cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גט מקושר
חתימת העדים
הגמרא מעלה את החשש, שמכיוון שבשונה משטר רגיל, העדים לא חתומים בסוף השטר, קיים חשש שרמאי יוסיף פרטים נוספים לנוחיותו - בסוף השטר, שכן יש לו מקום לכתוב פרטים נוספים. בשל כך משיבה הגמרא, שבסיום נוסח השטר כתוב את המילים, המורים על כך שכאן מסתיים נוסח השטר, ומי שיוסיף מכאן והלאה מילים נוספות - אין הם מנוסח השטר עליו חתומים העדים. כדי שלא יוכל רמאי לכתוב על השטר הוספה ובסופו יכתוב שוב "שריר וקיים", תיקנו חז"ל ששטר שיש עליו פעמיים "שריר וקיים" נדע שהחלק השני שקר, כי על שטר אמיתי אין כותבים יותר מפעם אחת "שריר וקיים". כדי שלא ינסה למחוק את הראשון, תיקנו חז"ל ששטר בו יש חלק מחוק בסוף השטר, במקום שייתכן שהיה כתוב "שריר וקיים", פסול.
שיטת רב ירמיה בר אבא
לפי שיטת רב ירמיה בר אבא חותמים העדים אחורי הכתב וכנגד הכתב מבחוץ. הגמרא חשבה שכוונתו היא שהעדים חותמים כנגד הכתב ממש, כלומר באותו מקום עצמו שכתוב נוסח השטר, מצידו השני, אך זה לא ייתכן, שכן אז יהיה ניתן לזייף, שיוסיף בנוסח השטר, ומצידו השני יוסיף עד נוסף (לפי פירוש רבינו חננאל), או שלא יוסיף עוד עד, אבל יאמר: הארכתי את נוסח השטר, כדי להוסיף עדים מצידו השני, למרות שלא עלה הדבר בידי (שיטת רשב"ם).
מסיבה זו עולה המסקנה שכוונת רב ירמיה בר אבא היא שהעדים חותמים דווקא מול החלל הריק, כך שלא יהיה ניתן להוסיף על השטר עוד, שאז יהיה הכתב מול העדים, וניכר יהיה כי השטר זויף.
גזייה
גזִייה היא כלי לחימום באמצעות גז בישול.
הגזייה משמשת לצורך בישול שדה בטיולים ובמחנאות.
את הגזייה ניתן להדליק באמצעות גפרורים או מצית. על הלהבה שלה ניתן להניח מחבת או סיר קטנים בהם ניתן לבשל מזון.
בלון הגז הוא חלק הניתן להפרדה לצורך החלפה או מילוי מחדש של המכל.
דייה (שרות אלקטרוני)
דייה (באוקראינית: Дія, המדינה ואני) הוא שירות ציבורי אלקטרוני אוקראיני שפותח על ידי משרד השינוי הדיגיטלי של אוקראינה. זהו יישום נייד למסמכים דיגיטליים ופורטל שירות לציבור.
אפליקציית דייה, שהושקה בשנת 2020, מאפשרת לאזרחים אוקראינים להשתמש במסמכים דיגיטליים בסמארטפונים שלהם במקום במסמכים פיזיים למטרות זיהוי ושיתוף. פורטל דייה מאפשר גישה ליותר מ-50 שירותים ממשלתיים.
עצי אשוח (סדרת סרטים)
עצי אשוח (ברוסית: Ёлки) היא סדרת סרטי קומדיה רוסיים העוסקים בסיפורים העוסקים באירועים המתרחשים לקראת כניסת השנה החדשה ומככבים בה שחקנים נודעים מהקולנוע הרוסי.
עצי אשוח (2010)
הסרט הראשון בסדרה. יצא לאקרנים ב-16 בדצמבר 2010. בוים על ידי שישה במאים שונים. סיפור העלילה מתרחש ב-11 ערים שונות ברחבי רוסיה.
עצי אשוח 2 (2011)
יצא לאקרנים ב-15 בדצמבר 2011. בוים על ידי שישה במאים שונים. סיפור העלילה מתרחש ב-12 ערים שונות ברחבי רוסיה ומגולל חמישה סיפורים שונים הקשורים לערב השנה החדשה.
עצי אשוח 3 (2013)
הסרט יצא לאקרנים ב-26 בדצמבר 2013. הסרט נחשב לאחד מסרטי הקולנוע הפופולריים ביותר ברוסיה, לאחר שצפו בו 4.3 מיליון איש והרוויח יותר ממיליארד רובל רוסי. חוזר על התבנית הקודמת של מספר סיפורים שנושאם המרכזי סובב סביב ליל השנה החדשה.
עצי אשוח 1914 (2014)
יצא לאקרנים ב-25 בדצמבר 2014 ושווק בישראל בשם יולקי 1914.
במתכונת דומה לסרטים הקודמים, הסרט מגולל כמה סיפורים אך מתמקד למעשה באופן שבו חגגו את ליל השנה החדשה, בתקופת הצאר, בשנה הראשונה לפרוץ מלחמת העולם הראשונה ובששת החודשים הראשונים למעורבות המדינה במלחמה. הסרט מורכב משש נובלות המספרות את סיפורן של משפחות עירוניות וכפריות, עשירות ועניות בבתי אחוזה, בערים ובעיירות הקטנות של רוסיה. מהווה סרט פריקוול לסרטים האחרים בסדרה.
עצי אשוח 5 (2016)
יצא לאקרנים ב-22 בדצמבר 2016 ומורכב משבע נובלות המתרחשות בחמישה ערים שונים, על תחנת החלל הבינלאומית ועל גבי פלטפורמת הנפט פריראזלומנאיה שנמצאת בים ברנץ. מהווה סרט המשך לסרט עצי אשוח 3. שווק בישראל תחת השם יולקי 5.
בשנה החדשה גיבורי הסרט ממשיכים לעשות שטויות ולקוות לנס. בוריס צריך איכשהו להחזיר את האושר המשפחתי ובשביל זה הוא מוכן לגנוב פינגווין מחברו הטוב ביותר – ז'ניה. גולשי סקי וסנובורד, שעד היום לא הצליחו להתבגר, מנהלים מרדף מטורף אחר עץ חג המולד. סבתא מניה מתחילה להשתלט על האינטרנט במטרה למצוא אהבה ישנה. פרופסור מיקטרינבורג נרגע סוף סוף, אך עכשיו הוא משתגע מקנאה. בצפון הרחוק, מהנדס הבטיחות חייב לקחת את הסיכון, ולבסוף, להצהיר על האהבה. ולפינגווין יש רק מטרה אחת: להתיישב על הביצה.
עצי אשוח חדשים (2017)
יצא לאקרנים ב-21 בדצמבר 2017. מגולל את קורות גיבורי הסרטים הקודמים בערב השנה החדשה, לקראת כניסת שנת 2018.
הסרט שווק בישראל תחת השם נובי יולקי מבלי לתרגם את השם והוקרן באולמות הקולנוע של גלובוס מקס החל מה-15 בינואר 2018.
עצי אשוח אחרונים (2018)
יצא לאקרנים ב-27 בדצמבר 2018. מגולל את קורות גיבורי הסרטים הקודמים בערב השנה החדשה, לקראת כניסת שנת 2019. שווק בישראל בשם "יולקי: הסוף", בבתי הקולנוע של גלובוס מקס וסינמה סיטי מ-27 בדצמבר 2018, במקביל להקרנתו ברוסיה.
עצי אשוח 8 (2021)
הסרט יצא לאקרנים ב־16 בדצמבר 2021 ומככבים בו פיליפ קירקורוב, אולגה בוזובה, אלכסנדר רובאק, סרגיי סבטלאקוב ואיוואן אורגנט.
עצי אשוח פרוותיים (2015)
בשל הצלחתו הקופתית של עצי אשוח 3, הוחלט להפיק ספין אוף. יצא לאקרנים ב-29 בינואר 2015.
אל בנקו
אל בנקו (בספרדית: El Banco) היא עיר שנמצאת במחוז מגדלנה שבקולומביה.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 26 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מרץ (28 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אפריל (24 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,071 מילימטרים בשנה. חודש אוקטובר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (338 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (20 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה
העיר ממוקמת ליד הכבישים 43 ו-78.
כלכלה
כלכלת העיר מבוססת על דיג, חקלאות, גידול בקר וייצור עופות.
יום טוב ליפמן הלפרין (קאפולי)
רבי יום טוב ליפמן הלפרין (או: היילפרין; תקט"ז, 1756 - כ"ה בתשרי תקנ"ה, 19 באוקטובר 1794) היה רב ליטאי. נודע על שם ספרו "קדושת יום טוב", ועל שם הערותיו "מלאכת יום טוב" שנדפסו בש"ס וילנא.
ביוגרפיה
נולד בערך בשנת תקט"ז לרב אברהם, רבה של אליק, למשפחת רבנים מיוחסת. בהיותו בן 17 נישא והתמנה כרב בעיירה לאהיסען שליד פינסק, מנישואיו הראשונים לא היו לו ילדים, ובני הזוג נפרדו. הוא נישא בשנית לשרה בתו של רבי בצלאל אב"ד סלוצק, ובשנת תקמ"ה עבר לכהן כרב בקאפולי, על שם עיר זו התפרסם. ריט"ל היה מסתגר בכל ימות השבוע בבית הכנסת המקומי ולומד עם תלמידיו, שם גם כתב את כתביו שמעטים מהם מכונסים בספרו "קדושת יום טוב"; לביתו היה שב רק בשבתות.
היה נחשב מאוד בין רבני ליטא, והגאון מווילנא שהיה מבוגר ממנו נסע במיוחד לאושמינא להשתתף במסיבת האירוסין של אחד מילדיו. כשפרצה המחלוקת בווילנה בין הרב המקומי רבי שמואל בן אביגדור וראשי הקהל, היה רבי יום טוב אחד משלושת הבוררים שעסקו ביישוב הסכסוך. לאחר פטירת רבה האחרון של וילנה, קיבל רבי יום טוב כתב רבנות מפרנסי העיר, אך בשל חששו מביטול התורה שייגרם לו בעיר גדולה כווילנה, דחה את המינוי והחזיר את כתב ההכתרה לשולחיו. בעקבות כך, קיבלו ראשי הקהל בווילנה החלטה שלא למנות עוד רב בווילנה. ספר השו"ת שלו מכיל התכתבות ארוכה עם רבי חיים מוולוז'ין.
הוא המשיך לכהן כרבה של קאפולי עד פטירתו בכ"ה בתשרי תקנ"ה, 19 באוקטובר 1794.
נינו הקרוי על שמו הוא הרב יום טוב ליפמן בסליאנסקי, רבה של מיר ובעל "מלבושי יום טוב".
שיר ללא שם
שיר ללא שֵם (במילותיו הראשונות: "כי שירי הוא בת קול ברוח") הוא שיר עברי מאת שלום חנוך (מילים ולחן) שלחנו חובר בסוף שנות השבעים, ומילותיו נכתבו בסתיו 1980. השיר בוצע לראשונה ב-1980 על ידי יהודית רביץ באלבומה "גלוי ונעלם", וב-1983 הוקלט על ידי חנוך ונכלל באלבומו "על פני האדמה".
חיבור השיר
המנגינה לשיר נכתבה בתקופה שבה עבד חנוך על אלבום הביכורים של מאיר אריאל "שירי חג ומועד ונופל" (1977-78). חנוך ביקש מיהודית רביץ להשתתף בהקלטת השיר "ארול", ולאחר ההקלטה ניגן לה את השיר, שאז עוד היה נטול מילים. רביץ ביקשה ממנו את השיר והוא הסכים. לאחר זמן מה ביקש חנוך מאריאל שיחבר עבורו מילים, אך הוא לא היה מרוצה מהן ולכן כתב מילים אחרות בעצמו.{{הערה|שם=בית אבי חי 2018|{{יוטיוב|CQlUrW4Pknw|שם=שלום חנוך - שיר ללא שם, סיפורים במונו: פגישות עם מיטב אמני ישראל בהנחיית יואב קוטנר, בית אבי חי, דצמבר 2018}}}.}} מילות השיר נכתבו ב-22 בספטמבר 1980.
ביצועים
השיר, בעיבודם של אילן מוכיח, דוד קריבושי, טומי פרידמן ויהודית רביץ, התפרסם באלבומה של רביץ "גלוי ונעלם" (CBS, 1980). בהמשך נכלל השיר באלבום הסולו של חנוך "על פני האדמה" (CBS, 1983), אשר כלל בעיקר ביצועים שלו לשירים שכתב לאמנים אחרים.
גרסאות כיסוי נוספות
בשנת 2004 חודש השיר על ידי גלעד שגב.
בשנת 2006 הופיע השיר בסרט "מישהו לרוץ איתו" בביצועה של השחקנית הראשית בר בלפר.
התקבלות השיר ומעמדו
חוקר השירה והמוזיקה הישראלית נסים קלדרון מכליל את השיר בין אלה שחילץ חנוך מן הספרותיות של "שירי ארץ ישראל"; "מן הטון הקולקטיבי, ומן המחויבות האידאולוגית שליוו את העבריות של השיר, גם כאשר תוכן המלים לא היה פטריוטי. "מאיה", "לילה", "שיר ללא שם" – כולם דומים לשירי ארץ ישראל בשקט שלהם, בכך שהם שרים רק את מה שעצוב ויפה, אבל הם לא מדברים בלשון "אנחנו". אלו שירים אישיים מאוד של זמר-כותב ששר על עצמו".
הדס ועופר רגב: "השיר הפך לסוג של 'תפילת הדרך', המבקשת עבור המהלך בה שמחה, שלום והצלה מכף פורענות".
בסיכום שנת תשמ"א קבע מבקר המוזיקה יואב קוטנר כי זהו "השיר היפה ביותר השנה". כעבור ארבעה עשורים חזר והגדירו כאחד השירים המיוחדים. לדברי מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי: "במדור הלירי-רומנטי של שלום חנוך נמצא אחדים מהשירים היפים במוזיקה הישראלית. זה השיר הזה. בא והולך, וכשהוא מגיע, אתה מתחבר אליו כאל מקור חיים שמכיל את הנופים, הניגונים שלך מרבות הימים, למעשה חלק מקיומך במקום נזה. שיר ללא שם נולד נוגה, טון של געגועים, אווירה שמימית. על מעט שירים אפשר להגיד – אולטימטיביים. "שיר ללא שם" הוא אחד מהם. רגע בלעדי של חסד. שלום מדגיש דווקא את הפן העצוב שביצירה, את הרגע שההשראה נוטשת, שהשיר מתרחק. השיר הופך לישות בפני עצמה כשהדובר מאניש אותן – "אתה בא והולך", וכשהוא בא, נולד שיר כמו השיר המיוחד שנולד כאן".
המנצח והמלחין הישראלי אורי לשמן: "אחד השירים הכי יפים במוזיקה הישראלית. אבל מה הופך אותו לכזה: המילים, הלחן, העיבוד, השירה, החיבור בין כל המרכיבים? אני מוכרח לומר שאין לי תשובה... אין שם, אין מילה, למה שהופך את השיר הזה לכל כך גדול".
מבקר המוזיקה בן שלו כתב על אלבומה של רביץ "גלוי ונעלם" כי הוא
קישורים חיצוניים
ביצועים נוספים:
גרסאות כיסוי:
איליה גלזונוב
איליה גלזונוב (ברוסית: Илья Сергеевич Глазунов; ) הוא צייר רוסי וסובייטי. גלזונוב נמנה בין הבודדים שהוענק להם עיטור ההצטיינות למען המולדת מכל ארבע דרגות.
ביוגרפיה
איליה גלזונוב נולד בלנינגרד למשפחת היסטוריון. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא היה בלנינגרד הנצורה ממנה פונה בשנת 1942 לאחר פטירת רוב קרובי המשפחה. לאחר המלחמה הוא חזר ללנינגרד ולמד בבית הספר לציור אצל הצייר בוריס יוגנסון. עם סיומו הוא למד באקדמיה לציוד על שם רפין בלנינגרד.
בשנת 1957 התחתן ובאותה שנה עבר למוסקבה. בשנת 1957 סיים את עבודתו על ציור שעסק בנסיגת הצבא האדום בשלבים הראשונים של המלחמה. הציור הורד מתערוכות ואף הושמד בהמשך. במהלך שנות ה-60 צייר מספר ציורים בנושאי העיר לנינגרד והתושבים.
גלזונוב רכש פופולריות רבה בציור דיוקנים של ידוענים בברית המועצות וראשי מדינות שונות.
בשנת 1980 הוזמן לבצע ציור גדול על תרומת ברית המועצות לתרבות האנושית לבניין אונסק"ו בפריז. בשנת 1988 הוא צייר ציור "הרוס הנצחית" בו תיאר תוכנית רוסית ב-1000 שנים אחרונות.
4 באפריל
4 באפריל הוא היום ה-94 בשנה (95 בשנה מעוברת), בשבוע ה-14 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 271 ימים.
איליה גלזונוב
ביוגרפיה
בנוסף היה צייר תיאטרון והכין ציורים ותפאורה למספר הצגות.
בשנות ה-70 עמד בראש מערכת ציבורית נגד תוכנית לביצוע שינויים משמעותיים במרכז מוסקבה תוך הריסת בניינים ישנים רבים. מערכת ציבורית זו הביאה בסופו של דבר לביטול התוכנית.
עם תחילת הפרסטרויקה הוא היה ידוע כפעיל למען הלאומיות הרוסית ואף בעד חידוש המונרכיה ברוסיה.
גלזונוב מת מהתקף לב ב-2017 ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
רציחות האוסייג'
חקירת גופי אכיפת החוק, ובהם לשכת החקירות (BOI; הגוף שקדם ל-FBI), חשפה גם שחיתות נרחבת בקרב גורמים מקומיים המעורבים בתוכנית הפטרונות על הרווחים של בני האוסייג', לפיה בני האוסייג' לא נתפסו אחראיים מספיק כדי לנהל את הכספים שלהם ולכן מונה להם פטרון שסייע להם והיה בשליטה מלאה על כספי התמלוגים שהם קיבלו, פעמים רבות אותם פטרונים ניצלו את מעמדם כדי לעשוק את בני האוסייג' על ידי רכישות מפוקפקות דרך קרובים או מכירה במחיר גבוה יותר ממחיר השוק לבני האוסייג' - זאת למרות הטרוניה של בני האוסייג' שטענו שאינם זקוקים לפטרונים אלו. בשל השחיתות הרבה של השלטון המקומי והקשרים של רבים מהפטרונים שהיו לרוב חברים מכובדים ובעלי כוח והשפעה בסביבה, מרבית מקרי הרצח מעולם לא הגיעו למשפט, אם כי חלק מהגברים הורשעו ונידונו למאסר. לאחר שהמשפט המרכזי בנושא מצא את האשמים ברצח בני האוסייג' כאלו שתיכננו להתחתן עם בני השבט כדי לזכות בזכות הקניינית שלהם באדמה על ידי רציחת בני זוגם לאחר החתונה, הקונגרס שינה את החוק כדי לאסור על מי שאינם בני האוסייג' לרשת את תמלוגי הנפט של השבט. לאור התלונות על שיטת הפטרונות, ממשלת ארצות הברית החלה לנהל ישירות את הכספים שמשולמים לבני האוסייג'.
