cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אזאפה
כתיב
לרוב, לא מסמנים את האזאפה בכתיבה, אך היא נהגית בצליל e או ye. היא כן מסומנת בכתיבה כאשר המילה שהיא מצטרפת אליה מסתיימת בתנועה.
שימושי האזאפה
רוב חלקי הדיבור יכולים להתחבר בסמיכות: שם עצם ושם תואר, שני שמות עצם, שני שמות תואר. יש שני סוגי סמיכות: סמיכות מתארת, וסמיכות לציון שייכות.
השמטת האזאפה
במקרים מסוימים ניתן להשמיט את האזאפה (فک اضافه [fakk-i ezafe]), בייחוד בלשון הדיבור. כך גם בביטויים שגורים שהפכו למילה אחת, לדוגמה: مادر زن (mādar zan) חמות  پدر بزرگ (pedar bozorg) סבא  صاحب خانه (sāheb khāne) בעל-בית
מקור והתפתחות
במקורו, רכיב האזאפה היה כינוי זיקה. גם באווסטה וגם בפרסית עתיקה ניתן למצוא את המילית -ahya-/-ahe- בשימוש נוסף, המקשר בין חלקי משפט בקשר של שייכות ותיאור. בפרסית אמצעית מופיעה המילית כ-ī(g)- ומשמשת גם כן בשני המקרים. בפרסית חדשה איבדה המילית לגמרי את משמעותה ככינוי זיקה, והיא משמשת רק בתפקידי האזאפה (כינוי הזיקה בפרסית חדשה הוא "כֵּה" (كه)).
שדאות
שדאות היא צורת ההתמודדות של יחיד או קבוצה בטבע כאשר הם חסרים חפצים שימושים מחיי היומיום. בנוסף, משמש המושג שדאות ללימוד טכניקות שליטה בשטח. בצה"ל כוללת הטירונות הקרבית שבוע שדאות. מקור המושג במילה שדה.
מיומנות השדאות שימושית במצבים בהם קבוצה נמצאת לבד בטבע כשאיננה תלויה בדבר, ופועלת בשיתוף ליצירת תנאים מינימליים ובסיסיים לשהייה מצומצמת במרחב ובזמן. לעיתים חברי הקבוצה מגיעים לא מאורגנים ומצוידים לטבע אלא עם ציוד בסיסי בלבד (דוגמת גפרורים, שתייה, ביגוד ותיק גב) אך במקרים רבים הם מגיעים בציוד הישרדות ושדאות כגון אולר, אוהלים, חבלים, גזיה, ביגוד מתאים ואפילו כלי נשק (כגון רובה ציידים וסכין קומנדו). השדאות היא מיומנות שימושית מאוד בהקשר הצבאי, לא רק בהקניית יכולת הישרדות לחיילים בשטח, אלא גם בניווטים, בניצול השטח להסוואה צבאית ומנגד לגישוש ומעקב אחרי אנשים אחרים.
מצבים ופעילויות בהם השדאות היא שימושית ונפוצה במיוחד כוללים טיולים בטבע, טיולי ליקוט ובישולי שדה, מחנאות, ציד, אימוני ניווט, אימוני הישרדות, פעילות צבאית ועוד.
הפעלות ואימוני שדאות הן הפעלות העוסקות בפיתוח יכולת ההסתכלות בסביבה הקרובה, ערנות ושימת לב לפרטים, רכישת ידע ומיומנויות בתחומי ההתמצאות בשטח, יכולת תקשורת לא מילולית, הכרת תוואי הסביבה, כישורי הישרדות, בישול בתנאי שדה ושימוש בצמחים שונים. הפעלות שדאות אופציונליות הן: טיולים, בישולי שדה וטיולי הישרדות. במהלך הפעלות שדאות נחשף החניך למכשולים ולאתגרים שמציב הטבע, דבר שגורם לפיתוח רצון ומוטיבציה בקרבו ללמידת המיומנויות השונות. הדלקת האש מעצים לחים, החייאת האש, אבטחת האש, בישול משמעותי בתנאי שטח וכל הנגזר ממנו, החל מבחירת סוג הכירה, וכלה בפיתוח ולקיחת אחריות דוגמת ניקוי הכלים (ללא שימוש במים), יוצרים סיטואציות בהן נקלע החניך למצבים בהם נכפה עליו לאלתר, ליזום, לקחת אחריות, לפתח חשיבה ולמידה חווייתית בהתנסות. הפקת וטיהור מים מהטבע, איסוף טל, עיקוב (פענוח עקבות), התמצאות בצמחי תועלת, איתות במורס ובסמפור, ידיעת הגשת עזרה ראשונה הן בעיקר טכניקות הישרדות, תקשורת והתמצאות המפתחות תחושת קרבה ושייכות לטבע ומדגישות את המעמד של האדם מול הטבע ושל האדם מול שאר בעלי החיים השוכנים בטבע. החניך מפנים כי האדם אינו מעל הטבע כי אם מרכיב במכלול העצום שלו בדומה לשאר בעלי החיים ובשונה מהם, שכן הם רבים ממנו מאוד.
חוויות ותובנות נוספות שיוצרת השדאות הן: פריקת מתחים, התמודדות עם מרחב כלשהו חדש והיכרות עמו, למידה קוגניטיבית, חוויית פשטות וקרבה, העמקת ההבנה של מעמד ויחסי אדם-טבע, למידה בהתנסות וכן חוויית גיבוש והתמודדות.
רובי דואניאס
ראובן (רובי) דוּאֵנְיָאס (נולד ב-14 בינואר 1967) הוא במאי טלוויזיה, תסריטאי, שחקן, וקומיקאי ישראלי.
ביוגרפיה
דואניאס נולד ביפו לרחל וליצחק, וגדל בפתח תקווה. הוא בוגר בית הספר למשחק "בית צבי".
בשנים 1991–1995 שיחק בתיאטרון החאן בירושלים. פריצתו הגדולה לתודעת הציבור התרחשה כאשר שיחק במשך שלוש עונות בצוות הקבוע של תוכנית הטלוויזיה הקומית "הקומדי סטור" בין השנים 1994–1996 לצד צביקה הדר, אסף אשתר, גיל ססובר ואיתי שגב, שם גילם דמויות רבות, בהן דמותו של ז'ק, מגיש "המבזק של ז'ק", דמותו של חם, אביו של הילד יפת (גיל ססובר) ודמות המגיש המפחיד של אזור הדמדומים. השיר "חם ויפת" שדואניאס כתב והלחין, נכלל בין חמישים שירי היובל של המדינה. במסגרת "הקומדי סטור" השתתף דואניאס גם ב"משדרים חשמונאים פלוס", ספיישל לחנוכה ב-1996, ולאחר מכן השתתף בתוכנית ההמשך "פרה פרה" (1997). תוכניות אלה שודרו בערוץ הילדים.
בשנת 1996 דיבב דמויות במשחק המחשב הישראלי "תככי הרייטינג". בשנת 1997 הופיע דואניאס בפסטיגל לצד צחי נוי. בשנת 1998 שיחק בהצגת הילדים אלאדין לצידו של ליאור כלפון. בשנת 1999 הופיע בפסטיגל, באותה שנה השתתף במופע יחד עם אסף אשתר.
דואניאס ביים וכתב את סדרות הטלוויזיה "שמש" (1997-2004), "חשיפה" (1999), "הפיג'מות" (2003-2015), שבה, בשתי העונות האחרונות (8–9) השתתף בתפקיד קבוע, "השמיניה" (2005-2013) וחלק מסדרות הטלוויזיה "השיר שלנו" ו"דני הוליווד".
בשנת 2007 כתב, ערך וביים את סדרת הטלוויזיה "הנפילים" יחד עם חן קלימן.
ב-2009 עלתה הסדרה "מנדלבאום בלש פרטי" אותה הוא יצר, ערך, כתב וביים, ובאותה שנה השתתף בתוכנית הריאליטי של אבי ביטר, "חי בסרט" בבימויו של איתי שגב.
ב-2010 עלתה הסדרה "15 דקות" ב-yes שדואניאס הוא התסריטאי הראשי שלה.
ב-2011 יצר יחד עם יניב פולישוק את הסדרה "סברי מרנן" ואף ביים אותה.
ב-2013 ביים את העונה הרביעית והחמישית של "השמיניה הדור הבא".
ב-2014 ביים את הסדרה "משפחה שולטת", סיטקום יומי בערוץ הילדים ב-YES עם מור פולנוהר, רמי ורד ואורנה בנאי.
ב-2016 ביים את הסדרה "הרוסים", אשר שודרה במשך עונה בערוץ עשר.
ב-2017 דואניאס ביים את הסדרה "שמחות", אשר שודרה בערוץ 2
בספטמבר 2006 זכה בפרס עבור בימוי לסדרת ילדים בפרס האקדמיה לטלוויזיה, על הסדרה "השמינייה". הסדרה עצמה זכתה בפרס זה בשנים 2006 ו-2007.
חיים אישיים
דואניאס נשוי לאילנית ולהם שתי בנות. אחותו הצעירה היא העורכת ליבי בן עמוס.
המאה ה-12 לפנה"ס
המאה ה-12 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 1200 לפני הספירה והסתיימה בשנת 1101 לפני הספירה. זוהי המאה ה-12 לפני תחילת הספירה הנוצרית.
אירועים בולטים בעולם
בשלהי המאה ה-13 לפנה"ס החל באזור מזרח התיכון ובאגן הים התיכון משבר תקופת הברונזה המאוחרת - תקופת מעבר מתקופת הברונזה המאוחרת לתקופת הברזל.
המשבר נמשך עד לאמצע המאה ה-12 לפנה"ס. במהלך תקופה זו חרבו אימפריות, ממלכות וערי מדינה, התחוללו בצורות, רעב המוני, נדידת עמים, מלחמות ומהפכות חברתיות, וחלה נסיגה חמורה בסחר בינלאומי, בתרבות החומרית ובכתיבה. מומחים משווים השוו את חומרת המשבר לזו של נפילת האימפריה הרומית במאה החמישית לספירה, שסיימה את העת העתיקה ופתחה את ימי הביניים במערב.
הסיבות למשבר אינן ברורות וכוללות אפשרויות כמו רעידות אדמה, תמורות באקלים הגלובלי שגרמו ליובש ולבצורת, הגירה המונית של גויי הים שפשטו על חופי מזרח הים התיכון, ו"פגיעה מערכתית" כתוצאה משילוב סיבות טבעיות וחברתיות.
המשבר מוטט את הסדר החברתי האופייני לתקופת הברונזה, שהתבסס בעיקר על אימפריות גדולות וערי מדינה המקושרות זו לזו בסחר גלובלי. התאוששות מלאה מן המשבר ארכה כמה מאות שנים בראשית תקופת הברזל, ובמהלכה קם במזרח התיכון סדר שונה, המבוסס יותר על ממלכות מקומיות.
במהלך המאה ה-12 נמשכו פלישות גויי הים. אלו היו קבוצות עמים חמושות שפשטו מכיוו ממערב הים התיכון על התרבויות המבוססות במזרח – הפיניקית, החיתית, המיקנית, המצרית. אחת האימפריות שנחרבו סופית בתקופה זו היא האימפריה החתית אם כי תחתיה קמו הממלכות החתיות החדשות.
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד 2003
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד 2003 התקיימו ב-10 במאי 2003. מפלגת העצמאות שמרה על מעמדה כמפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט, כשזכתה ב-22 מושבים מתוך 63. הממשלה הקואליציונית נשארה כמו בפרלמנט הקודם, כשמפלגת העצמאות הקימה ממשלה יחד עם המפלגה הפרוגרסיבית ודוד אודסון נשאר בתפקידו כראש הממשלה.
ארטיום פרחוסקי
ארטיום "ארט" ניקולייביץ' פרחוסקי (בבלארוסית: Арцё́м Мікала́евіч Парахо́ўскі, נולד ב-6 באוקטובר 1987 במינסק, בלארוס הסובייטית, ברית המועצות) הוא כדורסלן בלארוסי המשחק בעמדת הסנטר. פרחוסקי הוא חבר בנבחרת הלאומית של בלארוס.
תגלית השנה
תגלית השנה היא תחרות יופי בישראל שנערכה בקרב דוגמניות, ואורגנה על ידי מגזין ראש 1, לאישה וסוכנות לוק. רבות מן הדוגמניות הידועות והמצליחות בישראל החלו את דרכן בתחרות זו.
ארטיום פרחוסקי
קריירה טרום-מקצוענית
פרחוסקי שיחק כדורגל עד גיל 16, אז גדל גופו לממדים לא ריאליים עבור קריירה במשחק הרגלי - והוא החל לשחק כדורסל בעל כורחו. סקאוט של אוניברסיטת בינגהאמטון, עלי טון, זיהה את הכישרון שלו ועזר לו להגיע למכללת דרום איידהו. אחרי שנתיים בהן לא הסתדר באיידהו, עבר לאוניברסיטת רדפורד, שם שיחק תחת המאמן בראד גרינברג, זכה פעמיים בתואר שחקן השנה של קונפרנס הביג סאות' והיה הריבאונדר המוביל ב-NCAA בעונת הסיניור שלו, עם 13.4 כאלו למשחק בנוסף ל-21.4 נקודות. פרחוסקי העמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA ב-2010, אך לבסוף לא נבחר ופנה לשחק כדורסל מקצועני באירופה.
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד 2003
רקע
בבחירות 1999 התקיימה באיסלנד ממשלה קואליציונית בראשות מפלגת העצמאות יחד עם המפלגה הפרוגרסיבית, כשהקואליציה הייתה עם 38 חברים. שאיפת שתי המפלגות הייתה להגיע לתוצאה דומה ולהקים קואליציה דומה.
תגלית השנה
ב-1993 שודרה התחרות לראשונה בשידור חי בערוץ 2.
מנחים
מתמודדות נוספות בתחרות תגלית השנה הן מלכות היופי, לינור אברג'יל ונירית בקשי, וגם הדוגמנית שרי גבעתי. היו שנים שגם בנים התמודדו בתחרות.
ארטיום פרחוסקי
קריירה מקצוענית
פרחוסקי החל לשחק בואף ריגה מליגת העל הלטבית והליגה הבלטית. כבר בעונתו הראשונה העמיד ממוצעים של 10.3 נקודות ו-4.4 ריבאונדים בליגה, וזכה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה בליגה הבלטית ובמקום בחמישיית העונה. באותה עונה זכתה הקבוצה באליפות והפסידה בגמר הפלייאוף בליגה הבלטית לז'לגיריס קובנה בתוצאה 75-67.
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד 2003
מחוזות בחירה
כל אחד מששת המחוזות מוקצים תשעה מושבים שנבחרים על ידי הצבעת אישור. תשעה מושבים נוספים מחולקים בין המחוזות (בין 1 ל-2) בהתאם לגודל האוכלוסייה, על מנת לשמור על יחסיות ההצבעה ברמה הלאומית. ב-2003 המחוזות חולקו כך :
ארטיום פרחוסקי
קריירה מקצוענית
בעונה שלאחר מכן חתם פרחוסקי בפלקנסטרו קאנטו, אך ביקש להשתחרר מחוזהו בקבוצה לאחר יום אחד ולפני שהספיק לשחק בה, וחתם בבודיוולניק קייב מהסופרליגה האוקראינית. בעונתו היחידה בקבוצה רשם ממוצעים של 7.9 נקודות ו-3.9 ריבאונדים. בסוף העונה עבר פרחוסקי לליגת העל הטורקית, לקבוצת אולין אדירנה. אחרי עונה אחת בטורקיה עבר להפועל ירושלים מליגת העל בכדורסל והיורוקאפ. בעונתו היחידה בקבוצה תחת מאמנו לשעבר, בראד גרינברג, העמיד ממוצעים של 12.8 ו-6.4 נקודות וריבאונדים ביורוקאפ ו-8.7 ו-3.6 נקודות וריבאונדים בליגה. פרחוסקי גמר את העונה בסדרת רבע גמר הפלייאוף נגד הפועל חולון כשנפצע בידו.
בסיום עונת חתם פרחוסקי בניז'ני נובגורוד לשתי עונות, אך שיחק בה עונה אחת כשהוא קולע 14.3 נקודות ומוריד 7.3 ריבאונדים למשחק בליגת ה-VTB. אחרי סיום עונה זו חתם באוניקס קאזאן, ששיחקה אז ב-VTB וביורוקאפ. בעונתו הראשונה בקבוצה קלע 8.1 נקודות והוריד 5.6 ריבאונדים ביורוקאפ. בעונת העמיד פרחוסקי ממוצע מדד PIR של 14.1 ב-21.2 דקות בממוצע למשחק.
ב-27 באוגוסט 2017 חתם פרחוסקי במכבי תל אביב לשנה עם אופציה לעונה נוספת. בסיום השנה שוחרר מהקבוצה.
משאבים פסיכולוגיים
משאב פסיכולוגי הוא יכולות ואמצעים רגשיים, התנהגותיים וקוגניטיביים שקיימים אצל הפרט, ויכולים לשמש אותו ולקדם אותו בעת הצורך. המשאבים הפסיכולוגיים יכולים לסייע לאדם הן ביומיום, הן בהתפתחותו הטבעית, והן במצבי משבר.
המשאבים הפסיכולוגיים של האדם חיוניים להתפתחות אישיותו בילדות. למשאבים אלו שלושה מקורות מרכזיים: הורי הילד, הילד עצמו - הלוקח חלק פעיל בעיצוב סביבתו, והמטען הגנטי. ממשאבים אלו ניתן ליצור את אבני היסוד המאפשרות לילד לתפקד באופן יעיל בחברה, לחוש תחושת מסוגלות עצמית ולהביא לידי ביטוי את יכולותיו הרגשיות, ההתנהגותיות והקוגניטיביות. הורים עשויים לעודד או לעכב את צמיחת המשאבים הפסיכולוגיים של ילדיהם, באופן בו הם מספקים משאבים לילדיהם בתהליך החיברות.
מקורות המשאבים הפסיכולוגיים
ההורים הם הדמויות הראשונות והמשמעותיות בחייו של ילד ולכן יש להם תפקיד מרכזי בתהליך התפתחות אישיותו. מצד אחד, ההורים מספקים לילדיהם חום, אהבה ואינטימיות ומצד שני, מחנכים ומלמדים אותם ערכים, נורמות והתנהגויות רצויות על מנת שיוכלו לתפקד בחברה באופן יעיל. כלומר, ההורים מלווים את ילדיהם בתהליך החיברות, בו הילדים רוכשים ערכים והתנהגויות שיאפשרו להם לתפקד בחברה. תהליך זה מתרחש החל מינקות ולאורך כל שלבי החיים של הילד כאשר הוא נמצא באינטראקציה עם סביבתו. ילדים תלויים במשאבים שהוריהם מספקים להם, ולכן ההורים הם בעלי השפעה ייחודית בכל ההיבטים הקשורים בהתפתחות אישיות הילד. לכן יש חשיבות מכרעת לסיפוק משאבים פסיכולוגיים חיוביים כדי שילד יחוש תחושת מסוגלות המוגדרת כהצלחה במשימות התפתחותיות עיקריות.
הורים מגיבים באופן שונה וייחודי לכל ילד בהתאם למטען הגנטי שלו. כלומר, התגובות ההוריות עוברות הסתגלות או נוצרות כתגובה לאופיו המולד של הילד - המזג המולד שלו. לכל תינוק מזג שונה: האחד עשוי להיות בעל מזג נוח ואילו האחר יכול להיות בעל מזג קשה. הבדלים אלו יגררו תגובות הוריות שונות. אי לכך, התגובה ההורית עשויה להשתנות בהתאם למטען הגנטי של הילד. השפעה זו היא דוגמה לקשר תורשה-סביבה, בו תהליכים גנטיים של הילד משנים את התגובות הסביבתיות אליו. מאמץ של הורה לסגל תגובות הוריות מותאמות לילד עשוי לשנות את התנהגותו, וכתוצאה מכך להשפיע על הילד באופן שלא ניתן להסביר רק באמצעות תורשה גנטית.
תפקיד המשאבים הפסיכולוגיים בהתפתחות הילד
לכל ילד יש נטייה פנימית מוקדמת (בלעז: פרה-דיספוזציה) המהווה את הבסיס להתפתחות אישיותו. להורים ישנה אפשרות לעצב את כיוון התפתחות הילד, כלומר ביכולתם לחזק את נטייתו המוקדמת או לחלופין להחליש נטייה זו על ידי יצירת מסלול התפתחותי חדש. באמצעות סיפוק המשאבים הפסיכולוגיים, ההורים יכולים להקנות לילד יכולות המאפשרות לו להתמודד עם אתגרי החיים בצורה חיובית. תחומים אפשריים בהם יכולות אלו עשויות לבוא לידי ביטוי בילדות הן היכולת לשלוט על ההתנהגות בתגובה לקודים חברתיים (כגון ציות לבקשות מבוגרים ומורים); היכולת ליצור קשרים חיוביים עם מבוגרים ועמיתים, חברי קבוצת השווים (לדוגמה שיתוף פעולה בעבודת צוות); והיכולת להצליח מבחינה אקדמית, המאפשרת לילד להגיע להישגים לימודיים טובים בבית הספר (כישורים קוגניטיביים בילדות).
המשאב הרגשי
המשאב הרגשי (A - affect) מתייחס לרגשות חיוביים כמו אושר, אהבה וגאווה, וכן לדיכוי רגשות שליליים כגון עצבות, כעס ובושה. כמו כן, המשאב הרגשי כולל את היכולת לוויסות רגשי. ילד החווה רגשות חיוביים, תופס את סביבתו כפחות מאיימת, וכתוצאה מכך מרגיש בטוח ושואף להשגת מטרות חדשות. רגשות חיוביים של ההורה תורמים ליכולתו ההתנהגותית של הילד, כדוגמת שליטה עצמית, ומסייעים לו לתפקד בחברה באופן יעיל. לעומת זאת, ילד שלרוב רגשותיו שליליים, ויכולתו בוויסות רגשותיו מוגבלת, עלול לבטא יכולות תפקוד פחותות בהשוואה לילד בעל משאב רגשי תקין. רגשות שליליים של הורים, בייחוד כאשר הם מופנים לילד, נמצאו כמשפיעים לא רק על הרגש המיידי של הילד, אלא גם על יכולתו לוויסות רגשי. כאשר הורים מפגינים רגשות חיוביים כלפי הילד הם מקנים לו תחושת ערך ואת התחושה כי האנשים הסובבים אותו בעולם הם בעלי כוונות טובות; כתוצאה מכך, הילד מפתח הנחות חיוביות ביחס לעצמו ולאחר.
המשאב ההתנהגותי
המשאב ההתנהגותי (B - behavior) מספק מגוון אסטרטגיות תפקודיות המשמשות את הילדים בחיי היומיום כדי להשיג בהצלחה את מטרותיהם. אסטרטגיות אלו כוללות את היכולת לדחות סיפוקים, להתמודד עם אתגרים וכדומה. האסטרטגיות שהילדים מאמצים מאפשרות להם לתפקד באופן יעיל. למשל, שליטה עצמית מגיל צעיר נמצאה קשורה לתפקוד יעיל בפתרון בעיות, ולביצועים האקדמיים גבוהים בבית הספר. כמו כן, ילדים שרפרטואר ההתנהגות שלהם כלל שיתוף פעולה, התנהגויות של מתן עזרה ויצירת אינטראקציות חברתיות, התקבלו טוב יותר בחברה, ומהילדות המוקדמת יצרו קשרים חברתיים חיוביים.
קיימות שתי התנהגויות הוריות המשמעותיות בתהליך החיברות של הילדים בתחום ההתנהגותי:
המשאב הקוגניטיבי
המשאב הקוגניטיבי (C - cognition) מתייחס למודלי עבודה פנימיים המהווים ייצוגים מנטליים, קוגניטיביים ורגשיים לגבי הילד עצמו, האחר והעולם. מודלי העבודה הם סכמות קוגניטיביות המתגבשות על בסיס הפנמה של התנסויות ממשיות בין התינוק לבין דמויות התקשרות המשמעותיות עבורו, והם הבסיס לציפיות אותן מביא הפרט להתרחשויות הבין-אישיות בהווה.
לעיתים, ההורים מפרשים את המציאות לילדיהם ומובילים אותם לתחומים המתאימים לתפיסותיהם, ובכך משפיעים על הדימוי העצמי של ילדיהם. כלומר, תפיסות ההורים לגבי יכולת הילד, משפיעות על תפיסתו של הילד עצמו בנוגע ליכולתו. למשל, נמצא קשר בין ציונים של ילדים במקצועות אנגלית ומתמטיקה לבין תפיסת ההורים לגבי יכולת הילד במקצועות אלו, כך שככל שהישגי הילד היו גבוהים, התפיסה של ההורים לגביו הייתה חיובית יותר וכך גם תפיסתו של הילד לגבי יכולותיו במקצועות אלו.
השלכות עקרון המשאבים הפסיכולוגים
עקרון המשאבים הפסיכולוגיים מאגד בתוכו שני רעיונות עיקריים: ראשית, המשאבים הפסיכולוגיים (רגשי, התנהגותי וקוגניטיבי) חיוניים להתפתחות יכולות תפקודיות אצל הילד. שנית, ההורים הם המקור העיקרי לסיפוק משאבים אלו; בידי ההורים היכולת לסייע או לעכב את צמיחת המשאבים הפסיכולוגיים של ילדיהם, באמצעות האופן בו הם מספקים אותם בתהליך החיברות. ככל שהילד נזקק למשאבים אלו, חשיבות ההתנהגות ההורית גוברת. המשאבים הפסיכולוגיים יכולים להיווצר ממקור גנטי או כתוצאה מהסביבה. כתוצאה מהמבנה הגנטי ותהליך החיברות, לחלק מהילדים ישנו מחסור במשאבים פסיכולוגיים, ולכן הם תלויים יותר בהוריהם לסיפוק המשאבים; בעוד שבקרב אחרים, לא קיים מחסור זה, והם פחות תלויים בהוריהם. אולם בסיטואציות מאתגרות בהן עולה הצורך במשאבים הפסיכולוגיים, תלות הילדים בהוריהם גדלה, שכן משאבים אלו מאפשרים לילדים להתמודד עם הסיטואציה בצורה יעילה. השלכות אלו משפיעות גם על התפקוד בבגרות, על השימוש במשאבים הפסיכולוגיים הקיימים של האדם, ועל מידת התלות שלו באחרים לסיפוק משאבים אלו.
בלאדימיר דיאס
בלאדימיר יובאני דיאס סאוודרה (בספרדית: Bladimir Yovany Díaz Saavedra; נולד ב-10 ביולי 1992) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת החלוץ בסקציה נס ציונה.
קריירה
דיאס התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומויות בקולומביה, ממנה עבר לשחק בליגת העל של אל סלוודור. בעונת קלאסורה הבקיע 15 שערים והיה מלך שערי הליגה. בין לבין שיחק גם בתאילנד וגוואטמלה.
ב-27 בדצמבר 2022 חתם בא-דירייה מהליגה הסעודית השנייה, אך שוחרר ממנה כעבור שלושה שבועות.
ב-1 בפברואר 2023 חתם בסקציה נס ציונה מליגת העל.
התשעים ושלוש
סיפורן של התשעים ושלוש
גטו קרקוב נכלל בגנרלגוברנמן - שטחי פולין שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית אך לא סופחו אליה. ביוני 1942 החל גירוש יהודים מהגטו. בית הספר הראשון ברשת "בית יעקב" נוסד על ידי שרה שנירר בקרקוב בשנת 1917, וכעבור שמונה שנים נוסד גם סמינר למורות. לאחר כיבוש פולין ניתן צו לסגירת בתי הספר היהודיים, והלימודים בקרקוב נמשכו במחתרת.
על פי הסיפור, ב-27 ביולי 1942 נלכדו 93 תלמידות על ידי הנאצים. הן הועברו לבניין שבו הוחזקו בחשיכה. ב-10 באוגוסט נלקחו לבית מואר ונאה, נצטוו להתרחץ, הושארו בבגדיהן התחתונים (כותנות), ונאמר להן שחיילים גרמנים יבואו לבקרן. מידיעת משמעות הביקור, החליטו להתאבד באמצעות רעל שהוכן מראש. אחת הנערות, חיה פלדמן, כתבה בשעותיה האחרונות, ב-11 באוגוסט, מכתב ביידיש שנועד למאיר שנקולבסקי, מזכיר תנועת בית יעקב העולמית וחבר הוועד המרכזי של אגודת ישראל בניו יורק. המכתב הוברח אל מחוץ לגטו, ובתחילת ינואר 1943 הגיע ליעדו.
להלן עיקר המכתב בתרגום לעברית:
פרסום האירוע
ב-5 בינואר 1943 הוקרא מכתבה של חיה פלדמן בפני משתתפי התכנסות של רבנים אורתודוקסיים שהתקיימה בניו יורק. ב-8 בינואר פורסמה תמצית המכתב בניו יורק טיימס, וצורף לו הסבר שהאירוע התרחש בוורשה. גם במאמר שפרסם, זמן קצר לאחר מכן, ד"ר יצחק לוין, צוינה ורשה כמקום ההתרחשות.
קוראי המכתב הניחו שהנערות אכן הגשימו את תוכניתן, אף שלא ניתן להם מידע על כך. האירוע זכה לפרסום רב ולתגובות עזות, וצוין כמעשה של קידוש השם. באמצע פברואר הגיעה הידיעה על האירוע מארצות הברית לארץ ישראל. לראשונה הוא פורסם בביטאון העדה החרדית "קול ישראל" (גם בו צוינה ורשה כמקום ההתרחשות). כ"ו באדר, יום השנה השמיני למותה של שרה שנירר, נקבע כיום זיכרון לנערות, שיצוין בכל בתי הספר של "בית יעקב".
במאמר מאת משה מרק (הוא סופר השואה משה פראגר) עלו שאלות שהעסיקו את ההיסטוריונים עוד שנים רבות, וניתנו להן תשובות:
סיפור 93 הנערות פורסם בעיתונים נוספים בארץ ישראל, ובהם "דבר" ו"פלסטיין פוסט", ועצרות לזכרן נערכו בערים אחדות. במאי 1943 פרסם "הועד להגנת כבוד בנות ישראל" חוברת לזכרן.
בשנת 1947 פורסם מכתב נוסף המעיד על האירוע. הכותבת, חנה וייס, תיארה עצמה כתלמידה ה-94, שנפרדה מחברותיה קודם שנלכדו, כדי לטפל בחולה, ושמעה מהן על החלטתן להתאבד. וייס שרדה את השואה, וב-14 במאי 1947 שלחה מכתב ממקום מגוריה בקולומביה לארץ ישראל (אך איש לא פגש אותה), ובו תיארה את גורל ה-93. המכתב פורסם בשנה שבה הגיע בחוברת מטעם אגודת ישראל. לפי וייס, מתו הנערות ב-28 ביולי, כשבועיים לפני המתואר במכתבה של פלדמן. קיימות סתירות נוספות בין שני המכתבים. שני המכתבים פורסמו פעם נוספת בשנת 1961, בספר היובל של "בית יעקב". העיתון "המודיע" פרסם את הסיפור מחדש בשנת 1992.
בשנות החמישים סיפור ה-93 כמעט שלא פורסם מחוץ לחברה החרדית. בעיתונות בישראל הופיע הסיפור לעיתים רחוקות מאוד, פעמיים נזכר בשולי מאמרים בביטאונים של פועלי אגודת ישראל ואגודת ישראל וגם הביטאון של בית יעקב הזכיר אותו כ"אגדה" ולא כסיפור שקרה באמת. בעיתונות הכללית הסיפור לא הופיע, למעט אזכור קצר בירחון "דבר הפועלת" בימי משפט אייכמן.
ספקות באשר לאמיתות הסיפור
בשנות ה-50 החלו להתפרסם מאמרים הטוענים שסיפור 93 הנערות משולל אחיזה במציאות. החל בכך יוסף וולף, חוקר יהודי מקרקוב, ותמך בו ההיסטוריון פיליפ פרידמן, במחקר שפורסם בשנת 1958. מרדכי אליאב היה פחות נחרץ, וכתב, לאחר שציטט את מכתבה של חיה פלדמן: "האירוע המתואר כאן פורסם רבות בכל העולם. אולם, מאוחר יותר, היו כאלו שהעלו ספקות בקשר לאמיתותו ולאמינות המכתב. בכל זאת קשה להגיע למסקנה סופית בקשר לנושא זה".
חוקרי שואה נוספים ובהם לוסי דווידוביץ' וישראל גוטמן, שללו את קיומו של האירוע, הן משום שלא נמצאו עדויות התומכות בקיומו ולא סביר שאירוע כזה התרחש בלי שייוודע בגטו, והן משום שחוקי הגזע הנאציים אסרו מגע מיני עם יהודיות, ולכן לא סביר שחיילים גרמנים היו עושים זאת בפרהסיה ובצורה מאורגנת. הסתייגות נוספת מתייחסת לכך שהמכתב כתוב ביידיש בניב הונגרי, בעוד שהחתומה עליו, חיה פלדמן, התגוררה בפולין.
גם בחוגי אגודת ישראל ישנם כאלה שנמנעים מלעסוק בסיפור ה-93.
חוקרת השואה החרדית, אסתר פרבשטין, מביאה את הסיפור בהערת שוליים בספרה "בסתר רעם", ומציינת כי יש להטיל ספק באמינותו. במספר 93 היא רואה מספר טיפולוגי, כמספרם של כלי השרת במשנה במסכת תמיד (ג ד). בריאיון ל"הארץ" הביאה פרבשטין את סיפורן של ה-93 כדוגמה בולטת למיתוסים אודות השואה שנוצרו בציבור החרדי, וציינה "במקרה הטוב מדובר בעניין שנוי במחלוקת".
חוקרת השואה מיכל שאול מציינת שזוהי "יצירה ספרותית שחוברה לצרכים חינוכיים".
במאמרם המקיף אודות סיפורן של הנערות, קובעים יהודית תידור באומל ויעקב ג. שכטר: "כיום משוכנעים למעשה כל המלומדים שהאירוע מעולם לא התרחש". עם זאת, הם מציינים: "בעוד שאין באפשרותנו לטעון בוודאות גמורה שהאירוע אכן התרחש, ובעצם יש לנו ספקות רציניים לגביו, ניתן להשיב ולהפריך חלק מן הנקודות המועלות בניסיון לקעקע את אמיתותו ההיסטורית".
תקדימים
להתאבדות שמטרתה הימנעות מאונס על ידי האויב מסורת ארוכה ביהדות, אף שהנושא אינו ברור הלכתית (ראו דיון הלכתי בערך ייהרג ואל יעבור).
אחת מאגדות החורבן המופיעות בתלמוד מתארת התאבדות בנסיבות דומות (הסוגריים המרובעים - פירוש רש"י):
סיפור דומה מופיע בילקוט שמעוני למגילת איכה:
עיקרון זה חוזר גם בתיאורי פרעות בימי הביניים ולאחריהן. ר' נתן נטע הנובר תיאר את פרעות ת"ח-ת"ט בנמירוב: "הם אנסו נשים ונערות צעירות ככל שחפצו, אך חלק מן הנשים והבתולות קפצו לתעלה המקיפה את המצודה כדי שהערלים לא יטמאו אותן. הן טבעו במים".
אגדה מהמאה ה-17, הקשורה בייסודו של בית הכנסת "שושנת הזהב" בלבוב, מספרת כי לאחר שניתנה הוראה להפוך את בית הכנסת למנזר, הודיע ההגמון של העיר כי יסיר את הגזירה רק אם יהודיה בשם שושנה, שכונתה "שושנת הזהב", תתמסר לו. זו הודיעה על הסכמתה, ולאחר שבוטלו הגזירות קפצה ממגדל גבוה אל מותה ובלבד שלא תתמסר להגמון.
ברוח דומה מתייחסת לסיפור אסתר פרבשטין:
"מדוע נברא סיפור זה דווקא?"
במאמרה "הָעֲלָמוֹת והמוות: 'זנות', אונס ועבדות מינית במלחמת העולם השנייה" בוחנת נעמי לבנקרון את סיפור התשעים ושלוש, שאותו היא רואה כמיתוס ולא כאירוע היסטורי, מנקודת המבט של היחסים בין המינים בעת מלחמה. כרקע לניתוח היא מציינת כי:
היא מציינת כי "אונס בזמן מלחמה איננו פעולה מינית שחייל אחד כופה על אשה אחת במדינה שכבש. לאונס יש השלכות חברתיות ותרבותיות רחבות הרבה יותר על האשה ועל הקבוצה החברתית שאליה היא שייכת. ... האונס הפך מטראומה אישית כואבת למכה אנושה לגאוות האומה, מכה שהנשים נדרשו למנוע בכל מחיר, שכן מגע מיני עם חיילי האויב בשעת מלחמה נחשב למגע מסוכן ולא מוסרי הפורץ את גבולות הקולקטיב וראוי לגנאי. ... המסר שהועבר לנשים היה פשוט: עליהן לבחור בין התאבדות, שתזכה אותן בכבוד לאחר מותן, לבין חיי קלון".
אף שאת סיפורן הספציפי של התשעים ושלוש היא רואה כמיתוס, היא מציינת שתקיפות מיניות של נשים יהודיות התרחשו במהלך השואה, כך שסיפורן של התשעים ושלוש יכול היה להתרחש. ראיית הסיפור כמיתוס מובילה אותה לשאלה "מדוע נברא סיפור זה דווקא?" והיא מציינת, כתשובה חלקית, כי בחברה החרדית וביישוב הציוני היה צימאון לסיפור מעין זה. דעה דומה הביעה אסתר פרבשטין: "הסיפור קיבל תאוצה אחרי המלחמה, כשגבורת לוחמי הגטאות והפרטיזנים נחשבה לגבורה הלגיטימית. כל האחרים, ובעיקר בציבור הדתי-חרדי, היו במצב של התגוננות כמי שהלכו כצאן לטבח. נוצר צורך בסיפור גבורה שיעמוד כנגד הסיפור הגדול של המרד".
בחברה הדתית הוצג סיפורן של התשעים ושלוש כמופת להתנהגות הראויה לבת ישראל שהאויב עומד לאונסה. נעמי לבנקרון כותבת כי החוברת שפרסם "הועד להגנת כבוד בנות ישראל" בשנת 1943 ובה מכתבה של חיה פלדמן, "עמוסה לעייפה במסר חד-משמעי, החוזר על עצמו במגוון דרכים: אשה יהודייה צריכה לבחור במוות בטרם תיאנס בידי האויב, וָלא - תהא נידונה לחיי קלון".
"הוועד להגנת כבוד בנות ישראל" הוקם בשנת 1942 על ידי מועצת הרבנות של תל אביב, במטרה להציג חלופה להתנהגות מינית מתירנית שהחלה להיות נפוצה בארץ בהשפעת החילוניות. בחוברת הוסבר ערכה של שמירה על פרטיות האישה בעזרת אסמכתאות וסיפורי גבורה על נשים שגם במצבי קיצון נמנעו מלתת את גופן ובחרו אף במוות. נאמנה למטרה זו, הסתיימה החוברת במסר "אל בת ישראל הנבוכה בארץ!" הקורא לנערות ארץ ישראל ללמוד מהקרבתן של התשעים ושלוש, ולשמור על תומתן: "האם מעשה זה לא יזכירך כי יש לך, מלבד זכויות, גם חובות, חובות קדושות כלפי אומתך, שהראשונה בהן לשמור על תומתך, על טוהר גופך לתפקידך המופלא בתוך המשפחה החדשה בה תהיי רעיה אהובה ואם נערצה?".
למטרה אחרת שימש הסיפור בחוברת שבה פורסם בשנת 1947 מכתבה של חנה וייס. החוברת הסתיימה במסר להורים, לפיו אם רצונם שבנותיהם יידמו בתכונותיהן לתשעים ושלוש, ראוי לרשום את הבנות לבתי הספר של רשת "בית יעקב".
אנשי היישוב העברי בארץ ישראל, שחלקם חשו שקורבנות השואה הלכו "כצאן לטבח", ראו בסיפורן של התשעים ושלוש סיפור גבורה, כסוג של פעולת התנגדות לגרמנים, כהמשך לסיפור מצדה וכמקביל לתוכנית "מצדה על הכרמל" של היישוב.
הנצחה
בערים אחדות נקראו רחובות על שם סיפור זה: בתל אביב-יפו, בחיפה, בפתח תקווה, בנתניה ("התשעים ושלוש") ובראשון לציון ("צ"ג בנות"). בבני ברק נמצא "גן ה-93".
מדריך הרחובות של תל אביב-יפו עוסק בשם הרחוב: האירוע הונצח גם בפיוט "אלי אלי נפשי בכי" שנכתב על השואה.
נדין קסלר
נדין קסלר (Nadine Keßler; נולדה ב-4 באפריל 1988) היא כדורגלנית עבר גרמנייה ששיחקה כקשרית. קסלר היא זוכת פרס כדורגלנית השנה בעולם של פיפ"א לשנת 2014.
קריירת מועדונים
קסלר נולדה באפריל 1988 בלנדשטול, מערב גרמניה. בגיל 16, לאחר ששיחקה במספר מועדוני בנים, היא החלה לשחק בזארבריקן מהבונדסליגה השנייה, והייתה למלכת השערים של המועדון בשנים 2006 ו-2007. בשנת 2008 היא הגיעה עם הקבוצה עד לגמר הגביע הגרמני, שם נעצרה על ידי פרנקפורט. שנה לאחר מכן, היא הובילה את הקבוצה לזכייה באליפות ליגת המשנה, אך עזבה בתום העונה לטורבינה פוטסדאם.
כבר בעונתה הראשונה עם פוטסדאם, כבשה קסלר 11 שערי ליגה וזכתה באליפות גרמניה ובליגת האלופות, לאחר ניצחון בדו-קרב פנדלים על ליון בגמר. בעונתה השנייה בקבוצה היא זכתה באליפות גרמניה נוספת, לאחר שפוטסדאם סיימה בנקודה הפרש מעל פרנקפורט. בסוף עונה זו, החליטה קסלר לעבור לוולפסבורג.
בעונה הראשונה בוולפסבורג, סיימה קסלר במקום הרביעי בדירוג כובשות השערים של הליגה, ועזרה לקבוצה לסיים במקום השני בליגה. העונה שלאחר מכן, 2012/13, הייתה עונת השיא של קסלר ברמה הקבוצתית, שבאותו זמן אף התמנתה לקפטנית הקבוצה. וולפסבורג זכתה בטרבל היסטורי - אליפות גרמניה, הגביע הגרמני וליגת האלופות, והייתה לקבוצת הנשים הגרמנית הראשונה מאז פרנקפורט ב-2008 שמגיעה להישג זה.
עונה לאחר מכן, ההישג של וולפסבורג כמעט ושוחזר, אך היא לא הצליחה לזכות בגביע הגרמני. למרות זאת, זכתה הקבוצה בפעם השנייה ברציפות באליפות הליגה ובליגת האלופות. קסלר, שכבשה 12 שערי ליגה במהלך עונה זו, נבחרה בסופה לכדורגלנית השנה של אופ"א וגברה על חברותיה לקבוצה - מרטינה מילר ונילה פישר שסיימו במקום השני והשלישי, בהתאמה.
מספר חודשים לאחר מכן, ב-12 בינואר 2015, זכתה קסלר בפרס כדור הזהב של פיפ"א, המוענק לכדורגלנית המצטיינת בעולם באותה שנה. היא קיבלה 17.52 אחוזים מקולות המצביעים, וגברה על מרטה הברזילאית (14.16% מהקולות) ועל אבי וומבאך האמריקאית (13.33%). בכך הפכה קסלר לכדורגלנית הגרמנייה השלישית שזוכה בפרס, אחרי בירגיט פרינץ ונדין אנגרר.
נבחרת גרמניה
בשנת 2003 החלה קסלר לייצג את גרמניה עם נבחרות הנוער השונות, ובפברואר 2010, במסגרת גביע אלגארבה, ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת גרמניה הבוגרת. היא עלתה מהספסל בדקה ה-46 במקומה של לנה גוסלינג, ובדקה ה-77 כבר כבשה את שערה הראשון במדי הנבחרת. היא הגיעה עם הנבחרת הגרמנית עד לגמר הטורניר, בו הפסידו 2–3 לארצות הברית.
בקיץ 2013, הייתה קסלר חלק מסגל הנבחרת הגרמנית שהשתתפה באליפות אירופה שנערכה בשוודיה. בטורניר זה, היא פתחה בהרכב הראשון בכל ששת משחקיה של גרמניה, ובסופו של דבר זכתה איתה בגביע. הייתה זו הזכייה השישית ברציפות של גרמניה באליפות אירופה. כמעט שנה לאחר מכן, במרץ 2014, כבשה קסלר את השער הראשון של גרמניה בגמר גביע אלגארבה, בניצחון 0–3 על יפן.
לאחר שעזרה לגרמניה להעפיל לגביע העולם 2015, נאלצה קסלר לעבור ניתוח בברך, ובעקבותיו החמיצה את הטורניר. ב-14 באפריל 2016, אחרי שלא הצליחה להתאושש מהפציעה הקשה שעברה בברכה, הודיעה קסלר על פרישה מכדורגל בגיל 28 בלבד.
הבחירות הכלליות בגרמניה 2021
הבחירות הכלליות בגרמניה הן הבחירות לבונדסטאג שנערכו ב-26 בספטמבר 2021. באותו יום התקיימו גם בחירות במדינות הפדרליות הבאות: ברלין ומקלנבורג-מערב פומרניה, בהן בחרו את הלנדטאגים שלהם.
הקנצלרית המכהנת אנגלה מרקל הכריזה כי תפרוש מהחיים הפוליטיים לאחר הבחירות.
שיטת הבחירות
בבונדסטאג לפחות 598 חברים הנבחרים לתקופת כהונה בת ארבע שנים. 299 חברים נבחרים אישית לפי מחוזות. ולפחות עוד 299 על פי רשימות המפלגה הארציות בתפוצה יחסית. בכך הבוחר מצביע פעם אחת עבור המועמד ופעם שנייה עבור המפלגה.
ראשית נכנסים לפרלמנט הנבחרים שנבחרו אישית. אחר כך נוספים נבחרים לרשימה הארצית, כך שמספר הנבחרים הכולל למפלגה יתאים לאחוז הבוחרים שבחרו בה (ברשימות האזוריות והארציות יחד). במקרה שהאחוז הכולל שקבלה מפלגה נמוך מהאחוז שמייצג מספר הנבחרים האישיים - לא מתבטלת בחירתם האישית והם נשארים בפרלמנט (בהתאם לרצון הבוחר). ובשל כך מספר הנבחרים בפרלמנט גדל מעבר ל-598. בנוסף לכך, מספר החברים בפרלמנט גדל עוד יותר, על ידי הוספת נבחרים לרשימות הארציות של המפלגות האחרות במטרה לאזן ולהחזיר את הייצוג היחסי של כל מפלגה לאחוז הבוחרים שבחר בה (שוב כדי לממש את רצון הבוחר).
מפלגה שלא תזכה לפחות ל-5% מקולות הבוחרים לא תיכנס לבונדסטאג, אלא אם זכתה לפחות בשלושה נציגים בבחירות האישיות או הוכרה כמפלגת מיעוט.
תוצאות הבחירות הקודמות
בבחירות 2017, המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית נותרה המפלגה הגדולה ביותר חרף צמצום בכוחה, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ספגה את השפל הגדול ביותר בתולדותיה מאז 1945, בעוד מפלגת הימין "אלטרנטיבה לגרמניה" נכנסה לראשונה לפרלמנט של הרפובליקה הפדרלית עם 95 מושבים.
נכון לינואר 2021, המפלגות המרכיבות את הקבינט של גרמניה הן המפלגה הנוצרית-דמוקרטית, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית והמפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה. העומדת בראש קבינט זה היא אנגלה מרקל מהמפלגה הנוצרית-דמוקרטית וסגנה הוא אולף שולץ מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
שינויים בהנהגת המפלגות מאז הבחירות ב-2017
מרקל הודיעה כי תתפטר מתפקידה כקנצלרית גרמניה ומנהיגת המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית. המועמדת המועדפת על מרקל להנהגת המפלגה הייתה אנגרט קראמפ-קארנבאואר. עם זאת, קראמפ-קארנבאואר התקשתה לאחד את הפלגים הליברלים והשמרניים של המפלגה ובפברואר 2020 היא הודיעה על כוונתה לפרוש מהמירוץ על ראשות המפלגה. ועידה של המפלגה לבחירת מנהיג שנערכה בינואר 2021, כאשר ארמין לאשט, ראש הממשלה של מדינת נורדריין-וסטפאליה זכה בתמיכה של כ-52.8% מקולות הנציגים.
גם במפלגה השנייה בקואליציה, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה הייתה תחושה של חוסר יציבות מנהיגותית, באפריל 2018 המפלגה בחרה באנדריאה נאלס להיות מנהיגת המפלגה. עם זאת. נאלס לא הצליחה לשפר את מצבה העגום של המפלגה וחטפה ביקורת רבה ממפלגת הירוקים. נאלס התפטרה ביוני 2019. באוגוסט 2020 מינתה המפלגה את אולף שולץ למועמד לתפקיד הקנצלר לקראת הבחירות בספטמבר 2021.
בנוסף לכך גם במפלגת די לינקה נרשמו שינויים בהנהגה כאשר קטיה קיפינג וברנד ריקסינגר התפטרו לאחר תשע שנים כמנהיגים משותפים של המפלגה. את מקומם ירשו ג'נין ויסלר וסוזאנה הניג וולסו שנבחרו בוועידה שנערכה בפברואר 2021. ויסלר נחשבת כחלק מהאגף היותר שמאלני של המפלגה ואילו הניג וולסו נחשבת כחלק מהאגף המתון יותר של די לינקה. את רשימת המפלגה בבחירות מובילים ויסלר ודיטמר בארטש.
מפלגת הירוקים מינתה שני מנהיגים משותפים בינואר 2018 אנאלנה ברבוק ורוברט האבק ולאחר בחירתם עלתה המפלגה בסקרים. מפלגת אלטרנטיבה לגרמניה החליטה שאליס ויידל, יו"רית הסיעה בבונדסטאג וטינו כרופאלה, יו"ר המפלגה, יובילו את המפלגה בבחירות הקרובות, המפלגה מתמודדת עם מאבק בין הפלג ה"שמרני" לפלג ה"לאומני" שלה.
המפלגה הדמוקרטית החופשית החליטה שכריסטיאן לינדנר ימשיך להוביל את המפלגה גם בבחירות הללו.
תוצאות
התוצאות הסופיות: הנוצרים הדמוקרטים קיבלו את המספר המושבים הנמוך ביותר מאז ייסוד המפלגה. אלטרנטיבה לגרמניה קיבלה פחות קולות מאשר ב-2017 אבל ניצחה בסקסוניה ובתורגיניה.
אייזק אייזקס
סר אייזק אלפרד אייזקס (באנגלית: Isaac Alfred Isaacs; 6 באוגוסט 1855 – 11 בפברואר 1948) היה משפטן ומדינאי יהודי אוסטרלי, חבר הפרלמנט של מדינת ויקטוריה, חבר האספה המכוננת של אוסטרליה, חבר הפרלמנט האוסטרלי הראשון, התובע הכללי של אוסטרליה, נשיא בית המשפט העליון של אוסטרליה (2 באפריל 1930 – 21 בינואר 1931) ולאחר מכן המושל הכללי של אוסטרליה במשך חמש שנים (21 בינואר 1931 – 23 בינואר 1936); היהודי הראשון וגם יליד אוסטרליה הראשון, בשני התפקידים האחרונים.
שנים מעצבות וקריירה מוקדמת
אייזק אלפרד אייזקס נולד ב-1855 ברחוב אליזבת', מלבורן שבמדינת ויקטוריה (אוסטרליה), לזוג מהגרים יהודים. אביו, אלפרד אייזקס, היה חייט יהודי, שנולד בעיירה מלאווה שבצפון מרכז פולין, היגר משם לגרמניה, צרפת ולבסוף הגיע ללונדון, אנגליה, ב-1845. שם, ב-1849, הוא פגש ונישא לרבקה אברהמס, יהודייה גם היא. השניים היגרו לאוסטרליה ב-1854 (מסע של שלושה חודשים בספינה באותה עת) ואייזקס נולד כשנה אחרי הגעתם, הבן הבכור מתוך שישה ילדים. שניים מאחיו נפטרו בצעירותם. המשפחה עברה ממלבורן לצפון מדינת ויקטוריה, כשאייזקס היה בן ארבע ושם הוא גדל בעיירה בשם יקנדנדה, שהוקמה סביב מכרה זהב. היה זה ביקנדנדה שהחל ללמוד בבית ספר יסודי וכבר שם הוכיח עצמו כילד נבון בעל תחומי עניין רבים. כאשר בשנת 1867 עברה המשפחה לעיירה השכנה ביצ'וורת' הגדולה יותר, הוא הלך תחילה לבית הספר הרב-תחומי ולאחר מכן לבית הספר לדקדוק של ביצ'וורת' שבו הוענק לו התואר הרומאי 'דוקס' (Dux). לאחר שהוסמך כתלמיד-מורה לימד בבית הספר המשותף ובבית הספר הממלכתי שהחליף אותו משנת 1870 עד 1875.
אייזק הצטיין בלימודי מתמטיקה ובשפות, והיה בגיל 15 בלבד כאשר מונה כמורה בתיכון שבו למד, למרות היעדרויותיו התכופות מבית הספר. הוא הירבה לברוח למחנות כורי הזהב שבסביבה. את ניסיונו הראשון במשפטים רכש במסגרת זו, במשפט שניהל כנגד הנהלת בית הספר בקשר לשכרו. היה זה במהלך 1875, לאחר המשפט עם המנהל על שכר הטרחה המגיע לו, שהתפטר ממשרתו ועבר ללמד למספר חודשים בבית הספר לדקדוק. באמצעות קשריו של חברו המקומי ג'. ב. קרפרד, הובטח לאייזקס מינוי כפקיד במשרד הפרוטנוטרי במחלקה למשפטי הכתר במלבורן, שם היה לו ניסיון רב בנושאים משפטיים מעשיים במשפט אזרחי. בהיותו סטודנט במשרה חלקית, החל ללמוד משפטים באוניברסיטת מלבורן בשנת 1876 וסיים בזמן המינימלי באפריל 1880 בהצטיינות מהשורה הראשונה. מחברת לימודים שלו משנת 1879 ששרדה היא מודל של דיוק ובהירות בהצהרתו הקצרה של דוקטרינה ועקרון, ובהערות סיכום של תיקים מוכרעים. ייתכן ולאייזקס היה זיכרון צילומי (דבר שלא הוכח) ובבחינות יכול היה לצטט תיקים משפטיים שלמים.
הידע שלו בשפות כלל בסופו של דבר לא פחות משמונה שפות: אנגלית, רוסית, גרמנית, איטלקית, צרפתית, יוונית, סינית והינדית. לאחר שהשלים תואר ראשון במשפטים ב-1880 המשיך אייזקס ללימודי תואר שני שהשלים ב-1883. הוא נשאר במשרד עורכי הדין של הכתר עד 1882, כשהחליט לעבור ללשכת עורכי הדין העירונית. ללא קשרים ועם גיבוי כלכלי מועט, אייזקס טיפח מוניטין דרך עבודה ממושכת. עד 1890 הוא היה מבוסס היטב: באותה שנה הוא הופיע תשע עשרה פעמים בפני בית המשפט העליון של ויקטוריה והיה למייצגם של לקוחות עסקיים גדולים, כולל בנקים, הבורסה, חברות הקרקעות והפיננסים והרשויות המקומיות. טווח עיסוקו היה רחב מאוד: במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 הופיע בענייני דיני חברות שונים, במקרים בהם נוגעים נזקים, חוזים, ביטוח, חדלות פירעון, כרייה ודיני ממשל מקומיים. אייזקס צוין בלשכת הדין בשל "תשומת הלב הצמודה והמפורטת שהקדיש למקרים שלו, שלמות הטיעונים שהציג וההתייחסות שלו ללקוח."
בשנת 1886 הביא אייזקס את הוריו למלבורן, ומאז 1888 התגוררו בבית רחב בן שתי קומות ברחוב אובורן. ב-18 ביולי נישא לדבורה (דייזי) ג'ייקובס, בתו של אייזיק ג'ייקובס, סוחר טבק שהיה נשיא הקהילה העברית סט. קילדה ובשנים 1889–1890 היה הנשיא המיועד של לשכת התעשייה. נולדו להם שתי בנות ב-1890 וב-1892. המשפחה עברה מדירה לדירה בתדירות גבוהה, אך בנוסף על הדירה במלבורן עצמה היה לרשות המשפחה בית כפרי בהר מקדון. אייזקס שמר על קשר יומיומי הדוק עם אמו, ואכן, בשנים הראשונות לנישואיו עזב לעיתים את משפחתו לתקופות קצרות כדי להישאר עם אמו ולטפל בה. אפילו כאשר היה בן מעל גיל 50 וכיהן כשופט בעליון האוסטרלי, הוא היה כותב ל'אמי היקרה המתוקה שלי'. בין האם ובנה נותר קשר חזק מאוד עד לפטירתה של האם בשנת 1912.
פעילותו הפוליטית
בבחירות הכלליות של ויקטוריה באפריל 1892, אייזקס נבחר בהפרש נוח לאספה המחוקקת כחבר בבוגונג, מחוז שכלל את יקנדנדה וביצ'וורת', כמועמד ליברלי רדיקלי עצמאי. בנאום כניסתו לתפקיד שבמהלכו הציג את המדיניות שלו, קרא למיסוי הכנסה ולא מיסים עקיפים שפגעו בעניים בצורה לא הוגנת, רפורמה בדיני החברות, הסדר חברות גישור לפתרון סכסוכים תעשייתיים, רפורמה ברכבת ותמיכה בקריאה עבור הפדרציה. אייזקס תמך בתחילה בממשלת ויליאם שיאלס, אך בינואר 1893 הצביע נגדו בהצבעת אי-אמון וקיבל את תיק הפרקליט הכללי בממשלה החדשה של ג'יימס פטרסון. שני פעילים בבנק מסחרי כושל הובאו לדין באשמת קשירת קשר להונאה. היועץ המשפטי לממשלה, סר בריאן אולוגלן החליט שלא להמשיך בכתבי האישום, ואז הודיע אייזקס כי בהפעלת הסמכות העצמאית שהוקנתה לו כעו"ד הוא הציע לשקול פתיחת הליכים משפטיים. לאחר שהקבינט החליט כי אין זה חוקתי מבחינתו להתערב בהחלטתו של אולוגלן, הוא עדיין היה נחוש להמשיך. לבקשת פטרסון התפטר אייזקס ב-25 במאי. הוא זכה לפופולריות פוליטית רבה על התקרית. פרשנותו של אייזקס לחוק הייתה מתוחה ופועלו לא תאם את עקרונות ממשלת ויקטוריה.
עם נפילת ממשלת פטרסון, אייזקס הפך ליועץ המשפטי לממשלה הליברלית של ג'ורג' טרנר מ-27 בספטמבר 1894 עד 5 בדצמבר 1899 ושוב בממשלי טרנר ופיקוק מ-19 בנובמבר 1900 עד 4 ביוני 1901. בנובמבר 1894 הוא הציג חקיקה מקיפה לרפורמה בחוק החברות הרופף של ויקטוריה בניסיון לנקות את המוניטין של המושבה לאחר ההונאות הרבות של תקופת הפריחה הכלכלית ביבשת. הודעתו של אייזקס על חקיקה שבה כל סעיף חדש ומחמיר על התנהלות החברות נשמעה בקול רם באספה המחוקקת. אבל, לאחר מאבק של שנתיים עם המועצה המחוקקת, הועברה רק גרסה משנית, אם כי עדיין שימושית מאוד, של החקיקה המוצעת. אייזקס תמך ברפורמות חברתיות כגון חוק המפעלים, שהסדיר שכר מינימום וניסה לחסל ניצול, גינה הצבעה ציבורית פומבית וקרא להענקת זכות בחירה לנשים. הוא התקשה להעביר חקיקה נגד ההימורים ולא הצליח לתקן את חוק עבירות המשטרה בשנת 1898 בכדי להימנע מהפרות חוק של שוטרים. במשך כל תקופתו כשר בוויקטוריה הוא היה מעורב בפעילות ענפה של עורכי דין. אחיו הצעיר, ג'ון אלפרד (1863-1944), עורך דין בפועל, ייצג את מחוז אובנס באספה המחוקקת בין השנים 1894 ל-1902.
הפוליטיקאי העולה אלפרד דיקין מתאר את אייזקס בשנות ה-90 המאוחרות של המאה ה-19 כדלקמן: "דובר ברור, נוקב, בסמכות ובלהט, הוא פעל במהרה לפעול להשיג מעמד בשליטה בשיטות הוויכוח והדיון הפרלמנטרי ובשניהם הצליח. אייזקס לא קיבל תמיכה רבה מצד רוב חברי הפרלמנט אשר לא חיבבו אותו במיוחד. רצונו היה בלתי נתפס, אומץ לבו הבלתי נדלה ושאיפותיו היו לאין שיעור. אבל האגואיזם שלו היה בולט מדי ושאיפתו חסרת רחמים מכדי להפוך אותו לפופולרי. דוגמטי פוליטית מחד, מלא עדינות משפטית ומילוליות וראש רבני מאידך, הוא בו זמנית התעדכן בקריאת ההתפתחויות המודרניות והרעיונות המודרניים". אייזקס נשא מוניטין של זאב בודד ואיש נחוש, שאפתן ולא מתפשר. במקביל הוא שמר על תמיכה עממית רחבה כמנהיג פוליטי המנסח רעיונות רפורמיים.
הקמת חבר העמים ופוליטיקה פדרלית
אייזקס היה תומך מרכזי בתהליך הסדר פדרציה והקמת חבר העמים האוסטרלי. הוא ציפה ליום שבו יוכל לומר 'אני אוסטרלי'. במרץ 1897 נבחר במקום החמישי, כנציג ויקטוריה לוועידה הפדרלית שהתכנסה במשך חמישה חודשים באדלייד (אוסטרליה הדרומית), סידני (ניו סאות' ויילס) ומלבורן לפני סיומה במרץ 1898. אייזקס לא נבחר לוועדת הניסוח החיונית של כתב הפדרציה. הוא שלט בחקר ובספרות הפדרציה האמריקאית, איחוד קנדה והקמת הארצות המבוססות על לאום באירופה; אף נציג בוועידה לא הצליח להתעלות עליו בלמידה. אבל ההערכות וניתוחי המצבים הארוכים שלו וחוסר היכולת שלו להימנע מלהתפרע בנאומי צירים אחרים עייפו והרגיזו את עמיתיו. הוא דיבר בכינוס כוויקטוריאני. היה לו אינטרס מיוחד בעמדת המדינות הגדולות יותר; הוא התנגד במקור לחברות מספרים שווה לכל המדינות בסנאט, אך לבסוף הסכים לקבלת העיקרון. הוא התעקש על עדיפות בית הנבחרים; הוא היה תומך נחרץ במשאל העם כנותר המנדט להחלטה לשינוי חוקתי ולפתרון משברים בין שני הבתים, והוא לא אהב ישיבות משותפות בין בית הנבחרים והסנאט. הוא תמך בהגבלת ערעורים מבית המשפט העליון הפדרלי למועצה הפרטית עליה דיבר מאוחר יותר בזלזול. הוא היה פעיל בניסיון להגן על האינטרסים של הרכבות בוויקטוריה. הוא לא היה תומך בתעתיק הוראות של 'מגילת הזכויות' האמריקאית לחוקה האוסטרלית.
לאייזקס, לטרנר ולממשל הוויקטוריאני היו הסתייגויות רבות לגבי טיוטת החוקה שעתידה להעלות על משאל עם; ואייזקס התחפר בהתנגדות מוחלטת. במהלך הועידה הפדרלית ב-15 במרץ 1898 אייזקס במהלך הסתננות פוליטית הוביל לעיכוב משאל העם לשיקול נוסף של טיוטת החוקה. לבסוף קידמה התמיכה הציבורית בפדרציה את משאל העם. משאל העם עבר באופן גורף בוויקטוריה אך הרוב בניו סאות' ויילס לא היה מספיק. אייזקס לא לקח חלק בולט בכנס הבכורה שלאחר מכן ששינה את הטיוטה של החוקה או במסע משאל העם השני. הוא ביקר בבריטניה בשנת 1900 על מנת להתייצב בפני המועצה המלכותית, אך אף על פי שדיקין המליץ על ראש הממשלה מקלין כמועמד הוויקטוריאני המתאים ביותר למשלחת האוסטרלית להציג את החוקה דרך הפרלמנט הבריטי, מקלין התעקש שיהיה זה דיקין שילך ואייזקס לצידו. אייזקס היה אורח כבוד בארוחת ערב של החברה האנגלית-יהודית, אשתו הוצגה בפני ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, והוא צפה בעניין רב בסיומו המוצלח של המשא ומתן על החוקה.
אייזקס מונה ליועץ המשפטי לממשלה החל מ-5 ביולי 1905 בממשלתו השנייה של דיקין וכמו במשל כל חייו, הפגין מעורבות ופעלתנות יוצאת דופן בתפקיד. הפוליטיקאי סמואל מאוגר התלהב ממנו במדיניות הפרוטקשיוניסטית החדשה אותה אייזקס ניסח ונשא לכדי חקיקה שמטרתה למלא את יישומה, יחד עם ניסיונות להדחיק מונופולים ולהציג את ההשפעה של האיגודים המקצועיים. חלק ניכר מחקיקה זו נתון בסופו של דבר לאתגר חוקתי מוצלח בבית המשפט העליון. סר רוברט גאראן, מזכיר המחלקה ליועץ המשפטי לממשלה, נזכר כי לאייזקס היה ראש נלהב להפליא, אך הוא היה עשוי להיות לפעמים עדין מדי בפניות משפטיות. בעודו מכהן בתפקיד היועץ המשפטי לממשלה, אייזקס שמר על מנהג פרטי גדול; כאשר ספג ביקורת בפרלמנט הוא הגן על התנהלותו בחריפות אופיינית. לדברי גאראן, יכולת העבודה של אייזקס הייתה מפליאה. ביום הוא ניהל את התיקים המשפטיים שהיה מעורב בהם במסגרת היותו עורך דין וויקטוריאני; בעוד בלילה עשה צדק מלא בחובותיו של היועץ המשפטי לממשלה. בין 1901 ל-1906 הופיע אייזקס יותר ממאה פעמים בפני בית המשפט העליון של ויקטוריה ויותר מ-25 פעמים בפני בית המשפט העליון הפדרלי. הטווח של פעילותו היה רחב מאוד, כולל תיקים בעלי חשיבות חוקתית; הוא גם דן בענייני צוואה, אמון וניהול, חובות במס מקרקעין, דיני כרייה, ודיני בנייה.
