cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צבע
ערבוב צבעים
דוגמאות לערבובי צבעים אלו מתוארות בגלגל הצבעים. גלגל הצבעים הוא ייצוג מופשט של גוני הצבע השונים הנתפשים על ידי עין אנושית, על פני מעגל.
מחוז פאטום וואן
מחוז פאטום וואן (בתאית: ปทุมวัน) הוא מחוז אמיד הממוקם במרכז העיר בנגקוק שבתאילנד, בקרבת העיר העתיקה של קלונג פאדונג קרונג קאסם. המחוז גובל בכמה מהשכונות היוקרתיות ביותר של בנגקוק, כולל סיאם, רטצ'פרסונג ולומפיני.
אחד המאפיינים הבולטים של הרובע הוא שפע מרכזי הקניות שבו. בין אלה בולטים במיוחד מרכזי הקניות Siam Paragon, CentralWorld ו-MBK Center. בנוסף המחוז מכיל גם בתי מלון מפוארים, מסעדות רבות, ואטרקציות תיירותיות שונות, אשר הופכות אותו ליעד פופולרי במיוחד בקרב מטיילים המבקרים בבנגקוק.
יחידת אריות הים המלכותיים של תאילנד
יחידת התקיפה להריסה תת-ימית (בתאית: หน่วยทำลายใต้น้ำจู่โจม) היא יחידת קומנדו ימי של הצי המלכותי התאילנדי.
מחוז פאטום וואן
המחוז נודע כיום גם בזכות השטחים הירוקים העצומים שבו, כולל פארק לומפיני והקמפוס של אוניברסיטת צ'וללונגקורן אשר היינה אחת האוניברסיטאות היוקרתיות בתאילנד.
יחידת אריות הים המלכותיים של תאילנד
היחידה ידועה בשם หน่วยซีล, שפירושו בתאית "אטמים" (באנגלית: Seals). בשל כך, היחידה ידועה יותר בשם אריות הים של תאילנד (אריה ים באנגלית: SEALs). כמו אריות הים של ארצות הברית.
מחוז פאטום וואן
המחוז משתרע כיום על פני 8.37 קמ"ר.
יחידת אריות הים המלכותיים של תאילנד
היסטוריה
היחידה הוקמה בפועל רק בשנת 1956, בהשראת אריות הים של ארצות הברית ובסיוע אמריקאי נלהב. היחידה כוללת 144 אנשים, המחולקים לשתי מחלקות נפרדות, הראשונה עוסקת בלחימה בים באוויר וביבשה, והשנייה עוסקת באיסוף מודיעין ובפעולות חשאיות מיוחדות. מרבית הנשק של היחידה נקנה מגרמניה וארצות הברית, ואנשיה פועלים בשיתוף פעולה עם ה-CIA האמריקאי במסגרת המלחמה העולמית בטרור. נכון להיום צוותים של היחידה פועלים במפרץ עדן נגד שודדי ים סומלים וייתכן שגם בפיליפינים.
חיילי היחידה השתתפו בחילוץ הנערים מהמערה בתאילנד בשנת 2018.
שמיים (עמים)
השֵׁמִיִים, עמים שמיים או תרבויות שמיות הוא כינוי מיושן לקבוצה אתנית, תרבותית או גזעית. המינוח אינו בשימוש ברובו למעט הקבוצה "שפות שמיות" בתחום הבלשנות. בארכאולוגיה, המונח משמש לעיתים באופן לא רשמי כסוג של קיצור לעמים קדומים דוברי שמית.
בשנות ה-70 של המאה ה-18, השתמשו במונח זה חברי בית הספר להיסטוריה של גטינגן.. בהתבסס על קבוצת העמים המתייחסים לפי המקרא לשֵם, בנו של נח, יחד עם המונחים המקבילים- חמים ויפתים. המונח התפרסם בזכות אוגוסט לודוויג פון שלצר (von Schlözer) ב"ספר העזר לספרות המקרא", אשר יצא בשנת 1781. היסטורית המונח שמיים שימש גם לתיאור גזע אל מול הגזע הארי אך שימוש זה נחשב שגוי לחלוטין.
גזע שמי
המונח שמי במובן גזע נטבע על ידי חברי "בית הספר להיסטוריה של גטינגן" בתחילת שנות ה-1770. חברים אחרים בבית הספר להיסטוריה של גטינגן טבעו את המונח הנפרד "קווקזי" בשנות ה-80 של המאה ה-19. מונחים אלה שימשו ופותחו על ידי חוקרים רבים אחרים במהלך המאה הבאה.
הנסיון לחבר בין התפתחות השפות לבין היסטוריה של עמים הוביל לפעמים לאנטישמיות גזעית מוקדמת. אנתרופולוגים של המאה ה-19 כמו ארנסט רנן התאימו קבוצות לשוניות עם אתניות ותרבות, ופנו לאנקדוטות, למדע ולפולקלור במאמצים שלהם להגדיר "אופי גזעי". רנן מבחין בין הגזע ההודו־אירופי "העליון" ל"גזע השמי" "הנחות", והביע דעות קדומות וקביעות לא מדעיות לגבי היהודים. הבחנות אלה היוו התפתחות מוקדמת של תורת הגזע. המונח אנטישמיות עצמו, נטבע לראשונה ככל הנראה על ידי מוריץ שטיינשניידר כביקורת על כתבי רנן.
עם השנים הגיעו חוקרים למסקנה כי קבוצת העמים הדוברים שפות שמיות כוללת עמים רבים, כגון: היהודים, הערבים, המלטזים והחבשים והם אינם גזע במובן האנתרופולוגי או הגנטי, שכן יש קרבה גנטית הדוקה יותר בין דוברי שפות שמיות מערביות ומזרחיות, לבין עמים שכנים לא דוברי שפות שמיות, מאשר בינם לבין דוברי שפות שמיות דרומיות.
מוצא משותף
הקרבה בין הלשונות השמיות הוסברה בכך שהיה מקור משותף קדום. בעבר נעשה חיפוש בתעודות לשפה שכונתה פרוטו-שמית – שפה קדומה אשר לדעת החוקרים התפתחו ממנה כל השפות השמיות – אך לא נמצאה כל תעודה כזאת. שפה זו ניתנת לשחזור במידת מה רק באמצעים בלשניים. ההסבר שניתן היה ששפה זו היא קדומה לתקופת התעודות הכתובות, שעל פיה נודעה קבוצת שפות זאת. המחקר בנושא גילוי המולדת של השמיים החל בשנות ה-70 של המאה ה-19, ובמהלכו הועלו מספר הערכות למוצאם של השמיים:
שלל ההנחות הללו לא התקבלו במלואן, ולא ניתן לקבוע במדויק את מוצא העמים הדוברים שפות שמיות אם בכלל יש מוצא משותף כזה.
בסיפור המקראי
על פי המקרא התפתחו כל העמים מבניהם של שם, חם ויפת. על פי לוח העמים המופיע בספר בראשית היו לשם חמישה בנים: המקרא ממשיך לפרט את צאצאי שם עשרה דורות עד אברהם. (את בני חם ויפת מפרט התנ"ך רק עד דור רביעי).
אין ספק בקשר לזיהוים של עילם, אשור וארם עם יחידות אתניות-טריטוריאליות. לגבי ארפכשד, הייתה השערה שהכשדים הם צאצאיו. לגבי לוד היו ששיערו שממלכת לוד שהתקיימה במערב אנטוליה באלף הראשון לפני הספירה היא מצאצאי לוד מבניו של שם. עם זאת, אזור זה, על פי המסופר במקרא, היה שייך לבני יפת ואינו חלק מהרצף הטריטוריאלי של בני שם.
הכתובים בספר דברי הימים א מפרטים כי לשם היו תשעה בנים: "בְּנֵי שֵׁם, עֵילָם וְאַשּׁוּר, וְאַרְפַּכְשַׁד, וְלוּד וַאֲרָם, וְעוּץ וְחוּל וְגֶתֶר וָמֶשֶׁךְ".
במחקר
ב-1781 טבע שלצר את המונח שֵׁמִית לציון שפתם של האשורים, ארמים והעברים. מאז הכינוי התרחב לכל קבוצת שפות קרובות, חלקן שפות חיות וחלקן מתות, מאזורים שונים בעולם: מסופוטמיה, חצי האי ערב, אתיופיה וכן ארצות צפון אפריקה (לרבות מלטה).
השפות השמיות הן ענף צפון-מזרחי במשפחת-העל האפרו-אסיאתית (כונתה בעבר "שמית-חמית"). שפות אלו נפוצות במזרח התיכון, בצפון אפריקה ובקרן אפריקה ומקורן הוא כנראה בלבנט.
שפות שמיות נפוצות הן: ערבית (550 מיליון דוברים), אמהרית (30 מיליון דוברים), עברית (7 מיליון דוברים), וטיגריניה (5 מיליון דוברים). כמו כן קבוצת השפות השמיות כוללת שפות כמו ארמית, גוראגה, תיגרינית, מלטית, הררי, ארגובה.
מאפיינים כלליים של השפות השמיות נוגעות למספר תחומים.
העדויות הקדומות ביותר על השמיים נמצאו במסופוטמיה באכד, בתעודות מהמאה ה-24 לפנה"ס שנכתבו על לוחות חרס בשפה האכדית בכתב יתדות. קבוצה שמית נוספת הייתה האמורים, המופיעים בתעודות מאכד מהמאה ה-21 לפנה"ס, אשר זיהויים נעשה על פי השמות שהופיעו בכתובות ואשר כללו מאפיינים שמיים.
אין התאמה מלאה בין קבוצת השפות השמיות הקיימת במחקר לבין השפות המכונות שמיות במקרא. למשל, על פי ספר בראשית, י', טו–כ – כנען וצאצאיו הפיניקים השתייכו לבני חם, בעוד שעל פי המחקר הם שייכים לקבוצת השפות השמיות.
