cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סמואל רלסטון
סדר יום פרוגרסיבי
תומאס מרשל, קודמו של רלסטון בתפקיד, ניסה להעביר חוקה חדשה לאינדיאנה, אך תוכניותיו הוכרזו על ידי בית המשפט העליון של אינדיאנה כנוגדות את החוקה, והוא קבע שיש לכנס לצורך כך ועידת חוקה. רלסטון גם שאף ליצירת חוקה חדשה כדי להפעיל כמה רפורמות שעל פי החוקה הנוכחית היו נחשבות לבלתי חוקיות. כדי להגשים את מטרתו, הוא החל להאיץ בחברי האספה הכללית להחליט על כינוס ועידה חוקתית. הצעת החוק בעניין הוגשה לאספה הכללית ב-1913 כדי שאינדיאנה תוכל לאמץ חוקה חדשה. צעד זה הוגש למשאל עם מדינתי, כנדרש בחוקה הקודמת, לפני שהוועידה יכלה להתכנס. מחוץ לאינדיאנפוליס ולמספר ערים תעשייתיות אחרות, הייתה תמיכה מועטה ברפורמות לטובת עובדי התעשייה, רובה של אוכלוסיית המדינה עדיין נמנה עם המגזר החקלאי. ב-1914 כאשר התקיים משאל עם על כינוס הוועידה, הוא כשל לאחר שהתנגדו לו 338,947 מצביעים לעומת 235,140 תומכים בלבד.
שני המיזמים של רלסטון שהיו בעלי ההשלכות ארוכות הטווח ביותר על אינדיאנה היו חוק השירות הציבורי וחוק החינוך המקצועי. רלסטון קידם גידול משמעותי בהוצאות על החינוך והחל ליצור מערכת של חינוך מקצועי בחינם לתלמידי מערכת החינוך של המדינה. התקנות שהוא הפעיל בתחום השירות הציבורי פתחו בתהליך להסדרת אספקת מים זורמים וחשמל בכל המדינה. מערכת הפארקים המדינתית והמחלקה למשאבי טבע של אינדיאנה הוקמו לצד הכרזתם של כמה פארקים מדינתיים. היזם קארל ג. פישר שכנע את רלסטון לסייע לו לקדם את הקמתו של מיזם גדול לכבישים מהירים. בדירבונו, סייע רלסטון להתחיל במיזם שאפתני לבנות כביש מהיר ראשי בין-מדינתי. הוא ארגן פגישה של שבעה מושלים ועלה בידו לשכנע אותם לתמוך בתוכנית לבנות כביש מהיר שיעבור דרך מדינותיהם ויקשר את ג'קסונוויל, פלורידה עם שיקגו, אילינוי, כאשר כל מדינה תממן את קטע הכביש שיעבור בתחומה. כחמישית מאורך הכביש היה אמור לעבור בתחומי אינדיאנה. עד לאותו זמן היה זה מיזם הכבישים המהירים הגדול ביותר בארצות הברית, וכתוצאה ממנו נסלל "כביש דיקסי", כיום כביש 31. מיזמים חשובים נוספים בוצעו גם הם במהלך תקופת כהונתו של רלסטון כמושל, כולל תוכנית הפיצויים לעובדים הראשונה של אינדיאנה, הנהגת בחירות מקדימות במדינה, והנהגת מס ירושה.
רלסטון גם תרם תרומה ממשית למצבה הפיננסי של אינדיאנה. המדינה הייתה במצב של חוב מאז תחילת העבודות הציבוריות של ראשית שנות ה-30 של המאה ה-19, פעמיים הייתה על סף פשיטת רגל, ב-1847 וב-1863, ופעם אחת, ב-1841 נקלעה לפשיטת רגל חלקית. אף על פי שהמדינה לא הייתה בסיכון פיננסי מידי, היא עדיין הייתה מוטרדת מאוד מהחוב. רלסטון התעקש לשלם את החוב המדינתי ויצר קרן חרום, וקידם תיקון בחוקה שיימנע מהמדינה ללוות כספים בעתיד. באמצעות שילוב של קיצוצים בתקציב והרחבת המיסוי, ובתמיכת האספה הכללית, עלה בידה של הממשלה לפרוע את כל החוב וליצור עודף תקציבי של 3.76 מיליון דולר עד לתום כהונתו של רלסטון כמושל.
מלחמת העולם הראשונה
עם הצטרפותה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, קרא הנשיא וודרו וילסון לרלסטון לסייע לארגן את חלקה של אינדיאנה במאמץ המלחמתי. מספר רב של רגימנטים, שכוח האדם שלהם הסתכם ב-130,000 איש, התגייסו באינדיאנה ונשלחו אל מעבר לים במסגרת מה שהיה חיל המשלוח הגדול ביותר של המדינה מאז מלחמת האזרחים האמריקאית. כשרוב אנשי המשמר הלאומי היו מחוץ למדינה, חידש רלסטון את פעילותו של הלגיון של אינדיאנה, שזמן מה קודם לכן שונה שמו ללגיון החירות, ארגון שלא היה פעיל מאז מלחמת האזרחים. ב-1916 החלו מתיחויות להתגבר בין ארצות הברית לבין מקסיקו והייתה אפשרות סבירה של מלחמה. רוב כוחות הצבא של ארצות הברית היו אז באירופה, ווילסון ביקש מרלסטון לגייס בריגדה מלאה של תושבי אינדיאנה שתגן על גבול ארצות הברית–מקסיקו. הייתה זו היחידה הצבאית הגדולה ביותר שאינדיאנה שלחה למשימה, שכן הממשלה הפדרלית גייסה בדרך כלל רק רגימנטים מדינתיים. כמה אלפי אנשים התגייסו עד מהרה ונשלחו אל הגבול.
היסטוריונים מציינים שתקופת כהונתו של רלסטון כמושל הייתה אחת התקופות שהייתה מאוד עתירת אירועים בהיסטוריה של אינדיאנה, חוץ מתקופת כהונתו של אוליבר מורטון, שכיהן בתקופת מלחמת האזרחים. בחוקת אינדיאנה הייתה אז הגבלת כהונה שמנעה ממנו להיבחר לתקופת כהונה שנייה, וב-8 בינואר 1917 הוא סיים את כהונתו לאחר שנשא נאום פרידה והאיץ באספה הכללית להעביר צעדי חקיקה פרוגרסיביים נוספים שלא הייתה אפשרות להעבירם בעת כהונתו.
סנאטור
החל מ-1922 ניהל רלסטון מסע בחירות לבחירתו לסנאט של ארצות הברית. בשל יחסיו הידידותיים עם הסניף של הקו קלוקס קלאן באינדיאנה, עלה בידו לקבל את תמיכתם. הוא נשא נאום בו הוא גינה את ההתערבות הדתית בענייני המדינה. מטרתו המרכזית של הקלאן באותה תקופה הייתה לסלק את כל ההשפעה הקתולית מהממשלה ומבתי הספר הציבוריים, ולסגור בתי ספר קתולים פרטיים. נאומו הקנה לו פופולריות רבה בקרב אנשי הארגון, שאמרו שהוא "לא חשש לגעור בחסידי האפיפיור". הקלאן היה אחד מהקבוצות המשפיעות ביותר באינדיאנה באותה תקופה, ואנשיו הדפיסו והפיצו את נאומו של רלסטון. תמיכת הארגון בו הייתה אחד הניסיונות התקיפים ביותר לבחירת מועמד למשרה ציבורית באינדיאנה, שכן הם חששו מהמועמד הרפובליקני, שגינה אותם בפומבי. הקו קלוקס קלאן התפרק ב-1926, בשנה שלאחר מותו של רלסטון, לאחר שערורייה, שחשפה שלרוב של הפוליטיקאים באינדיאנה, כולל רלסטון עצמו, היו קשרים עם הארגון.
רלסטון ניצח בבחירות הכלליות לסנאט לאחר שהביס בנובמבר 1922 את אלברט בוורידג'. העיתון ניו יורק טיימס פרסם כתבה ארוכה על רעייתו, התייחס אליה כ"לולנית", זאת בשל סירובה לעבור לוושינגטון ולהשאיר את התרנגולות בחוותה ללא השגחה. רלסטון אייש את מושבו בסנאט ב-4 במרץ 1923. בסנאט הוא קידם את קבלתה של תוכנית מלון, שהייתה למעשה תוכנית לחלוקת העושר מחדש.
ב-1924 היה רלסטון אחד המועמדים המובילים הראשונים להיבחר כמועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית, אך מסיבות שלא היו ידועות אז, הוא פרש מהמרוץ זמן קצר לפני תחילת הוועידה הארצית של המפלגה. מאוחר יותר הוא חשף שבשל בריאותו הרופפת הוא לא האמין שהוא מתאים להיות נשיא.
סמואל רלסטון נפטר ב-14 באוקטובר 1925 בביתו שליד אינדיאנפוליס, לאחר שמצבו הבריאותי המשיך להחמיר. הוא נטמן בבית הקברות אוק היל שבעיר לבנון.
Crazy Kind of Love
Crazy Kind of Love (בעברית: סוג מטורף של אהבה) הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית תמר ברקסטון. השיר יצא לאור ב-20 במרץ 2020, על ידי חברת התקליטים אימאני רקורדס, כחלק מתוך True to the Game 2: Gena's Story.
השיר הגיע למקום השני במצעד שירי ה-R&B למבוגרים.
