cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צבא המתים
עלילה
חברי הצוות מוצאים שרטוטים קודמים של הבניין, מהם מתברר שצוותים קודמים פעלו ומתו עבור בליי בניסיון להשיג את הכסף. בהיכנסם לקזינו של בליי, סקוט וקייט מדליקים את האור, ותוך כדי כך הם מתווכחים על היחסים ביניהם, וקייט מאשימה את סקוט שזנח אותה כאשר אמא שלה מתה. מריאן מכינה את המסוק על הגג. בעוד דיטר מצטרף אל ונדרו וגוזמן לפרוץ את הכספת, האחרים מוצאים שלדים של שכירי חרב קודמים של בליי. מרטין ולילי נשארים בחוץ, בתירוץ שהם מתצפתים, אך למעשה הם מפתים את המלכה לצאת למרחב הפתוח, ומרטין עורף את ראשה ומסביר ללילי שראש הזומבי חשוב יותר מהכספת. זאוס מוצא את גופתה הערופה של הכלה, מחזיר אותה אל קזינו "אולימפוס", ושולה מגופה עובר זומבי. נזעם, זאוס מוביל את הזומבים הנבונים, אל הקזינו של בליי, לתפוס את בני האדם. בינתיים, שדרן חדשות מדווח שהממשלה קידמה את הנשק הגרעיני, מה שמותיר לצוות שהות של כשעה וחצי. בעוד דיטר פותח את הכספת, סקוט מגלה שקייט עזבה לחפש את גיטה. כאשר הוא וקרוז הולכים לחפש את קייט, זומבים "אלפא" מופיעים והורגים את קרוז.
מרטין כולא את שאר חברי הצוות במרתף הבניין, ומסביר שבליי מעוניין רק בראש של זומבי, ממנו ניתן לשבט צבא של זומבים עבור הממשלה, מה שישתלם יותר מאשר הכסף שבכספת. ביוצאו החוצה, מתברר למרטין שלילי גנבה את הראש של המלכה, ואז הנמר הזומבי, ולנטיין, הורג אותו וטורף את ראשו. ונדרו נאבק בזאוס, ודיטר מקריב את עצמו כדי שוונדרו יישאר בטוח בתוך הכספת. סקוט, לילי וגוזמן מגיעים ללובי של הקזינו, שם הם מותקפים על ידי זומבים שמסתערים על גוזמן, אך הוא מפוצץ רימוני יד והורג אותם, אך תוך כדי כך הוא משמיד את הכסף שהוציא מהכספת. זאוס נאבק איתם על הגג, לילי מסיחה את דעתו בעזרת ראש המלכה, וסקוט ומריאן נמלטים. זאוס משפד את לילי עם מוט ברזל, אך היא מספיקה להשליך מהגג את הראש שמתרסק על המדרכה לפני שזאוס יתפוס אותו.
מריאן לוקחת את סקוט אל קזינו "אולימפוס" למצוא את קייט. בתוך הקזינו, קייט מוצאת את גיטה והורגת את קאמינגס. זאוס מתנפל עליהם, אך סקוט פוגע בו עם רומה רימונים. סקוט, קייט וגיטה מגיעים לגג אך לא מוצאים איש. מריאן שבה ומופיעה כאשר זאוס מגיע שוב אל הגג, השלושה קופצים לתוך המסוק, אך זאוס קופץ אחריהם ונושך את סקוט. קייט מסיחה את דעתו של זאוס, וסקוט הורג אותו. כאשר הפיצוץ הגרעיני משמיד את לאס וגאס, גל ההלם גורם למסוק להתרסק, וגיטה ומריאן נהרגות.
קייט ניצלת מההתרסקות ומוצאת את סקוט, שנותן לה כסף להתחיל חיים חדשים בטרם יהפוך הוא עצמו לזומבי בעקבות נשיכתו של זאוס. קייט הורגת את סקוט ומחולצת מהגג על ידי מסוק צבאי. ונדרו יוצא מהכספת עם הכסף שנותר ונוסע ליוטה, שם הוא שוכר מטוס פרטי להטיס אותו למקסיקו סיטי. במהלך הטיסה, ונדרו מגלה שהוא ננשך.
פיתוח ויצירה
סרטי יוניברסל והאחים וורנר היו אמורים להפיק ולהפיץ בעוד מתיאס ואן הייניגן ג'וניור חתם להיות הבמאי של הסרט בזמן שהתסריט של הסרט נכתב בידי ג'ובי הרולד לפי רעיון וסיפור מקורי שאותו יצר זאק סניידר, במאי הסרט המקורי.
סניידר תיאר אז וגם כיום את הפרויקט כ"סרט זומבים בקנה מידה גדול שלא נראה קודם לכן" ושיבח את יכולתו של הייניגן לשלב הומור ואירוניה שמאפשרים לו, לדבריו, ליצור סיפורים מורכבים בתוך חצי דקה.
בתחילה דווח שהסרט הוא ככל הנראה אמור להיות המשך חלופי ל"שחר המתים" שסניידר ביים ויצר ב-2004 בתור סרטו הראשון, והוא ככל הנראה מתרחש כ-15 שנים לאחר מאורעות אותו הסרט ומתמקד בסיפורו של אדם המאגד צוות שכירי חרב לבצע שוד בקזינו שנמצא בלאס וגאס אשר משתבש בעת התפרצות מגפת זומבים.
בפברואר 2019, יותר מ-11 שנים שבהן הפרויקט היה תחת שלבי פיתוח ארוכי טווח, רכשה חברת נטפליקס את זכויות הפצת הסרט מחברת האחים וורנר בתמורה לתקציב הפקה של כ-70 מיליון דולר עד 90 מיליון דולר והחזירו את סניידר לתפקיד הבמאי, בזמן שהוא כותב ביחד את התסריט של הסרט עם ג'ובי הרולד ושאי האטן, ואילו סניידר אמר כי "אין עליי שום אזיקים או כבלים בדבר הזה" כשהוא מתכוון לעזיבתו מהסרט "ליגת הצדק" משנת 2017 בעקבות התאבדות בתו והסרט מסמל את חזרתו לעשיית קולנוע לאחר היעדרות של כיותר מ-3 שנים ברציפות לעומת יצירת גרסת הבמאי שלו לליגת הצדק.
ליהוק
ב-5 באפריל 2019 דווח כי דייב בטיסטה לוהק לתפקיד הראשי בסרט, אשר תואר כ"אדם העומד בראש צוות שכירי חרב לעשות שוד בלאס ווגאס". אחד משחקני הסרט, כריס ד'ליה, הוחלף בידי השחקנית והקומיקאית טיג נוטארו, לאחר שדווח כי השחקן חשוד בטענות שקשורות לעבירות מין שביצע.
צילומים
הצילומים ל"צבא המתים" החלו ביולי 2019 באלבקרקי. לאחר מכן, הצילומים עברו לניו ג'רזי ואטלנטיק סיטי וכן נערכו בלוס אנג'לס ובניו מקסיקו. במאי הסרט זאק סניידר, שימש כצלם הראשי של הסרט כשהוא משתמש במצלמות RED דיגיטל מיוחדות. ב־22 בדצמבר 2020 הושלמו הצילומים.
הפצה
הסרט הופץ לשידור בנטפליקס ב-21 במאי 2021.
סרט וסדרת פריקוול
בהיותו סרט ההמשך החלופי של "שחר המתים" של 2004 שאותו יצר וביים זאק סניידר, דווח בספטמבר 2020 כי "צבא המתים" יקבל סרט פריקוול ואף סדרת אנימה טלוויזיונית אשר נמצאים בשלבי פיתוח מתקדמים על מנת להרחיב את ההמשך לכדי יצירת זיכיון, ובנוסף, דווח כי סדרת האנימה תיקרא בשם "צבא המתים: ווגאס האבודה" ודווח כי הסדרה תתמקד בכמה וכמה דמויות מהסרט של 2021 בשלביה המוקדמים של מגפת הזומבים שמתוארת בסרט, ובנוסף, כוכב הסרט מתיאס שווייגהופר יככב בסרט הפריקוול המתוכנן ואף יביים אותו.
ב-1 באוקטובר 2020 דווח כי ג'ו מנגנלו, כריסטיאן סלייטר, ונסה הדג'נס, הארי לניקס, רוס באטלר, ג'נה מאלון ונולאן נורת' יככבו בסדרת ההנפשה-בסגנון-אנימה החדשה שגם היא תופק ותופץ בידי נטפליקס.
קישורים חיצוניים
ביקורות
פינדארוס
פינדארוס (522–443 לפנה"ס) היה משורר יווני, מיוצריה הדגולים של השירה הלירית ביוון העתיקה. נולד בכפר קינוסקאפלאי אשר במחוז תבאי. באנגלית ובשפות אירופיות נוספות הוא נקרא גם פינדאר.
משורר המיתוס והאריסטוקרטיה
פינדארוס היה מבאי חצרות שליטים והסתופף במחיצתם של האריסטוקרטים. למעשה היה אריסטוקרט בלב ובנפש והקפיד על תוארי המשפחה וסמליה עד כדי חרדת קדושה. אביו השתייך לקבוצה שנקראה בשם "אייגידאי", היינו צאצאי הגיבור המיתולוגי אייגאוס. חבורה זו נקשרה לאצולה הוותיקה של העיר תבאי, לדור המייסדים, שקצה החוט המיתולוגי שלו מתגלגל עד לימי מייסד העיר, הלא הוא קדמוס.
אלכסנדר הראשון ממקדוניה הזמינו לחצרו ופינדארוס חיבר שיר תהילה לכבודו. כגמול לכך חמל שליט זה על ביתו של פינדארוס בתבאי ולא החריבו ואף לא בזז את רכושו, כפי שנהג כלפי שאר המבנים בעיר זו.
