cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלביט (חברה)
תולדות החברה
בשנת 1970 רכשה חברת קונטרול דאטה את חלקו של משרד הביטחון בחברה. לאחר ההנפקה בבורסה בשנת 1978 היה חלקה של קונטרול דאטה 37% ושל אלרון 31%. בראשית 1976 רכשה אלביט את יצרנית האנטנות אלג'ים.
בשנת 1978 מונה בני פלד למנכ"ל החברה. באותה שנה ניצלה אלביט את רווחיותה לצורך הנפקה בבורסה. אולם בהמשך עברה להפסדים, ונקלעה למצב קשה. החברה חזרה במהרה לרווחיות ופלד קיבל על כך את פרס התעשייה. פלד מילא את תפקיד המנכ"ל עד 1985. בראשית שנות ה-80 עבר מפעל החברה מחיפה לכרמיאל. בשנת 1983 הוחלט על הקמת חברת בת משותפת עם ניקום, אליה הועבר חלק מפעילות המחשבים של אלביט. בשנת 1984 רכשה אלביט 70% מחברת אינפרמאטיק. בשנת 1985 הגיעו הכנסות החברה ל-160 מיליון דולר והיא העסיקה 1,900 עובדים.
בסוף שנת 1989, ערכה אלרון ארגון מחדש של החזקותיה כאשר חברת אלסינט, שעסקה בפיתוח, יצור ושיווק פתרונות להדמיה רפואית, רפואה גרעינית, וטומוגרפיה ממוחשבת, עברה לבעלותה של החברה האחות, אלביט מחשבים.
פיצול החברה
בשנת 1996 פוצלה חברת אלביט לשלוש חברות: אלביט מערכות בע"מ, שריכזה את הפעילות הביטחונית; אלביט הדמיה רפואית בע"מ, שקלטה את עסקי הרפואה; ואלביט בע"מ, שנותרה עם פעילות אלקטרוניקה אזרחית (שהנכס העיקרי בה באותה עת היה קו הייצור לטלוויזיות). המניות של כל שלוש החברות נרשמו למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ובנאסד"ק.
לאחר הפיצול, אלביט בע"מ פעלה כחברת החזקות בתחומי התקשורת, והמסחר האלקטרוני באמצעות חברות בנות, שהמהותית בהן הייתה חברת פרטנר תקשורת. אלביט הייתה שותפה בקבוצת פרטנר שזכתה במכרז של משרד התקשורת להפעלת רשת סלולרית שלישית בישראל.
אדם אוקרואשווילי
אדם אוקרואשווילי (בגיאורגית: ადამ ოქრუაშვილი; נולד ב-1 בינואר 1989) הוא ג'ודוקא גאורגי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל הכבדה, מעל 100 ק"ג.
אוקרואשווילי מחזיק במדליית ארד מאליפות העולם משנת 2015. באליפויות אירופה הוא זכה בחמש מדליות. מדליית זהב משנת 2015, שלוש מדליות כסף מהשנים 2013, 2014, ו-2017 ומדליית ארד משנת 2006.
אוקרואשווילי התחרה פעמיים במשחקים האולימפיים בלונדון 2012 ובריו דה ז'ניירו 2016 והודח בקרבות המוקדמים.
אלביט (חברה)
פיצול החברה
בשנת 2001, הוחלט שאין הצדקה לקיומה של אלביט כחברת החזקות נפרדת ולמזג אותה לחברת האם אלרון, שהיא עצמה מוחזקת על ידי חברת החזקות נוספת, דיסקונט השקעות, זאת כדי לחסוך בעלויות כפולות של מטה והנהלה.
מערכות מחשוב
בשנת 1967 פיתח צוות באלביט את המחשב "אלביט 100", שהיווה פריצת דרך בהיותו המיני-מחשב הראשון שיוצר על טהרת המעגלים המשולבים והמחשב המסחרי הראשון שיוצר בישראל. אולם מחשב זה הקדים את זמנו ולא הצליח מסחרית.
באמצע שנות ה-70 ייצרה אלביט את המיני-מחשב CR-17, ממנו מכרה ברחבי העולם יותר מ-700 יחידות, דבר שזיכה את אלביט בתואר יצואן מצטיין.
בסוף שנות ה-70 עסקה אלביט בייצורו של מחשב תואם יבמ מיינפריים בשם "ענת", אך גם פעילות זו לא זכתה להצלחה מסחרית. אלביט גם ייצרה מערכת מרובת מסופים שנקראה "פאקט". בראשית שנות ה-80 ייצרה אלביט את מערכת המיקרו מחשב דייזי. כן מכרה אלביט מונים ממוחשבים למוניות.
מערכות בדיקה אופטיות
בשנת 1992 הקימה אלביט את חברת אלביט מערכות ראייה (באנגלית: Elbit Vision Systems), המתמחה בייצור של ציוד בדיקה אופטי, מערכות ניטור אולטרא-סוניות, ומערכות ניטור לבקרת איכות לתעשיית הטקסטיל, הרכב, זיהוי פגמים במתכות ואיתור פגמים בתהליך הייצור של מסכים שטוחים. באפריל 2001, מכרה אלביט את החזקתה בחברת "אלביט מערכות ראיה" לחברת אלטרו תמורת 3.5 מיליון דולר. בפברואר 2018, נמכרה "אלביט מערכות ראיה" לחברת Uster Technologies השווייצרית תמורת 32 מיליון דולר.
מעגלים מודפסים
בשנת 1973 הקימה אלביט, בשותפות עם כור תעשיות, את חברת "אלטק" העוסקת בפיתוח, ייצור מעגלים מודפסים. בשנת 1988, נמכרה חברת "אלטק" לאיש העסקים יוסי מימן (שמכר אותה בשנת 2013 לחברת ניסטק).
תזרים צנרת ומכשור
תזרים צנרת ומכשור (באנגלית Piping and Instrumentation Diagram, ובראשי תיבות באנגלית P&ID) הוא תרשים הנדסי או שרטוט המציג את הציוד, המכשור, קווי הצנרת ומערכת הבקרה של מתקן תהליכי. לפעמים הוא מכונה בעברית בקיצור תזרים.
שלמה זלמן הבלין (חוקר תלמוד)
שלמה זלמן הַבְלִין (Havlin) (נולד בי"ג בטבת תרצ"ט, 4 בינואר 1939) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לתלמוד ובמחלקה ללימודי מידע וספרנות באוניברסיטת בר-אילן, וראש המחלקה בין השנים 1984–1990. משנת 2003 ראש המכון לחקר הספרות הבתר תלמודית באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לשלום ובלהה הבלין. נכדו של הרב שלמה זלמן הבלין, ראש ישיבת תורת אמת. למד בישיבת חברון בירושלים, והוסמך לרבנות על ידי ראשי הישיבה הרב יחזקאל סרנא והרב משה חברוני וכן על ידי הרב יצחק יעקב וכטפויגל. נישא למאשה לבית פינקל, נכדתו של הרב משה פינקל, בנו של "הסבא מסלובודקה" וחתנו של הרב משה מרדכי אפשטיין, ולהם 8 ילדים.
בשנים 1962–1964 היה חבר ב"בית מדרש עליון לתורה ולחכמת ישראל" שבמוסד הרב קוק. בין היתר עסק בהכנת מהדורה מדעית של משנה תורה לרמב"ם ובאנתולוגיה להגות יהודית "אוצר היהדות". בשנים 1964–1966 שימש ר"מ ומחנך בישיבה התיכונית "מרום ציון – קריית נוער", שבשכונת בית וגן בירושלים. בין השנים 1964–1972 היה חבר במכון התלמוד שבמכון שוקן, שם עסק בפרויקטים שונים בחקר התלמוד, בהדרכתו של פרופ' אליעזר שמשון רוזנטל. במקביל עבד בין השנים 1966–1974 כמבקר ועורך במפעל מפתוח השו"ת במכון לחקר המשפט העברי בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, בראשות פרופ' מנחם אלון.
בשנת 1972 השלים את התואר הראשון באוניברסיטה העברית בחוג לתלמוד ובחטיבות השלמה (לשון עברית, מחשבת ישראל, תולדות ישראל וספרות עברית). בשנת 1983 השלים את התואר השלישי, בהנחיית פרופ' שרגא אברמסון. עבודת הדוקטורט הייתה בנושא: 'רבי אברהם הלוי בעל שו"ת גינת ורדים וחכמי דורו בארץ ישראל ובמצרים'.
בין השנים 1979–1986 היה מדריך, מרצה ולאחר מכן מרצה בכיר במחלקה לתלמוד ובמחלקה ללימודים ביבליוגרפיים ולספרנות באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1982 היה חבר מחקר באוניברסיטת הרווארד בקיימברידג', ובשנת 1983 היה מרצה אורח בישיבה אוניברסיטה בניו יורק. בשנים 1985–1986 היה מרצה בכיר אורח בבית הספר לספרנות באוניברסיטה העברית בירושלים, וכמו כן היה פרופסור אורח בסמינר למתקדמים במשפט עברי באוניברסיטה העברית.
נמנה עם מייסדי המחלקה ללימודי מידע וספרנות באוניברסיטת בר-אילן, לימד בה מאז ייסודה ועד לפרישתו, ועמד בראשה בין השנים 1984–1990. משנת 1986 הוא גם פרופסור חבר במחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן, ומשנת 2003 פרופסור מן המניין באוניברסיטת בר-אילן. יזם את מפעל אוסף צילומי כתבי היד של המחלקה לתלמוד.
