cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הנסיך הפרסי (סדרת משחקים)
הנסיך הפרסי 3D
הנסיך הפרסי 3D יצא ב-1999 בידי חברת Red Orb Entertainment והוא המשחק האחרון בטרילוגיה המקורית. הוא מתחיל כאשר הנסיך והסולטאן מבקרים את אחיו של הסולטאן, אסאן. במהרה, שומרי ראשו של הנסיך נהרגים, הנסיך עצמו מושלך לצינוק והסולטאן נלקח בידי אסאן. לאחר שהנסיך נמלט מהצינוק מתגלה כי סולטאן פרס הבטיח לאסאן כי בתו הנסיכה תינשא לבנו, ראגנור, ולא לנסיך. הנסיך מוצא את שניהם, אך אסאן הורג את הסולטאן בשוגג. אסאן נמלט, והנסיך מחליט לרדוף אחר בנו, ראגנור, אשר חטף את הנסיכה. כאשר מתבהר לראגנור שהנסיכה לא תינשא לו משום שהיא מאוהבת בנסיך, הוא קושר אותה למכונת גלגלי שיניים ומאיים למחוץ אותה למוות. על הנסיך למצאה ולהצילה.
סדרת משחקי יוביסופט
סדרת משחקי הנסיך הפרסי שיצאה על ידי חברת יוביסופט בשנות ה-2000, מביאה את עלילות הנסיך הפרסי המוכרות ומחדשת אותן באמצעות גרפיקת תלת-ממד ומנוע משחק מתקדם. למרות שמם, אין קשר עלילתי בין סדרת משחקים זו לטרילוגיית המשחקים המקורית, אם כי העלילות המובאות בה שומרות על רוח המשחקים המקוריים.
ליעד סואץ-קרני
בפברואר 2018 הודיעה על פרישה ממשחק פעיל בתום העונה הקרובה.
הנסיך הפרסי (סדרת משחקים)
הנסיך הפרסי: חולות הזמן/ Prince of Persia: The Sands of Time
המשחק יצא ב-6 בנובמבר 2003. הנסיך ואביו, המלך שאח'ראמאן, כובשים את המהרג'ה של הודו בדרכם לממלכת אזאד וברשותם השלל שבזזו, הכולל בין היתר את שעון החול ופגיון הזמן וכן את ביתו של המהרג'ה, הנסיכה פארה. בהגיעם לממלכה, היועץ המלכותי מהתל בנסיך כדי שישחרר את חולות הזמן בעזרת פגיון הזמן. חולות הזמן משפיעים על כל האנשים בממלכה, והופכים אותם למפלצות. רק שלושה נותרים ללא השפעה בעקבות רכושם - הנסיך, אשר מחזיק בפגיון הזמן, הנסיכה פארה, אשר מחזיקה במדליון, והיועץ המלכותי, אשר מחזיק במטה. במסעו לתקן את הנזק אשר עשה, הנסיך מצטרף לפארה במטרה להחזיר את חולות הזמן לשעון החול בעזרת פגיון הזמן. תוך כדי, השניים מתקרבים אחד לשני, היועץ המלכותי משתמש בקסם כדי ללכדם בקבר תת-קרקעי, פארה בוגדת בנסיך ובורחת עם פגיון הזמן כדי לנסות להגיע לשעון החול לבדה, בזמן קרב נגד המפלצות פארה מועדת ונתלית על בור ענקי מעל שעון החול, ושהנסיך מנסה להציל אותה היא צונחת אל מותה. הנסיך תוקע את פגיון הזמן בשעון החול ומחזיר את הזמן אחורנית. בדרכו לפארה, שאינה מזהה אותו, הוא נתקל ביועץ המלכותי ומביס אותו.
ליעד סואץ-קרני
חיים פרטיים
סואץ-קרני היא נכדתו של כדורגלן מכבי פתח תקווה בעבר, ישראל בן דרור. היא נשואה לאמיר קרני ואם לשניים, ומתגוררת באבן יהודה. בשנת 2023 היתה סואץ-קרני ממובילות המחאה נגד הרפורמה המשפטית ועמדה מאחורי המיזם ׳בונות אלטרנטיבה׳ במסגרתו נשים צעדו בדממה בגלימות אדומות בהשארת סדרת הטלוויזיה סיפורה של שפחה.
הנסיך הפרסי (סדרת משחקים)
הנסיך הפרסי: הלוחם שבפנים/ Prince of Persia: Warrior Within
המשחק יצא ב-3 בדצמבר 2004. שבע שנים לאחר מאורעות המשחק הקודם, הנסיך נרדף בידי הדהאקה, ישות צללים אימתנית אשר מטרתה לשמור על רצף הזמן. משום שהנסיך חמק מגורלו, הדהאקה מתכנן להביא ל-מותו של הנסיך, כפי שנחזה מראש. לאחר התייעצות עם איש זקן וחכם, הנסיך מגלה על קיומו של אי הזמן, היכן שחולות הזמן נוצרו, ובו שולטת קיסרית הזמן. הנסיך עורך את מסעו לכיוון אי הזמן במטרה לחזור אחורה בזמן ולמנוע מחולות הזמן להיווצר מלכתחילה. הוא מקווה שבמעשיו אלו יחדל הדהאקה מלרדוף אחריו. לפני שהנסיך מגיע לאי, ספינתו מותקפת על ידי לוחמים בהנהגת אשה בשם שאדי, במהלך הקרב איתה ספינתו מתפרקת אך הנסיך מצליח לבסוף להגיע לאי. בחוקרו את האי, הנסיך מציל אישה בשם קיילינה, מאות אחת, שאדי, שניסתה להרוג אותו. קלינה מגלה לו כי הפעלתם של שני צריחים באי יחשפו את חדר המלכות שבו מתחבאת הקיסרית ונותנת לו חרב שתסייע לו בכך. הנסיך מצליח להפעיל את שני הצריחים ושם פעמיו חזרה לחדר המלכות, שם קיליינה מתוודה בפניו שהיא למעשה קיסרית הזמן, שהיא קיוותה שהוא יהרג בדרך, שהיא זו שעומדת מאחורי תקיפת הספינה שלו ושהחרב שנתנה לו הייתה מקוללת וכל זאת מכיוון שהיא חזתה בציר הזמן שהיא מתה בידיו, וניסתה לשנות את גורלה. קיילינה תוקפת את הנסיך, והנסיך ללא ברירה, הורג אותה וחוזר לזמן ההווה, בהאמינו כי רימה את הגורל. אולם, בהורגו את קיילינה, חולות הזמן נוצרו משרידיה, כך שלמעשה הוא יצר אותם בשוגג.
הנסיך מגלה ממצא בשם "מסיכת הרפאים", אשר מאפשרת לו לשכון באותו קו זמן יחד עם האני הקודם שלו, רפא החול. הוא עוטה את המסיכה והופך לרפא החול, שם פעמיו לחדר המלכות בהווה ונתקל באני האחר שלו ("העבר"), שנהרג לבסוף בידי הדהאקה ברגע זה המסיכה מוסרת מהנסיך, בהווה הנסיך נפגש עם קלינה בחדר המלכות, והולך לחרבות של קלינה לפני שהיא לוקחת אותם, בשביל לרמוז לה שהוא ידוע מהן הכוונות העתידיות שלה, הנסיך מנסה לשכנע אותה שלא לנסות להרוג אותה ושאפשר לשנות את הזמן, אבל היא לא מאמינה לו ומנסה שוב פעם להרוג אותו, הדהאקה מפריע לקרב שלהם, ודולק בעקבותיה של קלינה, שהיא כרגע לא צריכה להיות קיימת בציר הזמן של ההווה (שהרי הנסיך הרג אותה), הנסיך מגלה שעם אחת החרבות שהוא מצאה בחדר המלכות הדאהקה כבר לא חסין, ומצליח להרוג אותו ולהציל את קלינה מידיו. הנסיך משכנע את קיילינה לבוא עמו לזמן ההווה, לעזוב את האי ולהפליג איתו יחד לביתו- בבל.
בשנת 2005 יצאו למשחק שתי גרסאות לקונסולות הניידות - האחת גרסת PSP בשם Prince of Persia: Revelations ("הנסיך הפרסי: התגלויות") בידי חברת Pipeworks Software, ואילו לנינטנדו DS יצאה הגרסה Battles of Prince of Persia ("קרבות הנסיך הפרסי"), שנועדה לגשר בין "חולות הזמן" ל"הלוחם שבפנים".
