cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פוגוניאס קרומיס
מאפיינים
דג זה מצוי במערב האוקיינוס האטלנטי לחופי נובה סקוטיה לפלורידה, מפרץ מקסיקו, האנטילים והים הקריבי ומצוי גם בדלתת האורינוקו ובחופי ארגנטינה. לרוב הוא משריץ צאצאים במים פחות מלוחים ואף בשפכי נהרות, לרוב בין חופי מפרץ דלאוור עד פלורידה והרבה פרטים מצויים בטקסס.
הפרטים הצעירים ניזונים בעיקר מזואופלנקטון ובהמשך גם מתולעים ודגיגים בעוד הבוגרים הם ניזוני קרקעית המחפשים בעיקר סרטנים ורכיכות כמו צדפות וחלזונות אותם הם מפצחים בלסתותיהם החזקות. הם ניזונים גם מצמחי מים מסוימים.
דג זה נידוג דרך קבע לאורך חופי ארצות הברית בדיג של חכה ופיתיון. הדג הבוגר בעל עור קשה למאכל אך לא רעיל או מסוכן.
אולימפיודורוס הצעיר
אולימפיודורוס הצעיר (ביוונית: Ὀλυμπιόδωρος ὁ Νεώτερος; 495–570 לערך) היה פילוסוף, אסטרולוג ומורה נאופלאטוניסט באלכסנדריה ב.
הוא מכונה כיום "אולימפיודורוס הצעיר" (או "הצעיר יותר"), מכיוון שהיה פילוסוף פריפטטי מוקדם יותר (במאה ה-5) שגם הוא נקרא "אולימפיודורוס" ולימד באלכסנדריה (אולימפיודורוס הזקן). אין לבלבל אותו גם עם אולימפיודורוס הדיקון, סופר אלכסנדרוני בן זמנו של פרשנויות התנ"ך.
חייו
אולימפיודורוס היה הפגני האחרון ששמר את המסורת הפלאטוניסטית באלכסנדריה (האסכולה של אלכסנדריה ), לאחר הצו של יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, בשנת 529 לספירה, שסגר את האקדמיה של אפלטון באתונה ובתי ספר פגניים אחרים ב. אולימפיודורוס עצמו הצליח לשרוד את הרדיפה שחוו רבים מעמיתיו (למשל היירוקלס מאלכסנדריה), אולי בגלל שבית הספר האלכסנדרוני היה פחות מעורב בפוליטיקה (למשל, ניסיונותיו של הקיסר יוליאנוס הכופר להקים מחדש את הכתות המיתראיות ) ואולי גם משום שהיא הייתה יותר לימודית ופחות דתית מהאקדמיה האתונאית. ידוע כי הוא עדיין לימד וכתב בשנת 565, מכיוון שבפרשנותו ל"מטאורולוגיקה" של אריסטו, הוא מזכיר שביט שהופיע באותה השנה. לאחר מותו, עבר בית הספר לידיהם של אריסטוטליים נוצרים, ובסופו של דבר הועבר לקונסטנטינופול.
כתביו
בין כתביו הקיימים של אולימפיודורוס הצעיר, ניתן למצוא ביוגרפיה של אפלטון, פרשנויות על מספר דיאלוגים של אפלטון ועל אריסטו, ומבוא לפילוסופיה האריסטוטלית. אולימפיודורוס מספק גם מידע על עבודתו של הנאופלאטוניסט המוקדם יותר, יאמבליכוס, שאינו נמצא במקומות אחרים. החיבורים ששרדו הם:
בנוסף על אלה, קיימת פרשנות של אולימפיודורוס על המבוא לאסטרולוגיה מאת פאולוס אלכסנדרינוס (נכתב בשנת 378). אף על פי שכתב היד של הפרשנות מיוחסת בשתי גרסאות מאוחרות יותר להליודורוס, לנדרט וסטרינק (Leendert G. Westerink) טוען כי זוהי למעשה תמצית של סדרת הרצאות שניתנה על ידי אולימפיודורוס באלכסנדריה בין מאי ליולי 564. הפרשנות היא הרחבה אינפורמטיבית לטקסט הכתוב התמציתי של פאולוס, המפרטת לגבי המנהגים והמקורות. הפרשנות מאירה גם את ההתפתחויות בתיאוריה האסטרולוגית ב-200 השנים שאחרי פאולוס.
בפרשנותו ל"מטאורולוגיקה" של אריסטו, אולימפיודורוס מקדיש תשומת לב מיוחדת לאופן שבו אריסטו מתבטא לגבי "הים המת בפלשתינה".
חיבורים שיוחסו לו
ישנם שלושה חיבורים המיוחסים לאולימפיודורוס, אך כיום מעריכים כי הם חוברו על ידי סופרים אחרים:
גארי שטיינגרט
גארי שטיינגרט (אנגלית: Gary Shteyngart; נולד ב-1 בינואר 1972) הוא סופר אמריקאי ממוצא יהודי-רוסי.
ביוגרפיה
בשנת 1979 משפחתו עזבה את ברית המועצות והגרה לארצות הברית. בזכרונותיו מתאר שטיינגרט שההתחלה בארצות הברית הייתה קשה מאוד, במיוחד מבחינה חברתית. בבית שבו התגררו לא הייתה טלוויזיה והשפה שבה דיברו בבית הייתה רוסית, וכך היה גם שנים רבות לאחר מכן. בנעוריו התקשה להתחבר לאנשים בני גילו בגלל מוצאו, השפה שבה דיבר והיחס של האמריקאים ליוצאי ברית המועצות בגלל המצב שבו היו שרויות שתי המדינות (מלחמה קרה).
בארצות הברית למד גארי בבית ספר יהודי, ולאחר שסיים את לימודיו הוא התקבל למכללת אוברלין שם למד וסיים תואר ראשון בפוליטיקה. בשנה הראשונה שלו בלימודים הוא טייל וחי בפראג. בהיותו בעיר הוא התחיל לכתוב את הספר הראשון שלו "המדריך לרוסי מתחיל" שהוא סאטירה פוליטית ויצא לאור בשנת 2002. מאוחר יותר סיים תואר בכתיבה יצירתית במכללת הנטר (האוניברסיטה העירונית של ניו-יורק).
נכון להיום שטיינגרט מתגורר במנהטן, ניו יורק. הוא מרצה לכתיבה באוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת פרינסטון.
גטו ברשד
גטו ברשד (באוקראינית: Березівка; ברומנית: Berșad) היה אחד הגטאות שהקימו שלטונות הכיבוש הרומניים בתקופת מלחמת העולם השנייה בטרנסניסטריה. הגטו הוקם בעיירה ברשד שבמחוז בלטה, 144 ק"מ מדרום-מזרח לעיר ויניצה באוקראינה המודרנית. בגטו נכלאו כ-20,000 יהודים, מהם נספו במחלות, בקור וברעב כ-15,000. הגטו התקיים בין סוף 1941 למרץ 1944, אז שוחרר בידי הצבא האדום.
אוכלוסייה
בין 20,000 הכלואים בגטו ברשד היו כ-4,000 יהודים שחיו בברשד לפני מלחמת העולם השנייה. בנוסף להם נכלאו בגטו כ-15,000 יהודים שגורשו מבוקובינה, בסרביה וצפון מולדובה.
היסטוריה
ב-5 יולי 1941 כבשה רומניה את שטחי צפון בוקובינה וכן בסרביה. יון אנטונסקו הורה על גרוש היהודים מעיירות קטנות והובלתם למקום מרכזי עד לגיבוש היעד הסופי לגירוש. חלקם, יהודים שהתגוררו בעיירות קטנות כגון יהודי ברהומט, הובלו לערי מחוז כגון סטורוז'ינץ. בספטמבר 1941 החל גירוש היהודים לטרנסניסטריה. הם התרחבו בתחילת אוקטובר ונמשכו עד סתיו 1942. למשל, ב-10 באוקטובר 1941 יצאה מידינץ שיירה של אלפי יהודים לאטאקי שעל גדות הדנייסטר. לאטאקי הגיעו ברכבות משא גם אלפי מגורשים יהודים מצ'רנוביץ. הם חצו את הדנייפר על גשר צר או מעבורת והגיעו למוהיליב-פודילסקי. חלקם טבעו בנהר. בנובמבר 1941 הגיעו השרידים ליאמפיל ולאחר מכן לגטו ברשד.
החיים בגטו
הגטו הוקם בחלק של ברשד בשם דולינה. עד סתיו 1942 הגיעו לגטו ברשד כ-20,000 מגורשים שאולצו להתגורר עם יהודים מקומיים בצפיפות (15–25 אנשים בחדר) ובתנאים דלים. חלקם גרו בבתים הרוסים למחצה. על הגטו פיקחה הז'נדרמריה הרומנית ומפקדה מינה ועד יהודי ולצדו משטרה יהודית. היהודים חויבו לשאת טלאי צהוב על בגדיהם ונאסר עליהם לעזוב את הגטו. בראש הוועד עמד השוחט אלי מרצ'ק ולצדו היו מספר חברים נוספים בוועד.
