cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי ג'יבוטי–סנט קיטס ונוויס
יחסי ג'יבוטי–סנט קיטס ונוויס הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין רפובליקת ג'יבוטי ובין פדרציית סנט כריסטופר ונוויס.
סקירה כללית
היחסים הרשמיים בין המדינות יוסדו ב-20 בפברואר 2020 כשנחתם בניו יורק מסמך רשמי בידי מוחמד סיאד דואלה, שגריר ג'יבוטי לאומות המאוחדות, ובידי סאם קונדור, שגריר סנט קיטס ונוויס לאומות המאוחדות. משרד החוץ של סנט קיטס ונוויס פרסם הצהרה בה נאמר שהשגרירים דנו בפגישתם גם בהעמקת היחסים בין המדינות דרך אינטרסים ויעדים משותפים.
האיסור לקצור פאת השדה
האיסור לקצור פאת השדה הוא מצוות לא תעשה מתרי"ג מצוות האוסרת לקצור את כל השדה או המטע. איסור זה הוא לאו הניתק לעשה, ואם הבעלים עבר וקצר את שדהו עליו לקיים את המצווה להשאיר ממנו חלק לעניים.
מקור האיסור
מצווה זו נזכרה בתורה בשני מקומות:
דיני האיסור
הקוצר את כל שדהו ולא משאיר אפילו שבולת אחת - עובר על האיסור. האיסור נוהג גם בעצים ולא רק בתבואת שדה. גם אם בעל השדה הוא עני - אסור לו לקצור את כל השדה.
לאו זה הוא לאו שניתק לעשה, כלומר במקרה שבעל השדה לא השאיר פאה בסוף שדהו, צריך לתת לעניים מהתבואה שכבר קצר. ובתלמוד נחלקו עד מתי יכול להפריש:
אין להניח פאה המשותפת לשני שדות, אפילו אם בשניהם גדל אותו סוג גידול, היות שהמצווה היא שיתוף העניים בכל שדה בפאה מיוחדת. גם אם השדות צמודים אבל יש ביניהם נחל או שביל או דבר אחר שחוצץ כך שאינם נחרשים ונקצרים כאחד, הם נחשבים כשני שדות וצריך להניח פאה לכל שדה. אבל במטע של אילנות, שביל או נחל אינו מפריד את המטע לשני חלקים, כי הם נראים כאחד, ורק אם היה גדר בין שני החלקים צריך להשאיר פאה מכל חלק בפני עצמו.
האיסור נועד לשמור את הפאה לעניים, ולכן במקום שבו לא נוהגים עניי ישראל לבוא לשדות כדי לקחת את הפאה - אין איסור לבעלים לקצור ולקחת את הפאה לעצמו:. לפי זה כתב הרמ"א שבימיו לא נוהגים להותיר פאה בשדה, כיוון שרוב העניים אינם יהודים.
Malibu (אלבום)
Malibu הוא אלבום האולפן השני של הזמר האמריקאי אנדרסון פאאק. האלבום יצא לאור ב-15 בינואר 2016, על ידי חברות התקליטים ארט-קלאב אינטרנשיונל, אמפייר דיסטריביושן, OBE וסטיל ווד רקורדס. לאחר צאת Link Up & Suede, המיני-אלבום של פאאק יחד עם המפיק נולדג', תחת ההרכב נו-ווריז.
האלבום נתמך על ידי הסינגלים "The Season / Carry Me", "Am I Wrong", "Room in Here" ו-"Come Down". האלבום זכה לשבחי ביקורות נרחבים, והוצב רבות ברשימות סוף השנה של מבקרי מוזיקה רבים. הוא קיבל מועמדות לפרס גראמי בקטגוריית "האלבום האורבני העכשווי הטוב ביותר".
רקע
האלבום מתואר כראשית פריצת הדרך המסחרית הפוטנציאלית של פאאק, לאחר תפקידו הבולט באלבומו של ד"ר דרה, Compton, משנת 2015. פאאק הופיע בשש שירים מהאלבום, בהם "Animals", שהופק על ידי די ג'יי פרמייר. אמנם, הרצועה תוכננה בתחילה להיכלל ב-Malibu. מאוחר יותר, אישר ד"ר דרה כי הרצועה תופיע באלבומו.
סינגלים
הסינגל המוביל מתוך האלבום, "The Season / Carry Me", יצא לאור ב-8 בנובמבר 2015.
הסינגל השלישי מתוך האלבום, "Room in Here", יצא לאור ב-9 בדצמבר 2015. בשיר הופעות אורח של הראפר האמריקאי דה גיים והזמרת האמריקאית סוניה אליס.
הסינגל הרביעי מתוך האלבום, "Come Down", יצא לאור ב-9 בינואר 2016. השיר דורג כשיר ה-44 הטוב ביותר לשנת 2016 על ידי מגזין פיצ'פורק.
ביקורות
האלבום זכה לשבחי ביקורת נרחבים. ב-Metacritic, קיבל האלבום ציון ממוצע של 85 מתוך 100, בהתבסס על 18 ביקורות. אתר AnyDecentMusic? העניק לו 8.0 מתוך 10, בהתבסס על הערכתם לגבי הקונצנזוס הביקורתי.
אנדי קלמן מ-AllMusic אמר, "בהשוואה ל-Venice המרשים והמבריק, לתערובת של האלבום הזה של זמנים גבוהים וקשים יש תהודה עמוקה יותר". אלחנדרה רמירז מהאוסטין כרוניקל אמרה, "יש חריץ ללא מאמץ כשהוא מחליק מהגרגיט המפורק של ההיפ-הופ של שנות התשעים ב-"Without You", לנשמת הסיקסטיז ב-"The Bird" ול-R&B נוטף דבש ב-"Am I Wrong"." מייקל מאדן מ-Consequence of Sound אמר, "בגלל הליריקה וההיקף המוזיקלי, Malibu מעלה בראש מספר אלבומים מצוינים, החל מ-Innervisions של סטיבי וונדר, ל-To Pimp a Butterfly של קנדריק לאמאר". בסקירתו של קייל אנדרסון באנטרטיינמנט ויקלי, נקבע כי "Malibu מתריס נגד סיווג", תוך שייחס זאת ל"פיגוניות של פאאק ונכונתו לעקוף, שלא כל אלה עובדים". נוסף על כך, כינה את "Silicon Valley" "בעל כוונה טובה אך מטומטמת", אך משבח את "Am I Wrong" כ"שיר אאוטקאסט הטוב ביותר מאז שהזוג הזה התקפל".
ארין לוורס מ-Exclaim! אמר, "Malibu, שושנה מבטון, מציע תחושה של פליאה המושרשת בקפידה בפאנק ובנשמה, ומציגה חזון שלם של אמן חדש פורח שאינו רק חסר פחד, אלא מוביל משהו של מהפכה קולית". ג'ון קרמניקה מהניו יורק טיימס אמר כי "Malibu - האלבום השני שלו תחת הכינוי הזה, לאחר פרויקטים תחת הכינוי בריזי לאבג'וי - הוא רב שכבתי. הוא גם חד, רדוש ומורגש עמוק, אמבטיה חמה של היפ הופ ונשמה נינוחים בחריצות". דמי סולבו מ-PopMatters אמר, "הסיבה להתעניינות רחבה זו היא היכולת שלו להחדיר כראוי סגנונות מוזיקליים תחת מטריית ה-R&B. יתר על כן, היכולת שלו לעשות נשמה אופטימלית מבלי לאבד את יכולתו להעלות תגובה אופיינית יותר של צלילי דאון-טמפו מרשימה במיוחד". סטיב ייטס ממגזין Q הצהיר, "ב-Malibu העשיר והמסונוור, אנדרסון פאאק באמת מצא את קולו".
מסגד ראבעה אל-עדוויה
המסגד ניזוק קשות ב-14 באוגוסט 2013 במהלך ההפיכה במדינה, בעת שכוחות המשטר הצבאי פינו מהמקום מתבצרים חמושים מתנועת האחים המוסלמים.
בשל קרבת המקום לבית הקברות המזרחי של קהיר, מספר הלוויות חשובות יצאו מהמקום, ובכללן של אנואר סאדאת.
ניהול המסגד מתבצע על ידי "עמותת מסגד ראבעה אל-עדוויה". העמותה, שנוסדה בשנת 1993, היא עמותה ידועה הפועלת בתחום הפילנתרופיה ופיתוח קהיר. מועצת המנהלים של המועצה מורכבת מ -11 חברים, ומתנהלת עם המועצה הכללית של המסגד הכוללת 300 מתנדבים, בראשות היו"ר סעיד סובחי.
ליגת העל הגואטמלית
ליגת העל הגואטמלית המכונה גם ליגה נסיונל דה פוטבול דה גואטמלה (בספרדית: Liga Nacional de Fútbol de Guatemala) היא הליגה העליונה בכדורגל בגואטמלה, שמאורגנת על ידי התאחדות הכדורגל הגואטמלית, והיא נוסדה בשנת 1919, והפכה למקצוענית ורשמית בשנת 1942.
הליגה משוחקת בשני חלקים, אפרטורה מיולי עד דצמבר וקלאוסורה מינואר עד מאי. אחרי כל אחת מהעונות הסדירות נערך פלייאוף של ששת הקבוצות במקומות הראשונים, כאשר המקום הראשון והשני מתקדמות ישירות לשלב חצי הגמר, והשאר משחקות שלב נוקאאוט לפני כן. בשלב חצי הגמר ובגמר מוכרעת האלופה העונתית.
הקבוצה הבולטת ביותר בליגה היא קבוצת מוניסיפל (שמקורה בעיר הבירה, גואטמלה סיטי) ולה 31 אליפויות מתחילת העידן המקצועני. שנייה בדירוג היא קבוצת קומוניקסיונאס שגם היא מעיר הבירה ולה 30 זכיות.
