cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עטלף צהוב-כנף
תקשורת ומערכת חברתית
העטלף צהוב-הכנף מייצר לפחות שלושה סוגים של שיחת איכון-הד אשר נשמעים לאוזני בני אדם. כל סוג של שיחה מורכב מפס רחב וקצר בעצימות נמוכה והמשמעות שלו משתנה בין סוגי השיחות: לעיתים ההד מניב מידע על אובייקטים קרובים, לעיתים משמש כאמצעי תוקפנות עבור זרים ולעיתים משמש כאינטראקציה חברתית בין האם וצאצאיה. הנוכחות של שכבה מחזירת אור על העיניים הגדולות של העטלף עשויה להגדיל את טווח איכון ההד כדי לאתר טרף וכן כדי לזהות צללית של חרקים כפי שנעשה על ידי מספר מיני תחמסיים. בניגוד לעטלף לב-אף לעטלף צהוב כנף לא נראה שיש שיר טריטוריאלי.
הזכרים ונקבות נפגשים בחופת העצים העיקרית לצורך טיפוח, מתיחות, ואינטראקציה חברתית. את האינטראקציה הנפוצה ביותר בין הזכרים לנקבות יוזם הזכר בעיקר בשעות הבוקר, והיא כוללת מעוף של הזוג זה לצד זה כשלעיתים הדבר מלווה בקולות. לאחר האינטראקציה בבוקר הזוג חוזר לנוח על עצים כשהאינטראקציה מתבצעת שוב זמן קצר לפני ליקוט המזון בשעות הערב. שיא האינטראקציות בין בני הזוג הוא בחודשי מאי כאשר יש אז ממטרי גשמים תכופים, שפע של חרקים, ולימוד הצאצאים כיצד ללקט מזון. במהלך תקופה זאת האינטראקציה בין בני הזוג תגלוש גם לשעות הצהריים ושעות הדמדומים.
תזונה
בניגוד לשאר המינים במשפחת הערפדים המדומים שניזונים לעיתים קרובות מחולייתנים קטנים, העטלף צהוב-הכנף ניזון אך ורק על חרקים. הוא נוהג לצוד הן חרקים רכים והן כאלו שבעלי גוף קשה, כשבין פריטי המזון שנצרכו על ידו בוודאות ניתן למנות טרמיטים, חיפושיות, זבליתיים, חגבאים, פרפראים, זבובאים ויתושים. על פי סופר המדע יונתן קינגדון גודלם של החרקים שניצודו על ידו נע בין "קטן מאוד לגדול יחסית", אך בקניה למשל רק חרקים בטווח גודל של 2 מילימטר תועדו ככאלו הנצרכים על ידי העטלף.
במקום לחפש את מזונם, עטלפים אלה מחכים לעיתים קרובות לחרקים מזדמנים ליד ענפים מסוימים ואז הם תוקפים אותם. העטלפים יעברו למקומות אחרים כאשר החרקים אינם זמינים, ולמעשה, הם נעים כל כמה דקות לעבר ענף אחר כדי להגדיל את הסיכוי שלהם לתפוס טרף. בנוסף לכך העטלף צהוב-הכנף נוהג להתעופף בגבהים של 20–30 מטר מעל הקרקע ולסרוק את האזור שתחתיו, וכאשר יזהה חרק שעף נמוך בגובה של מטר מעל פני הקרקע הוא יתקוף אותו במהירות על ידי צלילה אופקית מהירה; בדרך כלל לאחר תפיסת חרק העטלף יחזור למקום מושבו כדי לאוכלו. שתי התנהגויות אלו של שיחור המזון (מארב, וצלילה) משתנות בשכיחותן בין העונות: בעונה היבשה כאשר המזון דליל בכמותו העטלף ינסה לאתר חרקים בעזרת מארבים, ואילו בעונת הגשמים שאז יש שפע של מזון זמין העטלף יעדיף לאתר מזון כבר במהלך מעופו. הזכר והנקבה נוהגים לחפש מזון זה ליד זה, ואף על פי שכל אחד מהם פולט בנפרד גלי קול לסביבה הדבר אינו מפריע לבן הזוג השני במהלך מעופו. יתר על כן, אחד מבני הזוג (בדרך כלל הזכר) יפלוט גלי קול כדי לאותת לשני על הימצאות מזון באזור מסוים.
סגנון שיחור המזון הייחודי של העטלף לצד זמני פעילותו ומקום מחייתו, אינם חופפים לעטלפים אחרים ועל כן אין למין כמעט תחרות על מקורות המזון בבית גידולו. עם זאת, מספר מיני עופות כמו התחמסיים עשויים להתחרות עם העטלף על פריטי טרף מסוימים. תזונתו של העטלף מזכירה מאוד את זו של ציפור הדרונגו (Dicrurus adsimilis), ושני בעלי חיים אלו די שכיחים סמוך לעצי שיטה העשירים בחרקים. העטלף צהוב-הכנף משחק תפקיד חשוב בהגנת עצי שיטת הסוכך על ידי ויסות באוכלוסיית חרקים. עצי שיטה זאת פורחים בעונה היבשה מאמצע דצמבר עד פברואר ובשל כך נמשכים אליהם נחילי חרקים, אשר פוגעים בעלים של העצים בעת שהם מנסים להגיע לפרחים הריחניים. מכיוון ששיטת הסוכך משמשת לעיתים קרובות כאתר שינה לעטלפים, הללו צדים מאות חרקים במעופם סביב העץ כך ששני הצדדים יוצאים נשכרים. סימביוזה זאת משמעותית עד כדי כך שברחבי מזרח אפריקה קיים קשר הדוק בין תפוצת העטלף לבין הימצאות עצי שיטה אלו.
מחזור חיים
תקופת ההריון מתחילה בחודש ינואר ונמשכת במשך 3 חודשים בדומה לערפדים מדומים אחרים. בתום תקופה זאת נולד צאצא יחיד - לרוב בתחילת אפריל, אך יש דיווחים על לידות גם באוקטובר וינואר. במשך מספר שבועות העטלף הצעיר נצמד בעקשנות לאימו על ידי הצמדת פיו לזוג הפטמות המדומות הממוקמות ליד הזנב של האם. כדי להבטיח את אחיזתו באם הצאצא גם יעטוף את רגליו סביב העורף של אימו. למרות המשקל העודף של צאצאיה, נקבת העטלף תמשיך לחפש מזון כמו בטרם ההריון.
במהלך 3 החודשים הבאים האם נמצאת בסמיכות לצאצא, ותטפח אותו על ידי אכילת הפסולת המטבולית שלו מה שגם מסייע לה לחסוך בצריכת מים. העטלף הצעיר יתבונן במשך הזמן הזה בטכניקות הציד ואיסוף המזון של הוריו ולאחר פרק זמן ממושך יתחיל להתאמן בתעופה. אימון זה נעשה כאשר העטלף אוחז בצוואר של אימו בעזרת רגליו תוך כדי שהוא מנופף את כנפיו ומתרומם מעט. הגמילה מתרחשת כ-20 ימים לאחר טיסת הסולו הראשונה כאשר העטלף בגיל של 55 ימים בערך. אף על פי שמשלב זה העטלף הצעיר מסוגל לדאוג לעצמו, הוא עדיין מתעופף וישן בשטח של הוריו לפחות עוד 30 ימים בטרם יהיה עצמאי לגמרי. במהלך תקופת הגידול של העטלף שני בני הזוג נוטלים חלק פעיל בגידולו, כאשר בדרך כלל הזכר יספק לו הגנה והנקבה תטפח אותו. בני הזוג גם יגנו אחד על השני מפני עטלפים פולשים מזדמנים.
מצב שימור
העטלף צהוב-הכנף מצוי במספר לא מבוטל של אזורים מוגנים הנופלים בטווח התפוצה שלו כמו הפארק הלאומי גרמבה, הפארק הלאומי סלונגה, שמורת אוקאפי, מסאי מארה, הפארק הלאומי סרנגטי, הפארק הלאומי ניוקולו-קובה, הפארק הלאומי W, הפארק הלאומי מנובו-גונדה סנט פלוריס ועוד רבים אחרים. מלבד מחקרים בנושא ההשפעות האפשריות של הפעילות האנושית על האוכלוסייה ומחקר נוסף על טווח התפוצה של המין, לא נעשו פעולות שימור כל שהם עבור העטלף.
מזרח יורקשייר
מזרח יורקשייר (באנגלית: East Yorkshire) הוא מחוז שייר בצפון אנגליה, הממלכה המאוחדת. המחוז ממוקם באזור יורקשייר והאמבר. הוא כולל גם את העיר האל, על אף שהיא מוגדרת כיחידה שלטונית עצמאית.
האזור מאופיין באוכלוסייה כפרית והכלכלה מתבססת בעיקר על חקלאות ותיירות.
היסטוריה
לאחר תום עידן הקרח האחרון, היגרו ציידים-לקטים מן אירופה לבריטניה ובכך יישבו את האזור. סביבה זו נכבשה על ידי הצבא הוויקינגי הגדול בשנת 867. השלטון הסקנדינבי באזור הגיע לסיומו בשנת 954 עם מותו של השליט אריק הראשון, מלך נורווגיה. בשנת 1066 חל הכיבוש הנורמני של אנגליה על ידי ויליאם הראשון, מלך אנגליה.
בשנת 1847 נבנתה מערכת הרכבת האזורית. מערכת רכבות זו שימשה בעיקר את החקלאים עבור הפצת תוצרתם בשווקים.
המחוז עצמו הוקם באופן רשמי בשנת 1996.
