cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנג'ליק בויר
קריירה
בשנת 2018 החלה לשחק לצדו של מישל בראון בטלנובלה "לאהוב עד מוות" כלוסיה בורגס.
בשנת 2020 גילמה את הדמות הראשית 'לוסיה קנטו' בטלנובלה "אימפריית השקרים".
בשנת 2021 החלה לגלם את הדמות הראשית בטלנובלה "Vencer el pasado" בדמותה של רנטה סאנצ'ז וידאל.
חיים אישיים
כיום בויר נמצאת בזוגיות עם השחקן סבסטיאן רולי ששיחק לצידה בשלוש טלנובלות.
שמואל פרסבורגר
שמואל פרסבורגר (1930 – 13 ביולי 2004) היה סגן קחצ"ר ומפקד חטיבה 9100, ממקימי תנועת שלומציון ומזכ"ל התנועה, מועמד הליכוד לראשות עיריית ירושלים וראש סיעת הליכוד במועצת העירייה.
ביוגרפיה
פרסבורגר נולד בפרסבורג (ברטיסלבה) שבצ'כוסלובקיה לבנימין ומרים פרסבורגר, משפחה אמידה ולה שישה ילדים. מספר חודשים לאחר פלישת הגרמנים לצ'כוסלובקיה בשנת 1939 ברחה המשפחה לבודפשט. עם כניסת הגרמנים לבודפשט ב-1944 נשלח אביו של פרסבורגר לעבודה בבית חרושת ולבסוף נספה ב"צעדת מוות". המשפחה גרה עם עוד מספר משפחות יהודיות ב"בתים המוגנים" שבעיר שהיו תחת דגל שווייץ, פינלנד, בלגיה ושוודיה. בדצמבר 1944 חוסלו הבתים המוגנים והמשפחה הועברה לגטו של העיר. לאחר מלחמת העולם השנייה הצטרף פרסבורגר לעליית הנוער. קבוצתו כללה כ-30 ילדים בגילאי 14-18, שעלו במרסיי שבצרפת על אוניית המעפילים "תיאודור הרצל". הבריטים השתלטו על הספינה בקרבת חוף ארץ ישראל ונוסעיה הועברו לקפריסין. בהמשך הותר לפרסבורגר לעלות לארץ והוא הגיע לבית הספר החקלאי בנהלל. שם למד עברית ועבר אימוני נשק.
שירותו הצבאי
במאי 1948, עם פרוץ מלחמת העצמאות, ברח פרסבורגר עם מספר חברים מבית הספר במטרה להתגייס לצבא. קבוצתו הוכרזה ככיתה והם הופעלו בליווי שיירות ואבטחת יישובים. לאחר מספר חודשים פורקה הכיתה ואנשיה נשלחו בחזרה לבית הספר החקלאי בנהלל. בהמשך המלחמה החליט פרסבורגר לברוח שנית מבית הספר ולהתגייס לצה"ל. הוא שירת בגזרת ג'נין, ובהמשך השתלם בקורס מפקדי כיתות ונשאר בו כמדריך עד סוף המלחמה.
לאחר מלחמת העצמאות הוא סיים קורס סמלים קרביים לאחריו שימש כמדריך בקורס. בשנת 1950 נשלח לקורס קצינים, ועם סיומו שב לתפקידי הדרכה בקורס מ"כים ובקורס קצינים. מונה למפקד קורס הצלפים השני בצה"ל. בהמשך השתלם בקורס מפקדי פלוגות, ובמלחמת סיני לחם בגדוד 51 כמפקד פלוגה.
לאחר מלחמת סיני הוא הדריך בקורס קצינים ולאחר מכן היה קצין אג"מ של חטיבת גולני. הוא עבר קורס פיקוד ומטה והיה לסגן מפקד גדוד נח"ל מוצנח. לאחר ששימש כמפקד פלוגה בבית הספר לקצינים מונה למפקד גדוד הנח"ל המוצנח והוביל את לוחמיו במספר פעולות תגמול, ובהן פעולת סמוע בנובמבר 1966. במלחמת ששת הימים היה סגן מפקד חטיבה 80 תחת פיקוד דני מט. החטיבה השתתפה בקרב אום-כתף ובכיבוש דרום רמת הגולן. לאחר המלחמה שימש סגן מפקד חטיבה 55.
בהמשך שימש כסגן קחצ"ר וסגן מפקד חטיבת הבקעה. במלחמת ההתשה הקים את חטיבה 275, חטיבה מרחבית שהופקדה על הגזרה הצפונית בקו בר-לב והיה מפקדה הראשון.
לאחר מלחמת ההתשה שב לתפקידו כסגן הקחצ"ר והשתתף במספר פעולות ובהן מבצע אביב נעורים, בו פיקד על "כוח צילה", שהופקד על פיצוץ מחסן אמצעי לחימה בצפון נמל ביירות. פרסבורגר החל ללמוד באוניברסיטה מספר חודשים לפני מלחמת יום הכיפורים.
לאחר השירות הצבאי
לאחר שחרורו פנה לעסקים. הוא קשר קשרים עסקיים עם התושבים הפלסטינים שביהודה ושומרון ועם סין העממית. בשנת 1977 היה ממקימי מפלגת שלומציון בראשות אריאל שרון ושימש כמזכ"ל התנועה. עם פירוקה לא עבר לליכוד ורק בהמשך דרכו הפוליטית הצטרף למפלגה זו. בהמשך היה חבר מועצת עיריית ירושלים במשך 10 שנים. כמו כן היה מועמד הליכוד לראשות העיר ב-1988, אך הפסיד בהתמודדות מול טדי קולק. בשנת 1993 הצטרף למפלגת צומת. בהמשך שימש כיושב ראש האגודה למניעת אלכוהוליזם.
פרסבורגר היה נשוי לזמירה זהבי, ולהם בן ובת. נישא בשנית לברוריה, ולהם בת ושני בנים. אחיו הוא הצייר יצחק פרסבורגר.
שמואל פרסבורגר נפטר בירושלים בשנת 2004.
תיק גב
תיק גב (נקרא גם ילקוט או תרמיל גב) הוא שם לקבוצת תיקים הנישאים באמצעות רצועה המונחות על הכתפיים. השימוש בתיקי גב נעשה לעיתים קרובות במוסדות חינוך כמו בבתי־הספר ובגנים, כמו גם בטיולים, מסעות, צבא ועוד.
מאפיינים
תיק גב נישא על גוף האדם, בניגוד למזוודה או תיק בעל גלגלים, הנגרר על גבי הקרקע. מאפיין זה מגביל את המשקל האפשרי של הציוד בתיק הגב, מאחר שמשקל יתר עשוי לגרום אי-נוחות או אף נזק בריאותי בשימוש מצטבר. לדוגמה, על פי חוזה משרד החינוך משקל ילקוט לתלמיד בבית ספר יסודי לא יעלה על 15% ממשקל גופו של התלמיד. יתרונו של תיק גב בהשוואה למזוודה או תיק נגרר הוא במהירות התנועה עמו, בייחוד באזורים שאינם מישוריים ונוחים לגרירה, כדוגמת מדרגות, תחבורה ציבורית, שטחים פתוחים ועוד, וכן באזורים צפופים. בשל כך, תיק זה נמצא בשימוש נרחב בקרב תלמידים וסטודנטים, הנושאים לרוב תיקים קטנים יחסית.
חלק מתיקי הגב מצוידים ברצועות חזה ובטן, המאפשרים להעמיס חלק ממשקל התיק על אזור החזה והמותניים, ובכך להקל על העומס על אזור הכתפיים והגב. אמצעי עזר נוסף הוא מערכת גב, המקלה על העמסת התיק על הגב. אמצעים אלו נפוצים במיוחד בתיקים בינוניים וגדולים המיועדים לטיול ומסעות ארוכים, ולשימושים צבאיים. אמצעי נוסף המאפשר הקלת העומס הנוצר מנשיאת תיק הם מוטות הליכה.
היסטוריה
המונח "ילקוט" מופיעה בתנ"ך בספר שמואל א, בהכנותיו של דוד לקרב בפרשת דוד וגלית: "וַיִּבְחַר לוֹ חֲמִשָּׁה חַלֻּקֵי אֲבָנִים מִן הַנַּחַל, וַיָּשֶׂם אֹתָם בִּכְלִי הָרֹעִים אֲשֶׁר לוֹ וּבַיַּלְקוּט".
גרהם
{{פירושונים|
ראו גם
}}
טונדו דוני
טונדו דוני (באיטלקית: Tondo Doni) הוא טונדו מעשה ידי הצייר מיכלאנג'לו, שצויר בשנת 1507 לערך ומתאר את המשפחה הקדושה. היצירה מוצגת בגלריית אופיצי בפירנצה.
היסטוריה ורקע
טונדו דוני (או טונדו מדונה) הוא הציור על לוח עץ הגמור היחיד של מיכלאנג'לו ששרד. הוא עדיין נמצא במסגרת המקורית שלו. שני ציורים לא גמורים מוצגים בגלריה הלאומית בלונדון. הציור ככל הנראה הוזמן בידי אניולו דוני כדי להנציח את נישואיו למגדלנה סטרוזי, בת למשפחה טוסקנית בעלת עוצמה. הוא בצורת טונדו, שמשמעותו באיטלקית "עגול", צורה אשר בדרך כלל נקשרה בתקופת הרנסאנס לערכי משפחה.
העבודה נוצרה ככל הנראה בתקופה שלאחר נישואיו של דוני בשנת 1503 או 1504, ולפני שהחלו הציורים של תקרת הקפלה הסיסטינית בשנת 1508.
