cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמברגו נשק
מדינות עליהן הוטל אמברגו נשק
אמברגו נשק מוטל בדרך כלל על ידי האומות המאוחדות, האיחוד האירופי או הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, בתמיכה של ארצות הברית. ברוב המקרים מוטלות גם סנקציות כלכליות וחרם דיפלומטי.
להלן מספר דוגמאות בולטות של מקרים בהם הוטל אמברגו נשק על מדינה.
אזרבייג'ן וארמניה
בשנת 1992, בתגובה למלחמת נגורנו קרבאך בין אזרבייג'ן לארמניה, ביקש הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה למנוע מכירת נשק לצדדים בסכסוך. לרוב הבקשה כובדה, אם כי היו מספר מקרים בהם מדינות אירופאיות סיפקו נשק לאזרבייג'ן או לארמניה.
אינדונזיה
ממשלת ארצות הברית הטילה אמברגו נשק על אינדונזיה בשנת 1999 עקב רצח העם במזרח טימור. האמברגו הוסר בשנת 2005.
איראן
ארצות הברית הטילה אמברגו נשק וסנקציות כלכליות על איראן בעקבות המהפכה האיראנית בשנת 1979, אך למעשה המשיכה למכור נשק למשטר האייתולות באיראן בעסקה סיבובית בתיווך ישראלי שנקראה פרשת איראן-קונטראס. האמברגו נאכף רק לאחר חשיפת הפרשה, בשנת 1986.
בשנת 1995 הרחיבה ארצות הברית את הסנקציות והן הוטלו גם על חברות שמכרו לאיראן נשק וציוד.
במרץ 2007, בהחלטה 1747 של מועצת הביטחון של האו"ם, הוחמרו הסנקציות שהוטלו על איראן עקב תוכנית הגרעין האיראנית. סנקציות אלה הוסרו ב-16 בינואר 2016, אך האמברגו של מועצת הביטחון נמשך עד אוגוסט 2020.
בספטמבר 2020 הטילה ארצות הברית אמברגו נשק מחודש על איראן עקב תוכנית הגרעין האיראנית, וכן על ונצואלה, שסיפקה נשק לאיראן.
ארגנטינה
נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר הטיל אמברגו נשק על המשטר הצבאי בארגנטינה בשנת 1977 כתגובה להפרות זכויות אדם.
בשנת 1982 הוטלו על ארגנטינה אמברגו נשק וסנקציות כלכליות על ידי הקהילה הכלכלית האירופית, לאחר הפלישה לאיי פוקלנד. האמברגו הסתיים בשנת 1989. בתקופה זו רכשה ארגנטינה נשק ממזרח אירופה ומישראל.
ארצות הברית
בשנת 1966, כמחאה על מלחמת וייטנאם, שוודיה הטילה אמברגו נשק על ארצות הברית, ועצרה מכירה של רובי קרל גוסטב m/45 שהיו מיועדים ליחידת אריות הים. כתגובה האיצה ארצות הברית את פיתוח הרובה Smith & Wesson M76.
דרום אפריקה
ביולי 1970, בהחלטה 282 של מועצת הביטחון של האו"ם, הוחלט להטיל אמברגו נשק על דרום אפריקה עקב משטר האפרטהייד.
לאחר החלטה זו רכשה דרום אפריקה מערכות אזרחיות, בהן מחשבים ומכ"ם לבקרת תעבורה אווירית, והן הוסבו לשימושים צבאיים. בשנת 1975 נחתם, הסכם סודי לשיתוף פעולה צבאי.
באותה תקופה רכשה דרום אפריקה טכנולוגיה צבאית ממדינות נוספות, בהן טאיוואן, מרוקו, אינדונזיה, ארגנטינה ואיראן. מרוקו סייעה בהעברת כלי נשק וטכנולוגיה מצרפת לדרום אפריקה.
החלטה 591 משנת 1986 הרחיבה את הסנקציות על דרום אפריקה והוסיפה להן גם טכנולוגיה דו-שימושית. האמברגו הוסר בשנת 1994.
דרום סודאן
מועצת הביטחון של האו"ם הטילה אמברגו נשק על דרום סודאן לאחר פרוץ מלחמת אזרחים במדינה, בגלל "הטיהור האתני, פשעים נגד האנושות, שימוש באונס ככלי מלחמה, ופשעי מלחמה שצבא דרום סודאן מבצע באזרחיו". בשנת 2014 מדינות אירופה הכריזו על אמברגו נשק למדינה, וארצות הברית השעתה את הסיוע הצבאי. בדו"ח משנת 2015 קרא האו"ם גם לאסור על אספקה, מכירה או העברה של נשק, סיוע טכני, הדרכות, או אימוני כוחות למדינה.
על אף האמברגו, ישראל מכרה לצבא דרום סודאן רובי גליל.
הרפובליקה העממית של סין
ארצות הברית והאיחוד האירופי הפסיקו את ייצוא הנשק לסין בשנת 1989, עקב פעולות הדיכוי האלים שנקטה ממשלת סין נגד המפגינים בכיכר טיאננמן.
ישראל
לאחר ההפוגה הראשונה במלחמת העצמאות, בריטניה וארצות הברית הטילו אמברגו נשק על כלל המדינות במזרח התיכון, בהן ישראל. בתקופה זו נרקמה עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-ישראלית, בה רכש צה"ל נשק מצ'כוסלובקיה, בתיווכה של ברית המועצות. כמו כן הגיעה באותה עת לחופי ישראל הספינה "אלטלנה" כשהיא נושאת נשק, דבר שהיווה הפרה של החלטת האמברגו של מועצת הביטחון ושל תנאי ההפוגה.
מעט לפני מלחמת ששת הימים הוטל האמברגו הצרפתי על ישראל, שהביא לסיומה את תקופת שיתוף הפעולה הביטחוני בין המדינות. צה"ל חדל להצטייד באמצעי לחימה צרפתיים ובמקומם החל רכש מארצות הברית. האמברגו נמשך לפחות עד תקופת נשיאותו של פרנסואה מיטראן, ורק אחריו חודש ייצוא ביטחוני מצומצם, המתמקד באווירונאוטיקה וחלל.
לאחר מבצע עופרת יצוקה הודיעה בריטניה על הטלת אמברגו נשק חלקי על ישראל. בוטלו חמישה רישיונות לייצוא ציוד ואמצעי לחימה לספינות חיל הים, ומשרד החוץ הבריטי הודיע על בחינה מחדש של כלל הייצוא הביטחוני מבריטניה לישראל.
לוב
בינואר 2020 התכנסה בברלין "ועידת השלום" שדנה במלחמת האזרחים בלוב. בוועידה הוחלט לקרוא להפסקת אש מוחלטת ומיידית, וכן להטלת אמברגו של האו"ם על העברת נשק ללוב. גם המדינות התומכות בצדדים הלוחמים הסכימו לאמץ את האמברגו ולהפסיק את מכירות הנשק.
מיאנמר
מיאנמר נתונה תחת אמברגו נשק מטעם האיחוד האירופי ותחת סנקציות על מכירת אמצעי לחימה מטעם ארצות הברית עקב הפרת זכויות אדם. על אף זאת, ישראל מבצעת עסקאות נשק עם מיאנמר. בשנת 2015, למשל, רכשה מיאנמר ספינת סופר דבורה סימן 3 מתוצרת התעשייה האווירית.
קפריסין
ארצות הברית הטילה מגבלות על העברת נשק לקפריסין בשנת 1987, במטרה לעודד את מאמצי הפיוס בין קפריסין לצפון קפריסין (הנשלטת על ידי טורקיה) ולמנוע מרוץ חימוש באי. בשנת 2020 הודיעה ארצות הברית כי האמברגו יבוטל.
מדינות נוספות
בנוסף למדינות לעיל, אמברגו נשק מוטל כיום על המדינות הבאות: גינאה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, זימבבואה, חוף השנהב, לבנון, סודאן, סומליה, עיראק וקוריאה הצפונית.
בעבר הוטל אמברגו נשק על אוזבקיסטן, אריתריאה, יוגוסלביה, סוריה, סיירה לאון ורואנדה.
ארצות הברית הטילה בעבר אמברגו נשק על וייטנאם, טורקיה וקובה.
אמברגו נשק בהלכה היהודית
ההלכה אוסרת במפורש על מכירת נשק לגויים: "אין מוכרין להם דובין ואריות וכל דבר שיש בו נזק לרבים." כל דבר שיש בו נזק לרבים - אסור למכור. כמו כן נאסר "לעזור למשחיתים בדרך ההשחתה", אך הותר למכור למדינה המשתמשת בנשק כדי להגן על יהודים.
אצטדיון אל-ירמוכ
אצטדיון אל-ירמוכ (בערבית: ملعب يرموك) הוא אצטדיון כדרוגל השוכן בעזה, אצטדיון אל-ירמוכ הוא אחד מהאצטדיונים הפלסטינים הוותיקים, האצטדיון נפתח בשנת 1952 כאשר רצועת עזה הייתה תחת שלטון מצרי, האצטדיון שוחזר ושופץ תחת פיקוח ישיר של עיריית עזה ב-2009. אצטדיון ירמוך הוא האצטדיון הביתי של מועדון הספורט בעזה, מלבד מועדון הספורט בעזה האצטדיון משמש קבוצות שונות ובגלל היותו אחד האצטדיונים הגדולים ברצועת עזה הוא מארח באופן תדיר אירועי ספורט ופסטיבלים. האצטדיון מכיל כ-9,000 מושבים.
היסטוריה
האצטדיון נפגע קשות בעת מבצע עופרת יצוקה ובעקבות כך הוחלט לשפץ אותו, לאחר השיפוץ נחנך האצטדיון בהשתתפות ראש ממשל חמאס ברצועת עזה, אסמאעיל הנייה.
