cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הנג'ה
הנג'ה (בהנגול: 한자; הנג'ה: 漢字, מילולית: "סימנים מתקופת האן") הוא שמם הקוריאני של הלוגוגרמות בכתב סיני, אשר נשאלו מהשפה הסינית אל השפה הקוריאנית, בהגייתן הקוריאנית. באופן מדויק יותר, מתייחסים הביטויים "הנג'ה-מאל"(한자말) או "הנג'ה-אוֹ" 한자어, (במנדרינית-תקנית "הנג'ה-יו", 漢字語) לאותן לוגוגרמות סיניות שניתן לכתובן בהנג'ה, בעוד שהביטוי "האן-מוּן", או "האן-וֵון" במנדרינית-תקנית (한문, 漢文), מתייחס לכתב הסיני בכללותו. עם זאת, בשם "הנג'ה" נעשה לעיתים שימוש גורף להבעת שתי ההבחנות. סימניות ההנג'ה הן סימניות הכתב הסיני המסורתי, ולא המפושט, והן נמצאות בשימוש אצל העם הקוריאני מאז "תקופת שלוש הממלכות", שבהן ההשפעה הסינית על הממלכות הקוריאניות גדלה.
מקורה של המילה עצמה היא בהגיה קוריאנית של הסימנים 漢字, צורת הקריאה שלהם במנדרינית היא "האנְצ'י". אותם סימנים משמשים כדי לתאר את השימוש בסימניות סיניות ביפנית, כתב הנקרא קאנג'י.
מאפיינים
סימני ההנג'ה יובאו לקוריאה בתקופת שושלת האן (המאה ה-3 לפנה"ס עד המאה ה-3 לספירה) ולא עברו רפורמה של ממש מאז, ולכן הם דומים סימניות הסיניות של אותה התקופה יותר מאשר לסמניות המקבילות בהן נעשה שימוש בסינית מפושטת הנהוגה ברפובליקה העממית של סין מאז 1956, או בקאנג'י, הלוגוגרמות הסיניות שנשאלו אל הכתב היפני. עם זאת, מספר מצומצם מהלוגוגרמות בהנג'ה פושטו, תופעה המכונה "יַאקג'ה" (약자, 略字). לדוגמה הסימן הוא פישוט של הלוגוגרמה 無, שמשמעותה "כלום", "אין".
ישנן 150 לוגוגרמות שנמצאות בשימוש בהנג'ה אשר הומצאו בקוריאה עצמה, ועל-כן אלה אינן מופיעות בסינית או ביפנית. לוגוגרמות אלה מתייחסות בדרך כלל לשמות פרטיים - של בני אדם ומקומות - ולמספר רעיונות ומינוחים האופייניים לתרבות הקוריאנית.
שיטות כתיבה
אופן הגיית לוגוגרמות ההנג'ה בקוריאנית שונה מאופן ההגייה הסיני שלהן, והגייתן יחסית נאמנה לסינית בינונית שדוברה החל במאה ה-5 ועד המאה ה-12. ההגייה דומה לעיתים לזו הנהוגה כיום בניבים סיניים שמפגינים גם הם נאמנות להגיה הסינית הקדומה, אך שונה בדרך כלל באופן מהותי מההגיה במנדרינית.
אִידוּ (이두/吏讀)
"קריאת הפקידים". שיטה ארכאית של פקידי הממשל לכתיבת מסמכיהם הרשמיים או האישיים. שיטה זו מאופיינת בסימניות סיניות המצורפות זו לזו, כשלהן מצורפות סימניות שפותחו במיוחד, המשמשות לייצוג תפקידיהן התחביריים של מילים קוריאניות, דבר שאינו קיים בשפות הסיניות, היות שהשפה הקוריאנית היא שפה אגלוטינטיבית. אופן השימוש בסימניות נעשה בכמה דרכים: מפני שהשיטה שמשה לכתיבת השפה הקוריאנית באופן תחבירי סיני, היא ננטשה בהדרגה לטובת ההאנגול, מאז המאה ה-15, מפאת קושי בהגייה ובהבנה של המשפטים הכתובים בה. מקרה דומה קרה עם שיטת הכתיבה היפנית מאניוגאנה שהוחלפה ב"קאנה", הכתב היפני ההברתי.
שיטת ה"אי-דו" שימשה בעיקר את מעמד הג'וּנג-אִין (중인, 中人, "אנשי האמצע"), מעמד הביניים במובן הקוריאני, שהורכב מעובדי בירוקרטיה קונפוציאניים מדיניים.
הְיַאנְגְּ-צָ'אל (향찰, 鄕札)
"מענה צלילי", בהתייחסות לצלילי השפה המדוברת. אזכורה הראשון של השיטה מופיע בביוגרפיה על הנזיר גְיוֹנְיֶה מתקופת שושלת גוריו. השיטה היא מעין טרנסליטרציה: השיטה ניסתה לתעתק את המילים הסיניות אל הגייתן הקוריאנית, וישנה סברה שהיא תוצר של שיטת ה"אי-דו". שיטת ה"היאנג-צ'אל" שימשה רובה ככולה לכתיבת שירה, ובהמשך גם לתיעוד שירה מקומית. על אף שהשיטה מקורה בכתב סיני, שירים ששרדו מראים כי נעשה שימוש במאפיינים לשוניים קוריאנים במסגרתה:
גּוּ-גְּיוֹל (口訣, 구결)
שיטה מאוחרת יותר מ"אי-דו" ו"היאנג-צ'אל". השימוש בשיטה נעשה בעיקר בתקופת שושלת ג'וסון, ומטרתו הייתה להעביר טקסטים סיניים לקוריאנית שאפשר להבין. פירוש המילה יכול להתפרש כ: "חלוקת השפה", "חלוקת המשפטים", "חלוקת מה שמדובר", וזאת כפי הנראה בהקשר לאופן השמת השיטה על הטקסט. עושה רושם שהשם שניתן לשיטה בשפה הקוריאנית שדוברה בין המאות ה-10 עד ה-16, 입겿(אִיפְּגְיוֹט/אִיפְּגְיוֹץ'), הוא למעשה תרגום מילולי ומדויק של השם 구결, המורכב ממילים סינו-קוריאניות. שני שמות נוספים הם הְיוֹן-טוֹ (현토, 懸吐), בתרגום חופשי "שליחת מוספית" או רק "טוֹ" (吐, 토), שהיה המונח שמשמעותו "מוספית". כמו כן השיטה נקראה סוֹג-אְוִוי (석의, 釋義), "פירוש ספרי הקלאסיקה".
אופן השמת בשיטה: אופן השימוש בשיטה: מפני שהשימוש בשיטה מזכיר כמה אופני שימוש של האנגול, ל"גו-גיול" כבוד מסוים, ועד היום הוא מסייע לתרגום קלאסיקות קונפוציאניות לקוריאנית הניתנת להבנה, כמו בעבר.
מעמד
אף שההאנגול, הכתב הקוריאני, הומצא במחצית המאה ה-15, השימוש בו לא רווח עד סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, ועל כן נדרש ידע טוב בהנג'ה עד אותה העת, שכן בה נכתבו רוב המסמכים הכתובים. העוסקים בתרבות הקוריאנית עד למאה ה-20 חייבים להיות בעלי ידע טוב בהנג'ה; אך בחיי היום-יום, נודע להנג'ה מעמד שונה, ובאופן כללי מעמדה נמצא בנסיגה:
שימוש מודרני
השימוש העיקרי בהנג'ה כיום הוא לשם הבחנה בין מילים שהן הומונימים, משום שלוגוגרמות ההנג'ה המשמשות לכתיבתן שונות. לדוגמה, למילה "수도" (סודו, Sudo) בהאנגול יש עשר משמעויות שונות, אך בהנג'ה נכתבת כל אחת מהן באופן שונה. שימוש נוסף הוא לשם קיצור, לדוגמה בכרזות או בכותרות עיתון, או למטרות אסתטיות. הנג'ה מילאה תפקיד חשוב בכתיבת שמות פרטיים ומעט שמות משפחה שרובם מבוסס עליה גם כיום, אך בתחום זה הולך ההאנגול ודוחק את הלוגוגרמות ממעמדן. השימוש בהנג'ה עדיין מקובל בכתיבת שמות פרטיים בקרב אוכלוסייה מבוגרת, ובמסמכים רשמיים הוא מופיע לצד האנגול. במילונים מודרניים מופיעות גם המילים ממקור סיני בהאנגול ולפי סדר האלפבית שלו, ובסוגריים מצוינות סימניות ההנג'ה של המילים ממקור סיני. לעומתם, מילוני הנג'ה מסודרים לפי סדר השורשים של הכתב הסיני. הנג'ה עדיין רווחת בפרסומים אקדמאים בקוריאה הדרומית, אך לא בקוריאה הצפונית.
