cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוניברסיטת דרהאם
במתחם האוניברסיטה ישנם כ-63 מבנים שונים, ובהם גם טירת דרהאם. הספרייה הוקמה בשנת 1883, וכיום היא מכילה למעלה מ-1.5 מיליון פריטים מודפסים והיא פרוסה על גבי 5 סניפים ברחבי האוניברסיטה.
היסטוריה
בשנת 1832 הוחלט להקים אוניברסיטה אנגלית בנוסף על האוניברסיטאות הוותיקות ב-4 ביולי ההחלטה קיבלה אישור מויליאם הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת. האוניברסיטה עצמה נפתחה ב-28 באוקטובר 1833. בשנת 1834 הוקם בית הספר לרפואה. בשנת 1846 החלו גם מגורי הסטודנטים במתחם האוניברסיטה ובשנת 1871 החלו לימודי פיזיקה. במהלך התרחבותה הפכה אוניברסיטת דרהאם גם לאוניברסיטה האנגלית הראשונה שקיימה קשרים עם מוסדות מעבר לים.
פקולטות
מחלקות ההוראה של האוניברסיטה מחולקות לארבע פקולטות:
יעקב אפשטיין (פסל ישראלי)
קורות חייו
אפשטיין נולד בשנת 1921 בקרמניץ שבפולין. אביו היה חרט עץ ואבן. בגיל 14 הגיע לעיר המחוז לבוב, שם למד במכון הממשלתי לאמנות פלסטית. הוא ישב בלבוב בשנים 1946–1957, שם הרצה באקדמיה, בין התערוכות שהשתתף בהן הייתה התערוכה הגדולה לאמנות אוקראינית "מהמאה ה-11 עד ימינו" שנערכה בקייב. בהיותו בלבוב עבד גם בשימור ושִחזור אתרי הארכיטקטורה והפיסול באוקראינה כולל בניין האקדמיה למדעים בלבוב, תבליטי קיר בבית הספר לצוערים במייקופ ואנדרטה ליד סטלינגרד. בין הדיוקנאות שפיסל היה גם הדיוקן של המשורר האוקראיני טאראס שבצ'נקו השוכן במוזיאון באוקראינה.
אפשטיין זכה במלגת משרד התרבות והאמנות הפולני. דיוקן של הסופר שלום עליכם שיצר, נמצא בשגרירות ישראל בוורשה, והעתק ממנו – במרכז "תרבות יהודית" בוורוצלב.
בשנת 1959 עלה לישראל עם משפחתו והתיישב בבת ים. אפשטיין נמנה עם מייסדי המכון לאמנות פלסטית בבת ים ושימש מנהל המחלקה לפיסול. בין תלמידותיו נמנות גם הפסלת והציירת שרה כץ, הפסלת זהרה רובין והפסלת טליה טוקטלי. בנוסף לימד פיסול בבית ספר לאמנויות "תלמה ילין", באקדמיה לאמנות "בצלאל" ובמכון אבני בתל אביב. יעל שלו הייתה בין תלמידיו.
היה חבר באגודת הציירים והפסלים בישראל משנת 1960. יצירותיו נמצאות במשכן לאמנות על שם חיים אתר בקיבוץ עין חרוד מאוחד, באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באודיטוריום בת ים, במוזיאון העירוני בחולון, בבית יציב, בבתי החולים השרון, וולפסון ועוד.
מוצג בתערוכת קבע במוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית ע"ש דוד בן ארי בבת ים. יצר אנדרטאות ופסלים מונומנטליים המוצבים ברחבי הארץ, בהם האנדרטה לבני חוף הכרמל שנפלו במערכות ישראל שליד עתלית, פסל של יאנוש קורצ'אק ותלמידיו ברחבת הספרייה בבת ים, פרוטומה של העיתונאי אילן רועה בגינת בית סוקולוב בתל אביב ועוד.
נפטר ב-2003. הותיר אחריו שתי בנות.
פרסים
בשנת 2000 הוענק לו התואר יקיר העיר בת ים.
הבחירות לפרלמנט ולנשיאות טורקיה (2023)
הבחירות לפרלמנט ולנשיאות טורקיה נערכו ב-14 במאי 2023. במסגרתן נבחרו הנשיא וחברי האספה הלאומית של טורקיה. תאריך קיום הבחירות הוטל בספק בעקבות רעידת האדמה בטורקיה ובסוריה בתחילת 2023, שהובילה לקריאות לדחיית מועד הבחירות. ב-10 במרץ 2023, חתם הנשיא רג'פ טאיפ ארדואן על צו הנוגע לקיום הבחירות ב-14 במאי 2023. לאחר שאף מתמודד לא זכה ב-50% מהקולות בבחירות לנשיאות, נערך הסיבוב שני ב-28 במאי 2023, בין שני המתמודדים המובילים. לאחר ספירת 99.2% מקולות הבוחרים בסיבוב השני, מוביל נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, על יריבו כמאל קיליצ'דראולו ביתרון של 4.2%, וועדת הבחירות בטורקיה אישרה את ניצחונו.
מערכת הבחירות
נשיא טורקיה נבחר בבחירות ישירות באמצעות שיטת שני הסיבובים, לפיה מועמד חייב להשיג רוב מוחלט (יותר מ-50%) מהקולות כדי להיבחר. אם אף מועמד לא משיג רוב מוחלט, יתקיים סיבוב שני בין שני המועמדים המובילים מהסיבוב הראשון, שהמנצח בו יוכרז כנשיא הנבחר.
הבחירה הישירה הראשונה לנשיאות טורקיה נערכה ב-2014, לאחר שמשאל עם ב-2007 ביטל את השיטה הקודמת לפיה נבחר ראש המדינה על ידי בית המחוקקים, האספה הלאומית הגדולה של טורקיה.
נשיא טורקיה כפוף למגבלות כהונה, והוא רשאי לכהן לכל היותר פעמיים בכהונה של חמש שנים. עם זאת, אם מתקיימות בחירות בזק לפני תום הקדנציה השנייה, תותר כהונה שלישית. בחירות בזק מתקיימות בהסכמת 60% מחברי הפרלמנט באספה הלאומית הגדולה של טורקיה או בהוראת צו נשיאותי.
מועמדים פוטנציאליים לנשיאות חייבים להיות בני 40 לפחות וחייבים להיות בעלי השכלה גבוהה. כל מפלגה פוליטית שזכתה ב-5% מהקולות בבחירות הקודמות לפרלמנט יכולה להעמיד מועמד, אם כי מפלגות שלא עמדו ברף הזה יכולות להקים בריתות ולהציע מועמדים משותפים כל עוד חלקן הכולל של קולותיהן עולה על 5%. עצמאים יכולים להתמודד אם הם יאספו 100,000 חתימות מציבור הבוחרים.
רקע כללי
ערב מערכת הבחירות, הפוליטיקה הטורקית נשלטה במידה רבה על ידי חמש מפלגות עיקריות. הגדולה ביותר היא מפלגת הצדק והפיתוח (AKP), שהוגדרה כמפלגה שמרנית שנוטה לאסלאם. היא שלטה מאז שזכתה בניצחון מוחץ בבחירות הכלליות של 2002. מפלגת העם הרפובליקנית (CHP) נותרה כמפלגה השנייה בגודלה מאז 2002, תוך תמיכה באידאולוגיה סוציאל-דמוקרטית וכמאליסטית. מפלגת התנועה הלאומית (MHP) שומרת על אידאולוגיה לאומנית טורקית והייתה השלישית בגודלה בפרלמנט מאז הבחירות הכלליות ב-2007. מפלגת העמים הדמוקרטית (HDP) נוסדה בשנת 2012. היא נתפסת במידה רבה כמפלגה פרו-כורדית ושומרת על אידאולוגיה של זכויות מיעוט ואנטי-קפיטליזם. כל ארבע המפלגות עלו על אחוז החסימה של 10% בבחירות הכלליות ביוני ובנובמבר 2015 וזכו לייצוג בפרלמנט והפכו למפלגה השלישית בגודלה.
לאחר משאל העם ב-2017 במסגרתו שיטת הבחירות שונתה מפרלמנטרית לנשיאותית, מרל אקשנר (Meral Akşener) הכריזה על הקמת מפלגת הטוב (IYIׂׂ). מאז 2015, דבלט בחצ'לי, ראש מפלגת התנועה הלאומית, תמך בגלוי בארדואן וב-AKP. התמיכה גרמה לקרע בתוך המפלגה, וכתוצאה מכך מרל אקשנר עזבה אותה. מפלגת הטוב נחשבת מפלגת מרכז-ימין הקרובה למפלגת הדרך הנכונה הדוגלת בשמרנות ליברלית. המפלגה מיקמה עצמה במרכז המפה הפוליטית ותמכה בכמאליזם, מדינת רווחה ולאומיות מתונה ביחס ללאומנות במפלגת התנועה הלאומית (MHP). מפלגה זאת נכנסה לאספה בבחירות 2018.
בחירות 2018
הבחירות הכלליות הקודמות בטורקיה התקיימו ב-24 ביוני 2018. הבחירות סימנו את המעבר של המדינה ממערכת פרלמנטרית לשיטה נשיאותית, כפי שאושרה בדוחק על ידי הבוחרים במשאל העם החוקתי בטורקיה של 2017.
שינוי אחוז החסימה
ביוזמת מפלגת AKP ובעלת בריתה הפוליטית MHP, הוקטן אחוז החסימה מ-10% ל-7%. זו הייתה ההקטנה הראשונה של אחוז החסימה מאז שנקבע על ידי החונטה הצבאית בעקבות ליל הגנרלים בטורקיה (1980).
