cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תסמונת סנפיליפו
אבחון
האבחון האנזימטי של החולים הוא חד-משמעי, אולם אבחון מצב נשאות פחות מדויק. לכן בהמשך יש לבצע בדיקה לאיתור המוטציה המאפשר אז זיהוי נשאות במדויק. האבחון האנזימטי נעשה בדגימת דם, והאבחון מבוצע בתמצית תאי דם לבנים (לויקוציטים) לאחר בידודם מהדם המלא. אבחון ניתן לבצע גם בתרביות תאים, כגון תאי פיברובלסטים בתרבית, תאים אמניוציטים בתרבית לאחר בדיקת מי שפר או דגימת סיסי השליה.
אתר קישור
כאשר לאתר קישור ישנה זיקה ליותר מליגנד אחד (כמו במקרה של נוירוטרנסמיטר ואגוניסט שלו) עשויה להתרחש תחרות על מקום באתר הקשירה, יש ספציפיות כימית לליגנדים אשר יקשרו באתר הקשירה וישנה זיקה לכל ליגנד שמבטאת את החוזק של הקישור.
תסמונת סנפיליפו
אבחון
באבחון הטרום לידתי קיימת טכנולוגיה חדשה יחסית - אבחון גנטי טרום השרשה, במסגרתה ניתן לבחון את הימצאות המחלה בעובר הנוצר בהפריה חוץ-גופית, ברמת תא בודד המבודד מהעובר המתפתח בשלב של 6–8 תאים. אבחון זה דורש אפיון מוקדם של המוטציה הגנטית אצל הורי העובר, מכיוון שרק בשיטה המולקולרית ניתן להשיג אבחון מדויק ורגיש בכמות חומר כה קטנה.
אתר קישור
קיים מצב של שיווי משקל בין מספר האתרים הקשורים והלא קשורים לליגנד.
סוג נוסף של אתר קשירה ספציפי הוא גורם שעתוק שנמצא ב-DNA. גורם שעתוק הוא חלבון הנקשר לרצף DNA ספציפי, הנמצא לפני החלק המקודד של הגן, ובכך משפיע על שעתוק הגן ל-mRNA. ביחד עם פרומוטורים להליקאז, גורמי שעתוק הם הבסיס לרשת הוויסות והבקרה הגנטית.
תסמונת סנפיליפו
השתלת מח עצם
התאים מהתורם הבריא מייצרים את האנזים התקין המופרש בחלקו מהתא ונקלט על ידי התאים השונים. נוכחות או חדירה של אנזים ברמות העולות על 10% מהרמה הנורמלית מספיקות לתיקון האגירה הליזוזומלית והתאים נראים אז ללא אגירה ולמעשה לא נבדלים מתא תקין.
תיקון גנטי
אף על פי שניתן לייצר את האנזים החסר ולהזריקו לתוך הוריד, הוא לא יכול לחדור את מחסום דם-מוח (BBB) ולכן לא מתאפשר טיפול בתופעות העצביות של המחלה. יחד עם מחלות אגירה ליזוזומליות רבות אחרות, תסמונת סנפיליפו מהווה מודל של מחלה מונוגנטית המערבת את מערכת העצבים המרכזית.
מספר טיפולים מבטיחים מצויים בפיתוח. תיקון גני מצוי בניסויים קליניים בשלב 1 ו-2 בצרפת כבר מאז אוקטובר 2011 בהנהגת חברת הביוטכנולוגיה ליסוג'ן בפריס. טיפולים פוטנציאליים אחרים כוללים שינוי המבנה הכימי של האנזימים הלקויים, כדי לאפשר להם לחדור את מחסום הדם במוח, או, ייצוב האנזים הפגום אך הפעיל וכך למנוע את פירוקו. אפשרות נוספת היא השתלה של תאי גזע המבטאים בצורה מוגברת את האנזים הפגום.
טיפול כימי
הפלבנואיד- גניסטיין מפחית את ההצטברות הפתולוגית של גליקוזאמינוגליקנים (GAG) בתסמונת סנפיליפו בדם ובשתן על ידי עיכוב הייצור של הפרן גופריתי, כפי שנצפה בתרביות של פיברובלסטים. ניסיונות בתרביות תאים, במחקרים בבעלי חיים ובניסויים קליניים, מצביעים על שיפור בתסמיני המחלה בעקבות מתן מינון מתאים של גניסטיין. נציין שלמרות השיפור הנצפה, קיימות תופעות לוואי רעילות בעקבות מתן הגניסטיין.
חשיבות הגילוי המוקדם לטיפול
ללא תלות בטיפול שניתן, מומלץ לעשות את הטיפולים לעיל בשלבים המוקדמים ביותר, רצוי לפני שהתפתחו באופן ניכר סימני המחלה השונים, שכן באספקטים שונים של תסמיני המחלה הטיפולים רק עוצרים או מאיטים את התקדמות המחלה, ולאו דווקא מביאים חזרה למצב תקין. לפיכך הועלתה גם האפשרות לבצע בדיקות אבחנתיות מוקדמות באמצעות סקר יילודים לאיתור חולים כבר מיד לאחר הלידה.
סנפיליפו בישראל
בישראל, המחלקה לגנטיקה של האדם בבית החולים הדסה בירושלים מתמחה בתחום זה יותר מ-30 שנה, ומהווה מרכז אבחנות ארצי למחלות אלה, כמו גם למחלות ליזוזומליות אחרות. מרכז נוסף המתמחה בתחום הוא המרפאה המטבולית-גנטית-נוירולוגית (מג"ן) במרכז רפואי אדית וולפסון. מרפאת מג"ן נותנת מענה לילדים עם בעיות מורכבות באספקטים נוירולוגיים, התפתחותיים, גנטיים ומטבוליים.
מנת יתר
ברפואה, מנת יתר היא צריכת כמות מוגזמת של תרופה או סם. מצב כזה מתרחש כאשר חומר כימי (למשל סם) מוכנס לגוף בכמות או בריכוז גדולים מספיק כדי לפגוע בחילוף החומרים של אורגניזם חי, מה שגורם למחלה או למוות.
מנת יתר נלקחת לעיתים עקב טעות או תקלה, ולעיתים לשם התאבדות.
אפשר לטפל במנת יתר של כדורים על ידי שטיפת קיבה.
כל אדם מגיב אחרת למנת יתר והדבר תלוי במספר גורמים: סוג החומר, כמות, דרך הצריכה, המצב הבריאותי וגילו של אותו אדם.
סוגי חומרים שיכולים לגרום למנת יתר הם: כוהל, תרופות מרשם, תרופות ללא מרשם, סמים בלתי חוקיים ולעיתים אף חלק מתרופות צמחיות.
השלכות
מנת יתר גורמת לנזק חמור במנגנוני הפיקוח של המוח ומובילה לקריסה מוחלטת של מערכת העצבים. במצב כזה לחץ הדם יורד, מה שגורם לפעילות מואצת של הלב כדי להעביר את מחזור הדם, הריאות מתמלאות בנוזלים ואם האדם לא יקבל טיפול מהיר ומיידי הוא ימות. לא כל מנות היתר הן קטלניות או מסכנות חיים, אבל אם יש חשד לכך, זה מצב חירום רפואי הדורש טיפול רפואי מיידי.
מנת יתר מסמים
יש מגוון תסמינים למנת יתר מסמים, בהתאם לסוג החומר. סימנים לזיהוי מנת יתר מסמים או ממשככי כאבים הם: חוסר תגובה לסביבה, נשימה איטית או הפסקת נשימה, אובדן הכרה, נחירות, שפתיים וקצות אצבעות כחולות או אפורות, ידיים או רגליים רפויות ואישונים מוקטנים.
מנת יתר מאלכוהול
סימנים לזיהוי מנת יתר מאלכוהול הם: בלבול, ירידה בקואורדינציה, הקאות, פרכוסים, נשימה בלתי סדירה, נשימה איטית, חיוורון, חום גוף נמוך ואובדן הכרה.
מניעה
כדי להפחית את הסיכון למנת יתר חשוב לאדם לוודא שהוא בקיא בתרופות שאותן הוא נוטל, להתייעץ עם רופא או רוקח, לאחסן את התרופות בצורה נכונה ולהכיר את ההגבלות בנטילתן.
פרנצ'סקו ספורצה השני
פרנצ'סקו ספורצה השני (Francesco II Sforza; 4 בפברואר 1495 - 24 באוקטובר 1535), היה הדוכס האחרון של מילאנו, ושימש בתפקיד זה מ-1521 עד מותו.
ביוגרפיה
פרנצ'סקו נולד ב-4 בפברואר 1495, והיה בנם השני של לודוביקו ספורצה, דוכס מילאנו ושל ביאטריצ'ה ד'אסטה. ב-1499 במרוצת המלחמות האיטלקיות אביו, שגורש ממילאנו אחרי פלישת לואי השנים עשר, מלך צרפת לאיטליה, לקח איתו את פרנצ'סקו אל חצרו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (שנישא לביאנקה מריה ספורצה - בת דודו של פרנצ'סקו). אביו, לודוביקו ספורצה נתפס בידי הצרפתים ב-1500 ומת ב-1508 אחרי שישב במשך שמונה שנים בכלא הצרפתי במצודת העיר לוש שבעמק הלואר.
פרנצ'סקו ספורצה השני השתתף בקרב ביקוצ'ה (27 באפריל 1522 שבו לחם לצד הצרפתים נגד הספרדים וכוחות האפיפיור אדריאנוס השישי, אך ללא הצלחה. אחרי קרב פאביה (24 בפברואר 1525) שבו נחלו הצרפתים מפלה ניצחת, קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה השתלט על מילאנו. פרנסצ'סקו ספורצה השני השתתף במלחמת הליגה של קוניאק (1526–1529) - מלחמה שבה השתתפו גם צרפת, האפיפיור קלמנס השביעי, רפובליקת פירנצה והרפובליקה של ונציה שכולם לחמו נגד הספרדים ומנהיגם קרל החמישי. כתוצאה ממלחמה זו, שבה יד הספרדים הייתה שוב על העליונה, פרנצ'סקו ספורצה השני נאלץ לעזוב את מילאנו.
