cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מצפן
מצפן שטף מגנטי
מצפן מגנטי אשר בו הוחלפה המחט המגנטית ב"סלילי חישה" אלקטרומגנטיים, כדי למצוא את הצפון-דרום. ליבתו של הסליל מכילה ברזל רך, המושפעת מהשדה המגנטי של כדור הארץ. תנועות הברזל שבליבה גורמות להעברה של זרם חשמלי בסליל החישה המקיף את הליבה.
ק.פ. שקופי
הוא משחק באצטדיון צ'איר המכיל 6,000 מושבים.
מצפן
מצפן שטף מגנטי
ישנם שני סוגים של מצפני שטף מגנטי, באחד מהם, יש שני סלילים הניצבים זה לזה. השוואת הזרמים העוברים בכל סליל מאפשרת לקבוע את הכיוון. יתרון משמעותי של מצפן זה על גבי המצפן המגנטי הוא בכך שמצפן מסוג זה הוא מחולל זרם חשמלי, ומשום כך יכולים מכשירי בקרה חשמליים מסוגים שונים לקרוא אותו באופן ישיר. בסוג השני של מצפן השטף יש סליל יחיד, ועוצמת הזרם בו משתנה על פי הכיוון. מצפן מסוג זה משמש בעיקר לצורך קביעת הסטייה מהכיוון שנקבע מראש, באמצעות מחוון או סמן - ימין/שמאל, שמראה על הסטייה מהכיוון ולעיתים אף על מידת הסטייה.
מצפן גירוסקופי
מכיוון שהגירוסקופ מתנגד לכל שינוי במצבו בזמן שהוא מסתובב, ניתן להשתמש בו כבסיס למצפן. לדוגמה, אם יותקן גירוסקופ בספינה, המצפן שבו יצביע תמיד לאותו הכיוון למרות כל הטילטולים שלה. אך למרות כל זאת, יש לזכור כי הגירוסקופ עצמו אינו מראה על כיוון מסוים ויש להפעיל עליו השפעה חיצונית כדי שיצביע על הצפון האמיתי.
ק.פ. שקופי
היסטוריה
את עונת 2012/2013 החל המועדון בליגה המקדונית השלישית, הוא סיים במקום הראשון והעפיל לליגה המקדונית השנייה, בעונתו הראשונה בליגת המשנה עונת 2013/2014 סיים המועדון במקום הרביעי בליגה, אך כבר בעונות השנייה עונת 2014/2015 זכה המועדון באליפות הליגה השנייה והעפיל לליגה הבכירה.
בשתי העונות הראשונות של המועדון בליגה הבכירה דשדש המועדון במרכז הטבלה. אך בעונותו השלישית בליגה עונת 2017/2018 סיים המועדון במקום הרביעי בליגה מה שהקנה לו את הכרטיס לשלב המוקדמות הראשון בליגה האירופית. שם הודחה שקופי על ידי גלאזגו ריינג'רס הסקוטית. גם את עונת 2018/2019 סיימה הקבוצה במקום ה-4 בליגה, והעפילה פעם נוספת לשלב המוקמות הראשון בליגה האירופית, אך שוב הודחה הפעם בידי פיוניק ירוואן הארמנית. העונה שלאחר מכן עונת 2019/2020 הופסקה באמצע העונה בעקבות מגפת הקורונה. בעת הפסקתה של הליגה הייתה שקופי במקום ה-5 בליגה אך בעקבות קשיים כספיים של וארדאר סקופיה שהייתה במקום הראשון בעת הפסקת הליגה והרחקתה מהמפעלים האירופים, זכתה שקופי פעם נוספת לכרטיס לשלב המוקדמות הראשון של הליגה האירופית. גם בשנה זו לא צלחה שקופי את הסיבוב הראשון והודחה על ידי נפטצ'י באקו האזרית. את הליגה סיימה שקופי במקום השני מה שזיכה אותה בכרטיס לשלב המוקדמות הראשון בליגה החדשה שנפתחה הליגה האזורית. ולראשונה צלחה שקופי סיבוב אירופאי כגברה על ק.פ. לאפי הקוסוברית בסיכום צמד המשחקים. בסיבוב המוקדמות השני פגשה שקופי את ק.ד. סנטה קלרה הפורטוגלית והודחה לאחר שהפסידה לה פעמיים. בליגה לעומת זו הייתה זו עונת השיא של שקופי כשסיימה אותה במקום הראשון וזכתה באליפות הראשונה שלה מה שזיכה אותה בכרטיס לשלב המוקדמות הראשון בליגת האלופות, אותו צלחה לאחר שגברה על לינקולן רד אימפס אלופת גיברלטר בסיכום צמד המשחקים. בשלב המוקדמות השני פגשה שקופי את אלופת קרואטיה דינמו זאגרב והודחה, לשלב המוקדמות בליגה האירופית. שם הודחה נגד שמרוק רוברס מאירלנד, ונשרה לקונפרנס ליג שם הודחה נגד בלקני מקוסובו.
תארים
ליגה
מצפן
מצפן גירוסקופי
דיוקו של מצפן גירוסקופי שמצויד בלייזר מגיע אל עשירית המעלה וחשיבותו גדולה במערכות התבייתות, כמו נשק מונחה.
ק.פ. שקופי
תוצאות
בכל התוצאות (בית וחוץ) מספר השערים של שקופי מוצג ראשון.
דיכוי פלואורסצנטי
ריווי או דיכוי פלואורסצנטי (Quenching באנגלית) מתייחס לכל תהליך שמוריד את עוצמת הקרינה הפלואורסצנטית של חומר נתון. מגוון תהליכים יכולים לגרום לרלקסציה, כמו תגובות למצב מעורר, העברת אנרגיה, יצירת קומפלקסים או התנגשות אלקטרונים. כתוצאה מכך, דיכוי פלואורסצנטי תלוי לעיתים קרובות מאוד בלחץ ובטמפרטורה. חמצן מולקולרי, יוני יוד ואקרילאמיד הם מדכאים כימיים נפוצים. יון הכלוריד הוא מדכא ידוע לפלואורסצנצית כינין. דיכוי פלואורסצנטי מהווה בעיה בשיטות ספקטרוסקופיות שאינן מיידיות, כגון פלואורסצנציה בהשראת לייזר.
מצפן
היסטוריה של המצפן
השימוש במצפן החל לראשונה בסין עוד בימי קדם. האזכור המתועד הראשון המצוי לשימוש במצפן הוא מטקסט סיני מהמאה הרביעית, והמסורת הסינית מייחסת את המצאתו לקיסר הצהוב. בתרבות המערב המצפן נעשה מוכר בתקופת ימי הביניים, כנראה לאחר שהגיע מסין בדרך המשי, אם כי ייתכן גם שהוא התגלה במערב באופן נפרד ובלתי-תלוי.
דיכוי פלואורסצנטי
לדיכוי פלואורסצנטי נעשה שימוש בחיישני אופטוד; למשל אפקט הדיכוי של חמצן על קומפלקסי רותניום מסוימים מאפשרת מדידה של ריווי חמצן בתמיסה. דיכוי פלואורסצנטי הוא הבסיס לתבחינים ביולוגיים של העברת אנרגיית תהודה (FRET). דיכוי ואי-דיכוי פלואורסצנטי לאחר אינטראקציה עם יעד ביולוגי מולקולרי ספציפי הוא הבסיס לחומרי ניגוד אופטיים פעילים בדימות מולקולרי.
מצפן
ימי הביניים באירופה
בעולם המערבי המצפן המגנטי נזכר לראשונה בשנת 1187, בכתביו של הנזיר האוגוסטיני האנגלי, אלכסנדר נֶקָאם. ספרו של נקאם על הטבע, מכיל את התיאור הבא:. מלבד התיאור הנ"ל אין בכתביו של נקאם האנגלי דבר נוסף שיכול ללמד איך ואיפה שמע על קיומו של המצפן המגנטי. יתר על כן, כלל לא בטוח שנקאם שמע על המצפן באנגליה, מכיוון שנקאם כחלק מהכשרתו למד מספר שנים בפריז, ונלווה להגמון של ווסטר במסעו לאיטליה, כך שייתכן ששמע שם על המצפן.
יתר האזכורים של המצפן באירופה היו בשירה. האזכור הבא הופיע בין השנים 1203–1208, בשירו של הנזיר הצרפתי, גִיו דה פּרוֹבַנְס, שנקרא כתבי הקודש: גם במקרה זה לא ידוע בוודאות היכן שמע פרובנס על המצפן. ידוע שהוא הגיע למזרח התיכון במסגרת מסע הצלב השלישי, וייתכן שבמהלך השייט על הספינה למד על השימוש במצפן.
האזכור הבא על קיומו של המגנט הוא פרי עטו של ז'אק דה ויטרי, ההגמון הצלבן של עכו. הוא כתב בשנת 1218 שהמצפן הוא מכשיר חיוני לניווט בים. מלבד זאת, הוא ציין "יכולות" נוספות של המצפן, כגון: חסינות מפני כישוף, מרפאת שיגעון, הקלה על נדודי שינה וביטול רעלים.
הפעם הראשונה בה מוזכר המצפן במקורות איטלקיים, היא בשיר של גידו גיניצֶלי, מיושבי בולוניה, שחי בסוף המאה ה-13, בשירו הוא מתאר את המחט המגנטית ואת התכונתה העיקרית והחשובה – הצבעה על כוכב הצפון. המצפן שימש בתור דימוי פיוטי בשירים רבים באותה תקופה, בין היתר גם בשיריו של דנטה.