השפעה
הקומפוזיציה ככל הנראה הושפעה חלקית מקרטון (רישום מפורט) של הציור אנה הקדושה, הבתולה וישו הילד של לאונרדו דה וינצ'י. מיכלאנג'לו ראה את הקרטון בשנת 1501 בזמן שעבד בפירנצה על פסל דוד. המשפחה הקדושה של מיכלאנג'לו היא קבוצה הדוקה ומופרדת בקדמת התמונה, כאשר דמות הבתולה בונה פירמידה או משולש רנסאנס טיפוסי.
ה"טונדו דוני" נקשר גם ל"המדונה והילד עם דמויות עירום" של לוקה סיניורלי המוצג בגלריית אופיצי. מיכלאנג'לו כנראה הכיר את היצירה, ורצה לשלב את רעיונותיה בעבודתו שלו. המדונה של סיניורלי משתמשת באופן דומה בצורת טונדו, מתארת דמויות גבריות בעירום ברקע, ומציגה את הבתולה יושבת ישירות על האדמה.
שני תבליטים אשר המתארים דמות סאטיר עם דיוניסוס התינוק היו זמינים למיכלאנג'לו, ויכלו לשמש כמקור השראה. הראשון, "סרדוניקס קמאו", תבליט סרדוניקס עתיק. והשני, העתק של הראשון מן המאה ה-15 שנוצר בסדנתו של דונטלו והוצג בפאלאצו מדיצ'י-ריקארדי. שתי היצירות יכלו לשמש מקור השראה לשלושה היבטים של הציור: הצורה המעגלית, דמותה המעט גברית של מרים, והתנוחה המוגבהת של ישו הילד.
בנוסף, ישנם חוקרים הטוענים ש"טונדו דוני" צויר בהשראת פסל לאוקואון, שהתגלה בשנת 1506 ברומא, אירוע בו מיכלאנג'לו ככל הנראה נכח. תנוחת הדמות העירומה הנראית בצמוד לכתפו של יוסף מזכירה את הפיתולים של הדמויות בלאוקואון.
תיאור היצירה
"טונדו דוני" מציג את המשפחה הקדושה (ישו הילד, אמו מרים הבתולה ואביו יוסף) בחזית, יחד עם יוחנן המטביל באזור הביניים וחמש דמויות עירום גבריות ברקע. הכללתן של דמויות אלו פורשה במגוון דרכים שונות.
מרים היא הדמות הבולטת ביותר בקומפוזיציה, ותופסת חלק ניכר ממרכז התמונה. היא יושבת ישירות על הקרקע ללא כרית בינה לבין הדשא, כדי להעביר טוב יותר את תמת הקשר הישיר בינה לבין האדמה: הקרקע מתחתיה ירוקה בעוד שבאזורים אחרים היא צחיחה. בקדמת התמונה, מצד שמאל צמח התלתן המסמל את השילוש הקדוש, מצד ימין הכלנית המסמלת את הפסיון של ישו. יוסף ממוקם גבוה יותר ממרים, וזהו מאפיין יוצא דופן בקומפוזיציות של המשפחה הקדושה. מרים יושבת בין רגליו, כך שנדמה שהוא מגן עליה, רגליו הגדולות יוצרות צורה הדומה לכס מלכות. ישנה מחלוקת בשאלה האם הציור מתאר את מרים מקבלת את הילד מיוסף, או להפך. יוחנן המטביל, הפטרון של פירנצה הנכלל בדרך כלל בעבודות פלורנטיניות המתארות את המדונה והילד, נמצא באמצע הציור, בין המשפחה לבין הרקע. הסצנה נראית כפרית, כאשר המשפחה נהנית על הדשא ומופרדת על ידי קיר נמוך מהקבוצה מאחור.
פס אופקי, אולי קיר, מפריד בין החזית לרקע בו מתוארות חמש דמויות עירומות שמשמעותן הייתה נתונה לחילוקי דעות רבים. המשפחה גדולה בהרבה מהדמויות ברקע, כך שנוצרת אשליה של עומק. מאחורי יוחנן המטביל נמצא רכס בצורת חצי גורן, שעליו דמויות העירום נשענות או יושבות. חצי גורן אופקי זה מהדהד את הצורה העגולה של הציור עצמו, ומשמש ניגודיות לאופי האנכי של דמויות המשפחה הקדושה. מרים ויוסף מביטים בבנם, אך אף אחת מדמויות העירום ברקע אינה מביט ישירות לעברו. הרקע הרחוק מכיל נוף הררי המצויר בפרספקטיבה אטמוספירית (ספומאטו).
ניתנו מספר פרשנויות לגבי משמעותן של חמש דמויות העירום ברקע, לפי פרשנות אחת הן מייצגות את בני האדם, אשר חוטאים ולכן הם אינם יכולים להתבונן במשפחה הקדושה.
ההערכה היא כי טונדו דוני היא תמונת לוח העץ היחידה שמיכלאנג'לו צייר ללא סיוע של עוזרים, ובניגוד ל"מדונת מנצסטר" ו"הקבורה"  (שתיהן מוצגות בגלריה הלאומית בלונדון), הייחוס שלה אליו מעולם לא הוטל בספק. בדומה למה שנעשה מאוחר יותר בציורי תקרת הקפלה הסיסטינית, צבעים בהירים הוצמדו זה לזה. קפלי האריגים בבגדי המשפחה מעוצבים עם קווי מתאר חדים. הדמויות העירומות ברקע כוללים קווים רכים יותר, ונראים כמו רמז מקדים לדמויות העירום על תקרת הקפלה הסיסטינית. בגדי הבתולה הם בעלי הצבעים העזים ביותר, ומדגישים את חשיבותה. דמותה נראית מעט גברית, וניתן להסביר זאת בכך שמיכלאנג'לו עשה שימוש במודלים גברים גם עבור דמויות נשיות, כפי שעשה גם בקפלה הסיסטינית.
הציור עדיין נמצא במסגרתו המקורית, שמיכלאנג'לו אולי השפיע על עיצובה. המסגרת מקושטת בהידור ומכילה חמישה ראשים אשר בולטים אל מרחב הצופה. בדומה לדמויות הערומות ברקע, משמעותם של ראשים אלה הייתה נושא לספקולציות. המסגרת מכילה גם גילופים של ירחי סהר, כוכבים, צמחייה וראשי אריות. סמלים אלה אולי מתייחסים למשפחות דוני וסטרוזי, ונלקחו משלטי האצולה שלהן. על המסגרת כתוב: "הירחים קשורים יחד עם סרטים המשתלבים עם האריות", וייתכן כי הכוונה לנישואי שתי המשפחות. הכללתם של חמשת הראשים הבולטים במסגרת הציורים נתפסת לרוב כהתייחסות למוטיב דומה שנמצא בשער גן העדן של לורנצו גיברטי, יצירה שידוע כי מיכלאנג'לו העריץ מאוד.
מיכלאנג'לו השתמש בלוח צבעים עם מספר מוגבל של פיגמנטים הכוללים: צרוסיט, אזוריט, ורדיגריס ועוד כמה אחרים. הוא נמנע מלהשתמש באוכרה והשתמש במעט מאוד ורמיליון (פיגמנט אדום בוהק המופק מן המינרל צינובר).
סטיבן פרספילד
סטיבן פרספילד (באנגלית: Steven Pressfield; נולד ב-1 בספטמבר 1943) הוא סופר יהודי אמריקאי, מחבר "שערי האש", "להרוג את רומל", "אחי לנשק" ו"שער האריות".
תולדות חייו ויצירתו
פרספילד נולד בפורט אוף ספיין, טרינידד וטובגו, שעה שאביו, קצין בצי ארצות הברית היה מוצב שם. בשנת 1965 השלים את לימודיו לתואר ראשון באוניברסיטת דיוק. שנה לאחר מכן התגייס לחיל הנחתים, עבר הכשרה כלוחם חי"ר ושירת שירות מלא. לאחר שחרורו עבד כקופירייטר במשרד פרסום, כטרקטוריסט, כמורה, כברמן ועוד מגוון עבודות. בשנת 1995 יצא ספרו הראשון, "האגדה של באגר ואנס" (שאף עובד לסרט קולנוע בכיכובם של מאט דיימון וויל סמית). ספרו השני, "שערי האש", אודות לחימת הספרטנים בקרב תרמופילי, היה לרב–מכר ואף נכלל ברשימת הספרים המומלצים של מפקד חיל הנחתים. הספר שימש השראה למפקדים שונים בצבא הבריטי כמו גם בצה"ל, שם הוא ניתן כשי למפקדים ולוחמים בחיל הרגלים והיחידות המובחרות.
בשנת 2012 השיקו פרספילד והסוכן שלו, שון קווין, את חנות הספרים "ספרים איריים שחורים", המיועדת לסופרים ואמנים.
אוגרים
אוגרים (שם מדעי: Cricetinae) הם תת-משפחה במשפחת האוגריים. אלו מכרסמים קטנים בעלי לחיים גדולות וגוף עגלגל וקצר זנב, הכוללים 6–7 סוגים ו-25 מינים.
מאפיינים
האוגרים מתחבאים רוב זמנם במחילות המגוננות עליהם מטורפים שונים ויוצאים בעיקר בלילה לשחר אחר מזון. הם ניזונים מזרעים, פירות, צמחים וחרקים ומדי פעם אף מנבלות. את המזון שהם מוצאים הם סוחבים בלחייהם הענקיות לעבר המחילה המשמשת להם בית. הם בעלי פרווה עבה ורכה, בדרך כלל בצבעי חום שחור או כתום.
האוגרים הם בין חיות המחמד המוכרות והמוצלחות ביותר. הם קטנים, בעלי פרווה רכה, וניזונים ממזון יבש כגון זרעים. בשל כך החזקתם קלה והם נפוצים בבתים רבים, יחד עם אביזרים בהם הם יכולים להתגלגל כשעשוע.
האוגר בשביה
האוגר הוא חיית מחמד נפוצה אך הם פעילי לילה ולרוב אינם מעוניינים במגע אדם.
