופנינה תמנו-שטה שהיא חברת הכנסת הראשונה והשרה הראשונה מהעדה שהיא גם אישה, ובנוסף על כך נבחרה לכהן כסגנית יו"ר הכנסת.
במפלגות נוספות קיבלו יוצאי אתיופיה ייצוג ברשימות, אך לא נכנסו לכנסת, כמו ד"ר אברהם נגוסה בבית היהודי, נגסט מנגשה במרצ, ויששכר מקונן בישראל ביתנו. סגנית ראש עיריית תל אביב מהרטה ברוך-רון בין השנים 2013–2018 (בעברה מנחה בערוץ הילדים, ומשתתפת ב"השגריר"). התמודדה בבחירות לכנסת ישראל ה-21 מטעם מפלגת מרצ והוצבה במקום השישי ברשימה, אך עקב מיקומה לא נכנסה לכנסת.
בכנסת ה-20 כיהנו שלושה חברי כנסת יוצאי אתיופיה - ד"ר אברהם נגוסה מרשימת הליכוד, החל משנת 2018 פנינה תמנו-שטה מרשימת יש עתיד, ובמהלך פגרת הבחירות אשר פנטהון סיום מרשימת כולנו.
בכנסות ה-21 וה-22 כיהנו שני חברי כנסת יוצאי אתיופיה ושניהם מטעם רשימת כחול לבן - פנינה תמנו-שטה (וגם מטעם מפלגת יש עתיד), וגדי יברקן (וגם מטעם מפלגת תל"ם). גם בכנסת ה-23 ובכנסת ה-24 היו תמנו-שטה ויברקן שני חברי הכנסת יוצאי אתיופיה, לאחר שיברקן עבר לרשימת הליכוד.
בממשלת ישראל ה-35 חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה מטעם רשימת כחול לבן (וגם מטעם מפלגת חוסן לישראל), הפכה לשרה הראשונה בממשלת ישראל מקרב יוצאי אתיופיה, כשמונתה לשרת משרד העלייה והקליטה. היא גם המשיכה לכהן כחברת הכנסת ה-23 במהלך כהונתה. באותה ממשלה חבר הכנסת גדי יברקן מונה לסגן השר לביטחון הפנים ולממונה על שילוב יוצאי אתיופיה מטעם רשימת הליכוד.
בממשלת ישראל ה-36 חברת רשימת כחול לבן (וגם מטעם מפלגת חוסן לישראל) פנינה תמנו-שטה, המשיכה בתפקידה כשרת משרד העלייה והקליטה, אך עם זאת, כחברת הכנסת ה-24 היא התפטרה ב-15 ביוני 2021 לאחר כחודשיים מהשבעת האמונים הכוללת לכנסת זו, עקב כניסתה לתפקיד שרה, ובאמצעות החוק הנורווגי. באותה כנסת כיהן גם חבר רשימת הליכוד, גדי יברקן, שנמצא באופוזיציה כחבר כנסת ביחד עם שאר מפלגתו.
בכנסת ה-25 מכהנים שלושה חברי כנסת יוצאי אתיופיה- פנינה תמנו-שטה מטעם המחנה הממלכתי (וגם מטעם מפלגת חוסן לישראל), הרב משה סולומון מטעם הציונות הדתית (וגם מטעם מפלגת האיחוד הלאומי – תקומה), וד"ר צגה מלקו מהליכוד (מ-10 בפברואר 2023 החלה לכהן בזכות החוק הנורווגי).
שגרירות ישראל באתיופיה
בשנת 2012 ממשלת ישראל מינתה לראשונה יוצאת אתיופיה - בליינש זבדיה - לשגרירה, באתיופיה מולדתה, ולאחר מכן ברואנדה, ובבורונדי עד לשנת 2017. לדברי שר החוץ, אביגדור ליברמן, צעד זה היווה ציון דרך חשוב במאבק בדעות קדומות.
קישורים חיצוניים
מאמרים
המשרד למלחמה בשחיתות (ארגנטינה)
המשרד למלחמה בשחיתות (בספרדית: Oficina Anticorrupción) הוא גוף ממשלתי בארגנטינה שאמון על חקירת שחיתות שלטונית בממשלה הפדרלית. הגוף נוצר באופן רשמי ב-10 בדצמבר 1999 ופועל כיחידת סמך של משרד המשפטים וזכויות אדם.
מפלת בית אשר (מיני-סדרה)
מפלת בית אשר (באנגלית: The Fall of the House of Usher) היא מיני-סדרת דרמת אימה, שנוצרה על ידי הקולנוען מייק פלנגאן, ומבוססת על הסיפור הקצר באותו השם ועל יצירות נוספות מפרי עטו של המשורר אדגר אלן פו.
המיני-סדרה עתידה לעלות לשידור בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
ליהוק
ב-9 בדצמבר 2021, נמסר על ליהוקם של פרנק לנגלה, קארלה גוג'ינו, מרי מקדונל, קארל לאמבלי ומארק המיל. יום למחרת, נמסר על ליהוקם של סמנתה סלויאן, רהול קולי, הנרי תומאס, ט'ניה מילר, קייט סיגל, סוריאן ספקוטה, זאק גילפורד, קייטי פארקר, מייקל טרוקו, מלקולם גודווין, קריסטל באלינט, קיילי קוראן, פאולה נונייס, איה פורוקאווה, מאט ביידל, דניאל ג'ון, רות קוד, רוברט לונגסטריט, אנבת' גיש ואיגבי ריגני. ב-13 באפריל 2022, נודע כי לנגלה פוטר מהפקת המיני-סדרה לאחר חקירה שבוצעה בעקבות התנהגות בלתי-הולמת, וכי תפקידו ילוהק מחדש. בשלהי אותו החודש, נמסר כי יחליף אותו בתפקיד ברוס גרינווד.