ה'אודות' האולימפיות
נודעו במיוחד ה"אודות" ("אודה" – oide – שיר שזומר במקהלה או ביחיד בליווי כלי נגינה) שחיבר, הן לכבוד ניצחונותיהם של בני אצולה בקרבות והן לכבודם של מנצחים בתחרויות הקודש הספורטיביות, באולימפיה, בדלפוי, בנמאיה ובקורינתוס. מליריקה זו, ובפרט מ"האודות האולימפיות", עולה תמונה עשירה, מגוונת ועסיסית על המשחקים הספורטיביים: הספורטאים, המאמנים, האימונים, ענפי התחרויות, השיפוט, הקהל, הפרסים, העבריינות ועוד. שיריו זורקים אור היסטורי מעניין על נושא תרבות הגוף והמשחקים האולימפיים ביוון העתיקה.
חלק גדול מיצירותיו אבד ומה ששרד נמצא בספרייה הגדולה של אלכסנדריה ובציטטות מפי משוררים אחרים. יצירותיו של פינדארוס השפיעו רבות על השירה הרומית.
פינדארוס נפטר בארגוס והוא בן 79 שנה, גיל מופלג לימיו.
שטח
השטח הוא תכונה של יריעה דו ממדית; בפרט, שטח הפנים של גוף תלת-ממדי הוא שטח השפה, או המעטפת החיצונית, של הגוף.
שטח נמדד ביחידות מידה של אורך בריבוע.
השטח של צורות בסיסיות כמו משולש ועיגול ידוע באמצעות נוסחאות. צורות מורכבות יותר ניתן לפעמים לחלק לצורות בסיסיות בעלות שטח ידוע. שטח כללי ניתן לחשב באמצעות אינטגרל, או באמצעות קירובים (גם בעזרת מחשב) בשיטות שונות. ניתן למדוד שטח באמצעות פלנימטר.
מבחינה מתמטית פורמלית, שטח של צורה במישור מוגדר כמידת לבג שלה.
שטח של צורות בסיסיות במישור
בגאומטריה ישנן נוסחאות רבות הקשורות לחישובי שטחים:
יחידות מדידה מקובלות לשטחי קרקע
מטר רבוע, השטח של ריבוע שאורך צלעו מטר אחד, הוא יחידת מידה בסיסית לשטחי קרקע, השייכת למערכת היחידות הבינלאומית. שטחים קטנים מקובל למדוד ביחידות מידה מתאימות, כמו סנטימטר רבוע (סמ"ר; 10,000 סמ"ר הם מ"ר אחד). בתעשיית המוליכים למחצה נהוג למדוד את שטח השבב במילימטר רבוע. במטר רבוע יש מיליון מילימטר רבועים.
שטחי קרקע גדולים מודדים ב"דונם", השווה ל-1,000 מ"ר, או בהקטאר השווה לעשרה דונם. בארצות המערב מקובל למדוד שטחים באקר, השווה לכ-4.047 דונם.
שיטות לחישוב שטח של צורה כללית במישור
בנוסף לנוסחאות שהוצגו עבור צורות פשוטות, ניתן לחשב שטח של צורה כללית באמצעות נוסחאות וכלים, פשוטים לשימוש ידני ומהיר, או מורכבים הדורשים מחשב.
חלוקה לרשת
קירוב לשטח של צורה כללית ניתן למצוא באופן ידני אם מניחים את הצורה על רשת של קווים במרחק קבוע וידוע זה מזה. סופרים את המשבצות שנמצאות בתוך הצורה, ומחברים את מחצית מספר המשבצות אשר נחתכות בגבול של הצורה. את המספר המתקבל מכפילים בשטח של כל משבצת, כלומר במרחק בין הקווים בריבוע, ומקבלים קירוב לשטח הצורה. הקירוב יהיה טוב יותר ככל שגודל המשבצות קטן יותר.
כאשר הצורה היא מצולע שכל קודקודיו נמצאים על הרשת ניתן לחשב את השטח במדויק על פי משפט פיק.
ישנה שיטה נוספת שבה סופרים את מספר המשבצות שבתוך הצורה ומכפילים בשטח של משבצת אחת. לאחר מכן מחסרים את מספר המשבצות שמחוץ לצורה ממלבן המכיל את הצורה, ומכפילים את התוצאה בשטח של משבצת אחת. לבסוף משקללים את שני השטחים, והממוצע הוא קירוב של השטח.
מהלך אקראי באמצעות מחשב
שיטה דומה למשבצות היא תחימת הצורה בתוך ריבוע בגודל ידוע, והצבת נקודות אקראיות בריבוע, הנבחרות באמצעות מחשב (שיטת מונטה-קרלו). שטח הצורה בקירוב הוא מספר הנקודות בתוך הצורה חלקי מספר הנקודות הכולל כפול שטח הריבוע. דיוק השיטה גדל כמו שורש מספר הנקודות.
אינטגרל
האינטגרל של פונקציה רציפה שווה לשטח בין גרף הפונקציה לציר ה-x. אם ניתן לתאר היקף של צורה סגורה באמצעות שתי פונקציות, אז שטח הצורה הוא הפרש האינטגרלים של הפונקציות.
פלנימטר
פלנימטר הוא מכשיר מכני המודד שטח של צורה כלשהי, כאשר מעבירים את זרוע המכשיר על פני ההיקף של הצורה. המכשיר פועל בהסתמך על משפט גרין ונוסחת הסקטור של לייבניץ, והומצא בשנת 1814.
פעולה אטומית
במדעי המחשב, פעולה אטומית היא רצף של פקודות מכונה או פקודת מכונה יחידה שיבוצעו על ידי מעבד, מבלי שיכולה להיעשות החלפת הקשר בזמן ביצוען ומבלי שרכיב אחר במחשב יוכל להבחין או לשנות משהו בכל מצב ביניים אלא רק במצב ההתחלתי או הסופי של הפעולה, למשל על ידי חסימת אפיק הנתונים. חלק מהפעולות האטומיות יכולות להצליח או להיכשל ואילו אחרות תמיד מצליחות.
פעולות אטומיות מהוות לעיתים תחליף יעיל יותר לשימוש במנעולים, ועל כן אלגוריתמים חסרי נעילות נדרשים לעשות שימוש בפעולות אטומיות.
הצורך בפעולה אטומית
להמחשת הצורך בפעולה אטומית, נסתכל על הפשטה של הפקודות שמרכיבות את פעולת הקידום (הגדלה ב-1 של ערך בזיכרון, increment): 1. התהליך קורא מהזיכרון את הערך שבמקום X 2. התהליך מגדיל את הערך ב-1 3. התהליך כותב למקום X את הערך החדש
כעת נסתכל על 2 תהליכים שמבצעים פעולת קידום על אותו מקום בזיכרון. כיוון שיש לנו מעבד יחיד, הרי שכדי ששני התהליכים יבצעו את הפעולה, חייבת להיות החלפת הקשר.
תרחיש ראשון (תקין)
1. תהליך א' קורא מהזיכרון את הערך שבמקום X 2. תהליך א' מגדיל את הערך ב-1 3. תהליך א' כותב למקום X את הערך החדש מתבצעת החלפת הקשר 4. תהליך ב' קורא מהזיכרון את הערך שבמקום X 5. תהליך ב' מגדיל את הערך ב-1 6. תהליך ב' כותב למקום X את הערך החדש
תרחיש שני (תוצאה שגויה)
1. תהליך א' קורא מהזיכרון את הערך שבמקום X 2. תהליך א' מגדיל את הערך ב-1 מתבצעת החלפת הקשר 3. תהליך ב' קורא מהזיכרון את הערך שבמקום X 4. תהליך ב' מגדיל את הערך ב-1 5. תהליך ב' כותב למקום X את הערך החדש מתבצעת החלפת הקשר 6. תהליך א' כותב למקום X את הערך החדש הערך גדל לבסוף רק פעם אחת: השינוי שביצע תהליך ב' נדרס על ידי הכתיבה לזיכרון של תהליך א'. אם פעולת ההגדלה הייתה פעולה אטומית הרי שהחלפת ההקשר שהתבצעה אחרי שלב 2 לא הייתה אפשרית, והשגיאה הייתה נמנעת.
בעיבוד מקבילי הסיכון גדול עוד יותר כיוון שמספר מעבדים פועלים במקביל ועובדים על זיכרון משותף, על כן חשיבות השימוש בפעולות אטומיות גדלה.
ויקיפדיה הרוסית
ויקיפדיה הרוסית (ברוסית: Русская Википедия) היא אנציקלופדיה אינטרנטית חופשית בשפה הרוסית המנוהלת ומתופעלת בידי קרן ויקימדיה והיא הוויקיפדיה השביעית בגודלה בעולם מבחינת מספר הערכים, עם 1,557,546 ערכים, נכון ליולי 2019. היא החלה לפעול ב-11 במאי 2001 ובפברואר 2010 הגיעה ל-500,000 ערכים. מאפיין בולט וייחודי של ויקיפדיה הרוסית הוא הבחירה להקדים את שם המשפחה לשם הפרטי בערכי אישים, בדומה לדרך הכתיבה באנציקלופדיות מודפסות המסודרות בסדר אלפביתי.
נכון ל- ב ישנם בו  ערכים.
היסטוריה
פרויקט ויקיפדיה הרוסית החל ב-11 במאי 2001. החל משנת 2010 המיזם נהנה מצמיחה גדולה בכמות הערכים וגדל מ-500,000 ערכים בקירוב ל-1,000,000 ערכים תוך 4 שנים.