ב-2009 בעת שתושבי הרצועה חגגו את העיד אל-פיטר לקראת חידוש המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים נאם באצטדיון אסמאעיל הנייה ותקף את ממשלו של נשיא ארצות הברית החדש, ברק אובמה ואמר בהצהרה לתקשורת "לאף אחד אין זכות לוותר על ירושלים או על הפליטים. לא אש"ף ולא שום גורם אחר רשאי לחתום על הסכם הפוגע בזכויות הפלסטיניות ובעקרונותיו. כל הסכם כזה שיושג הוא בטל ואינו מחייב את עמנו".
במאי 2011 הנייה נפצע במהלך משחק כדורגל ששיחק במקום, הניה משחק באופן שגרתי באצטדיון עם מספר שחקני כדורגל ותיקים שגרים ברצועה.
במבצע עמוד ענן ניזוק החלק הדרומי של האצטדיון וכן היציע המזרח שלו כתוצאה מתקיפה של חיל האוויר הישראלי, גם באוקטובר 2018 תקף חיל האוויר את האצטדיון.
בת אל הבתולה
בת אל הבתולה היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמה קומית המבוססת על סדרה אמריקאית בעלת שם דומה שהופקה על ידי חברת ההפקות דורי מדיה דרסט עבור חברת HOT. כמו בגרסה האמריקאית, הסדרה מביאה את סיפורה של צעירה שנכנסת למשולש אהבה לא צפוי אחרי שהיא מגלה שנכנסה להריון בטעות מהפריה מלאכותית. בגרסה הישראלית הדמות הראשית נקראת בת אל אלפונטה ומגולמת על ידי משי קלינשטיין.
הסדרה עלתה לשידור ב-18 במרץ 2019 בערוץ HOT בידור. עם זאת, שני פרקי הבכורה היו זמינים עוד קודם לכן ב-HOT VOD.
תקציר העלילה
כמו בג'יין הבתולה, הסדרה מגוללת את סיפורה של בת אל אלפונטה, צעירה אשדודית בת 23 שמרנית וקפדנית שחונכה כל חייה על ידי סבתה לשמור את בתוליה לגבר אליו היא תינשא, אך כאשר היא נכנסת בטעות להריון כתוצאה מהפריה מלאכותית על ידי הגיניקולוגית שלה, היא נכנסת למשולש אהבה לא צפוי בין מיכאל, שוטר במקצועו וארוסה, לבין גברי, הבוס שלה ואביו הביולוגי של התינוק אותו היא נושאת.
טרנטולה ורודה מקסיקנית
מאפיינים
טרנטולה זו משתכנת באזורים עם תנאי אקלים שונים, לרבות יערות נשירים צחיחים, והיא שוכנת לרוב על הקרקע. היא מצויה בגבהים בני 200 עד 1,400 מטרים מעל פני הים. תפוצתה במקסיקו מתפרשת מן העיר טפיק במדינת נאיאריט בצפון עד העיירה חמלה (Chamela) במדינת חליסקו בדרום. אוכלוסייתה הגדולה ביותר מצויה בשמורה הביולוגית אשר בחמלה.
טרנטולה זו חיה ביערות טרופיים נשירים בגבהים בני 200 עד 1,400 מטרים מעל פני הים, שאדמתם חולית, ישרה ודלילה בבעלי חיים. מזג האוויר נתון לשינוי העונות, והוא נע מעונות רטובות במיוחד לעונות צחיחות ויבשות. משקעי הגשם השנתיים, העומדים על 707 מ"מ, יורדים בעיקר בין יוני לדצמבר, וסופות הוריקן הן מאורע שכיח. בעונה הגשומה עומדת הטמפרטורה הממוצעת על 32 מעלות צלזיוס, ובעונה היבשה על 29 מעלות צלזיוס.
המין מתאפיין בדו-צורתיות זוויגית, כלומר ישנם הבדלים פיזיים ניכרים בין הזכר לנקבה. הנקבה גדולה וכבדה מהזכר, כאשר גודלה נע בין 50 ל-75 מ"מ ומשקלה בין 19.7 ל-50 גרמים, בעוד הזכר שוקל 10 עד 45 גרמים. הגוף שחור ברובו ואזורים קטנים הם בצבע כתוב-צהבהב, למשל קצות הרגליים. הפרווה בחלקה האחורי אף היא כתומה-צהבהבה. על אף צבעוניותם, הם משתלבים היטב בסביבתם וקשה למדי להבחין בהם בסביבתם הטבעית.
לאחר הזיווג הולכת הנקבה למאורתה כדי להטיל את ביציה בשק ביצים שלרוב נאטם בעלים ובמשי. בתום הזיווג יש והזכר מותיר אף הוא משי ליד חוטי המשי בכניסה למאורתה של הנקבה, ייתכן כדי למנוע מזכרים אחרים להזדווג עם אותה נקבה, ואולי כחלק מתחרות בין הזכרים.
הנקבה מטילה את שק הביצים, המכיל בין 400 ל-800 ביצים, בין אפריל למאי, לפני היורה באזור מחייתה של טרנטולה זו. הנקבה שומרת על הביצים במשך שניים עד שלושה חודשים, עד לבקיעתן בחודשי יוני-יולי. העכבישים שנולדו ייוותרו במאורה שלושה שבועות נוספים, בטרם יעזבוה. הנקבה הופכת בשלה להזדווגות בגיל 3 עד 5 שנים, ותוחלת החיים שלה מגיעה עד 15 שנה. הזכרים הופכים בשלים מינית מהר יותר, ונהיים בשלים לזיווג כבר בגיל שנתיים עד 3 שנים.
תוכנית הספר הכחול
תוכנית הספר הכחול הייתה חזונו של נורי א-סעיד ראש ממשלת עיראק אותו העלה על הכתב בשנת 1943 וכוון בעיקר לבריטים, ובו בדומה לתוכנית סוריה הגדולה של עבדאללה הראשון אמיר הממלכה הירדנית ההאשמית, הציעה לאחד את כל אזור הסהר הפורה תחת קונפדרציה בהובלת עיראק שתושביה הם שיקבעו את אופי השלטון בה. בניגוד לעבדאללה, שהתעלם בתוכניתו ממעמד היהודים, הציע נורי א-סעיד ליהודים אוטונומיה במחוזות מסוימים בקונפדרציה, בדומה לאוטונומיה שהוענקה למרונים בהר הלבנון בשנת 1864 ובה בעת הייתה עיראק לקיצונית במדינות ערב ביחסה ליישוב ומדינת ישראל.
ביולי 1947 נקרתה בדרכו של נורי סעיד ההזדמנות להגשים את חלום 'סוריה הגדולה' במסגרת תוכנית קלייטון של הבריטים לבלימת שאיפות ההתפשטות הסובייטיות במזרח התיכון באמצעות סיכול תוכנית החלוקה. הבריטים יעדו לעיראקים את הובלת קואליציית הפלישה הערבית הראשונה לארץ ישראל, תוך הבטחה לחימוש שתי דיוויזיות עיראקיות במסגרת הסכם הגנה אנגלו-עיראקי שנודע בשמו הסכם פורטסמות (1948). מרד בגדאד (1948) בהובלת התנועה הקומוניסטית העיראקית, רבים מחבריה יהודים, בתמיכה פעילה של ברית המועצות הביא לנפילת שלטונו של נורי סעיד ולסיכול תוכנית הפלישה הראשונה.
במאי 1948, שגרה עיראק דיוויזיה לארץ ישראל כחלק מהמאמץ של מדינות ערב לחסל את מדינת ישראל. עיראק לא חתמה על הסכם שביתת נשק עם ישראל בתום מלחמת הקוממיות, שלחה חילות משלוח במלחמות ששת הימים ויום כיפור ושגרה טילים לשטח ישראל במלחמת המפרץ הראשונה, כך עד סוף שלטונו של סאדם חוסיין.
צי האוויר הראשון (לופטוואפה)
צי האוויר הראשון (בגרמנית: Luftflotte 1) היה אחד היחידות שלחמו במסגרת הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
צי האוויר הוקם ב-1 בפברואר 1939, ולמפקדו מונה אלברט קסלרינג. צי האוויר לחם במהלך המערכה בפולין, יחד עם כוחות קבוצת ארמיות צפון, ולאחר מכן נשאר בפולין ובגרמניה המרכזית. במהלך מבצע ברברוסה העניקו כוחות צי האוויר סיוע לכוחות קבוצת ארמיות צפון, ולאחר מכן פעלו כוחות צי האוויר בגזרה הצפונית באסטוניה, לטביה וליטא. ב-16 באפריל 1945 שונה שמו של צי האוויר לפיקוד הלופטוואפה קורלנד.
המערכה בפולין
במהלך המערכה בפולין כלל צי האוויר את היחידות הבאות:
המערכה על צרפת
מהלך המערכה על צרפת כלל צי האוויר את היחידות הבאות:
מבצע ברברוסה
מהלך מבצע ברברוסה כלל צי האוויר את היחידות הבאות:
הפנטזיה של הל
הפנטזיה של הל (אנגלית: Shallow Hal) הוא סרט קומי רומנטי משנת 2001, בכיכובם של גווינת' פאלטרו, ג'ק בלאק וג'ייסון אלכסנדר. במאי הסרט הם האחים פיטר ובובי פארלי והוא צולם בעיר שארלוט שבקרוליינה הצפונית ובסביבותיה, כמו גם בערים סטרן והולדן שבמסצ'וסטס
האחים פארלי הודו כי הסרט היה מעט שונה מהקומדיות הקודמות שלהם, אך כמו כל הקומדיות שלהם הם אוהבים שהקהל חש בקשר לכל אחת מהדמויות. 'הפנטזיה של הל' הוא סרט אמוציונלי יותר והמפיקים השקיעו זמן רב בוודאם שלא תיווצר "בדיחה שמנה", אלא כזו שמכילה מסר עמוק. הם רצו שזה יהיה מסר בדבר הצורך לראות את היופי הפנימי בכל אדם.
