cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלימלך פירר
ביוגרפיה
על אף ההסכמה הרחבה לגבי תרומתו והידע של פירר, מבקריו בקהילה הרפואית טוענים כי בפעולותיו הוא פוגע בבתי חולים בפריפריה, גורם להאדרת רופאים מסוימים, נותן לעיתים עצות שפוגעות בחולה ומושפע מיחסי הציבור ומידת האהדה כלפיו. על טענות אלו השיב פירר שהוא מייעץ על פי ידיעותיו ועל פי טובת החולה, וכי אין אדם חף מטעויות.
בשנת 1997 זכה פירר בפרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה, בנימוקיה ציינה ועדת הפרס:
בין השנים 1999 ל-2004 שימש כדירקטור בחברה הציבורית אלביט הדמיה. הוא התפטר מתפקידו לאחר שהחברה פנתה לעסוק בתחומי הנדל"ן. הוא המשיך לשמש כדירקטור בחברות בנות של אלביט הדמיה, שעוסקות במדעי החיים.
באפריל 2020 הוצע לפירר להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות, אך הוא סירב.
נוחי מנדל
נחום (נוחי) מנדל (נולד ב-1969) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה במילואים, המכהן כמ"מ ראש רשות חרום לאומית. בתפקידו האחרון בצה"ל שירת כסגן מפקד אוגדת עזה.
ביוגרפיה
בן למשפחה של ניצולי השואה, מנדל למד בישיבת עטרת כהנים שבירושלים.
קריירה
עם גיוסו לצה"ל, בחר לשרת בחטיבת גולני ושובץ בגדוד 12. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם תום הקורס שב לגדוד ושימש כמפקד מחלקה בפלוגה הרובאית, בהמשך שימש קצין המבצעים הגדודי, לאחר מכן שימש סגן מפקד הפלוגה הרובאית, ובהמשך כמפקד פלוגה. בתפקידו הבא שימש כמפקד פלוגה בבה"ד 1. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של יחידת מגלן בעת שפיקד עליה דרור וינברג. בהמשך עבר לשרת בחטיבת הנח"ל ומונה לסגן מפקד גדוד 50.
ב-2003 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד חרוב בחטיבת כפיר, בתפקידו שירת עד 2005 והוביל את הגדוד בלחימה מול הטרור הפלסטיני ביהודה ושומרון, בין היתר במבצע אישית לוחצת. לאחר מכן פיקד על בסיס האימונים החטיבתי של הנח"ל בשנים 2005–2007, וכסגן מפקד חטיבת יהודה. ב-2008 קודם לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת ירושלים, חטיבת חי"ר במילואים, במקביל למפקד בא"פ לכיש. ב-2010 מונה למפקד חטיבת הבקעה עד 2012, ולאחר לימודים במב"ל, מונה ב-2013 לסגן מפקד אוגדת עזה וכיהן בתפקידו עד 2016. כיום מנדל משמש כראש היחידה להתיישבות ותשתיות לאומיות במשרד הביטחון. בפברואר 2020 החליט שר הביטחון נפתלי בנט, למנות אותו למ"מ ראש רשות חרום לאומית, וזאת למשך 3 חודשים. מנדל כיהן בתפקיד בזמן התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
חיים אישיים
מנדל נשוי ואב לשישה. מתגורר בישוב כרמי צור.
קבוקי
קבוקי (ביפנית: 歌舞伎) הוא סוגה תיאטרלית מסורתית ביפן. המחזה כולל לרוב ריקוד ודרמה, והוא מתאפיין בססגוניותו ובאיפור המתוחכם שעוטים השחקנים.
משמעות סימניות הקאנג'י המרכיבות את המילה "קבוקי" הן "לשיר" (歌), "לרקוד" (舞) ו"מיומנות" (伎). עם זאת, סימניות אלה נבחרו בשל צלילן ולא בשל משמעותן. ככל הנראה שמקור המילה קבוקי היא בפועל "קבוקו" שמשמעותו "להיות יוצא דופן" ולכן ניתן לפרש זאת כמשמעות של המילה קבוקי.
בשנת 2008 הכיר ארגון אונסק"ו בתיאטרון הקבוקי כמורשת תרבותית בלתי מוחשית.
1629-1603: קבוקי נשי
ראשיתו של תיאטרון הקבוקי באיזומו נו אוקוני, נערת מקדש שינטו, שהחלה לערוך הופעות ריקוד-דרמה בסגנון חדש, על גדות הנהרות בקיוטו ב-1603. הסגנון החדש צבר פופולריות והחלו לקום קבוצות נשים שהציגו מחזות קבוקי, אם כי שונה מהקבוקי המודרני. הקבוקי המקורי התאפיין בגסות וברמיזות מיניות, ותרמה לכך העובדה שמרבית הנשים שהופיעו עבדו גם כזונות.
הקבוקי הפך למרכיב נפוץ בעולם הצף, או יושיווארה, רובע החלונות האדומים של אדו (טוקיו). קהל מגוון ממעמדות שונים היה נאסף לצפות בהופעות, שנחשבו אירוע חברתי בעל יוקרה, בו נחשפו למוזיקה חדשה ואף לאופנות חדשות. צ'שיצו, או בתי תה, שנמצאו בסמוך לאולמות הקבוקי הציעו לאורחים מזון ושתייה ושירותים נוספים, ובאזור היו גם חנויות לממכר מזכרות קבוקי. למעשה הפך תיאטרון הקבוקי לאלמנט של התרבות הפופולרית של תקופת אדו.
באותה עת שלטה ביפן שוגונות טוקוגאווה, והממשל לא ראה בעין יפה את עליית הסגנון הבוטה החדש, במיוחד בשל העובדה שבגינו נאספים בני מעמדות שונים תחת קורת גג אחת. לפיכך אסר הממשל על הופעות קבוקי של נשים, שנקרא אונה-קבוקי, ב-1629, בגין היותו ארוטי מדי. את האונה-קבוקי החליף הוַוקַשוּ-קבוקי, בו הופיעו נערים צעירים, לרוב בני פחות מ-15 שנים, אך מכיוון שגם הנערים עבדו בזנות ועמדו במרכז מספר שערוריות, אסרה עליהם השוגונות להופיע ב-1652. החל מנקודה זו מילאו גברים את תפקידי הבמה בקבוקי באופן בלעדי, גם תפקידי נשים וגם תפקידי נערים, והסגנון נקרא יָרוֹ-קבוקי, או קבוקי גברים.
1673-1629: המעבר לירו-קבוקי
לאחר האיסור על נשים להופיע בהצגות קבוקי, החלו להופיע גברים בתפקידים הנשיים. גברים אלה לבשו בגדי נשים, התאפרו כנשים ונקראו אוֹנַגָאטה (女方; "תפקיד נשי", מילולית "הצד הנשי"). האונגאטה היו גברים צעירים, שנבחרו לתפקיד זה בשל המראה העדין והפחות-גברי שלהם, ובשל קולם הגבוה. בנוסף, שחקנים שמילאו תפקידי נערים צעירים בהצגה - וָקַשוּ - הוצגו באור ארוטי במכוון, שכן הומוסקסואליות הייתה מקובלת ביפן באותה עת. האונגאטה והווקשו זכו לתשומת הלב לה זכו הנשים, ובעקבות שערוריות דומות אסרה השוגונות על גברים להתלבש כנשים ולהציג עצמם באופן מפתה. עם זאת, האיסור על גברים להופיע כנשים הוסר ב-1644, והאיסור על הופעה מפתה של גברים הוסר ב-1652.
1841-1673: תור הזהב
אמצע תקופת אדו הייתה תור הזהב של הקבוקי. מבנה המחזה התקבע, וכן אלמנטים סגנוניים רבים. בנוסף, הקבוקי והבונרקו, תיאטרון הבובות המסורתי של יפן, התקרבו זה לזה, וההשפעה ההדדית ביניהם גברה. בתקופה זו כתב המחזאי צ'יקמצו מונזאמון, אחד ממחזאי הקבוקי החשובים ביותר, מחזות רבים, ובהם גם את המחזה התאבדות האוהבים בסונזקי, שזכה להצלחה רבה ובדומה לרבים ממחזות הקבוקי, נכתב במקור לבונרקו. הצלחת המחזה הייתה כה רבה עד שזוגות אוהבים החלו לחקות את הסיפור, והתאבדו יחדיו, דבר שהניע את השוגונות לאסור על מחזות מסוג זה ב-1723. בתקופה זו חי גם איצ'יקאווה דנג'ורו הראשון, שנחשב לאבי המיאה - תנוחה מלאת הבעה האופיינית לקבוקי, והקומדורי - סגנון האיפור האופייני.
1868-1841: סרווואקה-צ'ו
בשל בצורת ממושכת, סבלו תושבי אדו משרפות רבות בשנות ה-40 של המאה ה-19. מכיוון שהתיאטראות היו מבנים עשויים עץ, נשרפו רבים מהם והממשלה הטילה מגבלות על הקמתם מחדש. ב-1842 הורתה השוגונות על מספר תיאטראות בעיר לעבור לאסקוסה, פרבר צפוני של אדו. יחד עם העתקת מקום התיאטראות, עברו גם השחקנים, עוזרי הבמה ושאר נותני השירות שהתקיימות מקבוקי. בשל כך, ובשל המגבלות הרבות שהטילה הממשלה, פחתה הפופולריות של הקבוקי, ואנשי התיאטרון נאלצו לרדת למחתרת ולהונות את הממשל לגבי עיסוקם. המקום אליו עברו התיאטראות נקרא סָרוּוָואקָה-צ'וֹ, או סרווואקה-מאצ'י.