להלן הדגמה של קטע מחוקת קוריאה הדרומית בהאנגול (למעלה) ובכתב מעורב: 유구한 역사와 전통에 빛나는 우리 대한 국민은 3·1 운동으로 건립된 대한민국 임시 정부의 법통과 불의에 항거한 4·19 민주 이념을 계승하고, 조국의 민주 개혁과 평화적 통일의 사명에 입각하여 정의·인도와 동포애로써 민족의 단결을 공고히 하고, 모든 사회적 폐습과 불의를 타파하며, 자율과 조화를 바탕으로 자유 민주적 기본 질서를 더욱 확고히 하여 정치·경제·사회·문화의 모든 영역에 있어서 각인의 기회를 균등히 하고, 능력을 최고도로 발휘하게 하며, 자유와 권리에 따르는 책임과 의무를 완수하게 하여, 안으로는 국민 생활의 균등한 향상을 기하고 밖으로는 항구적인 세계 평화와 인류 공영에 이바지함으로써 우리들과 우리들의 자손의 안전과 자유와 행복을 영원히 확보할 것을 다짐하면서 1948년 7월 12일에 제정되고 8차에 걸쳐 개정된 헌법을 이제 국회의 의결을 거쳐 국민 투표에 의하여 개정한다. 1987년 10월 29일
悠久한 歷史와 傳統에 빛나는 우리 大韓國民은 3·1 運動으로 建立된 大韓民國臨時政府의 法統과 不義에 抗拒한 4·19 民主理念을 繼承하고, 祖國의 民主改革과 平和的統一의 使命에 立脚하여 正義·人道와 同胞愛로써 民族의 團結을 鞏固히 하고, 모든 社會的弊習과 不義를 打破하며, 自律과 調和를 바탕으로 自由民主的基本秩序를 더욱 確固히 하여 政治·經濟·社會·文化의 모든 領域에 있어서 各人의 機會를 均等히 하고, 能力을 最高度로 發揮하게 하며, 自由와 權利에 따르는 責任과 義務를 完遂하게 하여, 안으로는 國民生活의 均等한 向上을 基하고 밖으로는 恒久的인 世界平和와 人類共榮에 이바지함으로써 우리들과 우리들의 子孫의 安全과 自由와 幸福을 永遠히 確保할 것을 다짐하면서 1948年 7月 12日에 制定되고 8次에 걸쳐 改正된 憲法을 이제 國會의 議決을 거쳐 國民投票에 依하여 改正한다. 1987年 10月 29日
הידרוגנציה
הִידְרוֹגֵנַצְיָה (באנגלית: Hydrogenation, על פי האקדמיה ללשון העברית: מִמְנוּן) היא סדרה של תגובות חיזור שהתוצאות הסופיות שלהן הן הוספת שני אטומי מימן למולקולה. המולקולות שלרוב עוברות תהליכי הידרוגנציה הן אלקנים ואמינים. רוב תהליכי ההידרוגנציה בתעשייה הכימית כרוכים בהוספה ישירה של מולקולות מימן (H2), לרוב גם עם נוכחות קטליזטורים, דוגמת רייני ניקל. כמה מתהליכי ההידרוגנציה אינם כרוכים במגע ישיר של מולקולות מימן, אלא בתהליכים אלו עוברים אטומי מימן ממקום אחד במולקולה למקום אחר באותה מולקולה, תהליך הנקרא "הידרוגנציית מעבר".
הדוגמה הקלאסית לתגובת הידרוגנציה היא הוספת מימן לקשרי מימן בלתי רוויים באלקנים בין אטומי פחמן, תהליך ההופך את האלקנים לאלקאנים. כמה תהליכים חשובים מתעשיות התרופות והפטרוכימיקלים מבוססים על תהליך זה. בתעשיות המזון, חומצות שומן בלתי רוויות (שמן, בדרך כלל מהצומח) עוברות תהליך הידרוגנציה בתוספת קטליזטור (משטח פלטינה) ליצירת חומצות שומן רוויות (מה שמוכר כשומן צמחי מוקשה או "מרגרינה").
הידרוגנציות בתעשיית המזון
נעשה שימוש נרחב ביותר בתהליך ההידרוגנציה בתעשיות השמנים והשומנים. תהליך הידרוגנציה מלא של מולקולות השמן הבלתי רוויות מרסק אותן (את קשריהן הכפולים) למולקולות שומן רוויות (בעלי קשרים יחידים). במציאות, תהליך ההידרוגנציה איננו מושלם עד סופו. מכיוון שהשמנים המקוריים לרוב מכילים יותר מקשר כפול אחד למולקולה (קרי, המולקולות הללו הן רב-בלתי-מרוסקות), התוצאה שנקראת לתהליך ההידרוגנציה נקראת כ"שמני ירקות רווים חלקית"; כאשר חלק, אבל בדרך כלל לא כל הקשרים הכפולים עברו תהליך חיזור (הידרוגנציה).
לפעמים, יכולה להתרחש הידרוגנציה כפולה - הידרוגנציה בה קשר משולש (קרי, אלקין) עובר את תהליך ההידרוגנציה פעמיים ליצירת קשר יחיד. אם דבר זה איננו רצוי, ניתן להימנע מכך על ידי זיהום משטח הפלטינה שבו משתמשים לזירוז התגובה. דבר זה גורם לכך שפחות אטומי מימן נספחים לפלטינה (ואחר כך יכולים בקלות יתרה לשבור את הקשרים הכפולים או המשולשים הנכחים ולהוריד את האנרגיה הפוטנציאלית הדרושה לביצוע השינוי הכימי וכך לזרז את התגובה), ולכן, הסיכוי לתהליך הידרוגנציה כפול יורד באופן ניכר.
השומן המתקבל מהידרוגנציה הוא מוקשה, ואינו צמיג. לכן נוח יותר לשמור אותו ולניד אותו. הוא גם זול יותר, ונשמר לתקופה ארוכה יותר. בגלל סיבות אלו יש לו שימוש רב בתעשיית המזון המוכן, והמזון להכנה מהירה. מרבית החטיפים, הממרחים, והממתקים התעשייתים, וכן מוצרי בצק או בשר להכנה מהירה, עושים בו שימוש. הוא גם מאפשר לקבל שומן רווי זול שהוא פרווה, ולכן שימושי מסיבות של כשרות. עם זאת, בגלל ההשלכות הרפואיות, יש נטייה להקטין את השימוש בו.
השלכות רפואיות
התוצרים של התהליך ההידרוגנציה הלא מלא הם איזומרים של שרשראות פחמן בלתי רוויות ובלתי שבורות, לתוצרים אלו ישנן השפעות רפואיות לגוף האדם. מבנה הציס של הקשרים הכפולים הללו הוא בדרך כלל המבנה השכיח בשומנים לא מעובדים ברוב מקורות השומן, אך כאשר השומן עובר תהליך הידרוגנציה לא מלא ממיר בחלקו את השומן הציס לאיזומר הטראנס שלו. נמצא קשר בין כמות הצריכה של איזומרים אלו לבין הסיכון לפתח מחלות של מערכת הדם (ראו שומני טראנס).
מכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון
מכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון (WINEP) הוא צוות חשיבה אמריקאי הממוקם בוושינגטון, ומתמקד במדיניות החוץ של ארצות הברית כפי שהיא נוגעת למדינות דרום-מערב אסיה. המכון נוסד בשנת 1985, והצהרת הכוונות שלו אומרת שהיא מבקשת "לקדם הבנה מאוזנת ומציאותית של אינטרסים אמריקאים במזרח התיכון ולקדם מדיניות שתבטיח אותם".
רקע
המכון נוסד בשנת 1985 על ידי קבוצה של אזרחים אמריקאים במטרה ללמוד מן הניסיון והמחקר של אנשי אקדמיה ובכירים לשעבר בממשל. מטרת המכון הייתה "להתמקד במחקר חדשני בנושאים אזוריים שלא זוכים לטיפול מקיף על ידי הארגונים הקיימים".
בין מייסדי המכון בשנה זו היה מרטין אינדיק, דיפלומט אקדמאי אוסטרלי, ולשעבר סגן מנהל איפא"ק. אינדיק ביקש לייצר מוסד לימוד ומחקר על-מפלגתי והערכות לא תלויות במזרח התיכון. הוא ראה את המכון כ"ידידותי לישראל, אבל מבצע מחקרים אמינים במזרח התיכון באופן מציאותי ומאוזן". בכך נועד המחקר להיות יותר עצמאי ובעל איכות אקדמאית. מתחילתו, המכון התמקד בעיקר במחקר ביחסי מדינות ישראל-ערב, נושאים מדיניים וביטחוניים, ובמדיניות ארצות הברית במזרח התיכון בכללותה. בעקבות מאורעות חדשים שהתרחשו בשנות התשעים, כמו התפרקות ברית המועצות, מלחמת המפרץ הראשונה, והשינויים האסטרטגיים שחלו באזור, הרחיב המכון את סדר היום שלו וביקש להתמקד גם בטורקיה ובעלייה של האסלאם הפוליטי. תחת הנהגתו של אינדיק, המכון צבר מוניטין של מרכז למחקר מעמיק ואמין במדיניות המזרח התיכון, ומשך בין היתר גם אינטלקטואלים ערבים להתעניין בפרסומיו.
לאחר שמונה שנות ניהול עזב אינדיק את המכון ושירת בשורת תפקידים דיפלומטיים בארצות הברית, כולל שגריר ארצות הברית בישראל, השליח המיוחד של ארצות הברית לנושא המשא ומתן הישראלי-הפלסטיני, עוזר מיוחד לנשיא ביל קלינטון ומנהל בכיר לענייני המזרח הקרוב ודרום אסיה במועצה לביטחון הלאומי, ועוד. כיום אינדיק הוא סגן הנשיא ומנהל התוכנית למדיניות חוץ במכון ברוקינגס.
דוחות שהתפרסמו בכלי התקשורת
בשנת 2011, המכון הוציא דו"ח שכותרתו "לדמיין את הגבול". הדו"ח, שזכה לתשומת לב רבה בתקשורת, שרטט מפות שביקשו ליישב את התביעה הפלסטינית לריבונות על הגדה המערבית, יחד עם הדרישה הישראלית לשליטה על רוב האוכלוסייה היהודית המתיישבת. הדו"ח הסתמך על נתונים סטטיסטיים, והציע חילופי שטחים מסוימים על מנת להבטיח שמדינה פלסטינית עתידית תהיה אפשרות בת-קיימא ותקבל שטחים איכותיים. המכון הוציא תדריכים לפקידי ממשל אמריקאים, ישראלים, פלסטינים ובכירים על המפות.