עלילת הסרט
הל לארסון (מגולם על ידי ג'ק בלאק) וחברו הטוב מאוריציו וילסון (מגולם על ידי ג'ייסון אלכסנדר) מבלים את זמנם הפנוי בחיזור אחר נשים היפהפיות, מנסים להתנהג בקוליות כשהם בסביבתן, אבל רוב הנשים מפרשות התנהגות זאת כמגעילה ולא מעוניינות בשום קשר איתם. שותפיו לעבודה של הל מאשימים אותו בהיותו רדוד ומתעניין רק בהופעתן החיצונית. ביום רגיל כשהל בדרכו לעבודה הוא נתקע במעלית עם המאמן האמריקאי אנתוני רובינס, ומשוחח עם טוני על חייו. רובינס, שמבין את מצבו של הל, מהפנט אותו וגורם לו לראות את יופין הפנימי של הנשים ולא לשים לב למראן הפיזי. הל מתחיל להימשך ולצאת עם נשים שמנות, מכיוון שרובינס היפנט אותו להימשך לאופיין. לבסוף מתאהב הל ברוזמארי (מגולמת על ידי גווינת' פאלטרו), אישה שהוא חושב שנראית רזה ויפהפייה, בעלת אופי נפלא, אך במציאות היא שמנה מאוד. הוא מרבה להחמיא לה על יופייה ובתחילה היא חושבת שהוא לועג לה, אבל לבסוף היא מבינה שרגשותיו כלפיה אמיתיים.
חברו המודאג מאוריציו מודאג מטעמו החדש של הל בנשים, וחושב שהוא השתגע. מאוריציו מאמין שמה שרובינס עשה להל היה מוטעה וקטסטרופלי והוא מנסה למצוא את רובינס על מנת לעזור לחברו. כשמאוריציו מוצא את רובינס הוא מצליח לשכנע אותו לבטל את ההיפנוט, אם הוא יגיד להל משפט מסוים. לילה אחד כשהל סועד עם אהובתו במסעדה, מאוריציו מטלפן אליו ואומר לו את המשפט: "הל השטחי מחפש כוסית", ובבת אחת ההיפנוזה של הל נעלמת. הל מגלה כי הראיה שלו הטעתה אותו ובעזרתו של מאוריציו מתחיל להתחמק מרוזמארי, עד שלבסוף כשהוא נתקל בה הוא לא מזהה אותה. רוזמארי נעשית מדוכאת מאוד. שכנתו של הל, ג'יל, שדחתה אותו בעבר בשל שטחיותו, מזמינה אותו לסעוד עימה במסעדה, רוזמארי נקלעת למקום עם משפחתה באותה עת ורואה את השניים. היא מנחשת שבין הל וג'יל מתפתחת רומן וקוראת לו "פסיכי" בטלפון, דבר שמצער אותו מאוד. יום אחרי כן הוא פוגש ילדה בבית החולים בו רוזמארי עובדת. בעבר כשביקר שם, בגלל ההיפנוט שרובינס הטיל עליו הוא ראה בה ילדה יפהפייה, אבל עכשיו הוא מבין שהיא עדיין יפה, אבל פניה מכוסים בצלקות גדולות מכוויות. בזכות ניסיון העבר הוא נוכח לדעת שאין הוא נזקק להיפנוזה על מנת להבחין ביופיים הפנימי של בני האדם. בינתיים, רוזמארי מחליטה לצאת למסע התנדבות בארץ אחרת. במהלך חיפושיו אחר רוזמארי הוא מגלה שלמאוריציו הייתה סיבה משלו בשביל לבטל את ההיפנוזה של הל: למאוריציו יש זנב שמונע ממנו מלהתקרב לנשים, והוא קינא בכך שחברו מצא מישהי שהתאהב בה. הל מתפייס עם מאוריציו ומבין שרגשותיו כלפי רוזמארי הם אמיתיים ושהוא אוהב אותה ומחליט לדבר איתה שוב. הוא מגיע ליעדו, לאחוזת הוריה, שם נערכת לה מסיבת פרידה לפני שהיא טסה למסעה והוא מתפייס עם רוזמארי. הוא מגלה שהיא עדיין אוהבת אותו ומחליט להתלוות אליה למסע ההתנדבות.
.mn
.mn היא סיומת האינטרנט במונגוליה. היא מנוהלת על ידי MN Registry, Datacom. שם הדומיין מורכב מהעיצורים בהברה הראשונה של שם המדינה.
שם הדומיין .mn שימש לייצוג מדינת מינסוטה בארצות הברית; דוגמה לכך היא מחוקק מינסוטה אך שימוש כזה אינו רשמי במדינה. תחום ה-.mn במקומות אחרים מחוץ למונגוליה משמש בעיקר כפריצת דומיין, למשל vita.mn (משחק על ויטמין). דוגמה נוספת היא cart.mn (מחזה על דמותו של סאות 'פארק אריק קרטמן, המפנה אל www.southparkstudios.com).
הסיומות המשניות הבאות ניתנות לרישום בחינם לגופים מתאימים:
קלאוס דיביאזי
קלאוס דיביאזי (באיטלקית: Klaus Dibiasi, נולד ב-6 באוקטובר 1947) הוא קופץ למים איטלקי בעבר. הוא 3 פעמים ברציפות אלוף אולימפי (מקסיקו סיטי 1968, מינכן 1972 ומונטריאול 1976) ופעמיים ברציפות אלוף עולם (בלגרד 1973 וקאלי 1975) בקפיצה למים מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר.
דיביאזי היה לקופץ המים הראשון והיחידי בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שזכה ב-3 מדליות זהב ב-3 אולימפיאדות רצופות ובזכייה במדליה אולימפית כלשהי ב-4 אולימפיאדות. הוא מדורג במקום השביעי בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים מבין כלל הספורטאים בצבירת מדליות בתחרות אחת, קפיצה מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר (3 זהב ו-1 כסף).
דיביאזי היה לקופץ המים האיטלקי הראשון והיחידי שזכה במדליית זהב אולימפית. הוא מדורג במקום השמיני מבין כלל הספורטאים האיטלקיים בצבירת מדליות זהב אולימפיות בכלל (ששת הראשונים הם סייפים) ובמקום הראשון ביחד עם הגולש האלפיני אלברטו טומבה מבין כלל הספורטאים האיטלקיים בצבירת מדליות אולימפיות אישיות.
הוא נחשב לאחד מקופצי המים הגדולים בהיסטוריה.
ביוגרפיה
קלאוס דיביאזי נולד בסולבאד הול שבטירול שבאוסטריה להורים ממוצא איטלקי. הוא חזר עם משפחתו לבולצנו שבדרום טירול איטליה כשהיה ילד. הוא התאמן בהדרכת אביו, קרלו, שהיה אלוף איטליה בקפיצה למים בשנים 1936-1933 ועשירי במשחקים האולימפיים שנערכו בברלין, גרמניה בשנת 1936 בקפיצה מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר.
סגן אלוף אולימפי
במשחקים האולימפיים שנערכו בטוקיו, יפן בשנת 1964 זכה דיביאזי במדליית כסף בתחרות הקפיצה למים, מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר בתוצאה של 147.54 נקודות, אחרי בוב וובסטר (148.58 נקודות) ולפני תום גומפף (146.57 נקודות) שניהם מארצות הברית. נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 בקפיצה ממקפצה מ-3 מטר (87.68 נקודות).
אלוף אירופה
באליפות אירופה שנערכה באוטרכט, הולנד בשנת 1966 זכה דיביאזי במדליית זהב בתחרות הקפיצה למים, מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר.
אלוף אולימפי
במשחקים האולימפיים שנערכו במקסיקו סיטי, מקסיקו בשנת 1968 זכה דיביאזי בשתי מדליות בתחרות הקפיצה למים, זהב וכסף. מדליית זהב, מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר בתוצאה של 164.18 נקודות, לפני אלווארו גסיולה ממקסיקו (154.49 נקודות) ווין יאנג מארצות הברית (153.93 נקודות) ומדליית כסף ממקפצה מ-3 מטר בתוצאה של 159.74 נקודות.
באליפות אירופה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 1970 זכה דיביאזי בשתי מדליות כסף בתחרות הקפיצה למים, מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר וממקפצה מ-3 מטר.
באוניברסיאדה שנערכה בטורינו בשנת 1970 זכה דיביאזי בשתי מדליות זהב בחרות הקפיצה למים, מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר וממקפצה מ-3 מטר.
במשחקים האולימפיים שנערכו במינכן, באותה העת גרמניה המערבית בשנת 1972 זכה דיביאזי בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בתחרות הקפיצה למים, מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר בתוצאה של 504.12 נקודות, לפני דיק רידזה מארצות הברית (480.75 נקודות) ובן ארצו פרנקו קניוטו (475.83 נקודות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בקפיצה ממקפצה מ-3 מטר בתוצאה של 559.05 נקודות.