התקופה המוקדמת - החובבנית
הטורניר הליגה הראשון של הליגה הבכירה בגואטמלה נערך בעונת 1942, והוא בעצם היה ההמשך של הליגה המקומית הקדומה של עיר הבירה גואטמלה סיטי, שנערכה החל מ-1919 ועד 1941. ליגה זו נקראה "ליגה קפיטלינה" (ליגת הבירה), והוא היה טורניר חובבני של קבוצות מהאזור.
התקופה המקצוענית
החל מעונת 1942/1943 החלה להתקיים ליגה מקצוענית. בעונתה הראשונה של הליגה שיחקו בה 7 קבוצות ב-2 סיבובים. שלושה קבוצות: טיפוגרפיה נסיונל, גואטמלה ומוניסיפל- סיימו בצוותא במקום הראשון לאחר שני הסיבובים. פלייאוף בין שלוש הקבוצות נערך כדי לקבוע את המנצח, כאשר מוניסיפל זוכה בתואר הלאומי הראשון שלה, כאשר בהמשך העשור ולאורך שנות ה-50 ושנות ה-60 שולטת הקבוצה ביחד עם טיפוגרפיה נסיונל וקומוניקסיונאס בליגה. בשנות ה-70 ועד לשנות ה-90 השתלטו הקבוצות קומוניקסיונאס ומוניסיפל על הליגה כשב-30 עונות הן זוכות ב-21 תארים בסה"כ. בתחילת שנות ה-2000 שינתה הליגה את מתכונתה והחלה לשחק בפורמט אפרטורה וקלאוסורה כאשר יש שני אליפויות בעונה - אליפות חורף ואליפות קיץ.
משלי איזופט
משלי איזופט (בצרפתית: Isopet) הם אוסף משלים בשם "איזופוס הקטן", שבהם גרסאות שונות למשלי איזופוס.
היסטוריה
השימוש בשם "איזופט" נעשה לראשונה במאה ה-12 על ידי הסופרת הצרפתיה מארי דה פרנס, אשר נטען כי עיבדה 102 משלים שתרגמה מיצירותיו של אלפרד הגדול, אולם קיימת מחלוקת באשר לטענה זו, היות שאין תיעוד למקור באנגלית עתיקה.
חלק מהסיפורים במשלי איזופט מופיעים בהם בפעם הראשונה וייחודם בכך שבמרביתם מופיעים בני אדם. חלק מהמשלים הם גרסה אחרת של סיפור מוכר, דוגמה לכך הוא משל "הכלב והשתקפותו", שבמרכזו כלב המגיע לנהר כשהוא אוחז בפיו עצם, כשהוא רואה בנהר את השתקפותו, הוא חושב שהוא מביט בכלב אחר עם עצם בפיו. מתוך כוונה לנסות ולקחת מהכלב האחר את העצם, הוא פותח את פיו, וכך מאבד בעצמו את העצם שהייתה אצלו. בסיפורו של איזופוס הכלב מחזיק בעצם, ובסיפורה של דה פרנס בגבינה.
מוסר השכל
מוסר ההשכל בסיפורים נלקח מההתנהגות של הדמויות, והוא משקף את החברה הפאודלית של זמנה של דה פרנס, ואת הדאגה לרווחת הפרט בחברה. דה פרנס מבקרת את אלה המנצלים את מעמדם וקשובה למצוקתם של המקופחים. מרבית ביקורתה מופנית כלפי אי השווין של מערכת המשפט.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 2007
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 2007 נערך ב-20 במאי בתיאטרון לונדון פלאדיום שבלונדון. הטקס שודר בשידור חי בערוץ BBC One בממלכה המאוחדת. שמות המועמדים פורסמו ב-11 באפריל 2007.
ראובן אבינועם
ראובן אבינועם (גְרוֹסְמַן) (י"א באב תרס"ה, 12 באוגוסט 1905 – ט"ו באלול תשל"ד, 2 בספטמבר 1974) היה מורה ומפקח, סופר, משורר, מתרגם ועורך עברי.
ביוגרפיה
כבר בהיותו בן 10 החל לפרסם סיפורים ושירים בעיתוני ילדים העבריים "אביב" ו"שחרות", והוציא קובץ כתבים קטן, "מפי עולל". בגיל 13 נדפס קובץ נוסף, "אבים", ובו כארבעים שירים וסיפורים מפרי עטו, מהם שפרסם קודם לכן בעיתונים. בגיל 16 פרסם רשימות בנושאים ספרותיים ב"הדאר", ומאז המשיך לפרסם שירים, סיפורים, מסות וביקורות.
למד ספרות ופדגוגיה באוניברסיטת ניו יורק, ולאחר שסיים תואר ראשון, עסק בהוראה במדרשה העברית "הרצליה", בבית המדרש למורים "תרבות" ועוד. בשנת 1926 עלה אביו בפעם השלישית לארץ ישראל, והצליח להתבסס בה. ב-1925 נישא לחנה שפר, בתו של ר' קלמן נחום שפר, משכיל עברי, והתגורר עמהּ בברוקלין. לזוג נולדו שני ילדים: נעם (באביב 1927) ועדני. כעבור כשנתיים וחצי, בשנת 1929, בתקופת מאורעות תרפ"ט, עלה גרוסמן לארץ ישראל עם אשתו ובנו בעקבות פנייתו של המחנך בן-ציון מוסינזון, מנהל הגימנסיה העברית "הרצליה", שהזמינו לבוא לארץ ולהיות מורה לאנגלית ולספרות אנגלית בגימנסיה. הוא שימש כמורה בגימנסיה במשך עשרים שנה.
בראשית מלחמת העצמאות, בסוף שנת 1947, התגייס בנו ל"הגנה", והתקדם עד לתפקיד מפקד פלוגה. בתחילת חודש מרץ נפל במארב מצפון לעטרות. מאז הולדת בנו השתמש גרוסמן בשם "ראובן אבי-נעם" כשם עט; שנה לאחר נפילת בנו במבצע שמואל שינה את שם משפחתו לאבינועם. באמצע שנת 1949, בתום מלחמת העצמאות, פנה לראש הממשלה דוד בן-גוריון בהצעה לאסוף ולהוציא לאור את עזבונותיהם של הנופלים במטרה להנציחם. בתום עבודה שנמשכה כשלוש שנים יצא הקובץ הראשון של מפעל "גווילי אש". בשנים הבאות ראו אור קבצים נוספים.
בהמשך כיהן כמפקח במשרד החינוך ועורך במשרד הביטחון. הוא שימש גם בתפקידים ציבוריים שונים, בהם כחבר הוועד המרכזי של אגודת הסופרים.
תרגם יצירות רבות מהספרות האנגלית. כן תרגם מיידיש את שירו של מוריס רוזנפלד "נרותיי הזעירים". בשנת 1958 זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת, על האנתולוגיה "מבחר שירת אנגליה". ב-1973 זכה בפרס הספרות מטעם אוניברסיטת ניו יורק.
אבינועם נפטר בתל אביב בקיץ 1974, בגיל 69. נקבר בהלוויה רבת-משתתפים בבית העלמין קריית שאול. אשתו חנה נפטרה בינואר 1983, ונקברה לצדו.
ארכיון
ארכיונו של אבינועם מופקד במכון גנזים, שנמצא בספריית בית אריאלה בתל אביב.
לאחר מותו כתב אריה (לובה) אליאב, שהיה מתלמידיו, את הדברים הבאים, המאירים את הקושי המיוחד בהוראת האנגלית בנקודת הזמן ההיא:
פרסומיו
שיחות ומילון:
בעריכתו
ספרי זיכרון ושכול:
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
יהודית בובר אגסי
יהודית בּוּבֶּר אגסי (17 ביוני 1924 – 15 ביולי 2018) הייתה פרופסור לסוציולוגיה ומומחית למעמד האישה.
ביוגרפיה
נולדה בגרמניה לרפאל בובר, בנו של מרטין בובר ומרגרט בובר-נוימן. בשנת 1938 עלתה ארצה עם משפחתה. בשנות הארבעים למדה היסטוריה, סוציולוגיה וחינוך באוניברסיטה העברית. בעת לימודיה הכירה את הפילוסוף יוסף אגסי.
באותה תקופה הצטרפה לקומוניסטים העבריים, קבוצה פוליטית-מרקסיסטית, שעם חבריה נמנו יוסף אגסי, אליעזר פרמינגר, שמואל אטינגר (לימים פרופסור להיסטוריה באוניברסיטה העברית), וחווה (אווקה) ואשר רשף. כעבור זמן ההתלהבות מהרעיון המרקסיסטי הלכה והצטננה, וחברי הקבוצה החליטו לפרקה מרצון.
בשנת 1949 נישאה ליוסף אגסי, והשניים התגוררו בירושלים. היא המשיכה בלימודיה וקיבלה תואר מוסמך בהיסטוריה, סוציולוגיה וחינוך. בשנות החמישים נסעה עם בעלה ללונדון להמשך לימודיהם, שם השלימה עבודת דוקטורט בסוציולוגיה.
אגסי שימשה מרצה באוניברסיטאות בישראל ובשאר העולם. עיקר עיסוקה במעמד האישה ובסוציולוגיה של עבודת נשים. היא פרסמה עשרות מאמרים בנושא. בין השאר, היא מנתחת את אפליית הנשים בשוק העבודה ובפוליטיקה ומציעה דרכים לשינוי. בנוסף היא פרסמה ספר מקיף על נשים בתקופת השואה.
בבחירות לכנסת התשיעית ב-1977 שובצה במקום השלישי ברשימת ר"ץ לכנסת, אחרי חברי הכנסת שולמית אלוני, ובועז מואב. לאחר שבבחירות הקודמות זכתה בשלושה מנדטים, ב-1977 ר"ץ זכתה רק למנדט אחד ובובר אגסי לא נכנסה לכנסת.