הנסיך הפרסי: שני כיסאות המלכות/ Prince of Persia: The Two Thrones
המשחק יצא ב-2 בדצמבר 2005. הוא מתרחש מספר שבועות לאחר קודמו, כאשר הנסיך מגיע לבבל ונחרד לגלות שהעיר בחורבות. ספינתו מותקפת והוא וקיילינה מושלכים אל הים. קיילינה נלקחת בשבי לאחר שנסחפה אל החוף. כשהוא עושה את דרכו לאורך העיר, הנסיך מגלה שבעקבות מעשיו באי הזמן - למנוע מחולות הזמן להיווצר, האירועים ב"הנסיך הפרסי: חולות הזמן" מעולם לא התרחשו והיועץ המלכותי המרושע, הזאד, עדיין חי. היועץ מחזיק הן במטה הקסם שלו והן בפגיון הזמן, ומחפש אחר קיסרית הזמן, ומצליח ללכוד אותה. בדיוק ברגע שהנסיך מוצא את קיילינה, היועץ הורג אותה ומשחרר את חולות הזמן. או אז, הוא נועץ את פגיון הזמן, המכיל את חולות הזמן, בעצמו והופך לאלמותי. חולות הזמן גם משפיעים על הנסיך, כאשר הם חודרים לדמו דרך פצע פתוח. הנסיך נמלט מכלאו וחוטף את פגיון הזמן. כשהוא עושה את דרכו בעיר, הוא נתקל בפארה, שאינה זוכרת אותו, והשניים מחליטים להמשיך ביחד את המסע. במהלך המשחק, הנסיך מגלה שחולות הזמן השפיעו על מוחו, וכעת הוא נחצה לשתי אישיויות: אחת השואפת למעשים טובים למרות היותה מונעת בידי נקמה, והשנייה היא הנסיך האפל והאכזר, אשר מנסה לשכנע את הנסיך כמצפון פנימי לשרת אך ורק את עצמו. כמו כן, הנסיך מגלה שהנסיך האפל אינו חלק מאישיותו אלא חולות הזמן אשר חדרו אליו ומנסים להשתלט עליו. הוא מושלך לתוך באר מים מיובשת, שם הוא פוגש בגופת אביו המת, ניצב מול עברו המפוקפק ומצליח להשתיק את חציו האפל. הוא נמלט מהבאר ומתעמת בשנית עם היועץ, אותו הוא הורג באמצעות פגיון הזמן. קיילינה מופיעה, ומטהרת אותו מ'הנגע' שבדמו. כשהנסיך שם ידו על הכתר של אביו, הוא נקלע לעימות עם הנסיך האפל ושניהם נאבקים על שליטה במוחו. הנסיך מגלה שהנסיך האפל מתודלק על ידי זעם, ומאבק עמו רק מגביר את אחיזתו בו. הוא בוחר להתעלם מהנסיך האפל, שמושתק באופן סופי. הנסיך מתעורר בזרועותיה של פארה, ומספר לה את כל קורותיו מאז המשחק הראשון.
בשנת 2007 יצאה גרסת PSP בשם Prince of Persia: Rival Swords ("הנסיך הפרסי: חרבות יריבות").
הנסיך הפרסי: החולות הנשכחים/ Prince of Persia: The Forgotten Sands
המשחק יצא לקראת סוף 2010 ועלילתו התרחשה בין "חולות הזמן" לבין "הלוחם שבפנים". לאחר הרפתקאותיו באזאד, הנסיך מבקר את ממלכתו של אחיו, מאליק, והוא מגלה שהארמון המלכותי שרוי במצור בידי צבא אימתני הדורש את השמדתו. כהימור אחרון, מאליק מתכנן להשתמש בחולות הזמן כדי להציל את הממלכה מהשמדה, אך אחיו הנסיך מזהיר אותו ואומר לו שצבא החול לא נועד לשימוש של בן אדם. מאליק מתעלם מאזהרתו ומשחרר את החולות. כתוצאה ממעשהו של מאליק, קם צבא החול לחיים ושואב את חייהם של אחרוני השומרים שנשארו. לאחר שהנסיך ומאליק בורחים מן החדר המתמוטט קם ראטאש, מנהיג צבא החול אשר מתחיל ביחד עם צבאו להשחית את הממלכה ולהשתלט עליה.
הנסיך הפרסי 2008/ Prince of Persia 2008
בשנת 2007, הודיעו אנשי יוביסופט שמשחק רביעי לנסיך הפרסי הולך לצאת בסוף שנת 2008. עלילת המשחק אינה מהווה המשך לטרילוגיית "חולות הזמן", כי אם עומדת בפני עצמה, נוסף על שינוי גרפי וממשק משתמש שונה מהמוכר בסדרת חולות הזמן. ההרפתקה מתחילה כאשר הנסיך נודד באמצעה של סופת חול, מאבד תוך שכך את החמור שנשא את כליו ומגיע למרגלות קניון. הוא פוגש במפתיע באליקה, אשר נמלטת ממספר אנשים חמושים. הוא מביס אותם בנקל ועוקב אחר אליקה למקדש אשר עומד במרכז הממלכה. מסתבר שאביה של אליקה הוא זה ששלח את רודפיה, והוא גם השמיד את עץ החיים, מה שגורם לשיחרורו של אל האופל ארימן, אשר מתחיל להשחית את הארץ באופל. אליקה מסבירה כי היא צריכה להגיע למספר מחוזות פוריים בממלכה ולהחלימם כדי להעצים את כוחו של עץ החיים ולמנוע מאל האופל ארימן לקום בשנית.
אליקה מגלה לנסיך את עברה - שהיא ואימהּ מתו בעבר, וכי אביה המלך עשה עסקה עם אל האופל, כדי להשיב את בתו לחיים. לאחר שהממלכה נוקתה מנגע האופל, הצמד מגיע למקדש ומביס את המלך, אשר נופל למחשכים. ארימן קם לתחיה ומתעמת עם הצמד, אך אליקה משיבה את עץ החיים לקדמותו וכדי לעצור את ארימן סופית מעבירה את חייה לתוך העץ. הנסיך, מוכה צער על מותה, משמיד את עץ החיים ומחיה מחדש את אליקה, אך בעודו עושה זאת משחרר מחדש את ארימן. המשחק זכה לשבחים על הגרפיקה ומשחקיות אבל רוב המעריצים לא היו מרוצים מהדמות שהוא יותר סטריאוטיפ עם חוש הומור, שבמשחקים האחרים הוא לוחם רציני עם מבטא בריטי-אמריקאי.
למשחק זה יצאה גרסה נוספת בשם Prince of Persia: The Fallen King ("הנסיך הפרסי: המלך הנופל") לקונסולת המשחקים נינטנדו DS.
סרט הקולנוע
לאחר הצלחתה של סדרת משחקי יוביסופט, הוחלט להפיק סרט קולנוע של הנסיך הפרסי. התסריט נכתב על ידי ג'ורדון מכנר, היוצר של משחק הנסיך הפרסי המקורי. עלילת הסרט תהיה זהה בחלקה לעלילת המשחק הראשון במשחקי יוביסופט, "חולות הזמן", אם כי יכיל גם אלמנטים משני המשחקים הבאים בסדרה, "הלוחם שבפנים" ו"שני כיסאות המלכות". את הסרט מביים מייק ניואל בהפקתו של ג'רי ברוקהיימר ובהפצת חברת וולט דיסני ומככבים בו ג'ייק ג'ילנהול, ג'מה ארטרטון, אלפרד מולינה ובן קינגסלי.
לצורך הצילומים נדרש ג'ילנהול להתחיל משטר אימונים ולהעלות את מאסת שריריו. בנוסף, הסרט ישלב את אמנות הפארקור, ויציג תרגילים מיוחדים שהופיעו במשחקים. הבמאי הודיע בכוונתו שהסרט יהיה שונה מהמשחקים, אך עם זאת שיופיעו בו אלמנטים חשובים שהופיעו בהם. צילומי הסרט החלו ביוני 2008 באתרים כמרוקו ואנגליה, והוא יצא לאקרנים ב-28 במאי 2010.
ריצ'רד הארטשורן
ריצ'רד הארטשורן (באנגלית: Richard Hartshorne; 12 בדצמבר 1899 - 5 בנובמבר 1992) היה גאוגרף אמריקאי, ופרופסור באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, שהתמחה בגאוגרפיה כלכלית ופוליטית ובפילוסופיה של הגאוגרפיה. הוא ידוע במיוחד בעקבות הספר המתודולוגי-פילוסופי שלו על ״טבע הגאוגרפיה״, שפורסם בשנת 1939.
קורות חיים
הארטשורן נולד בקיטנינג (Kittanning), בפנסילבניה שבארצות הברית. סיים את לימודי הסמכה באוניברסיטת פרינסטון בשנת 1920, ואת הדוקטורט שלו באוניברסיטת שיקגו בשנת 1924.
הארטשורן לימד באוניברסיטת מינסוטה מ-1924 עד 1940, וכן באוניברסיטת ויסקונסין מדיסון מ-1945 עד 1970. בזמן מלחמת העולם השנייה 1941–1945 הוא הקים וניהל את החטיבה לגאוגרפיה בענף מחקר וניתוח ביחידת מודיעין של הכוחות המזוינים של ארצות הברית שהייתה קיימת בזמן המלחמה.
נבחר להיות הנשיא "איגוד הגאוגרפים האמריקאים" בשנת 1949. העמותה נתנה לו את הפרס העליון שלה בשנת 1960. הוענק לו גם דוקטור לשם כבוד במשפטים מאוניברסיטת קלארק, 17 באפריל 1971, ואת מדליית ויקטוריה מ"החברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית" בשנת 1984.
הוא מת ב-5 בנובמבר 1992 בביתו במדיסון שבויסקונסין.
עבודתו המדעית
בשנות העשרים והשלושים הארטשורן פרסם מאמרים בתחומים מגוונים של הגאוגרפיה כולל בתחומי האזורים החקלאיים של ארצות הברית, התפתחות תחבורה ועיור, אקלים ומיקום תעשיות. כמו כן פרסם מחקרים על תפוצת אתנית של מהגרים בארה״ב וכן כמה מאמרים בתחומי הגאוגרפיה הפוליטית. בסוף שנות השלושים, התחיל לחקור את נושא הגבולות, וקיבל מענק מחקר לנסוע לאירופה למחקר גבולות פוליטיים. הזמן לא היה מתאים למחקר בנושא כזה באירופה, עקב המתיחות הפוליטית ביבשת ערב מלחמת העולם השנייה.. במקום זאת, הוא התיישב בווינה ומצא שם שפע של חומר מעולם הגאוגרפיה הגרמנית שלא נחשף אליו מעולם. תוצאה החשיפה היא ספרו ״טבע הגאוגרפיה״ 1939.
