cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Orb
1995–2001: פטרסון, פלמן ויוז
פטרסון ופלמן, יחד עם השותפים הקבועים יוז, ניק ברטון ופיליפס, כתבו והפיקו את האלבום "Cydonia" שתוכנן לצאת לאור ב-1999, אך מכיוון שאיילנד רקורדס הייתה בתקופה של ארגון מחדש עקב רכישתה זמן קצר לפני כן על ידי יוניברסל מיוזיק גרופ, האלבום יצא לאור רק ב-2001. האלבום מיזג מוזיקת פופ, טראנס ואמביינט-דאב, ולדברי המבקרים היה גיבוב של שירה תפלה ואמביינט חסר דמיון. NME קטלו את האלבום וכתבו שהקהל המתאים היחיד לו הם רייברים המחפשים נוסטלגיה. ה-Orb נתפשו על ידי העיתונות הבריטית כמי שעברו את השיא. לאחר צאת האלבום עזב יוז עזב את ההרכב.
2001–2004: פטרסון, פלמן ופיליפס
בשנת 2001, האורב, בהרכב עם פטרסון, פיליפס ופלמן הצטרפו למסע ההופעות של Area:One – פסטיבל מוזיקה נודד שארגן מובי עם פול אוקנפולד, ניו אורדר ואמנים אלטרנטיביים ואלקטרוניים אחרים. למרות הצטרפות ה-Orb לאמני מיינסטרים במהלך סיבוב ההופעות, פטרסון ופלמן הוציאו ב-2002 את ההקלטות הבאות שלהם בסדרה של EP בפרופיל נמוך בלייבל הגרמני Kompakt וזכו להצלחה וביקורות חיוביות.
אף על פי שהסגנון המוזיקלי שלהם השתנה במקצת מאז שנות ה-90, ה-Orb המשיכו להשתמש בצלילים סינתטיים משונים באלבום "Bicycles & Tricycles" מ-2004 שזכה לביקורות מעורבות. כדי לקדם את האלבום, הלהקה החלה בסיבוב הופעות בבריטניה עם אמן הדאב Mad Professor. על אף שהאורב עדיין משכו קהל גדול, הגרדיאן ציין שהם חסרים את האינטנסיביות שאפיינה את ההופעות הקודמות שלהם.
2004–2007: פטרסון ופלמן
לאחר שני EP נוספים בלייבל Kompakt, האורב (כעת רק פטרסון ופלמן) הוציאו את "Okie Dokie It's The Orb on Kompakt", שהציג חומרים חדשים בנוסף לגרסאות מעובדות של השירים הקודמים שלהם בלייבל. בשלב זה, על פי AllMusic, תומאס פלמן הפך לדמות היצירתית העיקרית בהרכב. "אוקי דוקי" היה הרבה יותר ממוקד ופחות "מטופש" משני האלבומים הקודמים,, ולפי Pitchfork Media, "קשה לומר היכן [פטרסון] בתמונה". ההקלטות של האורב עם Kompakt החזירו להם הרבה מהאמינות המוזיקלית שלהם בקרב העיתונות והראו שהם יכולים "להזדקן בחן".
2007–הווה
אלבום האולפן הבא של ה-Orb, "The Dream", יצא ביפן ב-2007 ובשנה שלאחר מכן בארצות הברית ובבריטניה. פלמן נעדר מהאלבום, ופטרסון התאחד עם Youth ואליהם הצטרף טים בראן מ-Dreadzone. באלבום חוזרים האורב לסאונד של תחילת שנות ה-90, עם שירה ייחודית ומגוון סאמפלים.
לאחר איחוד מחדש של פטרסון עם תומאס פלמן הודיע הלייבל British Malicious Damage Records (המנוהל על ידי חברי Killing Joke) במאי 2009 על אלבום האולפן התשיעי של ה-Orb בשם "Baghdad Batteries (Orbsessions Volume III)". בניגוד לשני האלבומים הראשונים בסדרת "Orbsessions", שיצאו לאור ב-2005 ו-2007 והיו אוספים של הקלטות, "Baghdad Batteres" כלל חומרים חדשים לגמרי שהוקלטו באולפן של פלמן בברלין.
ה-Orb הוציאו לאור את האלבום "Metallic Spheres" באוקטובר 2010, בהשתתפות דייוויד גילמור מפינק פלויד. הוא יצא לאור בקולומביה רקורדס.
ב-22 ביוני 2018, יצא לאור אלבום האולפן החמישה עשר של האורב, "No Sounds Are Out of Bounds".
ה-Orb הוציאו את אלבום האולפן השישה עשר שלהם, "Abolition of the Royal Familia" ב-27 במרץ 2020. הוא כולל תרומות של Youth, רוג'ר אינו, גאודי, דייוויד הארו, וסטיב הילאג' ומיקט ז'ירודי.
אברטון סוארס
אברטון סוסה סוארס (בפורטוגזית: Everton Sousa Soares; נולד ב-22 במרץ 1996) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ בפלמנגו.
קריירת מועדונים
ב-14 באוגוסט 2020, אברטון חתם לחמש שנים בבנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית.
ב-15 ביוני 2022 חזר אברטון לברזיל כשחתם בשורות פלמנגו.
קריירה בינלאומית
ב-17 באוגוסט 2018 זומן לראשונה לסגל נבחרת ברזיל לקראת משחקי הידידות נגד ו.
אברטון נכלל בסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 2019. ב-15 ביוני הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-3 נגד. אברטון כבש עוד שני שערים במהלך הקופה, כולל אחד בגמר. בנוסף, נבחר לשחקן המצטיין של הגמר ושל הטורניר.
זלצבורג (פירושונים)
{{פירושונים|
הילרי לינדזי
הילרי לי לינדזי (באנגלית: Hillary Lee Lindsey; נולדה בשנת 1977) היא זמרת-יוצרת אמריקאית. היא כתבה שירים עם או עבור מספר אמנים, כולל מישל בראנץ', פיית' היל, מרטינה מק'ברייד, שאקירה, ליידי אנטבלום, גארי אלן, שרה אוונס, קארי אנדרווד, קלי פיקלר, בון ג'ובי, טיילור סוויפט, ליידי גאגא, טים מקגרו ולוק בריאן. בשנים 2006 ו-2016, זכתה לינדזי בפרס גראמי בקטגוריית "שיר הקאנטרי הטוב ביותר" עבור "Jesus, Take the Wheel" של קארי אנדרווד ו-"Girl Crush" של ליטל ביג טאון. בשנת 2011 קיבלה לינדזי מועמדות לפרס אוסקר על "Coming Home", שהוקלט על ידי גווינת' פלטרו כחלק מ-Country Strong, בקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר". "Coming Home" הועמד לפרס גלובוס הזהב באותה השנה בקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר" יחד עם "There's a Place for Us", של אנדרווד. נכון לשנת 2018, היא כתבה כ-20 שירים שכבשו פסגות מצעדים.
היא הייתה מועמדת שלוש פעמים לפרס הגראמי בקטגוריית "שיר השנה" על שיריה "Jesus, Take the Wheel", "Girl Crush" ו-"Always Remember Us This Way".
ביוגרפיה
לינדזי גדלה בוושינגטון, ג'ורג'יה. היא בתם של ריקי וקתי לינדזי. אביה היה מתופף. היא התחילה לכתוב שירים בגיל שנתיים. היא המשיכה לשיר במקהלת הכנסייה שלה וזכתה בפרס הראשון שלה בגיל שמונה בחלון הראווה לכישרונות "Kiwanis" המקומי. כילדה, היא זכתה בתחרויות שירה שונות והחלה את הקריירה שלה כזמרת-יוצרת ב-1996.
לינדזי סיימה את לימודיה בתיכון מקיף וושינגטון וילקס ועברה לנאשוויל בשנת 1994, כדי להירשם לבית הספר למוזיקה באוניברסיטת בלמונט.
קריירה
לינדזי חתמה על עסקת פרסום במהלך שנת הלימודים האחרונה שלה באוניברסיטת בלמונט. היא חתמה על הסכם ההוצאה לאור הראשון שלה בשנת 1997. מאוחר יותר, היא הוחתמה כאמנית בחברת סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, אך לאחר שלושה חודשים היא עזבה החברה. בשנת 2008 כתבה את "Fearless" עם טיילור סוויפט, כחלק מהשתתפותה באלבומה, Fearless. "Fearless" ספג שבחים ביקורתיים רבים מטעם מבקרי המוזיקה, שטענו כי "השיר פונה לכל קבוצות הגיל השונות". בנוסף לכך, הוא זכה בשני פרסי BMI בקטגוריות "שירים עטורי פרסים" ו"ההוצאה לאור של השנה". הוא זכה להצלחה בעיקר בארצות הברית, כאשר הגיע למקום העשירי במצעד שירי הקאנטרי, והתשיעי במצעד הבילבורד הוט 100. הוא קיבל את תואר הזהב מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי לפני שיצא כסינגל והיה הראשון בהיסטוריה שהצליח לעשות זאת.
לאחר ההצלחה לה זכתה בשנת 2008, המשיכה לינדזי לכתוב שירים לאמנים כמו קארי אנדרווד ("Last Name", "Church Bells", "Dirty Laundry" ו-"Cry Pretty") וליידי גאגא ("Always Remember Us This Way"). בשנת 2012, כתבה עם סוויפט את הלהיט "Red" שזכה לביקורות חיוביות רבות מטעם מבקרי המוזיקה, אשר שיבחו את הליריקה שלו, אך היו שחלקו על ההרכב שלו. "Red" הגיע למקום השני במצעד שירי הקאנטרי והשישי במצעד הבילבורד הוט 100. במצעד שירי הקאנטרי הוא שהה במשך 42 שבועות והיה לראשון של סוויפט שהצליח לעשות זאת.