לאחר ההשתלטות של הקבוצה הסונית המיליטנטית דאעש על שטחים באזור עיראק פרסם הניו יורק טיימס כי עמית חוקר מהמכון, מייקל נייט, התריע כבר בשנת 2012 בפני המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית על עליה בהתקוממות בקרב המיעוט הסוני בעיראק ובסכנה הכרוכה בכך, אך זו לא נקטה כל אמצעי בניסיון לעצור את הסכנה.
בראשית 2013 הנפיק המכון דו"ח, שעוסק בארגוני הטרור האיראניים - כוח אל-קודס (היחידות המיוחדות של משמרות המהפכה האיראניים) והחזבאללה. לפי הדו"ח ארגונים אלה פועלים הן באופן עצמאי והן במשותף במגמה להגביר את פעילותיהם ברחבי העולם ב-2013. הארגונים מפיקים לקחים מסדרה של ניסיונות פיגועים כושלים בשנתיים האחרונות, משתכללים ונעשים מתוחכמים יותר, וצפויים להעלות את רמות ואיכות הפיגועים שהם מתכננים בעזרת תאי טרור מקומיים המקבלים השראה מאל-קאעידה. הדו"ח העריך כי פעולות הטרור יתרחבו ככל שיתרבו ניסיונות המערב לסכל את תוכנית הגרעין האיראנית. לפי הדו"ח יעדי הטרור נותרו כשהיו: מטרות אמריקניות, ישראליות ויהודיות.
בשנת 2007 הוציא המכון מסמך העוסק בנושא הגרעין האיראני ובדיאלוג שמתקיים בין ישראל וארצות הברית בנושא. בנייר מדיניות זה, מתמקד צ'אק פרייליך במכשולים העומדים בפני הדיאלוג הישראלי-אמריקני בסוגיית הגרעין. זאת תוך כדי בחינת מספר המלצות מדיניות אשר עשויות לתת מענה לבעיית המכשולים האלה.
חוקרי המכון הם אינטלקטואלים החולקים את הניתוח שלהם עם הציבור, לעיתים קרובות באמצעי הדפסה ושידור. כל תפוקת המכון זמינה דרך אתר האינטרנט שלה בשתי שפות: אנגלית וערבית.
פעילויות
נכון להיות, מכון וושינגטון מנהל תשע תוכניות מחקר פרטיות:
אריסטוקרטיה (מעמד)
אריסטוקרטיה (מיוונית: αριστοκρατία, ἀριστὀς = טוב יותר, κρατεῖν = שלטון, כלומר שלטונם של הטובים ביותר) הם בני אדם הנחשבים כשייכים למעמד החברתי הגבוה שבחברה ובתרבות בה הם חיים. המונח נובע מהמילה אריסטוקרטיה המייצגת צורת שלטון.
היסטוריה
מעמדות גבוהים התקיימו ברובן המוחלט של החברות האנושיות לאורך ההיסטוריה. סימני ההיכר של מעמדות אלו היו בלבוש, בהתנהגות ובהפגנת העושר על-ידי בניית בתי מרחצאות, עריכת משתאות מפוארים ואירועים לבני המעמד העליון.
השימוש הראשון במונח היה באתונה לאזרחים צעירים אשר הובילו את הכוחות הצבאיים, כי אומץ בקרב נחשב כמידה טובה וכי אלו שהובילו את הכוחות הצבאיים היו "הטובים יותר".
באירופה של טרום ימי הביניים היה המושג בשימוש ככינויים של אלו שהתבלטו בכוחם וביכולתם הצבאית, מתוך אריסטוקרטיה זו התפתחה האצולה המערבית. כמו ביוון היו אלו אנשים שיכולתם הגופנית והצבאית והאומץ שהפגינו אפשרו להם לכנות עצמם כטובים ביותר.
המהפכה הצרפתית חידדה את ההבדל בין אריסטוקרטיה שהיא סטטוס שיוכי לבין מריטוקרטיה שהיא סטטוס הישגי. במשך השנים הפך המושג אריסטוקרטיה לשם נרדף לנהנתנות וזכויות מולדות.
השימוש במונח בעת החדשה
ההשתייכות למעמד האריסטוקרטי משתנה מחברה לחברה. ישנן חברות בהן כדי שאדם ישתייך לאריסטוקרטיה היה עליו להשיג מעמד זה באופן אישי, למשל על ידי הפגנת יכולות צבאיות. זאת בניגוד לחברות אחרות, כמו הקשטרייה בהודו בהן המעמד בא בירושה והוא על הגבול שבין אצולה לאריסטוקרטיה. עם זאת, ישנן חברות בהן מתקיים שימוש חופף במושגים אצולה ואריסטוקרטיה ושניהם מתייחסים לאותה שכבת אוכלוסייה. אריסטוקרטיה המקבלת זכויות מעוגנות בחוק וזכאית להוריש את תאריה הופכת לאצולה.
במדינות בהן זכויות יתר עדיין עוברות בירושה המונח אריסטוקרטיה מתייחס לבני השכבה הנהנית מהסדר הירושה, כלומר, בעולם המערבי מתייחסים לבני האצולה המערבית.
במדינות שאין להן היסטוריה של אצולה או של מעמד אריסטוקרטי העובר בירושה, המושג אריסטוקרטיה מהווה מונח תחליפי לבורגנות כמייצג שכבת בעלי רכוש שהכסף נמצא במשפחותיהם מזה דורות מספר. בארצות הברית ומדינות הגירה נוספות המונח מציין את בני המשפחות הראשונות שהגיעו למדינה ואשר בזכות כך תפסו חזקה על רכוש (אדמות, מכרות) ומשרות שלטוניות.
פרפה-לואי מונטיי
פרפה-לואי מונטיי (בצרפתית: Parfait-Louis Monteil; 18 באפריל 1855 – 29 בספטמבר 1925) היה קצין בצבא הקולוניאלי הצרפתי וחוקר ארצות, שערך מסע במערב אפריקה בין 1890 ל 1892. הוא נסע מזרחה מסנגל לאגם צ'אד, ואז צפונה דרך הסהרה לטריפולי.
ראשית הקריירה
מונטיי היה אחיו הגדול של צ'ארלס מונטיי (1871–1949), שהפך לאתולוג ידוע. מונטיי היה בוגר האקדמיה הצבאית הצרפתית. הוא שירת בסנגל ותפקידו כלל סקרים קרטוגרפיים. בשנת 1884 התמנה לחבר בחברה הגאוגרפית הצרפתית. הוא התחבר עם מושל סנגל לשעבר, לואי פידרבה, וביקר בקביעות בדירתו באמצע שנות השמונים.
מונטיי שירת בפרוטקטורט הצרפתי של אנאם, חלק מווייטנאם, משנת 1886 עד 1888. לאחר מכן בילה זמן מסוים בחקירת האפשרות להקמת רכבת לקישור בין באפולה ובמקו בסנגל, לפני שהחל למסעו הגדול ברחבי מערב אפריקה בשנת 1890.
רקע פוליטי
צרפת, בריטניה, גרמניה, פורטוגל ואיטליה הגיעו להסכמה רחבה על אופן חלוקתה של יבשת אפריקה בועידת ברלין 1884-1885. צרפת זכתה בראש ובראשונה ברוב מערב אפריקה מאלג'יריה ותוניסיה דרומה על פני הסהרה והסאהל כולל הסוואנה הסודנית. המעצמות האחרות יכלו להרחיב את מושבות החוף שלהן צפונה ממפרץ גינאה אל תוך פנים מערב אפריקה. במקרה של בריטניה, מושבות אלה כללו את גמביה, סיירה לאון, חוף הזהב (כיום גאנה), מושבת לאגוס.
ב־5 באוגוסט 1890 כרתו הבריטים והצרפתים הסכם לבירור הגבול בין מערב אפריקה הצרפתית למה שיהפוך לניגריה. בריטניה קבלה את כל השטחים כולל חליפות סוקוטו, ואילו הצרפתים קבלו את השטחים צפונה יותר. עם זאת, הם לא ידעו את היקף חליפות סוקוטו. משימתו של מונטיי ומשלחתו היה גילוי גבולותיה הצפוניים של החליפות.
מסנגל לטריפולי דרך צ'אד
קולונל מונטיי ומשלחת קטנה של צרפתים הגיעו לדקר בספטמבר 1890. הוא נסע ברכבת במעלה החוף לסנט לואיס, שם שכר סבלים ומדריכים. הוא המשיך את מסעו במעלה נהר סנגל באמצעות ספינת קיטור, והגיע ב־18 באוקטובר 1890 לקיי, שם קנה ציוד וסוסים. מונטיי הגיע לסאגו שבנהר הניגר העליון ב 14 בדצמבר, המאחז האחרון של הצרפתים בסודאן. המדינות שממזרח לנקודה זו, היו ידועות כמוסלמיות. היו שמועות כי הן עשירות בזהב, עבדים ושנהב, אך גבולותיהן לא הוגדרו על ידי האירופאיים.
מונטיי יצא לכיוון מזרח. בדרך כלל זכה לקבלת פנים ידידותית וכן לחתימה על הסכמי ידידות עם השליטים השונים. המשלחת סבלה מחום, יתושים ומחסור במי שתייה. השליט של העיר סאן (במאלי) חתם על הסכם שלום שהציב את העיר בחסות הגנה צרפתית. מונטיי שיבח את שליט סאן ואמר שניתן לבצע עסקאות איתם בביטחון מוחלט, ללא כל מיסים המוטלים על יבוא, יצוא או מכירות.