הוא שב למילאנו ב-1529, (אחרי שלום קמברה שנחתם בין לואיז, נסיכת סבויה, אמו של פרנסואה הראשון, לבין מרגרטה לבית הבסבורג), ותרם להתפתחותה הכלכלית והתרבותית של דוכסות מילאנו. ב-4 במאי 1534 נישא לכריסטינה מדנמרק, בתם של כריסטיאן השני, מלך דנמרק ושל איזבלה מאוסטריה.
פרנצ'סקו ספורצה השני מת מבלי להשאיר אחריו יורשים - מה שגרם למלחמה האיטלקית של 1535. אחרי מותו, אחיו ג'ובאני פאולו דרש את דוכסות מילאנו לעצמו, אך מת באותה שנה בנסיבות מסתוריות, והספרדים המשיכו לשלוט במילאנו.
הרשימה השחורה
הרשימה השחורה (באנגלית: The Blacklist) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמת פשע של היוצר והמפיק ג'ון בוקנקאמפ. הסדרה עלתה לשידור ב-23 בספטמבר 2013 ברשת NBC.
בפברואר 2022 הסדרה חודשה לעונה עשירית והאחרונה. אשר עלתה לשידור ב-26 בפברואר 2023.
עלילה
ריימונד (רד) רדינגטון (ג'יימס ספיידר), קצין לשעבר בצי ארצות הברית שהפך לפושע נמלט המדורג מזה עשורים בראש רשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI, מתייצב במפתיע במפקדת ה-FBI בוושינגטון ומסגיר את עצמו לידי הסוכן המיוחד הרולד קופר (הארי לניקס).
רדינגטון נלקח למתקן סודי של ה-FBI המכונה Post (על שם מיקומו בבית דואר לשעבר), ומצהיר על כוונתו לסייע ל-FBI ללכוד פושעים מסוכנים ביותר שפועלים בחשאי והממשלה כלל אינה מודעת לקיומם. רדינגטון מתנה את שיתוף הפעולה בחסינות מהגשת כתב אישום נגדו, ודורש לעבוד אך ורק עם הסוכנת אליזבת' (ליז) קין (מייגן בון), סוכנת טירונית פרופילאית.
קופר מעוניין להעמיד את הצעתו של רדינגטון למבחן, ורדינגטון מוכיח את עצמו ומסייע לסוכנים לאתר ולהרוג מחבל. רדינגטון חושף שהמחבל הוא אדם אחד מתוך "רשימה שחורה" של פושעים שרדינגטון הכיר במהלך שנותיו כפושע, ושיש לו ול-FBI עניין משותף ללכוד אותם. ה-FBI מסכים לתנאיו של רדינגטון ומקים כוח משימה סודי בהנהגת קופר.
רדינגטון לא מסביר מהו מקור העניין המיוחד שלו בסוכנת קין, והתעלומה מתפתחת ומתגלה בהדרגה לאורך העונות, יחד עם גילויים על בני משפחתה של קין: אמה הביולגית קטרינה רוסטובה (לילה רובינס), אביה המאמץ קונסטנין רוסטוב (אורליך טומסן), סבה דומיניק וילקסון (בריאן דנהי) ובעלה טום, והקשר של כולם לרדינגטון.
הרשימה השחורה שהרכיב רדינגטון ממוספרת, ובכל פרק רדינגטון בדרך כלל בוחר מתוכה שם אחד לפי האינטרס שלו באותו זמן. הפרק מציג את הפושע שנבחר ואת שיטת הפעולה המיוחדת שלו, ומתאר את מאמציהם של רדינגטון וצוות הסוכנים לאתר אותו.
הדמויות במדרג הרשימה
מתוך 203 "מספרים" ברשימה השחורה, נחשפו בסדרה רק 178 מהם.
עדכון מלא של נתוני הטבלה בוצע לאחרונה ב-12 ביוני 2023
ביקורות
הביקורות בנוגע לסדרה היו אוהדות ברובן. המבקרים שיבחו בעיקר את משחקו של הכוכב הראשי ג'יימס ספיידר. מבקרים נוספים התרשמו מן התפניות המפתיעות בעלילה וטענו שעל אף שהסדרה לא ממציאה את הגלגל, היא מביאה עמה משב רוח רענן. ג'יימס ספיידר היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשנת 2014 על משחקו בסדרה.
קומקום
קומקום הוא כלי מטבח המשמש להרתחת מים.
הקומקום הקלאסי הוא מכל מתכת שממלאים במים ושופתים על אש, קומקום שכזה מצויד לפעמים במשרוקית אדים, ש"שורקת" כשהמים מגיעים לנקודת הרתיחה. לפני המצאת הקומקום החשמלי היו קומקומי מתכת הדרך הנפוצה ביותר להרתיח מים לצרכים ביתיים.
הקומקום החשמלי עשוי מפלסטיק עמיד או ממתכת, ובתוכו גוף חימום המחובר לחשמל. המתג של הקומקום מכיל מגע דו-מתכתי, כך שברגע שהמים מגיעים לנקודת הרתיחה, הקיטור עובר דרך צינור הנמצא בידית האחיזה של הקומקום, אשר מחמם את המגע הדו-מתכתי, אשר מכבה את המתג ואת גוף החימום.
במקומות מסוימים בעולם משמעות המילה "קומקום" היא סיר מתכת המשמש להרתחה או בישול. במשמעות הזאת הקומקום הוא כנראה כלי הבישול המתכתי העתיק ביותר.
מקור המילה קומקום בלשון חז"ל, מלטינית cucuma, מיוונית κούκκουμα (koúkkouma).
קומקומים בתרבויות שונות
בחצי האי ערב מצויים סוגים שונים של קומקומים המשמשים לתכליות שונות. משקה הקפה שמוגש באירועים או קפה שמוגש בבית מבושל ב'דאללה', הוא קומקום גדול ורחב בעל בסיס עגול וזרבובית מעוקלת. קפה שמבושל בדאללה מוגש בקומקום המכונה 'מסב' (מקור השם במלה הערבית סוב = מזיגה) והוא חרוטי בצורתו. מצידו יוצאת ידית גלילית. תה מבושל ב'בריק'. בריק הוא קומקום בעל בסיס עגול וזרבובית מעוקלת. ידית הבריק מאחור, בצד המנוגד לזרבובית. במצרים מקובל לבשל קפה ותה ב'רלייה' הוא קומקום בצורת כוס מתכת וידית יוצאת בצידו. בניצב לידית יש בדרך כלל מגרעת המסייעת במזיגה ממנו.
הקומקום המרוקני רחב בסיס ובעל זרבובית מעוקלת.
שש-רגלים
שֵׁשׁ-רַגְלִים או בעלי שש-רגלים (שם מדעי: Hexapoda) היא תת-מערכה המכילה את המספר הגדול ביותר של פרוקי-רגליים (בחישוב לפי מספר מינים). תת-המערכה מחולקת לשניים: מחלקת החרקים הידועה, וזנבאים (Entognatha) המכילה שלוש סדרות קטנות הרבה יותר של פרוקי-רגליים חסרי כנפיים: קפזנביים (Collembola), קדם-זנבאים (Protura) ודוזנבאים (Diplura). שש-רגלים קרויים על שם התכונה המבחינה אותם יותר מכל: חזה מגודל שממנו צומחים שלושה זוגות של רגליים. לרוב פרוקי-הרגליים האחרים יותר משלושה זוגות רגליים.
מורפולוגיה
שש-רגלים הם בעלי גוף המחולק לראש קדמי, חזה וגחון אחורי. הראש מורכב מחלק דמוי בלוט, הנושא בדרך כלל עיניים, ולאחריו שישה מקטעים מחוברים היטב, הנושאים את התוספות הבאות: הפה נמצא בין המקטע הרביעי לחמישי, ומכוסה בבליטה מהשישית, הקרויה Labium. בחרקים אמיתיים, חלקי הפה חשופים, ובשאר הקבוצות הם חבויים. איברים דומים ניתן למצוא בראשי הסרטנאים ומרבי הרגל, אך לאלו יש מחושים משניים.
חזה מורכב משלושה מקטעים, שלכל אחד מהם זוג רגליים. באופן המאפיין פרוקי רגליים המותאמים לחיים ביבשה, לכל רגל יש חלק אחד בלבד המותאם להליכה, ומורכב מחמישה מקטעים, ללא ענפי הזימים שניתן למצוא אצל חלק מפרוקי הרגליים. אצל רוב החרקים המקטעים השני והשלישי של בית החזה תומכים גם בכנפיים. יש הסוברים שאלו הומולוגיות לזימים של הסרטנאים, או שהתפתחו מהמקטעים עצמם.
הגחון מורכב מאחד עשר מקטעים אצל כל החרקים האמיתיים, אך אצל הקדם-זנבאים קיימים שנים עשר ואצל הקפזנביים רק ארבעה עד שישה. בגחון יש איברים מועטים, בדרך כלל רק איברי מין ולעיתים גם איברי חישה על המקטע האחרון.
קשרי תת-המערכה
באופן מסורתי, תת-המערכת מרבי-רגל נחשבה לקרובה ביותר לשש-רגלים, עקב דמיון צורני, ושתי הקבוצות סווגו לתת-מערכה בשם "Uniramia". מחקרים עדכניים הציבו סימני שאלה על חלוקה זו, ונראה שקרוביהם המידיים הם הסרטנאים דווקא. שש-רגלים שאינם חרקים נחשבו לעיתים כקו אבולוציוני יחיד, שנקרא מחלקת הזנבאים (Entognatha), ולעיתים כמספר קווים עם מערכות יחסים שונות עם מחלקת החרקים. הדוזנבאים במיוחד עשויים להיות קרובים יותר לחרקים משאר השותפים לתת-המערכה. קיימות גם ראיות לכך שבני תת-המערכה אינם חולקים מוצא משותף, ובפרט - שהקפזנביים אינם שייכים לקבוצה.