אין אחוז חסימה ביחס למועמדים עצמאיים. מפלגות פוליטיות יכולות גם לבחור להתמודד בבחירות בברית פוליטית עם מפלגות אחרות, תוך הסרת דרישת ה-7% כל עוד הברית כולה זוכה ביותר מ-7% מהקולות בסך הכל.
תיקונים נוספים בחוק הבחירות כוללים חלוקת מושבים. בעבר חולקו מושבים באספה על סמך חלק הקולות של כל ברית בחירות בכל מחוז נתון. בעקבות השינוי, המושבים חולקו רק על סמך נתח הקולות של כל מפלגה פוליטית באותו מחוז. אם השיטה הייתה מוחלת על הבחירות הקודמות, התוצאות היו מתאימות מעט יותר להעדפות הבוחרים ברמה המקומית. לדוגמה, מושב אחד בארזורום מ-IYI (המפלגה הרביעית בגודלה בארזורום) היה עובר ל-HDP (המפלגה השלישית בגודלה בארזורום) ומושב אחד באלזי מ-CHP (המפלגה השלישית בגודלה באלזי) ל-MHP (המפלגה השנייה בגודלה באלאז'י).
רעידות אדמה ומשבר כלכלי
המשבר הכלכלי בטורקיה החל בשנת 2018. הוא אופיין בצניחת ערכה של הלירה הטורקית, אינפלציה גבוהה, עליית מחירי האשראי, ועליה באי יכולות להחזיר הלוואות בכלל המדינה. בשלביו הראשונים התאפיין המשבר בגלי פיחות משמעותיים בלירה הטורקית, ובהמשך התאפיין באי יכולתם של תאגידים לשלם חובות, מה שגרר את התכווצות הצמיחה הכלכלית של טורקיה. עם העמקת המשבר, שיעור האינפלציה הפך דו ספרתי, והביא את טורקיה למצב של סטגפלציה (אינפלציה גבוהה יחד עם צמיחה איטית ואבטלה). המשבר הביא לסיומה של תקופת צמיחה אינטנסיבית תחת שלטון ארדואן, שניזונה מתנופה בענף הבניה, השקעות זרות ואשראי זול.
אל המשבר הכלכלי נוספו סדרה של רעשי אדמה הרסניים שהתרחשו בתחילת פברואר 2023 וגרמו למותם של עשרות אלפי בני אדם. האסון החל ב-6 בפברואר עת התרחשה רעידת האדמה הראשונה לפנות בוקר לפי שעון טורקיה, והייתה רעידת האדמה החזקה ביותר שתועדה בטורקיה מאז רעידת האדמה בארזינג'אן (1939). מוקד הרעידה היה בדרום טורקיה, מערבית לעיר גזיאנטפ. לאחר כ-8 שעות התרחשה רעידת אדמה גדולה נוספת בעוצמה של כ-7.7 בסולם מגניטודה לפי מומנט. בנוסף לשני הרעשים הגדולים, התרחשה סדרה של רעידות אדמה חלשות יותר לאורך קו השבר. הבחירות התרחשו כשלושה חודשים אחרי רעידות האדמה, שבהן נספו מעל 50 אלף בני אדם ו־6.5 מיליון נהפכו למחוסרי בית. ממשלתו של ארדואן ספגה ביקורת על התנהלותה בנושא רעידות האדמה. דובר על עיכוב בהגשת סיועעל אי־הקפדה על תקני הבנייה, מה שהוביל לקריסת בניינים רבים.
תאריך הבחירות
המועד הקבוע לסיבוב הראשון של הבחירות נקבע ל-18 ביוני 2023. עם זאת, שיטת הבחירות אפשרה להקדים את התאריך.
ב-2020 היו השערות לגבי בחירות בזק לפני הבחירות הרגילות ב-2023. בזמנו, דבלט בחצ'לי, מנהיגה של שותפת הקואליציה MHP, פסלה אותם. בהצהרה בכתב הוא אמר כי הבחירות לא יתקיימו לפני 2023. הוא גם אישר שהברית הנוכחית בין AKP ל-MHP תישאר על כנה ורג'פ טאיפ ארדואן יהיה המועמד המשותף שלהם לנשיאות.
דיון על בחירות בזק
בתחילת ינואר 2023 העלתה מפלגת AKP את ההצעה לבחירות בזק שיתקיימו ב-16 או ב-30 באפריל או ב-14 במאי. אבל שש מפלגות האופוזיציה הודיעו כי לא יסכימו לבחירות לאחר 6 באפריל. ב-18 בינואר 2023, ארדואן, נשיא טורקיה, הודיע כי הבחירות יתקיימו מוקדם מהתאריך המתוכנן, לאור זאת, הודיעו מפלגות האופוזיציה כי ארדואן אינו יכול להתמודד לנשיאות ללא הסכמת הפרלמנט.
דיון על דחיית מועד הבחירות
לאחר רעידת אדמה הרסנית שפגעה במדינה בפברואר 2023, ארדואן הכריז על מצב חירום ל-10 מחוזות שנפגעו, שיסתיים שבוע לפני תאריך הבחירות ב-14 במאי. האופוזיציה הצביעה נגד החלטה זו בפרלמנט. וב-13 בפברואר 2023, Bülent Arınç, חבר פרלמנט לשעבר של AKP, טען כי לא ניתן לקיים את הבחירות במצב הנוכחי לא במאי או ביוני, ויש לדחות את הבחירות.
לוח הזמנים
מועצת הבחירות העליונה בטורקיה הכריזה על לוח הזמנים הבא עבור הבחירות לנשיאות 2023 והבחירות לפרלמנט.
מכיוון שאף מועמד לא זכה ב־50% לפחות מקולות הבוחרים, תהיה הצבעה בסיבוב שני:
בריתות פוליטיות
בבחירות התמודדו בריתות רבות של מפלגות, שרבות מהן נוצרו לקראת בחירות הקודמות של 2018 והורחבו מאז. מפלגות קטנות רבות התמודדו ברשימות של גדולות יותר כדי להימנע מפיצול הקולות.
מפלגת העם הרפובליקאית (CHPׂׂׂ), מפלגת הטוב (IYI), המפלגה הדמוקרטית (DPׂ) ומפלגת האושר (SP) האיסלאמיסטית היו חלק מברית האומה. כולן התנגדו לשינויים שהוצעו במשאל העם של 2017 והבטיחו להשיב שיטת הממשל הפרלמנטרית. אליהן הצטרפו שתי מפלגות נוספות בראשות פוליטיקאים בכירים לשעבר ב-AKP, כלומר מפלגת הדמוקרטיה והקדמה (DEVA) של שר הכלכלה לשעבר עלי באבאקן ומפלגת העתיד (GP) של ראש הממשלה לשעבר אהמט דבוטאולו. בניגוד למערכת הבחירות הקודמת, חברי הברית קידמו מועמד יחיד לנשיאות, קיליצ'דראולו.
איימר קווין
איימר מרי רוז קווין (באירית: Eimear Ní Chuinn, באנגלית: Eimear Quinn; נולדה ב-18 בדצמבר 1972 בדבלין) היא זמרת ומלחינה אירית. קווין זכתה באירוויזיון 1996 עם השיר "The Voice".
הבחירות לפרלמנט ולנשיאות טורקיה (2023)
בריתות פוליטיות
מפלגת העמים הדמוקרטית הפרו-כורדית (HDP) בחרה להתמודד ברשימה משותפת עם מפלגת העתיד של השמאל הירוק (YSGP). ה-YSGP עצמו עמד בראש ברית העבודה והחופש השמאלי יחד עם מפלגת הפועלים של טורקיה (TİP). HDP הביעה תמיכה בהצבעה לקיליצ'דראולו בבחירות לנשיאות. בבחירות התמודדו שתי בריתות קטנות יותר: ברית האבות של המועמד לנשיאות סינאן אואן ואיגוד הכוחות הסוציאליסטיים.
איימר קווין
קריירה מוזיקלית
בגיל 4, הצטרפה קווין למקהלה המוזיקלית של בית ספרה. בגיל 15 החלה קווין ללמוד שיעורי פיתוח קול אצל המורה, ג'ודי בגאן. קווין סיימה תואר במוזיקה באוניברסיטה הלאומית של אירלנד.
הבחירות לפרלמנט ולנשיאות טורקיה (2023)
זכותו של ארדואן להיבחר מחדש
לפני הבחירות ב-2018, נשיאי טורקיה כיהנו כראשי מדינות בתוך מערכת פרלמנטרית. לאחר משאל העם החוקתי ב-2017, אימצה טורקיה שיטה נשיאותית שבה הנשיא מכהן כראש הממשלה. כמה פוליטיקאים מהאופוזיציה הצהירו שמאחר וארדואן נבחר לנשיא כבר פעמיים בשנת 2014 ובשנת 2018, הוא לא יכול להיות מועמד פעם נוספת אלא אם כן יכריזו בפרלמנט על בחירות מוקדמות. משפטנים אחרים טענו שהבחירות ב-2018 היו הקדנציה הראשונה של ארדואן בשיטה החדשה ויש לו הזכות להיות מועמד שוב.
איימר קווין
קריירה מוזיקלית
בשנת 1995, הצטרפה קווין למקהלה האירית "אנונה". במסגרת הלהקה, היא הקליטה שני אלבומים, "Omnis" ו-"Deep Dead Blue" ושימשה כסולנית במספר סינגלים שהלהקה פרסמה. הלהקה הופיעו במספר מדינות נוספות באירופה, דוגמת ספרד, צרפת והממלכה המאוחדת. כאשר הלהקה הופיעה בקתדרלת סנט פטריק בדבלין לכבוד חג המולד ב-1995, המפיק האירי ברנדן גרהאם שמע את קולה של קווין והציע לה לשיר את השיר שלו, "The Voice" שהתחרה באותה העת בקדם האירי לאירוויזיון 1996. קווין ניצחה בקדם וזכתה לייצג את אירלנד באירוויזיון 1996 שנערך באוסלו, בירת נורווגיה. קווין שובצה במקום ה-17 בסדר ההופעות של אירוויזיון 1996, לפי פינלנד ואחרי בלגיה. ב-18 במאי 1996, זכתה קווין בתחרות האירוויזיון במקום הראשון עם 162 נקודות. ניצחונה היה הניצחון הרביעי של אירלנד בחמש השנים הקודמות. לאחר ניצחונה, ערכה קווין סיבובי הופעות בינלאומיים בהם הופיעה באוסטרליה, ארצות הברית וכל רחבי אירופה. בנוסף, קווין הופיעה במספר תוכניות אירוח ברשות השידור האירית, RTÉ.
