cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אסף גברון
תרגום
גברון תרגם מאנגלית לעברית 22 ספרי פרוזה ועיון.
קישורים חיצוניים
על כתביו:
מסיב אנדרסון
מסיב אנדרסון (באנגלית: Anderson Massif) הוא מסיב (רכס הרים) בולט ברכס הריטג' בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
הרכס, שאורכו כ-16 קילומטרים, והמתנשא לגובה של 2,190 מטרים, ממוקם במפגש בין קרחון ספלצטוסר וקרחון מינסוטה.
מקור השם
שמו של המסיב ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם הגאולוג ג'ון ג. אנדרסון, שעמד בראש משלחת החקר של אוניברסיטת מינסוטה להרי אלזוורת' בין השנים 1961–1962.
אתרים עיקריים
אתרים עיקריים במסיב הם:
ג'ודי בלום
ג'ודי בלום (באנגלית: Judy Blume; נולדה ב-12 בפברואר 1938) היא סופרת ילדים יהודייה-אמריקאית.
בלום כתבה ספרים רבים לילדים ולמתבגרים. ספריה נמכרו ביותר מ-80 מיליון עותקים ותורגמו ל-31 שפות ובהן לעברית.
חייה הפרטיים
בשנת 1959 נישאה לג'ון בלום, אותו פגשה כשהשניים היו סטודנטים, והשניים גרו בניו ג'רזי. ג'ון פיתח קריירה כעורך דין, וג'ודי עבדה כמורה, ונולדו להם שני ילדים. היא התגרשה מג'ון בשנת 1976. זמן קצר לאחר גירושיה נישאה לרופא בשם תומאס קיצ'נס, והתגרשה ממנו כעבור שלוש שנים. בשנת 1980 פגשה בג'ורג' קופר, מרצה למשפטים, וחייתה עמו שבע שנים בטרם נישאו. בלום וקופר חיים בניו יורק. קופר מטפל בענייניה העסקיים של בלום, בקבלת התמלוגים ובניהול אתר האינטרנט שלה.
הקריירה כסופרת
את ספרה הראשון כתבה לאחר שבמשך כל חייה סיפרה לעצמה סיפורים, ומשבגרה, הצורך לספר סיפורים לא נעלם. כך, שכשילדיה היו עדיין בגיל הגן, כתבה בשנת 1969 את ספרה הראשון לילדים, סיפור מצויר בשם "The One in the Middle Is the Green Kangaroo". על אף שפרסמה שני סיפורים קצרים קודם לפרסום הספר, דחו הוצאות רבות את הספר במשך שנתיים וחצי, עד שהתקבל על ידי בית ההוצאה לאור "ריילי ולי". רק ספרה השלישי "אתה שומע, אלוהים? זו אני, מרגרט" הביא לפריצתה כסופרת, והיה נקודת מפנה בקריירה שלה. שנות ה-70 היו התקופה הפורייה ביותר בקריירה של בלום ובהן פרסמה 13 ספרים, לרבות ספרה המצליח והאהוב ביותר "אתה שומע, אלוהים? זו אני, מרגרט" (1970), "שילה הגדולה" (1972) ו"שמנונית" (1972). ספרים אלו יועדו לילדים בגילאים שונים. "שילה הגדולה" עסק בעולמה של ילדה בת 10 הסובלת מפחדים שונים, אך מנסה להסתיר אותם, בעוד ש"אתה שומע, אלוהים? זו אני, מרגרט" תיאר ברגישות את עולמה של ילדה, בת לאם נוצרייה ואב יהודי, החווה את משברי ההתבגרות המינית בגיל 12, לרבות לבישת החזייה וקבלת הווסת.
כתיבתה לילדים המשיכה גם לאחר שנות ה-70, אם כי בקצב מתון יותר. בין היתר פרסמה את סדרת "פשוש" (Fudge) המספרת על פארלי דרקסל בן ה-5 המכונה "פשוש" ואחיו פיטר, ואת סדרת "קוץ והמושלמת" (Pain and great) המציגים את אביגיל בת השמונה המכונה "המושלמת" ואחיה ג'ק בן השש המכונה "קוץ" (קיצור לקוץ בתחת). ספרים אלו מיועדים לקוראים צעירים בתחילת הקריאה.
בלום כתבה גם שלושה ספרי מבוגרים. "אשתתי" (1980), ו"נשים נבונות" (1983), הגיעו לראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. מ"אשתתי" נמכרו ארבעה מיליון עותקים. בשנת 1998 יצא לאור ספרה "אחיות קיץ" שנמכר אף הוא בלמעלה משלושה מיליון עותקים. ספריה למבוגרים עוסקים בדרך כלל בנושאים "נשיים" ומתארות נשים בשלבים שונים של חייהן החוות חוויות רגשיות ומיניות.
בלום זכתה ביותר מתשעים פרסים ספרותיים, בארצות הברית, בבריטניה, באוסטרליה ובגרמניה הפרס היוקרתי ביותר בו זכתה היה מדליה שניתנה על תרומה מיוחדת לתרבות האמריקאית במסגרת "פרס הספר הלאומי", מדליה שניתנה בעבר לסופרים כארתור מילר ופיליפ רות ב-1996 זכתה בפרס מרגרט א. אדוארדס, המוענק על ידי איגוד הספריות האמריקאי, כאות הוקרה על תרומתה לספרות הילדים. ב-2000 קיבלה מספריית הקונגרס את אות "האגדה החיה של ספריית הקונגרס", על תרומתה למורשת התרבותית האמריקאית.
חייה והקריירה שלה היו נושא למספר ספרים, חלקם נכתבו על ידי בלום עצמה, או מתבססים על חלופת מכתבים שלה, וחלקם נכתבו על ידי אחרים.
חלק מספריה עובד לטלוויזיה. "שלך לנצח" היה לסרט טלוויזיה בשנת 1978. "פשוש" ו"שילה הגדולה" שודרו במסגרת "ABC Weekend Specials" סדרת סרטי ילדים ששודרה על ידי רשת ABC בשבת בבוקר בין 1991 ל-1995. בשנת 1995 שודרה סדרה בת 14 פרקים על פי ספרי "פשוש". בשנת 2011 צולם סרט קולנוע על פי ספרה "עיני נמר". חלק מסרטי הטלוויזיה, והסרט "עיני נמר" בוימו על ידי בנה לורנס. בשנת 2004 הגיעה בלום לסיכום עם אולפני וולט דיסני על הפקת הספר "דיני" לסרט קולנוע, אך הסרט טרם הופק.
בשנת 2023 הופיעה ברשימה השנתית טיים 100 של מגזין טיים.
סגנונה של בלום
ספריה של בלום נכתבים בגוף ראשון, ומביאים התייחסות ישירה, מנקודת הראות של נער או נערה, לנושאים שנויים במחלוקת, מביכים או שהפכו לטאבו. השימוש בשפה ילדותית, ושתילת הנושאים ה"קשים" בתוך עולם המתייחס למגוון הנושאים המעסיקים את הילד, כגון מקומו בתא המשפחתי, היחס לחיות מחמד וכיוצא בזה מביאים לדיון בנושאים הקשים באופן טבעי תוך הזדהות מלאה של הקורא עם הגיבור. ההומור שבספריה, וההזדהות המלאה שחש הקורא עם הספרים המתארים עולם דומה לשלו, הביאו לכך שעל אף שבשנים האחרונות השתנו טעמי הקריאה, וקוראים צעירים אוהבים ספרים, שבדומה לסדרת הארי פוטר לוקחים את הקורא לעולמות רחוקים, ספריה של בלום, העוסקים בנושאים יום יומיים וגיבוריהם הם ילדים רגילים לחלוטין, נותרו פופולריים כשהיו.
מאבקה של בלום בצנזורה
התייחסותה של בלום לנושאים רגישים כדת, דימוי הגוף ומיניות, הפכה את ספריה למטרה לצנזורה. הימין הדתי בארצות הברית העלה דרישות חוזרות ונשנות שספריה יוסרו מהמדפים בספריות הציבוריות. בעשור הראשון של המאה ה-21 בלום היא הסופרת שצברה את מספר הדרישות הרב ביותר להסרת ספריה מהמדפים. כתוצאה מכך הפכה בלום לאחד הקולות הבולטים בארצות הברית בדיון הציבורי העוסק בהתנגדות לצנזורה. לטענתה, ההתנגדות שהחלה בימין הדתי, עברה לאחר מכן גם למקומות אחרים בשמאל הליברלי, וכתוצאה מכך ספרניות ומורות שלא הסכימו מלכתחילה עם הצנזורה, נאלצו להסכים לה כדי לשמור על מקום עבודתן.
בשנת 1999, כאשר ארגוני ימין דתי האשימו את הסופרת ג'יי קיי רולינג כי ספרי הארי פוטר מעודדים ל"כישוף" וכי הוא "מרושע", יצאה בלום להגנת הסופרת ולהתנגדות לצנזורה, כשפרסמה מאמר אוהד בניו יורק טיימס.
בלום פעילה מאוד בארגונים המתנגדים לצנזורה כגון "הקואליציה הלאומית כנגד צנזורה" ואף ערכה ספר בשם "מקומות בהם לא התכוונתי להיות מעולם" (Places I Never Meant to Be) שיצא לאור בשנת 1999 וכלל אוסף סיפורים קצרים של סופרים שספריהם הוסרו ממדפי הספריות או צונזרו בצורה כלשהי בארצות הברית.
את דעתה על הצנזורה ביטאה במילים הבאות:
פעילות ציבורית נוספת
בשנת 1981 ייסדה בלום את "קרן הילדים" (KIDS fund) שמטרתה לסייע לילדים לתקשר עם הוריהם. על מנת לממן את הקרן, הוציאה לאור בשנת 1986 ספר המורכב ממכתבים שכתבו אליה ילדים בשם "מה שילדיכם היו רוצים לספר לכם" (What Your Kids Wish They Could Tell You).
בלום תומכת בהקראה של ספרים בקול על ידי המורים לתלמידיהם, ומאמינה כי בדרך זו יכול המורה להביא את הסיפור בצורה המיטבית לקורא ולעודד את הקריאה.
בועות של אהבה
בועות של אהבה (באנגלית: Soapdish) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1991 בבימויו של מייקל הופמן, עם סאלי פילד, קווין קליין, וופי גולדברג ורוברט דאוני ג'וניור בתפקידים הראשיים.
ריד אנדרסון
ריד אנדרסון (באנגלית: Reid Anderson; נולד ב-15 באוקטובר 1970) הוא בסיסט ומלחין ג'אז אמריקני.
בועות של אהבה
התסריט הוא פרודיה מופרעת על התככים מאחורי הקלעים של אופרת סבון יומית פופולרית שהמדרוג שלה יורד, אבל המאורעות בחיי השחקנים מושכים יותר מהעלילה המטופשת של אופרת הסבון.
ריד אנדרסון
ריד אנדרסון מוכר בעיקר בזכות עבודתו עם ה"בד פלאס", יחד עם הפסנתרן איתן אייברסון והמתופף דייב קינג. בשנת 1998, הרביעייה של אנדרסון (שכללה את אייברסון, הסקסופוניסט מארק טרנר והמתופף חורחה רוסי) הוציאה לאור את האלבום "Dirty Show Tunes" בחברת התקליטים FSNT. אלבום שני, "Abolish Bad Architecture", יצא שנה לאחר מכן כשאת רוסי מחליף המתופף ג'ף באלארד.
בועות של אהבה
קווין קליין היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי. הוא היה מועמד גם לפרס הקומדיה האמריקאי ביחד עם סאלי פילד, וופי גולדברג וקת'י מוריארטי.
ריד אנדרסון
בשנת 2000, אנדרסון החליף לפורמט של חמישייה שכללה את אנדרו ד'אנג'לו (סקסופון אלט), ביל מקהנרי (סקסופון טנור), בן מונדר (גיטרה) ומרלון ברואדן (תופים). החמישייה הקליטה את "The Vastness of Space", בו הדגש הוא על הלחנים (עם השפעה עמוקה של פופ ורוק) ועל אלתורים קולקטיביים. האלבום נתן כיוון כללי אליו אנדרסון הלך עם ה"בד פלאס" יותר מאוחר, בו קיימת אסתטיקה מאוד מסוימת תוך כדי עירוב סגנונות מוזיקליים.
בועות של אהבה
תקציר העלילה
סלסט טלברג (סאלי פילד) היא שחקנית טלוויזיה פופולרית שמופיעה זמן רב באופרת הסבון "גם השמש שוקעת". שחקנית נוספת היא מונטנה מורהד (קת'י מוריארטי) שרוצה לתפוס את מקומה של סלסט. היא מבטיחה למפיק הראשי, דיוויד ברנס (רוברט דאוני ג'וניור) שתיענה לדרישותיו המיניות אם יצליח להחליף את סלסט. דייוויד פוקד על התסריטאית הקבועה רוז שוורץ (וופי גולדברג) לשנות את התסריט כך שהצופים ישנאו את הדמות של סלסט לאחר שדקרה נערה אילמת בתור לחלוקת אוכל.
ריד אנדרסון
המוזיקאים ב"בד פלאס" ניגנו יחדיו מאז 1990. בשנת 2001 יצא אלבומם הראשון (כמו כן, בחברת התקליטים FSNT), אך הם נהיו ידועים לציבור הרחב רק משנת 2003, כשחברת קולומביה שחררה את "These Are the Vistas". אלבומים שיצאו לאחר מכן: "Give" משנת 2004, הופעה חיה בטוקיו משנת 2005, ו"Suspicious Activity?" שיצא לקראת סוף 2005.
בועות של אהבה
תקציר העלילה
לורי קרייבן (אליזבת שו) היא "אחייניתה" של סלסט ומצליחה להתגנב לאולפן ולהשפיע על המפיקה (קארי פישר) לקבל אותה בתפקיד קטן כנערה אילמת שעומדת בתור לחלוקת אוכל ומנסה לדקור את המחלקת (סאלי פילד). סלסט מזהה אותה תוך כדי הצילומים ומחבקת אותה, המפיק הראשי אדוארדס (גארי מרשל) מרוצה ותוכניתו של דייוויד נכשלה.
מונטנה לוחצת על דייוויד והוא מחליט להכניס לתוכנית את ג'פרי אנדרסון (קווין קליין) שהיה פעם בן הזוג של סלסט ונדחה על ידה, מאז הקריירה שלו בשפל וכעת הוא מופיע בתפקיד וילי לומן במחזה מותו של סוכן בפני קשישים בבית אבות בפלורידה. ג'פרי קופץ על המציאה וסלסט מתעלפת כשהיא רואה אותו.
כעת סלסט, ג'פרי ולורי מופיעים ביחד בסדרה. מתחיל "רומן אהבה" בין לורי וג'פרי. סלסט עוקבת אחריהם וכאשר ג'פרי מזמין את לורי לחדרו, סלסט עולה על מעקה גבוה כדי להציץ וכמעט נופלת ומי שמציל אותה הוא ג'פרי המופתע.
הצילומים נמשכים עד שבסצנה אינטימית בין ג'פרי ולורי סלסט מתפרצת, מפרידה ביניהם ומכריזה כי לורי היא למעשה בתם, דבר המעלה מאד את מדרוג הסדרה.
מונטנה מכריזה כי היא בהיריון מג'פרי אך רוז מגלה קבל עם ועדה כי היא למעשה גבר טרנסג'נדר. המדרוג מזנק שוב לשביעות רצונו של אדוארדס.
מונטנה בורחת והמשפחה מתאחדת לסוף טוב.
דרך החיים (ספר)
דרך החיים הוא חיבור העוסק באופן בו מחלה ואבלות באים לידי ביטוי בתפילה ובהלכה. את החיבור ערך יהודה דוד אייזנשטיין (בעל האוצרות) והוא יצא לאור בניו יורק על ידי 'Hebrew Publishing Company' בשנת תרפ"ט (1929).
הספר גם יצא לאור במהדורה בשפה האנגלית בשם Mourner's Manual, גם כן בשנת 1929.
תוכן החיבור
בחיבור ישנו אוסף תפילות בעד חולים המצויים בסכנה וכן תפילות בעבור נשמת המת. כמו כן כולל החיבור אסופת הלכות בנושאי טהרת המת וקבורתו וכן הלכות בדבר ניחום אבלים.
החלק האחרון של החיבור כולל דוגמאות להספדים ודוגמאות לכתובות שעל גבי מצבות קבורה. בין ההספדים המובאים בספר ישנו נאום גטיסברג המפורסם של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן. שילוב הספד זה בספר יהודי בשפה העברית מסמל במידה מסוימת את מפעליו התרבותיים והספרותיים של יהודה דוד אייזנשטיין ששלבו נאמנות להלכה ולמסורת היהודית מחד והכרה בערכה וגדולתה של התרבות הדמוקרטית של ארצות הברית מאידך.
הלבנת פנים
הלבנת פנים היא השפלה נפשית של הזולת. מקור המונח העברי הוא בכך שכאשר אדם חווה עלבון הוא מחוויר - מלבין.
בִּיוּש (שֶׁיְימִינְג) הוא פרסום התנהגות שלילית של אדם על מנת לביישו, וכן פגיעה מסיבות דומות במוניטין של מותג או ארגון. בימינו אמצעי נפוץ לביוש הוא האינטרנט והרשתות החברתיות.
ביהדות
התוספות תוהה מדוע אין מונים בפירוש את הלבנת הפנים בדברים שהם "ייהרג ואל יעבור" ומשיב שאכן גם הלבנת פנים ראויה להימנות עמהם. הפוסקים נחלקו ביניהם האם לקבל את מסקנת התוספות, או שמא דברי התלמוד נכתבו כלקח מוסרי, ולא כהלכה למעשה. הרמב"ם, למשל, אינו מסכים עם התוספות.
יצחק בן-יעקב
יצחק בן יעקב (7 ביולי 1891 - 29 בדצמבר 1940) היה מאנשי העלייה השנייה, איש דגניה, מראשוני הטייסים ביישוב וממייסדי חברת "אווירון".
ביוגרפיה
יצחק גדליה בן-יעקב (ינקלזון) נולד בעיירה מָקָרוב שבפלך קייב, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה), לזכריה לב ונחמה. קיבל חינוך מסורתי ולמד בחדר. בגיל 14 עבר לקייב בניגוד לרצון הוריו, שם למד לימודים כלליים. ב-19 ביוני 1908 עלה לארץ ישראל יחד עם שני חברים ועבד בחקלאות במושבה זכרון יעקב. בעקבות כאבים ברגלו, שלא נמצא להם מרפא בזכרון יעקב, עבר לחיפה ומשם לירושלים. לאחר שהחלים, חזר לזכרון יעקב ומשם עבר למנחמיה. בשנת 1911 הצטרף למייסדי קבוצת דגניה באום ג'וני (לימים דגניה א') בה היה חבר פעיל עד מותו ונישא לאשתו יונה. התיידד עם יוסף טרומפלדור לפני שזה נהרג בתל חי. אצל יצחק נשארו מכתביו וארכיונו של טרומפלדור וכן שתי ידיו המלאכותיות (יד לעבודה, עם אנקול, ו"יד של שבת").
עסק בהקמת רשת השקיה למשקי עמק הירדן, היה פעיל בענף הרפת של דגניה והשתתף בהקמת חברת "החקלאית" לביטוח עדרי בקר. יחד עם אברהם הרצפלד נשלח לדמשק לסייע בשחרור אסירים יהודים שסירבו להתגייס לצבא העות'מאני והואשמו בריגול (בסמוך לפרשת ניל"י). היה פעיל ב"הגנה" ויחד עם דב הוז הקים את חברת "אווירון" (חברה משותפת להסתדרות ולסוכנות היהודית) שיועדה להיות הזרוע האווירית של היישוב. החברה רכשה שני מטוסים שהוצבו בקיבוצי עמק הירדן. הוקם שדה תעופה מאולתר בקיבוץ אפיקים ונפתח בית ספר לטייס שפעל ברפת של דגניה א'. יצחק בן יעקב היה מראשוני המסיימים בית ספר זה.
ב-29 בדצמבר 1940 נספה יצחק בן יעקב (שהיה המנהל בפועל של חברת אווירון) יחד עם דב הוז ומשפחתו בתאונת דרכים בשובם מביקור אסירים בכלא עכו ובדרכם לתל אביב, לישיבה בענייני החברה.
ליצחק ולאשתו נולדו שלוש בנות: שיה (שנישאה לאלוף יוחאי בן-נון שהיה מפקד חיל הים), דיתה (שהייתה טייסת מפלוגה א' של הפלמ"ח) ורחל-רליק (הייתה נשואה לפרופ' אברהם וכמן).
על שמו נקרא שדה התעופה ראש פינה.
בולזאיי
בולזאיי (באנגלית: Bullseye, בתרגום לעברית: "בול פגיעה") הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיע בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Daredevil #131 ממרץ 1976 ונוצרה על ידי הכותב מארב וולפמן והמאייר ג'ון רומיטה האב.
שמו האמיתי המלא של בולזאיי אינו ידוע פרט לשמו הפרטי, לסטר, והוא יריבם המושבע של גיבורי-העל דרדוויל ואלקטרה. בולזאיי הוא מתנקש פסיכופתי שמנצל את ההזדמנויות הנקרות בעבודתו כדי להפגין את נטיותיו הרצחניות וכדי לבצע את נקמתו האישית נגד דרדוויל. אף על פי שאין לו כוחות-על, בולזאיי מסוגל להשתמש כמעט בכל חפץ כנשק קטלני, כמו למשל שוריקנים, פגיונות סאי או אפילו חפצים לא קטלניים כקלפי משחק ועפרונות. הוא משמש כאויבו הראשי של דרדוויל וכאנטיתזה לגיבור-העל על ידי כך שהוא מראה למה אדם יכול להפוך אם הוא בורך ביכולות חדות יותר. יכולת הפגיעה שלו היא ללא רבב, כמעט ברמה על-טבעית.
בעקבות אירועי מלחמת אזרחים, בולזאיי הפך לחבר קבוצת ת'נדרבולטס. באירועי "שלטון אפל" שלאחר אירועי "פלישה סודית", בולזאיי הופך לחבר האוונג'רס האפלים תחת זהותו של הוקאיי. בולזאיי נהרג בידי דרדוויל בתחילת קשת הסיפור "דרדוויל: ארץ הצל", אך בהמשך מתגלה ששרד.
דמותו של בולזאיי מדורגת במקום ה-20 ברשימת מאה נבלי העל הגדולים, לפי אתר IGN. את דמותו בסרט הלייב אקשן "דרדוויל" גילם השחקן קולין פארל. את דמותו של בולזאיי כבנג'מין "דקס" פוינדקסטר מגלם בעונתה השלישית של סדרת הטלוויזיה "דרדוויל" השחקן וילסון בטל.
שנותיו הראשונות וסיפור רקע
בולזאיי גדל ברובע הברונקס, בו חי עם אחיו ואביו המתעלל. התחביב העיקרי של אחיו היה לשחק עם רובים, מה שהוביל את בולזאיי להפוך לצלף מיומן. כשהיה בגיל עשר, אחיו הצית את הבית מתוך ניסיון כושל להרוג את אביהם. מעט לאחר מכן, בולזאיי נלקח למשפחת אומנה והפך לשחקן כדור בסיס בתיכון. הוא היה מגיש מוכשר ביותר והוצעה לו מלגה, אך הוא בחר להירשם לליגת הצעירים במקום. לאחר שלושה משחקים בלבד הוא נבחר לשחק במשחק של ליגת הבוגרים. הוא לא פגע במשך כל המשחק, ובסוף התשיעי ולאחר שתי פסילות הוא נהיה משועמם וביקש מהמאמן להוציא אותו מהמשחק. המאמן סירב והתעקש שיסיים את המשחק. בעקבות כך, החובט של הקבוצה היריבה לעג לו וקרא לו פחדן. בולזאיי זרק את הכדור לראשו והרג אותו. כשהכדור פגע הוא אמר שתי מילים בלבד: "בול פגיעה" (bullseye). נאסר עליו להשתתף בליגת המקצוענים והוא הואשם בהריגה.
הודות למראהו הקר והמנוכר וליכולותיו המיוחדות, הוא גויס לסוכנות לביטחון לאומי והוא נשלח לאמן ארגוני קונטראס בניקרגואה. אולם, עד שהגיע לשם התגלה כי הוא כבר תכנן לעזוב את הסוכנות. זאת ועוד, הוא תכנן לשדוד את הקונטראס ולברוח, אך הוא גילה שהארגונים חסרי כל. בולזאיי ניצל היטב את הסיטואציה - הוא הוביל את הקונטראס לרצועת נחיתה שמשמשת מבריחי קוקאין קולומביאנים כבסיס פעולה לפני מעברם לארצות הברית. כאשר שדה התעופה המאולתר יצא מכלל שימוש, המבריחים לא יכלו לשלוח משלוחים חדשים. בולזאיי הורה למתורגמן בשם פאולו להנהיג את הכוח בשדה התעופה ונתן לשמועה להתפשט. אולם, פאולו היה רק שעיר לעזאזל. בולזאיי תכנן להזמין מספר מראשי הפשע המאורגן לערוך עסקה עמו, כאשר פאולו משמש כ"יד ימינו". לפי תכנונו, בולזאיי ייקח את הכסף ויעלם וישאיר את פאולו לסבול מידיהם של המאפיה, המאפיה הרוסית, היאקוזה וארגוני פשע נוספים. אולם, העסקה אינה יוצאת לפועל, משום שהמעניש מגיע ומסכל את תוכניותיו.
המעניש הורג את ראשי הפשע המאורגן בפיצוץ עז ממנו בולזאיי נמלט בעור שיניו. השניים נלחמים אחד בשני, ובולזאיי פוצע את המעניש ומנטרל את נשקיו. הוא משתמש בבוץ אדמדם כדי לסמן על מצחו סימן קליעה למטרה, ובכך הוא לועג למעניש על חוסר יכולתו לפגוע בו. הקרב ביניהם מופסק בחטף עם הגיעם של סוכני DEA, והמעניש עוזב את המקום. בולזאיי מוסר את עצמו לידיהם, ועד מהרה נשלח להסתנן לאימפריית הפשע של הקינגפין. הוא משיג לעצמו תחפושת, נמלט בשנית, והופך לאחד מהמתנקשים המסוכנים ביותר בעולם.
דרדוויל, אלקטרה ודיסק הזהות
בולזאיי נלחם לראשונה נגד דרדוויל בקרקס הזדוני כדי לבסס את המוניטין שלו כמתנקש-על, ומובס. זמן קצר לאחר מכן, דרדוויל מאתר אותו בניסיון שוד ולוכד אותו. בולזאיי, ממולא שאיפת נקמה, מושכר על ידי מקסוול גלן להרוג את חברו של דרדוויל, פוגי נלסון, ואת דרדוויל עצמו תחת שמו האמיתי - מאט מורדוק. מורדוק ממהר להפוך לדרדוויל, אך מובס ובורח כשהוא פצוע קשה, וכתוצאה מכך המוניטין המקצועי של בולזאיי ניזוק. כדי להחזיר לעצמו את אמינותו, בולזאיי קורא תיגר על דרדוויל בשידור חי בטלוויזיה, אך מובס לעיני קהל הצופים.
המום מתבוסה זו, בולזאיי נעזר בחבורת שכירי חרב כדי לחטוף את אהובתו של דרדוויל, האלמנה השחורה. דרדוויל מביס אותו פעם נוספת, ורצף התבוסות מביא את בולזאיי להתמוטטות עצבים נפשית. אולם, בולזאיי מגלה כי חלק מצב זה נוצר מגידול מוחי הגורם לו למיגרנות, פראנויות והזיות על כך שהוא עצמו דרדוויל, ולאחר שבורח מכלא בו נכלא הגידול מוסר בהצלחה. הוא נשכר בידי גורמים מסתוריים כדי לחסל את הקינגפין, אך נכשל, אך למרות כישלונותיו הוא נהיה המתנקש הראשי של הקינגפין, ובולזאיי ממשיך להיכשל בניסיונות התנקשות והופך לסוג של בדיחה בסדרה של דרדוויל.
בשהותו בכלא, בולזאיי מגלה כי קינגפין העסיק מתנקשת ראשית חדשה בשם אלקטרה, אהובתו לשעבר של דרדוויל. בולזאיי נמלט מהכלא, ומנצל הזדמנות זו כדי להרוג את אלקטרה, אך לא מצליח לשכנע את קינגפין לגייס אותו לשורותיו, והאחרון מפציר בו לנסות להרוג את דרדוויל. בולזאיי מכין מארב לדרדוויל, אך בסיום הקרב דרדוויל משתק את בולזאיי. בולזאיי מתאושש בבית חולים סמוך וזוכה לביקור של דרדוויל, הלועג לו וכמעט והורגו באמצעות משחק רולטה רוסית, ובולזאיי העיד כי ממקרה זה הוא נוטר טינה כה רבה לדרדוויל.
לאחר מכן, הוא נתקל במעניש, שכורת את אצבעותיו. בולזאיי חוזר לקריירה שלו כפושע, ונהיה שותף של דדפול וגמביט. גמביט בוגד בשניהם, ובולזאיי נלחם בדדפול ומפסיד. לאחר מכן, בולזאיי צורף לדדפול, סייברטות', ג'אגרנוט, סאנדמן והנשר, המנסים לגנוב את דיסק הזהות של ארגון A.I.M שמכיל את זהותם של רוב גיבורי ונבלי העל ברחבי העולם. בולזאיי נתפס, מוסר מידע על שותפיו ומקבל מחדש את אצבעותיו הקטועות. הוא מושכר על ידי מיסטריו, ולאחר אימונים קשים מקבל ממנו משימה להרוג את דרדוויל, אך במקום זאת הוא הורג את אהובתו של דרדוויל, קארן פייג'. לאחר מכן הוא הורג את חברתו השנייה של דרדוויל, מילה דונובן, ובעזרת קינגפין מנסה להרוג את דרדוויל עצמו. זועם מרצח אהובותיו, דרדוויל זורק את בולזאיי מחלון. בולזאי, מעולף, חושף את שמו האמיתי. לאחר מכן בולזאיי מכחיש את דבריו, ומגלה את זהותו הסודית של דרדוויל. לאחר מאבק אכזרי עם דרדוויל ואלקטרה, בולזאיי נהרג לכאורה בידי דריסה כאשר הוא מנסה לברוח.
מלחמת אזרחים, ת'נדרבולטס, שלטון אפל ומוות
כפרס על מאמציו בפלישת הסקרול, בולזאיי מצורף לקבוצת האוונג'רס האפלים ומתחזה להוקאיי. במשימתו הראשונה הוא נאלץ לחסל את דדפול, שהעביר לאוסבורן נתונים על מלכת הסקרול, אך בולזאיי נכשל. במשימתם הראשונה של האוונג'רס האפלים כצוות, הוא הרג את מורגן לה-פיי. כשהאוונג'רס האפלים נאבקים בקבוצת ההאלקבאסטרס, וכשבולזאיי הורג 30 אזרחים כשהוא משבית את אחד מרובוטי התקיפה של הקבוצה היריבה, הוא מקבל תגמול מאוסבורן, ומפוצץ מסוק על בניין חדשות כדי להבטיח את שמו הטוב של אוסבורן.
בולזאיי נתקל במארב של דדפול, המפוצץ מכונית בה בולזאיי שהה. בולזאיי בורח, משלם לדדפול כדי שיעזוב אותו במנוחה ורץ להציל את חייו. כאשר דרדוויל הפך למנהיג ארגון היד, אוסבורן מכריח את בולזאיי לנסות להרוג את דרדוויל, ולאחר שבולזאיי מפוצץ את אחד מבסיסי הארגון, דרדוויל מצליח להימלט. לאחר מכן בולזאיי והסנטרי יוצאים לחפש את נו-ואר. כשאוסבורן מתחיל לחשוד בסנטרי על ריגול לטובת האוונג'רס, הוא שולח את בולזאיי להרוג את אשתו, וכשהסנטרי מגיע למקום בולזאיי טוען כי אשתו התאבדה, ודוחף את הסנטרי מצוק.
בעקבות אירועי מצור, בולזאיי נשלח למתקן הכליאה "הרפסודה", אך בתהליך העברתו לשם הוא הורג את שוביו ובורח. בתחילת אירוע דרדוויל: ארץ הצל, הוא עושה את דרכו לשכונת הלס קיצ'ן, שם מותקף על ידי לגיון נינג'ות מארגון היד. במהלך הקרב, דרדוויל הורג אותו כשדוקר אותו בליבו בעזרת פגיון סאי. בעקבות מותו, חבורת אופנועני הגיהנום מבקשת להספידו, אך ראש העיר ג'יי ג'ונה ג'יימסון מכריז עליה כלא חוקית. במהלך הקטטה שפורצת בין חבורת האופנוענים לבין המשטרה, בן יוריק כמעט ומת. לאחר מכן, יוריק מקבל חזיונות משונים של בולזאיי. דרדוויל מנסה להחיות את בולזאיי כחייל נאמן של ארגון היד, אך מבין את חומרת מעשיו.
חזרה לחיים
בתחילת אירועי "מלחמות סודיות", וזאת במהלך ההתנגשות בין יקומי ארץ-616 לארץ-1610, הקינגפין כינס כמה וכמה נבלי-על לפני הסוף, ביניהם בולזאיי. לפתע המעניש הופיע, והרג כמה שיותר נבלים לפני מות כולם כתוצאה מההתנגשות. הם חזרו לחיים בעקבות שחזור יקום ארץ-616 בידי ריד ריצ'רדס.
יכולות וכישורים
אמנם אין לבולזאיי כוח על אנושי, אך יש לו כישרון מולד להפוך כל חפץ פשוט לנשק קטלני. בנוסף, בולזאיי גם צלף מומחה, ומתרברב בכך שמעולם לא פיספס מטרה. לבולזאיי יש כוח סיבולת יוצא דופן, ומהירות של אצן אולימפי, בנוסף לרפלקסים מחודדים. לאחר שהושתלה בגופו מתכת האדמנטיום הבלתי שבירה, בדומה לוולברין, גופו כמעט בלתי ניתן לשבירה.
לבולזאיי יש צורך כפייתי ללמוד על ההיסטוריה של קורבנותיו, ועל מערכות יחסיו בעבר ובהווה, וכך הוא מעריך את צורת אופן ניהול הקרב. בעבר, לבולזאיי הייתה את היכולת לחוש בקרבתו של דרדוויל.
פ
פ' היא האות ה-17 באלפבית העברי. האות קרויה פ"א (פֵּא) משום שהתפתחה מצורת הפה (איבר הדיבור).
פ' היא אחת משש האותיות בג"ד כפ"ת, המקבלות דגש קל בראש מילה ולאחר שווא נח.
פ' היא אחת מחמש אותיות מנצפ"ך שצורתן משתנה בסוף מילה. כאשר היא בסוף המילה צורתה היא "ף".
בגימטריה ערכה 80. ערכה של ף הוא 800, אך השימוש בו אינו מקובל, והערך 800 מיוצג על ידי הצירוף ת"ת.
בשפה העברית המודרנית שכיחות השימוש באות פ' היא כ־1.79% מכלל אותיות האלפבית העברי ושל הצורה הסופית ף' היא כ־0.19%.
פ"א הפועל הוא כינויה של האות הראשונה בשורש בן שלוש אותיות, על שם האות פ' שהיא האות הראשונה במילה "פעל". מכאן גם סיווגם של פעלים מיוחדים:
ייצוג האות פ'
בקוד ASCII מיוצגת האות פ בערך F4, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05E4.
בקוד ASCII מיוצגת האות ף' בערך F3, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05E3.
הוא ייצוגה של פּ' דגושה בכתב ברייל. הוא ייצוגה של פ' רפה בכתב ברייל.
באלפבית צלילי מיוצגת האות פ' באמצעות המילה "פסל".
באיתות בדגלי סמפור פ' מיוצגת על ידי דגל אחד הפונה מזרחה (ימינה) ודגל שני הפונה מערבה (שמאלה).
רכס אתוס
רכס אתוס (באנגלית: Athos Range) הוא הרכס הצפוני מבין שלושת הרכסים העיקריים של הרי הנסיך צ'ארלס, באדמת מק. רוברטסון שבאנטארקטיקה.
הרכס כולל מספר גדול של הרים, וכן נונאטאקים.
אורכו של הרכס 60 קילומטרים (בכיוון מזרח - מערב).
הרכס נמצא מצפון לקרחון סקילה (המפריד בינו לבין רכס פורתוס שמדרום לו).
הרכס מגיע לגובה של 1,640 מטרים מעל פני הים.
גילוי הרכס
הרכס התגלה לראשונה באמצעות תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה (בין השנים 1947- 1946).
הראשונים שהגיעו אל הרכס היו אנשי המשלחת הדרומית של משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בינואר 1957 בהנהגת ו. ג. בושר (WG Bewsher).
מקור השם
המשלחת קראה לרכס, בדומה לשני הרכסים הדרומיים לו (רכס פורתוס ורכס אראמיס), על שמות הדמויות מהספר "שלושת המוסקטרים" של אלכסנדר דיומה - ספר שחברי המשלחת הביאו עימם, והיה הפופולרי מבין הספרים שחברי המשלחת קראו.
תל עדשים
תֵּל עֲדָשִׁים הוא מושב עובדים בעמק יזרעאל, 5 ק"מ צפונית לעפולה, בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל. היישוב נקרא על שם תל עדס, יישוב ערבי ששכן בקרבת מקום.
היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1913 כהתיישבות של חברי ארגון השומר. בשנת 1917 התפלג היישוב ונותרו בו משפחות בודדות לצורך שמירה. בשנת 1923 הגיעו למקום 40 משפחות חדשות והוא הפך למושב עובדים. המשפחות החדשות היו ברובן יוצאות רוסיה ופולין, שהתארגנו במושבות הוותיקות זכרון יעקב ופתח תקווה.
בתחילת דרכו כ"תל עדשים" הוקם המושב כהתיישבות שיתופית, כאשר החקלאות משותפת תחת אגודה בשם "אלומה", בעוד מספר מצומצם של תושבים נמנים עם ה"בודדים" אשר העדיפו לעבד לבד.
מדי פעם סבל המושב מפעולות של גנבה וחבלה שיצאו מהכפר אכסאל, אך מנגד התקיימו קשרים עם אנשי אכסאל ותושבי תל עדשים רכשו מהם זבל לשדות. בתחילת המרד הערבי הגדול הוצתה ערימת החציר של תל עדשים על ידי מציתים מאכסאל ובעקבות זאת הוטל קנס קיבוצי על הכפר.
כיום 200 משפחות מתגוררות בתל עדשים ויש בו שכונת הרחבה קהילתית, שתושביה שותפים לחיי הקהילה אולם אינם חברים באגודה החקלאית. עם תושביו המפורסמים נמנה בעבר הרמטכ"ל והשר לשעבר רפאל איתן (רפול), בן המושב הקבור בו, וח"כ יגאל כהן שנולד בו. בקרבת המושב נמצאת המכללה האקדמית עמק יזרעאל, ורבים מתלמידיה מתגוררים בו.
חינוך
ילדי תל עדשים מתחנכים בגני היישוב. עם הגיעם לגיל בית הספר הם משוייכים לבית הספר היסודי בקיבוץ גניגר. בית הספר התיכון האזורי, עמקים תבור, הוא בית הספר התיכון אליו משוייכים התלמידים.
דת
בתאריך 18 באוקטובר 2011, נשרף כליל בית הכנסת הוותיק שביישוב, שעמד על תילו מאז 1923. הסיבה היא, ככל הנראה, קצר חשמלי.
לקריאה נוספת
שבתאי גל-און, חופן עדשים, 2007
הלגיון הראשון אדיוטריקס
הלגיון הראשון אדיוטריקס (לטינית: Legio I Adjutrix) היה לגיון רומאי שהוקם על ידי הקיסר נירון בשנת 67 כדי להתמודד עם המרד של מושל גאליה וינדקס.
היסטוריה
הלגיון הראשון הוקם על ידי הקיסר נירון בשנת 67 כדי להתמודד עם המרד של מושל גאליה וינדקס, בניגוד לכלל שרק אזרחים רומאים משרתים בלגיונות הלגיון הראשון הורכב ממלחים לא אזרחים ממוצא פאנוני, סורי, מצרי ויווני שקודם לכן שירתו בצי. דבר זה נעשה מכיוון שנירון נזקק נואשות לתגבר את כוחו הצבאי אם היה בדעתו להביס את וינדקס.
כשנירון התאבד בשנת 68 הלגיון הראשון היה עדיין בתהליכי הקמה, חיילי הלגיון נפגשו עם הקיסר החדש גלבה והאיצו בו להשלים את הקמת הלגיון דבר שהקיסר דחה לזמן אחר. הדחייה התפרשה אצל הלגיונרים כסירוב ודבר זה הגדיל את דרישותיהם והביא אותם לאווירה מרדנית, בסופו של דבר גלבה פקד על חיל הפרשים שלו להתקיף וטבח נערך בחברי הלגיון.
הקמת הלגיון הראשון הושלמה לבסוף לאחר רציחתו של גלבה ועלייתו לשלטון של אותו. עלייתו לשלטון של אותו גרמה למרד אצל הלגיונות שהיו מוצבים בגרמניה ואלו בחרו להם את ויטליוס כקיסר, בקרב בדריאקום בין שני הצבאות הלגיון הראשון הצליח להביס את הלגיון העשרים ואחד רפאקס וללכוד את נס הלגיון אולם מאוחר יותר הלגיון העשרים ואחד הצליח להתאושש ולהדוף את ההתקפה של הלגיון הראשון. למרות הצלחותיו של הלגיון אותו בסופו של דבר הובס בקרב וויטליוס הפך לקיסר.
הלגיון הראשון, שהיה תחת פיקודו של טראיאנוס, הועבר לגרמניה בשנת 83 על ידי הקיסר דומיטיאנוס למשל השתתפות במלחמות הכיבוש שלו מעבר לריין. כעבור שנה הלגיון הועבר שוב, הפעם לפאנוניה במטרה להדוף פלישה של מספר שבטים ברברים בראשות המרקומנים, בזמן שלטונו של נרווה הלגיון השתתף בהדיפת פלישה שנייה לפאנוניה.
הלגיון הראשון היה חלק מכוח הפלישה שכבש את הדאקים והקים את הפרובינקיה דאקיה בין השנים 101–106 והשתתף בפלישתו של טראיאנוס לאימפריה הפרתית בשנת 115, עם עלייתו של הדריאנוס לשלטון בשנת 117 הלגיון הוצב שוב בפאנוניה עקב החלט הקיסר לסגת מכל כיבושיו של טראיאנוס במזרח.
הלגיון הראשון נלחם תחת פיקודו של פרטינקס כנגד השבטים הברברים שהונהגו על ידי המרקומנים כשאלה פלשו לפרובינקיות פאנוניה, נוריקום, ראטיה ודאקיה בשנת 168 והדיפתם ערכה כשבע עשרה שנים.
ייתכן שהלגיון הראשון השתתף בפלישתו של הקיסר קרקלה לאימפריה הפרתית בין השנים 215–217, הוא לקח חלק במלחמתו של הקיסר מקסימינוס כנגד הדאקים בשנת 237 ותמך בקיסר כעבור שנה כשמלחמת אזרחים פרצה. הלגיון השתתף במלחמתו של גורדיאנוס השלישי כנגד הפרסים בשנת 244.
לא ידוע מה עלה בגורלו של הלגיון, לפי הידיעה האחרונה שקיימת עליו הוא עדיין היה מוצב בפאנוניה בשנת 444.
גבול ירדן–ערב הסעודית
הגבול הסעודי–ירדני (או: גבול ירדן–ערב הסעודית) הוא הגבול הבין-לאומי הנמתח בין הממלכה הערבית הסעודית והממלכה הירדנית ההאשמית. הגבול משתרע על פני כ-731 ק"מ, והוא ברובו רמה מדברית.
חצי האי ערב בשלהי מלחמת העולם הראשונה
חצי האי ערב מתחלק באופן מסורתי לארבעה חבלי ארץ עיקריים: חבל נג'ד, שנמצא במרכזו, ובו באופן היסטורי כמעט ולא היו ישובי קבע עירוניים; חבל חג'אז שבמערבו, ובו הערים האסלאמיות המקודשות מכה ומדינה, ששימשו פלטפורמה להתיישבות קבע ולתנועת סחר ענפה; אזור עסיר ההררי בדרומו על גבול תימן, והאזור החולי של אל-חסא במזרחו, מושבו של המיעוט השיעי, בו התגלו בסוף שנות השלושים מרבצי נפט עצומים.
השריפים ההאשמים, המתייחסים אל משפחת הנביא מחמד, ביססו את שלטונם באזור החג'אז שבמערב חצי האי ערב כבר במאה העשירית לספירה ושלטו ביד רמה בחבל הארץ החשוב הזה הן מבחינה פוליטית והן מבחינה כלכלית. גם עם הכיבוש העתמ'אני לא נפסק שלטונם, ולצד המושל העת'מאני שלט גם אמיר מקומי האשמי, הגם שהרבו להתעמת זה עם זה. בשלהי ימי מלחמת העולם הראשונה היה חצי האי ערב מחולק באופן גס בין האמירות ההאשמית בחבל החג'אז בהנהגת השריף חוסיין, לבין האמירות הסעודית בנג'ד בהנהגת עבד אל-עזיז אבן סעוד, בנוסף לשתי אמירויות קטנות בחבלים האחרים.
בריטניה ואבן סעוד
בתקופת מלחמת העולם הראשונה ביקשה בריטניה להבטיח את נאמנות הערבים אליהם במלחמתם נגד שלטון האימפריה העות'מאנית במזרח התיכון. במסגרת ההתכתבות בין המושל הבריטי הנרי מקמהון לבין השריף חוסיין שליט החג'אז הבטיחו הבריטים כי יתמכו בהקמת ממלכה ערבית גדולה בראשותו של חוסיין, אם רק יסייע להם במלחמה. חוסיין ראה בעיני רוחו את עצמו עומד בראש ח'ליפות המשתרעת על פני חצי האי ערב ואף צפונה ומזרחה לכיוון סוריה ועיראק, "מעדן ועד חלב". בהתכתבויותיו עם גורמים בכירים בבריטניה אף הציע אפשרות שהאמירויות השונות שבחצי האי ערב ישמרו על אוטונומיה פנימית בראשות האמירים שלהם, בעוד הוא יהיה "מלך הערבים", שיוביל את קבלת ההחלטות ברמה המדינית, אך ח'ליפותו לא זכתה להכרה ערבית או בריטית.
באותה שנה כינסו הבריטים ועידה משולשת בכווית, בה הציעו חילופי שטחים בין ממלכתו של אבן סעוד לאמיר עבר הירדן, עבדאללה בן חוסיין ההאשמי במטרה לקבוע את הגבולות בין הממלכות. עם זאת, שני הצדדים לא היו מרוצים מן ההצעה הבריטית שהוצגה בה, והבריטים מצדם דחו את הצעתו של אבן סעוד לכלול בממלכתו אזורים צפוניים כמו ואדי סרחאן ומדבר נפוד, שכן אלה היו פוגעים ברצף הטריטוריאלי שלהם באזור.
גם לאחר כיבוש החג'אז שאף אבן סעוד לספח לממלכתו אזורים נוספים, בהם מחוזות עקבה ומעאן שבדרום ירדן המודרנית, מתוך תפיסה שמחוזות אלה שייכים לו בשל ניצחונותיו על ההאשמים. כוחות האח'ואן הנאמנים לאבן סעוד תקפו כמה פעמים כפרים עבר-ירדניים הנמצאים במרחק עשרות בודדות של קילומטרים מדרום לעמאן, התקפות שאיימו על עצם קיומה של אמירות עבר הירדן, ואשר היו מאפשרות לסעודים להגיע בנקל לארץ ישראל ואף לתעלת סואץ. מסיבות אלה החליט הקבינט הבריטי בשנת 1925 להדוף בעצמה רבה את ההתקפות ולספח את מעאן ואת עקבה לשטחי עבר הירדן באופן רשמי.
נחישותו של אבן סעוד הביאה את הבריטים להבין כי יש לבוא עמו במשא ומתן במטרה להגיע להסכמים שיקבעו את הגבולות באזור דרך קבע. במהלך המשא ומתן אחזו הסעודים בעמדה כי יש לאפשר לגבולות להיות גמישים ואין להקים בהם מחסומים, בין היתר בשל העובדה שמדובר באזור בו עוברים שבטים נוודים התלויים במקורות מים משני עברי הגבול. הבריטים לעומת זאת טענו שהגבול מסמל את קצה גבול השיפוט והכוח של המדינה הריבונית. בסופו של דבר הוחלט להתחשב גם בנסיבות אתניות והגבול נקבע באופן סמלי בין השבטים הנוודים הצפוניים-הסורים והדרומיים-הערבים.
סיכומו של דבר, הגבול הראשוני בין ירדן וסעודיה נקבע לא על ידי תקדימים מנהליים-היסטוריים, אלא כתוצאה ישירה של יכולתו של חיל האוויר המלכותי להגן על הגבולות הללו מפני כוחותיו של אבן סעוד. בשנת 1925 נחתם הסכם הדא שהסדיר את היחסים והגבולות בין נג'ד ועבר הירדן וקבע, למשל, כי אזור מדבר כאף שבצפון חצי האי יישאר בידי הסעודים.
בנובמבר 1926 הגיע הקונסול הבריטי בג'דה, ס"ר ג'ורדן, לעיר חמרא נמלה שבאזור מדינה, במטרה לשאת ולתת בנוגע להסכם חדש עם אבן סעוד, שיכלול הכרה סעודית בשליטה הבריטית בעיראק, ארץ ישראל ועבר הירדן, וכן בסיפוח עקבה ומעאן לאמירות עבר הירדן. אבן סעוד דחה את ההסכם וטען שגם אם יכיר דה-פקטו בשני הסעיפים הללו, הרי שהוא אינו מסוגל להכיר בכך באופן רשמי על מנת שלא להיתפס כמי שבגד בעצמאות הערבית או כמי שמסר אדמות מוסלמיות לנוצרים. כמה חודשים לאחר מכן, בחודש פברואר 1927, חזרו הבריטים עם הסכם מרוכך שהכיר בשלטונו של אבן סעוד בכל רחבי חבלי חג'אז ונג'ד, ובנוסף הוסרו ממנו הסעיפים הבעייתיים. עם זאת, ההסכם כלל סעיף ובו מחויב אבן סעוד לשמור על הסטטוס קוו במחוזות השונים עד להסדר קבע. ניסוח זה התקבל על ידי אבן סעוד וכך נקבע ב"הסכם ג'דה" שנחתם בחודש מאי 1927, שהיווה הבסיס לגבול בין המדינות עד ימינו.
הגבול המודרני
בשנת 1965 נחתם הסכם בילטרלי בין הממלכות, ובו תיקוני גבול במספר מקומות. בין היתר אפשר ההסכם את התרחבותה של ירדן דרומה עד לנקודה הנמצאת כ-17 ק"מ מנמל עקבה, תוך הגדלת קו החוף הירדני והוספת 6,000 קמ"ר של אזור המדבר הדרומי לשטחה, זאת בתמורה ל-7,000 קמ"ר מן האזור המדברי שנמסרו לידי ממלכת ערב הסעודית. ההסכם אפשר לירדן להאריך את קו החוף היחיד שלה על ים סוף, העומד גם כיום, לאחר ההסכם, על 26 ק"מ בלבד.
כיום הגבול הוא אזור שאינו מאוכלס כמעט, והנכסים האסטרטגיים העיקריים באזור כוללים את אזור חציית צינור הנפט הבין-ערבי (TAP), דרך הגישה אל מפרץ עקבה, וכן מספר בארות מים הפזורות ברחבי המדבר.
קיימים שלושה מעברי גבול רשמיים בין המדינות:
שלושת המעברים פעילים עשרים וארבע שעות ביממה, ופתוחים לאורך כל השנה. הם ממלאים חלק חשוב בתנועת הסחר הענפה שקיימת כיום בין ירדן לסעודיה, כאשר מאזן הסחר בין המדינות הגיע בסוף שנת 2016 לכדי יותר מ-3.8 מיליארד דולר.
נפות מולדובה
מבחינה מנהלית מולדובה מחולקת ל-32 נפות או "ראיונים" (ברומנית: Raioane), 3 רשויות עירוניות, אזור אוטונומי (גגאוזיה) ואזור מיוחד (טרנסניסטריה) שלא נמצא תחת השליטה של הממשל המרכזי. הנפות כוללות חלוקת משנה לעיריות ומועצות מקומיות.
אחותי כבר לא סובלת אותך
אחותי כבר לא סובלת אותך הוא סינגל של הזמרת-יוצרת הישראלית שירה מרגלית, שיצא לאור ב-20 בנובמבר 2022, בהוצאת חברת התקליטים עננה. הוא נכתב על ידי מרגלית בשיתוף עם יובל מעיין, שגם הפיק את השיר.
רקע והוצאה
לפני צאתו, מרגלית קידמה את השיר באמצעות פוסטים שונים ברשתות החברתיות, שכללו סדרת פוסטים עם כיתוב בו מופיע שם מסוים ואחריו "כבר לא סובל/ת אותך". סרטונים שונים שלה בטיקטוק לקידום השיר זכו למאות אלפי צפיות. השיר עוסק במערכת יחסים רעילה של מרגלית עם בן זוגה ופרידתה ממנו. בפזמון השיר מופיעה התייחסות ליחסיה של אחותה לבן זוגה, ומכאן שם השיר.
הצלחה וקבלה
השיר היה לוויראלי וזכה למעל ל-23 אלף סרטונים בפלטפורמת טיקטוק. בסטרימינג זכה השיר להצלחה רבה גם כן, כשהתברג בשיאו במקום ה-12 במצעד השבועי של פלטפורמת ספוטיפיי בישראל, עם סך של כ-128,053 השמעות שנצברו באותה השבוע. בתחנות הרדיו, הושמע השיר פעמים רבות וכתוצאה מכך הגיע למקום השביעי במצעד השבועי של חברת מדיה פורסט, עם 83 השמעות ברדיו באותו השבוע.
וידאו קליפ
וידאו קליפ של השיר יצא במקביל להוצאתו לאור. בקליפ מופיעות מרגלית יחד עם 3 שחקניות (מיכאלה מזרחי, איה גולני וריף מזרחי) המבלות יחד במקומות שונים בתל אביב (תחנת דלק, בית הפנקייק, מועדון כולי עלמא ועוד) ובסופו הן מופיעות על הבמה.
במאי הקליפ הוא יועד מור, המפיק אנוש צוברי והצלם עמית מימוני.
איאן ריצ'רדסון
איאן ריצ'רדסון (באנגלית: Ian Richardson; 7 באפריל 1934 - 9 בפברואר 2007) היה שחקן סקוטי הידוע ביותר בזכות תפקידו פרנסיס ארקהרט, ראש הממשלה המקיאווליסטי, בטרילוגיה הטלוויזיונית "בית הקלפים" ששודרה ברשת ה-BBC.
ביוגרפיה
איאן ריצ'רדסון נולד באדינבורו ולמד בבית הספר על שם ג'ורג' הריוט, ואחר כך בגלאזגו קולג' לאומנויות הדרמה. הוא הופיע על הבמה הבריטית בעיקר עם ה"רויאל שייקספיר קומפני", להקה שנמנה עם מייסדיה.
ריצ'רדסון הופיע גם על במות התיאטרון בארצות הברית, ב-1965 שיחק בברודוויי במחזה של פיטר ברוק "מארה סאד", תפקיד שאותו גילם שוב בשנת 1967 בגרסה קולנועית של המחזה. ב-1967 גילם את דמותו של פרופ' היגינס בהפקה מחודשת של גבירתי הנאווה והיה מועמד לפרס הטוני על תפקידו זה. ב-1981 הופיע שוב בברודוויי בהפקה מקורית של המחזה "לוליטה" של אדוארד אלבי, על פי ספרו של ולדימיר נבוקוב.
ריצ'רדסון שיחק גם בסרטי קולנוע רבים, ובהם "ברזיל" (1985), "עיר אפלה" (1998), "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" (1990) בו גילם את דמותו של פולוניוס. עוד גילם את המשרת הראשי של מרטין לנדאו בסרט "נסיכות שחורות" (B*A*P*S) ואת תפקיד העורך דין מר טורט בסרט "102 כלבים וגנבים".
כמו כן הופיע ריצ'רדסון גם בסדרות טלוויזיה רבות, בתפקיד ביל היידון (המכונה "חייט") בסדרה של ה-BBC "החפרפרת" (Tinker, Tailor, Soldier, Spy). עוד הופיע בסדרה Porterhouse Blue של רשת ITV, ובתפקיד לורד גרואן בסדרה "גורמנגאסט". ריצ'רדסון כיכב בסדרה "חדרי מסתורין" של ה-BBC, בה גילם את דמותו של ג'וזף בל, מי שהיה המורה הרוחני של ארתור קונאן דויל והיווה השראה לדמותו של שרלוק הולמס. קודם לכן גילם את דמותו של הולמס בשנת 1980 בשני סרטי טלוויזיה "כלבם של בני בסקרוויל" ו"חותם הארבעה".
ריצ'רדסון זכה בפרס באפטא בקטגוריית שחקן הטלוויזיה הטוב ביותר עבור תפקידו במיני-סדרה "בית הקלפים", והיה מועמד לפרס גם על תפקידו בסדרות ההמשך "שלום אדוני המלך" ו"הפוסק האחרון". הוא היה מועמד לפרס גם בשנת 1992 על תפקידו בסרט "מעשה לא ג'נטלמני" (An Ungentlemanly Act).
בשנת 1989 קיבל ריצ'רדסון אות מסדר האימפריה הבריטית (CBE). בתחילת שנות ה-2000 השתתף יחד עם סר דרק ג'קובי, סר דונלד סינדן ודיים דיאנה ריג בסיבוב הופעות בינלאומי בהצגה "The Hollow Crown". לאחרונה הופיע בתיאטרון פלייהאוס בלונדון במחזה "The Creeper". בדצמבר 2006 השתתף ריצ'רדסון בסדרה של רשת סקיי-1, עיבוד לרומן "Hogfather" מאת טרי פרצ'ט, ששודרה בחג המולד 2006.
ב-9 בפברואר 2007 מת ריצ'רדסון בפתאומיות בביתו שבלונדון. לדברי אמרגנו הוא לא היה חולה, ותכנן להשתתף בפרק בסדרה רציחות במידסומר שבוע אחר כך. הותיר אחריו אשה ושני בנים.
טויוטה אופה
טויוטה אופה (ביפנית: トヨタ・Opa, באנגלית: Toyota Opa) הוא מיניוואן קומפקטי מתוצרת יצרנית הרכב היפנית טויוטה (ביפנית: トヨタ自動車), אשר יוצרה בין השנים 2000–2005 ביפן.
Blood Sweat & Tears (שיר של BTS)
Blood Sweat & Tears (בקוריאנית: 피 땀 눈물, ביפנית: 血、汗、涙, בעברית: דם יזע ודמעות) הוא סינגל של להקת הבנים הדרום-קוריאנית BTS. הגרסה הקוריאנית של השיר פורסמה ב-10 באוקטובר 2016, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השני של הלהקה, Wings. הגרסה היפנית פורסמה ב-10 במאי 2017, כאלבום סינגל שכלל את הגרסאות היפניות של השירים "Spring Day" ו-"Not Today" כשירי צד ב'.
הפקה
"Blood Sweat & Tears" נכתב על ידי באנג סי-היוק, קים דו-הון, פידוג וחברי BTS RM, שוגה וג'יי-הופ. השיר תואר כהכלאה של מוזיקת האוס, מוזיקת טראפ ומומבהטון, והושווה לסגנון המוזיקלי של ג'סטין ביבר ושל מייג'ור לייזר.
מבחינה לירית, השיר עוסק בהתמודדות עם פיתויים. הסביר מנהיג הלהקה RM. שוגה הוסיף כי
וידאו קליפים
הווידאו קליפ של הגרסה הקוריאנית של השיר פורסם בערוץ היוטיוב של ביג היט אנטרטיינמנט ב-10 באוקטובר 2016. הקליפ, שעוצב בהשראת סגנון הבארוק וספרות הדקדנס, מציג את שבעת חברי הלהקה מסיירים במוזיאון ורוקדים, ומכיל התייחסויות למיתולוגיה ולתרבות הקלאסית. בקליפ מוצגים הציורים "הקינה על איקרוס" מאת, ו"נוף עם נפילת איקרוס"  ו"נפילת המלאכים המורדים"  של פיטר ברויגל האב, וכן ציטוט מתוך "כה אמר זרתוסטרא" מאת פרידריך ניטשה. הקליפ כלל גם קטע שבו RM מצטט קטע מתוך רומן החניכה "דמיאן" מאת הרמן הסה. קטע זה לא נכלל בגרסת האולפן של השיר. הקליפ צבר למעלה מ-6 מיליון צפיות ביוטיוב ב-24 השעות הראשונות לפרסומו והפך לקליפ הקיי-פופ הנצפה ביותר בארצות הברית באוקטובר 2016.
וידאו קליפ לגרסה היפנית של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של Universal Japan ב-9 במאי 2017. הקליפ התרחש באותו היקום הקולנועי של הקליפים "I Need U" ו-"Run", ואופיין באווירה קודרת וסגנון פסיכדלי.
ביקורת
"Blood Sweat & Tears" דורג במקום הראשון ברשימת "50 השירים הטובים ביותר של BTS", במקום החמישי ברשימת "20 שירי הקיי-פופ הטובים ביותר של 2016", במקום השביעי ברשימת "100 שירי הקיי-פופ המובילים של העשור השני של המאה ה-21" ובמקום ה-16 ברשימת "100 שירי להקות הבנים הגדולים בכל הזמנים" של בילבורד. GQ מיקמו את השיר ברשימת שירי הקיי-פופ המובילים של העשור השני של המאה ה-21, ובחרו בו כגולת הכותרת של 2016.
הופעות חיות
BTS הופיעו עם השיר לראשונה בתוכנית המוזיקה הדרום-קוריאנית של  ב-13 באוקטובר 2016. בשלושת הימים הבאים ביצעה הלהקה את השיר גם ב-, ו-Music Bank.
ב-19 בנובמבר 2016 ביצעה הלהקה את "Blood Sweat & Tears", יחד עם "Fire", ב. ב-2 בדצמבר, הלהקה ביצעה את השיר בשידור חי בטקס פרסי המוזיקה האסייאתית של Mnet לשנת 2016.
הגרסה היפנית של "Blood Sweat & Tears" נכללה ברשימת השירים של הלהקה לסיבוב ההופעות בשנת 2017.
הערות שוליים
undefined
הפיגוע בצומת פת
במהלך השנים בוצעו שני פיגועי התאבדות על יד צומת פת בירושלים.
קידוש
קידוש ביהדות הוא אִזכור קדושת היום (שבת או חג) בטקס קצר. הקידוש נעשה על ידי ברכה מיוחדת הנאמרת לרוב על גביע יין (או מיץ ענבים), ולחלופין גם על פת ובקידוש היום גם על חמר מדינה. ישנה מצווה מהתורה לערוך קידוש בליל שבת וחג, היא מצוות קידוש השבת בדברים. הקידוש נערך קודם הסעודה להראות שהסעודה נעשית לכבוד השבת, בדרך כלל על ידי בעל הבית או הבכיר מבין הנוכחים. הקידוש הנעשה ביום השבת והחג הוא תקנה דרבנן.
קידוש מהתורה (שנעשה על ידי אמירה בלבד) מתקיים לחלק מן הדעות גם בתפילת העמידה של תפילת ערבית של שבת, בה משולבת פרשת "ויכולו".
על פי סקר הלמ"ס מ־2009, כ־42% מהאוכלוסייה היהודית המסורתית והחילונית בישראל עורכים קידוש בליל שבת.
הקידוש כמצווה מהתורה
מהפסוק בעשרת הדיברות (שמות כ, ז) "זָכוֹר אֶת יוֹם הַשַּׁבָּת לְקַדְּשׁוֹ", נלמדת מצוות קידוש השבת בדברים. בנוסף דרשו חז"ל על פסוק זה - "זכרהו על היין".
מוסכם כי הקידוש בליל שבת הוא מצווה מן התורה, אך ישנה מחלוקת האם קביעת הקידוש על יין היא מהתורה או מדרבנן. על פי הרמב"ם קביעת הקידוש על היין היא מדרבנן, בעוד לפי רש"י היא מהתורה.
יש פוסקים הסבורים שגם הקידוש בליל יום טוב הוא מצווה מן התורה. אמנם, המגיד משנה, המגן אברהם והמשנה ברורה כתבו שקידוש בליל יום טוב הוא מדרבנן בלבד.
לפי המגן אברהם, מי שמתפלל ערבית יוצא ידי חובת הקידוש מהתורה, ובקידוש שהוא עושה בבית הוא חייב מדרבנן בלבד. לפי זה, במקרה של ספק ניתן להקל. כמו כן, ניתן לצאת ידי חובה על ידי קידוש של קטן. לעומת זאת, המשנה ברורה פוסק שאין לסמוך על היתרו של המגן אברהם, כיוון שמצוות צריכות כוונה, ובתפילה הוא לא התכוון לצאת ידי חובת קידוש, ולפי רבי עקיבא איגר צריך לכתחילה להתכוון שלא לצאת כדי לצאת ידי המצוה מדאורייתא על הכוס וכתקנת חכמים.
גם הנשים חייבות בקידוש מהתורה, על אף שזו מצוות עשה שהזמן גרמה. דבר זה נלמד מהשוואת ("היקש") 'זכור' (מקור דין הקידוש) ל'שמור' (שמירת השבת שהיא מצוות לא תעשה, בה נשים מחויבות). על פי מרבית הדעות, נשים יכולות להוציא ידי חובה גברים בקידוש.
הקידוש הנערך ביום הוא תקנת חכמים.
קידוש בליל השבת והחג
יש הסוברים כי קידוש ליל שבת צריך להיעשות לאורם של נרות שבת, אך השולחן ערוך הכריע שאין צורך בנרות. במקרה ולא נעשה קידוש בליל השבת או החג, החובה לעשיית הקידוש (כלומר הקידוש השלם - זה שאומרים בדרך כלל בלילה) ממשיכה לבוקרו של יום.
ברוב הקהילות, נהוג היום לקדש קודם נטילת ידיים, ואילו בקהילות היקים ויהודי אוברלנד נוהגים כדעת הרמ"א ליטול ידיים, לקדש, ולאחר מכן לברך על הלחם מיד.
אמירת 'סברי'
נהוג בהרבה קהילות (על פי רוב בקהילות הספרדים) שהמקדש אומר: 'סברי' או 'סברי מרנן' קודם לאמירת ברכת 'בורא פרי הגפן'. המובן של "סברי מרנן" הוא: בידיעתכם וברשותכם מורי ורבותי, ומשמעות ביטוי זה הוא הזמנת הסועדים להקשבה לברכה על מנת שיצאו ידי חובת הקידוש על ידי המקדש. בעדות ספרד המקדש מזכירו בלשון שאלה, הוא פונה אל המסובים במילים: 'סברי מרנן?', והם עונים 'לחיים!' (או בארמית: 'לחיי'. כך הנוסח בהרבה מעדות המזרח. בחלק מקהילות יהודי גאורגיה, נהוג להוסיף אחרי "סברי מרנן" את המילים: "וחיי ורבנן ורבותי".), כלומר שלחיים תהא הכוס או בלשון התלמוד: 'הן', כלומר שאכן מעוניינים לצאת ידי חובתם.
קידוש ביום השבת והחג
אף על פי שלמעשה הקידוש בליל השבת או החג תקף גם כלפי יום השבת או החג, חכמים תיקנו קידוש נוסף גם ביום, ומטרתו היא אזכור נוסף של קדושת היום. קידוש זה הוא קצר יותר והוא כולל רק ברכה על היין (בלי ברכת "מקדש השבת"), ונוהגים להקדים לו פסוקים מן המקרא העוסקים בקדושת היום (שבת, שלוש רגלים או ראש השנה). קידוש היום מכונה "קידושא רבא", בארמית - "הקידוש הגדול" (בלשון סגי נהור, שכן הוא קצר בהרבה מקידוש הלילה).
בקהילות מסוימות (למשל חלק מן החסידים, בכמה קהילות בצפון אפריקה ובקרב קבוצה מיוצאי יהדות גרמניה) נהוג לברך על היין גם בסעודה שלישית, כשיטת הרמב"ם שהוא מכבוד השבת לשתות יין בכל סעודות השבת. כדי להבדיל בינו לקידוש החובה, וגם מפני סדר קדימה בברכות, מברכים עליו באמצע הסעודה, ולא בתחילתה.
היות שקידוש היום הוא רק תקנת חכמים, אדם שיש לו רק כוס יין אחת ישתמש בה לקידוש הלילה, שהוא העיקרי ובו החיוב מהתורה.
לדעת הרמ"א, גם בסעודת היום נוטלים ידיים קודם הקידוש.
איסור אכילה קודם קידוש
מפני כבוד שבת תיקנו חכמים שלא לאכול ולשתות קודם עריכת הקידוש. איסור זה חל מעת שאדם קיבל על עצמו את השבת (טרם זמנה המחויב), או מעת שהשבת נכנסה ('חשכה'), ומאז אסורה אפילו טעימה עד שיקדש, ובשולחן ערוך נפסק שאסור אפילו לשתות מים. דין זה הוא גם אם הסעודה החלה ביום שישי קודם השבת, ונמשכה לתוך השבת. כיום לא נהוג לקבוע סעודה בשעת כניסת השבת, אך יש המקיימים את סעודת פורים כאשר פורים חל בערב שבת בסמוך לכניסת השבת, וממשיכים לאחר מכן את הסעודה כסעודת ליל שבת, כאשר הקידוש נעשה באמצע, דין זה נקרא פורס מפה ומקדש.
אכילה קודם לקידוש אינה פוטרת מהקידוש, ואדם שטעה והתחיל את סעודת שבת קודם לקידוש, מפסיק באמצע הסעודה לקידוש.
קידוש במקום סעודה
במסכת פסחים ישנה מחלוקת אמוראים בשאלה האם ניתן לערוך קידוש שלא במקום סעודת השבת. ההלכה נפסקה ש'אין קידוש אלא במקום סעודה', ועל כן יש לערוך את הקידוש במקום הסעודה, וכן לא לשהות זמן רב מהקידוש לסעודה. בספרות הראשונים והאחרונים ישנו דיון לגבי גדריו של דין זה, שתוקפו דרבנן.
מעבר מבית לבית נחשב כשינוי מקום, אך מעבר מפינה לפינה לא נחשב כשינוי מקום. מעבר בין חדרים שונים באותו בית נתון במחלוקת, כאשר יש המתירים לעשות כן רק אם הייתה דעתו של המקדש מלכתחילה לעבור, יש המתירים בתנאי שניתן לראות את מקום הסעודה ממקום הקידוש, ויש המצריכים את קיום שני התנאים גם יחד.
אף לגבי ההגדרה של "סעודה" נחלקו הדעות. אם כי הפוסקים מסכימים ביניהם שיש לקיים את הסעודה מיד, נחלקו ביניהם מהי ההגדרה של סעודה. הטור בשם הגאונים, בהסתמך על הגמרא במסכת ברכות המגדירה את היין כדבר ה"סועד", פסקו כי די בשתיית כוס הקידוש כדי להחשיב את הדבר כ"סעודה". הרבה ראשונים לא הסכימו עם קביעה זאת, וחייבו אכילת לחם בשיעור כזית. הכרעת המשנה ברורה היא שאין לסמוך על יין אלא בשעת הדחק, אך לחם, ואף מיני מאפה בשיעור כזית, יכולים להיחשב כסעודה לעניין זה.
ק
ק' היא האות התשע-עשרה באלפבית העברי. שמה קו"ף (קוֹף/קוּף).
קידוש
דיני הגביע והיין לקידוש
ישנה מחלוקת לגבי כשרותו של יין מבושל לקידוש. דעת הגאונים והרמב"ם היא שיין כזה פסול, כשם שפסול לנסכים. לדעת רש"י יין זה פסול מסיבה אחרת, היות שהבישול הופך אותו למוצר אחר, ועל כן לשיטה זו גם ברכתו משתנה מ'בורא פרי הגפן' ל'שהכל נהיה בדברו'. לעומת זאת, ראשונים אחרים הכשירו שימוש ביין זה לקידוש, היות שלשיטתם הבישול אף משביח את היין, ופסול יין זה לנסכים קשור לדרישה מקורבנות להיות במצב טבעי, ולא בגלל ירידה באיכותו של היין. בשולחן ערוך הובאה דעת רוב הראשונים, ולאחריה בשם 'יש אומרים' שיטת הרמב"ם ורש"י. הרמ"א כתב שהמנהג ביהדות אשכנז הוא לקדש על יין מבושל. ישנה מחלוקת בין האחרונים האם תהליך הפסטור שעובר על היין, תהליך שכולל חימום לטמפרטורה בה מתקיים בישול לזמן קצר, הופך את היין המפוסטר ליין מבושל, מבחינת ההתייחסות ההלכתית.
בתלמוד מובא כי ניתן לערוך קידוש על יין שטרם תסס ועל כן אינו מכיל אלכוהול ('יין מגיתו'), ועל כן מיץ ענבים כשר לקידוש. אמנם לכתחילה כתוב במגן אברהם מצווה מן המובחר לקחת יין ישן. יש שפסלו את השימוש במיץ הענבים לקידוש בגלל השימוש בביסולפיט למניעת התסיסה, דבר ההופך את מיץ הענבים לחסר יכולת תסיסה (בניגוד ליין מגיתו, שבחלוף הזמן יתסוס ויהפוך ליין רגיל). כמו כן יש שהחמירו במיץ ענבים המעורב ביין. למרות דעות אלו, השימוש במיץ ענבים לקידוש נפוץ מאוד. ובחסידות חב"ד נוהגים להחמיר בזה.
ק
בגימטריה ערכה 100. על שרה אמנו מסופר בבראשית רבה "בת ק' כבת כ' שנה לחטא".
קידוש
דיני הגביע והיין לקידוש
בנוגע לקידוש על יין לבן נאמר בתלמוד: "בעא מיניה (=שאל) רב כהנא חמוה (=חמיו) ד(=של)רב משרשיא מ(=את)רבא חמר חווריין (=יין לבן) מהו (=מה דינו לנסכים ולקידוש?) אמר ליה (=אמר לו) אל תרא יין כי יתאדם". והרמב"ן פסל לקידוש יין לבן אפילו בדיעבד. ובשו"ע פסק:. ולדעת שולחן ערוך הרב אין נוהגים לחזר לקידוש אחר יין אדום אפילו לכתחילה. ולדעת המשנה ברורה לכל הדעות לכתחילה יש לחזר אחר יין אדום.
ק
בשפה העברית המודרנית שכיחות השימוש באות ק' היא כ־1.95% מכלל אותיות האלפבית העברי.
קידוש
קידוש על פת
ישנה אפשרות עקרונית לערוך את הקידוש על פת במקום על יין. במקרה זה נערכת נטילת ידיים קודם לקידוש, ובקידוש עצמו מחליפה ברכת 'המוציא לחם מן הארץ' את ברכת 'בורא פרי הגפן'. דבר זה מוסכם על רוב הראשונים, למעט רבינו תם והרשב"ם הסוברים כי לא ניתן לערוך קידוש על פת. בשולחן ערוך וברמ"א נפסק שניתן לקדש על הפת, אלא שהרמ"א מוסיף שאין לקדש על פת אלא אם כן אין יין בעיר.
בשבת בבוקר, האפשרות לקדש על הפת בעייתית, מכיוון שהקידוש אינו אלא "בורא פרי הגפן", ואם כן, אם אומר במקומו "המוציא לחם מן הארץ", לא ניכר שהוא עושה שום דבר לשם שבת.