cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנדרייה ז'יבקוביץ'
בנפיקה
ב-5 ביולי 2016, ז'יבקוביץ' חתם על חוזה לחמש שנים עם אלופת פורטוגל, בנפיקה ליסבון. הוא עבר בהעברה חופשית לאחר שהחוזה שלו עם פרטיזן הסתיים. הוא קיבל את החולצה מספר 17. ב-2 באוקטובר הוא שיחק בהופעת הבכורה שלו בבנפיקה, שנכנס בדקה ה-84 במקום גונסלו גדש. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות חמישה חודשים לאחר מכן בהפסד חוץ 0–4 לבורוסיה דורטמונד. הוא סיים את העונה בזכייה באליפות עם בנפיקה, לאחר שלא כבש ב-15 הופעות ליגה. בסך הכל שיחק 24 משחקים וכבש שער אחד בגביע.
ז'יבקוביץ' שיחק את משחקו הראשון בעונת 2017/18 בבנפיקה נגד ריו אבה.
פאוק סלוניקי
ב-8 בספטמבר 2020, פאוק סלוניקי הודיעה על החתמתו של ז'יבקוביץ' בהעברה חופשית. הסרבי הבינלאומי בן ה-24 שוחרר על ידי בנפיקה כחלק מהתוכניות שלהם לחלון ההעברות בקיץ, ופאוק החתימה אותו על חוזה לשנתיים תמורת תשלום שלא פורסם. במדי בנפיקה רשם ז'יבקוביץ' 88 הופעות, כבש ארבעה שערים ובישל 24. במשחקו הרשמי הראשון בפאוק, הוא כבש שער מול קבוצתו הקודמת בנפיקה, שכתוצאה מכך הודחה מפלייאוף ליגת האלופות. ב-15 בספטמבר 2020, ז'יבקוביץ' הבקיע את שער הניצחון כאשר פאוק הבטיחה מקום בסיבוב הפלייאוף של ליגת האלופות. ב-5 בנובמבר 2020, הוא כבש צמד בניצחון ביתי 1–4 במשחק שלב הבתים של הליגה האירופית נגד פ.ס.וו איינדהובן ועזר לפאוק להגדיל את הסיכוי להעפיל לשלב הבא של הליגה האירופית. ב-29 באפריל 2021, עזר למועדון שלו להבטיח את ההעפלה לגמר הגביע היווני עם שער מרהיב בתוספת הזמן, שניצח את המשחק, 2-1 מול היריבה המרה א.א.ק. אתונה. זיבקוביץ' זכה בגביע היווני, התואר הראשון שלו עם פאוק סלוניקי, לאחר שעזר לקבוצתו לנצח בגמר מול אולימפיאקוס עם 1–2, ובישל אסיסט מרהיב לאחד מחבריו בדקה ה-90.
ב-30 באוקטובר 2021, אנדריה הסכים להארכת חוזה לשלוש שנים תמורת כמיליון יורו בשנה, עד קיץ 2024. ב-9 בדצמבר, הוא הבקיע את השער הראשון במשחק עם הראש, בניצחון ביתי 0–2 בליגה האירופית מול לינקולן רד אימפס, שחתם את ההעפלה של המועדון לשלב הפלייאוף של סבב הנוקאאוט, לראשונה בחמש השנים האחרונות.
קריירה בינלאומית
ז'יבקוביץ' שיחק בשני מחזורי מוקדמות אליפות אירופה בנבחרת סרביה עד גיל 17, אך נבחרתו לא עברה את המוקדמות בשני המקרים. לאחר מכן הוא קיבל זימון ראשון לנבחרת הבוגרת על ידי המאמן סינישה מיכאילוביץ', בעקבות הופעותיו במועדון. ב-11 באוקטובר 2013, ז'יבקוביץ' הפך לשחקן הצעיר ביותר אי פעם ששיחק הופעת בכורה בנבחרת סרביה הבוגרת, בגיל 17, לאחר שנכנס כמחליף של זוראן טושיץ' בניצחון 2–0 יפן.
לאחר מכן, ז'יבקוביץ' השתתף באליפות אירופה עד גיל 19 ב-2014. הוא שיחק בשני משחקי הפתיחה של הטורניר, לפני שעזב את הקבוצה על פי החלטת המועדון שלו. סרביה הודחה בסופו של דבר על ידי פורטוגל לאחר דו-קרב פנדלים בחצי גמר התחרות.
ז'יבקוביץ' נבחר לייצג את ארצו במונדיאל עד גיל 20 של פיפ"א ב-2015. הוא שיחק בכל שבעת המשחקים של קבוצתו, שזכתה במדליית הזהב. ז'יבקוביץ' הבקיע שני שערים בתחרות כאשר בעיטה חופשית ישירה נגד מקסיקו, נבחר לשער היפה ביותר בטורניר.
ב-11 באוקטובר 2013 ערך ז'יבקוביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סרביה, בניצחון 2–0 על נבחרת יפן במשחק ידידות.
הוא נכלל בסגל נבחרת סרביה לטורניר מונדיאל 2018, וערך הופעה אחת בטורניר.
ב-12 ביוני 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 2–2 נגד נבחרת סלובניה במסגרת ליגת האומות 2022/2023.
נכלל בסגל נבחרת סרביה לטורניר מונדיאל 2022. הוא שותך בשלושת משחקי סרביה בשלב הבתים ובישל שני שערים.
יחסי קובה–רוסיה
יחסי קובה–רוסיה משקפים את היחסים הפוליטיים, הכלכליים והתרבותיים בין קובה לרוסיה. מדינות אלו ניהלו שיתוף פעולה הדוק מאז ימי ברית המועצות. לרוסיה יש שגרירות בהוואנה וקונסוליה כללית בסנטיאגו דה קובה. לקובה שגרירות במוסקבה וקונסוליית כבוד בסנקט פטרבורג. בקובה חיים כ-55,000 אנשים ממוצא רוסי.
סקר שנערך בשנת 2016 מעלה כי 67% מהקובנים הם בעלי השקפה חיובית על רוסיה, כאשר 8% הביעו דעה שלילית.
קובה וברית המועצות
יחסים דיפלומטיים בין ברית המועצות לקובה כוננו לאחר המהפכה הקובנית ב-1959, שבמהלכה המדינה הייתה תלויה בשווקים סובייטים ובסיוע צבאי, כאשר קובה הפכה לבעלת ברית מרכזית של ברית המועצות במהלך המלחמה הקרה בתמורה. בשנת 1972 הצטרפה קובה ל-COMECON, ארגון כלכלי של מדינות קומוניסטיות שנשלט על ידי הכלכלה הגדולה של ברית המועצות.
קובה והפדרציה הרוסית
מאז נפילת ברית המועצות ב-1991, קובה ורוסיה שמרו על יחסים דיפלומטיים. לאחר עלייתו של ולדימיר פוטין לשלטון בשנת 2000, התגברו היחסים בין שתי המדינות. בדצמבר 2000 ביקר פוטין בקובה והוא יחד עם פידל קסטרו קראו לביטול האמברגו על קובה. רוסיה היא עדיין הנושה המובילה של קובה, ושתי המדינות מנהלות קשרים כלכליים הדוקים זו עם זו. קובה תמכה בתוקף בעמדתה של רוסיה במלחמת דרום אוסטיה ב-2008. בסתיו 2008 קובה ורוסיה הגדילו את שיתוף הפעולה ביניהן בתחום הכלכלה. סגן ראש ממשלת רוסיה, איגור סכין, ביקר בקובה מספר פעמים בשנת 2008, במטרה להגביר את הקשרים הכלכליים והפוליטיים. רוסיה הייתה המדינה הראשונה שהעניקה סיוע לקובה לאחר ששלושה הוריקנים הרסו את המדינה בסתיו 2008. הסיוע שסיפקה רוסיה כלל ארבעה מטוסים של מזון, ציוד רפואי וציוד לבנייה.
בנובמבר 2008 ביקר נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב בקובה כדי לחזק את הקשרים הכלכליים ולאפשר לחברות רוסיות לקדוח נפט בחופי קובה, ולאפשר לחברות הכרייה הרוסיות לכרות ניקל בקובה. ראול קסטרו נסע לביקור בן שבוע במוסקבה בין ה-28 בינואר ל-4 בפברואר 2009. השיחות כללו אשראי בשווי 20 מיליון דולר להוואנה, ו-25,000 טון תבואה כסיוע הומניטרי לקובה.
ביולי 2009 רוסיה החלה בחיפושי נפט במפרץ מקסיקו, לאחר שחתמה על עסקה עם קובה. במסגרת ההסכם החדש, רוסיה העניקה הלוואה של 150 מיליון דולר לרכישת ציוד לבנייה וחקלאות. בשנת 2013 ביקר מדבדב שוב בקובה בה חתם על הסכמים בנושא חינוך, בריאות, הידרומטורולוגיה, אווירונאוטיקה וטכנולוגיית חלל.
ביולי 2014 ביקר גם ולדימיר פוטין בקובה, שם הודיע על החלטתו למחוק 90% מחובות האי, 35 מיליארד דולר, למוסקבה, והודיע על עסקאות של השקעה בתעשיית הנפט של קובה.
מקלנבורג
מֶקְלֶנְבּוּרג (בגרמנית: Mecklenburg).
יחסי יוון–פינלנד
יחסי יוון–פינלנד הם יחסי החוץ בין פינלנד ליוון.