ויקיפדיה הרוסית הייתה נתונה למתקפה מצד רגולטור האינטרנט הממשלתי שהורה לקרן ויקימדיה הרוסית להסיר ערך על קנאביס. באוגוסט 2015 התקבלה החלטת בית משפט בעניין שחייבה את קרן ויקימדיה להסיר את הדף או לחסום את הגישה אליו, אך עקב חוסר יכולת לחשוף דף בודד באתר המוצפן בפרוטוקול הצפנה https, על מנת לחסום דף יש לחסום גישה כללית לאתר האינטרנט וכך ב-25 באוגוסט 2015 נחסמה הגישה מרוסיה אל אתר ויקיפדיה הרוסית, אך כעבור יום הושבה הגישה לאתר.
נכון לינואר 2017 ויקיפדיה הרוסית מכילה למעלה מ-1,364,000 ערכים. מוצאם המוחץ של רוב הגולשים באתר הוא מרוסיה: 69.9% הם מרוסיה, 11.8% מאוקראינה והיתר ממדינות אחרות.
מדד העומק של ויקיפדיה הרוסית, המהווה מדד גס לאיכות הערכים, עומד על 135 נכון ליולי 2019. זאת בהשוואה למדד עומק של 259 עבור ויקיפדיה העברית, ומדד 964 עבור ויקיפדיה האנגלית. פרופסור רומן לייבוב מאוניברסיטת טרטו טען בריאיון כי ערכים הקשורים למדעי הרוח בוויקיפדיה הרוסית כתובים ברמה נמוכה בהרבה ממקביליהם באנגלית, ואיכותם של חלק מהערכים אף מידרדרת עם הזמן. הוא טען כי הסיבה לכך היא סינון קפדני מדי לפי חוקי קניין רוחני, וכישורי עריכה נמוכים של חלק מהוויקיפדים.
מלחמות עריכה
בוויקיפדיה לעיתים יש סכסוכים בנוגע לנקודות מבט שונות בנושאים וערכים מסוימים, דבר שלא פסח גם על הוויקיפדיה הרוסית. סכסוכים אלו מתבטאים במלחמות עריכה – שינויים תכופים בערך, כאשר כל צד "בתורו" עורך את הערך לפי נקודת המבט שלו. מלחמות אלה יכולות לקרות בין שניים או יותר משתמשים שכל אחד מהם מוחק שוב ושוב תיקונים של האחר.
מתקיימות מלחמות עריכה בולטות בוויקיפדיה הרוסית סביב אוקראינה וההיסטוריה שלה. מלחמות עריכה בנושא הסכסוך הרוסי-אוקראיני היו בשיאן בשנת 2014 כאשר חצי האי קרים עבר לשליטה הרוסית, ומאז נמצאות בדעיכה. בנוסף בוויקיפדיה בשפה הרוסית יש מלחמות על ערכים שונים הקשורים להיסטוריה הסובייטית ולמדינות פוסט-סובייטיות. החברה האוקראינית והחברה הרוסית זוכרות כל אחת את התקופה, והן בעלות פרשנויות שונות, כאשר הפרשנויות נתפסות בידי חברות אלה כאמצעי לזיהוי עצמי. בנוסף, בוויקיפדיה הרוסית יש מלחמות על מגוון תחומים אחרים, כגון מלחמת האזרחים הרוסית ונושאים שקשורים ללהט"ב.  בשנת 2019 נחסמו מוויקיפדיה הרוסית 12 חשבונות שפעלו במשותף להפצת מידע שלילי על מנהיגי אופוזיציה, ומידע חיובי על מנהיגים התומכים בממשל.
סולם אולפורט
בסולם מתוארים חמישה שלבים:
מסכת (כתב עת)
מסכת הוא כתב עת אקדמי רב־תחומי, שנושאו הוא האישה היהודייה בתרבות ובתולדות עם ישראל וההיסטוריה של האנושות. במסכת מתפרסמים מחקרים על היבטים שונים של חיי האישה היהודייה, מעמדה בחברה היהודית והכללית, תפיסתה העצמית והישגיה בתחומי יצירה מגוונים מאז תקופת התנ"ך.
כרך א' של "מסכת" ראה אור בתשס"ב - 2002 בהוצאת מת"ן - מכון תורני לנשים והעורכת הראשונה הייתה זיוה קוסופסקי. החל מכרך י"ב יוצא כתב העת לאור במסגרת הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן בעריכת ד"ר רבקה גולדברג.
כתב העת חרת על דגלו להוות: "נקודת מפגש בין דיסציפלינות וגישות, בין דורות ועולמות, בין מוסדות אקדמיים ומחקריים ובין מרחבים רוחניים ואידאולוגיים שונים ומגוונים כשבמוקד – שאלות עיוניות, היסטוריות ומתודולוגיות הנוגעות למקומה של האישה ביהדות ולסוגיות הנלוות לכך. כמו כן מבקש כתב העת להעלות דמויות של נשים יהודיות מן העבר שבלטו בעשייה וביצירה תרבותית, חברתית, לאומית או רוחנית".
מערכת
העורך הראשי של כתב העת הוא פרופ' יהודה פרידלנדר והעורכת היא ד"ר רבקה גולדברג (חוקרת תנועת החסידות).
חברי המערכת הם פרופ' יפה ברלוביץ, פרופ' זאב גריס, ד"ר מיכל הלד, ד"ר רות למדן, פרופ' לילך רוזנברג-פרידמן ופרופ' יעל שמש.
מאט האנטיפרוטונים
מאט האנטיפרוטונים (Antiproton Decelerator- AD) הוא טבעת אחסון במרכז CERN לחקר פיזיקת חלקיקים הנמצא בסמוך לעיר ז'נבה שעל גבול שווייץ-צרפת. מתקן זה נבנה בשנת 2000 כהמשך דרכה של טבעת ה-LEAR אשר פעלה עד שנת 1996. מטרתו של המתקן להוות אבן דרך חדשה למציאת תגליות מדעיות, כגון: מציאתן של תכונות אנטי מימן ובדיקה כיצד אנטי חומר מגיב לכוח הכבידה, באמצעות אלומות של אנטי פרוטונים.
מטרת מאיץ חלקיקי האנטי חומר
מאט האנטיפרוטונים הוא מתקן יחיד מסוגו בעולם. המתקן מסוגל ללכוד אנטיפרוטונים ולהאט אותם למהירויות שבהן מדענים יוכלו ללמוד עליהם - על תכונותיהם ועל התנהגותם.
מחקרים שנעשים בטבעת זו, מחפשים אחר הבדלים בהתנהגותם של החומר והאנטי חומר (אנטי חומר- הוא חומר שמרכיביו הם אנטי-חלקיקים. אנטי-חלקיקים דומים לחלקיקים בתכונותיהם: מסתם, גודל הספין שלהם וגודל מטענם החשמלי, אך מטענם החשמלי הפוך).
מתאוריית המפץ הגדול אפשר להניח כי היקום הנוצר הכיל כמויות שוות של חומר ואנטי חומר, אולם כיום נראה כי היקום מכיל חומר בלבד. חוקרים סבורים כי אם קיימים, וימצאו, הבדלים ביניהם, הם עשויים לסייע לנו להבין מדוע אין כיום עדויות לאנטי חומר ביקום, ולאן הוא 'נעלם' לאחר היווצרותו במפץ הגדול.
אופן פעולה
מתקן ה-AD הוא טבעת אחסון שאורכה 182 מטר (היקף קטן יחסית לעומת היקפו של מאיץ ה-LHC שהיקפו 27 קילומטרים) המשמשת להאטה ומיקוד של אלומת אנטיפרוטונים בו ברגע שהם מגיעים מהסינכרוטרון PS (מאיץ חלקיקים מעגלי שחלקיקים טעונים מואצים בו כך שגודל מהירותם משתנה באמצעות שדות חשמליים משתנים, ושינוי כיוון תנועתם מתבצע באמצעות שדות מגנטיים המשתנים בהתאם) במהירות גבוהה מאוד. האנטיפרוטונים נכנסים לטבעת ה-AD בעצמה גבוהה ומתפזרים לכיוונים שונים ובמהירויות שונות בטבעת. משימתה הראשונה של הטבעת הוא למקד את חלקיקי האנטיפרוטונים אל תוך אלומה מסודרת הניתנת לשליטה. הדבר נעשה בעזרת שיטה הנקראת "קירור סטוכסטים" (stochastic cooling)- טכניקה המשמשת ל"קירור" דרגות החופש החיצוניות של היונים ומבוססת על מטען חשמלי המושרה על ידי היונים. באמצעותה מודדים את אלומת האנטיפרוטונים בצד אחד של הטבעת ומבצעים ישירות התאמה בין מידותיה למידות הטבעת עוד לפני שהספיקה לעבור לצד השני של הטבעת.
לאחר התאמת האלומה לטבעת, תהליך ההאטה מתחיל. תהליך זה מורכב כיוון שלאלומה יש נטייה להתרחב כשהיא מאיטה. תהליך ההאטה כולל מספר שלבים. השלב הראשון הוא באמצעות שימוש שדות חשמלים בתדרי רדיו שונים, כך שמהירות האלומה יורדת מ-3.57 GeV/c ל-2 GeV/c.
לאחר מכן מתבצע שימוש במגנט בעל שני קטבים, השומר את הקרן בתנועה במסלולה המעגלי במאיץ ובזרימה סביב הטבעת, ובמגנט ארבעה קוטבי השומר עליה ממוקדת. כאשר מהירות האלומה מגיעה ל-300 MeV/c, השלב השני מתחיל. שלב זה נקרא "קירור אלקטרונים".
במהלך שלב זה נע ענן סמיך של אלקטרונים בכיוון אלומת האנטי-פרוטונים ומקרר אותה עוד יותר, מה שעוזר גם כן לאלומת הפרוטונים להתיישר בכיוון בו היא נעה. תהליך זה דומה לערבוב מים חמים עם מים קרים עד להפיכתם למים פושרים.
