cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ימי הופה
ביוגרפיה
ג'ימי הופה נולד בעיר ברזיל שבמחוז קליי באינדיאנה. אביו נפטר בשנת 1920 כשג'ימי היה בן שבע, וארבע שנים לאחר מכן עברה משפחתו לדטרויט. בשנת 1932 החל בפעילות לשיפור תנאי תעסוקה במסגרת איגודי עובדים. הוא התחתן בשנת 1936. בשנת 1952 נבחר לכהונת סגן נשיא איגוד נהגי המשאיות, ובשנת 1958 נבחר לכהונת נשיא האיגוד במקום דייב בק. הופה הוביל שביתות, מחאות ופעולות אחרות לשיפור תנאי תעסוקה.
פעילות פוליטית
הופה תמך במועמדותו של ריצ'רד ניקסון מטעם המפלגה הרפובליקנית בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1960, בהן ניצח מועמד הדמוקרטים ג'ון קנדי. לאחר רצח קנדי הייתה השערה שהופה מעורב ברצח מטעמים של התנגדות פוליטית, אך השערה זו נדחתה על ידי ועדת בית הנבחרים בנוגע להתנקשויות.
קשריו עם המאפיה ונסיבות היעלמותו
במקביל לפעילותו באיגוד, החל הופה לקיים קשרים עם המאפיה. בשנת 1964 הוא הואשם בעבירות שוחד, שיבוש הליכי חקירה ומרמה, ובשנת 1967 הוא הורשע ונגזרו עליו 15 שנות מאסר. הוא קיבל חנינה מהנשיא ניקסון בשנת 1971 על סמך הבטחה שלא להיות פעיל בהנהלת איגוד נהגי המשאיות במשך 10 שנים.
הופה החליט לערער ולנסות לחזור לאיגוד. הוא חשב להסתייע במאפיה על מנת לחזור לאיגוד ויזם פגישה עם שניים מראשי המאפיה, טוני ג'יאקלונה וטוני פרובנצאנו. הופה נראה לאחרונה ב-30 ביולי 1975 בסמוך לשעה 2 בצהריים במגרש חניה של מסעדה בעיר דטרויט. ככל הידוע, הוא היה אמור להיפגש שם עם שניהם. בשעה 14:15 בערך הופה התקשר לאשתו ואמר לה שהאנשים אותם היה אמור לפגוש עדיין לא הגיעו, ומאז לא יצר איתה קשר. באותו יום, אחרי שהוא לא חזר הביתה, התקשרה אשתו למשטרה שהחלה לחפש אחריו. בשנת 1982, אף על פי שגופתו לא נמצאה, הוכרז הופה רשמית כמת. הבולשת הפדרלית של ארצות הברית ממשיכה מאז לחקור את ההיעלמות. רבים מניחים שהופה נרצח על ידי המאפיה ונעשו ניסיונות רבים לאתר את מקום קבורתו.
טענות והשערות בנוגע להעלמות
לאורך השנים הועלו טענות והשערות שונות לגבי נסיבות היעלמותו של הופה:
משפחתו
בתו של ג'ימי הופה, ברברה אן (נולדה ב-1938), שימשה כשופטת ולאחר מכן כיועצת משפטית למושל מדינת מיזורי. בנו, ג'יימס פיליפ הופה (נולד ב-1941), עורך דין במקצועו, מכהן כנשיא איגוד נהגי המשאיות משנת 1999.
בתרבות הפופולרית
בסדרה ״אוזרק״ מספר באדי דקר השכן החולה לוונדי אשתו של מרטין כחלק מבדיחה שרצח את ג’ימי הופה ולכן הגיע לעיירה.
אוטוביוגרפיה
הופה כתב אוטוביוגרפיה שפורסמה בשנת 1970 בשם "ג'ימי הופה: פרקים". לאחר היעלמותו יצא הספר במהדורה חדשה בשם "ג'ימי הופה: הסיפור האמיתי".
מריה אנה, נסיכת סקסוניה
מריה אנה, נסיכת סקסוניה (בגרמנית: Marie Anna, Prinzessin von Sachsen; 15 בנובמבר 1799 – 24 במרץ 1832), הייתה אחותם של פרידריך אוגוסט השני, מלך סקסוניה ויוהאן, מלך סקסוניה, ואשתו של לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה.
ביוגרפיה
מריה אנה נולדה ב-15 בנובמבר 1799 בדרזדן שהייתה חלק מנסיכות הבוחר מסקסוניה, למקסימיליאן, נסיך סקסוניה, ולקרולינה, נסיכת פארמה, בתם של פרדיננדו, דוכס פארמה ומריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה.
ב-16 בנובמבר 1817 התחתנה מריה אנה עם לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה, ממנו נולדו לה 3 בנות. מריה אנה גילתה עניין בשירה ובציורים עתיקים, ואף ייסדה עם בעלה את פנימיית הבנות הראשונה בפירנצה. בשנת 1832 נדבקה מריה אנה מבתה אוגוסטה פרדיננדה בשחפת, וב-24 במרץ מתה בפיזה בגיל 32. לאחר מותה התחתן בעלה שוב, עם מריה אנטוניה, נסיכת שתי הסיציליות.
משפחתה
ב-16 בנובמבר 1817 התחתנה מריה אנה עם לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה, ממנו נולדו לה 3 בנות:
שחזור קבצים
שחזור קבצים אשר נמחקו ממערכת הקבצים או עודכנו באופן שגוי, הוא פעולה אשר נתמכת על ידי חלק ממערכות הקבצים הקיימות היום. לעיתים ניתן לשחזר קבצים שלא באמצעות שירותי מערכת הקבצים, אך פעולה זו מסובכת יותר, אמינה פחות ולרוב דורשת אנשי מקצוע. הבסיס ליכולת לשחזור קבצים מחוקים הוא העובדה כי תוכן קבצים שנמחקים ממערכת קבצים אינם מוחלפים מיידית על ידי תוכן אחר, אלא המחיקה היא בעיקרה של רישום הקובץ, ומשמעה סימון השטח, בו תוכן הקבצים המחוקים נמצא, כפנוי לכתיבת קבצים חדשים. ככל שניסיון שחזור המידע נעשה צמוד יותר למחיקה, כך הסיכוי להצלחת השחזור גדול יותר.
קיימות שיטות למחיקה לצמיתות של קבצים, אך הן אינן נתמכות באופן אוטומטי על ידי כל מערכות ההפעלה, ולעיתים דרושה לשם כך תוכנה מקצועית.
כאשר המידע נדרש לצורך פיענוח פשעים והמצאת ראיות לבית המשפט, שיחזור המידע נקרא "שחזור קבצים פורנזי". המילה נגזרת משמו של הפורום הרומאי, מקום בו התקיימו משפטים ברומי העתיקה. לצורך שחזור פורנזי נדרשות אמינות וטכניקות השונות מאלה הנדרשות לשחזור רגיל.
הכובען המטורף (קומיקס)
הכובען המטורף (באנגלית: Mad Hatter) הוא דמות בדיונית של נבל-על, המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Batman #49 מאוקטובר-נובמבר 1948 ונוצרה על ידי הכותב ביל פינגר והמאייר בוב קיין. דמותו מבוססת על הכובען המטורף מהרפתקאות אליס בארץ הפלאות פרי עטו של הסופר לואיס קרול.
הכובען המטורף הוא האלטר אגו של ג'רוויס טץ', מדען בעל מוח קרימינלי חריף הממציא מכשירים טכנולוגיים מתקדמים לשליטת מחשבות. כמו שאר נבלי באטמן, גם דמותו הפכה לאפלה יותר ויותר עם השנים. אפיונו משתנה מעת לעת מפסיכופת מרושע לשלומיאל קורא מחשבות. הוא ידוע בתלבושתו המחויטת ובכובעו הגדול הירוק, בו הוא מחביא את מכשיריו. טץ' נעשה חבר בקבוצת ששת הסודיים, ולאחר שיצא מהקבוצה חבר להוגו סטריינג', הדחליל, דו-פרצוף והפינגווין בניסיון להימלט מגות'אם סיטי לאור העובדה שאמנדה וולר ויחידת המתאבדים חוטפים נבלים ומגרשים אותם לעולם אחר. באמצע הפגישה, יחידת המתאבדים פרצו לבניין ועצרו אותם. התגלה כי הקבוצה גרשה את טץ', שחזר ליקום DC הרגיל.
קפיצה למים
קפיצה למים היא ספורט אולימפי. העוסקים בספורט - יחידים וזוגות - מתחרים בקפיצה לבריכת שחייה מגבהים שונים וממקפצות קשיחות או גמישות. הם נדרשים להפגין אקרובטיקה בזמן הנפילה וכניסה נקייה למים בסופה. ביצועיהם מוערכים על ידי שופטים, אשר מעניקים להם ציונים. ציוני השופטים, בשילוב עם דרגת הקושי של הקפיצה, קובעים את הניקוד של כל קפיצה. את התחרות מנצח הקופץ שזכה לניקוד מצטבר הגבוה ביותר לאחר מספר קבוע מראש של קפיצות.
הכובען המטורף (קומיקס)
במהלך אירועי "המשבר האחרון", הבלש דן טורפין פנה אל רנה מונטויה בנוגע להיעלמותם של ילדים והקשר לקבוצת "מועדון הצד האפל". הם מגלים כי דארקסייד עומד מאחורי המועדון בצורה אנושית, ומתכנן להשתמש בילדים ובמשוואת האנטי-חיים כדי לשעבד את האנושות. טורפין מגלה כי טץ' סייע לדארקסייד בנעשה באמצעות כובעי השליטה שלו, ומכה אותו באכזריות לפני שטץ' הודה כי הילדים נלקחו לבלודהייבן. מאוחר יותר, מתגלה כי קסדות הפראדמונים של דארקסייד נוצרו משילוב של טכנולוגיה מאפוקוליפס והטכנולוגיה של טץ'. לאחר עימות נוסף עם ששת הסודיים, טץ' חובר אל הפינגווין על מנת להרוג את המסיכה השחורה. הם מצליחים לשלוט על באטמן, שמתאושש לפני שהרג את המסיכה השחורה. טץ' נכלא בארקהם אסיילום, ושכר את דת'סטרוק והטיטאנים שיוציאו אותו מהכלא.