כשנכנס לאזור שכיום נמצאת בו מדינת בורקינה פאסו, רצה מונטיי כי וובוגו שליט ואגאדוגו, יסכים לפרוטקטורט הצרפתי. וובוגו סירב לקבלו, והוא נאלץ לצאת לדרך במהירות. הוא הגיע לעיר דורי, בירת ממלכת ליפטאקו, ב־22 במאי 1891, בתקופה בה האמיר, אמדו אייסה, גסס והיו מחלוקות על הירושה. מונטיי החל לנהל משא ומתן על הסכם עם חסידיו של עיסא, בנו של האמיר והבא אחריו בתור לשלטון, אך אחיינו של האמיר סורי הצליח להשיג את התמיכה הדרושה כדי להיות השליט הבא. ביוני המשיך מונטיי לסאבה, בירת יגאה, שם לאחר תשלום ניכר לשליט "החמדן" הוסכם על אמנה אחרת. משם נסע דרך טורודי לסיי, עיירה מסחרית גדולה על נהר הניגר, ומשם הלאה לסוקוטו דרך ארונגו. הוא ציין כי אמירות קביבי ארגונגו אינה תלויה בחליפות סוקוטו. לימים קביעה זו הפכה לנקודת מחלוקת בין האמפריות הצרפתיות והבריטיות. יתרה מזאת, הוא מצא עדויות מועטות לכך ש"החברה המלכותית של ניגר" (בריטית) ​​נכחה באזור כנטען, מלבד איוש כמה תפקידים מסחריים באמירות גוונדו מדרום לארגונדו.
מונטיי התקבל בברכה על ידי החליף בסוקוטו, עבד אר-רחמן דן אבו בכר, שבאותה תקופה ניהל מלחמה נגד האמיר של ארגונגו. מונטיי חתם על אמנה עם החליף ב־28 באוקטובר 1891 ונתן לו משי, ברוקד, קפטנים רקומים וכסף. לדבריו, מדינת החליפות הייתה רעועה. אך ייתכן כי הערכת חסר זו הייתה בעקבות ההשפעות המשולבות של המלחמה והשליט הלא פופולרי אבו בכר.
זמן קצר לאחר עזיבת מונטיי, חליפות סוקוטו ניצחה את האמיר של ארגונגו.
מונטיי נסע מסוקוטו למרכז החשוב של קאנו, עיר שכוללת סוחרים גדולים ובעלי מלאכה מיומנים. ממנה עבר דרך חג'ג'יה עבר לאגם צ'אד. ב־9 באפריל 1892 הגיע לעיר קוקה על שפת האגם. הוא החליף מתנות עם הסולטאן של קנאם בורנו, והיה האורח שלו במשך מספר חודשים בזמן שחקר את המדינה סביב האגם. באותו הזמן הסולטאן ניסה לקבל מתנות נוספות תמורת התנהלות בטוחה. כאשר הותר להם לנסוע, הוא פנה צפונה דרך הסהרה לטריפולי, והגיע לים התיכון ב -10 בדצמבר 1892.
מסעו תרם רבות להבהרת התמונה של האזור עבור האירופאים, ועבור צרפת בפרט, הוא מיפה את הגאוגרפיה והפוליטיקה של האזור. תוך 15 שנה כמעט כל השטח בו ביקר מונטיי הפך להיות בשליטה קולוניאלית.
המשך הקריירה
לאחר חזרתו של מונטיי לצרפת, בשנת 1893 העניקה לו "החברה הגאוגרפית הצרפתית" Société de géographie את מדליית הזהב הגדולה על ספרו שתיעד את המסע. הייתה זאת משלחת מוצלחת ברחבי מערב אפריקה. הישגיה הרשימו את המדינאי ושר החוץ הצרפתי תאופיל דלקה, שלקח את מונטיי לפגוש את נשיא צרפת, סאדי קרנו ב־4 במאי 1893. קרנו רצה שמונטיי יעמוד בראש משלחת לפאשודה שבנילוס העליון, אולם ב־30 במאי שלח אותו דלקה לקונגו הצרפתית (הרפובליקה המרכז אפריקאית) לעמוד מול החדירות הבלגיות באזור.
הוא הגיע לנמל לואנגו ב־24 באוגוסט 1894, תכנן לנסוע תחילה לאובנגי ואחר כך לכיוון הנילוס. עם זאת, לפני שהתחיל את מסעו פנימה ליבשת, הוא נקרא לשוב בדחיפות לחוף השנהב כדי לסייע בהתמודדות עם האיום של לוחמי האימאם סמורי טור. בספטמבר 1894 הוא ניהל משלחת למדינת באולה בחוף השנהב, והגיע לטיאסה בדצמבר.
מאוחר יותר מונטיי ניסה ללא הצלחה להיכנס לפוליטיקה והיה מעורב בקולוניזציה של דרום תוניסיה.
הוא נפטר בשנת 1925.
סוקולוב
{{פירושונים|
ראו גם
}}
תזמורת הגוונדהאוס
תזמורת הגוונדהאוס (גרמנית: Gewandhausorchester) היא תזמורת גרמנית שמקום מושבה הקבוע בלייפציג, גרמניה. היא קרויה על שם אולם הקונצרטים שבו היא שוכנת, הגוונדהאוס ("בית האריג").
ראשיתם של הקונצרטים בלייפציג בשנת 1743. תחילה קיימו אותם בבתים פרטיים, ואחר כך בפונדק, לפני שהתזמורת עברה לגוונדהאוס בשנת 1781. בראשית המאה ה-19 היה פליקס מנדלסון מנצחה הראשי. בשנת 1885 עברה התזמורת לאולם חדש. בשנת 1936 הרסו הנאצים את האנדרטה לזכר מנדלסון שהוקמה בחזית בית הגוונדהאוס. בשנת 1944 נהרס אולם הגוונדהאוס. הבניין הנוכחי הוא הבניין השלישי הנושא שם זה. הוא נפתח בשנת 1981. בשנת 2008 נחנכה מחדש אנדרטה משוחזרת של מנדלסון, ליד כנסיית סנט תומאס.
על ביצוע המוזיקה הליטורגית בכנסיות אלה היו אחראים חלילני העיר. עקב הביקוש הגובר והולך למוזיקה במהלך המאה ה-18, היה עליהם לגייס נגנים נוספים, כדי לעמוד בהתחייבויותיהם. נגנים אלה באו, במספרים גדלים והולכים, משורות התזמורת. בשנת 1789 קיבל המנהל המוזיקלי של תזמורת הגוונדהאוס, יוהאן אדם הילר, את הסכמת מועצת העיר לקבל עוד שבעה נגנים בשכר מלא לתזמורת הכנסייה, שאותם הביא מתזמורת הגוונדהאוס. מכאן ואילך היה תפקידו הרשמי של הילר מנצח ומנהל מוזיקלי מטעם העירייה. בשנת 1835 התמנה פליקס מנדלסון למנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של תזמורת הכנסייה, ובשנת 1840 זכו 27 הנגנים, שהיוו את גרעין התזמורת והיו זכאים לתשלום גמלאות, למעמד של תזמורת העיר, שחייב אותם להשתתף בטקסי הפולחן בשתי הכנסיות הראשיות, בימי ראשון ובחגים. מנדלסון השתדל לשכנע את מועצת העיר לקבל לשורות התזמורת העירונית את כל נגני הגוונדהאוס, ולאחר שנים רבות, רק ב-1920, הושגה המטרה וכל נגני תזמורת הגוונדהאוס היו לעובדים בעיריית לייפציג.
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, בוטלו הופעות התזמורת ומקהלת תומאס בכנסיות. בשנות מלחמת העולם השנייה הופיעו התזמורת והמקהלה רק בנגינה ושירה של מוטטים, שבוצעו מדי שבת. הופעות אלה של שבת אחר הצהריים המשיכו להוות נקודת שיא בלוח ההופעות של נערי המקהלה. המקהלה והתזמורת ממשיכות להופיע עד היום בטקסי התפילה בכנסייה בביצוע קנטטה של יוהאן סבסטיאן באך, שהיה מנצח המקהלה.
בין המנצחים המאוחרים יותר ארתור ניקיש, וילהלם פורטוונגלר, ברונו ולטר, ואצלב נוימן, ומשנת 1970 עד 1996 קורט מאזור. ב-1998 קיבל עליו הרברט בלומסטדט את המשרה, עד 2005. מחליפו הוא ריקרדו שאיי שסיים בשנת 2016 את תפקידו.
המנצח הלטבי אנדריס נלסונס התחיל את כהונתו כמנהל המוזיקלי של התזמורת בשנת 2018.
דניס סיאמה
דניס ויליאם סיאהו (יאשיהו) שיאמה (באנגלית: Dennis William Siahou Sciama; 18 בנובמבר 1926 - 18 בדצמבר 1999) היה פיזיקאי יהודי-בריטי.
קורות חיים
אביו נולד במנצ'סטר ואמו במצרים, ושורשי משפחתו של סיאמה משני צידיה הם מן הקהילה היהודית העיר חלב שבסוריה (שמאע במקור). אביו היה סוחר טקסטיל.
בשנת 1953 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קיימברידג', על עבודה בהנחייתו של פול דיראק שעסקה בעקרון מאך ובאינרציה.
לימד באוניברסיטת קורנל, בקינגס קולג' לונדון, באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת טקסס באוסטין, אך בעיקר נמנה עם סגל אוניברסיטת קיימברידג' (בשנות ה-50 ובשנות ה-60) ועם סגל אוניברסיטת אוקספורד (בשנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80).
הוא ותלמידיו תרמו תרומה משמעותית להתפתחות הפיזיקה בבריטניה אחרי מלחמת העולם השנייה. הוא נחשב אחד מאבות הקוסמולוגיה המודרנית.
