cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הגנה ברלינאית
הערות שוליים
Ruy_Lopez
יחסי אוסטריה–נורווגיה
יחסי אוסטריה–נורווגיה מתייחס היחסים הדיפלומטיים בין אוסטריה וממלכת נורווגיה. שתי המדינות חברות במועצת אירופה וב-OECD.
היסטוריה
במהלך המלחמות הנפוליאוניות לחמה דנמרק-נורווגיה לצד צרפת, אולם לא לחמה ישירות באוסטריה. בתגובה על לחימתה לצד צרפת, אושר בקונגרס וינה שלטונה של שוודיה בנורווגיה שנלקחה מדנמרק. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה נורווגיה על ידי גרמניה הנאצית, שאוסטריה הייתה חלק ממנה מאז האנשלוס בשנת 1938.
יחסים כלכליים
בכלכלה הנורווגית נרשמו בשנים האחרונות שיעורי צמיחה גבוהים יחסית ושיעורי אבטלה נמוכים, בעיקר בזכות הכנסות מתחום הנפט והגז. בהשוואה לשאר מדינות אירופה, נורווגיה סבלה את המשבר הכלכלי והפיננסי יחסית בצורה טובה. ההכנסות מענף הנפט מושקעות בקרן העושר של נורווגיה ברחבי העולם, ששווי השוק שלה היה בסביבות 750 מיליארד אירו בסוף 2015.
שוק העבודה הנורווגי הכולל עדיין מאופיין במחסור בעובדים מיומנים. עובדים מהמדינות ההצטרפות החדשות של האיחוד האירופי נהנים מכך במיוחד, במיוחד פולין. הירידה במחירי הנפט מביאה כיום לעלייה אזורית באבטלה בחוף המערבי, ואילו באזורים אחרים בנורווגיה הצעות העבודה גדלות בחלק מהמקרים.
היקף היצוא האוסטרי לנורווגיה עמד בשנת 2015 על 426 מיליון אירו, בעוד היבוא מנורווגיה הסתכם באותה תקופה בכ-260 מיליון אירו.
ממשל אלקטרוני
ממשל אלקטרוני הוא שימוש של הממשל באינטרנט ככלי להגברת שביעות רצון האזרחים ולעידוד מעורבותם בשלטון. הגדרות רחבות יותר דנות במגוון האפשרויות שפותחות טכנולוגיות המידע והתקשורת בפני הרשויות הציבוריות כדי:
רעיון הממשל האלקטרוני הוצג בסוף שנות התשעים של המאה העשרים, והוא אחד הרעיונות המעניינים במינהל ציבורי, אף שאנשי המקצוע והאקדמיה טרם הגדירו אותו והבינו אותו לעומק.
ממשל אלקטרוני עסקי
הצלחתו של ממשל אלקטרוני (Government eBusiness) תלויה בהתקדמות הטכנולוגית של העסקים האלקטרוניים (eBusiness). אוריינטציה עסקית בממשל מחייבת לפתח גישה שירותית שמיישמת תהליכים והליכים מובנים של ניהול קשרי לקוחות Customer Relationship Management ואולי גם ניהול קשרי אזרחים (Citizen Relationship Management), והיא מושפעת מההתפתחויות בסקטור העסקי.
ממשל אלקטרוני בישראל
ממשלת ישראל מגלה עניין רב בקידומו של ממשל אלקטרוני, הקרוי בפיה ממשל זמין, ועושה זאת במסגרת מיזם "תהיל"ה" - תשתית הממשלה לעידן האינטרנט. פעילות זו כוללת את השירותים העיקריים הבאים:
שורש (כתב סיני)
שורש (בסינית מפושטת: 部首, תרגום: "רכיבים ראשוניים"; בפין-יין: bùshǒu) או רדיקל (באנגלית: radical) הוא מונח המתאר את הסימניות הבסיסיות המרכיבות את הכתב הסיני. כל עשרות-אלפי סימני הכתב הסיני מורכבים מצירופים שונים של מעל ל-200 סימניות יסוד (על פי תקן מילון קאנגשי הנפוץ ישנן 214), שהן עצמן סימניות פשוטות ובעלות משמעות. בכל סימנייה מורכבת בכתב הסיני (המבטאת מורפמה שלמה) קיימת תמיד סימנית-בסיס אחת עיקרית, הנקראת אף היא "שורש", המשמשת כמגדיר (דטרמינטור) לסימנית כולה, אם מצד משמעותה ואם מצד הגייתה הפונטית. לדוגמה: הסימנית zhú-烛 (שמשמעותה "נר") כוללת בתחילתה את סימנית-השורש Huǒ-火, המשמשת כמילה בפני עצמה, "אש". במקרה זה השורש משמש כמרכיב עיקרי בסימנית מצד משמעותו (שכן הגיית שתי הסימניות שונה לחלוטין). אך כפי שצוין, לעיתים שימושו של השורש הוא מצד משמעותו הפונטית. כך למשל, במילה zì-字 (סימניה בכתב הסיני) משמש כשורש הסימן 子 (שמשמעותו בפני עצמו היא "ילד") אך ורק משום הגייתו הקרובה - zi.
מצר מגלן
מצר מגלן (בספרדית: Estrecho de Magallanes) הוא מצר ים העובר בין הקצה הדרומי היבשתי של אמריקה הדרומית לבין איי ארץ האש. המצר משמש למעבר בין האוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט. המצר קרוי על שמו של פרדיננד מגלן, שגילה אותו בשנת 1520 במהלך מסעו הימי למציאת הדרך לעבור את יבשת אמריקה ולהמשיך מערבה אל דרום-מזרח אסיה.
המצר כולו נמצא בתחומי צ'ילה, אך משמש כנתיב שיט בינלאומי והמעבר בו פתוח לכל מדינה. אורכו של המצר כ-600 ק"מ ורוחבו נע בין 3 ל-30 ק"מ. לחופיו שוכנת העיר פונטה ארנס, שלה הנמל הראשי במצר, והכפר פורבניר. האיים הבולטים מצידו הדרומי של המיצר הם האי הגדול של ארץ האש, האי דוסון, האי קלרנס והאי סנטה אינס.
שורש (כתב סיני)
במילוני השפה הסינית והשפות המשתמשות בכתב הסיני (יפנית וקוריאנית) ממוינות המילים לפי מפתח השורשים. השורשים עצמם ממוינים בדרך כלל לפי מספר הקווים מהם הם מורכבים, בסדר עולה.
מצר מגלן
גילוי המצר
האירופאי הראשון לגלות את מצר מגלן היה מגלה הארצות פרדיננד מגלן, שיצא בשירות מלך ספרד למסע בניסיון להגיע לאיי התבלין שבדרום-מזרח אסיה באמצעות שיט לכיוון מערב. מגלן יצא לדרך מספרד ב-20 בספטמבר 1519 כשבפיקודו 5 ספינות. לאחר שחצה את האוקיינוס האטלנטי, החל לגשש את דרכו דרומה לאורך חופי דרום-אמריקה, בחיפוש אחר מעבר ימי שיאפשר להמשיך מערבה. לאחר תלאות מרובות, בהם איבד את אחת מספינותיו, הסנטיאגו, הגיע מגלן ב-21 באוקטובר 1520 לכף וירחנס, בפתחו של המצר. נראה היה שאכן מדובר בפתחו של מעבר ימי, שכן המים לא איבדו ממליחותם ככל שהתקדמו בו, והצי של מגלן החל להתקדם לאורך המצר בזהירות תוך שהוא שולח ספינות לחקור הסתעפויות שונות ולחפש את המעבר. במהלך חקירות אלה, אחת הספינות, הסן אנטוניו, ערקה ושבה לספרד. 3 הספינות נותרות, הטרינידד, הקונספסיון, והויקטוריה, אחרי שהתייאשו מלמצוא את הסן אנטוניו, צלחו את המצר ויצאו לים הפתוח בצידו השני ב-28 בנובמבר 1520, והמשיכו בחציית האוקיינוס השקט.
שורש (כתב סיני)
מיונים אלטרנטיביים של השורשים
המילון הסיני העתיק שְׁווֹוֶן גְ'יֵה-דְזְה (Shuōwén jiězì), מהמאה הראשונה לספירה, הגדיר 540 שורשים.
מצר מגלן
גילוי המצר
מגלן קרא למצר בשם "מצר כל הקדושים" (Estrecho de Todos los Santos), משום שיום כל הקדושים, ה-1 בנובמבר, חל במהלך חציית המצר.
שורש (כתב סיני)
מיונים אלטרנטיביים של השורשים
מאידך, ישנה טענה כי כל סימני הכתב הסיני מבוססים בעיקרם על כמאה איורים (שורשים), שלושים (שמבוססות על שלושים מהשורשים הנ"ל) ושלושים . עשרות אלפי האותיות הסיניות הן הרכבים של הסימנים הבסיסיים הללו, ובנויות באופן הגיוני. למשל: "דמעה" היא מים-עין, "לנוח" הוא אדם-עץ, "מדינה" היא מתחם-מלך, "חלב" הוא כוח-אישה, "פרח" הוא עשבים-אדם-סכין (עשבים שהאדם חותך).
מצר מגלן
חשיבות המצר
בתחומי המצר איים רבים, וגדותיו תלולות, מבותרות ומפורצות. השיט בו קשה בדרך כלל, הן בשל המבנה המפותל שלו, והן בשל האקלים הסוער השורר בו ברוב ימות השנה. עם זאת, עד פתיחתה של תעלת פנמה ב-1914 היה מצר מגלן המסלול העיקרי לספינות קיטור ששטו מהאוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט. מצר זה נחשב לעיתים קרובות כדרך הבטוחה היחידה לעבור בין האוקיינוסים, מאחר שמעבר דרייק, המעבר בין כף הורן (הקצה הדרומי של דרום אמריקה) לאנטארקטיקה, ידוע במזג האוויר הסוער והבלתי צפוי שבו. כמו כן צפים בו קרחונים רבים שעלולים לסכן ספינות. ספינות מפרש, לעומת זאת, העדיפו בדרך כלל את מעבר דרייק, שכן היה להן בו מרחב רב יותר לתמרון, וכן בשל משטרי הרוחות והזרמים המשתנים במצר. היום המצר משמש בעיקר לתנועה ימית מקומית של ספינות מצ'ילה ומארגנטינה.