ספרו של הארטשורן "טבע הגאוגרפיה" סקר בצורה ביקורתית את המחשבה הגאוגרפית לאור העבר. הספר שיקף את דאגתו כי גאוגרפים, כמדענים ומלומדים אחרים, צריכים להכיר את עצמם ולהעריך את עבודתם לאור הרעיונות שהתפתחו בעבר. הספר הפך לסטנדרט בתחום הגאוגרפיה והודפס במשך עשרות שנים - המהדורה השביעית פורסמה בשנת 2000.
ספרו של הארטשורן נסוב על שאלות מהותיות של המקצוע המדעי: איך אפשר להגדיר ולחקור ״הבדלים אזוריים״? ״למה הכוונה במושג ״פני כדור הארץ״? מהי מובהקות במחקר הגאוגרפי ? מה מקומו של מרכיב הזמן במחקר הגאוגרפי? האם הגאוגרפיה מכילה בתוכה את הדיכוטומיה שבין הכיוון הרגיונלי ובין הכיוון הנושאי (סיסטימטי)?. וכן את השאלה המרכזית - האם הגאוגרפיה צריכה להיות כפופה לצורך למצוא חוקים כלליים, או להתמקד בתיאור מקרים ייחודיים?
ספרו של הארטשורן היה במרכז ויכוח מדעי בשנות החמישים על אופיו של מדע הגאוגרפיה. ויכוח זה שנמשך מספר שנים, הביא בסופו של דבר למהפכה פרדיגמתית ושינוי פני הגאוגרפיה. שינוי זה זכה לכינוי ״המהפכה הכמותית״. המהפכה הכמותית הגיבה על הפרדיגמה הרגיונלית בגאוגרפיה שהייתה דומיננטית באותה עת. הוויכוחים האלה השתלטו תחילה על המקצוע בארצות הברית, שם הגאוגרפיה הרגיונלית הייתה הגישה הפילוסופית המרכזית של המקצוע.
מאז סוף מלחמת העולם השנייה ובעיקר בתחילת שנות החמישים הייתה תחושה גוברת והולכת שהפרדיגמה הקיימת למחקר גאוגרפי אינה מספקת הסבר כיצד תהליכים פיזיים, כלכליים, חברתיים ופוליטיים מאורגנים במרחב, קשורים מבחינה אקולוגית, או כיצד התוצאות הנובעות מהם הן ראיות עבור תהליכי של זמן ומקום. מספר גדל והולך של גאוגרפים בארה״ב החלו להביע את אי שביעות רצונם מן התמקדות במחקר מנקודת המבט של הפרדיגמה המסורתית - הגאוגרפיה הרגיונלית. הם ראו בפארדיגמה זו עבודה תיאורית, מקוטעת ושלא ניתנת להכללה. הם הציעו להחליף את תפיסת העולם המדעית ולאמץ גישות של מדעי החברה שהתפתחו באותה העת. הארטשורן סימל את הגישה הישנה, לא רק בגלל העובדה שזהו המוטיב המרכזי בספרו ״טבע הגאוגרפיה״, אלא גם בגלל מעמדו הנכבד כנשיא האיגוד של הגאוגרפים באמריקה.
אחד הראשונים שהעמיד אתגר להארטשורן היה פראד שייפר Schaefer שפתח דיון פילוסופי על מהות המקצוע בשנת 1953. שייפר העביר ביקורת יוצאת דופן על ספרו של הארטשורן מבחינה המתודולוגית והפילוסופית. הוא דחה את הפרשנויות החריגות של הארטשורן על המשמעות של מטרות הגאוגרפיה, ודחה את התפיסה כי הרגיונליזם היא מטרה מרכזית של המחקר. במקום זאת, ציין שייפר כי מטרתו העיקרית של המקצוע היא במחקר וניסוח של חוקים מורפולוגיים באמצעות חקירה מדעית. כלומר שילוב של חוקים ושיטות מתחומים אחרים במדעי החברה, אשר שמו דגש רב יותר על תהליכים.
הארטשורן, לעומת זאת, התייחס לביקורתו של שייפר בסדרת פרסומים, שם הוא דחה את השקפותיו של שייפר כסובייקטיביות וסותרות. הוא גם הדגיש את החשיבות של תיאור וסיווג מקומות ותופעות, אך הודה כי יש מקום לניסוח חוקים של יחסים כלליים על מנת למקסם את ההבנה המדעית. לדעתו של הארטשורן לא צריכה להיות היררכיה בין שתי הגישות - הרגיונלית והסיסטמטית-כמותית.
אף על פי שנראה כי משנות הששים ואילך, השתלטה על הגאוגרפיה הפרדיגמה הכמותית, והגישה שהציג הארטשורן נדחקה מהמחקר - תחילה בארה״ב, ואחר כך בארצות אחרות, ספרו ממשיך להיות ספר מרכזי על תולדות המחשבה הגאוגרפית. הספר מהווה נקודת מוצא שחוזרים אליה בצמתים רעיוניים שהמקצוע שמתפתח במהלך המחצית השנייה של המאה העשרים וראשית המאה ה-21.
ברווז מוסקובי
ברווז מוסקובי (שם מדעי: Cairina moschata; מכונה גם ברבר וכן בַּרְבּוּרִית; מאנגלית: Muscovy Duck) הוא מין יחיד בסוג Cairina שבמשפחת הברווזיים אשר מקורו במקסיקו, מרכז ודרום אמריקה. להקות פרא של ברווזים אלו נמצאות בפארקים ובגינות ציבוריות גם בארצות הברית, קנדה אירופה וגם ישראל. ברווז זה לצד הברכייה הוא מאבות ברווז הבית.
הברווז המוסקובי בוית על ידי האינדיאנים באמריקה, ובמאה ה-16 הובא המין לאירופה. למרות שמו, מוצאו של המין אינו במוסקבה. מקור הכינוי הוא ככל הנראה בין השנים 1550 ל-1600, כאשר ספנים של "חברת הסחר המוסקבאית" (Muscovy Trading Company), הביאו את הברווז לאירופה.
בשר הברווז זכה לפופולריות בשל טעמו ומרקמו.
כשרות
הרש"ר הירש התייחס לסוגיה הזאת, וכתב : "דברי מכתבו הגיעוני... אודות הני בר אווזות מוסקאווי דאקס שהם משונים בצורתם, בבניינם ובכל תבנית גופם מכל שאר שאנו אוכלין בשאר ארצות, וביציהם עגולות ירקרקות לבנות... אין להתיר שום עוף אם לא על פי מסורה מן הקדמונים... ובפרט בעופות הללו אשר ביציהם עגולות וזה סימן מובהק להיותם טמאים", ויש עוד שאסרו יחד עם הרש"ר הירש (וכמו כן יש שהתירו, וראה בהפנייה).
כנגד זה, כתב הרב נפתלי צבי יהודה ברלין : "בדבר אווזות גדולים ומשונים מאווזות המצויים בינינו באורך צווארם ובגבשושית שעל החרטום, ומאז זה הרבה שנים שנתחדשו ובאו להם, נהגו בקהל קדוש לאוכלם בחזקת אווז, ועתה יצאו עליהם עוררין אולי הם מין אחר... אבל אחר שכבר נהגו לאכלם ומסתמא גם אז היה על פי הוראת חכם שנראה לו שהוא מין אווז הטהור, והוחזקו בזה להיתרא - אין לנו לאסרם ולהוציא לעז על אבותינו שאכלו עוף טמא ח"ו... ותדע שהיתר העוף אינדיק שאנו אוכלין היו הרבה מערערים עליהם בשעה שהביאום מאינדיא ולא היה מסורת על כשרותם, וגם עוד היום יש מחמירים ופורשים מהם, ומכל מקום כבר נהגו להיתר ואין פוצה פה, והוא משום שכבר הוחזקו להיתרא ואין ראיה לאסרם, הכי נמי בהני אווזות הגדלות".
הרב יוסף אהרן טאראן, ששימש שוחט בארגנטינה, מציין בספרו כי הברווז נשלח לירושלים, אל רבה של העיר, הרב שמואל סלנט, שבחן את כשרות העוף והתיר אותו, הורה לשוחט לשחוט את העוף לקראת חג הפסח, ולבסוף אכל ממנו בעצמו.
בעת האחרונה ד"ר זהר עמר וד"ר ארי זיבוטפסקי כתבו מאמרים ובהם הם מסבירים למה לדעתם ברווז הברבר צריך להיות כשר, ואין הוא שונה מתרנגול ההודו הכשר, כפי שכתב הנצי"ב. לעומת זאת, הרב מאיר מאזוז והרב שמואל טל אוסרים אותם באכילה.
ויסאם אל-חסן
ויסאם עדנאן אל-חסן (בערבית: وسام عدنان الحسن; 11 באפריל 1965 - 19 באוקטובר 2012) היה בריגדיר גנרל, איש מודיעין וביטחון וראש אגף המודיעין של כוחות ביטחון הפנים של לבנון. היה דמות מפתח במחנה ה-14 במרץ אף שלא החזיק בעמדה פוליטית.
ביוגרפיה
אל-חסן נולד למשפחה סונית בעיירה בטוראטיג' שבמחוז קורה בצפון לבנון.
בתחילת הקריירה הביטחונית שלו עבד במעגל האבטחה של רפיק אל-חרירי, שהיה לראש ממשלת לבנון ב-2001. ב-14 בפברואר 2005 נהרג אל-חרירי בהתפוצצות רכבו, באירוע שנתפס כמחדל אבטחה חמור מצדו של אל-חסן.
ב-2006 מונה אל-חסן לראש אגף המודיעין של כוחות ביטחון הפנים בלבנון.
ב-2012 נהרג אל-חסן בהתפוצצות רכב, בחיסול שככל הנראה הוזמן על ידי המודיעין הסורי.