הצליין פטרוס פרגרינוס ממאריקור שהה בשנת 1269 במחנה צבאי, בפוליה שבדרום איטליה, הוא שירת כלוחם בשירותו של הדוכס אנז'ו, שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה. ובשעות הפנאי שלו כתב מסה שנקראה מכתב לסיגריוס דה פוקוקור, חייל, על המגנט ועסקה מצפן המגנטי. במכתבו, פטרוס כלל תיאור של המצפן בעל הציר היבש (מצפן בו נשען החלק המגנטי על סיכה שנמצאת מתחת למרכזו) ושל המצפן הצף (מצפן בו נח החלק המגנטי על פני נוזל). חיבור זה היה אבן הפינה לכל שאר העבודות שנעשו באירופה לאחר מכן על המגנטיות והמצפן. ליתר דיוק, אפילו 300 שנה לאחר מכן, המתמטיקאי והאסטרונום האנגלי, ג'ון די מצא לנכון להתווכח עם פטרוס, וכתב בשולי ספרו של הלז, שהוא טועה בטענתו שהמחט פונה אל כוכב הצפון, די קבע שהיא פונה אל קוטבו הצפוני של כדור הארץ.
מקורות עתיקים מקשרים את המצאת המצפן המגנטי לאמאלפי, המעצמה הימית הראשונה באותה תקופה. אחד מראשוני ההיסטוריונים שהצביעו על כך בבירור היה ההומניסט האיטלקי אנטוניו בֶּקַדֶלִי, שכתב בלטינית: (תרגום חופשי: הראשונים שהשתמשו במגנט לצורך ניווט היו אנשי אמאלפי), מקורות איטלקיים נוספים מעידים על כך שספני אמלפי השתמשו במגנט ובמחט כבר בתחילת המאה ה-13. מכיוון שאמאלפי שלטה בים התיכון בתקופה קצרה יחסית, בין המאה ה-12 למאה ה-14, סבורים מלומדים רבים שספני אמאלפי היו הראשונים שהשתמשו במצפן המגנטי באזור אגן הים התיכון.
כעבור כמה עשרות שנים, בסביבות השנה 1300, הונהג באמאלפי חידוש במבנה המצפן. אנשי אמאלפי הפכו את המצפן ממחט שצפה במים או נמצאת באוויר למצפן כמו שאנחנו מכירים היום - תיבה שבתוכה לוח עם שנתות ושושנת רוחות שעל גביו יש רכיב מגנטי.
האזכור הכי מפורש בספרות להמצאת המצפן באמאלפי הוא פרי עטו של פלאביו ביונדו. בשנת 1450 פרסם ביונדו חיבור שנקרא איטליה המאוירת לפי אזורים, בפרק שעוסק באמאלפי נכתב כך:
שגיאת המצפן
מחט המצפן מצביעה לכיוון הרכיב האופקי של השדה המגנטי המקומי (בקירוב רב זה גם כיוון הקוטב המגנטי הצפוני). כדי לאתר את כיוון הצפון הגאוגרפי באמצעות שימוש במצפן, נדרש לדעת מה הנטייה המגנטית באותו מקום, ולבצע תיקון זווית. נטייה מגנטית (Magnetic declination או Magnetic variation) - היא הזווית שבין מחט המצפן לבין הקוטב הצפוני הגאוגרפי.
קשר בין חשמל למגנטיות של המצפן
הנס כריסטיאן ארסטד היה פיזיקאי דני. ב-21 באפריל 1820, בזמן שהתכונן לאחת מהרצאותיו באוניברסיטה של קופנהגן, ביצע ארסטד ניסוי שתוצאותיו הפתיעו אותו, כאשר הכין את הציוד, הבחין כי מחט של מצפן סטתה מכיוונה בזמן שינויי הזרם חשמלי הזורם בסוללה בה השתמש. מכאן הסיק על קיומו של קשר בין חשמל למגנטיות.
שמו של המצפן
באיטלקית המצפן נקרא  bussola (בוּסוֹלָה). בספרות, המילה נזכרת לראשונה בפרשנות שנתן פרנצ'סקו דָה בּוּטי על הקומדיה האלוהית של דנטה ב-1380. דה בוטי השתמש במילה בוסולה לציון מצפן שנמצא בתוך תיבה שבה יש לוח ועליו חרוטה שושנת הרוחות.
המילה bussola לקוחה מהאיטלקית הקדומה - bussolo, שהגיעה מן הלטינית של ימי הביניים - buxus, שפירושה תיבת עץ ומקורה במילה - pyxus מהלטינית הקלאסית שפירושה קופסה.
המילה העברית מצפן נהגתה על ידי דוד ילין, ומקורה בכיוון הצפון.
ק.פ. שקופי
סיכום
מעודכן ל-21 ביולי 2023
דיכוי פלואורסצנטי
מעבר אנרגיה בתהודה פלואורסצנטית
ישנם כמה מנגנונים מובחנים שבאמצעותם ניתן להעביר אנרגיה ללא קרינה (ללא בליעה או פליטה של פוטונים) בין שני צבענים, תורם ומקבל. העברת אנרגיה בתהודה (FRET) היא מנגנון דיכוי דינמי מכיוון שהעברת אנרגיה מתרחשת בזמן שהתורם במצב מעורר. FRET מבוסס על אינטראקציות דיפול-דיפול קלאסיות בין דיפולי המעבר של התורם ומקבל והוא תלוי באופן קיצוני במרחק המקבל מהתורם, R, נופל בקצב של {1}/{R^{6}}. FRET תלוי גם בחפיפה הספקטרלית של התורם ומקבל (ראה איור) ובנטייה היחסית של מומנטי הדיפול של התורם והמקבל. FRET יכול בדרך כלל להתרחש על פני מרחקים של עד 100 אנגסטרם.
מעבר אלקטרון דקסטר
מעבר אלקטרון דקסטר יכולה להיות משמעותית בין הצבען לממס, במיוחד כאשר נוצרים ביניהם קשרי מימן.
דיכוי סטטי
דיכוי סטטי יכול להיות מנגנון דומיננטי עבור פרובים מדכאים. שלא כמו דיכוי דינמי, דיכוי סטטי מתרחש כאשר המולקולות מהוות קומפלקס במצב היסוד, כלומר לפני שמתרחש עירור. לקומפלקס תכונות ייחודיות משלו, כמו למשל שאינו פלואורסצנטי וספקטרום בליעה ייחודי. הצטברות צבע נובעת לרוב מאפקט הידרופובי - מולקולות הצבע נערמות זו על גבי זו כדי למזער את המגע עם המים. צבעים ארומטיים מישוריים המתאימים לאסוציאציה באמצעות כוחות הידרופוביים יכולים להעצים את הדיכוי הסטטי. טמפרטורות גבוהות ותוספת של חומרים פעילי שטח נוטות לשבש היווצרות קומפלקס במצב היסוד.
דיכוי התנגשותי
ניתן לראות תהליך דיכוי חשוב בפיזיקה האטמוספירית בשונות הגובה של פליטות אורוריות. בגבהים גדולים (מעל ~ 200 ק"מ), יש פליטה אדומה של 630 ננומטר של חמצן אטומי, ואילו בגבהים בשכבת E (היונוספירה) הפליטה הדומיננטית היא פליטה ירוקה של 557.7 ננומטר. שתיהן כמעט נעלמות בגבהים שמתחת למאה ק"מ. וריאציה זו מתרחשת בגלל זמני החיים הארוכים במיוחד של מצבים מעוררים של חמצן אטומי, עם 0.7 שניות לפליטה הירוקה של 557.7 ננומטר וכמעט שתי דקות לפליטה האדומה של 630 ננומטר (שניהם מעברים אסורים). הנתיבים הממוצעים ללא התנגשות פוחתים בגבהים נמוכים יותר בגלל צפיפות החלקיקים הגוברת, מה שמביא לירידה בעירור אטומי החמצן עקב ההסתברות הגבוהה יותר להתנגשות, ומונעת פליטה של קווי החמצן האדומים והירוקים.
מוחמד דף
מוחמד דיאב "דף" אבראהים אל-מצרי (בערבית: محمد دياب إبراهيم المصري, המוכר בכינויו محمد الضيف, מוחמד דֶף, תעתיק מדויק: מחמד אלצ'יף; נולד ב-12 באוגוסט 1965) הוא טרוריסט פלסטיני, ראש גדודי עז א-דין אל-קסאם – הזרוע הצבאית של חמאס. הוגדר על ידי מערכת הביטחון הישראלית כטרוריסט המבוקש ביותר בארגוני טרור אלה. הכינוי "דֶף" ("אורח" בערבית; בתעתיק: "צ'יף") ניתן לו ככל הנראה מכיוון שנהג להחליף באופן מתמיד את מיקומו.
קורות חייו
מוחמד דף נולד בשנת 1965 במחנה הפליטים ח'אן יונס שברצועת עזה. מוצא משפחתו מהכפר כוכבא, ששכן עד 1948 באזור אשקלון. בהיותו נער הצטרף לתנועת האחים המוסלמים. במהלך לימודיו באוניברסיטה האסלאמית בעזה היה פעיל ב"גוש האסלאמי" והיה נציג רשימת הגוש במועצת הסטודנטים של האוניברסיטה. דף הצטרף לשורות המנגנון הצבאי של חמאס בראשית האינתיפאדה הראשונה. במאי 1989 נעצר ונידון ל-16 חודשי מאסר.
בשנת 1991 הצטרף לשורות גדודי עז א-דין אל-קסאם. הוא החל את דרכו כתלמידו של הטרוריסט הפלסטיני יחיא עיאש ("המהנדס"), שעמד בראש "הזרוע הצבאית" של חמאס, עד לחיסולו של עיאש בשנת 1996. ב-1992 פיקד על החוליה שחטפה ושיספה את גרונו של החייל אלון קרוואני. בעקבות הריגתו של עימאד עקל בנובמבר 1993, מונה דף למפקד הזרוע הצבאית של הארגון ברצועת עזה. בתפקידו זה ארגן פעולות טרור רבות, תוך שהוא מתאם פעולות יחד עם עיאש, מפקד הזרוע הצבאית בגדה המערבית. בשנת 1994 היה דף אחראי על הפעלת החוליות שחטפו ורצחו את החיילים נחשון וקסמן, ו. לאחר הריגתו של עיאש המשיך דף את התיאום עם חסן סלאמה, שהחליף את עיאש. דף בחר לנקום את מותו של עיאש בשורת פיגועי טרור רצחניים שהתרחשו בתחומי הקו הירוק בחודשים פברואר-מרץ 1996. בין הפעולות שיזם: שיגור שני מחבלים מתאבדים לפיגועים בקו 18 בירושלים בשתי הזדמנויות שונות; וכן תכנון פיגוע ההתאבדות בצומת אשקלון.
