cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כאן חינוכית
רקע
כחלק מחוק תאגיד השידור הציבורי הישראלי, קו הזמן של ערוצי הברודקאסט בישראל במשך השנים חלה הידרדרות חמורה במעמדה ובתפקודה של רשות השידור. לאחר איסוף נתונים רבים ודוחות הוחלט שכדאי לסגור את הרשות, ולשם כך נדרשה חקיקה. על אף שמעולם לא היה כל קשר בין הטלוויזיה החינוכית לרשות השידור (בדומה ליחסי רשות השידור-גלי צה"ל), למעט חלוקת שעות השידור ותדר הערוץ עצמו למשך שנים רבות (עד תחילת שנות ה-2000), עם חקיקת חוק השידור הציבורי החדש הוחלט לכלול גם את הטלוויזיה החינוכית הישראלית.
לגיבוש החקיקה הנדרשת הקימה הכנסת את הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק השידור הציבורי, בראשות חברת הכנסת קארין אלהרר. הוועדה החלה את דיוניה ב-11 ביוני 2014 וקיימה מספר ישיבות רב. ב-9 ביולי אושר נוסח הצעת החוק (שבתוכה גם סגירת החינוכית, ראו סעיף 120). ב-29 ביולי 2014 אושר חוק השידור הציבורי. החוק מורה על הקמת תאגיד השידור הישראלי ועל סגירת רשות השידור, וסגירת החינוכית כ-15 חודשים לאחר העלייה לשידור של התאגיד.
הערוץ יועד לשדר תוכני ילדים במשך כל שעות היום, בניגוד לחינוכית ששידרה תכנים למבוגרים בשעות הערב והלילה. בעקבות זאת, חלק מתכני החינוכית עברו לשידור ב"כאן 11" ולחלקן הוחלט שיופקו עונות חדשות. למרות זאת, חלק מן התכנים משודרים בשני הערוצים, כמו התוכנית "גלילאו". עד לאירוויזיון 2019, עמד הערוץ בהגדרה שהוצבה לו על ידי התאגיד, ובתקופת האירוויזיון שימש כערוץ לשידורי האירוויזיון בשפת הסימנים - דבר החורג מההגדרה שניתנה לו על ידי התאגיד.
בתחילת אוגוסט 2018 פרסם התאגיד מודעות דרושים שמיועדות לעובדי החינוכית בלבד, וזאת עקב התיקון לחוק השידור הציבורי לפיו התאגיד יקלוט 40 מעובדי הטלוויזיה החינוכית. נכון לסוף נובמבר 2018 טרם נקלטו 40 עובדי הטלוויזיה החינוכית.
ב-17 בינואר 2019 מונה עומר מנור למנהל "כאן חינוכית".
מאבקים נגד סגירת החינוכית
במקביל לסגירת רשות השידור והמאבקים כנגד הסגירה, החלו מספר מאבקים גם כנגד סגירת הטלוויזיה החינוכית הישראלית.
במסגרת הקמת תאגיד כאן מונה אלדד קובלנץ במקביל להיותו מנכ"ל הטלוויזיה החינוכית, גם למנכ"ל זמני של התאגיד. בתחילת אוגוסט התפוצץ המשא ומתן בין ההנהלה לעובדים, כשעובדי החינוכית העלו לשידור שקופית שבה קראו להנהלת התאגיד להגיע עמם להסכם ולמנוע את סגירת החינוכית. כתוצאה מהמהלך החליט קובלנץ להפסיק לחלוטין את שידורי החינוכית בכאן 11. לאור מחאות של עובדי החינוכית בטענה לניגוד עניינים בין תפקידיו של קובלנץ, יצא קובלנץ לחל"ת בספטמבר 2017 ובמקומו מונתה אורנה שמחון.
הטלוויזיה החינוכית הפיקה ושידרה מספר תשדירים כנגד סגירתה, בהם משולבים דמויות מתוכניות החינוכית כגון קישקשתא, וקטעים מתוכניות החינוכית כגון סרט ערבי (מהתוכנית "זהו זה!"), והתקיימה מחאה כנגד הסגירה בדף הפייסבוק "החברים של קישקשתא", כמו גם הפגנות ציבוריות, ודיונים בכנסת אודות הסגירה.
בנוסף לכך, התנהלו כמה מאבקים נקודתיים בין ועדי העובדים בחינוכית לבין ההנהלה ומשרד האוצר בעקבות אובדן רצועת השידור של החינוכית בערוץ 2 עקב סגירתו, שהוביל להיעלמות מענק עבור שידור תוכניות בערוץ 2, עם הפסקת השידורים בערוץ. ההנהלה והאוצר הציעו לעובדים להמיר את המענק בהטבה תמורת שידור תוכני החינוכית בתאגיד. במקביל, התוכנית "ערב חדש", ששודרה בערוץ הראשון ב–16:59, הייתה אמורה לעבור לשידור ב–16:00 ב"כאן 11" — אך העובדים טענו כי הקדמת השידור תפגע בתשלום שהם מקבלים על שעות נוספות, ולבסוף התוכנית הועברה לרצועת שידור מאוחרת יותר בערוץ 23 של החינוכית.
עובדי וצופי הטלוויזיה החינוכית ניהלו מאבק ממושך כנגד סגירתה, כשהם טוענים שאיתה יאבד ידע מקצועי ייחודי על השילוב בין טלוויזיה, חינוך ופדגוגיה. עוד טענו כי בניגוד לטלוויזיה החינוכית שהפיקה את רוב תכניה באולפניה, יתבסס ערוץ הילדים החדש בתאגיד על מיקור חוץ ורכש הפקות - דבר שנתמך בהצהרות התאגיד כי להקמת הערוץ החדש הוקצו 13 תקני כוח אדם בלבד. מספר הצעות חוק הונחו על שולחן הכנסת במטרה למנוע את סגירת הטלוויזיה החינוכית והקמת הערוץ החדש, אולם הן לא צלחו - בין היתר על רקע התנגדות ראש הממשלה בנימין נתניהו.
בעקבות נפילת הצעות החוק להצלת הטלוויזיה החינוכית, ביולי 2018 הוכרז שהיא תיסגר סופית ב-15 באוגוסט וערוץ הילדים החדש יעלה ביום שאחריו וצפוי להיקרא "כאן חינוכית".
לאחר הסגירה
ב-25 בספטמבר 2018, כחודש וחצי לאחר סיום שידורי הטלוויזיה החינוכית בפלטפורמות השונות והפסקת הפעילות של הטלוויזיה ברשתות החברתיות השונות, חשבונות היוטיוב, פייסבוק וטוויטר של הטלוויזיה החינוכית הועברו לידי התאגיד. דפי הטוויטר והפייסבוק שינו את שמם ואת המותג ל"כאן חינוכית", ואילו ביוטיוב השתנה רק המיתוג והשם נותר "חינוכית ראשונים בעולם". כתובת דף הפייסבוק הישנה, שהייתה "23tv.tv" הוחלפה ב"kann23tv". עם זאת, אפליקציות הטלוויזיה החינוכית, אתר האינטרנט וחשבון האינסטגרם של החינוכית נותרו כשהיו, וככל הנראה לא הועברו לידי התאגיד.
ב-17 בינואר 2019 מונה עומר מנור למנהל "כאן חינוכית".
ב-6 במרץ 2019, בית הדין לעבודה סיכם כי ארכיון הטלוויזיה החינוכית יועבר לתאגיד השידור הישראלי. כולל תוכני המדיה והאינטרנט כולל ערוץ היוטיוב של הערוץ.
תקציב
עלות תפעול הערוץ החדש בתאגיד השידור הישראלי עומדת על כ-105.1 מיליון שקל לשנה, הכוללת תקציב של 40 מיליון שקל שיעביר משרד האוצר לתאגיד לשם הפעלת הערוץ, 50 מיליון שקל שיעביר משרד החינוך לשם רכש תוכניות ועד כ-15 מיליון שקל של עלויות של קליטת עובדים בתאגיד ועוד.
טלוויזיה
הטלוויזיה החינוכית הישראלית שידרה את התוכנית האחרונה, פרק הסיום של הסדרה "אבודים", ב-13 באוגוסט בשעה 23:30. מייד לאחר מכן, ב-0:11, עלתה שקופית פרידה, ששודרה עד להעברת האפיק לתאגיד ב-23:53 למחרת, אז הוצגה שקופית המבשרת על תחילת השידורים, בה נראה סמלילה של "כאן חינוכית". בחצות החלו שידורי הערוץ החדש, בתוכנית הראשונה של "מה הדיבור" עם שירי ארצי ואילן פלד.
ב-5 באוקטובר שודר לראשונה תוכן שהופק עבור "כאן חינוכית", בדמות קדם אירוויזיון הילדים 2018, ששודר גם בערוץ זה וגם בכאן 11 בשידור משותף. ב-25 בנובמבר שודר אירוויזיון הילדים 2018 בפעם הראשונה בתאגיד "כאן", בשידור בלעדי בערוץ, אותו ליוו דודו ארז ועלמה זהר.
החל מ-25 בנובמבר "כאן חינוכית" החל לשדר גם סדרות רכש. בין סדרות הרכש שמשודרות: רכבת הדינוזאורים, הדרדסים, ספלאש ובאבלס, זאק וקוואק, אולי ומון, היכון הכן טוס, חבורת הקצב, שון כבשון והפרוגלים.
ב-10 בדצמבר שודר השידור הסדיר הראשון של הערוץ, "חיות במה מסכמות שנה".
באפריל 2019 עלתה התוכנית הראשונה בהפקה מקורית של הערוץ, "חיות רשת". בדומה ל"חיות במה" על כל עונותיה, יש נושא מוגדר לתוכנית, והנושא הוא כוכבי רשת ישראלים. התוכנית היא בהנחייתו של דרור גלוברמן.