כאשר האלומה הואטה למהירות של 100 MeV/c, חלקיקי האנטי פרוטונים ניתנים ללכידה עבור ניסויים. הם מועברים בקבוצות (כקבוצה אחת לדקה) שבכל אחת מהן כ-10 מיליון חלקיקי אנטיפרוטונים. מספר זה של אנטיפרוטונים נדרש על מנת שמדענים יוכלו לבצע ניסוי.
מאיץ ה-ELENA
מאיץ האלנה הוא מאיץ שצורתו צורת משושה ואורכו כ-30 מטרים, הממוקם בתוך מפעל האנטי חומר (AD) במעבדת CERN. מאיץ זה נועד להאט את אלומת האנטיפרוטונים עד לרמת אנרגיה של 0.1 MeV על מנת לאפשר לחוקרים לבצע מדידות מדויקות יותר, והוא עתיד להיות בתפקוד מלא בשנת 2017.
אלומת האנטיפרוטונים הראשונה שנעה במאיץ הייתה בתאריך 18 בנובמבר 2016.
GBAR הוא הניסוי הראשון שעתיד להשתמש באלומה ממאיץ האלנה.
ניסויי מאיץ ה-AD
במאיץ ה-AD ישנם מספר ניסויים ולכל אחד מהם היכולת ללכוד חלקיק אנטי חומר ולחקור את התנהגותו ותכונותיו, ולאחר מכן ניתן להשוות זאת עם התנהגות חלקיק החומר. ארבעת הניסויים העיקרים במסגרת המאיץ הם- ALPHA ,ASACUSA, ATRAP ,BASE. שני ניסויים נוספים ה-AEGIS ו- GBAR, מתוכננים לחקור את השפעת הכבידה על האנטי-חומר.
ניסוי GBAR
ניסוי זה הוא הראשון שעתיד להשתמש באלומה ממאיץ האלנה.
ניסוי זה נועד על מנת למדוד את תאוצת הנפילה החופשית של אטומי האנטי- מימן הנייטרליים הקרים ביותר- הקיימים בתחום הכבידה של כדור הארץ, ובכך לבדוק את ההתנהגות הכבידתית של אטומי אנטי מימן במנוחה.
ניסוי BASE
החל ב-5 ביוני 2013. ניסוי העוסק בסימטריה של משפחת החלקיקים התת-אטומיים, והאנטי באריון.
זהו שיתוף פעולה רב לאומי- בין יפן וגרמניה, אשר מטרתו לחקור ברמת דיוק גבוהה את התכונות הבסיסיות של אנטיפרוטון.
ניסוי AEGIS
החל ב-28 בספטמבר 2014. ניסוי זה כרגע בשלבי הקמה כחלק ממפעל האנטי חומר.
ניסוי זה ינסה לקבוע האם כבידה משפיעה על אנטי חומר באופן שהיא משפיעה על החומר, בעזרת בדיקת השפעתה על אלומת אנטיפרוטונים.
סלינה גומז & הסצנה
סלינה גומז & הסצנה (באנגלית: Selena Gomez & The Scene) הייתה להקת פופ רוק אמריקאית שפעלה בין השנים 2008–2012. סולנית הלהקה הייתה השחקנית והזמרת סלינה גומז. הלהקה הוציאה שלושה אלבומים.
היסטוריה
ביוני 2008 הודיעה גומז בריאיון לחדשות MTV כי היא מקימה להקה, ואינה מתחילה בקריירה מוזיקלית כאמנית סולו. באוגוסט 2009 הודיעה כי שם הלהקה יהיה "The Scene", ותיעדה את תהליך האודישנים בעמוד היוטיוב הרשמי שלה.
באוגוסט הוציאה הלהקה את הסינגל "Falling Down", יחד עם וידאו קליפ ששודר לראשונה בערוץ דיסני מיד לאחר בכורת הסרט "המכשפים מוויברלי פלייס: הסרט" בכיכובה של גומז. אלבום הבכורה של הלהקה, "Kiss & Tell", יצא בספטמבר 2009 והגיע למקום ה-5 במצעד הבילבורד 200 והוסמך למעמד אלבום זהב בארצות הברית, לאחר שמכר מעל לחצי מיליון עותקים. בנובמבר לקחה הלהקה חלק באלבום שירי חג המולד, "All Wrapped Up Vol. 2" וביצעו את השיר "Winter Wonderland". בדצמבר הוציאה הלהקה את השיר "Naturally" שזכה להצלחה בארצות הברית ומדינות נוספות בעולם, והגיע למקום ה-29 במצעד הבילבורד הוט 100. נכון לאפריל 2020, "Naturally" הוא הלהיט המצליח ביותר של הלהקה, ועומד על מעמד פלטינה לאחר שמכר יותר ממיליון עותקים בארצות הברית. הלהקה יצאה לסיבוב ההופעות Selena Gomez & the Scene: Live in Concert בנובמבר 2009 בארצות הברית ולונדון.
ביוני 2010 יצא הסינגל הראשון של הלהקה מתוך אלבומה השני, "Round & Round", אותו ליווה וידאו קליפ שצולם בבודפשט, הונגריה - שם צילמה גומז את הסרט "מונטה קרלו" בכיכובה. בספטמבר 2010 הוציאה גומז את הסינגל השני מתוך האלבום - "A Year Without Rain". הווידאו קליפ לשיר שודר לראשונה לאחר בכורת הסרט "קאמפ רוק 2: הג'אם האחרון" בערוץ דיסני. באותו החודש הוציאה הלהקה את אלבומה השני, "A Year Without Rain" שהגיע למקום ה-4 במצעד הבילבורד 200 והוסמך גם הוא למעמד אלבום זהב. האלבום כלל את השיר "Live Like There's No Tomorrow", שיצא גם הוא כסינגל שיווקי על מנת לקדם את הסרט רמונה וביזוס בכיכובה של גומז. באוקטובר 2010 יצאו חברי הלהקה לסיבוב ההופעות A Year Without Rain Tour על מנת לקדם את האלבום והופיעו באנגליה וארצות הברית לראשונה באמריקה הלטינית - פוארטו ריקו, צ'ילה וארגנטינה.
בשנת 2011 זכתה הלהקה בפרס "האמן הפורץ האהוב ביותר" בפרס בחירת הקהל. במרץ של אותה השנה הוציאה הלהקה את הסינגל המוביל מתוך אלבומה השלישי, "Who Says", שהיה לסינגל המצליח ביותר של הלהקה במצעד הבילבורד הוט 100 - והגיע למקום ה-21. ביוני 2011 יצא לאור אלבומה השלישי והאחרון של הלהקה - "When the Sun Goes Down" שכלל שירים שנכתבו, בין היתר, על ידי בריטני ספירס וקייטי פרי. האלבום הגיע למקום ה-4 במצעד הבילבורד 200. באוגוסט יצא הסינגל השני מתוך האלבום, "Love You like a Love Song" - שזכה להצלחה רבה בארצות הברית - והוא הסינגל המצליח ביותר של הלהקה בארצות הברית, ואף הוסמך למעמד פלטינה מרובעת על פי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. ב-2012 יצא לאור הסינגל השלישי מתוך האלבום, "Hit the Lights". ביוני 2011 יצאה הלהקה לסיבוב ההופעות We Own the Night Tour, הכלל 59 מופעים, בו הופיעה בארצות הברית, קנדה, ובנוסף – ביצעה לג נרחב באמריקה הלטינית.
בשנת 2012 הודיעה גומז כי היא לוקחת הפסקה מעשיה מוזיקלית על מנת להתמקד בקריירת המשחק שלה.
מינה רוזן
מינה רוזן (נולדה ב-21 באוקטובר 1947) היא פרופסור אמריטה בחוג לתולדות עם ישראל באוניברסיטת חיפה. כיהנה כראש המכון לחקר התפוצות באוניברסיטת תל אביב ומתמחה בהיסטוריה של יהדות האימפריה העות'מאנית ומדינות הבלקן.
קורות חייה
מינה רוזן נולדה בטבריה וגדלה בעפולה. לאחר סיום בית ספר תיכון החלה בלימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1966, לאחר נישואיה, שבה לעפולה, הפסיקה את לימודי המשפטים והחלה בלימודי היסטוריה באוניברסיטת חיפה. בשנת 1976 קיבלה תואר דוקטור להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "הקהילה היהודית בירושלים: משלהי המאה הט"ז עד שלהי המאה הי"ז", בהנחיית פרופ' דניאל קארפי ופרופ' שלמה סימונסון. בין 1973 ל-1999 לימדה באוניברסיטת תל אביב תוך התמחות ביהדות האימפריה העות'מאנית. בין 1992 ל-1997 ניהלה את המכון לחקר התפוצות באוניברסיטת תל אביב. החל מ-1999 מלמדת באוניברסיטת חיפה. היא לימדה כפרופסור אורח באוניברסיטת פרינסטון.
יהדות טורקיה
בין השנים 1987–1990 ערכה רוזן מפעל תיעוד גדול בטורקיה, שם תיעדה וצילמה 61,000 מצבות יהודיות מן השנים 1583–1990, למעלה מ-40,000 מהן באיסטנבול. אוסף דיגיטלי זה הועלה ב-2016 לאתר מרכז גולדשטיין-גורן לחקר התפוצות באוניברסיטת תל אביב. זהו האוסף הדיגיטלי הגדול בעולם של מצבות יהודיות. משום שהאוסף מתעד קהילה ששמרה על רציפות בת 450 שנים, הוא מאפשר לעקוב אחר פניה הרבגוניות של הקהילה, ויחסיה עם התרבות העות'מאנית שסבבה אותה. בתום מפעל התיעוד הזה, רוזן שילבה אותו במחקר מעמיק של ההיסטוריה של תרבות הקבורה והאמנות העות'מאנית המוסלמית, והראתה בספרה שפורסם ב-1994 כיצד למן המאה ה-17 הטמיעה החברה היהודית באיסטנבול את ערכיה החברתיים, האסתטיים והרוחניים של החברה המוסלמית שסבבה אותה.