דמותו של הכובען המטורף זכתה למגוון עיבודים נוספים לקומיקס. רודי מקדואל דיבב את דמותו בסדרות האנימציה "באטמן - הסדרה המצוירת", "ההרפתקאות החדשות של באטמן" ו"סופרמן: סדרת האנימציה". רובין אטקין דאונס דיבב את הדמות בסרט האנימציה "באטמן: דם רע", ופיטר מקניקול דיבב את קולו בסדרת משחקי "באטמן: ארקהם". דייוויד וויין גילם את הדמות בסדרת הטלוויזיה משנות ה-60. ובנדיקט סמואל גילם את הדמות בסדרת הטלוויזיה "גות'האם".
קפיצה למים
מבנה התחרויות
הקפיצה למים מתבצעת משני סוגים שונים של מתקנים: מקפצות גמישות, בגבהים של 1 ו-3 מטרים, ופלטפורמות קשיחות, גבוהות יותר, של 5, 7.5 ו-10 מטרים. בשתי הקטגוריות, משמשים הגבהים הנמוכים יותר את הקופצים המתלמדים ואת הרמות הנמוכות, ואילו בתחרויות החשובות קופצים מהגובה הרב יותר. במשחקים האולימפיים קופצים מ-3 ו-10 מטרים.
הטכניקה של הקפיצה מפלטפורמה קשיחה שונה מזו של קרש הקפיצה הגמיש, המאפשר לקופצים למתוח אותו כלפי מטה ועל ידי כך לזנק לגובה רב יותר משיכלו לו היו קופצים מפלטפורמה קשיחה בגובה זהה.
הפלטפורמות הגבוהות ממוקמות על "מגדל" (tower), והתחרות מהגבהים האלה נקראת לפעמים הקפיצה מהמגדל, או ה-tower event.
התעמלות היא ענף הקרוב באופיו לקפיצה למים, אולם בניגוד להתעמלות, נשים וגברים מבצעים את אותן הקפיצות בדיוק ומאותם גבהים. ה"הקלה" היחידה לה זוכות הקופצות, היא מספר קטן באחד של קפיצות בכל תחרות. בדרך כלל קופצים הגברים 6 קפיצות או 11, בעוד הנשים מסתפקות ב-5 או 10.
בנוסף לתחרויות היחידים, מתחרים הקופצים גם בזוגות, בקפיצה סינכרונית (synchronized diving). שני מתמודדים קופצים בו זמנית לבריכה, בניסיון לבצע קפיצות זהות (או לעיתים נדירות קפיצות שהן תמונת ראי זו של זו), בתיאום מושלם. במקצוע זה חשיבות רבה לתיאום בין הקופצים, נוסף על איכות הקפיצות שלהם בפני עצמן. שני קופצים שביצעו קפיצות ברמה נמוכה, אבל ביצעו אותן באופן זהה, יזכו בדרך כלל לציונים לא רעים. קפיצה סינכרונית היא ספורט אולימפי, החל מאולימפיאדת סידני (2000), המקצה המרכזי בקפיצות סינכרוניות הוא של בני אותו המין, אבל ישנן גם תחרויות מעורבות של קפיצה סינכרונית, גבר ואישה יחד. המקצה הזה הוא חלק מהאליפויות הגדולות ביותר ואף נשקל להוסיפו לאולימפיאדת טוקיו 2020.
תנוחות
ארבע תנוחות הגוף האפשריות בקפיצה:
כיוונים
הקפיצות מבוצעות באחד מארבעת הכיוונים הבאים:
הגישה לקפיצות בכיוון קדימה או בהיפוך, היא על ידי הליכה קדימה עד קצה המקפצה. לעומת זאת, עמדת המוצא של קפיצה אחורה או פנימה היא עמידה על קצות האצבעות על הפלטפורמה או התנדנדות בסמוך לקצה המקפצה הגמישה, מעלה ומטה. למרות ההבדלים בעמדת המוצא, מבחינה טכנית קפיצות קדימה ופנימה דומות מאוד וכך גם קפיצות בהיפוך ואחורה.
סלטות וסיבובים
בכל קפיצה מבוצע מספר כלשהו של חצאי סלטות (somersault) ומספר כלשהו של חצאי סיבובים (twist). בעת ביצוע סלטה סובב הגוף סביב צירו האופקי, בעוד שבסיבוב, או "בורג", הוא סובב סביב צירו האנכי. מספר רב יותר של חצאי סלטות וסיבובים גורם לכך שהקפיצה תהיה קשה יותר לביצוע, שכן הקופץ נדרש להשלים אותם בזמן, על מנת שיוכל להיכנס למים בגוף ישר.
מספר הקפיצה וסימונה
השילוב של המאפיינים, פרט לתנוחה, קובע את מספר הקפיצה הייחודי, המזהה אותה. לדוגמה: קפיצה פנימה הכוללת סלטה אחת, מספרה 402.
התנוחה אינה מתבטאת במספר הקפיצה, כך שאת אותה קפיצה 402 ניתן לבצע, לדוגמה, בתנוחה מקופלת או ישרה. הסימון המלא של הקפיצה כולל אות המסמנת את התנוחה: 402A או 402C בדוגמה.
מספר הקפיצה בנוי כך שהספרה הראשונה מייצגת את כיוון הקפיצה, השנייה היא אפס, והשלישית מייצגת מספר חצאי סלטות. המשמעות של מספר הקפיצה היא זו: אסור לקופץ לחזור באותה תחרות על אותו מספר קפיצה (אפילו בתנוחה שונה).
רשימת הקפיצות
לקראת תחרות ברמה הגבוהה, נדרשים כל הקופצים להגיש "רשימת קפיצות", הכוללת את הקפיצות שיבצעו. היא צריכה לכלול את כל חמשת הכיוונים על המקפצה הגמישה וחמישה מששת הכיוונים על הפלטפורמה הגבוהה.
רשימת הקפיצות נחלקת לקפיצות חובה וקפיצות רשות. אין סט קבוע מראש של קפיצות חובה, אף על פי שהן נקראות כך. המגבלה שמוטלת על קפיצות החובה היא סך כולל מסוים של דרגות קושי (ראו להלן). כתוצאה ממגבלה זו, ומהמגוון המוגבל של קפיצות אפשריות, בשלב החובה של התחרות מבצעים כל הקופצים את אותן קפיצות פשוטות יחסית. בשלב זה ניכרת השליטה ביסודות הקפיצה. לעומת זאת, בשלב הרשות ניתן לבחור קפיצות קשות יותר. בשלב זה ניכרים יותר ההבדלים בין האתלטים הטובים ביותר לשאר שדה המתחרים.
בגלל הבדל זה בין קפיצות החובה לרשות, נהוג לעיתים בתחרויות ברמה הגבוהה לקפוץ את קפיצות הרשות קודם, בשלב המוקדמות, על מנת לקבוע מי ימשיך הלאה בתחרות. לעיתים לא קופצים בתחרויות אלה את קפיצות החובה כלל.
רשימת הקפיצות היא מחייבת ואינה ניתנת לשינוי. אם מאיזושהי סיבה הקופץ אינו יכול לבצע את הקפיצה שהוכרזה, הניקוד שיקבל הוא אפס, אף אם יבצע קפיצה קשה יותר. בתחרויות חצי-רשמיות ובתחרויות נוער, נוהגים להקל ולאפשר שינויים בנסיבות מסוימות.
דרגות קושי
לכל קפיצה יש דרגת קושי אופיינית לה. FINA, פדרציית השחייה העולמית, היא זו שמעריכה את הקושי שבביצוע כל קפיצה, ומכמתת אותו לערך מספרי. לדוגמה - אותה קפיצת 402C, כשהיא מבוצעת מ-3 מ', זוכה לדרגת קושי 1.4, כאשר הקפיצה הקשה ביותר, 409C מאותו גובה, מוערכת בדרגת קושי 4.2. דרגת הקושי משתנה גם בהתאם לגובה שממנו מבוצעת הקפיצה.
לדרגת הקושי יש השפעה ישירה על הניקוד של הקופץ. אולם היא גם מקשה עליו לבצע את הקפיצה ברמה גבוהה. הקופץ צריך לבחור את רשימת הקפיצות שלו בקפידה, כך שיוכל מצד אחד לבצע אותן היטב ומצד שני לקבל עליהן מקדם גבוה, הנגזר מדרגת הקושי.
ניקוד ושיפוט
מיד לאחר כל קפיצה, מעניקים לה השופטים (חמישה או שבעה שופטים, בתחרויות גדולות) ציון בין 0 ל-10. ציון זה הוא, כבכל גורם אנושי, סוביקטיבי, אולם קיימים קווים מנחים שאליהם אמורים השופטים להצמד. הגורמים שאותם אמורים השופטים להביא בחשבון בקביעת הציון הם:
לאחר מתן הציונים סוכמים אותם, פרט לגבוה ביותר והנמוך ביותר. ההתעלמות מ"נקודות הקצה" נועדה כדי למנוע משופט אחד להשפיע באופן לא הוגן על הניקוד. את הסכום מכפילים בדרגת הקושי כדי לקבל את הניקוד הכולל של הקפיצה. הקופץ שקיבל בסך כל הקפיצות את הניקוד הגבוה ביותר הוא המנצח בתחרות.