רקע כללי
יוון הייתה בין המדינות הראשונות שהכירו בעצמאות פינלנד, ב-5 בינואר 1918. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1920. מאז ה-1 בפברואר 1977 פינלנד מחזיקה ביוון שגרירות באתונה. במשך תקופה ארוכה הייתה פינלנד מיוצגת ביוון דרך שגרירויותיה בבוקרשט, ברומא או בבלגרד. לפינלנד יש גם 7 קונסוליות כבוד בקוס, פטראס, פירוס, רודוס, סלוניקי, הרקליון וקורפו. יוון מחזיקה בפינלנד שגרירות בהלסינקי ו-4 קונסוליות כבוד בטורקו, קואופיו, אואולו ורובניימי.
מספרם של היוונים החיים בפינלנד הוא 1,681, ומספרם של הפינים ביוון מוערך בכ-1,600. שתי המדינות חברות מלאות באיחוד האירופי.
שיתוף פעולה כלכלי
יוון, שנאבקה בבעיות חוב עמוקות בשנות ה-2000 (החוב הסתכם ב-340 מיליארד יורו), קיבלה חבילה של 110 מיליארד יורו בשנת 2009, אך זה לא הספיק. ביולי 2011, מדינות גוש האירו הסכימו לספק ליוון חבילת הלוואות חדשה של 130 מיליארד יורו. חלקם של גוש האירו וקרן המטבע הבינלאומית בחבילה הסתכם בכ-109 מיליארד יורו. פינלנד דרשה ערבויות מיוון בצורת התנאים לאשראי, אשר בקשר אליהם ההנהגה של שתי המדינות קיימו שיחות הדדיות על ערבויות אלה, ב -20 בפברואר 2012 בבריסל, חתמו שרי האוצר יוטה אורפיליינן ואוונגלוס וניזלוס על הסכם דו-צדדי. עם זאת, כבר בשנת 2015, כשמילוי התחייבויות ההלוואות של יוון נתקל בקשיים, נדרשה חבילת סיוע שלישית, בקשר אליה אפשרה פינלנד, המיוצגת על ידי שר האוצר אלכסנדר סטאב, ליוון, לעזוב את גוש האירו באופן זמני.
פטי מלט
פטרישה (פטי) אליזבת מלט (באנגלית: Patricia Mallette; נולדה ב-2 באפריל 1975) היא סופרת ומפיקת סרטים קנדית. בשנת 2012 פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה "Nowhere but Up" שהגיעה למקום 17 ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. היא אמו של הזמר-יוצר ואייקון הפופ ג'סטין ביבר וקידמה את הקריירה שלו בתחילת דרכו.
ילדות מוקדמת והתעללות
נולדה ב-2 באפריל 1975 בסטרטפורד, פרת', השוכנת בפרובינציית אונטריו שבקנדה, לדיאן ומייקל מלט. לפטי היו אח ואחות גדולים, אחותה הגדולה סאלי נהרגה בגיל חמש כתוצאה מפגיעת רכב. אביה האלכוהוליסט והמתעלל התגרש מאשתו ועזב את הבית כשפטי הייתה בת שנתיים ומת כמה חודשים לאחר מכן.
כשהייתה בת 3 חוותה את הפגיעה המינית הראשונה שלה מאדם שהיה קרוב אליה. מלט טענה כי עברה התעללות מינית בילדותה מילדים בשכונה, סבו של אחד מחברותיה ומבייביסיטר. בספרה היא מתארת סדרה של פגיעות מיניות עד גיל 14 ואונס שעברה על ידי בחור שאיתו יצאה לדייט בגיל 15 היא אף התבטאה כי "היא הופרתה מספר פעמים רבים כל כך עד שזה החל להרגיש נורמאלי". בהקדשות לספרה היא כתבה:
התחלת קריירת משחק
בילדותה, מאלט גילתה עניין במשחק ובשירה. כבר בגיל תשע, היא החלה להופיע בתוכניות טלוויזיה מקומיות, ביניהם תוכנית הכישרונות צעירים, "Romper Room ו-Big Top Talent". בגיל עשר לוהקה לשתי הפקות תיאטרון בפסטיבל שייקספיר בסטרטפורד. במהלך חטיבת הביניים והתיכון, היא למדה משחק, שירה במקהלה וריקוד. לאחר שזכתה במספר גביעים ופרסים על הכישרון שלב בשירה ובמשחק, היא הוחתמה על ידי סוכן כישרונות מטורונטו אך הוריה לא יכלו להרשות לעצמם את הנסיעות לאודישנים מה שגרם לה להישבר מבחינה רגשית.
הידרדרות לסמים והולדת בנה
בגיל 14 היא החלה להשתמש בסמים פסיכואקטיביים, אלכוהול, מריחואנה ו-LSD. היא החלה לגנוב מחנויות בעיר, והושעתה מבית הספר לאחר שהשחיתה רכוש.
בגיל 15 החלה את מערכת היחסים שלה עם ג'רמי ביבר שנמשכה 4 שנים. בגיל 16 עזבה את בית הוריה והחלה לפרנס את עצמה דרך סחר בסמים וגניבה מחנויות. במהלך תקופה זו היא חוותה תחושת בדידות, דיכאון ומחשבות אובדניות, ובגיל 17 ניסתה להתאבד על ידי שהשליכה את עצמה מתחת למשאית נוסעת מה שהוביל לאשפוזה הפסיכיאטרי.
לאחר השחרור מהאשפוז היא הקרבה לנצרות על ידי כומר מקומי שאותו הכירה, חזרה לג'רמי ביבר ושישה חודשים לאחר מכן נכנסה ממנו להיריון. למרות לחץ הסובבים אותה להפיל את העובר מאלט ילדה את בנה, ג'סטין, ב-1 במרץ 1994, בלונדון, אונטריו, כחודש לפני יום הולדתה ה-19, אביו של ג'סטין שהה באותו בכלא המחוזי בעקבות קטטה שהיה מעורב בה. כעבור שנה לאחר מכן פטי וג'רמי נפרדו והיא החלה לגדל את ג'סטין בדירה למעוטי יכולת כאם חד-הורית כשהיא עובדת במשרות עם שכר נמוך ונעזרת באמה ואביה החורג.
בסופו של דבר, היא השלימה את לימודיה בתיכון ולאחר מכן עברה הכשרה בקולג' בעיצוב אתרים וכך יכלה לטפח את תחום העניין הגובר של בנה בתיפוף ובמוזיקה.
היא סיפרה על עברה לבנה כשהיה בן 12. בגיל 21 החליטה להימנע מיחסי מין מחוץ לנישואים.
הקריירה המוזיקלית של ג'סטין ביבר
כשנה לפני לידת בנה ג'סטין ביבר, פטי הפכה לנוצרייה אדוקה, מה שהשפיע על החלטתה לשלוח אותו ללמוד בבית ספר קתולי דו-לשוני. במהלך ילדותו אמו עודדה אותו לעסוק במוזיקה לאחר ששמה לב כי הוא מפגין עניין בדבר, ועד שהיה בן 13 ביבר לימד את עצמו לנגן בפסנתר, גיטרה ותופים. היא המשיכה לתמוך בו כאשר רשמה אותו לתחרות כישרונות מקומית בתחילת שנת 2007, במסגרתה הוא שר את השיר "So Sick" של ני-יו וזכה במקום השני. פטי הגאה תיעדה את הופעתו והעלתה את הסרטון באתר יוטיוב כדי שמשפחתו וחבריו יוכלו לצפות בו. היא החליטה להמשיך לצלם ולהעלות עוד מספר סרטונים של ביבר שר גרסאות כיסוי לשירי R&B מוכרים של זמרים כמו אשר, כריס בראון, סטיבי וונדר וג'סטין טימברלייק, בעוד הפופולריות של ביבר באתר עולה.סקוטר בראון, מנהל השיווק לשעבר של חברת התקליטים "So So Def" חיפש סרטונים באתר יוטיוב ולחץ בטעות על אחד הסרטונים של ביבר. לאחר שהתרשם הוא החליט לאתר את התיאטרון בו התקיימה התחרות מסרטון ההופעה, ומשם הוא הגיע לבית הספר של ביבר, עד שלבסוף הצליח ליצור קשר עם אמו פטי. רק לאחר שכנועים רבים פטי הסכימה להזמנה שלו להטיס את ביבר לאטלנטה שבג'ורג'יה, ומבלי התחייבויות קודמות, כדי להקליט הקלטות דמו. שבוע לאחר מכן ביבר הוזמן לשיר בפני שני מוזיקאים מצליחים, אשר וג'סטין טימברלייק ושניהם הראו בו עניין, אמנם ביבר הוחתם לבסוף בחברת ההפקה המשותפת לאשר ובראון RBMG לאחר מכן, ובעזרתו של אשר, חברת התקליטים "איילנד רקורדס" הסכימה לקחת עליו חסות ובאוקטובר 2008 החתימה את ביבר. בעקבות זאת ביבר ופטי עברו לאטלנטה שבארצות הברית על מנת שיוכל להמשיך לעבוד ולקדם את הקריירה המוזיקלית המתפתחת שלו.
ג'סטין הזכיר את אמו מספר פעמים במהלך ראיונות ומגלה חיבה והערכה כלפיה. בנוסף, הוא קעקע את שנת הולדתה (1975) על גופו.