כמו כן, על פי, המקרא עילם נמנה עם בניו של שם, אך על פי המחקר הוא לא נכלל בקבוצת השפות השמיות. חלק מהשמות אשר משתמשים בהם במחקר מתבססים על מקורות מחוץ למקרא. לדוגמה, האמורים מתוארים במקרא כתושביה הקדומים של ארץ ישראל וכן יחידה מדינית בעבר הירדן, אך על פי המחקר מדובר בקבוצות שמיות אשר חיו במסופוטמיה בסוף האלף ה-3 ובראשית האלף ה-2 לפנה"ס.
הצד שלו הצד שלה
הצד שלו, הצד שלה (באנגלית: The Break-Up) הוא סרט אמריקאי מסוג דרמה קומית רומנטית משנת 2006 בבימויו של פייטון ריד, בכיכובם של וינס ווהן וג'ניפר אניסטון. הסרט נכתב על ידי ג'יי לבנדר וג'רמי גרליק והופק על ידי אולפני יוניברסל.
עלילה
גארי גרובובסקי וברוק מאיירס נפגשים ריגלי פילד במהלך משחק של שיקגו קאבס ומתחילים לצאת. לאחר זמן הם קונים יחד דירה בשיקגו. גארי עובד כמדריך תיירים בעסק משפחתי עם אחיו, לופוס ודניס, וברוק מנהלת גלריה לאומנות בבעלות האמנית האקסצנטרית מרילין דין.
מערכת היחסים ביניהם עולה על שרטון בסדרת ויכוחים הולכת וגוברת. ברוק, שמרגישה לא מוערכת, מבקרת את חוסר הבגרות ואת אי-מוכנותו של גארי לעבוד איתה על שיפור מערכת היחסים. גארי מתוסכל מהגישה השתלטנית והפרפקציוניסטית של ברוק, ומביע את רצונו להיות יותר עצמאי ומשוחרר, במיוחד כשהוא חוזר הביתה מהעבודה, ומעוניין לנוח ולהירגע.
ברוק מתעצבנת כשגרי לא מציע לה עזרה בניקיון לאחר שאירחו ארוחת ערב חגיגית בביתם. ברוק שמתוסכלת מהריב הלא פתור ביניהם נפרדת מגארי (למרות שהיא עדיין מאוהבת בו). ברוק מבקשת עצות זוגיות מאחותה אדי, בעוד גארי הולך לספר את "הצד שלו בסיפור" לחבר ג'וני אוסטרופסקי.
כיוון שאיש מהם אינו מוכן לוותר על הדירה לטובת השני, הם מתפשרים בכך שהם חיים כשותפים לחדר; אבל כל אחד מהם בהדרגה מעורר פרובוקציות גדולות יותר ויותר אחד נגד השנייה. גארי קונה שולחן ביליארד, מלכלך את הדירה, ואפילו משחק סטריפ פוקר עם לופוס וכמה נשים. בינתיים, ברוק זורקת את גארי מקבוצת ה"באולינג זוגות", ומתחילה לצאת עם גברים אחרים בניסיון לגרום לגארי לקנא.
כאשר החבר שלהם, המתווך מארק ריגלמן מוכר בשבילם את הדירה, גארי וברוק מקבלים התראה של שבועיים מראש לפני שעליהם לפנות את הדירה. ברוק מזמינה את גארי להופעה של להקת Old 97's, בתקווה שהוא יבין שהמחווה אמורה להיות הניסיון האחרון שלה להציל את מערכת היחסים שלהם. גארי מסכים לפגוש אותה שם, אך לא מבין את הכוונה הנסתרת שמאחורי ההזמנה, ומחמיץ את הקונצרט - כשהוא שובר את לבה מבלי משים. כשגרי יוצא לשתות עם ג'וני, ג'וני מציין שגארי תמיד התגונן, התנהג פעמים רבות באנוכיות, ומעולם לא פיתח עם ברוק אינטימיות רגשית ובעצם הוא מעולם לא נתן לברוק סיכוי.
לאחר מכן, ברוק פורשת מעבודתה על מנת לצאת לטיול ארוך באירופה. כשהיא מביאה גבר לארוחת ערב, ברוק מוצאת את הדירה מנוקה ואת גארי מכין ארוחת ערב מפוארת כדי לגרום לה לחזור אליו. הוא שופך את לבו ומתחייב להיות בן זוג מעריך ואוהב. ברוק נשברת מכך ואומרת שהיא פשוט לא יכולה לתת למערכת היחסים הזאת יותר, ולכן היא לא מרגישה אותו דבר. נראה שגרי מבין ומנשק אותה לפני שעוזב. בהמשך מתגלה כי "הגבר" של ברוק (שביקש ממנה בתחילה לצאת, אך היא דחתה בנימוס) היה למעשה לקוח שהתעניין ביצירת אמנות שברוק שמרה בדירה.
שניהם בסופו של דבר מפנים את הדירה. גארי מתחיל לקחת חלק פעיל יותר בעסק שלו, בעוד ברוק מטיילת בעולם, ובסופו של דבר חוזרת לשיקגו. זמן מה לאחר מכן הם נפגשים במקרה ברחוב כשגארי מביא קניות הביתה וברוק בדרך לפגישה. אחרי שיחה קצרה ומסורבלת, אך ידידותית, הם נפרדים כל אחד לדרכו אך שניהם בהתאמה מביטים לאחור מעבר לכתפיהם ומגניבים חיוך.
הצלחה בקופות
הסרט גרף למעלה מ-205 מיליון דולר ברחבי העולם, עם סך של 118.7 מיליון דולר בקופות האמריקאיות.
תגובות המבקרים
ב-Rotten Tomatoes יש לסרט דירוג חיובי של 34% על סמך 192 ביקורות עם דירוג ממוצע של 5/10. הקונצנזוס הביקורתי באתר נכתב, "הקומדיה האנטי-רומנטית הזו חסרה הן צחוק, הן תובנות, וכתוצאה מכך חוויה מוזרה ולא מספקת." ב-Metacritic, הסרט קיבל ציון של 45 מתוך 100 על בסיס ביקורת של 37 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות מעורבות או ממוצעות". קהלים שנבדקו על ידי CinemaScore העניקו לסרט ציון ממוצע של "C +" בסולם A + F.
בור (סרביה)
בור (בסרבית קירילית: Бор) היא עיר ורשות מקומית במזרח סרביה, בירת מחוז בור. העיר מתפקדת כמרכז כרייה, עם אחד ממכרות הנחושת הגדולים באירופה. אוכלוסיית העיר מונה כ-34 אלף תושבים, מתוך כ-48 אלף ברשות המקומית כולה.
שם העיר
משמעות השם "בור" (Бор) בסרבית היא "אורן".
היסטוריה
המכרה בבור הוקם ב-1903, ב-1904 חברה צרפתית החלה לחפור שם. במהלך מלחמת העולם השנייה, עם כיבוש יוגוסלביה בידי מדינות הציר, במקום הוקם מחנה הריכוז בור בידי הארגון הגרמני טודט על מנת לנצל את משאבי המכרות. האוסטאשה, ביחד עם הגרמנים וההונגרים הביאו למקום בעיקר יהודים ומעט קבוצות נוצריות פציפיסטיות, שם הועסקו בכפייה. ב-1947 בור קיבלה באופן רשמי מעמד של עיר, עם 10,000 תושבים באותה תקופה.
דמוגרפיה
בור היא אחת מהרשויות המקומיות הכי מגוונות מבחינה לאומית בסרביה, 32 לאומים נכללים באוכלוסייתה.
ברנהרד רימן
גאורג פרידריך ברנהרד רימן (גרמנית: ) (17 בספטמבר 1826 – 20 ביולי 1866) היה מתמטיקאי גרמני, אשר תרם תרומות חשובות ביותר לאנליזה מתמטית, תורת המספרים וגאומטריה דיפרנציאלית. בתחום האנליזה הממשית, הוא ידוע בכך שנתן את הניסוח הריגורוזי הראשון למושג האינטגרל, הנקרא כעת אינטגרל רימן, ובשל עבודתו על טורי פורייה. תרומותיו לאנליזה מרוכבת כוללות את ההצגה של משטחי רימן, שפרצה דרך במתן טיפול גאומטרי טבעי לאנליזה מרוכבת. מאמרו המפורסם מ-1859 על פונקציית המספרים הראשוניים, שנחשב לאחד המאמרים החשובים ביותר בתורת המספרים האנליטית, מכיל את הניסוח המקורי של השערת רימן, שנחשבת ל"בעיה הפתוחה החשובה ביותר במתמטיקה". דרך תרומותיו החלוציות לגאומטריה דיפרנציאלית, רימן הניח את היסודות למתמטיקה של תורת היחסות הכללית. כאחד המתמטיקאים העמוקים ועתירי הדמיון בכל הזמנים, רימן הרחיב את אופקי המתמטיקה בכמעט כל תחום שהתקיים בזמנו, ובמשך תקופת חייו הקצרה יחסית (39 שנים) ולאחריה, המתמטיקה בכללותה עברה טרנספורמציה משמעותית לכדי מתמטיקה קונספטואלית ועמוקה יותר. הוא נחשב כיום לאחד מקומץ של גדולי המתמטיקאים בכל הזמנים.
שנים מוקדמות
רימן נולד ב-17 בספטמבר 1826, בכפר קטן בממלכת הנובר, הנכללת כיום בשטחה של גרמניה. אביו, פרידריך ברנרד רימן, היה כומר לותרני עני שלחם במלחמות הנפוליאוניות. אמו, שארלוט אבל, נפטרה בטרם ילדיה הגיעה לבגרות. ברנהרד רימן היה השני מבין שישה ילדים, וסבל מביישנות ומהתמוטטויות עצבים תכופות. בילדותו גילה יכולות מתמטיות יוצאות דופן, כמו למשל יכולת חישוב מנטלי חריגה, אולם סבל מביישנות ומפחד להופיע בפומבי.