יהודים רבים הסתכנו ביציאה מהגטו כדי לעבוד אצל האיכרים תמורת מזון דל. חלק מכרו את חפציהם. אחרים עסקו במסחר או בספסרות. ילדים רבים פשטו יד. בדצמבר 1941 פרצה בגטו מחלת טיפוס הבהרות שהתפשטה במהירות. כ-10,000 איש נספו בגטו ברשד תוך שנה. עגלות המתים לא הספיקו לאסוף את הגוויות שנערמו בערימות מחוסר יכולת לקבור אותם בגלל האדמה הקפואה. בברשד קרס שירות הקבורה בגלל מספר המתים ומספר החולים בטיפוס שלא יכלו לדאוג לקבורת יקיריהם. רות גלסברג בת ה-12 גורשה מצ'רנוביץ לברשד. בשנת 1942 רשמה גלסברג ברומנית ביומנה:
מפקד הגטו הראשון (דצמבר 1941 - אוגוסט 1942), ג' פטרסקו, ניסה לסייע ליהודים ואפשר לאיכרים המקומיים להגיע לגטו להביא מצרכי מזון ולסחור עם היהודים. הוא פוטר מתפקידו. המפקדים אחריו היו ג' גריגורסקו (אוגוסט 1942 - מאי 1943) ופלורין גינררו (מאי 1943 - מרס 1944). גריגורסקו אסר על האיכרים להגיע לגטו ולהכניס מזון לגטו, ונהג להכות את היהודים ולשדוד אותם. גינרארו ציווה לחפור תעלה סביב הגטו, הקיף אותה בגדר תיל וכך מנע מהאיכרים להיכנס לגטו. גם הוא נהג לרצוח יהודים בירי ובעינויים.
סיוע מיהודי רומניה
מסוף 1942 החלו להגיע לגטו משלוחי בגדים, תרופות ומזון מהוועד המרכזי של יהודי בוקרשט. כשהבינה ממשלת רומניה שהגרמנים, בעלי בריתם, מפסידים במלחמה, אפשרה הממשלה הרחבת הסיוע. הוועד היהודי הקים בברשד מרפאה, בית חולים, בית תמחוי ובית יתומים ואף נוסד בית ספר שהלימודים בו התנהלו ברומנית.
העזרה שהגיעה מבוקרשט הצילה רבים ממוות, בעיקר ילדים ויתומים עזובים שהיו חשופים לרעב ולמחסור. צוות בית היתומים בראשות המנהלת קלרה לוקר סייע ליתומים והציל יתומים רבים ממוות.
המחתרת בגטו ברשד
במרס 1943 החלה לפעול בגטו מחתרת בת 40 איש, ביניהם נחמן פרשטנדיגר, יעקב טליס ויעקב שלוי שעמד בראשה. המחתרת ארגנה בגטו בית דפוס מחתרתי בו הדפיסו כרוזים נגד שלטון הכיבוש, רכשו נשק וקיימו קשרים עם יחידות פרטיזנים שפעלו בסביבה. באביב 1943 הגיע הצבא האדום לאומן. בגטו התמקמה מפקדה גרמנית ולצדה יחידת גסטפו. התקפות הפרטיזנים על השיירות הצבאיות התרבו, והגסטפו החל לרדוף נחשדים בסיוע לפרטיזנים. באוגוסט 1943 שולחו 1,203 בני אדם מהגטו לעבודות כפייה מעבר לנהר הבוג ורובם לא שרדו. ב-31 בדצמבר 1943 הוציא מפקד הגטו 18 יהודים מעובדי בית החרושת המקומי לסוכר, ירה בהם וציווה לתלות אותם על עמודי טלגרף.
עם התקרב החזית התרחבו הקשרים בין יהודי הגטו לפרטיזנים בסביבה. בתגובה פשטה בפברואר 1944 יחידת ז'נדרמריה על הגטו ואסרה חשודים בסיוע לפרטיזנים וכן בני משפחות של החשודים - בסך הכול 148 איש. הם נורו ונטמנו בקבר אחים. כך נעשה ל-80 איש נוספים בגטו שהואשמו בסיוע לפרטיזנים.
שחרור הגטו
ב-14 במרס 1944 שוחרר הגטו בידי הצבא האדום. עם השחרור נותרו בברשד 5,000 יהודים שהם רבע מכלל היהודים שהגיעו אליה, ו-2,000 מתוך 5,000 היהודים המקומיים. 61 יתומי ברשד ו-1,846 יתומי טרסניסטריה הועברו לעיר יאשי ברומניה לקראת עלייה לארץ ישראל.
כחודשיים לאחר שחרור הגטו החלו משוחררים רבים לנוע לעבר צ'רנוביץ, שבינתיים נכבשה אף היא על ידי הצבא האדום. זאת בסיוע הממשלה הרומנית, ארגונים יהודים והג'וינט היהודי. חלק מהגברים הצעירים גויסו בכפייה לצבא האדום או הועברו לרוסיה למחנות עבודה. צ'רנוביץ שימשה גם ארץ מעבר לרומניה ליהודים שביקשו להגיע דרכה לארץ ישראל.
משפטיהם של מפקדי גטו ברשד
ג' גריגורסקו, מפקד הז'נדרמריה בברשד, נשפט בבית דין עממי בבוקרשט כפושע מלחמה ב-1946 והוצא להורג. מחליפו פלורין גינררו נשפט למאסר עולם אך שוחרר בחנינה כעבור שבע שנים.
המזרח הגדול של צרפת
המזרח הגדול של צרפת, בקיצור GOF, GODF או GO (בצרפתית: Grand Orient de France, "גראן אוריאן דה פראנס") היא הארגון הוותיק ביותר של הבנייה החופשית הצרפתית והחשוב ביותר של "אירופה הקונטיננטלית". הוא נוסד בשנת 1773 בעקבות מהפך עמוק של הלשכה הגדולה הראשונה של צרפת. השינוי שחל אז הטביע צביון מיוחד לבנייה החופשית הצרפתית, שמייחד אותה עד לימינו, במיוחד בהשוואה לארגונים אחרים של הבונים החופשיים באירופה. נכון לשנת 2014 ההבדלים עדיין בתוקף. התפתחות הארגון הושפעה על ידי ההיסטוריה הפוליטית והחברתית של צרפת. הוא הוקם בברכת הסביבה הפוליטית השלטת של האימפריה הצרפתית הראשונה וחבריו הואשמו על ידי הכומר הקתולי אוגוסטן דה בארואל ועל ידי החוגים האנטי-מהפכניים ב"מזימה" שגרמה להמהפכה הצרפתית. במהלך תולדותיו "המזרח הגדול של צרפת" פיתח מחויבות הומניסטית וחברתית. בשנת 1877 הוא ביטל את חובת חבריו להתייחס ל"קיום האל" או ל"אלמותיות הנשמה". מאז הוא מתואר כבעל מגמה "ליברלית" ו"אדוגמטית", תוך כדי אימוץ עקרון "החופש האבסולטי של המצפון", מבלי לכפות על חבריו אף אמונה או דת. על ידי כך הוא נבדל מהלשכות הגדולת של הענף האנגלו-סקסי הדבקות לכיבוד העקרונות המכונים "של הסדירות המסונית" שהונהגו בשנת 1929 על ידי הלשכה המאוחדת הגדולה של אנגליה, הדורשות אמונה באל וברצונו שהתגלה וכן המענות מסוגיות פוליטיות או דתיות בתוך הלשכה. עמיתי המזרח הגדול של צרפת היו מעורבים עמוקות בחיים הציבוריים והפוליטיים ברפובליקה הצרפתית השלישית. ארגונם כמו כל הבנייה החופשית בצרפת נאסרו בימי מלחמת העולם השנייה על ידי משטר וישי והמעצמה הכובשת, גרמניה הנאצית, בשובו לזירה הציבורית אחרי המלחמה, בנה המזרח הגדול של צרפת את עצמו מחדש והתרחק מפעילות פוליטית ישירה על מנת לפנות מקום לחשיבה הפילוסופית והחברתית. המזרח הגדול של צרפת, על 52,000 עמיתיו, המאורגנים ב-1250 לשכות, התבלט כענף המסוני ה"אדוגמטי" הראשון באירופה, ובשנת 1961 הקים את ה-CLIPSAS - (Centre de liaison et d'information des puissances maçonniques signataires de l'appel de Strasbourg מרכז הקשר והמידע של המעצמות המסוניות החתומות על הקול הקורא בשטרסבורג), ארגון המאגד את כל הענפים האדוגמטיים ברחבי העולם. מאז 2010 התיר המזרח הגדול של צרפת לכל לשכותיה את החופש לקבל את עמיתיהם ללא הבדל מין ומגדר.
כל עמיתי המזרח הגדול של צרפת התקבלו לאחת מלשכותיו לפי כללי הטקסים המסוניים - "הטקסים והסמלים הצרפתיים". "הנוסח הצרפתי" הרשמי של הארגון שילב לאורך תולדותיו את מרבית הטקסים והסמלים של הבונים החופשיים הנהוגים כיום. על אף מסורתו בעל פה, הארגון כפוף לחוק הצרפתי של ההתאגדויות משנת 1901 ולכללים כתובים המבוססים על זכות הבחירה של הכלל. בשנת 1848 אימץ המזרח הגדול של צרפת את הסיסמה "חירות, שוויון, אחווה" הזהה לסיסמת הרפובליקה הצרפתית.
היסטוריה
תחת הנהגתו של מונמורנסי-לוקסמבור שהיה מנהל בפועל של המסדר, התחולל מהפך עמוק בארגון. ב-1773 הלשכה הגדולה הלאומית התמזגה עם "לשכת האם הסקוטית" בצרפת, ויצרו את המזרח הגדול של צרפת. בראש הארגון נבחר למגיסטר גדול לואי-פיליפ זוזף, דוכס אורליאן (לימים "פיליפ אגליטה", Philippe Égalité) שנכנס באופן חגיגי לתפקיד ב-22 באוקטובר 1773. במסגרת החדשה הטביע המנהל בפועל מונמורנסי-לוקסמבור בבנייה החופשית הצרפתית את צביונה שיבדיל אותה משאר המסדרים של בונים החופשיים באירופה.
