cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אול סיינטס
אול סיינטס
בהרכבה החדש של הלהקה במאי 1996, נפגשו ארבע הזמרות עם קרל גורדון והקליטו גרסת דמו לשיר "I Know Where It's At". בנובמבר 1996 החתים אותן ג'ון בנסון על חוזה על חברת התקליטים שלו, "לונדון רקורדס". אז הוקלט הסינגל הראשון של הלהקה, "I Know Where It's At" בגרסה המלאה; השיר הגיע למקום הרביעי במצעד הלהיטים הבריטי. לאחר מכן יצא הסינגל "Never Ever", שהגיע למקום הראשון במצעדי הלהיטים בבריטניה ובמקומות נוספים בעולם. ב-1998 זכתה הלהקה בטקס פרסי המוזיקה הבריטית (BRITT Awards) על השיר והקליפ "Never Ever". הלהקה זכתה בפרסים נוספים, בהם פרס MTV בקטגוריית פריצת השנה. כן יצאו בשנה זו מתוך האלבום הראשון הסינגל הכפול "Under the Bridge / Lady Marmalade", והסינגלים "Bootie Call" ו-"War Of Nerves", שזכו להצלחה.
בפברואר 2000 חזרה הלהקה למצעדים עם הסינגל "Pure Shores", שנוצר בשיתוף עם ויליאם אורביט ונכלל בפסקול הסרט "החוף" בכיכובו של לאונרדו דיקפריו. השיר הגיע למקום השני במכירות סינגלים של שנת 2000. באוקטובר 2000 יצא הסינגל "Black Coffee", וכן האלבום השני, "Saints & Sinners", שנכנס למקום הראשון במצעד המכירות הבריטי והגיע לדרגת מכירות של אלבום פלטינה כפול. במקביל, באותה שנה כיכבו שלוש מחברות הלהקה, בלאט והאחיות אפלטון, בסרטו של דייב סטיוארט, הקומדיה השחורה "Honest"; הסרט נודע בשל סצינות עירום חלקי של האחיות אפלטון, קיבל ביקורות גרועות ולא הצליח במכירות. שלושה שירים של הלהקה נכללו בפסקול הסרט.
בינואר 2001 יצא הסינגל השלישי מהאלבום, "All Hooked Up". מעט אחר כך התפרקה הלהקה בעקבות חילוקי דעות בין חברותיה. בסוף אותה שנה הוציאה חברת לונדון רקורדס אלבום אוסף של להיטי הלהקה, "All Hits", שכלל גם שיר סולו ראשון של בלאט, "TwentyFourSeven". לאחר הפירוק פתחו בלאט ולואיס בקריירות סולו, וגם האחיות אפלטון פתחו בקריירת סולו משותפת.
איחוד
ב-24 בינואר 2006 הודיעו חברות הלהקה על חזרה לפעילות משותפת, וב-13 בנובמבר יצא האלבום השלישי, "Studio1". ההופעה הראשונה של הלהקה מאז התפרקותה הייתה ב-21 באוקטובר 2006, בתוכנית "Ant & Dec's Saturday Night Takeaway". הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Rock Steady", יצא ב-6 בנובמבר 2006, וזכה להצלחה, אך האלבום נכשל במכירות, ובתחילת 2007 בוטל החוזה עם חברת "Parlophone". הסינגל השני, "Chick Fit", היה אמור לצאת ב-23 בפברואר 2007, אך לבסוף יצא רק באינטרנט ולא הגיע לדירוג 200 הלהיטים הגדולים במצעדים.
בספטמבר 2008 הודיעו חברות הלהקה שהן מתכוונות להקליט אלבום חדש בקרוב, והן מחפשות חברת תקליטים.
בספטמבר 2010 יצא, "Pure Shores: The Very Best of All Saints", אלבום אוסף שלישי של ההרכב. אלבום זה כלל סינגלים, שירים נוספים מהאלבומים ומספר שירים שיצאו כבי סייד.
CLEFIA
תיאור כללי
לאורך השנים, מאז הופעת DES חלה התקדמות משמעותית בתחום הקריפטוגרפיה. בפרט, פותחו טכניקות חדשות לבנייה וניתוח של צפני בלוקים. IDEA, AES, MISTY וקמליה הם רק חלק מהדוגמאות לצפנים מודרניים שנהנו מפירות ההתקדמות הטכנולוגית. נושא מחקר חשוב הוא בקטגוריה של צפני בלוקים קלי משקל המיועדים לחומרה מוגבלת משאבים. CLEFIA הוא צופן בלוקים כזה, המבוסס על החידושים האחרונים, יעיל מאוד בתוכנה ובחומרה ונהנה מעמידות גבוהה נגד קריפטואנליזה מתקדמת.
CLEFIA הוא צופן בלוקים איטרטיבי במבנה של רשת פייסטל כללית בארבעה טורים ושתי פונקציות פנימיות המופעלות על 32 סיביות במספר סבבים. אחד מהחידושים בו הוא שהפונקציה הפנימית שלו מיישמת מנגנון פיזור מתחלף (בקיצור DSM), שתי מטריצות פיזור שונות ושתי תיבות החלפה בעלות תכונות אלגבריות שונות המופעלות לסירוגין, מניבות עמידות גבוהה במיוחד נגד קריפטואנליזה מודרנית. מסיבה זו מספר הסבבים של הצופן מופחת. חידוש אחר הוא תהליך הכנת תת-מפתחות קומפקטי ויעיל במבנה פייסטל.
CLEFIA הוא צופן מאוזן היטב הן מהיבט של יעילות והן מהיבט של ביטחון. הוא משיג ביצועים גבוהים בחומרה, תפוקה של 1.60 Gbps (גיגה-בתים לשנייה) בקירוב עם פחות מ-6000 שערים, עם ספריית CMOS ASIC 0.09 \mu m. בתוכנה הוא מגיע ל-13 מחזורי שעון לבית (cpb) או 1.48 Gbps על מעבד AMD אתלון 64 ביט. הביצועים הגבוהים בחומרה מציבים אותו כמתחרה ראוי עבור חומרה מוגבלת משאבים כמו RFID או סנסורים אלחוטיים זעירים.
פירוט מהלכי הצופן
שלד פונקציות ההצפנה והפענוח בנוי משלושה מהלכים. המהלך הראשון והאחרון הם פעולות הלבנה והמהלך האמצעי כולל קריאה לפונקציה פנימית המבצעת r סבבים של פעולות החלפה ופיזור. מספר הסבבים משתנה בהתאם לאורך המפתח. עבור מפתח באורך 128 סיביות r=18, עבור מפתח 192 סיביות r=22 ועבור מפתח 256 סיביות r=26.
פונקציות עזר
תיאור הפונקציה הפנימית בשתי גרסאות שמבוצעת בתהליך ההצפנה ו- לצורך הכנת תת-המפתחות במקרה שנבחר מפתח 192 או 256:
לפונקציה קיימת פונקציה הופכית לצורך פענוח המסומנת. את פונקציית הפענוח הפנימית מכינים מפונקציית ההצפנה על ידי שינוי סדר מפתחות הסבבים RK_i מהסוף להתחלה וכן שינוי סדר ההחלפה בשלב 2.2 ל- וסדר ההחלפה בשלב 3 משתנה ל-.
הפונקציות \mathbf{F0} ו-\mathbf{F1} הן:
תיבות ההחלפה S0 ו-S1
ישנם שני סוגי תיבות החלפה ב-CLEFIA האחד מבוסס על בחירה אקראית של ערכים עם תכונות סטטיסטיות טובות כמו ב-DES והשני מבוסס על פונקציה הופכית מעל השדה GF(2^8) כמו ב-AES. הטבלאות הבאות מכילות את ערכי תיבות ההחלפה בבסיס הקסדצימלי כאשר עבור קלט בגודל בית אחד (8 סיביות), ארבע הסיביות המשמעותיות (הניבל העליון) משמשות כאינדקס לשורה המתאימה בטבלה ואילו ארבע הסיביות הפחות משעותיות (הניבל התחתון) משמשות כאינדקס לעמודה המתאימה:
את ההחלפה אפשר לבצע לפי הטבלאות האמורות או לחשבן תוך כדי ריצה במידה שהזיכרון מוגבל. שטח הזיכרון ששתי טבלאות מאכלסות הוא 512 בתים (4096 סיביות). את הכנת הטבלה S0 אפשר לבצע כך. מתחילים מטבלה המכילה 4 על 16 ערכים בגודל 4 סיביות (בסך הכול 256 סיביות): מחלקים את הקלט x לשני חצאים x_0,x_1 באורך 4 סיביות כל אחד ומחשבים: התוצאה היא y=(y_0,y_1).
מטריצות הפיזור M0 ו-M1
הכפל של המטריצה בוקטור הקלט מתבצע מודולו פולינום אי פריק (פולינום פרימיטיבי) מעל השדה GF(2^8) ובבסיס הקסדצימלי הוא. דרך יעילה במחשב לבצע את הכפל היא רקורסיה של הכפלה בפולינום 'x' (\text{0x02}) ששקולה להזזה (shift) של הקלט שמאלה סיבית אחת בתנאי אחד; אם מתרחשת גלישה (אם הסיבית המשמעותית ביותר הייתה '1' לפני ההזזה) יש לבצע חיסור (XOR) עם הפולינום הפרימיטיבי האמור (נקרא צמצום מודולרי). אם נתונה פונקציה שמבצעת את הכפל האמור אז אפשר להכפיל את a בכל מספר, למשל  או. להסבר נוסף על אריתמטיקה של פולינומים מעל שדה בינארי מורחב ראה צופן ריינדל.
