cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תוכנית שליפן
התוכנית
שליפן עידכן בקביעות את פרטי תוכניתו, גם לאחר שפרש מהמטה הכללי ב-1905, אך יורשו הלמוט פון מולטקה (הצעיר) פגם בביצוע התוכנית ב-1914, בתחילת מלחמת העולם הראשונה, כשהוא נמנע מלפלוש להולנד, ועל ידי כך החליש את האגף הימני הגרמני, ושמר על כוחות במזרח פרוסיה המאוימת. התנגדות צרפתית עקשנית תרמה אף היא לכישלון התוכנית ב-1914.
סיבה אחרת מונה ההיסטוריון הצבאי מרטין ון קרפלד. לטענתו, התוכנית נכשלה בגלל טעמים לוגיסטיים: השמדת קווי מסילות הברזל (אמצעי השינוע העיקרי בו השתמשו הגרמנים), כמו גם פקקי התנועה האדירים שנוצרו באזור בלגיה, הביאו לקריסת המבצע.
עם זאת, תוכנית משופרת של רעיונותיו של שליפן הוכיחה עצמה יעילה באותם שטחים, בכיבוש צרפת ב-1940 (מנשטיין סיכלשניט - Manstein's Sichelschnitt)
המשחק המלכותי של אור
המשחק המלכותי של אוּר (באנגלית: Royal Game of Ur) הוא משחק לוח שהתגלה בחפירות הקברים המלכותיים של אוּר שבשומר. לוח המשחק מתוארך לשנת 2600 לפנה"ס.
לוח משחק זה הוא הקדום ביותר אחרי משחק הסנת בן האלף השלישי לפנה"ס שהתגלה במצרים העתיקה.
הלוח מוצג כיום במוזיאון הבריטי בלונדון.
תיאור לוח המשחק
ללוח המשחק צורה מלבנית, שעליה משבצות. הלוח מורכב משני מלבנים (באחד 3 על 4 משבצות, ובשני 3 על 2 משבצות) המחוברים ביניהם במלבן של 1 על 2 משבצות. הלוח עצמו היה עשוי עץ וצופה במשבצות ודפנות צבעוניות העשויות צדפה, אבן גיר אדומה ולפיס לזולי. העץ עצמו הרקיב במהלך השנים, אולם הציפויים נותרו במקומם ואיפשרו שחזור של צורת הלוח. על גבי לוח המשחק הופיעו צורות של רוזטה (פרח) או של חמש נקודות.
כללי המשחק
המשחק המלכותי של אור שוחק עם שתי מערכות כלים - האחת לבנה והאחת שחורה. כל מערכת כלים כללה שבע אבני משחק וארבע קוביות משחק שצורתן ארבעון (היינו קוביות בנות ארבע פאות). כללי המשחק המקורי אינם ידועים, אולם משערים כי לא השתנו במהלך השנים, וכי לוח כללים מבבל שנכתב בשנת 177 לפנה"ס מתאר את חוקי המשחק.
אין מחלוקת כי מדובר במשחק "מרוץ" במסגרתו כל שחקן צריך להעביר את הסמנים שלו דרך מסלול מסוים, בהתאם לתוצאות הקוביה, והראשון שמעביר את כל הסמנים מנצח.
המשחק המלכותי של אור נחשב לאביו הקדמון של משחק השש בש של ימינו.
בסדרת הטלוויזיה "הארכאולוג העירום" בהגשת שמחה יעקובוביץ' מוצעת סברה לפיה הפור אותו מפיל המן על מנת לקבוע את מועד השמדת היהודים (יום חג פורים) בוצע על ידי משחק או הטלת קובייה במשחק זה.
דבאח
דבאח הוא שם משפחה.
אריך אוארבך
אריך אַוּאֶרבך (Erich Auerbach; 9 בנובמבר 1892 – 13 באוקטובר 1957) היה פילולוג יהודי-גרמני, חוקר ספרות השוואתית, היסטוריון ומבקר ספרות. עבודתו הידועה ביותר היא "מימזיס", על היסטוריה של הייצוג מהספרות הקדומה ועד לספרות המודרנית.
ביוגרפיה
אוארבך נולד בברלין למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני-גבוה. הוא למד באוניברסיטאות של ברלין, פרייבורג ומינכן, ובשנת 1913 קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת היידלברג.
במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הגרמני, ולאחר מכן אומן במסורת הפילולוגיה הגרמנית (ואף הפך, בסופו של דבר, יחד עם לאו שפיצר, לאחד מהידועים שבחוקריה). הוא קיבל דוקטורט ב-1921. בשנים 1923 עד 1929 היה ספרן בספריית מדינת פרוסיה בברלין, וב-1929 נעשה חבר בפקולטה לפילולוגיה באוניברסיטת מרבורג, ופרסם ספר על דנטה אליגיירי.
עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה אולץ אוארבך, שהיה יהודי, לפנות את משרתו ב-1935. הוא גלה מגרמניה, והתיישב באיסטנבול, שם לימד באוניברסיטת איסטנבול וכתב את "מימזיס", הספר שנחשב ליצירת המופת שלו (הספר יצא לאור ב-1946; בעברית הוא ראה אור ב-1958).
ב-1947 עבר לארצות הברית, לימד באוניברסיטת פנסילבניה, ועבד במכון למחקר מתקדם בפרינסטון. לבסוף נעשה פרופסור לפילולוגיה של שפות רומאניות באוניברסיטת ייל ב-1950, והחזיק במשרה זו עד מותו ב-1957, בוולינגפורד שבקונטיקט.
הצחוקייה
הצחוקייה היא תוכנית סטנדאפ לילדים המשודרת בערוץ ניקלודיאון הישראלי, החל משנת 2012. לסדרה כעת 7 עונות ו-67 פרקים.
רקע
התוכנית "הצחוקייה" היא תוכנית סטנדאפ לילדים, בעלת פאנל של סטנדאפיסטים (נוספים עוד מדי עונה) המותאמים במיוחד עם מערכונים לילדים ונוער. הפורמט המקורי של הסדרה היה שלפני כל מערכון המנחה (דאז טוני ברמן) היה נותן לאחד מן הילדים לשלוף פתק מן הכובע שעליו רשום הנושא שעליו צריך לצחוק הסטנדאפיסט, ולאחר הכנה המנחה היה קורא לסטנדאפיסט לעלות לבמה, ולנסות להצחיק את הקהל. בעונה השנייה הפורמט אינו נשאר (והמנחה טוני ברמן הוחלף במורין אמור), ותפקידו של המנחה היה פשוטו כמשמעו להציג את הסטנדאפיסט (לפני כן גם היה מוסיף בדיחה קטנה על הבא לבמה) והסטנדאפיסט היה צוחק על כל נושא שירצה. לעיתים בין המערכונים היו גם מראיינים את הסטנדאפיסטים (או את המנחה) בשאלות לא קשורות, או סתם סיפרו סיפורים לא מעניינים. מעברון נוסף בעונות השנייה והשלישית הוא ה"מאחורי הקלעים" של אולם הצחוקייה. העונה הרביעית, שנקראה "סופרסטארז" של הסדרה הייתה מיוחדת: היא איחדה כמעט את כל הסטנדאפיסטים מעונות 1-3 (גם אלה שעזבו). בהבדל מעונות אחרות, לא היה את מעברון "מאחורי הקלעים" וגם השימוש ב"מנחה" יצא מהתוכנית - את העונה הרביעית והחמישית מנחים הסטנדאפיסטים עצמם, בסבב. במקום מעברונים בעונה הרביעית היו מערכונים קבועים בשם "על הספה" (על משפחה עצלנית) ו"ההסעה" (שמחקה את סדרות הנוער היומיות). בעונה החמישית הוחלפו המעברונים של "על הספה" ו"ההסעה" במערכונים קצרים של הצמד עופר ומאור, בנוסף להשתתפותם בבמה עצמה. החל מהעונה השישית, שחקן או שחקנית משתתף בתפקיד אורח לאורך העונה במערכונים קצרים מאחורי הקלעים, כשבעונה השישית השחקנית האורחת הייתה ליטל שוורץ, ובעונה השביעית השחקנית האורחת היא נאיה פדרמן.
סקירת סדרה
העונות הרביעית והחמישית, כל 24 הפרקים שודרו באותו היום, 13 באוגוסט 2015, ו-31 ביולי 2016.
משתתפים
בכל עונת "הצחוקייה" משתתפים מספר סטנדאפיסטים שלרוב כל אחד מהם מופיע שלוש או שתי פעמים באותה עונה. להלן רשימת המשתתפים מכל העונות של "הצחוקייה" (הרשימה כוללת גם את המנחים). לעונה השישית יצטרפו ההרכב הקומי "צוות מנחוס" והקומיקאית ליטל שוורץ, לעומת צמד שיניים, ליעוז שם טוב, יונתן גרופר, מיכל קירזון ואמירם טובים שעזבו.
דניאל פונסקה
דניאל פונסקה גאריס (בספרדית: Daniel Fonseca Garis; נולד ב-13 בספטמבר 1969 במונטווידאו) הוא כדורגלן עבר אורוגוואי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום משמש כסוכן שחקנים.
קריירת משחק
פונסקה, יליד מונטווידאו, החל את הקריירה בקבוצת הנוער של מועדון הפאר מעיר הולדתו, נסיונל. פונסקה עלה לסגל הקבוצה הבוגרת בשנת 1989. באותה שנה רשם פונסקה שתי הופעות ליגה בלבד, אך זכה עם הקבוצה בשני תארים. פונסקה זכה עם קבוצתו בגביע אינטראמריקנה, ובמסגרת גביע רקופה סודאמריקנה היה לכובש השער היחיד בשני המשחקים מול ראסינג קלוב הארגנטינאית. היה זה במשחק הראשון, הביתי של נסיונל, בו נכנס פונסקה כמחליף בדקה ה-67, וכבש את שער הניצחון לאחר ארבע דקות בלבד. שוויון 0-0 במשחק החוץ הבטיח לנסיונל את התואר. עונה אחר כך כבר זכה לדקות משחק רבות יותר, אך לקראת עונת החל פונסקה את הקריירה שלו בסרייה א', כשחתם בקבוצת קליארי של המאמן קלאודיו ראניירי.