ב-14 במאי 2019 שודרה הגרסה המונגשת לחירשים של חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2019 במקביל לשידור בכאן 11. מהדורה מונגשת זו, כחלק מ-3 גרסאות מונגשות שהופקו לאירוויזיון, שודרו בשידור חי דרך חשבון היוטיוב של "כאן 11". שידור האירוויזיון חרג מהמנדט שהציב תאגיד השידור הישראלי לשידורי "כאן חינוכית", לפיו ערוץ "כאן חינוכית" ישדר בכל שעות היממה תכנים המתאימים לילדים בלבד, בשונה מהטלוויזיה החינוכית ששידרה בשידורי הערב תוכני מבוגרים.
ב-27 ביוני 2019 עלתה עונה שנייה לסדרה הפלנטונים.
ב-17 בספטמבר 2019 שודר לראשונה משדר בחירות מיוחד לילדים בשם "בוחרים בחפרנים", זה היה משדר הבחירות הראשון מסוגו ששודר בחינוכית.
ב-24 בנובמבר 2019 הוכרזה עונה של סליחה על השאלה לילדים. עונה זו צפויה להיות משודרת בכאן חינוכית.
החל מ-22 בדצמבר 2019 עלה לוח השידורים החדש, שכולל הפקות מקוריות חדשות ביניהן: השעשועון "משחקי המוח" בהנחיית איתי הרמן ומירב פלדמן, "השופטת ליטל" עם ליטל שוורץ ו"רק בהצבעה" עם לוסי אהריש, ועונות חדשות לתוכניות ולסדרות ששודרו בחינוכית ביניהן: ילדי בית העץ (עונה 3), גלילאו (עונה 9), אבודים בריבוע (עונה 2) ולהציל את חיות הבר (עונה 2).
החל מ-5 במאי 2020 עלתה לשידור הרצועה הלילית "רואים עד 6" המשודרת ביום שישי בשעה 22:00 ונמשכת, כשמה, עד לשעה 06:00 בבוקר למחרת, אשר כוללת את תוכניות הילדים של החינוכית ורשות השידור לדורותיהן.
ב-5 בינואר 2021, ערוץ "כאן חינוכית" עבר לשדר באפיק 80, אחרי 25 שנים בהן שידרה הטלוויזיה החינוכית באופן מלא בערוץ 23. מעבר זה נועד לשבץ את הערוץ ליד ערוצי הילדים האחרים שמשודרים בפלטפורמות השונות.
בינואר 2021 החל לפעול "רדיו חינוכית", אשר משדר שירים לילדים ללא קריינות ופרסומות. הרדיו פועל באפיקי הניו מדיה של תאגיד כאן ושל כאן חינוכית (האתרים והאפליקציות)
במאי 2021, בשל המצב הביטחוני, שודרו חצי הגמר והגמר של אירוויזיון 2021 בכאן 11 ובכאן חינוכית.
אינטרנט
התאגיד החל לשדר באינטרנט שידורי ניסיון ב-8 באוגוסט, מספר ימים לפני סגירתה הצפויה של הטלוויזיה החינוכית. ביממה האחרונה לפני פתיחת הערוץ ואיחוד שידור אינטרנט ושידור הטלוויזיה שודרה שקופית המבשרת את פתיחתו הצפויה של הערוץ.
בשלב הראשון אתרי האינטרנט של הטלוויזיה החינוכית נשארו במתכונתם הקודמת ובהמשך הוטמעו בתוך אתר תאגיד השידור הישראלי.
ערוצי היוטיוב של החינוכית וכן עמוד הפייסבוק המשיכו לפעול באותו אופן. בנובמבר 2018 נסגר אתר הטלוויזיה החינוכית ומאז הוא מקשר לדף האינטרנט של כאן חינוכית. כמו כן ב-19 בנובמבר הושק עמוד פייסבוק חדש בשם "כאן חינוכית ילדים", אשר מועלים בו תכנים שמתאימים במיוחד לילדים, להבדיל מעמוד הפייסבוק הרגיל שבו מועלים בעיקר תוכני עבר ובדיחות הקשורות בתכנים של הערוץ. ב-3 בפברואר 2019 עודכן יישומון החינוכית ושמו שונה ל"כאן חינוכית".
פרופיל היוטיוב של החינוכית הוא היחיד שמשמש את "כאן חינוכית". פרופילי פייסבוק, אינסטגרם וטוויטר של החינוכית משמשים כפרופילים של "כאן ארכיון". "כאן" הקימה פרופילי פייסבוק ואינסטגרם חדשים עבור "כאן חינוכית", תחת השם "כאן ילדים". בהמשך הוקם גם פרופיל טיקטוק.
ב-3 בדצמבר 2020, הושקו האתר החדש והישומון החדש של "כאן חינוכית", היישומון כולל את כל כלל תוכניות הערוץ ב-VOD כולל את התוכניות לפני שידורן בטלוויזיה וגם את "רדיו חינוכית" - ערוץ אודיו דיגיטלי לילדים שיכלול שירים ופודקאסטים לילדים ובהם פודקאסט היסטוריה לילדים.
חתול בר
חתול בר (שם מדעי: Felis silvestris) הוא מין בסוג חתול ממשפחת החתוליים.
מאפיינים
חתול הבר הוא טורף קטן הנפוץ באירופה ובחלקן המערבי של אסיה ואפריקה. חתול הבר נפוץ אזורי ישראל, אם כי באזורים מדבריים הוא נדיר יחסית. חתול הבר פעיל בלילה וצד יונקים קטנים, ציפורים ועוד יצורים בגודל דומה.
חתול הבר האפריקאי (Felis lybica) הוא אביו של חתול הבית (Felis catus). ישנן עדויות שמצביעות על כך שחתול הבית בוית לפני 9500 שנה מחתול הבר האפריקאי באזור הסהר הפורה, במקביל למהפכה החקלאית, בשל הצורך להגן על מצבורי תבואה מפני מכרסמים.
בסביבתו הטבעית מותאם חתול הבר למגוון סוגי בתים: יערות פתוחים, סוואנות וערבות. על אף שתת-המין המבוית נראה במגוון תבניות וצבעים, פרטי הבר הם בצבע חום-אפור עם פסים שחורים, באורך של 50 עד 80 ס"מ ושוקלים בין שלושה לשישה ק"ג. תת-המין האפריקני קטן במקצת ובעל גוון חום בהיר יותר. הזכרים גדולים מהנקבות במשקלם ולהם ראש גדול יותר וצוואר עבה יותר משל הנקבות.
Electric Wizard
Electric Wizard (אלקטריק וויזארד) היא להקת דום מטאל וסטונר מטאל מדורסט, אנגליה. הלהקה הוקמה בשנת 1993 והקליטה עד היום 9 אלבומים מלאים, שניים מהם: ...Come My Fanatics ו-Dopethrone מוגדרים כיום כמצייני הדרך של הז'אנר. הסגנון של אלקטריק וויזארד מוגדר כדום מטאל המשלב בתוכו אלמנטים של סטונר וסלאדג' מטאל, עם ליריקה שמתמקדת בתורת הנסתר, כישוף, ספרי ה.פ. לאבקרפט, רגשות שליליים, סרטי אימה וקנאביס.
ויזיגותים
הוויזיגותים הם אחת משתי הקבוצות המרכזיות שמהם היו מורכבים הגותים, יחד עם האוסטרוגותים. פרט לעובדה בסיסית זו, כמעט כל פרט לגבי טבעם ומקורם המדויק של הוויזיגותים, כמו גם מקור ומשמעות שמם, שנוי במחלוקת בקרב החוקרים. רוב ההיסטוריה העתיקה של הגותים עד להתיישבותם באזור הדנובה והים השחור, בסמיכות לאימפריה הרומית, ידועים לנו מתוך הספר "גטיקה" של יורדנס, היסטוריון רומי בן המאה ה-6. הוא מספר שמקור הגותים הוא בסקנדזיה, כלומר באזור דרום סקנדינביה של ימינו. על פי יורדנס, לאחר הגעתם והשתקעותם בסקיתיה באזור הים השחור, התחלקו הגותים לשתי קבוצות, ה"אוסטרוגותים", כלומר הגותים המזרחים וה"ויזיגותים" – הגותים המערביים. עם זאת, חוקרים מודרניים רבים אינם מקבלים את סיפורו של יורדנס כמהימן היסטורית. למשל, הם טוענים כי השם "ויזיגותים" היא המצאה של ההיסטוריון הרומי קסיודורוס, עליו התבסס יורדנס בספרו, וששמם המקורי היה ה"וזי" או "ויזי", שמשמעותו "האציל" או "הטוב".
עד המאה ה-20 מקובל היה לזהות בין ה"וויזיגותים" של יורדנס וה"טרווינגי" של מרקלינוס, היסטוריון רומי אחר בן המאה ה-4. מרקליונס חילק את הגותים ל"טרווינגי" ו"גראוטונגי" וקבוצות אלו זוהו עם הוויזיגותים והאוסטרוגותים בהתאמה. אך עם פיתוחן של שיטות חדשות לחשיבה על אתניות וזיהוי אתני במאה ה-20, זיהוי זה הוטל בספק על ידי מספר חוקרים.
לעומת תפיסה זו של הוויזיגותים כקבוצה שהתגבשה עוד בתקופת התיישבות הגותים בסקיתיה, מעמידים חוקרים מודרניים תאוריות אחרות, לפיהן התגבשו הוויזיגותים בשלב מאוחר יותר, ככל הנראה בתקופה שבין הכניסה של הגותים לאימפריה הרומית בשנת 376, לבין הקמת הממלכה הוויזיגותית בדרום צרפת ובספרד בעשורים הראשונים של המאה ה-5.