בשנות ה-80 יזם וארגן את הכנסים הראשונים לחקר התלמוד בימינו. יזם את הקמת המכון לחקר הספרות הבתר תלמודית, ובמשך שנים היה חוקר ראשי של המכון, במיוחד של "פרויקט רש"י", מפעל הכנת מהדורות מדעיות של פירושי רש"י לתלמוד.
החל משנת 1984 ועד תחילת העשור הראשון של המאה ה-21 ערך את כתב העת "עלי ספר" לביבליוגרפיה וחקר הספר של אוניברסיטת בר-אילן. חבר מערכת "סדרא" - כתב עת לחקר תושב"ע. כמו כן הוא יושב-ראש המכון לחקר התפילה "תלפיות". השתתף והרצה בכנסים ובפורומים שונים, ובהם בכנסי הקונגרס העולמי למדעי היהדות ובכנס המדעי הבינלאומי שבאוניברסיטת הרווארד. משנת 2003 ראש המכון לחקר הספרות הבתר תלמודית באוניברסיטת בר-אילן.
תזרים צנרת ומכשור
תכולה
תזרים צנרת ומכשור כולל:
שלמה זלמן הבלין (חוקר תלמוד)
ביוגרפיה
תושב שכונת גבעת שאול בירושלים. בן דודו הוא הפיזיקאי פרופ' שלמה הבלין.
פועלו המדעי והמחקרי
תחומי התמחותו של פרופסור הבלין הם תלמוד, ספרות רבנית של תקופת הגאונים, ראשונים ואחרונים, תולדות ישראל בתקופת התלמוד ובימי הביניים, קהילות ישראל במאות ה-16 – ה-18 בארצות המזרח ובארץ ישראל, תולדות החסידות, תולדות ארץ ישראל בתקופה החדשה. כמו כן הוא מתמחה בתחום הפילולוגיה וההדרת כתבי יד.
עיקר התמחותו בתחום נוסח התלמוד ובתחום ספרות הראשונים והאחרונים, ובמיוחד בתחום חקר ספרי הרמב"ם וגלגולי נוסח ספריו בכתבי היד ובדפוסים הראשונים, וכן בתחום חקר ספרי הרשב"א וגלגולי קובצי השאלות ותשובות שלו. פרסם חיבורים ומאמרים רבים בנושאים אלו. ערך מהדורת פקסימיליה של דפוס קושטא של ספר משנה תורה לרמב"ם עם מבוא מקיף לתולדות דפוסי הרמב"ם. לאחר שנות מחקר רבות הוציא לאור מהדורת פקסימיליה של כתב יד אוקספורד של הספרים מדע ואהבה של ספר משנה תורה.
בעקבות התמחותו בתקופת התלמודים, בעבודתו במכון שוקן עסק רבות גם בתחום נוסח התלמוד, ביקורת הנוסח, תולדות כתבי היד והדפוסים הראשונים של משנה ותלמוד. מפירותיו של עיסוק זה היה הערך "תלמוד בבלי" באנציקלופדיה העברית, שנכתב על ידי הבלין. בשל חשיבותו הסכימה מערכת האנציקלופדיה להקצות לו מקום כפול מהמתוכנן.
באותה תקופה הוזמן להשתתף במפעל "יד לתלמוד", מפעל המשך לאנציקלופדיה העברית, בראשו עמדו הפרופסורים שאול ליברמן אפרים אלימלך אורבך וישראל תא שמע. התוכנית המקורית הייתה לפרסם שישה עשר כרכים על נושאים תלמודיים, וכל כרך מיוחד לנושא אחד. הנושא שפרופ' הבלין עסק בו במסגרת זו היה בתחום "איסור והיתר".
בין פעולותיו במכון שוקן היו: השלמת עבודתו של פרופ' אליעזר שמשון רוזנטל על מהדורה מדעית של מסכת פסחים, הכנת מהדורה מדעית של מסכת מגילה והכנת הוצאת מהדורה של חיבורו של הרב שלמה סיריליאו "גמרא למסכת עדויות" על פי כתב יד מאוסף גינצבורג שבספריית לנין במוסקבה שלא פורסם. שלושת המיזמים טרם פורסמו. באותה תקופה פרסם בכתב העת "המעין" מאמר על "משנה תורה לרמב"ם – סוף גאונות", שהיווה את הגרעין והרעיון העיקרי למאמרו הגדול על החתימה הספרותית כיסוד החלוקה לתקופות בהלכה.
פרקים מעבודת הדוקטורט שלו, שהייתה בנושא "רבי אברהם הלוי בעל שו"ת גינת ורדים וחכמי דורו בארץ ישראל ובמצרים", פורסמו בבמות שונות, ובהן: מאמר על ישיבות ירושלים בשלהי המאה הי"ז ב"שלם" של מכון יד בן צבי, ומאמר על היצירה הרוחנית של יהודי מצרים בספר "תולדות יהודי מצרים", שבעריכת פרופ' י' לנדו.
פרופ' הבלין הוציא לאור שניים מחיבורי המאירי. הראשון הוא "סדר הקבלה", ספר היסטורי שיטתי ושלם ויחיד במינו מתקופת הראשונים. הספר יצא על פי כתב יד שהגיע מאוסף גינצבורג. עד עתה כל ההוצאות היו על פי ההוצאה הראשונה בשאלוניקי, ולא נודע על כתב יד של חיבור זה. כן הוציא את הספר "בית הבחירה" למאירי על מסכת אבות, אף זה על פי כתב היד היחידי הידוע מחיבור זה מאוסף גינצבורג.
סראנו (נהר בניקרגואה)
נהר הסראנו (בספרדית: Río Serrano) הוא נהר הזורם במחוז ריו סן חואן שבניקרגואה שבחלקה הדרומי של המדינה, כ-200 ק"מ מדרום-מזרח מעיר הבירה מנגואה. האדמה שליד הנהר ניתנת ליישוב, והוא מאוכלס בדלילות עם 34 נפש לקמ"ר.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 23 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מאי (26 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,220 מילימטרים בשנה. חודש יולי הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (418 מ"מ גשם), וחודש מרץ הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (13 מ"מ גשם).
אולריק אנמה-אלה
אולריק בראד אנמה-אלה (בצרפתית: Ulrick Brad Eneme-Ella; נולד ב-22 במאי 2001) הוא כדורגלן גבונזי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אנז'ה ובנבחרת גבון.
קריירת מועדונים
אנמה-אלה, יליד סנס שבצרפת, גדל במחלקות הנוער של סנס ואוסר בצרפת, לפני שעבר לרד בול זלצבורג האוסטרית בשנת 2017. הוא הושאל למשך תקופה קצרה לליפרינג, ובשנת 2019 עבר לאמיין. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת המילואים של המועדון, וב-22 בספטמבר 2020 עבר למחלקת הנוער של ברייטון אנד הוב אלביון.
קריירה בינלאומית
אנמה-אלה שיחק בנבחרות הצעירות של צרפת. ב-16 בנובמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גבון, בהפסד 1–2 לנבחרת מצרים במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
הוא נכלל בסגל נבחרת גבון לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 2021.
המתת חסד בהלכה
המתת חסד אקטיבית
המתת חסד אקטיבית של אדם, גם אם הוא סובל מייסורים קשים, אסורה כמעט בכל מדינות העולם. גם ההלכה רואה אותה בחומרה רבה. כבר בתנ"ך ניתן למצוא דוגמה לכך: הנער העמלקי סיפר שהרג את שאול המלך כדי להקל על ייסורי גסיסתו, אך כעונש נידון למוות על ידי דוד. במעשה זה מביע דוד את הכבוד הרב שרחש כלפי שאול בהיותו משיח האל, אך חז"ל דרשו מהסיפור שגם המתת חסד כזו נחשבת כרצח, ודינה מוות. אומנם מאותו סיפור תנ"כי עצמו יש שהסיקו שהאדם עצמו רשאי לאבד עצמו לדעת במצב של ייסורים קשים כפי ששאול עשה. לדעתם ייתכנו מצבים לפיהם יהיה אדם רשאי להמית עצמו במו ידיו, אולם דעתם דעת מיעוט.
את ההשקפה הבסיסית של ההלכה על המתת חסד מנסח הרב ישראל מאיר לאו:
כפי שעולה מדברי הרמ"א, האיסור על פעולה אקטיבית כדי להמית אינו איסור רק על מעשה הריגה ממש, אלא על כל פעולה מזרזת מוות:
קיימת אף דעה בהלכה לפיה אסור כלל לגעת בגוסס, מחשש להחיש המוות.
כך נפסק בשולחן ערוך:
המתת חסד פסיבית
כעיקרון תומכת ההלכה בהימנעות מהארכת חיים שאין בה תוחלת. הרמ"א מתיר להפסיק לחטוב עצים במקום שבו נמצא גוסס או להימנע מלשים מלח על לשונו, אף שהוא מניח שחטיבת עצים ומלח על הלשון מעכבים את צאת הנשמה.
חלוקים הפוסקים בשאלה מה נקרא הסרת דבר המונע מוות ומותר, ומה נקרא מעשה המזרז מוות ואסור.
יחסי צ'כיה–קנדה
יחסי צ'כיה–קנדה הם יחסי החוץ בין קנדה לצ'כיה.
המתת חסד בהלכה
המתת חסד פסיבית
קיימת דעה קיצונית שלפיה כל טיפול מאריך חיים, אף אם מתבצע נגד רצונו של החולה הסובל, הוא בגדר חובה. דעה זו התפשטה כהשקפתה של ההלכה, אף שלמעשה היא דעת מיעוט. הרב יעקב ישראל קניבסקי כתב על כך: "בעיקר היסוד דכל מה שאפשר להאריך חיי החולה (אפילו אינו אלא לחיי שעה) צריכים לעשות, אמת שגם אני שמעתי בילדותי מימרא זו, ולא ידעתי אם זהו מבר סמכא הוא, אבל בעיניי דבר זה צריך עיון גדול".
