cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כלכלת אפריקה
העת החדשה
במאות השנים הבאות, עם הקולוניזציה של אפריקה, הפכה היבשת למנת חלקם של מעצמות אירופה. בתחילה הבכורה השלטונית באזור הייתה בבעלותם של ההפורטוגזים שהחלו מקימים מושבות ביבשת, בעיקר לשם סחר. לאחר מכן, הצרפתים, האנגלים וההולנדים גם הצטרפו לבחוש ביבשת, ולבסוף הצטרפו גם הגרמנים והבלגים, האיטלקים והספרדים. מעצמות אלו, בתחילה חקרו את היבשת, לאחר מכן שלחו מיסיונרים ומתיישבים, ולבסוף כבשו את האזור. עד אמצע המאה ה-19, כבר כל היבשת למעט אתיופיה וליבריה, היו תחת שלטון זר, בין אם אירופאי או עות'מאני. השלטון הזר ניצל את משאבי היבשת לצרכיו. הוא החל לסחור ברבים מאנשי היבשת כעבדים, וביצע כרייה ענפה של משאבי הטבע ביבשת. עם זאת, הוא גם תרם רבות לפיתוחה ולתהליכי המודרניזציה שלה.
כלכלות אפריקה החלו תופסים מקום חשוב ובולט יותר במערכת הבינלאומית, בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה ולאורך שנות ה-50. באותן השנים, חווה הסחר הבינלאומי צמיחה משמעותית, והביקוש עבור חומרי גלם בשווקים של אסיה, אירופה וצפון אמריקה. מחיר חומרי הגלם המריאו לשחקים. ומדינות אפריקה חוו צמיחה כלכלית אשר בלמה באופן כללי את המשברים שצפו ליבשת בשנים שלאחר העידן הקולוניאלי. למרות זאת, כבר בשנות ה-60, החלה אפריקה להראות סימני שבירה, והמדינות העצמאיות החדשות החלו לווים בכבדות ממדינות מחוץ ליבשת.
חקלאות
60 אחוזים מסך כל כוח העבודה של אפריקה, מועסק בחקלאות; וכשלוש חמישיות (60%) מכלל החקלאים ביבשת עובדים במקצועם זה למחייתם. כלומר, הם מייצרים את התוצרת החקלאית באופן קמעוני, לרוב בשדה סמוך לביתם, במטרה לספק מזון למשפחת החקלאי. בצורה כזאת של ייצור, לרוב לא תיוצר תוצרת יתר על המידה, כך שיהיה אפשרי לייצאה אל מחוץ למדינה, ואף פחות מכך אל גורמים בתוך המדינה. שיטה זו, מצריכה את זה שאוכלוסייה גדולה תעסוק בתחום, והיא לא מאפשרת לפתח מקצועות מתקדמים יותר, כגון רפואה, ממשל ואקדמיה. לעומת זאת, ארבעים האחוזים האחרים המועסקים בחקלאות, פועלים במשקים גדולים, הנוטים לגדל יבולים בכמות גדולה, מה שמאפשר ייצוא אל מחוץ למדינה, ולגורמים אחרים בתוכה. במשקים כאלו מיוצרים לרוב תוצרת חקלאית כגון אשר קיימת לרוב במיעוט במערב ולמרות זאת נצרכים בו בכמות גבוהה, כגון קפה, קקאו, כותנה וגומי. משקים אלה, המופעלים בדרך כלל על ידי תאגידים גדולים, נפרסים על גבי עשרות קילומטרים רבועים ומעסיקים מספר גדול של עובדים. למרות שאפריקה עשירה במשאבים חקלאיים, אין היא מצליחה לנצל זאת יתר על המידה. נוצרים מצבים אבסורדיים, כאשר מדינות אשר תושביהן רעבים ללחם, ממשיכות לייצא אל מחוץ למדינה. זה בשל ניהול כלכלי כושל, ויש הטוענים, שגם המדינות המפותחות ידם במחדל.
עם כל זאת, בשנים האחרונות ישנה התקדמות בנושא, ומדינות רבות מנהלות את משקם החקלאי בצורה יעילה יותר, ובתחום זה מובילה דרום אפריקה. בשנים האחרונות, יותר ויותר מדינות משקיעות באפריקה, ובאופן נרחב במגזר החקלאי. מדינות בולטות בתחום זה הם סין וברזיל, אשר מזרימות כספים רבים ליבשת על-מנת לייעל בה את התחום. יש הרואים בפעילות הסינית באפריקה סכנה למערב, אשר מאבד את אחיזתו הכלכלית והפוליטית ביבשת. לצד זאת, ארגונים בינלאומיים שונים כגון האיחוד האפריקאי והאו"ם, תורמות אף הם בעניין.
כרייה וקידוח
היצוא החשוב ביותר של אפריקה הוא מינרלים ונפט. כמה מדינות ביבשת מחזיקות ומייצאות את הרוב המכריע של משאבים אלו ברחבי העולם. מדינות בקצה הדרומי של היבשת, כגון דרום אפריקה ובוטסואנה, מחזיקות בעתודות גדולות של זהב, יהלומים ונחושת. נפט מרוכז בעיקר בניגריה, באנגולה ובלוב.
כריית המחצבים וקידוחי גז ונפט הם המסבים את רוב ההכנסות של אפריקה מדי שנה. ובניגוד למגזר החקלאי, מגזר כלכלי זה מעסיק כ-2,000,000 עובדים, חלק זעום מאוכלוסיית היבשת. עם זאת, רווחים אלו לרוב לא מנוצלים לטובת היבשת, אלא מוצאים לא במעט עבור מותרות לאליטה השלטת, כך המצב לדוגמה בלוב (תחת משטר קדאפי), באנגולה וכו'. לעומת זאת ישנם גם מדינות, למרות שנמצאות הן במיעוט, בהן הממשלה דואגת לאזרחיה על ידי הרווחים המוסבים לה ממשאבי הטבע שלה, כך המצב הוא בדרום אפריקה, בבוטסואנה וכו'.
במקרים מסוימים, משאבים רבים במדינה כלשהי, התבררו כמזיקים להתפתחותה הכלכלית וליציבות הפוליטית שלה. דוגמה לכך היא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, מדינה עשירה במינרלים, ולמרות זאת, היא נחשבת למדינה הענייה בעולם. דוגמה נוספת לכך היא דרום סודאן העשירה בנפט, אשר מעמיד כפוטנציאל סכסוך על השליטה בו עם סודאן, השכנה המצפון. לאפריקה, פוטנציאל גבוה בהפקת אנרגיה "ירוקה" באמצעות השמש (אנרגיה סולארית), בשל האקלים הצחיח השורר בחלקים נרחבים בה. עם זאת, דבר אינו מפותח דיו. תחת זאת, בעת האחרונה, נעשתה התקדמות רבה בנושא.
תעשייה
אפריקה היא היבשת הכי פחות מתועשת בעולם. המדינות שבכל זאת מחזיקות בתעשייה נכבדת, הם דרום אפריקה, מצרים, מרוקו ותוניסיה. כל זה, למרות כוח העבודה הזול והזמין ביבשת, וכמות משאבי הטבע של העצומה שלה. רוב משאבי הטבע של היבשת מיוצאים מחוצה לה, ואינם מזוקקים בה. על-פי הבנק לפיתוח אפריקה (AFDB), כ-15% מכוח העבודה האפריקאי מועסק בתעשייה. רוב המפעלים ביבשת נשלטים בידיים פרטיות, בעיקר אירופיות או אמריקניות. סין היא שחקן חדש יחסית אשר נכנס לזירה רק לאחרונה. עם זאת, השקעה בתעשייה באפריקה אינה נחשבת לאטרקטיבית, בהשוואה לאזורים מתפתחים אחרים כגון ברזיל, סין והודו. זאת, כי רוב אפריקה חסרה את התשתיות הבסיסיות כגון חשמל ומים, ואי היציבות הפוליטית השוררת ברוב מדינות האזור, מרחיקה משקיעים.
ארגונים בינלאומיים שונים, כגון האו"ם והאיחוד האפריקאי, גיבשו בשנים האחרונות תוכניות מתאר נרחבות, אשר מטרתן העיקרית היא לתעש את היבשת, תחום בעל פוטנציאל גבוה וייחודי לאפריקה, זאת, במטרה לקדם את הרווחה הכלכלית ביבשת.בשנים האחרונות ישנה התקדמות גדולה בנושא זה, ובאופן בולט בתעשיית הכרייה המקומית שבאפריקה שמדרום לסהרה. המובילות בתחום, הן נמיביה ודרום אפריקה. מדינות עשירות יותר, כמו מאוריציוס, מפתחות גם תוכניות לפיתוח "טכנולוגיות ירוקות" לתעשייה.
הרווארט ולדן
הרווארט ולדן (שמו האמיתי: גאורג לוין, בגרמנית: Herwarth Walden; 16 בספטמבר 1879 – 3 באוקטובר 1941) היה אמן אקספרסיוניסטי יהודי-גרמני ומומחה לאמנות בתחומים רבים. הוא זכה להכרה רחבה כאחד המגלים והמקדמים החשובים ביותר של אמנות האוונגרד הגרמנית בראשית המאה העשרים (אקספרסיוניזם, פוטוריזם, דאדאיזם). הוא נודע בעיקר כמייסד כתב העת האקספרסיוניסטי "דר שטורם" (הסערה).