במקביל לתיעוד בתי העלמין ערכה רוזן סקר נרחב של פנקסי הפרוטוקולים המתעדים את החלטות ועד הקהילה היהודית באיסטנבול בשנים 1701–1931. רוזן השתמשה בחומרים אלו, וגם בפירות סקר "פנקסי התלונות" (Şikayet defterleri) של נתיני האימפריה העות'מאנית נגד מוסדות ובעלי משרות באימפריה, ואוספי מקורות עות'מאניים שנדפסו, על-מנת לבחון את התהליכים ההיסטוריים שעברו על הקהילה היהודית באיסטנבול. מחקריה הראו כיצד החברה היהודית הילידית הרומאניוטית (דוברת יוונית) השתלבה בתוך החברה הספרדית, כיצד התגבשה חברה מקוטבת מאוד מבחינה מעמדית שבה התרכז רוב ההון בידיים מעטות של אנשים שהיו מקורבים לחצר הסולטאן בדרכים שונות, וכיצד ערכיה של החברה המוסלמית השלטת הוטמעו בקהילת איסטנבול.
יהדות סלוניקי
גילוי הארכיונים האלה הוביל למחקר בארכיונים יווניים בני התקופה, ולהטלת אור חדש על השמדת יהדות סלוניקי בשנת 1943 על ידי הנאצים. שרידיה המועטים של הקהילה וחלק מצאצאיהם העתיקו את אשמת גרמניה הנאצית אל רבה האחרון של הקהילה, הרב צבי קורץ שנפטר מטיפוס שבועיים אחרי שחרור מחנה ברגן-בלזן שם היה כלוא עם בני משפחתו. המקורות החדשים במחקרה של רוזן מראים כיצד מעברה של סלוניקי מן האימפריה העות'מאנית אל מדינת הלאום היוונית ב-1912 גרר בעקבותיו ירידה במעמדה הפוליטי של הקהילה, והידרדרות חריפה במצבם של פשוטי העם. מחקרה מראה כי ראשי הקהילה שלא הצליחו להתמודד עם המדינה היוונית החליטו בעצה אחת של כל הזרמים הפוליטיים בעיר להביא רב ראשי מבחוץ, לאחר שבמשך עשר שנים התנהלה הקהילה ללא רב. הרב שנבחר היה ד"ר צבי קורץ, איש צעיר בעל דוקטורט במדעי המזרח מאוניברסיטת וינה והסמכה לרבנות מבית המדרש לרבנים בברלין. ראשי הקהילה קיוו שהוא ידע להתנהל מול היוונים, והוא אכן עשה זאת, אבל בד בבד ניסה להכניס סדר בענייניה המפותלים של הקהילה, וקנה לו מתנגדים רבים בתוכה, אשר ראו בו נטע זר שמנסה לדחוק את רגליהם. לאחר המלחמה, כאשר נגלתה מלוא הטרגדיה של הקהילה, הפך הרב קורץ לשעיר לעזאזל משני כיוונים. הגרמנים היו אשמים חסרי פנים וזהות, ולא ניתן היה לנקום בהם ואילו זכרו של הרב ובני משפחתו היו בהישג יד. הוא היה שעיר לעזאזל קלאסי: הוא היה זר, לא יהודי-ספרדי, ולא יכול היה לענות. גם מבחינת החברה היוונית הרב קורץ היה לאשם נוח מאוד. היוונים כחברה ואף כמדינה מתקשים עד היום להכיר בכך שבתקופת המלחמה שלטה ביוון ממשלה ששיתפה פעולה עם הגרמנים, ולמרות מלחמת הגבורה של הפרטיזנים הקומוניסטים בכובש הנאצי, גורלם של יהודי סלוניקי היה בעיניהם, אבל בעיקר בעיני תושבי סלוניקי הנוצרים, גורלם של אחרים, לא חלק מן החברה היוונית. הטלת אשם ברב קורץ ניקתה ומנקה את מצפונם עד עצם היום הזה, והקהילה היהודית הזעירה שנותרה בסלוניקי נאלצת ליישר קו עם הגישה הזאת.
העמקת המחקר העוסק בהיסטוריה המודרנית של יוון הביאה למחקר השוואתי בין הפזורה היוונית לפזורה היהודית לאורך הדורות אשר תוצאותיו הובילו אותה לחקר תאוריות של פזורות והגירה, בו עוסקת מינה רוזן במהלך העשור השני של המאה ה-21.
הוראה
במהלך שנות עבודתה באוניברסיטת חיפה, רוזן הכניסה לתוכנית הלימודים של החוג לתולדות ישראל את הוראת תרבות הלאדינו, הקימה את התוכנית ללימודים יווניים מודרניים, והנהיגה את הוראת הפילוסופיה של ההיסטוריה בבית הספר להיסטוריה של אוניברסיטת חיפה.
תחנת הרכבת להבים – רהט
תחנת הרכבת להבים – רהט היא תחנת רכבת ישראל במועצה המקומית להבים הסמוכה לעיר רהט. התחנה ממוקמת בסמוך למחלף עידן הנגב.
היסטוריה
המכרז להקמת התחנה, בנקודה שבה כבר הייתה תחנת רכבת תפעולית, פורסם בשנת 2004. לאחר שהועלו במועצה בקשות רבות להקמת תחנת רכבת לנוסעים במקום. בניית התחנה החלה בשנת 2005. התחנה נפתחה ב-24 ביוני 2007. בחודש הראשון להפעלת התחנה קיימו תושבי העיר רהט הסמוכה הפגנות למען שינוי שם התחנה מ"להבים" ל"להבים – רהט". רכבת ישראל נענתה לבקשת התושבים ושינתה את שם התחנה ללהבים – רהט בתאריך 27 באוגוסט 2007.
מבנה התחנה
בתחנה יש שלוש מסילות ושני רציפי צד: שתי מסילות צמודות לרציפים ומסילה שלישית לא פעילה שהייתה אמורה לשמש למעקף של רכבות משא ורכבות מהירות אך לא הושלמה.
קווי אוטובוס היוצאים מהתחנה
ישנם מספר קווי אוטובוס העוברים בסמוך לתחנה המקשרים אותה עם להבים עצמה, רהט וישובי האזור. כל הקווים אינם נגישים לנכים.
חברת מרבי השכלה
חברת מרבי השכלה (או חברת מפיצי השכלה) בישראל בארץ רוסיה (ראשי התיבות OPE) הייתה אגודה יהודית שפעלה במזרח אירופה במחצית השנייה של המאה ה-19. היא הוקמה ב-1863 בסנקט פטרבורג ביוזמת הנדבנים היהודים ממשפחת גינזבורג, שהיו גם המממנים העיקרים לפעילותה. מטרתה המוצהרת הייתה לקדם את הפצת ההשכלה והידיעות המדעיות והכלליות בקרב כלל הציבור היהודי. הבנקאי יוסף גינצבורג היה יו"ר האגודה עד 1878, ובשנים 1878 עד 1909 החליף אותו בנו, הוראצי גינצבורג. המזכיר הראשון של האגודה (במונחי ימינו - המנכ"ל) היה יהודה לייב גורדון.
בראשיתה המשיכה חברת מרבי השכלה את הקו המשכילי הראשון המתמקד בהשכלה עברית, אולם במהלך השנים החלה להתמקד יותר ויותר בהשכלה לועזית, בעיקר ברוסית. עם הופעתן של רוחות לאומיות-יהודיות בין משכילים, בלטה העובדה כי החברה הייתה אגודתם של משכילים אקולטוריסטיים, או 'מתבוללים' תרבותיים – וזאת בשונה מאלה שחפצו לטפח השכלה יהודית ולאומית.
יהודה לייב פינסקר היה חבר באגודה. אירועים אנטישמיים ברוסיה בראשית שנות ה-70 של המאה ה-19 גרמו לו להתפרץ בזעם ולנטוש בהפגנתיות את חברת מרבי השכלה, בטענה כי בעוד היהודים נרדפים ברוסיה, עסוקה החברה הזו במגדל השן המנותק.
אחרי מהפכת אוקטובר (1917) עברה חברת מפיצי השכלה לריגה שבלטביה. החברה תמכה בגימנסיון העברי, אשר פעל עד לכיבוש לטביה על ידי ברית המועצות בשנת 1940.
ז'אן דסטי
ז'אן דסטי (באנגלית: Jean Decety; נולד ב-1960) הוא מדען צרפתי-אמריקאי העוסק בחקר המוח ומתמחה בנוירופסיכולוגיה קוגניטיבית וחברתית. מחקרו מתמקד במנגנונים הנוירוביולוגיים של קוגניציה חברתית, במיוחד באמפתיה, סימפתיה, ויסות עצמי רגשי ותהליכים בין-אישיים. הוא מכהן כפרופסור לפסיכולוגיה ופסיכיאטריה באוניברסיטת שיקגו.
ביוגרפיה
דסטי הוא יליד צרפת, בוגר תואר שני במדעי המוח ותואר שני נוסף בהנדסה ביולוגית ורפואית. ב-1989 קיבל תואר שלישי, דוקטור לנוירוביולוגיה, מאוניברסיטת קלאוד ברנארד. ביצע פוסט-דוקטורט בבית-חולים קארולינסקה בסטוקהולם, שוודיה, במחלקת נוירופיזיולוגיה ונוירורדיולוגיה, בהדרכת ד"ר פר רולאנד. עם סיום שהותו בשוודיה הוא הצטרף לאינסרם - המכון הלאומי למחקר רפואי בליון, צרפת.