הבחירות לפרלמנט ולנשיאות טורקיה (2023)
איומי התנקשות
ב-10 במרץ, סגן יו"ר הקבוצה הפרלמנטרית של CHP,אוזגור אוזל, טען כי קיליצ'דראולו קיבל איומי התנקשות על ידי קבוצות לא ידועות והממשלה הציעו לו רכב משוריין של שר, אך הוא דחה את ההצעה ושמר על רכבו הרשמי.
איימר קווין
קריירה מוזיקלית
בשנת 2006, קווין הוציאה לאור את אלבום הסולו הראשון שלה, "Gatherings". באותה השנה, לרגל ציון 25 שנים להקמת אולם הקונצרטים הלאומי של אירלנד, הופיעה קווין עם השיר "The Voice". ההופעה שודרה בטלוויזיה האירית ולאחר מכן, הקונצרט הוצא לאור כ-DVD. בשנת 2007, הוציאה קווין את אלבומה השני, "O Holy Night" אשר הופק על ידי מרטין קווין.
הבחירות לפרלמנט ולנשיאות טורקיה (2023)
התקפה על המטה הלאומי של ברית איסטנבול
ב-31 במרץ 2023, בוצע פיגוע ירי לעבר מטה איסטנבול של מפלגת הטוב (IYI). איש לא נפגע מהירי. אקשנר מתח ביקורת על ארדואן לאחר הפיגוע באומרו "אי אפשר להפחיד מפלגה פוליטית חודש וחצי לפני בחירות. אנחנו לא מפחדים. אני לא פוחד אלא מאלוהים. מר רג'פ (ארדואן), אני לא מפחד ממך. אבל אתה הנשיא ואתה אחראי לכל אזרח במדינה הזאת".
איימר קווין
קריירה מוזיקלית
בשנת 2011, הופיעה קווין מול מלכת הממלכה המאוחדת, אליזבת השנייה בעת ביקורה באירלנד. ב-2019 קווין הופיעה בעת ביקורו של האפיפיור פרנציסקוס באירלנד.
הבחירות לפרלמנט ולנשיאות טורקיה (2023)
התקפה על המטה הלאומי של ברית איסטנבול
לאחר חקירה, התוצאות טענו כי מאבטח לילי ירה באקדח שלו לעבר פורצים ופגע בבניין בטעות עם שני כדורים תועים. הנשיא ארדואן אמר בתגובה לאקסנר, "האמת יצאה לאור, האם אתה מתכוון עכשיו להתנצל בפניי?".
ב-6 באפריל 2023, מפקדת איסטנבול של CHP הותקפה בירי. קאנאן קפטנצ'יולו אמר ששישה או שבעה כדורים נורו לעבר הבניין.
איימר קווין
חיים אישיים
קווין נשואה לנואל קורן, מפיק רדיו וטלוויזיה ומנכ"ל איגוד השידור האירופי. לזוג יש שתי בנות.
הבחירות לפרלמנט ולנשיאות טורקיה (2023)
התקפות על כמאל קיליצ'דראולו
בעת ביקור בקבורות של אזרחים שאיבדו את חייהם במהלך רעידת האדמה במחוז אדיאמן, קיליצ'דראולו היה נתון למתקפה מילולית בזמן שהוא דיקלם את אל-פתיחא. באותו יום, אדם נוסף ניסה לתקוף אותו פיזית.
תוצאות
לפי תוצאות הסיבוב הראשון בבחירות לנשיאות, ארדואן השיג 49.52% מהקולות, לעומת 44.88% לקיליצ'דראולו ו-5.17% לאואן. המועמד הפורש אינצ'ה השיג 0.43% מהקולות. לצורך ניצחון בסיבוב ראשון דרוש 50% ולכן נקבע סיבוב נוסף ומכריע שיתקיים ב-28 במאי 2023. במסגרת סיבוב זה, התמודדו ארדואן וקיליצ'דראולו בלבד. ארדואן ניצחה בסיבוב זה כשקיליצ'דראולו קיבל 47.82% מול 52.18% שקיבל ארדואן.
באספה, ברית העם שמרה על הרוב והשיגה 322 חברי אספה. אף על פי ש-AKP ספגה את התוצאה הגרועה ביותר מאז הבחירות הכלליות ב-2002 עם 35.5% מהקולות, בעלת בריתה האולטרה-לאומית MHP עלתה על הציפיות וזכתה ב-10.1%. הברית בסך הכל זכתה בקצת פחות מ-50% מהקולות. הברית הלאומית השתפרה רק במעט ביחס לבחירות הקודמות, וזכתה ב-34% וב-213 חברי פרלמנט. ברית העבודה והחופש סבלה מירידה בהצבעה, וזכתה בקצת יותר מ-10% ו-66 מושבים. אף ברית בחירות אחרת לא זכתה במושבים. הבחירות הביאו לכך ש-7 מפלגות נכנסו לאספה הלאומית - שיא בפוליטיקה הטורקית.
פרדריק סאונד
פרדריק סאונד (באנגלית: Frederick Sound, וגם Prince Frederick Sound) הוא מצר ים בארכיפלג אלכסנדר שבאלסקה פאנהנדל (Alaska Panhandle), ארצות הברית, המפריד בין יבשת פאנהנדל והאי אדמירליות (Admiralty Island) מצפון לבין האיים קופריאנוף (Kupreanof Island) וקויו (Kuiu Island) מדרום (וגם בין חופו המזרחי של האי קופריאנוף ממערב לבין יבשת פאנהנדל ממזרח). המצר מקשר בין מצר צ'טהאם (Chatham Strait) שממערב לו לבין דראי סטרייט (Dry Strait) שמדרום-מזרח לו.
מפליגות בו מעבורות של שירות המעבורות של אלסקה (Alaska Marine Highway) וספינות תענוגות, והוא נחשב למקום צפייה פופולרי בלווייתנים (בעיקר הלווייתן גדול-הסנפיר) בעתות הקיץ.
הסאונד נקרא על ידי ימאי אנגלי ומגלה ארצות ג'ורג' ונקובר על שמו של הנסיך פרדריק, בנו של המלך ג'ורג' השלישי.
מיחזור (מוזיאון ישראל)
"מיחזור (מוזיאון ישראל)" (1975) היא פעולה אמנותית שיצר האמן הישראלי דב אור-נר.
היסטוריה
במהלך המחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20 יצר דב אור-נר כמה פעולות שבסיסן מיחזור של פסולת ממוזיאונים. הראשונה בהן התקיימה שנת 1975, אז הוזמן אור-נר למויאון במסגרת תערוכה בנושא מיחזור שאצר איזיקה גאון במוזיאון. היה זה עיסוק שנבע מפיתוח מושג "מוזיאון המוזיאונים" שבו ביקש אור-נר "לשמר מוזיאונים מתוך הנחה שהם יעלמו בצורתם הנוכחית; להשתמש 'בזיכרון הקולקטיבי' כדי לשמר ולהציג את הסביבה האנושית; למקד בחברה השלכות פוליטיטת המעוגנות בהקשר מקומי ספציפי".
ב-22 במאי אסף אור-נר את האשפה המשרדית מן המוזיאון. חלק ממנה נקבר בתוך מכלי פלסטיק גדולים בשטח המוזיאון שבו נבנה באותה עת אגף הנוער, על מנת שיהפכו ל"ארכאולוגיה עתידית". בפעולה זו המיר אור-נר את העיסוק בשאלות כלכלה של מיחזור של פסולת אורגנית וא-אורגנית, לטובת עיסוק בכלכלת המוזיאון ובמשמעותו התרבותית של המוסד. אם המוזיאון הינו סך כל פעילותיו, ועל כן האשפה שלו מהווה מקור לשאלות על היררכיה, אישור ושלילה ומעמדו של האובייקט האמנותי.
חלק אחר מן האשפה נשלח כאמנות דואר אל 400 אמנים בארץ ובעולם, כשהם נלווים במכתב המבקש מן הנמען להחזיר את החומר למוזיאון כשהוא ממוחזר. "כך", טען אור-נר, "נוצרים תהליכי קומוניקציה בין-סביבתית, בין אנושית ובין-אמנית באמצעות מדגמים של תרבות אנושית". בין האמנים שהגיבו על הבקשה נמנים יואב בראל, כריסטו ואחרים. חלק מן התגובות נמצאות כיום בארכיון אור-נר בהמרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית בחולון.
בתערוכה, הציג אור-נר את פעולת המיחזור וכן סרט שהורכב מפסולת פילם של הטלוויזיה הישראלית. מבחר מתגובות האמנים הוצגו בנפרד על ידי יונה פישר, כנראה בתערוכה "סדנה פתוחה".
לורן רידלוף
לורן רידלוף (באנגלית: Lauren Ridloff; נולדה ב-6 באפריל 1978) היא שחקנית אמריקאית - חירשת, הידועה בשל גילום דמותה של קוני בסדרה "המתים המהלכים", השתתפותה במחזה ילדים חורגים לאלוהים" עבורו קיבלה מועמדות לפרס טוני על תפקידה ועוד ידועה בשל גילום דמותה של מאקארי, גיבורת-העל החירשת הראשונה ב, בסרט "נצחיים".