Turn to You (Mother's Day Dedication)
ב-11 במאי 2012, יומיים לפני יום האם פרסם ג'סטין את השיר "Turn to You (Mother's Day Dedication)" (בעברית: פונה אלייך (הקדשה ליום האם)). השיר מדבר על הקשיים שחוותה אמו של ביבר במהלך השנים הקשות שגידלה אותו, הוא מזכיר כיצד היא נאלצה לעבוד בשתי עבודות ועל הערצה שלו אליה בשל כך. בשיר ביבר מודה לה על מעשיה ומודיע שהאומץ וההקרבה היו שווים את הכל. הוא אומר:
כתיבת הספר
בספטמבר 2012 יצאה לאור האוטוביוגרפיה שלה "Nowhere but Up: the Story of Justin Bieber's Mom", על ידי הוצאת הספרים הנוצרית Revell. הספר עוסק בחינוך שקיבלה מלט, בקשיים שעברה ובכוחות שקיבלה על מנת להאמין ולחיות חיים מלאי "חסד ותקווה" ובנוסף הוא עוסק בתחילת הקריירה המוזיקלית של ג'סטין ביבר. את תקופת כתיבת הספר ראתה כ"תהליך של ריפוי". בעקבות מה שעברה בצעירותה חלק מההכנסות נתרמו למען משפחות חד הוריות ומרכזי גמילה מהתמכרות.
בשבוע הראשון ליציאתו הגיעה למקום 17 ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. הוא זכה לסיקור תקשורתי בינלאומי ולביקורות מכלי תקשורת ברחבי העולם.
בשנת 2013 יצאה מהדורה לנוער, בה הושמטו פרטים גסים והוא כלל הרחבות וציטוטים נוספים. בנוסף, מלט התייחסה במהדורה זו לשאלות שהגיעו מכ-2.4 העוקבים שלה בטוויטר.
היסטוריה של הפיזיקה עד המאה ה-20
פיזיקה היא חקר הטבע, ובמיוחד חקר תופעות הטבע המדידות, כגון תנועתם של כוכבים, דינמיקה של גופים על פני כדור הארץ, תנועת נוזלים, חום, אור וכיוצא באלה.
ההיסטוריה של הפיזיקה היא פירוט התהליכים והאירועים שבהם הועלו השאלות בתחומי הפיזיקה, כיצד התפתחו הכלים להתמודדות עם השאלות הללו - הכלים המחשבתיים והכלים הניסיוניים-טכנולוגיים, וכיצד התפתחו התורות הנותנות מענה לשאלות הללו, תורות המרכיבות את הפיזיקה המוכרת לנו עד למאה ה-20 וכן התורות אשר התגלו כבלתי נכונות ונחשבות עד למאה-20 כמיושנות.
רבות מהשאלות שהעסיקו את הפיזיקאים עד המאה ה-20 הועלו כבר בעת העתיקה, אולם בעת ההיא לא היה הבדל ברור בין דת, מיסטיקה ומדע - והחיפוש אחר תשובות לשאלות הללו הובא במסגרת לימודים דתיים ומיתולוגיות. ביוון העתיקה התפתחה הפילוסופיה השואפת לתת מענה בין השאר גם לשאלות על מבנה החומר והיקום באמצעות טיעונים מבוססי הגיון. התחומים המיוחסים היום לפיזיקה היוו ענף של הפילוסופיה, שנחשבה פילוסופיה טבעית. גדולי המדענים הנחשבים עד המאה ה-20 כפיזיקאים, דוגמת אייזק ניוטון, נחשבו לפילוסופים טבעיים. בימי הביניים, בעיקר בעבודותיו של אבן אל-היית'ם, החלה להתפתח השיטה המדעית, שלפיה יש להכריע בין מודלים שונים של המציאות על סמך ניסוי, גישה שהיוותה בסיס למהפכה המדעית במאה ה-16. בתקופת המהפכה המדעית, החלה הפיזיקה להתגבש כענף נפרד מהפילוסופיה הטבעית. מהפכה זו מסמנת גם את תחילתו של תהליך ממושך של הפרדה בין המדע לבין הדת. המכניקה הניוטונית נחשבת לתחילתה של הפיזיקה הקלאסית, פיזיקה שהגיעה לשיאה במאה ה-19 עם גילוי משוואות מקסוול וחוקי התרמודינמיקה. תחילת המאה ה-20 מסמנת קו גבול חדש, שבו נופצו חוקי הפיזיקה הקלאסית ונולדה הפיזיקה המודרנית.
ההיסטוריה של הפיזיקה קשורה באופן הדוק להתפתחות ענפים מדעיים נוספים, במיוחד המתמטיקה והכימיה. התפתחויות בפיזיקה דחפו ליצירת תורות מתמטיות כגון החשבון האינפיניטסימלי, שהיו חיוניות להתפתחות הפיזיקה. תגליות בכימיה, כהצגת הטבלה המחזורית, היו צעדים חשובים בדרך לגילויים בפיזיקה (במקרה זה לגילוי מבנה האטום ולתורת הקוונטים) שנתנו בסיס מתמטי לכימיה.
התפתחות הפיזיקה הביאה לשינויים משמעותיים בעולם החומרי, במתמטיקה, בפילוסופיה ודרך פיתוח הטכנולוגיה, גם לשינויים חברתיים.
פרהיסטוריה והעת העתיקה
בתרבויות קדומות רבות ישנן מיתולוגיות המכילות את סיפור בריאת העולם וכן סיפורים המספקים הסברים לשאלות כגון: לדוגמה, במיתולוגיה היוונית תנועת השמש מוסברת בכך שאל השמש (אפולו) נע כל יום בשמים במרכבה עשויה אש, וכן שברקים הם כלי המלחמה של זאוס מלך האלים.
"הנס היווני"
יוון העתיקה, ערש התרבות המערבית, העלתה תרומות חשובות להתפתחות הפיזיקה במישורים רבים. הפילוסופיה העשירה שהתפתחה ביוון הציעה שפע של תורות והשקפות לגבי מהות העולם ומרכיביו. הפילוסופיה היוונית הייתה הראשונה שדגלה בהסבר נטורליסטי, ובהשקפה שניתן להכריע בין תאוריות שונות על סמך טיעונים מבוססי היגיון.
אפלטון ועולם האידאות
אפלטון הציג פילוסופיה מתוחכמת ששילבה מרכיבים מפילוסופיות השינוי ופילוסופיות המצב הקבוע. אפלטון טען שהמציאות הנראית לעין, שבה שינוי אפשרי, היא השתקפות של עולם נעלה יותר ובלתי משתנה הקרוי 'עולם האידאות'. כך, עצם בעולם, כגון שולחן, הוא חיקוי לא מושלם של השולחן הקיים בעולם האידאות.
הפיזיקה של אריסטו
אריסטו, תלמידו רב ההשפעה של אפלטון, פיתח תאוריה מתחרה לזו של מורו. במקום רעיון האידאה, אריסטו טען שלעצמים בעולם יש מהויות או פוטנציאלים הטמונים בהם. כוחות אלה נותנים להם את צורתם. כמו כן, הם שולטים על תנועתם. אריסטו סבר שכל הדברים בעולם הם תערובות של ארבעה יסודות: אדמה, מים, אוויר ואש. הרעיון העומד בבסיסה של תורת התנועה של אריסטו הוא שגופים שואפים להגיע למקומם הטבעי – גופים כבדים, העשויים בעיקר מיסודות האדמה והמים, שואפים להגיע לאדמה וגופים קלים, שעיקרם אש ואוויר, שואפים להגיע למעלה.
אצל אריסטו מנוחה ותנועה הן שתי תופעות פיזיקליות שונות לחלוטין, ואי אפשר לראות באחת מהן מקרה פרטי של השנייה. התאוריה שפיתח אריסטו הסבירה בצורה משכנעת מגוון רחב מאוד של תופעות, למשל מדוע נוצה נופלת לאט יותר מאבן. עם זאת, היא התקשתה להסביר התמדה של חפצים בניגוד לכיוון תנועתם הטבעי, למשל התמדה של חץ הנורה למעלה. אריסטו טען כי וואקום אינו אפשרי בטבע, ולכן אוויר ממלא את הוואקום מתחת לחץ ודוחף אותו מעלה. הסבר זה נתפש על ידי ממשיכי דרכו כלא משכנע. התאוריה הפיזיקלית של תנועה ארצית שפיתח עתידה הייתה לשלוט בכיפה, בשינויים קלים, במשך כאלף שנים עד למהפכה המדעית.
התפתחות המתמטיקה והשפעתה על הפיזיקה
ארכימדס, שחי בסירקוזה במאה השלישית לפנה"ס ונחשב לאחד מגדולי המתמטיקאים בכל הזמנים, חקר בין השאר את תורת המנופים, ואת חוקי הציפה (הקרויים על שמו). שיטת המיצוי שפיתח ארכימדס הייתה למעשה הבסיס לחשבון האינפיניטסימלי, תורה שפותחה כעבור 2,000 שנה, והייתה לכלי מרכזי בפיזיקה.
התפתחות האסטרונומיה
הישגיהם הנרחבים של היוונים בגאומטריה איפשרו להם לעמת מודלים שונים של היקום עם תצפיות אסטרונומיות. את הבסיס לתוכנית המחקר היוונית באסטרונומיה הניח אפלטון, אשר טען, בצורה שעלתה בקנה אחד עם התצפיות, שהכוכבים הקבועים הם חלק מכדור חיצוני מושלם הנע בתנועה מעגלית אחידה מסביב לארץ. אולם, כמה גרמי שמים (כוכבי לכת) סוטים מתנועה זו ולעיתים נעים לאחור. מושפע מהרעיונות הפיתגוראים על מרכזיות המתמטיקה בעולם, אפלטון ייסד תוכנית מחקר "להציל את התופעות", כלומר להסביר את תנועתם של כוכבי הלכת באמצעות שילוב מעגלים הנעים במהירות אחידה.