פוליטיקה וממשל
מועצת המחוז מורכבת מכ-61 נציגים. נכון למרץ 2018 הרכב המועצה הוא: המחוז מורכב משבעה מחוזות בחירה לבית הנבחרים הבריטי. בבחירות הכלליות שנערכו בשנת 2010, המפלגה השמרנית נצחה בכארבעה מחוזות וזכתה בכ-37% מכלל הקולות. שלושת המושבים הנותרים אוישו על ידי נבחרי הלייבור, אשר זכתה בכ-29% מכלל הקולות. שאר המפלגות (הליברל דמוקרטית,UKIP, מפלגת הירוקים של אנגליה וויילס והמפלגה הלאומית הבריטית) זכו בכשליש מן הקולות.
דמוגרפיה
עד שנת 2009 היה מזרח יורקשייר המחוז הגדול באנגליה. בעקבות השינויים המבניים שנערכו באותה השנה, מזרח יורקשייר דורג כחמישי בשטחו ושישי בכמות תושביו. במחוז ישנו יש אחוז גדול מהממוצע של תושבים בני 40 ומעלה. שיעור הפשיעה במזרח יורקשייר נמוך מהממוצע.
ההרכב הדתי בשנת 2001 היה:
יחסי צ'כיה–צרפת
היחסים שבין הרפובליקה הצ'כית לבין הרפובליקה הצרפתית הם יחסים היסטוריים שהחלו עוד מימי הביניים.
היסטוריה
צרפת הייתה המדינה הראשונה שהכירה בצ'כוסלובקיה ב-28 באוקטובר 1918. צרפת תמכה בחתימת ההסכמה הקטנה ומשום כך צ'כוסלובקיה חתמה על ברית עם צרפת.
במהלך הסכם מינכן הפרה צרפת את בריתה עם צ'כוסלובקיה, ותמכה בדרישות היטלר, מה שהביא לסיפוח חבל הסודטים לגרמניה הנאצית, ולאחר מכן לפירוק צ'כוסלובקיה והקמת סלובקיה העצמאית, על אף שגם היא הייתה גרורה של גרמניה.
שיתוף פעולה
שתי המדינות הן חברות מלאות בנאט"ו ובאיחוד האירופי. משנת 1999, צ'כיה היא מדינה משקיפה בלה פרנקופוני.
מרטין פופ
מרטין פופ (באנגלית: Martin Pope; 22 באוגוסט 1918 – 27 במרץ 2022) היה פרופסור יהודי-אמריקאי לכימיה פיזיקלית באוניברסיטת ניו יורק.
תגליותיו של קשרים אוהמיים (Ohmic Contacts) ומחקר בתחומים של מבודדים אורגניים ומוליכים למחצה הובילו לטכניקות שמאפשרות מוליכים למחצה אורגניים לשאת זרם גדול יחסית, ולהמיר חשמל לאור ולהפך. גילויים אלה הובילו ליישומים באלקטרוגרפיה, דיודות אורגניות פולטות-אור (OLED), תאים פוטו-וולטאיים, סנסורים ביולוגיים, טרנזיסטורים, אלקטרוניקה-מולקולרית וסוללות.
עבור עבודתו, קיבל פופ את מדליית דייווי מהחברה המלכותית בשנת 2006.
נפטר ב-27 במרץ 2022.
אדוארד פייגנבאום
קורות חיים
פייגנבאום השלים את התואר הראשון שלו ב-1956, ואת הדוקטורט ב-1960, במכון הטכנולוגי של קרנגי (כיום אוניברסיטת קרנגי מלון). תזת הדוקטורט שלו, הייתה תחת פיקוחו של הרברט א. סימון, הוא פיתח את EPAM, אחד המודלים המוקדמים של הלמידה האנושית.
מאז 2000 אד פייגנבאום הוא פרופסור אמריטוס למדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד.
ממאמריו
*
איי קומנדור
איי קומנדור (ברוסית: Командо́рские острова, קומנדרוסקיה אוסטרבה) הם קבוצת איים חסרי עצים המאוכלסים בדלילות השוכנים בים ברינג, כ-175 ק"מ מזרחית לחצי האי קמצ'טקה במזרח הרחוק הרוסי. האיים כוללים את האי ברינג, האי מדני ו-15 איים קטנים יותר (בהם איים זעירים וסלעים). הגדולים שבהם, ארי-רוק ופאפין-רוק (קאמן טופורקוב או אוסטרוב טופורקוב) ששטחו 15 דונם, נמצאים בין 3 ק"מ ל-13 ק"מ מערבית לנקודת היישוב היחידה, ניקולסקוי . מבחינה מנהלית, איי קומנדור משויכים למחוז אליוצקי שבחבל המנהלי קמצ'טקה שברוסיה.
גאוגרפיה
איי קומנדור ממוקמים בנקודה המערבית ביותר באיים האלאוטיים, אשר מרביתם שייכים למדינת אלסקה בארצות הברית, כאשר ביניהם לבין האי הקרוב ביותר אליהם האי אטו, ושאר שרשרת האיים הנמצאים בשטח ארצות הברית, מפרידים 333 ק"מ. בין שתי קבוצות איים אלו נמתח קו התאריך הבינלאומי. פני השטח באיי קומנדור מגוונים יחסית ונעים מהרים וגבעות דרך רמות וולקניות ועד מישורים מדורגים. המקורות הגאולוגיים לתופעות טופוגרפיות אלו הם הרי געש שנכחדו לפני זמן רב, בקצה הלוחות הטקטוניים הפסיפי והצפון אמריקאי.
פסגת סטלר מתנוססת לגובה 755 מטר והיא הנקודה הגבוהה ביותר באי ברינג, ואילו הנקודה הגבוהה ביותר באי מדני היא פסגת סטניג'ר שמתנשאת לגובה 647 מטר בלבד. איי קומונדור ממוקמים בקרבת קווי הרוחב הנמתחים מגלזגו ואדינבורו בסקוטלנד, דרך דרום סקנדינביה והחלק הדרום מזרחי של אלסקה המכונה "ידית-המחבת" (Alaskan panhandle).
האקלים באיי קומנדור הוא תת-ארקטי, ומתון יחסית, עם משקעים תכופים (220–240 ימים בשנה). ערפילים נודעים לשמצה אופפים את הקיצים הקרים השוררים בו ועל פי שיטת קפן לסיווג אקלים, מסווג כ-"Dfc" הגובל ב-"Cfc" ו-"Dfb".
דמוגרפיה
הכפר ניקולסקוי הממוקם בקצהו הצפון-מערבי של האי ברינג הוא נקודת היישוב היחידה באיי קומנדור המאוכלסת דרך קבע. אוכלוסייתו מוערכת ב-613 תושבים, נכון לשנת 2009 ומורכבת רובה ככולה מרוסים ומילידי המקום (הקרויים: אלאוטיים ) הדוברים ניב מקומי ממשפחת השפות האסקימו-אלאוטיות,. רוב שטח האיים, כמו גם חלק גדול מבית הגידול הימי הסמוך, 36,488 קמ"ר, מוכרז כשמורת טבע.
הכלכלה מבוססת בעיקר על דיג, ליקוט פטריות, ניהול ותחזוקת שטחי הטבע המוגנים (הקרויים ברוסית: זפובדניק), תיירות אקולוגית ושירותים ממשלתיים.
בכפר יש בית ספר ותחנת מעקב לווינית. דרומית לכפר ניתן למצוא מסלול עפר למטוסים.
טבע
באיי קומנדור אין יערות של ממש. בנוף שולטים חזזיות, אזובים, צמחי ביצה ממינים שונים, דשא נמוך ועצים ננסיים. צמחים ממשפחת הסוככיים המתנשאים לגובה רב, נפוצים אף הם.
יונקים
בשל הפרודוקטיביות הגבוהה של המדף היבשתי בים ברינג והמדרון היבשתי באוקיינוס השקט והריחוק שלהם מהשפעות סביבתיות ומבני אדם, איי קומנדור בולטים בשפע רב של בעלי חיים ימיים ומיעוט יחסי באורגניזמים יבשתיים. מספרים גדולים של דובי ים צפוניים (כ-200,000 פרטים) וארי-ים שטלר (כ-5,000 פרטים) מעבירים שם את הקיץ, הן במושבות רבייה והן לצורך התרגעות בחוף לאחר שחייה מתישה בים. לוטרות ים, וכלבי ים ממשפחת הפוקיים ובהם פוקה מנוקדת מצויים אף הם בשפע. ואכן ניתן לראות, שאוכלוסיית לוטרות הים] יציבה וייתכן ואפילו גדלה, גם כאשר אוכלוסייתם נופלת בחדות בשאר האיים האלאוטיים.
בעלי כנף
למעלה ממיליון עופות ים מתאספים כדי לקנן במושבות גדולות הפזורות בהמוניהן לאורך כמעט כל צוקי החוף. הנפוצים ביותר הם הפולמאר הצפוני; אוריה מצויה, אוריה חייכנית, גולמט שחור; תוכי ים פסיפי ותוכי ים מקורנן; קורמורנים; שחפים; בהם גם ריסה שחורת רגליים וריסה אדומת רגליים המיוחדת לאזור זה, ומקננת במושבות מעטות בלבד בעולם.
אין דו-חיים או זוחלים באיי קומנדור.
היסטוריה
איי קומנדור נקראים על שמו של קפיטן (Commander) ויטוס ברינג שנסחף יחד עם צוותו אל חופי האי בשנת 1741. היה זה במהלך מסעם חזרה מאלסקה על גבי הספינה “פטרוס הקדוש” שהייתה תחת פיקודו. הספינה נטרפה מול חופי האי ברינג, שאלמלא כן היה נותר לא מיושב. מעל קברו של ברינג שמצא את מותו על האי יחד עם רוב צוותו, ניתן להבחין באנדרטה צנועה שהוקמה לזכרו.
חנה טרגר (ברנט)
חנה טרָגֶר-בַּרְנֶט (באנגלית: Hanna Trager Barnett; 1870, תר"ל, לונדון – 1 בספטמבר 1943, א' באלול תש"ג) הייתה סופרת ופעילת ציבור ארצישראלית-בריטית, מסופרות העלייה הראשונה. ספריה ראו אור בבריטניה בראשית המאה העשרים וזכו לתהודה רבה בקרב מבוגרים וילדים. נחשבת לסופרת הראשונה שמתארת את חיי הילדים בארץ ישראל, וכתביה נמנים עם המקורות ללימוד וחקר תקופת העלייה הראשונה.
