cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלרגיה לביצים
אלרגיה לביצים היא בין האלרגיות הנפוצות ביותר למזון, הכוללות אלרגיה לחלב, אגוזים, סויה, שומשום, חיטה, דגים, רכיכות ובוטנים. האלרגיה מתבטאת בתגובה של מערכת החיסון כתוצאה מחשיפה לאלרגנים, שהם חלבונים המצויים בביצים. לרוב, אלרגיה לביצים מופיעה בינקות, עם שכיחות של כ-1% בקרב ילדים בני שנתיים באירופה. ברוב המקרים, האלרגיה חולפת עד גיל ההתבגרות ובקרב מבוגרים שכיחותה נמוכה והיא מוערכת בכ-0.1%.
תסמינים
אלרגיה לביצים בקרב ילדים מלווה בדרך כלל באקזמה מסוג אטופיק דרמטיטיס ותסמינים כמו גודש באף ונזלת. תגובות חמורות לאלרגיה זו יכולות להיות מלוות בתסמינים נשימתיים כמו שיעול, קשיי נשימה, נפיחות באזור הגרון, אנפילקסיס, חנק, הקאות, שלשולים, איבוד נוזלים והתייבשות, לחץ דם גבוה או חיוורון.
ילדים בעלי אלרגיה לביצים בשילוב אטופיק דרמטיטיס נוטים יותר לפתח אסתמה, שילוב שמביא לסיכון גבוה יותר לתגובות אלרגיות קשות.
גורמים
תגובה אלרגית לביצים מתרחשת כתוצאה מחשיפה למזונות המכילים חלבוני ביצים. חומרת התגובה תלויה בכמות חלבוני הביצה ובמידת הבישול, כאשר חלבון ביצה גולמי הוא גורם משמעותי יותר לתגובה אלרגית לעומת חלבון ביצה מבושל. בישול חלבון הביצה עשוי לשנות את מבנה החלבון ובכך להפחית את האלרגניות שלו.
אלרגיה לביצים עלולה להופיע יחד עם אלרגיות אחרות למזון, לרוב אלרגיה לחלב פרה ואלרגיה לבוטנים. פעוטות המאובחנים עם אלרגיה לביצים הם בעלי סיכון מוגבר לפתח אלרגיה נוספת לבוטנים, לעומת פעוטות שלא מאובחנים עם אלרגיה לביצים.
תגובה פיזיולוגית
הסוג השכיח ביותר של אלרגיה לביצים נובע מתגובה חיסונית הגורמת להופעת התסמינים האופייניים. התגובה מתווכת על ידי נוגדני IgE כתוצאה מחשיפה לחלבונים המצויים בביצים. ישנם חמישה חלבונים אלרגניים עיקריים המצויים בביצה (Gal d 1-5). רוב החלבונים האלרגניים מצויים בחלבון הביצה והם כוללים אובומוקואיד (Gal d 1), אובלבומין (Gal d 2), אובוטרנספרין  (Gal d 3) וליזוזים (Gal d 4). אף על פי שאובלבומין הוא החלבון העיקרי, אובומוקואיד הוא האלרגן העיקרי בשל עמידותו היחסית בפני חום ואנזימי עיכול. האלרגן העיקרי בחלמון הביצה הוא אלפא-ליבטין (Gal d 5).
חלבוני הביצה עשויים לעורר גם תגובות אלרגיות שאינן מתווכות על ידי נוגדני IgE, אלא על ידי תאי מערכת החיסון. ישנן גם תגובות אלרגיות משולבות בתיווך IgE וללא תיווך IgE. תגובות אלה מתרחשות לרוב כמה שעות לאחר החשיפה ומעורבות בדרך כלל בדלקת עור אטופית ומחלות קיבה ומעיים.
אבחון
אבחון אלרגיה לביצים כולל סקירת הרקע הרפואי של הנבדק וכמה בדיקות שונות. הבדיקות כוללות מבחן דקירה עורית, בדיקת נוגדני IgE ספציפיים, בדיקת מדבקה עורית וחשיפה מבוקרת והדרגתית לאלרגן דרך הפה. שילוב של כמה בדיקות מסייע לאבחון ודאי יותר של האלרגיה.
התנהלות, טיפול ומניעה
טיפול והתמודדות עם אלרגיה לביצים נעשים בהתאם להנחיות הרופא.
הימנעות מצריכת מזון המכיל ביצים היא הדרך הטובה ביותר להימנע מתגובות אלרגיות, אולם מכיוון שביצים הן מרכיב הנפוץ במוצרי מזון רבים, דיאטה נטולת ביצים עשויה להיות מאתגרת. בנוסף, חלבוני ביצה עשויים להימצא במזונות שונים שאינם מכילים בדרך כלל ביצים, בעקבות חשיפה בעת הכנתם במטבחים כמו מסעדות ומאפיות או בשל זיהום צולב. מקור נוסף לחשיפה לחלבוני ביצה הוא השימוש שלהם כחומרי הצללה במוצרי מזון כמו מרקים, יין ומשקאות אלכוהוליים.
על אנשים המאובחנים כאלרגיים לביצים להצטייד באופן תמידי עם אנטיהיסטמין המתאים לנטילה דרך הפה, במקרה של חשיפה לביצים במזון. במקרים נדירים בהם ילדים סובלים מתגובות אלרגיות קשות המלוות בהיצרות דרכי הנשימה או ביתר לחץ דם, יש צורך בשימוש בזריקות לשימוש עצמי של אדרנלין בהישג יד באופן קבוע. בנוסף, על האלרגיים לביצים ובני משפחותיהם לקבל הדרכה מקצועית באופן שוטף על אופן השימוש בתרופות חירום אלה במקרים של חשיפה לביצים. כמו כן, ילדים בעלי אלרגיה לביצים המאובחנים גם כאסתמטיים זקוקים לטיפול מונע קבוע של קורטיקוסטרואידים בשאיפה ואף שימוש בזריקה עצמית של אדרנלין במקרי חשיפה.
אלרגיה לביצים חולפת לרוב באופן ספונטני אצל ילדים רבים במשך מספר שנים עד גיל הבגרות. לרוב, אצל ילדים בעלי אלרגיה קלה או מתונה יש נטייה גבוהה יותר לכך שהאלרגיה תחלוף. הזמן שבו אלרגיה לביצים חולפת משתנה בין אדם לאדם ולכן יש להעריך באופן אינדיבידואלי את העיתוי וההתאמה של חשיפה הדרגתית לביצים. כמו כן, ילדים מפתחים סבילות לביצים מבושלות מהר יותר לעומת ביצים לא מבושלות. בניגוד לאלרגיה אצל ילדים, אצל אלרגיים שאובחנו בגיל בוגר היא נוטה להימשך.
חיסונים לשפעת ולקדחת צהובה מיוצרים בביצים מופרות ולכן מכילים כמות נמוכה של חלבוני ביצה. במקרים של אלרגיה חמורה לביצים, מתן החיסון צריך להיעשות לאחר בירור רפואי ותחת השגחה. חיסוני חצבת, חזרת ואדמת (MMR) מכילים כמות נמוכה יותר של חלבוני ביצה שאינה גורמת לתגובה אלרגית ולכן חיסונים אלו נמצאו כבטוחים לבעלי אלרגיה לביצים.
עידן הקרח: חוגגים בגדול
עידן הקרח: חוגגים בגדול (באנגלית: Ice Age: A Mammoth Christmas, "עידן הקרח: חג מולד ענקי") הוא סרט טלוויזיה אמריקאי בהנפשה ממוחשבת לכל המשפחה, מסוגת קומדיה והרפתקאות, אשר לוקח חלק בזיכיון "עידן הקרח" ומציין את חג המולד. הסרט נוצר על ידי מייקל ג'יי ווילסון, בוים על ידי קארן דישר, נכתב על ידי סאם הארפר ומייק ריס, הולחן על ידי ג'ון פסנו, הופק על ידי Blue Sky Studios ו-20th Century Fox Animation, והונפש על ידי Reel FX Creative Studios.
הסרט הוכרז לראשונה באפריל 2011, כאשר הוא שודר לראשונה כספיישל טלוויזיוני בארצות הברית בערוץ פוקס ב-24 בנובמבר 2011, ולאחר יומיים, ב-26 בנובמבר, הופץ לצפייה ביתית ב-DVD ובלו-ריי על ידי פוקס המאה ה-20. בישראל הסרט הופץ ב-DVD בדיבוב לעברית בשנת 2011. אורך הסרט הוא כ-26 דקות.
כשהסרט שודר לראשונה בטלוויזיה צפו בו כ-7.1,000,000 צופים, כמו כן הוא היה מועמד לפרס אנני להפקה מונפשת מיוחדת הטובה ביותר בטקס פרסי אנני ה-39, אך הפסיד לסרט "קונג פו פנדה: סודות המאסטרים" של דרימוורקס הנפשה.
עלילה
שמונה שנים לאחר אירועי הסרט "עידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים" ולפני אירועי הסרט "עידן הקרח 4: יבשת בתנועה", חג המולד מגיע וסקראט מביט בבונה מרכיב מטמון של מאכלים הכולל בתוכו בלוט. סקראט מתגנב ולוקח את הבולט, יחד עם בלוטים נוספים ששימשו כקישוטי חג המולד. את כל הבלוטים שהוא אסף הוא שם על פיסת קליפה גדולה ומנסה לסחוב אותם, אך הוא לא מצליח בכך וכל הבלוטים מתגלגלים והוא נשאר בלי כלום.