האקדמיה הרוסית לטלוויזיה
קרן האקדמיה הרוסית לטלוויזיה (ברוסית: Академия российского телевидения, או Фонд «Акаде́мия росси́йского телеви́дения», בקיצור: Фонд «АРТ») הוא מוסד ללא כוונת רווח המאגד את האינטרסים של מפיקי ושדרני הטלוויזיה הרוסית. הארגון הוקם בשנת 1994 בשם "הקרן הרוסית לפיתוח הטלוויזיה" (ברוסית: Российский фонд развития телевидения, РФРТ). משנת 2001 נושאת את שמה הנוכחי.
האקדמיה היוותה לגוף המארגן של פרסי "TEFI" (בשנים 1994 - 2011), שהיה הפרס השנתי על ההישגים הגבוהים ביותר בתחום הטלוויזיה. האקדמיה מספקת תמיכה עבור העיתונאים שכותבים אודות טלוויזיה, "מועדון עיתונאי הטלוויזיה" (Клуб телепрессы).
נשיאי האקדמיה
נשיא האקדמיה הנוכחי הוא אלכסנדר אקופוב (מדצמבר 2013). משנת 1995 ועד ה-5 נובמבר 2008 עמד בראשה ולדימיר פוזנר, לאחר מכן — מיכאל שבידקוי.
המנהל הכללי הוא — אטרי לבייבה (מה-1 דצמבר 2011).
חברי האקדמיה
בדצמבר 2010 האקדמיה כללה 555 חברים.
היסטוריה
הארגון נוסד בשם הקרן הרוסית לפיתוח הטלוויזיה (Российский фонд развития телевидения, РФРТ) ב-1994 ביוזמת חברות הטלוויזיה המובילות במדינה (ORT, VGTRK, NTV, TV-6, VID ואחרים) לצורך הקמת פרס "TEFI".
משנת 2001 הארגון נושא את השם "קרן האקדמיה הרוסית לטלוויזיה".
מאז 2001, הקרן מספקת תמיכה לאיגוד העיתונאים שכותבים על טלוויזיה, "מועדון עיתונאי הטלוויזיה". מדי שנה, בסוף העונה, במשרדי הקרן נערך טקס הענקת פרסי ותעודות "מועדון עיתונאי הטלוויזיה" במספר קטגוריות.
רכב חשמלי מונע מצבר
רכב חשמלי מונע מצבר הוא סוג של כלי רכב חשמלי שבו משתמשים באנרגיה כימית האצורה בחבילת מצברים נטענים. המצבר הנפוץ בעשור השני של המאה ה-21 לשימוש בכלי רכב חשמליים מבוסס על סוללת ליתיום-יון (lithium ion). ההספק הנחוץ עבור רכב חשמלי מונע מצבר מתקבל מהמנוע החשמלי בלבד, כך שברכב זה אין צורך במנוע בעירה פנימית, במכל דלק או בתא דלק. לעומת זאת, כלי רכב שבהם מצויים שני סוגי המנועים (חשמלי ובעירה פנימית) נקראים "כלי רכב היברידיים" ואינם נחשבים לכלי רכב חשמליים מונעי-מצבר.
בעולם
כלי רכב מונעי מצבר קדמו לכלי רכב מונעי בנזין ודיזל. בין השנים 1832 ו-1839 (השנה המדויקת אינה ודאית) המציא איש העסקים הסקוטי רוברט אנדרסון את הכרכרה החשמלית הראשונה. פרופסור סיבראנדוס סטראטינג מחרונינגן, הולנד, תכנן מכונית חשמלית זעירה אשר נבנתה על ידי עוזרו כריסטופר בקר בשנת 1835.
שיפור המצבר נעשה על ידי הצרפתי גסטון פלנטה בשנת 1865 וכן על ידי קמיל פאור בשנת 1881. כך החלה להיסלל הדרך להתפתחות כלי הרכב החשמליים. המדינות הראשונות שתמכו בתפוצה נרחבת של כלי רכב חשמליים היו צרפת ובריטניה.
באוקטובר 1882 הציגו בלונדון הפרופסורים William Edward Ayrton ו-John Perry את דגם האירטון ופרי - תלת אופן חשמלי, (באנגלית: Ayrton & Perry Electric Tricycle).
ב-1896 יוצרה בלונדון המונית החשמלית הראשונה ברסי אלקטריק קב.
ממש לפני שנת 1900, לפני עלייתם של מנועי הבעירה הפנימית המזהמים, החזיקו כלי רכב חשמליים בהישגי מהירות ומרחק מרשימים. בין השיאים המרשימים היו שבירת מחסום המהירות של ה-100 קילומטר לשעה, דאז, על ידי קמיל ג'נאטזי, ב-29 באפריל 1899, בעת נסיעה ברכב חשמלי דמוי רקטה, אשר כונה ג'מייס קונטנטה והגיע למהירות שיא של 105.88 קילומטרים לשעה. הטכנולוגיה הבסיסית של מכוניות חשמליות היא פשוטה, ותיקה ומוכחת. זו אותה טכנולוגיה שמשמשת אותנו במכשירים חשמליים רבים ברוב תחומי החיים.
בשנת 1902 בנתה יצרנית הרכב האמריקאית סטודיבייקר את דגם סטודיבייקר אלקטריק שהיה רכב חשמלי מונע מצבר. עד שנת 1912 יוצרו מהדגם 1,841 יחידות.
בתחילת המאה העשרים היוו המכוניות החשמליות רוב בקרב כלי הרכב המונעים בעולם, אך תוך מספר שנים כבר הונעו מרבית כלי הרכב במנוע בעירה פנימית ולא במנוע חשמלי. היו לכך מספר גורמים:
במשך קרוב לחמישים שנה, עד לשנות ה-70 של המאה ה-20 בערך, כמעט נעלמה כליל המכונית החשמלית. עם זאת, כלי רכב חשמליים הוסיפו לשמש במגוון רחב של שימושים - החל ממלגזות שפועלות במחסנים, דרך מכוניות למגרשי גולף, קלנועיות וגם בכל קטר רכבת בעולם. כל קטרי הרכבת המודרניים בעולם מונעים על ידי מנועים חשמליים, מפני שרק מנועים כאלה מסוגלים לייצר את מומנט הכוח העצום שנדרש לצורך הנעת רכבת. בעוד שעובדה זו ברורה בקטרים חשמליים, הרי גם בקטרי דיזל הדבר שמסובב את הגלגלים אינו אותו מנוע דיזל, אלא מנוע חשמלי שמקבל את אספקת החשמל שלו ממנוע הדיזל. מנועי הדיזל שעל הרכבת הם בסך הכול גנרטורים לצורך אספקת חשמל למנועים החשמליים.
עד שנות ה-80, הבעיה בסוללות חשמליות הייתה טעינה ממושכת, עלות יקרה והספקים נמוכים, ועל כן השימוש הנפוץ במכוניות אלו היה בדרך כלל בדגמים קטנים ובמקומות סגורים כמו מגרשי גולף ובתי חולים, ולהיסעים זעירים כגון כיסאות גלגלים חשמליים וקלנועיות למיניהן.
חברות הרכב טויוטה, הונדה, פורד וג'נרל מוטורס יצרו בשנות ה-90 כלי רכב חשמליים מונעי מצבר, כיוון שאולצו לעשות זאת על ידי מדינת קליפורניה. יצרני הרכב הראשיים בארצות הברית הואשמו בכך שחיבלו במתכוון במאמצי היצור של הרכב החשמלי.
בסוף המאה ה-20 היו מספר פריצות דרך מדעיות בתחום הסוללות החשמליות המבוססות ליתיום ובתחום ננו-חלקיקים בתעשיית הננוטכנולוגיה. פיתוחים אלה מקנים אפשרות להטעין את הסוללה בשקע החשמל הביתי במשך כ-5–8 שעות או בהטענה של בין 10–15 דקות בזרם חשמלי בהספק גבוה בתחנות טעינה ייעודיות, ובכך לפתור את בעיית זמן הטעינה הארוך שהיווה מכשול.
עד שנת 2014, הסוכנות הפדרלית להגנת הסביבה בארצות הברית, ה-EPA, סירבה להתייחס לנושא כלי הרכב החשמליים בדו"ח השנתי שלה לגבי "מגמות בתחום כלי הרכב הקלים, פליטת דו תחמוצת הפחמן ונושא צריכת הדלק על ידי מכוניות ומשאיות קלות" וזאת מכיוון שנתח מכוניות אלו מתוך סך כל המכוניות שיוצרו ונמכרו בארצות הברית היה זניח.
בדו"ח של 2014, הנושא כבר מופיע וניתן לראות שם שסך כל כמות כלי הרכב שיוצרו והם מונעים בגז, חשמל או שהם היברידיים נטענים, עלתה בערך פי 10 בהשוואה בין השנים 2010 ו-2013. (ראו איור מצורף בצד שמאל).
קו E של הרכבת התחתית של ניו יורק
קו E או בשמו המלא קו מאסף השדרה השמינית (באנגלית: E Eighth Avenue Local) הוא קו רכבת תחתית באגף B של הרכבת התחתית של ניו יורק. סמל המסלול של הקו הוא בצבע כחול ופועלות בו 32 תחנות. הקו נקרא קו מאסף שכן הוא עוצר בכל התחנות שבמסלולו ומשלים את השירות של קווים אחרים במנהטן ובקווינס אותם הוא חוצה במסלולו.
