cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קים קארנס
1980–1981: שיתוף פעולה עם קני רוג'רס ו־"Bette Davis Eyes"
הדואט של קארנס וקני רוג'רס, "Don't Fall in Love with a Dreamer", הפך ללהיט מרכזי במצעד הבילבורד הוט 100 בשנת 1980 (מקום רביעי), במצעד שירי הקאנטרי (מקום 3) ובמצעד השירים העכשוויים למבוגרים (מקום שני). השיר לקוח מאלבום הקונספט של רוג'רס, "גדעון", שנכתב כולו על ידי קארנס ובעלה דייב אלינגסון. באותה שנה הקליטה קארנס גרסת כיסוי לשירם של סמוקי רובינסון והמיריקלס, "More Love". הגרסה הייתה ללהיט הסולו הראשון שלה ודורגה מספר עשר במצעד הפופ ומספר שש במצעד השירים העכשוויים למבוגרים. הצלחת ההקלטה של קארנס הרשימה את רובינסון והוא כתב והלחין עבורה את השיר "להיות איתך" אולם המפיק של רובינסון, ג'ורג' טובין, התעקש שרובינסון יקליט את השיר בעצמו. "התקליט שהגיע למקום הראשון הוא מבחינתי הקלטת דמו עבור קים", אמר רובינסון ל"הפינגטון פוסט". בשנת 1981 קארנס הייתה זמרת ליווי באלבומה של דיון וורוויק No Night So Long.
בשנת 1981 הקליטה קארנס את שירן של ג'קי דהשנון ודונה וייס "Bette Davis Eyes", שנכתב והולחן בשנת 1974. השיר יצא כסינגל הראשון מתוך האלבום "Mistaken Identity", כיכב תשעה שבועות במקום הראשון במצעד הסינגלים בארצות הברית והיה ללהיט בין־לאומי. הצלחת השיר הזניקה את האלבום למקום הראשון בבילבורד 200 מקום בו הוא החזיק במשך ארבעה שבועות. הסינגל הפך ללהיט הגדול של שנת 1981, ובמצעד הלהיטים הגדולים ביותר של שנות השמונים בארצות הברית של מגזין בילבורד הוא שני רק ללהיטה של אוליביה ניוטון-ג'ון "Physical". הסינגל זכה גם בפרס שיר השנה וגם אלבום השנה בטקס הגראמי לשנת 1982 וקארנס עצמה הייתה מועמדת לפרס זמרת הפופ הטובה ביותר. אלבומה "Mistaken Identity" זכה במועמדות לפרס אלבום השנה. שני שירים נוספים מתוך האלבום יצאו כסינגלים, השיר "Mistaken Identity" והשיר "Draw of the Cards", שזכו להצלחה במצעדים בבריטניה ובאוסטרליה.
קארנס ולהקתה ניגנו את השיר "Bette Davis Eyes" באולפן במשך שלושה ימים על מנת להגיע לצליל אפל יותר. נגן הקלידים ביל קואומו נתן את חותמת הסאונד האינסטרומנטלי המזוהה עם השיר. קואומו והמפיק המוזיקלי ואל גארי יצרו עיבוד חדש לחלוטין של השיר שהוקלט למחרת היום ללא אובר דאבינג.
בטי דייוויס כתבה לקארנס ולכותבי השיר להודות להם לאחר יציאתו ואמרה שהיא אוהבת את גרסתם. "זה היה מרגש להיות חלק מדור הרוק," כתבה דייוויס בזיכרונותיה, This 'N That. נכדה של דייוויס, אשלי, אמר לסבתו, אגדת המסך, שהיא "סוף סוף זכתה להצלחה". בין קארנס ודייוויס נרקמה ידידות מיוחדת וקארנס ביקרה את דייוויס בביתה מספר פעמים טרם מותה של דייוויס בשנת 1989. קארנס שרה את השיר בפני דייוויס באירוע מחווה לשחקנית האגדית שנערכה מעט לפני מותה, אירוע אותו החשיבה קארנס כאחת מגולות הכותרת של הקריירה שלה. בשנת 2008 נעשה שימוש בשיר בפרסומת של Clairol Nice 'n Easy ששודרה בבריטניה, בדרום אפריקה ובמקומות אחרים. באותה שנה נעשה שימוש בשיר בסצנת הפתיחה של הסרט התיעודי, "ולנטינו: הקיסר האחרון". בנובמבר 2015 הופיע השיר באנתולוגיה הטלוויזיונית "אימה אמריקאית: המלון".
ב־19 בדצמבר 1981 קים קארנס הופיעה עם רוד סטיוארט וטינה טרנר בפורום שבאינגלווד, קליפורניה. דיק קלארק שידר גרסה מיוחדת של ההופעה.
1982–1985
הלהיטים המאוחרים של קארנס כללו שני סינגלים נוספים שלא נכנסו לעשרת השירים הגדולים של מצעד הפופ טופ: "Crazy in the Night" (מתוך Barking at Airplanes) ו־"What About Me?" עם קני רוג'רס וג'יימס אינגרם. קארנס הגיעה לעשירייה הראשונה במצעד השירים העכשוויים למבוגרים ארבע פעמים נוספות אחרי להיטה "Bette Davis Eyes" – עם השיר "I Pretend" (מס' 9), "?What About Me" (מס' 1), "Make No Mistake, He's Mine" עם ברברה סטרייסנד (מספר 8) ובהפקתם של קארנס וביל קואומו והשיר "Crazy in Love" (מס' 10). ב־19 בינואר 1985, בלטה קארנס במצעד בילבורד 100 עם שלושה סינגלים בו זמנית כאמנית סולו, כחלק מצמד ומשלישייה מוזיקלית: "What About Me", "Make No Mistake, He's Mine" ו־"Invitation to Dance" מהפסקול הסרט "!That's Dancing".
קארנס הייתה מועמדת לפרסי גראמי נוספים - כזמרת הרוק הטובה ביותר עבור האלבומה Voyeur בשנת 1983 וכזמרת הרוק הטובה ביותר עבור "Invisible Hands" בשנת 1984. בשנת 1983, השיר של קארנס "I'll Be Here Where the Heart Is" נכלל בפסקול הסרט פלאשדאנס שקיבל בעצמו גרמי עבור אלבום הפסקול המקורי הטוב ביותר. קארנס הייתה גם אחת הזמרים שהוזמנו בשנת 1985 להשתתף בהקלטת השיר "We Are the World", סינגל התרמה למען נפגעי הרעב באתיופיה, בו היא שרה את השורה "While we stand together as one" עם היואי לואיס וסינדי לאופר. בשנת 1987 קארנס הקליטה דואט עם ג'פרי אוסבורן, "My Heart Has a Mind of Its Own", לפסקול הסרט שיגעון בחלל. באותה שנה הקליטה קארנס את "The Heart Must Have a Home" לסרט "Summer Heat".
1988–1993: הקלטה בנאשוויל
אלבום האולפן האחד־עשר של קארנס, "View from the House", הופק בשיתוף פעולה של קארנס והמפיק ג'ימי בוון והשתתפו בו הכוכבים לעתיד וינס גיל ולייל לובט. האלבום הניב ארבעה סינגלים, כולל השיר "Crazy in Love" שהעפיל לעשירייה הראשונה במצעד השירים העכשוויים למבוגרים.
אלבום האולפן ה־12 שלה, "Checkin' Out the Ghosts", יצא בבלעדיות ביפן בשנת 1991. האלבום לא זכה להצלחה מסחרית ברחבי העולם. הוא כלל את השיר "Gypsy Honeymoon", שהוקלט מחדש ב־1993 עבור אוסף השירים שיצא תחת אותו שם. השיר היה ללהיט בגרמניה בשנת 1993.
בשנת 1992 הקליטה קארנס את השיר "Love Hurts" של האחים אוורלי עבור פסקול הסרט "Private Lessons", את השיר "Shiny Day" עבור האלבום "Re-Import" שיצא ביפן, ואת שירו של צ'אק ברי "Run, Run Rudolph" עבור אוסף שירי חג המולד "The Stars Come Out for Christmas Vol. III". בשנת 1997 כתבה קארנס את "Just One Little Kiss" עם חברה כותב השירים גרג ברנהיל. השיר הוקלט על ידי לילה מקאן באלבום הבכורה שלה – "לילה".
1994 – היום: הצלחה נוספת והשיר "Essential"
בשנת 1994 קארנס עברה מלוס אנג'לס להתגורר בקביעות בנאשוויל. כמה משיריה, ובהם "Voyeur", "I'll Be Here Where the Heart Is" ו־"Gypsy Honeymoon" היו ללהיטים ברחבי אירופה ובדרום אמריקה. שניים משיריה הגיעו למקום הראשון במצעדי הקאנטרי. הדואט שלה עם ברברה סטרייסנד הוקלט מחדש בשם "Make No Mistake, She's Mine" על ידי רוני מילסאפ וקני רוג'רס בשנת 1987 והשיר "The Heart Will not Lie", שכתבה קארנס עם דונה וייס הוקלט על ידי ווינס גיל וריבה מקנטייר בשנת 1993. שירים נוספים שקארנס השתתפה בכתיבתם בוצעו על ידי זמרי קאנטרי רבים וביניהם: טים מקגרו, דינה קרטר, קווין שארפ, מטרקה ברג, קרולין דון ג'ונסון, סוייר בראון, סוזי בוגס, קולין ריי, פאם טיליס, קונוויי טוויטי וטניה טאקר. בשנת 1997 הקליטה קארנס גרסת כיסוי של השיר "Bad, Bad Leroy Brown" לאלבום המחווה "Jim Croce: A Nashville Tribute".