יפן נפתחה למערב עם הגעתו של קומודור מתיו פרי למדינה ב-1853, וקטעה את המדיניות הבדלנית בה החזיקו שליטי יפן במשך מאתיים וחמישים השנים שחלפו עד אז. עם הגעת האירופאים הראשונים ליפן, הם החלו לגלות עניין בתרבות היפנית, ואמנים אירופאים רבים קיבלו השראה מהאמנות היפנית. עניין זה עודד את האמנים היפנים ליצור יצירות שתיארו את חיי היום-יום שלהם, ובכלל זה את התיאטראות, את בתי הבושת, את הרחובות הראשיים ועוד. האמן הירושיגה אף יצר סדרה של חיתוכי עץ שתיארו את החיים בסרווואקה-צ'ו.
שוגונות טוקוגאווה התמוטטה ב-1868, ולאחר רסטורציית מייג'י, עלה הקיסר מוצוהיטו לכס החרצית. מוצוהיטו ביטל את כל ההגבלות הקודמות על הקבוקי, והתיאטראות החלו לשוב לעיר. ההשפעה המערבית הביאה להתפתחות הקבוקי וליצירת סגנונות שונים ומחזות חדשים.
קבוקי לאחר תקופת מייג'י
עם עליית המיליטריזם היפני במאה ה-20, ובעיקר עם הפלישה היפנית למנצ'וריה ב-1931 נרתם עולם הקבוקי למאמץ המלחמתי. השתתפותו של הקבוקי כלל היבטים רבים כגון כתיבת מחזות בנושא המלחמה, פנייה לנציגי ממשל, עריכת התרמות למען המלחמה ועריכת סיבובי הופעות עבור חיילים. לאחר התבוסה במלחמה ב-1945 אסר המפקד העליון של כוחות הברית ביפן על העלאת מחזות קבוקי, אך איסור זה הוסר ב-1947.
ניהול תנועות
ניהול תנועות (באנגלית: Transaction processing) הוא עיבוד ממוחשב המחולק ליחידות לוגיות של פעולות הנקראות: תנועות (באנגלית: Transactions). לרוב מבוצע ניהול תנועות באופן מקוון. ניהול תנועות מבוצע באמצעות תוכנה ייעודית הנקראת: מוניטור ניהול טרנזקציות (באנגלית: Transaction Processing Monitor). תנועה (טרנזקציה) היא יחידת עיבוד לוגית בעלת משמעות עסקית, למשל: ביצוע פעולה בחשבון בנק, שחרור מטען סחורות מהמכס, הזמנת ספר מחנות ספרים וכדומה. כל טרנזקציה היא יחידה שלמה המתבצעת במלואה או אינה מתבצעת כלל.
קבוקי
קבוקי לאחר המלחמה
בתקופה שלאחר המלחמה חלה ירידה תלולה בפופולריות של הקבוקי. מלבד התשישות הפיזית שחשו היפנים מהמלחמה, דחו רבים את הרעיונות ואת האידאולוגיות של העבר, ועבור רבים יצג הקבוקי רעיונות אלה. עם זאת, בחלוף השנים, ועם הופעת הפקות חדשות למחזות קלאסיים, שב העניין הציבורי בקבוקי.
ניהול תנועות
תיאור
ניהול תנועות מבוסס על תשתיות תוכנה ותשתיות חומרה ועל יישום מחשב. תשתיות תוכנה חשובות במיוחד בעיבוד תנועות הם מוניטורי טרנזקציות ומסדי נתונים. יישום המחשב מורכב מרכיבי תוכנה שכל אחד מהם מטפל בתנועה. מוניטור הטרנזקציות מספק מסגרת כוללת לניהול התנועות.
ניהול תנועות מעוצב באופן המיועד לשמור את האינטגרטיביות של תנועה, כלומר: תנועה מתבצעת בשלמותה או אינה מתבצעת כלל. המשמעות של שלמות ביצוע תנועה היא עדכון כל הנתונים המשתנים בה או אף נתון שצריך להשתנות בה. הנתונים נמצאים במסד נתונים או בקבצים. תנועה עשויה לעדכן מספר קבצים, מספר מסדי נתונים או מספר מסדי נתונים ומספר קבצים. גם במקרה זה נדרשת שמירת שלמות הנתונים. כך למשל תנועה של העברת כסף מחשבון בנק לתוכנית חיסכון, עשויה לעדכן בסיס נתונים של חשבונות בנק ובסיס נתונים אחר של תוכניות חיסכון.
תנועה מחברת מספר פעולות נפרדות לישות לוגית אחת. ניהול תנועות צריך להבטיח שלמות של נתוני אותה ישות לוגית.
מטרות
המטרות שמנסה מתודולוגיית ניהול תנועות להשיג הן:
קבוקי
קבוקי לאחר המלחמה
העניין בקבוקי התפשט אף למערב, וקבוצות קבוקי מופיעות תכופות באירופה ובאמריקה. עם ראשית השימוש באוזניות תרגום ב-1982 גברה הפופולריות של הקבוקי בקרב זרים, וכתוצאה מכך החל הקבוקי-זא בטוקיו לפעול במשך כל השנה.
הקבוקי נבחר לרשימת מורשת תרבותית בלתי מוחשית שאונסק"ו ב-2005.
ניהול תנועות
Rollforward
Rollforward היא שיטה להבטחת שלמות טרנזקציות במקרה של תקלה בבסיס הנתונים המחייבת שחזור לגיבוי קודם. בקובץ יומן ייעודי נרשמות התנועות. לאחר שחזור בסיס הנתונים לגיבוי האחרון, מעובד היומן והתנועות מעודכנות לבסיס הנתונים. כל התנועות נרשמות באופן המבטיח את שלמותן.
קבוקי
מבנה הבמה
במת הקבוקי מכילה מסלול הנקרא הָנַמיצ'י (花道; "נתיב הפרחים"), הנמתח מירכתי החדר אל הבמה, דרך הקהל, ומשמש את השחקנים ליציאה או לכניסה דרמטית. עם זאת, לא משמש ההנמיצ'י להגעה ולירידה מהבמה, ולעיתים מתרחשות סצנות שלמות על המסלול. במות הקבוקי הלכו והפכו מתוחכמות יותר עם השנים, וחידושים מסוימים, כגון דלתות סתרים ומשטחים מסתובבים, החלו להופיע כבר במאה ה-18, והעניקו לקבוקי את אחד המאפיינים שלו - הופעה או העלמות של דמות בפתאומיות. ההנמיצ'י ודלתות הסתרים, אם כן, מעניקים עומק להופעה.
ניהול תנועות
Compensation
Compensation היא שיטה לשמירה על שלמות נתונים כשאין אפשרות לבצע Rollback. הכוונה היא למשל לתהליכים עסקיים החוצים מערכות ומנוהלים באמצעות כלי Business Process Management, או למערכות בארכיטקטורה מוכוונת-שירותים או ל-Web Services. סביבות מחשוב כאלה המבוססות על צימוד רפוי אינן תומכות ב-Rollback. באמצעות Compensation אפשר לשחזר מצב לפני עדכונים באמצעים יישומיים במקום באמצעי טכנולוגי של Rollback. כך למשל עם כחלק מהתהליך נקלטו נתונים לא נכונים ביחס לביצוע פעולות בחשבון בנק. אפשר להזין פעולות מנוגדות באותם סכומים ולהחזיר את המצב למצב שלפני העדכון החלקי.
קבוקי
מבנה הבמה
מָוַוארי-בּוּטאי היא סוג של במה מסתובבת שהופיעה לראשונה בראשית המאה ה-18. בתחילה היה על השחקן או על עוזרי הבמה לסובב את המשטח עצמו שנח על הבמה, אך מאוחר יותר הפך המשטח המסתובב לחלק מהבמה ומערכת גלגלים ביטלה את הצורך לסובב את המשטח ידנית. בעת הסיבוב ניתן לעמעם את אורות הבמה, על מנת להסוות את התנועה, אך לרוב נותר האור דולק על מנת לחזק את אפקט הדרמטיות.
במאה ה-18 החלו שחקני הקבוקי להשתמש גם בדלת סתרים שנקראת סֶרי. דלתות אלה מעלות את השחקנים למרכז הבמה, או מורידות אותם, ולמעשה פועלות כמעלית. לרוב נהוג להעלות אל הבמה את הסצנה כולה בבת-אחת.
ניהול תנועות
כלים למימוש ניהול טרנזקציות
ניהול טרנזקציות מבוצע באמצעות שרתי יישומים, הנקראים מוניטורי תנועות מוניטורי תנועות. בנוסף לשמירת האינטגרטיביות של כל תנועה, הם מספקים שירותי ניהול נוספים, למשל: שירותים לניהול משאבי מחשב ושירותים לניהול בו זמני של מספר רב של תנועות. מונטורי תנועות, שהשימוש בהם נפוץ במיוחד הם: CICS, IMS/DC ו-Tuxedo.
קבוקי
מבנה הבמה
לעיתים נערכים שינויי תפאורה באמצע הסצנה, בעוד השחקנים עומדים על הבמה. לשם כך משתמשים בהיקי דוֹגוּ, או עגלת במה קטנה, שמקורה בעגלה בעזרתה החליפו תפאורה במאה ה-18. לעיתים במהלך ההופעה עולים עוזרי הבמה לבמה ומניחים או מסירים חלקי תפאורה. עוזרי במה אלה נקראים קורוקו (黒子) והם לבושים בגדים שחורים ומקובל שהם בלתי נראים עבור הקהל. טכניקת תפאורה מקובלת נוספת היא ההיקינוקי. כשנחשף טיבה האמיתי של דמות, נהוג שעוזר במה מסיר את שכבת הלבוש העליונה של הדמות, וחושף תלבושת נוספת לעיני הקהל.