הכנת מפתחות הסבבים
תהליך הכנת המפתחות תומך בשלושה מפתחות שונים: 128 סיביות, 192 סיביות או 256 סיביות. התהליך כולל הכנת 2r מפתחות סבבים RK_j וארבעה מפתחות הלבנה WK_i. והוא כולל פונקציית החלפה הנקראת DoubleSwap המקבלת קלט באורך 128 סיביות ומבצעת החלפה של סיביות לפי הכלל הבא: כאשר X[a-b] פירושו תת-מחרוזת של X המתחילה בפוזיציה a ומסתיימת בפוזיציה b.
בנוסף תהליך ההכנה עושה שימוש ב-n קבועים כאשר. מספר הקבועים הדרוש תלוי באורך המפתח שנבחר על ידי המשתמש. הקבועים הללו משמשים כמפתחות הצפנה לפונקציה או  (המתוארת לעיל) כשהתוצאה מוצבת במערך זמני L.
אם המפתח K שנבחר על ידי המשתמש באורך 128 סיביות מבצעים כדלהלן:
להכנת מפתחות הסבבים במקרה של מפתח מאסטר 192 או 256, תחילה מכינים שני משתנים K_L,K_R בהם מציבים את המפתח K. לאחר מכן מחשבים שני משתנים נוספים L_L,L_R על ידי הפונקציה. מתוך ארבעת המשתנים שהתקבלו מכינים את כל RK_i מפתחות הסבבים ואת כל WK_i מפתחות ההלבנה כדלקמן.
הכנת המשתנים L_L,L_R מתוך K_L,K_R עבור מפתח באורך k סיביות כאשר k=192 או k=256:
הרחבת המשתנים עבור מפתח באורך k סיביות כאשר k=192 או k=256:
הקבועים להכנת המפתחות
הקבועים CON^{(k)}_i כאשר מכילים בסך הכול 60, 84 או 92 ערכים באורך 32 סיביות בהתאם לאורך המפתח. את הקבועים אפשר להכין בזמן ריצה או להשתמש בטבלאות מוכנות מראש אם זיכרון זמין.
להכנת הקבועים תחילה מציבים את,. אילו הם 16 הספרות הבינאריות הראשונות של חלק השבר של הלוגריתם הטבעי ופאי (בבסיס הקסדצימלי: בהתאמה). לאחר מכן מבצעים \ell^{(k)} פעמים:
הסימן פירושו אופרטור השלילה. הכפל האחרון (שורה 2.3) מתבצע מעל השדה GF(2^{16}) מודולו הפולינום האי פריק או. למשל. בפועל הכפל הזה מבוצע על ידי סדרה של ארבע הזזות ברמה של בתים ושני XOR בלבד. הפעולה מומחשת בפסאודו קוד הבא כאשר המשתנה T המחולק לשני בתים מוכפל ב- מודולו :
וקטורי האתחול עבור כל המפתחות, מספר הקבועים ומספר הסבבים \ell^{(k)} מוצגים בטבלה הבאה: וקטורי האתחול הם 16 הספרות הבינאריות הראשונות של חלק השבר של שורש ממעלה שלישית של 2, 3 ו-5 בהתאמה.
ביטחון
CLEFIA הוא צופן חדש יחסית עם מעט קריפטואנליזה ידועה, בעיקר וריאציות של קריפטואנליזה דיפרנציאלית. ההתקפה הטובה ביותר נגד הצופן היא התקפת "דיפרנציאלים בלתי סבירים" שמצריכה 2^{126.83} טקסטים נבחרים נגד 13 סבבים בסיבוכיות של 2^{126.83} הצפנות עם מפתח 128 סיביות. התקפה דומה ישימה נגד הצופן עם 14 ו-15 סבבים עם מפתחות 192 ו-256 בהתאמה. התקפה נוספת היא התקפת "דיפרנציאלים בלתי אפשריים" היעילה נגד CLEFIA-192/256 עם 11 סבבים בסיבוכיות של 2^{103.1} טקסטים נבחרים ו-2^{103.1} הצפנות. נגד 12 סבבים של CLEFIA-128 ההתקפה מגיעה לסיבוכיות זמן ומקום של 2^{119.1}. ונגד CLEFIA-192/256 בסיבוכיות של 2^{181} עם 13 סבבים. עם 14 סבבים הסיבוכיות מגיעה ל-2^{254.4} הצפנות. אילו בעיקרון התקפות תאורטיות שאינן מסכנות את השימוש באלגוריתם באופן מעשי.
יחסי גרנדה–קנדה
יחסי גרנדה–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין גרנדה לבין קנדה.
היסטוריה
גרנדה וקנדה נהנות ממערכת יחסים קרובה, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין שתי המדינות כוננו ב-7 בפברואר 1974, ביום בו גרנדה קיבלה עצמאות היחסים הטובים של קנדה עם מדינות האיים הקריביים, בהן גרנדה, נובעים בין השאר מהעובדה שקיים ריכוז גדול של מהגרים מהקריביים בקנדה (דיאספורה).
בין שתי המדינות מתקיים סחר בקנה מידה גדול בהתחשב בגודלה הקטן של גרנדה. הסחר הכולל בין שתי המדינות עמד ב-2017 על שווי של כ-10.8 מיליון דולר אמריקאי. הייצוא הקנדי לגרנדה הוערך בשווי של כ-10 מיליון דולר אמריקאי וכלל דגים, בשר, מוצרי מזון אחרים ורהיטים. לעומת זאת, הייבוא הקנדי מגרנדה עמד על שווי של כ-819,000 דולר אמריקאי וכלל מוצרי מזון בעיקר.
מקום הישיבה של שמונה חברות קנדיות שונות הוא בגרנדה.
בתחילת שנות השמונים תרמה ממשלת קנדה כסף רב להקמת נמל התעופה מוריס בישופ, שהוא נמל התעופה הלאומי והגדול ביותר בגרנדה.
הסכמים דיפלומטיים
בין קנדה לגרנדה נחתמו שלושה הסכמים דיפלומטיים:
וילה טוגנדהאט
וילה טוגנדהאט (צ'כית Vila Tugendhat) היא בית פרטי בעיר ברנו שבצ'כיה, שתכנן ב-1930 האדריכל הגרמני לודוויג מיס ון דר רוהה עבור פריץ טוגנדהאט ואשתו גרטה. הווילה היא אחת מיצירותיו המפורסמות ביותר, ומיד עם בנייתה נחשבה מופת לאדריכלות פונקציונליסטית ומינימליסטית.
היסטוריה
מיס ון דר רוהה נקט אמצעי שהיה אז מהפכני, שימוש במסגרת פלדה לבניין, מה שאפשר לו לוותר על קירות תומכים וליצור מרחב פנימי שייתן תחושה של אור וחלל. הוא עיצב גם את כל הרהיטים בבית (שני סוגי כורסאות בתכנונו, "כורסת טוגנדהאט" ו"כורסת ברנו", עדיין מיוצרים כיום). לא היו בווילה כל תמונות או קישוטים, אך למרות זאת אין בה תחושה של סגפנות הודות לשימוש בחומרים בעלי צבעים ומרקמים שונים באופן טבעי, כמו קיר בנוי שוהם או שימוש בסוגים טרופיים ונדירים של עץ. קיר השוהם שקוף למחצה, ואופיו משתנה בהתאם לזווית השמש. מיס הצליח גם לשלב את הנוף הנשקף מהווילה כחלק בלתי-נפרד מהחלל הפנימי.
עלות בנייתה של הווילה הייתה גבוהה מאוד בשל טכניקת הבנייה הבלתי-שגרתית, השימוש בחומרים מיוחדים ונדירים והטכנולוגיות החדשות ששימשו לחימום, אוורור וכדומה. הבניין גם גדול מאוד בתור וילה למשפחה אחת, אף כי במבט ראשון אין הדבר נראה כך בזכות התכנון המחוכם של החדרים וחלוקת החלל.
בני הזוג טוגנדהאט, שהיו יהודים, עזבו את צ'כוסלובקיה ב-1938 עם ילדיהם, מעט לפני הסיפוח הנאצי בעקבות הסכם מינכן. הם לא חזרו מעולם. אחרי המלחמה נעשה שימוש בבניין למטרות מעשיות שונות, וב-1992, כחלק מ"מהפכת הקטיפה", נחתם בו ההסכם שהסדיר באופן רשמי את חלוקת צ'כוסלובקיה לשתי מדינות. החל משנת 1994 נמצאת הווילה בבעלות עיריית ברנו, ופתוחה לציבור כמוזיאון. מאז 2001 הווילה היא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
בתחילת 2007 דרשו ילדיהם של בני הזוג טוגנדהאט לקבל את הווילה חזרה לידיהם, על פי חוק הקובע החזרת יצירות אמנות שנשדדו בזמן המלחמה לבעליהן. עיריית ברנו פתחה בהליכים להעביר את הבעלות על הבניין לממשלת צ'כיה, כדי שתוכל להחזיר את הבניין ליורשים. אלה הודיעו כי בכוונתם לשפץ אותו ולהשאירו פתוח לציבור.
Bi the Way
Bi the Way הוא סרט תיעודי משנת 2008 על ביסקסואליות בארצות הברית. הסרט הוצג בפסטיבלי קולנוע בארצות הברית וברחבי העולם, כולל בקנדה, אנגליה, פורטוגל, טורקיה, יוון, אוסטרליה, ברזיל וטאיוואן. הוא גם שודר בטלוויזיה ברשת Logo ב-2009.
הסרט עוקב אחר חייהם של מספר אנשים ביסקסואלים צעירים במקומות שונים בארצות הברית. יוצרות הסרט, בריטני בלוקמן וג'וספין דקר, גם מופיעות בפני המצלמה כדי לתת מסגרת לסיפורים השונים.
תקציר
הסרט מתרחש תוך כדי מסע דרכים, שבו היוצרות מציגות את חמשת המשתתפים אשר מתמודדים עם סוגיות שונות סביב הזהות הביסקסואלית שלהם.