רכב חשמלי מונע מצבר
בעולם
באוקטובר 2014 חברת "טסלה" הציגה את הדגם המתקדם ביותר שלה. מודל S. מכונית בעלת שני מנועים חשמליים, עם הספק של 691 כוחות סוס, עם טווח נסיעה של כ-440 ק"מ. לרכב מספר אלמנטים של בקרת תנועה כמו מערכת מכ"ם קדמית המאפשרת נהיגה אוטונומית ללא התערבות מצד הנהג (אם כי טסלה ממליצה ללקוחותיה לפקח על פעולת המערכת בנסיעה ולהתערב במקרה הצורך) ומערכת סונאר היקפית.
קו E של הרכבת התחתית של ניו יורק
מסלול הקו
בשונה מרוב הקווים במערכת שנוסעים מצפון לדרום קו זה חוצה את ניו יורק ממערב למזרח. ראשית הקו בתחנת מרכז הסחר העולמי שבמנהטן תחתית בדרום מנהטן. הקו נוסע בתחילה לכיוון צפון אך באזור מרכז מנהטן הקו פונה מזרחה וחוצה בדרך זו את מנהטן. אל קווינס נכנס הקו ממערב וחוצה את הרובע במסלול כמעט ישר לכיוון מזרח. תחנתו הסופית של הקו היא במרכז ג'מייקה שבמזרח קווינס. בנוסף קיים בקו ענף נוסף המתפצל מהקו בסוף מסלולו וממשיך מעט לכיוון צפונה. הענף פועל רק בשעות העומס.
רכב חשמלי מונע מצבר
בעולם
ב-2015 כמות כלי הרכב החשמליים שנמכרו בארצות הברית ובבריטניה עמדה על כאחוז אחד, בהולנד על כ-6 אחוזים, ובנורווגיה על כ-35 אחוזים.
על פי חטיבת טכנולוגיית הרכב במשרד האנרגיה האמריקאי מחיר ערכת סוללות ליתיום-יון ברכב חשמלי, שהיווה חסם מרכזי בתפוצת רכבים אלו, צנח בין השנים 2008 ל-2021 ב-87%, ממחיר של 1,237 דולרים ל-157 דולרים לכל קילוואט-שעה של סוללה בייצור סדרתי של כ-100 אלף יחידות בשנה.
באירופה בשנת 2021 כ-10 אחוז מכלל הרכבים שנמכרו היו חשמליים מונעי מצבר, כאשר גרמניה ובריטניה מובילות במספר הרכבים. בעולם כולו אחוז הרכבים החשמליים שנמכרו מכלל הרכבים היה 4 אחוז.
בספטמבר 2022 הודיעה חברת ב.מ.וו כי פיתחה סוללת ליתיום-יון חדשה היעילה משמעותית מהסוללות הנוכחיות שלה. הסוללות שנקראות "דור6", יעילות ב-30% בטווח ובטעינה, יהיו קלות ב-10 עד 20 אחוז ויהיו זולות בכ-50 אחוז מהדור הנוכחי. הסוללות יוצעו בדגמי היצרנית החל משנת 2025 ויאפשרו טווח של 1,000 ק"מ לטעינה.
ב-2021 הופיעה בשוקי העולם איוניק 5 של חברת יונדאי. בגרסה של סוללה של 72.5 קוט"ש והנעה אחורית היא איפשרה טווח נסיעה של כ-481 ק"מ. לרכב יכולות טעינה מהירה בהספק של 350 קילוואט. מצבי נהיגה שונים (חסכוני, נורמלי וספורטיבי) ומצב נהיגה בדוושה אחת, כאשר במצב זה הסרת הרגל מדוושת הגז תבלום את הרכב. המכונית מגיעה בשוק הישראלי עם תג מחיר שמתחיל ב-190 אלף שקל. מכונית הסדאן האיוניק 6 של חברת יונדאי הקוריאנית הוכרזה באמצע שנת 2022 והופיעה בשוק הקוריאני בשליש האחרון של שנה זו. במכונית הותקנה סוללה חשמלית בקיבולות 53kWh ו-77.4kWh, ובטווחי נסיעה של עד 429 ק"מ ו-614 ק"מ בהתאמה.
באוקטובר 2022 חברת פולסטאר השוודית הציגה את דגם 3. רכב פנאי גדול עם 5 מקומות, עד 510 כ"ס וטווח נסיעה מרבי של 610 ק"מ. לפולסטאר 3 מערך סוללות של 111 קוט"ש במתח 400 וולט. ההספק המרבי לטעינה מהירה הוא 250 קילוואט.
בישראל
הראשון שניסה לייצר מכונית חשמלית תוצרת הארץ היה א. שנאפ, "מומחה ותיק לייצור מצברים". המכונית הראשונה שבנה יכלה להסיע מטען של 300 ק"ג למרחק של 125 ק"מ במהירות של 65 ק"מ לשעה, כך דווח. במאי 1948 התפרסמו ידיעות על תוכנית להקמת חברה לייצור מכוניות חשמליות ע"פ תוכניותיו. מחיר מכונית חשמלית בינונית הוערך ב-350–400 לירות.
ב-2004 ניסתה חברת החשמל לפתח רכב חשמלי מונע מצבר מתוצרת בדפורד הבריטית. החברה התכוונה לשתף פעולה עם משרד התחבורה ועיריית תל אביב, אך "מסיבות תקציביות וביורוקרטיות" בוטל המיזם.
במסגרת תוכנית "מסדרון השלום" בין ישראל וירדן שקידם שמעון פרס, התגבש מיזם להקמת מפעל לייצור מכוניות חשמליות. הוגה הרעיון ומקדמו היה שי אגסי על ידי חברת בטר פלייס. בנובמבר 2007 הכריזה ממשלת ישראל על תמיכתה העקרונית במיזם המכוניות החשמליות הידידותיות לסביבה של שי אגסי, כולל הקמת צוותי עבודה לקידום הנושא. המיזם נכשל והחברה נסגרה באמצע שנת 2013 לאחר שהושקעו בפרויקט קרוב ל-3 מיליארד שקלים, וגרם להפסדים של מאות מיליוני אירו לחברת "רנו" הצרפתית.
בשנת 2021 חל זינוק של פי 7.5 במכירות של רכב חשמלי בישראל, ונמכרו בה כ-11,000 מכוניות חשמליות, שהיוו כ-3.5 אחוז מכלל הרכבים שנמכרו. רובם של הרכבים היו טסלה מודל 3.
סוללות נטענות
הטכנולוגיה של כלי רכב חשמליים מונעי מצבר מבוססת על הנעה ישירה מסוללה נטענת. נכון לעשור השני של המאה ה-21 הסוללה הנטענת הנפוצה ביותר הייתה סוללת ליתיום-יון (lithium ion). כלי הרכב החשמליים הראשונים שיוצרו התבססו על סוללת העופרת-חומצה (lead-acid battery) שסיפקה טווח נסיעה מוגבל לכלי רכב (כ-100 קילומטר) בין טעינות. סוללה זו בעלת יחסית נמוכה (כ-30–40 וואט-שעה לקילוגרם), לכן כלי רכב המבוססים על סוללה זו יחסית כבדים ופחות יעילים. לזמן מה, ובצורה מוגבלת, ההנעה החשמלית בכלי רכב התבססה על סוללות ניקל מתכת-הידריד (NiMH batteries) עם קיבולת וטווח נסיעה דומים לסוללת העופרת-חומצה, אך צפיפות אנרגיה גבוהה יותר (כ-30–80 וואט-שעה לקילוגרם). בנוסף היה לה זמן חיים יחסית ארוך של כ-160,000 ק"מ. אולם בעיות שונות כגון ביצועים ירודים בטמפרטורות קרות, פריקה עצמית גבוהה ואי יכולת פיתוח ומסחור עקב עיכובי פטנטים הגבילו את הפיתוח והיישום של סוללה זו. כאמור, סוללה המבוססת על ליתיום-יון היא בעלת צפיפות אנרגיה גבוהה מאוד (כ-250–340 וואט-שעה לקילוגרם). חסרונה הוא יוקר חומרי הגלם (בראשם ליתיום) ומספר מחזורי פריקה-טעינה נמוך יחסית (כ-2,000–4,000). ישנן גם בעיות בטיחות כגון סכנת התלקחות.
פרט לטעינת המצברים על ידי חיבורם לרשת החשמל, טכנולוגיית הבלימה המטעינה (regenerative brake) תורמת גם היא להטענת המצברים. מנגנון אחזור האנרגיה שבבלימה המטעינה מאט רכב או עצם אחר על ידי המרת אנרגיה קינטית לסוג אנרגיה אחר הניתנת לשימוש מיידי או לאגירה. ברכב החשמלי אנרגיה זו נאגרת במצברי הרכב או בקבוצת קבלים על ידי הטענתם. טכנולוגיה זו פותחה עבור כלי רכב בשנת 1967.
בתחילת המאה ה-21 בין ראשי החוקרים של מכוניות חשמליות מונעות מצבר ניצב פרופסור הירושיי שיניזו מאוניברסיטת קאייו היפנית, שהצליח ליצור ב-2003 מכונית חשמלית המכונה "אליקה", המגיעה ל-370 קמ"ש ולמרחק של 300 ק"מ בטעינה אחת. בנובמבר 2004 שיניזו הפתיע שוב כאשר אליקה עקפה את התאוצה של פורשה 911 טורבו והגיעה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-4 שניות. בשנת 2008 הגיע דגם משופר יותר של אליקה למהירות של 400 קמ"ש. למכונית שמונה גלגלים בעלי מנועים נפרדים, בתפוקה כוללת של 600 כוחות סוס. עקב האכילס של המכונית היא עלותה: למכונית 320 סוללות ליתיום-יון שעלותם כ-20 מיליון ין. אף שביפן ישנה הטכנולוגיה המפותחת ביותר בתחום, דווקא בסין ישנו יישום מסחרי של טכנולוגיה זו. חברה סינית מייצרת מוניות חשמליות, המבוססות גם הן על סוללות ליתיום-יון. המהירות המקסימלית שלהן היא 120 קמ"ש, והן בעלות טווח נסיעה של 350 ק"מ לטעינה אחת.