הופעה
בניגוד לג'ידאי מונו, העוסק לרוב במעמד הסמוראים, עוסק הסווה מונו בחיי אנשי העיר ובחיי האיכרים, והוא נסוב סביב דרמה משפחתית או סיפור רומנטי. תת-סוגה בסווה מונו היא מחזות התאבדות אוהבים, שרובם נלקחו מהבונרקו. מחזות אלה עוסקים בזוג נאהבים שאינם יכולים להיות יחד בחיים אלה מסיבות שונות, ועל כן מחליטים למות יחד.
מבנה המחזה
הצגת קבוקי, בדומה לסוגי תיאטראות נוספים ביפן ובעולם, עשויה להמשך על פני יום שלם. במקום לבלות מספר שעות בתיאטרון, בקבוקי הקהל "בורח" ליום שלם מחייו, ומקדיש את היום לבידור. אף על פי שישנם מחזות, בעיר מסוגת ג'ידאי מונו, הנמשכים יום שלם, לרוב מציגים מספר הצגות.
מבנה יום המחזות הגיע מתיאטרון הנו ומהבונרקו, אך ניתן למצוא אותו בתחומים אחרים באמנות היפנית. העיקרון המנחה הוא הג'וֹ-הָא-קיוּ (序破急; התחלה, עצירה, מהירות) לפיו על הדרמה להתחיל לאט, להגביר מהירות, לעצור לרגע קט ולסיים במהירות. העיקרון הזה מנחה את השחקן בתנועותיו, את מבנה המחזה עצמו, ואף את סדר המחזות ביום מחזות.
בדרך כלל כולל המחזה חמש מערכות. הראשונה, המתאימה לג'ו, נפתחת בסצנה איטית בה מכיר הקהל את העלילה ואת הדמויות השונות. שלוש המערכות הבאות, המתאימות להא, מהירות יותר, המערכה השלישית מגיעה כמעט תמיד לשיאה עם רגע דרמטי או טרגי, והמערכות השנייה או הרביעית מסתיימות לרוב בקרב. המערכה, המתאימה לקיו, היא קצרה לרוב, ומביאה את הסיפור לסיכומו המספק.
סגנונות הקבוקי של טוקיו ושל אזור קיוטו-אוסקה היו שונים זה מזה. לאורך תקופת אדו התאפיין הקבוקי באדו בחיצוניות מובלטת ופאר רב, כפי שבאו לידי ביטוי בתלבושות ובאיפור, בטכניקות הבמה ובתנוחות המיאה. הקבוקי של אזור קיוטו-אסקה נחשב רגוע יותר, והתמקד יותר בנטורליזם ובריאליזם. רק לקראת סוף המאה ה-19 החלו שני הסגנונות להתגבש לכדי סגנון אחיד.
אסטנה (כדורסל)
מועדון הכדורסל אסטנה הוא מועדון כדורסל מקצועי קזחי המבוסס בעיר אסטנה שבקזחסטן ומהווה חלק ממועדון הספורט הנשיאותי באותו השם.
המועדון נוסד בשנת 2011 ומתחרה בליגת הכדורסל הקזחית ובליגה המאוחדת VTB.
היסטוריה
אסטנה הוקמה במרץ 2011, במטרה להתחרות בליגת VTB. ואלרי טיכוננקו נבחר למנכ"ל הקבוצה. היו ספקות שהביעו במועדונים אחרים בליגה המאוחדת של VTB, האם המועדון יהיה תוספת טובה לתחרות, בשל מחסור במסורת כדורסל בקזחסטן; אבל המועדון ענה על כל דרישות הכניסה, כולל התקציב ואולם הכדורסל ( סדריקה ולודרום המשופץ) הסמוך לבתי מלון ולשדה תעופה בינלאומי. המועדון קיבל את מלוא המימון שלו מקרן השפע הריבונית של ממשלת קזחסטן, סאמרוק-קזינה.
המועדון החתים מספר שחקנים קזחים ממועדון נמרי אסטנה ומונה גם מאמנם הראשי, ויטלי סטרבקוב, לשמש כעוזר מאמן הקבוצה.
2011-2012
בעונה הראשונה שלה בליגת VTB, הקבוצה מקזחסטן ניצחה ב-7 משחקים מתוך 16 בעונת 2011/2012, כולל משחקים נגד מועדונים חזקים, כמו ז'לגיריס קובנה וחימקי מוסקבה, שהגיעו לפלייאוף.
הקבוצה הפכה לחלק ממועדון הספורט הנשיאותי אסטנה, כאשר הוקם המועדון בדצמבר 2012.
אולם הבית
אסטנה משחקת את משחקי הכדורסל הביתיים שלה ב"סריאקה וולודרום", שיש בה קיבולת של 10,000 אנשים למשחקי כדורסל.
תארים
אליפות קזחסטן: גביע קזחסטן:
הירקודונתיים
הירקודונתיים (שם מדעי: Hyracodontidae) היא משפחה נכחדת של מפריטי פרסה שנכחדו שחיו בתקופות אאוקן עד מיוקן לפני 26–55.8 מיליון שנה.
בני משפחה זו היו יונקים בינוניים עד גדולים בעלי רגליים וצווארים ארוכים, שחיו באמריקה הצפונית, אירופה ואסיה, וניזונו מעשבים ועלים. הם דמו במראם לקרנפים, אך היו חסרי קרניים וחלקם היו קטנים בהרבה. הם שגשגו במיוחד ביערות הגשם שהיו בעבר באזורים של קזחסטן, פקיסטן ודרום סין, ונראה שהיגרו מערבה עד לגרמניה.
הגדול בבני הקבוצה היה יונק היבשה הגדול מכל הזמנים - הפרצרתריום, ששקל מעל 20 טונות ואורכו היה 8 מטר ודמה לו בגודל האורטינותריום הקדום יותר.
קירילוס האלכסנדרוני
קירילוס האלכסנדרוני (ביוונית: Κύριλλος Ἀλεξανδρείας; 376 בקירוב – 444) היה קדוש נוצרי, אחד מאבות הכנסייה, עסק רבות בתחום הכריסטולוגיה. היה הפטריארך של אלכסנדריה והדמות המרכזית בוועידת אפסוס, אשר גינתה את המינות הנסטוריאנית. היום המוקדש לו בלוח השנה הנוצרי הוא 9 ביוני אצל האורתודוקסים, ו-28 בינואר אצל הקתולים.
תולדות חייו
קירילוס נולד בשנת 376 (ויש אומרים 378) בעיירה קטנה במצרים. דודו מצד אמו היה תאופילוס, לימים פטריארך אלכסנדריה; הוא היה מורו ומדריכו העיקרי של קירילוס, השפיע עליו רבות וקידם אותו בהייררכיה הכנסייתית המקומית.
בשנת 403 תמך קירילוס בדודו בהדיחו את יוחנן כריזוסטומוס מכס הארכיבישוף של קונסטנטינופול. בשנת 412, לאחר מות תאופילוס, נבחר להיות הפטריארך של אלכסנדריה, למרות התנגדות עזה לכך מצד הפרפקט (המושל החילוני של העיר) והקהילה היהודית המקומית, אשר לא ראו בעין יפה את אופיו הכוחני והאוטוריטרי. את אופיו זה קירילוס הפגין פעמים רבות במהלך כהונתו כפטריארך, ובפרט בהסיתו לרצח של המתמטיקאית והפילוסופית היפאטיה ובגרשו את היהודים מאלכסנדריה. קיריליוס עצמו לא היה אהוב במיוחד, ולאחר מותו בשנת 444 הספיד אותו הבישוף האנטיוכי היריב תאודורט מקירוס (ששטם את האסכולה האלכסנדרונית וראה בקירילוס כופר אפולינרי): "סוף סוף מת האיש הנתעב הזה. הפרידה ממנו ממלאת שמחה את הנותרים אחריו, אבל מעציבה את המתים. לא יעבור זמן רב עד שימאסו בו גם הם ויחזירו אותו אלינו. לפיכך צריך להניח אבן כבדה במיוחד על קברו, כך שלא תרחף עלינו סכנה שנשוב לפגוש בו, אפילו כרוח רפאים".
באותן שנים סערו חילוקי דעות בין האסכולות התאולוגיות המרכזיות בנצרות, ובפרט בין האנטיוכיים ובין האלכסנדרונים בראשות קירילוס. המחלוקת הגיעה לשיאה בשנת 428, עם מינויו של האנטיוכי הקיצוני נסטוריוס למשרת ארכיבישוף קונסטנטינופול ועם הכרזתו על כך שמריה הקדושה אינה אם האל, כי אם אם המשיח. קירילוס, כמו רבים אחרים, התנגד לקביעה זו של נסטוריוס, וזה האחרון שכנע את הקיסר תאודוסיוס השני לכנס ועידה אקומנית על-מנת לפתור את המחלוקת אחת ולתמיד. הוועידה אכן התכנסה, אלא שהקיסר, שבתחילה תמך בנסטוריוס, שינה את דעתו (בהשפעת אחותו הבכורה) וכינס את הוועידה באפסוס, עיר שהייתה נאמנה לקירילוס, ולא בקונסטנטינופול. בוועידת אפסוס התקבלה דעתו של קירילוס כי נסטוריוס הוא מין, והתקבלו שתים-עשרה האנאתמות שלו.
קירילוס מת ב-444. זמן קצר לאחר מותו צמחה המינות המונופיזיטית.
Three Lions
Three Lions (בתרגום מילולי: שלושה אריות), מכונה גם It's Coming Home או Football's Coming Home, הוא שיר של הקומיקאים האנגלים דויד בדיאל ופרנק סקינר ולהקת הרוק Lightning Seeds. השיר יצא ב-20 במאי 1996, לרגל יורו 1996 שאנגליה אירחה.
המוזיקה נכתבה על ידי הסולן של Lightning Seeds, איאן ברודי, ובדיאל וסקינר - מגישי תוכנית קומדיית הכדורגל Fantasy Football League - כתבו את המילים. שלושתם נתנו את קולם. בניגוד לשירי כדורגל אחרים, המילים מבטאות את האכזבה מלהיות חובב כדורגל.