בגלל אופיו הסוביקטיבי של השיפוט, פחות משחשוב הציון האבסולוטי שמעניקים השופטים, חשוב שחבר השופטים יהיה עקבי כלפי כל הקופצים. שופט מחמיר או מקל לא ישפיע על תוצאות התחרות היחסיות, בתנאי שיתמיד להחמיר או להקל באופן שווה עם כל המתחרים.
קפיצה למים במשחקים האולימפיים
עד שנות ה-80 של המאה ה-20 ניכרה שליטה אמריקנית כמעט מוחלטת בענף, ואולם מאז החלה גם סין להשתתף במשחקים האולימפיים (לוס אנג'לס 1984, תפסה סין את מקומה של ארצות הברית בצמרת הענף. מתוך 122 מדליות זהב שחולקו עד 2018 בקפיצה למים, זכו האמריקנים ב-49, הסינים ב-40, וכל יתר המדינות גם יחד זכו ב-33. בארבע האולימפיאדות מ-2004 עד 2016, זכו הסינים ב-26 מתוך 32 מדליות זהב אפשריות.
בישראל
תחרויות קפיצה למים בישראל החלו בתחרויות המכביה הראשונה בשנת 1932 שנערכו בנמל חיפה. תחרויות אלה נמשכו באופן קבוע בבריכת בת גלים בחיפה, אחר כך בבריכת השחייה ביד אליהו בתל אביב ולבסוף בבריכת השחייה בקאנטרי קלאב בצפון תל אביב (1969 - 1985). מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 אין בישראל בריכה תיקנית לתחרויות קפיצה למים ולכן לא מתקיימות תחרויות בענף זה.
במשחקים האולימפיים רק קופץ למים אחד, יואב רענן ייצג את ישראל (הלסינקי 1952 ומלבורן 1956).
התערוכה העולמית של פריז (1900)
התערוכה העולמית (בצרפתית: Exposition Universelle) שהתקיימה בפריז בין ה-15 באפריל ל-12 בנובמבר 1900 הייתה התערוכה העולמית שנועדה לסכם את המאה ה-19 ולחגוג את פתיחת המאה ה-20, במרכז תקופת ה"בל אפוק" (וה"Fin de siècle") ובהשראתה. עם כ-50 מיליון מבקרים היא הייתה התערוכה העולמית הגדולה ביותר עד זמנה. האולימפיאדה השנייה בעת החדשה התקיימה בפריז בד בבד עם התערוכה.
התערוכה
שטח התערוכה השתרע על פני 1,120 דונם, בעיקר באזור שאן דה מארס ולאורך שתי גדות הסן.
בין החידושים שהוצגו בתערוכה ניתן למנות סרטים קצרים בני כדקה של קטעי אופרה ותיאטרון (בהשתתפות גדולת שחקניות התקופה, שרה ברנאר) הכוללים קול ותמונה, הוצג לראשונה דרגנוע (מדרגות נעות), מנוע דיזל מופעל בשמן צמחי (ביו דיזל), הטלסקופ שובר-אור הגדול בעולם, בעל גודל עדשה של "40 (1.02 מטר) וסינאורמה, הקרנת סרטים מסביב לצופה. פרדיננד פורשה הציג את ה"לוהנר-פורשה היברידי מעורב", כרכרה בעלת מנוע בעירה פנימית שהניע מנועים חשמליים שהוצמדו לגלגלים אשר הגיע למהירות של 56 קמ"ש. מבחינה אמנותית ואדריכלית שלט בתערוכה סגנון האר נובו.
האופניים ה-שוודיות החדשניות לתקופה Svea Velocipede זכו במדליית הכסף.
ב"תצוגה הכושית" (Exposé nègre) הוצגו תמונות מחיי האפרו-אמריקאים בניגוד בולט לגן החיות האנושי של "הכפר הכושי" של תערוכת 1889.
במסגרת התערוכה התקיימו במהלך אוגוסט הקונגרס הבינלאומי הראשון לפילוסופיה והכינוס השני של הקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים (במסגרתו הוצגו 23 הבעיות של הילברט).
לפי מסורת שהשתרשה בתערוכות העולמיות הוענקו במסגרת התערוכה פרסים רבים. מדליית זהב ליצירת אמנות הוענקה לציור "פילוסופיה" של גוסטב קלימט וועדה להנדסה אזרחית בראשה עמד גוסטב אייפל העניקה מדליית זהב לגשר הרכבת הטרנס-סיבירית בקרסנויארסק.
היה היה - החיים
הָיֹה הָיָה - החיים (בצרפתית: Il Etait Une Fois... La Vie) או בשם ההפצה בישראל, החיים, היא סדרת אנימציה צרפתית לילדים בת 26 פרקים אשר הופקה ב-1986 על ידי חברת ההפקות הצרפתית "פרוסידיס" של אלבר בארייה (בית היוצר של כל סדרות ""). הסדרה מלמדת על גוף האדם ועל המערכות השונות בו בעזרת אנימציה הומוריסטית וגיבורי הסדרה הם אותם הדמויות כמו בכל העונות של "היה היה". הסדרה "החיים" הייתה העונה השלישית מתוך שש העונות שהופקו לסדרה היה היה.
תוכן ועלילה
הסדרה היה היה - החיים לימדה על גוף האדם ועל המערכות השונות בו בעזרת גיבורי הסדרה "היה היה", כאשר "הטובים" היו מנגנוני ההגנה של גוף האדם, ואילו "הרעים" היו נגיפים וחיידקים המאיימים לתקוף את הגוף. תיאור גוף האדם נעשה בעזרת הנפשה של הגורמים השונים בו כמו כדוריות דם אדומות, תאי הדם הלבנים, חיידקים, נגיפים, מערכת העצבים וכדומה. כל פרק בסדרה מתמקד במערכת, באיבר או בפעולה שונה בגוף האדם (כמו המוח, הלב, מחזור הדם, הלידה ועוד).
בגרסה המקורית של הסדרה, שיר הפתיחה בוצע על ידי סנדרה קים, זוכת אירוויזיון 1986. בגרסה העברית מבצעת את שיר הפתיחה סימה עמיאל.
הדמויות
הדמויות בסדרה התבססו על הקבוצה המוכרת של הדמויות מ"היה היה - האדם", כל דמות מופיעה במספר גרסאות. אחת מהגרסאות היא בני אדם אמיתיים (הרופא הזקן והחכם, האם הבלונדינית המסורה, הנער והנערה, חברו השמנמן, וזוג הבריונים) ואילו שאר הגרסאות הן הנפשה של תאים בגוף:
שידור הסדרה
הסדרה שודרה במקור ב-1987 בערוץ הצרפתי FR3. בישראל שודרה בדיבוב לעברית בטלוויזיה החינוכית לראשונה ב-1989, ולאחר מכן בשידורים חוזרים רבים. בשנים האחרונות שודרה הסדרה בערוץ לוגי ב-HOT. ב-2016 החלה הטלוויזיה החינוכית לשדר את פרקי הסדרה בעיבוד דיגיטלי מחודש. בנוסף לצרפת וישראל הסדרה שודרה גם בפולין, בבלגיה, בקנדה, בספרד, באיטליה, ביפן, בנורווגיה, בהולנד, בשוודיה ובשווייץ. ב-15 באוקטובר 2019 עלתה הסדרה לשירות הצפייה הישירה נטפליקס בישראל.
מירה פורלן
מירה פורלן (באנגלית: Mira Furlan; 7 בספטמבר 1955 – 20 בינואר 2021) הייתה שחקנית וזמרת קרואטית-אמריקאית ממוצא יהודי. הייתה ידועה בעיקר בגילום הדמויות דלן מיר בסדרה "בבילון 5" ודניאל רוסו בסדרה "אבודים".
אוניברסיטת וסט של טימישוארה
אוניברסיטת וסט בטימישוארה (ברומנית: Universitatea de Vest din Timișoara) היא מוסד להשכלה גבוהה השוכן בטימישוארה, רומניה, אחד מארבע האוניברסיטאות הבכירות במדינה. הוקמה ב-1 באוקטובר 1962 במתכונתה הנוכחית ומורכבת מ-13 פקולטות.
מירה פורלן
ביוגרפיה
פורלן נולדה בזאגרב שביוגוסלביה, ומשפחתה סלובנית-קרואטית מצד אביה ויהודייה מצד אמה. היא הייתה חברה בתיאטרון הקרואטי הלאומי.
אוניברסיטת וסט של טימישוארה
היסטוריה
האוניברסיטה הוקמה על פי צו מס' 660 שהוצא ב-30 בדצמבר 1944, שקבע שיש להקים אוניברסיטה במערב רומניה.
מירה פורלן
ביוגרפיה
בשנות ה-80 היא שיחקה כזמרת בסרט "Le Cinema" על להקת רוק. כמו כן, בשנת 1985 היא זכתה בפרס פסטיבל קאן על הסרט היוגוסלבי "מסע העסקים של אבא". ב-1986 היא שיחקה בתפקיד ראשי בסרט רב המכר "יופיו של החטא".
אוניברסיטת וסט של טימישוארה
היסטוריה
הפקולטה הראשונה שהוקמה הייתה בשנת 1945 בית הספר (ה"מכון") לרפואה הומנית, הנקראת כיום האוניברסיטה לרפואה ורוקחות. בשל סיפוח של העיר קלוז' להונגריה עקב תכתיב וינה בשנת 1940 ומלחמת העולם השנייה הועברו לעיר טימישוארה חלק מפקולטות של אוניברסיטת קלוז' שהיוו חלק מהפקולטה השנייה שפעלה בטימישוארה, הפקולטה השלישית הייתה הפקולטה למשפטים. שתי הפקולטות האחרונות שימשו כבסיס להקמת האוניברסיטה, כשאליהם הצטרפו מאוחר יותר המכון הפדגוגי והחוג לפילולוגיה, הם התאחדו למוסד אקדמי אחד בסוף ספטמבר 1962.
