cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שמואל יהודה וינפלד
ביוגרפיה
בשנת תשמ"ט, לאחר פטירת אביו, התחלקה הוצאת הספרים לשני הבנים. החלק הגדול של ספרי ההוצאה הועברו לבנו הבכור שמואל יהודה, שהחל להדפיסם תחת הוצאת "שי למורא", כולל ספרים חדשים, חלקם עם פירוש שי למורא. הספרים זכו להסכמות רבות. בין הרבנים המסכימים: הרבי מלובביץ', הרב מרדכי אליהו, הרב עובדיה יוסף, הרב זאב דב סלונים ועוד.
משפחתו
לרב וינפלד שישה בנים ושש בנות.
בניו:
מחתניו
גיסו היה הרב דן יואל ליווי.
ג'ון ברנטל
ג'ונתן אדווארד "ג'ון" ברנטל (באנגלית: Jonathan Edward "Jon" Bernthal; נולד ב-16 בדצמבר 1976) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ‏יהודי-אמריקאי. מוכר בזכות תפקידיו כשיין וולש בסדרה "המתים המהלכים" מבית AMC, בתפקידו כהמעניש בסדרת הטלוויזיה "המעניש" של נטפליקס וכן בתור השוטר המושחת ג'נקינס בסדרה 'העיר הזאת שלנו" של HBO.
ביוגרפיה
ברנתל נולד וגדל בוושינגטון, בנם של זוג הורים יהודים,  ג'ואן לורי ואריק לורנס ברנטל. הוא החל ללמוד במכללת סקידמור שבניו יורק אבל פרש ממנה ולאחר מכן עבר ללמוד משחק בתיאטרון האמנותי של מוסקבה (בשנות לימודיו שם שיחק כתופס במועדון טורנדו בלאשיחה מאליפות רוסיה בבייסבול). סיים בהצטיינות בשנת 2002 את לימודי המשחק שלו בתיאטרון הרפרטוארי האמריקני.
קריירה
בשנת 2002 קיבל את התפקיד הראשון שלו, דמות אורחת בסדרה "חוק וסדר: כוונה פלילית", בתור ליין רודוק.
ב-2004 שיחק בסרט "החתונה של טוני וטינה". ב-2005 באחד מתפקידיו הראשונים בטלוויזיה התארח בסדרה "איך פגשתי את אמא" בתור קרלוס. ברנתל התגלה קולנועית לראשונה בשנת 2006 בדרמה של אוליבר סטון "מגדלי התאומים", שבה שיחק בתפקיד משני בתור השוטר כריסטופר אמורוסו. באותה שנה שיחק גם בסיטקום "The Class" בתפקיד דאנקן כרמלו.
בשנת 2009 השתתף בפנטזיה הקומית המצליחה "לילה מוטרף במוזיאון 2" בתפקיד אל קאפונה ובסדרת הדרמה "איסטוויק". פריצתו הגדולה הייתה בשנת 2010 עם תפקיד ראשי בסדרת האימה הפופולרית "המתים המהלכים" בה שיחק בתור השוטר שיין וולש. באותה שנה הופיע גם בסרטו המוערך של רומן פולנסקי "סופר הצללים" בתפקיד ריקי ריקדלי סוכנו של הסופר (יואן מקגרגור).
בשנת 2013 הופיע ברנתל בסרטו של מרטין סקורסזה "הזאב מוול סטריט" בתפקיד בראד בודניק ובהפקת הפעולה של דוויין ג'ונסון "מלשין". באותה שנה שיחק במיני-סדרה של רשת TNT, "מוב סיטי" בתפקיד הבלש ג'ו במשטרת לוס אנג'לס. ויוצא חיל הנחתים של ארצות הברית לשעבר.
בשנת 2016 שיחק בסרט המתח "רואה החשבון". בשנת 2017 שיחק בתפקיד משני בסרט הפשע המוזיקלי "בייבי דרייבר" בבימויו של אדגר רייט. באותה שנה שיחק גם בסרט "מעל החוק", בתפקיד פרנק "שוטגאן" וגם בתור פרנק קאסל/המעניש בסדרה דרדוויל. ובשנת 2018 חזר לשחק את קאסל בסדרה משל עצמו המעניש.
בשנת 2021 שיחק בסרט הדרמה "משפחה מנצחת", בתור מאמן הטניס ריק מאסי, שאימן בין היתר שחקניות כמו סרינה ויליאמס ומריה שראפובה.
חיים אישיים
ב-25 בספטמבר 2010 נישא ברנטל לארין אנגל, אחייניתו של כוכב ההיאבקות קורט אנגל. יש להם שני בנים (הנרי (2011), בילי (2013) ובת, מדליין (2015) והם מתגוררים בקליפורניה.
אחיו, תום ברנטל, מאורס למיליארדרית שריל סנדברג.
פסק דין אוברגפל נגד הודג'ס
פסק דין אוברגפל נגד הודג'ס (באנגלית: Obergefell v. Hodges; מראה מקום: 576 U.S. 644 (2015)) הוא פסק דין תקדימי של בית המשפט העליון של ארצות הברית, הקובע כי נישואים חד-מיניים הם זכות חוקתית תחת התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית. ההחלטה של ה-26 ביוני 2015 לא דנה בתיק בודד אלא באיחוד של כמה עתירות העוסקים בנישואים חד-מיניים שהוגשו בשל האיסור של המדינות טנסי, מישיגן, אוהיו וקנטקי. העתירה הוכרה בשם "אוברגפל נגד הודג'ס״. הדיונים בעל-פה נערכו ב-28 באפריל 2015.
בפסק הדין שניתן ברוב של חמישה שופטים נגד ארבעה, קיבל בית המשפט את העתירה והפך נישואים חד-מיניים לחוקיים בכל מדינות ארצות הברית – ובכך גדל מספר מדינות ארצות הברית המתירות נישואים חד-מיניים מ-37 שהרשו זאת באותה העת ל-50.
פסק דין זה נחשב לאחת ההחלטות המשפטיות החשובות ביותר עבור זכויות להט"ב בארצות הברית, יחד עם פסק דין לורנס נגד טקסס (2003) ופסק דין בוסטוק נגד מחוז קלייטון (2020).
רקע
ביוני 2013, לאחר פסק הדין ארצות הברית נגד וינדזור, החליטו ג'יימס אוברגפל וג'ון ארתור, זוג חד-מיני מסינסינטי שבאוהיו, להתחתן על מנת לזכות בהכרה פדרלית לנישואיהם. הזוג התחתן במרילנד. לאחר שנתבשרו כי מדינת מגוריהם אוהיו לא תכיר בהם כזוג נשוי, הגישו הזוג תלונה הנקראת "אוברגפל נגד קייסיק" (שמו של הנתבע קרוי על מושל אוהיו דאז, ג'ון קייסיק), לבית המשפט המחוזי הפדרלי למחוז הדרומי של אוהיו ב-19 ביולי 2013, בתואנה כי המדינה מפלה נגד זוגות חד-מיניים שהתחתנו חוקית מחוץ למדינה.
מפני שאחד העותרים, ג'ון ארתור, היה חולה סופני וסבל מטרשת אמיוטרופית צידית (ALS), דרשו הזוג שממשלת אוהיו תכיר בשותפו של ארתור, ג'יימס אוברגפל, כאלמנו החוקי על תעודת פטירתו, על סמך נישואיהם במרילנד. הפקיד המקומי באוהיו הסכים כי אפליה נגד בני הזוג היא לא חוקתית, אך לשכת התובע הכללי של המדינה הודיעה על כוונתה להתנגד להכרה ולהגן על האיסור על נישואים החד-מיניים באוהיו.
בית המשפט הפדרלי קיבל את תביעתם של בני הזוג, אך המדינה ערערה וההחלטה נהפכה על ידי בית המשפט לערעורים של ארצות הברית עבור הסבב השישי. ההחלטה נתקבלה ברוב של 2-1, והסתמכה על הכרעה קודמת שנקראת "פסק דין בייקר נגד נלסון" משנת 1971. משם המשיכו הזוג והגישו ערעור לבית המשפט העליון של ארצות הברית ב-14 בנובמבר 2014. בבקשתם מבית המשפט הם שאלו האם סירובה של אוהיו להכיר בנישואים חד-מינים המבוצעים בתחומי שיפוט אחרים סותרים שני סעיפים בתיקון ה-14 לחוקה, המעניקים את הזכויות להליך הוגן (Due Process) והגנה בפני החוק (Equal Protection) לכל אזרח.
ב-16 בינואר 2015 הודיע בית המשפט העליון כי הוא בוחן את המקרה יחד עם עתירות דומות ממישיגן, קנטקי וטנסי שהוגשו אליו, אשר אתגרו את האיסור של מדינות אלה על נישואים חד-מיניים. בהחלטה זו נקבע כי דיונים בעל-פה ייערכו ב-28 באפריל 2015. באותה עת, 36 מדינות אפשרו נישואים חד-מיניים.
החלטת בית המשפט העליון
ב-26 ביוני 2015, פסק בית המשפט העליון ברוב של 5-4 כי התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית דורש מכל המדינות באיחוד לאפשר נישואים חד-מיניים, וכן להכיר בנישואים כאלה הנערכים במדינות אחרות. בכך הפך בית המשפט את פסק דין בייקר נגד נלסון של בית המשפט לערעורים של ה-6, אשר עוררה תקדים בכך שקבעה כי איסור על נישואים חד-מיניים הוא חוקתי.