שם השיר נובע מהסמל של נבחרת אנגליה בכדורגל, שמתבסס על סמל אנגליה, שכולל שלושה אריות כחולים על רקע לבן.
"שלושה אריות" הוא אחד משלושת השירים היחידים שהיה בראש המצעד הבריטי יותר מפעם אחת עם גרסאות ליריות שונות. השירים האחרים הם Do They Know It's Christmas? ו־mambo no. 5
השיר מתואר כ"המנון בפועל" של הכדורגל האנגלי מאז 1996. הפזמון שלה, עם השורה החוזרת "It's Coming Home", הפך לפזמון פופולרי בקרב האוהדים במשחקי אנגליה.
סיתרה
רוב תושבי העיר גרים בשבעת הכפרים המרכיבים אותה, והם מוסלמים שיעיים. בסיתרה קיים מיעוט דרום אסייתי. האוכלוסייה המוסלמית סונית שהייתה בסיתרה נעלמה בתחילת שנות 1920, כשרובם מתו מאבעבועות שחורות וחלקם היגרו חזרה לבית מולדתם.
גאוגרפיה וכלכלה
בעבר, האי היה מכוסה במטעי דקל אשר הושקו ממספר מעיינות מים מתוקים. הכלכלה של האי הייתה מבוססת על חקלאות ודיג. כל אלה כמעט ונעלמו כליל בגלל פיתוח תעשייתי. בסוף שנות ה-2000, החלק הצפוני של האי הפך לאזור תעשייה, שבחלקו חנויות רהיטים ואולמות תצוגה של כלי רכב.
סיתרה היא גם התחנה הסופית של צינור הגז הטבעי דהראן-סיתרה, שמחבר בין סיתרה לדהראן בערב הסעודית ואורכו 42 קילומטר. גשר סיתרה מחבר את צפון האי לנבי-סאלח ולאום אל חוסאם (מנאמה) אשר באי בחריין.
בעיר קיים מועדון בשם מועדון סיתרה אשר מהווה מוקד תרבות וספורט. כמו כן, בסיתרה קיימים בתי ספר רבים כגון בית הספר הבינלאומי "אל נור" ובית הספר ההודי בבחריין.
היסטוריה
סיתרה היה גם שמה של רשות מקומית בבחריין לפני שהמדינה אורגנה מחדש כאוסף מחוזות. הרשות הייתה מורכבת מהאי סיתרה ומשלושה כפרים קרובים אליו באי המרכזי של בחריין.
באזור שכוסה על ידי הרשות המקומית הופק כל הנפט של בחריין. היה זה גם מרכז היצוא של כל הדלקים בצפון-מזרח ערב הסעודית.
מרסל קיטל
מרסל קיטל (בגרמנית: Marcel Kittel; נולד ב-11 במאי 1988) הוא רוכב אופני כביש גרמני לשעבר, שרכב עבור קבוצת סאנווב ודקונינק קוויק-סטפ, קבוצתו האחרונה בקריירה הייתה קטיושה הרוסית. קיטל ניצח ב-14 קטעי טור דה פראנס, 4 קטעי ג'ירו ד'איטליה וקטע אחד בוואלטה אספנייה. בתחום המרוצים החד יומיים, קיטל הוא שיאן הניצחונות במרוץ סכלדפרייס, עם חמישה כאלו.
השנים המוקדמות
קיטל רכב בשנותיו הראשונות בקבוצת טורינגר ארנג'י, מדרג הקונטיננטל. באפריל 2007, ניצח את אליפות גרמניה עד גיל 23. אך באליפות אירופה עד גיל 23, לא סיים את המרוץ. ב-2008, ניצח קיטל את מרוץ הזיכרון לדוידה פרדלי, אך למעט זה לא רשם הישגים בולטים. ב-2009, ניצח את הקטע ה4 של הטור דו האו אנז'ו, ואת הקטע ה2 וה4 של הפלש דו סוד. הוא ניצח גם את הקטע השישי של מרוץ הטורינגן רונדפארט, ואת אליפות אירופה בנגד שעון עד גיל 23, ובאליפות העולם בנגד שעון עד גיל 23, הגיע במקום ה4. ב-2010, ניצח שוב את אליפות גרמניה עד גיל 23, ואת הקטע ה2 במרוץ פסטנינגסיריטט.
2011
קיטל הצטרף לקבוצת סקיל שימאנו, מדרג הפרו קונטיננטל. בעקבות כך מניין מרוציו עלה באופן חד, והוא ניצח בקטע ה-3 של הטור דה לנגוואקי. הוא השתתף באומלופ הט פולק, במה שהפך לקלאסיקה הראשונה בקריירה שלו, אך לא סיים את המרוץ. הוא סיים במקום השני במרוץ הרונד אום קלן, ו4 קטעים במרוץ ארבעת הימים של דנקרק. ניצחון במרוץ החד יומי, פרורייס ברלין וקטע בטור של דלטה זילאנד. בנוסף לכך ניצח קיטל 4 קטעים בטור של פולין. באוגוסט קיטל נבחר לראשונה לגראנד טור, הוואלטה אספנייה, ואף ניצח את הקטע ה7. אך לא התחיל את הקטע ה13 ובכך פרש מהמרוץ. בהמשך העונה הוסיף לעצמו ניצחונות בקאמפיונשאפ ון פלנדרן, בספארקאסן מינסטרלנד ג'ירו, ובשני קטעים בטור של הראלד סאן.
2012
קיטל פתח את העונה עם ניצחון בקטע השני של מרוץ אטיו דה באסאז'. והוסיף 2 ניצחונות בשני קטעים בטור של עומאן, וסיים 3 בקטגוריית המאיצים. הוא השתתף בפריז - ניס, אך לא הגיע לתוצאות בולטות ופרש לפני הקטע ה8. הוא הגיע שני בקלאסיקה של הנדזמה, וניצח בקטע השני של דרידאסז'ה דה פאנה. הוא ניצח במרוץ החד יומי, סכלדפרייס. וניצח שני קטעים וזכה בקטגוריית המאיצים בסטר זי.אל.אמ. הוא ניצח בקטע הרביעי והראשון של אנקו טור, וניצח במרוץ האומלופ ואן הט האוטלנד. וניצח בפעם השנייה ברצף בספארקאסן מינסטרלנד ג'ירו.
2013
ב-2013, ניצח את הקטע בטור של עומאן. ואת הקטע השני בפריז - ניס, בנוסף לכך ניצח שנית במרוץ סכלדפרייס. ב, הוא ניצח בשלושה קטעים וסיים שני בקטגוריית המאיצים בטור של טורקיה. הוא הוסיף למאזנו עוד שני ניצחונות בטור דה פיקארדיה. ניצחון במרוץ גראמין פרו, וניצחון בקטע ה3 בסטר זי.אל.אמ. הוא נבחר לטור דה פראנס, בפעם הראשונה ואף ניצח בארבעה קטעים וסיים רביעי בקטגוריית המאיצים. בנוסף לכך ניצח במרוץ האומלופ הט ואן האוטלאנד.
2014
קיטל ניצח בשלושה קטעים בטור של דובאי, ואת קטגוריית המאיצים. הוא ניצח בפעם השלישית בסכלדפרייס וזינק לג'ירו ד'איטליה, מנצח את הקטע ה-2 וה-3, אך לא זינק לקטע ה-4 ובכך פרש מהמרוץ. הוא ניצח בקטע הראשון של סטר זי. אל.אמ, וזינק שנית לטור דה פראנס וניצח שוב ארבעה קטעים. קיטל סיים רביעי בקטגוריית המאיצים במרוץ. בהמשך העונה, ניצח את הקטע הראשון והאחרון בטור של בריטניה.
2016
קיטל עזב את קבוצת סאנווב והצטרף לקבוצת קוויק סטפ בשנת 2016, והספיק בשנה זו לנצח 2 קטעים בטור דובאי ואת הדירוג הכללי ואת קטגוריית המאיצים. קיטל ניצח בעוד שני קטעים בוואלטה של אלגראבה, וניצח את קטגוריית המאיצים. הוא ניצח את הקטע השלישי של שלושת הימים של ברוז'-דה פאנה ואת מרוץ סכלדפרייס בפעם הרביעית בחמש שנים. בנוסף לכך ניצח את הקטע הראשון של טור דה רומאנדי, ושני קטעים בג'ירו ד'איטליה. הוא סיים 3 באליפות גרמניה, ובטור דה פראנס ניצח את הקטע ה4 וסיים 2 בקטגוריית המאיצים. הוא ניצח את המרוץ החד יומי, ג'יפי דה פורמייה. והיה חלק מסגל קבוצתו, קוויק סטפ, שזכתה באליפות העולם לנגד שעון קבוצתי.
2017
קיטל ניצח בשלושה קטעים נוספים בטור של דובאי, ואת קטגוריית המאיצים ואת הדירוג הכללי. הוא ניצח את הקטע השני של טור אבו דאבי, ואת הקטע השלישי של דרידאסז'ה דה פאנה. הוא ניצח בפעם החמישית בסכלדפרייס ובכך הפך לשיאן הניצחונות במרוץ. קיטל הוסיף לרזומה שלו גם ניצחון בקטע הראשון של טור קליפורניה. בנוסף לכך, ניצח את הקטע החמישי בסטר זי.אל.אמ. לטור דה פראנס, קיטל הגיע בכושר שיא וניצח 5 קטעים. הוא גם הוביל בקטגוריית המאיצים עד לפרישתו במהלך הקטע ה-17.
קטיושה (2018–2019)
קיטל חתם בקבוצת קטיושה ועזב את קוויק סטפ לאחר שנתיים.
2018
הוא ניצח בשני קטעים בטירנו - אדריאטיקו, אך מעבר לזה לא בלט.