היסטוריה קדומה
ההיסטוריה הקדומה של הגותים שרויה בערפל, אך מה שברור הוא שכבר בראשית המאה ה-3 לספירה שכנו שבטי הגותים בעמק הדנובה התחתון וביצעו פשיטות על יישובים רומיים באזור הבלקן. בתקופה זו, שארכה עד תחילת המאה ה-4, היו השבטים הגותיים והאימפריה הרומית במצב מלחמה תמידי אלו באלו. הקבוצה המרכזית בהם נלחמו הרומאים היו הטרווינגי, וככל הנראה הם הוויזיגותים. בתחילת המאה ה-4 לספירה הנחיל הקיסר קונסטנטינוס ניצחון על הגותים וחתם איתם את הסכם השלום של 332. אחת מהתוצאות של שלום זה הייתה שבעשורים שבאו לאחר הסכם זה הוטבלו טרווינגים רבים לנצרות אריאנית, שהופצה בין השבטים על ידי מסיונרים גותים. המרה זו גרמה למתחים בין הגותים הנוצרים והגותים שנותרו פגאנים, כאשר הגותים הנוצרים נחשדו בבוגדנות ובנאמנות לאימפריה הרומית.
בשנת 376 גרמו פעולות ההונים במזרח אירופה לשבטים גותיים לחצות את הדנובה ולפלוש לשטחי האימפריה הרומית. על מאורע זה חלוקים ההיסטוריונים, אם המבנים החברתיים המסורתיים של הגותים נשמרו ברובם, או שמא התפרקו כליל והיה צורך לבנות מהיסוד מבנים חברתיים חדשים.
חציית הדנובה בבריחה מהכוחות ההונים הובילה את השבטים הגרמנים להתנגשות ישירה עם כוחות האימפריה הרומית. בשנת 378 השמידו הוויזיגותים את המחלקות המזרחיות של הצבא הרומי ואף הרגו את הקיסר הרומי ואלנס בקרב אדריאנופול באותה שנה, אירוע שזעזע את העולם הרומי. הקרבות בין הצבא הרומי והוויזיגותים נמשכו כמה שנים עד הסכם השלום של 382. הפרטים של הסכם זה אינם ברורים לחלוטין, אך לאחר הסכם זה הותר לשבטים הברברים שפלשו לאימפריה הרומית, ובראשם הוויזיגותים, להשתקע בבלקן ולעסוק בחקלאות, והם אף גויסו ושרתו בצבא הרומי.
שלטון אלאריק ותוצאות חורבן רומא
כמו דברים רבים בהיסטוריה של הוויזיגותים, פרטי עלייתו של אלאריק לשלטון על הוויזיגותים שנויים במחלוקת. בין כך ובין כך, אלאריק מוזכר לראשונה בהיסטוריה בשנת 394 כמנהיג יחידות גותיות בתוך הצבא הרומי (פואדרטי).
לאחר מות אלאריק עברה הנהגת הוויזיגותים לגיסו, אטהאולף. אטהאולף ניסה לשפר את היחסים בין הוויזיגותים והשלטון של האימפריה הרומית, וסייע לקיסר הונוריוס בדיכוי מרד שפרץ בגאליה. לאחר מכן השתקעו הוויזיגותים בדרום גאליה באישור הקיסר ואטהאולף אף נשא לאישה את אחותו של הקיסר הונוריוס, גאלא פלקידיה. מאבקי כוח בין אטהאולף וקצין רומאי בשם קונסטנטיוס גרמו להרעה במצבם של הוויזיגותים. קונסטנטיוס שם מצור על החוף בדרום גאליה, שגרם לרעב בקרב הוויזיגותים ודחק אותם לספרד.
המעבר להיספניה והקמת הממלכה הוויזיגותית
עם הגעתם לדרום גאליה, התעמתו הוויזיגותים בקרבות רבים עם העמים השונים ששכנו מסביבם באזור זה. עם שקיעת האימפריה הרומית קמו כוחות רבים שניסו לבסס את שלטונם באזורי גאליה והיספניה.
הממלכה הוויזיגותית הוקמה תחילה על שטחי אקוויטניה בידי המלך ואליה. בתקופת יורשו, תאודוריד הראשון, הושלם יישובם של הוויזיגותים באקוויטניה והורחב תחום שלטונם לאזורים בחצי האי האיברי. עם הזמן נכבשו שטחים נוספים בגאליה והיספניה. בשנת 508 איבדו הוויזיגותים את רוב השטחים בגאליה פרט לאזור ספטימניה (בדרום צרפת של ימינו). תיאודריך הגדול איחד בין הוויזיגותים והאוסטרוגותים. עד למותו בשנת 526, הייתה ממלכת הוויזיגותים סוזרנית תחת שלטון האוסטרוגותים. המלך תיאודוריך הדיח את המלך גסאלך והושיב בראש הממלכה את אמאלריך נכדו, אולם בהיות הלה קטין, שלט מטעמו עוצר, אציל אוסטרוגותי בשם תיאודיס. כך היה תיאודוריך החל משנת 507, מלך האוסטרוגותים וגם הוויזיגותים גם יחד, עד מותו בשנת 526. לאחר מכן, פוצלו שוב הוויזיגותים והאוסטרוגותים.
רוב שטחי הממלכה הוויזיגותית נכבשו בסופו של דבר בידי הכוחות המוסלמים אשר הגיעו לחצי האי האיברי מצפון אפריקה ב-711, כאשר רק החלקים הצפוניים ביותר של ספרד נותרו בידיים נוצריות. שטחים אלו הפכו מאוחר יותר לממלכת אסטוריאס הנוצרית, אשר אותה הקימו, ככל הנראה, נוצרים בעלי שורשים ויזיגותיים.
דת ותרבות
ההיסטוריונים הרומים העתיקים לא מספרים הרבה על התרבות הוויזיגותית, ואין בידינו מספיק מידע כדי לקבוע האם הייתה להם תרבות מובחנת משאר השבטים הגותיים ואם כן, מה היא כללה. עם זאת, ישנם כמה פרטים המסופרים בהיסטוריות העתיקה, אם כי אמינותם נטולה בספק. למשל, יורדנס מספר על טקס הקבורה שביצעו עבור אלאריק לאחר מותו. לפי יורדנס, נקבר אלאריק עם אוצרות רבים תחת נחל שזרמו הוסת כדי לחפור את קברו. לאחר הקבורה והחזרת זרם הנחל למסלולו הטבעי, הרגו הוויזיגותים את העבדים שחפרו את קבר. דתם של הוויזיגותים הייתה במקור גרמאנית פגאנית, בדומה לדת שהייתה קיימת בצורות דומות בקרב העמים הגרמאנים השונים. לאחר חציית הדנובה בשנת 376 והשתקעות הוויזיגותים באימפריה הרומית, הומרו הוויזיגותים, יחד עם שאר הגותים, לנצרות אריאנית. הוויזיגותים נותרו אריאנים כ-200 שנה, גם לאחר שייסדו את ממלכתם באיבריה שבה רוב נתיניהם היו נוצרים קתולים. בשנת 589 כונסה מועצת טולדו השלישית, במטרה לאחד בין הקבוצות הנוצריות השונות בממלכה. בעקבות מועצה זו הומרה האצולה הוויזיגותית לנצרות קתולית.
יחסי הוויזיגותים והיהודים
לא ידוע על מפגש משמעותי כלשהו בין הוויזיגותים והיהודים לפני תקופת מלוכתם בספרד. בתחילת מלכות זו מצב היהודים נחשב טוב והם נהנו מזכויות שוות כשאר נתיני הממלכה. היהודים בספרד נחשבו לקהילה עשירה, ויהודים רבים היו בעלי אדמות ועבדים והחזיקו במשרות ממשל גבוהות. עם המרתם של הוויזיגותים מנצרות אריאנית לקתולית בא גל של גזרות נגד היהודים שהוביל לבריחתם של יהודים רבים מספרד לצפון אפריקה המוסלמית.
שפה
השפה של הוויזיגותים הייתה גותית. אחד המקורות היחידים לשפה הגותית הוא התנ"ך והברית החדשה שנכתבו בבלקן על ידי כומר נוצרי ויזיגותי. השפה הגותית שרדה אצל הוויזיגותים כנראה עד המאה ה-8, ולאחר מכן ידועה רק מכמה שרידים של דוברי השפה שנותרו באזור הים השחור.
עד ההמרה של הוויזיגותים לקתוליות, שימשה הגותית כשפת כתבי הקודש של הגותים האריאנים, כמו גם השפה הליטורגית שלהם. לאחר המרתם לקתוליות בסוף המאה ה-6 הוחלפה הגותית בלטינית כשפה הליטורגית של הוויזיגותים.
אינוורסיה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ארכיבישופות זלצבורג
נסיכות-ארכיבישופות זלצבורג (בגרמנית: Fürsterzbistum Salzburg; Erzstift Salzburg; Erzbistum Salzburg) הייתה נסיכות כנסייתית ומדינה של האימפריה הרומית הקדושה. היא כללה את השטח החילוני שנשלט על ידי הארכיבישופים של זלצבורג, להבדיל מהדיוקסיה הקתולית הגדולה בהרבה שנוסדה בשנת 739 על ידי בוניפציוס הקדוש בדוכסות הגזע הגרמנית של בוואריה. בירת הארכיבישופות הייתה זלצבורג, העיר הרומית לשעבר "Iuvavum".
