cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טוראון
תחבורה
את טוראון משרת נמל התעופה הבינלאומי פרנסיסקו סרביה, המציע טיסות ליעדים במקסיקו ובארצות הברית. הנמל משרת גם את הערים בקומרקה לגונרה שנמצאות במדינת דורנגו, כמו גומס פלסיו.
קריוטיפ
קָריוֹטיפ (באנגלית: Karyotype) הוא מערכת הכרומוזומים של יצור חי. בביטוי זה משתמשים בדרך כלל לייצוג ולמספוּר של כרומוזומים אלו באופן תקני על גבי צילום. בייצוג זה מסודרים הכרומוזומים בזוגות של כרומוזומים הומולוגיים לפי גודלם מצד שמאל למעלה. סידור זה גם תואם למספר שהוענק לכל כרומוזום כך שאצל בני האדם כרומוזום 1 הוא הגדול ביותר וכרומוזום 21 הוא הקטן ביותר. (עקב טעות היסטורית כרומוזום 22 מוספר אחרון). יוצאים מהכלל הם כרומוזומי המין שלא ממוספרים, וסימונם: X ו-Y.
בדיקת קריוטיפ
בבדיקת קריוטיפ ממוצה החומר הגנטי בשלב המטאפאזה של המיטוזה במחזור התא. הכרומוזומים נצבעים בצביעה שמבחינה ביניהם. לאחר מכן הם מצולמים ולבסוף מסדרים את תמונות הכרומוזומים בזוגות הומולוגיים לפי הגודל ולפי מיקום הצנטרומר. בדיקה כזו מאפשרת לגלות את מין העובר (האם קיים כרומוזום Y או לא) ולגלות פגמים שונים בסידור הכרומוזומים כגון טרנסלוקציה, טריזומיה ומונוזומיה. חלק מפגמים אלו מנבא מחלות חמורות או תופעת פסיפס שנוצרה בגוף. לדוגמה: טריזומיה בכרומוזום 21 משמעותה שהעובר לוקה בתסמונת דאון; כרומוזום X אחד וחוסר בכרומוזום Y משמעותו תסמונת טרנר.
בדיקת קריוטיפ מתבצעת כחלק מבדיקת מי השפיר או בדיקת סיסי שליה במהלך ההיריון. אלטרנטיבה יקרה אך מהירה יותר לבדיקת קריוטיפ היא בדיקת היברידיזציה פלוריסנטית באתר, או בקיצור FISH, שמסוגלת גם היא לאתר טריזומיה ומונוזומיה.
מלבד הצילום, נהוג לייצג את בדיקת הקריוטיפ על ידי כתיבה תקנית בה נכתבים מספר הכרומוזומים הכולל ולצידם סמלם של כרומוזומי המין. לפיכך מציין נקבה תקינה ו- מציין זכר תקין.
סיליקט
בכימיה, סיליקט הוא תרכובת הכוללת אניון שבמרכזו אטום צורן אחד או יותר המוקף בליגנדים שמטענם החשמלי שלילי. הגדרה זו רחבה מספיק על מנת לכלול סוגי תרכובות כמו הקסאפלואורסיליקט ("פלוּאוֹסיליקט"), -2[SiF6], אך בסוגי הסיליקטים הנפוצים ביותר חמצן משמש כליגנד. המטען החשמלי של אניוני הסיליקט הוא שלילי ולכן חייב לבוא פיצוי בעזרת קטיונים אחרים על מנת ליצור תרכובת נטולת מטען חשמל.
לעיתים מתייחסים לסיליקה (צורן דו-חמצני), SiO2, כאל סיליקט למרות שתרכובת זו היא מקרה מיוחד שכן היא נטולת מטען חשמלי שלילי ולכן אינה זקוקה לפיצוי של יונים בעלי מטען חשמלי חיובי. בטבע ניתן למצוא סיליקה כמינרל קוורץ והפולימורפים שלו.
ברוב המכריע של הסיליקטים, כולל המינרלים הסיליקטיים, המבנה הבסיסי הוא של טטרהדרון (ארבעון – פירמידה בעלת 4 מישורים שווי צלעות). הצורן מצוי במרכז הטטרהדרון והחמצנים מהווים את ארבעת הקדקודים. סוג הקשרים בין הטטרהדרונים משתנה בין סוגי המינרלים. הטטרהדרונים יכולים להיות מנותקים זה ממזה, מחוברים בזוגות או מקובצים למבנים הכוללים טבעות משולשות או משושות, שרשרות, שרשרות כפולות, לוחות, ומבנים תלת־ממדיים. המינרלים הסיליקטים מסווגים לקבוצות בהתאם למבנים אלו. רשימת הסוגים מפורטת בהמשך.
תחת לחץ גבוה יכול הצורן ליצור מבנה של אוקטהדרון (תמניון) שקודקודיו הם שישה אטומי חמצן, כמו בסטיסהוביט, פולימורף של סיליקה המצוי בחלקה התחתון של מעטפת כדור הארץ, והנוצר גם תחת גל הלם עקב התנגשות של מטאוריט. מכיוון שהיחס בין נפח אטום הצורן לנפח אטום החמצן הוא 1/3 (מספר הקוארדינציה של הצורן הוא 4) הרי שחוסר המקום סביב אטומי החמצן גורם שמבנה זה הוא נדיר בלחץ אטמוספירי רגיל, אך הוא מוכר באניון ההקסאהידרוקסיליקט, -2[Si(OH)6], כבמינרל תאומאסיט.
מקור השם
סיליקט הוא כינוי שניתן בתחילת המאה ה-19 למלח של חומצה צורנית. בכימיה מקובל לכנות מלח של חומצה של יסוד כימי מסוים בתחילית שם היסוד בתוספת הסיומת "אט". כך למשל מלח של חומצה זרחתית (פוספור בלעז) מכונה פוספט (בעברית זרחה), מלח של חומצה חנקתית מכונה ניטרט (חנקה). היסוד צורן מכונה בלעז סיליקון (מילה שמקורה בלטינית, Silex הוא אבן צור). ומכאן המלח הנוצר מהחומצה שלו הוא סיליקט.
מבנה סיליקאטים
יחידת המבנה של המינרלים הסיליקטים כל אטום צורן מחובר לארבעה אטומי חמצן כך שהוא נמצא במרכז טטראדר לאטום הצורן יש דרגת חמצון 4+ ודרגת החמצון של חמצן הוא 2-, על כן סך דרגת החמצון של יחידת המבנה של הסיליקטים הוא 2-. מבנה בו הטטראדרים נפרדים (כל אטום חמצן נמצא בטטראדר סיליקטי אחד בלבד) נקרא nesosilicate והוא קיים באוליבין. הטטראדר יכול לקשור פינה- כלומר אטום חמצן אחד משותף לשני טטראדרים, קישור זה נמצא במבנים רבים.
בדידים : מולקולות sorosilicate
Si2O7-6
טבעות נפרדות (cyclosilicate)
ניתן לראות כי כל טטראדר קשור בפינות כדי ליצור טבעות. מבנה של טבעות נפרדות. Si6O18-12
רשת אחת אינסופית
ניתן לראות שלכל טטרהדר a קשורים שניים נוספים בפינות כדי ליצור רשתות בודדות inosilicate
גיליונות אין סופיים
Si2O5-2 ניתן לראות שכל טטראדר קשור בשלוש פינות כדי ליצור דף. מבנה בעל גיליונות מקבילים של טטראדר סיליקט, נקרא phyllosilicate
קטיונים
קטיונים הם מתכות בעלות מטען חשמלי חיובי, בסיליקטים משתמשים במתכות מהטור הראשון והשני בטבלה המחזורית, כמו +Na,
+K,
+Ca,
+Mg דרוש מספר שונה של מטענים חיוביים (קטיונים) על מנת לאזן את המטען של הסיליקט. לדוגמה, ל- SiO4-4 דרושים שני יוני מגנזיום, Mg+2 והנוסחה היא MgSiO4/ דוגמה נוספת, SiO3-2 דרוש יון מגנזיום אחד- Mg+2, והנוסחא היא MgSiO 3
סלע סיליקטי
בגאולוגיה ובאסטרונומיה המונח "סיליקטי" מציין סוגים של סלעים הבנויים בעיקר ממינרלים סיליקטיים. סלעים אלו כוללים מגוון סוגים נרחב של סלעי יסוד, סלעים מותמרים וסלעי משקע. רוב מעטפת כדור הארץ וקרום כדור הארץ בנויים מסלעים סיליקטיים. דבר זה נכון גם לגבי כוכבי הלכת הארציים (כוכב חמה, נגה, כדור הארץ ומאדים).
על פני כדור הארץ יש מגוון נרחב של מינרלים סילקטיים בצרופים רבים עוד יותר כתוצאה מתהליכים המעצבים והבונים מחדש את קרום כדור הארץ. תהליכים אלו כוללים התכה חלקית, התגבשות, המסה, התמרה, בליה ודיאגנזה (כלל התהליכים החלים בסלעי משקע אחרי שלב ההשקעה, לפני במהלך ואחרי ההתקשות). אורגניזמים חיים תורמים אף הם ליצירת סיליקטים על פני השטח של כדור הארץ. סוג של פלנקטון המכונה צורניות וחד-תאיים המכונים קרנוניות, החיים בעיקר באזורים עמוקים וקרים של הים, בונים שלד צורני מסיליקה שהם סופחים ממי הים. השלדים הצורניים של צורניות הם מרכיב עיקרי בדיאטומיט, משקע שעל הקרקעית העמוקה של האוקיינוסים.
מינרלוגיה
המינרלים הסיליקטיים הם הקבוצה החשובה ביותר בין המינרלים יוצרי הסלעים, כ-95% מקרום כדור הארץ בנוי ממינרלים סיליקטיים. במינרלוגיה מסווגים את המינרלים הסיליקטיים בהתאם למבנה אניון הסיליקט לקבוצות הבאות.