יחסי צ'כיה–קנדה
שתי המדינות הן חברות מלאות בנאט"ו ובארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי. ישנם כ-94,000 אנשים ממוצא צ'כי המתגוררים בקנדה.
המתת חסד בהלכה
המתת חסד פסיבית
אחרים סבורים שמותר להימנע מלהאריך חיי חולה סופני סובל (ביניהם הרב יוסף שלום אלישיב), ויש הסבורים שזהו אינו רק היתר אלא חובה. הרב משה פיינשטיין אף סובר שגם אם החולה אינו סובל לדעת הרופאים, חל איסור להאריך את חייו, משום שאין הרופאים יכולים לדעת מה טיבם של הייסורים הכרוכים בעיכוב צאת הנפש.
יחסי צ'כיה–קנדה
יחסי סחר
בשנת 2013, הייצוא הקנדי לצ'כיה הסתכם ב-134.8 מיליון דולר. סחורות קנדיות שנשלחו לצ'כיה כללו מטוסים, מסוקים וחלקים, מכונות, טורבו-מדחפים, מכשירים רפואיים, מזון לחיות מחמד, תרופות, ויטמינים, ברזל/פלדה, פלסטיק ומשקאות שאינם אלכוהוליים. היצוא מצ'כיה הסתכם ב 446.6 מיליון דולר. הסחורה הצ'כית כללה מכונות, מוצרי ברזל ופלדה, חלקי רכב, טרקטורים, צמיגים, מכשירים רפואיים, ציוד ספורט, אורניום, זכוכית ובירה.
המתת חסד בהלכה
המתת חסד פסיבית
הדעה המקובלת בין הפוסקים היא שבחולה סופני שאפסה תקוותו אין צורך לבצע פעולות כגון החייאה, הנשמה, ניתוחים, דיאליזה, כימותרפיה ועוד. מצד שני, אסור לחדול מלתת מזון ונוזלים.
יחסי צ'כיה–קנדה
סכסוך ויזה
ביולי 2009 החזירה קנדה את דרישת הוויזה מהצ'כים בגלל מספר גבוה של מבקשי מקלט מצ'כיה, בעיקר צוענים. בתגובה צ'כיה החזירה את שגרירה בקנדה להתייעצויות, הטילה דרישת אשרה למחזיקי דרכונים דיפלומטיים ורשמיים קנדיים, וביקשה מהנציבות האירופית לדרוש ויזות מאזרחי קנדה כדי להיכנס לאיחוד האירופי (צ'כיה, כחברה באזור שנגן, אינה יכולה ליישם באופן חד צדדי דרישות ויזה או בקרות לאזרחים קנדיים).
המתת חסד בהלכה
המתת חסד פסיבית
שאלה שנויה במחלוקת היא מה הדין במקרה שבו חובר חולה סופני למכשיר הנשמה — האם מותר לנתקו ממנו. הרב חיים דוד הלוי ואחרים התירו זאת, אך רוב הפוסקים אסרו. "פטנט הלכתי" שמגשר בין הדעות ושנעשה בו שימוש הוא חיבור מכשיר ההנשמה לשעון, כך שיפסיק מעצמו לכמה שניות מפעם לפעם. ניתוק המכונה במצב שבו היא שובתת לרגע יכול להיחשב לפעולה פסיבית מותרת (הימנעות מחידוש פעולתה אינה כהפסקת פעילותה).
יחסי צ'כיה–קנדה
סכסוך ויזה
ב-6 במאי 2009 בפסגת קנדה–האיחוד האירופי בפראג (בירת צ'כיה) החל משא ומתן להסכם כלכלה וסחר מקיף (CETA), הסכם סחר חופשי וזכויות יוצרים בין קנדה לאיחוד האירופי. צ'כיה הכריזה שהיא לא תאשר את ההסכם עד שתבוטל דרישת הוויזה על ידי קנדה, ובכך מנעה מכניסת ההסכם לתוקף.
המתת חסד בהלכה
תפילה על חולה שימות
פוסקי ההלכה דנים האם מותר להתפלל על חולה שימות. הר"ן כתב שאם החולה מתייסר ואין תקווה שיתרפא מותר להתפלל עליו שימות, כמו שמסופר בתלמוד על אמתא דבי רבי שהתפללה על רבי יהודה הנשיא שימות.
יחסי צ'כיה–קנדה
סכסוך ויזה
ב-14 בנובמבר 2013, שגריר קנדה בצ'כיה אוטו ילינק הודיע על ביטול דרישת הוויזה לאזרחי צ'כיה.
פיט קייזר
פטרוס יוהאנס "פיט" קייזר (בהולנדית: Petrus Johannes "Piet" Keizer; 14 ביוני 1943 - 10 בפברואר 2017) היה כדורגלן הולנדי ששיחק בעמדת הקיצוני השמאלי.
קייזר נחשב לאחד מגדולי הכדורגלנים ההולנדים בכל הזמנים. הוא שיחק לאורך כל הקריירה בקבוצת נעוריו אייאקס אמסטרדם, והיה חלק מקבוצת הטוטאל פוטבול של המועדון בשנות ה-60 וה-70. לקייזר 34 הופעות במדי נבחרת הולנד בהן כבש 11 שערים, והיה שותף להעפלתה של הולנד לגמר מונדיאל 1974.
קריירת משחק
קייזר החל את דרכו בקבוצת הנוער של אייאקס אמסטרדם, ובעונת החל לשחק בשורות הקבוצה הבוגרת. הוא רשם את הופעת הבכורה שלו ב-5 בפברואר 1961, בהפסד 0–1 לפיינורד. עד מהרה השתלב קייזר כשחקן הרכב קבוע באגף השמאלי.
ב-25 במרץ 1964 נפצע קייזר פציעה קשה במהלך משחק במסגרת הגביע ההולנדי. הוא ספג חבטה בראשו שגרמה לו לאבד את הכרתו, ובבית החולים קבעו כי הוא סובל משבר בגולגולת. במשך זמן היה חשש כי לא ישוב עוד להכרה, אך בעקבות ניתוח מוצלח שעבר הצליח להתאושש, ואף חזר למגרשים תשעה חודשים לאחר שנפצע.
הגעתו של רינוס מיכלס לתפקיד המאמן ב-1965 שינתה כליל את גורלה של אייאקס כולה, ושל קייזר בפרט. מיכלס הנחיל לקבוצה את שיטת הטוטאל פוטבול, בה זכה קייזר להיות הקיצוני השמאלי באחת התקופות המוצלחות בתולדות המועדון, שזכה בארבע אליפויות בחמש עונותיו הראשונות של מיכלס בתפקיד. בעונת זכו קייזר ואייאקס בגביע אירופה לאלופות, לאחר 0–2 על פנאתינאיקוס במשחק הגמר, בו פתח קייזר בהרכב. לאחר עונה זו הגיע לקבוצה המאמן הרומני סטפן קובאקס, שזכה עם הקבוצה גם בשני גביעי אירופה הבאים, ב-1972 לאחר ניצחון 0–2 במשחק הגמר על אינטר מילאנו, משחק בו הוביל קייזר את הקבוצה כקפטן, וב-1973 לאחר 0–1 במשחק הגמר על יובנטוס, במשחק בו יוהאן קרויף שימש כקפטן, אך קייזר פתח ושיחק לכל אורך המשחק.
באוגוסט 1973, לקראת עונת, החליט מאמנה החדש של אייאקס לערוך משאל לבחירת קפטן הקבוצה בין כל השחקנים. בהצבעה הסודית זכה קייזר במירב הקולות כנגד יוהאן קרויף, ששבועות ספורים אחר כך עזב את הקבוצה לטובת ברצלונה. קייזר שיחק את משחקו האחרון במדי אייאקס ב-13 באוקטובר 1974, חודשים ספורים לאחר פתיחת עונת. לאחר מכן, בעקבות ויכוחים בינו לבין מאמנה החדש של הקבוצה, הנס קראיי, החליט קייזר בן ה-31 לפרוש ממשחק פעיל. קייזר שיחק באייאקס לכל אורך הקריירה, ובסך הכול רשם 490 הופעות במדיה, מתוכן 365 הופעות ליגה. קייזר ממוקם רביעי בטבלת ההופעות במדי הקבוצה. כמו כן הוא ממוקם במקום החמישי בטבלת מלך השערים של המועדון בכל הזמנים, עם 189 שערים בכל המסגרות, 146 מתוכם בליגה. בסך הכל זכה קייזר עם אייאקס ב-18 תארים מקומיים ובינלאומיים, כשבנוסף לשלוש אליפויות אירופה, הוא היה שותף לזכייתה בשש אליפויות הולנד, חמישה גביעים, שתי זכיות בסופר קאפ האירופי, זכייה אחת בגביע הביניבשתי וזכייה אחת בגביע האינטרטוטו.
נבחרת הולנד
קייזר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת הולנד ב-5 בספטמבר 1962, בגיל 19 בלבד, במסגרת משחק ידידות מול. קייזר כבש את שער הבכורה שלו באותו משחק, שהסתיים בניצחונה של הולנד בתוצאה 0–8.
