cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יין קרח
יֵין קרח הוא סוג של יין קינוח המופק מענבים אשר קפאו בעודם על הגפן. בתהליך קופאים המים הנמצאים בענב, בעוד הסוכרים ומוצקים מומסים אחרים אינם קופאים, ולכן לאחר סחיטת הפרי (בעודו קפוא) ניתן להפיק יין מרוכז ומתוק. יין קרח מאופיין במתיקות מרעננת, המאוזנת בחמיצות גבוהה יחסית.
מכיוון שכמויות קטנות יחסית של ענבים קפואים מופקות מדי בציר, מחירו של יין קרח הוא לרוב יחסית גבוה. קנדה וגרמניה הן יצרניות יין הקרח הגדולות בעולם. כ-75% מיין הקרח הקנדי מיוצר במדינת אונטריו.
היסטוריה
קיימות עדויות היסטוריות לכך שיין הופק מענבים קפואים בידי הרומאים, בתחילת המאה הראשונה לספירה, אולם ייתכן והיה מדובר ביין מצימוקים שנבצרו לאחר שקפאו.
האמונה הרווחת היא שיין קרח בתקופה המודרנית הופק לראשונה בפרנקוניה שבגרמניה בשנת 1794. בשנת 1830 תועד לראשונה בציר ענבים שיועדו ליין קרח. לאחר חורף קר מאוד, מספר חקלאים גרמניים השאירו את הענבים לקפוא על הגפן, על-מנת להשתמש בהם כמספוא. כאשר הבחינו החקלאים כי התירוש המופק מהענבים הקפואים הוא מתוק במיוחד, הענבים נסחטו להפקת יין קרח.
לאורך המאה ה-19 ועד 1960, בצירים אשר אפשרו הפקת יין קרח היו נדירים בגרמניה, ובמהלך המאה ה-19 ישנו תיעוד ל-6 שנים כאלו בלבד.
בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, החלו גם יקבים בקנדה לייצר יין קרח, מענבים מזן וידאל. תנאי הקור בחורף הקנדי מאפשרים ייצור של יין קרח מדי שנה, ובתחילת שנות ה-2000 הפכה קנדה ליצרנית יין הקרח הגדולה בעולם.
יצרני יין קרח
יינות הקרח המפורסמים והיקרים ביותר מיוצרים בגרמניה ובקנדה, אולם ניתן למצוא יצרני יין קרח גם באוסטריה, אוסטרליה, איטליה, ארצות הברית, הונג קונג, הונגריה, ישראל, לוקסמבורג, ניו זילנד, סלובניה, סלובקיה, צ'כיה, צרפת, קרואטיה ושוודיה. בחלק מהמדינות האלו, הענבים לא קופאים בצורה טבעית, אלא מוקפאים בצורה מלאכותית במקררים מיד לאחר הבציר.
יוז'ף גראשי
יוז'ף גראשי (בהונגרית: Grassy József; 31 בדצמבר 1894, וינוהרדיב, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 5 בנובמבר 1946, ז'אבאלי, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה), היה גנרל הונגרי אשר שירת בצבא ממלכת הונגריה ובוואפן אס אס, ממפקדי הטבח בדרום באצ'קה ב-1942. אחרי מלחמת העולם השנייה גראשי נשפט, הורשע והוצא להורג בתלייה בגין פשעי המלחמה.
ראשית הקריירה
יוז'ף גראשי נולד בווינוהרדיב ובין 1908 ל-1912 למד במכללה הצבאית של חיל הרגלים האוסטר-הונגרי בשופרון. ב-1914 סיים את האקדמיה הצבאית "לודוויקה" בבודפשט והוצב בגדוד רגלים. הוא לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה ועוטר בצלב הברזל דרגה שנייה. לאחר המלחמה השתלב בצבא ממלכת הונגריה וב-1941 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ומונה לסגן מפקד חיל האוויר ההונגרי. בהמשך מונה למפקד אוגדת הרגלים ה-15 של צבא הונגריה.
הטבח בדרום באצ'קה
במהלך הטבח בדרום באצ'קה פיקד על אוגדה שחייליה ביצעו את הראצייה בנובי סאד. גראשי נצפה מפקד אישית על ביצוע הטבח ברחובות העיר. הטבח עורר הדים בהונגריה ובמדינות אירופיות והממשל הורה להפסיקו. גראשי הודח מהשירות הצבאי. לאחר שמיקלוש קאלאי התמנה לראש הממשלה הוחל בהליכים פליליים נגדו ובדצמבר 1943 הוא הורשע ונידון למוות. בינואר 1944 נמלט גראשי לווינה שבגרמניה הנאצית, ביקש וקיבל מקלט מדיני.
שלהי הקריירה ואחריתו
גראשי הצטרף לוואפן אס אס ובמרץ 1944 הוצב בדיוויזיית פאנצר אס אס התשיעית. בנובמבר 1944, לאחר הפיכת צלב החץ בהונגריה מונה למפקד דיוויזיית ואפן גרנדיר אס אס ה-25 בדרגת גרוּפנפיהרר. ב-25 במרץ 1945 מונה למפקד דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-26. במאי 1945 נשבה גראשי על ידי צבא ארצות הברית. בינואר 1946 הוסגר ליוגוסלביה ובה הועמד לדין בעוון פשעי מלחמה. ב-5 בנובמבר 1946 הוצא יוז'ף גראשי להורג בז'אבאלי.
תיירות בקרואטיה
היסטוריה
בתקופה שבין מלחמת העולם הראשונה למלחמת העולם השנייה הייתה השהייה במלונות בקרואטיה מבוססת על תיירות חוץ. 80% מן התיירות הנכנסת הייתה מן המדינות הבאות:צ'כוסלובקיה, הונגריה, אוסטריה, גרמניה, איטליה ואנגליה. ב-1926 לראשונה נרשמו מעל מיליון לינות, וב-1929 נרשמו יותר תיירים מחוץ לקרואטיה מתיירי פנים. ב-1938 נרשמו 399,608 תיירים בקרואטיה שביצעו 2,719.939 לינות.
התפתחות משמעותית בתיירות לקרואטיה החלה ב-1952, אבל למרות המספר הכולל של התיירים שגדל, קרואטיה נותרה בפיגור מאחורי המתחרות שלה במונחים של רווח, ואיכות השירותים התיירותיים הייתה בירידה. בהמשך התפתחה התיירות בקרואטיה עד לתקופה של הכרזתה של קרואטיה על עצמאות ב-1990. בתקופה זו היוו ההכנסות מתיירות בקרואטיה 75% מככל ההכנסות מתיירות חוץ ביוגוסלביה, אשר קרואטיה הייתה חלק ממנה. בתקופת מלחמת העצמאות של קרואטיה בשנים 1991 - 1995 נותר על כנו מספר התיירים באיסטריה, בעוד שבאזור דלמטיה ובאזורים שנפגעו מן המלחמה, ירדה כמות התיירים באופן משמעותי. בשנים 1990 - 1995 ירד מספר התיירים הנכנסים להיקפים שנמדדו בשנות ה-60: ירידה של 69.3% בכמות התיירות הנכנסת, וירידה של 75% במספר הלינות.
ב-1996, לאחר תום המלחמה חלה עלייה קלה במספר התיירים שנכנסו לקרואטיה, בהשוואה ל-1994. העלייה בכמות התיירים הנכנסת הביאה לעלייה בהכנסות מתיירות, וכתוצאה מכך חלקה של התיירות בבתוצר המקומי הגולמי של המדינה עלה מ-7.2% ב-1995 ל-17% ב-2002.
מספרי כניסות תיירים
מספר כניסת תיירים לפי אזרחות (נכון לשנת 2017):
אזורי תיירות
לשכת התיירות הלאומית הקרואטית חילקה את קרואטיה לשישה אזורי תיירות נפרדים.
איסטריה
בחוף המערבי שלחצי האי איסטריה ישנן מספר עיירות היסטוריות מימי השלטון הרומי, כגון אומג, המארחת בכל שנה את טורניר אליפות קרואטיה הפתוחה בטניס.
העיירה פורץ' ידועה בזכות להבזיליקה האופרזיאנית שבה, שהוכרזה על ידי אונסק"ו ב-1997 כאתר מורשת עולמית. במרכז בעיירה קסטרום מן המאה השנייה לפני הספירה.
בעיר פולה שהיא העיר הגדולה באזור קיים אמפיתיאטרון השישי בגודלו בעולם, המשמש גם בימינו לאירועים ופסטיבלים. . הוא מוקף מתחמי מלונות, אתרי נופש ומתקני ספורט. לא הרחק נמצא הפארק הלאומי בריוני בו 14 איים זעירים. באיים היה בית הקיץ של מנהיג יוגוסלביה יוסיף ברוז טיטו.
בעיירה רוביני מפרצים קטנים החבויים מאחורי צמחייה צפופה ופתוחים לנטוריסטים.
החלק הפנימי של חצי האי ירוק ומיוער ובו זורם נהר המירנה. בכל שנה מתקיים פסטיבל סרטים במוטובון המיועד לסרטים עצמאיים.
מפרץ קוורנר וסביבתו
מפרץ קוורנר כולו מספק נוף מרהיב, עם הרים גבוהים המשקיפים על איים גדולים בים. אופטיה היא אתר הנופש התיירותי העתיק ביותר בקרואטיה, מסורת התיירות שבה החלה במאה ה -19.
