cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרגרט פלוי וושבורן
מרגרט פלוי וושבורן (באנגלית: Margaret Floy Washburn; 25 ביולי 1871 – 29 באוקטובר 1939), הייתה פסיכולוגית אמריקאית מובילה בתחילת המאה ה-20, שנודעה בעיקר בזכות עבודתה הניסיונית בהתנהגות בעלי חיים ובפיתוח תיאוריה מוטורית. היא האישה הראשונה בעלת דוקטורט בפסיכולוגיה (1894), האישה השנייה, אחרי מרי וויטון קלקינס, שכיהנה כנשיאת האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה (1921); והאישה הראשונה שנבחרה לאגודת הפסיכולוגים הניסויים. סקר שפורסם בשנת 2002, שנעשה ב"סקירתה של הפסיכולוגיה כללית", דירג את וושבורן במקום ה-88 ברשימת הפסיכולוגים המצוטטים ביותר במאה ה-20, יחד עם ג'ון גרסיה, ג'יימס ג'יי גיבסון, דייוויד רומלהארט, לואי ליאון ת'רסטון ורוברט ס. וודוורת'.
ביוגרפיה
וושבורן נולדה בניו יורק וגדלה בהארלם יחד עם אביה פרנסיס, כומר אפיסקופל, ואמה, אליזבת פלוי, שהגיעה ממשפחה ניו יורקית משגשגת. אבותיה היו ממוצא הולנדי ואנגלי והגיעו כולם לאמריקה לפני 1720. וושבורן הייתה בת יחידה; בילתה את מרבית זמנה עם מבוגרים או בקריאה ולא עם ילדים בני גילה. היא למדה לקרוא זמן רב לפני שהתחילה את לימודיה בבית הספר; כך תרמה להתקדמותה המהירה כשהחלה ללמוד בגיל 7. בבית הספר היא למדה צרפתית וגרמנית. כשהייתה בת אחת עשרה, היא התחילה ללמוד לראשונה בבית ספר ממלכתי. בשנת 1886, היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון, בהיותה בת חמש עשרה בלבד, ובסתיו של אותה השנה, נכנסה לקולג' וסאר, בפוקיפסי, ניו יורק, כסטודנטית במכינה. מעמדה כסטודנטית במכינה ולא סטודנטית מן המניין, נבע מחוסר ידיעתה בשפות לטינית וצרפתית. במהלך לימודי התואר הראשון שלה בקולג' וסאר, וושבורן פיתחה עניין רב בפילוסופיה באמצעות שירה ויצירות ספרותיות אחרות. היא גם הפכה לחברה באחוות קאפה אלפא תטא, ונחשפה לראשונה לתחום הפסיכולוגיה. לאחר שסיימה את לימודיה בוסאר ב-1891, וושבורן הייתה נחושה ללמוד אצל ג'יימס מקין קאטל במעבדה הפסיכולוגית החדשה שהוקמה באוניברסיטת קולומביה. מכיוון שקולומביה עדיין לא קיבלה סטודנטית אישה לתואר שני, היא התקבלה רק כמבקרת. למרות הביקורת הקשה וחוסר הקבלה כלפי נשים שרכשו השכלה באותה תקופה, קאטל התייחס אליה כאל תלמידה מן המניין והפך למנטור הראשון שלה. היא למדה בסמינר שלו, השתתפה בהרצאותיו, וכן עבדה במעבדה לצד גברים. בתום שנתה הראשונה בקולומביה, קאטל עודד אותה להיכנס לבית הספר לפילוסופיה של סייג' באוניברסיטת קורנל, כדי לרכוש את השכלת הדוקטורט, משום שהאפשרות לא ניתנה לה בקולומביה כסטודנטית מבקרת. היא התקבלה ב-1891 עם מלגה.
בקורנל היא למדה אצל אדוארד טיצ'נר, והייתה הסטודנטית הראשונה והיחידה שלו לתואר שני באותה תקופה. המגמה שלה הייתה פסיכולוגיה. כסטודנטית לתואר שני, ערכה מחקר ניסיוני של שיטות השוויון בתפיסה הטקטית, כפי שהציע טיצ'נר. לאחר שני סמסטרים של מחקרים ניסיוניים, היא קיבלה את התואר השני שלה מקולג' וסאר בסוף האביב של 1893, עבור עבודה זו. במהלך עבודתה על שיטות השוויון, וושבורן פיתחה, בו-זמנית, את הנושא לתזה של התואר השני שלה, שנעשתה על השפעת דימויים חזותיים אודות שיפוטים של מרחק וכיוון טקטיים. ביוני 1894 היא הציגה את המצגת שלה בעל-פה, והפכה לאישה הראשונה בעלת דוקטורט בפסיכולוגיה (זאת מכיוון שמרי קלקינס נמנעה בעבר מקבלת הדוקטורט שלה עקב היותה אישה). בנוסף, וושבורן נבחרה לקחת חלק באיגוד הפסיכולוגים האמריקאי החדש. עבודת המאסטר שלה נשלחה על-ידי אדוארד טיצ'נר לוילהלם וונדט, שתרגם ופרסם אותה בכתב עתו "Philosophische Studien" ב-1895.
באביב של שנת 1903, היא חזרה בשמחה לקולג' ואסר כפרופסור חבר לפילוסופיה, שם נשארה עד סוף חייה. כשהחלה לעבוד שם, הפכה לראש מחלקת הפסיכולוגיה בעת שנוסדה. היא התייחסה בכבוד ראוי לסטודנטים שלה ובתמורה הם העריכו אותה כפרופסור. חלק נרחב מתלמידיה המשיכו להתקדם בתחום הפסיכולוגיה לאחר סיום הלימודים. וושבורן פרסמה מחקרים רבים של תלמידיה במהלך הקריירה שלה. הסטודנטים נהגו לאסוף ולעבוד עם הנתונים, בזמן שהיא כתבה ופרסמה את הניסויים. בין השנים 1905 ו-1938 היא פרסמה 68 מחקרים ממעבדת התואר הראשון בקולג' ואסר. מחקרים אלו היוו את סדרת המחקרים הגדולה ביותר, מכל אוניברסיטה אמריקאית באותה תקופה. בשלב מסוים, העניקו לה תלמידיה סכום כסף נכבד, ורצונם היה שתשתמש היא בכסף לפנאי. במקום זאת, היא השתמשה בכסף כעזרי מלגות לסטודנטים במחלקה לפסיכולוגיה.
קריירה מקצועית
וושבורן היוותה דמות מרכזית בתחום הפסיכולוגיה בארצות הברית בעשורים הראשונים של המאה ה-20, מה שתרם באופן מהותי להתפתחות הפסיכולוגיה כמדע וכמקצוע מלומד. היא תרגמה לאנגלית את "המערכות האתיות" של וילהלם וונדט. וושבורן השתמשה במחקרים הניסיוניים שלה אודות התנהגות וקוגניציה של בעלי חיים, כדי להציג את הרעיון שלה, על-פיו, אירועים נפשיים (ולא רק התנהגותיים) הם תחומים פסיכולוגיים לגיטימיים וקריטיים למחקר, בספרה The Animal Mind" (1908)". העניין כמובן עמד מנגד לדוקטרינה שנקבעה בפסיכולוגיה האקדמית, לפיה הנפש לא ניתנת לצפייה ולכן לא מתאימה לחקירה מדעית רצינית.
מלבד עבודתה הניסיונית של וושבורן, היא קראה רבות וכן הסתמכה על ניסויים צרפתיים וגרמניים של תהליכים נפשיים עמוקים יותר, תוך שהיא מציינת כי הם שזורים בתנועות פיזיות טנטטיביות. היא ראתה בתודעה תופעה של עירור ועיכוב של פריקה מוטורית. וושבורן הציגה תיאוריה מוטורית שלמה בספרה "תנועה ודמיון נפשי" (1916,"Movement and Mental Imagery"). במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20, היא המשיכה לצבור נתונים ניסיוניים מרחבי העולם כדי לבסס את הטיעון שלה. היא נשארה מעוגנת בעקרונות ההתנהגותיים אך המשיכה לטעון למען הנפש בתהליך הזה. וושבורן לקחה רעיונות מכל אסכולות החשיבה הגדולות בפסיכולוגיה, הכוללות את הביהביוריזם, סטרוקטורליזם, פונקציונליזם, וכן את פסיכולוגיית הגשטאלט, אך דחתה את התיאוריות הספקולטיביות יותר של פסיכודינמיקה כחולפות. במחקר הפסיכולוגי הנוכחי, ניתן לראות הדים להתעקשותה של וושבורן כי התנהגות היא חלק מחשיבה בגישת מערכות דינמיות בה משתמשת תלן וסמית' (1994) כדי להסביר את התפתחות הקוגניציה בבני-אדם.
חיבוריה של וושבורן משתרעים על פני 35 שנים וכוללים כ-127 מאמרים בנושאים רבים הכוללים תפיסה מרחבית, זיכרון, אסתטיקה ניסיונית, הבדלים אינדיבידואליים, פסיכולוגיה של בעלי חיים, רגש ותודעה רגשית. בתקופות שונות בקריירה שלה, הייתה היא עורכת ב - "American Journal of Psychology", "Psychological Bulletin", "Journal of Animal Behavior", "Psychological Review" ו - "Journal of Comparative Psychology". מ-1909 עד 1910, ומאוחר יותר מ-1925 עד 1928, וושבורן שימשה כנציגת הפסיכולוגיה באגף לפסיכולוגיה ואנתרופולוגיה של המחקר הלאומי. היא הפכה לנשיאה ה-30 של איגוד הפסיכולוגים האמריקאי ב-1921, תואר כבוד באותה תקופה. השאיפה להיות נשיאת איגוד הפסיכולוגים האמריקאי הייתה אחד החלומות הגדולים שלה כשגדלה. בשנת 1927, היא נבחרה לסגנית נשיא ויו"ר יחידה 1 (פסיכולוגיה) של האגודה האמריקאית לקידום המדע. בשנת 1929, היא נבחרה לוועדה הבינלאומית לפסיכולוגיה. וושבורן הייתה הפסיכולוגית הראשונה והמדענית השנייה שנבחרה לאקדמיה הלאומית למדעים ב-1931. באותה שנה, היא כיהנה כנציגת ארצות הברית בקונגרס הבינלאומי לפסיכולוגיה בקופנהגן.