התחלות "המזרח הגדול"
ב-24 במאי 1773 אישרה האספה הכללית את הפרק הראשון של התקנונים החדשים והחליטה להקים את "המזרח הגדול של צרפת". השינוי המשמעותי ביותר היה בחירת המגיסטרים של הלשכה שהיו עד אז ממונים לכל החיים. קודשו באופן זה עקרונות דמוקרטיה משתתפת ברמה לאומית במסגרת הארגון. האספה הכללית האחרונה של הלשכה הגדולה האותנטית של צרפת התכנסה ב-2 באוקטובר 1773 ואשררה את כניסתו החגיגית של פיליפ ד'אורליאן לתפקיד המגיסטר הגדול. באותו יום, המגיסטר הגדול החדש הכריז על קץ תקופת המעבר שהתחילה עם מותו של הרוזן קלרמון. בשנת 1776 לפי לואי אמיאבל, מנתה "המזרח הגדול של צרפת" 198 לשכות פעילות, מתוכן 37 בפריז. בשנים הבאות רוב גדול של לשכות בממלכה הצטרפו ל"מזרח הגדול של צרפת" בעוד לשכה פריזאית יריבה "הלשכה הגדולה של קלרמון" פעלה עד מאי 1799, כשבזמן ששני הארגונים נחלשו על ידי המהפכה הצרפתית, כהתמזגה גם היא עם המזרח הגדול,
ימי המהפכה הצרפתית
החל משנת 1791 נפוצה הטענה כי הבונים החופשיים עמדו מאחורי מהפכת 1789. חוגים אנטימהפכניים האשימו בכך את הלשכות המושפעות מהגות עידן האורות. האשמה זאת הושמעה על ידי האב לפרנק ובמיוחד אחרי 1798 על ידי האב אוגוסטן ברואל בספרו "זכרונות לשימוש בתולדות היאקוביניזם" שהציג את המהפכה כפרי של קנוניה של הבונים החופשיים. למעשה היו בונים חופשיים בכל המחנות. הדוכס מומונרנסי-לוקסמבור, המייסד האמיתי של המזרח הגדול של צרפת עמד בראש מעמד האצולה באספת המעמדות ב-1789 וב-15 ביולי 1789 נמלט לחוץ לארץ. באוגוסט 1789 לשכה אריסטוקרטית כמו "לה קונקורד" בעיר דיז'ון נסגרה. האסטרונום ז'רום לאלנד, קצין של המזרח הגדול ונחשב ל"זקן האתאיסטים", נשאר תומך נחוש של המונרכיה. אמנם במהלך השנים שקדמו למהפכה, עלה מספר הלשכות של הבונים החופשיים והגיע ב-1789 ל־629, מתוכן 63 בפריז. הן אימצו עמדות די עצמאיות ביחס לממלכה ולכנסייה, מה שאיפשר בתוכן פריחת שאיפות חדשות. עם הבונים החופשיים הפעילים בתקופת המהפכה נמנו אונורה דה מירבו וחבר האספה מליון ז'אן-אנדרה-פריס - דילוק (1800-1738). את ההמנון הלאומי "לה מרסייז" הלחין הבונה החופשי רוז'ה דה ליל ב-5 בינואר 1792 הצהיר "המזרח הגדול של צרפת" בפומבי על תמיכתו במהפכה, מה שלא שיקף תמיכה גורפת של כלל חבריו במהפך הפוליטי, הממסדי והחברתי שהתרחש. בימי הטרור פעילות הארגון נכנסה לשנת חורף. בשנים 1793–1796 מעטים היו הסניפים ששמרו על פעילות כלשהי. בפברואר 1793 אלכסנדר רואטייה דה מונטאלו אחסן אצלו את ארכיוני המזרח הגדול. באותו חודש המגיסטר הגדול פיליפ ד'אורליאן שבעת המהפכה אימץ את השם האזרחי "פיליפ אגליטה" ("פיליפ שוויון") התכחש רשמית לבנייה החופשית וב-6 בנובמבר בימי הטרור הוא הוצא להורג בגיליוטינה. תפקיד המגיסטר הגדול נשאר לא מאויש עד שנת 1795 כשרואטייה דה מונטאלו הסכים לקבלו תחת התואר "מכובד גדול". הוא הגשים את המיזוג עם הלשכה הגדולה של קלרמון בתוקף הסכם שנחתם ב-10 ביוני 1799. בעקבות אירוע זה המזרח הגדול של צרפת הכריז את עצמו "יורש אחד ויחיד בצרפת של הלשכה הגדולה של אנגליה".
מינה (זמרת יפנית)
ראשית חייה
מינה נולדה ב־24 במרץ 1997 בסן אנטוניו, טקסס, וגדלה בקובה, מחוז היוגו, יפן. היא עברה ליפן בגיל צעיר מאוד. מינה עסקה בבלט מגיל צעיר, והתאמנה בו למעלה מעשור לפני הופעתה לראשונה עם Twice. היא למדה בבית הספר "Obayashi Sacred Heart". בשנת 2017 דווח כי מינה מחזיקה באזרחות יפנית ואמריקאית כפולה אך בשנת 2019 ויתרה עליה.
בעיות בריאותיות
ב-11 ביולי 2019, JYP Entertainment הודיעה כי מינה לא תיקח חלק בהמשך סיבוב העולמות העולמי של Twice בשם "Twicelights" בגלל חרדות קיצוניות פתאומיות ובעיות חוסר ביטחון בנוגע להופעה על הבמה. בהמשך אובחנה בהפרעת חרדה. בפברואר 2020 דווח כי מצבה של מינה השתפר וכי היא חזרה להופיע עם Twice.
אריאל (גופן)
אריאָל (באנגלית: Arial) הוא גופן נפוץ, ללא תגים (סן סריף), שנועד בעיקר עבור טקסטים המיועדים לקריאה על גבי צג מחשב.
משפחת הגופן, עבור שפות וסוגי כתב רבים, עוצבה על ידי רובין ניקולס ופטרישיה סאונדרס ב-1982 על שם אריאל אקוסטה על בסיס הגופן האלגנטי "הלווטיקה" (Helvetica) תוך פישוט ועריכת שינויים שיהפכו אותו קריא ונוח במדפסות לייזר של חברת IBM. עם הכנסת תקן TrueType על ידי חברת אפל, הכינה חברת מיקרוסופט סט של גופני אריאל בשפות רבות לחבילת היישומים המשרדיים אופיס (Microsoft Office) ועל ידי כך הפכה את הגופן לנפוץ מאוד לשימוש. חוקרים גילו שזהו אחד הגופנים הקריאים ביותר מעל צג מחשב (לצד Tahoma) משום שעוצב כך שלא ייגרם שום ריצוד.
על מנת להכין גופני אריאל בשפות השונות חיפשו אנשי מיקרוסופט גופנים חלקים ופשוטים בשפות השונות. בעברית עוצב הגופן על ידי ברוך גורקין (בייעוצו של הטיפוגרף הישראלי צביקה רוזנברג) על בסיס הגופן נרקיס חדש של צבי נרקיס, בלא ידיעתו. רק לאחר שבע שנים של דיונים בבתי משפט שולם לו, בפשרה, סכום של 25,000 דולר על זכויותיו בגופן.
מעצבים גרפיים נוטים לבקר את הגופן על היותו העתקה לא מוצלחת של הגופן הלבטיקה, בשפות הלטיניות והקיריליות; ושל נרקיס תם ונרקיס חדש בעברית; ועל היותו סתמי וחסר ייחוד. במיוחד יוצאת הביקורת כנגד השימוש בגופן בדפוס, כיוון שעל גבי נייר הוא פחות קריא מגופנים בעלי תגים כגון דוד או פרנק-ריהל ואחרים.
תחרות העל טאטא סטיל 2017
תחרות העל בשחמט, טאטא סטיל 2017, התקיימה בוייק אן זה, הולנד, בין התאריכים 13 בינואר ל-29 בינואר 2017. זו הייתה הפעם ה-79 שתחרות טאטא סטיל התקיימה. בתחרות נערכו שלושה עשר סיבובים. התחרות הייתה בקטגוריה 21 (מד כושר ממוצע 2751). בתחרות זכה רב האמן האמריקאי וסלי סו, שדורג שני בדירוג המוקדם. סו צבר 9 נקודות מתוך 13 אפשריות, והקדים את המדורג ראשון בעולם ואלוף העולם, מגנוס קרלסן מנורווגיה, שסיים עם 8 נקודות.
תוצאות התחרות
! !שחקן !מד כושר !1 !2 !3 !4 !5 !6 !7 !8 !9 !10 !11 !12 !13 !14 !סה"כ
Golden (שיר של ברנדון ביל)
Golden (בעברית: מוזהב) הוא סינגל של הזמר-יוצר האמריקאי ברנדון ביל, בהשתתפות הלהקה הדנית לוקאס גרהאם. השיר יצא לאור כהורדה דיגיטלית בדנמרק ב-5 בפברואר 2016 על ידי חברות התקליטים Then We Take the World ויוניברסל מיוזיק דנמרק. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הדני, ונכנס למצעדים גם בנורווגיה, גרמניה ושוודיה.
קליפ
הווידאו קליפ לשיר יצא ב-11 בפברואר 2016. הקליפ מבוסס על סיפור אמיתי מחייו של ברנדון שהוביל לקריירה המוזיקלית שלו. נכון לנובמבר 2020, הקליפ צבר למעלה מ-9 מיליון צפיות ביוטיוב.
רופול
רופול אנדריי צ'ארלס (באנגלית: RuPaul Andre Charles; נולד ב-17 בנובמבר 1960) המוכר בשמו הפרטי רופול, הוא מנחה, שחקן, מלכת דראג, דוגמן, סופר וזמר פופ אמריקאי, זוכה 12 פרסי אמי.