בשנת 2000 הגישו נציגי שבט האוסייג' תביעה נגד מחלקת הפנים של ארצות הברית בטענה שזו לא ניהלה את הנכסים כראוי ושילמה לאנשים את התמלוגים שהם נועדו להם. התביעה הוסדרה בשנת 2011 תמורת 380 מיליון דולר ותוך התחייבויות של הממשל הפדרלי של ארצות הברית לשפר את ניהול תוכניות התמלוגים.
בשנת 2017 יצאה לאור ספר "רוצחי פרח הירח", המוקדש לאירוע.
הנרי וירץ
הנרי וירץ (באנגלית: Henry Wirz, נולד בציריך ב-25 בנובמבר 1823, הוצא להורג בוושינגטון די.סי. ב-10 בנובמבר 1865) היה מפקדו של מחנה סאמטר (Camp Sumter) שליד אנדרסונוויל, ג'ורג'יה, מחנה שבויים שהקים צבא הקונפדרציה במלחמת האזרחים האמריקנית. במחנה זה גוועו כ-13,000 חיילים של האיחוד. לאחר המלחמה וירץ נשפט למוות כפושע מלחמה ונתלה.
שנותיו המוקדמות
הנרי וירץ נולד בציריך שבשווייץ בשם הרטמן היינריך וירץ. אביו, קספר יוהאן, היה חייט מומחה וחבר במועצת העיר. וירץ קיבל חינוך יסודי ותיכון, ובהמשך שאף להיות רופא, אלא שלמשפחתו חסרו האמצעים לממן את לימודי הרפואה. כיוון שכך, בין 1840 ל-1842 וירץ התמחה במסחר, הן בציריך, הן בטורינו, ולאחר מכן החל לעבוד בחנות כלבו בציריך. בשנת 1845 נישא לאמילי אושוואלד (Oschwald), ולזוג נולדו שני ילדים. בשנת 1847 וירץ הורשע במעילה ובהונאה, ונידון לארבע שנות מאסר. שנה לאחר מכן הומר עונשו ל-12 שנות גלות מקנטון ציריך. אשתו סירבה לעזוב את ציריך, והזוג התגרש ב-1853. תחילה, ב-1848, עבר וירץ למוסקבה, וכשנה לאחר מכן, ללורנס (מסצ'וסטס) שבארצות הברית, שם מצא עבודה במפעל. לאחר כחמש שנים, וירץ עקר להופקינסוויל (Hopkinsville) שבקנטאקי, שם עבד כעוזר לרופא. במסגרת עבודתו זו למד וירץ לערוך ניתוחים פשוטים ולקבע עצמות שבורות. בהמשך או במקביל, שלח ידו, או שניסה לעשות זאת, הן כעצמאי, הן כשכיר, במקצועות פארא-רפואיים שונים, הן בקנטאקי, הן במסצ'וסטס. בשנת 1854 הנרי וירץ נישא לאליזבת' וולף (Wolfe), אלמנה ולה שתי בנות. הזוג עבר ללואיזיאנה, שם נולדה לאליזבת' בת נוספת. בלואיזיאנה, ב-1856, הכיר הנרי וירץ את לוין מרשל (Marshall), בעל מטעים, אשר העסיק אותו כמפקח, וזאת לצד עיסוקו של וירץ בהומאופתיה.
מלחמת האזרחים
בפרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, וירץ הצטרף לצבא הקונפדרציה כטוראי בפלוגה שהתארגנה במחוז מדיסון בלואיזיאנה. לדבריו של וירץ, הוא נטל חלק ב שנערך ב-31 במאי וב-1 ביוני 1862, כעוזרו של ג'וזף א' ג'ונסטון, ובמהלכו נפצע. יש המפקפקים בדברים אלה, אך בכל מקרה, במהלך המלחמה הוא נפצע, ובשל כך איבד את היכולת להפעיל את ידו הימנית. וירץ נשלח לשלושה חודשי החלמה בביתו, מהם חזר ליחידתו ב-12 ביוני 1862. בהמשך אותה שנה, כתגמול על אומץ לב בקרב, וירץ הועלה לדרגת קפטן, ועקב מוגבלותו, הוצב בתפקיד מטה, כשלישו של ג'ון הנרי וינדר (Winder), האחראי על מחנות השבויים מקרב חיילי האיחוד. על פי גרסתה של אחותו, וירץ עשה בשליחות מיוחדת, מטעמו של נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס, במהלכה נסע לבריטניה ולצרפת עד ינואר 1864, ואז חזר והוצב במספר תפקידים קצרי מועד, תחת פיקודו של וינדר. ב-12 באפריל 1864, וינדר הוצב כמפקד על מחנה סאמטר.
מחנה סאמטר
מחנה סאמטר באנדרסונוויל (אשר נקרא לרוב על שם היישוב) הוקם כמחנה שבויים עבור חיילי האיחוד כחודשיים לפני הגעתו של וירץ. המחנה, שבנייתו לא הסתיימה באותה עת, התמלא בחיילים שבויים מצבא האיחוד בצפיפות רבה, הרבה יותר ומהר יותר מעבר למה שתוכנן. כיוון שהמגורים שתוכננו לא נבנו בטרם הגיעו, הם שהו באוויר הפתוח. הצפיפות הרבה, יחד עם תנאים סניטאריים ירודים, מחסור במזון, במי שתייה ובאספקה רפואית ואחרת, הביאו לתמותה רבה בקרבם (וגם בקרב צוות המחנה), ובשיאה הגיעה עד לכ-3,000 שבויים בחודש. אחת הסיבות לכך, פרט למחסור הכללי אותו חוותה הקונפדרציה, בייחוד לקראת סוף המלחמה, הייתה ציפייה שלא התגשמה, לחילופי שבויים. וירץ פנה אל הממונים עליו בבקשה לסיוע בשיפור התנאים, ללא הועיל. בנוסף, שיחרר חמישה שבויים, אשר נשאו מכתב החתום על ידי חבריהם, ובו בקשה לערוך חילופי שבויים. גם צעד זה לא נענה.
משפט והוצאה להורג
ב-7 במאי 1865, וירץ נתפס ונעצר באנדרסונוויל, על ידי כוח פרשים של האיחוד. כיוון שהממשלה הפדרלית החליטה להעמידו לדין, ב-10 במאי הוא נחבש בבית סוהר בוושינגטון די.סי.
וירץ הועמד לדין בפני בית משפט צבאי שבראשו עמד לו וולאס. משפטו נערך בין 23 באוגוסט ל-18 באוקטובר, ובו נאשם, יחד עם וינדר ואחרים, כי פעולותיו כמפקד מחנה השבויים נעשו בכוונה ליטול את חייהם של חיילי האיחוד הכלואים בו. בנוסף לאחריות לתנאים הנוראיים בהם הוחזקו השבויים, וירץ הואשם ב-13 מקרים שונים בהם נקט באכזריות כלפי שבויים באופן אישי. במשפט נשמעו 158 עדים: שבויים לשעבר, חיילים לשעבר של הקונפדרציה ואזרחי אנדרסונוויל.
בתחילת נובמבר וירץ הורשע הן באשר לאופן ניהולו את מחנה השבויים, הן בעשרה מתוך 13 המקרים של התאכזרות אישית, ונידון למוות. בקשת חנינה אשר וירץ שלח אל הנשיא אנדרו ג'ונסון נותרה ללא מענה. וירץ דחה הצעה לגלגל את האחריות לנעשה באנדרסונוויל לכיוונו של נשיא הקונפדרציה דייוויס, דבר שייתכן שהיה מציל אותו מהגרדום. ב-10 בנובמבר וירץ נתלה סמוך לבניין הקפיטול, בנוכחות קהל של כ-200 אזרחים וכ-120 חיילים אשר שמרו על הסדר.
אחרית דבר
וירץ היה האדם השני והאחרון שהוצא להורג בעוון פשעי מלחמה במלחמת האזרחים האמריקנית. הראשון, צ'אמפ פרגוסון (Ferguson), מנהיג של חבורת גרילה דרומית, נתלה ב-20 באוקטובר (היו מספר הוצאות להורג נוספות בעוון ריגול, רצח ואונס, אך לא באשמת פשעי מלחמה בתור שכאלה). עם הזמן עלו ספקות עד כמה משפטו של וירץ היה הוגן, וכמה אמינים היו חלק מן העדים. כן עלתה הסוגיה מה היה ביכולתו לעשות לנוכח מיעוט המשאבים שהועמדו לרשותו והשעיית חילופי השבויים.
SOKO München (סדרת טלוויזיה)
SOKO München (עד 2015 נודעה בשם SOKO 5113) היא סדרת טלוויזיה משטרתית גרמנית. פרק הבכורה שודר לראשונה ב-2 בינואר 1978 כשהעלילה מתרחשת במינכן. SOKO הוא קיצור של המונח הגרמני "Sonderkommission" (צוות חקירה מיוחד) והסדרה מתמקדת בחוקרי משטרה גרמניים. הסדרה רצה במשך 42 שנה והסתיימה בשנת 2020; במקומה עלו הסדרות SOKO Hamburg ו-SOKO Potsdam, על פוטסדאם והמבורג, בהתאמה.