מוח החיה
עבודתה הידועה ביותר של וושבורן, ואולי תרומתה המשמעותית ביותר לפסיכולוגיה, הייתה ספר הלימוד המשפיע שלה "The Animal Mind: A Textbook of Comparative Psychology". הספר פורסם במקור בשנת 1908, וריכז מחקרים על עבודה ניסיונית בפסיכולוגיה של בעלי חיים. מגוון הספרות המחקרית בספרה היה ניכר ורוחבי, והביא לכדי ביבליוגרפיה הכוללת 476 כותרים במהדורה הראשונה, שאף גדלה ל-1683 כותרים במהדורה הרביעית. "המוח של החיה" ("The Animal Mind") כיסה מגוון של פעילויות מנטליות, החל מהחושים והתפיסה, כולל שמיעה, ראייה, תחושה קינסתטית וטקטאלית. בפרקים המאוחרים יותר, הספר התמקד בתודעה ובהליכים נפשיים עמוקים יותר. עם זאת, המוקד העיקרי של הספר הוא התנהגות בעלי חיים.
ראוי לציין את התבססות המחקרים בספרה על מגוון מינים של בעלי חיים. בעידן בו מחקר בבעלי חיים נשלט על ידי חולדות, וושבורן מתייחסת ללא פחות מ-100 מינים, כולל נמלים, דבורים, זחלים, חתולים, תרנגולות, צדפות, ג'וקים, פרות, סרטנים, כלבים, שפיריות, תולעי אדמה, פילים, זבובים, צפרדעים, דגי זהב, חגבים, חזירים, סרטני פרסה, מדוזות, עלוקות, עכברים, דגיגים, קופים, יונים, פייקונים, פלנרים, חיפושיות תפוחי אדמה, דביבונים, סלמנדרות, כלניות ים, קיפודי ים, תולעי משי, חלזונות, עכבישים, צבים, צרעות, חיפושיות מים וכן חולדות. ואכן, וושבורן מקדישה פרק שלם לנפשה של החיה הפשוטה ביותר, האמבה.
ראוי לציין גם את פרקי המבוא שלה, בהם מפורטות שיטות לפירוש תוצאות מחקר בבעלי חיים. למרות שהייתה זהירה באשר לייחוס משמעויות אנתרופומורפיות להתנהגות בעלי חיים, והבינה כי לעולם לא ניתן למדוד את תודעת החיות באופן ישיר, היא התנגדה לחוסר ההתייחסות המוחלט לתודעה של הביהביוריזם המחמיר, ושאפה להבין כמה שיותר תופעות נפשיות של בעלי חיים. היא הציעה שנפשות החיות מכילות מבנים נפשיים הדומים לאלו של בני האדם ולכן הציעה שתודעה של בעלי חיים אינה שונה מבחינה איכותית מחיי הנפש האנושיים. ככל שהדמיון במבנה ובהתנהגות הנוירואנטומיים בין בעלי חיים לבני אדם גדול יותר, כך ניתן היה להסיק יותר לגבי התודעה. במילותיה:
"ההיכרות שלנו עם המוח של בעלי חיים נשענת על אותו בסיס כמו ההיכרות שלנו עם המוח של חברינו: שניהם נגזרים על ידי מסקנות מהתנהגות נצפית. הפעולות של חברנו דומות למעשים שלנו, ולכן אנו מסיקים מהן כמצבים סובייקטיביים לשלנו: פעולות החיות דומות פחות לשלנו, אבל ההבדל הוא במידה, לא בסוג... איננו יודעים היכן מתחילה התודעה בעולם החי. אנחנו יודעים היכן היא בוודאי שוכנת - בעצמנו; אנו יודעים היכן היא קיימת מעבר לכל ספק סביר - באותם בעלי חיים בעלי מבנים הדומים לשלנו, אשר מתאימים את עצמם במהירות ללקחי הניסיון. מעבר לנקודה זו, ככל הידוע לנו, היא עשויה להתקיים בצורות פשוטות ופשוטות יותר עד שנגיע לרמה הנמוכה ביותר מבין היצורים החיים."
"המוח של החיה" ("The Animal Mind") הוצא במספר גרסאות, ב-1917, 1926 ו-1936, ונשאר ספר הלימוד הסטנדרטי של פסיכולוגיה השוואתית במשך כמעט 25 שנה, אם כי כ-80% מהחומר מהמהדורה הראשונה נשמר במהדורות הבאות. בהשוואה למהדורות מאוחרות יותר, המהדורות המוקדמות כיסו בהרחבה עדויות אנקדוטיות. למהדורה הרביעית נוסף פרק על רגשות.
תיאוריה מוטורית
התיאוריה המוטורית של וושבורן ניסתה למצוא בסיס משותף בין המסורת הסטרוקטורליסטית של המנטור שלה, טיצ'נר, שהתמקדה אך ורק בתודעה לבין ההשקפה העולה של הביהביוריזם, אשר דחתה את התודעה לטובת פעולות גלויות. התיאוריה המוטורית של וושבורן טענה כי ניתן לייחס כל מחשבה לתנועות הגוף. על פי התיאוריה שלה, תודעה מתעוררת כאשר תנועה או נטייה לתנועה, מעוכבת חלקית על-ידי נטייה לתנועה אחרת. בנוכחות אובייקט, החושים יוצרים ממנו רושם, כולל ראייה, תחושה וכו'. העניין מלווה בתחילתה של תנועה, לכיוון האובייקט או ממנו. חפצים שונים מעוררים תחושות שונות של מוכנות מוטורית. כאשר האובייקט אינו נוכח, הזיכרון מעורר מחדש את התחושות הללו. הלמידה מורכבת מחיבור של תנועות למערכת של סדרות ושילובים קבועים. כאשר שתי תנועות נקשרות ברצף מהיר, תחושת התנועה מהתנועה הראשונה מפיחה את התנועה הבאה, ובכך מתחילה את סדרת התנועות. רעיונות מאורגנים באותו אופן. החשיבה הופכת לנגזרת של תנועות הידיים, העיניים, מיתרי הקול ושרירי הגזע. לסיכום:
"בעוד שהתודעה קיימת ואיננה סוג של תנועה, יש לה כבסיס הכרחי תהליכים מוטוריים מסוימים, ו...המובן היחיד שבו אנו יכולים להסביר תהליכים מודעים, הוא על-ידי לימוד החוקים השולטים בתופעות המוטוריות הבסיסיות הללו". '
וושבורן הציגה תיאוריה זו בכמה מיצירותיה העיקריות, כולל במאמרים המוקדמים שלה ובפרקים שהיא תרמה למספר אוספים, בהם "Feelings and Emotions: The Wittenberg Symposium and Psychologies of 1930". עם זאת, התיאוריה הוצגה באופן ברור ומובהק ביותר, בעבודה שהיא החשיבה כמשמעותית ביותר - "Movement and Mental Imagery: Outlines of a Motor Theory of the Complexer Mental Processes".
פארקס
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מועדון האסיר הפלסטיני
הארגון אינו קשור למשרד האסירים הפלסטינים של הרשות הפלסטינית אך הוא משתף איתו פעולה במקרים של שביתות רעב או הפרות סדר.
היסטוריה
ארגון האסירים הפלסטינים, המוכר יותר בשמו הרשמי "מועדון האסיר הפלסטיני", הוקם ב-1993. מיד לאחר הקמתו נבחר האסיר קדורה פארס להנהגתו. פארס ישב בכלא בעקבות פעילותו בפת"ח, ושנה לאחר בחירתו שוחרר מהכלא והמשיך להנהיג את הארגון ממשרדיו שברמאללה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הקים אחד מהארגונים היריבים של פת"ח, ארגון החמאס, ארגון מתחרה ל"מועדון האסיר הפלסטיני", אך ארגון זה נחל כישלון וזאת מאחר גם אסירים שאינם מפת"ח, בהם אסירים פעילי חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני היו חברים פעילים במועדון האסיר הפלסטיני.
לאורך השנים ארגן מועדון האסיר הפלסטיני מספר שביתות רעב ועימותים עם שירות בתי הסוהר. כמו מרבית הארגונים הפלסטינים, הארגון מציין מדי שנה את יום האסיר הפלסטיני.
וידי איילנד
האי וידי איילנד, ( באנגלית: Whiddy Island ; באירית: Oileán Faoide) נמצא בפתח מפרץ באנטרי באירלנד. אורכו כ-5.6 קילומטרים ורוחבו כ-2.4 קילומטרים. הטופוגרפיה של האי כוללת קרחונים ואדמה פורייה יחסית. עד 1880 התגוררו באי כ-450 תושבים, שעסקו בעיקר בדיג ובחקלאות בקנה מידה קטן. נכון למפקד האוכלוסין באי לשנת 2022 האוכלוסייה הצטמצמה לכ-31 תושבים. לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה, הוקם באי שדה התעופה ימית של חיל הים האמריקאי, האי נודע במאגרי הנפט ובמתקני מסוף הנפט שנמצאים בו ובאסון האי וידי הנקשר אליו, כתוצאה מהתפוצצות המכלית Betelgeuse הצרפתית במפרץ וידי.