קורות חיים
חנה ברנט נולדה בלונדון, בתם של זרח ברנט, פעיל ציוני, ורחל-לאה בת ר' יצחק הכהן. ב-1871 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בשכונת מאה שערים בירושלים, שאביה היה בין ראשוני בוניה. ב-1878 קנתה המשפחה אדמה והתיישבה במושבה פתח תקווה. בחורף 1880 עזבה המשפחה את פתח תקווה בשל הקדחת, יחד עם משפחות אחרות. אחרי שובם אליה עיקר עיסוקיה של טרגר היה בעזרה לאביה בעבודות השדה והכרם ובעבודת משק הבית לצד אמה. ב-1887 נסעה ללונדון להורי אמה, שם השלימה את לימודיה האקדמיים, למדה סיעוד, נישאה והקימה משפחה. בן זוגה הראשון היה איש עסקים בשם ישראל גוטמן, לו נישאה ב-1888. נולדו להם שתי בנות: שרה (1889) ורוז (1891). כעבור כעשור הוא ירד מנכסיו, בריאותו הידרדרה והוא נפטר. לאחר מכן נישאה ליוסף טרגר, כימאי, שחלה בשחפת, שגרמה לו נכות ועל כן היה זקוק לטיפול מתמיד.
בלונדון לקחה חלק בחיי הקהילה היהודית והקימה מועדון וספרייה לפליטים יהודים ממלחמת העולם הראשונה. בשנים אלה החלה בכתיבה ספרותית והעלתה על הכתב את רשמיה מהימים הראשונים בפתח תקווה ובמיוחד את חיי הנשים והילדים במושבה. ב-1911 חלתה בתה רוז בדלקת ריאות ונפטרה. בתה שרה, ששהתה במהלך מלחמת העולם הראשונה בארץ ישראל, חלתה גופנית ונפשית; ב-1924 חזרה הבת ללונדון ושכנעה את טרגר להתאבד יחד. שתיהן הרעילו את עצמן ולאחר ארבעה ימים שרה נפטרה, בעוד טרגר התאוששה, הואשמה על ידי השלטונות בניסיון לרצח של בתה וניסיון התאבדות. ב-1926 שבה לארץ ישראל. חנה טרגר נקברה בבית העלמין נחלת יצחק. ב-2004 נקרא בפתח תקווה רחוב על שמה.
סופרת בת העלייה הראשונה
טרגר פרסמה ארבעת ספרים, הראשון למבוגרים ושלושת האחרים לילדים: "חלוצים בארץ ישראל, סיפורים מפי אחת המתיישבות הראשונות בפתח תקווה"; "סיפורים מחיי הילדים במושבה בארץ ישראל"; "סיפורי חגים מחיי הילדים במושבה בארץ"; ו"תמונות מחיי משפחה בארץ ישראל לפני חמישים שנה". כולם נכתבו בשפה האנגלית וראו אור בלונדון בין השנים 1919 ל-1926. כל הספרים עסקו בזיכרונותיה מפרקי חייה בפתח תקווה. היא קיבלה ביקורות נלהבות ומכתבי תודה על ספריה, על שקירבו את ילדי הגולה לילדי הארץ והעלו את שמה של המושבה פתח תקווה בקרב התפוצות. בספריה אלה חזרה טרגר לעולם החוויות וההתנסויות שלה בארץ, מירושלים ומפתח תקווה בשלהי המאה התשע עשרה וראשית המאה העשרים. הספר "חלוצים בארץ ישראל" מביא את זיכרונותיה של טרגר הן כילדה, הן כבוגרת והן מביקוריה בשנים המאוחרות יותר. זהו קובץ מגוון של פרקי זכרונות אישיים ומשפחתיים, יישוביים היסטוריים וספרות יפה. בשלושת ספריה האחרים תיארה את ילדי פתח תקווה ובהם אירועים, הרפתקאות ומעשי שובבות.
ילדוּת במושבה פתח תקווה
בספריה שרטטה את מציאות החיים בפתח תקווה ואת אורחותיהם של המתיישבים והמתיישבות מבעד לנקודת המבט של מי שחוותה אותם בעצמה כילדה וכנערה. בין היתר, תיארה כיצד השתתפו הילדים במלאכת הבניין של המושבה:
דבקותם של הילדים בעבודת הבנייה גרמה להם להרגיש כי הם נוטלים חלק בעשייה המשמעותית בהקמת מושבה, אותה המשילה טרגר לעבדות בני ישראל במצרים, תוך שהבחינה בין העבדות בימי המקרא לבין התקווה שהובילה את הילדים בפתח תקווה באותם ימים:
המלריה שהכתה במושבה נזכרה אף היא, אך זאת גם כן כדי להדגים את מידת ההתגייסות של הילדים למשימת הבנייה:
תפקידי הנשים ומעמדן
על פי סיפוריה של טרגר, חיי המושבה היו כחיים יהודיים מסורתיים, הנשענים על הנשים שדואגות לסדר ולניקיון ונמצאות בעיקר בבית ובסביבתו. אך בעשור הראשון לפתח תקווה חל שינוי בתפקידים של גברים ונשים, כאשר בניקיונות לקראת חג הפסח השתתפו גם הנערים ובבניית הסוכה בחג הסוכות השתתפו גם הנערות. שינוי זה היה ערכי ותרם ליחסים שבין הנערים לנערות, הביא לכבוד הדדי וחיבת אמת. כתביה מלמדים כי החברה המושבתית בתקופת העלייה הראשונה אמנם הייתה חברה פטריארכלית, אך נשים יכלו למלא בה מכלול של תפקידים וניכרת בהם שאיפה להגדיר את החברה בתור חברה שוויונית. על פי מרגלית שילה, הצגת החברה המושבתית כחותרת לשוויון באה לידי ביטוי בפרק "זכות הצבעה לנשים" שבספרה "חלוצים בארץ ישראל", והיא משקפת את החברה הבריטית שהכירה טרגר מפרקי חייה בלונדון ובכך מבטאת את משאלת הלב שלה. בפרק זה תיארה את פרשת מאבקם של צעירי המושבה באבותיהם לליברליזציה של החיים החברתיים והתרבותיים במקום. לפי הסיפור פתח תקווה מצטיירת כמושבה מסורתית, שרק הנערים זכו בה ללימוד מסודר. כתביה מלמדים כי בשנים הראשונות של המושבה עסקו הנשים בעבודות חקלאיות המקובלות בתור עבודות של נשים, כמו טיפול בתרנגולות ובברווזים, עבודה בגן הירק ובנוי. נשים הרבו להתדיין בינן לבין עצמן על זכויותיהן, וכשהצטרפו הגברים, טענו כי הנשים ראויות להביע את דעתן בענייני הציבור, אלא שלא קיבלו את ההכשרה המתאימה לכך. המסקנה הייתה יש לשנות את שיטת החינוך הנהוגה לבנות ורק אז גם להעניק להן את זכות ההצבעה.
חינוך לנערות
הסיפורים שכתבה מלמדים על החינוך הפורמלי במושבה ומאירים את האופן שבו התקבלה המהפכה בחינוך העברי באותם ימים מבעד לעיניהם של מי שחוותה אותה בעצמה כתלמידה. הסיפור "בית ספר" מתעד את ייסודו של בית הספר הראשון בפתח תקווה שהיה הן לבנים והן לבנות. בסיפור תיארה כיצד לימודי הנערות העצימו את זהותן כנשים וסיפרה על מידת הזדהותן עם גיבורות תנ"כיות וכיצד שמחו שיש להן גיבורה כדוגמת חנה, אם שבעת הבנים. טרגר טענה שהתנ"ך אינו מפלה בין גברים לנשים וכי היהדות מצדדת בחברה שוויונית. ב-1911, כ-20 שנה לאחר פתיחת בית הספר, ביקרה בו והכריזה כי הנערות הן הכוח הפרוגרסיבי במושבה. נושאי חינוך והשכלה למבוגרים העסיקו את טרגר לא רק במסגרת הפרקטיקה של ניהול מועדון הקריאה שהקימה במזרח לונדון, אלא גם בדיונים תאורטיים יותר, שהובילו למעין משנה מקצועית משלה לקידום הנוער היהודי באנגליה, והיא גילתה חדשנות ונועזות בקריאותיה ודרישותיה אל הצעירות היהודיות, במטרה לשחררן משוליותן בעזרת הנשים של הקהילה ולקרב אותן, שוות זכויות ומעמד, למרכז העשייה הציבורית. על פי יפה ברלוביץ, טרגר שאפה לבנות לנשים סביבה חינוכית ברוח זו, שבמרכזה תעמוד הנערה היהודייה. כך, נערות שהתחנכו בבתים מסורתיים, חילוניים ומתבוללים יוכלו למצוא בה שפה ושיח לקראת "יחד" תרבותי יהודי. היא הציעה להקים בארץ מועדוני קריאה יהודיים כדוגמת מועדון שהקימה במזרח לונדון, וקבעה כי מועדונים אלה צריכים לקדם צעירות הן כנשים והן כיהודיות ברמה האישית של ידע ומקצוע וברמה החברתית, באמצעות מפגשי היכרות וגיבוש חברתי.