חברותיה של לינדזי, לורי מק'קנה וליז רוז, התאגדו יחד לשלישייה בשם "Love Junkies", שכתבו יחד שירים לאמנים כמו ליידי גאגא וליטל ביג טאון.
חיים אישיים
לינדזי נשואה לכותב השירים קארי בארלו. לזוג יש בת שנולדה בשנת 2015.
יש לה שתי אחיות, לורן לינדזי פאולר וטיילור האריס לינדזי. טיילור לינדזי היא מנהלת סוני מוזיקה נאשוויל.
מסיבת ליל כל הקדושים של מיקי
מסיבת ליל כל הקדושים של מיקי (באנגלית: Mickey's Halloween Party) היא אירוע מיוחד שמצוין מדי שנה בכל ליל כל הקדושים באתר הנופש דיסנילנד שבאנהיים, קליפורניה. אירוע דומה נערך כבר ב-1995 וב-1996 בפארק דיסנילנד, אך לא התחדש עד 2005, אז נערך האירוע בפארק ההרפתקה הקליפורנית של דיסני. האירוע התקיים בפארק ההרפתקה הקליפורנית של דיסני עד שנת 2009 והחל משנת 2010 מתקיים בדיסנילנד.
האורחים המוזמנים לאירוע נוהגים להתחפש, גילאי האורחים נעים בין מבוגרים, בני נוער ואף ילדים. האירועים כוללים בין היתר: משחקים של תעלול או ממתק, מפגש עם נסיכות דיסני, מיקי מאוס ומיני מאוס ונבלים מסרטי דיסני.
כל הפארקים ואתרי נופש של חברת וולט דיסני נסגרו ללא הגבלת זמן במרץ 2020 כתוצאה ממגפת הקורונה והתפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית לאחר הארכת תקופת הסגירה של פארקי השעשועים בקליפורניה הוחלט לבטל את מסיבת ליל כל הקדושים של מיקי לשנת 2020.
ועדת קבלה
בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 נוצרה תרעומת על עצם קיומן של ועדות הקבלה ועלתה לדיון שאלת החוקיות שלהן, במיוחד ביישובים קהילתיים, בהם אין שיתוף כלכלי. בעקבות זאת חוקקה הכנסת חוק שהסדיר את נושא ועדות הקבלה, קבע תנאים לפעילותן והגביל אותן ליישובים קטנים עד 400 בתי אב בצפון הארץ ובדרומה. בשנת 2023 עבר תיקון לחוק שמאפשר גם ליישוב עד 700 יחידות דיור להפעיל ועדת קבלה, ובתנאי שוועדה יעודית תבדוק שהוא עדיין מתפקד כיישוב קהילתי ותוודא שיש הצדקה לועדות קבלה על מנת לאפשר את המשך תפקודו כיישוב קהילתי. ללא קבלת האישור, קיום ועדות קבלה יהיה אפשרי רק ליישובים קטנים עד 400 יחידות דיור. כמו כן נקבע שבנוסף ליישוביים בנגב ובגליל גם ישובים באזור עדיפות לאומית לפי מפת משרד הבינוי והשיכון אשר מסווגים באשכול 1 עד 5 במדד הפריפריאליות יוכלו להפעיל ועדות קבלה. על החוק שבה ונמתחה ביקורת, בטענה שהוא מאפשר אפליה כלפי קבוצות בכלל האוכלוסייה, בהן ערבים, דתיים או חילונים.
שאלת החוקיות
נושא ועדות הקבלה ביישובים קהילתיים הועלה מספר פעמים בפני בית המשפט העליון. בבג"ץ קעדאן, ביטל בג"ץ החלטה שלא לקבל בני-זוג ליישוב קציר אך ורק בשל היותם ערבים.
מנגד, בפסק דין של אדם שתבע את המושב אמירים שלא קיבל אותו, העיר השופט אליקים רובינשטיין: "ככל שפוחת האופי ה"שיתופי" של ההתיישבות החקלאית מכבר, נוכח ההפרטות, כן נחוצה שקיפות רבה יותר באשר לאופיין של החלטות, אף כי עדיין לא כל הרוצה ליטול את השם ייטול, ועדיין יש בידי מושב ויישוב קהילתי, ולא כל שכן קיבוצים ומושבים שיתופיים, לבדוק היטב את המבקשים לבוא בשעריהם, ולהימנע מקבלת פלוני".
על רקע בג"ץ קעדאן, קבע מינהל מקרקעי ישראל בסוף שנת 2003 כללים לגבי פעולת ועדות הקבלה של היישובים. בפועל, המשיכו להתקיים ביישובים ועדות קבלה, אך הכללים אפשרו למסורבים לערער לבית המשפט ולהביא לשינוי ההחלטה.
אל מול חשש שהכללים לא יעמדו בפני בג"ץ חוקק בכנסת חוק שאישר קיום ועדות קבלה ליישובים בנגב ובגליל (והחל משנת 2023 גם יישובים באזור עדיפות לאומית) של עד 400 משפחות (בשנת 2023 אושר תיקון שמאפשר גם ליישוב עד 700 יחידות דיור להפעיל ועדת קבלה, ובתנאי שיקבל לכך אישור מוועדה יעודית). על פי החוק, ועדת הקבלה מורכבת מנציגי היישוב, התנועה שהיישוב חבר בה, נציג הסוכנות ונציג המועצה האזורית. כן קובע החוק שניתן לערער על החלטת ועדת הקליטה בפני ועדת השגות שחברים בה נציגים שלא מן היישוב. החוק אושר בכנסת כתיקון לפקודת האגודות השיתופיות בתחילת 2011, ונודע בשם "חוק ועדות הקבלה". המתנגדים לחוק רואים בו פתח לאפליה, אך עתירתם לבג"ץ בדרישה לבטל את החוק נדחה ברוב דעות. בעתירה אחרת קבע בג"ץ שאין מניעה לקיום ועדות קבלה ביישובים בני פחות מ-400 תושבים ביהודה ושומרון, הגם שאינם בנגב ובגליל, מכיוון שהחוק אינו חל ביהודה ושומרון. בהמשך החוק הוחל ביהודה שומרון . עתירה של מועצה אזורית מטה יהודה נגד הכנסת בדרישה להכללת אזור המועצה בחוק נמשכה בהמלצת השופטים אשר הציעו לפנות קודם לכנסת בבקשה לתיקון החוק.
השפעה על הון חברתי
הון חברתי הוא סך המשאבים הרוחניים המגדירים קהילה, כמו: ערכים משותפים, נורמות, צורות שונות של סולידריות וערבות הדדית. נהוג להבחין בין "הון מקשר" המגביר את אחידות הקבוצה, לעומת "הון מגשר" המגביר את אחדות הקבוצה. הון מקשר הכרחי ליצירת הקבוצה, אך דגש רב מדי עלול להביא להשלכות הרסניות הרומסות את הפרט, בעוד שהון מגשר מעודד סולידריות בין פרטים שונים לכאורה. פרופ' מרים ביליג חקרה את ההבדלים שבין קהילות עם הון חברתי רב לבין קהילות בעלות הון חברתי מועט, בעיקר בקהילות מפוני גוש קטיף אותן עזרה לקלוט. היא הוכיחה שככל שההון החברתי רב יותר – כך קהילת המפונים התגברה בקלות רבה יותר על המשבר.
בראיון שהתקיים בשנת 2020 בין העיתונאי אלישיב רייכנר לבין ד"ר נחום ברוכי, ששימש בין השאר כמזכ"ל תנועת הקיבוץ הדתי, רייכנר שאל את דעתו לגבי הטענות על אפליה מצד ועדות הקבלה בקיבוציו והוא ענה:
היישובים הקהילתיים מחו נגד פסקי הדין שאסרו על ועדות הקבלה בטענה שישובים קהילתיים זקוקים להון חברתי גבוה כדי להתקיים. לטענתם, רק יישוב מצומצם ומגובש היטב יכול להתקיים בסביבה מבודדת ובתנאים לא פשוטים. לכן נקבע בפקודת האגודות השיתופיות שוועדות הקבלה קבילות ביישובים קטנים עד 400 נפש.
המקרה עמד למבחן בפרשה שהתמקדה בשלושה יישובים על יד מעלה אדומים: כפר אדומים, נופי פרת ואלון. היישובים אמנם התייחסו אל עצמם כשלושה יישובים אך למעשה השניים האחרונים נחשבים כשכונות של כפר אדומים, עקב הרצון להימנע מהכרזות על בניית יישובים חדשים ביהודה ושומרון. היישובים דרשו מכל המתקבלים לגשת למכוני הערכה אחרי שנתיים של מגורים ביישוב. אחת המשפחות שלא עברה את המכון עתרה לבית המשפט וטענה שמדובר בוועדת קבלה ביישוב גדול. היישובים טענו שהם שלושה ולא אחד ורק למטרות חוץ הן נחשבות כשכונות של יישוב אחד. זה לא שכנע את בית המשפט אבל הוא נתן מוצא בדמות עריכת מחקר קטן על היישובים לראות האם יש הבדל מהותי ביניהם והאם לא באמת מדובר ביישוב אחד. מסקנות המחקר הן שאלה אותם אנשים, וגם בוגרי כפר אדומים הם רוב התושבים באלון.
בשלב זה המשיבים שכרו את שירותיו של חוקר מדעי החברה, עמיתה של ביליג באוניברסיטת אריאל, ד"ר אייל לוין. הוא טען שבית המשפט לא מחבב את ועדות הקבלה משום שהן ועדות לשכפול הדמות של היישובים וזה נועד ליצור הון חברתי מקשר. אלא שבגוש אדומים מדובר במקרה אחר – כפר אדומים הוא יישוב מעורב בין דתיים לחילונים וועדת הקבלה נועדה לשמור על המינון המאוזן בין המגזרים. לכן, לוין טען בפני בית המשפט שמדובר בהון מגשר הבונה קהילה אידיאלית ואסור להרוס את זה. בית המשפט התרשם וקבע מועד נוסף לדיון בתיק.
