cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנה אסינגר
פעילותה בתקופת השואה
בית הספר סבל מתחלופה רבה של תלמידים. בין אוקטובר 1933 לדצמבר 1938 התקבלו לבית הספר 319 ילדים ו-195 עזבו. במהלך 1939 התקבלו 126 ועזבו 104. הדבר נבע מכך שבית הספר היווה מקום מגורים זמני עבור הילדים שהמתינו לקליטה בקרב משפחות אומנות. למרות התנאים הלא פשוטים אסינגר דאגה ליצור עבור הילדים סביבה פיזית מלאת גירויים חינוכיים שתייצר בהם תחושת ערך עצמי. בימי א' היו מגיעות משפחות אומנה כדי לבחור ילד לאימוץ. אסינגר התנגדה נמרצות לשיטה זו של "שוק יום א", שהותיר ילדים רבים, שלא נבחרו, דחויים ומאוכזבים. בזכות פנייתה לתנועה למען הפליטים (RCM) שונתה המדיניות כך שהחיבור למשפחות נעשה מראש עוד לפני המפגש עם הילדים. אסינגר בחרה בעצמה ילדים שגילתה אצלם כישרון ומחוננות, שסברה כי השהות בבית ספר תתרום להתפתחותם.
ב-1940 פונה בית הספר למחוז שורפשייר לטרנץ' הול (Trench Hall). למרות שהייתה כבר בת 60 המשיכה לנהל ולארגן את בית הספר גם במקומו החלופי. באותה שנה גם נתבקשה על ידי התנועה למען הפליטים לסייע מאחר שהתנאים במחנה הקליטה דוברקורט לא התאימו לתנאי החורף והצריכו פתרון אחר לילדים.
לאחר המלחמה
בסיום המלחמה שבה אסינגר עם כמאה תלמידים לבית הספר באונס קורט, שהיה במצב רעוע, והמשיכה לקבל אליו ילדים. הפעם היו אלה ילדים יהודים שהוחבאו במזרח אירופה במהלך המלחמה או ניצולים ממחנות הריכוז. ב-1948 סגרה את בית הספר, שהשלים מבחינתה את ייעוד. היא הייתה קרובה לגיל 70 וראייתה נחלשה מאוד. למרות סגירת בית הספר המשיכה לשמור על קשר עם בוגרי המקום, שעבורם היווה לא רק בית ספר אלא גם בית בתקופת ילדותם. אסינגר נשארה לגור במקום עד יום מותה.
הכרה והנצחה
ב-1959 ביום הולדתה ה-80 נטעו תלמידיה לשעבר 241 עצים לכבודה בישראל על שמה. בעשור האחרון זוכה אסינגר להכרה והוקרה. באולם שבגרמניה נקראו שני בתי ספר על שמה והושמו לוחות זיכרון לכבודה על הבית שבו נולדה ועל הבניין שבו ייסדה את בית ספרה. ב-2004 חגגו 125 שנה להולדתה. במילון אוקספורד לביוגרפיה לאומית הוסף ערך על שמה. בגרמניה נכתבה אודותיה עבודת דוקטורט ונערכו מפגשי איחוד של תלמידיה מבאונס קורט. ב-1995 יצא במינכן סרט באנגלית אודותיה בשם: Anna's children Anna Essinger and the history of the Herrlingen Boarding School.
ב-25 ביוני 2018 התכנסו בבאונס קורט תלמידיה לשעבר עם קרובי משפחותיהם לציין את זכרה ולחנוך לוח זיכרון הנושא את שמה. דברים לזכרה נשא פרופ' לסלי ברוך ברנט, שהיה אחד מתלמידיה ושהה שלוש וחצי שנים במוסד תחת ניהולה.
אנה אסינגר מונצחת גם באתר של ארגון ה-AJR בבריטניה. האתר ממפה את אתרי הנצחת השואה בבריטניה. אנה מוזכרת ב-5 אתרים במפה.
כדורגל באולימפיאדת סידני (2000)
אולימפיאדת סידני (2000) נערכה בסידני, אוסטרליה. תחרויות הכדורגל נערכו בין 13 באוגוסט ל-30 באוגוסט 2000. בטורניר הגברים השתתפו 16 נבחרות, ובטורניר הנשים השתתפו 8 נבחרות לאומיות.
אצטדיונים
6 אצטדיוני כדורגל אירחו את משחקי הכדורגל האולימפיים. את משחקי הפיינל אירחו האצטדיון האולימפי ואצטדיון הקריקט של מלבורן. לכבוד המשחקים האולימפיים החליטו המארגנים שגם אצטדיון קנברה יארח חלק מהמשחקים כדי לכבד את בירת אוסטרליה קנברה.
סבטלנה דמידוב
סבטלנה דמידוב (נולדה ב- 8 ביולי 1960) היא שחקנית ישראלית.
חייה
דמידוב נולדה במוסקבה, רוסיה. בוגרת האקדמיה הממלכתית לאמנות במוסקבה. שיחקה בתיאטרון ע"ש מאייקובסקי במוסקבה. בשנת 1990 עלתה לישראל. ב-1992 הצטרפה דמידוב לתיאטרון גשר.
Cab
CAB (נקראים גם Cabinet) הוא פורמט של קובצי ארכיון במערכות ההפעלה של Microsoft Windows התומך בדחיסה שאינה מאבדת נתונים, ואישורים דיגיטליים מוטמעים, המשמשים לתחזק בהרשאה המתאימה את הארכיון. לקובצי CABinet יש את הסיומת .CAB, והם ניתנים לזיהוי על ידי ארבעת הסיביות הראשונות שלהם, MSCF. קובצי Cabinet נודעו בתחילה כ"קובצי היהלום". קיימים כלים לטיפול בקובץ גם במערכות הפעלה אחרות
CAB משתמש באלגוריתמים הבאים לשם הדחיסה:
מבנה הקובץ
ארכיון CAB יכול להכיל עד 65535 תיקיות CAB. כל אחת מהן יכולה להכיל 65535 קבצים. תיקייה של CAB היא רשימה נטולת שם של קבצים כשכל אחד מופיע עם הנתיב אליו. בשל מבנה זה לא ניתן לאחסן תיקיות ריקות בפורמט.
דמיטרו ריז'וק
דמיטרו ריז'וק (באוקראינית: Дмитро Юрійович Рижук; נולד ב-5 באפריל 1992 בקייב, אוקראינה) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אוקז'טפס.
הקריירה
דמיטרו ריז'וק החל את דרכו במחלקת הנוער של דינמו קייב. לאחר שהרשים את הצוות המקצועי עלה דמיטרו לקבוצת הבוגרים של דינמו קייב אך לא זכה לרשום הופעה במדיה. לאחר שלא קיבל דקות משחק, בעונת 2014/15 חתם ריז'וק בקבוצת הבת של דינמו קייב.
בעונת 2015/16 הושאל למטאליסט חרקוב האוקראינית.
לקראת עונת 2016/17 חתם בהפועל עכו מהליגה הלאומית, עימה העפיל לליגת העל בתום העונה.
בקיץ 2017 חתם בהפועל עפולה.
קרב מפרץ קיברון (56 לפנה"ס)
קרב מפרץ קִיבֶּרוֹן הוא השם שניתן במחקר ההיסטורי המודרני לקרב ימי שניטש ב-56 לפנה"ס, במהלך מלחמת גאליה של יוליוס קיסר, בין הוונטים ושכניהם לרומאים. ההתנגשות ארעה במימי האוקיינוס האטלנטי, בחופו הדרומי של חצי האי ברטאן שבצרפת, במקום הקרוי כיום מפרץ קיברון. הוונטים, עם גאלי של יורדי ים, ששנה קודם לכן הוכנעו על ידי קיסר, התקוממו יחד עם שבטים גאלים שכנים להם נגד שלטונה של רומא. מאחר שעיקר כוחם היה בים, לא ניתן היה להכריעם אלא בקרב ימי. צי של אוניות משוט רומיות הצליח לגבור על ספינות המפרשים של הוונטים ולהכריען. רבים מן הוונטים נהרגו בקרב, עריהם נכבשו והנותרים נמכרו לעבדים. ייחודו של הקרב בהיותו ההתנגשות הימית היחידה הידועה לנו מן העת העתיקה בין ספינות משוט לספינות מפרש.
הרקע לקרב
ב-57 לפנה"ס הכניע יוליוס קיסר את השבטים הגאלים שלחופי האוקיינוס האטלנטי וביניהם גם את הוונטים. עם השלמת המשימה יצא קיסר אל גאליה קיסאלפינה. אחדים מן השבטים הללו, ובראשם הוונטים, ניצלו את היעדרותו והתקוממו. פובליוס קראסוס, אחד מן הלגאטים של קיסר ומי שהכניע קודם את הוונטים ושכניהם, שלח כמה מקציניו ממחנה החורף ליד נהר הלואר אל האזורים השכנים כדי לאסוף תבואה. הוונטים, ובעקבותיהם גם הקוריוסוליטים והאסובים, תפסו בשבי את הקצינים הרומיים והחזיקו בהם כקלפי מיקוח להשבת בני הערובה שהוכרחו למסור בזמן כניעתם לידי קראסוס. כשנודע הדבר לקיסר הוא מיהר לשוב אל צבאו מיד כשאיפשר זאת שמזג האוויר, כשהוא נחוש לדכא את המרד עוד בראשיתו כדי למנוע את התפשטותו.