ביוגרפיה
ולדן למד קומפוזיציה ופסנתר באקדמיות למוזיקה בברלין ופירנצה. אך העניין שלו השתרע על כל האמנויות. הוא הפך למוזיקאי, מלחין, סופר, מבקר ובעל גלריה. הוא היה ידוע בעיקר כמייסד כתב העת האקספרסיוניסטי דר שטורם (הסערה) ותוצריו אלה כללו הוצאה לאור, הרצאות, תיאטרון ועוד. כתב העת נוסד בשנת 1910, ואליו הוסיף גלריה לאמנות שנתיים לאחר מכן.
בין השנים 1910–1932 פרסם ולדן את כתב העת, אותו הקים יחד עם אלפרד דובלין והיה אחד הפרסומים החשובים ביותר של האקספרסיוניזם. משתפי הפעולה הספרותיים כללו את פטר אלטנברג, מקס ברוד, ריכרד דהמל, אנטול פראנס, קנוט האמסון, סלמה לגרלף, היינריך מאן, ואחרים. בשנת 1910 הגיע אוסקר קוקושקה לברלין על פי הצעתו של ולדן ועבד על המגזין. דיוקן בפורמט גדול של ולדן, שצייר קוקושקה באותה השנה, נמצא בגלריה הממלכתית בשטוטגרט.
הוא גילה, חסד וקידם אמנים צעירים רבים, שעדיין היו לא ידועים, בעלי סגנונות וזרמים שונים, כמו "הפרש הכחול" והפוטוריזם האיטלקי. מאוחר יותר חלקם התפרסמו מאוד, בין היתר האמנים: אוסקר קוקושקה, מריה אודן, גאורג שרימפף. הוא גם גילה וקידם כמה משוררים. בין השנים 1901–1911 ולדן התחתן עם אלזה לסקר-שילר, הנציגה הנשית המובילה של האקספרסיוניזם הגרמני. היא המציאה עבורו את שם הכינוי "הרווארט ולדן", בהשראת ספרו של הנרי ולדן, "החיים ביער" (1854).
בשנת 1912 נישאה לציירת השוודית נל רוזלונד. לאחר פרוץ המלחמה בשנת 1914 עבדה נל וולדן בזכות כישורי השפה הסקנדינבית עבור שירותי ביון גרמניים שונים בארצות הנורדיות ובהולנד והתמורה הכספית היוותה את הבסיס הפיננסי של חברת Sturm במהלך המלחמה.
בשנת 1916, ברוח האוונגרדית של כתב העת דר שטורם, ייסד ולדן את בית הספר לאמנות וארגן ערבי תרבות שם הציגו אמני צעירים את שיריהם. בשנה שלאחר מכן הוא פתח חנות ספרים של דר שטורם, שבעקבותיה הגיע בשנת 1918 Sturm-Bühne והמגזין בעל אותו השם. הם נועדו לקדם את אמנות התיאטרון האקספרסיוניסטית.
בשנת 1919 הוא הפך לחבר במפלגה הקומוניסטית. בשנת 1924 הוא התגרש מאשתו השנייה שהתנגדה לכניסתו למפלגה הקומוניסטית.
גלות ומוות
עם השפל הכלכלי של שנות השלושים והעלייה של הנאצים, פעילותו נפגעה. בשנת 1932 הוא התחתן שוב ועזב את גרמניה בגלל האיום של הגסטפו. הוא נסע למוסקבה, שם עבד כמורה וכמוציא לאור. אהדתו לאוונגרד עוררה עד מהרה את חשדה של הממשלה הסובייטית הסטליניסטית, והוא נאלץ להתגונן שוב מפני הפשיזם.
בשנת 1941 נכלא ולדן. אשתו ובתו חיפשו מקלט בשגרירות גרמניה וחזרו לברלין.
ולדן נפטר ב־31 באוקטובר 1941 בכלא הסובייטי ליד סראטוב.
ג'ולי דרייפוס
דרייפוס, הדוברת בצורה שוטפת יפנית, צרפתית ואנגלית, ידועה מאוד ביפן, שם היא ערכה את הופעת הבכורה הטלוויזיונית שלה בתוכנית לימוד צרפתית בערוץ החינוכי NHK בשלהי שנות השמונים, והופיעה בתוכנית הטלוויזיה "Ryōri no Tetsujin" (איירון שף) כאורחת ושופטת. היא ידועה לקהל המערבי בעיקר בשל תפקיד כסופי פטאל בסרט "להרוג את ביל".
קורות חייה
ג'ולי דרייפוס נולדה וגדלה בפריז, כבתם היחידה של השחקנית הצרפתייה פסקל אודרה והשל המפיק הצרפתי-יהודי פרנסיס דרייפוס. היא בילתה את חופשות הקיץ שלה באנגליה, והחלה ללמוד יפנית בשנת 1985 במכון ללימודי שפות ותרבויות מזרחיות באוניברסיטת פריז, אחרי שלמדה עיצוב פנים והתעניינה בארכיטקטורה היפנית. היא עברה ליפן ולמדה שישה חודשים אינטנסיביים קורס ביפנית במכון ללימודים לזרים באוניברסיטת אוסקה (Osaka University of Foreign Studies), בחושבה שהיא תמצא לבסוף עבודה בעיצוב פנים.
אחרי שסיימה את הקורס, היא עברה לטוקיו ועבדה במשרה חלקית בסטודיו לעיצוב והמשיכה לקחת שיעורים בשפה היפנית. ב-1988 היא עבדה כמדריכה לשפה הצרפתית בתוכנית הבוקר של רשת הטלוויזיה NHK. הבמאי היפני מוטויושי סיי, שביים דרמות מסתורין, שכר את דרייפוס כדי להעלות את שיעור הצפייה של התוכנית שלו.
לבסוף ליהקו אותה מנהלי רשת הטלוויזיה במספר תפקידים בטלוויזיה ובסרטים כיפהפייה בת עשרים ומשהו; והיא נחשבה ל-gaijin tarento (כישרון זר). היא גם שימשה כשופטת ב- Ryōri no Tetsujin (איירון שף), תוכנית הבישול הטלוויזיונית שהפכה ללהיט.
קריירת הסרטים
דרייפוס שיחקה ב-11 סרטים. היא הופיעה כעורכת הדין המרשעת בסרטו של ידידה הטוב קוונטין טרנטינו "להרוג את ביל: פרק 1" (2003). היא ישבה בחבר השופטים של פסטיבל הסרטים ז'רארמר בשנת 2007 שהעניק פרס לדייוויד קאראדין, עמיתה מהסרט "להרוג את ביל".
דרייפוס שיחקה ב-Vinyan ב-2008 ובאפוס המלחמתי של טרנטינו "ממזרים חסרי כבוד" ב-2009, כפרנצ'סקה מונדינו, מתורגמנית צרפתייה בדיונית ופילגשו של שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס.
היא גם הופיעה כמתרגמת בסרט הקצר "Tokyo!" של לאוס קאראקס בתפקיד המתורגמנית של מֶרד.
מראה עקומה
מראה עקומה היא מראה עם משטח מחזיר עקום. המשטח עשוי להיות קמור (בולט כלפי חוץ) או קעור (שקוע פנימה). לרוב המראות העקומות יש משטחים המעוצבים כחלק מכדור, אך לעיתים משתמשים במכשירים אופטיים בצורות אחרות. הסוג הלא-כדורי הנפוץ ביותר הוא מחזירי אור פרבוליים, הנמצאים במכשירים אופטיים כמו טלסקופים מחזירים המדמים עצמים (אובייקטים) רחוקים, מכיוון שמערכות מראה כדוריות, בדומה לעדשות כדוריות, סובלות מסטייה כדורית. מראות מעוותות משמשות לבידור. יש להם אזורים קמורים וקעורים המייצרים תמונות מעוותות במכוון. הם גם מספקים תמונות מוגדלות מאוד או קטנות יותר (קטנות יותר) כאשר האובייקט ממוקם במרחקים מסוימים.
מראות קמורות
מראה קמורה או מראה מבדרת היא מראה עקומה בה המשטח המחזיר בולט לעבר מקור האור. מראות קמורות מחזירות אור כלפי חוץ, ולכן הן לא משמשות למיקוד האור. מראות כאלה תמיד יוצרות דמות מדומה (וירטואלית) של אובייקט הנמצא לפניהן, שכן המוקד (F) ומרכז העקמומיות (2F) הן נקודות דמיוניות "בתוך" המראה, באזור שאליו לא ניתן להגיע. כתוצאה מכך, לא ניתן להקרין על המסך תמונות שנוצרו על ידי מראות אלה, והדמות נראית כאילו היא נמצאת בתוך המראה. הדמות קטנה מהאובייקט, אך היא הולכת וגדלה ככל שהאובייקט מתקרב למראה.
קרני אור מקבילות מתבדרות אחרי השתקפות במראה קמורה, מפני שכיוונו של קו המאונך למשטח המחזיר משתנה מנקודה לרעותה.
שימושים במראות קמורות
המראה בצד הנוסע ברכב היא בדרך כלל מראה קמורה. במדינות מסוימות יש לסמן מראות כאלה עם אזהרת הבטיחות "אובייקטים במראה קרובים יותר מאשר הם נראים". זאת, כדי להזהיר את הנהג מההשפעות המעוותות של המראה הקמורה על תפיסת המרחק. מראות קמורות מועדפות ברכבים מכיוון שהן נותנות דמות זקופה (לא הפוכה), אם כי קטנה יותר, ומכיוון שהם מספקים שדה ראייה רחב יותר בגלל קמירותן.
מראות קמורות נמצאות לעיתים קרובות במסדרונות של בניינים שונים כולל בתי חולים, בתי מלון, בתי ספר, חנויות ובנייני דירות. הם מותקנים בדרך כלל על קיר או תקרה שבהם מסדרונות מצטלבים זה בזה, או במקום בו הם מבצעים סיבובים חדים. המראות מאפשרות לאנשים לראות מכשולים בהם הם עלולים להיתקל במסדרון הבא או אחרי הפנייה הבאה. משתמשים במראות קמורות גם בכבישים, בחניונים, ובסמטאות כדי להגדיל את שדה הראיה בעקומות ובסיבובים.