היסטוריה
לא ברור מה מקור שם האי; השם כנראה נובע מנורדית העתיקה Hvít-øy, "אי לבן". בתחילת המאה ה-17, האי וידי נודע לשמצה כמקום בו התקיים סחר של פיראטים.
היסטוריה צבאית
מבחינה היסטורית צבאית, מיקום האי היה חשוב מבחינת אסטרטגית. הוא הגן על מפרץ באנטרי ועל מעגן המים העמוקים שבמפרץ. לכן שלטונות הממלכה המאוחדת הבריטית בנו סוללות מבוצרות באי בימי נפוליאון. כדי למנוע אפשרות הגעתו של כוח הארמדה הצרפתית למפרץ באנטרי - כפי שהתרחש ב-1796.
בחודשים האחרונים של מלחמת העולם הראשונה, האי וידי הפך לבסיס אווירי של הצי האמריקאי. הכנף האווירית של הצי האמריקאי הקימה באי בסיס מטוסי ים בקצה המזרחי של האי; בסיס זה הפך למבצעי ב-25 בספטמבר 1918 כאשר שני המטוסים הימיים הראשונים מדגם קרטיס H נחתו במימי הבסיס. צוותי אוויר אלה סיירו בנתיבי השיט מסביב ל- פסטנט רוק סמוך למקום שבו הוטבעה האנייה RMS Lusitania  כמה שנים קודם לכן. אחד ממטוסי הבסיס התרסק ב-22 באוקטובר 1918 ואחד מאנשי צוות האוויר שלו, הטייס וולפורד אוגוסט אנדרסון, נהרג. אנדרסון היה חלק מצוות שמשימתו הייתה, איתור והתרעה מפני צוללות גרמניות, שהיוו איום על כלי השיט הבריטיים והאמריקאים. באוקטובר 1918, בשעה שאנדרסון נהרג בהתרסקות בים יתר הצוות שלו חזר לבסיס.
בבסיס הייתה תחנת רדיו מבצעית שקלטה הודעות מארצות הברית ורוסיה. עם שביתת הנשק ב-11 בנובמבר 1918, תחנה הרדיו נסגרה בינואר 1919 מחוסר צורך להמשך תפעולה. בשנת 1918 התבססו בבסיס הימי באי ווידי בסך הכל, חמישה מטוסי קרטיס מדגם H; המטוסים הללו יוצרו על ידי חברת התעופה קרטיס Curtiss Aeroplane and Motor Company, בבפאלו, ניו יורק (על שם גלן קרטיס). היו להם ארבעה מקלעי לואיס, מחסנית פצצות של ארבעה פצצות 230 פאונד. צוות האוויר בכל מטוס, מנה חמישה אנשי צוות, טייס, שני משקיפים, מכונאי ומפעיל אלחוט.
ב-28 ביוני 2014, הוסר הלוט מהאנדרטה שהוקמה באי וידי, לזכרו של וולפורד אוגוסט אנדרסון, טייס המטוס הימי שאיבד את חייו בבסיס האמריקני במהלך מלחמת העולם הראשונה. האנדרטה, הוקמה סמוך לאתר ראש פונטון. הסרת הלוט בוצעה על ידי לוטננט קולונל סיאן ט. קוסדן, הנספח הצבאי בשגרירות האמריקאית שבאירלנד, שהשתתף באירוע יחד עם אנשי חיל האוויר האירי.
היסטוריה כלכלית
מסוף הנפט הגדול נבנה באי וידי בסוף שנות ה-60 של המאה ה-19 על ידי חברת Gulf Oil. המסוף תוכנן לקלוט את המכליות הגדולות ביותר שהגיעו ישירות מהמזרח התיכון.
ביום שני, 8 בינואר 1979, מכלית צרפתית, בשם Betelgeuse, בשעה שהיא פרקה מטען נפט גולמי במסוף הדלק, היא התפוצצה. בפיצוץ ובשריפה שנגרמה לאחר מכן, נהרגו 50 בני אדם. אסון האי וידי, או תקרית Betelgeuse, נחשב לאחד האסונות הימיים הקשים ביותר בהיסטוריה האירית. המסוף, שהיה פעיל מאז 1969, לא תוקן במלואו. הוא הועבר לממשלת אירלנד ב-1986, ולאחר מכן שימש האי לאחסון חלק ניכר ממלאי הנפט האסטרטגי של אירלנד.
ארכאולוגיה
שרידים ארכאולוגיים באי כוללים:
אוכלוסייה
הטבלה מציגה נתונים שנלקחו גם ממפקד האוכלוסין של אירלנד.
כלכלה ותיירות
נכון למפקד האוכלוסין של 2022 אוכלוסיית האי מנתה 31 נפשות. מספר זה כלל מבקרים שהיו באי בעונת התיירות; רבים מתארחים ביחידות אירוח בשירות עצמי של קוטג'ים מסורתיים באי.
האי מקושר ליבשת על ידי המעבורת המקומית, אושן סטאר III, המפליגה הלוך וחזור מספר פעמים ביום. השכרת אופניים זמינה על האי, כשירות למטיילים. טיולים אל האי וממנו וסיורים במפרץ זמינים במהלך חודשי הקיץ, המשלבים היסטוריה מקומית, נוף, חי וצומח מקומיים.
מגיעים לאי מטיילים חובבי הליכה ודייג. שבילי ההליכה מהווים חלק ממסלול ההליכה שנקרא Sheep's Head Way.
יש באי פאב אחד בשם בנק האוס, המציע אוכל ומוזיקה חיה במהלך חודשי הקיץ. יש באי אוכלוסייה קטנה של עיזים פראיות שלעיתים ניתן לראות אותה ליד הכביש הקרוב למסוף הנפט.
כלכלת האי מתבססת על תעשיית התיירות, הדיג והחקלאות. בשל טמפרטורות החורף המתונות באי, יש לו מוניטין ביבולי תפוחי האדמה המקדימים ביותר באזור.
באי נמצא מסוף נפט גדול שחודש בסוף המאה ה-20 לאחסון חלק ניכר ממלאי הנפט האסטרטגי האירית.
אן הייש
אן סלסט הייש (באנגלית: Anne Celeste Heche; 25 במאי 1969 – 11 באוגוסט 2022) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית.
קורות חייה
הייש נולדה באורורה שבאוהיו, ארצות הברית. אביה דונלד, היה כומר בפטיסטי, מייסד כנסייה של קהילת אמיש, ומנצח בכנסייה. בספרה "תקרא לי משוגעת" טענה הייש כי אביה הטריד אותה מינית בילדותה.
קריירת המשחק
ב-1987, מיד עם סיום בית ספר התיכון, החלה את תפקיד הטלוויזיה הגדול הראשון שלה, ברשת NBC בסדרת הטלוויזיה "עולם אחר", הייש זכתה לביקורות חיוביות על משחקה בסדרה וזכתה בפרס אמי על תפקידה.
בשנת 1994 שיחקה בסרטים "אני אעשה הכל", "נגד החומה" ו"סיפורו של יואי לונג", בו גילמה את פילגשו של יואי לונג.
תפקיד הפריצה של הייש היה בשנת 1996 בסרט "המושבעת". לאחר מכן שיחקה בסרט הדרמה "אם הקירות יכלו לדבר", וכן בסרט "הליכה ודיבור".
בשנת 1997 שיחקה בסרט "דוני בראסקו" בתור אשתו של סוכן FBI. באותה שנה שיחקה בסרט "הר געש" וכן בסרט הסאטירי "לכשכש בכלב".
היא הופיעה בסרט האימה "אני יודע מה עשית בקיץ האחרון", ושיחקה בקומדיה הרומנטית "שישה ימים ושבעה לילות", בשנת 1998. באותה שנה היא כיכבה בתור מריון קריין בסרט "פסיכו".
בשנת 1999 היא שיחקה בסרט "הנס השלישי".
בשנת 2000 שיחקה בסרט ההמשך "אם הקירות יכלו לדבר 2".
בשנת 2004 זכתה הייש בפרס אמי על תפקידה בסדרה "הבחירה של גרייס", וכיכבה בסרט "לידה".
בשנת 2005 שיחקה בסדרה "ניפ/טאק" וב"גברים על עצים". בשנת 2009 שיחקה הייש בסרט הדרמה הרומנטי "התפשטות", לצד אשטון קוצ'ר.
ב-2010 שיחקה הייש כדמות ראשית בסדרה "מצויד" של רשת HBO.
בשנת 2016 שיחקה בסרטו של אונור טוקל "קרב בנות", לצידה של סנדרה או.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הקומי "המילה האחרונה", לצדן של שירלי מקליין ואמנדה סייפריד.
חיים אישיים
בתחילת 1990 החלה לצאת הייש עם השחקן סטיב מרטין, המבוגר ממנה ב-24 שנים. הם יצאו במשך שנתיים. בשנת 1997 ניהלה מערכת יחסים עם הקומיקאית אלן דג'נרס. הן נפרדו באוגוסט 2000.
ב-1 בספטמבר 2001 נישאה לצלם קולי לפון. בנם נולד שישה חודשים לאחר מכן. בני הזוג נפרדו באופן רשמי בינואר 2007.
מאוגוסט 2007 הייתה הייש בזוגיות עם השחקן ג'יימס טאפר, לאחר שנפגשו על הסט של "Men in Trees". בנם, אטלס הייש טאפר, נולד ב-7 במרץ 2009. הם נפרדו בשנת 2018.
בספטמבר 2001, בריאיון עם ברברה וולטרס, הודתה הייש כי עד גיל 31 סבלה מסכיזופרניה, וחשבה שהיא אלוהים.