תחילת דרכו
רופול נולד בסן דייגו, קליפורניה בשנת 1960. שמו ניתן לו על ידי אימו, ילדת לואיזיאנה. שמו הוא שילוב של המילה (Ru (Roux - רביכה והשם פול. בראיונות מאוחרים ציין כי אימו נתנה לו שם זה מכיוון שרצתה "שיהיה אדם מיוחד עם שם מיוחד". בגיל 15 עזב את ביתו ועבר יחד עם אחותו לגור באטלנטה.
קריירה
רופול הנחה בשנות ה-90 את תוכנית האירוח "המופע של רופול" בערוץ VH1.
אנדריאס קריגר
אנדריאס קריגר (בגרמנית: Andreas Krieger; נולד בשם: Heidi Krieger, ב-20 ביולי 1966) הוא אתלט מזרח גרמניה בעבר, אלוף אירופה בהדיפת כדור ברזל. קריגר נולד כנקבה, וב-1997 עבר ניתוח להתאמה מגדרית.
רופול
2009 - היום : המרוץ לדראג של רו פול, הנחיה וזכייה באמי
לאחר שקיעה באנונימיות יחסית בתחילת שנות ה-2000, החל רופול לעבוד על תוכנית ריאליטי בשם מרוץ הדראג של רופול. התוכנית עלתה לאוויר לראשונה בשנת 2009, בערוץ לוגו האמריקני. העונה הראשונה צולמה באופן דל תקציב, ללא תמיכה של חברת הפקות מוכרת, במשך שבועיים ובאיכות ירודה. בתום הקרנת העונה הראשונה, הסדרה זכתה להצלחה מסחררת הן בקהילה הגאה ומחוצה לה. הסדרה הפכה להיות סדרת הדגל של ערוץ לוגו, שביסס את מעמדו כערוץ עבור הקהילה הגאה ורופול עצמו הפך לאחד מסמלי הערוץ.
נכון ל-2023, הסדרה נמשכת 15 עונות רגילות ושבע עונות אולסטארס. לסדרה, סדרת בת בשם "RuPaul Drag U" ששודרה במשך שלוש עונות, וסדרת ספין אוף בשם "רופול: הכול בחוץ" העוקבת אחרי המתמודדות בתחרות.
אנדריאס קריגר
ביוגרפיה
אנדריאס קריגר נולד כנקבה בשם היידי קריגר במזרח ברלין שבמזרח גרמניה, והתחרה כאישה (ועל כן כל הזכיות המצוינות מטה היו בתחרויות לנערות/נשים).
רופול
2009 - היום : המרוץ לדראג של רו פול, הנחיה וזכייה באמי
בשנת 2019 החל רופול להנחות ב-BBC את הגרסה הבריטית של "המרוץ לדראג", אשר נקראת: המרוץ לדראג של רו פול: בריטניה.
אנדריאס קריגר
קריירה ספורטיבית
כבר בגיל 16, טרום הניתוח לשינוי מין, החל קריגר לקבל סטרואידים אנבוליים על מנת לשפר את הישגיו בספורט. קריגר קיבל 2600 מיליגרם של סטרואידים רק בשנת 1986, 1000 מיליגרם יותר מהאתלט הקנדי בן ג'ונסון באולימפיאדת סיאול (1988).
רופול
2009 - היום : המרוץ לדראג של רו פול, הנחיה וזכייה באמי
בשנת 2016, זכה רופול בפרס אמי, על הנחיית התוכנית. ב-2017 גילם את ליונל, השכן של סופיה בסדרה הקומית "גירלבוס" בנטפליקס.
בשנת 2019, הופיע בקליפ השיר "You Need to Calm Down" של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט אשר הוקדש לקהילת הלהט"ב.
אנדריאס קריגר
קריירה ספורטיבית
באליפות אירופה לנוער באתלטיקה שנערכה בשוויכאט שבאוסטריה בשנת 1983, זכה קריגר בשתי מדליות זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.06 מטר ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 60.14 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1984, זכה קריגר במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.18 מטר, אחרי הלנה פיבינגרובה מצ'כוסלובקיה (20.34 מטר) וקלאודיה לוש ממערב גרמניה (20.23 מטר). באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986, הוא זכה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.21 מטר, אחרי לוש (20,48 מטר) ולפני מיכאלה לוגין מרומניה (19.07 מטר). גם באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בליבן, צרפת בשנת 1987 הוכרז קריגר כמנצח, וזכה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.02 מטר, אחרי נטליה אחרימנקו מברית המועצות (20.84 מטר) ולפני בת ארצו הייקה הרטוויג (20.00 מטר).
רופול
תדמית
רופול מופיע בציבור הן בדראג והן שלא בדראג; בדמותו הנשית כמלכת דראג הוא מזדהה כ"רופול", בעוד כאשר הוא מגלם דמויות גבריות או מופיע כעצמו, הוא מזדהה בשם רופול צ'ארלס. רופול ייחודי יחסית בקרב מלכות הדראג בשל נכונותו לאפשר התייחסויות כלפיו הן בלשון זכר והן בלשון נקבה. בספרו כתב: "אתם יכולים לקרוא לי הוא. אתם יכולים לקרוא לי היא. אתם יכולים לקרוא לי רגיס וקת'י לי; לא אכפת לי! כל עוד תקראו לי."
אנדריאס קריגר
אלופת אירופה
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, מערב גרמניה בשנת 1986, זכה קריגר, במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.10 מטר, לפני אינס מילר (20.81 מטר), גם היא בת ארצו, ולפני ואחרימנקו (20.68 מטר). באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה, ארצות הברית בשנת 1987, הוא סיים במקום הרביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.00 מטר.
ב-1990 פרש קריגר מספורט תחרותי, עקב כאבים חזקים בשרירים ובמפרקים כתוצאה מאימונים מפרכים והרמה של משקל רב שנתמך על האמרוץ.
רופול
תדמית
רופול נחשב לאחת ממלכות הדראג המפורסמות בעולם ולפורץ דרך בתחומו.
אנדריאס קריגר
חייו האישיים
הזהות המגדרית של קריגר הייתה ברורה לו ולסובבים אותו. בשנת 1997 עבר קריגר ניתוח להתאמה מגדרית, ושינה את שמו לאנדריאס קריגר. הסטרואידים אותם נטל במשך חלק גדול מחייו גרמו לו לבעיות רפואיות קשות. גם כיום הוא סובל מכאב עז בשרירים ובמפרקים כתוצאה מלקיחת כמות גדולה של סטרואידים.
רופול
כמוזיקאי
בנוסף לקריירה העשירה כדראג קווין וכמנחה, רופול הוא גם זמר מוזיקת פופ. רוב אלבומיו מופצים באופן עצמאי ב-ITunes. רופול הוא הכותב והמבצע של הלהיט "סופרמודל", אשר היה מועמד לפרס המוזיקה של MTV בשנת 1993.
בשל חוקי זכויות היוצרים, מרבית השירים והמוזיקה בסדרות הריאליטי של רופול הן שלו. רופול משתמש בפלטפורמה שניתנה לו כיוצר הסדרה, כדי לקדם את אלבומיו ושיריו.
אנדריאס קריגר
חייו האישיים
קריגר נשוי לשחיינית העבר ממזרח גרמניה אוטה קרוזה.
רופול
עבודות נוספות
בשנת 2017 גילם את לואיז בסדרת הטלוויזיה הקומית של נטפליקס "גירלבוס", השכן של סופיה, אותה מגלמת בריט רוברטסון.
בשנת 2018 העניק את קולו להקלטת ספר הילדים "יום בחייו של מרלון באנדו". באותה שנה דיבב את דמותה של פרספון בסרט "מילה של כלב". בשנת 2019 ביצע הופעת אורח בעונתה החמישית של סדרת הקומדיה של נטפליקס "גרייס ופרנקי" בתור בנג'מין לה-דיי.
אנדריאס קריגר
תוכנית האמרוץ
לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האמרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. בין היתר, השחיינית בריגיט מיינקה ספרה ששחייניות נבחרת מזרח גרמניה השתמשו באמרוץ נרחב. גילוי זה הטיל צל כבד וחשד משמעותי לגבי תקפות הישגיהם של מיינקה וקריגר.
רופול
עבודות נוספות
בינואר 2020 עלתה בנטפליקס הסדרה ״איי ג׳יי והמלכה״ בכיכובו של רופול שהיה גם מהכותבים והמפיקים הראשיים של הסדרה. רופול גילם את הדמות הראשית, מלכת דראג שיוצאת לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית עם ילדה בת 10 ומבצע לאורך הסדרה מספר הופעות בדראג. בסדרה שיחקו בתפקידי אורח מספר רב של מתמודדות של המרוץ לדראג.
בשנת 2021 תרם את קולו לסדרת ההנפשה "דודתי המגניבה" מבית היוצר של נטפליקס. באותה שנה תרם גם את קולו לסדרת ההנפשה "אמפיביה" שהופקה על ידי Disney Television Animation.
חיים אישיים
רופול נמצא במערכת יחסים עם ג'ורג' לבר, צייר מוויומינג מאז 1994. בינואר 2017 הזוג נישא.
קריביצ'י
קריביצ'י (בבלארוסית: Крывічы́; בפולנית: Krzywicze, קשיביצ'ה; ביידיש: קריביץ) היא עיירה במחוז מינסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
היישוב נזכר לראשונה במאה ה-14, ובשנת 1542 הוענקו לו זכויות לקיים ירידים שנתיים ויום שוק שבועי. בשנת 1776 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ובחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכלל בתחום האימפריה הרוסית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובהתאם להסכם ריגה, נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי קריביצ'י
יהודים ישבו בעיירה מהמאה ה-17, אך קהילה של ממש התקיימה ביישוב רק מסוף המאה ה-18. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,200 יהודים, כשני שלישים מתושביה, ופעל בה בית ספר עברי מרשת תרבות. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
ב-1 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ולמחרת אלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, הגבלות תנועה, איסור על קשר עם לא יהודים וחובת גיוס לעבודות כפייה. בד בבד, בוצעו ביהודי העיירה מעשי התעללות ורצח אקראיים. בתקופה זו הצליחו מספר מיהודי העיירה לחבור ליחידות פרטיזנים סובייטיות שפעלו באזור.