בסרט, הסיפורים של הדמויות שזורות בפרשנות של פסיכולוגים, ביולוגים אבולוציוניים, ואנתרופולוגים הדנים בנושאים של עמימות מינית. בסרט ישנם גם ראיונות עם דמויות מקהילת הלהט"ב, כמו אני דיפרנקו ודן סאבאג'.
מוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל
מוזיאון בתי האוסף היה מוזיאון שעסק בהיסטוריה הצבאית של מדינת ישראל, וכלל אמצעי לחימה שונים ששימשו את המחתרות בתקופת המנדט ואת צה"ל. המוזיאון השתרע על פני 22 דונמים ברחוב אילת מספר 50 פינת רחוב אליפלט בתל אביב, בצמוד אל "מתחם התחנה" במבנים ששימשו את תחנת הרכבת יפו עד 1948. המוזיאון נוהל בידי יחידת המוזיאונים של משרד הביטחון. המוזיאון נסגר ב-1 בינואר 2019 והתצוגה תועבר ליד לשריון בלטרון.
היסטוריה
היסודות להקמת המוזיאון הונחו ב-1959, אז הורה דוד בן-גוריון להקים מוזיאון לתולדות צה"ל. כלי נשק ואמצעי לחימה שונים שחלק רב מהם היו שלל שנאסף בחזיתות מלחמות ישראל, נאספו ונאגרו במחסני הרכבת, כדי שניתן יהיה להשתמש בהם לכשיוקם המוזיאון. מחסנים אלה שימשו באותה העת כבסיס צבאי בו שכנו, בין היתר, הארכיון והמתפרה של צה"ל.
לקראת חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל הוחלט להציג את הפריטים שנאספו לציבור, ונפתחה תערוכה זמנית במבנים באפריל 1988. קהל רב נהר לצפות בתצוגה, ועקב כך הוחלט להפכה לתצוגת קבע. המקום הוכשר למבקרים, וב-1991 נחנך המוזיאון.
המעבר אל משכן הקבע
בשנות ה-2000 הועלו תוכניות להעתיק את המוזיאון למקום אחר שבו יוקם מוזיאון צה"ל, כדי לאפשר סלילת המשך עבור רחוב אליפלט עד הים ולפנות את המתחם היקר לצורכי נדל"ן, אך הן לא יצאו לפועל. בין השאר הועלתה הצעה להקים את המוזיאון המחודש במתחם רדינג ג' בצמוד אל מרכז יצחק רבין לחקר ישראל ברמת אביב.
בשנת 2017 נחתם הסכם בין משרדי האוצר והביטחון ורשות מקרקעי ישראל לפינוי המוזיאון ופיתוח המתחם שיפונה למגורים ותיירות. תמורת מכירת הקרקע תעבור למשרד הביטחון, ועל פי התוכנית יקומו במקום כ-650 יחידות דיור ועשרות אלפי מטרים של שטחי מסחר, תעסוקה ומלונאות.
בשנת 2019 הוחלט כי המוזיאון יפונה אל משכן הקבע על יד לטרון.
תצוגה
תצוגת המוזיאון כללה כלי נשק שונים, ששימשו את ההגנה, אצ"ל, פלמ"ח וצה"ל במשך המאה ה-20. באוסף ובתצוגה נמצאים אקדחים (כולל אקדחים מיוחדים) ורובים, בהם העוזי, הגליל ותבור; תותחים כגון תותח נפוליאונצ'יק, רכב קרבי משוריין כגון (זחל"מים, טנקים ומשגרי רקטות). הוצגו כלי נשק ניסיוניים שפותחו בידי התעשיות הביטחוניות, ולצדם אמצעי לחימה שנלקחו שלל במלחמות ישראל, כגון משגרי קטיושה וטילי סאגר. התערוכות הוצגו הן בביתנים קטנים והן מחוץ לביתנים (בעיקר כלים כבדים).
לחילות השונים היו ביתנים, כשהאחרון ביניהם שהוקם היה ביתן חיל התקשוב, ואלה הציגו את היסטוריית החיל, תמונות היסטוריות ולעיתים אף כללו פינת הנצחה לאישיות ביטחונית בכירה (למשל, בביתן חיל ההנדסה הייתה פינת הנצחה לתא"ל דוד לסקוב). ביתן מיוחד במוזיאון היה "ביתן הטרור" שכלל נשק שלל שנתפס מפעילי ארגוני טרור, ובו הוצגו גם רקטות קסאם וכלי נשק שנתפסו על הקארין A. בנוסף, כלל המוזיאון פריטים שאינם צבאיים, כמו מתנות שניתנו לשרי ביטחון והרמטכ"לים וכן רכבי השרד של שרי הביטחון.
דלוריאן
דלוריאן (De Lorean Motor Company) הייתה חברה אמריקנית לייצור מכוניות שלא האריכה ימים. הדגם היחיד שייצרה היה הדלוריאן DMC-12, מכונית ספורט חדשנית שהייתה עשויה כולה פלדת אל-חלד ודלתותיה נפתחו כלפי מעלה. מכונית הדלוריאן זכתה לפרסום עולמי כשכיכבה כמכונת הזמן של גיבורי הטרילוגיה הקולנועית "בחזרה לעתיד", שהסרט הראשון בה יצא ב-1985.
החברה הוקמה ב-1975 על ידי ג'ון דלוריאן, איש תעשיית הרכב של דטרויט, שהיה ממנהליה הצעירים והמבטיחים של ג'נרל מוטורס. המימון הושג בחלקו על ידי הלוואות בנקאיות ובחלקו ממשקיעים פרטיים, כולל ג'וני קרסון. ב-1981, לאחר עיכובים רבים, החל ייצור כלי הרכב במפעל שנבנה בבלפסט, צפון אירלנד. כלי הרכב הראשונים שיצאו מפס הייצור סבלו בתחילה מבעיות רבות, בשל הבטחת איכות לקויה.
המכונית יועדה לשוק האמריקאי, אך מחירה היקר (25,000 דולר) ביחס לביצועיה הספורטיביים הבינוניים, יחד עם כשלי שיווק שונים, כמו מכירת מכוניות ללא אחריות ובצבע אחד בלבד, הפכו אותה לכישלון מסחרי. גם שינויים בשערי החליפין בין הליש"ט לדולר פעלו נגדה. רק כ-6,000 מכוניות דלוריאן נמכרו. בנוסף, הנפקת החברה בבורסה לא יצאה אל הפועל משום שהרשות לניירות ערך של ארצות הברית לא אישרה אותה. ב-1982, רגע לפני קריסתה הסופית של החברה הואשם מייסדה בהברחת סמים. דלוריאן אמנם זוכה לבסוף מאשמה זו, אך התקשה לשקם את שמו הטוב.
ונוס ממילו
ונוס ממילו (בצרפתית: Venus de Milo) הוא פסל עתיק מהתקופה ההלניסטית. הפסל הוא דמותה של האלה אפרודיטה (ונוס במיתולוגיה הרומית), אלת האהבה והיופי במיתולוגיה היוונית.
דלוריאן
החברה פשטה את הרגל ב-1982, עוד לפני שיצא הסרט הראשון בסדרת "בחזרה לעתיד". כך אבדו 2,500 מקומות עבודה וכ-100 מיליון דולר שהושקעו בה. כיום הדלוריאן היא רכב אספנות מבוקש, עם מועדוני מעריצים רבים.
החברה נמצאת כיום בבעלותו של היזם סטפן ויין מיוסטון, טקסס, ומייצרת מכוניות 'דלוריאן' במהדורות מוגבלות במיוחד או על פי דרישה. מחיר המכונית נע כיום בין 57,000 דולר ל-75,000 דולר. המכוניות מורכבות מחלקים מקוריים שיוצרו בשעתו במפעל בבלפסט, ומחלקים חדשים המיוצרים במיוחד. כמו כן עוסקת החברה בשיקום ושיפוץ מכוניות 'דלוריאן' מקוריות ובייצור ושיווק של חלפים עבורן.
ונוס ממילו
הפסל עשוי שיש וגובהו 203 ס"מ, בלא ידיו ורגליו המקוריות. משערים כי הפַּסָּל היה אלכסנדרוס מאנטיוכיה (בעבר חשבו כי פוסל על ידי פראקסיטלס).
הפסל נוצר בשנת 130 לפנה"ס, אולם מצויים בו אלמנטים של התקופה היוונית הקלאסית (שקדמה להיווצרו בכ-400 שנים).
תחילה לא היה ברור איזה ייצוג של האלה ונוס ניסה הפסל ליצור, מאחר שידי הפסל חסרות. שיערו כי ייתכן שמדובר ב"ונוס המנצחת" (Venus Victrix), המחזיקה את תפוח הזהב שנתן לה פאריס. השערה זו מתאימה למקום הימצאו של הפסל — באי מילוס ("תפוח" ביוונית).
חלקים מהיד עם התפוח נמצאו מאוחר יותר בקרבת מקום הימצאו של הפסל.
מציאת הפסל
הפסל התגלה בשני חלקים בשנת 1820 באי מילוס שבים האגאי, ועל כן נקרא בשם זה.
מגלה הפסל החביא אותו מהשלטונות הטורקיים ששלטו באי, אך אלה מצאו אותו. קצין ימי צרפתי ששמו ז'ול דומון ד'אורוויל (Jules Dumont d'Urville) הבין את חשיבותו, ושכנע את שגריר צרפת באיסטנבול, המרקיז דה ריווייר, לרכוש את הפסל למען צרפת. הפסל הוצג בפני המלך לואי ה-18 בשנת 1821. הוא העניק אותו למוזיאון הלובר בפריז, שם הוא מוצג עד היום.
הפסל התפרסם מאוד בשל יופיו, אולם עיקר פרסומו בא בעקבות תעמולה מטעם הממשלה הצרפתית: לאחר שבשנת 1815 נאלצה צרפת להחזיר לאיטליה את ונוס המדיצ'ית, פסל שנפוליאון שדד ולקח מאיטליה לצרפת, פעלו השלטונות הצרפתיים להאדיר את פרסומה של ונוס ממילו כדי לשמור על הכבוד של האומה הצרפתית.
התעשייה האווירית לישראל
התעשייה האווירית לישראל בע"מ, או בקיצור: התעשייה האווירית, בראשי תיבות: תע"א (באנגלית: Israel Aerospace Industries; בראשי תיבות: IAI) היא חברה ממשלתית ישראלית, אשר מפתחת ומייצרת מוצרים תעופתיים, יבשה וים, מערכות חלל, מערכות ביטחוניות וצבאיות, סייבר ומוצרי אלקטרוניקה. התעשייה האווירית היא החברה הגדולה בישראל בתחום תעשיית המטוסים והחלל. משרדיה ומתקניה העיקריים של התעשייה האווירית נמצאים בחלקו המזרחי של נמל התעופה בן-גוריון על פני שטח של כ־2,000 דונם. בנוסף, קיימים מפעלים ביהוד, באשדוד, בבאר יעקב, בבאר שבע, בשדה התעופה עטרות, ברמת הגולן, בתל אביב ובפתח תקווה. נכון לשנת 2016 מועסקים בחברה כ־15,000 עובדים, רובם מהנדסים, הנדסאים וטכנאים, בנוסף מועסקים עוד כמה אלפי עובדים מקומיים בחברות קשורות וחברות בת ברחבי העולם.
בסוף 2019 דווחה החברה על התקשרויות בהיקף שיא בעסקאות עם לקוחות, בסך של כ־4.1 מיליארד דולר מתחילת שנת 2019, וגידול בצבר ההזמנות לסך של 13.4 מיליארד דולר. איגרות החוב של החברה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
תולדות החברה
החברה נוסדה בשנת 1953 על ידי אל שווימר, בסיועם ובעידודם של בן-גוריון ושמעון פרס, פעלה בהאנגר בלוד שנקרא "המכון הממשלתי לבדק מטוסים", ונודעה בשם "חברת בדק מטוסים". שווימר שימש המנכ"ל הראשון של התעשייה האווירית והתמיד בתפקידו זה במשך 24 שנים. עיקר עיסוקה של החברה בשנותיה הראשונות היה עבודות תיקון ושירות למטוסי הבוכנה ומטוסי הסילון הראשונים של חיל האוויר הישראלי. בשנת 1957 נחתם הסכם עם היצרן הצרפתי על הרכבה ברישיון של מטוס הפוגה מגיסטר ב"בדק מטוסים". בשנת 1965 הפכה החברה מיחידת סמך לחברה בֶּדֶק תְּעוּפָה בע"מ ובאותה שנה מונה מיכאל פירון ליו"ר החברה. בעקבות מלחמת יום הכיפורים התרחב הייצור של התעשייה האווירית ומספר עובדיו עלה מ־13,500 ל־15,000.
במשך השנים, גדלה התעשייה האווירית ממפעל קטן בשם "בדק מטוסים" והפכה לאחת מתעשיות התעופה הגדולות והידועות בעולם. החברה מחזיקה נציגויות באוסטרליה, ארצות הברית, בלגיה, הודו, צ'ילה, צרפת, קולומביה, קוריאה הדרומית, רוסיה ותאילנד.
לאורך שנות קיומה עסקה התעשייה האווירית בייצור ובשיפור מטוסי קרב, בבנייה ופיתוח מטוסי מנהלים בדגמי וסטווינד, ייצור מטוסי מנהלים של חברת גאלפסטרים (Gulfstream) וכן ביצעה עבודות אחזקה למטוסים צבאיים ואזרחיים. לחברה אף חטיבת מערכות טילים וחלל העוסקת בבניית מערכות טילים והנחיה. אף שעיקר פעילותה של התעשייה האווירית הוא בתחום תעשיית המטוסים ואמצעים אלקטרוניים מוטסים, החברה גם מייצרת מערכות צבאיות לכוחות יבשתיים וימיים. רבות מן המערכות הללו מעוצבות לצרכיו של צה"ל, חלקן מיוצאות לצבאות זרים.
ב־6 בנובמבר 2006 שונה שם התעשייה האווירית לישראל והלוגו באנגלית מ־"Israel Aircraft Industries" ל־"Israel Aerospace Industries". על פי החברה השם החדש מייצג נכון יותר את תחומי העסקים של החברה, לא רק תעשיית מטוסים אלא גם תעשיית מערכות בתחומי החלל, הים והיבשה.
מנכ"ל בולט נוסף היה משה קרת (ששימש בתפקיד מעל 20 שנה). בסוף שנת 2005, לאחר שנמנע מקרת למלא את תפקידו עקב חקירה בחשד שוחד, מונה המשנה למנכ"ל, עובדיה הררי, למ"מ מנכ"ל בפועל של התעשייה האווירית. הררי, שהיה ראש פרויקט הלביא בתעשייה האווירית בשנים 1980–1987, לא מונה כמנכ"ל קבע. בפברואר 2006 מונה יצחק ניסן, על ידי היו"ר יאיר שמיר לתפקיד המנכ"ל. ביולי 2012 מונה למנכ"ל יוסי וייס.
בעקבות המשבר הכלכלי העולמי ב־2008 ירדה הרווחיות של הפעילות האזרחית של החברה, בין היתר בשל ירידת ביקושים למטוסי מנהלים. נוכח תוצאותיה העסקיות הסכימו ועד העובדים והנהלת החברה ב־2016 על הסכם הבראה ותוכנית התייעלות שבמסגרתה יפרשו 830 מעובדי החברה, מהם 100 עובדים זמניים, במטרה לחסוך לחברה כ־2 מיליארד ש"ח בשנים הקרובות.
בתחילת 2019 בוצע שינוי ארגוני רחב היקף בחברה כאשר מרכז הנדסה, חטיבת בדק, חטיבת כלי טיס אזרחיים ומפעל להב מוזגו לחטיבת תעופה החדשה.
בסוף 2020 אישרה ועדת השרים לענייני הפרטה שהחברה תצא להנפקה חלקית, בה עד 49% ממניות החברה יונפקו בבורסה. כך, רוב המניות עדיין יישארו בידי המדינה.
בשנת 2023 פורסם כי ימונו 2 סמנכ"לים נוספים בנוסף ל-15 הקיימים בחברה הביטחונית.
1967
כניסה לייצור ושיווק מטוסי מנהלים בשוק הבינלאומי, על ידי רכישת מפעל "רוקוול סטנדרד" מארצות הברית והעברתו לישראל.
1983
חברת הבת "בדק" החלה לפעול מחוץ לישראל, עם פתיחת מפעל בבריסל, בלגיה, בשותפות עם חברה מקומית, לאחר שקיבלה חוזה לשיפוץ, פירוק והסבה של 100 מסוקים של צבא ארצות הברית. שנה אחר כך הקימה "בדק" מפעל בנמל התעופה הבינלאומי מיאמי, פלורידה. המפעל, "קומודור אוויאיישין", הוקם במיאמי בגלל שהמקום היה לצומת תעופה חשוב בין אמריקה הצפונית לדרומית. ב-1997 הורחב מפעל "קומודור אוויאיישין". המפעל מספק שירותי תחזוקה ושיפוץ לחברות תעופה. בשנת 2001 התגלו אי סדרים כספיים בחברת "קומודור אוויאיישן" והנהלתה הודחה.
1996
חתימה על הסכם בסך מיליארד דולר עם הרפובליקה העממית של סין, בשיתוף ממשלת רוסיה ואיש העסקים שאול אייזנברג, לאספקת 4 מערכות התרעה מוקדמת מדגם "פאלקון" על מטוסים רוסיים מדגם "איליושין-76". בעקבות לחץ של הממשל האמריקאי, בוטלה העסקה ביולי 2000. במרץ 2002 הסכימה מדינת ישראל לשלם פיצוי של 350 מיליון על ביטול העסקה. במרץ 2004 נחתם ההסכם לאספקת מערכת "פאלקון" דומה להודו, המטוס הראשון סופק במאי 2009.
1997
הקמת חברת הבת "גלקסי איירוספייס" לייצור מטוסי מנהלים, בשותפות עם תאגיד הייאט של משפחת פריצקר. "גלקסי איירוספייס" ייצרה שני דגמים של מטוסי מנהלים, מטוס ה"אסטרה–SPX", שפותח עוד לפני הקמת החברה, וה"גלאקסי" מטוס חדש שטיסת הבכורה שלו נערכה עם הקמת החברה החדשה. המטוס הורכב בתעשייה האווירית, אך הגימור והשיווק שלו נעשה במפעל בטקסס המטוס ביצע טיסה טראנס-אטלנטית ראשונה, למרחק 6,012 ק"מ, בין פריז לניו-יורק באוקטובר 1998.
1999
באותה שנה זכתה החברה לראשונה בגלוי במכרז בהודו, להשבחת עשרות מסוקי קרב מתוצרת רוסיה מסוג מי-35.
2001
חברת גאלפסטרים איירוספייס, חברת בת של תאגיד ג'נרל דיינמיקס, רכשה את חברת "גלקסי איירוספייס" של התעשייה האווירית ומשפחת פריצקר. ביוני 2001 הודיעה גאלפסטרים כי לא תשתמש יותר בשמות מותגי המטוסים של גלאקסי, אלא תשתמש בשמות מותגים של מוצרים שלה. ה"גלאקסי" שווק בשם "גולפסטרים–200", וה"אסטרה–SPX" שווק בשם "גולפסטרים–100". פסי הייצור של שני המטוסים המשיכו לפעול בתעשייה האווירית כקבלן משנה ראשי. ב־3 במאי 2005, בוצעה בהצלחה טיסת בכורה למטוס המנהלים חדש, "גולפסטרים-G150". מטוס, מקטגוריה בינונית שיכול להטיס שמונה נוסעים, שפותח ויוצר בתעשייה האווירית עבור גאלפסטרים.