מותה
ב-5 באוגוסט 2022 הייתה הייש מעורבת בשתי תאונות דרכים בזו אחר זו בשכונת מאר ויסטה בלוס אנג'לס. נמסר שהיא נהגה במכוניתה במהירות גבוהה, והתנגשה במוסך חנייה של בית פרטי. כאשר עדי ראייה ביקשו להוציאה מהמכונית, היא נמלטה מהמקום, התנגשה בעוצמה בקיר של בית אחר וכתוצאה מכך התלקחה אש בבית. הייש חולצה מהמכונית על ידי אנשי ההצלה כשהיא סובלת מכוויות קשות, ואושפזה במרכז לטיפול בנפגעי כוויות בבית החולים וסט הילס. לדברי גורמי אכיפת החוק, בשתי התאונות התנהגה הייש באופן שהוגדר "בלתי יציב", ולכאורה נהגה בשכרות. לצורך בדיקת סברה זו, משטרת לוס אנג'לס השיגה צו חיפוש לתפיסת דגימות דם מבית החולים.
במשך ימי האשפוז הייתה הייש מורדמת ומונשמת ב-11 באוגוסט הוכרז מצבה כמוות מוחי, וחוקר מקרי המוות של מחוז לוס אנג'לס קבע את המועד הזה באופן רשמי כתאריך מותה, לפי החוק במדינת קליפורניה. בהתאם להחלטת משפחתה, בית החולים המשיך להחזיקה מחוברת למכשירי תמיכת חיים בסיסית עד לבדיקת היתכנות לתרומת איברים. לאחר שמספר איברים מגופה נלקחו לתרומה, ב-14 באוגוסט היא נותקה ממכשירי ההנשמה. לפי דוח חוקר מקרי המוות שפורסם ב-17 באוגוסט 2022, מותה של הייש נגרם משאיפת עשן, שבר בעצם החזה כתוצאה מטראומה גופנית קשה, ופציעות פנימיות נוספות.
אינדילה
ביוגרפיה
אינדילה נולדה ב-26 ביוני 1984, בשם עדילה סדראיה (Adila Sedraïa) בפריז, שצרפת, לאמה החד הורית, וגדלה עם אמה, סבתה ושתי אחיותיה הגדולות. סבתה נהגה אף היא לשיר בחתונות ובאירועים שונים. אינדילה מתארת את עצמה כ-"ילדת העולם", מאחר שיש לה כמה מוצאים שונים; אלג'יראי, קמבודי, מצרי והודי. היא מצהירה כי שם הבמה "אינדילה" בא מאהבתה שאינה יודעת שובע להודו. לפני שפצחה בקריירת השירה שלה, היא עבדה כמדריכת טיולים בשוק הבינלאומי של רנז'יס. היא מספרת כי זמרים כגון: אנריקו מסיאס, מייקל ג'קסון ונוספים, השפיעו עליה בילדותה, והיא נהגה להאזין להם ללא הרף.
תעופה - מונחים
מונחי תעופה בעברית התפתחו במשך מרבית ההיסטוריה של התעופה ככלל, ושל התעופה בארץ ישראל מראשיתה, בפרט, ובעיקר לאחר הקמת חיל האוויר הישראלי, שביסס וועדה למונחי תעופה. מספר גדול של מונחים לועזים השתרשו ונשארו בשפה העברית, מקור מרבית המילים הללו הוא באנגלית, אף על פי שישנם מונחים שמקורם בצרפתית שהשתרשו בעברית במהלך שנות ה־50 וה־60, שבהן חיל האוויר התבסס על מטוסים צרפתים.
אינדילה
ביוגרפיה
בנוסף לשיריה הצרפתיים, היא שרה מספר שירים בשפה האנגלית; 'Dreamin בשיתוף יוסופה, ו-Bye Bye Sony עם די ג'יי אבדל, וכן שרה גם בשפה היפנית, במסגרת זו לקחה חלק בפזמון של השיר היפני - Criminel בשיתוף טאלף. בשנת 2007, היא נישאה למפיק-תקליטן פסקל קואו, שהציג אותה לעולם הראפ ובסופו של דבר גרם לה לקחת חלק בשיתופי פעולה עם כמה ראפרים צרפתיים.
תעופה - מונחים
צירי תנועה
ככלל, כל צירי התנועה נפגשים במרכז הכובד של המטוס, המטוס נע סביב ולאורך הצירים הללו.
מערכות עזר
'''
חלקי כלי טיס
''' בגלל גודל המטוס וריבוי הרכיבים ניתן בקלות להתבלבל בין הכיוונים והרכיבים במטוס ולכן לגבי תיאור חלקי מטוסים מתייחסים למטוס כאילו הוא בטיסה, כלומר הוא עומד בצורה ישרה ואופקית ופניו לכיוון טיסה. לדוגמה אם מדברים על כנף ימין הכוונה היא לכנף ימין יחסית לכיוון טיסה.
מבנה כלי טיס
מבנה מטוס מחולק למספר חלקים עיקריים, המושגים הבאים לא באים לידי שימוש בכל כלי הטיס בהתאם לחלוקה שמתוכננת על ידי יצרן המטוס וייתכן ולא כוללים חלק מהרכיבים הבאים:
משטחי היגוי
בשל השימוש בתגובה והתנגדות אווירודינמיים לניהוג המטוס אמצעי הניהוג הם בעצם גופים עם שטח פנים שניתן להטות לצד מסוים, ועל כן הם נקראים משטחי היגוי.
אינדילה
ביוגרפיה
אינדילה החלה את קריירת השירה שלה בשנת 2010, עם שירה "Trinité". לאחר ההצלחה הפושרת שזכתה מתחילת הקריירה שלה, יצא לאור בשנת 2013, סינגל הפריצה שלה "Dernière danse", מתוך אלבום הבכורה שלה Mini World.
קריירה
בשנת 2010 הוציאה אינדילה לאור את סינגל הבכורה שלה "Trinité". הסינגל לא זכה להצלחה רבה ברחבי העולם, ואף מכירותיו לא הרקיעו שחקים. לאחר מכן הוציאה כמה שיתופי פעולה עם ראפרים, זמרים צרפתיים, ומפיקים רבים ושונים בצרפת ומחוצה לה. לאחר מכן בשנת 2013 החלה את הקריירה שלה "מחדש", כשהוציאה לאור ב-13 בנובמבר באותה שנה, את שירה "Dernière danse". הסינגל זכה להצלחה גדולה ברחבי העולם, כאשר בשיאו הגיע למקום הראשון במצעדים רבים ביניהם, ישראל ויוון. את הסינגל כתבה היא לבדה, כאשר על ההפקה היה מופקד סקלפוביץ', שהפיק לה שירים נוספים באלבום. הסינגל הפך לאחד מהשירים המזוהים ביותר עם צרפת, וביוטיוב זכה להצלחה רבה גם כן. עד היום זהו הסינגל המצליח ביותר שלה. הסינגל זכה לגרסאות כיסוי רבות, ולרמיקסים רבים ברחבי העולם כולו.
לאחר ההצלחה שזכתה עם הסינגל הראשון מהאלבום החדש שלה, היא הוציאה לאור את האלבום עצמו תחת השם Mini World, ב-24 בפברואר 2014. מהאלבום יצאו חמישה סינגלים בסך הכל. הסינגל השני מהאלבום היה "Tourner dans le vide", והוא יצא לאור ב-13 בפברואר 2014. הסינגל זכה להצלחה רבה בצרפת כאשר בשיאו הגיע למקום ה-13 במצעד השירים הצרפתיים. לאחר מכן הוציאה שני סינגלים נוספים מאותו אלבום; "S.O.S", ו-"Love Story". שני הסינגלים זכו להצלחה רבה, בעיקר בצרפת. בין הוצאת הסינגלים הרשמיים מן האלבום, הוציאה גם סינגל שיווקי בשם "Run Run". הסינגל זכה להצלחה מתונה למרות שלא יצא לו ווידאו קליפ מלא, אלא רק הופעה.
באוגוסט 2019, שלוש שנים בהן לא הוציאה מוזיקה, הוציאה אינדילה את השיר "Parle à ta tête", כסינגל הראשון מתוך אלבומה השני העתידי. בנובמבר 2019, יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, תוך שהועלה לערוץ היוטיוב שלה.
קרדיטים בשירים
שירים שאותם אינדילה כתבה, הלחינה או הפיקה, ושירים בהם השתתפה:
רוסלן סירוטה
רוסלן סירוטה (נולד ב-4 בנובמבר 1980) הוא פסנתרן, מלחין, ומפיק מוזיקלי יהודי אוקראיני-ישראלי-אמריקאי זוכה פרס גראמי.
ראשית חיים
בגיל 18, סירוטה נבחן עבור מכללת ברקלי למוזיקה, קיבל מלגת לימודים מלאה, ועבר לבוסטון בינואר 2000. במהלך לימודיו בברקלי, סירוטה גילה עניין הולך וגובר ב-R&B, פאנק ומוזיקת נשמה, ניגן עם אמנים מקומיים ובסופו של דבר הפך לקלידן המקומי במועדון בשם "Wally's Jazz Café".
קריירה
בסביבות 2004, סירוטה הצטרף ללהקתו של הבסיסט סטנלי קלארק ועבר ללוס אנג'לס. בכך סימן את תחילת הקריירה המקצועית שלו. מאז, סירוטה מופיע ומקליט עם אמנים רבים, ביניהם: בלאק אייד פיז, סיל, ג'וש גרובן, ני-יו, ת'אנדרקאט, צ'יק קוריאה, ג'ורג' דיוק, מרקוס מילר, אל ג'ארו, ויקטור ווטן, והתזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס.
ב-2010 סירוטה הקליט את האלבום כחבר בלהקתו של סטני קלארק את האלבום הנושא את שמם "The Stanley Clarke Band". עבור האלבום הלקה זכתה בטקס פרסי גראמי ה-53 בפרס גראמי בקטגוריית אלבום הג'אז בן זמננו הטוב ביותר.