מסוף המאה ה-13 ואילך הגיעו הארכיבישופים בהדרגה למעמד של חופשיות אימפריאלית ועצמאות מהדוכסים הבוואריים. זלצבורג נותרה נסיכות כנסייתית עד לחילוניותה לנסיכות הבוחר מזלצבורג (לימים דוכסות זלצבורג) ב-1803. חברי החוג הבווארי משנת 1500, הנסיכים-ארכיבישופים נשאו את התואר "", למרות שהם מעולם לא השיגו כוח אלקטורלי; למעשה מששת הנסיכים-ארכיבישופים הגרמניים (עם מיינץ, קלן וטריר), מגדבורג, ברמן וזלצבורג לא קיבלו דבר מבולת הזהב של 1356. הנסיך-ארכיבישוף האחרון שהפעיל סמכות חילונית היה הרוזן הירונימוס פון קולורדו, שהיה פטרונו של המלחין יליד זלצבורג, וולפגנג אמדאוס מוצרט.
גאוגרפיה
השטח של הנסיכות-ארכיבישופות היה תואם בערך למדינת זלצבורג באוסטריה של ימינו. הוא השתרע לאורך נהר זלצך מרכס ה-High Tauern – הר Großvenediger בגובה – בשרשרת הראשית של האלפים בדרום עד למרגלות הרי האלפים בצפון. כאן היא כללה גם את הרופרטווינקל של היום על החוף המערבי של הזלצך, שהיום הוא חלק מבוואריה. האדמות הארכיפיסקופליות לשעבר מחולקות באופן מסורתי לחמישה חלקים היסטוריים ("Gaue"): פלכגאו עם בירת זלצבורג וטננגאו סביב האליין ממוקמות שניהם בעמק זלצך הרחב בשולי האלפים הצפוניים של אבן הגיר; המחוזות הדרומיים ההרריים ("Innergebirg") הן Pinzgau, Pongau מסביב ל-Bischofshofen, ודרום מזרח לונגאו מעבר ל-Radstädter Tauern Pass.
בצפון ובמזרח גבלה הנסיכות-ארכיבישופות בדוכסות אוסטריה, מרקיזות שהייתה כפופה לבוואריה לשעבר, שהפכה לעצמאית ב-1156, וגדלה לארכידוכסות ב-1457, התפתחה כגרעין המלוכה ההבסבורגית. אזור הגבול של זאלצקמרגוט, כיום אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, כאזור סחר במלח נכבש בהדרגה על ידי בית הבסבורג האדיר ושולב באדמות אוסטריה עילית. בדרום מזרח, זלצבורג סמוכה לדוכסות שטיריה, שנשלטה גם על ידי ה(ארכי)דוכסים ההבסבורגיים באיחוד אישי מאז 1192. עד שנת 1335 רכשו האוסטרים גם את דוכסות קרינתיה הישנה בדרום, שטחי שטיריה וקרינתיה שולבו באוסטריה הפנימית ב-1379. הכיתור ההבסבורגי כמעט הושלם, כאשר בשנת 1363 הגיעו הארכידוכסים גם לרוזנות טירול במערב. רק בצפון-מערב גבלה זלצבורג עם דוכסות בוואריה (שגדלה לנסיכות הבוחר ב-1623), ובנסיכות ברכטסגאדן הקטנטנה, שהצליח לשמור על עצמאותה עד החילון ב-1803.
היסטוריה קדומה
הביוגרפיה של "Vita Sancti Severini" מאת הכרוניקן הנוצרי הקדום אוגיפיוס דיווחה כי במהלך שקיעתה של האימפריה הרומית בערך בשנת 450 לספירה, הבירה המקומית "Iuvavum" בנוריקום כבר הייתה ביתם של שתי כנסיות ומנזר. מעט מאוד ידוע על הבישוף הקדום בתקופת נדידת העמים, והקדוש מקסימוס האגדי של זלצבורג הוא אב המנזר היחיד הידוע בשמו. תלמידו של סברינוס הקדוש, הוא נרצח בנסיגה מנוריקום, לאחר שהקצין הגרמני המערבי הרומאי אודואקר הדיח את הקיסר האחרון רומולוס אוגוסטולוס והכריז על עצמו כמלך איטליה ב-476. בסכסוך שלו עם שבטי הרוגי, אודואצ'ר הורה לאחיו אונוולפוס לפנות את מחוז נוריקום ב-487/488, ובכך ננטשה Iuvavum ועמה בית הבישוף. סברינוס הקדוש כבר מת בשנת 482 "בקסטרום של פאביאניס", כהיום מאוטרן באוסטריה תחתית), שש שנים לפני יציאת הלגיונות הרומיים מהאזור.
בישופות בווארית (בערך 543/698–798)
מהמאה השישית ואילך, האזורים הצפוניים של הארכיבישופות המאוחרות יותר יושבו מחדש על ידי שבטים בווארים גרמניים, שהתבססו בקרב האוכלוסייה הרומאנית שנותרה, בעוד שבטים סלאבים עברו לחלקים הדרומיים של פונגאו ולונגאו. בערך בשנת 696, הגיע לאזור הקדוש רופרט, אז בישוף וורמס באוסטרזיה הפרנקית ולימים נקרא השליח של בוואריה וקרינתיה, מהעיר הבווארית רגנסבורג והניח את היסודות להקמתה מחדש של דיוקסיית זלצבורג. לאחר שהקים כנסייה בזיקירכן הסמוכה, הוא גילה את החורבות ושרידים של האוכלוסייה הרומאנית, ששמרה על מסורות נוצריות. התיאוריה הקודמת שהוא הגיע כבר ב-543 בתקופת הדוכסים הבוואריים המוקדמים ללא מקור נראית פחות סבירה מזה שהוא עבד בתקופת שלטונו של הדוכס האגילולפינגי תאודו השני (בערך 680–717), כאשר דוכסות הגזע הבווארית עברה תחת עליונות פרנקית. הבישופים של זלצבורג סימנו באופן מסורתי את ייסוד הבישופות שלהם כשנת 582, והנפיקו מטבעות לציון 1,200 שנה לאירוע ב-1782. בכל מקרה, רק לאחר 700 צמחה מחדש הציוויליזציה הנוצרית באזור.
רופרט הקים מנזר המוקדש לפטרוס הקדוש באתר של כנסייה עתיקה מאוחרת ב-"Iuvavum" לשעבר. מנזר פטרוס הקדוש קיבל אחוזות גדולות באזורי פלכגאו (רופרטיווינקל) וטננגאו מידיו של הדוכס תאודו השני, כולל כמה בארות תמלחות ובריכות אידוי מלח אשר זיכו את "Iuvavum" בשמו הגרמני זלצבורג. בשנת 711 ייסד רופרט גם את "צ'לה מקסימיליאנה" באזור פונגאו, העיירה המאוחרת יותר בישופשופן. אחייניתו ארנטרוד הקימה נזירות בנדיקטנית בנונברג הסמוכה בערך בשנת 713. בשנת 739, הארכיבישוף בוניפאציוס, בברכת האפיפיור גרגוריוס השלישי, השלים את עבודתו של רופרט הקדוש והעלה את זלצבורג לבישופות, שהוצב תחת שליטת הארכיבישוף של מיינץ. ורגיליוס הקדוש, אב המנזר של פטרוס הקדוש מאז 749 בערך, הסתכסך עם בוניפאציוס הקדוש על קיומם של אנטיפודים. בכל זאת הוא הפך לבישוף בסביבות 767.
ארכיבישופות מוקדמת (798–1060)
ארנו, בישוף מאז 785, נהנה מהערכתו של המלך הפרנקי קרל הגדול שהקצה לו את הטריטוריה המיסיונרית בין נהרות הדנובה בצפון, הראבה ("ראב") במזרח והדראווה בדרום, אזור שנכבש מהאווארים. מנזרים נוסדו וכל קרינתיה התנצרה אט אט. בעוד ארנו שהה ברומא ועסק בחלק מעסקיו של קרל הגדול בשנת 798, האפיפיור לאו השלישי מינה אותו לארכיבישוף על פני שאר הבישופים בבוואריה (פרייזינג, פזאו, רגנסבורג ובריקסן). כאשר פרצה המחלוקת על הגבול הכנסייתי בין זלצבורג לפטריארכית אקוויליה, הכריז קרל הגדול על הדראווה כגבול.
הארכיבישוף אדאלווין (859–873) סבל מצרות גדולות כאשר המלך רסטיסלב ממורביה ניסה להסיר את ממלכתו מההשפעה הכנסייתית של מזרח פרנקיה. בשנת 870 מינה האפיפיור אדריאנוס השני את "שליח הסלאבים" מתודיוס הקדוש לארכיבישוף של פאנוניה ומוראביה בסירמיום, והפקיד אותו בשטחים גדולים תחת האדונות של דיוקסיית זלצבורג. רק כאשר רסטיסלב ומתודיוס נתפסו על ידי המלך לודוויג הגרמני, אדאלווין יכול היה למחות כראוי על הפלישה לזכויותיו. מתודיוס הופיע בסינוד של זלצבורג שם נפגע בפניו ונכלא במאסר צמוד למשך שנתיים וחצי.
זמן קצר לאחר מכן הרסו המדיארים את מורביה הגדולה ולא נותרה כנסייה פעילה בפאנוניה. הארכיבישוף דיטמר הראשון נפל בקרב בשנת 907. רק בקרב לכפלד בשנת 955 ספגו המגירים תבוסה מוחצת, וחיי הכנסייה בזלצבורג חזרו למסלולם. בשנה שלאחר מכן, לאחר שהארכיבישוף הרולד התחבר עם ליאודולף, דוכס שוואביה והדוכס קונרד האדום מלורן, הוא הודח, נכלא, עוור וגורש. הארכיבישוף ברונו מקלן, שנקרא הבישוף-היוצר, מינה את פרידריך הראשון לארכיבישוף והכריז על מנזר פטרוס הקדוש כעצמאי.