מתחם אושילנד
מתחם אושילנד הוא מרכז קניות ובילוי בכפר סבא. מרכז הקניות הוא חלק ממתחם אושירה אשר נבנה באזור התעשייה עתיר ידע.
פעילות
המתחם כולל ארבע קומות, כאשר התחתונה בהן משמשת גם כמפלס חנייה. במקום 15 אולמות קולנוע של הוט סינמה שהחליף את הקולנוע הישן בקניון ערים בכפר סבא לטובת בית קולנוע גדול וחדשני. הקולנוע מתפרס על שתי קומות, כאשר חמישה אולמות הם אולמות VIP.
בנוסף לבתי הקולנוע הקניון כולל פארק משחקים חיצוני לילדים, שוק האוכל המקורה הראשון בישראל הנמצא מחוץ לתל אביב ומתחם מעצבים הכולל דוכנים מתחלפים העוסקים בתחומי עיצוב שונים כגון עיצוב הבית ואומנות ובנוסף ישנה גם מגלשה בגובה שלוש קומות. הקומה התחתונה כללה פארק אינטראקטיבי לילדים המבוסס על משחק הילדים הווירטואלי "מוגובי" הנקרא מוגו פארק והסקייטפארק המקורה הראשון בישראל, שניהם נסגרו כשלוש שנים אחרי פתיחת המרכז.
בשנת 2017 מתחם השוק המקורה עבר לבעלי רשת "דרבי בר דגים" לאחר כישלון המתחם במתכונתו הקודמת אשר הייתה תחרות למתחמים דומים כגון שרונה מרקט ושוק צפון. כעת המתחם עובד כמסעדה אחת גדולה המחולקת לכ-24 מסעדות קטנות בסגנונות קולינריים שונים תחת מותגים ייחודיים למתחם שנוצרו על ידי "דרבי בר דגים".
המתחם כולל חניון תת-קרקעי בן שתי קומות הכולל כ-1500 מקומות חנייה.
בקרבת המתחם היה אמור להבנות תחנת הרכבת כפר סבא צפון, אך זה בוטל ב-2021.
Constraint-induced aphasia therapy
טיפול אפאזיה בשיטת אילוץ מותנה (באנגלית: CIAT - Constraint-induced aphasia therapy) היא שיטת שיקום לנפגעי אפאזיה שמשפרת את תפקוד הדיבור ברמה הנוירו-פיזיולוגית אצל נפגעי שבץ מוחי ובפגיעות נוספות של מערכת העצבים המרכזית. מטרת השיטה היא לעודד מטופלים עם אפאזיה להתמקד בערוצי התקשורת שאינם בשימוש אצלם.
חולי אפאזיה, אשר הערוץ המילולי פגוע אצלם, משתמשים לעיתים קרובות בערוץ התקשורתי הנגיש להם ביותר, לדוגמה, ציור או שימוש במחוות גוף. בשיטת טיפול זו מאלצים את המטופלים להימנע משימוש בערוץ התקשורתי שהוא בגדר "ברירת המחדל" עבורם. מנגד, מעודדים אותם להשתמש בערוצי תקשורת חלופיים, כגון המילולי, בהם לא עושים מספיק שימוש או לא עושים שימוש כלל. זאת כדי לעודד את אימון ושיקום הערוץ המילולי הפגוע.
תהליך הטיפול
טיפול CIAT מתבצע בדרך של חילופי מידע בין מטופלים שונים או בין מטופל ומטפל. דו-שיח, כדוגמה לאינטראקציה מילולית בה המאזין אינו יודע מה הדובר הולך להגיד. בטיפול, שיטה זו מיוצגת כאינטראקציה טיפוסית בין דוברים. התקשורת במצב זה מתבססת על היכולת להפקת משפטים פועליים. הפועל משמש לתיאור פעולות, אירועים או מצבים, וכן מספק מידע על זמן התרחשות, ומשך ההתרחשות.
היסטוריה
שיטת הטיפול מותנה האילוץ (באנגלית Constraint Induced Therapy CIT) היא שיטת טיפול בתחום השיקום הנירולוגי אשר פותחה בתחילה כדי לטפל בחולים עם פגיעות מוטוריות כרוניות בעקבות שבץ מוחי ונקראה שיטת טיפול לתנועה מותנה אילוץ (באנגלית, CIMT או Constraint Induced Movement Therapy ). רציונל השיטה מתבסס על תיאורית ה-hypothesis Learned non-use. על פי תאוריה זו, בשלבים הראשונים לאחר אירוע מוחי, החולה מפצה על הקושי בשימוש באיבר הפגוע (לדוגמה: יד ימין) באמצעות שימוש מוגבר באיבר הבריא (לדוגמה: היד הנגדית, שמאל). לטענת תומכי הטיפול, פיצוי זה מעכב את השיקום של האיבר הפגוע. על פי תאוריה זו, כדי להפחית התנהגויות פיצוי ועל מנת לאמן את האיבר הפגוע, יש להגביל את תנועת האיבר הבריא. באופן זה האיבר הפגוע מאולץ לפעול, ובכך מעודד את תהליך ההחלמה.
מאחר שנראתה הצלחה בטיפולים המוטוריים בשיטת ההפקה המאולצת (CIMT), הן ברמה התפקודית והן ברמה הנוירו-פיזיולוגית, הותאמה השיטה גם לטיפול שפתי בחולי אפאזיה לאחר שבץ מוחי. כך נוצרה שיטת CIAT. בטיפול זה שמרו על שלושה עקרונות מרכזיים הקיימים גם בשיטת CIMT: הגבלת שימוש באסטרטגיות פיצוי המאלצת שימוש בערוצי התקשורת הפגועים, רמת מורכבות שפתית עולה בהתאם לשיפור ביכולות המטופל, ואינטנסיביות הטיפול (טיפול יומי של מספר שעות).
עקרונות מנחים לשיטה
השיטה מתבססת על ארבעה עקרונות מנחים:
שנות ה-90 של המאה ה-11
שנות ה-90 של המאה ה-11 היו העשור העשירי והאחרון של המאה ה-11, החלו ב־1 בינואר 1090 והסתיימו ב־31 בדצמבר 1099.
המחוז האדמיניסטרטיבי הדרום-מזרחי (מוסקבה)
המחוז האדמיניסטרטיבי הדרום-מזרחי של מוסקבה (ברוסית: Юго-Восточный административный округ) הוא אחד מ-12 המחוזות האדמיניסטרטיביים (מינהליים) של העיר מוסקבה. ממוקם במזרח העיר וכולל 12 נפות.
בראש המחוז עומד הפרפקט.
המחוז באופן היסטורי ידוע כשכונת פועלים פרברית, לכן התחומי המחוז פועלים מספר מפעלים, כדוגמת מפעל הרכבים AZLK, מפעל פטרוכימי ואחרים.
במחוז שטחים ירוקים ופארקים גדולים כמו פארק קוזמינקי, ליובלינו, פארק לפורטובו ופארק 850 שנה למוסקבה. בתחומי המחוז פועל גם כלא לפורטובו הפדרלי.
נערה מברלין
נערה מברלין (באנגלית: The English German Girl) הוא ספר מאת הסופר האנגלי ג`ייק ווליס סימונס. הספר, אשר עלילתו מתרחשת בין השנים 1933–1947, ובחלקו הגדול בתקופת מלחמת העולם השנייה, מספר את סיפורה של נערה יהודיה, רוזה קליין, אשר נולדה וגדלה בגרמניה, ובגיל 15 נשלחת לבדה על ידי הוריה לאנגליה, במסגרת הקינדר-טרנספורט, על מנת להציל את חייה. הספר, אשר ממשיך ומתאר את חייה החדשים של הנערה באנגליה, ואת קשיי התאקלמותה בארצה החדשה, מתאר גם את הרקע ההיסטורי לעלילה, לרבות ההידרדרות המהירה במצבם של יהודי גרמניה החל מעלייתה של המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה בשנת 1933, וכן את האווירה ששררה בבריטניה הגדולה במהלך מלחמת העולם השנייה.
עלילת הספר
העלילה נפתחת בתיאור חייה של משפחת קליין, משפחה אמידה ממוצא יהודי המתגוררת בברלין בשנת 1933. אבי המשפחה, אוטו קליין, הוא רופא מנתח מכובד ובעל משרה יוקרתית בבית חולים בברלין, המגדל יחד עם אשתו אינגה קליין את שלושת ילדיהם: היינריך, הבן הבכור, רוזה, הבת האמצעית, והדי, הבת הצעירה. עלילת הספר מתחילה בתאריך 31 בינואר 1933, יום עלייתה של המפלגה הנאצית לשלטון, ובהמשך מתארת כיצד החקיקה הנאצית מובילה לפיטורו של האב מעבודתו, באמתלה כי "טובת החולים דורשת זאת". בהמשך מתואר כיצד ככל שעובר הזמן הולכים בני המשפחה וחשים כיצד המציאות סוגרת עליהם, וכל אחד מהם מפתח אסטרטגיה אחרת לצורך הישרדות. אף שבתחילה אבי המשפחה מסרב לשקול את האפשרות להגר למדינה אחרת, בטענה כי בסופו של דבר הדברים עתידים להסתדר, בסופו של דבר, בעקבות אירועי ליל הבדולח, ושליחתם של האב והבן הבכור למחנה הריכוז זקסנהאוזן, אשר משם חולצו על ידי ידיד גרמני המשרת במשטרת ברלין, משתכנעים בני המשפחה כי הדרך היחידה לשרוד היא להגר מגרמניה. עם זאת, בני המשפחה מגלים כי כמעט כל הדרכים האפשריות להגר נחסמו זה מכבר, והאפשרות היחידה בנמצא היא לשלוח את בתם האמצעית, רוזה בת ה-15, לבדה לאנגליה במסגרת הקינדר-טרנספורט, שם תתארח אצל בן דודה של אביה. חרף חוסר רצונה להתנתק ממשפחתה, לבסוף רוזה מסכימה לנסיעה, ומטרתה היא לחפש באנגליה אחר מעסיק אשר יהא מוכן להוציא ויזת עבודה עבור בני המשפחה, וכך לחלצם מגרמניה.