ב-28 באפריל 1942 לפנות בוקר פשטו על העיירה אנשי ס"ס, שדדו את יהודיה, וריכזו אותם באסם תבואה בשדה מרעה, מעבר לנהר סרווץ' הסמוך. לאחר מעשי עינויים ואונס שביצעו השוטרים המקומיים ביהודים, העלו אלו יחד עם הגרמנים את האסם באש, תוך שריפת כ-370 היהודים שהיו בו בחיים. יהודים שהצליחו להימלט מהאסם, או שהסתתרו בדרך אליו, נורו במקום.
Stages
Stages (בעברית: במות) הוא אלבום גרסאות כיסוי של הזמרת האנגלייה מלאני סי אשר יצא תחת חברת התקליטים העצמאית שלה רד גירל רקורדס ב-7 בספטמבר 2012. האלבום מכיל אוסף של גרסאות כיסוי לשירים ממחזות זמר וסרטים.
רקע
ב-6 ביולי בעקבות סדרת ציונים בינה לבין אחת מחברות הספייס גירלז אמה בנטון נחשף כי לשתיים יהיה דואט אשר יכלל באלבום החדש.
לאחר מכן נחשפה גם עטיפת האלבום אך מאוחר יותר התברר כי עטיפה זו מיועדת למהדורה הדיגיטלית של האלבום וכי העטיפה הרשמית תהיה אחרת אם כי בסופו של דבר העטיפה הנוכחית שימשה את כל המהדורות. במקביל גם נחשפה רשימת השירים של האלבום.
נעמי ולך
נעמי ולך (נולדה ב-1946) היא סופרת וציירת ישראלית.
ביוגרפיה
נעמי ולך היא בתם של שרה ופרץ רוזנברג; אביה היה ראשון צנחני היישוב, חקלאי וממציא. סבה מצד אימה, צבי ליברמן, היה איש העלייה השנייה ותנועת העבודה, ממייסדי נהלל, וסופר ילדים.
נעמי ולך נולדה וגדלה במושב בית שערים שבעמק יזרעאל, בצה"ל שירתה בנח"ל, בעיקר בעין יהב. בוגרת תואר ראשון בספרות ולשון עברית מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1969-1966) ובעלת תעודת הוראה מהאוניברסיטה העברית (1973).
למדה ציור אצל שמעון אבני ברחובות. הציגה תערוכות רישומים, רובן בגלריה מבט בתל אביב.
ארבעה ספרי פרוזה פרי עטה ראו אור בהוצאת כרמל.
נעמי ולך נשואה לדוד ולך, פרופסור אמריטוס במחלקה למדעים ביומולקולריים במכון ויצמן, הם מתגוררים ברחובות ולהם שני ילדים; בתה, רחל ולך היא משוררת.
ששטוס
ששטוס (הלחם של המילים "שש" ו-"טוס") הוא שעשועון ישראלי תחרותי ששודר בערוץ הילדים. ששטוס היא אחת התוכניות הוותיקות בטלוויזיה בישראל, והיא התוכנית הוותיקה והארוכה ביותר בערוץ הילדים, היא שודרה 21 שנים ברציפות. התחרות התקיימה משנת 1994 ועד 2014. בתחרות כיתות שונות מרחבי הארץ התחרו במשימות ידע, זריזות, כוח ואחרות. את התוכנית הנחו מנחי ערוץ הילדים. יוצר התוכנית הוא גיורא חמיצר ועד שנת 2003, הוא השתתף באופן פעיל בהפקת התוכנית.
בינואר 2015 דווח כי התוכנית תסתיים ולא תחזור לעונה נוספת, וכי הערוץ עמל על שעשועון חדש ועדכני יותר בשם "נדחפים". ב-2016 עלה שעשועון המשך בשם "הצלצול האמיתי".
ב-1 באוקטובר 2021 הערוץ הודיע כי השעשועון יחזור לעונה נוספת ב-2022 וינחו אותו ירדן ויזל, עומר חזן, טל מוסרי ודילן דרור. העונה החלה את שידוריה ב-6 בפברואר 2022.
הפורמט השני (1998 – 2014)
בפורמט זה, "גביע ששטוס", שונו כללי המשחק, ומעתה ששטוס הפך לטורניר בו השתתפו מדי תוכנית לפחות שתי כיתות, ולא אחת. השינוי המשמעותי היה בשיטת הניקוד: לא עוד שיטת ניקוד קבועה על זמן, אלא שיטת ה"מפתחות". כל כיתה שניצחה במשימה קיבלה מפתח, אותו בחר "קפטן" הכיתה שהצמיד אותו לאחת מדלתות "קיר הגורלות" (שבששטוס 6 (1999) נקרא "הר הגורלות" ובששטוס 7 (2000) נקרא "טירת הגורלות"), מבלי שהוא יודע כמה נקודות מסתתרות מאחוריה. רק בסוף התוכנית המנחים, על-פי הוראות שקיבלו מעורכת התוכנית באוזניה, סובבו את דלתות "קיר הגורלות" ואט-אט נגלו הנקודות העומדות לזכות כל כיתה. זו שקבלה ניקוד גבוה יותר - עלתה שלב.
פורמט זה החל בשנת 1998 ב"ששטוס 5", והשימוש בו נמשך עד העונה האחרונה ב-2014. המקור לשם הרשום על הפורמט: "גביע ששטוס" הוא בכך שהכוונה הייתה שבכל שנה הכיתה הזוכה תקבל גביע. דבר זה קרה רק בשנה הראשונה לקיום הפורמט, ואחר-כך כבר לא ניתן ה"גביע".
בשנת 2011 ב"ששטוס 18" שונה מעט הפורמט של התוכנית, בעקבות העתקת ערוץ הילדים לאולפני מימד. האולפן הייחודי של התוכנית בוטל ואולפן ההנחיה הראשי הוסב גם לצילום תוכניות ששטוס, וקיר הגורלות הפך לווירטואלי.
הפורמט השלישי (2022)
בפורמט הזה, שדומה במבנהו לתוכנית "הצלצול האמיתי" ולתוכנית "הבנים והבנות", הקפטנים לבדם מתמודדים, כאשר הכיתות שלהם מביטות בהם דרך אפליקציית "זום". בפורמט החדש הקפטנים מחולקים לשלוש שכבות גיל. כאשר שכבה אחת מפסידה, היא מגיעה לטקס הדחה שבסופו יודח אחד הקפטנים ויחזיר את הכנפיים שלו. גם בפורמט הזה, הקבוצות מתמודדות על מפתחות.
ספיישלים
במהלך השנים נערכו מספר תוכניות ספיישלים. במקום הכיתות, התחרו במשימות השונות כוכבי ערוץ הילדים, ומפורסמים מאותה השנה.
הטורנירים הידועים מביניהם:
סמלים של "ששטוס" במשך השנים
בשנת 2022 בעקבות שינוי המבנה המשחקי של ששטוס, שבו הכנפיים, ואותן הקפטנים שמתמודדים בששטוס מקבלים אותן, ואחרי שהם מודחים, את הכנפיים מחזירים הם אחרי ההדחה.
דיונון רחב-זרוע
דיונון רחב-זרוע (שם מדעי: Sepia latimanus) הוא מין מסדרת הדיונונים המצוי בשוניות אלמוגים בימים רדודים טרופיים מים אנדמן ועד לחופי פיג'י ודרומה עד אוסטרליה. זהו מין הדיונון השני בגודלו לאחר המין דיונון אוסטרלי.
מאפיינים
אורכו של דיונון זה עד 50 ס"מ ומשקלו עד 10 ק"ג. הוא בעל זרועות קצרות דמויות סנפירים עבים והם בעלי כפתורי הצמדה חזקים איתם הם נאחזים בטרף. הראש גדול והעיניים בעלי גוון בהיר. הגוף מוסווה ביעילות בסביבה והדיונון יכול להחליף את צבעיו במהירות ואפילו לשנות את צורת עורו המתקמטת כלפי מעלה. כך הוא משתלב בסביבה ונמנע מטורפים וכן אורב לטרפו. הדיונון נע בעזרת הנעה סילונית וגלימתו בעלת זוג כנפיים בקצה הגוף.
טרפו מורכב בעיקר מסרטנים וחסילונים שונים, בעיקר מהסוג Palaemon.
ג'ין לואן יאנג
ג'ין לואן יאנג (בכתב סיני: 楊謹倫 בסינית מפושטת: 杨谨伦; באנגלית: Gene Luen Yang) הוא קומיקסאי אמריקאי ומרצה קבוע בכנסי קומיקס וקריקטורה ברחבי ארצות הברית. הוא השגריר הלאומי לספרות נוער מטעם ספריית הקונגרס, מרצה באוניברסיטת המליין, חבר במועצת המנהלים של "Comic Book Legal Defense Fund" לשמירה על זכויות יוצרי הקומיקס, זוכה פרס אייזנר והאומן הגרפי השלישי שזכה במלגת עמית מקארתור.
ביוגרפיה
נולד במדינת קליפורניה בעיר אלמדה או פרימונט ב-9 באוגוסט 1973, כבן למהגרים. אביו היה מהנדס חשמל טייוואני ואמו מתכנתת מהונג-קונג. השניים היגרו לארצות הברית למען לימודי תואר שני והכירו באוניברסיטת סן חוזה סטייט.
יאנג גדל בסן חוזה ובסרטוגה, הבית שגדל בו היה קתולי ואביו נהג לכתוב ביוגרפיות דמיוניות. הוא נהג לעסוק בציור מדי יום, במשך שעות ארוכות וחלומו היה להיות אנימטור בחברת וולט דיסני. כשהיה בכיתה ג' כתב ביוגרפיה על וולט דיסני ולימים אמר שאז התחילה האובססיה שלו לתחום.
כשהיה בכיתה ה' ביקש מאמו כי תקנה לו את גיליון 99 של "Marvel Two-in-One" אך היא חשבה כי כריכתו מפחידה מידי וקנתה לו במקום את גיליון 57 של סדרת סופרמן "DC Comics Presents"  אשר היה לחוברת הקומיקס הראשונה שקרא. בתקופה זו החל לאסוף חוברות קומיקס של הדרדסים, רובוטריקים וספיידרמן.
בשנות התיכון החל שוב להתעניין בקומיקסים והוריו רשמו אותו לקורס קריקטורה. כמו כן, הוא החל לעבוד בחנות בגדים ועד מהר רכש אלפי חוברות קומיקס כדוגמת הענק הירוק, הדוד קמצוץ ודה ספרינט.
את התמחותו בקולג' רצה לעשות בתחום האמנות אך אביו דחק בו לרכוש מקצוע "מעשי" יותר ובעקבות כך התחיל לימודי תואר ראשון במדעי המחשב באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. לאחר לימודיו התנדב בחברת הנדסה בעיר אמריוויל. במהלך תקופה זו נטש יאנג את חלומו להפוך לאנימטור ועלתה בו המחשבה להוציא חוברות קומיקס.
קריירה
לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1995, עבד כמהנדס מחשבים במשך כשנתיים. לאחר מכן יאנג הרגיש כי הוא נועד ללמד ועזב את עבודתו לטובת משרת מורה למדעי המחשב בבית ספר תיכון. בשנת 1996 פרסם את הקומיקסים הראשונים שלו תחת ההוצאה לאור "Humble Comics". הוא המשיך להוציא קומיקסים תחת ההוצאות "First Second Books", מארוול קומיקס, "Slave Labor Graphics" , דארק הורס קומיקס, "HarperTeen", "The New Press" , ו-"Pauline Books & Media".
בשנת 1997 פרסם יאנג לראשונה את הקומיקס "Gordon Yamamoto" בהוצאה לאור פרטית, הספר זיכה אותו במענק של קרן Xeric להוצאות ספרי קומיקס פרטיות. מאוחר יותר הוציא שני חלקים נוספים במיני סדרה "Gordon Yamamoto", וקומיקס המשך בשם " Loyola Chin and the San Peligran Order". במרץ 2010 הוציא את שני הקומיקסים יחד תחת השם "Animal Crackers" ("חיות קרקר") על ידי חברת ההוצאה "Slave Labor Graphics".
בשנת 2003 הוציא את חוברת הקומיקס "The Rosary Comic Book" תחת חברת "Pauline Books & Media".
ב-2006 הוציא את "American Born Chinese with First Second" ("אמריקאי דור שני ליליד סין"), אשר מספר את סיפורו של בן מהגרים סיניים בגיל בית ספר אשר נאבק בהגדת זהותו. הספר שואב השראה מחוויותיו של יאנג בתור ילד (אך אינו אוטוביוגרפיה). הספר זכה במספר פרסים, היה לרומן הגרפי הראשון שזכה בפרס פרינץ והועמד לפרס הספר הלאומי ובשנת 2021 הזמינה חברת דיסני+ עיבוד טלוויזיוני לספר. בשנת 2012 הצטרף לפקולטה באוניברסיטת המליין כחלק מתוכנית לימודי תואר שני בכתיבה לילדים ונוער.
בינואר 2012 הוציא את "אווטאר: כשף האוויר האחרון – ההבטחה" אשר היה הקומיקס הראשון מהזיכיון "אווטאר: כשף האוויר האחרון", ובשנים הבאות הוציא מספר רב של ספרי קומיקס כחלק מהזיכיון תחת הוצאת דארק הורס קומיקס.
בספטמבר 2013 הוציא את הספר "Boxers & Saints" תחת חברת ההוצאה "First Second Books". גם ספר זה היה מועמד לספר הלאומי וזכה במספר פרסים.
בינואר 2016, ספריית הקונגרס, ארגון "Every Child A Reader" ומועצת ספרי הילדים מינו את יאנג לנציג הלאומי לספרות נוער.
ביולי 2018 הוציאה DC קומיקס את הגיליון הראשון של "Kong Kenan", המתאר דמות גיבור סיני בתור תפקידו של סופרמן מאת ג'ין יאנג.
באותה שנה מונה כחבר במועצת המנהלים של "Comic Book Legal Defense Fund", ארגון ללא כוונות רווח שנועד להגן על זכויות יוצרי הקומיקס בארצות הברית.
באוקטובר 2019 החל לפרסם את סדרת הקומיקס "Superman Smashes the Klan" אשר מהווה עיבוד לסדרת הרדיו של סופרמן משנת 1946.
פרסים והכרה
בשנת 2007 יצא ספרו "American Born Chinese" אשר התקבל בברכה בקרב המבקרים. הספר זכה בפרס פרינץ למצוינות בספרות נוער של איגוד הספריות האמריקאי והיה לרומן הגרפי הראשון בזכה בפרס זה. בנוסף, הוא גם זכה בפרס אייזנר בקטגוריית האלבום הגרפי החדש הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס הספר הלאומי.
בשנת 2009 זכה בפרס אייזר נוסף, על ספרו "The Eternal Smile. כמו כן הוא מועמד בקטגוריית "פריים בייבי" ו"העבודה המשותפת הטובה ביותר" על ספרו "Level Up".
ב-2016 הוענק לו מענק עמיתי מקארתור לעידוד מצוינות, הוועדה אף ציינה כי:.
בשנת 2020 זכה ספרו "Dragon Hoops" בפרס הארווי בקטגוריית ספר השנה וספרו "Superman Smashes the Klan" בקטגוריית "ספר הילדים או המבוגרים הטוב ביותר".
בשנת 2021 זכה הספר "Superman Smashes the Klan" בפרס אייזנר בקטגוריית "הפרסום הטוב ביותר לילדים" ובקטגוריית "העיבוד ממדיום אחר הטוב ביותר" והספר "Dragon Hoops" בקטגוריית "הפרסום הטוב ביותר לנוער".
אברהם פירקוביץ'
אברהם בן שמואל פִירְקוֹביץ' (באנגלית: Avraham ben Shmuel Firkovich, ברוסית: Авраам Самуилович Фиркович, בפולנית: Awram Firkowicz, מכונה אב"ן רש"ף (אברהם בן רבי שמואל פירקוביץ'); 1787, לוצק - 1874, צ'ופוט-קלה), חכם דת קראי ואוסף כתבים עתיקים מפורסם. פעיל התנועה הלאומית של קראי רוסיה.
שנותיו הראשונות
אברהם פירקוביץ' נולד למשפחה קראית של חקלאים בלוצק שבפלך ווהלין (אז חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי, בתחומי אוקראינה של ימינו). הוא לא ידע לנהל משק בית, ובגיל 25 פשט את הרגל. לאחר מכן התחיל ללמוד עברית, תורה וספרי קודש אחרים. בשנת 1818 התמנה לחזן הצעיר של הקהילה. עקב מחלוקת בינו לבין החזן המבוגר נאלץ לעזוב את לוצק ולהגר ליבפטוריה שבקרים, שם מונה ב-1823 לחכם וראש קהילה. ב-1825 שלח מכתב לצאר, בו הציע להעביר את האוכלוסייה היהודית מאזור הגבול של רוסיה ולקרב את היהודים לעבודת האדמה, אולם הצעתו לא נענתה. ב-1828 עבר להתגורר בברדיצ'ב, שם הכיר את החסידות ואת כתבי הקודש היהודיים שאינם מקובלים על הקראים, כגון התלמוד. המפגש עם היהודים הרבניים הביא את פירקוביץ לוויכוחים קשים איתם, אותם פרסם בספר "מסה ומריבה" (יבפטוריה 1838). בספר העלה טענות קשות נגד אורח החיים הרבני.
חוקר עתיקות פרטי
בשנת 1830 התלווה למנהיג הקראים ברוסיה שמחה בבוביץ', שהיו לו קשרים עם הנסיך ומפקד הצבאי הרוסי מיכאיל סיומונביץ' וורונצוב, בביקורו בירושלים, ואסף שם כתבים עתיקים, רבניים וקראים. בדרכו חזרה לקרים השתהה באיסטנבול למשך שנתיים ועבד שם כחזן ומורה בקהילה הקראית. ב-1832 חזר פירקוביץ' ליבפטוריה לתפקידו כחזן וחכם, והחל להוציא ספרים המתבססים על ממצאיו. פעמים רבות שינה פרטים בספרים שהדפיס ממקורם כדי למצוא חן בעיני השלטון הרוסי וכן כדי לאמת את השערותיו ההיסטוריות. בשנת 1838 שימש כמורה לילדיו של בבוביץ'.
