cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שיחות אולמרט–אבו מאזן
מהצד הפלסטיני
סאיב עריקאת טוען שנאמר לו מפי בכירים ישראלים לקראת סוף כהונתו של אולמרט, שאולמרט אינו רלוונטי פוליטית. עריקאת ביקר אף את אי נכונותו של אולמרט להעביר לפלסטינים עותק של מפת ההסדר וכן על התעקשותו על הסכמה מידית של אבו מאזן לחתום על תוכנה ללא היוועצות במומחים. בנוסף הוא התייחס לתמיהה הישראלית מהסירוב הפלסטיני, וטען שלדעתו פסול מצד הישראלים "להגיע להסכמות בינם לבין עצמם" ואז כאשר הפלסטינים אינם מקבלים אותן, לבקרם.
שירים שהוקלטו על ידי אד שירן
בשנת 2011, יצא לאור "The A Team", כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן הראשון של שירן, + (מבוטא "Plus"), משנת 2011. בהמשך, יצאו הסינגלים "You Need Me, I Don't Need You", "Lego House", "Drunk", "Small Bump" ו-"Give Me Love".
שיחות אולמרט–אבו מאזן
מהצד הפלסטיני
אבו מאזן מצדו, טען שהחקירות נגד אולמרט נראות בעיניו כמו "רצח פוליטי" על מנת למנוע ממנו להגיע להסכם. אולמרט טען דבר דומה. בנוגע לחילופי השטחים, טען שהשטחים שאולמרט ביקש לספח למדינת ישראל פוגעים בהמשכיותם הטריטוריאלית של חלקים מהמדינה הפלסטינית ושבתמורה לשטחים פוריים ומיושבים, הציע שטחים בעלי ערך נחות יותר. בנושא הפליטים, טען עבאס שאמנם הוא מברך על פשרת אולמרט, אולם הוא מכיר בזכותם של 5 מיליון פליטים לשוב לתוך גבולות הקו הירוק. מאחר שהוא יודע שמספר זה מופרך מעבר לכל דמיון, הוא מוכן להתפשר על פחות, אם כי ה-5,000 שהציע אולמרט הם כמעט אפסיים לעומת כמות סך כל הפליטים.
שירים שהוקלטו על ידי אד שירן
בשנת 2014, פרסם שירן את אלבום האולפן השני שלו, x (מבוטא "Multiply"). מתוך האלבום יצאו הסינגלים "Sing", "Don't", "Thinking Out Loud", "Bloodstream" ו-"Photograph", וכן השיר "I See Fire", שנכלל גם בפסקול לסרט השני של סדרת סרטי ההוביט.
שיחות אולמרט–אבו מאזן
בעולם
אליוט אברמס, היועץ המיוחד לענייני המזרח התיכון בממשלת בוש, טען שרייס הופתעה מאוד מנכונותו של אולמרט "להרחיק לכת יותר מברק". בנוסף סיפר גם שלדעתו ההצעות של אולמרט לא היו ריאליות מאחר שלא היו מאושרות בכנסת ואף בקבינט.
שירים שהוקלטו על ידי אד שירן
אלבום האולפן השלישי של שירן, ÷ (מבוטא "Divide"), יצא בשנת 2017. בטרם יציאתו, פורסמו הסינגלים "Castle on the Hill" ו-"Shape of You", ולאחריו יצאו הסינגלים "Galway Girl", "Perfect" ו-"Happier". סיבוב ההופעות לשיווק האלבום, Tour ÷, הפך לסיבוב ההופעות הרווחי ביותר בכל הזמנים.
ההמשך למיני האלבום שלו משנת 2011, No.6 Collaborations Project, יצא בשנת 2019. שירן שיתף פעולה עם אמנים שונים בכל רצועות האלבום. באלבום נכללו הלהיטים "I Don't Care" בהשתתפות ג'סטין ביבר, "Beautiful People" בהשתתפות חאליד ו-"South of the Border" בהשתתפות קמילה קביו וקארדי בי.
התרבות ההלניסטית
התרבות ההלניסטית נוצרה באגן המזרחי של הים התיכון בתקופה ההלניסטית. התרבות נוצרה כתוצאה משילוב תרבות יוון העתיקה עם תרבויות המזרח הקדום, כגון: תרבות מצרים העתיקה, התרבות הפרסית העתיקה ותרבויות נוספות. שילוב תרבויות זה התאפשר כתוצאה ממסע הכיבושים של אלכסנדר הגדול במאה ה-4 לפנה"ס.
הגדרה
המושג "הלניסמוס" (Ἑλληνισμός) ביוונית מופיע בספר מקבים ב במובן הכללי של "יוונוּת".
מקובל לחשוב כי ההיסטוריון הגרמני יוהאן גוסטב דרויזן היה הראשון שטבע את הביטוי "הלניזם" (בגרמנית: Hellenismus, הלניסמוס) כדי לציין את התפשטות התרבות היוונית מזרחה ואת מיזוגה עם התרבויות המקומיות. התרבות ההלניסטית מהווה מושג רחב, מורכב ולעיתים סותר, האוצר בתוכו מזיגה בין התרבות ההלנית לתרבויות המקומיות. התרבות ההלנית שיקפה מטען גדול של מהויות, גישות, שפות, אורחות חיים ועוד. היוונים כינו את אדמתם בשם "הלאס", ואת עצמם בשם "הלנים", ומכאן נולדו תחומיה של תרבות הֵלַאס, התרבות ההלנית. זו, מטעמים פוליטיים, חברתיים-כלכליים ודתיים-תרבותיים, מתחה קו של שוני בינה לבין שאר התרבויות, שסווגו כ"נחותות".
כיבושיו של אלכסנדר הגדול
בשנת 334 לפנה"ס יצא אלכסנדר הגדול ממקדוניה למסע כיבושים. בתוך כעשר שנים השתלט על כל הממלכה הפרסית, עד הודו במזרח, והקים ממלכה חדשה, הלנית על-פי מאפייני שליטיה. על אף שאלכסנדר יצא לקרב בשם המלחמה של התרבות ההלנית בזו הברברית, הוא נחשף לתרבויות המקומיות, הוקסם מהן וביקש לשלבן בתרבות ההלנית.
מהסתייגות לקבלה
מותו של אלכסנדר ב-323 לפנה"ס, והוא בן 33 בלבד, רק בתחילת מימוש חזונו – ממלכה ותרבות מאוחדת – והעובדה שלא הכין והכשיר יורש ראוי שישלוט על ממלכתו העצומה וימשיך את מפעלו, הביאו לכך שהממלכה הגדולה שכבש התפצלה בין מספר יורשים (ביוונית: דיאדוכים). אלה פתחו במלחמות ארוכות שנקראו מלחמות הדיאדוכים, שפיצלו את הממלכה המאוחדת ליחידות טריטוריאליות קטנות יותר.
למרות ההסתייגות המתנשאת והאתנוצנטרית של האריסטוקרטיה היוונית-מקדונית מחזונו של אלכסנדר עוד בחייו, נקלטה התרבות היוונית במזרח, ואף שילבה בתוכה אלמנטים מזרחיים רבים. ראשיתו של המיזוג, כאמור, במפעלי אלכסנדר, אך עיקרו בתנועת הגירה מקיפה של יוונים ומקדונים ששטפה את המזרח. הללו השפיעו על המקומיים והושפעו מהם בתחומים שונים, כמו שפה, אורח חיים, תרבות, דת ועוד.
המלך ההלניסטי של מצרים, תלמי הראשון, ראה כמשימה ראשונה במעלה ליוון את מצרים. לצורך זה הזמין לארצו סופרים, משוררים, ציירים, מלומדים והוגי דעות, והעמיד לרשותם תקציב גבוה וכן מוסדות ומתקנים כגון ספריה, גן בוטני ואף מצפה כוכבים.
תרבות זו נקלטה בעיקר בקרב שכבות האריסטוקרטיה המקומיות, שהיו בעלות עניין להיחשף לתרבותו של השליט, ועם הזמן חלחלה התרבות אף לשכבות עממיות יותר. השפעת התרבות ההלנית על האוכלוסייה המקומית נבעה בעיקרה מהסיבות הבאות: הערצת תרבות השליט החזק; מקדמי גירוי רבים בתרבות ההלנית, כגון הפעילות הגופנית; העדר מגמה מאלצת של כפיית ההלניזם; חשיפה הלנית לתרבות המקומית; קווי דמיון מסוימים בין חלק ממאפייני שתי התרבויות.
ממוצא לחינוך
על פי התפיסה היוונית הקלאסית, יווני הוא מי שנולד להורים יוונים. בתקופה ההלניסטית חל שינוי משמעותי בהגדרה, כדברי הפילוסוף איסוקרטאס, שחי בשלהי התקופה הקלאסית: "להיות יווני אין זה עוד עניין של מוצא, אלא של נטייה, ומי ששותף לחינוך שלנו ראוי להיקרא יווני, יותר ממי ששותף לנו במוצאו". לכאורה, אין משפט זה אמור לחולל איזושהי סערה במחשבה, אלא שמסתתר מאחוריו שינוי של ממש בתפיסה. היוונים התייחסו אל הברברים כאל נחותים, ועל אף שקמו ממלכות הלניסטיות והחלה להתפתח תרבות הלניסטית, עדיין הגדירו עצמם היוונים והמקדונים במזרח כיוונים בעלי שיוך מכובד, בעוד שהמקומיים, הברברים, נחשבו לנחותים.
המימוש והחידוד של עקרון ההתנשאות בא לידי ביטוי בחינוך היווני. החינוך היה כה חשוב ליוונים, עד כי התפארו ואף מימשו את המשפט, כי בהיעדר מוסדות חינוך יווניים, לא יכולה העיר לתפקד כפוליס.