תלמידיו
מספר רב של אסטרופיזיקאים וקוסמולוגים עשו את עבודת הדוקטורט בהנחייתו, בהם:
כונדרויטין סולפט
כונדרויטין סולפט (באנגלית: Chondroitin sulfate) הוא גליקוזאמינוגליקן (GAG) הקשור לקבוצת סולפט. מורכב מרצף חוזר של סוכרים (אצטילגלוקוזאמין וחומצה גלוקורונית). בדרך כלל מחובר לחלבון כחלק מפרוטאוגליקן (רב סוכר עם חלק חלבוני). שרשרת כונדרויטין יכולה להגיע עד לרצף של מאה סוכרים עם אפשרות לקבוצות סולפט בכמויות ומקומות שונים. מדע הגליקוביולוגיה מנסה להבין, בין השאר, את מגוון הגליקוזאמינוגליקנים הגדול הזה. כונדרויטין סולפט משמש רכיב חשוב בסחוס ונותן לו את היכולת להתנגד לדחיסה. מסיבה זו, כונדרויטין סולפט וגלוקוזאמין משמשים כתוספי תזונה לטיפול בדלקת מפרקים ניוונית.
גאורגי דז'יקייה
גאורגי דז'יקייה (ברוסית: Георгий Тамазович Джикия; נולד ב-21 בנובמבר 1993) הוא כדורגלן רוסי ממוצא גאורגי-מגרלי המשחק בעמדת הבלם בספרטק מוסקבה.
קריירת מועדונים
דז'יקייה, נולד במוסקבה להורים ממוצא גאורגי שגורשו מאבחזיה. דז'יקייה, התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לוקומוטיב מוסקבה. ב-24 במאי 2011, דז'יקייה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של המועדון, אך מעולם לא שיחק בקבוצה הבוגרת.
ב-27 בפברואר 2014, דז'יקייה חתם בספרטק נלצ'יק ובסיום העונה חתם בחימיק דזרז'ינסק. ב-10 ביולי 2015, דז'יקייה חתם באמקאר פרם.
ב-26 בפברואר 2016, דז'יקייה חתם בספרטק מוסקבה. ב-18 בינואר 2018, דז'יקייה נפצע ברצועה הצולבת וסיים את העונה.
קריירה בינלאומית
בנובמבר, דז'יקייה זומן לראשונה לסגל נבחרת רוסיה. ב-5 ביוני 2017, דז'יקייה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד.
ב-16 בנובמבר 2019, דז'יקייה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 1–4 ל.
דז'יקייה זומן לסגל הנבחרת לקראת גביע הקונפדרציות 2017 ויורו 2020.
תארים
ספרטק מוסקבה
פרנולוגיה
הפְרֶנוֹלוֹגְיָה היא תאוריה פסאודו-מדעית הטוענת כי ניתן לקשר בין מבנה הגולגולת לבין אישיותו של האדם ותכונות אופי, כגון פשיעה. הפרנולוגיה פותחה על ידי פרנץ יוזף גאל באוסטריה בסביבות 1800 והייתה פופולרית מאוד במאה ה-19 באירופה וארצות הברית.
הפרנולוג בודק את מבנה הגולגולת ועל סמך זה הוא מסיק לגבי מבנה המוח שמתחתיה. על פי התאוריה במוח ישנם 42 אזורים שכל אחד מהם אחראי על תכונה שונה באופי. למשל, היכולת להשוות בין דברים או מצבים, תקווה ואופטימיות וכדומה. ניתן לחלק את המוח לשבעה אזורים כלליים יותר: קליטת הנתונים; עיבוד נתונים; כישורי ביטוי; מוסר ואמונה; אגו; הישרדות; חברה ומשפחה.
בעוד שחלק מהנחות היסוד של התאוריה מקובלות גם כיום - לכל אזור במוח יש התמחות בתפקוד מסוים - טענות התאוריה כי ניתן ללמוד על אופי האדם ממבנה הגולגולת הופרכו.
פסיכוגרף
ב-1931 פותח בארצות הברית הפסיכוגרף, מכשיר שנועד ליישם את עקרונות הפרנולוגיה. המכשיר הכיל קרוב לאלפיים חלקים, ונמכרו 33 מכונות מסוג זה. המכשיר שימש בעיקר כאטרקציה למשוך קונים לחנויות בזמן השפל הגדול בארצות הברית. המכשיר בחן ונתן ציון ל-32 נקודות שונות בגולגולת. תוצאות הבדיקה התיימרו לנתח את נקודות החוזק והחולשה של הנבדק.
אלכסיי בורקוב
אלכסיי יורייביץ' בורקוב (ברוסית: Алексей Юрьевич Бурков; נולד בשנת 1990) הוא מתכנת והאקר רוסי, שהורשע בארצות הברית ונידון לתשע שנות מאסר.
ביוגרפיה
אלכסיי בורקוב גדל בסנקט פטרבורג ועבד כמתכנת פרילנסר בתחום אבטחת מידע, תכנות, ומסדי נתונים. בורקוב עוכב בנתב"ג ב-13 בדצמבר 2015 לבקשת ארצות הברית במהלך ביקורת הדרכונים בעת עזיבתו את ישראל. בורקוב שהה כארבע שנים בבתי הכלא בישראל. בקשות להסגרתו נשלחו על ידי רוסיה וגם ארצות הברית.
ב-30 באוקטובר 2019 חתם שר המשפטים הישראלי דאז אמיר אוחנה על החלטה להסגרת בורקוב לארצות הברית עורכי דינו ניסו לערער על ההסגרה לארצות הברית, אולם ב-10 בנובמבר 2019 דחה בג"ץ את בקשת בורקוב שלא להסגיר אותו לארצות הברית. ב-12 בנובמבר הוסגר ועם נחיתתו הופיע בדיון בבית המשפט במחוז המזרחי בוירג'יניה.
מחלקת המשפטים האמריקנית האשימה את בורקוב בחמישה סעיפי אישום פליליים בגין הונאה, קנוניה, גנבת זהות והלבנת הון. הוא מואשם כי ניהל את אתר Cardplanet שמכר מספרי חיוב וכרטיסי אשראי, שרבים מהם שייכים לאזרחים אמריקאים. נתונים אלה, על פי מסמכי בית המשפט, נגנבו, בעיקר כתוצאה מחדירה למחשבים. הפרקליטות סבורה שבורקוב מכר 150 אלף מספרי כרטיסי אשראי גנובים במחירים שנעו בין 2.6 ל-60 דולר למידע. כתוצאה מכך, רמאים שניצלו את הנתונים הללו ביצעו רכישות לא חוקיות בשווי של יותר מעשרים מיליון דולר.
בורקוב הודה באשמה בשניים מתוך חמישה סעיפי אישום: הונאה עם מכשירי גישה, כמו גם קנוניה לביצוע הונאה, גנבת מידע אישי, חדירה למערכות מחשב והלבנת הון. גזר הדין הוכרז בבית משפט בווירג'יניה בסוף יוני 2020 והוא נידון ל-9 שנות מאסר. בעבר תוכנן גזר הדין ל-8 במאי, ברם, בבתי משפט רבים, מועדי הדיונים ומתן פסיקות הדין התעכבו בשל מגפת הקורונה.
בספטמבר 2021, כלי תקשורת ברוסיה טענו כי הורדוס גורש מארצות הברית לרוסיה וכי הוא נעצר במוסקבה על ידי משטרת רוסיה.
ויקישיתוף
ויקישיתוף (באנגלית: Wikimedia Commons) הוא מאגר של תמונות, צלילים וקובצי מולטימדיה אחרים חופשיים. זהו מיזם השייך לקרן ויקימדיה, והקבצים שהועלו לאתר זה יכולים לשמש את כל מיזמי קרן ויקימדיה בכל השפות. לחלופין, אפשר להשתמש בהם גם מחוץ לאתר זה, בהתאם לרישיון התוכן שמשתמשים בו (רשות הציבור או ברישיון חופשי אחר, כמו הרישיון לשימוש חופשי במסמכים של גנו).
ביולי 2022 מספר הקבצים החופשיים במאגר היה מעל 85 מיליון.
היסטוריה
מיזם זה הוצע על ידי אריק מולר ב-19 במרץ 2004, ונפתח ב-7 בספטמבר באותה שנה. המטרה העיקרית ליצירת מאגר כללי הייתה הרצון לצמצום שכפולי יצירות בין מיזמי ושפות ויקימדיה, שבשמם הדומה הועלו למיזמי ויקי שונים לפני שוויקישיתוף נוצר. האפשרות הטכנית לשימוש בכל הקבצים מוויקישיתוף בכל מיזמי ויקימדיה יושמה ואופשרה באוקטובר 2004, ובכל אתר ויקימדיה מאז יש אימוץ מהיר של ויקישיתוף כמחסן. לוגו המיזם הוכן על ידי רייד בילס, ששלח אותו בהתחלה לתחרות הלוגואים של ויקיחדשות. התמונה הוכנסה לתוך תחרות הלוגואים של ויקישיתוף, שם ניצחה, ואומצה באופן רשמי בנובמבר 2004.
לאחר מכן, פותחו כלים לממשק בין ויקישיתוף לשאר אתרי קרן ויקימדיה. דניאל קִּינְזְלֶר כתב יישומים למציאת קטגוריות מתאימות לקבצים שהועלו ("CommonSense"), בדיקת שימוש בקובצי ויקישיתוף בשאר אתרי ויקימדיה ("CheckUsage"), איתור תמונות עם חוסר מידע על זכויות יוצרים, ומסירת מידע אודות פעולות ניהוליות כגון מחיקות באתרי ויקי רלוונטיים. לאתר גם יש עוד מנוע חיפוש לתמונות הקרוי בשם "MayFlower".
כלים וסקריפטים של העלאות מיוחדות, כמו ה"commonist", נוצרו לפשט את תהליך ההעלאה של מספר רב של קבצים. בהוראה לסקור תצלומים חופשיים שהועלו לפליקר, משתמשים יכולים לשתף פעולה בהעלאת תמונות משם דרך תהליך חיצוני ("FlickrLickr"), משם הועלו יותר מ-10,000 קבצים לוויקישיתוף.