סדרות ספין אוף
סדרת הספין-אוף הראשונה הייתה סדרה בת שנים-עשר פרקים בשם Solo für Sudmann ב-1997, ואחריה סדרת SOKO המבוססת בערים אחרות בגרמניה ובאוסטריה:
פרס גראמי לאלבום הקאנטרי הטוב ביותר
פרס גראמי לאלבום הקאנטרי הטוב ביותר הוא פרס שמוענק במהלך טקס פרסי גראמי; טקס שהוקם בשנת 1958 ובמקור נקרא טקס פרסי גרמופון, שהעניק פרסים לאמנים שהוציאו מוזיקה מסוגת הקאנטרי. הטקסים מתקיימים מדי שנה על ידי האקדמיה הלאומית לאמנויות להקלטה ומדעים של ארצות הברית, על מנת "לכבד הישגים אמנותיים, מיומנות טכנית ומצוינות כללית בענף ההקלטות, ללא התחשבות במכירות אלבומים או במיקומי השיא שלהם".
פול אריזין
פול ג'וזף אריזין (באנגלית: Paul Joseph Arizin; 9 באפריל 1928 - 12 בדצמבר 2006) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק במדי קבוצת פילדלפיה ווריורס מליגת ה-NBA, הנחשב לממציא ה.
אריזין שיחק בפילדלפיה בשנים 1950–1962 ובעת פרישתו ממשחק היה לקלע השלישי בכל הזמנים בליגה עם 16,266 נקודות. בשנת 1978 נבחר אריזין להיכל התהילה של הכדורסל, ובשנת 1996 הוא נבחר כאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.
ראשית חייו
אריזין נולד בפילדלפיה, פנסילבניה ובתקופת לימודיו בתיכון לא שותף במשחקי קבוצת הכדורסל, מכיוון שכשל במבחנים. לאחר סיום לימודיו התיכוניים, נרשם לאוניברסיטת וילאנובה, והחל לשחק במדי קבוצת הכדורסל שלה. כבר בעונת ה"" שלו, עונת, רשם אריזין של 11.1 נקודות למשחק. כשהיה "" כבר רשם 22.0 נקודות למשחק, ובעונתו האחרונה באוניברסיטה הוביל את קלעי ה-NCAA עם 25.3 נקודות בממוצע למשחק.
קריירה מקצוענית
עם סיום לימודיו בחרה פילדלפיה ווריורס באריזין בדראפט ה-NBA כבחירה טריטוריאלית. כבר בעונת הבכורה שלו בליגה קלע אריזין 17.2 נקודות למשחק, הקלע השני בקבוצה אחרי ג'ו פולקס שרשם 18.7, הוביל את הקבוצה בריבאונדים למשחק עם 9.8 ונבחר לתואר רוקי השנה. בסיום העונה, העפילה פילדלפיה למשחקי הפלייאוף, אך הודחה בסדרת המשחקים הראשונה מול סירקיוז נשיונלס בשלושה משחקים 2-1.
בעונה העוקבת, עונת, המשיך אריזין את יכולתו המצוינת. הוא נבחר לשחקן המצטיין של משחק האולסטאר, רשם שיא קריירה של 11.6 ריבאונדים עליהם הוסיף 25.6 נקודות למשחק, נבחר למלך הסלים של הליגה עם 1,674 נקודות, ולחמישיית העונה הראשונה בפעם הראשונה בקריירה. במשחקי הפלייאוף הודחה הקבוצה שנית מול סירקיוז בתוצאה 2-1 בשחזור חצי גמר המזרח של העונה הקודמת. את שתי העונות הבאות החמיץ אריזין עקב גיוסו לחיל הנחתים האמריקני בזמן מלחמת קוריאה.
בשתי העונות בהן לא שיחק עם פילדלפיה כשלה הקבוצה להעפיל למשחקי הפלייאוף, כשבעונת השיגה 12 ניצחונות בלבד מול 57 הפסדים. עם שובו לליגה, בעונת, הצליח להוביל את הקבוצה ל-33 ניצחונות, המאזן הטוב ביותר בשלוש השנים האחרונות, אך עם 39 הפסדים לא הצליחה הקבוצה להעפיל למשחקי הפלייאוף.
בעונת, חזר אריזין להיות הקלע המוביל של הקבוצה לאחר שבשלוש העונות הקודמות הוביל אותה ניל ג'ונסטון, שגם זכה בתואר מלך הסלים בכל שלוש העונות. אריזין רשם 24.2 נקודות למשחק, הוביל את הקבוצה למאזן הטוב ביותר בליגה עם 45 ניצחונות מול 27 הפסדים בלבד, ונבחר שנית לחמישיית העונה. בגמר המזרח, אליו העפילה הקבוצה באופן אוטומטי, ניצחה פילדלפיה את סירקיוז 2-3, ובגמר ה-NBA ניצחה את פורט ויין פיסטונס בתוצאה 1-4 וזכתה באליפות השנייה בתולדותיה. אריזין הוביל את קלעי הקבוצה במשחקי הפלייאוף עם 28.9 נקודות למשחק בממוצע.
גם בעונה הבאה, עונת המשיך אריזין להצטיין. הוא רשם 25.6 נקודות למשחק בממוצע, היה שנית למלך הסלים של הליגה עם 1,817 נקודות, ונבחר פעם נוספת לחמישיית העונה. אריזין המשיך ושיחק במדי פילדלפיה עד סיום עונת, לאחריה עבר לשחק בקמדן בולטס מליגת ה-CBA. הוא שיחק בבולטס שלוש שנים נוספות בטרם פרש ממשחק פעיל.
בשנת 1978 נבחר אריזין להיכל התהילה של הכדורסל.
תארים והישגים
אליפות ה-NBA: 1955/1956
מיא ח'ליפה
מיא ח'ליפה (באנגלית: Mia Khalifa, בערבית: ميا خليفة, מוכרת בתקשורת בישראל גם באיות השגוי מיה חליפה או מיה קאליפה; נולדה ב-10 בפברואר 1993) היא שחקנית פורנו לשעבר, אמריקאית ילידת לבנון.
ביוגרפיה
נולדה בשם מיא כליסתא (ميا كاليستا) בביירות, בירת לבנון, למשפחה ערבית-נוצרית קתולית, אף שהיא מגדירה עצמה כלא אדוקה. משפחתה היגרה לארצות הברית בשנת 2001. היא התגוררה בנעוריה במחוז מונטגומרי במדינת מרילנד, ולאחר מכן למדה באוניברסיטת טקסס באל פאסו, שם סיימה לימודי תואר ראשון בהיסטוריה.
קריירה
ח'ליפה החלה להשתתף בסרטים פורנוגרפיים מקצועיים בארצות הברית באוקטובר 2014. בתוך חודשים ספורים הפכה לכוכבת הפופולרית ביותר באתר Pornhub, וזכתה לפרסום עולמי. פרסום זה גרר ביקורת חריפה מצד רבים בלבנון ובארצות ערב, שטענו שהקריירה של ח'ליפה מבישה וכי היא ממיטה חרפה על מדינתה.
באחת מסצנות הפורנו שלה, ח'ליפה נראית לובשת חג'אב ומתלוננת על כך שהוא בעייתי ולא נוח. היא קיבלה איומים על חייה עקב הסרטון. לאחר מכן, בריאיון ל"וושינגטון פוסט" אמרה ח'ליפה שהסצנה השנויה במחלוקת הייתה סאטירית וכך צריך להתייחס אליה. כמו כן ציינה שהיא רואה את עצמה כעת כנוצרייה ולא כמוסלמית, וסיפרה גם על קשריה עם הוריה.
על התגובות במזרח התיכון אמרה: "יש עוד דרך ארוכה לזכויות הנשים בלבנון אם כוכבת פורנו אמריקנית-לבנונית שכבר לא מתגוררת בלבנון יכולה לגרום לסערה כל כך גדולה. לבנון התפארה פעם בהיותה המדינה המערבית ביותר במזרח התיכון, אבל עכשיו אני רואה אותה כהרסנית, מיושנת ומדכאת."
הסופר הלבנוני-בריטי נאסרי עטאללה יצא להגנתה, וכתב: "הזעם המוסרי כלפי מיא ח'ליפה, ככל הנראה כוכבת הפורנו הלבנונית הראשונה, שגוי משתי סיבות. בראש ובראשונה, כאישה, היא חופשייה לעשות מה שהיא רוצה עם הגוף שלה. שנית, כאישה נבונה המתגוררת בקצה השני של העולם, רק היא אחראית על חייה והיא לא חייבת שום דבר למדינה שבה היא במקרה נולדה. קיימת תפיסה מוזרה לפיה להיות לבנוני הוא ייעוד והחובה הראשונה של כל מי שנולד בלבנון, והחיים האישיים שלך הם רק במקום השני."
בריאיון לעיתון "וושינגטון פוסט" ביולי 2016 טענה שהשתתפה בסרטים פורנוגרפיים מקצועיים רק במשך כשלושה חודשים, שעברה אז תקופה מרדנית בחייה, והבינה לאחר מכן שהתחום הזה לא התאים לה. על אף דבריה אלה, היא ממשיכה להתפרנס ממכירה בתשלום של סרטוני פורנו למנויים שלה באתרי אינטרנט.
בפרסומת של "אלמאזה", מבשלת בירה לבנונית, מוצג בקבוק בירה ליד זוג משקפיים המעוצבים כמו אלה של ח'ליפה, ולידם כתוב: "שנינו מיועדים למבוגרים בלבד."
באוגוסט 2020 הציעה ח'ליפה למכירה את המשקפיים המפורסמים שלה מזמן עבודתה כשחקנית פורנו במטרה לגייס כספים לטובת קורבנות הפיצוץ בנמל ביירות.
שמואל ללקין
שמואל ללקין (8 בפברואר 1926 – 26 בנובמבר 2020) היה מבכירי עסקני הספורט בישראל, מנכ"ל ההתאחדות לספורט בישראל בשנים 1962–1995, שעמד בראש ארבע משלחות אולימפיות של ישראל – מקסיקו (1968), מינכן (1972), מונטריאול (1976), לוס אנג'לס (1984). ללקין נשא את הנאום המפורסם לאחר פרשת טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, בו הצהיר כי ישראל תמשיך להשתתף במשחקים האולימפיים. בצעירותו היה ללקין שחקן כדורעף וטניס שולחן במסגרת מועדון הפועל תל אביב, ואף לחם במסגרת הפלמ"ח כמפקד כיתה, ומאוחר יותר במלחמת השחרור כקצין.
מיא ח'ליפה
דעותיה
ב-2021, במהלך מבצע שומר החומות של צה"ל, הביעה ח'ליפה מחאה נגד מדינת ישראל ודרשה FreePalestine# (שחררו את פלסטין) בעשרות פוסטים ברשתות החברתיות בהם היא מגנה את הפעולות של צה"ל ברצועת עזה ואת חוסר התגובה של האו"ם להתחממות בגזרה הישראלית, שיתפה גם סרטוני ההפצצות ברצועת עזה, ובמקרה אחר אף פרסמה תיעוד שלה מגדפת את ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, דרך רשת חברתית אחרת. בהמשך חשפה גם על אודות הרקע האישי שלה, כשמגיב טען ש"אין לה שום מושג על מה היא מדברת", מיא ח'ליפה תיארה את זכרונותיה מילדותה שלה מבירת לבנון בזמן התקפות חיל האוויר הישראלי, במהלך המערכה ברצועת הביטחון בדרום לבנון: "אני זוכרת היטב את החיים בצל האזעקות, את התקיפות מהאוויר, את האדמה הרועדת, את השעות הארוכות במרתפים ואת ההשמדה של ביירות", כתבה ח'ליפה. "כשאני אומרת 'שחררו את פלסטין' אני זועקת את זה חזק כמו שאני זועקת 'התפללו עבור לבנון'".
שמואל ללקין
ביוגרפיה
ללקין נולד בתל אביב ומצעירותו היה ספורטאי פעיל בענפי הכדורעף, כדורסל, טניס וטניס שולחן במסגרת מועדון הפועל תל אביב.
מיא ח'ליפה
דעותיה
לח'ליפה מספר כתובות קעקע הקשורות ללבנון. באחת הכתובות מצוטטת שורת הפתיחה של המנון לבנון ("כולנו למען המולדת, התהילה והדגל"). בשנת 2012, לאחר פיגוע בלבנון, עשתה ח'ליפה כתובת קעקע נוספת ובה סמל הצלב של הכוחות הלבנוניים, המסמל לדבריה הזדהות עם הדעות הפוליטיות של אביה.
שמואל ללקין
ביוגרפיה
בגיל 17 הצטרף להגנה, סיים קורס מפקדי כיתות בשפיה והדריך בגדודי הנוער (גדנ"ע). התגייס לפלמ"ח באוקטובר 1943 ושירת בקיבוץ קריית ענבים, ברמת רחל ובבית הערבה. בנובמבר 1945, כאשר היה מפקד כיתה בבית הערבה, הוביל יחידת סיור מבית הערבה לרמת רחל, כאשר מארב בריטי תפס את היחידה וגרם לכך שהחוליה נידונה ל-7 שנות מאסר באשמת נשיאת נשק. ללקין שוחרר מהמאסר באוגוסט 1947, והמשיך לשרת כמפקד מחלקה בחטיבת הראל. במלחמת העצמאות עלה כמפקד פלוגה בשיירה האחרונה שעלתה לירושלים, השתתף בקרבות על שועפאט, אזור הר הצופים - האוניברסיטה העברית, ובניסיון כיבוש של אוגוסטה ויקטוריה. לאחר המלחה גויס לצה"ל וסיים קורס מפקדי גדודי ואת בית ספר לפיקוד ומטה. היה מדריך בקורס מג"דים, קצין אג"ם חטיבה 7 בשנים 1951–1953, מפקד יחידת סיור 7, עוזר קצין אג"מ בפיקוד דרום בשנת 1955, וקצין אג"ם הגנה מרחבית של פיקוד דרום.
לאחר שחרורו מהצבא בשנת 1962, מילא שורה של תפקידים בספורט הישראלי, ביניהם חבר הנהלת איגוד טניס, יו"ר הקרן לעידוד ספורטאים של הוועד האולימפי ומנכ"ל ההתאחדות לספורט בישראל במשך 35 שנים (עד שנת 1996. במסגרת תפקידו זו עמד בראש המשלחות האולימפיות של ישראל לאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), אולימפיאדת מינכן (1972), אולימפיאדת מונטריאול (1976) ואולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). כמו כן עמד בראש משלחות ישראל למשחקי עמי אסיה בתאילנד בשנת 1970 ובטהראן בשנת 1974. בהיותו נציג הפועל במסגרות הספורט השונים, חש ללקין לדבריו כל השנים "כחריג בין כל ראשי מרכזי הספורט".
מיא ח'ליפה
חיים אישיים
בתקופה בה שיחקה בסרטים פורנוגרפיים מקצועיים התגוררה במיאמי, לאחר מכן עברה לטקסס. בפברואר 2011 היא נישאה לחבר אמריקאי מהתיכון כשהייתה בת 18, אך הם נפרדו ב-2014, והתגרשו ב-2016. ב-2019 התחתנה עם השף השוודי רוברט סנדברג וב-2020 נפרדו. ב-2022 החלה לצאת עם ג'יי קורטס.
שמואל ללקין
ביוגרפיה
לאחר טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, היה זה ללקין שהודיע, לאחר התייעצות עם ראש הממשלה גולדה מאיר, בנאום שנשא בשפה העברית, כי משלחות ישראל ימשיכו גם בעתיד להתחרות במשחקים האולימפיים. לימים יספר ללקין כי בסיור שערך בכפר האולימפי במינכן כחודש לפני האולימפיאדה התריע על מחדלי אבטחה רבים, אך איש לא לקח את דבריו ברצינות. בשנים שלאחר הטבח, פעל רבות להנצחת הספורטאים הישראלים שנרצחו בטקסים הרשמיים במשחקים האולימפיים.
מיזם נוסף של ללקין, במסגרת תפקידו כמנכ"ל ההתאחדות לספורט היה הקמתו של מטווח הקליעה האולימפי בהרצליה. כמו כן היה פעיל שנים רבות במכון הלאומי למציינות בספורט וינגייט.
ללקין, שהיה שנים רבות תושב שכונת צהלה בתל אביב, היה נשוי לירדנה עד למותה ב-2017 ואב לשני ילדים. כיהן במשך 10 שנים כיו"ר השכונה, וכיו"ר מרכז הספורט (הקאנטרי) השכונתי והיה ממייסדי מועדון הטניס של הפועל צהלה.
בשנותיו האחרונות התגורר ללקין בדיור מוגן כפר סבא. נפטר ב-26 בנובמבר 2020 והובא למנוחות בבית הקברות מנוחה נכונה בכפר סבא.
לאקלן ביוקנן
לאקלן ביוקנן (באנגלית: Lachlan Buchanan נולד; 25 באפריל 1987) הוא שחקן אוסטרלי.
קריירה
ביוקנן שיחק באופרות סבון כמו קרוב רחוק. הוא גם שיחק בכמה סרטים, בתפקידי משנה ב-"Arcadia Lost" ו-"All My Friends Are Leaving "Brisbane, ובתפקיד ראשי בסרט Newcastle". ביוקנן גילם את סקוט מיטשל בקומדיית המצבים האוסטרלית "Working Class", שהוקרנה בבכורה בינואר 2011.
בשנת 2015, ביוקנן כיכב בסרט דל התקציב Muck, שיצא לאקרנים במרץ. ביוקנן לוהק לתפקיד קייל אבוט באופרת הסבון האמריקאית צעירים חסרי מנוח. הסצנה הראשונה שלו שודרה ב-25 בפברואר 2015.
בינואר 2016, פורסם כי ביוקנן ישחק בפרק אחד של זאב צעיר המשודרת בערוץ MTV, בתור אנרי ארגנט.
בשנת 2023 שיחק בסדרה הקומית Wellmania המשודרת בנטפליקס.
בת יפתח
בת יפתח היא דמות מקראית, אשר אינה מזוהה בשמה אלא בשם אביה, השופט יפתח הגלעדי. לאחר ניצחונו של אביה יצאה לקראתו בתופים ובמחולות, ואביה יפתח נאלץ לקיים את הנדר שנדר ולהעלותה לעולה. בת יפתח ביקשה ללכת עם חברותיה להרים כדי לבכות על בתוליה, ולאחר חודשיים קיים יפתח את נדרו, אם כי הסיפור אינו מפרט כיצד. דעת הרוב בקרב פרשני המקרא היא שיפתח הרג את בתו כקורבן אדם, אולם קיימת דעת מיעוט לפיה בתו של יפתח התבודדה והסתגרה במשך שארית חייה. בין הפרשנים המחזיקים בדעת המיעוט נמנים רד"ק ופרנץ דליטש.
נדר יפתח
לפני יציאתו של יפתח למלחמה בבני עמון נדר יפתח:.
ניסוח הנדר מלמד כי כוונת יפתח הייתה להעלות קורבן אדם. בסיפורי המקרא, רבים המקרים בו יוצאים במחולות לקראת המנצחים במלחמה, כמו בסיפור בשמואל א' י"ח לאחר ניצחונו של דוד על גָּלְיָת. הניסוח של יפתח הביא לתוצאה טראגית: ליפתח מתברר, שהמיט אסון על בתו ועל עצמו. העובדה שבתו יוצאת לקראתו יוצרת את הרושם, שיפתח נענש על נדרו להעלות קרבן אדם.
הדיווח על המלחמה קצר ואילו עיקר הסיפור מוקדש לנדר יפתח ולתשלומו. בפסוק ל"ד פוגשים הקוראים בבת יפתח לראשונה, כאשר היא יוצאת לקראת אביה. היציאה של הבת מן השטח המוגן אל החוץ מרמזת על סכנה. בתו אינה יודעת כאשר היא יוצאת לקראת אביה ששעתה הגיעה..
המילה וְרַק מדגישה את היותה יחידה. לפיכך מעמדה היא מעמד של 'בכור'. יפתח קורע את בגדיו לאות אבל, זועק זעקת כאב, וטוען שאינו יכול לחזור בו מנדרו. הוא אינו פונה בשאלה לבתו מדוע יצאה לקראתו.
בספרו 'מקראות בארץ המראות' כותב יאיר זקוביץ, כי סיפורה של בת יפתח הוא סיפור מאוחר, אשר צורף בשלב מאוחר יותר כדי להוסיף עוד חוליה לרצף כישלונות יפתח כשופט. סיפורה של בת יפתח מעוצב כסיפור בבואה לסיפור עקדת יצחק ומציג את יפתח כדמות שלילית לעומת דמותו החיובית של אברהם.
תשובת הבת
הבת מאשרת את דברי אביה. היא אינה מתנגדת. גם האב וגם הבת אינם מזכירים את קיום הנדר. בתו מבקשת ממנו חודשיים ארכה עד קיום הנדר. היא מבקשת לבכות על בתוליה ולא על אובדן חייה. מעבר לכך היא לא תהיה לאיש ולא תלד בנים.
הדגשת הבתולים הביאה את פרשני ימי הביניים כדוגמת רד"ק ורלב"ג לפרש את תשלום הנדר כפרישות. פירוש זה מושפע מהכרתם את מנהגי הנזירות הנוצריות, ומרצונם של פרשנים אלו ל"הקל בדינו" של יפתח. אביה אינו מקונן עליה.
קיום הנדר
כעבור חודשיים חוזרת בת יפתח לביתה כפי שהבטיחה. המחבר המקראי אינו מוסר פרטים מפורשים כיצד קיים יפתח את הנדר.
במחקר המקרא, יש הרואים בסיפור זה כסיפור אטיולוגי הבא להסביר את מנהג בנות ישראל לקונן על בת יפתח במשך ארבעה ימים. בספר מהלך המאורות ובספר היובלים וכן בלוח השנה במגילות קומראן מוזכרים ארבעה ימים מיוחדים (אותות/זיכרון/פגועים) הניצבים בארבעת רבעי השנה.
לפי רבי דוד אבודרהם, בת יפתח נשחטה בתקופת טבת, היום הקצר בשנה.
בת יפתח בספרות חז"ל
במדרש זה מתואר ויכוח בין הבת לאביה, שבו היא מנסה לשכנע את אביה שלא יבצע את הנדר. היא מצטטת את פסוקי התורה ובהם את נדר יעקב ושואלת באירוניה האם עלה בדעתו של יעקב להקריב קרבן מי משנים-עשר בניו.
חז"ל מותחים ביקורת חריפה על מעשהו של יפתח אשר ברור שאין לו כל תוקף, ועל פינחס שהיה בדורו ולא הפר את נדרו:
ב"קדמוניות המקרא", מדרש בתר מקראי קדום ששייך לספרות חיצונית, ומתוארך על ידי החוקרים למאה הראשונה לספירה, מופיע שמה של בת יפתח בטקסט הלטיני: סאילה. יעל פלדמן, חוקרת יהדות וספרות השוואתית, משערת שזהו כנראה שיבוש של השם העברי: "שאילה"; מכיוון שדוברי יוונית אינם יכולים להגות את הצליל "ש", הפכה שאילה לסאילה. דעה אחרת שהובעה בנושא היא, שקרוב לוודאי שהשם "סאילה" הוא המקורי, בהיותו קרוב לביטוי שהגיע מעקדת יצחק: "שה לעולה".
הקרבת קורבנות אדם במיתוסים קדומים
ספרות המקרא נאבקת בפולחן של קרבן אדם. המקרא אף אוסר העלאת קרבן אדם. בסיפור עקדת יצחק בולטת התנגדותו של המחבר המקראי לקרבן אדם. הספרות ההיסטוריוגרפית מותחת ביקורת על תושבי שומרון ומלכי יהודה שהעלו את בניהם לעולה. בנבואות ירמיהו ומיכה  נשמעת מחאה על מנהג זה. מוטיב פרשת בת יפתח הוא מוטיב ספרותי אשר מופיע בתרבויות שונות. מלך כרתים, אידומיניאוס, נדר בשעת סערה בים נדר לאל פוסידון, שאם ישוב לביתו בשלום וביטחון יעלה לעולה את מי שיפגוש בו לראשונה. בנו שלו עולה לעולה לאחר שהוא יוצא לקראתו בהגיעו לנמל הבית. הקרבת קורבנות אדם הייתה מנהג רווח בעולם הקדום, ולאבות שרצחו את בנותיהם יש תפקיד חשוב במיתוסים קדומים שונים. פולחן המולך לדוגמה היה כרוך בהעברת בנים באש. המחזה אגממנון של אייסכילוס מספר את סיפורה של איפיגניה, בתו הבכורה של אגממנון, שר הצבא היווני במלחמת טרויה. אגממנון שומע מפי הנביא קלכס שהסיבה לעצירת רוחות השמים היא זעמה של האלה ארטמיס על אגממנון. כדי לשכך את זעם האלה הוא מציע להקריב את איפיגניה. עלילתו של המחזה איפיגניה באאוליס מאת אוריפידס שונה. מנלאוס דורש את פיזור הצבא כדי למנוע את הקרבת אחייניתו. האב אגממנון מעדיף את הקרבת בתו על פני מרידה.
בת יפתח בתרבות
ציירים רבים ציירו את בת יפתח, ובהם בנוונוטו די ג'ובני (בסביבות 1470) פטר קנדיד (בסביבות 1610), דירק ואן דלן (1633), ג'ון אוורט מיליי (1896), ואלכסנדר קבנל (1879). הפסל שונסי איווס יצר, בשלהי שנות ה-60 של המאה ה-19 פסל של בת יפתח, ופסל של יפתח ובתו מאת אמיל וולף מוצב בחצר כנסייה בעיירה ארבך שבגרמניה.
מחזה מאת משה ניימאן הוצג בווינה בשנת 1805. בשנת 1909 יצא בארצות הברית סרט ראינוע בשחור-לבן על דמותה של בת יפתח התנ"כית, בשם בת יפתח: טרגדיה תנ"כית (באנגלית: Jephtah's Daughter: A Biblical Tragedy).
בשנת 1934 הודפס המחזה 'בת יפתח' לד. רייס, בסנט לואיס, ארצות הברית.
סיפורה של בת יפתח עומד בליבה של האורטוריה "יפתח" מאת ג'אקומו קריסימי וכן של אורטוריה בעלת שם זהה מאת גאורג פרידריך הנדל. בישראל הלחין את סיפור בת יפתח התנ"כי המלחין אהרון חרל"פ. כמו כן עמנואל זמיר כתב שני שירים על בת יפתח שהלחין אמיתי נאמן.
משוררים עבריים אחדים כתבו שירים על בת יפתח: אנדה עמיר-פינקרפלד, שאול טשרניחובסקי, יעקב פיכמן, יצחק שלו והרצל חקק.
גם שירו של נתן זך, "המוות בא אל סוס העץ מיכאל", כולל אזכור לפרשה זו.
תהילים מ"ח
תהילים מ"ח הוא המזמור הארבעים ושמונה בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-47) המזמור מיוחס לבני קרח המוזכרים בספר דברי הימים כבני לוי וכמשוררים במקדש. כמו מ"ב, מ"ג, מ"ד, מ"ה, מ"ו, מ"ז, מ"ט, פ"ד, פ"ה, פ"ז ופ"ח. המפרשים נחלקו אודות חלקם במזמורים, יש הטוענים שהם חיברו את המילים או הלחן ויש המפרשים שהם אלו שנהגו לזמרו במקדש.
יש האומרים כי אמירת הפרק היא סגולה שיפחדו ממך שונאים.
תוכנו של המזמור
מזמור מ"ח מורכב מחמישה עשר פסוקים המהווים שיר בן שני בתים
ב'-ט'
הבית הראשון של השיר מספר על גדולתה ויופייה של עירו של האל:"יְפֵה נוֹף מְשׂוֹשׂ כָּל הָאָרֶץ... קִרְיַת מֶלֶךְ רָב"(ג). ככזו, היא זוכה ליחס מיוחד, כל המלכים ש"נוֹעֲדוּ" כדי לפגוע בה, בסופו של דבר "נִבְהֲלוּ" ו"נֶחְפָּזוּ" להימלט עד ש"אֱלֹהִים יְכוֹנְנֶהָ עַד עוֹלָם סֶלָה"(ט).