באותו עשור חברה אמריקאית בשם "פניקס מוטורקארס" החלה לייצר מכוניות חשמליות המבוססות על הסוללה החדשנית והידידותית לסביבה של חברת "אלטרנאנו" מארצות הברית המבוססת ליתיום, טיטניום וחלקיקים מתעשיית הננוטכנולוגיה. הסוללה מאפשרת טעינה מהירה של עד 10 דקות המקנה טווח נסיעה של 200 ק"מ לטעינה בדגם הקודם ועד 400 ק"מ בדגמי 2009. יתרונה הנוסף הוא באורך חייה שמגיע עד ל-400,000 ק"מ נסיעה מצטברת תוך כדי 15,000 מחזורי פריקה וטעינה.
אחת מהסנוניות המצליחות של כלי רכב חשמליים, היא טסלה רודסטר היוקרתית של חברת "טסלה" הקליפורנית, מכונית הספורט החשמלית הראשונה. הממשל האמריקני קבע כי זו המכונית החסכונית ביותר בארצות הברית, בציון שמשקף צריכת דלק של 47.3 ק"מ לליטר. הטסלה מצוידת במנוע חשמלי בעל 288 כ"ס, וטווח הנסיעה האופטימלי שלה, על פי נתוני היצרן, מתקרב ל-400 ק"מ. בשנת 2012 לחלק נכבד מחברות המכוניות ישנו דגם מסחרי של רכב חשמלי. אחד הפופולריים שבהם הוא ניסאן ליף של חברת "ניסאן מוטורס", בעלת מנוע חשמלי בהספק של 107 כ"ס. מכונית זאת זכתה לתואר מכונית השנה בשנת 2011 עוד בטרם החלה להימכר. כמו כן, קיימת רנו פלואנס של חברת "רנו" הצרפתית, שהסוללות שבה מותקנות (לפחות בגרסה הישראלית) באופן שיהיו שליפות באמצעות רובוט במספר דקות. חברת "BMW" החלה במכירת סדרת i החשמלית בסוף שנת 2013.
כלי רכב חשמליים נוספים הקיימים בשנת 2014 הם: פורד פוקוס אלקטריק, רנו זואי שמגיעה לטווח של 209 ק"מ לטעינה, מרצדס SLS AMG אלקטריק דרייב שמגיעה לטווח של 250 ק"מ בטעינה, ובי. ואי.די e6 הסינית שמתהדרת בטווח של 300 ק"מ לטעינה. ברכבי מיני: שברולט ספארק EV, ורנו טוויזי. וברכבי מיקרו סמארט פורטו ED.
היברידיות נטענות
הבעיה העיקרית של מכוניות חשמליות מונעות מצבר היא טווח הנסיעה. בעוד שטווח הנסיעה של מכונית משפחתית ממוצעת מונעת בנזין הוא כ-400 ק"מ למכל דלק ואף יותר, במכונית חשמלית ממוצעת טווח הנסיעה הוא פחות מ-200 ק"מ, ובניסאן ליף אף פחות מ-150 ק"מ. דבר זה דרבן את יצרניות המכוניות לייצר מכונית "משולבת" ובה מנוע חשמלי וגם מנוע בעירה פנימית (רכבי פלאג-אין).
במכוניות אלו קיים גם מנוע חשמלי שמופעל על סוללות חשמליות נטענות, וגם מנוע בנזין ליצור חשמל שיכול לטעון את הסוללות (פועל כגנרטור) או להניע את המכונית כאשר הדבר נדרש. הדבר מכוון במיוחד למכוניות שנועדו לטווחי נסיעה ארוכים. דגמים לדוגמה שקיימים כיום בשוק הם הטויוטה פריוס היפנית, השברולט וולט האמריקאית, האופל אמפרה האירופאית, הונדה אקורד (נסועה חשמלית בין 16 ל-25 ק"מ), פורד C-MAX אנרג'י (מנוע חשמלי בהספק של 192 כוחות סוס), פולקסוואגן גולף פלאג אין, מיצובישי אאוטלנדר היברידי (נסועה חשמלית של כ-50 ק"מ), וקיה סול פלאג אין.
נראה שזוהי אחת המגמות שאליה הולך השוק המסחרי בתחילת העשור הראשון של המאה העשרים ואחת, מכיוון שטווח הסוללות האפקטיבי מוגבל, ועומד על פחות ממחצית מטווח נסיעתן של מכונית מונעת בנזין.
תא דלק
תא דלק הוא תא אלקטרוכימי, אשר ממיר אנרגיה כימית לזרם חשמלי. חשמל נוצר בתוך התא על ידי תגובה כימית בין דלק וחומר מחמצן המסופקים אל התא מבחוץ בנוכחות אלקטרוליט וזרז.
נכון ל-2014, לא ידוע על רכב מסחרי נפוץ בשוק והנושא נתקל בבעיות מסוגים שונים ובעיקר, הקושי להבטיח מספר גדול של הפעלות בתנאי סביבה "אמיתיים" ולחזות את האמינות הצפויה באופן שיאפשר לתמחר נכון את ירידת הערך על רקע הירידה בביצועים כתלות במשך החיים של תא הדלק. רכב המתודלק במימן טהור פולט מעט מזהמים לסביבה ומפיק בעיקר מים ואנרגיה (חום וחשמל ההופך לתנועה). אף על פי כן, הפקת המימן יוצרת מזהמים וגזי חממה, אלא אם המימן מופק בדרכים בנות-קיימא.
סוללה שלא נטענת בחשמל המבוססת אבץ-אוויר
שיטה נוספת המבוססת על סוללת אבץ אוויר פותחה על ידי חברת "דלק חשמלי" מירושלים. בתהליך זה אבץ מתכתי מתרכב עם החמצן שבאטמוספירה. בתגובה כימית זו נוצרת תחמוצת אבץ, בתהליך המשחרר אנרגיה. החיסרון של שיטה זו, הוא הצורך בהחלפת המצברים לאחר פריקתם, כיוון שלא ניתן לטעון אותם בחשמל. לשם כך יש להקים מערך של "תחנות דלק" שמחליפות את הסוללות. החלפת הסוללות אורכת כיום כ-10 דקות, אך החברה שואפת להגיע לשתי דקות. שיטה זו מתאימה יותר לחברות גדולות שיש להם מערך לוגיסטי מתאים לבצע את החלפות המצברים. השיטה נוסתה בגרמניה בידי רשות הדואר הפדרלית. חברת החשמל הישראלית רכשה את הזיכיון לשימוש בדלק חשמלי במזרח התיכון. לשיטה זו פוטנציאל במנועים של מכשירים חד פעמיים כמו טילי טורפדו ימיים. כיום שיטה זו איננה נפוצה.
כלי רכב אחרים
כלי רכב חשמליים מונעי מצבר משמשים למטרות נוספות פרט לכלי רכב פרטיים. ניתן למצוא כלי רכב אלו בשימושים שונים החל מאוטובוסים בקווי תחבורה ציבורית וכלה באופניים חשמליים.
אוטובוס חשמלי
אוטובוס חשמלי הוא אוטובוס המונע באמצעות מצברים הנישאים על ידי האוטובוס עצמו, בשונה מטרוליבוס המונע באמצעות כבלי חשמל המתוחים לאורך מסלול האוטובוס בעיר.
בצ'טנוגה, טנסי, ארצות הברית פועלים תשעה אוטובוסים חשמליים מונעי מצבר ללא תשלום מייצור מקומי אשר נכנסו לשירות כבר בשנת 1992.
בתחילת קיץ 2000 נמל התעופה הבינלאומי של הונג קונג החל להפעיל אוטובוס חשמלי של חברת מיצובישי המסוגל לשאת 16 נוסעים. בסתיו 2000 העיר ניו יורק החלה לבחון אוטובוס חשמלי מונע מצבר לצורכי הסעת ילדים לבית הספר. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) נעשה שימוש בצי של 50 אוטובוסים חשמליים בעלי טווח נסיעה של 130 קילומטר. הסוללות באוטובוסים אלו הוחלפו בסוללות טעונות בתחנות ההטענה על מנת לאפשר נסיעה רציפה 24 שעות ביממה. אוטובוס חשמלי ראשון בעל טעינה מהירה החל לפעול בפומונה, קליפורניה, ארצות הברית בספטמבר 2010. אוטובוס זה יכול להיטען במלואו תוך פחות מעשר דקות.
בארץ, חברת "אגד" מפעילה אוטובוסים חשמליים בקריות, חיפה וירושלים. רובם מתוצרת גולדן דרגון, BYD והייגר, הן מוגמרים והן שלדות עם מרכבים של מרכבים והארגז. חברת דן מפעילה אוטובוסים חשמליים מוגמרים של הייגר. שאר חברות האוטובוסים הציבוריות, מפעילות גם הן אוטובוסים חשמליים מתוצרת גולדן דרגון והייגר.
רכבת חשמלית
רכבת חשמלית מונעת מצבר היא סוג של רכבת חשמלית המונעת באמצעות מצברים הנישאים על ידי הרכבת עצמה, בשונה מרכבת חשמלית המונעת באמצעות כבלי חשמל המתוחים לאורך הפסים. רכבות אלו נמצאות בשימוש היכן שהנעת דיזל קונבנציונלית או רכבת חשמלית אחרת יהיו בלתי ניתנות לשימוש. דוגמה לשימוש שכזה היא גוררת התחזוקה של רכבות חשמליות למקרים בהם אספקת החשמל החיצונית הופסקה, כמו זו שבשימוש ברכבת התחתית של לונדון.