תזונה
אוגרים הם אומניבורים, ולא הרביבורים כפי שרבים חושבים. תזונתם מורכבת בעיקר מדגנים, שהם הרכיב החשוב ביותר, אך גם מעשבים, חציר, חרקים, פירות, ירקות וזרעים. בשבי הם ניזונים בעיקר מכופתיות, ירקות ופירות, ואפילו אוכלים מוצרי חלב כגון גבינה קשה, מוצרי חיטה כגון לחם ופסטה, ביצים וירקות.
אוגרים ידועים באגירת מזון, ושמם נובע מפעולת האגירה עצמה. אוגרים מסוגלים לשאת כ-20% ממשקל גופם במזון בתוך הכיסים שבלחיים שלהם. נמצאו אוגרים בטבע שאגרו קרוב ל-100 ק"ג של מזון בתוך המחילה שלהם, ומכיוון שמדובר בפעולה אינסטינקטיבית הם גם אוגרים ומחביאים מזון בשבי.
ג'סי דונלדסון
ג'סי מונרו דונלדסון (באנגלית: Jesse Monroe Donaldson; 17 באוגוסט 1885 - 25 במרץ 1970) היה המנהל הכללי של דואר ארצות הברית בשנים 1947–1953 בממשלו של נשיא ארצות הברית הארי טרומן. דונלדסון היה המנהל הכללי הראשון של הדואר שהחל את הקריירה שלו כדוור.
ביוגרפיה
ג'סי דונלדסון נולד בשלביוויל, אילינוי. הוא היה בנם של מוזס מרטין דונלדסון, סוחר ומנהל הדואר המקומי, ושל רעייתו, אמנדה סאלאת'ה ליטל. דונלדסון היה מתודיסט באמונתו והיה חבר בבונים החופשיים. ב-1911 הוא נשא לאישה את נל פרן גרייביל, יחד הם הביאו לעולם שלושה ילדים. דונלדסון החל את הקריירה שלו במחלקת הדואר ב-1908 כאחד משלושת הדוורים של שלביוויל. לאחר מכן הוא התקדם בסולם התפקידים במחלקה.
ג'סי דונלדסון נפטר בקנזס סיטי, מיזורי ב-25 במרץ 1970 ונטמן בבית הקברות פורסט היל שבעיר.
מפרצון
מפרצון הוא סוג של מפרץ קטן (מפרץ+צורן סופי וֹן) או לשון ים חופית. למפרצונים יש בדרך כלל כניסות צרות ומוגבלות, הם לרוב עגולים או מעוינים, ולעיתים קרובות ממוקמים בתוך מפרץ גדול יותר. מפרצים קטנים, נחלים או גומחות בחוף מוגדרים לרוב כמפרצונים.
יצירה
מפרצונים נוצרים על ידי שחיקה מעריכית, המתרחשת כאשר סלעים רכים יותר נשחקים מהר יותר מאשר סלעים קשים יותר המקיפים אותם. הסלעים הרכים נשחקים עוד יותר ומותירים את שלד הסלעים הקשים כקיר עגול עם כניסה צרה, הנקרא מפרץ.
DSM-5
DSM-5 (ראשי תיבות באנגלית של Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders; בעברית: מדריך לאבחון וסטטיסטיקה של הפרעות נפשיות) הוא המהדורה החמישית של ספר האבחנות הפסיכיאטריות האמריקאי, שמטרתו לאבחן ולסווג את הפרעות הנפש על פי תסמיניהן. את הספר מוציאה לאור האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית.
טראומה והפרעות הקשורות לדחק
נוספו שתי הפרעות ילדות הקשורות לילדים שחוו דחק:
Valiente
Valiente (בעברית: אמיץ) הוא אלבום האולפן ה-15 של הזמרת-יוצרת המקסיקנית, טליה. האלבום יצא לאור ב-9 בנובמבר 2018, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק לטין. את האלבום הקליטה טליה בין 2017 ל-2018.
האלבום הגיע למקום השביעי במצעד האלבומים הלטיניים, והראשון במצעד אלבומי הפופ הלטיניים.
רקע
ב-1 ביוני 2018, הוציאה טליה לאור את הסינגל הראשון מתוך האלבום "No Me Acuerdo", ביחד עם הזמרת-יוצרת נאטי נטשה. השיר זכה להצלחה בינלאומית תוך שנמכר בלמעלה משני מיליון עותקים בעולם, כש-800,000 מתוכם במקסיקו. קליפ השיר צבר למעלה ממיליארד צפיות. בהמשך, יצא לאור הסינגל השני "Me Oyen, Me Escuchan", שזכה להצלחה נאה ואחריו יצא הסינגל השלישי "Lento", שזכה להצלחה רבה גם כן, כאשר צבר למעלה מ-100 מיליון צפיות.
הסינגל הרביעי "Lindo Pero Bruto", יצא לאור ב-29 בינואר 2019, ובו מתארחת הזמרת לאלי אספוסיטו. בדומה לקודמיו, גם הוא זכה להצלחה. במאי 2019, יצא לאור הסינגל החמישי "Qué Ironía", שזכה להצלחה נאה, ולאחר מכן יצא השיר "Ahí" כסינגל השישי מתוך האלבום.
אלברט-לסלו ברבאשי
אלברט-לסלו ברבאשי (בהונגרית: Barabási Albert-László; נולד ב-30 במרץ 1967) הוא מדען ממוצא הונגרי, הידוע בזכות מחקריו בתורת הרשתות.
חייו
נולד בחבל טרנסילבניה שברומניה למשפחה סקלרית. בין השנים 9–1986 למד פיזיקה והנדסה באוניברסיטת בוקרשט. כבר בתקופה זו החל לעסוק במחקר ופרסם מאמרים בתחום תורת הכאוס. ב-1989 היגר עם אביו להונגריה, שם למד לתואר שני באוניברסיטת בודפשט. לאחר סיום התואר השני, השלים את לימודיו בתואר שלישי בפיזיקה באוניברסיטת בוסטון ב-1994. בשנת 1995, לאחר פוסט-דוקטורט של שנה במרכז מחקר של חברת IBM, הצטרף לאוניברסיטת נוטרדאם. שם הקים בשנת 2004 את המרכז לחקר רשתות מורכבות. בשנת 2004 קיבל מינוי של פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד. ב-2007 עזב את נוטרה דאם לטובת משרת פרופסור מחקר ומנהל מרכז המחקר לרשתות באוניברסיטת נורת'איסטרן.
==מחקרו == ברבאשי ידוע בעיקר עקב תרומותיו בתחום מדע הרשתות וההרכב הסטטיסטי של מערכות מורכבות. גילויו הגדול ביותר היה כי רשתות אמיתיות (רשתות כפי שהן בעולם ובטבע ולא לפי מודלים תאורטיים), מתפלגות לפי חוק החזקה (Power Law).
מחקרו על רשת האינטרנט העולמית פורסם ב 1999 בעיתון Science יחד עם Réka Albert, אשר בעקבותיו הציע את מודל ברבאשי-אלברט, שפועל לפי עקרון העדפה קישורי אשר מנבא יצירת קשרים ברשת לפי כמות הקשרים הקיימת לכל צומת, כלומר, ככל שלצומת מספר קשרים רב יותר, כך גדל הסיכוי שצומת זה יקבל קשרים נוספים בעתיד. ברבאשי הסביר זאת בדומה לעיקרון "העשירים מתעשרים": ככל שאדם עשיר יותר כך קל לו יותר להגדיל את הונו. כך צומת מרובת קשרים "מושכת" אליה קשרים נוספים.
לתוצאות מחקריו חשיבות רבה כיוון שהן נוגעות לרשתות מציאותיות (כפי שהן בעולם ובטבע) רבות, כגון רשת האינטרנט ורשתות גנטיות בתאים.
מודל הרשתות - איך נראית רשת?
בשנות החמישים של המאה ה-20, הוצע מודל רשת על ידי המתמטיקאים ארדוש ורני שמבוסס על אקראיות. משמעות המודל הייתה שהקשרים ברשתות נוצרים באופן אקראי ולכן התפלגות הקשרים ברשת מתפלגת לפי עקומת גאוס, כלומר, התפלגות נורמלית.
ברבאשי, בזכות מחקר שעשה בשנות התשעים של המאה ה-20 על רשת האינטרנט, גילה כי רשתות אינן אקראיות, כלומר, יש חוקים שלפיהן מתארגנים הקשרים ברשת, והחוק המרכזי הוא חוק החזקה, כלומר, למעט צמתים ברשת יהיו קשרים רבים ולרוב הצמתים ברשת יהיו קשרים מעטים. חוק החזקה מזכיר בעיקרון את עקרון פארטו. אך קיצוני ממנו. אם העיקרון עוסק ב-80/20 אזי חוק החזקה מחלק את הרשת ל-1/99 בקירוב, כלומר, על כל צומת מרכזי ברשת יהיה "זנב ארוך" של צמתים עם קשרים בודדים.
תגלית זו נתנה תנופה למחקרים רבים שהביאו דוגמאות אמפיריות נוספות למבני רשתות "אמיתיות" (כלומר, רשתות כפי שהן בטבע ולא כמודלים תאורטיים) שתואמות (או קרובות) להתפלגות חוק החזקה, למשל: מבנה מושבת חיידקים, מבנה הרשת החברתית, להקת הציפורים, קן הנמלים, רשת הנוירונים, רשת החלבונים והגנים.
גן האמנות ע"ש בילי רוז
גן האמנות ע"ש בילי רוז הוא גן פסלים במתחם מוזיאון ישראל בירושלים. הגן עוצב על ידי הפסל היפני-אמריקאי איסמו נוגוצ'י ונקרא על שם האמרגן, התמלילן והאספן היהודי-אמריקאי בילי רוז, שמימונו ותרומת אוסף הפסלים הפרטי שלו אִפשרו את הקמת הגן.