ב-24 באוקטובר 2011 סירוטה הוציא את אלבום הבכורה שלו "Ruslan Sirota", בהשתתפות סטנלי קלארק, צ'יק קוריאה וג'ורג' דיוק. האלבום הופק על ידי רוסלן וקלארק, הוקלט בחברת ההפקות של קלארק, Roxboro Entertainment Group, והופץ על ידי יוניברסל מיוזיק גרופ.
סירוטה הוא גם חבר מועצת המנהלים של Magic Music Foundation, ארגון ללא מטרות רווח המוקדש למתן מלגות לתלמידי מוזיקה ברחבי העולם.
רצח נורית ונח מעוז
רצח נורית ונח מעוז אירע בליל יום שבת, 13 באוגוסט 2011. בני הזוג נרצחו בדקירות סכין רבות בביתם בשכונת רמות בירושלים. ב-11 בספטמבר 2011 נעצר בנם דניאל מעוז, כחשוד ברצח. החשד היה כי ביצע את הרצח כדי לזכות בכספי הירושה של הוריו במטרה לכסות חובות גדולים שצבר עקב התמכרותו להימורים. החקירה התנהלה תחת צו איסור פרסום. ב-1 ביולי 2013 הרשיע בית המשפט המחוזי בירושלים את דניאל מעוז ברצח הוריו, וגזר עליו שני מאסרי עולם מצטברים וחמש שנות מאסר נוספות בגין השמדת ראיות.
רקע
האם, נורית מעוז, נולדה ב-1951 וכיהנה כמנהלת מחלקת סימני מסחר ברשות הפטנטים במשרד המשפטים. האב, נח מעוז, נולד ב-1947 וניהל מרפאת שיניים גדולה בקניון מלחה. השניים היו הורים לארבעה: גיא, אורתופד; תמר מעוז-פלמון, כדורסלנית עבר ומאמנת כדורסל; ושני אחים תאומים: ניר, קצין מחשוב לשעבר במשטרת ישראל ואיש הייטק בהווה, ודניאל, שהיה עורך דין בזמן הרצח.
הרוצח
דניאל מעוז נולד ב-1982 בירושלים וגדל בשכונת רמות ב'. הוא סיים את לימודיו בבית הספר "אורט רמות" בציונים טובים ולאחר סיום לימודיו התגייס לצה"ל ושירת בקצין העיר ולאחר מכן כקצין באכ"א. לאחר שחרורו החל ללמוד משפטים באוניברסיטת חיפה. במהלך לימודיו נישא, ובני הזוג התגוררו בבית הוריה של האישה במבשרת ציון. 11 חודשים לאחר מכן התגרשו השניים על רקע השתתפותו בהימורים שבהם הפסיד את כספי החתונה. מעוז סיים בהצטיינות את לימודיו באוניברסיטת חיפה ב-2009 ולאחר מכן עבר לתל אביב והתמחה בתחום הקניין הרוחני, במחלקת הליטיגציה במשרד עורכי דין. לאחר שעבר את בחינת ההסמכה של לשכת עורכי הדין, החל לעבוד במשרד עורכי דין בעל מוניטין בתחום המסחרי. במהלך השנתיים הבאות עבר מעוז ממשרה למשרה, עד מעצרו בשל הרצח הכפול.
הרצח
בערב 13 באוגוסט 2011 הגיע דניאל לבית הוריו בירושלים, לאחר שהקפיד להשאיר את הטלפון הסלולרי שלו בדירתו בתל אביב. דניאל ישב עם אביו בקומה התחתונה וצפה עמו בטלוויזיה בעוד האם ישנה בקומה העליונה. בסביבות השעה 23:00, כנראה כאשר אביו נימנם מול הטלוויזיה, הוציא מעוז סכין והתחיל לדקור את אביו פעמים רבות. במהלך הדקירות המרובות נפצע דניאל בידו, פציעה שהובילה לבסוף לגילוי עקבות DNA שקשרו אותו לזירת הרצח. לפי כתב האישום, במהלך תקיפתו של דניאל הספיק אביו לקרוא לאשתו להזעיק עזרה. אמו של דניאל ששמעה את המהומה, ירדה לסלון וכאשר ראתה את המתרחש החלה לצעוק, ובמהלך המאבק ביניהם בזמן שדניאל דקר אותה היא הספיקה לצעוק "הוא רוצח אותי", צעקה שנשמעה על ידי השכנים אשר לא ייחסו לה חשיבות ולפיכך לא הזעיקו משטרה, ונורית נדקרה עד שמתה.
הניסיונות לטשטש את עקבות הרצח
מיד לאחר הרצח שטף דניאל את הסכין בסבון, גנב 2,000 ש"ח מארנקו של אביו ככל הנראה כדי לשוות למעשה הרצח מראה של שוד (מאוחר יותר באותו לילה נתן את הכסף לאדם לו היה חייב כספים), ונסע לדירתו בתל אביב. בהגיעו לדירתו התקלח, זרק את הסכין וחלק מבגדיו, ונסע לדירת הימורים בבת-ים. לפי עדותו של אחד מהמהמרים, מעוז הגיע כשהוא נסער, מזיע ומדמם כתוצאה מחתך עמוק בידו. הוא נכח בדירה כשעה ושוחח עם הנמצאים על איכון טלפונים סלולריים. לפני הגיעו לדירת ההימורים משך מעוז כסף מבנקט ותדלק את רכבו בתחנת דלק. לפי הכרעת הדין במשפטו, סברו השופטים כי מעשים אלו נעשו מתוך מודעות לכך שמקומות אלו מתועדים ומצולמים ויאפשרו לו לבנות אליבי אשר ממקם אותו הרחק מבית הוריו. לאחר ששהה בדירת ההימורים, נסע דניאל בחזרה לבית הוריו, שם המשיך במלאכת ניקוי זירת הפשע, תוך כדי שהוא שופך אקונומיקה על גופות הוריו, ואף מנקה עם סכין את החלק התחתון של ציפורני הוריו. בהזדמנות זו אף פיזר כפתורים בסמטה הסמוכה. בתום ניקיון זירת הפשע, חזר דניאל לביתו בתל אביב, חתך סברס, הניח לידו סכין ופיזר טיפות מדמו, ליצירת ראיות ל"גרסת הסברס", אשר תהיה אחד מהסבריו השקריים לחתך בידו לחוקרי המשטרה שיבצעו חיפוש בדירתו (הסבר קודם נתן לחבריו להימורים - כביכול נחתך מדלת רכבו, ולבסוף הודה במהלך החקירה שנחתך בבית הוריו). לאחר מכן התקלח והלך לישון.
המשפט
שלושה ימים לפני מעצרו, אמר דניאל מעוז למשה נוסבאום, בשיחת טלפון שהוקלטה ושודרה בערוץ 2, בתשובה לשאלה אודות השמועות שרצח את הוריו: "זה הזוי. ההורים שלי מתהפכים בקברם כשעולות כאלה שמועות. הם היו אהובי נפש שלי והייתי אהוב נפשם גם". לאורך כל החקירה והמשפט כפר דניאל מעוז באשמה, ולהגנתו העלה ארבע גרסאות שונות, ובכולן טען כי לא הוא ביצע את הרצח. בתחילה טען כי כלל לא היה בירושלים בליל הרצח, לאחר מכן הודה כי היה בירושלים בליל הרצח אך לא בדירת הוריו. בהמשך אף טען כי שהה בדירה ונאבק עם הרוצח שנמלט מהמקום, וחזר על גרסה זו בשחזור שעשה. בגרסתו האחרונה, שבה דבק במהלך המשפט, האשים את אחיו התאום ניר, כי הוא הרוצח שעמו נאבק בדירה. במהלך עדותו הראשונה של ניר מעוז, ב-7 במרץ 2012, הטיח בו הסנגור דוד ברהום מן הסנגוריה הציבורית כי טביעת כף יד של ניר נמצאת מרוחה על דם טרי בכניסה לאמבטיה בבית הוריו. התובע טען שזה לא נכון. בסיום החקירה אמר ניר: "מה שעשית לי בחקירה, זה בלתי יסולח".
במהלך המשפט העידה מטעם התביעה אחותו של דניאל, תמר מעוז, וסיפרה שדניאל היה שקוע בחובות בשל התמכרותו להימורים, וכי התנהג בצורה מוזרה וחשודה במהלך השבעה.
באמצעות פענוח המחשב של דניאל מעוז ושחזור הנתונים שאותם ניסה למחוק התגלו הממצאים כי חיפש מספר ביטויים הקשורים לרצח הוריו. בין הממצאים נמצא כי חמש שעות לפני שרצח את הוריו הוא חיפש בגוגל את הביטוי "האם קרן פנסיה עוברת בירושה" ועשרות ביטויים נוספים. פענוח המחשב הביא לחשיפת ראיות חשובות בתיק.