רקע וכתיבה
כותבי השיר טרם נודעו, אך הוא הופק על ידי היטמקה, פול קבין וטאריק ביטס. השיר דוגם בתוכו קטעים וצלילים מתוך הלהיט הבינלאומי של ויטני יוסטון "Saving All My Love for You", שיצא לאור בשנת 1985, כחלק מתוך אלבום הבכורה שלה, Whitney Houston. השיר הוא שיר R&B.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-2.5 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-27 באפריל 2020, תוך שהועלה לערוץ היוטיוב של תמר ברקסטון. בקליפ ניתן לראות סצנות שלוקחות במקור מתוך "True to the Game 2". לאורכו של הקליפ, ניתן לראות את ברקסטון כשהיא מבצעת פעולות ותנועות שונות.
נכון לאוגוסט 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מחצי מיליון צפיות.
עטלף ננסי פישר
עטלף ננסי פישר או עטלף פירות ננסי (שם מדעי: Haplonycteris fischeri) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות שאנדמי לאיי הפיליפינים ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1939 על ידי הזואולוגית האמריקנית ברברה לורנס. האוכלוסייה של המין ברחבי האיים מפגינה שונות גנטית משמעותית (בפרט באי סיבויאן), כך שייתכן שהעטלף הננסי יהפוך בעתיד לסוג בעל 2 מינים או אפילו 5 מינים.
תיאור
עטלף פישר מתאפיין בגוף כדורי וקומפקטי, ראש גדול ועגלגל עם לוע קצר מחודד. הנחיריים ארוכים במיוחד ודמויי צינור. האוזניים קצרות ועגולות והעיניים בנוניות בגודלן. האגודל ארוך במיוחד. מספר השיניים של המין קטן יחסית (24), אך הן גדולות יותר מאצל מינים אחרים. החותכות העליונות ארוכות בצורה יוצאת דופן. עטלף ננסי פישר הוא בין הקטנים במשפחתו: אורך ראשו וגופו 65–80 מ״מ, אורך הזרוע 46–53 מ״מ ואורך האוזן 11–16 מ״מ; משקלו נע בין 16 ל-21 גרם. הזנב חסר וכנף הזנב מצומצמת.
לעטלף הננסי פרווה ארוכה וצפופה, והיא משתרעת אף לעבר קרומי הכנף וכפות הרגל. צבעה הכללי נע בין חום קינמון לחום אדמדם או ערמוני כשהגחון והחזה נוטים להיות אפרפרים ושזורים בשיער כסוף. לזכרים יש בצדדי הצוואר בלוטות שמפרישות חומר שמנוני בצבע כתום שצובע את הכתפיים והצוואר. הכנפיים והאוזניים שחומות, אדמדמות או ערמוניות. השוקיים, הזרועות והאף בצבע בורדו או ורדרד.
תפוצה וביולוגיה
העטלף הננסי אנדמי לפיליפינים ומצוי ברוב האיים שלה: לוזון, לייטה, סבו, נגרוס, מינדנאו, בוהול, ביליריאן, קטנדואנס, מרינדוק, פאנאי, דינאגאט, מינדורו, סאמאר ופאלאווי; הוא בולט בהיעדרותו מפאלאוון, ארכיפלג סולו, האי קמיג׳ואין ואיי בטנס. בית הגידול של העטלף הננסי מורכב מיער גשם טרופי שפלתי ולח, יער עננים ויער טחב ברום 2,250-1,500 מטר מעל פני הים. בגבהים הללו, העטלף הננסי הוא מין העטלף הנפוץ ביותר בפיליפינים.
מצב
העטלף הננסי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה בבתי גידול גבוהים ובלתי נגישים שבהם האיומים האנושיים מינימליים, כמו גם סובלנותו להפרעות אנושיות בבתי גידול נמוכים. מגמת האוכלוסייה שלו יציבה ולא צפויה ירידה במספריו בטווח הקרוב. האוכלוסיות בשפלה מאוימות מצד אובדן בית גידול באמצעות כריתת עצים, שרפה והמרה לחקלאות. העטלף הננסי מצוי במספר אזורים מוגנים הפזורים ברחבי האיים.
יחסי אוסטרליה–ליטא
יחסי אוסטרליה–ליטא הם יחסי החוץ בין אוסטרליה לליטא.
סקירה כללית
אוסטרליה הכירה בהחזרת העצמאות של ליטא ב-27 באוגוסט 1991. בשנת 2021 פתחה ליטא שגרירות בקנברה.
יחסים כלכליים
בין השנים 2015 ל-2019 סחר סחורות ושירותים כולל בין אוסטרליה לליטא חווה צמיחה ניכרת של 17.5 אחוזים לשנה. בשנת 2019 הוערך סחר המוצרים והשירותים הדו-צדדי באוסטרליה עם ליטא ב-145 מיליון דולר. סך יבוא הסחורה מליטא הוערך ב-103 מיליון דולר, בהשוואה לייצוא הסחורה האוסטרלי לליטא בסך 7 מיליון דולר. בשנת 2019, יבוא הסחורות מליטא כלל בעיקר רהיטים, מזרנים וכריות; עץ; ודשנים. יצוא הסחורות של אוסטרליה כלל בעיקר מזון לבעלי חיים; חלקי רכב ואביזרים; וציוד וחלקים לטיפול מכני.
חסוס מוסקרה
קריירה ככדורגלן
מוסקרה נולד בעיירת החוף הדרומית פואנחירולה, במחוז מאלגה. הוא שיחק כמגן מרכזי והחל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל מאלגה, בגיל 12. הוא שיחק בליגה הנמוכה של המועדון האנדלוסי, ומשם עבר לשחק באתלטיק בילבאו בגיל 16 ואף דחה הצעות ממועדונים גדולים כמו ריאל מדריד ואתלטיקו מדריד. זמן קצר לאחר מכן, בגיל 18, חזר למאלגה, ונרשם לקבוצת המילואים של מאלגה. לפני שפרש מכדורגל, שיחק במועדונים Betis B ו- Antequera.
קריירה כשחקן
לאחר שהתגלה בחדר כושר במאלגה, מוסקרה נבחן לתפקיד במה שהיה הופעת הבכורה שלו במשחק. מפיקי הסדרה "טוי בוי" ראו בו פוטנציאל לכוכבות, מה שהוביל אותו לתפקיד הראשי בסדרה במקום קטעי ביט שאליהם לוהק בתחילה.
בריסטול 410
בריסטול 410, (Bristol 410) - היא מכונית קופה יוקרתית, 2 דלתות, מתוצרת יצרנית המכוניות הבריטית בריסטול אשר יוצרה בין השנים 1968–1969. בסך הכל יוצרו 82 יחידות, אשר אופיינו על ידי מנוע V8 של חברת קרייזלר. הבריסטול 10 היה הדגם האחרון בסדרת 400, אשר קיבל את מנוע ה-5,211 סמ"ק מחברת קרייזלר.
חברת "בריסטול" - חברה לייצור מטוסים, התחילה לבנות מכוניות יוקרה, במהדורות מאוד מוגבלות לאחר מלחמת העולם השנייה.
בריסטול 410 היה הדגם הרביעי שיוצר על ידי חברת בריסטול, לאחר שנפרדה מחברת התעופה בריסטול אירופליין
חוואג'ה נזימודין
סר חוואג'ה נזימודין (באורדו: خواجہ ناظِمُ الدّین, בבנגלית: খাজা নাজিমুদ্দীন; 19 ביולי 1894 – 22 באוקטובר 1964) היה פוליטיקאי בנגלי שמרן ואחד מ"האבות המייסדים" של פקיסטן. הוא בלט בהיותו הבנגלי הראשון שהנהיג את פקיסטן כאשר כיהן כראש ממשלת פקיסטן בין השנים 1951 – 1953 וקודם לכן בתפקיד המושל הכללי של פקיסטן בין השנים 1948 – 1951.
נזימודין נולד למשפחת אצולה בבנגל. הוא למד באוניברסיטה המוסלמית של אליגר (כיום בהודו) ולאחר מכן המשיך את לימודיו באוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה. עם שובו להודו הוא החל בקריירה פוליטית במסגרת הליגה המוסלמית, שם הוא התמקד בעיקר בסוגיות החינוך בבנגל עד אשר פנה להוביל את התנועה למען הקמת מדינה מוסלמית נפרדת, פקיסטן, תחת הנהגתו של מוחמד עלי ג'ינה. בין השנים 1943–1945 הוא כיהן בתפקיד ראש ממשלת בנגל ובהמשך כיהן כשר הראשי לענייני בנגל, החל מקבלת העצמאות באוגוסט 1947 ועד למותו של ג'ינה בספטמבר 1948, אז נבחר לתפקיד המושל הכללי של פקיסטן.
ב-1951 לקח נזימודין על עצמו את השליטה על הממשלה לאחר רצח ליקאת עלי ח'אן וכיהן כראש ממשלת פקיסטן כשתפקיד המושל הכללי הועבר לסר מאליק ע'ולאם. כראש הממשלה הוא נאבק לנהל את הממשלה באופן יעיל בתחומי מדיניות הפנים והחוץ. בתחום מדיניות החוץ הוא ניהל מאבק לשמירה על החוק והסדר במדינה והנחה את הצבא לכפות משטר צבאי בלאהור בעקבות מהומות דתיות שהתחוללו שם ובעקבות קיפאון כלכלי. הוא גם התמודד עם "תנועת השפה" (בבנגלית: ভাষা আন্দোলন) בחבל הולדתו שבסופו של דבר הובילה להיפרדותה של בנגל מפקיסטן. יחסי החוץ עם ארצות הברית, ברית המועצות, אפגניסטן והודו עלו על שרטון כאשר התנועות הרפובליקנית והסוציאליסטית צברו אהדה בפקיסטן.
בסופו של דבר הוא אולץ על ידי המושל הכללי שהוא עצמו מינה, סר מאליק ע'ולאם, לוותר על תפקידו לטובתו של הדיפלומט מוחמד עלי בוגרה ובבחירות שנערכו ב-1954 הוא נחל תבוסה. לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים התדרדרה בריאותו וב-1964 הוא מת ונקבר במאוזוליאום שבדאקה.