הכנות הצדדים
טרם צאתו שלח קיסר הוראות לפובליוס קראסוס לנצל את הזמן עד בואו לבניית ספינות מלחמה (naves longae) בנהר לִיגֶר (לוּאַר) ולאיושן בחותרים, מלחים וקברניטים (הגאים) מקרב הפיקטונים והסנטונים ושבטים מקומיים נוספים שחיו סמוך לנהר ולא הצטרפו להתקוממות. עם הגעתו, בתחילת אביב 56, שלח מיד יחידות מצבאו לאזורים שונים כדי למנוע את התפשטותו של המרד ולסכל כל מתן סיוע למורדים מהעמים השכנים להם. בנוסף לכך מינה את דֶּקִימוּס בּרוּטוּס למפקד "הצי והאוניות הגאליות", וציווה עליו לצאת עימן אל ארץ הוונטים בהזדמנות הראשונה. אחרי ההכנות הללו צעד הוא עצמו בראש צבאו אל ארצם של המורדים.
מלבד האוניות הגאליות (Gallices naves) כלל הצי גם מספר לא ידוע של ספינות מלחמה שהובאו מן הים התיכון. קיסר אינו מציין את גודלן ומספרן, וכל שאנו יודעים אודותן הוא כי היו חמושות באילי ניגוח, נשאו על סיפונן מגדלי לחימה, וכל אחת מהן נמסרה לפיקודו של טריבון צבאי או קנטוריון.
הגאלים שמו את מבטחם בטבע המקום ובאוניותיהם. עריהם נבנו בקצות כפים ולשונות יבשה, אשר דרכי הגישה אליהן ברגל נחסמו עם בוא הגאות ועליית מפלס הים, וההגעה אליהן בדרך הים הייתה קשה למי שלא הכיר היטב את המקום בשל מיעוט הנמלים, הרדידות ומכשולי השיט הרבים. הם ביצרו את עריהם, אספו את התבואה וריכזו בארצם אוניות רבות ככל שיכלו משלהם ומשל עמי החוף השכנים שחברו אליהם. מחשבתם הייתה, כי יוכלו לגבור על קיסר וחייליו בזירה בה יש להם יתרון ניכר על אויביהם, שכן כישורי הספנות של הרומאים היו דלים וגם לא הכירו את תנאי השיט במימיו הפתוחים של האוקיינוס, הקשים פי כמה מאלו שבים התיכון סגור-היבשות. קיסר מקדיש מקום מיוחד בספרו לתיאור ספינותיהם של הוונטים. הן היו, לדבריו, חסונות יותר, תחתיתן שטוחה משל האוניות הים תיכוניות וחרטומיהן וירכתיהן ישרים יותר, כדי שיוכלו לשאת את תלאות הגאות והשפל, הגלים הגבוהים והרוחות החזקות באוקיינוס. זאת ועוד, הן הונעו במפרשים, שנתפרו מעורות ולא מפשתן, "אפשר מחמת חוסר בפשתן או משום שלא ידעו כיצד להשתמש בו, או, כפי שנדמה, משום שסברו כי מפרשי פשתן לא יוכלו לעמוד בסערות האוקיינוס וברוחות העזות ולא יוכלו להניע את אוניותיהם הכבדות.
ההתקפות העקרות ביבשה
קיסר לא המתין לבואו של הצי מן הים התיכון, שהתעכב בשל סערות, ופתח במתקפה על ערי הוונטים מן היבשה. ברם, כל ניסיונותיו לכבוש אותן עלו בתוהו, כי ערי הוונטים היו בנויות – כאמור – על כפים ולשונות יבשה, ועם בוא הגאות הפכו לאיים שהגישה אליהם ברגל חסומה. גם במקומות בהם הצליחו חייליו לבנות שוברי גלים וסוללות ולקרב מכונות מצור אל חומות העיר הסתיימה ההתקפה בכישלון; כי כשראו הוונטים שעירם עומדת ליפול לידי האויבים, "היו מקרבים לחוף מספר רב של אוניות עמוסות צידה ומפליגים בהן, עם כל רכושם, אל הערים הבצורות הקרובות ביותר, שם הגנו על עצמם, נהנים מאותם יתרונות של טבע המקום." ההתקפות ביבשה נמשכו כמעט כל הקיץ, וכשהבין קיסר כי כל עמלו לשווא ולא יוכל בדרך זו להכריע את הוונטים, החליט להמתין לבואו של הצי.
הלחימה בים
הצי בפיקודו של דקימוס ברוטוס הגיע אל ארץ הוונטים לקראת סוף הקיץ. עם בואו יצאו הוונטים מן הנמל ב-220 אוניות לערך, מצוידים בכלי נשק מסוגים שונים, ונערכו מולו. קיסר כותב כי בתחילה לא ידעו מפקדי האוניות הרומיות מה עליהם לעשות ואיזו תוכנית טקטית לנקוט. הם ראו כי לא יוכלו להכריע את האוניות הוונטיות באילי הניגוח, כי היו חסונות מן הרגיל; זאת ועוד, מגדלי הלחימה שהקימו על סיפוני אוניותיהם היו נמוכים מירכתי האוניות הוונטיות, כך שהטלת רמחים וכידונים וירי חצים מעמדה נמוכה היו בלתי יעילים, בעוד שפגיעת אלו שהוטלו על ידי הוונטים הייתה קטלנית יותר. כדי לשתק את תנועת אוניות הוונטים, שהונעו במפרשים, כך שניתן יהיה לפשוט על סיפוניהן ולהכריען בלוחמת סיפונים, הכינו הרומאים – כנראה מבעוד מועד – מגלים חדים מחוברים לכלונסאות ארוכים, אלה הקרויים פאלקס (falx, pl. falces), באמצעותם חתכו תוך כדי חתירה מהירה את חבלי ה של אוניות הוונטים ועל ידי כך הפילו את מפרשיהן. אונייה שהסקריה שלה הופלה, כותרה עד מהרה על ידי שתיים-שלוש אוניות רומיות, שחייליהן עשו כל מאמץ כדי לפשוט אל סיפונה. "מכאן ואילך היו תוצאות הקרב תלויות באומץ הלב, שבו הצטיינו אנשינו, ובמיוחד משום שהקרב התחולל לנגד עיני קיסר והצבא..." שהשקיף על הלחימה מן הגבעות וראשי ההרים. אחרי שכמה מאוניות הוונטים נשבו, ניסו האחרות למצוא מפלט במנוסה, אלא שאיתרע מזלן ולפתע השתררה דממת רוח והן נותרו על עומדן משותקות תנועה. האוניות הרומיות מיהרו לנצל את ההזדמנות שנקרתה להם כדי להכריע בפשיטה על הסיפונים את שאר אוניות הוונטים, שמעטות מהן הצליחו להימלט אל החוף. הקרב נמשך מהשעה הרביעית (עשר בבוקר) עד רדת החשיכה. אין להוציא מכלל אפשרות, שאלמלא דֶּמֶךְ הרוח היו הרומאים עצמם ניגפים או נסוגים מבלי להשיג את יעדם.
תוצאות הקרב
המפלה בקרב הימי חרצה את גורל הוונטים וכל עמי החוף השכנים להם, כי השתתפו בו "לא רק צעיריהם הלוחמים יחד עם הוותיקים, המנוסים והנכבדים, אלא גם כל אוניותיהם מכל מקומותיהם. לאחר שאַבדו רובן ואנשיהן עִמָן, לא היה לנשארים לאן לפנות ובמה להגן על עריהם. לכן נכנעו ומסרו את עצמם ואת כל רכושם בידי קיסר." הגאוגרף היווני סטראבון מוסיף, כי ניצחון קיסר איפשר לו לפלוש לבריטניה שנה אחר כך, משום שהוונטים – שקיימו קשרים מסחריים עם יושבי האי הבריטי ושלטו בים סביב ברטאן, עלולים היו לסכל זאת.
דילול
דילול (Diluting) הוא תהליך של הקטנת ריכוז המומס בממס, בדרך כלל על ידי הוספה של עוד מהממס לתמיסה ללא הוספה של המומס (תהליך זה נקרא גם מיהול). אך מונח הדילול מתייחס גם לדילול דברים שהם לא בהכרח תמיסות, כגון דילול כמות גז מסוים באוויר. לדוגמה, אם יש לנו 10 גרם מלח (המומס) שמומס ב1 ליטר מים (הממס), אז לתמיסה זו יש ריכוז מסוים של מלח (מולריות). אם נוסיף לתמיסה זו עוד ליטר אחד של מים, אז ריכוז המלח בתמיסה יקטן פי שתיים, אך כמות המלח בתמיסה עדיין נשארה זהה, כלומר עדיין יש לנו 10 גרם תמיסה.
נרשום משוואה מתמטית שתבטא לנו את הריכוז בדילול:
או בצורה אחרת:
כאשר:
משוואת טיהור חדרים הבסיסית
בהיגיינה תעשייתית משתמשים במשוואת טיהור חדרים הבסיסית לשם מציאת הזמן שייקח לדילול גז מסוים בחלל סגור בריכוז מסוים וידוע לריכוז נמוך יותר. ניתן להשתמש במשוואה זו רק כאשר הגז אותנו אנו מדללים מוחלף באוויר או גז אחר אשר אינו מכיל אותו. לדוגמה, ניתן לחשב בעזרת המשוואה את הזמן שייקח להפחתת ריכוז הפחמן החד-חמצני בחדר בקצב אוורור מסוים.
ניתן לכתוב את המשוואה גם בצורה:
כאשר:
הערה: יש לשים לב שיחידות הזמן והנפח של D_t, V ו Q מתאימות.