בינתיים, מני מוציא מהאחסון את אבן חג המולד אותה קיבל בירושה ומספר שבעזרתה סנטה קלאוס מעביר מתנות. בלי כוונה, קישוט נופל מעץ חג המולד של סיד ופוגע באבן, דבר הגורם לה להתנפץ. בגלל המקרה, מני מכריז שסיד נכנס לרשימת השובבים של סנטה וסיד מתחיל לבכות.
הסרט ממשיך שפעם נוספת מופיע סקראט, אשר מוצא בלוט קפוא בתוך משטח חלקלק. כשהוא מצליח לשלוף אותו מהמשטח, סקראט מתחיל להחליק עם הבלוט, כאשר במהלך ההחלקה הוא עובר דרך בול עץ. כשהוא עובר בבול עץ, הוא מחליף בטעות את הבלוט בעכביש שתוקף אותו. בהמשך, מישמיש מנחמת את סיד על מה שקרה, והשניים, בשיתוף קראש ואדי, מחליטים לצאת לקוטב הצפוני על מנת לרכך את ליבו של סנטה ולצאת מרשימת השובבים.
הארבעה יוצאים לכיוון הקוטב הצפוני על ידי מעקב אחר הזוהר הצפוני וממשיכים הלאה עד שהם מגיעים לערפל, שמפריד ביניהם לרגע עד שהם מוצאים זה את זה וממשיכים הלאה, ובראשם סיד, שמוליך אותם בטעות מצוק. כשהם נופלים, הם ניצלים על ידי אייל מעופף, שלוקח אותם לצד השני של הצוק ומציג את עצמו בתור פליצור. סיד מודה לאייל וממשיך הלאה לפני שהוא כמעט נופל שוב במורד הצוק ונתפס על ידי מישמיש, שמציעה שפליצור ילך איתם. בחזרה לכפר, מני מנסה לתקן את אבן חג המולד באמצעות בוץ ומקלות, אך ללא הצלחה. לפתע אלי מגיעה ומודיעה שהיא לא מוצאת את מישמיש, סיד, קראש ואדי. דייגו מספר שהם יצאו לקוטב הצפוני כדי למצוא את סנטה, והשלושה מחליטים לצאת לשם גם בשביל למצוא את הנעדרים.
דמויות ומדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי נינה אמיר, והופק על ידי יונית עוזרי מנחם. בנוסף דיבבה בדיבוב האנגלי של הסרט מגי ביירד.
יאסון (מיתולוגיה)
יאסון (ביוונית: Ίασων) הוא גיבור מן המיתולוגיה היוונית. נודע בעיקר בזכות הנהגתו את הארגונאוטים במהלך החיפוש אחר גיזת הזהב ובהיותו מושא אהבתה של המכשפה מדיאה. אביו היה איסון, מלכה החוקי של יולקוס.
המקורות העיקריים לסיפורו של יאסון הם הפואמה האפית "ארגונאוטיקה" שנכתבה בידי אפולוניוס מרודוס, היצירה "מטמורפוזות" מאת אובידיוס והמחזה הטרגי "מדיאה" שכתב אוריפידס.
ילדות ונעורים
יאסון נולד לאיסון, יורש העצר החוקי של יולקוס שבתסליה (העיר וולוס שביוון של ימינו). זהות אימו של יאסון משתנה מגרסה לגרסה. לאחר שאיסון הודח מכס המלכות בידי אחיו למחצה, פליאס, דאג האחרון להרוג את כל צאצאי איסון כדי להימנע מהופעת יורשים חוקיים שיטענו לכתר. מתוך חשש לחיי יאסון התינוק, הבריחו אותו הוריו אל כיירון – הקנטאור שהיה מחנכם של גדולי גיבורי יוון, ביניהם אכילס והרקולס – והודיעו ברבים שהוא מת. פליאס, חושש למקומו, הלך לטקס עצה עם האוראקל שהזהירו מפני אדם הנועל סנדל אחד בלבד.
בהגיעו ליולקוס ראה פליאס את יאסון בעל הסנדל האחד וידע שזה עתיד למלוך תחתיו. יאסון תבע את המלוכה המגיעה לו על פי חוק, ופליאס, בתקווה אחרונה, הסכים לפנות את כסאו בתנאי שיאסון ייצא למשימה ממנה חשב שאיש לא יכול לשוב בשלום. המשימה הייתה הבאת גיזת הזהב מקולכיס אשר במזרח הים השחור.
המסע להשבת גיזת הזהב
יאסון ארגן קבוצת גיבורים והפליג על סיפון אונית ארגו לקולכיס (גאורגיה בימינו). המסע לקולכיס לווה בהרפתקאות רבות אבל האלים, ובייחוד אתנה והרה, היו בעזרתו והוא הגיע בשלום ליעדו. כתנאי להסכמתו למסירת גיזת הזהב הטיל אייטס, מלך קולכיס, על יאסון לרתום שני פרים רושפי אש, לחרוש שדה, לזרוע בו שיני דרקון ולהילחם בלוחמים שיצמחו מהן. גורלו של יאסון היה עגום לולא באה לעזרתו בת המלך מדיאה אשר ציידה אותו במשחה שתגן עליו מפני הפרים ובעצה כיצד לגרום ללוחמים להילחם איש ברעהו. ואכן כך היה, אולם עדיין היה עליו להתגבר על דרקון ששמר על גיזת הזהב. שוב באה מדיאה לעזרתו, ונתנה לו משחה אשר הרדימה את הדרקון.
יאסון, מדיאה והארגונאוטים נסו מקולכיס. אייטס רדף אחריהם בספינתו אך עצר ושב לאחור כאשר גילה לזוועתו את נתחי גופת בנו הקטן, אפסירטוס, שבותר על ידי מדיאה. בשובם ליולקוס החייתה מדיאה בכשפיה את אביו הגוסס של יאסון. היא גרמה לבנותיו של פליאס להבין שתעזור להם להצעיר גם את אביהם וגרמה להן להמיתו. לאחר שהבינו את אשר עוללו באשמתה יצאו הבנות מדעתן. מאורע מחריד זה גרם לתושבי יולקוס לשנוא את מדיאה. יאסון מלך במקומו של פליאס, עד אשר גבר פחדם של התושבים מכוחות הקסמים של מדיאה. השניים ומשפחתם הוגלו מיולקוס והגיעו לקורינתוס.
אחרית ימיו
במקומם החדש עזב יאסון את מדיאה ועמד להנשא לגלאוקה בתו של המלך קריאון. מדיאה המכשפה הייתה נוראה בנקמתה: היא הביאה למותם של המלך ובתו בייסורים ורצחה את שני ילדיה המשותפים עם יאסון בסכין ונמלטה. סופו של יאסון לא ברור, יש האומרים שסלח למדיאה והם חיו שוב יחדיו ויש המספרים שחרטומה של אונייתו "ארגו" נפל עליו והרגו.
בתרבות
סיפורו של יאסון מופיע בספר "מטמורפוזות" מאת אובידיוס.
ריק ריירדן מספר גם הוא על יאסון, בספרו "הגיבור האבוד", בסדרת "גיבורי האולימפוס". ובספרו "Percy Jackson's Greek Heroes", שלא תורגם לעברית.
הסיפור עובד ב-1963 לסרט יאסון והארגונאוטים.
האסטרואיד 6063 Jason שהתגלה על ידי יוג'ין וקרוליין שומייקר נקרא על שמו.
מארן ר. ניהוף
מארן ניהוף (Maren R. Niehoff, נולדה 16 באפריל 1963) היא חוקרת מחשבת ישראל ישראלית ממוצא גרמני, המכהנת כראש הקתדרה על שם מקס קופר בחוג למחשבת ישראל וכראש החוג באוניברסיטה העברית בירושלים. תחום מחקרה מתמקד בהגות היהודית ההלניסטית והרבנית המוקדמת, וביחסים ביניהן. ביוני 2021 היא נבחרה כחברה באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
ביוגרפיה
את לימודיה האקדמיים ערכה ניהוף באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטה העברית.
את התואר השני והשלישי השלימה באוניברסיטת אוקספורד בהנחייתו של גיזה ורמס בשנת 1989. פוסט דוקטורט ערכה באוניברסיטת הרווארד. החל משנת 2011 מכהנת כחברת סגל בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית ומאז 2014 משמשת כראש הקתדרה על שם מקס קופר למחשבת ישראל.
מארן ניהוף כיהנה כראש קבוצת מחקר במכון הישראלי ללימודים מתקדמים, שהתמקדה ב"הקמת העצמי בתרבויות ים-תיכוניות עתיקות ("Constructions of the Self in Ancient Mediterranean Cultures").
מחקר
תחום המחקר של ניהוף כולל קשת רחבה של תקופות החל מהיהדות ההלניסטית ועד הספרות הרבנית המוקדמת עם נגיעה לנצרות הקדומה והספרות הפגנית.
ניהוף חקרה את דמותו של פילון האלכסנדרוני, והציעה ניתוח היסטורי מקיף של פילון כסופר יהודי באימפריה הרומית. הכרונולוגיה של יצירותיו, תולדותיו וכן התפתחות מחשבתו נבחנות בהקשר אל חינוכו באלכסנדריה וביקורו ברומא כראש השגרירות היהודית לגאיוס. ניהוף טענה כי פילון עסק יותר ויותר בשיח הרומי ובכך זרק אור חדש וחשוב על הופעתה של הנצרות הקדומה והזרם הסופיסטי.