פסק הדין אוברגפל נגד הודג'ס ניתן ביום השנה השני שחלף מאז פסק דין ארצות הברית נגד וינדזור, שקבע כי החלק השלישי ב"חוק ההגנה על הנישואים", אשר אסר על הכרה פדרלית בנישואים חד-מיניים, אינו חוקתי. יום זה היה גם יום השנה השנים עשר מחלוף פסק דין לורנס נגד טקסס, שפסל חוקי איסור על משכב זכר ב-13 מדינות ברחבי ארצות הברית. כל הכרעה של שופט בבית המשפט הייתה זהה להכרעתו בפסק הדין "וינדזור" מיוני 2013. בשני המקרים, נחשב השופט אנתוני קנדי ל"קול המתנדנד" וכתב את דעת הרוב.
דעת הרוב נכתבה על ידי השופט אנתוני קנדי, ואיתה הסכימו השופטים סוניה סוטומיור, סטיבן ברייר, רות ביידר גינסברג ואלנה קייגן. דעת הרוב גרסה כי איסור של מדינות על נישואים חד-מיניים מהווה הפרה של שני סעיפים מרכזיים בתיקון ה-14 לחוקה. בדעת הרוב כתב קנדי:
השופטים אנטונין סקליה, קלרנס תומאס, סמואל אליטו ונשיא בית המשפט העליון ג'ון רוברטס נקטו בדעת מיעוט, כאשר כל אחד מהם כתב דעת מיעוט נפרדת.
פרסי הטלוויזיה של איגוד אמנויות הקולנוע והטלוויזיה 1959
פרסי גילדת מפיקי ובמאי הטלוויזיה לשנת 1959 הייתה הפעם הראשונה שהוענקו פרסי טלוויזיה בשם הזה בממלכה המאוחדת. לפני כן הם נודעו בשם "פרסי גילדת מפיקי ובמאי הטלוויזיה", עד שהארגון התמזג עם האקדמיה הבריטית לקולנוע. בהמשך כונו בשם פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה.
קסנוקזאוריים
קסנוקזאוריים וקְּסֵנוֹזוֹרִיִּים (שם מדעי: Xenosauridae), היא משפחה של לטאות מסדרת הקשקשאים ובני אינפרא-סדרה דמויי קמטן. כל המינים חיים במקסיקו ובאמריקה המרכזית עד גואטמלה.
במשפחה זו סוג יחיד - קְסֵנוֹזוֹר (Xenosaurus) ובו 7 מינים. בעבר היו עוד 2 סוגים נכחדים - Restes ו־Exostinus. מינים אלה הם קרוביהם הרחוקים של לטאת הכוח ושל ההלודרמיים. המין הקרוב אליהם ביותר הוא לטאה תנינית סינית (Shinisaurus crocodilurus), מסין ווייטנאם שבעבר שויכה למשפחה.
אלו לטאות בינוניות בעלי לסתות מעוגלות, עיניים גדולות ויבלות דמויי כפתורים על עורם - מכאן שמם. הלטאות הללו טורפות או אוכלות חרקים והם יולדות ולדות חיים. הם חיים באזורי גידול מימיים למחצה או לחים מאוד, אם כי חלקם מותאמים לאקלים יבש.
החבר'ה מהלשכה
החבר'ה מהלשכה (באנגלית: The Job Lot) הוא סיטקום בריטי. הסדרה הוזמנה בעקבות פיילוט מוצלח שכתבו קלייר דאונס, סטיוארט ליין ואיאן ג'רוויס. שידור הבכורה היה ב-29 באפריל 2013 בערוץ ITV. בעונה השנייה שודרה הסדרה בערוץ ITV2.
באוקטובר 2015 החלה העונה השלישית והאחרונה של הסדרה בערוץ ITV2.
בדצמבר 2016 אישר ראסל טובי שלא תופק עונה רביעית לסדרה.
הסטייפל סינגרס
הסטייפל סינגרס (באנגלית: The Staple Singers) הייתה להקת גוספל, רית'ם אנד בלוז ומוזיקת נשמה אמריקאית שפעלה משנות החמישים ועד שנות התשעים. כל חברי הלהקה היו בני משפחה אחת - משפת סטייפלס (Staples). בראשה ניצב אבי המשפחה רובאק "פאפ" סטייפלס (Roebuck "Pops" Staples; 1914-2000) וילדיו, קלאות'ה (Cleotha; 1934-2013), פרביס (Pervis; יליד 1935), מייביס (Mavis; ילידת 1939) ואיבון (Yvonne; 1937-2018). הלהקה נודעה בהרמוניה הקולית של חבריה, הן בשירה מבוססת א-קפלה והן עם ליווי כלי.
היסטוריה
מקור המשפחה באזור הדלתא של מיסיסיפי. בשנת 1936 עברה המשפחה לשיקגו. בשנים הראשונות עבד רובאק במפעלי מתכת ואריזת בשר. ב-1948 החל להופיע עם בנותיו ובנו פרביס בכנסיות באזור שיקגו בשירת גוספל. אחיו של רובאק, צ'סטר, היה מטיף ובאמצעותו החלה הלהקה להופיע בפני ציבור רחב. ב-1952 הופיעה הלהקה לראשונה במסגרת קונצרט פומבי לא כנסייתי. חברי הלהקה, בעיקר מייביס, החלו לבצע גם שירי פולק בנוסף לגוספל המסורתי ורובאק החל ללוות את שירת הא-קפלה של הלהקה בגיטרה. ב-1961 הוחתמה הלהקה בחברת אפיק רקורדס והפיקה 12 תקליטים בין 1961 ל-1965. הקלטותיהם מסוף שנות ה-50 וראשית שנות ה-60 השפיעו על אמני הפולק בניו יורק כג'ואן באאז ובוב דילן. ב-1963 ביצעה הלהקה את Blowin' in the Wind של דילן.
הלהקה חברה לפעילות התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח של מרטין לותר קינג. בשנת 1965 הקליטה הלהקה בכנסיית "נצרת החדשה" בשיקגו (Chicago's New Nazareth Church) את התקליט Freedom Highway הכולל שירים הקשורים לתנועה לזכויות האזרח ומתייחסים לסוגיות הקשורות למצב השחורים בדרום ארצות הברית כגון רצח אמט טיל, המצעדים מסלמה למונטגומרי ומשבר ליטל רוק (השיר ). כן נכלל באלבום המנון התנועה לזכויות האזרח, We Shall Overcome יחד עם קלאסיקות גוספל כמו When the Saints Go Marching In ו-!Glory, Glory, Hallelujah, את ההופעה ליווה רובאק במסרים פוליטיים בסגנון הטפה בכנסייה.
ב-1968 הקליטה הלהקה שני אלבומים מצליחים, Soul Folk in Action ו-We'll Get Over שהוקלטו בחלקם במאסל שולס בסגנון פאנקי יותר, עם חטיבת קצב וכלי נשיפה ממתכת. תקליטם מ-1972, Be Altitude: Respect Yourself הגע למקום ה-19 במצעד התקליטים האמריקאי הכללי והסינגל I'll Take You There מתוכו הגיע למקום הראשון הן במצעד ה-R&B והן במצעד בילבורד הוט 100. ב-1975 הקליטה הלהקה את פסקול הסרט הקומי Let's Do It Again (בכיכובם של סידני פואטייה וביל קוסבי). הפסקול, בהפקת קרטיס מייפילד, ראה אור כתקליט ושיר הנושא מתוכו הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100. באותה שנה הוזמנה הלהקה על ידי רובי רוברטסון להופיע עם הבנד בהופעת הפרידה שלה, שצולמה על ידי מרטין סקורסזה לבסרט התיעודי The Last Waltz ולבצע יחד עם חברי הבנד את להיטם The Weight.
הלהקה לא זכתה להצלחה לאחר מכן. על אף שהמשיכה להופיע עם הלהקה המשפחתית, פנתה מייביס סטייפלס לקריירת סולו. ב-1984 ביצעה הלהקה גרסת כיסוי לשיר Slippery People של להקת Talking Heads, עמו זכתה להצלחה, במסגרת אלבום האולפן האחרון שהוציאה, Turning Point.
לאחר סיום פעילות הלהקה
ב-2015 הוקרן בפסטיבל South by Southwest הסרט התיעודי !Mavis בהפקת HBO, המתמקד בעיקר בקריירה של מייביס סטייפלס, אך כולל קטעים רבים מחייה עם הלהקה המשפחתית.
ב-2018 נכללה הלהקה בהיכל התהילה של הגוספל.
Boom Boom Pow
Boom Boom Pow הוא סינגל שהוקלט על ידי הלהקה האמריקאית בלאק אייד פיז, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, . השיר יצא לאור ב-28 במרץ 2009, כסינגל הראשון מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, וגם במצעדי המוזיקה של אוסטרליה, בלגיה, בריטניה, יוון, ישראל וקנדה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי חברי הבלאק אייד פיז והופק על ידי ויל.איי.אם, והוא בסגנון האלקטרו. בראיון ל-MTV, פרגי התייחסה למבנה של השיר באומרה: "אני מרגישה ש-'Boom Boom Pow' הוא לא הסינגל הראשון הטיפוסי שלכם. זה לא האופייני, בואו נעשה מקהלה מסובכת, ואתם יודעים, שיהיה לכם שיר אהבה של לב טוב, או משהו כזה. זה בעצם סוג של שמאל. תמיד היו לנו סוג של אי התאמות, וכך זה מתאים. השיר משמאל, אך הוא עובד מכיוון שאנחנו נאמנים לעצמנו".
על הצלחתו של השיר אמר ויל.איי.אם בראיון לבילבורד: "'Boom Boom Pow' נוצר עבור מועדוני מחתרת. כאילו, אם הייתי חושב שזה הולך להיות שיר רדיו, הייתי עושה את זה אחרת. לדוגמה, כשהכנו את "Don't Lie" הייתי כמו 'אה, בוא נעשה את שיר הרדיו הזה ידידותי. 'Big Girls Don't Cry', הו, זה נשמע כמו שיר רדיו, תן לי לשים עליו קצת מגע ברדיו'. זה כבר לא קיים. אין דבר כזה שיר רדיו. רדיו הוא מה שהעם רוצה, ו-'Boom Boom Pow' הוא ההוכחה שאם משהו מסומם, בלי קשר אם יש לו אווירת רדיו מפוזרת, שהוא צריך להיות מושמע ברדיו והאנשים הולכים לאהוב את זה".