עיירות האי הוונציאניות לשעבר של ראב ולושיני הן יעדים תיירותיים פופולריים. האי ראב עשיר במורשת התרבותית ובמונומנטים היסטוריים-תרבותיים. האי ראב ידוע כחלוץ הנטוריזם בים האדריאטי, בהשפעת ביקורו של המלך אדוארד השמיני במקום. האי מציע טבע, חופים, אתרי מורשת, ואירועים כגון טורניר רובה קשת ואת פסטיבל ימי הביניים - "Rapska Fjera". עם מעל 2600 שעות שמש בשנה, האי לושיני מהווה יעד פופולרי בקרב איטלקים, גרמנים וסלובנים במשך חודשי הקיץ. אזורי הפנים של גורסקי-קוטר, ולביט וליקה ישנן פסגות הרים, יערות ושדות, מינים רבים של בעלי חיים כולל דובים, והפארקים הלאומיים ריסניאק ושמורת אגמי פליטביצה. הפארק הלאומי הוכרז ככזה בשנת 1949 ובשנת 1979 הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמי. בפארק 16 אגמים הנשפכים זה אל זה באמצעות מפלים.
דלמטיה
זאדאר
זאדאר היא העיר הגדולה באזור ובה עתיקות מהתקופה הרומית. בימיהם של יוליוס קיסר והקיסר אוגוסטוס העיר הייתה מבוצרת וחומותיה ושעריה נבנו. בצידה המערבי של העיר שכנו הפורום, בזיליקה ומקדש, ומחוץ לעיר היו אמפיתיאטרון ובתי קברות. האקוודוקט שסיפק מים לעיר נשמר חלקית.
הפארק הלאומי פקלניצה הוא פארק לאומי ברכס ולביט, כ-40 ק"מ מצפון לזאדאר. הוא פארק הררי מיוער עם קניונים רבים סמוך לים האדריאטי. הפארק הוא אתר עם מסלולי טיפוס צוקים המתוייר ביותר בקרואטיה, והגדול ביותר בדרום-מזרח אירופה. קרבתו לחוף מאפשרת לתיירים לשלב פעולות טיפוס, טיולים רגליים וספורט ימי. בפארק יותר מ-360 מסלולי טיפוס, באורכים שונים ובדרגות קושי שונות החל מחובבנים ועד מסלולים המתאימים למקצוענים. עונת הטיפוס מתחילה באביב ומסתיימת בסוף הסתיו.
באי פג שוכנת העיירה נובאליה הידועה בזכות חיי הלילה שבה, הכוללים מסיבות לאורך כל שעות היממה.
שיבניק
שיבניק הוא אזור עגינת יאכטות, המלא באיים. בשיבניק נמצאת קתדרלת יעקב הקדוש שמוכרת כאתר מורשת עולמי.
צפונית-מזרחית לשיבניק נמצא הפארק הלאומי קרקא (KRKA) ובו מפלים ומנזרים. בפארק זורם מפל סקרדניסקי בוק שגובהו 36 מטרים.
באזור סביב העיירה קנין יש מבצרים מימי הביניים ושרידים ארכאולוגיים.
ספליט
ספליט היא עיר חוף בקרואטיה, השנייה בגודלה במדינה. ארמון דיוקלטיאנוס השוכן בעיר והמרכז ההיסטורי של העיר, הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת תרבותית. העיר נבנתה סביב הארמון המשומר היטב, שהוא אחד המאפיינים האדריכליים והתרבותיים השלמים ביותר באזור החוף האדריאטי הקרואטי. לא הרחק ניצבת קתדרלת ספליט.
האיים הגדולים באזור, כולל האי חבאר ידועים בתעשיית התיירות והדיג שבהם. בחבאר אקלים ים תיכוני מתון וצמחייה ים תיכונית. האי ידוע בכך שיש בו 2760 שעות שמש בשנה. איים בולטים נוספים באזור הם האיים בראץ, סולטה, ויס וצ'יובו.
דוברובניק
אחד מיעדי התיירות הפופולריים בקרואטיה הוא העיר דוברובניק. ארמון ספונזה שנבנה במאה ה-16 הוא אחד מהיעדים הבולטים בעיר וכיום משמש כארכיון היסטורי הכולל כתבי יד מן המאה ה-12. ארמון הרקטור הוא יצירת גותית-רנסאנסית וכיום משמש כמוזיאון. כנסיית סנט סביור היא עוד שריד מתקופת הרנסאנס, ונמצאת ליד המנזר הפרנציסקני. כנסיית בלזיוס הקדוש היא הכנסייה המפורסמת ביותר בעיר והיא נבנתה במאה ב-18 לכבוד פטרון העיר. המאפיין את העיר הן חומות העיר המקיפות שני קילומטרים ממנה.
האי לוקרום נמצא במרחק כמה מאות מטרים מדוברובניק. באי הקטן מבצר, מנזר בנדיקטי בן אלף שנים, וגן בוטני שנשתל עלי ידי ההארכידוכס מקסימיליאן במאה ה-19.
בסמוך נמצא האי ההיסטורי קורצ'ולה ובו עיר הנקראת על שם האי. אחד הסמלים של העיר הוא ריקוד חרבות שנקרא "מורשקה". האתרים ההיסטוריים המרכזיים כוללים את כנסיית סן מרקו הרומנסק-גותית שנבנתה החל מהמאה ה-14, מנזר פרנציסקני מהמאה ה-15 עם קלויסטר ונציאני-גותי, ארמון המושלים הוונציאנים, ארמונות של עשירים מקומיים מהמאות ה-15 וה-16 והביצורים של העיר.
מרכז וצפון קרואטיה
החלק הצפוני, עם האזור ההררי של זגרויה ומדימוריה, מלא בטירות ואתרי ספא, ואת העיר העתיקה של ואראז'דין. במדימוריה יש אתרי ספא ומתקני נופש בווצ'קובץ וסביב הכפר סבטי מרטין נה מורי אשר ממוקמים ליד נהר המורה. באמצעות המונומנטים הייחודיים והמורשת האמנותית שלה מייצגת ואראז'דין את המכלול האורבני העשיר והשמור ביותר בקרואטיה. המצודה שבעיר העתיקה היא דוגמה יפהפייה לסגנון המבצרים של ימי הביניים. הבנייה החלה במאה ה-14, ובמאה ה-15 נוספו לה מגדלים עגולים האופייניים לאדריכלות גותית בקרואטיה. כיום שוכן במקום מוזיאון העיר. הקתדרלה של ואראז'דין, לשעבר הכנסייה הישועית, נבנתה ב-1647, ומאופיינת בחזית בארוקית קלאסית, מזבח וציורים מהמאה ה-18.
מקדש מריה בעיירה מריה ביסטריצה הוא מקום העלייה לרגל הגדול במדינה. מאות אלפי עולי רגל מגיעים למקום מאז שהכנסייה עמדה על תילה במאה ה-14. הכנסייה ידועה בפסל הידוע כ"מדונה השחורה עם הילד", המתוארכת לפלישה הטורקית במאה ה -16. במרכז קרואטיה יש כמה אתרי טבע בולטים, כגון שמורת הטבע לוניסקו פוליה. האזור הדרום מערבי ידוע ביערותיו. כנסיות הבארוק מפוזרות בכל רחבי האזור, יחד עם ארכיטקטורה אחרת.
סלבוניה
באזור ברנייה נמצא הפארק הלאומי "קופצ'קי ריט" הכולל ביצה גדולה עם מגוון של בעלי חיים וציפורים. זהו אחד האזורים בהם ביצה (סביבה טבעית) שלא ניזוקה הקיימת באירופה, ובה כ-260 מינים שונים של ציפורים כגון אווז בר, ברווז, לבנית גדולה, חסידה לבנה, חסידה שחורה, עיטם לבן-זנב, עורב, אגמייה, שחף, שחפיתיים, שלדגיים, נקר ירוק.
המרכז התרבותי באזור הוא החלק העתיק של העיר אוסייק, הכולל בניינים בסגנון הבארוק, כגון כנסיית פטרוס ופאולוס, מבנה ניאו גותי עם המגדל הגבוה השני בקרואטיה אחרי קתדרלת זאגרב.
קתדרלת פטרוס ופאולוס הקדושים היא נקודת הציון העיקרית והמרהיבה ביותר בג'קובו. הכנסייה נבנתה בוף המאה ה-19.
זאגרב
כמו בודפשט בירת הונגריה, ופראג בירת צ'כיה, גם בזאגרב בירת קרואטיה עיר עתיקה הממוקמת על גבעה ומרכז עיר מן המאה ה-19. זאגרב היא המרכז התרבותי של המדינהעם שפע מוזיאונים וגלריות. בכיכר המרכזית של העיר פסל שמנציח את באן-ילאצ'יץ', גנרל שפעל במאה ה-19. צפונית לכיכר החלק ההיסטורי של העיר מורכב מגורני גראד וקאפטול, אזורים שנבנו בימי הביניים וכוללים כנסיות, ארמונות, מוזיאונים ומבני ממשלה, הנחשבים לפופולריים על ידי תיירים.
כ-30 אוספים במוזיאונים וגלריות בעיר מכילים יותר מ-3.6 מיליון מוצגים, לא כולל כנסיות ואוספים פרטיים. המוזיאון הארכאולוגי כולל כ-400,000 חפצים ומוצגים. במוזיאון הטבע של קרואטיה מוצגים פרה היסטוריים.
הצירויות הבלטיות
הצירויות הבלטיות היו נציגויות דיפלומטיות של המדינות הבלטיות הגולות מ-1940 עד 1991. לאחר הכיבוש המדינות הבלטיות בידי ברית המועצות ב-1940, הורו המדינות הבלטיות לדיפלומטים שלהן לשמור על צירויותיהן במספר בירות מערביות. הנציגויות המשיכו להיות מוכרות כנציגויות הדיפלומטיות של אסטוניה, לטביה וליטא, שסיפוחן על ידי ברית המועצות לא הוכר על ידי ארצות הברית, בריטניה וצרפת. הנציגויות סיפקו שירותים קונסולריים לאזרחים גולים של המדינות הבלטיות מ-1940 עד 1991.
רכוש הצירויות
כל שלוש הצירויות שמרו על נכס דיפלומטי אחד לפחות בארצות הברית עד לתום המלחמה הקרה. לטביה וליטא שמרו על הצירויות המקוריות שלהן בוושינגטון די. סי., בעוד אסטוניה החזיקה קונסוליה בניו יורק. לאחר מלחמת העולם השנייה, הצירות הפסיקו לשמש כסוג של נציגות דיפלומטית, כאשר מדינות שדרגו אותן לשגרירויות. עם זאת, המדינות הבלטיות לא שלטו בשטח שלהן ולא יכלו לקבל שגריר אמריקאי. עד 1990, שלושת הצירויות הבלטיות היו הצירויות היחידות שנותרו ברשימה הדיפלומטית של מחלקת המדינה האמריקאית.
הצירות האסטונית בלונדון התקיימה עד 1989, כאשר מצוקה כספית הביאה לסגירתה. הצירות הלטבית והליטאית המשיכו בעבודתן. הצירויות הבלטיות בפריז הועברו דה פקטו לשגרירות הסובייטית. הצירות האסטונית נהרסה ב-1979, והצירות הלטבית תועדה כרכוש סובייטי ב-1967. עם זאת, הצירות הליטאית נותרה רשומה על שם ממשלת ליטא שלפני המלחמה, והשגרירות הסובייטית לא הצליחה למכור את הבניין.
פריץ ואלטר (כדורגלן יליד 1960)
פריץ ואלטר (בגרמנית: Fritz Walter, נולד ב-21 ביולי 1960 במנהיים שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בוולדהוף מנהיים ובשטוטגרט בעמדת החלוץ.
כישרונו של ואלטר התגלה על ידי אייקון הכדורגל הגרמני בעל השם הזהה פריץ ואלטר, שנולד ב-1920. על אף השם הזהה, אין ביניהם כל קשר משפחתי. על מנת להבחין ביניהם, כונה נשוא ערך זה "פריץ הקטן".
וולדהוף מנהיים
ואלטר החל לשחק במועדון הכדורגל של העיר ויינהיים כנער, ועלה לבוגרים בשנת 1978. בשנת 1981 חתם בוולדהוף מנהיים, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה, והפך לשחקן הרכב קבוע. בעונת 1982/83 הבקיע ואלטר 21 שערים, וסייע רבות לעלייתה של וולדהוף מנהיים לבונדסליגה מהמקום הראשון. בעונת 1983/84 וולדהוף מנהיים סיימה במקום ה-11 בבונדסליגה, כשואלטר מבקיע 16 שערים. בעונת 1984/85 ואלטר הבקיע שבעה שערים, וסייע למנהיים לסיים במקום השישי, ובעונת 1985/86 הבקיע ואלטר תשעה שערים, כשקבוצתו סיימה שמינית. בעונתו האחרונה של ואלטר בוולדהוף מנהיים, 1986/87, הוא הבקיע 23 שערים, שער אחד פחות מאובה ראן שהוכתר כמלך השערים של הבונדסליגה, אך קבוצתו סיימה במקום ה-14 בלבד. בתום עונה זו, עזב ואלטר את וולדהוף מנהיים לאחר שהבקיע 87 שערים ב-196 הופעות ליגה, וחתם בשטוטגרט.
ארמיניה בילפלד
כאשר ואלטר שיחק בארמיניה בילפלד לראשונה בעונת 1994/95, המועדון שיחק בליגה הגרמנית השלישית. תוך עונה אחת ואלטר וארמיניה בילפלד עלו לבונדסליגה השנייה. בעונת 1995/96 ואלטר הבקיע 21 שערים, סיים כמלך השערים של הבונדסליגה השנייה, וסייע לקבוצתו להעפיל לבונדסליגה, ולהשלים שתי עליות ליגה בשנתיים. ואלטר נשאר בארמיניה בילפלד עונה נוספת בבונדסליגה, אך מיעט לשחק. בתום עונת 1997/98 עזב את ארמיניה בילפלד לאחר שצבר 50 הופעות ליגה בהן הבקיע 25 שערים, וחתם באולם 1846, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. גם באולם ואלטר מיעט לשחק, אך העפיל עם הקבוצה לבונדסליגה. בתום עונת 1998/99 פרש ואלטר ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
ואלטר הופיע במדי נבחרת גרמניה המערבית האולימפית שמונה פעמים, והבקיע שלושה שערים. ואלטר השתתף עם הנבחרת האולימפית באולימפיאדת סיאול (1988), והבקיע שער אחד בשלב הבתים, בדרך לזכייה במדליית ארד. ואלטר מעולם לא שיחק בנבחרת גרמניה הבכירה.
תארים
עם וולדהוף מנהיים:
עם שטוטגרט:
עם נבחרת גרמניה האולימפית:
תארים אישיים:
טיהור הקומוניסטים באינדונזיה
הטיהור החל לאחר ניסיון הפיכה כושל של קבוצת חיילים בצבא אינדונזיה. גורמים בצבא הכריזו שהמפלגה הקומוניסטית עומדת מאחורי ניסיון ההפיכה, ומיד החלו הפגנות אנטי-קומוניסטיות ומהומות רחוב אלימות. פוליטיקאים ואנשי צבא שזוהו כקומוניסטים הודחו ונכלאו, חלקם נרצחו. כוחות צבא נשלחו למרכזי הערים, שם עצרו ורצחו כל פעיל קומוניסטי, בעזרת התושבים המקומיים. במזרח ג'אווה ובבאלי בוצעו רוב הרציחות על ידי חברי תנועת הנוער של מפלגת השלטון.
הטיהור חיסל, פשוטו כמשמעו, את המפלגה הקומוניסטית באינדונזיה, דבר שהחליש את כוחה של התנועה הקומוניסטית העולמית והשפיע על המלחמה הקרה. האירועים האלימים גרמו לפרישת הנשיא סוקרנו, שנאלץ להעביר את סמכויותיו לסוהארטו, שהוביל את "הסדר החדש" באינדונזיה, כינוי לשורת שינויים רחבי-היקף שהובילו לשלטון טוטליטרי במדינה.
אירועי הטיהור אינם מוזכרים ברוב ספרי הלימוד באינדונזיה, ודיווחים עליהם צונזרו בתקופת שלטונו של סוהארטו, שבתקופת שלטונו טיפח בקרב התושבים פחד מפני "האיום הקומוניסטי", הרווח במדינה גם כיום.
ארצות הברית הכחישה כל קשר לאירועים, אך בשנת 2017 נחשפו מסמכים לפיהם היו קשרים עמוקים בין קציני צבא אנטי-קומוניסטים לאנשי CIA, שהכשירו מעל ל-1,200 קצינים אינדונזיים, בהם אנשי צבא בכירים, וכן סיפקו לצבא נשק, סיוע כלכלי, ורשימות של פעילים קומוניסטים.
רקע
נשיאותו של סוקרנו באינדונזיה התבססה על עיקרון "נסקום" שיצר איזון בין הגופים הגדולים שפעלו במדינה: צבא אינדונזיה, המפלגה הקומוניסטית ודת האסלאם. המפלגה הקומוניסטית זכתה לפופולריות רבה, וגם סוקרנו תמך בה. היא הייתה המפלגה הקומוניסטית השלישית בגודלה בעולם, עם כ-300,000 חברי סגל (קאדר) וכשני מיליון חברי מפלגה רשומים. המפלגה זכתה ב-16% מהקולות בבחירות בשנת 1955, וב-30% מקולות הבוחרים במזרח ג'אווה. המפלגה ניסתה לבצע רפורמה בחלוקת הקרקעות במדינה, דבר שהרתיע את בעלי ההון והיווה איום על מעמדם החברתי של אנשי דת מוסלמים.
סוקרנו קידם אידאולוגיה מרקסיסטית, נפגש עם ג'ואו אנלאי, ראש ממשלת הרפובליקה העממית של סין, ובכנס המדינות הבלתי-מזדהות בקהיר באוקטובר 1964 הצהיר כי בכוונתו "להזיז את הפוליטיקה האינדונזית שמאלה" ולנטרל גורמים אנטי-קומוניסטיים בצבא שהתנגדו למדיניות זו.
מדיניותו של סוקרנו עוררה דאגה בארצות הברית ובבריטניה, והן הפעילו גופי מודיעין שסיפקו תמיכה צבאית וכלכלית במפקדים אנטי-קומוניסטיים בצבא אינדונזיה, ועודדו אותם לפעול נגד המפלגה הקומוניסטית ונגד אנשי שמאל במדינה.
ההפיכה ב-30 בספטמבר 1965
בתוך צבא אינדונזיה התרחש מאבק בין תומכי סוקרנו לבין מתנגדיו. ב-30 בספטמבר 1965 קבוצת חיילים חטפה והוציאה להורג שישה קצינים בכירים בצבא. קבוצה זו כונתה לאחר מכן "תנועת ה-30 בספטמבר". החיילים הודיעו בכלי התקשורת שהם תומכי סוקרנו, ושהם ביצעו את הפעולה כדי למנוע הפיכה צבאית נגדו.
סוקרנו עצמו הסתייג מהפעולה וסירב לשתף פעולה עם חברי הקבוצה. הם השתלטו על ארמון הנשיא וניסו להשתלט על מבנה התקשורת המרכזי בג'קרטה, אך נכנעו לגדוד של הפיקוד האסטרטגי של הצבא, עליו פיקד סוהארטו, שהיה אז קצין בדרגת מייג'ור גנרל. סוהארטו מיהר לקחת פיקוד על כוחות הצבא, ופיזר חיילים ברחבי המדינה במטרה למנוע את התפשטותה והשפעתה של "תנועת ה-30 בספטמבר", אותה תיאר כ"סכנה לאומה".
ב-5 באוקטובר החל מסע תעמולה של סוהארטו נגד המפלגה הקומוניסטית. לדבריו, חברי המפלגה עמדו מאחורי ניסיון ההפיכה הצבאית, ובכוונתם לבצע רצח המוני של מתנגדיהם. סוהארטו ואנשיו הפיצו תמונות ותיאורי זוועה של הקצינים שנרצחו בעינויים. המפלגה הקומוניסטית הכחישה את ההאשמות, אך ללא הועיל. המתח והשנאה בחברה האינדונזית, שדוכאו במהלך השנים, התפרצו בבת אחת וגרמו לגל של אלימות מצד אנשי הצבא ואנשי הדת נגד חברי המפלגה הקומוניסטית.
טיהור פוליטי
כוחות הצבא סילקו מתפקידיהם עובדי מדינה וקציני צבא שנחשבו כמזדהים עם המפלגה הקומוניסטית. נאמני סוקרנו סולקו מהפרלמנט ומהממשלה. מנהיגי המפלגה הקומוניסטית נעצרו מיד, וחלקם הוצאו להורג. אנשי צבא ארגנו הפגנות בג'קרטה, במהלכן הוצת ב-8 באוקטובר בית המפלגה הקומוניסטית.
בתוך מספר ימים הוקמו באינדונזיה ארגוני נוער וסטודנטים אנטי-קומוניסטיים שפעלו נגד אנשי שמאל. בג'קרטה ובמערב ג'אווה נעצרו מעל ל-10,000 פעילי שמאל.
בתחילת אוקטובר הורה הצבא לסגור את כל העיתונים המזוהים עם מפלגות השמאל, וב-18 באוקטובר 1965 הוצאה המפלגה הקומוניסטית באינדונזיה אל מחוץ לחוק.
מקרי טבח
מקרי טבח רבים התרחשו באוקטובר 1965 בג'קרטה, מרכז ומזרח ג'אווה ובאלי. התעמולה הצבאית הציגה את הקומוניסטים כרשעים, ועודדה אזרחים אינדונזיים לפגוע בהם. הצבא ארגן, אימן וסיפק תחמושת לקבוצות אזרחיות ומיליציות מקומיות ברחבי המדינה. הנשיא סוקרנו קרא לצבא לחדול ממעורבותו בהרג הקומוניסטים, אך ללא הועיל.
לקראת סוף אוקטובר החלו גם מוסלמים אדוקים לרצוח קומוניסטים, בטענה שזו חובתם לנקות את אינדונזיה מהאתאיזם. במספר מקרים ביצעו מוסלמים אדוקים טבח במיעוט המוסלמי מזרם ה, המשלב אסלאם מתון עם מנהגים הינדואיסטים, שחלקם היו חברי המפלגה הקומוניסטית. בחלק מהמקרים שגרירות ארצות הברית בג'קרטה סיפקה לאנשי הצבא רשימות עם אלפים מחברי המפלגה הקומוניסטית ומפלגות שמאל נוספות, שסומנו כיעדים.
רוב הקורבנות היו חברי המפלגה הקומוניסטית של אינדונזיה, אזרחים שתמכו בקומוניזם או נחשדו כאנשי שמאל, ונשות ארגון "גרוואני" שפעלו למען זכויות האישה לצד המפלגה הקומוניסטית. הקורבנות היו ברובם עניים או בני המעמד הבינוני, בהם חקלאים, פועלים, סטודנטים, מורים, אמנים ועובדי מדינה. ברוב המקרים הם הוצאו להורג בירי, אך חלקם נרצחו בעינויים או באמצעות חרב, והגופות חוללו. בתיהם של הקורבנות נבזזו ונמסרו לידי הצבא.
המוסלמים באינדונזיה ביצעו מקרי טבח, הצתה וביזה גם נגד בני המיעוטים הסינים והנוצרים במדינה. האינדונזים היו נגועים מזה זמן רב בשנאת סינים, וטענו כי "הסינים הם מפיצי נגע הקומוניזם וסוכני סין העממית השואפת להשתלט על אינדונזיה בעזרתם ובעזרת המפלגה הקומוניסטית האינדונזית."
בעיתון "טיים" מדצמבר 1965 נכתב: "אלפים מחברי המפלגה הקומוניסטית ובני משפחותיהם נרצחים, על פי הדיווחים, על ידי יחידות הצבא לאחר חקירה בבתי הכלא. כנופיות של מוסלמים חמושים בחרבות מתגנבים בלילה לבתיהם של קומוניסטים והורגים משפחות שלמות. בכפרים בג'אווה המזרחית הציבו כנופיות מוסלמיות את ראשי הקורבנות על מוטות וצעדו איתם בין הכפרים. ההרג היה בקנה מידה כה גדול, עד כי סילוק הגופות יצר בעיית תברואה קשה במזרח ג'אווה ובצפון סומטרה, שם ריחות הבשר המתפורר נישאים באוויר הלח. אנשים שביקרו באותם אזורים דיווחו על נהרות ונחלים מלאי גופות."
מקרי הטבח ברחבי אינדונזיה, פרט לג'אווה, נמשכו עד מרץ 1966, אז לא נותרו כמעט חשודים בהשתייכות למפלגה הקומוניסטית. בג'אווה נותרו כ-80 קומוניסטים שהקימו מיליציה חמושה בהנהגת מבה סורו, ונלחמו בנחישות נגד הצבא, אך בקרב מול צבא אינדונזיה ב-4 במרץ 1967 נהרגו סורו וכל חברי המיליציה.
מספר המתים והאסירים
במהומות נהרגו בין חצי מיליון למיליון בני אדם. מספר המתים אינו ידוע במדויק, בגלל שבזמן האירועים לא שהו כמעט עיתונאים בינלאומיים באינדונזיה, וכן בגלל שהשלטון הטיל צנזורה כבדה על דיווחי העיתונות. מקרי הטבח לא נחקרו על ידי גורמים בינלאומיים בגלל שהם התרחשו בשיאה של המלחמה הקרה, בתקופה בה שרר במערב פחד מפני הקומוניזם.
במשך השנים ניתנו הערכות מגוונות בנוגע למספר ההרוגים. בדצמבר 1965 נאמד מספר ההרוגים ב-100,000.
איש מדעי המדינה בנדיקט אנדרסון היה אחד החוקרים שניסה לאמוד את מניין ההרוגים. בשנת 1966 הוא העריך שהיו 200,000 הרוגים, אך בשנת 1985 פרסם אומדן מתוקן, לפיו נהרגו בין חצי מיליון למיליון בני אדם. אומדן זה מקובל על מרבית ההיסטוריונים.
מעצרים ומאסרים נמשכו במשך עשר שנים לאחר הטיהור. על פי דו"ח של אמנסטי אינטרנשיונל משנת 1977, כמיליון בני אדם שנחשדו בקומוניזם נעצרו ונכלאו. על פי הודעת ממשלת אינדונזיה, בין 1981 ל-1990 חיו במדינה בין 1.6 ל-1.8 מיליון איש שהיו עצורים בעבר בגין תמיכה בקומוניזם.
הקומוניסטים שנעצרו נכלאו בבתי כלא ובמחנות ריכוז, שם הם הוחזקו במשך זמן רב בתנאים לא אנושיים, נחקרו בעינויים קשים והועסקו בעבודת כפייה. רבים לא שרדו את המעצר, ומתו כתוצאה מתת-תזונה או מאלימות. גברים ונשים כאחד סבלו בתקופת מעצרם ממקרי אונס ואלימות מינית. חלקם השתחררו רק לאחר כ-30 שנה. לאחר ששוחררו ממעצר הם הושמו לעיתים קרובות במעצר בית או נשלחו למושבת עונשין, ונאסר עליהם ועל בני משפחתם להיות עובדי מדינה.
תגובות בינלאומיות
דיווחים רבים בתקשורת המערבית מסרו כלשונם את ההודעות של צבא אינדונזיה, שהמעיטו באחריות הצבא למקרי ההרג וטענו שרובם התרחשו כהתפרצויות של "אלימות ספונטנית" מצד האזרחים.
ברית המועצות גינתה בתחילת האירועים את המעצרים ההמוניים של הקומוניסטים באינדונזיה, ובהמשך גינתה את מקרי הטבח ותיארה אותם כ"אירוע טרגי, מקרה קיצוני של גזענות ומיליטריזם." גם ממשלת הרפובליקה העממית של סין הצהירה כי מדובר ב"פשעים מזעזעים ושטניים, חסרי תקדים בהיסטוריה." גינויים נוספים הושמעו על ידי יוגוסלביה, אלבניה וקוריאה הצפונית.
האו"ם נמנע מגינוי מקרי הטבח. אחד הפוליטיקאים היחידים במערב שגינה אותם היה רוברט קנדי, שאמר: "יצאנו נגד מקרי הטבח הלא-אנושיים שביצעו הנאצים והקומוניסטים. האם נצא גם נגד הטבח הלא-אנושי באינדונזיה, שבה מעל ל-100,000 קומוניסטים לא היו הרוצחים, אלא הקורבנות?"
מעורבות זרה
ארצות הברית הכחישה כל קשר לאירועים, אך בשנת 2017 נחשפו מסמכים לפיהם היו קשרים עמוקים בין קצינים אנטי-קומוניסטים בצבא אינדונזיה לבין אנשי CIA, שהכשירו מעל ל-1,200 קצינים אינדונזיים, בהם אנשי צבא בכירים, וכן סיפקו לצבא נשק, סיוע כלכלי, ורשימות של אלפי פעילים קומוניסטים.
בזמן האירועים, ארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה שיתפו פעולה בתעמולה ולוחמה פסיכולוגית נגד אנשי השמאל והמפלגה הקומוניסטית באינדונזיה.
לאחר הטיהור
חברי החולייה שניסתה לבצע הפיכה צבאית ב-30 בספטמבר 1965 נתפסו, הועמדו לדין והוצאו להורג.
נשיאותו של סוקרנו התבססה על עיקרון "נסקום" שיצר איזון בין הגופים הגדולים שפעלו במדינה: צבא אינדונזיה, המפלגה הקומוניסטית ודת האסלאם. אירועי הטבח הפרו איזון זה, וחיסלו למעשה את המפלגה הקומוניסטית. בעקבות האירועים נאלץ סוקרנו להעביר את סמכויותיו לסוהארטו, שהוביל את "הסדר החדש" באינדונזיה, כינוי לשורת שינויים רחבי-היקף שהובילו לשלטון טוטליטרי במדינה.
בשנת 1975 פלש צבא אינדונזיה למזרח טימור, שם בוצע רצח עם באלימות ואכזריות, בדפוס פעולה הדומה לטיהור הקומוניסטים.
בקרב האוכלוסייה נותרו מעטים שתמכו בקומוניזם או היו חברי מפלגה, והם היו נתונים במשך זמן רב במעקב של רשויות הביטחון. הם נמצאים עד היום ב"רשימה שחורה" ונאסר עליהם לעבוד בשירות המדינה ובשורת מקצועות נוספים. דיונים על הטבח והאירועים הקשורים בו נחשבים לטאבו בחברה האינדונזית גם בימינו.
בשנת 1999 ניסה הנשיא עבד א-רחמן וחיד להחזיר לאינדונזיה פעילים קומוניסטים ולהעניק למפלגה לגיטימציה מחודשת, אך ניסיון זה נבלם על ידי המנהיגים המוסלמים ומפקדי הצבא במדינה.
אירועי הטיהור אינם מוזכרים ברוב ספרי הלימוד באינדונזיה, ודיווחים עליהם צונזרו בתקופת שלטונו של סוהארטו, שבתקופת שלטונו טיפח בקרב התושבים פחד מפני "האיום הקומוניסטי", הרווח במדינה גם כיום. הפרלמנט האינדונזי הקים בשנת 2009 "ועדת אמת ופיוס" כדי לחקור את מקרי ההרג, אך פעילותה הושעתה כעבור זמן קצר, בהוראת בית המשפט העליון של אינדונזיה.
טיהור הקומוניסטים באינדונזיה היווה נקודת מפנה משמעותית במלחמה הקרה. עם עלייתו לשלטון יישם סוהארטו מדיניות קפיטליסטית במדינה, בהנחייתם של כלכלנים בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובמימונה של קרן פורד.
בנובמבר 2015 נתבעה ממשלת אינדונזיה בבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג על ידי פעילי זכויות אדם בגין פשעים נגד האנושות. ביולי 2016 הקריא אב בית הדין זאק יעקב את ממצאי החקירה, לפיהם אינדונזיה אחראית ישירות לאירועים ואשמה בפשעים נגד האנושות. בית הדין האשים את סוהארטו בהפצת תעמולה שקרית ועידוד מקרי ההרג, והגיע למסקנה שהטבח "נועד להשמיד חלק מהאוכלוסייה וניתן לסווג אותו כרצח עם." בדו"ח נכללו ממצאים חמורים נוספים, בהם כליאה ושעבוד תושבים במחנות ריכוז, עינויים חסרי רחמים, אלימות מינית שיטתית והיעלמות כפויה. אינדונזיה דחתה את פסיקת בית הדין, ושר הביטחון האינדונזי אמר כי האירועים "הם לא עניינם, הם לא הממונים עלינו ולאינדונזיה יש מערכת משפטית משלה." לבית הדין הפלילי הבינלאומי אין סמכות משפטית, ופסקי דינו אינם מחייבים.
השפעת האירועים על יחסי אינדונזיה–ישראל
בנובמבר 1966 כתב המוסד דו"ח מיוחד על טיהור הקומוניסטים באינדונזיה, בו תוארו ההיקף והאכזריות של מעשי הטבח. על אף זאת, ישראל ראתה באינדונזיה שותפה לגיטימית לקידום מטרות ביטחוניות, כלכליות ופוליטיות. המוסד ניהל מגעים עם המשטר הצבאי באינדונזיה להקמת פרויקטים מסחריים משותפים בתחומים שונים, כגון שמן, קופרה, נפט גולמי, כותנה ושיווק יהלומים. חלק מהסחורות הללו הועברו בין המדינות בתיווכן של חברות זרות.
המוסד ארגן ביקורים של משלחות אינדונזיות בישראל, ונציגי המוסד חזרו וביקרו באינדונזיה ונפגשו עם נציגי המשטר הצבאי. ביקורים אלה נשמרו בסוד. בישיבה של ועדת החוץ והביטחון ב-4 באפריל 1967, כשנה לאחר הטבח, אישר שר החוץ אבא אבן כי מתקיימים מגעים בין המדינות, וכחודש לאחר מכן נחתם הסכם סחר סודי עם צבא אינדונזיה לרכישת ציוד צבאי ומדים מישראל.
ספרים וסרטים
במשך שנים רבות הטיהורים של 1965 נחשבו לטאבו בחברה האינדונזית, ובמשך 30 שנות שלטונו של סוהארטו הוטלה צנזורה על כל פרסום בנושא זה. לאחר מכן פורסמו מעט ספרים וסרטים תיעודיים המתארים את ההתרחשויות ומביאים מדברי הניצולים.
הסרטים התיעודיים "מעשה ההרג" ו"מבט של שתיקה" כוללים ראיונות עם אנשים שהשתתפו במקרי טבח, וכן את סיפורה של משפחה שכולה, שמנסה לרדת לשורש האירועים. באחת הסצנות בסרט מרואיינים חיילים שהשתתפו במקרי טבח, 50 שנה לאחר האירועים, והם עדיין מתארים בגאווה כיצד עינו ורצחו אנשים שהיו חשודים כקומוניסטים.
חלק קטן מהאירועים מוצג בסרט "שנה בצל הסכנה", משנת 1982. הסרט נאסר להקרנה באינדונזיה עד שנת 2000.
יוני זיכהולץ
יוני זיכהולץ (נולד ב-14 בדצמבר 1976) הוא במאי, תסריטאי, מחזאי, שחקן, מפיק ופזמונאי ישראלי.
ביוגרפיה
סבו מצד אביו, ישראל זיכהולץ, מבוני חיפה, היה קבלן ומייסד חברת בלייכר-זיכהולץ. אביו המשיך את דרכו.
יוני זיכהולץ נולד וגדל בשכונת נווה שאנן בחיפה. למד בתיכון עירוני ג' בעיר. ייסד את להקת הרוק "לבן חודר", היה הסולן וכותב הטקסטים שלה. בגיל 18, לאחר גיוסו לצה"ל, עבר להתגורר בתל אביב, בה הוא מתגורר מאז, בה גם העביר את שירותו הצבאי ולה הוא מקדיש את יצירותיו הקולנועיות. ב-1998, לאחר שחרורו מהצבא, החל ללמוד משחק בבית הספר הגבוה לדרמה "בית צבי". בתקופת לימודיו זכה במלגה ע"ש דייוויד מרסר על תפקידו הראשי במחזה "פרברים", פרי עטו של אריק בוגוסיאן, קיבל מלגה נוספת על תפקידו במחזה "טעם הדבש" מאת שירה דלייני, זכה במלגת משרד המדע, התרבות והספורט ובמלגה ע"ש ביל דאבנפורט עבור השקעתו בלימודים.
לאחר סיום לימודיו החל לשחק בתיאטרון המעבדה בהצגה "מחזה חלום" של אוגוסט סטרינברג ובמספר הצגות בתיאטרון קרוב, כולן בבימויו של ניקו ניתאי: "גן עדן טרום חובה" פרי עטו של ניקו ניתאי, "מדוע התאבד בנרג'י?" מאת נאזים חכמת ו"שד היער", מאת אנטון צ'כוב, בתפקיד הראשי. שיחק בתפקיד הראשי בהצגה "פוקר", מאת פטריק מארבר, בבימויו של יואב מיכאלי, שעלתה בתיאטרון אנסמבל הרצליה. ב"פוקר" גילם את דמותו של מהמר כפייתי, שחייב כסף רב לעולם התחתון ומסתבך. לצידו שיחקו אושיק לוי, שלומי קוריאט, גדליה בסר וסמי הורי.
בשנת 2004 זיכהולץ כתב וביים במשותף עם ינאי גוז את סרט הקולנוע "אלנבי רומאנס" שנחל הצלחה ונמכר לערוץ "יס", באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "תגובה מאוחרת" בבימויו של שמוליק קלדרון, המבוסס על סיפור חייו של קלדרון.
משנת 2006 משחק בתפקיד ראשי וקבוע בסדרה "החברים של נאור" בערוץ 10 בבימויו של נאור ציון, בתפקיד עומרי. עומרי הוא המניאק של החבורה, שעובד על כולם, אבל אוהבים אותו כי הוא בעל קסם אישי. שיחק בתפקיד אורח בסדרה "לא הבטחתי לך". הצטלם לתפקיד אורח בסדרה "שטיסל", ששודרה ב-yes stars ישראלי.