לטקטוסיליקטים יכולים להצטרף קטיונים נוספים אם חלק מאטומי הצורן מוחלפים בקטיון בעל ערכיות נמוכה יותר כמו האלומיניום (שהוא תלת־ערכי חיובי) כך שהמטען הכללי הוא שלילי. החלפה זו יכולה להתבצע גם בסוגים אחרים של סיליקטים.
בכמה מינרלים נדירים מבנה הגביש מכיל יותר מסוג אחד של מבנה האניון, או שהוא בנוי מאניניונים בעלי מבנה מורכב שהם מבני ביניים בין הסוגים הפשוטים שתוארו לעיל.
לוג'יטק
לוג'יטק (באנגלית: Logitech; מכונה לעיתים Logi) היא חברה שווייצרית המתמחה בייצור ציוד היקפי למחשב, שנוסדה בשנת 1981. החברה מפתחת ומשווקת ציוד היקפי למחשבים אישיים, הכולל מקלדות, עכברים, מיקרופונים, בקרי משחק ומצלמות רשת. בנוסף לכך החברה מייצרת גם רמקולים למחשב, אוזניות, שלטי אינפרא אדום, מכשירי שמע אלחוטיים, ומכשירי שמע למכשירי MP3 וטלפונים ניידים. החברה נחשבת כמתמחה ואיכותית במיוחד בייצור עכברים אלחוטיים.
היסטוריה
בתחילת דרכה בשנות השמונים, שיווקה לוג'יטק בעיקר עכברים, שהיו באותה תקופה חידוש נוח ביותר, לכן החליטה להמשיך במכירתם. לאחר מכן החלה לשווק ולייצר גם מקלדות ואחרי כמה שנים התחילה לייצר רמקולים. בהמשך החלה לייצר אוזניות ומכשירי שמע, למכשירי MP3 וטלפונים ניידים, בקרי משחק, מצלמות אינטרנט ומיקרופונים, והתפרסמה מאוד במיוחד בעכבריה ומקלדותיה, הנחשבים איכותיים מאוד.
יאנוש אנטל (רופא)
יאנוש אנטל (במקור עד 1890 זינגר, (בהונגרית: Antal János; גיור, 13 ביולי 1869 – בודפשט, 20 בדצמבר 1945) היה רופא שיניים יהודי-הונגרי משומד, פרופסור באוניברסיטה.
ביוגרפיה
יאנוש אנטל נולד במשפחה יהודית כבנם של ארמין זינגר, סוחר ושל יוהנה נוימן. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בעיר הולדתו ואחר כך היה סטודנט באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) ובאוניברסיטת וינה. בשנת 1892 קיבל תחילה תואר דוקטור לרפואה ובאותה שנה המיר את דתו לנצרות קלוויניסטית. בשנת 1903 קיבל הסמכה כמרצה בכיר בתחום הפתולוגיה וריפוי שיניים. הוא היה מתמחה של ארפאד בוקאי ב"מכון הרוקחות של אוניברסיטת בודפשט" ובשנים 1890–1897 היה מתמחה לפרופסור. בין השנים 1897–1898 עבד במרפאת השיניים כעוזר פרופסור. בין השנים 1898 עד 1941 הוא היה הרופא הראשי של מחלקת השיניים של "בית החולים רחמים של בודה", ומשנת 1903 עד 1941 לימד באוניברסיטת בודפשט (ששמה היה אז אוניברסיטת פאזמני פטר). החל מ-15 בדצמבר 1905 הוא היה נשיא "איגוד רופאי השיניים ההונגרים", אך כעבור שנה וחצי התפטר מהנשיאות לאחר הקמת איגוד חדש ובמקביל הפסיק את עיתון האיגוד שפעל בשם "כתב העת של רופאי השיניים הונגריים". בשנת 1912 הוענק לו תואר "יועץ חצר המלך". הוא עסק ברעלת שיניים, פרמקולוגיה ורפואת שיניים והשיג תוצאות משמעותיות בחקר התרופות נגד הרעלת זרחן. הוא לקח את היוזמה להכשיר גם טכנאי שיניים בפעולות שיניים מסוימות, ולכן נאלץ להתמודד עם חוגים מסוימים של טכנאי שיניים ורופאי שיניים והואשם על ידם בהתנהגות אתית פסולה. כתוצאה מכך נאלץ להתפטר מתפקידיו באיגוד רופאי השיניים ובעצם חדל גם מעבודת הכתיבה שלו. כתביו בהונגריה פורסמו בעיקר בשבועון הרפואי (מאז 1891), בארכיון הרפואה ההונגרי (משנת 1893) ובעיתון הרפואי של בודפשט (מאז 1906). מותו נגרם על ידי הרעלה.
משפחתו
אשתו הראשונה הייתה שרולטה אוהלר (התגרשו), היא הייתה בתו של אברהם אוהלר, רופא נפתי ורופא ראשי מחוזי. בת זוגו השנייה הייתה מרתה שארקזי, בתם של ז'יגמונד שארקזי ושל אילונה אורוס, אותה נשא בבודפשט ב-3 באוקטובר 1926, אחר כך התגרשו בשנת 1929.
מיישר זרם
מיישרי זרם משתתפים גם בהמרה של רמת DC מסוימת לרמת DC אחרת. אחת השיטות לבצע המרת DC/DC היא על ידי המרה ל-AC, שינוי עוצמה באמצעות שנאי, והמרה חזרה ל-DC באמצעות המיישר. שימוש נוסף הוא לפענוח של שיטות אפנון שונות במקלטי רדיו. ישנן טכנולוגיות רבות למימוש מיישרי זרם, ביניהן אלקטרומכניקה, אלקטרוכימיה ואלקטרוניקה.
מצב רוח לאהבה
מצב רוח לאהבה הוא סרט דרמה רומנטית הונג קונגי משנת 2000, שנכתב, הופק ובוים על ידי וונג קאר וואי. הסרט מביא את סיפורם של גבר ואישה שבני זוגם מנהלים רומן ביניהם, ומפתחים רגשות לאורך זמן. הסרט נחשב לאחד הסרטים הטובים של שנות ה-2000. בשנת 2016 נבחר למקום השני בסקר הסרטים של המאה ה-21 שערך תאגיד השידור הציבורי בי. בי. סי., בין 177 מבקרי קולנוע ברחבי העולם.
תקציר עלילה
העלילה מתרחשת בקהילה של יוצאי שנגחאי בהונג קונג של שנת 1962. עיתונאי שוכר חדר בבית דירות בסמוך למזכירה בחברת ספנות. כאשר הם מגלים שבני זוגם בוגדים בהם זה עם זה, הם מפתחים רגשות אהבה.
קלציט
קלציט הוא מינרל קרבונטי והפולימורף היציב ביותר של סידן פחמתי (CaCO3). הוא אחד המינרלים הנפוצים ביותר על פני כדור הארץ ומהווה כ-4% ממסת קרום כדור הארץ. הקלציט מהווה את המרכיב העיקרי בסלעי משקע, בעיקר באבן גיר, והוא גם המינרל העיקרי בסלע המותמר שיש, כמו גם המינרל הבונה נטיפים וזקיפים במערות. הקלציט מהווה את המרכיב העיקרי בשלד החיצוני של הרבה יצורים ימיים כמו פלנקטון וצדפות. המינרל ארגוניט, שהוא פולימורף נוסף של סידן פחמתי, מותמר לקלציט בטמפרטורות של 380-470°C.
כימיות
במגע עם חומצת מלח מהולה מגיב הקלציט בתסיסה ובפליטת גז פחמן דו-חמצני. זהו המינרל היחידי המגיב כך, וסלעים כדוגמת אבן גיר ושיש הבנויים מקלציט יגיבו אף הם כך לחומצה.
פיזיקליות
הקלציט שקוף עד אטום ומראה לעיתים קרינה פלואורסצנטית. אחת התכונות הידועות שלו היא היכולת לייצר שבירה כפולה של אור העובר דרכו, כך שעצמים בהם צופים דרך פיסת קלציט שקופה נראים כאילו כל חלקיהם מוכפלים – תופעה שתוארה לראשונה על ידי רסמוס ברתולין. תופעת השבירה הכפולה מאפשרת להשתמש בגביש זה (בנוסף למספר מועט של גבישים אחרים) כמקטב.
"פצלת איסלנדית" היא סוג של קלציט שקוף. מקורו באיסלנד, ונעשים בו שימושים אופטיים. "פצלת שן הכלב" הוא שם לסוגים של גבישי הקלציט בהם בולט המבנה הרומבוהדרלי.
אות אנלוגי
אות אנלוגי (תקבילי) הוא כל אות רציף המייצג גודל המשתנה בזמן. השתנות האות לאורך הזמן דומה לאופן בו משתנה הגודל לאורך הזמן. לדוגמה, באות שמע אנלוגי המופק על ידי מיקרופון, המתח החשמלי של האות משתנה באופן רציף, לאורך הזמן, בהתאם לשינויי לחץ האוויר הנגרמים על ידי גלי הקול. אות אנלוגי יכול לקבל אינסוף ערכים שונים בשונה מאות דיגיטלי, שבו הגודל הרציף מיוצג על ידי סדרה של ערכים בדידים שערכם האפשרי מוגבל לסט סופי של ערכים. המונח "אנלוגי" מתייחס בדרך כלל לאותות חשמליים. עם זאת, מערכות מכניות, פנאומטיות, הידראוליות, ומערכות אחרות עשויות גם הן לייצר אותות אנלוגיים.
ייצוג
כל מידע יכול להיות מועבר על ידי אות אנלוגי. לעיתים קרובות אות כזה הוא תגובה מדודה לשינויים בעולם האמיתי, כגון צליל, אור, טמפרטורה, מיקום או לחץ. המשתנה הפיזי מומר לאות אנלוגי על ידי מתמר. לדוגמה, צליל המכה בדיאפרגמת המיקרופון גורם לתנודות מקבילות בזרם או מתח המיוצרים על ידי המיקרופון. המתח או הזרם הם "אנלוגים" או "תקביליים" לשינויי הלחץ שמייצר הצליל.