וידאו קליפ
בראיון ל-MTV לרגל צאת הווידאו קליפ של השיר, אמרה פרגי כי "הרעיון של הקליפ הוא לידתה של האופנה לחיים שלאחר המוות הדיגיטלי. אז השינוי הוא שאנחנו נכנסים למעין לידה או פקעת ויוצאים מהקצה שני כצורות אנרגיה. זה מקביל לתעשיית המוזיקה. עכשיו הכל הורד". ויל.איי.אם הצהיר כי הקליפ הוא בהשראתו של העולם הדיגיטלי, והוא מקווה שהקליפ מציג את "איך זה היה באמת אם היינו במחשב, אם אמנות הייתה מתמזגת בו". את הקליפ ביימו מתיו קולן ומארק קודסי. הקליפ הוקרן בבכורה ב-Dipdive ב-18 באפריל 2009 ופורסם בחנות האייטונס ב-24 באפריל 2009.
הקליפ זכה בפרס גראמי לווידאו קליפ הקצר הטוב ביותר, בטקס גראמי ה-52. נכון לאוקטובר 2020, הקליפ עומד על כ-376 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
הצלחה מסחרית
באוסטרליה, יצא "Boom Boom Pow" ב-30 במרץ 2009, והופיע לראשונה במצעדי ה-ARIA ב-6 באפריל. בשיאו, הגיע השיר למקום הראשון במצעד, ושהה בו כשישה שבועות. אוסטרליה הייתה המדינה הראשונה בה יצא השיר. באוקטובר 2015, השיר הגיע ל-6.9 מיליון הורדות בארצות הברית, וקיבל את תואר הפלטינה המרובעת מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, ובכך נמצא ברשימת השירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בארצות הברית.
השיר הופיע לראשונה במקום ה-71 במצעד הבילבורד הוט 100, לאחר שהושמע פעמים רבות בתחנות הרדיו. בשבוע הרביעי שלו, השיר עלה מהמקום ה-39 למקום הראשון במצעד. בשבוע הראשון לצאתו הדיגיטלית, מכר כ-465 אלף הורדות, המספר השלישי בגודלו בהורדות בשבוע אחד בסך הכל. השיר הגיע גם למקום הראשון במצעד הסינגלים האוסטרלי, מצעד הסינגלים הבריטי, קנדה הוט 100, והמצעד הישראלי של מדיה פורסט.
במצעד הפזמונים השנתי של הבילבורד הוט 100, הגיע השיר למקום הראשון. במצעד העשור של הבילבורד הוט 100, הגיע למקום השביעי.
הגדת וולף
הגדת וולף היא כתב יד מאויר של ההגדה של פסח שנכתבה באביניון במאה ה-14. נחשבת לאחת ההגדות העתיקות ביותר הקיימות בעולם.
היסטוריה
ההגדה כתובה על קלף בנוסח שהיה מקובל בצפון צרפת. מעתיק ההגדה ובעליה היה יעקב בן שלמה צרפתי, שכתבים אחרים פרי עטו שמורים כיום בארכיונים וספריות ברחבי העולם.
בשנת 1938 היא הוחרמה על ידי הנאצים מרשותה של הקהילה היהודית בברלין. ההגדה הועברה לוורשה ובשנת 1984 נעלמה. היא התגלתה שוב בשנת 1989, בז'נבה, שווייץ. לאחר מאבק משפטי קשה שארך שבע שנים היא הוחזרה לפולין, ולבסוף נתרמה על ידי פולין בראשותו של ראש ממשלת פולין צ'ימושביץ' לידיו של פרופסור ישראל שצמן, מנהל בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי.
רנה טרבלסי
רנה (רוני) טרבלסי הוא איש עסקים יהודי-תוניסאי שכיהן כשר התיירות ושר התחבורה בממשלת תוניסיה.
קורות חיים
רנה הוא בנו של פרז טרבלסי מראשי הקהילה היהודית בתוניסיה. הבעלים של חברת התיירות "רויאל פירס" היושבת בפריז, צרפת ומתמחה בחבילות נופש למדינות צפון אפריקה. בנובמבר 2018 מונה על ידי ראש ממשלת תוניסיה, יוסף א-שאהד, לתפקיד שר התיירות במדינה. מינויו נתקל בהתנגדויות למינוי "פרו ציוני" לתפקיד מצד אחד ולתמיכה מצד גורמים בענף התיירות שהודו על מינוי שר בעל רקע מקצועי בתחום. למרות המחאות מינויו אושר בפרלמנט ברוב של 125 תומכים מול 27 מתנגדים.בנובמבר 2019 מונה לתפקיד שר התחבורה הזמני.
בינואר 2020, ראש הממשלה הנכנס, חביב ג'מלי, ביקש להשאיר את טרבלסי בתפקידו אך לא הצליח להשיג את תמיכת נציגי אספת העם. במקומו נכנס לתפקיד מוחמד עלי טואמי.
קרב הידספס
קרב הידספס היה קרב שהתחולל בשנת 326 לפנה"ס בין צבאו של אלכסנדר הגדול לבין צבאו של המלך פורוס, שליט ממלכת פאוראבה ההינדית, במסגרת פלישת הצבא המוקדוני לשטח הודו. הקרב נערך על גדות נהר ההידספס (כיום הנהר ג'לום) באזור פנג'אב, בשטח פקיסטן של ימינו.
קרב הידספס היה קרב השדה הגדול האחרון של אלכסנדר מוקדון. למרות הניצחון המכריע בקרב, ספג הצבא המוקדוני במהלכו אבדות ניכרות. שיעור הנפגעים הגבוה, והטראומה שנגרמה לחיילים המוקדונים כתוצאה מהמפגש הראשון עם פילי המלחמה ההודיים, ביחד עם גורמים נוספים (עייפות ושחיקה מצטברת של החיילים, תנאי אקלים קשים וכו') הביאו להתנגדות גוברת בקרב הצבא המוקדוני להמשך הפלישה לעומק שטח הודו, התנגדות שאילצה בסופו של דבר את אלכסנדר להסכים להפסקת מסע הכיבושים מזרחה ולנסיגת צבאו משטח הודו.
רקע
בשנים 334–331 לפסה"נ השתלט אלכסנדר מוקדון על האימפריה הפרסית תוך הבסת כל צבאותיהם של המלך הפרסי ויורשיו.
אלכסנדר לא הסתפק בכיבוש האימפריה הפרסית אלא חפץ להגיע לגבולות הארץ הנושבת ("אויקומנה", בפי היוונים). הוא המשיך מזרחה וניהל מערכה ארוכה של קרוב לארבע שנים להשתלטות על סוגדיאנה ובאקטריה, הנמצאות בשטחי אפגניסטן, טורקמניסטן, קזחסטן ואוזבקיסטן של היום.
בחורף 327–326 לפנה"ס חצה אלכסנדר עם צבאו את מעבר ח'ייבר המחבר בין אפגניסטן לפקיסטן והחל במערכה להשתלטות על פקיסטן וצפון הודו של היום. בתחילה נתקל בהתנגדות מועטה, ורוב השליטים ההודים המקומיים העדיפו להכיר במרותו.
השליט ההודי הבולט באזור זה היה טאכסילס, אשר שלט על ממלכה בהודו בין נהרות האינדוס וההידספס. טאכסילס הכיר במרותו של אלכסנדר ואירח את צבאו בבירתו, טאכסילה. הוא העניק לאלכסנדר 200 כיכרות כסף, צייד את צבאו באלפי שוורים וכבשים למאכל, ואף שלח 700 פרשים לסייע לו. אלכסנדר אישר מחדש את שליטתו של טאכסילס על ממלכתו, כפי שנהג בדרך כלל כלפי שליטים שנכנעו למרותו, אך השאיר בטאכסילה חיל מצב בראשות מושל מוקדוני.
ממזרח לנהר ההידספס שכנה ממלכתו של פורוס, אשר היה אויבו של טאכסילס. פורוס שלט על ממלכה חזקה והיה מסוגל לגייס צבא גדול. הוא סירב לקבל את מרותו של אלכסנדר, גייס צבא וערך אותו בגדה המזרחית של ההידספס על מנת למנוע את חציית הנהר על ידי אלכסנדר. לא היה מנוס מקרב בין שני המלכים, אך על מנת להכריע את פורוס היה על אלכסנדר לחצות תחילה את ההידספס.
שדה הקרב
המקום המדויק בו נערך הקרב לא ידוע כיום בצורה ודאית, בין השאר בגלל שינויי התוואי של הנהרות בעמק האינדוס לאורך השנים. ידוע שהוא נערך בקרבת הגדה המזרחית של הנהר ג'לום שהוא אחד היובלים של האינדוס. לפי אריאנוס חצה אלכסנדר את הנהר במקום בו הוא מתעקל ובאמצע הנהר קיים אי, ומוסיף שמקום זה היה כ-27 קילומטר במעלה הנהר מהמחנה המוקדוני הראשי. האתר הכי סביר על פי המחקר למיקום המחנה הראשי של אלכסנדר בגדה המערבית של הנהר הוא ליד הכפר האראנפור, והאתר הכי סביר למקום הצליחה של ההידספס הוא בג'אלאלפור. אך מיקומם של אתרים אלו אינו ודאי.