בשנת 2008 הצטרפה יחד עם בעלה לקבוצת אזרחים ישראלים בראשות פרופ' עוזי אורנן שהגישה עתירה לבית המשפט בדרישה לשנות את רישום הלאום בתעודת הזהות מ"יהודי" ל"ישראלי". בית המשפט המחוזי בירושלים דחה את העתירה על הסף וטען כי הסוגיה "אינה שפיטה". בערעור שהוגש לבית המשפט העליון השופטים העירו, בפסק דין עוזי אורנן נגד משרד הפנים, שאמנם זו אינה סוגיה מתאימה לדיון בבית המשפט, אך קבעו שהיא שפיטה. עם זאת דחו את העתירה.
הוצבה במקומות סמליים, 99 ו-103, ברשימת מרצ בבחירות לכנסת התשע עשרה ובבחירות לכנסת העשרים, בהתאמה.
לבובר אגסי ולבעלה יוסף נולדו שני ילדים, תרצה, שמתה ב-2008 ממחלת הסרטן, ואהרון.
עד מותה התגוררה בהרצליה. נפטרה בשנת 2018, והובאה למנוחות בבית העלמין "בשביל מנוחה נכונה" בראשון לציון.
ספריה
באנגלית וגרמנית:
צבעוניות מבנית
צבעוניות מבנית היא הפקת צבע באמצעות מבנה מיקרו או ננו סקופי של פני שטח.
בשונה מצבעים המופקים על ידי צבענים (פיגמנטים) הגורמים לבליעה והעברה סלקטיבית של אורכי גל, בצבעוניות מבנית נוצר הצבע על ידי פגיעת אלומת אור בעלת אורכי גל שונים במשטח מרובד בעל מבנים זעירים כאשר האור מוחזר באופנים שונים מהשכבות השונות של המשטח, תופעה הנקראת גם "סכמו-כרומים". בשל השבירה הנוצרת בין השכבות, וההפרעות הנגרמות באור המוחזר מהמבנים השונים בהתאם לגאומטריה של פני השטח, מקבלים בזוויות שונות צבעים שונים. שילוב של מבנים זעירים של פני שטח יחד עם צבענים גורם להם להיראות בצבעים שונים, לדוגמה: נוצות זנב טווס צבועות בצבען חום, אך בשל מבנה פני השטח שלהן הן נראות בצבעי כחול, טורקיז וירוק.
היסטוריה
במאה ה-17 שני מדענים אנגלים רוברט הוק ואייזק ניוטון היו הראשונים שצפו בצבעוניות מבנית. הם טענו שהצבעוניות נוצרת במנגנון של התאבכות גלי אור, דבר שהוסבר עלי די תומאס יאנג בשנת 1803 כמאה שנה מאוחר יותר. אפשר לתאר צבע זוהר כתוצאה מהתערובת של השתקפות ממשטחים של שכבות דקות. האור המוחזר ממשטחים בעלי עובי המתאים לאורך הגל, יוצר התאבכות בונה, ובעובי שונה התאבכות הורסת. לכן נראים צבעים שונים לפי עובי המשטחים. במבנים של שכבות דקות מרובדות התופעה מסובכת ולכן אפקטים הצבעוניים סגנוניים במיוחד.
עקרון פעולה
הצבעים בטבע נוצרים כתוצאה ממנגנונים שונים. לרוב מנגנון הפקת הצבע הוא כתוצאה מכך שעצמים בולעים אורכי גל באופן סלקטיבי ומעבירים או מחזירים את שאר אורכי הגל, כך שלעין הצופה מגיעים אורכי הגל שחזרו או הועברו בעצמים אלו. צבעים יכולים להופיע גם בעצמים שקופים או חסרי צבענים במנגנון שאינו תלוי בבליעה סלקטיבית אלא מבוסס על מנגנון אופטי הקשור להתאבכות כתוצאה מהחזרת אור משכבות דקות, עקיפה והפרעות נוספות. בועת סבון או שלולית מים למשל נראים צבעוניים בשל התאבכות של גלי האור. כשהאור פוגע בקצה השכבה הוא נשבר: חלקו מוחזר מהדופן החיצונית וחלקו נשבר דרכה ומוחזר רק בהגיעו אל הדופן הפנימית. אלומת האור המוחזרת מהשכבה נקבעת, אם כן, על סמך התאבכות שני המרכיבים. הפרש המופע (פאזה) שנוצר בכל מסע בין המשטח החיצוני והמשטח הפנימי של השכבה הוא ביחס ישר לעובי השכבה וביחס הפוך לאורך הגל. מכאן שעבור כל עובי אפשרי של שכבה דקה, ההתאבכות היא בונה עבור אורכי גל מסוימים, והורסת עבור אחרים. אם מקרינים על שכבה דקה אור לבן כלומר, אור שמכיל את כל אורכי הגל הנראים, יבלטו מספר צבעים שיוחזרו ממנה בעוד שאחרים ייעלמו. הדבר ייצור מעין גוון צבעוני שמשתנה כשמשתנה עובי השכבה. צבעים הנראים על גבי תקליטור נגרמים על ידי עקיפה על חריצים הקיימים במרווחים קבועים על פני השטח, היוצרים צבעוניות מבנית.
צבעוניות מבנית היא האחראית לצבעי הכחול והירוק של הנוצות במינים רבים של ציפורים, כמו גם לצבעם של כנפי פרפרים וחיפושיות ממינים שונים. צבעוניות מבנית מפיקה את הצבעים הססגוניים של צדפות כגון אם הפנינה (Pteriidae) וNautilus. הסיבה לכך היא שהצבע המוחזר תלוי בזווית הצפייה, כאשר מכל מקום המרווח של המבנים שונה. ניתן לשלב צבעים מבניים עם צבעי פיגמנט, נוצות טווס הן חום עם פיגמנט מלנין.
צבעוניות מבנית בבעלי חיים
אצל בעלי חיים כמו על נוצות של ציפורים וקשקשים של פרפרים, ההפרעות נוצרות על ידי מגוון של מנגנונים אופטיים כמו סריג עקיפה, מראות סלקטיבית, גבישים פוטונים, סיבי גביש, מערך של מבנים ננומטרים וחלבונים שיכולים להשתנות בתצורה שלהם. רבים מהמנגנונים הללו ניתן לראות על ידי מיקרוסקופ אלקטרוני.
סריג עקיפה הבנוי משכבות של כיטין ואוויר מפיק את הצבעים הססגוניים של הקשקשים אשר בכנפי פרפרים שונים, ויוצר גם את הצבעים של נוצות הזנב של עופות כמו אצל הטווס. דרך נוספת לייצר סריג עקיפה היא עם מערכים דמויי עץ של כיטין, כמו בקשקשי הכנף של חלק מפרפרי מורפו הטרופיים הססגוניים. גבישים פוטוניים יכולים להיווצר בדרכים שונות. למשל בפרפרים ממין Paridessesostris, פרפרי "האמרלד – טלאים" ממשפחת Cattle heart, נוצרים גבישים פוטונים ממערכים של חורים ננומטרים בכיטין על קשקשי הכנף. לחורים קוטר של כ-150 ננומטר בערך באותו מרחק זה מזה. החורים מסודרים באופן קבוע באזורים מסוימים היוצרים "טלאים" קטנים; טלאים שכנים מכילים מערכים עם אוריינטציות שונות. התוצאה היא שבקשקשי אמרלד - הטלאים משתקף אור ירוק באופן שווה בזוויות שונות במקום להיות ססגוני (מחליף צבעים). בחדקונית מברזיל ממין Lamprocyphus augustus, השלד החיצוני העשוי מכיטין מכוסה בקשקשים סגלגלים ירוקים זוהרים. אלה מכילים סריגי גבישים מבוססי יהלומים אשר מוטים בכל הכיוונים כדי לתת צבע ירוק מבריק שכמעט לא משתנה עם הזווית. הקשקשים מחולקים בצורה יעילה לפיקסלים ברוחב של מיקרומטר. כל פיקסל כזה הוא גביש יחיד ומשקף את האור בכיוון שונה משכניו. מראות סלקטיבית יוצרות אפקטי התאבכות הנוצרים מבקעות בצורת קערה בגודל מיקרון מרופדים בשכבות מרובות של כיטין בקשקשי הכנף של פרפרי Papilio palinurus, ממשפחת פרפרי סנונית אמרלד. אלה פועלים כמו מראות סלקטיביות עבור שני אורכי גל של אור. אור צהוב משתקף ישירות מהמרכזים של הקערות; האור הכחול משתקף פעמיים מהצדדים של הקערות. השילוב נראה ירוק, אך ניתן לראותו כמערך של כתמים צהובים מוקפים בעיגולים כחולים מתחת לעיני המיקרוסקופ. ספיר ים (Sapphirinidae) הוא יצור ימי זעיר (גודלו נע בין 1 עד 7 מ"מ) מתת-מערכת הסרטנאים, הזכר חסר עיניים, לנקבה יש עיניים, והיא תמיד שקופה לא מחליפה צבעים. כשהזכר שוחה הוא מציג צבעים מרהיבים בגוון של כחול-סגול זוהר ולפעמים גם צהוב ואדום וברגע הוא יכול להפוך לבלתי-נראה. צבעו משתנה בהתאם לזווית האור באמצעות מבנים ננומטריים של גבישי גואנין.
הצבעים הססגוניים הבהירים בזיפים של אפרודיטה, עכבר הים, נוצרו על ידי מערכים משושים של סיבי גביש חלולים בגודל ננומטרי. בבעלי חיים צבעים אלו משמשים כסימן מתריעה המזהיר את בני מינם מפני טורפים או סימן מרתיע טורפים. קירות כיטין של זיפים חלולים בתצורה של גבישים פוטוניים בדמות חלת דבש משושה; חורי המשושים הם במרחק 0.51 מיקרומטר זה מזה. המבנה האופטי מתנהג כאילו היה מורכב מערימה של 88 סריגי עקיפה, מה שהופך את אפרודיטה לאחד מהחיות הססגוניות ביותר ביצורים הימיים. מטריצות המכילות קרטין ספוגי המורכבות ממבנים ננומטרים באוריינטציה אקראית, מייצרות את הצבע הכחול של הארה הכחולה-צהובה Ara ararauna. מכיוון שההשתקפויות לא מסודרות באותו הכיוון, הצבעים לא משתנים הרבה עם הזווית, ולכן הם לא ססגוניים.
צבעוניות מבנית באמצעות מראה סלקטיבית
צבעוניות מבנית בצמחים
הצבע הכחול הססגוני של פירות היער הוא האינטנסיבי ביותר מכל חומר חי. גרגרי היער בעלי משטח של ארבע שכבות של תאים עם קירות עבים, המכיל ספירלות של תאית שקופה במרווחים כדי לאפשר התאבכות בונה עם אור כחול. בהמשך לתאים אלו יש שתיים או שלוש שכבות של תאים המכילות טאנין (פולי פנול הנמצא בצמחים) עבה בצבע חום כהה. Pollia מייצר צבע חזק יותר מכנפי פרפרי Morpho, והוא אחד המקרים הראשונים של צבעוניות מבנית ידועה מן הצמח.Pollia הוא האורגניזם הראשון הידוע שמראה קיטוב אקראי של אור. מבנים מיקרונים ספירלים נמצאים גם בחיפושיות שבהן מייצרים צבעים ססגוניים.
הצבע הייחודי של פירות מורן החורש, כחול כהה בעלי גוון מתכתי, אינו מבוסס על ידי בליעת אור של צבען כברוב הצמחים, אלא הוא נוצר מיחסי גומלין של האור עם מבנים מחזוריים זעירים של ליפידים שגודלם כמה מאות ננומטרים (מיליארדיות המטר). לעת עתה לא ידועה שום צבעוניות מבנית המבוססת על שכבה ליפידית – לא בצמחים, לא בבעלי חיים ולא בשום מקום אחר. בדפנות התאים החיצוניים של הפרי קיים מבנה עבה יחסית של 30 עד 10 מיקרומטר, העשוי משכבות משני סוגים שונים, שעוביין נע בין 30 ל-200 ננומטר. שכבה אחת היא דופן תא צמחי רגיל והשנייה מורכבת ממבנים מחזוריים זעירים של ליפידים המוטבעים ללא סדר. מתחת לשכבות המחזוריות של דופן התא והליפידים, שגורמות להחזרת הצבע הכחול, נמצא צבען אדום, אנתוציאנין, המקיף את הזרע. אור, שאינו מוחזר ממבנה הליפידים, נבלע בצבען האדום הכהה שמתחתיו. בליעה זו מונעת את פיזורו של האור, ומבליטה את ההשתקפות הכחולה מדפנות התאים השקופים של האיפדרמיס.
ביומימיקרי - צבעוניות מבנית בטכנולוגיה
לצבעוניות מבנית יש פוטנציאל ליישום תעשייתי, מסחרי וצבאי, עם משטחים ביומימטיים שיכולים לספק צבעים מבריקים, הסוואה אדפטיבית, מתגים אופטיים יעילים וזכוכית עם החזרה נמוכה: ניתן ליצור בדים לצורך הסוואה צבאית שמשנים את הצבע והמבנה שלהם כדי להתאים את עצמם לסביבה, בדיוק כפי שעושים זיקיות ודיונונים. היכולת לשנות החזרות לאורכי גל שונים של אור יכולה גם להוביל למתגים אופטיים יעילים שיכולים לתפקד כמו טרנזיסטורים, מה שמאפשר למהנדסים ליצור מחשבים ונתבים אופטיים מהירים. מבנה ננומטרי של "עין העש" יכול לשמש ליצירת זכוכית לחלונות עם החזרה נמוכה, תאים סולריים, התקני תצוגה, וטכנולוגיות של משטחים חמקנים לצרכים צבאיים.
הוגו איגנוטוש
הוגו איגנוטוש (במקור פייגלסברג, בהונגרית: Ignotus Hugó; פשט, 17 בנובמבר 1869 – בודפשט, 3 באוגוסט 1949) היה משורר, סופר ועיתונאי הונגרי-יהודי. הדמות הדומיננטית ביותר בהיסטוריה של הביקורת הספרותית ההונגרית. במשך 22 השנים הראשונות מהיווסדו היה העורך הראשי של כתב העת הספרותי החשוב ניוגט (מערב). הוא היה אחת הדמויות הבולטות בשירה ההונגרית. איגנוטוש היה המארגן של הספרות ההונגרית המודרנית. היה לו תפקיד מכריע בהבאת הספרות ההונגרית לסטנדרטים בינלאומיים באמצעות כותבי ועורכי דור הזהב של כתב העת הספרותי ניוגט. L'art pour l'art מגדיר את האמנות שלו, הוא התייצב בעקשנות מול השמרנות, ותמך בקידמה.
"איגנוטוש" היה במקור השם הספרותי הבדוי שלו, אך בשנת 1907 שינה את שמו באופן חוקי על לשם הוגו איגנוטוש-פייגלסברג ובהמשך רק הוגו איגנוטוש. הוא המשיך לחתום על כתביו בשפה ההונגרית כ"איגנוטוש" ועל כתביו בשפה הגרמנית כ"הוגו איגנוטוש". פירוש המילה איגנוטוס בלטינית הוא "לא ידוע". בהונגרית מבטאים איגנוטוש. בנו היה העיתונאי, פובליציסט ומתרגם פאל איגנוטוש.
ביוגרפיה
אביו לאו פייגלסברג, היה העורך הראשי וכותב מאמרי המערכת של העיתון פסטר לויד, ואמו הייתה קטלין שנברגר. איגנוטוש נולד אל תוך הזהות הכפולה של דוברי שתי השפות גרמנית-הונגרית, וגם לתוך הזהות הכפולה הונגרית-יהודית, שאפיינה אינטלקטואלים יהודיים מתבוללים בפשט ולאחר מכן בבודפשט סביב תחילת המאה ה-20. אביו היה שייך למעמד האינטלקטואלי היהודי-הונגרי הראשון במעלה. נוכחותם של אינטלקטואלים יהודים בפשט הייתה משמעותית גם בכלכלה ההונגרית. איגנוטוש מעולם לא שכח את מוצאו. אחיו ויקטור פייגלסברג (1958-1875), סיים לימודי משפטים באוניברסיטת בודפשט ועבד כעורך דין. אחותו אמה פייגלסברג (בערך 1944-1871) הייתה מורה לגרמנית. שניהם שינו את שמם לוֵוגְהֵאִי.
הוגו איגנוטוש סיים אף הוא לימודי משפטים בבודפשט והפך לעיתונאי. משנת 1891 ואילך עבד בכתב העת הספרותי הֵט (שבוע), ופרסם בעיתון זה כבר בשנות לימודיו באוניברסיטה. בשנת 1893 החלה בעיתון הט תחרות מתכונים שהביאה את מיטב המתכונים שהגישו הקוראים ופורסמו בשם "ספר הבישול של אמה". כספר בישול של ממש פורסמו המתכונים בשם "ספר הבישול של הט" שיצא לאור לראשונה בשנת 1902. היו לו שתי מהדורות נוספות: האחרונה פורסמה בשנת 1908, שנת הקמת כתב העת ניוגט. ב-2 ביולי 1900 הוא נשא לאישה את ינקה שטיינברגר, בתם של יאקאב שטיינברגר ויוליה קליין. הנישואים הסתיימו בגירושים בשנת 1914.
משנת 1902 ואילך הוא עבד בעיתון מאדיאר הירלפ (חדשות הונגריות) והיה כתב העיתון בגרמניה, בטורקיה, בבלקן ובארצות הברית. הוא היה בקיא היטב בכמה שפות והסתדר היטב בכל הארצות האלה. חוויותיו מחו"ל השפיעו רבות על השקפותיו על הונגריה. הוא הצטרף לבונים החופשיים בשנת 1906, שם נבחר עד מהרה לתפקידי מנהיגות שונים. בשנת 1906 היה ממקימי כתב העת "סֶרְָדָה" (יום רביעי) ממש כמו הניוגט בשנת 1908. בשנים 1908–1929 היה העורך הראשי של כתב עת ספרותי חשוב זה. הוא היה הראשון שהבין את מקוריותו של המשורר אנדרה אדי (1906) ואת ערך יצירתו של מיהאי באביץ' (1908). הוא התלהב מכתבי הסופר ז'יגמונד מוריץ.
בשנת 1916 התחתן עם אליס שומלו (כינויה היה לילי בחיים הציבוריים), בתם של יאקאב שפיצר וקלרה אַבֶּלֶס, בבודפשט ב־9 באפריל, אך גם נישואים אלה הסתיימו בשנת 1929. בשנת 1919, לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, היגר לווינה מפני מהפכת הנגד ורדיפות הימין הקיצוני הלאומני. לאחר מכן עבד כעיתונאי באוסטריה. בשנת 1926 הפנה לראשונה את תשומת הלב למשורר הצעיר אטילה יוז'ף. לאחר מותו של ארנו אושבאט (1929) הוסר שמו מכתב העת ניוגט; אז הוא התחיל בוויכוח ממושך ואישי עם מיהאי באביץ. בשנת 1929 התחתן בפעם השלישית, עם לילי ברני, בתם של דוד ברני ויוליאנה קראוס. ב־3 באפריל 1934 המיר את יהדותו לקתוליות, אך המשיך להחשב כיהודי. לכן בשנת 1938 נמלט לאמריקה בגלל החוקים האנטי-יהודיים (החוק היהודי הראשון השני והשלישי). בשנת 1944 קיבל פרס ספרות מ"האקדמיה האמריקאית למדעים והמכון הלאומי לאמנויות ולמכתבים" (American Academy and the National Institute of Arts and Letters). הוא שב להונגריה בשנת 1948 כחולה אנוש. לאחר מותו של פאל דיולאי (היסטוריון ספרותי), מילא את תפקיד "המנהיג הספרותי" בהונגריה.
שירתו
הליריקה הייתה הקרובה ביותר לאיגנוטוש, אך נותר רק קומץ משיריו. הוא הרגיש שהכישרון הפיוטי שלו הוא מדרגה שנייה לעומת כותבי השירה בתור הזהב של ניוגט. כמשורר, הוא השתתק במהירות, ורק שני כרכים של שיריו פורסמו. שירתו היא כמעט אך ורק שירת אהבה. המוטיבים של פסוקיו נשלטים על ידי תמונות מחיי היומיום.
פעילותו העיתונאית
הוא עבד כעיתונאי עבור ההט (שבוע), מאדיאר הירלפ (חדשות הונגריות), ניוגט (מערב), כתב בעיתונים ההונגריים, לאחר ההגירה/מנוסה שלו. נדבך קבוע בפובליציסטיקה של איגנוטוש היה ההגנה על המערכת הדואליסטית - עם גישה ביקורתית. איגנוטוש הוא מספר מעולה ואדריכל בניית מיתוסים ונרטיבים בעיתונות. במאמרו על מותו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ומלך הונגריה, הוא שיבח והילל את השליט המנוח, הוא האמין שלהונגריה לא היה מלך לאומי יותר טוב מאשר פרנץ יוזף מאז מתיאש הראשון, מלך הונגריה. בשנת השלום האחרונה לפני מלחמת העולם הראשונה הוא כתב מאמרים פוליטיים עם כוח נבואי בניוגט, כנביא, הוא התחנן למען העם, ניתח את מצבה הנואש של המדינה, הכה בשוט והיה מודאג מהגורל של ארצו. בכתביו ובחזיונות על המלחמה הוא חזה את הונגריה גדועת האזורים שאכן איבדה לאחר מלחמת העולם הראשונה ואת גלישת המדינה מזרחה במקום מערבה.
איגנוטוש קיים קשר ידידותי ומשפחתי עם ראש הממשלה דיולה אנדרשי ג'וניור (רוזן, ראש הממשלה הראשון של הונגריה אחרי הקמת המונרכיה האוסטרו-הונגרית). רעיונותיו של שר המונרכיה "המשותף" הגיעו לעם באמצעות מאמריו של איגנוטוש. עם זאת, איגנוטוש מעולם לא הזדהה לחלוטין עם דעותיו של אנדרשי והוא לא הצליח לעבוד עם אישטוואן טיסה בכלל (שהיה אף הוא רוזן וראש ממשלה פעמיים).
צבי רודי
צבי רוּדי (Zvi Rudy; 26 ביוני 1900 – 28 בספטמבר 1972) היה סופר, מסאי, סוציולוג, פילוסוף ודוקטור למדעי הטבע, חתן פרס ביאליק לחכמת ישראל לשנת 1939.
הוגו איגנוטוש
איגנוטוש וכתב העת ניוגט
איגנוטוש תמיד היה מוכן לייסד מגזינים. הוא הצליח לשכנע את הברון לאיוש הטווני, היסטוריון ספרותי ידוע לממן פתיחת מגזין ספרותי חדש, ניוגט, ואת ארנה אושבאט, העורך הספרותי הטוב ביותר באותה תקופה להצטרף אף הוא. המהדורה הראשונה של ניוגט יצאה לאור בתחילת ינואר 1908, לפי התוכנית של איגנוטוש ועם מאמר המערכת שלו. בסערת כתיבה גדולה במאמר זה הוא ביטא את רגשותיו לגבי הקונפליקט והיחסים בין המזרח לבין המערב ועל הדילמה של עמים קטנים. "השמש והאנושות וההיסטוריה עוברים ממזרח למערב." ערכו של איגנוטוש הומחש היטב בציטוט הבא מאת מיקשה פנייה (יהודי, עורך מייסד בניוגט וחבר בית הנבחרים ההונגרי) : "הניוגט לא היה ניוגט ללא אנדרה אדי, ובקושי היה ללא איגנוטוש." בין השנים 1918-1908 ו -1928-1919 הוא היה האידאולוג החשוב ביותר של כתב העת ניוגט. החוט שהנחה את עבודתו של איגנוטוש היה חופש המחשבה המוחלט, שבגללו הואשם על ידי רבים שאינו פטריוט ודוגל בחוסר לאומיות ובחוסר נאמנות הונגרית.
צבי רודי
ביוגרפיה
רודי נולד בשנת 1900 במיכלובו שבסמוך לעיר ביאליסטוק, במערב האימפריה הרוסית (כיום פולין), בן לדב, בעל מרכז תעשייה לאריגים, ולשרה בת שמואל סלאפאק. את השכלתו קיבל בבית ספר עירוני גרמני ורוסי בביאליסטוק ובאוניברסיטאות פראג, ברלין, לייפציג ופריז, והוסמך כדוקטור לפילוסופיה ודוקטור למדעי הטבע על הדיסרטציות "הוויטליזם במאה ה-20" ו"הדומיניות של בעלי החיים הירודים".
רודי פרסם מספר רב של מאמרים, מסות ומחקרים בעיתונות בעברית ולועזית. שימש כמרצה לפילוסופיה וסוציולוגיה במספר בתי ספר גבוהים באירופה, והרצה בקונגרסים בינלאומיים בתחומים אלה ובפסיכולוגיה.
הוגו איגנוטוש
חשיבותו הספרותית
איגנוטוש הוא אחת הדמויות הגדולות ביותר בתולדות הביקורת הספרותית ההונגרית והשפעתו על ארגון הספרות ההונגרית כמעט ולא ניתנת למדידה. הדורות שבאו אחריו שכחו זאת מהר מאוד, אף שבמשך כמעט שלושה עשורים הוא היה מבקר לוחמני של הספרות ההונגרית המודרנית. הוא ביסס ביקורת מונעת-חוויה, אינטואיטיבית בשם אימפרסיוניזם, שהכריזה על חופש אמנותי מוחלט. לרוע המזל, אין תיעוד לעיתונאות העשירה שלו ולא נכתבה עליו ביוגרפיה מפורטת.
צבי רודי
ביוגרפיה
רודי עלה לארץ ישראל באפריל 1934 והיה ממייסדי ומראשוני המרצים לבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב וכיהן במוסד כמרצה ראשי לפילוסופיה וסוציולוגיה בין השנים 1935–1959.
הוגו איגנוטוש
יצירותיו
בשפת המקור: בתרגום לעברית:
צבי רודי
ביוגרפיה
בשנת 1948 ייצג את ארץ ישראל בקונגרס הבינלאומי לפילוסופיה באמסטרדם, בו הרצה על "הסוציולוגיה של ההמון". ולאחר הקמת המדינה קיבל את תפקיד המסגנן הראשי ורושם "קורות הימים" (Annales) במשרד החוץ.
בשנת 1939 היה רודי חתן פרס ביאליק לחכמת ישראל עבור ספרו "לכסיקון לפילוסופיה: והמדעים הקרובים לה", שיצא בהוצאת דביר.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
היסטוריה של ארמניה
ארמניה
פרדי פוקס (שחקן)
פרדריק סמסון רוברט מוריס "פרדי" פוקס (באנגלית: Frederick Samson Robert Morice "Freddie" Fox; נולד ב-5 באפריל 1989) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
פוקס נולד בהמרסמית' בלונדון למשפחה של שחקנים. אמו היא השחקנית ג'ואנה דייוויד (שם נעורים ג'ואנה אליזבת' הקינג) ואביו הוא השחקן אדוארד פוקס. דודו ג'יימס פוקס ובני דודו ג'ק, לורנס ולידיה פוקס אף הם שחקנים. אחותו הגדולה היא השחקנית אמיליה פוקס.
מ-1994 עד 2002 התחנך פוקס ב"ארנולד האוס סקול", בית ספר פרטי לבנים באזור סנט ג'ונס ווד בלונדון. אחר כך למד בפנימייה בריאנסטון סקול בעיר השוק בלנדפורד פורום בדורסט. את הכשרתו המקצועית רכש בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון, וסיים את לימודיו ב-2010.
סימן יעקובי
בתורת המספרים, סימן יעקובי הוא הכללה של סימן לז׳נדר.
שימושו העיקרי הוא בפירוק ובדיקת ראשוניות של מספרים שלמים, בעיקר בשביל יישומים שונים בתחום הקריפטוגרפיה.
הגדרה
עבור מספר שלם a וּמספר טבעי אי־זוגי n, סימן יעקובי מוגדר כמכפלת סימני לז׳נדר המתאימים לפירוק של n לגורמיו הראשוניים:
עבור כל זוג סימן לז'נדר מוגדר על ידי:
תכונות
התכונות של סימן יעקובי נובעות ישירות מהקשר שלו לסימן לז׳נדר.
בדומה לסימן לז׳נדר,
אם אז a הוא שארית אי־ריבועית \pmod{n}
אם a הוא שארית ריבועית \pmod{n} אז
אבל, בשונה מסימן לז׳נדר, אם אז a לא בהכרח שארית ריבועית \pmod{n}.
דוגמאות
ולכן, סימן יעקובי אינו מגלה אם 33 הוא שארית ריבועית \pmod{5045}
פרדי פוקס (שחקן)
קריירה
תפקידיו הבולטים הם בדמות הזמר מרילין בסרט הביוגרפי על בוי ג'ורג' "Worried About the Boy" מ-2010, המלך לואי השלושה עשר בסרט "שלושת המוסקטרים" מ-2011, אדווין דרוד בעיבוד של ה-BBC לרומן "תעלומת אדווין דרוד" מאת דיקנס (2012), ופרדי בקסטר בסדרות הטלוויזיה "מלפפון" (2015) ו"בננה" (2015). בתיאטרון הופיע פוקס בתפקיד לורד אלפרד "בוזי" דאגלס, המאהב הצעיר של אוסקר ויילד במחזה "The Judas Kiss" בשנים 2012 עד 2013 לצדו של רופרט אוורט בתיאטרון המפסטד בלונדון ובסיבוב הופעות בממלכה המאוחדת ואחר כך בווסט אנד.
ב-2016 זכה פוקס במקום השלישי בפרסי איאן צ'ארלסון על הופעתו בתפקיד רומיאו במחזה "רומיאו ויוליה" בתיאטרון קרוסיבל בשפילד. בזכות מיומנותו בתפקיד רומיאו נקרא ב-2016 לגלם שוב את הדמות בהפקה של קנת בראנה בכיכובה של לילי ג'יימס בתיאטרון גאריק מכיוון שהשחקן הראשי וגם המחליף שלו נפצעו. פוקס שיחק בתפקיד רומיאו החל מ-26 ביולי ועד לסיום ההפקה ב-13 באוגוסט 2016.
בשנת 2021 הופיע בסדרת הריגול הטלוויזיונית סוסים איטיים, המבוססת על ספר באותו שם, הסדרה שודרה במשך שתי עונות וחודשה לשתיים נוספות.
חיים אישיים
בראיון במסגרת קידום הקומדיה "מלפפון" של ערוץ 4 אמר פוקס שהוא אינו מגדיר את המיניות שלו. "היו לי חברות", הוסיף, "אבל לא הייתי רוצה לומר שאני כזה או אחר, ייתכן שמתישהו בחיי אתאהב בגבר". הוא אמר גם שביסקסואליות לעיתים קרובות אינה מובנת כהלכה, וייתכנו יחסים משמעותיים בין בני אדם כשזה "לא משנה מאיזה מין הם".
חוק התמיכה באכיפת החוק וביטחון שכונותינו
חוק התמיכה באכיפת החוק וביטחון שכונותינו (באנגלית: Support Our Law Enforcement and Safe Neighborhoods Act או Arizona Senate Bill 1070) הוא חוק של מדינת אריזונה שבארצות הברית הנחשב כחוק המחמיר והרחב ביותר שנחקק בארצות הברית בעשורים האחרונים נגד ההגירה הבלתי החוקית למדינה. החוק זכה לתשומת לב לאומית בארצות הברית ועורר מחלוקת רבה.
תוכן
החוק מגדיר כעבריין אדם-שאינו-אזרח השוהה באריזונה מבלי לשאת את התעודות המתחייבות לפי החוק הפדרלי. כמו כן, החוק מסמיך את הארגונים המשטרתיים באריזונה, המדינתיים והמקומיים, לאכוף את חוקי ההגירה הפדרליים של ארצות הברית. בנוסף, החוק מסמיך את רשויות האכיפה לנקוט בצעדים מחמירים כלפי אזרחים אמריקנים המעניקים למהגרים-בלתי-חוקיים הסעה, דיור או תעסוקה.
השפעה
החקיקה באריזונה הייתה אחת מכמה סיבות שדחפו את הדמוקרטים בקונגרס להציג הצעת חקיקה להסדרת הטיפול בהגירה. הסנטור שומר, ממנהיגי הדמוקרטים, שלח מכתב למושלת אריזונה, ג'ן ברואר וביקש ממנה לעכב את החוק בעוד הקונגרס עובד על רפורמה מקיפה בנוגע להגירה, אך ברואר דחתה את ההצעה.
אישור החוק הוביל לכך שבמדינות אחרות כמו אינדיאנה, ג'ורג'יה, דרום קרוליינה ויוטה העביר הסנאט חוקים דומים יותר או פחות ומדינות נוספות בארצות הברית שוקלות כיום גם כן לאמץ חקיקה דומה.
ביקורת
מבקרי החוק טוענים כי החוק מעודד שיטור מפלה ואפיון גזעי (Racial profiling), ואילו תומכי החוק מציינים כי החוק אינו אלא החלת חוק פדרלי קיים. עד היום התקיימו מחאות שונות נגד החוק ביותר מ-70 ערים בארצות הברית, כאשר בחלקם אף קראו להחרים את אריזונה. אף על פי כן, מסתבר, לפי תוצאות סקרים שהתקיימו בארצות הברית, כי ישנה תמיכה נרחבת בחוק זה בקרב אזרחי ארצות הברית.
קשיים משפטיים
החוק נחתם על ידי המושלת ברואר, ב-23 באפריל 2010 והיה אמור להיכנס לתוקפו ב-29 ביולי 2010.. יום לפני כניסת החוק לתוקף, הוציאה סוזאן בולטון, השופטת הפדרלית של מחוז אריזונה, צו מניעה זמני אשר ביטל את הסעיפים שהסמיכו את רשויות החוק במדינה לנקוט יד ברזל נגד מהגרים בלתי חוקיים. פרט לאותם הסעיפים שבוטלו נכנסו לתוקף יתר סעיפי החוק. מושלת אריזונה ציינה כי בכוונתה לערער על ההחלטה.. ב-25 ביוני 2012 פסל בית המשפט העליון של ארצות הברית את רוב התקנות של החוק, אך הכשיר את התקנה השנויה ביותר במחלוקת בחוק, המאפשרת לשוטרים לעצור כל אדם הנראה בעיניהם כמהגר בלתי חוקי ולדרוש ממנו להציג מסמכים.
מסגד אחמד חאג'י קדירוב באבו גוש
מסגד אחמד חאגי' קדירוב הוא המסגד השני בגודלו בישראל, לאחר מסגד אל-אקצא. המסגד שנחנך באבו גוש בשנת 2014 על שם נשיא צ'צ'ניה אחמד קדירוב מכונה גם המסגד הצ'צ'ני. המסגד נחשב לאחד המסגדים המפוארים בישראל, ומשתרע על פני 4,000 מטרים רבועים, כשמעליו מתנשאים ארבעה צריחים שראשיהם מוזהבים כמקובל בקווקז. המסגד נבנה בסיוע ממשלת צ'צ'ניה תחת הנהגתו של רמזן קדירוב, שראה בהקמה המשותפת של המסגד הזדמנות היסטורית לחדש את הקשרים בין הצ'צ'נים לבין תושבי אבו גוש, שנותקו 500 שנה קודם לכן.
הקמת המסגד החלה כיוזמה פרטית של תושבי אבו גוש, אך בנייתו הופסקה ב-2010, כשנה לאחר שהחלה, מחוסר תקציב. עלות הקמת המסגד הגיעה לכ-10 מיליון דולרים, ומשראתה ממשלת צ'צ'ניה שתושבי אבו גוש אינם מסוגלים לממן את הפרויקט, היא החליטה לתרום למעלה ממחצית הסכום. לטענת אנשי הממשלה הצ'צ'נית, לתושבי אבו גוש יש שורשים קדומים בארצם ובשל טענת הקרבה ביניהם ניאותה ממשלת צ'צ'ניה, הרואה בהקמת המסגד חידוש של הקשרים ההיסטוריים בין תושבי אבו גוש למולדתם, לסייע לתושבי אבו גוש בהשלמת הפרויקט. בחודש מרץ 2014 נחנך המסגד על ידי נשיא צ'צ'ניה רמזן קדירוב ושם הרחוב שבו נמצא המסגד שונה, ועתה הוא נקרא על-שמו של נשיא צ'צ'ניה הקודם אחמד חאג'י קדירוב.
המסגד מתנשא לגובה של ארבע קומות, כל אחת בת 700 מ"ר. על חלקה הפנימי של כיפתו מצוירים מאה שמות האלוהים. גומחת התפילה ובימת הדרשן עשויים שיש מצופה זהב, והרצפה מכוסה שטיחים מפוארים.
כריס קלרמונט
'''כריסטופר ס. "כריס" קלרמונט (באנגלית: Christopher S. "Chris" Claremont'; נולד ב-30 בנובמבר 1950 בלונדון, אנגליה) הוא כותב וסופר קומיקס אמריקאי-יהודי זוכה פרסים, שידוע בזכות עבודתו רבת השנים בכותרי Uncanny X-Men'' עבור חברת מארוול קומיקס (1991-1975) - הרבה יותר מכל כותב אחר. ניתן לו הקרדיט לפיתוחן של דמויות נשיות חזקות ולהצגת תמות ספרותיות מורכבות לתוך הסיפר של גיבורי העל, מה שהפך את סדרת האקס-מן למורכבת ולמצליחה יותר.
במהלך שנות עבודתו בחברת מארוול, קלרמונט היה שותף ליצירתם של גיבורי-על ונבלי-על רבים מיקום האקס-מן, ביניהם אומגה סנטינל, איש אקס, ג'ובילי, גמביט, המשוכפל, וולפסביין, וורפאת', חפציבה, טום קאסידי השחור, לגיון, מג'יק, מיסטיק, מיסטר סיניסטר, מלך הצללים, רייצ'ל סאמרס, סטרונג גאי, סייברטות', סייג', סייפר, סיירין, סלנה, פניקס, אמה פרוסט, מדלין פריור, קפטן בריטניה, רוג, קיטי פרייד, סבסטיאן שו, ת'אנדרבירד, כמו גם הקבוצות אקסקליבר, הבוזזים, המוטאנטים החדשים, המטהרים, המשוטטים, מועדון הלפייר, מורלוקים, סטארג'אמרס ואימפריית השי'אר. בתקופה זו, קלרמונט כתב סיפורים רבים כ"אקס-מן: סאגת הפניקס האפלה", "אקס-מן: האל אוהב, האדם הורג" ו"אקס-מן: ימי עבר עתידי". יחד עם כותבים כג'ון ביירן, הוא עזר להפוך את דמותו של וולברין לחביבת המעריצים.
יחד עם המאייר ג'ים לי, קלרמונט כתב את X-Men #1, חוברת הספין אוף הראשונה לכרך השני של סדרת האקס-מן שפורסמה בשנת 1991 והפכה לחוברת הקומיקס הנמכרת ביותר בכל הזמנים, לפי ספר השיאים של גינס. בשנת 2015, קלרמונט ושותפו לכתיבה ג'ון ביירן הוכנסו להיכל התהילה של פרסי אייזנר.
נולד באנגליה לאב נוצרי ולאם יהודייה. כשהיה בן שלוש הם עברו עמו לארצות הברית. בצעירותו התנדב בקיבוץ בישראל.
יצחק שטרן
יצחק שטרן (25 בינואר 1901 – 1969) היה רואה חשבון יהודי של מפעל האמייל הגרמני (Deutsche Emailwarenfabrik) בבעלותו של התעשיין הגרמני אוסקר שינדלר בקרקוב. שטרן היה גם ממונה על הקלדת הרשימה הידועה כרשימת שינדלר - רשימה של יהודים שהותרו להישלח למפעלו של שינדלר במקום למחנות ההשמדה, וכך שרדו את השואה (למעשה היו שבע רשימות, מתוכן ארבע ידועות שרדו).
שינדלר פגש את שטרן לראשונה ב־18 בנובמבר 1939. שטרן עבד אז כרואה חשבון עבור ג'וזף "ספ", סוכן מטעם האבווהר ועמית של שינדלר. ג'וזף תבע בעלות, בתור אפוטרופוס "Treuhander", על מקום תעסוקתו של שטרן, שהיה לפני כן בבעלות יהודית. שינדלר הראה לשטרן את מסמכי יתרות החוב של החברה ששקל לרכוש, יצרנית כלי אמייל בשם Rekord בע"מ. זו הייתה אז בבעלות קבוצת אנשי עסקים יהודים שפשטה רגל במועד מוקדם יותר באותה שנה. שטרן יעץ לו לקנות או להחכיר את העסק במקום להפעיל את החברה כאפוטרופוס תחת חסותו של ה־Haupttreuhandstelle Ost (משרד האפוטרופוסות הראשי במזרח). דבר שייתן לו יותר חופש מהתכתיבים של הנאצים - החופש להעסיק עוד יהודים.
למרות היות שטרן יהודי והיות שינדלר חבר המפלגה הנאצית, שינדלר היה נחמד לשטרן ורחש לו כבוד. בפגישה שהייתה להם במועד מאוחר יותר, שטרן הודיע לשינדלר שהוא יכול להשתמש בעבודת כפייה יהודית כדי לאייש את המפעל שלו במחיר נמוך יותר מאשר פועלים פולנים. שינדלר הבחין ביתרון ולקח את הצעתו של שטרן. מדי פעם, בעוזבו של שינדלר, נותר שטרן לנהל את המפעל לבדו והחל להעניק משרות במפעל ליהודים שהיו עלולים להחשב "לא חיוניים" וככל הנראה היו נרצחים בידי הנאצים. הוא זייף עבור מורים ואנשי רוח מסמכים ותעודות שהראו שהם לכאורה מכונאים מנוסים ופועלי מפעל.
בסרטו של סטיבן ספילברג רשימת שינדלר (1993) בן קינגסלי גילם את שטרן. בסופו של הסרט, אלמנתו של שטרן מופיעה בתהלוכה של ניצולי יהודי שינדלר מלווים על ידי השחקנים שגילמו אותם בסרט, בעת שהם מניחים אבנים על קברו של שינדלר כאות של כבוד. אחיו נתן, היה גם אחד מניצולי "יהודי שינדלר".
בעוד היחסים בין שטרן לבין שינדלר היו בתחילה יחסים עסקיים גרידא, לקראת הסוף נרקמה ביניהם חברות של ממש.
אולפני טוויקנהאם
אולפני טוויקנהאם (באנגלית: Twickenham Studios) הוא אולפן קולנוע וטלוויזיה ברובע ריצ'מונד שעל התמזה בלונדון. המבנה נוסד ב-1913 על אתר שהיה זירת החלקה על הקרח. בשעתו היה זה אולפן ההסרטה הגדול בבריטניה.
עד מלחמת העולם השנייה
האולפנים נוסדו על ידי חברת London Film Company בשנת 1913. החברה פשטה רגל ב-1920 ומכרה את האולפן להפקות עצמאיות. בשנות השלושים רכש את האולפנים למפיק יוליוס האגן, שהשתמש בו יום ולילה (עם צוותים שונים) לשם הפקת סרטי מקור בריטיים בכמות גדולה. ב-1933 לאחר שסרטו של אלכסנדר קורדה, "חייו הפרטיים של הנרי השמיני" היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, החליט האגן לנסות ולהפיק סרטים איכותיים יותר שיצליחו באמריקה. הוא שיפץ את האולפנים והחל לעסוק גם בהפצה. אולם, האולפנים הגדולים של הוליווד בלמו את ההפצה העצמאית של האולפן הבריטי והסרטים אף לא זכו בהצלחה בבריטניה. ב-1937 פשט האגן רגל. בתקופת מלחמת העולם השנייה שימשו האולפנים למספר הפקות מקור עצמאיות, בהם "כוכבים מציצים מרום" של קרול ריד.
שנות השישים
בשנות השישים, ימי לונדון החוגגת, צולמו באולפנים כמה מהסרטים הבריטיים הבולטים של התקופה, בהם "Repulsion", סרטו הראשון באנגלית של רומן פולנסקי, "אלפי" ו"הג'וב האיטלקי" בכיכובו של מייקל קיין. כן צולמו באולפנים שני הסרטים הראשונים של הביטלס: "לילה של יום מפרך" ו"Help!" וכן הסרטון שצולם לקידום הסינגל "Hey Jude". בינואר 1969 התחילו חברי הביטלס להשתמש באולפנים כאתר חזרות לפרויקט Get Back, במסגרתו צולם הסרט Let It Be שתיעד את ההקלטות. בהמשך עברו החזרות והצילומים לאולפני אפל רקורדס. חלקו הראשון של הסרט התיעודי The Beatles: Get Back מאת פיטר ג'קסון מ-2021 כולל צילומים מהחזרות באולפני טוויקנהאם.
נסים יצחק אלגראנאטי
הרב נסים יצחק אלגראנאטי (נפטר ב-30 בספטמבר 1877) היה רב ודרשן באזמיר, ומתלמידיו הוותיקים של הרב חיים פאלאג'י.
תולדותיו
נולד באזמיר לרבי מאיר ולמד בנערותו בישיבת בית יעקב רבי שבעיר. כשגדל, חמיו, הרב שם טוב קאלומיטי, פירנס אותו והביאו ללמוד בבית מדרש "בתי כהונה", שם למד אצל הרב הפרד"ס. למד אצל הרב חיים פאלאג'י, שמביא אותו בספריו מכנה אותו. היה עמיתו בתורה של הרב אברהם פאלאג'י שמביא מתורתו רבות בספריו.
היה רגיל תמיד לפרש את פסוקים "תורת ה' תמימה משיבת נפש, עדות ה' נאמנה מחכימת פתי, יראת ה' טהורה עומדת לעד"; ע"פ אמרת חז"ל כי מי שאחזו בולמוס, ניתן להאכילו גם דברים טמאים, ורבי יוחנן שמעיד על עצמו פעם אחת אחזו בולמוס, ורץ למזרחה של תאנה, וקיים בעצמו "החכמה תחיה בעליה", וכך מתפרשים הפסוקים לעיל, שאין צורך לאכול דברים טמאים כדי להשיב את הנפש, אלא די בתורה.
סבל ממחלת מעיים, ממנה נפטר בליל שמחת תורה תרל"ח, ב-30 בספטמבר 1877. פטירתו הייתה סמוכה לאחר פטירת שני רבנים נוספים באזמיר, הרב בכור יוסף אלבעלי והרב אברהם ואלאנסי. היה גיסו של רבי אברהם ישושום וחתנו היה הרב משה זיביל שגם טרח בהוצאת ספרו של הרב נסים אחרי פטירתו.
חיבורו
ספר חכמה מאין (אזמיר תרמ"ב) ובו כ-חמשים דרשות בנושאים: נישואין, הספדים (ביניהם הספד על רבו, הרב פנחס רפאל יהושע די שיגורה), פסח, ברית מילה, מעלת הייסורים, מעלת הענוה, תורה, עבודת המידות, גמילות חסדים ושבת הלבשה. הרב אברהם פאלאג'י נתן הסכמה לספרו ושיבח אותו מאד. קרא לספרו בשם זה מכיוון שהוא מכיל ר"ת של שמו: חכמה מאלגראנטי יצחק נסים. בסוף הספר נדפסה דרשת הספד על המחבר מאת הרב משה אלגראנאטי.
מחמוד דולת-אבאדי
מחמוד דולת-אבאדי (בפרסית: محمود دولت‌آبادی; נולד ב-1 באוגוסט 1940) הוא סופר ושחקן איראני, נודע בפעילותו למען חופש חברתי ואמנותי באיראן של זמננו. סגנונו מוכר בשל התיאורים הריאליסטיים של חיי הכפר, אותם כתב על פי ניסיונו אישי.
ביוגרפיה
מחמוד דולת-אבאדי נולד למשפחה ענייה של סנדלרים בדוולטאבאד, כפר נידח בסאבזבר, צפון-מערב מחוז ח'וראסאן, איראן.
בזמן ששהה בטהראן, התוודע למשוררים הקלאסיים הפרסים, סעדי שיראזי, חאפז ופירדוסי. אביו דיבר בדרך כלל בשפת המשוררים הגדולים.
מחמוד דולת-אבאדי עבר בבגרותו לטהראן שם הצטרך לקבוצת שחקנים. בשנות השבעים נאסר למשך שנתיים לאחר שהציג מחזות שהמשטר לא אישר, בניהם "מראה מעל הגשר" של ארתור מילר. במשך הזמן השתקע בכתיבה.
ביקורת על יצירתו
המתרגמת אורלי נוי (שתרגמה את ספרו 'שקיעת הקולונל') סיפרה כי:.
נהיד מוצאפרי, שערך אנתולוגיה של גדולי הספרות האיראנית, אמר כי למחמוד דולת-אבאדי.
עונת 1992/1993 בליגת האלופות
עונת 1992/1993 בליגת האלופות הייתה העונה ה-38 של גביע אירופה של אופ"א למועדונים הבכירים ביבשת, והעונה הראשונה שמותגה כליגת האלופות (במקור מיתוג זה החל רק בשלב הבתים).
הייתה זו העונה השנייה בה שמונת המנצחות בשלב השני חולקו לשני בתים, ושתי אלופות הבתים התמודדו על התואר בגמר. בנוסף, בעונה זו נדרש שלב מוקדמות, משום שעקב התפרקותן של ברית המועצות ויוגוסלביה, הצטרפו מדינות חדשות רבות לאופ"א. גם ישראל ואיי פארו יוצגו לראשונה בתחרות. עם זאת, בגלל מלחמות יוגוסלביה, רק סלובניה השתתפה בתחרות.
בטורניר זכתה מרסיי לראשונה בתולדותיה לאחר ניצחון על מילאן בגמר, ונכון לשנת 2022 היא הקבוצה הצרפתית היחידה שזכתה בגביע אירופה לאלופות או בליגת האלופות. ברצלונה, האלופה המכהנת, הודחה בסיבוב השני על ידי צסק"א מוסקבה.
זמן קצר לאחר זכייתה של מרסיי, הועלו כלפיה האשמות בהטיית משחקים בליגה הצרפתית. לפי החשד, במשחק הליגה מול ואלנסיין שהתקיים שישה ימים לפני הגמר, שיחד נשיא מרסיי ברנאר טאפי את ואלנסיין על מנת לנצח את המשחק, כך שמרסיי תבטיח את האליפות ותוכל להתרכז בגמר ליגת האלופות מול מילאן, בלי להסתכן בפציעה של כוכביה. טאפי, כך נטען, ביקש להימנע משחזור של גמר 1991 בו הפסידה מרסיי בדו־קרב בעיטות עונשין להכוכב האדום בלגרד, לאחר שכמה משחקניה הבולטים היו פצועים. מכירת המשחק (בו "ניצחה" מרסיי 1–0) שללה ממרסיי את תואר האליפות בו זכתה ואת ההשתתפות במפעלים האירופיים בעונת 1993/1994. נאסר עליה להגן על תוארה בליגת האלופות, ונמנע ממנה לשחק כאלופת אירופה בגביע הביניבשתי ובסופר קאפ האירופי (מילאן, סגניתה, ייצגה את אלופת אירופה בשני המקרים). למרות זאת, תוארה לא נשלל ממנה, מכיוון שמכירת המשחקים נעשתה אך ורק בליגה הצרפתית, ולא בגביע אירופה לאלופות. ב־1995, במהלך המשפט הפלילי כנגד מועדון הכדורגל מרסיי, נחשף כי מרסיי החזיקה תקציב בן 5 מיליון פרנקים שהוקדש למכירת משחקים ב־1989 ועד 1993. אופ"א, יחד עם התאחדות הכדורגל הצרפתית ורשויות החוק בצרפת, חקרו מספר ממשחקי מרסיי בעונת 1992/1993, אך לא עלה בידם למצוא הוכחות להטיית משחקים בליגת האלופות, ועל כן מעמדה של מרסיי, כאלופת אירופה לעונת 1992/1993, לא נפגע.
מבנה התחרות
התחרות כללה מספר שלבי נוקאאוט, שלב בתים, וגמר. אל הסיבוב המקדים העפילו 8 קבוצות, ארבעת המנצחות העפילו לסיבוב הראשון והצטרפו ל־28 הקבוצות שהעפילו ישירות לשלב זה. 16 המנצחות בסיבוב הראשון העפילו לסיבוב השני, ושמונה המנצחות העפילו לשלב הבתים. שלב זה כלל שני בתים בני ארבע קבוצות, שתי הקבוצות שסיימו בראשות הבית העפילו לגמר, שם התמודדו ראש בראש על התואר. כל סיבובי הנוקאאוט נערכו בשיטת בית-חוץ, כאשר שוויון בסיכום שני המשחקים הוכרע באמצעות חוק שערי חוץ, ושוויון גם בשערי חוץ הוכרע באמצעות הארכה. שוויון בסיום הארכה הוכרע שוב באמצעות שערי חוץ (אם הובקעו שערים במהלך ההארכה) או באמצעות דו־קרב בעיטות עונשין (אם לא הובקעו שערים).
סיבוב מקדים
הסיבוב המקדים שימש כטורניר מוקדמות עבור ליגת האלופות. ארבעת המנצחות בסיכום שני המשחקים העפילו לשלב הבא והצטרפו ל־28 הקבוצות שכבר העפילו. הגרלת המשחקים נערכה ב־15 ביולי 1992 בז'נבה, שווייץ. הסיבוב הראשון התקיים ב־19 באוגוסט, והסיבוב השני ב־2 בספטמבר.
סיבוב ראשון
בשלב זה השתתפו 32 קבוצות; 28 העפילו ישירות לשלב זה, ואליהן הצטרפו 4 המנצחות בשלב המקדים. 16 המנצחות העפילו לסיבוב השני. הגרלת המשחקים התקיימה ב־15 ביולי 1992 בז'נבה, שווייץ. הסיבוב הראשון נערך ב־16 בספטמבר, והסיבוב השני ב־30 בספטמבר. סיבוב פלייאוף נערך ב־9 באוקטובר.
סיבוב שני
לסיבוב השני העפילו 16 הקבוצות שניצחו בסיבוב הראשון. שמונת המנצחות העפילו לשלב הבתים. ההגרלה התקיימה ב־2 באוקטובר 1992 בז'נבה, שווייץ. הסיבוב הראשון נערך ב־21 באוקטובר, והסיבוב השני נערך ב־4 בנובמבר.
שלב הבתים
במקור, ליגת האלופות היה המיתוג של שלב הבתים, כלומר שלב ספציפי בגביע אירופה.
אף קבוצה שהשתתפה בשלב הבתים בעונה הקודמת, לא הצליחה להגיע לשלב הבתים בעונת 1992/1993.
מלכי השערים
להלן מלכי השערים של עונת 1992/1993 (לא כולל הסיבוב המקדים):
קבוצות ישראליות בתחרות
מכבי תל אביב הייתה הנציגה הראשונה של ישראל במפעל. היא החלה את העונה בסיבוב המקדים בו היא נפגשה עם אלופת מלטה ולטה וניצחה אותה פעמיים. בסיבוב הראשון של התחרות היא נפגשה עם קלאב ברוז' מבלגיה והפסידה פעמיים, ובכך הודחה מהמפעל.
MMMBop
"MMMBop" ("מממבוֹפּ") הוא שיר שנכתב ובוצע על ידי להקת הפופ רוק האמריקאית הנסון. הוא יצא לאור ב-15 באפריל 1997, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן הראשון שלהם באורך מלא, Middle of Nowhere (1997). השיר היה מועמד לשני פרסי גראמי בטקס פרסי הגראמי השנתי ה-40 והוא הסינגל המצליח ביותר של הלהקה. "MMMBop" זכה להצלחה גדולה ברחבי העולם, והגיע למקום הראשון בלפחות 12 מדינות, ביניהן אוסטרליה, קנדה, גרמניה, ניו זילנד, בריטניה וארצות הברית.
רקע
השיר הופיע במקור באלבום העצמאי MMMBop מ-1996 עם קצב איטי יותר, אך עובד מחדש כשיר פופ אופטימי, והוא נהפך ללהיט. בראיון באוגוסט 2004 ל-Songfacts, זאק הנסון הסביר את מקורות השיר:
ביקורת
לארי פליק מ"בילבורד" כתב, "בהתחלה זה שילוב צורם מעט, אבל בסופו של דבר זה די מגניב. אם מחשיבים את הפזמון הקליט, ברור שיש כאן להיט." שרה סקריבנר מ"לוס אנג'לס טיימס" ראתה בו "פזמון קליל של פופ שטותי". המגזין הבריטי "Music Week" נתן לשיר ציון ארבע מתוך חמש, וקבע כי "תשומת הלב התקשורתית בשמיים עבור שלושת האחים הטלסנים האלה, בני 11, 14 ו-16. שיר הפופ החמוד והקליט הזה הוא סינגל הבכורה האידיאלי."
צ'אק אדי מ"רולינג סטון" הרגיש שהשיר "נדבק למוח שלך כמו מסטיק טרידנט לשטיח". איאן היילנד מ"סאנדיי מירור" דירג את השיר שמונה מתוך עשרה, והעיר, "[חברי הלהקה הם] אחים מתבגרים מאמריקה שנשמעים קצת כמו שריל קרואו על הליום. אתה תאהב את זה בהתחלה, אבל בעוד כמה שבועות אתה תבעט את הטלוויזיה בכל פעם שיופיעו פרצופי הסמיילי שלהם." דייוויד סינקלייר מ"הטיימס" סיכם: "[השיר הוא] מספר 1 באמריקה ובכל רחבי הרדיו הבריטי כמו פריחה, זה כבר נשמע כמו סטנדרט פופ מוזהב".