משוואת דילול אוורור
ניתן להשתמש במשוואת טיהור חדרים הבסיסית רק במקרים בהם קצב האוורור הוא קבוע, אך לדוגמה למקרה בו יש כל הזמן נוזל שמתנדף לאוויר החלל הסגור דרושה המשוואה הדיפרנציאלית הבאה:
כאשר:
התכה
דילול במושגים של התכה ומוצקים מוגדר כמשקל המתכת שהותכה חלקי המשקל הכולל של מתכת מותכת. לדוגמה, אם יש לנו דילול של 0.40, אז החלק מהמתכת המותכת שיש לנו שבא מהתכה של מתכת נוספת הוא 0.60.
בעיית העץ של שטיינר
בעיית העץ של שטיינר (באנגלית: Steiner tree problem), שנקראת על שם יאקוב שטיינר, היא מונח המתאר קבוצה של בעיות באופטימיזציה קומבינטורית. בעיית שטיינר בניסוחה הכללי ביותר דורשת לייצר את הקישור הקצר ביותר בין קבוצה נתונה של אובייקטים בהינתן פונקציית מרחק מוגדרת מראש. וריאנט אחד של הבעיה, שלעיתים קרובות משמש כמונח נרדף לבעיית עץ שטיינר, הוא בעיית עץ שטיינר האוקלידית: בהינתן קבוצה של נקודות במישור, יש למצוא רשת בעלת אורך מינימלי המקשרת בין כל הנקודות.
היסטוריה
המקור המוקדם ביותר לבעיית עץ שטיינר מופיע בהתכתבות של פייר דה פרמה (1601–1665), בה נידון המקרה הלא טריוויאלי הפשוט ביותר של בעיית שטיינר ל-n נקודות - המקרה הפרטי של n = 3. פרמה תיאר את הבעיה הזאת ב-1643 בחיבורו "שיטה לקביעת מקסימום ומינימום ומשיקים לקווים עקומים". הפתרון הידוע המוקדם ביותר לבעיה שהציע פרמה היה בנייה גאומטרית של הפיזיקאי והמתמטיקאי האיטלקי אוונג'ליסטה טוריצ'לי (1608–1647). הבנייה של טוריצ'לי הראתה שהנקודה שסכום מרחקיה מקודקודי המשולש מינימלי היא הנקודה בה רואים כל אחת מצלעות המשולש בזווית שווה, דהיינו 120 מעלות.
את בעיית שטיינר המוכללת הציע לראשונה קרל פרידריך גאוס (1777–1855) במכתב לחברו היינריך כריסטיאן שומאכר משנת 1836, שעסק בבעיית שטיינר במקרה של 4 נקודות. גאוס טען שבעיה מעניינת יותר היא למצוא את הרשת הקצרה ביותר שמחברת בין כל הנקודות, במקום את הנקודה שסכום מרחקיה מכל הנקודות מינימלי. הוא טען שבאמצעות שימוש ברשת (יותר מנקודת שטיינר אחת) ניתן לקצר את האורך הכולל של קווי הקישור שנמתחים בין הנקודות. באותו מכתב דן גאוס בכל הטופולוגיות האפשריות של הפתרון לבעיה, והציע להשתמש בפתרון הבעיה כדי לקצר את האורך הכולל של מסילות הרכבת שיחברו בין ארבע הערים הרבורג, ברמן, הנובר ובראונשוויג.
מציאת העץ במקרה של מספר סופי של נקודות היא בעיה NP-שלמה, ונכללת ב-21 הבעיות ה-NP שלמות של קארפ.
הוכחת הטענה של טוריצ'לי
לטענה שנקודת שטיינר של משולש ABC ממוקמת בנקודת פרמה של המשולש יש הוכחה פיזיקלית יפה. נדמיין שולחן בצורת מנסרה שבסיסה זהה למשולש שבבעיה. נדמיין שלושה חוטים העוברים דרך כל אחד מקודקודי הבסיס העליון של המנסרה (שצורתו כצורת משולש ABC), המחוברים ביניהם באמצעות צמה הנמצאת בפנים המשולש. כעת נתלה על כל אחד מקצות החוטים משקולת שמסתה m. ברור שהמערכת תתייצב בנקודה בה האנרגיה הפוטנציאלית הכוללת שלה מינימלית, וכיוון שמסת כל אחת מהמשקולות זהה, נקודה זו היא גם הנקודה בה סכום הגבהים של המשקולות מעל הקרקע מינימלי. ניתן להראות בנקל שבמצב היציב הזה הצמה תתייצב בנקודת שטיינר של המשולש - הנקודה ממנה סכום המרחקים אל קודקודיו מינימלי. כיוון שהמתיחות בכל אחד מהחוטים זהה ושווה למשקל המשקולת, מחשבון וקטורי פשוט ניתן להראות שהקונפיגורציה היציבה היחידה של החוטים תהיה כאשר הם נפגשים בצמה בזוויות של 120 מעלות, כלומר בנקודת פרמה של המשולש.
מבצע קוטג'
מבצע קוטג' (באנגלית: Operation Cottage) היה תמרון טקטי אשר השלים את הקרב על האיים האלאוטיים ומטרתו הייתה כיבוש האי קיסקה. ב-15 באוגוסט 1943, כוחות בעלות הברית נחתו על האי, שהיה בשליטת היפנים מאז יוני 1942. היפנים, לעומת זאת, נטשו בסתר את האי כשבועיים לפני הפלישה ותודות לכך בעלות הברית לא חוו התנגדות אויב. אף על פי כן, במשך יותר מיומיים בערפל כבד ובמצב מבולבל, כוחות ארצות הברית וכוחות קנדה זיהו בטעות אחד את השני כאויב היפני. הקרב הקצר הותיר 32 הרוגים ו-50 פצועים. בסך הכול, כוחות בעלות הברית ספגו מעל 300 הרוגים במהלך שהותם באי, מבלי שנתקלו בחיילי אויב.
רקע
היפנים, תחת פיקודו של קפטן טק'גי אונו, נחתו על האי קיסקה, בערך ב-01:00 בלילה ב-7 ביוני 1942, עם כוח של כ-500 נחתים יפנים. מיד לאחר הגעתם, הם הסתערו על תחנת מזג אוויר אמריקאית באי. הם הרגו שני חיילים ששהו שם ושבו שמונה, שנשלחו ליפן כשבויי מלחמה. בספטמבר 1942, 2000 חיילים יפנים נוספים הגיעו לאי. בשלב זה, אדמירל-משנה מונזו אקייאמה עמד בראש הכוח היפני באי. בדצמבר 1942 ובינואר 1943 הובאו לאי אמצעים נוספים: יחידות נ"מ, מהנדסים ותגבורת של חיילי חי"ר. באביב 1943, השליטה בכוחות באי הועברה לקייצ'ירו היגוצ'י . לאחר ניצחון הכוחות האמריקאיים והקנדים בקרב על האי אטו במאי 1943, האי קיסקה נותר הטריטוריה האמריקאית האחרונה שהייתה בשליטת היפנים.
תוכנית הפלישה וביצועה
ב-11 ביוני 1942, ארבעה ימים לאחר כיבוש האי על ידי היפנים, החלו כוחות אמריקאיים בתקיפה אווירית של האי מכיוון מזרח שנמשכה עד אוגוסט 1943. התקיפות האוויריות הקשו מאוד על פעילות היפנים באי ושהותם באי התמקדה במגננה.
במרץ 1943, החל מצור ימי על האי על מנת להגביל את יכולת האספקה של היפנים לאי. עם סיום כיבוש האי אטו במאי 1943 על ידי בעלות הברית, התחילו הכוחות בתקיפות אוויריות של האי קיסקה משדה התעופה שבאטו. כך, התאפשר לתקוף את האי גם מכיוון מערב. בשל האבדות הכבדות שספגו הכוחות האמריקאיים והקנדים כשכבשו את האי אטו, והצפי שמספר החיילים היפנים שישהו בקיסקה יהיה גדול פי כמה ממספר החיילים באטו, צפו המתכננים של המבצע לכיבוש קיסקה למספר גבוה של אבדות מקרב כוחות בעלות הברית. עם זאת, הם יישמו את הלקחים מהלחימה באי אטו וציידו את כוחותיהם בציוד שמתאים יותר לתנאים באי. מנגד, היפנים, שחשו כי האי כבר לא בר-הגנה, הכינו תוכנית לנטישת האי. ב-28 ביולי 1943, בחסות החשיכה והערפל, הצליחו היפנים לחדור את המצור שהוטל על האי באמצעות צוללות וספינות. תוך שעה, פינו היפנים את כל החיילים מהאי (כ-5000 חיילים) בבטחה, מבלי שאותרו על ידי הכוחות שצרו על האי. בעת עזיבתם, השאירו היפנים מוקשים ומלכודות. כמו כן, הם השאירו פצצות שכוונו כך שפצצה אחת תתפוצץ מדי יום.
למרות חשאיות העזיבה של היפנים, היו סימנים לכך שהאי ננטש. הכוחות האמריקאיים והקנדים לא קלטו תשדורות רדיו מהאי במשך הזמן שבין עזיבת היפנים לנחיתה על האי. כמו כן, מטוסים אמריקאיים לא נתקלו באש נ"מ בגיחות ההפצצה שלהם על האי. למעשה, מטוסים אמריקאיים אף נחתו על המסלול המופצץ באי על מנת לאמת חשדות לכך שהאי ננטש. על אף הסימנים שהאי ננטש, מפקד הכוח בצפון האוקיינוס השקט, אדמירל-משנה תומאס קינקייד, סירב לבטל את המבצע.
ב-15 באוגוסט 1943, נחתו כוחות אמריקאיים וכוחות קנדים בחופים שונים באי. בשל הערפל הכבד ששרר והבלבול, כל אחד מהכוחות זיהה את הכוח השני ככוח יפני וכתוצאה מאש ידידותית נהרגו 28 חיילים אמריקאים ו-4 חיילים קנדים. כמו כן, נפצעו כ-50 חיילים בכל צד.
ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ה' - נוסטלגיה
"ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ה': נוסטלגיה" הוא אלבום של הזמר הישראלי אריק איינשטיין משנת 1984. זהו החלק החמישי והאחרון בסדרת "ארץ ישראל הישנה והטובה", והוא כולל שירים שחלקם בוצעו בידי איינשטיין באלבומיו הקודמים ובשלישיית גשר הירקון - בעיבודים חדשים.
מלבד איינשטיין, על עטיפת האלבום הקדמית זוכים לקרדיט גם שם טוב לוי, יוני רכטר ויצחק קלפטר, אשר עיבדו את שירי האלבום, ויהודית רביץ שהשתתפה בשירה ובקולות רקע.
המכון המתקדם למדע וטכנולוגיה של קוריאה
המכון המתקדם למדע וטכנולוגיה של קוריאה (בקוריאנית: 한국과학기술원, או בקיצור: KAIST) היא אוניברסיטת מחקר לאומית הממוקמת בטג'אן שבדרום קוריאה. המכון הוקם על ידי ממשלת קוריאה בשנת 1971 כמוסד המחקר הציבורי הראשון במדינה העוסק במדע והנדסה. KAIST נחשב לאחד המוסדות אקדמיים היוקרתיים ביותר במדינה. כיום לומדים במכון כ-10,504 סטודנטים ועובדים בו 1,342 חברי סגל. בשנת 2013 תקציב המכון עמד על כ-765 מיליון דולר, מתוכו 459 מיליון דולר למחקר. המכון שיתף פעולה עם מוסדות רבים, ובהם האוניברסיטה הטכנית של דנמרק, אוניברסיטת קרנגי מלון, המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה, האוניברסיטה הטכנית של ברלין, והאוניברסיטה הטכנית של מינכן. המכון חבר באיגוד אוניברסיטאות המחקר במזרח אסיה ובהתאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט.
היסטוריה
המכון נוסד ב-1971 כמכון המדע המתקדם של קוריאה (KAIS) באמצעות הלוואה של שישה מיליון דולר (38 מיליון דולר ב-2019 ) מהסוכנות האמריקאית לפיתוח בינלאומי ובתמיכת הנשיא פאק צ'ונג-הי. התוכנית האקדמית של המכון תוכננה בעיקר על ידי סגן נשיא אוניברסיטת סטנפורד, פרדריק א. טרמן וצ'ונג גאום-מו, פרופסור במכון הפוליטכני של ברוקלין. שני תפקידיו העיקריים של המכון היו הכשרת מדענים ומהנדסים ופיתוח ההשכלה הגבוהה במדינה. המחקר החל ב-1973.
בשנת 1981 מיזגה הממשלה את המכון הקוריאני המתקדם למדע ואת המכון הקוריאני למדע וטכנולוגיה (KIST) כדי ליצור את המכון המתקדם של קוריאה למדע וטכנולוגיה. המכונים פוצלו ב-1989 עקב מחלוקות בהנהלה. באותה שנה KAIST והמכון הטכנולוגי של קוריאה (KIT) אוחדו ועברו מסיאול למקומה הנוכחי. שמו הנוכחי של המקום אומץ ב-2008.
אקדמיה
הקבלה למכון מבוססת בעיקר על ציונים בקורסים במתמטיקה ומדעים, מכתבי המלצה ממורים ממוסדות קודמים ולא על מבחן סטנדרטי של האוניברסיטה. בשנת 2014 שיעור הקבלה למכללה היה 14.9% מכלל המתמיינים הקוריאנים, ו-13.2% ממתמיינים מחוץ לקוריאה.
לדוקטורנטים ששירתו בשירות החובה הקוריאני ניתנות הטבות על ידי הצבא. עד 80% מהקורסים הנלמדים במכון נערכים באנגלית.
סטודנטים לתואר ראשון יכולים להצטרף לבית הספר באמצעות "מערכת מגמה פתוחה" המאפשרת לתלמידים לקחת שיעורים במשך שלוש קדנציות ולאחר מכן לבחור דיסציפלינה המתאימה לכישרון שלהם, ולבוגרי תואר ראשון מותר לשנות את המגמה שלהם בכל עת. KAIST הפיקה גם תוארי דוקטור רבים באמצעות תוכנית המאסטר והדוקטורט המשולבת ומערכת השלמה מוקדמת. על הסטודנטים לפרסם מאמרים בכתבי עת אקדמיים בעלי שם בינלאומי לסיום הלימודים.
סטודנטים
בשנים 1975–2021 סיימו את לימודיהם במכון כ-69,388. מתוכם 19,457 בעלי תואר ראשון, 35,513 בעלי תואר שני ו-14,418 בעלי תואר דוקטור. באביב 2021 למדו ב-KAIST כ-10,793 סטודנטים (מתוכם 817 סטודנטים מ-81 מדינות - מה שהופך אותה לאחת המוסדות המגוונים במדינה). יותר מ-70 אחוז מבוגרי KAIST למדו קודם בבתי ספר תיכוניים מדעיים מיוחדים.
ארגון
המכון פועל באמצעות שש מכללות, שני בתי ספר ו-33 מחלקות וחטיבות.
במכון יש גם שלושה מכוני מחקר
המרכז הרפואי של אוניברסיטת טקסס סאות'ווסטרן בדאלאס
בית החולים האוניברסיטאי מדורג בין 25 בתי החולים המובילים בשמונה התמחויות לפי US News & World Report ומדורג כבית החולים הטוב ביותר במטרופולין דאלאס-פורט וורת'-ארלינגטון. פורבס דירג את בית החולים כמעסיק שירותי הבריאות המוביל בטקסס.
תקציב התפעול של בית החולים ב-2019 היה יותר מ-3.152 מיליארד דולר, והוא מכשיר מדי שנה כ-3,700 סטודנטים במקצועות הרפואה. המוסד מתקצב מדי שנה כ-422.6 מיליון דולר ב-5,700 פרויקטיים מחקריים. המימון הפדרלי לבית החולים הוא הגדול ביותר בטקסס - 204 מיליון דולרים. הלימודים בבית החולים מדורגים במקום ה-48 בדירוג שנגחאי.
היסטוריה
הקרן להקמת בית החולים נוסדה ב-1939. בית הספר לרפואה עצמו נוסד במהלך מלחמת העולם השנייה, שוכן בתחילה בקומץ צריפים נטושים בדאלאס.
בשנת 1949 הפכה המכללה לבית הספר לרפואה של דרום-מערב אוניברסיטת טקסס. בשנת 1954 שונה השם ל-The University of Texas Southwestern Medical School. הקמפוס הנוכחי נבנה ונחנך ב-1955
אלפה קונדה
אלפה קונדה (בצרפתית: Alpha Condé; נולד ב-4 במרץ 1938) הוא פוליטיקאי ומדינאי גינאי, שכיהן כנשיא גינאה החל מ-21 בדצמבר 2010 עד 5 בספטמבר 2021. במשך עשורים פעל באופוזיציה כנגד שלטונם של אחמד סקו טורה ולנסנה קונטה. עקב פעילותו הפוליטית נאלץ לחיות תקופה ארוכה בגלות ואף נידון שלא בפניו למוות בשנת 1970. בשובו למולדתו ב-17 במאי 1991 עמד בראש מפלגת התלכדות העם של גינאה (Rassemblement du peuple de Guinée או RPG) ובין השנים 1998–2000 ישב במאסר. נבחר לנשיא הרפובליקה של גינאה בבחירות החופשיות הראשונות בתולדות המדינה, ב-7 בנובמבר 2010. אלפה קונדה, בן הקבוצה האתנית מנדינקה, הוא משפטן בהכשרתו ופרופסור למשפטים.
ביוגרפיה
אלפה קונדה נולד בשנת 1938 בבוקה (Boké), במחוז קורוסה שבגינאה העליונה (במזרח גינאה), שהייתה באותה תקופה חלק מאפריקה המערבית הצרפתית, בן לקבוצה האתנית מנדינקה. בגיל 15 נסע לצרפת על מנת ללמוד בתיכון ולאחר מכן המשיך בלימודיו באוניברסיטה. זכה לדיפלומת לימודים אקדמיים DES ולאחר מכן קיבל תואר דוקטור במשפט ציבורי בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת פריז I פנתאון-סורבון. לאחר קבלת התואר לימד קונדה באותה אוניברסיטה במשך למעלה מעשר שנים והמשיך ללמד לאחר מכן בבית הספר הגבוה לתקשורת.
במקביל פעל קונדה במסגרת האגודה המקצועית של המרצים SNESUP ומילא תפקיד בכיר באיגוד הסטודנטים הגינאים בצרפת ובפדרציה של הסטודנטים מאפריקה השחורה בצרפת. בשנים 1967–1975 היה מתאם הנהלת הקבוצות הלאומיות האפריקאיות שהשגיחו על פעילות הנהגת הפדרציה. ב-1963 נבחר ליושב ראש הפדרציה של הסטודנטים מאפריקה השחורה בצרפת.
פעילותו האופוזיציונית
בשנת 1977, בימי המפגש המשולש לפיוס במונרוביה, בין הנשיאים אחמד סקו טורה, פליקס הופואה בואני ולאופולד סדאר סנגור, הקים קונדה, יחד עם הפרופסור אלפה איברהימה סאו, באיו חליפה ואחרים את התנועה הלאומית דמוקרטית MND. מפלגה זו ניהלה מאבק פוליטי מחתרתי, אחר כך חצי-מחתרתי ובסופו של דבר, החלה בפעילות גלויה ב-1991. מפלגת MND עברה כמה גלגולים: תחילה נקראה מפלגת אחדות, צדק, מולדת (Unité, Justice, Patrie או UJP), לאחר מכן הפכה להתלכדות הפטריוטים הגינאים (Rassemblement des patriotes guinéens או RPG)ולבסוף להתלכדות העם של גינאה (Rassemblement du peuple de Guinee או RPG).
מועמד לנשיאות ב-1993 וב-1998
לאחר שנת 1991 אפשר הנשיא לנסנה קונטה את שובם של מנהיגי האופוזיציה, ביניהם אלפה קונדה, באה ממאדו בויה, סיראדיו דיאלו, ז'אן-מארי דורה, מזור קאבה ואחרים, במסגרת תוכנית המעבר למשטר רב-מפלגתי לאחר שלושים שנות משטר אוטוריטרי. אלפה קונדה הציג את מועמדותו לצד אחרים בבחירות לנשיאות בדצמבר 1993 בהן ניצח הנשיא, הגנרל קונטה, עם 51.7% מן הקולות. המשקיפים המקומיים והבינלאומיים דיווחו כי הבחירות התנהלו באווירת שחיתות שתרמה רבות לתבוסת מתנגדי הנשיא. האופוזיציה ערערה על תוצאות הבחירות. במחוזות האלקטורליים קנקן וסיגירי, שבהם היה אלפה קונדה פופולרי בוטלו תוצאות הבחירות על ידי בית המשפט הגבוה. קונדה פנה עם זאת לחסידיו שלא למרוד אלא להתרכז באתגרים האלקטורליים הבאים.
המאסר
אלפה קונדה הוחזק במאסר במשך יותר מעשרים חדשים ללא משפט. מאסרו עורר מחאות רבות בעולם, לרבות מצד אמנסטי אינטרנשיונל ומועצת האיחוד האינטרפרלמנטרי, בגלל הפרת חסינותו הפלמנטרית. הוקמו ועדות וארגונים שדרשו מהגנרל קונטה לשחרר את קונדה. התערבו למען שחרורו גם מדליין אולברייט, שרת החוץ של ארצות הברית ונשיא צרפת, ז'אק שיראק. בסופו של דבר, בתום משפט ראווה, נידון קונדה בשנת 2000 לחמש שנות מאסר בגין "פגיעה בביטחון המדינה " וב"שימוש בלתי חוקי בכוח מזוין". במאי 2001 חנן הנשיא קונטה את אלפה קונדה והוא שוחרר מן הכלא לאחר 28 חודשי מאסר. בשנים 2003–2005 שהה שוב קונדה בגלות.
הבחירות לנשיאות בשנת 2010
לאחר מותו של לנסנה קונטה ב-22 בדצמבר 2008 וההפיכה שהביאה לשלטון את החונטה צבאית בראשות מוסא דדיס קמארה, התמקד אלפה קונדה במאמצים להחזיר את גינאה למשטר אזרחי ולאפשר קיומן של בחירות חופשיות ללא מגבלה. פעילותו זו התנהלה במסגרת "הכוחות החיים" (Forces Vives) של האופוזיציה, האיגודים המקצועיים ושאר חלקי החברה האזרחית. עקב טבח ב-28 בספטמבר 2009 שבו נהרגו למעלה מ-150 מפגינים ועשרות נשים נאנסו על ידי כוחות הצבא, הטיל האיחוד האפריקאי סנקציות על גינאה. לאחר ניסיון ההתנקשות בדדיס קמארה שנורה בראשו ונפצע, עברה ההנהגה לידי הגנרל סקובה קונאטה, שהסכים לבסוף, למעבר לשלטון אזרחי.
בסיבוב הראשון של הבחירות לנשיאות שהתקיימו ב-27 ביוני 2010 הגיע אלפה קונדה למקום השני, עם 18.25% מהקולות, כשראש הממשלה לשעבר סלו דאלן דיאלו זכה במקום הראשון עם 43.69%. אולם, בסיבוב השני שנערך ב-7 בנובמבר 2010 ניצח קונדה כשקיבל 52.52% מהקולות ויריבו, סלו דאלן דיאלו, אחרי התנגדות התחלתית, הכיר בתבוסתו. לעומת זאת, מתח דיאלו בקורת על ידי השימוש שעשה קונדה בסיסמאות נגד ה"מאפיה הפאולית" (כלומר – של השבט פולבה או פולאני).
נשיא הרפובליקה של גינאה
אלפה קונדה נכנס לתפקיד הנשיא בטקס שנערך ב-21 בדצמבר 2010 בנוכחות שלושה-עשר ראשי מדינות אפריקאיות ומשלחות מארצות רבות. קונדה הבטיח "עידן חדש" ואת כוונתו להיות "מנדלה של גינאה" שיאחד ויפתח את ארצו, כשססמתו "רצון, דמיון, יושרה".
כעבור שלושה ימים מינה את מוחמד סעיד פופאנה כראש הממשלה. הנשיא החדש נתן עדיפות גבוהה לרפורמה במגזר הכרייה במדינה העשירה מאוד במשאבי טבע (כגון ברזל, בוקסיט, זהב), שלא נוצלו במשך השנים כראוי, לטובת העלאת רמת חיי תושבי המדינה. קונדה הקים ועדה לבדיקת החוזים בנוגע למכרות והתייעץ בנושא זה עם טוני בלייר וג'ורג' סורוס. המשטר החדש של קונדה דרש להעניק לממשלה שליטה של 15% מכל פרויקט פיתוח כרייה בחינם, לאפשר קנייה של 20% נוספים במחירי השוק וקרא לשקיפות רבה יותר של החוזים. יריביו של קונדה האשימו אותו, בין היתר על ידי שר המכרות לשעבר מחמוד תיאם, כי הפלה בחוזי עסקי כרייה לטובת חברות מדרום אפריקה.
ב-19 ביולי 2011 ניסו אנשי צבא להתנקש בחייו של הנשיא קונדה ותקפו את דירתו הפרטית בקונאקרי, כשחלק ממנה נהרס על ידי טיל. קונדה לא נפגע אך אחד משומריו נהרג. באותו חודש פנו אליו נציגי הארגון כתבים ללא גבולות וממשלת צרפת עם בקשה שלא להגביל את חופש העיתונות ושיארגן בהקדם בחירות פרלמנטריות. אלפה קונדה היה נשוי שלוש פעמים. אשתו הראשונה מ-1973 הייתה הדיילת מינה קונה, מחוף השנהב, אם בנו, מוחמד, כעת איש עסקים. אשתו השנייה הייתה ננה קאני דיאלו. אשתו הנוכחית, משנת 2010, היא ג'נה קאבה קונטה.
ב-20 ביולי 2016 חידש את היחסים הדיפלומטיים בין ארצו לישראל, שהיו מנותקים מאז 1967. ב-5 בספטמבר 2021 נאסר על ידי צבא גינאה במסגרת הפיכה צבאית נגד משטרו.
ב-9 בדצמבר 2022 פרסם משרד האוצר האמריקני רשימה של יותר מארבעים אישים שנפגעו בסנקציות בגין מעשי שחיתות והפרות זכויות אדם. בין היעדים של המשרד לבקרת נכסים זרים (OFAC), גוף הבקרה הפיננסי של משרד האוצר הוא אלפא קונדה..
נורמן קאזנס
נורמן קאזנס (, 24 ביוני 1915, לפי מקורות אחדים 1912 ווסט הובוקן, ניו ג'רזי, בימינו - יוניון סיטי - 30 בנובמבר 1990 לוס אנג'לס) היה עיתונאי, מסאי ופעיל שלום יהודי-אמריקאי. בשנותיו האחרונות הקדיש את עצמו, לאור ניסיונו האישי, לבדיקת סוגיות הנוגעות לחולי ולריפוי המחלות, במיוחד הקשר בין ריגושים והמצב הנפשי לחוסן האדם. קאזנס היה בשנים 1942- 1971 ושוב בין 1973–1977 עורכו של כתב העת הליברלי "Saturday Review of Literature". קאזנס נודע כלוחם בלתי נלאה למען פירוק הנשק הגרעיני. בסוף חייו כיהן כסגן פרופסור למדעי הרוח בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת UCLA בלוס אנג'לס.
ביוגרפיה
נורמן קאזנס נולד בשנת 1915 בווסט הובוקן, ניו ג'רזי - לימים יוניון סיטי, כבן למהגרים יהודים - סמואל קאזנס ושרה לבית מילר, בעלי חנות בעיר. בגיל 11 על סמך אבחנה שגויה של שחפת אושפז בבית הבראה לילדים חולי שחפת. הוא למד בהמשך בתיכון על שם תאודור רוזוולט ברובע הברונקס, בניו יורק. בימי התיכון הפגין את כישרונו לכתיבה וערך את עיתון בית הספר "The Square Deal". הוא למד לאחר מכן במכללה למורים של אוניברסיטת קולומביה, בה סיים את התואר הראשון. החל משנת 1934 החל לעבוד בעריכה עיתונאית ב"ניו יורק איוונינג פוסט". כעבור זמן קצר התקבל לעבודה כמבקר ספרים ואחר כך כעורך במגזין Current History, הוותיק שבעיתונים האמריקאים המוקדשים לעולם העסקים. החל משנת 1940 למשך שלושה עשורים היה עורך ראשי של כתב העת Saturday Review שהופיע בניו יורק. קאזנס פרסם במגזין שבעריכתו מסות על הזיקה בין הספרות לאקטואליה והגביר על ידי כך את תפוצתו ב-50%. מתח תכופות בקורת על הממשל אך האמין שלארצות הברית מובטח פוטנציאל יחידי לגדולה. סוגיה זו נדונה במסתו - The Good Inheritance: The Democratic Chance (1942). בשנת 1971 עזב קאזנס את מערכת כתב העת אחרי חילוקי דעות עם הבעלים החדשים, ניקולס ה. צ'ארני וג'ון ג'.ורוניס. ייסד לאחר מכן מגזין דו-שבועי בשם The World שהוקדש ל"סקירת הרעיונות, האמנויות והמצב האנושי". כעבור שנה חזר לערוך אותו עד שנת 1977.בשנת 1980 התמנה לעורך אמריטוס שלו.