ביוגרפיה
רידלוף נולדה בשם לורן טרואל בשיקגו, אילינוי לאב ממוצא מקסיקני-אמריקאי ולאם אפרו-אמריקאית. אביה היה יועץ באוניברסיטת אילינוי בשיקגו ומוזיקאי, ואמהּ עסקה באמנות. בתחילה חשבו הוריה כי לבתם עיכוב התפתחותי, עד שהבינו בגיל שנתיים כי היא למעשה חירשת. המשפחה למדה שפת סימנים, ולורן נשלחה ללמוד בבית ספר קתולי רגיל. בגיל 13 החליטה להפסיק להשתמש בקולה, כדי שאנשים לא יישפטו את יכולתה האינטלקטואלית על בסיס יכולתה הווקאלית. לאחר מכן למדה בבית ספר לכבדי שמיעה בוושינגטון די. סי, והחלה להביע עניין בתחומי אמנות שונים - בתחילה קדרות, ולבסוף דרמה. בנוסף הייתה לורן לאחת מהמעודדות החירשות הראשונות שהשתתפו בתחרויות בינלאומיות.
בבגרותה למדה לורן באוניברסיטת המדינה של קליפורניה, המארחת את "המרכז הלאומי לחירשות" ולומדים בה שיעור גבוה של תלמידים כבדי שמיעה. למדה כתיבה יוצרת, והשתתפה בקבוצת מחול המתעסקת בריקוד היפ-הופ. אחרי סיום לימודיה במאי 2000 החלה לורן לעבוד במרכז הלאומי לחירשות, והחליטה מאוחר יותר להתחרות בתחרות מיס אמריקה החירשת. אחרי שזכתה בתחרות שמשה לורן כדוברת המרכז הלאומי לחירשות. זמן מה לאחר מכן החלה לורן ללמוד חינוך במכללת האנטר בניו יורק, סיימה עם תואר שני בחינוך ב-2005, ועבדה זמן מה בגני ילדים במנהטן וכמחנכת בבית ספר יסודי.
קריירה
בשנת 2017 שמשה רידלוף כיועצת לסרט "מעשה פלאים", בו הופיעה בתפקיד מינורי. מאוחר יותר החלה לורן ללמד את הבמאי קני לאון את שפת הסימנים האמריקאית, עבור הפקה מחודשת של המחזה זוכה פרס טוני "ילדים חורגים לאלוהים". בתחילה גילמה רידלוף את תפקיד הדמות הנשית הראשית על בסיס הקראה בלבד, עד שלוהקה באופן רשמי לתפקיד ועברה שיעורי הדרכה ווקאלית עבור קולה, בו לא השתמשה מגיל 13. בריאיון לעיתון "הניו יורק טיימס אמרה לורן כי היא חשה בתחילה "חשופה ופגיעה" בעצם השימוש בקולה, אך אחרי כשנה בתפקיד ובשיעורי ההדרכה הווקאלית הרגישה "בעלת שליטה על כל חלק" מעצמה, אם כי לא תעשה שימוש בקולה עבור שיחות יום-יומיות. המחזה עלה בברודוויי באפריל 2018 לתקופה של כחודש וחצי, ולורן זכתה לביקורות טובות על הופעתה בו. על תפקידה במחזה הועמדה לורן לפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר, וכן לפרס ליגת הדרמה להופעה יוצאת-דופן.
חיים אישיים
בשנת 2006 התחתנה עם אמן הפואטרי סלאם החירש דגלאס רידלוף. לזוג שני בנים, גם הם חירשים, והם מתגוררים בשכונת ויליאמסבורג, ברוקלין.
זמן הזילות
זמן הזילות (או "עת הבוז", בפולנית: Czas pogardy, באנגלית: Time of Contempt) הוא ספר פנטזיה שנכתב על ידי הסופר הפולני אנדז'יי ספקובסקי, ויצא לאור לראשונה בשפה הפולנית ב-1995. זהו הספר השני בסאגת "המכשף", בת חמשת הספרים. קדם לו הספר "דם האלפים" מ-1994.
סירי וינפר בגורס ולן
גראלט נפגש עם עורך דין בשם קודרינגר על מנת שיסייע לו לגלות את זהותו של הקוסם המסתורי הרודף את סירי.
סירי ושותפה מטיילים בעיר להנאתם, ונתקלים במופע קרקס בכיכר העיר בו מוצג ויברן כלוא בכלוב לראווה. לרוע המזל מצליח הוויברן להשתחרר מכלובו, וסירי משתמשת בכוחות הקסם שלה על מנת להציל את המצב. השימוש בקסם לוכד את תשומת ליבן של שתי קוסמות: טיסאיה דה וורייס ומרגריטה לו-אנטיל, שתיהן מנהלות בכירות באקדמיית "ארטוזה". שתי הקוסמות טועות לחשוב שסירי היא אחת מתלמידותיהן שנשרה מבית הספר ומתכוונות להענישה. בסופו של דבר, מגיעה ינפר, לה היכרות קודמת עם שתי הקוסמות (עוד מהימים שינפר עצמה הייתה תלמידה בארטוזה, תחת חינוכה של טיסאיה) ומאשרת את סיפורם של סירי ופאביו. שלוש הקוסמות מגיעות יחד עם סירי לפונדק מקומי, שם, לצד שיחת חולין והחלפת זיכרונות מהעבר, דנות השלושה בעתידה של סירי בארטוזה. סירי, שמבינה כי במבצר ארטוזה תרגיש כאסירה, מחליטה לברוח מהפונדק על ידי גניבת סוס ורכיבה לכפר סמוך, שם נודע לה כי גראלט נמצא בו.
ינפר יוצאת על מנת למצוא את סירי, ומגלה את סירי וגראלט ביחד. גראלט, שכבר זמן רב לא התראה עם ינפר, מחליט ללוות אותה יחד עם סירי לעבר האי ת'אנאד.
ההפיכה בת'אנאד
באי ת'אנאד מתקיים נשף קבלת פנים לקראת כינוס הקוסמים הגדול. במהלכו, פוגש גראלט בקוסם ערמומי בשם וילגפורץ, אשר במהלך השיחה ביניהם מודיע לו על מאבקי הכוח העתידיים שלטענתו יאלצו את גראלט לוותר על הנייטרליות האופיינית לו, ולבחור צד. וילגפורץ מנסה לגייס אותו לצידו, אך ללא הצלחה. כמו כן, פוגש גראלט באדם בשם סיגיסמונד דייקסטרה, המשמש כרב-המרגלים של ממלכת רדניה, מנסה אף הוא לגייס את גראלט למטרתו, אך נכשל בכך אף הוא. לאחר נשף קבלת הפנים, פורשים גראלט וינפר לחדר נפרד על מנת לקיים יחסי מין.
גראלט מתעורר לפנות בוקר על מנת להשתין ומגלה כאוס מוחלט. התברר כי הקוסמת פיליפה אילהארט ודייקסטרה ניצלו את הבמה על מנת לחשוף את הקשר בין חלק מהקוסמים המשתתפים בכינוס לבין אימפריית נילפגארד. פיליפה, דייקסטרה ובני בריתה לוכדים מספר קוסמים, וביניהם וילגפורץ, וכובלים אותם בשלשלאות. לטענתה, מאז התבוסה בקרב סודן, מנסה הקיסר אמהר להחליש את אחוות הקוסמים על ידי שתילת סוכנים הנאמנים לו. טיסאיה זועמת על כך שפיליפה העזה להפר את הנייטרליות עליה הקוסמים הושבעו לשמור לטובת הגשת עזרה ישירה לממלכות הצפון. באותו הזמן, סירי, שהובאה למקום על ידי ינפר, נכנסת למעין טראנס נבואי הנובע מכוחותיה, ומגלה לנוכחים כי המלחמה פרצה מחדש; מלך רדניה נרצח באותו הלילה, ומלך אדירן פתח בהתקפה על נילפגארד. גילויים אלו גורמים לטיסאיה להסיר את המחסום הקסום המונע מהמשתתפים להשתמש בכוחות הקסם שלהם. טיסאיה משחררת את וילגפורץ ומתייצבת לצידו, וכתוצאה מכך פורץ קרב בין קוסמים משני המחנות, המלווה בהתקפה של יחידת גרילה מובחרת מטעם הסקויט'אל וחיילי הקיסר.
גראלט מתעמת עם וילגפורץ, המנסה שוב ללא הצלחה לגייס אותו לצד נילפגארד. לאחר שגראלט מסרב בשנית, פורץ ביניהם קרב, במהלכו מובס גראלט ונפצע אנושות. וילגפורץ רודף אחרי סירי אל עבר המגדל ומנסה ללכוד אותה, אך סירי מצליחה לברוח בזכות פורטל בין-ממדי מסתורי ובלתי-יציב המצוי במגדל, דבר הגורם להתפרצות אדירה של אנרגיית קסם שמובילה להתמוטטות המגדל ולפציעתו של וילגפורץ.
טיסאיה, שמבינה את הטעות שעשתה, מנסה לכפר על מעשיה, ויחד עם טריס מריגולד, נרתמת לחלץ את גראלט ולהוביל אותו למקום מבטחים. מיד לאחר מכן, שמה טיסאיה קץ לחייה.
גראלט בברוקליון
בינתיים בנילפגארד, נתיני הקיסר מציגים בפניו את סירי, המכריז כי יישא אותה לאשה. לאחר שטקס הנישואין מסתיים, מגלה הקיסר לאנשי סודו כי זוהי אינה סירי האמיתית אלא מדובר בזיוף, ומצווה עליהם לחפש את סירי האמיתית.