הקמת הממלכות ההלניסטיות במזרח שינתה בהדרגה את תפישת החינוך היווני. בממלכות רבות צמחו ערי פוליס, שבהם, בדומה לפוליס היווני, התקיימו אסיפות עם שמשתתפיהם נטלו חלק בקבלת ההחלטות, הונהגה הלשון היוונית, נטבעו מטבעות עם כתובות יווניות, נערכו תחרויות וחגיגות, הוצבו פסלים בחוצות, והוקמו מוסדות אופייניים, כגון מקדש, גימנסיון ואפיביון (מוסד למתבגרים). הללו, כביוון הקלאסית, ניסו לקיים את מערכת החינוך המסורתית הוותיקה.
אלא שהמציאות השתנתה: העיר לא נותרה עוד עצמאית כבעבר ואזרחיה נחשבו לאזרחי המלך וחויבו להעלות לו מיסים. בעלי המשרות מונו על ידי המלך וראו את עצמם משרתיו, נאסר על העיר לנהל מדיניות חוץ (בניגוד לפוליס היוונית שבה נושאי המשרות היו נבחרי ציבור וכל פוליס ניהלה מדיניות חוץ עצמאית). בנוסף, למרות גלי ההגירה מיוון למזרח, מעולם לא הפכה האוכלוסייה היוונית והמקדונית לרוב במזרח. היא המשיכה להיות מיעוט בתוך רוב מקומי גדול, ומכיוון שכך, המוסדות הקלאסיים, ובכללם מוסדות החינוך, נפתחו גם לציבור המקומי.
נוצר מעין גשר בין חלק גדול מהתושבים המקומיים, שרצו להתחנך בחינוך היווני, ובין היוונים עצמם. הראשונים נמנו עם השכבות האריסטוקרטיות המובילות והמנהיגות את הציבור המקומי, שרצו "להתחכך באבק כוכבים", כמקובל ביחס הקלאסי בין כובש לנכבש לאורך ההיסטוריה. מכאן נפתח צוהר להשתלבות המקומיים במוסדות החינוך היווניים.
היות שעל מנת להתקבל לשורות אזרחי העיר ולמלא בה משרות ציבוריות חייב היה בן העיר להתחנך בחינוך היווני, ברברי שהתחנך במוסדות אלה זכאי היה אף הוא להימנות עם החוג היווני כאזרח מן השורה. ההגדרה של איסוקרטאס אמרה במילים אחרות, כי גם ברברים זכאים להתחנך במוסדות היווניים, יקרים ויוקרתיים ככל שיהיו.
אין לדעת בבירור האם עיר הפוליס ההלניסטית הקפידה על מערכת חינוך יוונית טהורה. בכל מקרה מדובר על מערכת חינוך מורכבת, שראשיתה בדידאסקליאום – בית ספר יסודי לגילאי 7–14, אשר בו הקנו את יסודות המוזיקה, האמנויות החופשיות והגימנסטיקה – הפעילות הגופנית, שבמרכזה בלטה ההיאבקות. בין הגילאים 14 ל-16 התחנכו הנערים ב"גימנסיון", שהיה מוסד מרכזי לחינוך. הפעילות הגופנית בגימנסיון, זו שהרכיבה כמחצית שעות הלימוד, התבצעה בעירום מוחלט. מעבר לגיל זה היה מוסד נוסף - אפביון ששם דגש על פעילות ספורטיבית וצבאית.
הנערים התחנכו, התאמנו והתחרו בהדרכתם של מאמנים ומורים מקצועיים, כאלה שרשויות העיר שכרו במיוחד. הגימנסיון נוהל על ידי פקיד שנבחר על ידי הציבור לשנה אחת בעל התואר "גימנסיארכוס", כשרוב הוצאותיו מתוקצבות על ידי הרשות העירונית. בגימנסיון, כמו בדידסקליאום, הוקפד על שילוב בין פעילות גופנית לעיונית, הומנית ומדעית. לאחר שלב הלימוד היסודי של קריאה, כתיבה וחשבון, למדו התלמידים את כתבי הומרוס, את יצירות המשוררים הליריים, המחזות האטיים, ובתחום הפרוזה את ההיסטוריונים. אחר-כך עסקו ברטוריקה, מתמטיקה, מוזיקה ואסטרונומיה. בשנתיים הבאות, עד גיל 18, למדו הנערים במוסד שנקרא "אפביון" (מיוונית: המוסד לבני הנעורים), שבו הוכשרו להיות אזרחים מחד ולוחמים מאידך.
ההתייוונות
ההתייוונות הייתה אחד היסודות המובילים בתרבות ההלניסטית. ההתייוונות החלה עוד בימיו של אלכסנדר הגדול והמשיכה ביתר שאת עם כינון הממלכות ההלניסטיות. ההתייוונות אפיינה, בדרך כלל, את השכבות האריסטוקרטיות. אחד המרכיבים שקידמו את ההתייוונות היה נישואי התערובת. גל המהגרים מיוון למזרח הורכב ברובו מגברים וממיעוט נשי, ותוצאת נישואי התערובת כמעט מובנת מאליה.
השלב הסופי של תהליך התייוונות בא בדמות הענקת מעמד של פוליס לעיר מזרחית על ידי המלך. הערים המזרחיות-המתיוונות בִקשו להצדיק את תביעתן לקבלת סטטוס של פוליס על ידי הבאת הוכחות למוצא יווני לכאורה של תושביהן. חלק מהן שמחו לגלות שהן נזכרות במיתולוגיה היוונית. אלו שהיו בנות מזל פחות המציאו לעיתים "הוכחות" בדבר היווניותן הקדומה.
האינדיבידואליזם
אמירתו של אריסטו, כי "האדם אינו אלא בעל חיים פוליטי על פי הטבע". כלומר היווני הממוצע היה בעל תודעה פוליטית עמוקה. במזרח ההלניסטי הייתה תמונת המצב שונה. ערי הפוליס צמחו והתפתחו, אך נקודת הכובד זזה מהעיר הריבונית שביוון למרכז המלוכני, ההלניסטי שבמזרח.
אף על פי שהיינו מצפים, לכאורה, כי דווקא הדבקות האתנית של המהגרים ההלנים שעקרו למזרח תיצור קולקטיביזם מאולץ, כדרכה של חברת מהגרים המהווה מיעוט בכלל האוכלוסייה המקומית, מהלך העניינים התרחש באופן שונה. דווקא גורמים אחרים כגון ההתנתקות מיוון, העימות התרבותי עם החברה הברברית שבמזרח ובפרט קשת ההזדמנויות שאליה נחשפו המהגרים מיוון, עיצבו אפיון חדש של היווני במזרח: רציונלי, חומרני, הישגי ושאפתן. תכונות אלה גיבשו את הדמות החדשה של המצליחן האינדיבידואליסטי.
היות שערי הפוליס ביוון, אפילו המרכזיות שבהן (כמו אתונה), היו קטנות יחסית, הרי מעורבותו של האזרח בחיי העיר הייתה רבה. הוא הכיר את האזרחים, אחיו לחיי הפוליס, ומתוך כך ראה עצמו כחלק מתוך כלל דינמי ופעיל. כשהגיע למזרח הסתבר לו כי העיר איבדה מחשיבותה ומגדולתה, ותחתיה פועל מנגנון ריכוזי הנשלט על ידי בית המלוכה ההלניסטי.
השפה המשותפת
עד לתקופה ההלניסטית הייתה השפה היוונית שגורה בפי תושביה של יוון גופא, ובפי יושבי המושבות היווניות במערב אסיה הקטנה, בדרום איטליה, באיי הים האגאי ועוד. היוונית דוברה בכמה ניבים, עד המאה הרביעית לפנה"ס, כמו הדורי והאיוני.
במזרח ההלניסטי החל להתפתח ניב חדש לכל דוברי השפה היוונית, והוא נקרא ביוונית בשם "קוינה" (koine) שמשמעו – המשותף. בניב זה נכללו גם ביטויים ויסודות מהשפות המדוברות במזרח, כגון המצרית. ה"קוינה" הכשירה את התפתחות התרבות ההלניסטית, ובעיקר את היצירות הספרותיות והליריות שנפוצו ברחבי הממלכות ההלניסטיות.
השפה היוונית הייתה שפת השלטון ובמהרה הפכה לשפה בינלאומית. כל מי שרצה לתקשר בשלטונות חייב היה לדעת יוונית, וידיעת יוונית קידמה את המעמד הכלכלי-חברתי. מי שלמד שפה זו היו בני המעמד הגבוה.
השלטון
השלטון ההלניסטי כולל אף הוא מרכיבים מתרבות יוון ומתרבות המזרח. השליטים ראו עצמם כיוונים, דברו יוונית והתלבשו בסגנון יווני, ובנוסף קיימו את הפולחנים היוונים והקימו מקדשים יוונים. לעומת זאת הם ראו את עצמם כאל או כבנו של אל (בניגוד מוחלט לתרבות יוון) ודרשו מהתושבים להקים לכבודם ולכבוד נשותיהם מקדשים ולערוך לכבודם משחקים ותחרויות, הפולחנים לכבוד המלך-האל המשיכו לפעמים גם אחרי מותם. בנוסף השושלת הלניסטית המצרית דגלה גם בנישואי אחים ואחיות כמקובל אצל הפרעונים (ייתכן שהסיבה היא כדי לשמור על טוהר הדם של בית המלוכה).
דת
בתהליך ממושך התגבשה במזרח ההלניסטי דת ממוזגת, שהחליפה את דת יוון העתיקה ואת פולחניה. המיזוג התבטא בשילוב בין הדת היוונית לדתות המזרח, כמו במציאת קווי דמיון בין משפחות האלים והתכונות של מרכיביהם. כך יצא שהתפתחו זהויות מהותיות וחיצוניות בין אלי יוון ודמויות מן המיתולוגיה היוונית לבין אלו שבמזרח. והדבר התרחש כיוון שהיווני היה רגיל, לזהות את אלהי העמים האחרים עם אלהיו.