בורסי הוצאה לאור של ספרי משפט
הוצאת בּוּרְסִי היא הוצאת ספרים ישראלית העוסקת בספרות משפטית. ההוצאה החלה את דרכה בשנות ה-30 על ידי משפחת בורסי (חנה בורסי) ונרכשה על ידי חדווה ושלמה פרץ. היום כמו אז עוסקת בורסי בהוצאה לאור של ספרי משפט וספרות מקצועית במגוון רחב של נושאים. כמו כן בורסי מתמקדת בהוצאה לאור של ספרים שנכתבים בידי שופטים בהווה ושופטים בדימוס. ראויים לציון ספרי הסדרה שנכתבה על ידי השופט אהרן ברק בנושא "פרשנות במשפט" (שהופצה ושווקה על ידי בורסי) והכרכים שהוצאו לאור לזכרו של השופט חיים כהן, וכן "ספר לנדוי" (3 כרכים) שהוצאו כהוקרה לשופט משה לנדוי. סדרת הכרכים חוזים (3 כרכים) מאת פרופ' דניאל פרידמן וסדרת הספרים העוסקים בדיני קניין (4 כרכים) דיני חוזים מיוחדים מאת הפרופ' מיגל דויטש וספר בנושא תורת המשפט מאת הד"ר עומר שפירא. "איסור הלבנת הון להלכה ולמעשה". מאת: עו"ד יעל גרוסמן ועו״ד רוני בלקין.
לזר אדליאנו
לָזֶר אֶדֶלְיאַנו (ברומנית:  Lazăr Edeleanu; 1 בספטמבר 1861 בוקרשט – 7 באפריל 1941 בוקרשט) היה כימאי רומני יהודי. נודע בגילוי תהליך הזיקוק הבררני של הנפט על בסיס מסיסותם הספציפית של התזקיקים השונים בגופרית דו-חמצנית נוזלית (1908). נודע גם כמגלה האמפטמין (1887). יחד עם קונסטנטין איסטרטי ופטרו פוני נחשב חלוץ מדע הכימיה ברומניה. עמיתו, הגאולוג לודוביק מראזק הגדירו "אדם ואישיות, עדי של המדע הרומני".
רקע משפחתי ולימודיו
נולד במשפחה בת שישה ילדים של חרט יהודי בבוקרשט, בשם שעיה (ישעיהו) אדליאנו. בילדותו המשפחה התגוררה בעיר קראיובה, שם הילד לזר הצטיין בלימודים בבית הספר של הקהילה היהודית, אחר כך עברו לגור בעיר פוקשאן. משום הצטיינותו במדעים, בגיל 12 נשלח לבד לבוקרשט להמשך לימודיו. שם התאפשרה קבלתו לתיכון היוקרתי ספנטול סבא (סבא הקדוש). בבוקרשט התגורר בתנאי עוני בדירת מרתף והתפרנס ממתן שיעורים פרטיים. בגלל חוסר תאורה בדירה נאלץ לפעמים ללמוד באור הפנסים הסמוכים לארמון שוצו שנמצא בקרבת מגוריו. אחרי שבשנת 1882 סיים את בחינות הבגרות, עבד קשה במשך שנה כדי לממן את כניסתו לאוניברסיטה. המשיך לימודיו באוניברסיטת ברלין בפקולטה לכימיה שם היה תלמידם של א.ו. הופמן, צ.פ. ראמלסברג ושל הלמהולץ.
האמפטמין
בשנת 1887 קיבל את התואר דוקטור בכימיה, עם עבודתו "על נגזרות החומצות השומניות פניל–מטאקרילית ופניל -איזובוטירית". בתזה זאת הוא מתאר גם גילוי הפל–איזופרופילאמין, חומר המוכר כיום כאמפטמין או "בנזדרין" ושלו תכונות פסיכוסטימולנטיות (ממריצות) ופוטנציאל ממכר.
שיטת הזיקוק אדליאנו ומחקרים אחרים
בין השנים 1906 – 1913 כיהן אדליאנו כראש המעבדה הכימית של המכון הגאולוגי בבוקרשט שהוקם באותה שנה, ובין השנים 1906-1910 כמנהל של בית הזיקוק ווגה בפלוישט מטעם החברה הגרמנית "דיסקונט". שם הנהיג אדליאנו שיטת יצור שמנים על ידי זיקוק בוואקום (ריק) ועל ידי כך היה אחד מחלוצי הטכנולוגיה של הוואקום. באותן השנים אדליאנו ייצג את רומניה בכנסים בינלאומיים בנושא הנפט שהתקיימו בפריז (1900), בליאז' (1905), בלונדון (1909) ובווינה. בשנת 1907 נמנה אדליאנו עם מארגני הקונגרס לנפט בבוקרשט ופרסם יחד עם י. טנססקו מונוגרפיה חשובה של התכונות הפיזיות והטכניות של הנפט הרומני. בשנת 1907 תוך כדי עבודה בשדות הנפט בברקה, קמפן וקמפינה הצליח אדליאנו להפריד מתוך הנפט הגולמי מזקקים קלים כון בנזן, טולואן, קסילן ופסוידוקומן. הצביע על היתרונות של הפחמימנים שהופקו מנפט לעומת אלו המופקים מפחם. שנת 1908 הייתה שנת תגליתו העיקרית – תהליך אדליאנו, דהיינו זיקוק הנפט בעזרת גופרית דו חומצית בתור ממס סלקטיבי (בררני) (שהוריד את נקודת העשן של הקרוסין), המביא להפקה סלקטיבית של פחמימנים ארומטים (בנזן, טולואן, קסילן, וכו') הפרוצדורה הזאת נוסתה קודם בבית הזיקוק ווגה Vega ברומניה, אחר כך בישום תעשייתי ברואן בצרפת, ועל ידי החברה הגרמנית בורסיך Borsig בגרמניה ולאחר מכן בכל העולם. היא שימשה קודם לטיהור הנפט לתאורה ואחר כך ליצור בנזינה באיכות גבוהה. בהמשך שימשה את תעשיית השמנים למנוע. עד שנת 1960 היו בכל רחבי העולם כ-80 מתקני אדליאנו. שיטת אדליאנו נשארה בשימוש בימינו, בגרסאות שונות, כתהליך בסיסי ליצור נפט בעל איכות גבוהה.
פעילותו המדעית והעסקית בגרמניה
אדליאנו הוכר כבעל 212 פטנטים ברומניה, גרמניה, ארצות הברית, צרפת, אוסטריה, שוודיה והולנד.
אחרי שחזר לרומניה, נפטר בבוקרשט באפריל 1941.
יחסי נורווגיה–סרביה
יחסי נורווגיה–סרביה הם יחסי החוץ בין נורווגיה לסרביה. שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה ובארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (OSCE).
היסטוריה
יחסים דיפלומטיים רשמיים בין המדינות כוננו הוקמו בשנת 1942. נורווגיה תמכה בהפצצת נאט"ו ב-1999 על הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, ובהמשך השתתפה בכוח קוסובו. נורווגיה הצביעה בעד הצטרפותה של קוסובו לאונסק"ו במהלך ההצבעה בשנת 2015.
הסכמים
שתי המדינות חתמו על הסכם שיתוף פעולה צבאי.
נציגויות דיפלומטיות
השגרירות הנורוובית בסרביה נמצאת בבלגרד. השגרירות הסרבית בנורווגיה נמצאת באוסלו.
דמוקרטיה אלקטרונית
דמוקרטיה אלקטרונית, היא שימוש בטכנולוגיות התקשורת האלקטרונית כמו האינטרנט לחיזוק התהליכים הדמוקרטיים ולסיוע בהגשמת החזון הדמוקרטי של "שלטון העם". דמוקרטיה אלקטרונית מאפשרת לאזרחים גישה אלקטרונית למידע על השלטון (Norris, 2003) ומסמלת מעבר ל"ממשל פתוח" המאפשר לאזרחים לא רק נגישות פסיבית למידע, אלא גם אזרחות אלקטרונית פעילה, eParticipation. דמוקרטיה אלקטרונית פעילה כוללת יידוע האזרחים, ייצוג האזרחים, הצבעה אלקטרונית, התייעצות עם אזרחים ויצירת מעורבות של אזרחים בקבלת ההחלטות של הממשל ובתוכניות ובפעילות השגרתיות של הממשל בנושאי מִנהל תקין, חברה אזרחית, עסקים וארגונים התנדבותיים.
World War Joy
World War Joy (בעברית: העולם נלחם בהנאה) הוא אלבום האולפן השלישי של הצמד הדיג'יים האמריקאים הצ'יינסמוקרס. האלבום יצא לאור ב־6 בדצמבר 2019, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס, Disruptor Records.
אפליה מינית
אפליה מינית (על פי האקדמיה ללשון העברית: מִינָנוּת, באנגלית: Sexism) היא יחס מפלה כלפי בני מין מסוים, ואילו אפליה מגדרית (באנגלית: Gender discrimination) היא יחס מפלה כלפי בני מגדר מסוים. הצורה המוכרת והמדוברת ביותר של אפליה מינית היא אפליית נשים, אולם קיימת במקביל גם אפליית גברים. כמו כן קיימת גם אפליה של קבוצות מגדריות שאינן מקובלות על התפישה ההטרונורמטיבית כמו טרנסג'נדרים וג'נדרקווירים.