שימוש נוסף לרכבת חשמלית מונעת מצבר הוא במתקנים תעשייתיים בהם רכבת העושה שימוש בכבלים חשמליים או בתהליך בעירה לצורך הנעה (כמו רכבת מונעת קיטור או דיזל) מהווה מפגע בטיחותי עקב סכנת פיצוץ או שרפה במקום סגור. רכבת חשמלית מונעת מצבר מועדפת גם במכרות בהם גז דליק עלול להיות מוצת.
רכב חשמלי
רכב חשמלי הוא רכב המונע באמצעות מצבר הניתן להטענה. על אף שלכלי רכב אלו תאוצה ומהירות מקסימלית גבוהות, צפיפות האנרגיה הנמוכה של מצברים נטענים הנפוצים מסחרית בשנת 2010 בהשוואה לזו של דלקי מאובנים גורסת כי כלי רכב אלו זקוקים למצברים גדולים המהווים נתח נכבד ממסת הרכב, וזאת עדיין על מנת לספק טווח נסיעה יחסית קצר בין ההטענות. טעינה מחדש עלולה אף היא לקחת זמן רב. עבור נסיעות יומיות קצרות, פתרון הרכב החשמלי יכול להיות פרקטי כאשר טעינת המצברים מתרחשת, לדוגמה, בלילה או בזמן החנייה. נסיעות ארוכות יותר אפשריות כיום בשיטת החלפת המצברים על ידי התקנת תחנות ייעודיות כפי שמתבצע במספר מוקדים בעולם כגון ישראל וטוקיו.
לרכב החשמלי פוטנציאל להורדה ניכרת בכמות פליטת המזהמים העירונית מכיוון שאינו פולט גזים רעילים. הפחתת פליטות גזי החממה מכלי רכב על ידי שימוש בכלי רכב חשמליים תלויה באופן ייצור החשמל. לדוגמה, בארצות הברית מעבר כלל האוכלוסייה לשימוש בכלי רכב חשמליים יוביל להפחתה של כ-30% מפליטות הפחמן הדו-חמצני מכלי רכב (לפי תמהיל הדלקים הנוכחי המשמש לייצור חשמל). לפי תמהילי הדלקים הנוכחיים במדינות אחרות, ניתן לחזות כי מעבר לרכב חשמלי יוביל להפחתת פליטות דומות של כ-40% באנגליה, כ-19% בסין ורק כ-1% בגרמניה.
כלי רכב חשמליים מונעי מצבר צפויים להשפיע באופן ניכר על תעשיית כלי הרכב עקב יתרונות כגון הפחתת הזיהום העירוני והכללי, הפחתת התלות בנפט ובעליית מחירי הנפט הצפויה. לפי אחת התחזיות, כלי רכב חשמליים יהוו כשליש מכלל מכירות כלי הרכב החדשים בשנת 2020.
כלי רכב חשמליים בעלי יעוד ייחודי
ישנם סוגים רבים של כלי רכב חשמליים בעלי יעוד ייחודי, החל מכלי רכב נפוצים כגון רכבי גולף, מלגזות וטרקטורונים, וכלה ברכבי חלוקת חלב בארצות מסוימותובכלי רכב חשמליים שכונתיים.
אופניים חשמליים
אופניים חשמליים הם אופניים ממונעים שאליהם מחובר מנוע חשמלי קטן המונע באמצעות סוללה חשמלית. בחלק מהדגמים יכול הרוכב להיעזר במנוע גם כאשר אין הוא מדווש, ובדגמים אחרים המנוע מופעל רק בעת הדיווש. אופניים חשמליים נבדלים מאופנועים חשמליים בכך שיש להם מנוע חלש יותר, וביכולתו של הרוכב לנוע גם באמצעות דיווש בלבד. רוב הדגמים מגיעים למהירות של 20–35 קמ"ש עם הספק של 250–750 וואט.
קורקינט חשמלי
השימוש בקורקינט חשמלי בישראל הוסדר בצו ביולי 2004. הצו מגדיר קורקינט חשמלי כרכב בעל שני גלגלים המורכבים בזה אחר זה, המונע במנוע חשמלי שהספקו לא עולה על 100 וואט, מהירותו לא גבוהה מ-12 קמ"ש, ומשקלו העצמי לא עולה על 12 ק"ג. על פי הצו, קורקינט כזה פטור מהחובות החלות על רכב ממונע על פי פקודת התעבורה.
השימוש בקורקינט מכני בעל מנוע בנזין אסורה בישראל וכך גם קורקינט חשמלי בעל יכולות גבוהות מאלו המנויות בפקודת התעבורה. למרות זאת, בישראל נעים אלפי קורקינטים כאלו בניגוד לחוק וללא שיש להם רישיון או ביטוח למקרה שהרכב ייפגע או שיפגע באדם אחר. בספטמבר 2009 נהרג בתל אביב רוכב על קורקינט חשמלי שהתהפך, ככל הנראה לאחר שפגע במראת צד של רכב חונה.
משרד התחבורה מחרים מדי פעם קורקינטים ממונעים האסורים לשימוש בישראל, אולם הקורקינטים הממונעים שהוחרמו נמכרו במכרזים לכל המרבה במחיר ללא הסדרה חוקית. בית המשפט העליון הביע תמיהה על מדיניות זאת בספטמבר 2010 ודרש להפסיקה לאלתר.
רכינוע (סגוויי)
רכינוע או באנגלית סגוויי (Segway) הוא כלי תחבורה בעל שני גלגלים. הרכינוע מייצב את עצמו באופן רציף באמצעות מחשבים ומנועים הנמצאים בבסיסו. על מנת לנוע קדימה, על המשתמשים להישען קדימה, בעוד תנועה לאחור מושגת באמצעות הישענות אחורה. הרכינוע מונע על ידי מנועים חשמליים המביאים אותו למהירות של עד 20 קילומטר לשעה. הרכינוע מונע באמצעות מצבר ליתיום-יון מבוסס זרחן הניתן לטעינה באמצעות חשמל ביתי.
מטוסים
מטוס חשמלי הוא מטוס המופעל באמצעות חשמל, כמעט תמיד באמצעות מנועים חשמליים אחד או יותר המניעים מדחפים. חשמל עשוי להיות מסופק במגוון שיטות, והנפוצות ביותר הן סוללות או תאים סולאריים.
אורי שחק
ביוגרפיה
אורי שחק הוא בנו של אמנון ליפקין-שחק. בשנת 2007 קיבל תואר ראשון במנהל עסקים ופילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב.
מ-2004 שימש כמנהל מוצר בחברת ההימורים המקוונים 888 ובזרוע הפוקר שלה. ב-2008 מונה לסגן נשיא חברת face.com לזיהוי תווי פנים.
פלייטיקה
ב-2010 הקים שחק יחד עם רוברט אנטוקול את חברת פלייטיקה שפיתחה משחקי קזינו חברתיים לטלפון חכם, שהמצליח שבהם הוא "סלוטומניה". זמן קצר לאחר הקמתה נמכרה החברה לחברת המשחקים האמריקנית סיזרס (Caesars), בסכום שהוערך בין 80 ל-90 מיליון דולר, באמצעות מותג הקזינו של החברה "Harrah’s". ביולי 2013 פרש שחק מפלייטיקה.
ביץ' בם
ב-2015 הקימו שחק וגיגי לוי-וייס את ביץ' בם, המתמחה במשחקי קלפים ובשש בש לפייסבוק. בספטמבר 2021 נמכרה החברה לחברת משחקי ההייפר-קז'ואל הצרפתית Voodoo, תמורת 300 מיליון דולר, ועוד 200 מיליון דולר שהותנו בעמידה ביעדים.
חיים אישיים
היה נשוי לעיתונאית עינת פישביין, ושותף להקמת אתר החדשות המקום הכי חם בגיהנום. אב לשלושה.
נובוס הומו
נוֹבוּס הוֹמוֹ (בלטינית: novus homo - "איש חדש") הוא כינוי מתקופת רומא העתיקה שהתייחס לאדם הראשון ממשפחה מסוימת ששרת בסנאט הרומי או הראשון שנבחר למשרת קונסול. מתחילה, הייתה החברות בסנאט והקונסולות מוגבלת לבני מעמד הפטריקים ואסורה על הפלבאים. כאשר זכו הפלבאים ובני מעמד הפרשים (המעמד השני בחשיבותו) בזכות למשרות אלו, כולם נחשבו באופן טבעי נוֹבִי הוֹמִינֶס. עם הזמן, כאשר המשפחות הפלבאיות החשובות ביצרו את מעמדן בסנאט הפכו אנשים חדשים למחזה נדיר ביותר. בתקופת המלחמה הפונית הראשונה הייתה זו כבר תופעה מעוררת התפעלות עבור הרומים כאשר שני אנשים חדשים נבחרו שנה אחרי שנה (גאיוס פונדניוס פונדולוס בשנת 243 לפנה"ס וגאיוס לוטאטיוס קאטולוס בשנת 242 לפנה"ס). ברגע ש"נובוס הומו" נבחר למשרת הקונסול, נכנסה באופן אוטומטי משפחתו לרשימת בני המשפחות "הנודעות", קרי לתוך האצולה הרומית.
בשלהי תקופת הרפובליקה נשחקה ההבחנה בין המעמדות. הקונסולים הפכו לאליטה חדשה והאצולה הייתה אריסטוקרטיה מלאכותית שהמציאו הפלבאים בסנאט כדי לשחוק את ההבחנה בין פטריקים ופלבאים. האצילים היו קבוצה של משפחות ממוצא כלשהו, פטריקי או פלבאי, שמהם יצא קונסול.