ראשית חייו
נזימודין נולד בדאקה שבבנגל, הודו הבריטית (כיום בירת בנגלדש) למשפחה אריסטוקרטית עשירה. מצד אמו הוא היה נכדו של הנוואב (תואר אצולה) סר חוואג'ה אהסנוללה, ואמו, בילקויס באנו, הייתה אישה ידועה בזכות עצמה. לנזימודין היה אח צעיר, חוואג'ה שאהבודין, שלימים לקח חלק פעיל בפוליטיקה הפקיסטנית. בהיות משפחתו ממוצא הן קשמירי והן בנגלי, היא דיברה הן אורדו והן בנגלית. הוא היה קרוב משפחה הן של חוואג'ה חביבולה והן של הנוואב סר חוואג'ה סלימולה בהאדור שנמנו עם מניחי היסודות של הליגה המוסלמית ב-1906.
הוא התחנך בבית הספר היסודי שבדנסטייבל שבאנגליה, ובסיום לימודיו שב להודו והחל ללמוד באוניברסיטה המוסלמית של אליגר שבאוטר פרדש. הוא סיים את למודי התואר הראשון בסוציולוגיה ושב לאנגליה להמשך לימודיו. בתקופת לימודיו באוניברסיטת אליגר הוא נודע כשחקן טניס נלהב והצטיין בספורט זה כאשר ייצג את האוניברסיטה שבה למד במשחקים הסטודנטיאליים הארציים.
באנגליה הוא המשיך את לימודיו בטריניטי קולג' באוניברסיטת קיימברידג', שם הוא סיים לימודי תואר שני באנגלית. לימודיו באנגליה אפשרו לו להשתלם במשפטים והוא הוסמך כעורך דין (barrister). ב-1934 הוענק לו התואר אביר מפקד של מסדר האימפריה ההודית. ב-1949 הוענק לו תואר דוקטור במשפטים מאוניברסיטת דאקה.
ראשית הקריירה הפוליטית
נזימודין שב להודו והצטרף לאחיו, חוואג'ה שאהבודין, והחל לגלות עניין בפעילות ציבורית שהובילה אותו בסופו של דבר להצטרף לפוליטיקה הבנגלית. שני האחים הצטרפו לליגה המוסלמית ונזימודין התמודד בהצלחה בבחירות לתפקיד ראש עיריית דאקה, תפקיד בו כיהן בין השנים 1922–1929. לאחר מכן הוא מונה לתפקיד שר החינוך של בנגל וב-1934 הוא מונה כחבר במועצה המנהלת של המשנה למלך הודו, תפקיד בו הוא שימש עד 1937.
בשנים 1945–1947 הוא המשיך לכהן כיושב ראש הליגה המוסלמית במזרח בנגל והיה תומך נלהב של רעיון הקמתה של פקיסטן. באותה תקופה התגלע עימות בינו לבין מי שהחליפו בתפקיד ראש הממשלה, חוסיין שהיד סוהרוורדי והוא הוביל את האופוזיציה נגדו במועצה המחוקקת. העימות בין השניים פרץ על רקע העובדה שסוהרוורדי ייצג את מעמד הביניים ואילו נזימודין ייצג את מעמד האצולה. ב-1947 הוא התמודד שוב מול סוהרוורדי בבחירות ליושב ראש הליגה המוסלמית במזרח בנגל. הצלחתו בבחירות אלו הובילו למינויו לתפקיד השר הראשי למזרח בנגל לאחר חלוקת הודו ב-1947. כשר הראשי, הוא הוביל את ההצבעה בעד ההצטרפות של מזרח בנגל לפדרציה של פקיסטן.
המושל הכללי של פקיסטן
באוגוסט 1947 פרש מוחמד עלי ג'ינה מתפקיד יושב ראש הליגה המוסלמית ובמקומו נבחר לתפקיד נזימודין. ב-1 בנובמבר אותה שנה הוא מונה במקומו כממלא מקום המושל הכללי של פקיסטן עקב ההתדרדרות במצב בריאותו של ג'ינה, ובסופו של דבר, ב-14 בספטמבר 1948 הוא מונה כמושל הכללי לאחר מותו של ג'ינה, בתמיכתו של ראש ממשלת פקיסטן, ליקאת עלי ח'אן. את טקס ההשבעה שלו ניהל נשיא בית המשפט העליון, עבדול רשיד, בנוכחות ראש הממשלה.
כמושל הכללי קבע נזימודין תקדים של נייטרליות ואי מעורבות בפעילות הממשלה והעניק את תמיכתו הפוליטית לממשלתו של ח'אן. תפקידו כמושל הכללי שיקף הלך רוח שמרני והוא התבטא נגד החילוניות של מדינתו: ב-1949 הוא הקים בהתייעצות עם ראש הממשלה ח'אן, את הוועדה הפרלמנטרית שהתוותה את היסודות לכינון חוקת פקיסטן. ב-1950 הכריז ניזמודין בהצהרה רשמית ש"פקיסטן תישאר לוקה בחסר כל עוד קשמיר לא תשוחרר".
ראש ממשלת פקיסטן
לאחר רצח ליקאת עלי ח'אן ב-1951 ביקשו מנהיגי הליגה המוסלמית מנזימודין לקחת על עצמו את ניהול הממשלה ואת תפקיד מנהיג המפלגה, שכן לא היה אף אחד אחר שהיה ראוי לך. לתפקיד המושל הכללי הוא מינה במקומו את שר האוצר, סר מאליק ע'ולאם. ממשלתו של נזימודין התמקדה בתוכניות הפוליטיות שמטרתן הייתה לקדם רעיונות שמרנים. בתקופת כהונתו בתפקיד עוצבה המסגרת לחוקה שתוביל להפיכתה של פקיסטן לרפובליקה ולסיום קיומה כדומיניון תחת המלוכה הבריטית.
כהונתו של נזימודין כראש הממשלה התקיימה בתקופה של כלכלה כושלת ועליית הלאומיות במחוזות של מערב פקיסטן ובמזרח בנגל, מצב שמנע ממנו לנהל את המדינה ביעילות. בשנים 1951–1952 התפלגה הליגה המוסלמית לשני פלגים שונים, אחד בבנגל והשני בחלק המערבי של פקיסטן.
ב-1951 קיימה הממשלה את מפקד האוכלוסין הארצי הראשון, בו התברר ש-57% מאוכלוסיית המדינה הם מהגרים הודים, שהתגוררו בעיקר בקראצ'י ובהמשך הוביל מצב זה לסיבוך העניינים במדינה. בינואר 1952 הכריז נזימודין בפומבי בפגישה בדאקה שהוא הצדיק את החלטתו של ג'ינה להפוך את שפת האורדו לשפה הרשמית בשני חלקיה של פקיסטן, לטובת אחדות האומה. ב-21 בפברואר אותה שנה קיימה "תנועת השפה" הבנגלית הפגנה בה היא דרשה מעמד רשמי שווה לשפה הבנגלית והפגנה זו הפכה לאלימה ואבדות כבדות נגרמו בה עקב ירי של המשטרה.
ב-1953 החלה תנועה דתית אלימה בהובלתה של המפלגה הקיצונית הימנית "גמעת-א-איסלאמי" להסית להדחתם של בני המיעוט האחמדי מעמדות ההשפעה במדינה ולדרוש על הכרזתם כעל מיעוט לא מוסלמי.
נזימודין הוחזק כאחראי מבחינה מוסרית למהומות אלו והתנגד ללחצים שהופעלו בהן, בפנג'אב פרצו מהומות קשות הן כנגד הממשלה והן כנגד המיעוט האחמדי. הוא הגיב לאלימות בפיטוריו של השר הראשי לפנג'אב, מומתאז דאולתנה והחלפתו בפירוז ח'אן נון, אך החלטה זו הגיע מאוחר מדי. הוא הכריז על הטלת משטר צבאי בראשותו של לוטננט גנרל עזאם ח'אן שהרגיע בהצלחה את המתיחות.
פיטוריו
התסיסה והאלימות בהובלתה של "תנועת השפה" והמהומות שפרצו בלאהור גרמו לחוסר תפקודה של ממשלת נזימודין, שכן היא נתפשה בציבור כממשלה חלשה. במטרה לשפר את מצב הכלכלה ואת ביטחון הפנים, ביקש המושל הכללי ע'ולאם מנזימודין לפרוש מתפקידו לטובת המדינה. נזימודין סירב לפניה והמושל הכללי עשה שימוש בסמכותו על פי חוק ממשלת הודו משנת 1935 ופיטר אותו.
בתגובה ביקש נזימודין את התערבותו של בית המשפט העליון, אך נשיא בית המשפט, מוחמד מוניר, לא פסק בעניין, ותחת זאת החליט על עריכת בחירות חדשות ב-1954. המושל הכללי ע'ולאם מינה פוליטיקאי בנגלי אחר, מוחמד עלי בוגרה, שכיהן אז כשגריר פקיסטן בארצות הברית, כראש הממשלה החדש עד לעריכת הבחירות. פיטוריו של נזימודין על ידי המושל הכללי סימנו מגמה מטרידה בהיסטוריה הפוליטית של פקיסטן.
יבגני רושאל
יבגני לזרביץ' רושאל (ברוסית: Евгений Лазаревич Рошал; נולד ב-10 במרץ 1972) הוא מהנדס תוכנה יהודי רוסי, ממציא פורמט דוחס הקבצים RAR.
רושאל ידוע בעיקר כמפתח של:
אלגוריתם הדחיסה של RAR נמצא בבעלות רשמית של אחיו הבכור אלכסנדר, מכיוון שליבגני רושאל אין "זמן לדאוג לפיתוח תוכנה ובעיות הקשורות בזכויות יוצרים בו זמנית."