הצבא המוקדוני ופיקודו
הצבא איתו פלש אלכסנדר הגדול להודו כלל כ-23,000 חיילי רגלים וכ-8,000 פרשים. אולם לפי אריאנוס רק חלק מצבא זה השתתף בפועל בלחימה במהלך קרב הידספס, וכוח זה כלל כ- 6,000 חיילי רגלים ו-5,000 פרשים. צבא זה היה מבוסס על הצבא המקורי, איתו יצא אלכסנדר ממוקדון לכבוש את האימפריה הפרסית, אך בוצעו בו לא מעט שינויים במהלך שנות הלחימה בפרסים ובאסיה התיכונה.
הצבא המוקדוני כלל במקור שלושה מרכיבים עיקריים: תושבי מוקדון, בעלי ברית יוונים ושכירי חרב. אך בקרב הידספס השתתפו גם כוחות שגויסו באסיה התיכונה ומבעלי ברית מהודו. המוקדונים שירתו בעיקר בתור פזטיירוי, רגלים כבדים שלחמו במסגרת הפלנקס, והיפספסטים, חיילי עילית שלא ברור מה היה הציוד והחימוש שהם נשאו, אך הוא היה ככל הנראה קל יותר מחימוש החיילים ששירתו בפלנקס, אך כבד יותר מזה של הפלטסטים. חלק קטן מהמוקדונים שירתו כרגלים קלים, בעיקר בתור קשתים
הפרשים המוקדונים שירתו בחיל הפרשים הכבד האליטיסטי, ההטיירוי, או בתרגום מיוונית "רעי המלך". חלק מההטיירוי שירתו באילה (פלוגה) המלכותי המכונה גם האגמה הרכובה ושימשו שומרי ראשו של המלך בקרב. כמו כן, חלק מהם שירתו כפרשים הקלים בתפקיד פרודומוי (סיירים רכובים).
שכירי החרב השלימו את מצבת כוח האדם של הצבא. הם הגיעו מכל רחבי העולם ההלניסטי, אך בעיקר מתרקיה. בני תרקיה שירתו בעיקר בתור פלטסטים ופרשים קלים. האגריאנים מוזכרים פעמים רבות במקורות כפלטסטים מעולים.
לאחר כיבוש האימפריה הפרסית והכנעת באקטריה וסוגדיאנה פוזרו חלקים של הצבא ונשלחו בחזרה ליוון, ביניהם הפרשים והרגלים של הליגה הקורינתית, והפרשים התסאלים. במקביל צורפו לצבאו של אלכסנדר פרשים מבאקטריה, סוגדיאנה, סקיתיה, אראחוזיה ופארופאמיסוס; קשתים רכובים מדאקיה (שלקחו חלק משמעותי בקרב על ההידספס); וכוחות עזר שנשלחו על ידי שליטים הודיים, שקיבלו את מרותו של אלכסנדר. כוחות אלו מנו כ 5,000 חיילים כאשר אלכסנדר יצא מטאכסילה מזרחה להידספס.
הפיקוד העליון היה נתון בידיו של אלכסנדר, שפיקד על צבאו בכל הקרבות הגדולים שנערכו מול צבא האימפריה הפרסית, כמו גם בקרב הידספס, ובנוסף לכך פיקד באופן ישיר על היחידות שפעלו באגף הימני, המכובד, של הצבא. בעת הקרב הציב עצמו אלכסנדר בין פרשי ההטיירוי, כך שהפיקוד עליהם היה למעשה בידיו. בקרב הידספס מונה קרטרוס לפקד על כוח הרתק בגדה המערבית של ההידספס. מפקדיהן של חמש ההיפרכיות של רעי המלך היו: הפאיסטיון, פרדיקס, קרטרוס, קוינוס ודמטריוס. מפקדיהן של שבע חטיבות הפלנקס היו: אנטיגנס, מלאגרוס, פוליפרכון, אלקסטאס, אטאלוס, גורגיאס וקלייטוס הלבן. סלאוקוס פיקד על ההיפספסטים וטאורון על הקשתים.
הצבא ההודי
המקורות העתיקים אינם מסכימים לגבי המספרים המדויקים בזרועות צבאו של פורוס. על פי אריאנוס הוא כלל: 4,000 פרשים, 30,000 חיילי רגלים, 300 מרכבות ו-200 פילים. לפי דיודורוס הוא כלל: 3,000 פרשים, יותר מ-50,000 חיילי רגלים, יותר מ-1,000 מרכבות ו-130 פילים. על פי קורטיוס הוא כלל: 30,000 חיילי רגלים, 300 מרכבות ו-85 פילים. הפילים בצבאו של פורוס היו נהוגים על ידי "מהוט", וכנראה שגם נשאו על גבם מספר לוחמים מצוידים בקשתות ובכידוני הטלה. לפי מחקר אחד, הפילים לא נשאו צריח על גבם, אולם קשה להבין כיצד הלוחמים שעל גבם יכלו לתפקד ביעילות, ללא משטח לחימה כלשהו הקשור לגב הפיל. לפי תיאור הקרב במקורות העתיקים, לפחות המלך פורוס לחם והטיל כידונים מעל גבו של הפיל שלו.
הדבר הבולט שניתן ללמוד מהשוואת סדר הכוחות של הצבאות היריבים הוא, שלאלכסנדר היה יתרון בולט על הצבא ההודי במספר הפרשים שהיו בצבאו. אם נסתמך על אריאנוס וקורטיוס, לא היה הבדל משמעותי בכוח הרגלים שעמד לרשות הצדדים היריבים.
היתרון הבולט של פורוס היה השימוש שעשה צבאו בפילי מלחמה. קרב הידספס היה המפגש הראשון של הצבא המוקדוני עם אמצעי הלחימה החדש הזה, ואלכסנדר נדרש למצוא במהלכו פתרון לשימוש הנרחב שעשו הצבאות ההודיים בפילים בשדה הקרב.
היערכות הצבאות
אלכסנדר יצא במהירות מטאכסילה לכיוון ההידספס. הוא ידע שצבאו של פורוס כבר תפס עמדות בגדה המזרחית של ההידספס, ושהוא מצפה לתגבורת מאמביזרוס, אחד מבעלי בריתו, ולכן פעל במהירות על מנת להביס את יריביו בנפרד בטרם יאחדו את צבאותיהם. פורוס חשש שלא יוכל להתמודד עם הצבא של אלכסנדר בקרב בשדה פתוח, ולכן בחר לנסות לגרום לאחרון לעקוף את שטחי ממלכתו ולצעוד בכיוון אחר, באמצעות שימוש במכשול המים של נהר הידספס. הוא קיווה שצבאו יוכל להרתיע את אלכסנדר מחציית הנהר, מכיוון שבמהלך הצליחה הצבא המוקדוני ימצא במצב נחות ופגיע. הטקטיקה הבסיסית של פורוס הייתה למשוך זמן. עונת השנה הייתה האביב, ומי הנהר החלו לעלות בשל המסת השלגים בהרים. פורוס רצה לעכב את התקדמותו של אלכסנדר עד פתיחת עונת המונסונים, בצפייה שהגשמים העזים יעלו את מפלס הנהר עוד יותר, ולא יאפשרו לחצותו עד תום עונת הגשמים בראשית הסתיו (ספטמבר ואילך). בתנאים אלה, קיווה פורוס, יתקל אלכסנדר בקשיי אספקה, ויאלץ לצעוד דרומה, הרחק מממלכתו.
לפיכך החליט אלכסנדר לנקוט בסדרת תמרוני הטעיה. הוא חילק את צבאו למספר חלקים, הצעיד אותם לאורך הגדה המערבית, כמחפשים מקום לחצות בו את הנהר, על מנת להתיש את הצבא ההודי שנאלץ לצעוד בעקבות הצבא המוקדוני. אלכסנדר הורה על איסוף אספקה למחנה הצבא המוקדוני מכל הסביבה. דבר זה נעשה על מנת שפורוס יחשוב שאלכסנדר החליט להישאר במחנה בכל תקופת הקיץ הגשומה, שבה הנהר סוער, עד לסתיו שבו הנהר רגוע יותר. בזמן הזה נשלחו כוחות מוקדונים בסירות על מנת לסקור את הנהר ובאמת לחפש מקומות אפשריים לצליחה. אלכסנדר הורה לפרק את כלי השיט שאיתו הצבא המוקדוני חצה את האינדוס ולשאת אותם בחלקים להידספס, בנוסף לכך הורה אלכסנדר למלא את עורות האוהלים בחציר ובכך להפוך אותם לרפסודות. אריאנוס מציין שכל אותו זמן אלכסנדר בדק האם הוא יוכל לבצע צליחה בהפתעה בזכות מהירות התנועה שלו, אך הגיע למסקנה שהוא לא יצליח בשל הערנות והמוכנות הגבוהה של הצבא ההודי ופיליו. על מנת לפגוע בערנות הצבא ההודי, שלח אלכסנדר את פרשיו במשך כמה לילות לבצע התקפות דמה לאורך הגדה המערבית. הפרשים יצרו בכוונה רעש ומדי פעם היו אף קוראים קריאות הסתערות. צעד זה של אלכסנדר גרם לפורוס להצעיד את פיליו לאורך הנהר בלילות על מנת למנוע ניסיונות חציה. לאחר מספר לילות פורוס הפסיק להצעיד את פיליו, הוא העדיף להשאיר אותם במחנה למשך הלילה והסתפק בהצבת זקיפים לאורך הנהר לגילוי כל ניסיון של חציה. הזקיפים מוקמו במרחק צעקה זה מזה וקיבלו הוראות לגרום לרעש ולשמור על מדורות דולקות לאורך הגדה המזרחית. באמצעות תכסיס הטעיה זה גרם אלכסנדר לפורוס להפסיק לחשוש מניסיון חצייה לילי של ההידספס.