זיכהולץ כתב במשותף עם העיתונאי שי להב את המחזה "ע' 17" על פי ספרו של להב "לך לעזה", שהוצג על בימת תיאטרון הקאמרי בבימויו של נועם שמואל בשנת 2009. "ע'17" היה מועמד לפרס התיאטרון הישראלי עבור המחזה המקורי של השנה לשנת 2009. באותה שנה סיים זיכהולץ לכתוב יחד עם ינאי גוז את סרטם השני "יותר איטי מלב" אותו ביים יוני באוקטובר –נובמבר 2009. הסרט יצא לאקרנים ביוני 2012, זיכהולץ אף היה מפיק שותף שלו, הסרט נעשה בתמיכת קרן רבינוביץ' לקולנוע והוא מוזמן למספר פסטיבלים ברחבי העולם.
זיכהולץ שימש כמנהל האמנותי וכותב רוב הטקסטים וחלק מהלחנים באלבומו החדש של הזמר אדם – "רגעים קטנים", אלבום שיצא לאור בהוצאת "play records" ובהפקתו המוזיקלית של איתי פרלמן-נסיך בחודש פברואר 2010. האלבום הופק בידי שלמה צח ומירי בן-חיים. השיר "אין יותר שדים" מתוך האלבום הושמע הרבה ברשתות ב' וג' והתחבר לגלעד שליט וחזרתו הבייתה.
בסוף שנת 2010 סיים לכתוב את ספר שיריו הראשון "כל כאבי הפנטום" שיצא בהוצאה העצמית "סיפורי רוטשילד". הספר מתאר רגעים מחייו של זיכהולץ ורגעים שחווה דרך אנשים אחרים. עוסק גם באהבה אפלה ובכמיהה אליה.
זיכהולץ כתב במשותף עם שי להב את הטקסט לאופרת הרוק "שרוליק". מלחין שירי המחזמר הוא יוני רכטר, והבמאי הוא משה קפטן. המחזמר עלה בשנת 2012 בשיתוף תיאטרון הקאמרי והסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין, המחזמר יעלה מחדש בשיתוף תיאטרון הרצליה בסוף 2013.
כמו כן כתבו זיכהולץ ולהב את מחזה הילדים "ארץ הגרביים האבודים" עבור תיאטרון הקיבוץ, המחזה עלה באפריל 2012 בפסטיבל חיפה להצגות ילדים, ומציג ברחבי הארץ מאז.
יחד עם להב כתב את המחזה "מערת החכמולוגים" עבור תיאטרון תאיר והלל הפקות, ההצגה בבימויו של קלוד דדיה וניהולו המוזיקלי של דוד קריבושי עלתה בחנוכה 2012 ומאז משחקת ברחבי הארץ.
במאי 2012 מונה למנהלו האמנותי של בית הספר למשחק "סטודיו במה" בחדרה. כמו כן הוא משמש כמורה ומרצה למשחק וקולנוע במספר מוסדות ברחבי הארץ. עובד כעורך תסריט ויועץ אמנותי במספר פרויקטים קולנועיים.
באוקטובר 2012 מונה להיות במאי הבית והיועץ האמנותי של הרכב האלקטרו פופ KOKORO, של היוצרת והמוזיקאית לי טריפון, שעתיד לצאת להופעות מוזמנות בארצות הברית ובאירופה.
השתתף בפרסומות רבות, ביניהן של אל על, פלאפון, בזק וטמבור. זיכהולץ בעיצומה (אפריל 2013) של כתיבת הרומן הראשון שלו "המשוגעת והאיש".
עם שותפו, ינאי גוז, הוא כתב את סרט הקולנוע "צלקות על הים".
עם שותפו שי להב הם מפתחים את הגרסה הקולנועית של המחזה שלהם "ע' 17" והשניים אף פיתחו סדרה בנושא בשם "גרעינים" עבור חברת הכבלים Yes. בימים אלה כותב זיכהולץ ביחד עם היוצר ערן ב.י את סרטו הרביעי " READ MY LIPS".
אודות יצירותיו
שרוליק - אופרת רוק פרי עטם של יוני זיכהולץ ושי להב, שאת הלחן לה כתב יוני רכטר (ובכלל זה תריסר שירים) והיא בבימויו של משה קפטן.
שרוליק הוא ישראלי שנולד לאבא קטוע רגליים וקטוע לב, ניצול מלחמת לבנון הראשונה. המחזמר עובר בתחנות שונות בחייו - הולדתו, נידויו החברתי, הרצון לאהוב את מי שאינה רוצה אותו, דרך החרם החברתי, מסעו להודו, עבודתו בהייטק ועד לשירותו במלחמת לבנון השנייה, 24 שנים לפניו. הטריק המחזאי הקבוע הוא שבסוף כל מערכה שרול פוגש את השטן, שנותן לו משהו שאין לו וששרול זקוק לו ולוקח ממנו משהו אחר בתמורה.
14 הצגות ראשונות עלו באוקטובר בקופרודוקציה של תיאטרון הקאמרי ושל סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין, החל מיוני 2013 יעלה המחזמר בתיאטרון אנסמבל הרצליה.
ארץ הגרביים האבודים - מחזה הילדים שכתב זיכהולץ עם שי להב עבור תיאטרון הקיבוץ. מספר על אורי, ילד שלא מסתדר עם אף אחד ובטוח שכל העולם שונא אותו – ההורים, הילדה שהוא מאוהב בה והולכת עם ילד אחר מהכיתה וגם הגרב סופרמן שלו אבדה. סבא שלו יענקל'ה מספר לו על ארץ רחוקה שאליה מגיעות כל הגרביים שנעלמו במכונת הכביסה ואם הוא יגיד את מילות הקסם הוא ימצא את הגרביים האבודים. אורי הולך בלילה למכונת הכביסה, אומר את מילות הקסם, נשאב למכונת הכביסה ומגיע לארץ הגרביים האבודים. הוא מוצא את הגרביים האבודים שלו ושל אחרים ומבין שכולם אוהבים אותו.
המחזה בבימויים של רענן פררה ומשה בן שושן עלה באפריל 2012 בפסטיבל חיפה להצגות ילדים, ומציג ברחבי הארץ מאז. במחזה משחקים אלברט כהן, נוגה רוט גור, אברי ארבל, יאיר מוסל, אור משיח, נגה מילשטיין.
טל ועקנין
טל ועקנין (באנגלית: Tal Vaknin, נולד ב-30 ביולי 1986) הוא זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי יהודי.
ביוגרפיה
טל החל את דרכו המוזיקלית בגיל 6 בבית הכנסת ליד כיסא אביו. טל בן למשפחה מוזיקלית של חזנים, פייטנים ונגנים. בילדותו, למד מוזיקה ופיתוח קול אצל חנה אהרוני ושר במקהלת ילדים במופעים ובטקסים שונים. בשירותו הצבאי שירת בלהקת הרבנות הצבאית בניצוחו של מונה רוזנבלום. לאחר שירותו הצבאי החל להופיע בקונצרטים ופסטיבלים, והופיע גם בפני קהילות יהודיות, ועדי עובדים ובתי חב"ד על ציר ישראל ניו יורק ואירופה.
ב-2008 חבר ליוסי אזולאי וליקט ספרון פירושים ומשלים שיצא יחד עם האלבום "תפילות". ב-2010 כתב את הספרון השני שיצא לאור עם האלבום "תפילות - ב".
ב-2009 הקים טל עם צביקה שלום ויוסי סבן מקבוצת "דרום" (רדיו ת"א, חיפה, אשקלון ודרום) את תחנת הרדיו גלי ישראל, ושימש כשש שנים כעורך מוזיקה ראשי ומנהל מחלקת המוזיקה ברדיו וכחבר הנהלה. במהלך עבודתו ברדיו אירח אמנים רבים מקשת המוזיקה הישראלית והיהודית והפיק אירועים, שידורים ומופעים ברחבי ישראל.
ב-2011 הקים יחד עם יוסי אזולאי את להקת הילדים 'מיוסיקידס' אותה חשפו בהופעה בערוץ 24.
ב-2012 הוזמן טל להופיע בליווי 12 נגנים ובניצוחו של שלומי אהרוני "בסטנרל פארק" בניו יורק, במסגרת הקונצרט השנתי לתמיכה בישראל של קהילות יהודי ארצות הברית והופיע בפני קהל של כ-25 אלף איש. מאז ועד היום בכל שנה מופיע טל בכינוס המרכזי הגדול בעולם של יהודים בניו יורק בקונצרט Israeli day parade. כמו כן, בשנה זו הופיע יחד עם גד אלבז בהיכל התרבות. ב-2013 הוציא טל את הסינגל הראשון שלו "ענני בשירים" אותו כתב קובי אפללו. השיר כבש את תחנות הרדיו והמצעדים בישראל והיה אחד מעשרת השירים המושמעים בישראל על פי נתוני מדיה פורסט. במקביל להוצאת השיר הוציא קליפ לשיר בבימויו של יואב שטפלר ולירן סגל. לאחר מכן הוציא סינגל נוסף העונה לשם "נשמה", אותו כתב והלחין יחד עם ברק אלישע. במקביל, הוציא קליפ לשיר מתוך המופע שלו ״שירים והחלטות טובות״, מופע אינטראקטיבי ראשון מסוגו בעולם היהודי אשר שודר ברחבי העולם, במופע זה אירח את ישי לפידות, מועצת השירה היהודית ומקהלת מיוסיקידס. באותה שנה הופיע ביוהנסבורג בשיתוף עמותת "חיינו״. ב-2014 הקים טל אולפן הקלטות אותו רכש מההרכב אינפקטד מאשרום. באותה השנה נבחר טל לפתוח את אירועי יום העצמאות של ירושלים במופע המרכזי בכיכר ציון, אל מול קהל של 10 אלף איש. לאחר מכן הופיע גם בכינוס השלוחים העולמי בניו יורק והציג את מיזם "שירים והחלטות טובות". ב-2015, התארח במופע של יעקב שוואקי בהיכל הפיס ארנה ירושלים אל מול קהל של 12 אלף איש.
ב-2016 הוציא לאור דואט בעברית ובאנגלית עם גד אלבז בשם "אמונה", אותו הלחין טל יחד עם המעבד רן אביב. הקליפ לשיר (בבימויו של דניאל פינקלמן) זכה ל-700 אלף צפיות באתר יוטיוב. באותה שנה הופיע בניו יורק לצד זמר האופרה אנדראה בוצ'לי. בנוסף נבחר להופיע בסבב הופעות בקנדה יחד עם ארגון ה-uja ולפתוח את מופעו של הזמר שלמה ארצי בקנדה.
ב-2017 הוציא טל לאור עיבוד עברי לשירו של הזמר הצרפתי דניאל לוי לשיר l'envie d'aimer, שהפך להמנון בקרב הקהילה הצרפתית. באותה שנה הוציא לאור את הדואט 'הללו' יחד עם יוסי אזולאי.
ב-2018 הוציא לאור את השיר מודה אני, אות מבצע ב-4 שפות. עם הוצאת הסינגל יצא גם קליפ אשר צולם באפריקה, איטליה, צרפת, ארה״ב וישראל יחד עם הבמאי רונן גולדשטיין. באותה שנה הופיע טל יחד עם רועי אדרי במופע משותף אשר שודר בערוץ 97.
ב-2019 הוציא לאור מופע טלוויזיוני הנקרא ״מופע סליחות״, במופע אירח את רגב הוד, אליה והב, מיקי בן עטר, והכנר הבינלאומי ישראל גרטנר ששודר גם בערוץ 97.
ב-2019 הוציא לאור טל את אלבומו My Day. בתחילת שנת 2020 בפרוץ מגפת הקורונה ייצג טל את ישראל בפרויקט הבינלאומי הטלוויזיוני לתמיכה באמנים ROAR - Katy Perry של המפיק הדרום אפריקאי דייוויד בלוך. בשיר השתתפו זמרים מ-21 מדינות: ככריסטינה ביאנקו, כריסטינה ראמוס , ריצ׳רד סטירטון, סיפיסו מזיבוקו, פאם בלינג, מלאני שולץ , פאם בלינג , פרויקט הגראם ווטקינס, צ'אד סעימאן, שון וו, האחיות הקלריסיות, שנאי שאה, אפסיוננטה ועוד.
במרץ 2020 הוציא לאור טל את השיר ״נשמת״ אשר הלחין אוריאל אהרוני בעיבודם של רן אביב וגד אלבז. יחד עם השיר יצא קליפ בהשתתפות כלת פרס ישראל מרים פרץ, בבימויו של רומן נרום.
ביום העצמאות 2020 בשל מגפת הקורונה נבחר על ידי עיריית ירושלים להופיע ברחבי העיר על משאית אשר עברה בכיכרות המרכזיים. הרעיון אומץ על ידיי מספר רשויות בישראל בתקופת הקורונה.
במרץ 2021 הוציא לאור את השיר ״עלה״ אשר הלחין וכתב יחד עם מעיין טמיר למילותיו של הרב קוק בעיבודו של שיינר. יחד עם השיר יצא קליפ בהשתתפות רודי רוכמן, גד אלבז, בנימין אלבז, אהרון הולדר ועוד.
ב-2022 הוציא טל את השיר ״בוקר״ בהלחנתו וכתיבתו של אלחנן אלחדד.
חיים אישיים
נשוי ואב לארבעה. טל מפעיל מספר חשבונות ברשתות חברתיות עם כ-145 אלף עוקבים.
סריאליזציה
במדעי המחשב, בהקשר של אחסון נתונים והעברתם, סריאליזציה (באנגלית: serialization ובעברית: סִדרוּת לפי החלטת האקדמיה ללשון העברית) היא תהליך של תרגום מבני נתונים או מצב של אובייקטים, לפורמט שניתן לאחסן אותו (לדוגמה, בקובץ או בחוצץ בזיכרון) או להעביר אותו על גבי רשת מחשבים, ולאחר מכן "להקים אותו לתחייה" באותה סביבת מחשוב או בסביבה שונה.
כאשר רצף הביטים שנוצר בתהליך נקרא חזרה בהתאם לפורמט הסריאליזציה, ניתן להשתמש בו ליצירת העתק זהה סמנטית לאובייקט המקורי. עבור אובייקטים מורכבים העושים שימוש נרחב בהפניות לאובייקטים אחרים (references), התהליך הזה אינו פשוט. סריאליזציה של אובייקטים של תכנות מונחה-עצמים אינה כוללת את המתודות השייכות להם, אשר קודם לכן היו חלק בלתי נפרד מהאובייקט.
על גבעות שייח' אבריק
עַל גִּבְעוֹת שֵׁיח' אַבְּרֵיק, הידוע גם במילותיו הראשונות: אדמה-אדמתי, הוא שיר מאת המשורר והפזמונאי אלכסנדר פן, שהלחין מרדכי זעירא, ושנכתב ב-1941, ליום השנה השלישי להירצחו של השומר אלכסנדר זייד בשייח' אבריק ביולי 1938.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–בנגלדש
יחסי איחוד האמירויות הערביות–בנגלדש (בערבית: العلاقات الإماراتية البنغلاديشية, בבנגלית: বাংলাদেশ-সংযুক্ত আরব আমিরাত সম্পর্ক) הם יחסי החוץ שבין מדינת איחוד האמירויות הערביות לבין הרפובליקה העממית של בנגלדש. איחוד האמירויות הערביות מחזיקה שגרירות בדאקה, ובנגלדש מחזיקה קונסוליה כללית בדובאי ושגרירות באבו דאבי.
טמבוב (כדורגל)
מועדון הכדורגל טמבוב (ברוסית: ) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר טמבוב, שבשיאו התמודד בליגת העל הרוסית בכדורגל מעונת 2019 עד עונת 2021. הישג השיא הוא שמינית גמר בעונת 2017/2018 ובעונת 2020/2021.
על גבעות שייח' אבריק
על השיר
השיר נכתב בהמשך לבקשתה של ציפורה זייד, אשתו של אלכסנדר זייד, לכבוד טקס הסרת הלוט מפסלו של אלכסנדר זייד, שפיסל דוד פולוס בשייח' אבריק בשנת 1941.
סריאליזציה
תהליך הסריאליזציה של אובייקטים נקרא גם deflating (הוצאת אוויר) או marshalling. הפעולה ההפוכה, של יצירת מבנה נתונים מרצף של בתים נקראת deserialization או inflating (ניפוח) או unmarshalling.
טמבוב (כדורגל)
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 2013. לצורך העפלה לליגת המשנה הרוסית, הוזמן סרגיי פרדניה ממטה האימונים של טום טומסק להתמנות למאמן הקבוצה. משחק הבכורה של הקבוצה נערך ב-22 ביולי 2013, נגד קבוצת המילואים של ספרטק מוסקבה, "ספרטק-2", אותה הקבוצה ניצחה בתוצאה 2:1, במסגרת הליגה הרוסית השנייה. הקבוצה סיימה במקום השלישי בליגה בעונת 2014 כשבאמתחתה 12 ניצחונות, 7 שוויונות והפסד אחד בלבד.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–בנגלדש
היסטוריה
מוחמד עמרן, הוא השגריר התושב הבנגלדשי באיחוד האמירויות הערביות. בשנת 2014, בנגלדש הודיעה כי נדרשת אשרת כניסה לאזרחי איחוד האמירויות הערביות. איחוד האמירויות הערביות הפסיקה להנפיק אשרות כניסה עבור בנגלדש לאחר שהמדינה הצביעה לטובת אירוח התערוכה העולמית במוסקבה. לבסוף, דובאי נבחרה לעיר המארחת, ממשלת האמירויות הכחישה את קיום איסור הוויזה.
על גבעות שייח' אבריק
על השיר
גם שנתיים לפני כתיבת השיר "על גבעות שייח' אבריק", שיתפו פעולה אלכסנדר פן ומרדכי זעירא וכתבו את "השיר של זייד", במלאת שנה להירצחו של אלכסנדר זייד. ציפורה זייד, שלחה אז את בנם הבכור גיורא ואת בת אחותה למשורר אלכסנדר פן, להאיץ בו שיכתוב את השיר שהבטיח לכתוב לאזכרה. השיר פורסם ב-27 ביוני 1939 בעיתון "דבר".
על פי עדותה של שרה זעירא, אשתו של מרדכי זעירא, הגיעה ציפורה זייד משייח אבריק לתל אביב לאלכסנדר פן ולמרדכי זעירא, וביקשה מהם שייכתב שיר בלחן במקצב דבקה, אחרת משימת חייה לא תושלם. בתור שי נתנה למשורר ולמלחין פירות, ולפעמים עוגה שאפתה.
על קברו של אלכסנדר פן בבית הקברות קריית שאול נכתבו המילים "אדמה, אדמתי, רחומה עד מותי", השורה הראשונה מתוך השיר.
סריאליזציה
שימושים
סריאליזציה מאפשרת:
על גבעות שייח' אבריק
על השיר
מנגינת השיר, בקצב הדבקה, מהווה בסיס למספר ריקודי עם. השיר פורסם במספר ספרים, ביניהם הספר "אדמה אדמתי: מבחר שירי ארץ-ישראל", בהוצאת ספרית הפועלים, 1985.