עידן האינווסטיטורה (1060–1213)
בעידן שהתחיל עם האפיפיור גרגוריוס השביעי, הנצרות הלטינית נכנסה לתקופה של סכסוך פנימי. הארכיבישוף הראשון של התקופה היה גבהרד, שבמהלך מאבק האינווסטיטורה נשאר לצד האפיפיור. גבהרד סבל אפוא מגלות של תשע שנים, והורשה לחזור זמן קצר לפני מותו ונקבר באדמונט. לאחר שהמלך היינריך הרביעי התפטר וקונרד הראשון מאבנסברג נבחר לארכיבישוף. קונרד חי בגלות עד הקונקורדט הקליסטיני של 1122. קונרד בילה את שנות האפיסקופות הנותרות בשיפור החיים הדתיים בארכיבישופות.
הנסיך-ארכיבישוף
הארכיבישוף אברהרד השני מרגנסברג הפך לנסיך האימפריה בשנת 1213, והקים שלוש בישופויות חדשים: Chiemsee (1216), Seckau (1218) ולבנט (1225). בשנת 1241, במועצת רגנסבורג הוא גינה את האפיפיור גרגוריוס התשיעי כ"איש האובדן ההוא, שהם מכנים אותו אנטיכריסט, אשר בהתפארות הראוותנית שלו אומר, אני אלוהים, אני לא יכול לטעות". במהלך האינטררגנום הגרמני, זלצבורג סבלה מבלבול. פיליפ משפאנהיים, יורש דוכסות קרינתיה, סירב לקבל הקדשות כמרים, והוחלף באולריך, הבישוף של סקאו.
המלך רודולף הראשון מהבסבורג הסתכסך עם הארכיבישופים באמצעות המניפולציות של אב המנזר היינריך מאדמונט, ולאחר מותו הארכיבישופים וההבסבורג עשו שלום ב-1297. האנשים והארכיבישופים של זלצבורג נשארו נאמנים להבסבורגים במאבקיהם נגד בית ויטלסבאך. כשהמוות השחור הגיע לזלצבורג ב-1347, הואשמו היהודים בהרעלת הבארות וסבלו מרדיפות קשות.
בשנת 1473, הוא זימן את הדיאט הפרובינציאלי הראשון בתולדות הארכיבישופות, ובסופו של דבר התפטר. רק לאונרד מקויטשך (שלט בשנים 1495–1519) היה זה שהפך את המצב. הוא עצר בו-זמנית את כל הבורגנים וחברי מועצת העיר (שגבו מיסים לא הוגנים) ונכלאו בטירה. שנותיו האחרונות עברו במאבק מר נגד מתאוס לאנג מוולנבורג, בישוף גורק, שירש אותו ב-1519.
מתאוס לאנג לא הורגש ברובו בחוגים הרשמיים, אם כי השפעתו הורגשה בכל רחבי הארכיבישופות. הוא הביא כורים סקסונים, שהביאו איתם ספרים ותורות פרוטסטנטיות. לאחר מכן הוא ניסה לשמור על האוכלוסייה הקתולית, ובמהלך המלחמה הלטינית היה נצור בהוהן-זלצבורג, הוכרז כ"מפלצת" על ידי מרטין לותר, ושתי התקוממויות מאוחרות יותר מצד האיכרים הובילו לסבל לארכי-דיוקסיה כולה. בישופים מאוחרים יותר היו חכמים יותר בפסיקה וחסכו מזלצבורג את מלחמות הדת וההרס שנראו במקומות אחרים בגרמניה. הארכיבישוף וולף דיטריך פון רייטנאו נתן לפרוטסטנטים את הבחירה להמיר את דתם לקתוליות או לעזוב את זלצבורג. הקתדרלה נבנתה מחדש בפאר עד כדי כך שלא היה לה תחרות מכל האחרים מצפון לאלפים.
הארכיבישוף פריז לודרון הוביל את זלצבורג לשלום ושגשוג במהלך מלחמת שלושים השנים שבה שאר חלקי גרמניה הושמדו ביסודיות. בתקופת שלטונו של לאופולד אנטון פון פירמיאן, גורשו הפרוטסטנטים הנותרים בזלצבורג ב-1731. הוא הזמין את הישועים לזלצבורג וביקש עזרה מהקיסר, ולבסוף הורה לפרוטסטנטים לחזור בו מאמונותיהם או להגר. למעלה מ-20,000 פרוטסטנטים מזלצבורג נאלצו לעזוב את בתיהם, רובם נענו להצעות קרקע מאת פרידריך ויליאם הראשון מפרוסיה.
הנסיך-ארכיבישוף האחרון, הירונימוס פון קולורדו, ידוע כנראה בעיקר בזכות חסותו על מוצרט. הרפורמות שלו בכנסייה ובמערכות החינוך הרחיקו אותו מהעם.
חילון
בשנת 1803 חולנה זלצבורג והפכה לנסיכות הבוחר מזלצבורג עבור הדוכס הגדול לשעבר פרדיננד השלישי מטוסקנה (אחיו של הקיסר פרנץ השני), שאיבד את כסאו. ב-1805 היא הפכה לחלק מאוסטריה. בשנת 1809, היא הפכה לחלק מבוואריה שסגרה את אוניברסיטת זלצבורג, אסרה על מנזרים לקבל טירונים, ואסרה עלייה לרגל ותהלוכות. הארכיבישופות הוקמה מחדש בתור הארכיבישופות הרומאית-קתולית של זלצבורג בשנת 1818 ללא כוח זמני.
עד היום, הארכיבישוף של זלצבורג נושא גם את התואר "Primas Germaniae" ("הבישוף הראשון של גרמניה"). הסמכויות של התואר הזה – ללא סמכות שיפוט – מוגבלים להיותו נשוא המכתבים הראשון של האפיפיור בעולם דובר הגרמנית, אך כללו פעם את הזכות לעמוד בראש נסיכי האימפריה הרומית הקדושה. לארכיבישוף יש גם את התואר "Legatus Natus" ("יליד לגאט") לאפיפיור, שלמרות שאינו קרדינל, מעניק לארכיבישוף את הפריבילגיה ללבוש לבוש אדום (שהוא הרבה יותר עמוק מארגמן של קרדינל), אפילו ברומא.
שלמה קורח
הרב שלמה קורח (י"ז בכסלו ה'תרצ"ו, 13 בדצמבר 1935 - י"ג בחשוון ה'תשע"ט, 22 באוקטובר 2018) היה מרבני יהדות תימן בישראל, הרב הראשי ואב"ד העיר בני ברק.
תולדות חייו
נולד ליחיא ולנעמי בצנעא. למד אצל הרב חיים צאלח ואצל סבו הרב עמרם קורח, רבה הראשי האחרון של יהדות תימן. באלול ה'תש"ט (1949) עלתה משפחתו עם סבו לארץ ישראל, במבצע על כנפי נשרים. תחילה יושבה במעברה בראש העין. אחר כך עברה המשפחה לירושלים. לטענת המשפחה, אחותו נעלמה בפרשת ילדי תימן.
למד בישיבת מקור חיים אצל הרב ברוך יצחק לוין, ובישיבת אור ישראל בפתח תקווה, שם למד אצל הרבנים יעקב ניימן ויוסף רוזובסקי. בשנת ה'תשי"ג למד בישיבת מרכז הרב שבירושלים אצל הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא שהוא מחשיב את עצמו כתלמידו. הגעתו לשם הייתה בגלל קשיים עם היידיש שדוברה בישיבות הליטאיות. הוא למד שם כשנה, ולאחר מכן עבר לישיבת פוניבז' בבני ברק בראשות הרב יוסף שלמה כהנמן.
בשנות החמישים פעל עם חבריו במחנות העולים כדי להשפיע עליהם מבחינה רוחנית. בהמשך הקים את "ארגון בני הישיבות יוצאי תימן" ועמד בראשו. היה מעורכי הביטאון "המסילה".
בשנת ה'תש"ך עבר ללמוד בישיבת לייקווד בארצות הברית בראשות הרב אהרן קוטלר. הוא למד שם במשך כשנה. לאחר נישואיו עם אסתר לבית שרעבי (דור שישי לרש"ש) שב לישיבת פוניבז' ולמד בכולל אברכים שלה עד שנת ה'תשכ"ד. נסמך לרבנות בידי הרבנים איסר יהודה אונטרמן, אברהם נשר וברוך יצחק לוין, ומונה לחבר הרבנות בבני ברק.
בשנת ה'תשכ"ה נבחר לרבה של הקהילה התימנית בבני ברק, ובהמשך נבחר לרב העיר הספרדי. היה הרב היחיד של בני ברק שהוכר על ידי הרבנות הראשית לישראל. בשנות ה-70 ייסד בשכונת נחלת אחים בירושלים ישיבה לבני עדת תימן, שפעלה מספר שנים. בית מדרשו "חניכי הישיבות" שכן ברחוב מימון בעיר בני ברק.
בתחילת שנות ה-80 נעצר ונאשם במתן שוחד לשר הדתות אהרן אבוחצירא ואנשי משרדו, בתמורה להעברת כספים לעמותת "מרכז מורשת יהדות תימן" בראשותו. הוא זוכה בבית המשפט מן ההאשמות.
נפטר בי"ג בחשוון ה'תשע"ט (2018) בבית החולים שערי צדק. הלווייתו יצאה מבית מדרשו והוא נקבר בבית הקברות סנהדריה בירושלים.
לרב קורח בן ושלוש בנות. בנו, הרב עמרם, רב קהילה ומו"ץ בביתר עילית, ומחבר הספרים "שינון התוספות", "בינת עם" על הש"ס ועוד. בתו צילה נשואה לרב חזקיהו סאמין, מנהל אגף הנישואין, הכשרות ומינויי רבנים במשרד לשירותי דת.
ספריו
בחיבוריו בהלכה שאף לחזק את מנהגי תימן.
עיסוי נתונים
עיסוי נתונים הוא כשל לוגי מסוג שגיאות דגימה, השייך לקבוצת כשלי היקש בו הפירוש לסטטיסטיקה רלוונטית עובר מניפולציה באמצעות חיפוש אחר דרכים לסווג מחדש או לכמת מחדש נתונים בחלק מסוים של התוצאות אך לא לבצע פעולה דומה בקטגוריות אחרות.