צילומים
צילומי המיני-סדרה החלו ב-31 בינואר 2022 והסתיימו ב-9 ביולי 2022.
ג'יי. די. ואנס
ג'יימס דייוויד ואנס (באנגלית: James David Vance; נולד ב-2 באוגוסט 1984) הוא מחבר, פרשן שמרני ופוליטיקאי אמריקאי, המכהן כסנאטור מטעם מדינת אוהיו. הוא ידוע בעיקר בשל חיבורו את ספר הזיכרונות "יומני האפלצ'ים" ("Hillbilly Elegy") אשר גרר אחריו תשומת לב רבה בעיתונות האמריקאית במהלך בחירות 2016 בארצות הברית. במאי 2022 נבחר ואנס אל מועמד המפלגה הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית באוהיו, והוא ניצב בפני המועמד הדמוקרטי טים ראיין בנובמבר אותה שנה.
ביוגרפיה
ג'יימס דייוויד ואנס נולד ב-2 באוגוסט 1984 במידלטאון שבאוהיו, עיירה השוכנת בין דייטון וסינסינטי. שם לידתו הוא ג'יימס דונלד באומן, והוריו הם דונלד באומן ובב ואנס. הוא ממוצא סקוטי-אירי. אמו ואביו התגרשו כאשר ואנס היה פעוט, בשעה שאביו נעדר מרוב חייו ששל ואנס ואמו נאבקה בהתמכרות לסמים ולאלכוהול. זמן קצר לאחר מכן, ואנס אומץ על ידי בעלה השלישי של אמו, אך הוא ואחותו גדלו בעיקר על ידי סבו וסבתו ג'יימס ובוני ואנס. לימים נקרא ואנס בשם ג'יימס האמל – על שם המשפחה של אביו החורג – עד שלבסוף אימץ את שם המשפחה ואנס עם נישואיו לכבוד סבו וסבתו.
ואנס התחנך בבית הספר התיכון מידלטאון שבעיר הולדתו, ובתום לימודיו התיכוניים התגייס אל חיל הנחתים של ארצות הברית. במהלך שירותו הצבאי לחם במלחמת עיראק לצד כנף הנחתים השנייה, וביצע "פעיליות למען הציבור" במסגרת זו. מאוחר יותר השלים בהצטיינות את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת המדינה של אוהיו עם תואר ראשון במדע המדינה ובפילוסופיה. כסטודנט באוניברסיטה זו התמחה אצל חבר הסנאט המדינתי בוב שולר. בתום לימודיו באוהיו קיבל תואר שני במשפטים מבית הספר למשפט של אוניברסיטת ייל. בהיותו בייל, שכנעה אותו מורתו איימי צ'ואה לכתוב את ספר הזיכרונות שלו. לאחר תקופה בה עבד במשרד עורכי דין תאגידי, עבר ואנס לסן פרנסיסקו כדי לעבוד בתעשיית הטכנולוגיה. הוא שימש כמנהל בחברת ההון סיכון "Mithril Capital" אשר בבעלותו של פיטר ת'יל.
בשנת 2016 פרסמה ההוצאה לאור "הרפר" את ספר זיכרונותיו "יומני האפלצ'ים: סיפורה של משפחה ותרבות במשבר" ("Hillbilly Elegy: A Moir of a Family and Culture in Crisis"). הספר נכלל ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס בשנים 2016 ו-2017. ב-2017 היה הספר מועמד סופי לפרס דייטון לספרות שלום וזוכה בפרס אודי לספר עיון (Audie Award for Nonfiction). הניו יורק טיימס כינה אותו בהקשר ל "אחד מששת הספרים הטובים ביותר שיסייעו בהבנת ניצחונו של טראמפ". הוושינגטון פוסט הגדיר את הספר בתור "הקול של חגורת החלודה". מנגד, העיתון "ניו ריפבליק" מתח עליו ביקורת כ"הזבל הלבן החביב על התקשורת הליברלית" ו"נביא השקר של אמריקה הכחולה". הכלכלן ויליאם איסטרלי, יליד וירג'יניה המערבית, מתח גם הוא ביקורת חריפה על הספר: "ניתוח מרושל של אוספים של אנשים – אליטות חופיות ואמריקה הבין-חופית, מוסלמים, מהגרים, חסרי השכלה גבוהה, מה שבא לכם – הפך לדבר שבשגרה, וזה הורג את הפוליטיקה שלנו".
בראשית 2018 דווח כי ואנס שקל להציע מועמדות אל הסנאט של ארצות הברית כמועמד רפובליקני נגד הסנאטור הדמוקרטי שרוד בראון, אך לבסוף הדבר לא קרם עור וגידים. לעומת זאת, באפריל 2021 הביע ואנס לראשונה עניין בהתמודדות על מושב בסנאט שפונה בידי הסנאטור הרפובליקני רוב פורטמן. זמן קצר אחר כך תרם שותפו לשעבר פיטר ת'יל 10 מיליון דולר אמריקאי לוועדת פעולה פוליטית בשם "Protect Ohio Values" שתמכה במועמדותו של ואנס לסנאט. גם רוברט מרסר תרם סכום לא ידוע. במאי אותה שנה ייסד ואנס ועדת גישוש, ובחודש יולי נכנס באופן רשמי למירוץ.
במהלך מסע הבחירות שלו לסנאט האמריקאי, הפך ואנס עורו ביחסו אל נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ. בעוד שבמהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 היה למבקר חריף של טראמפ ומתח עליו ביקורת נוקבת בהזדמנויות אחדות, עם כניסתו למירוץ אל הסנאט התנצל על דבריו והביע את תמיכתו בטראמפ וברעיונותיו. למשל, בעוד שוואנס טען בעבר כי טראמפ מבצע דמוניזציה כלפי מהגרים לארצות הברית, ואנס עצמו קרא שוב ושוב להגירה בלתי חוקית לארצות הברית "מטונפת". ב-4 במאי 2022 זכה ואנס במועמדות המפלגה הרפובליקנית לסנאט.