פאלקה
סירי מתעוררת ומוצאת את עצמה במדבר שומם, ומצליחה לשרוד בו הודות לחד-קרן שהגיע לעזרתה. לאחר שהחד-קרן נפצע בקרב כנגד יצור מפלצתי החי במדבר, סירי משתמשת בשארית כוחותיה על מנת לרפא את החד-קרן. השימוש בכוחות הקסם שלה מכניס אותה שוב למצב של טראנס, בו היא רואה חזיונות של עצמה בתור פאלקה - רוח נקמנית ומלאת שנאה של לוחמת אגדית מימי קדומים המצווה על סירי להתנקם בכל מי שנטש אותה אי פעם. סירי מתעוררת מהחזיון בבעתה, וכמעט אינה מנסה להתנגד כאשר מגיעים ציידי הראשים של האימפריה ולוכדים אותה. למזלה, מחולצת סירי על ידי חבורת שודדים הנקראת "העכברושים".
סירי, שמחליטה לא לחשוף את זהותה, מגלה כי "העכברושים" הם אנשים שאף הם ננטשו על ידי קרוביהם בעת צרה, וכתוצאה מכך, מזדהה איתם סירי, ולראשונה מזה זמן רב מרגישה שייכת אליהם. כיוון שהצליחה סירי להרשים את "העכברושים" בכישורי הלחימה שלה (אותם למדה מגראלט והמכשפים בקאר מורהן), הם מכנים אותה בכינוי פאלקה, וסירי מאמצת את הכינוי הזה.
בינתיים, פוגש הקיסר באחד מאנשי סודו המכונה "האוח", המגלה לו על חבורת השודדים, וכי נמנית איתם נערה מסתורית בעלי כישורי לחימה יוצאים מן הכלל. הקיסר מצווה על אנשיו ללכוד את הנערה ולהוציא להורג את יתר שותפיה.
בסיום הספר נרמז עוד יותר כי סירי, הצאצאית האחרונה לשושלת המלוכה של סינטרה, היא ילידת "הדם הקדמון" שתוביל לקץ העולם ולבריאת עולם חדש מבין ההריסות.
תרגומים
בדומה לקודמו, הספר תורגם לשפות רבות, וביניהן רוסית, צ'כית, ליטאית, בולגרית, גרמנית, ספרדית, פורטוגזית ברזילאית, איטלקית וטורקית.
הוצאת Gollancz הבריטית תכננה להוציא לאור את התרגום לספר עוד ב-2009, אך בעיות שונות בתהליך הובילו לעיכוב הוצאת התרגום האנגלי לאור בארבע שנים. בסופו של דבר, התרגום לאנגלית בריטית יצא לאור ביוני 2013. התרגום בוצע על ידי דייוויד פרנץ', שהחליף את דאנוסיה סטוק אשר עבדה על הספרים הראשונים בזיכיון. המהדורה האמריקנית יצאה לאור חודשיים מאוחר יותר, באוגוסט 2013.
עיצוב הכריכה של המהדורה האמריקנית ספג ביקורת מצד ספקובסקי, שטען כי לתמונה המופיעה על הספר, שעוצבה בהשראת סדרת משחקי הווידאו, אין שום קשר לתוכן הספר עצמו. כמו כן, הביע ספקובסקי את צערו מחוסר היכולת שלו להשפיע על תהליכי קבלת ההחלטות בחברת ההוצאה לאור האמריקנית.
נכון ל-2022, לא קיים תרגום עברי לספר.
השר המקשר בין הממשלה לכנסת
השר המקשר בין הממשלה לכנסת הוא תפקיד שר בממשלת ישראל. התפקיד ניתן לעיתים לשר העומד בראש משרד ממשלתי או לסגן שר, ופעמים אחרות ניתן לשר בלי תיק. במסגרת תפקידו, השר המקשר עונה בכנסת לשאילתות שהופנו לשרים, כאשר אלה אינם עונים לשאילתות אלה בעצמם, כמו בעת שהייה שלהם מחוץ לישראל, עקב מחלה או התפטרות. בנוסף, משיב השר המקשר על הצעות אי-אמון והצעות לסדר היום ומציג הצעות חוק מטעם הממשלה.
זמן הזילות
עיבודים
כמו כן, עלילת הספר עתידה לשמש כבסיס לעונתה השלישית של הסדרה "המכשף" מבית נטפליקס. מפיקת הסדרה, לורן שמידט היסריך, ציינה כי הספר נחשב בעיניה לספר ש"הכי קל לעבד אותו".
משרד הפנים (אפגניסטן)
משרד הפנים היה משרד ממשלתי בקאבול שבאפגניסטן, שהיה אחראי על אכיפת החוק באפגניסטן, שמירת הסדר האזרחי והמאבק בפשיעה. הוא הפעיל את המשטרה הלאומית האפגנית, כוח הסמים המיוחד, משטרת הסמים והכוח להגנת הציבור. הוא פיקח גם על מנהלת הכלא ובתי המעצר. המשרד נסגר עם מתקפות הטליבאן בשנת 2021.
מחלף בקוע
מחלף בקוע הוא מחלף מסוג יהלום הנמצא ליד היישוב בקוע בקילומטר ה-35 של כביש 3 במועצה אזורית מטה יהודה.
המחלף מתפצל לשני כיוונים: האחד אל היישוב בקוע ואל חלק מכביש 3 הישן, והשני אל הכרמים של היישוב.
עד שנת 2021 המחלף כולו היה סלול מבטון כחלק מניסוי של חברת מע״צ, אך כיום רוב המחלף סלול בתערובת אספלט כמו רוב הכבישים בישראל.
גצ'ה
גצ'ה (בהונגרית: Gecse) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בגצ'ה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 529 ובשנת 2020 רק 409 תושבים.
הכפר נהרס בחלקו בתקופת הכיבוש הטורקי ולאחר מכן שרפה גדולה כילתה חלק גדול מהבתים והשפיעה על המשך ההתיישבות במקום.
יהודי גצ'ה
בגצ'ה חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
ערפילית טלף החתול
ערפילית טלף החתול המכונה גם NGC 6334 היא ערפילית פליטה הממוקמת בקבוצת הכוכבים עקרב.
הערפילית התגלתה על ידי ג'ון הרשל בשנת 1837 בתצפית שערך בכף התקווה הטובה שבדרום אפריקה.
צבעה של הערפילית נגרם על ידי שפע של אטומי מימן מיוננים המצויים בה.
ג'יימס גיילס
ג'יימס גיילס (באנגלית: James Giles; 4 בינואר 1801 – 6 באוקטובר 1870) היה צייר נוף סקוטי. כמה מהנופים שלו הוזמנו ונרכשו על ידי המלכה ויקטוריה והאצולה הסקוטית. הוא היה חבר באקדמיה הסקוטית המלכותית.
ביוגרפיה
גיילס נולד בגלאזגו ב-4 בינואר 1801, בנו של מעצב מקומי. המשפחה עברה לאברדין בסביבות 1805, שם עבד אביו בבית דפוס בוודסייד, אברדין. מותו המוקדם של אביו הטיל על בנו משימות פרנסה בגיל צעיר.
בגיל 13 הוא פירנס את עצמו, אמו ואחותו בעזרת ציור, ולפני שמלאו לו 20 לימד שיעורים פרטיים באברדין. בגיל 21 התחתן עם אלמנה קלמנטינה פרקהארסון. זמן קצר לאחר מכן ערך סיור דרך סקוטלנד וביקר ביבשת, ובשובו הביתה התיישב בגלאזגו.
ידידותו הקרובה עם ג'ורג' המילטון-גורדון, הרוזן הרביעי של אברדין (וראש ממשלת בריטניה באמצע שנות ה-50) הייתה בעלת חשיבות רבה. לא רק שהוא עיצב את הגנים והפארק של אחוזת הרוזן באברדינשייר, המלכה ויקטוריה התבוננה בציור של גיילס את טירת בלמורל הישנה, היא החליטה להחכיר אותה מבלי שבאמת ראתה את עתידו של המקום. הטירה הפכה למעון הסקוטי שלה מ-1848 ואילך, ובשנת 1852 היא רכשה את בלמורל עם אדמותיה. הטירה הישנה נבנתה מחדש, ומפתיע עד כמה טירת בלמורל החדשה דומה לציור של גיילס על קודמו. בשנים שלאחר מכן גיילס היה אמור לבצע כמה מטלות עבור משפחת המלוכה ואלה נשארו ברשות בית המלוכה.
ההצלחות המוקדמות ביותר שלו היו בציור דיוקנאות, אולם ביקורו באיטליה נתן לו השראה לציור נוף קלאסי, שאותו מעולם לא איבד לחלוטין. התמונות האלה היו יצירותיו הטובות ביותר. הוא הציג אותם לראשונה ב"מוסד המלכותי לעידוד האמנויות היפות בסקוטלנד", ובשנת 1829 הפך לאקדמאי של האקדמיה המלכותית הסקוטית, ותרם עבודות רבות לתערוכותיה מאותה תקופה ועד סמוך לסיום הקריירה שלו. הוא גם הציג תכופות במוסד הבריטי בלונדון, ומדי פעם באקדמיה המלכותית ובאגודת האמנים הבריטים. עבודתו האחרונה הייתה ציור שלו, אשתו ובנו הצעיר, שאותו השאיר לא גמור.
גיילס היה אמן רב תכליתי. הוא התמחה בציורי דיוקן ונוף, אך בנוסף היה אדריכל נוף מצליח, ותכנן מספר גנים ציבוריים ומונומנטים באברדין, בנוסף לאחוזות נוף באברדינשייר.