נוגוצ'י החל לתכנן את גן הפסלים בתחילת שנות ה-60 על המורדות המערביים של הגבעה עליה הוקם המוזיאון. הגן הושלם בשנת 1965, לאחר פתיחת המוזיאון.
הפסלים
שטח הגן מחולק למרחבים שונים באמצעות קירות וטראסות עשויים אבני שדה לא מעובדות. אוסף הליבה של הגן כולל 39 יצירות בעיקר מסוף המאה ה-19 והמחצית הראשונה של המאה ה-20, לצד פיסול עכשווי.
בין הפסלים בגן מצויים פסלים מאת אמנים זרים נודעים, בהם רוברט אינדיאנה, הנרי מור, דייוויד סמית, פבלו פיקאסו, אוגוסט רודן, ג'יימס טורל, ז'אק ליפשיץ, קלאס אולדנבורג, לין צ'דוויק, אלכסנדר קלדר, ריצ'רד סרה, אלי נדלמן, ז'רמן רישייה, לוצ'אנו מינגוצי, מגדלנה אבקאנוביץ', רג' באטלר, ז'אן טינגלי, סול לויט, דונלד ג'אד, רוקסי פיין, רובר דלונה, ג'ואל שפירו, אנטואן בורדל, ברי פלאנגן,אריסטיד מאיול, ארמן, חוסה דה-קרפט, אוטו פרוינדליך, פרננדו בוטרו, מרק דיון, אלכסנדר ארכיפנקו, דונלד ג'אד, מרינו מריני, ז'אק ליפשיץ, איי וייוויי, אריסטיד מאיול ואמנים ישראלים כדוגמת יגאל תומרקין, מנשה קדישמן, מיכה אולמן, שלמה קורן, עזרא אוריון, מיכאל גרוס, עופר ללוש, בני אפרת, צדוק בן דוד, ישראל הדני ואחרים.
נורית כהנא
נורית כהנא (נולדה ב-7 בנובמבר 1948) היא משוררת, עיתונאית ודוברת ישראלית.
ביוגרפיה
נורית כהנא נולדה בחיפה. בעלת תואר שני (1984) במדעי החברה מאוניברסיטת חיפה; כותרת עבודת המאסטר שלה היא: "השתתפות נשים בפוליטיקה, המקרה של המאבק על זכות ההצבעה לנשים בתקופת הישוב".
מתגוררת בחיפה, נשואה ואם לשני בנים.
זכויות להט"ב במאוריטניה
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במאוריטניה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כעבירה פלילית ברחבי המדינה ונושאת עונש מוות בסקילה פומבית באבנים עבור גברים דה יורה על פי דין השריעה האסלאמי (בערבית: رجم, ראג'ם ) אם כי לא היו מקרים ידועים לאורך השנים של הוצאות להורג על רקע הומוסקסואליות דה פקטו במדינה, ועונש מאסר של 3 חודשים עד שנתיים וקנס של 5,000 עד 60,000 אואוגויה מאוריטנית עבור נשים.
מעמד בחוק
החוק במאוריטניה מבוסס על פי דין השריעה של דת האסלאם שמוגדרת כדת של 100% מאוכלוסייה וכדת הרשמית של המדינה. במאוריטניה ישנן הגבלות קיצוניות על חופש הדת וחופש מדת בעוד שהמדינה מוגדרת כאחת מ-13 מדינות העולם שמענישות אתאיזם בעונש מוות, וב-27 באפריל 2018 האספה הלאומית של המדינה העבירה חוק שמחייב הטלת עונש המוות לכל מי שהורשע בקיום מעשים שנחשבים כ-"חילול הקודש" של האסלאם. החוק החדש מבטל את האפשרות לפי סעיף 306 לקוד הפלילי להחליף את עונש המוות בעונשי מאסר למורשעים בפשעים מסוימים שקשורים לכפירה דתית אם העבריין "יחזור בתשובה מיידית". החוק קובע בנוסף עונש של עד שנתיים מאסר וקנס של עד 600,000 אוגויה מאוריטנית (כ-14,630 אירו) בגין "פגיעה בהגינות ציבורית וערכים אסלאמיים" ו-"הפרת איסורי אללה" או "סיוע בהפרתם".
על פי סעיף 308 לקוד הפלילי משנת 1983 שמתייחס לקיום פעילות הומוסקסואלית, "כל גבר מוסלמי מבוגר שיבצע מעשה חצוף או לא טבעי עם אדם מהמין שלו יעמוד בפני עונש מוות בסקילה פומבית" (בערבית: رجم, ראג'ם ). עם זאת, הסעיף דווח לאורך השנים כלא נאכף דה פקטו. לדברי עמותת "Human Dignity Trust" שבוחנת את המעמד החוקי של הומוסקסואליות ברחבי מדינות העולם והארגון אמנסטי אינטרנשיונל, עונש מוות לא הוחל בפועל במדינה מאז 1968. אישה שתימצא כמי שקיימה פעילות הומוסקסואלית נשית במאוריטניה עלולה לשאת בעונש מאסר בין 3 חודשים עד שנתיים, וקנס של 5,000 עד 60,000 אוגויה מאוריטנית.
תנאי מחיה
דו"ח זכויות האדם מאת מחלקת המדינה של ארצות הברית במאוריטניה לשנת 2011 מצא כי, "'לא היו תביעות פליליות במהלך השנה על רקע הומוסקסואליות. לא היו עדויות לאלימות חברתית, אפליה חברתית או אפליה ממשלתית שיטתית על בסיס נטייה מינית. לא היו ארגונים קיימים עבור זכויות להט'ב'."במשך השנים לאחר מכן דו"חות שסקרו את מעמד זכויות האדם במאוריטניה על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית דיווחו על הצהרות דומות ללא שינוי בנוגע למעמד זכויות אזרחי להט"ב מאוריטנים בפועל.
מדונה דלה סגג'ולה
מדונה דלה סגג'ולה (באיטלקית: Madonna della Seggiola) הוא טונדו שמן על לוח עץ, מעשה ידי הצייר רפאל, שצויר בין השנים 1513–1514 ומתאר את המדונה והילד. היצירה מוצגת בפאלאצו פיטי בפירנצה.
היסטוריה ורקע
רפאל יצר את הציור ברומא, אך עד מהרה הוא עבר לאוספי בית מדיצ'י שם תועד כבר בשנת 1589. הוא נלקח שלל בידי צבאו של נפוליאון בשנת 1799 והועבר לפריז. הוא הוחזר לפירנצה בשנת 1815.
ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר העריץ מאוד את רפאל, ולאות כבוד שילב ציור זה ברבים מיצירותיו. יוהאן זופני כלל את הציור הזה, יחד עם רבים אחרים, בציורו "הטריבונה של אופיצי"  משנת 1770.
בגלל המסגרת העגולה של הציור, הוא הפך לנושא של אגדת עם לפיה ילדה כפרית מצילה נזיר מחבורת זאבים בין ענפי עץ אלון, והנזיר מנבא שהיא תונצח על המעשה הטוב שלה. כעבור שנים נולדו לילדה שני ילדים, והעץ הפך לחביות יין. רפאל פגש בשלושה, והשתמש בתחתית חבית כדי לצייר אותם. אגדה זו הייתה הנושא של ליטוגרפיה משנת 1839 מאת אוגוסט הופגרטן וציור מאת יוהאן מיכאל ויטמר.
בשנת 1858 כתב הסופר נתניאל הות'ורן כי הציור הוא "היפה בעולם" לאחר שראה תדפיס שלו.
היצירה מוצגת בפאלאצו פיטי מאז המאה ה-18.
תיאור היצירה
הציור הוא בצורת טונדו, שמשמעותו באיטלקית "עגול", צורה אשר בדרך כלל נקשרה בתקופת הרנסאנס לערכי משפחה. הוא מתאר את מרים, אם ישו מחבקת את ישו הילד בשתי ידיה, ואילו יוחנן המטביל הצעיר צופה במסירות.
צורת הטונדו היא כשלעצמה תזכורת לפירנצה ולסגנון המאה ה-15. האמן המתאים את הדמויות לקווי המתאר של הטונדו, ובכל זאת הקומפוזיציה לא מאולצת. הדמויות עוקבות אחרי עקומת המסגרת, משתלבות זו בזו ומתכנסות סביב נקודת המשען של הציור: ישו הילד, המרכז הרוחני של התמונה.
נמל התעופה קנברה
נמל התעופה קנברה (באנגלית: Canberra Airport) הוא נמל תעופה בינלאומי, המשרת את העיר קנברה, בירת אוסטרליה, ואת סביבותיה.
הנמל דורג כשמיני במדינה ברמת העומס שלו. בשנת 2018/19 עברו בו 3,217,391 נוסעים במסגרת 40,050 תנועות מטוסים. הוא משרת בעיקר טיסות פנים ארציות.
היסטוריה
נמל התעופה נבנה באתר בצפון-מזרח טריטוריית הבירה האוסטרלית, במיקום שבו נסלל בשנות העשרים מסלול טיסה פשוט. הוא ממוקם כשמונה קילומטר ממזרח למרכז קנברה.
ב-1939, לרגל מלחמת העולם השנייה, עברה הפעלתו לידי חיל האוויר האוסטרלי. הוקם בו טרמינל נוסעים, אשר הורחב ושופץ פעמים רבות.
ב-13 באוגוסט 1940 התרסק מטוס צבאי אוסטרלי בסמוך לנמל ועשרת יושביו נהרגו. ביניהם היו שלושה משרי ממשלת אוסטרליה וראש המטה הכללי של צבאה. בין ההרוגים היה שר התעופה ג'יימס פיירביירן, והבסיס הצבאי בנמל נקרא לימים על שמו.