לאחר הגעתה לאנגליה, נאלצת רוזה להתמודד עם קשיי התאקלמותה במדינה הזרה, אשר את שפתה אינה מבינה, ובנוסף עם יחסיה של הוריה המאמצים, אשר מתייחסים אליה כאל משרתת בביתם. בסופו של דבר, רוזה מתאהבת בבנם, סמואל, ונכנסת להיריון, מה שמוביל לשרשרת אירועים אשר בסופה בורחת רוזה מביתם, ויוצאת לחפש את מזלה בלונדון. בסופו של דבר, רוזה מתחילה לעבוד כאחות סיעודית בבית חולים בלונדון, ומתאחדת עם אהובה סמואל, כאשר ברקע היא מתמודדת עם געגועיה לבני משפחתה, אשר המכתבים המגיעים מהם מתארים את מצבם ההולך ומתדרדר בגרמניה הנאצית. העלילה מסתיימת בשנת 1947, כאשר רוזה, אשר עדיין לא גיבשה לחלוטין את זהותה, מגלה לבסוף את גורלם של בני משפחתה, ומקימה משפחה משלה.
תרגום לעברית
הספר תורגם לעברית בידי ניצה פלד, ויצא לאור בשנת 2012 במסגרת הוצאת "פרוזה".
פרסי גילדת המפיקים של אמריקה
פרסי גילדת המפיקים של אמריקה הושקו במקור בשנת 1990 על ידי גילדת המפיקים של אמריקה בתור פרסי לורל הזהב, שנוצרו על ידי גזבר PGA ג'ואל פרימן בתמיכת נשיא הגילדה לאונרד סטרן, במטרה לכבד את בעלי החזון שמפיקים ומוציאים לפועל סרטי קולנוע ומוצר טלוויזיה. את הטקס מנחה מדי שנה מנחה/מגיש מפורסם. בין המנחים לאורך השנים: מייקל דאגלס, רוברט גיום, ג'יימס ארל ג'ונס, ג'ק למון, שירלי מקליין, גארי מרשל, וולטר מתאו, רונלד רייגן, מרלו תומאס וטד טרנר.
גני באבור
גני בָּאָבוּר (בפרסית: باغ بابر) הנמצאים בקאבול, בירת אפגניסטן, הם פארק היסטורי המשמש למקום קבורתו של באבור, אבי האימפריה המוגולית. לפי ספר זיכרונותיו של באבור, באבורנאמה, באבור עצמו קרא לתחילת בניית הגנים בשנת 1528 אשר עוד בשנות שלטון יורשיו שימשו חשובים ומרכזיים למען מורשתו ושימור דמותו.
הגן הוצב כסדרה של 15 טרסות מדורגות על צלע גבעה בדרום מערב קאבול. צירו מצביע לעבר מכה. קברו של באבור ממוקם על הטרסה הארבע עשרה והיה מוקף במקור במסך שיש לבן. אף על פי שהמסך נהרס במלחמה ובוונדליזם במאה ה-20 (מלחמת אפגניסטן ועוד), הוא נבנה מחדש בין השנים 2002–2006.
היסטוריה
על הטרסה ה-13 (מתחת לבאבור), בנה שאה ג'האן מסגד קטן בשנים 1645–1646. הוא גם בנה מחדש את תעלות המים הזורמות בציר המרכזי של הגן, והוסיף שוק בבסיס הגן. ברמה החמש עשרה נקברה בתו של באבור, רוקאיה סולטאן בגום (נפטרה ב-1626), בקבר עם מסך ג'אלי משיש.
במאה ה-17 חלו שינויים גדולים בגן. החל משנת 1642, רעידת אדמה פגעה בקירות הגן ובמסגד של שאה ג'האן. בשנות השמונים של המאה ה-17 שיפץ השליט המקומי אמיר עבדול-רחמן חאן את הגנים בסגנון שהשפיע יותר על הטעמים האירופיים מאשר על האדריכלות המוגולית. הוא הוסיף ביתן מרכזי ומגורים גדולים, הידועים בשם ארמון המלכה, עבור אשתו של באבור ביבי חלימה.
הגן הוסב לגן ציבורי בתקופת שלטונו של נאדיר שאה בשנות ה-30 של המאה ה-18 עם בניית בריכות, מאגרים וגני פרחים במורד הציר המרכזי של הנוף. לבסוף, בריכת שחייה וחממה מודרניים הוקמו בשנות ה-80 של המאה ה-20.
לוחמה בין פלגים מתחרים בקאבול היוותה איום רציני החל משנת 1992 בפעולות המלחמה של הטליבאן. הלחימה באזור גרמה לשריפה שהרסה את ארמון המלכה, והמסגד נפגע קשות. משאבות השקיה נגנבו והעצים שנותרו נחתכו לעצי הסקה. גרוע מכך, מוקשים ואמצעי לחימה לא מפוצצים הפכו את הגן לשטח הפקר מסוכן.
בשנת 2011 בוצעו פעולות להחזיר את הגן לתקנו ולהסדיר את המקום, כמו גם להוציא את כלל המוקשים.
הצוענים בישראל
הצוענים בישראל הם קהילה של כאלפיים צוענים המתגוררים בעיקר במזרח ירושלים. צוענים נוספים מתגוררים בכפרים בסביבת ירושלים, באזור יהודה, בעזה ובממלכת ירדן.
הצוענים באירופה קיבלו עליהם את הדת הנוצרית, אך הצוענים בישראל הם מוסלמים.
עדויות היסטוריות על הצוענים בישראל
באמצע המאה ה-18, סיפרו עולי רגל גרמנים על מפגשים עם צוענים; הנוסע הגרמני שולץ (Stephan Schulz) פגש צוענים ליד עכו, והגרמני אולריך יאספר זטצן פגש חבורות של צוענים ליד בית לחם, ליד כרמל שבהר חברון וליד העיר שכם. בשנות הארבעים של המאה ה-19, הגרמני קריגר פגש צוענים באזור בית לחם. באותן שנים, הבריטי ג'ון וילסון פגש צוענים באזור מג'דל שממערב לים כנרת. המשורר לודוויג אוגוסט פרנקל ביקר בארץ בשנת 1856 ופגש חבורת צוענים ליד שער שכם בירושלים. בשנת 1855, מרי רוג'רס הבריטית פגשה צוענים ליד הכפר עראבה שבאזור שכם. ספ וילסון פרסמו בשנת 1870, כתבה על צוענים שפגשו ליד יריחו. בשנת 1890, הארכאולוג פלינדרס פיטרי פגש חבורת צוענים בשדה פתוח ליד העיר יפו. בשנת 1909 נכתב מאמר בעתון "החרות", אשר סיפר על תפיסת צוענים שעסקו בגנבות ביפו. רוברט מקאליסטר פרסם בשנת 1914 ספר על שפתם של הצוענים. בספר נכללו גם מאה סיפורים אשר עסקו בהווי חייהם.
הווי חייהם של הצוענים
מרבית הצוענים מתגוררים במזרח ירושלים, באזור עזה ובכפרים ביהודה ושומרון. חלקם הגדול חדל לנדוד והם הפכו ליושבי קבע. הם גם זנחו את עיסוקיהם המסורתיים. בחיצוניותם, בשפתם ובמנהגיהם, הם דומים מאוד לשכניהם הערבים. הצוענים חיו באזור ירושלים במאהלים או בצריפי פח. לאחר מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, העבירה אותם ממשלת המנדט לתוך העיר. בשנות ה-2000 מתגוררים כ-1,000 מהם בשכונת באב אל-חוטה שמצפון לשער האריות, וכ-1,000 נוספים מתגוררים באזור הר הזיתים.
בדורות קודמים, הצוענים התגוררו במקומות שונים בארץ: ביפו, בעכו, בשכם ובאזור בית לחם. הם בלטו בהמולה שהקימו סביבם ובעיסוקיהם המיוחדים, שעיקרם: חרשות ברזל, ניחוש עתידות ומופעי רחוב. הם נחשבו תמיד ל"אורחים" לא רצויים, מכיוון שעסקו גם בגנבות כדי "להשלים" את מקורות פרנסתם. הצוענים נהגו לנדוד ממקום למקום ללא קשר קבוע לארץ או יישוב. הם התגוררו באוהלים בפאתי הערים או הכפרים, וכאשר הגברים עסקו בעבודות חרשות הברזל, הנשים היו פושטות על בתי היישוב הסמוך, כדי לקבץ נדבות או לשלוח ידן בגנבה. הצועניות נהגו לשוטט בחוצות הערים, ותמורת תשלום הן נהגו לנחש בעזרת טלטול צדפים, את עתידם של הפונים אליהן. הצועניות גם נדדו בין שבטי הבדואים, ובעזרת מחט וצבע כחול, הן קיעקעו את פניהן וידיהן של הנשים הבדואיות.