משפחה
מאשתו הראשונה היו לגיילס שישה ילדים: בת, אמילי, וחמישה בנים. כל הבנים נפטרו לפניו, מה שעשוי להסביר את המלנכוליה מסוימת שהפגין גיילס בשלב מאוחר יותר. אשתו, קלמנטינה, נפטרה ב-1866, וגיילס התחתן לאחר מכן עם מרגרט ווקר, איתה נולדו לו בן ובת. אשתו השנייה הייתה מרגרט ווקר (1846–1883) הצעירה ממנו בארבעים וחמש שנים.
גיילס עצמו מת ב-6 באוקטובר 1870 והוא קבור באברדין בבית הקברות של קתדרלת סנט מאכר באברדין העתיקה. מצבת הגרניט בעיצובו ניצבת בולטת בין השאר ממזרח לכנסייה. לידו שוכב גיסו, פיטר רוברטסון.
יחסי מוזמביק–ספרד
יחסי מוזמביק–ספרד הם היחסים הבילטרליים והדיפלומטיים בין מוזמביק וספרד.
ויקטורי
{{פירושונים|
יחסי מוזמביק–ספרד
יחסים דיפלומטיים
היחסים המדיניים הדו-צדדיים טובים. לאחר ביקורו הרשמי של הנשיא ארמנדו גבוזה בספרד בשנת 2010, נסע מזכיר המדינה לענייני חוץ (הסמכות השנייה בחשיבותה במשרד החוץ הספרדי) למפוטו בינואר 2015 כדי להשתתף בהשבעה של הנשיא פיליפה ניוסי והעביר לו הזמנה בעל פה לביקור בספרד.
יחסים דו-צדדיים היוו באופן מסורתי ליבם של פעילויות שיתוף הפעולה בפיתוח. מוזמביק היא למעשה אחת המדינות העדיפות של שיתוף הפעולה הספרדי. מאז 1990 קיים משרד לשיתוף פעולה טכני במפוטו ושש עמלות מעורבות נערכו עד מרץ 2016. ספרד ומוזמביק חתמו ב-27 בנובמבר 2014 במפוטו על מסגרת התאחדות המדינה (MAP) לתקופת 2014–2016: הפעילויות התרכזו בשלושה תחומים: פיתוח כפרי, ממשל תקין ובריאות, והמחוז העדיף הוא קאבו דלגאדו. MAP קבע מסגרת פיננסית התייחסותית של 46.5 מיליון אירו כתרומה באמצעות סיוע תקציבי, שהוא אופן הביצוע המועדף על ידי הרשויות במוזמביק, סיוע פרוגרמטי, מימון משותף של ONGD, תוכנית המרת החוב ופרויקטים באמצעות ארגונים בינלאומיים. מאז 2009 ה-ODA הספרדי למוזמביק חרג מ-190 מיליון אירו: מוזמביק המקבלת העיקרית לסיוע ספרדי באפריקה שמדרום לסהרה מאז 2011.
ויקטורי
ראו גם
}}
יחסי מוזמביק–ספרד
יחסים כלכליים
למרות חוסר הוודאות, הצמיחה הכלכלית של מוזמביק ופרויקטים גדולים הקשורים לגז מציעים נקודות מבט מעניינות עבור חברות ספרדיות לנצל הזדמנויות עסקיות והשקעות במדינה. הפרופיל הטכנולוגי הגבוה של חברות ספרדיות בתחום ההנדסה, התשתית או הטלקומוניקציה, המפתח להתפתחות המדינה, הוא יתרון יחסי. עניין מעניין גם חדירת העסקים הספרדית בפורטוגל, שם יש לחברות ספרדיות רבות סניפים, אשר נהנים מפטורים ממס הנגזרים מההסכם כדי למנוע מיסוי כפול בין פורטוגל למוזמביק. כוחן של חברות ספרדיות במדינות אפריקאיות אחרות, למשל אנגולה, מודל נוסף לכלכלת מיצוי, מהווה תמריץ לפעול במוזמביק. היצוא הספרדי למוזמביק נשאר ברמות נמוכות מאוד.
שיתוף פעולה
מוזמביק הייתה המקבלת השישית בגודלה של ה-ODA הספרדי בעולם. מאז 2004, חלק גדל והולך מתרומתה של ספרד ניתן באמצעות תמיכה תקציבית כללית ומגזרית (בתחום הבריאות והחינוך). עם זאת, התמיכה בארגונים לא ממשלתיים המשיכה לייצג את החלק הגדול ביותר מבין יעדי המימון של AECID.
רביזור
הצגת הבכורה של "רביזור" התקיימה ב-1 במאי 1836 והסתיימה בכישלון חרוץ. מייד לאחר מכן עבר גוגול להתגורר מחוץ לרוסיה. ב-12 השנים הבאות הוא נדד ברחבי אירופה, כשמקום מושבו העיקרי היה רומא. ברבות הימים הפך המחזה לאחד המועלים ביותר במחזאות העולמית.
המחזה הוא קומדיה של טעויות, סאטירה על חמדנות וטיפשות אנושית ועל השחיתות השלטונית שפשטה באימפריה רוסית.
לדברי היסטוריון הספרות הרוסית דימיטרי פטרוביץ' סביאטופולק-מירסקי, המחזה
הסצינות דמויות החלום של המחזה, המשקפות לעיתים זו את זו, סובבות לעיתים בורטיגו אינסופי של הונאה עצמית סביב הדמות העיקרית, חליסטקוב, שמייצג חוסר אחריות, קלות דעת והיעדר שיקול דעת. "הוא מגלם עשיה חסרת משמעות, על בסיס שאפתנות שמקורה ברגשי נחיתות." (מירסקי) פרסומו של המחזה חולל זעם רב מצד העיתונות הריאקציונרית. נדרשה התערבותו האישית של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה כדי להציג את המחזה, בו שיחק מיכאיל צ'פקין (Mikhail Shchepkin) בתפקיד הראשי של ראש העיר.
הרקע
בראשית הקריירה של גוגול הוא נודע בשל סיפוריו הקצרים, שהפכו אותו לדמות נערצת במעגל הספרות הרוסי, שעליו נמנה אלכסנדר פושקין. לאחר ששמו הלך לפניו, החל גוגול לעבוד על כמה מחזות. ניסיונו הראשון בכתיבת מחזה סאטירי שנסוב על הבירוקרטיה באימפריה הרוסית, נעשה ב-1832. הוא נטש אותו בחששו מהצנזורה. ב-1835, הוא ביקש לקבל השראה לכתיבת מחזה סאטירי חדש מפושקין.
פושקין שאב את הרעיון לסיפור, ממקרה שאירע לו, בו פעם טעו וחשבו אותו למבקר מטעם המדינה ב-1833. הוא הזכיר אנקדוטה שהייתה דומה למדי למה שנהפך לשלד הסיפור של "מבקר המדינה".
תקציר העלילה
פקידיה המושחתים של עיירה רוסית קטנה, בראשם עומד ראש העיר, נתקפים בחרדה לשמע החדשות אודות מבקר מדינה (רביזור) העומד להגיע לעירם במסווה כדי לחקור אותם. הם פועלים במרץ כדי לטייח את מעשיהם הנלוזים ותוך כדי כך מגיע לאוזנם דיווח בדבר טיפוס חשוד שהגיע שבועיים קודם לכן מסנקט פטרבורג ומתאכסן בפונדק. אולם, אדם זה אינו רביזור, שמו הוא חליסטקוב, עובד מדינה בעל דמיון פרוע.
לאחר ששמע שחליסטקוב חייב את כתר המלכות בחשבון המלון המנופח שלו, ראש העיר וחבר מרעיו הנוכלים נעשים בטוחים שהשוטה הזה בן המעמד הגבוה הוא המפקח שהם מתייראים מפניו.
במשך זמן מה, חליסטקוב אינו מבין שטועים בזיהויו ומחליפים אותו במישהו אחר. בינתיים, הוא נהנה מהכבוד שרוחשים לו הפקידים המבוהלים ועובר להשתכן כאורח בביתו של ראש העיר. הוא גם דורש ומקבל "הלוואות" נכבדות מראש העיר ומקורביו. פרט לכך הוא מפלרטט ללא בושה עם אשתו ובתו של ראש העיר.
חולים ויגעים מדרישות השוחד האבסורדיות של ראש העיר, הסוחרים מגיעים לחליסטקוב ומתחננים בפניו שיפטר את ראש העיר ממשרתו. המום ממעשי החמס של ראש העיר, חליסטקוב מצהיר שיש להגלות אותו כבול בשרשראות לסיביר. חרף זאת, הוא לוקח עוד "הלוואות" מהסוחרים, בהבטיחו להם להיענות לבקשתם.
מבועת מכך שהוא יאבד הכול, ראש העיר מתחנן בפני חליסטקוב שלא יצווה לאסור אותו, ואז נוכח לדעת שחליסטקוב התארס לבתו. בשלב זה מודיע חליסטקוב שהוא חוזר לסנקט פטרבורג, אחרי שמשרתו אוסיפ שכנע אותו שבשלב כלשהו מישהו יחשוף את זהותו האמיתית.
לאחר שחליסטקוב ואוסיפ עוזבים עם כרכרה הנהוגה בידי סוסי העיר המהירים ביותר, כל חבריו של ראש העיר מגיעים כדי לברך אותו. בטוח בכך שידו על העליונה, הוא מזמן את הסוחרים, מתרברב באירוסי בתו לרביזור ונשבע להקשות עליהם את עולו. לפתע מגיע מנהל הדואר, כשבידו מכתב פתוח החושף את זהותו האמיתית של חליסטקוב – בו הוא מלגלג עליהם.