ב-8 בנובמבר 2022 ניצח ואנס בבחירות לסנאט וגבר על ראיין עם 53.3% מקולות הבוחרים. הוא נשבע לתפקידו ב-3 בינואר 2023 מיד עם התכנסות הקונגרס ה-118 של ארצות הברית.
Globalstar
Globalstar היא חברת תקשורת שמפעילה מערך לוויינים במסלול לווייני נמוך ומספקת שירותי טלפון לווייני והעברת נתונים. נכון לשנת 2023 היא מפעילה 25 לוויינים מהדור השני.
היסטוריה
הפרויקט הופעל בשנת 1991 כמיזם משותף של Loral Corporation ו-קוואלקום. החברה הוקמה שנת 1994 במטרה לשגר לוויין ראשון בשנת 1998.
הלוויין הראשון שוגר בפברואר 1998 ובנובמבר 1998 התקיימה שיחת טלפון ראשונה תוך שימוש בלווייני החברה. באוקטובר 1998 החל שימוש ניסיוני תוך שימוש ב-44 לוויינים. בדצמבר צי הלוויינים הגיע ל-48 והחל שירות מסחרי. לוויינים מהדור הראשון היו במשקל 450 ק"ג והיו מתוכננים לעבודה במשך 7.5 שנים. הם נבנו על ידי Alenia Spazio.
בפברואר 2002 החברה הכריזה על פשיטת רגל. ארגון מחדש הסתיים בשנת 2004 כאשר שליטה בחברה עברה ל-Thermo Capital Partners.
בשנת 2007 שוגרו 8 לוויינים נוספים מהדור הראשון. בשנת 2010 שוגרו לוויינים ראשונים של הדור השני וצי הושלם ל-24 לוויינים עד לשנת 2013. כל הלוויינים של הדור השני נבנו ב-Thales Alenia Space. הם היו במשקל 700 ק"ג ומתוכננים ל-15 שנות עבודה. ביוני 2022 שוגרו לוויינים נוספים של הדור השני.
בפברואר 2022 הוחלט לרכוש 17 לוויינים של הדור השלישי מחברה קנדית MDA וחברה אמריקאית Rocket Lab. הלוויינים מתוכנים לשיגור בשנת 2025.
סלילון
חיידק סלילוני (מאנגלית: Spiral bacteria) הוא חיידק בעל צורת סליל בדומה לתבריג ספירלי של חולץ פקקים. הגדרת חיידק כלשהו כסלילון מבדילה אותו מן הצורות האחרות של חיידקים: נקד (Coccus) ומתג (Bacillus). זהו אופן אבחנה ראשוני מבין רבים שמועדו לתת שמות לסוגי החיידקים השונים בשיטה הבינומית.
חיידקים בעלי צורה סלילונית משתייכים לקבוצת חיידקים גראם-שליליים בלבד, כשחלקם הגדול נצבעים חלש מאוד וחלקם אינם נצבעים בצביעת גראם כלל. חיידקים אלה יכולים להיות אירוביים, אנאירוביים ומיקרואירופיליים.
סלילונים גראם-שליליים מובהקים וחלשים
הרשימה הבאה כוללת סוגים ומינים שכיחים של חיידקים סלילוניים גראם-שליליים מובהקים: המאפיין הבולט של חיידקים אלה בא לידי ביטוי באורכם הקצר, בשל כמות קטנה של סלסולים, ובנוכחות שוטונים שמקנים לחיידקים אלה יכולת תנועה. הרשימה הבאה כוללת סוגים ומינים שכיחים של חיידקים סלילוניים שנצבעים חלש מאוד בצביעת גראם: סוגים אלה שייכים למערכת ה-Spirochaete והמאפיין הבולט של חיידקים אלה בא לידי ביטוי באורכם הארוך, בשל כמות רבה יחסית של סלסולים, ובנוכחות שוטונים שמקנים לחיידקים אלה יכולת תנועה.
בשל הקושי הרב לצבוע חיידקים במערכת ה-Spirochaete, פותחו במהלך השנים שיטות שונות להתבוננות וזיהוי חיידקים אלה באמצעות מיקרוסקופ אור. בין השיטות שפותחו ניתן למנות את צביעת הכסף ומיקרוסקופיית שדה אפל.
סטייסיאן צ'ין
סטייסיאן צ'ין (באנגלית: Staceyanne Chin, נולדה ב-25 בדצמבר 1972) היא משוררת ספוקן וורד, אמנית במה, פמיניסטית, ופעילה למען זכויות להט"ב. עבודתה פורסמה בניו יורק טיימס, בוושינגטון פוסט, ועיתונים אחרים, והופעותיה בטלוויזיה כוללים את 60 דקות ותוכניתה של אופרה וינפרי, בה שיתפה את האתגרים שניצבו בפניה כילדה ונערה לסבית בג'מייקה.
ביוגרפיה
צ'ין נולדה בג'מייקה, ממוצא אפרו-ג'מייקני וסינו-ג'מייקני. אמה נטשה אותה בגיל צעיר והיגרה לקנדה, ואביה לעולם לא הכיר בה, אז סבתה גידלה אותה עד גיל שש. לאחר מכן נשלחה לגור עם דוד ודודה באזור אמיד אך לאחר תקופה שלחו אותה לקרובת משפחה אחרת בשכונת עוני.
בזמן לימודיה באוניברסיטה היא הכירה במשיכתה לנשים, והחליטה להגר לארצות הברית במקום לחיות בג'מייקה באורח חיים סודי, מחשש לאלימות הרבה המופנית כלפי להט"בים. בגיל 25 עקרה לניו יורק, שם מצאה את הצלחתה כמשוררת ואמנית במה.