זכויות להט"ב ביוון
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) ביוון הן מהמתקדמות בעולם. הומוסקסואליות בין גברים מוגדרת כחוקית ביוון מאז 1951, בעוד חוקים של איסור אפליה בתעסוקה על רקע נטייה מינית נחקקו ב-2005. מאז, סעיפי חוקים לגבי איסור אפליה נגד להט"ב הורחבו לתחומים נוספים שהחלו לכלול את העילות זהות מגדרית עבור טרנסג'נדרים ומאפייני מין עבור אינטרסקס, מה שהפך את מעמד חקיקת האיסור המוחלט של גילויי דברי השטנה ופשעי שנאה נגד להט"ב ביוון לאחד מהנוקשים ביותר באירופה. פעילות הומוסקסואלית נשית לא הופללה מעולם.
בשנת 2015, איחודים אזרחיים הוכשרו בקרב זוגות חד-מיניים, מה שהפך משקי בית בראשות זוגות חד-מיניים זכאים להרבה, אך לא לכל, ההכרות המשפטיות שקיימות עבור זוגות הטרוסקסואלים נשואים. מאז 2017, טרנסג'נדרים החלו להיות רשאים לשנות את מינם החוקי בתעודות זהות רשמיות ללא חיוב להעברת שינויים כירורגיים של איברי מינם באמצעות ניתוח להתאמה מגדרית כולל עיקור. במאי 2018, הפרלמנט ההלני העביר חוק שמעניק לזוגות חד-מיניים את הזכות להוות משפחות אומנה.
תרבות להט"ב מוגדרת כתוססת ורחבה בבירה אתונה, בדגש בשכונה גאזי שידועה כגיי וילג' מפורסם, סלוניקי ומספר איי יוון בהם מיקונוס ולסבוס, מקור השם למונח המודרני המתאר מערכת יחסים חד-מינית בין נשים - "לסביות". עם היותה של יוון אחד מיעדי התיירות הפופולריים ביותר בעולם בקרב תיירי להט"ב, ניתן למצוא בשטחה מקומות רבים שפונים עבור חברי קהילת הלהט"ב בהם גיי ברים, מועדוני לילה ופאבים שונים. במשך השנים, החלו להתקיים מצעדי גאווה שונים בערים רבות ברחבי המדינה באופן שנתי בין היתר באתונה, סלוניקי, פטרס והרקליון, בירת האי כרתים. הגדול שבהם, מצעד הגאווה בבירה אתונה, כלל מספר שיא של מפגינים בשנת 2015 מאז היווסדותו לראשונה בשנת 2005 וכלל בציון מהדורותיו את נוכחותם של אישי ציבור רבים בהם יושבת ראש הפרלמנט ההלני וראש עיריית אתונה.
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית בקרב גברים בהסכמה הפכה לחוקית בשטח יוון בשנת 1951. איסור על פעילות הומוסקסואלית נשית בין זוגות לסביות לא הוזכר בחוק הפלילי היווני מעולם.
גיל ההסכמה ביוון עומד על 15 שנים עבור זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד, כמפורט בסעיף 339, וכן בסעיפים 337, 348ב של חוק העונשין היווני. בשנת 2015, יחד עם הכשרתם של איחודים אזרחיים בקרב זוגות חד-מיניים, בוטל סעיף 347 בחוק העונשין שקבע עד לאותה העת מאז הכשרתה של פעילות הומוסקסואלית בין גברים בשנת 1951, גיל הסכמה גבוה יותר (17 שנים) עבור זוגות הומוסקסואלים בניגוד לגיל נמוך יותר של 15 שנים עבור זוגות הטרוסקסואלים. בכך, הושווה גיל ההסכמה ללא קשר למגדר או נטייה מינית.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות
החוקה היוונית אינה מספקת הגדרה של מה הם נישואים אך קובעת כי, כמו אימהות וילדים, הם "מוכרחים להיות תחת הגנת המדינה".
הממשלה בראשות קוסטס קרמנליס בין השנים 2004–2009 התנגדה להכשרתם של נישואים חד-מיניים. ממשלתו הציגה אמנם חקיקה שהציעה מספר זכויות לזוגות לא נשואים, אך היוזמה הוציאה מפורשות זוגות חד-מיניים מתוכנה. באותה תקופה, הוועדה הלאומית לזכויות אדם של יוון הציעה רישום משפטי שיכלול הכרה במערכת יחסים בין זוגות חד-מיניים וזוגות מהמין השני, בעוד קבוצת הלהט"ב היוונית "OLKE" הודיעה על כוונתה לתבוע עיריות יווניות שסירבו לשאת זוגות חד-מיניים כמו זוגות מהמין השני.
ממשלת יוון בראשותו של יורגוס פפנדראו בין השנים 2009–2011 הכינה חקיקה להכשרתן של שותפויות רשומות בקרב זוגות חד-מיניים. עם זאת, החקיקה מעולם לא התקדמה להצבעה.
למרות שלא הייתה הכרה רשמית בזוגיות חד-מינית באותה תקופה, חוק משנת 1982 שאפשר נישואים אזרחיים בין זוג "אנשים" ללא ציון מגדרם, שימש כמקרה מבחן להכשרתם של נישואים חד-מיניים ביוון בשנת 2008. ב-3 ביוני 2008, ראש עיריית טילוס אנסטסיוס אליפריס, חיתנה שני זוגות חד-מיניים, לסביות והומוסקסואלים, תוך ציון הנייטרליות המגדרית של תוכן החוק. היוזמה זכתה לביקורות שליליות מצד אנשי דת, שבעבר התנגדו גם כן להכשרתם של נישואים אזרחיים בקרב זוגות הטרוסקסואלים. שר המשפטים סוטיריוס הציגאקיס הכריז על ניסיון הכשרת הנישואים כ-"פסול" ותובע בית המשפט העליון גאורגיוס סאנידס הזהיר את אליפריס מההשלכות המשפטיות של "הפרות חובה". אליפריס הצהירה בתגובה כי "איננה בעלת כוונה לבטל את רישום הנישואים". עם זאת, במאי 2009, הנישואים בוטלו על ידי הרשויות.
בדצמבר 2015, הפרלמנט ההלני הציג מחדש הצעת חוק שתרחיב את ההכרה בהסכמי חיים משותפים עבור זוגות חד-מיניים גם כן. התגובות ליוזמה עוררו מחלוקת, כאשר רבים מחברי הכנסייה היוונית-אורתודוקסית גינו את ההצעה. הארכיבישוף המטרופוליטני אירונימוס השני של אתונה כינה בתגובה הומוסקסואליות כ-"הסטה מהחיים" והארכיבישוף אנתימוס הצהיר כי "אפילו לבעלי חיים אין נטיות כאלה". הארכיבישוף המטרופוליטני של פיראוס הצהיר על החקיקה כאשמתה של "הציונות הבינלאומית!" ואילו הארכיבישוף אמברוסיוס קרא "תירקו עליהם! הם מבישים! הם תועבות הטבע!" בהתייחסותו לזוגות חד-מיניים. התגובות להצעת החוק, יחד עם יוזמתו של אמברוסיוס לצלצל בפעמוני הכנסיות במטרופולין שלו כאות אבל ליוזמה, עוררו ביקורות שליליות רבות, שבעקבותיהן זוג הומוסקסואלים מחא נגד תגובות נציגי הכנסייה האורתודוקסית בנשיקה בהיותם לבושים בבגדי כומרים מול קתדרלת המטרופוליטן של אתונה. ב-23 בדצמבר, ההצעה עברה בפרלמנט עם הצבעת רוב של 193 בעד, 56 נגד ו-51 נעדרים, מה שהפך את יוון למדינה ה-26 ביבשת אירופה שמכירה רשמית בזוגיות חד-מינית. במקביל, בוטל הסעיף 347 בחוק העונשין שהפליל מעשים של "זימה לא טבעית" בין גברים והשווה את גיל ההסכמה בין זוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים כאחד לגיל 15 שנים לאחר שהוגדר מאז הכשרתה של פעילות הומוסקסואלית בשנת 1951 כגבוה יותר (17 שנים) עבור זוגות חד-מיניים. ראש ממשלת יוון, אלכסיס ציפראס, תוך כדי דיון על העברת הצעת חוק בפרלמנט, פרסם התנצלות בפני חברי קהילת הלהט"ב היוונית על "שנות האפליה עמן התמודדו".
בדצמבר 2016 העביר הפרלמנט ההלני הצעת חוק המרחיבה את זכויותיהם של זוגות חד-מיניים ומבטיחה הגנה שווה על רקע נטייה מינית במקומות תעסוקה.
בשנת 2018, בית הדין האירופי לצדק קבע שלזוגות חד-מיניים נשואים ישנם את "אותן זכויות התושבות כמו לזוגות נשואים הטרוסקסואלים לפי חוקי האיחוד האירופי, גם אם נישואים חד-מיניים אינם חוקיים באותה מדינה שחברה באיחוד האירופי". בעקבות פסק הדין, נישואים חד-מיניים שנערכו במדינה באיחוד האירופי בה הם מוגדרים כחוקיים מוכרים לצורך קבלת תושבות מאז 2018 בכל מדינות הארגון, כולל יוון.
ב-17 ביוני 2022, ראש הממשלה לשעבר ציפראס ומפלגתו הגישו לפרלמנט ההלני הצעת חוק להכשרת נישואים חד-מיניים ביוון.