לאחר שלושים שנה של מעשי חמס, שחיתות ופשע באין מפריע, ראש העיר נתקף חמת זעם על שבפעם הראשונה הצליחו להערים עליו והוא הושפל כל כך. הוא צועק על מקורביו, בהאשימו שהם אשמים בכך ולא הוא. בעודם ממשיכים להתווכח, מגיע שליח ממפקח המלוכה האמיתי, שדורש לראות את ראש העיר מייד.
פרשנותו של מאיירהולד
ב-1926, ההפקה האקספרסיוניסטית של הקומדיה בידי וסבולוד מיירהולד "שבה לטבעו הסוריאליסטי האמיתי של המחזה, דמוי החלום; זאת לאחר מאה שנים של פשטות שצמצמה אותו לריאליזם צילומי גרידא."
אראסט גארין (אחד משלושת השחקנים המובילים בלהקת התיאטרון של מיירהולד) פירש את חליסטקוב כ"טיפוס מסתורי, המסוגל לשנות את הופעתו בעקביות."
ליאוניד גרוסמן נזכר שגארין גילם את חליסטקוב כ"דמות הלקוחה מסיפורי הופמן, רזה, לבוש שחורים, הולך בנוקשות, חבוש משקפיים מוזרים, כובע מיושן גבוה תיתורת, אדם מיוסר".
מיירהולד כתב אודות המחזה:
בסיום ההצגה של מיירהולד, החליפו את השחקנים בבובות, תכסיס שאנדריי ביילי השווה אותו ל"מהלומת גרזן שעורפת ראשים", אבל "מכה מוצדקת לחלוטין במקרה זה מאחר ש"הגרוטסקה הארכאית והגסה היא עדינה שבעדינות."
עיבודים נוספים
פיודור דוסטויבסקי גילם את דמותו של מנהל הדואר שפקין במופע צדקה שהכנסותיו הלכו ל"חברה לעזרה לסופרים ומלומדים נזקקים" באפריל 1860.
הסרט הראשון שהיה מבוסס על המחזה נעשה בגרמניה בידי גוסטף גרינדגנס ב-1932; הכותרת הגרמנית הייתה Eine Stadt steht Kopf (עיר העומדת על ראשה). ב-1933, השחקן הצ'כי ולאסטה בוריאן (Vlasta Burian) גילם את דמותו של המפקח בסרט "רביזור" בבימויו של מרטין פריץ (Martin Frič).
ב-1949, הופקה בהוליווד הגרסה הקולנועית לקומדיה שהייתה מחזמר בכיכובו של דני קיי ונקראה "המפקח הכללי". הסרט דומה אך במעט למחזה. גרסתו של קיי ממקמת את הסיפור באימפריה של נפוליאון, במקום ברוסיה, והגיבור הראשי, המפקח, אינו פקיד מלכות יהיר, אלא בור עני, הנפלט מלהקת צוענים נודדת, מכיוון שאינו חמדן ונוכל מספיק. הדבר שומט את הקרקע מתחת למשמעות עבודתו של גוגול ביחסים המשתנים בין המפקח הכוזב ובני המעמד הגבוה בעיירה. הסרט לא זכה לביקורות אוהדות וגם לא היה הצלחה קופתית.
ב-1955 הופק הסרט האינדונזי Tamu Agung (האורח שעלה לגדולה), בבימויו של אוסמאר איסמעיל. הסרט הוא עיבוד רופף למחזהו של גוגול. העלילה מתרחשת בכפר קטן באי ג'אווה, מעט אחרי קבלת העצמאות של המדינה. אמנם הוא אינו מחזמר כמו הסרט ההוליוודי, אבל משולבים בו מספר קטעים מוזיקליים.
ב-1958 הקומיקאי הבריטי טוני הנקוק גילם את דמותו של חליסטקוב בגרסה חיה של רשת הטלוויזיה BBC (שנשמרה בהקלטה), והייתה אחת ההופעות המעטות שלא הציגה קומדיית מצבים.
לואיג'י זמפה ביים באיטליה ב-1962 את הסרט Roaring Years (השנים השואגות), בכיכובו של נינו מנפרדי. זהו עיבוד חופשי של המחזה, בו העלילה ממוקמת בעיר קטנה בדרום איטליה, בתקופת איטליה הפשיסטית.
בפרק מתוך סדרת הטלוויזיה הבריטית "המלון של פולטי" ישנו פרק על אורח שטועים בזיהויו. הוא מגיע למלון ובזיל פולטי חושב בטעות שהוא מפקח מלונות בעוד שהוא למעשה מנהל חברה לייצור כפיות.
ב-1974 במקסיקו אלפונסו אראו ביים והיה שותף בכתיבתו של עיבוד לסרט בשם Calzonzin Inspector, בהשתמשו בדמויות של הקריקטוריסט הפוליטי ריו (אדוארדו דל ריו).
בשנת 1974 הפקה תיאטרונית של הבמאי הרומני החשוב לוצ'יאן פינטיליה (Lucian Pintilie), נאסרה על ידי הצנזורה בזמן משטרו של צ'אושסקו אחרי 3 הצגות.
המחזה הוסרט בברית המועצות ורוסיה פעמיים: לראשונה בידי לאוניד גאידאי בשם "עלום-השם מפטרסבורג" (Incognito from Petersburg) (1977). עיבוד שני של המחזה לקולנוע ברוסיה היה בסרט "רביזור" (Revizor) (1996), בו ניקיטה מיכאלקוב גילם את ראש העיר. אף אחד מהסרטים לא זכה להצלחה ביקורתית או קופתית.
ב-1981 הופק הסרט הטאייוואני/הונג קונגי "לו הייתי באמת" (If I Were For Real), שהוא עיבוד של "רביזור" המתרחש בימי מהפכת התרבות בסין.
הגרסה הקולנועית ההולנדית של המחזה הופקה ב-1982 בשם De Boezemvriend, בכיכובו של אנדרה ואן דוין (André van Duin). הייתה זו קומדיה מוזיקלית, בה רופא שיניים מבקר בהולנד הכבושה בידי צרפת וחושבים שהוא גובה מיסים צרפתי.
ב-1992 הבמאי מברודוויי זוכה הטוני דניאל סאליבן חבר ללהקת התיאטרון הרפרטוארית של סיאטל וכתב את המחזה "המפקח קרול" בהשראת גוגול. המחזה מספר על אדם העובר אודישנים בתיאטרון קטן שם סבורים בטעות שהוא מודיע של "קרן האמנויות הלאומית" (National Endowment for the Arts). בעוד השחקנים ומנהלי הלהקה מכרכרים סביבו ונענים לכל גחמה שלו, הם גם מספרים בצורה שונה את הסיפור המסורתי של מזמור חג המולד.
תוכנית הטלוויזיה "ווישבון" (Wishbone) של רשת PBS עיבדה את הסיפור בפרק אחד בסדרה.
ב-2005, המחזאי דייוויד פאר כתב וביים גרסה בעיבוד חופשי עבור התיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון, בשם The UN Inspector. במחזה הועברה העלילה לרפובליקה סובייטית לשעבר בת ימינו. עיבודו של פאר תורגם לצרפתית בידי נטלי ריבר דה קרלס והוצג בצרפת בשנת 2008.
ב-2006, תיאטרון גרין שוטס (Greene Shoots Theatre) העלה עיבוד בסגנון אנסמבל בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו. הבמאית הייתה סטף גונארי (שמה לפני הנישואים היה קירטון) שהשתמשה בתיאטרון פיזי, פנטומימה, ועבודת מקהלה שעמדה בבסיס הקומדיה הממשית. השימוש בקומדיה דל'ארטה הדגיש את הגרוטסקה וחידד את הסאטירה.
ב-2008, ג'פרי האטצ'ר עיבד את המחזה להצגת קיץ בתיאטרון גאטרי במיניאפוליס. גרסה שונה מעט של מחזה זה הציג התיאטרון הרפרטוארי של מילווקי בספטמבר 2009. מכינת בית ספר סנט צ'ארלס בקולומבוס, אוהיו, העלתה אף היא גרסה שונה במעט של עיבודו של האטצ'ר בפברואר 2010.
ב-2011, תיאטרון יאנג ויק הציג גרסה חדשה בעיבודו של דייוויד הארוואר. בבימויו של ריצ'רד ג'ונס, בכיכוב ג'וליאן באראט מהלהקה הקומית "דה מייטי בוש" (The Mighty Boosh) וכן ג'וליאן באראט, דון מקיצ'ן וקייל סולר מתוכנית המערכונים הבריטית Smack the Pony בערוץ 4 הבריטי.
ב-2011 תיאטרון העיר סטוקהולם הפיק את המחזה שעלילתו הוסבה לתקופת הטיהורים הגדולים של יוסיף סטלין בברית המועצות.
ב-2011, תיאטרון אבי, דבלין העלה עיבוד מפרי עטו של רודי דויל.
ב-2012 תיאטרון בוסטון קורט ולהקת התיאטרון פיוריוס (פסדינה, מחוז לוס אנג'לס), העלתה עיבוד מאת עודד גרוס.
ב-2013 תיאטרון אקרופול, אתונה הציג את המחזה ביוונית. אוניברסיטת מטרופוליטן לונדון הציגה את "רביזור" בתיאטרון אובאל האוס במאי 2013.
"רביזור" תורגם לשפות רבות אחרות.
גרסאות אופראיות
קרל וייס (1944-1862), Der Revisor, 1907, אופרטה.
יוג'ין (ינה) זאדור (1977-1894): "רביזור" שלו הוצג לראשונה ב-1928; הגרסה המתוקנת הועלתה לראשונה ב-11 ביוני 1971 בידי להקת האופרה ווטרקואוסט בקולג' אל קאמינו בלוס אנג'לס.
אמילקאר זאנלה (איטלקי) (1949-1873): "רביזור 2" שלו הוצג לראשונה בטריאסטה ב-20 בפברואר 1940.