לאחר גל פיגועי הנקמה של אביב 1996, שבמהלכו נרצחו 58 ישראלים בתוך שבוע, ירד מוחמד דף למחתרת, והסברה הייתה שברח למצרים. ואולם כעבור שנתיים שב לפעילות נוכח מצבה הקשה של תשתית חמאס ביהודה והשומרון: מוחי א-דין א-שריף נהרג בתאונה ברמאללה במרץ 1998, ואילו באחים עוודאללה התנקשה ישראל ליד חברון באוגוסט של אותה שנה. אבדות אלה, יחד עם מעצרם של עשרות פעילים וחשיפת מעבדות לייצור חומרי חבלה ומטענים, פגעו קשות ביכולתו של הארגון לייצר פיגועים משטחי יהודה ושומרון. בעקבות זאת, אנשי "המחלקה המדינית" של חמאס, ששכנו בסוריה, הורו לדף ולאנשיו בעזה לשוב ולתכנן פיגועים. כך, עמד דף מאחורי פעולותיה של "חוליית טייבה", שמטרתה הייתה ביצוע פיגועי התאבדות בטרמפיאדות במרכז הארץ (אך כשלה בפעולותיה). דף היה עצור בידי כוחות הביטחון של הרשות הפלסטינית ממאי 2000 עד ראשית שנת 2001.
ההתנקשות באחים עוודאללה יצרה ריק מנהיגותי בקרב פעילי הזרוע הצבאית ביהודה ושומרון. מחמוד אבו הנוד תפס בסופו של דבר את הפיקוד עליהם וכיוון את פעולתם באינתיפאדה השנייה, עד להריגתו בידי צה"ל בנובמבר 2001. בעקבות מותו של אבו הנוד גברה השפעתו של מוחמד דף וכללה גם את פעילי חמאס ביהודה ושומרון. עוד בפרוץ האינתיפאדה מונה סלאח שחאדה למפקד הזרוע הצבאית של חמאס, ודף מונה לסגנו. מתחילת שנת 2002 עסק דף בבניית מנגנון פיגועים עצמאי של עז א-דין אל-קסאם. הוא נחשב כאחראי על כמה מפיגועי הירי ו"ההקרבה" הגדולים שאירעו ברצועת עזה במהלך האינתיפאדה. ידוע כי השתתף באורח פעיל בפרויקט ייצור רקטות קסאם, עם סגנו עדנאן אל-ע'ול (נהרג באוקטובר 2004), שנחשב ל"מדען הראשי" של חמאס. מנגנוני הביטחון הפלסטיניים עצרו את דף מספר פעמים, אולם הוא שוחרר בתום תקופות קצרות ביותר. לאחר ההתנקשות בסלאח שחאדה ביולי 2002 קיבל דף לידיו את הנהגת גדודי עז א-דין אל-קסאם.
ניסיונות לחיסולו
דף התייחס לניסיונות לחיסולו בנאום טלפוני שנשא בכנס לציון 15 שנים להיווסדה של חמאס: "אללה רצה להרגיז את היהודים והוא הציל אותי. על כל פנים, אני מאמין שרק מה שאללה רוצה - זה מה שיקרה". עוד אמר כי "אני מבטיח שנמשיך עד לניצחון או עד למוות כשהידים, אנו נמשיך בדרך של יחיא עיאש ושל סלאח שחאדה וכפי שלמדנו מהשייח' יאסין". למרות ניסיונות הישראלים לחסלו, בפברואר 2005 נקשר שמו של דף כמועמד ל"חנינה" מצד ישראל במסגרת מחוותיה של זו כלפי נשיאה החדש של הרשות הפלסטינית, אבו מאזן. עם זאת, גורמים ישראלים הודיעו כי חנינת דף "אינה על הפרק" בנימוק שפשעיו חמורים מדי.
ב-12 ביולי 2006 נפצע קשה מהתקפת חיל האוויר על הבית שבו שהה. בעקבות אותה התקפה נכרתו ידיו ורגליו והוא רותק לכיסא גלגלים. ראש השב"כ לשעבר, אבי דיכטר, התבטא כי בזמן עזיבתו את תפקיד ראש השב"כ, מוחמד דף איננו מתפקד עוד והוא נכה ומשותק חלקית. בעקבות הפציעה הועבר דף לטיפול רפואי במצרים וחזר לרצועה לאחר שלושה חודשים. בהיעדרו נטל אחמד ג'עברי את הפיקוד על הזרוע הצבאית של חמאס, אם כי התואר הרשמי עדיין נשמר לדף.
באופן רשמי, מוחמד דף הוא מפקד הזרוע הצבאית של חמאס. בכלי התקשורת של חמאס הוא מכונה "המפקד הכללי של גדודי עז א-דין אל-קסאם". בנובמבר 2012, במהלך מבצע עמוד ענן, ארגון חמאס פרסם קלטת שבה מוחמד דף דיבר לאחר שנים של שתיקה ואמר כי "ישראל עשתה טעות טפשית בכך שחיסלה את אחמד ג'עברי".
במבצע צוק איתן
במבצע צוק איתן המשיך דף לשמש מפקד הזרוע הצבאית של חמאס. בתקשורת הזרה פורסם כי ב-22 ביולי 2014 הפציץ צה"ל את ביתו בשכונת ח'אן יונס בעזה, ואשתו ובנו נהרגו.. ההפצצה הייתה במסגרת מדיניות ישראל באותו מבצע להרוס את בתי בכירי חמאס, אולם דף עצמו לא התגורר במקום. ביום ה-22 למבצע צוק איתן שחרר חמאס קלטת של מוחמד דף, שבה הוא טען, בין היתר, כי ישראל הובסה, וכי האש על ישראל תיפסק רק אם המצור על עזה יוסר. ב-19 באוגוסט הטיל מטוס חיל האוויר על ביתו של אחמד יאסין דאלו בשכונת שיח' רדואן בעיר עזה, בו שהה דף, מספר פצצות במשקל טונה כל אחת. בתקיפה נהרגו, בין השאר, אחת מנשותיו של דף, בת 27, יחד עם בתם בת ה-3 ובנם בן ה-7 חודשים. חמאס הגיב בהגברת קצב ירי הרקטות על ישראל. לטענת חמאס דף לא נפגע בתקיפה, אך במודיעין הישראלי העריכו באופן לא-רשמי שהוא נהרג. שישה שבועות מאוחר יותר העריך הרמטכ"ל בני גנץ: "מדי פעם אתה רואה סימנים כאילו הבן אדם קיים, מדי פעם יש סימנים כאילו הבן אדם לא קיים. לדעתי, הוא איתנו". ב-2015 פורסם בישראל כי עודנו בחיים וכי הוא מעורב בקבלת ההחלטות בזרוע הצבאית של חמאס. באפריל 2016 אמר עמוס גלעד, ראש האגף המדיני-ביטחוני במשרד הביטחון: "לדרג המדיני (בעזה) יש בכורה ועדיפות על דרג הטרור, אבל למוחמד דף לא אכפת מהמדיניות המדינית, עושה מה שהוא רוצה".
במבצע שומר החומות
לפני מבצע שומר החומות הביע דף תמיכה בפלסטינים שבשכונת שיח' ג'ראח בירושלים. במבצע עצמו ניסה צה"ל פעמיים לחסל את דף, ללא הצלחה.
מרים ריינר
מרים ריינר היא פרופסור חבר וראש המעבדה למציאות מדומה ומדדים מוחיים, בפקולטה לחינוך למדע וטכנולוגיה בטכניון ובעלת בתואר ראשון שני ושלישי של הטכניון.
פעילות מקצועית
ריינר חוקרת תהליכי מוח במגמה לעצב טכנולוגיות חדשניות המשפרות את יכולות התודעה האנושית. מטרות מחקריה לזהות את התנאים שבהם המוח מעבד אינפורמציה באופן הטוב ביותר, וליישם את הממצאים בפיתוח טכנולוגיות חדשניות שמתאימות לדרך שבה פועל המוח ושמקדמות את היכולת האנושית.
לקידום מחקריה קבלה מרים ריינר יותר מ-1.7 מיליון יורו האיחוד האירופי. המחקר נתמך גם על ידי קרנות של מיקרוסופט, משרד הביטחון הישראלי ולוג׳יטק.
מרים ריינר התמקדה בעיקר בייזום התחום החדש של טכנולוגיות ׳נוכחות מרחוק׳ באיחוד האירופי והייתה חברה בוועדות רבות שעסקו בזיהוי טכנולוגיות חדשניות. כמו כן השתתפה בוועדות של NSF - The National Science Foundation  (ארגון המדע הלאומי) וחקרה טכנולוגיות חדשניות של תלת מימד במרכז לחדשנות מדיה NTU בסינגפור, ואינטראקציה של רובוט-אנוש ב-University College London.
מרים ריינר משמשת כפרופסור חבר אורח במדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד ו-UCL באנגליה ובאוניברסיטת Chapel Hill בקרולינה הצפונית.
המעבדה למציאות מדומה ומדדים מוחיים
מטרת המחקר במעבדה היא לקדם את תהליכי הלמידה הקוגניטיבית. המעבדה מציגה טכנולוגיות חדשות של למידה וחינוך, המבוססות על מחקר נוירו-קוגניטיבי ואלקטרו-פיזיולוגי, ומשתמשת בפיתוחי מציאות מדומה חדשניים משלה.
חקר מציאות מדומה
מרים ריינר מתארת: "אנחנו מעמידים אנשים בתוך מציאות מדומה ומבקשים מהם לפתור בעיות ולבצע משימות מסוגים שונים. באותו הזמן אנחנו מחברים אותם למכשיר אא"ג כדי לאסוף מידע על פעילות המוח. אנחנו נעזרים בנתונים על המידה שבה הם למדו, על חיוויי התפיסה במציאות המדומה ועל השפעולים במוח כדי ליצור מודל של למידה מיטבית. באמצעות תזמור הגירויים החושיים במציאות המדומה או הרבודה אנחנו יכולים להפוך את העולם הסינתטי לזרז יעיל במיוחד לשפעול אזורים במוח הקשורים ללמידה ולשיפור התפיסה הקוגניטיבית. אנחנו יודעים היום כיצד לייצר אינטראקציות ראשוניות חווייתיות שמובילות לשיפורים בתפקוד הקוגניטיבי, כגון קיצור זמן העיבוד במוח ושיפורים בדיוק ובגיבוש הזיכרון. במעבדה למציאות מדומה ולנוירו-קוגניציה בטכניון בדקנו צירופים שונים של זמינויות חושיות היוצרים אקולוגיה חדשה ש"מדברת" אל מנגנוני המוח. התוצאות שקיבלנו הראו מנגנונים מבוססי אא"ג למדידת עומס מנטלי בזמן למידה, תנאים לשפעול מנגנונים הקשורים לסיבוב מנטלי ולשיקול מרחבי, מערכת נוירוני-מראה ללמידה באמצעות חיקוי, ואינטראקציות אדם-אדם משופרות הנסמכות על סביבות מציאות מדומה ורבודה."
מורורואה
מורורואה הוא אטול בארכיפלג איי טואמוטו בפולינזיה הצרפתית שבמרכז דרום האוקיינוס השקט. הוא ידוע בהיותו אחד משני אתרי הניסויים בנשק גרעיני של צרפת באוקיינוס השקט, שנערכו בשנים 1966 עד 1996.
האטול
מורורואה ממוקם בשוליו הדרומיים של ארכיפלג טואמוטו, כ-1,250 קילומטר מדרום-מזרח לאי טהיטי וכ-30 קילומטר מצפון לאתר הניסויים הגרעיניים הצרפתי השני באטול פנגטאופה (Fangataufa). אורכו של מורורואה הוא 28 קילומטר ורוחבו המקסימלי 11 קילומטר. שטח הקרקע שבו הוא 15 קילומטר רבוע ושטח הלגונה שלו הוא 148 קילומטר רבוע.
אין כל עדות לכך שבמורורואה התגוררו אי פעם תושבי קבע. הביקור המתועד הראשון בו של נוסע אירופי היה של קומנדר פיליפ קרטרה (Philip Carteret) הבריטי באונייה Swallow בשנת 1767, ימים אחדים לאחר שגילה את אי פיטקרן. בשנת 1792 נטרפה במקום אוניית ציד הלווייתנים הבריטית מטילדה. בעקבות זאת ניתן למקום הכינוי "צוקי מטילדה".
הניסויים הגרעיניים
בשנת 1962 נבחרו מורורואה ושכנו פנגטאופה לשמש כאתרי ניסויים של תוכנית הגרעין הצרפתית, ניסויים שהתקיימו לפני כן במדבר אלג'יריה. החל ב-1963 הוקמה באטול תשתית לצורך עריכת הניסויים. אטול האו (Hao), כ-450 קילומטר מצפון-מערב למורורואה, נבחר לשמש כבסיס הסיוע של הניסויים הגרעיניים.
חרף התנגדותם של 30 מחברי אספת פולינזיה הצרפתית נערך הניסוי הגרעיני הראשון במורורואה ב-2 ביולי 1966. היה זה ניסוי אטמוספירי שלו ניתן השם אלדברן (Aldebaran). לטענת ארגון גרינפיס התפזרה הנשורת הרדיואקטיבית מניסוי זה לרוחב האוקיינוס השקט, מפרו ועד ניו זילנד. עד לשנת 1974 נערכו במקום עוד 40 ניסויים גרעיניים אטמוספיריים. בשלושה מניסויים אלו מוקמו המתקנים הגרעיניים על גבי אסדות, בשלושה ניסויים אחרים הוטלו המתקנים ממפציצים, והיתר נערכו באמצעות תליית המתקנים הגרעיניים מתחת לכדורים פורחים שמולאו בהליום. רוב הניסויים נערכו בעברו המערבי של האטול. כמה מהם, קטנים יותר, נערכו בצפונו.
הניסויים עוררו מחאות בינלאומיות והביאו ללחץ בינלאומי על צרפת להפסיקם. ממשלת ניו זילנד בראשותו של נורמן קירק שלחה כמחאה לאטול ביולי 1973 את הפריגטות אוטאגו וקנטרברי. ב-1974 נטשה צרפת את הניסויים האטמוספיריים ופנתה לעריכת ניסויים תת-קרקעיים במורורואה. המתקנים הגרעיניים הורדו לפירים שנקדחו בסלע הגעשי שמתחת לאטול ופוצצו שם. המחאה נגד ניסויים אלו התמדה בחשש לערעור יציבות הסלעים ("תסמונת ההר העייף") ולהימלטות שרידי החומר הרדיואקטיבי מתוכם אל מימי האוקיינוס וזיהומם עקב כך. ב-25 ביולי 1979 גרם ניסוי תת-קרקעי במורורואה לתקרית חמורה: מתקן גרעיני שנתקע במחצית הדרך לתחתית הפיר בן 800 המטרים שאליו הורד הופעל שם וגרם למפולת תת-ימית ברכס הדרום-מערבי של האטול. המפולת גרמה לצונאמי שפגע במורורואה ופגע בעובדים שם. הפיצוץ חולל סדק באטול ברוחב של 40 סנטימטרים ובאורך של שני קילומטרים.
ב-1995 החליט נשיא צרפת ז'אק שיראק לערוך סדרה נוספת של ניסויים במורורואה, שנה בלבד לפני פתיחתה לחתימה של האמנה למניעת ניסויים גרעיניים. החלטה זו עוררה מחאה בינלאומית נרחבת ומהומות בפולינזיה. הניסוי הגרעיני האחרון נערך במורורואה ב-27 בינואר 1996. מאז נשמר עדיין האטול על ידי הכוחות המזוינים של צרפת. בסך הכל נערכו במורורואה ובפנגטאופה ביחד 175 או 181 ניסויים גרעיניים, אשר 41 מהם היו ניסויים באטמוספירה.
הפיגוע בשוק הכרמל
הפיגוע בשוק הכרמל היה פיגוע התאבדות שביצע מחבל פלסטיני ב-1 בנובמבר 2004 בשוק הכרמל בתל אביב. שלושה בני אדם נרצחו בפיגוע ולמעלה מ-50 נפצעו. המחבל היה נער בן 15 שגויס על ידי ארגון הטרור החזית העממית לשחרור פלסטין.
הפיגוע
ב-1 בנובמבר 2004, סמוך לשעה 11:15 בבוקר, פוצץ מחבל מתאבד מטען חבלה סמוך לדוכן ירקות בדרום שוק הכרמל בתל אביב. המטען הכיל חומר נפץ במשקל חמישה קילוגרמים, והוטמן בתוך בקבוק חלב. שלושה בני אדם, שתי נשים וגבר, שמואל לוי, בן 65 מיפו, לאה לוין, בת 64 מגבעתיים, וטטיאנה אקרמן, בת 32 מתל אביב נרצחו בפיגוע ולמעלה מ-50 נפצעו, בהם אחת במצב אנוש, שישה במצב קשה והיתר במצב קל עד בינוני.
ארגון הטרור החזית העממית לשחרור פלסטין נטל אחריות לפיגוע, ובהודעתו הוא מסר כי הוא בוצע בתגובה לחיסול בכירים בארגון ול"טבח שמבצעת ישראל בשטחים".
חקירת הפיגוע
בעלי דוכנים בשוק הכרמל טענו כי האבטחה במקום הייתה לקויה. הערכת שירות הביטחון הכללי היא כי המחבל המתאבד יצא ממחנה הפליטים עסכר שבפאתי שכם, נפגש עם סייעניו באבו דיס, מזרחה לירושלים, ומשם המשיך עמם ברכב לתל אביב. משטרת ירושלים קיבלה התראה מדויקת על הימצאות המחבל בעיר 10 דקות לפני הפיגוע.
ב-9 בנובמבר הותר לפרסום כי נעצרו שני סייעניו של המחבל. בחקירתם מסרו הסייענים כי הפיגוע תוכנן במקור להתבצע בשגרירות צרפת בתל אביב. כמו כן נמסר כי חומר הנפץ שנשא המחבל יועד לשתי סטודנטיות מאוניברסיטת א-נג'אח שהיו אמורות לבצע פיגוע התאבדות כפול.
המחבל
המחבל זוהה כעאמר אל-פאר, צעיר ממחנה הפליטים עסכר. בארגון החזית העממית לשחרור פלסטין, שנטל אחריות לפיגוע, אמרו כי המחבל היה בן 18, אך במערכת הביטחון אמרו, לעומת זאת, כי הוא היה בן 15. אל-פאר היה בין המחבלים המתאבדים הצעירים ביותר בזמן האינתיפאדה השנייה.
לוטן אמסלם
לוטן דויד אמסלם (נולד ב-19 בנובמבר 2001) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בהפועל גליל עליון. בנו של כדורסלן העבר שמעון אמסלם.
קריירה
אמסלם החל את דרכו בכיתה ב' כששיחק במחלקת הילדים של הפועל תל אביב. לאורך שנותיו בקבוצות הנוער של המועדון, אמסלם השתייך לקבוצות השניות של השנתון, עד שבכיתה יב' קיבל הזדמנות בקבוצת הנוער על. ב-20 בדצמבר 2018, הגיע אמסלם יחד עם תיכון חדש תל אביב לגמר ליגת העל לתיכונים, שם הוביל יחד עם דני אבדיה את נבחרת התיכון שלו לאליפות, כשקלע 17 נקודות והוריד 6 ריבאונדים בניצחון על תיכון כצנלסון. ב-19 באפריל 2019, אמסלם הוביל את התיכון לזכייה באליפות העולם לתיכונים כשקלע 19 נקודות בגמר על המארחת מיוון, תוך כדי שהוא נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר.
בקיץ 2019, על אף הצעות מהליגה הלאומית, בחר אמסלם לחתום במכבי שוהם מהליגה הארצית. אמסלם היה חלק חשוב מהקבוצה, עד שנפסקה העונה בעקבות מגפת הקורונה.
בעקבות הקורונה, עונת 2019/2020 בליגת העל התארכה ואמסלם הצטרף להפועל תל אביב עד תום אותה עונה. ב-21 ביולי 2020, הוא שיחק את משחקו הראשון בקבוצה, כשקיבל דקה בהפסד 82-72 למכבי תל אביב ברבע גמר הפלייאוף. ב-30 באוגוסט 2020, חתם אמסלם ל-4 שנים בקבוצה. בעונת 2020/2021, אמסלם שותף ב-14 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 1.7 נקודות ו-1.0 ריבאונדים ב-5.6 דקות. עונה לאחר מכן אמסלם קיבל קרדיט גדול יותר ברוטציה של הקבוצה תחת המאמן דני פרנקו, כשב-24 משחקים, הוא העמיד ממוצעים של 3.0 נקודות ו-2.4 ריבאונדים ב-10.2 דקות. ב26 בנובמבר 2022 עבר אמסלם בהשאלה להפועל גליל עליון, בין היתר בגלל הרוטציה הרחבה של הפועל תל אביב באותה עונה ורצונו של אמסלם לצבור דקות משחק.
נבחרת ישראל
ב-2021 זומן אמסלם לסגל נבחרת העתודה לטורניר הצלנג'ר 2021 (שהחליף את אליפות אירופה דרג א' בשנה זו). בחמשת משחקי הטורניר העמיד אמסלם ממוצעים של 3 נקודות, 1.8 ריבאונדים ואסיסט אחד ב-12.5 דקות.
יום הנראות הטרנסג'נדרית הבין-לאומי
יום הנראות הטרנסג'נדרית הבין-לאומי הוא חג המתרחש כל שנה ב-31 במרץ, ואשר מוקדש לאנשים טרנסג'נדרים ולהעלאת מודעות לאפליה ואלימות כלפי אנשים טרנסג'נדרים ברחבי העולם. החג נוסד על ידי הפעילה הטרנסג'נדרית רייצ'ל קרנדל במישיגן בשנת 2009 כתגובה להיעדר ימי ציון בקהילה הגאה לנושאים טרנסג'נדרים, בהביעה התסכול שהיום היחיד הקיים הוא יום הזיכרון הטרנסג'נדרי אשר מתאבל על אובדנם של אנשים טרנסג'נדרים בגין פשעי שנאה, אך שאינו מכיר או מכבד את חברי הקהילה הטרנסג'נדרים בעודם חיים. היום הבינלאומי לנראות טרנסג'נדרית הראשון נערך ב-31 במרץ 2009.
החג נחגג באירועים של קהילות טרנס ולהט"ב ברחבי העולם כולל ארצות הברית, קנדה, אנגליה, אירלנד, סקוטלנד, שוודיה, גרמניה וישראל.
ובנוסף, מתקיימים אירועים וירטואליים רבים במדיה חברתית ובאתרי אינטרנט, לרבות פייסבוק, טוויטר, טאמבלר ואינסטגרם. המשתתפים פרסמו סלפיז, סיפורים אישיים, נתונים סטטיסטיים לגבי סוגיות טרנסיות, ותכנים אחרים שמטרתם להעלות מודעות ולהגביר נראות.
נתניאל פארקר
נתניאל פארקר (באנגלית: Nathaniel Parker; נולד ב-18 במאי 1962) הוא שחקן אנגלי הידוע בעיקר מתפקידו כהמפקח תומאס "טומי" לינלי בסדרת המשטרה של ה-BBC "חקירות המפקח לינלי".
ביוגרפיה
פארקר נולד בלונדון. הוא בנם של איש העסקים סר פיטר פארקר ושל ג'יליאן, ליידי פארקר, רופאה וגננית מומחית שכתבה את הספר "The Purest of Pleasures:Creation of a Romantic Garden". אחיו של פארקר הוא הבמאי אוליבר פארקר, ואח נוסף שלו, אלן פארקר, הוא יו"ר חברת "Brunswick Group Ltd". פארקר נשוי לאנה פטריק והם חיים בגלוסטרשייר. לבני הזוג שתי בנות רפאלה נולדה ב-1998 ואנג'ליקה נולדה ב-1996.
פארקר התחנך בבית הספר היסודי "פוקס" בקנזינגטון שבמערב לונדון, ובשני בתי ספר עצמאיים: "מולספורד פרפ סקול" בכפר מולספורד ליד וולינגפורד שבאוקספורדשייר ובבית הספר "לייטון פארק", פנימייה בעיר רדינג שבברקשייר. הוא הצטרף ל"תיאטרון הלאומי לנוער", אחר כך למד באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון והצטרף ללהקה השייקספירית המלכותית.
פארקר גילם את בסניו בהפקה מ-1989 של פיטר הול למחזה "הסוחר מוונציה" בלונדון וגם בברודוויי, לצידו של דסטין הופמן. ב-1997 הופיע פארקר בדמות דוד בדרמה לטלוויזיה על חיי דוד המלך. בשנת 2000 שיחק בתפקיד בוב בהפקה מחודשת של רופרט גולד של המחזה "Speed-the-Plow" מאת דייוויד מאמט שהועלה בווסט אנד.
ב-2007 אמר פארקר בריאיון לרדיו טיימס שהפריצה הטלוויזיונית שלו הייתה ב-1988 כאשר גילם טייס במערכה על צרפת בדרמה בת 6 החלקים "Piece of Cake" של רשת ITV. תפקיד מוקדם נוסף שלו היה ב"רקוויאם המלחמה", עיבוד קולנועי משנת 1989 ל"רקוויאם המלחמה" מאת בנג'מין בריטן שביים דרק ג'רמן ובו גילם את דמותו של המשורר וילפרד אוון. בסרט כיכב לורנס אוליבייה בתפקידו האחרון על המסכים, כחייל ותיק. ארבע שנים אחר כך גילם פארקר את אדוארד רוצ'סטר בסרטו של ג'ון דוויגן "ים סרגסו הרחב" על פי הרומן באותו שם מאת ג'ין ריס.
המוניטין של פארקר התבסס כששיחק מגוון של תפקידים בדרמות תקופתיות, בהם ב-1995 שיחק כמרטין ג'ורדן בהפקה הטלוויזיונית של "A Village Affair" מאת ג'ואנה טרולופ, בתפקיד גבריאל אוק במיני סדרה "הרחק מן ההמון הסואן" של ITV עיבוד לרומן "הרחק מהמון מתהולל" (1997), בקומדיה "הנינג'ה מבוורלי הילס" גילם את מרטין טאנלי (1997), בסדרה "יריד ההבלים" שיחק בתפקיד רודון קרולי בעלה של בקי שארפ (1998), ותפקידו הבולט כהרולד סקימפול ב"הצוואה", עיבוד הטלוויזיוני של BBC One לרומן "בית קדרות" של צ'ארלס דיקנס (2005). בסדרה "מרלין" כיכב בתפקיד לורד אגרביין, דודו של ארתור.
מ-2001 ועד 2007 גילם פארקר את דמותו של בלש המשטרה תומאס לינלי בסדרה הנושאת את שמו "חקירות המפקח לינלי". לצידו כיכבה שרון סמול כעוזרת שלו, סמלת בילוש ברברה הייברס. באותה תקופה שיחק גם בסרט הקולנוע "הטירה המכושפת" של דיסני בתפקיד אדוארד גרייסי לצד אדי מרפי (2003), גילם את דמותו של אלברט שפר בהפקה של ה-BBC ל-"Nuremberg: Nazis on Trial" ושיחק בתפקיד דנסטן ת'ורן בסרט הפנטסיה "אבק כוכבים (סרט)" (2007). עוד כיכב פארקר בסרט "St Trinian's" שביים אחיו אוליבר.
פארקר הוא גם קריין ופועל בתחום ספרי שמע. הוא השתתף בקריאת ספרי הילדים של אואן קולפר בסדרת "ארטמיס פאול", שלושת הספרים הראשונים של סדרת "ג'יימס בונד הצעיר" מאת צ'ארלי היגסון, וכן הספר "The Gardens of The Dead" מאת ויליאם ברודריק. בנוסף השתתף בקריאת הרומן "A Spot of Bother" מאת מארק האדון עבור תוכנית הרדיו "ספר לפני השינה" של ה-BBC, ושיחק בדמות אקסל ב"מסע אל בטן האדמה" של ז'ול ורן ששודר לראשונה ברדיו ה-BBC בנובמבר 2011 ושוב בנובמבר 2012.
בשנת 2011 הצטרף פארקר לצוות השחקנים של הסדרה "מרלין" וגילם במשך 4 עונות ב-13 פרקים את הדמות של אגרביין. עוד הופיע בדרמה-קומית "The Perfect Host" לצידו של דייוויד הייד פירס.
ב-2012 לוהק פארקר יחד עם סטיוארט אשן, מבקר ה-YouTube לסדרת המתח והמדע בדיוני "The Proxy" בחסות Alienware. עוד הופיע בתפקיד, ארמנד גמאש, המפקח הראשי של שירות הביטחון של קוויבק, בעיבוד הקולנועי לרומן של לואיס פני "Still Life", שעלילתו מתרחשת בקוויבק הכפרית. בסדרה הקומית "אני וגברת ג'ונס" שיחק פארקר בתפקיד השכן טום מרשל.
פארקר גילם את המלך הנרי השמיני בעיבוד לספר "וולף הול" ולספר ההמשך "Bring up the Bodies" בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית ב-2013, וזכה על תפקידו בפרס אוליבייה לשחקן המשנה הטוב ביותר בהפקה הלונדונית. כשהופיע בניו יורק כשההצגה הועלתה על במות ברודוויי היה פארקר מועמד על תפקיד זה לפרס טוני.
מילון ובסטר
מילוני נוח ובסטר
נוח ובסטר (1758–1843) שלט בשוק המילונים וספרי הדקדוק בצפון אמריקה. בשנת 1806 פרסם את מילונו הראשון: "" ("מילון תמציתי של הלשון האנגלית"), שהפך לפופולרי. המילון רחב היריעה כלל לא רק מילים ספרותיות אלא גם מילים מתחומי המדע ומקצועות שונים. המילון קידם רפורמה באיות השפה במטרה לגבש ניתוק בין ארצות הברית לאנגליה והחדיר ללשון האמריקאית צורות כתיב חדשות כגון center במקום centre, honor במקום honour, program במקום programme וכדומה. הספר כלל, בנוסף להגדרות מילוניות, גם נספחים ובהם טבלאות להמרת מידות ומשקלות; שיטות חלוקת הזמן בקרב היהודים, ביוון העתיקה וברומא העתיקה; רשימת סניפי דואר בארצות הברית; מספר תושבים במדינות ארצות הברית ורשימת אירועים, תגליות והמצאות.
בשנת 1828 פרסם ובסטר את המהדורה הראשונה של מילונו "" ("מילון אמריקאי של השפה האנגלית"), שכלל כ-70,000 הגדרות, המספר הגדול ביותר של הגדרות שנכללו במילון עד אז. מהדורות והדפסות נוספות ראו אור ב-1841 וב-1844.
כבר ב-1829 ראה אור מילון מצומצם יותר בהיקפו, המהווה תמצית של המילון השלם מ-1828, בהוצאת עוזרו של ובסטר, ג'וזף אמרסון ווסטר וחתנו צ'ונסי א. גודריץ'. גרסה זו כללה את כל ההגדרות, אך בלי ההפניות והציטוטים הספרותיים. גרסה זו זכתה להצלחה כלכלית רבה יותר מן המילון המקורי, והודפסה במספר מהדורות, למורת רוחו של ובסטר. במילון הדגיש ובסטר במיוחד את ההבדלים הלשוניים בין האנגלית המדוברת בארצות הברית לבין זו המדוברת באנגליה. לדברי אדריאן הייסטינגס, צעד זה הבטיח את הפער התשתיתי שהיה נחוץ להפרדה בין הלאומים ולהדגשתו הייחודית והנפרדת של הלאום האמריקאי.
ב-1850 ראה אור בגלאזגו שבבריטניה המילון האימפריאלי לשפה האנגלית. שמו המלא היה  The Imperial Dictionary, English, Technological, and Scientific, Adapted to the Present State of Literature, Science, and Art; On the Basis of Webster's English Dictionary ("המילון האימפריאלי לאנגלית, טכנולוגית ומדעית, מותאם למצב הנוכחי של הספרות, המדע והאמנויות; מבוסס על מילון ובסטר"). המילון הסתמך על מהדורת 1841 של מילון ובסטר, והרחיב אותה לכדי למעלה מ-100,000 הגדרות.
פצץ
תנועת הידית, אם בצורה סיבובית או קווית ישרה (תלוי בסוג הפצץ), גורמת לתנועת שני גופים המלופפים בחוטי נחושת, אחד בסמוך לשני. תנועה זו גורמת ליצירת השראה של שדה אלקטרומגנטי, שמביא ליצירת זרם חשמלי, על בסיס העיקרון של הגנרטור או הדינמו.
מבנה המכשיר
בחלקו העליון של המכשיר בולטת מימין ידית ההפעלה. חלקה העליון עשוי עץ והציר המסובב ממתכת. הידית ניתנת להפרדה מהמכשיר ומחוברת אליו בעזרת שרשרת מתכת באורך של כ-10 ס"מ. אורך ציר מתכת הידית - כ-8 ס"מ וקוטרה 13 מ"מ. בצד אחד ישנו חריץ המוליך את הידית בצורה אחידה לתוך הדינמו שבתוך הקופסה. מעל המכשיר רצועת עור סטנדרטית לנשיאה, באורך של 45 ס"מ וברוחב של 1.8 ס"מ. בקצה רצועת העור, שני חריצים המאפשרים הצמדת הרצועה למכשיר, באמצעות שני כפתורי מתכת הבולטים משני צידי המכשיר בחלקו העליון. מצד שמאל ניתן להבחין בשני אומים מחורצים ממתכת, המסתובבים על הברגה ומשמשים לחיבור והידוק חוטי החשמל. המכשיר בנוי בתוך קופסת מתכת ושוקל כ-2 ק"ג. גובה המכשיר כ-21 ס"מ ורוחבו 9.5 ס"מ. קופסת המתכת עשויה מברונזה וצבועה בשחור. בצידו של המכשיר הוצמדה פחית מוטבעת עם כל הפרטים הטכניים של המכשיר כולל שם היצרן.
מילון ובסטר
שלוש המהדורות הראשונות לאחר מותו של ובסטר
מיד לאחר מותו של ובסטר ב-1843 רכשו האחים ג'ורג' מריאם וצ'ארלס מריאם את כל העותקים שטרם נמכרו ואת זכות השימוש בשם "ובסטר". האחים מריאם צירפו את חתנו של ובסטר, צ'ונסי א. גודריץ', שהיה אז פרופסור באוניברסיטת ייל לפקח על הוצאת מהדורה נוספת של המילון. בשנת 1847 ראתה אור מהדורה שסומנה New and Revised Edition ("מהדורה חדשה ומתוקנת") וב-1859 ראתה אור מהדורה שסומנה Revised and Enlarged ("מתוקנת ומורחבת").
פצץ
צורת ההפעלה
לאחר שהחבלן הציב את מטעני הנפץ לפי תכנון קודם, הוא מכניס לתוכם נפצים חשמליים המחוברים לחוטי חשמל. את החוטים הוא פורס למרחק בטוח ממקום הפיצוץ, ורק אז מחבר את קצותיהם לשתי היציאות המיוחדות של הפצץ. ברגע שהכול מוכן לפיצוץ, מסובב החבלן את הידית וכך גורם ליצירת זרם שעובר דרך החוטים אל המטענים ומפוצץ אותם. כאשר מטען אחד מחובר לפצץ, יספיק חצי סיבוב של הידית להפעילו. משמדובר על מספר מטענים עם מספר כבלים, הרי על המפעיל יהיה לבצע מספר חצאי סיבובים של הידית (מה שמוגדר באנגלית כ-Single shot או Double shot). מכשיר כזה מסוג Cap 10 בנוי להפעיל עד 10 מטענים.
סוגים
ככלל קיימים שני סוגים: כאלה שיוצרים זרם באמצעות ידית לחיצה שנעה בקו ישר מלמעלה למטה, וכאלה שיוצרים זרם באמצעות תנועה סיבובית על ידי סיבוב הידית. פרט לכך ידועים שני דגמים שנועדו לפוצץ מספר שונה של מטענים: מכשיר ה-CAP 10 הועדף בתקופת מלחמת עולם שנייה על ידי הנחתים והצנחנים האמריקאים עקב גדלו ומשקלו הקטן יחסית והם נהגו להכניסו לכיס.
מילון ובסטר
שלוש המהדורות הראשונות לאחר מותו של ובסטר
גודריץ' נפטר ב-1860 והוחלף במשימת עדכון המילון על ידי פרופסור נוח פורטר, לימים נשיא אוניברסיטת ייל, שגייס מדענים מתחומי ידע שונים על מנת לדייק בהגדרות ייחודיות ולהרחיב את אוצר המילים. ב-1864 ראתה אור המהדורה החדשה של המילון בשם A Dictionary of the English Language, שנערכה בשיתוף הבלשן קרל אוגוסט פרידריך מאן (Carl August Friedrich Mahn) מאוניברסיטת ייל, שהוסיף למילון רובד של אטימולוגיה, תיקן השערות בלשניות של ובסטר על סמך מחקר מדעי עדכני והחליף חלק ניכר מציטוטיו המקוריים של ובסטר. מהדורה זו, המהווה את העריכה המעמיקה ביותר של המילון עד אז, ידועה כ-the Unabridged וכללה לראשונה גם איורים לצד ההגדרות. המהדורה הפכה לנפוצה ביותר והציבה תקן למילונאות המבוססת על צוות עורכים מומחה ולדרך בה צריך לבנות הגדרה מילונאית.
פצץ
מלחמת העצמאות
בישראל היה מספר מוגבל של המכשירים הקטנים מסוג CAP 10 והיו יקרי מציאות לחבלנים. היו גם מכשירים גדולים מתוצרת בריטית מסוג CAP-30.
מילון ובסטר
"המילון הבינלאומי"
בשנת 1909 ראתה אור המהדורה המורחבת ביותר של המילון והעריכה המעמיקה ביותר שלו, Webster's New International Dictionary ("מילון ובסטר הבינלאומי החדש"). המילון נערך על ידי ויליאם טורי האריס ופ. סטורג'ס אלן (F. Sturges Allen) וכלל למעלה מ-400,000 הגדרות ואיורים רבים. המילון הציג שיטה חדשנית לחלוקת הדף, כאשר בתחתית כל דף הוצגו בשישה טורים ובדפוס קטן מילים נדירות בשימוש, מילים עתיקות, מילים זרות ומילים המוצגות בכתיב שונה מהערך הראשי. בנספח הוצגה טבלת הגייה משווה.