ב-1998 הופרט הנמל, וב-2003 נסגר בסיס חיל האוויר ששכן בו, אם כי מתחם בנמל עודנו משמש את חיל האוויר. ב-2004 נערכה טיסה בינלאומית ראשונה מן הנמל. שנתיים אחר כך שודרג מסלול הטיסה הראשי בו באופן שאיפשר טיסות ישירות אליו במטוסים כבדים ששימשו לביקוריהם של נכבדים מארצות חוץ. בשנת 2000–01 עלה מספר הנוסעים שעברו בנמל לראשונה על שני מיליון. כעבור שמונה שנים נחצה קו שלושה מיליון הנוסעים.
מגפת הקורונה העולמית השפיעה באופן דרמטי על הפעילות בנמל בשנת 2020. עד אוגוסט כבר צנח מספר הנוסעים שעברו בו ב-99% ביחס לעבר והטרמינל נסגר ליום אחד בשבוע על מנת לחסוך בהוצאות.
מתקני הנמל
בנמל שני מסלולי טיסה. המסלול העיקרי משתרע בקירוב מדרום לצפון ומצטלב עמו מסלול משני שכיוונו דרום-מזרח ולצפון-מערב. שני בנייני טרמינל הנוסעים ממוקמים ממערב לצומת המסלולים ומחברת ביניהם מבואה מהודרת. בטרמינל 44 עמדות בידוק לטיסה ועשרה גשרי עלייה למטוס. לטרמינל צמוד ממערב בניין טרמינל קטן לתעופה כללית.
מדרום לבנייני הטרמינל ממוקם פארק עסקים ובו גם מתקן תחזוקה למטוסים של חברת קואנטס. בעברו המזרחי של הנמל ממוקם מתקן חיל האוויר המלכותי האוסטרלי, ולצדו מגדל הפיקוח ותחנת כיבוי האש של הנמל. אזור מסחרי נוסף הוקם בצפונו של מתחם הנמל.
פעילות
קודם לפרוץ מגפת הקורונה בראשית 2020 שירת הנמל תשע חברות תעופה, כולל חברה זרה אחת. הן הפעילו טיסות ליעדים בכל רחבי אוסטרליה ובמיוחד לחלקה המזרחי והדרום-מזרחי וכן לסינגפור (כ-53 אלף נוסעים ב-2018), לדוחה שבקטר (כ-29 אלף) ולוולינגטון שבניו זילנד (כ-13 אלף).
קווי התעופה הפנימיים העמוסים ביותר אל הנמל וממנו ב-2018 היו אל מלבורן (1.176 מיליון), סידני (953 אלף), בריסביין (643 אלף) ואדלייד (195 אלף).
הנמל מופעל על ידי החברה הפרטית Capital Airport Group.
צינור הנפט באקו–בתומי
צינור הנפט באקו–בתומי היה קו להובלת קרוסין (בשלב הראשון) ונפט גולמי משדות הנפט שליד העיר באקו, בירת אזרבייג'ן, דרך הקווקז, עד עיר הנמל בתומי שלחופי הים השחור בגאורגיה. כאשר הוקם ב-1907, היה הצינור שארכו 833 ק"מ, הארוך מסוגו בעולם.
צינור הקרוסין
בד בבד עם פיתוח שדות הנפט שליד באקו, בסוף המאה ה-19 הועלו רעיונות לשווקו דרך נמלי הים השחור. התוצר העיקרי באותה תקופה היה הקרוסין, ששימש למאור. ב-1880 הציע דימיטרי מנדלייב לפרוס קו צינור וארבע שנים לאחר מכן תכנן המהנדס ולדימיר שוחוב את הצינור, דרך עמק נהר קורה לטביליסי ומשם, דרך כותאיסי לבתומי. ב-1883 נסללה מסילת ברזל, במימון משפחת רוטשילד, לשינוע קרוסין בתוואי זה.
סלילת הצינור, בקוטר 200 מ"מ החלה ב-1897 והסתיימה ב-1907. הצינור כלל 16 תחנות שאיבה, לצידה של מסילת הברזל ולצידו נפרס גם קו טלפון. הצינור העביר כמיליון טון קרוסין בשנה, שיוצאו במכליות דרך הים השחור לאירופה. עם מלחמת האזרחים ברוסיה והתערערות המצב הביטחוני, הפוליטי והכלכלי באזור נפסקה תעבורת הקרוסין.
צינור הנפט
ב-1924 העלתה ממשלת ברית המועצות את הצורך לייצא נפט מבאקו לאירופה. משא ומתן שהתקיים מול חברות מצרפת להקמה משותפת של צינור נפט גולמי ושיווקו לצרפת ומשם לאירופה, עלה על שרטון. ב-30 באפריל 1930 נחנך צינור הנפט, בקוטר 250 מ"מ, שהקמתו החלה ב-1928. הנפט הובל אל בתי זיקוק שהוקמו לצורך זה בבתומי וכלל 13 תחנות שאיבה לאורך הדרך. הפעילות התבצעה דרך החברה הממשלתית Azneft (אזרבייג'ן-נפט), שהוקמה כתוצאה מהלאמתן של 272 חברות נפט פרטיות שפעלו בבאקו ערב מהפכת אוקטובר. קיבולת הצינור הייתה 1.64 טון נפט בשנה.
באוגוסט 1942, תחת איום של פלישת גרמניה הנאצית והשתלטותה על צינור הנפט ושדות הנפט, פורק חלק ניכר של הצינור, לבל ייפול בידי האויב.
קו הצינור משתמש חלק מקו באקו-טביליסי-ג'ייהאן ובאקו-סופסה.
מנחם דוד הגר
הרב מנחם דוד הגר (נולד בט' בכסלו ה'תש"י, 30 בנובמבר 1949), הוא האדמו"ר מחסידות שאץ ויז'ניץ בחיפה.
ביוגרפיה
נולד כבן בכור להרב משה הגר בעל "הברכת משה" ראש ישיבת יחל ישראל (סערט ויז'ניץ), ולאלטע פנינה פעריל בת הרב חיים מנחם דוד הורוביץ, רבה של העיר דז'יקוב. למד בישיבת עץ חיים ווילרייק שבאנטוורפן ובישיבת יחל ישראל.
בשנת ה'תשכ"ט נישא לבלומא מלכה, בת הרב חיים אלתר פאנעט, אב"ד קארלסבורג, ולימים רבה של השכונות שייך מוניס ורמת אביב בתל אביב. לאחר נישואיו היה מנהל רוחני בתלמוד תורה וישיבת סרט ויז'ניץ בחיפה. נסמך לרבנות בידי הרב יצחק יעקב וייס, הרב משה אריה פריינד, הרב עובדיה יוסף, הרב יצחק נסים, הרב ישראל אריה זלמנוביץ, הרב יוסף משאש והרב יעקב בן ציון רוטנר רב שכונת חליסה.
הקים מוסדות בשם "אהל משה" הכוללים תלמוד תורה, ישיבה וכולל אברכים ברחוב הרצל בעיר. מתגורר בשכונת רמת ויז'ניץ. בית מדרש נוסף של החסידות קיים בעיר אשדוד, בניהולו של בנו הרב ברוך.
הוא מוסר מדי שבוע שיעור בבית כנסת בשכונת דניה.
ארטגה GT
ארטגה GT (בגרמנית: Artega GT) היא מכונית על בתצורת מכונית ספורט גראן טוריסמו, מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית ארטגה אשר יוצרה בין השנים 2009–2012.
במקור, תוכנן לייצר עד 500 יחידות בשנה אולם אחרי 153 מכונית הייצור הופסק ובשנת 2013 החברה פשטה רגל.
פורמולה 1 עונת 1974
עונת 1974 הייתה העונה העשרים וחמש של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). ג'קי סטיוארט, שזכה באליפות בעונה הקודמת הודיע על פרישה בסיום העונה ולא ניסה להגן על תוארו. אמרסון פיטיפלדי וקליי רגזוני הגיעו למרוץ סיום העונה כמתמודדים על התואר. רגזוני איבד מקומות בשל בעיות טכניות ופיטיפלדי, שסיים רביעי, זכה בתואר. קבוצת מקלארן זכתה בתואר הקבוצתי בפעם הראשונה. פיטיפלדי, רוני פטרסון וקרלוס ראוטמן ניצחו שלושה מרוצים כל אחד. ג'ודי שכטר וניקי לאודה ניצחו שני מרוצים. רגזוני ודני האלם ניצחו מרוץ אחד. האלם פרש בסיום העונה.
במהלך העונה מצאו שני נהגים את מותם: פטר רבסון נהרג באימון לקראת גרנד פרי דרום אפריקה והלמוט קונינג נהרג במהלך גרנד פרי ארצות הברית, מרוץ סיום העונה.
אליפות הנהגים
הטבלה כוללת רק נהגים שצברו נקודות במהלך העונה
אליפות היצרנים
בחישוב הנקודות הובאה בחשבון רק התוצאה הגבוהה ביותר שהושגה על נהג בקבוצה בכל מרוץ. התוצאות המודגשות הן התוצאות שנחשבו לחישוב הניקוד באליפות.
צלופח אש
צלופח האש (שם מדעי: Mastacembelus erythrotaenia) הוא דג ממשפחת צלופחי הביצה החיים במים מתוקים באזורים טרופיים בדרום-מזרח אסיה (תאילנד, וייטנאם, קמבודיה ואינדונזיה), גודלו כבוגר נע בין 20 ס"מ למטר ועשרים. צבעו חום עד שחור עם פסים אדומים בבגרות עד כתומים ולפעמים אף צהובים בצעירותו. הוא נחשב לאחד הדגים החכמים ואף נאמר שהוא יכול לזהות את בעליו. על אף שמו הוא איננו קשור לצלופחים אלא לדגי ביצות מוארכים הקרובים לדקראים. הוא נחשב לדג מאכל מקובל במקום גידולו אך נסחר בעולם לתחום דגי הנוי לגידול באקווריומים.