חינוך
בשנת 1840 עבר רימן להנובר, שם גר אצל סבתו ולמד בגימנסיה. אחרי מות סבתו ב-1842, הוא החל ללמוד בבית ספר גבוה. בבית הספר הגבוה, רימן למד את התנ"ך ביסודיות, אך לעיתים קרובות הוסחה דעתו על ידי נושאים מתמטיים. מוריו נדהמו לעיתים קרובות מיכולתו הטבעית לבצע פעולות מתמטיות סבוכות, שבמהלכן הוא לעיתים קרובות הפגין אינטואיציה שעלתה על זו של בוחניו. ב-1846, בגיל 19, הוא החל ללמוד פילולוגיה ותאולוגיה נוצרית במטרה להפוך לכומר ולסייע בענייני הכספים של משפחתו.
במהלך האביב של 1846, אביו, לאחר שצבר מספיק כסף, שלח את רימן לאוניברסיטת גטינגן, שם הוא החל ללמוד לקראת תואר בתאולוגיה. בעת ששהה בגטינגן, רימן החל ללמוד מתמטיקה ולהאזין להרצאותיו של קרל פרידריך גאוס (במיוחד להרצאותיו על שיטת הריבועים הפחותים). גאוס המליץ שרימן יחדל מלימודי התאולוגיה וייכנס לתחום המתמטי; לאחר שאביו נעתר לבקשתו, רימן עבר לאוניברסיטת ברלין ב-1847. במהלך תקופת לימודיו, למד אצל יעקובי, דיריכלה, שטיינר ואייזנשטיין. הוא שהה בברלין במשך שנתיים וחזר לגטינגן ב-1849, שם קיבל את התואר דוקטור (בהנחיית גאוס) ב-1851 (מספרים שכאשר גאוס עצמו נוכח בהרצאת הדוקטורט של רימן, הוא האזין עד תום ולאחר מכן קם והכריז: "הבנתי", בניגוד מוחלט ליהירותו המפורסמת מאוד כלפי מתמטיקאים עד לרימן, לגביהם תמיד טען כי אין מקוריות בעבודותיהם).
חיים אקדמיים
רימן נשא את הרצאותיו הראשונות ב-1854, והרצאות אלו הן שייסדו את ענף הגאומטריה הרימנית, אשר עומד ביסוד התיאור המתמטי של תורת היחסות הכללית של אלברט איינשטיין. הרצאת הפתיחה לרגל מינויו לפּריוַוטדוֹצֶנט (הדרגה האקדמית הנמוכה ביותר), באוניברסיטת גטינגן, הייתה הרצאת הפתיחה המפורסמת ביותר שניתנה אי-פעם בתולדות המתמטיקה. ההרצאה שינתה מן הקצה אל הקצה את ההשקפה הכללית של המתמטיקאים על מהותה של הגאומטריה.
בשנת 1857 התמנה רימן לפרופסור בגטינגן, וכעבור שנתיים, בעקבות מותו של דיריכלה, התמנה לפרופסור מן המנין. בשנת 1862 נשא לאישה את אליזה קוך.
המלחמה האוסטרו-פרוסית ומותו באיטליה
רימן עזב את גטינגן כאשר צבאות הנובר ופרוסיה התעמתו שם ב-1866. הוא נפטר משחפת בעת מסעו השלישי לאיטליה ב-20 ביולי 1866, ונקבר בבית העלמין בעיירה ביגנזולו. רימן היה נוצרי אדוק, בנו של כומר פרוטסטנטי, וראה את חייו כמתמטיקאי כדרך נוספת לשרת את האל. במהלך חייו, הוא נאחז תמיד באמונתו הנוצרית והחשיב אותה להיבט החשוב ביותר של חייו. בעת מותו, הוא ציטט מתוך שיר תפילה נוצרי ומת לפני שסיים את התפילה. בינתיים, בגטינגן, עוזר הבית שלו השליך כמה מכתביו שנמצאו במשרדו, כולל כמות רבה של עבודה לא מפורסמת. רימן סירב לפרסם עבודה לא מוגמרת, וכמה תובנות עמוקות שלו עשויות להיות אבודות לעד.
על מצבתו של רימן בביגנזולו (איטליה) מופיע פסוק מתוך הפרק השמיני של האיגרת אל הרומאים: " ואנו יודעים שכל הדברים עמלים יחדיו לטובת אלו שאוהבים את האל, אלו שנקראים לשרתו".
Here rests in God Georg Friedrich Bernhard Riemann
Professor in Göttingen
born in Breselenz, Germany 17 September 1826
died in Selasca, Italy 20 July 1866
For those who love God, all things must work together for the best.
גאומטריה רימנית
עבודותיו של רימן יצרו קרקע פורייה להתפתחות רעיונות מתמטיים בהמשך המאה ה-19, והן הניבו ענפי מחקר מתמטי חדשים המשלבים אנליזה עם גאומטריה. ענפים אלו הפכו בסופו של דבר לחלקים העיקריים בתאוריות של גאומטריה רימנית, גאומטריה אלגברית, ותורת היריעות המרוכבות. התורה של משטחי רימן פותחה מאוחר יותר בידי פליקס קליין ובאופן מיוחד על ידי אדולף הורוויץ. תחום זה של המתמטיקה הוא חלק מיסודות הטופולוגיה, והוא עדיין מיושם בדרכים מקוריות וחדשות לפיזיקה מתמטית.
ב-1853, גאוס ביקש מתלמידו רימן להכין הביליטציה על יסודות הגאומטריה. במהלך החודשים הבאים, רימן פיתח את התאוריה שלו על גאומטריה בממדים גבוהים יותר ונשא בגטינגן ב-1854 את הרצאתו הנושאת את השם "על ההיפותזה העומדת ביסודות הגאומטריה". עבודתו בנושא פורסמה רק ב-1868 על ידי דדקינד, שנתיים אחרי מותו. תהליך הקבלה של הרעיונות בעבודה זו היה איטי אולם כיום היא נחשבת לאחת העבודות החשובות ביותר בהיסטוריה של הגאומטריה. רימן הציג בה את המושגים של יריעה, מטריקה רימנית, וטנזור עקמומיות, ובכך פתח צוהר לתאוריה של מרחבים רב-ממדיים.
הענף המתמטי שנוסד בעקבות עבודה זאת נקרא גאומטריה רימנית. רימן מצא את הדרך הנכונה להכליל ל-n ממדים את הגאומטריה הדיפרנציאלית של משטחים, שגאוס עצמו ייסדה כאשר הוא הוכיח את תיאורמה אגרגיום שלו. האובייקט המתמטי המרכזי הנחקר בגאומטריה זו הוא טנזור העקמומיות של רימן. במקרה הפרטי של משטח, טנזור הוא מספר (סקלר) חיובי, שלילי או אפס; כאשר המקרים הקבועים ושונים מאפס הם מודלים של גאומטריות לא-אוקלידיות.
הרעיון של רימן היה להצמיד לכל נקודה במרחב אוסף של מספרים (טנזור) אשר יתארו כמה המרחב מתעוות או מתעקם באותה נקודה. לדוגמה, רימן מצא כי בארבעה ממדים מרחביים, צריך אוסף של בדיוק 10 מספרים בכל נקודה כדי לתאר את התכונות של היריעה, ללא קשר לכמה היא מעוותת. זו הבנייה המפורסמת המרכזית לגאומטריה שלו, אשר ידועה עכשיו כמטריקה רימנית. רימן היה גם הראשון להציע להשתמש ביותר משלושה או ארבעה ממדים כדי לתאר את המציאות הפיזיקלית, רעיון שהתמזג בסופו של דבר עם התרומות של איינשטיין בתחילת המאה ה-20.
אנליזה מרוכבת
בעבודת הדוקטורט שלו, רימן ביסס תשתית גאומטרית לאנליזה מרוכבת דרך משטחי רימן, שבאמצעותם פונקציות רב-ערכיות כמו הלוגריתם המרוכב או השורש הריבועי יהפכו לפונקציות חד-חד ערכיות. פונקציות מרוכבות הן פונקציות הרמוניות (כלומר, הן מקיימות את משוואת לפלס ולכן גם את משוואות קושי-רימן) על המשטחים הללו והן מתוארות על ידי מיקום נקודות הסינגולריות והטופולוגיה של המשטחים. ה"גנוס" הטופולוגי של משטחי רימן הוא g=w/2-n+1, כאשר למשטח יש n ענפים (leaves) ו-w נקודות הסתעפות (branch points). בעבור g>1 למשטח רימן יש (3g-3) פרמטרים. בנייה זאת אפשרה לראשונה להעניק מסגרת קונספטואלית מאוחדת לאינספור התוצאות על פונקציות מרוכבות (משפט אינטגרל קושי, תוצאות רבות על אינטגרלים אליפטיים ופונקציות אליפטיות, וכו') שנצברו בעשורים הקודמים על ידי מתמטיקאים רבים. כך למשל, המקום הגאומטרי "הטבעי" לחקר פונקציות אליפטיות כפולות-מחזור במישור המרוכב הוא משטח רימן המתאים שלהן, שהוא הטורוס.