בשנת 2007 קארנס הקליטה את השיר "It's Clear Sky Again Today" עבור אלבום המחווה לזמר היפני נוריוקי מקיהארה – "Noriyuki Makihara – Songs from L.A".
קארנס כתבה את השיר "It's a Mighty Hand" עם גרג ברנהיל עבור הסרט "Chances: The Women of Magdalene" משנת 2006; את השיר "Enough" עם דאנה קופר עבור אלבומו "The Conjurer" משנת 2010 שבהקלטתו היא לקחה חלק כזמרת ליווי; ואת השיר "Live to Tell" עם ג'יימי אפלבי, מארב גרין ואליסה ריד עבור אלבומה של ריד The" Game" משנת 2011. שני שירים שכתבה קארנס עם הצמד האוסטרלי אושיאה הגיעו למקום הראשון במצעד השירים של ערוץ הקאנטרי האוסטרלי. קארנס גם כתבה עבור הצמד שיר נוסף לאלבומם הבא.
בשנת 2011 יצא אלבום אוסף משיריה של קארנס בשם "Essential". האלבום קיבל ביקורת חיובית מטום יורק מאתר AllMusic, ששיבח את השירים הפחות מוכרים של קארנס כמו "I'd Lie To You For Your Love" ו־"Abadabadango".
באוקטובר 2012, חברת התקליטים האמריקאית קאלצ'ר פקטורי הוציאה מחדש את אלבומיה, Mistaken Identity, Voyeur, ו־Cafe Racers. האלבומים Light House ו-Barking at Airplanes יצאו באוגוסט 2013. בנובמבר 2013 קארנס הופיעה בפרק של סדרת הטלוויזיה האמריקאית The Haunting Of.
בשנת 2014 הקליטה קארנס דואט עם כותב השירים הבריטי פרנקי מילר. ב־25 ביוני 2019, הניו יורק טיימס מנה את קים קארנס בין מאות האמנים שהקלטותיהם נהרסו כתוצאה מהשרפה באולפני יוניברסל, שאירעה בשנת 2008.
חיים אישיים
קארנס מתגוררת בנאשוויל, טנסי, עם בעלה דייב אלינגטון. יש לה שני בנים, קולין וריי. בנה ריי, הקרוי על שמו של המוזיקאי ריי קודר, מופיע בשיר "Rough Edges" מתוך אלבומה, Barking at Airplanes.
בנה קולין מופיע גם הוא באותו אלבום בתחילת השיר "Crazy in the Night". קולין גם כתב יחד עם אמו את השירים "Divided Hearts", "Gypsy Honeymoon", "Don't Cry Now" ו-"River of Memories".
ניב זריהן
ניב זריהן (נולד ב-24 במאי 1994) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת החלוץ.
קריירה
זריהן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד. ב-30 ביולי 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 2–2 נגד בית"ר ירושלים במסגרת גביע הטוטו. ב-25 בפברואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 1–1 נגד הפועל פתח תקווה. את העונה סיים עם 16 שערים בקבוצת הנוער בכל המסגרות ואף זכה עמה בגביע המדינה לנוער, ובמקביל שותף בשלושה משחקים בליגת העל. בשתי העונות שלאחר מכן המשיך לשחק בקבוצת הנוער במקביל למשחקי הקבוצה הבוגרת.
בעונת 2014/2015 הפך לשחקן סגל קבוע בקבוצה הבוגרת, וב-2 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 1–0 נגד בית"ר ירושלים במסגרת גביע הטוטו. ב-27 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 2–2 נגד בני סכנין. בסך הכל כבש ארבעה שערי ליגה בעונה זו, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. בעונת 2015/2016 כבש חמישה שערים בליגה הלאומית, והעפיל עם הקבוצה בחזרה לליגת העל.
ב-17 בינואר 2017 חתם זריהן לארבע וחצי שנים בהפועל באר שבע. ב-24 בינואר ערך זריהן את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 לעירוני קריית שמונה במסגרת גביע המדינה. ב-13 במרץ כבש זריהן לראשונה במדי הקבוצה, כשהבקיע צמד שערים בניצחון 2–1 על בית"ר ירושלים באצטדיון טרנר, ובתום העונה זכה עם הקבוצה באליפות. בעונת 2017/2018 כבש שני שערי ליגה ב-27 הופעות, ובסופה זכה עם הקבוצה שוב באליפות. בעונת 2018/2019 כבש שלושה שערים ב-21 הופעות בליגה.
ב-15 באוגוסט 2019 כבש את שעריו הראשונים במפעלים האירופיים כשכבש צמד בניצחון הפועל באר שבע 3–1 על נורשפין במסגרת משחקי הסיבוב השלישי של מוקדמות עונת 2019/2020 בליגה האירופית. ב-4 ביולי 2020, בתקופת מגפת הקורונה בישראל, שוחרר מהפועל באר שבע לאחר שהפר את הוראות הבידוד.
ב-4 באוגוסט 2020 חתם על חוזה לשנתיים בבני יהודה תל אביב.
ב-21 ביולי 2021 חתם בבית"ר ירושלים לעונה אחת. ב-2 באוקטובר 2021 כבש שער בכורה בתיקו 1-1 נגד עירוני קריית שמונה.
ב-20 בספטמבר 2022 חתם בהפועל תל אביב לעונה אחת, עם אופציה לעונה נוספת.
נבחרת ישראל
זריהן שיחק בכל נבחרות הנוער של ישראל. ב-13 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה, בתיקו 1–1 נגד בלגיה.
חיים אישיים
זריהן נולד וגדל באשדוד כבכור מבין ארבעה ילדים לכדורגלן העבר יגאל זריהן ולמטי לבית כהן.
בדצמבר 2016, כאשר שיחק במ.ס. אשדוד, הטילה עליו קבוצתו קנס של 25 אלף ש"ח והשעיה לשבועיים, לאחר שכינה את חברו לקבוצה אור אינברום "אתיופי מסריח".
בנובמבר 2017 הורשע בעסקת טיעון בתקיפתה של צעירה במועדון בתל אביב.
מגרדה
מגרדה היא כלי מטבח שמטרתו גירור מוצרי מזון לרצועות, כולל לגרידת פרי הדר.
תיאור
אורכה של המגרדה נע בין 4 ס"מ ל-10 ס"מ. למגרדה יש ידית וקצה מעוקל ממתכת, שחלקו העליון מחורר בשורת חורים עגולים עם חישוקים מושחזים.
שימושים
בשביל לגרד ולשפשף את האפיקארפ של הפרי, יש למשוך כלפי פנימה על פני קליפתו של הפרי. ניתן להוסיף את הגרידה למאפים ולממתקים שונים בשביל להוסיף טעם וריח. ניתן להוסיף את הגרידה לקוקטיילים כקישוט.
כריסטיאן הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג
כריסטיאן הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג, הידוע גם ככריסטיאן מאנהלט (בגרמנית: Christian I. Fürst von Anhalt-Bernburg; 11 במאי 1568 – 17 באפריל 1630) היה נסיך גרמני מבית אסקניה. הוא היה נסיך אנהלט, ומשנת 1603, נסיך אנהלט-ברנבורג. משנת 1595 הוא היה מושל פפאלץ העליונה, ועד מהרה הפך ליועץ הראשי של פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ.
ביוגרפיה
כריסטיאן נולד בברנבורג ב-11 במאי 1568, והיה הבן השני של יואכים ארנסט, נסיך אנהלט-צרבסט ואשתו הראשונה אגנס מבארבי-מיהלינגן, בתו של וולפגנג הראשון, רוזן בארבי-מיהלינגן. כריסטיאן, יליד ברנבורג, הוכשר משנת 1570 בדסאו על ידי קספר גוטשלק בלטינית, איטלקית וצרפתית. בצעירותו השתתף במשימות דיפלומטיות, בין היתר, לקונסטנטינופול; כך התכונן והתפתח לדיפלומט שאפתני ואורבני.
כשירש את נחלות משפחתו בדצמבר של אותה שנה (1586), נשאר כריסטיאן קלוויניסט מסור ומאוחר יותר שימש כיועצו של פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ. בשנת 1591 הוביל את הצבא הפלטיני בסיוע לאנרי הרביעי, מלך צרפת. כאשר פרצה מחלוקת על החזקת בישופות שטרסבורג - מלחמת הבישופים בשנת 1592, הוא תמך בברנדנבורג נגד לורן. בשנת 1595 מונה על ידי פרידריך הרביעי לתפקיד מושל פפאלץ העליונה והתיישב באמברג.
בשנת 1603 נסיכות אנהלט חולקה רשמית בין כריסטיאן לאחיו ששרדו. הוא קיבל את ברנבורג, ועם יישוב זה הקים מחדש את הנסיכות הישנה בעלת אותו שם שנכחדה מאז 1468.
כדיפלומט מילא כריסטיאן תפקיד חשוב בהקמת האיחוד הפרוטסטנטי בשנת 1608. עם מותו של האלקטור פרידריך הרביעי, כריסטיאן שירת את בנו, פרידריך החמישי, ומונה לפקד על הכוחות הפרוטסטנטים להגן על בוהמיה נגד פרדיננד השני ובני בריתו כאשר אצילי בוהמיה בחרו את פרידריך כמלך בשנת 1619. באותה שנה התקבל כריסטיאן באגודה מניבת הפירות. כאשר הובסו הכוחות הבוהמיים בקרב ההר הלבן בשנת 1620, ייעץ כריסטיאן לפרידריך שלא להתייצב בפראג. בשנת 1621, בתגובה להשתייכותו לפלטינים, הוטל על כריסטיאן איסור אימפריאלי שהפך אותו למעשה לפושע מחוץ לאימפריה הרומית הקדושה ונישל אותו מנחלותיו.