ב-2010 כתבה צ'ין בספר זיכרונות שהוציאה, שנידו אותה באוניברסיטה בקינגסטון אחרי שיצאה מהארון. היא גם חשפה שכמה סטודנטים הכניסו אותה יום אחד לתוך חדר השירותים ותקפו אותה מינית תוך כדי שהם אומרים לה שנשים נבראו כדי לענג גברים.
ב-2011 כתבה בלוג פופולרי בהפינגטון פוסט על היותה אישה לסבית יחידנית בהריון, ובאותה שנה נולדה בתה. היא גם התראיינה רבות על תהליך ההפריה החוץ-גופית.
קריירה
צ'ין התחילה לכתוב לספוקן וורד ב-1998, וכתבה יחד עם ראסל סימונס את "Def Poetry Jam" לברודוויי, אשר היה מועמד לפרס טוני. היא גם הופיעה במופע יחיד אוף ברודוויי, ומנהלת סדנאות שירה ברחבי עולם.
היא מארחת את תוכנית האינטרנט באפטר אלן, "She Said What?", וגם את התוכנית "My Two Cents".
שירתה גם הוקלטה באלבומי ספוקן וורד, והיא פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה (The Other Side of Paradise: A Memoir בהוצאת סיימון ושוסטר) ב-2009.
צ'ין השתתפה בשלושה סרטים דוקומנטריים:
צ'ין עושה סיבובי הופעות ברחבי העולם, כולל בלונדון, קופנהגן, ערים שונות בגרמניה, דרום אפריקה, וכן בבמות מרכזיות בארצות הברית.
ביקורת
האמנות האקטיביסטית של צ'ין מעוררת ביקורות חיוביות. בניו יורק טיימס כתבו על מופע היחיד שלה, "Border/Clash", שהיא "מפולפלת, זועמת, ולעיתים רכה בביקורת העצמית שלה". ב-The Advocate כתבו, "בשירים שמשלבים שורות קורעות ("אהבתי איך שהיא גרמה לחזיית הפוש-אפ הוורודה להיראות אינטלקטואלית") עם סירוב להתאים לנורמה ("אני רוצה להיות הדייקית שאוהבת לזיין גברים"), צ'ין מאתגרת לא רק את העולם הסטרייטי". ובספר "Words in Your Face" שסיקר עשרים שנות פואטרי סלאם בניו יורק, המחברת קריסטין אוקיף אפטוויץ היללה את צ'ין כאחת משלושת המשוררים המובילים, והוסיפה:
מזכירות ביטחון הציבור המקסיקנית
המחלקה הייתה אחראית לסדר הציבורי ואבטחת זכויות האזרח ושיתפה פעולה עם פרקליטות הרפובליקה (התובע הכללי המקסיקני) במניעת פשיעה, בנוסף הייתה אחראית לפיתוח מדיניות ביטחון הציבור של הממשל הפדרלי וניהול מערך הכליאה הפדרלי של מקסיקו. המזכירות פעלה בצמוד למועצה הלאומית לביטחון הציבור והייתה אחראית לניהול ופיקוח על המשטרה הפדרלית של מקסיקו.
קאפוטניה
קאפוטניה (ברוסית: Капотня) הוא ראיון של המחוז הדרום-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח המחוז הוא 8.06 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 33,714 תושבים (2020).
סמל קאפוטניה הוא מגן מוזהב עם פסים כחולים בשוליים שבמרכזם טיפת שמן, שבתוכו יש עץ תפוחים מוזהב עם שבעה תפוחים על הענפים. טיפת הנפט מזכירה את בתי הזיקוק של מוסקבה שנמצא בשטח הראיון, ושדה הזהב הוא הצלחתו. עץ התפוח מסמל את שגשוג הראיון והתפוחים הם פרי העבודה של התושבים המקומיים. הפסים רומזים על נהר מוסקבה, שלאורכו נפרשים גבולותיו הדרום-מערביים של הראיון.
בתי הזיקוק של מוסקבה ממוקמים בשטחו של הראיון, הוא התחיל לפעול ב-4 באפריל 1938. בתי הזיקוק שייכים לגזפרום נפט ומעסיק מעל 4,000 עובדים.
כיום בראיון ישנם יותר ממאה חברות, 2 בנקים, המגזר הפרטי מתפתח, ישנם שני מוסדות של שירות בתי הסוהר הפדרלי.
פונדמנטו דה אספרנטו
פוּנְדַמֶנְטוֹ דֶה אֶסְפֶּרַנְטוֹ (באספרנטו: Fundamento de Esperanto או La Fundamento, בתרגום לעברית: יסודות האספרנטו) הוא ספר שפרסם אליעזר זמנהוף באביב 1905, ובו שורת כללים שהקונגרס העולמי הראשון של האספרנטו קיבל ככללי היסוד הבלתי משתנים של השפה. הספר כולל, מלבד ההקדמה שלו, את 16 חוקי הדקדוק, חומרי לימוד ותרגול, ומילון אספרנטו לשפות אנגלית, צרפתית, גרמנית, רוסית ופולנית - המופיעים כולם במקור גם בספרו הראשון 'השפה הבינלאומית', שפורסם בשנת 1887 בשינויים קלים שנוספו בספרו השני מ-1888.
הספר נפתח בחיבור הקדמה, 'הצהרה בדבר מהות האספרנטיזם', ובו הציע זמנהוף כי על מנת לאפשר לשפת האספרנטו לצמוח באופן טבעי מחד 'כשפה השייכת לדובריה', אך למנוע את התפצלות התנועה והשפה לשפות שונות באופן שיחטיא את מטרתה להיות שפה בינלאומית אחת משותפת, יש לקבוע את כלליה הבסיסיים שאותם אין לשנות:
רעיון זה אושר על ידי קונגרס האספרנטו העולמי הראשון בבולון-סור-מר, ב-8 באוגוסט 1905, במה שמכונה 'הצהרת בולון', הכוללת את הדברים הבאים:
על אף הצהרה זו, לאחר פרסום הפונדמנטו, פורסמו על ידי האקדמיה לאספרנטו עוד תשעה 'עדכונים רשמיים' (Oficialaj Aldonoj) המוסיפים ומחדדים חלק מעקרונות השפה הבסיסיים.