דוגמאות:
אסף ארליך
אסף ארליך (נולד ב-1 באוגוסט 1973) הוא זמר-יוצר ומוזיקאי ישראלי.
טוקשואו
כאשר עבר ארליך מנהריה לתל אביב החל לכתוב ולהלחין בעצמו. בסוף שנות ה-90 הוא נפגש עם חמי רודנר, אשר צירפו לסבב ההופעות של אלבומו "גאולה". באותו הזמן החלו השניים לעבוד על שיריו של ארליך, כאשר רודנר משמש כמפיק המוזיקלי. ארליך הוחתם בחברת "עננה" אשר הפיקה את שלושת אלבומיו.
חדשות מהמגירה
בתחילת 2004 חזר להופיע שוב עם חומר חדש. באותה תקופה החל לעבוד עם הגיטריסט עידו אגמון שגם ליווה אותו בהופעות. כשהחלו הקלטות האלבום שימש אגמון גם כמפיק המוזיקלי.
הקלטות האלבום השני, "חדשות מהמגירה", הסתיימו באוגוסט 2006, ובו השתתפו אגמון (גיטרות והפקה מוזיקלית), אורן לאור (בס, קונטרבס, וקולות), ואורן רביב (תופים וכלי הקשה). הרכב זה ליווה את ארליך גם בהופעות. ארבעת חברי ההרכב היו שותפים יחד בעיבודים.
ב-15 באוקטובר 2006 יצא לתחנות הרדיו הסינגל הראשון מתוכו, "חדשות מהמגירה", ולאחריו יצאו "עשרה ימים", "נשבר", "אמצע החיים" ו-"לילות בלי חג". האלבום כולו יצא לאור ב-9 במרץ 2007.
בדומה לאלבום הקודם, "חדשות מהמגירה" זכה לביקורות חיוביות ביותר אך לנוכחות דלילה יחסית בהופעותיו. בתקופה זו זכה לכינוי "הזמר הטוב ביותר שאתם לא מכירים".
שקט עכשיו
לאחר הפוגה בת כשנה, חזר ארליך להופיע במהלך 2009 עם שירים משני אלבומיו הראשונים לצד חומר חדש שהציג לראשונה. זאת תוך הכרזה על הקלטת שירים לקראת אלבום שלישי.
באוקטובר 2011 יצא לאור האלבום תחת השם "שקט עכשיו". האלבום המשיך את הצליל של קודמו וגם הפעם היה עידו אגמון המפיק המוזיקלי. הלהקה שליוותה את ארליך בהקלטות ובהופעות לא השתנתה וכללה את אגמון, אורן לאור ואורן רביב.
משתתפים נוספים באלבום:
סינגלים
בשנת 2014 החל ארליך לעבוד על פרויקט שירים באנגלית, ממנו הושק הסינגל "Too slow" ואחריו הסינגל "Sunny Day". בשני השירים היו שותף ארליך עם ניר דנן על ההפקה המוזיקלית. למרות הפרסומים האלבום לא יצא בסופו של דבר.
בשנת 2015, יצא הסינגל "תיכון עמל", שבו כתב ארליך הן את המילים והן את הלחן והסינגל "יעל" אותו הלחין ואת המילים כתב אודי שרבני. שני השירים הופקו על ידי ארליך ודנן. בשנת 2018 יצא הסינגל "בין הזיכרון לזיקוקים" שאותו הלחין והפיק ארליך ואת המילים כתב אודי שרבני.
בשנת 2020 הוציא את השיר "ככה בטוח", אותו הפיק רון בונקר. בשנת 2021 הוציא את הסינגל "כל פעם שאני מאבד את הראש", אשר הופק אף הוא על ידי רן בונקר.
קונסוננס ודיסוננס
במוזיקה, קוֹנְסוֹנַנְס ודִיסוֹנַנְס הם סיווגים של צלילים בו-זמניים או עוקבים. קונסוננס הוא הרמוניה שהצלילים שמרכיבים אותה משלימים זה את זה ומגבירים את התהודה זה של זה. דיסוננס הוא הרמוניה שבה הצלילים מתנגשים זה עם זה ויוצרים אינטראקציות אקוסטיות מורכבות יותר. הגדרה פשטנית יותר למונחים היא שהרמוניות ומרווחים קונסוננטיים הם נעימים לאוזן ואילו הרמוניות ומרווחים דיסוננטיים אינם נעימים לאוזן. ניתן גם לחשוב על הדיסוננס והקונסוננס במונחים של יציבות: הרמוניות דיסוננטיות נחשבות לעיתים כ"לא יציבות" וכשואפות "להיפתר" על ידי מרווחים קונסוננטיים (למשל, כאשר נשמע אקורד דיסוננטי נרגיש צורך לשמוע אחריו אקורד קונסוננטי שיפתור לנו את ההרגשה הלא נעימה שמעורר הדיסוננס), אם כי ישנה הכרה רחבה שהדבר תלוי גם בהיכרות ובמומחיות מוזיקלית. עם כל זאת, אין לטעות ולחשוב כי דיסוננס הוא אינו דבר רצוי; יצירה שתכתב כולה באקורדים קונסוננטיים, למשל, אולי תשמע נעימה לאוזן אך היא תשעמם את המאזין שכן לא תהיה בה שום "אי יציבות" שדרושה פתרון (דומה הדבר ליצירה ספרותית ללא כל סיבוך עלילתי).
המונחים יוצרים דיכוטומיה מבנית שבה הם מגדירים זה את זה בהדרה הדדית: קונסוננס הוא מה שאינו דיסוננטי, ודיסוננס הוא מה שאינו קונסוננטי. עם זאת, בחינה מדוקדקת יותר מראה שההבחנה יוצרת הדרגה, מהקונסוננטי ביותר לדיסוננטי ביותר. בשיח סתמי, כפי שהדגיש המלחין והתאורטיקן הגרמני פאול הינדמית: "שני המושגים מעולם לא הוסברו במלואם, ובמשך אלף שנים ההגדרות השתנו". המונח סוננס (sonance) הוצע להקיף או להתייחס באופן לא מחייב למונחים קונסוננס ודיסוננס.
היקש עצל
היקש עצל הוא כשל לוגי מסוג שגיאות דגימה, השייך לקבוצת כשלי היקש בו טיעון היקשי אינו מתקבל על אף שהממצאים מורים כי יש לקבלו.
סופה M-240
סופה M-240 הוא רכב שטח מתוצרת תעשיות רכב נצרת עילית (תע"ר) הישראלית, שייוצר בין השנים 1990 ל-2017. רוב חלקי הרכב יוצרו והורכבו בישראל, למעט המנוע שיוצר בארצות הברית והורכב גם בדגם הג'יפ רנגלר של חברת דיימלר-קרייזלר. בסך הכול יוצרו כ-7,000 רכבי סופה לפי החלוקה הבאה: 5,500 יחידות מדגם "סופה 1", 670 מדגם "סופה 2", 800 מדגם "סופה 3" ו-180 בלבד מדגם "סופה 4".
סופה 1
ב–1991 החל תכנון דגם ג'יפ הסופה, שפותח כרכב מפקדים ממוגן ירי, עליו הורכבו מערכות תקשורת ופנסים ייחודים שסייעו במשימות הסיור. הסופה הצטיין בזריזות ופשטות הפעלה יחד עם מיגון בסיסי ששימש את צה"ל לאורך שנות האינתיפאדה. הסופה הוא גולת הכותרת של ייצור הרכב הצבאי בישראל והוא הפך לרכב הבית של צה"ל, מפקדיו וכוחות הביטחון. ג'יפ הסופה היווה את כלי הרכב המוביל במבצעים מיוחדים בזכות האמינות והכושר הביצועי, גם בתוך שטחים רווי אש ובקרבות פנים אל פנים.
רוב כלי הרכב שייצר מדגם "סופה 1" נמכרו לצה"ל, חלקם נמכרו לצבאות זרים ומעוטים לשוק האזרחי בישראל. הסופה נכנסה לראשונה לשימוש בצה"ל בשנת 1994 וכונתה "בז". בשנת 2000 רכשה משטרת ישראל 70 ג'יפים מדגם זה.
סופה 2
בשנת 2001, החל צה"ל לבחון חלופות לסופה ולרכוש רכב המיוצר בארצות הברית, כך אפשר יהיה לרכוש אותו בכספי הסיוע הביטחוני האמריקני. למרות זאת בשנת 2002 הושק דגם "סופה 2", שבפיתוחו השקיע המפעל כשני מיליון דולר. בשנת 2003, לאחר שהמפעל עמד בפני סגירה, ביקר שר הביטחון שאול מופז במפעל והבטיח כי צה"ל ירכוש 1,200 ג'יפים מהדגם החדש "סופה 2". במרץ 2003, תקצב משרד הביטחון את המפעל ב-4 מיליון דולר להשלמת פיתוח "סופה 2. אך צה"ל רכש תחילה רק 100 ג'יפים שסופקו החל מדצמבר 2005 (לאחר שהעדיף לרכוש ג'יפים תוצרת חברת לנד רובר הבריטית). עקב כך פוטרו כמחצית מעובדי המפעל, כך שנותרו בו פחות מ-100 עובדים.
קו הייצור של ה"סופה 2" בתפוקה מלאה (שעמדה על 10 רכבים ביום) החל לפעול ב-2006, לאחר שצה"ל התחייב לרכישת 500 רכבים.
בצה"ל כונה דגם "סופה 2" גם "סופת מפקדים". דגם זה החליף בהדרגה את רכבי הסופה המוקדמים שבשירות הצבא. ה"סופה 2" המשופרת היא בעלת חמש דלתות במקום שלוש בדגם הקודם, חמישה מקומות ישיבה במקום ארבעה וכן מערכת מיזוג אוויר ומערכת קפיצים משופרת.