כריסטיאן ברח תחילה לשוודיה, ולאחר מכן התארח אצל כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק. הוא פנה לקיסר פרדיננד ברחמים בשנת 1624 והורשה לחזור לנסיכותו, שם מת שש שנים מאוחר יותר.
משפחתו
ב-2 ביולי 1595 כריסטיאן התחתן בלורבאך עם אנה מבנטהיים-טקלנבורג, בתו של ארנולד השלישי, רוזן בנטהיים-שטיינפורט-טקלנבורג-לימבורג, ממנה נולדו לו שישה עשר ילדים:
רקוויאם (סליירי)
הרקוויאם של סליירי בדו מינור, או בשם שניתן לו על ידי המלחין "רקוויאם קטן" (באיטלקית: Piccolo Requiem) היא יצירה פרי עטו של המלחין אנטוניו סליירי למילות הרקוויאם הקתולי. הרקוויאם הולחן בשנת 1804, 21 שנים לפני מותו של המלחין, לטובת הלוויה שלו עצמו. הרקוויאם נחשב לאחת מיצירות הקודש החשובות ביותר של המלחין ומושמע לעיתים גם בימינו.
היסטוריה
למלחין אנטוניו סליירי היה עניין בלוויה של עצמו והוא נהג לתכנן אותה. באוגוסט 1804 ביצע את הפרויקט הרציני ביותר למען הלווית עצמו והלחין מיסת רקוויאם שנועדה להיות מושמעת לראשונה בהלווייתו. הוא כינה את היצירה "רקוויאם קטן" מתוך צניעות, שכן הרקוויאם יועד לעצמו - הרקוויאם איננו קטן משמעותית יותר, באורך או בהרכב, מרקוויאמים אחרים שהולחנו בתקופה הקלאסית (הרקוויאם של מוצרט והרקוויאם של מיכאל היידן לדוגמה).
סליירי האריך ימים לאחר כתיבת הרקוויאם ונפטר רק ב-1825 בווינה. בשנים האחרונות לחייו החל לכתוב רקוויאם נוסף בסי מינור, אך הוא לא סיים את כתיבתו ונותרו ממנו רק טיוטות. הלווייתו של סליירי נערכה ב-22 ביוני ובה הרקוויאם שלו הושמע בבכורה. מאז מושמע הרקוויאם מדי פעם ואף הוקלט כמה פעמים.
היצירה
היצירה נכתבה בתפר בין התקופה הקלאסית להתקופה הרומנטית, וברקוויאם יש ביטויים של רומנטיקה מוקדמת. הדבר מתבטא בשימוש משמעותי בכלים שלא אפיינו את התקופה הקלאסית, כמו טרומבונים ובעצמה רגשית המובעת ברקוויאם.
ההרכב הנדרש לביצוע היצירה הוא: ארבעה סולנים (סופרן, אלט, טנור ובס), מקהלה מעורבת של ארבעה קולות, תזמורת ועוגב. ביצוע ממוצע של היצירה אורך כ-40 דקות.
טריסטן ווקצ'ביץ'
טריסטן טסאליקיס ווקצ'ביץ' (בסרבית: Тристан Чаликис Вукчевић; נולד ב-11 במרץ 2003) הוא כדורסלן סרבי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בפרטיזן בלגרד.
קריירה
אביו, דושאן ווקצ'ביץ', הוא כדורסלן עבר, וטריסטן נולד באיטליה, בעת שאביו שיחק במונטפסקי סיינה. אמו, ג'ייד, היא אשת עסקים שוודית־יוונית ודוגמנית בגדי ים לשעבר. ווצ'ביץ' מחזיק בדרכון סרבי, שוודי ויווני, וזכאי לייצג גם את נבחרות בוסניה והרצגובינה, איטליה וספרד.
ווקצ'ביץ' גדל באיטליה, שם שיחק אביו עד לפרישתו ב-2012, ואז שבה המשפחה לאתונה וטריסטן החל לשחק במחלקת הנוער של אולימפיאקוס. בשנת 2018 הצטרף למחלקת הנוער של ריאל מדריד, ושנה לאחר מכן החל לשחק בקבוצת המילואים הבוגרת של המועדון, ואף התאמן עם הקבוצה הבכירה. ב-2 בספטמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק קדם־עונה נגד ריאל בטיס, וקלע 8 נקודות בניצחון קבוצתו 68–66. ב-11 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה המקצוענית הראשונה שלו בניצחון קבוצתו 90–65 על גראן קנריה, ובמהלך המשחק קלע 2 נקודות והוסיף 2 ריבאונדים ב-4 דקות משחק.
ב-27 בינואר 2022 חתם בפרטיזן בלגרד הסרבית.
המשמר הוולשי
המשמר הולשי (באנגלית: Welsh Guards; בולשית: Gwarchodlu Cymreig) הוא רגימנט משמר החמישי והאחרון בסדר בכירותו מבין חמשת הרגימנטים של משמר הרגלים, כחלק מדיוויזיית המשמר בצבא הבריטי. הרגימנט הוא גם האחרון שנוסד מבין החמישה, מתוך כוונה לכלול רגימנט משמר לכל אחת ממדינות הממלכה המאוחדת.
מבנה ויעוד
כחלק מתוכנית "החייל העתידי" של הצבא הבריטי, הגדוד עתיד לשרת תחת החטיבה הרביעית (חי"ר קל).
היסטוריה
רגימנט המשמר הוקם ב-26 בפברואר 1915 על ידי הרשאה מלכותית של המלך ג'ורג' החמישי, זאת כדי להקים רגימנט משמר ולשי בדומה לרגימנטים האחרים אשר מייצגים את שאר מדינות הממלכה המאוחדת. שלושה ימים לאחר ההקמה, הרגימנט צעד לראשונה במהלך האירוע הממלכתי של יום דוד הקדוש, היום שהפך ליום השנה הרשמי של הרגימנט. ב-17 באוגוסט הרגימנט יצא לכיוון צרפת כדי להשתתף במלחמת העולם הראשונה, הקרב הראשון שהרגימנט השתתף בו היה מספר חודשים לאחר מכן בלוּס בספטמבר.
לאחר המלחמה, חזר הרגימנט לאנגליה ובמשך השנים הבאות הוצב בעיקר שם במשימות ייצוגיות ואימון. ב-1929 נשלח הרגימנט לשירות במצרים שם הוצב לתקופה קצרה, לאחר מכן מספר שנים לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הוצב הרגימנט בגיברלטר שם נותר עד תחילת הלחימה. ב-18 במאי 1939 נוסד הגדוד השני של הרגימנט ובמהלך המלחמה נוסד גם הגדוד השלישי. במהלך המלחמה, השתתף הרגימנט בלחימה בצרפת שהסתיימה בחילוץ החיילים הבריטים מדנקרק, בהמשך לחמו יחידות המשמר בצפון אפריקה ובאירופה.
לאחר המלחמה, הוקפאו הגדוד השני והשלישי והגדוד הראשון נשלח בשנת 1947 לשירות בישראל המנדטורית, עד הקמת מדינת ישראל העצמאית שנה מאוחר יותר. בשנות ה-50 שירת המשמר בגרמניה בתקופת המתיחות עם ברית ורשה, לאחר מכן במצרים ובמלחמת סיני. בשנת 1960 חזר המשמר לגרמניה וב-1965 נשלח לעדן בתקופת הדעיכה של הקולוניה מידי האימפריה הבריטית. בהמשך השנים שירת המשמר בגרמניה וצפון אירלנד בעיקר ובשנת 1976 נשלח לקפריסין לאחר הפלישה הטורקית לאי. בשנת 1982 שירת המשמר במהלך מלחמת פוקלנד מבלי להשתתף בשיא הלחימה, למרות זאת קיבל הרגימנט תואר קרב עבור השתתפותו במלחמה.
יחסי הרשות הפלסטינית–פולין
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין פולין לאש"ף החלו בשנת 1982, כאשר הנציגות שודרגה לנציגות הדיפלומטית הרשמית בפולין וראש הנציגות מונה לשגריר.
פולין הכירה במגילת העצמאות הפלסטינית שהוציאה המועצה הלאומית הפלסטינית באלג'יר בשנת 1988 והעלתה את מידת הייצוג הפלסטיני לרמה של שגרירות עם כל הפריבילגיות והזכויות בהן נהנות שליחויות אחרות שהוסמכו לפולין. פולין קיבלה כי השגריר הפלסטיני יהיה השגריר יוצא הדופן בפולין מאז שנת 2000.
העמדה הפולנית עקבית בתמיכתה במאבק העם הפלסטיני. פולין היא אחת ממדינות אירופה התומכות בפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני בשלווה על בסיס פתרון שתי המדינות. קיים שיתוף פעולה פרלמנטרי בין הרשות הפלסטינית לפולין והחלפת משלחות פרלמנטריות. קיים גם שיתוף פעולה הדוק בתחומים שונים כגון תיירות, חינוך, ספורט וביטחון צבאי. פולין מספקת תמיכה שנתית באמצעות סיוע לפרויקטים של פיתוח בשטחים הפלסטיניים.