ניהוף חוקרת את הדינמיקה שבין יהודים, נוצרים ופגאנים בשלהי העת העתיקה. מחקריה אלו כוללים השואה בין הספרות הרבנית המוקדמת, יצירתו של אוריגנס, מדרשי תהלים שנתגלו לאחרונה וכן את שברי חיבורים פגאניים מקלסוס ופורפיריוס.
ניהוף המשיכה את מפעלו של יהושע עמיר בתרגום כתבי פילון האלכסנדרוני מיוונית לעברית בהוצאת מוסד ביאליק.
פסק דין ואן גורקום נגד סמית
פסק דין סמית נגד ואן גורקום, הוא פסק דין בתחום דיני תאגידים שניתן על ידי בית המשפט העליון בדלאוור שבארצות הברית בשנת 1985. לפסק הדין נודעה חשיבות מהדיון שנערך בו על ואחריותם המשפטית של הדירקטורים בחברה. בפסק דין זה, הטיל בית המשפט אחריות על הדירקטורים בחברה, זאת אף שפעלו בתום לב, והחלטתם לא הובילה לתוצאות, שהשפיעו על החברה בצורה רעה באופן קיצוני.
עובדות המקרה
ג'רום ואן גורקום (Jerome W. Van Gorkom) היה המנכ"ל ויו"ר הדירקטוריון של חברת טרנס-יוניון. חברת טרנס-יוניון היא חברה ציבורית גדולה. לאחר 10 שנים שבהן ואן גורקום ניהל את החברה, הוא הביא לידי תשומת לב הדירקטוריון וההנהלה כי החברה זכאית להטבת מס שאותה הם צריכים לנצל בטווח הזמן הקרוב. לאחר בחינת הנושא, המסקנה שהתקבלה הייתה כי הדרך הטובה ביותר לנצל את הטבת המס זה באמצעות מיזוג עם חברה אחרת. במהלך המחשבות על המיזוג, ההנהלה עסקה בלחשב את מחיר המנייה שלה, והגיעה למסקנה שהמחיר למניה הוא 50 דולר אך זאת ללא בדיקה מקיפה.
ואן גורקום פנה לאדם שהכיר בשם ג'יי פריצקר (Jay Pritzker) וביקש ממנו למצוא קונה למניות במחיר של כ-55 דולר למניה. פריצקר מצא קונה במחיר המבוקש, אך העסקה הצריכה אישור מהיר כי הצד השני סירב להמתין. ואן גורקום כינס את ההנהלה הבכירה ואת הדירקטוריון בשתי ישיבות נפרדות. בישיבת ההנהלה הועלו הסתייגויות. אך, בישיבת הדירקטוריון, שלא ידע על טענות ההנהלה, הוחלט כי המחיר שהוצע סביר והוא מאשר את העסקה. לאחר מכן, התכנסה האספה הכללית שאישרה אף היא את העסקה. לאחר שעסקת המיזוג אושרה, אלדן סמית' (Alden Smith), אחד מבעלי המניות, טען כי הוא לא מרוצה מתנאי המיזוג.
טענות התביעה
סמית' טען כי כאשר הדירקטוריון אישר את עסקת המיזוג הוא הפר את חובת הזהירות ובשל כך סמית' דורש פיצוי כספי על כך שמחיר המניה היה יכול להיות גבוה יותר. נוסף, הוא טוען כי הדירקטורים צריכים להיות אחראים אישית לתשלום ההפסדים שנוצרו בשל כך שלא הקדישו משנה רצינות לאישור עסקת המיזוג.
החלטת בית המשפט
בית המשפט החליט כי כאשר ישנה טענה של הפרת חובת הזהירות, דרך בחינת העניין תתבצע לפני בחינת תהליך קבלת ההחלטות ולא על פי תוכן ההחלטות. ישנו כלל שיקול הדעת העסקי (Business judgment rule). כלל זה קובע כי בתי המשפט יוצאים מנקודת הנחה כי הדירקטוריון פעל בשיקול דעת לגיטימי. כאשר התובע טוען כי החלטת הדירקטוריון הייתה שגויה, נטל ההוכחה עליו.
בית המשפט קבע כי תהליך קבלת ההחלטות היה שגוי מכמה סיבות:
אלזה זון-רתל
אליזבת "אלזה" יוהאנה מרתה מון זון-רתל (בגרמנית: Elisabeth "Else" Johanna Martha Maria Sohn-Rethel; 14 במרץ 1853 – 22 בינואר 1933) הייתה ציירת וזמרת גרמנייה, פעילה ברבע האחרון של המאה ה-19.
ביוגרפיה
אליזבת יוהאנה מרתה מריה רתל נולדה ב-14 במרץ 1853 ברומא, איטליה למשפחה יהודית גרמנית מהמעמד הגבוה. אמה הייתה מארי אליזבת הנרייטה פיליפינה גרהל ואביה היה צייר ההיסטוריה, אלפרד רתל. היא הייתה צאצאית מצד אמהּ ממשפחת אופנהיים האצילית, סבהּ הגדול היה הבנקאי מרטין וילהלם אופנהיים. סבהּ מצד אמהּ היה צייר הדיוקנאות והמיניאטורות אוגוסט גרהל (גר'). זון-רטל גודלה על ידי אמה וסבה וסבתה מצד אמה בווילה רוזה (בדרזדן) בגלל בעיות בריאות הנפש של אביה.
בשנת 1873 התחתנה עם הצייר קרל רודולף זון בכנסיית לושוויץ בדרזדן. לאחר הנישואין היא עברה לדיסלדורף, שם התגוררה משפחת בעלה. בין השנים 1860 ו-1900, היא אימצה את מקצוע השירה מכיוון שהם היו זקוקים להכנסה רבה יותר, וכתוצאה מכך היא התקבלה בברכה לחברה הגבוהה בדיסלדורף ולעיתים קרובות הייתה מופיעה בסלונים ובמפגשים חברתיים אחרים.
ב־8 בפברואר 1875 ילדה זון-רתל את בנה הבכור, אלפרד זון-רתל. ילדיה האחרים כללו את אוטו זון-רתל (1877–1949), קרלי זון-רתל (1882–1966) ומירה זון-רטל הייזר (1884–1974). שלושת הבנים הפכו לציירים ובתה התחתנה עם הצייר ורנר הייזר.
בשנת 1928 כתבה זון-רטל את זיכרונותיה, שלימים נערכה ופורסמו כספר בשנת 2016.
זון-רתל נפטרה ב־22 בינואר 1933 בביתה בדיסלדורף, כמה ימים לפני שאדולף היטלר תפס את השלטון.
היא נקברה בבית העלמין נורדפרידהוף בדיסלדורף.
תרגום הברית החדשה והתנ"ך לעברית
תרגומי הברית החדשה לעברית נערכו מהטקסטים המקוריים הכתובים ביוונית קוינה או מתרגומי ביניים. מהתנ"ך בוצעו תרגומים אחדים של קטעים הכתובים בשפה הארמית המקראית ותרגומים מלאים של התנ"ך מעברית מקראית לעברית מודרנית. כמו כן בוצעו תרגומים לעברית של הספרים החיצוניים שנשתמרו ביוונית, בארמית ובלטינית.
תרגום מארמית
התנ"ך נכתב בשפה העברית המקראית, וכולל מספר קטעים הכתובים בשפה הארמית המקראית: ספר דניאל פרקים ב'-ז' ואוסף תעודות המובא בספר עזרא. הפוסקים הגדולים בכל הדורות התנגדו לתרגום מילולי, המודפס בספר ליד הטקסט המקורי, אך קיבלו את הצורך בביאור ובפרשנות שמטרתם להנגיש את הטקסט לקורא שאינו יודע ארמית . במסגרת זאת נכללת פרשנותו של רבי לוי בן גרשום המהווה תרגום כמעט מלא של אותם קטעים ואשר פורסמה כבר במאה ה-14 . תרגום וביאור הטקסטים הכתובים בשפה הארמית במאה ה-20 נכללו גם ב:
תרגום מעברית מקראית לעברית מודרנית
הארגון "עדות משיחית לישראל", הוציא לאור בהוצאת גפן תרגום התנ"ך מעברית מקראית לעברית מודרנית המותאמת לבני הנעורים. זאת סדרה בת ארבעה כרכים ושמה "עדות" והיא פרסומה החל משנת 1994.
בשנת 2008 התפרסם, ביוזמת המו"ל רפי מוזס, תרגום התנ"ך מעברית מקראית לעברית מודרנית, בשם תנ"ך רם, עבודתו של חוקר המקרא והמחנך אברהם אהוביה. כל עמוד בספר מחולק לשני טורים: בטור הימני מופיע הטקסט המקראי כלשונו ובטור השמאלי התרגום לעברית מודרנית.
הספרים החיצוניים
הספר "בן סירא", הידוע גם בשם "חכמת בן סירא" או "משלי בן סירא", חובר על ידי שמעון בן ישוע בן אלעזר בן סירא בירושלים, במאה השנייה לפני הספירה. הספר נכתב בשפה העברית ותורגם למספר שפות בהן יוונית סורית, ולטינית אך לא השתמר בשפה העברית.
תוספת למגילת אסתר הן תוספות מאוחרות המופיעות לראשונה בנוסח תרגום השבעים היווני של מגילת אסתר, והן אינן מופיעות בנוסח המסורה העברי.
בשנת 1830 פורסמה עבודתו של יצחק זעקיל פרנקל "כתובים אחרונים: הנודעים בשם אפוקריפה אשר לא נודעו" ובה תרגום ספרים חיצוניים מיוונית לעברית.