קייזר היה שותף לכישלונה של הולנד להעפיל ממוקדמות יורו 1964 (הופעה אחת), מוקדמות מונדיאל 1966 (הופעה אחת), מוקדמות יורו 1968 (שש הופעות) ומוקדמות יורו 1972 (חמש הופעות), אך לאורך כל הקריירה הבינלאומית לא שיחק במדיה באופן רציף, כך למשל לא שותף כלל בין נובמבר 1967 לינואר 1970, ולא שיחק כלל במוקדמות מונדיאל 1970.
המאמן שהוביל את הולנד בטורניר מונדיאל 1974 בגרמניה המערבית היה רינוס מיכלס, מאמנו בעבר של קייזר באייאקס אמסטרדם. מיכלס העדיף לשחק עם שלישיית חוד שכללה את יוהאן קרויף, רוב רנסנברינק וג'וני רפ, והשלושה פתחו בהרכב כמעט בכל משחקיה של הולנד בטורניר. חוסר שיתופו של קייזר בהרכב נבע בעיקר מהשפעתו של קרויף, כוכבה הגדול של הנבחרת, זכר למאבק סביב סרט הקפטן באייאקס שנה קודם לכן. קייזר זכה להופעה אחת בלבד במהלך הטורניר, כשעלה בהרכב ושיחק לאורך כל משחקה השני של הולנד בשלב הבתים מול, שהסתיים בשוויון 0-0. הולנד הצליחה להעפיל לגמר הטורניר, שם נוצחה 1–2 בידי.
המשחק מול שוודיה בשלב הבתים היה למשחקו האחרון של קייזר במדי הנבחרת, לאחר שפרש מכדורגל כשלושה חודשים לאחר תום הטורניר. קייזר צבר בסך הכול 34 הופעות במדי הולנד, בהן כבש 11 שערים.
לאחר הפרישה
בנובמבר 2007, בעקבות משבר ניהולי ומקצועי במועדון, הוחלט באייאקס להקים ועדה שבחנה את נושאי הניהול והמדיניות הספורטיבית. בין מסקנות הוועדה, שהתפרסמו בפברואר 2008 תחת השם "אייאקס - הדרך לניצחון", נקבע כי למועדון אין צורך ביועצים טכניים, ודמויות דוגמת קייזר צריכות לסיים את תפקידן במועדון. כחלק מיישום מסקנות הוועדה, נאלץ קייזר לעזוב את תפקידו בקבוצה.
ב-10 בפברואר 2017 נפטר קייזר לאחר מאבק בסרטן הריאות.
היסטוריה של האסטרונומיה
אסטרונומיה היא העתיקה ביותר מבין מדעי הטבע. ראשיתה בעת העתיקה, ומקורותיה באמונות ומנהגים דתיים, מיתולוגיים, קוסמולוגיים, קלנדריים ואסטרולוגיים מתקופת הפרהיסטוריה. שרידים אלה עדיין נמצאים באסטרולוגיה, תחום לימוד השזור זמן רב באסטרונומיה הציבורית והממשלתית. בתקופת המהפכה הקופרניקאית שהחלה ב-1543, האסטרולוגיה והאסטרונומיה לא היו מופרדות לחלוטין. כמו כן, בתרבויות אחדות, מידע אסטרונומי שימש לניבוי אסטרולוגי.
אסטרונומים בעת העתיקה היו מסוגלים להבחין בין כוכבים לכוכבי לכת, כיוון שכוכבים נשארו במיקום קבוע יחסית לאורך שנים רבות, בעוד שכוכבי לכת נעו באופן ניכר במהלך זמן קצר.
האסטרונומיה היא, ככל הנראה, המדע העתיק ביותר. כבר תרבויות פרימיטיביות שמו לב לתופעות אסטרונומיות בסיסיות; זריחה ושקיעה, מופעי הירח, נטיית מסלול השמש בעונות השנה, השפעת נטיית השמש על אורך היום והלילה ומזג האוויר, תנועת כוכבי הלכת וסידור כוכבי השבת. הבנת תופעות אלו הייתה חשובה במעבר לחברה חקלאית, על פי התופעות האסטרונומיות יכלו בני האדם לדעת מתי לחרוש ומתי לזרוע. ישנם גם ממצאים ארכאולוגים המתעדים אירועים נדירים יותר כגון שביטים, ליקוי מאורות ואף נובות וסופרנובות. אם כי לרוב ממצאים אלו אינם מוחלטים.
אסטרונומיה קדומה
איננו יודעים מתי החל חקר האסטרונומיה המסודר ומתי פעל האסטרונום הראשון, אולם ישנן עדויות ארכאולוגיות ברורות לעיסוק רציני באסטרונומיה ברמה גבוהה בתרבויות העתיקות ביותר. נמצאו עדויות לעיסוק באסטרונומיה מתקופת הפריחה של שומר (לפני כ-6,000 שנה), וידוע גם שהמצרים הקדמונים עסקו בה. ממצא מרשים הוא סטונהנג' שבאנגליה (נבנה במהלך האלף השלישי לפנה"ס). החוקרים חלוקים האם האתר שימש כמצפה כוכבים או לשימוש אחר, אך מוסכם על כולם שהאבנים מוקמו על פי אירועים אסטרונומיים. עמודי האבן ממוקמים כך שניתן לחשב בעזרתם אירועים אסטרונומים כגון נקודת השוויון ונקודת היפוך נקודות במסלולו של הירח ועוד. עד לפילוסופים היוונים ביוון הקלאסית שימשה האסטרונומיה הן כמדע תצפיתי (שסייע למשל לקבוע את לוח השנה) והן כבסיס לאסטרולוגיה שנחשבה אז חלק בלתי נפרד ממנה. גם כתבים אסטרונומיים מימיה האחרונים של ממלכת בבל, מן המאה השלישית או השנייה לפני הספירה, כוללים נתונים מספריים תצפיתיים, ללא רמז למודל שיוכל להסביר את התצפיות. ממצאים המעידים על תצפיות שיטתיות נמצאו במצרים, הודו, סין ומסופוטמיה. בכל המקומות הללו נעשו חישובים שחזו אירועים אסטרונומיים כגון ליקויים.
אסטרונומיה מסופוטמית
הבבלים המציאו את גלגל המזלות המוכר וקבעו את תחילתו באלדברן שהיה אז בנקודת השוויון האביבי. חוקרים שבדקו את קבוצות הכוכבים המקובלות בעולם העתיק, והשוו זאת לכוכבים הנראים בקווי רוחב שונים בתקופות שונות, שיערו כי החלוקה הראשונית של כוכבים בהירים לקבוצות נעשתה לראשונה לפני כ-4,800 שנה באזור קו רוחב 40°. יש יסוד לדבר שהחלוקה נעשתה בארם נהריים.
הלוח הבבלי (שמבוסס על לוח שומרי) מבוסס על מחזור ה"סארוס"- מחזור של ליקוי חמה (או לבנה) של 18 שנים ו-11 יום שהם 223 חודשים סינודים (הפרש בין מולד ירח אחד למשנהו). מחזור זה מאפשר קביעת לוח שמסנכרן חודשי ירח ושנות חמה ומעיד על לוחות תצפית מדויקים לאורך שנים רבות. מחזור זה היווה, ככל הנראה, בסיס למחזור המטוני של מטון ולחישוביו של תאלס איש מילטוס. גם הלוח העברי בנוי על יסוד חישובים אלו. לוח השנה במגילות קומראן מבוסס אף הוא על האסטרונומיה המסופוטמית.
נמצאו לוחות תצפית שמפרטים את מיקומי השמש, הירח, כוכבי הלכת, ליקויים, נקודות היפוך, ולעיתים אף את זריחתו של סיריוס. הלוחות מתוארכים מסוף המאה השביעית לפסה"נ ועד למאה הראשונה לפסה"נ.
לאסטרולוגיה היה חלק חשוב בפיתוח האסטרונומיה הבבלית. היו להם אלים לכל כוכבי הלכת ואל לשמיים ולכוכבים. מצפי הכוכבים מוקמו כחלק מהמקדשים, וכהני הדת היו מנסים לחזות אירועים חשובים כמו עליית ונפילת מלכים.
בסביבות המאה ה-5 לפסה"נ חישבו הבבלים ברמת דיוק מפליאה את אורך החודש הסינודי הממוצע- 29.530614 או 29.530594 יום לעומת הזמן המדויק שעמד על 29.530583 באותה התקופה. גם את אורך השנה הטרופית חישבו הבבלים כ-365.234 במקום 365.2422. רמת דיוק זו מפליאה בייחוד בהתחשב במכשירי המדידה הלא מדויקים שהיו באותה תקופה.
אסטרונומיה מצרית
האסטרונומיה המצרית לא הגיעה, ככל הנראה, לאותה רמת התפתחות של זאת הבבלית, אך הייתה גם היא מפותחת מאוד. המצרים ידעו בשלב מוקדם למדי את ההבדל בין אורך של שנת חמה (365.25 יום) לבין הלוח המצרי (365 יום). המצרים חישבו מחזור גדול שבו 1,461 שנים שלהם שוות ל-1,460 שנות חמה. על פי החישוב מחזורים גדולים כאלה התחילו בשנים 4,241, 2,781 ו-1,321 לפסה"נ. אין ראיות ברורות מתי התחיל הלוח, אבל ישנם כמה חוקרים שסבורים שהתאריך הראשון היה תחילת הלוח. אם השערה זו נכונה הרי שמדובר בתאריך הקדום ביותר הידוע של כרונולוגיה היסטורית. בבניית הפירמידות במצרים ניכרים הישגיהם של המצרים באסטרונומיה. הן בכיוון המדויק לרוחות השמיים והן בכיוון אלמנטים שונים לאירועים אסטרונומיים כמו עמדות כוכבים בעונות השנה.
אסטרונומיה של בני המאיה
מכל העולם העתיק, אלו שתוצאותיהם הכי מדויקות - ובהפרש משמעותי משל שאר בני זמנם - הם בני המאיה, מהמאה החמישית לפני הספירה.
אורך השנה הטרופית ע"פ חשבונם מדויק מאוד - הרבה יותר משל היוונים (סטיה של 18 שניות לשנה בלבד), אורך מחזור הירח די מדויק - 29 יום 12 שעות 44 דקות 1/3 26 שניות. אורך מחזור נוגה מדויק מאוד: 584 יום (היום ידוע לנו: 583.92). כמו כן הם היחידים שגילו - לפני המצאת הטלסקופ - שערפילית אוריון (כסיל) היא מטושטשת ויש בה כוכבים מפוזרים ולא נקודה בודדת. גם הם חישבו את זמני ליקויי החמה והלבנה.
האסטרונומיה ביוון
ממסופוטמיה עברה גחלת האסטרונומיה לעולם ההלניסטי, שבו מוקד העיסוק השתנה מאירועים כגון ליקויי חמה ולבנה והפקת לוחות שנה למיפוי כיפת השמים ויצירת קטלוגים ותאוריות קוסמולוגיות. כתבים המיוחסים לאסטרונום אאודוקסוס מקנידוס, מן המאה הרביעית לפני הספירה, כוללים מודל גיאוצנטרי, לפיו כדור הארץ היה במרכז וסביבו סבו השמים כולם. אצל אוודוקסוס, כל כוכב לכת נע כאילו הוא משובץ בכדור גדול שמרכזו מתלכד עם מרכז כדור הארץ, בעוד שהכדור סב על צירו. כדי להסביר את הנתונים האסטרונומיים, אוודוקסוס נאלץ להניח שציר הסיבוב עצמו אינו קבוע, אלא נוקף במעגל קטן כמו ציר הסיבוב של סביבון.
בתקופה הרומאית חל קפאון באסטרונומיה, שבתקופה זו עיקר תפקידה היה ביישומה המעשי (לדעת מאמיניה באותה תקופה), האסטרולוגיה. ברבע השני של המאה השנייה לפני הספירה ערך היפרכוס קטלוג שכלל כ- 1000 כוכבים, והצביע על אי-דיוקים במודלים האסטרונומיים של מערכת השמש שהיו מקובלים בתקופתו. מעט מאוחר יותר התקין יוליוס קיסר, המנהיג הרומאי החשוב, לוח אחיד באימפריה הרומית, הוא הלוח היוליאני.
במאה השנייה לספירה גיבש תלמי את המודל הגיאוצנטרי, שמשל בכיפה עד לימי גלילאו, במידה רבה בזכות רעיון האנתרופוצנטריות והחסות שהעניקה הכנסייה הקתולית למודל. המודל ההליוצנטרי היה קיים באותה עת אך נזנח ונשכח.
המודל הגאוצנטרי
מקור השם גאוצנטרי הוא ביוונית: גאו (=ארץ) וצנטרון (=מרכז). כלומר - ההשקפה לפיה כדור הארץ במרכז, הוא מרכז היקום לפי מודל זה, כלומר: השמש, הירח, הכוכבים וכוכבי הלכת סובבים את כדור הארץ. לאחר גילוי צורתו הכמעט-כדורית של העולם על ידי היוונים נוצר מודל זה. מודל זה היה נפוץ בעולם ההלניסטי ורעיונות דומים לו היו נפוצים בשאר העולם (הודו העתיקה, סין העתיקה).
לפי המודל הגאוצנטרי 55 ספירות (Spheres) בדולח הכילו את השמש הכוכבים וכוכבי הלכת. עם זאת כיפת השמים לא צייתה למודל זה. כוכבי הלכת התנהגו בדרכים מוזרות: נעו קדימה ואחורה בצורה שנראתה בלתי צפויה. כדי להסביר זאת אריסטו טען שכוכבי הלכת נעים לא בדיוק לפי סיבוב הספירות אלא גם לפי סיבוב של ספירות קטנות יותר על הספירות: אפיציקלים. תלמי העמיק במדידותיו את המודל עם אפיציקלים על-גבי אפיציקלים בכמויות מרובות. הוא גם שינה את המרכז שסביבו סובבים הכוכבים מכדור הארץ לנקודה קרובה לו.
המודל הגאוצנטרי שרד עד המאה השש-עשרה והוחלף בהדרגה במודל ההליוצנטרי של קופרניקוס, גלילאו וקפלר.
אסטרונומיה בימי הביניים-שליטת המודל הגיאוצנטרי
לאחר נפילת האימפריה הרומית עבר לפיד האסטרונומיה לערבים (עם עליית האסלאם) ולהודים ולסינים שקיבלו אותה דרך דרך המשי. בעוד ההודים והסינים, שעסקו באסטרונומיה עוד לפני זאת, לא פיתחו את האסטרונומיה במיוחד בתקופה זו, הערבים, שעד עליית האסלאם היו עם מפגר אחרי העמים שבסביבתו, החלו בתקופה זו במחקר אסטרונומי רב כפי שלא נראה עד אותה תקופה, ועד היום רוב הכוכבים שלהם שם שאינו תחת מערכת מתן שמות מסודרת - שמם ערבי. אחת המוטיבציות לכך הייתה שימוש בניווט אסטרונומי למסעות ימיים ואחד האמצעים שסייעו בידם הייתה המצאה יוונית בשם אצטרולב.
באירופה, הבקיאות בשפה היוונית התמעטה וכתבים מפורטים שנכתבו ביוונית על תחום האסטרונומיה הפכו לפחות נגישים ואת מקומם תפסו תקצירים או מאמרים ישומיים בלטינית. עיקר העניין באותה עת בתחום האסטרונומיה היה בהקשר של לוחות השנה וקביעת מועדי החגים הנוצריים (כך למשל, חיבור של בדה ונרביליס שימש לקביעת המועד המדויק של חג הפסחא) ומצד אסטרולוגים. במאה ה-12 משכילים אירופאים כדוגמת סילבסטר השני ערכו מסעות אל ספרד וסיציליה עקב השמועה על הידע הקיים בעולם הערבי הקשור לאסטרונומיה ועריכת לוח השנה ובפרט האצטרולב. כתבים בערבית ויוונית תורגמו ללטינית והעשירו את הידע באירופה, באוניברסיטאות שהחלו לקום באותה עת נלמדה גם אסטרונומיה וכתבים חדשים נוצרו, כדוגמת אלו של יוהנס דה סקרובוסקו.
בארצות האסלאם פעלו מספר מרכזים לחקר הכוכבים. בין היתר ניתן לציין מצפה הכוכבים אולוג בג ומצפה הכוכבים הגדל בנבנה באיסטנבול בשנת 1577 שנוהלה על ידי מונאג'ים באשי אך נהרסה לאחר כמה שנים.
אסטרונומיה בעת החדשה
בבוא הרנסאנס התפתחה רבות האסטרונומיה באיטליה, ומשם עברה לשאר אירופה הנוצרית. תגליותיהם של גלילאו גליליי וניקולאוס קופרניקוס, ויותר מכל - של יוהאנס קפלר פתחו את הצוהר לתאוריה החדשה של האסטרונומיה: התאוריה ההליוצנטרית לפיה השמש במרכז היקום וכדור הארץ ושאר גרמי השמים סבים סביבה.
באותן שנים גליליי שכלל את הטלסקופ והפך אותו מאביזר אשליה ושעשוע כפי שנתפס אז (כדוגמת קליידוסקופ או חדר מראות) לכלי מדעי אמין וידידו הטוב ביותר של האסטרונום. המשכילים של אותה עת הביעו ספקנות רבה ועדיין חשדו כי מדובר באביזר אשליה, אך גליליי הציג את תגליותיו והצליח לבסס את התאוריה החדשה והטלסקופ הפך לכלי החשוב ביותר באסטרונומיה במאות הבאות. שכלול הטלסקופ והשיפורים שהוכנסו בו לאורך השנים (כדוגמת פיתוח עדשה אכרומטית) עזרו לגילוי המוני כוכבים, ותרמו לאין ערוך לקידום תחומי מדעים אחרים, כדוגמת פיזיקה או אלקטרוניקה.
המודל ההליוצנטרי
מקור השם הליוצנטרי הוא ביוונית הליוס (=שמש) וצנטרון (=מרכז), כלומר ההשקפה לפיה השמש במרכז. המודל, שנוגד את האינטואיציה (שהרי כשמסתכלים לשמי הלילה רואים את הכוכבים נעים), היה מוכר כבר ליוונים והועלה על ידי הפיתגוראים ואריסטרכוס. גם במאה החמישית מודל הליוצנטרי הוצע בהודו על ידי האסטרונום ההודי אריבהאטה.
עם זאת רק במאות השש-עשרה והשבע עשרה המודל הועלה מחדש במערב על ידי קופרניקוס (בספרו שפורסם ב-1543) וגלילאו (אשר החל לתמוך בו בסביבות 1597) וזכה לביסוס מתמטי בעזרת קפלר שהתבסס על תצפיותיו המדויקות של טיכו ברהה. עם זאת, התאוריה לא התקבלה בברכה על ידי הכנסייה הקתולית, וקופרניקוס, שחשש ממנה, נמנע מפרסום עבודתו עוד בחייו. עבודתו של גליליי שתמכה במודל ההליוצנטרי, התקבלה כביזוי האפיפיור, למרות קשריו הטובים עמו, והוא נאלץ לעמוד למשפט האינקוויזיציה ולשבת במעצר בית עד סוף חייו.
להתפתחות המודל ההליוצנטרי באירופה היו מספר שלבים: תחילה הופיע המודל של קופרניקוס בו כל מערכת השמש פרט לירח סובבת סביב השמש, לאחר זמן הופיע המודל של טיכו ברהה לפיו השמש והירח מקיפים את כדור הארץ ושאר מערכת השמש מקיפה את השמש (משום שלא עמד לרשותו טלסקופ מתאים, לא הצליח לזהות היסט ולכן הניח שאין תנועת כוכבים). טיכו הצביע גם על קיומם של כוכב שביט וכוכב שבת נוסף (כיום ידוע שהיה מדובר בסופרנובה), עובדה שמעידה על הדינמיות של השמיים, מה שסתר את הרעיון של גרמי השמיים שאינם משתנים, חלק מהמודל שהכנסייה הגנה עליו. גילוי ירחי צדק על ידי גלילאו בינואר 1610 יצר סדק נוסף במודל הגיאוצנטרי לפיו כל הגופים השמימיים מקיפים את הארץ.
בשני המודלים, ההליוצנטרי והטיכוניאני, תנועת ההקפה הייתה מעגלית לחלוטין, ולכן עדיין נדרשו המוני אפיציקלים כדי לתאום את המציאות. ב-1609 פורסמו בספרו של קפלר "האסטרונומיה החדשה", שניים מחוקי קפלר ולפי מודל זה, התנועה של הגופים השמימיים אליפטית ולכן התצפיות היו תואמות אפילו יותר משל המודל הגאוצנטרי. החוליה החסרה במודל הייתה הקשר בין אסטרונומיה לפיזיקה ואותה השלים אייזק ניוטון עם עבודתו בנוגע לכוח הכבידה.
הכנסייה אימצה את המודל רק לאחר תצפיותיו של ג'יימס בראדלי במאה ה-18, כאשר הצליח לזהות היסט.
ביהדות
בתנ"ך וחז"ל מוצגים הדברים באופן התואם למודל הגיאוצנטרי, וכך גם בדברי הראשונים. מפני כך, עם התפשטות קבלת המודל ההליוצנטרי היו שטענו שקבלתו מהווה כפירה בתורה ובדברי חז"ל. כנגד דעות אלו כתב החתם סופר כי אין בהן צדק, ואין בקבלת המודל ההליוצנטרי כפירה בתורה וחז"ל, היות שבהם תוארו הדברים בהתאמה למציאות שהייתה מוכרת באותם ימים, ולא במטרה לקבוע שכך היא דווקא המציאות.
בעקבות גילויה של תורת היחסות הפרטית, טען האדמו"ר מליובאוויטש כי שוב ניתן לחזור להבנת המקראות ודברי חז"ל כפשוטן, מאחר שנמצא שאין אפשרות להכריע מבחינה מדעית כאחד מהמודלים.
ערפיליות או גלקסיות נוספות?
בשלהי המאה ה-17 יזם האסטרונום הבריטי ויליאם הרשל סקר שמים מקיף, אותו ביצע בטלסקופים שבנה במו ידיו. במסגרת הסקר בנה הרשל הערכה גסה של המבנה התלת-ממדי בו פזורים הכוכבים. הוא הופתע לגלות שכוכבי השמיים אינם מפוזרים באופן אחיד, אלא ערוכים במעין דיסקה שמרכזה נפוח, ומישור הדיסקה הוא שביל החלב - חגורה רחבה הנראית בעין בלתי מזוינת כענן זרחני בשמי הלילה.
אחרי שהרשל פרסם את תוצאותיו טבע הפילוסוף עמנואל קאנט את המונח גלקסיה. קאנט שיער שקיימות גלקסיות רבות, בניגוד להרשל שסבר ששביל החלב הוא הגלקסיה היחידה ביקום, ולמעשה היא היקום כולו. מחלוקת זו, שהתפרסמה בשם המחלוקת הגדולה, שיסעה את עולם האסטרונומיה למשך יותר ממאה שנה, הרבה אחרי שקאנט והרשל הלכו לעולמם.
עם שיפור הטלסקופים החלו האסטרונומים לקטלג ערפיליות, שהן גרמי שמים חיוורים. חלק מהערפיליות היו ללא מבנה מוגדר, אך אחרות נראו כדיסקה שמרכזה נפוח, בדומה למבנה שביל החלב. תומכי מחנה קאנט טענו שאלו אינן ערפיליות כלל, אלא גלקסיות אחרות, הנמצאות מחוץ לגלקסיית שביל החלב. מצדדיו של הרשל ענו שדמיון במבנה אינו מחייב זהות בממדים, וגרסו שאפשר שאלו מערכות שמש בשלב מוקדם של יצירתן. במקביל הצליחו למדוד מרחקים לכוכבים קרובים, אך ללא שיטה למדידת המרחק ל"ערפיליות" דמויות הדיסקה לא ניתן היה ליישב את המחלוקת.
ההכרעה הגיעה רק בשנות העשרים של המאה ה-20, מתגלית של אסטרונום צעיר בשם אדווין האבל. האבל זיהה קפאיד באחת ה"ערפיליות", והסתייע בתוצאות מחקריה של האסטרונומית הנרייטה ליוויט לחישוב המרחק לקפאיד זה. החשבון הניב תוצאה בת מאות אלפי שנות אור - בשני סדרי גודל מעל כל מרחק כוכבי שחושב קודם לכן - ולמעשה הוכח מעל כל ספק כי שביל החלב אינה הגלקסיה היחידה ביקום.
אמצעים חדשים, תאוריות מודרניות וחקר החלל בחזית המדע
לאורך השנים שוכללו שיטות המחקר האסטרונומיות וגילויים חדשים תרמו לפיתוח התאוריות המדעיות שלהן הייתה השפעה על יישומים טכנולוגיים. במקביל, בדומה לתהליך שאירע עם גיבוש המודל ההליוצנטרי, פיזיקאים חתרו לגלות את "הגביע הקדוש" של המדע והוא התאוריה של הכול, איחוד תורות או תאוריות שונות מתחומים שונים לכאורה. כך למשל גילוי הקשר בין חשמל ומגנטיות, הקשר בין כוחות מגע בין חומרים לתגובות חשמליות בין חלקיקים, בין קשרים כימיים לכוחות חשמליים. התנהגות האור עצמו הייתה אפופה מסתורין-בתחילת המאה ה-20, נמצא כי האור הוא גם גל וגם חלקיק-הייתה לכך השלכה גם על חקר החלל. תצפיות החלל הפכו לשדה ניסויים גדול ושימשו גם לאישוש תאוריות על אבני הבניין הבסיסיות ביותר של החומר, היווצרות היקום ושאלת הצפוי לו.
בראשית המאה ה-20 אלברט איינשטיין פיתח את תורת היחסות הפרטית בשל פער בהסבר תופעה אלקטרומגנטית של מוליך הנע בשדה מגנטי והזרם העובר בו-מטרתו הייתה להגדיר במדויק מושגי מרחב וזמן. בין המסקנות והיישומים שנבעו מתורה זו היו שקילות המסה והאנרגיה וקיומו האפשרי של אנטי-חומר. תורה זו גם תרמה לתיאור נכון של תופעות במכניקת הקוונטים.
לפי תאוריות הפיזיקה הקלאסית של ניוטון ומקסוול, הבדלים במהירות האור בתוך "אתר נושא האור" אמורים להיות קיימים בכיוונים שונים. ניסוי מייקלסון-מורלי שנועד למצוא הפרשים כאלו לא מצא הפרשי מהירות ובראייה לאחור, "כישלון" זה למעשה הוכיח את נכונות תורת היחסות הפרטית שאינה מניחה שאתר קיים. ההרחבה לתורה זו, תורת היחסות הכללית, מתייחסת גם לכבידה והשפעתה על המרחב והזמן. תורה זו חוזה את קיומם של חורים שחורים. מסקנה נוספת של תורה זו הייתה שהגלקסיות אמורות לנוע אחת אל השנייה בשל קיומו של כוח משיכה הדדית, אך איינשטיין האמין בקיומו של יקום סטטי ולכן הוסיף קבוע קוסמולוגי, שמסמל כוח דחייה תאורטית בין הגלקסיות. תצפית אסטרונומית שנערכה ב-1919 בעת ליקוי חמה לכאורה הוכיחה את הסטת אור הכוכבים כפי שניתן היה לחזות.
בראשית המאה ה-19 יוזף פראונהופר פיתח את הספקטרוסקופ. כאשר מצא הבדל בין ספקטרום האור הנפלט של סיריוס לספקטרום של כוכבי שבת אחרים, הוא יצר את תחום הספקטרוסקופיה הכוכבית (יישום ספקטרוסקופיה לגילוי הרכבם הכימי של הכוכבים, טמפרטורה, מהירות, צפיפות). ההתקדמות במכניקת קוונטים תרמה לפיתוח הספקטרוסקופיה. יישום חשוב לספקטרוסקופיה נמצא כמאה לאחר מכן-במהלך תצפיות במסגרת עבודתו במצפה הכוכבים בשנות העשרים של המאה ה-20, אדווין האבל גילה שהקרינה המגיעה מהגלקסיות המרוחקות מוסחת לאדום ולמעשה היקום מתפשט (ובעקבות כך איינשטיין הודה בטעותו והסיר את הקבוע הקוסמולוגי) ועל כן תאוריית המפץ הגדול נכונה בעיקרה. בסוף המאה ה-20 התגלה שקצב התפשטות היקום אף מואץ וההסבר שנמצא לכך הוא קיומה של "אנרגיה אפלה", ועל כן הקבוע הקוסמולוגי נוסף בשנית לנוסחאות-זהו מודל למדא-CDM.
האסטרונומית אנני ג'אמפ קאנון, אשר יחד עם צוותה סיווגה למעלה מרבע מיליון כוכבים לפי בהירותם, התפרסמה בזכות עבודתה על סיווג ספקטרלי (סיווג הרווארד). דיאגרמת הרצשפרונג-ראסל, המתבססת על הסיווג הספקטרלי, קושרת בין בהירות המוחלטת של כוכב לבין טמפרטורת פני השטח שלו ומאפשרת לסווג את הכוכב ולהעריך את אורך חייו והשלב שבו הוא נמצא במחזור החיים שלו. לאורך הדיאגרמה ישנה עקומה המכונה הסדרה הראשית-מיקום הכוכבים על העקומה תלוי בגילם ובמסתם ההתחלתית. בשנות ה-40 הוכנס לשימוש סיווג ירקס המתחשב גם בהשפעת רדיוס הכוכב על הארתו. עבודות אלו תרמו להבנה של מחזור החיים של כוכבים.
בשנות ה-30 של המאה ה-20, הודות להתפתחויות בטכנולוגיית הרדיו והמכ"ם החלו המדענים לחקור גם תחומים בספקטרום האלקטרומגנטי שאינם בתחום האור הנראה, ובפרט גלי רדיו (רדיו-אסטרונומיה). כמו במקרים רבים, הדבר התגלה במקרה על ידי קארל ג'נסקי בשנות ה-30, כאשר בנה אנטנה לשידור טרנס-אטלנטי וחיפש גורמי רעש וגילה שאחד הגורמים מגיע מחוץ לכדור הארץ, במרכז גלקסיית שביל החלב. עם גילוי קו המימן ב-1951, נוסד תחום ספקטרוסקופיית הרדיו. בשנות ה-40 נעשה ניסיון ליצור רדיו-אינטרפרומטר באמצעות אנטנה הסמוכה לים. בשנות ה-60 פורסמה שיטה לניתוח המידע המתקבל. ב-1965 הפיזיקאים ארנו פנזיאס ורוברט וילסון גילו באקראי את קרינת הרקע הקוסמית, תגלית שהכריעה לטובת תאוריית המפץ הגדול אל מול תאוריית המצב היציב שהוצעה כנגדה.
בעקבות פיתוח יכולת השיגור לחלל, שוגר לחלל טלסקופ האבל שתרם רבות לחקר החלל והערכת גיל היקום ולאחריו שוגרו נוספים. אטמוספירת כדור הארץ חוסמת סוגים שונים של קרינה ולכן יש תצפיות שמתאפשרות רק מחוץ לאטמוספירה, אך ישנו מערך של טלסקופים אשר מצלם גם מפני הקרקע. בשנת 2019 החל לפעול מערך טלסקופים שהביא תיעוד ראשון מצולם של חור שחור.
אימות תופעות שונות כגון גלי כבידה (שנחזו לפי תורת היחסות הכללית) וקיומם של חלקיקים שנחזו לפי המודל הסטנדרטי כמו נייטרינו עשויים לשמש בעתיד לפיתוח יכולות תצפית חדשות. מאידך, המודל הסטנדרטי תוקן בהתאם לתצפיות אסטרונומיות שגילו כי לנייטרינו יש מסה.
ביהדות
ביהדות נודעה חשיבות רבה לעיסוק בחישובים האסטרונומיים, לצורך קביעת לוח השנה העברי וקביעת זמני חגי ישראל ומועדיו, שנקבעו עד אמצע תקופת האמוראים על סמך תצפיות בירח וחישובים אסטרונומיים. על פי חז"ל, ישנה גם מצווה לחשב תקופות ומזלות, דהיינו לעסוק בחישובים אסטרונומיים ("מזל" בארמית פירושו כוכב).
חכמי הסנהדרין היו חייבים להיות בקיאים באסטרונומיה, ובידיעותיהם השתמשו לצורך תפקידיהם בקידוש החודש ועיבור השנה. את ראשי החדשים קבעו על סמך עדים שהגיעו לבית הדין והעידו שראו את הלבנה החדשה, אך מהימנותם של העדים נבדקה על סמך ההיתכנות האסטרונומית לראיית הלבנה החדשה. בתלמוד מובאים כמה כללים שעל פיהם יכלו לאמת את נכונות העדות, כגון:, כלומר, החלק החשוך של הירח (להבדיל מהצד ההפוך של הירח) לעולם לא יפנה לכיוון השמש (מכיוון שהשמש היא זאת שמאירה את הירח), ולכן עדים שהעידו שפגימת הלבנה פנתה לכיוון השמש איננה קבילה; הלבנה אינה אמורה להיראות בארץ ישראל עד שש שעות אחרי המולד, ולכן עדים שראו את הלבנה מוקדם יותר אינם מהימנים. אך רבן גמליאל עצמו קיבל עדים כאלו, על סמך מסורת מאבותיו שלפעמים המולד האמיתי מתרחש לפני המולד הממוצע ולפעמים אחרי המולד הממוצע.
גם את זמן המולד הממוצע (החודש הסינודי) קבעו חז"ל. כך קובע התלמוד כי זמנו הוא 29 יום 12 שעות ו-793/1080 של שעה, לאחר המולד הקודם
כמה מחכמי ישראל היו ידועים בבקיאותם בחכמת האסטרונומיה. האמורא שמואל העיד על עצמו שהוא בקי בשבילי הרקיע כמו בשבילי נהרדעא עירו, ואף הרמב"ם הביא באריכות חישובים אסטרונומיים מורכבים כדי ללמד את מסלולי השמש והירח לצורך הלכות קידוש החודש (משנה תורה, ספר זמנים, הלכות קידוש החודש). בתלמוד אף הובאו כמה ידיעות אסטרונומיות, כגון: חישוב ארבע התקופות; אורך שנת החמה הוא 365 יום ורבע (על פי ערובין נ"ה ע"א); שנת החמה ארוכה באחד עשר יום משנת הלבנה; ועוד.
She Will
She Will הוא סינגל של הראפר האמריקאי ליל ויין בהשתתפות הראפר הקנדי דרייק, מתוך אלבום האולפן התשיעי של ויין, Tha Carter IV. השיר יצא לאור ב-16 באוגוסט 2011, על ידי חברות התקליטים קאש מאני רקורדס, יאנג מאני אנטרטיינמנט ויוניברסל ריפבליק רקורדס, כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
השיר זכה בתואר הפלטינה המרובעת מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, על 4 מיליון עותקים שנמכרו.
הצלחה מסחרית
ב-18 באוגוסט 2011, נכנס השיר למצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ של מגזין הבילבורד במקום ה-48, ובסופו של דבר קפץ למקום הראשון. בשבוע הראשון לצאתו, מכר הסינגל 255,000 עותקים דיגיטליים ונכנס למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100. זהו הסינגל המצליח ביותר במצעדים מתוך האלבום, וכן השני המצליח ביותר של ויין לאחר "Lollipop". השיר הגיע גם לראש מצעד השירים הדיגיטליים בשבוע של 3 בספטמבר 2011.
ז'יגמונד ברודי
ז'יגמונד ברודי (בהונגרית: Bródy Zsigmond; מישקולץ, 15 בנובמבר 1840 – בודפשט, 6 בינואר 1906) היה עיתונאי, עורך ומוציא לאור יהודי-הונגרי חבר הבית העליון של הפרלמנט ההונגרי.
קורות חיים
ז'יגמונד ברודי נולד במשפחה יהודית כבנו של דניאל ברודי. בסיום לימודי התיכון בעיר הולדתו ובפשט, ז'יגמונד סיים לימודי משפטים באוניברסיטת פשט. הוא קיים את עצמו ממתן שיעורים פרטיים בתקופת לימודיו ובינתיים התחיל גם לכתוב, בעיקר למען הונגריזציה ושוויון אזרחי עבור היהודים. שיריו ומאמריו בעיתונים השונים שסומנו בשם "יהודי הונגרי" בשנת 1860 שימשו למטרה כפולה זו. בשנת 1860 עבד בעיתון האופנה לנשים "פשט" ובאותה שנה הקים את העיתון "פנוניה" בשפה הגרמנית יחד עם קארוי גרוס, שביקש להציג ספרות הונגרית ברחבי העולם. בתחילת 1861 כתב מטעם הקהילה היהודית של פשט, יחד עם אדולף טאטאי, שירי בית כנסת הונגריים שהולחנו על ידי החזן הראשי מור פרידמן. שמות המאמרים הפוליטיים והמאמרים של ספרות יפה שלו נפוצו בחוגים רחבים.
בתקופת האבסולוטיזם הוא נלחם רבות למען ניצחון העניין הלאומי ההונגרי. מאוחר יותר היה כתב בכמה עיתונים בווינה, ואחר כך היה כתב של עיתונים הונגריים ודיווח להם מווינה. בשובו לבודפשט, ערך את עיתון הבירה "משקפת" (Látcső) ב-1 ביוני 1864 עד 31 באוגוסט ואת היומון "עיתונות ההונגרית" (Magyar Sajtó) בשנת 1865. אחרי 1867 הוא היה העורך הראשי של הפשטי נפלו ובמקביל העורך של פסטר לויד. בשנת 1872 הוא הוזמן למשרד הפנים כמזכיר השר, אך כעבור שנה חזר לעיתונות. הוא פרסם לראשונה את ה"כרוניקה של השבוע" (1872) ואז הוביל את פסטר לויד כעורך ראשי במשך זמן מה לפני שמיקשה פלק השתלט עליו. הוא קנה את כתב העת Neues Pester Journal בשנת 1873, אך לא הופיע בשמו המלא רק בנובמבר 1879 כבעלים ועורך ראשי של העיתון. במהלך עריכתו, העיתון התפשט ללא תחרות ברחבי הארץ והפיץ רגשות הונגריים בקרב האוכלוסייה דוברת הגרמנית. כהוקרה על מעלותיו, מינה אותו המלך לחבר בבית העליון של הפרלמנט ההונגרי בשנת 1896.
אשתו הייתה אדל שטרן, אותה נשא בפשט ב-15 באוגוסט 1867. ברודי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני בבודפשט.
פעילותו הפילנתרופית
בחריצותו ובכישרונו עשה הון והיה אחד המו"לים הנדיבים ביותר. את עושרו הוציא על צדקה. ביום הולדתו החמישים העניק כמאה אלף פורינט למטרות עיתונות: הוא העניק עשרים אלף פורינט לאקדמיה ההונגרית למדעים, הגדיל את קרן הפנסיה של כותבי העיתונים בעשרים אלף פורינט, וחילק שלושים אלף פורינט בין עובדי המערכת שלו, של ההוצאה לאור וצוות הדפוס. לכך נוספו בשנת 1892 וב-1893 קרנות גדולות חדשות. כדי לנציח את שם אשתו, אדל ברודי, הקים בית חולים לילדים בבירה בשנת 1897 בתרומה שלשש מאות אלף קרונות, שנוהל על ידי הקהילה היהודית של פשט. כל הקריירה שלו לוותה ברעיון לתמוך בספרות ולהקל על העוני.
בתרומתו ייסד את פרס ברודי של האקדמיה ההונגרית למדעים בשנת 1890. הרבית של קרן עשרים אלף הכתרים הוענקה לאחת היצירות העיתונאיות המצטיינות אחת לשלוש שנים; בהיעדר יצירה כזו, הוענק הפרס לפובליציסט שזכה בהוקרה על עבודתו העיתונאית. הפרס הוענק לראשונה לפרנץ פולסקי (1894), הבא לרוזן דיולה אנדראשי ג'וניור (1897) והשלישי לבנדק ינצ'ו (1900).
קולטן חישה
קולטן חישה הוא מבנה שמזהה גירוי בסביבה הפנימית או החיצונית של האורגניזם. קולטן חישה עשוי להיות אזור מתמחה של קרום התא, או תא נפרד שקשור לקצה של תא עצב, ומתפקד בתור הרכיב הראשון במערכת החישה.
קולטני החישה קולטים באופן מתמיד את אנרגיות הגירוי התואמות שלהם. בתגובה לגירויים, הקולטן שולח אות, על ידי יצירה של פוטנציאל מדורג או פוטנציאל פעולה באותו התא או בתא סמוך, המתקדם במערכת העצבים אל עבר המוח. המידע המתקבל מקולטני החישה מאוחסן בזיכרון החושי, ומשם ממשיך בתהליך הקידוד של הזיכרון.
סיווג
ניתן לסווג את קולטנים החישה על פי מספר היבטים.
גירוי
הגירוי ההולם של קולטן חישה הוא מודַליוּת הגירוי שמאופיינת באמצעות הפעלה של מערכת המרת האותות. ניתן לנצל את הגירוי ההולם כדי לסווג את הקולטנים החישתיים:
מיקום
ניתן לסווג את הקולטנים גם לפי המיקום שלהם:
מורפולוגיה
ניתן לחלק את קולטני החישה הסומטיים (תאי גוף) שנמצאים בפני השטח של העור לשתי קבוצות לפי המורפולוגיה שלהם:
יצירת פוטנציאלי פעולה
בעת גירוי נוצרים בקולטן פוטנציאלים מדורגים, אשר הופכים לפוטנציאל פעולה בהם עוברים יחד את סף העירור. הגעה לסף העירור תלויה במספר הפוטנציאלים המדורגים הקיימים בקולטן ובחוזקם, כלומר, בעוצמת הגירוי ובמשך הגירוי. 2 גורמים אלה קובעים האם ייווצר פוטנציאל פעולה. ככל שהגירוי חזק יותר, ובמידה שהוא נמשך מספיק זמן, כך מהר יותר יתקבל פוטנציאל פעולה ואלה הבאים אחריו, כלומר, ככל שהגירוי חזק יותר המרחק בין פוטנציאלי הפעולה קטן - תדירותם עולה. על פי מידע זה המוח יודע מהי עוצמת הגירוי.
אדפטציה חושית
קולטנים נחלקים לפי אופן התנהגותם תחת גירוי מתמשך: קולטנים מסוימים ממשיכים לשלוח פוטנציאלי פעולה באותה תדירות, כלומר, ממשיכים לידע את מערכת העצבים באופן עקבי. בקולטנים כאלה לא קיימת אדפטציה חושית. דוגמה לקולטנים כאלה הם כישורי השריר שממשיכים תמיד לידע את המוח בדבר פוזיציית הגוף. בניגוד אליהם, שאר הקולטנים מנמיכים אט-אט את קצב שליחת פוטנציאלי הפעולה למרות שהגירוי ממשיך באותה עוצמה, קולטנים אלה עוברים אדפטציה חושית.
שביל הראשונים כפר סבא
שביל הראשונים הוא שביל הליכה בעיר כפר סבא, שעובר בין מבנים ומקומות היסטוריים חשובים בעיר ומספר את סיפורם ואת סיפור העיר. המסלול נחנך בשנת 2009 והוא קרוי על שם מרדכי שרייבמן, פעיל ציבור ואחד ממייסדי העיר. ראשיתו בבית ספיר, והוא עובר דרך מבנה פרדסנות, קפה פידלר, הרחוב הראשון (רחוב הרצל), צריף הסנדלר, הבאר הראשונה, מבנה הח'אן (בית העירייה כיום), בית נורדשטיין, חלקת מגורשי תל אביב-יפו וחורשת פסקל. בהמשך נוספו לשביל התחנות: הפרדסנות, גן הברון מנשה, תחנת מכבי האש של כפר סבא, בית הומינר, קולנוע עמל, משק האוצר והאקליפטוסים. תחנות נוספות מתוכננות להיבנות ברחבי העיר.
התחנות
{| class="wikitable"
1. בית ספיר
בית ספיר הוא מרכז תרבות הממוקם במרכז כפר סבא. בסמוך לקריית ספיר ממוקמים המדרחוב, קניון ערים, מרכז אהרוני וכיכר העיר. בבית ספיר נמצאים המוזיאון הארכאולוגי וחצר הפסיפסים המספרים את סיפורה של כפר-סבא מתקופת האבן ועד התקופה העות'מאנית. ליד המוזאון ישנה תצוגה ע"ש פנחס ספיר שהיה ממייסדי כפר סבא, בה מוצגים חפצים שהיו שייכים לו ומסופר על פועלו בעיר כפר סבא ובמוסדות המדינה. בנוסף לכך, בתוך קריית ספיר נמצאים היכל התרבות, אודיטוריום, בית קפה, שתי ספריות, חדרי עיון, מרכזייה פדגוגית, קונסרבטוריון ומוזיאון ארכאולוגי.
3. גן כנרת הפרדסנות
במחצית השנייה של שנות ה-20 של המאה ה-20, עם התרחבות ענף ההדרים שהחליפו את השקדים, הסתמן שינויי במושבה. אדמות החמרה של כפר סבא נמצאו מתאימות לנטיעת הדרים ועד סוף העשור הקיפו פרדסים בשטח של כ-2000 דונם את המושבה מכל עבריה. כמו במושבות אחרות במישור החוף, הפכו ההדרים בכפר סבא לענף ראשון במעלה למשך שנים רבות. במהלך שנות השלושים עברה המושבה, כמו היישוב היהודי כולו, תהליך התפתחות מואץ.
4. קפה פידלר
המבנה, המעוצב בסגנון הבינלאומי, נבנה כבית קפה בשנת 1932 על ידי דוד לוונברג לבקשת אשתו לאה. בשל קשריו עם תושבי הכפר הערבי הסמוך כַּפְר סבא מונה לימים על ידי הממשל הבריטי לאחד משלושת המוכתרים של המושבה. הזוג דוד ולאה לא התמידו בניהול בית הקפה, וזמן קצר לאחר פתיחתו השכירו את המקום לצבי ואסתר פידלר. ותיקי המושבה מספרים, שבקפה פידלר בילו בדרך כלל בני האיכרים והסוחרים, בשעה שבקיוסק הסמוך של מושיקו נהנו הפועלים והעגלונים.
צריף הסנדלר
בצריף, בו שכנה הסנדלרייה של הסנדלר-אורתופד יהושע הוכמן, מוצגת מלאכת הסנדלרות כפי שנהגה במושבה מאמצע המאה ה-20 ועד סופה. בשנת 1950 עלתה המשפחה לישראל, כעבור שנה החל יהושע לעבוד בחצר חנות הנעליים המקומית (החנות של פיזמן) ולפתח שיטות חדשות לתפירת נעליים אורתופדיות, וזאת ללא כל הכשרה מקצועית פורמלית בתחום זה. יהושע הקדיש את חייו לפיתוח אומנותו כסנדלר המושבה וראה ערך עליון במתן שרות לקהל הלקוחות שפנו אליו מכל קצוות הארץ בבעיות אורתופדיות שונות.