סופה 3
ב-2007 הושק הדגם "סופה 3". הדגם נמכר תחילה רק ללקוחות זרים, לאחר שצה"ל לא הסכים לרכוש אותו. בספטמבר 2010, נחתם לבסוף הסכם לאספקת 500 רכבים לצה"ל, בעסקה שכללה רכש של "קיטים" להרכבה בארצות הברית באמצעות כספי הסיוע הביטחוני, ולאחר מכן הרכבתם ומיגונם בארץ. שווי העסקה כולה, הוערך בכ-150 מיליון שקל. הדגם נכנס לשימוש בצה"ל בשנת 2011, והיה מבוסס על הדגם.
בסופה 3 הותקנו מערכות נוספות בהתאם לדרישות הצבא, כגון: מערכת קשר, מערכת חשמל 24 וולט, מיזוג אוויר וצמיגים מיוחדים, וכן נשם אוויר חיצוני (שנורקל) שמאפשר לג'יפ צליחת מעברי מים ומונע אבק במנוע, ווי גרירה/משיכה קדמיים ואחוריים הנותנים לג'יפ אפשרויות גרירה וחילוץ, תאורת לילה ומערכות צבאיות מסווגות.
דגמי סופה 3 ממוגנים משרתים את צה"ל, מג"ב וממשלת ישראל במגוון פעילויות, ובמקרים רבים הצילו חיי אדם. דגם הסופה 3 סיור בעל תכונות עבירות חריגות, מתאים להובלה בהיטס, בעל צללית נמוכה, מסוגל לשאת מגוון מערכות נשק מתוחכמות, מיועד לסיור ולהתערבות מהירה עבור יחידות עילית בארץ ובעולם.
סופה 4
"סופה 4" הייתה מבוססת על ג'יפ "רנגלר JK אנלימיטד".
מבנה ונתונים טכניים
הרכב מתאפיין בגימור פשוט ללא אבזור מפואר וביכולת עבירות טובה.
שירים (הורטיוס)
השירים (בלטינית: Carmina) או האוֹדות (Odae, מיוונית: ὠδή = 'שיר') הם ארבעה ספרים של שירים ליריים שחיבר המשורר הרומאי הורטיוס. שלושת הספרים הראשונים פורסמו בשנת 23 לפנה"ס, והרביעי פורסם עשר שנים מאוחר יותר.ספרי השירים נשכחו כמעט לחלוטין עד שלהי ימי הביניים, והורטיוס נודע אז בעיקר בשל מימרותיו ופתגמיו הידועים, שצוטטו מתוך הסאטירות והאיגרות שכתב. פטרארקה בן המאה ה-14 היה הראשון שציטט בהרחבה משיריו של הורטיוס, ובעקבותיו זכו השירים לאינספור הוצאות לאור ותרגומים שונים ברחבי אירופה, עד ימינו אנו.
סגנון ותוכן
בשיריו שילב הורטיוס סגנונות-שירה רבים ושונים אותם שאל מהמשוררים והכותבים שקדמו לו, והוא מזכיר בהערצה כמה מהם, ביניהם סאפפו, אלקאיוס ופינדארוס. בין סגנונות אלו ניתן למצוא משקלים שיריים ואמצעים רטוריים קלאסיים, שהורטיוס שילב בצורה אמנותית יוצאת דופן.
מבחינה תוכנית, השירים משקפים קשת רחבה מאוד של נושאים ומציגים גישות שונות ואף מנוגדות לנושאים אלו. כך, ניתן למצוא בשירים רשמים מניסיונו האישי העשיר, 'המלצות' לחיים ראויים ברוח הפילוסופיה הסטואית, ביקורת על דמויות ומוסדות בני זמנו, תיאורים גאוגרפיים שונים, שירי אהבה ועוד, והכל תוך שימוש באמצעים רטוריים מגוונים ושיבוץ מאות הֶרְמֵזים ליצירות קלאסיות שקדמו לו.
יכולתו יוצאת הדופן לשלב תוכן מגוון באינספור אמצעי ביטוי הובילה את פרידריך ניטשה לכתוב כי:
גם המשורר והסופר האנגלי אלפרד טניסון מציין - מבלי לנקוב בשמו של הורטיוס - כי למד בשיעורים הקלאסיים את אותן "...quoted odes, and jewels five-words-long, That on the stretched forefinger of all Time, Sparkle for ever" ("אוֹדות מצוטטות, ויהלומים בני חמש מילים, שעל אצבעו המושטת של הזמן כולו, יזהרו לנצח").
השפעות תרבותיות
החל מהמאות ה-15-14 החלו לצאת לאור מהדורות רבות של השירים, הן במקור הלטיני והן בתרגומים שונים, ואלו נפוצו ברחבי אירופה והפכו עד מהרה למושא להערצה ולחיקוי. לפי הערכות החוקרים, הורטיוס הוא המשורר המתורגם ביותר מאז ומעולם.
השירים כוללים כמה ממכתמיו הידועים ביותר של הורטיוס, ביניהם carpe diem ('קטפי את היום' - ספר 1, 11, שורה 8), auream... mediocritatem ('שביל הזהב' - ספר 2, 10, שורה 5), Dulce et decorum est pro patria mori ('טוב ויפה הוא למות למען המולדת' - ספר 3, 2, שורה 13) ועוד. הפתגם האחרון שימש כותרת לשיר האנטי-מלחמתי של וילפרד אוון, בו הוא מכנה אותו "The old Lie" (השקר הנושן), ומנגד היווה ככל הנראה את הבסיס לסיסמה "טוב למות בעד ארצנו" שצוטטה בשם יוסף טרומפלדור לפני מותו.
Life In Cartoon Motion
Life in Cartoon Motion הוא אלבום הבכורה של הזמר הבריטי ממוצא לבנוני מיקה. הופק על ידי גרג וולס ומיקה, יצא לאור על ידי איילנד רקורדס ב-5 בפברואר 2007 בממלכה המאוחדת וביוניברסל/מוטאון ב-27 במרץ 2007 בארצות הברית.
הסינגל "Grace Kelly" שהה במקום הראשון בממלכה המאוחדת למשך 5 שבועות רצופים. גם במדינות אחרות השיר הגיע למקומות הראשונים.
האלבום היה הראשון מבין המקומות הראשונים בממלכה המאוחדת שמכר 5.4 מיליון עותקים בעולם מאז ששוחרר.
עטיפת האלבום שימשה את הפרסומת של האייפוד טאץ'.
מכל דלק נתיק
מכל דלק נתיק או בידון (מצרפתית: bidon - מכל) הוא מכל דלק חיצוני הנישא על ידי כלי טיס. הוא תוכנן כך שניתן יהיה להשליכו לאחר שהתרוקן, במקרה של קרב או במצב חירום.
השימוש הראשון במכלי דלק נתיקים נעשה במלחמת העולם השנייה על-מנת לאפשר למטוסי הקרב לשאת דלק נוסף לטיסות ארוכות מבלי להידרש לגוף מטוס גדול וכבד יותר שיקשה על יכולת התמרון. מכלים אלו נפוצים כיום בכלי טיס צבאיים, ולעיתים גם אזרחיים, אם כי פחות סביר שמטוסים אזרחיים ישליכו את המכלים אלא במקרה חירום קיצוני.
החיסרון העיקרי של מכל דלק נתיקים הוא הגרר שהם יוצרים. ככלל אצבע, רק מחצית הקיבולת של המכלים מגדילה למעשה את הטווח הכללי, היתר משמש להתגברות על הגרר הנוסף של המכלים עצמם. השימוש במכלי הדלק הנתיקים מקטין את מספר הנקודות לנשיאת נשק, ומגדיל את שטח חתך המכ"ם (שח"ם) של כלי הטיס.
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין (בגרמנית: Internationale Filmfestspiele Berlin או בקיצור: Berlinale) הוא פסטיבל סרטים המתקיים בברלין מדי שנה בחודש פברואר, ונחשב לאחד מפסטיבלי הסרטים החשובים בעולם.
היסטוריה
במהלך שיא המלחמה הקרה בשנת 1950, הציע אוסקר מרטאי, קצין סרטים בסניף שירות המידע של נציב האמריקני בגרמניה שהוצב בברלין, את הרעיון של פסטיבל קולנוע בברלין. ההצעה הועברה באמצעות ועדה שכללה חברי הסנאט של ברלין ואנשים מתעשיית הקולנוע הגרמנית ב-9 באוקטובר 1950. באמצעות מאמציו והשפעתו, שוכנע הממשל הצבאי האמריקני לסייע ולתת הלוואות לשנים הראשונות של פסטיבל הקולנוע הבין-לאומי בברלין, שהחל ביוני 1951. יסטוריון הקולנוע ד"ר אלפרד באואר היה המנהל הראשון שלו, תפקיד אותו מילא עד 1976. הסרט "רבקה" של אלפרד היצ'קוק פתח את הפסטיבל הראשון בטיטיאנה-פאלסט בסטגליץ ב-6 ביוני 1951. הפסטיבל הראשון התקיים בין התאריכים 6–17 ביוני.
פרסים
הפרסים הניתנים בפסטיבל הם פרס דוב הזהב (Goldener Bär) כפרס הסרט הטוב ביותר ולמפעל חיים ופרס דוב הכסף (Silberne Bär) לבמאי הטוב ביותר, לשחקן, לשחקנית, למוזיקה ופרסים נוספים.
בשנת 2017, זכה סרטו של הבמאי הפלסטיני ראאד אנדוני, ״ללכוד רוחות רפאים״ (״اصطياد أشباح״ מתורגם גם כ"ציד הרוחות") בפרס לסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר בפסטיבל.
בשנת 2019, זכה הסרט "מילים נרדפות" של נדב לפיד בפרס דוב הזהב. סרטים ישראליים נוספים שהיו מועמדים לפרס דוב הזהב כוללים את "אורח בעונה מתה", "מציצים", "אסקימו לימון", "החיים על פי אגפא", "לנגד עיניים מערביות", "שחור", "בופור" ו"רוק בקסבה". יוסי סידר זכה בפרס דוב הכסף לבמאי הטוב ביותר על הסרט "בופור".
אולימפיאדת לייק פלאסיד (1980)
אולימפיאדת החורף ה-13 נערכה מ-14 בפברואר עד 23 בפברואר 1980 בכפר לייק פלאסיד, שבמדינת ניו יורק בארצות הברית. זו הפעם השנייה שהמשחקים האולימפיים נערכים במקום זה, הפעם הראשונה הייתה בשנת 1932. זו הפעם הראשונה שהשתמשו בשלג מלאכותי באולימפיאדת חורף. במשחקים אלו השתתפו בפעם הראשונה ספורטאי סין העממית. בעקבות החלטת הוועד האולימפי הבינלאומי כי טאיוואן תשתתף תחת השם טייפה הסינית ולא תחת השם הרפובליקה הסינית - החרימה טאיוואן את המשחקים.
אוצר מדרשים
'אוצר מדרשים', בשמו המלא 'אוצר מדרשים בית עקד למאתים מדרשים קטנים אגדות ומעשיות', הוא לקט מדרשים קטנים שליקט וערך יהודה דוד איזנשטיין, ויצא לאור בשנת תרע"ה (1915) בהוצאת המחבר. הקובץ מחולק לשני חלקים (בחלק מהמהדורות בשני כרכים נפרדים), והוא מכיל מדרשים קטנים, רקע למדרשים ארוכים (כמדרש רבה) וכן מדרשים מלוקטים מדברי רש"י בפירושו לגמרא ומהתוספות.
הדפסת הספר ותפוצתו
חלק מהמדרשים מלוקטים מאוספי מדרשים אחרים, כגון "בתי מדרשות"; אולם איזנשטיין טוען כי 'אוצר מדרשים' עולה על הקבצים הקודמים (מבוא ל'אוצר מדרשים', עמ' XI). לטענתו, בקובצי המדרשים הקודמים שלוקטו לא היה סידור שיטתי של מדרשי-האגדה השונים:
נראה כי על אף שהמפעל הספרותי של 'אוצר מדרשים' זכה לפופולריות רבה כשיצא לאור, הוא עדיין נזקק לתרומות כספיות על מנת לצאת לאור. באחד העמודים הראשונים של אוצר האגדות (עמ' XIII) מודה איזנשטיין לרב של הקהילה היהודית בדרום אפריקה דאז, הרב ד"ר יהודה ליב לנדא, על כי "פעל ועשה הרבה לטובת האוצר בין הקהילות במדינתו". סביר להניח כי טיבהּ של עזרה זו היה סיוע כספי להוצאת 'אוצר מדרשים'.
מהימנות המדרשים
הרב חיים קניבסקי חיבר סדרת הערות על הספר, שתוכנן העיקרי הוא עריכת סלקציה בין המדרשים. בהערותיו קובע הרב קנייבסקי מי מהם נכון ומקורי לדעתו, ומי מהם מזויף ויש להתייחס אליו כבדיה. הערותיו של הרב קנייבסקי צורפו לספר 'אוצר המדרשים' שיצא לאור בהוצאת מישור. יש לציין שככלל מתייחס הרב קנייבסקי למדרשים ככאלו שיצאו מידם של גדולי ישראל, תנאים, אמוראים או גאונים, שעה שיש חוקרים הסבורים שרבים מהמדרשים נכתבו בדורות מאוחרים למדי ואינם כה מוקדמים כפי שמקובל במסורת.
רשימת המדרשים
להלן רשימה מלאה של המדרשים ומקורותיהם:
בייבי בום (תוכנית טלוויזיה ישראלית)
בייבי בום היא תוכנית טלוויזיה ישראלית מסוגת דוקו-ריאליטי, שעלתה ב-2013 ומתארת זוגות בבית חולים ברגעי הלידה של תינוקותיהם.
הסדרה עקבה אחר תהליכי הלידה של התינוקות מהגעת הזוגות לבית החולים בילינסון ועד ללידה. בתוכנית צולמו הזוגות במצלמות קבועות שהוצבו בחדרי הלידה ובמסדרונות, תוך תיעוד נושאים שונים כגון צירי לידה, סיבוכי לידה, מעורבות האב ועוד.
בשנת 2013 שודרה העונה הראשונה של התוכנית בערוץ 10, בהפקת "גיל הפקות" של אסף גיל. התוכנית הייתה שנויה במחלוקת ועוררה תגובות רבות, בין השאר סביב נושאים כמו מציצנות וחדירה לפרטיות המצולמים, היותה תוכנית תיעודית או תוכנית ריאליטי, השפעת הצילום על היולדת, אופן הצגת תהליך ושיטות הלידה האפשריים כפי שהם מתקיימים בפועל בבתי החולים בארץ, מקומם של אנשי הצוות הרפואי, ועוד.
בעונה הראשונה כיכב הפרופ' יריב יוגב שהיה בעת צילומי הסדרה מנהל חדרי הלידה בבית החולים בילינסון.
העונה השנייה של התוכנית עלתה לשידור בנובמבר 2015 וכללה ארבעה פרקים בלבד. שנה לאחר מכן עלתה עונתה השלישית. בניגוד לעונותיה הקודמות, עונה זו צולמה בבית חולים מאיר בכפר סבא. העונה החמישית עלתה לשידור ב-28 במאי 2018.
קולומבריום
בתרבות הרומית שימשו קולומבריה לקבורת אפר משריפת מתים ולפולחן.
הכינוי שניתן למתקנים אלו על ידי ארכאולוגים הוא מילה שמשמעותה המילולית שובך, קן יונים (יונה בלטינית: (columb(a), ומקורה במילה היוונית κολόνα (קולונה) שפירושה עמוד).
קולומבריה בישראל
בישראל נמצאו מספר מתקני קולומבריום, בעיקר בשפלת יהודה. הם חצובים בסלע קירטון שנפוץ באזור. הגומחות החפורות של מערות הקולומבריום שנמצאו בשפלת יהודה ובגבול ירושלים הן בצורת משולש קמור בשתי צלעותיו העליונות ושטוחות ברצפת הגומחה. בחלק מהמתקנים ישנם סידורים מיוחדים ששימשו כנראה למתיחת חבלים.
קיימת סברה שבארץ ישראל שמשו המבנים לגידול יונים והגומחות שימשו לקינון ולהטלת ביצים, וזאת בשונה ממערות הקולומבריום בעולם בעיקר מהתקופה הרומית, ששימשו לקבורת אפר ולפולחן. יונים גודלו לצורכי מאכל, לקורבן וייתכן שאף לשליחת דברי דואר, וכמו כן ניתן לאסוף את לשלשת היונים לשימוש חקלאי. גם כיום מגדלים בחברות מסורתיות יונים בגומחות דומות. המבנים שנמצאו בישראל הם תת-קרקעיים, בעוד רוב המבנים ברחבי העולם הם על פני הקרקע.
קיימות השערות נוספות בעניין השימוש במתקני הקולומבריום שנמצאו בישראל והן:
בחפירה באחת המערות באזור מרשה בשנת 1973, שבוצעה על ידי עמוס קלונר ויהודה דגן נעשה ניסיון לברר את מטרת המערות, אך החפירה נתנה בעיקר מסקנה שלילית: לא נמצאו בה שרידי עצמות אדם ולא נמצאו סימנים לשימוש לגידול יונים.
מטען בתפזורת
מטען בתפזורת (אנגלית: Bulk cargo) הוא מטען סחורות, אשר נשלחות באמצעי תחבורה, בכמויות גדולות וכשהן לא ארוזות. המטען נפרק, או נשפך, אל תוך אמצעי התחבורה, באמצעות כף מחפר, או צינור, כשהוא במצב נוזלי או מוצק. בין אמצעי התחבורה המשנעים מטענים בתפזורת נמצאים: אוניות צובר, קרונות רכבת, או משאיות. סחורות בתפזורת מסווגות לסחורות יבשות או נוזליות.
חתול חולות
חתול חולות (שם מדעי: Felis margarita) הוא מין בסוג חתול.
ראשו רחב ואוזניו גדולות ומחודדות. אורכו 50 סנטימטרים, ואורך זנבו 30 סנטימטרים. משקלו כ-2 קילוגרמים. הזכרים גדולים מהנקבות. צבע גופו צהוב-אפור, עם פסים לבנים, שלעיתים קשה להבחין בהם. כפות רגליו מכוסות בשיער ארוך המגן עליו מפני החול החם.
התנהגותו של חתול החולות תואמת את סביבת החיים שלו - הוא מנצל את ראשו השטוח וצבעיו הבהירים כדי לארוב לטרפו, או להסתתר מטורף.
תת-מינים:
חתול החולות פעיל בלילה. ביום הוא מסתתר מתחת לסלעים. בלילה הוא צד מכרסמים, לטאות וחרקים.
משך ההריון הוא 60–69 ימים, ובסופו נולדים 2–5 גורים. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל 9–14 חודשים.
מצב שימור
זיהוי של חתול החולות בטבע הוא נדיר, ולא ידוע אם מצב זה נובע בעיקר מאיומים על הסביבה הטבעית של החתול או מיכולת ההסוואה שלו. ארגון IUCN מגדיר את מצבו כ"ללא חשש". עם זאת, על פי הארגון, הידע על התפוצה של חתול החולות מועט ועל כן קשה להעריך את מידת הסכנה שנשקפת לו.