אאודקסוס מקנידוס, תלמידו של אפלטון, אשר הקים מצפה כוכבים על גדות הנילוס, הציג מודל של היקום לפיו כוכבי הלכת נעים סביב הארץ על גבי 26 כדורים (spheres) מקוּנָנים (nested) ומסתובבים, שציריהם נטויים ביחס זה לזה. בספרו 'על השמים' (De Caelo), שהפך לטקסט לימוד מרכזי במהלך ימי הביניים פיתח אריסטו (384 לפנה"ס-322 לפנה"ס) את המודל ושכללו לכדי 55 כדורים. אריסטו נתן לכדורים ממשות פיזיקלית, וטען שהם אכן עשויים קריסטל, ואינם רק מכשיר מתמטי.
אף על פי שבמיתולוגיה היוונית כדור הארץ מתואר כשטוח ואף מתואר כי באחד ממסעותיו הגיע הרקולס עד לקצה העולם, היו מדענים יוונים ששיערו שכדור הארץ הוא עגול. ארטוסתנס, שחי במאה השלישית לפנה"ס, הצליח לקבוע את היקף כדור הארץ על ידי מדידת השינוי באורך הצל במקומות שונים באותה השעה. הערכתו הייתה גדולה בכ-15% מערכו הידוע של ההיקף.
מגנטיות
המצפן הומצא בסין והעדות הכתובה הראשונה לגביו מגיעה מטקסט של שן קואו (Shen Kuo) משנת 1088. קואו (1031–1095), מדען, אסטרונום ואיש אשכולות סיני, ביסס לראשונה את ההבדל בין הקוטב הצפוני הגאוגרפי לקוטב הצפוני המגנטי. נוסף לעבודה זאת, קואו היה מתמטיקאי פורה ופיתח נוסחאות רבות שזכו לשימוש בטריגונומטריה, ובחשבון אינפינטיסמלי. בנוסף הוא ביצע מספר ניסויים באופטיקה, העיר על כך שדמויות מתהפכות כאשר מביטים עליהם דרך מראות קמורות.
אסטרונומיה
רישומים של תנועת הכוכבים נעשו בסין החל מהמאה ה-6 לפנה"ס. במאה ה-4 לפנה"ס החל קיטלוג של קבוצות הכוכבים, ובמאה הראשונה לספירה, ז'אנג הנג (78-Zhang Heng 139) קטלג 2,500 כוכבים, ומעל 100 קבוצות כוכבים. במאה ה-13 פעל בסין האסטרונום הגדול גו שוג'ינג (1231–1316). הוא הקים 27 מצפי כוכבים, חישב את אורך השנה כ-365.2425 יום (כלומר רק 26 שניות פחות מהערך המקובל היום) וביסס בשנת 1281 את לוח השנה הסיני.
תור הזהב של האסלאם
לפי האמונה המוסלמית, בשנת 610 לספירה התגלה, לפני מוחמד, במערה ליד מכה, מלאך וציווה עליו 'קרא!". מהתגלות זאת נולדה דת חדשה, האסלאם, והציווי 'קרא!' הפך למצווה הראשונה של הקוראן. במהלך המאות ה-7 וה-8 הקימו חסידיו של מוחמד אימפריה שהייתה גדולה בשטחה מהאימפריה הרומית ואיחדה שטחים ועמים רבים תחת שלטון, שפה, דת וקשרי מסחר משותפים. המוסלמים למדו מהתרבויות שאותן כבשו וכן מהתרבויות איתן באו במגע, כך לדוגמה בקרב טלס (751 לספירה) נשבו שבויים סיניים אשר לימדו את הערבים את אופן ייצור הנייר (אומנות שהומצאה בסין אך נשמרה על ידי הסינים בסוד). במהרה נבנו בפרס ובבגדאד בתי חרושת לייצור נייר שהוזילו בצורה ניכרת את מחיר הספרים. מהודו האסלאם ייבא בין השאר את השיטה העשרונית, ואת מושג האפס ומהאימפריה הביזנטית המוסלמים קנו את ספרי הפילוסופיה והמדע של חכמי יוון העתיקה ורומי. במאה ה-8 היתרגמו ההישגים הצבאיים של האימפריה המוסלמית לשגשוג כלכלי ולפריחה בכל תחומי האומנות והמדע, הקרויה תור הזהב של האסלאם.
את ראשיתו של תור הזהב נהוג לראות בשנת 762, כאשר הח'ליף אל-מנצור מבית עבאס בנה במקום כפר קטן בשם בגדאד את הבירה המפוארת והמשגשגת של האימפריה. הח'ליף אל-מאמון (786–833) בנה בבגדאד את בית החוכמה שהיה ספרייה ומכון תרגום ומחקר. מלומדים מוסלמים תרו את האימפריה בחיפוש אחר כתביהם של מלומדים פרסיים הודים ויוונים, אותם הם תרגמו לערבית והפכו לזמינים לנחלת הכלל. המלומדים לא הסתפקו בתרגום אלא המשיכו את המחקר. המרכז המתחרה לבגדאד מבחינה מחקרית שכן בקורדובה, ובין מרכזי המחקר המרכזיים ניתן לציין גם את קהיר ומרוקו. מלומדים מוסלמים הגיעו להישגים יוצאי דופן ברפואה (ובין הרופאים המפורסמים של התקופה ניתן לציין גם את הרמב"ם שחי בקהיר), כגון המצאת סוגים רבים של ניתוחים, והמצאת האלגברה. בתחום הפיזיקה, המציאו המדענים המוסלמיים את האופטיקה, עשו מחקרים רבים באסטרונומיה, בדינמיקה – וכמו כן נתנו דגש רב ליצירת שיטה מדעית מבוססת ניסוי.
בשנת 1258 בגדאד נכבשה על ידי המונגולים, נבזזה ונשרפה; יש הרואים בשנה זאת את סוף תור הזהב האיסלאמי, ואולם המלומדים והאומנים המוסלמיים המשיכו להנהיג את ההתפתחות התרבותית של העולם עד לשלהי המאה ה-16, כאשר בעקבות הרנסאנס החלה אירופה לקחת את ההובלה.
הולדת האופטיקה
האופטיקה בצורתה המודרנית נולדה בעקבות עבודותיהם של מדענים אסלאמיים ביניהם אבן סינא (980–1037), אבו ריהן אל-בירוני (973–1048), קטב אל שירזי (1236 – 1311), קמל אל דין אל פריסי (1260–1320) ומעל כולם מעבודותיו של אבן אל-היית'ם.
אבן אל-היית'ם נחשב למדען הגדול ביותר של התקופה. אל היית'ם ומדענים מוסלמים נוספים היו הראשונים לתת את ההסבר המקובל היום לראייה: שקרני האור יוצאות מהשמש פוגעות בעצמים ולאחר מכן מגיעות לעין (זאת בניגוד להסברים המקובל ביוון העתיקה שהאור יוצא מהעיניים). אל היית'ם הראה שהאור נע בקווים ישרים, ואל בירוני היה הראשון לגלות שמהירות האור גדולה בהרבה ממהירות הקול. אל היית'ם ואבן סינא מדדו את חוקי ההחזרה והשבירה של האור, ואל שירזי יחד עם אל פריסי היו הראשונים לתת את ההסבר הנכון לתופעת הקשת בענן, הסבר המבוסס על חוקי השבירה של האור. אל היית'ם המציא את הקמרה אובסקורה ואת תגליותיו בתחום האור פרסם בספר בשם ספר האופטיקה שנחשב יחד עם הפרינקיפיה של ניוטון לאחד הספרים המשפיעים ביותר בהיסטוריה של הפיזיקה.
אסטרונומיה
מדענים אסלאמיים היו הראשונים לבסס את האסטרונומיה כמדע בפני עצמו, הנפרד מהפילוסופיה הטבעית והנפרד מאסטרולוגיה. מבחינה דתית הקוראן מעודד את המוסלמים לחקור את הכוכבים כדי לאפשר להם לנווט טוב יותר, ואכן מדענים אסלאמיים שיכללו מכשירים לצפייה בכוכבים (כגון האצטרולב) לצורכי ניווט ואכן עד היום לרבים מהכוכבים המשמשים לניווט ישנם שמות ערביים. חקר תנועת הכוכבים, ובעיקר חקר תנועת הירח שימשו גם לקביעת ראש החודש (שהוגדר באסלאם כיום ההופעה של ירח בצורת מגל).
מלומדים אסלאמיים תרגמו לערבית את עבודותיהם של אסטרונומים פרסיים, הודיים ויוונים. העבודה החשובה ביותר באסטרונומיה עד לאותה תקופה, עבודתו של תלמי תורגמה לערבית תחת השם 'אלמגסט' (שהפך לשם המקובל לספר זה עד ימינו – מכיוון שהטקסט המקורי אבד), ומלומדים ערבים ניתחו את תצפיותיו ואת מודל האפיציקלים שלו בעזרת הכלים של הטריגונומטריה שפותחו בהודו ושוכללו בארצות ערב, שהפכו את החישובים לפשוטים יותר. בנוסף הוקמו מצפי כוכבים בבגדאד, בדמשק ובמאה ה-13 הוקם מצפה כוכבים חשוב בעיר מראגה שבצפון איראן. בין הגילויים הניסיוניים החשובים היו העדויות הראשונות לסטיות מהמודל של תלמי, שהתגלו על ידי איבן אל שטיר, ועדויות ראשונות לכך שכדור הארץ מסתובב סביב ציר שהתגלו על ידי נסיר א-דין א-טוסי ועלי אל קושג'י מהמצפה במראגה. בזכות תגליות אלו ואחרים התקופה נקראת גם 'מהפכת מראגה', מהפכה שהניחה את היסודות ל'מהפכה הקופרניקאית'.