מדיניות ושימוש
רוב מיזמי ויקימדיה עדיין מאפשרים העלאות מקומיות שלא יופיעו במיזמים אחרים או בשפות אחרות, אבל אפשרות זו מכוונת לשימוש ברישיונות שהמיזם המקומי מאפשר, אך ללא היתר לשיתוף בתכני זכויות יוצרים, כמו תוכן בשימוש הוגן. ויקישיתוף בעצמו אינו מאפשר העלאות בשימוש הוגן, העלאות שלא ברישיונות חופשיים, הכללת רישיונות המגבילים שימוש מסחרי ועבודות מועתקות. הרישיונות שמקובל לכלול הם הרישיון לשימוש חופשי במסמכים של גנו, רישיונות ייחוס ושיתוף זהה של Creative Commons ואת רשות הציבור.
שפת ברירת המחדל בוויקישיתוף היא אנגלית, אך משתמשים רשומים יכולים להתאים באופן אישי את ממשק המשתמש שלהם כך שישתמש בכל שפה אחרת. להרבה דפי תוכן (דפים ספציפיים ופורטלים), ישנו תרגום למגוון שפות. קבצים בוויקישיתוף מסווגים בשיטת הקטגוריות של מדיה ויקי. בנוסף, הם לעיתים קרובות מסווגים בדפי גלריה. על אף שמלכתחילה הוצע שהמיזם יכלול גם קובצי טקסט חופשיים, קובצי הטקסט אורחו במיזם אחות של ויקישיתוף - ויקיטקסט.
איכות
המנגנון השני ידוע בשם "תמונות איכותיות" (Quality images), אשר נפתח ביוני 2006, ותהליך הגשת המועמדויות אליו פשוטות יותר מב"תמונות המומלצות". ל"תמונות האיכותיות" מתקבלות רק עבודות שנוצרו באמצעות משתמשי ויקימדיה, בעוד של"תמונות המומלצות" מתקבלות בנוסף מועמדויות של עבודות שנוצרו על ידי גוף שלישי, כמו נאס"א. תמונות האיכות נבחנות באיכותן הטכנית, ברזולוציה גבוהה, בחשיפה נכונה, בחדות ובקומפוזציה.
מיזם הערכת תמונות נוסף, ידוע בשם "תמונות מוערכות" (Valued images) שנפתח ב-1 ביוני 2008 במטרה להכיר באיור המוערך ביותר מסוגו. בניגוד לשני התהליכים האחרים, כל תמונה מוערכת בעיקר לפי המידה בה היא תורמת וממחישה את הנושא אותו היא מתארת והאם היא הטובה ביותר בהמחשת נושא זה.
תמונת השנה
"תמונת השנה" בוויקישיתוף מוכרזת בכל שנה החל מינואר 2007. התמונות הטובות ביותר, מבין אלו שלהן רישיון חופשי וזכו לתג "תמונה מומלצת" במהלך השנה החולפת, מועמדות לתחרות. המשתמשים הפעילים במיזמי ויקימדיה בוחרים את תמונות השנה בשני סבבי הצבעה.
Down for Whatever
Down for Whatever הוא סינגל של הזמרת האמריקאית, קלי רולנד, בשיתוף פעולה עם קבוצת המפיקים The WAV.s. השיר מופיע באלבום האולפן השלישי של רולנד, Here I Am. השיר יצא לאור על ידי חברת התקליטים יוניברסל מוטאון רקורדס ב-26 באוקטובר 2011. השיר נכתב על ידי רדוואן, טדי סקי, ג'ימי ג'וקר ובילל חאג'י, והופק על ידי רדוואן, ג'ימי ג'וקר ו-The WAV.s.
נכון ליוני 2023, השיר הושמע למעלה מ-17 מיליון פעמים ביוטיוב, ולמעלה מ-7 מיליון פעמים בספוטיפיי.
אילנה דיין
אילנה דיין-אורבך (נולדה ב-8 במאי 1964) היא עיתונאית, פובליציסטית, שדרנית, ותחקירנית ישראלית; בעלת תואר דוקטור במשפטים. פעילותה העיתונאית הבולטת היא תוכנית התחקירים "עובדה" בעריכתה, אותה היא מובילה מאז 1993.
ביוגרפיה
דיין נולדה בבואנוס איירס, ארגנטינה לווילמה ומרדכי דיין. בגיל 6 עלתה לישראל עם משפחתה. משפחת דיין התיישבה בשכונת יד אליהו שבתל אביב, בשכנות לבן דודה, דני דיין. רחל, אחותה של דיין, נפטרה ממחלה כשנה לאחר שעלו לישראל.
למדה בבית הספר היסודי "גיבורי ישראל" ולאחר מכן, בתיכון עירוני ט' שבתל אביב. לאחר שירותה הצבאי דיין למדה משפטים באוניברסיטת תל אביב. קיבלה את תואר הבוגר בהצטיינות. לאחר מכן התמחתה בעריכת דין אצל שופט בית המשפט העליון דב לוין, ואחר כך במשרד עורכי הדין ש. הורוביץ ושות'. היא המשיכה ללימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת ייל שבארצות הברית כמלגאית תוכנית פולברייט, שם השלימה גם דוקטורט. משמשת כמרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
עבודתה העיתונאית
דיין התגייסה לצה"ל, שם שירתה בגלי צה"ל שנתיים בשירות חובה ושנה בשרות קבע. במהלך שירותה שימשה כמפיקת יומני חדשות, עורכת חדשות החוץ, כתבת פרלמנטרית וכתבת פוליטית. דיין הייתה האישה הראשונה בגלי צה"ל ששימשה ככתבת בעודה בשירות חובה. לאחר שחרורה המשיכה לשמש כעיתונאית בגל"צ. בין התוכניות שהובילה היו תוכנית הבוקר של גל"צ "בוקר טוב ישראל", תוכנית ראיונות יומית ("פגישה יומית") ותוכנית אישית לסיכום השבוע ("היה באוויר").
ב-1987 כשהיא חיילת משוחררת בת 22 בלבד החלה להגיש את התוכנית "ערב חדש". אותה הגישה במקביל ללימודיה לתואר הראשון עד 1990. אז יצאה ללימודים מתקדמים בארצות הברית.
במהלך לימודיה בארצות הברית כתבה טור דו-שבועי עבור "ידיעות אחרונות". דיין שבה לישראל בקיץ 1993, סמוך לתחילת השידורים בערוץ 2, והחלה להגיש את תוכנית התחקירים "עובדה", המשודרת בערוץ 12 של קשת עד היום. התוכנית משודרת ברציפות למעט שנת הפסקה אחת: ב-2001 פרשה דיין מ"עובדה" לטובת ערוץ החדשות הייעודי, שלבסוף לא עלה לאוויר. במקביל הגישה לתקופה קצרה את התוכנית יומן בערוץ הראשון. ב-2002 חזרה לערוץ השני ול"עובדה". בימי חמישי דיין מגישה את תוכנית הרדיו "נכון להבוקר" בגלי צה"ל. ב-2008, במקביל לעבודתה בעובדה, הגישה תוכנית אירוח אישית בשם "מי שמדבר", בה היא מקיימת ריאיון עם דמות ציבורית.
"עובדה"
במסגרת תוכנית התחקירים "עובדה" הייתה דיין מעורבת במספר עימותים. בוויכוח שהתעורר באמצע 2007 סביב מעמדו של בית המשפט העליון, התייצבה דיין באופן מובהק לצד התומכים בשימור מעמדו, וכנגד היוזמה של שר המשפטים, דניאל פרידמן, לשינויים מהותיים במעמד זה.
בנובמבר 2004, במסגרת התוכנית "עובדה" שידרה דיין כתבה על תקרית שארעה באזור רפיח ובה היה מעורב קצין שנודע כסרן ר' שביום שידור הכתבה הוגש נגדו כתב אישום על הרג נערה פלסטינית לא חמושה. לאחר שסרן ר' זוכה, הוא הגיש כנגד דיין וזכיינית השידור טלעד תביעות על הוצאת דיבה כשבין טענותיו כי הקטעים ששודרו בתוכנית היו ערוכים בצורה מגמתית ולא הוגנת, ולעיתים אף מטעה, במטרה להוכיח את אשמתו. שופט בית המשפט המחוזי בירושלים נעם סולברג קיבל את התביעה, וקבע כי דיין וטלעד אשמים בהוצאת לשון הרע מתוך רשלנות ושלא בזדון והוטל עליהם פיצוי כספי לתובע בסך 300,000 ש"ח, החזר הוצאות משפט לתובע בסך 80,000 ש"ח, הקראת עיקרי הכרעת הדין בתוכנית והבהרה לצופים כי הכתבה ששודרה בשעתו העבירה מסר שגוי לגבי התובע. בית המשפט העליון קיבל את הערעור שהגישה דיין, וקבע כי הכתבה אמנם פגעה בסרן ר', אולם דיין נהנית מהגנת "אמת דיברתי", שכן, בעת שידור הכתבה, העובדות היו מספיק מהימנות ל"עיתונאי סביר", תוך שבית המשפט מבהיר את המושג של "אמת לשעתה". השופטים ביטלו את הדרישה להתנצלות, אולם חייבו את טלעד בתשלום פיצוי לסרן ר' בסך 100,000 ש"ח בגין הקדימונים לתוכנית, שנמצא כי היו בגדר לשון הרע. בספטמבר 2014 נפסק בדיון נוסף בהרכב של תשעה שופטים, שנערך לבקשתו של סרן ר', שלא לשנות מהתוצאה האופרטיבית של פסק הדין הקודם והרחיבו את הזיכוי מ"אמת לשעתה" ל"תום לב".