מראות קמורות משמשות לעיתים במכשירי בנק אוטומטיים – ATM כדי לאפשר למשתמשים לראות מה קורה מאחוריהם.
מראות קמורות עגולות בשם "Oeil de Sorcière" (בצרפתית "עין מכשף") היו פריט יוקרה פופולרי מהמאה ה-15 ואילך, פריט שהוצג בתיאורים רבים של חללי פנים מאותה תקופה. בעזרת הטכנולוגיה של המאה ה-15 היה קל יותר ליצור מראה עקומה רגילה (על ידי ניפוח זכוכית) מאשר ליצור משטח שטוח לחלוטין. הם נקראו גם "עיני הבנקאים" בשל העובדה ששדה הראייה הרחב שלהם היה שימושי לאבטחה. דוגמאות מפורסמות באמנות כוללות את "דיוקן ארנולפיני" מאת יאן ואן אייק ואת האגף השמאלי של "מזבח הוורל" מאת רובר קמפן.
תמונת מראה קמורה
הדמות במראה קמורה היא תמיד "מדומה" (קרניים אינן עוברות דרך הדמות; ההמשכים של הקרניים עוברים דרך הדמות כמו שמתרחש במראה רגילה), קטנה יותר ו"זקופה (לא הפוכה)". ככל שהאובייקט מתקרב למראה, הדמות הולכת וגדלה עד שהיא מגיעה לגודל האובייקט בערך כאשר הוא נוגע במראה. ככל שהאובייקט מתרחק, הדמות קטנה ומתקרבת בהדרגה למוקד, עד שהיא מצטמצמת לנקודה במוקד כאשר האובייקט נמצא במרחק אינסופי. תכונות אלה הופכות את המראות הקמורות למועילות מאוד: מכיוון שהכל נראה קטן יותר במראה, הן מכסות שדה ראייה רחב יותר מאשר מראה מישורית רגילה, ומכאן השימושים בסעיף הקודם. הטבלה הבאה מסכמת את הדברים הללו והיא מבוססת על הניתוח המובא בהמשך.
מראות קעורות
למראה קעורה, או מכנסת, יש משטח מחזיר השקוע פנימה (הרחק מהאור הפוגע). מראות קעורות מחזירות אור פנימה למוקד אחד. הן משמשות למיקוד האור. שלא כמו מראות קמורות, מראות קעורות מציגות סוגי דמות שונים בהתאם למרחק בין האובייקט למראה.
מראות קעורות נקראות "מראות מכנסות" מכיוון שהן נוטות לאסוף אור שנופל עליהן, וממקדות מחדש את הקרניים הנכנסות המקבילות לעבר המוקד. הסיבה לכך היא שהאור מוחזר בזוויות שונות בנקודות שונות במראה, שכן הקו המאונך למשטח המראה משתנה מנקודה לרעותה.
שימושים במראות קעורות
מראות קעורות משמשות בטלסקופים מחזירי אור. הם משמשים גם כדי לספק דמות מוגדלת של פני האדם העוסק במריחת איפור או בגילוח. בתחום התאורה, מראות קעורות משמשות לאיסוף אור ממקור קטן וכוונו כלפי חוץ בקרן כמו בפנס, או בזרקור. בתחום אנרגיית השמש המרוכזת משתמשים במראות קעורות כדי לאסוף אור משטח רחב ולמקד אותו לשטח קטן. דבר זה נעשה במגדל שמש או בצלחת סולארית. מראות קעורות משמשות בתחום הלייזרים ליצירת מהודים אופטיים. ברפואת שיניים משתמשים במראות פה קעורות כדי לספק דמות מוגדלת. מערכת עזר לנחיתה והמראה בנושאות מטוסים מודרניות משתמשת גם היא במראה קעורה.
תמונת מראה קעורה
הטבלה הבאה מסכמת את התנהגות הדמות במראה קעורה במצבים שונים והיא מבוססת על הניתוח המובא בהמשך.
צורת המראה
לרוב המראות העקומות יש פרופיל כדורי. אלה הם הפרופילים הפשוטים ביותר להכנה. אבל, מראות כדוריות סובלות מסטייה כדורית – קרניים מקבילות המשתקפות ממראות כאלה אינן מתמקדות לנקודה אחת אלא לכתם קטן. עבור קרניים מקבילות, כמו אלה המגיעות מאובייקט רחוק מאוד, מראה מחזירה פרבולית ממקדת לכתם קטן יותר.
משוואת מראה, הגדלה ואורך מוקד
משוואת המראה הגאוסיאנית, המכונה גם משוואת המראה והעדשה, מתייחסת למרחק האובייקט ,למרחק דמות  ולאורך המוקד f:
מוסכמת הסימנים הנהוגה כאן היא שאורך המוקד חיובי עבור מראות קעורות ושלילי עבור קמורות. ו- הם חיוביים כאשר האובייקט והדמות נמצאים מול המראה, בהתאמה. במילים אחרות, מיקומי האובייקט והדמות חיוביים כאשר הם ממשיים.
עבור מראות קעורות, הדמות היא מדומה או ממשית בתלות במרחק האובייקט בהשוואה לאורך המוקד. אם הביטוי 1/f גדול מהביטוי אזי  הוא חיובי והדמות ממשית. אחרת, הביטוי שלילי והדמות מדומה. כך מקבלים את ההתנהגות שסוכמה בטבלה לעיל.
הגדלת המראה מוגדרת כגובה הדמות חלקי גובה האובייקט:
מעקב אחר קרניים
מיקום הדמות וגודלה ניתן למצוא גם באמצעות מעקב קרני גרפי, כפי שמודגם באיורים לעיל. קרן הנמשכת מחלקו העליון של האובייקט לקודקוד משטח המראה (שם הציר האופטי פוגש את המראה) תיצור זווית עם הציר האופטי. לקרן המשתקפת אותה זווית לציר, אך בצד הנגדי (ראה החזר ראי ).
ניתן לצייר קרן שנייה מראש האובייקט, במקביל לציר האופטי. קרן זו משתקפת על ידי המראה ועוברת במוקד שלה. הנקודה בה נפגשות שתי הקרניים הללו היא נקודת הדמות המתאימה לראש האובייקט. מרחקו מהציר האופטי מגדיר את גובה הדמות, ומיקומו לאורך הציר הוא מיקום הדמות. משוואת המראה ומשוואת ההגדלה ניתנות לגזירה גאומטרית על ידי בחינת שתי הקרניים הללו.
קרן נוספת שאפשר להעביר היא קרן שעוברת מהחלק העליון של האובייקט דרך המוקד. קרן כזו חוזרת במקביל לציר האופטי ועוברת גם היא דרך נקודת הדמות המתאימה לראש האובייקט. שלוש הקרניים נפגשות בנקודה אחת, היא ראש הדמות.
מטריצת קרניים של מראות כדוריות
במעקב אלומות לייזר גאוסיאניות דרך רכיבים אופטיים משתמשים במטריצת הקרניים (ABCD) של הרכיב האופטי. חישוב מטריצת הקרניים של מראות כדוריות נעשה תחת קירוב פרקאסיאלי, שהוא קירוב מסדר ראשון המניח עבור מראה כדורית שהיא חלק מפרבולה. מטריצת הקרן של מראה כדורית קעורה מוצגת כאן. אלמנט המטריצה C הוא, כאשר f הוא מוקד המכשיר האופטי.
באטמן ומיסטר פריז: מתחת לאפס
באטמן ומיסטר פריז: מתחת לאפס (באנגלית: Batman & Mr. Freeze: SubZero) הוא סרט גיבורי על מונפש אמריקאי משנת 1998 המבוסס על הקומיקס באטמן מבית DC קומיקס, והוא סרט ספין אוף השני לבאטמן - הסדרה המצוירת. את הסרט ביים בויד קירקלנד ודיבבו אותו קווין קונרוי בתפקיד באטמן ומייקל אנסרה בתפקיד מיסטר פריז. סיפור הסרט מציג את ניסיונו של מיסטר פריז לרפא את אשתו הקפואה נורה. הסרט דובב לעברית בשם "באטמן ומר קרח" בשנת 1999.
עלילה
לאחר מאבק עם באטמן, מיסטר פריז מוצא בית חדש לו ולאשתו הקפואה בקוטב הצפוני, הוא מצרף אליו אינואיטי צעיר ושני דובי קוטב, אך אז מצבה של נורה מתדרדר קשות כשצוללת המתנגשת בקרח תחתיו, לאחר שמיסטר פריז מקפיא את אנשי הצוללת בתור נקמה הוא חוזר לגות'אם סיטי ופונה לעמיתו ד"ר גרגורי בלזון שמחווה את דעתו שעל נורה לעבור השתלת איברים דחופה אך עקב סוג הדם הנדיר שלה אין תורמים מתאימים, מיסטר פריז מצהיר שאין לו כל בעיה להשתמש בתורמת חיה אף אם התרומה עלולה לגרום למות התורמת, על מנת למנוע מן הד"ר לסרב הוא משחד אותו בסכום כסף רב שיכסה את חובותיו.
מיסטר פריז חוטף את ברברה גורדון ומעביר אותה למתקן קידוח נפט בקוטב ומתחיל בפעולות לקראת ההשתלה בעוד שבאטמן ורובין טסים בבאטוינג על מנת לחלץ את ברברה. במהלך העימות ביניהם גורם בטעות דר בלזון שרפה במתקן, וכאשר מיסטר פריז דורש ממנו לבצע את ההשתלה בכל אופן, בוגד בו הד"ר ונמלט אך ספינתו נמחצת תחת הריסות המתקן.