תרומותיו בהקשר זה רבות מספור. משפט ההעתקה של רימן המפורסם, אותו הוכיח בעבודת הדוקטורט שלו (מ-1851), עומד בליבה של התאוריה הגאומטרית המודרנית של העתקות קונפורמיות. משפט זה קובע שכל תחום פשוט קשר במישור המרוכב שאינו \mathbb{C} שקול קונפורמית לעיגול היחידה הפתוח. ההכללה של המשפט למשטחי רימן שרירותיים היא משפט היוניפורמיזציה המפורסם, שהוכח בשלהי המאה ה-19 על ידי אנרי פואנקרה ופליקס קליין. עם זאת, הוכחות ריגורוזיות ראשונות למשפט ניתנו רק אחרי הפיתוח של ארסנל כלים מתמטי עשיר יותר (במקרה זה, כלים מתחום הטופולוגיה). כדי להוכיח את הקיום של פונקציות על משטחי רימן הוא השתמש בתנאי מינימום מסוים, לו הוא קרא עקרון דיריכלה. קרל ויירשטראס מצא חלל בהוכחה: רימן לא הבחין שהנחת העבודה שלו (שהמינימום קיים) עשויה לא לעבוד; מרחב הפונקציות עשוי לא להיות שלם, ולפיכך הקיום של המינימום אינו מובטח. דרך עבודתו של דויד הילברט בחשבון הווריאציות, עקרון דיריכלה בוסס לבסוף.
בחיבורו משנת 1857 "התאוריה של פונקציות אבליות" (Theorie der Abelschen Functionen), שנחשב לאחד הפרסומים החשובים ביותר בגאומטריה אלגברית, רימן פיתח את הקונספט של משטחי רימן ואת התכונות הטופולוגיות שלהן מעבר לעבודת הדוקטורט שלו משנת 1851, הוכיח משפט אינדקס על הגנוס (הניסוח המקורי של נוסחת רימן-הורוויץ), הוכיח את אי שוויון רימן על המימד של מרחב פונקציות מרומורפיות עם קטבים (הניסוח המקורי של משפט רימן-רוך), דן בטרנספורמציות בירציונליות של עקום נתון ובמימד של מרחב המודולו המתאים של עקומים לא שקולים בעלי גנוס נתון, ופתר בעיות אינוורסיה כלליות יותר מאלו שנחקרו על ידי אבל ויעקובי. אנדרה וייל כתב כי החיבור הזה "הוא אחת היצירות המתמטיות הדגולות ביותר שנכתבו אי פעם, אין אפילו משפט אחד בו שלא הוביל בעקבותיו להתפתחות מעמיקה חדשה".
נקודות חשובות אחרות כוללות את עבודתו על פונקציות אבליות ופונקציות תטא על משטחי רימן. רימן היה נתון בתחרות עם ויירשטראס (החל מ-1857) לפתור את בעיית האינוורסיה לאינטגרלים אבליים, שהם הכללה של אינטגרלים אליפטיים. רימן נעזר בפונקציות תטא במספר משתנים והראה שניתן לצמצם את בעיית האינוורסיה לבעיה של קביעת האפסים של פונקציות תטא הללו. רימן חקר גם מטריצות מחזורים ואפיין אותן דרך "יחסי מחזורים רימניים" (Riemannian period relations). לפי פרדיננד גאורג פרובניוס ושלמה ליפשיץ התקפות של הקשר הזה שקולה לשיכון של (כאשר \Omega הוא הסריג של מטריצת המחזורים) במרחב הפרויקטיבי באמצעים של פונקציות תטא. בעבור ערכים מסוימים של n, זו ה-Jacobian variety של משטח רימן, דוגמה ליריעה אבלית. רימן הראה גם כיצד התאוריה של פונקציות מרוכבות מאירה את התאוריה של משטחים מינימליים (משטח מינימלי הוא המשטח בעל השטח המינימלי עם שפה נתונה; כמו הצורה שלובשות רצועות סבון).
מתמטיקאים רבים כגון אלפרד קלבש חידדו את עבודתו של רימן על עקומים אלגבריים. התאוריות הללו תלויות בתכונות של הפונקציות המוגדרות על משטחי רימן. למשל, משפט רימן-רוך (רוך היה תלמיד של רימן) מספק מידע על מספר הדיפרנציאלים הבלתי תלויים ליניארית של משתנים על משטח רימן (עם תנאים ידועים על האפסים והקטבים).
לפי Detlef Laugwitz, תבניות אוטומורפיות הופיעו בפעם הראשונה בחיבור שעסק במשוואת לפלס על גלילים טעונים חשמלית. אף על פי כן, רימן נעזר בפונקציות כאלו לצורך מיפויים קונפורמיים (כגון מיפוי משולשים טופולוגיים למעגל) בהרצאתו מ-1859 על פונקציות היפרגאומטריות או בחיבורו על משטחים מינימליים.
אנליזה ממשית
בתחום האנליזה הממשית, רימן הגדיר את אינטגרל רימן במונחים של סכומי רימן, ובכך תרם לביסוסה. בין הישגים רבים, הוא הוכיח שכל פונקציה רציפה למקוטעין היא אינטגרבילית. באופן דומה, ניצני הרעיונות של אינטגרלי סטילטיס מופיעים אצל רימן, כך שהם נקראים גם על שמו. כן ביסס את תורת הטורים האינסופיים, כאשר הוכיח את משפט הטורים של רימן - תוצאה מתמטית המראה כי, בניגוד לאינטואיציה, טורים מתכנסים בתנאי אינם חילופיים - וקובעת כי ניתן לסדר מחדש את איבריו של טור מתכנס בתנאי כדי לקבל כל מספר ממשי.
בעבודתו על טורי פורייה, אשר באה בהמשך ישיר לעבודתו של מורו דיריכלה, הוא הראה שפונקציות אינטגרביליות לפי רימן "ניתנות להצגה" באמצעות טורי פורייה. לפניו, דיריכלה הראה זאת בעבור פונקציות רציפות וגזירות למקוטעין (ולכן עם מספר בן מנייה של נקודות בהן הן אינן גזירות). רימן נתן דוגמה לטור פורייה שמייצג פונקציה רציפה שאינה גזירה כמעט בכל מקום, מקרה שלא טופל על ידי דיריכלה (פונקציית ויירשטראס היא פונקציה רציפה שאינה גזירה באף מקום). הוא הוכיח גם את למת רימן-לבג: אם פונקציה מיוצגת על ידי טור פורייה, אז מקדמי פורייה שואפים לאפס כש-n שואף לאינסוף.
חיבורו של רימן על טורי פורייה היה נקודת ההתחלה של עבודתו של גאורג קנטור על טורי פורייה, אשר הייתה הכוח המניע מאחרי היצירה של תורת הקבוצות.
תורת המספרים
במאמרו של רימן, ישנן התפתחויות רבות מעניינות יותר. "השערת רימן" הידועה הייתה אחת מסדרת השערות שהוא ניסח על תכונות הפונקציה, והיא קובעת כי כל האפסים של פונקציית זטא, דהיינו הערכים המרוכבים עבורם, נחים כולם על הישר. השערה זו הפכה לאחת מהבעיות הפתוחות הבולטות ביותר בתורת המספרים ובמתמטיקה בכלל. רימן עסק בבעיה בעצמו עד למותו שבע שנים מאוחר יותר, אך לא הצליח להוכיחה. בעוד שמשפט המספרים הראשוניים מספק מדד כמותי אסימפטוטי למספר הראשוניים מתחת ל-x, להשערת רימן יש קשר ישיר לחריגות של התפלגות הראשוניים מן ההתנהגות הממוצעת שמנבא משפט המספרים הראשוניים. תוך כדי שהוא מניח את נכונות השערה זו הצליח רימן, דרך הסכימה של פונקציית הקירוב כשהיא עוברת על האפסים הלא-טריוויאליים על פני הישר עם חלק ממשי 1/2, לתת נוסחה מדויקת, "מפורשת", ל-\pi(x).
רימן היה מודע לעבודתו של פפנוטי צ'בישב על משפט המספרים הראשוניים, אך שיטותיהם היו שונות מאוד.
תרומות לפיזיקה
מראשית דרכו, רימן התעניין ועסק באופן אינטנסיבי בבעיות בפיזיקה מתמטית - ביסוד עבודתו עמדה ראייה של הפיזיקה והמתמטיקה כישות מאוחדת במהותה. מתוך חמישה עשר החיבורים שרימן כתב, שישה עוסקים בבעיות פיזיקליות גרידא. חיבוריו אלו של רימן משלבים ראייה פיזיקלית רחבה יחד עם תובנה מתמטית יוצאת דופן באשר לטיבן של בעיות יסוד. בהקשר זה, ראויות לציון תרומותיו הבאות:
השקפות פילוסופיות
רימן הותיר אחריו הרבה קטעים פילוסופיים קצרים - כתבים אלו מכילים אבחנות מהותיות בנוגע לפילוסופיה של המדע והמתמטיקה, ובנוגע להיבטים הפסיכולוגיים של תהליך היצירה המתמטי (פילוסופיה של ההכרה). למעשה, הרהורים פילוסופיים-למחצה על יסודות המתמטיקה היוו מרכיב כה משמעותי בתהליך החשיבה שלו שהיסטוריון אחד העיר ש-: "אלמלא היה רימן מתמטיקאי, הפילוסופים היו רואים בו אחד משלהם". מכתביו עולה שרימן הושפע יותר מהפילוסוף הגרמני יוהאן פרידריך הרברט מאשר מעמנואל קאנט. רימן האמין שהטבע האפריורי של המרחב, אם ישנו כזה, הוא טופולוגי ולא מטרי.
פרסומים נבחרים
מתמטיקה:
פיזיקה:
לוקה מודריץ'
לוקה מודריץ' (בקרואטית: Luka Modrić; נולד ב-9 בספטמבר 1985) הוא כדורגלן קרואטי בינלאומי המשחק בתפקיד הקשר בריאל מדריד ובנבחרת קרואטיה בה הוא משמש כקפטן. מחזיק בפרס כדור הזהב לשנת 2018, הוא הקרואטי הראשון שזכה בפרס זה. מודריץ' הוא שיאן ההופעות של נבחרת קרואטיה.
מודריץ' זכה בשלל תארים אישים בשנת 2018, וביניהם שחקן השנה של אופ"א, שחקן השנה של פיפ"א וכדור הזהב. תאריו האישיים והקבוצתיים קיבעו את מעמדו כאחד הקשרים הטובים בהיסטוריה.
שנותיו המוקדמות
במהלך מלחמות יוגוסלביה, מודריץ' ומשפחתו התגוררו בעיירה זוהין. בגיל שש נאלצו הוא ומשפחתו לברוח מן האזור שבו חיו. סבו נהרג במהלך הקרבות בזמן שמשפחתו השתכנה בבית מלון בזאדאר, כאשר אביו עדיין שירת בצבא. מודריץ' החל לשחק כדורגל תחת נסיבות קשות לפני שאביו שב משירותו הצבאי, ובאמצעות מעט הכסף שהיה למשפחה רשם אותו לאקדמיית ספורט מקומית. אחרי שהציג והוכיח את כישרונו, הוא חתם בדינמו זאגרב בשנת 2002, כאשר היה בן 17.
תחילת הקריירה
אחרי עונה אחת בקבוצת הנוער של דינמו זאגרב, הוא הושאל בשנת 2003 לזרינסקי מוסטאר מליגת העל הבוסנית. באותה תקופת משחק הוא הציג את כישוריו המגוונים במשחקיו והוכיח את יכולתו כשחקן הרכב חשוב. כתוצאה מהופעותיו הטובות זכה בתואר שחקן השנה של הליגה הבוסנית בגיל 18 בלבד. בהמשך הקריירה שלו טען כי: "מי שמסוגל לשחק כדורגל בליגה הבוסנית, מסוגל לשחק בכל מקום", בהתייחסו לכישורים הפיזיים שהליגה דרשה. בעונה שלאחר מכן, מודריץ' הושאל שוב, הפעם לקבוצת אינטר זפרשיץ' המקומית. הוא שיחק בקבוצה עונה אחת בלבד, ועזר לה להעפיל לליגה הקרואטית הבכירה, ולזכות אישית בתואר "תקוות הכדורגל הקרואטי" לשנת 2004. בשנת 2005, הוא הוחזר לשחק בקבוצת האם שלו, דינמו זאגרב.
דינמו זאגרב
בחזרתו לדינמו חתם מודריץ' על חוזה ארוך טווח עד שנת 2015. אחרי עונה ראשונה נטולת שערים, הוא הצליח לקנות את מקומו בהרכב הקבוצה, ועזר לה לזכות באליפות הליגה הקרואטית עם שבעה שערים ב-31 משחקים. באותה העונה הסתגל מודריץ' במהירות לתפקיד השחקן עושה-משחק או לעיתים כשחקן כנף שמאלי.
בעונת 2006–2007 שוב זכתה דינמו באליפות לאחר שמודריץ' השיג הישגים דומים, ואף זכה בתואר שחקן השנה של ליגת העל הקרואטית. בעונה שלאחר מכן הוביל את דינמו בניסיונה להתקדם לשלבים מתקדמים בגביע אופ"א. בשלב הפלייאוף האחרון הבקיע מודריץ' פנדל במשחק החוץ נגד אייאקס אמסטרדם ההולנדית שהסתיים בתיקו 1-1 בתום תוספת הזמן. דינמו ניצחה במשחק בתוצאה 2–3 לאחר דו-קרב של בעיטות עונשין 2–3. למרות זאת, דינמו לא הצליחה להעפיל לשום שלב מעבר לשלב הבתים של הגביע.
במשחקו הביתי האחרון באצטדיון מקסימיר עבור דינמו, מודריץ' הציג תצוגת כדורגל מרהיבה, שזיכתה אותו בתשואות רבות מצד אוהדי הקבוצה. בסך הכל בתקופתו בת שש השנים בדינמו זאגרב רשם מודריץ' 31 שערים ו-29 בישולים בשלוש העונות בהן שיחק עבור הקבוצה, בהן זכה עם הקבוצה בשלוש אליפויות רצופות.
ריאל מדריד
ב-27 באוגוסט 2012 חתם מודריץ' לחמש שנים בריאל מדריד תמורת 33 מיליון יורו. מודריץ' קיבל את חולצה מספר 19, אך כיום משחק עם החולצה שמספרה 10.
בתחילת העונה היה שותף לזכייתה של הקבוצה בסופר קאפ הספרדי.
ב-3 בנובמבר 2012 כבש מודריץ' את שערו הראשון במדי ריאל בניצחון 4–0 על סרגוסה בליגה. שערו של מודריץ' היה הרביעי והאחרון במשחק. באותה עונה הגיע מודריץ' עם ריאל מדריד לחצי גמר ליגת האלופות שם הודחה על ידי בורוסיה דורטמונד הגרמנית. בעונה שלאחר מכן זכה עם הקבוצה בליגת האלופות ובגביע המלך.
ב-20 באוגוסט 2014 האריך מודריץ' את חוזהו בריאל מדריד בארבע שנים.
בעונות 2015/2016, 2016/2017, ו-2017/2018 זכה עם קבוצתו ריאל מדריד בליגת האלופות, ובגביע העולם למועדונים של פיפ"א ב-2016 ו-2017.
בעונת 2018 זכה בפרס כדור הזהב ונהפך לקרואטי הראשון שזוכה בתואר, הוא עצר רצף של עשר שנים של שליטת כריסטיאנו רונאלדו וליונל מסי בתואר.
ב-23 בנובמבר 2019, מודריץ' כבש ובישל שני שערים במשחקה של ריאל מדריד נגד ריאל סוסיאדד במסגרת הליגה הספרדית, במשחק זה היה מעורב לראשונה בשלושה שערים במשחק אחד.
קריירה בינלאומית
מודריץ' עבר בכל נבחרות הנוער של קרואטיה, לאחר ששיחק עבור נבחרות קרואטיה עד גיל 17, 19 ו-21.
הוא ערך את הופעתו הרשמית הראשונה בנבחרת קרואטיה הבכירה ב-1 במרץ 2006, בניצחון במשחק ידידות נגד ארגנטינה בבזל. מודריץ' שיחק פעמיים בטורניר הגמר של מונדיאל 2006, כאשר נכנס כמחליף במשחקים נגד יפן ואוסטרליה.
לאחר מינויו של סלאבן ביליץ' לאימון הנבחרת, קיבל מודריץ' יותר קרדיט ודקות משחק בנבחרת, ותחתיו הוא כבש את שערו הראשון עבור קרואטיה בניצחון 0–2 על איטליה, במהלך משחק ידידות ב-16 באוגוסט 2006 בליבורנו. מאז הוא החל לשחק בהרכב הפותח של הנבחרת, לה תרם רבות בטורניר המוקדמות ליורו 2008, בו ניצח יחד עם נבחרתו את נבחרת אנגליה בשני המפגשים בין הנבחרות.
אחרי ציפיות רבות שחזו עבור הנבחרת הקרואטית לקראת טורניר יורו 2008, מודריץ' כבש את שערה הראשון של הנבחרת בטורניר, לאחר שכבש בעיטת עונשין בדקה הרביעית, בניצחון 0–1 נגד נבחרת אוסטריה ב-8 ביוני 2008. זה היה שער הפנדל המהיר ביותר שנכבש בתולדות מפעל היורו. מודריץ' המשיך להרשים במשחקיו בטורניר וזכה בתואר שחקן המשחק מטעם אופ"א במשחקו השני, בו ניצחה קרואטיה את אחת הפייבוריטיות לזכייה, גרמניה.
במשחק רבע הגמר נגד טורקיה, מודריץ' ניצל טעות בהגנת טורקיה של השוער הטורקי הוותיק והמנוסה רושטו רצ'בר, והצליח לבשל במסירה שער לחברו לנבחרת איבן קלסניץ', שער שנתן הובלה 0–1 לקרואטיה שנכבש דקה אחת בלבד לסיום תוספת הזמן. למרות זאת, סמיח שנטורק השווה עבור טורקיה תוך שניות ספורות. המשחק הגיע לבעיטות הכרעה, ומודריץ' החטיא כאשר בעיטתו יצאה אל מחוץ למסגרת. טורקיה ניצחה בדו-קרב בעיטות העונשין 1–3. בסוף התחרות, מודריץ' נבחר לסגל נבחרת המצטיינים של הטורניר, והפך לקרואטי השני בלבד שנכלל בסגל זה בהיסטוריה (הראשון שזכה בתואר היה דאבור שוקר).
מודריץ' הצטיין במונדיאל 2018 ברוסיה והוביל את נבחרתו עד לגמר, שם הפסידה 2–4 לנבחרת צרפת. מודריץ' זכה בכדור הזהב ונבחר לשחקן המצטיין של הטורניר. מודריץ' כבש שני שערים בטורניר.
נכלל בסגל נבחרת קרואטיה לטורניר מונדיאל 2022.
תארים
{{טורים
אישיים
}}
רוני דונביץ'
רוני דונביץ' (נולד ב-8 באוגוסט 1961) הוא סופר, יועץ אסטרטגי וקופירייטר ישראלי. מחבר סדרת המותחנים רבי המכר "נרדף", "לכודים" ו"עמוק מבפנים".
ביוגרפיה
דונביץ' נולד בתל אביב. אביו היה העיתונאי נתן דונביץ'. בצעירותו עבד כצלם סטודיו במשך שבע שנים. דונביץ' עוסק בייעוץ אסטרטגי, מיתוג ושיווק. ניהל קמפיינים פרסומיים עבור ארגונים כגון בנק הפועלים ואינטרנט זהב, כתב וביים פרסומות לטלוויזיה. עוסק גם בעיצוב גרפי וקופירייטינג.