אלוף עולם
באליפות העולם הראשונה בשחייה שנערכה בבלגרד, באותה העת יוגוסלביה 1973 זכה דיביאזי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בקפיצה מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר בתוצאה של 559.53 נקודות, לפני קית' ראסל מארצות הברית (523.74 נקודות) ופלק הופמן ממזרח גרמניה (492.15 נקודות) ומדליית כסף, בקפיצה ממקפצה מ-3 מטר בתוצאה של 615.18 נקודות, אחרי פיל בוגס מארצות הברית (618.57 נקודות) ולפני קית' ראסל (579.48 נקודות).
באליפות אירופה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1974 זכה דיביאזי בשתי מדליות זהב בתחרות הקפיצה למים, מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר וממקפצה מ-3 מטר.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה 1975 זכה שוב דיביאזי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בקפיצה מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר בתוצאה של 547.98 נקודות, לפני ניקולאי מיכאילין מברית המועצות (532.95 נקודות) וקארלוס חירון ממקסיקו (529.71 נקודות) ומדליית כסף, בקפיצה ממקפצה מ-3 מטר בתוצאה של 588.21 נקודות, אחרי פיל בוגס שהגן על תוארו (597.12 נקודות) ולפני ויאצ'יסלב סטראחוב מברית המועצות (577.59 נקודות).
במשחקים האולימפיים שנערכו במונטריאול, קנדה בשנת 1976 זכה דיביאזי לכבוד לשאת את דגל איטליה בטקס הפתיחה של האולימפיאדה. במשחקים עצמם הוא זכה בפעם השלישית ברציפות בתחרות הקפיצה למים, מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר בשיא עולם חדש של 600.51 נקודות, לפני גרג לוגניס מארצות הברית (576.99 נקודות) וולדימיר אולייניק (548.61 נקודות), ובכך היה לקופץ המים הראשון בהיסטוריה והיחיד עד כה (2012) שזכה להישג זה. נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני בקפיצה ממקפצה מ-3 מטר בתוצאה של 516.18 נקודות.
לאחר שפרש מספורט תחרותי אימן דיביאזי את נבחרת איטליה ב-4 אולימפיאדות. (מוסקבה 1980, לוס אנג'לס 1984, סיאול 1988 ואטלנטה 1996).
ב-26 בפברואר 2006 זכה דיביאזי לכבוד לשאת את הדגל האולימפי בטקס הסיום של אולימפיאדת טורינו (2006).
חייו האישיים
דיביאזי נשוי לאליזבטה דסי, שחיינית איטלקייה שהשתתפה באולימפיאדת מונטריאול (1976).
וין
וין (בווייטנאמית: Vinh) היא עיר נמל חשובה בצפון וייטנאם ובירת מחוז נגה אן. פוליטית, וין היא מחוז בתוך מחוז נגאה אין, בעלת מעמד שווה אליו. אוכלוסיית העיר נאמדת ב-226,000 תושבים לפי אומדן 2002. העיר היא צומת תחבורה חשוב, בעקבות מקומה בעמדת המפתח של החיבור בין החלק הצפוני של המדינה לדרומי.
היסטוריה
שם העיר היה במקור קה ואן, ולאחר מכן בזה אחר זה קה וין, וין גיאנג, וין דואנְהְ, ולאחר מכן וין תְהְי. בסופו של דבר, ב 1789 השם הרשמי נהיה פשוט וין, קרוב לוודאי בעקבות ההשפעה האירופאית, ומאז ועד היום זה נשאר כך.
בתקופות שונות היו לעיר צבא חשוב והשפעה פוליטית ניכרת. מאוחר יותר, כשהאומה הווייטנאמית החלה להתפתח בצפון הארץ, ורק בהדרגה התפתחה לשטחה כיום נקראה העיר פעמים רבות "שער לדרום". שושלת טאי סון (1788 - 1802) חשבו על העיר כבירה אפשרית לווייטנאם, אך בעקבות משך זמנה הקצר של השושלת התוכנית שלהם לא באה לידי מעשה, אך ההתעניינות של השושלת בעיר גרמה לבנייה והתפתחות נרחבת בה. בימי הכיבוש הצרפתי של וייטנאם העיר התפתחה עוד יותר כמרכז תעשייתי, ונודעה במפעליה.
במשך השנים וין נפגעה קשות במספר מלחמות. בשנות ה-1950 מלחמה בין הכוחות הקולוניאלים הצרפתיים למחתרת הווייטנאמית וייט מין גרמה להרס של רוב העיר, ונזק נוסף קרה לעיר בהפצצות של בריטניה במלחמת וייטנאם, ובעקבות כך רק חלק קטן מהעיר המקומית נשאר. ההתפתחות של העיר נשענה בעיקר על הסגנון הסובייטי, העיר מובחנת ברחובותיה הרחבים ובדירות הבטון שלה.
היסטורית, לוין וסביבתה היו לעיתים קרובות מקומות חשובים של פעילויות מרד ומהפכנות. במאות ה-19 וה-20 העיר הייתה מרכז בולט של התקוממות כנגד הצרפתים. בנוסף לכך, מספר דמויות מהפכניות נולדו בעיר או בקבתה, והן כוללות את פאי בוי צ'או, לה הונג פון, נגוין תהי מין חאי והו צ'י מין. מקום לידתו של הו צ'י מין, במרחק של כ־14 ק"מ מהעיר הוא אטרקציית תיירות לווייטנאמים רבים. מקומות חשובים נוספים הם מקדש הון סון והר קוּיֵט.
כלכלה
השירותים הציבוריים הם הענף הכלכלי הגדול במדינה, ו 55% מהעובדים עוסקים בתחום הזה. לאחר מכן בא אנף התעשייה, עם 30% מהעובדים, ולאחר מכן החקלאות הייעור והדיג עם 15% מהעובדים.
פיטר מורגן
פיטר ג'וליאן רובין מורגן, (נולד ב-10 באפריל 1963) הוא תסריטאי ומחזאי בריטי. הוא המחזאי מאחורי ההצגה "הקהל" ו"Frost/Nixon" והתסריטאי של הסרטים "המלכה" (2006), "Frost/Nixon" (2008), "המאוחדת הארורה" (2009) ו-"Rush" (2013). מורגן כתב את סרטי הטלוויזיה "העסקה" (2003), לונגפורד" (2006) ו"היחסים המיוחדים" (2010). הוא משמש כיוצר ומנהל המופעים של סדרת נטפליקס, "הכתר" (2016–2023).
בחודש פברואר 2017, הוענקה למורגן "מלגת המכון הבריטי לקולנוע" (BFI).
ראשית חייו
מורגן נולד בעיירה ווימבלדון, לונדון. אמו, אינגה לבית בוצ'ק, הייתה פולנייה קתולית שנמלטה מהסובייטים. אביו, ארתור מורגנטאו, היה יהודי גרמני שנמלט מהנאצים והגיע ללונדון ב-1933. אביו מת כשמורגן היה בן תשע. מורגן למד בבית הספר סנט פול בלונדון ובפנימייה בבית הספר דאונסייד, סומרסט.
הוא קיבל תואר באמנות מאוניברסיטת לידס.
שנות ה-90
מורגן כתב תסריטי טלוויזיה במהלך שנות ה-90, כולל פרק של "ריק מייאל מציג..." והבכורה הקומית "החזה". הוא כתב את התסריט לקומדיה הרומנטית "מרתה, הכירו את פרנק, דניאל ולורנס" (1998).
שנות ה-2000
בשנת 2002, למורגן הייתה הצלחה עם סדרת הטלוויזיה "המושבעים" (2002). בשנת 2003, מורגן פרץ דרך עם "העסקה", דרמת טלוויזיה על "עסקת חלוקת הכוחות בין טוני בלייר וגורדון בראון" שנכרתה במסעדת גרניטה בלונדון ב-1994. בלייר הוצג על ידי מייקל שין.
שין יחזור לשחק את בלייר, ב"המלכה" וב"היחסים המיוחדים".
בשנת 2006 שוחרר הסרט "המלכה" שהראתה כיצד מותה של הנסיכה דיאנה השפיע על ראש הממשלה טוני בלייר ועל משפחת המלוכה. הסרט עלה לראשונה בפסטיבל ונציה, שם זכה לשבחי המבקרים. הסרט קיבל שש מועמדויות לפרסי אוסקר כולל הסרט הטוב ביותר. מורגן גם קיבל מועמדות לפרס לתסריט הטוב ביותר. מורגן קיבל את פרס גלובוס הזהב על התסריט שלו מהעיתונות הזרה של הוליווד, והשחקנית הלן מירן זכתה בפרסים רבים על משחק התפקיד הראשי כולל פרס האוסקר ופרס גלובוס הזהב. בשנת 2006 גם יצא לאקרנים "המלך האחרון של סקוטלנד", שאת התסריט שלו עיבד מורגן עם ג'רמי ברוק. בשנת 2007 הם זכו במשותף בפרס סרט BAFTA על עבודתם על הסרט. במאי 2007, פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-50 בסן פרנסיסקו כיבד את מורגן ב"פרס קנבר לשנה למצוינות בתסריטאות".
כמו כן, בשנת 2006, המחזה הראשון של מורגן, "פרוסט/ניקסון", הועלה בתיאטרון מחסן דונמר בלונדון. בכיכובם של מייקל שין בתור דייוויד פרוסט, ופרנק לנגלה בתפקיד ריצ'רד ניקסון, המחזה נוגע לסדרת הראיונות בטלוויזיה שהעניק הנשיא המושפל לפרוסט ב-1997. אלה הסתיימו בהודאה שבשתיקה באשמה בנוגע לתפקידו בשערוריית ווטרגייט. את המחזה ביים מייקל גרנדייג' ונפתחה לביקורות נלהבות. ההצגה הועברה לברודוויי ב-2007 בתיאטרון ברנרד ב. ג'ייקובס, שם הוצגה בין ה-21 באפריל ל-19 באוגוסט. המחזה קיבל שלושה פרסי טוני, כולל אחד למורגן, על המחזה הטוב ביותר. לנגלה זכה ב"פרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזה".