זמן דמשק (סרט)
זמן דמשק (בפרסית: به وقت شام) הוא סרט דרמה איראני משנת 2018 מאת איברהים חטמיקיה, במאי איראני. הסרט עוסק בטייס איראני ובנו הטייס שמטוסם נתפס על ידי כוחות דאעש בסוריה כשהוא נושא מטען של ציוד סיוע הומניטרי לאנשים באזור מלחמה.
האדי חג'אזיפר, באבק חמידיאן ומספר שחקנים סורים, עיראקיים ולבנוניים מככבים בסרט.
עלילה
עלי ובנו יונס הם טייסים המנסים לחלץ אזרחים שנצורים והותקפו על ידי כוחות דאעש במזרח סוריה. הטייסים באו לעזור לתושבי העיר לברוח במטוס מטען ישן מתוצרת איליושין.
ספיחה
ספיחה היא הידבקותם של אטומים, יונים, ביומולקולות או מולקולות גז, מוצק מומס או נוזל אל משטח. תהליך זה יוצר שכבה של חומר המצטבר על המשטח. התהליך שונה מתהליך הספיגה, שבו חומר מחלחל או מומס על ידי מוצק או על ידי נוזל, שכן הוא מתרחש על פני השטח.
TUIfly נורדיק
TUIfly נורדיק (באנגלית: TUIfly Nordic) היא חברה לטיסות שכר המבוססת בסטוקהולם, שוודיה. החברה מפעילה טיסות שכר משדות תעופה בדנמרק, פינלנד, נורווגיה ושוודיה, ליעדי פנאי ונופש באגן הים התיכון, והאיים הקנריים.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא TUIfly נורדיק באתר Airliners.net
פט טומי
פטריק ג'וזף טומי (באנגלית: Patrick Joseph Toomey; נולד ב-17 בנובמבר 1961) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כנציגה של מדינת פנסילבניה בסנאט של ארצות הברית בשנים 2023-2011. טרם בחירתו לסנאט היה איש עסקים ובנקאי בוול סטריט, עד שנבחר לסנאט מטעם פנסילבניה ב-2010 מטעם המפלגה הרפובליקנית. לאחר קריירתו העסקית שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-15 של פנסילבניה במשך שלוש תקופות כהונה, בשנים 1999–2005, אם כי לא התמודד לתקופת כהונה רביעית לאחר שהבטיח לא לכהן למעלה משלוש תקופות כהונה ב-1998.
ביוגרפיה
פטריק טומי נולד בפרובידנס, בירת רוד איילנד לזוג הורים נוצרים קתולים. בילדותו היה חבר בתנועת הצופים. הוא למד באקדמיית לה-סאלה בפרובידנס, זאת לפני שהיה לבוגר מכללת הרווארד בלימודי ממשל. הוא הועסק כסוחר במטבע, תחילה על ידי בנק כמיקל (Chemical Bank) ולאחר מכן על ידי חברת "מורגן, גרנפל ושות'" בשנים 1984 ו-1986 בהתאמה, עד שהתפטר מן האחרונה ב-1991. הוא הפסיד את המועמדות הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית מטעם פנסילבניה בבחירות צמודות ב-2004. בשנים 2005–2009 הוא כיהן כנשיא מועדון הצמיחה, אשר עוסק בקיצוץ מיסים ונושאים כלכליים אחרים.
לאחר שנבחר למועמד הרפובליקני בבחירות 2010 לסנאט של ארצות הברית בפנסילבניה, נבחר טומי לסנאט ב-2 בנובמבר אותה השנה אחרי שהביס את יריבו מן המפלגה הדמוקרטית, לשעבר אדמירל שלוש-כוכבים בצי ארצות הברית ג'ו ססטק. נכון ל-2018, טומי הוא בעל המשרה הרמה ביותר בפנסילבניה המכהן מטעם המפלגה הרפובליקנית. במהלך כהונתו, ישב טומי בשולחן הממתקים של הסנאט.
בסנאט האמריקאי מכהן טומי בוועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים; ועדת התקציב; ועדת הכספים והוועדה הכלכלית המשותפת של הקונגרס, נוסף על חברויותיו בוועדות משנה. בשנת 2011 הוא שירת גם בוועדה המיוחדת המשותפת להצמצום הגירעון. הוא נבחר מחדש ב-8 בנובמבר 2016, לכהונתו השנייה בסנאט. לאחר בחירתו של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית, התנצח איתו טומי לא פעם. כאשר הודיע טראמפ ב-1 במרץ 2018 על כוונתו להטיל מכסי מגן של 25% על פלדה מיובאת ו-10% על אלומיניום, כינה טומי את הנשיא "תימהוני". באותו היום דרש טראמפ להעלות את הגיל המינמלי לרכישת כלי נשק, טומי הציע לצמצם את ההגבלות רק על רכישת רובי סער והראשון הטיח באחרון כי הוא מפחד מאיגוד הרובאים הלאומי.
ב-5 באוקטובר 2020 הכריז טומי כי אין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה שלישית בבחירות 2022. כהונתו תמה ב-3 בינואר 2023.
בסוריה
בסוריה (Insyriated) הוא שמו של סרט דרמה בלגי משנת 2017 בבימויו של פיליפ ואן ליאו. הוא הוקרן במדור פנורמה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-67, שם זכה בפרס הקהל. בטקס פרסי המגריט השמיני זכה הסרט בכל ששת הפרסים שהיה מועמד להם ובכך השתווה בשיא הזכיות בפרסי המגריט לסרט "מר אף אחד", כולל הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר לואן ליאו.
צדיק (סרט)
צדיק (ברוסית: Праведник) הוא סרט קולנוע מ-2023 של הבמאי סרגיי אוּרסוּליאַק, המספר את סיפורו האמיתי של הקצין הסובייטי ניקולאי קיסליוב, שעסק בתקופת השואה בהצלת חייהם של כמאתיים ושבעים יהודים ממכונת ההשמדה הנאצית ביערות בלארוס. הסרט יצא לאקרנים בישראל לקראת יום הזיכרון לשואה ולגבורה.
קיסליוב, שהיה קצין הצבא האדום, הוביל למסע רגלי ארוך ומפרך מעל מאתיים יהודים שניצלו מגיא ההריגה, בדרך למקום מבטחים. ב-2005 מוסד יד ושם הכיר בו כחסיד אומות העולם. הסרט הופק על ידי תאגיד VGTRK ובמימון קרן הקולנוע הרוסי.
עלילה
בלארוס הסובייטית, מלחמת העולם השנייה, 1941; ניקולאי קיסליוב הוא קצין הצבא האדום, קומיסר, שנפל בשבי הנאצים. שהותו במחנה השבויים במינסק היא קצרת יומין, מאחר והוא מצליח להימלט ליערות ולארגן שם יחידת פרטיזנים.
ישראל, 2005; משה טל הוא ניצול שואה נרגן, בן 81, שאינו נענה לפניות יד ושם אליו, במטרה לבחון את האפשרות להכיר בקיסליוב כחסיד אומות העולם, אף שנראה כי חייו וחיי רבים אחרים ניצלו בזכותו.
גטו מינסק, 1942; במהלך אקציה לחיסול הגטו, חיילי אס אס תחת פיקודו של ארנסט שמוקר יורים למוות ביושב ראש היודנראט וביתר חבריו, לאחר הסרוב להסגיר אלפי יהודים מתושבי הגטו - לצורך גירושם. משה טל בן ה-18 מצליח, בעצת הוריו, להימלט עם אחותו מרים אל מחוץ לגטו. השניים מסתתרים ברובעים הלא יהודיים של העיר ומקבלים מזון ולינה בביתה של אישה בשם ליובה, בלא לדעת שהיא עובדת עבור הנאצים. תחת איומיו של שמוקר היא מסגירה את מקום מחבואם, אך הם מצליחים להימלט לפני בוא החיילים הגרמנים.
משה טל הצעיר מגיע עם אחותו לבית בכפר בלארוסי ומקבל מחסה מבעלי הבית, שמבקשים ממנו להעמיד פנים שהוא ליטאי לא יהודי בשם טדאוש, אך הנאצים בפיקודו של ארנסט שמוקר פורצים למקום בליווי משטרת העזר הליטאית. שמוקר מענה את משה טל שמתוודה שהוא יהודי, ותוך כדי כך משה נורה ברגלו בידי חייל ליטאי. הוא מצליח להרוג את החייל בהתכתשות ביניהם ונמלט ליערות, שם ממוקמים אנשיו של קיסליוב. רופא היחידה מציל את רגלו של משה שמצטרף לפרטיזנים כרובאי.
במהלך המסע אירעו כמה וכמה היתקלויות של הפרטיזנים עם הגרמנים ומשתפי הפעולה שלהם, בהן נהרגו 52 יהודים. בסופו של דבר הצליח קיסליוב להגיע עם 218 יהודים לאזור בשליטת הצבא האדום. לאחר המפגש עם החיילים הסובייטים נעצר קיסליוב על ידי הנ.ק.ו.ד. באשמת עריקה, אך בהתערבות הניצולים היהודים הוא שוחרר מן המעצר.
לאחר המלחמה לא סיפר קיסליוב לאף אחד על עלילת הגבורה שלו. הסיפור התגלה במקרה בסוף שנות ה-90, כשמנהלת מכון להיסטוריה ותרבות יהודית במינסק מצאה מסמך בנושא בארכיון המפלגה הקומוניסטית. המסמך שנמצא - דו"ח של קיסליוב על המסע שלו, עם רשימה שמית של הניצולים. ב-2005 הוענק לקיסליוב, על ידי "יד ושם", תואר "חסיד אומות העולם".