אסטרטגיה (מדעי החברה)
אסטרטגיה (באנגלית: Strategy) היא תוכנית פעולה הקובעת מטרות או יעדים רצויים בהיקפים או בטווחי זמן משמעותיים, ואת עקרונות הפעולה להשגתם. אסטרטגיה אמורה להכיל תכנון של מערך מאורגן של פעולות בהתאם לאפשרויות, לאמצעים, וללוח זמנים, תוך פרוט שלבי ביצוע ועליה להיות נתונה לבקרה ולהערכה. המושג אסטרטגיה שימש בתחום הצבאי ומשם עבר גם לתחומים אחרים, כגון: ניהול, פוליטיקה, חינוך, שיווק, כלכלה ועוד. מקור המושג "אסטרטגיה" הוא מהשפה היוונית.
הבחנה בין אסטרטגיה לטקטיקה
טקטיקה, להבדיל מאסטרטגיה, עוסקת באופן ההוצאה לפועל של המהלכים הנדרשים. המונח אסטרטגיה משמש בדרך-כלל לתיאור ניהול אופן הפעולה בתמונה הכוללת (למשל, במלחמה כולה). מתוך האבחנה בין המישור האסטרטגי למישור הטקטי ייתכן ניצחון טקטי בקרב, אך כישלון אסטרטגי במלחמה, שהוא כישלון בהשגת היעדים וראיית התמונה הכוללת. מכך נגזר המונח "ניצח בקרב אך הפסיד במלחמה". שמשמעותו ניצחון טקטי, אך הפסד אסטרטגי. כך למשל, במשחק שחמט במצבים מסוימים ניתן לראות צד אחד יוזם הפסד מכוון, כישלון טקטי בקרב, על מנת להביא את המתחרה לעמדה שונה בה יוכל להשיג את מטרותיו האסטרטגיות ולנצח במשחק כולו.
סוגי אסטרטגיות
ישנם מספר סוגים של אסטרטגיות; רשימה חלקית:
קבוצת אלעזרא
אלעזרא החזקות בע"מ, או קבוצת אלעזרא, היא חברת החזקות והשקעות ישראלית פרטית שבשליטת איש העסקים אלי אלעזרא. בעברה הייתה חברה ציבורית שמניותיה נסחרו ב. מנכ"ל החברה הוא אור אלעזרא, בנו של אלי אלעזרא. מלבדו, מועסקים בחברה עוד כ-12 בני משפחה בתפקידים ניהוליים בכירים. משרדיה הראשיים של החברה שוכנים באשקלון.
היסטוריה
קבוצת אלעזרא נוסדה בשנת 1995 על ידי איש העסקים אלי אלעזרא.
בשנת 2001 זכתה במכרז של רשות החברות הממשלתיות ורכשה, תמורת כ-80 מיליון שקל, את חברת אפרידר, חברה ממשלתית, שנוסדה ב–1950 לפיתוח העיר אשקלון. בתחילה היה איש העסקים מוטי זיסר שותף לעסקה זו, אך הוא נסוג ממנה ואלעזרא לווה את יתרת התשלום מבנק לאומי.
ב-2002 רכשה קבוצת אלעזרא את מלוא מניות חברת "אלבר" מידי חברת "דיסקונט השקעות" ומנהליה הבכירים של אלבר, תמורת 268.5 מיליון שקל.
בינואר 2006 הוקמה חברת "אלעזרא החזקות" כאשר מלוא מניותיה מוחזקות על ידי חברת האם "אלעזרא יוזמה והשקעות". באוקטובר של אותה שנה רכשה כ-82% ממניות חברת "הכשרת היישוב ביטוח", שבשליטת משפחת נמרודי, תמורת כ-90 מיליון שקל. לביצוע עסקה זו בנק מזרחי טפחות העניק לאלעזרא מימון של 60 מיליון שקל, ויתרת הסכום מומנה ממקורות פרטיים.
במאי 2007 גייס אלעזרא בבורסה כ-300 מיליון שקל באיגרות חוב עבור חברת ההחזקות שלו, "אלעזרא החזקות". בעקבות המשבר הכלכלי העולמי של 2008, עלה חשש שאלעזרא לא יעמוד בהחזרי החוב, אך הוא הצליח למחזר את חובותיו ולעמוד בתשלומי האג"ח.
ב-2011 מחק אלעזרא את מניות החברה מהמסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, לאחר שרכש את מניות הציבור ב-30 מיליון שקל.
בית דין צבאי
בית דין צבאי הוא בית דין הפועל במסגרת הצבא ותפקידו לשפוט חיילים וכן אזרחים הכפופים לצבא, בעבירות פליליות בלבד.
במדינות בהן מוסדרת בחוק מערכת שיפוט מקבילה במסגרת הצבא, מתחזק כוחם של בתי הדין הצבאיים. בתי דין צבאיים קיימים במדינות רבות, בהן ארצות הברית וישראל.
גואטמלה סיטי
גואטמלה סיטי (בספרדית: Ciudad de Guatemala, "סיודד דה גואטמלה") היא בירת גואטמלה והעיר הגדולה במדינה. כמו כן, העיר היא בירת מחוז גואטמלה. בעיר מתגוררים כ-2.45 מיליון בני אדם ובמטרופולין שסביבה - כ-4.1 מיליון. שמה המלא של העיר הוא "לה נואבה גואטמאלה דה לה אסונסיון" (La Nueva Guatemala de la Asunción).
היסטוריה
במקום בו ניצבת כיום העיר גואטמלה סיטי ניצבה עיר המאיה העתיקה קַמִינָאלְחוּיוּ (Kaminaljuyú), שנוסדה בתחילת האלף הראשון לפנה"ס.
בתקופת השלטון הספרדי הייתה גואטמלה סיטי עיר קטנה ובה מנזר בשם אל קרמן, שנוסד בשנת 1628. לאחר שרעידת אדמה הרסה את הבירה הקודמת, אנטיגואה גואטמלה, הועברה הבירה לגואטמלה סיטי. ב-1775 אישר מלך ספרד רשמית את המעבר. המעבר הוביל להתפתחות ואוכלוסייתה גדלה במידה ניכרת.
בשנים 1823–1834, עת הייתה גואטמלה חלק מהפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה, שימשה גואטמלה סיטי כבירת האיחוד.
השכלה
בעיר נמצאות חמש אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת סן קרלוס - האוניברסיטה השלישית בעתיקותה באמריקה.
מבנה העיר
העיר מחולקת ל-25 אזורים עירוניים, כשכל אחת נקרא zona (סוֹנָה), והם מסופררים בצורה חלזונית (ספירלית): אזור 1 הוא מרכז העיר וככל שהמספר גדול יותר - הוא חדש יותר ומרוחק יותר מהמרכז. לכל אזור יש רחובות אנכיים (צפון-דרום) הנקראים Avenida (מסופררים מ-1 בכל אזור) ורחובות אופקיים (מזרח-מערב) הנקראים Calle (מסופררים מ-1 בכל אזור). לעיתים יש רחובות אלכסוניים הנקראים Diagonal.
לרחובות רחבים במיוחד יש שם במקום מספר, למשל Avenida La Reforma שהוא מפריד בין אזור 9 ל-10 או Calle Montúfar שנקרא גם Calle 12 באזור 9.
מרכז העיר הוא Avenida 1 Calle 1 Zona 1.
שיטת הכתובות מעניינת ומקלה על האיתור, למשל, "a "14 Calle 6-65 Zona 9 אומר שזהו בית ב-Calle שמספרו 14, במרחק 65 מטר מה-Avenida הקרוב אליו שמספרו 6 (לכיוון Avenida שמספרו 7) באזור 9.
לעיתים יש רחובות קצרים, ואז אין להן ספרור חדש, למשל 7A (ה-A גדולה !) שהוא בין 7 ל-8.
זו צורת חלוקה וכתובות של כל עיר ועיירה בגואטמלה.
אזור 1 שהוא מרכז העיר, העתיק ביותר, נקרא Centro Civico ומכיל הרבה מבני ציבור ומשרדים ממשלתיים.
שדה התעופה נמצא באזור 13 וקרוב לאזור 9.
תחבורה
את גואטמלה סיטי משרת נמל התעופה הבינלאומי לה אורורה, שנמצא במרחק של כ-6 קילומטרים מדרום למרכז העיר.
הכביש הפאן-אמריקאי עובר בגואטמלה סיטי.
בעיר יש מערכת אוטובוסים מהירה בשם "טרנסמטרו" הכוללת כיום שני קווים, כשהתכנון הוא שיהיה 10 קווים. בנוסף יש תוכניות להקמה אפשרית של רכבת קלה או רכבת תחתית.
תרבות
בעיר נמצא מוזיאון פופול ואישל לאומנות בני המאיה.
אולם הספורט הדר יוסף
אולם הספורט הדר יוסף הוא היכל ספורט בן 1,400 מקומות השוכן בתל אביב, ונמצא בבעלות משותפות של עיריית תל אביב והוועד האולימפי בישראל כחלק מקומפלקס מרכז הספורט הלאומי תל אביב.
היסטוריה
ההיכל נבנה בשנת 1995, ונחנך במסגרת משחק במוקדמות אליפות אירופה בכדורסל, בו נוצחה נבחרת ישראל על ידי נבחרת בוסניה. עד שנת 2014 שימש באופן קבוע כאולם הביתי של קבוצת מכבי תל אביב בכדוריד, שעברה באותה שנה לאולם התיכונט. באולם יציע מרכזי אחד (המחולק לשני מפלסים), ומעט שורות צפייה מאחורי הסלים. ספסלי הקבוצות נמצאים מול היציע. לקראת עונת 2013/14 הותקנו בהיכל שערים אלקטרוניים, ונוספה אליו כניסה מיוחדת לאוהדים האורחים.