מינניות, מונח המשויך לאפליה מינית ולהטרדה מינית, היא התייחסות אל מינו של האדם כהגדרת מהותו, התנהגותו והלכותיו, תפקודו בחברה ועיסוקו המקצועי. כאשר הציפייה של אדם אחד מאחר להתנהגות מסוימת ולחלופין אי-התנהגות אחרת שבמרכזם שיוך מיני לגברי או נשי, הופכת לתביעה (להתנהגות זו) או כאשר אדם פוגע בכבודו של אחר בשל התנהגות המנוגדת לצפייה בהתאם לשיוך מיני מכונה התופעה מינניות.
ככל סוגי האפליה, אפליה מינית עשויה להתבטא במנהגים ואף בחוקים של מדינות שונות. יש הרואים אפליה מינית בכל חוק המבדיל בין אזרחים שונים על-פי מינם, שלא לצורך ביולוגי מובהק. כך למשל החוקים בישראל אשר מבדילים בין גברים לנשים בהקשר של משך השירות הצבאי, זמינות לתפקידים שונים בשירות הצבאי, גיל פרישה, תשלום דמי מזונות ועוד, מוצגים לעיתים כחוקים הלוקים באפליה מינית, חלקם נגד נשים וחלקם נגד גברים. עם זאת, רבים מחוקי מדינת ישראל אוסרים אפליה מסוגים שונים, ובכלל זה: חוק שוויון הזדמנויות בעבודה, חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, חוק איסור אפליה, ועוד.
השגתו של שוויון מגדרי הוגדר בשנת 2015 כאחד מהיעדים של האו"ם וכל המדינות החברות באו"ם חתמו על התחייבות לצמצם את האפליה המגדרית בעולם. האו"ם פועל לאורך זמן לצמצום האפליה המינית באמצעות תוכנית הפיתוח של האו"ם, ובשני העשורים הראשונים של המאה ה-21 הצליח הארגון, למשל, לצמצם את הפערים בנוכחות נשים בבתי-ספר במדינות שונות ברחבי העולם.
מחקר משותף של אוניברסיטת לידס ואוניברסיטת מיזורי מצא שנשים שחיות במדינות שבהן האפליה המינית נמוכה יותר, מדווחות על שביעות רצון גבוהה יותר מחייהן.
רקע
בתרבויות קדומות רבות, תפקיד הנשים היה ניהול משק הבית, כאשר החיים הציבוריים יועדו לגברים. כבר בעת העתיקה במקומות שונים הייתה מדיניות מכוונת לאפליה בין נשים לגברים. בעת מחאת נשים ברומא העתיקה, צוטט קאטו הזקן באומרו, "ברגע שהן (הנשים) יהפכו לשוות לנו, הן יהפכו לממונות עלינו". מחאה זו הייתה אירוע יוצא דופן בהיסטוריה, שכן בדרך כלל קיבלו הנשים את מעמדן בהכנעה.
באירופה של ימי הביניים, חוקים רשמיים שללו מנשים זכות להחזיק ברכוש, ללמוד, לעבוד במרבית המקצועות או להשתתף בחיים הציבוריים. במקומות שונים בעולם לבעל הייתה זכות למכור את אשתו, ובתרבויות שונות נורמות חברתיות הכתיבו שלנשים אסור לבצע עסקים ללא השגחתו של גבר, או אף לקבל החלטות משמעותיות עבור ילדיהן ללא אישור מדמות סמכות גברית.
עם עלייתן ההדרגתית של מגמות עולמיות של ליברליזציה ודמוקרטציה במדינות שונות במאה ה-19, ובתחילת המאה ה-20, החלו התארגוניות של נשים לדרוש שוויון בתחומים שונים בחברה, וקבלת שוויון הזדמנויות וזכות בחירה. במאה ה-20 מרבית מדינות העולם הכירו בזכות הבחירה לנשים, אולם הקשר זה היה רק אחד היבט אחד של האפליה המינית, ונותרו היבטים רבים נוספים של אפליה מינית שלא זכו, לדעת נשים רבות במערב בחצי השני של המאה ה-20, לפתרון הולם. הגל השני של הפמיניזם שהחל החל משנות ה-60 של המאה ה-20 עסק בהיבטים הללו, ונגע בנושאים מורכבים יותר כמו אפליה תעסוקתית, שכר לא שוויוני, אי שוויון משפטי, הגבלות עסקיות על נשים, אפליה בייצוג של חשיבותן של נשים מצליחות בתחומים שונים ועוד. הגל השלישי של הפמיניזם שהחל בשנות ה-90 של המאה ה-20, ניסה לרדת לרזולוציות גדולות יותר ולרדת לשורשן של בעיות העומק שעומדות מאחוריי האפליה המינית, והוגות מתקופה זו לא היססו לקרוא להטיל ספק ולזעזע ביסודות של הסדר החברתי המסורתית. העיסוק באפליה המגדרית בשנים אלו נגע לנושאים מורכבים עוד יותר, דוגמת חוסר איזון במחויבויות משק הבית, שיח שמקטין נשים, דרך הצגתן של נשים בתוכניות טלוויזיה וסרטים.
במדינות רבות החלו חוקים האוסרים על אפליה תעסוקתית על בסיס מגדר, והוסרו מגבלות שונות על נשים - הן בחקיקה והן בנורמות החברתיות.
סיבות לאפליה המינית
שורשיה של האפליה המינית בתפקידים החברתיים המסורתיים שהיו נהוגים במשך שנים רבות לגברים ולנשים - כאשר הנשים אחראיות על משק הבית, וגברים על הכלכלה והחיים הציבוריים.
הגל השני של הפמיניזם שפרץ בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, היה פורץ דרך בכך שבמיינסטרים התרבותי החלו הוגות נשיות לדון בסיבות לאפליה. בשנת 1970 ספרה רב המכר של קייט מילט, פוליטיקה מינית, הציג תאוריה על פיה החברה כולה מושתתת על דפוסים פטריארכליים, ודיכוי נשים מקורו באינטרסים פוליטיים. שנה לאחר מכן ספרה של ג'רמיין גריר, הסריסה, העלה טענה שמקור הדיכוי הנשי בהדחקה המינית שלהן, שמנתקת את הנשים מהאנרגיה היצירתית לה הן זקוקות כדי להיות עצמאיות ולהגשים את עצמן. ספרים אלו ונוספים מאותה התקופה השפיעו רבות על התפיסה והשיח סביב מקורות האפליה המינית, אולם תאוריות אלו לא הצליחו לזכות לקבלה נרחבת בציבור.
בגל השלישי של הפמיניזם שהתחיל בשנות ה-90 עלו סיבות עומק שונות לכך שאפילו במדינות הליברליות ביותר ישנה אפליה מגדרית, והן הנורמות של תפקיד הנשים בחברה, וייצוגן של הנשים בתרבות ובשיח. למשל, עד לתקופה זו נדיר היה לראות נשים בתפקידים ראשיים בסרטים או סדרות, והמסר החינוכי שעשוי להשתמע מכך לילדות צעירות הוא שמקומן אינו במרכז החברה - שכן מקום זה שמור לגברים.
נוסף על כך, על פי בדיקה של עמותת שוות, לאורך שנים רבות נשים מצליחות לא זכו לחשיפה דומה בהשוואה לגברים בעלי הצלחה דומה. הארגון השיק בשיתוף כאן 11 פודקאסט המספר, בין השאר, את סיפורן של נשים שלא זכו להכרה בזמנן, אלא רק בדיעבד או כלל לא. על פי הערכת העמותה, מקרים אלו גרמו למחסור במודלים לחיקוי עבור נשים צעירות, ומצב זה מגביל את החלומות של נשים צעירות ומונע מהן במקרים רבים לפעול כדי להגשים אותם.
תחומי האפליה המגדרית
פערים בין נשים לגברים קיימים בתחומים רבים בחברה. חלק מהפערים הם בעיקר כתוצאה של אפליה מינית, ובחלקם הקשר בין האפליה לפערים מורכב יותר עקב צירופן של סיבות שונות הגורמות לפער.
תעסוקה
ישנם פערי שכר בין גברים לנשים.
על פי הנתונים הרשמיים, בארצות הברית בשנת 2013 נשים במשרה מלאה הרוויחו בממוצע 23% פחות מגבר במשרה מלאה, ובישראל של שנת 2018 הרוויחו 35% פחות. למרות זאת, ההבדל בשני המקרים קטן כאשר משווים משרה באותו היקף שעות או באותו תפקיד.
פער השכר המגדרי הוא נושא מורכב ולו מספר סיבות. בגילאים הצעירים הפערים קטנים למדי בין גברים לנשים, אולם גדל בהמשך על רקע התאמת המקצוע לחיי משפחה, בהן נשים עדיין נחשבות במקרים רבים לאלו שעליהן לקחת אחריות על ניהול משק הבית על חשבון הקריירה. פרדיגמה חברתית זו יוצרת מצב בו נשים בוחרות בממוצע משרות מלאות בעלות היקף שעות קטן יותר מאלו של גברים, ובאופן כללי נוטות לבחור בממוצע מקצועות שבהם מרוויחים פחות.
אם מבטלים את הפערים השונים, ומשווים בין אישה לגבר באותו היקף משרה ובאותו התפקיד, הפער עומד על 9% בארצות הברית של שנת 2013, ועל 6% בישראל של שנת 2018. מחקר בינלאומי משנת 2015 שחקר 20,000,000 משרות במדינות שונות בעולם והשווה נשים וגברים בתפקיד זהה באותה חברה מצא הבדל של 1.5% בשכר בין נשים לגברים בממוצע בין כלל המדינות שנבדקו, ומחקר נוסף בהתמקד בארצות הברית בלבד שנה קודם לכן הגיע לפער של 5.4% לטובת הגברים.