בקליארי הוסט פונסקה מעמדת החלוץ לעמדת הקיצוני השמאלי. הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ב-16 בספטמבר 1990, שלושה ימים לאחר יום הולדתו ה-21, בהפסד 1–2 לנאפולי. את שער הבכורה שלו בליגה כבש פונסקה רק במחזור ה-17, ב-20 בינואר 1991 בתבוסה 1–4 לבארי. בסך הכל רשם פונסקה 27 הופעות ליגה בעונת הבכורה שלו, וכבש שמונה שערים. עונה אחר כך הוסיף למאזנו תשעה שערי ליגה, מתוכם שלושה צמדים, ב-23 הופעות. פונסקה התאקלם בצורה טובה בליגה האיטלקית, ובסך הכל בשתי עונות במדי קליארי כבש 17 שערי ליגה ב-50 הופעות.
פונסקה חזר לשתף פעולה עם מאמנו הראשון של באיטליה, קלאודיו ראניירי, לקראת עונת. ראניירי, הפעם כמאמנה של נאפולי, החתים את פונסקה בקבוצה, והאחרון נהנה מתקופת השיא האישית בקריירה שלו במדיה. פונסקה נהג, בטענה כי הדבר נותן לו מזל, לעלות למשחקי הקבוצה עם גרבי נבחרת אורוגוואי, שכן נאפולי ואורוגוואי שתיהן משחקות במדים בצבע תכלת. פתיחת העונה של פונסקה הייתה מצוינת. הוא כבש שבעה שערים בשמונה המחזורים הראשונים, בין היתר מול אינטר מילאנו, יובנטוס ורומא. במקביל לאותם משחקים, החלה נאפולי את דרכה בגביע אופ"א מול ולנסיה מספרד. במשחק הראשון באצטדיון מסטאייה, רשם פונסקה הופעת שיא כשכבש חמישה שערים בדרך לניצחון קבוצתו 1–5. שבועיים לאחר מכן, במשחק הגומלין הביתי, כבש פונסקה את השער היחיד במשחק, ובכך הפך לכובש הבלעדי של קבוצתו ב-1–6 בסיכום שני המשחקים. נאפולי הודחה סיבוב לאחר מכן על ידי פריז סן-ז'רמן, וסיימה את העונה במקום ה-11 בליגה. עבור פונסקה, הייתה זו עונת השיא בקריירה, כשכבש 16 שערים ליגה ב-31 הופעות. עונה אחר כך, תחת המאמן מרצ'לו ליפי, חזרה נאפולי לחלק העליון של הטבלה, כשסיימה במקום השישי. פונסקה הוסיף להיות דומיננטי בחלק ההתקפי, כשסיים את העונה עם 15 שערי ליגה. בסך הכל בשתי עונות במדי נאפולי, כבש פונסקה 31 שערי ליגה ב-58 הופעות.
וילי קורסרי
וילי קורסרי (26 בדצמבר 1897 – 11 במאי 1998) הייתה סופרת הולנדית. בין ספריה הידועים ביותר שגם תורגמו לעברית "בלי מדים" ו"משלנו...".
דניאל פונסקה
קריירת משחק
לקראת עונת עבר פונסקה לרומא. התקופה של פונסקה ברומא הייתה פחות מוצלחת. הוא שיחק בעיקר כחלוץ שני, מאחורי החלוץ המוביל של הקבוצה, אבל באלבו, ולאורך תקופתו ברומא סבל מפציעות חוזרות ונשנות. בשתי העונות הראשונות במדי הקבוצה כבש שמונה שערי ליגה בכל עונה, בסך הכל 16 שערים, ובשתי העונות סיימה הקבוצה במקום החמישי. עונת הייתה הקשה ביותר של פונסקה ברומא. הוא שיחק רק 16 פעמים בליגה, מתוכן שש פעמים בלבד בהרכב, וכבש ארבעה שערים בלבד. גם הקבוצה סבלה מיכולת ירודה יחסית, וסיימה במקום ה-12 בלבד. בסיום העונה סיים פונסקה את דרכו בקבוצה.
וילי קורסרי
ביוגרפיה
וילי קורסרי נולדה בסינט-פיטרס-יטה, בלגיה בשם וילהלמינה אנגלה דַווֶנְס-שמידט. הספר הראשון שכתבה היה Nummers, אם כי לא הראשון שיצא לאור. היא הייתה סופרת ידועת-שם בארצה, שספריה הרבים תורגמו לשפות רבות. בין השאר כתבה רומנים, מותחנים, מחזות ותסכיתים. ספריה התפרסמו באנגלית, צרפתית, גרמנית, דנית, שוודית, נורווגית, צ'כית, הונגרית, איטלקית ועברית.
דניאל פונסקה
קריירת משחק
לקראת עונת, חזר פונסקה לשתף פעולה עם מרצ'לו ליפי, מאמנו לשעבר בנאפולי, כשהאחרון החתים את החלוץ בקבוצת הפאר יובנטוס. פונסקה הגיע לקבוצה על תקן חלוץ מחליף, וזכה עם יובנטוס לראשונה בקריירה שלו באליפות כבר בעונת הבכורה שלו בקבוצה. באותה עונה הגיע עם יובנטוס עד לגמר ליגת האלופות, אך לא שותף בהפסד קבוצתו 0–1 לריאל מדריד במשחק הגמר.
וילי קורסרי
ביוגרפיה
וילי קורסרי מתה באמסטלפיין, הולנד בשנת 1998.
דניאל פונסקה
קריירת משחק
לקראת עונת נפצע פונסקה פציעה חמורה שהשביתה אותו כמעט לשתי עונות שלמות, ומאז לא חזר לשחק במדי הקבוצה, למעט הופעה אחת בקופה איטליה ושתי הופעות ליגה בסיום עונת. במהלך עונת, משלא הצליח להתאושש ולתפוס את מקומו בסגל הקבוצה, עבר פונסקה למועדון הארגנטינאי, ריבר פלייט. אמנם, פונסקה נותר בסגל ריבר כחודשיים בלבד לפני שהחליט לחזור לקבוצת האם שלו, נסיונל. הוא תרם רק שני שערים בחמש הופעות ליגה בקדנציה השנייה שלו בקבוצה, בדרך לזכייה באליפות אורוגוואי.
בשלהי הקריירה חזר פונסקה לסרייה א', שם שיחק במהלך עונת בקומו. את העונה סיימה הקבוצה במקום ה-17, וירדה לליגת המשנה. פונסקה רשם 52 דקות בלבד בליגה, במהלך חודש דצמבר 2002, כשנכנס פעמיים כמחליף. החוסר המוחלט בדקות משחק, יחד עם הבהרה מהקבוצה כי הוא אינו חלק מהתוכניות המקצעיות לעונה הבאה, הוביל את פונסקה לפרוש בסיום העונה ממשחק פעיל בגיל 34.
נבחרת אורוגוואי
בשנת 1990, עוד בטרם יום הולדתו ה-21, זומן פונסקה לסגל נבחרת אורוגוואי על ידי המאמן אוסקר טבארס, במסגרת ההכנות לטורניר מונדיאל 1990 באיטליה.
פונסקה זכה להכלל בסגל הסופי של אורוגוואי לקראת הטורניר. הוא לא שותף בשני משחקיה הראשונים של אורוגוואי, שסיימה בשוויון 0-0 מול והפסידה 1–3 ל. במשחק האחרון הייתה חייבת אורוגוואי ניצחון מול. פונסקה נכנס כמחליף במהלך המחצית השנייה, ודקה אחת בתוך תוספת הזמן נגח את שער הניצחון, 1-0 לאורוגוואי שהעפילה לשמינית הגמר. השער הדרמטי בסיום שלב הבתים הקנה לפונסקה מקום בהרכב מול המארחת, אך אורוגוואי הודחה מהטורניר עם הפסד 0–2.
המטרה
תוכן
הספר מתאר בצורה עלילתית את עקרונות תורת האילוצים ויישומם על רצפת היצור. העלילה מספרת על מנהל מפעל בשם אלכס שבשל הפסדים בחטיבה של התאגיד אליו שייך המפעל עומד תחת איום בסגירת המפעל. אלכס יוצר קשר עם המרצה שלו לפיזיקה מימי האוניברסיטה, יונה (בן דמותו של גולדרט), שעבר לייעוץ לארגונים. יונה מנחה את אלכס להבין את מטרת המפעל (להרוויח כסף) ואז עוזר לאלכס ולצוותו למצוא את האילוץ המונע מהמפעל להצליח - במקרה זה משאבי צוואר הבקבוק של הייצור ובאמצעות שינוי המיקוד שלהם, ממדדים מקומיים כגון נצילות למדדים מערכתיים כגון תפוקה, לקבל החלטות נכונות לגבי ניצול יעיל של האילוץ, הכפפת המשאבים לאילוץ ופריצת האילוץ. באמצעות 5 צעדי המיקוד של תורת האילוצים. הצעדים הללו הופכים את המפעל לרווחי ביותר ולמוביל בחטיבתו, והמפעל ניצל מסגירה. בעקבות ההצלחה מקודם אלכס לתפקיד מנהל החטיבה.
מושגים
בספר מוצגים מספר כלים/מושגים בסיסיים של תורת האילוצים:
בעקבות הספר
עם פרסומו הצליח הספר מאוד ברחבי העולם והביקוש לתורתו החדשה של גולדרט גאה. ברם, הספר התמקד ברצפת הייצור, שכן גולדרט היה משוכנע שהקוראים יבינו כיצד להרחיב את העקרונות לעסק כולו והניח שזהו כל המידע הנדרש להבנת תורתו. משנוכח כי טעה, כתב ספרים נוספים והמשיך לפתח את השיטה והכלים תוך פישוטם.
דניאל פונסקה
נבחרת אורוגוואי
פונסקה חזר לסגל הנבחרת רק ב-1993, ושנתיים אחר כך זכה עם אורוגוואי בקופה אמריקה. פונסקה כבש את שערה הראשון של אורוגוואי בטורניר, בניצחון 1–4 על, בדרך למקום הראשון בשלב הבתים. שערו השני והאחרון של פונסקה בטורניר היה בשלב רבע הגמר, בניצחון 1–2 על. פונסקה אף שיחק לאורך כל משחק הגמר מול, שהגיע להכרעה בדו-קרב פנדלים לאחר שוויון 1-1 בסיום ההארכה. פונסקה לא נכלל בין הבועטים, ואורוגוואי זכתה בטורניר לאחר ניצחון 3–5 בדו-קרב.
פונסקה הוסיף להיכלל בסגל הנבחרת עד לשנת 1997. ב-7 במאי 2002, לאחר שלא נכלל בסגל למשך חמש שנים, זומן פונסקה בן ה-32 במפתיע לסגל של ויקטור פואה, לקראת משחקי ההכנה של אורוגוואי למונדיאל 2002. פונסקה שיחק אז במדי נסיונל אך מיעט לקבל דקות, ולא היה בכושר משחק. הוא לא שותף בשני משחקי ההכנה של נבחרתו במהלך השבועיים הקרובים, עד שנופה מהסגל ולא זכה לשחק בפעם השנייה בגביע העולם.
בסך הכל רשם פונסקה 30 הופעות במדי נבחרת אורוגוואי, בהן כבש 10 שערים.
לאחר הפרישה
עם פרישתו ממשחק, החל פונסקה בקריירה כסוכן שחקנים. הוא משמש בעיקר כסוכנם של כדורגלנים מאורוגוואי, ביניהם שחקני ליגת העל האורוגוואית וכן שחקני קבוצות מהמובילות באירופה, ביניהם מרטין קאסרס, לואיס אלברטו סוארס ופרננדו מוסלרה.
עשב חיטה
עשב חיטה נוצר מהנבטה של זרעי חיטה והצמחתה לגובה של 10–15 ס"מ.
את העשב טוחנים במטחנה שהיא בעצם מעין מסחטה ייחודית לסחיטת עשב חיטה המפרישה את מיצי העשב והמיצוי שלו ניתן לשימוש בדרכים רבות ומועילות, בעיקר בשתייה.
הנבט מכיל כלורופיל ברמות גבוהות, המקנה לו את צבעו הירוק. כמו כן, עשב החיטה מכיל ויטמינים רבים, מינרלים, סיבים, נוגדי חמצון וחלבונים.
את העשב ניתן להשיג בחנויות טבע, לשתות את המיץ בדוכנים שונים או לגדל בבית על מצע ולסחוט אותו במסחטה ביתית.
כריסטופר פריסט
כריסטופר פריסט (באנגלית - Christopher Priest; נולד ב-14 ביולי 1943) הוא סופר מדע בדיוני בריטי, הידוע, בין היתר, בשל יצירתו "היוקרה" שעובדה בשנת 2006 לסרט קולנוע מצליח.
חייו
פריסט נולד בצ'ידל שבצ'שייר שבאנגליה והחל לכתוב מייד עם סיום לימודיו. מ-1968 מתפרנס פריסט מכתיבה. פרט לספריו, הוא מתפרנס אף מכתיבה עיתונאית (בין היתר לעיתונים טיימס, הגרדיאן והאינדפנדנט) משיתוף פעולה תסריטאי, ומכתיבת תסכיתים לרדיו.
פריסט חי בהייסטינגס שבאנגליה. הוא נישא פעמיים. עד 1987 היה נשוי לליזה טאטל (Lisa Tuttle) ומ-2011 ללי קנדי (Leigh Kennedy) שהיא אם שני ילדיו. שתי נשותיו הן סופרות מדע בדיוני בעלות שם בזכות עצמן.
כתיבתו
המגזין "לונדון קולינג" שיוצא בהוצאת ה-BBC תיאר את כתיבתו של פריסט במילים: "תוך שימוש במגוון דימויים מתחום המדע הבדיוני, וסגנון אנגלי רגוע ומובחן, פריסט יוצר נובלות המותחות את הגבולות בין מדע בדיוני, פנטזיה, וכתיבה ספרותית מן הזרם המרכזי".
ואכן, ספריו עוסקים במגוון של מצבים תודעתיים, תעתועי מחשבה, ואשליות, תוך כדי שמירה על רקע מדעי אלטרנטיבי. כך, למשל, ספרו "עולם הפוך" מתאר עולם עתידני בו חיים הגיבורים בחברה המבחינה בין ה"עבר" המצוי במזרח וה"עתיד" המצוי במערב, תוך תנועה בלתי פוסקת מערבה, ובו סובלים הגיבורים מתעתועי הכרה ועיוותים בשדה הזמן והחלל, כאשר לבסוף מסתבר כי המדובר בעולם בו חיים הגיבורים בעיר הנעה על פסי מתכת ענקיים במשך מאות ואלפי שנים לכיוון מערב, על מנת לנצל שדה אנרגיה טבעי שהתגלה, הזז מספר מטרים מערבה מדי יום, כאשר קיומו של שדה האנרגיה והתלות בו יוצרים מצב שהתרחקות מנקודת ה"אופטימום" יוצרת את תעתועי ההכרה מהם סובלים הגיבורים. ספרו הידוע ביותר, "היוקרה" עוסק בתחרות בין שני קוסמים בלונדון של המאה ה-19, שלבסוף מסתבר שאחד מהם הצליח ליצור מצב של טלפורטציה בהתבסס על המצאותיו של ניקולא טסלה בשדה החשמל.
כתיבתו של פריסט, המתרחשת בחלקה בתקופה הוויקטוריאנית, שימשה כהשראה לזרם של סופרים אמריקאים כטים פאוורס, ק. וו. ג'טר וג'יימס בליילוק, המכונה "סטימפאנק", המתאר את החברה הוויקטוריאנית בנוסח ספרי הסייברפאנק המתארים חברות קיברנטיות עתידיות.
פריסט סיפר כי הוא מושפע רבות מכתיבתו של ה. ג. ולס, והוא משמש כסגן יושב ראש אגודת ה.ג. ולס הבריטית. ולס מופיע כגיבור בספרו "מכונת החלל", המתאר בין היתר את מכונת הזמן שהמציא ולס בספריו, ואת מלחמתו בחיזרים ממאדים אותם תיאר ולס בספריו.
יצירתו בתחום הקולנוע והטלוויזיה
פריסט נוהג לשתף פעולה עם כותבים שונים בתחום הקולנוע והטלוויזיה. כך, בשנת 1999 כתב את הספר המבוסס על סרטו של דייוויד קרוננברג, אקזיסטנז. תסריטו של קרוננברג כלל נושאים מספריו "החלום בטירת מיידן" ו"The Extremes". פריסט כתב מספר ספרים מסוג זה, שהוזמנו על ידי מפיקי סרטים לאחר הצלחת הסרט, במטרה לנסות ולהשיג לסרט קהלים נוספים. בכתיבה זו משתמש פריסט לעיתים בשם עט כגון "ג'ון לותר נובאק" (John Luther Novak) או קולין וודג'לוק (Colin Wedgelock)
במהלך העונה ה-18 וה-19 של הסדרה דוקטור הו פנו המפיקים לפריסט שישתף פעולה בכתיבת שני פרקים בסדרה, אך הדבר לא הסתייע.
שיתוף הפעולה הידוע ביותר של פריסט בתחום הקולנוע הוא הסרט יוקרה המבוסס על ספרו הנושא את אותו השם. הסרט, שיצא אל האקרנים בשנת 2006 בבימויו של כריסטופר נולן ובכיכובם של יו ג'קמן, כריסטיאן בייל ומייקל קיין, היה הצלחה קופתית וביקורתית.
פרסים
כתיבתו של פריסט זכתה לשבחים ולפרסים רבים. בין היתר זכה בפרס המדע הבדיוני הבריטי BSFA ארבע פעמים בקטגוריית הספר הטוב ביותר, על ספריו "עולם הפוך" (1974), "The Extremes" (1998), "The Separation" (2002) ו-"The Islanders" (2011). כן זכה פריסט בפרס הסיפור הקצר במסגרת זו בשנת 1979 על הסיפור הקצר "Palely Loitering". ספרו "היוקרה" (The Prestige) שיצא לאור בשנת 1995 זכה בפרס הפנטזיה הבינלאומי (World Fantasy Award) ובפרס ג'יימס טייט בלאק, (James Tait Black Memorial Prize) בשנת 1996. פריסט היה מועמד לפרס הוגו מספר פעמים בקטגוריות שונות, אך לא זכה בו.
ארי קוטאי
ארי קוטאי (25 במאי 1900 – 6 באוקטובר 1980) היה שחקן תיאטרון ישראלי, חבר "הבימה" משנת 1933 עד מותו.
תולדות חייו
בשנים 1927–1932 חי בניו יורק והופיע באנגלית על בימות ברודוויי ובתעשיית הסרטים שם.
בשנת 1933 התקבל ללהקת הבימה ובשנת 1946 היה לחבר הקולקטיב. בין תפקידיו הבולטים, ההצגות שבתאי צבי, בלשאצר, האב, האחים קרמזוב, המת החי, הדיבוק, רוחות, שלטון החושך, מירנדולה, החולה המדומה, בערבות הנגב, שאול, פנדרי הגיבור, על חטא שלא חטאו, כבלים, האם, בית התה של ירח אוגוסט, אנשי רוסיה, האדמה הזאת, לא אמות כי אחיה, בני ערובה, ברברה בלומברג, אנה פרנק, אוליבר! (הפקת 1966 של גיורא גודיק) ועוד.
בקולנוע הופיע בשנת 1966 בסרט "שני קוני למל" בתפקיד ד"ר העיירה קבצנסק, ואביו של מקס (מייק בורשטיין).
היה נשוי לשחקנית אהובה בת זליג רבינוביץ (1904-1995), לזוג שני ילדים, איתמר ואלכס, שחקן ומדריך למדיטציה.
קוטאי נפטר בשנת 1980 בגיל 80.
אצטדיון ונקדורף
אצטדיון ונקדורף (בגרמנית: Stadion Wankdorf) היה אצטדיון כדורגל בעיר ברן, בירת שווייץ, ושימש בתור מגרשה הביתי של יאנג בויז ברן המקומית.
אנטילופה הודית
אנטילופה הודית (שם מדעי: Antilope cervicapra; ידועה גם בכינויה האנגלי בלאקבָּק), היא מין אנטילופה בינונית במשפחת הצבאיים, המהווה מין יחיד בסוגה. היא תוארה מדעית לראשונה בשנת 1758 על ידי הזואולוג השוודי קארל לינאוס, ויש לה שני תת-מינים. אנטילופה זאת בעלת מראה חינני, ומפגינה דו-צורתיות זוויגית מובהקת הבאה לידי ביטוי בצבע הפרווה: לזכרים פרווה שחורה כהה עם סימונים לבנים בולטים על הפנים, ולנקבות פרווה חומה–כתמתמה בהירה. נוסף על כך, הזכרים מתאפיינים בזוג קרניים מסולסלות דמויות חולץ פקקים שנעדרות לרוב אצל הנקבות.
אצטדיון ונקדורף
האצטדיון אירח חלק ממשחקי מונדיאל 1954 בו אירח חמישה משחקים, ביניהם משחק הגמר. כמו כן, אירח האצטדיון את גמר גביע אירופה לאלופות בשנת 1961 בו גברה בנפיקה ליסבון על ברצלונה בתוצאה 3-2. בנוסף, אירח האצטדיון את גמר גביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1989 בו גברה ברצלונה על סמפדוריה בתוצאה 2-0.
אנטילופה הודית
האנטילופה ההודית פעילה בעיקר בשעות היום, והיא חיה בדרך כלל בקבוצות או בעדרים גדולים המורכבים מזכר דומיננטי ונקבות. אנטילופה זו שוכנת בסוואנות ובאזורים מיוערים בדלילות, ובית גידולה מושפע לרוב מהקרבה למים. במהלך עונת הרבייה, הזכרים מתקבצים בזירת החיזור ונאבקים על שטח הליבה כדי להגדיל את הסיכוי שלהם להתרבות עם הנקבות. האנטילופה ההודית היא אצנית מהירה ביותר; בריצה לטווח קצר היא נמצאת במקום רביעי מבין היונקים המהירים בעולם, ובריצה לטווח ארוך היא נמצאת במקום השלישי בעולם לאחר הדלגן והאנטילוקפרה האמריקנית. היא גם מסוגלת לבצע זינוקים מרהיבים בתופעה המוכרת כדלגנות. הטורף העיקרי שלה כיום הוא הזאב ההודי המסוגל להתחרות בה, ובעבר גם הברדלס האסייתי בטרם הוכחד מהאזור.
אצטדיון ונקדורף
תכולתו של האצטדיון השתנתה עם השנים. עם סגירתו היה מסוגל האצטדיון לקלוט כ-22,000 צופים, ובזמן מונדיאל 1954 היה מסוגל לקלוט כ-65,000 צופים.
אנטילופה הודית
היא מצויה בעיקר בהודו, אף שבעבר הייתה מצויה גם במרבית המדינות הגובלות בהודו. בתחילת המאה ה-20 הייתה האנטילופה ההודית במצב שימור מאוים, בשל ירידה דרסטית במספרים בעקבות ציד ואובדן בתי גידול, אך כיום השתפר מצב שימורה. האנטילופה ההודית תופסת מקום חשוב בדת ההינדואית, והיא הובאה למדינות רבות מחוץ לתחומי תפוצתה בשל היותה פופולרית בציד.
אצטדיון ונקדורף
בשנת 2001 נהרס האצטדיון לטובת בניית אצטדיון חדש בשם סטאד דה סוויס ונקדורף, שהחל להיבנות על חורבותיו בשנת 2003. האצטדיון נחנך ב-30 ביולי 2005 ומכיל 32,000 מקומות ישיבה במשחקי כדורגל ומסוגל לקלוט כ-45,000 צופים בקונצרטים.
אנטילופה הודית
אטימולוגיה ושמות
השם המדעי של האנטילופה ההודית הוא Antilope cervicapra. השם של הסוג נובע מהמילה הלטינית antalopus ומשמעותו היא "עיני פרח" בהתייחסו לעיניים היפות של האנטילופה. השם הספציפי של המין – cervicapra – מורכב מהמילים הלטיניות cervus (אייל) ו-capra (עז) בהתייחסו לדמיון לכאורה לפרסתנים הללו. הכינוי הנפוץ באנגלית – בלאקבָּק (Blackbuck) – פירושו אנטילופה שחורה או צבי שחור בהתייחס לצבע הכהה של הזכרים בחלק העליון של הגוף. השימוש המוקדם ביותר בשם זה בספרות המדעית היה בשנת 1850. שם נוסף בשימוש נפוץ הוא אנטילופה הודית על שם תפוצתה העיקרית, אשר נבחר על ידי האקדמיה ללשון העברית כשמה הרשמי. כינויים אחרים בהודו כוללים: קאדיאל, קאלה חירן, קרישנה חירג'  וקרישנאסאר בהינדית, קרישינה ג'ינקה בטלוגו ואיראלאי מען בטמילית.
טקסונומיה ותת-מינים
לאנטילופה ההודית שני תת-מינים מוכרים, ויש הסוברים שהם עשויים להיות מינים עצמאיים:
קרניים
זכרי האנטילופה ההודית ידועים בזוג הקרניים הספירליות שלהם, שהן גדולות וארוכות ודומות לחולץ פקקים, ולהן 3–5 פיתולים. הן נמצאות בחלק העליון של המצח בין האוזניים. בדומה לדישון, הקרניים של האנטילופה ההודית נראות ישרות יחסית למרות הפיתולים ואין להן צמיחה מסולסלת כפי שיש ליעל בורג או לקודו גמלוני. אורך הקרניים הממוצע הוא, אף על פי שאורך הקרניים המרבי שנרשם בטקסס אינו עולה על 58 ס"מ. הקרניים של האנטילופה ההודית צומחות לכיוון מעלה ולצדדים – מה שנראה מלפנים בצורת V. לכל אורכן של הקרניים ישנם רכסים טבעתיים שמספרם עשוי להגיע ל-20 ויותר. צבע הקרניים הוא ארד–אפרפר בחלק התחתון, והוא מתכהה בהדרגה בחלק העליון לשחרחר או כחלחל. בחלקים הצפוניים והמערביים של הודו הקרניים נוטות להיות ארוכות ומפותלות יותר אצל זכרים. אף על פי שהקרניים כאמור מזוהות אך ורק עם הזכרים, נקבות עשויות לפתח לעיתים רחוקות קרניים.
כסות ומראה חיצוני
הפרווה של האנטילופה ההודית דקה וקצרה בהתאם לבית גידולה הלח. צבע הפרווה משתנה בחדות בין הזכרים לנקבות כדלהלן: אצל נקבות ולעופרים המראה הכללי הוא חום–צהבהב או כתמתם בהיר, עם נטייה להתכהות מעט לאדמדם בגב ובמצח ולהתבהר לצבע חולי בצוואר, בצלעות, בשוקיים ובפנים. בין הגב הכהה לצלעות ישנו פס לא מוגדר בצבע חול חיוור בדומה לצבי גראנט. הפרווה של הזכרים לעומת זאת, מתחילה להתכהות מגיל מסוים לחום שזוף, חום כהה, ולבסוף עד לחום שוקולד או שחור פחם; צבעם של הזכרים הופך לכהה ואפל יותר עם הגיל. גרונן של הנקבות לבנבן לעומת הגרון השחור של הזכרים. למרות ההבדלים הבולטים בצבע, הזכרים והנקבות די זהים במובנים רבים: אצל שניהם המותניים, הגחון, החזה, העכוז והמפשעה בצבע לבן בוהק, ולשניהם יש רצועות שצבען כצבע הגוף אשר נמשכות מהכתפיים עד לברך וחוצות את האזור הלבן. עם זאת, אצל הזכרים הצבע השחור בולט היטב לעומת הלבן בשל הניגודיות שלהם בעוד שאצל הנקבות צבעי החום–חולי והלבן מתמזגים יחסית.
את הזכר ניתן לזהות ממרחקים בשל צבעיו הייחודיים הגורמים לו להיראות כאילו נצבע מחצה שחור ומחצה לבן, בעוד שלנקבה יש הסוואה מעולה בסוואנה ההודית שצבעי פרוותה הפשוטים מתמזגים איתה. נוסף על האמור לעיל, הזכר נבדל מהנקבה בסימוני הפנים הבולטים שלו: בעוד שלנקבה פנים חומות עם עיגולים לבנים דהויים סביב העיניים וכתם לבנבן סביב השפתיים, הזכר מרשים ביופיו בכך שיש לו טבעות לבנות ענקיות סביב העין אשר גולשות מעט לחרטום, ובשילוב עם הפנים השחורות הן נראות כמסיכה טבעית; בנוסף, לזכר יש כתם לבן גדול ובולט סביב הלוע והסנטר, ואוזניו לבנות לחלוטין. תופעות מלניזם ולבקנות, נצפו שתיהן בקרב האנטילופה ההודית בבר, והן מתאפיינות בפרווה שחורה או לבנה לגמרי בהתאמה.
מורפולוגיה ומידות גוף
האנטילופה ההודית היא אנטילופה בגודל בינוני. הגובה שלה בכתפיים הוא 74 עד 84 ס"מ והאורך המלא של הראש והגוף הוא 100 עד 120 ס"מ. משקל הזכרים הממוצע הוא 38 ק"ג, אך האוכלוסייה של האנטילופות בטקסס מגיעה עד למשקל של 57 ק"ג. הנקבות קלות יותר מהזכרים ושוקלות 20–33 ק"ג או 27 ק"ג בממוצע. הדו-צורתיות הזוויגית אצל האנטילופה ההודית היא הבולטת ביותר בקרב האנטילופות לצד מינים כקובוס הנילוס או כאנטילופה טיבטית: מעבר לכך שהזכרים כבדים וגדולים מהנקבות, צבע הפרווה שלהם כהה ביותר והם מתאפיינים בנוסף לכך בקרניים שנעדרות לרוב אצל הנקבות. מבנה גופה של האנטילופה ההודית צר ורזה ומעניק לה מראה חינני ודמיון רב לצבי. רגליה דקיקות וארוכות ומותאמות היטב לריצה מהירה ולקפיצות בדומה לאימפלה. פרסותיה עדינות ומחודדות וזנבה הדקיק נראה כרצועת עור בולטת. אוזניה צרות וארוכות בדומה לצבי ואין להן חוש שמיעה טוב. הצוואר של הזכרים נראה עבה לעומת הצוואר הדק של הנקבות. הראש שלה בעל חרטום מוארך וצר והלוע קטן ודומה ללועו של הכבש. הלשון דקה וצרה ובאורך של 125 מ"מ, והיא דומה לזו של סרו טאיוואני. העיניים גדולות ובולטות עם יכולת ראייה מצוינת והאף קטן ובעל נחיריים מחורצים בדומה לצבאיים.
תפוצה ובית גידול
האנטילופה ההודית כשמה מוגבלת בתפוצתה להודו והיא בין בעלי החיים הייחודיים לתת-היבשת ההודית. בעוד שבעבר היא הייתה נפוצה באלפיה, כיום העדרים הנראים קטנים יותר מבעבר ונפוצים בעיקר באזורים מוגנים. האנטילופה ההודית נכחדה בבנגלדש; בנפאל, האוכלוסייה האחרונה שנותרה במדינה נמצאת באזור השימור של האנטילופה ההודית מדרום לפארק הלאומי בארדיה. בשנת 2008, האוכלוסייה נאמדה ב-184 פרטים. בפקיסטן, האנטילופה ההודית מופיעה מדי פעם לאורך הגבול ההודי–פקיסטני ואוכלוסייה שבויה נשמרת בפארק הלאומי לאל-סוהאנרה. חוקר הטבע האנגלי ויליאם תומאס בלנפורד תיאר את טווח התפוצה של האנטילופה ההודית בימים ההם בספרו "עולם החי של הודו הבריטית משנת 1891:
האנטילופה ההודית הובאה למספר מדינות מחוץ לתחומי תפוצתה – בעיקר לצורך ציד ספורטיבי. היא הובאה לראשונה לרמת אדוארד בטקסס בשנת 1932; עד שנת 1988 האוכלוסייה גדלה מאוד, והאנטילופה ההודית הפכה לחיה האקזוטית הנפוצה ביותר בטקסס לאחר האייל הנקוד. נכון לתחילת שנות ה-2000, האוכלוסייה בארצות הברית נאמדת בלא פחות מ-35,000 פרטים; היא הוכנסה גם לתוך ארגנטינה לצורך ציד, ונכון לתחילת שנות ה-2000 אוכלוסייתה שם מונה כ-8,600 פרטים. כן היא הובאה גם למקסיקו ולדרום אפריקה. האנטילופה ההודית הובאה לראשונה ב-1900 ליבשת אוסטרליה לצד מפריסי פרסה אחרים, ומלבד אוסטרליה המערבית שבה התרחש השחרור המקורי, היא מצויה כיום גם בשפלת עשב-מיטשל בקווינסלנד ובייחוד בטריטוריה הצפונית ואוסטרליה הדרומית. האנטילופה ההודית שוכנת בסוואנות גבוהות, מישורים, סבכים קוצניים, חורשים, כרי דשא, קרחות יער ואזורים מיוערים בדלילות. יערות נשירים יבשים למשל, הם בית גידול מועדף היות שיש בהם אספקת מזון קבועה וכן כיסוי מספיק של צמחיית סבך המותאמת עבור האנטילופה. בשל היותן תלויות במים, האנטילופות ההודיות מעדיפות אזורים שבהם יש מקורות מים זמינים וקבועים לאורך השנה; המים חיוניים לאנטילופה עד כדי כך שהיא עשויה לגמוע מרחקים גדולים כדי להשיג מים אף על פי שסתם כך היא אינה נוהגת לנדוד. מאידך, אזור בעל אקלים קריר או גשום מדי אינו מתאים עבור האנטילופה ועל כן היא אינה מצויה באזורים גבוהים מאוד או ביערות טרופיים. למרות האמור לעיל, בקצה תת-היבשת ההודית האנטילופות ההודיות מצויות גם באזורים צחיחים כדוגמת המדבר ההודי הגדול (באזור הצפון המערבי) לצד קרובם הצבי ההודי, וכן הן נראות לעיתים באזורי חופים ובאזורים הרריים בצפון-מזרח הודו. הטמפרטורות בתחומי מחייתה 20–36 מעלות צלזיוס וכמות המשקעים הממוצעת היא 500–2,000 מילימטר לשנה.
פעילות וארגון חברתי
בדומה לצבאיים אחרים, האנטילופה ההודית פעילה לאורך שעות היום, אם כי הפעילות מתמעטת בשעות הצהריים שאז הטמפרטורות חמות מן הרגיל והיא מעדיפה במקום זאת לנוח בצל. בעונות קרירות היא עשויה להיות פעילה לסירוגין מהבוקר עד הערב. האנטילופות ההודיות חברותיות למדי: הן נמצאות בקבוצות קטנות של 5 פרטים עד עדרים גדולים של 50 פרטים, והמבנה החברתי שלהן מחולק ל-3 סוגים: 1. עדרי נקבות וצאצאיהן עם זכרים נלווים. 2. עדרי זכרים צעירים ומתבגרים. 3. זכרים טריטוריאליים החיים לרוב בגפם בסמוך לעדר נקבות. מחקר גילה כי גודל העדרים משתנה לעיתים קרובות (בקיץ למשל מספר הפרטים בעדר פוחת), והמבנה החברתי מוכתב על פי זמינות המזון והאופי של בית הגידול. לעדרי אנטילופות גדולים יש יתרון על פני פרט בודד בכך שהם מזהים בנקל יותר סכנות וטורפים, ובשל כך שעות הפעילות שלהם באתרי האכלה רבות יותר. החיסרון הבולט של העדרים הוא הצורך בכמות מספקת של מזון שתכלכל את העדר כולו, כך שעדרים כאלו נאלצים לנדוד על פני שטחים גדולים בחיפוש אחר מקורות מחייה.
ריצה ודלגנות
האנטילופה ההודית היא אצנית מצטיינת עם מהירות ריצה בהספק של 50 מייל לשעה (80,450 מטרים לשעה – קצת יותר מ-80 קמ"ש; לעיתים היא עשויה להגיע למהירות של 96 קמ"ש), ובכך היא נמצאת במקום רביעי מבין היונקים המהירים בעולם לאחר הברדלס. יתרונה על הברדלס הוא יכולת הסיבולת שלה לטווח ארוך כשהיא מסוגלת להתמיד במהירות זאת למשך 15 קילומטר, ועל פי מדד זה היא האצנית המהירה בעולם לאחר קרוביה הדלגן והאנטילוקפרה האמריקנית; מסייעים לה בכך גופה הרזה והצר ורגליה הדקיקות והארוכות. נוסף על יכולת הריצה שלה, האנטילופה ההודית היא קפצנית מעולה המסוגלת להתרומם באוויר לגבהים של 2 מטר ומעלה, ובכל קפיצה כזאת היא מסוגלת לגמוע מרחק של. על מנת לבצע קפיצות גבוהות כאלו, האנטילופה ההודית משתמשת באנרגיה האצורה בגידים הארוכים ברגליה ובעמוד השדרה כאשר היא מתכופפת טרם הקפיצה, ובאמצעותה היא מזניקה את עצמה לגובה פעם אחר פעם כשבהיותה באוויר הרגליים נמתחות ועמוד השדרה מתיישר. כאשר פרט בעדר מבחין בסכנה קרובה, הוא מבצע זינוק גבוה לצד סדרת דילוגים קטנים יותר בתופעה הידועה כדלגנות – ככל הנראה כדי לאותת לעדר להיזהר. בעקבותיו העדר פותח בריצה מהירה אל מחוץ לטווח הסכנה. עם זאת, יש חוקרים הסבורים שמטרת הדילוגים המרשימים איננה אלטרואיסטית אלא לאותת לטורף שהפרט המדלג הוא כשיר, חזק ומהיר במיוחד ולכן מוטב לו לבחור מטרה קלה יותר למרדף. האנטילופות ההודיות נוהגות גם לזנק מעל מכשולים או מעל דרכים סלולות בבית גידולן.
תזונה
כיתר הפריים, האנטילופה ההודית היא צמחונית, והיא משויכת לאוכלי עשב מאחר שתזונתה העיקרית מבוססת על עשבים נמוכים ודשא קצר. תזונתה כוללת בין השאר גם שיחים, דשא שערוני הררי (מהדגניים), עלים וענפים של ינבוט (Prosopis – מהמימוסיים), אלון ירוק וכן ניצנים ופירות. היא נצפתה מדי פעם כשהיא ניזונת מעצי שיטה במדבר צ'וליסטאן, ובשבי הוחזקה על תזונה שמבוססת משיבולת-שועל ותלתן. מחקר שנערך בפארק הלאומי בלאקבוק בגוג'ראט, הראה כי עשב הינדי (Dichanthium annulatum – משמש בעיקר כמספוא) מהווה לא פחות מ-35% מהתזונה שלהן. צריכת המזון של האנטילופה ההודית בקיץ נמוכה יותר מבחורף בשל העדר מקורות מזון טובים ומזינים, ואחת ההשלכות מכך היא שהאנטילופה מקבלת חלבונים גולמיים ברמה נמוכה מאוד - אפילו מתחת לכמות המינימלית הנדרשת. בחורף לעומת זאת צריכת החלבונים גבוהה בשל מקורות מזון זמינים בשפע. הפירות של ינבוט יוליפלורה נאכלים על ידי האנטילופות ההודיות לעיתים קרובות, ובשל כך הן עשויות לשחק תפקיד חשוב בהפצת זרעי העץ באמצעות צואתן. הינבוט הופך למקור מזון חשוב במיוחד כאשר העשבים נדירים. האנטילופה ההודית צורכת מים באופן קבוע וזהו אחד הגורמים המשפיעים על בחירת בית הגידול. בעבר לעומת זאת שררה הנחה מוטעית שהאנטילופה ההודית אינה זקוקה כלל למים, ונטען שהסיבה האפשרית לכך היא שהאנטילופה מסוגלת להזרים חזרה לגופה את החנקן מבלי להפריש אותו בשתן.
טורפים
אוכלוסיית האנטילופה ההודית מושפעת קשה מאסונות טבע כדוגמת שיטפונות, בצורות ומגיפות, שמהם היא עשויה להתאושש רק לאחר 5 שנים. הטורפים העיקריים והקטלניים של האנטילופה הם זאבים הודים ודהולים, שמותאמים אף הם לריצה מהירה; הזאבים ההודים, שצדים בלהקות, נוהגים להטעות את האנטילופות כשאחד מהם מגיע מהחזית ומניס את העדר לעבר זאב אחר האורב בסבך. טורפים אחרים פחות שכיחים הם נמרים הודים, כלבי פאריה, ובעבר גם ברדלסים אסייתים בטרם נעלמו מהאזור. טיגריסים בנגליים ואריות אסייתים הם טורפים נדירים יחסית של האנטילופה. העופרים נטרפים בנוסף גם על ידי תנים זהובים, קרקלים וטורפים קטנים אחרים. במדינות מחוץ לתחומי תפוצתה המקוריים, האנטילופה ההודית עשויה להוות טרף עבור פומות ההרים, יגוארים וכלבי דינגו. חוש השמיעה והריח של האנטילופות אינו מפותח דיו, ועל כן הן מסתייעות בחוש הראייה המעולה שלהם כדי לאתר עצמים זרים בסביבתן. אף על פי שהן שקטות בדרך כלל, הנקבות עשויות להפיק צליל שריקה כדי להזהיר מפני טורף. האנטילופה ההודית סובלת במידה מסוימת מטפילים כדוגמת כינים, קרציות וזבובים.
טריטוריאליות וחיזור
הזכרים בדרך כלל מאמצים את התנהגות הלֶק כטקטיקה למשוך נקבות לצורך רבייה. שטחי הלק נוצרים על ידי זכרים גדולים בחפיפה לשטח של עדר נקבות, והם ממוקמים לרוב בבתי גידול עם אספקת מזון טובה כדי להבטיח שהנקבות תבואנה אליו. הזכרים מגינים מפני מתחרים על משאבי המזון בשטחם אשר משתרע בגודלו מ- ועד 12 דונם, ומנסים לשפר את מעמדם ולכבוש את אזור הליבה. השטחים מסומנים בריח על ידי הפרשות מהבלוטות הפרוביטאליות שבעין ומהבלוטות שבקרסול וכן על ידי שתן וצואה. בעוד שזכרים אחרים אינם מורשים להיכנס לשטח, לנקבות מתאפשר לבקר בו בחיפוש אחר מזון – במהלכו הזכר מנסה להזדווג עימן. תופעת הלק היא אסטרטגיה תובענית מאוד, שכן הזכרים המגינים על שטחם בקנאות נאלצים לספוג פציעות רבות, ומסיבה זאת שטחים כאלו נתפסים רק על ידי זכרים מבוגרים, דומיננטיים וחזקים. זכרים חלשים שאינם דומיננטיים אינם מורשים לגשת לנקבות ועל כן הם מנסים להזדווג עימן בכוח בשולי הלק. הזכר הדומיננטי עשוי להגן על נקבותיו מפני זכרים אחרים.
במהלך היחום של הנקבות, הזכרים הופכים לאגרסיביים ותוקפניים כלפי בני מינם, והם מגינים על שטח הלק שלהם בקנאות מפני זכרים אחרים. הם נוהגים להשמיע במהלך עונת הרבייה נהמות רמות ונאקות, ועוסקים תדיר בלחימה אכזרית של ראש בראש אשר כוללת לבד מהדחיפות ונעילת הקרניים גם האצה והתרסקות מהירה שלה תוצאות חמורות. פציעות רציניות וצליעות נפוצות מאוד במהלך העונה, והקרניים של היריבים עלולות להישבר מעוצמת הריסוק והדחיפות. בטרם הקרב הזכרים משפשפים את מצחם באדמה ומכים באדמה עם פרסותיהם. התצוגה האגרסיבית של הזכר הדומיננטי בנוכחות זכרים אחרים או נקבות כוללת הנפת הצוואר והראש קדימה ומעלה, קיפול האוזניים וזקיפת הזנב. הזכר הדומיננטי רודף אחרי הנקבה כשאפו כלפי מעלה ובתגובה למגע עם ריח השתן שלה הוא מבצע את תגובת פלהמן. הנקבה מציגה את נכונותה לרבייה באמצעות נפנוף הזנב וחבטה עם הרגליים האחוריות על האדמה. התהליך כולו כולל ההזדווגות עשוי להימשך זמן רב (עד כ-6 שעות) לאחריהן הנקבה שוהה מעט בשטח כדי ללחך עשב והזכר נשאר לצידה זמן מה לפני שימשיך הלאה להזדווג עם נקבה אחרת.
רבייה ומחזור חיים
האנטילופות ההודיות הנקבות מגיעות לבגרות מינית לאחר שמונה חדשים, אולם הן לא מזדווגות טרם הגיען לגיל שנתיים. הבגרות המינית של הזכרים מאוחרת יותר – בין שנה לשנה וחצי. הרבייה מתרחשת לאורך כל השנה; שיא הרבייה מתרחש לרוב במהלך האביב ובסתיו בטקסס, ובהודו נצפו שני שיאי רבייה: מאוגוסט עד אוקטובר וממרץ עד אפריל. כאמור, בתקופת הייחום של הנקבות הזכרים נעשים תוקפניים ונאבקים זה בזה על נקבות בזירת החיזור. הזכרים הדומיננטיים זוכים בנקבות ומזדווגים עימן.
ההריון נמשך בדרך כלל שישה חודשים, לאחריהם נולד עופר יחיד בעל פרווה צהבהבה בהירה המסווה אותו היטב על רקע האדמה שסביבו. עופרים זכרים עשויים להיוולד עם כתם שחרחר על ראשם וצווארם. העופרים מתפתחים במהירות, וכבר זמן קצר לאחר הלידה הם מסוגלים לעמוד ולרוץ. הנקבות מסוגלות להתרבות שוב כחודש לאחר ההמלטה. העופרים שובבים ומבלים את רוב היום בפעילות גופנית. הזכרים משחירים בהדרגה ומקבלים צבע אפל מלא בסביבות השנה השלישית לחייהם.
תוחלת החיים של האנטילופה ההודית היא בדרך כלל 10 עד 15 שנים; לעיתים נדירות עד 18 שנים.
מצב שימור
לפני המאה ה-19, האנטילופה ההודית הייתה מפריס הפרסה הנפוץ ביותר בתת-היבשת ההודית, עם אוכלוסייה מוערכת בלא פחות מ-4 מיליון פרטים; בתקופה זו הנשק החם טרם היה נפוץ בהודו, ובטרם עצמאותה של הודו בשנת 1947, האנטילופה הודית ניצודה בנסיכויות הודיות רבות יחד עם הצבי ההודי בעיקר בעזרת ברדלס אסייתי שבוי שעבר הכשרה מיוחדת. במהלך המאה ה-20, האנטילופה ההודית חוותה ירידה דרסטית במספריה כתוצאה מציד מוגזם שמקורו בשכיחות הנשק החם, וכן מחמת בירוא יערות וכיווץ בית גידול; עד 1964 מספריה בהודו הגיעו לשפל חסר תקדים של 8,000 פרטים בלבד, והיא הוכחדה כליל מפקיסטן ובנגלדש ובמקביל נכחדה מרוב נפאל עד שעמדה בפני סכנת הכחדה. עם זאת, אוכלוסייתה של האנטילופה ההודית התאוששה מאז ושילשה את מספרה ל-24,000 פרטים בשנת 1970 בעקבות חוקים מחמירים; האומדן האחרון משנת 2000 העריך שישנן בסביבות 50,000 אנטילופות הודיות, כאשר המספרים הגדולים ביותר מצויים במדינות גוג'ראט, ראג'סטאן, פנג'אב, מאדהיה פרדש ומהאראשטרה. מלבד זאת ישנן עוד 35,000 פרטים בארצות הברית, ו-8,600 פרטים בארגנטינה ומספר לא ידוע באוסטרליה ובמקסיקו.
האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN) סיווג את האנטילופה ההודית בשנת 2003 תחת הקריטריון של מצב השימור קרוב לסיכון (NT), זאת משום שהיא הייתה כפופה ללחצים כבדים מצד גידול מתמיד באוכלוסיית האדם ובעדרים של בעלי חיים מקומיים העשויים להתחרות איתה על מקורות מזון, וכן מהקדמה הטכנולוגית שחודרת לבתי הגידול שלה; בשנת 2017, היא סווגה כמין ללא חשש (LC) על ידי הארגון, לאור הגידול במספריה באזורים מוגנים והסתגלותה לבתי גידול הנמצאים בשימוש חקלאי. אמנת CITES מניחה את האנטילופה ההודית תחת הנספח השלישי של האמנה לבקשת נפאל. המשמעות לכך היא שהמסחר באנטילופה ובחלקי גופה מותר תחת היתר יצוא ופירוט מקור המין.
בהודו, ציד של האנטילופה ההודית אסור על פי תוספת לחוק הגנת חיות הבר מ-1972. האנטילופות מצויות במספר אזורים מוגנים במדינה כגון: שמורת הטבע קאימור (ביהר), הפארק הלאומי יער גיר, שמורת החי ולאוואדר (גוג'ראט), שמורת בלאקבוק ראניבנור (קרנאטקה), שמורת החובה ההודית הגדולה (מהאראשטרה), שמורת צ'אמבאל הלאומית, הפארק הלאומי ראנטאמבור, שמורת טאל צ'אפאר (ראג'סטאן), הפארק הלאומי גואינדי ושמורת החי לאוואנדו (טאמיל נאדו). בנפאל, בעקבות הגנה נאותה, האוכלוסייה האחרונה שנותרה במדינה גדלה מ-9 פרטים בלבד ב-1975 ללמעלה מ-200 פרטים בשנת 2008. בפקיסטן מוחזקת בשבי אוכלוסייה לצורך רבייה (גרעין רבייה) אשר מיועדת בסופו של דבר להיות מושבת לטבע.
גנטיקה
לאנטילופות ההודיות יש מספר לא אחיד של זוגות כרומוזומים. לזכרים יש 31–33, בעוד שלנקבות יש 30–32. לזכרים יש כרומוזום מין גדול במיוחד הידוע כ-XY1Y2. בעבר, כרוזומי מין גדולים במיוחד היו ידועים אך ורק בקרב מכרסמים, עד שבשנת 1968 התגלו גם אצל האנטילופה ההודית, וקודו הביצות. גם כרומוזום X הוא גדול במיוחד אצל האנטילופה ההודית. בדרך כלל כרומוזום X מהווה 5% מהגנום, אך אצל האנטילופה ההודית הוא מהווה 14.96%. בתוך הכרומוזומים הגדולים במיוחד יש חלקים עם השהיה בשכפול ה-DNA. הפולימורפיזם החלבוני של האנטילופה ההודית נמוך יחסית בהשוואה לאנטילופות אחרות משבטה, ומייחסים זאת להתפתחות אבולוציונית מהירה של הפֵנוֹטִיפּ האוטפומורפי שלה.
בתרבות ההודית והמודרנית
לאנטילופה ההודית יש אסוציאציות רבות עם התרבות ההודית. שרידי עצמותיה שנמצאו באתרים היסטוריים כמו דהולווירה בגוג'ראט ומהרג'ארה בבלוצ'יסטן, מעלים השערה שייתכן והיא שימשה כמקור מזון בתרבות עמק האינדוס (1700–3300 לפנה"ס). האנטילופה ההודית מתוארת באופן קבוע בציורים מיניאטוריים מתקופת האימפריה המוגולית (המאה ה-16 עד המאה ה-19), לעיתים קרובות, כחיה שניצודה בציד מלכותי באמצעות ברדלסים. תושבי הכפרים בהודו ונפאל אינם פוגעים בדרך כלל באנטילופה, וקבוצה דתית הקרויה "בישנוי" שחיה במדבר טר מספקת לה הגנה כחלק מהאמונה שפגיעה בטבע פירושה פגיעה עצמית. האנטילופה ההודית הוכרזה כחיית המדינה של אנדרה פרדש. האנטילופה ההודית מוזכרת בכתבי סנסקריט כמו "הקרישנה מריג"; על פי המיתולוגיה ההינדואית, האנטילופה נושאת את המרכבה של האל קרישנה. היא נחשבת לאחד מהמרכיבים של ואיו (אל הרוח), סומה (משקה אלוהי), וצ'אנדרה (ירח אלוהי). בדומה לכך בטמיל נאדו, היא נחשבת כמרכיבה את אלת המלחמה והניצחון – קוראוואי. בראג'סטאן רווחת האמונה שהאלילה – קרן מאטה מגינה על האנטילופה ההודית. בכתבי היצ'נוואקייה סמרטי, הפילוסוף ההודי יצ'נוואקייה מצוטט באומרו: "יש לבדוק באיזו ארץ נמצאת האנטילופה שחורה כי על פי הדהרמה היא חייבת להיות קיימת באזור", והדבר מעלה סברה שמנהגים דתיים מסוימים כמו הקרבת קורבנות, לא היו נעשים במקומות שהאנטילופה ההודית לא נמצאה באופן טבעי. העור של האנטילופה ההודית (קרישנאג'ינה בהינדית), נחשב למקודש בעיני ההינדואיזם. על פי כתבים הינדים, רק לברהמינים (כמרים–מורים), סאדוס (סגפנים קדושים), מתרגלי יוגה ונזירים בודהיסטים מותר לשבת עליו. בעבר השתמשו באנטילופה ההודית בשלטי אצולה של נסיכויות הודיות רבות.
הבשר של האנטילופה ההודית נחשב לטעים ויקר, והוא מבוקש ביותר ברחבי טקסס. בחלב האנטילופה יש 6.9% חלבון, 9.3% שומן ו-4.3% לקטוז. באזורים מסוימים בהודו, מספרי האנטילופה ההודית גבוהים במיוחד, ובסמוך לאזורים חקלאיים היא הופכת למזיק קבוע לגידולים – מה שגורם לאיכרים לצוד אותה באופן לא חוקי כדי למנוע את הנזק; עם זאת, הנזק שנגרם על ידה קטן בהרבה מהנזקים שנגרמים על ידי הנילגאי. האנטילופה ההודית הובאה על ידי האירופאים לאזורים שבהם לא הייתה נפוצה בעבר כמו ארצות הברית, אוסטרליה וארגנטינה, זאת בשל הפופולריות שלה בציד ספורטיבי; במקומות מסוימים היא הסתגלה היטב עד שהיא מוגדרת כמין פולש המהווה סכנה עבור הפלורה המקומית (קווינסלנד למשל). כן ניתן לראותה בגני חיות רבים ברחבי העולם.
דייוויד ארמסטרונג
דייוויד הארטלי ארמסטרונג (באנגלית: David Hartley Armstrong; 21 באוקטובר 1812, נובה סקוטיה, קנדה – 18 במרץ 1893, סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית) היה סנטור אמריקאי ממיזורי. ארמסטרונג החל את הקריירה שלו כמורה, מרצה באוניברסיטה, מנהל בית ספר, מנהל הדואר של סנט לואיס, וחבר הדירקטוריון של משטרת סנט לואיס.
חייו
ארמסטרונג נולד בנובה סקוטיה, קנדה. בין השנים 1833–1837 עבד כמורה בבית ספר בניו בדפורד, מסצ'וסטס. ב-1837 עבר לסנט לואיס, מיזורי, ומשם ללבנון, אילינוי, שם לימד באוניברסיטת מקנדרי. ב-1838 חזר למיזורי והיה למנהל בית ספר בבנטון עד 1847. בין השנים 1847–1850 היה למבקר העירייה של סנט לואיס. בין השנים 1854–1858 עבד כמנהל הדואר של סנט לואיס. בין השנים 1873–1876 היה חבר הדירקטוריון של משטרת סנט לואיס.
ב-29 בספטמבר 1877 מונה לסנאטור מטעם מדינת מיזורי, לאחר פטירתו של קודמו בתפקיד, לואיס ו. בוגי. הוא שירת בתפקיד עד ה-26 בינואר 1879, אז נבחר לו מחליף, לאחר שלא התמודד כלל בבחירות לסנאט. ארמסטרונג נפטר ב-18 במרץ 1893, בסנט לואיס ונקבר בבית הקברות בלפונטן שבעיר.
תל טווייני
התל והממצאים הארכאולוגיים
תל טווייני משתרע על שטח של 11.6 דונם. צורתו צורת אגס, כשהצד הצר מופנה לכיוון מערב. אורכו של התל מכיוון מזרח-מערב הוא 400 מטר, ורוחבו 290 מטר מכיוון צפון-דרום. שטחו כמחצית משטח תל ראס שמרה, שבו שכנה העיר אוגרית. התל נישא מעל פני השטח שסביבו לגובה של 15–20 מטר. גובהו מעל פני הים מתנשא בין 19 ל־27 מטר. בצידו הצפון מזרחי של התל יש מקור מים טריים, המספק עד היום מים לשדות שמסביב ולעיר ג'בלה. מסביב למקור המים נמצאו שרידי מבנים ממוטטים מתקופת הברונזה והברזל, הקשורים למקור המים. בתל עצמו נמצאו שרידי מקדש פיניקי מתקופת הברזל, הקשור למקור המים.
תל טווייני יושב כנראה בסוף האלף השלישי לפנה"ס, בסוף תקופת הברונזה הקדומה. ההתיישבות באתר נמשכה בתקופת הברונזה התיכונה, תקופת הברונזה המאוחרת, תקופת הברזל, התקופה ההלניסטית, התקופה הרומית, התקופה הביזנטית והתקופה האיסלאמית. ייתכן שבאתר זה שכנה גבעל (באוגריתית: 𐎂𐎁𐎓𐎍) העתיקה, עיר שהוזכרה בכתבי אוגרית מהמאה ה־13 לפנה"ס.
באתר נמצאו 9 שכבות ארכאולוגיות (מהקדומה למאוחרת):
תקופת הברונזה התיכונה
מתקופה זאת נמצאה חומה גדולה, אבל הממצא הייחודי מתקופה זאת הוא קבר קבוצתי המתוארך ל־1700 לפנה"ס. בקבר נמצאו 42 שלדים של אנשים בוגרים ו־16 שלדי ילדים. מנחות הקבורה בקברים כללו 160 כלים מחרס שמורים היטב, צלחות וקערות מספר סיכות מברונזה, וצלמיות. ממצא נוסף היה גרזן בעיצוב האופייני תקופה זאת, גרזנים דומים נמצאו באוגרית, גבל וסוקס.
תקופת הברונזה המאוחרת ותקופות מאוחרות יותר
בסוף תקופת הברונזה המאוחרת, שימשה גיבלה גבולה הדרומי של ממלכת אוגרית. בחפירות שנערכו באתר ב־2007, נמצא ששכבה 7a חרבה בזמן חורבן אוגרית, בעת משבר תקופת הברונזה המאוחרת בראשית המאה ה־12 לפנה"ס. אך בניגוד לאוגרית יושב האתר שוב במהלך המאות ה־11 וה־10 לפנה"ס, אולי על ידי גויי הים שהחריבו אותו. בתקופת הברזל היישוב היה עירוני לחלוטין. סקר גאופיזי שנעשה באתר זיהה מערכת רחובות עתיקה מתקופת הברזל. בתקופה הפרסית, איבדה העיר מחשיבותה, וההתיישבות עברה לאזור חוף הים בנמל של העיר המודרנית ג'בלה. מהתקופה הביזנטית נמצאו באתר מספר מבנים מבודדים שנבנו על פני השטח.
המחקר הארכאולוגי
האתר נחפר החל מ־1999 על ידי משלחת משותפת סורית־בלגית במסגרת פרויקט ג'בלה – יוזמה של מחלקת העתיקות הסורית בניהולם של מישל אל־מקדיסי ומסעוד בדאוי מסוריה, פרופ' קרל ואן לרברג' (Karel Van Lerberghe) ופרופסור יואכים ברטשניידר (Joachim Bretschneider) מהאוניברסיטה הקתולית של לוון, מהעיר לוון בבלגיה.
מאז תחילת החפירות התגלו ממצאים חשובים רבים, ביניהם מקדש פיניקי, קבר ציבורי גדול משותף, שהכיל 58 שלדים, חומת עיר גדולה, מספר מבנים ציבוריים ופרטיים מתקופת הברזל I–II וממצא קטן רב.
טירת דינס בראן
טירת דינס בראן (בוולשית: Castell Dinas Brân) הייתה מצודה בתקופת הברזל ומאוחר יותר גם טירת אבן אשר הגנה על הגבול המזרחי של ממלכת גוויניד'.
הטירה הוקמה בסביבות שנת 1260, נפלה לידי אדוארד הראשון, מלך אנגליה בשנת 1276, וככל הנראה נהרסה בחידוש הקרבות בשנת 1282 ומאז לא שוקמה.
היסטוריה
באתר בו ניצבות כיום הריסות הטירה, נבנה תחילה מבצר גבעה בסביבות 600 לפנה"ס. המצודה כללה סוללת אדמה שבראשה נבנו חומות עץ, בנוסף נחפר חפיר בדופן הדרומית של המבצר, היכן שהמדרון פחות תלול. בין כותלי החומות הוקמו מספר בתים ומבני עץ, השם דינאס ככל הנראה שימש גם את תושבי המקום הקדומים.
ישנן עדויות לכך שהאתר שימש כמבצר מעץ אשר שירת מלכים שונים בממלכת פוויס בהם; אליסד' אפ גווילוג במאה ה-8 ומאוחר יותר מאדוג אפ גריפיד' מיילור שהיה המלך הראשון של פוויס פאדוג (הצפונית). ייתכן שדינס בראן אף שימשה כמושב כסאו של המלך (אשר מלך בין 1197-1236), ככל הנראה בתקופה זו הטירה נבנתה מעץ וישנם עדויות לכך שהיא הושמדה בשריפה.
בשנות ה-60 של המאה ה-13, ככל הנראה לקראת 1270, הוקמה טירת האבן במקום על ידי מלך ממלכת פוויס פאדוג גריפיד' השני, בנו של מאדוג. בתקופה זו גריפיד' השני היה בעל ברית של ל'ואלין אפ גריפיד' ("מלך ויילס") שמלך בממלכת גוויניד'. תפקידו של גריפיד' השני בתקופה זו היה לשמש אזור חיץ הניצב בין אנגליה וממלכות צפון ויילס, ככל הנראה מתוך תפיסה זו שוקמו ביצורי הטירה והיא נבנתה מאבן. עם זאת, מספר שנים לאחר מכן ב-1276, צבא אנגלי-ולשי של המלך אדוארד הראשון פלש לוויילס וכבש את הטירה יחד עם ממלכת פוויס פאדוג. לאחר הכיבוש הושאר חיל מצב אנגלי בטירה עד ששנה מאוחר יותר נחתם הסכם שלום בין אנגליה לוויילס, הסכם שהחזיק מעמד רק עד הכיבוש של ויילס בשנת 1282.
ככל הנראה חיל המצב הוולשי העלה את הטירה באש לפני כיבושה בשנת 1276, אך היא המשיכה להתקיים מספר שנים לאחר מכן. לא ברור לגמרי מתי נהרסה הטירה והפסיקה להיות בשימוש כל שהוא, ככל הנראה עם הכיבוש הסופי של ויילס ב-1282 הטירה הושמדה והוצאה מפעילות. לאחר שנה זו בכל מקרה אין עדויות לשימוש צבאי או פוליטי בטירה.
תיאור
בצד המזרחי של המתחם נבנה מגדל העוז של הטירה, אשר הריסותיו קיימות גם כיום. הכניסה לחומות הטירה הייתה על ידי בית שער שנבנה בפינה הצפון-מזרחית של המתחם, שער זה הוא פחות אופייני לבנייה הוולשית והורכב משני צריחים בעיצוב אופייני יותר לטירות אנגליות של התקופה. בחומה החיצונית הדרומית ישנן הריסות של צריח בצורת האות 'D' (חצי עיגול). סך הכל הטירה הייתה חזקה ובמיקום אסטרטגי טוב, אך הגודל הקטן שלה ביחס לטירות אחרות בתקופה הפך אותה יותר למבנה של יוקרה וסמל שלטון עם חשיבות צבאית פחותה.
הטירה כיום
כיום הריסות דינס בראן הן יעד תיירותי בעל ערך רב באזור, הן שוכנות מעל לעיירה ל'אנגול'ן שגם היא בעלת ערך תיירותי רב. במהלך שנות ה-50 פעלה אף חנות בין ההריסות אשר שירתה את המטיילים, כאשר האספקה הייתה מגיעה כל בוקר על גבי חמור במעלה הגבעה, אך זו הפסיקה במהלך השנים לפעול. ממעלה הגבעה מטיילים יכולים לתצפת לאורך עמק הדי, 'רכס הפנורמה' מצפון-מזרח, אזור העיירה ל'אנגול'ן מתחת ואף אמת פונטקיסילטה הנמצאת כ-5 קילומטרים ממזרח במורד העמק.
3D Realms
3D Realms (שם חוקי: Apogee Software, Ltd) היא חברת הוצאה לאור של משחקי וידאו ששוכנת באולבורג, דנמרק (לאחר ששכנה בעברה בגרלנד, טקסס, שבארצות הברית). החברה נוסדה ב-1987 ובעבר התעסקה גם בפיתוח משחקים, ולא רק בהוצאה לאור. ידועה רבות בשל שימושה במודל ההפצה של תוכנה שיתופית, וכיוצרת הזיכיונות של משחקי מחשב פופולריים כמו דיוק ניוקם 3D קומנדר קין, ו-Wolfenstein 3D.
בעוד החברה ידועה בשמה "3D Realms" שמה החוקי הוא Apogee Software, Ltd. השם "3D Realms" נוצר בהתחלה על ידי החברה ב-1994, כשם מותג המיועד רק למשחקים תלת־ממדיים, אך לאחר זמן, כשמשחקי התלת מימד הפכו לדומיננטיים, ו-Apogee החליטה להתמקד בסוגת משחקים זו, נטשה החברה את הסימן המסחרי של Apogee ב-1996. למרות סיום השימוש בשם, בשנת 2008 הודיעה החברה על חידוש השימוש בשם במשחקים חדשים, אך תחת רישיון חברה חיצונית בשם "Apogee Software, LLC".
רקע
Apogee החלה בשנת 1987 עם הפצת משחק המחשב ממלכת קרוז של סקוט מילר, שהשתמש בתוי ASCII מורחבים וגסים, כגרפיקה. המשחק הצליח במידה מספקת, ו-Apogee התבססה. ב-1991 ג'ורג' ברוסרד הצטרף לחברה כבעלים בשותפות, והביא יחד איתו מספר משחקים, שלפני כן הופצו תחת השם Micro F/X.
Apogee הפיצה גם משחקים שפותחו על ידי מפתחים חיצוניים, בנוסף לאלו שהיא עצמה פיתחה. אחד ממפתחים אלו הייתה חברת id Software שתרמה רבות להצלחתה של Apogee עם המשחקים קומנדר קין, ו-Wolfenstein 3D, הקשרים בין החברות נותקו עם הפצת המשחק DOOM ב-1993.
בשנת 1996 החברה שינתה את שמה לשמה הנוכחי כשהכריזה על מעבר להפצת משחקים בתלת מימד.
סאלח דבאח ובניו
סאלח דבאח ובניו היא רשת חברות בבעלות משפחת דבאח מהכפר הערבי דיר אל-אסד.
עסקי משפחת דבאח שולטות ביותר מ-60% משוק הבשר הטרי הכשר בישראל, לצד תנובה שמחזיקה באמצעות חברת הבת שלה אדום אדום בכ-30% משוק זה. כלכלנים סבורים כי יתר הריכוזיות בשוק הבשר מאפשרת לשתי השחקניות העיקריות בשוק לגבות מחירים גבוהים משמעותית על תוצרת הבשר.
היסטוריה
סאלח דבאח הקים בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 עסק קטן של שיווק מזון שפעל בעיקר בדיר אל-אסד ובכפרי הסביבה. עם השנים התפתחה החברה והייתה לגורם מוביל בענף חקלאות גידול בעלי חיים, שיווק ועיבוד בשר.
ב-1985 הקימה משפחת דבאח סופרמרקט גדול, ועם התרחבות עסקי המשפחה, הקימה החברה ב-1992 גם קניון גדול בפאתי דיר אל-אסד. הקניון משרת את האוכלוסייה הערבית והיהודית בגליל, ובצמוד לו מחזיקה משפחת דבאח מסעדה ואולם אירועים. ב-1996 הקימה משפחת דבאח מרכז מסחרי שני במעלות-תרשיחא.
ב-1997 הקימה המשפחה בית מטבחיים, הגדול ביותר באזור הצפון, ובו מרוכזת פעילות החברה בענף הבשר, בדגש על שיווק עופות ובשר טרי.
אחמד דבאח, בנו של סאלח, הוא ראש מועצת דיר אל-אסד. בעבר כיהן כמנכ"ל החברה, כחבר הכנסת מטעם "קדימה" וכראש עיריית שגור.