פולין השתתפה בהכשרת מספר דיפלומטים, שוטרים ושומרי גבול פלסטינים. משמר הגבול הפולני הכשיר 72 שוטרים פלסטינים בשנת 2016.
PD-14
PD-14 (מנוע פרספקטיבי עם דחף של 14 טון ) הוא מנוע טורבו-מניפה תעופתי עיקרי ממשפחת מנועי טורבו רוסיים מבטיחים מדור 5 ו-5+ עם דחף המראה מ-9 עד 18 טון. פותח על ידי תאגיד בניית המנועים המאוחד והוא מנוע הטורבו הראשון שנוצר בפדרציה הרוסית. עלות הפיתוח מוערכת ב-70 מיליארד רובל, מתוכם 35 מיליארד הוקצו מהתקציב הפדרלי. כמו כן, יוצא לדרך פרויקט עם מנוע PD-8 עם דחף של 8 טון ותוכנית של מנועי PD-35 עם דחף המראה של 20 עד 50 טון.
ההסכם לייצור מנועי PD-14 נחתם ב-2006. פיתוח המנוע החל בשנת 2008, ניסויי הרצה הראשונים התקיימו בשנת 2012, מבחני הטיסה הראשונים - בשנת 2015. באוקטובר 2018, הסוכנות הפדרלית לתחבורה אווירית הנפיקה למנוע תעודת רישוי המאשרת את מוכנותו של המוצר לייצור ותפעול סדרתי. הטיסה הראשונה במטוס MC-21-310 התקיימה בדצמבר 2020. האישור לייצור סדרתי התקבל בפברואר 2021. השימוש המסחרי הראשון במנועי PD-14 מתוכנן עבור מטוסי MS-21-310 בשנת 2022.
משפחת מנועי PD-14 מיועדת להתקנה על מטוסים רוסיים מדגמי MS-21 ו-SSJ, כמו גם פוטנציאל להתקנה על מטוסים מדגם: An-148, Tu-204, Tu-214, Tu-334, Be-200, Il-76MD-90A, Il-78M-90A, Il-106, Il-96-300, Il-96-400T, Il-276 ומטוס CR929.
כמו כן נוצר מנוע תעשייתי PD-14GP-1 / GP-2 עבור מתקני טורבינות גז ויחידות להובלת גז; בנוסף החל פיתוח מנוע PD-12V להתקנה על מסוקים.
ג'ון אליוט קרנז
ג'וֹן אֶלִיוֹט קֵרְנְז (באנגלית: John Elliott Cairnes; 26 בדצמבר 1823 – 8 ביולי 1875) היה כלכלן פוליטי אירי. הוא תואר כ"אחרון הכלכלנים הקלאסיים".
קורות חיים
לאחר שסיים את בית הספר, שהה ג'ון קרנז כמה שנים בבית הספירה של אביו בדרוהדה. עם זאת, הוא העדיף ללמוד, והוא הורשה להיכנס לטריניטי קולג' בדבלין, שם רכש את תואר ה-BA ב-1848, ושש שנים מאוחר יותר את התואר M.A. לאחר שעבר את תוכנית הלימודים באומנויות, הוא עסק בלימודי משפטים, והצטרף ללשכת עורכי הדין של אירלנד. אבל הוא היה חסר רצון לעסוק במקצוע עריכת הדין, ובמשך כמה שנים שלאחר מכן, הוא התמסר לכתיבת מסות בכתבי עת שונים על שאלות חברתיות וכלכליות הקשורות לאירלנד. הוא התמקד בעיקר בנושא כלכלה פוליטית, אותו למד ביסודיות.
בעודו מתגורר בדבלין, הוא נפגש עם, אשר הגה רוב כבוד לאופיו וליכולותיו של קרנז. בשנת 1856, התפנה משרת הפרופסור ב בדבלין, שהוקמה על ידי ווטלי, וקרנז קיבל את המינוי. בהתאם לתקנון הקרן פורסמו הרצאות הקורס בשנה הראשונה שלו. הספר הופיע ב-1857 וכותרתו "אופי ושיטה לוגית של כלכלה פוליטית" (Character and Logical Method of Political Economy). בהמשך הוא הרחיב את הטיפול של ג'ון סטיוארט מיל ב"מאמרים על כמה שאלות בלתי פתורות בכלכלה פוליטית" (Essays on some Unsettled Questions in Political Economy), והכין מבוא ראוי להערצה לחקר הכלכלה כמדע. בו מוצגים באופן הטוב ביותר יכולות המחשבה והביטוי המיוחדים של המחבר. דיוק לוגי, דיוק השפה ותפיסה מוצקה של טבען האמיתי של עובדות כלכליות, הן התכונות האופייניות לכך כמו של כל שאר יצירותיו. גם אם הספר לא היה עושה דבר נוסף, הוא עדיין היה מעניק תועלת שלא תסולא בפז לכלכלנים פוליטיים על ידי הצגתו הברורה של הטבע והמשמעות האמיתיים של המונח המעורפל חוק. להשקפת התחום והשיטה של הכלכלה הפוליטית שהובאו בעבודה מוקדמת זו המחבר תמיד נשאר צודק, וכמה ממאמריו המאוחרים יותר, כגון אלה על "כלכלה פוליטית ואדמה" (Political Economy and Land) ו-"כלכלה פוליטית ולסה פר" (Political Economy and Laissez-Faire), אינם אלא חזרה על אותה דוקטרינה. תרומתו הבאה למדע הכלכלה הייתה סדרת מאמרים על שאלת הזהב, שפורסמה בחלקה ב-, שבהם נותחו במיומנות וביכולת רבה ההשלכות הסבירות של הגדלת היצע הזהב הנלווה ל ובקליפורניה. ומאמר ביקורתי על עבודתו של, "על הנפילה האפשרית של ערך הזהב" (On the Probable Fall in the Value of Gold) הופיע ב-Edinburgh Review ביולי 1860.
ב-1861 מונה קרנז לפרופסורה למשפטים ולכלכלה פוליטית ב, ובשנה שלאחר מכן פרסם את יצירתו "כוח העבדים" (The Slave Power), אחת הדוגמאות הטובות ביותר של פילוסופיה כלכלית יישומית. החסרונות הטבועים בהעסקת עבודת עבדים נחשפו במלואם וביכולת רבה, והמסקנות שהגיעו אליהן תפסו את מקומן בין הדוקטרינות המוכרות של הכלכלה הפוליטית. הדעות שהביע קרנז באשר לנושא האפשרי של מלחמת האזרחים האמריקנית אומתו במידה רבה על ידי מהלך האירועים בפועל, ולהופעתו של הספר הייתה השפעה ניכרת על יחסם של הוגים פוליטיים רציניים באנגליה כלפי קונפדרציית המדינות של אמריקה.
משפחה
ב-27 בנובמבר 1860 התחתן קרנז עם אליזבת ("אליזה") שרלוט אלכסנדר (Elizabeth ("Eliza") Charlotte Alexander; 1838–1896) בגולווי בכנסיית סנט ניקולס. היא הייתה בתו של ג'ורג' הנרי מינטו אלכסנדר (George Henry Minto Alexander; 1811–1853), שופט בית המשפט העליון בהודו. לג'ון ואלייזה קרנז היו ארבעה ילדים, בת ושלושה בנים, אחד מהם (1862–1902), קצין וסופר. ג'ון ואלייזה קראו לבנם השני, רוברט גולד קרנז (1863–1868), על שם (1837–1863), גיבור מלחמת האזרחים של צבא האיחוד.
עבודתו
שנות חייו האחרונות של קרנז הושקעו באיסוף ובפרסום של כמה מאמרים שתרם לביקורות ולמגזינים שונים, ובהכנת יצירתו הענפה והחשובה ביותר. "המאמרים הפוליטיים" (The Political Essays), שיצאה לאור ב-1873, הכוללת את כל מאמריו המתייחסים לאירלנד ולמערכת האוניברסיטאית שלה, יחד עם כמה מאמרים אחרים בעלי אופי דומה במקצת. הספר "המסות בכלכלה מדינית, תאורטית ויישומית" (The Essays in Political Economy, Theoretical and Applied), שהופיע באותה שנה, מכיל את החיבורים בנושא פתרון שאלת הזהב, שעברו עדכון ונבדקו בהשוואה לסטטיסטיקה של מחירים. בין שאר המאמרים בכרך חשובים יותר הביקורות על קלוד פרדריק בסטייה ואוגוסט קונט, והמאמרים על "כלכלה פוליטית ואדמה" (Political Economy and Land) ועל "כלכלה פוליטית ולסה פר" (Political Economy and Laissez-Faire), שהוזכרו לעיל. בשנת 1874 הופיעה יצירתו הגדולה ביותר, "כמה עקרונות מובילים של כלכלה פוליטית, שהורחבו לאחרונה" (Some Leading Principles of Political Economy, newly Expounded), שהיא ללא ספק יורשת ראויה לחיבורים הגדולים של אדם סמית, תומאס מלתוס, דוד ריקארדו וג'ון סטיוארט מיל. היא אינה מפרטת מערכת שלמה של כלכלה פוליטית; אין בה התייחסות לדוקטרינות חשובות רבות; ובאופן כללי הטיפול בבעיות אינו כזה שיתאים למדריך שיטתי. העבודה היא בעצם פרשנות לכמה מהדוקטרינות העיקריות של האסכולה של הכלכלנים האנגלים, כמו ערך, עלות ייצור, שכר, עבודה והון וערכים בינלאומיים, והיא גדושה בביקורת חריפה והמחשה ברורה. בעודו מצוי בהרמוניה בסיסית עם מיל, במיוחד בכל הנוגע לתפיסה הכללית של המדע, קרנז שונה ממנו במידה רבה או פחות כמעט בכל הדוקטרינות הראשיות, מעמיד את דעותיו לבחינה בוחנת, ובדרך כלל מצליח לתת לאמת המשותפת גם בסיס מוצק יותר וגם אמירה מדויקת יותר. העבודה האחרונה לה הקדיש את עצמו הייתה פרסום מחדש של עבודתו הראשונה על "השיטה הלוגית של כלכלה פוליטית" (Logical Method of Political Economy).
