cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון באלני
ג'ון באלני (באנגלית: John Balleny (מת ב-1857) היה רב חובל אנגלי של מפרשית לצייד לווייתנים, ה"אלייזה סקוט". באלני הוביל שיוט חקר לאנטארקטיקה בשביל חברת "סמיואל אנדרבי ובניו" לצייד לווייתנים, בשנת 1839-1838.
פרוזדור באלני באוקיינוס הדרום שימש בשנים הבאות חוקרים כמו רוברט פאלקון סקוט, ארנסט שקלטון, רואלד אמונדסן וריצ'רד בירד, משמש כיום כלי שיט המחדשים את האספקה לתחנת מקמרדו ובסיסים מדעיים נוספים השוכנים באזור ים רוס וסביבתו באנטארקטיקה.
קישורים חיצוניים
summary of Balleny's roll תמצית רשימותיו של באלני
ברוק טיילור
ברוּק טיילור (באנגלית: Brook Taylor; 18 באוגוסט 1685 - 29 בדצמבר 1731) היה מתמטיקאי בריטי. טור טיילור ומשפט טיילור קרויים על שמו.
חייו
טיילור נולד באדמונטון, מידלסקס, אנגליה, למשפחה אמידה. הוריו דאגו שיקבל חינוך לא רק במדעים אלא גם באמנות ובמוזיקה. התחיל את לימודיו באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1703 לקראת תואר במשפטים, וקיבל תואר LL.B בשנת 1709 ודוקטורט במשפטים LL.D בשנת 1714.
למד מתמטיקה מפי המתמטיקאים ג'ון משין וג'ון קייל. את העבודה הראשונה שלו במתמטיקה, על מרכז התנודה של גוף קשיח, כתב בשנת 1708, אולם היא פורסמה רק ב־1714. הפרסום המאוחר של העבודה הוביל לעימות בינו ובין המתמטיקאי יוהאן ברנולי באשר לשאלה מי גילה ראשון את הפתרון. בשנת 1712 נבחר לחבר בחברה המלכותית, וניהל תכתובות בנושאים מתמטיים, בהם תיאור התנועה של מיתר רוטט. הוא החזיק במשרת מזכיר החברה בין השנים 1714 ו-1718.
שני ספריו שפרסם בשנת 1715, Methodus incrementorum directa et inversa ו-Linear Perspective היוו את הבסיס לאנליזה של הפרשים סופיים. פיתוחיו ונוסחת טיילור (על הקירוב של פונקציה ממשית באמצעות נגזרותיה בנקודה) קיבלו תהודה רק ב־1772, אחר שלגראנז' הכתיר זאת כבסיס של החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי.
נישואיו הראשונים הסתיימו במותם של אשתו ובנו. אשתו השנייה נפטרה במהלך לידת בתו, אולם הבת, אליזבת, שרדה. טיילור נפטר בגיל 46.
מכתש טיילור על הירח קרוי על שמו.
רונן בורשבסקי
רונן בורשבסקי הוא מנצח ישראלי, פרופסור עמית הוראה בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
בורשבסקי הוא המנצח והמנהל האמנותי של המקהלה הישראלית ע"ש גארי ברתיני ומקהלת האיחוד. הוא מכהן כראש המחלקה לניצוח מקהלה ומרצה בכיר בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת ת"א, ומשמש כמנצח משנה לזובין מהטה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית. בעבר ניצח על מקהלת פילהרמוניה ומקהלת אורטוריו.
רונן בורשבסקי הוא בעל תואר אמן מטעם האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, היה תלמידם של נעם שריף ומנדי רודן, והשתלם אצל ברנרד הייטינק, סייג'י אוזאווה והנס גראף. למד בבית הספר לאמנויות הבמה "תלמה ילין" שבגבעתיים. ב-1998, בתחילת דרכו, זכה בפרס השלישי בתחרות הבינלאומית לניצוח ע"ש ניקולאי מלקו בדנמרק ובמדליית ארד בתחרות הבינלאומית בטוקיו, שבה היה צעיר המשתתפים. מאז ניצח על מרבית התזמורות בארץ, כמו גם על תזמורות ברחבי העולם.
ויקטור ורניקוס
ויקטור ורניקוס-יורגנסון (נולד 23 באוקטובר 2006) הוא זמר-יוצר יווני-דני, ייצג את יוון באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב, עם השיר "What They Say" ("מה שהם אומרים").
ביוגרפיה
ורניקוס נולד ב-23 באוקטובר 2006 באתונה לאב דני ולאם ממוצא יווני. בגילים ארבע, שמונה ועשר התחיל ללמוד נגינה על פסנתר, פיתוח קול ונגינה על גיטרה בהתאמה. כבר בגיל 11 החל לכתוב את שיריו, ומאז 2021 להפיקם באופן מסחרי.
בשנת 2022 הגיש ורניקוס לתאגיד השידור היווני את מועמדתו לייצוג המדינה באירוויזיון 2023, שיתקיים בליברפול. ב-28 בדצמבר נחשף כי שירו, "What They Say", עבר את שלב הסינון המקדים, ונכלל ברשימה הקצרה של התאגיד עם עוד שישה מועמדים. לאחר מכן נמנה בין שלושת המועמדים האחרונים. ב-30 בינואר 2023 הוכרז על ידי ERT כנציג יוון הנבחר לאירוויזיון הקרוב. הוא יהיה האמן הצעיר ביותר שייצג את המדינה בתחרות. ב-11 במאי 2023 ביצע ורניקוס את "What They Say" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2023. הוא נכשל בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-13 במאי.
הבחירות הכלליות בגרינלנד 1999
הבחירות הכלליות נערכו בגרינלנד ב-16 בפברואר 1999. סיומוט נותרה המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט, וזכתה ב-11 מתוך 31 המושבים.
שיטת הבחירות
31 חברי הפרלמנט נבחרו בשיטה היחסית על פי מחוזות בחירה.
סוזן רייס
סוזן אליזבת רייס (באנגלית: Susan Elizabeth Rice; נולדה ב-17 בנובמבר 1964) היא מנהלת המועצה למדיניות פנים של ארצות הברית. כיהנה כיועצת לביטחון לאומי של נשיא ארצות הברית ברק אובמה בשנים 2013–2017, כשגרירת ארצות הברית באו"ם משנת 2009 ועד לשנת 2013 וקודם לכן כיועצת למדיניות חוץ ויועצת לענייני אפריקה של מזכירת המדינה מדליין אולברייט.
ביוגרפיה
רייס נולדה בוושינגטון די. סי., בתם של אמט רייס, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת קורנל ונגיד בבנק הפדרלי, ושל לואיס דיקסון פיט, בת למהגרים מג'מייקה, מנהלת בחברות עסקיות. הוריה התגרשו כשהייתה בת עשר. אביה החורג של רייס היה עוזר מזכיר ההגנה של ארצות הברית ויו"ר ועדת הקונגרס לתקציב.
למדה בבתי ספר יוקרתיים בוושינגטון: בית הספר היסודי בובואר, ובתיכון לבנות הקתדרלה הלאומית. בתיכון הייתה רייס ספורטאית מצטיינת וכן כיהנה כיו"ר מועצת התלמידים. רייס שיחקה בתפקיד רכזת בנבחרת הכדורסל של התיכון וזכתה בכינוי "Spo". רייס סיפרה כי בצעירותה הוריה לימדו אותה "לעולם לא להשתמש בגזע של אדם כיתרון או כתירוץ".
היא סיימה תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת סטנפורד ב-1986, וזכתה במלגת רודז ללימודים באוניברסיטת אוקספורד, בה סיימה תואר שני ודוקטורט ביחסים בינלאומיים ב-1990. עבודת התזה שלה עסקה במאבק לעצמאות מהשלטון הלבן ברודזיה. בזמן לימודיה הייתה פעילה במאמצים לקדם חרם כלכלי על דרום אפריקה במאמץ נגד שלטון האפרטהייד, כמו כן שימשה יועצת לענייני חוץ בצוותו של מייקל דוקאקיס במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1988.
ב-1992 היא נישאה לאיאן קמרון, יליד קנדה שלמד עמה בסטנפורד ועובד כמפיק ברשת ABC. לזוג שני ילדים. על נישואיה עם קמרון שהוא לבן, ציינה בראיון: "מדוע שאוגבל מדעות קדומות שאינני מסכימה עמן? נישואי עמו לא הופכים אותי לפחות אפרו-אמריקאית." הונם של בני הזוג הוערך בין 23 ל-43 מיליון דולר נכון ל-2009.
קריירה
רייס עבדה בתחילת שנות ה-90 כיועצת בשלוחה בטורונטו של תאגיד הייעוץ האסטרטגי מקינזי. משנת 1993 שימשה במגוון תפקידים בממשלו של הנשיא ביל קלינטון, ביניהם יועצת מיוחדת לענייני אפריקה במועצה לביטחון לאומי. ב-1997 מונתה על ידי קלינטון לעוזרת לענייני אפריקה של מזכירת המדינה מדליין אולברייט, ידידת משפחה ותיקה ששימשה כמנטורית שלה. בתפקיד כיהנה עד 2001, תום כהונתו של קלינטון.
על רייס נמתחה ביקורת, בין השאר במגזין "ניוזוויק", על חלקה בתפקוד ממשלו של קלינטון שלא מנע את רצח העם ברואנדה. רייס התבטאה ב-2001 כי למדה לקח מתקופה זו ואם תעמוד בפני מצב דומה בעתיד תפעל במלוא המרץ לפעולה דרמטית. במסגרת עדותה בפני ועדת הסנאט לענייני מדיניות חוץ שדנה בעמדת ארצות הברית על רקע רצח העם בדארפור, הביעה רייס תמיכה בצעדים צבאיים נרחבים נגד סודאן גם על רקע מעורבות ארצות הברית בחזיתות אחרות.