ורנר אגק (198 3-1901): "דר רביזור" (Der Revisor) שלו הועלה בתיאטרון Schlosstheater Schwetzingen בפסטיבל שווטזינגן ב-1957.
קרשימיר פריבק ( Krešimir Fribec (1996-1908) Dolazi revisor שלו הושלם ב-1965.
המחזה תורגם לכל השפות האירופאיות והוא עדיין פופולרי כיום, מכיוון שהוא דן בצביעות של חיי היום יום ביחד עם השחיתות הפושה בקרב העשירים והמעמד הגבוה. בהולנד, לשם דוגמה, אנדרה ואן דוין יצר את הגרסה ההולנדית שלו למחזה בשם De Boezemvriend (שמשמעו "חבר קרוב"); הסרט משנת 1982 שעלילתו מתרחשת בהולנד בתקופת נפוליאון. בסרט ואן דוין מגלם את דמותו של רופא השיניים פסדופיין, המכונה פרד ואן דר זי.
פרושטם לקסמן דשפנדה עיבד את המחזה "אמאלדר" בשפת מראטהי (שפירושו המילולי הוא "מפקח הממשלה"), בשלהי שנות החמישים, שמתרחש במהאראשטרה, אבל שומר על מאפייני הסאטירה הקומית של המחזה המקורי.
המחזה בתיאטרון המקצועי הישראלי
1. רביזור, תיאטרון הבימה – הצגת בכורה: 23 במרץ 1935
2. רביזור, תיאטרון הקאמרי – הצגת בכורה: 17 ביולי 1950
3. רביזור, תיאטרון העונות – הצגת בכורה: 1965
4. מבקר המדינה, תיאטרון חיפה – הצגת בכורה: 12 בינואר 1974
5. רביזור, תיאטרון הקאמרי – הצגת בכורה: 4 בנובמבר 1978
6. "מבקר המדינה: מחזה מדברי סהרורי", תיאטרון הקאמרי – הצגת בכורה: 26 בדצמבר 1993
7. רביזור, תיאטרון תמונע – הצגת בכורה: 2006
8. רביזור, תיאטרון גשר – הצגת בכורה: 14 ביולי 2010
גאבור קארלי
גאבור קַארֶלִי (במקור קראוס; בהונגרית: Carelli Gábor; בודפשט, 10 במרץ 1915 – ניו יורק, 22 בינואר 1999) היה זמר אופרה אמריקאי ממוצא יהודי-הונגרי (טנור לירי). הוא החל את הקריירה שלו בשם גאבור קראוס, ואימץ את השם קארלי ב-1 ביוני 1938. בשנת 1939 ערך את הופעת הבכורה שלו בשם משפחתו החדש בהופעה האופרה לה בוהם בבית האופרה של פירנצה.
ביוגרפיה
גאבור קראוס נולד במשפחה יהודית. בהדרכת אביו עורך הדין ד"ר בלה קראוס גם הוא היה מיועד ללמוד משפטים, אך הוריו לא נרתעו גם מהקריירה המוזיקלית שלו, כי אמו שרה במקהלתו של ד"ר אמיל ליכטנברג, אך ניגנה היטב גם בכינור. הוא קיבל את ברכת אביו על סמך מבחני שירה שערך בווינה.
בין 1924 לבין 1932 הוא היה תלמיד בבית הספר התיכון ברחוב מרקו, שהעניק מוזיקאים רבים לעולם. הוא שר בקביעות שירים נפוליטניים בפסטיבלים כיתתיים. משנת 1932, בעצת ד"ר ליכטנברג, למד לשיר אצל זמר האופרה פרנץ סקייהידי (Ferenc Székelyhidy). הוא למד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט במשך כמה חודשים (ספטמבר 1934 עד פברואר 1935). ההופעה הפומבית הראשונה שלו (אחרי קונצרט חזרות בברנו) הייתה בקונצרט מוצרט של המנצח יאנוש פרנצ'יק, עדיין בשם גאבור קראוס, שנערך בקזינו ליפוטווארוש (חלק מרובע 5 של בודפשט) ב-23 בנובמבר 1935, כששר את אחת מאריות-טמינו בחליל הקסם. מ-1936 עד 1939 למד מוזיקה ברומא. האמן שגילה אותו היה זמר האופרה בעל השם העולמי בנימינו ג'ילי. הוא נסע לאמריקה בשל איום מלחמת העולם השנייה. בשנים הראשונות שר בלהקות קטנות בערים שונות. לאחר הופעה מוצלחת בעיר דאלאס, התפקיד הגדול הראשון הגיע בפלסטף, בניצוחו של ארתורו טוסקניני, עם התזמורת הסימפונית של רשת השידור NBC. בשנת 1950 חתם חוזה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, שם נחשב לטנור המועסק ביותר במשך תקופה ארוכה.
בית הקברות של נשר
היסטוריה
היישוב נשר החל לקבור את מתיו בבית הקברות של המושב כפר חסידים בין השנים 1938-1936. מעטים נקברו בבית הקברות הראשון של יגור. בהמשך נקברו בבתי קברות בעיר חיפה. בשנת 1965 החליטה מועצת העיר נשר להקים בית קברות בעיר. ב-11 במרץ 1965 נחנך בית הקברות בהשתתפות רבים מתושבי העיר. בית הקברות ממוקם בסמוך לאוניברסיטת חיפה.
גאבור קארלי
ביוגרפיה
קארלי לימד בבית הספר למוזיקה במנהטן במשך עשרות שנים. הוא לא יכול היה להגיע לארץ הולדתו בשנות ה-50, אבל מ-1960 הוא שוב היה בבודפשט. לפני שנים, הייתה לו סדרת תוכניות ברדיו ההונגרי שעורר עניין רב בנושא "ההיסטוריה של האופרה".
בית הקברות של נשר
היסטוריה
ב-18 בפברואר 1966, כשנה לאחר הקמת בית הקברות, סירבה חברת קדישא לקבור תושב נשר בבית העלמין הראשי בחיפה. מטעם החברה נמסר כי בית הקברות של נשר נבנה לרווחת תושבי העיר, ומקבילו, מיועד לתושבי חיפה בלבד. חברי המועצה של נשר וחיפה גינו את החלטת חברת קדישא, והגופה נטמנה בחיפה כמתוכנן.
בשנת 2004, בעקבות גידול האוכלוסייה במטרופולין חיפה, נבנה בית הקברות בקרבת התל הארכאולוגי תל רגב. התל כולל בתוכו מתחם קבורה גם לעיר נשר, אולם נכון ל-2021, ממשיכים לקבור את מתי העיר נשר בבית הקברות בנשר, והרבנות הראשית של נשר ממשיכה להרחיב אותו בחלקות קבורה נוספות.
נכון לאוגוסט 2021, בית הקברות כולל 22 (כ"ב) חלקות קבורה פעילות. חלקה נוספת מוכנה בשלמות כולל בורות לקברים, והוכנה תשתית לחלקות נוספות במעלה ההר לכיוון מערב.
ראשי היישוב הקבורים בבית הקברות ואישים נוספים
בבית הקברות קבורה גם שוטרת משמר הגבול גלית ארביב, שעוטרה בעיטור האומץ של המשטרה לאחר שניהלה ב-2002 קרב עם מחבל פלסטיני בשכונת נווה יעקב בירושלים.
אמרוללה סאלח
אמרוללה סאלח (דארי / פאשטו : امرالله صالح; נולד ב־15 באוקטובר 1972) הוא פוליטיקאי אפגני שהכריז על עצמו כנשיא אפגניסטן ב־17 באוגוסט 2021, בהתאם לחוקת אפגניסטן מ־2004.
לפני שעמד בראש המודיעין האפגני, היה חבר בברית הצפונית של אחמד שאה מסעוד. בשנת 1997 מונה סאלח על-ידי מסעוד לשמש כמנהל משרד הקישור של הברית הצפונית בשגרירות האפגנית בדושנבה, טג'יקיסטן, תוך טיפול במגעים עם ארגונים בינלאומיים (הומניטריים) וסוכנויות מודיעין בינלאומיות. לאחר שהתפטר מראשות הביטחון הלאומי בשנת 2010, סאלח יצר תנועה פרו-דמוקרטית ומתנגדת לטליבאן בשם באסג'-א מילי (גיוס לאומי) ו"המגמה הירוקה".
במרץ 2017 מונה לשר המדינה לרפורמות ביטחוניות על ידי הנשיא אשרף גאני. בדצמבר 2018 מונה לשר הפנים על ידי גאני. הוא התפטר מתפקיד שר הפנים ב-19 בינואר 2019 כדי להצטרף למטה הבחירות של אשרף גאני.
שנים מוקדמות
סאלח נולד באוקטובר 1972 בפנג'שיר, אפגניסטן. הוא שייך לקבוצה האתנית הטג'יקית. לסאלח הייתה אחות, שנהרגה בעינויים על ידי לוחמי הטליבאן לאחר שהתחילו במצוד אחריו.
קריירה
בשנת 1990, כדי להימנע מגיוס לצבא האפגני הנתמך על ידי סובייטים, הצטרף סאלח לכוחות המוג'אהדינים האופוזיציוניים. הוא קיבל הכשרה צבאית בפקיסטן השכנה ונלחם תחת מפקד המוג'אהדין אחמד שאה מסעוד.
בסוף שנות התשעים סאלח היה חבר בברית הצפונית (הידועה גם בשם החזית המאוחדת) ונלחם נגד הטליבאן. בשנת 1997 מונה סאלח על ידי מסעוד להוביל את משרד הקישור הבינלאומי של החזית המאוחדת בשגרירות אפגניסטן בדושנבה, טג'יקיסטן, שם שימש כרכז של ארגונים לא ממשלתיים (הומניטריים) וכשותף קישור של סוכנויות ביון זרות.