מירה פורלן
ביוגרפיה
לאחר שהיגרה לארצות הברית הקליטה פורלן אלבום בשם "שירים מסרטים שאף פעם לא נעשו". בשנת 1992 החלה לשחק בסדרת המדע בדיוני "בבילון 5" בתפקיד דלן מיר, שגרירת הפדרציה המינברית, למשך כל חמש עונות הסדרה. בהמשך הופיעה פורלן בסדרה "אבודים", שבה היא גילמה את הדמות של דניאל רוסו.
אוניברסיטת וסט של טימישוארה
היסטוריה
בתחילה האוניברסיטה הוקמה עם שלוש פקולטות, מתמטיקה, פיזיקה וספרות, בשנת 1967 הוקם החוג לכלכלה ובשנת 1968 הרחבה ניכרת הביאה לצירוף המכללה הפדגוגית והוקמו הפקולטות להיסטוריה, כימיה, מוזיקה, ציור ומדעי הטבע והמוסד הפך לאוניברסיטה עצמאית, בעלת צוות אקדמי יוקרתי בכל התחומים המסורתיים.
תקופת משטרו של צ'אושסקו הייתה תקופה קשה למדעי הרוח והמדעים המדויקים במדינה. תחומי לימוד כמו מוזיקה, אומנות, היסטוריה, גאוגרפיה, ביולוגיה וכימיה נעלמו בזה אחר זה; תחומי לימוד הפילוסופיה צומצמו במידה ניכרת ורבות מהפקולטות הועברו למוסדות אחרים.
מירה פורלן
חיים אישיים
נפטרה ב-20 בינואר 2021 בביתה שבלוס אנג'לס עקב סיבוכים ממחלת קדחת מערב הנילוס.
אוניברסיטת וסט של טימישוארה
מבנה
שינוי מהותי במנטליות של האוניברסיטה התרחש בתפיסה של המוסד האקדמי, לפי דגם המוסדות האקדמיים במערב אירופה. בוצעה רפורמה מוסדית משמעותית, שהחלה בהגדרה מחדש של המשימות האוניברסיטה ומטרותיה.
בתחילת המאה ה-21 (בשנת הלימודים 1999/00), הצוות האקדמי מנה כ-672 מרצים ועובדים, 11,000 סטודנטים מהם 350 סטודנטים זרים (כשבשנה האקדמית 2008/09 למדו 16,000 סטודנטים בסך הכל).
האוניברסיטה כוללת 13 פקולטות (כלכלה, מתמטיקה, פיזיקה, סוציולוגיה ופסיכולוגיה, ספרות, פילוסופיה והיסטוריה, כימיה וביולוגיה, משפטים, מוזיקה, אמנויות, חינוך גופני וספורט, מדעי המדינה ותקשורת) המחולקות ל-54 מחלקות, ובהם מעל 50 פרויקטים אקדמיים.
ההתמקדות החזקה של האוניברסיטה באיכות אקדמית נתמכת גם על ידי השתייכותה לאיגוד האירופי לאוניברסיטאות (EUA) ולאיגוד הבינלאומי לאוניברסיטאות (IAU), כמו גם גופים ועמותות בינלאומיות רבות אחרות (Agence Universitaire de la Francophonie, האיגוד האירופי) לחינוך בינלאומי, האיגוד האירופי לרכזי ארסמוס וכו '). בנוסף, על בסיס שנתי, האוניברסיטה המערבית של טימישוארה מיישמת למעלה ממאה פרויקטים מחקריים, מתוכם בסביבות יותר מ -30% בעלי ממד בינלאומי חזק.
לאוניברסיטת "וסט" יש הסכמים אקדמיים עם למעלה מ-30 אוניברסיטאות ברחבי אירופה, אמריקה, אסיה (לרבות ישראל), אפריקה. האוניברסיטה מנהלת פרויקטים משותפים (מחקרים בתולדות יהדות רומניה) עם מכללת הכרמל מישראל, לרבות תוכניות לימודים בשיטת "לימוד מרחוק".
קסם (אשליה)
קסם הוא פעלול שעורך קוסם, פעלול הנראה כאילו הוא בלתי אפשרי בהתאם להבנה המקובלת את העולם, אך למעשה נובע מזריזות של המְבַצֵּעַ, או מתחבולה אחרת הניתנת להסברה במסגרת הידע המקובל (להבדיל מכישוף, העוסק בפעולות שהמדע איננו מסביר אותן).
קסם נועד בעיקר למטרות בידור, ובהתאם לכך הוא נעשה בעיקר בהופעה על הבמה, במופעי רחוב ובמסיבות. קסם נודע הוא שליפה של בעל חיים (בדרך כלל ארנבון או יונה) מתוך כובע ריק.
היסטוריה
המונח קסם (magic) במקור נגזר מהמילה היוונית "מאגיה" (μαγεία). בזמנים העתיקים, נלחמו היוונים נגד הפרסים במשך דורות, כאשר כוהני הדת הפרסיים נקראו מאגי "Magi" בפרסית. טקסים פולחניים שהם קיימו נקראו "מאגיה" ולאחר מכן magika שבסופו של דבר התכוון לכל תרגול פולחני זר, לא מקובל או לא לגיטימי.
בשנת 1584 נוצר הספר הראשון שהכיל הסברים על קסמים. במהלך המאה ה-17, פורסמו הרבה ספרים דומים שתיארו קסמים. עד המאה ה-18 הופעות קסמים היו נפוצים בירידים. אחת הדמויות שייסדו את הקסם המודרני הבידורי היה ז'אן רובר-אודן, אשר היה לו תיאטרון קסמים בפריז בשנת 1845.
אמנות הקסמים מתחלקת למספר קטגוריות:
חיים יצחק חייקין
הרב חיים יצחק חייקין (1907 – כ"ד בניסן ה'תשנ"ג, 15 באפריל 1993) היה ראש ישיבת חכמי צרפת באקס לה בן במשך כחמישים שנה.
קסם (אשליה)
קסם ביהדות
בשונה מהעברית המודרנית בה קסם הוא אחיזת עיניים או שינוי טבע המציאות, ההלכה היהודית מגדירה את איסור קֹסֵם קְסָמִים כניבוי עתידות לאחר ריכוז באמצעות מעשים שונים:
חיים יצחק חייקין
ביוגרפיה
נולד בקוסובה, בלארוס, לרב צבי חייקין. בשנות מלחמת העולם הראשונה נשלח ללמוד אצל הרב יצחק קרליץ, אחיו של החזון איש. בשנת 1926, בהיותו בן 21, נסע ללמוד בישיבת ראדין, שם למד תורה מפי רבו הרב ישראל מאיר הכהן, "החפץ חיים". בתקופת לימודיו בישיבה הכיר את הרב אלחנן וסרמן. הוא שהה בישיבת ראדין חמש שנים נוספות לאחר מותו של החפץ חיים, וקיבל בה תעודת הסמכה לרבנות.
קסם (אשליה)
קסם ביהדות
אף הפסוק " עַמִּי בְּעֵצוֹ יִשְׁאָל וּמַקְלוֹ יַגִּיד לוֹ", מדבר על פי הרמב"ם לשאלת קוסם המשמש בהכאה במקל כדי לרכז את מחשבתו.
חיים יצחק חייקין
ביוגרפיה
בשנת 1938 הציע לו הרב וסרמן לרשת את בנו, הרב אלעזר שמחה וסרמן שהיגר לארצות הברית, ולעמוד במקומו בראשות ישיבת "חכמי צרפת". הישיבה נוסדה חמש שנים קודם לכן על ידי הרב הראשי של קולמר ארנסט וייל, בכפר נוידורף ליד שטראסבורג. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה סגרה הישיבה את שעריה, והרב חייקין, שהיה אז עדיין ללא אזרחות צרפתית, התגייס ללגיון הזרים בצבא הצרפתי. הוא איבד את אצבעו, ומאוחר יותר נפל בשבי הגרמנים. במחנה השבויים בגרמניה הוא ספג התעללויות אך הוסיף להקפיד על שמירת מצוות. כל רכושו הרוחני היו זוג תפילין וכרך של משניות, עליהם שמר במשך כל תקופת המלחמה.
לאחר המלחמה פתח מחדש את ישיבת חכמי צרפת באקס לה בן, ועמד בראשה במשך כיובל. הוא סייע לרבים מתלמידיו שנהפכו ליתומים, וקיבל לישיבה צעירים ניצולי השואה שהיו אסירים במחנות הריכוז בוכנוואלד ודכאו.
הישיבה שבראשה עמד היא ייחודית בנוף הישיבות הליטאיות, בכך שמשולבים בה לימודי חול כבכל בית ספר תיכון בצרפת, ותלמידי הישיבה, שרובם כיום מעדות המזרח, מקבלים תעודת בגרות. בנוסף, אחוז ניכר מהתלמידים הם בעלי תשובה בעלי רקע אקדמי, הנוטלים פסק זמן מלימודיהם כדי לרכוש השכלה יהודית. בדרך לימודו הדגיש הרב חייקין יותר את הבקיאות. מטרתו הייתה לצייד את התלמיד בידע הנדרש כדי לנהל חיי תורה ומצוות, והישיבה קיבלה גם צעירים שמראש לא שאפו לגדולות בתורה.
הרב חייקין נפטר בבית חולים בסרסל שליד פריז באפריל 1993 ונקבר בבית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז' בבני ברק.
בנו הרב צבי חייקין הוא מראשי הישיבה באקס לה בן וחתנו הוא הרב יחיאל ברנד, רב בסרסל. נכדיו נשואים לצאצאי רבנים מפורסמים, ובהם הרב ברוך דב ליבוביץ והרב רפאל שפירא.
תלמידיו
מקרב תלמידיו נמנים מספר רבנים מפורסמים, וביניהם:
ג'ורג' ברידג'טוור
ג'ורג' אוגוסטוס פולגרין ברידג'טוור (באנגלית: George Augustus Polgreen Bridgetower, 1778 - 29 בפברואר 1860) היה כנר וירטואוז ממוצא אפרו-פולני, שרוב חייו עברו עליו באנגליה. הוא נולד בביאצה שבפולין, שם עבד אביו אצל הירונימוס וינצנטי רדזיוויל והוטבל בשם הירונימו היפוליטו דה אוגוסטו ב-11 באוקטובר 1778
הפגישה עם בטהובן
ב-1802 קיבל ברידג'טוור חופשה לביקור אצל אמו ואחיו (צ'לן) בדרזדן, ואף הופיע שם בקונצרטים. בשנת 1803 ביקר בווינה, שם ניגן עם בטהובן. בטהובן התרשם והקדיש לברידג'טוור את הסונאטה הגדולה שלו, מס' 9 בלה מז'ור, אופוס 47 לכינור ופסנתר. ההקדשה הלבבית נשאה אופי היתולי: "סונאטה פר אונו מולאטיקו לונאטיקו". מיד עם השלמתה, זכתה היצירה לביצוע פומבי ראשון בתיאטרון אוגארטן ב-24 במאי 1803, עם בטהובן ליד הפסנתר וברידג'טוור בכינור. ברידג'טוור נאלץ לקרוא את תפקיד הכינור מן העותק של בטהובן, מעל כתפו. הוא הכניס בתפקידו תיקון קל, שבטהובן קיבל בתודה, קפץ ממקומו והכריז, "Noch einmal, mein lieber Bursch!" ("עוד פעם, בחורי היקר!"). בטהובן גם העניק לברידג'טוור את הקולן שלו, השמור עכשיו בספריה הבריטית. כעבור זמן קצר הסתכסכו השניים, כשברידג'טוור העליב אישה, בבלי דעת שהיא ידידתו של בטהובן; בטהובן ניתק את כל קשריו עם ברידג'טוור ושינה את ההקדשה לסונאטה החדשה לכנר הווירטואוז רודולף קרויצר, שלא ניגן אותה מעולם בטענה, שהיא כבר בוצעה פעם והיא קשה מדי לביצוע. זו היצירה המוכרת מאז כסונאטת קרויצר. המשוררת ריטה דאב הנציחה את הקשר בין בטהובן לברידג'טוור בסיפור לירי-דרמטי ארוך, "סונאטה מולאטיקה" (נורטון, 2009).
השיבה לאנגליה
ברידג'טוור חזר לאנגליה, שם נשא לאישה את מרי ליץ' לק בשנת 1816 והמשיך בקריירה המוזיקלית שלו, בהוראה ובנגינה. הוא נבחר לאגודת המוזיקאים המלכותית ב-4 באוקטובר 1807 וביוני 1811 קיבל תואר ראשון במוזיקה באוניברסיטת קיימברידג'. הוא ניגן עם תזמורת האגודה הפילהרמונית המלכותית ובהמשך יצא למסעות קונצרטים מחוץ לאנגליה, בעיקר באיטליה, שם חיה בתו. הוא מת בלונדון.
יצירות
יצירותיו של ברידג'טוור כוללות את "דיאטוניקה ארמוניקה" לפסנתר, שיצאה לאור בלונדון ב-1812 ואת "הנרי: באלאדה" לקול בינוני ופסנתר, שגם היא יצאה לאור בלונדון. רשימה של יצירותיו אפשר למצוא בכתב העת לחקר מוזיקה שחורה, כרך 10, מס' 2, סתיו 1990, במאמר מאת דומיניק-רנה דה לרמה.
Lost and Forgotten
Lost and Forgotten (בעברית: אבוד ונשכח) הוא שירו של הזמר פטר נאליץ', אשר ייצג את רוסיה באירוויזיון 2010 באוסלו. בחצי הגמר הראשון, הוא הופיע כשיר מספר 2 באותו הלילה אחרי השיר של מולדובה ולפני השיר של אסטוניה, ועלה לגמר מהמקום השביעי. בגמר סיים במקום ה-11 ולפניו סיימה אוקראינה במקום ה-10.
יציאה לאור
השיר יצא בבכורה ב-30 באוקטובר 2009 במילק קלאב. הקלטת האולפן של השיר פורסמה באתר הרשמי של הזמר לאחר הזכייה בגמר הלאומי הרוסי.
באירוויזיון
השיר נבחר מתוך 25 שירים שהוצגו בגמר הלאומי לבחירת הנציגות הרוסית לאירוויזיון 2010, שם זכה בתוצאה של 20.9% מקולות הצופים וחבר שופטים מקצועי.
בתחרות, השיר עלה לגמר מהמקום השביעי ובגמר סיים במקום ה-11, שם צבר 90 נקודות.
מנאסלו
מנאסלו הוא ההר השמיני בגובהו בעולם בגובה מעל פני הים. הוא נמצא בהימלאיה הנפאלית, בחלק המערבי-מרכזי של נפאל. פירוש השם מנאסלו הוא "הר הנשמות" והוא נגזר מהמילה מנסה בסנסקריט, שמשמעותה "אינטלקט" או "נשמה". ההעפלה הראשונה לפסגת ההר התרחשה ב-9 במאי 1956 על ידי משלחת יפנית. פסגת המנאסלו היא הפסגה הגבוהה ביותר במחוז גורקה והיא שוכנת כ מזרחית לאנפורנה. מנאסלו מאופיין ברכסים ארוכים וקרחונים המאפשרים גישה ממגוון מסלולים המגיעים לשיא בפסגה התלולה המתנשאת לגובה רב מעל שאר האזור.
נכון למאי 2008, בוצעו 297 ההעפלות ונהרגו 53 בני אדם.
כללי
פסגת המנאסלו, הממוקמת ברכס ההימלאיה הצפוני במחוז גורקה של נפאל, היא פסגה תלולה ומשוננת. שלושת צידי ההר מוקפים באזורי טרסות למטרות חקלאיות ומאוכלסים בדלילות בבני אדם.
מלבד טיפוס לפסגה, האזור ידוע בזכות טרק סובב מנאסלו.
סביבת המנאסלו הוכרזה כאזור מוגן בדצמבר 1998 במסגרת חוק שימור הגנים הלאומיים וחיות הבר. שטח השמורה הוא ומנוהל על ידי הקרן הלאומית לשימור הטבע של נפאל.
גאוגרפיה
שמורת הטבע של מאנסלו מכילה מגוון נופים מגבעות סוב-טרופיות ועד לשטחי מרעה וצחיחים הגובלים בטיבט.
אזור המאנסלו מכסה מספר אזורי אקלים:
כינוי של ההר בשפה הטיבטית נגזר מהמילה הטיבטית לאזור שטוח.
ההר בעל מבנה של רכסים ארוכים ועמקים מלאי קרחונים, דבר זה מאפשר מספר מסלולים לעבר פסגת ההר.
אקלים
ההר מושלג באופן קבוע מעל גובה של. המשקעים באזור הם שלג וגשם וכמות המשקעים השנתית הממוצעת היא כ, בעיקר בתקופת המונסון, הנמשכת מיוני עד ספטמבר. הטמפרטורות באזור משתנות בהתאם לאזור האקלים כאשר באזור הארקטי הטמפרטורות יורדות הרבה מתחת ל-0 מעלות צלזיוס.
פסגות עיקריות
פסגות מרכזיות נוספות באזור:
היסטוריית טיפוס
ב-9 במאי 1956, טושיו אימנישי (יפן) וג'יאלטסן נורבו (שרפה) העפילו לראשונה לפסגת המנאסלו.
סכנות
עונת האביב או "טרום המונסון" היא העונה הפחות מסוכנת מבחינת מזג אוויר.
לפי סטטיסטיקת ההרוגים, מנאסלו הוא אחד מההרים מעל 8000 מטר המסוכנים ביותר לטיפוס.
נכון למאי 2008, מספר ההעפלות עומד על 297 ומספר ההרוגים עומד על 53.
נתון זה הופך את ההר ל"פסגה הרביעית המסוכנת ביותר מעל 8000 מ', מאחורי אנאפורנה, ננגה פרבט, ו-K2."
יומנו של חנון - עשה זאת בעצמך שוב
יומנו של חנון – עשה זאת בעצמך שוב הוא ספר נספח לסדרת הספרים "יומנו של חנון". הספר, שחובר על ידי ג'ף קיני, הוא המשך לספר יומנו של חנון - עשה זאת בעצמך. הספר יצא לאור בעברית ב-7 במרץ 2013.
מבנה הספר
הספר כולל שני חלקים. החלק הראשון כולל פעילויות, משחקים, חידונים (לענות לשאלות שמוצגות על ידי דמויות הסדרה), קומיקס (להשלים ולצייר קומיקס) וציורים (לצייר אנשים); החלק השני נקרא "מה הסיפור שלך?" ובו ניתן לנהל יומן. ניתן גם לצייר כריכה לספר ולכתוב בסופו תודות ו"על הסופר" (כמו בכל סוף ספר של "יומנו של חנון"). הספר כולל יותר מ-16 עמודי קומיקס (שלא כמו הספר הראשון). רוב הספר זהה לספר הראשון, ומכיל עוד פעילויות שלא היו בספר הקודם.