התפתחויות בתחומים סמוכים
מתמטיקה – אחת התרומות החשובות של המדע הערבי הגיעו מפיתוח ענפים במתמטיקה שלהם הייתה חשיבות רבה בהתפתחות הפיזיקה. מוחמד אבן מוסא אל-ח'ואריזמי (על שמו קרוי המונח אלגוריתם) נחשב למייסד האלגברה, ומקור המילה "אלגברה" היא בכותרת ספרו של אל-ח'ואריזמי "חיסאב אל-ג'אבר ואל-מוקאבלה" ("חשבון ההשלמה וההקבלה"). בנוסף המלומדים הערביים למדו את ספריו של אריאבהטה, מלומד הודי, ומהם למדו את השיטה העשרונית לכתיבת מספרים, וכן את מדע הטריגונומטריה – שאותו הם שיכללו.
אלכימיה – מלומדים ערביים העמיקו בחקר האלכימיה, ענף שבו על ידי ערבוב חומרים שאפו להפוך מתכות פשוטות לזהב, וכן ליצור את אבן החכמים – תרופה שתאפשר חיי נצח. האלכימיה מייסודה כללה שילוב של שיטות מדעיות יחד עם אמונות טפלות ומיסטיקה, אך היא יצקה את הבסיס לכימיה המודרנית. שיטות העבודה והחומרים שהתגלו בעבודותיהם של אלכימאים הפכו לכלים מרכזיים בפיזיקה.
תפיסת העולם התאולוגית-קוסמולוגית באירופה של ימי הביניים
במאה ה-13 הכניסה הכנסייה הקתולית את הפיזיקה של אריסטו במסגרת השקפתה התאולוגית. התאולוג תומאס אקווינס שילב את התאוריות הקוסמולוגיות האריסטוטליות בתאולוגיה של הכנסייה. בימי הביניים סמכותה האינטלקטואלית של הכנסייה הקתולית הייתה בלתי מעורערת. היא דגלה בהשקפת עולם קוהרנטית וכוללנית, שבה משולבים יסודות פיזיקליים-אריסטוטליים ורעיונות תאולוגיים. היקום האריסטוטלי קיבל מקום ומשמעות החורגים בהרבה מתוכנו הקוסמולוגי. השמים נתפסו כמקום משכנו של האל, מרכז האדמה כמקום משכנו של השטן, והאדם נמצא בתווך – שם מקומו, על פי השקפת הכנסייה, על מהותו של האדם ויכולת הבחירה בין טוב לרע. מהפכה בתחום האסטרונומיה, אם כן, הייתה צריכה להיות בהכרח בעלת השלכות עמוקות גם על התאולוגיה. באותה תקופה שימשו התורות הללו כבסיס האידאולוגי של המשטרים הקיימים. סמכותו של מלך, למשל, נתפסה כנובעת במישרין מרצון האל. ערעור יסודות התאולוגיה היה אפוא בעל משמעות והשלכות מהפכניות חברתיות ופוליטיות.
המהפכה המדעית באירופה (המאה ה-16 וה-17)
תקופת הרנסאנס, שהחלה באיטליה במאה ה-14, הייתה תקופה של תחייה והתחדשות בכל ענפי התרבות, הרוח והמדע. המהפכה המדעית הייתה בראש ובראשונה מהפכה בשיטת המחקר המדעי: ביסוס המדע על ניסוי ועל תורות מתמטיות. בתחום הפיזיקה, חל שינוי בתפישת העולם; תנועת הכוכבים הוסברה בעזרת מודל לפיו כדור הארץ סובב את השמש ולא ההפך (ראו גם: המודל ההליוצנטרי). עבודותיהם של גלילאו גליליי ואייזק ניוטון ביססו את המכניקה והדינמיקה; נוסדה האופטיקה המודרנית, בעיקר בזכות עבודותיהם של יוהאנס קפלר, ניוטון וכריסטיאן הויגנס; הומצאו המצאות רבות, ביניהן הטלסקופ, המיקרוסקופ ושעון המטוטלת, שלהן תהיה השפעה רבה על התפתחות הפיזיקה; כמו כן, חלו התפתחויות בשאר תחומי המדע – הביולוגיה, הכימיה, האלכימיה ומדעי הרפואה, שלהם תהיינה השפעות עקיפות אך משמעותיות על התפתחות הפיזיקה.
בכל רחבי אירופה, החל מראשית המאה ה-16, היה מפץ של פעילות אינטלקטואלית, כתוצאה ממכבש הדפוס שהכפיל את מספרם ואת המגוון של ספרים בתפוצה כללית. אנשים יכלו כעת ללמוד ממקור ראשון יותר טקסטים מאשר אי פעם. הפרסום מחדש בוונציה של הספרים המקוריים של ארכימדס עורר גל חדש של מחקר מתמטי, ומעתה והלאה עבודותיהם של חוקרים היו נגישות לעמיתיהם בארצות אחרות תוך מספר חודשים. הדפוס יצר שינוי ניכר ביותר ביעילות של התקשורת המדעית. אנשים שגרו במקומות רחוקים זה מזה יכלו מעתה לשתף פעולה. לפני 1500, גם אם הושגו הישגים מדעיים ומתמטיים הם לא הפכו לנחלת הכלל ולכן אבדו, אך החל מ-1550 לערך, החל תהליך של האחדת הידע וחוקר בתחום מסוים בתקופה זו קרא את החומר הישים לעבודתו שפורסם על ידי אחרים, דבר שאפשר לו להמשיך את מחקריו מעמדה עדכנית, ולא מאפס או כמעט מאפס.
ביסוס המדע על ניסוי
בימי הביניים באירופה הלימוד המדעי התבסס בעיקר על למידה של כתביהם של הפילוסופים של יוון העתיקה, ובראשותם אריסטו, ועל תיאור ניסויי מחשבה המבוססים על ניסיון יומיומי. מדענים אסלאמיים, ובראשם אבן אל-היית'ם טענו שיש להשתמש בניסויים על מנת לבסס תפיסות מדעיות.
ביסוס המדע על ניסוי הוא אחד הרעיונות המרכזיים שבוססו במהלך המהפכה המדעית. הסמל המפורסם ביותר לשיטה זאת היה גלילאו גליליי. בניסוי מפורסם (אם כי יש טענות שהניסוי מעולם לא התבצע באמת) של השלכת עצמים מהמגדל הנטוי בפיזה, הוא הראה שבנפילה חופשית, גופים בעלי משקלים שונים מגיעים לארץ בו זמנית. ניסוי זה סתר את התאוריה של אריסטו שהייתה מקובלת באותם ימים, לפיה ככל שמסתו של גוף גדולה יותר כך הוא יגיע מהר יותר לקרקע. גליליי תמך בתורתו של קופרניקוס, לפיה כדור הארץ מסתובב סביב השמש ולא להפך, תאוריה שסתרה את עמדת הכנסייה. בשל כך הועלה למשפט, ונגזר עליו מאסר ממושך שלבסוף הומתק למאסר בית. משפט זה מסמל יותר מכל את הקרע שהחל להתהוות בין המדע לבין הדת. אירוע נוסף שהיה חשוב לביסוסה של השיטה המדעית החדשה הוא הופעתם של כוכבים חדשים בשמים בשנים 1540 ו-1604. תופעה זאת, שמוסברת היום על ידי התפוצצות סופרנובות, הייתה בעלות משמעות מיוחדת מכיוון שהיא סתרה את התורה של אריסטו, לפיה הספירה העליונה ביותר של הכוכבים היא מושלמת ולא ייתכנו בה שינויים.
כדור הארץ והשמש
את ראשיתה של המהפכה המדעית נהוג לראות בעבודותיו של ניקולאוס קופרניקוס (1473–1543). קופרניקוס נתן מודל לתנועת כוכבי הלכת, לפיו השמש נמצאת במרכזה של מערכת השמש, וכדור הארץ ושאר כוכבי הלכת נעים סביבה במעגלים. מודל זה נקרא "המודל ההליוצנטרי", לעומת המודלים הגאוצנטריים שקבעו שכדור הארץ נמצא במרכז היקום. ספרו של קופרניקוס, "על תנועתם של גרמי השמים" (De revolutionibus orbium coelestium), התפרסם רק לאחר מותו.
המודל ההליוצנטרי שהציע קופרניקוס התבסס על מערכת האפיציקלים שעליה היה מבוססים המודלים הגאוצנטריים, ולמעשה היה מסובך יותר מהם משום שהכיל יותר אפיציקלים. השוני המהותי מהמודלים הגאוצנטריים, בנוסף לכך שהשמש הייתה במרכז ולא הארץ, היה שכוכבי הלכת תמיד במרכזו של מעגל ולא בנקודה אחרת בתוך מעגל, מה שנתפס על ידי קופרניקוס כהנחה לא תקינה.