2019
קיטל ניצח במרוץ טרופאו פלמה, במה שהפך להיות הניצחון האחרון בקריירה שלו. מרוץ שלדפרייס, בו ניצח כ5 פעמים, היה המרוץ המקצועי האחרון בקריירתו בו השתתף.
פרישתו
ב-23 באוגוסט 2019, הודיע קיטל על פרישה לאחר תחושת מיצוי ואיבוד מוטיבציה כבד לדבריו. בחודשים שקדמו לפרישה, קיטל הודיע שהוא לוקח פסק זמן מרכיבה מקצועית, אבל לא היה ברור אם לצמיתות או רק זמנית. אך כאמור, באוגוסט, הודיע רשמית על פרישה.
הוגו סטריינג'
הוגו סטריינג' (באנגלית: Hugo Strange) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Detective Comics #36 מפברואר 1940 ונוצרה על ידי הכותב ביל פינגר והמאייר בוב קיין. סטריינג' הוא יריבו המושבע של באטמן, והוא מאויביו הוותיקים ביותר, עוד לפני הצגתם של הג'וקר וקאטוומן. הוא גם נבל-העל הראשון שהסיק את דבר זהותו הסודית.
לפני המשבר בעולמות האינסופיים, הוגו סטריינג' היה מדען שהשתמש במכשיר גנוב של "ברק מרוכז" כדי ליצור ערפל סמיך בכל לילה ולאפשר לכנופייתו לשדוד בנקים ללא מפריע. כבר מאז, באטמן הפך לאיום עבורו, היות שבאטמן ענה לקריאת מצוקה על אדם שנרצח בידי אחד מחברי הכנופיה. חברי הכנופיה נעצרים, וסטריינג' הזועם נשבע להתנקם בבאטמן ולטמון לו מלכודת בפעם הבאה. ואכן, כתריסר פושעים מחכים לבאטמן ומעלפים אותו. באטמן מתעורר במאורתו של סטריינג' כשהוא קשור בחבל ותלוי באוויר. בעזרת כוח זרועו בלבד הוא משתחרר מכבליו, משחרר גז לתוך החדר בו היה נעול, ולוכד את סטריינג'. סטריינג' נכלא, אך לא מתכוון להישאר כלוא לזמן רב.
בתקופה שלאחר המשבר, סטריינג' הוצג מחדש כפסיכיאטר שעוזר למשטרה ללכוד את באטמן. הוא הצטייר כגאון, אך גם כפסיכוטי באותה מידה. הוא שוטף את מוחו של אחד מקציני המשטרה והופך אותו לפורע חוק. הוא מפליל את באטמן בחטיפת בתו של ראש העיר ומסיק את דבר זהותו הסודית כברוס ויין. לבסוף, באטמן מסכל את תוכניותיו וגורם לו לפקפק באמיתות גילויה של הזהות הסודית. לפי המפקח גורדון, סטריינג' היה ילד מבריק אך עם מזג חם, שננטש בעברו וגדל במשפחות אומנות. לדבריו, אף אחד לא יודע כיצד סטריינג' עבר את המכללה או סיים לימודי רפואה. סטריינג' הפך לפרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת גות'אם סיטי, אך תקופתו כמורה הופסקה בעקבות התאוריות השנויות במחלוקת שלו בדבר הנדסה גנטית. הוא שואל כסף מהמאפיונר סלבטורה מורוני, המשרת את בוס העולם התחתון קרמיין פלקונה, ומקים לעצמו מעבדה. כמו כן, סטריינג' משחד אח סיעודי מושחת העובד בבית החולים לחולי נפש ארקהם אסיילום כדי לשלוח אליו למעבדה אסירים מטורפים וחשוכי מרפא שנכלאו להרבה זמן ולא יחסרו לאף אחד.
דמותו עובדה למגוון המדיות השונות, בין היתר לבאטמן - הסדרה המצוירת, ליגת הצדק ללא גבולות, הבאטמן ומשחק המחשב באטמן: ארקהם סיטי. את דמותו הצעירה של סטריינג' בסדרת הלייב אקשן "גותהאם" מגלם השחקן בי.די. וונג.
יחסי יוון–מלטה
יחסי יוון–מלטה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה ההלנית לבין רפובליקת מלטה. השגרירות היוונית בוולטה נפתחה בשנת 2004, לפני שנה זו שגרירות יוון ברומא הייתה אמונה גם על מלטה. למלטה יש שגרירות באתונה ושתי קונסוליות כבוד בפיראוס ובסלוניקי. שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובאיחוד מדינות הים התיכון.
יחסי תרבות
לאחר תרומת ממשלת יוון בשנת 1992, ב-26 בינואר 1997 נחנך פארק יווני במלטה במעמד שר החוץ היווני דאז.
אמיר בן-דוד
אמיר בן דוד (נולד ב-27 בדצמבר 1965 בחיפה) הוא עיתונאי, סופר, מוזיקאי ותסריטאי ישראלי.
עיתונות
במקביל ללימודיו האקדמיים מילא שורה של תפקידי כתיבה ועריכה בעיתונות המקומית והארצית. בשנת 1990 החל לעבוד ככתב מגזין, עורך מדור החדשות וסגן עורך בעיתון תל אביב. בשנת 1993 מונה לסגן עורך מוסף "סופשבוע" של מעריב, שם עבד עד 1999. לאחר מכן הצטרף למערכת הארץ ושימש כעורך המשנה של "מוסף הארץ", כתב מגזין ובעל טור בשם "דפדפן" עד 2004. בשנים 2005–2008 ערך את השבועון "Time Out תל אביב", והיה בעל טור בו. במהלך מלחמת לבנון השנייה פרסם מספר גיליונות שזכו לתגובות מצד עיתונאים בלבנון. העיתון בעריכתו זכה לתואר "שער השנה" של רשת טיים אאוט העולמית.
מאז 2019, הוא כתב המגזין של זמן ישראל ובעל טור אישי שבועי בשם "אוצר מילים".
טלוויזיה
ב-2011 החל להגיש את תוכנית התרבות "שבת תרבות" בערוץ 2 יחד עם דורית רביניאן. ב-2013 הצטרף לערוץ הטלוויזיה הבינלאומי i24news כעורך הכלכלי של הערוץ.
ב-2016 מונה להיות העורך הראשי של תוכנית הבוקר של ערוץ 10. ב-2017 הצטרף כעורך לצוות ההקמה של תוכנית התחקירים המרכזית של תאגיד השידור הציבורי. משם המשיך לתפקיד העורך הראשי של תוכנית הראיונות "פגישה עם רוני קובן". התוכנית זכתה בעונתה הראשונה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2017 כתוכנית הראיונות הטובה ביותר בטלוויזיה. ב-2023 חזר לערוך את התוכנית לעונה נוספת.
בנובמבר 2008 מונה לסגן המו"ל בקבוצת סיגלר תקשורת. ב-2010 מונה לשמש יועץ אמנותי בקרן הקולנוע הישראלי.
יצירה
באותן שנים פעל במקביל כמוזיקאי, בעיקר במסגרת להקת "אבטיפוס". עם הלהקה הוציא בן-דוד את האלבומים "מה החזאי מבין" (1995), "איך עושים מים" (1997) ו"הודעה לנוסעים מחוץ לזמן" (2015) הוא כתב והלחין רבים משירי הלהקה, בהם להיטה הגדול "תשאירי לי מקום לחבק אותך".
כמו כן כתב שירים לרמי קלינשטיין ("מוכרחים להאמין"), זהבה בן ("כל הגבולות פתוחים", שיר הנושא לסרט "הכלה הסורית"), יפעת תעשה ("תפסיק לחשוב על עצמך"), אמיר פיי גוטמן ("נס") ועוד.
יחד עם משה זונדר כתב את התסריטים לסרטים "זהר" על חייו ומותו של זוהר ארגוב ו"צומת וולקן", שבוימו בידי ערן ריקליס. לסרט צומת וולקן הלחין עם טל יניב וחיים רומנו את הפסקול שזכה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע (פרס אופיר).
פרסם סיפורים קצרים בכתב העת "מסמרים" ובאנתולוגיה של סיפורים שיצאה בהוצאת מודן.
הרומן הראשון פרי עטו "על גג העולם", ראה אור בהוצאת חרגול - עם עובד ב-2009. הרומן "פלאפל אוסלו" ראה אור בהוצאת חרגול - עם עובד ב-2011 ולווה בשיר נושא שהוקלט על ידי להקת אבטיפוס.
ב-2015 יצר יחד עם דורון צברי את הסדרה "מגש הכסף". הסדרה, שעוסקת בחוליי הכלכלה הישראלית, עוררה דיון ציבורי נרחב וזכתה בטקס פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בתואר "סדרת התעודה של השנה" לשנת 2015 ולפרס "סדרת השנה" של פורום היוצרים הדוקומנטריים.
ב-2022 היה אחד מיוצרי הסדרה התיעודית "וזכרוני הראשון", ביוגרפיה מוזיקלית בשלושה פרקים על שלמה ארצי שעוררה פולמוס ציבורי נרחב.
הסרט התיעודי "דוד מלך ישראל השנייה" שאותו יצר (עם רובי אלמליח) פתח את פסטיבל קולנוע דרום ב-2022. הסרט, מתמקד בקריירה הפוליטית של דוד לוי, ומתאר דרכה את המתחים שמעצבים את הזהות הישראלית: פריפריה מרכז, אשכנזים ומזרחים, ישראל הראשונה והשניה.
פרשת ויחי
פרשת וַיְחִי  היא פרשת השבוע השתים-עשרה והאחרונה בספר בראשית. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת בסוף הספר, ב. הפרשה בכללה עוסקת בימות חייו האחרונים של יעקב במצרים ובפטירתו של יעקב. בסיום הפרשה מסופר על פטירתו של יוסף.