לאחר תקופתה בשירות הציבורי עבדה רייס במשך כשנתיים בחברת ייעוץ בוושינגטון, וב-2002 הצטרפה כעמיתה בכירה למכון המחקר הוותיק ברוקינגס. רייס שימשה כיועצת למדיניות חוץ של ג'ון קרי במסגרת הקמפיין שלו לנשיאות ארצות הברית ב-2004, ושל ברק אובמה במסגרת הקמפיין שלו לנשיאות ב-2008. במהלך הקמפיין, ביקרה רייס את יריבתו של אובמה הילרי קלינטון על תמיכתה במלחמת עיראק ובהכרזה על משמרות המהפכה כארגון טרור. לאחר היבחרו של אובמה, נבחרה רייס לשמש כחברה במועצה המייעצת לצוות האחראי על המעבר של הממשל החדש, וכן מונתה לשגרירה הבאה של ארצות הברית באו"ם, תפקיד אשר שודרג על ידי אובמה לרמת חבר קבינט. במינויה הייתה לאישה השלישית והאמריקאית אפריקאית הראשונה המכהנת בתפקיד זה.
במהלך ההתקוממות בלוב (2011) הציגה רייס קו תוקפני ולוחמני נגד משטרו של מועמר קדאפי, יחד עם מזכירת החוץ הילרי קלינטון ויועצת הנשיא סמנתה פאוור, הובילו לקבלת החלטות באו"ם על אזור אסור לטיסה ועל התקיפה הצבאית הבינלאומית בלוב. בעקבות תקיפת בניין הקונסוליה האמריקאית בבנגזי ב-11 בספטמבר 2012, במהלכה נרצחו שגריר ארצות הברית בלוב, כריסטופר סטיבנס ושלושה אמריקאים נוספים, מסרה רייס כי מדובר ככל הנראה במעשה ספונטני על רקע פרסומו של סרט המציג באופן שלילי את מוחמד, על כך ספגה ביקורת כשהתברר שמדובר בפעולת טרור מתוכננת מראש לרגל ציון יום השנה לפיגועי 11 בספטמבר. פיטר קינג, יושב ראש הוועדה להגנת המולדת בבית הנבחרים של ארצות הברית, אף קרא לרייס להתפטר.
רייס הוזכרה כמועמדת להחליף את מזכירת המדינה הילרי קלינטון בקבינט של אובמה, לאור זאת הודיעו הסנאטורים ג'ון מקיין ולינדזי גרהאם מבכירי הרפובליקנים בסנאט כי היא אינה אמינה ואינה ראויה לתפקיד וכי הרפובליקאים יעשו הכל על מנת לחסום מינוי זה, בתגובה הודיע אובמה כי למבקרי רייס תהיה בעיה איתו. בדצמבר 2012 הודיעה רייס כי היא מסירה את מועמדותה לתפקיד מזכירת המדינה, בהודעתה ציינה ש"אני משוכנעת כי אם אכן אבחר כמועמדת לתפקיד, הליך המינוי יהיה ארוך, כואב ויקר".
בדצמבר 2020 הכריז נשיא ארצות הברית הנבחר, ג'ו ביידן כי החליט למנות את רייס למנהלת המועצה למדיניות פנים של ארצות הברית בממשלו העתידי.
ערמון מים
ערמון מים הוא שמו של צמח מים בעל מראה ייחודי, אחד משלושת המינים שידועים בסוג טראפה: ט. ביקורניס, (Trapa bicornis) ט. נטנאס (Trapa natans) והזן הנכחד Trapa rossica.
ידוע גם בשמות "קלטרופ מים", "אגוז בופלו", "אגוז עטלף" (bat nut), "תרמיל שטן" (devil pod) "אגוז לינג" "לין קוק" (lin kok) "אגוז לינג קיו" (ling kio nut), "אגוז שפם" (mustache nut) או singhada (עיר בהודו). מיני הטראפה הם צמחים חד שנתיים אנדמיים לאזורים הממוזגים של אירואסיה ואפריקה. הם מניבים פרי אשר (ביחוד ה ט. ביקורניס) צורתו כשל קרני שור או צללית פרוסת כנפיים של עטלף. כל פרי מכיל גרעין גדול וקשיח. הפרי נאכל מבושל. המינים Trapa natans, Trapa bicornis טופחו בסין ובתת היבשת ההודית לזרעי מאכל מזה 3000 שנה לפחות. כיום בחלק מהעולם מוגדרים כמינים פולשים הפוגעים בסביבה.
אטימולוגיה
שם הסוג 'טראפה' נגזר מהמילה הלטינית "thistle" שמשמעה "גדילן", calcitrappa הוא גם כן שם נפוץ לצמחי מים.
שמו הסיני הוא (língjiǎo (菱角, הלחם של לינג-"דוקרן" ואינג'יוֹ-"קרן", שבפי דוברי אנגלית הפך ל"לינג נאט" אגוז לינג. ומכאן קלטרופ (caltrop) באנגלית - חפץ משונן.
בהודו ובפקיסטן לצמח שמות שונים באזורים רבים כמו "סינגאדה" "סרינג'אטקה" (סנסקריט) ועוד. בקשמיר נקרא גוֹר (گور) במונטנגרו (יוגוסלביה) הוא מצוי בשפע באגם שקודרה ונקרא kasaronja.
שמו ביפנית הוא "הִישִׁי" שמשמעו יהלום וגם מעוין (אותה מילה המרכיבה את השם מיצובישי).
שמות עממיים נוספים על שם דמיון הפרי לקרני השוורים או לעטלפים ועוד.
תיאור
בלוטות המפרישות חומצה מצויות בתחתית העלים ועל הגבעול, משערים כי נועדו למנוע אכילתם על ידי בעלי חיים. הפרחים לבנים בעלי ארבעה עלי-כותרת מופיעים בקיץ (יולי-אוגוסט) ומואבקים על ידי חרקים. הפרי חום כהה וקשיח בעל שניים או ארבעה עוקצים מחודדים המסייעים לו להשתרש באדמת הבוץ. הזרעים יכולים להתקיים עד 12 שנים בסביבה לחה, אך על פי רוב נובטים כבר בתוך שנתיים, אם יתייבשו לא יהיו ראויים שוב להצמיח.
הצמח מתרבה כשהתפרחות ששונות העלים ניתקות מהגבעול ונסחפות בזרמי המים, או על ידי הפירות שנתפסים על חפצים או אף על בעלי חיים ומועברים למקומות אחרים.
הפרי הקשיח מבשיל בחורף. הוא מכיל בתוכו ליבה לבנה המורכבת מ20 אחוז עמילן, הוא מהווה מקור טוב לוויטמין B2 כמו כן מכיל רעלן אשר מתפרק בבישול.
היסטוריה בשימוש האדם
מחקר הארכאולוגי בדרום גרמניה נראה כי תושבי המקום בתקופות פרהיסטוריות הסתמכו על צמחי המים כהשלמת תזונה, בשנים שיבול הדגנים לא עלה יפה ייתכן כי צמחי המים היו מרכיב התזונה העיקרי כיום בגרמניה הטראפה כל כך נדיר עד שמוגדר בסכנת הכחדה
בהודו ובפקיסטן ידועים בשמות "סינגהרה" או "פניפל" ונפוצים כגידולי מים. הפרי נאכל כשהוא חי או מבושל. לאחר שהתייבש, הוא נטחן לקמח שנקרא סינגרה קה אטה, המשמש את המקומיים כמרכיב ב"פולחאר" (דיאטת פירות) במיוחד בימי הצומות בדת ההינדו.
עד 1880 היה אפשרי להשיג ערמוני מים בשווקים ברחבי אירופה, בצפון איטליה היו נמכרים ערמונים קלויים, באותה מידה שהיום עדיין נמכרים ערמונים מתוקים. בחלקים רבים של אירופה היו מוכרים ונלקטו למזון עד תחילת המאה העשרים. כיום, לעומת זאת, הפך הצמח להיות נדיר. לכמעט-היעלמות שלו עשויות להיות מספר סיבות, משינויים אקלימיים, שינויים בהרכב התזונתיים במקווי המים, וגם ניקוז המים באדמות ביצה שצמצמו את תחום מחייתו.
קלסטרופ מים הוכרז כמין פולש מורמונט ועד וירג'יניה, והוא מסווג מזיק בפלורידה, צפון קרולינה ובוושינגטון. גם באוסטרליה במדינת ניו סאות ווילס הוכרז מזיק.
בשנת 2011 בגרמניה ושווייץ זכה ערמון המים בתואר צמח המים של השנה (.
לארי מורי
'''לורנס ל. "לארי" מורי (באנגלית: Lawrence L. "Larry" Morey'''; 26 במרץ 1905 – 8 במאי 1971) היה פזמונאי, מלחין ותסריטאי אמריקאי. הוא ידוע כשותף לכתיבת כמה מהשירים המצליחים ביותר שהופיעו בסרטים של חברת וולט דיסני בשנות השלושים והארבעים, ביניהם "Heigh-Ho", "Someday My Prince Will Come" ו-"Whistle While You Work"; כמו כן כאחראי על עיבוד הספר "במבי" מאת פליקס זאלטן לסרט בעל אותו שם משנת 1942.
ביוגרפיה
בשנת 1938 מורי שיתף פעולה עם המלחין אלברט היי מאלוט בכתיבת שיר עבור הסרט "פרדיננד השור", שזכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר. הוא עבד עם צ'רצ'יל על הלחן של הסרט "הדרקון הסרבן" בשנת 1941. שנה לאחר מכן, מורי בשיתוף פירס פירס היה אחראי על עיבוד הספר "במבי" מאת פליקס זאלטן לסרט בעל אותו שם. כמו כן הוא כתב את כל המילים של שירי הסרט, ביניהם השיר "Love Is a Song" שהיה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר. בשנת 1949 הוא קיבל מועמדת נוספת לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, יחד עם המלחין אליוט דניאל, על השיר "Lavender Blue (Dilly Dilly)", אותו שר ברל אייבס בסרט "כה יקר ללבי".
ב-8 במאי 1971, בגיל 66, נפטר מורי בסנטה ברברה.
ריגאס פראיוס
ריגאס פראיוס או ריגאס פראוס (ביוונית: Ρήγας Βελεστινλής-Φεραίος 1757 לערך – 13 ביוני 1798) נולד בשם אנטוניוס קיראיס Αντώνιος Κυριαζής, ידוע גם בשם קונסטנטין ריגאס (Κωνσταντίνος Ρήγας) היה סופר, הוגה דעות מדיני, מהפכן, פעיל בתנועת ההשכלה היוונית המודרנית, גיבור לאומי יווני, קורבן של מרד הבלקן נגד האימפריה העות'מאנית, ומייצג ומחולל מלחמת העצמאות היוונית ועצמאות יוון.
כגיבור מיתי של עצמאות יוון, שנות נעוריו של ריגאס שקועות באובך של אגדה וקשה לזהות את העובדות בפועל, כך גם בקשר לחלק גדול מפעילותו המאוחרת יותר. זאת, בעיקר הודות לעובדה שהאנשים שעבדו איתו נעצרו והוצאו להורג ורוב הפרסומים בני התקופה אבדו. מאוחר יותר, הצורך בגיבורים לאומיים של העם היווני המשועבד, בשילוב עם היעדר היסטוריוגרפיה עורר אגדות רבות עליו.
ביוגרפיה
אנטוניס קיריאזס (ריגאס) נולד למשפחה עשירה בכפר במחוז מגנסיה שבתסליה בעת שהמקום היה תחת שלטון האימפריה העות'מאנית. המקום נמצא ליד פרה (Φερα) העתיקה וממקום זה קיבל בשלב מסוים את כינויו פראוס, אבל נראה שהוא לא השתמש בשם זה בעצמו. הוא לפעמים מתואר ממוצא ארומני, אבל אין ראיות חד-משמעיות שתתמוכנה בכך.
הוא הפך להיות מורה בכפר סמוך, שם הוא נאבק בנוכחות העות'מאנית המקומית. בגיל 20 הוא הרג, במהלך סכסוך, אזרח עותמאני בעל מעמד גבוה ונאלץ להימלט לליטוחורו (Λιτόχωρο) שבמרומי האולימפוס, שם הוא התגייס לחבורה של ארמטולים ׁ(Αρματολοί) .בפיקודו של דודו.
מאוחר יותר הוא עבר לקהילה הנזירית שעל הר אתוס, ואחרי תקופה קצרה עבר לאיסטנבול בהזמנתו של שגריר רוסיה כדי ללמוד שם. שם הוא הפך למזכירו של הפנריוט אלכסנדר איפסילנטי (הסבא) והרחיב את לימודיו בצרפתית, איטלקית וגרמנית.
כאשר איפסילנטיס הסבא מונה להיות וויווד (שליט) נסיכות מולדובה וולאכיה נסע ריגאס יחד אתו. עם הגעתו לבוקרשט למד ריגאס כמה שפות וסופו של דבר הפך למזכירו של ניקולאוס מברוגֶניס. כאשר פרצה המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792) הוא היה הממונה על בקרת הכוחות בקראיובה ושם התיידד עם אוסמאן פאזוואנטואולו. הוא למד על המהפכה הצרפתית, והגיע למסקנה כי משהו דומה יכול להתרחש בבלקן, וכתוצאה מכך תתאפשר הגדרה עצמית לנתינים הנוצרים של העות'מאנים; הוא גייס תמיכה בהתקוממות על ידי פגישות עם בישופים יווניים ומנהיגי גרילה. אחרי עריפת ראשו של פטרונו (ב-1790) חזר ריגאס לבוקרשט לשרת במשך זמן מה כמתורגמן בקונסוליה הצרפתית. בשלב זה הוא כתב את גרסתו היוונית של המנון צרפת (המרסייז). בשנת 1793 לערך ריגאס נסע לווינה, בירתה של האימפריה הרומית הקדושה וביתה של קהילה יוונית גולה גדולה כחלק ממאמציו לבקש מנפוליאון בונפרטה סיוע ותמיכה. בעודו בעיר, הוא ערך עיתון בשפה היוונית בשם "אפמריס", (ἐφημερίς), ופרסם מפה פוליטית מוצעת של "יוון הגדולה" שכללה מקומות בהם יוונים היו במיעוט (כגון קונסטנטינופול).
ריגאס הדפיס כרוזים המבוססים על עקרונות המהפכה הצרפתית, ובכלל זה הצהרה על זכויות האדם והאזרח וחוקה פוליטית חדשה לתושבי רומליה, אסיה הקטנה, האיים של ים האגאי, ונסיכויות הדנובה, במטרה לעורר התקוממות פאן-בלקנית נגד העות'מאנים. חיבר שיר שבו קרא למרד נגד הסולטאן תוך שיתוף פעולה של כל העמים הבלקניים שכלל את השורה "עדיף לחיות שעה אחת כאדם חופשי מאשר שנים רבות כעבד בכלא"
כתב חיבור ספרותי היסטורי בשם "נדודיו של אנכארסיס הצעיר" (Νέος Ανάχαρσις) בו נטל דמות של נסיך סקיתי בן המאה השישית לפנה"ס ושלח אותו לנדוד ביוון העתיקה במטרה לעורר את הגאווה היוונית. קיווה שהספר יעורר את כל העמים הבלקניים להתאחד לצורך הקמת מדינה עצמאית בעלת צביון יווני.
המידע על הפעולה המהפכנית של ריגאס הוא מעורפל ומגיע בעיקר מעדות ביוגרפית ומידע שעלה בחקירה של הרשויות באוסטריה. אולם ידוע שהחתימה על הסכם יאש שסיים את המלחמה העות'מאנית-רוסית של השנים 1787–1792, כמו גם רוח של עידן חדש שהשרה נפוליאון על אירופה עוררו את ריגאס להתכתב עם נפוליאון, אליו שלח תיבה לטבק הרחה העשויה מהשורש של ער אציל שנלקח מבית מקדש הרוס של אפולו, ריגאס אף פגש בוונציה את מפקד צבא המשלוח הצרפתי לאיטליה (Armée d'Italie). הוא כנראה תכנן מרד ולצורך כך יצר קשרים עם יוונים בפזורה וביוון עצמה וקיווה שיוונים מהפזורה שספגו את רעיון החופש לו הטיפה המהפכה הצרפתית יגיעו ליוון ויעוררו את העם למרד כולל.
ריגאס שלח תדפיסים של השיר שכתב ושל הצעת החוקה ליוון ונסע בעצמו לשם. בדרכו ליוון בגד בו איש עסקים שהתחזה להיות תומך. הוא נעצר בטריאסט ב-1 בדצמבר 1797 על ידי הרשויות האוסטריות שהיו מודאגות מרעיונות המהפכה הצרפתית והמסמכים שנשא הוחרמו. יחד איתו חמישה חברים וכן נעצר גם מלווהו, הסופר כריסטופורוס פרבוס (Χριστόφορος Περραιβός) ששוחרר אחרי שריגאס חיפה עליו באומרו שהמפגש ביניהם היה מפגש אקראי. ריגאס הועבר עם שותפיו למושל העותמאני בבלגרד, שם נכלאו ועונו וניסיונות והשתדלויות לשחררם לא צלחו. מבלגרד, הוא היה אמור להישלח לקונסטנטינופול להיות נידון על ידי הסולטאן סלים השלישי. ב-10 במאי 1798 נמסרו אנשי הקבוצה בבלגרד לטורקים. בסמוך לכך (כנראה ב-24 ביוני 1798) ריגאס ועמיתיו נחנקו למוות במגדל נבוישה, או, לפי הגרסה העות'מאנית נהרגו בעת שניסו לברוח. גופותיהם הושלכו לנהר הדנובה.
נמסר שמילותיו האחרונות היו: "אני זרעתי זרע עשיר; תבוא שעה, כאשר מדינתי תקצור את הפרי המפואר".
מורשתו והנצחתו
מותו נתן השראה לקבוצת פנריוטים צעירים באודסה שייסדו ב-1814 ארגון חשאי בשם פיליקי אטריה במטרה להמשיך את רעיונותיו ודרכו.
פסלים של ריגאס ניצבים בכניסה לאוניברסיטת אתונה ובבלגרד בתחילת הרחוב הנושא את שמו (Ulica Rige od Fere).
סופי אוקונדו
סופי אוקונדו (באנגלית: Sophie Okonedo; נולדה ב-11 באוגוסט 1968) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודייה-אנגלייה. התפרסמה תחילה בשל תפקידיה בסרטים "אייס ונטורה: בלש פראי" (1995), "דברים יפים מלוכלכים" (2002), ותפקידה הידוע ביותר הוא טטיאנה רוססבגינה (אנ') בסרט "מלון רואנדה" (2004) ; בעבורו הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. בשנת 2006 הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה במיני-סדרה "אחרי הצונאמי" ובשנת 2014 זכתה בפרס טוני עבור תפקידה במחזה "צימוק בשמש" מאת לוריין הנסברי וקיבלה מועמדות נוספת בשנת 2016 עבור תפקידה במחזה "ציד המכשפות" מאת ארתור מילר.
ביוגרפיה
אוקונדו נולדה בלונדון לג'ואן (לבית אולמן) מורה לפילאטיס ולהנרי אוקונדו. אביה של אוקונדו היה ניגרי ואמה היא יהודייה בת למהגרים מפולין ורוסיה. אביה של אוקנדו עזב את הבית כשהיא הייתה בת חמש, ואוקונדו גדלה בחיק אמה וכן על פי דתה. אוקונדו התבטאה בעבר על המוצא היהודי שלה ואמרה.
לה בת אחת שנולדה ב-1997 מזוגיות שהייתה לה עם העורך האירי יואין מרטין. אוקונדו מגדירה את בתה כ"יהודייה ניגרית ואירית".
קריירה
אוקונדו למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה וניסתה את תחומי המשחק, התיאטרון והטלוויזיה. היא פרצה לתודעה הציבורית בשנת 1995 בקומדיה בכיכובו של ג'ים קארי "אייס ונטורה: בלש פראי", בה גילמה את דמותה של נסיכת שבט הוואטאצ'י.
ב-2002 היא שיחקה לצידה של אודרי טאטו במותחן הפשע "דברים יפים ומלוכלכים".
הופעתה הבולטת ביותר של אוקונדו הייתה בשנת 2004 בדרמת המלחמה ההיסטורית שהייתה מועמדת ל-3 פרסי אוסקר, "מלון רואנדה". הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של פול רוזסבגינה, מנהל בית מלון אירופאי ברואנדה, שסיפק בו מקלט עבור אנשי שבט הטוטסי במהלך רצח העם ברואנדה ב-1994. אוקונדו גילמה בסרט את דמותה של טטיאנה, אשתו של רוזסבגינה, ועל תפקידה קיבלה אוקונדו מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
שנה לאחר מכן כיכבה אוקונדו בדרמת הפעולה הבדיונית "איאון פלקס", לצידה של שרליז תרון. בשנת 2006 קיבלה אוקונדו מועמדות לפרס גלובוס הזהב, על תפקידה במיני-סדרה של רשת HBO "אחרי הצונאמי"; אשר מבוסס על רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי בשנת 2004. כמו כן שיחקה בסרט הפעולה הבדיוני "אלכס ריידר: בלב הסערה".
ב-2007 גילמה את דמותה של ננסי, בסדרת הטלוויזיה "אוליבר טוויסט" על פי הרומן של דיקנס.
ב-2011 שיחקה בסדרה "הסטירה".
ב-2013 גילמה את דמותה של פאיה רייג' בסרט "העולם אחרי".
בשנת 2014 זכתה אוקונדו בפרס טוני על הופעתה במחזה "A Raisin in the Sun" לצידו של דנזל וושינגטון.
ב-2016 הופיעה בסדרת ה-BBC "הכתר החלול" בתפקיד מרגרט מאנז'ו. בשנת 2018 שיחקה במיני-סדרה הבריטית "תאוות נדודים" שכתב ניק פיין ושודרה בנטפליקס.
בשנת 2021 שיחקה אוקונדו בסדרת הפנטזיה האמריקאית "מחזור כישור הזמן", אשר מבוססת על הספר מחזור כישור הזמן מאת רוברט ג'ורדן בשירות הסטרימינג של פריים וידאו.
בשנת 2023, שיחקנ לצד גל גדות בסרטם של נטפליקס, לב של אבן, בתור נומאד.
רות שפירא (מתרגמת)
רות שפירא (נולדה ב-1 ביולי 1949, בהלסינקי, פינלנד) היא מתרגמת, סופרת ועיתונאית ישראלית ובעלת עיטור מסדר כוכב הצפון המלכותי השוודי.
ביוגרפיה
שפירא נולדה בהלסינקי לאיווט (לבית סוֹבָּק) וג'ורג' גֶרוֹנִיק. אביה, שמוצא משפחתו ברוסיה הלבנה, היה מהנדס. אמה, שנולדה בעיר מֶמֶל (בליטא) והיגרה עם משפחתה לפינלנד ב־1934 עם ראשית גילויי האנטישמיות, הייתה מורה וסגנית מנהל בית הספר היהודי בהלסינקי.
בצעירותה למדה שפירא בבית הספר היהודי בהלסינקי, ששפת ההוראה בו הייתה פינית. בביתה, כמו בבתי יהודים רבים בפינלנד של אותם ימים, דיברו שוודית, שבגלל קרבתה ליידיש היה ליהודים קל יותר ללמוד (שוודית הייתה ועודנה שפה רשמית בפינלנד).
בשנת 1962, כשהייתה בת שלוש־עשרה, עלתה משפחתה לישראל והתיישבה ברמת השרון, שם למדה שפירא בבית הספר התיכון "השרון" (לימים תיכון "רוטברג"). אותו סיימה בשנת 1968. בשירותה בצה"ל שירתה בממר"ם.
לאחר שחרורה מצה"ל החלה ללמוד ספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים. את לימודי התואר הראשון סיימה בסופו של דבר באוניברסיטת תל אביב, שם למדה גם לתואר שני בספרות אנגלית.
שפירא לא נישאה בשנית. היא מתגוררת בתל אביב עם בתה, נעם לין, שאותה אימצה בשנת 1997 בווייטנאם (סיפור האימוץ מתואר בספרה של שפירא הירח אותו ירח: אודיסיאה לווייטנאם).
עבודה כעיתונאית
בשנת 1981 החלה שפירא לעבוד בעיתון מעריב, ובתפקידה האחרון שימשה ככתבת העיתון לענייני תרבות (1997-1992).
שפירא כתבה גם כעיתונאית עצמאית (פרילנסרית) ופרסמה כתבות וראיונות בתחומי תרבות שונים, תחקירים ורשימות ביקורת בעיתונים יומיים (ידיעות אחרונות, הארץ וג'רוזלם פוסט) ובכתבי עת (עיתון 77, סטודיו, הורים וילדים ואחרים).
עבודה כמתרגמת
בראשית שנות השמונים החלה שפירא לעסוק בתרגום, בזכות שליטתה בשפות הסקנדינביות (שוודית, נורווגית, דנית) ובאנגלית. היא תרגמה עשרות ספרים שפורסמו במיטב הוצאות הספרים בארץ ובהן: עם עובד, הקיבוץ המאוחד, ידיעות ספרים, כתר, כנרת זמורה ביתן, מודן, מטר, אריה ניר, פן, בבל, אחוזת בית והוצאת יד ושם.
בנוסף תרגמה שפירא טקסטים אקדמיים, מאמרים בקטלוגים של תערוכות, מאמרים וכתבות בעיתונות.
פעילות בתחום התרבות
מאז סוף שנות השבעים עסקה שפירא בתפקידים שונים בתחום התרבות:
בין השנים 2004 ו־2006 כיהנה שפירא כנספחת התרבות בשגרירות ישראל בסטוקהולם.
אסיה רוקסטה
אסיה רוקסטה (באנגלית: Asia Rocsta) הוא רכב שטח קטן, המוגדר כ-SUV (ראשי תיבות של Sport utility vehicle), בעל הנעה כפולה 4x4, מתוצרת יצרנית הרכב הדרום קוריאנית Asia Motors (שם מלא: Asia Motors Industries Co., Ltd) אשר יוצר בין השנים 1985–1997.
משנת 1993 יוצאו דגמי "אסיה רוקסטה" לאוסטרליה.
תאיר קמינר
תאיר קמינר (נולדה ב-29 בספטמבר 1996) היא סרבנית מצפון ישראלית. קמינר ישבה באופן מצטבר 155 יום בכלא 6, תקופת המאסר הארוכה ביותר שנפסקה לסרבנית ישראלית מאז קום המדינה.
ביוגרפיה
תאיר קמינר נולדה לסיביל גולדפיינר, מייסדת חברת האופנה קום איל פו ולמיכה קמינר, איש היי-טק. תאיר היא השנייה מבין שלוש אחיות. אחותה הבכורה, אלינור, השתחררה מצה"ל על סעיף מצפון. דודה, נעם קמינר, ישב בכלא בשנת 1982, בשל סירובו לשרת מילואים במלחמת לבנון הראשונה, ובן דודה, מתן קמינר, ישב בכלא הצבאי כשנתיים בעשור הראשון של המאה ה-21, לאחר שסירב להתגייס לצה"ל.
קמינר גדלה בתל אביב, בה היא מתגוררת עד היום (2016), למדה בתיכון עירוני א'.
סרבנות
לאחר שסיימה שנת שירות בקומונה של הצופים בשדרות החליטה קמינר. קמינר התנגדה לכיבוש הישראלי ואמרה:. והוסיפה: והצהירה על נכונותה לבצע שירות חלופי למען המדינה. כשהגיעה ביום הגיוס לבסיס קליטה ומיון בצה"ל סירבה להתגייס מטעמי מצפון ונשפטה למאסר למשך 20 יום בכלא 6. לאחר מכן, היא נשפטה חמש פעמים נוספות לתקופות מאסר שונות (בחלק מהמקרים גם בגין נפקדות), ובסך הכל ישבה 155 ימים (מעל חמישה חודשים) בכלא הצבאי, תוך כדי שהיא משתפת את חוויותיה מהכלא בבלוג ב"הארץ" בשם "מסרבת".
תמיכה וביקורת
סירובה של קמינר זכה לפרסום בישראל ומחוצה לה. קמינר זכתה לתמיכה, בין היתר, מצד עיתונאים ומשפטנים ישראלים וכן מצד אזרחים רבים. קבוצת "מסרבות - רשת סרבנות פוליטית", בה קמינר חברה, תמכה בה וליוותה את מאבקה. עיתונאית ידיעות אחרונות, סימה קדמון, ליוותה אותה בחודשי מאסרה. כמו כן, תמכו בסירובה הארגונים "יש גבול", "ארבע אמהות", "המפלגה הקומוניסטית הישראלית" ו"אמנסטי אינטרנשיונל". סירובה של קמינר עורר עניין מיוחד בבריטניה ומספר כתבות באינדפנדנט עסקו בה. בנוסף, קמינר זכתה לתמיכתה של חברת פרלמנט בריטית, שהציעה בפרלמנט הבריטי להכריז על סולידריות עימה.
באוגוסט 2016 השתתפה בפאנל באירוע "מי מפחד מחופש (מצפון)?" בסינמטק תל אביב לצידם של שלושה חתני פרס ישראל, הפרופסורים יהודה ג'אד נאמן, עידית דורון וזאב שטרנהל. בעקבות הפרסום על הכנס בהשתתפותה של קמינר פנתה שרת התרבות מירי רגב ליועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, בבקשה לשלול תמיכה מהסינמטק. המשנה ליועץ המשפטי, דינה זילבר, מסרה לרגב כי לא ניתן לעשות זאת.
לאחר שחרורה מצה"ל
בשנת 2017 עברה לגור בנצרת לחצי שנה, למדה ערבית והתנדבה בבית ספר "מסאר" בלימוד עברית.
המשיכה לכתוב בבלוג שלה ב"הארץ" עד 2017.
בין השנים 2017–2018 נטלה חלק בשירות לאומי בית הספר הדו לשוני בירושלים.
פאס וגה
מריה דה לה פאס קמפוס טריגוס (בספרדית: María de la Paz Campos Trigos; נולדה ב-2 בינואר 1976), הנודעת בשם הבמה פאס וגה (Paz Vega), היא שחקנית קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה ספרדייה. נודעת בעיקר בספרד בזכות תפקידיה בסרטים "סקס ולוסיה" (2001), "דבר אליה" (2002) ו"כרמן" (2003) ובסיטקום המצליח "7 vida" (2000-1999), ובהוליווד בסרטים "ספנגליש" (2004), "עד 10 פריטים" (2006) , "הספיריט" (2008), "רמבו 5 - המשחק האחרון" (2019) , ובסדרה האמריקאית "The OA" (2019-2016).
ביוגרפיה
וגה נולד בסביליה, אנדלוסיה, ספרד ב-2 בינואר 1976 לאם עקרת בית ואב שהיה לוחם שוורים בעברו. אחותה הצעירה של וגה היא רקדנית פלמנקו. את שם הבמה שלה היא קיבלה מסבתה. וגה החליטה להיות שחקנית לאחר שהשתתפה במחזה "בית ברנרדה אלבה" של המחזאי פדריקו גארסיה לורקה כאשר הייתה בת 16.
לאחר שסיימה חינוך חובה בגיל 16, וגה התקבלה לבית הספר לאמנויות הבמה שם היא למדה במשך שנתיים ולמדה עוד שנתיים לימודי עיתונאות. לאחר מכן היא עברה למדריד כדי לפתח את קריירת המשחק שלה.
קריירה
החלה דרכה בטלוויזיה הספרדית שם התפרסמה לראשונה. וגה התגלתה לראשונה מחוץ לספרד הודות לתפקיד המלצרית החושנית לוסיה בסרט הדרמה הנועז "סקס ולוסיה" שיצאה ב-2001, על הופעתה קיבלה את פרס גויה לפריצת השנה בקולנוע הספרדי ואת פרס פריצת השנה בפסטיבל קאן. בנוסף הייתה מועמדת לפרס גויה לתפקיד ראשי על הופעתה בסרט "סולו מיה", ולפרס האקדמיה על הופעתה בסרט "כרמן". ב-2002 שיחקה בקומדיה "הצד האחר של המיטה".
ב-2004 כיכבה לראשונה בסרט אמריקאי לצידו של אדם סנדלר, הדרמה-הקומית "ספנגליש" בתור האם המקסיקנית החד הורית פלור מורנו, המתקבלת לעבודה בתור עוזרת בבית משפחת קלסקי האמידה והלבנה.
ב-2006 כיכבה וגה לצידו של זוכה האוסקר מורגן פרימן בדרמה הקומית "עד 10 פריטים" בתפקיד הקופאית סקרלט. ב-2007 שיחקה לצידם של מוריץ בלייבטרוי ומוחמד בכרי בדרמה "חוות העפרונים" של האחים טביאני אודות שואת הארמנים.
ב-2008 שיחקה בעיבוד הקולנועי של פרנק מילר לקומיקס "הספיריט" בתפקיד רקדנית הבטן הצרפתייה והמחסלת הידועה בשם הפלסטר של פאריס. כמו כן, שיחקה בתפקיד ראשי בדרמה "חוזה אינטימי" אותה כתבה וביימה השחקנית ג'יידה פינקט סמית'.
בשנת 2009 הופיעה בדרמת המלחמה "פצוע" בתור אלנה מורלס אשתו של הצלם הצבאי מארק וולש אותו מגלם קולין פארל, ושיחקה בסרטו של הקולנוען הישראלי-אמריקאי דרור סורף, "בלתי נשכח".
בשנת 2010 גילמה את בלאנקה סוארז בדרמה הקומית "דקלים בוערים" של הבמאי כריסטופר ב. לאנדון.
בשנת 2011 שיחקה בקומדיית הפעולה "בלשים מזדמנים" לצד ג'נט מק'תיר.
בשנת 2013 שיחקה בסרטו של פדרו אלמודובר "לעוף מהתרגשות" בדמותה של אלבה, לצד חאווייר קמארה ופנלופה קרוז.
בשנת 2016 שיחקה בסרט הקומדיה הרומנטית "כל הדרכים מובילות לרומא" לצד שרה ג'סיקה פרקר וקלאודיה קרדינלה.
בשנים 2016–2017 כיכבה במשך שתי עונות של סדרת הדרמה המקסיקנית "האחים" בדמותה של לואיסה סאלינס; אודות הסדרה היא על פסיכיאטר יוקרתי מהבירה שהופך לאלכוהוליסט לאחר המוות האלים של אשתו ובתו.
בשנים 2016–2019 שיחקה בסדרת הפנטזיה האמריקאית "The OA" מבית Netflix, בתור רנטה דוארטה.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הפעולה "מעשה של נקמה", לצד אנטוניו בנדרס וקארל אורבן. באותה שנה גילמה את הדמות הראשית בסדרת הפשע הספרדית "Perdóname, señor" בדמותה של הנזירה לוסיה מדינה.
בשנת 2018 השתתפה וגה בעונה השלישית של תוכנית המציאות "מאסטר שף VIP" בגרסתה הספרדית, שם הגיעה למקום השני לאחר הניצחון של השחיינית האולימפית אונה קרבונל (אנ').
בשנת 2019 שיחקה את התפקיד הראשי בטלנובלה המקסיקנית המחודשת "עריסה של זאבים" בתור קטלינה קריל, לצדו של גונסלו גרסיה ויוואנקו. באותה שנה כיכבה לצד סילבסטר סטאלון בסרט "רמבו 5 - המשחק האחרון" בהפקתו של אבי לרנר ועפ"י סיפור מאת דן גורדון.
בשנת 2020 השתתפה בגרסה הספרדית של התכנית "הזמר במסכה" בו היא אף זכתה במקום הראשון. שנה לאחר מכן שבה וגה לתוכנית בתור חברת פאנל.
שדרות משה גושן
שדרות משה גושן הן רחובה הראשי של העיר קריית מוצקין.
רקע
עם הקמת הרחוב הוא נקרא "שדרות השופטים", בהשפעתו של ישראל שפירא, יו"ר המועצה המקומית הראשון של קריית מוצקין. לאחר מותו של ראש העירייה משה גושן הוחלט לקרוא את הרחוב על שמו.
בקצהו הצפוני-מזרחי נפגש הרחוב עם "דרך עכו" (כביש 4). הצומת ידוע גם בשם "צומת מוצרט", על שם מסעדה בשם זה ששכנה בו בעבר.
מיודנטוזאורוס
מיודנטוזאורוס (שם מדעי: Miodentosaurus; מילולית: "לטאת מעטת שיניים") הוא סוג נכחד של זוחל ימי מסדרת התאלטוזאוריה, מקבוצת הדיאפסידים אשר חי במשך הטריאס בסין שלפני 235 עד 221.5 מיליון שנה.
זוחל זה תואר בידי החוקרים Y. N. Cheng, X. C. Wו-T. Sato בשנת 2007, לאחר שנחשף בתצורות שיאווה שגוויג'ואו, בסין ונכלל בו מין יחיד - Miodentosaurus brevis, שמשמעותו: קצר.
מקסימוס מאפסוס
מקסימוס מאפסוס (יוונית: Μάξιμος ὁ Ἐφέσιος; 310–372 לספירה) היה פילוסוף נאופלטוני. מעט מאוד ידוע על קורות חייו, על פי חלק מכתבי אבות הכנסייה הוא היה בן למשפחה עשירה בטרם הפך לאיש דת. כתביו ותורתו השפיעו רבות על הקיסר הרומי יוליאנוס הכופר, בזכות אהבתו של הקיסר לקסם ולתאורגיה לעשיית מופתים, מעשי קסמים, מאגיה, התערבות כוחות על־טבעיים או שהביעו והעידו על קיום האלוהים בחיי האדם. בזכות קשריו עם המלכות הוא זכה לתפקיד גבוה בבית המשפט. אופיו הקשה והלא מתפשר רכש לו אויבים רבים ולאחר מותו של יוליאנוס הוא איבד את חסדי השלטון ואת מעמדו, נכלא ובסופו של דבר הוצא להורג במצוותו של הקיסר ואלנס.
קורות חייו
מקסימוס נולד בסביבות תחילת המאה ה-4. ככל הנראה בעיר אפסוס. למקסימוס היה אח בשם קלאודיאנוס, שגם הוא הפך לפילוסוף. אח נוסף, נימפידיאנוס מסמירנה, מונה על ידי הקיסר יוליאנוס לשמש כמזכיר האחראי על התכתובת היוונית של הקיסר (Magister epistolarum graecarum). אמוניוס בן הרמיאס, פילוסוף יווני בן התקופה, מציין כי מקסימוס למד את תורת הנאו-אפלטוניזם תחת שרביטו של פילוסוף בשם "היריוס".
בשנים 335–350 היה מקסימוס בפרגמון כתלמידו של אידסיוס שייסד בית ספר לפילוסופיה ובו הטיף לפי תורת התאורגיה והחייאת הפוליתאיזם, (מיוונית: πολύ "פולי" - הרבה, θεός "תאוס" - אל) פירושו אמונה בריבוי האלוהות, אמונה במספר אלים. בסביבות שנת 350 עזב מקסימוס את פרגמון כדי לעבוד באפסוס כמורה לפילוסופיה. בשנת 351 נסע הקיסר יוליאנוס לפרגמון, על מנת ללמוד אצל אדסיוס, שם הוא הוזהר מלהסתבך עם טקסי המסתורין שתרגל מקסימוס, אך האזהרה הביאה לתוצאה הפוכה, יוליאנוס נסע לאפסוס בין מאי 351 לאפריל 352, על מנת להמשיך את הלימודים שלו עם מקסימוס.
מקסימוס נסע בקיץ 362 עם יוליאנוס לאנטיוכיה, ולאחר מכן במרץ 363 ליווה אותו במסע המלחמה למסופוטמיה שכוון כנגד פרס. ביום 26 ביוני הותקף המאסף של הצבא הרומאי בסמוך לעיר סאמרא כ-130 קילומטר צפונית-מערבית לבגדאד, על הגדה המזרחית של החידקל. יוליאנוס מיהר לצאת מהאוהל על מנת לארגן את ההגנה, ושכח בלהט הרגע ללבוש את כל חלקי השריון ונפגע מחנית שפילחה את גופו בצלעות. פציעתו של האוגוסטוס הלהיטה את הקרב, ורק במאמץ הצליחו הרומאים להדוף את ההתקפה, אך במהלך הלילה מת יוליאנוס מפצעיו. ברגעיו האחרונים זימן יוליאנוס לאהלו את מקסימוס ופריסקוס וניהל איתם שיחה פילוסופית.
מקסימוס לא איבד את מעמדו בחצר הקיסר והמשיך לשמש תחת שלטונו של יוביאנוס אך לאחר מותו של הקיסר סר חינו בחצר המלוכה, באביב 364 הוא הואשם בגרימת מחלה ממושכת אצל הקיסרים החדשים ולנטיניאנוס הראשון הראשון וואלנס. אישום זה בוטל אבל מתנגדיו הרבים לא התייאשו; ב-365/366 הוא נעצר שוב והואשם בהתעשר שלא כדין. קנס גבוה הוטל, והוא נשלח "לאסיה" - כנראה למולדתו - כדי לגייס כספים לתשלום הקנס שהוטל עליו. מכיוון שלא היה מסוגל לשלם, הוא נכלא ועונה. על פי כתבי ההיסטוריון יופיאנוס מקסימוס רצה להתאבד, מכיוון שהוא לא יכול היה לשאת עוד את הכאב, ואשתו השיגה רעל. אשתו שתתה תחילה את הרעל, אבל מקסימוס נבהל ולא שתה מהרעל.
מאוחר יותר פרוקונסול אסיה, קלרכוס, ​​עזר למקסימוס, ככל הנראה על רקע היכרותם בעבר. קלרכוס סידר את שחרורו של מקסימיאנוס והחזיר חלק גדול מנכסיו, שאותם איבד. מקסימוס החל שוב ללמד פילוסופיה, ואף העז לחזור לקונסטנטינופול. בשנת 372 שמו הוזכר כחלק מקושרים כנגד הקיסר ואלנס והוא הוצא להורג.
שיטת סטניסלבסקי
שיטת סטניסלבסקי היא שיטת משחק בתיאטרון שפותחה על ידי הבמאי הרוסי קונסטנטין סטניסלבסקי.
השיטה והתפתחותה
סטניסלבסקי הגדיר את שיטת המשחק המזויפת והשלילית כ"הרגשה שחקנית" - אמצעים מזויפים בהם משתמש השחקן כדי להציג או להראות את מצביה הרגשיים והפנימיים של הדמות. לדוגמה: שחקן המשחק דמות תמימה מעמיד פני תמים, מדבר בקול ילדותי או מציג עיניים ילדותיות-תמות.
על מנת להשיג יעדים אלו לפי שיטת סטניסלבסקי, על השחקן הצעיר להופיע לפני קהל רק כאשר הוא מפנים עקרונות אלו.
תלמידו של סטניסלבסקי, ריצ'רד בולסלבסקי, הביא את השיטה לארצות הברית והשפיע על שחקנים, במאים ומורים למשחק, אשר הקימו ביחד את קבוצת תיאטרון (Group Theater) ממנה צמח בשנות ה-40 בית הספר "אולפן השחקנים" (The Actor's Studio).
ב-14 השנים האחרונות של חייו שינה סטניסלבסקי כיוון והכניס לשיטת העבודה שלו כלי שעד אז לא הוזכר בה - ניתוח טקסט ואימפרוביזציה כדרך לבניית תפקיד. הוא זנח את "הזיכרון הרגשי/החושי", ואף התכחש אליו בכמה הזדמנויות. במקום רגשות הוא התמקד עתה בעולם הדימויים אותו יוצר השחקן כמעיין ליצירתיות ואף לביטוי רגשי. את כיוון העבודה הזה שנודע כשיטת הפעולות הפיזיות המשיכו לפתח יורשיו. בין הידועים בהם היו תלמידתו מריה קנבל, מהפדגוגיות המשפיעות ביותר על עולם התיאטרון הרוסי בתקופה הסובייטית, ותלמידה אנטולי וסילייב, מחשובי הבמאים של אירופה בימינו.
מקדם התקבצות
מקדם התקבצות (Clustering coefficient) הוא מונח בתורת הגרפים שהגו דאנקן וואטס וסטיבן סטרוגאטס, בשעה שהנחה האחרון את הראשון, בעבודת דוקטורט, במתמטיקה שימושית. מקדם ההתקבצות הוא מדד למידת ההצטברות לצבירים בגרף, ושימש אותם בעבודתם על עולמות קטנים.
הגדרות עזר
הסביבה \ N_i של הצומת \ v_i מוגדרת כקבוצת הצמתים המחוברים אליו ישירות:.
הדרגה של הצומת \ v_i, היא מספר הצמתים המחוברים אליו ישירות, או מספר הצמתים בסביבתו, ותסומן.
הגדרת מקדם ההתקבצות
מקדם ההתקבצות \ C_i של הצומת \ v_i, הוא היחס בין מספר הקשתות בסביבה של \ v_i למספר הקשתות האפשריות בסביבתו (מספר הקשתות שהיו בסביבה, אילו היא הייתה גרף מושלם).
עבור גרף בלתי-מכוון, מספר הקשתות האפשריות הוא - טור חשבוני (סכום של סדרה חשבונית) מ־0 עד \ k_i-1. זאת מאחר שלצומת ה־\ k_i יש \ k_i-1 קשתות אפשריות, לצומת ה־\ k_i-1 יש \ k_i-2 קשתות אפשריות (הקשת עם הצומת ה־\ k_i כבר נספרה), וכך הלאה, עד שלצומת האחרון נותרות 0 קשתות אפשריות. כלומר, בכל סביבה \ N_i בגרף בלתי מכוון יש קשתות אפשריות. לכן, מקדם ההתקבצות \ C_i יהיה נתון על ידי:
סם הרדמה (שיר)
סם הרדמה הוא שיר מתוך הסרט הקצר "עלייתו ונפילתו של שם טוב האבי", אשר בוצע על ידי תמיר בר, בדמותו של "שם טוב האבי", כוכב הסרט, המפיק המוזיקלי של הסרט ישי סוויסה והראפר רביד פלוטניק. השיר יצא לאור ב-19 ביולי 2020, ביחד עם שאר שירי הפסקול של הסרט, על ידי חברת התקליטים נענע דיסק. השיר נכתב והולחן על ידי בר, פלוטניק וסוויסה והופק על ידי סוויסה, בדומה לשאר שירי הסרט.
מקדם התקבצות
הגדרת מקדם ההתקבצות
הביטוי במכנה מציין את מספר הקשרים האפשריים בסביבה \ N_i, בעוד שהביטוי במונה מציין את גודל קבוצת הקשתות \ e_{jk}, כך ש־\ v_j ו־\ v_k שייכים ל־\ N_i (כלומר, חלק מהסביבה של \ v_i), ו־\ e_{jk} שייך ל־\ E (כלומר, קשתות שאכן קיימות בגרף).
סם הרדמה (שיר)
רקע
ב-30 ביוני 2020 יצא הסרט הקצר "עלייתו ונפילתו של שם טוב האבי" בחטיבת הדיגיטל של תאגיד השידור הישראלי, בו מככב הקומיקאי תמיר בר בתור ראפר בשם "שם טוב האבי". בסרט, הופך שם טוב לאמן מצליח, ובסופו של דבר נכנס לבית הסוהר. בסרט משתתפים אמני היפ הופ שונים, בהם מיכאל סוויסה, איתי לוקץ', שקל, ג'ימבו ג'יי ורביד פלוטניק, אשר משתתף בשיר זה.
מקדם התקבצות
הגדרת מקדם ההתקבצות
בגרף מכוון המצב דומה, אלא שעבור כל קשת בודדה \ e_{jk} בגרף הבלתי-מכוון, קיימות שתי קשתות "מקבילות" בגרף המכוון: \ e_{jk} ו־\ e_{kj}. לכן, מספר הקשתות האפשריות בגרף המכוון כפול ממספר הקשתות האפשריות בגרף הבלתי-מכוון. כלומר הביטוי למקדם ההתקבצות של צומת \ v_i יהיה:
סם הרדמה (שיר)
תוכן השיר
בסרט, השיר מתחיל לאחר שטיפל בהאבי רופא שיניים (מאיר סויסה), אותו התקשה להבין בעקבות היותו מסומם. לאחר שיצא משם, החל לשיר ראפ, ופגש אותו שכנו אבנר (ישי סוויסה), שהתלהב מיכולות הראפ שלו והציע לו עזרה. השניים שרו יחד את הפזמון, שמילותיו "אני לא מרגיש ת'פה שלי", כאזכור לביקורו אצל רופא השיניים. לאחר מכן, פוגש האבי מפיק מוזיקלי (רביד פלוטניק), המציע לו לחתום על חוזה הקלטות ולהפיק אלבום. השיר מהווה כמעין פרודיה לשירי מוזיקת טראפ עכשוויים, כמוטיב חוזר בסרט עצמו, שכולל בתוכו ביקורות רבות על נושאים שונים בתרבות.
מקדם התקבצות
הגדרת מקדם ההתקבצות
אם מקדם ההתקבצות של צומת מסוים, \ v_i, שווה ל־1, זה אומר שהסביבה שלו, \ N_i, היא גרף מושלם, וכל הצמתים בה מחוברים זה לזה. אם מקדם ההתקבצות שלו הוא אפס, משמעות הדבר היא שהדרך היחידה לעבור בין שני צמתים בסביבה שלו היא דרכו - הוא היחיד שמחזיק את הסביבה מחוברת.
סם הרדמה (שיר)
הצלחה
בסמוך להשקת שירי הסרט ברשתות הסטרימינג, זכה השיר להצלחה רבה, תוך שהגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד שירי הספוטיפיי הישראלי השבועי, וצבר כ-99,846 השמעות באותו שבוע. נכון לספטמבר 2020, הוא עומד על כ-800 אלף השמעות בפלטפורמה. השיר אף הועמד לתואר "שיר השנה" במצעדי הפזמונים השנתיים של כאן גימל ומאקו, תוך שבמצעד של מאקו הגיע למקום השישי, ובמצעד של כאן גימל הגיע למקום ה-12.
מקדם התקבצות
הגדרת מקדם ההתקבצות
מקדם ההתקבצות של הגרף כולו, נחשב לממוצע מקדמי ההתקבצות של כל הצמתים בגרף:. בסוציולוגיה הגודל הזה מכונה לעיתים "fraction of transitive triplets", אם כי עשויה להיות לו משמעות מתמטית שונה לעיתים: היחס בין מספר הקשתות הקיימות למספר הקשתות האפשריות בגרף כולו.
באיור משמאל מוצגת סביבה בת 3 צמתים של הצומת המסומן, ומקדם ההתקבצות בקונפיגורציות שונות של קשתות: אם קיימות כל שלוש הקשתות, מקדם ההתקבצות הוא 1, אם קיימת קשת אחת מתוך שלוש, מקדם ההתקבצות הוא שליש, ואם אף צומת בסביבה של הצומת המסומן איננו מחובר לאחרים, מקדם ההתקבצות של הצומת המסומן הוא 0.
פלט (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
וילה ואלו
וילה הרמאני ואלו (בפינית: Ville Valo;נולד ב-22 בנובמבר 1976) הוא הסולן של להקת הרוק הפינית HIM. בעבר היה מתופף בלהקה Daniel Lioneye, שהייתה פרויקט צדדי וזמני של מרבית חברי להקת HIM. ואלו כתב והלחין את כל שירי הלהקה (למעט קאברים לשירים של להקות אחרות שהקליטה הלהקה). כמו כן, הוא יצר עבור הלהקה את סמל ההארטאגרם (Heartagram).
ילדות ומשפחה
ואלו נולד בהלסינקי, פינלנד. עבר עם משפחתו לאונקילה (ליד הלסינקי), בה בילה את ילדותו. למד בבית ספר למוזיקה לנגן על גיטרה, גיטרה בס, תופים ופסנתר. לווילה יש אח אחד בשם ג'סי, הצעיר ממנו ב-8 שנים.
חייו האישיים
לצד השמועות על נטיותיו המיניות ניהל וילה מערכת יחסים של מספר שנים עם הדוגמנית הפינית ג'ונה ניגרן, אך הם נפרדו בסופו של דבר בשנת 2006. עם השנים פיתח וילה התמכרות קשה לאלכוהול ונאלץ לעבור גמילה.
רות בונדי
רות בּוֹנְדִי (בצ'כית: Ruth Bondyová; 19 ביוני 1923 – 14 בנובמבר 2017) הייתה עיתונאית, סופרת, מתרגמת וביוגרפית ישראלית, כלת פרס סוקולוב לעיתונות (1967), פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים (2006) ופרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת (2014).
קורות חיים
רות בונדי נולדה בפראג בירת צ'כוסלובקיה. למדה בבתי ספר צ'כיים וגרמניים. החלה את דרכה העיתונאית בסוכנות הידיעות "יונייטד פרס" כשתרגמה מאנגלית לצ'כית. במלחמת העולם השנייה שהתה קרוב לשלוש שנים במחנות ריכוז – בטרזיינשטט, אושוויץ-בירקנאו, בהמבורג ובברגן-בלזן, משם שוחררה.
בתחילת 1949 עלתה לישראל במסגרת גח"ל. למדה עברית באולפן, החלה לעבוד ב"הדור" (עיתון אחר הצהריים של מפא"י), ומ-1951 בעיתון "אומר" (העיתון לעולים) ו"דבר". במשך עשרות שנים נמנתה עם מערכת "דבר" ו"דבר השבוע". בונדי עבדה 30 שנה בתחום העיתונות בישראל. היה לה מדור סאטירי אישי ב"דבר השבוע" בשם "יהיה טוב"; מבחר טורים פרי עטה שפורסמו במדור זה יצאו לאור כספר בשם זה. בשנת 1967 זכתה בפרס סוקולוב לעיתונות, במדור רפורטז'ה ופיליטון (האישה הראשונה שזכתה בפרס זה).
הייתה מכוכבי התוכנית "שלושה בסירה אחת", ששודרה ב"קול ישראל" בשנות ה-50. בשנות ה-70 כתבה את התסריט לפרקי "עברית בסימן טוב".
פרסמה אוטוביוגרפיה בשם "שברים שלמים" בה העלתה את קורות חייה החל מנעוריה בפראג, אימת הנאצים ועד עלייתה לישראל והשתלבותה בה מבחינה חברתית וכן בעבודת העיתונאות והספרות.
כתבה ביוגרפיות של חיים שיבא, פנחס רוזן ואנצו סרני, וכן מדריך לכתיבה עיתונאית, ספר בישול וקובץ מחקרים שעוסקים בתולדות יהדות צ'כיה. תרגמה לעברית מבחר סופרים מהשפה הצ'כית, בהם קארל צ'אפק, ירוסלאב האשק, מילן קונדרה, אביגדור דגן, בוהומיל הראבאל, פרידריך דירנמאט ואחרים.
לימדה במשך שנים הבעה בכתב במסגרת התוכנית ללימודי עיתונאות באוניברסיטת תל אביב בראשות שלום רוזנפלד.
במסגרת ביקורו של האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בישראל ב-11 במאי 2009 הוא הופגש במוסד יד ושם בירושלים עם שישה ניצולי השואה ואחד מחסידי אומות העולם. רות בונדי הייתה אחת מששת הניצולים שהוצגו בפני האורח. בונדי הייתה ממקימי בית טרזין.
בונדי הייתה נשואה לעיתונאי רפאל בשן משנת 1954 עד פרידתם בשנת 1981, לאחר שנים שבהן סבל מאלכוהוליזם. בתם היחידה היא העיתונאית טל בשן.
בשנת 2014 הפקידה את ארכיונה (1945–2012) בספרייה הלאומית.
ביום הזיכרון לשואה בשנת 2013 פרסמה מאמר בו כתבה:.
בונדי הייתה תושבת רמת גן, ויקירת העיר. נפטרה ב-14 בנובמבר 2017 בביתה.. הובאה למנוחות בבית העלמין גבעת חיים.
בעריכתה ובהשתתפותה
בתרגום:
קישורים חיצוניים
מפרי עטה:
תוכנית גדס (ירושלים)
תוכנית גדס (ירושלים) היא תוכנית אב לעיר ירושלים שהוגשה על ידי האדריכל פטריק גדס לשלטונות המנדט והאגודה למען ירושלים בשנת 1919.
רקע
הביולוג הסקוטי סר פטריק גדס נודע גם כהוגה חדשני בתכנון ערים ובחינוך, ונחשב על ידי היסטוריונים של האדריכלות כאחד מאבות המייסדים של מקצוע תכנון הערים המודרני. בשנת 1918 הוזמן גדס על ידי חיים ויצמן וההסתדרות הציונית לערוך תוכנית לאוניברסיטה העברית שהייתה עתידה לקום בירושלים.
תוכניתו של גדס – שלא יצאה לפועל – שיקפה את תפיסותיו של גדס כי האדריכלות בכלל, ותוכניתו הכוללת לאוניברסיטה בפרט, יעודדו את החיבור המיוחל בין ערבים ויהודים.
תוכניות קודמות
תוכניות המתאר המנדטוריות – כמו אלו שבאו לאחריהן נסבו סביב שני מוקדים, שימור ופיתוח. משכבשו הבריטים את ירושלים, הם נזדעזעו למראה מצבה, שנים של עזובה שהוחמרה על ידי תוצאות ומראות מלחמת העולם הראשונה ומחסור מוחלט בתשתיות מודרניות הפכו את העיר למשכנות עוני עם חומה והיסטוריה מפוארת.
עם מינויו של סר רונלד סטורס למושל ירושלים הוא הוציא מספר תקנות הנוגעות לבניה בעיר הידועה שבהן הייתה התקנה שאסרה בניה בחומרים מסוימים ולמעשה הותירה רק את הבניה באבן ירושלמית כאפשרות.
תקנה אחרת קבעה כי: "שום אדם לא יהרס, ישכלל, יחליף או יתקן תבנית כל בנין בירושלים או בסביבותיה בתוך קוטר של 2,500 מטר משער שכם (באב אל עמוד) עד שיקבל רישיון בכתב מהמושל הצבאי". תקנה זו הקובעת את מעמדה של העיר העתיקה כמרכז רוחני־תרבותי אך לא פונקציונלי, שימשה כבסיס רעיוני ליתר התוכניות – הבריטיות והאחרות – שעיצבו את פני ירושלים.
עיקרי התוכנית
עם בואו של פטריק גדס לארץ הוא קיבל מכתב מפרופסור בוריס שץ, שגם הוא הזדעזע ממצבה הפיזי של ירושלים, וייחד את ספרו שכתב בשנת 1918 "ירושלם הבנויה - חלום בהקיץ", לירושלים ולדמותה הפיזית העתידית. במכתבו משנת 1919, שפורסם בינואר 1920, חלק שץ את חזונו לעיר עם פטריק גדס:
תוכניתו של פטריק גדס נשענה על תקנות הבניה של השלטון הצבאי כפי שהותקנו על ידי סר רונלד סטורס ועל תוכנית מקלין, אך כיוון ההתפתחות העתידי של העיר הוסט לכוון מזרח. בשלב זה כבר עמל גדס על תוכנית לאוניברסיטה על הר הצופים, והוא ראה את האוניברסיטה כמוקד פיתוח בעל חשיבות ראשונית הן למערכת האורבנית של ירושלים והן לאזור כולו.
גדס קידש את מעמדה של העיר העתיקה כמוקד מיוחד בעל חשיבות רוחנית היסטורית וראה אותה כמקום היחיד הראוי לשימור - ובניגוד לכך לא ראה גדס את השכונות ה"חדשות" שמחוץ לחומות כראויות לשימור. זאת על פי תפיסתו כי רוב הערים הן לא יותר משכונות עוני, או לכל היותר שכונות עוני למופת הבשלות להריסה. תוכנית המתאר שהגיש הכילה את תפיסתו כי האדריכלות מקדמת את התרבות האירופית המודרנית, וכי קיים קשר הדדי בין הסביבה הטבעית ובין הסביבה החברתית. גדס ראה בעיר ירושלים ארבעה גושים אורבניים בעלי ייחוד ועליהם השתית את תוכניתו
גדס, שראה את העיר העתיקה כמרכז לשימור, הציע להוציא אוכלוסייה צפופה וענייה היושבת בעיר העתיקה אל שכונות חדשות מחוץ לחומות. למרות הדמיון בין תוכנית מקלין לתוכנית גדס ההבדל הבולט הוא הצעד קדימה לכוון האספקט המעשי, ובעיקר זניחת הפורמליזם הצורני הבולט בתוכנית מקלין שעיקר ביטויו ניכר בתוכנית הדרכים, כקובעי צורת העיר ומגדירים את חלוקתה. תוכנית גדס הדגישה את מערכת הכבישים כנתיבי תחבורה בעיר מודרנית המתאימים לתנאי השטח. הציע גדס כי הדרכים המובילות משערי העיר העתיקה - דרך יפו ודרך שכם יהפכו לעורקי תחבורה ראשיים.
התוכנית לקתה בכך שהיא בעלת אופי סכימתי ללא פירוט המאפשר הפיכתה לתוכנית סטטוטורית בעלת מאפיינים חוקיים. מעבר להצגת כיוונים רעיוניים אין בה פירוט והרחבה בעלת אופי אדריכלי אשר היה מאפשר יישום התוכנית וקרימת עור וגידים על השלד הקונספטואלי.
שניאור וסרמן
שְׁנֵיאור וַסֶרמַן (בכתיב יידי: שניאור (שנייער) וואַסערמאַן; בכתב לטיני: Shneur Vaserman; 1899, אודלדו, האימפריה הרוסית (פולין) – 19 במאי 1982, בואנוס איירס, ארגנטינה) היה משורר יידיש והומוריסטן, שכתב שירה לילדים ולקוראים מבוגרים.
ביוגרפיה
שניאור וסרמן נולד בעיירה אודלדו (אָדאַלדאָ) שליד העיר חלם בפולין (אז באימפריה הרוסית) בשנת 1899 במשפחה ענייה של חייטים, אבל זכה לחינוך מסורתי: 'חדר', וישיבה. כבר מנעוריו המוקדמים כתב ופרסם שירים ביידיש. ואחדים מהם גם נדפסו בעיתוני הילדים בפולין. בקיץ 1924 היגר וסרמן הצעיר לארגנטינה, והשתקע בעיר הבירה בואנוס איירס.
בתחילת דרכו בארגנטינה עדיין עסק בחייטות והתפרנס מתפירת חליפות. אבל לאחר זמן קצר התמסר להוראה ולכתיבה ביידיש. הוא לימד שנים ארוכות בבית הספר ע"ש בורוכוב, ייסד וערך את עיתון הילדים "חבר'ל" ('חבר קטן'). יצירותיו כללו כתיבה לילדים, שירים, הומורוסקות, וסיפורים קצרים. בין שתי מלחמות העולם נתפרסמו יצירותיו ברחבי העולם היהודי קורא היידיש: במזרח אירופה, ארצות הברית וארגנטינה.
אברהם אלמוג
אברהם אלמוג (נולד ב-1940) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, פיקד על גדוד 184 במלחמת יום הכיפורים ועוטר בעיטור העוז.
ביוגרפיה
אלמוג נולד בירושלים. הוא בנם של חיה ואליהו הרוש, סבו מצד אמו היה נגיד הקהילה היהודית בעיר צפרו שבמרוקו ועלה לארץ ישראל עם עשרות מבני קהילתו ב-1921. במהלך מלחמת העצמאות נהרגה אחותו כשלחמה בקרב על הגנת הרובע היהודי, שניים מאחיו נלקחו לשבי בירדן לאחר נפילת הרובע. לאחר המלחמה נשלח ללימודים בקיבוץ חפציבה.
בנובמבר 1958 התגייס לצה"ל ושירת בחיל השריון. במלחמת ששת הימים שימש קצין מבצעים בחטיבה 8, לאחר מכן פיקד על פלוגה ושירת כקצין אג"ם בחטיבה. במרץ 1969 מונה לסגן מפקד גדוד 184 בחטיבה 14 ומילא תפקיד זה במהלך מלחמת ההתשה. הוא פיקד על גדוד 184 בחטיבה 14 עד ספטמבר 1973 ומונה לקצין הדרכה במפקדת גייסות השריון בג'וליס. במלחמת יום הכיפורים היה במינוי חירום קצין אג"ם של גייסות השריון, הוא חזר ונטל פיקוד על גדוד 184 ב-10 באוקטובר, לאחר שמפקד הגדוד נהרג בהתקפה על תעוז "טלוויזיה". אלמוג ארגן מחדש את הגדוד, והוביל אותו בלחימה בקרב השריון ב-14 באוקטובר, במבצע אבירי לב ובקרב החווה הסינית. על פועלו עוטר אלמוג בעיטור העוז.
לאחר המלחמה מונה למפקד חטיבה 265 באוגדה 440, חטיבת מילואים של טנקי שלל שהוסבו לטנקי טירן. ב-1977 מונה למפקד חטיבה 14, חטיבת שריון סדירה. בשנים 1979 עד 1981 פיקד על בית הספר לשריון. בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש נספח צבאי בוונצואלה ובשש מדינות נוספות ביבשת.
אדואר ניניון
אדואר ניניון (בצרפתית: Édouard Nignon, 9 בנובמבר 1865, נאנט - 30 באוקטובר 1934, בריאל סו מונפור) היה שף ומחבר ספרי בישול צרפתי.
רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות
ניניון נולד בנאנט בחבל ברטניה כבנם של פייר ניניון - פועל יומי, ושל אן לבית לה רן - מכבסת. למשפחה היו שמונה ילדים. בגיל תשע בלבד התקבל כשוליה במסעדת "קמברון" בנאנט. כעבור שנה עבר לעבוד במסעדת "מונייה" שנחשבה הטובה בעיר. מספר נשים בסביבה דאגו ללמדו לקרוא ולכתוב בסגנון המקום. בהמשך התחנך במסעדות נוספות באנז'ה, בשולה ולאחר מכן הגשים את חלומו והגיע לפריז.
קריירה בפריז
בפריז הוא עבד לצד השפים החשובים ביותר, כעוזר לאחראי הרטבים במסעדת "ביניון", ואחר כך כאמן הרטבים במסעדת "וואזן", אצל "פוטל ושאבו", "מזון דורה", "קפה אנגלה" של דיגלרה. בנוסף, היה אחראי בין היתר על "מנות הביניים" (אנטרמה) בתערוכה העולמית ב-1889, אחראי על ה"רוטיסרי" (צלייה) ב"לאפרוז" וטבח שף ב "מריבו",וכן אחראי במסעדת "מאני" (Magny) (בה היו מתכנסים האחים גונקור וחבריהם), במסעדת "פאיאר" (Paillard)  ועוד.