אלכסנדר החליט לבצע את הצליחה של ההידספס ליד האי שבנהר ליד ג'לאלאפור, אחת הסיבות לכך היא כי האי וגדות הנהר באותו אזור היו משופעים בצמחייה גבוהה אשר הסתירה את תנועת הצבא המוקדוני. מקום החצייה היה מרוחק כ-27 קילומטר מצפון למחנה שלו, במעלה הזרם של ההידספס. אלכסנדר חילק את צבאו לשני חלקים: כוח הצליחה בראשותו וכוח הרתק בראשות קרטרוס אשר נשאר במחנה המוקדוני בגדה המערבית של ההידספס. קרטרוס קיבל הוראות מדויקות: אסור לו לחצות את הנהר אלא אם כן יעזוב פורוס את מחנהו בגדה המזרחית על מנת להילחם באלכסנדר, או שהוא יראה שפורוס נמלט ואז על קרטרוס לרדוף אחריו. במקרה שפורוס ייקח רק חלק מהצבא שלו על מנת להילחם באלכסנדר ובחלק שיישאר במחנה יהיו פילים, אזי גם במצב זה אסור יהיה לקרטרוס לחצות את ההידספס. רק אם פורוס ייקח את כל פיליו להילחם באלכסנדר, צריך קרטרוס לבצע צליחה מול המחנה ההודי. אלכסנדר העביר הוראות אלו כי האמין שביכולתו של הצבא המוקדוני להתגבר על הצבא ההודי בזמן הצליחה אבל לא על הפילים. דיודורוס מרחיב עוד על תרגילי ההטעיה של אלכסנדר ומתאר כיצד המוקדונים הקימו את האוהל המלכותי של אלכסנדר במחנה הרחק מנקודת החצייה, השאירו את שומרי הראש של אלכסנדר ליד האוהל ואף הלבישו את אחד מקציניו של אלכסנדר בבגדיו על מנת ליצור את הרושם שאלכסנדר עדיין במחנה.
כוח הרתק של קרטרוס כלל את: ההיפארכיה (גדוד הפרשים המוקדונים) שלו, הפרשים מאראכוסיה ופארופאמיסוס, שתי חטיבות פלנקס בפיקודם של אלקסטאס ופוליפרכון ואת כוח בעלי הברית ההודים שמנה 5,000 איש. כלומר סך הכל כוח הרתק מנה 3,000 פרשים ו-8,000 חיילי רגלים. הגל הראשון של כוח הצליחה, בראשות אלכסנדר, כלל את: האגמה (הגדוד המלכותי) שמנתה 300 איש, ההיפארכיות של הפאיסטיון, פרקידס, קוינוס ודמטריוס - 3,000 פרשים, הקשתים הרכובים מדאקיה - 1,000 פרשים, חיילי הרגלים המובחרים, ההיפספסטים - 3,000 איש, חטיבות הפלנקס של אנטיגנס וקלייטוס הלבן - 3,000 איש, האגריאנים - 1,000 איש, הקשתים - 2,000 איש, משליכי הכידונים - 1,000 איש והפרשים מבאקטריה, סוגדיאנה וסקיתיה. כוח נוסף, שכלל את חטיבות הפלנקס של מלאגרוס, אטאלוס וגיורגיאס ואת הפרשים וחיילי הרגלים מקרב שכירי החרב היוונים הוצב בין המחנה המוקדוני הראשי (בו הושאר כוח הרתק של קרטרוס) לבין המקום בו התכוון אלכסנדר לחצות את הנהר. כוח זה, שנועד אף הוא לחצות את הנהר, כלל כ-500 פרשים ו-5,000 חיילי רגלים.
יחסי קמבודיה–שווייץ
יחסי קמבודיה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים שבין ממלכת קמבודיה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
קרב הידספס
צליחת הנהר
על אף גודלו של הצבא המוקדוני, הצליחה בוצעה במהירות וביעילות. גל הצליחה הראשון של אלכסנדר, שלפי תיאורו של אריאנוס כלל כ-5000 פרשים ו-6,000 רגלים, הספיק להיאסף בגדה המזרחית, לעלות לכלי השיט, לצלוח את הנהר עד לאי, לחפש ולמצוא מקום רדוד לחציה השנייה, לבצע את הצליחה השנייה, ולהיערך לקרב - כל זה תוך מספר שעות בלבד. מלבד המשמעת של הצבא המוקדוני סייעה כאן גם היכולת הלוגיסטית המרשימה שלו. לצורך הובלה של 11,000 לוחמים ו-5,000 סוסים נדרש מספר גדול של כלי שיט. העובדה שהם פורקו אחרי חציית האינדוס, הובלו להידספס (מרחק של 250 קילומטר) והורכבו מחדש בפרק זמן קצר מהווה הישג הנדסי ולוגיסטי מרשים.
יחסי קמבודיה–שווייץ
היסטוריה
בין ממלכת קמבודיה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת קמבודיה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים וידידותיים. שווייץ תומכת בתהליכים הכלכליים המתבצעים בקמבודיה, אך עם זאת, הסחר בין שתי המדינות הוא מינימלי.
שווייץ הכירה בעצמאותה של קמבודיה מצרפת בשנת 1957 ("הודו-סין הצרפתית"), שתי המדינות כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים בשנת 1963. תוכניות סיוע הומניטרי של שווייץ פועלות בקמבודיה מאז 1978, דרך ארגונים בינלאומיים ובאופן ישיר.
קרב הידספס
צליחת הנהר
מיד עם החצייה נערך אלכסנדר לאבטח את ראש הגשר שלו בגדה המערבית. בחזית הוא הציב את הקשתים הרכובים מדאקיה כמסך מגן לשאר הכוח שלו שהיה עסוק בהיערכות. המערך הקרבי שלו כלל באגף הימני את ארבע ההיפארכיות של רעי המלך בפיקודם של הפאיסטיון, פרדיקס, קוינוס ודמטריוס. במרכז הוא ערך את חיילי הרגלים שלו: ההיפאספיסטים בראשות סלאוקוס ושתי חטיבות הפלנקס בראשות אנטיגנס וקלייטוס הלבן. ומשמאלם את הקשתים, האגריאנים וזורקי הכידונים.
השמדת כוח החלוץ ההודי
כאשר נודע לפורוס על הצליחה של הצבא המוקדוני הוא היה בדילמה, הוא לא ידע אם הכוח שצלח הוא עיקר הכוח המוקדוני או פעולת הסחה בלבד. לפי קורטיוס הוא אף חשב בהתחלה שמדובר באחד מבעלי בריתו שמגיע לסייע לו, אך לבסוף הבין שאלו מוקדונים. לו היה נוטש את המחנה שלו בגדה המערבית של ההידספס ומתקדם לכיוון נקודת החצייה, הוא היה יכול למצוא את עצמו מכותר בין הצבא של אלכסנדר לבין הצבא של קרטרוס. לו היה נשאר מול קרטרוס על הגדה המערבית של ההידספס, יכול להיות מותקף מהעורף על ידי הכוח של אלכסנדר שהיה נע דרומה. לו היה נסוג דרומה או מזרחה הוא היה חושף את עצמו למתקפה מהפרשים המוקדונים מעורפו, מכיוון שהיה נחות בפרשים וכי הפרשים המוקדונים היו מדביקים את נסיגת הכוח ההודי. האפשרות הטובה ביותר עבורו הייתה לפצל את כוחו, אך על מנת לעשות זאת הוא היה צריך לדעת האם הכוח שצלח את ההידספס הוא הכוח העיקרי או כוח קטן יותר שמבצע פעולת הסחה.
יחסי קמבודיה–שווייץ
היסטוריה
שתי המדינות חיזקו את שיתופי הפעולה שלהן בנושא האצת ההתפתחות של קמבודיה בשנת 2012 עם פתיחת משרד של הסוכנות השווייצרית לעזרה הומניטרית בפנום פן, בירת קמבודיה. המשרד הוא בעל דרג דיפלומטי. שווייץ הפעילה תוכנית הומניטרית בלאוס מ-2018 עד 2021. לתוכנית זו שלוש מטרות; יצירת בסיס לשלטון מקומי חזק, הבטחת ביטחון המזון שאוכלים תושבי המקום וחיזוק שוק העבודה בקמבודיה. מלבד התוכנית, שווייץ נוהגת לשלוח לקמבודיה סיוע הומניטרי בעתות צרה (אסונות טבע וכיוצא בזה).
קרב הידספס
השמדת כוח החלוץ ההודי
פורוס החליט לשלוח את בנו בראשות כוח חלוץ של 2,000 פרשים ו-120 מרכבות על מנת להתמודד עם הצבא המוקדוני שצלח את הנהר. מגודלו של הכוח ניתן להעריך שלא מדובר היה בכוח סיור בלבד, אלא בכוח משמעותי שנועד למנוע את צליחת הנהר בנקודה זו. כוח לא מבוטל זה אכן יכול היה למלא את משימתו לו היה מגיע לאזור הצליחה לפני שהכוח המוקדוני השלים את חציית הנהר, או בשלבים הראשונים של הצליחה. אולם מכיוון שרוב הצבא המוקדוני סיים את חציית הנהר לפני הגעתו, משימתו של כוח החלוץ נגמרה באסון עבור ההודים. אלכסנדר חשב בתחילה שכוח זה הוא יחידת חלוץ לפני עיקר הצבא ההודי ולכן הציב מולה רק את הקשתים הרכובים מדאקיה, על מנת לעכב אותם. אלכסנדר התכוון להשתמש בפרשים שלו נגד הגוף העיקרי של הצבא ההודי בטרם האחרון יספיק להיערך בצורה מסודרת במבנה קרב. אך משנודע לאלכסנדר היקף הכוח שמולו הוא החליט להשמיד אותו. בוצעה הסתערות כוללת של הפרשים של אלכסנדר שנהנו מעדיפות מכרעת, בנו של פורוס ו 400 פרשים הודים נהרגו. בנוסף לכך אבדו או נתפסו כל המרכבות של ההודים, אשר היו חסרות תועלת בקרב מכיוון ששקעו בקרקע הבוצית סמוך לגדת הנהר.