הצוענים דיברו בשפת הנורי שמקורה בהודו. במהלך השנים התערבבו בשפתם מילים וניבים בערבית. הנורי היא שפת דיבור ולא קיימת ספרות צוענית כתובה. השפה הולכת ונשכחת, ובמאה ה-21, הילדים הצוענים כבר לא מכירים את השפה הזו. הצוענים מדברים בשפה הערבית, אך ניתן לזהותם לפי ה"ק" המודגשת האופיינית למוצאם. השמות הפרטיים של הצוענים הם ערביים, אך לכל אחד מהם יש גם כינוי בשפתם. הצוענים ידועים גם בשם "נורי". הכינוי ניתן להם על ידי הערבים והוא נחשב להבעת בוז, שמשמעותה: אדם מלוכלך, ברנש מפוקפק, בטלן ו"לא יוצלח". הצוענים באירופה קיבלו עליהם את הדת הנוצרית, אך הצוענים בישראל הם מוסלמים. מנהגי הדת שלהם הם מצומצמים יחסית, ונפוצה אצלם האמונה ברוחות ואמונות טפלות. אין לצוענים קדושים משל עצמם, והקברים המקודשים על שכניהם הערבים, מקודשים גם עבורם. טקסי הנישואין שלהם דומים לטקסים של הערבים, אבל המוהר נמוך יחסית. הטקס קצר ביותר, ונמשך דקות ספורות בלבד.
עדת הצוענים מבודדת מבחינה חברתית. גורל הצוענים לא שפר עליהם מעולם, ובכל מקום הם היו בתחתית סולם החברה. בידודם החברתי נגרם עקב מוצאם הנחות בעיני הסובבים אותם, שפתם השונה והבלתי מובנת לשכניהם, דלותם, עליבותם ורמתם הנמוכה, והמראה הדוחה שלהם (לכלוך, בגדים בלויים). הצוענים לא נישאים לבני זוג שאינם מבני עדתם, ורק לעיתים רחוקות, נישאות בנות הצוענים לזרים, וברוב המקרים הנישואים הם למוסלמים משכבה חברתית נמוכה. לא ידוע אפילו על מקרה אחד שבו צועני נשא אישה שאיננה מבנות עדתו. בשל כך, נשמרו אצלם תווי הפנים האופייניים למרכז אסיה (למשל עצמות לחיים בולטות), ולכן גם התגברה בקרבם התופעה של בעלי מום ונכים, תופעה שנגרמת עקב נישואי קרובים.
חרשי הברזל
בערבית הם נקרו "חדאדין", והם נדדו מיישוב ליישוב, באזור יהודה. הם עסקו בעיקר בתיקון מחרשות, בפרזול פרסות סוסים, בייצור אזמלים לסיתות אבנים ועוד. לתקופת שהייתם בכפר מסוים הם התמקמו באוהל או שכרו בית ששימשו לעבודתם וגם ללינה. חלקם התיישב באופן קבוע בכפרים ביהודה. שפתם של חרשי הברזל הייתה דומה לשפה הכורדית, ונראה שבמהלך נדודיהם הם התעכבו בכורדיסטן, ושפתם הושפעה משפתם של התושבים הכורדים שהתגוררו שם.
בדרנים
הם נקראו בערבית בשם: "רקאדין". הם נהגו לנדוד בקבוצות קטנות וחנו בכפרים לפרקי זמן קצרים, ולעיתים אפילו ללילה אחד בלבד. הם פעלו במתכונת של "להקת בידור", ונדדו בין הכפרים בעיקר בעונות הקציר והקטיף. חלק מהחבורות נעזר בחיות מאולפות אשר שולבו בהופעת הבידור: קוף, עז או דוב. כלי הנגינה הנפוצים היו התוף וה"יע'רול" (כלי נשיפה). הנשים היו מופיעות במופעי ריקודים, כשהן מלוות בנגינת הגברים. חלק מהנשים ביצעו תרגילי התעמלות ואקרובטיקה. חלק מן הנשים עסקו בזנות, וזאת בידיעת בעליהן.
מקורות המחייה בשנות ה-2000
פרנסת הצוענים בירושלים מבוססת על עבודות ניקיון, בניין והסעדה. מצבם הכלכלי ירוד והם סובלים משכר עבודה נמוך במיוחד. שיעור האבטלה בקרב הצוענים עומד על יותר מ-70%, ומשפחות רבות מתקיימות מקצבאות של הביטוח הלאומי. נעשו ניסיונות להעניק להם הכשרה מקצועית בעיקר בתחומי ספרות, טבחות ומלצרות; אך בשל השכלתם הירודה והקושי שלהם לקיים מסגרת עבודה מסודרת, לא התרחש שיפור במצבם הכלכלי.
הצוענים בשנות ה-2000
רוב הילדים לומדים בבתי ספר יחד עם ילדי הערבים והם זוכים לסיוע מעיריית ירושלים, ברכישת ספרים ועזרי לימוד. אחוז הנשירה מבתי הספר הצטמצם מאוד, וילדים רבים ממשיכים ללמוד בבתי ספר תיכוניים. בודדים מהם, בעיקר נשים, רוכשים מקצוע אקדמי. חל גם שיפור בתנאי המגורים ורמת החיים שלהם. האוהלים והפחונים ששימשו להם למגורים בעבר, פינו מקומם לבנייני אבן ובהם: חשמל, מים זורמים ושירותים, אך עדיין הם חיים בצפיפות רבה ובתנאים ירודים.
לקהילת הצוענים יש שני מוסדות חברתיים מרכזיים. הראשון הוא מוסד המוכתרות המשמש מרכז הסמכות והשלטון בקהילה, ומוכר על ידי הרשויות. גוף זה פועל בשיתוף פעולה עם עיריית ירושלים, משרד הרווחה ומשרד החינוך. כמו כן מתנדבים יהודים, פועלים לשיפור מצבם והקטנת מצוקתם של הצוענים.
בשנת 1999 הוקמה "העמותה לקידום הצוענים בישראל", על ידי אמון סלים, פעילה ויוזמת מקרב הקהילה בירושלים. העמותה מבקשת לקדם את הצוענים בירושלים, בעיקר בתחומי החינוך, הבריאות והרווחה, וכן עוסקת בשימור תרבותם ושפתם המקורית. בקרב הקהילה, קיימת מחלוקת לגבי הלגיטימיות של גוף זה, המוחרם בידי המוח'תאר, הרואה את עצמו כנציג הנבחר היחיד של הצוענים בירושלים.
בקרב הצוענים ישנה חלוקה למעמדות וכן אפליה והתנשאות. למשל, הצוענים של ירושלים, שזנחו מזמן את מסורת הנגינה והריקודים, אינם מתקרבים לצוענים שבעזה, ו"מתביישים" בהם, כי הם "רוקדים עבור ערבים, חושפים את גופם ומשפילים את עצמם". גם בצוענים של ירדן מזלזלים הירושלמים, כי הם אלה שנראים מקבצים נדבות ברחובות העיר העתיקה בירושלים ומוציאים "שם רע" לצוענים. גם בתוך הקהילה הירושלמית יש חלוקה למעמדות. משפחת סלים, היא המשפחה המנהיגה - המשכילה והעשירה ביותר; ומשפחות נימר ובוערני נחשבות לנחותות יותר. הצוענים מתחתנים בתוך קהילתם, ואם אפשר אז גם בתוך משפחתם, כדי לשמור על מעמדם ועל המבנה המסורתי, והם משלמים על כך מחיר גבוה: מחלות תורשתיות ונכויות הנגרמות בשל נישואי קרובים.
הנערות הצועניות הירושלמיות נמצאות במלכוד: הן אינן יכולות להתחתן עם ערבים, מאחר שהם אינם רוצים אותן, לא עם צוענים מעזה כי משפחתן מזלזלת בהם, ולעיתים גם לא עם צוענים ממשפחה אחרת, הנחשבת לנחותה מזו שלהן. לחלק מהנשים, המשפחה קובעת עבורן את השידוך כבר בגיל 14–15 והן עוסקות כל חייהן בעבודות משק בית ומטפלות בבית ובילדים, והבעלים שלהן ברובם מובטלים, נותנים הוראות לנשותיהם ולעיתים גם מכים אותן. הנשים המשכילות נשארות ברובן רווקות, כי הן לא מוכנות לחיות עם גבר שמרן שיחיה על חשבונן ויפקד עליהן ואף יכה אותן; ומצד שני, האחים שלהן לא מסכימים לנישואים שלהן עם גברים שמחוץ לקהילה.
יוסף איתן
יוסף (ג'ו) איתן (אייזן) (14 בספטמבר 1909 - 24 ביוני 1975) היה קצין ב"הגנה", בצבא הבריטי ובצה"ל בדרגת אלוף-משנה. פיקד על חטיבה 7, שימש ממלא מקום מפקד פיקוד המרכז ומפקד מחלקת המבצעים.
ביוגרפיה
לאחר שחרורו מצה"ל באמצע שנות ה-60 שימש מנהל מפעל "חסין אש" בבאר שבע וכיהן כסמנכ"ל במשרד הבריאות לענייני אספקה ובינוי.
יוסף איתן נפטר בט"ו בתמוז תשל"ה ונטמן בהר המנוחות בירושלים. הותיר אחריו את רעייתו, תמר, ובת, הגר.
המחוז האדמיניסטרטיבי הדרומי (מוסקבה)
המחוז האדמיניסטרטיבי הדרומי של מוסקבה (ברוסית: Южный административный округ) הוא אחד מ-12 המחוזות האדמיניסטרטיביים (מינהליים) של העיר מוסקבה. ממוקם במזרח העיר וכולל 16 נפות. זהו המחוז הגדול ביותר מבחינת אוכלוסייה ומתגוררים בו 1,774,351 איש.
בראש המחוז עומד הפרפקט אלכסיי צ'אלישב (מאז נובמבר 2013). לפניו כיהן גאורגי סמולייבסקי.