רעש
חסרונם הבולט ביותר של אותות אנלוגיים אל מול אותות ספרתיים הוא ששידורים אנלוגיים תמיד יוסיפו רעש לאות. כאשר האות מועתק, מועבר או מעובד, הרעש הבלתי נמנע שייווצר בערוץ ההעברה ידרדר באופן בלתי הפיך את יחס האות לרעש, עד שבמקרים קיצוניים האות הופך לחסר ערך. אובדן איכות האות היא בלתי הפיך שכן במרבית המקרים, אין שיטה אמינה להבחין בין הרעש לבין האות.
באותות אנלוגיים חשמליים, ניתן להפחית רעש חיצוני על ידי מיגון, חיבורים איכותיים ושימוש בסוגים מסוימים כבלים כגון זוג קואקסיאלי. עם זאת, לא ניתן להפחית את הרעש לחלוטין.
היינץ הוליגר
היינץ הוליגר (בגרמנית: Heinz Holliger; נולד ב-21 במאי 1939) הוא מנצח, אבובן ומלחין שווייצרי.
היינץ הוליגר נעשה לאחד האבובנים הנודעים והמצליחים בעולם, ויצירות רבות נכתבו למענו. בשנת 1966 החל ללמד בבית הספר הגבוה למוזיקה פרייבורג בגרמניה.
הוליגר חיבר יצירות רבות לאמצעים שונים, כמה מיצירותיו הוקלטו בחברת ECM וניתן להשיגן.
לאו פון קפריבי
הרוזן לאו פון קפריבי דה קפררה דה מונטקוצ'ולי (בגרמנית: Georg Leo Graf von Caprivi de Caprera de Montecuccoli; 24 בפברואר 1831 – 6 בפברואר 1899) היה איש צבא בדרגת תת אדמירל ומדינאי גרמני שהיה יורשו של אוטו פון ביסמרק בתפקיד קנצלר גרמניה, תפקיד בו שימש בין השנים 1890 ל-1894.
משפחתו
לאו נולד בשרלוטנבורג (כיום מחוז בברלין), ליוליוס פון קפריבי (1797-1865), משפטן שאף שימש כשופט בבית המשפט העליון וחבר בבית הלורדים של פרוסיה. מקור משפחתו של אביו באיטליה ובסלובניה, שם משפחתם המקורי היה קופריבה אשר הגיע ממחוז קופריבניק בדרום סלובניה.
שירותו בצבא
קפריבי נכנס לשירות הצבאי בשנת 1849, ונלחם במלחמת שלזוויג השנייה בשנת 1864. במלחמת אוסטריה–פרוסיה בשנת 1866 שירת בדרגת מיור בצוותו של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה, ובמלחמת צרפת–פרוסיה בשנים 1870–1871 כראש מטה הקורפוס ה-10. לאחר המלחמה שירת קפריבי במשרד המלחמה הפרוסי, ובשנת 1882 מונה למפקד הדיוויזיה ה-30. בשנת 1883 מונה קפריבי לשר הצי, ולמרות התנגדויות מצד מפקדי הצי הצליח קפריבי לשפר מאוד את מבנה הצי. בשנת 1888 נקלע קפריבי לעימות עם וילהלם השני, קיסר גרמניה על מבנה הצי, ובעקבות כך התפטר מתפקידו. קפריבי מונה למפקד הקורפוס ה-10, ופיקד עליו עד לפברואר 1890.
מדיניות החוץ
הממשל של קפריבי התאפיין במה שידוע להיסטוריונים כ"קורס החדש" במדיניות חוץ ופנים כאחד, עם מהלכים לקראת פיוס של הסוציאל-דמוקרטים בחזית המקומית, ובהתקדמות כלפי מדיניות החוץ הפרו הבריטית אשר באה לידי ביטוי בהסכם האנגלו הגרמני של יולי 1890 שבו הבריטים ויתרו על האי הלגולנד לגרמניה תמורת שליטה של האי זנזיבר. כמו כן, באותה תקופה נוספה לדרום-מערב אפריקה הגרמנית (נמיביה של ימינו), רצועת קפריבי, בליטה כלפי מזרח בין בוצואנה, אנגולה וזמביה של ימינו. באופן כללי, קפריבי לא האמין שגרמניה צריכה להתחרות עם מעצמות אחרות על מושבות מעבר לים אלא להתמקד במעמדה בתוך אירופה, שבה הבריטים רצו יחסים הדוקים יותר וממשלתו של קפריבי נכשלה בהשגת הסכם.
סיום ברית ביטוח המשנה
רק שבוע לאחר תחילת כהונתו, נאלץ קפריבי לבחור אם לחדש את ברית ביטוח המשנה, ברית חשאית שכרת ביסמרק עם רוסיה. קפריבי התנגד לרעיונות של מלחמה מונעת נגד רוסיה שפותחו על ידי הגנרל אלפרד פון ולדרזה. אף על פי כן, הוא נענה להחלטת פקידי משרד החוץ בראשות פרידריך פון הולשטיין לא לחדש את ברית ביטוח המשנה ולהתמקד בברית פשוטה יותר עם אוסטריה-הונגריה. מבלי שידע על קביעת משרד החוץ, וילהלם השני הבטיח באופן אישי לשגריר רוסיה הרוזן פאבל אנדרייביץ' שובאלוב שהאמנה תחודש. כשקפריבי דן בסוגיה עם הקיסר, וילהלם השני נכנע לקנצלר שלו, ולא היה מוכן לפטר קנצלר נוסף שבוע לאחר פיטורי ביסמרק. האמנה לא חודשה, ושובאלוב היה המום מההיפוך הפתאומי. בשנים שלאחר דחייה זו, רוסיה כונתה את הברית עם צרפת.
מדיניות סחר
לדברי אנדרו קרלסון, קפריבי השיג הסכמים מסחריים עם אוסטריה, איטליה, שווייץ, ספרד, סרביה, רומניה, בלגיה ורוסיה. האמנות הפחיתו את המכסים החקלאיים, מה שהוריד את מחיר המזון בגרמניה. הם גם סייעו להרחבת יצוא הסחר הגרמני של מוצרים תעשייתיים. המתנגדים כעסו על ההקטנה של החקלאות הגרמנית לטובת פועלים עירוניים. בראשות East Elbian Junkers, קמה קואליציה שכללה איכרים, בעלי מלאכה ואינטלקטואלים שמרנים עוינים לחברה התעשייתית המתעוררת. הם דרשו מהקייזר לפטר את קפריבי. לפי ג'יימס סי האנט, הליגה האגררית הושקה בשנת 1893 כדי למחות על הפחתת המכסים על דגנים מיובאים. הליגה הייתה מאורגנת באופן ארצי כמו מפלגה פוליטית, עם סניפים מקומיים, משמעת ריכוזית ומצע ברור. היא נלחמה נגד סחר חופשי, תיעוש וליברליזם. האויב השנוא ביותר שלה היה הסוציאליזם, שהוא האשים את הקפיטליזם הפיננסי היהודי. הליגה עזרה לבסס אנטישמיות עממית מהסוג שפרח בשנות ה-30.
רפורמות מקומיות
מספר רפורמות פרוגרסיביות בוצעו בתקופתו של קפריבי כקנצלר. העסקת ילדים מתחת לגיל 13 נאסרה ועבודה בגילאי 13 עד 18 הוגבלה ליום של 10 שעות לכל היותר. בשנת 1891 נאסרה העבודה ביום ראשון והועבר חוק הקובע שכר מינימום, ושעות העבודה לנשים הופחתו למקסימום 11 שעות ביום. בתי דין לתעשייה הוקמו בשנת 1890 לבוררות בסכסוכים תעשייתיים, וקפריבי הזמין נציגים של איגודי עובדים לשבת בבתי דין אלו. בנוסף, הורדו המכסים על יבוא עצים, בקר, שיפון וחיטה והצעת חוק מימון הגישה מס הכנסה פרוגרסיבי לפיו ככל שהרוויחו יותר, כך שילמו יותר מס. הישגים נוספים כללו את הצעות החוק של הצבא מ-1892 ו-1893, ואת ההסכם המסחרי עם רוסיה ב-1894.
התנגשות עם הקייזר
לאחר התפטרותו השמיד קפריבי את המסמכים שלו. בפנסיה, הוא סירב לדבר או לכתוב בפומבי על חוויותיו כקנצלר או לחלוק את דעותיו על אירועים אקטואליים. הוא נפטר ב-6 בפברואר 1899 בסקירן שבגרמניה (היום ידוע בתור סקוז'ין, פולין).
קישורים חיצוניים
נאומי לאו פון קריבי ברייכסטג הגרמני באתר גוגל ספרים חינם (בגרמנית)
יהדות סלובקיה
מימי הביניים ועד לתום המאה ה-18
לאורך השנים הייתה קרבה תרבותית חזקה בין יהדות סלובקיה ליהדות הונגריה, החזקה והמבוססת יותר מדרום ובתקופת האימפריה האוסטרו-הונגרית חיו שתי קהילות אלה ביחידה מדינית אחת וכמעט שלא נבדלו זו מזו.
בראשית המאה ה-18 הייתה הקהילה היהודית בסלובקיה מורכבת ברובה ממהגרים שהגיעו מארצות שכנות: צ'כיה (במיוחד מחבל מוראביה), אוסטריה ופולין. בעוד שהמהגרים מצ'כיה ומאוסטריה התיישבו בערי סלובקיה המערבית (ברטיסלאבה, ניטרה וטרנצ'ין), התרכזו המהגרים מפולין וגליציה ביישובים במזרח סלובקיה. במפקד אוכלוסין שנערך בהונגריה בשנת 1787 נמנו כ-80 אלף יהודים, מחציתם ישבו בסלובקיה, בכ-50 קהילות. קהילות אלה קנו את מקומן בזכות תעודות חסות ("פריווילגיות") שניתנו להן מבעלי אחוזות ומשפחות אצולה, ובהן צוינה מערכת החובות והזכויות ההדדית בין משפחת האצולה לקהילה. בין השאר, חויבו הקהילות בתשלום מס קבוע למעניק החסות כדי לשמור על זכויותיהן.