בשנת 2008 יצא לאקרנים העיבוד הקולנועי של "פרוסט/ניקסון" בבימויו של רון הווארד, כאשר שין ולנגלה שיחקו את התפקידים שהיו להם על הבמה. בסרט כיכבו גם קווין בייקון, רבקה הול, מת'ו מקפאדיאן, טובי ג'ונס, אוליבר פלאט וסם רוקוול. הסרט עלה לראשונה בפסטיבל הסרטים בלונדון וזכה לשבחי המבקרים. רוג'ר אברט העניק לסרט 4 כוכבים ושיבח את הכתיבה ואת הביצועים של המובילים באומרו, "פרנק לנגלה ומייקל שין לא מנסים לחקות את הדמויות שלהם, אלא לגלם אותן". למרות שבחים מהמבקרים הסרט היה כישלון קופתי. הסרט קיבל 5 מועמדויות לפרסי אוסקר כולל התסריט המעובד הטוב ביותר למורגן.
ביולי 2009, החלו הצילומים ל-"הקשר המיוחד", הסרט השלישי ב"טרילוגיית בלייר" של מורגן. הסרט מתמקד ביחסים של בלייר (שוב מייקל שין) עם נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, בגילומו של דניס קווייד, בין השנים 1997 ל-2000. מורגן היה אמור במקור לביים את הסרט (הבכורה שלו בבימוי) אבל פרש חודש לפני תחילת הצילומים. הוא הוחלף על ידי ריצ'רד לונקריין. הסרט עלה לראשונה ב-HBO ב-29 במאי 2010. הסרט זכה לביקורות חיוביות כאשר הוא קיבל 83% ב-Rotten Tomatoes עם קריאת הקונצנזוס, "היחסים המיוחדים מלוהק היטב ומבוים בצורה משכנעת, מציע מבט אינטליגנטי לתוך הדינמיקה המורכבת בין שני מנהיגי עולם". הסרט קיבל 5 מועמדויות לפרס אמי בפריים טיים, כולל אחת למורגן על כתיבה יוצאת דופן לסדרה מוגבלת או לסרט טלוויזיה.
בשנת 2008, מורגן הייתה אמורה בתחילה לעבד את הסרט "טינקר, חייט, חייל, מרגל" של ג'ון לה קארה לתסריט לסרטי עבודה, אך עזב את תפקידו ושימש כמפיק בפועל של הסרט. ביוני 2009, הוכרז שהוא יהיה הכותב המשותף של "סקייפול", סרט ג'יימס בונד ה-23. יומן מנדרייק ' ה"דיילי טלגרף" דיווח באפריל 2010 כי מורגן עזב את ההפקה לאחר שסם מנדס נשכר לביום, וכי פטריק מרבר יחליף אותו. ' דחתה את טענות "הטלגרף" כספקולציות. בסופו של דבר מורגן לא קיבל קרדיט אלא היו אלה ניל פרוויס, רוברט ווייד וג'ון לוגאן שזוכו כתסריטאי הסרט. מאז הוא סיים את התסריט של "מכאן והלאה", מותחן על טבעי ברוח "החוש השישי". "דרימוורקס" רכשה את התסריט לפי מפרט במרץ 2008. הפיתוח הועבר מאוחר יותר לאחים וורנר והצילומים החלו באוקטובר 2009 בניצוחו של קלינט איסטווד.
שנות ה-2010
בשנת 2013 יצא לאקרנים הסרט "Rush". הסרט הוא סרט ספורט ביוגרפי שבמרכזו היריבות האנט-לאודה בין שני נהגי פורמולה 1, ג'יימס האנט הבריטי וניקי לאודה האוסטרי במהלך עונת מרוצי הפורמולה 1 של 1976. את הסרט ביים רון הווארד ונכתב על ידי מורגן ובכיכובם של כריס המסוורת', דניאל ברוהל ואוליביה ווילד. הסרט זכה להצלחה כלכלית וביקורתית, וקיבל ארבע מועמדויות לפרס האקדמיה הבריטית כולל הסרט הבריטי המצטיין.
בשנת 2013 הופיע לראשונה מחזהו של מורגן "הקהל". ההצגה סובבת סביב הפגישות השבועיות, הנקראות קהל, בין המלכה אליזבת השנייה לראשי הממשלה שלה לאורך תקופת שלטונה. גברת הלן מירן שיחזרה את תפקידה כמלכה. ההצגה עלתה בבכורה בווסט אנד בתיאטרון גילגוד, שם זכתה בסופו של דבר בפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר. הפקה בברודוויי נפתחה ב-2015 בתיאטרון ג'רלד שוינפלד שהתנהלה בין 8 במרץ ל-15 ביוני. מירן קיבלה גם את פרס הטוני לשחקנית הטובה ביותר במחזה.
הסרט העלילתי הבא של מורגן יהיה "Bohemian Rhapsody" (2018), סרט ביוגרפי על מוזיקאי הרוק פרדי מרקיורי (בגילומו של ראמי מאלק), הסולן הראשי של להקת הרוק קווין. מורגן החל לכתוב את התסריט ב-2010. הסרט זכה להצלחה קופתית אדירה והרוויח 903.7 מיליון דולר. עם זאת, הסרט זכה לתגובה ביקורתית מעורבת כאשר המבקרים שיבחו את הביצועים המרכזיים של מאלק אך מתחו ביקורת על העריכה, הבימוי והקצב שלו. מבקרת הקולנוע של "טיים מגזין", סטפני זכרק, כתבה, "במונחים קפדניים של יצירת סרטים, "רפסודיה בוהמית" היא קצת בלגן. חלק מהסצנות שלו מתחברות בצורה מביכה, והיא פוגעת בכל פעימת אסון ומנצחת בצורה ישרה, כמו גונג." למרות הביקורת שלו, הסרט קיבל פרסים שונים כולל ארבעה פרסי אוסקר לשחקן הטוב ביותר, עריכת הסאונד הטובה ביותר, מיקס הסאונד הטוב ביותר ועריכת הסרט הטוב ביותר.
מורגן הוא היוצר והכותב של סדרת הדרמה ההיסטורית הבדיונית של נטפליקס "הכתר", סיפור ביוגרפי על שלטונה של המלכה אליזבת השנייה. בעונה הראשונה כיכבו קלייר פוי, מאט סמית', ונסה קירבי, בתור המלכה אליזבת השנייה, הנסיך פיליפ והנסיכה מרגרט. ג'ארד האריס וג'ון ליתגו עשו תורות תמיכה בתור המלך ג'ורג' השישי, ווינסטון צ'רצ'יל. הסדרה זכתה לשבחי ביקורת נרחבים וזכתה למספר מועמדויות לפרס אמי, כולל זכיות ל-פוי לשחקנית הראשית המצטיינת בסדרת דרמה, ול-ליתגו לשחקן המשנה המצטיין בסדרת דרמה. הקאסטים ראו שינויים לעונות 3 ו-4 כאשר אוליביה קולמן, טוביאס מנזיס והלנה בונהם קרטר החליפו את פוי, סמית' וקירבי. מורגן קיבלה 3 מועמדויות לפרס אמי על כתיבת הפרקים, "Asssins", "Mystery Man", ו"Aberfan".
שנות ה-20
העונה מציינת את הצגתה של אמה קורין בתור הנסיכה דיאנה וחברתה של מורגן דאז, ג'יליאן אנדרסון, כראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר, כאשר אוליביה קולמן, טוביאס מנזיס, הלנה בונהם קרטר וג'וש אוקונור חוזרים על תפקידם כמלכה אליזבת השנייה, הנסיך פיליפ, הנסיכה מרגרט והנסיך צ'ארלס בהתאמה.
העונה הרביעית זכתה בתוכנית הטלוויזיה של השנה של AFI בפעם הרביעית ברציפות, ארבעה גלובוס הזהב, כולל סדרת הטלוויזיה הטובה ביותר, פרס בחירת המבקרים לדרמה הטובה ביותר, ו-10 מועמדויות ל-BAFTA כולל הדרמה הטובה ביותר. בספטמבר 2021, העונה הרביעית זכתה בכל 7 קטגוריות הדרמה של אמי וזיכתה את נטפליקס בזכייה הגדולה הראשונה בהיסטוריה של ענקית הסטרימינג (הדרמה הטובה ביותר), כאשר מורגן קיבל את הפרס על כתיבה יוצאת דופן. לפני כן, הוא קיבל את פרס WGA לדרמה הטובה ביותר ואת פרס PGA למפיק מצטיין של טלוויזיה אפיזודית, דרמה לעונה הרביעית.
במאי 2022 הוכרז ש"פטריוטים", מחזהו הראשון של מורגן מאז "הקהל" יוצג בתיאטרון אלמיידה בלונדון מ-2 ביולי עם ערב פתיחה ב-12 וההופעות עד 20 באוגוסט. מתרחש במהלך נפילת ברית המועצות ב-1991, "פטריוטים" ילכו בעקבות דור של אוליגרכים בניסיון להשתלט על עולם חדש. טום הולנדר יוביל את הקאסט בתור איש העסקים בוריס ברזובסקי. צוות השחקנים כולל גם את וויל קין בתור ולדימיר פוטין, יולנדה קטל ולוק ת'לון.
ב-19 באוגוסט 2022, לאחר ריצה מוצלחת בתיאטרון אלמיידה, הוכרז כי "פטריוטים" יעברו לתיאטרון נואל קווארד בווסט אנד ממאי 2023 להרצה של 12 שבועות. רוב צוות השחקנים המקורי יחזרו על תפקידם.