ריצ'רד הייקינג
גנרל סר ריצ'רד סיריל ביירן הייקינג (באנגלית: Sir Richard Cyril Byrne Haking; 24 בינואר 1862 – 9 ביוני 1945) היה גנרל בריטי אשר פיקד על הקורפוס ה-11 במלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן היה הנציב העליון ב.
ראשית חייו
הייקינג נולד ב-24 בינואר 1862 בהליפקס, מערב יורקשייר, לכומר ריצ'רד הייקינג. הוא למד באקדמיה הצבאית סנדהרסט ובשנת 1881 התגייס ל והצטרף לרגימנט 67 (דרום המפשייר) של פוט, שבאותה שנה נהיה חלק מרגימנט המפשייר. בשנת 1885 הוא הפך לשליש הגדוד ה-2, ובין השנים 1885–1887 הוא לחם ב ואף אוזכר בשדרים. בשנת 1889 הועלה לדרגת קפטן. הוא נשא לאישה את רייצ'ל ביופורד הנקוק בספטמבר 1891. לזוג לא היו ילדים.
הייקינג למד במכללה לפיקוד ומטה (Staff College) של הצבא הבריטי. בשנת 1899 הועלה לדרגת מייג'ור. הוא היה סגן קצין האג"ם במטה הפיקוד במלחמת הבורים השנייה ושוב אוזכר בשדרים. בשנת 1901 התמנה לפרופסור במכללה לפיקוד ומטה עד 1904, ובין 1904–1906 מונה לסגן עוזר גנרל (DAAG) ובשנת 1905 הועלה לדרגת קולונל. לאחר מכן שירת במטה פיקוד דרום וקיבל את הפיקוד על חטיבת הרגלים החמישית בשנת 1911.
מלחמת העולם הראשונה
בתחילת מלחמת העולם הראשונה לחם הייקינג בחזית המערבית. בספטמבר 1914 הוא לחם עם החטיבה ה-5 במהלך הקרב הראשון על המארן והקרב הראשון על האן, וב-21 בדצמבר 1914 הוא מונה למפקד דיוויזיית חיל הרגלים הראשונה בפלנדריה. בסוף 1914, הדיוויזיה שלו עברה לחזית בלה באסה והייתה מעורבת בקרב ארטואה השני החל מה-9 במאי 1915.
כריך סאב
כריך סאב (באנגלית: Submarine sandwich או בקיצור: Sub), אשר נקרא גם כריך איטלקי, הוא סוג של כריך המורכב מבגט טרי חתוך לאורך, אשר ממולא בנקניק, גבינה, ירקות, רטבים ותבלינים. הכריך הומצא בתחילת המאה ה-20 בקהילות המהגרים האיטלקיות בצפון-מזרח ארצות הברית.
ריצ'רד הייקינג
מלחמת העולם הראשונה
באוגוסט 1915 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-11 הבריטי, ולחם עמו במהלך קרב לוס בחודש שלאחר מכן. ב-1 בינואר 1916 הוא קיבל את תואר אביר מפקד של מסדר האמבט (KCB). בשנת 1916 הוא לחם עם הקורפוס במהלך הקרב על הסום וספג אבדות כבדות, ובנובמבר 1917 נשלח הקורפוס לאיטליה, שם לחם בקרבות חזית האיטלקית. ב-1 בינואר 1918 הוא קיבל את תואר אביר מפקד של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, ובמרץ 1918 חזר הקורפוס שבפיקודו לצרפת והשתתף במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים כחלק מהארמייה החמישית, ואף השתתף בשחרור ליל.
כריך סאב
באזורים שונים ברחבי ארצות הברית ישנם שמות שונים לכריך, ולעיתים גם וריאציות מקומיות שונות. הכריך הפך למאכל מקומי פופולרי במיוחד באמריקה הצפונית במהלך שנות ה-40 של המאה ה-20 בערים בוסטון (שם הוא נקרא "Hero"), בניו יורק (שם הוא נקרא "Grinder"), בפילדלפיה (שם הוא נקרא "Hoagie"), בלוס אנג'לס (שם הוא נקרא "Zep" או "Zepelin"), בקונטיקט (שם הוא נקרא "Wedgie") בפלורידה (שם הוא נקרא "כריך קובני"), בוויסקונסין (שם הוא נקרא "Garibaldi"), ובאילינוי (שם הוא נקרא "Italian beef sandwich").
רשתות מזון מהיר בינלאומיות רבות מתמחות בהכנת הכריך, בהן Firehouse Subs, קוויזנוס, Mr. Sub והרשת הגדולה ביותר מביניהן - סאבוויי. בארצות הברית ישנן מסעדות רבות המתמחות בהכנת הכריך.
ריצ'רד הייקינג
לאחר המלחמה
ב-1 בינואר 1921 הוא קיבל את תואר אביר הצלב הגדול של מסדר האימפריה הבריטית, ובין השנים 1921–1923 הוא שימש כנציב העליון של חבר הלאומים ל. לאחר מכן הוא פיקד על הכוחות הבריטיים בממלכת מצרים עד לשנת 1927, ולאחר מכן הוא פרש מהצבא. הייקינג מת בביתו ב-9 ביוני 1945, זמן קצר לאחר סיום מלחמת העולם השנייה באירופה.
הדורה (מפלצת)
הדורה (ביפנית: ヘドラ, באנגלית: Hedorah) הוא דמות בדיונית של מפלצת-ענק המופיעה בסדרת סרטי גודזילה של חברת סרטי טוהו. הדמות הופיעה לראשונה במהלך 24 ליולי, 1971, בסרט גודזילה נגד הדורה, מבית היוצר של טוהו, ונוצרה על ידי יושימיצו באנו.
עיצוב
מראהו של הדורה כשל נוזל שחור-ירוק עם עיניים גדולות וכתומות. הוא מסוגל לעוף, אף על פי שאין לו כנפיים, בדומה לגייגן.
כוחות ויכולות
הדורה מסוגל לבלוע ערמות של פסולת. בנוסף, הדורה גם מסוגל לזהם סביבות, להמיס בשר וגם לפרוק כמות עצומה של קרינה רדיואקטיבית.
גודזילה נגד הדורה
צורת-חיים חוצנית מיקרוסקופית שמזינה את עצמה מהפסולת של כדור הארץ וגדלה למפלצת-ענק ימית רעילה, המפריחה חומצה. אחרי שהיא טורפת מכלית דלק ותוקפת את ד"ר טורו יאנו ובנו הצעיר קן יאנו, המפלצת מתגלה כ״הדורה״. לקן יש חזיונות על גודזילה שנלחם למען האנושות נגד הדורה.
הדורה משנה צורה לצורה אמפיבית, המאפשרת לו לנוע אל הקרקע כדי לאכול פסולת נוספת. הדורה מתמודד נגד גודזילה, הדורה מנוטרל בקלות על ידי גודזילה ונסוג אל הים. עם זאת במהלך הקרב, כמה חתיכות של הגוף של הדורה מוטלות בקרבת המקום, אשר זוחלים בחזרה אל הים כדי לגדול מחדש ולאפשר ליצור גרסה יותר חזקה של הדורה. הוא חוזר זמן קצר לאחר מכן, וכעת הוא מסוגל לעבור דרך כל דבר בדומה לנוזל, דבר שמעיד על כך שהדורה מתחיל להתפתח קדימה אבולוציונית.
אלפי אנשים מתים מהזיהום של הדורה, ואפילו גודזילה מוצף בפליטות הרעילות של הדורה. מסיבה נערכת על הר פוג׳י כדי לחגוג יום אחד אחרון של החיים לפני שהמין האנושי מושמד על ידי הדורה. אך קן יאנו, יוקיו קוצ'י, מיקי פוג'יאמה, ומפלגתם של האחרים מבינים שגודזילה והדורה הגיעו להר פוג'י כדי להילחם אחד נגד השני בפעם האחרונה.
ד"ר טורו יאנו ואשתו טושי יאנו החליטו כי ייבוש הגוף של הדורה עשוי להרוג אותו, אף על פי שהוא מוגדר כ״בלתי-מנוצח״. יחידת ה-JSDF בונה במהירות שתי אלקטרודות ענקיות למטרה זו, אך כוחן מנותק על ידי הקרב האלים של גודזילה והדורה. גודזילה מטעין את האלקטרודות עם קרני החום האטומיות שלו, והן מייבשות לחלוטין את הגוף החיצוני של הדורה. הדורה משיל את הגוף החיצוני שלו ומנסה להימלט, אבל גודזילה דוחף את עצמו עם הקרן האטומית כדי לרדוף אחריו. גודזילה גורר את הדורה בחזרה אל האלקטרודות וממשיך להתייבש עד שהדורה מת. גודזילה קורע את גופו המיובש של הדורה ומייבש את החלקים, עד ששום דבר לא נשאר חוץ אבק.
גודזילה חוזר אל הים, אך לא לפני שהוא נועץ מבט מאיים על האנשים שנותרו בחיים, שהזיהום שלהם הוליד את הדורה. קן יאנו נפרד לשלום מגודזילה.
גודזילה: המלחמות הסופיות
הדורה מנסה להשמיד את העולם משום שנשלט על ידי האקסיליאנים, אך מושמד בעצמו על ידי גודזילה ואבירה במפרץ טוקיו.
דלק מימן
דלק מימן הוא דלק ללא-פליטה הנשרף עם חמצן. ניתן להשתמש בו בתאי דלק או במנועי בעירה פנימית. הוא משמש מזה שנים באוטובוסים של תאי דלק, ולאחרונה הוחל להשתמש בו גם ברכבי תאי דלק קטנים יותר. הוא משמש גם כדלק להנעת חלליות.