חוקר עתיקות בשליחות החברה להיסטוריה באודסה
בשנת 1839 פנתה החברה להיסטוריה ועתיקות בנשיאות וורונצוב אל בבוביץ' וביקשה ממנו לכתוב עבורה את ההיסטוריה של הקראים. בבוביץ' היפנה אותם הישר לחברו פירקוביץ'. סוכם בין החברה שפירקוביץ' יתחיל לעסוק במחקריו תמורת מלגה מהחברה, ואף יוכל לקבל לידיו כל חומר שיחפוץ. פירקוביץ' התחיל בעבודה עוד בשנה זו. הדבר הראשון שעשה היה תחילת החפירות בבית העלמין העתיק של צ'ופוט-קלה שבדרום קרים, בו מצא מצבות של קראים, לטענתו מהמאות הראשונות לספירה הנוצרית. לאחר מכן בילה שנתיים בקווקז, חקר שם גניזות רבות, והצליח להוסיף כתבים עתיקים חשובים לאוסף שלו. בקווקז הגיע עד דרבנט, משם חזר ב-1842. על סמך הממצאים שמצא התחיל פירקוביץ' לטעון שהקראים הגיעו לקרים בתחילת המאה ה-1 לספירה הנוצרית, ואף לפני כן, ולכן לא השתתפו בצליבת ישו, ולא מגיעות להם את כל ההגבלות שהוטלו על ידי השלטון הרוסי כלפי היהודים הרבניים, שהואשמו בצליבת ישו.
ב-1853 פנו קראי טרוקי שבליטא לשלטון הרוסי, ודרשו, על סמך ממצאיו של פירקוביץ', שישנה את יחסו אליהם, לא יקרא להם "יהודים-קראים" אלא "קראים" גרידא, וייתן להם חופש שנהנים ממנו כל עמי האימפריה הלא יהודים. ב-1857 הצטרף פירקוביץ' עצמו ביחד עם גיסו גבריאל לעצומה ושיגר מכתב לממשלה, בתקווה שעל סמך ממצאיו תשנה את היחס לקראים. ב-1863 התקבלה בקשתו, והשלטון הסיר את כל ההגבלות ביחס לקראים, בצו מלכותי מיוחד. ב-1871 שיגר פירקוביץ' איגרת דומה לממשל האוסטרי.
ב-1856 פנה להנהלת הספרייה הקיסרית הציבורית בסנקט פטרבורג (הנקראת כיום הספרייה הלאומית הרוסית) בהצעה לקנות ממנו את רוב כתביו ואוספיו. הספרייה נעתרה להצעתו ותמורת 125,000 רובל קנתה 1490 כתבי יד על עור ועל קלף, 754 העתקים ממצבות קבורה, 25 כתבי יד שנכתבו לפני המאה ה-9, ו-20 כתבי יד שנכתבו במאה ה-10. ב-1863 הובאו לספרייה כתבים נוספים של פירקוביץ', שעד אז הוחזקו בחברה להיסטוריה ועתיקות של אודסה. האוסף כולו נקרא בספרייה תחת השם: אוסף פירקוביץ' הראשון.
ב-1863 ערך מסע למצרים, שם ביקר בבית הכנסת בן עזרא, והיה הראשון שהביא לעולם המדע את הספרים מגניזת קהיר, עוד לפני מסעו של שלמה זלמן שכטר. המסע שימש כמקור הראשי לאוסף פירקוביץ' השני, אשר עבר אף הוא מאוחר יותר לידי הספרייה הקיסרית. לאחר חזרתו ב-1865 עבר להתגורר בצ'ופוט-קלה. במסעותיו ביקר באודסה, שם הכיר את בצלאל שטרן ושמחה פינסקר (אביו של יהודה לייב פינסקר), ובווילנה, שם הכיר את שמואל יוסף פין. ב-1871 ביקר בקהילה הקראית הקטנה בהאליץ' שבגליציה, ותקופה מסוימת אף שימש כמנהיג הקהילה שם. מהאליץ' נסע לווינה, בה הכיר את הרוזן ביוסט ואדולף ילינק. את ימיו האחרונים בילה בצ'ופוט-קלה, שבאותם ימים כבר עזבוה רוב יושביה. בצ'ופוט קלה גם נפטר ב-1874.
טענות על זיופים
אחרי מותו סערה הקהילה המדעית, כשנטען שפירקוביץ' נהג לזייף בחופשיות כתבי יד ורישומי מצבות (ביניהם רישום כביכול "מזויף" על ר' יצחק הסנגרי, "החבר" בסיפור הכוזרי, שהתגורר בחצי האי קרים, ומצבתו 'נמצאה' כביכול בחצי האי). מי שהעלה את ההאשמות נגד פירקוביץ' היה החוקר וההיסטוריון ד"ר אברהם אליהו הרכבי. כנגדו עמד פרופ' דניאל חבולסון שתמך בפירקוביץ' וכתב שני ספרים, בהם הפריך את הטענות על הזיופים של הרכבי ואחרים . מאוחר יותר נטען שלהרכבי היו סיבות אישיות להאשמת פירקוביץ' בזיופים, ובאחרית ימיו, על ערש דווי, הודה הרכבי שהאשים את פירקוביץ' לחינם . אולם חוקרים רבים נוספים עמדו על זיופים מגמתיים שיצאו מתחת ידי פירקוביץ', ושפ"ר כתב כי "עתה יעידו עליו כל החכמים יודעי העתים כי לא קם בזייפנים זייפן כמותו" (כדוגמה לחוקרים שחשפו את זיופי פירקוביץ' הוא מציין את שד"ל, שי"ר, אייזיק הירש וייס ועוד), והעיד כי אף חבולסון הודה בפניו בזיופיו של פירקוביץ. כיום אכן מקובל בקהילייה המדעית שמקצת הממצאים שעברו תחת ידו של פירקוביץ' זוייפו על ידו, כאשר ישנה אי בהירות אלו ממצאים הם אותנטיים ואלו מזויפים.
פן וטלר
קריירה
פן ג'ילט וטלר נפגשו באמצעות מכר משותף, ויר כריסימר (Wier Chrisimer), והופיעו לראשונה בפסטיבל רנסאנס במינסוטה ב-19 באוגוסט 1975. מסוף שנות ה-70 ועד 1981, הופיעו פן, טלר וכריסימר כשלישייה שנקראה "The Asparagus Valley Cultural Society" (בתרגום חופשי: "האגודה לתרבות עמק האספרגוס"). השלישייה התפרקה ב-1981, כשכריסימר פרש מעסקי השעשועים, וכך נותרו פן וטלר לעבוד על מופע זוגי שנקרא "Mrs. Lonsberry's Seance of Horror" (בתרגום חופשי: "סיאנס האימה של גברת לונסברי").
עד 1985, קיבלו פן וטלר ביקורות חיוביות למופע האוף ברודוויי שלהם ולתוכנית זוכת פרס אמי "Penn & Teller Go Public" (בתרגום חופשי: "פן וטלר חושפים") ששודרה ברשת PBS. ב-1987, הם החלו בשני מופעי ברודוויי מצליחים. באותה שנה, הם הופיעו עם תרגיל העוקץ של טריק שלושת הקלפים בווידאו קליפ "It's Tricky" של ראן די אם סי. מסוף שנות ה-80 ועד תחילת שנות ה-90, הופיע הזוג פעמים רבות בתוכניות טלוויזיה פופולריות: תוכנית האירוח של דייוויד לטרמן "Late Night with David Letterman", תוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב", תוכנית האירוח של ג'יי לנו "The Tonight Show with Jay Leno", תוכנית האירוח של קונאן או'בריאן "Late Night with Conan O'Brien", תוכנית הבוקר "Today" של רשת NBC, ועוד.
לפן וטלר היו סיבובי הופעות ארציים במהלך שנות ה-90, שצברו ביקורות מהללות. הם גם הופיעו בהופעות אורח בסדרות הטלוויזיה "בבילון 5", "המופע של דרו קארי", "Muppets Tonight" של החבובות, "The Bernie Mac Show", "הבית הלבן", "שפץ ביתך", "סברינה המכשפה הצעירה", "לאס וגאס", "משפחת סימפסון". כמו כן, הופיעו מספר פעמים בשעשועון "תשע בריבוע" מ-1998 עד 2004, בפרק של השעשועון "אפקט הפחד", בסרט "Futurama: Into the Wild Green Yonder" של "פיוצ'רמה" משנת 2009, ובווידאו קליפ של הסינגל "Waking Up in Vegas" של קייטי פרי, גם הוא מ-2009.
תוכנית הטלוויזיה שלהם "בולשיט עם פן וטלר" ברשת שואוטיים ניתחה בספקנות מדעית מדיומים, דת, פסאודו-מדע, תאוריות קשר, ותופעות על-טבעיות. כמו כן, העבירה התוכנית ביקורת על פיקוח על נשק, על אסטרולוגיה, על פנג שווי, על נושאים סביבתיים, על PETA, על דיאטת הרזיה, על חוק הנכים האמריקאים, ועל המלחמה בסמים.
פן וטלר הצהירו כי הם נמנעים לחלוטין משתיית משקאות חריפים (Teetotalism). הספר שלהם "Penn & Teller's How to Play in Traffic" (בתרגום חופשי: "פן וטלר: איך לשחק בכביש") מסביר שהם נמנעים מאלכוהול, סמים וקפאין, אם כי הם משלבים לעיתים עישון סיגריות במופעים שלהם.
הזוג כתב מספר ספרים על קסמים, בהם "Penn & Teller's Cruel Tricks For Dear Friends" (בתרגום חופשי: "פן וטלר: תכסיסים אכזריים עבור חברים יקרים"), "Penn & Teller's How to Play with Your Food" ("פן וטלר: איך לשחק עם האוכל שלך"), "Penn & Teller's How to Play in Traffic" ("פן וטלר: איך לשחק בכביש"). מאז 2001, הופיעו פן וטלר 6 ערבים בשבוע (או לדברי פן: "כל ערב בשבוע... פרט לימי שישי!") במלון וקזינו ריו בלאס וגאס.