טראוטה לפרנץ
טראוטה לפרנץ (בגרמנית: Traute Lafrenz; 3 במאי 1919 – 6 במרץ 2023) הייתה רופאה ואנתרופוסופית גרמנייה-אמריקאית, שהייתה חברה בתנועת ההתנגדות הגרמנית לנאציזם, הוורד הלבן, במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
טראוטה לפרנץ נולדה בהמבורג. יחד עם היינץ קוחרסקי, למדה לפרנץ בגימנסיה אצל ארנה שטאל, בבית ספר לאמנויות חופשיות בהמבורג. כאשר החינוך המשותף בוטל בשנת 1937 עברה לפרנץ לבית ספר של המנזר, שם סיימה את לימודיה עם חברתה לכיתה מרגרטה רותה בחג הפסחא 1938. יחד עם רותה החלה לפרנץ ללמוד רפואה באוניברסיטת המבורג בסמסטר הקיץ של שנת 1939. לאחר הסמסטר עבדה בפומרניה, שם פגשה את אלכסנדר שמורל שהחל ללמוד בקיץ 1939 בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת המבורג אך המשיך את לימודיו מ-1939/40 במינכן.
פעילותה בתנועת הורד הלבן
במאי 1941 עברה לפרנץ למינכן כדי ללמוד, שם הכירה את הנס שול וכריסטוף פרובסט. בהתנגדותה למשטר הנאצי, היא מצאה השראה בכתבי רודולף שטיינר. היא השתתפה בשיחות ודיונים רבים בתנועת הוורד הלבן, כולל אלה עם קורט הובר. בסוף 1942 היא זו שהביאה את העלון השלישי של הוורד הלבן להמבורג. היא חילקה אותם מחדש בעזרת בן כיתתה לשעבר היינץ קוחרסקי. כאשר ב-18 בפברואר 1943 הנס וסופי שול נעצרו באוניברסיטת מינכן, גם לפרנץ נעצרה לחקירה על ידי הגסטפו. היא נעצרה שוב זמן קצר לאחר מכן ב-15 במרץ, יחד עם אלכסנדר שמורל וקורט הובר ונידונה לשנת מאסר ב-19 באפריל 1943. במהלך חקירתה על ידי הגסטפו לפרנץ הצליחה להסוות את מלוא מעורבותה בהפצת העלון. לאחר שחרורה נעצרה שוב על ידי הגסטפו ונכלאה שוב. ב-14 במרץ שוחררה לפרנץ ממאסר. לאחר כמה ימים נעצרה שוב ועברה חקירות משפילות. במהלך מעצרה עומתה עם קוחרסקי שאולץ לקרוא בפניה עדות שהוכתבה לו. היא וחברותיה לתא האשימו את קוחרסקי שהלשין. הן נדדו בין בתי כלא ונשלחו ללייפציג ב-10 בפברואר 1945. משם הועברו הנשים וביניהן לפרנץ לביירוית שם הן סבלו גם מרעב. הן שוחררו על ידי הצבא האמריקני ב-14 באפריל.
קלמן רוז'אהדי
קלמן רוז'אהדי (בהונגרית: Rózsahegyi Kálmán; גיומנדרד, 6 באוקטובר 1873 – בודפשט, 27 באוגוסט 1961) היה שחקן ומורה למשחק יהודי-הונגרי, זוכה תואר "חבר לנצח של התיאטרון הלאומי של בודפשט".
ביוגרפיה
אביו של קלמן רוז'אהדי היה יוז'ף אורין, בעל משק, ואמו ז'אנט גרוס (ז'אני), מלצרית בפאב בשם "מרופט" (Rongyos) באנדרד. הילד שנולד מחוץ למסגרת הנישואין קיבל את שם משפחתו מאביו שגידל אותו, אדן רוז'אהדי, לאחר שאמו התחתנה איתו וגם היא הפכה כמוהו לשחקנית נודדת. גם קלמן רוז'אהדי התחיל את דרכו גם באזורים הכפריים, אך בשנת 1898 הוזמן על ידי התיאטרון ההונגרי. בין השנים 1900–1935 היה חבר בתיאטרון הלאומי של בודפשט, משנת 1923 זכה בתואר של "חברות נצחית". הוא ייסד בית הספר הפרטי שלו למשחק ביחד עם אשתו אנגלה הבשי, ממנו צמחו שחקנים מפורסמים רבים.
קריירה
רוז'אהדי הוא אחד הנציגים המשמעותיים ביותר של המשחק הריאליסטי, שלא היה אמן המילה, אלא של המשחק הפשוט, הטבעי, הישיר. מדרג המשחק שלו היה רחב למדי, תפקידיו נפרשים על כל גוני המקצוע מפארסות, הומורסקות ועד לכל גוני ההומור הרגשי.
הוא נולד כאמור באנדרד, במחוז בקש. הוא בחר את הבמה וסיים את לימודיו באקדמיה לדרמה. הוא החל את דרכו בלהקתו של שאנדור דובו בשנת 1892, ואחר כך עבד בדברצן ובקלוז'-נאפוקה. בשנת 1898 חתם חוזה ב"תיאטרון ההונגרי", שם שיחק בתפקידי אופרטה. בראשית המאה ה-20 הצטרף לתיאטרון הלאומי של בודפשט אליו היה קשור בנאמנות שגם המוסד השיב לו כאשר בשנת 1923 נבחר לחברות נצחית. במהלך הופעותיו האחרות והופעות האורח שלו, הוא לא נפרד מעולם מהתיאטרון הלאומי, בו היה חבר "רגיל" עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1935.
שמו ופניו של קלמן רוז'אהדי הפכו פופולריים גם כשחקן קברט בעשור השני של המאה ה-20 וגם בשנות ה-20 של המאה ה-20, ושמו הגיע גם מעבר לגבולות הונגריה. בשנת 1926 הופיע כאורח בארצות הברית ואחרי 1935 הופיע בתיאטראות פרטיים שונים.
ב-7 באוקטובר 1903, בבודפשט, התחתן עם אנגלה הבשי, בתם של יוז'ף הבשי ויאנקה לויכטר, שהייתה צעירה ממנו ב-11 שנים. הוא ייסד את בית הספר המפורסם שלו למשחק בשנת 1909 עם אשתו, בו הוא לימד אחר כך עם בתו עד מותו. הוא היה מורה מצוין למשחק ואמנים מכובדים רבים הגיחו משורות בית ספרו.
בשל האווירה האנטישמית בהונגריה הוא התנצר בשנת 1930, אך בשל מוצאו היהודי נאסר עליו לעלות על הבמה במהלך מלחמת העולם השנייה, אחרי 1945, טמאש מאיור לא הרשה לו לחזור לתיאטרון הלאומי. במהלך העשור הבא הופיע מדי פעם בתיאטראות של פשט, בתיאטרון הקומדיה של בודפשט, בתאיטרון האופרטה של בודפשט ועוד. הוא היה בן בית בכל ז'אנר, בין אם זה אופרטה, מחזה עממי, קומדיה, קברט או דרמה קלאסית.
הדוד קלמן, בקולו ובחיוכו האופייניים, היה אהוב על תלמידיו כמו גם על הקהל.
גם עיר הולדתו לא שכחה אותו, הוא נבחר בה לאזרח כבוד.
אורי שני (מנהל)
אורי שני (נולד ב-29 בינואר 1947) הוא מנכ"ל ישראלי. היה מקורבו של ראש הממשלה אריאל שרון, וכיהן כמנכ"ל מפלגת הליכוד וראש לשכת ראש הממשלה. הורשע בעבירה של הפרת אמונים בתאגיד.
ביוגרפיה
שני גדל ברשפון ובקיבוץ יפעת. בבגרותו היה חקלאי במושב שדה משה וניהל חוות כבשים ותרנגולים לצד גידולי אפרסקים וגפנים. עם גיוסו לצה"ל התנדב לשייטת 13. הוא עבר טירונות צנחנים והודח ממסלול ההכשרה בשייטת. בהמשך עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. שני לחם כקצין בחטיבת גולני במלחמת ששת הימים. הוא התיידד עם אריאל שרון במהלך מלחמת יום הכיפורים, בעת ששימש כמפקד פלוגת סיור באוגדתו. לאחר שחרורו מצה"ל התגייס לשב"כ ושימש כמאבטח באל על.
בעת שאריאל שרון כיהן כשר המסחר, שני ניהל מאבק ציבורי במסגרת תנועת המושבים והקשר ביניהם התהדק. שני עזב את תחום החקלאות והפך לעוזרו של שרון. בהמשך מונה ליו"ר חברת עמידר (בשנים 1990 - 1992), ואחר כך ניהל עסקים שונים בתחום הנדל"ן. בעקבות דו"ח מבקר מדינה חריף נגד משרד השיכון של הליכוד ונגד שני, תפסה תאוצה הסיסמה "מושחתים נמאסתם" שהפכה לאבן פינה בתעמולת הבחירות של המערך בבחירות 1992. כנגד שני הוגש ב-1995 כתב אישום בו יוחסו לו 8 אישומים, בגין מעשים אותם ביצע לכאורה בתקופת כהונתו כיו"ר מועצת המנהלים של חברת עמידר. בין האישומים, הפרת אמונים בתאגיד, עבירת מנהלים בתאגיד, מרמה והפרת אמונים וכן קבלת דבר במרמה. ב-1997 הורשע בבית משפט השלום בשתי עבירות של הפרת אמונים ולאחר ערעור לבית משפט המחוזי נותרה על כנה הרשעה אחת של הפרת אמונים בתאגיד על כך שעשה שימוש לצרכים פרטיים בנהג שהעמידה עמידר לרשותו. השופטים ציינו כי יש בעבירות גוון ברור של שחיתות. על שני הוטל קנס בסך 10,000 שקל ועונש מאסר על תנאי.
שני מונה למנכ"ל מפלגת הליכוד ב-1999. לאחר ניצחונו של שרון בבחירות מונה לראש לשכתו, עם כניסתו לתפקיד ראש הממשלה במרץ 2001. הוא פרש במפתיע מתפקיד זה באפריל 2002, לאחר שהתפתחה מתיחות בינו לבין מקורבים אחרים של ראש הממשלה. עם זאת, המשיך לשמש יועצו הקרוב של שרון בהחלטות מדיניות ופוליטיות, בין השאר במסגרת "פורום החווה" שכלל מספר מקורבים לשרון. בשנים 2002–2005 כיהן שני כמנכ"ל חברת שיכון עובדים מקבוצת אריסון השקעות, ובין 2005–2007 כמנכ"ל חברת שיכון ובינוי.