בהמשך הקרב נשברת רגלו של מיסטר פריז אך הוא אומר לבאטמן להציל את נורה אשתו ואת האינואיט הצעיר, ולאחר כך נופל לכאורה אל מותו. באטמן והשאר נמלטים בזמן מן האסדה המתפוצצת. בסצנה האחרונה של הסרט ניתן לראות את מיסטר פריז שבסופו של דבר שרד, יחד עם דוביו צופה מאושר בהודעת התקשורת ע"כ שבחברת ווין אנטרפרייזס בוצעה השתלה איברים באשתו.
צוות שחקנים ומדבבים
בנוסף, השתתפו השחקנים בריאן ג'ורג', קארל למבלי, טאונסנד קולמן, אד גילברט, טרס מקניל וניל רוס בתפקידי דיבוב שונים.
ביקורות
לאחר צאתו קיבל הסרט דירוג גבוה: באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט דירוג של 92%, ונחשב לסרט הטוב ביותר של באטמן עד לצאת הסרט באטמן: מתחת לברדס האדום שקיבל 100%. במגזין TV GUIDE נכתב ש״הסרט מהנה יותר ופחות קאמפי מאשר סרט הלייב אקשן של ג'ואל שומאכר״. במגזין הוסיפו כי ״על אף שזהו ללא ספק סרט ילדים, עדיין יש בו מספיק סצנות שישמרו על הצופים המבוגרים משועשעים.
היה אף תכנון להוציא המשך לסרט על באטמן עם ארקהם, שבסוף בוטל לטובת הסרט באטמן הדור הבא: שובו של הג'וקר, אך הרעיון של הסרט נוצל לטובת הסדרה המוצלחת של חברת Rocksteady באטמן: ארקהם.
ריאל בטיס (כדורגל נשים)
היסטוריה
מועדון הכדורגל אסאר היה מועדון הוא מועדון משכונת "אלפלפה" בעיר סביליה שנוסד בשנת 2009 אשר הפעיל כמה קבוצות כדורגל חובבניות. בשנת 2011, ריאל בטיס שילבה את מבנה הקבוצה הבכירה והנוער "A" של אזאר לתוך מבנה המועדון (של ריאל בטיס), והשאירה את הנוער "B" ואת קבוצות הילדים במועדון הקודם שלהן (אזאר). בעונת הבכורה שלה כ"ריאל בטיס", הקבוצה השיגה את העלייה לליגה השנייה, למרות שסיימה רק במקום השני, משום שקבוצת טרגואיאס התפרקה עקב בעיות כלכליות. החל מהשנה השנייה שלה, לקבוצת הנשים של בטיס כבר אין שיתוף פעולה עם מועדון אזאר.
אצטדיון
הקבוצה משחקת את משחקיה הביתיים במתחם סיודאד דפורטיבה לואיס דל סול, מתחם האימונים של ריאל בטיס שנפתח ב-19 בדצמבר 1997. המתחם ממוקם בשכונת לוס ברמייאלס, קרוב מאוד לאצטדיון בניטו ויימרין המארח את אימוני הקבוצה הבוגרת, קבוצת המילואים וקבוצות בדרגים נמוכים יותר של המועדון.
ב-10 במרץ 2018 לרגל חגיגת "שבוע הנשים השישי של בטיס" הקבוצה שיחקה באצטדיון בניטו ויימרין נגד סנטה תרזה, ובמשחק נכחו 6,643 צופים.
אשר קובו
הרב אשר רפאל רחמים קובו (1797–1874) היה דיין, חכם באשי ורבה הראשי של סלוניקי שביוון, מגדולי הפוסקים והרבנים בעיר.
ביוגרפיה
נולד לרב יעקב קובו בשנת 1797 (ה'תקנ"ז) בסלוניקי שביוון (אז בשליטת האימפריה העות'מאנית), בן למשפחת קובו המפורסמת. סבו היה הרב רפאל חיים אברהם קובו, שכיהן כרבה של סלוניקי. כשנולד נקרא "אשר" בלבד, והשמות "רפאל" ו"רחמים" נוספו לו כשהיה חולה בשנותיו האחרונות. בצעירותו התחנך על ידי אביו ועל ידי דודו - הרב יצחק ברזילי. היקף בקיאותו בפסיקה בגיל צעיר היה רב, ובגיל 20 התיר עגונה באמצעות פסק הלכה שכתב.
בהמשך מונה לשמש כדיין, וייסד בעיר ישיבה בשם "לשכת הגזית", בה למדו בתמורה למלגה שנתנו עשירי העיר.
בשנת 1849 (ה'תר"ט) מונה לשמש כרבה הראשי של סלוניקי, ולצידו מונו לשמש כרבני הכולל הרב דוד יוסף והרב חנניה סאפורטה. כשנפטר זה האחרון בשנת 1857 (ה'תרי"ז) המשיך הרב קובו לכהן במשרתו כרב יחיד. בשל היותו שייך למשפחה אמידה, לא נצרך לקבל משכורת עבור משרתו.
כשביקר בסלוניקי בשנת 1859 (ה'תרי"ט) הסולטאן הטורקי אבדילמג'יט הראשון, נבחר הרב קובו להיות הנציג שיקבל את פניו מטעם הקהילה היהודית. בביקור זה העניק לו הסולטאן את אות הכבוד "מיג'דאי", והפך לראשון שקיבל את התואר "חכם באשי" בסלוניקי.
חתנו הרב יעקב קובו שימש כראש הרבנים של סלוניקי וערי הסביבה.
הנהגתו ופסיקתו
מחד הגן הרב קובו מפני שינויים ורפורמות שכוונו כנגד ההלכה היהודית, ומאידך תמך בשינויים שבעיניו לא נראו כנוגדים את ההלכה, וכדי לשמור על היחסים הטובים בקהילה פעל להוציא את כל הצדדים כשהם מרוצים.
כשאדולף כרמיה פניו אליו בחודש נובמבר 1864 (חשוון ה'תרכ"ה) וביקש את תמיכתו להקמת בית ספר של כל ישראל חברים בסלוניקי, והגנה למוסד מפני המתנגדים, השיב לו הרב בחיוב, והתפעל מהרעיון שהנערים ילמדו שפות נוספות ובראשן עברית. גם כשפנו אליו לשם כך הרב יהודה נחמה וד"ר משה (מואיז) אלטיני, נענה בחיוב. בעזרת ד"ר אלטיני אף הנהיג שינויים במוסדות החינוך האחרים בעיר, בהם התלמוד תורה של הקהילה.
סמכויותיו הנרחבות בכל הנוגע לתושביה היהודים של סלוניקי, ודמותו שהשפיעה על יהודי העיר גם מעבר להיבט הדתי, הביאו את הקהילה היהודית בעיר להכיר בו כפוסק הדור של זמנו. השפעתו ופסיקתו לא הייתה רק על קהילתו, קהילות רבות ברחבי העולם הפנו אליו שאלות לפסיקה, בהן ירושלים, מנטובה שבאיטליה, אלג'יר, סרייבו, איסטנבול, סקופיה, דרדניל, ביטולה, רוסה, דופניצה וסופיה שבבולגריה, אלכסנדריה שבמצרים ולאריסה שביוון.
למרות פסיקותיו אלו, במקרים רבים פעל להגן על ההלכה היהודית, וכשדרשו להכניס תיקונים בהלכה התנגד לכך בכל תוקף והעמיד את הדורשים על טעותם.
חודשים ספורים לפני פטירתו, לקח חלק בפולמוס הרבני על אודות צוואת הקאיד התוניסאי נסים שמאמה, ויצא נגד פסיקתו של הרב שלום משה חי גאגין וביטל את הצוואה.
חיבוריו
פסקים נוספים והסכמות לפסקים שכתב הודפסו בחיבורים של רבני תקופתו.
פטרופבלובסק (אונייה)
אונייה משוריינת פטרופבלובסק הייתה אונייה מחופת שריון שנקראה על שם העיר בקמצ'טקה. אונייה זו השתתפה במלחמת רוסיה–יפן כאוניית דגל של אדמירל סטפאן מקארוב.
האונייה נבנתה כתשובה לחיזוק הצי הגרמני בים הבלטי. אותה תקופה מתאפיינת בהתפתחות מהירה של הטכנולוגיה לבניית אוניות מלחמה ולכן לאונייה זו הוכנסו עדכוני תכנון גם במהלך בנייתה. האונייה הושקה ב-28 באוקטובר 1894 אך סיום בנייתה התארך עקב בעיות תקציביות. בשנים 1897–1899 הסתיימה בנייתה והצטיידות של האונייה. בתחילת המעבר לאוקיינוס השקט השתתף בו גם אלכסנדר קולצ'ק, אך בהיותו בים התיכון הוא קיבל פקודה לעזוב את הצוות והצטרף למשלחת לחקר אזור הצפון.
במרץ 1900 האונייה הגיעה לפורט ארתור ושולבה בצי המקומי. בשנת 1900–1901 האונייה השתתפה בדיכוי המרד בסין. במהלך שנת 1901 היא נהפכה אוניית דגל של הצי.
עם תחילת המלחמה האונייה השתתפה במספר פעולות צבאיות. לאחר אי-הצלחת הצי היפני לסגור את האוניות הרוסיות בנמל פורט ארתור החליטו היפנים להציב סביב נתיבי יציאה מהנמל מוקשים ימיים. הדבר בוצע בליל 31 במרץ 1904. האוניות היפניות התגלו על ידי הרוסים, אך אלה חשבו בטעות שהן אוניות רוסיות שמסיירות באזור. בבוקר 1 באפריל אוניות רוסיות קיבלו פקודה לצאת מהנמל לצורך מתן עזרה לאוניית מלחמה רוסית שהוטבעה. האוניות הצליחו לצאת מהנמל ללא התנגשויות עם המוקשים. לאחר מספר שעות, אוניות יפניות שהיו באזור עזבו את השטח וסוכם על חזרת אוניות רוסיות לנמל. הפעם הנתיב שלהם עבר ישירות אל שדה המוקשים.
ב-9:43 האונייה התנגשה עם המוקש. תוך זמן קצר התפוצצה תחמושת של האונייה והיא נשברה ל-2 חלקים. אוניות רוסיות בסביבה ניסו לעזור בחילוץ אך רק 80 אנשי הצוות ניצלו, כולל מפקד האוניה והנסיך הגדול קיריל ולדימירוביץ' שנפצע קשה אך הצליח לשרוד. מפקד הצי באזור סטפאן מקארוב ו-10 קציני מטה טבעו. כמו כן טבע הצייר וסילי ורשצ'אגין.
טביעת האונייה ומות האדמירל השפיעו לרעה על מורל מגני הנמל הנצור. עד לסיום המלחמה הרוסים לא הצליחו למנות למפקד הצי מפקד חדש בעל מוניטין דומה.
יוזף ונצל, נסיך ליכטנשטיין
יוזף ונצל, נסיך ליכטנשטיין (שמו ותאריו המלאים בגרמנית:  Prinz Joseph Wenzel Maximilian Maria von und zu Liechtenstein, Graf zu Rietberg, נולד ב-24 במאי 1995), הוא השני בסדר הירושה של נסיכות ליכטנשטיין לאחר אביו, והשלישי בתור לסדר הירושה היעקוביטי.
ביוגרפיה
יוזף ונצל נולד בלונדון, לאלויס, עוצר ליכטנשטיין, בנו של הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין, ולסופיה, דוכסית בבוואריה, בתם של הנסיך מקס, דוכס בבוואריה והנסיכה אליזבת, דוכסית בבוואריה. יוזף ונצל קרוי על שם יוזף ונצל הראשון, נסיך ליכטנשטיין, ובנוסף קיבל את השם מריה על שם מריה הבתולה כנהוג בכמה שושלות אצולה קתוליות באירופה, וכן קיבל את השם מקסימיליאן על שם סבו הנסיך מקס, דוכס בבוואריה ועל שם דודו מקסימיליאן, נסיך ליכטנשטיין.
בשנת 2013 נסע יוזף ונצל לבריטניה, שם התחנך במכללת מלוורן, ומאוחר יותר הצטרפה אליו אחותו מריה קרולינה. בשנת 2014 סיים יוזף ונצל את לימודיו, ויצא לטייל בארצות הברית ובאמריקה הדרומית.
רשומה ביבליוגרפית
רשוּמה ביבליוגרפית היא נקודת גישה במאגר נתונים ביבליוגרפי (או בקטלוג של ספרייה) המייצג ומתאר מקור ספציפי. רשומה ביבליוגרפית כוללת את הנתונים העיקריים הדרושים לעזרה למשתמשים כדי שיוכלו לזהות ולאחזר את המקור הזה, וכן מידע נוסף המיוצג בפורמט ביבליוגרפי פורמלי. מידע נוסף יכול לתמוך בתפקידי מסד נתונים מיוחדים כמו חיפוש, או דפדוף (למשל, על ידי מילות מפתח), או יכול לספק ייצוג מלא יותר של פריט התוכן (למשל, תקציר מאמר).
רשומות ביבליוגרפיות ניתנות לאחזור, בדרך כלל ממסדי נתונים ביבליוגרפיים לפי מחבר, כותר או מילת מפתח. ניתן, גם, להפנות לרשומות ביבליוגרפיות כרשומות חלופיות או Metadata רשומות ביבליוגרפיות יכולות לייצג מגוון רחב של תכנים שהוצאו לאור, כולל פרסומים מסורתיים על נייר, חומרים שעברו דיגיטציה או כאלה שהם במקורם דיגיטליים. התהליך של יצירה, המרה ושימור הרשומות הביבליוגרפיות הוא חלק מתהליך רחב יותר הנקרא בקרה ביבליוגרפית.
היסטוריה
הרשומות הביבליוגרפיות המוקדמות ביותר מגיעות מקטלוגים (שנכתבו בכתב יתדות על לוחות חומר שעוסקים בטקסטים דתיים מ-2000 לפנה"ס שזוהו על מה שנראה כמילות מפתח בשומרית. ביוון העתיקה נרשמו רשומות ביבליוגרפיות על 120 מגילות בשיטה הנקראת פּינָקֶס (Πίνακες)
פורמטים
BIBFRAME נמצא עדיין בשלבי טיוטה אך כמה ספריות כבר בוחנות קיטלוג בפורמט החדש. BIBFRAME ראוי לתשומת לב מיוחדת משום שהוא מתאר משאבים כשהוא משתמש בישויות שונות ובקשרים בשונה מרשומות ספריות סטנדרטיות שאוספות סוגים רבים של מידע לרשומה אחת עצמאית ומובנת.
כבישים פדרליים ברוסיה
כבישים פדרליים ברוסיה (ברוסית: Автомобильные дороги федерального значения Российской Федерации) הם כבישים מהירים בפדרציה הרוסית המהווים רכוש פדרלי ומתוחזקים על ידי סוכנות הכבישים הפדרלית.
הכבישים הפדרליים מסווגים ברוסיה לשתי קטגוריות:
כבישים בעלי חשיבות אזורית
כבישים בעלי חשיבות מקומית ברוסיה נקבעים עם קידומת אות ומספר OKATO (Общероссийский классификатор объеgment административно-территориального деления, סיווג רוסי לאובייקטים של חלוקה מנהלית).
כבישים אלה משתמשים בקידומות הבאות:
פנס בודד
פָּנָס בּוֹדֵד הוא שיר שכתב חיים גורי, הולחן על ידי סשה ארגוב וביצעה אותו להקת התרנגולים, בהפקת נעמי פולני.
השיר נכתב לתוכניתה השנייה של להקת "התרנגולים" ב-1963. חיים גורי אמר כי השיר נכתב על שכונת בורוכוב בגבעתיים.
את השיר ביצעו במשך השנים אמנים רבים, ובהם להקת הגשש החיוור, חוה אלברשטיין, גידי גוב ומיקה קרני, להקת חלב ודבש, הכל עובר חביבי ושלישיית קצה השדה.
השיר נכלל באלבום הראשון של שלישיית הגשש החיוור שיצא לאור ב-1964 ונקרא "הגשש החיוור במועדון הסנטר הכפול - שמחת זקנתי".
ב-2007 הלך לעולמו אחד משלושת "הגששים" - ישראל פוליאקוב. בהלווייתו בחרו שני הגששים הנותרים, גברי בנאי ושייקה לוי, לשיר את "פנס בודד" כשיר הספד לחברם הוותיק, כאשר ביניהם ניצב מיקרופון ריק שסימל את מקומו החסר של פולי.
מילות השיר
השיר נכתב כשיר נוסטלגי, והוא מתאר את קורות השכונה מנקודת מבטו של פנס בודד:
פרוש אי הקוקוס
פָּרוּש אי הקוקוס (שם מדעי: Pinaroloxias inornata) הוא מין של ציפור בקבוצת פרושי דרווין. פרוש זה הוא אנדמי לאי הקוקוס, והוא היחידי מבין פרושי דרווין שלא חי באיי גלאפגוס. כמו כן, הוא היחידי מבין פרושי דרווין שלא מסווג תחת סוג הפרוש הקרקעי (Geospiza) אלא בסוג אחר (Pinaroloxias). בעבר, סיווגו אותו, כמו את שאר פרושי דרווין, תחת משפחת הדרורים האמריקאיים (Emberizidae) אך מחקרים אחרונים הוכיחו כי הוא ממשפחת הטנגריים.
1947 בקולנוע
פרסים
פרסי גלובוס הזהב: פרס אוסקר
פרוש אי הקוקוס
פרוש אי הקוקוס היא הציפור הנפוצה ביותר באי הקוקוס. היא ניזונה ממגוון רחב של חרקים וצמחים באי וגדלה בכל בתי הגידול שהאי מספק. פרוש זה מסווג בעל מצב שימור פגיע משום תפוצתו הקטנה, המצומצמת לאי זה בלבד.
Kaggle
קהילת Kaggle
ביוני 2017 הודיעה Kaggle שהיא עברה 1 מיליון משתמשים רשומים, או Kagglers, ונכון לשנת 2021 יש לה למעלה מ-8 מיליון משתמשים רשומים. הקהילה משתרעת על פני 194 מדינות. זוהי קהילה מגוונת, החל מאלו שרק התחילו את דרכם ועד החוקרים מהידועים בעולם.
תחרויות Kaggle מושכות באופן קבוע למעלה מאלף קבוצות ויחידים. לקהילה של Kaggle יש אלפי מערכי נתונים ציבוריים וקטעי קוד (הנקראים "גרעינים" או kernels ב-Kaggle). רבים מהחוקרים הללו מפרסמים מאמרים בכתבי עת שנבדקו בסקרי עמיתים בהתבסס על ביצועיהם בתחרויות Kaggle.
עד מרץ 2017, קרן Two Sigma Investments ניהלה תחרות על Kaggle לקוד אלגוריתם מסחר.
ההשפעה של תחרויות Kaggle
תחרויות הובילו לפרויקטים מוצלחים רבים, כולל קידום הטכנולוגיה המתקדמת בחקר ה-HIV, דירוגי שחמט וחיזוי תנועה. במיוחד נודעים ג'פרי הינטון וג'ורג' דאל שהשתמשו ברשתות עצביות עמוקות כדי לזכות בתחרות בהנחיית Merck. ולאד מני (אחד מתלמידיו של הינטון) השתמש ברשתות עצביות עמוקות כדי לזכות בתחרות בהנחיית אדזונה. זה עזר להראות את הכוח של רשתות עצביות עמוקות והביא לכך שהטכניקה נלקחה על ידי אחרים בקהילת Kaggle. טיאנקי צ'ן מאוניברסיטת וושינגטון השתמשה גם ב-Kaggle כדי להראות את הכוח של XGBoost, שמאז השתלטה על היער האקראי כאחת השיטות העיקריות שבהן השתמשו כדי לזכות בתחרויות Kaggle.
כמה מאמרים אקדמיים פורסמו על בסיס ממצאים שנעשו בתחרויות Kaggle. מפתח לכך הוא ההשפעה של ה-Leaderboard בשידור חי, המעודד את המשתתפים להמשיך לחדש מעבר לשיטות העבודה הטובות ביותר הקיימות. השיטות הזוכות נכתבות לעיתים קרובות בבלוג Kaggle, Kaggle Winner's Blog.
ויין ספקטייטור
כל היינות נסקרים בטעימות עיוורות, אלא אם כן מצוינות באופן ספציפי, כדי להפחית אפשרות של הטיה.
המגמה הצרכנית של המגזין משתקפת בסיפורים כמו ריבים בין משפחות יין, זיהויים של יצרנים שיינותיהם סובלים מפקקי שעם מקולקלים ויידוע אספנים על יינות מזויפים.
בין השותפים בפאנל הטעימות של המגזין נכללים ג'יימס סקלינג, ג'יימס מולסוורת', ברוס אנדרסון, הרווי שטיימן וג'יימס לובה.
ויין ספקטייטור הוא כתב העת לענייני יין הנקרא ביותר בעולם, עם 2.58 מיליון קוראים נכון ל-2008.
רקע והיסטוריה
ויין ספקטייטור נוסד בידי בוב מוריסי בסן דייגו ב-1976 ונרכש שלוש שנים אחרי כן בידי המוציא לאור והעורך הנוכחי מרוין שנקן, המוציא לאור גם את מגזין הסיגרים Cigar Aficionado.
ב-1981 כתב העת השיק את פרסי המסעדות, לפיהם סוקרים ומדרגים את רשימות היינות של המסעדות בשלוש רמות: פרס להצטיינות (Award of Excellence) (רמה בסיסית), פרס להצטיינות יתרה (Best of Award of Excellence) (רמה שנייה) והפרס הגדול (Grand Award) (הרמה הגבוהה ביותר). נכון ל-2009 מעל 3,500 מסעדות זכו באחד מהפרסים הללו.
המגזין ארגן ונתן חסותו לטעימות הויין ספקטייטור של 1986 ביום השנה העשירי ל"טעימות של פריז"  "Judgement of Paris"
פעילויות אחרות
המגזין גם מפעיל את קרן המלגות של הויין ספקטייטור, שגייסה למעלה מ-10.9$ מיליון על מנת לתמוך בתוכניות ומלגות לחינוך לאוכל.
ביקורת
תוכנית הפרסים למסעדות זכתה במהלך השנים לביקורת.
בוועידת אוגוסט 2008 של האיגוד האמריקאי של כלכלני יין (American Association of Wine Economists) בפורטלנד, אורגון נחשפה מתיחה שהגישה מסעדה בדויה בשם אוסטריה ל'אינטרפידו אותה גילה המחבר והמבקר רובין גולדשטיין: הוא זכה בפרס למצוינות עבור מסעדה שאינה קיימת ושמרתף היין שלה היה מלא ביינות איטלקיים שקיבלו את הציונים הנמוכים ביותר בהיסטוריה של איטליה. הוא הצהיר שהוא עשה זאת כחלק ממחקר למאמר אקדמי.
שמטרתו הייתה לגלות מה צריך לעשות כדי לקבל פרס הצטיינות עבור מרתף היין של מסעדה מהוויין ספקטייטור.
העורך תומאס מתיוס פרסם תגובה רשמית בפורום של אתר המגזין.
אנרגיה גרעינית
אֵנֶרְגִּיָּה גַּרְעִינִית היא האנרגיה הטמונה בגרעין האטום. בדרך כלל מתייחס המושג לניצול האנרגיה לצרכיו של האדם. גרעין האטום מורכב מפרוטונים ונייטרונים הקשורים זה לזה על ידי הכוח הגרעיני. כאשר אנרגיית הקשר הגרעינית קטנה מספיק, ניתן להתגבר עליה ולבקע את גרעין האטום ובכך לשחרר אנרגיית דחייה חשמלית בין מרכיביו. לעומת זאת, כאשר אנרגיית הקשר הגרעינית גבוהה מספיק, ניתן להרוויח אנרגיה על ידי היתוך גרעיני.
בעוד שהרבה מקורות אנרגיה סביבנו משתמשים בשינוי קשרים כימיים, דבר המערב שינוי ברמת האנרגיה של האלקטרונים סביב הגרעינים, באנרגיה גרעינית מקור האנרגיה היא בשינוי שקורה בגרעין האטום עצמו. משום שהמרחק בין החלקיקים בגרעין קטן פי 100,000 ממרחק האלקטרון מהגרעין, הכוחות החשמליים הפועלים בגרעין חזקים בסדר גודל רב מהכוח החשמלי בין האלקטרונים לגרעינים, דבר המביא לכך שהאנרגיה הגרעינית שמשתחררת ליחידת מסה לרוב גדולה פי עשרות מיליונים מהאנרגיה הכימית שמשתחררת ליחידת מסה. זאת אומרת, עבור החומרים הנכונים, ניתן לספק אנרגיה של עשרות טונות דלק בקילוגרם בודד של חומר ממנו משחררים אנרגיה גרעינית.
הפקת אנרגיה חשמלית על ידי ביקוע גרעיני
אנרגיה גרעינית להפקת חשמל מיוצרת כיום בתהליך ביקוע גרעיני. בתהליך זה משתחררת אנרגיה רבה שמקורה בחלק בדחייה החשמלית בין רכיבי הגרעין, ובאמצעותה מחממים זורם (למשל מים לקיטור) המסובב טורבינות ליצירת חשמל או דחף בכורים גרעיניים.
בתהליך הפקת האנרגיה הגרעינית מתרחשת תגובת שרשרת שמתחילה עם ביקוע הגרעין, שמייצרת כמויות עצומות של חום שבעזרתן מרתיחים מים שיוצרים קיטור אשר מפעיל את הטורבינות. אנרגיה גרעינית מהווה כ-9% מכלל האנרגיה שמופקת בעולם. הטכנולוגיה להפקת חשמל מביקוע גרעיני מיושמת בעיקר במדינות מתועשות, במדינות ברית המועצות לשעבר ובסין, כמו גם לצורכי הנעה ימית צבאית בעיקר בצוללות ובנושאות מטוסים. הנעה באניות אזרחיות נוסתה בעבר במספר שוברות קרח רוסיות, וכן באניה האמריקנית סבאנה.
עלות ייצור החשמל בשיטה זו זולה במקרים רבים מעלות ייצורו מפחם, והיא נחשבת לזולה ביותר באנרגיה החלופית. הפקת חשמל בשיטה זו מהווה כחמישית מהפקת חשמל בעולם, ומיושמת בכ-31 ארצות שמפעילות כ-435 כורים גרעיניים, המפיקים הספק כולל של 370 גיגה-ואט. הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית (סבא"א) צופה גידול שנתי של 2.5% בהפקת חשמל בתחנות כוח גרעיניות קימות ועתידות, עד להספק כולל של 679 גיגה-ואט בשנת 2030.
אנרגיה גרעינית היא מבין השיטות הבטיחותיות ביותר ליצור חשמל, ועומדת על כ- 0.07 מתים לכל טרה-ואט-שעה (מספר דומה לזה של אנרגיה סולארית ואנרגיית רוח), פי 40 פחות מקרי מוות ליחידת אנרגיה מגז טבעי (2.82 מתים לטרה-ואט-שעה), פי 260 פחות מנפט (18.43 מתים) ופי 350 פחות מפחם (24.62 מתים).
חסרונותיה של שיטה זו הן: המורכבות של יישומה ותחזוקה השוטף והבטוח, הסיכון המתמיד לעובדים, החשש מזיהום הסביבה במקרה של תקלה בכור והפקת תוצר לוואי רעיל ורדיואקטיבי עמיד שלא ניתן להפטר ממנו, ויש לאחסנו באופן מאובטח, לבל יזהם את כדור הארץ או ישמש לפצצה מלוכלכת. בכל שנה מיוצרים בעולם עשרות אלפי טונות של פסולת רדיואקטיבית שיש לקוברה. כך בארצות הברית חוצבים מנהרות אחסון מאובטחות בליבם של הרים מבודדים כמו הר יוקה, ששוכן צפונית מערבית ללאס וגאס, או משנעים פסולת רדיואקטיבית לאחסונה במדינות העולם השלישי.
הכור מהווה אף הוא מוקד סכנה פוטנציאלי, במקרה של תאונה, התקפה מכוונת של האויב, או פעולת טרור. בתאונת אי שלושת המילין שאירעה בארצות הברית בשנת 1979 שוחררו גזים רדיואקטיביים לאטמוספירה, אך לא נפגעו בני אדם. תאונה חמורה בהרבה אירעה באוקראינה, דאז רפובליקה של ברית המועצות, באסון צ'רנוביל בשנת 1986, בעקבותיו פונו כ-300,000 תושבים מבתיהם עקב דליפה רדיואקטיבית מתחנת כוח גרעינית. האסון נגרם כתוצאה מניסוי מסוכן שנערך ברשלנות, ולא כתוצאה מתקלה בפעולת הכור השגרתית.
בגלל הסיבות הללו, בעולם המערבי כמעט שלא מוקמות תחנות כוח גרעיניות בשנים האחרונות, וישנן מדינות כמו גרמניה שהתחייבו לסגור את הכורים הגרעיניים שלהן תוך פרק זמן קצוב, עקב לחצם של תנועות ומפלגות ירוקות. לעומת זאת, בארצות כמו קוריאה הדרומית, סין, רומניה ורוסיה הולכות ונבנות תחנות גרעיניות רבות, כדי להתמודד עם הצריכה ההולכת וגוברת בחשמל. כורים אלו נבנים לפי תקנים מחמירים המאפשרים דרגת בטיחות גבוהה. בשנים האחרונות (2002–2008) החלה החברה לאנרגיה אטומית של קנדה (AECL) בשיתוף עם חברות חשמל קנדיות לשפץ כורים גרעיניים קנדים שהתישנו, לצורך הארכת השימוש בהם מעבר לתקופה המקורית שעבורה הם נבנו.
דוגמה לשינוי בגישת העולם המערבי כלפי תחנות כוח גרעיניות היא איטליה שבעקבות אסון צ'רנוביל החליטה במשאל עם בנובמבר 1987 להפסיק כל שימוש באנרגיה הגרעינית במדינה, כולל פירוק תחנות קיימות. ההחלטה התקבלה על אף תלותה של המדינה במקורות אנרגיה זרים והעלות המשוערת למשק. עם זאת, בשנת 2009, במסגרת רפורמות לשיפור המשק האיטלקי, התקבל ב-9 ביולי חוק המכשיר מחדש את הקמתן של תחנות כוח גרעיניות בשל העלייה במחירי מקורות האנרגיה בעולם.
בשנת 1993 הוצע סוג חדשני של תחנת כוח גרעינית, בה משולבים מאיץ חלקיקים וכור גרעיני תת-קריטי. תחנת כוח מסוג זה, הנקראת מגבר אנרגיה, צפויה להיות נקייה, בטוחה וזולה לתפעול. זאת בעיקר משום שלא מתחוללת בה תגובת שרשרת גרעינית ואין חשש לתגובות בלתי מבוקרות. למעשה, נבחנת האפשרות להשתמש במגברי אנרגיה לביקוע חומרים רדיואקטיביים מסוכנים לתוצרים לא מסוכנים. כך ניתן להיפטר מפסולת גרעינית במקום להטמינה. יישום זה מעורר עניין במיוחד לאור החשש משימוש עוין בפסולת גרעינית להכנת "פצצה מלוכלכת". עם זאת, עלות הפקת האנרגיה בצורה זו תהיה יקרה מאשר בכור רגיל, היעילות נמוכה בהרבה ועדיין ייווצרו חומרים רדיואקטיביים (בעיקר תוצרי ביקוע ואקטינידים כבדים) בכמות רבה.
בתחילת שנת 2022, הכיר האיחוד האירופי בייצור חשמל בעזרת אנרגיה גרעינית כ"השקעה ירוקה".
שימוש בביקוע גרעיני ליצירת פצצות
שימוש נוסף של אנרגיית ביקוע גרעיני היא בפצצות אטום או בנשק גרעיני אחר. בפצצות אלו משתמשים בחומרים בקיעים בריכוז איזוטופי גבוה במיוחד (כגון אורניום 235 ופלוטוניום עם מספר אי זוגי). כאשר מפציצים את הגרעין בנייטרונים, נוצר ביקוע בו נפלטים נייטרונים נוספים מהגרעינים אשר הופצצו והנייטרונים הללו פוגעים בגרעינים אחרים וכך נוצרת תגובת שרשרת. בתגובת שרשרת, נוצרת כמות גדולה של חום, כ11- 10*3.2 ג'אול לתגובה פירוק יחידה של אוראניום, פי 200 מיליון מאשר שרפת פחם ליצירת חשמל.
היתוך גרעיני
עוד דרך להפיק אנרגיה היא היתוך (או מיזוג) גרעיני, תהליך שבו ממזגים גרעינים של אטומים קטנים וגרעינים של אטומים גדולים יותר. דוגמה לשיטה היא למשל חיבור של שני גרעיני איזוטופ מימן (D פרוטון אחד ונייטרון אחד) בטמפ' של מיליוני מעלות צלזיוס ונוצר מזה גרעין של הליום (שני פרוטונים ושני נייטרונים). תהליך זה גורם גם הוא לפליטת כמות אדירה של אנרגיה, של כ-13- 10*5.1 ג'אול לאטום הליום, או 3.2 מגה אלקטרון וולט. לצורך השוואה: אנרגיה שמופקת מחמצון (שרפה) של אטום אחד של פחמן קטנה פי 320,000.
ב-24 בינואר 1958, בוצע לראשונה בהיסטוריה היתוך גרעיני בידי בני אדם. שני אטומים קטנים התחברו לאטום גדול יותר, אחרי שחוממו עד למאה מיליון מעלות. בעשורים האחרונים נעשים ניסיונות לרתום אנרגיה זו בתהליך מבוקר של "היתוך גרעיני קר", כלומר היתוך גרעיני שנעשה בטמפרטורה שאינה גבוהה במידה חריגה, לשם ייצור אנרגיה. עד סוף 2004 לא הצליחו להציע תהליך יעיל ושימושי לשם כך. ב-1989 שני מדענים (Fleischmann ו-Pons) טענו שהם הצליחו לבצע היתוך גרעיני קר, אך הקהילייה המדעית התייחסה ברובה לטענתם בזלזול, מכיוון שניסיון לחזור על התהליך לא נחל הצלחה.
פרויקט איטר (ITER) של האיחוד האירופי, הוא כור היתוך גרעיני ניסיוני שיוקם כנראה בצרפת, בעלות של כ-5 מיליארדי דולרים. בתהליך זה, קילוגרם אחד של מימן, יוכל לייצר כמות אנרגיה, השקולה לעשרה מיליון קילוגרם של דלק מאובנים.
באוגוסט 2023 הכריזו מעבדות לורנס ליוורמור האמריקאיות כי הצליחו פעמיים ליצור אנרגיה של 3.15 מגה ג'ול מהיתוך מימני בהשקעה של 2.05 מגה ג'ול.
הערות שוליים
Ядрена енергия
לינדזי וגנר
לינדזי ג'ין וגנר (באנגלית: Lindsay Jean Wagner; נולדה ב-22 ביוני 1949) היא שחקנית, דוגמנית, סופרת, וזמרת אמריקאית. וגנר ידועה בשל תפקידה בתור האישה הביונית, ג'יימי סומרס, בסדרה באותו השם בין השנים 1976–1978. הדמות הפכה לאייקון של שנות ה-70, והיא חזרה לשחק אותה במספר סרטי טלוויזיה בשנות ה-80 וה-90.
וגנר זכתה בפרס אמי ב-1977 לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה עבור תפקיד ג'יימי סאמרס.
קריירה
בשנת 1975, במסגרת חוזה מורחב עם אולפני יוניברסל, וגנר שיחקה את התפקיד של ג'יימי סומרס, שחקנית טניס מקצועית ואהבת נעוריו של "האיש השווה מיליונים", קולונל סטיב אוסטין (בגילומו של לי מייג'ורס). בעונה השנייה של הסדרה, הדמות שלה נפגעת אנושות, תוך תאונת צניחה חופשית, ולבקשתו של אוסטין, הופכת גם היא לאישה ביונית, כמוהו. אך גופה דוחה את ההתאמות הקיברנטיות, מה שבסופו של דבר מוביל למותה.
היה זה אמור להיות התפקיד האחרון של וגנר תחת אותו חוזה עם יוניברסל, אך התגובה הציבורית לדמות של סומרס הייתה כה חזקה, שה"מוות" שלה נכתב מחדש כסיפור כיסוי, ווגנר הופיעה בספיישל שני-פרקים אשר החזיר את דמותה לאחר שהייתה בתרדמת ונרפאה, וחזרה לפעולה. לאחר מכן, התחילה הסדרה הבת "האישה הביונית", אשר שודר לראשונה בינואר 1976. היא המשיכה להופיע בהופעות קרוסאובר עם "האיש השווה מיליונים" במהלך הסדרה. בעונה השנייה המצליחה של "האישה הביונית" זכתה וגנר בפרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בדרמה, ב-1977.
לאחר סיום הסדרה "האישה הביונית" ב-1978, ונגר המשיכה לשחק, בעיקר במיני סדרות וסרטי טלוויזיה. אלה כללו שלושה סרטי איחוד בין האיש השווה מיליונים והאישה הביונית, שיצאו בין 1987 ו-1994. בסרטי קולנוע, הופיעה וגנר בשנת 1981 לצד סילבסטר סטאלון, בתפקיד אשתו לשעבר שלו בסרט "נייטהוק".
בין שנות ה-90 לשנות ה-2000, המשיכה לשחק, אם כי בתפקידים פחות בולטים, כולל תפקיד חוזר כד"ר ונסה קאלדר בסדרת המדע הבדיוני "מחסן סודי 13", ותפקידי אורח בסדרה המצליחה "NCIS".
בשנת 2013, וגנר החלה ללמד משחק ובימוי במכללת עמק סן ברנרדינו בדרום קליפורניה.