כך, שונה שמה של העיר רשף, הפיניקית לשעבר, לאפולוניה, בשל התכונות המשותפות בין רשף לאפולו. באופן דומה, נוצרה טשטוש זהויות בין מלקרת הצורי לבין הרקולס היווני, האל הסורי בעל זוהה עם האל היוני זאוס, והאל היהודי זוהה באופן מתמיה דווקא עם דיוניסוס
המקדשים בתרבות ההלניסטית ביטאו סינקרטיזם, סגנון הבניה היה מקומי, עם תוספות בסגנון יוני. בפולחן שולבו לעיתים יסודות מדת היוונים, אך הייתה הקפדה על שמירת עליונות דת המקומיים, וקיום המסורת והמנהגים שלה. הטקסים הדתיים נוהלו רק בידי שכבה ממוצא נבחר (בניגוד לפוליס היוני בו זה היה תפקיד שהועמד להצבעה).
ספרות
חדלו כמעט הקומדיות בסגנונו של אריסטופאנס, המותחות ביקורת על מוסדות הפוליס ואישי ציבור בה, אלא, מה שמזכיר מעט את הטרגדיה, התנגשות בין האדם לסביבתו הקרובה כגון משפחתו וידידיו. נודעו בתקופה זו מחברי קומדיות מוכשרים בשם אנטיפאנס או מנאנדרוס. הופיעו, בתקופה זו, יצירות חדשות כגון כתיבת היסטוריה, כגון חיבורו של פוליביוס, יצירות של רטוריקה, שירת רועים, אפוסים קטנים המתבססים על מיתוסים מקומיים, שירים קצרים, סאטיריים ונשכניים.
מדע
ההתפשטות הטריטוריאלית של אלכסנדר הגדול, הביאה לשינוי גדול בגישה למדע, בכל מקום שבו הכתה התרבות ההלניסטית שורש. המדע היווני לא קפא על שמריו. המדע ההלניסטי נהנה מפירות ההצלחה המדעית של מדעני המזרח הקדום. בניגוד לחקר המדע של המזרח הקדום, מאמץ רב הוקדש לחקר אמפירי טהור, ולא רק לתיאור תופעות טבע וחקירתן.
מרכז מדעי גדול במיוחד קם באלכסנדריה שבמצרים שהוקמה בה הספרייה הגדולה ששכנה בקומפלקס מבנים ייעודי הנקרא מוזיאון. מוסד זה, כמו מוסדות רבים אחרים נהנה מתמיכה נדיבה של השלטון התלמיי.
היוצרים המדעיים בתקופה ההלניסטית הגיעו מכל רחבי העולם ההלניסטי, אך נודעו בעיקר חיבוריהם של אלה שפעלו במרכז המדעי והתרבותי הנודע שבאלכסנדריה. הללו פיתחו תאוריות וערכו ניסויים בתחומים שונים כגון מדעי הטבע, אנטומיה, זואולוגיה בוטניקה, המתמטיקה והאסטרונומיה. נודעו בין השאר המתמטיקאי אוקלידס וארכימדס רב האשכולות.
פילוסופיה
הפילוסופיה ההלניסטית התפתחה מהפילוסופיה היוונית והפן המרכזי שלה היה הפילוסופיה של המוסר ואתיקה. האדם בתקופה ההלניסטית נחשף לבעיות מגוונות, שנבעו מירידת כוחה של הפוליס, מהתחזקות המשטר המלוכני וממרכזיותו, מתחושת שחיקה באמונה הדתית הקלאסית ובכלל ממשברי התנתקותו של היווני, כור מחצבתו אשר ביוון. שלושה זרמים מרכזיים עמדו בבסיסה של הפילוסופיה ההלניסטית, ואלו הם:
הזרם המרכזי בפילוסופיה ההלניסטית היה האסכולה הסטואית. מייסדו היה זנון הקפריסאי. הזרם נקרא על שם הסטואה – מבנה ציבור יווני הכולל שדירת עמודים שהיה חביב על זנון. הזרם הסטואי תמך במלוכה ההלניסטית ולא בפוליס. הוא חילק את הגותו לשלושה חלקים: לוגיקה, פיזיקה ואתיקה. הראשונה עסקה בתורת ההכרה המבססת את מציאת האמת על פי החושים ולאור הדיאלקטיקה, כלומר מה שנאמר על הדברים הנתפשים בחושים. השנייה מתבססת על תורם היקום והאלוהות.
אנשי הסטואה בקשו לבחון את בעייתו של היחיד בעולם. הם שמו דגש על התנהגות האדם, מילוי חובותיו ואחדות המין האנושי. הזרם הסטואי טען כי בני האדם דומים זה לזה במבנה הביולוגי והחברתי. לכל בני האדם ישנה איכות אנושית משותפת ושמה "טבע" או "תבונה". אנשי הסטואה האמינו כי לכל פרט נועדה שליחות בעולם ועליו לבצעה בכל מחיר. זרם זה דגל באחדות הטבע ושלמותו. לדעתם פועל תיאום בין הטבע האוניברסלי לטבע האדם, ומחובתו של הפרט לחדד את התאימות הזו. ללכת בעקבות התבונה, הטבע והאל – זה היה האידיאל הסטואי.
זרם נוסף בפילוסופיה ההלניסטית היה הזרם האפיקוראי. הוא נקרא על שם מייסדו, אפיקורוס מהאי סאמוס. תכלית הפילוסופיה, לדעתו של אפיקורס, היא להביא שלווה ואושר לבני האדם, וכל דבר אחר שאינו מסייע למטרה זו חסר ערך. האדם אינו שלו מכיוון שהוא חרד מפני תופעות טבע, מחלות ומוות. תפקיד הפילוסופיה, לדעת האפיקוראים, הוא לגלות את טבעם האמיתי של הפחדים ומתוך כך לגרשם ממוח האדם ומלבו.
תורת המידות של האפיקוראים היא סדרה של הנחיות שנועדו להצביע על גבולות ההתנהגות האנושית כפי שנקבעו על פי הטבע. ידיעת הגבול הטבעי של התשוקות היא המפתח לשלווה ולאושר. בבסיס ידיעה זו מונחת התבונה, שממנה נובעות כל המידות הטובות המגוננות על האדם, כמו מידת הצדק.
הזרם השלישי היה הזרם הספקני, שמייסדו היה פירון מאליס. זרם זה מבקש למצוא את האושר מחוץ למה שהבריות מייחסים כמקדם אושר (עושר) וכמקדם אומללות (עוני). הללו, העושר והעוני, הם זמניים ומשתנים ועל כן לא צריכה להיות להם השפעה על האדם ועל דרכיו. ההימנעות משיפוט או מקביעת עמדה, טענו הספקנים, היא-היא המפתח להשגת האושר. הגורם היחיד, הנצחי, המושלם והקבוע הוא הטבע והוא מקור חיי האדם.
איבוד העצמאות
ההתפשטות של האימפריה הרומית, מרידות ולחצים מבית הביאו לקץ העצמאות ההלניסטית ולפירוק המדינות שהרכיבו את העולם ההלניסטי. חלקן (אלה שגבלו בים התיכון) נכנסו תחת שלטונה הישיר של האימפריה הרומית, בשטחן של אחרות קמו מדינות עצמאיות דוגמת פרתיה שקמה בשטחיה של הממלכה הסלאוקית.
עם זאת, התרבות ההלניסטית לא הפסיקה את קיומה עם איבוד העצמאות. התרבות ההלניסטית נכנסה אל לשד עצמותיה של התרבות הרומית ויתרה מכך הייתה הבסיס הישיר שעליו קמה התרבות הביזנטית. הקוינה, השפה היוונית המשותפת, המשיכה להתפתח והייתה ליוונית של האימפריה הביזנטית. השפעותיה של תרבות זו, בעיקר של הפילוסופיה שלה, הספרות והאדריכלות ותחומים רבים נוספים מורגשות היטב עד עצם היום הזה.
הערות שוליים
Hellenistic civilization
פדריקו, מלך נאפולי
פדריקו, מלך נאפולי (19 באפריל 1452 - 9 בנובמבר 1504), היה מלך נאפולי בין השנים 1496–1501.
ביוגרפיה
פדריקו נולד בנאפולי בירת ממלכת נאפולי, ב-19 באפריל 1452, והיה בנם של פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי ואיזבל מקלרמון, בתם של טריסטאן דה קלרמון וקתרינה מטרנטו, רוזנת קופרטינו. פדריקו הוטבל כשבתור סנדקו שימש פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה אשר היה בשליחות מדינית לאלפונסו החמישי, מלך אראגון. בשנת 1458 מת סבו אלפונסו החמישי, מלך אראגון, ואביו פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי עלה לשלטון במקומו.
בין השנים 1464–1473 שימש פדריקו כמשנה למלך נאפולי בדרום הממלכה, והיה ממונה על גביית המיסים ואכיפת הסכמי הסחר עם הרפובליקה של ונציה. בנוסף השתתף בפעילות הדיפלומטית שהוביל אביו, ועסק בגיבוש הבריתות השונות לטובת הממלכה.
באפריל 1470 הציעו לפדריקו להתחתן עם מארי, דוכסית בורגונדיה, בתו של שארל הראשון, דוכס בורגונדיה, ובנובמבר 1471 נחתמה ברית בין ממלכת נאפולי לדוכסות בורגונדיה. אולם במאי 1472 התארסה מארי לניקולא הראשון, דוכס לורן, וכתוצאה מכך התפרקה הברית בין נאפולי לבורגונדיה. בנובמבר 1473 בוטלו האירוסין בין השניים, אולם מארי התחתנה לבסוף בשנת 1477 עם מקסימיליאן, ארכידוכס אוסטריה, ופדריקו נאלץ לחפש לו אשה אחרת.