דסטי הוא כיום פרופסור באוניברסיטת שיקגו, ומחזיק במינויים במחלקות לפסיכולוגיה ופסיכיאטריה. דסטי הוא ראש מעבדת המחקר לנוירופסיכולוגיה חברתית וקוגניטיבית באוניברסיטה זו, וכן מנהל שותף במכון ההדמיה המוחית במרכז המדעי של האוניברסיטה. דסטי חבר בוועדה הניהולית של המרכז למדעי המוח החברתיים וקוגניטיביים וגם של המרכז הבין-תחומי למדעי המוח וביו-הנדסה.
דסטי מכהן כעורך ראשי של העיתון המדעי "Social Neuroscience", וכן עובד בוועד העורכים של כתבי העת "The Scientific World Journal" ו-"Neuropsychologia". הוא חבר בוועדת הסגל היעוצית של מרכז צרפת-שיקגו.
נשוי לסילבי בנדייר ואב לשני בנים.
מחקר במדעי המוח הקוגניטיביים
במהלך ולאחר הכשרתו לדוקטורט, שילב דסטי מדדים התנהגותיים, פיזיולוגים והדמיה מוחית פונקציונלית כדי לחקור את המנגנונים הקוגניטיביים והמוחיים המעורבים בהדמיה מנטלית של פעולה, תהליך הידוע כאימון מנטלי של פעולה או דימוי מוטורי. בטכניקה זו משתמשים ספורטאים כדי לערוך חזרות ולשפר את ביצועיהם. סדרת ניסויים הראתה שהדמיה מנטלית יכולה להפעיל מנגנוני ויסות לב-ריאה כמעט באותה דרגה של פעולה אמיתית. נמצא כי אם מדמיינים פעולה או מבצעים אותה, המעגלים המוחיים המופעלים הם דומים וכוללים את קליפת המוח הקדם-מוטורית, האזור המוטורי המשלים, הצרבלום, האונה הקודקודית והגרעינים הבזאליים. מעגלים אלה מופעלים גם כאשר האדם צופה, מדמיין או מחקה פעולות שאחרים מבצעים.
ממצאים אלה תומכים בתאוריית הקידוד המשותף (common coding theory) בין תפיסה ופעולה, של החוקר רוג'ר ספרי, שפותחה בהמשך גם על ידי הפסיכולוג הגרמני וולפגנג פרינז (Wolfgang Prinz). הנחת היסוד של תאוריה זו היא שפעולות מקודדות בהתאם להשפעות התפיסתיות שהן אמורות לייצר (למשל אירועיים תפיסתיים דיסטאליים). ביצוע תנועה מותיר קישור דו-כיווני בין הדפוס המוטורי שהיא ייצרה והאפקטים התחושתיים שהיא מייצרת. בקישור זה ניתן להשתמש כדי לשלוף תנועה, בכך שניתן לחזות מראש את השפעותיה.
דסטי ועמיתיו הציעו שהמנגנון לצימוד בין תפיסה לפעולה מהווה יסוד לאינטרסובייקטיביות והבנה חברתית, מכיוון שהוא מספק גשר פונקציונלי בין מידע מגוף ראשון וגוף שלישי, המבוסס על שקילות בין העצמי לאחר, המאפשרת חשיבה אנלוגית ומציעה דרך אפשרית, אך חלקית, להבנת האחר.
מחקר בפסיכולוגיה חברתית
בעשורים האחרונים עוסק דסטי בחקר הנוירוביולוגי של אמפתיה, סימפתיה, מצוקה אישית, תחושת agency, הבנת נקודת המבט של האחר (perspective taking), ויסות רגשי וחשיבה מוסרית מרומזת, הן באוכלוסייה בריאה והן באנשים הלוקים בהפרעות בהתנהגות החברתית. בסדרת ניסויים שנעשתה בהדמיה מוחית באמצעות FMRI ו-EEG, דסטי ותלמידיו הראו שכאשר ילדים או מבוגרים צופים באחרים חווים כאב, מופעלים בצופים אותם המעגלים העצביים הפועלים כאשר הם עצמם חשים בכאב. ההד הסומטי סנסורי-מוטורי הזה משחק תפקיד חשוב באבני הבניין הבסיסיות של אמפתיה וחשיבה מוסרית, שתלויים בהשתתפות במצוקת האחר. תוצאות אלה חשובות משום שהבנת תפקיד המוח בתגובה לכאב של אחרים יכול לסייע להבנת ילדים עם הפרעות חברתיות קוגניטיביות (למשל הפרעת אישיות אנטי-סוציאלית והפרעת התנהגות), שלוקים לעיתים קרובות ביכולת לחוות תחושות של דאגה אמפתית, סימפתיה או רגש אשמה.
מחקר נוסף של דסטי ותלמידיו עוסק במנגנונים הנוירולוגיים שעליהם מבוססת הפעולה התקינה והבלתי-תקינה של אמפתיה, וביטוייה אצל אנשים עם מאפיינים פסיכופתיים, כולל אסירים פסיכופתים בבתי כלא שמורים, וזאת על ידי שילוב של fMRI, הדמיה מבנית ו-DTI, הדמיה על ידי דיפוזיה, ניתוח המבט וגודל האישון, מדדים של מערכת העצבים האוטונומית, ותגובות התנהגותיות. תחומי מחקר חדשים בודקים את ההתפתחות של הגיון מוסרי לאורך הילדות, על ידי חקירת המנגנונים המוחיים של חשיבה מוסרית והדגשת ההשפעה של נטיות אישיותיות.
דסטי משתף פעולה עם מספר אוניברסיטאות בארצות הברית, צ'ילה, גרמניה, ישראל, יפן וטאיוואן.
תרומה למחקר באמפתיה
עבור דסטי, אמפתיה מציינת, ברמה פנומנולוגית של תיאור, תחושת זהות בין הרגשות שהאדם חווה ואלה המובעים על ידי אחרים, מבלי לאבד את ההבחנה לגבי "איזה רגשות שייכים למי". אמפתיה מאפשרת התייחסות מהירה ואוטומטית למצב הרגשי של אנשים אחרים, יכולת שנחוצה עבור ויסות של אינטראקציה חברתית. בתאוריות של התפתחות מוסרית, אמפתיה נחשבת לעיתים קרובות למניע מרכזי ביצירת אלטרואיזם ועיכוב של תוקפנות. ליקוי באמפתיה הוא מאפיין עיקרי של מספר הפרעות נפשיות. לפי המודל של דסטי, באמפתיה וביטוייה (למשל סימפתיה, אלטרואיזם, דאגה אמפתית וחשיבה מוסרית), מעורבים שלושה מרכיבים פונקציונליים הפועלים יחד (אך ניתנים להפרדה): שיתוף רגשי בין עצמי והאחר, מודעות עצמי-אחר, וויסות עצמי. המודל שלו מדגיש את התפקיד החשוב של תחושת agency, וכך את היכולת להפריד בין העצמי לאחר כאשר מייחסים רגשות, מחשבות ותחושות. ללא מודעות עצמי-אחר ומיומנות בוויסות עצמי, יכולתו של האדם לחלוק במצבו הרגשי של האחר תגרום לבלבול, שיוביל להדבקה רגשית, ובמקרים מסוימים למצוקה אישית.
תפיסה של אחרים הנמצאים בכאב התגלתה כחשובה במיוחד למחקריו של דסטי בנוגע למנגנונים המוחיים של אמפתיה. כאב הוא צוהר דרכו ניתן לקבל מבט מפורט על המנגנונים הקוגניטיביים והנוירופיזיולוגיים בבסיס חוויית האמפתיה והסימפתיה. תפיסה של כאב אצל אחרים מהווה דרך אקולוגית תקפה לחקור את המנגנונים בבסיס חוויית האמפתיה משתי סיבות עיקריות: ראשית, כולם יודעים מהו כאב (חוויה שכיחה ואוניברסלית), ומבינים מה הביטויים הפיזיקליים והפסיכולוגיים שלו. שנית, קיים ידע נרחב על המסלולים הנוירופיזיולוגיים והאזורים המוחיים המעורבים בעיבוד מידע תחושתי של כאב, הכוללים את הקורטקס הסומטוסנסורי (somatosensory cortex), האזור המוטורי המשלים, הסינגוליט קורטקס הקדמי, האינסולה, הפריאקוודאקטל גריי (periaqueductal gray), והתלמוס.
מספר מחקרים שנערכו בהדמיה מוחית בעזרת fMRI ומגנטואנצפלוגרפיה (MEG) במעבדת דסטי, הראו כי הפניית הקשב לאחרים הנמצאים בכאב, נמצאת בהתאמה לתגובה אברסיבית אצל הצופה, שמקורה במעגלים עצביים המעורבים בשיקוף סומטו-סנסורי ועיבוד מידע תחושתי-עצבי. שיתוף זה מאפשר מיפוי של הסמנים הרגשיים הנקלטים מהאחר על התנהגויות וחוויות של העצמי. דסטי טען כי מצב זה עלול להוביל או למצוקה אישית (שמונעת על ידי ריכוז בעצמי) או לחלופין לדאגה אמפתית וסימפתיה (תגובה המופנה כלפי האחר); הדבר תלוי במידת החפיפה בין העצמי לאחר בהפעלת מטריצת הכאב במוח, כמו גם באינטראקציות מורכבות עם נטיות אישיותיות, מוטיבציה, מידע לגבי ההקשר, וויסות עצמי. הפסיכולוג החברתי דניאל בסטון, שעימו משתף דסטי פעולה, חוקר הפרדה זו.
עבודות נבחרות
.
ספרים כעורך
.
דוקטרינת טרומן
דוקטרינת טרומן (באנגלית: Truman Doctrine) היא מדיניות אמריקנית על פיה תתמוך ארצות הברית ב"עמים חופשיים הנאבקים בניסיונות שעבוד על ידי מיעוטים חמושים או כתוצאה מלחץ מגורם חיצוני".
במקורה, הייתה הדוקטרינה מדיניות נגד לפעולות ברית המועצות (בעיקר באירופה) ובמיוחד נגד תמיכתה בתנועות הקומוניסטיות באיראן, טורקיה ויוון.