בשנת 1956 יצאה לאור בהוצאת מסדה אוסף תרגומים ופירושים של הספרים החיצוניים בעריכת אברהם כהנה
בשנת 1958 יצא לאור בהוצאת יבנה ספרו של אליה שמואל הרטום בו תרגום ופירוש לספרים החיצוניים.
בשנת 2004 התפרסמו בסדרה "בין מקרא למשנה" של מכון יד בן צבי הספרים "ספר מקבים א', מבוא תרגום ופירוש מאת אוריאל רפפורט", ספר מקבים ב', מבוא תרגום ופירוש מאת דניאל שוורץ" ו"ספר היובלים, מבוא, תרגום ופירוש כנה ורמן".
תרגומים רבניים
הפולמוס בין יהודים לנוצרים הוליד במאה ה-12 ספרות פולמוסית הידועה גם בשמות "ספרות אפולוגטית", "ספרות הוויכוח" ו"ספרות הניצחון". לצורך ניהול הוויכוח מול הנוצרים ושכנוע היהודים בעליונותו של התנ"ך והדת היהודית על פני הברית החדשה והדת הנוצרים, נזקקו הרבנים לתרגום לעברית של ספרי הברית החדשה.
תרגומים נוצריים
הבשורה על פי מרקוס זכתה לשלושה תרגומים בין השנים 1575 ל-1960, הבשורה על פי העברים לארבעה תרגומים בין השנים 1576- 1831 והאגרות זכו לחמישה תרגומים בין השנים 1557 - 1766.
תרגומים לעברית מקראית
כחלק מהפעולה המיסינרית הנוצרית, שמטרתה להפיץ את הדת הנוצרית בקרב היהודים, יצאו לאור עד המאה ה-20 עשרות תרגומים מלאים לעברית מקראית של הברית החדשה. החשובים ביניהם הם:
תרגומים לעברית מודרנית
תרגום הברית החדשה לעברית מודרנית התחיל בשנת 1967 עם תרגומם של יוחנן אליחי ויהושע בלום לבשורה על-פי יוחנן. הם המשיכו עם תרגום הבשורה על-פי מתי ב-1970, הבשורה על-פי לוק ב-1972 ותרגום הברית החדשה כולה ב-1974.
בשנת 1970 פורסם תרגומו של המיסיונר הבפטיסטי רוברט לינדזי לבשורה על פי מרקוס. ב-1975 פורסם תרגום מלא נוסף לברית החדשה שבוצע על ידי ז'אן-מרי בושט ודוד כנרת.
ב-1976 החברה לכתבי הקודש בישראל פרסמה בהוצאה לאור ינץ תרגום לעברית מודרנית המותאם לבוגרי בית ספר תיכון.
קישורים חיצוניים
A Land Like Your Own: Traditions of Israel and Their Reception, edited by Jason M. Silverman, Amy Daughton
הזעפן
הזעפן (באנגלית: Here Comes the Grump) היא סדרת הנפשה קומית אמריקאית, שנוצרה על ידי פריץ פרילינג. הסדרה שודרה במקור החל מ-6 בספטמבר 1969 עד 25 באפריל 1970. בישראל הסדרה שודרה עם תרגום לעברית בשנות ה-80, ומאוחר יותר, בשנות ה-90, בדיבוב עברי בטלוויזיה החינוכית.
עלילת הסדרה
הדמות הראשית בסדרה הוא הזעפן, קוסם זועף אשר הטיל כישוף על ממלכתה של הנסיכה שחר. הנסיכה וחברה הטוב רוני (ילד מהעולם "האמיתי") מחפשים את מערת הסחלבים הלוחשים כדי למצוא את מפתח הפלאים על מנת לשבור את הכישוף, כאשר הזעפן מנסה לעצור בעדם. בכל פרק הזעפן עף על דרקון בשם דינגו, רודף אחר רוני והנסיכה שחר. הם מגיעים לכל מיני מקומות שונים עם דמויות מוזרות, כגון ארץ הבלונאים, שם כל תושביה הם בלונים.
לנסיכה יש חיית מחמד בשם ביפ, יצור דמוי כלב עם רגליים משושות, אשר מריח רמזים באפו כמו כלב גישוש. ברוב הפרקים, הנסיכה וחבריה נסעו ברכב מעופף עם בלון ענקי.
דבר שמתרחש בכל פרק הוא שבדקה האחרונה כאשר הזעפן מנסה לתפוס את הנסיכה שחר וחבריה, הדרקון מתעטש על הזעפן ושורף אותו בלהבות.
דמותו של הזעפן מבוססת על יוסמיטי סאם, נוצר גם על ידי פריץ פרילינג. הדרקון של הזעפן מבוסס על הדרקון של סאם מהסרטון "האביר האבירי באגס".
סרט קולנוע
הנה בא הגראמפ (באנגלית: Here Comes the Grump) הוא סרט אנימציה קומי בסוגת CGI, המבוסס על הסדרה. בישראל הסרט הופץ ב-22 במרץ 2018 בדיבוב עברי.
יאיר אורבך
יאיר אורבך (נולד ב-16 באוגוסט 1982, כ"ז באב תשמ"ב) הוא קומיקאי ותסריטאי דתי לאומי ישראלי.
קורות חייו
אורבך נולד ברעננה לאב מהנדס ואם מורה. יש לו שני אחים גדולים ממנו. כשהיה בן 7 עברה המשפחה לכוכב יאיר. למד בישיבת בני עקיבא יד אברהם בנתניה. בצה"ל שירת בגרעין נח"ל של הנוער הדתי העובד והלומד בקיבוץ שלוחות, שם עבד בדייג במשך כחצי שנה, ולאחר מכן שירת בתור לוחם קרבי בנח"ל. לאחר שחרורו עבד כאיש ביטחון באל על.
קריירה
יאיר אורבך החל להופיע בשנת 2001 במועדון הסטנדאפ "קאמל קומדי קלאב". התפרסם לראשונה בתוכנית המציאות "האקדמיה לצחוק" ששודרה בערוץ 2 בשנת 2004. למבחן בד הגיע במהלך שירותו הצבאי בגרעין נח"ל. בתחרות קיבל אורבך את הציון 94 - הציון הגבוה ביותר מהקהל באולפן. לאחר התוכנית עבד כסלקטור בארקיע.
בתחילת דרכו הופיע במספר תוכניות טלוויזיה כגון "יומטוב", "עובר כל גבול" ו"מוצ"ש בראשון".
בשנת 2005 כתב בעזרת חברים את מופע הסטנד-אפ לדתיים "קרנבל ברשות התורה". המופע זכה להצלחה בקרב הציבור הדתי. בשנת 2011 עלה עם המופע "יאיר אורבך - המופע המלא". המופע היה מופע מחודש ששילב בין קטעים ישנים של "קרנבל ברשות תורה" יחד עם קטעים חדשים.
בשנת 2007 כתב וביים את הקליפ "רוצה מצוות", פרודיה על "רוצה בנות" של חובבי ציון. הקליפ שודר בתחנות רדיו וזכה בתואר הקליפ האהוב ביותר באתר Flix באותה שנה.
בשנת 2010 סיים תואר ראשון בקולנוע וטלוויזיה במכללת ספיר. במהלך הלימודים ביים את הסרט הקומי "קסאמבא" שהוקרן במגוון פסטיבלים ברחבי הארץ והעולם וזכה בתחרות שערכה רשת. באותה שנה שידר ברדיו גלי ישראל רצועה יומית קומית-סאטירית בשם "שניים פוחזים", יחד עם אריאל פלקסין.
בשנת 2011 השתתף בכתיבת העונה השלישית של התוכנית "מצב האומה" של גורי אלפי וליאור שליין, והחל משנה זו משמש ככותב הראשי של המדור הסאטירי "בריחת המוחות" בעיתון "מקור ראשון". באותה שנה, במסגרת מגמת קולנוע בבית הספר "פלך" בקריית עקרון, נעשה סרטון תיעודי על אורבך בשם "בעזרת ה'צחוק".
בשנת 2012 יצא בסיבוב הופעות משותף עם קובי אריאלי. לקראת ראש השנה ה'תשע"ג העלה אורבך ליוטיוב קליפ הומוריסטי בשם "שנה טובה". הקליפ שילב בין המילים המקוריות למילים ההומוריסטיות של אורבך. בסוף הסרטון הופיע דודו זר.
בתחילת 2013 עלה אורבך עם שלושה מופעים חדשים: מופע לדתיים הנקרא "המבדיל בין קודש לצחוק" שזכה לביקורות אוהדות, מופע לחילונים בשם "יאיר אורבך - הדתי שעושה סטנדאפ", ומופע אינטימי לאירועים קטנים הנקרא "יאיר אורבך והקוישלך - שירה בבידור" הכולל שירה בציבור יחד עם נגנים, סיפורים וקטעי הומור.
בשנת הלימודים ה'תשע"ד שימש כמחנך ולימד כתיבה יוצרת בבית ספר אמי"ת במודיעין.
אורבך חבר ב"זובור", פאנל סטנדאפיסטים הכולל את אורבך עצמו, אורי מלמד, אמיר מויאל, יותם זמרי ואור רייכרט המשמש כמנחה.
אורבך משתתף מאז שנת 2017 בתוכנית הסאטירה "עד כאן!" בתאגיד השידור הישראלי "כאן 11" ביחד עם קומיקאים וכוכבי רשת.