רפורמות מוצעות באספרנטו
על אף ההחלטה כי אין לחרוג או לשנות מכללי היסוד של האספרנטו שנקבעו בפונדמנטו, בכל זאת הוצעו לאורך השנים מספר שינויים ורפורמות בשפה. חלקן הצעות לשינויים מרחיקי לכת בכלליה אשר הולידו שפות חדשות לחלוטין דוגמת שפת האידו, אחרות - ביקשו רק להוסיף על כללי השפה הקיימים או לשנות אותן באופן מינורי יותר. הצעות אלו על פי רוב אינן מקובלות על כלל דוברי השפה ומעוררות ויכוח בקרב קהילת הדוברים בהיותן מנוגדות לפונדמנטו. עם זאת, לחלקן תומכים רבים בקהילת הדוברים המשתמשים בהן, וגם רבים מהמתנגדים להן מכירים אותן ומבינים אותן (בדומה לשימוש בדיבור בלשון רבות לקבוצה מעורבת בעברית, או לשימוש בכתיבה ובדיבור בצורת הריבוי הלא רשמית: 'רביםות').
הרפורמה הבולטת ביותר המוצעת היא להוסיף לרשימת שמות הגוף באספרנטו גם מילה שתייצג גוף שלישי יחיד נייטרלי מבחינה מגדרית, זאת על מנת להתייחס לאנשים בעלי זהות מגדרית א-בינארית או לאדם שלישי שמינו איננו ידוע. בין החלופות הבולטות שהוצעו ושבחלקן גם נעשה שימוש, המילים: Ŝli (שילוב של Li - הוא, ו-Ŝi - היא), ו-Ri. חלק ממתנגדי רפורמה זו טוענים כי המילה Ĝi המשמשת (בדומה למילה It באנגלית) יכולה לשמש גם להתייחסות לאנשים א-בינאריים או לאדם שלישי שמינו אינו ידוע - אולם תומכי רפורמה זו טוענים כי שימוש שכזה הוא מחפיץ ומעליב שכן מילה זו משמשת לציון חפצים דוממים ובעלי חיים (ולעיתים נעשה בה שימוש גם ביחס לתינוקות).
רפורמה מוצעת נוספת היא חידוש הסיומת iĉ לייצוג מילה זכרית. על פי כללי הדקדוק הרגילים באספרנטו, שם העצם בכר הוא גם השם הסתמי, ועל מנת להופכו לנקבה, יש להוסיף לו in. כך למשל koko הוא תרנגול ו- kokino - תרנגולת. תומכי רפורמה זו סבורים שיש בצורת התחביר הנוכחית משום אפליה, ולכן מבקשים לקבוע סיומת זכרית בדומה לסיומת הנקבית, ולהותיר את השורש נייטרלי מבחינה מגדרית.
עוד רפורמה שהוצעה היא השימוש במילית Na (שהומצאה לצורך זה) במקרים של מושא ישיר או מגמת כיוון, שבהם לא מתאים להשתמש בסיומת הרשמית n, כגון בשמות אנשים ומקומות שמקורם אינו באספרנטו.
לאורך השנים השתנתה האספרנטו גם באופן טבעי, שלא כתוצאה מרפורמות מכוונות, שינויים שחלקם מנוגדים לפונדמנטו. כך, למשל, בניגוד לכוונתו המקורית של זמנהוף שלכל מילית תהיה משמעות קבועה אחת ויחידה - ושהמילית Je תשמש בכל מקום שאין מילית ספציפית מתאימה - בפועל, בהשפעת שפות אחרות, התחבוו תפקידיהן של חלק מהמיליות, ואילו השימוש במילית Je הלך והצטמצם.
הר גרדנר (הרי אלזוורת')
הר גרדנר (באנגלית: Mount Gardner) הוא הר במערב החלק המרכזי של רכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 4,587 מטרים מעל פני הים; ההר מתנשא לגובה של 487 מטרים מעל סביבתו. ההר הוא ההר ה-16 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם 3 קילומטרים ממערב להר טאיירי.
ההר מתנשא מעל קרחון פאטון שמצפון - מזרח לו.
גילוי ההר
ההר התגלה על ידי משלחת החצייה של ארץ מרי בירד, אשר חצתה את ארץ מרי בירד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958 בפיקודו של סי. ר. בנטלי (C.R. Bentley).
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שמו של לוטננט הארווי ל. גרדנר (Harvey L. Gardner), מצי ארצות הברית, שהיה טייס באנטארקטיקה בעונות המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958 ו- 1958–1959. גרדנר נהרג בהתרסקות מטוס DHC-3 Otter בנקודת מארבל, ב-4 בינואר 1959.
לקריאה נוספת
• SAMUEL C. SILVERST, The American Antarctic Mountaineering Expedition, ANTARCTIC JOURNAL
• Damien Gildea, Mountaineering in Antarctica: complete guide: Travel guide
• Damien Gildea, Ellsworth Moutains - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide
סככה
סְכָכָה הייתה עיר מקראית במדבר יהודה, הנזכרת פעם אחת בתנ"ך.
במקורות
העיר נזכרת בספר יהושע בתיאור ערי המדבר שבנחלת שבט יהודה:.
בשלהי תקופת בית שני נזכרה העיר במגילת הנחושת, בהקשר לאוצרות שונים שהוטמנו בקרבתה, כאשר לצדה נזכרים גם "גיא הסככא", "סדק שבסככא" ואמת מים הקשורה אליה.