ב-12 במרץ 1947 הודיע נשיא ארצות הברית הארי טרומן בנאום בפני הקונגרס האמריקני שיתמוך במדינות שיבקשו סיוע מארצות הברית, כדי לשמור על חירותן (העניק ליוון ולטורקיה סיוע ע"ס 400 מיליון דולר). בזאת תמה סופית תקופת דוקטרינת מונרו והוחלפה בגישה המבוססת על תורת הבלימה של ג'ורג' קנאן.
מניעיו של טרומן היו אידאולוגים ופרגמטיים: בתקופת המלחמה הקרה היעד העיקרי היה בלימת ההתפשטות הסובייטית האנטי-קפיטליסטית. תחילה באמצעות תמיכה כלכלית במדינות אירופה, כמו בתוכנית מרשל. בהמשך ביצירת חזית מדינית-ביטחונית, על ידי רשת בריתות הגנה אזוריות כגון נאט"ו.
אלישבע אורבך
אלישבע (לישייה) אורבך - פולק (בהולנדית: Elisheva (Liesje) Auerbach - Polak; 4 בפברואר 1922 – 28 בנובמבר 2016) הייתה אחות בשירות הציבורי, אחות אפדימיולוגית, ניצולת השואה, וסופרת ישראלית.
דוקטרינת טרומן
במהלך שנות החמישים התפתחה תאוריית הדומינו שטענה כי נפילת מדינה אחת לידי הקומוניסטים תביא לנפילת אחרות. בהתאם לתאוריה זו יצאה ארצות הברית למספר מלחמות על מנת למנוע מתנועות קומוניסטיות או הנתמכות על ידי ברית המועצות מלהשתלט על מדינות באסיה: מלחמת קוריאה בתחילת שנות החמישים, ופעילות בדרום-מזרח אסיה שנמשכה עד להתפרצותה של מלחמת וייטנאם בתחילת שנות השישים.
אלישבע אורבך
מאמסטרדם לברגן-בלזן
אורבך נולדה ב-4 בפברואר 1922 באמסטרדם לפרדריק פולק (חיים אליקים) ולחרטיה פולק-אשר. אביה היה רואה חשבון, והיו לה 4 אחים ואחיות. אח אחד נפטר בילדותו, האחות הבכורה יוליה נפטרה זמן לא רב לאחר שחרורה מברגן-בלזן, אחיה יאפ ואחות צעירה נוספת בשם בטי באוש-פולק. המשפחה הייתה מסורתית וציונית, ואורבך הייתה חברה בתנועת הנוער הציונית "המזרחי". אחרי סיום לימודיה בתיכון היהודי "Joodsche HBS", החליטה ללמוד לימודי אחיות בבית החולים היהודי (בהולנדית: het Nieuwe Israelitsche Ziekenhuis) באמסטרדם.
עם כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית במאי 1940, התחילו לגזור תקנות נגד היהודים וללכדם. ב־13 באוגוסט 1943 נאספו כל החולים ואנשי הצוות של בית החולים היהודי על ידי הגרמנים ונשלחו למחנות ההשמדה. אורבך הצליחה להסתתר בעליית הגג של ביתה ולאחר מכן עברה לגור אצל הורי החבר שלה. הוריו נתפסו מספר ימים לאחר מכן והציעו לה לברוח, אך לא היה לה לאן לברוח, לכן הלכה עמם למחנה המעבר וסטרבורק, שבו פגשה את אחיה ואחותה. אורבך עבדה במחנה כאחות, ובמכתבים שכתבה אל אחותה היא סיפרה על תנאי הסניטציה הנוראים ששררו שם. מווסטרבורק נשלחה לברגן-בלזן, עבדה כאחות, אך לא היו לה תרופות ולא יכלה לעשות דבר למען המטופלים מלבד לתמוך בהם רגשית.
אורבך נבחרה להיות אחת מ-222 יהודים הולנדים שהגרמנים הסכימו להחליפם תמורת הגרמנים הטמפלרים שנאסרו בארץ על ידי הבריטים כאזרחי ארץ אויב ונכלאו בעתלית. בסוף יוני 1944 יצאה עם רכבת המוחלפים במסע ארוך מברגן-בלזן, לווינה, טורקיה, סוריה, לבנון ודרך ראש הנקרה לחיפה ומשם הועברה לעתלית ב-8 ביולי 1944. באותה הרכבת הגיעה גם קלרה אשר-פינקהוף, מחברת הספר מאה כוכבים שלי. כאשר אלישבע יצאה מברגן-בלזן, הצליחה להבריח עמה רשימת שמות של משפחות אסירים אחרים, כדי להודיע להם על מקום הימצא האסירים, שאולי יוכלו לעזור להם. הוריה נרצחו במחנה הריכוז וההשמדה סוביבור.
החיים בישראל
כבר בספטמבר 1944 התחילה את לימודיה במחזור הראשון של בית הספר לאחיות של הדסה בירושלים. בגלל ידיעת עברית מועטה ואף על פי שכבר למדה לימודי אחיות בהולנד, חויבה להתחיל את לימודיה מחדש. מחזור זה למד על הר הצופים מ-1944 ועד 1947. פעם שנייה בחייה ניצלה ממוות, כאשר הזדמן לה להקדים את עלייתה בשיירה להר הצופים ל-12 באפריל 1948 במקום ב-13 באפריל 1948, היום בו הותקפה השיירה ממארב ו-78 אנשי הצוות הרפואי נרצחו וביניהם שלוש מחברותיה. לפני ובזמן מלחמת השחרור עבדה כאחות וטיפלה בפצועים רבים ואף הזדמן לה לתת זריקה לדוד בן-גוריון.
ב-1949 נישאה לחנן (הנס) אורבך, יליד 11 באפריל 1923 בדרזדן, שהגיע להולנד כפליט יהודי גרמני, נעצר ונשלח דרך וסטרבורק למחנה הריכוז ברגן-בלזן ושרד אותו. כזוגות רבים אחרים באותה תקופה הם היו יתומים מהוריהם שנרצחו בשואה. הזוג הצעיר עבר לגור במושב השיתופי רגבה, שם נולדו שני בניהם מיכה ב-1950 ויגאל ב-1952. ברגבה אורבך המשיכה לעבוד כאחות. משם עברו ב־1960 לראשון לציון, אורבך עבדה כאחות בריאות הציבור וחנן למד ראיית חשבון. בין השנים 1966 ו־1968 הייתה האחות האפדימיולוגית הראשית של נפת רחובות ובמסגרת תפקידה טיפלה בחולים עם מחלות מידבקות. אלישבע הייתה גם פעילה במסגרת 'אלה', ארגון של יוצאי הולנד לתמיכה ועזרה נפשית ליוצאי השואה.
ב-1990 עבר הזוג לדיור מוגן והיו בין הראשונים שגרו ב'בית בכפר' בכפר סבא. אורבך ציירה, יצרה בקרמיקה, והקימה קבוצת תמיכה לבני זוג שאחד מהם הפך לדימנטי. כתבה סיפורים וספרים, הלכה לבתי ספר לשוחח על חוויותיה מהשואה, לימדה מלאכות יד בדיור המוגן, התחרתה בתחרויות שבץ נא. אורבך נפטרה ב-28 בנובמבר 2016.
מהגוני
מהגוני (שם מדעי: Swietenia macrophylla ;באנגלית: mahogany) או תולענה הוא עץ קשה וממורט שגונו חום-אדמדם, המשמש חומר גלם לתעשיית הרהיטים והגיטרות החשמליות.
היסטוריה
עצי המהגוני נתגלו לאנשי המערב במאה ה-16 עת הגיעו נוסעים ספרדים לאיי הודו המערבית שליד יבשת אמריקה. הם השתמשו בעצים אלה כדי לתקן את ספינותיהם. אך כחומר גלם לייצור רהיטים נודע המהגוני רק בראשית המאה ה-18.
עץ המהגוני, הנמנה עם משפחת האזדרכתיים, מגיע לגובה רב. עליו גדולים ומנוצים ופרחיו קטנים, פירותיו מעוצים, ובהתבקעם הם משחררים זרעים מכונפים.
עד למחצית השנייה של המאה ה-19 נכרתו רוב עצי המהגוני הגדלים באמריקה התיכונה, שהם מין שונה, הנמנה גם הוא עם משפחת האזדרכתיים. בתקופה מאוחרת יותר יוצרו רהיטים גם מן העצה של עצים אחרים מבני משפחת האזדרכתיים, הגדלים בארצות שונות במערב אפריקה. עצים אלה נקראים מהגוני אפריקני. עצת המהגוני קשה וכבדה. פסלים ומגלפים בעץ מרבים להשתמש בה.
בישראל מרבים לגדל את האזדרכת, עץ נוי הנמנה עם אותה משפחה. פרחיו ורודים-סגולים ופרותיו הם בתי גלעין כדוריים וצהבהבים המשמשים כמזון לעופות שונים.
סידני פרקינסון
ביוגרפיה
פרקינסון הועסק על ידי ג'וזף בנקס כדי לנסוע איתו במסעו הראשון של ג'יימס קוק לאוקיינוס השקט בשנת 1768, פרקינסון אייר כמעט אלף צמחים ובעלי חיים שנאספו על ידי בנקס ודניאל סולנדר במסעם.
הוא נאלץ לעבוד בתנאים קשים, חי ועבד בבקתה קטנה מוקף במאות דגימות. בטהיטי הוא היה מוכה בנחילי זבובים שאכלו את הצבע בזמן שעבד. הוא מת בים מדיזנטריה בדרך לקייפטאון שנדבק בה באי פרינסס בקצה המערבי של ג'אווה. בנקס שילם את שכרו לאחיו.