בשבת פרשת ויחי מסיימים את קריאת התורה של ספר בראשית, ובקהילות האשכנזים קוראים בסיום "חזק חזק ונתחזק". את פרשת ויחי קוראים בין התאריכים י"א בטבת-י"ח בטבת.
ברכת יעקב
יעקב ומשפחתו חיים במצרים שבע עשרה שנה לאחר סיום פרשת יוסף ואחיו. כשמרגיש יעקב שבאה שעתו למות הוא קורא ליוסף ומשביע אותו שלא יקבור אותו במצרים אלא בארץ ישראל. אחר כך הוא מברך את בני יוסף, מנשה ואפרים, וקובע שהם יהיו שייכים לשבטי ישראל כמו ראובן ושמעון. אף על פי שמנשה נולד לפני אפרים, יעקב מברך את אפרים ביד ימינו, ומסביר זאת בכך שהוא יהיה גדול מאחיו.
אחר כך אוסף יעקב את כל בניו ומברך אותם. הוא מתייחס בביקורת לראובן שחטא במעשה בלהה וכן לשמעון ולוי שחטאו במעשה שכם (אחרי אונס דינה), ואחר כך מברך את יהודה, זבולון, יששכר, דן, גד, אשר, נפתלי, יוסף ובנימין (בסדר זה), ומאריך במיוחד בברכות יהודה ויוסף. הברכות עוסקות בתכונות המאפיינות את השבטים ובקורות אותם בעתיד, עם רמיזות לנחלות שיהיו להם בארץ ישראל. בתום הברכות מצווה יעקב את בניו לקבור אותו במערת המכפלה, ונפטר בן מאה ארבעים ושבע שנים.
קבורת יעקב
המצרים חונטים את יעקב ומתאבלים עליו. יוסף מקבל אישור מיוחד מפרעה לצאת לארץ ישראל כדי לקבור את אביו, והאחים יוצאים במסע לארץ ישראל מלווים במשמר צבאי מצרי גדול. הם הולכים במסלול ארוך מסביב לים המלח ועורכים תחנת ביניים בעבר הירדן המזרחי. לבסוף הם קוברים את יעקב במערת המכפלה ושבים מצרימה.
תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת ויחי יכולה לחול בשישה תאריכים שונים:
פרשה סתומה
על פי נוסח המסורה, התורה מחולקת לפסקאות שנקראות פרשות פתוחות וסתומות. פרשת השבוע "ויחי" היא היחידה מבין פרשות השבוע שמתחילה באמצע פיסקה ללא כל רווח לפניה (ראו תמונה). מדרש רבה מתייחס לעניין ומספק כמה הסברים בדרך מדרשית, כגון שהדבר מורה על צער על מותו של יעקב המתואר בפרשה, שהוביל לתחילת השעבוד של בני ישראל במצרים.
הפטרה
ההפטרה היא ב. היא עוסקת בימיו האחרונים של דוד המלך, ובהוראות שהותיר בצוואתו לשלמה בנו, ובעידוד "וחזקת והיית לאיש".
בנוסח רומניא הפטירו עד.
מכוטוס
מכוטוס הקדוש (מכונה גם מאלו, מאקלו, ומכלוביוס) הוא קדוש נוצרי. מכוטוס נחשב למייסד סן-מלו שבברטאן (צרפת) ולאחר מ"הקדושים המייסדים של בריטני".
מכוטוס נולד בשנת 520 בגלמורגן שבוויילס. ברנדן מקלונפרט לימד אותו על הנצרות, המיר את דתו והטביל אותו לנצרות. לאחר מכן הפך לנזיר במנזר לאנקרבן (Llancarfan) בוויילס. מאוחר יותר היה אחד ממלוויו של ברנדן במסעותיו המסיונריים.
מכוטוס מת ב-15 בנובמבר בשנת 565 או 620 לערך ב-סיינטון (Saintonge), ליד Archingeay שבמערב צרפת.
מיומטריום
המיומטריום (באנגלית: Myometrium) הוא השכבה האמצעית של קיר הרחם, הוא מורכב בעיקר מתאי שרירי רחם חלקים, הנקראים גם תאי שריר הרחם, וגם מתמיכה של סטרומות וכלי הדם ברקמות. פעולתו העיקרית היא לגרום להתכווצויות הרחם.
מבנה מאקרו
למיומטריום יש 3 שכבות: שכבת השרירים הארוכים החלקים החיצונית, באמצע נמצאת שכבת סיבי שריר חוצצת, ובפנים שכבת הסיבים העגולים. שכבת הסיבים החוצצת מתנהגת כמו חוט קשירה חי במהלך הליפוף של הרחם על מנת למנוע אובדן דם.
נראה כי השליש הפנימי של המיומטריום, המכונה גם צומת או שכבת תת-רירית הרחם, נגזר מהצינור המולריאני ואילו מקורה של השכבה החיצונית, הדומיננטית יותר של המיומטריום, אינו נגזר מצינור זה והיא רקמת הכיווץ העיקרית במהלך הלידה וההפלה. שכבת הצומת מתפקדת כמו שכבת שרירים מעגלית, המסוגלת לבצע תנועה פריסטלטית ואנטי פרסטילטית, בדומה לשכבת שרירי המעיים.
מבנה מולקולרי של השריר
המבנה המולקולרי של שריר חלק של המיומטריום מאוד דומה לזה של שריר חלק במקומות אחרים של הגוף, כאשר מיוזין ואקטין הם החלבונים השולטים. בתוך השריר החלק של הרחם יש כ 6 קפלי אקטין יותר מאשר מיוזין. שינוי בביטוי של המיוזין של השריר החלק של הרחם עשוי להיות אחראי לשינויים בכיוונים של התכווצויות של הרחם בזמן המחזור החודשי.
דפוסי כיווץ
לשריר החלק של הרחם יש דפוס הדרגתי שמשתנה בין דפוס ההתכווצות לבין תחזוקה של טון המנוחה עם צירים נפרדים בעלי התכווצויות בדידות השונות בתדירותן, משרעתן ומשכן.
כפי שצוין במבנה המאקרו של השריר החלק של הרחם, שכבת הצומת מסוגלת גם לבצע פעולות דומות למערכת המעיים וגם כאלו השונות ממנה.
מצב מנוחה
פוטנציאל המנוחה של הממברנה (Vהשאר) של המיומטריום נמצא בין -35 ו -80 mV.כאשר פוטנציאל המנוחה של ממברנות של אסוגי תאים אחרים, מתוחזקת על ידי משאבת נתרן אשלגן אשר גורמת לריכוז גבוה יותר של יוני נתרן בחלל החוץ-תאי מאשר בתוך התאים, וריכוז גבוה יותר של יוני אשלגן בתוך התאים מקום מאשר בחלל החוץ-תאי. כתוצאה מכך, יש לערוצי יוני האשלגן פתח לרמה גבוהה יותר מאשר לערוצי יוני הנתרן דבר המסתכם בהופעה של יונים חיוביים, וכתוצאה מכך בפוטנציאל שלילי.
עירור - התכווצות
תהליך העירור-התכווצות של המיומטריום מאוד דומה לזה של שרירים חלקים באופן כללי, עם עלייה ביוני הסידן בתוך התאים המובילה להתכווצות. עם זאת, גורמי הגירוי של שריר זה שונים מסוגים משרירים חלקים אחרים.
חזרה למצב מנוחה
ההסרה של יוני הסידן לאחר ההתכווצות גורמת להרפיה של השריר החלק, והיא משחזרת את המבנה המולקולרי של הרשת הסרקופלסמיט לקראת הגירוי הבא.
פונקציות
המיומטריום נמתח, מצב בו תאי השריר החלק מתרחבים גם בגודלם וגם במספרם, במהלך ההריון כדי לאפשר לרחם להיות מספר פעמים בגודל טבעי שהוא מצב שבו אין עובר, ומתכווץ באופן מתואם באמצעות משוב חיובי שמשפיע על "רפלקס פרגוסון", במהלך תהליך לידה. לאחר הלידה המיומטריום מתכווץ וחוצה את הסיבים של השכבה האמצעית הדוחסת את כלי הדם כדי למזער את אובדן הדם במהלך גירוש השליה. יתרון חיובי להנקה מוקדמת הוא גירוי של רפלקס זה כדי להפחית עוד יותר את אובדן הדם ולהקל חזרה מהירה למצב הרחם מלפני ההריון ולגוון השריר הבטני. המיומטריום אחראי להוצאת העובר מהשלייה במהלך הלידה בעזרת היכולת שלו להתכווץ בחוזקה. ליכולת הכיווץ שלו יש תפקידים חשובים בפעולות יצרניות נוספות הכוללות העברת הזרע והעובר, השתלה והוסת.
פתולוגיה
חוסר התכווצות בשלב זה מכונה חולשת הרחם. אחרי ההריון הרחם חוזר לגודל הלא הרתי שלו על ידי תהליך של ליפוף מיומטרי, מלשון מיומטריום.
גידולי שפיר במיומטריום נפוצים מאוד, הם מכונים סיבי הרחם. הגרסה הממאירה שלהם, ליומיוסרקומה, נדירה מאוד.
אורלי יניב
אורלי יניב (נולדה ב-1 באפריל 1957) היא עורכת מוזיקלית ושדרנית ומגישת רדיו וטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
יניב נולדה בשם אורלי צוקרמן להורים שהגיעו מאוסטריה, ועלו עם עליית הנוער בשנת 1938. סבה, מצד אביה, העתיק מוינה לתל אביב מסעדה שניהלו שם במשך שנים, ואביה לקח בהמשך את ניהול העסק המשפחתי. היא האמצעית בין שתי אחיות נוספות ולמדה כמותן בעירוני ה' בתל אביב. את דרכה בתקשורת החלה בשנת 1975 בתחנת הרדיו גלי צה"ל כששירתה שם בתפקיד קריינית. בין התוכניות שהגישה וערכה בגלי צה"ל: "לא רוצים לישון", "מוזיקה היום", "ציפורי לילה", "פגישה יומית", "משהו לצהריים", מצעדים, מרתונים, ספישלים, תוכניות אירוח, ראיונות ועוד.