נכון לשנת 2018, מרבית המימן (כ-95%) מיוצר מדלקים מאובנים על ידי שינוי קיטור או חמצון חלקי של מתאן והגזת פחם, ועם כמות קטנה בלבד בדרכים חלופיות כגון הגזת-ביומסה או אלקטרוליזה של מים או תרמו-כימיה סולארית, דלק סולארי ללא פליטת פחמן.
מימן נמצא בקצה השמאלי העליון של הטבלה המחזורית, כלומר זהו היסוד הראשון והקל מכולם. מכיוון שמשקל המימן קטן מאוויר, הוא עולה באטמוספירה ולכן נמצא לעיתים רחוקות בצורתו הטהורה, H2. בלהבה של גז מימן טהור, הבוער באוויר, המימן (H2) מגיב עם חמצן (O2) כאשר התוצרים הם מים (H2O) ואנרגיה עודפת המשתחררת.
אם התהליך מתבצע באוויר אטמוספירי במקום חמצן טהור, כפי שקורה בדרך כלל, בעירת מימן עשויה להניב כמויות קטנות של תחמוצות חנקן, יחד עם אדי המים.
האנרגיה המשתחררת מאפשרת למימן לפעול כדלק. בתא אלקטרוכימי ניתן להשתמש באנרגיה ביעילות גבוהה יחסית. אם משתמשים בו פשוט לחום, חלות מגבלות התרמודינמיקה הרגילות על היעילות התרמית.
מימן נחשב בדרך כלל כמוביל אנרגיה, כמו חשמל, מכיוון שהוא חייב להיות מיוצר ממקור אנרגיה ראשוני כגון אנרגיה סולארית, ביומסה, חשמל (למשל בצורת מערכת פוטו-וולטאית או באמצעות טורבינות רוח), או פחמימנים כגון גז טבעי או פֶּחָם. ייצור מימן קונבנציונלי באמצעות גז טבעי גורם להשפעות סביבתיות משמעותיות; כמו בכל שימוש בפחמימנים, פחמן דו-חמצני נפלט. עם זאת, תוספת של 20% מימן (חלק אופטימלי שאינו משפיע על צינורות גז ומכשירים) לגז טבעי יכולה להפחית את פליטת ה-CO2 הנגרמת על ידי חימום ובישול.
הפקה
מכיוון שמימן טהור אינו מופיע באופן טבעי בכדור הארץ בכמויות גדולות, הוא בדרך כלל דורש קלט אנרגיה ראשוני כדי לייצרו בקנה מידה תעשייתי. ניתן לייצר דלק מימן ממתאן או באמצעות אלקטרוליזה של מים. נכון לשנת 2020, רוב המימן (כ-95%) מיוצר מדלקים מאובנים על ידי שינוי קיטור או חמצון חלקי של הגזת מתאן ופחם עם כמות קטנה בלבד בדרכים אחרות כגון הגזת ביומסה או אלקטרוליזה של מים.
שנוי צורה בקיטור-מתאן, הטכנולוגיה המובילה כיום לייצור מימן בכמויות גדולות, מחלצת מימן ממתאן. עם זאת, תגובה זו משחררת לאטמוספירה פחמן דו-חמצני ופחמן חד-חמצני שהם גזי חממה אקסוגניים למחזור הפחמן הטבעי, וכך תורמים לשינוי האקלים. באלקטרוליזה החשמל מועבר במים כדי להפריד את אטומי המימן והחמצן. בשיטה זו ניתן להשתמש באנרגיית רוח, סולארית, גיאותרמית, הידרו, דלקים מאובנים, ביומסה, גרעינית ועוד מקורות אנרגיה רבים אחרים. השגת מימן מתהליך זה נחקרת כדרך קיימא לייצר אותו מבית באופן זול.
למרות מספר פריצות דרך טכנולוגיות בעשור השני של המאה ה-21, ששיפרו משמעותית את יעילות הפקתו, עד סוף העשור טרם השתלב המימן כמקור אנרגיה נפוץ, מכיוון שעדיין נותר, בהשוואה למקורות האנרגיה המקובלים, פחות יעיל להפקה ולכן יקר משמעותית.
סיכונים
דלק מימן מסוכן בגלל אנרגיית ההצתה הנמוכה שלו יחד עם אנרגיית הבעירה הגבוהה של מימן, וכן מכיוון שהוא נוטה לדלוף בקלות ממכלים. היו דווחים על פיצוצים בתחנות מילוי דלק למימן. תחנות תדלוק מימן בדרך כלל מקבלות משלוחי מימן באמצעות משאיות אספקת מימן. הפרעה במתקן לאספקת מימן יכולה להשבית מספר תחנות לתדלוק מימן.
שנות ה-80 של המאה ה-11
שנות ה-80 של המאה ה-11 היו העשור התשיעי של המאה ה-11, החלו ב־1 בינואר 1080 והסתיימו ב־31 בדצמבר 1089.
גווינת' ג'ונס
גווינת' ג'ונס (באנגלית: Gwyneth Jones; נולדה ב־14 בפברואר 1952) היא סופרת מדע בדיוני ופנטזיה בריטית, וסופרת לצעירים בשם הבדוי "אן האלם".
ביוגרפיה
היא חברה בעמותות הטבע והחקלאות הבריטיות "Soil Association", ועמותת “Sussex Wildlife Trust", העמותה נגד זיהום סביבתי "Frack Free Sussex", עמותת איכות הסביבה וזכויות חברתיות "המפלגה הירוקה", והארגון הבינלאומי לזכויות אדם "ארגון אמנסטי הבינלאומי".
ג'ונס חייה בברייטון, אנגליה, עם בעלה, פיטר וילסון, בנה ושני חתוליה.
כתיבתה
את ספרה הראשון, "Water in the air", פרסמה ג'ונס בשנת 1977. לאחר שני ספרים אחרים, בשנת 1981 פרסמה את ספרה הראשון תחת שם העט אן האלם, "Ally, Ally Aster", תחת שם זה פרסמה עד היום מעל 15 ספרים.
עבודותיה של ג'ונס עוסקות בעיקר במדע בדיוני ופנטזיה גבוהה. ספריה לרוב משלבים מוטיבים מגדריים ופמיניסטיים. בדרך כלל הביקורות לכתביה חיוביות, וככותבת מדע בדיוני פמיניסטית משווים אותה לעיתים לאורסולה ק. לה גווין, אם כי שתי הכותבות נבדלות מאוד בתוכן ספריהן. בנוסף, כתבה ג'ונס עשרות סיפורים קצרים לאורך השנים.
ביקורות ומסות
ג'ונס מבקרת ספרי מדע בדיוני וכותבת מטעם מגזין הגארדיאן מאז 2011, וכתבה עשרות מסות עד כה בנושאים שונים כמו: מגדר, מין, פמיניזם, ספרות, מדע בדיוני ועוד. מבין המסות שלה כתבה את "Deconstructing the Starships", סדרת מסות זוכת שבחים אשר עוסקת בכתיבת מדע בדיוני בתור אישה פמיניסטית.
פרסים
יצירותיה הספרותיות של ג'ונס זיכו אותה במספר פרסים. ג'ונס זכתה פעמיים בפרס הפנטזיה העולמי, פרס הסיפור הקצר של איגוד המדע הבדיוני הבריטי, פרס ילדי הלילה של אגודת דרקולה הבריטית, פרס ארתור ק. קלארק לסופר המדע הבדיוני הטוב ביותר, פרס פיליפ ק. דיק, ופרס ג'יימס טיפטרי ג'וניור.
ספרים
הרשימה מציגה את ספריה של גווינת' ג'ונס בשמם האנגלי מכיוון שספריה לא תורגמו לעברית.
אמנים בריטים צעירים
האמנים הצעירים הבריטיים (באנגלית: Young British Artists ובראשי התיבות YBAs) הוא השם שניתן לקבוצה רופפת של אמנים חזותיים שהחלה להציג יחד בלונדון בשנת 1988.
קבוצת זו נחשבה לתנועה אמנותית לונדונית, הנתונה לחסותו הכלכלית של צ'ארלס סאצ'י (Charles Saatchi). רבים מהאמנים סיימו תואר ראשון באמנות בקולג' גולדסמית' של אוניברסיטת לונדון, בשנות ה-80 המאוחרות.
האמנים הצעירים מייצגים את הדור הבא של האמנות הבריטית ואת ההתייחסות החדשה למציאות מתוך הבנה של סצנת האמנות הבינלאומית ומתוך השאיפה לפתח את שפתם החזותית האישית. הם ידועים בזכות "טקטיקות ההלם", שימוש בחומרים חד פעמיים ושימוש ברדי מייד. הם השיגו סיקור תקשורתי ניכר והאמנות הבריטית שלטה באופן בינלאומי ב-1990. הסצנה החלה סביב סדרת התערוכות בראשות האומנים שנערכו במחסנים ומפעלים, שהחלה בשנת 1988 בראשות דמיאן הירסט.
רבים מהאמנים תמכו והתאספו על ידי צ'ארלס סאצ'י. הנושאים המטופלים בעבודות האמנות של הקבוצה משתלבים עם השינויים החברתיים והדרישה הגוברת לסגנון חיים חדש ושונה. האמנים המובילים של הקבוצה היו דמיאן הירסט העוסק בעבודותיו במוות ובאיכות החיים וטרייסי האמין. בזכות העבודה של הירסט חוסר היתכנותו הגשמית של המוות במוחו של אדם חי, כריש שנשמר בפורמלין בויטרינה, והמיטה שלי של אמין, מיטה זוגית פרועה מוקפת שאריות.
פמיניזם באומנים בריטים צעירים
המאה ה-20 הפיקה כמה אומניות נשיות משפיעות, אך הדעה לגבי מין נקבה לא השתנתה. בעוד טרייסי אמין ודמיאן הירסט נתפסים כמתקדמים להצלחה שמתעוררים מתנועת האמן הבריטית הצעירה, אמין ואומניות בין חבריה ב-YBA אינן זוכות בהכרה אמיתית לעומת עמיתיהם YBA הגברים.