באקווריום הוא לא תוקפני יחסית אך הוא עלול לאכול כל דג שקטן מספיק וקרוב מספיק להיכנס לפיו. צלופח האש נחשב כיום לאחד מדגי הנוי הפופולריים ביותר, מחיר פרט גדול יכול להגיע בישראל לסכום של כ-200 דולר. הוא זקוק לצמחייה ולמקומות מסתור כדי להסתדר טוב באקווריום אך לא רצוי לשלב אותו עם אמנוניים (למעט סקלרים) ועם דגים טורפים.
פלייבליה
פלייבליה (במונטנגרית: Пљевља) היא עיר השוכנת בצפון מונטנגרו, ומשמשת כבירת מחוז פלייבליה. ממוקמת כחמישה קילומטרים דרומית לגבול עם סרביה.
על פי מספר התושבים בעיר, מדורגת פלייבליה שלישית ברשימת הערים הגדולות במונטנגרו. בשנת 2011 התגוררו בעיר 19,489 תושבים.
פרהיסטוריה
בסביבות העיר התגלו עדויות פרהיסטוריות ליישוב בעידן הקרח. במערת מליסינה הסמוכה לעיר, התגלו ראיות הנחשבות למוקדמות ביותר בחלק זה של אירופה.
העידן הרומי
בני האדם המודרניים הראשונים שהתגוררו באזור בו שוכנת כיום העיר, היו שבטים אילירים, הם חיו שם עד לפלישת האימפריה הרומית במאה ה-1. הרומאים בנו על חורבות העיר האילירית את המוניקיפיום S.
העיר הרומית הייתה העיר השנייה בגודלה בשטח בו שוכנת כיום מונטנגרו, (אחרי דוקליה). בעיר היה מסחר גדול, והיא הייתה המרכז הדתי של הפרובינקיה הרומית דלמטיה. מתקופה זו נמצאו שרידים רבים, הבולט שבהם הוא גביע זכוכית מעוטר בחוטי זכוכית כחולים, הנחשב ליחיד מסוגו בעולם.
ימי הביניים
הסלאבים כבשו את העיר במאה השישית, והם בנו עיר בשם ברזניצ'ה (Breznica). העיר פרחה במשך מאות שנים, והיא הפכה לאחת הערים המרכזיות במדינה הסרבית הצעירה רשקה.
מיקומה של העיר, על אם הדרך המוליכה מדוברובניק, קוטור, וטריאסטה לקונסטנטינופול, סרייבו, ובלגרד, תרמה לשגשוגה של ברזניצ'ה, ובשנת 1338 החלו לגבות מכס מהעוברים בעיר.
השלטון העות'מאני
שמה החדש; פלייבליה, לא היה בשימוש זמן רב. לאחר שכבשו העות'מאנים את העיר, הם שינו את שמה לטסילז'ה. במאה ה-15 וה-16 נבנו מבנים רבים בעיר. ב-1465 נבנה מנזר בעיר, ב-1569 נבנה מסגד על שם חוסיין פאשה, ובמהלך המאה ה-16 נבנתה מערכת הביוב העירונית.
בשנת 1572 העבירה האימפריה העות'מאנית את סנג'ק הרצגובינה מפוצ'ה לטסילז'ה, דבר שגרם לעיר להתפתח במהירות. במאה ה-17 נבנה בית הספר המוסלמי הראשון. הקונסול הרוסי שביקר בעיר במאה ה-19 כתב, כי פלייבליה היא עיר מזרחית יפה עם גנים, מזרקות, מסגדים, וכנסיות, ומתגוררים בה כ-7,000 תושבים ביותר מ-800 בתים.
לאחר שתי שרפות גדולולת שהחריבו את רוב העיר והרסו את כלכלתה, העבירו העות'מאנים בשנת 1833 את הסנג'ק למוסטר, דבר שגרם לדעיכה של העיר.
היסטוריה מודרנית
בשנת 1875, לאחר התקוממות שנכשלה, החלה הגירה המונית מפלייבליה לאגן נהר דרינה ולולייבו, ואוז'יצה שבמרכז סרביה.
בשנת 1878 נכבשה פלייבליה על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית, יחד עם שאר אזור סנג'ק. על פי הסכם ממאי 1879, השלטון בעיר, כבכל אזור סנג'ק נשאר בידי העות'מאנים, אך האוסטרים הורשו להחזיק צבא בעיר. חמשת אלפי אנשי הצבא האוסטרו-הונגרי, שהוצבו בעיר יחד עם נשותיהם וילדיהם, פתחו עידן חדש לעיר. האוסטרים הפכו את פלייבליה לעיר מערבית מודרנית, עם בתי מלון, חנויות, תיאטרון, ואירועי תרבות.
האוסטרים הוציאו את כוחותיהם מהעיר בשנת 1908, תמורת הסכמתם בשתיקה של העות'מאנים לסיפוח בוסניה הרצגובינה במסגרת משבר בוסניה.
באוקטובר 1912 כבשה מונטנגרו את העיר, בה נפגשו כוחות סרביה ומונטנגרו, שתקפו את אזור סנג'ק משני צידיו.
העיר צורפה לממלכת מונטנגרו ב-1913, ולאחר מלחמת העולם הראשונה לממלכת יוגוסלביה.
בספטמבר 1943 הודיעו הפרטיזנים של טיטו על כיבוש העיר מידי הגרמנים.
דמוגרפיה
אוכלוסיית העיר לפי שנים:
על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2011, התגוררו במחוז פלייבליה 30,786 תושבים:
כלכלה
פלייבליה היא אחת הערים הצומחות במונטנגרו, תחנת הכוח בעיר אחראית ל-45% מתצרוכת החשמל במדינה. סמוך לעיר ממוקמים המכרות הגדולות במדינה, בהם חוצבים פחם, אבץ, ועופרת.
התעשייה המכניסה ביותר היא תעשיית העץ, תושבים רבים עוסקים בחקלאות. ענף מכניס נוסף הוא תיירות אקולוגית.
ספורט
קבוצת הכדורגל של העיר; רודאר פלייבליה (FK Rudar Pljevlja), משחקת בליגת העל של מונטנגרו.
תחבורה
הכבישים הראשים היוצאים מהעיר הם לסרייבו שבבוסניה והרצגובינה, בלגרד שבסרביה, ופודגוריצה ושאר מונטנגרו על הכביש העובר על הגשר מעל נהר טרה.
תחנת הרכבת הקרובה לעיר נמצאת בעיר הסרבית פרייפוליה (Prijepolje), המרוחקת כ-40 קילומטרים.
קינת דוד
קינת דוד היא הקינה שנשא דוד על שאול ויהונתן לאחר מותם בקרב מול הפלשתים שנערך על הר הגלבוע.
בקינה ביטא דוד את היגון, העצב והצער שחש לנוכח מותם של שאול ויהונתן ואת סערת הרגשות שהתחוללה בו. קינה זו היא אחת היצירות המפורסמות במקרא, ופסוקים וביטויים ממנה מצוטטים תדיר בימינו ושגורים בשפה העברית.
הקינה מופיעה ב, מתחילה כהערת המספר המקראי, וכוללת תשעה פסוקים. המבנה של קינת דוד אינו אופייני לקינה אלא לשירת ניצחון של השירה הישראלית המוקדמת.
סיפור הקינה
בתחילת הקינה פונה דוד אל "הצבי ישראל", היינו יופיו, הודו של ישראל; אליו הוא אומר: "על במותיך חלל, איך נפלו גיבורים" כלומר: ראה כיצד על הריך ההדורים נפלו הטובים. יש שהציעו לפרש את הפניה לא כהלל אלא כשאלה רטורית. הצבי מתפרש כצירוף של ה' השאלה, לשם העצם צבי, והמשמעות הכוללת היא האם ישראל הם כמו צבי שבורח? לפי פירוש זה בקינת דוד ישנה גם ביקורת כלפי בריחת ישראל בקרב מול הפלשתים וכלפי התנהלות הקרב על הגלבוע.
לאחר מכן הוא מתייחס לשמחה לאיד הרבה השוררת במחנה האויב בעקבות נפילת מלך ישראל, ומבקש רטורית שלא יודיעו בחוצות הערים הפלשתיות - גת ואשקלון - פן יחגגו שם את הניצחון.
דוד מקלל את הרי הגלבוע, שבהם נפלו שאול ויהונתן, שלא ירדו בהם גשמים. ראשוני הציונות שהתיישבו באזור הגלבוע מצאו את ההר יבש יחסית, וללא עצים (כנראה כתוצאה מרעיית יתר). יערות האורן שאנו רואים על הגלבוע כיום הם כולם נטיעות של הקק"ל. בלט במיוחד בשממונו הר אחד, אותו קראו תושבי העמק "הר הקללה". שם ששונה מאוחר יותר לשמו הנוכחי - הר שאול. עם זאת נראה שהגלבוע לא היה יבש לאורך ההיסטוריה, ואף קיימים בו יקבים מתקופות שונות.
מעבר לגבורתם של שאול ויהונתן, מבכה דוד גם את מותו של שאול שדאג לבנות ישראל ו"הלבישן שני עם עדנים"; את יהונתן מבכה דוד כרע, ומצהיר כי אהבתו של יהונתן נפלאה לו יותר מאהבת נשים. פסוק זה נתפס לעיתים כרומז על קיום יחסים הומוסקסואליים בין דוד ויהונתן, אם כי חוגים דתיים מתנגדים בתוקף לפרשנות כזאת. הדבר היה, בין השאר, נושא לוויכוח סוער בכנסת בין חברת הכנסת דאז יעל דיין לבין ח"כים דתיים. לפי פרשנות אחרת, רומז הפסוק לאהבה אפלטונית שלא קיבלה ביטוי גופני.
קינת דוד מושמעת רבות בטקסי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
קינת דוד היא השירה השנייה מבין שלוש שירות בספר שמואל: שירת חנה (שמואל א' ב), קינת דוד, ושירת דוד (שמואל ב' כ"ב). בין שלוש השירות ישנם קווי דמיון וביטויים חוזרים. בין הביטויים החוזרים: "משיח", "קשת", "גיבורים".