יוהאנס קפלר (1571–1630) הושפע מקופרניקוס והציע מודל הליוצנטרי משלו. קפלר שנולד והתחנך בגרמניה, התקבל לחצרו של האסטרונום טיכו ברהה בפראג. טיכו היה האסטרונום הגדול ביותר בתקופה שקדמה לטלסקופ. קפלר סבר שמסלולי כוכבי הלכת תואמים את חמש הצורות הגאומטריות המושלמות, אך הוא מעולם לא הצליח ליישב את ההשערה הזאת בדיוק מספיק עם המדידות. משום כך פנה אל טיכו שברשותו היו המדידות המדויקות ביותר של המרחקים אל הכוכבים שהיו בנמצא באותה עת. טיכו קיבל את קפלר בחמימות לחצרו, אך חשש לתת לו גישה אל הנתונים מכיוון שהוא לא האמין במודל ההליוצנטרי (טיכו האמין בתפיסה שהכוכבים נעים סביב השמש, אך השמש נעה סביב כדור-הארץ).
הדינמיקה של גלילאו
גלילאו גליליי (1564–1642) היה אחד המדענים הראשונים לחקור את הדינמיקה לעומק. הוא גילה, בין השאר, שתנועה של גופים בנפילה חופשית היא פרבולית, וכן שזמן המחזור של מטוטלות אינו תלוי במשרעת (אמפליטודה) שלהן.
בצעירותו ניסה גלילאו לתת ביטוי מתמטי לפיזיקת האימפטוס, שהתפתחה מהפיזיקה של אריסטו. אולם, מושג האימפטוס, שלא התיישב היטב עם הפיזיקה האריסטוטלית, היה מבולבל וקשה לכימות. כדי לתת ביטוי מתמטי לתופעות הטבע, גלילאו ויתר עליו לחלוטין ובנה תחתיו תורה חדשה של תנועת עצמים על פני כדור הארץ, שהחליפה את תורת התנועה של אריסטו. הרעיון העומד בבסיסה של תורת התנועה של אריסטו הוא שגופים שואפים להגיע למקומם הטבעי. לעומת זאת, העיקרון שעומד בבסיסה של תורת התנועה החדשה של גלילאו הוא עיקרון ההתמדה.
עיקרון ההתמדה אומר שגוף נע כלשהו ימשיך בתנועתו כל עוד אין פועלים עליו כוחות חיצוניים. זה ההבדל היסודי בין תורת התנועה של גלילאו לזו של אריסטו: אצל אריסטו תנועה תמיד זקוקה לסיבה, כלומר לכוח מניע. לעומתו טוען גלילאו שתנועה, או לפחות המשך התנועה, אינה זקוקה לסיבה – התנועה נמשכת מאליה כל עוד לא מתערבים בה מבחוץ. מה שזקוק לסיבה הוא שינוי התנועה. הגוף הנזרק מספינה נעה נע יחד איתה לפני זריקתו. לפיכך, נוסף על תנועתו מעלה ומטה בעקבות הזריקה ובהשפעת הכובד, הוא גם ימשיך לנוע קדימה במהירות זהה למהירות הספינה. בסופו של דבר ישוב הגוף וייפול בנקודת הזריקה על הסיפון, ממש כפי שהיה עושה בספינה נחה, ומכאן שאין תוצאות הניסוי יכולות ללמדנו אם הספינה "באמת" נעה או נחה.
באופן דומה אפשר לטעון שגם תוצאות ניסויים של זריקת גופים על פני כדור הארץ אינם מושפעים מתנועתו. לפי אריסטו שינוי זקוק תמיד לסיבה, וההבדל בין תורת התנועה שלו לזו של גלילאו וניוטון הוא בשאלה מהו שינוי. אצל גלילאו וניוטון אין הבדל עקרוני בין מנוחה לבין תנועה בקו ישר ובמהירות קבועה, ולפיכך אפשר לראות מנוחה כתנועה במהירות אפס. אצל אריסטו, לעומת זאת, מנוחה ותנועה הן שתי תופעות פיזיקליות שונות לחלוטין, ולפיכך אי אפשר לראות באחת מהן מקרה פרטי של השנייה. במסגרת תורת התנועה החדשה של גלילאו, אפשר, אפוא, לקבל את השערת קופרניקוס האומרת שהארץ נעה במהירות עצומה, אף על פי שבניסויים שאנו עורכים איננו חשים בתוצאותיה של תנועה זו.
בשנת 1862 החל אסטרונום אנגלי בשם אדמונד היילי (1656–1742), שהיה ידוע בעיקר בזכות גילוי של כוכב השביט הנושא את שמו, להתעניין בחוקי קפלר. הוא ניסה לראות האם ניתן להשתמש ברעיונות של גלילאו על דינמיקה בשביל להסביר את תנועת הכוכבים ואת חוקי קפלר. כאשר הוא נכשל הוא נסע לבקר את ניוטון על מנת לשכנע אותו לחפש הסבר תאורטי לחוקים הללו. לתדהמתו, גילה היילי שניוטון כבר פתר את הבעיה אך לא פרסם את תוצאותיו. היילי מיהר לשכנע את ניוטון לפרסם את עבודותיו ואף מימן את פרסום הספר "עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע".
המכניקה הניוטונית
בשנה שבה מת גלילאו נולד מי שנחשב ליורשו וגם לאחד הפיזיקאים והמתמטיקאים החשובים ביותר בכל הזמנים: אייזק ניוטון (1643–1727). ניוטון הניח את היסודות לדינמיקה עם שלושת חוקיו הידועים: החוק הראשון טוען שאם על גוף לא פועלים כוחות, הוא ינוע במהירות קבועה הן בגודלה והן בכיוונה (מקרה פרטי הוא מהירות קבועה השווה לאפס, כלומר הגוף נמצא במנוחה מוחלטת); החוק השני קושר את השינוי בתנועה של גוף לכוחות שפועלים עליו ; החוק השלישי קובע כי כוח שגוף אחד מפעיל על השני, יגרור כוח תגובה של הגוף השני השווה בגודלו ומנוגד בכיוונו. ניוטון שיער שכל הגופים מושכים אחד את השני והכוח גדל ככל שהמרחק ביניהם קטן, הידוע כיום ככוח הכבידה (גרביטציה).
בעזרת שלושת חוקיו וחוק הכבידה, הסביר ניוטון את כל התופעות הניסיוניות אותן גילו גלילאו וקפלר וכן מגוון עצום של תופעות. אבן הכותרת של הישגיו הייתה הפתרון של הבעיה הדו-גופית: ניוטון הצליח להראות שמסלול של כוכב סביב השמש צריך להיות אליפטי, ולהוכיח באופן תאורטי את שלושת החוקים של קפלר. את העבודות האלו הוא פרסם בספר "היסודות המתמטיים של פילוסופיית הטבע".
מתוך חוקי ניוטון נובעים כמה מהמושגים המרכזיים בפיזיקה: שימור התנע, שימור התנע הזוויתי ושימור אנרגיה. מתוך חוקי ניוטון עולה השקפת עולם דטרמיניסטית, שאומנם נוסחה לראשונה רק במאה ה-18, והיא שמתוך ידיעה של המיקומים ושל המהירויות של כל הגופים ברגע נתון, אזי ניתן לנבא את תנועתם החל מרגע זה והלאה, וכמו כן ניתן לחשב מה הייתה תנועתם בעבר.
חוקי ניוטון הפכו לאבן הבסיס של הפיזיקה ב-300 השנים שלאחר מכן, עד היווצרותן של תורת היחסות ומכניקת הקוונטים.
המצאת הטלסקופ
במאה ה-16 הומצא בהולנד הטלסקופ על ידי מדען ששמו אבד עם השנים (לאחר מכן ביקשו לעצמם מדענים ויצרני עדשות אחרים את זכות הראשונים על ההמצאה). גלילאו גליליי שמע על ההמצאה ומיהר לפתח מכשיר כזה בעצמו, ונראה שהיה המדען הראשון שהשתמש בטלסקופ על מנת להביט בכוכבים. המצאה זו הובילה לשרשרת של גילויים חדשים: גלילאו היה הראשון לראות את הירחים של צדק, הטבעות של שבתאי וכתמי השמש. השימוש במכשירים אופטיים על מנת להביט אל השמים שינה את פני האסטרונומיה.
הולדת האופטיקה המודרנית
הניסיון לשכלל טלסקופים הביא גם למחקר על אופן פעולתם. את הבסיס לאופטיקה המודרנית נהוג לראות בספרו של קפלר: "Astronomiae Pars Optica" (החלק האופטי של אסטרונומיה). ניוטון הראה באמצעות ניסוי מפורסם עם שתי מנסרות שהאור הלבן למעשה מורכב מכל צבעי הקשת, וכאשר אור נשבר בזכוכית, זווית השבירה שונה לכל צבע. בעקבות כך הוא פיתח טלסקופ המבוסס על החזרה של אור, באמצעות מראות כדוריות (ולא על עדשות השוברות אור).
מהות האור
כריסטיאן הויגנס הגה תורה על פיה האור הוא גל, והסביר את השבירה של האור בתנועה של חזית הגל כאשר היא עוברת בין חומרים (תווכים) שונים. לעומתו, ניוטון קידם תורה על פיה האור מורכב מחלקיקים. בעזרת תיאור זה קל יותר להבין את תופעת ההחזרה של האור על ידי מראות (אך קשה יותר להבין את תופעת השבירה). תורתו של ניוטון הפכה למקובלת, עד שב-1801 הוכיח תומאס יאנג בניסוי שני הסדקים שהאור הוא גל. בתחילת המאה ה-20, עם עבודותיו של אלברט איינשטיין והולדת מכניקת הקוונטים, הסתבר שהאור הוא למעשה שילוב של השניים - גל וחלקיק.