הפער הנותר מיוחס פעמים רבות להבדל התרבותי בין נשים לגברים בניהול משא ומתן. מספר נתונים שנבדקו תומכים בטענה זו, כך למשל, גברים יוזמים פי 4 משא ומתן לשיפור שכר, וסקרים שונים מראים שהיחס של גברים למשא ומתן אלו חיובי משמעותית משל נשים. כנגד חשיבותה של הנכונות למשא ומתן כגורם המסביר את הפער, נתונים נוספים הראו שכאשר גברים מבקשים העלאת שכר הם מקבלים אותה ב-20% מהמקרים, לעומת נשים המקבלות אותה ב-15% מהמקרים. גורם נוסף שמיוחס לפער הזה הוא הרתיעה בתרבויות רבות מדעתנות נשית, הנחשבת פחות הולמת לאישה גם בתרבות המערבית.
מחקר משותף של אוניברסיטת לידס ואוניברסיטת מיזורי בחן את אחוז הנשים שבוחר ללמוד מקצועות שיניבו בהמשך משכורת גבוהה מהממוצע בסבירות גבוהה, וגילה שבניגוד לציפיות החוקרים, דווקא במדינות פחות ליברליות ניגשות יותר נשים, בממוצע, ללמוד את המקצועות האלו. החוקרים העלו השערה שייתכן שבמדינות הפחות ליברליות, שהן גם מדינות פחות מפותחות מבחינה כלכלית ומבחינת רשת ביטחון-סוציאלית, נשים נאלצות ללמוד מקצועות אלו מתוך צורך כלכלי מהותי, ואילו במדינות הליברליות יותר לנשים רבות יש את האפשרות הכלכלית לבחור במקצוע רווחי פחות ועדיין לשמור על רמת חיים נאותה. בדיקות נוספות של החוקרים שעשויות לחזק השערה זו, מראות שבניגוד לגברים, גם נשים שמראות יכולות ריאליות גבוהות, בממוצע יהיו טובות יותר ביכולות המילוליות שלהן מאשר היכולת הריאלית. החוקרים שיערו שבחברה ליברלית שבה כל אישה יכולה לבחור מקצוע כרצונה, יעדיפו נשים רבות לעבוד בעבודה שתואמת את התכונות הטובות ביותר שלהן, גם אם הן טובות במדעים ובמתמטיקה. כך מסבירים החוקרים שלהערכתם במדינות פחות ליברליות אישה לא יכולה להרשות לעצמה, מבחינת כלכלית, לעבוד במה שהיא טובה בו ביותר, ולכן אישה שטובה במתמטיקה ומדעים תלך בסבירות גבוהה יותר לעבוד במקצוע בתחום ההיי-טק.
חקיקה
בתרבויות רבות טרם העת החדשה חוקים שונים מנעו מנשים להחזיק ברכוש, ללמוד, לעבוד במרבית המקצועות או להשתתף בחיים הציבוריים. תהליכים פמיניסטיים החל מהמאה ה-19 הביאו בהדרגה להסרתם של מרבית האיסורים, אולם מקומות שונים בעולם עדיין מגבילים נשים בחוק באופנים אלו.
תקנות שונות אשר מפלות נשים באופן מסורתי, עוד מהתקופות בהן נשים לא לקחו חלק פעיל דיו בשוק העבודה, נותרו נפוצות במרבית מדינות העולם עד לסוף המאה ה-20, למשל, הטבה בריבית לגברים נשואים שלא ניתנת גם לנשים. בעשורים האחרונים מתקנות בהדרגה מדינות שונות, בעיקר במערב, תקנות אלו, כך שיתייחסו לשני המינים.
גם במדינות השואפות לצמצם את האפליה בחקיקה לאפס, פערים שונים, למשל, בהחזקת רכוש, עדיין לא מצטמצמים. על פי תוכנית הפיתוח של האו"ם, רק כ-13% מהקרקעות החקלאיות הן בבעלות נשים.
חינוך
חוקים ונורמות מסורתיים בחברות רבות מנעו מנשים ללמוד או את האפשרות להירשם למוסדות להשכלה גבוהה. עם התפתחות הפמיניזם החלו הנשים - בתחילה במערב ולאחר מכן במדינות נוספות - להדביק את הפערים בשיעור סיום הלימודים בבתי הספר ובמוסדות להשכלה גבוהה. למרות זאת, במדינות שונות פערים אלו עדיין קיימים, ועל אף מאמצים רבים שמשקיעים גופים מטעם האו"ם בשוויון מגדרי בחינוך החל מראשית המאה ה-21, על פי תוכנית הפיתוח של האו"ם, כשליש מהמדינות המתפתחות עדיין מפלות באופן בולט גישה לחינוך בין גברים לנשים.
אפליה מינית לטובת נשים
במקרים רבים חוקים האוסרים אפליה מינית אוסרים גם על אפליית גברים. לצד זאת, לעיתים דיכוי חברתי על בסיס מגדר מופעל גם כלפי הגברים באספקטים מסוימים.
במרבית המדינות בהן קיימת חובת גיוס, היא חלה על גברים בלבד או שגברים מגויסים לתקופה ארוכה יותר, גם אם אינם כשירים לשירות קרבי. מאידך, ישנן מדינות בהן נשים אינן רשאיות להתגייס לצבא גם אם הן מעוניינות להתנדב, או שהתפקידים הצבאיים הפתוחים בפניהן מוגבלים.
על פי מחקריו של הפסיכולוג גבריאל בוקובזה, מתקיים דיכוי חברתי כלפי גברים שבמקרים מסוימים הופך בפועל לאפליה. בין היתר, לטענתו, בחברות רבות מצופים גברים להקרבה וגבורה - דוגמה מייצגת לכך על פי בורובזה, היא שבעת בחילוץ נוסעי הטיטניק, חולצו קודם כל נשים וילדים, ורק לאחר מכן גברים. בוקובזה טוען שישנה גם הסללת גברים לתעסוקה מסוכנת, ומציג נתונים לפיהם 95% מתאונות העבודה שמובילות לפציעות ומוות הן של גברים, שלטענתו לא הייתה להם ברירה אחרת מבחינת ההסללה החברתית.
ספורט
אפליית נשים לעיתים מתבטאת גם בענפי הספורט.
בישראל, לדוגמה, בענפי ספורט מסוימים תקציב התמיכה הממשלתית לקבוצות ספורט של גברים גבוה יותר מתקציב קבוצות ספורט של נשים (נכון ל-2019), ועתירה שהוגשה בנושא התקבלה על ידי בית המשפט המחוזי שהורה לצמצם את הפער.
אפליה מינית לטובת נשים
בישראל חלק מהחוקים האוסרים אפליה מינית אוסרים גם אפליית גברים. כך גם גברים מוגנים על ידי חוקים דוגמת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים, ועוד. מאידך חוק שיווי זכויות האישה אוסר אפליה נגד נשים בלבד, וחוקים ומדיניות רשמיות רבות מעדיפים נשים על פני גברים.
אתמול (שיר)
אתמול הוא שיר שכתבה, הלחינה וביצעה הזמרת הישראלית טובה גרטנר. הוא יצא כסינגל השני מאלבום הבכורה של הזמרת, "קת תום". עובד אפרת עיבד והפיק את השיר עם גרטנר.
השיר היה אחד מלהיטי שנות ה־80, והוא השיר המזוהה ביותר עם גרטנר, לצד "אם מלאכים". אסף אמדורסקי ורוני דואני הקליטו גרסאות כיסוי לשיר, וב־2014 צמד הדי־ג'ייז הצרפתיים "It's A Fine Line" עשה לו רמיקס.
אפליה מינית
בחוק הישראלי
פקודת מס הכנסה מעניקה לנשים חצי נקודת זיכוי ממס, ובנוסף אמהות זכאיות, בניגוד לאבות שאינם חד-הוריים, לנקודת זיכוי אחת בגין כל ילד בגיל שש עד שמונה עשרה. נכון ל-2016, כל נקודת זיכוי שוות ערך להנחה של 2592 ש"ח בחבות המס השנתית. אישה נשואה שאינה עובדת, ובעלה משלם דמי ביטוח לאומי וביטוח בריאות, פטורה מתשלומים אלו ('פטור עקרת בית') גם אם בני הזוג פרודים. במקרה של התאלמנות (לרבות התאלמנות ידועים בציבור וזוגות חד מיניים), רק אישה זכאית לקצבת שאירים ללא תלות בהכנסתה וגם אם אין לה ילדים.
אתמול (שיר)
רקע
הסינגל, שיצא בנובמבר 1986, היה הסינגל השני מאלבום הבכורה של הזמרת "קת תום". בתקליט השדרים שנשלח לרדיו הוא הופיע לצד השיר האחרון באלבום, "זה נגמר". במרוצת השנים הפך "אתמול" לשיר המזוהה ביותר עם גרטנר (בצד "אם מלאכים"). בריאיון סיפרה גרטנר על תהליך יצירת השיר:
אפליה מינית
בחוק הישראלי
גיל הפרישה שנקבע לנשים (המעוניינות בכך) הוא 62 לעומת 67 לגברים, פער המקדים בחמש שנים את זכאותן לקצבת זקנה, לקצבאות נוספות, לפטור מתשלום דמי ביטוח לאומי ודמי ביטוח בריאות ולהנחה של 4,096 ש"ח לחודש (נכון ל-2017) במס הכנסה על תשלומי פנסיה, ולהנחות בשירותים שונים. ב-2016 קיצבת הזקנה המלאה ליחיד הייתה 1,531 ש"ח לחודש.
אתמול (שיר)
ביקורת
בן שלו מאתר "הארץ" תיאר את השיר במילים וציין שיותר מ־30 שנים לאחר יציאתו לאור השיר. באתר ynet תיארו את השיר במילים.