2004
נחתם הסכם שיתוף פעולה בין חברת הבת רמת"א לתאגיד הקנדי בומברדייה, לייצור משותף של 86 קרונות דו־קומתיים עבור רכבת ישראל, עם אופציה להגדלת ההזמנה לכ־500 קרונות. לצורך הפרויקט הוקם מפעל בהשקעה של כ־10 מיליון דולר, רמת"א הכשיר, במפעלי בומברדיה באירופה, כוח אדם לעבודה בפרויקט ולעובדי רמת"א הצטרפו למשך כשנה שלמה כ־15 טכנאים ומהנדסים של חברת בומברדיה מאירופה. ביצועה של ההזמנה החל באוגוסט 2005 ומערך הקרונות הראשון מתוצרת המפעל נמסר לרכבת ישראל בדצמבר 2005. לאחר השלמת ההזמנה נסגר המפעל והמבנה שיש לו קישור לרשת המסילות של רכבת ישראל נמכר.
2007
הקמת חברה בהודו לשיתוף פעולה עם קבוצת טאטא. החברה עסקה בייצור מקומי של מערכות מכ"ם.
2008
טקסיבוט – פרויקט משותף של התעשייה האווירית, לופטהנזה, וקבוצת TLD. בשנת 2011 נוסה הכלי בגרירת מטוס איירבוס A340-600 בטולוז, ומטוס בואינג 747-400 בנמל התעופה הבינלאומי של פרנקפורט. הכלי מיועד לחסוך לחברות התעופה אחוזים ניכרים של דלק סילוני. לדוגמה; מטוס בואינג 747, צורך בממוצע 1.25 טונות דלק, ב־17 הדקות הקודמות להמראה. לעומת זאת, הטקסיבוט צורך בין 25 ל־30 ליטר דלק בלבד. בנובמבר 2014 קיבל הטקסיבוט אישור של רשות התעופה האזרחית והסוכנות האירופית לבטיחות תעופה (EASA) לגרירת מטוסי בואינג 737, ובפברואר 2015 החל לפעול בשירות לופטהנזה בנמל התעופה הבינלאומי של פרנקפורט.
2009
נחתמה עסקה לאספקת 50 מזל"טים מתוצרת התעשייה האווירית לרוסיה. שנה אחר כך הורחבה העסקה, שנחתם הסכם למכירת מכלולים של מל"טים ומערכות שונות לייצור מקומי שלהם.
ייצור כלי טיס
במהלך שנותיה עסקה התעשייה האווירית במיזמים אחדים של ייצור והרכבה של מטוסים עבור חיל האוויר הישראלי, חלקם לחילות אוויר נוספים ומרביתם לגורמים אזרחיים (בעיקר מטוסי מנהלים). במיזמים אלה:
פיתוח, ייצור, הפעלה ותחזוקה של כלי טיס בלתי מאוישים
בעקבות לקחי מלחמת יום הכיפורים החל בשנת 1974 פיתוח מזל"ט ה"זהבן" למטרות סיור ותצפית מעל שדה הקרב. המזלט"ים הראשונים הופעלו באופן מבצעי בשנת 1981.
פיתוח וייצור מטוסי ביון
מטוס הביון "אורון" – המטוס פרי פיתוח של משרד הביטחון, התעשייה האווירית וצה"ל. בשנת 2021 נקלט בחיל האוויר, ונחשב למטוס ביון מתקדם ביותר. הוא מצטרף לטייסת 122 וישמש למשימות מודיעין בזמן אמת, הטייסת מפעילה כיום את מטוסי ה"עיטם" וה"שביט" למטרות דומות. האורון תוכנן על פלטפורמה של מטוס Gulfstream G550 ותוכנן בעקבות לקחים ממלחמות ומאירועים מבצעיים בעבר. הוא יצויד בשכבת מיצוי מידע אוטומטית המבוססת על אלגוריתמיקה מתקדמת ובינה מלאכותית, ויאפשר לזרועות צה"ל לשמר ולהעמיק את עליונותו המודיעינית מול האתגרים העומדים באזורנו. ה"אורון" יאפשר יצירת תמונת מודיעין מקיפה בזמן אמת, הכוללת פריסת כוחות קרקעיים של צבאות אויב וארגוני טרור, במעגלים קרובים ורחוקים, בשגרה, במב"ם ובלחימה. טכנולוגיות הבינה המלאכותית יאפשרו למצות באופן אוטומטי את הנתונים הרבים שייאספו ולעבד אותם לתוצר שיתמוך במאמץ ההתקפי של הזרועות השונות של צה"ל ויעצים את יכולת הקטלניות בזמן אמיתי. בכל מזג אוויר, בזמנים קצרים, בספיקת שטח של אלפי קילומטרים ובדיוקים שמיועדים לתקיפה. מטוס המשימה נותן לצה"ל יכולת ממד מודיעיני חדשני, חסר תקדים בעולם.
השבחת מטוסים
במהלך שנותיה עסקה התעשייה האווירית במיזמים רבים של השבחת מטוסים, לחיל האוויר הישראלי, לחילות אוויר נוספים ולחברות תעופה אזרחיות. במיזמים אלה:
הסבת מטוסי נוסעים למטוסי מטען
באוקטובר 2021 נחתם הסכם בין ההתעשייה האווירית ו (חברת הליסינג מטוסים), במסגרת ההסכם יוסבו 30 מטוסי איירבאס מדגם A330-300 מתצורת נוסעים לתצורת מטען, בין השנים 2028-2025.
תכנון וייצור ספינות
הדבורה היא סדרת ספינות סיור קלות של חיל הים הישראלי, ספינות אלה תוכננו ויוצרו בסוף שנות ה־70 עקב הצורך לסיור ולחימה נגד טרור ימי. הספינות משמשות בפלגות הבט"ש לפעילות ביטחון שוטף (בט"ש) ולסיכול פעולות טרור ימיות. כיום משרתות בחיל הים דבורות מארבעה דגמים: דבורת שערים, דבורה סימן 1, סופר דבורה סימן 2 וסופר דבורה סימן 3.
בדגמים האחרונים בספינות הסופר דבורה סימן 3 נכללו שיפורים במערכת ההנעה המאפשרת תמרונים מהירים וחלקים יותר, וכן אמצעי לחימה, טילים, אמצעי ראייה מתקדמים, ומערכות מכ"ם ואלקטרוניקה מתקדמות. ספינות רבות משרתות בחיל הים וספינות רבות סופקו גם למדינות זרות.
מבנה ארגוני
התעשייה האווירית כוללת, בעקבות השינוי הארגוני ב־2019, את החטיבות:
חטיבת מערכות טילים וחלל
חטיבת מערכות טילים וחלל (מט"ח) עוסקת במערכות בתחומי השליטה והבקרה, טילים, כלים משוטטים וחימוש מונחה מדויק, לוויינות ומשגרי לוויינים, אלקטרו־אופטיקה, וניווט וכן עזרים לאימון ולסימולציה. החטיבה מעסיקה כ־3,500 עובדים. בחטיבה שישה מפעלים:
חטיבת כלי טיס צבאיים
החטיבה מתמקדת בשלושה ענפי פעילות: פיתוח, ייצור ותפעול כלי טיס בלתי מאוישים (כולל כלי הטיס עצמם, מטע"דים, תחנות קרקעיות ותקשורת מוטסת וקרקעית), פיתוח וייצור מכלולים של כלי טיס צבאיים, השבחה ותחזוקה של כלי טיס צבאיים. בנוסף ישנה פעילות בחטיבה בתחום פיתוח וייצור מושבים סופגי אנרגיה למטוסים ומסוקים, פיתוח מערכי אימון ופיתוח מערכות שליטה ובקרה.
מפעלי החטיבה:
חטיבת תעופה
תחת קורת גג אחת מספקת חטיבת התעופה מערך שלם של טכנולוגיות ויכולות. החל בתכנון ופיתוח, רישוי, ייצור ותמיכה במטוסי מנהלים סילוניים, מכלולים תעופתיים ורכיבי מטוסים, וכלה בשירותי אחזקה מקיפים למטוסים, מנועים ורכיבים – כולל אחזקה כבדה, השבחות, הסבות ותוכניות פיתוח. לחטיבה גם יכולת הנחשבת תשתית לאומית - מרכז מנהרת הרוח.
מפעל רמת"א
מפעל רמת"א שוכן בבאר שבע והוקם ב־1967 ביוזמת ממשלת ישראל לפיתוח ומתן תעסוקה לתושבי הנגב. מקור שם רמתא: רכיבים ומערכות תעשייה אווירית. בשנת 2019 עבר המפעל מבעלות ישירה של התעשייה האווירית לבעלות חברת הבת אלתא מערכות.
המפעל עוסק בתכנון, ייצור והרכבה של מערכות שונות, בהן:
אלתא מערכות
אלתא מערכות היא חברה בת בבעלות מלאה של התעשייה האווירית, החברה עוסקת בפיתוח, ייצור ואספקה של מערכות לחימה אלקטרוניות ותקשורת ביטחונית. לחברה שלושה ענפי פעילות עיקריים: ענף מערכות מודיעין חזותי ומכ"ם, ענף מערכות התרעה מוטסות, וענף מערכות מודיעין אותות, לוחמה אווירית ותקשורת. ב־2009 הוקמה חטיבה חדשה בחברה בתחום ביטחון הפנים. בתחילת 2011 הוקמו שני תחומים חדשים תחום מערכות מכ"ם שטח והגנה מרחבית ותחום מערכות מכ"ם רב משימתיות מוטסות. כמו כן נמכרו אחזקות החברה באלישרא. החברה פועלת במעל ל־50 מדינות ברחבי העולם ומעסיקה כ־3,600 עובדים. ב־2011 הסתכמו הכנסותיה בכ־866 מיליון דולר. מקור שם אלתא: אלקטרוניקה תעשייה אווירית.