הורות ואימוץ
ב-17 באפריל 2018, הוגשה בפרלמנט ההלני הצעת חוק תחת הכותרת "חוק אימוץ ילדים" שמטרתה לשנות ולפשט את מעמד חקיקת האימוץ ביוון שספג ביקורות שליליות בעבר על היותו "ביורוקרטי ובלתי יעיל" ובעל "הליכים איטיים מאוד". סעיף 8 בהצעת החוק מקנה לזוגות חד-מיניים את הזכות להוות משפחת אומנה. בדיון בוועדה פרלמנטרית, סעיף 8 של הצעת החוק נתמך על ידי רוב מכריע של סוכנויות וארגונים שונים בנושאי אימוץ, למעט הכנסייה האורתודוקסית שהביעה את התנגדותה. הצעת החוק בכללותה, לרבות סעיף 8, עברה ב-"הצבעה עקרונית" על ידי הוועדה בתחילת מאי 2018, בתמיכת מפלגות היוונים העצמאיים, הנהר וסיריזה. דמוקרטיה חדשה, המערך הדמוקרטי ואיגוד המרכזנים  נמנעו בהצבעתן והשחר הזהוב התנגדה. ההצעה הייתה אמורה לעבור אשרור סופי על ידי הפרלמנט ההלני. חברי הפרלמנט מכל קצוות הקשת הפוליטית היוונית הביעו את תמיכתם בסעיף 8, הנוגע להכשרת אומנה על ידי זוגות חד-מיניים, כאשר חברי הפרלמנט מטעם המפלגות דמוקרטיה חדשה והמערך הדמוקרטי ריככו את עמדתם הראשונית כלפיו והצהירו שחבריי המפלגות רשאים להצביע באופן חופשי לגבי הצעת החוק ברגע שתגיע לישיבת הפרלמנט לאשרור סופי. ההצעה אושררה על ידי הפרלמנט ב-9 במאי 2018, עם 161 חברי פרלמנט שהצביעו בעד ו-103 נגד,  מה שהפך את יוון למדינה החדשה ביותר באיחוד האירופי, אחרי פורטוגל בשנת 2016 שמכשירה גישה לאומנה עבור זוגות חד-מיניים ולמדינה הראשונה בדרום-מזרח אירופה שעושה זאת.
ב-17 ביוני 2022, ראש הממשלה לשעבר ציפראס ומפלגתו הגישו לפרלמנט ההלני הצעת חוק להכשרת אימוץ על ידי זוגות חד-מיניים באופן משותף או חורג ביוון כמו גם גישה להליכי פונדקאות אלטרואיסטית ומסחרית הן עבור זוגות הטרוסקסואלים והן עבור זוגות הומוסקסואלים.
הגנה מפני אפליה
מאז 2005 נאסרה אפליה על רקע נטייה מינית במקומות תעסוקה.
החוק היווני אוסר על אפליה על רקע "מין" בעוד אפליה על רקע זהות מגדרית נחשבת שווה לאפליה על רקע מין ולפיכך מוגדרת כעילה מוגנת מאפליה.
בספטמבר 2014, תוקן החוק נגד גזענות של יוון. התיקונים לחוק קבעו כי דברי שטנה ואלימות נגד להט"ב בודדים או קבוצות ייענשו במאסר של 3 חודשים עד 3 שנים וקנס של 5,000 עד 20,000 אירו. אם המעשים הובילו לביצוע פשע, העונש יוחמר ב-6 חודשי מאסר נוספים וקנס נוסף של 15,000 עד 30,000 אירו. אם המאסר הסופי עולה על שנה, המורשע יאבד את זכויותיו הפוליטיות להצביע ולהיבחר למשך שנה עד 5 שנים. אם העבריין הוא עובד ציבור, יענש ב-6 חודשים עד 3 שנות מאסר ובקנס של 10,000 עד 25,000 אירו, אם עובד הציבור ביצע פשע, יענש בקנס גבוה יותר של 25,000 עד 50,000 יורו. אם העבריין ביצע את האמור לעיל ומייצג ארגון או חברה, הם יקנסו גם כן. עם זאת, ישויות ברשות הציבור אינן נכללות באיסור האחרון. המדיניות הובילה לביקורות שליליות שכן מוסדות דת הן גם ישויות משפטיות של רשות הרבים, ובכך הוציאה אותן מלשאת באחראיות להשלכות במקרה של הרשעה של אנשי דת מטעמן על פי החוק.
מאז 24 בדצמבר 2015, יוון אסרה על גילויי אפליה ופשעי שנאה על בסיס מאפייני מין נגד אינטרסקס. ב-2 בדצמבר 2016, הגנות נוספות נגד אפליה על בסיס נטייה מינית ומגדר במקומות תעסוקה הועברו על ידי הפרלמנט ההלני בהצבעת רוב של 201 בעד, 21 נגד, 5 נמנעים ו-73 נעדרים. עיתון הלהט"ב פינקניוז תיאר את החוק כ-"אחד האיסורים הנוקשים ביותר על דברי שטנה ופשעי שנאה באירופה נגד להט"ב".
זהות מגדרית
מאז אוקטובר 2017, כדי לשנות את מינו המשפטי של אדם טרנסג'נדר בעל דיספוריה מגדרית ביוון, הדרישות החוקיות הן קבלת צו בית משפט והליך גירושים אם האדם בעל נטייה מינית הומוסקסואלית ומוגדר כנשואי בזוגיות הטרוסקסואלית עקב חוסר ההכרה בנישואים חד-מיניים ביוון. ב-10 באוקטובר 2017, הפרלמנט ההלני העביר את "חוק ההכרה המשפטית במגדר" שכלל את ביטול הדרישות של ביצוע התערבות רפואית, ניתוחים להתאמה מגדרית או הליכי עיקור עבור הכרה בשינוי מגדר בתעודות זהות רשמיות. הצעת החוק מעניקה זכות זו לכל אדם מגיל 17 ומעלה. עם זאת, גם לקטינים בעלי דיספוריה מגדרית בין הגילאים 15 ל-17 ישנה גישה לתהליך שינוי המגדר, אך בתנאים מסוימים, בין היתר קבלת אישור ממועצה רפואית. חקיקת הצעת החוק הגיעה בעקבות החלטה מ-20 ביולי 2016 של בית המשפט המחוזי באתונה שקבע כי אדם שרוצה לשנות את מינו החוקי בתיקי משרד הרישום אינו חייב עוד לעבור ניתוח להתאמה מגדרית. החלטה זו יושמה על ידי בתי משפט על בסיס כל מקרה לגופו עד לכניסתו לתוקף של חוק ההכרה המשפטית במגדר. להעברת הצעת החוק התנגדו חברי המפלגה הקומוניסטית של יוון, השחר הזהוב ודמוקרטיה חדשה.
ביוני 2018, בית משפט מקומי פסק כי לטרנסג'נדרים זרים, לרבות פליטים ומהגרים, ישנה גם כן הזכות להכרה בשינוי מגדר, מה שמציין את הפעם הראשונה שזכות זו מורחבת מעבר להגדרת חוק ההכרה המשפטית במגדר משנת 2017 שהגבילה את הזכות הזו לאזרחי יוון בלבד.
מאז ה-4 בדצמבר 2021, אסירות טרנסג'נדריות החלו להיות מועברות לראשונה למוסדות כליאה לנשים.
אינטרסקס
מאז יולי 2022, יוון אסרה באופן חוקי על התערבויות רפואיות באינטרסקס (בעלי סימני מין זכריים ונקביים כאחד) מתחת לגיל 15 עבור קביעת מינם אלא אם כן צו בית משפט אושר או נדרש.
שירות צבאי
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בכוחות המזוינים של יוון.
טיפולי המרה
במאי 2022, יוון אסרה באופן חוקי על ביצועי הטכניקות הפסאדו-מדעיות "טיפולי המרה" כלפי הומוסקסואלים עבור שינוי נטייתם המינית ההומוסקסואלית להטרוסקסואלית.
תרומת דם
מאז 2021, הסרת הגבלות על תרומות דם מאת גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) הייתה בסקירה על ידי הממשלה ושר הבריאות היווני, תאנוס פלבריס, שביקש להסיר את הטופס של המרכז הלאומי לתרומת דם בו נכתב בין היתר כי "אדם אינו יכול להיות תורם דם אם ניהל אף מערכת יחסים הומוסקסואלית אחת מאז 1977". ב-10 בינואר 2022, פלוריס וסגנו, מינה גאגא, חתמו על צו ביטול האיסור שנכנס לתוקף עם פרסום בעיתון הממשלתי.
פוליטיקה
קתרינה סקלארופולו, שנבחרה לכהן כנשיאה הראשונה של יוון ב-22 בינואר 2020 על ידי הפרלמנט ההלני, ידועה כתומכת בחקיקת זכויות להט"ב. אלכסיס פטליס, היועץ הכלכלי הראשי של ראש ממשלת יוון ה-13 מאז 2019, קיריאקוס מיצוטאקיס, הצהיר על היותו הומוסקסואל בראיון באותה שנה באומרו: "ראש הממשלה פגש את בעלי, פגשתי את אשתו" ובכך, ציין את הפעם הראשונה שבה פקיד בכיר הצהיר על היותו הומוסקסואל בגלוי ביוון. כמו כן, ניקולס יטרומנולאקיס הוכתר כאדם ההומוסקסואל הגלוי הראשון שהפך לשר בממשלת יוון לאחר שהתחיל לכהן בתפקיד שר התרבות והספורט בינואר 2021.
ב-17 במרץ 2021, על פי החלטת ראש הממשלה מיצוטאקיס, הוקמה וועדה שמטרתה לנסח "אסטרטגיה לאומית לשוויון עבור אזרחי להט"ב ביוון". הוועדה מורכבת מאקדמאים, נציגי החברה האזרחית, נציגי הממשלה ויושב הראש לינוס-אלכסנדר סיציליאנוס, נשיאו לשעבר של בית הדין האירופי לזכויות אדם. הוועדה באה כתגובה ליצירת האסטרטגיה הראשונה בכל הזמנים מטעם הנציבות האירופית להגנה על זכויות להט"ב באיחוד האירופי, שקראה למדינות הארגון "לאמץ שיטות עבודה מומלצות קיימות ולפתח תוכניות פעולה משלהן בנושאי יצירת שוויון עבור אזרחי להט"ב" ב-12 נובמבר 2020.