זיהוי
היו שהציעו לזהות את העיר הקדומה עם האתר "ח'רבת א-סמרה" שבמרכז בקעת הורקניה, שם נתגלו שרידי מבנים וחומות מהתקופה הישראלית, מערכות סכרים ובריכות, וכן טביעות חותם "למלך". מנגד, לאור העדות שבמגילת הנחושת על קיום העיר גם בימי בית ראשון, היו שהציעו לזהותה עם חורבת קומראן. במקום נמצאו גם שרידים מתקופת המלוכה.
בעקבות סככה
על שם העיר הקדומה קראה ועדת השמות הממשלתית לנחל שראשיתו בסביבות ח'רבת א-סמרה, ושמתחבר לנחל קומראן, בשם "נחל סככה".
Live in the Navajo Nation
Live in the Navajo Nation הוא אלבום וידאו של הזמרת אלניס מוריסט שיצא ב-23 באוגוסט 2002 כחלק מסדרת האלבומים המוזיקלית "High Places".
כבר עכשיו
כבר עכשיו הוא פזמון שכתב, הלחין וביצע ירמי קפלן. השיר יצא לאור בשנת 1996.
רקע
"כבר עכשיו" נחשב לאחד מהלהיטים הגדולים של קפלן.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשנ"ז (1997) דורג השיר במקום השישי.
פרידריך-וילהלם קריגר
פרידריך-וילהלם קריגר (בגרמנית: Friedrich-Wilhelm Krüger; 8 במאי 1894 – 10 במאי 1945) היה קצין בכיר באס אס ופושע מלחמה נאצי, שכיהן כמפקד האס אס והמשטרה של הגנרלגוברנמן מהקמתו ועד סוף 1943.
שנים מוקדמות
פרידריך-וילהלם קריגר נולד במשפחתו של קצין פרוסי, אוברסט אלפרד קריגר. הוא היה הצעיר מבין שני בנים (אחיו הבכור וולטר קריגר היה אף הוא קצין בכיר באס-אס). הוא עזב את בית-הספר עוד בטרם השלים תעודת בגרות ועבר למכינה לצוערים ב-1913. במלחמת העולם הראשונה שירת בחיל הרגלים, ובסופה החזיק בדרגת סגן. ב-1919 עבר לשרת בשייטת סירות הטורפדו של הצי, אך במרץ 1920 הצטרף לפרייקור ליצו שפעל נגד מהפכנים קומוניסטיים בחבל הרוהר. הוא שוחרר מהצבא באותה שנה, ועבד כמוציא לאור וכסוחר ספרים. ב-1922 התחתן, והיו לו שני בנים מנישואיו. בין 1924 ל-1928 היה חבר הנהלה בשירות פינוי הזבל של ברלין, וב-1929 חזר להיות סוחר עצמאי.
באס אס
בנובמבר 1929 הצטרף למפלגה הנאצית (מס' חבר: 171,199), ובפברואר 1931 לאס אס (מס' חבר: 6,123). באפריל אותה שנה עזב את הארגון לטובת האס אה. בזכות ידידותו עם קורט דליגה, אותו הכיר עוד מקודם, קודם כבר ב-1932 לדרגת גרופנפיהרר והוצב במטה האישי של ארנסט רהם. באותה שנה, נבחר כציר לרייכסטאג עבור פרנקפורט על האודר. הוא נותר חבר בית המחוקקים עד מותו. קריגר מונה לראש מערך האימונים בפלוגות הסער, והוענקה לו דרגת אובר-גרופנפיהרר ביוני 1933. הוא לא נפגע בליל הסכינים הארוכות. במרץ 1936 שב לאס אס והוצב כמפקד יחידות הגבול והמשמר בארגון.
השואה
ב-4 באוקטובר 1939, לאחר סיומה המוצלח של המערכה בפולין, מינה היינריך הימלר את קריגר לתפקיד המפקד הבכיר של המשטרה והאס אס (Höherer SS- und Polizeiführer) באזור הגנרלגוברנמן.
במסגרת תפקידו, היה קריגר אחד מהאחראים לתכנון וביצוע שואת יהודי פולין. כבר בדצמבר 1939 הוציא צו לפיו כל היהודים בני 14 עד 60 היו מחויבים בעבודת כפייה למשך שנתיים לפחות, ומכאן ואילך הופקדה בידיו השליטה על עובדי הכפייה היהודים בגנרלגוברנמן: הם נשלחו למחנות עבודה שנוהלו על ידי האס אס, שם עבדו בפרך בתנאים לא-אנושיים. יחד עם אריך פון דם באך-צלבסקי וקצינים אחרים, הוא היה חבר בצוות שהופקד על ריכוז האוכלוסייה היהודית בגטאות. באביב 1940 ארגנו הוא ופקודו אברהרד שנגארט, ראש האס דה בממשל הכללי, את מבצע אה בה, במהלכו נורו למעלה מששת אלפים פולנים. לפי עומר ברטוב, קריגר הוזמן או תוכנן להיות מוזמן לועידת ואנזה ולא נכח בה כנראה כיוון ששבר את זרועו. קריגר מילא לאחר מכן תפקיד מרכזי בשואה, מאחר שרוב מחנות ההשמדה היו בשטח השיפוט שלו. הוא היה הממונה הישיר על אודילו גלובוצניק בעת שזה ביצע את מבצע ריינהרד החל ממרץ 1942, במהלכו נרצחו 1,700,000 יהודים בטרבלינקה, סוביבור, בלזץ ובחלמנו. באותה שנה, הוא ארגן את גירושם של 110,000 פולנים מאזור זמושץ', שהיה כרוך בהמתת 7000 איש שהתנגדו לפינוי.
קריגר היה מצוי בעימות מתמיד על סמכויות עם המושל הכללי הנס פרנק, ושאף להעניק לאס אס עצמאות מרבית על חשבון המנהל האזרחי של הראשון. כאשר פרנק קידם את סגנו יוזף ביהלר לתפקיד מזכיר המדינה, פנה קריגר להימלר שאילץ את פרנק למנותו למזכיר המדינה לענייני ביטחון בממשל. ב-1 באוגוסט ניתנה לו גם דרגת גנרל במשטרה..