מהדורה שנייה של מילון זה (Second International או W2) ראתה אור ב-1934 ולה צורף כרך המציג כרונולוגיה של העולם בשם  A Reference History of the World. לפי הצהרת העורכים כלל המילון 600,000 הגדרות, אך אלו כללו מילים בלתי שימושיות ומשמעויות עתיקות של מילים נפוצות. ניסיונו של המילון לכלול עוד ועוד מידע היה בעוכריו, כאשר למשל טבלאות המציגות את מטבעות ארצות העולם, כולל איורים שלהם, הפכו בן לילה למיושנות ומיותרות. המילון נמכר בכרך אחד, המילון בכרך-אחד עב הכרס ביותר בשפה האנגלית. במהדורה זו נכללה המילה Dord, מילה ללא כל שימוש מתועד או אטימולוגיה שהוגדרה "צפיפות (בכימיה)". למעשה כוונת המגדירה הייתה לומר D או d (D or d), אך "המילה" המשובשת חמקה מעין צוות העורכים ונכנסה כהגדרה למילון המודפס. הטעות תוקנה רק בהדפסה משנת 1947.
המהדורה השלישית (Third International או W3) ראתה אור ב-1961 וכללה 450,000 הגדרות בהן כ-100,000 חדשות או מעודכנות. מהדורה זו שבה והודפסה בשנים 1971, 1976, 1981, 1986, 1993, ו-2002, תוך עדכונים מוגבלים בהיקפם. מדריך הסגנון של שיקגו ומדריך הסגנון של אסושיאייטד פרס, מדריכי הכתיבה והציטוט המובילים לאנגלית אמריקנית אקדמית ועיתונאית מתבססים שניהם על מהדורה זו של המילון. תפיסת עורכי המילון, שהיו מוכנים לקבל כל צורת כתיב שתועדה, כולל מילים שהממסד החינוכי נלחם לבערן (כגון הצורה ain't) עוררה פולמוס רחב. במקביל ראה אור מילון מקוצר, שניפה כל חומר אנציקלופדי שאין מקומו במילון לפי הגדרתו כגון שמות של מקומות ואנשים, כולל שמות דמיוניים וספרותיים, מבנים, אירועים היסטוריים ויצירות אמנות. חומר זה הופרד למילון (למעשה, לקסיקון) ביוגרפי Webster's Biographical Dictionary ולמילון גאוגרפי  Webster's Geographical Dictionary. כן נופו מילים חסרות שימוש לקורא הרגיל כגון מילים ומובנים ללא שימוש מתועד מאז 1760 (ובכללן רבות מהמילים במחזות ויליאם שייקספיר), מילים נדירות וכדומה.
בשנת 1964 נרכשה הוצאת מריאם-ובסטר על ידי חברת אנציקלופדיה בריטניקה. מהדורה בת שלושה כרכים של המילון צורפה מאז לאנציקלופדיה. מהדורה זו כללה גם את מילון השפות של בריטניקה (Britannica World Language Dictionary) שכלל תרגומי מילים מאנגלית לצרפתית, גרמנית, איטלקית, ספרדית, שוודית ויידיש.
בהוצאה עמלים על הוצאת מהדורה רביעית, אך תאריך היעד לצאתה לאור נדחה שוב ושוב וייתכן שלעולם לא יראה אור כחפץ גשמי אלא כסדרת עדכונים לאתר.
המילון לתלמידי קולג'
מילון ובסטר הראשון לתלמידי קולג' (Collegiate Dictionary) ראה אור ב-1898 וכלל תוכן חלקי של המהדורה הראשית של 1890, המותאם לקהל היעד. עד המהדורה התשיעית של המילון לתלמידי קולג' ב-1983 הוא נותר כשיקוף חלקי של המילון המלא. החל מהמדורה התשיעית (Webster's Ninth New Collegiate Dictionary (WNNCD) הפך המילון לתלמידי קולג' לישות נפרדת. המילון קיבל נופך אנציקלופדי יותר, כאשר נכללים בו כערכים שמות פרטיים של אישים, רשימות, אטימולוגיות ומועדי תיעוד הרישום הראשון של המילה בשפה. המהדורה העדכנית, האחת-עשרה, כוללת 165,000 הגדרות ומסופקת על גבי CD-ROM.
סוללת אופה
סוללת אופה (באנגלית: Offa's Dyke, בוולשית: Clawdd Offa) הייתה סוללת עפר שהקימו תושביה הקודמים של אנגליה לאורך גבולם עם ויילס. היא נקראת על שם אופה האדיר מלך ממלכת מרסיה אשר מלך עליה בין השנים 757 ו-796, ולו מיוחסת בניית הסוללה. הסוללה הנמתחת לאורך כמאה עד מאתיים וחמישים קילומטרים, נבנתה, כך סוברים, על מנת להגן על מרסיה בפרט ואנגליה בכלל מפני פלישות וולשיות ממערב, ובפרט מממלכת פוויס העוינת. בניית הסוללה מומנה ככל הנראה בין השאר באמצעות הטלת קורווה על הוסאלים הכפופים למלך.
בימינו אפשר למצוא קטעים ארוכים המהווים שרידים של סוללת אופה. החוקרים מעריכים כי הסוללה היוותה הגבהת עפר לגובה של כ-2.5 מטר בממוצע, ובמטרה להעצים את אפקט גובהה, נחפר לכל אורכה ובצמוד לצידה המערבי חפיר בעומק של כמה מטרים. לעיתים רבות הסוללה חרגה מהגבול המקובל בין אנגליה לוויילס, פעם מזרחה ופעם מערבה. זאת על מנת לכלול גבעות ורכסי הרים בעלי ערך אסטרטגי בצד המרסיאני, אשר יוכל לחלוש בקלות מגבוה על הצד הוולשי.
מחקר
כבר בימי הביניים, מאות שנים אחדות לאחר מותו של אופה האדיר, היסטוריונים וארכאולוגים החלו לחקור את סוללת אופה. כך למשל הסביר הוגה בן המאה ה-10 לקוראיו:
אף על פי שכאמור כבר לפני מאות שנים נערך עיסוק מחקרי בסוללת אופה, החל המחקר המשמעותי רק במהלך המאה ה-20. הסקר הארכאולוגי המקיף הראשון שנעשה לסוללה נערך בשנת 1955 על ידי הארכאולוג הבריטי סירל פוקס. פוקס קבע כי אורכה של הסוללה, אשר השתרכה משפך נהר הדי בצפון ועד לשפך נהר הסוורן בדרום, היה כ-240 ק"מ. אף על פי שסוללת העפר לא הייתה רציפה וחסרו בה חלקים רבים. עם זאת, הסביר פוקס לצד חוקרים אחרים, כלל הגבול היה מאובטח, וסוללת העפר נעדרה רק בקטעים שכללו מכשולים טבעיים, ולכן במקומות אלו לא היה צורך בה. הגם שלאורך השנים נמצאו שגיאות מסוימות במרכיבים מעבודתו של פוקס, הסקר שערך נחשב בכל עשרות השנים שלאחר עריכתו לתיעוד המחקרי החשוב ביותר של סוללת אופה.
בשנת 1978 קרא החוקר פרנק נובל תיגר על ממצאיו של פוקס, באופן אשר ליבה מחדש את הדיון האקדמי בסוללת אופה. עבודתו, אשר כונתה "בדיקה מחדש של סוללת אופה" (Offa's Dyke Reviewed), העלתה מספר שאלות על ההיסטוריוגרפיה של הסוללה. נובל חלק על הטענה כי הסיבה לפערים המשמעותיים בתוואי סוללת העפר היא שימוש במכשולים טבעיים שונים אשר ייתרו בניית סוללה בחלק מקטעי הגבול. במקום זאת טען כי לצד הסוללה, בקטעים שונים השלימו אותה גדרות עץ שלא השאירו עקבות ארכאולוגיות. לימים, היה נובל אחד ממקימי אגודת סוללת אופה, אשר תביא מאוחר יותר בין השאר להקמת שביל טיולים לאומי לאורך תוואי הסוללה. מחקר אחר, אשר נערך על ידי חוקרים מאוניברסיטת מנצ'סטר, טען כי למעשה תיאורי סוללת אופה כנמתחת "מים אל ים" הם מוגזמים. במקום זאת הוצע כי הסוללה נמצאה רק לאורך מחצית הגבול עם ויילס, בין צפון הרפורדשייר לשפך נהר הדי. לטענת המצדדים בטענה זאת, קטעים דרומיים יותר אשר היו מקובלים בעבר כסוללת אופה, מהווים עבודת עפר אחרת, אשר לא התקיימה במקביל לסוללת אופה עצמה.
לצד הגישה המקובלת, אשר ייחסה את בניית סוללת העפר לאופה האדיר, היו שפקפקו בגישה זאת לכל אורך השנים. כך למשל, מחקרים מאוחרים הביאו כראיה את דבריו של אטרופיוס, ההיסטוריון הרומי בן המאה ה-4. אטרופיוס כתב בשנת 319 לערך בספרו "הסיטוריה רומאנה ברוויאריום" (Historiae Romanae Breviarium), על "חומת סוורוס" אשר בנה הקיסר הרומי ספטימיוס סוורוס בראשית המאה ה-3:
חומת סוורוס, המוזכרת גם בהיסטוריה אוגוסטה, יוחסה לא פעם לחומת אדריאנוס או חומת אנטונינוס. עם זאת, היו שהטילו ספק בייחוס זה. ראשית, אורכן של שתי חומות אלו הוא קצר משמעותית מתיאורו של אטרופיוס (אורכן של חומות אדריאנוס ואנטונינוס הוא 73 מייל ו-37 מייל בהתאמה). שנית, לנוכח קיומן של שתי חומות אלו קרוב למאתיים שנה קודם ימיו של סוורוס, עומד קושי להבין את הצורך בבניית חומה חדשה כפי שאטרופיוס מתאר שאירע. בנוסף, לא נמצאו שרידים ממשיים לחומה שלישית בגבול הצפוני של בריטניה הרומית עם ארץ הפיקטים. לפיכך, מחקרים מאוחרים הציעו כי סוללת אופה היא למעשה פרי עבודה רומית מוקדמת של ביצורי הגבול המערבי של בריטניה הרומית, אשר יוחסה רק בדיעבד לאופה האדיר. אף על פי שתאוריה זאת רכשה לא תומכים לא מעטים, רוב החוקרים דחו גישה זאת.