מפעלי החטיבה:
אלג'ניב
אַלְגֶ'נִיבּ (מערבית: الجانب - הצד [של הסוס]), נקרא גם γ בפגסוס, הוא כוכב בולט בקבוצת הכוכבים פגסוס עם בהירות נראית מדרגה 2.84. הכוכב נמצא במרחק של כ-390 שנות אור ממערכת השמש והוא חלק מהאסטריזם "הריבוע הגדול" יחד עם מרקב, שאט ואלפרץ.
התעשייה האווירית לישראל
מגל מערכות בטחון
חברת מגל מערכות בטחון הוקמה בשנת 1969 כחטיבה בתוך מפעל מבת ביהוד, במטרה למצוא פתרון שיחסום את חדירות המחבלים לאורך נהר הירדן, בתקופת מלחמת ההתשה בבקעת הירדן. החטיבה הפכה לחברה בשנת 1984, כאשר נמכרו 75% ממניות החברה, תמורת 1.5 מיליון דולר (כלומר לפי שווי שוק של 2 מיליון דולר) לחברת מירה מאג, שבבעלות אנשי העסקים נתן קירש ויעקב אבן עזרא. התעשייה האווירית המשיכה להחזיק ב־25% מהחברה עד שנת 2003, כאשר מכרה את יתרה המניות שהחזיקה תמורת 6.4 מיליון דולר.
אלג'ניב
מאפיינים
אלג'ניב הוא תת-ענק כחול מסוג ספקטרלי B2 IV, מסתו מוערכת בכמעט 9 מסות שמש, רדיוסו קרוב ל-5.5 מרדיוסי שמש, טמפרטורת פניו היא כ-22,000 קלווין והוא מאיר בעוצמה גדולה פי 900 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל הטמפרטורה הגבוהה של פניו חלק ניכר של קרינתו נמצא בתחום העל-סגול, כך שקרינתו הכוללת היא פי 6,000 מעוצמת ההארה של השמש. בהירותו של הכוכב משתנה בין דרגות 2.78 ו-2.89 במחזוריות של 3 שעות 38 דקות ו-31 שניות או 6.59 פעמים ביממה, ובשל כך הוא מסווג כמשתנה β בקפאוס. מדידות ספקטרוסקופיות של מהירותו הרדיאלית הראו שהיא משתנה במחזוריות של 370.5 ימים באופן שמצביע על קיומו של בן זוג עמום וקטן יותר שלא ניתן לצפייה באמצעים אופטיים ושמקיף את אלג'ניב במסלול אליפטי מאוד ובמרחק שנע בין עשירית של יחידה אסטרונומית לחצי יחידה אסטרונומית. מדידות עדכניות יותר מצביעות על כך שכל השינויים במהירות הרדיאלית מקורם בחוסר היציבות של הכוכב ולמעשה אין לו בן זוג. במרחק זוויתי של כ-3 דקות קשת מאלג'ניב נמצאים שני כוכבים עמומים עם דרגות בהירות 11 ו-12. לא ידוע אם הם קשורים כבידתית לאלג'ניב או אם הם בכלל נמצאים באותו המרחק או רק במקרה על אותו קו ראייה. אם המרחק זהה, אז מדובר ככל הנראה בזוג ננסים אדומים ואם הם אכן קשורים כבידתית לאלג'ניב, הם מקיפים אותו במרחק של לפחות שליש שנת אור ובזמן הקפה של מאות אלפי שנים. הכוכב נמצא בשלבי סיום של היתוך המימן שבליבתו להליום ועתיד להתנפח ולהתקרר עד שיהפוך לענק אדום.
התעשייה האווירית לישראל
מפעל מת"א
בשנת 1975 החלה הקמתו של "מפעל התחזוקה האווירית" (מת"א) באזור התעשייה עטרות בצפון ירושלים, ביוזמת ראש עיריית ירושלים טדי קולק ושר הביטחון שמעון פרס, במטרה לפתח מקורות תעסוקה יצרניים בירושלים. בשנת 1977 החלה החברה הכלכלית לירושלים בהקמתם של מבנים ייעודיים למפעל בשדה התעופה עטרות, במפעל עבדו באותה עת כבר 120 עובדים והוא עסק בייצור חלפים ותחזוקת מערכות של כלי טיס. המפעל שהוקם בשדה התעופה עטרות התמחה בשיפוץ מסוקים. בין השאר הוסמך כמרכז תחזוקה של חברת סיקורסקי האמריקנית, ועסק בשיפוץ מסוקי התובלה מדגם יסעור של חיל האוויר ושל צבא תאילנד. בשיאו העסיק המפעל כ־600 עובדים. אחד הלקוחות הגדולים של המפעל במהלך השנים היה חיל האוויר האמריקאי, לאחר שהחברה זכתה במכרז לשיפוץ מסוקיו המוצבים באירופה בתחילת המאה ה־21 החלו לקוחות בינלאומיים להחרים את המפעל עקב מיקמו מעבר לקו הירוק, כולל חיל האוויר האמריקאי. רוב פעילות המפעל הופסקה בשנת 2006. במפעל פועל מתקן להרצת להבי מסוקים.
חשדות לפלילים
בשנת 1981 הורשע מזכיר ועד עובדי התעשייה האווירית, שמואל קישלס, בקבלת שוחד במסגרת פעילותו מטעם הוועד.
במרץ 2017 נעצרו 13 בכירים בתעשייה אווירית ובמערכת הביטחון בחשד לעבירות שחיתות, מרמה בנסיבות מחמירות, הלבנת הון, גנבה בידי עובד ציבור, מרמה והפרת אמונים. ע"פ הדיווחים, בכירים בחברות שירותים שילמו שוחד לבכירי התעשייה האווירית כדי לזכות במכרזים. הסתעפות של חקירת המשטרה העלתה חשדות לקיום של מנגנון פוליטי בחברה, במסגרתו סחטו בכירים בוועד העובדים את העובדים האחרים על מנת לפקוד אותם למפלגת הליכוד. שר הרווחה והמזכיר לשעבר של ארגון עובדי התעשייה האווירית חיים כץ, נחקר בפרשה זו באזהרה ובנו, יאיר כץ, הוא אחד החשודים בפרשה.
באפריל 2020, הודיעה המחלקה הכלכלית בפרקליטות המדינה לארבעה חשודים בפרשת השוחד כי נשקלת העמדתם לדין, בכפוף לשימוע. במרכז הפרשה עומד חבר הוועד, החשוד כי קיבל שוחד מספק מזון של החברה, הציג מצג כוזב ולחץ על עובד שסעד את אשתו החולה להגיע לבחור את יו"ר הוועד.
פרשות השוחד בהודו
בתחילת שנות ה־2000 החלה התעשייה האווירית למכור נשק בהיקפים גדולים להודו. באוקטובר 2006 האשימה לשכת החקירות המרכזית של הודו, בכירים לשעבר בקבלת שוחד בסך כ־435 אלף דולר עבור רכישת מערכות טילי ברק מהתעשייה האווירית, בעסקה שנחתמה בשנת 2000. בתום חקירה נטען כי שר ההגנה לשעבר של הודו, ג'ורג' פרננדס, וראש מפלגת סמאטה, ג'איה ג'אילטליי, חשודים כי קיבלו 435 אלף דולר כדי לקדם את העסקה. גם מפקד הצי ההודי לשעבר, אדמירל סושיל קומאר, חשוד במעורבות באי סדרים סביב העסקה, שהיקפה נאמד ב־150–200 מיליון דולר. במרץ 2009, דווח כי עסקה נוספת, בשווי מוערך של כ־1.5 מיליארד דולר, לאספקת כ־2,000 טילים מדגם ברק–8 לצבא היבשה של הודו, נופחה על מנת לאפשר תשלומים של עמלות, שאינן חוקיות במדינה. העיתון DNA, היוצא לאור בניו דלהי, טען כי בידיו מידע ש־6% מהסכום, שהם כמאה מיליון דולר, מוגדרים "הוצאות עסקיות", שהם בעצם כיסוי לתשלום עמלות או אף שוחד לפקידים בכירים בממשלת הודו, שהיו בסוד העסקה ואישרו אותה. באפריל 2009 הודיעה ממשלת הודו כי לא תבצע עסקאות עם התעשייה האווירית במשך חמש שנים, אם יתברר שהייתה מעורבת בנתינת שוחד.
חשד לשוחד בפולין
בפברואר 2010, פורסם שהתעשייה האווירית מכרה שמונה מל"טים ב־33 מיליון דולר לפולין. בקיץ 2013, פורסם בעיתונות הפולנית שעבור העסקה שולם שוחד לגנרל פולני. בפברואר 2014 שלל מנכ"ל משרד הביטחון את רישיונות היצוא של התעשייה האווירית ואלביט לפולין על רקע החדש לשוחד.
מדליית פרנקלין
מדליית פרנקלין היא פרס שהוענק על הישגים במדע בין השנים 1915–1997 על ידי מכון פרנקלין בפילדלפיה, ארצות הברית. מדליית פרנקלין נחשבה ליוקרתית ביותר מבין המדליות שהוענקו על ידי מכון פרנקלין. בשנת 1998 היא אוחדה עם מדליות אחרות של מכון פרנקלין למדליית בנג'מין פרנקלין.