התפתחויות נוספות במשפט - פתק וקו הגנה נוסף
במהלך המשפט טענו בבית המשפט עו"ד דוד ברהום ועו"ד ארז בר-צבי סנגוריו של דניאל מעוז כי לידם הגיע פתק שלא היה מוכר להם, זאת למרות שהיה מוכר ללקוחם ואף לסנגורו הקודם. מדובר בפתק שבו לכאורה אלמונים איימו על מעוז שאם יפתח את הפה, יפגעו בו ובאחיו "המנאייק" - רמז לכך שאחיו, ניר, משרת, נכון לעת ההיא, במשטרה. הסנגורים הדגישו כי הם עושים שימוש בפתק זה בניגוד לקו ההגנה של מעוז, אשר טען כזכור כי אחיו, ניר, הוא זה שרצח את הוריהם. בהכרעת הדין הובהר כי פתק זה הוא פרי יצירתו של דניאל מעוז, אשר כתב אותו בעודו במעצר באוקטובר 2011 עוד בשעה שהחזיק בגרסתו השלישית (גרסת הרוצח האלמוני) והסיבה שלא חשף אותו במהלך המשפט היא שהפתק סותר באופן מוחלט את גרסתו הרביעית אותה הציג במהלך המשפט, בפתק בדה הרוצח דניאל מעוז איומים כלפיו וכלפי משפחתו. לקראת סיכומי ההגנה טענו הסנגורים כאילו פתאום גילו את הפתק והעלו גרסה חמישית המבוססת עליו כאילו לקוחם מאוים על ידי רוצחים אלמוניים (אב בית הדין השופט צבי סגל הבהיר לסנגורים שמדובר בגרסה חמישית, זאת מכיוון שבגרסה השלישית דובר על רוצח אלמוני אחד בלבד). הסנגורים התבססו על פסק הדין בעניין קצב שלפיו אם יש בסיס ראייתי לקו הגנה אחר או נוסף, גם אם הוא סותר את קו ההגנה של הלקוח, אזי ניתן לעשות בו שימוש לשם הגנה על הלקוח. למרות שבבית המשפט טענו לגרסה חמישית, המשיכו הסנגורים להעליל עלילות סותרות בכלל ראיונותיהם בתקשורת.
במהלך המשפט עצרה המשטרה את רוני בן ארבון, בחשד שסייע לדניאל מעוז לשבש את משפטו, בכך ששיגר מכתבים לשופטי בית המשפט ולצוות התביעה והסנגוריה, בהם התחזה לעד אלמוני שלכאורה ראה את ניר מעוז, אחיו התאום של דניאל, נמלט מן הבית בליל הרצח. ב-10 בדצמבר 2014 הוגשו כתבי אישום בעניין זה, כנגד רוני בן ארבון ודניאל מעוז. בעקבות תביעת דיבה שהגיש ניר מעוז נגד רוני בן ארבון על הפצת המכתבים, נפסק כי רוני בן ארבון יפצה את ניר מעוז במלוא סכום התביעה.
הכרעת הדין
ב-1 ביולי 2013 הרשיע בית המשפט המחוזי בירושלים את דניאל מעוז ברצח הוריו ובהשמדת ראיה. השופטים כתבו: "משהוכחו יסודותיה המשפטיים של עבירת הרצח, כמו גם אלה של עבירת השמדת ראיה שיוחסה לנאשם (עליה כלל לא הייתה מחלוקת), הרשענו, פה אחד, את הנאשם בכל העבירות שיוחסו לו בכתב האישום, קרי - רצח (שתי עבירות), לפי סעיף 300(א)(2) לחוק, והשמדת ראיה, לפי סעיף 242 לחוק." השופטים פסקו כי מעוז תכנן לפגוע בהוריו כדי לזכות בכספי הירושה שלהם לאחר שהסתבך בחובות בשל הימורים, ורצח אותם בדם קר בעשרות דקירות סכין. השופטים הדגישו: "ערכי כיבוד הורים – כאבק היו לרגלי הנאשם. ידענו כי קדושים הם החיים ויש לכבדם בכל צורה, אך לא מצאנו סימן וזכר לידיעה זו באמתחתו של הנאשם. אמרה התורה לא תרצח, אך הנאשם סכר אוזניו ועיניו, ורצח בדם קר את שני הוריו". השופטים דחו בנחרצות את גרסת הנאשם, כי אחיו התאום ניר, הוא זה שרצח את הוריו המנוחים, בעוד הנאשם מצוי בבית ומסתתר בשירותים מחשש לחייו. "גרסה זו", קבעו השופטים, "נדחתה מכל וכל, לאחר שמיעת כל הראיות בתיק, שהובילונו לכלל מסקנה וללא צל של ספק, לפיה ניר כלל לא שהה בבית ההורים המנוחים בליל הרצח". עוד ציינו השופטים בהכרעתם כי "הנאשם היה אמור להרגיש רגשות נורמליים של כאב, אשמה וחרטה. הנאשם לא ניחם על מעשיו אלא ביקש לפגוע בשמו הטוב של אחיו התאום ניר וטען כלפיו בלי להניד עפעף שרצח את הוריו המנוחים". ניר מעוז אמר בתום הקראת הכרעת הדין וגזר הדין כי "ההכרעה אינה מקלה במאומה על ההתמודדות עם האובדן הקשה מנשוא של ההורים שלנו, אבל לפחות היום נעשה צדק ובית המשפט שם קץ להתעללות האכזרית במשפחה בידי הרוצח הארור והשפל ומי שנעתרו לסייע לו בבית המשפט ומחוצה לו."
גזר הדין
מיד לאחר הכרעת הדין ביקשה התביעה לגזור על דניאל מעוז עונש של שני מאסרי עולם מצטברים ואילו סנגוריו טענו כי יש להטיל עליו עונש מאסר עולם אחד בלבד.
השופטים דנו את דניאל מעוז לשני מאסרי עולם מצטברים וחמש שנים נוספות על השמדת ראיות וחמישה עשר חודשי מאסר שנוספו לעונשו של הרוצח. השופטים נימקו את החלטתם: "ערך חיי אדם לא יסולא בפז, ודי אפוא בכך כדי להצדיק השתת מאסר עולם נפרד בגין כל מעשה רצח שקטל חיים; בעיקר, שעה שמדובר בשני אירועי רצח נפרדים, עשרות דקירות בגוף כל אחד משני הנרצחים, אף שהתגבשו שניהם במועד ובמקום זהים, משכך המבחן המוסרי-מהותי הוא המבחן המכריע. מבחן זה מצדיק הטלת עונשים מצטברים, כדי ליתן ביטוי הולם לערך היסוד של קדושת החיים, להוקיע את עומק הזוועה שברצח שניים, ולבטא מדיניות הרתעה ראויה."
עוד כתבו השופטים בגזר הדין: "נסיבות ביצוע רצח המנוחים מוכיחות באופן חד וברור: המדובר במעשי רצח שטניים, מתוכננים, בקפידה מראש, לשם השגת תכלית מעוותת שנרקמה במוחו היוקד של הנאשם. בנסיבות אלו, אין כל הצדקה לילך ולו מרחק פסיעה לטובת הנאשם. למותר לציין, כי נסיבות ביצוע הרצח ואופן ההתנהלות המאוחרת של הנאשם אינן מורות כי פני הנאשם לשיקום; עצם המשך הטחת האשמותיו - בדברים שנשא לאחר גמר הטיעונים לעונש, אותם הכין מראש ובכתב - כלפי אחיו התאום, ניר, לו הוא חייב התנצלות מלאה, מדגישות את הסיכון העצום הגלום בנאשם, לציבור בכללותו. הנה כי כן, דעכו שיקולי הענישה לקולא, ונדמו."
ערעור
בפברואר 2014 הגישו סנגוריו של מעוז ערעור על פסק הדין, ובו חזרה על טענתו כי אחיו ניר הוא הרוצח, וכן טענו שהתרחיש של רצח על ידי אלמונים שאיימו על מעוז שלא יסגיר אותם לא נלקח בחשבון, ושראוי היה להטיל עליו שני מאסרי עולם חופפים".
ב-5 ביולי 2016 בית המשפט העליון השאיר את העונש של מאסר עולם כפול לדניאל מעוז על כנו, בהתאם לבקשתו המחודשת של מעוז בערעור שלא לחפוף את שני עונש מאסר העולם אחד עם השני, אך ביטל את עונש המאסר של חמש שנים על השמדת ראיות ושיבוש הליכי חקירה, כפי שמעוז ביקש בערעור המחודש. בית המשפט העליון קבע כי לא ניתן היה להטיל על מעוז עונש שהפרקליטות כלל לא עתרה להטלתו מבלי להתרות בו קודם לכן בעניין זה. בית המשפט העליון קבע למעשה תקדים ביחס לכל תיק בעתיד שבו בית המשפט סבור שיש להוסיף רכיב עונשי נוסף חרף העבודה שגורמי התביעה לא ביקשו זאת.
משא ומתן להסדר טיעון
בשנת 2015 התנהל משא ומתן בין סנגוריו של דניאל מעוז לבין הפרקליטות על בסיס הצעה חדשה של מעוז להודות ברצח הוריו, ובלבד שייחתם הסדר טיעון שלפיו הפרקליטות תסתפק בשני מאסרי העולם, ותוותר על חמש שנות מאסר הנוספות שנגזרו עליו בשל שיבוש זירת הרצח, יחד עם סגירת תיק נוסף נגדו בגין בידוי ראיות. אחיו של דניאל מעוז הביעו התנגדות תקיפה להצעה, כאשר הפרקליטות שאלה את עמדתם, וגם פרקליט המדינה, שי ניצן, דחה את ההצעה.
הודאת הרוצח במעשים
ב-11 באוקטובר 2015 הגיש עורך דינו של דניאל מעוז לבית המשפט העליון הודעה על משיכת הערעור על הכרעת הדין ובמקומה ערעור על גזר הדין. במקביל שלח מכתב לפרקליט המדינה שבו הודה דניאל מעוז ברצח, והתרעם על כך שהפרקליטות לא הסכימה לוותר על חמש השנים שנגזרו עליו בגין השמדת ראיות (שפיכת אקונומיקה על גופות הוריו המנוחים וניקוי ציפורניהם בסכין). במרץ 2016 התראיין דניאל מעוז והודה לראשונה בקולו: "רצחתי את הוריי", תוך שהוא מתרעם על כך ששירות בתי הסוהר לא מאפשר לו לצאת מבית הכלא לצורך בדיקה מקדימה לתרומת כליה, כביכול במטרה לתיקון פשעיו. הרוצח דניאל מעוז המשיך לערער על גזר דינו, למרות שהוא טוען שהוא מצטער על פשעיו, ובית המשפט העליון התערב בגזר הדין וקבע כי יש לבטל את תוספת חמש השנים שהוטלו עליו בבית המשפט המחוזי.