ב-7 בינואר 2016 פרסמה דיין תחקיר המבוסס על ממצאים של עמותת עד כאן על ארגוני שמאל בישראל ובהם תועד פעיל השמאל עזרא נאווי מוסר מוכרי קרקעות פלסטיניים לרשות הפלסטינית בידיעה שצפוי להם מוות בעינויים, ואף מתגאה בכך. בעקבות התחקיר ספגה דיין גינויים מארגוני ופעילי שמאל, כולל שורת מאמרים נגדה ב"הארץ". דף פייסבוק המזוהה עם השמאל הרדיקלי הפיץ תמונה שלה מקבלת זר פרחים מאדולף היטלר. דיין הגנה על החלטתה לפרסם את התחקיר.
ב-7 בנובמבר 2016, שודר במסגרת התוכנית תחקיר על הנעשה בלשכת ראש הממשלה בנימין נתניהו ועל מעורבותה של אשת ראש הממשלה שרה נתניהו בעבודת הלשכה. בדקות האחרונות של המשדר הקריאה דיין תגובה ארוכה של לשכת ראש הממשלה, שתקפה אישית את דיין, ובין היתר האשימה אותה בהיותה אשת שמאל קיצוני המשתמשת בתוכניתה לתעמולה פוליטית שנועדה להפיל את ממשלת הימין. התגובה עוררה סערה ציבורית.
פרסים שזכתה בהם
בשנת 2008 קיבלה דיין אות הוקרה מהקרן החדשה לישראל על תרומתה לקידום זכויות האדם והאזרח בישראל.
בשנת 2009 זכתה בתואר "אביר איכות השלטון" מטעם התנועה למען איכות השלטון בישראל בקטגוריית תקשורת.
ב-2015 זכתה בפרס סוקולוב בתחום התקשורת האלקטרונית: "על שורה של תחקירים יסודיים ופורצי דרך בתוכנית עובדה, על תרומתה החלוצית בתחום התחקיר הטלוויזיוני, יצירת שפה תחקירית חדשה והיותה מופת לדור שלם של עיתונאים חוקרים".
בשנת 2016 זכתה בפרס "מגן השקיפות" של עמותת "שקיפות בינ"ל ישראל".
במרץ 2018 זכתה בפרס "מפעל חיים בתחום הטלוויזיה" במסגרת טקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה.
משפחתה
דיין נשואה להראל אורבך ואם לשני בנים ובת. היא תושבת שורש. סבה, אריה דיין, היה בן דודו של שמואל דיין. בן דודה מדרגה שלישית היה המשורר יהונתן גפן.
תורת האוטומטים - מונחים
תורת האוטומטים היא ענף בחישוביות העוסק בחקר מודלים מתמטיים כדוגמת האוטומט הסופי ואוטומט המחסנית.
טיפול דיאלקטי התנהגותי
תרפיה התנהגותית דיאלקטית, או טיפול דיאלקטי התנהגותי (באנגלית: Dialectical behavior therapy, DBT) היא שיטת טיפול פסיכולוגי מבוססת ראיות. השיטה פותחה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 על ידי פרופסור מרשה לינהאן (Marsha M. Linehan), חוקרת פסיכולוגיה מאוניברסיטת וושינגטון, ונועדה במקור לטיפול בהפרעת אישיות גבולית ובנטייה אובדנית כרונית. השיטה משמשת כיום לטיפול בטווח נרחב של בעיות נפשיות על ספקטרום הוויסות הרגשי, וכן בדפוסי התנהגות לא יעילים ואימפולסיביים כמו פגיעה עצמית, נטייה אובדנית ושימוש בסמים.
הטיפול הדיאלקטי-התנהגותי מבוסס על טכניקות קוגניטיביות-התנהגותיות השמות דגש על שינוי - שיפור היכולת לוויסות רגשי, עבודה על כישורים ומיומנויות בינאישיות, שיפור היכולת להתמודדות עם לחצים ושיפור בוחן מציאות; ומאידך על רעיונות של קבלה עצמית, תיקוף, סובלנות ועמידות למצוקה רגשית וקשיבות (מיינדפולנס), הלקוחה ממקורות בודהיסטיים.
המונח ׳דיאלקטיקה׳ הושאל על ידי לינהן מעולם הידע הפילוסופי, והוא מבטא את רציונל הטיפול, המנסה ליישב יחד את שני הניגודים הללו, בין שינוי וקבלה, ובאופן כללי לקבל את קיומן המקביל של עמדות מנוגדות בכל תחום בחיינו. הטיפול עוסק בניגודים ובמורכבות הן בעולמו של המטופל והן בקשר בין המטפל והמטופל, באתגר הקבלה של הניגודים הללו ובאמצעים להשגת גמישות ואיזון ביניהם.
תיאור השיטה
הטיפול הדיאלקטי-התנהגותי פותח כאמור על ידי מרשה לינהאן בעיקר כטיפול ממוקד ומבוסס ראיות מטופלות (בעיקר נשים) הסובלות מהפרעת אישיות גבולית ומתקשות בוויסות רגשי. לינהאן עצמה סבלה מקשיים נפשיים אלו בהיותה מתבגרת, וסימנה את יעד חייה, אותו מימשה, בפיתוח תוכנית התערבות עבור מקרי קצה רגשיים.
עם השנים הותאם והורחב טיפול DBT למצבים קליניים נרחבים יותר, בהם הפרעות אכילה, התקפי זעם, הפרעות מצב רוח, התמכרויות ועוד.
השקפת עולם דיאלקטית
הטיפול נשען על הרעיון הדיאלקטי, על פיו המציאות איננה סטטית, אלא מורכבת מכוחות מנוגדים. אצל רובנו קיימת דיאלקטיקה בין הצורך לקבל את עצמנו כפי שאנחנו, לבין הצורך להשתנות. ניגודיות נוספת היא המתח בין הרצון לקבל מן הטיפול, לבין הוויתור על קבלה זו ככל שהמטופל רוכש כישורים ומצבו הנפשי משתפר. הטיפול רואה את מקורותיה של פסיכופתולוגיה בתקיעות דיאלקטית: קושי לשאת מורכבות בין ׳אמיתות הפוכות׳. הקושי המהותי הזה בגמישות פסיכולוגית מתפתח לאורך שנים רבות, בהן מתחזק באופן תמידי מנגנון הרסני שמשלב בין גדילה בסביבה לא מתקפת לבין פגיעות ביולוגית מובנית.
המודל הביו-סוציאלי של קשיי ויסות רגשי
הנטייה הביולוגית מתבטאת בפגיעות רגשית, בעטיה ישנה פגיעות גבוהה לגירוי רגשי, תגובתיות-יתר לגירוי רגשי וקושי לשוב למצב הבסיסי (baseline) לאחר מצבים שמסבים עוררות רגשית חזקה.
פן ביולוגי נוסף הוא תגובות אימפולסיביוֹת ומנגנון ניהול עכבות לקוי, שתורמים להתנהגויות לא יעילות במצבי משבר נקודתיים.
אדם בעל פגיעות רגשית מובנית גבוהה עשוי לפתח קושי בוויסות רגשי, אם בראשית חייו הוא נתקל בסביבה לא תומכת, המכונה במודל הביו-סוציאלי "סביבה לא מתקפת".
בסביבה כזו, חוויות אישיות סובייקטיביוֹת, כמו אמונות, מחשבות, רגשות ותחושות גופניות - אינן מקבלות תגובה מאשרת מהסביבה הקרובה. הילד חווה פער בין החוויה האישית שלו לבין המשוב של הזולת, כך שלאורך זמן מתפתחת חוסר הלימה בין החוויה האישית לבין התגובה שניתנת לה מן הסביבה. במילים אחרות, לא מתבססת תחושה טבעית של למידה מניסיון, או השענות על תחושות בטן, שניתן לכנותן כאן בהקשר זה אינטואיציה.
כך, הסביבה הבלתי מתקפת אינה מלמדת את הילד לווסת עוררות. להפך, הוא נכנס לסערה רגשית שמתעצמת יותר ויותר, במקום להירגע. הילד אינו לומד כיצד לשאת מצוקה או לבטוח באמינות תגובות הרגשיות שלו כפרשנות תקפה להתרחשויות במציאות. בסביבה כזו, ילד המבטא רגש שלילי מקבל עונש, וילד המבטא רגש בעוצמה מוגברת מקבל חיזוק לא עקבי.
מסגרת הטיפול
הטיפול הדיאלקטי-התנהגותי כולל ארבעה רכיבים מובנים והכרחיים:
בדומה לטיפולים קוגניטיביים-התנהגותיים בהפרעות אחרות, הטיפול הוא מוגבל בזמן, והמטופל והמטפל מסכימים על היעדים ועל שיטת הטיפול בחוזה מפורש. ישנה חשיבות רבה למחויבות של שני הצדדים לחוזה הטיפולי ולעבודתם כצוות. גם מנחה הטיפול הקבוצתי הוא חלק בלתי נפרד מן הצוות הרתום למימוש המטרות. הטיפול דורש מן המטופל לתרגל ולהתאמן על מיומנויות שונות. כלל נוסף, הוא זמינות טלפונית של המטפל עבור המטופל ברגעי משבר.
שלבי הטיפול
מטרת הטיפול איננה רק לדכא התנהגות לא מתפקדת, אלא לבנות חיים מלאים ומספקים, שהמטופל יחוש ששווה לחיות אותם. הטיפול כולל ארבעה שלבים:
כישורים התנהגותיים
טיפול דיאלקטי-התנהגותי מקנה למטופל כישורי התמודדות התנהגותיים, במטרה להפחית את עוצמת התנודות הרגשיות ולסייע לו לשמור על איזון במצבי הצפה רגשית. כישורי ההתמודדות נחלקים לארבע מערכות:
אפקטיביות הטיפול
הטיפול הדיאלקטי-התנהגותי נועד במקור לטיפול באנשים בעלי הפרעת אישיות גבולית, המאופיינים בהתנהגות של הרס עצמי, כיוון שמיומנויות בינאישיות, ויסות רגשי וסובלנות למצוקה רגשית חסרות אצלם באופן ניכר. על כן, מחקר רב בתחום הפסיכולוגיה היישומית מתייחס לאוכלוסייה זו, וממצאיו תומכים באפקטיביות של הטיפול להפרעת אישיות גבולית. עם זאת, השיטה נמצאה יעילה גם עבור אוכלוסיות קליניות נוספות, כגון אנשים עם הפרעות אכילה, דיכאון קליני ודיכאון עם הפרעות אישיות נלוות.