במחקר שנערך בשנת 2014 בסמוך לרקסהאם, באמצעות תיארוך פחמן-14 הגיעו החוקרים למסקנה כי מלאכת בניית סוללת אופה החלה למעשה כבר באמצע המאה ה-6, למעלה ממאתיים שנה קודם ימיו של אופה האדיר. החוקרים הסבירו כי סביר שבניית החומה לא הייתה מפעל בנייה של מלך אחד, אופה האדיר, אלא מיזם מתמשך לאורך דורות של מספר מלכים ממרסיה אשר בימי מלכותם קידמו את בניית הביצורים לאורך הגבול הוולשי.
תיירות ושימור
בעיירה קניגטון שבמרכז פוויס שוכן מרכז המבקרים של סוללת אופה, אותו מתפעלת אגודת סוללת אופה. לצד מרכז תיירות, שוכן במקום גם מוזיאון הכולל תערוכת קבע על הסוללה ומלאכת הבנייה שלה, החי והצומח של האזור, ההיסטוריה של קניגטון וכן על ויילס ואנגליה בתקופה האנגלו-סקסונית.
כל הקטעים ששרדו מסוללת אופה, משומרים על ידי ממשלת הממלכה המאוחדת ומוכרים בתור מונומנט רשום. בנוסף, מוכרים אזורים שונים לאורך תווי הסוללה כאזורי יופי טבעי יוצא דופן.
בשנת 2010, במסגרת מיזם משותף של אגודת סוללת אופה ורשויות מקומיות לאורך תוואי הסוללה, נשלחה לארגון החינוך, המדע והתרבות של האומות המאוחדות הצעה רשמית להכיר בסוללת אופה כאתר מורשת עולמית. במסגרת ההצעה נאמר כי "סוללת אופה היא מושא לקנה מידה גדול של טבע, משמעות ושגשוג היסטורי" וכן שהיא מהווה בסיס של "מורשת נצחית עבור קהילות וולשיות ואנגליות כאחד". ההצעה נדחתה כעבור שנה.
שביל סוללת אופה
בשנת 1971 נחנך לאורך שרידי סוללת אופה שביל סוללת אופה (Offa's Dyke Path). השביל הוא מסלול הליכה בן 285 קילומטר המתחקה אחר גבול ויילס ואנגליה לאורך תוואי סוללת אופה. עם זאת, לעיתים רבות סוטה המסלול מתוואי הסוללה וכן הוא משתרך לא פעם בקטעים בהם אין לסוללה שרידים כלשהם. ההליכה לאורך המסלול אורכת כ-12 ימים, והוא חוצה עיירות היסטוריות כדוגמת מונמות', היי-און-וואי ול'אנגול'ן; מצודות ואתרים ארכאולוגיים שונים; וכן נהרות, נחלים, יערות, הרים וגבעות.
אונה סטאבס
אונה סטאבס (באנגלית: Una Stubbs; 1 במאי 1937 – 12 באוגוסט 2021) הייתה שחקנית ורקדנית אנגלייה. היא הופיעה בטלוויזיה הבריטית, בתיאטרון ולעיתים גם בסרטי קולנוע. סטאבס הייתה ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד ריטה בקומדיות המצבים "עד שהמוות יפריד בינינו" ו"בחולי ובבריאות", ומגילום הדמות של הדודה סאלי בסדרות הטלוויזיה לילדים "וורזל גאמידג'". כמו גם הייתה מוכרת מתפקידה בדמות מיס באט בסדרה "The Worst Witch". מוכרת גם בזכות משחקה בסדרת הטלוויזיה זוכת הבאפט"א "שרלוק" בדמות בעלת הבית של שרלוק גברת הדסון.
ביוגרפיה
סטאבס נולדה בוולין גרדן סיטי שבהרטפורדשייר, בתם של אנג'לה ק. רולינסון וקלרנס רג'ינלד סטאבס. היא גדלה בהינקלי שבלסטרשייר.
קריירה
בשנים 1958–1959 הייתה סטאבס "נערת שער" של קופסאות השוקולד מתוצרת ראונטרי'ס. כשתיארה סיור שערכה במפעל של ראונטרי ביורק, כינתה את עצמה "נערת השוקולד של ראונטרי".
בטלוויזיה הופיעה סטאבס לראשונה ב-1956 בתוכנית המוזיקלית "Cool for Cats" כאחת הרקדניות של דאגי סקווירס. באותן שנים עבדה במופעי קברט, מועדונים ובמופעי רביו בלונדון, והייתה חברה באנסמבל הרקדנים של ליונל בלייר.
התפקיד הגדול הראשון של סטאבס היה בסרטו של קליף ריצ'רד משנת 1963 "חופשת קיץ". ב-1964 שיחקה בסרט הבא של ריצ'רד "חיים יפים". הפריצה שלה הגיעה שנים אחדות אחר כך בתפקיד ריטה, הבת הנשואה של אלף גרנט בסיטקום של ה-BBC "עד שהמוות יפריד בינינו" ששודר בין 1966 ל-1975. ב-1981 הופיעה באותו תפקיד בסיטקום קצר הימים "עד שהמוות...". בשנים 1985 עד 1992 גילמה שוב את ריטה בסיטקום "בחולי ובבריאות". ב-1970 ו-1971 הצטרפה לסדרת הטלוויזיה של קליף ריצ'רד ששודרה ב-BBC1. בעונה שאחר כך היא לא השתתפה כי באותה עת ילדה וגידלה את תינוקה. דנדי ניקולס, מי שגילמה את אמא שלה בסדרה "Till Death Us Do Part", החליפה אותה.
ב-1979 השתתפה סטאבס בפרק "The Anniversary" בסדרה הקומית "המלון של פולטי". מ-1979 עד 1981 גילמה את הדודה סאלי בסדרת הטלוויזיה לילדים של ITV "וורזל גראמידג'" לצדם של ג'ון פרטווי וברברה וינדזור. בשנות השמונים של המאה העשרים הייתה סטאבס ראש צוות בשעשועון הטלוויזיוני "Give Us a Clue".
הופעות נוספות של סטאבס בטלוויזיה היו בסדרות "רציחות במידסומר", "Heartbeat", "חדר מיון", "מה יגידו השכנים?", "Born and Bred" ו-"The Worst Witch". עוד שיחקה בפרק "We'd Quite Like to Apologise" בסדרה "ויקטוריה ווד", הופיעה ב"מופע של קתרין טייט", בפרק בסדרה "מיס מארפל" על פי ספרי אגאתה כריסטי, באופרת הסבון "איסטאנדרס", בסיטקום "בנידורם", ומ-2010 ועד למותה היא גילמה את גברת הדסון בסדרת הטלוויזיה "שרלוק".
בתיאטראות וסט אנד הופיעה סטאבס ב-2001 במחזה "Star Quality" מאת נואל קאוורד לצדה של פנלופה קית', וב-2005 במחזה "דון קרלוס" מאת פרידריך שילר לצדו של דרק ג'קובי. עוד בתיאטרון שיחקה במחזה "כלוב העליזים" שהוצג ב-Menier Chocolate Factory, במחזה "פיגמליון" בתיאטרון המלכותי ובאולד ויק, וכן במחזה "The Family Reunion" בתיאטרון דונמאר ורהאוס. ב-2012 השתתפה בצוות השחקנים המקורי של המחזה "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה" על פי הרומן באותו השם בתיאטרון הלאומי.
חיים אישיים
בין השנים 1958 ל-1969 הייתה סטאבס נשואה לשחקן פיטר גילמור. השניים אימצו בן בשם ג'ייסון. אחרי גירושיהם ב-1969 התחתנה עם השחקן ניקי הנסון. בני הזוג התגרשו ב-1975 אבל נשארו ידידים. לסטאבס ולהנסון נולדו שני בנים, המלחין כריסטיאן הנסון (נולד ב-25 בדצמבר 1971) והמוזיקאי ג'ו הנסון (נולד ב-18 בספטמבר 1973).
סטאבס הכירה את כוכב הסדרה "שרלוק", בנדיקט קמברבאץ', מאז שהיה בן ארבע והיא עבדה עם אמו השחקנית ונדה ונטהאם. ב-24 ביולי 2013 שודרה בהשתתפותה התוכנית של ה-BBC המתחקה אחרי שורשים משפחתיים. בין אבות אבותיה נמנה אבנעזר הווארד שהגה את רעיון עיר הגנים.
לאחר מספר חודשים של בריאות לקויה, מתה סטאבס בביתה באדינבורו, סקוטלנד ב־12 באוגוסט 2021, בגיל 84.
הר קאלה
הר קאלה (באנגלית: Mount Calais) הוא הר מסיבי נישא, בצידו הצפון-מערבי של מפרץ שוקאלסקי, בחלקו הצפון-מזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,345 מטרים מעל פני הים.
ההר הוא ההר השמיני בגובהו בארץ אלכסנדר.
גילוי הרכס
ההר נסקר לראשונה בשנת 1909 לערך, על ידי המשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
ההר נסקר בשנית על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1948.
מקור השם
שארקו קרא להר על שם העיר קאלה שבצרפת.
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60.̊, PP 205, 374
• Damien Gildea, Antarctic Peninsula - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide
יואל פוהיאנפאלו
יואל פּוֹהְיַאנְפַּאלוֹ (בפינית: Joel Pohjanpalo, נולד ב-13 בספטמבר 1994 בהלסינקי שבפינלנד) הוא כדורגלן פיני המשחק בונציה ובנבחרת פינלנד בעמדת החלוץ.