תנאי מחיה
בעיר הבירה של יוון, אתונה, ישנו מספר רב של עמותות להט"ב וכפר הומוסקסואלי מתפתח בשכונת גאזי לצד קיום אירועים שונים בשטחה בהם מצעדי גאווה ופסטיבל סרטי הלהט"ב הבינלאומי "Outview" שמתקיימים מדי שנה. יוון מוגדרת כאחד מיעדי תיירות הלהט"ב הפופולריים ביותר בעולם. במיקונוס קיימת קהילת להט"ב משגשגת עם אירועי חגיגות רבים, בעוד האי לסבוס ידוע בעולם בייחוד הקהילה הלסבית בשטחיו והמונח "לסבית" שנגזר משמו שבו נולדה המשוררת סאפפו, מהגדולות ממשוררי יוון בעת העתיקה, שנודעה בכתיבה עשירה של שירי אהבה לנשים.
מצעדי גאווה
מצעד הגאווה הרשמי הראשון באתונה התקיים ב-25 ביוני 2005 תחת הכותרת "חיבה, אהבה וחיים ראויים לכבוד" ולאחר מכן הפך לאירוע שנתי. ביוני 2012 החלה סלוניקי בקיום מצעד שנתי המוגדר כאחד האירועים הבולטים בשטחה. במהלכו, התקיים ניסיון להרים כרזה באורך 20 מטר, הקוראת לתיירים להחרים את אולימפיאדת החורף בסוצ'י 2014 על רקע אפליות ודעות קדומות רווחות נגד קהילת הלהט"ב ברוסיה על נקודת הציון המפורסמת ביותר בעיר, המגדל הלבן. הניסיון הופסק על ידי המשטרה המקומית תוך זמן קצר, אך פורסם במידה רחבה במדיה מקוונת ברחבי העולם. הניסיון הראשון לארגן מצעד גאווה ביוון נעשה על ידי ארגון תנועת השחרור של הומוסקסואלים ביוון (AKOE) ב-28 ביוני 1980 באתונה והוגדר כ-"אירוע מחאתי". קיום האירוע חזר על עצמו כעבור שנתיים באחוזת זאפאפיון. אירועים דומים התקיימו במהלך השנים הבאות במיקומים שונים בהם בשנים 1992, 1994 ו-1995 בגבעת סטרפי ואילו ב-1996 וב-1998 בפדיון טו ארוס. בשנת 1998 התרחשו באזור סגור. בסלוניקי, האירוע המקביל הראשון אורגן על ידי קבוצת הידידות הגאה של סלוניקי (OPOTH) בשנות התשעים. מאז, נערכו אירועי גאווה בערים נוספות, כולל הרקליון, פטרס, סנטוריני וקורפו. ב-2017, נבחרה סלוניקי לארח את אירועי הגאווה האירופאים "EuroPride" בשנים 2020 ו-2024.
סלוניקי ערכה לראשונה את מצעד הגאווה השנתי שלה בין התאריכים 22–23 ביוני 2012, תחת הכותרת "אהבה אחת, אלף צבעים" בעקבות הבטחתו של ראש העיר ייאניס בוטאריס לתמוך באירועי להט"ב ציבוריים בעיר. פסטיבל הגאווה הראשון בסלוניקי נהנה מתמיכה עממית גדולה של העיר, הפריפריה והאזור, שהיווה מכה קשה לאיש הדת אנת'ימוס בעיר, שקרא למאמינים נוצריים להגיב לקיומו בשלילה. שנה לאחר מכן, באחת מהכרזותיו מספר ימים לפני אירוע הגאווה של 2013, הצהיר הארכיבישוף המטרופוליטני של סלוניקי  כי שוב "יצטרך לסבול את הפסטיבל העצוב והבלתי מקובל של ההומוסקסואלים שרוצים לחגוג את מחלתם בדרך של קרנבל". הוא גם ביקש מהורים להרחיק את ילדיהם ואת עצמם מ-"חגיגות חסרות טעם וכל כך לא טבעיות". עם זאת, משתתפים רבים נכחו בציונו והפסטיבל בן היומיים הסתיים באווירה חגיגית עם מסיבות, הצגת גלריות וחגיגות ברחבי העיר. בשנת 2014 סלוניקי הוכתרה כ-"בירת הנוער האירופית"  וציון מהדורת אירועי הגאווה השלישית בשטחה נכללה בתוכניות הרשמיות של העיר לאותה שנה. לפי הערכה כללית מצעד הגאווה בשנת 2014 זכה להצלחה גדולה, בהשתתפותם של 10,000 מפגינים, יחד עם ראש העיר בוטאריס וגוש דיפלומטים זרים. באותה שנה המוני אנשי דת העבירו ביקורות חריפות על האירועים באומרם כי הם מסמלים "מינוי בישופים הומוסקסואלים" והפגינו נגד ניצחונה של הזמרת הג'נדרקווירית האוסטרית קונצ'יטה וורסט בתחרות הזמר של האירוויזיון באותה שנה. איש הדת אנת'ימוס הוסיף כי הכנסייה מצווה "לא לתת את מה שקדוש לכלבים". מצעד הגאווה הראשון בכרתים נערך בין התאריכים 26–27 ביוני 2015 בהרקליון, והוגדר כ-"פסטיבל הראשון לראיית שחרור מגדר ומיניות באי". מצעד הגאווה הראשון בפטרס, העיר השלישית בגודלה ביוון, נערך בין ה-17–18 ביוני 2016 תחת הכותרת "ראו זאת אחרת".
אפליה
"Color Youth", ארגון לא ממשלתי, דיווח בשנת 2016 על 101 מקרי אלימות נגד להט"ב ממניעים הומופובים וטרנספובים שהתרחשו ביוון בין 2009–2015, כאשר רוב של 75 מהם התרחשו ב-2015 בלבד. 5 ממקרי התקיפות הובילו לנזק גופני חמור לקורבנות בעוד שרוב שאר האירועים כללו אלימות מילולית.
אנשי דת
לאחר שיחות ממשלתיות בנובמבר 2013 בנוגע להכשרתם של איחודים אזרחיים עבור זוגות הומוסקסואלים, הארכיבישוף המטרופוליטני שרפים של העיר פיראוס הביע התנגדות חריפה נגד התוכנית, ואיים שהוא "יכול וינדה כל חבר פרלמנט שיצביע בעדה" והוסיף כי הצעת החוק "מאמתת את השחיתות של הקיום האנושי והסטייה הפסיכופתולוגית שהיא הומוסקסואליות. באוגוסט 2014, במהלך דיונים על התיקון לחוק נגד גזענות של יוון, מספר ארכיבישופים מטרופוליטנים הביעו את התנגדותם להעברתו בגלל סעיפים מסוימים שכללו הפללת דברי שטנה נגד אזרחי להט"ב, עם עונשים מוגברים לעובדי ציבור (כולל חברי הכמורה) שעוברים על הסעיף בחוק במהלך ביצוע תפקידם. הארכיבישוף המטרופוליטני של פיראוס האשים את ראש הממשלה, אנטוניס סמאראס, על כך ש-"מכר את נשמתו לכמה חודשים נוספים בתפקיד" ומתח ביקורת שלילית על הצעת החוק על "הכנסת נטיות מיניות אחרות וזהויות מגדריות אחרות" בעודו משווה בין הומוסקסואליות ל-"פדופיליה ובהמתיות". הארכיבישוף המטרופוליטני של גורטינה, אירמיאס, ציטט בהתנגדותו להצעת החוק קטעים מהביבליה וכינה הומוסקסואלים כ-"כלבים" בעודו טען כי על פי הצעת החוק החדשה "נביאים וקדושים ייחשבו כגזענים" ואפיין אותו כחוק "נורא ומצער". במקביל, הארכיבישוף המטרופוליטני של קוניצה, אנדראס, דחה את הצעת החוק בטענה שהיא נועדה "להגן על סטיות שהן הומוסקסואליות". התגובות הדתיות הובילו בסופו של דבר לכך שראש הממשלה סמאראס קיבל את התנגדויות הכנסייה ולא כלל בהצעת החוק מאמרים הנוגעים להגנה על הומוסקסואלים. בנוסף, הצהיר סמאראס בתגובה לנציגי הכנסייה האורתודוקסית כי "כל עוד הוא בתפקיד, אין סיכוי שהפרלמנט ירחיב איחודים אזרחיים לזוגות חד-מיניים".
בספטמבר 2014 אושר בפרלמנט ההלני איסור על השמעת דברי שטנה נגד להט"ב ביוון. העברת החקיקה הובילה לתגובתו של הארכיבישוף המטרופוליטני שרפים שכינה את החוק "דיכוי של מערכת המשפט היוונית" ו-"ביטול חופש הביטוי" שנכפו על ידי "המערכת הלאומית ומדריכי הסדר העולמי החדש".
פוליטיקה
באוגוסט 2014, ניקולאוס ניקולופולוס, חבר הפרלמנט ההלני, כתב ציוץ הומופובי בחשבונו ברשת טוויטר בו התייחס לאירוסיו של ראש ממשלת לוקסמבורג קסאבייה בטל עם בן זוגו גוטייה דטנה באומרו, "מאירופה של מדינות לאום, לאירופה של ... מתרוממים - נשיא לוקסמבורג התארס עם בן זוגו". הציוץ עורר את זעמם של יוונים רבים, שביקשו את תגובתו של ראש הממשלה אנטוניס סמאראס בנושא. בטל עצמו השיב לציוץ של ניקולופולוס באומרו כי "היחסים בין לוקסמבורג ליוון מושלמים ולא יושפעו מפוליטיקאי מבודד". ניקולופולוס התעקש להגן על דבריו והצהיר שבטל "צריך להתבייש". אנסטסיוס נרנציס, חבר הפרלמנט מטעם מפלגת דמוקרטיה חדשה, השמיע הערות דומות נגד הומוסקסואלים לאחר שהשווה הומוסקסואליות עם "בהמתיות ופדופיליה" בהתייחסותו להרחבת חוק הסכמי החיים המשותפים לזוגות חד-מיניים בשנת 2015 והוסיף כי לאיחודים אזרחיים בין זוגות הומוסקסואלים "אין מקום במדינה שלנו".