חיים אישיים
מורגן מונה למפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE) לכבוד השנה החדשה 2016 עבור שירותים לדרמה. בפברואר 2017 הוענק לו מלגת המכון הבריטי לקולנוע (BFI). בנובמבר 2019, מורגן זכה לכבוד על ידי מכון הסרטים האמריקאי במחווה לקריירה שלו ב-AFI FEST 2019. ביולי 2016 הוענק למורגן תואר כבוד במכתבים מאוניברסיטת לידס, העלמה שלו.
גאליס - קונקט
גאליס - קונקט הוא סרט קולנוע ישראלי השני אשר מבוסס על סדרת הטלוויזיה המצליחה "גאליס" של חברת דורי מדיה דרסט, ערוץ הילדים ו-HOT, שיצא לאקרנים ב-14 באפריל 2016.
את התסריט כתבה שירלי מושיוף, ואת הסרט ביים אסף קורמן. הסרט הופק על ידי "דורי מדיה פארן", מפיקי סדרת הטלוויזיה "גאליס", ביחד עם סרטי יונייטד קינג, שגם הפיקו את הסרט הקודם בסדרה. לסרט יצא שיר נושא מיוחד בביצועו של הראל סקעת, "את לי הכל".
עלילת הסרט
יונתן (תובל שפיר), עייף מלהיות 'המיועד', מקבל הצעה חד-פעמית מלארק (עופר שכטר), הבעלים של תאגיד "קונקט", לעבור לעולם "פאנטארקטיקה" שכולו כיף, בילויים וקניות ובו כל אחד חופשי לעשות רק מה שהוא רוצה, אבל כשהוא מגיע לשם, לא ברור לו האם הוא הגיע לגן עדן או לגיהנום. דני (אליאנה תדהר) וחבורת גאליס ביקום המקביל יוצאים להצילו ולהשיבו הביתה, 'גאליס קונקט' מתרחש בעולם של "פאנטארקטיקה" שגונב את כל הרעיונות וההמצאות של בני האדם והופך אותם לחסרי שאיפות המבלים את זמנם בקניות ובמשחקי מחשב. בראש התאגיד עומד "לארק טימיאן" הרשע שמתחבר למוח לומד אותו ומתאים עצמו למשתמש האנושי, מה שמשתמשי הצ'יפ לא יודעים זה שברגע שהם מתחברים מופיעה במשרדי התאגיד מפה של המוח שלהם וכל רעיון שעולה במוח המשתמש נשאב על ידי התאגיד, נמחק מהזיכרון ומיוצר ומשווק כהמצאה בלעדית של התאגיד, העולם המקביל פועל אך ורק באמצעות הצ'יפ. השאלה היחידה היא-האם כשהם יגיעו אליו הוא ירצה לחזור?
חליל אינאלג'יק
חליל איברהים אינאלג'יק (בטורקית: Halil İbrahim İnalcık; 7 בספטמבר 1916, קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית – 25 ביולי 2016, אנקרה, טורקיה) היה היסטוריון טורקי ממוצא טטרי, פרופסור ופרופסור אורח במספר מוסדות אקדמיים ברחבי העולם, אשר התמחה בהיסטוריה של האימפריה העות'מאנית.
קורות חייו
חליל אינאלג'יק נולד בקונסטנטינופול למשפחה ממוצא טטרי אשר ב-1905 היגרה לעיר מחצי האי קרים. ב-1940 רכש תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת אנקרה, וב-1942 השלים דוקטורט באוניברסיטה. עבודת הדוקטורט עסקה בבולגריה תחת שלטון האימפריה העות'מאנית והתמקדה בתקופת הטנזימאט. ב-1943 מונה לפרופסור משנה באוניברסיטה ומחקרו התמקד בתחומים הסוציו-אקונומיים בקורותיה של האימפריה העות'מאנית. ב-1952 מונה לפרופסור באוניברסיטת אנקרה. בין השנים 1953–1954 היה פרופסור אורח באוניברסיטת קולומביה, בין 1956–1957 היה עמית מחקר באוניברסיטת הרווארד וב-1967 היה פרופסור אורח באוניברסיטת פרינסטון ובאוניברסיטת פנסילבניה.
ב-1971 הוצעו לו משרות הוראה קבועות באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת פנסילבניה, אך הוא דחה את ההצעה בשל רצונו להמשיך ולהתגורר בטורקיה. עם זאת, אי השקט הפוליטי בטורקיה בעיקר לאחר "הפיכת המזכר" ב-1971, הוביל את אינאלג'יק לקבל ב-1972 את הצעת אוניברסיטת שיקגו למשרת הוראה במוסד. הוא הועסק באוניברסיטה עד 1986 ובה לימד את ההיסטוריה של האימפריה העות'מאנית. בין השנים 1990–1992 כיהן שוב כמרצה אורח באוניברסיטאות הרווארד ופרינסטון. ב-1992 שב לטורקיה, הקים את מח' ההיסטוריה של אוניברסיטת בילקנט באנקרה ועמד בראשה. במחקריו, מאמריו וספריו אשר הסתמכו גם על חמרים ארכיוניים שליקט, מיצב מחדש אינאלג'יק את ההיסטוריה העות'מאנית, ניכש ממנה הנחות יסוד מוטעות, בעיקר נרטיבים מערביים אשר השתרשו במחקרים מוטים, ומיצבו את העות'מאנים כנחשלים..
חליל אינאלג'יק הלך לעולמו ב-2016, מספר חדשים לפני יום הולדתו ה-100, ונקבר במסגד פתיח באיסטנבול.
אליטליה אקספרס
אליטליה אקספרס (באיטלקית Alitalia Express) הייתה חברת תעופה אזורית, חברת בת של אליטליה. החברה הפעילה טיסות מתוזמנות וטיסות שכר. בסיסה הראשי היה נמל התעופה לאונרדו דה וינצ'י-פיומיצ'ינו ברומא, ובסיסה המשני היה נמל התעופה מילאנו מלפנסה. החברה נוסדה ב-1997, והחלה להפעיל טיסות ב-1 באוקטובר 1997. החברה הפעילה טיסות ליעדים שונים באירופה. החברה הוקמה ממה שנשאר מאביאנובה שהושבתה. לאחר קריסת אליטליה בשנת 2008, אליטליה אקספרס שולבה יחד עם CityFlyer של אייר וואן באליטליה החדשה בתור אליטליה סיטלינר. החברה הפעילה מטוסי בומברדיה מקנדה ומטוסי אמבראר מברזיל. ב-6 בפברואר 2015, פורקה חברת התעופה ומוזגה לחברת האם, אליטליה.
צ'זארה מלדיני
צ'זארה מלדיני (באיטלקית: Cesare Maldini; 5 בפברואר 1932 – 3 באפריל 2016) היה כדורגלן עבר ומאמן כדורגל איטלקי. מאלדיני העביר את מרבית הקריירה בקבוצת מילאן, איתה זכה בארבע אליפויות איטליה ובגביע אירופה אחד.
קריירה
מלדיני נולד בטריאסטה, והחל את הקריירה שלו ככדורגלן במועדון המקומי טריאסטינה ב-1952. בשנת 1954 הוא עבר למילאן, במדיה שיחק במשך מרבית הקריירה שלו - 12 שנים. בשיאו הוא אף שימש כקפטן הקבוצה, זכה עמה בארבע אליפויות איטליה בשנים 1955, 1957, 1959 ו-1962, וכן בגביע אירופה לאלופות ב-1963. הוא שיחק במשך מספר שנים גם בנבחרת איטליה, עמה השתתף בגביעי העולם (ה"מונדיאלים") של 1962 ו-1966. לאחר ששיחק ב-347 משחקי ליגה עבור מילאן הוא עבר לטורינו, במדיה סיים את הקריירה ב-1967.
ב-1973 החל מלדיני לשמש כמאמנה של מילאן, אך כעבור שנה עבר לאמן בקבוצת פוג'ה, ואימן בהמשך גם את קבוצות טרננה קלצ'ו ופארמה. לאחר מכן מונה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית לתפקיד עוזר המאמן של נבחרת איטליה, והיה חלק מהצוות המקצועי של הנבחרת שזכתה במונדיאל 1982.
ב-1986 מונה מלדיני למאמן הראשי של הנבחרת הצעירה של איטליה, תפקיד בו כיהן במשך כעשור. הוא הצעיד את הנבחרת לשלוש זכיות באליפות אירופה עד גיל 21, כאשר מספר מכוכבי הנבחרת שזכתה בתואר ב-1996 - פאביו קנבארו, ג'אנלואיג'י בופון ופרנצ'סקו טוטי - היו חלק מהנבחרת הבוגרת שזכתה עשר שנים מאוחר יותר במונדיאל 2006. לאחר אותו טורניר מונה מלדיני למאמן הנבחרת הבוגרת של איטליה, והוביל אתה במוקדמות מונדיאל 1998 להעפלה למונדיאל 1998, כאשר קפטן הנבחרת היה בנו, פאולו. באותו טורניר הודחה איטליה ברבע הגמר על ידי צרפת בדו-קרב בעיטות עונשין.
לאחר אותו טורניר סיים מלדיני את תפקידו בהתאחדות האיטלקית. הוא אימן לתקופה קצרה את מילאן בשנית ב-2001, ותפקידו האחרון כמאמן היה בנבחרת פרגוואי, אותה הצעיד בטורניר מונדיאל 2002.
ב-3 באפריל 2016 הלך מלדיני לעולמו.