במסגרת תפקידו, פיקח קריגר גם על יירגן שטרופ בעת שזה דיכא את מרד גטו ורשה. ב-20 באפריל 1943 ניסו חברי הארמייה קריובה להתנקש בחייו, ללא הצלחה.
חילוקי הדעות בינו לבין פרנק, כמו גם בין השני להימלר, הובילו לבסוף להעברתו מתפקידו ב-9 בנובמבר 1943, והוא הוחלף על ידי וילהלם קופה. תחת זאת, מונה למפקד הדיוויזיה ה-7 של האס אס ביוגוסלביה הכבושה, שם נותר עד אפריל 1944. ב-20 במאי ניתנה לו דרגת גנרל של הוואפן אס אס. ב-14 ביוני אותה שנה נעשה למפקד הדיוויזיה ה-6 של האס אס, שהייתה מוצבת בנורווגיה. באוגוסט, הוצב בראש קורפוס אס אס הררי החמישי. בפברואר 1945 מינה אותו הימלר לנציגו בחזית הדרום-מערבית. באפריל, ניתן לו הפיקוד על עוצבת שדה של משטרת הסדר בקבוצת ארמיות דרום, שלחמה בכוחות בעלות הברית באוסטריה.
עם סיום המלחמה התאבד בירייה.
הנבשן
הַנִּבְשָׁן הייתה עיר מקראית במדבר יהודה, הנזכרת פעם אחת בתנ"ך.
העיר נזכרת בספר יהושע בתיאור ערי המדבר שבנחלת שבט יהודה:.
האגודה הבין-לאומית לוולקנולוגיה ולכימיה של פנים כדור הארץ
האגודה הבין-לאומית לוולקנולוגיה ולכימיה של פנים כדור הארץ (באנגלית: International Association of Volcanology and Chemistry of the Earth's Interior), או בראשי תיבות שמה באנגלית IAVCEI, היא אגודה בינלאומית היוזמת מחקרים בוולקנולוגיה, משקיעה מאמצים למנוע או לצמצם את הסכנות מהתפרצויות געשיות, ויוזמת מחקרים בתחומים נושקים כדוגמת גאוכימיה ופטרולוגיה של סלעי יסוד, גאוכרונולוגיה, מרבצים של מינרלים שמקורם געשי והפיזיקה של יצירת ועליית מאגמה במעטפת העליונה ובקרום. זוהי אחת משמונה האגודות של האיגוד הבינלאומי לגאודזיה וגאופיזיקה (International Union of Geodesy and Geophysics בראשי תיבות IUGG).
את האגודה מפעילה ועדה מנהלת שחבריה מתחלפים מדי ארבע שנים. הוועדה קובעת את מדיניות האגודה, ומיישמת אותה באמצעות ועדות משנה וקבוצות משימה. האגודה מוציאה לאור את כתב העת Bulletin of Volcanology (עלון הוולקנולוגיה).
היסטוריה
האיגוד הבינלאומי לגאודזיה וגאופיזיקה בראשי תיבות IUGG, ארגון בלתי-ממשלתי, הוקם ב-1919. גם מחלקת הוולקנולוגיה של ה-IUGG הוקמה ב-1919, והיא הייתה הגרעין שממנה נוצרה אחר-כך ה-IAVCEI. היא הוקמה רשמית באספה הכללית הראשונה של ה-IUGG (רומא, 1922). שמה שונה ל"האגודה הבינלאומית לוולקנולוגיה" (International Association of Volcanology בראשי תיבות IAV) באספה הכללית הרביעית של ה-IUGG (סטוקהולם, 1930). הכללים והתקנון של ה-IAV אושרו בהלסינקי ב-1960 ועברו רביזיה בציריך ב-1967, ובקנברה ב-1979. שמה הנוכחי של האגודה אומץ ב-1967 במטרה ליצור אחידות עם שמה של האגודה המשלימה במסגרת ה-IUGG - "האיגוד הבינלאומי לסייסמולוגיה ופיזיקה של פנים כדור הארץ" (International Association of Seismology and the Physics of the Earth's Interior בראשי תיבות IASPEI).
מטרות ה-IAVCEI
התקנון של ה- IAVCEI כולל ארבע מטרות: ב-IUGG חברות רק מדינות (ובהן ישראל) והן חברות באופן אוטומטי גם ב-IAVCEI. לאחר 1966 יכלו גם אנשים פרטיים להיות חברים ב-IAVCEI.
פרסומים
Bulletin of Volcanology (עלון הוולקנולוגיה) הוא הביטאון של האגודה. הוא החליף את הביטאון Bulletin Volcanologique שיצא לאור לראשונה ב-1922.
האגודה הדפיסה 22 כרכים של "הקטלוג של הר הגעש הפעילים של העולם". על הכוונה להוציא את ה"קטלוג" הוחלט ב-1924, והוא החל לצאת לאור ב-1948 כאשר נקבעו החלוקה לאזורים והפורמט. הכרך הראשון, על אינדונזיה יצא לאור ב-1951, והכרך ה-22 על ניו זילנד יצא לאור ב-1967.
הצפנה פוסט-קוונטית
הצפנה פּוֹסְט-קְוַנְטִית (באנגלית: Post-quantum cryptography) מתייחסת לאלגוריתמים קריפטוגרפיים (בדרך כלל של מפתח ציבורי) הנחשבים בטוחים נגד קריפטואנליזה המבוצעת עם מחשב קוונטי, בניגוד למרבית האלגוריתמים האסימטריים הפופולריים כמו אלה המבוססים על RSA ודיפי-הלמן, אותם ניתן יהיה לפרוץ בקלות עם מחשב קוונטי מעשי בקנה מידה גדול.