י'-י"ד
אז בהתאם לגדולתה של העיר, בני האדם רואים, מתפעלים, שמחים ומעבירים הלאה את המסר: "סֹבּוּ צִיּוֹן וְהַקִּיפוּהָ סִפְרוּ מִגְדָּלֶיהָ שִׁיתוּ לִבְּכֶם לְחֵילָה פַּסְּגוּ אַרְמְנוֹתֶיהָ. לְמַעַן תְּסַפְּרוּ לְדוֹר אַחֲרוֹן כִּי זֶה אֱלֹהִים אֱלֹהֵינוּ עוֹלָם וָעֶד"(יג-טו).
הזוג המוזר (סרט)
הזוג המוזר (באנגלית: The Odd Couple) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1968 עם ג'ק למון ווולטר מתאו בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ניל סיימון והוא מבוסס על מחזה שלו באותו שם משנת 1965 שזכה להצלחה גדולה בברודוויי.
העלילה היא על שני חברים גרושים הגרים בדירה אחת ושונים באופיים - אחד מרושל והשני כפייתי לסדר וניקיון.
הסרט זכה להצלחה מסחרית גדולה. כעבור 30 שנה נפגשו שוב ג'ק למון וולטר מתאו באותם התפקידים בסרט "הזוג המוזר 2".
תקציר העלילה
פליקס אונגר (ג'ק למון) רוצה להתאבד לאחר שאשתו פרנסס הודיעה לו שברצונה להתגרש. הוא שוכר חדר בקומה גבוהה במלון אך החלון לא נפתח. הוא נכנס למועדון ורוצה להשתכר אך נתפס לו הצוואר. לבסוף הוא עומד על גשר וחושב להתאבד בקפיצה לנהר.
בינתיים מחכים לו חבריו למשחק פוקר בדירתו של אוסקר מדיסון (וולטר מתאו). אוסקר הוא כתב ספורט, גרוש מאשתו בלאנש. דירתו הפוכה, ולא מסודרת. הוא מכין כריכים לחבריו למשחק - וויני (ג'ון פידלר), רוי (דייוויד שיינר), ספיד (לארי היינס) שסיגר תמידי נעוץ בפיו ומורי (הרברט אדלמן) שהוא שוטר שלא נפרד מאקדחו.
מאחר שהם מודאגים בשל התעכבותו של פליקס, אוסקר מתקשר לפרנסס והיא מודיעה לו שהם מתגרשים ושפליקס שלח לה מברק התאבדות.
לאחר כמה שעות חרדה מגיע פליקס שבור וכולם מכסים אותו באהבה ודאגה וסוגרים את החלון שלא יקפוץ.
פליקס הוא כפייתי לסדר ולנקיון. הוא מתחיל לסדר את הדירה ולהעיר כל הזמן לאוסקר. הוא גם סובל מאלרגיה לבושם וחמרים נוספים ומשמיע מדי פעם קולות לפתיחת הגרון והסינוסים שלו. זה מערער את עצביו של אוסקר שפותח את החלות בדירה בתקווה שאוסקר יקפוץ.
כאשר אוסקר מסקר משחק בייסבול הוא מפריע לו בשיחה טלפון ואומר לו שלא יאכל נקניקיות כי הוא מכין שעועית ואוסקר מחמיץ מהלך חשוב במשחק.
אוסקר מחליט להזמין שתי שכנות אחיות מהבניין- ססילי וגוונדולין פידג'ן (מוניקה אוונס וקרול שלי), אחת אלמנה ואחת גרושה. פליקס מכין להם ארוחה עם צלי בשר.
כשאוסקר הולך למטבח להכין משקאות, פליקס פותח בשיחה עם הבנות, מראה להם את תמונת אשתו וילדיו ומתחיל לבכות. כשאוסקר חוזר מהמטבח הוא מוצא את שלושתם בוכים. אוסקר לא יכול לסבול את פליקס. הוא מלכלך את הדירה בכוונה וזורק לקיר צלחת עם פסטה. לבסוף הוא מורה לו לעזוב. פליקס הנעלב הולך ובמשך כמה ימים לא ידוע היכן הוא. החברים מודאגים ויוצאים לסיור בעיר במכונית המשטרה של מורי אך לא מוצאים אותו.
הם משחקים פוקר אך מודאגים. לפתע נכנס פליקס קורן מאושר כדי לקחת את בגדיו. לחברים המופתעים הוא מודיע כי עבר לגור בדירת האחיות פידג'ן.
גאו ג'י-שנג
גאו ג'י-שנג (בסינית: 高智晟, נולד ב-20 באפריל 1964) הוא עורך דין ופעיל זכויות אדם סיני. הוא ידוע בכך שהגן משפטית על פעילים ועל בני מיעוטים דתיים ותיעד את הפרות זכויות האדם בסין. בעקבות פעילותו זאת, ובמיוחד לאחר שהגן על מתרגל פאלון גונג, נשלל רישיונו והוא נעצר על ידי המשטר הסיני מספר פעמים וספג עינויים. גאו כתב ספר אוטוביוגרפי, A China More Just (2007), המתעד את מאבקו כעו"ד למען זכויות האדם במדינה הקומוניסטית הגדולה בעולם. בפרסומים מאוחרים יותר הוא האשים את המשטר של המפלגה הקומוניסטית הסינית (המק"ס) כאחראית לעינויים, ותיאר עינויים שעבר בעצמו על ידי המשטרה החשאית הסינית.
גאו נעלם בפברואר 2009, אך בשנת 2014 דווח כי שוחרר למעצר בית. הוא נעלם שוב בשנת 2017 וכנראה נלקח למאסר. מאז לא ידוע עליו דבר.
רקע והשכלה
לאחר שהשתחרר מהצבא עבד כמוכר מזון. בעקבות הודעה בעיתון שפרסמה את רצונו של מנהיג סין באותו זמן, דנג שיאו-פינג, להכשיר 150 אלף עורכי דין, גאו נרשם ללמוד משפטים ב-1991 ואחרי שהצטיין בלימודים, ועבר את בחינת ההסמכה ב-1995, הוא קיבל תעודת עורך דין.
ראשית הקריירה
בשנת 1989 התקבל, בפעם הראשונה בסין, חוק מנהלי שאפשר לאזרחים סינים להגיש תלונה למוסדות השלטון. המקרה הראשון שגאו טיפל בו היה של נער שנכנס לתרדמת לאחר שרופא הזריק לו בטעות אתנול לווריד. במקרה אחר של רשלנות רפואית זכה גאו בפיצויים של 100,000$ עבור נער שאיבד את שמיעתו.
משרד פרטי לעריכת דין
גאו ייסד וניהל משרד פרטי לעריכת דין בבייג'ינג בשנת 2000. הוא הגן על לקוחות במשפטי רשלנות רפואית, הגן על אנשים שנושלו מאדמתם ובמקרים נוספים בהם טענו אזרחים סיניים ליחס לא הוגן מהמשטר.
ב-2001 הוא הוכר על ידי משרד המשפטים הסיני כ"אחד מעשרת עורכי הדין הטובים ביותר במדינה" וזאת בזכות עבודתו בהגנה על קורבנות של רשלנות רפואית ומאבקו לקבל פיצויים עבור אנשים שנושלו מאדמתם.
גאו סיפר שחלק מהסיבות שדחפו אותו להתערב ולסייע כאשר הוא מזהה אי צדק, קשורות לערכי המוסר הנוצרי בהם האמין.
תיקים שגאו טיפל בהם כללו בין היתר:
משרד המשפטים בבייג'ינג אסר על גאו לפעול בתיקים מסוימים, כולל פאלון גונג והסכסוך בבארות הנפט בשאנשי. גאו סירב והמשיך לפעול בתיקים אלה בטענה שלמשרד המשפטים אין זכות לקבוע באילו תיקים יטפל.
בשנת 2005 ביטל גאו את חברותו במפלגה הקומוניסטית הסינית ובמכתב פתוח להנהגת סין כתב שהמשטר מנהל תעמולה, רדיפה ושטיפת מוח נגד מתרגלי הפאלון גונג.
באותה שנה, זמן קצר לאחר שביטל את חברותו במפלגה הקומוניסטית הסינית, החל מעקב משטרתי על משפחתו. אחרי שגאו כתב מכתב נוסף ובו תיעוד של הרדיפה והעינויים של המשטר הסיני נגד מתרגלי הפאלון גונג, רישיון עריכת הדין שלו הושעה לשנה.
איומים על חייו ומאסר
על חייו של גאו היו איומים רבים ונעשה גם ניסיון התנקשות בדריסה. בשנת 2006 נעצר גאו ונדון לשלוש שנות מאסר בפועל וחמש שנים על תנאי.
בשנת 2007, ה-American Board of Trial Advocates בחרה בגאו לקבל את "פרס הסניגוריה האמיצה" וגאו הוזמן לקבל את הפרס באופן אישי בסנטה ברברה שבקליפורניה.
בסתיו של אותה שנה, פרסם גאו באנגלית את האוטוביוגרפיה שלו: A China More Just. באוטוביוגרפיה שלו, תיאר גאו את העינויים שעבר בעודו בכלא.
בפברואר 2009, אשתו וילדיו של גאו קיבלו מקלט מדיני בארצות הברית. מיד לאחר מכן, גאו נעלם. בתחילת שנת 2010 התקבלו מסרים מהממשל הסיני לפיהם גאו נמצא "במקום בו הוא אמור להיות". בדיעבד אמר בהמשך שבשנים אלו נכלא ועונה בדרכים גרועות יותר מבעבר.
גאו שוחרר ממעצר באוגוסט 2014 והיה במעצר בית. הוא קיבל מעט מזון, ובריאותו התרופפה, אך הוא לא קיבל טיפול רפואי. גאו נעלם שוב בשנת 2017 וגורלו לא נודע.
נכון לאוגוסט 2021 אין כל מידע על מקום הימצאו מאז 2017.
ספרים
A China More Just: My Fight As a Rights Lawyer in the World's Largest Communist State
הספר יצא לאור ב-2007 בהוצאת Broad Press, והופץ באופן מקוון, להורדה חופשית לקהל הרחב.
משה לייב שחור
הרב משה לייב שחור (תרנ"ג, 1893 - כ"ד באלול תשכ"ד, 31 באוגוסט 1964) היה מחבר ספרים תורניים.
ביוגרפיה
נולד בירושלים, בנו של זאב וולף שחור, סוחר תרופות ואיש ציבור, ממשפחת הנצי"ב מוולוז'ין. למד בישיבות עץ חיים ותורת חיים. נישא לשרה, בתו של דב ימיני, מוותיקי פתח תקווה.
מתלמידי הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק והרב אברהם יצחק הכהן קוק ותלמיד חבר לרב יעקב משה חרל"פ. עסק בסוגיות כגון המשכן וכליו, גבולות ארץ ישראל, נבואה, קידוש החודש.
סירב להתמנות למשרה תורנית. בין היתר היה המנהל של ישיבת המקובלים שער השמים בשנים תרצ"ב-תרצ"ג, ושל ישיבת מרכז הרב בשנים תרצ"ג-תרצ"ו.
בשנותיו האחרונות של הרב צבי פסח פרנק העביר שאלות מסובכות להכרעתו של הרב שחור.
לעת זקנותו התגורר בירושלים ושימש כבורר. נפטר בשנת תשכ"ד 1964 בירושלים.
משפחתו
בנו בנימין שחור שימש כחבר הכנסת וסגן שר מטעם תנועת המפד"ל. בן נוסף, יעקב, עבד כדוקטור לביוכימיה במשרד הבריאות. בתו רחל הייתה נשואה לרב אריה הורביץ, ששימש אב"ד בתל אביב ודיין בבית הדין הרבני הגדול. נכדו, ד"ר דב שחור, הוציא מחדש את ספרו "אבני שהם" על התורה. בנו של דב, אורי, נרצח על ידי מחבלים בשנת 1995 בעת טיול בוואדי קלט. נכדו הוא הרב אפרים שחור ששימש כראש ישיבת קריית שמונה.
זכויות להט"ב באיי מרשל
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) באיי מרשל מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית בשטחי מדינת האיים מאז 2005, בעוד קיימת הגנה מוחלטת מאפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית בכלל התחומים בהם: תעסוקה, מתן סחורות ושירותים, פשעי שנאה, דברי שטנה מאז 2019. עם זאת, מערכות יחסים בין זוגות חד-מיניים אינן מחזיקות באותן הכרות משפטיות שזמינות לזוגות הטרוסקסואלים מהמין השני שכן נישואים חד-מיניים או כל הכרה מוגבלת יותר בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור) אינם מוכרים בחוק. כמו כן, לא קיימת הכרה משפטית בשינוי מגדר עבור טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית.
בשנת 2011 הצביעה איי מרשל בעד "ההצהרה המשותפת על הפסקת מעשי אלימות והפרות זכויות אדם הקשורות בהתבססות על נטייה מינית וזהות מגדרית" שגינתה לראשונה אלימות ואפליה נגד להט"ב בעצרת הכללית של האו"ם.
בדירוג שלה לשנת 2017, "The Human Truth Foundation" דירגה את איי מרשל עבור מעמד זכויות להט"ב בשטחה במיקום ה-88. מיקומה היה דומה למדינות נוספות באוקיינוס השקט, בהן: פלאו (86), נאורו (87) ומיקרונזיה (90).
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה מוגדרת כחוקית באיי מרשל מאז שנת 2005. גיל ההסכמה שווה ל-16 שנים, עבור זוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים כאחד.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות
איי מרשל אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
חוק רישום לידות, מוות ונישואים משנת 1988 אינו אוסר במפורש על הכרה בנישואים חד-מיניים, אולם סעיף 428 (1) מניח שהצדדים הם זוגות הטרוסקסואלים בלבד מהמין השני, "הזכר בעת כריתת הנישואים יהיה לא פחות מבן שמונה עשרה (18) שנים והנקבה תהיה בת לא פחות משש עשרה (16) שנים". נישואים יכולים להתבצע על ידי רשם, שר כנסייה מוסמך או פסיקת שופט מבית המשפט העליון או בית משפט מחוזי, ועליהם להירשם על ידי רשם האטול.
בעוד שהחוקה של איי מרשל וקוד ההתנהגות השיפוטית 2008 אוסרים על אפליה מסיבות שונות כולל נטייה מינית בהם מצב ומעמד משפחתי, הכרה בנישואים חד-מיניים אינה מוזכרת. בית המשפט העליון טרם הכריע בנושא.
הגנה מפני אפליה
עד שנת 2019, לא הייתה קיימת הגנה בחוק כלשהו מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית באיי מרשל. למרות היעדר ההגנה המשפטית, לא היו דיווחים ידועים על אפליה שהופנתה נגד אזרחי להט"ב.
קוד ההתנהגות השיפוטית 2008 קובע באומרו כי:"'שופט לא יגלה, במילוי תפקידו השיפוטי, במילים או בהתנהגות, הטיה או דעה קדומה, או יעסוק בהטרדה, לרבות אך לא רק הטיה, דעה קדומה או הטרדה על רקע מגדר, גזע, שפה, דת, דעה פוליטית, מוצא לאומי או חברתי, מקום לידה, מצב משפחתי או מוצא, מוצא אתני, מוגבלות, גיל, נטייה מינית, מצב משפחתי, מצב סוציו-אקונומי או השתייכות פוליטית, ולא יתירו בית המשפט צוות, פקידי בית המשפט או אחרים הכפופים להנחיית השופט ולשליטתו לעשות זאת. יתרה מזאת, שופט ידרוש מעורכי דין בהליכים בפני בית המשפט להימנע מגילוי משוא פנים או דעות קדומות, או עיסוק בהטרדה, על סמך תכונות לרבות אך לא רק מגדר, גזע, שפה, דת, דעה פוליטית או אחרת, לאומית או חברתית, מוצא, מקום לידה, מצב משפחתי או מוצא, מוצא אתני, מוגבלות, גיל, נטייה מינית, מצב משפחתי, מצב סוציו-אקונומי, או השתייכות פוליטית, נגד מפלגות, עדים, עורכי דין או אחרים'."בשנת 2016 קיבלה איי מרשל המלצות מגרמניה וישראל לאסור אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית בחוק.
ב-2019 נחקק חוק השוויון בין המינים 2019 שהחל לאסור על אפליה, בין אם ישירה ובין אם עקיפה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית בין היתר בכלל התחומים. החוק מחייב את ממשלת איי מרשל לאמץ אמצעים לביטול "סטריאוטיפים, דעות קדומות ופרקטיקות מזיקות" על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית ו-"להקים תוכנית להתמודדות עם סוגיות רגישות במערכת המשפט ואכיפת החוק בקרב פקידי ציבור בנושאים אחרים". החוק קובע באומרו כי האיסור חל:"'במיוחד במישור הפוליטי, המשפטי, הכלכלי, התעסוקתי, החברתי והביתי על רקע מגדר, גיל, מוצא אתני, מוגבלות, מצב משפחתי, HIV או מצב בריאותי, מעמד מהגר, דת, נטייה מינית או זהות מגדרית'."
זהות מגדרית
לא קיימת הכרה משפטית בשינוי מגדר במסמכי זהות רשמיים בקרב טרנסג'נדרים באיי מרשל. עם זאת, איי מרשל ידועה כביתה של קהילת מגדר שלישי מסורתית-תרבותית המכונה במרשלית במונח "קאקו'ה" (באנגלית: Kakōļ). המונח מתייחס לגברים הנוטלים על עצמם תפקידי נשים אבל בניגוד לרבים מעמיתיהם הנכללים גם כן כקבוצת מגדר שלישי באוקיאניה, כגון הפאפאפין בסמואה או הפקאלייטי בטונגה, הקאקו'ה בדרך כלל לא מתלבשים או מזדהים כנשים. במקום זאת, רוב הקאקו'ים מעדיפים לחשוף את זהותם על ידי לבישת פריט אחד של לבוש נשי. הם נחשבים כ-"שילוב החוזקות של שני המינים" ובכך ממלאים תפקיד חשוב ב-"איזון עולמם של גברים ונשים" בעודם נוטים לקיים יחסים רומנטיים עם גברים הטרוסקסואלים טיפוסיים המוגדרים כ-"גבריים".
תנאי מחיה
באיי מרשל ישנה סצנת להט"ב קטנה מאוד. נכון לשנת 2019, לא קיימים ארגונים למען זכויות להט"ב מוכרים, בעוד דיונים סביב הנושא נוטים להיות "מחוץ לרדאר".
סנאי אפריקני מפוספס
סנאי אפריקני מפוספס (שם מדעי: Funisciurus) המכונה גם סנאי חבל, הוא סוג סנאי משבט סנאי הקרקע הענקים. נמצא במערב ובמרכז אפריקה בלבד.
סנאים אפריקאים מפוספסים היו מעורבים בהפצת אבעבועות הקופים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו בקרב בני האדם.
מיון
בסוג תשעה מינים:
מסדר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הסחוס הקיתוני
הסחוס הקיתוני (TA: Cartilago arytenoidea. מיוונית: arytaina, בעל צורה של תרווד) הוא אחד משני סחוסים קטנים בצורת פירמידה משולשת הנמצאים בגרון. אל הסחוסים הקיתוניים מחובר צד אחד של רצועות הקול, עליהן מושתתים מיתרי הקול.