לפני שיצא למסעותיו לימד פרקינסון איור בוטני את אן לי, בתו של ג'יימס לי, בוטנאי ובעל משתלות מהאמרסמית' שאייר עבורו. בצוואתו פרקינסון השאיר את "כל הכלים השימושיים לציור או איור לבתו של מר לי, התלמידה שלי."
האוסף הגדול של יצירתו פורסם לבסוף בשנת 1988 בהוצאת אלקטו מהדורות היסטוריות ב-35 כרכים ומאז הוא עבר דיגיטציה על ידי המוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון.
בשנת 1986 זכה לבול דואר המתאר את דיוקנו שהונפק על ידי הדואר באוסטרליה.
ארתור וינט
ארתור סטנלי וינט (באנגלית: Arthur Stanley Wint; 25 במאי 1920 - 19 באוקטובר 1992) היה אתלט ג'מייקני, הוא אלוף אולימפי בעל 4 מדליות מהן 2 מדליות זהב ושיאן עולם. היה לאתלט הראשון מג'מייקה שזכה במדליית זהב אולימפית. נודע בשל גובהו הרב בקרב האתלטים - 1.94 מטר.
ביוגרפיה
וינט נולד בפלודן, שבמחוז מנצ'סטר, ילד שני מתוך חמישה ילדים, לג'ון, כומר פרסביטריאני והילדה וינט, מורה. בהיותו תלמיד תיכון השתתף בתחרויות ריצה למרחקים קצרים, בקפיצה לרוחק ובקפיצה לגובה. בשנת 1937 זכה בתואר אתלט השנה לנוער בג'מייקה.
במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בפנמה סיטי, פנמה בשנת 1938 זכה וינט בשתי מדליות, מדליית זהב בריצת 800 מטר (1:56.3 דקות) ומדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות.
בשנת 1942 התגייס וינט לחיל האוויר המלכותי. הוא שרת במסגרת אימונים של חיל האוויר של חבר העמים, בקנדה. הוא קבע שיא קנדה חדש בריצת 400 מטר. לאחר מכן, הוא נשלח לבריטניה כטייס לקרבות במלחמת העולם השנייה.
במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בברנקייה, קולומביה בשנת 1946 זכה וינט ב-3 מדליות זהב, בריצת 400 מטר (48.0 שניות) בריצת 800 מטר (1:54.8 דקות) ובריצת שליחים 4x400 מטר (3:18.0 דקות).
בשנת 1947 השתחרר וינט מהצבא והחל ללמוד רפואה בבית חולים סנט ברתולומיאו שבלונדון בזכות מלגה שקיבל.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת לונדון (1948) זכה וינט במדליית זהב ובמדליית כסף. מדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא אולימפי חדש של 46.2 שניות, לפני הרב מק'קנלי חברו לנבחרת (46.4 שניות) ומל וייטפילד מארצות הברית (46.9 שניות) ומדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:49.5 דקות, אחרי וייטפילד (1:49.2 דקות) ומרסל הנסן מצרפת (1:49.8 דקות). נוסף לכך, הוא השתתף בריצת שליחים 4x400 מטר, אך הרביעייה הג'מייקנית שהייתה מועמדת לניצחון לא סיימה את הריצה לאחר שמתח שריר.
בשנת 1949 נישא וינט לנורמה דורותיאה מארש בלונדון ובשנת 1951 נולדה בתם הראשונה.
שיאן עולם
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה וינט במדליית זהב ובמדליית כסף. מדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר בשיא עולם חדש של 3:04.04 דקות, לפני ארצות הברית (3:04.21 דקות) וגרמניה (3:06.78 דקות) ומדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:49.4 דקות, אחרי וייטפילד (1:49.2 דקות) ולפני היינץ הולצהיימר מגרמניה (1:49.7 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בריצת 400 מטר בתוצאה של 47.24 שניות.
בשנת 1953 פרש וינט מספורט תחרותי וסיים את לימודי הרפואה שלו.
בשנת 1955 חזר וינט לג'מייקה ושימש כרופא מנתח יחידי במחוז הנובר. בשנים 1956 ו-1958 נולדו בנותיו, השנייה והשלישית. בשנת 1958 חזר לאנגליה על מנת להתמחות בכירורגיה.
בשנת 1962 חזר וינט לארצו לחגיגות העצמאות של ג'מייקה. הוא נשא את הלפיד באצטדיון בטקס הפתיחה של משחקי מרכז אמריקה והקריביים, שנערכו בארצו, מיד לאחר חגיגות העצמאות. בין השנים 1974–1978 שימש כנציב העליון מתאם בריטניה בג'מייקה ולאחר מכן שגריר ג'מייקה בשוודיה ובדנמרק.
מועדון ספורט כפר קאסם
מועדון ספורט כפר קאסם סוהיב, או בקיצור '''מ.ס. כפר קאסם (בערבית: بالعربية - النادي الرياضي كفر قاسم صهيب او نادي الوحدة كفر قاسم صهيب'''), היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר כפר קאסם, המשחקת בליגה הלאומית.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 2002 כאיחוד של קבוצות מכבי כפר קאסם והפועל כפר קאסם. הפועל כפר קאסם הוקמה בשנת 1959 והייתה הקבוצה הבכירה בעיר, כאשר שיחקה לרוב בליגה ב' והעפילה לליגה א' בשנת 1968, אך ירדה חזרה ושוב העפילה לליגה א' בשנת 1978.
לאחר האיחוד, סיימה הקבוצה את עונת 2002/2003 כאלופת ליגה ב' דרום א', והעפילה לליגה א'. בעונת 2005/2006 ירדה חזרה לליגה ב'.
בעונת 2012/2013 סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה ב' דרום א', והעפילה למבחני פלייאוף העלייה. לאחר שניצחה את בני יפו אורתודוקסים, מ.ס. שיכון המזרח והפועל בקעת הירדן, פגשה את הפועל ערד מליגה א'. לאחר שוויון 1–1 בתום 120 דקות ניצחה הקבוצה בבעיטות הכרעה והעפילה לליגה א'.
בשנת 2015 נרצח כדורגלן הקבוצה סוהיב פריג'. לזכרו שונה שם הקבוצה ל"מועדון ספורט כפר קאסם סוהיב".
ב-17 באפריל 2019 עלתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה הלאומית.
את עונתה הראשונה בליגה לאומית 2019/2020 סיימה הקבוצה במקום השישי, מיקום השיא שלה בליגה כלשהי מאז הווסדה. בעונה זו צברה הקבוצה 56 נקודות. מלך שערי הקבוצה היה הקשר ירדן כהן שסיים את העונה עם 11 כיבושים בליגה ו-14 בסך הכל.
את עונתה השנייה פתחה הקבוצה ברגל שמאל כאשר יו"ר הקבוצה טארק סרסור התפטר מתפקידו, במקומו הגיע אחמד טאהא. סיימה את הסיבוב הראשון במקום הלפני אחרון עם ניצחון אחד בלבד.
בנובמבר 2020 נפרדה הקבוצה מתומר קשטן, שאימן אותה למעלה משנה, וזאת לאחר רצף משחקים שלילי. במקומו נכנס לתפקיד סאלח חסארמה, במקומו מונה שלומי דורה, שהוביל את הקבוצה להישארות בליגה, כאשר סיימה את העונה במקום ה-12 עם 42 נקודות, כאשר רק הפרש שערים טוב יותר מנע ממנה ירידה למשחקי המבחן נגד העולה מפלייאוף העלייה מליגה א'. בדצמבר 2021 פיטרה הקבוצה את דורה למרות שהייתה במקום השני בהפרש נקודה מהמקום הראשון בדצמבר 2021 מונה עמיר נוסבאום למאמן וב-4 באפריל פוטר מתפקידו וב-5 באפריל מונה סלימאן אזברגה. ב-2 בספטמבר 2022, לאחר שהקבוצה השיגה נקודה אחת בלבד בשלושת המשחקים הראשונים של העונה, פוטר אזברגה מתפקידו.
אצטדיון
במהלך העשור השני של המאה ה-21 שיחקה הקבוצה במגרשים שונים, בהם האצטדיון העירוני בלוד ואצטדיון וינטר ברמת גן. מגרש הכדורגל הקיים בחלקה המערבי של העיר, אצטדיון עירוני כפר קאסם, עובר שדרוג ויכיל 8,000 מקומות ישיבה בארבעה יציעים מקורים.
סגל השחקנים
מעודכן ל-26 באוגוסט 2021
צוות מקצועי
מעודכן ל-26 באוגוסט 2021
חאנות נחצ'יבאן
חאנות נחיצ'יבאן (בפרסית خانات نخجوان) הייתה מדינה פאודלית שהתקיימה בטריטוריה של הרפובליקה האוטונומית של נחיצ'יבאן שנמצאת בשטחה של אזרבייג'ן ובחלק מארמניה המודרניות.
על פי המסורת הארמנית נוסדה נחצ'יבאן על ידי נח. הממצאים הארכאולוגיים המוקדמים ביותר שנמצאו באזור תוארכו לתקופת האבן החדשה. מאוחר יותר הפכה נחצ'יבאן לחלק מממלכת מני (ממלכת מיני), אוררטו ומדי, ובשנת 521 לפנה"ס הפכה לחלק מאחשדרפנות ארמניה תחת הממלכה האחמנית. לאחר מותו של אלכסנדר הגדול, בשנת 323 לפנה"ס, ניסו מספר מפקדים מקדוניים (גנרלים של אלכסנדר הגדול) להשתלט על האזור ללא הצלחה. בשנת 189 לפנה"ס הפכה נחצ'יבאן לחלק מממלכת ארמניה ולאחר יותר מאלף וחמש מאות שנה נכבשה במלחמה ארמניה פרס ונהפכה, כמו שאר שטחי האימפריה הארמנית לחאנות פרסית, אזור מנהלי באימפריה הפרסית.