מהמאה ה-19 עד שנות ה-30 של המאה ה-20
עד למחצית המאה ה-19 היו בסלובקיה המרכזית אזורים נרחבים בהם נאסרה התיישבות יהודים.
במהלך המאה ה-19 גדלה הקהילה היהודית באופן ניכר.
לאחר הקרע ביהדות הונגריה ב-1871, התפלגו יהודי כל הממלכה לשלוש קבוצות: האורתודוקסים הדתיים השמרנים, הנאולוגים הליברלים וקהילות הסטטוס קוו אנטה, שלא השתייכו לארגונים הארציים הממוסדים של שני הקודמים ושמרו על עצמאותן. בשנת 1910 חיו בסלובקיה-לעתיד ה-140 אלף יהודים, אולם לא הייתה זו קהילה הומוגנית מבחינה תרבותית. יהודים אלה היו בעלי מוצא מגוון, הם דיברו בשפות שונות והשתייכו לזרמים דתיים שונים. בין הקהילות היהודיות השונות בטריטוריה אף היו פערים גדולים במעמד הסוציו-אקונומי וברמת ההשכלה. החלוקה ההונגרית לשלושה זרמים הוסיפה להתקיים בשטחי סלובקיה כשאלה סופחו לצ'כוסלובקיה העצמאית בחוזה טריאנון, והשלטונות הכירו בה. חברי 107 הקהילות שאוגדו ב"ברית הקהילות היהודיות האורתודוקסיות בסלובקיה" היוו כ-80% מיהדות סלובקיה. בראשותם ניצבה לשכה מרכזית בברטיסלאבה, אשר קמה כדי להחליף את זו בבודפשט, שלה היו כפופים לפני מלחמת העולם הראשונה. ב-1935 הצליח האדמו"ר חיים אלעזר שפירא ממוקצ'בו לשדל את הממשלה להקים לשכה אורתודוקסית נפרדת עבור רותניה הקרפטית, אם כי רבות מהקהילות שם סירבו להכיר במנהיגותו והוסיפו להשתייך לשליטת ברטיסלאבה. 29 הקהילות הנאולוגיות ו-31 קהילות הסטטוס קוו התאחדו ב-1926 ויצרו פדרציה אחת בשם "ישורון", תחת הנהגת הנשיא ויקטור שטיין. מנהיגה הרוחני של אגודה זו היה הרב הראשי של קהילת ישורון בניטרה, הרב אליעזר שוויגר. כשני שלישים מיהודי סלובקיה אימצו את האפשרות (שניתנה על ידי הממשלה כדי ליצור פלורליזם אתני שיהווה משקל נגד ללאומים הגרמני וההונגרי ושאיפות האירידנטה שלהם) להכריז על לאומם כיהודי, בעוד שליש הזדהו כצ'כוסלובקים או הונגרים בני דת משה.
בשנת 1930 היו בסלובקיה כ-136,737 יהודים שהיוו אז כ-4.5 אחוזים מכלל האוכלוסייה. 55% ישבו בכפרים ובעיירות שאוכלוסייתן פחותה מ-5,000 נפש. 18% מן הקהילה היהודית התרכזה בשתי ערים גדולות: ברטיסלאבה בה נמנו כ-15,500 יהודים וקושיצה בה נמנו כ-11,500 יהודים. יתרת היהודים ישבו בערים בינוניות בגודלן.
בתקופת השואה: 1945-1933
בשנת 1938, לפי הסכם עם גרמניה הנאצית, עברו חלק משטחי סלובקיה, לפני קבלת האוטונומיה מצ'כוסלובקיה, לידי הונגריה ולכן פחת מספר היהודים במדינה. לאחר סיפוח חבל הסודטים ולאחר מכן כל צ'כיה על ידי גרמניה הנאצית בשנת 1939, קיבלה סלובקיה אוטונומיה מזויפת, שכן היה זה משטר בובות של גרמניה הנאצית.
בשנת 1940 חוקק חוק סלובקי על פיו הוקם יודנרט שנקרא מרכז היהודים (בסלובקית: Ústredňa Židov, ר"ת ÚŽ). זאת, בהתאם להוראה שנתן ריינהרד היידריך ב-21 בספטמבר 1939. בראש המרכז היהודי עמד "זקן-היהודים" ("סטרוסטה"). תפקיד זה מילאו היינריך שוורץ שנעצר על ידי השלטונות, ארפד שבשצ'ן ואחריו אוסקר נוימן. תפקידו של מרכז היהודים, עד לשנת 1941, היה למעשה ישומה של תוכנית מדגסקר בכל הנוגע ליהדות סלובקיה.
האופוזיציה למרכז כינתה עצמה "קבוצת העבודה", אותה הנהיגה נציגת ויצו גיזי פליישמן בתמיכת הרב מיכאל דב בר ויסמנדל. קבוצה זו, פרט לפעולות עזרה והצלה, יזמה את תוכנית אירופה להצלת שרידי יהדות אירופה.
האנטישמיות בסלובקיה גדלה, אשר הייתה קיימת עוד לפני עליית הנאצים לשלטון, התעצמה בהשפעתם במשך שנות ה-30. בקרב הסלובקים התחזקה אז הטענה כי היהודים לא נאמנים לסלובקיה אלא לצ'כיה והונגריה. יהודים רבים ניסו להגר אל הונגריה השכנה ולזייף לעצמם תעודות של "אריים", על מנת שלא ייפגעו גם בהונגריה.
הסלובקים אף סייעו לגירוש היהודים לאזור שנקבע בהסכם להונגריה ובכך ניסו להיפטר מיהודי המדינה. רוב עסקי היהודים במדינה עברו לידי האוכלוסייה הכללית, ויהודים נשלחו למחנות עבודה. אם כי היו יהודים אשר המשטר החשיב כ"יעילים" ולכן לא נשלחו למחנות העבודה.
בין חסידי אומות העולם הסלובקים ניתן למנות את אדם אימריץ'.
השמדת יהודי סלובקיה
מבין המדינות תחת השפעה או שליטה נאצית במלחמת העולם השנייה, סלובקיה הייתה בין הראשונות אשר ממנה גורשו יהודים למחנות ההשמדה. השלב המרכזי בגירוש יהודי סלובקיה החל ב-26 במרץ 1942 והסתיים ב-20 באוקטובר אותה שנה. בתקופה זו יצאו 57 משלוחים של רכבות ובהן קרוב ל-58,000 יהודים. 19 רכבות נשלחו ישירות למחנה הריכוז אושוויץ ויעד יתרת המשלוחים היו גטאות מחוז לובלין (אחד מהם היה בקונסקובולה). ארבעת מחנות השמדה פעלו בשנת 1942 במחוז לובלין, בהם מצאו מותם רוב יהודי סלובקיה אשר לא היו כשירים לעבודה:טרבלינקה, בלזץ, סוביבור ומאידנק.
בשנים 1943–1944 הייתה הפוגה במשלוח יהודים מסלובקיה למחנות ההשמדה. היהודים אשר עדיין בסלובקיה רוכזו בשלושה מחנות עבודה (סרד, ויהנה ונובאקי) בהם נהנו מחירות יחסית. במחנות אלה קיימו היהודים חיי קהילה ועבודה פוריים, פעלו בהם כ-130 בתי מלאכה אשר ייצרו מגוון מוצרי טקסטיל, צעצועים, רהיטים ומוצרים כימיים. אולם בלחץ שגריר הרייך בסלובקיה, הנס לודין, על נשיא סלובקיה, הובטח לגרמניה כי במסגרת "פתרון בעיית היהודים" יועברו אף יהודים אלה למחנות ריכוז בפולין עד חודש אפריל 1944. גורמים שונים ובהם המרד הסלובקי עיכבו את הוצאות התוכנית לפועל. אולם עם דיכוי המרד רוכזו היהודים הנותרים במחנה סרד ומשם חודשו המשלוחים. בין חודש אוקטובר 1944 ועד חודש מרץ 1945 נשלחו ממחנה סרד 13,500 יהודים. חמשת המשלוחים הראשונים יצאו לאושוויץ ויתרתם יצאו לראוונסבריק, ברגן-בלזן, זקסנהאוזן ומשלוחים אחרונים לטרזיינשטט.
מיעוט מבין יהודי סלובקיה הצליחו לברוח אל הפרטיזנים ביערות, והשתתפו באופן פעיל במחתרות השחרור הסלובקיות, וחלקם אף קיפדו את חייהם בלחימה על עצמאות מלאה לסלובקיה. היחידה הפרטיזנית הראשונה בהרי ויהורלאט (Vihorlat) במזרח סלובקיה נוסדה במרץ 1942, מנתה 25 חברים ובתוכם 18 יהודים. על פי הערכות שונות בחודש ספטמבר 1944 היו על אדמת סלובקיה כ-16,000 חברי מחתרות, מתוכם כ-1,600 יהודים. בקרבות המרד הסלובקי הלאומי נפלו 269 לוחמים יהודים (כ-17% מכלל הנופלים). 166 יהודים קיבלו אות הצטיינות מממשלת צ'כוסלובקיה על לחימתם בשורות הפרטיזנים.
מספר היהודים מסלובקיה, וכן השטחים הסלובקיים שסופחו להונגריה, שנרצחו במהלך השואה נאמד בכ-100,000 נפש.