חיים פרטיים
אורבך נשוי ואב לארבעה. מתגורר באשחר. ב-2022 תרם כליה ממניעים אלטרואיסטיים לאדם שלא הכיר קודם לכן.
המוגלובינוריה לילית התקפית
המוגלובינוריה לילית התקפית (באנגלית: Paroxysmal Nocturnal Hemoglobinuria, PNH) היא מחלה נדירה ומסכנת חיים של מח העצם, המאופיינת בהמוליזה (הרס של כדוריות הדם האדומות) ובנטייה לקרישיות יתר של הדם. כדוריות הדם של החולים אינן מסוגלות לשאת חלבונים מסוימים על גבי ממברנת התא, ובכך נותרות פגיעות לתקיפה על ידי מערכת המשלים, חלק ממערכת החיסון המולדת. תקיפת כדוריות הדם היא שמובילה להמוליזה.
משמעות השם
המוגלובינוריה פירושה הפרשה של המוגלובין בשתן, בשונה מהמטוריה, המתארת נוכחות של כדוריות דם אדומות בשתן. המחלה קיבלה את שמה בשל התלונה של חולים על המוגלובינוריה, המאופיינת בשתן כהה בעל צבע אופייני, בשעות הלילה או הבוקר. עם זאת, השם עשוי להיות מטעה, שכן רק כרבע מהחולים יתלוננו על המוגלובינוריה בהתייצגותם הראשונית.
אפידמיולוגיה
המוגלובינוריה לילית התקפית היא מחלה נדירה, ושכיחותה באוכלוסייה מוערכת ב-5 מקרים למיליון בני אדם. ייתכן שהמחלה נפוצה מעט יותר במזרח הרחוק ובאזור דרום מזרח אסיה. אין הבדל בשכיחות המחלה בין גברים לנשים, וככל הנראה אין למחלה מרכיב תורשתי או מולד, וזאת על אף שהמחלה נגרמת בשל מוטציה גנטית סומטית. המחלה עשויה להופיע בכל גיל, לרבות בילדים ובקשישים, אך מרבית החולים הם בעשור השלישי או הרביעי לחייהם ברגע האבחנה. בקרב נשים, כרבע מהאבחנות החדשות מבוצעות במהלך ההריון, ונמצא קשר בין המחלה לסיכון מוגבר לסיבוכים בהריון, לתמותת האם ולתמותת הולד.
בשנת 2004 הוקם מאגר בינלאומי שמטרתו לאסוף מידע אודות המהלך הטבעי של המחלה ואודות יעילות הטיפולים השונים, להקל על גיוס נבדקים למחקרים קליניים ולהעלות את המודעות למחלה. ההרשמה למאגר נעשית על ידי הרופא המטפל, בהסכמת המטופל.
סימנים ותסמינים
כאמור, הסימן שהקנה למחלה את שמה הוא המוגלובינוריה, הופעת שתן כהה בעל צבע אופייני, בעיקר בשעות הלילה או הבוקר, שנגרם בשל פירוקן של כדוריות הדם האדומות ופינוי תוצרי הפירוק דרך השתן. על אף שהמוגלובינוריה תופיע כמעט בכל החולים, במקרים רבים השינוי בצבע השתן איננו מובחן, והחולה אינו פונה לקבלת טיפול רפואי. הדבר נכון ביתר שאת בקרב חולים הסובלים מלכתחילה ממחלה של מח העצם, כדוגמת תסמונת מיאלודיספלסטית או אנמיה אפלסטית, מצב המכונה המוגלובינוריה לילת התקפית משנית.
אנמיה תופיע במרבית המקרים והיא עשויה להיות סימפטומטית או אסימפטומטית. על פי רוב הסיבה לאנמיה היא משולבת, וכוללת יצור לקוי של כדוריות דם אדומות בשל כשל של מח העצם, והמוליזה של כדוריות הדם במחזור הדם. הבחנה זו היא חשובה עבור הרופא המטפל, מפני ששני סוגי האנמיה הם בעלי מאפיינים שונים בבדיקות הדם.
פגיעה בשאר סוגי תאי הדם נפוצה אף היא בקרב הסובלים מהמוגלובינוריה לילית התקפית, ולעיתים ספירת הדם מציגה פאנציטופניה - ירידה גורפת במספר תאי הדם האדומים והלבנים ובטסיות הדם. הסיבה לכך היא הפגיעה במח העצם, המובילה לפגיעה ביצור כלל תאי הדם.
קרישי דם הם סיבוך נפוץ של המחלה, ומהווים את הגורם העיקרי לתמותה בקרב החולים. כ-40% מהחולים יפתחו קריש דם במהלך מחלתם. קרישי דם עורקיים נפוצים פחות מוורידיים, ומרבית הקרישים יופיעו, מסיבה לא ידועה, בוורידים מוחיים או בורידים בטניים. קריש דם בוריד הכבד הוא הנפוץ ביותר, והוא הגורם לתסמונת באד-קיארי. פקקת ורידים עמוקה ותסחיף ריאתי מופיעים גם הם בשכיחות גבוהה בקרב החולים. לאור הנטייה לקרישי דם באתרים מסוימים, המוגלובינוריה לילית התקפית מהווה חלק מהאבחנה המבדלת בחולים המתייצגים עם קרישי דם בוריד הכבד, בווריד שער הכבד (הוריד הפורטלי), בורידי המתלה (הוורידים המזנטריים) ובוריד הטחול. מספר גורמים תורמים, ככל הנראה, להתפתחות קרישי דם בקרב הסובלים מהמוגלובינוריה לילית התקפית: טסיות הדם של החולים אינן תקינות והן בעלות נטייה מוגברת ליצור קרישי דם; המוגלובין חופשי בזרם הדם לוכד חנקן חמצני (NO), שנוכחותו נמצאה כמעכבת קרישת דם; כמו כן, פעילות היתר של מערכת המשלים נמצאה אף היא כקשורה בנטייה מוגברת לקרישת דם.
תסמינים נוספים של המחלה כוללים כאבי בטן, כיווץ הוושט, הפרעות בבליעה (דיספאגיה) והפרעות בזקפה. כל אלו נובעים מירידה בריכוז החנקן החמצני בנוכחות המוגלובין חופשי בדם. כמו כן, אי ספיקת כליות ויתר לחץ דם ריאתי הם ממצאים נפוצים.
פתופיזיולוגיה
מח העצם אחראי על יצור תאי הדם מתאי גזע המכונים תאי גזע המטופואטיים. כל התאים שמקורם באותו תא גזע מכונים שבט (באנגלית: clone). על גבי תאי דם תקינים, בדומה לתאים אחרים בגוף האדם, ניתן למצוא חלבונים שלהם תפקידים שונים, לרבות תקשורת עם רכיבי מערכת החיסון. חלק מהחלבונים הללו מחוברים לקרום התא באמצעות גליקוליפיד הקרוי גליקוזילפוספטידילינוזיטול (אנ'), המקודד על ידי מספר גנים שונים, וביניהם גן הקרוי PIGA, המצוי על כרומוזום X.
בחולי המוגלובינוריה לילית התקפית, תאי הדם הפגועים משתייכים כולם לשבט יחיד, שבו קיימת מוטציה בגן PIGA, ולפיכך גליקוזילפוספטידילינוזיטול אינו מיוצר באופן תקין. כאמור, גליקוליפיד זה מיוצר ממספר חלבונים שונים, המקודדים על ידי גנים שונים, ולפיכך, לכאורה, קיימות מוטציות נוספות שעשויות לפגוע ביצורו. עם זאת לכרומוזום X עותק יחיד בגברים, ועותק פעיל אחד בנשים, בעוד שגנים אחרים מצויים על אוטוזומים - כרומוזומים שלהם שני עותקים פעילים. לפיכך, מוטציה בגן PIGA היא הגורם הבלעדי כמעט להמוגלובינוריה לילת התקפית.
יחד עם זאת, מוטציה שכזו מופיעה באחוזים נמוכים באוכלוסייה הבריאה, שאינה מפתחת מחלה. הסיבה לכך היא שבדרך כלל תאי השבט הפגוע אינם מתרבים, ואינם שורדים יותר ממספר חודשים. בקרב הסובלים מהמוגלובינוריה לילית התקפית, לעומת זאת, השבט שסובל ממוטציה בגן PIGA הופך לדומיננטי ביותר במח העצם, ואליו משתייך חלק גדול מתאי הדם הבוגרים. הסיבה לכך אינה ברורה, אך הסברה המקובלת גורסת שבנוכחות אנמיה אפלסטית, מחלה אוטואימונית המאופיינת על ידי פגיעת לימפוציטים מסוג T בתאי הגזע ההמטופואטיים, מוטציה בגן PIGA מעניקה הגנה לתאים, במנגנון שאינו ידוע, ולפיכך מאפשרת את התרבותם. סברה זו מסבירה גם את הקשר החזק הנצפה בין שתי המחלות.