בשנת 1979 החלה להגיש את תוכניות הספורט של הערוץ הראשון (והיחידי אז). בנוסף ל"מהר יותר, גבוה יותר, חזק יותר", שהייתה תוכנית הספורט לילדים ובני נוער, ו"משחק השבוע" ששודרה בימי חמישי, הגישה ביחד עם יורם ארבל, את תוכנית הטלוויזיה "מבט ספורט" שזכתה לפופולריות רבה, ושימשה בתפקיד זה שמונה שנים רצופות. זמן קצר לאחר מכן החלה להגיש בנוסף לכך מהדורות של "מבט לחדשות".
במערכת הבחירות של 1981 הגישה את תשדירי התעמולה של המערך. בשנת 1984 השתתפה בפרק של הסדרה הפופולרית של הטלוויזיה החינוכית, "קרובים קרובים", בתפקיד של קריינית חדשות בטלוויזיה. בשנים 1988–1989 הנחתה ביחד עם קובי מידן את התוכנית "רואים 6/6" בטלוויזיה החינוכית. בנוסף הייתה מגישת החדשות בתוכנית "רואים עולם" בערוץ הראשון, בין השנים 1988–1991. היא פוטרה מהערוץ הראשון על ידי מנהל הערוץ, יוסף בראל, לאחר שחברה ליורם ארבל בשידור מגזין ספורט במסגרת שידורי הניסיון של ערוץ 2.
בתקופת מלחמת המפרץ הראשונה הגישה יניב מהדורות חדשות בשם "7 וחצי בעולם" בערוץ 2 הניסיוני (ששידר אז במסגרת של שידורי ניסיון), והייתה הדמות הנשית היחידה שהופיעה על המסך בתקופה הרגישה ההיא (עובדה שלימים נחשבה נקודת ציון בהיסטוריה של השתלבות נשים בתפקידי הגשת חדשות במדיום הטלוויזיוני בישראל).
בשנים 1996–1997 הנחתה את התוכנית "מבט נשי" בחינוכית 23.
בשנת 1996 הפסיקה לשדר את תוכניתה בגלגלצ בעקבות חילוקי דעות מקצועיים עם מנהל התחנה אלדד קובלנץ. בחודש אפריל 2008 חזרה לגלגלצ (שהייתה אז תחת הנהלתה של דלית עופר) לאחר 12 שנות היעדרות, כשהיא עורכת ומגישה את התוכנית השבועית "לינק". בינואר 2012 החלה יניב להגיש בגלגלצ את התוכנית היומית "שתיקת הכבישים". בנוסף, הגישה בגלי צה"ל את התוכנית היומית "יוצאים לאור" במשך שנתיים עד סוף אוקטובר 2014.
מאז תחילת נובמבר 2014 יניב עורכת ומגישה בגלי-צה"ל תוכנית שבועית בת שעתיים ("מוזיקה בעריכה אישית", המוגשת בכל יום שישי בין השעות 20:00-22:00), ובינואר 2016 החלה יניב לערוך ולהגיש בגלגלצ גם תוכנית ערב יומית משותפת עם יואב קוטנר (מוגשת בימים ראשון עד רביעי בין השעות 21:00-22:00).
חיים אישיים
בשנת 1989 נרדמה יניב בביתה ושכחה סיר על כירת גז דולקת. המים שגלשו כיבו את האש, וכתוצאה מדליפת הגז איבדה יניב את הכרתה. לאחר שלא הגיעה לעבודתה, הזעיקו חבריה לעבודה את המשטרה לביתה. איציק אפרים, קצין המשטרה שפרץ לביתה, הציל את חייה של יניב, לימים נישאו השניים. לזוג בן אחד. אפרים נפטר ב-2017, לאחר שלקה בליבו בזמן נסיעה, בן 60 היה במותו.
גיסה של יניב, היה השדרן והעורך המוזיקלי, דובי לנץ.
בנקאות בישראל
הבנקים מהווים את עמוד התווך של הפעילות הכלכלית במשק הישראלי. מרבית הפעילות הכלכלית מתבצעת במימונם.
בנק ישראל
בנק ישראל הוא הבנק המרכזי של מדינת ישראל. בראש הבנק עומד נגיד בנק ישראל.
תפקידיו המרכזיים של בנק ישראל הם שמירה על יציבות המחירים באמצעות קביעת שער הריבית ונקיטת אמצעים משלימים במסגרת המדיניות המוניטרית, פיקוח ורגולציה על הבנקים, וניהול יתרות המט"ח הלאומיות.
בבנק ישראל יחידת הפיקוח על הבנקים אשר מקיימת פיקוח על מערכת הבנקאות הבנקים, ואלה תפקידיה:
המשרדים הראשיים של הבנק שוכנים בקריית הממשלה בירושלים ויש לה סניפים בתל אביב וחיפה, אשר עוסקים בהנפקת מטבעות ושטרות לבנקים.
בנק ישראל מפרסם מחקרים בתחומי הבנקאות, רובם בכתב העת "סוגיות בבנקאות" ובסדרה "ניירות לדיון" וכן סקירות (שנתית וחצי-שנתית) המתארות ומנתחות את ההתפתחויות במערכת הבנקאות.
השחקנים העיקריים
נכון לשנת 2022 פועלים בישראל עשרה בנקים מסחריים, ארבעה בנקים זרים ושתי חברות שירותים משותפות. כולם נתונים לפיקוח יחידת הפיקוח על הבנקים של בנק ישראל.
בישראל פועלות חמש קבוצות עיקריות ששולטות ברוב הפעולות הבנקאיות בארץ, הבנק הגדול שבהם הוא בנק לאומי, שנוסד בלונדון בשנת 1902 על פי חזונו של בנימין זאב הרצל וביזמתו האישית ונועד לשמש זרוע כלכלית לתנועה הציונית הצעירה. הוא נקרא בראשיתו בנק אנגלו-פלשתינה. לאחר קום המדינה הוסב שמו ל"בנק לאומי" והוא שימש את המדינה בראשית דרכה כמעין בנק מרכזי. ניסיונות מתמשכים של המדינה להפריט את הבנק על ידי מכירתו כולו או לפחות את גרעין השליטה – לא צלחו. כישלון תוכניות ההפרטה ה"סטנדרטיות" הביאו את המדינה לתכנן את הפרטת הבנק בדרך של חלוקת מניותיו לכלל הציבור הרחב.
השני הוא בנק הפועלים, שנוסד בשנת 1921 על ידי המוסדות המרכזיים של היישוב באותה עת – ההסתדרות הציונית וההסתדרות הכללית של העובדים העבריים בא"י. בשנות קיומו, פיתח הבנק רשת סניפים ופעילות בנקאית מסחרית בכל תחומי הבנקאות, והוא מספק כיום מגוון רחב של שירותים בנקאיים ופיננסיים בישראל ומחוצה לה.
הבנק הרביעי בגודלו בישראל הוא בנק דיסקונט. הבנק נוסד בשנת 1935 בשם "בנק א"י לדיסקונט" על ידי המשפחות קרסו, אלבו ו. הבנק שרד את שנות המשבר הקשות של מלחמת העולם השנייה והפך לאחר קום המדינה לבנק גדול ומוביל. בשנים האחרונות חווה הבנק קשיים עקב החלטות עסקיות שגויות ויחסי עבודה רעועים בין ההנהלה וועד העובדים, אך התאושש מהם. הבנק שולט גם שליטה מלאה בבנק מרכנתיל דיסקונט והוא נשלט על ידי משפחת ברונפמן הקנדית-ישראלית.
הקטן מבין חמשת הבנקים הגדולים הוא הבנק הבינלאומי שנשלט על ידי קבוצה בראשות איש העסקים צדיק בינו. בבעלותו נמצא גם בנק מסד.
בנקים זרים להם סניף בישראל: Citibank N.A, HSBC, BNP פריבה, דויטשה בנק, קרדיט סוויס וסטייט בנק אוף אינדיה.
בנקים זרים שסגרו את פעילותם בישראל: ברקליס.
תחרותיות
הריכוזיות בתחום הבנקאות בישראל מתבטאת בכך ששני הבנקים הגדולים, בנק הפועלים ובנק לאומי, שולטים יחד ברוב הפעילות הבנקאית. מסיבה זו הם מכונים על ידי מבקריהם דואופול. את נתח השוק הנותר חולקים שלושה בנקים נוספים. מניות חמשת הבנקים הגדולים נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בנק ישראל פועל באמצעות הפיקוח על הבנקים להגברת התחרות בענף, בייחוד במגזר משקי הבית. בין הצעדים שננקטו:
למרות התפתחויות אלו, נותרה רמת הריכוזיות במערכת הבנקאית גבוהה בהשוואה לעולם המערבי, והתחרותיות בה נמוכה יחסית. המענה לכך נמצא בהמשך פיתוח השוק הפיננסי החוץ-בנקאי, לרבות פיתוח שוק הון משוכלל והסדרת הפעילות במכשירים פיננסיים מורכבים.
בניסיון לצמצם את הריכוזיות ואת ניגוד העניינים במערכת הבנקאית, אישרה הכנסת ב-2005 את רפורמת בכר, שעיקרה הפרדת קרנות הנאמנות וקופות הגמל מהבנקים ומכירתן לחברות השקעות פרטיות וחברות ביטוח.
ניסיון נוסף היה החלטת רשות התחרות בשנת 2020 לחייב את חמשת הבנקים הגדולים ששולטים במערכת מס"ב (מרכז סליקה בנקאי) לתת גישה למערכת לגופים נוספים העוסקים בהעברות כספים, כמו חברות האשראי שהופרדו מהבנקים בשנת 2018 והתקשו להתחרות בבנקים ללא גישה למערכת.
מהלך נוסף שבוצע בניסיון לצמצם את הריכוזיות כונה "רפורמת המעבר המהיר" והתחיל בספטמבר 2021. כחלק מהמהלך עלתה לשימוש הציבור מערכת מקוונת המאפשרת ללקוחות הבנקים ניוד מהיר ופשוט לביצוע בין הבנקים, בהשוואה לתהליך מורכב ומסורבל יותר שהיה קודם לכן. בחודשיים לאחר השקת המערכת השתמשו בה למעלה מ־10,000 איש כדי לבצע ניוד בין הבנקים, ועוד רבבות הגישו בקשות למעבר בחודשים שלאחר מכן. על פי טל הראל-מתתיהו, ראש מטה המפקח על הבנקים, בעקבות הרפורמה השתנתה מדיניות שימור הלקוחות בבנקים באופן המשפר את תנאי הלקוח הממוצע.
בנקים שנרכשו ומוזגו
בעבר פעלו בישראל כ-40 בנקים עצמאיים שנרכשו ומזגו לתוך בנקים אחרים, כולל כל הבנקים למשכנתאות שפעלו בישראל.
ניהול הפעילות הבנקאית
פעילות הבנקים בישראל מנוהלת באמצעות שבעה מגזרי פעילות עיקריים. מגזרי הפעילות נקבעו על פי הנחיות המפקח על הבנקים בבנק ישראל, והיא מבוססת על מאפייני הלקוחות וסוגי המוצרים בכל מגזר, על פי קריטריונים שקובעת לעצמה הנהלת הבנק.
משבר מניות הבנקים
משבר מניות הבנקים היה משבר כלכלי חריף, שהתרחש בישראל בשנת 1983 והביא להלאמת הבנקים הגדולים בישראל כדי למנוע את התמוטטותם, וירידה ניכרת בערכן של השקעות הציבור במניות הבנקים במסגרת "הסדר מניות הבנקים".
משבר המניות נוצר בעקבות פעולה מכוונת של רוב הבנקים הגדולים לווסת את שערי מניותיהם תוך הבטחת עלייה מתמדת ורצופה בשערי המניות (ומניעת ירידה או אף קיפאון ברמת השערים, ולו אף ליום אחד). בתהליך זה החל בנק הפועלים בראשות מנהלו יעקב לוינסון ואחריו נסחפו יתר הבנקים הגדולים והבינוניים שמניותיהם נסחרו בבורסה לניירות ערך (למעט הבנק הבינלאומי הראשון). כדי להבטיח זאת, הזרימו הבנקים, בהתמדה, מדי יום, ביקוש גדול למניותיהם (כאשר הם נסוגו ממנו בהגיע השער היומי לרמה הרצויה להם). בפעולה זו נעזרו הבנקים בכספי המשקיעים והחוסכים בבנקים, אותם שכנעו לרכוש את מניות הבנקים, כ"השקעה סולידית" ובטוחה, וכן בכספי קופות הגמל וקרנות הנאמנות, אותן ניהלו עבור הציבור. פעולת הוויסות הביאה לכך ששערי מניות הבנקים עלו באופן קבוע ומתמיד, כך שנראה כאילו מניות אלה חסינות מירידה ונושאות תשואה נאותה. עליית שערי מניותיהם אפשרה לבנקים להמשיך ולמכור מניות נוספות ולהגדיל את יכולתם להשקיע ולגייס כספים (מנוף פיננסי).
מאמצע שנת 1983 איבד הציבור את אמונו בבועת מניות הבנקים והחל מוכר את מניות הבנקים ורוכש במקומן מטבע זר. כעבור זמן קצר, החלו הבנקים להתקשות ברכישת היצע המניות של הציבור וב-6 בספטמבר 1983 הגיעו לקצה יכולתם ופרץ משבר. אובדן היכולת לספוג את ההיצע עלול היה להביא רבים מלקוחות הבנקים לפשיטת רגל, משום שרכשו את המניות באשראי שאותו לא יוכלו לפרוע, ולהביא את הבנקים עצמם לפשיטת רגל, משום שהבטוחות לאשראי רב שנתנו היו מניותיהם בלבד. כדי למנוע אפקט דומינו זה, שיביא לקריסה כלכלית, הופסק המסחר במניות ארבעת הבנקים הגדולים, ובתוך שבועיים גובש "הסדר מניות הבנקים", שבו נטלה הממשלה על עצמה התחייבות לפדות את המניות במועדים שונים, יחסית לערכן ערב סגירת הבורסה. השליטה בבנקים עברה לידי ממשלת ישראל, אך למנהליהם החדשים הושארה עצמאות עסקית מלאה, במטרה לאפשר לבנקים שמירה על כושרם לפעול בשוקי הכספים.
בשנים האחרונות משלימה הממשלה את הפרטת הבנקים, ורק בבנק לאומי נותרה הממשלה בעלים עיקרי.
עמלות הבנקים
עמלות אלו נגבות בידי הבנקים בתמורה למתן שירותים. הן מהוות מרכיב בעלות המוטלת על הלקוח בעת ביצוע עסקה פיננסית. כאשר מדובר בפיקדון, העמלה העיקרית היא דמי ניהול חשבון. על הלוואה הלקוח משלם ריבית - ברמה התלויה בשיעורי הריבית בשוק הכספים. בנוסף לכך הוא יישלם עמלה על העבודה שהבנקאי השקיע לשם ביצוע ההלוואה.
כן ניתן לחייב בעמלה עבור מתן שירותים ללקוח: קניות ומכירות של ניירות ערך, או עמלות מיוחדות כמו עבור הזמנת דו"ח שמאות לנכס במטרה לקבל אותו לביטחון אשראי.
הבסיס לחישובי העמלה הבנקאיים הוא, בתאוריה, העלות הכרוכה בביצוע הפעולה. ואכן, חישובי העלות של פעולה בנקאית נדרשו מהרשויות המפקחות על הבנקים. אך קיים קושי אובייקטיבי בעריכת החישוב. בכל תמחיר מבחינים בין "הוצאות ישירות" לבין "הוצאות כלליות". את הראשונות קל לזקוף לחובת הפעילות המבוצעת. לעומת זאת, את ההוצאות הכלליות, בגין אוסף רחב של פעולות (כולל למשל הוצאות פרסום), קשה לאמוד את החלק היחסי שלהן בגין הפעילות הפיננסית הספציפית. ולכן, התחשיב אינו מבוסס במלואו על התמחיר. ככלל, אין עמלות הבנקים חורגות מן השיטה המקובלת לקביעת מחירים: עד כמה קיימת תחרות במכירת המוצר, האם ללקוח קל או קשה להפסיק את השימוש במוצר, ושאר חישובים כלכליים. זהו המפתח שמתאר לחובת אילו עסקאות יש לכלול יותר "הוצאות כלליות" במרכיב התמחיר של העמלה הבנקאית.
לוח העמלות
בנק ישראל הגיע למסקנה כי הדרך היעילה לפיקוח על העמלות הוא אישורן מראש של העמלות העיקריות וחובת פרסומן בציבור. האישור מראש כרוך בהגשת חישוב העלויות, והוא, כאמור, אינו חד משמעי. לפיכך, הפרסום בפומבי של לוח העמלות נשאר המכשיר החשוב העומד לרשותו של הצרכן.
צעד חשוב שהונהג בבנקאות, בהתאם להוראות החוק, הוא החובה ליידע את הלקוח, לפני ביצוע העסקה, בכמה עמלה כרוכה ביצוע העסקה. לדוגמה, ניתן לראות במסכי המכשירים האוטומטיים בבנקים הודעה האומרת מהו התשלום הנדרש עבור מסירת מידע בנקאי באמצעות המכשיר האוטומטי. צעד נוסף הוא להפוך את ניוד לקוח מבנק אחד לשני לפשוט יותר - מכשול אשר מנע מעבר לקוחות אל בנקים שהציעו עמלות נמוכות יותר.
סוגי העמלות
בעבר, העמלות הבנקאיות החשובות בבנקאות הישראלית היו אלו שניגבו על פעולות הקשורות בביצוע עסקאות סחר בינלאומי כמו אשראי דוקומנטרי. תפקיד הבנק בעסקאות אלה הוא הכרחי, שכן לא נעשית עסקה בתחום זה ללא הבנק. עם זאת, המומחיות הדרושה לביצוע העסקה היא רבה, ולכן ניתן היה לדרוש תשלום מיוחד מהעוסק בסחר הבינלאומי. גם היבואנים לא הביעו הסתייגות רבה מגובה העמלות, והם כללו אותן בעלות המוצר המיובא. רק בעסקאות ייצוא, שהמדינה בקשה לעודד, היה נהוג לתת פיצוי ממשלתי עקיף, אשר נועד בין השאר לכסות על העמלות הבנקאיות ושאר העמלות של עמילי המכס וחברות הביטוח בתחום זה.
העמלות בעסקאות ניירות הערך הן מסוגים אחדים: על ביצוע עסקאות קנייה ומכירה, על ניהול הפיקדון למשמרת של ניירות הערך ועמלות מיוחדות הקשורות בפעולות בניירות ערך. בתחום זה קיימת תחרות רבה שכן הפעילות של הגופים מחוץ לבנקים בשוק ההון היא רבה. לקוחות אשר להם תיקי השקעות גדולים עשויים לשלם עמלות נמוכות יותר בגין ניהול חשבונם. עם זאת, הם עשויים לשלם תשלום גבוה על ניהול תיק ההשקעות ובכך המוסדות הפיננסיים מפצים עצמם על העלויות.