הרשעה שנייה בבידוי ראיות
בפברואר 2018 הורשע דניאל מעוז על פי הודאתו בעבירה של בידוי ראיות, לאחר ששכנע את שותפו לתא הכלא, רוני בן ארבון, לשלוח מכתב מזויף לשופט ולצוות התביעה, כאילו היה "עד ראייה" לכך שניר מעוז, אחיו התאום של דניאל, הוא שרצח את הוריו. על כך נגזרו עליו 15 חודשי מאסר נוספים, והוא חויב לפצות את אחיו ב-6,000 ש"ח.
הנרי סלבדור
הנרי סלבדור(בצרפתית: Henri Salvador; 18 ביולי 1917 – 13 בפברואר 2008) היה אמן קברט, זמר וקומיקאי צרפתי-קריבי.
ביוגרפיה
הנרי סלבדור נולד בקאיין שבגיאנה הצרפתית. אביו קלוביס, ואמו, אנטונין פטרנה, הייתה בתו של יליד קריב הודי, השניים מגוואדלופ שבהודו המערבית הצרפתית. לסלבדור היו אח ואחות.
את הקריירה המוזיקלית שלו, התחיל כגיטריסט ליווי. הוא למד לנגן בגיטרה על ידי חיקוי נגינתו של ג'נגו ריינהרדט, הוא אמור היה לעבוד לצדו בשנות הארבעים. סלבדור הקליט מספר שירים שכתב בוריס ויאן עם קווינסי ג'ונס כמעבד. סלבדור נהג לשיר במכללות שלו, לרקוד ואפילו לנגן קומדיה על הבמה.
הנרי סלבדור הופיע גם בסרטים ובה Nous irons à Monte-Carlo (1950), Nous irons à Paris (בתרגום חופשי, "נלך למונטה קרלו, נלך לפריז"), סרטו של ז'אן בויר משנת 1949 עם אחיות פיטרס ו-Mademoiselle s'amuse (בתרגום חופשי, "מדומוזיל נהנית").
סלבדור ידוע בהקלטותיו של ראשוני שירי הרוקנרול הצרפתיים בשנת 1957, אשר נכתבו על ידי בוריס ויאן ומישל לגראנד - "Rock'n Roll Mops", "רוק שיהוקים", לך "Rock hoquet, Va t'faire cuire un oeuf, man" ו-"Dis-moi. qu'tu m'aimes rock " בשם האמן הנרי קורדינג. למרות ההיבט ההיסטורי הזה, סלבדור המשיך לטעון שהוא לא אוהב את הרוקנרול ואפילו סירב לדבר על הנושא בהמשך.
סלבדור הגיש כמה תוכניות טלוויזיה פופולריות בטלוויזיה הצרפתית בשנות השישים. בשנת 1964 הוא פרסם להיט עם "Zorro est arrivé", תכונה מפורסמת של הנרי היא הצחוק העשיר שהוא משמיע בשיריו המצחיקים. בשנת 1969 הקליט אנרי סלבדור וריאציה של "Mah Nà Mah Nà" שכותרתה "Mais non, mais non" ("But No, But No" או "כמובן שלא, כמובן שלא"), עם מילים שכתב בצרפתית. למוזיקה של פיירו אומיליאני.
הנרי סלבדור, ושירו מ-Dans mon île" 1957", נחשבו כמשפיעים על אנטוניו קרלוס ג'ובים בגיבוש סגנון הבוסה נובה הברזילאי.
המלחין והזמר הברזילאי המפורסם קיטאנו ולוסו הפך את אנרי סלבדור למפורסם בפני הקהל הברזילאי עם השיר "Reconvexo", בו הוא אומר "quem não sentiu o swing de Henri Salvador?" ("מי לא הרגיש את הנדנדה של הנרי סלבדור?"). ולוסו גם הקליט גרסה לשירו של סלבדור "Dans mon île".
סלבדור נפטר ממפרצת בביתו בשעות המוקדמות של 13 בפברואר 2008, בגיל 90. נקבר ליד אשתו ז'קלין בבית העלמין בפר-לאשז.
הוא היה ידוע כאוהד של קבוצת הכדורגל פריז סן-ז'רמן. הוא השיג ארבעה מושבים לכל החיים באצטדיון פארק דה פראנס.
מורשת
בשנת 2000 חברת Virgin Records הוציאה לאור תקליטור ובו להיטים פופולריים שלו כמו "Jazz Mediterrannée", שממשיך לקבל מחזה אווירי קבוע. בשנת 2002, אלבומו Chambre avec vue נמכר ביותר משני מיליון עותקים. בשנת 2005 הוענק לסלבדור מסדר ההצטיינות התרבותי הברזילאי, אותו קיבל מהזמר ושר התרבות, גילברטו גיל, בנוכחות הנשיא לואיז אינציו לולה דה סילבה, על השפעתו על התרבות הברזילאית, במיוחד על הבוסה נובה, להמצאתו תרם.
הוא היה גם מפקד של לגיון ד'הונור הצרפתי ומסדר הכבוד הלאומי הצרפתי. בשנת 2007, הוא שחרר את ריבנס ב-V2 Records, בהשתתפות גילברטו גיל וקיטאנו ולוסו.
הרכבת התחתית של חרקוב
הרכבת התחתית של חרקוב (באוקראינית: Харківський метрополітен - "חרקיבסקיי מטרופוליטן") היא מערכת הסעת המונים הפועלת בעיר מאז 23 באוגוסט 1975.
נכון לשנת 2016 כוללת המערכת 3 קווים פעילים עם 30 תחנות באורך כולל של כ-38.5 ק"מ. המערכת כולה תת-קרקעית, פרט לגשר עילי מעל הנהר חרקוב בקו מס' 1.
לכל אחד מהקווים נקבעו שלושה אמצעי זיהוי: שם, מספר וצבע.
הרכבת התחתית פועלת בין השעות 6:00 בבוקר עד 00:45 בלילה (שערי כניסה לתחנות ננעלים בחצות ושערי יציאה פתוחים עד 00:45).
תדירות תנועת הרכבות ברוב שעות היום היא 4 – 6 דקות, בשעות שיא עולה התדירות ל 2 -3 דקות. אחרי שעה 21:00 יורדת התדירות ל-10–15 דקות.
במשך שנה נוסעים ברכבת כ-207 מיליון איש (כ-600 אלף ביממה).
עד לשנת 2011 היו כל השלטים ברכבת כתובים אך ורק בשפה האוקראינית. בתחילת 2011 הוספו גם שלטים באנגלית לקראת יורו 2012.
כרטיסי נסיעה
הרכבת התחתית של חרקוב אינה מחולקת לאזורים, כך שתעריף הנסיעה הוא אחיד לכל הקווים. לאחר שאדם נכנס לתחומי התחנה הוא חופשי לנסוע בכל קו ולהחליף לכל קו ללא תשלום נוסף עד שהוא יוצא מתחומי הרכבת.
תשלום על נסיעה בודדת מתבצע בעזרת כרטיס נסיעה עם ברקוד. הם נמכרים במכונות אוטומטיות בכל התחנות. עלות נסיעה בודדת 3 הריבניה.
עד לאוקטובר 2012 בוצע התשלום בעזרת אסימונים. עד ל-1 בינואר 2010 היה ניתן לרכוש את האסימונים גם בקופות, אך בשנת 2009 החליטה הנהלת הרכבת לבטל לגמרי את הקופות בתחנות.
חלופה אחרת לתשלום היא כרטיס למספר נסיעות. זהו כרטיס מסוג RFID, שניתן להטעינו בסכום מסוים (עד 400 הריבניה). הטעינה מתבצעת בעמדות טעינה ממוחשבות בכל אחת מהתחנות.
שמות התחנות
מגמת החלפת שמות התחנות לאחר התפרקות ברית המועצות לא פסחה גם על הרכבת התחתית של חרקוב. חלק מהשמות שהיו מזוהים עם המשטר הקומוניסטי הוחלפו. כך למשל תחנת "רחוב סברדלוב" (על שמו של המהפכן וראש ממשלה הראשון של רוסיה הסובייטית) הוחלף בשם "חולודנה הורה" (בתרגום לעברית - ההר הקר), "תחנה סובייטית" הוחלפה ב"כיכר החוקה", "תחנה על שם הצבא הסובייטי" הוחלפה ב"התחנה הצבאית" ו"תחנת הפרולטריון" התחילה להיקרא "התחנה התעשייתית".
פלטפורמת פרימיום חשמלית
פלטפורמת פרימיום חשמלית (PPE) (בגרמנית: Premium Platform Electric) היא פלטפורמת רכב שפותחה על ידי אאודי ופורשה לרכבים חשמליים. הפלטפורמה מיועדת לדגמי מכוניות שאינם מתאימים לפלטפורמת MEB של קבוצת פולקסווגן. המכונית הראשונה שהוכרז שתשתמש בפלטפורמה היא אאודי A6 אי-טרון שצפויה לצאת לשוק בסוף 2022, אשר הוצג לה דגם קונספט מקדים בשם אאודי A6 אי-טרון קונספט.
הפלטפורמה מאפשרת טווחי נסיעה ארוכים במיוחד וטעינה אולטרה מהירה.
אנדי מיליגן
אנדי מיליגן (באנגלית: Andrew Jackson Milligan, Jr; 12 בפברואר 1929 – 3 ביוני 1991) היה מחזאי אמריקאי, תסריטאי, צלם קולנוע, שחקן, עורך סרטים, מפיק ובמאי. עבודתו כללה 27 סרטים שנעשו בשנים 1965–1988.
דרכו הקולנועית
במהלך שנות ה-60 המוקדמות, מיליגן החליט להפוך ליוצר סרטים כשינוי דרך בחייו.