אפליה מינית
בחוק הישראלי
בקרנות הפנסיה הוותיקות גודל הפנסיה זהה לגברים ולנשים, תוך התעלמות מכך שתוחלת משך קבלת הקצבה של נשים ארוך יותר, באופן היוצר סבסוד צולב של גברים לנשים בתוך כל קרן. בנוסף, במשך שנים רבות נקבע ששיעור פנסיית השאירים לאלמן יהיה חצי משיעור פנסיית השאירים לאלמנה. בעקבות עתירה לבג"ץ החליטה הכנסת לבטל העדפה זו, והובילה להשוואת שיעור הפנסיה לאלמנים לזה של אלמנות.
חוק ״חזקת הגיל הרך״ קובע כי אישה מקבלת אוטומטית משמרת על ילדיה עד גיל 6 במקרה של גירושים, גם אם הגבר רוצה להיות שותף שווה בגידולם.
אתמול (שיר)
הצלחה
השיר הוצג כמועמד למצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ג' ב־18 בנובמבר 1986, זכה להצלחה וצעד עשרה שבועות, עד 3 בפברואר 1987. בשיאו הגיע השיר למקום הרביעי (ב־6 בינואר 1987), ובמצעד השנתי תשמ"ז (1987) של התחנה הוא דורג במקום ה־41. השיר זכה גם לקליפ בתוכנית "זהו זה!" (ובו הצצה לנמל תל אביב של שנות ה־80).
אפליה מינית
בקבלה למשרות
בשנת 2000 תוקן חוק שיווי זכויות האישה ונקבע בו שיש להעדיף נשים על פני גברים באיוש תפקידי דירקטורים בחברות הממשלתיות, עד להשגת ביטוי הולם לייצוגם של בני שני המינים. בג"ץ אכף חקיקה זו, והורה לבית המשפט להעביר מתפקידיהם כמה דירקטורים, משום שבמינוים לא נעשה מספיק מאמץ למצוא לתפקיד זה נשים. מחקרים סטטיסטיים שנעשו מלמדים כי בעשר השנים שלאחר מתן פסק דין זה עלה אחוז הנשים בתפקידי דירקטורים בשיעור ניכר. בשנת 2013 רשות החברות הממשלתיות השיקה את נבחרת הדירקטורים שמיסדה את העדפת הנשים ובני המיעוטים באמצעות תנאי הסף ושיטת הניקוד ובגמר ההליך כללה 53% נשים ו-10% בני מיעוטים. תיקון משנת 2002 לחוק חובת המכרזים מחייב העדפת "עסק בשליטת אישה" במקרה של שוויון מול הצעה אחרת במכרז.
אתמול (שיר)
אסף ומיכל אמדורסקי (2005)
המוזיקאי אסף אמדורסקי הקליט גרסת כיסוי לשיר, בשיתוף אשתו באותה התקופה, מיכל. החידוש נכלל באלבום האוסף הכפול שלו "קדימה אחורה", שיצא לאור ב־2005, ובו חידש אמדורסקי שירים שאהב משנות ה־80. בחלקו הראשון של האלבום הופיעו חידושים מוזיקליים, ובחלקו השני קטעים אינסטרומנטליים, שחלקם התבססו על אותם השירים שהופיעו באלבום הראשון.
אפליה מינית
בקבלה למשרות
בשנת 2014 תוקן חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות), ונקבע בו שסיעה במועצת רשות מקומית שלפחות שליש מבין חברי הסיעה המכהנים כנציגיה הן נשים, תזכה לתוספת של 15% למימון הבחירות.
אתמול (שיר)
אסף ומיכל אמדורסקי (2005)
בביקורת מעורבת על האלבום, כתב מבקר ynet גבע קרא עוז שאמדורסקי. את החידוש ל"אתמול" שייך המבקר לקבוצת ה"חביבים למדי".
אפליה מינית
בקבלה למשרות
חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד), מתיר פונדקאות בישראל להורה מיועד יחיד רק אם הוא אישה.
אתמול (שיר)
רוני דואני (2013)
הזמרת רוני דואני הקליטה גרסת כיסוי לשיר, שנכללה באלבום האוסף שלה "אוספרטי" ("אוסף פרטי"), שיצא לאור ב־2014, ובו חידשה דואני קלאסיקות פופ. יועד נבו הפיק את גרסתה ל"אתמול".
אפליה מינית
בקבלה למשרות
החל משנת תשס"ב המחלקה למחוננים ומצטיינים של משרד החינוך נוקטת במדיניות של העדפת בנות.
אתמול (שיר)
וידאו קליפ
הקליפ ההומוריסטי בנוי כביכול כסרט תיעודי זר שמתעד את עבודתו של כוריאוגרף הקליפ, אריאל מקובר. באופן הומוריסטי, הקליפ מציג את מקובר כמוקד הסרט ואת הזמרת כדמות משנית ("Local artist" – אומנית מקומית), שנועדה רק לתת את הרקע לעבודתו. מקובר מוצג ככוריאוגרף קשוח הרודה ברקדניו, והוא מדבר אנגלית במשך כל הקליפ. בפתיח אומר מקובר שאומן אמיתי לעולם אינו שלם לגמרי עם עבודתו, ושלולא הדד ליין לקליפ ומסגרת הזמן של שלושה ימים בלבד שעמדו לרשותו, הוא היה ממשיך לעבוד עליו במשך חודשים ולשנות את הכוריאוגרפיה ללא הרף. לאחר הפתיח, ותוך כדי הקליפ, מקובר נשמע מעיר כמה הערות קצרות – באחת מהן הוא מאיים על רקדניו בפיטורים. הוא גם מספר שכששמע על הזמרת שיעבוד איתה הוא היה "מעט עצבני", אך בסופו של דבר דואני התגלתה כ"ממתק". בסוף הקליפ מקובר מתלונן בנימה מיואשת "אני לא יכול לסבול את זה יותר", והמתופפת (שלעסה מסטיק תוך כדי הקליפ) נראית יוצאת מן החדר, כשהיא מטופפת על עקביה.
אפליה מינית
בקבלה למשרות
ישנם מוסדות בילוי (דוגמת פאבים, מועדונים, מסיבות ואירועי חילופי זוגות) המעוניינים להגדיל את קהל הנשים הפוקד אותם או לאפשר את כניסתן מגיל צעיר יותר. בפסיקת בית המשפט העליון נקבע כי הבחנה שכזאת הנובעת מסטראוטיפים מגדריים אסורה מפני שהיא מפלה גברים, ואף עלולה להפלות נשים בכך שיהיו במועדון גברים מבוגרים יותר מנשים, ולכן, בעלי השכלה רחבה יותר וממון רב יותר מהן.
אתמול (שיר)
וידאו קליפ
שירי שחר ונמרוד פלד ביימו את הקליפ.
אפליה מינית
בקבלה למשרות
בחברה החרדית בישראל מתקיימת תופעה יחידה במינה בעולם, בה נשים חרדיות משתכרות לשעה בממוצע יותר מגברים חרדים. עם זאת, במשכורת הכוללת עדיין גברים חרדים מרוויחים בממוצע יותר מנשים חרדיות בעקבות ממוצע היקף המשרה.
קולנוע חוף
קולנוע חוף הוא בית קולנוע שפעל משנת 1932 עד ראשית שנות ה-90, והיה בית הקולנוע הראשון בחדרה.
היסטוריה
בית הקולנוע הוקם בשנת 1932 על ידי חיים פליישמן. שמו המקורי היה "קולנוע חף", על שם מייסדו, ואולם ברבות השנים נודע הקולנוע בשם "קולנוע חוף". את בית הקולנוע תכנן האדריכל חיים (מוניה) סוקולינסקי.
קולנוע חוף היה הראשון שנפתח במושבה, והוקם ברחובה הראשי של חדרה (כיום רחוב הנשיא). בשל ממדיו הרחבים, מלבד הקרנות של סרטי קולנוע הועלו בו גם הצגות, קונצרטים ומופעי תרבות אחרים, לרבות בשבתות. כבר מפתיחתו שימש המקום להתכנסויות פוליטיות ארציות.
בפברואר 1941 נערך בקולנוע נשף גדול בהשתתפות אמנים מתיאטרון הבימה והאוהל לרגל יובל ליסודה של חדרה.
ברבות השנים נבנו בחדרה בתי קולנוע נוספים:"קולנוע חדרה" ו"גן זוהר" במרכז העיר וכן בתי קולנוע בשכונות בית אליעזר, גבעת אולגה ונווה חיים. קולנוע חוף נסגר בראשית שנות ה-90, בתקופה בה נפתחו ארבעה אולמות קולנוע בקניון לב חדרה שהופעלו על ידי רשת לב ונסגרו בעשור הראשון של המאה ה-21.
בתרבות
קולנוע חוף הונצח בשיר שכתב אהוד מנור וביצע שלמה גרוניך בתחילת שנות ה-90. מנור, בן בנימינה הסמוכה למושבה חדרה, נהג לבקר במקום בילדותו. גרוניך שגדל בחדרה נהג אף הוא לבלות במקום.
הטורקי
"הטורקי" (בגרמנית: Schachtürke) הייתה בובה מכנית שפעלה משלהי המאה ה-18 עד אמצע המאה ה-19, ונטען כי היא מסוגלת לשחק שחמט באופן אוטומטי. שנים לאחר מכן הוּכחה כתרמית.
הטורקי נבנה והוצג על ידי הברון ההונגרי וולפגנג פון קמפלן (1804-1734) בשנת 1769, כדי להרשים את הקיסרית מריה תרזה. נוצר הרושם שמנגנון המכונה מסוגל לשחק שחמט ברמה גבוהה מול יריב אנושי, וכמו כן לפתור במהירות את "חידת מסע הפרש", חידה הדורשת מהשחקן להניע את הפרש כך שיגיע לכל אחת ממשבצות לוח השחמט בדיוק פעם אחת.