פורנוגרפיית נקם
המונח "פורנו נקמה" נדחה על ידי פעילים בטענה שהשם מרמז על כך שהקורבן עשה משהו לא בסדר. הכוונה היא לרוב להעלאת חומר בעל אופי מיני מפורש לאינטרנט, וזאת בכדי להשפיל ולהפחיד פרטנר שסיים מערכת יחסים. לעתים קרובות נעשה שימוש לרעה במונח גם כדי לתאר תרחישים ללא נקמה, לרבות פורנוגרפיה ללא הסכמה, אשר מופצת בידי האקרים או על ידי אנשים המחפשים רווח או פרסום.
היסטוריה
ההיסטוריה של פורנו נקמה מתוארכת החל משנת 2010, אז יצר האנטר מור אתר שהוקדש לפורנו נקמה בשם "IsAnyoneUp". תוך שבוע ימים היו מעל 14,000 משתמשים ייחודיים באתר. האתר פעל כ-16 חודשים בסך הכל, והפעילות באתר התמקדה בעיקר בהעלאת תמונות עירום של נשים, ללא ידיעתן או הסכמתן, תוך ציון פרטים מדויקים של הקורבנות, לרבות שמן המלא, עיסוק מקצועי, קישור לפרופילים במדיה חברתית וכתובת מגורים. כשנה לאחר פתיחת האתר, פרסם מור תמונות ללא חולצה של מפורסמים, כמו בסיסט של להקת פופ- פאנק מפורסמת וכן תמונות של איברי מין של בסיס להקת Passion Pit. האתר נסק באותה תקופה, כאשר ההשמצות והעוולות שיוחסו לו רק העלו את מספר הצפיות ומספר המשתמשים הפעילים באתר, וזאת לאור העובדה שמור נהג לזלזל בקורבנות שהתחננו בפניו שיסיר תמונות ומידע אישי אודותיהם.
בשנת 2012 מכר מור את האתר שלו לארגון נגד בריונות בשם BullyVille, אך המשיך לקבל תמונות ותוכן אינטימי ופוגעני בטוויטר ובטמבלר. בתקופה זו, מור העיד כי המשיך לקבל כ־35,000 תכנים כל שבוע.
אתרים נוספים שקמו לאחר סגירת האתר IsAnyoneUp היו Pink Meth, שפרסמו גם הם תכנים אינטימיים לצד קישורים לפרופילים במדיה החברתית של הקורבנות, כולל רשתות חברתיות כמו פייסבוק, לינקדאין ומייספייס. באתר זה יכלו המשתמשים להוסיף בעצמם הערות שיופיעו באתר הנוגעות לאדם המתואר בתמונה. אתר נוסף בעל אופי פעילות זהה נקרא Texxxan ובו הועלו תכנים פוגעניים לצד שמות מלאים או חלקיים של הקורבנות וכן עיירות מגורים. אתר זה אפשר גם כן לפרסם תגובות על הקורבנות.
השפעות על הקורבן
להפצת תמונות אינטימיות ישנן השפעות חמורות על הקורבן. פורנוגרפיית נקמה, או כל פורנוגרפיה שמצולמת ומופצת ללא הסכמה, מעלה את הסיכון למעקב ותקיפה פיזית של הקורבנות. במחקר בו השתתפו 1,244 נבדקים עלה כי למעלה מ-50% מהקורבנות דיווחו כי תמונות העירום שלהם/ן הופיעו ליד שם מלא ופרופיל ברשת חברתית; מעל 20% מהקורבנות דיווחו כי כתובת המייל שלהם/ן ומספרי הטלפון פורסמו גם הם.
לצד ההטרדות הבלתי פוסקות, ישנן השפעות הרסניות על חיי הקורבנות, לרבות תחושות בושה, השפלה ואשמה. זאת, בייחוד בסביבה חברתית משום ש"הם/ן חושבים/ות שאחרים/ות צופים/ות בהן (בתמונות) בכל פעם שהם/ן רואים/ות אותם/ן". בנוסף, העידו קורבנות כי הנזקים החמורים כתוצאה מהפצת התמונות היו אובדן הזדמנויות מקצועיות וחינוכיות, נזק נפשי, אלימות גוברת במשפחה ובתקיפות מיניות.
השפעות והשלכות מגדריות
מיניות נשית נתפסת לעיתים קרובות כהתנהגות שחשוב לשמור עליה פרטית וכן כמקור לבושה, בעוד שמיניות גברית נתפסת כמקור לגאווה. כתוצאה מכך, לפעמים, נשים שנפלו קורבן לפורנוגרפיית נקם נשפטות על ידי החברה ולא מוכרות כקורבנות אלא כמי ש"ביקשו את זה", או שאל מול טענותיהן בדבר פגיעה עולות שאלות בגין מדוע צולמו ו/או נשלחו התמונות בהן הן מופיעות מלכתחילה.
אלימות מינית וירטואלית
אלימות מינית באמצעות טכנולוגיות דיגיטליות היא אחת מתוך מגוון ההתנהגויות הפליליות המתרחשות במרחב האינטרנטי. היא כוללת בתוכה השגת שליטה באמצעות אחזקת מידע עם קונוטציה מינית, הפצת תמונות מיניות או אינטימיות של אחר ללא הסכמתו, וכן תופעות מקוונות אחרות שנטבעו להן ההגדרות המתאימות, כדוגמת פורנוגרפיית נקם, אונס וירטואלי, מעקב ברשת ושימוש בדברי שטנה על בסיס מגדרי ברחבי האינטרנט.
אודות להתקדמות הטכנולוגית המהירה ולהתרחבות תופעת האלימות המינית ברשת נוצר מושג חדש – TFSV, Facilitated Sexual Violence, או בעברית - אלימות מינית מבוססת טכנולוגיה. מושג זה מתייחס לשימוש בטכנולוגיות ניידות ומקוונות ככלי לביצוע אלימות מינית, הטרדה או פגיעה. כמו כן, המושג כולל בתוכו אלמנטים של סחיטה, שליטה, כפייה, הטרדה, השפלה, החפצה והפרת הפרטיות של אדם אחר באמצעות שימוש בטכנולוגיה מקוונת.
גבול דיאדי
הגבול הדיאדי (diadic boundary) מתייחס לתפיסת הבטיחות של אדם בנוגע לחשיפת מידע לנמען כלשהו. מרחבי האינטרנט מאופיינים בכך שהם מחוברים למשתמשים ידועים ומשתמשים אנונימיים, או אף מתחזים, והגבול הדיאדי בהקשר זה נחשב פתוח וגמיש. משמעות הדבר היא שגולשים המשתפים מידע באינטרנט לא יכולים להיות בטוחים מה יהיו גבולות ההפצה של מידע זה ובאיזה מידה המידע שנחשף עלול להתפשט.
חקיקה בישראל
בעקבות תלונות למשטרה, והמספר ההולך וגובר של אירועים שדווחו, הוסדרה חקיקה במספר מדינות, כולל ישראל, נגד עבירת צילום והפצת פורנוגרפיית נקם.
חקיקה בעולם
במדינות רבות פעלו לקדם חקיקה נגד פורנו נקם. בין המדינות הללו ניתן למצוא את קנדה, גרמניה, איטליה, סינגפור, דרום אפריקה, ספרד, בריטניה, ארצות הברית, וכן צבא ארצות הברית וטריטוריות השייכות לארצות הברית כולל פוארטו ריקו וגואם [5]. אוסטרליה [5] העבירה גם היא חוק במסגרת חבר העמים הבריטי שנכנס תוקפו ב-1 בספטמבר 2018. בנוסף, לאוסטרליה יש גם תכנית על עונשים אזרחיים.
ישראל
העונש הקבוע בחוק למי שנמצא אשם בהפצת פורנוגרפיית נקם הוא עד חמש שנות מאסר בפועל. החוק נועד להגן על כבוד האדם ופרטיותו, ולמנוע ניצול לרעה של תמונות וסרטים אינטימיים.
בפסיקה נקבע כי החוק חל גם על מצבים שבהם בן/בת הזוג הסכימו לצילום, אך לא לפרסום החומר ברשת. כלומר, בתנאים בהם הפרסום נעשה ללא הסכמה ולמטרות פוגעניות.
החוק מאזן בין חופש הביטוי לבין הזכות לפרטיות ולכבוד. יש להמשיך ולפתח את החקיקה והפסיקה בתחום זה, תוך התייחסות רב ממדית ורגישה למגוון המצבים.
בנוסף להיבט המשפטי, יש צורך בהסברה וחינוך לשימוש אחראי ואתי בטכנולוגיות דיגיטליות, ולכבוד הדדי ביחסים בין-אישיים.
סינגפור
סינגפור העבירה את חוק הרפורמה בחוק הפלילי ב-6 במאי 2019, הכולל הפללת פורנו נקם. העונשים הקבועים בחוק על עבירה זו כוללים עונש מאסר של עד חמש שנים, אך ישנה גם אפשרות לשלם קנסות כעונש. במידה והפשע בוצע נגד קורבן מתחת לגיל 14, יוטל מאסר חובה[8]. החוק נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2020.
דרום אפריקה
בדרום אפריקה, החוק לתיקון הסרטים והפרסומים משנת 2019 מגדיר כפשע הפצת תמונה או סרט מיני פרטיים ללא הסכמת האדם המצולם ומתוך כוונה לגרום להם נזק. העונש הוא קנס של עד 150,000 רופי ו/או עד שנתיים מאסר. העונש עשוי להיות כפול מגובה הקנס ו/או אורך המאסר המצוין באם ניתן לזהות את הקורבן בתצלום או בסרט [7].
ארצות הברית
בארצות הברית החלו לחוקק חוקים נגד פורנו נקם ביולי 2021 [9]. לדוגמה, החוק במדינת ניו ג'רזי אוסר הן על לכידה והן על הפצת תמונות וסרטים בעלי אופי מיני מפורש על ידי כל אדם, "בידיעה שהוא אינו מורשה או מיוחס לעשות זאת" וללא הסכמת המצולמים[10]. החוק שימש כדי להעמיד לדין את דרון ראווי, סטודנט באוניברסיטת ראטגרס, שהפיץ צילומי מצלמת אינטרנט של שותפו לדירה טיילר קלמנטי כשהלה עסק בפעילות מינית, הפצה שלאחריה קלמנטי התאבד [11]. החוק שימש גם כדי להעמיד לדין כמה גברים שלכאורה הפיצו פורנו נקם של בנות זוג לשעבר שלהם [12].
מרי אנה פרנקס, פרופסור למשפטים וחוקרת חוקה שניסחה את חוק המודל וייעצה למחוקקים ברוב המדינות ארצות הברית, מדגישה שרבים מהחוקים שנחקקו ביחס לפורנו נקם עדיין פגומים באופן עמוק[13].
נציגים ממשרד המשפטים, משרד התובע הכללי של קליפורניה, חמישים חברות טכנולוגיה גדולות, תומכי קורבנות ומנהיגי חקיקה ואכיפת חוק שילבו כוחות ב-2015 כדי להקים קבוצת עבודה למציאת פתרונות לניצול סייבר, והכריזו על הקמת מרכז עבודה "כדי להילחם במה שנקרא ניצול מקוון של כסף באופן אנונימי, מניצול מפורש של אחרים באופן אנונימי - הפרקטיקה המנוצלת באופן אנונימי של אחרים" [14].
ב-1 באוקטובר 2022, בסעיף חדש בחוק הפדרלי של ארצות הברית, נכנסה לתוקף האפשרות להגיש תביעה אזרחית הקשורה לחשיפת תמונות אינטימיות. לפי סעיף זה, החוק מאפשר לקורבנות של פורנוגרפיית נקם להגיש תביעות אזרחיות נגד מי שהפיצו את החומרים [15] [16]. זהו החוק הפדרלי הראשון הנוגע לפורנו נקם.
מהספרות עולה כי למרות שהחקיקה בנושא אכן ענפה ומאפשרת להעניש עבריינים, היא עדיין עשויה להיות מושפעת מיחס המשטרה לקורבנות בעת הגשת תלונה, מידת ההתייחסות לתלונה, כמו גם גזע ומעמד [17].
אקאקי דוואדזה
אַקַאקִי דֶווַאדזֶה (בגאורגית: აკაკი დევაძე; נולד ב-28 בנובמבר 1971 בטביליסי) הוא כדורגלן עבר גאורגי ששיחק בעמדת השוער.
קריירת משחק
דוואדזה התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 1989 בקבוצת דילה גורי מליגת העל הגאורגית. בעונת 1989–1990 שיחק בקבוצת דינמו טביליסי וזכה איתה באליפות. בעונת 1993–1994 סיים עם קבוצת קולחתי 1913 פותי כסגנית האלופה. בשנת 1995 זכה דוואדזה בתואר "כדורגלן השנה הגאורגי", בזמן ששיחק בקבוצת רוסטוב מהליגה הרוסית.
בעונת 1996–1997 הגיע דוואדזה לישראל וחתם לעונה אחת בקבוצת הפועל טייבה מהליגה הלאומית. הוא שיחק בה עונה אחת, ובסיומה ירדה הקבוצה לליגה הארצית. בעונות 1997–1999 שיחק במכבי עירוני אשדוד כשוער ראשון. בעונה הראשונה הקבוצה הייתה רחוקה ממאבקי התחתית, ובגביע המדינה הגיעה עד לשלב חצי הגמר. בעונה השנייה נקלעה הקבוצה למאבקי התחתית לקראת סוף העונה, והבטיחה את מקומה בליגה במחזור האחרון.
בשנת 2000 חזר למולדתו ושיחק במספר קבוצות בעיר טביליסי. קבוצתו האחרונה הייתה "מגלבי" מהעיר זוגדידי. לאחר מכן פרש ממשחק, בגיל 37.
קונרד, נסיך בוואריה
קונרד, נסיך בוואריה (בגרמנית: Konrad von Bayern; 22 בנובמבר 1883 – 6 בספטמבר 1969) היה נכדו של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה.
אליפות אירופה באתלטיקה 1950
אליפות אירופה באתלטיקה הרביעית נערכה באצטדיון המלך בודואן, בבריסל, בלגיה בין ה-23 באוגוסט ל-27 באוגוסט 1950.
קונרד, נסיך בוואריה
ביוגרפיה
קונרד נולד במינכן, כבנם הצעיר של לאופולד, נסיך בוואריה ולגיזלה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה ואליזבת, נסיכת בוואריה. היו לו שתי אחיות גדולות אליזבת מריה ואוגוסטה ואח גדול בשם גאורג. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחמו הוא ואחיו הגדול בצבא הקיסרות הגרמנית. קונרד לחם בחזית המזרחית כחלק מרגימנט הפרשים הכבדים הבווארי ה-2 (פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה). ב-6 בפברואר 1919 הוא עזב את הצבא בדרגת מיור. ב-8 בינואר 1921 הוא נישא לבונה מרגריטה, נסיכת סבויה-ג'נובה בתם של הנסיך תומאזו, דוכס ג'נובה ואיזבלה, נסיכת בוואריה. נולדו להם שני ילדים.
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה הוא נעצר בידי הצבא הצרפתי ונכלא בבית מלון בעיר לינדאו יחד עם וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה. לאשתו, שעבדה בתקופת המלחמה כאחות בוורמאכט, נאסר להיכנס לגרמניה והיא נותרה אצל בני משפחתה בסאבויה. רק ב-1947 התאחדה המשפחה. בשנים שלאחר מכן עבד קונרד במועצת המנהלים של חברת NSU. הוא נפטר ב-6 בספטמבר 1969 בגיל 85.
משפחתו
ב-8 בינואר 1921 התחתן קונרד עם בונה מרגריטה, נסיכת סבויה-ג'נובה בתם של הנסיך תומאזו, דוכס ג'נובה ואיזבלה, נסיכת בוואריה, ממנה נולדו לו שני ילדים:
רוברט סקוב
רוברט סקוב (בדנית: Robert Skov; נולד ב-20 במאי 1996) הוא כדורגלן דני המשחק בקיצוני הימני בהופנהיים ובנבחרת דנמרק.
קריירת מועדונים
סקוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סילקבורג. ב-16 במאי 2013 סקוב ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד מיטיולן, 4 ימים לפני שמלאו לו 17 שנים. ב-19 באוקטובר 2014 סקוב הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2, גם אז נגד מיטיולן בדקה ה-95 של המשחק. בעונת סקוב כבש 10 שערים שעזרו לקבוצתו להישאר בליגה.
בינואר סקוב חתם בפ.צ. קופנהגן תמורת כ-7.5 מיליון קרונה דנית. ב-10 בפברואר 2018 סקוב ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–5 נגד ראנס. ב-25 בפברואר סקוב הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 נגד אודנסה. ב-2 בדצמבר, סקוב הבקיע שלושער בניצחון 1–6 נגד הורסנס. בסיום עונת, סקוב כבש 29 שערים ובכך שבר את שיא הכיבושים לעונה אחת בליגת העל הדנית.
ביולי סקוב חתם בהופנהיים מהבונדסליגה תמורת 10 מיליון אירו. ב-1 בנובמבר סקוב הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–3 נגד פאדרבורן 07.
קריירה בינלאומית
ביולי סקוב נכלל בסגל הנבחרת לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, בה רשם 4 הופעות.
ב-10 ביוני 2019, סקוב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק נגד. ב-5 בספטמבר סקוב הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–6 נגד.
סקוב נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2020 בו הגיעה דנמרק לחצי הגמר, הישג השיא שלה מאז הזכייה בשנת 1992.
נכלל בסגל נבחרת דנמרק לטורניר מונדיאל 2022.
פניניתיים
פניניתיים (שם מדעי: Numididae) היא משפחה בסדרת תרנגולאים. העופות במשפחה זו מכונים גם עופות גינאה (באנגלית: Guineafowl). מוצאם של בני המשפחה היא יבשת אפריקה, אם כי חלק מהמינים בויתו ונפוצים כיום ברחבי העולם.
כשרות הפנינייה
אפשר להבחין בהתאמה בין תפוצתה הטבעית ושכיחותה לבין קיומה של מסורת כשרות. בתימן, לדוגמה, נמצאה הפניניה כעוף בר, ומסורת כשרותה הייתה ידועה.
במהלך המאה התשע עשרה עלתה לדיון סוגיית כשרות הפנינייה בספרות ההלכה בקרב הפוסקים האשכנזים. הרב אלעזר פלקלס מפראג התייחס לראשונה לסוגיית הפנינייה בשנת 1821 כשכתב שלא שמע מאף פוסק על היתר לאכילתה. זמן קצר לאחר מכן התייחס החתם סופר להיעדר מסורת כשרות הפנינייה בהונגריה, והוסיף שהעוף מותר במדינות שיש להן מסורת כזו. חלק מרבני גרמניה התירו זאת על סמך מסורת קדומה שהייתה בידיהם.
באיטליה, הידועה במסורת של עופות טהורים רבים, הותרה הפנינייה לאכילה בכמה קהילות, מסורת אשר התקיימה עד ימינו. באנגליה הוחזקה הפניניה כעוף טהור ובמודעות פרסום של העיתון היהודי ג'ואיש כרוניקל משנת 1876 הוא נזכר בין העופות שנמכרו במרכז לונדון בחנות בשר כשרה. מבין פוסקי צפון אפריקה המאוחרים יותר יש שהתירו ויש שאסרו ויש שביקשו להימנע מקביעת עמדה נחרצת.
לפי דברי הרב משאש הייתה מסורת כשרות של הפניניה גם בארץ ישראל. בשנים האחרונות נערכו שחיטות של פניניות בהיקף קטן. למשל, לצורך סעודת ההלכה שנערכה בירושלים בתאריך ג' תמוז תשס"ב (13.6.2002) במעמד רבנים וחוקרים, התבצעה שחיטה של פניניות, ובמהלך הסעודה הועברה מסורת כשרות הפנינייה לקהל המשתתפים.
ברוך שמואל בלומברג
ברוך שמואל בלומברג (באנגלית: Baruch Samuel Blumberg; 28 ביולי 1925 – 5 באפריל 2011) היה מדען יהודי-אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1976 על "תגליות ביחס למנגנונים חדשים למקור ולהפצת מחלות מידבקות". בלומברג זיהה את הנגיף של דלקת כבד נגיפית מסוג B (ראשי תיבות: HBV) ופיתח לה בדיקה איבחונית וכן חיסון. את פרס נובל חלק עם דניאל קרלטון גאידושק.
קורות חיים
נולד בעיר ניו יורק למאיר ואידה בלומברג. אביו היה עורך דין. סביו היגרו לארצות הברית מאירופה בסוף המאה התשע-עשרה. את לימודיו היסודיים עשה בישיבה דפלטבוש, ניו יורק, שם למד תורה לצד לימודי חול. לאחר סיום לימודי התיכון התגייס בשנת 1943 לצי האמריקאי. במסגרת שירותו הצבאי סיים את לימודיו לתואר ראשון ביוניון קולג' בסקנקטדי בשנת 1945. עד לשנת 1946 שירת בצי האמריקאי כקצין סיפון על נחתות. בלומברג לא איבד את משיכתו לים אף לאחר תום שירותו הצבאי ויצא מדי פעם להפלגות כמלח בצי הסוחר האמריקאי ומאוחר יותר אף הוסמך כרופא ספינה.
החל לימודים מתקדמים במתמטיקה באוניברסיטת קולומביה, אבל בשנת 1947 שינה את תחום לימודיו והחל בלימודי רפואה באותה אוניברסיטה. סיים את לימודי הרפואה בשנת 1951. לאחר סיום לימודיו עבד במשך ארבע שנים במרכז הרפואי הפרסביטריאני של אוניברסיטת קולומביה וסיים שם התמחותו. בשנת 1955, לאחר תום התמחותו, החל לימודים מתקדמים בביוכימיה בבליול קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד וקיבל תואר דוקטור בביוכימיה בשנת 1957.
בין השנים 1957–1964 עבד במכונים הלאומיים לבריאות. החל משנת 1964 היה חבר במרכז לחקר הסרטן פוקס צ'ייס שבפילדלפיה, ומשנת 1977 היה פרופסור לרפואה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת פנסילבניה. בין השנים 1989-1994 שימש אף כראש (מאסטר) בליול קולג' באוקספורד.
בין השנים 1999–2002 ניהל בלומברג את המכון למחקר אסטרו-ביולוגי של NASA בקליפורניה.
ספריו
<DIV dir=ltr> </DIV>
כריסטופר לויד
כריסטופר אלן לויד (באנגלית: Christopher Allen Lloyd; נולד ב-22 באוקטובר 1938) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. לויד, אשר זכה שלוש פעמים במהלך הקריירה שלו בפרס אמי, מוכר בעיקר בזכות תפקידיו כאמט "דוק" בראון בטרילוגיית הסרטים "בחזרה לעתיד", כשופט דוּם בסרט "מי הפליל את רוג'ר ראביט", כדוד פסטר בסרט "משפחת אדמס" וכג'ים איגנטובסקי בקומדיית מצבים "טקסי". בזכות קולו הייחודי שימש לויד גם כמדבב אנימציה, בעיקר עבור דמויות זדוניות.
חייו האישיים
לויד נולד בסטמפורד שבקונטיקט. אמו רות הייתה זמרת, אחותו של ראש עיריית סן פרנסיסקו, רוג'ר לפאם, ואביו סמואל היה עורך דין. לויד גדל בערים שונות בקונטיקט ולמד בבתי ספר שונים בקונטיקט ובמסצ'וסטס, עד שסיים את לימודיו בשנת 1958.
בשנת 1992, לאחר שתי מערכות נישואין, נישא לויד לכותבת והמפיקה ג'יין ווקר ווד, לה היה נשוי עד לשנת 2005. אחיינו של לויד, סאם לויד, מוכר אף הוא כשחקן, ותפקידו הנודע ביותר הוא בסדרת הטלוויזיה "סקראבס".
לויד ממעט להעניק ראיונות לתקשורת או להופיע בציבור. הוא מתואר על ידי אחדים מחבריו הטובים, משותפיו למקצוע וממעריציו כאדם שקט וביישן. כמו כן, לויד נודע כחובב דיג. בחודש נובמבר 2008 נהרס בית מגוריו של לויד כליל כתוצאה משרפות הענק שהתרחשו בקליפורניה.
קריירה
לויד החל את קריירת המשחק שלו בגיל 14, ובגיל 19 למד משחק בניו יורק. מאוחר יותר הופיע במספר רב של הצגות בברודוויי. תפקידו המרכזי הראשון בסרט קולנוע היה בסרט "קן הקוקייה" בשנת 1975, ומאוחר יותר הוא התפרסם בתפקידו ככומר ג'ים איגנטובסקי בסיטקום האמריקאי "טקסי" ובתפקידו כמדען האקסצנטרי אמט "דוק" בראון בסרטי "בחזרה לעתיד". לויד אף השתתף בקטעי הפתיחה והסיום המצולמים של סדרת האנימציה "בחזרה לעתיד", שהתבססה על טרילוגיית הסרטים. כמו כן, שיחק לויד בסרט "מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק" בתפקיד קומנדר קרוג' הקלינגוני, ובסרט "מי הפליל את רוג'ר ראביט" בתפקיד השופט הרשע דום. דמות מוכרת נוספת אותה שיחק לויד היא דמותו של דוד פסטר בסרטי "משפחת אדמס". ב-1995 שיחק בסדרת המדע הבדיוני "משחקים קטלניים" של רשת UPN, בתפקיד ד"ר ג'ורדן קנט.
בשנת 2003 שיחק בסדרת הטלוויזיה "פחד עד מוות", אשר מבוססת על סדרת סרטי פחד עד מוות. בשנת 2005 שיחק לויד בסדרת הטלוויזיה "משמר המדף" ברשת FOX, לצידה של פמלה אנדרסון. באותה שנה, השתתף בסרט הנעורים "גורל כאילו אכזר כזה".
בחודש נובמבר 2007 התרחש "איחוד" בינו לבין שותפו בעבר לסדרה "טקסי", ג'אד הירש, כאשר הופיע בתפקיד אורח בעונה הרביעית של הסדרה "מספ7ים". נכון לשנת 2008 משמש לויד כמדבב בסדרת האנימציה האמריקאית "Cyberchase". בשנת 2009 השתתף בסרט הילדים "ג'ק והאפונים" בכיכובה של קלואי גרייס מורץ, ובסרט "קול מיער" שמבוסס על ספרו באותו שם של ג'ק לונדון. ב-2010 שיחק בסרט האימה "פיראנה 3D" בכיכובה של אליזבת שו. ב-2014 שיחק בעונה השנייה של הסדרה "שטחים גרעיניים" בתפקיד הפרופ' סטנפילד, וב-2015 שב לעונה השלישית והאחרונה של הסדרה.
בשנת 2016 שיחק בסרט המתח "אני לא רוצח סדרתי" בבימויו של בילי אובריאן, ובסרט האימה "ירח קר".
בשנת 2017 שיחק בסרט "פורשים בסטייל", קומדיה שחורה בבימויו של זאק בראף ובכיכובם של מורגן פרימן ואלן ארקין.
בשנת 2022 ביצע הופעות אורח בסדרות "הקונרים" ו"המנדלוריאן".
ירחמיאל צימבל
ירחמיאל צימבל (1900 לערך - 21 בפברואר 1971) היה חלוץ וחקלאי. מלוחמי הקרב על תל חי ומוכתר מושב תל עדשים.
ביוגרפיה
צימבל נולד בעיירה בראנסק שבפולין למשפחת סוחרים דלת אמצעים, בנם של אברהם טוביה ואלקה ריבה צימבל. (הוריו נספו בשואה עם אחותו הצעירה ומשפחתה בשנת 1942.)
בצעירותו למד צימבל בחדר, ובשנת 1913 עלה לארץ ישראל עם אחותו שושנה (לימים אשתו של בכיר ההגנה, קלמן רדין). לאחר עלייתו שיקר בנוגע לשנת לידתו, על מנת להתקבל ולעסוק בעבודה חקלאית חלוצית. יחד עמו בפרדסי ראשון לציון ופתח תקווה עבדו לוי אשכול ואברהם הרצפלד. לאחר מכן היה זמן מה בין ראשוני העגלונים בירושלים.
כעבור כשבע שנים מעלייתו ביקש להתיישב עם חבריו מקבוצת הפועלים ביהודה, אך הופנה על ידי מרכז הסתדרות הפועלים החקלאיים לתל חי. בעת המאורעות בתל-חי (1 במרץ 1920) השתתף בקרבות ההגנה על החצר, ובשעת נפילתו של יוסף טרומפלדור שהה לצדו. אחותו התיישבה גם היא בתל חי ולקחה חלק בלחימה, אשר תועדה על ידה ביומנה הפרטי ששימש עדות לספרים רבים המגוללים את פרטי הקרב.