זוכים
הזוכים הראשונים במדליה, היו האיקה קמרלינג אונס בתחום הפיזיקה, ותומאס אלווה אדיסון בתחום ההנדסה, שקבלו את המדליה בשנת 1915.
הזוכה האחרון במדליה היה מריו קפקי שקיבל את המדליה בשנת 1997.
מיק מיל
רוברט רימיק ויליאמס (באנגלית: Robert Rihmeek Williams; נולד ב-6 במאי 1987), ידוע בשם הבמה מיק מיל (Meek Mill), הוא ראפר, פזמונאי ופעיל חברתי אמריקאי.
ביוגרפיה
וליאמס נולד וגדל בפילדלפיה. הוא החל את הקריירה המוזיקלית שלו כבאטל ראפר ובהמשך הקים גם הרכב ראפ בשם "The Bloodhoundz".
ב-2008 הראפר T.I. החתים את מיק מיל בחברת התקליטים שלו. בפברואר 2011, לאחר שעזב את החברה, חתם בחברת תקליטי ההיפ הופ "מייבאך" של הראפר ריק רוס.
ב-2012 הוציא את אלבום הבכורה שלו, Dreams and Nightmares, דרך חברות התקליטים האחים וורנר ומייבאך מיוזיק גרופ. האלבום, שקדם לו הסינגל "Amen" בשיתוף דרייק, הגיע למקום השני בבילבורד 200. באותה השנה, השתתף עם ריק רוס בשיר "Triumphant (Get 'Em)" של הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי.
ב-2015 הוציא את אלבומו השני, Dreams Worth More Than Money. האלבום זכה בפרס המוזיקה של בילבורד לאלבום הראפ הטוב ביותר ואף במעמד "אלבום פלטינה" מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
ב-2017 הוציא את אלבומו השלישי, Wins & Losses. האלבום זכה במעמד "אלבום זהב" מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
ב-2018 הוציא את אלבומו הרביעי, Championships. האלבום הגיע למקום הראשון בבילבורד 200 וזכה במעמד "אלבום פלטינה" מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי ואיגוד תעשיית ההקלטות הקנדי. האלבום כלל את הלהיט "Going Bad" בהשתתפות דרייק, שהגיע למקום ה-6 במצעד בילבורד הוט 100 וזכה במעמד פלטינה כפולה.
בשנת 2020 שיחק לראשונה, בתור בלאקס בסרט הדרמה Charm City Kings שנוצר על פי רעיון של בארי ג'נקינס.
לואי לטריה
ביוגרפיה
לטריה נולד בפריז בירת צרפת, בנם של במאי הקולנוע פרנסואה לטריה ומעצבת התלבושות קתרין לטרייר (לבית פאביוס). הוא אחיינם של ראש ממשלת צרפת לשעבר, לורן פביוס והאנטיקוואר פרנסואה פאביוס. על חינוכו לאמנות הופקדה אמו. לפני שהחל להתנסות בבימוי סרטים קצרים, היה לטריה מתופף בהרכב מוזיקלי חובבנית. בהגיעו לגיל 18, אחרי שהשתפשף בענף הפרסום, עזב לטריה את צרפת כדי ללמוד קולנוע בבית הספר "טיש" לאמנויות (Tisch School of the Arts) של אוניברסיטת ניו יורק.
ב-1997 התלמד לטריה אצל הבמאי ז'אן-פייר ז'נה באתר הצילומים של הנוסע השמיני 4: התחייה. עם שובו לצרפת, הוא עבד עם לוק בסון על הפקת פרסומות עבור החברות "קלאב אינטרנט" ו"לוריאל".
מאוחר יותר בשנת 2002, לטריה ביים את הסרט הראשון בטרילוגיית המשלח, סרט פעולה בכיכובו של ג'ייסון סטיית'האם. על אף שבארצות הברית נתפש לטריה כמנהל האמנותי של הסרט וכקורי יואן כבמאי, באירופה ניתן קרדיט הבימוי ללטריה. ב-2008, כחלק ממגמה בה במאים צרפתים רבים מועסקים בהוליווד, ביים לטריה את הסרט ביקום הקולנועי של מארוול, "הענק הירוק". הפרויקט הבא שלו, גרסה מחודשת של התנגשות הטיטאנים מ-1981, הופץ על ידי האחים וורנר ועלה לאקרנים ב-2 באפריל 2010.
ב-2013 ביים את הסרט המצליח "האשליה" בכיכובם של מארק רופאלו, איילה פישר, וודי הרלסון, דייב פרנקו, ג'סי אייזנברג ורבים אחרים. ב-2016 ביים את הסרט "גרימסבי".
בשנת 2021 שוחררה להפצה סדרת הטלוויזיה "לופן" בהשראת ארסן לופן, שביים. בשנת 2022 ביים את קומדיית הפעולה "רחוק מהבית" בכיכובו של עומאר סי.
בשנת 2023 ביים את הסרט "מהיר ועצבני 10"; העשירי בסדרת סרטי "מהיר ועצבני", לאחר שהחליף את ג'סטין לין בכס הבימוי והוא יביים גם את הסרט האחרון בסדרה, "מהיר ועצבני 11".
סול
{{פירושונים| אישים:
לורנס
ראו גם
}}
מועתזילה
המועתזילה (المُعْتَزِلَة, תעתיק מדויק: מֻעְתַזִלָה) היא אסכולה תאולוגית רציונליסטית עתיקה באסלאם שהתפתחה בערים בצרה ובגדאד בין המאה ה-8 וה-10 לספירה.
המועתזילים ידועים בעיקר בכך שהם דוחים את תורת הקוראן הגורסת כי הקוראן הוא יצירה קדמונית-נצחית שנוצרה עם אלוהים; אם הקוראן הוא דבר האל, הרי שמבחינה הגיונית האל "חייב להיות קודם לנאומו שלו". הפילוסופיה של המועתזילים מתמקדות במושגים של צדק אלוהי (אל-עדל) ואחדות אלוהית (תווחיד). אסכולה זו פעלה לפתור את "בעיית הרוע" התאולוגית: כיצד ליישב את צדקו של אל-כל יכול עם מציאות הרוע בעולם, בהתאם לכתבי הקוראן. נימוקם של המועתזילים היה שהם מאמינים כי אלוהים הוא צודק וחכם, ומכיוון שאינו יכול לפקוד על מה שמנוגד לתבונה או לפעול תוך התעלמות מרווחת ברואיו, יש לראות את הרע כמשהו שנובע מטעויות הנובעות ממעשים אנושיים, הנובעות מרצונו החופשי של האדם.
מקורות
התאולוגיה המועתזילית התפתחה במאה השמינית בבצרה כאשר ואסל בן עטא (واصل بن عطاء) עזב את שיעוריו התאולוגיים של אל-חסן אל-בצרי (الحسن البصري) לאחר ויכוח תאולוגי; לפיכך הוא וחסידיו כונו "המועתזילה", ה"פורשים" או "המתנתקים".
אנשי המועתזילה כינו את עצמם "אהל אל-עדל וא-תווחיד" (أهل العدل والتوحيد - אנשי הצדק והייחוד), בשל התאולוגיה שבה הם האמינו, שהתבססה על הרציונליות של הפילוסופיה היוונית וניסתה לאחד אותה עם הדוקטרינה האסלאמית, ולהראות כי הן אינן סותרות זו את זו.
בתקופה זו נדונו כמה שאלות בתאולוגיה המוסלמית: האם הקוראן נברא או קדמון (התקיים מאז ומעולם), האם הרע נברא על ידי האל, נושא הבחירה החופשית לעומת הדטרמיניזם, האם יש לפרש את כינוייו ומאפייניו של האל בקוראן באופן מילולי או אלגורי, והאם מאמינים חוטאים יקבלו עונש נצחי בגיהנום. האסלאם גם עסק בתקופה זו בכמה דוקטרינות שמאוחר יותר נתפסו ככפירה, וכן בסוגיות שהציבו בפניו אתאיסטים, בעיקר אבן א-רוואנדי. האסכולה המועתזילית ניסתה לענות על כל הנושאים הללו.
דעות
הדעות המועתזיליות מסוכמות ב"חמשת העקרונות":
1. ייחוד (توحيد) - לא ניתן להבין את האל בהבנה האנושית. הם טענו כי הפסוקים בקוראן שמתארים את האל כיושב על כס מלכות הם אלגוריים. המועתזילה טענו כי הקוראן אינו יכול להיות נצחי, אלא הוא נברא בידי האל, שאם לא כן ייחודו של האל אינו אפשרי. הם השתמשו באלגוריה באופן קיצוני, ואת מתנגדיהם כינו "אנתרופומורפים".
2. צדק אלוהי (عدل) - על מנת להתמודד עם בעיית הרוע בעולם שבו האל הוא כל יכול, המועתזילים הצביעו על הבחירה החופשית של האדם, כך שהרע הוגדר כדבר שנובע מטעויות אנושיות. האל אינו עושה רע, והוא לא מבקש מהאדם לעשות רע. אילו מעשיו הרעים של האדם היו רצון האל, אז לעונש לא הייתה משמעות, כי האדם היה בכל מקרה מבצע את רצון האל.
3. ההבטחה והאיום (الوعد والوعيد) - נושא זה עסק בשאלות הנוגעות ליום הדין האחרון, ה"קיאמה", שבו האל יגמול לאלה שצייתו לו, ויעניש את אלה שלא צייתו באש הגיהנום.
4. עמדת אמצע (المنزلة بين المنزلتين, תרגום מילולי: המדרגה שבין המדרגות). מתייחסת למעמדו של החוטא, האם חוטא הוא כופר. בראיית המועתזילה, החוטא "סטה מדרך הישר" (فاسق, פאסִק), אולם הוא אינו כופר.