יחסי קמבודיה–שווייץ
יחסים כלכליים
יחסי המסחר שבין שתי המדינות הם יחסים מוגבלים אך למרות זאת הם צומחים מדי שנה. בנוסף לכך, שיתופי פעולה מסחריים מתקיימים גם במגזר הפרטי בשתי המדינות. ענפי הייצוא המרכזיים של שווייץ לקמבודיה הם מוצרי פרמצבטיקה וציוד אלקטרוני. ענפי הייבוא המרכזיים של שווייץ מקמבודיה הם אבני חן, טקסטיל, נעליים ומוצרים חקלאיים.
שווייצרים בקמבודיה
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בתחילת שנת 2018 התגוררו בקמבודיה שלוש מאות שבעים ושמונה אזרחים שווייצרים.
קרב הידספס
מהלך הקרב העיקרי
משנודע לפורוס שכוח החלוץ שלו הושמד ושאלכסנדר עצמו מוביל את כוח הצליחה, הוא הבין שכוח הצליחה הוא המאמץ העיקרי של הצבא המוקדוני ולא פעולת הסחה. פורוס התלבט מה לעשות מכיוון שאנשיו של קרטרוס נראו מנסים לחצות את הנהר מול המחנה שלהם. לבסוף פורוס החליט להשאיר חלק קטן מצבאו כולל מספר פילים מול קרטרוס, על מנת שהאחרון לא יצליח לחצות, וצעד עם עיקר צבאו מול אלכסנדר וכוח הצליחה שלו. כוחו של פורוס בקיזוז האבדות שנגרמו לו מנה: 30,000 חיילי רגלים, 3,600 פרשים, 200 פילים ו-180 מרכבות. פורוס איתר אזור לא בוצי על מנת שיכול להפעיל את המרכבות שלו וערך את צבאו. בחזית הוא הציב את הפילים שלו במרחקים שווים של כ-30 מטר זה מזה, וזאת על מנת לכסות בצורה מלאה את המערך של חיילי הרגלים ההודים. פורוס עשה זאת על מנת למנוע מהפרשים של אלכסנדר לתקוף את חיילי הרגלים שלו, מכיוון ששיער בצדק שהפרשים המוקדונים לא יעזו להיכנס ברווחים שבין הפילים. חיילי הרגלים ההודים הוצבו בקו השני מאחורי הפילים, ואילו הפרשים ההודים והמרכבות חולקו בצורה שווה והוצבו בשני האגפים של המערך ההודי.
אלכסנדר ראה שהצבא ההודי ערוך לקרב נגד כוח הצליחה שלו, ולכן החליט לעצור ולהמתין להגעת כוחות הרגלים שלו, שעדיין פיגרו מאחור וחלקם עדיין לא השלימו את חציית הנהר, כנראה משום שהפרשים היו הראשונים לחצות את הנהר (לפי פלוטרכוס המרחק שהפריד בין יחידות הרגלים לבין הפרשים של אלכסנדר היה כ-4 קילומטרים). אלכסנדר גם העריך שחייליו מותשים בגלל הצליחה הקשה של הנהר, ולכן נמנע מלתקוף מיד את הצבא ההודי, והעדיף לתת לאנשיו זמן לנוח. ייתכן, אם כי הדבר לא נכתב במקורות הראשוניים, שאלכסנדר העדיף להמתין עד שהכוח שהושאר על ידו במחצית המרחק בין מחנהו לאתר הצליחה של הנהר (5000 רגלים כבדים ו-500 פרשים), יחצה אף הוא את הנהר, ויצטרף לגל הצליחה הראשון. לא סביר להניח, שהוא היה מוכן לוותר על האפשרות לחזק באופן משמעותי את כוחותיו (שכללו בשלב זה רק כשליש מכוחו של הצבא המוקדוני) לפני פתיחת הקרב המכריע נגד צבאו של פורוס.
לאחר בחינה של המערך ההודי, הבין אלכסנדר שלא כדאי לו לתקוף את מרכז המערך ההודי, שבחזיתו הוצבו הפילים. הוא ידע שיש לו יתרון מכריע בפרשים והחליט לנצל זאת. את רוב הפרשים שלו מיקם אלכסנדר באגף הימני, מול האגף השמאלי ההודי. שתי ההיפארכיות של קוינוס ודמטריוס מוקמו באגף שמאל המוקדוני. כוחות הרגלים מוקמו במרכז, בפיקודם של סלאוקוס, אנטיגנס, קלייטוס הלבן וטאורון, הם הצטוו לא לתקוף עד אשר יראו שכוחות הפרשים והרגלים של פורוס מצויים בחוסר סדר, ומערכם שובש בעקבות התקפת הפרשים של אלכסנדר. התפקיד שמילאו הכוחות המוקדוניים, שלא נכללו בגל הראשון שצלח את הנהר, במהלך הקרב, לא מופיע באף מקור. אחת האפשרויות היא, שהם לא הספיקו לחצות את ההידספס לפני שהקרב הוכרע, והצטרפו ללחימה רק בשלב המרדף.
אלכסנדר ניצל את שיבוש המערך של הפרשים באגף ההודי השמאלי, כדי לתקוף אותם בעוצמה עם כוח הפרשים העדיף שלו. ההודים החלו להעביר תגבורות פרשים מאגפם הימני, כדי לסייע לאגף השמאלי המותקף. בשלב זה הופעלה המלכודת שטמן להם אלכסנדר. כוח הפרשים של קוינוס ודמטריוס באגף המוקדוני השמאלי תקף את הפרשים הלחוצים באגף השמאלי של צבאו של פורוס, שרותקו על ידי התקפת הכנף הימנית של הפרשים המוקדוניים, וסייע בהבסתם. קיים ויכוח במחקר ההיסטורי בין פולר לבין בוזוורת' לגבי התנועה שביצעו אותם פרשים. לפי הניתוח של בוזוורת', הם ניצלו את החלשות כוח הפרשים, שהגן על האגף הימני של הצבא ההודי, כדי לאגף משמאל את צבאו של פורוס (כפי שמתואר בתרשים הקרב המופיע בערך) ולתקוף מהעורף את הפרשים באגף השמאלי של הצבא ההודי. לפי ניתוח הקרב המופיע בספרו של פולר, הפרשים של קוינוס ודמטריוס נעו באלכסון בין שני הצבאות ואז תקפו את הפרשים ההודים מהאגף. הפרשים ההודים, שהותקפו משני כיוונים נאלצו לפצל את כוחותיהם על מנת להתגונן. תוך כדי ביצוע תימרון זה, שהגביר את הבלבול בשורותיהם, חידש אלכסנדר את המתקפה של הפרשים שבפיקודו על הפרשים ההודיים, והביס אותם. שרידי כוח הפרשים מצאו מחסה בתוך גוש חיל הרגלים ההודי במרכז צבאו של פורוס, בתקווה שנוכחות פילי המלחמה תגן עליהם מפני המרדף של הפרשים המוקדונים.
נוכח תבוסת כוח הפרשים שלו הכניס פורוס את פילי המלחמה למערכה. פורוס ניסה לתקוף באמצעותם את הפרשים של אלכסנדר כי פילים מטילים מורא בסוסים ובכך יכול היה לנטרל לחלוטין את היתרון המוקדוני בפרשים, אך אלכסנדר חמק מהמלכודת. בשלב זה החל הפלנקס המוקדוני להתקדם לעבר הפילים ותקף את מרכז צבאו של פורוס. הרגלים המוקדונים הקיפו את הפילים מכל העברים, דקרו אותם בכידוניהם הארוכים (סריסה) וירו חיצים על נוהגי הפילים ועל הפילים עצמם. הפילים הסתערו על הפלנקס המוקדוני, בהנחיית רוכביהם, בכל מקום בו הם הצליחו לתמרן. בשלב זה ספג של צבאו של אלכסנדר אבדות כבדות, מכיוון שהסתערות הפילים הצליחה לפרק את מבנה הפלנקס המוקדוני הצפוף. קורטיוס מתאר כיצד הפילים דרסו את החיילים שניקרו בדרכם, וכיצד חיילים אחרים נתפסו על ידי הפילים בחדק והושלכו אחורנית מעל ראשיהם. הפרשים ההודים, מעודדים מהצלחת הפילים נגד הפלנקס המוקדוני, התארגנו מחדש וניסו להחזיר לידם את היוזמה ולתקוף את הפרשים המוקדונים. אך האחרונים, שנהנו מעדיפות כמותית ואיכותית משמעותית, הביסו אותם שוב, והפרשים ההודיים שוב נמלטו לתפוס מחסה בין הפילים.
בשלב הזה של הקרב, התארגנו הפרשים המוקדוניים מחדש כגוש אחד, תחת פיקודו של אלכסנדר, שהוביל אותם לתקוף מהעורף על כוח הרגלים של פורוס. הסתערות הפרשים הכבדים גרמה לטבח המוני בקרב הרגלים ההודיים, וצבאו של פורוס נלכד בין הפלנקס המוקדוני בחזיתו לבין הפרשים המוקדונים בעורפו. הצפיפות הרבה גרמה לכך שלפילים לא היה מקום לתמרן, וכיוון שחלק מצבאו של פורוס ניסה לתפוס מחסה בין הפילים, הם החלו לפגוע גם בחיילים ההודיים. אריאנוס מציין במיוחד את הפרשים ההודים שספגו אבדות כבדות בצפיפות זו.