תוכן הקינה
הקינה מחולקת לארבעה נושאים: פתיחה ב, תבוסת הלוחמים ב, דברי שבח על גבורת הלוחמים שנפלו בקרב ב והאבל על מות שאול ויהונתן ב.
ישנם פרשנים הטוענים, כי הקינה נכתבה בתקופה מאוחרת למותם של שאול ויהונתן, הואיל ולא הייתה חלק מטקסי האבל:
כמו כן, לטענתם של אותם פרשנים, הקינה מופרדת באמצעות פסוקים יג-טז:
לעומתם, יש המפרשים, כי הקינה חוברה בעיתוי הסמוך למותם של שאול ויהונתן, שכן אין תועלת בכתיבת הקינה בתקופה מאוחרת יותר.
יש הסוברים, כי בני פמלייתו של דוד חיברו את הקינה, ומנגד יש הטוענים כי דוד הוא העומד מאחורי חיבורה, שכן, דוד נודע היה בכישוריו המוזיקליים. הקינה היא בעלת אופי חילוני, ושמו של אלוהים אינו מוזכר בה.
הקינה תועדה ב"ספר הישר", שהוא מקור ספרותי שהיה בישראל ואבד. הספר הכיל, כנראה, שירות קדומות ונקרא גם "ספר השר" ו"ספר השיר".
יש הטוענים כי הקינה נועדה לנקות את דוד מכל חשד למעורבות במותו של שאול, וכי בדומה לתגובתו של דוד למותו של אבנר, בשני המקרים האבל הפומבי ומטרת הקינה גם פוליטית.
תכלית הקינה
פרוש נוסף: תכלית הקינה היא להטיף לבני יהודה, להוכיח אותם כדי שיהיו אנשי מלחמה ויפתחו מיומנויות של אחיזת קשת.
מבנה הקינה
הפסוק הראשון מכיל את הקריאה "איך נפלו גיבורים" שגם חותמת את הקינה, אמצעי זה הופך את הקריאה לפזמון חוזר. חזרה זו מבטאת את הניגוד בין גבורתם של שאול ובנו לבין גורלם. רוב הפסוקים שבקינה מאורגנים בזוגות.
פסוקים כ ו-כא
(כ) "אַל-תַּגִּידוּ בְגַת, אַל-תְּבַשְּׂרוּ בְּחוּצֹת אַשְׁקְלוֹן: פֶּן-תִּשְׂמַחְנָה בְּנוֹת פְּלִשְׁתִּים, פֶּן-תַּעֲלֹזְנָה בְּנוֹת הָעֲרֵלִים" (כא) "הָרֵי בַגִּלְבֹּעַ, אַל-טַל וְאַל-מָטָר עֲלֵיכֶם--וּשְׂדֵי תְרוּמֹת: כִּי שָׁם נִגְעַל, מָגֵן גִּבּוֹרִים--מָגֵן שָׁאוּל, בְּלִי מָשִׁיחַ בַּשָּׁמֶן"
ב מופיע פעמיים האיסור: "אל" ולאחר מכן הנמקה. הוא הדין לגבי.
פסוקים כב ו-כג
הפסוקים בנויים באופן דומה, אם כי בסדר מצטלב: בתחילת פסוק מופיעה פעמיים מ' השימוש ולאחר מכן מוזכרים יהונתן ושאול. ב מוזכרים תחילה שאול ויהונתן ובסופו באה פעמיים מ' השימוש.
פסוקים כד ו-כו
(כד) "בְּנוֹת, יִשְׂרָאֵל--אֶל-שָׁאוּל, בְּכֶינָה; הַמַּלְבִּשְׁכֶם שָׁנִי, עִם-עֲדָנִים, הַמַּעֲלֶה עֲדִי זָהָב, עַל לְבוּשְׁכֶן" (כו) "צַר-לִי עָלֶיךָ, אָחִי יְהוֹנָתָן--נָעַמְתָּ לִּי, מְאֹד; נִפְלְאַתָה אַהֲבָתְךָ לִי, מֵאַהֲבַת נָשִׁים" פסוק כד מוקדש לשאול לבדו, ואילו פסוק כו מוקדש ליהונתן לבדו.
מילים רבות בקינה מקושרות לתיאור הקרב על הגלבוע, המתואר ב:
אמצעים ספרותיים בקינה
קינת דוד עשירה באמצעים ספרותיים ואמנותיים:
פניות
הקו המאפיין את הקינה הוא ריבוי הפניות, כמעט בכל פסוק מופיעה פנייה: אל ישראל:, אל המבשרים: , אל הרי הגלבוע: , אל בנות ישראל: ואל יהונתן:.
הפניות מעניקות לקינה אופי חד וישיר, וביטויי הרגשות נעשים עזים יותר. הן ממוענות גם אל מי שאינו נוכח, ואין באפשרותו לשמוע: הן אל הטבע הדומם והן אל האדם המת.
גם המשאלות המובעות בקינה – שלא לבשר בערי הפלשתים ושלא ירד טל ומטר על הרי הגלבוע – אף הן אינן מציאותיות, ותכליתן להעצים את ביטוי הרגשות על ידי שיתוף אנשים וכוחות רבים באבל על האסון. בבואו לקונן על שני אישים אלה, ניצב דוד בפני קושי, עקב מערכת היחסים שחווה עם כל אחד מהנופלים. דוד מתגבר על הקושי בכך שהוא נותן לשאול את הכבוד הראוי למלך, ומזכיר אותו, בגוף שלישי, פעם אחת יותר מאשר את יהונתן, הביטוי: "הצבי ישראל" הוא פניית כבוד לשאול, ואילו אהבתו של דוד ליהונתן, רעו ואהוב נפשו, באה לידי ביטוי בכך שדוד פונה אליו בגוף שני.
ברם, באופן מפורש, קיים איזון בין השמות שאול ויהונתן המופיעים בקינה. מלבד הכותרת, "הצבי ישראל" (ב), מופיע כל שם ארבע פעמים. את הכבוד לשאול מבטא דוד בכך ששמו מופיע בקינה תחילה, ובמספר כפול (בחלק זה) משמו של יהונתן. מכיוון שעתיד היה דוד לרשת את כס המלוכה, הוא לא היה מעוניין להיחשד כמי שבא על סיפוקו ממותו של שאול.
תקבולות
הקינה מלאה בכמה תקבולות נרדפות המוסיפות מידע על הצלע הראשונה:,.
אונומטופיה
קיים שימוש בצלילים, המחקים קולות טבעיים של אנחה ובכי (אונומטופיה). לדוגמה: שימוש מרובה במילה "איך" (נפלו גבורים) אשר מחקה את צליל האנחה הטבעית: אח!
השימוש המרובה בצליל "י-ם", המופיע בקינה שלוש עשרה פעמים, בא לחקות קול ממושך של יבבה ובכי. וכך גם הצליל ו-ו-ו המזכיר קול יבבה של מתאבל. צליל זה מלווה את הקינה לכל אורכה וחוזר ונשנה שש עשרה פעמים.
אמצעים נוספים
אמצעים ספרותיים נוספים המופיעים בקינה הם מטאפורה (הצבי), פרט במקום כלל (גת, אשקלון; שני עם עדנים, עדי זהב), ייתור (מנשרים קלו; מאריות גברו; מאהבת נשים), חרוזים / קישור צלילי (מדם חללים – מחלב גיבורים; מנשרים קלו – מאריות גברו), חזרות על מילים (אל, פן, בנות, מגן), חזרות על צורות דקדוקיות (אל תגידו, אל תבשרו; פן תשמחנה, פן תעלוזנה) ודימויים (מנשרים קלו, מאריות גברו).
משחקי מילים בקינה
קינת דוד משופעת במשחקי מילים. להלן מספר דוגמאות:
משחק מילים באמצעות קישור צלילי
חללים/גיבורים; נאהבים/נעימים.
שרשור באמצעות אנאפורה
שרשור באמצעות אנאפורה (חזרה על מילה שבראש משפטים רצופים) בחרוז הראשון, ובדרך האנאפורה והאפיפורה בחרוז השני אל תגידו בגת/ אל תבשרו בחוצות אשקלון / פן תשמחנה בנות פלשתים / פן תעלוזנה בנות הערלים.
משחק צלילים
בפסוק הראשון מתקשרת כל מילה למילה המופיעה אחריה, בקשר של משחק- צלילים
אל תגידו בגת: תג(ידו) (ב)גת. תג-גת (משחק מילים כיאסטי)
כי שם נגעל מגן גבורים מגן שאול בלי משיח בשמן (כי) שם (שי"ן מי"ם) מ (גן) ש (אול) (מי"ם שי"ן) מש (יח) (מ"ם שי"ן) (ב)שמ (ן) (שי"ן מי"ם) (משחק מילים כיאסטי).
משחק מילים בצליל וי"ו (בי"ת רפויה) וחרב וי"ו-בי"ת רפויה (שאול לא תשו)ב (בי"ת רפויה)
משחק מילים בצליל "אל" ובאות שי"ן (בנות) ישראל אל (שאול) (אל-אל = אול)
משחק מילים באות למ"ד על לבושכן, צר לי עליך
משחק מילים באות נו"ן יהונתן - נעמת
פסוק יט
הצבי ישראל – הצבי – מלשון חמדה ותפארת (ועוד).
הצבי ידוע כחיה יפה ואצילית. יש שמייחסים אותו לכינוי לאצילי העם, לפי ט'בי באוגריתית צביא בארמית שפירושו חיה. ייתכן שהכוונה ללוחם קל רגליים.
קיימת פרשנות, כי הביטוי "הצבי" לא בא להלל כי אם לבטא תמיהה רטורית. קרי, האם ישראל הוא כצבי הנס על נפשו מפני האויב ונופל חלל על ההרים? הפרשנות המקובלת היא, כי הביטוי "הצבי ישראל" ממוען לשאול או ליהונתן.