תרפיה התנהגותית דיאלקטית נמצאה יעילה באופן מובהק בהפחתת התנהגויות אבדניות ופגיעות עצמיות. מחקרים הוכיחו את יעילות הטיפול הדיאלקטי-התנהגותי, בהשוואה לטיפולים רגילים, גם בהפחתת אשפוז, ביקורים בחדרי מיון, חומרה רפואית של ניסיונות התאבדות, וניצול של מיטות בבתי החולים. בנוסף, הפרעות נלוות שהמטופלים דיווחו עליהן, כגון: דיכאון, חרדה, כעס בלתי נשלט ותחושת ריקנות וניתוק עצמי, השתפרו בעקבות טיפול התנהגותי דיאלקטי בהשוואה לטיפול רגיל, אם כי ממצא זה איננו עקבי לאורך כל המחקרים. ייתכן ואי עקביות זו נובעת מהבדלים סימפטומטיים בין קבוצות הטיפול, קושי במיקוד הממדים המרובים של התנהגויות אלו והבדלי מין (נבדקו בעיקר נשים). התרפיה נמצאה כמסייעת למטופלים לפתח יכולות בינאישיות, כגון: ניהול סיטואציות חברתיות באופן טוב יותר. בהשוואה לטיפולים סטנדרטיים (TAU – treatment as usual), המטופלים בתרפיה התנהגותית דיאלקטית הציגו הפחתה משמעותית יותר בסיכון הרפואי המשויך להם, כפי שנמדד על ידי סך ימי האשפוז בבתי חולים פסיכיאטריים, בנשירה מהטיפול והתנגדות לו.
ביקורת על הטיפול
קיימות מספר ביקורות על הטיפול. ראשית, ישנן מגבלות עקב ההטרוגניות של התסמינים בהפרעות הנלוות להפרעת אישיות גבולית, כמו: חרדה ומצבי לחץ, הפרעות אכילה אשפוז ועוד. הטרוגניות זו עשויה לסבך את התכנון והיישום של הטיפול והאפקטיביות שלו. למרות הביסוס המדעי החזק של טיפול זה קיימים מספר פערים בספרות, כמו: מיעוט יחסי של גברים או מיעוט מטופלים ומידע מועט בספרות על החשיבות היחסית של רכיבים שונים של הטיפול ולתוצאות הטיפול. יתרה מכך, אף על פי שניסיונות ראשוניים ליישם שיטה זו באבחנות אחרות מהפרעת אישיות גבולית כבר מובטחים, יישומים אלה עדיין ניסיוניים וממתינים לעדויות מחקריות נוספות. כמו כן, חסרים נתוני מעקב ארוכי טווח על מנת להסיק שטיפול זה משפר את איכות החיים של החולים. לבסוף, מחקרים עתידיים צריכים להשוות שיטת טיפול זו עם טיפולים אחרים שספציפיים לסימפטומים של הפרעת אישיות גבולית אשר הוכיחו את יעילותם, וזאת באמצעות מספר נקודות הערכה ארוכות טווח.
קישורים חיצוניים
מאמרים מקצועיים
Fade to Grey
Fade to Grey הוא שיר משנת 1980 של להקת הגל החדש הבריטית ויסאג', שיצא כסינגל השני מתוך אלבום הבכורה שלה, Visage. הישר נכתב יל ידי מידג' יור, בילי קארי וכריס פיין.
השיר היה הסינגל המצליח ביותר של הלהקה. הוא נכנס למצעדי הסינגלים בסוף 1980, והגיע למקום השמיני במצעד הסינגלים הבריטי והגיע למקום הראשון בגרמניה המערבית ובשווייץ. סטיב סטריינג' היה הסולן בשיר, והמילים הצרפתיות נאמרו על ידי חברתו הבלגית של ראסטי איגן, בריג'יט ארנס.
מילים ולחן
השיר כולל את אותן מילים בשפות אנגלית וצרפתית. המילים באנגלית מושרות, ואילו המילים הצרפתיות נאמרות בקול נשי. סטיב סטריינג' ומידג' יור טענו שניהם שהם אלה שהגו את הרעיון לקול הצרפתי בשיר. ברצועה המוגמרת בוצעה השירה הצרפתית על ידי בריז'יט ארנס, סטודנטית צעירה מבלגיה שהייתה חברתו של ראסטי איגן באותה תקופה.
קליפ
הקליפ הראשון של ויסאג' היה לשיר Fade to Grey, והוא בוים על ידי Godley & Creme. סטיב סטריינג' הופיע בקליפ עם ג'וליה פודור. הקליפ נכלל במהדורת הווידאו של הלהקה משנת 1986, Visage.
הקליפ של השיר הפך לאחד מקטעי הווידאו הראשונים שקווין גודלי ולול קרם ביימו, לפני שהתפרסמו בעבודותיהם עם הפוליס, דוראן דוראן והרבי הנקוק.
הלל הורוביץ
הרב הלל אילן הורוביץ (נולד בי"ט בניסן תשכ"ד, 31 במרץ 1964) הוא איש ציבור ציוני דתי, וראש קרן יחד. כיהן לתקופה קצרה כחבר הכנסת ה-19 בשלהי כהונתה מטעם סיעת הבית היהודי והיה ראש מועצת בתי העלמין היהודיים בירושלים בשנים 2013–2019, וראש הוועדה המוניציפלית של היישוב היהודי בחברון בין 2017–2021.
קורות חיים
לאחר שסיים קורס רבנים צבאיים בהצטיינות בתשמ"ז (1987), התגייס לרבנות הצבאית כאיש קבע ומונה לרב חטיבת גבעתי בתקופת האינתיפאדה הראשונה. משרת במילואים בדרגת רס"ן. בעל תואר שני במנהל עסקים מהקריה האקדמית אונו.
בשנת תש"ן (1990) החל לשמש כר"מ בישיבת ההסדר בקריית ארבע במשך 3 שנים.
פעילות ציבורית
משנת תשנ"ב (1992) משמש הורביץ כמנהל היישוב היהודי בחברון. בשנות פעילותו הצליח לחבר לחברון תורמים מהארץ ומחו"ל.
הרב הורוביץ קידם את פרויקט "נעלה לחברון" המביא תלמידים ממערכת החינוך ותנועות הנוער לביקור בחברון ובמערת המכפלה. את הפרויקט יזם משרד החינוך בראשות השר גדעון סער. בהמשך הצטרפו גם משרד הביטחון וצה"ל לפרויקט. לדברי הורוביץ, "מקום שתואר בתקשורת כמקום בו מתגוררים 400 יהודים קיצוניים עם אלף חיילים, הפך למוקד תיירותי של קרוב ל-700 אלף איש בשנה מכל העולם, ביטוי אדיר של חיבור עם ישראל לשורשים."
הורוביץ כיהן כיועץ בכיר במשרד החינוך בתקופת כהונתו של צבי הנדל כסגן שרת החינוך (2003–2004) עד לפרישת סיעתו מהקואליציה על רקע תוכנית ההתנתקות מגוש קטיף. לבקשת מנכ"לית המשרד, נשאר במשרד למשך עוד כחצי שנה גם לאחר פרישת סיעתו. בתקופה זו פורק משרד הדתות ואגף מוסדות התורה הועבר לאחריות משרד החינוך. הורוביץ היה אחראי על הטמעת האגף במשרד.
לקראת פינוי גוש קטיף, עבר עם משפחתו לכפר דרום כדי לתמוך במתיישבים. הוא ומשפחתו נשארו לגור עם המפונים ונדדו איתם במשך שנה וחצי, לבאר שבע ואשקלון וסייעו בשיקומם.
בשנת 2010 מונה הורביץ ליועץ לראש עיריית נצרת עילית, שמעון גפסו, במטרה לחזק את ההתיישבות היהודית בעיר ובגליל ולמנוע את ההגירה השלילית מהעיר. במסגרת תפקידו הוביל הבאת משפחות דתיות לעיר, הקמת ישיבת הסדר, ישיבה תיכונית ומכינה קדם צבאית.
לקראת הבחירות לכנסת ה-18 (2009) הוצב בתחילה במקום התשיעי ברשימת הבית היהודי, רשימה משותפת למפלגות מפד"ל, תקומה ומולדת, אך לאחר התפרקות האיחוד לא נכלל ברשימת המועמדים לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת ה-19 (2013) נבחר למקום החמישי ברשימת "האיחוד הלאומי – תקומה" לכנסת ה-19, ועם איחוד הרשימה לתוך רשימת הבית היהודי הוא הוצב במקום ה-13 ברשימה המאוחדת. הרשימה זכתה ב-12 מנדטים. בעקבות פטירת השר אורי אורבך, בכ"ז שבט תשע"ה (16 בפברואר 2015), כחודש לפני הבחירות לכנסת העשרים, נכנס הורוביץ לזמן קצר לכנסת ה־19.
בדצמבר 2013 הקים את "קרן יחד", המאגדת אלפי משפחות, ויוצרת עבורן רשת ביטחון כלכלית בצורת סיוע כספי למשפחות החברות בה במקרה פטירה של אחד ההורים, באמצעות תמיכה סמלית של כלל המשפחות החברות בקרן. בשנים 2013–2019 כיהן כראש מועצת בתי העלמין בירושלים. בשנת 2019 מונה לראש מִנְהֶלֶת היישוב היהודי בחברון.
הורביץ כיהן כראש הועדה המונציפאלית של היישוב היהודי בחברון בין השנים 2017–2021.