הפקה
צילומי הסרט נערכו ברוסיה, בלארוס (סמוך לכפר דולגינובו) וישראל, במהלך שנת 2022. ברם בשל הפלישה הרוסית לאוקראינה, ההפקה נאלצה לקצר את משך השהייה בישראל והצילומים היו קצרים מאוד.
כריס ורנה
כריס ורנה (באנגלית: Chris Vrenna; נולד ב-23 בפברואר 1967) הוא מוזיקאי אמריקאי זוכה פרס גראמי, שהיה ידוע בעיקר כמתופף של ניין אינץ' ניילז בין השנים 1989–1997, וכן כקלידן וכמתופף של מרילין מנסון בשנים 2004–2011, לצד קריירת סולו.
קריירה מוזיקלית
לצד עבודתו יחד עם NIN ועם מרילין מנסון, ורנה משמש גם כמפיק מוזיקלי, רמיקסר, מהנדס סאונד ומתכנת מוזיקלי. בתפקידים אלו עבד ורנה, בין היתר, גם עם הסמאשינג פמפקינס, U2, סקיני פאפי (שאף הצטרף אליהם במהלך סיבוב ההופעות שערכו ב-2004), גארי ניומן, Scar the Martyr, דייוויד סילביאן, Lords of Acid, God Lives Underwater, מגהדת', רמשטיין, מטאליקה, דה ראסמוס, ויזר, P.O.D., דייוויד בואי, סליפנוט, Cold, Underwater, Scarling., Hole, Rob Zombie, גרין דיי, בוש, לייב, Adema, the Wallflowers, Dir en grey, PORN ו- Psyclon Nine. בנוסף לכך, עבד ורנה גם עם הרכב האינדסטריאל Pigface וכן הלחין והפיק שירים עבור הרכבי הבנות האלטרנטיביים TCR, Jack Off Jill ו-Rasputina.
ורנה נודע גם כאיש שמאחורי הפרויקט Tweaker, אותו ייסד יחד עם חברו קלינט וולש, והוציא במסגרתו ארבעה אלבומים: The Attraction to All Things Uncertain (2001), 2 a.m. Wakeup Call (2004), Call The Time Eternity (2012) ו- And Then There's Nothing (2013).
ורנה עוסק גם בהלחנה והפקה מוזיקלית של פסקולים למשחקי וידאו ולסדרות טלוויזיה. בין הפסקולים שיצאו תחת ידיו של ורנה נכללים הפסקולים למשחקי הווידאו Call of Duty: Advanced Warfare, דום 3 (כ-Tweaker, יחד עם קלינט וולש), Quake 4, אמריקן מק'גי אליס ומשחק ההמשך שלו אליס: הטירוף חוזר, סוניק הקיפוד משנת 2006, Area 51, Need for Speed: Most Wanted, המשחק מרובה המשתתפים ההמוני Tabula Rasa, ו-Quake Champions (יחד עם אנדרו הולשולט - ובכך מהווה שיתוף הפעולה השלישי של ורנה יחד עם id Software ), וכן הפסקול עבור סדרת האנימציה "נערי שאולין".
בספטמבר 2020 התווסף שמו להיכל התהילה של הרוק אנד רול, יחד עם טרנט רזנור ועוד 4 חברים נוספים ב-NIN.
ארווי
ארווי (בספרדית: Erreway, היו ידועים בארץ גם בשם "המורדים") היא להקת פופ ארגנטינאית. הלהקה הייתה חלק מהתוכנית המורדים. בעקבות התוכנית יצאו ללהקה שני דיסקים Senales ו-Tiempo. חברי הלהקה עד השנה 2006 היו: בנחמין רוחאס, קמילה בורדונבה, לואיסנה לופילטו ופליפה קולומבו.
הלהקה הופיעה פעמיים בתיאטרון הגראן רקס בארגנטינה.
ביולי 2004 בעקבות בתוכנית יצא לבתי הקולנוע הסרט המורדים: המסע אל החלום (בספרדית erreway: 4 caminos), ובעקבות הסרט יצא ללהקה דיסק בשם "Memoria".
בשנת 2005 הודיעה לואיסנה לופילטו על פרישתה מהלהקה.
בשנת 2021 על פי הודעה שפורסמה בעמוד הפייסבוק של קמילה בורדונבה שלאחר 17 שנים של קריירת סולו התאחדו חברי הלהקה והוציאו את האלבום הרביעי בשם "Vuelvo".
בישראל ומחוצה לה
בשנת 2002 הופיעו בתיאטרון הגראן רקס, ובשנת 2003 הופיעו שוב בתיאטרון הגראן רקס.
בשנת 2003 הגיעו המורדים לביקור, והעלו 21 הופעות.
בשנת 2004 הגיעו המורדים שוב ארצה.
הלהקה התפרקה בשנת 2004 אבל הסדרה המשיכה להציג את עצמה בעוד כמה ארצות. אחת מהן – ספרד. מעריציה של הסדרה המורדים בספרד כבר ידעו על הפירוק אך לא וויתרו, וב־2005 הם הצליחו להביא אליהם שניים מחברי הלהקה קמילה בורדונבה ופליפה קולומבו, אשר עזבו את ספרד לאחר ביקור ארוך עם הבטחה – שארווי תחזור להופעות. והם קיימו, ובספטמבר 2006 הגיעו בנחמין רוחאס, קמילה בורדונבה ופליפה קולומבו לספרד וכמו כן עוררו גם שם היסטרית מעריצים רבה.
פרסומת למקדונלד'ס
ארבעת חברי ארווי בנחמין רוחאס, לואיסנה לופילטו, קמילה בורדונבה ופליפה קולומבו השתתפו בשנת 2004 לפרסומת במקדונלס בישראל. בפרסומת חברי הלהקה מדברים כמה מילים בעברית. הפרסומת הראשונה מבוססת על ארבעת חברי הסדרה שבאו לאכול ארוחה זוגית במקדונלד'ס אך הכל משתבש שקמילה מזמינה כמו לואיסנה, ולואיסנה בתגובה אומרת שהיא הולכת לאכול במקדונלד'ס ישראל.
הפרסומת השנייה מבוססת על הגרלת המכוניות (הצבעים: אדום ירוק וצהוב) של מקדונלד'ס. פרסומות אלו שודרו בשנת 2004.
פרסומת לכיף
בשנת 2004–2005 לואיסנה לופילטו ופליפה קולומבו הצטלמו למספר פרסומות של מותג השמפו "כיף" אשר שודרו בישראל.
פרס סמי מיכאל
פרס סמי מיכאל הוא פרס ישראלי ליחידים התורמים לחברה בכל הקשור לצמצום פערים חברתיים ולמתן שוויון הזדמנויות.
על הפרס
פרס סמי מיכאל ניתן ליחידים התורמים לחברה בתחומים הקשורים לצמצום פערים ולמתן שוויון הזדמנויות. מטרת הפרס היא להוקיר ולעודד תרומה לחברה שוויונית וצודקת.
הפרס לשנת 2016 הוענק על ידי עמותת סמי מיכאל הפועלת להפצת יצירתו של סמי מיכאל, המשקפת את הרב־גוניות והפלורליזם בחברה הישראלית – ומעודדת מחקר אקדמי ושיח ציבורי בתחומים אלה בטקס שנערך בחיפה בשיתוף עם העמותה לתולדות חיפה.
מאז שנת 2018 מוענק הפרס על ידי עמותת סמי מיכאל בשיתוף עם אוניברסיטת בן-גוריון, מכון הקשרים לחקר הספרות והתרבות העברית והישראלית והחוג למזרח־התיכון והטקסים נערכים בבאר שבע.
עטלף סלים עלי
עטלף סלים עלי (שם מדעי: Latidens salimalii) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות שאנדמי לדרום הודו ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1972 על ידי הממולוג התאילנדי קיטי תונגלונגיה והוא קרוי על שם האורניתולוג ההודי סלים מויזודין עבדול עלי. המין מצוי בסכנת הכחדה עם אוכלוסייה שקטנה מ-1,000 פרטים ומאוים מצד בירוא יערות וציד.
תיאור
עטלף סלים עלי מתאפיין בגולגולת רחבה וכלבית, בגוף קטן ובלוע קצר ורחב. האוזניים קצרות ומעוגלות, העיניים גדולות והנחיריים צינוריים. החך שלו צר מקדימה ומתרחב בחלק האחורי. על החך 13 רכסים כשארבעת הראשונים שלמים והשאר מופרדים באמצע. הניבים קטנים ולא מחודדים, והמלתעות העליונות רחבות וקצרות. מספר שיניו 26. אורך הראש והגוף של עטלף סלים עלי 102–109 מ״מ, אורך הזרוע 59–70 מ״מ ומשקלו עד 69 גרם. למין זה אין זנב, וכנף הזנב מצומצת למדי. כשהתגלה לראשונה, הוא נחשב בטעות כמין של כלב-מעופף.
הפרווה של עטלף סלים עלי קצרה ורכה והיא דלילה בכל הגוף להוציא את הסנטר, הגחון והזרועות. צבעה הכללי חדגוני בדרך כלל ונע בין חום אפרורי לחום-שחרחר בצד העליון, לחאקי או אפרפר בצד התחתון. הראש זהה בצבעו לשאר הגוף או כהה יותר. הכנפיים, האף, הרגליים והאוזניים שחרחרים. השוקיים, פנים האוזניים, הגב והפנים דלילים בשיער ובעלי גוון ורדרד.
תפוצה וביולוגיה
עטלף סלים עלי אנדמי לדרום הודו במדינות טאמיל נאדו וקרלה; בית הגידול של המין נמצא בתוך הרי גהט המערביים ומורכב מיערות מונסון טרופיים וירוקי-עד עם כמויות משקעים גבוהות. הוא מצוי בטווח גובה של 1,100-800 מטר מעל פני הים. המין מופיע גם במטעי קפה ותה והוא רגיש מאוד להפרעה אנושית במערות שבהן הוא חי.
עטלף סלים עלי פעיל בשעות הלילה ומבלה את שעות היום בקבוצות של 10–30 פרטים בתוך מערות. הוא ניזון מ-18 סוגים של פירות ומ-6 סוגים של פרחים. פריטי התזונה הדומיננטיים הם 3 מיני תאנים, שני מינים של אליוקארפוס ומין אחד של דיכפטלום. יש עונת רבייה אחת מדי שנה, וההמלטות מתרחשות בין מאי ויוני. ההיריון נמשך מספר חודשים ולאחריהם נולד גור יחיד. מעבר לכך, אין פרטים נוספים על אורח החיים של הסוג.
מצב
עטלף סלים עלי נחשב למין מוגן על פי החוק ההודי, ומצוי באזורים המוגנים הבאים: שמורת הטיגריס קאלאקאד-מונדאנטהוראי, מקלט חיות הבר מגאמאלאי, ושמורת הטיגריס פרייאר. ארגון השימור ממליץ לבצע סקרים כדי לאתר אוכלוסיות נוספות ולהעלות את המודעות הציבורית למצבו. האוכלוסייה העולמית של מין זה נאמדת בכ-750 פרטים בלבד.
ורון
{{פירושונים|
ראו גם
}}
עטלף נקוד-כנף
עטלף נקוד-כנף (שם מדעי: Balionycteris) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות ובו 2 מינים שחיים בדרום-מזרח אסיה. הסוג הוקם בשנת 1899 על ידי הזואולוג הגרמני פאול מטשי, ועד העשור הראשון של המאה ה-21 נחשב לטקסון מונוטיפי. על פי מחקרים משנת 2008 ו-2017, האוכלוסיות בחצי האי המלאי ובאיים מפגינות שונות גנטית גבוהה שמצדיקות פיצול לשני מינים. הסיווג החדש מוכר אומנם על ידי הרשימה האדומה של IUCN, אך ברוב הטקסונומיות העטלף נקוד הכנף עדיין מופיע כמין יחיד בסוגו עם 2 תת-מינים.
הצעדה הארוכה של הנאוואחו
הצעדה הארוכה של הנאוואחו (באנגלית: Long Walk of the Navajo) היא גירוש של בני אומת הנאוואחו מהטריטוריה שלהם על ידי הממשל הפדרלי של ארצות הברית ב-1864. הנאוואחו אולצו לצעוד מאדמתם מאזור צפון-מזרח אריזונה למזרח ניו מקסיקו אל שמורה שהוקמה עבורם. בין אוגוסט 1864 וסוף 1866 התרחשו 53 צעדות כפויות, שבמהלכן מתו רבים. צעדות אלו הן אירוע מכונן בתולדות הנאוואחו. כמה אנתרופולוגים טוענים כי "הטראומה הקיבוצית של הצעדה הארוכה... היא קריטית לתחושת הזהות של הנאוואחו כעם".
עטלף נקוד-כנף
תיאור
העטלף נקוד הכנף מתאפיין בגוף קומפקטי, ראש גדול ורחב, גולגולת עגולה ומסיבית וחרטום קצר מאוד דמוי צבוע. הכנפיים קצרות ורחבות ומקנות לו יכולת תמרון מצוינת בצמחייה צפופה. האוזניים עגולות וקירחות, העיניים גדולות, והאף רחב, מחורץ ובעל נחיריים צינוריים בולטים. הסוג חסר זנב, וקרום התעופה האחורי מצומצם. נוסחת השיניים שלו היא: בכל אחד מצדדי הלסת. החותכות העליונות הפנימיות ארוכות מהחיצוניות, וכולן מופרדות בצורה ניכרת מהניבים.
אורך הראש והגוף של העטלף נקוד הכנף 50–74 מ״מ, אורך הזרוע 38–43 מ״מ ואורך האוזן 7–11 מ״מ; משקל המינים 9–14 גרם ומוטת הכנפיים כ-28 ס״מ. בכך, מדובר באחד הסוגים הקטנים ביותר במשפחת עטלפי הפירות. הסוג הקרוב אליו ביותר מבחינה אנטומית וגנטית הוא עטלף פירות שחור-ראש.
הצעדה הארוכה של הנאוואחו
הקדמה
מולדתם המסורתית של הנאוואחו משתרעת מצפון-מזרח אריזונה דרך מערב ניו מקסיקו. באזור זה בנו הנאוואחו בתים, שתלו עצי פרי, זרעו תירס וגידלו חיות משק. היחסים בין הנאוואחו לשכניהם נעו בין יחסי סחר לפשיטות צבאיות. השכנים העיקריים של הנאוואחו היו הילידים בני האפאצ'י, הקומאנצ'י והיוט כמו גם מתיישבים ספרדים ומקסיקנים, ואחרי 1846 מתיישבים אמריקנים דוברי האנגלית. האירועים שקדמו לגירוש הנאוואחו מאדמתם כללו סבבים של הסכמים, פשיטות ופשיטות כנגד מטעם הצבא, הנאוואחו ומיליציות אזרחית שחבריהן היו אויבים משכבר הימים של הנאוואחו, צאצאים של ספרדים שהתיישבו בצפון ניו מקסיקו משלהי המאה ה-16.
עטלף נקוד-כנף
תיאור
הפרווה של העטלף נקוד הכנף עבה, רכה וקצרה יחסית. צבעה הכללי פיח, חום אפרורי או חום-שחרחר בצד העליון, וקרם-צהבהב, לבנבן או בז׳ בצד התחתון. הראש שחרחר. הכנפיים בצבע שחור פיח, ערמוני או שחום, והן מכוסות בנקודות צהבהבות, ורודות או לבנבנות שמאפשרות לזהות אותו בנקל מעטלפי פירות קטנים אחרים. הנקודות מופיעות בעיקר על המפרקים והדפוס שלהן משתנה מעטלף לעטלף. מלבד הכתמים על הכנפיים, יש כתמים בודדים גם על האוזניים וסביב העיניים. הדפוס המנוקד משמש כנראה להסוואה מפני טורפים.
הצעדה הארוכה של הנאוואחו
הקדמה
המתיחות בין הנאווחו והמתיישבים האמריקנים החלה וגברה החל מהניסיון ב-1849 להגיע להסכם עם נרבונה (Narbona), אחד ממנהיגי הנאוואחו, שהסתיים בעימות שבו נרבונה נהרג וקורקף על ידי אחד מאנשי המיליציה. דרך הקמת המבצרים על ידי צבא ארצות הברית בשטח הנאוואחו: פורט דפייאנס (Fort Defiance) באריזונה של ימינו ופורט וינגייט (Fort Wingate) בניו מקסיקו של ימינו, וכלה בהתקפות ששיאן הייתה התקפה של כ-1,000 לוחמי נאוואחו ב-30 באפריל 1860 על פורט דפייאנס.
עטלף נקוד-כנף
תפוצה
העטלפים נקודי הכנף מצויים בדרום-מזרח אסיה; טווח התפוצה שלהם כולל את דרום חצי האי המלאי (דרום תאילנד ומערב מלזיה), חלקים מהאי סומטרה, החלק הצפוני של האי בורנאו (כולל קלימנטן האינדונזית, סאראווק המלזית ושטחה של ברוניי), וארכיפלג רייאו האינדונזי שסמוך לסינגפור. בית הגידול שלהם מורכב מיער גשם טרופי, יער מנגרובים ויער עננים עד רום 1,500 מטר מעל פני הים.
הצעדה הארוכה של הנאוואחו
הקדמה
כשקונפדרציית מדינות הדרום השתלטה על דרום ניו מקסיקו בתחילת מלחמת האזרחים האמריקנית שלח הגנרל אדוארד קנבי (Edward Richard Sprigg Canby; 1873-1817), מפקד פורט דפיאנס מטעם צבא מדינות הצפון, את הסוכן לענייני אינדיאנים ג'ון וורד (John Ward) לטריטוריה של הנאוואחו על מנת לשכנע בני נאוואחו ידידותיים לעבור למאהל בסמוך לכפר קוברו (Cubero) שבו יזכו להגנה של הממשל. וורד קיבל גם הוראה להזהיר את כל בני הנאווחו שיסרבו לעבור כי יתייחסו אליהם כאל אויבים. וורד נחל הצלחה חלקית. בנובמבר 1861 הנאוואחו ערכו שוב פשיטות. קנבי כתב לממונה עליו בסנט לואיס כי "ההתרחשויות האחרונות בארץ הנאוואחו גרמו לייאוש והתפוררות באומה זו שלא נותרה ברירה בין השמדתם המוחלטת או סילוקם ויישובם במקומות כה רחוקים... כדי לבודד אותם לחלוטין מהתושבים של הטריטוריה. מלבד כל השיקולים של אנושיות, השמדה של עם זה תהיה משימה קשה במיוחד".
עטלף נקוד-כנף
אקולוגיה
המינים בסוג פעילים בעיקר בלילה, אך עשויים להגיח מדי פעם גם בשעות היום. הם לנים בבדידות או בקבוצות הרמון קטנות וארעיות שמורכבות מזכר ועד 9 נקבות וצאצאיהן. מקומות הלינה של הסוג אינם אופיינים לעטלפי פירות וכוללים תילי טרמיטים, כפות דקלים, חללים בתוך אפיפיטים ושרכים ומערות גיר. הזכרים מחזיקים טריטוריה סביב אתרים שופעים במזון כדי לשפר את סיכויי הרבייה שלהם, ומגינים עליה מפני זכרים אחרים. הנקבות נעות בין הטריטוריות השופעות במזון, ועשויות לבקר מדי לילה לא פחות מ-3 זכרים.