בשנת 1494 מת אביו פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי, ואחיו אלפונסו השני, מלך נאפולי עלה לשלטון במקומו. לאחר מות אביו הכריז שארל השמיני, מלך צרפת על עצמו כמלך נאפולי וירושלים, ופלש לאיטליה בעידוד לודוביקו ספורצה, דוכס מילאנו שחשש מאלפונסו. עד מהרה הובסו כוחותיו של אלפונסו, ושארל השמיני כבש את נאפולי ב-22 בפברואר 1495. אלפונסו פרש למנזר בסיציליה, ובנו פרדיננדו השני, מלך נאפולי עלה לשלטון במקומו. לאחר מאבק עז וסיוע מצד מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, האפיפיור אלכסנדר השישי, הרפובליקה של ונציה, דוכסות מילאנו וספרד, הצליח פרדיננדו להשתלט מחדש על הממלכה, אולם מת במפתיע ממחלה ב-7 בספטמבר 1496, ופדריקו עלה במקומו לשלטון.
בשנת 1499 פלש לואי השנים עשר, מלך צרפת לממלכה והחל בכיבושה. על מנת להדוף את הכוחות הצרפתיים, קרא פדריקו לסיוע מדודו פרננדו השני, מלך אראגון, ואכן פרננדו שלח את כוחותיו להילחם נגד ממלכת צרפת, אולם לאחר ניצחונו סיפח את ממלכת נאפולי לכתר אראגון. לאחר הדחתו קיבל פדריקו קיצבה שנתית של 30,000 ליברות כדוכס אנז'ו, וב-9 בנובמבר 1504 מת בשאטו דה פלסיס-לה-טור שבצרפת.
משפחתו
בשנת 1478 התחתן פדריקו עם אנה מסבויה, בתו של אמדאו התשיעי, דוכס סבויה ויולנד מצרפת, ממנה נולדה לו בת אחת:
בשנת 1486 התחתן פדריקו עם איזבלה דל באלצו, בתם של פייטרו דל באלצו ומריה דונאטה אורסיני, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
טרור נגד טרור
טרור נגד טרור (או ט.נ.ט. בקיצור) הוא שם שנתנו לעצמם מספר התארגנויות של יהודים שביצעו פעולות טרור ונקם נגד פלסטינים בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80, בהשראת הרב מאיר כהנא ועל בסיס האידאולוגיה הכהניסטית.
היסטוריה
ההתארגנות הראשונה שקרא לעצמה "טרור נגד טרור" החלה בשנת 1974. ההתארגנות ביצעה שורת מקרים של הצתות, ונהגה להתקשר למשטרה ולקחה אחריות כארגון "טרור נגד טרור". בין השאר הציתה אוטבוס ערבי בואדי ג'וז, מכוניות פרטיות בשועפט וניסתה לפרוץ לביתה של עורכת הדין פליציה לנגר, לכבול את בני הבית ולהשמיד תיקים משפטיים. על אירוע זה נידון שאול אדי לשנה מאסר על תנאי וקנס של 500 ל"י. ב-16 ביוני 1975 נתפסו שני חברי הקבוצה בעת ניסיון להצית מסגד בעיר העתיקה. יחד עם שני פעילי הארגון נתפסו שני צלמי עיתונות שאותם הזמינו לתעד את האירוע. ב-22 ביוני 1975, נעצר שמעון לרנר שנחשד כמנהיג הקבוצה, לאחר ששמו נמסר על ידי חברי הקבוצה האחרים. ב-20 באוגוסט 1975, נפתח משפטם של שלושה הנאשמים בהתארגנות: מרדכי סילברמן, צבי קאופמן ושמעון לרנר. השלושה היו תלמידי ישיבה, עולים חדשים מארצות הברית. ב-4 באוגוסט 1975 גינה "איגוד בני הישיבות" את מעשיהם.
ביוני 1980 התקשר אלמוני לעורך עיתון על המשמר, מארק גפן, בשם ארגון "טרור נגד טרור" ואיים שכל חברי מערכת העיתון הם בוגדים שיחוסלו. מספר ימים לפני כן התקשר אלמוני גם למשרדי העיתון מעריב וסוכנות החדשות עתי"ם, הציג את עצמו כדוברה של "תנועת לוחמי חירות ישראל - טרור נגד טרור" והודיע ש"שרשרת הפיגועים (בערבים ביהודה ושומרון) לא תמה." הוא הוסיף כי ארגונו "לא ייתן לפגוע בזכויות הלגיטימיות של יהודים בציון".
בינואר 1981, נשלחו למספר קיבוצים מכתבים חתומים בשם "ט. נ. ט." הקוראים להם "לסלק את חברי מפלגת של"י ("שלום לישראל, שוויון לישראל") הבוגדים".
ב-22 בדצמבר 1983, חולל בית קברות טאסו בתל א-ריש, המשמש את הקהילה המוסלמית ביפו. המבצעים השחיתו מצבות, לכלכו אותם בצבע וחיללו קברים. בין דברי הנאצה, המלים המגונות וציורי הזימה שצוירו על המצבות נמצאו גם המלים: "זו רק ההתחלה", על חלק מן המצבות צוין, כי מעשה הזה נעשה בידי ט.נ.ט.
בין דצמבר 1983 ומרץ 1984 אירעה שורת מקרים של הטמנת רימונים ממולכדים במוסדות דת נוצרים באזור ירושלים ובית לחם. ב-4 במרץ 1984 נזרקו בקבוקי תבערה על אוטובוס בכפר סילואד שליד עפרה, שישה מנוסעי האוטובוס נפצעו. אחר כך התקשר אלמוני לגלי צה"ל ואמר: "אנו, חברי קבוצת 'טרור נגד טרור' לוקחים על עצמנו את האחריות לביצוע הפיגוע נגד הערבים שהיה הבוקר. זו אחת מסדרת פעולות שיבואו בקרוב". ב-9 באפריל 1984 נעצרו חברי ארגון ט.נ.ט (טרור נגד טרור) החשודים בהטמנת הרימונים הממולכדים. עמרם דרעי, דוד דרעי ואורי בן-עיון נידונו ב-21 בנובמבר 1984 לשש שנות מאסר בפועל. הרביעי, אברהם דרעי שימש כעד מדינה במשפט.
ב-4 בינואר 1984, הגיש חבר הכנסת יוסי שריד, הצעה לסדר היום במליאת הכנסת, לדיון בנושא "ט. נ. ט.". שר הפנים יוסף בורג טען שאין זו קבוצה מאורגנת אלא בודדים המשתמשים באותו כינוי.
ב-5 בינואר 1984 השתתף כהנא בהפגנה בירושלים הניף כרזות תמיכה ב-"ט. נ. ט.". באפריל 1984 טען כהנא בריאיון לשבועון הפוליטי "כותרת ראשית" כי "לפחות 20% מאזרחי ישראל תומכים במעשי קבוצת ט.נ.ט".
קנס (הלכה)
קנס הוא תשלום (בדרך כלל ממוני) שמוטל על האדם לשלם שלא כפיצוי ישיר על נזק אלא כעונש או כהרתעה. יש הסוברים שחיוב הקנס גם במקרה של שוגג.
הגדרת קנס
הרמב"ם במשנה תורה כתב להגדיר מהו קנס:
הבדל דיני בין חיוב ממוני לחיוב קנס
מעשה באחד שהפיל שינו של חבירו ונידהו מר רב צדוק גאון, וא"ל לך ופייסו או בדברים או בממון. רב נטרונאי גאון השיב: כך המנהג בשתי הישיבות, שכל מי שחובל בחבירו מנדים אותו עד שיפייס אותו בין במועט בין בהרבה (הרא"ש פ' החובל). אם ראו בית דין כי לצורך שעה הוא, שהעם פרוצים בעבירות, היו מטילים עונשים שונים, ויש להם כוח להפקיר ממון כראות עיניהם, לקנוס עבריינים, לנדותם, להכותם ולאוסרם בבית האסורים. ודווקא גדול הדור או טובי העיר על פי בית דין (ש"ע חו"מ הל' דיינים).
תשלומי כפל
תשלומי כפל הם תשלום קנס בו מחויב גנב. תשלומי כפל הם לגנב, ולא לגזלן (שודד שזהותו ידועה וגונב בגלוי) שמשלם רק את הקרן. תשלומי כפל חלים על כל סוגי הגנבה לעומת תשלומי ארבעה וחמישה שחלים רק בגנבת שור ושה וטביחתם או מכירתם.
תשלומי ארבעה וחמישה
תשלומי ארבעה וחמישה הם תשלומי קנס המושתים על מי שגנב שור או שה, וטבח או מכר את הגנבה לפני שנתפס. כפי שכותב הרמב"ם (היד החזקה ): "תשלומי כפל נוהגין בכול, חוץ משה ושור: שהגונב את השה או את השור, וטבח או מכר--משלם על השה תשלומי ארבעה, ועל השור תשלומי חמישה". אם הגנבה עודה תחת יד הגנב, משלם הגנב תשלומי כפל. בחוקי חמורבי מופיע עונש דומה על גנבה שור, שה, חמור, חזיר או אניה. לפי המדרש, הקנס על גנבת השה נמוך יותר מזה של גנבת השור, משום שהתורה חסה על הגנב שנאלץ מן הסתם לשאת את השה על כתפיו, ולהתבזות בכך.
אונס
האונס נערה בתולה – מתחייב לשלם חמישים שקל כסף לאבי הנערה (זאת מלבד תשלומי צער ובושת כשאר המזיקים), בנוסף חייב לשאת אותה (בתנאי שהיא ואביה רוצים בכך), ואינו רשאי לגרשה לעולם - אלא לרצונה.
שלושים של עבד
אדם ששורו נגח עבד כנעני והרגו צריך לשלם שלושים שקלים לבעל העבד. מחיר זה הוא קבוע ואינו משתנה לפי שוויו של העבד.
חצי נזק
ישנם מספר מצבים שבהם אדם משלם חצי נזק:
בגמרא יש מחלוקת האם חצי נזק נחשב קנס או תשלום ממון רגיל. רב פפא סבר כי חצי נזק הוא תשלום ממון, רב הונא סבר שהוא נחשב כקנס, ונפסק כמותו להלכה
עדים זוממים
עדים שעדותם התגלתה כעדות שקר, בעקבות עדות אחרת המעידה עליהם שהיו במקום אחר בזמן האירוע שהעידו עליו, וממילא לא יכלו להיות שם, נגזר עליהם אותו גזר הדין שאמור היה להגזר על מי שניסו להפליל.
בגמרא במסכת מכות ישנה מחלוקת תנאים, האם תשלומי עדים זוממים נחשב קנס או תשלום רגיל. לפי רבי עקיבא תשלום זה הוא קנס ואילו לפי ר' יהודה התשלום הוא תשלום ממון רגיל. להלכה נפסק כר' עקיבא, שחיוב עדים זוממים הוא קנס.
קנסות באיסור והיתר
בהלכה ישנם מקרים בהם חז"ל אסרו דברים עקב פעולה אסורה שנעשית בהם. הקנס במקרה זה אינו קנס כספי ישיר, אלא איסור הדבר בו נעשית העברה, ובעקבות כך הפסד כספי עקיף. דוגמה לדבר זה היא תערובת איסור אותה ניסו לבטל באמצעות הוספת מרכיב היתר לתערובת על מנת להביא לביטול ברוב, תוך עבירה על הכלל אין מבטלים איסור לכתחילה. במקרה ונעשה ניסיון כזה, חז"ל אסרו את כל התערובת באופן גורף, ללא תלות ביחס בין מרכיב האיסור למרכיב ההיתר.
מעשה שבת
מעשה שבת הוא מאכל או מעשה אחר שנוצר במהלך השבת תוך כדי חילול שבת. ההלכה אוסרת בעיקרון על יהודי ליהנות מתוצר של חילול שבת, אולם בתנאים מסוימים ניתן ליהנות מן האיסור באופן מלא או חלקי. איסור זה הוא מדברי חכמים וענינו קנס על האדם שלא יהנה ממעשה עבירה שעשה הוא או אחר.
בואינג 777
מטוס נוסעים
ביקוש השוק הוא שקבע את הממדים, עיצב והשיק את המוצר החדש ביותר במשפחת המטוסים הדו-מעבריים של בואינג - ה-777. עיצוב המטוס מספק תכונות, חידושים וגישות כלפי פיתוח מטוסים אשר קובעים רף חדש בכל הנוגע להוספת ערך למטוסים.
הבואינג 777, הוא מטוס הסילון הראשון שתוכנן באופן דיגיטלי לחלוטין, וזאת באמצעות גרפיקה ממוחשבת תלת-ממדית. לאורך תהליך התכנון, המטוס "הורכב מראש" על גבי המחשב וכך נמנע הצורך בבניית אב-טיפוס יקר בגודל מלא. פיתוח המטוס החל בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, ונעשה בשיתוף עם חברות התעופה הגדולות בעולם באותה התקופה: אול ניפון איירווייז, אמריקן איירליינס, בריטיש איירווייז, ג'פאן איירליינס, דלתא איירליינס, יונייטד איירליינס, קוואנטס, וקת'אי פסיפיק.
תוכנית 777 הושקה באוקטובר 1990, עם הזמנה של יונייטד איירליינס. ביוני 1995, יונייטד הפעילה את ה-777 לראשונה בטיסה מסחרית.
מועצת המנהלים של בואינג אישרה את ייצור ה-300–777 ב-26 ביוני 1995. מטוס ה-300–777 הראשון סופק ל-קת'אי פסיפיק ביוני 1998. מטוסי ה-200–777 וה-300–777, אשר תומכים בטווחי טיסה ארוכים יותר, הושקו בפברואר 2000, ומספקים את הנוחות והיתרונות הכלכליים של הבואינג 777 גם לנתיבים ללא תחנות ביניים, אשר לא היו אפשריים כלל בעבר. מטוס ה-300–777ER הראשון יצא ממפעל אוורט שבוושינגטון ב-14 בנובמבר 2002.
מטוס מטען
בואינג השיקה את מטוס המטען 777 במאי 2005, בתגובה לביקוש החזק מצד מפעילי מטענים מכל רחבי העולם שדרשו מטוס מטען יעיל ובעל קיבולת גבוהה ויכולת טיסה למרחקים ארוכים. המטוס הושק עם הזמנה של אייר פראנס. נכון להיום, ה-777 זמין בשישה דגמים: 777-200, 777-200ER (טווח מורחב), 777-200LR (טווח ארוך יותר), 777-300 וה-300–777ER וכן ה-777-Freighter (מטוס המטען).
2019-2023 - הסבת מטוסי נוסעים למטוסי מטען
באוקטובר 2019, פורסמה עסקת חתימה בשווי של כ-400 מיליון דולר, אשר יצאה לפועל באוגוסט 2021, וכך לראשונה בעולם, תסב התעשייה האווירית מטוס בואינג 777 נוסעים למטוס מטען. ההסבה עבור חברת GE Capital Aviation Services GECAS, וצפויה להימשך כ-130 ימים. במרץ 2023 פורסם על ידי התעשייה האווירית כי טיסת ניסוי ראשונה של מטוס נוסעים B777-300ER שהוסב לתצורת מטען, בוצעה בהצלחה. המטוס בעל יכולת הטסת מטען במשקל של כ-100 טון ובעל נפח גדול.
פרסים
ב-15 בפברואר 1996 זכה ה-777 בגביע רוברט ג’. קולייר המוענק על ידי איגוד האווירונאוטיקה הלאומי של ארצות הברית. עם הענקת הפרס, ה-777 הוכר כהישג האווירונאוטי לשנת 1995.
מאפיינים
ה-777 הוא המטוס הראשון שנבנה כולו בסימולציות מחשב, ללא ניסויים בדגמים קטנים. הוא יכול לשאת בין 283 ל-368 נוסעים בתצורת 3 מחלקות ובעל טווח טיסה של 9,630 ק"מ (בגרסת ה"Freighter") עד 17,446 ק"מ (בגרסת ה-LR). המטוס עוצב כדי לגשר בין מטוס ה-767 ל-747, מבחינת תפוסת מקום, יוצר בשתי גרסאות אורך.
כבר במהלך שנת 2000 הצליח המטוס להשיג את התואר "המטוס הנמכר ביותר", זאת בזכות צריכת הדלק הנמוכה והגוף הרחב אשר גרמו לחברות רבות להעדיף להשתמש במטוס, לצורך טיסות ארוכות טווח.
חברת התעופה הראשונה אשר השתמשה ב-200–777 היא חברת "יונייטד איירליינס" בשנת 1995, ולפי נתונים משנת 2008, חברת "אמירטס" מחזיקה בצי הגדול ביותר של מטוסי בואינג 777.
בזכות הכנף החדשה, המנוע המתאפיין בנצילות מוגברת ומבנה קליל יותר, ה-777 מאפשר שימוש יעיל בדלק. יעילות זו, בתורה, מבטיחה פליטות פחמן פחותות על כל מושב נוסע.
בואינג מציעה ללקוחות ה-777 חידושים שמנצלים את המרחב באזור החלק העילי של המטוס - האזור שממוקם בין תאי האחסון לבין החלק העליון של המטוס. חידושים אלה מאפשרים למפעילים להשתמש במרחב העילי לצורך מיקום עמדות המנוחה של הצוות ולאחסון.
777-200
ה-200–777 הוא הדגם הראשון של המטוס, טיסת הבכורה שלו נערכה ב-12 ביוני 1994, והוא נמסר לחברת התעופה יונייטד איירליינס ב-15 במאי 1995. טווחו המרבי 9,700 ק"מ, ונועד בעיקר לטיסות מקומיות בתוככי ארצות הברית.
מדגם זה יוצרו 88 מטוסים, נכון ליולי 2011 68 מטוסים נמצאים בשרות פעיל. מטוסה המתחרה של איירבוס הוא ה-A330-300.
ב-18 בספטמבר 2018 יצא מטוס הבואינג 200–777 הראשון משירות, המטוס שטס את טיסת הבכורה ביוני 1994 נמסר בשנת 2000 לחברת התעופה קת'אי פסיפיק צבר כ-20,000 טיסות, ונמסר בתרומה למוזיאון התעופה והחלל פימה שבטוסון ארצות הברית.
777-200ER
ה-777-200ER הוא גרסה מתקדמת של ה-200–777, היכול לשאת יותר דלק מגרסת ה-200 ולכן גדל טווח טיסתו - התוספת ER מסמנת טווח מורחב (Extended Range). טווחו המרבי של ה-200ER הוא 14,300 ק"מ (7,700 מיל). ה-200–777ER מחזיק בשיא של טיסת חירום עם מנוע אחד - 177 דקות טיסה מעל האוקיינוס השקט.
ה-200ER הראשון נמסר לבריטיש איירווייז ב-6 בפברואר 1997. המטוס המתחרה של ה-200ER הוא האיירבוס A340-300.
777-300
ה-777-300 הוא גרסה מוארכת של ה-200–777 והיא ארוכה ממנו ב-10.1 מטר. הוא נועד להחליף מטוסי הבואינג 100–747 והבואינג 200–747. בהשוואה למטוסי ה-747 המיושנים, ל-777 המתוח ישנה קיבולת נוסעים וטווח טיסה דומה אך הוא נועד לצרוך דלק מופחת בשליש ועלויות התחזוקה שלו נמוכות ב-40 אחוז. מתיחה זו אפשרה למטוס לשאת עד 550 נוסעים במחלקה אחת, הסדר זה אומץ על ידי חברות התעופה היפניות אשר מטיסות נוסעים רבים בקווים קצרים. בגלל אורכו של המטוס (73.9 מטר) מצויד ה-300 בחלק המונע את חיכוך הזנב בקרקע במהלך הנחיתה ובמצלמות כדי לסייע לטייסים במהלך ההסעה. טווחו המרבי 11,120 ק"מ.
ה-300 הראשון נמסר לקת'אי פסיפיק ב-21 במאי 1998. עם כניסתו לשירות של ה-300–777ER, חברות התעופה בחרו בו במקום בדגם ה-300. ל-300 אין מתחרה ישיר של חברת איירבוס אולם ה-A340-600 הוצע במכרזים נגדו.
777-200LR
777-200LR הוא מטוס הנוסעים המסחרי בעל טווח הטיסה הגדול ביותר, המטוס נכנס לשירות בשנת 2006, התוספת LR מסמנת טווח ארוך יותר (Longer Range). בואינג נתנה למטוס את השם Worldliner, המדגיש את יכולתו לחבר כמעט כל שני שדות תעופה בעולם. המטוס מחזיק בשיא לטיסה הארוכה ביותר ללא חניה. טווח המטוס הוא 17,370 ק"מ. המטוס מיועד לקווים ארוכים במיוחד כגון לוס אנג'לס-סינגפור. ל-200LR כנפונים משוכים לאחור, ציוד נחיתה חדיש, מכלי דלק נוספים ומבנה מחוזק. ה-200–777LR הראשון נמסר לפקיסטן אינטרנשיונל איירליינס ב-26 בפברואר 2006. המטוס המתחרה הקרוב ביותר מתוצרת איירבוס הוא איירבוס A340-500HGW
777-300ER
ה-777-300ER היא גרסה ארוכת טווח של ה-300–777 - משמעותו של הקיצור ER היא טווח מורחב (Extended Range). נוספו לו כנפונים משוכים לאחור, ציוד נחיתה חדיש, מכלי דלק נוספים ומבנה מחוזק. מנועיו הם GE90-115B1, ומנוע זה הוא מנוע הסילון החזק בעולם עם דחף מרבי 52,300 ק"ג (115,300 ליברות). טווחו המרבי 14,690 ק"מ.
ה-300ER הראשון נמסר לחברת אייר פראנס ב-29 באפריל 2004. ה-300ER היא הגרסה הנמכרת ביותר של ה-777 ואחריה ה-200ER. עלות התפעול של ה-300ER בעל שני מנועיו נמוכה ב-8 עד 9 אחוזים מעלות התפעול של האיירבוס A340-600 בעל ארבעת מנועיו. מספר חברות החלו להחליף את מטוסי הבואינג 400–747 שלהן ב-777-300ER החסכוני ב-20 אחוז בצריכת הדלק. מתחרי ה-300ER הם הA340-600HGW והאיירבוס A350-1000.
777 Freighter
777F הוא גרסת המטען של ה-777 - F היא קיצור המלה Freighter (מטוס מטען). ה-777F בנוי על שלדת ה-200–777LR, ולשניהם תכונות דומות כגון קיבולת דלק, מנועים, וכנפונים משוכים לאחור. טווחו מרבי 9,070 ק"מ כאשר הוא מלא, טווח המטוס גדל במדה ומשקל המטוס פוחת.
ה-777F הראשון נמסר לאייר פראנס ב-19 בפברואר 2009. מאז, נמסרו 61 מטוסים ל-11 חברות תעופה שונות.
777 טנקר (KC-777)
KC-777 הוא גרסת התדלוק של ה-777. בחודש ספטמבר 2006, הכריזה בואינג על ה-KC-777 שיהיה מטוס גדול יותר מה-KC-767 אם חיל האוויר האמריקני ידרוש מטוס תדלוק גדול יותר. בחודש אפריל 2007 הציעה בואינג את ה-KC-767 במקום ה-KC-777, עבור מכרז של חיל האוויר האמריקני למטוס התדלוק KC-X.
777X
במהלך הסלון האווירי בדובאי, ב-17 בנובמבר 2013, חברת בואינג הכריזה על שיפור ל-777 שיקרא 777X. השיפור כולל שתי גרסאות בעלות כנפונים משוכים לאחור, מנועים משופרים של חברת ג'נרל אלקטריק (GE9X). מוטת הכנפיים של שני הדגמים היא 71.1 מטרים, עקב גודלה, הכנפונים מתקפלים כשהמטוס על הקרקע ומוטת הכנפיים מתקצרת ל-64.8 מטרים.
ב-25 בינואר 2020 ביצע המטוס את טיסת המבחן הראשונה שלו.
גרסה זו מחליפה את גרסת ה-747.
777-8X
ה-777-8X יהיה תחליף ל-777-300ER ויוכלו לשבת בו כ-350 איש בשלוש מחלקות. אורכו הוא 69.5 מטרים, למטוס טווח טיסה של 17,200 ק"מ (9,300 מייל) והוא המתחרה הישיר של האיירבוס A350-1000.
777-9X
ה-777-9X יוכל לשאת 400 נוסעים בשלוש מחלקות לטווח של 15,200 ק"מ (8,200 מייל). אורכו של המטוס יהיה 76.7 מטרים והוא אמור להיות המטוס הדו-מנועי הגדול בעולם. לפי בואינג אין למטוס מתחרים בשוק. לפי הודעות בואינג המטוס הראשון יימסר לחברת אמירייטס ב-2023. בפוסט שכתבה בואינג לפני שנה ב-6 בינואר 2021, ה-777X יהיה המטוס המרווח בעולם במחלקה ראשונה וגם יהיה הארוך בעולם.
פלישת ארצות הברית לאפגניסטן
פלישת ארצות הברית לאפגניסטן התרחשה לאחר פיגועי 11 בספטמבר בסוף 2001 ונתמכה על ידי בעלות הברית הקרובות של ארצות הברית, שפתחו רשמית בקמפיין של "מלחמה עולמית בטרור". הסכסוך מכונה גם מלחמת ארצות הברית באפגניסטן
ופלישת 2001 לאפגניסטן. מטרותיה הפומביות של הפלישה היו לפרק את ארגון הטרור אל-קאעדה ולשלול ממנו בסיס בטוח של פעולות באפגניסטן על ידי סילוק ארגון הטליבאן מהשלטון. בריטניה הייתה בעלת ברית מרכזית של ארצות הברית וסיפקה תמיכה בפעולה צבאית כבר מתחילת ההכנות לפלישה. הפלישה הגיעה אחרי מלחמת האזרחים באפגניסטן בשנים 1996–2001 בין הטליבאן לקבוצות הברית הצפונית, אם כי הטליבאן שלט ב־90% משטחי המדינה עד 2001. פלישת ארצות הברית לאפגניסטן הפכה לשלב הראשון במלחמה באפגניסטן (2001–2014) עד להכרזה על סיומה בשנת 2014. בהמשך החלה נסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן (2021).
בדצמבר 2001 הקימה מועצת הביטחון של האו"ם את כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי (ISAF) שיפקח על הפעולות הצבאיות במדינה ויכשיר את כוחות הביטחון הלאומיים של אפגניסטן. בוועידת בון בדצמבר 2001, נבחר חמיד כרזאי לעמוד בראש מינהל הביניים האפגני, אשר לאחר כינוס ה"לויה ג'ירגה" ("המליאה הגדולה") בבירה קאבול ב-2002 הפך למינהל המעבר של אפגניסטן ("המדינה האסלאמית הזמנית של אפגניסטן"). בבחירות העממיות ב-2004 נבחר כרזאי לנשיא המדינה, אשר בשלב זה נקבע שמה כרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן. באוגוסט 2003 הצטרפה נאט"ו כבת-ברית והשתלטה על ראשות כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי. חלק אחד מכוחות ארצות הברית באפגניסטן פעל בפיקוד נאט"ו, ואילו יתר הכוחות נותרו בפיקודה הישיר של ארצות הברית. מנהיג הטליבאן, מוחמד עומאר ארגן מחדש את התנועה, וב-2002 טליבאן פתח במרד נגד הממשלה ונגד כוח הסיוע הבינלאומי, שנמשך שנים רבות. השתלטות הטליבאן על אפגניסטן גרמו להתפוררות הממשלה והיו במקביל לנסיגה האמריקאית.
החברה לפיתוח עכו העתיקה
החברה לפיתוח עכו העתיקה בע"מ היא חברה ממשלתית הכפופה למשרד התיירות, העוסקת בפיתוח העיר העתיקה בעכו ובמיתוגה כמוקד תיירותי בינלאומי. החברה נוסדה בשנת 1967 ומשרדיה שוכנים במתחם "הגן הקסום", ממזרח למצודת עכו. החברה מפעילה במקום מרכז מבקרים והזמנות ובו מוצגת גם תצוגה קבועה של ממצאים ארכאולוגיים מהעיר.
על פעולותיה החשובות של החברה נמנה פרויקט השימור המתמשך של מצודת עכו שהיוותה את מרכזו של הרובע ההוספיטאלרי בעכו הצלבנית. החברה מלווה את העבודות, מבצעת סקרים ותיעוד ומשתתפת בצוות התכנון של הפרויקט. עוד מבצעת החברה עבודות תחזוקה ובינוי שונות ברחבי העיר העתיקה.
מאז 2018 משמש כמנכ"ל החברה יובל פורת.
גיא אסולין
גיא אסולין (נולד ב-9 באפריל 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירה
אסולין גדל בנהריה, והחל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של הפועל חיפה. לאחר מכן עבר לבית"ר טוברוק, שם התגלה על ידי המאמן שלמה שרף, אשר בשנת 2003 הציע להוריו לשלוח אותו למבחנים בקבוצת הילדים של ברצלונה. אסולין עבר את המבחנים הקפדניים בהצלחה, ולאור חוקי פיפ"א עבר ביחד עם הוריו לספרד. לאור השתייכותו לקבוצת המחוננים של ברצלונה הוא למד בבית ספר תיכון פרטי של הקבוצה, והוא ומשפחתו קיבלו תקציב מהנהלת המועדון. אסולין נחשב לאחד השחקנים הבולטים ביותר של קבוצת הנוער של ברצלונה, וזכה להתעניינות של קבוצות בכירות בפרמייר ליג האנגלית כגון מנצ'סטר יונייטד וארסנל. הקבוצות האנגליות אף אוימו בתביעה משפטית על ידי הנהלת ברצלונה, כיוון שהגישו להוריו של אסולין הצעה כספית בתמורה להצטרפותו לאחת מהן.
באוגוסט 2007 זומן אסולין לסגל של ברצלונה אתלטיק, קבוצת המשנה, וחתם על חוזה לשלוש שנים נוספות עם סעיף שחרור בגובה 20 מיליון אירו, שהיה הגבוה ביותר לשחקן ישראלי באותה תקופה. ב-5 בספטמבר 2007 ערך אסולין את הופעתו הראשונה במדי הקבוצה הבוגרת של ברצלונה במסגרת חצי גמר גביע קטלוניה, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-46 במשחק מול קבוצה מג'ירונה. בעונת 2007/2008 סייע אסולין לקבוצתו להעפיל לליגה השלישית בספרד, וגם בעונה שלאחר מכן היה שחקן הרכב קבוע. בינואר 2009 הוא נפצע בברכו הימנית, ונאלץ לנוח במשך שישה שבועות. קודם לפציעתו הוא הספיק להבקיע שני שערים.
ביולי 2009 זומן אסולין למחנה האימונים של הקבוצה הבוגרת כהכנה לקראת העונה הבאה. הוא שותף במדי הקבוצה הבוגרת במשחק מול טוטנהאם הוטספר האנגלית, שנערך ב-25 ביולי 2009 במסגרת גביע ומבלי. הוא זומן לסגל הקבוצה הבוגרת למשחק ליגת האלופות מול דינמו קייב, אך לא שותף בו בסופו של דבר. אסולין ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו בקבוצה הבוגרת כשפתח בניצחון 2–0 על ליאונסה בגביע המלך. הוא שיחק היטב והיה קרוב להבקיע שער, ובסופו של דבר הוחלף בדקה ה-57 על ידי אריק אבידל. ב-2010 נגמר חוזהו בברצלונה, ואסולין החליט שלא להאריך את חוזהו בקבוצה, לאחר שזו סירבה להבטיח לו כי ישתלב בעתיד הקרוב בקבוצה הבוגרת.
בספטמבר 2010 סיכם אסולין על מעברו למנצ'סטר סיטי, וב-13 בדצמבר 2010 חתם רשמית על חוזה לשחק בקבוצה במשך שנתיים וחצי. אסולין לא שיחק במדי הקבוצה במשחק רשמי, ובפברואר 2012 עבר בהשאלה לקבוצת ברייטון אנד הוב אלביון מליגת המשנה האנגלית.
ב-11 ביולי 2012 חתם אסולין לעונה אחת בראסינג סנטנדר מהליגה השנייה בספרד, ובעונה זו ערך 27 הופעות ליגה במדי הקבוצה וכבש שלושה שערים. ב-5 ביולי 2013 חתם אסולין לשלוש שנים בגרנדה מליגת העל הספרדית, והושאל לעונה אחת לקבוצת הרקולס אליקנטה מהליגה השנייה. בעונה זו כבש שלושה שערי ליגה ב-32 הופעות, אך לא הצליח לסייע לקבוצה להינצל מירידה לליגה השלישית.
ב-15 באוגוסט 2014 חתם אסולין לשנה עם אופציה לשנה נוספת במיורקה מליגת המשנה בספרד. ב-23 באוגוסט 2014 ערך אסולין את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, כשעלה כמחליף בדקה ה-65 בהפסד 1–2 לריאל ואיאדוליד, ובסך הכל ערך עד תום העונה שבע הופעות בכל המסגרות. בתום העונה שוחרר מהקבוצה.
ב-4 בינואר 2016 הצטרף אסולין לראשונה למועדון ישראלי, כאשר חתם על חוזה לעונה וחצי בהפועל תל אביב. ב-16 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כאשר נכנס כמחליף בהפסד 0–1 להפועל כפר סבא באצטדיון בלומפילד. בסך הכל שותף בשבעה משחקים בליגת העל במדי הפועל תל אביב, בכולם עלה מהספסל, ובתום עונת 2015/2016 שוחרר מהמועדון.
ב-10 באוגוסט 2016 חזר אסולין לספרד וחתם לעונה בסבאדל מהליגה הספרדית השלישית. ב-30 בינואר 2018 שוחרר מהמועדון.
ב-13 בפברואר 2018 חתם אסולין בקאיראט אלמטי מליגת העל הקזחית, אך ב-30 במרץ 2018 שוחרר מהקבוצה מסיבות אישיות, לאחר ששיחק במדיה 46 דקות בלבד, ולא חזר לשחק עד תום העונה.
לאחר שנה וחצי שלא שיחק, ב-26 בספטמבר 2019 חתם אסולין בקבוצת פוליטכניקה יאשי מליגת העל הרומנית, ב-24 בדצמבר 2020 שוחרר מהקבוצה.
ב-13 בפברואר 2021 חתם אסולין בקבוצת קרמה מהליגה הרביעית האיטלקית. ב-1 ביולי שוחרר מהקבוצה.
ב-6 בינואר 2022 חתם באוניפומציה מהליגה הרביעית האיטלקית. ב-1 ביולי שוחרר מהקבוצה.
נבחרת ישראל
לזכותו של אסולין 22 הופעות בנבחרת הצעירה של ישראל. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת ערך במשחק ידידות מול נבחרת צ'ילה ב-26 במרץ 2008, כשהוא עוד לא בן 17 שנים. בכך שבר אסולין את שיאו של דניאל דניאלי והפך לשחקן הצעיר ביותר בתולדות נבחרת ישראל.
ג'רי לואיס
ג'רי לואיס (באנגלית: Jerry Lewis, 16 במרץ 1926 – 20 באוגוסט 2017) היה קומיקאי, שחקן, מפיק ובמאי קולנוע יהודי-אמריקני. נודע בזכות הומור הסלפסטיק שלו ומבצעי ההתרמה הטלוויזיוניים שערך. לואיס זכה למספר רב של פרסים יוקרתיים למפעל חיים, כדוגמת פרסי הקומדיה האמריקאיים, ארגון מבקרי הקולנוע בלוס אנג'לס, פסטיבל הסרטים של ונציה, וכן שני כוכבים בשדרת הכוכבים של הוליווד.
תחילת קריירה
לואיס נולד ב-16 במרץ 1926, בבית החולים בית ישראל בניוארק, ניו ג'רזי, בשם יוסף לויץ', להורים יהודים רוסיים. אביו, דניאל לויץ' (1902–1980), היה עורך-מנחה טקסים ובדרן וודוויל שהשתמש בשם המקצועי דני לואיס. אמו, רחל ("ריי") (לבית ברודסקי) לויץ', הייתה פסנתרנית בתחנת רדיו. לואיס החל להופיע בגיל חמש ולעיתים קרובות הופיע לצד הוריו בחגורת הבורשט במדינת ניו יורק. בגיל 15 הוא פיתח את "חוק ההקלטות" שלו, שבו הוא חיקה בצורה מופרזת את המילים לשירים על פטיפון.
הוא השתמש בשם המקצועי ג'ואי לואיס אך ​​עד מהרה שינה אותו לג'רי לואיס כדי למנוע בלבול עם הקומיקאי ג'ו א. לואיס ואלוף האגרוף במשקל כבד ג'ו לואיס. בכיתה י' נשר מבית הספר התיכון ארווינגטון. הוא היה פרחח בשנות העשרה שלו, ביצע מעשי קונדס בשכונה שלו כולל התגנבויות לתוך מטבחים כדי לגנוב עוף מטוגן ופשטידות. במלחמת העולם השנייה נדחה משירות צבאי בגלל אוושה לבבית, ובגיל 20 החל לצבור פרסום ראשוני יחד עם הזמר דין מרטין, כשהופיעו יחדיו במועדוני לילה ומאוחר יותר בסרטים ובתוכנית הטלוויזיה "שעת הקומדיה של קולגייט" ב-NBC. הם המשיכו להופיע יחד גם בטלוויזיה עד לשנת 1956, בה נפרדו דרכיהם. בשנת 1976 נפגשו השניים לאחר 20 שנות פירוד בתוכנית ההתרמות של ג'רי, וזאת ביוזמתו של הזמר פרנק סינטרה שהתארח בתוכנית.
סרטים
מאז שנת 1949 השתתף ג'רי לואיס בלמעלה מ-40 סרטי קולנוע, 12 מהם ביים בעצמו. בין סרטיו הידועים "נער הגיישה" (1958), "נער המעלית" (1960), "הפרופסור המטורף" (1963), "מי דואג לעסקים?" (1963), "תכשיטי המשפחה" (1965), "בואינג בואינג" (1965), "מלך הקומדיה" (1983) בבימויו של מרטין סקורסזה והסרט הצרפתי -"מאיפה חזרת? לא ראינו אותך יוצא" (1984). בזמן הפקת "נער המעלית" פיתח לואיס טכניקת צילום לפיה יוכל לפקח על עבודת הבימוי תוך כדי משחק.