כמכלול היוו יצירותיו של קיירנס את התרומה החשובה ביותר למדע הכלכלה שתרמה האסכולה האנגלית מאז פרסום "עקרונות של כלכלה פוליטית" של ג'ון סטיארט מיל. לא ניתן להצביע על יותר מאופן כללי על ההתקדמות המיוחדת בדוקטרינה הכלכלית שבוצעה על ידו, אך ניתן לציין את הנקודות הבאות כמבססות עבורו תביעה למקום לצד ריקארדו ומיל.
תיאורו של קיירנס לתחום ושיטת הכלכלה הפוליטית: הכלכלה הפוליטית היא מדע, וכתוצאה מכך תוצאותיה נייטרליות לחלוטין ביחס לעובדות או מערכות חברתיות. הוא פשוט צריך לאתר את הקשרים הדרושים בין תופעות העושר ואינו מכתיב כללים לביצוע. יתר על כן, הוא מתנגד באופן מובהק הן לאלה שיתייחסו לכלכלה הפוליטית כחלק בלתי נפרד מהפילוסופיה החברתית, והן לאלה שניסו לבטא עובדות כלכליות בנוסחאות כמותיות ולהפוך את הכלכלה לענף של מתמטיקה יישומית. לדבריו הכלכלה הפוליטית היא מדע מעורב, שהתחום שלו הוא חלקו נפשי, חלקו פיזי. אפשר לקרוא לזה מדע חיובי, כי הנחות היסוד שלו הן עובדות, אבל הוא היפותטי מכיוון שהחוקים שהוא קובע נכונים רק בקירוב, כלומר תקפים רק בהיעדר פעולות מנוגדות.
מתוך ראייה זו של טבעו של המדע, עולה מיד שהשיטה שיש לנקוט חייבת להיות זו שמכונה על ידי מיל הדדוקטיבי הפיזי או הקונקרטי, שמתחיל מסיבות ידועות מסוימות, חוקר את השלכותיהן ומאמת או בודק את התוצאה בהשוואה לעובדות מניסיון. אפשר, אולי, לחשוב שקרנז נותן מעט מדי תשומת לב להשפעות האורגניזם של החברה על עובדות כלכליות, ושהוא נוטה להתעלם ממה שוולטר בג'ט כינה את ההנחות של הכלכלה הפוליטית.
ניתוח עלות הייצור של קרנז ביחס לערך: לפי מיל, המרכיבים האוניברסליים בעלות הייצור הם שכר העבודה ורווחי ההון. לתאוריה זו מתנגד קרנז כי שכר, בהיותו תגמול, אינו יכול להיחשב בשום אופן כעלות, והוא יכול היה להיחשב כעלות רק כתוצאה מכך שהבעיה כולה מטופלת מנקודת מבטו של הקפיטליסט, שללא ספק, השכר ששולם מייצג עלות. את המרכיבים האמיתיים של עלות הייצור הוא רואה כעבודה, היעדרות וסיכון, השני שבהם נופל בעיקר, אם כי לא בהכרח, על הקפיטליסט. בניתוח זה הוא עוקב במידה ניכרת ומשפר את, שהגדיר בעבר את עלות הייצור כסכום העבודה והיעדרות הדרושים לתפוקה.
הצגתו של קרנז את הגבול הטבעי או החברתי לתחרות החופשית, ואת השפעתו על : הוא מציין שבכל חברה מאורגנת בקושי יכולה להיות העברה מוכנה של הון מתעסוקה אחת לאחרת, שהיא התנאי ההכרחי של תחרות חופשית; בעוד שההבחנות המעמדיות הופכות את העבודה לבלתי אפשרית להעביר את עצמה בקלות לעיסוקים חדשים. לפיכך, החברה עשויה להיחשב כמורכבת מסדרה של קבוצות תעשייתיות שאינן מתחרות, עם תחרות חופשית בין חברי כל קבוצה או מעמד אחד. כעת התנאי היחיד שבו עלות הייצור תסדיר את הערך הוא תחרות משוכללת. מכאן נובע שהערך הרגיל של סחורות - הערך המעניק ליצרנים את התמורה הממוצעת והרגילה יהיה תלוי בעלות הייצור רק כאשר ההחלפה מוגבלת לבני מעמד אחד, שביניהם יש תחרות חופשית. בתמורה בין מחלקות או קבוצות תעשייתיות שאינן מתחרות, הערך הנורמלי הוא פשוט מקרה של ערך בינלאומי, ותלוי בביקוש הדדי, כלומר כזה שיספק את משוואת הביקוש. תאוריה זו מהווה תרומה מהותית למדע הכלכלה ומטילה אור רב על בעיית הערך הכללית. עם זאת, אפשר לחשוב שקרנז התעלם מנקודה שהועלתה בצורה בולטת על ידי סניור, שגם הפנה את תשומת הלב להשפעת התחרות ביחס בין עלות הייצור לערך. העלות ליצרן קובעת את הגבול שמתחתיו המחיר אינו יכול לרדת מבלי שההיצע יושפע; אבל זה הרצון של הצרכן, כלומר על מה הוא מוכן לוותר במקום שייאלץ לייצר לעצמו את הסחורה שמקבעת את הערך המקסימלי של הפריט. להתייחס לכל בעיית הערך הטבעי או הנורמלי מנקודת המבט של היצרן זה לתת תאוריה חד-צדדית של העובדות.
הגנתו של קרנז על : דוקטרינה זו, שמיל פרסם ב"עקרונות", אבל נטש אותה, קרנז עדיין התחייב להגן עליה. הוא גם הראה את המובן שבה, כאשר מטפלים בבעיית השכר, יש להתייחס לאיזו קרן המוקדשת לתשלום שכר, והצביע על התנאים שבהם קרן השכר עשויה לגדול או לרדת. אפשר להוסיף שהעקרונות המובילים שלו מכילים דיונים ראויים להערכה על איגודים מקצועיים והגנה, יחד עם ניתוח ברור של התאוריה של סחר וערך בינלאומיים, שבה יש הרבה שהוא חדשני ובעל ערך כאחד. הספר "השיטה הלוגית" (Logical Method) מכיל הסבר והגנה על תורת השכירות של ריקארדו; והמאמרים מכילים ביקורת על הדוקטרינות הכלכליות של קלוד פרדריק בסטייה.
בנג'מין בייקר מואר
בנג'מין בייקר מואר (באנגלית: Benjamin Baker Moeur; ) היה רופא ופוליטיקאי אמריקאי מאריזונה, שכיהן כמושל אריזונה הרביעי בשנים 1933- 1937.
מושל אריזונה
בבחירות שנערכו בנובמבר 1932 נבחר מואר כמושל אריזונה הרביעי, והושבע לכהונתו בינואר 1933. במהלך תקופת כהונתו כמושל הוא הוא גייס את המשמר הלאומי של אריזונה כדי לעצור את בניית סכר פארקר, שנבנה בעיקר כדי להסיט יותר מים לכוון אזור לוס אנג'לס. גיוס המשמר הלאומי גרם למבוכה בחלקו, שכן הכוחות הגיעו באמצעות אוניית קיטור ישנה שננטשה. הכוחות ניצלו על ידי העובדים מקליפורניה שעבדו על הסכר. על כל פנים, המניע העיקרי של מואר הוצדק מאוחר יותר על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית כאשר הוא פסק שקליפורניה ולשכת הטיוב של ארצות הברית בנו את הסכר בניגוד לחוק, שכן הסכר מעולם לא עבר את תהליכי האישור המתאימים. חקיקה מאוחרת יותר תיקנה את השגיאה הזאת ועבודת הבנייה נמשכה במהירות.
מותו והנצחתו
בנג'מין בייקר מואר כיהן כמושל עד ינואר 1937. הוא נפטר ב-16 במרץ 1937, 71 ימים לאחר תום כהונתו, בטמפה, שם הוא נטמן בבית הקברות דאבל ביוט. היה נשוי החל מ-1896 להונור ג. אנדרסון, אחותה של גס אלינור ביצ'ט, אורניתולוגית בהכשרה עצמית, שנודעה בכינוי "אשת הציפורים מטמפה".
ב-1939, כמיזם של מינהל קידום העבודות, בנה הקולג' של טמפה (לימים אוניברסיטת המדינה של אריזונה), את בניין הפעילות על שם ב. ב. מואר בקמפוס המרכזי שלו. הבניין נועד בתחילה למרכז פעילות לנשים, ומאוחר יותר הפך לבניין משרד ההרשמה של האוניברסיטה. כיום הבניין מאכלס את מתקן הטיסה למאדים, מרכז מחקר שנוסד על ידי נאס"א.
החל משנת 1901 כיבדה אוניברסיטת המדינה של אריזונה את מואר על ידי הענקת פרס על שמו. פרס מואר ניתן לסטודנט או סטודנטים שהשיגו את הציונים הגבוהים ביותר במסגרת סולם ה-, ולפיכך הוא נחשב לשווה ערך לכבוד שניתן לסטודנטים הנואמים את נאום הבוגרים בטקסי הסיום.
על שמו של מואר הוקם ב-1933 פארק בטמפה.
ב-1993 הכריזה עיריית טמפה על ביתו של מואר כאתר היסטוריה.
דיילי מירור
דיילי מירור (באנגלית: Daily Mirror, מראה יומית) הוא עיתון בריטי אשר הוקם בשנת 1903.
השנים הראשונות
העיתון הוקם על ידי אלפרד הרמסוורת' ב-2 בנובמבר 1903 ומחירו היה פני אחד בלבד. העיתון היה אמור להיות עיתון עבור נשים אך לא זכה להצלחה עם יציאתו. לאחר מכן מינה ארמסוורת' את המילטון פייף לעורך הראשי וכל הנשים שעבדו בעיתון פוטרו. העיתון הכיל הרבה תמונות והשם שונה ל"The Daily Illustrated Mirror" ונשאר כך במשך שלושה חודשים עד החזרה לשם המקורי. מחיר העיתון ירד לחצי פני ומתחת לכותרת הראשית שונה הכיתוב שאומר שהעיתון מיועד גם לנשים וגם לגברים.
המיתוג החדש עבד כך שעד גיליון מספר 92 תפוצת העיתון הייתה 120 אלף עותקים ועד גיליון 269 עלתה התפוצה ל-200 אלף עותקים. בתוך עשר שנים הגיע העיתון לתפוצה של כחצי מיליון עותקים. אלפרד מכר את העיתון לאחיו הרולד בשנת 1913. ב-1917 עלה המחיר חזרה לפני. ב-1919 מכר העיתון מעל מיליון עותקים ביום דבר שהפך אותו לעיתון הכי נמכר.
הצלחה מסחרית
באמצע שנות השלושים סבל העיתון מפגיעה במכירות עם עלייתם של עיתונים חדשים כמו הדיילי אקספרס. עם אחיינו של הרולד כמנהל הכספים וגאי ברתמילו כעורך הראשי שינה העיתון את תדמיתו מעיתון שמרני המיועד למעמד הבינוני, לעיתון חופשי המיועד למעמד הפועלים. בשנת 1937 הוכנסה לעיתון רצועת קומיקס. בשנת 1939 נמכר העיתון בלמעלה מ-1.4 מיליון עותקים ביום.
במהלך מלחמת העולם השנייה העיתון כמעט הועמד בפני סכנת סגירה אך הצליח להישאר יציב גם במהלך הבחירות לאחר המלחמה ועד סוף שנות הארבעים עלתה התפוצה ל-4.5 מיליון עותקים ביום.
ב-1960 רכשה הנהלת העיתון את העיתון הדיילי הרלד ולאחר חשש ההנהלה מתחרות על הקוראים הושק העיתון מחדש בשנת 1964 בשם הסאן. לאחר שהעיתון לא הצליח להשיג קוראים הוא נמכר לאיש העסקים רופרט מרדוק. מרדוק השיק את העיתון מחדש והשיב מלחמה למירור עם גדילת התפוצה בקצב מהיר.
התדרדרות העיתון
ב-1978 עקף הסאן את כמות הקוראים של המירור והעיתון נמכר לרוברט מקסוול. לאחר מותו של מקסוול ב-1991 הפך דייוויד מונטגומרי למנכ"ל קבוצת מירור. משנת 1995 עד 2004 היה פירס מורגן העורך הראשי של העיתון. במהלך תקופה זו עבר העיתון כמה שערוריות ואחת מהן הייתה כאשר פרסם הדיילי טלגרף שמורגן קנה מניות בחברת מחשבים מסוימת הרבה לפני שטור עצות במירור ייעץ לציבור על החברה הזו. מורגן פוטר מהעיתון ב-14 במאי 2004 לאחר שפרסם במירור תמונות של אסירים עיראקים העוברים התעללות מחיילים בצבא הבריטי. לאחר מכן הוכחו התמונות כמזויפות והעיתון פרסם התנצלות רשמית בשער הראשי של העיתון.
רכס קוהלר
רכס קוהלר (באנגלית: Kohler Range), המכונה גם רכס וולטר קוהלר (באנגלית: Walter Kohler Range) הוא רכס הרים באזור ארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 64 קילומטרים.
הרכס ממוקם בין מוצאו (ראשיתו) של חצי האי מרטין לבין קרחון סמית'.
הרכס כולל שתי רמות מישוריות מכוסות קרח, מהן בולטים פסגות סלעיות. כיוון הרמות: מזרח - מערב, וקרחון קוהלר מפריד ביניהן.
גילוי ומיפוי הרכס
הרכס התגלה ממרחק ב-24 בפברואר 1940, על ידי אדמירל ריצ'רד בירד ואנשי משלחת השירות האנטארקטי של ארצות הברית, במהלך טיסה שיצאה מהספינה בר (Bear).
מקור השם
בירד נתן לרכס את שמו.
בירד קרא לרכס על שם התעשיין האמריקאי, שכיהן כמושל מדינת ויסקונסין שבארצות הברית, וולטר ג'י. קוהלר, הבן (Walter J. Kohler, Jr), שסייע במימון המשלחת, ומימון מטוס הים, שממנו התגלה הרכס.
פיליס גלזר
פִילִיס גְלזר (נולדה ב-1953) היא עיתונאית אוכל ומחברת ספרי בישול.
ביוגרפיה
גלזר נולדה בברוקלין, ניו יורק, ולה שלוש אחיות מבוגרות ממנה. למדה בבית הספר ישיבה דפלטבוש, ואחר כך למדה משחק באוניברסיטת ברנדייס.
בשנת 1977 עלתה לישראל.
עבדה תחילה כשחקנית ועוזרת במאי בתיאטרון הקאמרי. בהמשך עבדה בירחון "את", שם יצרה כתבות אוכל, עם דגש על בישול מהיר וצמחונות. בהמשך כתבה גם ב"חדשות", "ידיעות אחרונות", מגזין "מנטה", ב"ג'רוזלם פוסט", ב־ynet וב"וואלה!". כתבה גם ב־Bon Appétit Magazine ,Associated Press, ולוס אנג'לס טיימס.
ספרה הראשון, "חגיגה צמחונית", הוא ספר הבישול הצמחוני הראשון בישראל. הספר הפך לקלאסיקה של המטבח הצמחוני ולרב-מכר. בהמשך חיברה ספרי בישול נוספים: "המטבח של פיליס" (הוצאת כתר), "פשוט בריא" (הוצאת מודן), "בישול בריא בקלי קלות" (קוראים), "אפיה בריאה בקלי קלות" (קוראים), ו"ללא גלוטן ללא סוכר" (קוראים), ספר בישול תנ״כי שיצא לאור בגרמניה ובאיטליה, וספר בישול לחגים "Essential Book of Jewish Festival Cooking" שיצא לאור באנגלית בהוצאת הרפר קולינס.
הפיקה, ביחד עם מלונות דן, פרויקט קולינרי ישראלי-ירדני ברבת עמון, האירוע הישראלי הראשון בירדן. מאז הופיעה בתוכניות טלוויזיה בערוץ 2, ולמשך שנתיים השתתפה בתוכנית הבוקר עם אברי גלעד. השתתפה גם בתוכניות רדיו רבות.
גלזר מרצה ומעבירה סדנאות לחברות, לקהל העסקי והפרטי. היא מעבירה סדנאות בישול ב"סטודיו לבישול" בתל אביב, וסדנאות בישול פרטיות בביתה.
חיים אישיים
בגיל 28 נישאה ליוני פרס, בנו של שמעון פרס, ולאחר שנה התגרשו. בשנת 1989 התחתנה עם רן אורון, שהגיע אף הוא מתחום האוכל, ונולדו להם שתי בנות. בשנת 1995 התגרשו. ב-1997 פגשה את ניסן בלבן, ולאחר 22 שנים של זוגיות, התחתנו. כשבעה חודשים לאחר מכן בלבן חלה ונפטר בדצמבר 2018.
בסוף 2006 אובחנה כחולה בסרטן השד.
אם ובנה
"אם ובנה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. את השיר הוציאה בשנת 1984 לאור חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השלישית של אלבום האולפן ה-17 של הזמרת, אולי עוד פעם.
על השיר
"אם ובנה" נכתב והולחן על ידי אהוד מנור ונורית הירש, שגם הפיקה אותו. ב-3 ביולי 1984 נכנס לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-23. ב-14 באוגוסט עלה למקום השלישי, שיאו במצעד הנוכחי. לבסוף, ב-11 בספטמבר יצא מהדירוג לאחר שמונה שבועות צעידה רצופה. במצעד סוף השנה של התחנה דורג השיר במקום ה-19. כמו כן, גם במצעד השבועי של גלי צה"ל דורג במקום השמיני.
האמונה (שיר)
שיר האמונה הוא שיר שחיבר הראי"ה קוק. השיר נכלל בקובץ שיריו "אורות הראי"ה". השיר עוסק בערך התחייה הלאומית, בתוכנה וביעדיה. השיר משמש כהמנון של תנועת הנוער אריאל.
השיר נכלל גם במספר קובצי שירים של יהודי תימן ("דיוואן"), וזכה למספר ביצועים. אחד המפורסמים שבהם הוא של דוד רפאל בן-עמי.
לעומת "התקווה"
השיר חובר בלונדון בשנת 1916 (ה'תרע"ז) או 1917 (ה'תרע"ח). בחוברת בה נתפרסם נכתב שיש לשיר אותו במנגינת "התקווה". השיר המקורי תקוותנו שנכתב כבר ב-1878 עבר בראשית המאה ה-20, מספר שינויי נוסח על ידי בני היישוב. דעתו של הראי"ה קוק לא הייתה נוחה מחלק מנוסח "התקווה" בפרט במתכונתה החדשה, ושיר זה נכתב כתגובה לכך, כשמטרת הראי"ה היא להעמיד את סוגיית התחייה הלאומית של עם ישראל במבט התורני האמוני.
בולטים בשיר זה שני שינויים לעומת התקווה: האחד הוא בשם השיר - בעוד השיר המקורי מדבר על התקווה (כך בשם השיר, ובמילות השיר "כל עוד בלבב פנימה", "עוד לא אבדה תקוותנו", כלומר עדיין קיימים סיכויים לתחיית ישראל) שירו של הראי"ה עוסק באמונה (כך בשם השיר, ובמילות השיר "לעד חיה בלבבנו"), כלומר ודאות פנימית בלבבות העם היהודי.
ההבדל השני הוא בתוכן התחייה, בעוד התכלית הלאומית המבוטאת בשיר התקווה היא "להיות עם חופשי בארצנו", בשירו של הראי"ה החיים הלאומיים של עם ישראל הם חיי קודש הכוללים יחס לארץ ישראל כארץ הקודש, עבודת ה' המתבטאת בעלייה לרגל לבית המקדש ובלימוד תורה.
בדומה לכך, בפזמון החוזר בנוסח המקורי של התקווה - השיר "תקוותנו", מופיע הביטוי "לשוב לארץ אבותינו, עיר בה דוד חנה", הראי"ה השתמש בביטוי זה, אך שינה את כינויה של הארץ ל"ארץ קדשנו".
בנוגע לשינויי הנוסח ב-התקווה שנערכו בה בראשית המאה-20 למרות השינוי, רבים המשיכו לשיר את הנוסח המקורי של הפזמון: "עוֹד לֹא אָבְדָה תִּקְוָתֵנוּ / הַתִּקְוָה הַנּוֹשָׁנָה / לָשׁוּב לְאֶרֶץ אֲבוֹתֵינוּ / לָעִיר בָּהּ דָּוִד חָנָה" במשך יותר מיובל שנים. כך למשל נהגו בקונגרסים הציוניים לפני קום המדינה.
בדומה לפזמון בשיר תקוותנו: "עוד לא אבדה תקוותנו..." משמש הבית הראשון בשיר האמונה: "לעד חיה בלבבנו" כפזמון השיר.
הידרדניטיס סופורטיבה
הידרדניטיס סופורטיבה, (ידועה גם כמחלת ולפאו, וכמחלת ורנויל, בלועזית: Hidradenitis suppurativa, HS, ידועה גם בשם acne inversa) היא מחלת עור כרונית שמאופיינית על ידי נגעים דלקתיים חמורים וכואבים שפוגעת בצורה קשה מאוד באיכות החיים של המטופל. הנגעים נוטים להתפרץ ולשחרר נוזל או מוגלה. האזורים הנפוצים ביותר הם בתי השחי, מתחת לחזה, ובמפשעות. גם לאחר הריפוי של הנגעים נותרת צלקת. המחלה עלולה לגרום לדיכאון ומהווה מקור לתסכול רב אצל הלוקים בה הן מבחינה חברתית והן מבחינה תעסוקתית ולעיתים קרובות יש לה השפעה הרסנית על חייהם.
הסיבה המדויקת למחלה אינה ברורה, אבל מדובר בשילוב של גורמים גנטיים וסביבתיים. כשליש מהאנשים עם המחלה לוקים בה עקב השפעה גנטית. נמצא כי שליש מהלוקים במחלה הם חולים במקביל במחלת מעי דלקתית, מחלת קרוהן. גורמי סיכון אחרים כוללים השמנת יתר ועישון. המחלה אינה מדבקת, אינה קשורה להיגיינה או לשימוש בדיאודורנט. המנגנון הבסיסי הוא חוסר תפקוד של בלוטות הזיעה אפוקרינית או זקיקי השיער. האבחון של המחלה מבוסס על התסמינים.
אין תרופה ידועה למחלה. אמבטיות חמות יכולות לעזור אצל אלה עם מחלה קלה. חיתוך הפצעים כדי לאפשר להם להתנקז אינו מביא לתועלת משמעותית. הטיפול באנטיביוטיקה הוא נפוץ. תרופות נוגדות מערכת החיסון כגון הומירה ורמיקייד עשויות לעזור. גם טיפול לייזר יכול לעזור או ניתוח להסרת העור הנגוע. לעיתים רחוקות, נגע עור עלול להתפתח לסרטן העור.
ההערכה היא כי המחלה משפיעה על בין 1% ל-4% מהאוכלוסייה. נשים חולות פי שלושה מגברים. התפרצות המחלה מתרחשת בדרך כלל בבגרות הצעירה. היא תוארה לראשונה בין השנים 1833 ו-1839 על ידי אלפרד ולפו.
ישנו עיכוב רב בגילוי ואבחון המחלה, בדרך כלל בין 7-12 שנים כשהמטופל נודד בין רופאי עור, פלסטיקאים ואף גינקולוגים שאינם מאבחנים נכונה את התסמינים.
גורמים
הסיבה ל-HS אינה ידועה ומומחים חולקים על הסיבות המוצעות. המצב נובע כנראה משילוב של גורמים גנטיים וסביבתיים.
נגעים מתרחשים בכל חלקי הגוף עם זקיקי השיער, אם כי אזורים כגון המפשעה, החזה, בית השחי ואזור הפריאנל מעורבים יותר.
הספרן
ארצ'ימבולדו שימש צייר הדיוקנאות הרשמי של הקיסר פרדיננד הראשון החל מ-1562 ולאחר מכן המשיך בתפקיד תחת מקסימיליאן השני ורודולף השני. "הספרן" נמנה עם סדרת ציורים שצייר ארצ'ימבולדו, המתארים את בני חצר המלוכה של מקסימיליאן השני. אוצרי טירת סקוקלוסטר מתארכים את הציור לשנת 1562, אם כי מקורות רבים אחרים מתארכים אותו לשנת 1566 לערך. ב-1957 היה ההיסטוריון סוון אלפונס הראשון להגיע לכלל מסקנה כי "הספרן" היה למעשה דיוקנו של וולפגנג לציוס.
ארצ'ימבולדו יצר דיוקנאות רבים על ידי צירוף עצמים שונים כמו פירות, ירקות או פרחים, ובמקרה זה ספרים. העצמים שנבחרו היו לרוב קשורים לחייו של האדם או למאפייניו. "הספרן" נתפס גם כמחווה למקצוע הספרנות ולשדרת המשכילים, אך בעת ובעונה אחת גם כתיאור סאטירי של אלו. קיי סי אלהרד מציג גישה שונה לפירוש הציור, ומציע כי המסר החבוי בעבודה הוא דווקא פרודיה על "אספני ספרים חומרניים שמתעניינים יותר ברכישת ספרים מאשר בקריאתם". לדבריו של אלהרד, בציור חסרה התייחסות למספר מאפיינים בולטים של מקצוע הספרנות, כמו סימנים כאלו או אחרים לסידור ומיון הספרים. הוא מוסיף וגורס כי הציור מתמקד במאפייניים החומריים של הספרים ולא בתוכנם, ובכך הדבר מחזק את ההתייחסות האפשרית לאספנים דווקא, ולא בהכרח לספרנים או לאנשי רוח.
אלהרד מציין כי "הספרן" היווה נקודת ציון מרכזית ב"היסטוריה החזותית של תיאור מקצוע הספרנות". אם כי, כותרתו המקורית של הציור, אם הייתה כזו, אינה ידועה כיום, וההתייחסות הראשונה אליו לפי כותרת יצירה היא מראשית המאה ה-20, "Bibliotekarien" בשוודית.
ישנן שלוש גרסאות נוספות של הציור, שאין ודאות לגבי יוצרן המקורי. ב-2011 פורסם מחקר מדעי הקובע כי הגרסה הידועה של "הספרן" היא למעשה העתק מאוחר יותר של עבודתו המקורית של ארצ'ימבולדו, שמקום הימצאה אינו ידוע.
אבן אל-מוקפע
עבדאללה אבן אל-מוקפע (בערבית: ابو محمد عبدالله روزبه ابن دادويه, בפרסית: روزبه پور دادویه; 724, פירוזאבאד, איראן – 759, בצרה, הח'ליפות העבאסית) היה סופר ומתרגם ממוצא פרסי שכתב בשפה הערבית.
ביוגרפיה
אבן אל-מוקפע נולד בעיירה גור (או גור, פירוזאבאד, פארס) בפרובינציה האיראנית פארס, ונולד למשפחה של נציגים מקומיים.
אבן אל-מוקפע שירת בתפקידי עדות תחת מושלי אומיה שפור וקירמן. בניגוד לעמיתיו האחרים, הוא נמלט מרדיפות השושלת העבאסית לאחר הפלת שושלת אומיה.
בהמשך הוא חזר לבצרה ושימש כמזכיר תחת איסה בן עלי וסוליימן בן עלי, דודיו של הח'ליף העבאסי אל-מנסור.
מורשת והנצחה
המשורר הבוסני דזבד קראחסן כתב מחזה על אל-מוקפה.
הבכורה העולמית הועלתה בשנת 1994 במהלך מלחמת האזרחים בבוסניה-הרצגובינה על ידי השחקנים הבוסניים זיג'ה סוקולוביץ 'וסלמה אליספהיץ' מהתיאטרון הלאומי בסרייבו בניהולו של הרברט גנצ'אכר בהפקה של התיאטרון האוסטרי ARBOS - החברה למוזיקה ותיאטרון בווינה
סלט עוף
סלט עוף הוא כל סלט עם עוף כמרכיב עיקרי. מרכיבים נפוצים אחרים עשויים לכלול מיונז, ביצה קשה, סלרי, בצל, פלפל, חמוצים ועוד מגוון של רטבים כמו חרדל.
תיאור
בארצות הברית, "סלט עוף" מתייחס לכל סלט עם עוף, או לסלט מעורב ספציפי המורכב בעיקר מבשר עוף קצוץ ורוטב, כמו מיונז, או גבינת שמנת. כמו סלט טונה וסלט ביצים, ניתן להגיש אותו על גבי חסה, עגבנייה, אבוקדו, או שילוב כלשהו. סלט זה עשוי לשמש גם לכריכים. בדרך כלל הוא עשוי עם שאריות עוף מבושל או משומר. ניתן להתייחס גם לסלט גינה עם עוף מטוגן, בגריל או צלוי (בדרך כלל חתוך או חתוך לקוביות) מלמעלה.
באירופה ובאסיה ניתן להכין את הסלט על ידי מספר רב של כבישות, או ללא רוטב כלל, ומרכיבי הסלט יכולים להשתנות מעלים וירקות מסורתיים, לפסטות, קוסקוס, נודלס או אורז.
פריץ-דיטלוף גראף פון דר שולנבורג
פריץ-דיטלוף גראף פון דר שולנבורג (באנגלית: Fritz-Dietlof von der Schulenburgc בגרמנית: von der Schulenburg) בספטמבר 1902 - 10 באוגוסט 1944) היה פקיד ממשלתי גרמני וחבר בהתנגדות הגרמנית. לקח חלק בניסיון ההתנקשות בהיטלר בעשרים ביולי, נתפס ונתלה בגין בגידה בהיטלר ב-10 בנובמבר 1944.
ביוגרפיה
שולנבורג נולד בלונדון לרוזן פרידריך ברנהרד פון דר שולנבורג (Friedrich Bernhard von der Schulenburg), דיפלומט המתמחה בנושאים צבאיים של האימפריה הגרמנית. אמו הייתה פרדה-מארי פון ארנים ( Freda-Marie von Arnim ). כתוצאה מאופי עבודתו של אביהם, שולנבורג, ארבעת אחיו ואחותם, גדלו ב, ביניהם ברלין, פוטסדאם, מינסטר ובבית הכפרי של המשפחה, בצפון מערב מקלנבורג. בהתאם למסורת האצולה הפרוסית, הילדים זכו בהתחלה לחינוך ביתי קפדני בבית על ידי אומנת ומורים פרטיים.
שולנבורג החליט ללכת נגד המסורת המשפחתית ולא להמשיך בקריירה כקצין צבאי, אלא למד משפטים באוניברסיטאות גטינגן ומרבורג. באונ' גטינגן הצטרף שולנבורג ל "Corps Saxonia Göttingen", אחוות הסטודנטים הגרמנית. ב-1923 החל לעבוד כשמאי - עובד מדינה וחניך בפוטסדאם ובקיריץ למשך חמש שנים. ב-1924 הפסיק את הכשרתו כעובד מדינה למשך שלושה חודשים ועבר לשרת כמלח על ספינת קיטור לדרום אמריקה. לבסוף, השלים את הכשרתו ב-1928, והפך לעובד מדינה בוגר כשמאי ברקלינגהאוזן.
כבן למשפחת אצילים פרוסית ותיקה בולטת, היה שולנבורג בן למעמד השליט של האימפריה הגרמנית, שהוגדר על ידי שני עמודי התווך של המדינה, הצבא ושירות המדינה. על רקע זה, שקע שולנבורג בנושאים מעשיים כמו רפורמת קרקעות. החזון הרומנטי שלו על קהילת החקלאים ועל צדק חברתי זיכה אותו עד מהרה בכינוי ה"רוטר גראף" ("הרוזן האדום") מפי עמיתיו.
במרץ 1933 שולנבורג נישא לשרלוט קוטלמן (1909–1991) בברלין, איתה נולדו לו שישה ילדים. שתיים מבנותיו, שרלוט ואנג'לה, נישאו לבניהם של כריסטבל ביילנברג, ניקולס וכריסטופר בהתאמה; אחר, אדלהייד, התחתן עם גריי רותבן, הרוזן השני מגורי.
הצטרפותו למפלגה הנאצית
המגעים הראשונים של שולנבורג עם המפלגה הנאצית החלו כבר בראשית שנות השלושים ואולם רק בפברואר 1932 הצטרף, על רקע אידאולוגי, למפלגה הנאצית והפך לחבר בה באופן רשמי. באותה שנה הוצב בפרוסיה המזרחית, שם עזר לביסוס מעמד הנאצים. שולנבורג נחשב לתומך של הנציונל-סוציאליזם "הצפון-גרמני". במרץ 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, מונה שולנבורג למועצת הממשלה בקניגסברג וזכה להשפעה גוברת, הן כפקיד ממשלתי והן כחבר המפלגה. שולנבורג פעל נמרצות למען יישום חוק ההאחדה שנחקק באפריל 1933 כדי להכפיף את כל מוסדות המדינה להיטלר ולמפלגה, ולצורך זה הצדיק נקיטת אמצעי כפייה. זאת ועוד, בתור הממונה על המיעוטים במחוזו הצדיק שולנבורג גם את "החוק לשיקום הפקידות המקצועית" שעל פיו סולקו ממשרותיהם עובדי המדינה הלא - ארים, בעיקר יהודים. עם זאת, שולנבורג לא הסתדר עם הממונה עליו בתפקיד, אריך קוך, ונכנס עימו לעוד ועוד עימותים. ב-1934 הוא עבר לעיר הקטנה פיש האוזן, כמנהל מחוז. הסכסוכים עם קוך גברו ככל שחלף הזמן וב-1937 קודם על ידי משרד הפנים הגרמני והוצב בברלין כסגן נשיא המשטרה. בפרעות נובמבר 1938 השתמש שולנבורג במעמדו כסגן נשיא משטרת ברלין ושחרר יהודים ממעצר, לאחר ששוטרים הפנו את תשומת ליבו לכך שהמעצרים נעשו בצורה לא חוקית. בעקבות מעשה זה, כינה אותו שר התעמולה יוזף גבלס "בירוקרט קטן". אחותו של ד"ר שולנבורג נישאה לסוחר יהודי וב 1934 סייע שולנבורג לבני הזוג להגר לאנגליה. במאי 1939 ביקרה אחותו בגרמניה כדי להיפרד מאביהם הגוסס, ולפי אחת העדויות, הוא הבהיר לה שלאחר המלחמה ידאג לטהר את גרמניה מהנאציזם. לאחר כיבוש פולין נתמנה פון דר שולנבורג למשרה בכירה במינהל האזרחי של שלזיה העילית והתחתית ואף תמך בתוכניות הגירוש של אוכלוסיות "לא רצויות". בשנת 1940, לאחר שסיים את תפקידו בשלזיה התגייס לוורמאכט.
חוויותיו מהמלחמה
למרות ההסתייגויות של שולנבורג מתוכניות הכיבוש של היטלר, התנדב לשירות צבאי בחזית בהתלהבות פטריוטית כסגן מילואים בגדוד המילואים של חי"ר 9 בפוטסדאם. לפי עדותו של אקסל פון דר בושה, במכתב ששלח בספטמבר 1940 מפולין תיאר פון דר שולנבורג את ענייה של האוכלוסייה בכלל ושל היהודים בפרט. בנובמבר של אותה שנה היה פון דר שולנבורג עד לפרעות שנערכו ביהודים באחת העיירות בפולין. לפי עדות שמסר קצין אנטי-נאצי אחרי המלחמה, אמר לו פון דר שולנבורג את הדברים הבאים: "חייבים לירות כדי לשים קץ לשיטות האלה. רק התמרדות מזוינת תוכל להביא לשינוי, ורק סילוקו בכוח של האיש הכל יכול עשוי להוביל לשינוי מרפא". ב־23 במרץ 1941 תיאר את מה שראו עיניו כשעבר עם יחידתו בעיר באזור נהר ורטה : "נסענו גם דרך הרובע היהודי וכל מה שראינו זה דמויות עלובות וכפופות ממצוקה קשה". ביומן השירות שלו הזכיר פון דר שולנבורג את גורל יהודי ביאליסטוק בימיו הראשונים של מבצע ברברוסה, וכתב שכאשר עבר בעיר הבוערת ראה יהודים הרוגים ברחובות, ושיחידות האס אס ניצלו את המצב כדי לערוך ציד ביהודים.
ואולם בסוף אוגוסט 1941 כתב שולנבורג ביומנו שבמבצע ברברוסה פועלת מנהיגות הרייך להגשמת יעדים בעלי חשיבות מכרעת, בהם מיגור הבולשביזם, פירוקה של ברית המועצות והחלפת הקומוניזם הפרזיטי בסדר חברתי חדש. בו בזמן התריע נגד הריגת שבויים, בנימוק שהדבר מזיק למשמעת הצבאית: "אם מאפשרים זאת, יורדים לרמתו של האס אס".