צעדים ראשונים בחשמל
תופעות אלקטרוסטטיות היו ידועות ליוונים הקדמונים, והם נקראים על שם המילה היוונית לענבר, שכן כאשר משפשפים חומרים בענבר מבחינים בתופעות חשמליות. תופעת המגנטיות מוזכרת כבר בכתבים סיניים המתוארכים למאה ה-4 לפנה"ס, ובעת העתיקה נעשה בתופעה שימוש לצורך בניית מצפנים. המחקרים של ויליאם גילברט מהמאה ה-17, על חשמל ומגנטיות נחשבים למחקרים המעמיקים הראשונים בתופעות אלו. גילברט פרסם את מחקריו בספר: "המגנט ועיניים מגנטיות ועל המגנט העצום כדור הארץ" (De Magnete, Magneticisque Corporibus, et de Magno Magnete Tellure) ובו תיאר ניסיונות על מודל של כדור הארץ לו קרא "'טרלה". בין השאר, הוא טען שכדור הארץ מתנהג כמו מגנט ענק וזו הסיבה שמצפנים מצביעים תמיד אל הצפון. הוא גם חקר רבות את תופעת החשמל הסטטי, שאותו ייצר בעזרת אבני ענבר. גילברט טען נחרצות שחשמל ומגנטיות אינם פנים שונות של אותה תופעה, אולם טענה זו הופרכה שנים רבות מאוחר יותר במחקריהם של מייקל פאראדיי וג'יימס קלרק מקסוול על אלקטרומגנטיות.
הידרוסטטיקה
רוברט בויל (1627–1691) היה פיזיקאי ואלכימאי אירי הידוע בעיקר בזכות גילוי חוק בויל הקושר את הנפח של גז עם הטמפרטורה והלחץ שלו. חקר גם את תפקידו של האוויר בהתפשטות קול, את ההתרחבות של המים בעת קפיאתם וכן מחקרים על גבישים וחשמל.
בלז פסקל (1623–1662) היה מתמטיקאי ופיזיקאי צרפתי, אשר בנוסף על עבודותיו בתורת ההסתברות, חקר רבות התנהגות של נוזלים ועבודותיו למעשה ייסדו את ענף ההידרודינמיקה. המציא את המנוף ההידראולי והמשאבה ההידראולית. כיום יחידת מידה ללחץ קרויה על שמו. המציא גם את אחת ממכונות החישוב הראשונות.
תגליות חשובות נוספות
משאבת הוואקום הומצאה בשנת 1650 על ידי אוטו פון גריקה (1602–1686). הוא גם הראשון שהשתמש בברומטר כדי לבצע מדידות מטאורולוגיות. ניסויים בוואקום עתידים לשחק תפקיד משמעותי בהתפתחות הפיזיקה, ולאפשר את גילויים של האלקטרון, של מבנה הגרעין ושל החלקיקים האלמנטריים. הוואקום עתיד גם לאפשר המצאות טכנולוגיות כגון הנורה החשמלית, הדיודות הראשונות (שהיו מבוססות על שפופרות קתודיות) ואת מסכי הטלוויזיה הראשונים (CRT).
אלסטיות היא תופעה שנחקרה לראשונה לעומק על ידי רוברט הוק (1635–1703). הוא גילה את החוק הנושא את שמו, הקושר את הכוח שמפעיל קפיץ עם אורכו. המציא ושיכלל מכשירים רבים כגון מאזני קפיץ מיקרוסקופיים וכן מכשירים לחיזוי מזג אוויר. ידוע גם בזכות מחקריו בביולוגיה הכוללים את גילוי התאים.
מתמטיקה
במאה ה-17 חלו מספר פריצות דרך משמעותיות במתמטיקה, שלהן הייתה השפעה חשובה גם על התפתחות הפיזיקה.
רנה דקארט (1596–1650) היה אחד הפילוסופים והמתמטיקאים החשובים בכל הזמנים, שהצליח למעשה לאחד את הגאומטריה עם האלגברה בעזרת המצאת מה שנקרא כיום מערכת צירים קרטזית. בכך ייסד את הגאומטריה האנליטית. כהוקרה על עבודתו, מערכת הצירים הסטנדרטיות נקראת על שמו השיטה הקרטזית. הגאומטריה האנליטית בתורה אפשרה את המצאת החשבון האינפיניטסימלי.
כיום מגדירים מהירות כנגזרת של המיקום, ותאוצה מוגדרת כנגזרת של המהירות, כלומר הנגזרת השנייה של המיקום. חוקיו של ניוטון נותנים למעשה את משוואות התנועה של גופים, הקושרות את מיקום הגופים אל הנגזרת השנייה של המיקום, הנקראות משוואות דיפרנציאליות. אולם, המונח "נגזרת" לא היה קיים באותם זמנים, ולא הכלים המתמטיים להתמודד איתו; לכן נוצר צורך לפתח ענף חדש במתמטיקה שיעסוק במונחים אלו: החשבון האינפיניטסימלי. ענף זה אכן פותח על ידי ניוטון, ובמקביל, וככל הנראה באופן בלתי תלוי גם על ידי הגרמני גוטפריד וילהלם לייבניץ (1646 – 1716). במהלך השנים הבאות התפתח ויכוח מר וארסי בין השניים (שהיו חלוקים בנושאים רבים בתחומי המדע, הפילוסופיה והתאולוגיה) לגבי זכות הראשונים על פיתוח התורה, דבר שייצר קרע גדול בין המדענים האנגלים והאירופים במהלך עשרות השנים הבאות, ולמעשה לפגיעה בהתקדמותו של המדע האנגלי.
תורת ההסתברות המודרנית פותחה בעקבות עבודותיהם של פייר דה פרמה, בלז פסקל וכריסטיאן הויגנס. תורת ההסתברות אומנם פותחה כענף מתמטי טהור, אך היא עתידה למלא תפקיד מכריע בהתפתחות הפיזיקה: היא נותנת את הבסיס למכניקה סטטיסטית ולתרמודינמיקה.
המאה ה-18
המאה ה-18 נתנה את הבמה לתנועת עידן האורות. תנועה זו כללה אנשי רוח, פילוסופים ומדענים (ביניהם דני דידרו, תומאס ג'פרסון, עמנואל קאנט, ברוך שפינוזה ווולטייר). מבחינה מדעית, סמלה של התקופה היה ייסודה של האנציקלופדיה המודרנית הראשונה בצרפת, שנקראה האנציקלופדיה הגדולה.
במאה ה-18 באירופה המשיכו מדענים גדולים כגון פייר-סימון לפלס וז'וזף לואי לגראנז' את פיתוח החשבון האינפיניטסימלי ואת השלכותיו על הפיזיקה. דניאל ברנולי הניח את היסודות להידרודינמיקה ולאווירודינמיקה. במאה ה-18 התגלו לראשונה גזים אטומיים, החמצן והמימן, ונוסח לראשונה חוק שימור המסה על ידי אנטואן לבואזיה ובמקביל על ידי מיכאיל לומונוסוב.
מכניקה אנליטית
מאז עבודותיהם של ניוטון ולייבניץ, התפתחות החשבון האינפיניטסימלי והפיזיקה היו קשורות בקשר חזק זו לזו. בעיות פיזיקליות היו הזרז לפיתוחן של תורות מתמטיות ואלו מצידן הביאו להבנה עמוקה יותר של הפיזיקה. אחד מגדולי מדעני התקופה היה פייר-סימון לפלס (1749–1829), שנחשב ל"ניוטון הצרפתי". בספרו בן חמשת הכרכים "Mécanique Céleste", הפך לפלס את המכניקה הניוטונית מבוססת גאומטריה, למבוססת על חשבון אינפיניטסימלי. על שמו נקראת היום משוואת לפלס שבעזרתה השתמש כדי לתאר את השדה שיוצר כוח הכבידה, וכיום היא המשוואה המרכזית באלקטרוסטטיקה. הנגזרת השנייה המרחבית, קרויה על שמו הלפלסיאן. לפלס ידוע גם בזכות המצאת טרנספורם לפלס שיחד עם טרנספורם פורייה (על שם ז'אן-בטיסט ז'וזף פורייה (1768–1830)) הפכו לכלים מתמטיים חשובים מאוד בפיזיקה. ללפלס היו עבודות רבות נוספות גם באסטרונומיה, בהסתברות ובהידרודינמיקה.
ז'וזף לואי לגראנז' (1736–1813) היה מתמטיקאי ואסטרונום איטלקי. יחד עם לאונרד אוילר הוא פיתח שיטה הנקראת חשבון וריאציות. שיטה זאת משמשת לפתרון בעיות אופטימיזציה. לגראנז' הבין שאת הפיזיקה כולה ניתן לראות כבעיה של אופטימיזציה. לדוגמה, באופטיקה ניתן להבין את חוקי השבירה וההחזרה באופן שהאור בוחר במסלול המהיר ביותר מנקודת ההתחלה אל נקודת הסיום. באופן דומה הצליח לגראנז' להראות שהמסלולים של גופים במכניקה גם הם פותרים בעיה של אופטימיזציה והגודל שאותו הם מנסים לצמצם נקרא כיום על שמו, לגראנז'יאן. בכך ייסד לגראנז' את המכניקה האנליטית. אחד היתרונות של המכניקה האנליטית הוא פתרון בעיות הכוללות אילוצים. את עבודתו המשיך ויליאם רואן המילטון (1805–1865). עם ניסוח מתקדם אף יותר של חוקי המכניקה, שעתידה להיות חשובה מאוד להתפתחות תורת הקוונטים. ללגראנז' היו מחקרים רבים גם בתחומי האסטרונומיה ובתורת המספרים.