בכל אחד מנושאים אלה, המועתזילה החזיקו בדעות שונות מאסכולות אחרות באסלאם באותה תקופה.( דעות שונות במיוחד מול אנשי החדית' "אהל אל-חדית').
מורשת האסכולה
הרציונליזם המועתזילי התאים למעמדות המשכילים של אותה תקופה, וכן עמדותיה לגבי בחירה חופשית, וההתנגדות שלה לאנתרופומורפיזם האל שנטען כי הזרמים האחרים מאמינים בו. אולם כיוון שהמועתזילה הייתה אליטיסטית מטבעה, היא מעולם לא הצליחה לחדור אל ההמונים, והאימוץ שלה בידי המנהיגים והרדיפות שבאו לאחר מכן הפכו אותה למושכת אף פחות.
המועתזילים התמקדו בתחילה בתגובות להתקפות על האסלאם מלא-מוסלמים. אולם לאחר זמן קצר הם החלו להתווכח עם זרמים אחרים בתוך האסלאם עצמו. אף שמועתזילים תמכו בעקרון במרד במנהיגים שאינם צודקים, הברית שלהם עם מנהיגים שרדפו את מי שלא הלך בדרכם מעמידה גישה זו באור אירוני.
כתגובה למועתזילה, פיתח אבו אל-חסן אל-אשערי, במקור מועתזילי בעצמו, מתודולוגיות המכונות כלאם (كلام ככל הנראה תרגום מילולי של המילה "לוגיקה"), שגם היא התבססה על הדיאלקטיקה היוונית, וכך התחיל את האסכולה האשערית. התאולוגיה האשערית הייתה בעצם הקודפיקציה של האמונות המסורתיות של האסלאם הסוני. בהשפעת האשערים התפתחה האסכולה המטורידית, ומייסדה כתב ספרים רבים על מנת להפריך טיעונים מועתזילים.
זרמים רבים בשיעה, במיוחד הזרם השנים-עשרי, אימצו חלק מהדעות של המועתזילה, ואיחדו אותן בתאולוגיה שלהם.
הדעות הרציונליסטיות והדוגמטיסטיות של המועתזילה השפיעו עמוקות גם על רבי סעדיה גאון, והשפעתן ניכרת ביותר בספרו החשוב "אמונות ודעות" למשל בנושא הגמול לבעלי חיים. גם הרמב"ם התייחס לדעותיהם בספרו הפילוסופי "מורה הנבוכים".
ניסיונות מודרניים לתחייה
נעשו כמה ניסיונות מודרניים להחיות את המחשבה המועתזילית, במיוחד כמשקל נגד לאסכולות הסַלַפית והווהאבית; דוגמאות כוללות את הארון נסותיון ונאסר אבו זייד וכן http://www.mutazelah.com/.
לינדזי אל
בשנת 2017 הוציאה את אלבום האולפן השלישי שלה, The Project. האלבום זכה להצלחה רבה, והנפיק את הלהיט "Criminal" שזכה להצלחה רבה: הוא כבש את פסגת מצעד שירי הקאנטרי בסמוך לצאתו, מה שהפך אותו לשיר הסולו הנשי הראשון של זמרת קנדית שהצליח לעשות זאת מאז שנת 2008.
בהמשך, הוציאה את אלבומה הרביעי, The Continuum Project. האלבום זכה להצלחה נאה והצליח להיכנס למצעד האלבומים העצמאיים.
ביוגרפיה
לינדזי אל נולדה ב-20 במרץ 1989, בקלגרי, באלברטה שבקנדה. היא החלה לנגן בפסנתר בגיל בשש, עד שבגיל מסוים התחילה לנגן בגיטרות של אביה. היא הצהירה כי הגיטרות הן חלק בלתי נפרד ממנה. בשנת 2003, התחילה את הקריירה המוזיקלית שלה באופן רשמי, כאשר הוציאה את אלבום הבכורה הלא מסחרי שלה, Consider This.
בגיל 10 החלה אל לכתוב שירים. במהלך הקריירה שלה כתבה אל שירים רבים, ובשנת 2020 הייתה מעורבת בהפקת אלבומה החמישי, Heart Theory.
קריירה
את אלבום הבכורה הלא מסחרי שלה, Consider This, הוציאה לינדזי אל בשנת 2008. האלבום לא זכה להצלחה רבה. שנה לאחר מכן, הוציאה את אלבומה השני Alone. אלבום זה לא זכה להצלחה רבה גם כן, ובעקבות כך לקחה הפסקה מעולם המוזיקה.
לאחר עשור, הוציאה את אלבומה השלישי, The Project. הוא זכה להצלחה חסרת תקדים ונמכר בשבוע צאתו בארצות הברית בעשרות אלפי עותקים. מתוכו יצא הלהיט "Criminal" שזכה להצלחה חסרת תקדים כאשר כבש את פסגת מצעד שירי הקאנטרי של קנדה, דבר שהפך אותו לשיר הסולו הנשי הראשון של זמרת קנדית שהצליח לעשות זאת, מאז שנת 2008. בנוסף, יצאו מתוך האלבום שני סינגלים נוספים; "Waiting on You" ו-"Champagne". באותה השנה, הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה, Worth the Wait. המיני-אלבום זכה להצלחה מסחרית נאה.
באמצע שנת 2018, הוציאה לינדזי אל את אלבומה הרביעי, The Continuum Project. האלבום הצליח להיכנס למצעד האלבומים העצמאיים. מתוך האלבום לא יצאו סינגלים. בשנת 2019, הוציאה את "I Don't Love You". בשנת 2020, הוציאה את "Want Me Back". באותה השנה, הוציאה את אלבומה החמישי Heart Theory.
נגיף הנדרה
נגיף הנדרה (HeV) (שם מדעי: Hendra henipavirus) הוא נגיף הנישא בעטלפים וקשור לזיהום קטלני בסוסים ובבני אדם. התפרצויות מחלות רבות באוסטרליה בקרב סוסים נגרמו על ידי נגיף הנדרה. נגיף ההנדרה שייך לסוג Henipavirus, המכיל את הנגיף ניפה (Nipah), שגרם להתפרצות מחלות.
פתולוגיה
Ephrin B2 זוהה כקולטן העיקרי של נגיפי henipaviruses.
העברה
שועלים-מעופפים זוהו כנשא וירוס ההנדרה. שכיחות של 47% נמצאה בשועלים-מעופפים, דבר המצביע על זיהום אנדמי של אוכלוסיית העטלפים ברחבי אוסטרליה. סוסים נדבקים בהנדרה לאחר חשיפה לנוזל גוף מעטלף שועל-מעופף נגוע, לעיתים קרובות על ידי שתן, צואה או פרי לעוס המכוסים ברוק של השועל-המעופף כאשר רעו מתחת לאתרי לינה של שועלים-מעופפים. שבעה אנשים שנדבקו היו במגע עם סוסים חולים. וטרינרים נמצאים בסיכון רב יותר להידבקות במחלה.
בשנת 2021 זוהתה גרסה חדשה של נגיף הנדרה בשם "גנוטיפ נגיף הנדרה 2" (HeV-g2) בשני מיני שועלים-מעופפים באוסטרליה. לגנוטיפ הומולוגיה של 84% עם רצפי גנומים אחרים של וירוס ההנדרה שפורסמו.
מניעה, איתור וטיפול
שלוש גישות עיקריות מופעלות כיום כדי להפחית את הסיכון לבני אדם.
התפרצות
נגיף ההנדרה (נקרא במקור "סוס מורביליווירוס") התגלה בספטמבר 1994. הוא גרם למותם של שלושה עשר סוסים ומאמנת במתחם אימונים בשדרות ויליאמס 10 בהנדרה, פרבר של בריזבן שבקווינסלנד, אוסטרליה.
חולה 0, סוסה בשם Drama Series, שהובאה מקנון היל, אוכסנה עם 19 סוסים לאחר שחלתה, ומתה יומיים לאחר מכן. כל הסוסים חלו, ו-13 מתו. שש החיות הנותרות הומתו כדי למנוע זיהום חוזר והעברה. המאמנת, ויקטורי ('ויק') רייל, ומנהל העבודה של האורווה, ריי אנווין, היו מעורבים בטיפול בחולה 0, ושניהם חלו במחלה דמוית שפעת תוך שבוע ממות הסוס הראשון. אנווין התאושש אך רייל מתה מאי-ספיקת כליות. מקור הנגיף היה ככל הנראה הפרשות מוקצפות מאפה של חולה 0.
התפרצות קודמת התרחשה באוגוסט 1994 במאקאי 1,000 ק"מ צפונית לבריזבן. שני סוסים ובעליהם מתו. הבעלים סייע בנתיחה לאחר המוות של הסוסים, ותוך שלושה שבועות אושפז בבית החולים כשהוא סובל מדלקת קרום המוח. הוא החלים, אבל 14 חודשים לאחר מכן פיתח סימנים נוירולוגיים ומת. התפרצות זו אובחנה בדיעבד כנוכחות וירוס ההנדרה במוחו.
התפרצות באוסטרליה
עד יוני 2014 התרחשו באוסטרליה חמישים התפרצויות של נגיף ההנדרה, כולן כרוכות בזיהום של סוסים. שמונים ושלושה סוסים מתו או הורדמו. ארבעה נוספים מתו או הורדמו כתוצאה מזיהום אפשרי בהנדרה.
שיעור התמותה בבני אדם הוא 60% ובסוסים 75%.
ארבע מההתפרצויות הללו התפשטו לבני אדם כתוצאה ממגע עם סוסים נגועים. ב-26 ביולי 2011 דווח על כלב בשטח הר אלפורד עם נוגדני HeV - הפעם הראשונה שחיה אחרת מלבד שועל-מעופף, סוס או אדם נבדקה והוכרה כחיובית לווירוס ההנדרה, מחוץ למצב של ניסוי מעבדה.