גליקוזילפוספטידילינוזיטול משמש לעיגון 12 חלבונים שונים לקרום תא הדם ותא הגזע ההמטופואטי. שניים מהחלבונים הללו מכונים CD55 ו-CD59, ותפקידם הוא ויסות פעילותה של מערכת המשלים. CD55 מעודד פירוק של קומפלקס C3 קונברטאז (אנ'), רכיב מערכת המשלים הנוצר הן במסלול הקלאסי והן במסלול האלטרנטיבי של מערכת המשלים. CD59 מעכב חבירה של רכיבי המשלים C8 ו-C9 ליצירת קומפלקס תקיפת ממברנה (אנ'). בתאים שבהם קיימת מוטציה בגן PIGA, שני החלבונים הללו אינם מסוגלים להיקשר לקרום התא. תאים אלו חשופים לתקיפה של המסלול האלטרנטיבי של מערכת המשלים, ולפיכך להמוליזה. יצירת קומפלקס תקיפת ממברנה גורמת להמוליזה תוך כלית (בתוך כלי הדם), ואופסוניזציה על ידי רכיבי משלים כמו C3 גורמת להמוליזה חוץ כלית (המוליזה על ידי מאקרופאגים, בעיקר בטחול).
ההמוליזה בהמוגלובינוריה לילית התקפית היא כרונית, אולם היא נוטה לעבור החמרות (התקפים) בנוכחות מצבים המגבירים את פעילות מערכת המשלים, לרבות מחלה זיהומית או דלקתית.
אבחנה
החשד להמוגלובינוריה לילית התקפית מתעורר לרוב בנוכחות עדות להמוליזה תוך כלית, כאשר בדיקת COOMBS המעידה על אנמיה המוליטית אוטואימונית היא שלילית. במקרה שכזה נצפה לראות אנמיה נורמוציטית או מאקרוציטית. אם האנמיה היא מיקרוציטית, זוהי עדות לדלדול מאגרי הברזל כתוצאה מהמוליזה ארוכת טווח. ספירת רטיקולוציטים צפויה להיות גבוהה, אולם בנוכחות כשל משמעותי של מח העצם, היא עשויה אף להיות נמוכה. רמות האנזים לקטט דהידרוגנאז (LDH) צפויות להיות גבוהות מאוד, וגם רמות הבילירובין הבלתי ישיר עשויות להיות מוגברות. כמו כן, רמות הפטוגלובין (אנ') הן לרוב נמוכות ביותר.
האבחנה מבוצעת באמצעות ציטומטריית זרימה (באנגלית: flow cytometry), שיטה המאפשרת הבחנה בין תאים על פי פרמטרים מגוונים באמצעות החזקתם תחת זרם נוזל. בציטומטריית זרימה של הדם הפריפרי ניתן לזהות תאי דם שנקשרים לרכיבי המשלים, ומכאן שהם אינם נושאים על גבי קרום התא את החלבונים CD55 ו-CD59. בחולי המוגלובינוריה לילית התקפית, קבוצה זו של תאי דם מכילה לפחות 5% מתאי הדם האדומים ולפחות 20% מהגרנולוציטים.
טיפול
המוגלובינוריה לילית התקפית היא מחלה כרונית, והטיפול הוא על פי רוב טיפול תומך. טיפול באנמיה כולל עירויי דם על פי הצורך, תוספי חומצה פולית במינון גבוה ומעקב שיגרתי אחר בדיקות הדם ומתן תוספי ברזל על פי הצורך. גלוקוקורטיקאידים אינם מומלצים, אף שייתכן שהם מעלים את ריכוז ההמוגלובין בדם, וזאת בשל הטוקסיות של טיפול ממושך בהם. יחד עם זאת, יש המטפלים בגלוקוקורטיקואידים לטווח קצר במהלך אירועים של החמרה באנמיה ההמוליטית. כאבים, בייחוד כאבי בטן, עלולים להיות משמעותיים בחלק מהחולים, ולעיתים אף לדרוש טיפול באופיואידים. על פי רוב אין המלצה לטיפול מונע כנגד אירועים טרומבוטיים, וזאת, בין היתר, בשל הסכנה לדימום במטופלים עם טרומבוציטופניה כתוצאה מדיכוי מח עצם. כאשר חולה הסובל מהמוגלובינוריה התקפית לילית סובל ממחלה חריפה או עובר ניתוח, יש לעיתים התוויה לטיפול נוגד קרישה קצר טווח. בקרב חולים עם אירוע טרומבוטי יש התוויה למתן נוגדי קרישה כמקובל, כאשר חולים הסובלים מטרומבוציטפניה נדרשים לעיתים לקבל עירויי טסיות דם בנוסף. אין הסכמה לגבי משך הטיפול בנוגדי קרישה לאחר אירוע טרומבוטי. יש הטוענים כי אין להפסיקו בכלל, ואילו אחרים גורסים שהפסקת הטיפול היא בטוחה לאחר מספר חודשים.
השתלת מח עצם מתורם היא הטיפול היחיד המביא לריפוי המחלה. יחד עם זאת, טיפול זה טומן בחובו סכנות, כגון מחלת השתל נגד המאכסן (באנגלית:graft versus host disease), ועלייה בתמותה הכללית. יתרה מכך, קיים קושי למצוא תורם מתאים להשתלת מח עצם. לפיכך, קיימת התוויה להשתלת מח עצם רק בנוכחות מחלה נוספת של מח העצם, כדוגמת אנמיה אפלסטית, או כאשר טיפול שמרני כשל.
אקוליזומב
בשנת 2007 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקני את התרופה אֶקוּלִיזוּמָבּ (שם מסחרי: סוֹלָרִיס) לטיפול בסובלים מהמוגלובינוריה לילית התקפית. התרופה היא נוגדן חד-שבטי שנקשר עם זיקה גבוהה לרכיב מערכת המשלים C5, ובכך מעכב את ביקועו ל-C5a ו-C5b, שלב הכרחי ביצירת קומפלקס תקיפת ממברנה. כאמור, המוליזה בחולי המוגלובינוריה לילית התקפית מתרחשת בשני מנגנונים. הראשון, המוליזה תוך-כלית כתוצאה מכך שהחלבון CD59 איננו מבוטא על קרום התא, מעוכב באופן ניכר על ידי אקוליזומב; השני, המוליזה חוץ-כלית כתוצאה מאופסוניזציה של התא על ידי רכיב המשלים C3, איננו מעוכב על ידי אקוליזומב. לפיכך, התרופה מפחיתה את חומרת ההמוליזה, אך איננה מטפלת בה במלואה. אקוליזומב הוכחה במספר מחקרים כמסייעת ביצוב רמות ההמוגלובין, הפחתת הצורך בעירויי דם ובשיפור איכות החיים של המטופלים. כמו כן נמצאה ירידה במספר האירועים הטרומבוטיים, מ-7 אירועים לאירוע אחד ל-100 שנות חולה.
אקוליזומב מעלה פי 1000 עד 2000 את הסיכון לזיהומים בחידק Neisseria Meningitidis שעלול לגרום לדלקת קרום המוח ולאלח דם. לפיכך, על כל חולה המועמד לקבלת טיפול באקוליזומב להתחסן כנגד החידק לפחות שבועיים טרם קבלת התרופה. תופעות לוואי נוספות כוללות כאבי ראש, הצטננות, כאבי גב ובחילות.
התרופה ניתנת בעירוי תוך ורידי, בדרך כלל אחת ל-14 ימים, כאשר בשבועות הראשונים לטיפול התרופה ניתנת מדי שבוע. התרופה כלולה בסל הבריאות.
פרוגנוזה
המוגלובינוריה לילית התקפית היא מחלה כרונית. מחקרים שנערכו לפני תחילת השימוש באקוליזומב הצביעו על שיעורי הישרדות של כ-50% בתום 10 שנים מרגע ביצוע האבחנה. הסיבה העיקרית לתמותה הייתה אירוע טרומבוטי, אך גם סיבוכים של פאנציטופניה, ובמקרים חריגים התמרה ללוקמיה חריפה, עלולים לגרום למוות. בשל העובדה שאקוליזומב נכנסה לשימוש בשנת 2007, מחקרים העוסקים בהישרדותם של חולים המטופלים בתרופה טרם הושלמו. עם זאת, מסתמן שהטיפול בתרופה משפר את הישרדות החולים, ועל פי הנתונים שנאספו עד כה, לא מסתמן הבדל בין הישרדותם של המטופלים באקוליזומב להישרדות האוכלוסייה הבריאה.
ססאר אספיליקווטה
ססאר "דייב" אספיליקווטה טאנקו (בספרדית: César Azpilicueta Tanco ; נולד ב-28 באוגוסט 1989 בפמפלונה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדות הבלם והמגן באתלטיקו מדריד ובנבחרת ספרד.
ערך את הופעת הבכורה בצ'לסי ב-25 בספטמבר 2012 בניצחון 0–6 נגד וולברהמפטון וונדררס במסגרת גביע הליגה האנגלית.
אספיליקווטה גרם לפנדל בגמר הליגה האירופית 2013, כאשר נגע בידו ברחבה, והביא לשער שוויון זמני לטובת בנפיקה ליסבון. על אף הפנדל, צ'לסי ניצחה 1–2 וזכתה בתואר.
בעונת 2014/2015 זכה עם הקבוצה באליפות אנגליה. ב-23 באוגוסט 2015 הבקיע לראשונה בליגה האנגלית, בניצחון 2–3 נגד וסט ברומיץ' אלביון. בעונת 2016/2017 הוא לא החמיץ דקה אחת בעונת האליפות השנייה שלו במדי צ'לסי.
בעונת 2020/2021, כקפטן הקבוצה, זכה עם צ'לסי בליגת האלופות לאחר ניצחון 0–1 על מנצ'סטר סיטי.
ב-6 ביולי 2023 חתם לעונה אחת באתלטיקו מדריד.