רקע
האלגוריתמים האסימטריים הנפוצים בשימוש מעשי כיום, מבוססים ברובם בעיקר על שתי בעיות מתורת המספרים הנחשבות "קשות" ונגזרותיהן; בעיית פירוק לגורמים ובעיית הלוגריתם הבדיד. כשהאחרונה מתחלקת לשני תחומים מתמטיים, שדה סופי ועקום אליפטי. ב-1994 הראה פיטר שור שאפשר לפרק לגורמים מספר גדול באמצעות אלגוריתם קוונטי, הנקרא על שמו אלגוריתם שור, בסיבוכיות זמן של, היעילה באופן דרמטי לעומת השיטות הידועות במחשב קלאסי. ב-1996 המציא לוב גרובר אלגוריתם קוונטי שנקרא אלגוריתם גרובר לחיפוש במבנה נתונים לא ממויין בזמן של O(\sqrt{N}). ההשלכה שלו מרחיקה לכת ויש לה השפעה עצומה על תורת ההצפנה, במיוחד על הצפנה א-סימטרית אך גם על הצפנה סימטרית. כאשר מחשב קוונטי גדול יהפוך למציאות, וישתמשו בו עם האלגוריתמים המנויים, שבירת המערכות הללו יכולה להתרחש בזמן פולינומי, שזה נמוך בהרבה מהאלגוריתם הטוב ביותר הידוע כיום הנקרא נפת שדה מספרים שהוא תת-מעריכי. משמעות הדבר שפרוטוקול דיפי-הלמן, RSA וכן כל נגזרותיהם המסתמכים על בעיות דומות יצאו מכלל שימוש.
בשנים האחרונות חלה התקדמות בפיתוח מחשבים קוונטיים. באוגוסט 2015 הכריזה חברת D-Wave הקנדית על מחשב קוונטי "אנלוגי" מעשי הנקרא D-Wave 2X בקנה מידה של +1000 קיוביטים. באותה עת פורסם שהמחשב הותקן בהצלחה במעבדת הבינה המלאכותית הקוונטית השייכת למיזם משותף של נאס"א וגוגל. מחשב קוונטי מסוג זה אינו מתאים לשימוש כללי ואינו רלוונטי לקריפטואנליזה, הוא מתאים בעיקר לפתרון בעיות מיוחדות בתחום אופטימיזציה, ביואינפורמטיקה וכדומה. אף על פי שהמחשבים הקוונטיים הדיגיטליים המיוצרים, נכון לשנת 2016, עדיין קטנים מדי מכדי לבצע באמצעותם התקפה מלאה נגד האלגוריתמים האסימטריים עם מפתחות באורכים המומלצים על ידי התקנים הבינלאומיים, ישנן הערכות שמחשבים קוונטיים בהיקף מלא עומדים להיות זמינים בתוך כעשור, זאת בניגוד להערכות קודמות. מסיבה זו הקהילה הקריפטוגרפית נערכת בתקופה זו למעבר לעידן קוונטי והעניין בנושא גובר מצד האקדמיה והתעשייה בעיקר דרך כנסים של PQCrypto המתקיימים אחת לשנה מאז 2006 וכן קבוצות מחקר של ארגונים כמו ETSI ו-IEEE.
הצפנה סימטרית
בניגוד להצפנה אסימטרית, האיום הקוונטי אינו ממשי כלפי אלגוריתמים סימטריים כמו AES ופונקציות גיבוב כמו SHA-3, כיוון שלא ניתן ליישם את אלגוריתם שור לשבירתם, ואף על פי שאלגוריתם גרובר מהווה איום משמעותי הוא אינו יעיל במידה ניכרת מהשיטות הקלאסיות. בשל תכונת הסופרפוזיציה הקוונטית ניתן לבצע חיפוש ממצה של כל האפשרויות של המפתח בפעולה אחת, אבל תיוותר הבעיה כיצד לחלץ את המפתח הנכון. אלגוריתם גרובר מאפשר לעשות זאת בעזרת 2^{k/2} פעולות קוונטיות, כאשר k הוא טווח החיפוש. מזה נובע שבפתרון בעיית חיפוש למחשב הקוונטי יתרון ריבועי על פני מחשב קלאסי אך לא יותר מכך. אף על פי שתמיד קיים החשש שנמצאה פריצת דרך סודית, לדעת מרבית המומחים, כל שיש לעשות כדי להתמודד מול האיום הקוונטי הוא להכפיל את אורך המפתח של הצופן הסימטרי.
אלגוריתמים פוסט קוונטיים
אלגוריתמים אחדים ישרדו את העידן הפוסט-קוונטי ואחרים לא. RSA, DSA, ECC ודומיהם לא ישרדו. לעומתם קיימים מזה שנים רבות אלגוריתמים טובים הבטוחים הן בפני איום קלאסי והן בפני איום קוונטי. הסיבה שלא משתמשים בהם כיום נובעת אך ורק משקולי יעילות. המעבר לעידן הפוסט-קוונטי מחייב שימוש באלגוריתמים שכיום אינם יעילים במונחי מחשוב ואינם מתאימים לשימוש מאסיבי, אם כי המחקר עדיין בעיצומו וייתכנו שיפורים מרחיקי לכת. אלגוריתמים פוסט-קוונטיים שהדיעה הרווחת לגביהם שהם עמידים נגד קריפטואנליזה קוונטית קיימים אך חלקם לא יעילים, חלקם ללא הוכחה מתמטית מוצקה וחלקם צעירים מאוד. אפשר לבסס הצפנה פוסט-קוונטית על מספר בעיות מתמטיות קשות שמהן ניתן להכין פונקציה חד-כיוונית המתאימה לצורך קריפטוגרפי ואשר הדעה הרווחת לגביהן שהן יוותרו בטוחות גם נוכח איום מחשב קוונטי, מהן ניתן למנות את: