cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vas A Recordarme
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-18 בינואר 2019. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את טרווי יוצאת מבית מלון כשמזוודה בידיה. בהמשך לכך, היא משאירה את המזוודה ומתחילה ללכת לבדה ברחוב, כשהיא רוקדת ומבצעת את מילות השיר. ישנן סצנות בהן ניתן לראותה לובשת שמלה שנוצרה עבור הקליפ.
נכון לאפריל 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-75 מיליון צפיות.
יאן פליקס פיברסקי
יאן פליקס פיברסקי (בפולנית: Jan Feliks Piwarski; נולד לפני 20 בנובמבר 1794 – 17 בדצמבר 1859) היה צייר וגרפיקאי פולני. כיהן כאוצר ההדפסים באוניברסיטת ורשה (1818–1832), פרופסור בבית הספר לאמנויות יפות בוורשה (1844–1848). אחד הליטוגרפים הפולנים הראשונים.
קורות חייו
הוא הגיע ממשפחת אומנים. הוא למד ציור בסטודיו של יוזף ריכטר. בשנת 1816 התיישב לצמיתות בוורשה, שם החל את דרכו כפקיד בנציבות המשפטים, בשנת 1818 מונה לאפוטרופוס של אוסף התחריטים בספריית אוניברסיטת ורשה ומזכיר הספרייה הציבורית של האוניברסיטה.
בשנת 1819 נסע לווינה ושם הוא למד טכניקות גרפיות בזמן שעבד באוסף ההדפסים הקיסרי אצל אדם פון ברטש. לאחר שובו בשנת 1820, כאוצר אוסף התחריטים, עסק בארגון, הרחבה והרכבת האוסף.
בשנים 1821–1822 הוא שיתף פעולה עם כתב העת "Gazeta Literacka" שכתב על אמנות והיסטוריה. בשנים 1820–1830, הוא התמנה למזכיר ומנהל אמנותי של הוצאת הספרים "מונומנטה רגנום פולוניה קרקובייניס".
יחד עם סוורין אולשצ'ינסקי הוא הפיץ טכנולוגיה ליטוגרפית חדשה – צינקוגרפיה. בשנת 1825 נסע לברלין ודרזדן למטרות מחקר. הוא חקר אוספי אמנות מקומיים והעמיק את הידע המוזיאוני שלו. לאחר כישלון מרד נובמבר, בשנים 1832–1834 עבד על חיסול אוסף ההדפסים והספרייה הציבורית – האוספים שהוחרמו הובלו לסנקט פטרבורג.
פיברסקי כתב על אמנות והוראה. הוא כתב את ספר הלימוד "לימוד הדפוסה ורישומים", שראה אור בשנים 1840–1841 והודפס מחדש פעמים רבות במהלך כמה עשורים. משנת 1842 היה חבר בהתכתבות של החברה המדעית בקרקוב. הוא השתתף באופן פעיל בהקמת בית הספר לאומנויות יפות בוורשה.
בשנת 1844 החל לנהל את המחלקה לציור וציור נוף, שבראשה עמד עד פרישתו בשנת 1848. הוא הכניס לימודי חוץ, שהיו חידוש על אדמת פולין. כמה חודשים לפני מותו הפך למנהל האמנותי של "טיגודניק אילוסטרובני", וביוזמתו הוקמה סדנת חיתוך עצים בכתב העת.
הוא נקבר בבית העלמין בפבצ'קי.
יצירתו
הוא ביטא את דעותיו בעיקר באמצעות רישום בטכניקות שונות ובליטוגרפיה, בנוסף לציור ציורי שמן וז'אנר. הציורים הציגו נופים עממיים אופייניים, נוף עירוני ואירועים, כולל מרד נובמבר (התקפה על ארמון בלוודר). בציוריו הוא תיאר את חיי הכפר הפולני בצורה סנטימנטלית והראה להט אתנוגרפי בשחזור תלבושות ומנהגים מקומיים.
הוא פרסם את יופייה של פולין והמונומנטים שלה – ביצירותיו השתמש במוטיבים פולניים בלבד. הייתה לו השפעה משמעותית על הדור הצעיר של ציירי ורשה. תלמידיו כללו: וויצ'ך גרסון, פרנצ'ישק קוסטז'בסקי, הנריק פילאטי, יוזף סימלר ויוזף סרמנטובסקי.
לדברי אווה מיקי-ברוניארק, עבודותיו אינן מייצגות רמה אמנותית גבוהה, אך הן מילאו תפקיד חשוב כמבשר למגמת העממיות והז'אנר, האופיינית לריאליזם הפולני.
את עבודותיו ניתן למצוא במוזיאונים פולניים רבים, ובמוזיאון הלאומי בוורשה יש את האוסף הגדול ביותר של ציורי שמן.
איש השנה של "העולם הזה"
איש השנה של "העולם הזה" נבחר מדי תחילת שנה עברית על ידי עורך השבועון "העולם הזה", אורי אבנרי בעקבות הרעיון של איש השנה של המגזין "טיים". כאיש השנה נבחר שלדעת אבנרי השפיע ביותר על השנה החולפת, לחיוב או לשלילה. הגיליון שבו הופיע איש השנה הוקדש רובו ככולו לאישיות שנבחרה. הוא נפתח במאמר מקיף של אבנרי על האיש שנבחר, הביוגרפיה שלו, עמדותיו ודעותיו. בהמשך הובא ניתוח אירועי השנה שחלפה ושורת כתבות על אנשי השנה בתחומי החיים השונים בישראל ומחוצה לה.
לראשונה פורסם איש השנה לשנת תשי"א, בגיליון של 27 בספטמבר 1951. איש השנה הזה, העולה החדש האלמוני הוא המקרה היחיד שבו נבחרה קבוצה ולא אדם יחיד. אבנרי נימק את בחירתו: "איש השנה של תשי״א הוא האדם המסמל את המהפכה האמיתית בחיי המדינה: העולה המיליון שהגיע לארץ ישראל מאז כיבוש הארץ מידי הטורקים; איש השנה של תשי"א הוא העולה השבע מאות אלף לישראל, מאז הקמתה, הבא ארצה השבוע; איש השנה של תשי"א הוא כל אזרח שני במדינה — שעלה אליה אחר ה' באייר תש"ח".
אריאל שרון נבחר שלוש פעמים לאיש השנה. משפחת דיין תרמה שלושה אנשי השנה: משה דיין (תשכ"ז), בתו יעל דיין (תשי"ט) ובנו אסי דיין (תש"ל). רק שלוש נשים נבחרו לאיש השנה: יעל דיין, גולדה מאיר (תשל"ב) וגאולה כהן. שלושה שאינם ישראלים נבחרו כאיש השנה: גמאל עבד אל נאצר, אדולף אייכמן ורוחאללה ח'ומייני. אריה דרעי, איש השנה תשמ"ט היה האחרון שנבחר על ידי אבנרי.
סנייל מייל
לינדסי ארין ג'ורדן (באנגלית: Lindsey Erin Jordan; נולדה ב-16 ביוני 1999) היא זמרת-יוצרת אמריקאית שמופיעה תחת שם הבמה סנייל מייל (Snail Mail; בנוסף לכך, הוא גם שם הלהקה המלווה אותה).
אלבום הבכורה שלה, Lush, יצא ב־8 ביוני 2018 תחת חברת התקליטים מטאדור רקורדס.
היסטוריה
לינדסי ג'ורדן הוציאה לאור את המיני-אלבום הראשון שלה שלה, Stick, בשנת 2015, ובעקבות זאת היא התחילה להופיע בליווי להקה עם השירים מהמיני-אלבום. לאחר שסיימה סיבוב הופעות קצר אחד בשנת 2016, ג'ורדן הוציאה מיני-אלבום נוסף בשם Habit, שזכה למידה של פרסום לאחר שהופיע בכמה אתרי מוזיקה גדולים בארצות הברית.
Snail Mail הופיעה בסבב הופעות בצפון אמריקה בשנת 2017, כהופעות חימום ללהקות Priests, Girlpool, Waxahatchee ו-Fossils Beach. ג'ורדן חתמה בחברת התקליטים Matador Records בספטמבר 2017. אלבום הבכורה שלה באורך-מלא Lush יצא ב־8 ביוני 2018, וזכה לביקורות חיוביות ברובן. ג'ורדן ולהקתה ערכו סיבוב הופעות (לבדם) בראשית 2018. ב-5 בנובמבר 2021 יצא האלבום השני של Snail Mail.
ביקורת
Snail Mail התקבלה היטב בקרב המבקרים. השוו את סגנונה למוזיקת הרוק של שנות התשעים, "מחדשת מוזיקה מהעשור לפני שנולדה". ג'ורדן הושפעה מלהקות כגון סוניק יות', אליוט סמית', ליז פייר, קאט פאוור, הקרנבריז, פייבמנט, הוולווט אנדרגראונד, פאראמור ופיונה אפל. פיצ'פורק תיארו את מילותיה של ג'ורדן כ"חכמות רגשית, ברורות מוזיקלית ומייצגות את הצליל של אינדי רוק, בעבר ובעתיד. " המגזין "רולינג סטון" העניק לאלבום הבכורה של סניל מייל, Lush, שלושה כוכבים וחצי ותיאר את ג'ורדן כ"ילדת הפלא של האינדי-רוק".
חיים אישים
גורדן היא חברה בקהילת הלהט"ב נכון לספטמבר 2021, היא גרה באיסט וילג', במנהטן, ניו יורק, ניו יורק
ערכים מוויקיפדיה מומחזים על ידי גרביים
ערכים מוויקיפדיה מומחזים על ידי גרביים (נקרא גם כאן גרביים) היא סדרת רשת ישראלית המשודרת בכאן דיגיטל. בסדרה מוצגים ערכים מוויקיפדיה העברית באמצעות בובות גרב, בצורה הומוריסטית.
הפקה
בשנת 2016 אמי נחימובסקי, מתן סיני וניתאי פישר יצרו סרטון הממחיז את הערך בול (כתב עת) עבור תחרות בשם "יוצרים ברשת 3.0". הסדרה הוצגה ככזו ש"לוקחת את הערכים הקטנים מוויקיפדיה, הסיפורים הקטנים והמעניינים שבדרך אנשים לא שומעים עליהם, שמה אותם בקדמת המסך וממחיזה אותם על ידי גרביים".
לאחר התחרות, נרכשה הסדרה על ידי תאגיד השידור כאן ששידר אותה, החל מאפריל 2017, בשם "כאן גרביים" בערוץ היוטיוב של כאן.
בשנת 2019 הוצגה הסדרה בפסטיבל HollyWeb בשם "Wikipedia Pages Dramatized by Socks".
מהלך הסדרה
על פי עלילת הסדרה, בכל פרק, מקריא "סבא גרב" לנכדו "הנכד גרב" (המוצגים באמצעות בובות גרב) סיפור לפני השינה. סבא גרב מוצג כחסר סבלנות ביחס לסיפורים ילדותיים, ותחת זאת הוא אוהב לספר סיפורים היסטוריים. לפיכך, הוא מקריא לנכדו את הדברים שבאמת מעניינים אותו ולא כל כך מתאימים לילדים. הוא פותח את הסמארטפון ומחפש בוויקיפדיה העברית ערך כלשהו שיכול להעשיר את הידע של נכדו, אך לאו דווקא לעניין אותו. בשלב זה מוקראים הערכים עצמם על ידי סבא גרב כשהם מומחזים על ידי מגוון בובות גרב בצורה הומוריסטית.
פרקים
בעונה הראשונה שודרו שלושה פרקי ספיישל ליום העצמאות. בעונה השנייה שודרו שמונה פרקים. בנוסף, שודר ספיישל מנחם בגין שכלל שני פרקים.
מוזיקה
פסקול הסדרה מהווה חלק מרכזי בתוך הפרקים. בכל פרק מוצג שיר נושא מיוחד לאותו הפרק, שהוא גרסת כיסוי לשיר מוכר, ומבוצע על ידי "המסלסל הלטבי" (שזהותו לא ידועה).
האנציקלופדיה הדנית הגדולה
האנציקלופדיה הדנית הגדולה (בדנית: Den Store Danske Encyklopædi; מצוטטת בקצרה: SDE, ומתוארת לעיתים: "האנציקלופדיה הלאומית הדנית" - "Danmarks Nationalleksikon") היא האנציקלופדיה המקיפה ביותר כיום בשפה הדנית. היא כוללת 23 כרכים.
20 כרכי האנציקלופדיה פורסמו בין השנים 1994 ו-2001, כרך השלמות יצא לאור בשנת 2002, ושני כרכי מפתח יצאו ב-2003. האנציקלופדיה כוללת 115,000 ערכים, החל מהפניות בנות שורה אחת, וכלה בערכים מרובי עמודים (כמו למשל הערך דנמרק המשתרע על פני 130 עמודים).
המאמרים נכתבו בידי צוות של כ-4,000 מומחים מן האקדמיה, והעורך הראשי היה יורן לונד. ערכים ארוכים חתומים בידי מחבריהם, ורבים מהם מלווים באיורי המחשה.
האנציקלופדיה הופקה בידי חברת "Danmarks Nationalleksikon A/S" (האנציקלופדיה הלאומית של דנמרק), חברת בת של בית ההוצאה לאור הדני "גילדנדל" ("Gyldendal"), שהוקמה במיוחד עבור פרויקט זה. היא מעוצבת בפורמט דומה ל"נשיונלאנציקלופדין" השוודית, שהייתה לה למודל. ממשלת דנמרק סיפקה ערבות למנויים ששילמו מראש על האנציקלופדיה, ולמעשה עם תום הפקתה, נמכרו כ-35,000 עותקים.
ספ פיונטק
יוזף עמנואל הוברטוס פיונטק (בגרמנית: Josef Emanuel Hubertus Piontek; נולד ב-5 במרץ 1940 בברסלאו שבגרמניה, כיום ורוצלאב שבפולין), ובקיצור, ספ פיונטק (Sepp Piontek) הוא כדורגלן ומאמן עבר גרמני. פיונטק שיחק כמעט לאורך כל הקריירה שלו בעמדת הבלם בורדר ברמן, זכה עמה בתואר אליפות הבונדסליגה בעונת 1964/65, וערך שש הופעות בנבחרת גרמניה המערבית. בקריירת האימון שלו זוהה פיונטק במיוחד עם נבחרת דנמרק, אותה אימן במשך 11 שנים, והדריך ביורו 1984, מונדיאל 1986 ויורו 1988.
קריירה כשחקן
פיונטק שיחק כנער במועדון VFL גרמניה ליר, ובשנת 1958 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון. בשנת 1960, טרום הקמת הבונדסליגה, הצטרף פיונטק לורדר ברמן, שם שיחק במשך 12 עונות ברציפות. בשנת 1961 זכה פיונטק עם ורדר ברמן בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 2-0 בגמר על קייזרסלאוטרן. בעונת 1964/65 זכה פיונטק עם ורדר ברמן באליפות הבונדסליגה, בעונה השנייה בה הבונדסליגה הייתה קיימת, לאחר שהקבוצה הציגה את ההגנה הטובה ביותר בליגה, בה פיונטק שיתף פעולה עם הורסט דיטר הוטגס. בעונת 1966/67 התמודדו פיונטק וברמן בתחתית וניצלו מירידה במחזורי הסיום, אך עונה לאחר מכן, 1967/68 סיימו במקום השני, כאשר פיונטק הבקיע בעונה זו ארבעה שערים, שיא הכיבושים שלו לעונה אחת. עד לעונת 1969/70 היה פיונטק שחקן הרכב קבוע, אך איבד את מקומו בהרכב, ובשנת 1972 הודיע על פרישה ממשחק פעיל, לאחר שצבר 278 הופעות ליגה והבקיע 15 שערים במדי ורדר ברמן.
קריירת אימון
מיד לאחר פרישתו החל פיונטק לאמן את ורדר ברמן, שם אימן עד לשנת 1975. מיד לאחר עזיבתו את ברמן אימן פיונטק עונה אחת בפורטונה דיסלדורף, שנתיים בנבחרת האיטי ועונה אחת בפ.צ. סנט פאולי. התקופה המשמעותית ביותר של פיונטק כמאמן הייתה החל משנת 1979 עד לשנת 1990, 11 שנים בהן אימן פיונטק את נבחרת דנמרק. פיונטק אימן את דנמרק ב-115 משחקים בינלאומיים, ובשנת 1983 נבחר הן כמאמן העונה בדנמרק, והן כמאמן השנה של מגזין הכדורגל וורלד סוקר, בין השאר משום שהעפיל עם נבחרת דנמרק ליורו 1984, בו הגיעה דנמרק לחצי הגמר, והודחה על ידי נבחרת ספרד בבעיטות הכרעה. בשנת 1986 העפילו פיונטק ודנמרק למונדיאל 1986, שהיה המונדיאל הראשון בו השתתפה נבחרת דנמרק, שניצחה את כל שלושת משחקיה בשלב הבתים, לרבות ניצחון מפתיע בתוצאה 2-0 על נבחרת גרמניה המערבית, אך הודחה לאחר תבוסה 5-1 לנבחרת ספרד בשמינית הגמר. בשנת 1988 העפילו פיונטק ודנמרק ליורו 1988, אך הודחו בשלב הבתים, אותו סיימו עם אפס נקודות. בשנת 1990 עזב פיונטק את תפקידו בנבחרת דנמרק, לאחר שלא הצליח להעפיל למונדיאל 1990. בשנת 2008 נכנס פיונטק להיכל התהילה של הכדורגל הדני, כמאמנה של נבחרת הכוכבים של דנמרק בשנות ה-80.
לאחר עזיבתו של פיונטק את נבחרת דנמרק, הוא מונה בשנת 1990 כמאמן נבחרת טורקיה, אותה אימן במשך שלוש שנים, והיה בין בוני היסודות לדור העתידי של נבחרת טורקיה, שהחל להצליח בשלהי שנות ה-90. לאחר מכן אימן פיונטק את בורסאספור הטורקית למשך תקופה קצרה, ולאחר מכן חזר לדנמרק כדי לאמן את אולבורג בולדספילקלאב, ואחר כך את סילקבורג. בשנת 2000 החל לאמן את נבחרת גרינלנד, ועזב את התפקיד בשנת 2002. כעבור שנתיים, אימן שוב את גרינלנד לתקופה קצרה, ופרש מאימון.
נכון להיום, פיונטק מתפרנס ממתן הרצאות.
הרצוג (סרט)
הרצוג הוא סרט תיעודי של מסע הבחירות של יושב ראש המחנה הציוני, יצחק הרצוג. הסרט עקב אחרי צוות הקמפיין של הרצוג וההיערכויות במטה המחנה הציוני לקראת מדגם הבחירות. הסרט הופק על ידי תוכנית התחקירים המקור ובבימוי ענת גורן.
רקע
הרצוג נבחר לראשות מפלגת העבודה בפריימריז שהתקיים בנובמבר 2013, בחלוף עשרה חודשים מהפסדה בבחירות לכנסת ה-19 בהתאם לחוקת המפלגה, ומונה לראש האופוזיציה. מספר חודשים לאחר בחירתו קידם הרצוג שינוי בחוקת המפלגה שימנע קיום פריימריז נוספים לפני הבחירות, חרף התנגדות פנימית למהלך זה.
ב-10 בדצמבר 2014 הודיע הרצוג על הקמת רשימה מותפת למפלגת העבודה והתנועה בראשות ציפי לבני, תחת השם המחנה הממלכתי, כשאם יקים הרצוג את הממשלה, לבני תחליף אותו בראשות הממשלה בחציה השני של הממשלה, אך בערב הבחירות, ב-16 במרץ, הודיעה לבני כי היא מוותרת על הרוטציה.
רבים מהסקרים ניבאו למחנה הציוני ניצחון צמוד על מפלגת השלטון, הליכוד.
העיתונאית ענת גורן התלוותה אל הרצוג ותיעדה את התמודדותו עם מערכת הבחירות ואת התנהלות צוותו בבחירות.
הסרט שודר במאי 2015 כחודשיים לאחר הבחירות בערוץ 10, כשהוא גורם לתגובות רבות מכלל אנשי הציבור בישראל. בסרט התראיינו מנהל הקמפיין ראובן אדלר ועוזרתו עדנה מאור, קרוביהם של הרצוג וציפי לבני ואנשי ציבור אחרים.
תגובות וביקורות
מבקרים שונים טענו כי הסרט העצים את הפסדו של הרצו וגרם לחיסולה של הקריירה הפוליטית שלו, אך מנגד יש הטוענים כי הסרט הזמין את הצופים לצפות בסרט אינטימי ולהסתכל על הרצוג כאנושי יותר.
יוצרת הסרט ענת גורן אמרה על הסרט: "התבאסתי שביבי יצא גדול".
ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו אמר על הסרט: "אנחנו לא עשינו סרט על הקמפיין, אבל עשינו קמפיין והבאנו את הנבחרת הטובה ביותר והמנוסה ביותר, שתמשיך להוביל את המדינה בצורה האחראית והמוצלחת שלה".
ציפי לבני, שותפתו של הרצוג בבחירות אמרה: "הסרט הוא פאסה" ו"סוג הסרטים האלה - זה עריכה לאחר מעשה".
היחסים בין הרצוג לגורן נותקו לאחר שידור הסרט.
אנג'ה ביהלמאייר
אנג'ה ביהלמאייר (בגרמנית: Anja Bihlmaier; נולדה ב-11 באוקטובר 1978) היא מנצחת גרמנייה.
קריירה
אנג'ה ביהלמאייר נולדה בשווביש גמונד במדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה. הוריה שרו במקהלה בכנסייה. מאוחר יותר למדה נגינה בפסנתר ובכינור. מוריה כללו את רולנד באלדיני, יוהנס פיצר ווולקר שטנצל. היא המשיכה בלימודי פסנתר אצל אלזה קולודין באוניברסיטת פרייבורג למוזיקה, ממנו סיימה את לימודיה ב-2003.
ביהלמאייר למדה ניצוח אצל סקוט סנדמאייר באוניברסיטת פרייבורג למוזיקה, וקיבלה תעודת ניצוח בשנת 2006. בשנים 2004 עד 2005 היא החזיקה במלגת ניצוח באוניברסיטת מוצרטיאום שם הייתה תלמידה של דניס ראסל דייוויס וחורחה רוטר. משנת 2005 עד 2008, היא הייתה חלק מפורום המנצחים של מועצת המוזיקה הגרמנית, והשתתפה בניצוח כיתות אמן עם סיאן אדוארדס, פיטר גולקה, גינתר הרביג, גינטר קאלרט, קנת קיסלר, קלאוספטר סייבל וג'אק ואן סטין. מנטורים נוספים לניצוח כללו את קירק טרבור, טסונגיה, ג'ורדנו בלינקמפי, קארן קמנסק ואנטוני הרמוס.
בין השנים 2006 ל-2010, עבדה ביהלמאייר כקורפטיטורית בתיאטרון קובורג, בתיאטרון גורליצה ובתיאטרון סקסוניה בהילדסהיים. בין השנים 2010 ל-2013, עבדה בתיאטרון קמניץ כקאפלמייסטר שני ועוזר למנהל המוזיקלי הכללי. מ-2013 עד 2015, היא הייתה קאפלמייסטר השני של האוצר הממלכתי של הנובר. בין השנים 2015 ל-2018, שימשה כקאפלמייסטר ראשון וסגן מנצח של התיאטרון הממלכתי קאסל. היא הייתה המנצחת השנייה בתואר המנצח בתולדות התיאטרון.
ביולי 2017, ביהלמאייר ניצחה על הפקת ריגולטו בפסטיבל האופרה של סנט מרגרטן, והייתה המנצחת הראשונה בתולדות הפסטיבל. בנובמבר 2018, ביהלמאייר ניצחה על תזמורת הרזידנטי. היא ניצחה לראשונה על התזמורת הסימפונית של לאהטי בדצמבר 2018. במאי 2019, תזמורת הרזידנטי הודיעה על מינויה של ביהלמאייר למנצחת הראשית הבאה שלה, החל מעונת 2021–2022. מינוי זה מציין את התפקיד הראשון שלה בתור מנצחת ראשית. ביהלמאייר היא המנצחת הראשונה שזכתה לתואר המנצחת הראשית של תזמורת הרזידנטי, והמנצחת השנייה שזכתה לתואר המנצח הראשי של כל תזמורת הולנדית. בספטמבר 2019, התזמורת הסימפונית של לאהטי הודיעה על מינויה של ביהלמאייר למנצחת האורחת הראשית הבאה שלה, החל מעונת 2020–2021, עם חוזה ראשוני של 3 עונות.
אישטוואן ברטה (מהנדס)
אישטוואן ברטה (במקור פוכס; בהונגרית: Barta István; בודפשט, 22 במאי 1910 – בודפשט, 10 באפריל 1978) היה מהנדס חשמל יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט (הפרס הממשלתי גבוה בהונגריה, המקביל לפרס ישראל), פרופסור באוניברסיטה, חבר מלא באקדמיה ההונגרית למדעים. תחום מחקרו העיקרי היה עיקרון הפעולה של מקלטי רדיו וטלוויזיה וכן ונושאים אלקטרואקוסטיים. הישגיו בפיתוח טכנולוגיית שידור תמונות הטלוויזיה היו משמעותיים במיוחד. גם עבודתו כמארגן תוכניות חינוך ומדעים משמעותית: הוא היה ראש המחלקה לטלקומוניקציה באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה (1949–1972), חבר מייסד ונשיא (1953–1974) של "האגודה למדעי הטלקומוניקציה בהונגריה".
ביוגרפיה
אישטוואן פוכס (ברטה) נולד במשפחה יהודית כבנם של שאנדור ברטה (פוכס) מהנדס, קבלן ויזם בנייה ושל יוזפה בֶּנֶדֶק. הוא עבר את בחינות הבגרות שלו בבית הספר התיכון הריאלי הראשי בויאי ברובע חמש של בודפשט בשנת 1928 ואז החל את השכלתו הגבוהה והיה סטודנט באוניברסיטאות הטכניות של וינה, ברנו וקרלסרוהה. הוא השיג את התואר שלו בהנדסת חשמל ב-1933 ואת הדוקטורט בהנדסה ב-1934 ממכון קרלסרוהה לטכנולוגיה. מ-1934 עד 1938 הוא היה מהנדס תכנון באריקסון הונגריה. אז אריקסון השוודית סגרה את פעילותה בהונגריה וברטה עבר ב-1938 לחברת נורות ליבון וחשמל מאוחדת כמנהל הפיתוח של מעבדת המחקר בתחום הטלוויזיה. לא מצוין דבר על קורותיו בשואה, אלא שמשנת 1945 (אחרי מלחמת העולם השנייה) מונה למנהל המחלקה לתדירויות גבוהות. בין השנים 1948–1949 כיהן כבר בתפקיד המנהל הטכני של חברת הרדיו והחשמל אוריון (באנגלית: Orion Electronics), ובין השנים 1949–1952 היה ראש המחלקה של המכון לחקר התקשורת. הוא גם מונה כמרצה בכיר באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה ב-1949, שם לימד משנת 1952 עד 1972 והיה ראש המחלקה לטכנולוגיית תקשורת אלחוטית. בין השנים 1957–1960 היה דקאן הפקולטה להנדסת חשמל באוניברסיטה, ובין השנים 1960–1963 היה סגן הרקטור. לאחר מסירת הקתדרה לתקשורת שלו, מ-1972 ועד פרישתו לגמלאות בדצמבר 1974, הוביל את עבודת המחקר במכון החדש לתקשורת אלקטרוניקה כמנהל מייסד של המחלקה לאלקטרוניקה וטלקומוניקציה.
עבודותיו
ברטה עסק בעיקר בעקרון הפעולה ובהיבטים אלקטרואקוסטיים של מקלטי רדיו וטלוויזיה, בנושאים האלקטרוניים של טלוויזיה צבעונית, בפיתוח מגברים ומכשירים חשמליים ובבעיות של טכנולוגיית פולסים.
במהלך שנות לימודיו באוניברסיטה בקרסלרוהה, הוא חקר את הרטט המאולץ החולף (עירור) של מיקרופונים. כמהנדס אריקסון היה מעורב בעיקר בפיתוח של מקלטי רדיו וציוד למדידת תדרי רדיו בשנות ה-30. ביישום של "נורות ליבון וחשמל מאוחדת" היה הראשון בהונגריה שבנה רשת טלוויזיה במעגל סגור והשתתף בפיתוח עקרון הפעולה של שפופרות ריק בגלים אולטרה-קצרים ושל מיקרוגלים. מאוחר יותר, ב-1946, משימתו העיקרית הייתה לקחת חלק בניסויי חברת נורות ליבון וחשמל מאוחדת בהשתקפות הירח בראשות זולטן באי, במהלכם נבנה מכ"ם כדי לפלוט ולקלוט אותות שהוחזרו מהירח. בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה תרם תרומה משמעותית ליצירת תעשיית המכשירים החשמליים ההונגרים ולפיתוח הרדיו הציבורי ללא מאתר תחנות (1949). בהמשך הקריירה שלו חקר את סוגיות המעגלים החשמליים של ציוד טלוויזיה, פיתח מקלטי טלוויזיה בשחור-לבן עם שפופרות ואימת בניסוי את התפשטות השידור מעבר לאופק. הוא היה מעורב בהתחלת הייצור התעשייתי של ציוד טלוויזיה ומשנות ה-60 ואילך חקר לעומק את סוגיות האלקטרוניקה של הטלוויזיה הצבעונית.
חבריות והכרה
בשנת 1949 נבחר כחבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים, בשנת 1976 נבחר לחבר מלא מן המניין והשתתף בעבודת ועדת ההסמכה המדעית, הוא היה יושב ראש המחלקה האלקטרוטכנית וחבר בוועדות המכשור והטלקומוניקציה. בשנת 1949 היה אחד המארגנים והחברים המייסדים הראשיים של האגודה למדעי הטלקומוניקציה, שבפעילותה היה נשיאה בשנים 1953 עד 1974, ולאחר 1974 היה נשיא כבוד. הוא גם לקח חלק בנשיאות התאחדות האגודות הטכניות ומדעי הטבע. בשנת 1967 נבחר כחבר חיצוני של האקדמיה הפולנית למדעים.
הנצחה
פסל חזה שלו נחנך בנובמבר 2010 בבניין ה-IT של אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה.
עונת 1962/1963 בליגה א'
עונת 1962/1963 בליגה א' הייתה העונה השמינית של ליגה א' כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 16 קבוצות. בתום העונה סיימה הפועל רמת גן במקום הראשון והעפילה לליגה העליונה לקראת עונת 1963/1964. בנוסף אליה העפילו לליגה העליונה גם הפועל לוד ומכבי שעריים.
הפועל צפת ומכבי רמלה ירדו ליגה.
בסיום העונה הוחלט שעונת 1963/1964 בליגה א' תהיה בשיטת בתים.
טבלת הליגה
1. על משחק בין הקבוצות לא הוענקו נקודות בגלל מהומה במהלך המשחק.
דייהטסו ליזה
דייהטסו ליזה (ביפנית: ダイハツ・リーザ) היא מכונית סופרמיני, 2 דלתות מתוצרת יצרנית הרכב היפנית דייהטסו, אשר יוצרה בין השנים 1986–1993.
בנוסף יוצרה גרסת קבריולה של הדגם.
ביפן הרכב עמד בקטגוריה של צורכי מס מופחתים (ביפן), כמו דגם הסוזוקי קפוצ'ינו. (אורך הרכב היה 3,295 מ"מ בדיוק כמו דגם הסוזוקי קפוצ'ינו).
ביפן הוגדר הדייהטסו ליזה כשייך לסדרת ה-Kei car (מכוניות נוסעים קטנות).
סקוט הורוביץ
סקוט הורוביץ (באנגלית: Scott J. Horowitz; נולד ב-27 במרץ 1957, פילדלפיה) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
ביוגרפיה
סקוט הורוביץ נולד בפילדלפיה למשפחה יהודית. לאחר סיום לימודי בית ספר בקליפורניה בשנת 1974 הוא למד באוניברסיטת קליפורניה אותה סיים בשנת 1978 עם תואר בהנדסה. בשנת 1979 הוא סיים לימודי תואר שני במכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה ובשנת 1982 תואר שלישי. לאחר סיום הלימודים הוא התחיל לעבוד בלוקהיד קורפוריישן בתכנון כלי טיס.
שירות בתחום החלל
בשנת 1992 הורוביץ נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה חבר בצוות קרקע של מספר משימות. בשנת 1996 הוא השתתף במשימת STS-75 כטייס של מעבורת החלל קולומביה (אנדרו אלן היה מפקד צוות). המטרה העיקרית הייתה להציב במסלול לוויין Tethered ולבצע ניסויים בתחומים שונים. בשנת 1997 הוא השתתף במשימת STS-82 כטייס של מעבורת החלל דיסקברי (קנת באוארסוקס היה מפקד צוות). המשימה עסקה בעבודות תחזוקה של טלסקופ החלל האבל. במשימת STS-101 במאי 2000 הוא היה טייס מעבורת החלל אטלנטיס. המעבורת עגנה בתחנת החלל הבין-לאומית וביצע מספר ניסויים. בשנת 2001 הורוביץ היה מפקד צוות של STS-105 שהתחברה לתחנת החלל בין-לאומית במעבורת החלל דיסקברי. בטיסה זו הובאו לתחנת החלל מצרכים שונים ובוצע החלפת צוות.
לאחר פרישה מנאס"א
לאחר פרישה מנאס"א הורוביץ פעיל בתחום הכנת טיסות מאוישות למאדים. הוא נמנה עם צוות מנהל של אגודת מאדים.
האנציקלופדיה הלאומית (שוודיה)
האנציקלופדיה הלאומית של שוודיה (בשוודית: Nationalencyklopedin, בראשי תיבות: NE) היא האנציקלופדיה העכשווית המקיפה ביותר בשפה השוודית.
הגרסה המודפסת של האנציקלופדיה כוללת 20 כרכים המכילים 172,000 ערכים, שנבחרו מתוך כ-400,000 ערכים מוצעים. במקביל כוללת גרסת האינטרנט של האנציקלופדיה ערכים רבים שלא נכנסו למהדורה המודפסת (ביוני 2005 כבר היו בה 260,000 ערכים). ב-2015 חתמה ההוצאה לאור של האנציקלופדיה על הסכמי ידע עם אנציקלופדיות אחרות ביבשת כמו אנציקלופדיית ברוקהאוס הגרמנית, והיא מציעה למנויה גישה לערכים רבים יותר במגוון שפות אירופיות.
האנציקלופדיה הלאומית השוודית היוותה השראה למו"ל האנציקלופדיה הלאומית הדנית שעיצב אותה בדמות זו השוודית.
ליתוסטרוטיה
ליתוסטרוטיה (שם מדעי: Lithostrotia) היא קבוצה של דינוזאורים זאורופודים מקבוצת הטיטאנוזאורים, הכוללת את מרבית הטיטאנוזאורים למעט הסוגים הפרימיטיביים ביותר כמו הטיטאנוזאורוס. הם חיו ברחבי העולם במשך הקרטיקון מלפני 120 עד 66 מיליון שנה עד הכחדת הקרטיקון הגדולה. הקבוצה תוארה לראשונה ב-2004 בידי החוקר Upchurch ומשמעות שמם הוא: "משובצי אבנים", זאת עקב ממצאים של כמה דינוזאורים כמו הסלטזאורוס שהיו בעלי שריון אוסטאודרם על גבו ששימש להגנה. עם זאת לחלקם היה עור עבה פשוט יותר, דומה לעור של פיל או קרנף.
מריו יוריץ'
מריו יוריץ' (בקרואטית: Mario Jurić; נולד ב-7 באוגוסט 1976) הוא כדורגלן קרואטי, ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
מריו יוריץ' נולד למשפחה ממוצא קרואטי בעיירה גרדצ'ץ שבבוסניה והרצגובינה של כיום ואז הייתה חלק מיוגוסלביה. הוא התחיל לשחק במועדון נוער. בתחילת שנות ה-90 עבר עם משפחתו לקרואטיה בה התחיל לשחק כדורגל מקצועי. בשנת 1999 הוא נקלט בדינמו זאגרב ושיחק בה מספר עונות. בקיץ 2006 תמורת 600 אלף יורו הוא עבר לשיניק ירוסלבל והחל לשחק ברוסיה. בשנת 2006 ביחד עם שחקן שיניק נוסף איראקלי גפרידזה הוא עבר לספרטק נלצ'יק. בשנת 2007 מריו יורץ' חזר לקרואטיה ושיחק במספר קבוצות עד לשנת 2011.
מכיוון שמריו יוריץ' נולד בשטח בוסניה והרצגובינה בשנת 2008 הוא קיבל הזמנה לשחק בנבחרת המדינה, אך היה שותף רק במשחק ידידות נגד בולגריה.
מגדלי איתיחאד
מגדלי איתיחאד (בערבית: أبراج الاتحاد) הוא קומפלס של גורדי שחקים אשר ממוקם באבו דאבי, בירת איחוד האמירויות הערביות.
שימוש
המגדלים ממוקמים מול ארמון אמיראטס. עלותו המשוערת של בניית הקומלקס עומדת על 2.5 מיליארד דירהם. מגדל 2 ו-5 הגיעו לשיא גובהם בנובמבר 2010.