שופט ונשיא בבית המשפט העליון הפדרלי
אייזקס מונה לבית המשפט העליון הפדרלי של אוסטרליה ב-12 באוקטובר 1906 בידי דיקין ונשאר בעליון כמעט עשרים וחמש שנים. נשיא העליון הפדרלי, סר סמואל גריפית' והשופט אדמונד ברטון שניהם התנגדו לו בעמדות פוליטיות שונות והתנגדו נחרצות למגמת הפרשנויות החוקתיות שלו. במשך שנים רבות מצאו עצמם השופטים אייזקס והנרי בורנס היגינס לעיתים קרובות במיעוט משפטי מתנגד. אייזקס היה אחד השופטים הפדרליים האוסטרליים הראשונים שנתנו הכרה מפורשת בהשלכות החברתיות של קבלת החלטות והוא קבע מדיניות חברתית (ובעתות המתאימות, גם כלכלית), לעיתים קרובות בפירוט, בשיפוטיו. דיני משפחה וגירושין, חקיקת מפעלים וחקיקה שנועדה להגן על עובדים הם דוגמאות לכך. הוא דיבר על הצורך שבתי המשפט יהיו 'איברים חיים של קהילה מתקדמת'. בצעירותו הובאו אליו למשרדו הפרטי ליקויי דיני החברות הוויקטוריאניות בתקופת השפע הכלכלי וההתפרצות; הוא חווה את השפל של שנות ה-90 שלאחר מכן עם האבטלה וניצול העבודה; הוא ראה בהימורים רוע שפגע בעיקר ברווחתו של האיש העובד ומשפחתו. הוא קרא רבות בספרות חברתית וכלכלית שאסף, כמו גם הסדרים משפטיים שופעים, שעליהם ביסס את עמדותיו. בתחום השיפוט הפלילי הוא הדגיש את ההגנה שהחוק צריך להבטיח לנאשמים. אולם במשפט המנהלי הוא גילה לפעמים אהדה חסרת פרופורציות לאינטרס של הסמכות הציבורית במחיר הפרט.
בנושאים חוקתיים הוא עבר בהתמדה לעמדה של תמיכה חזקה וכמעט בלתי מעורערת בהפעלת סמכות לאומית, ריכוזית. במקרה שנגע בכוח הבוררות הפדרלי, הוא אמר כי השאלה היא האם חבר העמים יכול להתמודד עם הבעיות החברתיות החשובות ביותר שלה, ללא הפרעה מסעיפי המדיניות של מדינות מסוימות. במשך כמעט עשור וחצי מצא את עצמו מתנגד בתיקים מרכזיים שנגעו לעניינים חוקתיים, אך עם עזיבתו של גריפית', יתרת חברי העליון התהפכו ותיק המהנדסים משנת 1920 הפך לסמל מרכזי להישגיו של אייזקס. ניתן היה להכריע בסוגיה המדויקת של סמכות הבוררות הפדרלית במקרה זה, אך הרוב בבית המשפט, בפסק דין שחושף את עמדתו של אייזקס ללא עוררין, לא נקט בעמדה יחידה לכל התיקים. במגוון נושאים הוא הצהיר טווח רחב לשלטון הפדרלי, במיוחד במהלך מלחמת העולם הראשונה ולגבי הגירה לאוסטרליה. ב-1920 הוא ביסס עמדה שאף על פי שסעיף 92 לחוקה יש היקף רחב הוא מחייב רק את המדינות, ומשאיר את חבר העמים חופשי ממגבלותיו הרחוקות. לאחר שהגיע לעמדה זו הוא טען כי מסקנה אחרת אינה אמינה. כאשר, לאחר פרישתו מבית המשפט, קבעה המועצה המלכותית כי סעיף 92 מחייב הן את חבר העמים והן את מדינותיו, הוא גינה את ההחלטה כטעות חריפה. אייזקס ייצג את הקול הלאומי ביותר בבית המשפט העליון הפדרלי.
אייזקס הושבע לחברות במועצה המלכותית בנובמבר 1921 בעודו בחופשה ממושכת בבריטניה והחל לפעול כחבר בוועדת השיפוט שלה רק שלוש שנים מאוחר יותר. הוא עוטר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש בשנת 1928. הוא ירש את סר אדריאן נוקס כנשיא בית המשפט העליון הפדרלי של אוסטרליה ב-5 באפריל 1930, לפני מינויו של ראש הממשלה ג'יימס סקאלין, אך כיהן בתפקיד במשך פחות מעשרה חודשים. בתחילת דצמבר הוכרז על מינויו למשרת המושל הכללי של אוסטרליה. ב-22 בינואר 1931 הוא הושבע בשבועת הכהונה, והיה לאוסטרלי הראשון להיות יליד אוסטרליה לכהן במשרה זאת.
המושל הכללי של אוסטרליה
במשך חודשים הייתה מחלוקת גדולה בהקשר של מינויו של אייזקס למשרת המושל הכללי. בתחילת 1930 הודיע המושל הכללי הפורש, ג'ון ביירד, ויקונט סטונהייבן הראשון, לראש ממשלת אוסטרליה מטעם מפלגת הלייבור, ג'יימס סקאלין, כי ממשלת בריטניה תקבל בברכה אינדיקציה ליורש מתאים לפני התייעצות עם המלך. לדברי גאראן, הממשלה בפברואר או במרץ, לאחר ששקלה את המינוי להיות בין אייזקס וסר ג'ון מונש, החליטה להמליץ על אייזקס והודיעה זאת לראש ממשלת הממלכה המאוחדת רמזי מקדונלד. בחודש אפריל הכרזת המינוי עוררה התנגדות אלימה, המבוססת בעיקר על נימוקים פוליטיים-מפלגתיים, בטענה כי אייזקס הועדף מעצם היותו אוסטרלי. נטען כי לאדם מקומי יהיו בהכרח אינטרסים אישיים וכי אזרח מכובד של הממלכה המאוחדת יבטיח טוב יותר את קשרי האימפריה; אייזקס, יתר על כן, היה באמצע שנות השבעים לחייו. העמדה החוקתית לא הייתה בטוחה בכך שלא נקבע בבירור מאין צריכה לנבוע העצה החוקתית למינוי מושל כללי. בעוד שהוועידה הקיסרית של 1926 מנעה את הצעת הייעוץ של ממשלת בריטניה, היא לא ציינה אז שמקור הייעוץ למינוי הוא ראש ממשלת הדומיניון הרלוונטי. ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת, לפי עצת יועציו, התנגד בתוקף למינוי אייזקס מכיוון שהוא "תושב מקומי", לא הייתה התייעצות מוקדמת עם המלך ולא נודע לו על המינוי באופן אישי. אולם הוועידה הקיסרית אישרה בתחילת נובמבר 1930 כי יש למנות מושל כללי על פי עצת ממשלת דומיניון הנוגעת בדבר, אם כי רק לאחר התייעצות לא רשמית. בסוף נובמבר, בקהל עם המלך, סקאלין עמד איתן ולא נס מעמדתו, המלך אישר בעל כורחו, וההודעה על מינויו של אייזקס נמסרה תוך הבהרה ברורה של מורת רוחו של המלך.
שנותיו המאוחרות
אייזקס הפליג לבריטניה בתחילת 1936 על מנת לתת דין וחשבון אישי על התנהלותו לאדוארד השמיני, מלך הממלכה המאוחדת. בהיותו איש המלך נהנה אייזקס מהביקור ומהאהדה שנרכשה אליו מצד הציבור הבריטי הרחב. בשנת 1937 עוטר כאביר מסדר האמבט; הוא מונה בנוסף לכך גם לאביר מסדר החסד של יוחנן הקדוש מירושלים בשנת 1931. במשך שנות חייו התגורר אייזקס ביחד עם אשתו בארבעה בתים שונים בוויקטוריה. בשנותיו המאוחרות של הפרישה הוא נשאר נמרץ ופעיל, קרא באופן קבוע בספרייה הציבורית ודן בספרים ועבודות אקדמיות עם סטודנטים, כתב עלונים ומאמרים, נאומים, שידורי רדיו, והתכתבויות עם עם יודעי שם. בנאום בשנת 1937 הוא סקר בסגנון פרחוני ורטורי אופייני את חייו והישגיו של סר ג'ון מונש. הוא קידם קמפיין עקבי לרפורמה חוקתית ולהגדלת הסמכויות הפדרליות של חבר העמים, בעיקר ברישומיו 'הדמוקרטיה האוסטרלית ומערכתנו החוקתית' (1939), 'פנייה לאוסטרליה הגדולה' (1943) ו'לסמכויות משאל עם: אבן דרך לחופש רב יותר' (1946). בשנה האחרונה לחייו, "להגנה על חוקת המדינה", הוא היה מעורב בתיק שנגע לסמכות הממשל הפדרלי לעומת זה של מדינת ויקטוריה, ובמהלכו הוא צידד עם ויקטוריה.