המכונה התפרסמה כאוטומטון, ואת שמה – "הטורקי" – קיבלה משום המראה שלה. הטורקי היה למעשה אשליה מכנית, שאיפשרה לאמן שחמט להתחבא בתוכה ולהפעיל את המכונה. בעזרת אמן שחמט מוכשר ניצחה המכונה במרבית המשחקים שבהם שיחקה. המכונה הוצגה באירופה ובאמריקה במשך למעלה מ-80 שנים עד להריסתה בשרפה בשנת 1854, ובין היתר ניצחה את נפוליאון בונפרטה ובנג'מין פרנקלין.
קמפלן קיבל את ההשראה לבניית "הטורקי" לאחר שביקר בחצרה של מריה תרזה בארמון שנברון שבאוסטריה, שם ערך אמן האשליות פרנסואה פלטייה את המופע שלו. לאחר שיחה עמו הבטיח קמפלן לחזור לארמון עם המצאה שתאפיל על האשליות שבוצעו במופע.
מבנה המכונה
המבנה הפנימי של המכונה היה מסובך מאוד ונועד להטעות את אלו שבחנו אותו. כאשר נפתחו הדלתות נחשפו מספר מנופים וגלגלי שיניים, בדומה לשעון קיר. המכונה עוצבה כך שאם נפתחו גם הדלתות האחוריות ניתן היה לראות דרך המכונה. הצד הימני של המכונה לא כלל מיכשור, אלא כרית אדומה ומספר חלקים נעים. אזור זה תוכנן כדי לספק קו ראייה בהיר דרך המכונה. מתחת לבגדי הטורקי הוסתרו שתי דלתות נוספות. גם מהן נראה פנים המכונה בבירור ונחשף מיכשור שכולל גלגלי שיניים. העיצוב איפשר למציג המכונה לפתוח כל דלת שהיא לציבור, כדי לשמר את האשליה.
הן המכשור שנגלה לעין בחלקה השמאלי של המכונה והן המגירה שהכילה את לוח השחמט לא הגיעו עד החלק האחורי של הרהיט, אלא רק לשליש מעומקו. בתוך הרהיט ניצב כיסא שהיה ניתן להחלקה מצד לצד, כך שמפעיל המכונה יכול היה לנוע ולחמוק מגילוי בשעה שהמדגים פתח את הדלתות. תנועת הכיסא גרמה למכשור שונה להחליק למיקומו המשתנה של הכיסא כדי להסתיר את האדם שישב בתוך הרהיט.
לוח השחמט שעל חלקו העליון של הרהיט היה דק דיו כדי לאפשר קשר מגנטי. לכל כלי על לוח השחמט היה מגנט חזק בבסיסו, וכאשר הכלי הונח על הלוח, הוא היה מושך מגנט מקושר לחוט אל מתחת למיקום הכלי על הלוח. כך היה באפשרות השחמטאי שבתוך המכונה לדעת איזה כלי הוזז על לוח השחמט. כאמצעי הטעיה נוסף, הטורקי הגיע עם קופסת עץ קטנה שהמדגים הניח על חלקו העליון של הרהיט. בשונה מבעליה הבאים של המכונה שלא השתמשו בתחבולה זו, קמפלן הסתכל לעיתים קרובות לתוך הקופסה במהלך המשחק, תוך רמיזה שהקופסה שולטת בהיבט מסוים של המכונה.
למפעיל בתוך המכונה היו גם כלים שאיפשרו לו לתקשר עם המדגים מחוץ למכונה. שתי דיסקיות נחושת שעליהן מספרים היו ממוקמות זו מול זו בתוך המכונה ומחוצה לה. ניתן היה להניע את הדיסקיות למספר הרצוי, ששימש כקוד בין השניים.
תצוגה
קמפלן מסר לשחקן שהטורקי ישחק בכלים הלבנים ויפתח במשחק. בין המסעים הניח הטורקי את ידו השמאלית על הכרית. הטורקי הניד בראשו פעמיים אם איים על המלכה של יריבו, ושלוש פעמים כאשר איים בשח על המלך היריב. אם השחקן ביצע מסע בלתי-חוקי, הטורקי היה מניד בראשו, מזיז את הכלי בחזרה לערוגת המוצא ומבצע מסע משלו, תוך ביטול זכות המסע של היריב.
לואיס דוטנס, שצפה בטורקי, ניסה לבלבל את המכונה על ידי ביצוע מסע של המלכה באופן שבו נע הפרש. "היריב המכני לא התרשם, החזיר את המלכה למקום ממנו הנעתי אותה". קמפלן התהלך ברחבי החדר במהלך המשחקים והזמין צופים להתקרב למכונה ולהניח לידה מגנטים או פיסות ברזל כדי לבדוק אם המכונה מופעלת באמצעות מגנטים.
חלק נוסף של הדגמת המכונה היה חידת מסע הפרש, חידת שחמט ידועה. החידה דורשת מהשחקן להניע פרש בלוח השחמט, כאשר הפרש נוגע בכל משבצת פעם אחת בלבד. בשעה ששחקני השחמט הידועים של אותה תקופה התקשו בפתרון הבעיה, הטורקי היה מסוגל להשלים את המסע ללא כל קושי כאשר נקודת ההתחלה של המסע נקבעה עבורו. בתוך המכונה היה לוח מסומן שהתווה את פתרון החידה.
לטורקי הייתה גם אפשרות לשוחח עם הצופים בעזרת לוח עם אותיות. המדגים של המכונה היה מסוגל לעשות זאת באנגלית, צרפתית וגרמנית. מתמטיקאי בשם קארל פרידריך הינדנבורג שמר רישומים של השיחות עם הטורקי בעת שהודגם בעיר לייפציג ופרסם אותם בשנת 1789. נושאי השיחות שנענו על ידי הטורקי היו גילו, מצבו המשפחתי והסוד של דרך עבודתו.
הדגמות ברחבי אירופה
לאחר ההדגמה הראשונה, גבר ברחבי אירופה העניין במכונה. קמפלן, המפתח, היה מעוניין יותר בפרויקטים אחרים שבהם היה עסוק ונמנע מלהציג את הטורקי; הוא שיקר וטען לעיתים קרובות שיש לבצע תיקונים במכונה. פון וינדיץ כותב כי קמפלן סירב לתחנוני חבריו, ולציבור הסקרנים הגדול ממדינות שונות, ולא היה מוכן להציג את הטורקי. בעשור שחלף מאז ההדגמה הראשונה, שיחק הטורקי נגד יריב אחד בלבד, סר רוברט מוריי קייט, אציל סקוטי. לאחר המשחק, פירק קמפלן לחלוטין את המכונה, וטען שהיא בגדר זוטות – דבר של מה בכך, שכן לא היה מרוצה מהפופולריות שלה והעדיף להמשיך בעבודה על מכונות קיטור ומכונות שחיקו את הדיבור האנושי.
הטורקי החל את מסעו באירופה בשנת 1783, וההופעה הראשונה התקיימה בצרפת בחודש אפריל. הדגמה בוורסאי קדמה להצגה בפריז, שם הטורקי הפסיד במשחק לשרל גודפרי, הדוכס של בולון. הטורקי הגיע לפריז במאי 1783, שם הוצג לציבור ושיחק נגד יריבים רבים, כולל עורך הדין ברנרד, שחמטאי ברמה גבוהה. לאחר הדגמות אלו גברה הדרישה לקיים תחרות עם פרנסואה אנדרה פילידור, גדול השחמטאים של צרפת באותה עת. הטורקי הועבר ל"קפה דה לה רז'אנס", שם שיחק מול מיטב שחקני צרפת, והפסיד לא אחת. לבסוף, נקבע דו-קרב עם פילידור, אשר ניצח במשחק. בנו של פילידור ציין כי אביו קרא לתחרות זו "המעייפת ביותר בחייו". המשחק האחרון של הטורקי בפריז היה נגד בנג'מין פרנקלין, ששימש כשגריר ארצות הברית בצרפת. פרנקלין נהנה מהמשחק והתעניין במכונה עד סוף חייו. בספרייתו הפרטית, נמצא מאמר מאת האנגלי פיליפ ת'יקנסי (Thicknesse), שטען לחשיפה של "שחקן השח האוטומאטי והדמות המדברת". ת'יקנסי, שנודע כספקן, ניסה להבין את דרך עבודתו של הטורקי. הוא העריך את קמפלן כאדם גאוני, אך היה משוכנע שהטורקי הוא תרמית וכי בתוכו יושב ילד קטן. הוא תיאר את המכונה כאוסף מיכשור מתוחכם, שכל תפקידו להטעות את הצופים.
היעד הבא במסע היה לונדון, שם הטורקי שיחק מדי יום תמורת סכום של 5 שילינג. לאחר שנה בלונדון, קמפלן והטורקי עברו ללייפציג ובדרכם עצרו בערים רבות. משם נסעו לדרזדן, שם פרסם רקניץ מאמר עם שרטוטים ובהם השרטוט של הילד בתוך המכונה. לאחר מכן המשיכו לאמסטרדם, שם קיבל קמפלן הזמנה להציג את הטורקי בפני פרידריך השני, מלך פרוסיה, בארמון סנסוסי בפוטסדאם. המלך נהנה מההדגמה והציע לקמפלן סכום כסף גדול בתמורה לסוד המכונה. המלך מעולם לא הסגיר את הסוד, אך דווח שהוא התאכזב מאוד כשלמד איך המכונה פועלת.
תחנתו האחרונה של הטורקי הייתה בנקודת ההתחלה, ארמון שנברון. הטורקי לא פעל במשך שני העשורים הבאים, הגם שקמפלן ניסה – ללא הצלחה – למכור את הטורקי בשנותיו האחרונות. קמפלן נפטר בשנת 1804, בגיל 70.