שנה לאחר מכן, בנובמבר 2011, מלון ג'ומיירא את איתיחאד, אשר שייך לקבוצת ג'ומיירא נפתח במגדל 1. טורי נו סו, מסעדה יפנית נפתחה במלון בשנת 2012. מגדל 2 הסמוך, (לפי נתונים מדצמבר 2012) הוא המגדל הגבוה ביותר באי באבו דאבי והשני הגבוה בכל אבו דאבי לאחר מגדל השמיים אשר ממקום באי אל רים. בקומה ה-75 של מגדל 2 קיים מצפה כוכבים שנגיש מהמלון. המתחם משתרע על שטח של 529,987 מטר רבוע. במקום צולם הסרט מהיר ועצבני 7. בסרט, דומיניק טורטו (וין דיזל) ובריאן אוקונר (פול ווקר) גונבים לייקאן הייפר-ספורט ונוסעים איתה לתוך שלושה מהמגדלים.
במגדל ממוקמת שגרירות ישראל באבו דאבי.
מבצע פריחת הדובדבן בלילה
מבצע פריחת הדובדבן בלילה (ביפנית: 夜櫻作戰, באנגלית: Operation Cherry Blossoms at Night) היה תוכנית יפנית, שהגה הרופא הצבאי היפני שירו אישיאי בשלהי מלחמת העולם השנייה, במסגרתה תוכננה תקיפה באמצעות נשק ביולוגי של מרכזי אוכלוסייה בדרום קליפורניה שבארצות הברית, תוך שימוש בפתוגנים שיוצרו על ידי יחידה 731 של אישיאי. המבצע תוכנן להתקיים במהלך ספטמבר 1945, אך בשל כניעתה של האימפריה היפנית באוגוסט 1945 לא יצא אל הפועל.
רקע
יחידה 731 הוקמה ב-1936 על ידי הצבא היפני בעיר חרבין שבסין, שהייתה אז חלק ממדינת החסות היפנית מנצ'וקוו. מטרתה המוגדרת של היחידה הייתה ביצוע מחקרים בתחום הלוחמה הביולוגית והכימית, תוך שימוש בפרקטיקה של ניסויים בבני אדם.
במהלך מלחמת סין-יפן השנייה ובהמשך במהלך מלחמת העולם השנייה, השתמשו היפנים בפתוגנים שונים, ביניהם הפתוגנים הגורמים למגפות דבר הבלוטות, כולרה, אבעבועות שחורות, בוטוליזם וגחלת, כנשק ביולוגי. פצצות המכילות פתוגנים אלו הוטלו על לוחמים ועל ריכוזי אוכלוסייה שונים בסין.
על פי הסימפוזיון הבינלאומי מ-2002 בנושא פשעי לוחמה ביולוגית, עמד מספר ההרוגים כתוצאה מלוחמה ביולוגית וניסויים בבני אדם שבוצעו על ידי הצבא היפני הקיסרי על כ-580,000 בני אדם. על פי מקורות אחרים כ-400,000 סינים מתו כתוצאה מלוחמה ביולוגית יפנית.
במהלך החודשים הראשונים שלאחר המתקפה על פרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941, תכננו היפנים להשתמש בנשק ביולוגי כנגד ארצות הברית. במרץ 1942, בזמן המערכה בפיליפינים, שקלו היפנים לשחרר כ-150 מיליון פרעושים נושאי מחלות, במסגרת עשר מתקפות נפרדות כנגד האמריקאים, אך כניעתם של האמריקאים בקרב בטאן, שמה קץ לתוכנית זו.
בסביבות נובמבר 1944 שיגרו היפנים 9,300 פצצות תבערה ופצצות כנגד בני אדם, באמצעות בלונים שטסו בגובה של כעשרה קילומטרים ונסחפו מזרחה על ידי הרוח. במתקפה זו נהרגו שישה אזרחים אמריקאים בעיירה בלי שבאורגון. כמו כן נגרם נזק לקווי החשמל שסיפקו אנרגיה למשאבות הקירור של הכור הגרעיני שפעל בהנפורד שבמדינת וושינגטון במסגרת פרויקט מנהטן, אך הכור לא ניזוק בשל הפעלת מערכת הגיבוי.
במהלך קרב איוו ג'ימה תוכננה התקפה ביולוגית נוספת כלפי האמריקאים. לדברי הטייס שוחי מטסומוטו, שני דאונים הנושאים פתוגנים אמורים היו להיות משוחררים במהלך הקרב, אך התוכנית מעולם לא יצאה אל הפועל.
תוכנית הפעולה
במהלך החודשים האחרונים של המלחמה תכנן אישיאי מתקפה ביולוגית על אדמת ארצות הברית. שם הקוד שניתן למבצע היה "פריחת הדובדבן בלילה" ("Cherry Blossoms at Night") ומטרתו הייתה הפצת מגפה בסן דייגו באמצעות מטוסים שיפעלו בשעת לילה.
התוכנית הושלמה ב-26 במרץ 1945 ועל פיה אמורות היו חמש צוללות מסוג I-400 class להפליג מערבה לכיוון האוקיינוס השקט, כאשר על סיפונה של כל אחת מהן שלושה מטוסי אייצ'י M6A עמוסים בפרעושים נגועים. הצוללות אמורות היו לעלות אל פני הים ולשגר את המטוסים אל עבר המטרות, ואילו המטוסים היו אמורים לפזר את הפרעושים באמצעות בלוני נפץ או להתרסק בשטח ארצות הברית. על פי התכנון אמורה הייתה המתקפה לגרום למותם של אלפי בני אדם. המשימה נחשבה כמסוכנת ביותר עבור הטייסים והיוותה למעשה משימת קמיקזה.
ראש המטה הכללי של הצבא היפני הקיסרי יושיג'ירו אומזו, הטיל בתחילה וטו על התוכנית מסיבות לוגיסטיות של מחסור בצוללות מתאימות, אך בתחילת אוגוסט 1945 הוא אימץ את הרעיון, לאחר שהצי הקיסרי היפני אישר כי יש ברשותו מספיק צוללות על מנת לבצע את התוכנית בצורה טובה.
המבצע תוכנן לצאת לפועל ב-22 בספטמבר 1945, אך בשל הודעתה של ממשלת יפן על כניעתה ב-15 באוגוסט, התוכנית לא מומשה.
עמי-יעל אקסלרוד
עמי-יָעָל אקסלרוד (4 בפברואר 1939 – 16 באוקטובר 1973) היה קצין צנחנים, אשר עוטר בעיטור העוז על לחימתו בסיני במלחמת יום הכיפורים, שבה נהרג.
קורות חיים
אקסלרוד נולד בקיבוץ נען. שמו ניתן לו על רקע המאבק לעלייה באותם ימים. בילדותו עברה משפחתו לקיבוץ קריית ענבים. למד בבית הספר האזורי הרי-יהודה והיה פעיל בשורה ארוכה של תחביבים וביניהם גדנ"ע וסיירות. לפני גיוסו שימש במשך שנה כמדריך בתנועת הנוער העובד באשקלון.
אקסלרוד התגייס לצה"ל ב-1958 והתנדב לשירות בחטיבת הצנחנים, עבר קורס קצינים וקורס קציני חבלה. לאחר תום שירותו חזר לקיבוצו והשתלב בעבודה במשק.
במילואים עבר אקסלרוד קורס מפקדי פלוגות ושירת כסגן מפקד פלוגת הנדסה של חטיבת צנחנים. השתתף במלחמת ששת הימים. שנה אחר כך יצא בשליחות חשאית לחבל כורדיסטן. הוענקה לו דרגת רב-סרן והוא התקדם לתפקיד של מפקד פלוגה.
אקסלרוד התחתן ב-1966. לו ולאשתו נולדו בן ובת.
מלחמת יום הכיפורים
לאחר פרוץ המלחמה גויס אקסלרוד ויצא לחזית סיני כמפקד פלוגת הנדסה בגדוד הסיור 582 של חטיבה 226, שעליו פיקד סגן-אלוף נתן שונרי.
לקראת המבצע לצליחת תעלת סואץ, שהחל ב-15 באוקטובר 1973, סופח גדודו של שונרי לחטיבת השריון 14. בלילה שבין ה-15 וה-16 באוקטובר נקלע הגדוד לקרב קשה בצומת הצירים טרטור-לקסיקון שבקרבת התעלה. הוא עמד מול כוחות מצריים בעלי כוח אש עדיף וספג נפגעים רבים. אקסלרוד ניהל את חילוץ הנפגעים מפלוגתו ונשאר מאחור כדי לחפות על אנשיו הנסוגים בנשקו האישי, עד אשר נפגע ונהרג. על פעולתו זו הוא עוטר לאחר המלחמה בעיטור העוז.
אקסלרוד הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי בקיבוצו.
פלוגתו הוציאה לאור ספר לזכר שלושה עשר חייליה שנפלו במלחמה, ובו גם דברים על אקסלרוד, צילומים של יצירות שלו וקטעים ממכתביו. שמו הונצח על גבי אנדרטאות שונות ובהן אנדרטת הצנחנים בתל נוף ואנדרטת חיל ההנדסה בחולדה.
עמי-יעל היה אחיו של יצחקי גל אשר גילה מחדש את גמלא.
סגן נשיא ברזיל
סגן נשיא ברזיל (בפורטוגזית: Vice-presidente do Brasil), רשמית נקרא סגן נשיא הרפובליקה הפדרלית של ברזיל (Vice Presidente da República Federativa do Brasil) או פשוט סגן נשיא הרפובליקה (Vice Presidente da República) הוא המשרה הפוליטית השנייה בחשיבותה ברשות המבצעת ובקבינט של ברזיל, לאחר נשיא הרפובליקה. תפקידו המרכזי של סגן הנשיא הוא למלא את מקומו של הנשיא במקרה שנפטר, התפטר או הודח, או להשתלט באופן זמני על הסמכויות והחובות הנשיאותיים, בעוד הנשיא נמצא מחוץ למדינתו או אחרת או שבאופן זמני הנשיא אינו יכול למלא את חובותיו. סגן הנשיא נבחר יחד עם הנשיא כעמית למרוץ.
תפקיד זה היה קיים מאז הכרזת הרפובליקה בשנת 1889, אם כי הוסדר רשמית רק הוקמה בחוקת 1891. התפקיד מולא לאורך כל ההיסטוריה של ברזיל, עד שבוטל למשך חמש עשרה שנים בתקופת הפופוליזם ו"המדינה החדשה" (1930–1945).
בחירות וכהונה
הנשיא וסגן הנשיא נבחרים באותו פתק הצבעה לתקופת כהונה בת 4 שנים, ומושבעים לתפקידם ב-1 בינואר של השנה שלאחר הבחירות. שניהם עשויים להיבחר מחדש לתקופת כהונה נוספת לאחר מכן.
אם סגן הנשיא יצליח לרשת בדרך כזו או אחרת את תפקידו של הנשיא, הוא יוכל להיבחר מחדש לתקופת כהונה נוספת. עם זאת, הוא אינו זכאי להתמודד לתקופת כהונה שנייה מלאה, זאת במסגרת החוק הברזילאי הקובע כי כל תקופת כהונה חלקית שווה לשתי תקופות כהונה רצופות. הגבלה זו חלה בכל פעם שסגן הנשיא מכהן כנשיא דה פקטו כאשר הנשיא נבצר מלמלא את תפקידו.
מקום עבודה ומעון מגורים
סגן הנשיא עובד באגף המוקדש בשבילו ובשביל אנשיו בבניין משרדיו הרשמיים של נשיא ברזיל, פלאסיו דו פלנלטו ("ארמון המישור"). מעון מגוריו של סגן הנשיא הוא פלאסיו דו ג'בורו, שנחנך בשנת 1977.
סגני נשיאים שהחליפו את הנשיא
מאז ייסודה של הרפובליקה הברזילאית ב-1889 הוזמנו שמונה סגני נשיאים להחליף את הנשיא: ארבעה עקב מותו של הנשיא המכהן (נילו פסניה, דלפים מוריירה, קפה פיליו וז'וזה סרניי), שניים עקב פרישה (פלוריאנו פיישוטו וז'ואאו גולאר), ושניים עקב הדחת הנשיא המכהן(איתמר פרנקו ומישל טמר).
מבצע עמורה
מבצע עמורה, הנקרא גם "מבצע אדמה חרוכה", היה מבצע צבאי של צה"ל שנערך בסוף 1956 ונועד להריסת התשתית הצבאית והתעבורתית של מצרים בחצי האי סיני בעקבות נסיגת צה"ל מסיני ומעזה (1956–1957). מטרת ההריסה הייתה להסיר איום של פלישה מצרית עתידית מסיני (פלישה שתסתמך על תשתיות אלה, כגון מחנות ובונקרים לריכוז כוחות, כבישים ומסילות ברזל לשינוע מהיר של הכוחות) ומתקפת פתע מסיני. הנדסית המבצע נחשב להצלחה גדולה וכל יעדיו הושגו, אסטרטגית המבצע נכשל וארבע שנים לאחר מכן, באירועי כוננות רותם, הצליחו המצרים בהפתעה מוחלטת להעביר ולהחזיק בחצי האי סיני כוח על דוויזיוני במטרה להפעיל לחץ על גבולה הדרומי של ישראל שעה שהתחוללו תקריות רבות בגבול הסורי.
רקע
בעקבות מבצע קדש (מלחמת סיני, 1956) כבשה ישראל את רצועת עזה וחצי האי סיני. ישראל רצתה להחזיק בשטחים אלה, אך בעקבות לחץ בינלאומי כבד, בעיקר מצד ארצות הברית וברית המועצות, הסכימה ישראל לסגת.
לקראת הנסיגה ערך חיל ההנדסה את מבצע לקט ובו נלקחו שלל כלי נשק, תחמושת, אמצעי לחימה, כלי רכב, משאיות, ציוד מכני הנדסי ואספקה של הצבא המצרי. הללו פונו לישראל, ושם שופצו והותאמו לצורכי צה"ל.
מאחר שסיני ורצועת עזה שימשו כבסיס למחבלי הפדאיון ועמדה טובה לצבא מצרים לפלוש לישראל, החליט צה"ל להרוס את התשתית הצבאית והתעבורתית בסיני, כדי למנוע אפשרות של מתקפת פתע מהירה מצד הצבא המצרי. ללא מסילות ברזל וכבישים סלולים, יקשה על הצבא המצרי לשנע כוחות גדולים תוך זמן קצר, ובכך יינתן מרווח ביטחון לישראל להתכונן להתקפה מצרית.
היחידות המשתתפות במבצע
את המבצע הובילו חיל ההנדסה (בפיקודו של הקהנ"ר אפרים להב) וחטיבה 7 של חיל השריון.
יחידות חיל ההנדסה שהשתתפו במבצע כללו את גדוד 601 (בשמו המאוחר "גדוד אסף"), גדוד צמ"ה פיקוד הדרום, צוערי קורס קציני חה"ן וחבלנים מחטיבת גולני.
מכתב זינובייב
מכתב זינובייב הוא מכתב שנשלח כביכול מממשלת ברית המועצות (מגריגורי זינובייב לכאורה) אל הקומוניסטים הבריטים, בעיצומה של מערכת בחירות כלליות בשנת 1924 בממלכה המאוחדת, וקרא להם לפעול באופן מוגבר "לפיתוח הלניניזם בבריטניה ובמושבות", ובכך להביא להפיכה.
מבצע עמורה
מהלך המבצע
יעדי המבצע היו להרוס את התשתיות הבאות:
מכתב זינובייב
המכתב פורסם ב"דיילי מייל" הבריטי וכפי הנראה זוייף, אך פרסומו היה מזיק במיוחד היות שמועד פרסומו אירע ב-25 באוקטובר 1924, כארבעה ימים לפני הבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת, פרסומו קשר את מפלגת הלייבור למזימה בולשביקית ליצירת מהפכה קומוניסטית בבריטניה, שבסופה גברה המפלגה השמרנית ועלתה לשלטון על חשבון יריבתה מפלגת הלייבור מהצד הליברלי. יצוין כי באותה העת הייתה מפלגת הלייבור נתונה למאבק תדמיתי על ידי תעמולה שהציגה את אותה כגוף קיצוני בעל נטיות נוסח הבולשביקים שברוסיה.
מבצע עמורה
מהלך המבצע
כדי לעמוד בלוח הזמנים (ב"דדליין") עבדו החיילים במשמרות של 20 שעות.
מכתב זינובייב
כיום משמש "מכתב זינובייב" כביטוי לאדם שנרקחה סביבו עלילה בגין כתיבת מכתב אנונימי בעוד שהוא טוען לחפותו.
מבצע עמורה
מהלך המבצע
החיילים השתמשו במעקר ("רוטר") של הדחפורים על מנת "לחרוש" את הכבישים ולהפכם לבלתי-ראויים לשימוש: כף הדחפור גירדה את האספלט, המעקר חרץ את הכביש לשני חלקים ויצר תעלה ומשני צידיה סוללות עפר קטנות שיפגעו בגחונם של כלי רכב שינסו לנסוע על הכביש, וגם הזחלים עצמם גרמו נזק למה שנותר מהכביש.
את המבנים, המחנות והמאגרים פוצצו פלסים של גדוד 601 וחבלני חטיבת גולני.
המבצע הסתיים בסוף דצמבר 1956 כאשר כל היעדים הושגו בהצלחה, לפני התאריך בו נאלצה ישראל לסגת מכל סיני ולהחזירו למצרים.
עיטורים והנצחה
על המבצע זכה גדוד 601 של חיל ההנדסה בצל"ש גדודי. היה זה הצל"ש הגדודי הראשון בצה"ל.
צבעיו של דגל חיל ההנדסה נבחרו כדי להנציח את המבצע המוצלח: כתום מסמל את להבות הפיצוצים ושחור את האדמה החרוכה שהותיר אחריו החיל.
ספיחי המבצע
בין השאר פירק צה"ל את כל מתקני הנפט בסיני, ובהם מתקנים בראס סודר שהיו שייכים לחברת הנפט הממשלתית האיטלקית. זמן מה העיבה הפרשה על יחסי ישראל-איטליה, אך לאחר משא ומתן הסכימו הצדדים על פיצויים וההדורים יושרו.
אוניברסיטת צוקובה
הקמפוס הראשי ממוקם בלב עיר המדע בצוקובה, שישים קילומטרים צפונית-מזרחית לטוקיו.
עוד בשנות ה-60 של המאה ה-20 הקימה הממשלה הלאומית פרויקט לבניית מרכז למחקר מדעי, ובעקבות זאת עברו מוסדות מחקר לאומיים רבים מטוקיו לצוקובה. כעת, העיר היא ביתם של 29 ממוסדות המחקר והחינוך הלאומיים המובילים ביפן.
האוניברסיטה היא אחת מעשרת תאגידי האוניברסיטה הלאומיים המיועדים ועובדת בשיתוף פעולה הדוק עם הקהילות המדעיות השכנות ועם העיר צוקובה. העיר מקיימת פעילויות שיתופיות שונות, המאגדות ערים וארגונים מרחבי העולם המובילים מחקר ופיתוח מדעי וטכנולוגי. פורום GIANT (Grenoble Innovation for Advanced New Technologies) פורום מתקיים מדי שנה בהשתתפות מנהיגים של מכוני מחקר, אוניברסיטאות, חברות וכו', בערי מדע מרכזיות כולל צוקובה סיטי ואוניברסיטת צוקובה.
אוניברסיטת צוקובה החליטה לתפקד כאוניברסיטה הפתוחה לכל בתוך ומחוץ ליפן.
גאורג הרליץ
גאורג יוסף הרליץ (בגרמנית: Georg Herlitz; 11 במרץ 1885 -9 בינואר 1968) היה ארכיונאי, מייסד הארכיון הציוני המרכזי ומנהלו.
ביוגרפיה
הרליץ נולד באופולה פולין (אז חבל שלזיה שבגרמניה), בנם של אדולף ואמיליה. למד באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטת האלה-ויטנברג וב-1909 קיבל תואר Ph.d.
הרליץ היה פעיל בתנועת בני ברית בגרמניה לפני עליית הנאצים לשלטון ולאחר עלייתו ארצה היה ממנהלי בני ברית בישראל. בשנת 1911 החל הרליץ לעבוד בארכיון היהודי הגרמני (Gesamtarchiv der deutschen Juden).
הרליץ היה ממייסדי הארכיון הציוני המרכזי שנוסד בשנת 1919 בברלין ומנהלו הראשון. הוא היה הארכיונאי הראשון במשרדי ההנהלה הציונית בברלין והחל בקליטת תיקי המשרדים הציוניים של ערים בגרמניה, באוסטריה ובבריטניה וכן תיקים של קרן קיימת לישראל ובקליטת ספרים וכתבי עת העוסקים בתולדות הציונות. בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עלה הרליץ לארץ ישראל והעביר את הארכיון לירושלים, לבניין המוסדות הלאומיים. הוא היה מהאחראים להרחבת תפקידו של הארכיון הציוני לקטלוג מחלקות ההסתדרות הציונית בארץ ישראל, וכן מוסדות היישוב. בין היתר הוא השתתף קונגרס הציוני ה-19 שהתקיים בלוצרן ב-1935 ובקונגרס הציוני ה-20 בציריך ב-1937. ב-14 באפריל 1941 היה הרליץ בין החותמים על קול קורא לתושבי ארץ ישראל ובו פניה לסיוע לאלה מבין יהודי אוסטריה שהגיעו לארץ ישראל לאחר שנים של רדיפות בידי הנאצים. בראשית שנותיה של המדינה השתתף הרליץ בישיבות לקראת חקיקת חוק יד ושם.
הרליץ ניהל את הארכיון הציוני עד 1955, אז הוחלף על ידי אלכס ביין. הרליץ חיבר מספר ספרים בגרמנית על נושאים יהודיים וציוניים, בהם "הלקסיקון היהודי" בחמישה כרכים. בין היתר התפרסמו מאמרים פרי עטו בעיתון "הארץ" ובעיתון "יודישה רונדשאו".
הרליץ הלך לעולמו ב-1968 בירושלים. הסמטה המוליכה לארכיון הציוני המרכזי בירושלים קרויה על שמו.
אסתר הרליץ היא בתו.
Contra
Contra הוא האלבום השני של להקת האינדי רוק האמריקאית ומפייר ויקנד. האלבום יצא לאור ב-11 בינואר 2010 על ידי חברת התקליטים העצמאית XL Recordings והפיק אותו חבר הלהקה רוסטאם באטמנגליג'.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של הבילבורד - הבילבורד 200, והיה לאלבום השנים עשר המגיע להישג זה מבין האלבומים המופצים באופן עצמאי. באתר "Metacritic", הנותן ניקוד של עד מאה המתבסס על ביקורות מהמיינסטרים, העניק לאלבום את הניקוד 81 בהתבסס על 38 סיקורים. האלבום היה מועמד לפרס גראמי.
מהאלבום יצאו שישה סינגלים: "Horchata", "Cosins", "Giving Up the Gun", "Holiday", "White Sky" ו-"Run".
Axiom Mission 2
Axiom Mission 2 (בקיצור: Ax-2 בעברית: משימת אקסיום 2 ) היא טיסת חלל פרטית שהמריאה לתחנת החלל הבין-לאומית (ISS), המופעלת על ידי חברת אקסיום ספייס. בדצמבר 2021, נאס"א אישרה שהצוות יטוס בחללית דרגון. באפריל, החברה הודיעה כי החללית תמריא ב-8 במאי 2023 (9 במאי UTC). זוהי משימת אקסיום השנייה, אחרי משימה 1 של אקסיום באפריל 2022.
הטיסה המריאה ב-21 במאי 2023 ונחתה בתחנת החלל הבינלאומית ב-22 במאי למשימה שנמשכה 8 ימים. החללית נחתה בחזרה בכדור הארץ ב-30 במאי, 2023 בשעה 22:04.
הצוות
הצוות כלל את האסטרונאוטית לשעבר של נאס"א פגי ויטסון כמפקדת המשימה ואת ג'ון שופנר כטייס.
בספטמבר 2022 דווח כי ועדת החלל הסעודית של ערב הסעודית קנתה את שני המושבים הנותרים למשימה, האסטרונאוטים הסעודים שטסו הם רייאנה ברנאווי ועלי אלקרני.
קרחון הרבורד
קרחון הרבורד או קרחון הארבורד (באנגלית: Harbord Glacier) הוא קרחון באזור חוף סקוט, של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
דרום-מרכז סין
דרום-מרכז סין (בסינית: 华南) הוא אזור ברפובליקה העממית של סין אשר לפי ההגדרה הרשמית של הממשל הסיני כולל את המחוזות גואנגדונג, האינאן, חנאן, חוביי וחונאן, וכמו גם כן את המחוז האוטונומי גואנגשי. לעיתים רבות נוהגים לכלול גם את שני האזורים המנהליים המיוחדים הונג קונג ומקאו באזור דרום-מרכז סין.
קרחון הרבורד
הקרחון זורם בין הר ג'ורג' מארי לבין הר סמית' מצידו הצפוני של הר ג'ורג' מארי.
דרום-מרכז סין
ערים שמכילות מעל למיליון תושבים
בירות מחוז מוצגות להלן עם טקסט מודגש.
קרחון הרבורד
הקרחון נשפך אל ים רוס, דרומית לחצי האי ויטמר.
בשפכו הופך הקרחון לקרחון לשון - הקרוי לשון הקרח הרבורד.
רוחבו של הקרחון 5.5 קילומטרים.
גילוי הקרחון
המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909, בפיקודו של ארנסט שקלטון, גילתה את לשון הקרח הרבורד.
מקור השם
לקרחון הלשון ניתן השם "לשון הקרח הרבורד" על ידי ארנסט שקלטון.
שקלטון קרא לקרחון הלשון על שמו של א. אי. הרבורד (A.E. Harbord), שהיה, בשנת האחרונה של המשלחת, סגן המפקד של הספינה "נמרוד" אשר שימשה את המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה.
הקרחון נקרא על שם קרחון הלשון (ולא להפך).
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 195
• Ian Stirling (1969), Distribution and abundance of the Weddell seal in the western Ross Sea, Antarctica, New Zealand Journal of Marine and Freshwater Research, 3:2, https://doi.org/10.1080/00288330.1969.9515288
אדוארד צ'ארלס הווארד
אדוארד צ'ארלס הווארד (אנגלית: Edward Charles Howard; 28 במאי 1774, שפילד - 28 בספטמבר 1816, לונדון) היה כימאי בריטי. מגלה הכספית הרועמת.
חייו
נולד בשפילד להנרי הווארד ויוליאנה מולינה, קתולים מדבלין, אירלנד שעברו מסיבות כלכליות לאנגליה זמן קצר לפני לידתו של אדוארד צ'ארלס.
אדוארד צ'ארלס הווארד נישא לאליזבט מייקוק, היו להם שתי בנות ובן. לפי אחד המקורות אשתו הייתה בת של תעשיין סוכר ומכאן הגיע הווארד להתענינותו בתעשייה זו.
פעילותו המדעית
המחקרים הכימיים של הווארד היו בשלושה תחומים שונים. בכל אחד מהם היו לו תגליות או המצאות שהיו להן השלכות משמעותיות.
תורת יאנג-מילס
תורת יאנג-מילס היא תורת כיול המבוססת על החבורה המרחבית האורתוגונלית SU(N), או יותר בכלליות כל אלגברת לי קומפקטית וניתנת לצמצום. תורת יאנג-מילס מנסה לתאר את התנהגותם של חלקיקים אלמנטריים בשימוש באלגבראות לי שאינן אבליות ומהווה את הבסיס לאיחוד הכוח האלקטרומגנטי ביחד עם הכוח הגרעיני החלש (באמצעות הצגתם כ ), ובאופן דומה מתאר היטב את הכוח הגרעיני החזק בתורה של כרומודינמיקה קוונטית (בהצגה של SU(3)). ולכן מהווה בסיס חזק להבנת המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים.
צ'רפפלו
בצ'רפפלו חיו מעט יהודים.
תורת יאנג-מילס
סקירה היסטורית ותאורטית
בשנת 1954, צ'ן-נינג יאנג ורוברט מילס הרחיבו את הקונספט של תורת כיול לחבורות אבלית, כמו אלקטרודינמיקה קוונטית לחבורות לא אבליות על מנת לספק הסבר לאינטראקציה חזקה, ההצעה של יאנג-מילס הותקפה על ידי וולפגנג פאולי, באומרו שהקוונטה של שדה יאנג-מילס חייב להיות חסר מסה על מנת לשמור על אינווריאנטיות תחת הכיול, ולכן רעיונם נדחה עד שבשנת 1960 ההסבר אודות מסת החלקיקים הנוצרת משבירת סימטריה ספונטנית שהוצע על ידי ג'פרי גולדסטון, יושירו נמבו וג'יובאנו ג'ונה-לאסינו, תקן את בעיית המסה בתורת יאנג-מילס.