טמבוב (כדורגל)
היסטוריה
בעונת 2016/2017 הקבוצה התמודדה בליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה ומינתה את מאמן ספרטק מוסקבה לשעבר, גאורגי יארצב למנכ"ל הקבוצה. הקבוצה סיימה באותה עונה במקום החמישי בליגה.
על גבעות שייח' אבריק
פרשנות
מתן חרמוני כותב על כך במאמרו:
סריאליזציה
שימושים
עבור חלק מהשירותים הנ"ל, על מנת שיהיו שימושיים, יש לשמור על חוסר תלות בארכיטקטורת המחשב. לדוגמה, על מנת לנצל ביזור באופן האופטימלי, גם אם מחשב היעד פועל על גבי ארכיטקטורת חומרה שונה מזו של מחשב המקור, הוא אמור להיות מסוגל לבנות מחדש אובייקט מזרם הנתונים שהתקבל מהסריאליזציה, ללא תלות בסדר הבתים (endianness). המשמעות של כך היא שהעתקה פשוטה (ומהירה יותר יחסית) של מבני נתונים כפי שהם מאורגנים בזיכרון לפני הסריאליזציה לא תעבוד בצורה אמינה עבור כל הארכיטקטורות. ביצוע סריאליזציה לפורמט שאינו תלוי בארכיטקטורה פותר את הבעיות הנובעות מהבדלים בסדר בתים, סידור הזיכרון, או פשוט האופן השונה שבו מבני נתונים מיוצגים בשפות תכנות שונות.
על גבעות שייח' אבריק
ביצועים
השיר זכה לביצועים מוקלטים רבים, בהם של אסתר עופרים, אילקה רווה, יפה ירקוני, אופירה גלוסקא, אריק איינשטיין, עפרה חזה, יהורם גאון, אברהם פררה, אריק לביא, תיאודור ביקל, חבורת רננים, מקהלת רינת, גלי עטרי (בסגנון דיסקו), גרי אקשטיין, הבחורים מאפיקים וכן הגבעטרון.
סריאליזציה
פורמטים של סריאליזציה
ב-1987 פרסמה סאן מיקרוסיסטמס את פורמט הסריאליציה External Data Representation (XDR). בסוף שנות התשעים החל להיות רווח השימוש ב-XML, פורמט טקסטואלי הקריא גם לאדם, והנתמך על ידי שפות שונות. השימוש בפורמט טקסטואלי ביחס לפורמט בינארי, הופך את המידע לפחות קומפקטי. מתחילת המאה ה-21 נעשה שימוש רב ב-XML במסגרת AJAX ביישומים אינטרנטיים.
על גבעות שייח' אבריק
ביצועים
מאיר אריאל הזכיר את השיר בשירו "מדרש יונתי", במילים "אדמה, אדמתי - עד מותי".
סריאליזציה
פורמטים של סריאליזציה
פורמט סריאליזציה נפוץ נוסף הוא JSON, המבוסס על תחביר של JavaScript. פורמט זה גם הוא טקסטואלי, אך קומפקטי יותר מ-XML. הפורמט נתמך על ידי שפות מגוונות, ונפוץ אף הוא בתקשורת שרת-לקוח ביישומים אינטרנטיים. פורמט מקובל נוסף הוא YAML.
לסריאליציה המיועדת ליישומים מדעיים עתירי נפח קיימים סטנדרטים בינאריים ייעודיים, כדוגמת HDF או NetCDF.
טמבוב (כדורגל)
היסטוריה
בעונת 2017/2018 הקבוצה התמודדה בליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה וסיימה באותה עונה במקום הרביעי בליגה, כשהיא מתמודדת בפלייאוף העפלה לליגת העל הרוסית, לראשונה בתולדותיה, אך התקשתה בסדרת המפגשים מול אמקאר פרם ונותרה בליגה הלאומית. היא העפילה לשלב שמינית גמר הגביע הרוסי בכדורגל 2017/2018, במה שמהווה להישג שיא בתולדותיה. היא לא הצליחה לשחזר את ההישג בעונה שלאחר מכן והודחה כבר בשלב 32 האחרונות על ידי קריליה סובייטוב סמרה, ברם סיימה כאלופת ליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה בעונת 2018/2019 ולראשונה בתולדותיה העפילה לליגת העל הרוסית בכדורגל. במהלך עונת הבכורה שלה בליגה היא אירחה את משחקיה במורדוביה ארנה ובאצטדיון ניז'ני נובגורוד ובכך לא אירחה אף משחק בטמבוב.
בשנת 2020 הקבוצה נקלעה לקשיים כלכליים ולא הצליחה לממן את שיפוץ אצטדיון ספרטק בעיר. בדצמבר 2020, הודיע המנהל הספורטיבי של הקבוצה, פאבל חודיאקוב, שהקבוצה נמצאת במצב כלכלי קשה וכי השחקנים לא קיבלו משכורות מזה מספר חודשים. זאת למרות הבטחות שלא קוימו מממשלת מחוז טמבוב על העברת כספים במהלך שנת 2020, כאשר בעונת 2019 קיבלה 92 מיליון רובל בלבד. בניסיון להציל את הקבוצה, נוהלו מגעים לעבור לסרנסק ולארח במורדוביה ארנה. במקרה כזה, הקבוצה הייתה אמורה לשנות את שמה, אך המהלך לא צלח. בפברואר 2021 מנהלת הליגה ניסתה להוביל מהלך להצלת הקבוצה, אך טמבוב הגישה בקשה לפשיטת רגל בשל חוב בגובה 322.45 מיליון רובל. עם זאת, מנהלת ליגת העל הרוסית בכדורגל העבירה 300 מיליון רובל לתקציב הקבוצה על מנת לאפשר לה להשלים את עונת 2020/2021. עם זאת, מושל מחוז טמבוב לא העניק את הערובות הכספיות הנדרשות לקבוצה וזו תחילה תכננה להודיע כי לא תשתתף בגביע הרוסי, בו העפילה עד לשלב שמינית הגמר בעונת 2020/2021. ברם לאחר שמשקיע פרטי העביר כספים לקבוצה היא הודיעה שתוכל להתמודד בגביע ובליגה עד תום עונת 2020/2021. בתום העונה הקבוצה סיימה במקום ה-16 והאחרון ומנכ"לית הקבוצה, אולגה קונובאלובה, הודיעה כי המועדון יאבד את מעמדו המקצועני לאחר העונה ולא יתמודד במסגרות המקצועניות. ב-17 במאי 2021 המועדון פורק סופית כאשר פוטר כלל סגל הקבוצה.
ב-30 בספטמבר 2021, מנכ"לית הקבוצה לשעבר אולגה קונובלובה, הייתה חשודה בשלושה אישומים לפי סעיף 159 לחוק הפלילי של הפדרציה הרוסית בפרשת מעליה בכספי תקציב הקבוצה ונלקחה למעצר למשך חודשיים. ב-24 בנובמבר באותה שנה, נעצר המנהל הספורטיבי לשעבר של הקבוצה, פאבל חודיאקוב, שהיה מעורב במספר תיקים פליליים הקשורים לגניבת סובסידיות שהוקצו על ידי ממשלת מחוז טמבוב במשך מספר שנים.
אצטדיון הקבוצה
טמבוב אירחה את משחקיה באצטדיון ספרטק בעיר (המכיל 5,000 מושבים), עד העפלתה לליגת העל הרוסית בכדורגל כשהחל שיפוץ באצטדיון לקראת עונת 2019/2020 כדי להכיל 15,000 מושבים. ברם, השיפוץ שתוכנן להסתיים באוגוסט 2019 התעכב והקבוצה עברה לארח את משחקיה בליגת העל לסירוגין באצטדיון ניז'ני נובגורוד (המכיל 44,899 מושבים) ובעיקר במורדוביה ארנה שבסרנסק (בעל תכולה של 43,958 מושבים). בעקבות השיפוצים במתקני האימונים של הקבוצה בטמבוב, היא שכרה את מתחם האימונים טראסובקה במחוז מוסקבה (המשמש בדרך כלל את מועדון ספרטק). עם זאת, השיפוץ מעולם לא הושלם ובתום עונת 2020/2021 טמבוב פורקה.
סמל הקבוצה
לקראת עונת 2019/20 ביצעה טמבוב מיתוג מחדש. במקום סמל מחוז טמבוב הופיע זאב וכדור. מעליהם, הכתובת "מועדון כדורגל טמבוב" הפכה לגדולה יותר והצבעים: אדום וכחול כעת כהים יותר. לקראת עונת 2020/2021 הקבוצה עדכנה לוגו חדש ובו קווי מתאר של זאב, שהיווה לקמע של המועדון.
אקדמיית הכדורגל טמבוב
לאחר פירוקה של טמבוב, נותרה "אקדמיית הכדורגל" של טמבוב (ברוסית: Академия футбола Тамбов) לקבוצת הכדורגל היחידה בטמבוב המייצגת את העיר בתחרויות לאומיות. האקדמיה הוקמה לראשונה בשנת 2008 ממיזוג שתי בתי ספר מקומיים לכדורגל. מעונת 2022 היא מתמודדת בליגה השלישית ברוסיה. האקדמיה מארחת את משחקי הבית באצטדיון לוקומוטיב (המכיל 2,500 מושבים) מנוהלת על ידי ממשלת מחוז טמבוב. בשנת 2022 האקדמיה הפכה למועדון הכדורגל ספרטק טמבוב, שנוצר מחדש.