מרטין אוהר, אדם אימריץ', מוריץ דאובלבסקי-שטרנק ואנה איגומנובה פעלו להצלת היהודים וקיבלו תואר חסיד אומות העולם.
ממחצית המאה ה-20 ועד לתחילת המאה ה-21
לאחר המלחמה הקשתה צ'כוסלובקיה על היהודים לקבל את רכושם שנלקח מהם במהלכה. לאחר הכרזת מדינת ישראל, היגרה רוב שארית הפליטה של יהודי סלובקיה למדינת ישראל.
היהודים שנותרו בסלובקיה, לאחר איחודה כחלק מצ'כוסלובקיה, בעת השלטון הקומוניסטי סבלו מגזרות אנטי-יהודיות וחלקם ניסו להגר מתוך הגוש הקומוניסטי.
כיום יש בסלובקיה כ-3,000 יהודים, רובם בברטיסלאבה.
יצחק אולשן
יצחק אוֹלשָן (אולשנסקי) (כ"ה בשבט ה'תרנ"ה; 19 בפברואר 1895 – כ"ב בשבט תשמ"ג; 5 בפברואר 1983) היה הנשיא השני של בית המשפט העליון.
ביוגרפיה
נולד ב-1895 בקובנה שבליטא. ב-1912 עלה לארץ ישראל, למד בגימנסיה הרצליה וסיים במחזור השלישי של הגימנסיה, היה חבר בהסתדרות המצומצמת. בחודש מאי 1918 התגייס לגדוד העברי ושירת בו עד לפירוקו של הגדוד, במאי 1921.
עם שחרורו מהגדוד העברי הצטרף אולשן ל"הגנה". ב-1923 נסע אולשן ללונדון לצורך לימודיו באוניברסיטת לונדון. את השנתיים הראשונות בלונדון הוא הקדיש ללימודים במדעי החברה במסגרת בית הספר לכלכלה של אוניברסיטת לונדון ובשנת 1924 נרשם ללימודי התואר הראשון למשפטים, אותם סיים בהצלחה בשנת 1927. בשנה זו חזר לארץ ישראל, אז הוסמך לעריכת דין.
אולשן הצטרף למשרד עורכי הדין של עורך דין עליאש בירושלים, והצליח מאוד במלאכתו. כדוגמה ניתן למנות את ייצוגה של קבוצת יהודים שהוגשו נגדם כתבי אישום במאורעות תרפ"ט, כאשר כל היהודים אשר ייצג, זוכו במשפטם. כעורך דין הרבה אולשן להופיע במשפטים בעלי עניין ציבורי כגון משפטים שעסקו בהגבלת העלייה לישראל, בהגבלת רכישת קרקעות על ידי יהודים מערבים וכן בעניינים הקשורים לארגון ההגנה ונשיאת נשק לא חוקי.
בספטמבר 1948 נמנה יצחק אולשן על חמשת השופטים הראשונים אשר נבחרו לכהן בבית המשפט העליון, שזה עתה הוקם. בנובמבר 1949 מונה לעמוד בראש ועדה לניסוח החוק האזרחי של מדינת ישראל.
היה חבר בוועדת אולשן-דורי לחקירת פרשת לבון ופסק בערעור במשפט קסטנר.
ב-19 בפברואר 1965, פרש אולשן מכס השיפוט בהגיעו לגיל 70. במקומו נבחר כנשיא בית המשפט העליון השופט שמעון אגרנט. באפריל 1965 מונה לעמוד בראש מועצת העיתונות.
אולשן הלך לעולמו בכ"ב בשבט ה'תשמ"ג, 5 בפברואר 1983, שבועיים לפני יום הולדתו ה-88.
משפחתו
אולשן היה נשוי לשמחה (סימי), בתם של אברהם (אלברט) וציפורה צילה עמיאל. אלברט עמיאל היה בן למשפחה יהודית עשירה ממרוקו שעלתה לירושלים באונייתה הפרטית, בשנת תרל"ה (1875), בגיל חצי שנה. אמו דונה הייתה בת למשפחת אל-עסרי העשירה. משפחת עמיאל המסועפת השתקעה בירושלים ורכשה קרקעות בירושלים וביפו. חמותו של אולשן, ציפורה צילה, שהייתה מיילדת, הייתה בתו של חיים יעקב קרישבסקי.
בשנת 1973 שכל אולשן את בנו היחיד יורם-אברהם, שנהרג בגיל 32 בתאונת דרכים בעת שירות מילואים. ממנו היו לאולשן שתי נכדות.
האוניברסיטה הקתולית של הלב הקדוש
בתי ספר
לאוניברסיטה הקתולית של מילאנו 14 בתי ספר בתחומים שונים:
הפוליקליניקה האוניברסיטאית אגוסטינו ג'מלי
הפוליקליניקה האוניברסיטאית אגוסטינו ג'מלי הוא בית חולים בתפוסה של 1,850 מיטות, הממוקם ברומא ומשמש גם כבית הספר לרפואה של האוניברסיטה הקתולית של הלב הקדוש. אגוסטינו ג'מלי (באיטלקית: Agostino Gemelli, 1878-1959) היה מנדיקנט פרנציסקני, רופא ופסיכולוג, אשר כיהן כרקטור הראשון של האוניברסיטה הקתולית וב-1961 ייסד את בית החולים ברומא.
האפיפיור יוחנן פאולוס השני טופל בבית החולים לאחר שנפצע קשה בניסיון ההתנקשות בחייו ב-1981.
הצתה
הצתה היא פעולה יזומה של הבערת אש (להבדיל מהתלקחות ספונטנית).
שימוש האדם הקדמון באש החל אצל ההומו ארקטוס או בתחילת ימיו של ההומו סאפיינס. השגת יכולת זו הייתה נקודת מפנה באבולוציה האנושית החברתית והתרבותית שאפשרה לבני האדם להתרבות במהירות בשל הוספת חלבונים ופחמימות מבושלים לתזונה, הרחבה של הפעילות האנושית לשעות הלילה, והגנה מפני טורפים.
חיכוך הוא הדרך הפרימיטיבית המקובלת ביותר להצתת אש. דרכים שונות להצתת אש באמצעות חיכוך היו ידועות עוד בתקופת האבן הקדומה, ועודן משמשות בימינו. הקשה באבני צור ופלדה הייתה דרך נפוצה נוספת להצתת אש.
שיטות מודרניות להצתת אש, המבוססות גם הן על חיכוך, הן שימוש בגפרור או במצית המבוסס על דלק. להצתה ללא דלק משמש גביש פיזואלקטרי, כלומר חומר המגיב ללחץ ביצירת זרם חשמלי ויוצר ניצוץ. הצתת אש בכוונה רעה היא פשע.
דרכי הצתה
הדרך הוותיקה ביותר להצתת אש היא חיכוך בין שני עצים, אבני צור או פלדה, דרך בה משתמשים עד היום ומשמשת בסיס למצית ולגפרורים. בנוסף קיימות עוד שתי דרכים ותיקות להבערת אש. האחת היא שימוש בעדשה כדי לרכז את קרני השמש עד להדלקת אש. השנייה היא שימוש בבוכנת אש שבה דוחסים במהירות אוויר במזרק מתכת שתחתיתו חומר דליק. עליית הטמפרטורה כתוצאה מדחיסת האוויר מציתה את החומר. כיום הדרך הנפוצה ביותר להצתת אש היא בגפרורים (מקלות עץ או קרטון) המצופים בקצה שלהם בזרחן וחמצן שעל ידי חיכוך שלהם על משטח מתאים, ניצתת אש.
עוד דרך נפוצה כיום להצתת אש היא במצית, המצית פועל על חיכוך של גלגל מאבן צור בברזל אשר יוצר ניצוץ אש המדליק דלק שיש בתוך המצית. כיום ישנם מציתים שבמקום גלגל מאבן צור ישנו גביש פיאזואלקטרי, כלומר במקום חומר שמגיב לחיכוך ישנו חומר המגיב ללחץ ביצירת זרם חשמלי שמובל אל קצה המצית ויוצר ניצוץ בין שני מוליכים חשופים, הניצוץ מדליק את הדלק. ניתן להצית אש על ידי "ערבוב" של חומרים כימיים שהריאקציה הכימית ביניהם אקסותרמית מספיק כדי להעלות את הטמפרטורה מעל טמפרטורת ההתלקחות. על רעיון זה התבססו כל הגפרורים הכימיים.
תהליך ההצתה בגפרור
עד להמצאת הגפרור הייתה הבערת האש משימה לא פשוטה שדרשה מיומנות מיוחדת ומאמץ. בשנת 1827 המציאו באירופה את גפרור הזרחן – קיסם עץ שראשו מצופה בתערובת של זרחן לבן, שעווה, גופרית וחומרי דבק. כשהיו משפשפים את הגפרור בכל משטח, הזרחן היה נדלק ומצית את כל שאר החומרים, כולל הקיסם. אולם לגפרור זה היו שני חסרונות גדולים. ראשית, הוא היה נדלק מכל שפשוף בכל משטח אחר, כך שלפעמים היה נדלק מעצמו אפילו בתוך הקופסה עקב החיכוך בגפרורים אחרים. ושנית, הזרחן הלבן שבו השתמשו הוא חומר רעיל ביותר. די בכמות של 0.1 גרם זרחן לבן כדי להרוג אדם בוגר. זרחן מגיב בצורה מתונה עם החמצן שבאוויר אפילו בטמפרטורת החדר (לכן הוא זורח בחושך), ומתלקח לחלוטין כבר ב-34 מעלות צלזיוס. שלושים שנה מאוחר יותר, בסביבות אמצע המאה ה-19, הופיעו לראשונה בשוודיה גפרורים לא מסוכנים שלא כללו זרחן לבן בכלל. גפרורים אלה, שמכונים גם "גפרורי ביטחון" (Safety matches) הם הגפרורים שבהם אנו משתמשים היום. במקום זרחן לבן הם מכילים זרחן אדום – שהועבר מראש הגפרור למשטח השפשוף של הקופסה ובכל מקרה אינו רעיל. ברגע שהתהליך מתחיל נוצרת אש שמספקת את האנרגיה להמשך התהליך ולהבערת קיסם העץ. ספק האנרגיה להדלקת הגפרור הוא השפשוף של ראש הגפרור במשטח שעל הקופסה - חיכוך היוצר את אחד המרכיבים להם האש זקוקה, חום. בנוסף לחום האש זקוקה גם לחומר בעירה ולחמצן.