הצעדה הארוכה של הנאוואחו
הקדמה
בהגיע 1862 הצליח צבא הצפון להדוף את צבא הדרום במורד הריו גראנדה. ממשל ארצות הברית הפנה שוב את תשומת לבו לנאוואחו, כשהוא נחוש לעצור את הפשיטות של הנאוואחו ואת הפשיטות עליהם. גנרל ג'יימס קרלטון (James Henry Carleton; 1873-1814) הצטווה להחליף את קנבי כמפקד של האגף הצבאי של ניו מקסיקו בספטמבר 1862, והוא החליט לפתור את הבעיה של הנאוואחו באמצעים צבאיים. על הצבא ללוות את האינדיאנים מאזור מגוריהם בצפון-מזרח אריזונה וצפון-מערב ניו מקסיקו מזרחה לשמורה על נהר הפקוס הקרויה בוסקה רדונדו (Bosque Redondo, מספרדית "המטע העגול"). בשמורה זו כבר שוכנו קודם לכן בני אפאצ'י מסקלרו ובצמוד אליה הוקמה פורט סמנר, מצודה שבה שוכן חיל מצב שנועד לפקח על האינדיאנים בשמורה.
עטלף נקוד-כנף
אקולוגיה
התזונה של העטלף נקוד הכנף מורכבת בעיקר מפירות (בפרט תאנה, סטריכנוס, איגניה, ואפרסמון) אך הוא מגוון את תזונתו גם בצוף, אבקנים, חרקים ועכבישאים. העטלף משחר אחר מזון בגפו ולא בקבוצה ואינו מתרחק ממקום הלינה יותר מקילומטר אחד. במהלך החיפוש אחר מזון, הוא משמיע קולות ציוץ חדים או סדרות מורכבות יותר של צלילים שנועדו לתקשורת עם עטלפים אחרים. העטלף מאתר את מזונו באמצעות חוש הריח והראיה, והלסתות החזקות שלו מותאמות לאכילת מגוון רחב של פירות. הוא נוהג למצוץ את המיץ והעיסה הרכה ולירוק את הסיבים. המין נטרף לעיתים על ידי קופיף מערבי שאורב לו בעלווה הצפופה.
הצעדה הארוכה של הנאוואחו
הקדמה
תפקיד מרכזי במערכה זו יועד לקיט קרסון, אחד מאנשי ההרים הידועים ביותר בתולדות המערב הישן של אמריקה, ששימש באותה תקופה כקולונל בצבא ארצות הברית. קרסון עמד בראש מיליציה של ציידים וסיירים מנוסים שקיבלו סיוע מסיירים מבני היוט, הזוני והאפאצ'י.
עטלף נקוד-כנף
אקולוגיה
העטלפים נקודי הכנף מסווגים על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC) לאור תפוצתם הרחבה, אולם הם מאוימים במידה רבה מצד בירוא יערות לצורך מטעי שמן דקלים. המינים נמצאים במספר אזורים מוגנים.
הצעדה הארוכה של הנאוואחו
הקדמה
עד סוף יוני נענו רק כ-600 מבני הנאוואחו לקריאה וקרסון נכנס לארצם של הנאוואחו בראש כוח בן 730 חיילים. קרסון יישם מדיניות של אדמה חרוכה בארצם של הנאוואחו. הוא הורה לכרות מטעי הפרי, להעלות באש את שדות התירס, להרוס את מבני המגורים של הנאוואחו (המכונים הוגאן), לסתום את בורות המים, ללכוד את עדרי הבקר ולהרוג כל נאוואחו שיתנגד. על מנת להימלט מזעמם של החיילים ושל הסיירים האינדיאנים בני בריתם, נמלטו חלק מבני הנאוואחו אל שטחם של השבטים השכנים האפאצ'י חימנס והאפאצ'י המערביים. יתרת הנאווחו, בהנהגתם של הצ'יפים ברבונצ'יטו ודלגדיטו, נמלטו לקניון דה שאיי שנחשב בלתי חדיר.
ב-14 בינואר 1864 תקף הכוח בראשות קרסון את הנאווחו שהסתתרו בקניון דה שאיי. הקניון הענק הוא אתר מקודש לנאוואחו עד ימינו, ובאותה תקופה נחקר על ידי הסיירים של הצבא, אבל עבור מרבית הלבנים היה בבחינת ארץ לא נודעת. קרסון השתלט על הכניסה המערבית של הקניון בעוד שחלק אחר מכוחו התקדם מהמזרח. הנאוואחו היו מכותרים ונכנעו. הרעב וקור החורף התישו אותם, ולקראת הסוף הם גם לא העזו להדליק מדורות על מנת שלא לחשוף את מיקומם.
הצעדה הארוכה
באביב 1864 התאספו בהדרגה מרבית הנאוואחו בפורט קנבי (לשעבר פורט דפייאנס) ובפורט וינגייט, ובהגיע הקיץ הגיע מספרם ל-8,000 נפשות. ההתיישבות מחדש הכפויה התרחשה במספר שיירות. השיירה הראשונה של בני הנאווחו יצאה לדרכה בנתיב בן 480 קילומטרים לכיוון דרום-מזרח במרץ 1864. בדרכם הם חצו את הריו גראנדה ומשם לדרום-מזרח לפורט סמנר על נהר הפקוס. הצבא האמריקני ליווה את השיירה וסיפק קרונות נהוגים על ידי שוורים לזקנים ולחולים, בעוד שכל האחרים נאלצו לצעוד. הביגוד והמזון לא היו הספיקו. כבר לפני תחילת הצעדה מתו כ-2,500 מהרעב ומהקור ו-197 נוספים מתו תוך כדי הצעדה. החולים והתשושים, ואפילו נשים שכרעו, ללדת נורו.
בבוסקה רדונדו
אלו ששרדו את הצעדה הארוכה התיישבו באזור חולי לאורך נהר הפקוס. מרבית העצים שצמחו בשמורה נכרתו במטרה להקים את פורט סמנר, וכל שנותר הייתה קרקע עקרה. הנאוואחו חפרו מחילות להגן על עצמם מהשמש, הרוחות והקור. מעטים העצים שנותרו נכרתו במטרה לשמש להסקה, והאינדיאנים נאלצו ללכת קילומטרים רבים על מנת לחפור את שורשי המסקיט ששימשו להסקה. בנוסף המים בנהר פקוס שהיו אלקליים כמעט שלא היו ניתנים לשתייה.
מאות מבני הנאוואחו מתו בשנה הראשונה בבוסקה רדודנדו. לאחר שלוש שנים קשות ומוות של קרוב ל-1,000 איש והבריחה של אינדיאנים נואשים רבים, היה ברור שתוכנית ההתיישבות מחדש של קרלטון נכשלה והנאוואחו דרשו לשוב למולדתם. הממשל האמריקני, שהשקיע 10 מיליון דולר באחזקת השמורה ובאספקת מזון וביגוד, מינה את הגנרל ויליאם שרמן לחקור את המצב, לא רק מטעמים של הומניות, אלא במטרה גם לחסוך כסף. שרמן היה המום ממצבם של הנאוואחו ושלח דו"ח לגנרל יוליסס גרנט, שעתיד היה להפוך לנשיא ארצות הברית. ב-1 ביוני 1868, חתמו הצ'יפים של הנאוואחו על הסכם בפורט סמנר, על פיו נתנה ממשלת ארצות הברית לבני הנאוואחו שמורה בת 14,000 קילומטרים רבועים במולדתם ההיסטורית והרשתה להם לחזור. בתמורה הם התחייבו לחיות בשלום עם המתיישבים האמריקנים מכאן ולהבא.
אפילוג
כשהנאוואחו חזרו למולדתם היא הייתה הרוסה בשל מדיניות האדמה החרוכה שבה נקט הצבא במטרה להכריח אותם להיכנע: הבתים היו הרוסים, המטעים נכרתו וחיות המשק נעלמו. בתנאים אלו נדרש זמן רב עד שהנאוואחו חזרו לקצב החיים הקודם.
קיט קרסון עמד אחר-כך בראש המשלחת הצבאית כנגד הקיווה הקומאנצ'י והשאיין ב-1865 שהצליחה לצאת בעור שיניה מהקרב באדובי וולס כשהותקפה על ידי כוח גדול של האינדיאנים. הוא פרש מהצבא במטרה להתפרנס כחוואי בקולורדו. הוא מת ב-23 במאי 1868 בבוגסוויל בקולורדו בגיל 59. ג'יימס קרלטון שירת כלוטננט-קולונל לאחר מלחמת האזרחים. הוא כתב כמה ספרים על נושאים צבאיים ומת בגיל 58 ב-7 בינואר 1873 בסן אנטוניו בטקסס.
ב-1991 הוחלט על הקמת אתר הנצחה לצעדה הארוכה ולחיים בבוסקה רדונדו באתר ההיסטורי של פורט סמנר. אתר ההנצחה בוסקה רדונדו (Bosque Redondo Memorial), נפתח לקהל ב-4 ביוני 2005, 140 שנים אחרי הצעדה הארוכה.
חוסה דה לה טורה
חוסה דה לה טורה, (בספרדית: José de la Torre נולד ב-20 באפריל 1987) הוא שחקן ספרדי.
ביוגרפיה
הופעת הבכורה שלו כשחקן הייתה בשנת 2017, כששיחק ללא קרדיט בסדרת הטלוויזיה Servir y proteger. בשנת 2019 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה הספרדית "טוי בוי", לצד חסוס מוסקרה.