ב-2007 יצא לאור ספרו "נרדף", הראשון בסדרת בספרי מתח בדיוניים. הספרים בסדרה מתארים את עלילותיו של אלכס ברטל, דמות בדיונית שפועלת כראש אגף המבצעים במוסד. המותחן הפך תוך חודשים ספורים לרב-מכר, שזיכה את דונביץ' באות "ספר הזהב" של "התאחדות הוצאות ספרים בישראל". בעקבות ההצלחה פורסם ספרו הבא סדרה, "לכודים", כסיפור יומי בהמשכים, החל מאוגוסט 2007, במסגרת מוסף העיתון "ידיעות אחרונות", וכן נפתח אתר אינטרנט של העיתון בו נכלל משחק נושא פרסים העוסק בסיפור היומי. ב-2008 יצא "לכודים" כספר, המבוסס על הסיפור היומי בהמשכים. ב-2011 יצא ספרו השלישי "עמוק מבפנים".
במסגרת המחאה נגד בנימין נתניהו, יצר את הסיסמה "לך" שצברה פופולריות ברשתות החברתיות.
עת שערי רצון להפתח
מבנה הפיוט
הפיוט פותח בשורות המבטאות את הרעיון המרכזי בפיוט, הזכרת עקידת יצחק ביום הדין, הוא ראש השנה, ממש לפני תקיעת השופר, כאירוע מלמד זכות:
הפזמון החוזר (רפרן) בפיוט הוא המילים המזכירות את שלושת השותפים בעקדה: השיר מסתיים במשפט האופטימי, שעליו חוזר הקהל לאחר החזן:
האותיות הראשונות בכל בית בפיוט יוצרות אקרוסטיכון של שם המחבר: "עבאס יהודה שמואל".
תוכן הפיוט
תוכן הפיוט הוא סיפור עקידת יצחק. הפיוט מרחיב את המסופר במקרא (בספר בראשית כ"ב, א-יט) ומביא את נקודת המבט של כמה גיבורים בסיפור העקידה: אברהם אבינו (העוקד), יצחק אבינו (הנעקד), המזבח, שהוא כעין דמות רקע פסיבית, אך דרמטית ושרה אימנו, אשר יצחק דואג לה לכשתשמע את הבשורה.
סיפור העקדה שבפיוט מלווה בדברי תפילה. ייעודו, כפיוט לראש השנה, מביא את הפייטן לנצלו לבקשת רחמים וסליחה בזכותם של העוקד והנעקד, ולכן הפיוט מביא את הקהל לרגשות עזים.
יש המבארים את הרגש המיוחד שבפיוט הזה בעקבות הטרגדיה שעבר המחבר (בנו סמואל אלמוגרבי התאסלם באדריביג'אן בשנת 1163). אולי צערו של האב משוקע בתוך הפיוט, הרווי כאב, הוא הריגוש האמיתי שחשים בפיוט זה.
שירת הפיוט בשעת הלידה
משה בר אשר כותב כי היה מנהג אצל יהודי צפון אפריקה לקרוא פיוט זה בשעה שבה האישה כורעת ללדת, כאשר מרחפת סכנה הן לחייה והן לחיי העובר. ונהגו לומר את הפיוט, כאשר צירי הלידה אחזו את היולדת. היו מזעיקים גברים, ולפעמים אפילו כיתת ילדים עם המלמד, כדי לקרוא את הפיוט, ואִם התקשתה היולדת היו גם תוקעים בשופר, וכך עשו עד שהתינוק נולד, וכך היו נשים שבתודעתן זיהו את הלידה עם סיפור העקדה.
במוזיקה
מספר זמרים שרו את הפיוט:
שתל שבבי אנושי
שתל שבבי אנושי הוא התקן מעגל חשמלי מורכב או תג RFID אשר עטוף בזכוכית ומושתל באופן תת-עורי בגוף האדם. שבבים תת-עוריים יכולים לשמש כאמצעי לאחסון מידע, הכולל זיהוי אישי, היסטוריה רפואית, טיפולים, אלרגיות ואמצעים ליצירת קשר.
הניסוי המתועד הראשון של השתלת RFID תת-עורי בבן אדם התרחש ב-1998 על ידי המדען הבריטי קווין וורוויק. כחלק מהניסוי, השתל נועד לפתוח דלתות, להדליק אורות ולגרום לפלט ורבאלי בתוך המבנה. השתל ממוקם מאז במוזיאון המדע בלונדון.
שימושים נוכחיים
ב-2002, חברת VeriChip קיבלה אישור מה-FDA לשווק את ההתקן שלה בארצות הברית ע"פ כללים מנחים. החל מהאישור המעשי ב-2004, כ-80 בתי חולים ו-232 רופאים נבחרו להשתמש במערכת.
על ידי השתלת שבב המכיל היסטוריה רפואית של הפציינט, בתי חולים ועובדיהם יכולים לשאוב מידע רפואי באופן מיידי ללא תלות במיקום או במצב הפציינט. שבבים תת-עוריים לא ניתן לאבד, מה שיכול להוריד או להעלות את הסיכויים לגנבת מידע. ניתן לצייד בתי מגורים וכלי רכב בסורקי שבבים תת-עוריים, ועל ידי כך להחליף את הצורך במפתחות. (על אף שהסורקים זקוקים למקור חשמל על מנת לתפקד).
במקסיקו, התקינו שבב תת-עורי בעובדי משרד המשפטים.
בעיות אפשריות
אם השבבים לא מוצפנים, הם יכולים להיות פגיעים באופן קיצוני לקריאה מסורקי צד-שלישי. על ידי סריקה בחשאי, ניתן לדלות את כל המידע השמור בשבב, ועל ידי כך לשכפל אותו, מה שפותח פתח לעבירה על החוק, התחזות, או דליית פרטים אישיים כגון מידע רפואי וביטוחי. על פי ה-FDA, השתלת שבב טומנת בתוכה מספר בעיות בריאותיות. פציינט יכול להגיב להשתלה כזיהום או אלרגיה, או שהשבב יכול להיות מושתל באופן לא נכון. כמו כן, עלול השבב לנוע בתוך הגוף ולהגיע למקום אחר מזה שהוא יועד לו תחילה. השבב עלול גם להתקלקל, וכך כל המידע שאגור בתוכו עלול להיאבד. בעיות קשות אף יותר עלולות להיגרם אם השבב מגיב לשדה מגנטי חזק או מכשיר MRI. המגנט החזק בו משתמש מכשיר MRI עלול להשמיד את השבב ולגרום לכוויות רציניות, פנימיות וחיצוניות. הסכנות האלו נדירות ביותר, וברוב המקרים נבדקים לא חשו בכאבים. כמו כן, דגמים אחרים וייצור השבב יכולים להשפיע על התוצאות ולשנותן.
שימושים עתידיים
באופן תאורטי, בעתיד שבבים עם GPS יוכלו לספק מעקב מדויק אחרי אנשים, הכולל מיקום, גובה, מהירות, וכיוון תנועה. יכולת זו תעזור לרשויות לאתר נעדרים או חשודים בפשע בקלות. VeriChip היא אחת מהחברות השוקדות על פיתוח שבב כזה. גם חברות מסחריות יוכלו ליהנות משבב כזה, על ידי מידור אוטומטי של עובדים, מעקב נוכחות ומיקום אשר צפויים לעזור במקסום רווחים. יישום נוסף יכול להיות מעקב אחר אנשים הנגועים באיידס, כפי שהוצע על ידי ממשלת אינדונזיה.
סוגיות אתיות
השתלת שבב תת-עורי בבני אדם העלתה דיונים אתיים על ידי פורומים מדעיים מקצועיים, קבוצות אקדמיות, ארגונים לזכויות אדם, רשויות ממשלתיות וקבוצות דתיות. האגודה הרפואית האמריקאית דיווחה ב-2008 ששתל RFID תת-עורי עלול לפגוע בפרטיות מאחר שאין ביטחון שהמידע האגור בשבב יהיה ניתן להגנה, וכמו כן ששתל כזה כולל סיכונים רפואיים.
חקיקה
לאחר ויסקונסין ודקוטה הצפונית, קליפורניה העבירה ב-2007 חוק האוסר על מעסיקים לאלץ עובדים להשתיל בהם RFID תת-עורי.
אדמונית עשבונית
אדמונית עשבונית (שם מדעי: Paeonia lactiflora), הקרויה לעיתים אדמונית סינית, היא צמח רב-שנתי בעל פרחים הגדל בר במזרח הרחוק, באזורים גבוהים וקרים בטיבט, סין, יפן וסיביר. כמו מרבית מיני האדמונית היא בעלת פריחה גדולה בצבעים בהירים וחזקים, ואחת ממיני האדמונית הפופולריים ביותר בגידול תעשייתי למטרות נוי ומסחר בפרחים.
מאפיינים
הצמח לרוב מתנשא לגובה של 60 עד 100 ס"מ, ובעל עלים מורכבים באורך של 20-40 ס"מ. ניצני הפרחים קטנים ועגולים, ונפתחים כל אחד לפרח עגול בעל היקף של 8-16 ס"מ, ולו בין 5 ל-10 עלי כותרת. צבעי הבר של האדמונית העשבונית הם ארגמן, ורוד ולבן, וצבע האבקנים צהוב.
קבוצות זנים
אדמונית עשבונית תורבתה במרוצת השנים למספר רב של זנים. אלו מתחלקים לשלוש קבוצות:
גידול בארץ
אדמונית עשבונית היא גידול מסחרי בישראל, עם תפוקה של כמיליון יחידות בשנת 2006. מרבית הפרחים מיוצאים לשווקים האירופאים, ומתחרים עם המגדלים ההולנדיים והגרמנים. ענף גידול האדמוניות החל בארץ בשנות התשעים, תוך ניצול של אזורים הרריים וגבוהים על מנת לדרבן פריחה מהירה. בהמשך, פותח הענף לגידול בחממות. למידע נוסף על גידול מסחר באדמונית עשבונית, ראו בערך הסוג.
זנים מתורבתים
מנויים מטה חלק מהזנים המתורבתים הפופולריים ביותר בגידול תעשייתי ובתצוגות מקצועיות. קיימים פרט להם עשרות זנים מבוססים שונים, ועוד זנים צצים מדי שנה.
27 בדצמבר
27 בדצמבר הוא היום ה־361 בשנה (362 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה, נשארו עוד 4 ימים.
אלף האיים
אלף האיים הם ארכיפלג הכולל 1,864 איים המצויים בגבול קנדה-ארצות הברית, לאורך חלקו הדרום-המערבי של הנהר סנט לורנס. האיים פזורים במורד הנהר מהפינה הצפונית-מזרחית של ימת אונטריו, לאורך כ-80 ק"מ במורד הזרם, בין קינגסטון וברוקוויל, אונטריו. האיים הקנדיים שייכים לפרובינציה הקנדית אונטריו, והאיים האמריקניים, למדינת ניו יורק. האי וולף הוא הגדול ביותר בקבוצה, והוא נמצא כולו בשטח אונטריו.
היות שלאורך הנהר ישנם מאות סלעים הבולטים מעל פני המים, הוחלט כי הקריטריון להגדרתו של אי ככזה יהיה שמדובר במתחם יבשתי ששטחו גדול מ-1 רגל מרובע, הנמצא מעל פני המים בכל ימות השנה וגדל בו לפחות עץ אחד.
על שמם של אלף האיים קרוי הרוטב הפופולרי, רוטב אלף האיים.
גאוגרפיה
האזור בו מצויים האיים הוא סלעי ביותר ולכן בחלקים מסוימים השיט מסוכן בלילה. כלי שיט העוברים לאורך הנהר זקוקים לפעמים לעזרה מכלי טיס כדי לעבור את נתיב המים הסלעי והמסוכן. מסיבה זו ישנם קטעים שניתן לצפות בהם באניות טרופות מתחת לפני המים ולכן זהו מקום חביב על צוללנים. בחלקים מסוימים של הנהר המים כל כך צלולים עד כי ניתן לראות סלעים המצויים בעומק של 80 מטרים מתחת לפני המים.
גאולוגים מעריכים כי שרשרת האיים נוצרה כתוצאה מהיפרדות מקטע של המגן הקנדי ונדידתו דרומה אל עבר שרשרת הרי האדירונדק.
כעשרים מבין האיים האלה מהווים את הפארק הלאומי סנט לורנס, שהוא אחד הפארקים הלאומיים של מחוז אונטריו. כמו כן כוללים האיים פארקים לאומיים של מדינת ניו-יורק, בהם האי וולסלי והאי רוברט מוזס. חלק מהאזור הוכרז על ידי אונסק"ו בשנת 2002 כשמורה ביוספרית-עולמית.
ניתן לחצות את הגבול בין ארצות הברית לקנדה דרך גשר אלף האיים המחבר את כביש 81 בצפון מדינת ניו יורק עם כביש 137 באונטריו המוביל לדרך המהירה 401 החוצה את דרום מחוז אונטריו.
היסטוריה
האזור הפך פופולרי בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, כאשר רבים מעשירי ארצות הברית באו לנפוש באזור. נבנו בו בתי מלון מפוארים וספינות הקיטור הציעו סיורים בין האיים. עם הזמן נרכשו איים רבים על ידי עשירים אלו והם החלו לבנות בהם בתי קיט. המשייטים באזור האיים יכולים להבחין ברבים מהם אשר מאכלסים בתים מפוארים שכאלה. דוגמה מפורסמת לכך היא טירת בולדט הנמצאת בצד האמריקני, אשר נבנתה על אי בצורת לב והוקדשה על ידי מר בולדט לאהובתו. הטירה שופצה וכיום ניתן לבקר בה ואף לערוך בה טקסי חתונה.
אתרים בעלי עניין
האי "בדיוק מספיק מקום" (Just Room Enough) שנמצא בארכיפלג אלף האיים נקרא כך משום ששטחו מספיק בדיוק לבית אחד ועץ אחד.
האי קרלטון כולל את המבצר ההרוס פורט האלדימן, שנבנה בשנת 1779 על ידי הבריטים במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית. האי נכבש על ידי שלושה חיילים אמריקנים במלחמת 1812 ונשאר חלק של ארצות הברית עד היום.
העיירות המזוהות ביותר עם האיים הן אלכסנדריה-ביי במדינת ניו יורק וגאנונוקווה במחוז אונטריו, בהן שפע של מסעדות וחנויות מזכרות, והסירות המשייטות באזור האיים יכולות לעגון בעיירות אלו בחופשיות. אתר קמפינג מפורסם הוא האי וולסלי בצד האמריקני.
אוגוסט פרדיננד מביוס
אוגוסט פרדיננד מביוס (בגרמנית: August Ferdinand Möbius; 17 בנובמבר 1790 - 26 בספטמבר 1868) היה מתמטיקאי ואסטרונום גרמני.
מביוס נולד ביישוב קטן ליד אלטנבורג. בשנת 1813 הוא התחיל לימודים באוניברסיטת לייפציג אצל קרל מולביידה והמשיך ללמוד אצל קרל פרידריך גאוס. בשנת 1815 הוא סיים עבודת דוקטורט בהדרכת יוהאן פרידריך פף. בשנת 1816 הוא מונה לפרופסור לאסטרונומיה ומתמטיקה באוניברסיטת לייפציג ועבד בה עד שנפטר בשנת 1877.
ידוע בעיקר בשל טבעת שעיצב הקרויה על שמו, טבעת מביוס.
היה גם הראשון שהציג פונקציה אריתמטית הקרויה פונקציית מביוס.
על שמו קרויה גם פונקציה באנליזה מרוכבת בשם העתקת מביוס.
חממה טכנולוגית
חממה טכנולוגית היא גוף עסקי דרכו יכולים יזמים בשלבים התחלתיים ("פרה-סיד" (Pre-Seed) ו "סיד" (Seed)) להקים חברה על סמך טכנולוגיה חדשה שנמצאת בשלבי מחקר ופיתוח. בחממה מקבלים היזמים לתקופה קצובה, מימון וכן סיוע בניהול, בשיווק ובאדמיניסטרציה (לרוב כולל מקום פיזי), עד שיוכלו להגיע למוצר מסחרי עצמאי או לגייס הון ממשקיעים נוספים. כמו כן מסייעת החממה ביצירת קשרים עסקיים ואסטרטגיים עבור היזמים ובגיוס השקעת ההמשך. כל זאת תמורת לבעלות חלקית בחברה.
בתקופת השהות בחממה אמור היזם לבנות תוכנית עסקית מסודרת, להוכיח היתכנות טכנולוגית ושיווקית (כולל אבטיפוס או גרסת בטא של המוצר הסופי), ולהביא את המיזם למצב שבו הוא בשל לגיוס לקוחות ראשונים, להשקעה מסחרית או להצטרפות קרנות הון סיכון ושותפים אסטרטגיים.
רעיון החממות פותח בארצות הברית, שם החלו בשנות ה-60 להקים חממות עסקיות (Business incubators), שמטרתן הייתה לקדם יזמות עסקית. בשנות ה-80 נפוץ דגם החממות גם לבריטניה ואירופה. איגוד החממות האמריקאי מעריך כי יש כ-5000 חממות ברחבי העולם, מתוכן כ-1400 בארצות הברית, 270 בבריטניה ו-900 בשאר רחבי אירופה. לאחרונה, החלו להקים חממות עסקיות גם במדינות מתפתחות, בסיוע הבנק העולמי.
תוכנית החממות הטכנולוגיות בישראל
בדצמבר 1990, בשיאה של עליית יהודי ברית המועצות, התקבלה החלטה במשרד התעשייה והמסחר בשיתוף משרד האוצר, להשתמש במודל החממות העסקיות (Business Incubators), שהיה נהוג במספר מקומות בעולם, לצורך קליטת מדענים מקרב העולים החדשים מברית המועצות, ולהקים חממות המדגישות את הפן הטכנולוגי-חדשני ולא רק זה העסקי. החממות הראשונות ("מרכזי יזמות טכנולוגית") הוקמו בדימונה, אופקים, רמת הגולן, רחובות ובטכניון. תקציב הפרויקט בשנת פעילותו הראשונה היה מיליון שקל.
תוך שנה מתחילת הפרויקט פעלו כבר 10 חממות בכל רחבי ישראל, בעיקר באזורי פריפריה. ראשית הפרויקט בוצעה ההשקעה בישראל באמצעות "קרן יוזמה" ותוכנית יוזמה. תוך 3 שנים צמח הפרויקט להיקף של 28 חממות. בכל שנה נקלטו בחממות בין 80 ל-100 פרויקטים חדשים וסה"כ כ-2000 פרויקטים עד שנת 2009. בראשית שנות ה-2000 חממות רבות הופרטו, וב-2010 כל 24 החממות הטכנולוגיות הפזורות בארץ עברו מהלך של הפרטה, כשתחתיהן פעלו כ-150–200 חברות הזנק בכל זמן נתון. בנוסף אליהן פעלו 2 חממות תעשייתיות, המשקיעות במיזמים מוטי טכנולוגיה, הנדסה ועיצוב תעשייתי. ב-2009 הסתכם תקציב החממות ב-186 מיליון שקל. ב-2012 נבחרו 5 חממות חדשות לתקופה של 8 שנים. ב-2022 הודיעה רשות החדשנות על בחירת 5 חממות חדשות, שזכו בהליך התחרותי, מתוך 13 מציעים. החממות שזכו פועלות בתחומי הפודטק, ביו-קונברג'נס (טכנולוגיות שמתבססות על שילוב בין הנדסה לביולוגיה), טכנולוגית לחלל וכן חממה המתמקדמת באנרגיה ופתרונות טכנולוגיים למשבר האקלים.