אחרי הלחימה הקשה נגד הפלנקס המוקדוני החל המומנטום של התקפת הפילים לדעוך. חלק גדול מהפילים היו פצועים או מותשים, רוב נוהגיהם נהרגו או נפצעו, והיתר איבדו שליטה על הפילים. בפקודתו של אלכסנדר התארגן הפלנקס המוקדוני מחדש במבנה קרבי צפוף, וחידש את התקדמותו. הצבא ההודי, שהותקף עתה מכל העברים, וחייליו התקשו להתגונן ביעילות עקב הצפיפות הרבה, התפורר והובס לחלוטין. שרידי צבאו של פורוס נמלטו על נפשם, תוך שהם מנצלים את הפערים בין יחידות הפרשים המוקדוניות כדי להחלץ מטבעת הכיתור המוקדונית.
תבוסת הגוף העיקרי של הצבא ההודי, גרמה גם לכוח שהשאיר פורוס מאחור מול כוחו של קרטרוס, לפתוח אף הוא במנוסה. עובדה זו איפשרה לקרטרוס לחצות באין מפריע את ההידספס עם חייליו הרעננים, ולפתוח במרדף אחר שרידי צבאו של פורוס, מרדף במהלכו ספג הצבא ההודי אבדות כבדות, שלא נפלו מאבדותיו במהלך הקרב עצמו.
כניעת פורוס
למרות התפרקות המערך ההודי ומנוסת חייליו נשאר פורוס להילחם על גבי הפיל שלו. פלוטרכוס מתאר אותו כלוחם עצום שגובהו מעל שני מטרים ושגם הפיל שעליו רכב פורוס היה הפיל הגדול ביותר מבין הפילים בצבא ההודי. פורוס ניסה למנוע מחייליו לברוח והמשיך ליידות כידונים בחיילים המוקדונים שסביבו. הוא נפצע תשע פעמים ורק כאשר איבד דם רב ונחלש מכדי להרים את ידיו ולהחזיק בנשק, הפסיק להילחם. לפי דיודורוס אלכסנדר הורה לקשתים שלו לרכז את כוח האש שלהם בפורוס וכך הביאו לפציעותיו המרובות ולניטרולו.
התיאור של קורטיוס הוא הדרמטי מכולם. הוא מספר שהפיל של פורוס, שלא נפצע בקרב, המשיך להסתער קדימה ורק כאשר רוכב הפיל שם לב שהמלך התעלף בשל אובדן דם רב הוא הפנה את הפיל לברוח משדה הקרב. כאשר אחיו של המלך טאכסילס נשלח אל פורוס לשכנע אותו להיכנע, ענה לו פורוס "אני מזהה את האח של טאכסילס, בוגד בממלכתו ובארצו!" והשליך עליו את הכידון האחרון שנותר לו והרגו. פורוס המשיך בנסיגתו עד אשר הפיל שלו גם הותש מרוב פציעות. בשלב הזה פורוס ארגן את חיילי הרגלים ההודים הנסוגים להתנגדות לצבא המוקדוני, אך המוקדונים הצליחו לכתר את ההודים והחלו טובחים בהם. פורוס שוב איבד את ההכרה והחל להחליק מהפיל שלו, הרוכב של הפיל חשב שפורוס יורד ממנו בצורה רגילה ולכן הורה לפיל לכרוע ברך. שאר פילי המלחמה שהיו מאומנים נהגו כמו הפיל של פורוס וכרעו ברך גם כן, דבר שהוביל לכניעה של הכוח ההודי. אלכסנדר שחשב שפורוס מת הורה לחייליו להסיר מפורוס את שיריונו, אך משהתקרבו המוקדונים לפורוס החל הפיל שלו לגונן עליו. הפיל תקף את החיילים המוקדונים וניסה להרים את פורוס ולהניחו על גבו. החיילים המוקדונים תקפו את הפיל עם הסריסות שלהן, הרגו אותו והניחו את פורוס בכרכרה. רק אז שם לב אלכסנדר שפורוס עדיין חי. אלכסנדר פנה לפורוס "איזה רעיון שטותי הדריך אותך, אתה שידעת על גודל הישגיי, לנסות את מזלך נגדי כשטאכסילס כבר שימש דוגמה לסובלנות שאני מפגין כלפי אלה שנכנעים, דוגמה כה קרובה אליך?". פורוס השיב לו " מאחר ששאלת, אענה לשאלתך בכנות. לא חשבתי שיש מישהו חזק ממני. אמנם ידעתי את כוחי אבל עדיין לא העמדתי את כוחך במבחן וכעת תוצאות הקרב מוכיחות שאתה חזק ממני. אבל להיות שני לך מסב לי שביעות רצון לא קטנה". אריאנוס מוסיף על דו השיח בין שני המלכים: אלכסנדר שאל את פורוס המובס כיצד הוא רוצה שינהגו בו, ופורוס ענה "נהג בי אלכסנדר כמו שנוהגים במלך". קרוב לוודאי שהדיאלוג המתואר כאן לא קרה בדיוק באותה צורה, אך סביר להניח שדו-שיח כלשהו כן התנהל בין שני המלכים ושכן שררה הערכה הדדית ביניהם לאור התנהגותו של אלכסנדר לפורוס אחרי הקרב.
יוסטינוס לעומת זאת מספר שפורוס היה כה מוכה צער מהפסדו, עד כדי כך שכאשר נלקח בשבי והותר לו לחיות, הוא סירב לאכול או לתת לשוביו לחבוש את פצעיו. רק אחרי מאמצים רבים הצליחו המוקדונים לשכנע אותו להמשיך לחיות.
אבדות
אין הסכמה בין המקורות העתיקים לגבי אבדות שני הצבאות. לפי אריאנוס אבדות הצבא ההודי היו: 3,000 פרשים, 20,000 חיילי רגלים, כל המרכבות נהרסו וכל הפילים נתפסו או הומתו. מבין המתים ההודים צריך לציין את שני בניו של פורוס, המושל של פורוס, כל נהגי המרכבות והפילים וכל המפקדים הבכירים של הצבא ההודי. אבדות הצבא המוקדוני היו: 80 חיילי רגלים, 10 קשתים רכובים ו-220 פרשים, שביניהם 20 מרעי המלך.
לפי דיודורוס אבדות הצבא ההודי היו: 12,000 הרוגים, 9,000 שבויים ו-80 פילים נתפסו. דיודורוס גם מציין ששני בניו של פורוס וכל מפקדי הצבא ההודי היו בין המתים. אבדות הצבא המוקדוני היו: 700 רגלים ו-280 פרשים הרוגים. המספרים של דיודורוס נראים הגיוניים יותר, משום שכוחות הרגלים המוקדונים היו אלו שספגו את מלוא העוצמה של התקפת הפילים של פורוס.
ניתוח הקרב ותוצאותיו
קרב הידספס אינו מפורסם כמו שלושת הקרבות הגדולים של אלכסנדר מול הפרסים: קרב גרניקוס, קרב איסוס וקרב גאוגמלה, אך ניצחונו בקרב זה ראוי להיחשב בשורה אחת עם ניצחונותיו בשלושת קרבות אלו. אמנם מבחינת סדרי הכוחות קרב הידספס נופל במעט לעומת הקרבות של אלכסנדר מול הפרסים, אך בכל הנוגע למורכבות התמרונים ולחידושים הטקטיים, קרב הידספס אף עולה על חלק מהם.
חשוב לציין את הגורמים שהביאו לאלכסנדר את הניצחון בקרב הידספס:
לאחר הקרב
אלכסנדר הקים שתי ערים באזור הנהר הידספס על מנת לשלוט על המעבר בו: בוקאפלה בגדה המערבית, על שם סוסו בוקאפלוס (לפי קורטיוס הסוס מת בשל פציעותיו הרבות בקרב, אך לפי אריאנוס הסוס מת מזקנה ומאפיסת כוחות בתום הקרב.). בגדה המזרחית, באזור הקרב, הקים אלכסנדר את העיר ניקיאה - עיר הניצחון.
אלכסנדר המשיך במסעו מזרחה בעזרתו של פורוס שהוכיח את עצמו כבעל ברית נאמן. אך האבדות בקרב הידספס ועייפות חייליו נתנו את אותותיהם. כאשר אלכסנדר הגיע לנהר ההיפאסיס סירבו חייליו להמשיך במסע מזרחה לתוך הודו. אחת הסיבות לכך היו ידיעות/שמועות, שממזרח לנהר זה מצויים שליטים הודיים בעלי צבאות ענקיים, גדולים פי כמה מצבאו של פורוס, הכוללים אלפי פילי מלחמה. למרות שהצבא המוקדוני הצליח בקרב הידספס לנצח צבא הודי עם פילים רבים, האבדות שנגרמו לו במהלך הקרב זה יצרו דמורליזציה בקרב החיילים, וחשש מפני הצורך לנהל קרבות נוספים מול צבאות המצוידים בפילי מלחמה רבים.
מקורות עתיקים
המקורות הראשוניים שמתארים את הקרב אבדו, אך השתמרו ספרים של היסטוריונים עתיקים שמבוססים על המקורות האלה.
רן אבוקרט
אבוקרט, בנו של כדורגלן העבר אברהם אבוקרט, החל את דרכו במחלקת הנוער של הפועל חיפה. בשנת 2006 זכה עם קבוצת הנוער של המועדון באליפות ליגת העל לנוער, תחת הדרכתו של המאמן שלומי דורה, ולצידם של אושרי רואש, רן יצחק ושמעון הרוש. ב-4 באוגוסט 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, במשחק מול הפועל רמת השרון בגביע הטוטו. את שערו הראשון כבש ב-26 באוקטובר 2007, בניצחון 1-3 נגד הפועל נצרת עילית.