בדצמבר 2007 מונה למנהל כלל עסקיו של איש העסקים ארקדי גאידמק בישראל ובעולם, אך הוא עזב את תפקידו לאחר מספר חודשים. לאחר מכן היה ממקימי "קרן גדעון", זרוע של מוסדות מנהליים לגביית חובות וניהל אותה עד אוקטובר 2009, אז מונה למנכ"ל חברת "פולאר השקעות". ערכה של "פולאר השקעות" ירד מאז כניסתו של שני לתפקיד בעשרות אחוזים, בין השאר בשל הסתבכות החברה בפרויקט הנדל"ן הולילנד בירושלים. הוא הגיש את התפטרותו מהתפקיד במאי 2013 והתפטרותו נכנסה לתוקף בנובמבר 2013.
לאחר הבחירות בינואר 2013 שני מונה למנהל המשא ומתן הקואליציוני מטעמו של יאיר לפיד ומפלגתו יש עתיד, זאת במקביל להמשך תפקידו בפולאר השקעות. בנובמבר 2013 מונה ליו"ר וייעוץ לקבינט הדיור.
חיים אישיים
שני נשוי לאורלי ואב לארבע בנות. מתגורר בתל ברוך.
דבקיים
דבקיים או רמורות (שם מדעי: Echeneidae) היא משפחה של דגים מסדרת הדקראים החיים בכל הימים והאוקיינוסים בעודם נצמדים לגופם של יצורי ים אחרים גדולים יותר. במשפחה זו 3 סוגים בהם 8 מינים החיים באזור האוקיינוסים הטרופיים או הממוזגים והימים הרדודים.
הם נצמדים למגוון חיות ים כמו לווייתנים, כרישים, מנטות, דגים גדולים כמו טונה או דג חרב, תחש המשכן, צבי ים ולעיתים אפילו לצוללנים. לעיתים הם גם צוללים עם מארחיהם לעומק.
גאו לין
קריירת מועדונים
לין התחיל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת הכדורגל של התיכון בו למד "תיכון קווינהוגנגדאו" ובגיל 15, הצטרף לקבוצת הנוער של שאנגחאי שנחווה. ב-21 באוגוסט 2005, גאו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–1 נגד ליאונינג ז'ונגיו. בתחילת דרכו בקבוצה, גאו שיחק בעיקר כשחקן כנף, ובעונת עבר לשחק כחלוץ. בעונת, גאו הבקיע 8 שערים ב-21 משחקי ליגה.
ב-10 במרץ 2010, גאו חתם בגואנגג'ואו אוורגראנד, שירדה עונה קודם לכן לליגה הסינית הראשונה. ב-3 באפריל, גאו ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 1–3 נגד בייג'ינג BIT, בו גם כבש את שער הראשונים שלו במועדון. בעונת, כבש 20 שערים בליגה וגואנגג'ואו חזרה לליגת העל הסינית. בעונת, חזר לשחק כשחקן כנף וכבש 11 שערים ב-29 משחקי ליגה. בנוסף, גואנגג'ואו זכתה באליפות סין לראשונה בתולדותיה. ב-15 במאי 2012, כבש בניצחון 1–2 נגד בורירם יונייטד במסגרת ליגת האלופות האסיאתית. ב-27 באוקטובר 2012, הבקיע את השער היחיד במשחק האליפות של גואנגג'ואו בניצחון 0–1 נגד ליאונינג ווהווין, ובכך הפכה לקבוצה הראשונה בסין שזוכה באליפות שנתיים ברציפות. באותה עונה, נכנס לנבחרת העונה של הליגה הסינית. לזכותו של לין, 93 שערים במדי גואנגג'ואו והוא מלך שערי הקבוצה בכל הזמנים.
ב-24 בפברואר 2020, גאו חתם בשנג'ן.
קריירה בינלאומית
ב-31 ביולי 2005, גאו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סין במשחק נגד במסגרת אליפות מזרח אסיה בכדורגל. במשחק זה, הורחק על לא עוול בכפו ומנהלת האליפות החליטה לבטל את ההרחקה. גאו השתתף עם הנבחרת במשחקי האולימפיים 2008 שנערכו בסין. ב-21 בינואר 2009, כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–6 נגד במסגרת מוקדמות גביע אסיה בכדורגל 2011, בו כבש שלושער.
ב-10 בספטמבר 2018, רשם את הופעתו ה-100 במדי הנבחרת בתיקו 0-0 נגד והפך לשחקן החמישי בתולדות הנבחרת שהגיע למספר זה של הופעות.
בודה (עיר)
בודה (בהונגרית: Buda) הייתה אחת מהבירות ההיסטוריות של ממלכת הונגריה, שאיחודה עם פשט ועם אובודה בשנת 1873 יצרה את בודפשט. במאה ה-19 התייחסו לבודה ופשט יחד כ-Pest-Buda, Buda-Pest או בודפשט. ראש העיר האחרון של בודה לפני איחוד היה פרנץ האזמאן.
מתוך שטחה של בודפשט של ימינו, לפני האיחוד, לבודה הייתה שייכת רובע מספר אחד ושנים, למעט פשטהידגקוט ( Pesthidegkút) ואדיליגט (Adyliget ) וכן יישובים אחרים שצורפו מאוחר יותר לבודפשט. כיום חיים בבודה כשלוש מאות אלף תושבים. מאז הקמת בודפשט רבתי, כלומר משנת 1950, משמש השם בודה במובן רחב יותר לכל הגדה הימנית של הדנובה בתחום העיר בודפשט (רבעים I, II, III, XI, XII ו-XXII).
מקור השם
בחלק הצפוני של בודה של ימינו, אובודה (רובע 3 של בודפשט), פרחה עיר בעת העתיקה בשם אקווינקום, שקיבלה את שמה ממימיה החמים ( אקווה בלטינית = מים), ואילו מקורות לטיניים מימי הביניים התייחסו לעיר העתיקה בשם סיקמבריה.
השם בודה ציין את היישוב שנבנה באתר אקווינקום בראשית התקופה הארפדיאנית (התקופה הארפדיאנית נמשכה מיום הקמת ממלכת הונגריה בשנת 1000 ועד 1301, אז מת אחרון המלכים של בית ארפאד. המקום כונה אחר כך אובודה (בודה הישנה) לאחר הפלישה המונגולית לאירופה ובניית מבצר בודה על גבעת הטירה בבודפשט. המקום נקרא תחילה בודה החדשה (Újbuda). על פי דברי הימים של ימי הביניים, העיר נקראה על שם אחיו של אטילה ההוני בודה (בלדה ההוני). בשירו על מותו של בודה של המשורר ההונגרי יאנוש אראן הנציח הוא את הסיפור העתיק הזה על אח שבהיעדרו קשר כנגד המלך אטילה כובש העולם ושנהרג בדו-קרב על ידי אטילה כשחזר. לזכרו נקראת העיר בודה.
לדברי גַלֶאוֹטוֹ מַרְצִיוֹ, הומניסט איטלקי, חברו של יאנוש פנוניוס והספרן של המלך מתיאש:
היסטוריה
ההיסטוריה של העיר ארוכה מאוד, אך בתמצית:
בספרים היסטוריים נקרא לרוב בודה ופשט לפני איחוד בשם פשט-בודה. איחוד שתי הערים התאומות, בודה ופשט, היה נושא לשיחה כבר בשנות ה-30 של המאה ה-19, אישטוואן סצ'ני דגל ביעד זה עם הקמת גשר השלשלאות, הוא רשם לראשונה את השם בודפשט.
אננדה (סדרת טלוויזיה)
הסדרה זכתה ב-2 "פרסי האקדמיה לטלוויזיה" עבור התסריט הטוב ביותר בסדרת דרמה והשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה.
עלילה
דרמה קומית רומנטית המתארת את סיפורה של אנה (דנה מודן), תרמילאית ישראלית שהמסע שלה בהודו משתבש לאחר ששרשרת של טעויות מסיטה אותה מהדרך להרי ההימלאיה ומובילה אותה לאזור שכוח אל. שם היא פוגשת באמיר (קייס נאשף) ובעומר (משה אשכנזי), שני נוודים ישראלים מסתוריים שגוררים אותה איתם יחד להרפתקה ברחבי היבשת.
אינטואיט דום
אינטואיט דום (באנגלית: (Intuit Dome) הוא אולם ספורט הנמצא בבנייה באינגלווד, קליפורניה. האולם צפוי להכיל 18,000 מקומות ולשמש כאולם הביתי של קבוצת הכדורסל לוס אנג'לס קליפרס מליגת ה-NBA החל משנת 2024. הקמתו של האולם לוותה במאבק משפטי מול בעלי אולם "הפורום" הנמצא בסמוך.
המתקנים באולם
האולם בן 18,000 המושבים תוכנן על ידי חברת AECOM. בנוסף לאולם הכדורסל המקום יכלול גם מתקן אימון, מרפאת רפואת ספורט, משרדים, שטחי קמעונאות ורחבה חיצונית גדולה עם מגרשי כדורסל חיצוניים שיהיו פתוחים לקהל. מתקן האימון יתפרש על שטח של 7,900 מ"ר ואזור המרפאה על פני 2,300 מ"ר. 3,700 מ"ר נוספים מיועדים לקמעונאות ו -24,000 מ"ר יוקדשו למגרש החיצוני.