קונסטנטין לרנר
קונסטנטין לרנר (ברוסית: Константин Лернер) (28 בפברואר 1950 – 24 בספטמבר 2011) היה שחמטאי סובייטי, אוקראיני וישראלי.
ביוגרפיה
קונסטנטין לרנר נולד באודסה שבברית המועצות (כיום באוקראינה). בשנים 1978 ו-1982 היה אלוף אוקראינה הסובייטית. קונסטנטין לרנר השתתף בהצלחה באליפויות ברית המועצות בשחמט. בשנת 1984 הוא זכה במקום השני ובשנת 1986 חלק מקומות 2–7 (בין היתר עם ויאצ'סלב איינגורן ויבגני ברייב).
במהלך שנות ה-80 לרנר השתתף בתחרויות רבות. בשנת 1985 ו-1986 הוא ניצח בפולין, בשנת 1988 ו-1989 ניצח בז'נבה.
בשנת 1978 הוענקה לו דרגת אמן בינלאומי ובשנת 1986 דרגת רב אמן.
בשנת 2001 הוא עלה לישראל והתיישב בהרצליה. בהיותו בישראל לרנר המשיך להשתתף בתחרויות שנערכו בארץ. הוא ניצח, בין היתר, בתחרויות בתל אביב (2001 ו-2002), ראשון לציון (2004), גבעתיים (2005) והרצליה (2005).
בשנת 2004 הוא זכה במקום הרביעי באליפות ישראל ובשנת 2006 במקום השני.
בשנת 2008 הוא סיים במקום ה-6 באליפות ישראל וב-2009 סיים במקום ה-6 בתחרות במכביה.
בשנותיו האחרונות מצבו הבריאותי הידרדר. הוא נפטר בהרצליה בשנת 2011.
הסוכנות לפשע מאורגן חמור
SOCA הידועה כסוכנות לפשע מאורגן חמור (באנגלית: SOCA, Serious Organised Crime Agency) הייתה גוף ציבורי של ממשלת בריטניה שפעל כסוכנות אכיפת חוק ארצית בבריטניה, המופקדת על מודיעין פלילי, חקירות ואכיפת חוק והיוותה חלק ממערכת הביטחון וקהילת המודיעין הבריטית והתמקדתהבמודיעין משטרתי.
הוקמה בשנת 2006 ופורקה כעבור 7 שנים באוקטובר 2013. הוחלפה על ידי סוכנות הפשע הלאומית.
הסוכנות פעלה מכוח חוק המשטרה והפשע המאורגן החמור 2005, רשמית הסוכנות נוסדה ב-1 באפריל 2006 בעקבות מיזוג של מחלקת הפשע הלאומית, שירות המודיעין הלאומי הפלילי, היחידה הלאומית לפשעי היי טק (NHTCU) ואגף החקירות והמודיעין של סוכנות המכס ומס ההכנסה של הוד מעלתה, בתחומי המאבק בסחר בסמים, והייתה אחראית גם על מאבק בפשעי הגירה מאורגנת, תפקיד שנטלה מידי שירות ההגירה הבריטי.
משרד ההונאה החמורה נותר סוכנות נפרדת. רעיון הקמת הסוכנות הוכרז ב-9 בפברואר 2004, כחלק מחוק המשטרה והפשע המאורגן החמור 2005, שמגביל מחאות והפגנות במרכז לונדון ומאפשר לארגון להוציא צווי מעצר וצווי חיפוש. ביקורות שונות טענו כי היה קיים דמיון רב בין סוכנות SOCA לבין הבולשת הפדרלית של ארצות הברית וחלק מהעיתונות הבריטית נהגה לכנות את הסוכנות בשם "ה-FBI הבריטי".
לסוכני SOCA הוגדרו סמכויות של קציני שיטור, פקידי מכס והגירה. אנשי SOCA לא נטו לעטות מדים. מנכ"ל SOCA היה אחראי על קביעת סמכויות והענקתם לאנשי הסגל של הסוכנות, זאת בהתאם לאופי החקירה. SOCA נהגה לשתף פעולה עם כוחות משטרה מקומיים באנגליה ובוויילס כמו גם בסקוטלנד ובצפון אירלנד (אף שבמידה מצומצמת מאוד, מאחר שאת תפקידי המאבק בפשיעה בסקוטלנד ובצפון אירלנד, מבצעות סוכנויות השיטור המקומיות - הסוכנות לאכיפת הסמים והפשיעה הסקוטית, וכוח המשימה ללוחמה בפשע המאורגן של צפון אירלנד; כאשר בסקוטלנד, לא הייתה ל-SOCA רשות לנהל מבצעים ללא אישור ממשלת סקוטלנד).
בשנת 2010 (רק ארבע שנים לאחר הקמתה של SOCA) משרד הפנים הבריטי החל לבחון הצעות שונות להחליף אותה עם סוכנות הפשע הלאומית (NCA, National Crime Agency), שהחלה לפעול לבסוף באוקטובר 2013 כסוכנות אכיפת החוק והלוחמה בפשע המאורגן העיקרית בבריטניה וכיורשת סוכנות SOCA שפורקה.
המאוזוליאום של סנטה קונסטנצה
המאוזוליאום של סנטה קונסטנצה (באיטלקית: Mausoleo di Santa Costanza) היא כנסייה ברומא, שנבנתה בימי הקיסר קונסטנטינוס. כנסייה זו שימשה כמאוזוליאום, שבו נקברו בתו קונסטנטינה ואמו הלנה. הכנסייה נקראה על שמה של קונסטנטינה עם הפיכתה לקדושה, זמן רב לאחר מותה בשנת 354 לספירה. הכנסייה שופצה בשנת 1254 ושוב בשנת 1620.
מבנה הכנסייה
ידוע כי קונסטנטינה בנתה בפטיסטריום על שטח שהיה, כנראה, ברשות המשפחה האימפריאלית. במבנה זה היא הוטבלה, ביחד עם אחותה הלנה, בידי האפיפיור סילבסטר הראשון. מבנה הכנסייה נחשב בעיני רבים למבנה זה. עם זאת, בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בשטח המאוזוליאום בשנת 1992, נחשפו שרידי מבנה בעל צורת תלתן העשוי להיות אותו מבנה טבילה. ליד המבנה עמדה כנסיית "Sant'Agnese fuori le mura", אשר פירוש שמה הוא "כנסיית אנגס הקדושה אשר מחוץ לחומות". כנסייה זו נבנתה על קברה של אגנס הקדושה (Sant'Agnese) ואינה קיימת כיום.
הכנסייה תוכננה כמבנה רוטונדה ומבנה מרכזני עגול, כלומר מבנה בעל מרכז שהיה אופייני למבני הנצחה מן העת העתיקה. ייתכן כי צורה זו הייתה אחת ההשפעות לצורתה של כנסיית הקבר בירושלים.צורתה החיצונית של הכנסייה כיום דומה לצורתה במאה הרביעית לספירה. קוטרו של המבנה המעוגל הוא 29 מטרים. סביב חדר עגול מרכזי הותקן אמבולטוריום, מעבר מעוגל המופרד מן החלל הפנימי על ידי שנים-עשר צמדים של עמודים. באמבולטוריום נמצאים גם סדרה של קמרונות חבית הנשענים על קיר האמבולטוריום ועל העמודים וכן קפלות השקועות בקיר. מעל העמודים מותקנים תריסר חלונות גדולים (כסמל לשנים-עשר השליחים). מעליו הוקמה כיפה. מערך ארכיטקטוני כזה מציג התקדמות "מן הרעיון של מבנה הזיכרון המעגלי" באדריכלות הרומית אל יצירת מרחב בעל מרכז ברור ומואר. מעברו השני של קיר האמבולטוריום נמצא אמבולטוריום נוסף, חיצוני, אולם צורתו שונתה מאז בניית הכנסייה. אל מול הכניסה למבנה הוקמה קפלה השקועה בקיר, קפלה הגדולה משאר הקפלות שבמבנה ובה שוכן ארון הקבורה של קונסטנטינה. בשנת 1256 נבנתה ליד המאוזוליאום כנסייה בצורת בזיליקה.
העיטורים
המבנה צופה בפסיפסים אשר נקבעו באמבולטוריום הפנימי ובכיפה. נושאי הפסיפסים שבאמבולטוריום לקוחים מן האיקונוגרפיה של האמנות הפגנית. לצד עיטורים גאומטריים, מופיע באחד מחלקי הפסיפס מתוארים ציפורים, ענפים עמוסי פרי וחפצי מותרות כגון "קרן שפע", מראה, כדים וכדומה, הפזורים בחוסר סימטריות על רקע לבן. בחלק אחר של הפסיפס מופיע דגם גאומטרי נוקשה ובתוכו משובצים מיני ציפורים וכבשים, פוטים, אשר חלקם מחזיקים צלחות או מגשי אוכל, וכן דמויות נשיות המתוארות כ-"טיכה" (בלטינית: Tyche), האוחזות בסמלי שפע כגון קרן שפע, צמחים, מראה ועוד. בחלקים אחרים מופיעים גם טווסים, דולפינים וכן קופידונים (פותים) הבוצרים ענבים.
הפסיפסים שעיטרו את הכיפה נהרסו בעת השיפוצים של שנת 1620, עם זאת, בעזרת תיעוד מוקדם שלהם אנו יודעים כי נושאם של פסיפסים אלו היו בעלי משמעות דתית נוצרית - נושאים תנ"כיים הממוסגרים על ידי עיטור צמחי. ריצ'רד קרוטמייר (Krautheimer), מציין כי באזור הבלדקינו, אזור הקרוב לקפלה ובו הוצב הסרקופג של קונסטנטינה, תוארו נושאים מן המיתולוגיה הנוצרית המציינים את "ירושלים השמימית" - השליחים בדמות כבשים וכיפת שמיים מוזהבת.
שני חלקי עיטור מן הסוג הזה שרדו בשתי קפלות בכנסייה. באחד מופיע ישו כשליט העולם היושב על כדור העולם ומוסר את "מפתחות מלכות השמים" לפטרוס. בפסיפס זה מתואר ישו כגבר כהה שיער בעל זקן ואילו בפסיפס השני מופיע ישו כצעיר בלונדיני המוסר החוק לפאולוס. ברקע שני התיאורים מופיעים ענפי דקל כסמל לגן העדן. תיאורים אלו, אף כי ייתכן שנוצרו בתקופה המאוחרת מעט מבנייתה הראשונית של הכנסייה, מציגים את הפרשנות הנוצרית להעברת החוק האלוהי (בלטינית: Tradio legis). בדיון אודות משמעותם של שני פסיפסים אלו מעלה ג'נסין את שאלת הפער שבין הייצוג השונה של דמות ישו. הצעה אחת שלה היא כי שני הפסיפסים הם עבודתם של שני אמנים שונים. הסבר נוסף הוא התפיסה כי דימויים אלו מציגים עמדה תאולוגית שונה לדמותו של ישו - באחד אנושי ובאחר אלוהי. אולם, הצבתן של שתי סצינות כמתארות את ישו לאחר מותו ותחייתו שוללות, לפי ג'נסין, פרשנות כזו. פתרון נוסף שהיא מציעה הוא להבין פער זה כמושתת על קונבנציות תיאור רומיות-פגניות המבחינות בין "צעירות לעומת בגרות".
סרקופג קונסטנטינה
במאוזוליאום מוצב כיום העתק של ארון הקבורה של קונסטנטינה, עשוי אבן פורפיר סגולה. הארון המקורי מוצג במוזיאון הוותיקן ברומא. על הסרקופג מופיע תבליט ובו קופידונים בדמותם של ילדים (פוטי), העוסקים בפעילות של הכנת יין ומשולבים בין שריגי גפן לכלל דגם עיטורי. לצד הפוטי מופיעים דימוי של טווסים וציפורים אחרות. דימוי נוסף המופיע על הארון הוא כבשה. על מכסה הארון מופיעים ראשים של פוטי או של מסכות (אחד בכל צד) המשולב בקישוט של גרלנדה. עיצוב דגם כזה אינו אופייני לסרקופגים נוצריים מן המאה הרביעית, כיוון שהוא חסר את הסממנים הנוצריים הברורים. עובדה זו, בשיתוף עם עדויות נוספות, העלתה ספקות בקשר לנכונות זיהוי הסרקופג כארון הקבורה של קונסטנטינה. פרשנות נוצרית של נושא עיטור זה, הגם שסוג פרשנות זו אינה מקובלת על חוקרים רבים ביחס לסרקופג זה, תראה בשריגי הגפן ובדמויות הפוטי "דימוי של נשמות המאמינים בנצרות שתיגאלנה בדמו של ישו, אותו מסמל כמובן שריג הגפן, מקור היין". בכך מתקבלת משמעות מטפורית של אמונה באל הנוצרי ובגאולה הנוצרית.
עידו קציר
עידו קציר (נולד ב-2 בספטמבר 1992) הוא קומיקאי, תסריטאי, יוצר תוכן, במאי וסטנדאפיסט ישראלי. יצר מערכונים קומיים שזכו לפופולריות ברשת האינטרנט.
ביוגרפיה
קציר נולד ב-1992 וגדל במושב כפר אוריה. ב-2010 התגייס לחיל ההנדסה הקרבית. במהלך ולאחר שירותו הצבאי החל להעלות תוכן קומי לרשת, תוכן שצבר תאוצה והפך ויראלי.
ב-2015 החל לעבוד במשרד הפרסום אדלר חומסקי כקופירייטר. כ-4 חודשים לאחר מכן, זכה בתחרות אנשי הקריאייטיב הצעירים של גלובס.
ב-2016 עבר למשרד הפרסום מקאן, שם עבד כשנה ועזב לדרך עצמאית.
ב-2021 נבחר לרשימת 40 הצעירים המבטיחים של מגזין אייס.
חיים אישיים
לעידו אחות תאומה ואח גדול, אימו אדריכלית ואביו רופא. חי בזוגיות עם השחקנית שירה נאור בתל אביב.
שבירת הכלים
שבירת הכלים הוא מושג יסודי בקבלה, מעשה בריאת העולמות וכלל סידורם מעליון לתחתון לפי דרגות התכונות האלוהיות המכונות ספירות, תוך הפיכת עולם האצילות שבו אירע לדרגה העליונה בארבעת עולמות היסוד הרוחניים, וכן כיסוד הנדרש והמחויב להשתלשלות בריאת העולם הגשמי. המושג הופיע לראשונה אצל האר"י.
לכך מתקשר בקבלה גם המושג תורת הצמצום, גילום דין מלכות האלוהות בחקיקת נקודת חלל בבחינת "פינוי" אור האלוהות האינסופי שמילא את כל המציאות, לאפשור בריאת העולמות בתוך חלל זה ומתוך האצלת אור האינסוף שנסתלק ממנו אך מקיף אותו.
בעברית מודרנית המונח מבטא הרס של סדר קיים, הבאה לכדי משבר, או ביטול מוּסכּמות קיימות.
אורתודונטיה
אורתודונטיה, או יישור שיניים (מיוונית: Orthos, "יישור" ו-Odon, "שן"), היא התמחות ברפואת שיניים. אורתודונטיה עוסקת במחקר וטיפול בפגמים בסגירת הפה, הנגרמים כתוצאה מאי-סדירות השיניים (הנגרמת בעיקר ממחסור במקום לבקיעת השיניים מקוטן הלסת, הנגרם מאי-לעיסה מאומצת מספיק בשנות הילדות בשל תזונה ממועטת במזונות קשים כגון פירות וירקות טריים ושהיא בעלת מרקם רך יותר באופן כללי ) חוסר התאמה בין הלסתות או שניהם יחד. טיפול אורתודונטי יכול לעזור לתקן את השיניים, ולהזיז אותם למקום הנכון. טיפול אורתודונטי יכול להתמקד בעקירת שיניים בלבד או בשליטה ושינויי מנח השיניים בתוך עצם הלסת.
החשיבות באורתודונטיה אינה אסתטית בלבד. ישנה חשיבות רפואית, שכן סגירה נכונה של השיניים היא תנאי לתפקוד תקין של מערכת הלעיסה כולה, וכן לבריאות השיניים, החניכיים ומפרקי הלסת.
אורתו-כירורגיה של הפנים הוא ניתוח לתיקון מבנה הפנים והלסת במקרים שבהם הפרעת הסגר איננה ניתנת לטיפול אורתודונטי בלבד. בחלק מהמקרים מסייע הטיפול האורתודונטי כשלב בהכנה לניתוח.
אדוארד אנגל היה האורתודונט הראשון, כלומר, רופא השניים הראשון שהגביל את התמחותו לאורתודונטיה. הוא נחשב ל"אבי האורתודונטיה המודרנית".
שיטות טיפול
הטיפול הנפוץ ביותר באורתודונטיה הוא הכנסת חוטי מתכת אל תוך התקן אורתודונטי הקרוי "ברקטים" או "סמכים" (בשפה מדוברת נקרא גם "גשר"), אשר עשוי מפלדת אל-חלד או חומר קרמי אסתטי יותר. החוטים, באינטראקציה עם הסמכים, מפעילים כוח על השיניים, דבר היוצר לחץ עליהן ובסופו של תהליך מזיז את השניים לעמדתן הרצויה. שיטות טיפול אחרות עשויות לכלול סדים אורתודונטיים. סד אורתודונטי מורכב על השיניים ומאפשר להביא את השיניים לעמדתן הרצויה. רכיבים נוספים לרבות פלטות או קשתיות נשלפות, "רסן" אשר מחובר לסמכים או טבעות אורתודונטיים כדי ליצור לחץ על השיניים, והתקנים רבים אחרים עשויים לשמש גם כדי להזיז את השיניים.
טכניקות בלתי נראות ליישור שיניים
בעשור האחרון צברו תאוצה גם שיטות אסתטיות ליישור שיניים הפונות בעיקר למבוגרים שאינם מעוניינים להיחשף עם המכשור האורתודונטי. אלה הן שיטות העושות שימוש בסמכים, פלטות ותמיכות מחומרים שונים על מנת להגיע למצב שבו הם בלתי נראים או נראים במידה מועטה.
סמכים בצבע שן: סמכים המורכבים על הצד החיצוני של השן ועקב צבעם הזהה לצבע השיניים הם בולטים הרבה פחות מסוגי סמכים אחרים. כיום יש שני סוגים של סמכים מודבקים: מפלסטיק או מחרסינה – סמכים קרמיים העשויים מחומרים בצבע שן כמו פוליקריסטלין או זירקוניה. לסמכים מפלסטיק יש נטייה לעיוותים וההדבקה שלהם בעייתית ולכן הם נמצאים בשימוש מוגבל. הסמכים הקרמיים אינם מתאימים לכל המקרים בגלל נטייתם להישבר כאשר מופעלים עליהם כוחות חזקים.
חוטים בצבע שן: החיבור בין הסמכים נעשה לרוב באמצעות חוט מתכת הבולט לעין גם כאשר נעשה שימוש בסמכים שקופים. בשנים האחרונות פותחו חוטי מתכת מצופים בשרף בצבע שן שמשתלבים עם הסמכים השקופים ליצירת פתרון אסתטי יותר.
סמכים לשוניים (Lingual Appliances): סמכים המורכבים על השיניים מצידן הפנימי (הצד הלשוני) כך שהם למעשה בלתי נראים וממילא נותנים מענה טוב יותר מהסמכים החיצוניים, שקופים ככל שיהיו. מכיוון שהם מודבקים בצד הבלתי נראה של השיניים, סמכים אלה נותנים מענה אסתטי טוב יותר מסמכי החרסינה. דוגמה לטכניקה שכזו היא מערכת אינקוגניטו (Incognito™) שבה הסמכים מתוכננים בצורה ממוחשבת ומותאמים לכל מתרפא ושן בנפרד. בגלל הגישה המוגבלת לסמכים הללו נוצר קושי בתפעול לרופא, וקושי בשמירת היגיינה. חיסרון נוסף הוא הגירוי ללשונו של המשתמש ולעיתים גם הפרעה בדיבור.
קשתיות שקופות (Aligners): פלטות שקופות ונשלפות. הפלטות מתוכננות על ידי מחשב לאחר סריקה של השיניים ושימוש בהדמיה תלת-ממדית ומותאמות לכל מטפל באופן אינדיבידואלי. למטופל מותאמת סדרה של פלטות שיש להחליף ביניהן מדי שבועיים בהתאם לתוכנית הטיפול כל אחת מהן מפעילה מעט לחץ על השיניים כדי ליישרן. את הפלטות מרכיבים במשך רוב שעות היום והן קלות להסרה ולהרכבה מחודשת, מה שמאפשר שמירה קלה ומלאה על היגיינת הפה והמכשור. השיטות הפופולרית בעולם וגם בישראל הן שיטת אינויזליין (Invisalign) ושיטת איירוק (Irok), אולם הן פחות מתאימות למקרים מורכבים כמו מנשך פתוח, שיניים מסובבות מאוד או קצרות, או מקרים המצריכים שינוי בתזוזת לסתות.
שימוש בכוח אורתודונטי פולסטיבי: שיטה של קשתיות נשלפות המבוססת על שימוש בפעימות אוויר על מנת ליצור כוח אורתודונטי ממקור חיצוני ולא פיזיולוגי כפי שנעשה בשיטות אורתודנטיות אחרות כך שתהליך הטיפול קצר יותר. בשיטת ארודנטיס (Aerodentis) הכוח מופעל על ידי יחידת לחץ אוויר המחוברת לפלטה ומפעילה פולסים שמדמים את הכוח האורתודונטי הפיזיולוגי. את הפלטה מרכיבים רק בחלק משעות היום או הלילה והיא מתאימה למקרים קלים בלבד.
שבט קורייש
שבט קוּרייש (בערבית: قريش, בתעתיק מדויק: קֻרַ֫יְש) הוא שבטו של הנביא מוחמד, מייסד האסלאם. שבט ערבי אשר התפרנס בעיקר ממסחר ומרעִיית צאן.
על פי הגנאלוגיה המקובלת בערב, שבט קורייש מיוחס לקדר בן ישמעאל בן אברהם. בתקופה הקדם איסלמית, השבט נחשב לאחד השבטים החזקים בחִג'אז, חלקו המערבי של חצי האי ערב.
שבט קורייש בתקופה הטרום איסלמית
במחצית השנייה של המאה הרביעית, חמישה דורות לפני הולדת מוחמד, השתלטו בני השבט על העיר מכה. על פי המסורת, קֻצַי (קוסאי) אִבְּן כילאב, מנהיג השבט, שיקם את הכעבה, מקדש בו התפללו לאלים רבים בעיר מכה ונטל לידיו את המשרות הדתיות ואת המנהיגות של העיר.
נכדו, האשם אִבְּן עבד אל-מנאף אבן קוסאי, שהיה אבי סבו של מוחמד, שינה את מעמדה הכלכלי של מכה, ולפי המסורת היה אחראי להפיכתה למרכז סחר ומעבָר. האשם קיבל מידי קיסר ביזנטיון כתב ביטחון, הנקרא "הסכם האילאף", שאיפשר לסוחרי מכה לבוא עם מרכולתם, עורות ובגדים, עד לטריטוריה הביזנטית.
לפי המסורת, המשפחות הנכבדות של שבט קורייש במכה התחרו ביניהן על מתן שירותים שונים לעולי הרגל למכה, כמו אירוח ואספקת המים. הם גבו מסים מהעולים לרגל ומסוחרים, שניצלו את שביתת הנשק של החג', תקופת העלייה לרגל, לרגל עשיית עסקים בירידים.
לאנשי שבט קורייש הייתה יוקרה רבה בחצי האי ערב.
שבט קורייש בתקופת מוחמד
עם תחילת נבואותיו, יצא מוחמד נגד האמונה הפגנית של שבטו ושל יתר תושבי מכה. הוא ראה בהם כופרים, והם ראו בו כמי שפוגע באלים שלהם, מעליב את דתם ולועג לאורח החיים שלהם. עם זאת, בגלל ייחוסו המשפחתי, ובגלל הגנתו של דודו, אבו טאלב, לא פגעו בו.
לאחר ההג'רה – הגירתו של מוחמד לעיר אל-מדינה – חזר מוחמד למכה בראש צבא של 1,400 לוחמים. משהבין מוחמד שלא יוכל לגבור על העיר בגלל כוחה העדיף, חתם עם אנשי מכה הסכם אי-לוחמה לעשר שנים, המוכר כ"הסכם חודיבייה". זמן קצר לאחר מכן, תקף מוחמד עם צבאו את השבט היהודי ח'ייבר וכבש אותו, בעוד אנשי מכה לא יכלו לבוא לעזרת שבט ח'ייבר בגלל ההסכם. כעבור שנתיים מחתימת ההסכם, הפר אותו מוחמד כשכבש את מכה, ובהם את בני שבטו, בראש צבא של 10,000 חיילים שהשיג בזכות כיבושיו. מוחמד, שלא רצה בנקמת דם, גייס כמה מבני שבט קורייש לשורותיו והפכם לבכירים בצבאו. בעקבות כיבושיו, זכה מוחמד להכרה כמי שעומד בראש גורם פוליטי עצמאי, על-שבטי, המלוכד סביב דת ולא מוצא שבטי.
שבט קורייש לאחר מוחמד
לאחר מותו של מוחמד, השאלה הקשה הייתה מי יירש אותו בתפקיד מנהיג האומה האסלמית הצעירה. במהלך מאבקי הירושה, נוצרו שלושה קריטריונים לבחירת היורש – קדימות באסלאם, קרבה משפחתית לנביא, וייחוס-אבות קדום מהתקופה הקדם-איסלמית.
ההשתייכות לצאצאי שבט קורייש הפך כמעט לקריטריון הכרחי לשמש כח'ליפה. כל ארבעת הח'ליפים הראשונים היו מבני שבט קורייש: אבו בכר, עומר אבן אלח'טאב, עות'מאן בן עפאן ועלי בן אבי טאלב.
במסורת הסונית, השתייכות לשבט קורייש הייתה תנאי לח'ליפות. במסורת השיעית, האימאמים, מנהיגי העדה השיעית, המקביל לח'ליפות הסונית, צריכים להיות לא רק בני שבט קורייש, אלא גם צאצאים של עלי אִבֶּן אבו טאלב, בן דודו וחתנו של מוחמד, שלפי המסורת השיעית, הוא היורש של מוחמד על פי צו אלוהי.
יחיאל גרנטשטיין
יחיאל יצחק גרנטשטיין (6 ביוני 1913 - 6 בפברואר 2008) היה פרטיזן וסופר חרדי-ישראלי.
ביוגרפיה
יחיאל יצחק גרנטשטיין בנו של שלום זאב. נולד בעיר לובלין, פולין בא' בסיון תרע"ג, 6 ביוני 1913.
במהלך המלחמה
כאשר הגיע לגיל גיוס, גויס לשנת שירות קרבי בצבא הפולני, לאחריה שוחרר והקים משפחה.
בשנים 1936–1939 התגורר בלודז'.
עם הפלישה הגרמנית לפולין, גויס לצבא לשירות מילואים ונשלח לחזית.
לאחר שניצל מן הטבח הגדול בגטו, נלקח לעבודת פרך יחד עם ה120 גברים שניצלו. כאשר חוסלה קבוצת העבודה, הוא ברח וחבר אל הפרטיזנים הרוסים שפעלו ביערות פולסיה שבבלארוס. הידע הצבאי שרכש בצבא הפולני סייע לו כאשר הצטרף ל'בריגדה הפרטיזנית הרוסית על שם המרשל רוקוסובסקי', בה לחם כשנתיים וחצי עד לסיום המלחמה.
במהלך הלחימה ביערות לחם נגד הנאצים, על ידי פיצוץ מסילות רכבת, פגיעה ברכבות ובחיילים נאצים שלחמו בסביבת פולסיה. אך הוא נאלץ גם להילחם על יהדותו וחייו מול הפרטיזנים הרוסים שלחמו 'לצדו'.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה הגיע לעיר לודז', אליה הגיעו יהודים רבים לאחר המלחמה. בלודז' שימש כמזכיר של ועד הפא"י, שפעלו למציאה וחילוץ של ילדים יהודים שנמסרו למסגרות ומשפחות נוצריות והשבתם ליהדות. הילדים רוכזו במספר בתי יתומים והוכנו בקבוצות לקראת עלייתם ארצה
ב-1946 עבר להתגורר בפריז, וב-1950 עלה לישראל.
נפטר בירושלים ב-6 בפברואר 2008.
פרסומים בעיתונים
ב-1936 פרסם סיפורים ביידיש בעיתון פועלי אגודת ישראל ולאחר מכן פרסם גם בעיתונים "שערים", "המודיע", "הצופה", "דבר" ועוד.