התכנית מנוהלת כיום על ידי חטיבת ההזנק ברשות החדשנות (עד 2016, לשכת המדען הראשי במשרד הכלכלה), ובמסגרתה פועלים כ-20 חממות טכנולוגיות בכל רחבי הארץ המתמקדות בחברות בשלבים מוקדמים בתחומים ממוקדים בהם יש מיעוט השקעות של השוק הפרטי וחברות מוטות מחקר, שזמן ההגעה שלהם לשוק גבוה יחסית. כגון תחומי מכשור רפואי, פרמצבטיקה, קלינטק, פודטק, חקלאות, אנרגיה, חומרה ועוד. הזיכיון לניהול חממה ניתן למספר שנים, ונקבע על ידי מכרז תחרותי המפוקח על ידי רשות החדשנות.
החברות שזוכות בתמיכת החממות ובאישור רשות החדשנות, מקבלות מימון משותף של עד 5 מיליון שקלים לתקופה של כשנתיים, כשההשקעה וכן השקעות נוספות בסיבובים מאוחרים יותר, פתוחות למשא ומתן עסקי חופשי. את המענק מחזירה החברה כתמלוגים למדינה, רק במידה ותצליח ומתוך מכירותיה העתידיות (3% ממכירותיה לשנה) או אקזיט, במידה שהיא מצליחה להגיע לשלב זה והחברה הרוכשת מעוניינת להוציא את הקניין הרוחני של הטכנולוגיה המפותחת מחוץ לישראל.
המודל הייחודי שפותח בישראל, המוכר לעיתים בעולם בתור "המודל הישראלי, מתמקד בתמיכה בפיתוח טכנולוגיה חדשנית, בשלב שבו הסיכון גבוה, ולכן מרבית המשקיעים הפרטיים אינם מוכנים להשקיע מכספם, ולכן המדינה מוכנה לקחת במקומם את רוב הסיכון. במודל הישראלי הרוב המוחלט של כספי ההשקעה מגיעים לפרויקטים עצמם, בשונה מהמודל האמריקאי, שם חלקה העיקרי של ההשקעה מגיע לחממה עצמה לצורכי תפעול.
ראש מנהלת החממות מ-1990 ועד 2008 הייתה עו"ד רנה פרידור, ואחריה מונה יוסי סמולר, ו מ-2014 ועד 2021 אניה אלדן. מ-2022 מנהל חטיבת הזנק הוא חנן ברנד, ומנהל תוכנית החממות בחטיבת הזנק הוא חי אביטל.
בריאות
מזון' מים וחקלאות
אנרגיה, תעשייה ודיפטק
סוגדיאנוס
סוגדיאנוס (ביוונית: Σογδιανός της Περσίας΄ בפרסית: سغدیانوس) היה מלך ממלכת פרס האחמנית, במשך זמן קצר. הוא דמות היסטורית מעורפלת ושנויה במחלוקת.
ביוגרפיה
עיקר המידע אודותיו מגיע מההיסטוריון היווני קטסיאס, הנחשב כמקור לא אמין ומפוקפק. על פי קטסיאס, סוגדיאנוס היה אחד מבניו הבלתי-חוקיים של ארתחששתא הראשון, שמלך בין השנים 465 לפנה"ס - 425 לפנה"ס. על פי קטסיאס, לארתחששתא היו 17 בנים לא חוקיים מפילגשים שונות, ובנו החוקי היחיד היה חשיארש השני. חשיארש ירש את ארתחששתא כמלך בשנת 425 לפנה"ס, ומלך 45 ימים. סוגדיאנוס, ששימש כסטרפ (מושל פרובינציה) של עילם, שיתף פעולה עם עוד מספר אישים רבי השפעה בחצר המלכות הפרסית, ורצח את חשיארש בעת ששכב שיכור.
סוגדיאנוס ירש את הכתר, אולם הצבא שנא אותו על רצח אחיו. קטסיאס מציין שהוא חילק סכומים גדולים כדי לזכות בתמיכת הצבא, אולם ללא הועיל. האח השלישי בסדר הירושה, אוכוס, היה מסוכסך עם סוגדיאנוס, ואף נהנה מתמיכת הצבא. הוא פתח במרד, ובסיוע הצבא כבש את פרסוליס, והכריח את סוגדיאנוס להניח בעצמו את הכתר על ראשו. אוכוס הכתיר עצמו כדריווש השני, אולם המשיך לחשוש מסוגדיאנוס, ורצח אותו באמצעות קבורתו בתוך אפר. סוגדיאנוס מלך בסך הכל שישה חודשים ו-15 ימים.
הלוחות הכרונולוגיים מאותה תקופה אינם מזכירים כלל את חשיארש או סוגדיאנוס, והם לא נזכרים גם בשום מקור אחר. על כן חלק מהחוקרים סבורים, שמיד כאשר מת ארתחששתא, הכריזו על עצמם בו זמנית חשיארש, סוגדיאנוס ואוכוס כמלכים. על פי השערות אותם חוקרים, חשיארש הפך למלך לתקופה קצרה, בעוד סוגדיאנוס הפך לשליט בשטח עילם, ואוכוס בשטח הירקניה שבו שימש כסטרפ.
כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק
כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק (בדנית: Christian IX; 8 באפריל 1818 – 29 בינואר 1906) היה מלך דנמרק מ-1863 ועד למותו. מ-1863 ועד 1864 הוא כיהן במקביל כדוכס שלזוויג-הולשטיין ולאוונבורג. כריסטיאן גדל כנסיך לבית שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ענף זוטר של בית אולדנבורג, שמלך בדנמרק מאז 1448. הוא לא היה במיקום גבוה בסדר הירושה לכתר הדני. עם זאת, ב-1852, נבחר כריסטיאן להיות יורש העצר למלך דנמרק לאור היכחדותו הצפויה של הענף הראשי של בית אולדנבורג. עם מותו של המלך פרדריק השביעי בשנת 1863, ירש כריסטיאן התשיעי את הכתר כמלך הדני הראשון לבית גליקסבורג.
ראשית תקופת מלכותו עמדה בסימן התבוסה הדנית במלחמת שלזוויג השנייה והאובדן של הדוכסויות של שלזוויג, הולשטיין ולאוונבורג שנגרם כתוצאה ממנה, ושגרם לירידה חדה באהדה הציבורית כלפי המלך. שנות מלכותו הבאות בלטו בעימותים פוליטיים, כאשר דנמרק הייתה למונרכיה חוקתית ב-1849 ומאזן הכוחות בין הריבון לבין הפרלמנט היה עדיין שנוי במחלוקת. למרות חוסר האהדה הציבורית כלפיו בתחילה והשנים הרבות של הסכסוכים הפוליטיים, שבמסגרתם היה המלך בעימות עם חלקים גדולים מאוכלוסיית ממלכתו, האהדה הציבורית כלפיו השתקמה לקראת סוף תקופת מלכותו והוא היה לסמל לאומי לאור אורכה היוצא דופן של תקופת מלכותו ולאור הרמה הגבוהה של מוסר אישי שאתו הוא היה מזוהה.
בשנת 1842 נשא כריסטיאן התשיעי לאישה את בת דודתו מדרגה שנייה, לואיזה, נסיכת הסן-קאסל. ששת ילדיהם נישאו לבני משפחות מלוכה בכל רחבי אירופה, ובכך זכה כריסטיאן בשם החיבה, "חמיה של אירופה". רוב מלכי אירופה של היום הם צאצאים שלו, כולל מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק, צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, פיליפ, מלך הבלגים, האראלד החמישי, מלך נורווגיה, פליפה השישי, מלך ספרד ואנרי, הדוכס הגדול מלוקסמבורג. הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו היה גם צאצא של כריסטיאן התשיעי, יחד עם מיכאי הראשון, מלך רומניה וקונסטנטינוס השני, מלך יוון שהודחו מכיסאם. כמו כן, אנה מריה, המלכה הרעיה של יוון, וסופיה, מלכת ספרד, נמנות עם צאצאיו.
ראשית חייו
כריסטיאן נולד בטירת גוטורפ שליד העיר שלזוויג שבדוכסות שלזוויג כנסיך כריסטיאן, בנם הרביעי של פרידריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זודרבורג-בק ושל רעייתו, לואיזה קרולינה, נסיכת הסן-קאסל. הוא נקרא על שמו של הנסיך כריסטיאן מדנמרק, לימים כריסטיאן השמיני, מלך דנמרק, שגם היה הסנדק שלו.
אביו של כריסטיאן היה ראש בית האצולה של שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק, ענף זוטר מהקו הזכרי של בית אולדנבורג. לפיכך, היה כריסטיאן דרך אביו, צאצא ישיר מהקו הזכרי של כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק וצאצא של הלוויג משאונבורג (רוזנת אולדנבורג), אמו של כריסטיאן הראשון, מלך דנמרק, שהייתה יורשת על פי החוק הסאלי למחצה של אחיה, אדולף משאונבורג, אחרון דוכסי שלזוויג מבית שאונבורג ורוזן הולשטיין. ככזה, היה זכאי כריסטיאן לרשת את השלטון בדוכסויות של שלזוויג והולשטיין, אך הוא לא היה הראשון בסדר הירושה.