סרטיו עוסקים לרוב בנושאים כמו:עבירות ועונשים, יחסים לא תקינים במשפחה, מיניות מודחקת, הומוסקסואליות, ופגיעה בגוף האדם.
סרטיו הראשונים צולמו עם מצלמת 16MM של אוריקון שנועדה בעיקר לצילום חדשות. עבד לעיתים קרובות עם תקציבים מתחת ל-$10,000, סרטיו מאופיינים בצילומים הדוקים שעזרו לו לכסות את תקציבו הנמוך מאוד, במיוחד ביצירותיו שרובם היו סרטי אימה. היכולת שלו לעשות סרטים עם תקציב נמוך מאוד היא הסיבה שהוא נשכר לעיתים קרובות על ידי ויליאם מישקין וסרטיו הוקרנו בבתי הקולנוע שלו לעיתים קרובות.
במהלך השנים מיליגן פיתח לעצמו שם של יוצר סרטים גרוע, ספק אפקטים בסגנון של הרשל גורדון לואיס, ואחד מהבמאים הגרועים ביותר בכל הזמנים. רוב סרטי הניצול שהוא ביים במהלך שנות ה-60 אבדו במהלך הזמן ונשארו אבודים עד היום.
מיליגן נפטר מאיידס ב-3 ביוני 1991 בגיל 62.
חלימה בהקיץ חריגה
חלימה בהקיץ חריגה (באנגלית: Maladaptive Daydreaming), ידועה גם כחלימה בהקִיץ כפייתית או חלימה בהקִיץ מוגזמת, היא תסמונת נפשית שאיננה מוכרת עדיין באופן רשמי, שבה אדם משקיע שעות על גבי שעות בחלימה בהקיץ מוחשית, מורכבת, ופנטסטית, עד כדי כך שזה גורם לו למצוקה רבה ופגיעה בתפקוד. תופעה זו נחשבת לתסמונת נפשית דיסוציאטיבית, המתבטאת בניתוק של האדם מסביבתו המיידית ומעיסוקו, שבמהלכו הקשר עם המציאות מוחלף באופן חלקי על ידי דמיון הנחווה בזמן הערות, בדומה לחלום בהקיץ. זוהי בעצם הִישָּׁקְעוּת (Absorption) פתולוגית בעולם פנימי עשיר, שרבים מתארים כחוויה שדומה לצפייה בסרט.
על אף שמדובר בתסמונת נפשית (סינדרום) שרבים מזהים את עצמם כסובלים ממנה, היא איננה מוכרת עדיין על ידי המגדירים החשובים בפסיכיאטריה, כגון ה-5-DSM או ה-ICD. חלימה בהקיץ חריגה מבוססת על תכונה המאפשרת לאנשים לטוות במוחם פנטזיות ועלילות דמיוניות רוויות רגש, המעניקות לחוויה הדמיונית תחושה מציאותית, כאילו היו נוכחים בה. לתכונה זו קוראים Immersive Daydreaming או חלימה בהקִיץ סוחפת. "חלימה בהקיץ סוחפת" שונה מחלימה בהקיץ רגילה או מנדידת מחשבות, המתרחשת באופן לא מודע בשעה שהמוח נמצא במנוחה ואינו עסוק במטלה חיצונית. במצב כזה, אנשים עוסקים בענייני היומיום כמו תוכניות, שאיפות או זיכרונות שאינם רלוונטיים לחוט המחשבה שבה ממוקדת מודעות האדם באותו הרגע. הפנטזיה ב"חלימה בהקיץ סוחפת" נחווית על ידי מי שניחנים בתכונה כמתגמלת מאוד, ולכן מפתחים חלק מהאנשים האלה כמיהה לעבור את החוויה שוב ושוב או להאריך בה. "חלימה בהקיץ סוחפת" יכולה להפוך להפרעה של "חלימה בהקיץ חריגה" כאשר נפגעת השליטה בהתנהגות מנטלית זו עד כדי פגיעה בתפקוד החברתי, התעסוקתי או הלימודי, או כאשר נוצרת מצוקה נפשית בעקבות ההפרזה בהתנהגות זו. הדחף הכפייתי ל"חלימה בהקיץ חריגה" נחווה לעיתים תכופות כהרגל התמכרותי ונמצא קשור להפרעה טורדנית-כפייתית.
מאפיינים ותסמינים
חלימה בהקיץ חריגה מאופיינת בנטייה חוזרת ונשנית להִישָּׁקְעוּת בתוך עלילות דמיוניות עשירות הגוזלת זמן רב, וכרוכה בכמיהה לחזור אליה כל אימת שמתעוררת מניעה לעיסוק בה. פעילות מנטלית זו באה לעיתים על חשבון התמודדות עם מחויבויות חשובות בחיים, כמו לימודים או קשרים בינאישיים. האזנה למוזיקה היא זרז חשוב להפעלת החלימה בהקיץ הזו ולאחזקתה.
היסטוריה
את המונח טבע לראשונה בשנת 2002 פרופ' אלי זומר, לאחר שאיתר את התופעה בקרב שישה ממטופליו וערך על מצבם מחקר איכותני. זומר תיאר את גילויו במאמר שהתפרסם בכתב העת Journal of Contemporary Psychotherapy, ובו נטבע לראשונה המונח Maladaptive Daydreaming.
כמה שנים לאחר גילוי התופעה והדיווח עליה, התגלה המאמר והמונח שנטבע בו על ידי גולשים רבים ברשת, שניסו לאתר במנועי החיפוש תוצאות שהתאימו לתסמינים שחוו. צמד המילים המדויק ״Maladaptive Daydreaming״ (שלמעשה לא היה מוכר לפני 2002) מניב בחיפוש בגוגל מאות אלפי תוצאות, הכוללות אזכורים בבלוגים, אתרים ברפואה ובפסיכולוגיה, קהילות תמיכה ייעודיות מקוונות, סיקורים עיתונאיים ומאמרים מדעיים. בה בעת לעניין הציבורי שעורר המונח, החלו אנשים המתמודדים עם התופעה לכתוב לפרופ׳ זומר בבקשות והצעות למחקרי המשך, כדי להעניק תשתית מדעית להפרעה הלא ידועה שממנה הם סובלים. הלחץ יוצא הדופן מצד צרכני בריאות נפש על אנשי המדע להמשיך לחקור את התופעה, כדי שתזכה בהכרה מצד הממסד הטיפולי, והתנדבותם לשמש כנבדקים במחקרים עתידיים, תועד במאמר מדעי שפורסם בשנת 2018 ועודד את החוקרים המעטים בתחום להמשיך לחקור ולהעשיר את המדע בממצאים מצטברים על אודות מהות התופעה ומהימנותה. בהמשך התאגדו חוקרים מכמה מדינות למיזם ושמו "השותפות הבינלאומית לחקר חלימה בהקיץ חריגה." שיתופי הפעולה בין החוקרים במיזם הניבו עשרות פרסומים מדעיים בתחום.
שכיחות התופעה
חלימה בהקיץ היא תופעה יומיומית נפוצה ביותר. לפי סקר שנעשה נמצא ש-96% מהמבוגרים מודים שהם חולמים בהקיץ מדי יום ביומו. עם זאת, אין כל מידע על שיעור האנשים שניחנים בתכונה הייחודית המאפשרת חלימה בהקיץ עשירה וסוחפת. נתוני אפידמיולוגיה על חלימה בהקיץ חריגה הם עדיין נדירים. מחקרים שעשו שימוש בקריטריונים האבחוניים המחמירים ביותר בתחום הצביעו על שכיחות של 5% בקרב אנשים שהחלימו מהתמכרות לסמים ועל שכיחות גבוהה מאוד (49%) בקרב מטופלים באשפוז פסיכיאטרי עקב הפרעות דיסוציאטיביות פוסט-טראומטיות קשות. מחקרים שעשו שימוש בכלי סינון פחות מחמירים דיווחו על חשד להפרעה זו בקרב 19% מתוך אוכלוסיית רווחה, ונפיצות של 33% בקרב נשים ששרדו טראומה מינית בילדותן. אין עדיין מידע נתמך מחקר ביחס לנפיצות ההפרעה באוכלוסייה הכללית.
גורמים ותפקידים נפשיים
חלימה בהקיץ סוחפת היא תופעה שכיחה בקרב ילדים ונפוצה פחות במבוגרים, הנאלצים להיות ערים יותר למציאות מתוך אחריותם למחויבויות היומיום. תופעה רלוונטית בגיל הילדות היא ככל הנראה תופעת החבר הדמיוני, שהיא דוגמה להִישָּׁקְעוּת רבת עוצמה, אבל נורמלית, של ילדים בעולם הפנטזיה שלהם. היכולת לחלימה בהקיץ סוחפת ועשירה היא כנראה נטייה מולדת. דיווחים של אנשים עם חלימה בהקיץ חריגה מגלים שעוד טרם החלה הפעילות המנטלית הזו לפגוע בבריאותם הנפשית, הם נטו בילדותם לשקוע בעולמות הפנטזיה שלהם ולשהות בהם למשך זמן רב כדי ליהנות מהעונג שהסבה להם הפעילות. הִישָּׁקְעוּת רבת עוצמה בדמיון היא תופעה דיסוציאטיבית של פיצול ההכרה לעולם הדמיון מחד, תוך מודעות מסוימת לעולם המציאות, מאידך. החוויה המתגמלת של הפלגה אל מחוזות הדמיון, פועלת כחיזוק מגביר את שכיחות החלימה בהקיץ בהליך של התניה אופרנטית. במילים אחרות, גורם מרכזי האחראי להגברת שכיחות החלימה בהקיץ הסוחפת עד להתפתחותה להפרעה התנהגותית הוא האלמנט המתגמל שלה. מסיבה זו ניתן לסווג את התופעה כהפרעה דיסוציאטיבית המתפתחת כהתמכרות התנהגותית.