פרשנות נוספת, כפי שבאה לידי ביטוי בתרגום השבעים ובתרגום יונתן (ובמידה מסוימת גם בוולגטה), היא כי מדובר בשורש י.צ.ב, וכי מדובר לפיכך בפקודה להציב חלל, וייתכן כי על הבמות שמעלים עליהן קרבנות.
על במותיך חלל - בהשראת המחקרים באוגריתית הוכר, כי משמעות המונח "במת" במקרא הוא לעיתים "גב", כמו בישעיהו, שמשמעו: אעלה על גב הענן. במשך הזמן קיבלה המילה "במת" מובן נוסף של גופה מתה.
חלל הוא מי שנדקר למוות. ומכאן, "על במותיך חלל" - על גבך, חלל, כלומר: נפלת חלל על גבך.
איך נפלו גבורים - התיבה "איך" מזכירה צליל של מלת אנחה - אח! כך גם בפתיחת מגילת איכה: "איכה ישבה בדד!" המובעת תוך אנחה כבדה - אח! איך! המשורר מביע את תדהמתו, כיצד יכול היה לקרות דבר כה נורא: איך נפלו גיבורים! הבעת תמיהה וצער. אחד המאפיינים של קינות הוא שימוש בשאלות רטוריות כדוגמת "איך נפלו גיבורים".
פסוק כ
אל תגידו בגת – הבקשה שבשורת מותם לא תגיע לאוזני האויב שלבנות פלשתים לא תגיע הבשורה, שלא תהיה להן אפשרות לעלוז על התוצאה. המקונן מצר על שמחת אויביו, הפלשתים בגת, ומתאווה למנוע מהם את שמחת הניצחון, אולם מדובר בפנייה רטורית, שכן יודע הוא כי אויביו צוהלים ועולזים. עליזות היא שלב גבוה יותר מהשמחה. העליזות כוללת גם שובבות ומתן פורקן חיצוני לתחושת השמחה הפנימית. אם ייוודע דבר הניצחון בוודאי תצאנה בנות פלשתים בתופים ובמחולות לקראת המנצחים השבים משדה הקרב. כך נהגו בנות ישראל כאשר ניצחו שאול ודוד את הפלשתים: בנות הערלים - שאול השתמש בכינוי זה בדבריו אל נושא כליו: "פֶּן-יָבוֹאוּ הָעֲרֵלִים הָאֵלֶּה וּדְקָרֻנִי וְהִתְעַלְּלוּ-בִי", וכן דוד כינה את גלית הפלשתי "הערל הזה". "כִּי מִי, הַפְּלִשְׁתִּי הֶעָרֵל הַזֶּה, כִּי חֵרֵף, מַעַרְכוֹת אֱלֹהִים חַיִּים".
פסוק כא
הרי בגלבוע, אל טל ואל מטר עליכם - כך מקלל דוד את המקום בו נפלו בקרב שאול ויהונתן. להרי הגלבוע הייתה חשיבות אסטרטגית וכלכלית. בעל הקינה מקלל את מקום נפילתם של שאול ויהונתן, שלא ירד עליהם לא טל ולא מטר. הרי הגלבוע נקראים לעונש של בצורת ושל אי פריון, הואיל ובמקום זה אירעה הטרגדיה. באגדת אקהת מקלל דנאל, אביו של הלוחם אקהת, בעקבות הריגתו בידי ענת, את הארץ:.
ושדי תרומות – בל יהיה במקום ההוא (הרי הגלבוע) שדה הראוי להיקצר ושאפשר יהיה ליטול ממנו תרומה. או שדי תרמית, קרי כינוי גנאי להרי הגלבוע הבוגדניים. או הקבלה של הצירוף "שדי תרומות" ל"מרומי שדה", קרי שדות גבוהים, לפי. אפשרות נוספת, על סמך המקבילה בשירת אוגרית: כאמור לעיל, באגדת אקהת מקלל דנאל את הארץ: .. כי שם נגעל מגן גיבורים – מגן שאול נפגם ונמאס ככלי אין חפץ בו, או שהתלכלך המגן מדם חללים מחלב גיבורים. הסבר לקללה. מגן שאול צריך להימצא נקי ובבטחה במחנה הישראלי, אך במקום זאת, כתוצאה מהקרב, הוא שוכב מזוהם במדרון ההר. אפשר גם שדוד מתייחס לשמן כהטרמה למאבקים עתידיים. לפני הקרב נהגו למשוח את עור המגן בשמן כדי שכלי התקיפה יחליקו עליו בעת פגיעה. המקונן מבקש לתאר את גודל התבוסה באמצעות המגן המוזנח שלא נמשח בשמן ונכשל בהגנה על הגיבורים ועל שאול. משיחת המגן בשמן תכליתה להכין את המגן המצופה בעור למלא את ייעודו. המגן של שאול מושלך ארצה בשדה הקרב לאחר התבוסה והוא מוזנח ומלוכלך (נגעל) ואינו ממורק ומשוח בשמן כפי שהיה בחייו של שאול.
פסוק כב
מדם חללים מחלב גיבורים – אפשר שהכוונה היא לחללי האויב ולגיבוריו, והמקונן מבקש לתאר את חיצי קשתו של יהונתן ואת חרבו של שאול, אשר רוו מדם חללי האויב ומחלב גיבוריו; או, החללים והגיבורים הם שאול ויהונתן, וכלי נשקם של השניים נגעלו והתלכלכו בדמם שלהם. חרבו של שאול וקשתו של יהונתן לא נסוגו אחור מפני כל מעצורים עד אם כילו מלאכתם. הצבעה על גבורתם של יהונתן ושאול בשדה הקרב. קשתו של יהונתן פעלה כיאות, וחיציה לא נסוגו אחור, קרי החצים פגעו בגוף האויבים ולא נהדפו לאחור על ידי מגיני האויב או שריוני הקשקשים שעטו. כך גם חרבו של שאול לא שבה ריקם, אלא פגעה בגוף האויבים ורוותה מדמם ומחלבם. שאול ויהונתן מתוארים כלוחמים המתים כגיבורים. כוונת המקונן היא לתאר כיצד חדלו כלי נשקם של שאול ויהונתן לפעול. רמז שחרב שאול ננעצה בגופו כאשר הפיל עצמו עליה.: קשת יהונתן לא נשוג אחור ריקם. המילה "ריקם" מוסבת לא רק על חרב שאול אלא גם על קשת יהונתן.
פסוק כג
הנאהבים והנעימים בחייהם ובמותם לא נפרדו – שאול ויהונתן מוזכרים ביחד כלוחמים וכגיבורים מנצחים. בן ואב שלא נפרדו בחייהם עקב קרבת דם, וכך גם במותם המשותף.
ההתנכרות בין שאול ויהונתן מתוארת ב:. אפשר שהקינה מצביעה על התפייסות ביניהם.
מנשרים קלו מאריות גברו - הדימויים למלך החיות ולמלך העופות מביעים את ההלל על הנופלים ביתר עוצמה.
פסוק כד
המלבישכם שני עם עדנים – שני – בגדים צבעוניים ואדומים. עדנים – בשיכול אותיות: תכשיטים הניתנים לענידה. בנות ישראל מצוות להתאבל על שאול, כזיכרון לשגשוג, לצמיחה ולפריון שסיפק במהלך כהונתו.
פסוק כה
פסוק זה חוזר על הנאמר ב, אך חל שינוי, סדר הצלעות הפוך. הצלע "איך נפלו גיבורים" הורחבה באמצעות הוספת הצירוף "בתוך המלחמה", והצלע "על במותיך חלל" הורחבה באמצעות "יהונתן". איך נפלו גיבורים – הקריאה "איך" אופיינית לקינה. כלי מלחמה - לפי רש"י הכוונה לשאול ויהונתן עצמם.
פסוק כז
הפסוק האחרון בקינה, המסכם את הנאמר לפני כן. החלק הראשון של הפסוק חוזר באופן מילולי על הנאמר בפסוק הראשון, ובכך יוצר מסגרת לקינה כולה. כלי המלחמה בחלק השני של הפסוק מייצגים את בעליהם. אובדן כלי המלחמה מעידה על אובדן שאול ויהונתן.
השפעות הקינה בתרבות
ביטויי לשון מקינת דוד מופיעים בקינות מאוחרות יותר עוד מימי החשמונאים. כך, בספר מקבים א מופיעה הקינה על יהודה המכבי: "איך נפל רב, מושיע ישראל?" ובמשנה מופיעה הקינה על רבי ישמעאל: "בנות ישראל אל רבי ישמעאל בכינה".
קינת דוד מושמעת רבות בטקסי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
קטעים מהשירה זכו ללחנים על ידי אברהם דיאמנט ועל ידי יהודה שרת, וכן להתייחסויות בשירה העברית המודרנית, כך למשל בשירו של יהודה עמיחי, "ומי יזכור את הזוכרים" כתוב:
כמו כן, הניב "הנאהבים והנעימים בחייהם, ובמותם לא נפרדו" הפך להיות ביטוי שגור בהספדים, למשל:
לעיתים, שוגים ומפסקים את הפסוק "הנאהבים והנעימים - בחייהם ובמותם לא נפרדו", אולם לפי טעמי המקרא ניתן לראות שהטעם המפסיק (אתנחתא) נמצא על המילה "בחייהם" וכך יש לפסק ""הנאהבים והנעימים בחייהם, ובמותם לא נפרדו".
מילות הקללה,, הן הפתיח לשירה של שרה שפירא משנת 1887, "ציון", שנודע דווקא במילות פתיחה אלה, ולא בשם שנתנה לו המשוררת.
בשירה "כד הקמח" מתארת נעמי שמר ימי בצורת במילים "ימי אל טל ואל מטר".