מאז 1966 הצלחת סרטי הקומדיות שלו דעכה בגבולות ארצות הברית. אך לואיס התפרסם מחוץ לגבולותיה, בעיקר בצרפת, שם נחשב לגאון קולנועי. במרץ 2006 שר התרבות הצרפתי העניק ללואיס את "אות לגיון הכבוד" וקרא לו "הליצן המועדף על העם הצרפתי".
ב-1972 יצר את הסרט "היום שבו בכה הליצן". הסרט נגנז ומעולם לא הוקרן. לואיס שחתום גם על התסריט ערך שינויים מפליגים בסיפור המקורי שעליו היה מבוסס. לצד הבימוי גילם את הדמות הראשית, ליצן קרקס גרמני, הלמוט דורק, שנאלץ ללוות חבורה של ילדים יהודים בדרכם לתאי הגזים באושוויץ. בניגוד לסרטיו הקומיים מדובר בדרמה אפלה. הסרט נודע בהיסטוריה של הקולנוע כסרט המפורסם ביותר שמעולם לא הוקרן. עותק מהסרט נמסר לספריית הקונגרס האמריקני ויצא להקרנה חד פעמית בלתי מסחרית באולם הספרייה לא לפני 2024. הקרנות נוספות, אם יהיו, יותרו רק באישור בעלי עיזבונו של לואיס.
במאי 2007 סיים כתיבת גרסה בימתית ל"הפרופסור המטורף", שעלה בסן דייגו בסתיו 2007 וכן בברודוויי, ניו יורק בשנת 2008.
ב-25 בנובמבר 2008 יצא סרט המשך מונפש ל"הפרופסור המטורף", ובו שב לואיס לדבב את דמותו של הפרופסור ג'וליוס קלפ. ב-2016 גילם את התפקיד הראשי בסרט "מקס רוז".
עבודת צדקה
ג'רי לואיס עזר להקמתו של ארגון למען הסובלים ממחלת ניוון שרירים בשנת 1952, ואף כיהן כיו"ר הארגון, ומאז שנת 1966 ערך מבצע התרמה טלוויזיוני מדי שנה, תוך שהוא מגייס מפורסמים להופיע בתוכניתו. מאמציו סייעו להתרמה של למעלה משני מיליארד דולר. ב־1977 היה מועמד לפרס נובל לשלום. בשנת 1985 הוענק לו אות הצטיינות לשירות ציבורי מטעם מחלקת ההגנה של ארצות הברית. בספטמבר 2005 הוענק לו אות הצטיינות על שידורי ההתרמה השנתיים שערך, בידי "אקדמיית אומנויות הטלוויזיה והמדע". במבצע ההתרמה השנתי ה-40, שנערך בשנת 2005, ג'רי לואיס עזר להתרמת כספים לצבא הישע (עבור נפגעי הוריקן קתרינה).
בעיות בריאות
ג'רי לואיס סבל במשך שנים מבעיות גב קשות כתוצאה מתרגילי הנפילות שלו, כחלק ממערכוני הסלפסטיק שערך, וכמעט נותר משותק. לאחר שנהג ליטול כדורי פרקודן להרגעת הכאבים, הושתל בגבו מכשיר אלקטרוני נסיוני, שפותח בידי חברת Medtronic, שעוזר לו בהרגעת הכאבים. לואיס נלחם גם בסרטן הערמונית, סוכרת, ומחלת ריאות. טיפולים רפואיים למחלת הריאות גרמו לו לעלות במשקלו באופן ניכר, וביוני 2006 עבר התקף לב.
חייו הפרטיים
ג'רי לואיס היה נשוי פעמיים. בשנת 1944 התחתן עם הזמרת פטי פאלמר, והתגרש ממנה ב-1980. ב-1983 התחתן עם הרקדנית סן די פיטניק. היו לו שישה בנים ובת מאומצת בשם דניאל. כמו כן ללואיס בת נוספת בשם סוזן מחוץ לנישואים. התגורר בלאס וגאס שבנבדה.
ג'רי לואיס היה חבר באחוות היהודים אלפא אפסילון פאי.
הוא נפטר ב-20 באוגוסט 2017, בגיל 91.
קישורים חיצוניים
בעקבות מותו:
אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה
אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה (בהונגרית: II. Ulászló magyar király, בפולנית: Władysław II Jagiellończyk, בצ'כית: Vladislav II. Jagellonský, בסלובקית: Vladislav II. Jagelovský, בקרואטית: Vladislav II. Jagelović;), היה מלך בוהמיה בין השנים 1471–1516, ומלך הונגריה בין השנים 1490–1516. נמנה, דרך אביו, עם בני השושלת היגלונית, ממוצא ליטאי-פולני. מצד אמו היה ממוצא אוסטרי-גרמני.
ראשית חייו
אולסלו נולד ב-1 במרץ 1456 בקרקוב בשם ולדיסלב, לקז'ימייז' הרביעי, מלך פולין ואליזבת מאוסטריה, בתם של אלברכט השני, מלך גרמניה ואליזבת מלוקסמבורג. בשנת 1457 מת דודו לסלו החמישי, מלך הונגריה, והוריו תבעו כיורשיו את הכתר, אולם בהונגריה נבחר מתיאש הוניאדי, ואילו בבוהמיה נבחר גאורגה פודבראדי. אביו רצה להכינו לקראת שלטונו בממלכה, והטיל על ההיסטוריון יאן דלוגוש לחנכו.
מלך בוהמיה
בסוף 1466 הטיל האפיפיור פאולוס השני נידוי על ייז'י פודבראדי, וקרא לאצילים הבוהמיים להדיחו. האצילים הבוהמיים פנו למתיאש הראשון, מלך הונגריה לעזרה, ובמרץ 1468 פלש מתיאש למוראביה. גאורגה פודבראדי פנה לקז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, והציע לו להכיר בבנו ולדיסלב כיורשו, בעד לתמיכתו נגד מתיאש הוניאדי. בתחילת 1469 הכריח ייז'י פודבראדי את מתיאש הוניאדי לחתום על הסכם שלום, אולם בתגובה הכתירו האצילים הבוהמיים את מתיאש למלך בוהמיה. ייז'י פודבראדי חזר על הצעתו לקז'ימייז' הרביעי, והוא פתח בדיונים על כך עם פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם ב-22 במרץ 1471 מת לפתע ייז'י פודבראדי.
לאחר שאישר ולדיסלב את קיומן של שתי דתות בבוהמיה; קתולים והוסיטים, כפי שנקבע בהסכם בזל בשנת 1462, הוא נבחר ב-28 במאי בדיאט הבוהמי למלך בוהמיה. הכס הקדוש סירב להכיר בבחירתו של ולדיסלב, ותמך בטענתו של מתיאש הוניאדי לכתר, אולם פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה תמך בוולדיסלב.
מכיוון שוולדיסלב נסמך על כוחם של האצילים ולא על כוח צבאי כלשהו, הדיאט הבוהמי קיבל כוח רב, ואף היה ממונה על חקיקת חוקים.
מלחמת בוהמיה-הונגריה
קזימייז' הרביעי שתמך בבנו, הרשה לבנו קז'ימייז' הקדוש לפלוש להונגריה העליונה, לאחר שאצילים הונגריים הבטיחו לו את הכתר. אולם, עד לסוף שנת 1471 הביס מתיאש הוניאדי את קז'ימייז', והאפיפיור סיקסטוס הרביעי הורה לשליחו מרקו ברבו לפעול להדחת ולדיסלב ואביו אם ימשיכו להילחם במתיאש. כתוצאה מכך ב-31 במאי 1472 חתמו קזימייז' וולדיסלב על הפוגה, וב-21 בפברואר 1474 חתמו על הפסקת אש לשלוש שנים. אולם, עד מהרה נפגש ולדיסלב עם פרידריך השלישי בדיאט הקיסרי בנירנברג וכרת עמו ברית נגד מתיאש, ובנוסף קז'ימייז' הרביעי הצטרף לקואליציה. הצבאות הפולנים והבוהמיים פרצו לשלזיה וצרו באוקטובר אותה שנה על מתיאש בוורוצלב. אולם, הכוחות ההונגריים ניתקו את נתיבי האספקה של הפולשים, ואילצו את ולדיסלב וקז'ימייז' לחתום ב-8 בדצמבר על שביתת נשק חדשה.
בשנת 1476 התחתן ולדיסלב על ידי שליח עם ברברה מברנדנבורג, בתו של אלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ואלמנתו של הנריק האחד עשר, דוכס גלוגוב שירשה את נחלות בעלה בשלזיה. עד מהרה פלש יאן השני, דוכס ז'אגאן, שהיה אחיינו של הנריק האחד עשר, לדוכסות גלוגוב בתמיכת מתיאש וכבש אותה, ובעקבות זאת אסרה המועצה המלכותית הבוהמית על ברברה מברנדנבורג להגיע לבוהמיה.
בעקבות הניסיון של ולדיסלב לתפוס את דוכסות גלוגוב, פרץ סכסוך חדש. ולדיסלב ופרידריך השלישי אישרו את בריתם נגד מתיאש ב-5 בדצמבר 1476, אולם נציג האפיפיור, בלדזארה דה פישיה, איים על ולדיסלב בנידוי, אם יפלוש לתחומי הונגריה. ב-10 ביוני 1477 נתן פרידריך השלישי לוולדיסלב את התואר נסיך בוחר של האימפריה הרומית הקדושה, ויומיים לאחר מכן הכריז מתיאש מלחמה נגד הקיסר ופלש לאוסטריה. ולדיסלב שלח תגבורת לפרידריך שהיה בעל בריתו, אך הוא החזיר את חייליו מאוסטריה בסוף יולי, ובעקבות כך נאלץ פרידריך ב-1 בדצמבר להכיר במתיאש כמלך החוקי של בוהמיה.