אספיליקווטה שיחק בכל הנבחרות הצעירות של ספרד מאז גיל 16, זכה באליפות אירופה עד גיל 19 ועד גיל 21, והשתתף בין היתר גם בגביע העולם עד גיל 20 ובטורניר האולימפי בלונדון. בפברואר 2013 זכה לקבל את הזימון הראשון לנבחרת הבוגרת של ספרד, במשחק ידידות נגד אורוגוואי.
נכלל בסגל נבחרת ספרד לטורניר מונדיאל 2022.
עונת 2008/2009 בבונדסליגה
עונת 2008/2009 הייתה העונה ה-46 של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-15 באוגוסט 2008 והסתיימה ב-23 במאי 2009.
בורוסיה מנשנגלדבך, הופנהיים (בפעם הראשונה בתולדות המועדון) ופ.צ. קלן עלו מהליגה השנייה.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, הקבוצה עם הפרש השערים הטוב יותר הייתה מקבלת יתרון.
הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שסיימו במקומות ה-17-18 ירדו בסוף העונה לבונדסליגה השנייה, ושתי קבוצות עלו במקומן. הקבוצה שהגיעה למקום ה-16 השתתפה במשחקי מבחן מול הקבוצה שסיימה במקום השלישי בהבונדסליגה השנייה, כאשר המנצחת במפגש הכפול הייתה משחקת בעונה הבאה בבונדסליגה והמפסידה בבונדסליגה השנייה.
וולפסבורג זכתה בתואר האליפות בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
ארמיניה בילפלד, וקרלסרוהה ירדו לבונדסליגה השנייה. אנרגי קוטבוס גם ירדה ליגה לאחר סדרת משחקי מבחן (מפגש כפול) נגד נירנברג.
כדורגלנים מצטיינים
גראפיטה, ששיחק בוולפסבורג, אשר כבש 28 שערים, זכה בתואר מלך השערים של הליגה.
טיגריס שנחרבי
טיגריס שֶׁנְחַרְבִּי או סמילודון (שם מדעי: Smilodon) הוא סוג טורף נכחד מתת-משפחת השנחרבים שחי באמריקה הצפונית והדרומית בתקופת הפליסטוקן, מלפני 2.5 מיליון שנים עד לתחילת ההולוקן לפני 10,000 שנה, אז נכחד.
הסמילודון הוא מאובנה הלאומי של קליפורניה שבה התגלה, בבורות הזפת בלה בריאה.
אטימולוגיה
הכינוי "שן חרב" מתייחס לניבים הארוכות במיוחד של סוג זה. למרות השם "טיגריס שנחרבי", הסמילודון אינו טיגריס, שכן הטיגריס שייך לסוג פנתר. השם סמילודון מגיע מיוונית: σμίλη (סמיל), שפירושה "סכין חותכת", ו-οδόντος (אודונטוס), שפירושה "שן".
סיווג ומינים
הסוג סמילודון תואר על ידי חוקר הטבע והפלאונטולוג הדני פיטר וילהלם לונד בשנת 1841. הוא מצא מאובנים של Smilodon populator במערות בעיירה קטנה במדינת מינאס ז'ראיס שבברזיל. תוארו כמה מינים של סמילודונים, אך היום מוכרים לרוב רק שלושה. הוכחות גנטיות מעידות שהמינים בסוג זה התפתחו מהחתוליים לפני כ-14–18 מיליוני שנים.
אנטומיה
המינים של הטיגריס השנחרבי היו מהחתוליים הגדולים ביותר שאי פעם חיו. טיגריס שנחרבי בוגר שקל כ-400 קילוגרם, תלוי במין. היה לו זנב קצר, רגליים חזקות, צוואר שרירי וניבים ארוכים. הוא היה בנוי בצורה מוצקה יותר מכל חתול מודרני. הגב שלו היה קצר יחסית, והגפיים התחתונות שלו היו קצרות ביחס לעליונות בהשוואה לפנתריים מודרניים. הדבר מצביע על כך שהוא לא התבסס על מהירות, אלא על כוח מתפרץ.
למין הדרום אמריקאי, S. populator, היו כתפיים גבוהות מן המותניים, בדומה לצורה של צבוע כיום, בניגוד לגב הישר של המין S. fatalis, שדמה יותר לחתולים של היום.
לסת ושיניים
הטיגריס השנחרבי מפורסם בזכות ניביו, הארוכים יותר משל כל מיני החתוליים השנחרבים. ניבים אלו הגיעו לאורך כ-28 סנטימטרים במין הגדול ביותר, Smilodon populator.
הניבים הללו היו שבירים ולא יכלו לנשוך לתוך עצם; מכאן שחתולים אלו לא השתמשו בניבים שלהם תוך כדי תפיסת הטרף, מחשש שיישברו. רק כאשר טרפם הוכרע לגמרי הם היו נועצים בו את ניביהם כדי להעצים את אובדן הדם ולסגור את קנה הנשימה של הטרף, וכך להרוג אותו בזריזות.
אף על פי שהיו חזקים יותר משאר החתולים הגדולים, היו להם נקודת תורפה. היה להם מבנה גולגולתי שונה שגרם לכך שנשיכתם הייתה חלשה יותר מאשר חתולים גדולים מודרניים. אנליזה שנעשתה על הלסת הצרה שלו מראה שעוצמת הנשיכה שלו הייתה כשליש מזו של אריה. אולם קיימת גם אנליזה שבדקה את חוזק שבירת הניבים (כוח הנשיכה המרבי שבו הניבים לא ישברו), המצביעה כי עוצמת הנשיכה שלו הייתה חזקה משל החתולים הגדולים כיום. בנוסף, יכול היה לפתוח את הלסת שלו עד ל-120 מעלות, בניגוד לאריה שהלסת שלו נפתחת רק עד 60 מעלות.
תזונה
טיגריס שנחרבי ניזון כנראה ממגוון רחב של טרף, שכלל: ביזון, טפירים, מקרוקניה, איילים, גמלים אמריקאים, סוסים ועצלנאי קרקע. כמו שידוע אצל ההומותריום, ייתכן שגם צד ממותות ומסטודונים צעירים. בבורות הזפת בלה בריאה שבקליפורניה נלכדו מאות שנחרביים, ייתכן שזה קרה כאשר ניסו לטרוף ממותות שהיו לכודות שם.
חתולים גדולים מודרניים הורגים את טרפם על ידי כך שהם סוגרים את קנה הנשימה שלו בנשיכה עד שהוא מת מחנק, דבר שעשוי לקחת כמה דקות. שרירי הלסת של הטיגריס השנחרבי היו כנראה חלשים מדי, והניבים הארוכים והגולגולת השבירה שלו היו פגיעים לנשיכה תוך כדי מאבק או נשיכה של טרף רץ. מחקר משנת 2007 הגיע למסקנה כי קרוב לוודאי שהוא נעזר בכוח של פלג גופו העליון כדי להכריע את הטרף לקרקע, ואז השתמש בניביו הארוכים לניקוב עמוק בגרון, דבר שהיה חותך את עורק הצוואר או את קנה הנשימה ומביא למוות מהיר של הקורבן.
הכחדה
הטיגריס השנחרבי נכחד בסוף תקופת הפליסטוקן, כ-10,000 שנים לפנה"ס, תקופה שבה נכחדו יונקים גדולים רבים באמריקה, טורפים ואוכלי צמחים. האדם הפרה-היסטורי הגיע לצפון אמריקה בערך באותה תקופה, וייתכן שהיה לו תפקיד ישיר או עקיף בהכחדת הסמילודון.
בתרבות
הסמילודון מופיע בסרטים, בסדרות ובמשחקי מחשב שונים:
STS-66
STS-66 היא המשימה ה-13 של מעבורת החלל אטלנטיס ששוגרה ממרכז החלל קנדי, פלורידה, ב-3 בנובמבר 1994. צוות המעבורת עסק בחקר כדור הארץ.
תיאור הטיסה
המעבורת המריאה ב-3 בנובמבר 1994 מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי כמתוכנן.
במעבורת הותקנה מערכת ATLAS-03 של ספייסלאב. זו הייתה הטיסה שלישית של המערכת אחרי STS-45 ו-STS-56. בעזרת המערכת בוצעו מדידות שונות של מצב האטמוספירה. בין היתר היא כללה מכשירי מדידה שנבנו בבלגיה וצרפת.
בנוסף מכשור המעבורת כלל מערכת Cryogenic Infrared Spectrometer Telescope for Atmosphere, or CRISTA שנבנתה בגרמניה. היא שוחררה לטיסה עצמאית ביום השני של המשימה ושהה במרחק 40–70 ק"מ מהמעברות. היא חזרה למעברות ביום האחרון של המשימה.
ב-4 באוקטובר החלו ניסויים בתחום אינטרפרומטריה.
המעבורת נחתה ב-14 בנובמבר במסלול נחיתה מס' 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
האיים היוניים
האיים היוניים או האיים האיוניים (ביוונית: Ιόνια Νήσια; באיטלקית Isole Ionie) הם קבוצה של כ-40 איים יווניים הנמצאים ממערב ליוון בים היוני. האיים (למעט קיתירה, השייכת למחוז אטיקה) מהווים אזור מנהלתי אחד – מחוז האיים היוניים המהווה אחד מ-13 המחוזות של יוון.
איים מרכזיים
שבעת האיים הגדולים והחשובים הם, מצפון לדרום:
היסטוריה
במהלך המאה ה-4 לפני הספירה האיים שולבו ממוקדון ולאחר התפרקותה סופחו על ידי הרפובליקה הרומית בשנת 146 לפני הספירה. בהמשך הם הועברו לשליטה של האימפריה הביזנטית. לאחר שאימפריה זו נחלשה, האיים עברו לשליטה של הרפובליקה של ונציה בשנת 1204. הם היו השטח היחיד בו אוכלוסייה יוונית לא הייתה בשליטת האימפריה העות'מאנית. בתקופה זו חלק משמעותי של אוכלסייה עבר לקתוליות.