אדוארד אדלברט דויזי
אדוארד אדֶלבֶּרט דוֹיְזי (באנגלית: Edward Adelbert Doisy; 13 בנובמבר 1893 – 23 באוקטובר 1986) היה ביוכימאי אמריקאי. דויזי זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1943 על הזיהוי של ויטמין K והמבנה הכימי שלו, יחד עם שותפו למחקר הנריק דאם.
קורות חיים
דויזי נולד בשנת 1893 ביוּם שבאילינוי, לאדוארד פרז דויזי (דואזי דה וילארז'ן Perez Doisy de Vilargennes), סוכן מכירות בעל שורשים צרפתיים, ולאדה לבית אליי.
הוא למד באוניברסיטת אילינוי, שם קיבל תואר הראשון בשנת 1914 ותואר שני בשנת 1916. משם, המשיך לאוניברסיטת הרווארד, שם עשה את הדוקטורט שלו בשנת 1920.
משנת 1915 ועד שנת 1917 היה דויזי עוזר מחקר בביוכימיה באוניברסיטת הארוורד, ומשנת 1917 עד 1919 שירת בבית הקברות הצבאי של צבא ארצות הברית.
בשנת 1918, נישא אדוארד א. דויזי לאליס אקרט. הם התגוררו בסנט לואיס, והיו להם ארבעה בנים.
משנת  1919 עד 1923, עבד כמדריך ופרופסור בבית הספר לרפואה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, ובשנת 1923 מונה לפרופסור לביוכימיה בבית הספר לרפואה שבסנט לואיס.
בשנת 1924, קודם דויזי לתפקיד מנהל המחלקה לביוכימיה, תפקיד שהחזיק עד פרישתו בשנת 1965.
פעילות מדעית
דויזי עסק במחקרים ביוכימיים בנושא הורמוני המין, והוויטמינים K1 ו- K2. בבית הספר לרפואה שבסנט לואיס, הוא עבד עם אדגר אלן על טכנולוגיית עידון ציטולוגיית הנרתיק בשביל מבדק של עוצמת הורמון האסטרוגן בעכברות כרותות שחלה.
בשנים 1930 – 1929, הצליח בבידוד האסטרוגן. במקביל אליו, הגיע להישג זה גם חוקר גרמני בשם אדולף בוטנאנדט.
עבודתו בנושא פתחה את מחקר הפוריות להערכה ביוכימית, והיו לה השלכות על התפתחות ביולוגיית הרבייה ואמצעי המניעה.
בשנת 1939, בעזרתו של הנריק דאם ובשיתוף פעולה עם פאול קארר, הצליח בבידוד כמעט טהור של ויטמין K, בצורה של שמן זהוב. באותה שנה פרסם, בשיתוף עם אדגר אלן וק. ה. דנפורט, ספר על מחקרו הנקרא "Sex and internal secretions", שפירושו בעברית: “מין והפרשות פנימיות”.
בשנת 1940, בשיתוף עם תאייר, מק'קורקודל, מק'קי ובלינקי, למדו את האנלוגים של ויטמין K, והצליחו לבסס את ההבחנה שבין ויטמין K1, אותו בידדו מאספספת, לוויטמין K2, אותו בידדו מדגים. פעולתו של הוויטמין K2 דומה לזו של ויטמין K1, אבל מבנהו שונה במקצת.
בשנת 1939, אף הצליחו דויזי ושותפיו לסנתז ויטמין K באופן מלאכותי.
על עבודתם בנושא הוויטמין K, זכו דויזי ודאם בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1943.
בנוסף לעבודה זו בנושא ויטמין K, דויזי חקר גם נושאים אחרים. הוא שיפר את שיטות הזיהוי והבידוד של האינסולין, ותרם רבות לידע בנושא האנטיביוטיקה, והמטבוליזם של חומצות מרה.
Michaels cuebid
Michaels cuebid היא קונבנציה בברידג' באמצעותה מראים יד עם שתי סדרות של חמישה קלפים לפחות בכל אחת, בהכרזת אוברקול לאחר פתיחה של שחקן יריב. מטרת ההכרזה עשויה להיות הפרעה להכרזת היריבים עם ידיים חלשות או להגיע למשחק מלא או לסלאם עם ידיים חזקות. הקונבנציה הומצאה על ידי השחקן האמריקאי מייקל מייקלס ולכן קרויה על שמו. המונח cuebid המופיע בשם הקונבנציה נבחר, משום שבחלק מהמקרים מראים את שתי הסדרות הארוכות באמצעות הכרזת Cue bid בגובה 2 בסדרה, שהוכרזה על ידי שחקן יריב.
אופן ההכרזה
אופן ההכרזה המקורי של הקונבנציה מתואר להלן. קיימים גם וריאנטים (שינויים בקונבנציה) אחרים בהם אופן ההכרזה שונה והם מתוארים בפסקה נפרדת.
לאחר פתיחה בסדרת מיינור
לאחר פתיחה של שחקן יריב בסדרת מיינור בגובה 1, מגדירה הקונבנציה שתי הכרזות אפשריות:
הכרזה 1: הכרזה בגובה 2 באותה סדרה (Cue bid)
מתארת יד עם חמישה קלפים לפחות בכל אחת מסדרות המייג'ור.
דוגמה: שחקן פתח 1. כשיריב המשתמש בקונבנציית Michaels cuebid מכריז 2 הוא מתאר יד עם לפחות חמישה קלפי ולפחות חמישה קלפי.
הכרזה 2: הכרזת 2NT
מתארת יד עם חמישה קלפים לפחות בכל אחת משתי הסדרות הנמוכות, כלומר: חמישה קלפים לפחות בסדרת המיינור שלא הוכרזה וחמישה קלפים לפחות בסדרת ה.
דוגמה: כאשר לאחר פתיחה של 1 אותו שחקן מכריז הכרזת אוברקול של 2NT הוא מתאר יד עם לפחות חמישה קלפים בסדרת ה ולפחות חמישה קלפים בסדרת ה.
לאחר פתיחה בסדרת מייג'ור
לאחר פתיחה של שחקן יריב בסדרת מייג'ור בגובה 1, מגדירה הקונבנציה שתי הכרזות אפשריות:
הכרזה 1: הכרזה בגובה 2 באותה סדרה (Cue bid)
לפחות חמישה קלפים במייג'ור השני ובאחת מסדרות המינור.
ביבליית ירושלים
ביבליית ירושלים (בצרפתית: Bible de Jérusalem) הוא שמה של מהדורת הביבליה, הברית הישנה והברית החדשה, אשר הוכנה באמצע המאה ה-20 בבית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה הקתולי בירושלים. ייחודה הוא בכך שהטקסטים תורגמו לצרפתית מהשפות בהן נכתבו במקור, היינו מעברית, ארמית ומיוונית, ולא מהוולגטה הלטינית.
Michaels cuebid
לאחר פתיחה בסדרת מייג'ור
דוגמה: שחקן פתח 1. כשיריב המשתמש בקונבנציית Michaels cuebid מכריז 2 הוא מתאר יד עם לפחות חמישה קלפי ולפחות חמישה קלפים באחת מהסדרות  או.
ביבליית ירושלים
תרגומם מחדש של כל ספרי הברית הישנה (לפי מתכונת הוולגטה, כולל ספרי הקאנון המשני) והחדשה החל בבית הספר בשנת 1944, והם פורסמו בהדרגה בין השנים 1945 ל-1955. בשנת 1956 פורסם הקובץ המלא, ועד מהרה הוא נודע כ"ביבליית ירושלים", כינוי שאומץ לאחר מכן באופן רשמי. הכרך מלווה בביאורים ובהסברים, בהפניות לטקסטים רלוונטיים לאורכו, וכן בפרקי הקדמה לכל ספר או קבוצת ספרים. בשל נהירותה ואיכותה הגבוהה זוהי אחת ממהדורות הביבלייה האהודות בקרב קתולים, והיא תפסה במידה רבה את מקומה של ביבליית דואיי-ריימס המסורתית והשמרנית.
Michaels cuebid
לאחר פתיחה בסדרת מייג'ור
הכרזה 2: הכרזת 2NT
ביבליית ירושלים
ב-1966 תורגם הספר זה לאנגלית (The Jerusalem Bible), ולאחר מכן למספר שפות נוספות, ובהן איטלקית, גרמנית, פורטוגזית, ספרדית ופולנית. ב-1973 יצאה מהדורה צרפתית מחודשת ושוב ב-1998. בין 1997 ל-2003 נסרק הטקסט הצרפתי והועלה לרשת האינטרנט, והוא זמין לכל, לצד מנוע חיפוש מקוון.
Michaels cuebid
לאחר פתיחה בסדרת מייג'ור
לפחות חמישה קלפים בכל אחת מסדרות המיינור.
דוגמה: שחקן פתח 1. כשיריב המשתמש בקונבנציית Michaels cuebid מכריז 2NT הוא מתאר יד עם לפחות חמישה קלפי ולפחות חמישה קלפי.