חזרתה של תורת יאנג מילס לתודעה הניע את המחקר וזכתה למספר הצלחות כבירות, ביניהן איחוד הכוח האלקטרו-חלש וכרומודינמיקה קוונטית. האינטראקציה האלקטרו-חלשה מתוארת על ידי חבורת הכיול , כאשר הכוח הגרעיני החזק מתואר בתורת SU(3) של יאנג-מילס. בוזוני הכיול חסרי המסה שמופיעים בתורה האלקטרו-חלשה מתערבבים ובעקבות שבירת סימטריה ספונטנית, מתקבלים 3 בוזונים מסיביים- בוזוני W ו-Z ופוטון כבוזון חסר מסה. המודל הסטנדרטי משלב את הכוח האלקטרו חלש ביחד עם האינטראקציה החזקה דרך חבורת הסימטריה: . עד כה לא הצליחו לאחד את הכוח האלקטרו-חלש ביחד עם האינטראקציה החזקה, על אף שמאמינים כי באנרגיות גבוהות מספיק, דרך מדידה של קבועי צימוד יהיה ניתן להבחין בכוח יחיד.
לואיס הרננדס רודריגס
לואיס הרננדס רודריגס (בספרדית: Luis Hernández Rodríguez; נולד ב-14 באפריל 1989) הוא כדורגלן ספרדי, המשחק בעמדת הבלם בקדיס.
קריירה
הרננדס התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של ריאל מדריד, ואף שיחק בקבוצות המילואים שלה. באוגוסט, היה מועמד להצטרף לגנט מליגת העל הבלגית, אך המעבר לא יצא לפועל.
בינואר, חתם לשנה וחצי בספורטינג חיחון ב'. ב-2 בספטמבר 2012, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה בתיקו 0-0 נגד ראסינג סנטנדר במסגרת הליגה הספרדית השנייה. ב-24 בנובמבר 2013, כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–3 נגד לוגו.
ב-23 באוגוסט 2015, הרננדס ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה בתיקו 0-0 נגד ריאל מדריד.
ב-21 ביוני 2016, הרננדס חתם לארבע שנים בלסטר סיטי, אלופת הפרמייר ליג. ב-7 באוגוסט, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 למנצ'סטר יונייטד במסגרת מגן הקהילה. ב-14 בספטמבר, ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת ליגת האלופות, בניצחון 3–0 נגד קלאב ברוז'.
ב-24 בינואר 2017, חתם לשלוש וחצי עונות במאלגה. 3 ימים לאחר מכן, הרננדס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד אוסאסונה.
ב-5 באוקטובר 2020, הרננדס חתם במכבי תל אביב מליגת העל. את שער הבכורה כבש ב-7 בדצמבר בהפסד קבוצתו 2-3 למ.ס. אשדוד. ב-2 ביוני 2021 כבש שער ניצחון בהארכה בגמר גביע המדינה נגד הפועל תל אביב.
ב-31 בינואר 2022 הרננדס חתם בקדיס בלה ליגה.
ברכה ביינ' ונידה גיא
ברכה ביינ' ונידה גיא (נולדה בפברואר 1948 בתל אביב) היא אמנית רב תחומית, מנחה ואוצרת ישראלית.
ביוגרפיה
בתם של שמואל (סמי) ורבקה בכר, נשואה לחרות גיא (גיג) ולהם שלושה ילדים. אמה, רבקה, היא ילידת ירושלים העתיקה. גיא נולדה וגדלה בפתח תקווה, שירתה בצבא בחיל הקשר, למדה בשלוחה של אוניברסיטת חיפה, ניהול משאבי אנוש ובמקביל למדה אומנות במכון אבני ובמדרשה לאומנות ברמת השרון ובבית ברל. עבדה כסגנית מנהל כח אדם בבית חולים בילינסון משנת 1968 ועד 1979 ולאחר מכן כמנהלת כוח אדם, במוסדות השתלמות ומחקר עד שנת 1989.
משנת 1989 עד 2006, הייתה אמנית הבית של גלריה רוזנפלד.
ב-2006 קיבלה מלגת שהייה ב-Cite' internationale des Arts Paris ,(Artists in residencies), פריז. משרד החינוך והתרבות.
עבודותיה נמצאות באוספים רבים, פרטיים וציבוריים באירופה, בארצות הברית ובישראל.
יצירתה
עבודותיה של ברכה גיא עומדות על הקשר שבין מה שנראה לבין מה שקיים בפועל. היא יוצרת בטריטוריה וברווח הסבוך שבין האניגמטי לגלוי, בין החשוך והמואר, בין גוף חי לשיירים של זיכרון דהה. היא מפזרת בעבודותיה סימנים וסמלים של תמימות ושל יופי וחותרת תחתם תוך בעבוע של יצר, זעקה וגעגוע. הדימויים בגוף עבודותיה מביאים אטריבוטים של ילדות ושזורים בזרי פרחים, בבובות שנדמה שפג תוקפן ומטעינה את העבודות בסמנים של חיים ויופי ובמחוות של מוות ופרידה בו זמנית. היא כמו מבקשת לסמן את הנטייה הקולקטיבית שלנו להתאבל על הזמן החולף באמצעות חפצים שגורים, "יפים" או "מתוקים". בעבודותיה של גיא המטפורה נוגעת בכליה, במה שגרעין סופו טמון בו. היא מעבירה את הדימוי הישיר והמזוהה, אל רובד תודעתי, מורכב ומסתורי ומבקשת ללכוד ולתאר חוויה. הקומפוזיציות והנושאים שלה הם פשוטים ובו בזמן מורכבים, עקיפים, רבי פנים ומשמעויות. היא מזמינה התייחסות אינטימית, דו משמעית, המעלה על הדעת משהו לא מוגדר. היא כמו מבקשת לברוא סדר רגשי בעולם כאוטי כשדה פעיל המהדהד תחושות ורגש, פוערת באופן מטאפורי תהום של צער ושל חמלה. גיא מפגישה את צופיה, באופן מעודן, עם רוחות הרפאים שהן המוזות והדמונים של כולנו. עבודותיה מופקעות מזיכרון פרטי והופכות לשדה מנטלי קולקטיבי ורחב בו הדימויים נראים כשייכים לטריטוריה של זיכרון משותף. ניר הרמט, 2016
תערוכות נבחרות
תערוכות יחיד:
תערוכות קבוצתיות:
אוספים
עבודותיה נמצאות באוספים רבים, מוזיאונים וגלריות פרטיים וציבוריים בישראל ומחוצה לה.
אוסף פרפ' אופנהיים, אוסף פרופ' יהודה דנון. אוסף פרופ' יהודה יונה.
ייבוא מקביל
ייבוא מקביל הוא ייבוא למדינה מוצרים שנקנו מהיצרן עבור מדינה אחרת.
תיקון ליל הושענא רבה
תיקון ליל הושענא רבה הוא סדר לימוד ותפילות המיועד לליל הושענא רבה, היום האחרון של חג הסוכות, לפני חצות הלילה. לתיקון מספר נוסחים, וברובן הוא כולל קריאת ספר דברים ופסוקים מספר תהילים.
ייבוא מקביל
ההגיון העסקי
במקרים רבים, נוהגים יצרנים של מוצרים ממותגים למנות יבואן רשמי במדינה מסוימת, שידאג לשיווק מוצריהם, תוך פרסום המוצר. בנוסף, יצרנים נוהגים לעיתים למכור את מוצריהם ברמות מחיר שונות במדינות שונות, בהתאם לכוח הקנייה של אזרחי המדינות השונות. כך, יכולים יבואנים למדינות "יקרות" (מדינות שבהן יוקר המחיה גבוה) לקנות מוצרים במדינות זולות, ולמכור אותם במדינה היקרה במחיר זול מזה הנמכר על ידי היבואן הרשמי, תוך ניצול המיתוג של המוצר שנעשה על ידי היבואן הרשמי.
תיקון ליל הושענא רבה
רקע
אף על פי שמעיקר הדין הושענא רבה הוא אחד מימי חול המועד סוכות, הוא קבל אופי ומעמד מיוחדים בפני עצמו. כבר חז"ל, כמתואר במשנה, קבעו יום זה כמוקד המרכזי של מצוות ערבה במקדש ושל מנהג הקפת המזבח, אף על פי שנהגו בכל ימי החג. בשונה משאר ימי החג, ביום זה מצוות הערבה התקיימה אפילו אם חל בשבת, ובמקום להקיף את המזבח פעם אחת, הקיפו אותו שבע פעמים. לאחר חורבן בית שני, נהגו ביום זה את מנהג חיבוט ערבה, וכזכר למקדש הקיפו את הבימה שבע פעמים, והרבו באמירת פיוטי הושענות. בתקופה מאוחרת יותר, הונהגו בתפילה של יום זה, שבבסיסה היא תפילת חול המועד רגילה, מנהגים המאפיינים תפילת יום טוב ומנהגים המאפיינים תפילת ימים נוראים. הבסיס לייחוד זה הוא בתפיסה כי ביומו האחרון של חג הסוכות מתקיים גזר הדין על גשמי השנה הקרובה, שכאמור במשנה, נידונו במהלך החג.