בליי אוריול
בליי אוריול (ברוסית: Белый орёл; בעברית: נשר לבן) היא להקת פופ רוסית שנוסדה ב-1996 על ידי איש העסקים ולדימיר ז'צ'קוב, שביצע באופן אישי את רוב להיטי הלהקה.
שיא הפופולריות של הלהקה הגיע בשנים 1997–1999, אז צולמו 7 קליפים, ששודרו באופן פעיל בטלוויזיה. בסך הכל יש ללהקה 22 קליפים. הגל השני של הפופולריות של הלהקה קשור ליציאת הלהיט "אה ו צ'יסטום פולה" ב-2001.
הלהיט של הלהקה "קאק אופויטלני ו רוסיי וצ'רה" («Как упоительны в России вечера») קיבל את פרס אובציה על שנת 1998 בקטגוריה להיט השנה, ופרס גרמופון הזהב בשנת 1999.
בניין קול ישראל
בניין קול ישראל (נקרא בעבר גם בית השידור ולפני כן ארמון המלכה החבשית), הוא בניין מפואר בסגנון נאו-קלאסי השוכן ברחוב הלני המלכה בירושלים. המבנה שימש בימי המנדט הבריטי את שירות השידור של ארץ ישראל (פלשתינה), ולאחר הקמת המדינה את קול ישראל ורשות השידור הישראלית. בשל השימוש בבניין למטרות שידור, נקרא הבניין לעיתים גם "בית השידור".
הקמת הבניין
הבניין הוקם בשנת 1903 על ידי קיסרית אתיופיה טאיתו בטול, אשת הקיסר מנליק השני, למען הקהילה האתיופית בירושלים. סביב בנייתו פרץ סכסוך בין הקיסרית לבין ראש הקהילה בעיר ממהר ולדא סמאעת, לאחר שסמאעת התערב בשיפוץ הבניין שעמד על השטח אותו רכשה הקיסרית וקבע את שמו על הכניסה לבניין. טאיתו לא אהבה את מעשיו של סמאעת ואסרה אותו כשהגיע לאתיופיה. לאחר זמן ברח סמאעת ממאסרו והצליח לברוח למצרים, שם הצטרף למנזר קופטי. לאחר סיפור זה, הורתה טאיתו להרוס את הבניין שעמד בשטח, ובראש הבניין החדש שהוקם הציבה את סמלה - שמש עם כתר, ואת שמה. על כן, יש שקראוהו "ארמון המלכה החבשית", אם כי אין לבלבלו עם בניין סמוך אחר שהקימה והמכונה בית הקיסרית טאיתו.
שימושי הבניין
בשלהי ימי האימפריה העות'מאנית שימש המבנה לזמן מה כבית המגורים של המושל נאזים ביי.
בזמן מלחמת העולם הראשונה וראשית ימי המנדט הבריטי שימש את בית הספר אוולינה דה רוטשילד שפונה ממקומו שבבית מחניים שעבר לשמש את הצבא העות'מאני, ולאחר מכן את מנחם אוסישקין והנציב העליון. בשנת 1933 נחנך מבנה ארמון הנציב ובית הספר חזר לבית מחניים.
בפברואר 1937 הוצע ואושר על ידי ממשלת המנדט ושר המושבות להשתמש בבניין שברחוב מליסנדה, כפי שנקרא הרחוב באותה התקופה, לטובת שירות השידור, תוך שנשקלו שיקולי מיקום אסטרטגי לאור המאורעות שחלו בשנים שלפני כן, שיקולי מחיר השכירות של הבניין והערכה כי הוא יתאים לצורכי השידור במשך עשור שנים.
בחודש יוני 1939 עבר שירות השידור של פלשתינה (א"י) ממקום מושבו הקודם במלון "פלס", אל בניין זה. מאז שימש הבניין למשרדים ואולפני רדיו של שירות השידור הבריטי, ולאחר מכן שירות השידור הישראלי, קול ישראל ורשות השידור הישראלית.
בתקופת המנדט הבריטי הבניין היה מאובטח הן על ידי חיילים בריטיים והן על ידי חיילי הלגיון הערבי. ביום 2 באוגוסט 1939 פוצץ מבנה התחנה על ידי מאיר צפניה שהשתייך לאצ"ל. באירוע זה ניספו הקריינית היהודיה מלכה מאי וייסנברג והמהנדס הערבי אדיב מנצור. מספר שבועות לאחר החלטת כ"ט בנובמבר צוותי השידור היהודים חשו סכנה להגיע לבניין זה. במלחמת העצמאות ניזוק הבניין, והשידורים שבו להתבצע ממנו בשנת 1950, לאחר תיקונים ושיפוצים בעלות של כ-15,000 לירות והקמת 9 אולפני שידור בתוכו.
ב-2001, סמטה בצמוד לבניין נקראה על שם אחד מראשוני "קול ישראל" ומנהל בעבר של חטיבת המוזיקה של התחנה - שבתי פטרושקה.
לאורך השנים הכנסייה האתיופית השכירה בדמי מפתח את הבניין לרשות השידור, ולאחר סיום שידורי רשות השידור ב-2017 עבר הבניין והמתחם שסביבו לכונס הנכסים הרשמי ובוצע במתחם תהליך של פינוי הרכוש והציוד, וכן שימור הבניין. בסוף 2017 פורסם כי נבחנת האפשרות לשכן את גלי צה"ל בבניין זה, אך ההצעה ירדה מן הפרק.
דון האו
דונלד "דון" האו (באנגלית: Donald 'Don' Howe; 12 באוקטובר 1935 - 23 בדצמבר 2015) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.
קריירה
האו נולד בוולברהמפטון ושיחק לאורך רוב הקריירה שלו במועדון וסט ברומיץ' אלביון, אליו הצטרף בדצמבר 1950. הוא חתם על חוזה מקצוען בנובמבר 1952, אך רק ב-1955 ערך את הופכת הבכורה שלו במשחק נגד אברטון. האו שיחק בעמדת המגן, והשתתף בכ-350 משחקים במדי המועדון במשך 12 שנים, במקביל למשחקיו עבור נבחרת אנגליה שכללו בין השאר השתתפות במשחקי מונדיאל 1958.
האו הוחתם על ידי ארסנל של בילי רייט ב-1964, וזכה לקבל את סרט הקפטן של המועדון. אולם, במרץ 1966 הוא שבר את רגלו במשחק נגד בלקפול, ומעולם לא הצליח להתאושש מספיק מהפציעה על מנת לחזור להרכב הראשון. האו פרש מכדורגל והתמנה למאמן קבוצת המילואים של ארסנל תחת ברטי מיי, והחל לאמן את הקבוצה לאחר עזיבתו של דייב סקסטון ב-1968. המועדון זכה בדאבל ב-1971 כאשר האו הוא חלק חשוב מהצוות, אך זמן קצר לאחר מכן הוא חזר לווסט ברומיץ' כמאמן.
האו לא זכה להצלחה רבה בווסט ברומיץ', שירד לליגה השנייה ב-1973. לאחר מכן הוא עבר לטורקיה והחל לאמן את גלאטסראיי, חזר לאנגליה ואימן את לידס יונייטד, ולבסוף הצטרף לארסנל ב-1977 כעוזרו של טרי ניל. האו גם היה חלק מצוות האימון של נבחרת אנגליה ב-1981, ועבד תחת רון גרינווד. כאשר גרינווד פרש ב-1982 האו המשיך לעבוד תחת המאמן החדש בובי רובסון.
טרי ניל פוטר ב-16 בדצמבר 1983 והאו התמנה לממלא מקומו. הוא קיבל את מינוי הקבע לאחר המשחק נגד לסטר סיטי ב-28 באפריל 1984. למרות הבאתם של שחקנים צעירים חדשים כגון טוני אדמס, דייוויד רוקאסל וניאל קווין, הוא לא הצליח להוביל את המועדון לתארים כלשהם. בשלוש עונותיו של האו בארסנל המועדון סיים במקום ה-6 וה-7 (פעמיים), אם כי למשך תקופה קצרה באוקטובר 1984 הוא הוליך את הליגה.
האו התפטר מתפקידו ב-22 במרץ 1986, זמן קצר לאחר המשחק נגד קובנטרי סיטי. בעיתוני הספורט הועלתה השערה כי ההתפטרות היא בעקבות כוונתה של הנהלת ארסנל להחליף את האו בטרי ונבלס, אך לבסוף היה זה ג'ורג' גרהאם שקיבל את המשרה.
האו הצטרף לווימבלדון כעוזרו של בובי גולד, וסייע לתכנן את האסטרטגיה שהובילה לניצחון בגמר גביע ה-FA נגד ליברפול. האו אימן את קווינס פארק ריינג'רס בין 1989 ל-1991, ואת קובנטרי סיטי ב-1992 כמאמן זמני. האו החל לעסוק גם בעיתונאות ובשדרנות, והפך לפרשן משחקי הסרייה א' בערוץ 4 הבריטי.
האו חזר לתחום האימון והתמנה לתפקיד עוזר המאמן של טרי ונבלס בנבחרת אנגליה באמצע שנות ה-90 (כולל יורו 1996), וב-1997 חזר לארסנל בפעם האחרונה כמאמן קבוצת הנערים. הוא פרש מאימון בקיץ 2003 (אם כי מדי פעם מאמן קבוצות נערים ברחבי הממלכה המאוחדת), אך המשיך לכתוב מדי פעם טורי פרשנות עבור אתר האינטרנט של ה-BBC. להאו היה טור קבוע במגזין הרשמי של ארסנל.
בשנת 2004 הוא הוכתר כאחד מ-16 השחקנים הטובים ביותר בתולדות וסט ברומיץ' אלביון, לאחר משאל שאורגן לרגל חגיגות 125 שנים להקמת המועדון. בשלהי 2007 ובתחילת 2008 הוא עבד עם התאחדות הכדורגל של אירלנד כחלק מפאנל של שלושה אנשים שמינה את ג'ובאני טרפטוני למאמן נבחרת אירלנד.