פעילותו למען השלום ופירוק הנשק
קאזנס דגל בהשקפות הליברליזם האמריקאי, אותן קידם במאמרים שלו ב"Saturday Review". אחרי הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי, ב-18 באוגוסט 1945 פרסם קאזנס מאמר תחת הכותרת "האדם המודרני שייך לעבר" (The Modern Man is Obsolete"). הוא הביע בו "אשמה עמוקה" על השימוש בנשק הגרעיני ודן בהשלכות החברתיות והפוליטיות של הפצצה האטומית והכוח הגרעיני. לדידו עם הטלת הפצצות האטומיות התחיל עידן חדש, שבו יהיה צורך לעבור שהאנושות תזנח את הלאומנות לטובת ההומניטריזם, את הרווח הלאומי לטובת הרווח הכלל-עולמי, את הלוחמנות לטובת אזרחות העולם, את התחרות לטובת שיתוף הפעולה. למאמרו היה הד ניכר בתקשורת האמריקאית ולימים הוא פיתח אותו לספר. מדפי העיתון קרא קאזנס לקוראים לאמץ 400 ילדים שנשארו יתומים בעקבות ההפגזה האטומית של הירושימה. תוכנית זו, הקרויה "אימוצים מוסריים" הוגשמה בשנת 1949 והודות למאמציו רבים מילדים אלה זכו לתנאי חינוך משובחים. הוא עצמו נמנה עם המאמצים. קאזנס יזם גם את המיזם "בנות הירושימה" (Hiroshima Maidens) שהביא 25 צעירות יפניות קרבנות של השלכות ההפצצה האטומית, שנפגעו בפניהן ובגופן, לניתוחים פלסטיים ושיקומיים ב, בית החולים מאונט סיני בניו יורק. אחת מבנות אלה, שיגקו ססמורי, בת ה-13, אומצה על ידי קאזנס ואשתו.
קאזנס נאבק יחד עם קרוליין פרידיי למען קבוצה של נשים פולניות שהיו קרבנות לניסויים על ידי הנאצים במחנה ראוונסבריק. הוא לחםם למען הכרתן על ידי ממשלת גרמניה כזכאיות לפיצויים.
סוגיית הניסויים הגרעיניים ופירוק הנשק
באמצע שנות ה-1950 אחרי הניסויים בפצצת המימן, התחיל קאזנס להיאבק בעד הפסקת הניסויים הגרעיניים. בעת מסע הבחירות לנשיאות בשנת 1956 הוא השתדל לשכנע את המועמד הדמוקרטי עדלי סטיבנסון להפוך את סוגיית הניסויים הגרעיניים לנושא מפתח במצעו. כמו כן הוא יצר קשר עם הרופא והמיסיונר אלברט שווייצר ועם ראש ממשלת הודו, ג'ווהרלל נהרו שהנהיג מערכה בנושא מטעם תנועת המדינות הבלתי-מזדהות
קאזנס היה יושב ראש הארגון הקרוי "הוועד הלאומי למען מדיניות גרעינית בריאה" SANE National Committee for a Sane Nuclear Policy) (SANE)) שהתריע על שואה גרעינית אפשרית במקרה שלא יוסר איום המירוץ לחימוש גרעיני.
נורמן קאזנס נפטר בשנת 1990 בבית החולים של אוניברסיטת UCLA בלוס אנג'לס, עקב דום לב שהוא לקה בו בעת שהייתו במלון וסטווד.
סוגיית חוסן האדם וריפוי המחלות
בעת כהונתו כסגן פרופסור למדעי רוח בפקולטה לרפואה של UCLA יזם קאזנס מחקרים בנוגע לביוכימיה של הריגושים, מתוך אמונה כי גורמים נפשיים עשויים לסייע בריפוי מחלות רבות. הנחתו זו נבעה מניסיונו האישי - הצלחת מאמציו להתגבר על כאבי פרקים עזים שלקה בהם בשנת 1964 אחרי שובו מביקור בברית המועצות. אובחן אצלו אז חשד לדלקת חוליות מקשחת. אחרי שניסיונות טיפוליים באמצעות תרופות קונבנציונליות לא עלו יפה וגרמו לו לתופעות לוואי, הצליח קאזנס להחלים בעזרת חשיבה חיובית, אימונים גופניים ותרגילי צחוק, בין השאר תוך כדי צפייה בתוכניות בידור (כמו "המצלמה הנסתרת") וסרטי האחים מארקס וקריאת ספרים הומוריסטיים ובעזרת הזרקות מנות ענקיות של ויטמין סי לווריד. שיטת הטיפול בוויטמין סי הושפעה על ידי היכרותו של קאזנס עם המדען לינוס פולינג והשקפותיו. פולינג היה פעיל כמו קאזנס במאבק לשלום ולפירוק הנשק.
מאוחר יותר קאזנס ואשתו אלן, נאבקו במחלת הלב שלו, באמצעות תרגילים גופניים, ויטמינים ותזונה "אורגנית" שסופקה על ידי הגן האורגני של אלן. קאזנס חיבר סדרת ספרי עיון על מחלה וריפוי, וספר אוטוביוגרפיה -Human Options: An Autobiographical Notebook ("אופציות אנושיות:מחברת אוטוביוגרפית", 1980). דיווחיו על דרך החלמתו עוררו גל של הערצה בקרב הציבור הרחב. הוא קיבל 3000 מכתבי תמיכה מרופאים שבירכו על מאמציו להחלים באמצעות ריפוי עצמי וכוח הרצון. מאבקו במחלת הפרקים סופר על ידו בפרוטרוט בספרו Anatomy of an Illness ("אנטומיה של מחלה") ששימש גם בסיס לסרט טלוויזיה.
הגיעו גם תגובות שליליות. הועלתה ההשערה כי הוא לקה לא בדלקת החוליות המקשחת אלא בדלקת פרקים תגובתית שלאחר זיהום בחיידקי סטרפטוקוקוס. סיפורו של קאזנס נתפס על ידי מבקריו כאגדה אורבנית המקובלת בקרב אלו המאמינים בכוחו של הרצון. הסוציולוגית פלורנס רודרמן תהתה על "הנכונות המוזרה" מצד חלק מהרופאים "לנטוש את הקאנונים של המדע" וציינה כי ההילה שליוותה את פרשת ריפויו של קאזנס הצביעה על "הכמיהה לתשובות קלות" ו"הליכת השבי אחרי גורואים וסלבריטאים הטוענים כי מבקרים את הרפואה אך המתפתים בידי צדדיה הגרועים ביותר" . רודרמן פרסמה בקורת נוקבת על ספר ההתוועדות של קאזנס תחת הכותרת "אינו לרופא" (A placebo for the doctor). סידני כאהן מתח ביקורת על סיפורו של קאזנס במאמר תחת הכותרת "האנטומיה של מחלתו של נורמן קאזנס" שפורסם ב-The Mount Sinai Journal of Medicine
חייו הפרטיים
נורמן קאזנס היה נשוי לאלן ולזוג נולדו ארבע בנות: אנדראה קאזנס, איימי קאזנס (נפטרה), קנדיס קרנס ושרה קיט שפירו שחזרה תשובה וחיה בירושלים. נולדו לו גם 26 נכדים. קאזנס הובא לקבורה ביבת העלמין היהודי מאונט לבנון בניו ג'רזי, לצד אשתו והוריו.
קישורים חיצוניים
William T.Jarvis Norman Cousins 1994, online 1.12.2000
אסטרטגיה שיווקית
שיווק הוא הפונקציה בארגון, אשר תפקידה לנהל את הביקוש למוצרים או לשירותים של החברה. ברוב המקרים ניהול הביקוש פירושו הגדלת הביקוש, אבל יש מקרים בהם המשימה היא ויסות או הסטה של הביקוש (למשל, הסטה של הביקוש למקומות בילוי או לינה מסוף שבוע או מועדי חופשה למועדים אחרים) או אף הקטנה וחיסול של ביקוש (למשל: ביקוש לסמים, לאלכוהול או לעישון). ניהול הביקוש מחייב לנקוט בשורה של מהלכים, החל מזיהוי הלקוחות שהמוצר או השירות המוצע מספק עבורם צורך כלשהו, וכלה בהבנת השיקולים ודרכי ההתנהגות של הלקוחות הללו בתהליך החיפוש, הבחירה, הרכישה והשימוש של המוצר. האסטרטגיה השיווקית כוללת החלטות בתחומים הבאים:
מקובל להגדיר את אחראיות האסטרטגיה השיווקית לפי ארבעה תחומים. מכיוון שבאנגלית התחומים כולם מתחילים באות P, מקובל לקרוא לתמהיל השיווק ארבעת ה-Ps:
המשימה השיווקית החשובה ביותר היא יצירת יתרון תחרותי, שפירושו: הסיבה מדוע הלקוחות יעדיפו את המוצר או השירות של הארגון על פני מוצרים מתחרים או תחליפיים. מכאן נובע גם שתפקיד הפונקציה השיווקית הוא לזהות הזדמנויות ואיומים בשוק הרלוונטי, ולעקוב אחרי המתחרים ולנסות להקדים אותם בחידושים ובשיפור התועלות ללקוח. גיבוש האסטרטגיה השיווקית נעשה על בסיס מידע מסוגים שונים: סקרי צרכנים כמותניים ואיכותניים, קבוצות מיקוד, תצפיות על התנהגות צרכנים, ניתוח מגמות חברתיות וכלכליות בשוק, דוחות פיננסיים של חברות ציבוריות, הצהרות של מנהלים ודירקטורים של חברות רלוונטיות, ומאמרים אקדמיים.
הגדרה
אסטרטגיה שיווקית היא גישה לטווח ארוך, צופה פני עתיד לתכנון עם המטרה הבסיסית להשיג יתרון תחרותי בר-קיימא. התכנון האסטרטגי כרוך בניתוח המצב האסטרטגי הראשוני של החברה, בניסוח, הערכה ובחירה של אסטרטגיות מוכוונות שוק התורמות למטרות החברה ולמטרות השיווק שלה.
הגדרות של אסטרטגיה שיווקית
חוקרים ממשיכים לדון במובן המדויק של אסטרטגיה שיווקית. כתוצאה מכך, הספרות מציעה הגדרות רבות ומגוונות. אולם, בחינה מדוקדקת, נראה שההגדרות הללו מתמקדות סביב הרעיון שהאסטרטגיה מתייחסת להצהרה רחבה על מה שיש להשיג.
האסטרטגיה היא:
תכנון שיווק אסטרטגי: סקירה כללית
האסטרטגיה השיווקית כוללת מיפוי של הכיוון של החברה לתקופת התכנון הקרובה, בין אם זה שלוש, חמש או עשר שנים. זה כרוך בביצוע סקירה היקפית של 360 מעלות של המשרד וסביבת ההפעלה שלה במטרה לזהות הזדמנויות עסקיות חדשות כי המשרד יכול למנף פוטנציאל עבור יתרון תחרותי. התכנון האסטרטגי עשוי גם לחשוף איומי שוק שעל החברה לשקול על מנת לשמור על קיימות ארוכת טווח. התכנון האסטרטגי אינו מניח הנחות לגבי החברה הממשיכה להציע את אותם מוצרים לאותם לקוחות אל העתיד. במקום זאת, היא עוסקת בזיהוי ההזדמנויות העסקיות שעשויות להיות מוצלחות ומעריכה את יכולתה של החברה למנף הזדמנויות כאלה. הוא מבקש לזהות את הפער האסטרטגי; זה ההבדל בין המקום שבו נמצאת החברה כיום (המציאות האסטרטגית) והיכן היא צריכה להיות ממוקמת לצמיחה בת-קיימא לטווח ארוך (הכוונה האסטרטגית). המחקר והניתוח המעורבים בתכנון האסטרטגי מתוחכמים מאוד ודורשים מידה רבה של מיומנות ושיקול דעת.
כלי תכנון אסטרטגיים וטכניקות
אנליסטים אסטרטגיים מחפשים תובנות לגבי הסביבה התפעולית של החברה במטרה לזהות תרחישים עתידיים אפשריים. התכנון האסטרטגי מתמקד בשלושת ה-3 C, דהיינו: לקוח, תאגיד ומתחרים. כל גורם הוא המפתח להצלחה של אסטרטגיה זו; גורם התאגיד מתמקד בעיקר במיצוי עוצמותיו של העסק ממנו יכול העסק להשפיע על התחומים הרלוונטיים לתחרות על מנת להשיג הצלחה בתעשייה. לקוחות הם הבסיס לכל עסק. הגורמים החשובים ביותר של הלקוחות ואת רוצה, הצרכים והדרישות כי העסק צריך למלא כדי למשוך קונים. ניתן לבחון את התחרות בדרכים שונות כגון: רכש, עיצוב, תמונה ותחזוקה. צעדים ייחודיים יותר העסק לוקח את התחרות פחות עסקים יהיה להתמודד בתחום זה.
מטריקס BCG היא רק אחת מהשיטות האנליטיות הרבות המשמשות את האנליסטים האסטרטגיים כאמצעי להערכת הביצועים של יציבת המותגים הנוכחית של החברה.
מיפוי תפיסתי מסייע לאנליסטים להעריך את הביצועים התחרותיים של מותגים.
מחזור אבולוציוני של מוצרים מסייע לחזות כיוונים עתידיים לפיתוח מוצרים.
חמשת הכוחות של פורטר הנרי מינצברג מעריך כי המתכננים הבכירים מבלים את מרבית זמנם בתחום האנליזה ועוסקים בתעשייה או בניתוחים תחרותיים וכן במחקרים פנימיים, כולל שימוש במודלים ממוחשבים לניתוח מגמות בארגון. מתכננים אסטרטגיים משתמשים במגוון של כלי מחקר וטכניקות אנליטיות, בהתאם למורכבות הסביבה ולמטרות המשרד. פלייצר ובנסוסאן, למשל, זיהו כ-200 טכניקות אנליטיות איכותיות וכמותיות המשמשות באופן קבוע על ידי אנליסטים אסטרטגיים. בעוד שפורסם לאחרונה עולה כי 72 טכניקות חיוניות. אין טכניקה אופטימלית יכולה להיות מזוהה שימושי בכל המצבים או בעיות. בחירת הכלי תלויה במגוון גורמים, כולל: זמינות נתונים; מהות הבעיה השיווקית; המטרה רמת המיומנות של המטפל וכן מגבלות אחרות כגון זמן, מוטיבציה וכו'.
ניתוח פער
ניתוח הפער הוא סוג של ניתוח סדר גבוה יותר המבקש לזהות את ההבדל בין האסטרטגיה הנוכחית של הארגון לבין האסטרטגיה הרצויה. הפרש זה ידוע לעיתים כפערים אסטרטגיים. מינצברג מזהה שני סוגים של אסטרטגיה, כלומר אסטרטגיה מכוונת ואסטרטגיה בלתי מכוונת. האסטרטגיה המכוונת מייצגת את הכוונה האסטרטגית של החברה או את דרכה הרצויה, בעוד האסטרטגיה הלא מכוונת מייצגת את הנתיב אליו יכלה החברה לפעול בהתאם להתאמה לשינויים סביבתיים, תחרותיים ולשווקים. חוקרים אחרים משתמשים במונחים שנקבעו במונחים של אסטרטגיה לעומת אסטרטגיה מיועדת להתייחס לאותם מושגים. סוג זה של ניתוח מציין אם ארגון סטה מן הנתיב הרצוי במהלך תקופת התכנון. נוכחותו של פער גדול עשויה להצביע על כך שהארגון נתקע באמצע; מתכון לבינוניות אסטרטגית וכישלון פוטנציאלי.
קטגוריה / מדד פיתוח המותג
מדד הפיתוח של קטגוריה / מותג הוא שיטה המשמשת להערכת פוטנציאל המכירות של אזור או שוק ולזהות פלחי שוק שניתן לפתח (כלומר, CDI גבוה ו-BDI גבוה). בנוסף, ניתן להשתמש בו כדי לזהות את השווקים שבהם הקטגוריה או המותג אינם מתפקדים, ועשויים להצביע על בעיות שיווקיות בסיסיות כגון חלוקה לקויה (כלומר, CDI גבוה ו-BDI נמוך).
ניתוח PEST
התכנון האסטרטגי מתחיל בדרך כלל עם סריקה של הסביבה העסקית, פנימית וחיצונית, כולל הבנה של מגבלות אסטרטגיות. ההבנה של הסביבה התפעולית החיצונית, הכוללת פוליטית, כלכלית, חברתית וטכנולוגית הכוללת היבטים דמוגרפיים ותרבותיים, נחוצה לצורך זיהוי הזדמנויות עסקיות ואיומים. ניתוח זה נקרא PEST; ראשי תיבות של פוליטיקה, כלכלה, חברה וטכנולוגיה. ניתן לזהות מספר משתנים של ניתוח PEST בספרות, כולל: ניתוח PESTLE (פוליטי, כלכלי, חברתי, טכנולוגי, משפטי וסביבתי); STEEPLE (מוסיף מוסר); STEEPLED (מוסיף נתונים דמוגרפיים) ו STEER (מוסיף רגולציה).
מטרת ניתוח PEST היא לזהות הזדמנויות ואיומים בסביבת ההפעלה הרחבה יותר. חברות מנסים למנף הזדמנויות תוך ניסיון לחסום את עצמם מפני איומים פוטנציאליים. ביסודו של דבר, ניתוח PEST מנחה החלטות אסטרטגיות. המרכיבים העיקריים של ניתוח PEST הם: בעת ביצוע ניתוח PEST, מתכננים ואנליסטים יכולים לשקול את סביבת ההפעלה בשלוש רמות, כלומר העל-לאומיות; ברמה הארצית והלאומית או ברמה המקומית. כאשר עסקים הופכים לגלובליים יותר, ייתכן שהם יצטרכו לשלם יותר תשומת לב לרמה העל-לאומית.
ניתוח SWOT
בנוסף לניתוח PEST, חברות מבצעות ניתוח חוזק, חולשה, הזדמנויות ואיומים (SWOT). ניתוח SWOT מזהה: S-חוזקות: יכולות ייחודיות, יכולות, כישורים או נכסים המספקים עסק או פרויקט עם יתרון על פני מתחרים פוטנציאליים; גורמים פנימיים הנוחים להשגת יעדי החברה
W-חסרונות: ליקויים פנימיים שממקמים את העסק או הפרויקט בעמדת נחיתות יחסית ליריבים; או ליקויים המונעים מישות לנוע בכיוון חדש או לפעול על בסיס הזדמנויות. גורמים פנימיים שאינם טובים להשגת מטרות החברה
T-איומים: גורמים בסביבה שיכולים לשחוק את עמדת השוק של החברה; גורמים חיצוניים המונעים או מעכבים את הישות לנוע בכיוון הרצוי או להשגת מטרותיה.
בדרך כלל המשרד ינסה למנף את ההזדמנויות הללו שניתן להתאים להן עם חוזק פנימי; כלומר, לחברה יש יכולת בכל אזור שבו עוצמות מותאמות להזדמנויות חיצוניות. ייתכן שיהיה צורך לבנות יכולת אם היא רוצה למנף הזדמנויות בתחומים של חולשה. תחום חולשה המתואם עם איום חיצוני מייצג פגיעות, וייתכן שיהיה צורך לפתח תוכניות מגירה.
פיתוח החזון והמשימה
בסיום שלב המחקר והניתוח, המשרד בדרך כלל יסקור את הצהרת החזון שלו, הצהרת המשימה וימציא אסטרטגיה תחרותית כללית לתקופת התכנון הקרובה. הצהרת חזון היא תרחיש מציאותי לטווח ארוך עבור הארגון. (הצהרות חזון לא צריך להיות מבולבלת עם סיסמאות)
הצהרת חזון נועדה להציג תרחיש מציאותי עתידי לטווח ארוך עבור הארגון. זהו "הצהרה מפורשת של היקף העסקים". הצהרת חזון חזקה כוללת בדרך כלל את הדברים הבאים: יש חוקרים המצביעים על חזון השוק הוא מיומנות או כשירות הממלאת את יכולתם של המתכננים לקשר טכנולוגיות מתקדמות להזדמנויות השוק של העתיד, ולעשות זאת באמצעות הבנה משותפת של שוק מוצר נתון.
הצהרת משימה היא הצהרה ברורה ותמציתית על הסיבה של הארגון להוויה ולהיקף הפעילות שלה, בעוד האסטרטגיה הגנרית מתארת כיצד החברה מתכוונת להשיג את חזונה ומשימתה.
הצהרות המשימה צריכות לכלול מידע מפורט וחייבות להיות יותר מאמירה פשוטה של אמהות. הצהרת משימה כוללת בדרך כלל את הדברים הבאים:
פורטר ובית הספר למיצוב: גישה לניסוח אסטרטגיה
בשנת 1980, מייקל פורטר פיתח גישה ניסוח אסטרטגיה כי הוכיח להיות פופולרי מאוד עם חוקרים ומתיישבים כאחד. הגישה נודעה כבית הספר למיצוב, בשל דגש על איתור עמדה תחרותית ניתנת להגנה בתוך תעשייה או מגזר. בגישה זו, ניסוח האסטרטגיה מורכב משלושה קווי מפתח של חשיבה: ניתוח של חמשת הכוחות כדי לקבוע את המקורות של היתרון התחרותי; הבחירה של אחת משלוש עמדות אפשריות הממנפות את היתרון ואת שרשרת הערך ליישום האסטרטגיה. בגישה זו, הבחירות האסטרטגיות כרוכות בהחלטות אם להתחרות על נתח של השוק הכולל או על קבוצת יעד מסוימת (היקף תחרותי) ואם להתחרות על עלויות או הבדלים בין מוצרים (יתרון תחרותי). סוג זה של חשיבה מוביל לשלוש אסטרטגיות גנריות:
מנהיגות עלות - המשרד מתמקד בשוק ההמוני ומנסה להיות המפיק הנמוך ביותר בשוק לדברי פורטר, אסטרטגיות אלה הן בלעדיות, והחברה צריכה לבחור בגישה אחת להוצאת כל השאר. חברות המנסות להיות כל הדברים לכל האנשים יכולים להציג עמדה בשוק מבולבל אשר בסופו של דבר מוביל מתחת התשואות הממוצע. כל עמימות לגבי הגישה של החברה היא מתכון ל"בינוניות אסטרטגית "וכל חברה שמנסה ליישם שתי גישות בו זמנית היא" תקועה באמצע "ונועדה לכישלון.
הגישה של פורטר הייתה הפרדיגמה הדומיננטית בכל שנות השמונים. עם זאת, הגישה עוררה ביקורת רבה. ביקורת חשובה אחת היא כי ניתן לזהות חברות מצליחות כי לרדוף אחרי אסטרטגיה היברידית - כגון מיקום בעלות נמוכה ומיקום מובחן בו זמנית. טויוטה היא דוגמה קלאסית לגישה היברידית זו. חוקרים אחרים מצביעים על אופיו הפשטני של הניתוח ועל אופיו המופרז של הבחירות האסטרטגיות המגבילות אסטרטגיות לשלוש אפשרויות בלבד. עם זאת, אחרים מצביעים על מחקרים המראים כי מתרגלים רבים מוצאים את הגישה להיות תאורטית מדי ולא רלוונטית לעסקיהם.
פיתוח יעדי שיווק ויעדים
בעוד שהחזון והמשימה מספקים את המסגרת, "המטרות מגדירות יעדים בתוך המשימה, אשר, כאשר הם מושגים, צריכים להזיז את הארגון לקראת ביצוע המשימה". היעדים הם תוצאות ראשוניות רחבות, ואילו היעדים הם צעדים מדידים שננקטו כדי להשיג מטרה או אסטרטגיה. בתכנון אסטרטגי, חשוב למנהלים לתרגם את האסטרטגיה הכוללת למטרות ויעדים. המטרות נועדו לעורר פעילות ולמקד את תשומת הלב בתוצאות הרצויות. מטרות, לעומת זאת, משמשות למדידת הביצועים של הארגון על ממדים ספציפיים, ובכך לספק לארגון משוב על כמה טוב הוא להשיג את המטרות והאסטרטגיות.
מנהלים בדרך כלל לקבוע מטרות באמצעות גישה מאוזנת כרטיס ניקוד. משמעות הדבר היא שהיעדים אינם כוללים את התוצאות הכספיות הרצויות באופן בלעדי, אך גם מציינים מדדי ביצועים ללקוחות (למשל, שביעות רצון, נאמנות, חסות חוזרת), תהליכים פנימיים (למשל, שביעות רצון העובדים, פרודוקטיביות) ופעילויות חדשניות ושיפור.
לאחר הגדרת מטרות שיווק אסטרטגיה או תוכנית שיווק צריך להיות מפותח. תוכנית שיווק אסטרטגיה מספקת קווי המתאר של פעולות ספציפיות שיש לנקוט לאורך זמן כדי להשיג את המטרות. תוכניות ניתן להרחיב על מנת לכסות שנים רבות, עם תוכניות משנה עבור כל שנה. תוכניות כרוך בדרך כלל ניטור, כדי להעריך את ההתקדמות, ולהכין עבור contingencies אם מתעוררות בעיות. סימולציות כגון מודלים של ערך חיים של לקוחות יכולות לשמש לסיוע למשווקים בניתוח "מה אם" כדי לחזות אילו תרחישים אפשריים הנובעים מהפעולות האפשריות, וכדי לאמוד כיצד פעולות ספציפיות עשויות להשפיע על משתנים כגון הפדיון ללקוח, ציון.
אסטרטגיות טיפולוגיות
פיתוח אסטרטגיה תחרותית מחייב שיפוט משמעותי ומבוסס על הבנה מעמיקה של מצבה הנוכחי של החברה, על ההיסטוריה שלה ועל סביבתה התפעולית. עדיין לא פותחו היוריסטים כדי לסייע לאסטרטגים לבחור את הכיוון האסטרטגי האופטימלי. עם זאת, כמה חוקרים וחוקרים ביקשו לסווג קבוצות רחבות של גישות אסטרטגיות שעשויות לשמש מסגרת רחבה לחשיבה על בחירות מתאימות.
הקשר בין אסטרטגיית השיווק לבין תמהיל השיווק
האסטרטגיה הגנרית, התחרותית מספקת את המבנה הכללי וההכוונה לתכנון תפעולי וקבלת החלטות יומיומיים. (מחיר, מוצר, מקום וקידום), הידוע גם בשם תמהיל השיווק או תוכנית שיווק מייצגים את הכלים כי משווקים יכולים להשתמש בתכנון המבצעי היומי. תוכנית שיווק זו מאפשרת למשווקים אמצעי להפוך את החזון לטווח ארוך לתרגול יומיומי. על ידי tweaking האלמנטים של תמהיל השיווק, משווקים יכולים להתאים את ההצעה כדי לעמוד בדרישות שונות עבור המצב הנוכחי
טיאגו פריירה
טיאגו משאדו ויללה פריירה (בפורטוגזית: Thiago Machado Vilela Pereira; נולד ב-26 בינואר 1986 בוולטה רדונדה) הוא שחיין ברזילאי, זוכה מדליית הכסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי באולימפיאדת לונדון (2012) ובעל מדליית כסף ושתי מדליות ארד מאליפות העולם בשחייה.
חייו
פריירה זכה להישגיו הראשונים בזירה הבינלאומית כשהיה בן 17, במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטו דומינגו בשנת 2003. באותם משחקים זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי ובמדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי. באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באינדיאנפוליס ב-2004 זכה במדליית הזהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי ובמדליית הארד במשחה ל-100 מטר מעורב אישי. כן זכה במדליית כסף עם נבחרת השליחים הברזילאית במשחה ל-100X4 מטר חופשי ובמדליית ארד במשחה השליחים ל-200X4 מטר חופשי. באולימפיאדת אתונה שנערכה באותה שנה סיים במקום החמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:00.11 דקות. במשחה למרחק הכפול לא הצליח לעבור את שלב המוקדמות, וסיים במקום ה-17 בתוצאה של 4:22.06 דקות.