בשנת הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה הבוגרת, וסייע לה לחזור לליגת העל. את שערו הראשון בליגת העל כבש ב-3 באוקטובר 2009, בניצחון 0-3 על בני סכנין. עונת הייתה עונת הפריצה של אבוקרט, כאשר הבקיע ארבעה שערים וסייע למועדון להישאר בליגה. בעונה זו זכה עם הפועל חיפה בגביע הטוטו, ולאחריה עזב את הקבוצה.
בקיץ חתם בקבוצת מכבי חיפה. ב-11 באפריל 2014 קיבלה הקבוצה תוצאות בדיקת MRI, לפיהן לאבוקרט קרע ברצועה הצולבת, והוא לא שיחק לכל אורך עונת. גם בעונה שלאחר מכן לא הצליח אבוקרט להתגבר על הפציעה ולא חזר לשחק, ובקיץ 2016 הסתיים חוזהו והוא שוחרר ממכבי חיפה. ב-25 ביולי 2016 הודיע אבוקרט על פרישה ממשחק פעיל בגיל 27.
שישי עם טל ברמן
שישי עם טל ברמן הייתה תוכנית הבידור והאירוח המרכזית של הטלוויזיה הישראלית בשנת 2012. התוכנית שודרה בכל שישי אחרי היומן.
על התוכנית
מנחה התוכנית הוא טל ברמן. במסגרת תוכניתו, מארח ברמן את אנשים מתחום הבידור, האקטואליה, הפוליטיקה והמוזיקה. במהלך התוכנית מוצגות פינות אישיות הנשענות בין היתר על תוכן וירטואלי ברשת וכן מחוות לאמנים ויוצרים שעיצבו את חיי התרבות בישראל. בנוסף, בין הפינות הקבועות: פינה סאטירית המופקת באמצעות סרטון ויראלי שמתייחס בכל פעם לפרשייה אקטואלית שהייתה בכותרות באותו השבוע. פינה נוספת היא פינת סיכום שבועית המתכתבת עם עולם הרשת.
לאחר עלייתה זכתה התוכנית לביקורות שליליות.
הרקע לתוכנית
ברשות השידור ניסו לנצל תקופה בה בערבי שישי, בערוצים המסחריים משודרות תוכניות בידור, שרובן מורכבות משידורים חוזרים. במצב זה, הכוונה היא להעלות תוכנית בידור ואירוח חדשה ולהוות אלטרנטיבה לתכני הערוצים המסחריים. בכך, החזיר הערוץ הראשון את "מסורת" תוכניות הבידור בערבי שישי (כמו "סיבה למסיבה", שהגישה רבקה מיכאלי ו"ממני", של מני פאר).
הכוחות המזוינים של פולין
הכוחות המזוינים של רפובליקת פולין (בפולנית: Siły Zbrojne Rzeczypospolitej Polskiej) הם הכוחות המזוינים הלאומיים של פולין. הכוחות המזוינים כפופים למשרד ההגנה הפולני כאשר המפקד העליון הוא נשיא פולין.
הכוחות המזוינים של הרפובליקה של פולין כוללים את: וויסקה לודוב (כוחות היבשה הפולניים), מרינארקה ווג'נה (חיל הים הפולני), סילי פובייטז'נה (חיל האוויר הפולני), ווויסקה ספציאלנה (הכוחות המיוחדים הפולניים) וכוח ההגנה הטריטוריאלי הפולני.
נכון לשנת 2020, תקציב הכוחות המזוינים עמד על כ-50 מיליארד זלוטים שהם 13 מיליארד דולרים ו-2.1% מהתוצר.
ארגון
כוחות הצבא הפולניים מורכבים מ־123,700 חיילים סדירים פעילים ו-73,400 משרתי קבע. תוהים אלו מציבים את הכוחות המזוינים במקום ה-42 בעולם בגודלם. בשנת 2020 כוח הכוחות בחמשת הענפים השונים היה כדלקמן:
בנוסף על כך, ישנם כ-20,000 משרתים בכוחות המילואים.
ברקר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אישה קשה
אישה קשה הוא סינגל של להקת ג'יין בורדו והראפרית אקו שיצא לאור ב-7 בפברואר 2021.
רקע וכתיבה
השיר נכתב בידי דורון טלמון סולנית להקת ג'יין בורדו, בשיתוף פעולה עם הראפרית אקו. טלמון הלחינה את השיר, ובן-זוגה מתי גלעד הפיק ועיבד אותו יחד עם עומרי אמדו.
השיר הוא שיר מחאה פמיניסטי המוחה כנגד ציפיות של גברים מנשים. על הרקע לכתיבת השיר סיפרה טלמון:.
השיר שוחרר בצירוף קליפ שבוים בידי עומר אלוני.
אינדרה בי
אינדרה בי (בדנית: Indre By, שמשמעותה "העיר הפנימית") הוא המרכז ההיסטורי של העיר קופנהגן אשר משתרע על שטח בגודל 4.65 קמ"ר וחיו בו 26,223 תושבים נכון ל-2021.
מבחן אינטליגנציה וכסלר למבוגרים
מבחן האינטליגנציה וכסלר למבוגרים (באנגלית: Wechsler Adult Intelligence Scale, ראשי תיבות: WAIS) הוא מבחן שנועד לבדוק אינטליגנציה (מנת משכל) של מבוגרים, החל מסוף גיל ההתבגרות. הוא אחד מתוך סדרת מבחני אינטליגנציה שפותחו בידי הפסיכולוג היהודי-אמריקאי דייוויד וכסלר, עבור גילאים שונים (המבחנים האחרים הם מבחן האינטליגנציה וכסלר לילדים ומבחן וכסלר לילדי הגן). וכסלר פרסם את הגרסה הראשונה של המבחן ב-1955, ומאז עבר המבחן מספר שיפורים, שנמשכו גם לאחר מותו של וכסלר. כיום משמשת הגרסה הרביעית של המבחן, WAIS-IV, שפורסמה ב-2008 (על ידי חברת "פירסון").
פיתוח המבחן
דייוויד וכסלר פיתח תחילה ב-1938 במסגרת עבודתו בבית החולים בלוויו, סוללת מבחני משכל בשם "סולם האינטליגציה וכסלר-בלוויו" (Wechsler-Bellevue Intelligence Scale, WBIS). במקור היו מבחנים אלו מיועדים למדוד אינטליגנציה אצל מבוגרים מתוך פרספקטיבה קלינית. WBIS היה מבחן האינטליגנציה המתוקנן הראשון, והוא הפך למבחן נפוץ, במיוחד לאחר ששימש במסגרת צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
וכסלר הגדיר את האינטליגנציה כיכולת גלובלית שאינה תכונה יחידה, אלא מכלול של תכונות אנושיות. הוא טען כי אינטליגנציה נורמטיבית היא ערך ממוצע המתייחס לקבוצת אנשים, ערך שנקבע כ-100, וסטיית התקן נקבעה כ-15.
ב-1949 פרסם וכסלר את סולם האינטליגנציה וכסלר לילדים (WISC), ולאחריו פרסם בשנת 1955 גרסה למבוגרים: סולם האינטליגנציה וכסלר למבוגרים (WAIS). למבחן היה מבנה זהה למבחן הילדים, אשר עבר שינוי כדי להתאימו לקבוצות האוכלוסייה השונות.
העברת המבחן
החל מהמהדורה המתוקנת של המבחן מ-1981, מחולק המבחן באופן בסיסי לשני מרכיבים מרכזיים שנבדקים - סולם מילולי וסולם ביצועי, ובהן נכללים יחדיו 11 תתי-מבחנים:
מרבית המבחנים והשאלות מוצגים בדרגת קושי עולה. חלק מהם מושפעים ממהירות ביצוע, ובהם הנבדק מקבל ניקוד הן בהתאם למספר הפריטים עליהם ענה נכונה והן לפי הזמן שנדרש כדי לסיים את ביצועו של כל פריט.
לאחר העברת המבחן, הבוחן נותן ציונים לכל פריט ומסכם את הנקודות בכל תת-מבחן. לאחר מכן הוא מעביר את ציוני הגלם של כל תת-מבחן לסולם ניקוד משותף (שיאפשר השוואה בקבוצת התייחסות קבועה), וזאת על פי טבלאות של ציוני תקן על פי נורמות של כל קבוצת גיל. סיכום ציוני התקן של תתי המבחנים בכל סולם (מילולי / ביצועי), והשוואתו לטבלה נוספת, מאפשר מתן ציון של מנת משכל מילולית, ביצועית וכללית של הנבדק. הבוחן כותב בסיום ההעברה דוח המפרט את ציוני התקן ומנות המשכל, ומפרש באופן מילולי את התוצאות.
מבנה המבחן
במהדורת WAIS-R (1981) חולקו תתי המבחנים לסולם מילולי וביצועי, שנועדו לברר יכולות מילוליות בהשוואה לביצועיות של הנבדק, ולברר את נקודות החוזק והחולשה שלו בהשוואה בין תתי המבחנים. במהדורת WAIS-III (1997) חולקו כל אחד מהסולמות האלו לשני מרכיבים נוספים - "אינדקסים". כן נוספו שלושה תתי מבחנים חדשים והוסרו המבחנים סידור תמונות והרכבת עצמים. בנוסף ניתנה אפשרות להעביר מבחן מסוים כתחליף אם עולה בעיה בהעברת המבחנים האחרים לנבדק בתוך אותו אינדקס.
במהדורה האחרונה של המבחן, WAIS-IV (2008), נותרו רק ארבעת האינדקסים והוסרו הרעיונות של סולם מילולי וביצועי. בנוסף לאינדקסים, מחושבים ציון IQ כללי של כלל הסולמות יחדיו, וציון יכולת כללית המבוסס על ששת תתי המבחנים של הבנה מילולית וארגון תפיסתי בלבד. במהדורה זו שוב נוספו שלושה מבחנים וחלק הפכו לתחליפים: