cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מתה לאהוב
עלילה
נטלי באואר היא בעלת טור היכרויות מלוס אנג'לס, שמתעדת את אסונות הדייטים הנקרים בדרכה באמצעות אפליקציית היכרויות. לאחר שהחליטה להרחיב את רדיוס החיפוש של האפליקציה, נטלי יוצרת קשר עם בחור בשם ג'וש לין ונוצר ביניהם חיבור חזק באמצעות שיחות טלפון ארוכות. היא מחליטה לנסוע לעיר הולדתו לייק פלאסיד שבמדינת ניו יורק, כדי להפתיע אותו לחג המולד, ומבטיחה לבוס שלה שזה יהיה הסוף לאסונות הדייטים שלה. כשהיא מגיעה לביתו היא מגלה שהיא רומתה על ידי ג'וש, שהשתמש בתמונות של אדם אחר בפרופיל שלו. נטלי כועסת, אבל לומדת שהבחור שג'וש השתמש בתמונותיו, טאג אבוט, מתגורר במקרה באותה עיירה. ג'וש, חבר לשעבר של טאג, מציע להכיר ביניהם אם היא תעמיד פנים שהיא חברה שלו למשך תקופת החגים. נטלי מסכימה להישאר עם משפחת לין.
ג'וש מציג לטאג את נטלי בתור בת דודתו ונותן לה טיפים איך למצוא חן בעיניו. נטלי משקרת לגבי העניין שלה בסופר הנרי דייוויד תורו ובטיפוס קירות כדי להרשים את טאג. טאג מזמין אותה לטפס על קיר, שם היא מסתירה את פחד הגבהים שלה מטאג וג'וש עוזר לה לטפס. טאג מזמין את נטלי לדייטים נוספים.
נטלי פוגשת את אחיו של ג'וש, אוון, האח המוצלח שדורש כל הזמן את תשומת הלב של משפחת לין. כאשר נטלי וג'וש מקבלים שבחים על הדואט שלהם במהלך שירי חג המולד, אוון מקנא ומודיע על ההיריון שלו ושל בת זוגו. בניסיון לגנוב בחזרה את אור הזרקורים, ג'וש מציע לנטלי נישואים, ומתוך לחץ היא אומרת כן. ג'וש מרגיע את נטלי שלאחר החגים הם יספרו להורים שהם רבו ונפרדו. נטלי לומדת על תחביב הכנת הנרות של ג'וש, תחביב שהוא התחיל כדי להיזכר בריח של סבו לאחר מותו. היא מעודדת אותו לעשות מזה עסק.
הודעת האירוסין של ג'וש ונטלי מודפסת בעיתון המקומי, מה שמניע את השניים לבלות את הבוקר המוקדם באיסוף כל העיתונים ברחבי העיר כדי שטאג לא יראה. נטלי עוברת על התמונות המקוריות של הפרופיל של ג'וש באתר ההיכרויות, לפני שהחליף לתמונות של טאג, ואומרת לו להשתמש בתמונות שמבליטות טוב יותר את החוזקות שלו. כאשר נטלי הצמחונית מתכוננת לאכול במסעדת סטייקים בדייט עם טאג, ג'וש אומר במרירות לנטלי שהיא לא צריכה לשקר או להתפשר על האמונות שלה עבור טאג. נטלי מזכירה לו שהיא שם בגלל השקר שלו ושהוא לא יכול להטיף לה על כנות. לאחר ארוחת הערב, בה נטלי סבלה ממראה החיות המתות בצלחות ועל הקירות, טאג מספר שהוא הפסיק לחגוג את חג המולד לפני זמן רב ונטלי מבינה שטאג הוא לא הגבר שהיא חשבה שהוא.
משפחת לין עורכת לג'וש ונטלי מסיבת אירוסין מפתיעה במסעדת הסטייקים שבבעלות משפחתו של טאג. טאג מציג את נטלי להוריו בתור חברתו. הבוס של נטלי מגיע ומספר לאוון על טור ההיכרויות של נטלי. אוון אומר לג'וש שנטלי איתו רק בשביל הסיפור הבא שלה. נטלי נושאת נאום במסיבת האירוסין וחושפת בפני כולם את הסיפור האמיתי שלה ואז עוזבת את משק הבית של לין. ג'וש אומר לאביו שהוא לא רוצה יותר לנהל את החנות המשפחתית ומבקש להקים עסק לנרות.
ממתינה באכסניה לילה לפני טיסת הבוקר שלה, נטלי רואה את הפרופיל החדש של ג'וש באפליקציית ההיכרויות, עם תמונות אמיתיות והדגשה של החוזקות שלו כפי שהיא המליצה לו. היא מבינה שהיא מאוהבת בג'וש. היא חוזרת לביתו ומבקשת לחזור אליו, והוא מסכים.
הפקה
באוגוסט 2020, הוכרז כי הרנן חימנס יביים את הסרט, וכי נינה דוברב, ג'ימי או. יאנג וצ'ארלס מלטון יככבו. באוקטובר 2020, הוכרז כי בשל התנגשויות לוח הזמנים של מלטון עם סדרת הטלוויזיה "ריברדייל", הוא הוחלף בדארן בארנט. לצוות השחקנים נוספו גם הארי שום ג'וניור, ג'יימס סאיטו, מיקאלה הובר והתר מקמהן.
הצילומים התרחשו בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה, מ-9 באוקטובר עד 21 בנובמבר 2020.
אלפא רומיאו קנגורו
אלפא רומיאו קנגורו (באיטלקית: Alfa Romeo Canguro, קרוי גם: Alfa Romeo TZ Bertone Canguro) היא מכונית קונספט, בתצורת מכונית ספורט-קופה, 2 דלתות, אשר הוצגה על ידי יצרנית כלי הרכב האיטלקית אלפא רומאו בשנת 1964
הקונגרס הלאומי העממי
הקונגרס הלאומי העממי הסיני (בסינית: 全国人民代表大会) הוא הפרלמנט החד-ביתי של הרפובליקה העממית של סין. מקום מושבו של הפרלמנט הסיני בהיכל הגדול של העם בבייג'ינג. בקונגרס העם הלאומי חברים 2,987 צירים, מה שהופך אותו לפרלמנט הגדול בעולם. הקונגרס נבחר אחת לחמש שנים. קונגרס העם מתכנס ביחד עם הוועידה הפוליטית העממית המייעצת שחבריה מייצגים קבוצות מוגדרות שונות בחברה הסינית. לצבא השחרור העממי (הצבא הסיני) יש ייצוג שנע בין 4% (1964) ל-17% (1975) מכלל הצירים, אך משנת 1978 הוא שומר על ייצוג של בערך 9% מכלל הצירים. כיום יש לצבא כ-268 צירים, וזו הקבוצה הגדולה ביותר בקונגרס (אחריה יש את הנציגות ממחוז שאנדונג הכוללת כ-175 צירים).
קרחון איל פולו
קרחון איל פולו (באנגלית: Il Polo Glacier) הוא קרחון קטן באזור חוף אינגריד כריסטנסן, בארץ הנסיכה אליזבת, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון בין נונאטאק סווארתהאוזן לנונאטאק בויד, ונשפך אל חלקו המערבי של מדף הקרח פבליקיישנז.
המשטרה הצבאית המלכותית
היסטוריה
המשטרה הצבאית נוסדה לראשונה ב-26 באוקטובר 1814 בידי וילם הראשון, מלך הולנד, שרצה לבנות אותה על פי הדגם של הז'נדרמריה הצרפתית. המלך בחר לכנות את הכוח בשם "משטרה צבאית" (Marechaussee) שהיה מזוהה עם המשטר הישן בצרפת, ולא בשם "ז'נדרמריה" שהיה מזוהה עם המהפכה הצרפתית ונפוליאון בונפרטה. החל מימיה הראשונים, שימשה המשטרה הצבאית בו זמנית ככוח שיטור אזרחי וככוח פיקוח על הצבא ההולנדי. ב-1908 וילהלמינה, מלכת הולנד, הוסיפה למשטרה הצבאית את משימת השמירה על הארמונות המלכותיים.
קרחון איל פולו
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון מופה בשנת 1952, באופן גס, על ידי ג'ון ה. רוסקו (John H. Roscoe), בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947.
המשטרה הצבאית המלכותית
היסטוריה
לאחר ליל הבדולח ב-1938 הולנד סגרה את גבולותיה בפני פליטים יהודים מגרמניה. על המשטרה הצבאית הוטל ללכוד את הפליטים ולהחזירם לגרמניה. עם הכיבוש הגרמני של הולנד ב-1940, פורקה המשטרה הצבאית ושולבה עם המשטרה האזרחית שפעלה בחסות הגרמנים. עם זאת, כוחות המשטרה הצבאית המשיכו לשמור על מעמדם ברחבי האימפריה ההולנדית. 200 מאנשי המשטרה יצאו לגלות יחד עם משפחת המלוכה והגנו עליה בגלות. יחידת משטרה צבאית הוקמה גם עבור בריגדת הנסיכה איריינה שלחמה עם הצבא הבריטי.
קרחון איל פולו
מקור השם
רוסקו נתן לקרחון את שמו.
המשטרה הצבאית המלכותית
היסטוריה
לאחר המלחמה הוחלט להעביר את סמכויותיה האזרחיות של המשטרה הצבאית לידי המשטרה הלאומית. פרט לתפקידיה הצבאיים, המשטרה הצבאית שימשה גם כיחידת משמר הגבול וכיחידת אבטחה של הארמונות המלכותיים ושל ראש ממשלת הולנד. ב-1994 הופקדה המשטרה הצבאית על הגנת שדות התעופה בהולנד. ב-1998 הפכה המשטרה הצבאית לזרוע רביעית נפרדת בכוחות המזוינים ההולנדיים (לצד כוחות היבשה, הים והאוויר). ב-2014 צוות של 40 מאנשי המשטרה הצבאית נשלח לאוקראינה כדי לאבטח את צוות החקירה שבדק את פרשת טיסה 17 של מלזיה איירליינס.
שלום יחזקאל שרגא רובין-הלברשטאם
רבי שלום יחזקאל שרגא רובין-הלברשטאם, (ה'תרע"ג – כ"ו באדר ב' ה'תשמ"ו) היה רב, אדמו"ר מצישינוב, וסופר חסידי-תורני. התפרסם בשל המספר העצום של השאלות ההלכתיות ששיגר למגוון רחב של רבנים בדורו, וכונה בשל כך "הרב השואל".
BusyBox
BusyBox היא תוכנית המספקת מספר כלים ופקודות יוניקס בקובץ הרצה אחד. היא יכולה לפעול בסביבות POSIX שונות ובהם לינוקס (כולל אנדרואיד,) FreeBSD, וכן ליבות אישיות למרות שרבים מכלי התוכנה מתאימים בבסיס לממשק המשתמש של ליבת לינוקס.
שלום יחזקאל שרגא רובין-הלברשטאם
ביוגרפיה
נולד בטומשוב לובלסקי לרבי אריה לייבוש מצישינוב בן רבי יצחק טוביה רובין נינו של רבי אשר ישעיה רובין וחתן רבי חיים מצאנז, ולאמו בת רבי שמחה ישכר בער הלברשטאם מצישינוב. למד בישיבות בצאנז ובטורנא. הוסמך להוראה על ידי רבי שמואל אהרן מילר מלאבאווא. מגיל צעיר החל להתכתב בהלכה עם פוסקים מפורסמים כמו רבי אהרן וולקין, רבי יהודה לייב צירלסון, ורבי נחום ויידנפלד. שימש כרב ור"מ בישיבת "נצח ישראל" בטומשוב.
BusyBox
התוכנה נבנתה במיוחד עבור מערכות הפעלה המיועדות למערכות משובצות מחשב מועטות משאבים. יוצרי התכנה הגדירו אותה כ"אולר השווייצרי של הלינוקס המיועד למערכות משובצות מחשב".
הקובץ הבודד של BusyBox מחליף כ-300 פקודות יוניקס נפוצות. התכנה מופצת באופן חופשי תחת תנאי GNU GPL. בסוף שנת 2007 התפרסמה התכנה בשל תביעות שהוגשו על ידי מפתחיה, בבתי משפט בארצות הברית, על הפרת תנאי הרישיון. תביעה זו הייתה התביעה הראשונה שהוגשה אי פעם בגין הפרת רישיון GNU GPL.
שלום יחזקאל שרגא רובין-הלברשטאם
ביוגרפיה
עם פרוץ השואה נמלט לרוסיה ונסע לווילנה, אך נתפס כמבריח גבולות ונידון למאסר של 5 שנים במחנות עבודה בסיביר. באוגוסט 1941 שוחרר יחד עם כל אזרחי פולין לפי ההסכם שנחתם בין הממשלה הפולנית הגולה לסובנארקום (ממשלת ברית המועצות), ועבר לקזחסטן, בתקופה זו נפטר אביו והוא הוכתר כאדמו"ר לחסידות טומשוב, הוא ריכז סביבו שרידים מפולין ופעל להקמת מקווה והפצת יהדות.
BusyBox
היסטוריה
במקור פותחה על ידי ברוס פרנס בשנת 1995, והוכרזה לשימוש רשמי בשנת 1996.
שלום יחזקאל שרגא רובין-הלברשטאם
ביוגרפיה
עם תום המלחמה, שב לפולין בשנת ה'תש"ו, דחה את הצעת הרבנות של הערים חלם ושטטין, והתגורר בלודז' שם ניהל את "איגוד הרבנים הפליטים" ויחד עם רחה שטרנבוך ורבי אליעזר סילבר פעל להשגת אשרות כניסה ואישורי הגירה עבור רבנים פליטים. משם עבר לפראג והשתתף הקמת "איחוד שרידי הרבנים ממזרח אירופה".
BusyBox
היסטוריה
מטרת הפיתוח המקורית הייתה להכניס מערכת הניתנת לאתחול על תקליטון בודד, שתהווה גם דיסק הצלה, וגם דיסק התקנה להפצת הלינוקס דביאן. מאז היא הפכה לתקן דה פקטו של סט כלי המשתמש, בהתקנים מוטמעי לינוקס, ותוכניות התקנה של הפצות לינוקס.
שלום יחזקאל שרגא רובין-הלברשטאם
ביוגרפיה
אחרי השואה עבר לארצות הברית, שם התגורר בבורו פארק והתפרסם כאדמו"ר מצישינוב. הרבה בהתכתבות הלכתית עם רבנים רבים, עסק בפעילות ספרותית חסידית, והקים את מכון "סגולה" לחקר החסידות. הוציא גם לאור בעילום שם או תחת פסבדונים ספרים שונים; בהם ספר זיכרון לקהילת טומשוב לובלסק, וספר פולמוס נגד ספר "החסידות" שחיבר אהרן מרקוס. בין שמות העט שלו: שלום לבי"א, ועוד.
BusyBox
היסטוריה
BusyBox תוחזקה על ידי אנריקה זנרדי, והתמקדה בצרכי תקליטון ההתקנה והאתחול של דביאן, עד תחילת 1998 אז הוכנסה על ידי דייב קניאג' למיזם LRP. קניאג' יצר מספר תוספות, ויצר שינויים נוספים במבנה המערכת. כשפיתוח LRP הואט ב-1999 אריק אנדרסן לקח אחריות על המיזם והיה המתחזק הרשמי שלו עד מרס 2006. במהלך שנים אלו שוק המערכות מוטמעות הלינקס צמח באופן משמעותי ו-BusyBox השתפרה בהתאם ונוספו לה פונקציות נוספות. רוב לנדלי היה המתחזק משנת 2005 למשך מספר שנים. דניס ולסנקו הוא המתחזק הנוכחי של המערכת החל ממאי2012.
שלום יחזקאל שרגא רובין-הלברשטאם
משפחתו
אחותו נישאה לרבי שלמה הלברשטאם מבובוב בזיווגו השני.
Into my Arms
תוכן השיר
השיר מכיל שלושה בתים ופזמון.
בשני הבתים הראשונים השיר מדבר חוסר אמונתו בהשגחה ובמלאכים, אך אומר שאם היה מאמין הוא היה מבקש לשלוח את מושא השיר לתוך ידו.
הפזמון מכיל חזרה על המשפט: "Into my arms, O lord" כבקשה של הדובר לאל.
בבית האחרון הדובר מתאר אמונה שיש לו באהבה ובגורל, בניגוד לחוסר האמונה שהוא מתאר בבתים הראשונים, אשר יגרום לאחת (כנראה מושא השיר הראשוני) לחזור לחיקו.
משמעות השיר
לפי השיר נוגע לאובדן הנובע מסיום מערכת יחסים או מוות של אדם קרוב.
הקליפ של השיר
לשיר צורף קליפ אשר מצולם בשחור ולבן. בשיר מופיע ניק קייב כשהוא שר את השיר. במהלך השיר עוברים להצגת קלוז אפים של מגוון אנשים ונשים בעלי חזות מגוונת (ביניהם ילד ותינוק) אשר שרויים תחת עצבות, וחלקם אף נראים מתפרצים בבכי.
קליפ זה מחזק את הפרשנות של השיר הנוגעת לאובדן.
ביצוע בישראל
קיימים מספר ביצועים לשיר בישראל.
אחד מהם הוא הביצוע של רד בנד ביחד עם הזמר, שלומי שבן, מתוך סדרת האירוח, המופע של רד ודביר. העיבוד של ביצוע זה שונה מהעיבוד המקורי והוא מאופיין בהקדמה מוזיקלית המושפעת מהפזמון ושילוב משמעותי של שלושה כלי קשת, אשר להם חלק בהקדמה לקראת השיר.
בנוסף, קיים ביצוע של משתתפת The Voice ישראל, רוני פרי, בעיבוד אקוסטי אשר גם לו הקדמה המושפעת מהפזמון.
אזכורים בתרבות הפופולרית
לשיר יש מגוון אזכורים בתרבות הפופולרים בין היתר:
היריון מעל גיל 50
היריון מעל גיל 50 הפך בשנים האחרונות לאפשרי עבור יותר ויותר נשים, וכן הפך נגיש יותר עבור רבות, בשל ההתפתחויות האחרונות בטיפולי פוריות, ובפרט בתרומת ביציות. בדרך כלל, פוריותה של אישה מסתיימת בגיל המעבר (מנופאוזה), שהוא על פי הגדרה 12 חודשים רצופים ללא וסת כלל. במהלך הפרה-מנופאוזה, המחזור החודשי והווסת הופכים לא סדירים ובסופו של דבר מפסיקים לחלוטין, אך גם כשהמחזור עדיין סדיר, איכות הביציות של נשים בשנות הארבעים לחייהן נמוכה יותר מאשר אצל נשים צעירות יותר, מה שהופך את הסבירות להרות תינוק בריא לנמוכה יותר, במיוחד אחרי גיל 42. השעון הביולוגי הנשי יכול להשתנות מאוד מאישה לאישה. ניתן לבדוק את רמת הפוריות האישית של האישה במגוון שיטות.
גם גברים חווים ירידה בפוריות ככל שהם מתבגרים. פוריות הגבר יורדת בהדרגה ובהתמדה; הזמן הממוצע להריון אם שני בני הזוג מתחת לגיל 25 הוא קצת יותר מ-4.5 חודשים, אבל כמעט שנתיים אם גבר מעל גיל 40 (והאישה מתחת לגיל 25). הסיכון לפגמים גנטיים גדל מאוד בגלל השפעת גיל האב. ילדים עם אבות בני 40 ומעלה נמצאים בסיכון גבוה פי חמישה לסבול מהפרעה על הספקטרום האוטיסטי מאשר ילדים שאבותיהם הם גברים מתחת לגיל 30. חוקרים מעריכים כי בהשוואה לזכר שמביא ילד בשנות ה-20 המוקדמות לחייו, כשהאב בן 40 יש סיכוי כפול שהילד יחלה בסכיזופרניה, וסיכון משולש לסכיזופרניה כשהאב בן 50 (אם כי לרוב האנשים המשמעות היא שהסיכון הולך מ-1 ל-121 בערך כאשר גבר בן 29, ל-1 ל-47 כאשר גבר בגיל 50 עד 54). הנפח והפוריות של איכות הזרע של הגבר ותנועתיות הזרע (יכולת הזרע לנוע לעבר ביצית) יורדים ללא הרף בין הגילאים 20 ל-80. השכיחות של גמדות והפלה טבעית עולה גם היא ככל שגברים מתבגרים.
בארצות הברית, בין השנים 1997 ו-1999, דווחו 539 לידות בקרב אימהות מעל גיל 50 (ארבע לכל 100,000 לידות), כאשר 194 היו מעל גיל 55.
האם המבוגרת ביותר שילדה שנרשמה עד כה הייתה בת 74, והאם הצעירה ביותר הייתה בת 5. על פי נתונים סטטיסטיים של הרשות להפריה ואמבריולוגיה אנושית, בבריטניה יותר מ-20 תינוקות נולדים לנשים מעל גיל 50 בשנה באמצעות הפריה חוץ-גופית עם שימוש בביציות מתרומה.
מריה דל קרמן באוסדה דה לארה היא האם המבוגרת ביותר שהמקרה שלה אומת; היא הייתה בת 66 שנים ו-358 ימים כאשר ילדה תאומים; היא הייתה מבוגרת ב-130 ימים מאדריאנה איליסקו, שילדה ב-2005 תינוקת. בשני המקרים נולדו הילדים באמצעות הפריה חוץ גופית עם ביציות תורמות. האם המאומתת המבוגרת ביותר שנכנסה להריון באופן טבעי (רשומה נכון ל-2 באפריל 2022 כשיא גינס) היא דון ברוקס (Dawn Brookes); היא הרתה בן בגיל 59 בשנת 1997.
ארמטי מנגמה (Erramatti Mangamma) מחזיקה כיום בשיא בהיותה האם החיה המבוגרת ביותר לאחר שבגיל 74 הרתה בתהליך של הפריה חוץ-גופית באמצעות ניתוח קיסרי בעיר גונטור שבהיידראבאד. היא ילדה תאומים. למעשה, היא גם הפכה לאם המבוגרת ביותר שילדה תאומים. את השיא הקודם של החזיקה הגברת דאלג'ינדר קאור גיל (Daljinder Kaur Gill) מאמריצר, פנג'אב, הודו שילדה תינוק בשנות ה-70 לחייה, לאחר 46 שנות נישואים. היא עברה טיפול במרפאת פוריות במשך שנתיים ולאחר מכן הרתה באמצעות הפריה חוץ גופית.
שיקולים רפואיים
הסיכון לסיבוכי היריון עולה ככל שגיל האם עולה. הסיכונים הקשורים ללידה מעל גיל 50 כוללים שכיחות מוגברת של סוכרת הריונית, יתר לחץ דם, לידה בניתוח קיסרי, הפלה, רעלת היריון ושליית פתח. בהשוואה לאימהות בגילאי 20 ל-29, אימהות מעל גיל 50 נמצאות בסיכון של כמעט פי שלושה למשקל לידה נמוך, ללידה מוקדמת וללידה מוקדמת במיוחד; הסיכון שלהן למשקל לידה נמוך במיוחד, גודל קטן לגיל ההריון ותמותת עוברים היה כמעט כפול.
הז'נדרמריה הרומנית
הז'נדרמריה הרומנית (ברומנית: Jandarmeria Română) הוא כוח הז'נדרמריה הלאומי של רומניה, אשר ממונה על תפקידי אכיפת חוק בסיכון גבוה. זהו אחד משני כוחות המשטרה העיקריים ברומניה (השני הוא המשטרה האזרחית). הז'נדרמריה כפופה למשרד הפנים הרומני ויש לה סמכויות על האוכלוסייה האזרחית.
היסטוריה
כוח הז'נדרמריה הרומני הראשון נוצר בנסיכות מולדביה ב-3 באפריל 1850 בידי הנסיך גריגורה אלכסנדרו גיקה. לאחר איחוד מולדביה וולאכיה ב-1859 החליט הנסיך אלכסנדרו יואן קוזה להכפיף את הז'נדרמריה למשרד המלחמה ולהפוך אותה למשטרה צבאית. הז'נדרמריה השתתפה במלחמת העצמאות הרומנית, בעיקר ככוח שיטור צבאי, אך גם ככוח לוחם. ב-1893 הוקם מחדש כוח ז'נדרמריה אזרחית שזכה לשם "הז'נדרמריה הכפרית" (Jandarmeria Rurală). הז'נדרמריה החדשה הייתה כפופה בו זמנית למשרד המשפטים ולמשרד הפנים. לנוכח הכישלון המוחלט של הז'נדרמריה בטיפול במרד האיכרים של 1907, פורקה הז'נדרמריה הכפרית וסמכויותיה הועברו לידי הסיגורנצה.
הז'נדרמריה הצבאית המשיכה לשמש כמשטרה הצבאית של הכוחות המזוינים הרומניים, ומילאה תפקיד במלחמת הבלקן השנייה. במהלך מלחמת העולם הראשונה אף הוכנסו כוחות הז'נדרמריה לקרב כנגד צבא הקיסרות הגרמנית. לאחר הסכם שביתת הנשק של פוקשאן פיקחה הז'נדרמריה על פירוז הצבא הרומני, ובאוקטובר 1918 ניהלה את הגיוס מחדש שלו. במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה הז'נדרמריה ככוח משטרה צבאית בלבד, אולם לקחה חלק חשוב בשואת יהודי רומניה.
לאחר המלחמה פורקה הז'נדרמריה בהוראת המפלגה הקומוניסטית הרומנית, וסמכויותיה הועברו לידי הסקוריטטה. לאחר מהפכת דצמבר 1989 הוקמה הז'נדרמריה מחדש, ושימשה בו זמנית כיחידת משטרה צבאית וכיחידת שיטור אזרחי. ב-2006 פוצלו תפקידי הז'נדרמריה, ובעוד שהמשטרה הצבאית של רומניה הפכה ליחידה צבאית לכל דבר, הז'נדרמריה עצמה הפכה ליחידת שיטור מקצועית רגילה הכפופה למשרד הפנים.
ארגון
הפיקוד על הז'נדרמריה נמצא בידי מפקח כללי הממונה בידי שר הפנים. למפקח הכללי ישנם שלושה סגנים האחראים על ניהולה השוטף של הז'נדרמריה. הז'נדרמריה מחולקת ל-41 יחידות מחוזיות, בנוסף לשמונה קבוצות ניידות שמיועדות לפעול בכל המחוזות במצבי חירום. בנוסף לכך, לז'נדרמריה כפופה גם בריגדה של כוחות מיוחדים בשם בריגדת המבצעים המיוחדים של הז'נדרמריה, אשר נועדה לסיכול פעולות טרור.
אלכסיי איגודסמן
אלכסיי איגודסמן (ברוסית: Алексей Михайлович Игу́десман; נולד ב־22 בפברואר 1973 בלנינגרד, ברית המועצות) הוא כנר, מלחין ומנצח ממוצא יהודי שמתגורר באוסטריה.
ביוגרפיה
אלכסיי איגודסמן נולד בשנת 1973 בלנינגרד למשפחה יהודית של מוזיקאים. בשנת 1979 המשפחה הצליחה לעזוב את ברית המועצות והגיע לגרמניה.
בגיל 12 הוא התחיל ללמוד בבית ספר למוזיקה באנגליה. בשנים 1989–1998 הוא למד אצל בוריס קושניר באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה.
אלכסיי איגודסמן הקים פרויקט Violins of the World בו הוא ניגן עם גדעון קרמר, יוליאן רחלין, ודים רפין ונגני כינור נוספים.
ביחד עם ריצרד צ'ו חנגי הוא הקים דואט Igudesman & Joo. הדואט מופיע בקונצרטים רבים תוך שיתוף פעולה עם נגנים נוספים דוגמת מישה מייסקי, ג'אנין יאנסן וגם נגני פופ כמו רובין גיב, קים ויילד ואדם בן עזרא הישראלי. בשנת 2008 הם עשו סבב הופעות Being Gidon Kremer עם גדעון קרמר ולהקת Kremerata Baltica.
איגודסמן פעול גם בתחום הקולנוע. הוא ביים סרט מוקומנטרי Noseland על חייו של נגני מוזיקה קלאסית בהשתתפות ג'ון מלקוביץ' ורוג'ר מור. הסרט זכה בפרס בפסטיבל לקולנוע במיאמי.
אינטרנט גולד - קווי זהב
אינטרנט גולד - קווי זהב בע"מ (באנגלית: Internet Gold-Golden Lines) המוכרת בשם המקוצר אינטרנט זהב היא חברת החזקות שבשליטת שאול אלוביץ' וחברת יורוקום. החברה הוקמה במקור בשם "יורונט קווי זהב" בשנת 1992, ובעבר סיפקה מוצרי תקשורת שונים באופן עצמאי.
יורונט אינטרנט זהב
יורונט קווי זהב בע"מ הוקמה בשנת 1992 על ידי אלי הולצמן (שעבד בחברת יורוקום אשר בבעלות שאול אלוביץ') ופעלה בתחום העברת נתוני תקשורת בינלאומיים. מסוף שנת 1995 החלה לפעול כספקית גישה לאינטרנט והחליפה את שמה ל"יורונט אינטרנט זהב".
בשנת 2004 החלה לספק שירותי טלפוניה בינלאומית בקידומת 015, ובשנת 2005, לקראת פתיחת ענף הטלפוניה המקומית לתחרות, קיבלה קידומת טווח מספרים לניסוי, אך לא השתמשה בו ולא קיבלה רישיון מפ"א (מפעיל פנים-ארצי).
ב-2006 ביצעה החברה שינוי מבני וריכזה את פעילותה בשתי חברות בנות בבעלות מלאה:
קווי זהב
012 קווי זהב בע"מ הוקמה בשנת 1997, כשמשרד התקשורת פתח את ענף השיחות הבינלאומיות לתחרות, והייתה אחת מבין שלוש החברות הראשונות שסיפקו שירות זה. החברה סיפקה את השירותים תחת קידומת הגישה 012. בשנת 2006, בעקבות החלטת משרד התקשורת לפתוח גם את ענף הטלפוניה המקומית לתחרות, ניתן לחברה רישיון מפ"א (מפעיל פנים ארצי) עם קידומת 072. סלוגן החברה היה אז: "012 סתם כי בא לי לדבר..." ביוני 1999 שינתה החברה את שמה ל"אינטרנט גולד - קווי זהב בע"מ".
סמייל תקשורת
בדצמבר 2006, רכשה סמייל תקשורת את חברת "012 קווי זהב", שהייתה ספקית טלפוניה מקומית ובינלאומית ומיזגה אותה לתוכה. החברה הממוזגת שינתה את שמה ל"012 סמייל תקשורת" והחלה להפעיל את מותג 012 smile המחודש
בשנת 2010 רכשה קבוצת אמפל את פעילותה של "012 סמייל תקשורת". ובהמשך נמכרה לקבוצת פרטנר
לאחר המכירה, נותרה אינטרנט זהב בעלת חברת התוכן "סמייל מדיה" בלבד, ששינתה את שמה ל-"גולד-מיינד מדיה". חברה זו פועלת בתחום בניית אתרי אינטרנט ומפעילה מספר אתרי אינטרנט, פורטלים ואת אתר המכירות P1000. עד ל-6 ביולי 2008 הייתה בעלת 50% מאתר MSN ישראל בשיתוף מיקרוסופט ישראל.
בעלי עניין
בעלת השליטה בחברה היא חברת יורוקום תקשורת המחזיקה כ-70% ממניות החברה. יושב ראש החברה הוא שאול אלוביץ המחזיק כ-0.18% ממניות החברה והמנכ"ל הוא דורון תורג'מן.
מיכאל קיסרי
מיכאל (מיקי) קיסרי (קיסלר) (נולד ב-1 ביוני 1950) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, שירת בצה"ל בחיל הים כמפקד שייטת הצוללות. והיה המפקד הראשון של מערך בניית הצוללות מסדרת דולפין בגרמניה.
ביוגרפיה
נולד ב-1950 להורים ניצולי השואה שעלו מצ'כיה עם הקמת המדינה. הוריו הגיעו למעברת נווה דוד בחיפה והתיישבו בכפר יחזקאל. לאחר שנולד עברו ההורים לקיבוץ דגניה א' שם השתלבו עם ותיקי היישוב.
כשהיה באמצע כיתה ה' עזבו את הקיבוץ ועברו לחיפה, לשכונת הכרמל הצרפתי. הוא למד בבית הספר "רמות" ברמת שאול. בכיתה ט' עבר ללמוד בבית הספר לקציני ים עכו, במגמת מכונאות ימית. התגייס לצה"ל ב־1968, המשיך לקורס חובלים בחיל הים למגמת השיט, למסלול הפיקוד בחיל הים. בסיום הקורס, שנמשך שנתיים וחצי, הצטרף לשייטת הצוללות ובמסגרתה פיקד על פלגת הדבורים בבסיס חיפה, שהייתה אחראית על הביטחון בגזרת צפון המדינה ומניעת חדירות פעילות חבלנית מהים.
במלחמת יום הכיפורים הצטרף לדבורים במפרץ סואץ, ובהמשך כסגן מפקד הבסיס שהוקם בא-טור ונועד לשמור על נתיבי שיט חופשיים במפרץ.
בשנת 1975 נסע עם משפחתו לאנגליה להביא את הצוללת אח"י גל שנועדה להחליף את דור הצוללות הישן של חיל הים.
במלחמת לבנון הראשונה שימש כמפקד צוללת שעגנה קרוב לקו החוף של לבנון ומשם טיווחה בחשאי את חיל האוויר וחיל הים לתקיפת מטרות של אש"ף וסוריה. הוא אף חשף סוללת טילי קרקע־אוויר, האיום המרכזי על חופש הטיס הישראלי, שהסורים הצליחו להסתיר מגיחות הצילום של חיל האוויר.
אחרי הפיקוד על אח"י גל יצא ללימודים באוניברסיטת בר-אילן ועבר לגור בראשון לציון במשך שנתיים. עם סיום הלימודים חזר לגור בקריית ביאליק כדי להיות קרוב לבסיס חיפה, שם שימש מפקד ספינת הטילים "מולדת". אחרי שנתיים עבר להתגורר בכפר סבא. ביוני 1983 מונה למפקד שייטת הצוללות וכיהן בתפקיד עד יולי 1987.
בקיץ שנת 1987 יצא שוב ללימודים, לתואר שני באוניברסיטת בר-אילן. אז גם הצטרף לפרויקט המגורים ברעות, אליה עבר בשנת 1991.
אחרי הלימודים הושאל לתעשייה האווירית למשך שלוש שנים ומשם יצא עם משפחתו לגרמניה, לנהל את פרויקט בניית הצוללות מסדרת דולפין, והתגורר בהמבורג עד לסיום הבנייה של אח"י דולפין ואח"י תקומה.
בשנת 1996, אחרי השקת הצוללת הראשונה "דולפין", חזר לישראל, לבית ברעות.
שנה לאחר מכן השתחרר מצה"ל והתמנה למנהל בית הספר להנדסאים של אוניברסיטת תל אביב. במילואים הצטרף לצוות החיפושים של הצוללת "דקר".
נשוי לרבקה (לבית ברסלר) אב לבת ובן ומתגורר במודיעין-מכבים-רעות.
אסירים
אסירים (באנגלית: Prisoners) הוא מותחן פשע אמריקאי משנת 2013 בבימויו של דני וילנב, על פי תסריט שנכתב על ידי אהרון גוזיקווסקי, ושהופק על ידי מארק וולברג. בסרט מככבים יו ג'קמן, ג'ייק ג'ילנהול, ויולה דייוויס, מריה בלו, טרנס הווארד, מליסה לאו ופול דנו. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל סרטים בקולורדו בשנת 2013.
עיקרי העלילה
העלילה מתרחשת בעיירה הנמצאת באזור הצפוני של פנסילבניה.
הסרט נפתח בציטוט מ"קריאת שמע" עם עיבוד נוצרי, הנאמר על ידי קלר דובר בזמן שהוא ובנו, ראלף, צדים צבי.
ראלף מספר על הקראוון, והם יוצאים לחפשו, אך הוא אינו חונה שם יותר; החשד מיד נופל עליו. קלר מודיע למשטרה וזו מוציאה הודעה לכל השוטרים לחפש את הקראוון. גם לוקי, בלש המשטרה החרוץ, מקבל את ההודעה ויוצא לחיפוש. הוא מצטרף לשתי ניידות שמצאו את הקראוון ליד תחנת דלק ומתקרבות אליו, אך בעל הקראוון מניע את הרכב ונוסע ישר לתוך עץ. לוקי עוצר את אלכס ג'ונס, שהיה בתוך הרכב, אך לא מוצא כלום בתוך הרכב.
אלכס מובא לחקירה, אך הוא מתנהג כמו ילד בן 10, ולא אומר דבר. גם בקראוון לא נמצאות שום ראיות. כעבור יומיים, לוקי נאלץ לשחרר את אלכס, וקלר שהשתתף בחיפושים עם השוטרים בחורשה הסמוכה לתחנת הדלק, מיד רץ לתחנת המשטרה ומנסה למנוע את השחרור ומתעמת עם אלכס. אלכס אומר לו בלחש "הן לא בכו עד שעזבתי אותן" וקלר בטוח שבכך הוא השיג עדות מרשיעה. אך לרוע מזלו, הוא היה היחיד ששמע את המשפט, ואלכס יוצא לחופשי וחוזר לבית דודתו, הולי.
בינתיים, לוקי ממשיך בחקירה ומגיע לבית שממנו נחטף ילד 26 שנה קודם לכן בנסיבות זהות ומאז נעלמו עקבותיו. אמו השבורה של הילד בטוחה שאותו החוטף אחראי גם לחטיפה הנוכחית. לוקי חוקר גם כמה פדופילים משוקמים וביניהם כומר. הוא מגלה גופה במרתפו של הכומר.
בחקירתו אומר הכומר שאותו אדם הגיע אליו להתוודות על כך שחטף 16 ילדים. הוא מצהיר על כך שהוא גאה בכך וימשיך בכך. הכומר מנסה לגרום לו להישאר בביתו אך הוא מסרב ולכן הוא הורג אותו ומשאיר את גופתו במקום מסתור. על גופו ישנה שרשרת בצורת מבוך. אומנם, עדות זו אינה מסייעת ולא נמצא קשר בין המקרים. לוקי מגיע לעצרת התייחדות קטנה של אזרחים עם הילדות החטופות. הוא מגלה שם אדם חשוד ורוצה לעוצרו, אך החשוד נמלט. לוקי מוציא הודעה לתקשורת ומבקש את עזרת הציבור במציאת החשוד.
בינתיים, הוא מתחיל לחשוד בקלר שאולי הוא חטף את אלכס ומתחיל לעקוב אחריו ואף נכנס לבית בו מוחזק אלכס, ומתקרב למקלחת שבה הוא כלוא. אולם בדיוק אז לוקי מקבל הודעה שהחשוד נצפה בחנות, והוא מיד רץ לבית החשוד ועוצר אותו. לוקי מגלה בביתו ציורי מבוכים, נחשים, ובגדים ספוגים בדם שמזוהים על ידי דובר ובירץ', כאשר בהמשך מתברר שזהו דם חזירים. חוקר הזירה מסביר ללוקי שהמבוכים לא פתירים. חוץ מזה לא נמצא דבר שיסייע למציאת הבנות. לוקי מנסה לחקור את החשוד ואומר לו לצייר מפה אך הוא מצייר מבוך כמו בקירות ביתו. לוקי מאבד את סבלנותו ומתחיל להתעמת עם החשוד, אך זה חוטף אקדח ויורה בעצמו.
במהלך הסרט אותו חשוד מגיע לביתם של משפחת בירץ' ודובר. לאחר שמגיע לוקי לחצר ביתם של משפחת דובר הוא מוצא גרב, אותו גרב שקלר זיהה בחקירה ומכאן מובן שהבנות לא בהכרח נרצחו כי אלו לא היו הבגדים שהן לבשו.
בינתיים, ג'וי נמצאת פצועה, אבל חיה ומובהלת לבית החולים. הסרט מציג קטעים מזכרונה שבהם נרמז שהשובה שלה ושל אנה אמר להן שהן יוכלו לצאת לחופשי אם יצליחו לפתור חוברות של מבוכים ובתוכם כאלו שאנו שאין להם פתרון, בקטעים הללו רואים שג׳וי ואנה מנסות לברוח, ג׳וי מצליחה לברוח ואנה נתפסת. קלר מנסה לברר ממנה פרטים אך נדהם לשמוע ממנה את המשפט "אתה היית שם". קלר מבין שהולי מחזיקה את הילדות ושג׳וי שמעה אותו כשביקר בביתה. הוא יוצא מהחדר ורואה את לוקי. הוא בורח ממנו ונוסע לכיוון ביתה של הולי. לוקי משער שקלר נסע לבית אביו, והוא נוסע לשם, ומוצא את אלכס.
קלר נוסע לביתה של הולי ומבקש ממנה להיכנס, בזמן שכוונתו לחטוף ולחקור גם אותה. הולי מקדימה אותו ומאלצת אותו לאזוק את עצמו באיומי אקדח. הולי מוליכה אותו לחצר ותוך כדי מעשה היא מגלה לו שהיא החוטפת שהיא ובעלה (שנעלם) התחילו בכך לפני עשרות שנים מאז שהילד שלהם נהרג דבר שגרם להם לאיבוד האמונה. היא חטפה את אלכס לפני 26 שנים וגידלה אותו כאחיינה. היא גם חטפה את החשוד, אך הוא הצליח לברוח, ומאז היא הספיקה לשכוח ממנו עד שקראה בעיתון שהוא התאבד בחקירה. עוד היא מגלה שאלכס אכן לקח את הבנות לביתו למטרת משחק קצר, והיא זו שהחליטה שהבנות יישארו לזמן בלתי מוגבל. את החטיפות היא מבצעת מתוך אידאולוגיה אנטי-דתית ו"מלחמה באלוהים" על ידי שבירת רוחם של הורים והרחקתם מהאמונה באל. הולי מוליכה את קלר למכונית ישנה מאוד ששימשה אותה כהסוואה לפתח לבור-צינוק שבחצרה. קלר פותח את הפתח והולי מורה לו לקפוץ פנימה. כאשר הוא מסרב, הולי יורה ברגלו ומכריחה אותו להיכנס לבור הוא נופל והיא נועלת אותו בתוכו. בבור הוא מוצא את המשרוקית של אנה.
לוקי נוסע לבדו לביתה של הולי כדי לבשר לה שהוא מצא את "אחיינה" אלכס. היא לא פותחת לו ולכן הוא פורץ לבית. הוא מחפש אותה ברחבי הבית ומוצא תמונה של בעלה המנוח. בתמונה הוא עונד שרשרת מבוך, אותה שרשרת שנמצאה על הגופה במרתפו של הכומר. לוקי מסיק שבעלה של הולי הוא אותו האדם שהתוודה בפני הכומר על רציחת הילדים. כשהוא מוצא את הולי היא מתחילה בהזרקת חומר רעיל לאנה. לוקי מנסה לגרום לה לעצור ומאיים עליה באקדח אך היא ממשיכה. היא מבקשת שישרפו את גופתה וכשהיא מסתובבת ללוקי היא יורה בו והוא בה. היא מתה, בעוד לוקי נפצע בראשו. הוא מצליח לקחת את אנה הגוססת לבית החולים ומציל אותה.
הסרט מסתיים בעיתון המספר על חזרתו של אלכס לחיק משפחתו, ובביקור של לוקי באתר החפירות של החוקרים מסביב לביתה של הולי למציאת גופות. לאחר שהחוקרים סיימו את החפירות לאותו יום, לוקי נשאר לבדו סמוך למכונית הישנה, בלי לדעת שקלר כלוא בצינוק שמתחתיה. רק בעשר השניות האחרונות של הסרט, לוקי שומע פתאום את קול המשרוקית שקלר מצא בצינוק, ובכך נרמז שהוא ככל הנראה ימצא לבסוף את קלר.
ביקורות ותגובות
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר של שנת 2014 בקטגוריית הצילום הטוב ביותר.
משפחת קאלוויי
משפחת קאלוויי (באנגלית: Those Calloways) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1964 בהפקת אולפני וולט דיסני ובבימויו של נורמן טוקר, עם בריאן קית', ורה מיילס, ברנדון דה ווילד, לינדה אוונס ווולטר ברנן בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר "swiftwater" של פול אניקסטר משנת 1950.
העלילה מתרחשת בשנות ה-20 של המאה ה-20 בעיירה קטנה בורמונט ובמאבקה של משפחה להקים שמורת טבע שתהיה מקום מקלט לאווזים הנודדים מקנדה.
תקציר העלילה
קאם קאלוויי (בריאן קית') גר בעיירה סוויפטווטר בורמונט עם אשתו לידי (ורה מיילס) ובנו באקי (ברנדון דה ווילד) בן ה-19. הוא מתפרנס מלכידת חיות כמו שועלים והרמינים ומכירת הפרוות שלהן ביחד עם באקי. כשהוא נפצע יוצא באקי בעצמו ללכידות ונאבק במזג האוויר הקשה ובגרגרנים ההורסים את המלכודות ונלחמים בו.
באקי מביא את העורות וביחד עם אמו הם מכינים את הפרוות. קאם מתכוון להשקיע את כסף שיקבל בתשלום על קניית שטח ליד האגם להקמת שמורת טבע לאווזים. מדי שנה מגיעים לאגם מקנדה אווזי ברנטה קנדית בדרכם דרומה. אנשי העיירה יורים בהם למורת רוחו של קאם.
באקי מאוהב בבריידי (לינדה אוונס) בת ה-18 העובדת כמוכרת בחנות המכולת בעיירה.
בעקבות השפל הכלכלי יורד מחיר הפרוות ולמרות זאת משלם קאם על קניית 30 אקר לשם הקמת השמורה ולא נשאר לו כסף לשלם את המשכנתא על ביתו והם נאלצים לפנות אותו ולהתיישב בשטח שרכשו ליד האגם. כל אנשי העיירה ובראשם אלף סימס (וולטר ברנן) ואד פרקר (אד וין) כבד השמיעה, באים לעזור להם בבניית ביתם החדש. בחנוכת הבית שמחים ורוקדים כל תושבי העיירה.
למקום מגיע משקיע עשיר בשם דל פרייזר (פיליפ אבוט) ומציע לקאם להשקיע כסף במקום להקמת השמורה ואנשי העיירה תומכים בהקמת השמורה שתביא תיירים לעיירה. קאם מתנה זאת בכך שלא יהיה צייד של האווזים.
בלי ידיעתו מביא פרייזר לאגם מתקן מסתור לציידים ומתחיל הוא ואנשיו לירות על האווזים. קאם מסתער עליהם ונפצע קשה מירייה. מצבו אנוש ואנשי הכפר מתפללים לשלומו ומגישים בקשה לממשל הפדרלי לרכוש את המקום ולהכריז עליו כשמורת טבע.
קאם מחלים ופרייזר ואנשיו עוזבים את העיירה.
מרדכי בר מוחא
ביוגרפיה
נולד בשנת 1936 בפורים, לרבי יצחק ולאסתר (נקברו בחדרה). צאצא לשושלת רבנים מיוחסת וענפה בעיר מרקש. אבי סבו, הרב אברהם בר מוחא, היה מקובל וידוע בעיר מרקש כעושה נפלאות. נטמן בהר הזיתים בירושלים. נין לרבי רפאל מסעוד אבן מוחא המכונה "המלאך רפאל" שהיה אב בית דין בעיר מרקש ומחברם של הספרים "פרדס רימונים" ו"פרפראות לחכמה".
למד בעיר מקנס ובעיר מרקש ובוגר ישיבת חב"ד "תומכי תמימים" בעיר ברינואה שבצרפת. בגיל 18 הוסמך כשוחט על ידי הרבנות הראשית במרוקו והיה מפקח בישיבות מרוקו. קיבל הסמכה לרבנות מהרב שלום משאש מהעיר מקנס במרוקו ששימש כרב הראשי של ירושלים.
בשנת 1956 עלה לישראל עם רעייתו שושנה לבית משפחת קדוש ניסים וחסיבה. בתחילת דרכו בישראל התמסר לעניין החינוך. היה מחנך ומנהל בבית הספר ממלכתי דתי "ישורון" בשכונת תל חנן בנשר וחינך את ותיקי נשר.
בשנת 1960 סיים את לימודי ההוראה בגבעת וושינגטון. עם סיום לימודיו, החל בעבודתו כמורה ומחנך בבית הספר "ישורון" בנשר ובתיכון מקיף במגדל העמק ובינתיים החל לשמש גם מוהל ומל אלפי ילדים.
בשנת 1967 מונה לחבר לשכת הרבנות בנשר וקיבל את הכושר מהרבנים הראשים דאז הרב יצחק נסים והרב איסר יהודה אונטרמן. היה הרב הראשי הספרדי בנשר בשנים 1969–1999 במשך שנים רבות במקביל לרב האשכנזי הראשי הרב טוביה בהרי"ר.
היה יו"ר המועצה הדתית נשר, יו"ר ארגון הרבנים הספרדים בישראל, יו"ר חבר הרבנים בארץ ישראל וסגן יו"ר חבר המועצות הדתיות בישראל. היה פעיל בסיעת "ליכוד ותמורה" של המפד"ל.
היה עוסק בש"ס ובתורת הקבלה. היה נותן במשך שנים רבות שיעור גמרא כל שבוע בתל חנן ובבן דור.
בי"ח באלול ה'תשנ"ט (1999) נפטר הרב בר מוחא לאחר מחלה שנמשכה אחד עשר חודשים. הוא נפטר בעודו צעיר בן 63 שנים. הותיר אחריו תשעה ילדים. בין בניו יוסי בר מוחא, עיתונאי, והרב דניאל בר מוחא שהיה רבה של מצפה רמון.
ללווייתו הגיעו הרבנים הראשיים דאז הרב אליהו בקשי דורון והרב ישראל מאיר לאו; הרב שאר ישוב הכהן, רב עיר חיפה; הרב שלמה שלוש רב העיר חיפה; וכן בעלי תפקידים ובהם שרים וחברי כנסת.
על שמו רחוב וגן ציבורי בעיר נשר.
הונאת המידות
הונאת המידות הן מצוות עשה ולא תעשה בעניין איסור הונאה במידות ומשקולות. מצוות אלו כוללת הן את עשיית המידות והמשקלות המזויפים, הן את השימוש בהם, והן את הונאת הלוקח בעת המדידה או המשקל.
מקור המצוות
מצוות הונאת המידות נשנו בשני מקומות בתורה, בפרשת קדושים ובפרשת כי תצא:
תופעת עיוות המידות והמשקולות הייתה נפוצה בזמן המקרא, וכך גם בזמן הנביאים. הנביא עמוס מוכיח את העם האומרים:. גם בספר משלי מוקעת התופעה:.
דיני המצוות
בתלמוד מסופר כי כאשר לימד רבי יוחנן בן זכאי דינים אלו, אמר:. לבסוף לימד את פרטי הדינים, בהסתמך על הפסוק.
אכיפה
בית הדין מצווה להעמיד ממונים שיפקחו ויאכפו את מרמי המידות, בהלקאה, קנס ושאר עונשים שביד בית הדין.
בפחות משווה פרוטה
לדעת ספר החינוך, בשונה משאר איסורי גזל, איסור הונאת המידות הוא אף בפחות משווה פרוטה. אמנם רבי ישעיה פיק ברלין פקפק בכך.
כריסטיאן אוגוסט מהולשטיין-גוטורפ, נסיך אויטין
כריסטיאן אוגוסט מהולשטיין-גוטורפ, נסיך אויטין (בגרמנית: Christian August von Schleswig-Holstein-Gottorf; 11 בינואר 1673 - 24 באפריל 1726), היה אביהם של אדולף פרדריק, מלך שוודיה, פרידריך אוגוסט הראשון, דוכס אולדנבורג, ויוהנה אליזבת, נסיכת הולשטיין-גוטורפ, אמה של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה.
ביוגרפיה
כריסטיאן אוגוסט נולד ב-11 בינואר 1673 בטירת גוטורפ, לכריסטיאן אלברכט, דוכס הולשטיין-גוטורפ ולפרדריקה אמליה מדנמרק, בתם של פרדריק השלישי, מלך דנמרק וסופיה אמליה מבראונשווייג-לינבורג.
בשנת 1695 מת אביו כריסטיאן אלברכט, דוכס הולשטיין-גוטורפ, ואחיו הבכור פרידריך הרביעי, דוכס הולשטיין-גוטורפ ירש את דוכסות הולשטיין-גוטורפ, בעוד כריסטיאן אוגוסט קיבל את אזור אויטין ונטל את התואר "דוכס הולשטיין-אויטין". בנוסף הוא מונה בשנת 1701 למנהל של בישופות ליבק, וב-26 באפריל 1706 מונה לבישוף ליבק.
בשנת 1702 מת אחיו פרידריך הרביעי, דוכס הולשטיין-גוטורפ, ובנו קרל פרידריך, דוכס הולשטיין-גוטורפ ירש את נחלותיו, אולם מכיוון שהיה קטין, שימש כריסטיאן אוגוסט כעוצר הדוכסות יחד עם גיסתו הדוויג סופיה משוודיה, ולאחר מותה בשנת 1708 שימש כעוצר לבדו. במהלך מלחמת הצפון הגדולה נבזזו נחלותיו של קרל פרידריך על ידי הצבא הדני, שאף הרס את טירת גוטורפ - שהייתה מקום מושבם של דוכסי הולשטיין-גוטורפ.
בשנת 1717 עבר כריסטיאן אוגוסט להתגורר בקיל, וב-24 באפריל 1726 מת כריסטיאן אוגוסט בטירת גוטורפ.
משפחתו
ב-2 בספטמבר 1704 התחתן כריסטיאן אוגוסט עם אלברטינה פרדריקה, מרקיזת באדן-דורלאך, בתם של פרידריך השביעי, מרקיז באדן-דורלאך ואוגוסטה מריה מהולשטיין-גוטורפ, ממנה נולדו לו 11 ילדים:
גארי ברנט
גארי ברנט (באנגלית: Gary Barnett, נולד ב-1956) הוא איש עסקים ויזם נדל"ן יהודי-אמריקאי, נשיא חברת אקסטל.
ביוגרפיה
נולד בשם גרשון סוויאטיצקי, בלואר איסט סייד במנהטן למשפחת בת שנים עשר ילדים. אביו, הרב חיים סוויאטיצקי, נכדו של הרב שמריהו יוסף קרליץ ואחיינו של החזון איש, היה ר"מ בישיבת תפארת ירושלים. בצעירותו עברה משפחתו למונסי שבניו יורק. הוא למד בישיבה ולאחר מכן סיים תואר ראשון במתמטיקה בקולג' בקווינס והשלים תואר שני בכלכלה באוניברסיטת האנטר.
בנישואיו הראשונים היה נשוי לאוולין מולר, בת היהלומן היהודי-בלגי שלום מולר, בעל חברת היהלומים "מולר ובניו". לאחר נישואיו התגורר במשך כעשר שנים בבלגיה ושימש איש הקשר של החברה בשוק האמריקאי. נמנה עם בני משפחת מולר שתרמו לשיפוץ בית הכנסת של חסידות צאנז בעיר העתיקה בצפת, ושמו העברי מתנוסס על לוח הזיכרון בחזית בית הכנסת.
בתחילת שנות ה-90 נכנסה החברה המשפחתית לעסקי נדל"ן בארצות הברית. ברנט שב להתגורר בארצות הברית. השקעותיו הראשונות עבור החברה המשפחתית היו במערב התיכון, ולאחר מכן עבר לשוק הנדל"ן בניו יורק. בשנת 1994 הקים את חברת הבנייה Extell. באותה שנה רכש את בניין ה"בלנורד" שבאפר-ווסט-סייד במנהטן ב-18 מיליון דולר. בשנים שלאחר מכן הרחיב את עסקי הנדל"ן. באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 בנה את בניין ה"אוריון" במנהטן, שהיה בשעתו הבניין השישי בגובהו בניו יורק.
בעשור השני של המאה ה-21 הקים את גורד השחקים One57, בפינת הרחובות 57 והשדרה השביעית במנהטן, בניין הדירות הגבוה ביותר בניו יורק והראשון שחוצה את רף האלף רגל. אחת מדירותיו נמכרה בלמעלה מתשעים מיליון דולר – הדירה היקרה ביותר שנמכרה אי פעם בארצות הברית.
בניגוד בולט לאילי נדל"ן אחרים בניו יורק, ברנט מתנזר מהתקשורת והרגלי העבודה שלו צנועים במיוחד. הוא אינו משתמש במחשב ומכשיר הסלולר שלו הוא מהדור הישן.
חיים אישיים
אשתו אוולין נפטרה ממחלת הסרטן בגיל 37. מנישואיו הראשונים נולדו לו חמישה ילדים. הוא נישא בשנית לאיילה, ומנישואיו השניים נולדו לו עוד שלשה ילדים (לאיילה אשתו שני ילדים נוספים מנישואיה הראשונים). הוא מתגורר בקווינס שבניו יורק.
אמיליה אלכסייבה
אמיליה אלכסייבה (ברוסית: Эмилия Алексеева; 1890 - 23 באוגוסט 1919) הייתה מהפכנית רוסייה ממוצא פיני. פעלה בתנועת הנשים הרוסית ולכינון המשטר הסובייטי בחבל אלטאי.
קורות חייה
אמיליה אלכסייבה (לפני נישואיה – סולין) נולדה ב-1890 בפינלנד, שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית. בילדותה, משפחתה עברה לסנקט פטרבורג בחיפוש אחר פרנסה. אביה נפטר לפני התבגרותה. אחרי סיום לימודיה בגימנסיה, עבדה כמרכזנית.
ב-1910 אמיליה סולין הצטרפה למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. השתתפה בייסוד ובהפצה של כתב העת "ראבוטניצה" ("הפועלת"). כחברת מערכת, מילאה תפקיד חשוב בהוצאת הגיליון הראשון של כתב העת ב-23 בפברואר (8 במרץ לפי הלוח הגרגוריאני) 1914. בעקבות הדפסת הגיליון הזה, היא נאסרה יחד עם כל חבריה למערכת (להוציא אנה אליזרובה-אוליאנובה).
אמיליה סולין שוחררה מהכלא באותה שנה, אך בנובמבר נעצרה שנית – אחרי שהשתתפה באסיפות ובעצרות נגד מלחמת העולם הראשונה, בה לחמה גם האימפריה הרוסית. היא הוגלתה לסיביר – לכפר קורגינו בנפת מינוסינק של גוברניית יניסיי (מחוז קרסנויארקס של ימינו).
אמיליה סולין התכתבה במהלך גלותה עם ילנה סטסובה – מהפכנית בכירה וחברת הלשכה הרוסית של הוועד המרכזי של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית – שבאותה תקופה שהתה אף היא בגלות בסיביר. סולין הפיצה בכפר קורגינו כרזות, בהן הוסברה עמדת המפלגה בנוגע למלחמה. שם היא הכירה את הפועל המהפכן מ' אלכסייב, שהכפר היה גם מקום גלותו. הם התחתנו. ב-1916 נולד בנם.
בשנת 1917, אחרי מהפכת פברואר, אמיליה אלכסייבה חזרה לפטרוגרד. היא גם שבה לעבוד בעיתון "רבוטניצה". בסוף חודש אפריל של אותה שנה אלכסייבה קיימה שיחה עם לנין על קידום רעיונות מהפכניים בקרב הנשים. הוא ייעץ לה להקים את ארגון נשות פטרוגרד. בנובמבר, אחרי מהפכת אוקטובר, כבר התקיימה הוועידה הראשונה של ארגון הנשים. במהלכה, אלכסייבה נבחרה כחברת הנשיאות של הארגון. היא הופיעה בפני הוועידה עם דו"ח בשם "אודות ארגונן של נשים ומשימותיהן".
עם פרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה אחרי המהפכה הבולשביקית, בעלה של אלכסייבה לחם בשורות הצבא האדום. במאי 1918 היא עברה, יחד עם קבוצת פועלים מטרוגרד, לחבל אלטאי שבדרום-מערב סיביר. אלכסייבה נשלחה לשם על ידי המפלגה הקומוניסטית הרוסית (בולשביקים), כדי לארגן את המהפכנים המקומיים במוסדות מפלגתיים ושלטוניים. היא הגיעה לבירת החבל – ברנאול – יחד עם בנה בן השנתיים.
כחודש אחרי הגעתה לעיר, היא נפלה לידי כוחות הצבא הלבן והלגיון הצ'כוסלובקי. אלכסייבה נעצרה והייתה בכלא יחד עם בנה במשך חודשיים. אחרי שחרורה, היא עסקה בפעילות מהפכנית והומניטארית: השתתפה בהדפסה ובהפצה של כרזות הסברה בולשביקיות, ארגנה תאים מהפכניים חשאיים והנהיגה את ארגון הצלב האדום המחתרתי המקומי – שסיפק מצרכי מזון ותרופות למשפחות שנפלו קורבן לטרור הלבן.
באוגוסט 1918 אלכסייבה השתתפה בוועידת הבולשביקים של מערב סיביר, שנערכה בתנאים מחתרתיים בעיר טומסק (גם עיר זו נשלטה על ידי כוחות מהפכת הנגד). היא הייתה הנציגה היחידה של העיר ברנאול בוועידה. בספטמבר של אותה שנה, אלכסייבה נבחרה לחברת הוועד המחתרתי של המפלגה הקומוניסטית הרוסית (בולשביקים) בעיר ברנאול. מאוחר יותר נבחרה למזכירת הוועד.
ב-23 באוגוסט 1919, כארבעה חודשים לפני החזרת השלטון הסובייטי בעיר, אלכסייבה נעצרה שנית בברנאול. הפעם, אחרי פעילות ענפה. היא ידעה, שתידרש למסור מידע על המפלגה הבולשביקית בעיר. אלכסייבה חששה, שלא תעמוד בעינויים ותסגיר את חבריה למחתרת. כדי להימנע מכך, היא התאבדה בכלא על ידי בליעת כדור ציאניד.
הנצחה
לזכרה, אחד הרחובות בעיר ברנאול קרוי על שמה. בפרוטוקול מס' 21 של הוועד הפועל של המועצה העירונית של ברנאול מ-23 ביולי 1957 נכתב:
''"לשם מילוי ההחלטה מס' 183 מ-26 במרץ 1957 של הוועד הפועל של מועצת צירי הפועלים המחוזית "אודות הנצחתם העתידית של זכר הגיבורים שנפלו וההתרחשויות הראויות לציון של מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים באלטאי לרגל ציון השנה ה-40 למהפכת אוקטובר הסוציאליסטית הגדולה" ומתוך שהוא מייחס לעניין זה חשיבות פוליטית גדולה, הוועד הפועל של מועצת צירי הפועלים העירונית החליט:
למטרת הנצחת זכרם של הנופלים למען כינון המשטר הסובייטי וההתרחשויות המהפכניות הראויות לציון של מלחמת האזרחים בעיר ברנאול: לשנות את שמו של מעבר המפעל ה-6 לרחוב על שם אמיליה אלכסייבה לזכרה של המהפכנית המקצועית אמיליה אבגוסטובנה אלכסייבה-סולין, שנספתה בספטמבר 1919 בצינוק הקולצ'קי".
יו סווינטון ליגרי
ביוגרפיה
יו סווינטון ליגרי נולד בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית למשפחה ממוצא הוגנוטי וסקוטי. עד גיל חמש הוא סבל ממחלה שגרמה באופן קבוע לעיוות ברגליו ולעיקוב גדילתו. ליגרי היה תלמיד שקדן והיה נשיא האגודה הקלריוסופית (הספרותית) בקולג' קרוליינה הדרומית (כיום אוניברסיטת קרוליינה הדרומית), שבה הוא סיים את לימודיו ב-1814 כמצטיין בכיתתו. הוא נודע בצחות לשונו וזכה למלגות.
לאחר סיום לימודיו בקולג' למד ליגרי משפטים במשך שלוש שנים. הוא עבד בפריז ובאדינבורו בשנים 1818–1819 וב-1822 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של קרוליינה הדרומית.
לאחר שעסק לזמן מה בעריכת דין בצ'ארלסטון, הוא היה לחבר בית הנבחרים של קרוליינה הדרומית וכיהן כחבר בו בשנים 1820–1821 ושוב בשנים 1824 ו-1830. הוא גם ייסד את העיתון "סאות'רן ריוויו" (Southern Review) וערך אותו בשנים 1828–1832.
בשנים 1830–1832 שימש ליגרי כתובע הכללי של קרוליינה הדרומית הוא תמך בזכויות המדינות, אך התנגד בתוקף ל. לאחר סיום כהונתו כתובע הכללי של קרוליינה הדרומית הוא מונה כממונה על היחסים של ארצות הברית בבלגיה ושירת שם עד 1836.
יו סווינטון ליגרי נפטר בבוסטון ב-20 ביוני 1843, בעת שנכח בטקס לחנוכת אנדרטת גבעת בנקר. הוא נטמן בבית הקברות מאונט אובורן בקיימברידג', מסצ'וסטס, ולאחר מכן הוא נקבר מחדש בבית הקברות מגנוליה שבצ'ארלסטון.
על שמו נקראת ספינה של משמר החופים של ארצות הברית שנמצאת בשירות מאז 1990.
דוקטור סטריינג' (פירושונים)
{{פירושונים|* דוקטור סטריינג' – דמות קומיקס של מארוול
ראו גם
}}
ניתוח הקטנת חזה
ניתוח הקטנת חזה (באנגלית: Breast reduction) הוא הליך כירוגי הנועד להקטין שדיים גדולים. הקטנת חזה נעשית עקב סיבות פיזיקליות, אסתטיות ופסיכולוגיות. נשים הסובלת משד מוגדל מציגות שדיים כבדים ומוגדלים הגורמים לכאבים כרוניים בראש, בצוואר, בכתפיים ובגב. חזה גדול מדי גורם לבעיות בריאותיות משניות, כמו זרימת דם לקויה, נשימה לקויה (קושי במילוי הריאות באוויר), שפשוף של עור החזה והשד התחתון והתאמה לא נכונה של בגדים. שדיים מוגדלים מתפתחים בדרך כלל במהלך התפתחות השד בגיל הבגרות אך יכולים להתפתח גם לאחר לידה, לאחר העלייה במשקל, בגיל המעבר ובכל גיל. יתר על כן, נשים רבות בעלות נטייה גנטית להתפתחות שדיים מוגדלים. קיימים גם מצבים יאטרוגניים העלולים לגרום לשדיים מוגדלים. השד הוא בלוטה אפוקרינית המשתכרת על החזה - מחוברת בפטמה ותלויה ברצועות מהחזה - שהיא חלק בלתי נפרד מהעור. הממדים והמשקל של השדיים משתנים עם הגיל, מבנה גוף והמצב גופני. שדיים קטנים עד בינוניים שוקלים כ-500 גרם, או פחות, ושדיים גדולים שוקלים כ-750–1,000 גרם.
במהלך הניתוח, המטופלת מונחת על גבי שולחן הניתוחים כך שהמנתח יכול להעלות אותה מאוחר יותר למנח ישיבה שיאפשר לו השוואה ויזואלית של השדיים, והערכה מדויקת של הסימטריה שלאחר הניתוח. תחילה, המנתח חותך את העור ורקמת השומן נשאבת מהשד. לאחר מכן, מוסרים החלקים המרכזיים, התחתונים והרוחביים של השד. לא ניתן לבצע ניתוח הקטנת חזה באמצעות שאיבת שומן בלבד לאישה שהממוגרפיה שלה מראה כי השד שלה מורכב בעיקר מבלוטות חלב והיפרטרופיות. יתר על כן, שאיבת שומן אינה אפשרית לכל לנשים שהממוגרפיה שלהן מעידה על נוכחותם של גידולים סרטניים. סיבוכים מוקדמים של ההליך כוללים זיהומים והמטומה. סיבוכים מאוחרים כוללים הפחתת נפח חזה לא מספק, שעשוי לדרוש גם ניתוח כירורגי או שאיבת שומן. כמו בהליכים אחרים לשאיבת שומן, התוצאה הסופית של הפחתת שד בשאיבת שומן בלבד מתבררת כעבור 6 חודשים לאחר הניתוח. למרות שהבצקת בדרך כלל פוחתת לאחר שבועיים ממועד הניתוח. עד כה לא דווח על מקרים של נמק רקמות.
אלעד קידן
אלעד קידן (נולד ב-1979) הוא במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי, זוכה "פרס אופיר" על תסריט הסרט שלו "היורד למעלה".
ביוגרפיה
קידן נולד וגדל בשכונת רמות רמז שבחיפה. למד בבית הספר התיכון עירוני ה'. שירת בצה"ל בחיל התותחנים.
בשנת 2002 החל את לימודיו בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. עם תום לימודיו כתב וביים את הסרט הקצר 'המנון' (36 דקות). הסרט הוא אפוס מינימליסטי המתאר את מסעו הסיזיפי של רווק מזדקן ברחוב יהודה הנשיא בירושלים, היוצא מביתו במטרה לקנות חלב לערב שבת - אולם תוכניותיו סוטות מן המסלול. הסרט שואב השראה מהקולנוע האמנותי האיראני ומכיל מחווה לסרט 'בירושלים' של דוד פרלוב.
בשנת 2008 זכה 'המנון' בפרס הראשון במסגרת סרטי הסטודנטים של פסטיבל קאן. הסרט המשיך וזכה בפרסים ראשונים בשבעה פסטיבלים נוספים, בהם פרס של האיגוד העולמי של בתי הספר לקולנוע, ופרס בתחרות סרטי הסטודנטים של תל אביב. הסרט השתתף ביותר מארבעים פסטיבלים ברחבי העולם. 'המנון' נבחר במקום הראשון במשאל '20 הסרטים המובילים' של בית הספר סם שפיגל לכבוד 20 שנים לייסוד בית הספר. הסרט נרכש והוקרן ברשת ARTE הצרפתית וברשת ARD הגרמנית.
בעקבות 'המנון' הוזמן קידן לא אחת לשפוט בתחרויות סרטים קצרים, כגון פסטיבל NEXT, בוקרשט, Timishort, טימישוארה, רומניה; וכן בפסטיבל Zubroffka, שבביאליסטוק, פולין.
בשנים 2009–2010 עבד כתסריטאי בסדרת הסאטירה 'רבע שעה' בערוץ הראשון.
בשנת 2012 ביים קידן את הסרט הקצר 'והוא הולך'. הסרט, המתאר מצב דרמטי על חוף ים במהלך חופשה ביוון, השתתף בתחרות הסרטים הקצרים של פסטיבל לוקרנו, וזכה בפרסים נוספים.
בשנת 2011 התקבל קידן לתוכנית ה"אטלייה" היוקרתית של פסטיבל קאן כדי לגייס תמיכה לסרט עלילה באורך מלא.
בשנת 2018 סרטו הקצר "משאלה וחצי" השתתף בתחרות הסרט העצמאי הקצר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה. הסרט אשר אורכו 8 דקות בהשתתפות סלים דאו ותומר בן חורין זכה לתשבחות.
קידן מלמד קולנוע ב'תיכון חדש' הרצליה. בעברו יצר סרטים עם בני נוער משכונות מצוקה.
היורד למעלה (2015)
בשנת 2015 השלים קידן את סרטו העלילתי הראשון, 'היורד למעלה'. הסרט הוקרן במסגרת הבחירה הרשמית של פסטיבל קאן, לצד סרטיהם של וודי אלן ונטלי פורטמן. הסרט הוא מעין קומדיה אפית, המתארת את מסעם של שני גברים במעלה ובמורד הצלע ההיסטורית של הר הכרמל, מנמל חיפה דרך ואדי סאליב והדר הכרמל ועד מגדלי פנורמה וגן האם.
הסרט זכה לביקורות חיוביות מה"גארדיאן", מה"סקרין-דיילי" וממגזינים אחרים.
בספטמבר 2015, היה הסרט מועמד לארבעה פרסי אופיר (בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, התסריט, העריכה והפסקול), מתוכם זכה בשלושה: פרס התסריט, העריכה, והפסקול הטובים ביותר.
הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה שהתקיים בספטמבר 2015. ראש חבר השופטים, הבמאי האיראני מוחסן מחמלבף, הקריא את נימוקי השופטים לבחירה בסרט, וציין כי הפרס מוענק בעבור 'מבט מקורי וצלול על האבסורדיות של הקיום.'
פרסון
{{פירושונים|
אלפא רומיאו סקראבאו
אלפא רומיאו סקראבאו (באיטלקית: Alfa Romeo Scarabeo) היא מכונית קונספט, בתצורת מכונית ספורט-קופה, 2 דלתות, אשר הוצגה על ידי יצרנית כלי הרכב האיטלקית אלפא רומאו בשנת 1966
פירוש "Scarabeo" מאיטלקית לעברית: "חיפושית".
שול
{{פירושונים|
אישים ששמם שול:
ראו גם
}}
מבצע בד ארוך
מבצע בד ארוך (באנגלית: Operation Longcloth) היה מבצע צבאי שערכה בריטניה במהלך המערכה על בורמה במלחמת העולם השנייה. במבצע זה הוכנסו לראשונה לשימוש הצ'ינדיטים של אורד צ'ארלס וינגייט, והוא נועד בעיקרו לאיסוף מודיעין ולחבל במסילות הברזל של הצבא היפני הקיסרי. ההיסטוריונים חלוקים בדעותיהם האם להגדיר את המבצע כהצלחה או כישלון, אולם איש אינו מפקפק שהיה לו ערך פסיכולוגי עצום, והוא העניק תחושת גאווה וביטחון לחיילים הבריטיים וההודים בבורמה, והבהיר שהיפנים אינם "אדם עליון" וכי חיילים בריטים והודים מסוגלים לנוע ולהילחם ביערות לא פחות טוב מחיילים יפנים ובורמזים.
רקע
בינואר 1942 פלש הצבא היפני הקיסרי לבורמה שהייתה תחת שלטון האימפריה הבריטית, ופתח בכך את המערכה על בורמה. במרץ של אותה שנה, הזעיק ארצ'יבלד וייוול מפקד "פיקוד הודו" את בריגדיר אורד צ'ארלס וינגייט, בכוונה שיקים כוחות מיוחדים ללוחמה ביפנים. ויוול העביר תחת פיקודו של וינגייט את בריגדת החי"ר ההודית ה-77, אשר הוקמה באותה שנה באזור ג'אנסי שבהודו. חיילים אלו קיבלו עד מהרה את הכינוי "צ'ינדיטים" על שם מפלצת מהמיתולוגיה הבודהיסטית. הבריגדה כללה 3,000 איש, אשר מחציתם היו בריטים והשאר הודים בורמזים או גורקים. תוכניתו של וינגייט הייתה שהצ'ינדיטים יפלשו לבורמה, וינועו רגלית בג'ונגלים. לפיכך הוא אימן אותם בג'ונגלים של הודו בדרכים קשוחות ביותר.
הכנות למבצע
הצ'ינדיטים היו אמורים במקור לקחת חלק ב"מבצע ענקים", אשר במסגרתו היו אמורים כוחות בריטיים ואמריקאיים לפלוש לבורמה. עם זאת, התוכנית בוטלה, וויוול הגיע בעצמו לאימפהל כדי להודיע לווינגייט על הביטול. וינגייט התעמת עם ויוול מול הצ'ינדיטים, וכעבור שעתיים אישר ויוול לווינגייט לצאת למבצע נפרד משלו. בפברואר 1943 כינס וינגייט את אנשיו והודיע להם שהם עומדים "לצאת להרפתקה גדולה". תאריך המבצע נקבע ל-8 בפברואר, והוא קיבל את שם הצופן "מבצע בד ארוך" (Operation Longcloth). מטרת המבצע הייתה גרימת נזק רב ככל האפשר ליפנים, בדגש על מסילות הברזל שלהם. הצ'ינדיטים התפלגו לשתי קבוצות, ובשטח כל קבוצה התחלקה לשני טורים גדולים דיים כדי להנחית מהלומות, אך קטנים מספיק כדי לחמוק מרשת ההגנה של האויב.