ויליאם יורק מקגרגור
ויליאם יורק מקגרגור (באנגלית: William York Macgregor; 14 באוקטובר 1855 – 28 בספטמבר 1923) היה צייר נוף סקוטי ודמות מובילה של אסכולת גלאזגו.
ביוגרפיה
הוא היה בנו של בעל המספנות העשיר בגלאזגו ג'ון מקגרגור ואשתו השנייה, מרגרט יורק.
מקגרגור למד בגלאזגו אצל רוברט גרינליס וג'יימס דוכרטי ובבית הספר סלייד אצל אלפונס לגרוס.
הוא הצטרף לחברו בית הספר ג'יימס פטרסון (1854–1932) ב-1878 והם ייסדו יחד את אגודת "בית ספר של גלאזגו" בסטודיו שלו 134 באת' סטריט במרכז העיר.
הוא הציג באקדמיה המלכותית הסקוטית משנת 1875 (התקבל כחבר מן המניין ב־1921) ופעמיים באקדמיה המלכותית, היה במועדון האמנות האנגלית החדשה ב-1892. חבר במועדון האמנות של גלאזגו, עבודתו של מקגרגור נכללה בתערוכת הזיכרון של המועדון באפריל 1935, לזכרם של חבריו שמתו מאז מלחמת העולם הראשונה. מקגרגור נסע רבות באירופה 1886–1890
הוא היה נשוי לג'סי ווטסון (נפטרה ב-1941).
הוא חי את שנותיו האחרונות ב-Albyn Lodge בברידג' אוף אלן.
הוא נפטר באובן ב-28 בספטמבר 1923.
הולי מדיסון
הולי סו קאלן (באנגלית: Holly Sue Cullen; נולדה ב-23 בדצמבר 1979), המוכרת בשם הולי מדיסון (Holly Madison), היא דוגמנית וידוענית אמריקאית. היא ידועה בין היתר בשל השתתפותה, כאחת מחברותיו של יו הפנר, בסדרת הטלוויזיה "השפנפנות של יו", שבעקבותיה קיבלה סדרת ריאליטי משלה, "עולמה של הולי".
על אף שאינה נערת פלייבוי, מדיסון הצטלמה למגזין בעירום לצד חברותיה מן "השפנפנות של יו", ברידג'ט מרקרדט וקנדרה וילקינסון. ב-2009 התחרתה בריאליטי רוקדים עם כוכבים.
ראשית דרכה
כדי לממן את לימודיה, השתתפה מדיסון בתחרות "מיס הוואיין טרופיק" ועבדה כמלצרית ברשת המסעדות "הוטרס". הופעותיה הובילו את יו הפנר להזמין אותה מספר פעמים לאחוזת פלייבוי. באוגוסט 2001, אחרי ביקורים במשך יותר משנה, היא עברה לגור באחוזה, והפכה לאחת משבע חברותיו הרשמיות של הפנר. בפברואר 2002, אחרי עזיבתן של כל החברות למעט שתיים, הפכה מדיסון ל"בחורה מספר אחת" של הפנר, ועברה לישון איתו במיטתו.
ב-2008, במסגרת אירועי 25 שנה ל"הוטרס", היא הוכרזה כאחת ממלצריות הרשת הטובות ביותר בכל הזמנים.
מדיסון עברה מספר ניתוחים פלסטיים, ביניהם ניתוח אף והגדלת חזה. לאחר הניתוחים, מידת החזייה שלה עלתה מ-A cup ל-D. ב-2011 הכריזה כי ביטחה את שדיה בעבור מיליון דולר. בעבר היה לה קעקוע של לוגו שפנפנת פלייבוי בגבה התחתון, אך היא הסירה אותו.
2003—2009: פלייבוי והשפנפנות של יו
בעונות השלישית והרביעית של "השפנפנות של יו". מדיסון נראתה עובדת באולפני פלייבוי כמתמחה, ולאחר מכן כעורכת במדור התמונות. בנוסף, היא עזרה בעיצוב ובארגון לוח השנה של "השפנפנות של יו".
מדיסון מתארת את עצמה כאוהבת חיות, וב-2006 החלה לכתוב על חיות מחמד במגזין "The Coolest Little Pet". באפריל 2007 היא הופיעה בעירום בפרסומת ל-PETA תחת הסיסמה "אני מעדיפה להיות ערומה מאשר ללבוש פרווה".
בפברואר 2009 היא והפנר נפרדו.
2009—הווה: Peepshow ועולמה של הולי
מדיסון נבחרה להשתתף בעונה השמינית של הסדרה רוקדים עם כוכבים, בעקבות פרישתה של הזמרת ג'ול שנפצעה מהלך החזרות. היא צוותה לרקדן דימיטרי צ'פלין, והם הודחו ב-31 במרץ 2009 בפרק הדחה כפולה.
מדיסון כיכבה ללא חלק עליון במופע הבורלסקי "Peepshow", ב-"Planet Hollywood Resort and Casino" בלאס וגאס.
בין יוני 2010 לאפריל 2011 כיכבה מדיסון בסדרת ריאליטי משלה, "עולמה של הולי", שתיעדה את חייה החדשים בלאס וגאס. היא סיפרה על הסדרה: "הכל פה ברוח טובה, והסדרה אינה מרושעת כמו תוכניות ריאליטי אחרות... אני ממש נרגשת מהסדרה, כי אני מקבלת גם קרדיט לגיטימי כמפיקה-שותפה על כל העבודה שאני עושה מאחורי הקלעים... אני מאוד נרגשת ללמוד מהטובים ביותר, ולקבל אחריות נוספת". הסדרה שודרה במשך שתי עונות בלבד.
חיים אישיים
מדיסון טענה בעבר שהייתה רוצה להינשא להפנר ולהביא איתו ילדים לעולם. במאי 2008 הצהיר הפנר: "אני מאוד אוהב את הולי ואני חושב שנהיה ביחד כל חיי, אך נישואים הם לא חלק מהעסקה. זה לא משהו אישי, פשוט לא היה לי הרבה מזל עם נישואים".
ב-7 באוקטובר 2008 דיווחה מדיסון לאתר "TMZ" שמערכת היחסים שלה עם הפנר הסתיימה, אך שהיא, בריג'ט מרקרדט וקנדרה וילקינסון עדיין "מצלמות דברים ביחד". הפנר אישר את הדיווח, כשהצהיר ש:"אם הולי אומרת שזה נגמר, אני מניח שזה נגמר". על אף הפרידה כל שלוש הבנות הופיעו בעונה השישית של "השפנפנות של יו".
בריאיון למגזין פיפל ב-4 במרץ 2009 הצהירה: "אני בחיים לא אצא עם מישהו שוב. אני לא צריכה גבר. אני מאוד מרוצה מעצמי ושמחה להיות עם החברים שלי... אני מתמקדת בקידום הקריירה שלי. אני עובדת על הפקת תוכניות משלי. "השפנפנות של יו" היה מקום נהדר להתחיל בו את הקריירה שלי, אך זה היה מופע של מישהו אחר. אני פשוט מוכנה להמשיך הלאה".
ב-10 בספטמבר 2013 נישאה מדיסון לפסקואלה רוטלה. בתם המשותפת, ריינבו אורורה רוטלה, נולדה ב-5 במרץ 2013.
טומאת אוכלים
טומאת אוכלים היא אחד ממיני הטומאה בהלכה, ושם כולל לכל דיני הטומאות הקשורים לאוכל, הן הטומאות הנגרמות על ידי האוכלים, ובעיקר לטומאות החלות על האוכלים. לחלק מהדעות, לדון בטומאת אוכלים ומשקים היא מצוות עשה מהתורה.
הגדר ההלכתי
מאכלים המקבלים טומאה: כל אוכל שנרטב במים, ונגע בו לאחר מכן דבר טמא בדרגת "אב הטומאה" (כגון שרץ) או "אבי אבות הטומאה" (כגון מת), המאכל נטמא בעצמו, ומטמא. הכלל הוא שרק אוכל שאין סופו לטמא טומאה חמורה - כטומאת נבלה, צריך להיות מוכשר על ידי מים (דוגמה: זרעים למשל, לעולם לא יגיעו לדרגת טומאת חמורה של "אב הטומאה", אפילו אם יגעו בדבר טמא בטומאה חמורה, במת למשל. זרעים אלו, אם כן, צריכים הכשר, על ידי מים למשל, על מנת לקבל טומאה).
מאכלים המחילים טומאה: אוכל אינו מטמא אוכל. זאת נלמד מהפסוק: "וְכִי יֻתַּן מַיִם עַל זֶרַע וְנָפַל מִנִּבְלָתָם עָלָיו טָמֵא הוּא לָכֶם" המילה "הוא" באה ללמד, שרק האוכל עצמו טמא, אבל אינו מטמא אוכל אחר.
בהמה מפרכסת מטמאת טומאת אוכלין. בשר נבלה (בעל חיים מת), מטמא מאכלים אחרים מדין טומאת נבלה, מכאן שנבלה מטמאת שני מיני טומאות: טומאת אוכלים וטומאת נבלות שהיא טומאה חמורה יותר, ומטמאת בני אדם וכלים. לטומאת נבלות דינים אחרים בתכלית. אין לה את דיני "שומר", ועוד חילוקים נוספים.
לפי רבא (כפי שמסר רב אדא בר אהבה), אף על פי שאוכל אינו מטמא אוכל, שונה הדין בתרומה וקדשים, בו גם אוכל מטמא אוכל
באוכל יש שלושה חלקים: האוכל עצמו, חלק הנספח לאוכל כשומר כמו קליפות של פרי, עור של בעל חיים, וחלק הנספח לאוכל כ"יד" שכן הוא משמש כידית לאוכל, שאוחזים את האוכל בלפיתתו, כמו עור של בהמה.