מכניקת הזורמים
מכניקת הזורמים (fluid dynamics) היא התחום בפיזיקה העוסק בתנועה של גזים ונוזלים. ראשיתה של מכניקת הזורמים נמצאת בעבודותיו של ארכימדס במאה ה-4 לפנה"ס, אשר גילה את חוק הציפה הקרוי על שמו, ובעבודותיהם של המדענים המוסלמים אל בירוני ואל חזני (מאה ה-11 וה-12 לספירה). במאה ה-17 תחום זה זכה להתעניינות מחודשת בזכות עבודותיו של הפיזיקאי האיטלקי אוונג'ליסטה טוריצ'לי (1608–1647).
במאה ה-18 זכתה מכניקת הזורמים לניסוח שלה המוכר היום, בזכות עבודותיהם של לאונרד אוילר ודניאל ברנולי (1700–1782), פיזיקאי ומתמטיקאי הולנדי, שעבד רוב ימיו בשווייץ. ברנולי היה הראשון לקשור את תורת ההסתברות עם הפיזיקה ובכך ליצור ענף חדש בפיזיקה: המכניקה הסטטיסטית (שבתורה עתידה להיות הבסיס לתרמודינמיקה שתפותח רק בסוף המאה). ברנולי השתמש ברעיונות אלו בשביל לתאר את התנועה של נוזלים וגזים, וידוע היום בעיקר בזכות החוק הקרוי על שמו. חוק זה מהווה למעשה את הבסיס לאווירודינמיקה ולהתפתחות מדע התעופה.
לאונרד אוילר (1707-1783) כתב את משוואות התנועה של זורמים, הקרויות היום על שמו. משוואות אלו היוו הכללה של חוקי ניוטון לרצף, והוא ניתח אותם בעזרת הכלים של המכניקה האנליטית.
חוק שימור החומר
בעקבות גילויו של המימן על ידי הנרי קוונדיש (1731–1810), ושל החמצן על ידי ג'וזף פריסטלי (1733–1804), החל אנטואן לבואזיה (1743–1794) לפרק באופן שיטתי חומרים ולאסוף את כל הרכיבים הנוצרים. מחקרים אלו הביאו אותו לבסס את ההרכב הכימי של חומרים שונים, ולנסח את חוק שימור החומר, הגורס שבכל תגובה כימית, המסה היא קבועה וזהה בתחילת התגובה ובסופה. חוק זה נוסח באותה תקופה, במקביל על ידי המדען הרוסי מיכאיל לומונוסוב (1711–1765). מחקרים אלו היוו את הבסיס למדע הכימיה המודרנית, והייתה להם השפעה רבה גם על התפתחות הפיזיקה.
חשמל
ניסוי העפיפונים: בנג'מין פרנקלין (1706–1790), מדינאי, איש רוח ומדע אמריקני. הוא ידוע בעיקר כאחת מהדמויות המרכזיות במלחמת העצמאות האמריקנית ואחד ממנסחי חוקת ארצות הברית. פרנקלין היה מדען חוקר בתחום החשמל; הניסוי המפורסם ביותר שלו היה ניסוי העפיפונים שבו הוא הצליח להראות שברקים הם למעשה התפרקויות של זרם חשמלי.
מנועי הקיטור והמהפכה התעשייתית
כבר במאה הראשונה לספירה, הומצאה המכונה הראשונה המונעת בידי קיטור. מכונה זאת נקראה כדור איאולוס ופותחה על ידי הרון מאלכסנדריה. היא כללה כדור מלא במים, שממנו יוצאים צינורות. כאשר מחממים את הכדור מלמטה, הקיטור הנפלט ממנו גורם לכדור להסתובב. במאה ה-17 המציא אוטו פון גריקה את משאבת הוואקום הראשונה, ובהתבסס על תכנוניו יצרו רוברט הוק ורוברט בויל את משאבת האוויר הראשונה. המצאות אלו הובילו בתורם לגילוי חוק הגזים האידיאלים, וכן להמצאתם של מנועי הקיטור.
מנוע הקיטור הראשון, שהושפע מרעיונות של דני פפן, נבנה בשנת 1697 על ידי תומאס סייוורי. תומאס ניוקומן שכלל את המנוע בשנת 1712 עם המצאת המנוע האטמוספירי. מנועים אלו זכו לשימושים מסחריים, בעיקר לשאיבת מים ממכרות פחם. מי שקידם את מנועי הקיטור יותר מכל היה ג'יימס ואט (1736 – 1819). ואט החל את דרכו המדעית כאשר התאפשר לו להקים בית מלאכה קטן באוניברסיטת גלאזגו. לאוניברסיטה היה דגם של מכונת הקיטור של ניוקומן, ואט שכלל אותו והמכונה הייתה הראשונה שהפכה את מכונות הקיטור לכלכליות ושימושיות למגוון רחב של יישומים. יחידת המידה להספק נקראת על שמו. מכונות הקיטור של ואט וממשיכיו זכו במהרה למגוון עצום של יישומים, בעיקר לשאיבת מים, להנעת אמצעי תחבורה (רכבות ואוניות) ולהנעת מכונות לייצור טקסטיל. המצאות אלו חוללו את המהפכה התעשייתית שלה הייתה השפעה עצומה על התפתחות החברה והכלכלה וכן על התפתחות המדע. המדע נתן את הכלים לפיתוח מכונות יעילות יותר, ומצד שני נהנה מהתוצרים שלהם.
על אף שהמכונות של ואט כבר הפכו לכלכליות, היעילות שלהן הייתה נמוכה: הן ניצלו רק כ-2 אחוז מהאנרגיה שהושקעה בהן. בד בבד עם הניסיונות לשכלל את מכונות הקיטור, החלה לעלות שאלת היעילות המקסימלית שמכונות יכולות להפיק. השאלה הזאת הטרידה בין השאר את מנוחתו של סאדי קרנו (1796–1832), אז מהנדס צבאי בשירותו של נפוליאון בונפרטה. עבודתו התאורטית "הרהורים על כוחה המניע של האש", שהתפרסמה בשנת 1824, הובילה לייסודו של ענף חדש בפיזיקה: התרמודינמיקה.
התרמודינמיקה והמכניקה הסטטיסטית
המילה תרמודינמיקה מקורה במחקריו של ויליאם תומסון (לורד קלוין) (1824–1907) על נצילותם של מנועי קיטור. תומפסון, בנואה פאול אמיל קלפרון (1799–1864) ורודולף קלאוזיוס (1822–1888) קראו תיגר על תורת הקלוריק והציגו את המושגים אנרגיה, אנטלפיה ואנטרופיה. כמו כן, הם הציגו את החוק השני של התרמודינמיקה הקובע שבמערכת סגורה האנטרופיה תמיד תגדל. בשנת 1798 הדגים בנג'מין תומפסון המרת עבודה מכנית לחום, ובשנת 1847 ניסח ג'יימס ג'ול את חוק שימור האנרגיה, בצורת חום ובצורת אנרגיה מכנית. בכך נוסד ענף התרמודינמיקה המודרנית.
ויליאם תומסון אחראי לאחת מפריצות הדרך המחשבתיות החשובות בהיסטוריה של הפיזיקה בכך שהוא השתמש בתרמודינמיקה בשביל לחקור את השמש. תומסון טען שמכיוון שהשמש פולטת קרינה אזי היא מתקררת. מתוך עוצמת הקרינה של השמש, כפי שהיא נמדדת בכדור הארץ, חישב תומסון את קצב הקרור של השמש והגיע למסקנה שהטמפרטורה של פני השמש לפני 30 אלף שנים הייתה גדולה משמעותית מהטמפרטורה הנוכחית שלה. אומדן זה עמד בסתירה לממצאים גאולוגיים המעריכים את גיל כדור הארץ במאות מיליוני שנה, וכן להערכה של צ'ארלס דרווין המבוססת על תורת האבולוציה לפיה לקח לחיים מיליוני שנים להתפתח. הטעות של תומסון הייתה בכך שלשמש יש מנגנון חימום פנימי, המבוסס על תגובות גרעיניות, ולכן קצב הקירור של השמש קטן בהרבה. מאידך עבודה זאת יצרה את הבסיס שממנו התפתחה האסטרופיזיקה המודרנית.
אלקטרודינמיקה
סוף המאה ה-18 והמאה ה-19 ראו את הולדת וההתפתחות המהירה של תורת החשמל והמגנטיות. את הכוח החשמלי הקושר שני גופים גילה שארל-אוגוסטן דה קולון (1736–1806), בשנת 1784. בשנת 1800 המציא אלסנדרו וולטה (1745–1827), פיזיקאי איטלקי, את הסוללה החשמלית, וזאת איפשרה מעתה לבצע ניסויים מעמיקים בחשמל. מעבר לחשיבות היישומית הרבה שלה, הסוללה גם הראתה כיצד ניתן להפוך אנרגיה כימית לאנרגיה חשמלית, ומעתה הגילגולים השונים של אנרגיה חשמלית, הקשרים בין חשמל למגנטיות, לחום, ולאפקטים כימיים ולאור ימשיכו לרתק את העולם המדעי. את המונחים מתח, זרם והתנגדות ניסח גאורג אוהם (1789–1854), שעל שמו קרוי היום חוק אוהם. הנס כריסטיאן ארסטד (1777–1851) היה הראשון להבחין בקשר בין חשמל למגנטיות. ארסטד הבחין שכאשר הוא מעביר זרם בקרבת מגנט, הזרם גורם למחט של המגנט לסטות הצידה.