פן הנחה תוכנית רדיו יומית בת שעה ברשת Infinity מ-3 בינואר 2006 ועד 2 במרץ 2007 יחד עם מייקל גודאו (Michael Goudeau). הוא גם הנחה את השעשועון "Identity" של רשת NBC, שעלה לאוויר ב-18 בדצמבר 2006.
פן וטלר גם הפגינו תמיכה בתנועת ברייטס והם רשומים באתר הבית של התנועה בחלק של חסידי ברייטס. לפי מאמר במגזין Wired, לוחיות הרישוי של פן הותאמו באופן אישי כך שיציגו את המילים "ATHEIST" ("אתאיסט") ו-"GODLESS" ("חסר אלוהים"), וכשהם חותמים למעריצים, הם מוסיפים לעיתים את המשפט "There is no God" ("אין אלוהים").
פרסים
ב-5 באפריל 2013, הוענק לפן וטלר כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד על הישגם בקטגוריית הופעה חיה. הכוכב שלהם ממוקם מספר צעדים מהכוכב של הקוסם הנודע הארי הודיני.
ב-2005, זכו פן וטלר בפרס על שם ריצ'רד דוקינס, הניתן לאנשים שהעלו מודעות ציבורית בנושא אתאיזם בשנה החולפת.
קסמים
הקסמים של פן וטלר נעים מתעלולים קלים כמו תכסיסים מדממים ומתיחות שנונות, לטיפול בנושאים דרך סאטירה פוליטית וחשיפת תרמיות. מטרת הקסמים היא לרוב יצירת אפקט תדהמה אצל הקהל, אם כי בדרך הומוריסטית. חלק מהקסמים היותר נועזים שלהם כוללים את טלר מסכן את גופו בדרך זו או אחרת. לדוגמה: טלר כפות בכותנת משוגעים תלוי הפוך מעל לכרית מחטים, טלר מוטבע בתוך מכל מים ענקי, או טלר נדרס על ידי משאית סמי-טריילר בעלת 18 גלגלים.
פן וטלר מבצעים גרסה משלהם לאשליית תפיסת הכדור. כל אחד מהם יורה בשני ברובה בו זמנית דרך שמשת זכוכית ו"תופס" את הכדור של השני בפיו. יש להם גם מבחר קסמי קלפים ברפרטואר שלהם, כאשר ברובם המשתתף התמים בוחר ב"אקראי" בקלף 3 תלתן, וזאת כי הקלף ניתן לזיהוי בקלות במסכי הטלוויזיה.
באחד מהקסמים הכי טעונים פוליטית שלהם הם מעלימים את דגל ארצות הברית על ידי כריכתו בעותק של מגילת הזכויות והצתת הדגל לכאורה, כך שהדגל נעלם אך מגילת הזכויות נשארת. הם בדרך כלל מסיימים את הקסם בשחזור הדגל ללא כל פגע למקומו ההתחלתי על התורן, אך כשהופיעו בהופעת אורח בסדרה "הבית הלבן", החלק האחרון של הקסם הושמט.
אחד מהקסמים האחרונים שלהם מבוצע עם אקדח מסמרים המופעל בלחץ אוויר כאשר מספר מסמרים חסרים במקומות ספציפיים במחסנית האקדח. פן מתחיל בירי של מספר מסמרים לתוך לוח המונח מולו. הוא ממשיך בירי של האקדח לתוך כף ידו, כאשר האקדח יורה "על ריק". לאחר מכן הוא ממשיך בירי מדי פעם לתוך הלוח ומדי פעם לתוך כף ידו, ללא תבנית ניכרת לעין, כאשר המסמרים נורים תמיד לתוך הלוח. במהלך הקסם יורה פן אפילו פעם אחת למפשעתו של טלר. לקראת הסוף אומר פן שזה רק קסם, ושהוא וטלר מאמינים שזה לא מוסרי לעשות על הבמה דברים מסוכנים - זה גורם לקהל להיות שותף בסיכון לא הכרחי לחיי אדם.
קסם שהוצג ב-2010 הוא גרסה מודרנית להימלטות משק, כאשר את השק מחליפה שקית אשפה שחורה ענקית. טלר נכנס לתוך השקית, פן ממלא אותה בהליום, והיא נאטמת על ידי משתתף מהקהל. על מנת לכסות על הבריחה, הקהל מסונוור על ידי אור חזק למשך שנייה. כשהם יכולים לראות שוב, טלר נמצא מחוץ לשקית ופן מחזיק אותה, עדיין מלאה בהליום, מרחפת מעל לראשו, לפני שהוא משחרר אותה לעוף לתקרה.
ספרים
פן וטלר: פן בלבד: טלר בלבד:
מוזיקה
הופעה בווידאו קליפים:
משחקי וידאו
המשחק "Penn & Teller's Smoke and Mirrors" מ-1995 מכיל מיני-משחק בשם "Desert Bus", שבו השחקן נוהג במסלול אוטובוס בין טוסון ולאס וגאס. בהגעה ליעד, השחקן זוכה בנקודה אחת, ואם הוא רוצה, הוא יכול לנהוג בדרך חזרה. המשחק נחשב על ידי חלק מהשחקנים לארוך ומשעמם, אך מצא עדת מעריצים.
מאז שיצא, משמש המשחק באירוע צדקה שנתי הנקרא "Desert Bus For Hope" (בתרגום חופשי: "אוטובוס המדבר למען התקווה"), הנערך על ידי קבוצת המערכונים הקנדית LoadingReadyRun. אירוע ההתרמה כולל משחק של חברי קבוצת המערכונים (ולעיתים של אורחים) במשחק ושידור חי של המשחק באינטרנט, תוך כדי ביצוע ראיונות של ידוענים באמצעות סקייפ וקבלת אתגרים מהקהל. כל ההכנסות מהאירוע מועברות לקרן צדקה "Child's Play". ב-14 בנובמבר 2011 עלתה גרסת iOS של המשחק לחנות המקוונת iTunes.
שלום קיסרי
שלום קיסרי (לנדפרידן. בגרמנית: Landfrieden - שלום אדמה) היה חוזה, שבו התחייבו השליטים לוותר על כל שימוש בכוח לפתירת סכסוכים משפטיים. החוזים נכתבו בימי הביניים באימפריה הרומית הקדושה. הדבר השפיע לביטול נוהג נקמת הדם.
היקף
הפרה של השלום הקיסרי היוו עונש חמור באימפריה. חפצים, מבנים (כמו כנסיות, בתים, טחנות, כלים חקלאיים, גשרים ובעיקר דרכים קיסריות) ואנשים (כמרים, צליינים, סוחרים, נשים, אפילו חקלאים, ציידים ודייגים בביצוע עבודתם) הוצבו תחת הגנה. השלום הקיסרי יצר סוג של ממשל צבאי ובתי משפט מיוחדים.
התפתחות
בשיא ימי הביניים מהמאה ה-11 ואילך, השלום הקיסרי עזר למניעת האלימות יחד עם שביתת הנשק של אלוהים. השלום הקיסרי הראשון ניתן על ידי היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1103 לתקופה של ארבע שנים וידוע בשם "השלום הקיסרי הראשון של מיינץ" (Erster Mainzer Reichslandfriede).
בשנת 1152 הכריז פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על השלום הקיסרי הגדול (Großer Reichslandfrieden) לכל האימפריה.
במאות ה-13 וה-14 נכרתו בריתות אזוריות ומקומיות רבות של שלום קיסרי, כגון פדרציות עירוניות.
בעידן המודרני
עד היום הפרה של השלום הקיסרי על ידי מעורבות בפרעות אלימות היא עבירה פלילית על פי החוק הפלילי הגרמני, האוסטרי והשווייצרי.
העגורים של איביקוס
העגורים של איביקוס הוא ביטוי שלפי פירושו מענישים האלים את העבריינים בדרכים שאין אדם יכול לצפותן מראש. לפי האגדה, המשורר היווני איביקוס (תעתיק: Ibykos) שחי במאה ה-6 לפנה"ס, הותקף בדרך על ידי שודדים שפצעוהו פצעי מוות. בו בזמן חלפה מעליו להקת עגורים, ובטרם נפח את נשמתו קרא בקול חיוור: "נקום ינקמו העגורים את נקמתי". השודדים עזבוהו שם בלא לייחס לדבריו האחרונים כל חשיבות.
חלפו שבועות אחדים, והנה בשבתו בתיאטרון הפתוח בקורינת, הבחין אחד הרוצחים בעגורים המתקרבים, ומתוך סערת נפש, ואולי בגלל ייסורי מצפון, זעק: "אלו הם הנוקמים ששלח איביקוס". מיד נפתחה חקירה. הרוצח הודה באשמתו, והסגיר לרשויות גם את שמות שאר חברי הכנופיה.
האגדה הפכה במרוצת הדורות למטבע לשון, ואף שימשה יסוד לאחד משיריו של פרידריך שילר, "Die Kraniche des Ibykus".
אורלי שחם
אורלי שחם (נולדה ב-5 בנובמבר 1975) היא פסנתרנית ילידת ישראל, המופיעה ברסיטלים ובכסולנית בקונצרטים עם תזמורות ידועות שם ברחבי העולם
ביוגרפיה
בגיל חמש קיבלה מלגת לימודים מקרן אמריקה-ישראל ובגיל שבע נסעה עם משפחתה לארצות הברית, שם המשיכה בלימודי הפסנתר. כעבור שנה התקבלה ללימודים בג'וליארד. אורלי שחם היא בוגרת בית הספר למוזיקה על שם הוראס מאן בריברדייל, ניו יורק, ואוניברסיטת קולומביה, שם קיבלה את התואר במקביל ללימודי המשך בג'וליארד.