בסיום מלחמות נפולאון האיים הועברו לשליטה של בריטניה. בשנת 1862 הם שולבו ביוון ובריטים עזבו את המקום.
במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוון, השליטה באיים עברה לאיטליה. בשנת 1943 הנאצים גרשו את האיטלקים. במהלך זה יחידה גרמנית בפיקוד של אלפרד סטארק ביצע טבח ב - 117 חיילים איטלקים. ביוני 1944 כ-2000 יהודים באי קורפו גורשו ורק בודדים הצליחו לשרוד.
דבון
דֶּבוֹן הוא תור בעידן הפלאוזואיקון שנמשך 45.5 מיליוני שנים, מ-408.5 מיליוני שנים לפני זמננו עד לפני 363 מיליוני שנים. את הדבון נהוג לחלק לשלוש תקופות: דבון שלישי (הקרובה ביותר לזמננו), דבון שני ודבון ראשון (הרחוקה ביותר מזמננו).
בתור הדבון התקרבו יבשות אירואמריקה וגונדוונה, שמאוחר יותר יצרו את יבשת פנגיאה. במהלך תור דבון הופיעו הדו-חיים הראשונים וכן שבטבטנים.
התקופה נקראת על שם מחוז דבון באנגליה.
המלוכה של ברבדוס
שיטת הממשל בברבדוס הייתה עד 2021 מלוכה על פיה עמד בראש המדינה מונרך. מאז עצמאותה של ברבדוס ב-30 בנובמבר 1966, ועד 2021 מלכה בברבדוס המלכה אליזבת השנייה המכונה "מלכת ברבדוס" (באנגלית: "Queen of Barbados"). יורש העצר היה בנה הבכור של אליזבת, הנסיך צ'ארלס. עם זאת, המלכה הייתה החברה היחידה במשפחה המלכותית עם תפקיד חוקתי כלשהו.
בנוסף, אליזבת השנייה כיהנה עד מותה בשנת 2022 הן כמלכת הממלכה המאוחדת והן כמלכת 15 ממלכות חבר העמים ועמדה בראש חבר העמים הבריטי - בו חברות 52 מדינות, אולם בכל ממלכה וממלכה עמדה המלכה בנפרד כראש ממלכה עצמאית ונפרדת. המלכה התגוררה בממלכה המאוחדת - הממלכה הראשונה ומרובת התושבים מבין כל ממלכות חבר העמים.
סדר ההורשה
סדר ההורשה היה בהתאם לחוק ההסדר 1701 הבריטי, וחוק הזכויות 1689 האנגלי ובדומה לסדר הירושה לכתר הבריטי. אף שחוקים אלה נחקקו על ידי בית הנבחרים הבריטי, החוקים היוו חלק מהמשפט החוקתי הברבדי, והיו נתונים לשינוי על ידי הפרלמנט הברבדי. בהתאם לחוק וסטמינסטר, חוקי ההורשה הברבדיים היו זהים לאלה של הממלכה המאוחדת.
על פי חוקים אלה, צאצאיה הטבעיים של סופיה מהנובר (היינו צאצאים שאינם מאומצים), השייכים לכנסייה האנגליקנית, שאינם נוצרים קתוליים יכלו לרשת את הכתר הברבדי.
לאחר שאדם עולה על כס המלוכה, הוא או היא בדרך כלל ממשיכים למלוך עד המוות. למלכים אסור להתפטר באופן חד צדדי; המלך היחיד שהתפטר, אדוארד השמיני, עשה זאת לפני שברבדוס הייתה עצמאית, ואפילו אז, הדבר בוצע באישר ממשלות בריטניה וכל הדומיניונים ונחקקו חוקים מיוחדים לעניין זה בפרלמנטים של הממלכה המאוחדת וכל הדומיניונים.
תפקידים וסמכויות
כיוון שבני בית המלוכה והמונרך המכהן לא נמצאו בברבדוס דרך קבע, מילא המושל הכללי של ברבדוס, בהתאם למשפט החוקתי הברבדי, את תפקיד המלך או המלכה בהיעדרה.
המונרך סימל את המדינה, ולכן כל תביעה שנוגעת למדינה הייתה תביעה נגד, או מטעם "הוד מלכותה המלכה, כמלכת ברבדוס" (Her Majesty the Queen in Right of Barbados).
המונרך היה הבעלים של כל התאגידים הממשלתיים, וכן באופן רשמי הוא טיפל בכל הילדים היתומים (שכונו "בני חסות הכתר" - "Crown wards").
השופטים, אנשי צבא ברבדוס, אנשי משטרת ברבדוס, חברי הפרלמנט, והמושל הכללי, נחשבו עובדי המונרך, ונדרשו להישבע שבועת נאמנות למונרך בטרם החלו בתפקידם.
סמכויות המונרך כללו את הסמכות להחליט ולחתום על אמנות בינלאומיות, לשלוח שגרירים למדינות זרות ולאמן שגרירים. תפקיד המונרך היה להגן על המדינה מחוץ ומבית (ולכן המלכה עמדה בראש הצבא הברבדי).
המונרך הוא שמינה את ראש ממשלת ברבדוס (על פי המקובל, המונרך, או המושל הכללי שפעל מטעמו, בחרו את חבר הפרלמנט שסיכוייו להקים קואליציה היו הגבוהים ביותר. לרוב נבחר ראש מפלגת הרוב בפרלמנט, או, בהיעדר מפלגת רוב, ראש המפלגה שיצר קואליציה בין מפלגות).
למונרך הייתה הסמכות להכריז על מלחמה, לכרות הסכמי שלום, ולהורות לצבא לפעול (סמכויות אלה בוצעו בשם המונרך על ידי ראש הממשלה).
בטקס פתיחת הפרלמנט הקריא המושל הכללי את הנאום מן הכס באולם הסנאט, ובו הוא תיאר את הפעולות שהתכוונה הממשלה לנקוט בשם המונרך בשנה הקרובה. נהוג היה שהמושל הכללי מפזר את הפרלמנט במועד שנקבע לבחירות, אולם הוא היה מוסמך להימנע מפיזור הפרלמנט במועד זה.
תפקיד משפטי וחקיקתי
בהתאם לחוקת ברבדוס, בברבדוס מערכת ממשל פרלמנטרית הדומה לשאר ממלכות חבר העמים, תפקידם של המונרך והמושל הכללי מטעמו היה משפטי ומעשי, אך לא פוליטי. באופן חוקתי, הממשלה פעלה מטעם המונרך ומילאה את רצונו, ולכן הממשלה כונתה רשמית "ממשלת הוד מלכותה/הוד מלכותו".
נאמר כי כל מוסדות השלטון פעלו בסמכות הריבון; כך לדוגמה, לא נדרש אישור פרלמנטרי למימוש הזכות המלכותית; יתרה מכך, היה צורך לקבל את הסכמת הכתר לפני שאחד מבתי הפרלמנט אף עשוי לדון בהצעת חוק שהשפיעה על זכויותיו או האינטרסים של הריבון. הזכות המלכותית הייתה אמנם רחבה, אך היא לא הייתה מוגבלת; למשל, למלוכה לא הייתה זכות להטיל ולגבות מיסים חדשים - פעולה כזו חייבה אישור של הפרלמנט. יתר על כן, החוקה הורתה כי כל שינוי בעמדת המלך, או נציג המלך בברבדוס, חייבה הסכמה של שני שלישים מכל חברי כל אחד מבתי הפרלמנט.
הרשות המבצעת (מועצת המונרך)
אחת מתפקידיו העיקריים של הכתר היה מינוי ראש ממשלה, שעמד לאחר מכן בראש הממשלה, ובאופן רשמי ייעץ למונרך, או למושל הכללי כיצד להפעיל את סמכויותיהם בכל היבטי פעולות הממשלה וענייני החוץ.
בפועל, מאחר שברבדוס הייתה דמוקרטיה פרלמנטרית ומונרכיה חוקתית, הייעוץ שניתן על ידי הממשלה היה בדרך כלל מחייב; והדרישה שהמושל הכללי יבצע את "עצות השרים" או "עצות ראש הממשלה" עוגנה באופן חוקתי בברבדוס (וזאת בשונה ממלכות חבר העמים האחרות - בהן הדבר הוא נוהג שאינו מעוגן במשפט החוקתי).
מאז מותה של המלכה אן בשנת 1714 (היא הייתה המלכה האחרונה שעמדה בראש הקבינט הבריטי - היינו ישיבה בפועל בממשלה), תפקידו של המלך (והמשנה למלך מטעמו), היה כמעט סמלי ותרבותי, והוא שימש כסמל של הסמכות החוקית לפיה פעלו כל הממשלות והסוכנויות, ואילו הממשלה הפעילה את סמכויותיו - כגון הסמכות להכריז על מלחמה, לתת פקודות לצבא, לפזר את הפרלמנט, ולהכריז על בחירות. עם זאת, הזכות המלכותית הייתה שייכת לכתר ולא לממשלה, והחוקה איפשרה למושל הכללי להשתמש באופן חד צדדי בסמכויותיו אלה ביחס לפיטורי ראש ממשלה, פירוק הפרלמנט והדחתו של שופט.