מלצל והמכונה
לאחר מותו של קמפלן הטורקי לא הוצג, עד לשנת 1808 אחר שבנו של קמפלן החליט למכור אותו למוזיקאי בווארי בשם מלצל (Johann Nepomuk Mälzel), שהתעניין במכונות ואביזרים שונים. מלצל, שבין הישגיו היה פטנט על סוג מסוים של מטרונום, ניסה לרכוש את הטורקי עוד קודם לכן, מקמפלן. הניסיון המקורי נכשל כי קמפלן דרש 20,000 פרנקים. בנו של קמפלן מכר את הטורקי במחצית הסכום.
לאחר רכישת הטורקי ביצע מלצל מספר תיקונים כדי להחזיר את המכונה למצב תפקודי. גם בזמן התיקונים, שארכו 10 שנים, הטורקי הופיע, בין היתר במשחק מול נפוליאון בונפרטה. משחק זה התקיים בשנת 1809 בארמון שנברון. לפי עדות של אחד הנוכחים, מלצל דיווח שהוא אחראי לבניית המכונה בעודו מסדר את הכלים. דווח גם כי הטורקי הצדיע לנפוליאון לפני תחילת המשחק. פרטים רבים פורסמו על המשחק – חלקם סותרים. בצעד מפתיע ביצע נפוליאון את המסע הראשון, על אף שהכללים קבעו שהטורקי יהיה הלבן. מלצל איפשר למשחק להימשך. מיד לאחר מכן ביצע נפוליאון מסע בלתי-חוקי. הטורקי החזיר את הכלי לנקודת המוצא שלו והמשיך במשחק. בונפרטה ביצע את המסע הלא-חוקי בפעם השנייה, ועל כך הגיב הטורקי בהורידו את הכלי לחלוטין מהלוח וביצוע מסע. כאשר נפוליאון חזר בפעם השלישית על המסע הלא-חוקי, הטורקי העיף את כל הכלים מהלוח בתנועה אחת של ידו. נפוליאון היה משועשע, ולאחר מכן שיחק משחק אמיתי עם הטורקי, שבו לאחר 19 מסעים נאלץ להיכנע.
לאחר הרכישה המחודשת של הטורקי הביא מלצל את המכונה לפריז, ושם נשאר עד שנת 1818. משם עבר ללונדון, שם הופיע במספר הופעות עם הטורקי ועם מכונות נוספות שייצר. בלונדון קיבל מלצל פרסום גדול מהעיתונות הכתובה, והוא המשיך לשפר את הטורקי כאשר הוסיף לו תיבת קול שאיפשרה למכונה להודיע "Échec!" ("שח" בצרפתית) כאשר ביצע מסע שאיים על מלך היריב. בשנת 1819 נדד הטורקי ברחבי אנגליה, כאשר החידושים היו באפשרות של היריב לבחור בזכות המסע הראשון וכן במתן יתרון של רגלי (במקרה זה הוסר לטורקי רגלי ו2, העומד לפני הרץ באגף המלך). יתרון זה הגביר עוד יותר את העניין בטורקי, ואף הניב ספר מאת הונמן, בו תוארו המשחקים ששוחקו עם גירעון הרגלי. למרות הגירעון, הטורקי ניצח ב-45 משחקים, הפסיד בשלושה ואילו שני משחקים הסתיימו בתיקו.
מלצל באמריקה
על אף שהופעותיו של הטורקי היו רווחיות למלצל, הוא שקע בחובות כבדים ולא היה יכול לעמוד בהתחייבויותיו לבוארנה, עד שזה תבע אותו. מלצל לא הצליח למכור את הטורקי כדי לשלם את חובותיו, ובמקום זאת לקח את הטורקי ואת יתר מכונותיו לארצות הברית. בשנת 1826, פתח מלצל תערוכה בניו יורק, בה צבר הטורקי בהדרגה פופולרית רבה. הבעיה שעמדה בפני מלצל הייתה מי יפעיל את הטורקי; לבסוף פנה אל ויליאם שלומברגר, אמן שחמט שהפעיל בעבר את הטורקי, וזה נעתר לבקשתו ובא לארצות הברית. עד להגעתו, נאלץ מלצל להסתפק בהדגמות של סיומים לאור חוסר הכישרון בשחמט של המפעיל שאיתר בארצות הברית. לאחר הגעתו של שלומברגר, החל הטורקי לשחק בבוסטון בהצלחה רבה. משם עבר לפילדלפיה למשך שלושה חודשים, ומשם לבולטימור. בריצ'מונד צפה בטורקי הסופר אדגר אלן פו, שפרסם באפריל 1836 מאמר המנתח את המכונה. המאמר, "השחמטאי של מלצל", הוא המפורסם ביותר שנכתב על הטורקי, אף שרבות מהשערותיו התבררו בדיעבד כלא נכונות.
מלצל לקח את הטורקי לקובה, שם נפטר שלומברגר מקדחת צהובה והותיר את מלצל ללא מפעיל. מלצל נפטר באונייה בשנת 1838, בהפקידו את כל מכונותיו בידי רב החובל.
שנותיו האחרונות של הטורקי
עם עגינת האונייה שבה מת מלצל, עברו כל מכונותיו, כולל הטורקי, לידי ידידו, איש העסקים ג'ון אול. זה ניסה למכור את הטורקי במכירה פומבית, אך לאור ההצעות הנמוכות קנה אותו בעצמו במחיר 400 דולר. כאשר ג'ון מיצ'ל, רופאו של אדגר אלן פו, התעניין בטורקי, אול מכר אותו למיצ'ל, אשר שיפץ את הטורקי לצורך הופעות פומביות. השיפוץ הסתיים בשנת 1840.
מיצ'ל החליט לתרום את הטורקי למוזיאון, שם הוא נשכח בהדרגה. ב-5 ביולי 1854, שרפה שפרצה בסמוך למוזיאון והתפשטה לתוכו, השמידה גם את הטורקי.
ג'ון גוגן, יצרן ציוד לקוסמים מלוס אנג'לס, השקיע 120,000 דולר בייצור גרסה משלו למכונה של קמפלן. בשנת 1989, תוך חמש שנים, הושלמה המכונה. המכונה השתמשה בלוח השחמט המקורי של הטורקי, אשר אוחסן בנפרד ולכן לא נהרס בשרפה. התצוגה הראשונה של המכונה הייתה בנובמבר 1989 בכנס בנושא היסטוריה של קסמים. המכונה מוצגת נכון ל־2007 בצורה מאוד דומה למקורית, אלא שכעת היא נשלטת על ידי מחשב.
גילוי הסודות
ספרים ומאמרים רבים נכתבו על דרך פעולתו של הטורקי בתקופה שבה היה פעיל, אך רובם היו לא מדויקים. המסקנות שהוסקו היו מתוך תצפיות חיצוניות, ולא מתוך בדיקת הטורקי בצורה יסודית. הראשון שפרסם את סוד הפעולה היה ד"ר סילס מיצ'ל, בסדרה של מאמרים עבור הירחון The Chess Monthly. מיצ'ל, בנו של הבעלים האחרון של הטורקי, כתב שמעולם לא נשמר סוד בקפדנות כפי שנשמרו סודותיו של הטורקי. הוא כתב שחלק מהניחושים היו פתרון חלקי, אך אף אחד מהם לא פתר את החידה בשלמותה. לאחר שהטורקי הושמד בשרפה מיצ'ל חש שאין סיבה להמשיך ולהסתיר מחובבי השחמט את הפתרון למסתורין.
מכתב שפורסם בשנת 1859 על ידי אחד מעובדיו של מיצ'ל גילה חלק נוסף של הסוד: בתוך הרהיט היה נר. סדרת צינורות הוליכה מהמנורה לטורבן של הטורקי לצורך אוורור. העשן שעלה מהטורבן הוסווה בעשן שנוצר מפמוטים שהיו בקרבת מקום במהלך המשחקים.
מאמר חדש יותר על הטורקי הופיע בשנת 1899, כאשר הביטאון The American Chess Magazine פרסם תיאור של משחקו של הטורקי מול נפוליאון. הפרסום היה למעשה סקירה של פרסומים קודמים, כאשר תיאור מפורט נוסף התפרסם בשנת 1947 בביטאון Chess Review, מאמר שהיווה סקירה היסטורית מקיפה ותיאור של הטורקי, כולל שרטוטים שאיחדו את המידע מפרסומים קודמים. מאמר משנת 1960 שפורסם ב-American Heritage סיפק שרטוטים חדשים שתיארו איך המפעיל ישב בתוך הרהיט.
בשנת 1945 התפרסם ספרו של הנרי דייווידסון "היסטוריה קצרה של השחמט" בו ניתנת סקירה על הטורקי, תוך מתן משקל לחיבור של אדגר אלן פו, ששגה בהצעתו כי השחקן ישב בתוך דמות הטורקי ולא זיהה את הכיסא הנע בתוך הרהיט. טעות דומה אירעה בספר משנת 1978 של אלכס בל, "המכונה משחקת שחמט", בו מופיעה הטעות כי המפעיל היה ילד מאומן (או מבוגר נמוך מאוד) שביצע את ההוראות של שחמטאי שהתחבא במקום כלשהו על הבמה או באולם.
ספרים נוספים פורסמו על הטורקי סמוך לסוף המאה ה-20. הספר של צ'ארלס קרול The Great Chess Automaton משנת 1975 התמקד במחקרים על הטורקי. ספרו של ברדלי אוורט Chess: Man vs. Machine משנת 1980 דן בטורקי כמו גם באוטומטים משחקי שחמט נוספים.
עם הופעתו של "כחול עמוק", ניסיונה של חברת IBM לייצר מחשב שיוכל לאתגר את טובי השחקנים בעולם, שוב גבר העניין בטורקי, ושני ספרים נוספים פורסמו: ספרו של ג'רלד לויט The Turk, Chess Automaton משנת 2000 וספרו של טום סטנדג' The Turk: The Life and Times of the Famous Eighteenth-Century Chess-Playing Machine שפורסם בשנת 2002. תשומת לב נוספת קיבל הטורקי בהשוואה ל"כחול עמוק" בסקירה התיעודית "המשחק הסתיים: קספרוב והמכונה".