אמניות היו מיעוט מובהק בקרב הסביבה הגברית של הגברים הצעירים. לנשים כמו שרה לוקאס, ג'ני סאוויל ורייצ'ל וייטריד יש רמות שונות של הזנחה בתמונה התקשורתית שלהם, חשוב מכך, בחלל גדול מתבטא העדר שיחה עם יצירות אמנות ותפיסות פמיניסטיות קודמות. המבקרים ועמיתים הזכרים שיבחו אומניות אלה בגלל היותם נקבה, וכך הם הכפישו את ההזדמנות של נשים להיות מוכרות בצדק.
אוניברסיטת ססקס (Art of Society Society) מגלה כיצד פמיניסטיות משנות ה -80 השפיעו על הנשים של יצירות האמנים הצעירים של הבריטים הצעירים באמצעות האסטרטגיה של חתירה לסטריאוטיפים נשיות. בשיח אחר סביב עבודת YBA כולל דיון על תרגול הפיסול של רייצ'ל וייטריד. ויטראד כבר אמרה שצריך לשבש את המושג הנראה ברור של נשים בביצוע "עבודת נשים". עבודתה "תשע טבלאות" מנסה להתקיים בתוך מרחב שלישי, שבו הצורות אינן ניתנות למיגדר פיזי, אך עדיין נתפסות כאובייקטים נשית. דניאל אוגיליבי ביטא את תפיסתה של ג'ודית בטלר, אשר "... המעשה של 'עושה', של יציקת האובייקט, המבטא את המיגדר, והוא אינו כל קשר אנתרופומורפי ביצירה עצמה," יוצר את הנשיות בתוך יצירתו של וויטראד ".
עם השכיחות של האידאולוגיה הפמיניסטית בחברה והאמנות העכשווית, טענו המבקרים כי אמניות כמו ג'ני סאוויל בשנות התשעים חקרו את הרעיון המתוכנן של "הנשיות" של המבנה הפטריארכלי. בהיותה לומדת בבית הספר לאמנות בסינסינטי, תשוקה פמיניסטית של סאוויל נוצרה באמצעות מימוש של מגדר בתוך ההיסטוריה האמנותית. לדבריה, "תמיד תהיתי מדוע לא היו אמניות נשים בהיסטוריה, גיליתי שהיו, אבל לא דווחתי עליהם, והבנתי שאני מושפעת מרעיונות גבריים'', עכשיו, בהכרה מודעת לפטריארכיה, החלה סאוויל לצייר עירום נשי שלא אידיאלי. במקום להמשיך את ההכרה ההיסטורית הגברית המוכרת של גופות נשיות, יצרה סאביל תיאורים של נשים טבעיות עם פגמים אמיתיים. שיער ערווה נגרר על הבטן סביב ירכיים, עור דהוי ואזורים של בשר עודף. סביל הצהירה כי "אני לא מנסה ללמד, רק לגרום לאנשים לדון, לראות איך נשים נעשו על ידי האדם, מה יופי, יופי הוא בדרך כלל הדימוי הגברי של הגוף הנשי. נשים יפות באינדיבידואליות שלהן.
שנות ה-90 של המאה ה-19
שנות התשעים של המאה התשע עשרה היו העשור העשירי והאחרון של המאה ה-19, החלו ב־1 בינואר 1890 והסתיימו ב־31 בדצמבר 1899.
אחד מהאירועים המרכזיים והמשפיעים ביותר במהלך העשור היה מלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898 אשר הסתיימה בניצחון של ארצות הברית, כאשר בעקבות כך ארצות הברית השתלטה על הטריטוריות הספרדיות הפיליפינים, גואם ופוארטו ריקו. הניצחון של ארצות הברית במלחמה סימן נקודת מפנה אשר תוביל בהמשך להשפעה הגואה של ארצות הברית כמעצמה עולמית. בנוסף, מלחמת סין–יפן הראשונה (1894–1895) סימנה גם את הצטרפותה של יפן למעצמות העולם הגדולות.
במהלך העשור אירעו מספר רעיונות ואידאולוגיות חדשניות, אשר ערערו על הנורמות המסורתיות, הפכו פופולריות ברחבי העולם. אחת מפריצות הדרך המדעיות הבולטות ביותר במהלך העשור הייתה גילוי קרני הרנטגן בשנת 1895 אשר לו יהיה השלכות מרחיקות הלכת על פני מספר דיסציפלינות.
במהלך העשור חלו גם שינויים פוליטיים מהותיים אשר להם תהיה השפעה רבה על השינויים הפוליטיים של המאה ה-20. להתעצמותן של התנועות הסוציאליסטיות והלאומניות, יחד עם הקריאות לזכויות בחירה וזכויות עובדים, הייתה השפעה רבה באותה העת ברחבי העולם אשר יובילו לטלטלות חברתיות ופוליטיות מהותיות בעשורים הבאים.
עשור זה כונה בידי מארק טוויין "עידן הזהב", כינוי אירוני שבא להזכיר את המשברים הפיננסיים החמורים ב-1893 וב-1896. העשור כונה גם "העשור הסגלגל" (The Mauve Decade) בשל נוכחותו החזקה של הצבע הסגלגל באופנה בעשור זה.
קרדיומגליה
קרדיומגליה (לעיתים מכונת גם מגהקרדיה או מגלוקרדיה) היא מצב רפואי שבו הלב מוגדל, לכן המצב מכונה בדרך כ"לב מוגדל". קרדיומגליה אינה מחלה, אלא מצב שיכול לנבוע ממגוון מחלות אחרות כמו השמנת יתר, יתר לחץ דם או מחלת לב איסכמית. קרדיומגליה יכולה להיות חמורה בתלות בחלק שמוגדל בלב. מחקרים אחרונים מצביעים על כך שקרדיומגליה קשורה לסיכון גבוה יותר למוות לבבי פתאומי.
סימנים וסימפטומים
עבור אנשים רבים, הקרדיומגליה היא אסימפטומטית. עבור אחרים, אם הלב המוגדל מתחיל להשפיע על יכולתו של הגוף לשאוב דם ביעילות, עלולים להופיע תסמינים הקשורים לאי ספיקת לב, כולל:
גורמים
הגורמים לקרדיומגליה אינם מובנים היטב ומקרים רבים של קרדיומגליה הם אידיופטיים (ללא סיבה ידועה). רוב המקרים הם מולדים, כתוצאה מיתר לחץ דם (הגדלה ברקמת הלב כדי לעמוד בלחצים הגבוהים) וכתוצאה ממחלת לב איסכמית (ירידה באספקת חמצן לרקמות הלב שמובילה לירידה בתפוקתם שגורמת לשאר הרקמות לגדול כדי לעמוד בהספק הנדרש).
גורמי סיכון נוספים :
פתופיזיולוגיה
קרדיומגליה משפיע על מערכת הלב וכלי הדם וקשורה באופן הדוק לאי-ספיקת לב. בתוך הלב, סיבי השריר של רקמת שריר הלב גדלים בהתאם למאמץ, ככל שהם גדלים סיבי השריר מתקשים להתכווץ ביעילות ובכך נפגעת תפוקת הלב. ככל שהלב עובד קשה יותר חוטי האקטין והמיוזין בסרקומר חווים פחות חפיפה מה שמגדיל את גודל סיבי שריר הלב. אם יש פחות חפיפה של חוטי החלבון אקטין ומיוזין בתוך הסרקומרים של סיבי השריר, הם לא יוכלו למשוך ביעילות זה את זה. אם רקמת הלב (דפנות החדר השמאלי והימני) נעשית גדולה מדי ונמתחת יותר מדי, אז החוטים האלה לא יכולים למשוך ביעילות זה את זה כדי לקצר את סיבי השריר, ובכך להשפיע על מנגנון חוט ההזזה של הלב. אם סיבים אינם יכולים להתקצר כראוי, והלב אינו יכול להתכווץ כראוי, אזי לא ניתן לשאוב דם ביעילות לריאות כדי לחמצן מחדש ולגוף כדי לספק חמצן לרקמות העבודה של הגוף.
בנוסף, מטופל הסובל מלב מוגדל נמצא בסיכון גבוה יותר ליצירת קרישי דם בלב. קרישים אלו יכולים לנדוד ברחבי הגוף דרך מחזור הדם, ליצור חסימות אשר יקשו על רקמות לקבל את אספקת הדם והחמצן הדרושים להם ולגרום למחלות נוספות.
אבחנה
ישנן מגוון שיטות ובדיקות המשמות לאבחון לב מוגדל. תוצאות הבדיקות יכולות לשמש גם כדי לראות באיזו יעילות הלב עובד, לקבוע אלו מחדרי הלב מוגדל, לחפש עדויות להתקפי לב קודמים ולקבוע האם המטופל סובל ממחלת לב מולדת. [[קובץ:Cardiothoracic_ratio.jpg|ממוזער|220x220 פיקסלים| יחס לב-חזה = MRD = המרווח המקסימלי בין קו האמצע לגבול הלב הימני
MLD = המרווח המקסימלי בין קו האמצע לגבול הלב השמאליID = קוטר פנימי של החזה בגובה ההמידיאפרגמה הימנית
]]
ממוזער| [[היסטופתולוגיה של:
(a) שריר לב תקין
(b) היפרטרופיה של שריר הלב.
סרגל קנה המידה מציין 50 מיקרומטר.]]
סיווג
ישנם גם תת-סוגים ספציפיים נוספים. תסמונת הלב האתלטי (מצב לא פתולוגי נפוץ ברפואת ספורט בו נצפה לב מוגדל ודופק במנוחה נמוך מהרגיל אצל ספורטאים) לדוגמה: