cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הרמן גולדשמידט
קורות חיים
לקראת ליקוי הירח של ה-31 במרץ 1847, גולדשמידט שמע הרצאה של אורבן לה-ורייה בסורבון. ההרצאה עוררה את התעניינותו באסטרונומיה והשפיעה על החלטתו להתעסקה באסטרונומיה כקריירה.
לקראת 1849, גולדשמידט קנה טלסקופ של 23 שורות (52 מ"מ) עם הכסף שקיבל ממכירת דיוקנאות של גלילאו שצייר במהלך שהות בפירנצה. הוא הציב את הטלסקופ בדירתו שהייתה בקומה השישית מעל קפה פרוקופ, והחל לעדכן את מפות הכוכבים שראה. לאחר תצפיות הוא שם לב שחלק מהכוכבים קבועים במקומם וחלק נעים כמו כוכבי לכת. תגליתו הראשונה (שאז נחשבה "כוכב לכת חדש" והיום מסווגת כאסטרואיד) הייתה של 21 לוטטיה, ב-15 בנובמבר 1851. גולדשמידט התייעץ בחישוביו עם פרנסואה אראגו ממצפה הכוכבי בפריז בנובמבר 1851. אראגו הציע את השם לוטטיום, לפי השם הלטיני של פריז, לוטטיה. התגלית פורסמה רשמית ב-23 בנובמבר 1851.
במהלך השנים גולדשמידט קנה טלסקופים יותר גדולים, ואף על פי שלא היו מהמשוכללים באותו זמן הוא הצליח לגלות עוד ארבעה אסטרואידים עד מאי 1856. לאחר מכן, הצליח לקנות טלסקופ עם קוטר 4 ס"מ, שאפשר לו לגלות עוד תשעה אסטרואידים בין מאי 1857 ומאי 1861.
במהלך תקופה זו, הוא קיבל מספר פעמים מדליית אסטרונומיה על תגליותיו. בשנת 1861 הוא זכה במדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה על כך שגילה 13 אסטרואידים (נכון לזמן הענקת המדליה), יותר מכל מגלה אחר. אסטרונומים מובילים אחרים באותה תקופה, רוברט לות'ר וג'ון ראסל היינד גילו עד אז רק 10 אסטרואידים.
גולדשמידט המשיך לצייר ולשלב את יכולותיו כצייר עם אהבתו לאסטרונומיה. הוא צייר את כוכב השביט הגדול של 1858 ואת ליקוי החמה המלא שהתקיים ב-18 ביולי 1860, אותו צפה מספרד.
באפריל 1861 הוא הכריז על גילוי ירח תשיעי של שבתאי בין טיטאן והיפריון, לו קרא "כירון". אולם מסתבר שזו הייתה טעות. (היום כירון ניצן לכוכב שביט / אסטרואיד אחר).
גולדשמידט היה נשוי ונולדו להם שני ילדים.
גולדשמידט מעולם לא הועסק על ידי מצפה הכוכבים של פריז ולכן לא הייתה לו הכנסה קבועה. בשנת 1862 הוא קיבל הקצבה של 1500 פרנק. מצבו הבריאותי לא היה טוב והוא סבל מסוכרת. ראייתו הדרדרה והוא התעסק בתאוריה של אסטרונומיה ולא תצפיות ישירות. בגלל מצבו הבריאותי, הוא עבר לפונטנבלו ושהה שם שלוש שנים. אולם מצבו הבריאותי לא השתפר והוא נפטר ב-30 באוגוסט 1866.
אסטרואידים שגילה
גולדשמידט גילה 14 אסטרואידים, הכי הרבה באותה תקופה.
פרסים ואותות הוקרה
לכבוד גילוי האסטרואיד ה-100, אגודת המדע המלכותית בצרפת פרסמה מדליה מיוחדת לציון האירוע, עליה מופיעים דיוקנותיהם של ג'ון ראסל היינד, הרמן גולדשמידט, ורוברט לות'ר.
Jarabe de Palo
Jarabe de Palo הייתה להקת רוק ופופ ספרדית, שמקורה באראגון וברצלונה.
היסטוריה
הלהקה נוסדה על ידי הגיטרסט והסולן פאו דונס בברצלונה ב-1996. הסינגל הראשון של הלהקה "La Flaca" נכתב על ידי דונס כאשר היה בטיול בקובה. עם יציאתו לרדיו זכה השיר להצלחה גדולה ובעקבותיו יצא אלבום הבכורה של הלהקה בעל אותו השם כאשר La Flaca משמש כשיר הנושא של האלבום. בתחלית דרכו נחל האלבום כישלון מסחרי לאחר שהצליח למכור כ-12.000 עותקים בשבעת החדשים הראשונים לאחר צאתו, אך לאחר שהשיר La Flaca שימש כשיר לפרסומת בטלוויזיה הספרדית החל זינוק מטאורי במכירות האלבום שהצליח בצורה מסחרית ומכר כ-2 מיליון עותקים מותכם כ-600.000 בספרד וכ-300.000 באיטליה ובשנת 1997 הפך לאלבום הנמכר ביותר בספרד, והשני הנמכר ביותר באיטליה.
האלבום השני
בתחילה היה חשש כי הלהקה תהיה הרכב של להיט אחד בעיקר בגלל ההצלחה הגדולה של הסינגל La Flaca. ב-1998 הוציאה הלהקה את האלבום השני "Depende" כאשר שיר הנושא של האלבום נושא את שמו בזהה לאלבום הראשון, האלבום נחל הצלחה מסחרית בספרד ובאיטליה עם מכירות של כ-600 אלף ו-300 אלף עותקים בהתאמה. בנוסף צעד שיר הנושא של האלבום Depende במצעד המוזיקה הלטינית של בילבורד כ-11 שבועות ודורג במצעד השנתי במקום ה-9
האלבום הרביעי
ב-2003 הוציאה הלהקה את אלבומה הרביעי "Bonito" מתוך האלבום יצאו הסינגלים Bonito שזכה להצלחה גדולה ופופולריות ו-"Ying Yang" הקצבי. האלבום נכשל מסחרית ומכר כ-60 אלף עותקים. באותה שנה יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עם האלבום החדש ששווק כאלבום חיובי וקצבי.
האלבום החמישי
לקראת האלבום החמישי "1 m2" שיצא ב-2004 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות נוסף כאשר אירחה מספר אמנים כגון חורחה דרקסלר, הזמרת הקובנית "לוקרסיה" והזמרת האמריקאית כריסי היינד אך גם לאחר סיבוב ההופעות מלבד הסינגל Romeo y Julieta לא זכה האלבום להצלחה.
האלבום השישי
באפריל 2007 הוציאה הלהקה את אלבומה השישי "Adelantando" לאחר שחודש קודם לכן הוציאה הלהקה את הסינגל "Ole" האלבום המשיך את הקו המוזיקלי של שני האלבומים הקודמים בדגש על מקצב מהיר וקטעי ראפ.
הקמת חברת התקליטים ושינוי השם
ב-2008 החליטה הלהקה לעזוב את חברת התקליטים וירג'ין רקורדס עמה הייתה חתומה בששת האלבומים הראשונים ומכיוון שהשם המסחרי של הלהקה היה שייך לחברת התקליטים החליט הסולן פאו דונס לשנות את שמה ל"JarabedePalo" ללא רווחים בין המילים ולאחר מכן הקימה החברה חברת תקליטים עצמאית בשם "La Tronco Records". בחודש מרץ 2009 הוציאה הלהקה את אלבומה השביעי "Orquesta reciclando" שהוקלט במשך שלושה ימים בחודש יוני 2008, באלבום בוצעו גרסות חדשות למספר שירים יחד עם שירים מקורים. בין היתר נכללו באלבום השירים
האלבום השמיני
ב-2011 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות נוסף אותו החלה בתיאטרון קולוסיאום במדריד ובהמשך הופיע הלהקה בברצלונה, סביליה, ולנסיה, בילבאו, סראגוסה וויגו בספרד. ב־9 באפריל השתתפה הלהקה בפסטיבל Vive Latino במקסיקו סיטי יחד עם שאקירה, ובפסטיבל הפופ בגוודלחרה שבמקסיקו. לאחר מכן יצא הלהקה למופע נוסף ברפובליקה הדומיניקנית. ב-26 במאי 2011 ביצעה הלהקה את הקונצרט החי הראשון שלה בשידור חי באינטרנט, דרך פלטפורמת הקונצרטים Live eMe. בקיץ 2011 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בארצות הברית, על מנת לשווק את אלבומה החדש "¿Y Ahora Qué Hacemos?". בין היתר הופיעה בסנטרל פארק בניו יורק ובוושינגטון, סן דייגו, לוס אנג'לס ובסיום הסיבוב שבה להופעה נוספת בניו יורק. הביקוש הגדול להופעות חיות היה בעיקר בקרב הציבור המקסיקני בארצות הברית. לאחר ההופעה האחרונה בניו יורק, שבה הלהקה לספרד ויצאה בסיבוב הופעות נוסף, הפעם בחבל הבסקים. ב-14 בספטמבר 2011 הכריזה האקדמיה הלטינית למוזיקה כי האלבום "¿¿Y qué qué hacer" מועמד לאלבום הרוק הטוב ביותר בטקס גראמי הלטיני לשנת 2011. מבחינת מכירת תקליטים האלבום מכר כ-200 אלף עותקים.
הופעות ושיתופי פעולה לקראת האלבום התשיעי
ב-2012 יצא ההרכב לסיבוב הופעות משותף באיטליה עם ההרכב האיטלקי Modà שתחילתו במופע בארנה של ורונה. לאחר מכן יצאה הלהקה לסיבוב עולמי נוסף במספר פסטיבלים כמו "Nuits du Sud" בצרפת. לאחר מכן המשיכה להופעות בגרמניה בערים המבורג, נירנברג, דרמשטאדט, קובלנץ ופרייבורג. באוקטובר שבה הלהקה פעם נוספת לארצות הברית והופיעה בסן פרנסיסקו, לוס אנג'לס, סנטה אנה, סן דייגו, פיניקס, מיאמי, פוארטו ריקו, ניו יורק, וושינגטון ושרלוט. בחודש נובמבר ירדה אל מרכז ודרום אמריקה בסיבוב ההופעות במקסיקו, קולומביה, פרו, צ'ילה, אורוגוואי, הרפובליקה הדומיניקנית וארגנטינה. ב-2013 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות נוסף בדרום אמריקה, בוונצואלה, פנמה ופרו ולאחר מכן נסעה הלהקה ליפן לסיבוב הופעות קצר במדינה במהלכו הוציאה את הסינגל "Somos" לקראת הוצאת האלבום הנושא את אותו השם.
האלבום התשיעי
בפברואר 2014 הוציאה הלהקה את אלבומה התשיעי "Somos", האלבום זכה לפופולריות בתחנות הרדיו ולמועמדות לגרמי הלטיני בשלוש קטגוריות אך לא הצליח מבחינה מסחרית ומכר כ-50 אלף עותקים. במרץ 2015 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בשם "טור אמרינקו" אשר כלל הופעות ברפובליקה הדומיניקנית, אקוודור, ארצות הברית, קנדה, אורוגוואי, ארגנטינה, מקסיקו, צ'ילה ופוארטו ריקו ולאחר מכן באירופה: בספרד, שווייץ, גרמניה ואוסטריה, אך בספטמבר 2015 הודיע סולן הלהקה פאו דונס כי הוא חולה בסרטן המעי הגס וכי הלהקה תעצור את כל הופעותיה. לאחר עצירת ההופעות הוציאה הלהקה אלבום DVD של סיבוב ההופעות באמריקה בשם טור אמריקנו.
חזרה להופעה ואלבום עשירי
"La flaca" ,"Grita" ,"Depende" ,"Agua" ,"Bonito" בגרסת פסנתר. לאחר יצאת האלבום יצאה הלהקה לסדרת מופעים לרגל יום הולדתו ה-50 של דונס. במהלך הסיבוב הופיעה הלהקה באיטליה, מקסיקו, ארצות הברית וספרד.
האלבום האחד עשרה והפסקת ההופעות
ב-2018 הוציאה הלהקה את האלבום האחד עשרה שלה "Jarabe Filarmónico con la Orquesta Filarmónica de Costa Rica" שיצא במשותף עם התזמורת הפילהרמונית של קוסטה ריקה אשר כלל אוסף שירים מתוך אלבומים קודמים של הלהקה. בינואר 2019 הודיעה הלהקה על הפסקת פעילותה עד להודעה חדשה, לדבריו של הסולן דונס, כדי שיוכלו להתמקד בפרויקטיים אחרים.
האלבום ה-12 ופירוק הלהקה
ב-9 ביוני 2020 נפטר סולן הלהקה פאו דונס ממחלת הסרטן והלהקה פורקה באופן סופי.
זואי דויטש
זואי פרנסיס חיה תומפסון דויטש (באנגלית: Zoey Francis Chaya Thompson Deutch; נולדה ב-10 בנובמבר 1994) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית ממוצא יהודי. ידועה בעיקר בשל השתתפותה בסרטים "האקדמיה לערפדים", "סבא בהפרעה", "למה דווקא הוא?", "הבוס שלי בדייט" ובסדרת הטלוויזיה הקומית "הפוליטיקאי" של נטפליקס.
ביוגרפיה
דויטש נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית לשחקנית ולבמאית ליאה תומפסון ולבמאי הקולנוע הווארד דויטש. אמה ממשפחה נוצרית, אביה ממשפחה יהודית, ודויטש אף חגגה בת מצווה. אחותה היא השחקנית מדלין דויטש.
קריירה
בשנת 2010 קיבלה את תפקיד המשחק הראשון שלה, בעונה השלישית של הסיטקום לילדים מבית היוצר של ערוץ דיסני "החיים היפים על הסיפון" בכיכובם של דילן וקול ספראוס, בתור מאיה בנט, תלמידה חדשה ובת זוגו של זאק, עד שזו עוזבת לאפריקה.
בטלוויזיה, דויטש הופיעה, בין השאר, בסדרות "שומרת סוד", "NCIS", "מחשבות פליליות: התנהגות חשודה" ו-"הוחלפו בלידתן". בקולנוע, דויטש הופיעה, בין השאר, בסרטים "יצורים יפהפיים" (2013), "האקדמיה לערפדים" (2014), "למה דווקא הוא?" (2016).
בשנת 2016 כיכבה בתפקיד הראשי בקומדיית הנעורים "החופשה הראשונה", ושיחקה בקומדיה "סבא בהפרעה" בתפקיד שאדיה, לצדם של רוברט דה נירו וזאק אפרון.
בשנת 2019 שיחקה בסרט קומדיית האימה "זומבילנד 2: ירייה כפולה" בתור מדיסון, ועל תפקידה זה הייתה מועמדת לפרס בקטגוריית שחקנית המשנה. באותה שנה החלה לשחק בתור אינפיניטי ג'קסון, הדמות הנשית הראשית בסדרת הטלוויזיה הקומית "הפוליטיקאי", שנוצרה על ידי היוצרים ראיין מרפי, בראד פלצ'וק ואיאן ברנן עבור שירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
ב-2021 גילמה את בת זוגו של ג'סטין ביבר בווידאו קליפ לשירו "Anyone".
חיים אישיים
בשנים 2011–2016 הייתה בזוגיות עם השחקן הקנדי אוון ג'וגיה.
כנסיית העלייה הרוסית
הכנסייה המודרנית
המנזר והכנסייה נבנו בין השנים 1870–1887 על ידי הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית תחת ניהולו של הארכימנדריט (ראש מנזר בכנסייה הרוסית) אנטונין קפוסטין (1817–1894) והאיגומן (ראש מנזר) פרתניוס. קפוסטין הקים את מבנה הכנסייה ואת מגדל הפעמונים המתנשא לגובה של 64 מטר. יחד עם בניית הכנסייה והמגדל נחפרו בורות מים רבים, נשתלו גנים והחלו בחפירות ארכאולוגיות.
תיאור הכנסייה והקהילה הנזירית במקום
קפוסטין נשלח לירושלים באמצע שנות ה-60 של המאה ה-19, כשרוסיה עמדה בפני סכנה של ערעור מפעלה באזור. הוא נשלח על ידי הרוזן איגנטייב, שגריר רוסיה בקושטא והגיע לירושלים בראש המשלחת הדתית השלישית. בעת שהותו בארץ רכש קפוסטין קרקעות רבות ברחבי הארץ, ובין היתר באלוני ממרא, עין כרם, יפו, בית ג'אלא עוד. פעילות רכישת הקרקעות שלו הייתה כה נרחבת עד שלבסוף אף איגנטייב ביקש ממנו להפסיק מדיבוק הקניות כי הן מעוררות את קנאתן וחשדותן של היריבות של רוסיה. קפוסטין קבור בכנסיית העלייה משמאל לכניסה. הכיתוב על קברו באותיות ומספרים סלאביים עתיקים.
האב פרתיוס הוא שדאג להקים את הקהילה הנזירית באתר. הוא החל לקיים במתחם טקסים דתיים פעמיים בשבוע. ב-1906 הסינוד הקדוש הכיר בקהילת הנזירות במקום. שנה לאחר מכן מנתה קהילת הנזירות במתחם 100 נשים. האחיות פתחו סטודיו לעשיית איקונות ובנוסף רקמו ריקמות שמייצרות עד לעצם היום הזה. האב פרתיוס נרצח בדקירת סכין בשנת 1909 ונקבר מאחורי הכנסייה.
הקהילה נקלעה למשבר חמור בעת מלחמת העולם הראשונה. הטורקים גרשו את האחיות ושיכנו במקום חיילים גרמנים וטורקים שהשחיתו את המתחם וחיללו אותו. הפעילות במתחם התחדשה עם הכיבוש הבריטי. שטח המתחם כיום (2005) הוא 54,000 מ"ר והוא מוקף בחומה באורך של קילומטר וחצי. נכון להיום מתגוררות במתחם 46 נזירות ביניהם רוסיות, ערביות, רומניות, אסטוניות, אוסטרליות וגרמניות.
העיטורים בכנסייה
בכניסה לכנסייה צלב רוסי כאשר הקו הנטוי שחלקו פונה כלפי מעלה וחלקו האחר כלפי מטה מסמל את שני הגנבים שנצלבו עם ישו. הגנב הטוב שחזר בתשובה עלה לשמים והגנב הרע הלך לגהנום.
עיטורים רבים של הכנסייה נעשו על ידי האחיות עצמן. הן היו אחראיות גם על שיקום ציורי הקיר שנהרסו אחרי רעידת האדמה של 1927. רוב ציורי הקיר מתארים סיפורים מהברית החדשה שהתרחשו על פי המסורת על הר הזיתים. יוצאי הדופן הם ציורי הקיר בפינות הכיפה המציינים את ארבעת האוונגליסטים וציור הקיר באפסיס המתאר את ישו בין מריה ליוחנן המטביל.
תחיית לזרוס
הפרסקו מעל לכניסה מתארת את תחיית לזרוס, מסורת המתוארת רק בבשורה על פי יוחנן פרק י"א פסוקים 1–44: מעשה בחולה אחד, אלעזר מבית עניה, מן הכפר שגרו בו מרים ומרתא אחותה. מרים היא אשר משחה את האדון בשמן מבושם ונגבה את רגליו בשערותיה. אחיה אלעזר הוא שחלה. שלחו האחיות להגיד לישו: "אדוננו, ראה נא, זה שאהוב עליך חולה."שמע ישו ואמר: "המחלה הזאת איננה למות, אלא לכבוד אלהים, כדי שיכבד בה בן-האלהים." ישו אהב את מרתא ואת אחותה ואת אלעזר. כאשר שמע כי חלה, שהה עוד יומים באותו מקום. אחרי כן אמר לתלמידיו: "בואו נחזר לארץ יהודה...אז אמר להם ישו במפרש: "אלעזר מת. ואשר לכם, אני שמח שלא הייתי שם - למען תאמינו. אך בואו נלך אליו."... בהגיעה אל המקום שהיה בו ישו, נפלה מרים לרגליו ואמרה לו: "אדוני, לו היית פה, לא היה אחי מת." כראותו אותה בוכיה, והאנשים שבאו אתה בוכים גם הם, נסערה רוחו של ישו והוא והזדעזע. הוא שאל: "איפה הנחתם אותו?"...ואז ישו, נפשו שוב סוערת בקרבו, נגש אל מערת הקבר המכסה אבן. 39 אמר ישו: "הסירו את האבן! "אמרה לו מרתא אחותו של המת: "אדוני, הריהו כבר מעלה ריח, כי עברו ארבעה ימים." השיב לה ישו: "הלא אמרתי לך שאם תאמיני תראי את כבוד האלהים." הם הסירו את האבן וישו נשא את עיניו למרום ואמר: "אבי, אודך כי שמעתני. ידעתי כי תמיד שומע אתה אותי, ורק למען העם העומד מסביב אמרתי זאת, שיאמינו כי אתה שלחתני. לאחר שאמר את הדבר הזה, קרא בקול גדול: "אלעזר, צא החוצה!" יצא המת כשרגליו וידיו כרוכות בתכריכים ופניו עטופות במטפחת. אמר להם ישו: "התירו אותו והניחו לו ללכת."
התיאור הזה בבשורה על פי יוחנן מעניין במיוחד כיוון שבאופיו הוא שונה מאוד מסיפורים דומים בבשורות הסינופטיות. בבשורות הסינופטיות פעמים רבות לאחר עשיית הנס מבקש ישו שלא יספרו על כך. כאן, הוא מתעכב במטרה מכוונת לגרום למותו של לזרוס (אלעזר) כדי שתחייתו תגרום לאנשים להאמין בישו ובמסר שהביא לאנושות. בתשובתו של ישו למרתה שאומרת לו "לו היית פה כי אז לא מת אחי" עונה ישו במילים הפותחות עד היום את תפילת האשכבה בהלוויות נוצריות: "אנוכי התקומה והחיים, המאמין בי יחיה גם כי ימות. וכל החי אשר יאמין בי לא ימות לעולם" (יוחנן י"א, פסוקים 25–26).
נבואת החורבן
ציור הקיר מימין מתאר את ישו עם ארבעה מתלמידיו לאחר שניבא כי מבית המקדש לא תישאר אבן על אבן. מיד לאחר נבואה זו מסופר על ישו ותלמידיו על הר הזיתים ונבואתו על קץ העולם.
הבשורה על-פי מתי כ"ד, פסוקים 3–14: כַּאֲשֶׁר יָשַׁב עַל הַר הַזֵּיתִים נִגְּשׁוּ אֵלָיו הַתַּלְמִידִים לְבַדָּם וְאָמְרוּ: "הַגֵּד נָא לָנוּ מָתַי יִהְיֶה הַדָּבָר הַזֶּה וּמַה הוּא אוֹת בּוֹאֲךָ וְקֵץ הָעוֹלָם?" הֵשִׁיב יֵשׁוּעַ וְאָמַר לָהֶם: "הִזָּהֲרוּ שֶׁלֹּא יַתְעֶה אֶתְכֶם אִישׁ, כִּי רַבִּים יָבוֹאוּ בִּשְׁמִי וְיֹאמְרוּ 'אֲנִי הַמָּשִׁיחַ' וְיַתְעוּ רַבִּים. וְאַתֶּם עֲתִידִים לִשְׁמֹעַ מִלְחָמוֹת וּשְׁמוּעוֹת מִלְחָמָה. שִׂימוּ לֵב, אַל תִּבָּהֲלוּ; כִּי צָרִיךְ לִהְיוֹת הַדָּבָר הַזֶּה, וּבְכָל זֹאת עוֹד לֹא בָּא הַקֵּץ. גּוֹי יָקוּם עַל גּוֹי וּמַמְלָכָה עַל מַמְלָכָה וְיִהְיוּ רָעָב וּרְעִידוֹת אֲדָמָה בִּמְקוֹמוֹת רַבִּים, אַךְ כָּל אֵלֶּה רֵאשִׁית הַצָּרוֹת. אָז יִמְסְרוּ אֶתְכֶם לָרוֹדְפִים וְיַהַרְגוּ אֶתְכֶם וְתִהְיוּ שְׂנוּאִים עַל כָּל הַגּוֹיִים בִּגְלַל שְׁמִי. רַבִּים יִכָּשְׁלוּ בְּאוֹתָהּ עֵת וְיַסְגִּירוּ זֶה אֶת זֶה וְיִשְׂנְאוּ זֶה אֶת זֶה. נְבִיאֵי שֶׁקֶר יָקוּמוּ וְיַתְעוּ רַבִּים, וּמֵאַחַר שֶׁתִּרְבֶּה הַהֶפְקֵרוּת תִתְקָרֵר אַהֲבַת רַבִּים. אֲבָל הַמַּחֲזִיק מַעֲמָד עַד קֵץ הוּא יִוָּשַׁע. וּבְשׂוֹרָה זוֹ שֶׁל הַמַּלְכוּת תֻּכְרַז בְּכָל הָעוֹלָם לְעֵדוּת לְכָל הַגּוֹיִים וְאַחֲרֵי כֵן יָבוֹא הַקֵּץ".
העלייה השמיימה
סביב הכיפה מצוירים הנוכחים בעת עלייתו של ישו לשמים: מריה, שני המלאכים בלבן ואחד עשר תלמידיו. הסיבה כי מתוארים אחד עשר תלמידים בלבד ולא שנים עשר נעוצה בעובדה כי בשלב זה יהודה איש קריות שבגד בו מת ואילו התלמיד המחליף, מתתיה, עדיין לא נבחר. מעשי השליחים פרק א', פסוקים 9–12 :"אַחֲרֵי שֶׁאָמַר אֶת הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה נִשָֹא מֵעֲלֵיהֶם בְּעוֹדָם מִסְתַּכְּלִים, וְעָנָן נָטַל אוֹתוֹ מִנֶּגֶד עֵינֵיהֶם. עוֹדָם מַבִּיטִים הַשָּׁמַיְמָה בַּעֲלִיָּתוֹ, וְהִנֵּה שְׁנֵי אֲנָשִׁים לְבוּשֵׁי לָבָן נִצְּבוּ לְיָדָם וְאָמְרוּ: "אַנְשֵׁי הַגָּלִיל, לָמָּה אַתֶּם עוֹמְדִים וּמִסְתַּכְּלִים אֶל הַשָּׁמַיִם? יֵשׁוּעַ זֶה אֲשֶׁר נִשָֹא מֵעֲלֵיכֶם הַשָּׁמַיְמָה - בּוֹא יָבוֹא בְּאוֹתוֹ אֹפֶן שֶׁרְאִיתֶם אוֹתוֹ עוֹלֶה לַשָּׁמַיִם." אַחֲרֵי כֵן שָׁבוּ לִירוּשָׁלַיִם מֵהַר הַזֵּיתִים, הַקָּרוֹב לִירוּשָׁלַיִם כְּדֶרֶךְ תְּחוּם שַׁבָּת".
שני האנשים המסתוריים לבושי הלבן מופיעים מספר פעמים לאורך הבשורה על-פי לוקאס, בעיקר בנקודות מפנה בחייו של ישו. בסופה של הבשורה על-פי לוקאס שני אנשים לבושים לבן הופיעו בפני הנשים בקברו הריק של ישו ובישרו על תחייתו. ייתכן והם אותם האנשים שהופיעו בסיפור ההשתנות. לוקס משתמש באותם המושגים לתאר אותם בשלושת המקרים. בהופעתם הראשונה הוא מזהה אותם עם אליהו ועם משה. ניתן לפרש את הופעתם ברגעים קריטיים של מטרתו על האדמה המובילה למותו תחייתו ועלייתו לשמים להראות כי כל ביטוי לפועלו של ישו מתרחש בהתאם לתוכנית האלוהית והדבר נקבע כבר בכתובים היהודיים.
רליקטים ואיקונות
מאחורי הקיר החיצוני של הכנסייה, מצד ימין, נמצאת אבן מגודרת. האבן הועברה לכאן ממתחם כנסיית העלייה ועליה, על פי המסורת, עמדה מרים בעת עלייתו של ישו לשמים. חלק מהאבן בולט גם מעבר לקיר הפנימי של הכנסייה, ומעליו נרשם ברוסית: "אבן זו - היא המקום בו עמדה האם הקדושה כאשר בנה עלה לשמים".
מימין לכניסה לכנסייה שתי איקונות גדולות. האייקונה השמאלית בהן היא ציור על בד המתאר את מריה שנעשה בהר אתוס ביוון. על התמונה מסופר כי הייתה כהה מאוד אך התבהרה עם השנים. את מריה שבציור מכנים "העוזרת במהרה" כיוון שאייקונה זו מסייעת במהירות למי שפונה אליה בבקשה. אייקונה זו נתפסת כמבצעת ניסים. אייקונה לימינה של האיקונה הקודמת עשויה כולה זהב, נעשתה על ידי הנזירות עצמן לאחר שנדרו, תוך כדי מסע בים סוער במיוחד, כי אם ישרדו את המסע יעשו אייקונה למריה. האיקונה הזו מכונה "מריה העוזרת לשרויים בסכנה". מתחת לאיקונות נמצאת קופסת רליקווריום קטנה ובה מראים שרידי עצמות של קדושים רבים כולל עצם של לוקס האוונגליסט. הקופסה משמרת גם חלקיק קטן מהצלב המקורי.
בכנסייה מצביעים על כתמים המצויים על הרצפה. על פי המסורת של הנזירות במקום הכתמים הללו הם כתמי דם של נזירות שנהרגו במקום בפלישה הפרסית בשנת 614. כתמי הדם נותרו ולא ניתן למחוק אותם מהרצפה. מעניין ציין בהקשר זה את עדותו של הנזיר ממנזר מר סבא המתאר את הכיבוש הפרסי והוא מציין כי 1207 נזירים נרצחו על הר הזיתים. על הבמה עצמה ליד האיקונוסטאזיס (הקיר המעוטר המפריד בין האזור בו יושב קהל המאמינים לאזור הטקסי בו מבצע הכומר את המיסה) מצביעות הנזירות על שרידי שני עמודים שלטענתן שייכות לכנסייה ביזנטית שהוקמה במקום על ידי הלנה, אמו של הקיסר קונסטנטינוס.
מגדל הפעמונים
מאחורי הכנסייה משמאל מדרגות העולות למגדל של המנזר המשמר את זיכרון עלייתו של ישו לשמים. הפעמון של המגדל, ששוקל לפחות 8 טונות הוכנס לגליל וגולגל על ידי כ 150 בוגומולקות (צלייניות) מנמל יפו בשנת 1864 או מעט לפני. היה זה הפעמון הראשון שצלצל בירושלים לאחר מאות שנים, בהן אסרו השלטונות המוסלמיים בעיר על הנוצרים לצלצל בפעמונים.
המסורת על מציאת ראשו של יוחנן המטביל באתר
קיימת מסורת מוקדמת שראשו של יוחנן המטביל נתגלה על הר הזיתים בזמנו של קונסטנטינוס. ראשו של יוחנן המטביל נכרת משום שהוכיח את הורדוס אנטיפס על כי נשא לאשה את הורודיה, אשת אחיו, ולה בת מאחיו. לפי חוקי התורה נשיאת אשת האח מותרת רק במקרה של ייבום כאשר האח מת ללא צאצאים. במשתה יום הולדתו רקדה הבת לפני הורדוס שהבטיח לה את כל מבוקשה. לאחר התייעצות עם האם ביקשה הבת את ראשו של יוחנן המטביל. הנזירות במנזר הרוסי מחזיקות במסורת כי הורודיה לא אפשרה לקבור את ראשו יחד עם יתר גופו בסבסטיה בשומרון אלא הסתירה את הראש בארמון במכוור כיוון שחששה כי אם ייקבר ראשו יחד עם הגוף יקום יוחנן לתחייה.
תלמידתו של יוחנן בסתר גילתה את הראש והבריחה אותו באישון לילה מהארמון במכוור. את הראש הטמינה בכד וקברה בהר הזיתים. הראש, על פי מסורת זו, נתגלה פעמיים. בפעם הראשונה על ידי איש עשיר, אינוצנטיוס, שהחליט להתרחק מהעולם ולחיות בפרישות ולשם כך רכש חלקה קטנה על הר הזיתים. כאשר רצה לבנות לו במקום כנסייה קטנה הוא נתקל בכד עם הראש. לפני מותו טמן אינוצנטיוס את הכד במקום בו מצא אותו. בשנת 452 הכד נתגלה שוב בעקבות הופעתו של יוחנן המטביל לשני נזירים בחלומם שלוש פעמים. בחלום סיפר יוחנן היכן קבור ראשו. לאחר הפעם השלישית השתכנעו הנזירים הלכו לאתר וגילו את הראש. לפי מסורת אחרת ראשו של יוחנן המטביל נקבר בכנסיית הפרודורמוס היוונית אורתודוקסית שברחוב הנוצרים בעיר העתיקה של ירושלים. בכנסייה זו שמורות פיסות עצם המיוחסות לגולגולתו של יוחנן המטביל.
הכנסיות הארמניות הקדומות באתר
הצליין אנסטסיוס ארמניוס (Anastasius Armenius), שביקר בארץ הקודש במאה השביעית, ציין שתי כנסיות ארמניות על הר הזיתים. אחת מהן נקראה "מנזר יוחנן המבשר", וסביר כי המנזר הרוסי בנוי באותו המקום. הדבר אושש על ידי מציאת שני פסיפסים ארמניים. אחד הפסיפסים פתוח לקהל המבקרים ונמצא בקפלה של המנזר המצויה מאחורי הכנסייה. הכתובת על הפסיפס הארמני המציג את הציפורים, חיי הבר והפירות האופייניים לארץ הקודש אומרת "זהו מונומנט לבישוף יעקוב"...בפינה אחת של הפסיפס כלוב ברזל קטן המכסה את המקום בו מצאו לפי המסורת את ראשו של יוחנן המטביל. בבניין אחר השייך למנזר נמצא חלק נוסף מהפסיפס בארמנית "זוהי קברה של סוזאנה הקדושה, אמו של ארטבן ספטמבר 18..." הכתובת כנראה הוכנסה לפסיפס במאות 5 או 6 הפסיפס המקורי כנראה לפחות קדום במאה.
הנרי אונגר (פרופסור)
הנרי אונגר (בגרמנית: Henry Ungar; ינואר 1906 - יולי 1991) היה רופא, פרופסור לפתולוגיה, ממייסדי המכון הפתולוגי ובית הספר לרפואה בירושלים.
קורות חיים
בשנים 1934-1935 סיים את התמחותו בפתולוגיה בבית החולים מונטיפיורי בניו יורק. לאחר עלייתו לארץ ישראל בסוף שנת 1935, הצטרף לצוות העובדים של המכון הפתולוגי של בית החולים הדסה בהר הצופים בירושלים.
בעקבות מלחמת השיחרור ופינוי בית החולים הדסה מהר-הצופים בשנת 1948, ארגן אונגר את המכון הפתולוגי הזמני שפעל במבנים מאולתרים במרכז ירושלים. הוא גם השתתף בוועדת הבנייה של בית החולים הדסה, והמכון הפתולוגי שתוכנן ונבנה בעין כרם. עם הקמת בית הספר לרפואה בירושלים בשנת 1949, נתמנה אונגר למרצה בכיר, והחל ללמד סטודנטים לרפואה. משנת 1950 ועד לפרישתו בשנת 1976, ניהל פרופ' אונגר את המכון הפתולוגי.
בנוסף להתעניינותו במקצוע הפתולוגיה, היה אונגר חבר במרכז ההסתדרות הרפואית, והשתתף בקביעת ההחלטות היסודיות של גוף זה, ובתקופה מסוימת אף היה יושב ראשה.
לאחר פרישתו מניהול והוראה, המשיך אונגר לעסוק במחקר מדעי על לפטירתו ביולי 1991. הנושא המרכזי במחקרו הניסויי היה הפתולוגיה של הכבד. בחלק הטכני של מחקרו ובפיתוח שיטות הסטו-כימיות נעזר באשתו רות, שעבדה איתו כאסיסטנטית. תחום מחקר נוסף של אונגר היה מחקר אפידמיולוגי של הסתיידות העורקים אותו ערך בסיוע של מכוני הבריאות NIH האמריקניים.
הכנוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בארץ ישראל, שנת 1939
בתאריכים 31 במאי – 1 ביוני לשנת ה'תרצ"ט 1939 נערך בבית הבריאות ע"ש שטראוס ברחוב צ'נסלור, בירושלים כנס רפואי-מדעי שארגנה ההסתדרות הרפואית העברית בא"י. בכנס השתתפו מרבית מבכירי הרופאים בארץ ישראל לתקופה. ראו: ד"ר אונגר (ירושלים): מחלות ריבמטיות של הלב (ישיבה ב', יום ד', הרצאה, 31 במאי).
אלכסנדר גולובב
אלכסנדר טיטוביץ' גולובב (ברוסית: Александр Титович Голубев; 9 בפברואר 1936 – 8 בפברואר 2020) היה קצין ביון סובייטי-רוסי שמילא מספר תפקידים תחילה בק.ג.ב. ולאחר מכן בשירות ביון החוץ הרוסי והגיע לדרגת לוטננט גנרל.
הוא נולד למשפחת איכרים בבלארוס, גולובב גדל במהלך שנות המלחמה ובילה את הקריירה המוקדמת שלו בחיל הים ושילב עבודה כמכונאי עם פעילות פוליטית עם בקומסומול. הוא הצטרף לק.ג.ב. בשנת 1959 ולמד אנגלית ופרסית במסגרת הכשרה במינהל הראשי הראשון. גולובב פיתח מומחיות מיוחדת בענייני אפגניסטן והיה לו תפקיד בתכנון ובביצוע מבצע "סערה 333", להדחתו של נשיא אפגניסטן המכהן חפיזוללה אמין בשנת 1979. במסגרת המבצע גולובב פיקד על כוחות ספצנאז במהלך ההתקפה הצבאית על מטה אמין בארמון טג'בג. לאחר מכן שימש תקופה מסוימת כסוכן בתחנת הק.ג.ב באיסטנבול, לפני שקודם בדרגה במטה הק.ג.ב לפני פירוק ברית המועצות.
גולובב המשיך לעבוד בשירותי הביטחון של הפדרציה הרוסית, כיהן כראש מחלקה בשירות הביון והיה יועץ בכיר למנהל שירות הביון. הוא פרש בשנת 2001 והיה ראש מועצת בוגרי שירות הביון של הפדרציה הרוסית במשך מספר שנים. הוא מת בשנת 2020, לאחר שקיבל פרסים ועיטורי הצטיינות רבים במהלך הקריירה שלו במודיעין.
הר כריסטי (איי שטלנד הדרומיים)
הר כריסטי (באנגלית: Mount Christi) הוא הר בצפון רכס אימאון, באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,280 מטרים מעל פני הים; הר כריסטי הוא ההר ה-3,430 בגובהו באנטארקטיקה.
הר כריסטי מתנשא מעל קרחון קונגור המצוי מערבית - צפונית-מערבית להר; מעל קרחון סאפארבו, המצוי צפונית להר ומעל קרחון ריטיה המצוי דרומית-מזרחית להר.
ההר ממוקם 5.5 קילומטרים צפונית-מזרחית להר פסגה; 3.36 קילומטרים דרומית - דרום-מערבית לנקודת דליאן; ו-3.22 קילומטרים דרומית- מערבית לפסגת מטוצ'ינה.
גילוי ומיפוי ההר
ההר מופה לראשונה על ידי משלחת הסקר ההידרוגרפי של הצי המלכותי הבריטי בשנים 1951–1952.
מקור השם
משלחת הסקר ההידרוגרפי הבריטי קראה להר "הר סמית" (Mount Smith) בשנת 1951.
רב החובל ויליאם סמית' גילה את איי שטלנד הדרומיים בשנת 1819; ב-16 באוקטובר 1819 הגיע סמית' לאי המלך ג'ורג', קרא לאי על שמו של ג'ורג' השלישי, והכריז על הארכיפלג של איי שטלנד הדרומיים כטריטורייה בריטית.
כף סמית' התגלתה ומופתה לראשונה על ידי ויליאם סמית' באוקטובר 1819, והוא נתן לכף את שמה.
משלחתו של הנרי פוסטר, אשר חקרה את האיים בשנים 1828–1831 קראה לכף סמית' בשם "כף כריסטי" ( "Cape Christi"), אולם מאחר שסמית' נתן לכף שם קודם לכן - הוחלט כי שם זה יישאר שמה של הכף, ולכן הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה החליטה בשנת 1953, כי השם יועבר להר - הקרוי היום הר כריסטי.
לקריאה נוספת
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 327
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 135
אריה ברקוביץ' (אמן)
אריה ברקוביץ' (נולד ב-1953) הוא אמן, אוצֵר, מעצב, מבקר אמנות ומורה לאמנות ישראלי. מאז שנת 2005 מנהל אמנותי ואוצר של בית האמנים תל אביב.
ביוגרפיה
אריה ברקוביץ' נולד ברומניה, עלה לישראל עם הוריו ב-1960, משפחתו התיישבה בבאר שבע, בה גדל מגיל שש ועד הצבא. בצה"ל שירת בצוות הווי הנדסה קרבית בשם אריה ברק,
במסגרתה לקח חלק ב-1972 בתוכנית "בואו נבנה לנו גשר". השיר "ברחוב הנשמות הטהורות" הגיע למקום ה־17 במצעד השנתי תשל"ג (1973). ברק כתב ביחד עם נתן כהן ושייקה פייקוב, את השיר "חלפה שנה", אותו הלחין ועיבד נתן כהן. השיר צעד במצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל בספטמבר–דצמבר 1973 והגיע לפחות למקום התשיעי.
ברקוביץ' למד אמנות במכון אבני (1977-1975) ואמנות מעשית אצל רפי לביא (1977-1979). סיים תואר שני בעיצוב לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב (1981). הפקת התיאטרון הראשונה אותה עיצב הייתה "פונדק הרוחות", שזכתה במקום הראשון בפסטיבל עכו לתיאטרון ישראלי אחר 1980. במהלך השנים עיצב כמאה הפקות של תפאורה ותלבושות לתיאטרון בחאן הירושלמי, הקומה השלישית, הספרייה, תיאטרון נווה צדק, המדרגות, בימת הקיבוץ, תיאטרון ילדים ונוער (אורנה פורת), ללהקות המחול ענבל ובת שבע ולהפקות אופנה. הקים את "אחד העם 90", הגלריה השיתופית הראשונה בישראל שפעלה מאפריל 1982 עד ינואר 1986. הייתה זו הגלריה הראשונה שהוקמה כיוזמה פרטית על ידי האמנים עצמם, מומנה ונוהלה על ידם, ללא כוונת רווח והיא זכתה לכיסוי תקשורתי נרחב. הגלריה פעלה ברחוב אחד העם 90, פינת שיינקין. שותפותיו להקמת ולניהול הגלריה היו רונית דברת ושרה חינסקי.
בגלריה הוצגו 64 תערוכות והציגו 116 אמנים.
ברקוביץ' הוא ממקימי בית הספר לאמנות ועיצוב "מימד לאמנות חזותית" שהוקם בשנת 1983 ופעל ברחוב ברנר 17 ואחר כך ברחוב נחלת בנימין עד שנת 2000. ב-2001 התאחד עם אסכולה והפך לאסכולה מימד עד לסגירתו ב-2005. קבוצת "מימד", פעלה לצד בית הספר, בשנים 1988–1990, ביחד עם טוביה אברהם, יגאל עוזרי, אבי עזרא, שמחה שפייזר ורוני ראובן. חברי "מימד" (פרט לראובן) לימדו בבית הספר "מימד לאמנות חזותית". הם הציגו יחדיו ואירחו אמנים נוספים. קבוצת "מימד" החלה לפעול בגלריה "מימד קטן" בחנות "פרוזה" בדיזנגוף סנטר ומשפעילותה התרחבה, נפתחה גלריה "מימד" ברחוב פינסקר פינת טרומפלדור. הקבוצה ערכה פרויקטים אמנותיים, תערוכות והרצאות בפריפריה, בקיבוצים ובמושבים.
מאז שנת 2005 ברקוביץ' מנהל אמנותי ואוצר של בית האמנים תל אביב.
בשנים 1993–1994 היה בעל מדור עיצוב בעיתון חדשות. בשנים 1996–2006 היה בעל מדור שבועי לעיצוב במוסף "גלריה" בעיתון "הארץ"; מפרסם מאמרים לעיצוב במגזינים מקצועיים שונים, ביניהם "בניין ודיור".
בינואר 2023 הוציא ספר המסכם את עבודתו והשיק קיר אמן שהוא מעין רטרוספקטיבה. קיר האמן נמצא בחלל הכניסה של מקום לאמנות.
הוראה
בשנת 1982 היה ברקוביץ' ממייסדי המכללה לאמנות חזותית "מימד", תל אביב, ביחד עם יגאל עוזרי וטוביה אברהם. ברקוביץ' לימד רישום וציור במימד וכיהן כאחראי על תוכניות הלימוד, כמנהל וכסגן מנהל בית הספר. לאחר ב-2002 עזב את "מימד". מקים ומרכז המגמה לאמנות ב"תיכון אלון", רמת השרון (1989-1985).
בשנת 1981 ואחר כך משנת 2010 מרצה לאמנות ולעיצוב במכון הטכנולוגי, חולון (בו הוא מעביר קורס על אוצרות); במהלך השנים לימד בסמינר הקיבוצים, תל אביב; מכללת בית ברל; המכללה לאמנות חזותית מימד, תל אביב; תיכון אלון, רמת השרון; האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב; המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן.
חיים אישיים
אריה ברקוביץ' נשוי לדפנה גרייף, מעצבת גרפית ולהם בן ובת.
רוברט אייזלר
רוברט אַייזלר (Robert Eisler; 27 באפריל 1882 – 17 בדצמבר 1949) היה היסטוריון של האמנות והתרבות וחוקר מקרא יהודי-אוסטרי. חסיד הפסיכולוגיה של קרל גוסטב יונג. חיבוריו עוסקים במגוון רחב של נושאים.
ביוגרפיה
אייזלר נולד בווינה, בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא למד באוניברסיטת וינה, בספיאנצה - אוניברסיטת רומא, ובאוניברסיטת אתונה. במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין בצבא האוסטרו-הונגרי.
אייזלר היה נשוי ללילי פון פאוזינגר (Lili von Pausinger), בתו של הצייר האוסטרי קסאפר פון פאוזינגר (Xaver von Pausinger). אחותה אליזבת תרגמה את הספר "היידי בת ההרים" לאנגלית והייתה נשואה לסופר האמריקני צ'ארלס וארטון סטורק (Charles Wharton Stork).
אייזלר כתב מסות שנויות במחלוקת על חייו של ישו. אחת מהן היא על תפישתו של ישו כיהודי פוליטי, מרדני ואסכטולוגי, בהקשר של תנועת הקנאים. לצורך טיעוניו השתמש בכתבים הסלאביים (שהאותנטיות שלהם מוטלת בספק) של חיבוריו של יוסף בן מתתיהו. ב-1925 פרסם מאמר על הסעודה האחרונה, אשר בו טען כי האפיקומן היה חלק מטקס משיחי בחג הפסח.
ב-1930 כתב אייזלר מאמר והעלה בו את ההשערה שיוספוס פלביוס הוא האיש שדמותו מופיעה בפרוטומה המוכרת, המזוהה איתו מאז.
גרשם שלום תיאר את אייזלר כ"דמות מדהימה בעולם ההשכלה".
דויד קארמו
דויד מוטה וייגה טיישיירה קארמו (בפורטוגזית: David Mota Veiga Teixeira Carmo; נולד ב-19 ביולי 1999 באוויירו שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פורטו מליגת העל הפורטוגלית.
קריירת מועדונים
קארמו גדל במחלקות הנוער של ביירה-מאר, קאסה דו בנפיקה, בנפיקה ליסבון, אנאדיה, סנז'ואננסה וספורטינג בראגה. ב-17 בינואר 2020 ערך קארמו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ספורטינג בראגה, בניצחון 2-1 על פורטו במסגרת המחזור ה-17 בליגת העל הפורטוגלית לעונת. בסך הכל ערך 42 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-5 ביולי 2022 חתם קארמו על חוזה לחמש עונות בפורטו מליגת העל הפורטוגלית. ב-3 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על ז'יל ויסנטה במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת 2022/2023. ב-7 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 2-1 לאתלטיקו מדריד במסגרת שלב הבתים לעונת 2022/2023.
תארים
פורטו
אוטו מייקסנר פון זווינשטאם
תחילת דרכו
מייקסנר נולד ב-1 בפברואר 1858 בכפר לובזוב שליד העיר קרקוב שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. העיר נמצאת כיום בתחומי פולין המודרנית. היה לו אח תאום בשם הוגו. האחים היו דומים להפליא במראם, ולעיתים קרובות התבלבלו ביניהם. אביהם, אדוארד מייקסנר היה אובר-לויטננט בצבא האוסטרי. האחים נרשמו יחד ללימודים באקדמיה הצבאית בסנקט פלטן, ולאחר מכן לאקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט. בנובמבר 1878 התגייסו שניהם לצבא האוסטרו-הונגרי והוצבו יחד ברגימנט הרגלים ה-55 בדרגת לויטננט. שניהם למדו באותה כיתה בקריגשולה בווינה, וב-1 במאי 1883 הועלו יחד לדרגת אובר-לויטננט והוצבו במטה הכללי. אוטו צורף אל מטה הבריגדה ה-22 ולאחר מכן למטה הבריגדה ה-34. מאוחר יותר הועבר למחלקת המבצעים של המטכ"ל בווינה, וב-1 במאי 1886 הועלה לדרגת האופטמן. ב-19 בנובמבר 1889 נישא אוטו למרגרט, בתו של גנרל מיור יוהאן ריטר פון קובין. באותו היום ממש, נישא הוגו לאחותה אוגוסטה. ב-1891 הוא הועבר למחלקת הרכבות הצבאיות, וב-1 בנובמבר 1892 הועלה לדרגת מיור. ב-1894 הועבר לשמש כמדריך צבאי, וב-1 במאי 1895 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-23 באוקטובר 1896 מונה למפקד המחלקה השלישית של הוועדה הצבאית הטכנית. ב-1 במאי 1898 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באפריל 1899 הוא קיבל פיקוד על רגימנט הרגלים ה-13 שהוצב בעיר הולדתו קרקוב.
ב-9 באוגוסט 1904 הוא מונה למפקד הבריגדה ה-41 אשר הוצבה בפלזן. ב-1 בנובמבר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, יום לפני שאחיו הועלה לדרגה זו. לאחר מכן הוא הועבר למלא תפקידי מנהלה ביחידות הלנדווהר. ב-9 ביולי 1908 הוא קיבל את תואר האצולה "פון זווינשטאם". ב-5 באוגוסט הוענק תואר זה גם לאחיו התאום. מקרה שבו שני אנשים מקבלים את אותו תואר אצולה נחשב לחריג מאוד. ב-3 בנובמבר הוא הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט, וב-23 באוקטובר 1911 הוא קיבל פיקוד על הדיוויזיה ה-4 בברנו. ב-25 ביולי 1912 הוא קיבל פיקוד על הקורפוס השביעי בטמשוואר, וב-1 במאי 1913 הוא קודם לדרגת גנרל חיל הרגלים. זמן קצר לאחר מכן גם הוגו קודם לדרגה זו.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הוקצה הקורפוס שלו לפלישה הראשונה לממלכת סרביה, אולם לנוכח ההתגייסות המהירה של צבא האימפריה הרוסית השתנו סדרי העדיפויות של המטכ"ל והקורפוס הועבר לחזית המזרחית כחלק מהארמייה השנייה בפיקודו של אדוארד פון בהם-ארמולי. לנוכח התפוררות הארמייה השלישית בקרבות מול הרוסים, הוכנסה גם הארמייה השנייה לגליציה. מייקסנר פיקד על הקורפוס שלו בקרב גליציה ומתקפת הקרפטים. בעקבות כישלונו בקרבות אלו, הוא סולק מהצבא יחד עם קצינים רבים נוספים "מסיבות בריאותיות".
בניגוד לאחיו, אוטו היה פעיל מאוד במסגרת אגודות של ותיקי מלחמה. ב-1926 הוא מונה לנשיא אגודת ותיקי האקדמיה הצבאית הטרזיאנית. הוא החזיק בתואר עד 1937, אולם גם לאחר מכן נותר נשיא הכבוד שלה. הוא נפטר בעיר מונדזה שבאוסטריה תחתית ב-10 באוקטובר 1946 בגיל 88. גופתו הועבר לווינה והוא נטמן לצד אחיו.
עלה נישא ברוח
עלה נישא ברוח הוא שיר של הפרויקט של עידן רייכל בשיתוף הזמרת הישראלית שושנה דמארי מתוך האלבום "ממעמקים", שיצא לאור בשנת 2005.
רקע וכתיבה
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי עידן רייכל, בדומה לשאר שירי האלבום. שיר זה הוא אחד משני השירים שהקליטה שושנה דמארי לאלבום "ממעמקים", לצד השיר "האר את עיניו", וזאת לאחר שנים רבות בהן לא הקליטה שירים. בעיבוד השיר השתתף אסף דר, שגם מנגן בו בצ'לו. הנגינה הנשמעת כרביעיית מיתרים היא למעשה נגינה של דר לבדו, שהוקלט מספר פעמים.
רשת החלפה-תמורה
בקריפטוגרפיה, רשת החלפה-תמורה (substitution-permutation network) או בקיצור SPN, היא מבנה איטרטיבי של פונקציה פנימית המהווה מרכיב עיקרי בליבת צופן בלוקים, ומופיעה בצפנים מודרניים רבים ביניהם AES, סרפנט, ARIA, SAFER. רשת החלפה תמורה היא פרדיגמה המיישמת את העקרונות של קלוד שאנון אבי תורת האינפורמציה, בכל סבב של הפונקציה הקלט "מעורבב" תוך שימוש בתיבות החלפה (קבועות או דינאמיות), "מפוזר" באמצעות תמורות ליניאריות או מטריצות הפיכות ומחובר עם המפתח להוספת סודיות. מהיבט תאורטי אפשר להוכיח שמבנה זה במספר סבבים מתאים, עמיד ביותר נגד התקפות קריפטואנליטיות ידועות והוא מועמד טוב לתמורה פסאודו-אקראית חזקה.
ערבוב ופיזור
התכונה העיקרית הנדרשת מצופן בלוקים היא שיתנהג לפחות על פניו כתמורה אקראית. לתמורה אקראית אמיתית באורך n סיביות דרושים סיביות כדי לייצגה במלואה. אפשר לחשוב עליה כעל פונקציה (או טבלה ענקית) שמתאימה עבור כל x באורך n סיביות y כלשהו באורך n סיביות. אם n גדול (כגון n\ge 64) מספר כזה לא מעשי לחלוטין מהיבט של כמות הזיכרון הנדרשת כדי להכילה. מצד שני כדי שצופן בלוקים יהיה בטוח n=64 סיביות נחשב לבלוק קטן יחסית ורצוי שיהיה לפחות 128 סיביות בהתאם לתקנים הנוכחיים. לכן דרושה דרך אחרת יותר "תמציתית" לייצג פונקציה בסדר גודל כזה באופן שתתנהג כתמורה אקראית. קלוד שאנון, שפיתח את התאוריה של סודיות מושלמת, הציע פרדיגמה בסיסית לבניית פונקציה כזו שתראה אקראית ועדיין תהיה פרקטית. הרעיון הוא לצרף יחדיו מספר תמורות אקראיות קטנות \{p_i\}, לתמורה P גדולה יותר. למשל אם הבלוק באורך 128 סיביות אפשר לחלקו ל-16 מקטעים כל אחד בגודל בית אחד ואז אפשר להגדיר את התמורה P על ידי הסדרה  שכל אחת מהן היא תמורה אקראית בגודל 8 סיביות. בהינתן הקלט x באורך 128 סיביות ומפתח k, מחלקים את בלוק הקלט לשישה עשר מקטעים וכן המפתח  ומעבירים בזה אחר זה את כל המקטעים של הקלט בתמורות המתאימות עם המפתחות המתאימים לפי הסדר: היות שהתמורות אינן ליניאריות והן תלויות במפתח הסודי, הפעולה הזו אמורה לספק "ערבוב" (confusion) במובן שכל קלט שונה יניב פלט שונה ובלתי תלוי שנראה על פניו כאקראי. כל תמורה בגודל בית אחד תופסת 8\cdot 2^8 סיביות או 256 בתים בזיכרון. היות שדרוש מפתח שונה עבור כל תמורה, אורך המפתח הכולל צריך להיות או 32Kb. מספר זה קטן מאוד בהשוואה ל- אילו הייתה זאת תמורה אקראית אמיתית.
הבעיה במבנה זה היא ש-P אינה באמת פסאודו-אקראית בגלל שבהינתן שני קלטים x ו-x' הנבדלים ביניהם רק בסיבית אחת, תוצאת הפונקציה P תראה זהה לחלוטין בכל הבתים למעט הבית בו מופיעה הסיבית השונה (כאשר המפתח קבוע). אילו P הייתה תמורה אקראית אמיתית התוצאה של x' הייתה אמורה להיות שונה לגמרי גם בבתים אחרים של התוצאה אף על פי שההבדל בקלט הוא רק בבית אחד. הפתרון הוא הוספת "פיזור" (diffusion). הפיזור מתבצע על ידי תמורה נוספת שמערבבת את התוצאה על ידי החלפה או "שיכול" סיביות. סדר הסיביות משתנה כך שסיביות שהיו בבית הראשון יגיעו לבית השני או השלישי וכן הלאה ולכן בסופו של דבר השינוי מתפזר על פני כמעט כל הבתים.
אפקט מפולת
מכל צופן בלוקים מצפים שאפילו שינוי קטן בקלט יגרום להבדל גדול בפלט, אחרת התוצאות של שני קלטים כמעט דומים לא ייראו בלתי תלויות זו בזו כצפוי מתמורה אקראית. כלומר רצוי שלא יהיה יחס או קשר כלשהו בין טקסטים מוצפנים שהם תוצאה של טקסטים מקוריים הנבדלים ביניהם רק בסיבית אחת. לתכונה זו קוראים אפקט מפולת או אפקט כדור השלג, אותו אפשר להשיג על ידי חזרות. כלומר בהפעלה יחידה של הפונקציה רק מספר מועט של סיביות משתנה. לכן הרעיון הוא לארוז את שתי הפעולות "ערבוב/פיזור" בפונקציה אחת שנקראת פונקציית סבב ואותה להפעיל באופן חוזר ונשנה מספר פעמים, כאשר בכל קריאה פלט הפונקציה הופך לקלט בקריאה הבאה וחוזר חלילה. שאנון כינה את שילוב הפונקציות "צופן מרוכב" (product cipher). הרעיון הוא שהפונקציה הראשונה מבצעת ערבוב של הטקסט הקריא כך שהקשר למקור יטושטש ככל האפשר והפונקציה השנייה מפזרת את התוצאה של הפונקציה הראשונה על פני מספר גדול של סיביות הפלט ואז חוזרים על הפעולות הללו מספר פעמים אחת אחרי השנייה מתוך תקווה ששינוי אפילו קל מאוד בקלט יתפתח מהר מאוד לשינוי גדול בפלט. אין הכוונה ששינוי בסיבית אחת של הקלט יגרום לשינוי בכל סיביות הפלט, אלא מצפים שסיבית אחת שתשתנה תגרום במקרה הממוצע לפחות למחצית סיביות הפלט להשתנות, כצפוי מפונקציה אקראית.
אפשר להוכיח שאם שני התנאים הבאים מתקיימים מובטח אפקט מפולת מלא בתוך שבעה סבבים בלבד: האפקט תלוי במידה רבה בערכי התמורות ובמידת הפיזור, כך שיכול להיות מצב שיהיו פחות שינויים מהצפוי בסבב נתון. מסיבה זו מעדיפים בפועל להפעיל את הפונקציה במספר גדול יותר של סבבים כדי להבטיח אפקט מפולת מלא.
רשת החלפה-תמורה
רשת החלפה-תמורה מיישמת את הרעיון של שאנון בהבדל קל. התמורה הפנימית מורכבת מסדרה של תמורות קבועות שאינן תלויות במפתח, הן נקראות בשל כך תיבות החלפה (S-box) כי הן מבצעות החלפה של הקלט בערך אחר בהתאם לטבלה קבועה. היות שתיבות ההחלפה אינן תלויות במפתח חסר אלמנט ההסתרה כיוון שלפי עקרון קרקהופס ערכן של התיבות ידוע לכולם כולל ליריב. לכן התלות במפתח באה לידי ביטוי באופן אחר, בכל סבב מחברים את תוצאת הביניים (ב-XOR) עם מפתח הנקרא תת-מפתח, שנגזר מהמפתח הסודי שהמשתמש בחר. לסיכום בכל סבב מתבצעים שלושה מהלכים בסיסיים לא בהכרח לפי סדר זה:
בחירת תיבות החלפה קבועות שתהיינה גם הפיכות אינה משימה פשוטה. בחירה אקראית לא מניבה את התוצאות שמצפים להן. למשל אם תיבת החלפה S פועלת על קלט באורך 4 סיביות (בטווח של אפס עד 15), אפשר לראות שישנם ארבעה מקרים אפשריים בהם התוצאה של S(x) שונה רק בסיבית אחת מהתוצאה של S(x') כאשר x\ne x', לכן בהסתברות של 4/15 (יותר מ-25 אחוז) התוצאות לא יהיו שונות ביותר מסיבית אחת. אם מחברים את ההסתברות של כל התיבות מגלים שבחירת תיבות החלפה באופן עיוור אינה נבונה, במיוחד אם רוצים להגן מפני קריפטואנליזה דיפרנציאלית, אלא יש צורך לחפש בקפדנות אחר ערכים שמניבים אפקט מפולת אופטימלי, או במילים אחרות שפעילות תיבות ההחלפה תהיה גבוהה ככל האפשר.
הכנת המפתחות
צריך לזכור שבכל סבב יש צורך להשתמש במפתח אחר. היות שמפתח המאסטר שמסופק על ידי המשתמש מכיל מספר מועט של בתים (ב-AES המפתח הוא לכל היותר 32 בתים) הוא עשוי שלא להספיק עבור כל הסבבים, לכן נוסף לצופן אלגוריתם הרחבת מפתח (key schedule) שתפקידו "למתוח" את המפתח בדרך פשוטה (או בדרך מסובכת יותר), כמו למשל הזזה מעגלית וחיבור עם קבועים כלשהם ואז לחלק את המפתח המורחב למקטעים באורך הרצוי כשכל אחד נקרא תת-מפתח והוא מתאים לסבב אחד. למעשה מה שקובע בסופו של דבר את איכות הצופן זה בחירה מושכלת של תיבות ההחלפה, תמורות הפיזור, פרוצדורת הרחבת המפתח והשילוב ביניהן.
ביטחון
באופן כללי ידוע שאפשר להגיע עם רשת החלפה תמורה לרמת פיזור וערבוב גבוהה יותר מאשר עם רשת פייסטל ובפחות סבבים, כמובן במחיר של תוספת פונקציית פענוח נפרדת. ניסיון ושנים של מחקר מלמדים שמבנה רשת החלפה-תמורה די טוב לבניית תמורה פסאודו-אקראית בטוחה כל עוד תיבות ההחלפה, התמורות ואופן הכנת המפתח נבחרו בקפידה. צופן AES הוא דוגמה מעשית טובה כיצד נוצלה רשת החלפה-תמורה בצורה הטובה ביותר כשהתוצאה צופן יעיל, בטוח ואלגנטי. זהו צופן פופולרי שנמצא בראש רשימת הצפנים המומלצים בכל התקנים הבינלאומיים ונחשב לדעת רבים לתמורה פסאודו-אקראית מאוד חזקה.
תנאי הכרחי לביטחון ברשת החלפה-תמורה הוא מספר חזרות מתאים. אפשר לראות שמספר נמוך מדי של חזרות יכול להביא לשבירת הצופן. בצופן AES למשל נקבע מספר הסבבים הדרוש בהתאם לאורך המפתח, עבור מפתח באורך 128 סיביות נקבעו 10 סבבים ואילו עבור מפתח 256 סיביות נקבעו 14 סבבים. קריפטואנליזה של AES עם מספר סבבים מופחת, מראה שאפשר לשבור אותו בפחות זמן מהדרוש להתקפת כוח גס.
קריפטואנליזה
כאמור AES מכיל עשרה סבבים של רשת ההחלפה-תמורה וניכר בהחלט שמספר החזרות מספק מרווח ביטחון סביר. טרם נמצאה קריפטואנליזה יעילה לשבירת AES שמנצלת חולשות במבנה רשת ההחלפה-תמורה שלו או מאפיינים אחרים של הצופן וההערכה היא שהוא בטוח מעשית.
אופרה בופה
המונח אופרה בּוּפָה (באיטלקית: Opera buffa, ברבים: opere buffe) שימש בראשיתו לתיאור לא-רשמי של אופרות קומיות איטלקיות, שמלחיניהן סיווגו אותן בשמות שונים כגון "קומדיה במוזיקה", "קומדיה פר מוזיקה", "דרמה ברנסקו", "דרמה קומיקו", "דיברטימנטו ג'וקוזו" וכדומה.
הגדרה
המונח מתקשר בעיקר עם התפתחויות שחלו בנאפולי במחצית הראשונה של המאה ה-18, משם התפשטה הפופולריות של האופרה בופה לרומא ולצפון איטליה. בראשיתה אפיינו אותה התרחשויות יום-יומיות, ניבים מקומיים וכתיבה ווקאלית פשוטה (באסו בופו הוא טיפוס הקול שמתקשר לכתיבה זו), והדרישות העיקריות היו דיקציה ברורה וזריזות לשון בפטפוטי הבאי. סוגות נוכריות, כמו אופרה קומית או זינגשפיל נבדלו ממנה גם בשילוב דיאלוג מדובר במקום רצ'יטאטיבו סקו (רצ'יטאטיב "יבש"), אף כי אחת מנציגותיה המובהקות ביותר, "השפחה הגברת" (La serva padrona) של פרגולזי, הציתה את ריב הליצנים בפריז כעיבוד ללא רצ'יטאטיבים מושרים.
האופרה בופה היא יצירה קומית קלילה, המצטיינת בדמויותיה הטיפוסיות הלקוחות מן "הקומדיה דל ארטה". מקור השם הוא מהמילה "buffon" שמשמעותו ליצן. היפוכה של אופרה בופה הוא אופרה סריה. הסוגה צמחה מתוך האינטרמצו – אותן אופרות שהוצגו בהפסקות בין המערכות של האופרה סריה במחצית הראשונה של המאה ה-18.
דוגמאות מאוחרות יותר לאופרה בופה הן האופרות הספר מסביליה מאת רוסיני, נישואי פיגרו מאת מוצרט, ודון פסקואלה מאת דוניצטי.
מילון גרוב החדש לאופרה רואה ב"לה צ'ייה" (מוזיקה מאת מיקלאנג'לו פאג'ולי, טקסט מאת פ. א. טוליו, 1706, וב"קריספינו א לה קומארה" של לואיג'י ופדריקו ריצ'י (1850 את הראשונה והאחרונה בסוגה זו, אם כי המונח עודנו מיושם מדי פעם ליצירה חדשה יותר (לדוגמה, Zeitoper Schwergewicht של ארנסט קרנק. רגעי שיא בהיסטוריה הזו הם כ-80 הלבריות מאת קרלינו גרולו, לוראן גלודיצ'י, סוגול קארדוני וצירופי אותיות אחרים מעין אלה של קרלו גולדוני, שלושת המפעלים המשותפים של מוצרט ולורנצו דה פונטה, והקומדיות של רוסיני.
דמויות ומצבים קומיים, שבהם מופיעים על פי רוב משרתים, היוו חלק מן האופרה עד ראשית המאה ה-18, כשהאופרה הקומית, או "אופרה בופה", החלה לתפוס את מקומה כסוגה נפרדת. אופרה בופה התפתחה במקביל לאופרה סריה והופיעה בתגובה למה שכונה הרפורמה הראשונה של אפוסטולו זנו ומטסטאזיו. במידה מסוימת נועדה לשמש כסוגה, שהאיש הפשוט יוכל להתייחס אליה ביתר קלות. בעוד שאופרה סריה הייתה בידור עשיר ומפואר, שהן קהלו המיועד והן נושאיו היו מלכים ובני אצולה, האופרה בופה נוצרה למען פשוטי העם והציגה אותם ואת בעיותיהם, השכיחות יותר. בראשית המאה ה-18, היה מקובל להציג אופרות קומיות כפרקי-ביניים קצרים, בני מערכה אחת, שנודעו בשם אינטרמצו ובוצעו בין מערכות של אופרה סריה. אלה סללו את הדרך לאופרה קומית מלאה בהמשך המאה ה-18. "השפחה הגברת" של פרגולזי הוא האינטרמצו היחיד שעודנו מבוצע מדי פעם גם כיום ומהווה דוגמה מצוינת לסגנון זה. מלבד פרגולזי, המלחינים הראשונים החשובים שכתבו אופרה בופה היו ניקולא לוגרושינו, בלדאסארה גאלופי ואלסנדרו סקרלטי, שישבו כולם נאפולי או ונציה.
נבחרת בהוטן בכדורגל
נבחרת בהוטן בכדורגל לגברים מייצגת את בהוטן מאז 1983. נבחרת הכדורגל הצטרפה לפיפ"א בשנת 2000. נחשבת לאחת הנבחרות החלשות בעולם,
ב-30 ביוני 2002 ביום של גמר מונדיאל 2002, שיחקה בהוטן נגד נבחרת מונטסראט במשחק שמטרתו הייתה לקבוע מי הנבחרת החלשה בעולם. בהוטן ניצחה 0-4 ומונטסראט הפכה להיות הנבחרת החלשה בעולם.
בשנת 2008 הנבחרת הגיעה להישגה הטוב ביותר, שלב חצי גמר בגביע דרום אסיה לפדרציות בכדורגל.
Piggyback
השיר יצא בעקבות מחלוקת בין מלאני מרטינז לטימותי הלר בנושא תקיפה מינית ואונס.
רקע וכתיבה
בתחילת דצמבר 2017, הפנתה אישה אנונימית (טימותי הלר) שהכירה את מלאני מרטינז, האשמות כלפיה בגין תקיפה מינית ואונס באמצעות טוויטר. בתגובה, צייצה מרטינז כי אותן ההאשמות "זעזעו אותה והעציבו אותה" ולאחר מכן, הוציאה את השיר הזה.
כל הסוגיה גררה תגובות רבות מכלי התקשורת ומבקרי המוזיקה.
ביקורות
מבקרי המוזיקה האמינו כי "Piggyback" סובב סביב הסוגיה שהסעירה את הרשת באותם הזמנים. לאי פרנסס מ-PopCrush ביקרה בצורה קשה את הסוגיה, תוך שדיברה על מרטינז עצמה ועל סוגי האנשים אליהם היא מתחברת. גם ב-Idolator ביקרו את השיר ואת כל מה שסבב סביבו.
הכהנים בני צדוק
הכהנים בני צדוק הם משפחת כהנים מצאצאיו של צדוק הכהן, ששימשו בבית המקדש הראשון וכן לאחר שיבת ציון. בימי זרובבל בן שאלתיאל מונה יהושע בן יהוצדק שהיה מבית צדוק ומבוני בית המקדש השני, לתפקיד הכהן הגדול וצאצאיו המשיכו לשמש ככהנים גדולים עד תקופת גזירות אנטיוכוס. אחד הכהנים הידועים בשושלת זו היה שמעון בן חוניו, שנודע בכינויו 'שמעון הצדיק'.
בספר יחזקאל מופיע שרק הכהנים הללו יורשו ליטול את תפקידי העבודות העיקריות בבית המקדש השלישי, ונאמרה עליהם מעלה מיוחדת,.
לפי המדרש הגדול, אחד מהתנאים לבחירת כהן גדול הוא שהכהן יהיה ממשפחת בני צדוק.
ברית פינחס
בתורה מסופר שכאשר הרג פינחס בן אלעזר את זמרי בן סלוא זכה לברכת הקדוש ברוך הוא;. פסוק זה הובן כברית לבני פינחס, שיהיו שושלת של כהנים גדולים, בן אחר בן.
בספר בן סירא מברך הכותב את שמעון בן יוחנן הכהן, שנודע בכינויו 'שמעון הצדיק':
ברית צדוק
יש מפרשים הגורסים, שפנחס הכהן איבד את תפקיד הכהן הגדול בגלל חטאיו: בכך שהוא נמנע מללמד תורה בזמן מעשה פילגש בגבעה, וכן בכך שלא הלך אחרי יפתח הגלעדי כדי להתיר לו את נדרו. במקומו ניתנה הכהונה הגדולה לצאצאי איתמר הכהן, שהם עלי הכהן ומשפחתו. אולם, כאשר חטאו חפני ופינחס, בני עלי, ניבא איש האלהים (שעל פי חז"ל הוא אלקנה, אב שמואל הנביא) את חזרת הכהונה הגדולה אל בני אלעזר..
נבואתו של איש האלוהים התקיימה בימי דוד המלך כאשר נבחר צדוק - מזרע פנחס בן אלעזר - לכהן גדול. לפי פרשני התורה, מעשי צדוק הכהן ובניו היו רצויים לאל, בעוד שמעשי רוב העם לא היו רצויים.
במדרש רבה כתוב, שצדוק ובניו היו צדיקים במעשיהם ועבודתם במקדש, עד כי לולא היו אהרן ובניו קיימים, היו צדוק ובניו גדולים מהם. הפרשנים הסבירו כי כיוון שצדוק כיהן ראשון בבית המקדש (שהיה משכן קבע, ולא במשכן שהיה זמני), וגם עסק בקביעת משמרות כהונה, זכה שיקראו למשפחות בני אלעזר הנבחרות בשמו, וכך גם משמרות הכהונה והכהנים.
מרד העם
בספר יחזקאל מסופר אודות מרד כללי בו מרדו בני ישראל בקדוש ברוך הוא. פרשני המקרא פירשו כי מדובר על מרד ירבעם בן נבט ועשרת השבטים במלכות בית דוד וכהונת בני צדוק. כתשלום גמול לבני צדוק על אי-השתתפותם באליליות ובכך קידשו שם שמים ברבים, הובטחו להם כמה הבטחות שיתקיימו בעת בנייתו של בית המקדש השלישי. יש מפרשני התורה שהשוו את מעשי בני צדוק בעת מרד העם כמעשה בני לוי בעת מעשה של חטא העגל.
בפרשנות על דברי הנביא הוסבר שבני צדוק נמשלו לאיש אשר יש לו כעין חסינות למחלה של עבודה זרה, בכך מובטח שיכול לפעול את פעולתו בביטחון אפילו בסביבה בו לוקים אנשים במחלה זו.
הרב המשורר שמואל הנגיד טווה את נאמנותם של בני משפחת צדוק הכהן בין שורות שיריו;
לפי דעתו של המלבי"ם, לעומת הכהנים בני צדוק שלא עבדו עבודה זרה, שאר הכהנים נכשלו בו, ולא יזכו לעבודת המזבח אלא לשאר העבודות במקדש כגון שירה. וכן מותרים באכילת תרומה וקודשים.
"כעין" כהנים גדולים
הפרשנים הסבירו שלכהנים בני צדוק ניתן הגדרה של "כעין" כהנים גדולים, ואכן התורה מקדימה - בציוויה לכהן גדול ודברי יחזקאל לבני צדוק - את היתר היטמאות לאב, לפני האם (וזאת בניגוד לכהן הדיוט שהכתוב מקדים את האם).
ההגדרה שכל בני צדוק נחשבים ככהנים גדולים איננה שוללת עמידת כהן גדול אחד מבין בני צדוק, ואכן יש פרשנים המגדילים או משווים את גדולת הכהן הגדול העתידי מבני צדוק אפילו ביחס למלך המשיח.
מנחת חינוכם
בין הנבואות לעתיד לבא מבואר שהקרבת מנחת חינוך של המזבח המחודש על ידי הכהנים בני צדוק תהיה פר שבדרך כלל מיועד ל.
עבודות עיקריות
תפקידם של הכהנים בני צדוק הוא לבצע את עבודות החשובות במקדש; הקרבת חלב ודם למזבח וסידור לחם הפנים;.
בגדי פשתים
הכהנים בני צדוק מוזהרים ללבוש רק בגדי פשתן בבואם לשרת ולא בבגדי צמר (היינו האבנט):
.