המאבק מול "הפורום"
התוכנית להקמת האולם החדש עוררה חשש בקרב בעלי "הפורום". באולם החדש ניתן לקיים אירועים והופעות, דבר שיכול להוביל לתחרות ולפגיעה בפעילות האולם הוותיק. חברת מדיסון סקוור גארדן, הבעלים של "הפורום" הגיעה מספר תביעות משפטיות במטרה למנוע את הקמת האולם. בדצמבר 2018 הגישה קבוצת לוס אנג'לס קליפרס תביעה נגדית נגד חברת מדיסון סקוור גארדן בטענה שניסו למנוע תחרות מול הפורום.
בניית האולם
ביולי 2019 הוצגה הדמיה של האולם המתוכנן. ב-17 בספטמבר 2021 חתמה חברת התוכנה האמריקאית אינטואיט על חוזה ל-23 שנים, במהלכן יקרא האולם "אינטואיט דום", על שם החברה. באותו היום החלו עבודות הבנייה באתר.
מנחת קרני
מנחת קרני (ידוע גם כ"שדה התעופה בעזה") היה שדה תעופה ובהמשך מנחת תעופה בדרום מזרח העיר עזה, כ-6 קילומטרים מצפון מערב לקיבוץ עלומים ובסמוך למעבר קרני שבמערב הנגב, בשנים 1924 עד 1937 פעל במקום שדה התעופה הבינלאומי הראשון של ארץ-ישראל.
היסטוריה
באוגוסט 1927 נחת בשדה התעופה פייסל מלך עיראק לאחר ביקור בארץ ישראל.
פעילות השדה דעכה והדבר הגיע למצב בו פרסם הנציב העליון לארץ-ישראל, ארתור ווקופ, הודעה בה נכתב כי "בזמן האחרון עמד הנציב העליון על הצורך בהקמת אווירודרום אזרחי במקום יותר מרכזי מאשר בעזה, או במגרשי תעופה אחרים שהוקצו לתעופה אזרחית. נבחר והוכן מגרש מתאים - 2.5 ק"מ צפונית ללוד, והוא ישמש באופן זמני כמגרש תעופה, החל מיום 26 באפריל בצהריים", לימים יהפוך שדה התעופה החדש שיקום בלוד לנמל התעופה בן-גוריון שמתפקד כנמל התעופה הראשי של מדינת ישראל.
על אף פתיחתו של שדה התעופה בלוד לא דעכה לגמרי פעילות השדה, כך למשל ב-1936, כאשר נוסדה חברת התעופה העברית הראשונה בארץ-ישראל - "אווירון", היא ניהלה משא-ומתן להטסת ערבים עשירים תושבי הארץ למכה על מנת לקיים את מצוות החאג'. הטיסות תוכננו לצאת משדה התעופה בעזה אך לבסוף תוכניות אלו לא יצאו לפועל.
הימורים ברוסיה
הימורים ברוסיה חוקיים בארבעה אזורים ייעודיים - אזורי אלטאי, קרסנודר, קלינינגרד ופרימוריה. בשאר המדינה ההימורים אסורים.
מנחת קרני
היסטוריה
בשנות הממשל המצרי ברצועת עזה היה השדה בשימושו של כוח האו"ם ששכן ברצועת עזה ומטוסיו נחתו בשדה על מנת להקל על העברת אספקה לחיילי הכוח. במהלך תקופת ההמתנה שלפני מלחמת ששת הימים, האו"ם נענה לדרישת נאצר לפינוי כוחות האו"ם מסיני ורצועת עזה. לאחר תום מלחמת ששת הימים וכיבוש הרצועה על ידי ישראל הופעל השדה בשנית ושימש בעיקר מטוסים קלים של חיל האוויר, המנחת קיבל את שמו החדש "מנחת קרני" על שם בית אריזה לפרי הדר שהוקם במקום ב-1967 על ידי היזם והפרדסן יוסף קרני מכפר יונה (גם מעבר קרני שיוקם כמה שנים לאחר מכן בסמוך למנחת - קיבל את שמו מסיבה זהה).
הימורים ברוסיה
השפעות
הימורים היו בעיית מדיניות גדולה עבור ממשלת רוסיה מאז תחילת המאה ה-21. הבעיה הייתה המספר ההולך וגדל במהירות של מכונות מזל ובתי הימורים, כולל בתי קזינו, שהתפשטו בכל רחבי הארץ. זה גרם לדאגה לא מעטה עבור הממשל הפדרלי.
מנחת קרני
היסטוריה
ב-1968 מצאו מספר יזמים ישראליים בשטח המנחת סדרה של אלפי פגזים שככל הנראה ננטשו על ידי הצבא המצרי לאחר שנסוג במלחמת ששת הימים, לבסוף פונו הפגזים ואף שופץ במעט המנחת על מנת שיכול לשמש גם לאימון טייסים של חיל האוויר. פעילות המנחת הופסקה בשנת 1992, כאשר הוקם מעבר קרני.
הימורים ברוסיה
השפעות
לדברי גורמים, לאחר שנת 2002 היו 58 בתי קזינו, 2,000 חדרי משחק וכ-70,000 מכונות מזל. זו הפכה לבעיה גדולה יותר עבור הממשלה מכיוון שהאוכלוסייה הצעירה נחשפה לרבים מפרסומם של בתי הימורים אלה. בני נוער החמיצו בתי הספר כדי להצטופף במכונות מזל בתקווה לזכות בכסף. התנהגות זו השפיעה על רווחת החברה באופן שהיה חיצוני לשוק ובכך הולידה חיצוניות שלילית. מומחים מהאגודה הרוסית לפיתוח עסקי הימורים טענו שכחצי מיליון איש על בסיס קבוע מתפנקים בהימורים בעיר הבירה מוסקבה. במקביל, פסיכיאטרים עירוניים, שנפגשו עם אנשים המכורים להימורים מוגזמים, סיפקו מידע שונה למדי בטענה שהמספר היה גבוה בהרבה. "ראש סיוע החוץ במרכז הלאומי למדע נרקולוגי טראס דודקו אמר שמספר האנשים שהולכים בקביעות לבתי קזינו במוסקבה, משרדי ההימורים ובתי הימורים הוא למעלה ממיליון וחצי איש". על פי מחקר שיווקי של חברת Bookmaker-Ratings, ברוסיה ממאי 2016 ועד מאי 2017 שימשו שירותים של יצרניות מכונות מזל ובתי הימורים בלתי חוקיים בחו"ל לפחות 1 מיליון ו-410 אלף שחקנים. בנוסף, הלבנת הון הייתה עניין נוסף של כל העיריות שלא הצליחו לגבות הכנסות מס מוערכות מעסקי הימורים, ששמרו על הרווחים ולא חלקו אותם עם העיר תוך הימנעות מתשלום מס. אלה היו הרציונלים העיקריים של הממשלה ליישם מדיניות בנושא הגבלת הימורים. אחד הפתרונות לבעיית ההימורים ברוסיה הוצע בצורה של הגבלת מספר מפעלי ההימורים ברחבי הארץ. בנוסף, הציעו בכירי מוסקבה לסגור מכונים שהפעילו מכונות מזל בתוך 500 מטרים מאזורי מגורים, מה שיאלץ מפעילים מכל האזורים העירוניים במדינה כדי להגן על הדור הצעיר מפני פיתוי להפסיד כסף באמצעות מכונות מזל.
היסטוריה
בסוף שנת 1927 הציג קומיסר הפנים העממי דו"ח שהוקדש להימורים ועסקי המשחקים שהיה קיים באותה תקופה לסובנרקום. הרעיון המרכזי שהושמע במהלך הדו"ח היה אי-ההתאמה שלו כבילוי בורגני עם הרוח האמיתית של הפרולטריון העובד. בלי קשר לנתונים הצנועים למדי בענף המשחקים (לדוגמה, רק 4 בתי משחק קטנים שפעלו באותה עת בלנינגרד), אושרו הוראות המפתח האוסרות בדו"ח שהעלו את הצורך בהגבלת בתי ההימורים.
כל זה הוביל לאיסור על פתיחת בתי הימורים במחוזות הפועלים, אחריו נאסרו הימורים בכל המחוזות, ובהמשך, ב-8 במאי 1928, על פי החלטת ממשלת ברית המועצות, בכל הרפובליקות הסובייטיות, האיסור נועד "לנקוט צעדים לסגירה מיידית של מתקנים למשחקי קלפים, רולטה, לוטו וסוגים אחרים של הימורים". סגירת בתי המשחק ואיסור ההימורים נתמכו במדיניות העונשין שעיצבה המדינה הסובייטית, והעניק חיזוק כולל של הסנקציות הפליליות במדינה ושינוי מדיניות הכליאה במדינה בכללותה. מאוחר יותר הוגבלו גם הגרלות. ב-6 ביוני 1928, ממשלת רוסיה הסובייטית הוציאה החלטה "על איסור משקאות חריפים בהגרלות". ראשית, ב-1 בינואר 1930, הממשלה הנפיקה החלטה "על נוהל הוצאת היתרים להסדר הגרלות", ואז, ב-31 באוגוסט 1932, הוכרזה החלטה נוספת, "בנושא הסדרת עסקי הלוטו".
ב-23 באוגוסט 1989, ממשלת ברית המועצות הסירה את האיסור על הימורים ופתחה את בית ההימורים הראשון במוסקבה, ובהמשך נפתח הקזינו הראשון במלון Savoy בעיר הבירה.
הפוקר ברוסיה היה פופולרי מאוד במהלך העידן שאחריה קריסת ברית המועצות, כאשר אנשים החלו להתעניין בתרבות המערבית ובערכיה.
בברית המועצות אפשר היה לשחק פוקר רק במועדוני מרתף או בקזינו. בנוסף, שחקנים התאספו לעיתים קרובות בדירות פרטיות. בסוף שנות ה-90 היה ניסיון הראשון לערוך טורנירי פוקר, אבל זה לא זכה לפופולריות הרווחת באותה תקופה.
מיסוי
בשנת 2004 נכנס לתוקף החוק הפדרלי מספר 142 "בנושא מס הימורים", זו השנה השישית. שלב חדש ומורכב ביותר בתחום מיסוי ההימורים החל. החל מ-1 בינואר 2004 הפך מס ההימורים לאזורי ותקבוליו הועברו לתקציבי המחוזות.
החל משנת 2004, כל אזור היה רשאי לקבוע באופן עצמאי את שיעור מס ההימורים במסגרת המגבלות הקבועות בחוק. שיעור המיסוי עבור מכונות מזל עם זכיות במזומן היה 1,500 עד 7,500 רובל ועבור שולחנות משחק, שולחנות מזומנים של הימורים - 25,000 עד 125,000 רובל. כל ההרשאות הקודמות ביחס למס ההימורים בוטלו.
חוקיות
הרגולציה הממשלתית של פעילויות הכרוכות בארגון והסדר ההימורים בוצעה על ידי הממשלה הפדרלית, על ידי הסוכנות הפדרלית המורשית שהוסמכה על ידי הממשלה לבצע תפקידי פיקוח על תקנות וחוקיות בתחום ארגון ההימורים, על ידי הרשויות פדרליות האחרות הפועלות בסמכותן ועל ידי הגופים הממשלתיים של מחוזות הפדרציה הרוסית, המוסמכים לנהל את אזורי המשחקים.
הימורים יכולים להיות מסודרים אך ורק על ידי גורמים משפטיים הרשומים על פי הנוהל שנקבע בפדרציה הרוסית. גורמים משפטיים אינם יכולים להסדיר הימורים, שהמייסדים (המשתתפים) בהם כוללים את הפדרציה הרוסית, הגורמים המרכיבים את הפדרציה הרוסית או רשויות השלטון המקומי.
החוק קבע כי ארבעה אזורי משחק ייווצרו בתוך הפדרציה הרוסית; בינתיים לא ניתן ליצור יותר מאזור משחק אחד בתוך אותה ישות מכוננת. אם ביטול משפטי של הימורים במדינות ברית המועצות לשעבר ובמדינות זרות, אזור המשחקים שנוצר שייך למספר אזורים, לא ניתן ליצור אזורי משחק אחרים בתחומיהם.
כך הוקמו אזורים בהם הורשו הימורים במחוז אלטאי, פרימוריה, מחוז קלינינגרד ובגבול בין מחוז קרסנודאר למחוז רוסטוב. נוהל יצירת וחיסול אזור המשחקים, שמותיהם, גבולותיהם ומאפיינים אחרים, נקבע על ידי הממשלה בהסכם עם גורמי הממשלה השונים. כך אזורים אלה נקבעו באזורים רחוקים מאזורי מגורים והם קיבלו חסינות למשך עשר שנים מיום הקמתם מפני סגירה.
על מפעיל ההימורים להגיש את הנתונים הדרושים להפעלת בקרה על קיום דרישות החקיקה. הנכסים הנקיים של מפעיל ההימורים, לאורך כל תקופת פעילותו, אינם יכולים להיות פחות מ-600,000,000 רובל (למפעילי בתי קזינו ואולמות משבצות) ו-100,000,000 רובל (עבור מפעילי משרדי ההימורים והסכמים). הנוהל לחישוב שווי הנכסים הנקיים של מפעיל ההימורים נקבע על ידי משרד האוצר, בעוד שהממשלה רשאית לקבוע דרישות נוספות למפעילי ההימורים.
על פי החוק להגבלת הימורים, על מפעיל ההימורים להבטיח את ביטחונם האישי של המהמרים, מבקרים אחרים במתקני ההימורים ועובדיהם במהלך שהותם במתקן ההימורים. אנשים מתחת לגיל 18 אינם יכולים להיות עובדי מפעיל ההימורים או לבקר במתקן הימורים. מתקני הימורים עשויים להיות ממוקמים רק בבניינים שהם פרויקטים של בניית הון. לא ניתן יהיה למצוא מתקני הימורים בנכסים שנועדו למגורים, מבנים שלא הושלמו, מבנים ארעיים, קיוסקים, מקלטים פתוחים וחצרים דומים אחרים ובבניינים בהם נמצאים מוסדות לילדים, חינוך, בריאות וסנטוריום; בבניינים וקונסטרוקציות הכוללים תחנות אוטובוס, תחנות רכבת, נמלים, שדות תעופה ובתחנות תחבורה ציבורית לשירות העיר והפרברים.
בנוסף, אזור שירות הלקוחות של המהמרים בקזינו אינו יכול להיות פחות מ-800 מ"ר. אזור שירות הלקוחות בקזינו יכלול לפחות עשרה שולחנות משחק. אם מותקנים מכונות מזל באזור שירות הלקוחות של הקזינו, אזור מכונת המזל אינו יכול להיות פחות מ-100 מ"ר והאזור יכלול לפחות 50 מכונות מזל. הרווחים הממוצעים הטכניים (החזר כספי) ממכונות מזל לא יכולים להיות פחותים מ-90 אחוזים.
החוק נכנס לתוקף החל מ-1 בינואר 2007. מתקני ההימורים העומדים בדרישות שהוזכרו לעיל רשאים להמשיך בפעילותם עד 30 ביוני 2009, מבלי לקבל אישורים לפעילויות בארגון הימורים והסדרים באזורי משחק. מתקני הימורים שלא עומדים בדרישות הקבועות בחוק ייסגרו עד 1 ביולי 2007. אסור לבצע פעולות הימורים המשתמשות ברשתות מידע וטלקומוניקציה, כולל אינטרנט ואמצעי תקשורת ותקשורת סלולרית. רישיון לעסקי משחקים השתנה גם הוא. למעשה, נותרה רישיון רק לפעילות אחת - ארגון וסידור ההימורים במשרדי ההימורים בהתאם להסכמים הכלליים. מבחינה חוקית, פעולות הימורים בבתי קזינו ואולמות משבצות יתקיימו רק על בסיס זמני החל מ-1 ביולי 2007 והחל מ-1 ביולי 2009, הרישיון יוחלף בהיתר מלא שייפוג עם הקמת אזורי המשחק הייעודיים. המהדורה האחרונה של החוק לעסקי הימורים התקבלה ב-28 במרץ 2017. חוק זה מסדיר את המסגרת החוקית של פיקוח המדינה על פעילותם של מוסדות המארגנים הימורים. החוק הכניס מגבלות על הפעלת פעילות זו על מנת להגן על מוסר האזרחים ועל האינטרסים הלגיטימיים של האוכלוסייה.
פגי ווד
מרי מרגרט ווד (באנגלית:  Mary Margaret Wood; 9 בפברואר 1892 – 18 במרץ 1978) הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1965 על תפקידה בסרט "צלילי המוסיקה".
ביוגרפיה
ווד נולדה ברובע ברוקלין למרי גרדנר ולעיתונאי יוג'ין ווד. ווד היא צאצאית ישירה של החלוץ האמריקאי דניאל בון. החלה את דרכה כנערה על בימות התיאטרון של ברודוויי ואוף ברודוויי. בקולנוע התפרסמה ווד לראשונה בסרט "פלא של אישה" ובהופעה קטנה בדרמה "כוכב נולד". בשנת 1957 זכתה ווד לביקורות טובות ולמועמדות לפרס אמי על הופעתה בסדרת הדרמה הקומית "Mama". ב-1960 הופיעה ווד בעיבוד הקולנועי של הנרי קוסטר למגילת רות, "סיפורה של רות" בתפקיד הדמות המקראית נעמי. את הופעתה הקולנועית האחרונה והמפורסמת ביותר ערכה ווד בשנת 1965 בסרט המוזיקלי הקלאסי "צלילי המוסיקה". עבור הופעתה בתפקיד אם המנזר הייתה ווד מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
ווד נישאה והתאלמנה פעמיים במהלך חייה. נישאה לראשונה בשנת 1924 לתסריטאי ג'ון וובר שמת בגיל 44, לזוג נולד ילד אחד. בעלה השני היה איש העסקים וילי וולינג לו הייתה ווד נשואה במשך 27 שנים עד למותו.
ווד מתה ב-19 במרץ 1978 משבץ בגיל 86 בעיר סטמפורד שבקונטיקט. על פי צוואתה גופתה של ווד נשרפה.
אמג'ן
אמג'ן (באנגלית: Amgen ובעבר Applied Molecular Genetics) היא חברת תרופות אמריקאית, מחברות הביוטכנולוגיה הגדולות בעולם. החברה נוסדה בקליפורניה ב-1980 ונכון ל-2020 מעסיקה כ-22,000 עובדים ברחבי העולם ובעלת הכנסות של מעל 23 מיליארד דולר. החברה נסחרת בנאסד"ק ונכללת במדד דאו ג'ונס.
מוצרים
החבה מתמקדת בשישה ענפים: מחלות קרדיווסקולריות, אונקולוגיה, בריאות העצם, מדעי המוח, טיפול בדלקות ןנפרולוגיה.
מוצריה העיקרים הן התרופות ניאולסטה (פגפילגרסטים) ואנברל (אטנרספט). תרופות בולטות נוספות שמשווקת החברה הן וקטיביקס, אנפלייט, פרוליה (דנוסומאב), אקסג'יבה, סנסיפר/מימפרה (סינאקלצט), אפוג'ן (אפוטין אלפא).
היסטוריה
החברה נוסדה בת'אוזנד אוקס שבקליפורניה ב-8 באפריל 1980. תחילה פעלה החברה במגוון תחומי מחקר בהם הפקת נפט מפצלי שמן, גידול יעיל יותר של תרנגולות, ייצור כימיקלים, הפקת לוציפראז, הפקת צבען אינדיגו בחיידקי אי קולי. משם התמקדה החברה בפיתוח תרופות. ב-1983 גייסה החברה 40 מיליון דולר בהנפקה ראשונה לציבור ושינתה שמה לאמג'ן.
תרופת הבלוקבאסטר הראשונה שלה של החברה היא אפוג'ן (Epogen), ייצור של אריתרופויאטין מלאכותי, התרופה אושרה על ידי ה-FDA ב-1989. תרופת הבלוקבאסטר השנייה של החברה הייתה ניופוג'ן (פילגרסטים) שאושרה ב-1991. הצלחת שתי התרופות הביאו למכירות של מעל מיליארד דולר ב-1992 והוספת החברה למדד S&P 500. ב-1994 זכתה החברה במדליה הלאומית לטכנולוגיה ולחדשנות.
חוקרי החברה הצליחו לפתח תוספת לאריתרופויאטין שיאפשר שרידות רבה יותר בגוף, פיתוח שהוביל לתרופה ארנספ (דרבופואטין אלפא). כמו כן פותחה התרופה ניאולסטה (פגפילגרסטים) שאפשרה צורה עמידה יותר של הניופג'ן.
בדצמבר 2022 רכשה החברה את חברת התרופות הורייזן תמורת 28.3 מיליארד דולר.
אורי שני (פרופסור)
אורי שני (נולד ב-1950) הוא חוקר ישראלי בתחום המים באוניברסיטה העברית. כיהן כמנהל הראשון של רשות המים (כונתה לפני כן "נציבות המים"), בשנים 2007 - 2011. פרופסור בפקולטה לחקלאות, רחובות.
ביוגרפיה
נולד בירושלים. ב-1976 קיבל תואר ראשון בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות במדעי הקרקע, המים וכלכלה חקלאית, ב-1981 קיבל תואר שני במדעי הקרקע והמים, וב-1987 סיים דוקטורט בתחום זה. בשנים 1984 - 1986 עבר לארצות הברית ולמד לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת יוטה. מאוחר יותר, בשנים 1993 - 1994, היה מרצה אורח באוניברסיטת קליפורניה בריברסייד.
מ-1997 החל לעבוד כמרצה וחוקר בפקולטה למדעי החקלאות, המזון ואיכות הסביבה של האוניברסיטה העברית ברחובות, ונחשב למומחה בנושאי קרקע ומים. כיהן בעבר כראש החוג למדעי הקרקע והמים באוניברסיטה העברית. פרסם כ-50 מאמרים בכתבי עת מקצועיים.
שני כיהן לאורך השנים גם בתפקידי ניהול, בהם מנכ"ל המכון למחקר ופיתוח בערבה ויו"ר הוועד המנהל של "מחלבות יוטבתה". ב-2007, במסגרת הרפורמה בנציבות המים, נוסדה רשות המים, שריכזה את פעילות משק המים בישראל, ושני מונה למנכ"ל. בתקופת כהונתו התמודד עם ייצוב הרשות לאחר הרפורמה, ועם שנות הבצורת בישראל ומצוקת המים בעקבותיהן. הוא הוביל להגדלת היקפי התפלת מים בישראל ל-750 מיליון מ"ק לשנה.
לאחר סיום תפקידו חזר לחוג למדעי הקרקע והמים באוניברסיטה העברית, וכן החל לכהן כיו"ר ועדת ההיגוי של פרויקט תעלת הימים. בנוסף מונה לראש חטיבת הטכנולוגיות החקלאיות של "מכתשים אגן".
שני נשוי ואב לשני בנים.
הילריוס מפואטייה
הקדוש הילריוס מפואטייה (לטינית: Hilarius Pictaviensis; 315? – 367/368) היה תאולוג גאלו-רומי, בישוף העיר פואטייה. גדול ההוגים הנוצרים הלטינים בימיו וממגיני האורתודוקסיה, במיוחד נגד המינים האריאנים. הוכר כאחד ממורי הכנסייה הקתולית.
הילריוס נולד בעיר פיקטביום (פואטייה דהיום) בפרובינציה הרומית גאליה אקוויטניה, למשפחה עובדת-אלילים מיוחסת. הוא קיבל חינוך קלאסי מקיף ובתחילת ימיו דבק בפילוסופיה של הנאופלאטוניזם. הוא עבר מסע רוחני שבסופו השתכנע כי תכלית האדם היא לקיים את הציוויים המוסריים, ולבסוף התנצר בערך ב-350. כבר ב-353 נבחר לבישוף בעיר הולדתו. באותן שנים הייתה האורתודוקסיה במיצר לאחר גבור האריאנים בוועידות ארלטה ומילאנו, ואתנסיוס הקדוש נאלץ לצאת (שוב) לגלות. הילריוס, למרות גילו הצעיר, היה אורתודוקסי ומסור לתורת השילוש הקדוש לפיה ישו הולד ולא נברא והיה שווה במהותו לאלוהים האב.
בוועידת בייטרה ב-356, בה היה רוב לכופרים בשילוש, מקובל במסורת הכנסייתית שהגן על אתנסיוס בעמדת מיעוט וסירב לקבל את החלטותיה. הוא הוקע בפני הקיסר קונסטנטיוס השני, שהיה ידוע כנוטה חסד לאריאנים ופעל לכפות מעין נוסחת-פשרה בין תורתם לאורתודוקסיה, וזה ציווה על הבישוף לצאת לגלות בפריגיה. עם זאת, ההיסטוריון מרק וידמן ציין שיש מעט ראיות לכך שהילריוס היה מעורב במחלוקת הכריסטולוגית הגדולה ששיסעה את האימפריה כבר בשלב זה וייתכן שלא החל לפעול בה אלא לאחר שגלה. הסבר סביר לא פחות הוא יריבות אישית טהורה בין בישוף פואטייה לסאטורנינוס, בישוף ארלטה האריאניף שהשמיצו בפני הקיסר.
בהיותו במזרח התוודע הילריוס להגות של מורי הכנסייה הגדולים שם, במיוחד אוריגנס, שכמעט ולא הייתה מוכרת במערב. כמו כן הושפע מבזיליוס בישוף אנקירה, שהיה ממארגני המגננה האורתודוקסית נגד התעצמות מתנגדי השילוש בימים בהם ארבעת הקיסרים תמכו בהם. הבישופים המקומיים חשדו בו בתחילה בסבליאניזם – מינות שגרסה כי שלושת היבטי השילוש לא היו אלא השתקפויות של אל אחד שנתפשו כנפרדות רק בתודעת המאמינים; לדעתם, היא הייתה נפוצה במערב – אך התרצו כשהסביר להם בדקדוק את אמונותיו. הילריוס החל לכתוב את עבודת חייו, החיבור בן שנים עשר הכרכים "אודות השילוש" (De Trinitate) נגד האריאנים. ב-359 חיבר ניתוח מדוקדק של עמדות הבישופים מכל המחנות בשורת האסיפות שהתרחשה סביב אותן שנים, "אודות הוויעודים" (De synodis). למרות היותו אורתודוקס קנאי, הספר נקט בנימה מתונה לעיתים וייחס הבדלים תאולוגיים שונים לדקויות של ניסוח ולפערים פילוסופיים, ואף קרא לחבריו להיזהר בגינוי חלק מיריביהם שלא בהכרח היו מינים גמורים. נימה זו הביאה את הבישוף לוציפר מקלריס למחות נגדו. הילריוס התבלט שוב בוועידת סלאוקיה באותה השנה, למרות שגם שם ניצח המחנה האחר. הוא ניסה לשווא לבקש פגישה עם קונסטנטיוס, וכשזה סירב חיבר נגדו מנשר רווי השמצות ואף השווה אותו לאנטיכריסט. בכל אותה התקופה הוסיף להשתתף בוויכוחים ודיונים עם הסיעות האריאניות השונות, מתונות כקיצוניות, ולפי מסורת הכנסייה חשש הקיסר מהשפעתו הכריזמטית והורה לו לשוב לפואטייה כדי להיפטר מנוכחותו המתסיסה בקונסטנטינופול. עם זאת, וידמן ציין כי כנראה נמלט לשם בלי רשות, וקיימת עוד אפשרות לפיה קונסטנטיוס חש כה בטוח לאחר שנוסחת פשרה התקבלה כהצהרת אמונה בוועידה כללית בבירה ב-360 עד כי לא חשש עוד מהשפעת הילריוס.
בגאליה בילה את שנותיו האחרונות במילוי תפקידו כבישוף המקומי, בכתיבת פרשנות על הבשורה על-פי מתי וכתבי קודש אחרים, ובטיפוחו של תלמידו מרטין מטור. ב-364 השתתף בוועידה במילאנו בה ניסה לגרום להדחת הבישוף המקומי, אוקסנטיוס, באשמת כפירה וצביעות, אך הקיסר ולנטיניאנוס סירב לשמוע וגירש אותו מן העיר.
מלחמתו הבלתי-פוסקת של הילריוס באריאנים הקנתה לו תשבחות רבות מפי הירונימוס ואוגוסטינוס הקדושים ובדיעבד נודע כ"אתנסיוס של המערב" ו"מקבת האריאנים." עם זאת דעותיו, שהושפעו ממש כמו של אתנסיוס מאסכולת אלכסנדריה, היו אורתודוקסיות אמנם בהגנה על השילוש אך גם כמעט ונטו למונופיזיטיות בהיבטים רבים. באופן בסיסי, במתקפותיו על הגישה ההומויאנית (שקבעה כי האב והבן "דומים" מבלי לעסוק ממש במהותם) ובעמידתו על כך שהם שווים במהותם ובמעמדם, ניצב בתוך המסורת התאולוגית הלטינית שהחלה בטרטוליאנוס ונובטיאנוס.
בנוסף להכרה בו כקדוש זמן קצר לאחר מותו, הכריז עליו האפיפיור פיוס התשיעי כאחד ממורי הכנסייה ב-1851.
Self Portrait
Self Portrait (בעברית: דיוקן עצמי) הוא המיני-אלבום השלישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית סשה אלכס סלואן. המיני-אלבום יצא לאור ב-18 באוקטובר 2019, על ידי חברת התקליטים RCA רקורדס. מתוך המיני-אלבום יצא ארבעה סינגלים.