תסמונת מחנות הריכוז
תסמונת מחנות הריכוז (בלעז: KZ syndrome) היא תסמונת שלוקים בה חלקם או רובם של ניצולי השואה. אף שהיא נחשבת להפרעת דחק פוסט-טראומטית, מדובר במקרה פרטי ושונה מכל תסמונת בתר-חבלתית אחרת.
אפיוני הסבל
ניצולי השואה סבלו במהלכה במגוון אופנים:
ניצולי השואה מתאפיינים בזעזוע רוחני גדול שעברו, בתחושה שהיו ב"פלנטה אחרת" שאין באפשרותם לשתף אחרים בכך, וגם בכך, שלא הצליחו לעבד תהליכי אבלות על יקיריהם שנרצחו, מכיוון שהיו עסוקים באותו זמן בהישרדות, או מכיוון שלא ידעו שקרוביהם נרצחו.
תקופה נוראה זו חרתה באנשים צלקות גופניות, נפשיות ורוחניות גם לאחר סיומה.
סימפטומים עיקריים
מספר האנשים הגדול שסבלו מתסמונת זו במדינת ישראל ולא זכו לטיפול פסיכולוגי ולהתייחסות הוא גבוה, ויש לו סיבות רבות.
בין החוקרים המפורסמים שחקרו תסמונת זו היו ברונו בטלהיים, הוגן קוגון ואנה פאוולצ'ינסקה.
בני הדור השני
מקובל היום לחשוב שניצולי הדור הראשון העבירו חלק מהתסמונת לבני הדור השני. בעיקר מקובל לדבר על עומס ציפיות עצום שהועבר לילדים, שישלימו את החסר ויהוו מקור לניחומים, שגורם לילדים להתנות את קיומם בעשיה גדולה ומשמעותית; על חוסר גמישות בחינוך הילדים שלא מאפשר להם לבטא את אישיותם; על דאגנות יתר ופחד מפני כישלון; על חוסר אמון כללי בבני אדם; ועל תלות יתר או ריחוק יתר מההורים הסובלים.
פוסטניק יאקובלב
פוסטניק יאקובלב (רוסית: Постник Яковлев) הוא שמם של שני אדריכלים רוסיים שפעלו במאה ה-16 בתקופת איוואן האיום ובנו חלק ניכר מהקרמלין וכן מבני ציבור נוספים.
הראשון, הידוע גם בכינויו "בארמה", הוא אמן מהעיר פסקוב ובנה חלקים מהחומה הדרומית של הקרמלין וקתדרלה בעיר קאזאן. השני בנה את כנסיית ואסילי הקדוש. קשה לקבוע בוודאות אם מדובר בשני אנשים שונים בעלי שם זהה, או באדם אחד.
לפי אחת האגדות, כשסיים פוסטניק את בניית כנסיית ואסילי הקדוש, נוקרו עיניו בידי חיילי המשמר של הצאר כדי שלא יוכל לייצר עוד דבר מרשים שכזה. נראה כי האגדה איננה נכונה כיוון שפוסטניק בנה את הקפלה הצפון מזרחית של כנסיית ואסילי הקדוש, שנים מאוחר יותר.
ארמון לינדשטדט
ארמון לינדשטדט (בגרמנית: Schloss Lindstedt) הוא בית מגורים מלכותי לשעבר, שנבנה במערב פוטסדאם, בירת מדינת ברנדנבורג בגרמניה. הארמון נבנה עבור פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה מ-1858 עד 1861, והוא חלק מהמכלול התרבותי "הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין" שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1990, והורחב בשנים 1992 ו-1999. הארמון שייך כיום ל, המנהלת את אתר המורשת העולמית.
היסטוריה
פרידריך וילהלם הרביעי עבד בשלב זה על תוכניות לבית שאליו יפרוש מאז שקנה את אחוזת לינדשטדט. במשך עשרות שנים הוא השתתף בתכנון שיפוץ הבית עם למעלה מ-100 רישומים. מבנה החוץ הבארוקי אמור היה להתפתח למבנה מפואר בסגנון וילה עתיקה. בסופו של דבר, יושמה רק גרסה מינימלית של הפרויקט.
למרות מעורבותם של לודוויג פרזיוס,, פרידריך אוגוסט שטילר ופרדיננד פון ארנים, תלמידו של קארל פרידריך שינקל, התכנון התארך במשך שנים רבות.
תיאור
בנוסף לבניין הראשי, מורכב המכלול הקלאסי המאוחר ממגדל עם בלוודרה ושלוחה דמוית מקדש עם גרם מדרגות גבוה. אכסדרה מחברת את הבניין עם כביש לינדשטדט ויוצרת חיבור לנוף. נראה שחלקי הבניין שהוזכרו שונים זה מזה בשלמותם ומשקפים את כמיהתו של הלקוח לקלאסיציזם איטלקי.
הגן הרגיל שתוכנן על ידי פטר יוזף לנה מציע נקודות מבט על הארמון והנוף. בשל הגבעה, נשקף נוף של כיפות מכלול הבניינים של הארמון החדש.
שימושים
אומרים שפרידריך וילהלם הרביעי הקים את הארמון כמקום אליו התכוון לפרוש. עם זאת, ניתן לשאול אם זה היה קורה אי פעם. לאחר מות המלך, הארמון השתייך לירושת אלמנתו. רק יורשו לכתר ואחיו וילהלם הראשון השלים את הבניין.
מאוחר יותר הושכר הנכס לעובדי ממשלה שונים. בתקופת שלטונו של הקייזר וילהלם השני שימשה הטירה גם כתחנת הסגר למגיפות כולרה ושחפת. ילדי המשפחה הקיסרית למדו לעיתים בארמון לינדשטדט. לאחר 1918 השאיר פאול פון הינדנבורג את הטירה לראש המטה הכללי אריך פון פאלקנהיין לשכירות ארוכה. הוא נפטר שם בשנת 1922, אף על פי שמשפחתו המשיכה להתגורר בטירה עד 1944. אריך פון פאלקנהיין נקבר בבית הקברות של בורנשטדט הסמוך.
בארמון לינדשטדט התאכסנו אנשים פרטיים עד שנות החמישים של המאה ה-20, והוא שירת את המכון הבוטני של אוניברסיטת פוטסדאם לחינוך בשנות החמישים, ומאז שנות השמונים של המאה העשרים, את מכון פוטסדם לרפואה משפטית. מאז 1996, הארמון מנוהל על ידי קרן הארמונות והגנים הפרוסיים ברלין-ברנדנבורג והוא חלק מאתר המורשת העולמית "מכלול הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין" שצורף לרשימת אתרי המורשת העולמית ב-1990, כשארמון לינדשטדט עצמו צורף לאתר בהרחבה של 1999. כיום הוא משמש לאירועים מסוגים שונים וניתן לשכור אותו מקרן הארמונות.
הטירה שימשה כרקע לכניסה למתחם מעבדה הסודית התת-קרקעית בסרט המדע הבדיוני הפעולה והאימה "האויב שבפנים" (2002).
בשנת 2019 נודע כי גאורג פרידריך, נסיך פרוסיה, נינו של וילהלם השני, קיסר גרמניה האחרון, תובע זכות קניין קבועה, ללא עלות ורישום מקרקעין, בארמון צציליינהוף, בארמון לינדשטדט או ב.
שירות הביון הלאומי (קוריאה הדרומית)
שירות הביון הלאומי (בקוריאנית: 대한민국국가정보원) היא סוכנות הביון הממשלתית של קוריאה הדרומית.
הסוכנות הוקמה רשמית בשנת 1961 כסוכנות הביון המרכזית של קוריאה (중앙정보부), בתקופת שלטונו של המועצה העליונה הצבאית של הנשיא פאק צ'ונג-הי, שהחליפה את רפובליקת קוריאה השנייה. תפקידיה המקוריים של היו לפקח ולתאם הן פעילויות מודיעין בינלאומיות והן חקירה פלילית של כל סוכנויות הביון הממשלתיות, כולל אלה של הצבא. סמכויותיה הרחבות של הסוכנות אפשרו לה להתערב באופן פעיל בפוליטיקה. אך למרות מחלוקות רבות היא נחשבת לאחת מסוכנויות הביון המובחרות ביותר ביבשת אסיה. הסוכנים עוברים שנים של אימונים ובדיקות לפני שהם הופכים רשמית לסוכנים ומקבלים את המשימה הראשונה שלהם.
הסוכנות קיבלה את השם הסוכנות לתכנון ביטחון לאומי (국가안전기획부) בשנת 1981, כחלק מסדרת רפורמות שהונהגה על ידי הרפובליקה החמישית של קוריאה תחת הנשיא צ'ון דו-הוואן. הסוכנות מכונה בשם 안기부 "אנגיבו" בדרום קוריאה. מלבד הניסיון לרכוש מודיעין על קוריאה הצפונית ולדכא פעילים דרום קוריאנים, הסוכנות מעורבת רבות בפעילויות מחוץ לתחום הסמכות שלה, כולל פוליטיקה פנימית ואף קידום אולימפיאדת הקיץ בשנת 1988 בסיאול.
בשנת 1999 הסוכנות קיבלה את שמה הנוכחי. כניסת הדמוקרטיה לרפובליקה השישית של קוריאה הבירו להסרת רבים מהתפקידים והסמכויות שלה, בתגובה לביקורות פומביות על התעללות בעבר.
הערות שוליים
37.46704°N, 127.07507°W
קולנוע (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}