בעקבות הטורקי
בזכות הפופולריות של הטורקי והמסתורין שאפף אותו, מספר המצאות וחיקויים קיבלו השראה מהטורקי, ובהם Ajeeb, או "המצרי", חיקוי אמריקאי שנבנה על ידי צ'ארלס הופר, מכונה עמה שיחק נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד בשנת 1885, וכן מכונה בשם "מפיסטו".
בשנת 1784 צפה אדמונד קרטרייט בטורקי משחק בלונדון. הוא כל כך התרשם מהטורקי שלאחר מכן שאל: "האם יותר קשה לבנות מכונה שתוכל לטוות מאשר מכונה שתוכל לבצע את כל המסעים הנדרשים במשחק מסובך זה?". עוד באותה שנה רשם קרטרייט פטנט על אבטיפוס של מכונת טווייה. בשנת 1850 היו באנגליה לבדה 250,000 מכונות טווייה מבוססות על הפטנט של קרטרייט.
מחזה בשם The Automaton Chess Player הוצג בניו יורק בשנת 1845. הפרסומת וכן מאמר שהתפרסם בעיתון הלונדוני The Illustrated London News טוענים שהמחזה מציג את הטורקי של קמפלן.
סרטו האילם של ריימונד ברנרד "שחקן השחמט" משנת 1927 טווה אלמנטים מהסיפור האמיתי של הטורקי להרפתקה שמתרחשת בשנת 1772 בפולין. גיבור הסרט הוא הברון קמפלן, אציל מווילנה שבונה אוטומטים כתחביב. הוא עוזר ללאומן פולני צעיר – שהוא במקרה שחמטאי מעולה - הבורח מהכוחות הרוסיים הכובשים בכך שהוא מחביא אותו בתוך אוטומט הקרוי "הטורקי", מבוסס בצורה די מדויקת על המכונה האמיתית של קמפלן. סמוך למועד בריחתם וחציית הגבול, מזומן הברון לסנקט פטרבורג כדי להציג את הטורקי ליקטרינה הגדולה. כהד לאירוע עם נפוליאון, מנסה יקטרינה הגדולה לרמות את הטורקי אשר מעיף את כל הכלים מלוח השחמט כתגובה.
הטורקי גם סיפק השראה לסיפור הקצר "אדון מוקסון" מאת אמברוז בירס שפורסם בשנת 1909, סיפור על אוטומט משחק שחמט הדומה לטורקי. בשנת 1938 פרסם ג'ון דיקסון קאר את הספר "הציר העקום", תעלומה בחדר מסתורי. בין היתר מופיע אוטומט שמתפקד בדרך בלתי-מוסברת לדמויות הספר. הנובלה "עולם הפלאים" משנת 1975 מתארת ילד המבלה את ילדותו בתוך מכונה דמוית הטורקי ומשחק קלפים בקרקס נודד מדרגה שנייה; הילד הופך בהדרגה לקוסם הנודע בעולם. בשנת 1977 הופיע סיפור מדע בדיוני של ג'ן וולף, "האוטומט המופלא מפליז משחק שחמט", המתאר מכונה דומה מאוד לטורקי.
המכונה מתוארת גם באלגוריה בחיבור המפורסם של ולטר בנימין, "על מושג ההיסטוריה".
בשנת 2005 חברת אמזון פתחה אתר אינטרנט שנקרא "הטורקי של אמזון", אתר שמתאם בין משימות תכנותיות לבין אינטליגנציה אנושית, בהשראת הדרך בה הופעל הטורקי של קמפלן. התוכנה נועדה לאפשר לבני אנוש לבצע מטלות שמחשבים מתקשים בהן, כגון השוואת צבעים.
בשנת 2005 התפרסם במינכן הספר Der Schachautomat. בהשראת הטורקי, לקח המחבר רוברט לור את דמותו של קמפלן, ומיקם אותה ברשת של תככים ורומנטיקה. הספר פורסם באנגלית בשם Secrets of the Chess Machine. הספר יצא בעברית בשם "אוטומט השחמט" בהוצאת "כתר", בשנת 2008.
בסדרת המדע הבדיוני האמריקאית שליחות קטלנית: יומני שרה קונור, נבנה מחשב בעל אינטליגנציה מלאכותית שנקרא "הטורקי" ומשחק שחמט. מאוחר יותר בכרונולוגיה הבדיונית, "הטורקי" מתפתח ל"סקיינט".
ועידת אובמה-מדבדב
ועידת אובמה-מדבדב (באנגלית: Obama–Medvedev Commission) הידועה באופן רשמי בשם "הוועדה הנשיאותית הבינלאומית של ארצות הברית-רוסיה" הוכרזה ב־6 ביולי 2009 על ידי נשיא ארצות הברית, ברק אובמה ונשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב במהלך ביקורו של הנשיא אובמה במוסקבה כדרך לשיפור התקשורת ושיתוף הפעולה בין ממשלות רוסיה וארצות הברית. שני הנשיאים הודיעו כי עבודת הוועדה תתואם על ידי מזכירת המדינה האמריקאית, הילרי קלינטון ושר החוץ הרוסי הרוסי סרגיי לברוב.
מאז ההידרדרות המהירה ביחסי ארצות הברית–רוסיה, שהחלה ב-2012 עם בחירותו מחדש של פוטין לנשיאות, והחריפה ב-2014 עם סיפוח חצי האי קרים, הוועדה צמצמה במידה רבה את פעילותה והיא למעשה מושבתת.
הרכב הוועדה
הנשיאים אובמה ומדבדב הסכימו כי בנציבות יהיו שלוש עשרה קבוצות עבודה. באוקטובר 2009, במהלך ביקורו של שר החוץ קלינטון במוסקבה, נוספו שלוש קבוצות עבודה נוספות; בנושא לוחמה בטרור, סביבה וצבא לצבא. בנוסף, ספורט התווסף לקבוצת משנה של קבוצת העבודה לבורסות חינוך ותרבות, ונוצרה קבוצת היגוי מדיניות בראשות סגן שר החוץ הרוסי סרגיי ריאבקוב ומזכיר המדינה האמריקני ויליאם ברנס. קבוצות העבודה הן:
רפאל ואן דר וארט
רפאל פרדיננד ואן דר וארט (בהולנדית: Rafael Ferdinand van der Vaart; נולד ב-11 בפברואר 1983 בהימסקרק, הולנד) הוא כדורגלן עבר הולנדי אשר שיחק בעמדת הקשר. לזכותו של ואן דר וארט 109 הופעות במדי נבחרת הולנד.
אייאקס אמסטרדם
ואן דר וארט החל את הקריירה שלו כילד בקבוצה ההולנדית אייאקס אמסטרדם, וגדל בקבוצה עם וסלי סניידר וג'ון הייטינחה.
בעונת 2001/02 ואן דר וארט ערך 20 הופעות בלבד מאחר שנפצע פעמיים בברכו, אך הבקיע בהן 14 שערים, והיה חלק משמעותי בזכייתה של אייאקס בדאבל. בעונת 2002/03 ואן דר וארט ואייאקס סיימו במקום השני בליגה, כשהפעם הוא מבקיע 18 שערי ליגה. בליגת האלופות ואן דר וארט זכה לערוך באותה עונה את הבכורה שלו, לאחר שבעונה הקודמת הודחה הקבוצה במוקדמות על ידי סלטיק וכשלה גם בגביע אופ"א. ואן דר וארט הבקיע שני שערים בשלב הבתים, וסייע לאייאקס להעפיל לשמינית הגמר מהמקום השני בבית. ואן דר וארט ואייאקס הצליחו לעבור גם את שלב הבתים השני, אותו סיימו ללא הפסד, ועם חמש תוצאות תיקו וניצחון אחד, ונעצרו ברבע הגמר מול מילאן, רק לאחר שער בדקה ה-90 של יון דאל תומאסון במשחק הגומלין, שהעניק למילאן ניצחון ביתי 3-2 לאחר 0-0 באמסטרדם ארנה. בעונת 2003/04 ואן דר וארט ואייאקס זכו שוב באליפות. ואן דר וארט הבקיע שבעה שערי ליגה בעונה זו, לאחר שפתח אותה בצורה חלשה, ועם ביקורות כלפיו על עודף משקל ועל סגנון חיים לא ספורטיבי. בליגת האלופות נחלו ואן דר וארט ואייאקס כישלון בעונה זו, כשסיימו את שלב הבתים במקום האחרון. עונת 2004/05 הייתה האחרונה של ואן דר וארט באייאקס. בעונה זו, הבקיע ואן דר וארט שישה שערי ליגה, וסיים עם הקבוצה במקום השני. בליגת האלופות סיימה הקבוצה במקום השלישי בשלב הבתים, כשואן דר וארט מבקיע שער אחד בשלב זה, בניצחון 3-0 על מכבי תל אביב. הקבוצה נשרה לגביע אופ"א, ממנו הודחה אחרי סיבוב אחד על ידי אוקזר. יצוין כי בתחילת העונה, נפצע ואן דר וארט במשחק בינלאומי של נבחרת הולנד מול שוודיה על ידי חברו לאייאקס, זלאטן איברהימוביץ', שנטען כלפיו כי פצע את ואן דר וארט בכוונה. דבר זה הוביל למכירתו של איברהימוביץ' ליובנטוס כעבור שבועיים.
ואן דר וארט מונה לקפטן הקבוצה על ידי המאמן רונאלד קומאן, והוסב לתפקיד החלוץ במקומו של זלאטן, במקום תפקידו הקודם כשחקן כנף. ואן דר וארט לא הסתיר את אי שביעות רצונו מהשינוי, ודבר זה הוביל לשלילת סרט הקפטן ממנו על ידי קומאן, ובסופו של דבר לעזיבתו את הקבוצה להמבורג.