תנאים להכרזה
על מנת להכריז על פי קונבנציית Michaels cuebid, נדרשים התנאים הבאים:
תשובות השותף להכרזת Michaels cuebid
המענה של השותף מבוסס על ההנחה שההכרזה בוצעה עם יד חלשה. תשובות אפשריות:
הוסטל (סרט)
הוסטל (באנגלית: Hostel) הוא סרט אימה שיצא בשנת 2005, והוא הסרט השני של אלי רות' כתסריטאי וכבמאי. במספר מדינות, ובכללן ישראל, הוגבל הסרט לצפיית בני 18 ומעלה, בשל תכנים שאינם נחשבים ראויים לצפיית קטינים (מין, אלימות קיצונית ושימוש בסמים). לדברי רות ההשראה לתסריט באה מדיווח שקרא על אב תאילנדי שמכר את בני משפחתו לארגוני פשע עבור כסף, וכי אירופאים ואמריקאים שילמו 10,000 דולר להוציאם להורג.
Michaels cuebid
גרסאות שונות לקונבנציה
קיימות גרסאות השונות מההכרזה הסטנדרטית של Michaels cuebid. להלן תיאור של כמה מהנפוצות:
הוסטל (סרט)
ב-2007 יצא לאקרנים סרט המשך, "הוסטל: חלק 2". שנכתב ובוים על ידי אלי רות והופק על ידי בועז יכין.
Michaels cuebid
הגרסה ההולנדית
גרסה זו זוכה לפופולריות גלה והולכת בהולנד.
הוסטל (סרט)
ב-2012 יצא "הוסטל: חלק 3", שבניגוד לקודמיו, צולם בדטרויט שבארצות הברית. אלי רות סירב בתחילה לקחת חלק בפרויקט, אך לבסוף קיבל על עצמו את תפקיד המפיק. הסרט יצא ישירות ל-DVD.
עלילה
פקסטון וג'וש הם שני חברים מארצות הברית, שיצאו לטיול תרמילאים ברחבי אירופה. בטיול הם פוגשים את אולי, תרמילאי מאיסלנד, ושלושתם תרים אחר נערות לבלות עימן. באמסטרדם הם פוגשים את אלכסיי, רוסי שמספר להם שבסלובקיה הצלחתם עם הנערות המקומיות מובטחת. הם נוסעים לסלובקיה, שם הם פוגשים את נטליה וסבטלנה. בלילה הראשון אולי נעלם, פקסטון וג'וש מניחים שהוא נטש אותם וחזר לאיסלנד, כאשר למעשה הוא נלקח למפעל בו פסיכופתים בעלי אמצעים רוכשים את הזכות לענות למוות בני אדם, תיירים או מקומיים. לאחר מכן נטליה מסממת את ג'וש וגם הוא נלקח, ומוצא שם את מותו. פקסטון, כשלא מוצא את חברו ג'וש, מתעמת עם נטליה והיא לוקחת אותו למפעל, שם גם הוא נלכד. לאחר שכורתים שתיים מאצבעות ידו, מצליח פקסטון לברוח ומציל גם את איקאנה, בחורה נוספת שהייתה בשבי, והורג את המענה שלה. בדרכם פקסטון דורס את אלכסיי שסיפר להם על הבחורות בסלובקיה ואת שתי הבנות שפיתו אותם. לאחר שברחו משוביהם, הם מגיעים לתחנת רכבת, שם איקאנה רואה שפניה הושחתו במפעל, קופצת אל המסילה ומתאבדת, ואילו פקסטון בורח. בדרך הוא מזהה את ההולנדי שקנה ורצח את ג'וש, ופקסטון מחליט לנקום בו בדרך מיוחדת. הוא עוקב אחריו לשירותים שם הוא כורת שתיים מאצבעותיו, כפי שעשו לו, ורוצח אותו על ידי שיסוף גרונו.
המחלוקת שנוצרה בעקבות הסרט
עוד לפני יציאתו לאקרנים, קיבל הסרט תלונות רבות מסלובקיה ומצ'כיה, שמתוארות בסרט. בכירים בסלובקיה הסתייגו מהדרך שבה הוצגה ארצם בסרט כמדינה לא מפותחת ולא מתורבתת, שבה שיעורי הפשיעה והזנות כה גבוהים. הם חששו שהסרט יפגע במוניטין של ארצם ובתיירות אליה, משום שתיירים יחשבו שהיא מדינה מסוכנת. במאי הסרט, רות', הוזמן לסלובקיה על ידי לשכת התיירות הסלובקית על מנת לסתור את הדימוי של המדינה כפי שהוצג בסרט.
Michaels cuebid
הגרסה ההולנדית
הכרזה 2: הכרזת 2NT
לאחר פתיחה בסדרת מיינור מתארת יד עם חמישה קלפים לפחות בכל אחת משתי סדרות מייג'ור.
לאחר פתיחה בסדרת מייג'ור מתארת יד עם חמישה קלפים לפחות בכל אחת משתי סדרות מיינור.
Upper cuebid
גרסה זו פופולרית בגרמניה. בגרסה זו הכרזת Cue bid מראה תמיד חמישה קלפים לפחות בסדרה הגבוהה ביותר שלא הוכרזה וחמישה קלפים לפחות בסדרה אחרת לא ידועה. הכרזת 2NT מראה את שתי הסדרות הנמוכות ביותר שלא הוכרזו. החיסרון של שיטה זו הוא שלאחר פתיחה בסדרת מיינור אי אפשר להראות בהכרזה אחת אורך בשתי סדרות המייג'ור.
Leaping Michaels
הרחבת העיקרון של Michaels cuebid למצבים בהם שחקן יריב פתח ב Weak two bid או ב Preemptive bid. במקרה זה Cue bid מוכרז רק עם ידיים חזקות של 16 נקודות או יותר ושתי סדרות שבכל אחת מהן לפחות חמישה קלפים.
אחרי פתיחה של 3
הכרזת 4 מתארת יד עם חמישה קלפים לפחות בכל אחת מסדרות המייג'ור.
הכרזת 4 מראה לפחות חמישה קלפים בסדרת ה ולפחות חמישה קלפים באחת מסדרות המייג'ור.
אחרי פתיחה של 2 או 3
הכרזת 4 מתארת יד עם חמישה קלפים לפחות ב וחמישה קלפים לפחות באחת מסדרות המייג'ור.
הכרזת 4 מראה לפחות חמישה קלפים בכל אחת מסדרות המייג'ור.
הכרזת 4 מתארת יד עם חמישה קלפים לפחות ב וחמישה קלפים לפחות ב.
הכרזת 4 מראה לפחות חמישה קלפים ב וחמישה קלפים לפחות ב.
הגנה נגד Michaels cuebid
אחת המטרות של הכרזת Michaels cuebid עם יד חלשה היא הפרעה להכרזת היריבים. אחת משיטות ההגנה נגד Michaels cuebid היא הקונבנציה Unusual vs. unusual.
קונבנציה זו נועדה להתמודד עם ההפרעה גם באמצעות הכרזות לא טבעיות. אופן ההכרזה בשיטה זו שונה כאשר Michaels cuebid הגדיר במדויק את שתי הסדרות הארוכות (למשל: לאחר פתיחה של 1 והתערבות באמצעות הכרזת 2) וכאשר הוגדרה באופן מדויק רק סדרה אחת (למשל: לאחר פתיחה של 1  והתערבות באמצעות הכרזת 2). הקונבנציה מאפשרת לשותפו של הפותח, להתמודד עם הכרזת ההפרעה באמצעות Michaels cuebid עם יד חלשה. באמצעותה יכול המגן לתאר את המצבים הבאים:
צפחת בתקופת הברונזה המאוחרת
צפחת – (באנגלית Pilgrim Flask) כלי עשוי מחרס שתחילת הופעתו הייתה בתקופת הברונזה המאוחרת. זוהי קנקנית קטנה בעל מתאר שטוח ועיגולים עדשתיים. בפרופיל נראה כמו שתי עדשות שחוברו יחדיו. זהו אחד הכלים הנפוצים והאופייניים לתקופה. תחילתו בסוף תקופת הברונזה המאוחרת א – LBI, הכלי לא היה קיים לפני כן. הכלי נפוץ מאוד במאות ה-14 וה-13 לפנה"ס. אין מידע האם הכלי מקורו בכנען, או שהוא נוצר בהשפעה חיצונית
הכלי מיוחד לא רק בצורתו אלא גם בשיטת הייצור שלו. בגלל המבנה המיוחד שלו היה צורך להכינו בשלבים. בשלב ראשון הוכנו שתי צלחות על אובניים שחוברו זו לזו. בשלב השני הוכן צוואר הכלי גם הוא באובניים. לאחר הכנתו הוא חובר אל גוף הכלי. בשלב שלישי חוברו שתי ידיות מצוואר הכלי לגוף הכלי. לרוב הכלים הם סימטריים במתארם אבל מצאו גם צפחות אסימטריות כאשר צד אחד בצורת עדשה והשני יותר מנופח. רוב הצפחות הן קטנות, קוטר העדשה כ-15 ס"מ. נמצאו גם צפחות בגדלים שונים. צפחות גדולות הן בעיקר תופעה של סוף תקופת הברונזה המאוחרת. בלכיש נמצאה במקדש III צפחת גדולה שקוטר העדשה הוא 27 ס"מ
בתקופת הברונזה המאוחרת ב נעשה איחוי הידיות אל הגוף והצוואר בצורה היוצרת רושם כעין עלי גביע של פרח. בתקופה זו הצוואר קצר, נראה כשתול בתוך העלים והשפה הנראית כנשענת על הידיות היא לרוב בעלת חתך משולש. זו תופעה שמאפיינת תקופה זו, נעלמת בתקופת הברונזה המאוחרת ג, ואינה נמשכת לתקופת הברזל.