האולם הוא חלק מבניין הרב לספורט בקומפלקס מרכז הספורט הלאומי תל אביב, אך יש לו כניסה נפרדת לקהל. מעליו נמצאים משרדי מכון פיזיותרפיה ומתקן "החוויה האולימפית", והוא ממוקם בשכנות לאולמות הג'ודו, התעמלות המכשירים, ההתעמלות האמנותית ומשרדי האיגודים השונים שבקומפלקס.
במהלך עונת 2007/08 החליט הוועד המנהל של קבוצת הכדורסל של הפועל תל אביב להעביר את משחקיה לאולם הדר יוסף, וזו אירחה בו ברציפות עד שעלתה לליגת העל בשנת 2012. העירייה אף הציעה להרחיב את האולם ל-3,000 מקומות עבורה, אך ההצעה נדחתה על ידי הוועד האולימפי. עם חזרתה של הפועל תל אביב לליגת העל, עזבה הקבוצה את האולם לטובת בית מכבי שבראשון לציון, אך חזרה אליו בעונת 2013/14; וזאת עד שהושלמה הקמתו של היכל קבוצת שלמה שנבנה להפועל תל אביב במתחם הדרייב אין ונפתח בתחילת נובמבר 2014.
ב-8 ספטמבר 2014 הודיעה הפועל תל אביב על הקמת קבוצת הכדוריד של הפועל תל אביב שתשחק בליגה הארצית בכדוריד מעונת 2015/2014 שחלק ממשחקיה יתקיימו באולם הספורט הדר יוסף.
בדצמבר 2015 בוצע באולם שיפוץ קל בשווי 1.2 מיליון שקלים שכלל את החלפת הפרקט באולם וכן התקנת יציע מתקפל המכיל 435 מקומות בחלקו התחתון של היציע המרכזי במקום היציעים המתניידים שקדמו לו.
ספטמבר השחור
ספטמבר השחור (המכונה גם מלחמת האזרחים הירדנית) הוא כינוי ללחימה שהתנהלה בין צבא ירדן לבין ארגונים פלסטינים (שהיו מאורגנים באש"ף), מחודש ספטמבר 1970 עד יולי 1971.
במשך מספר שנים ארגוני טרור פלסטינים טפחו וגדלו בתוך ירדן, והוציאו מתוך שטחה פעולות טרור נגד ישראל. למעשה, ארגוני הטרור ופת"ח בראשם, הציתו את מלחמת ההתשה בבקעת הירדן מיד בתום מלחמת ששת הימים. ישראל ניהלה מערכה נגד המחבלים, ומדי פעם ביצעה פשיטות לתוך שטח ירדן, שהובילו לעימות ישיר מול הלגיון הערבי, הגדולה שבהן בפעולת כראמה. במהלך הלחימה ניסתה ישראל להפעיל לחץ על ירדן בכוח אש כדי שתרסן את המחבלים, וכתוצאה מכך נפגעו תשתיות הגדה המזרחית ומצבה הכלכלי החמיר.
ירדן מצידה העניקה תמיכה, במידה כזאת או אחרת, לארגוני הטרור, אך היחסים בינה לבין הארגונים הללו הידרדרו. ארגוני הטרור ישבו במעוז הכוח שלהם, מחנות הפליטים, והתנהלו כמיליציות ששלטו בשטח, ללא כבוד לממשל הירדני וללא היענות לחוקיה של ירדן. המיליציות הללו הפכו ל"מדינה בתוך מדינה" בלב ירדן, ומשלב מסוים איימו על עצם קיומה של הממלכה הירדנית. ההנהגה הירדנית, בראשה המלך חוסיין, ניסתה להימנע מעימות ישיר מול המחבלים, שכן עימות מסוג זה עלול היה להוביל להתפוררות הממלכה. כאשר החמיר המצב, נחטפו חיילים ירדנים, ארגוני המחבלים הקיצוניים קראו להדיח את המלוכה הירדנית ולהקים על מקומה מדינה פלסטינית וניסו להתנקש במלך חוסיין, הסיק המלך שאם לא יפעל במהרה יאבד את ארצו ויתכן שגם את ראשו, השליט משטר צבאי ופתח במערכה למיגור המיליציות החמושות של ארגוני הטרור.
במהלך המלחמה התערבה סוריה, פלשה לצפון ירדן במטרה לתמוך במחבלים, והייתה סבירות להתערבות של מדינות נוספות. המלך חוסיין, באמצעות תיווך אמריקאי, השיג את הסכמת ישראל שבמידה ויהיה על רגליו האחוריות אזי תתערב האחרונה וחיל האוויר הישראלי יפעל כדי לנטרל את האיום הסורי בצפון. בהנהגה הישראלית היו דיונים על התערבות קרקעית בתוך ירדן במידת הצורך, כדי למנוע מצב שבו תקרוס ועל מקומה תוקם מדינת מחבלים קיצונית הנתונה לחסות סוריה. בתום העימות הצליח הצבא הירדני למגר את האיום בכוחות עצמו, ללא עזרה ישראלית, טיהר את מחנות הפליטים מהחמושים והניס את צבא סוריה חזרה לארצו. נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, ניסה לתווך בין ירדן לארגוני הטרור הפלסטינים, אך מותו בחטף עצר את מאמצי התיווך.
לאחר מותו של נאצר היה למלך חוסיין חופש פעולה מדיני רחב יותר, הוא מינה את נאמנו, וספי א-תל, לראש ממשלת ירדן, והחל בתהליך בן מספר חודשים של גירוש המחבלים כולם מירדן. בתום מלחמת האזרחים הקצרה שבה למלך חוסיין השליטה בארצו. ארגוני הטרור נסוגו, ברובם, ללבנון, שם הקימו "מדינה בתוך מדינה" חדשה (פתחלנד), ואיימו בפעולות טרור וירי רקטי על מדינת ישראל. פעילותם בלבנון הייתה בין הגורמים לפרוץ מלחמת האזרחים בלבנון, ואיומם על ישראל ממנה הוביל, כעבר שתים עשרה שנה, למלחמת שלום הגליל.
רקע
ממלכת ירדן הייתה בסוף שנות השישים ובתחילת שנות השבעים בית לארגוני טרור פלסטינים שפעלו בגלוי משטחה במסגרת אש"ף, בראשות יאסר ערפאת. מכיוון שהשושלת ההאשמית, שבראשה עמד באותה עת חוסיין מלך ירדן מייצגת רק כ-20% מאוכלוסיית ירדן, בעוד רבים מן האחרים הם פלסטינים, הפכו הארגונים הפלסטינים לאיום של ממש על יציבות המשטר. אנשי פת"ח חמושים שלטו למעשה בריכוזי הפלסטינים בירדן. הם הסתובבו בערי ירדן, הציבו מחסומי דרכים, גבו מיסים, כוננו בתי דין מהפכניים ששפטו פלסטינים ותקפו את יחידות הצבא והמשטרה.
ירדן סבלה גם מתגובתה הקשה של ישראל על המתקפות הבלתי פוסקות של הארגונים הפלסטינים על ישראל משטחה של ירדן. בשנת 1969 לבדה בוצעו 3,170 פעולות נגד ישראל משטח ירדן, וכתגובה ערך צה"ל פשיטות בעומק ירדן ומטוסי חיל האוויר הישראלי הפציצו מטרות בשטחה (המפורסמת בפעולות היא פעולת כראמה בשנת 1968).
המלך חוסיין ניסה לראשונה לבסס מחדש את שלטונו בנובמבר 1968. הוא הגיע להסכם בן שבעה סעיפים עם הארגונים הפלסטינים, שניסה להגביל את פעילותם של אנשי אש"ף ולהכפיף אותם לחוקי המדינה, אך הסכם זה הופר עד מהרה על ידי הארגונים הפלסטינים, שביקשו לערער את שלטונו ולבצע הפיכה בכוח הזרוע. כוחם הצבאי מנה באותה תקופה כ-15,000 אנשים חמושים, לעומת 55,000 אנשי צבא ירדן.
פרוץ העימות
בחודש ספטמבר 1970 הפך העימות לגלוי. תחילת העימות הגלוי בניסיון התנקשות בחיי חוסיין, שנערך ב-1 בספטמבר כשהיה בדרכו לנמל התעופה בעמאן, והוביל לקרבות שפרצו בעמאן. ב-6 בספטמבר חטפו אנשי החזית העממית לשחרור פלסטין שלושה מטוסי נוסעים והנחיתו שניים מהם בירדן, וכעבור שלושה ימים נחטף מטוס נוסף והונחת בירדן. הנוסעים הוחזקו כבני ערובה, והפלסטינים הצהירו שהחטיפות נעשו על מנת ללמד את ארצות הברית לקח על תמיכתה הבלתי מסויגת בישראל. הצבא הירדני הגיב בהפצצה של בסיסי המחבלים, במיוחד באזור אירביד. ההפצצה הפכה את האירועים למלחמה כוללת, שהתפרסה על פני שטחים רחבים במדינה, בעיקר בצפון ירדן.
הסלמה ומעורבות בינלאומית
בעקבות הידרדרות היחסים בין הממשל הירדני לארגונים הפלסטינים החליט המלך חוסיין לפזר את ממשלת ירדן ולהקים ממשלה צבאית בראשותו של מוחמד דאוד אל-עבאסי, שאף כי היה פלסטיני במוצאו הוא נודע בנאמנותו הבלתי מסויגת לשלטון הירדני. בכך ביקש חוסיין מצד אחד להפגין את נחישותו לשמור על קיומה וריבונותה של ירדן למול הארגונים הפלסטינים, ומאידך למנוע ניכור מוחלט בין הצדדים ולאפשר את קיומו של משא ומתן עתידי בין הצדדים. כמו כן הכריז המשטר הירדני על "מצב חירום לאומי", והורה ליחידות צבא ירדן לפתוח במתקפה כללית כנגד הכוחות הצבאיים של הארגונים הפלסטינים.