המשך קריירה
ב-1987, וגנר כתבה סדרת ספרים עם רוברט מ. קליין על השימוש באקופרסורה כדי להשיג תוצאות דומות לניתוח מתיחת פנים. ב-1994, היא כתבה ספר בישול צמחוני (ובעיקר טבעוני), אחד הראשונים מהז'אנר של "בישול סלבים", "דרך המלך לבריאות". וגנר הופיעה בפרסומות בין השנים 2000 ל-2009, עבור חברת פורד וכן חברת מזרנים.
וגנר גם מנחה סמינרים וסדנאות עזרה עצמית, שמקדמים רוחניות ומדיטציה.
פרסים והכרה
וגנר זכתה בפרס אמי ב-1977 כשחקנית הטובה ביותר בתפקיד דרמטי, עבור גילום דמותה של ג'יימי סאמרס בסדרה "האישה הביונית".
ב-13 בדצמבר 1984, לשכת המסחר של הוליווד הקדישה לווגנר כוכב במדרכת התהילה של הוליווד.
ב-2012, כוכב דקל הזהב בשדירת הכוכבים של פאלם ספרינגס, קליפורניה, הוקדשה לקריירה של וגנר.
1946 בקולנוע
פרסים
פרסי גלובוס הזהב:
Oops!...I Did It Again (Remixes and B-Sides)
Oops!...I Did It Again (Remixes and B-Sides) הוא אלבום האוסף השישי של הזמרת האמריקאית בריטני ספירס. האלבום יצא לאור ב-26 בספטמבר 2020, תחת חברת התקליטים לגאסי רקורדינגס.
סרייגש
סרייגש (בקזחית: Сарыағаш; ברוסית: Сарыагаш) היא עיירה שנוסדה ב-1870 והיא נמצאת במחוז טורקיסטן שבקזחסטן.
גאוגרפיה
סרייגש נמצאת במרחק של כ-92 קילומטרים משימקנט, בירת המחוז, 15 ק"מ מטשקנט, ובמרחק של כ-1,072 קילומטרים מאסטנה, בירת קזחסטן. בנוסף, העיירה ממוקמת ליד הנהר קלס.
הנופים הטבעיים של סרייגש הם ערבות שנחרשות תחת שדות, יערות טוגאי הנמתחים לאורך גדות הנהר. אשוח, אשוחית, ברוש, עצי מישור גדלים באזורי הפארק של בתי הבראה ומרכזי נופש. בסביבת העיר נמצאים כרמים. סרייגש הוא אחד מאתרי הנופש הרפואיים המפורסמים ביותר בקזחסטן. בעיירה קטנה זו מרוכזים עתודות ענק של שתיית מים מינרליים. במקורות נבנו מתחמי ספא וסנטוריומים מודרניים עם חדרי משאבה משלהם, מרכזים הידרופתיים, מחלקות טיפוליות, בריכות שחייה ואזורי פארק. בכפר הנופש מפעלים לבקבוק מים מינרלים.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 17 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (31 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר ( מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 589 מילימטרים בשנה. חודש מרץ הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (118 מ"מ גשם), וחודש יולי הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (3 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה
העיירה ממוקמת ליד הכביש A2.
שדה התעופה הקרוב ביותר לסרייגש ממוקם בטשקנט. עם זאת, הצורך לנסוע דרך מחסום ולעבור את הגבול לאוזבקיסטן שולל למעשה את קרבתו של שדה התעופה. נמל התעופה הבינלאומי של שימקנט ממוקם 130 ק"מ מסאריאגאש. שדה התעופה מחובר בטיסות סדירות עם מוסקבה ונובוסיבירסק.
תחבורה ציבורית בסרייגש - אוטובוסים ומוניות. נהגי מוניות רשמיים ולא רשמיים מציעים גם הם את שירותיהם לתיירים.
Johnny Come Home
Johnny Come Home (בתרגום חופשי מאנגלית: ג'וני חזור הביתה) הוא שיר של הלהקה הבריטית "פיין יאנג קניבלז". השיר יצא לאור במאי 1985 כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה של הלהקה, "Fine Young Cannibals", והפך לאחד מלהיטיה הגדולים.
מבחינה מוזיקלית השיר דומה לרבים מלהיטיה האחרים של הלהקה: מיזוג של מוזיקת רוק וסקא, שמושר בקולו הייחודי של רולנד גיפט, עם סולו חצוצרה בסגנון ג'אזי.
השיר מתאר סיפור קשה של נער הבורח מהבית. בשיר מתחלפת נקודת המבט בין זו שלו – המגלה שהחיים בעיר הגדולה אינם כפי שציפה – לבין זו של הוריו, שדואגים לו ומבקשים ממנו לשוּב הביתה.
חגית (דמות מקראית)
חַגִּית היא אישיות מקראית, מנשותיו של דוד המלך ואם בנו הרביעי, אדוניה.
במקרא
חגית מוזכרת במקרא חמש פעמים. פעם אחת בספר שמואל, שלוש פעמים בספר מלכים ופעם אחת בספר דברי הימים. בכל הפעמים היא מוזכרת כאמו של אדוניה, שנולד בחברון בזמן שדוד נלחם בבית שאול:
ברשימת הבנים של דוד, בספר מלכים וגם בדברי הימים, מיוחס אדוניה לחגית כמו אבשלום לאמו, במלה "בן" ולא בלמ"ד הקניין כפי שיוחסו שני הבנים הראשונים, וזאת כנראה לשם גיוון.
נראה כי חגית נישאה לדוד לאחר עלייתו למלוכה ביהודה. עוד בחיי אביו, ניסה אדוניה לרשת את המלוכה:
לפי חז"ל, הביטוי "ואותו ילדה אחרי אבשלום" תפקידו להצביע על כך ששני בנים אלה של דוד הם מאותו הסוג ושמעשיהם היו זהים, כפי שהודגם בהיותם טוענים לכתר.
לאחר מות דוד, בזמן ששלמה אחיו ישב על כס המלוכה, ביקש אדוניה לשאת את אבישג השונמית, הנערה המשרתת של אביו:
אדוניה מכונה אמנם "בֶן חַגִּית", אולם לא ניתן רמז לכך שאמו הייתה מעורבת בניסיונו להשיג את המלוכה או בניסיונו, הפוליטי ככל הנראה, לקבל את אבישג משלמה.
במחזור ויטרי סימן שנ, חגית מצוינת כצדיקה. ברשימה זו, שאנשיה כולם ידועים ורמי מעלה, חגית היא האשה היחידה.
השם חגית
משמעות השם "חגית": ילד שנולד ביום חג ומועד. השם נגזר מן השורש חגג והוא צורת נקבה של השמות חַגִּי וחַגַּי.
ארנון טורין
ביוגרפיה
טורין גדל בקיבוץ גבעת ברנר והתאמן בקבוצת השחייה של הקיבוץ. בגיל 25 עזב את הקיבוץ ולאחר שהפליג ב"אל-ים" הצטרף לצי הסוחר (צים) שם עבד כקברניט.
מדליית זהב מהמכביה
בתחרויות השחייה של המכביה השלישית שנערכו בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר 1950 זכה טורין בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם איתן פרויד, ישעיהו אלבאום ונחום בוך בתוצאה של 10:07.6 דקות, לפני אוסטריה והודו. מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:21.0 דקות, אחרי שטיינפלד מאוסטריה (1:18.3 דקות) וויניצקי מארגנטינה (1:19.7 דקות). נוסף על כך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:06.0 דקות, ראשון מבין השחיינים הישראלים. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא הפועל חדש של 1:05.2 דקות ועלה שני לגמר.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים באוקטובר 1952, זכה טורין בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:05.5 דקות, אחרי נחום בוך (1:04.5 דקות) ולפני איתן פרויד (1:07.7 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:36.2 דקות, אחרי ישעיהו אלבאום שקבע שיא ישראלי חדש של 5:27.9 דקות, שיפור לשיא בן ה-13 שנים של וואגו ממכבי חיפה ולפני נחום בוך (5:43.4 דקות).
חיים אישיים
חי ומתגורר בחיפה, אלמן ואב לשני ילדים.
ונקובר (כדורגל)
מועדון כדורגל ונקובר (באנגלית: Vancouver FC) הוא מועדון כדורגל קנדי מהעיר ונקובר שבקולומביה הבריטית, המשחק בליגת העל הקנדית.
היסטוריה
ב-10 בנובמבר 2021 מנהלת ליגת העל הקנדית הודיעה כי בשנה הקרובה תקום קבוצה בוונקובר שתצטרף לליגה. ב-2 בנובמבר 2022 המועדון ערך את אירוע ההשקה הרשמי שלו בו הכריז על שמו בו הוצג מאמן הקבוצה אפשין קוטבי כמאמן הראשי הראשון של המועדון. נשיא המועדון הוא כדורגלן העבר רוב פרנד. הוא עתיד לשחק בליגת העל הקנדית החל משנת.
חוג ויט
באלגברה מופשטת, חוג ויט (Witt Ring) של שדה F הוא החוג WF שאיבריו הם המרחבים הריבועיים מעל השדה, עד כדי שקילות ויט, יחד עם הפעולות המושרות על ידי הסכום הישר והמכפלה הטנזורית. חוג ויט ממיין את המרחבים הריבועיים האנאיזוטרופיים (מממד סופי) מעל השדה.
לאידיאל הראשי IF של חוג ויט WF, הכולל את התבניות מממד זוגי, והחזקות שלו, חשיבות רבה בתורת המבנה. השערת מילנור מקשרת את המנות לתורת K. תורת השדות הסדורים מספקת מידע על אידיאל הפיתול של חוג ויט.