cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חברת הלבנט
התפתחותה
הצ'רטר של צ'ארלס השני הפך את חברת הלבנט לגוף פוליטי המסוגל לנסח חוקים משלו, תחת השם המלא "חברת סוחרי אנגליה העושים מסחר עם ימי הלבנט" (Company of Merchants of England trading to the Seas of the Levant). מספר חבריה לא הוגבל עוד. הוא הגיע לכ-300 סוחרים בממוצע. הדרישה העיקרית מהמועמדים הייתה להיות סוחרים סיטונאים או בתור בני משפחות של סוחרים או בעקבות חניכות בת שבע שנים. חברים בגיל מתחת 25 נדרשו לשלם 25 פאונד עם כניסתם. בני מעל 25 שילמו כפול מזה. כל חבר נשבע בקבלתו שלא לשלוח סחורה ללבנט אלא על חשבונו בלבד, ולא להעביר אותה לאיש מלבד סוכני החברה ותחנות הסחר שלה. חברי החברה שילמו ב-1661 2% משווי הסחורות שמכרו או רכשו לנציגי החברה בלבנט. אם בכל זאת התחמקו מהכללים ושיתפו פעולה עם סוחרים עצמאים או זרים, היה עליהם לשלם קנס של 20% משווי העסקות.
יהדות התורה
התנהלות
מנהיגיה הרוחניים של המפלגה הם חברי מועצת גדולי התורה. בפילוג של שנת תשמ"ט הקימה דגל התורה מועצת גדולי התורה משלה. במועצה החסידית בולטים אדמו"רי גור, ויז'ניץ ובעלז, שלכל אחד מהם בדרך כלל גם נציג בכנסת. לצדם מכהנים גם אדמו"רים הקשורים לסיעת שלומי אמונים.
חברת הלבנט
התפתחותה
נציגי החברה השגיחו על יישום הקפיטולציות העות'מאניות לגבי הנתינים הבריטים, וייצגו את החברה וחבריה בפני הרשויות הטורקיות. מנגנון המִנהל של חברת הלבנט כלל קונסולים, סגני קונסולים, סוכנים, גזברים ומזכירים ואת כל הסוחרים. החברה בחרה קונסולים באיסטנבול ובאיזמיר. ההנהלה בלונדון כללה מושל, סגן מושל ו-12 אחר כך 18 עוזרים, כולם תושבי לונדון או פרבריה. ההנהלה והחברים השתתפו בפורום שנקרא "בית הדין הגדול" של החברה (Great Court) בעל סמכויות אקסקוטיביות, מחוקקות ומשפטיות. "בית הדין הגדול" של החברה התכנס בלונדון באופן סדיר. הוא קבע את חוקיה הפנימיים של החברה, את הפקודות וההחלטות, המכסים, האגרות, דמי הניהול, המינויים והפיטורים, העונשים והקנסות לגבי החברים.
יהדות התורה
עמדות פוליטיות
עמדותיה של המפלגה קרובות יותר לאלו של הימין. עם זאת, בנושאים כלכליים המפלגה תומכת בגישה סוציאליסטית, בשל החולשה הסוציו-אקונומית של מצביעיה. בשנת 2013 יזם משה גפני (שמשך שנים רבות משמש יו"ר ועדת הכספים) 'תוכנית כלכלית אלטרנטיבית' יחד עם יו"ר מרצ זהבה גלאון.
חברת הלבנט
התפתחותה
בכל עיר או נמל שבו פעלו חברי החברה מינו נציג שנקרא "מ"מ של מושל" (deputy-governor). ההנהגה בלונדון שלחה את האוניות, הסדירה את התעריפים לגבי המחירים שבהם תשווקנה הסחורות מאירופה בהגיען ללבנט. הוסדר גם נושא טיב הסחורות המוחזרות. היא זו שהעלתה מכסים על הסחורות, הטילה מיסים, אגרות ודמי ניהול וקבעה מהן ההוצאות השוטפות של החברה. החברה הציגה את השגרירים של הממלכה באזור. הוחלט שמינוי השגריר הבריטי בשער הנשגב ייעשה באישור המלך. החל משנת 1753 הוסרו תנאים רבים בקבלת החברים בחברת הלבנט וגם יהודים בעלי נתינות בריטית יכלו להתקבל.
יהדות התורה
עמדות פוליטיות
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים חתמה יהדות התורה על הסכם מול קבוצה דתית לאומית בראשות הרב דוד חי הכהן ולפיו המפלגה לא תתמוך בנסיגות משטחי ארץ־ישראל, תדאג למוסדות חינוך דתי־לאומי ועוד וזאת בתמורה לתמיכתם ברשימה.
חברת הלבנט
התפתחותה
החברה אסרה על קונסולים ואף על השגריר באיסטנבול להטיל מיסים על האוניות כדי לממן את הוצאותיהם, להבדיל מההסדרים המכשילים אצל לאומים אחרים, וכפיצוי דאגה לפנסיות של השגריר והקונסולים ואף של הפקידים הבכירים של הנציגויות הדיפלומטיות הבריטיות. החברה העסיקה בין 20–25 אוניות.
הסחורות המיוצאות היו מוגבלות בטיבם ובמגוונם וכללו: בגדים קצרים ואריגי צמר מסורתיים אנגלים (קרזי), פח, פיוטר, עופרת, פלפלים, כנימת קוצ'יניל כיצוא מחדש, עורות של ארנבות שחורות, כסף מאמריקה שרכז בנמל קדיס. לעומת זאת בריטים ייבאו משי גולמי, כותנה, חוטים, דומדמניות, פירות יבשים, אגוזי מוסקט, פלפל שחור, אינדיגו, לענה, צמר אנגורה וצמר גמלים, בגדי כותנה, עורות רכים ("עור של מרוקו"), נתרן פחמתי לייצור זכוכית וסבון, מוצרי גומי ותרופות.
יחסי המסחר של חברת הלבנט הבריטית כללו את ונציה, מפרץ ונציה, רגוזה, כל הארצות תחת שליטה עות'מאנית, ונמלי הים התיכון והלבנט, להוציא קרטחנה, מורסיה, אליקנטה, ברצלונה, ולנסיה, מיורקה, מינורקה, מלטה וקורסיקה וכן מקומות אחרים בחופי צרפת, ספרד ואיטליה.
הדעיכה
בתחילת המאה ה-18 התחיל מספר החברים בחברה להצטמצם. תדמית חברת הלבנט הפכה לשלילית משהו, והיא נחשבה תכופות כמנצלת את משאביה של אנגליה לרעה. בשנת 1754 תחומי פעולתה נפתחו בפני הסחר החופשי. עם זאת היא המשיכה לפעול עד לסגירתה בשנת 1825.
ישראל יוסף זוין
ישראל יוסף זֶוִין (בכתיב יידי: זעווין; 1872–1926), סופר עברי ויידיש, ממשל משלים וסופר יידיש לילדים ונוער.
תולדותיו
ישראל יוסף זוין נולד בבלארוס בשנת ה'תרל"ב-1872. מוצאו ממשפחה חסידית אמידה. למד במסגרת חרדית והיה בין החסידים הצעירים שהיגרו לארצות הברית בשנות ההגירה הגדולה. הגיע לפילדלפיה בשנת 1889 ומיד החל בכתיבתו ביידיש ובעברית במקביל. כתב ופרסם סיפורים מחיי המהגרים בכתבי העת העבריים "העברי", "העם", "הלאום" ואחרים.
את כתביו חתם בשם העט תשר"ק.
כתיבתו
בעוד שבכתיבתו העברית נשאר אלמוני יחסית, כתיבתו ביידיש הביאה לו פרסום רב. סיפוריו לילדים ובני נוער נדפסו בעיתוני היידיש הגדולים של התקופה: "יידישעס טאגבלאט", "די יודישע פרעסע" ואחרים. עבר לניו יורק, ושם כתב ופרסם גם באנגלית. היה בין היוצרים התלת-לשוניים של גלי ההגירה הגדולים לארצות הברית.
תשר"ק היה גם ממשל משלים, עיבד את משלי העולם המפורסמים ליידיש ולעברית, וכן עיבד ופרסם ספרי נוער של מדע פופולרי ביידיש ובעברית. תשר"ק לא היה שם העט היחיד שלו, הוא השתמש גם בכינויים נוספים, שהיו בשעתו מוכרים בארצות הברית, בעיקר בין קוראי היידיש. הוא נחשב לאחד המבטאים המובהקים של לבטי ההגירה הגדולה לארצות הברית, שלפני מלחמת העולם השנייה.
הצבעה בדואר
הצבעה בדואר הוא הליך בו ההצבעה או לפחות חלק ממנה מתבצע באמצעות הדואר. פתקי ההצבעה והמעטפות מחולקים לאזרחים דרך הדואר, והם מחזירים את המעטפה דרך הדואר, דרך מרכזים ייעודיים, או דרך תיבת איסוף ייעודית. הצבעה בדואר הפכה מקובלת ונפוצה יותר בשני העשורים האחרונים וכיום היא מקובלת ביותר מעשרים מדינות וביניהן הונגריה, אוסטריה, גרמניה, שווייץ, ארצות הברית, פינלנד, איטליה, בריטניה, ספרד, הודו, אינדונזיה, מלזיה, הפיליפינים, מקסיקו וקנדה.
הצבעה בדואר בארצות בארצות הברית
הצבעה בדואר היא אחת ממגוון הליכי הצבעה לא סטנדרטיים המקובלים בארצות הברית. הליך הצבעה סטנדרטי הוא הצבעה ביום הבחירות בקלפי שהאזרח רשום אליה ואילו הצבעה בדואר מתבצעת בחלקה או במלואה דרך רשות הדואר של ארצות הברית.
בשונה מרוב הדמוקרטיות בעולם, בארצות הברית אין מנגנון בחירות מרכזי אחד. הואיל ומדובר בפדרציה יש לכל מדינה עצמאות רבה בקביעת כללי ההצבעה בבחירות בתחומה. לכן, יש הבדלים ניכרים בהליכי ההצבעה הלא סטנדרטיים בין מדינה למדינה ולעיתים גם בתוך אזורים שונים במדינה עצמה וההיסטוריה של התפתחות הליכי ההצבעה הלא סטנדרטיים שונה ממדינה למדינה.
בזמן מלחמת האזרחים אימצה ארצות הברית הליך הצבעה לא סטנדרטי הקרוי "הצבעת נפקדים", שנועד לאפשר לחיילים הנמצאים רחוק מביתם להצביע בבחירות. עם חלוף השנים הוחל הליך זה במדינות מסוימות גם על האזרחים. בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 החלו מדינות ארצות הברית להתנסות בסוגים נוספים של הליכי הצבעה לא סטנדרטיים בנוסף להצבעת נפקדים. כך, למשל, מספר מדינות הוסיפו הליך של הצבעת נפקדים בה ויתרו על דרישת המגורים ועל הדרישה של סיבה מוגדרת.עם הזמן החלו המדינות לאמץ גם הליכי הצבעה מוקדמת.
התפתחות נוספת חלה עם יצירתו של הליך הצבעה כללי בדואר (vote-by-mail). כעיקרון, הצבעה בדואר היא כל הליך הצבעה בו רשות הדואר של ארצות הברית ממלאת תפקיד בפרוצדורה של ההצבעה. כאמור, בהצבעת נפקדים ובהצבעה מוקדמת ניתן להצביע דרך הדואר, אך אפשר להצביע בהליכים אלו גם בדרכים אחרות. על כל פנים, כל מדינות ארצות הברית מתירות להצביע הצבעת נפקדים דרך הדואר. בהליך הצבעה כללי בדואר מקבלים כל המצביעים הרשומים במדינה את פתקי ההצבעה ואת מעטפות ההצבעה בדואר בשבועות לפני הבחירות. המצביעים יכולים לשלוח חזרה את המעטפות עם הצבעתם בדואר, או להפקיד אותן בתיבות איסוף ייעודיות (Drop Box) או להביא אותם לאתרים איסוף ייעודיים.
בארבעת העשורים האחרונים התווספו הליכי הצבעה לא סטנדרטיים שונים ומגוונים להצבעת הנפקדים הקלאסית הקיימת מאז מלחמת האזרחים. מספר המצביעים בהליכי הצבעה לא סטנדרטיים גדל בהתמדה.
בבחירות של 2012 כ-46 מיליון בוחרים – שליש מכלל הבוחרים – הצביעו בהליכי הצבעה לא סטנדרטיים. מחצית ממספר זה הצביעו בהצבעת נפקדים, כ-17 מיליון מצביעים הצביעו בהצבעה מוקדמת ויותר משישה מיליון מצביעים הצביעו דרך הדואר.
בארצות הברית הבוחרים רשאים להצביע מוקדם יותר או להצביע בדואר. ברוב האזורים בארצות הברית המצביעים אינם נדרשים לספק סיבה מיוחדת שתאפשר להם לעשות זאת.
האפשרות להצביע בדואר קיימת כיום הן במדינות כחולות והן במדינות אדומות.
אף על פי כן, הנושא הפך שנוי במחלוקת במהלך מערכת הבחירות לנשיאות של שנת 2020. הזמינות של האפשרות להצביע בדואר הוכחה כדרך להגדלת אחוזי ההצבעה בקרב הציבור האמריקני.
מספר האמריקנים שהצביעו מוקדם יותר, או בדואר הגיע לשיא בשנת 2020 בשל מגפת הקורונה.
הצבעה בדואר בממלכה המאוחדת
הצבעה בדואר בממלכה המאוחדת היא דרך הצבעה נדירה אך כל אזרח יכול לבקש אישור להצביע בדרך זו ובמרבית המקרים אינה מצריכה סיבה וזמינה בכל הממלכה, מלבד בצפון אירלנד, שם ניתן לקבל אישור להצביע בדואר רק אם המצביע לא יכול לקלפי הקרוב לביתו בשל סיבות שונות, שהעיקריות מבניהן הן עבודה, נכות או לימודים.
הצבעה בדואר בפיליפינים
פתקי הצבעה בדואר הם אפשרות הצבעה עבור פיליפינים שגרים מחוץ למדינה, קולות כשרים של הצבעה בדואר במקום הן קולות ממספר מדינות שנבחר מראש ונשלח לשגרירות הפיליפינית במדינה בו האזרח מתגורר ומצביע.
הצבעה בדואר בהונגריה
בבחירות לפרלמנט ההונגרי שנערכו ב-2018 הוגשו בדואר כ-267,233 קולות (4.6% מכלל הקולות).
מוסאשינו
מוסאשינו (ביפנית: 武蔵野市) היא עיר השייכת למטרופולין טוקיו, יפן. אוכלוסיית העיר מוערכת בכ-135,769 נפש והצפיפות בה היא 13,090 איש לקילומטר רבוע (נכון לפברואר 2016). השטח הכולל של העיר הוא 10.73 קילומטר רבוע.
מוסאשינו אוגדה כעיר ב-3 בנובמבר 1947. העיר מורכבת משלוש שכונות, אחת מהן היא קיצ'יג'יאוג'י שבה ניתן למצוא את נביעת נהר קנדה. מוסאשינו היא לשעבר עיר תאומה של לובאק, טקסס שבארצות הברית, הקשר בין הערים נוסד בשנת 1983.
נבחרת גרמניה המזרחית בכדוריד
נבחרת גרמניה המזרחית בכדוריד הייתה הנבחרת לאומית של גרמניה המזרחית. הנבחרת הייתה בין החזקות בשנות ה-70 של המאה ה-20 כאשר זכתה במספר מדליות באליפות העולם בכדוריד ובאליפות אולימפית.
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 - תחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 ספורטאי מזרח גרמניה היו חלק של נבחרת גרמניה בכדוריד ביחד עם נציגי גרמניה המערבית. הנבחרת הפסיקה להתקיים עם איחוד גרמניה, שחקניה החזקים השתלבו בנבחרת גרמניה בכדוריד.
פיליפ נואל-בייקר
פיליפ ג'ון נואל-בייקר (באנגלית: Philip John Noel-Baker, או הברון נואל בייקר; 1 בנובמבר 1889 – 8 באוקטובר 1982) היה פוליטיקאי, דיפלומט ואקדמאי בריטי. זכה בפרס נובל לשלום לשנת 1959 על פעילותו כחבר בפרלמנט של בריטניה שפעל להשגת שלום ושיתוף פעולה בינלאומי. מלבד זאת, בייקר היה גם אתלט מחונן, אשר זכה במדליית כסף בריצת 1,500 מטר באולימפיאדת אנטוורפן בשנת 1920. בייקר הוא האדם היחידי שזכה גם במדליה אולימפית וגם בפרס נובל לשלום.
נעוריו והקריירה הספורטיבית
פיליפ נואל-בייקר נולד כפיליפ בייקר. אביו, קווייקר ממוצא קנדי, היגר לאנגליה והקים בית חרושת מצליח, ובנוסף לכך היה חבר גם במועצת מחוז לונדון ובבית הנבחרים הבריטי. נואל-בייקר עצמו למד בתיכון ביורק ואחר כך בקינגס קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג'.
לאחר סיום לימודיו במכללה פרצה מלחמת העולם הראשונה, במהלכה פיקד על יחידת אמבולנסים שפעלה בצרפת (1914–1915), ואחר כך באיטליה (1915–1918).
במהלך הקריירה שלו כאתלט חובבן השתתף נואל-בייקר בשתי אולימפיאדות: באולימפיאדת סטוקהולם ובאולימפיאדת אנטוורפן. הישג השיא שלו בקריירה היה זכייה במדליית כסף בה בריצת 1500 מטר באולימפיאדת אנטוורפן בשנת 1920.
הקריירה הפוליטית
הקריירה הפוליטית שלו כחבר במפלגת הלייבור החלה ב-1924 כאשר התמודד מטעמה ללא הצלחה בבחירות למושב מחוז הנדסוורת' ברמינגהאם. במאי 1929 נבחר לנציג מחוז קובנטרי בבית הנבחרים שבו היה חבר עד 1970 (למעט בשנים 1931–1936; בתקופה 1936–1950 מטעם מחוז דרבי, ואילו בתקופה 1950–1970 מטעם מחוז דרום דרבי). בשנות הארבעים היה מנציגי בריטניה באו"ם ועזר לנסח את מגילת האו"ם וחוקים נוספים שלו.
הוא שימש במספר תפקידים זוטרים בממשלתו של קלמנט אטלי. ב-1959 הוא זכה בפרס נובל לשלום, ובריאיון לעיתון הניו יורק טיימס לאחר הזכייה בפרס אמר:. בשנת 1970 נואל-בייקר הפך ללורד לימי חייו כברון נואל-בייקר מדרבי.
על פעילותו ארוכת השנים נגד התחמשות זכה נואל-בייקר בפרס נובל לשלום בשנת 1959.
חייו האישיים
בשנת 1915 התחתן פיליפ בייקר עם איירין נואל, אחות במקצועה. בנם היחיד, פרנסיס נואל-בייקר, הפך גם הוא לחבר פרלמנט ועבד יחד עם אביו בבית הנבחרים הבריטי. נואל-בייקר עצמו מת ב-1982 בגיל 92 וקבור כיום לצד אשתו במערב סאסקס.
מרי ברג
מרי בֶּרג (בפולנית: Mary Berg; נולדה בתור מרים וטנברג, Miriam Wattenberg; 10 באוקטובר 1924 בלודז' שבפולין – 1 באפריל 2013) הייתה יהודייה פולנייה שעם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939, בהיותה בת 15, החלה לכתוב יומן, שרובו מספר על חייה בגטו ורשה.
יומנה התפרסם עוד לפני תום המלחמה על ידי העיתונאי היידי האמריקאי שמואל לייב שניידרמן, תחילה ביידיש ואז באנגלית, כיומנה של מרי ברג. ביומן ניכרות היטב התמורות שחלו בחייהם של בני הנוער בגטאות ובשואה. חרף העובדה שמרי ובני משפחתה הצליחו להיות מוחלפים בנתינים גרמנים, היא מצליחה לתאר את תהליך ההתפרקות של בני הנוער ממסגרות החיים המוכרות של טרם המלחמה. אחת המסגרות הבולטות שבהם התחוללו שינויים היא המשפחה ומעמדו של הנער בה.
קיצור קורותיה עד תום המלחמה
מרים וטנברג נולדה בסתיו 1924 בעיר לודז' שבפולין, בת לאם ילידת ניו יורק ששבה עם הוריה לפולין ב-1914, ולאב יליד פולוצק, סוחר עתיקות אמיד, ולה אחות צעירה, אנה. היא למדה בגימנסיה בעירה. ברג החלה לכתוב את יומנה כבר ב-10 באוקטובר 1939, זמן קצר לאחר הפלישה הנאצית לפולין, וביומן מתועדת בריחתה של המשפחה מעירם לבירה ורשה. היא שהתה בגטו קרוב לשנתיים, עד שב-7 ביולי 1942, זמן קצר לפני הגירוש המאסיבי מהגטו לטרבלינקה, הועברה עם משפחתה, יחד עם יתר אסירי הגטו בעלי אזרחות זרה, לכלא פאוויאק הסמוך לגטו. ב-17 בינואר 1943 הועברה המשפחה עם יתר האזרחים האמריקאים למחנה ויטל שבצרפת, וכעבור שנה הורשו להגר לארצות הברית.
פרסום היומן
העיתונאי שמואל לייב שניידרמן, יליד פולין שנמלט עם אשתו איילין שימין-שניידרמן ובתו הלן מצרפת לארצות הברית ב-1940, המתין ב-16 במרץ 1944 ברציפי ג'רזי סיטי לעגינת ה-S. S. Gripsholm. הוא פגש בוטנברג, למד על קיום יומנה – 12 מחברות קטנות, כתובות פולנית – והתרשם ממנו. בחודשים אוקטובר ודצמבר אותה שנה פרסם שניידרמן קטעים נבחרים מהיומן בעיתונים יהודיים: ב-Jewish Contemporary Record בתרגום לאנגלית, וב"מאָרגען זשורנאל" (מוֹרגן ז'ורנל) בתרגום ליידיש. הקטעים פורסמו בשם העט "מרי ברג", כדי להגן על קרוביה של וטנברג שנותרו באירופה.
שניידרמן הוסיף לעבוד בצמוד לברג. הוא ערך את כתב היד, ושכר את נורברט גוטרמן (יליד פולין) וסילביה גלאס, לתרגם את היומן לאנגלית. היומן ראה אור בתרגום לאנגלית בניו יורק בהוצאת ל"ב פישר בפברואר 1945, יותר מחודשיים לפני תום המלחמה.
כבר באותה שנה (תש"ו 1945) ראה היומן אור בתרגום לעברית מאנגלית מאת יהודה האזרחי. בשנים שלאחר מכן הוא תורגם לספרדית (1945), דנית (1946) וצרפתית (1947), ולימים גם ראה אור בשפת המקור, פולנית (1983), ותורגם גם להונגרית (1990) ואיטלקית (1991). ב-2006 ראתה אור מהדורה מורחבת באנגלית, שהוכנה על ידי סוזן לי פנטלין. ב-2007 תורגמה מהדורה זו לפינית.
בתוך המשפחה
עם פלישתם של הגרמנים לפולין החל גל של בריחה המונית של תושבים רבים ממקום מגוריהם לאזורים שנתפשו בעיניהם כבטוחים יותר בפולין או מחוצה לה. נמלטים רבים יצאו מן העיר לודז' שהפכה לעיר גרמנית (שנקראה לאחר הכיבוש ליצמנשטט) וסופחה לרייך. משפחתה של מרי ברג הייתה גם היא מן הבורחים והגיעה לוורשה. כך הפכו בני משפחת ברג כמו רבים אחרים לפליטים. אולם לא כולם הצליחו להימלט לוורשה במסגרת משפחתית שלמה. ברג מתארת בפברואר 1941 ביקור שערכה אצל חברתה לספסל הלימודים מלודז', לולה רובין. וכך כותבת עליה מרי ברג: תיאור זה משקף היטב את התפרקות המסגרת המשפחתית ואת התפקיד החדש שנאלצו בני נוער לקחת על עצמם. עם הגירוש לגטו הפכו בני נוער להורים ולמפרנסים בעל כורחם. אילוץ זה שינה גם את דפוסי התפקוד בחיי היום יום, מלחמת קיום הקשה הפכה אותם למבריחים מפרי חוק ולזייפנים. שיטות פעולה אלה דרשו אומץ לב, תחכום ותושייה, אשר באו לידי ביטוי מובהק בשל תנאי החיים בגטו.
ההתפרקות המשפחתית הבדידות והרעב שהיו נפוצים בגטו ורשה נתנו את אותותיהם על הדחיפה להקמת משפחות חדשות. נערות שאיבדו את בני משפחתן ואת עבודתן או שלא הצליחו להשיג מקור פרנסה עבורן ועבור בני משפחותיהם מצאו עצמן נישאות לגברים מבוגרים בעלי יכולת כלכלית. מרי ברג מציינת לא מעט מקרים של נערות שעשו כן, "וזוגות רבים כגון אלה מצויים בגטו: נערות צעירות ביותר ובחורים קשישים. אין כמעט לראות צעיר בודד בגטו" (שם, עמ' 100).
שכיחות המחלות, הגברת המצוקה הכלכלית והרעב גרמה אף היא לפרוק המסגרת המשפחתית. מרי ברג מספרת על חבריה, בני גילה, שנאלצו לנטוש את משפחותיהם ומקום מגוריהם בשל התפרצות מגיפות בהוריהם, "אמה של אדזיה פיאסקובסקה חולה בטיפוס:משפחתה גרה ברחוב כרמליצקה, שהמגפה בו קשה במיוחד. אדזיה הוכרחה לנטוש את ביתה, והיא גרה עכשיו אצלי. אף אביו של מישה חולה. מיטק פיין פרש והלך לאחד הכפרים ולא שמענו מאומה אודותיו. אביו של סטפן מנדלטרוט מת בטיפוס" (שם, עמ' 82). משברים כגון אלה שפגעו באורח חיי בני הנוער גרמו לשינויים בתפקודם בחיי היום יום ולתמורות במעמדם בתוך המשפחה, מרביתם הוכרחו ליטול על עצמם תפקידים אחראיים תוך שהם מנתקים עצמם משגרת החיים של עולם המתבגרים הטיפוסי כמו התגייסות לעולם העבודה לטובת סיוע למשפחותיהם.
מרי ברג מבחינה בשינויים הפיזיולוגיים שעברו נערים עם החרפת הרעב ואובדן המשפחה במרוצת השהייה בגטו. באחד המקרים היא גילתה "ילד קטן, שדמה לכבן שלוש עשרה, התעלף מחולשת רעב לפני ימים אחדים בשער ביתנו". חולשתו של הנער נגעה ללבם של בני הבית והם שכרוהו כעובד ניקיון והפכוהו כחלק מיושבי הבניין, בתוך כך זכה לחליפה ישנה כתמורה לעבודתו במקום הסמרטוטים שלבש קודם לכן, מדי פעם שילמו לו שכר של מספר זהובים עבור עבודתו. כאשר התוודעה אליו מרי היא למדה על גורלו הקשה, "נתברר לי, כי הוא קשיש הרבה מכפי שחשבתי. בן שמונה עשרה הוא, ואך גוו הצנום והנמוך משווה לו דמות של ילד. הוא יתום מאב ומאם וחסר כל" (שם, עמ' 63). התפוררות המשפחה, הבדידות שהייתה מנת חלקם של בני נוער רבים הביאה אותם לכלל חרפת רעב וסכנת מוות, חלק מן הנערים ניסו למצוא לעצמם, כאמור, תחליפים בנישואין מאולצים או על ידי התחברות כלשהי למשפחות אחרות ולמסגרות חלופיות על מנת לזכות בתמיכה מסוימת.
התגייסות לעבודה
מצוקת המחסור בגטו השפיעה, כאמור, על כלל אוכלוסיית הגטו, לרבות בני הנוער. מרי ברג חוזרת ומתארת כיצד התגייסו בני נוער לעבודות שונות על מנת להשביע את רעבונם. בסדנה הגרפית בה למדה נתקלה ברג בנערים ונערות ששימשו מודלים לציור דיוקנאות סביב נושא ה"סבל", ועליהם היא כותבת את הדברים הבאים: "מודלים אינם חסרים לנושא מעין זה. הם מצפים ממש בתור, בבקשתם לשמש אותנו ולהרוויח פרוטה דלה. לעיתים תכופות נרדמים הם בשבתם לעומתנו על הבימה: ומשנעצמות עיניהם, דומים הם לגוויות מתים". מרי ברג מתארת במיוחד את דמותה של נערה (ילדה) בת אחת עשרה ששימשה אף היא כמודל לפרחי הציירים, "בהיותה על הבימה עמדה ורטטה רטט קדחת נורא כל כך, עד כי לא יכולנו לציירה. מישהו הציע להגיש לה אוכל. ומשניתנה לה עיסת לחם בלעה ברעדה את מחציתה האחת ואילו את מחציתה השנייה עטפה בזהירות בפיסת עיתון. "זה בשביל אחי הקטן", בארה ואמרה, "הוא מחכה בבית, ועלי להביא לו מעט אוכל" (שם, עמ' 46). המצב הכלכלי בגטו והידרדרות המצב הבריאותי פגע באופן אנוש בצעירים ביותר, שנאלצו חרף מצבם הקשה להשתתף בפרנסת קרוביהם, רבים מהם לא החזיקו מעמד.
במקרים לא מעטים נאלצו נערים לנשור מבית הספר על מנת להתפרנס. מותם של האב או האם או לחלופין יציאתם ממעגל העבודה העביר את הנטל הפרנסה על שכמם של בני הנוער, "חבר, רומק קובאלסקי, הצליח לקבל משרת משגיח. מפאת דחקותו הכלכלית נאלץ לפרוש מבית הספר לציור ולחפש עבודה. אביו מת בשעת מצור ורשה ומאז הוטל עליו לפרנס את אמו ואחותו הקטנה, כל זמן שעוד נשתיירו בידם חפצים למכירה, הסתדרו במידת מה אך משאזלו התכשיטים והפרוות מביתם, הוכרח רומק לעבוד". במשרתו זכה רומק בשל קרבת משפחה לאחד מחשובי היודנראט בגטו ורשה, עבודתו כמשגיח הייתה קשה ביותר ורבת אחריות, מרי ברג מציינת כי היה עליו לפקוח עין על פועלים היוצאים משערי הגטו לבל יבריחו חפצים אל תוך הגטו, "אם ייתפש מישהו בניסיון הברחה, הרי הוא ורומק גם יחד צפויים לעונש מוות. עבודתו נמשכת שתים עשרה שעות ביום, החל משבע בבוקר וכלה בשבע בערב. ובשובו ממנה הביתה אין בכוחו לגרור את רגליו העייפות." ברג מתארת את הדכדוך בו היה נתון הנער שהוכרח לעסוק בסוג זה של עבודה ולוותר על לימודיו, "לבו של רומק חדור מרירות. כל שאיפתו בחיים היא ללמוד ליצור. הוא משתוקק להיות אדריכל, לבנות בניינים ולא להרסם כמעשהו היום" (שם, עמ' 56). ברג ממשיכה ומדווחת ביומנה על חוויותיו הקשות של רומק במקום עבודתו, לא אחת עמד בסכנת חיים וגילה כושר עמידה יוצא דופן מול אכזריותם של משגיחיו הגרמנים,
גורלן של הנערות היה קשה במיוחד. הרעב, העוני והבדידות גרמו לחלקן למכור את גופן ולהפוך למאהבות של בעלי האמצעים בגטו. העת שהיא מתארת את אווירת ההפקרות שהתפשטה בגטו ואת מקום מפגשם של הגורמים השליליים שחיו בו היא כותבת: בצד התיאור העגום את ההידרדרות המוסרית של בגטו, שהפכה נערות רעבות לקרבנה, רומזת מרי על פעילותם המחתרתית של בני הנוער המאורגנים בתנועות הנוער ואשר שמו להם למטרה להילחם ביסודות ששיתפו פעולה עם הכובש הגרמני ולחסלם בכל דרך.
מרי ברג מביאה עדויות על מצבם של בני נוער בגטו השני בגדלו אחרי ורשה – גטו לודז’. אחד מידידיה מתקופת מגוריה בלודז' הצליח לחמוק משם ולהגיע לגטו ורשה. על פי עדותו של הניק זילבר, הידיד שברח מגטו לודז', אולצה כל אוכלוסיית הגטו, לרבות בני נוער להשתתף במאמץ העבודה. הניק מתאר את סוג העבודה שהוטל עליו לבצע כעונש על עבירה קטנה שעבר על ידי בית הדין של היודנראט, "הניק נשפט זה לא מכבר עבור משוגה פעוטה והוטל עליו לשאת, עם עוד חבר, גווייה מאחת הדירות. הגווייה הייתה רקובה למחצה". הניק דיווח למרי כי כל חבריה ללמודים עובדים בפרך, אמנם בראשית 1940 עדיין למדו מרביתם בבית הספר אולם אחר כך נסגר בית הספר במצוות השלטונות הגרמניים. מצבו הגופני של הניק הלך ומחמיר, ברג כותבת כי "זו הפעם הראשונה, מאז בואו לכאן, שעצר כוח לקום ולהלך",(מרי ברג, גטו ורשה, עמ' 139).
מרי ברג כותבת על נער אחר מבין ידידיה שעזב את לימודיו ויצא לעבוד כאות מחאה כנגד התנהגותו של אביו שנמנה עם גדולי המבריחים בגטו והיה, בניגוד ולעיתים על חשבון שאר יושבי הגטו, בעל אמצעים רבים, "טדק שייר עובד בזמן האחרון, בלא ידיעת אביו, באחת הטחנות. מצפונו ממריץ אותו לעסוק בעבודות תועלתיות, הואיל ואין הוא רוצה – כפי שאמר לי – לחיות על חשבון רווחיו הבלתי כשרים של אביו",(מרי ברג, גטו ורשה, עמ' 119). מתברר, כי האקלים הבלתי מוסרי שנבע לא אחת ממלחמת הקיום הנואשת של תושבי הגטו לא הצליח לסחוף עמו מקצת מן הנערים שלא רצו לקחת בו חלק ולשמור על הערכים שעל פיהם התחנכו לפני המלחמה.
מרי ברג מתייחסת ביומנה גם לבני הנוער המאורגנים בגטו. לדבריה, התירו השלטונות הגרמנים לקבוצות מתנדבים לצאת מתחומי גטו ורשה ולעבוד את האדמה בחוות ובשדות שמחוץ לעיר, "נוער הגטו זוכה בהזדמנות לצאת ולנשום אוויר מרחבים רענן. רוב הנערים בקבוצות החקלאים הנם חברי תנועות הנוער הציוניות, המאמינים כי באורח נס יצליחו להימלט מפולין ולעלות לארץ ישראל, והם שמחים לאפשרות לרכוש הכשרה חקלאית… " (שם, עמ' 54). ואמנם, חברי תנועות הנוער החלוציות שמרו בגטו על האידיאלים שבהם האמינו וניסו לממשם אף בתנאיו הקשים של הגטו. מרי, בתארה אותם, מביעה סוג של ספקנות לגבי הבנתם את המציאות הסובבת, אם כי מציינת בהמשך כי, "אני מסתכלת ברגשי גאון בטורי נערים ונערות אלה, שעה שהם חוזרים מעבודתם, פניהם שזופי שמש, גוום זקוף וחזותיהם רווים אוויר שדות ירוקים. קלחי גזר זהובים טריים וצנוניות אדומות בולטים מתרמיליהם. כל אחד נושא עמו ככר לחם לתחומי הגטו, אולם הגרמנים מעלימים עינם מזאת, מהיותם זקוקים לכח עבודתם של הנערים", (שם). חברי תנועות הנוער הציוניות היו בבחינת עדה סגורה ובעלת ייחוד, דברים אלה ניכרים אף מדרך תיאורה של מרי ברג, הם לא נתנו לחיי הגטו לפרק אותם מהמסגרת והערכים שעל פיהם התחנכו. בתחילה ניסו להסתגל לחיי הגטו ולהמשיך ולצאת לטבע ואף לעבוד בתחום החקלאות כדי להכשיר עצמם לעלייה לארץ ישראל. יחד עם זאת, כאשר חשו כי גורלם של היהודים נגזר לרצח ולכיליון היו הם הראשונים שהסיקו מסקנות מעשיות והחלו להתארגן במחתרות ולהתכונן ללחימה כנגד הכובש הגרמני.
היומן
מהדורה מורחבת:
תיאודור הנדריק ואן דה פלדה
ביוגרפיה
מטפלת מינית גרמנייה-אמריקאית וניצולת השואה ד"ר רות וסטהיימר, הידועה בכינויה ד"ר רות, אמרה שזה הספר הראשון בנושא מין שהייתה לה הזדמנות לקרוא כמה עמודים ממנו, כשהייתה ילדה בת עשר בפרנקפורט, גרמניה.
בשוודיה הפרוטסטנטית והסוציאל-דמוקרטית, הספר "Det fulländade äktenskapet" היה ידוע ברבים, אם כי נחשב לפורנוגרפיה ולא מתאים לקוראים צעירים עוד בשנות ה-60. התרגום לאנגלית, "Ideal Marriage: Its Physiology and Technique", היה היצירה הידועה ביותר בנושא זה במשך כמה עשורים, הודפסו מחדש 46 מהדורות, והספר נמכר בהרבה יותר מחצי מיליון עותקים.
בשנת 1905 הראה ואן דה פלדה שנשים מבייצות רק פעם אחת בכל מחזור וסת.
אלופוגלוסוס
אלופוגלוסוס (שם מדעי: Alopoglossus) הוא סוג של לטאות בנות הקבוצה דמויי לטאה שהן היחידות במשפחה אלופוגלוסיים (Alopoglossidae). בעבר השתייכו למשפחה לטאות ממושקפות אך הופרדו ב-2016 למשפחה עצמאית. ישנם 28 מינים בסוג זה שהוגדר ב-1885 בידי החוקר.
אלו לטאות נאוטרופיות החיות רק ביערות אמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית בגבהים של 100 עד 1,500 מטר והן פעילות לילה. לטאות אלה מזכירות את בני משפחת הלטאיים והן אוכלות כל, לרוב חרקים וטרף דומה שהם תופסים בלשונם.
מרי סיימון
מרי ג'נין מיי סיימון (באנגלית: Mary Jeannie May Simon, באינוקטיטוט: Ningiukudluk; ) היא שדרנית רדיו לשעבר, פקידת ממשל ודיפלומטית קנדית, שהחל מ-26 ביולי 2021 מכהנת כמושלת הכללית של קנדה.
סיימון נולדה בכפר קנגיקסאלוג'ואק שבחבל נונאוויק של פרובינציית קוויבק. בשנות ה-70 היא עבדה לזמן קצר כמפיקה וכקריינית רדיו בתחנת CBC North. בהמשך היא נכנסה לעבודה בשירות הציבורי, שימשה כחברה במועצת אגודת האינואיטים של צפון קוויבק והייתה בעלת תפקיד מרכזי במשא ומתן על הסכם שארלוטטאון. בשנים 1994–2004 כיהנה סיימון כשגרירה הראשונה של קנדה לענייני חוג הקוטב, וכן כמובילת המשא ומתן להקמת המועצה הארקטית. בשנים 1999–2002 היא גם כיהנה כשגרירת קנדה בדנמרק. ב-6 ביולי 2021 הכריז ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו שסיימון מונתה להחליף את ז'ולי פאייט כמושלת הכללית של קנדה. סיימון היא המושלת הכללית ה-30 מאז איחוד קנדה, האישה החמישית בתפקיד והאדם הראשון ממוצא אינואיטי בתפקיד.
ראשית חייה
מרי סיימון נולדה בכפר קנגיקסאלוג'ואק לבוב מרדון מיי, סוחר פרוות ממוצא אירופאי, שניהל מסחר עם חברת מפרץ הדסון, ולננסי מיי, אישה ממוצא אינואטי. היא למדה בבית הספר הפדרלי בקוג'ואק (לשעבר פורט צ'ימו), לאחר מכן בבית הספר התיכון פורט קרסון שבקולורדו, ארצות הברית, והשלימה את השכלתה התיכונית בלמידה מרחוק בקוג'ואק. בשנות ה-70 היא עבדה לזמן קצר כמפיקה וכקריינית רדיו בתחנת CBC North.
סיימון היא השנייה במשפחה של שמונה ילדים (ארבעה אחים ושלוש אחיות). היא אם לשני בנים ולבת אחת. אחיה, ג'וני מיי, הוא טייס נודע. היא נשואה לעיתונאי והסופר ויט פרייזר, לשעבר ראש נציבות הקוטב של קנדה. סיימון דוברת אנגלית ואינוקטיטוט, והתחייבה ללמוד צרפתית במהלך כהונתה כמושלת הכללית.
קריירה
סיימון החלה את הקריירה שלה בשירות הציבורי כאשר נבחרה כמזכירת מועצת המנהלים של מועצת אגודת האינואיטים של צפון קוויבק. ב-1978 היא נבחרה כסגנית נשיא המועצה ובהמשך נבחרה כנשיאת המועצה, תפקיד בו היא שמשה עד 1985. במהלך תקופה זו היא גם הייתה מעורבת בפעילות הארגון "אינואיטים מאוחדים בקנדה". סיימון הייתה אחת מהאינואיטים הבכירים למשא ומתן על תהליך השבת הריבונות של חוקת קנדה במהלך ועידות השרים הראשונים שהתקיימו בשנים 1982–1992 וכן במהלך הדיונים בוועידת שארלוטטאון ב-1992. היא שימשה כחברה בוועדה ליישום הקמתה של נונאווט ב-1993 וכן כמנהלת-שותפה לענייני מדיניות וכמזכירה של הוועדה המלכותית לענייני הילידים.
סיימון שימשה במגוון של תפקידים בוועידת האינואיטים של חוג הקוטב, בתחילה כחברה במועצה המנהלת בשנים 1980–1983, כנשיאת הוועידה בשנים 1986–1992, ונציגה מיוחדת בשנים 1992–1994. במהלך תקופה זו היא סייעה להשגת אישור מממשלת רוסיה לאפשר לאינואיטים מחצי האי הצ'וקצ'י להשתתף בעצרת הכללית של הוועידה באלסקה.
ב-1994 מונתה סיימון על ידי ראש ממשלת קנדה ז'אן קרטיין כשגרירה הראשונה של קנדה לענייני חוג הקוטב, משרה בה היא החזיקה עד ראשית 2004. כשהיא פעלה על פי הנחיות ממשלת קנדה, היא החזיקה בתפקיד מוביל במשא ומתן להקמת מועצה של שמונה ארצות, שידועה כיום כמועצה הארקטית. הצהרת אוטווה ב-1996 הייתה ההקמה הרשמית של המועצה, שבה משתתפים באופן פעיל עמים ילידיים מהמרחב שסביב לקוטב הצפוני. במהלך התקופה בה היא כיהנה כיושבת ראש המועצה הארקטית, ובהמשך כנציגה בכירה של ממשלת קנדה לאזור הארקטי, היא פעלה בשיתוף פעולה צמוד עם נציגים ילידיים קבועים של המועצה הארקטית, ועם נציגי שבע הארצות הנוספות החברות במועצה.
במהלך תקופה זו, כיהנה סיימון גם כשגרירת קנדה בדנמרק בשנים 1999–1992. בשנים 1997–1999 היא גם הייתה חברה בוועדה הציבורית המייעצת להסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה לשיתוף פעולה סביבתי. בשנים 1997–1998 היא הייתה יושבת ראש הוועדה וכן הייתה נגידת אוניברסיטת טרנט. ב-2001 היא מונתה כיועצת למועצה הבינלאומית לפתרון סכסוכים במרכז קרטר.
מנובמבר 2004 ועד פברואר 2005 סייעה סיימון בכתיבת הדוחות על מושבי המעקב המגזריים שהוכרזו על ידי ראש הממשלה פול מרטין בעקבות "השולחן העגול של העמים הילידיים של קנדה לחיזוק היחסים על בריאות למידה, שיכון, הזדמנויות כלכליות, משא ומתן ודין וחשבון על התוצאות", שנערך ב-19 באפריל 2004.
בשנים 2004 - 2005 הייתה סיימון יועצת מיוחדת לאגודת האינואיטים של חצי האי לברדור בנוגע להסכם תביעות הקרקע שלהם. ב-7 ביולי 2006 היא נבחרה כנשיאת ארגון "אינואיטים מאוחדים בקנדה".
המושלת הכללית של קנדה
ב-2010 נכללה סיימון ברשימת המועמדים לתפקיד המושל הכללי של קנדה. בסופו של דבר נבחר אז דייוויד ג'ונסטון.
הממשלה הפדרלית החלה בתהליך איתור מחליף קבוע למושלת הכללית ז'ולי פאייט בעקבות התפטרותה בראשית 2021. סיימון הוזכרה כמועמדת המובילה לתפקיד כבר בשלבים הראשונים, בהתחשב במורשתה הילידית ותודעתה הפוליטית להתפייסות עם הילידים. ב-6 ביולי 2021 הכריז ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו שהמלכה אליזבת השנייה אישרה את מינויה של סיימון כמושלת הכללית ה-30 של קנדה. ב-22 ביולי היא התקבלה לראיון מיוחד עם המלכה אליזבת, בו היא מונתה במינויים מיוחדים כנגידת מסדר קנדה, מסדר הכבוד הצבאי, מסדר הכבוד המשטרתי ומסדר סנט ג'ון (בקנדה), וב-26 ביולי היא הושבעה רשמית לתפקידה בפרלמנט של קנדה.
על חומות העולם
על חומות העולם (באנגלית: Up the Walls of the World) הוא ספר מדע בדיוני מאת ג'יימס טיפטרי ג'וניור (שם העט של אליס שלדון), משנת 1978. זה היה הספר הראשון באורך מלא שכתבה, מאחר שלפני כן יצרה לעצמה שם בתחום הסיפור הקצר. הספר תורגם לעברית על ידי עמנואל לוטם, ויצא ב-1978 בהוצאת עם עובד.
הספר חוקר את האפשרות שטלפתיה היא אמיתית, כמו גם כוחות מוחיים אחרים. הוא מתאר באופן אוהד ניסיונות פלישה לכדור הארץ על ידי חוצנים בעלי כוחות טלפתיים מתקדמים, מן הכוכב טיירי.
הוא בוחן את נושא התבונתיות בצורות חיים שונות אשר מתקיימות בסביבות שונות מאוד, במחשבים ובתושב החלל העמוק אשר מתקיים בצורת רשת צמתים מפוזרים. הכישרון של שלדון ניכר בכתיבתה באופן משכנע את החוויות של כל היצורים השונים האלו.
הסיפור מתרחש בשלוש סביבות אשר מתפתחות במקביל.
לאוואל
{{פירושונים|
ראו גם
}}
בריאן רוי
קריירת מועדונים
רוי החל את קריירת הבוגרים שלו באייאקס אמסטרדם. בעונת הבכורה שלו באייאקס, 1987/88, ערך רוי 12 הופעות, וסיים עם קבוצתו במקום השני בליגת העל ההולנדית. בעונת 1988/89 רוי הפך לשחקן משמעותי הרבה יותר, וערך 26 הופעות, בהן הבקיע חמישה שערים, ושוב סיים עם אייאקס במקום השני. עם זאת, הודחו רוי ואייאקס מגביע אופ"א על ידי ספורטינג ליסבון כבר על ידי סיבוב מוקדמות אחד. גם בעונת 1989/90 הודחו רוי ואייאקס מגביע אופ"א כבר בסיבוב הראשון. בסיום עונה זו, זכה רוי עם אייאקס באליפות, כשהוא מבקיע שלושה שערי ליגה ב-29 הופעות. עם זאת, אייאקס ורוי לא זכו להשתתף בגביע אירופה לאלופות בעונה העוקבת, בגין עונש השעיה מאירופה שספגה הקבוצה באותה עונה. בעונת 1990/91 סיימו רוי ואייאקס במקום השני בליגת העל ההולנדית. בעונת 1991/92 רוי סיים עם אייאקס שוב במקום השני בליגה. בסיום עונה זו, זכו רוי ואייאקס בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במפגש גמר כפול על טורינו, כשרוי שיתף פעולה בעונה זו עם דניס ברגקאמפ, ג'ון ואן טסחיפ וארון וינטר.
בקיץ 1992 עזב רוי את אייאקס לאחר חמש עונות, וחתם בפוג'ה, ששיחקה אז בסרייה א' האיטלקית. רוי שיתף פעולה בתקופתו בפוג'ה עם שחקנים כלואיג'י די ביאג'ו, חוסה צ'אמוט ואיגור קוליבאנוב. בעונת 1992/93 הבקיע רוי שלושה שערים ב-20 הופעות, וסיים עם פוג'ה במקום ה-12 בליגה. בעונת 1993/94 הפך רוי לשחקן משמעותי הרבה יותר בפוג'ה כשהבקיע 12 שערים ב-30 הופעות, וסיים עם קבוצתו במקום התשיעי בליגה.
בקיץ 1994 נמכר רוי מפוג'ה לנוטינגהאם פורסט, העולה החדשה לפרמייר ליג, תמורת 2.9 מיליון לירה שטרלינג. עונת הבכורה של רוי בנוטינגהאם, 1994/95, נחשבה להצלחה גדולה. בעונה זו רוי שיתף פעולה בהתקפה עם סטן קולימור, הבקיע 13 שערי ליגה, וסייע לנוטינגהאם לסיים במקום השלישי המפתיע, ואף להשיג כרטיס לגביע אופ"א. בעונת 1995/96, אחרי שקולימור נמכר לליברפול, רוי הפך לאפקטיבי פחות בנוטינגהאם, וסיים את העונה עם שמונה שערים ובמקום התשיעי בליגה. עם זאת, רוי ונוטינגהאם השיגו הישג נאה בגביע אופ"א, בו הגיעו עד לרבע הגמר, ונעצרו על ידי באיירן מינכן. בעונת 1996/97 סבל רוי מפציעה, וסיים את העונה עם שלושה שערי ליגה ב-19 הופעות. נוטינגהאם ורוי נשרו בסיום אותה עונה לצ'מפיונשיפ, ורוי בחר לעזוב את נוטינגהאם.
בקיץ 1997, נמכר רוי מנוטינגהאם להרטה ברלין מהבונדסליגה תמורת 1.5 מיליון לירה שטרלינג. בעונת הבכורה שלו בהרטה ברלין, 1997/98, סיים רוי עם הקבוצה במקום ה-11, והבקיע שער אחד ב-22 הופעות. בהמשך, רוי סבל מפציעות רבות וערך הופעות ספורות בכל עונה. בעונת 1998/99 סיים רוי עם הרטה במקום השלישי בליגה, ובעונת 1999/00 סיים במקום השישי. את עונת 2000/01 החל רוי בהרטה, אך עבר במחצית העונה בחזרה לליגת העל ההולנדית כשחתם בנאק ברדה. עד לסיום עונת 2000/01 רוי ערך 14 הופעות בנאק ברדה והבקיע שני שערים, וסיים את העונה במקום התשיעי. בשנת 2002 החליט רוי לפרוש ממשחק פעיל בגין הפציעות הרבות מהן סבל, אך חזר לשחק לתקופה קצרה בשנת 2004 בקבוצת וורקינגטון מהליגות הנמוכות באנגליה.
קריירה בינלאומית
רוי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת הולנד בשנת 1989. רוי זומן לסגל ההולנדי למונדיאל 1990, בו הודחה הולנד בשמינית הגמר על ידי נבחרת גרמניה המערבית, אך לא שיחק דקה במונדיאל זה. בשנת 1992 זומן רוי לסגל ההולנדי ליורו 1992. בטורניר זה רוי היה שחקן משמעותי ופתח בהרכב בכל ארבעת המשחקים של הולנד, שצלחה את שלב הבתים והודחה בחצי הגמר על ידי דנמרק בפנדלים. רוי זומן לסגל ההולנדי למונדיאל 1994 וגם בו היה שחקן משמעותי, כשהוא אף הבקיע שער ניצחון במשחק בו הולנד ניצחה 1–2 את מרוקו במחזור האחרון של שלב הבתים, ובזכות כך סיימה ראשונה בבית. רוי והולנד הודחו ברבע הגמר של מונדיאל 1994 לאחר הפסד 2–3 לברזיל. רוי השתתף עם הולנד במוקדמות יורו 1996, אך לא זומן לטורניר עצמו. למעשה, רוי ערך את הופעתו ה-32 והאחרונה במדים הלאומיים באפריל 1995 בהפסד 1–3 לצ'כיה במוקדמות יורו 1996.
קריירת אימון
רוי אימן במספר קבוצות נוער של אייאקס אמסטרדם, ובשנת 2010 אימן למשך מספר חודשים את קבוצת המילואים של המועדון.
תארים
עם אייאקס אמסטרדם:
קנית
קנית (שם מדעי: Acrocephalus) הוא סוג ציפורים קטנות במשפחת הקניתיים, המכיל כ־35 מינים. בעבר סוג זה היה שייך באופן כללי למשפחת הסבכיים של העולם הישן, אך מחקרים מ-2012 העלו את הקניות, לצד משפחות רבות אחרות, למעמד של משפחה עצמאית; כשהסבכים נעשו לעל-משפחה.
גבם של מיני הקנית בצבע חום-זית, גחונם בהיר יותר, והגרון לבנבן. אורכם נע בין 19 עד 12.5 ס"מ. כמה מהם מפוספסים, אחרים חלקים, זנבם המעוגל מבדיל אותן מהשיחניות הדומות להן. למינים רבים צדודית ראש שטוחה, מה שהעניק לסוג את שמו המדעי, Acrocephalus, שמגיע מיוונית עתיקה: akros, פירושו "הגבוה ביותר", ו-kephale, "ראש"; ייתכן שנאומן ונאומן (אב ובן, אורניתולוגים גרמניים שהגדירו את הסוג) חשבו ש-akros פירושו "חד, שפיצי". מאחר שהמינים בסוג זה דומים, ההבחנה ביניהם אינה קלה. סימן היכר חשוב הוא השירה החוזרת והחקיינית ובעלת קריאות קרקרניות וגדפניות.
הקניות נמצאות לרוב בצומח על גדות ביצות, אגמים, נחלים ומקורות מים אחרים, אולם מקום חיותן המועדף הוא חישות הקנה ומכאן שמן העברי. צבעי גופן של רוב הקניות תואם את צבע הקנה מאשתקד, כלומר חום צהבהב ולבנבן. הקנית ניזונה בעיקר מחרקים וחסרי חוליות ולעיתים גם מפירות קטנים. מינים רבים נודדים, בעיקר אלו המתרבים באזורים בעלי אקלים ממוזג.
המין הכי פחות מוכר בסוג זה, קנית גדולת מקור (Acrocephalus orinus), נמצא מחדש בתאילנד במרץ 2006. הוא נמצא פעם אחת בלבד קודם לכן, ב-1867. מין נוסף בסכנת הכחדה הוא קנית בצרה, שמוצאו בדרום עיראק. בקיץ 2006 נמצאו זוגות בודדים מקננים לראשונה מחוץ לגבולות עיראק, בעמק החולה.
קנית בישראל
בישראל נצפו 10 מינים מהסוג קנית:
עד כאן צעירים למען ישראל
עד כאן הוא ארגון ימני העוסק בביצוע תחקירים ובפעילות ציבורית נגד תופעות שהוא מגדיר כפוגעות בחוסנה ובתדמיתה של מדינת ישראל. עד היום פעילותו הפומבית הייתה כנגד אירגוני שמאל ישראלים וארגונים פלסטיניים. הארגון פועל כיום תחת עמותת "עד כאן צעירים למען ישראל", אולם בעבר פעל תחת עמותות אחרות. נכון ל2021 יותר משליש מתקציב העמותה מגיע מחוץ למדינת ישראל.
הארגון מחדיר שתולים לארגונים הנתפשים בעיניו כארגונים אנטי-ישראליים, מתוך מטרה לאסוף מידע אודות אותם ארגונים, לפרסם את הממצאים באמצעי התקשורת או למסור אותם לידי רשויות החוק. הארגון פועל בשיתוף עם ארגוני ימין נוספים וחברי כנסת ממפלגות הימין במטרה להגביל ארגונים מהסוג האמור, לסיכול הבנייה הפלסטינית הבלתי חוקית בשטחי C לקח חלק בקמפיין נגד ממשלת בנט־לפיד והקואליציה עם מפלגת רע"מ, ועתר נגד התמודדות המפלגה לכנסת ה־25.
פעילות
גלעד אך הקים בקיץ 2013 את עמותת "מגן לישראל יהודית ודמוקרטית" שהפעילה בעבר את הארגון. העמותה הנוכחית הוקמה ב-21 בספטמבר 2015 על ידי אבירם זאבי (עובד המשרד לביטחון הפנים) וליאור בן צור.
בין השנים 2014–2019 ביצעו חברי הארגון תחקיר על שוברים שתיקה, תעאיוש, בצלם, שומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם, אנרכיסטים נגד גדרות, עקבות-ארכיוני הכיבוש, לוחמים לשלום ועוד. לדברי הארגון במהלך הפעילות נחשפו שורה של עבירות אשר לכאורה מבוצעות בקביעות על ידי הארגונים.
בכמה מקרים פעילות הארגון לא הובילה להגשת כתבי אישום נגד הנילונים, בשל העדר תשתית ראייתית מספקת. הארגונים הכחישו את טענות 'עד כאן' על הפצת שקרים מצידם, והאשימו את הארגון ברדיפה פוליטית. כמו כן הארגון מקיים פעילות חינוכית ועורכת הרצאות במכינות קדם צבאיות ובמוסדות לימוד.
תחקיר על עזרא נאווי
בשנת 2021 קבעה מעבדת זיהוי פלילי כי מסמכים של "עד כאן", בהם אחד המסמכים המפלילים לכאורה את נאווי, היו מזויפים.
תחקיר על ארגון 'שוברים שתיקה'
בכתבה שפורסמה בידיעות אחרונות בינואר 2016, חשף "עד כאן" תיעוד של פגישה בין מנכ"ל משרד החוץ לשעבר, אלון ליאל, לפעילי ארגון "שוברים שתיקה". במהלך הפגישה דיבר ליאל על חשיבותה של הפעולה מחוץ לישראל דווקא, וכן על דרכים לגרום להוצאת ישראל מהאו"ם ולהחרמתה ממשחקי פיפ"א. לשאלה כיצד יש להציג לציבור הישראלי את פעילות הארגון מחוץ לישראל, אמר ליאל: "תשובה שלדעתי אסור לענות אותה, למרות שהיא תשובה נכונה, שהקרב בתוך ישראל הוכרע... אני מאמין שרק הקהילה הבינלאומית, כמו במקרה של דרום אפריקה, יכולה לשנות את דעת הקהל".
בכתבה דיבר ליאל גם על פעילותו לסיכול מינויו של דני דיין לשגריר ישראל בברזיל. בעקבות הכתבה הודיע ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו כי דני דיין ימונה לשגריר בברזיל, או שלא ימונה שגריר כלל. שר החינוך נפתלי בנט אמר: "אני מתחיל לחשוב אולי שיש בעיה ב-DNA של משרד החוץ... אם אנשים כמו אלון ליאל שהו במשך מספיק זמן במשרד החוץ יש שם בעיית עומק... כשהפירומן מספר 1 עומד בראש המערכת אז איזו הסברה הוא יסביר את ישראל?".
בינואר 2016 פרסם "עד כאן" סרטון שבו נחשף כי ארגון "שוברים שתיקה" העביר במזומן כספים לפעילי ארגון תעאיוש עזרא נאווי וגיא בוטביה, ודרכם גם לסעיד עוואד - תושב יטא, הטוען לבעלות על שטח בדרום הר חברון. בכתבה שפורסמה בחדשות ערוץ 2 פורסם כי גם ארגון שומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם העביר כסף לנאווי. מארגון זה נמסר בתגובה כי הכסף הועבר לנאווי על שירותי הסעות שסיפק וסיורים לעורכי דין, וכי העבודה איתו הופסקה עם פרסום התחקיר ב"עובדה". לאחר מכן נמסר גם כי נאווי עבד בארגון "בשבריר משרה". מארגון שוברים שתיקה נמסר בתגובה: "אנחנו לא עובדים אצל השטאזי ולא מגיבים לשטאזי. מי שרוצה מדינת משטרה דוגמת הגוש הסובייטי – שיבושם לו".
במרץ 2016 שידר ערוץ 2 תחקיר שהתבסס על צילומים שערכו פעילי "עד כאן", ולפיו פעילי "שוברים שתיקה" אוספים מידע מסווג מחיילים שהגיעו אליו. לתחקיר הגיב ראש הממשלה בנימין נתניהו ואמר כי בכוונתו לחקור את הנושא ושר הביטחון משה יעלון הנחה את צה"ל לפתוח בבדיקה. התחקיר גרר גינויים כלפי "שוברים שתיקה" גם מצד חברי הכנסת יאיר לפיד ואיתן כבל. בפברואר 2019 הודיע היועץ המשפטי לממשלה כי לא תיפתח חקירה בנושא. ב-5 במרץ 2020 הוגשה עתירה לבג"ץ על ידי 'עד כאן' וארגון הביטחוניסטים בדרישה להורות ליועמ"ש לפתוח בחקירה נגד ארגון שוברים שתיקה. העתירה נדחתה.
באותו התחקיר בערוץ 2 פורסם שארגון שוברים שתיקה גובה עדויות מחיילים בשירות סדיר ומעובדי מדינה בניגוד לחוק. עוד פורסם שארגון שוברים שתיקה הורה לכאורה לפעילה בשם פרימה בוביס להתגייס למת"ק שכם כי שם קורים הדברים "הכי מעניינים".
ב-14 ביוני 2016 פרסם "עד כאן" הקלטה של אחראי קשרי החוץ של שוברים שתיקה, יהודה שאול, שבה הוא אומר לתיירים ש"מתנחלים הרעילו את כל מערכת המים של הכפר הפלסטיני". כתגובה פרסם הארגון סרטון על קטעי אלימות של מתנחלים נגד פלסטינים.
בשנת 2016 הגישו נציגי "עד כאן" תביעת דיבה בסך 1.2 מיליון ש"ח נגד ארגון שוברים שתיקה. בתביעה טענו כי שוברים שתיקה "המציאו עלילת דם מרושעת והפיצו אותה ברחבי העולם כדי לצייר תמונה כאילו צבא ההגנה לישראל איננו אלא צבא של פושעי מלחמה לא מוסריים". התביעה נדחתה והתובעים נדרשו לשלם לשוברים שתיקה 12,000 ש"ח.
תחקיר על ארגון 'לוחמים לשלום'
משנת 2017 פרסם ארגון 'עד כאן' מספר אירועים שהתרחשו בארגון 'לוחמים לשלום' שתועדו על ידי פעיל שהסתנן לשורות הארגון.
באוקטובר 2019 פרסם 'עד כאן' תחקיר לפיו מסמך פנימי של הביטחון המסכל הפלסטיני, שסווג כסודי ביותר, הגיע לידיו, וממנו עולה שבכיר בביטחון המסכל מקיים קשר שוטף עם נטע חזן, פעילה בארגון 'לוחמים לשלום'. התחקיר פורסם בערוצי תקשורת ממוסדים. בתביעת דיבה שהגישה חזן נגד האדם שהעביר לעד כאן' את המסמך, קבע בית המשפט שהמסמך איננו אמין - הבכיר בביטחון המסכל שלפי התחקיר היה בקשר עם 'לוחמים לשלום', הפסיק לעבוד ברשות שמונה שנים לפני התקופה הרלוונטית. בנוסף בדיקה של המעבדה לזיהוי פלילי העלתה חשד שהמסמך מזויף.
תחקיר על מכון 'עקבות'
ביולי 2018 פרסם 'עד כאן' דו"ח על פעילותו של "מכון עקבות", שכמצוין באתר האינטרנט שלו הוא מרכז "לתיעוד, מחקר וקידום של זכויות אדם במסגרת הסכסוך". בדו"ח של 'עד כאן' נטען שמכון עקבות פועל לחשיפת הארכיונים המסווגים של צה"ל, שב"כ והמוסד מארכיון המדינה, ושמדיניותו היא "להציג 'פשעים' שבוצעו לטענתם בידי ממשלות ישראל וההתיישבות היהודית" ושלצורך כך הארגון מנסה ליצור מייצג של פעילות בלתי חוקית. בדו"ח נטען שגנז המדינה, יעקב לזוביק, קיבל את עמדת מכון עקבות שדרשה לקצר את תקופת המגבלה על חומר ארכיוני.
עוד העלה 'עד כאן' טענות נגד פרופ' גדי אלגזי, חבר במועצת הארכיונים העליונה, שלטענתם קידם אג'נדה הדומה לזו של ארגון 'עקבות' בתיאום עם גנז המדינה. ביולי 2017 פנו ב'עד כאן' לגנז המדינה בדרישה "לחשוף את ההתנהלות החשודה מול ארגון 'עקבות' ולפעול בדבר חשיפת חומר ארכיוני בהתאם לדין". ביוני 2018 פתחו בעצומה הקוראת לראש הממשלה לפעול בעניין. לאחר חודשיים נפגש שגריר ישראל בשווייץ, יעקב קידר, עם עמיתיו במשרד החוץ השווייצרי ודרש מהם, בהוראת ראש הממשלה בנימין נתניהו, לחדול מהמימון של מכון עקבות.
תחקיר על תוכנית 'אחוות עמים'
באוגוסט 2017 פורסם בערוץ 2 תחקיר של 'עד כאן' על תוכנית 'אחוות עמים' של השומר הצעיר העולמי, שבה נראים משתתפי התכנית מקיימים פעילויות במאחז פלסטיני בלתי חוקי בשם צומוד, שהוקם כמה חודשים קודם לכן. 'אחוות עמים' היא תוכנית של תנועת 'השומר הצעיר העולמית' הפועלת כחלק מתוכניות 'מסע' של הסוכנות היהודית ובמימונה. במסגרת התכנית מגיעים צעירים מחוץ לישראל למשך חמישה חודשים שבהם הם עוסקים בסכסוך הישראלי פלסטיני. משתתפי התוכנית הובאו לפעילות במקום למשך ימים עד שבועות, בין היתר עם פעילי ארגון 'לוחמים לשלום'. בתחקיר האמור נראים פעילי התכנית נאבקים בחיילים המגיעים למאחז בהנחייתם ובעידודם של הפעילים הפלסטינים במקום. הצילום תועד על ידי דניאל רוט, ראש התכנית, במטרה לתעד את האלימות של חיילי צה"ל.
ב-2 באוגוסט 2018 הגיש 'עד כאן' תלונה ליו"ר הסוכנות היהודית נתן שרנסקי בדבר המימון של 'אחוות עמים' על ידי פרויקט מסע של הסוכנות. באוקטובר באותה שנה הופסק המימון.
תחקיר על ההשתלטות הפלסטינית הבלתי חוקית בשטחי C בעידוד האיחוד האירופי
במרץ 2020 פורסם בחדשות 13 תחקיר של 'עד כאן' החושף את ממדי ההשתלטות הבלתי חוקית של הרשות הפלסטינית על אדמות בשטחי C, הממומנת ברובה על ידי האיחוד האירופי. התחקיר בוצע על ידי אנשי הארגון שהסתערבו וקיימו ראיונות מצולמים עם ראשי התכנית ברשות. בחלק מהמקרים סברו ראשי התכנית שהם משוחחים עם נציגי תקשורת מאירופה.
לפי דבריהם של בכירי הרשות המנהלים את תוכנית ההשתלטות, 70 אחוזים מכספי הסיוע האירופי לרשות מיועדים לתוכנית זו. במסגרת התוכנית בונה הרשות בשטחי C ללא אישור ותיאום עם מדינת ישראל, וכן נוטעת וסוללת כבישים, במטרה ליצור רצף פלסטיני במקומות אסטרטגיים ולבלום רצף ישראלי. אחד המצולמים אומר כי "נציג מהאיחוד האירופי אמר לי תתכנן כאילו אין כיבוש, אל תגביל את עצמך. מאז זה הפך להיות המשפט המנחה שלנו, הוא אמר לי אל תגיד לי היהודים מסכימים או לא מסכימים, זה לא עניינם, זה האדמה שלך".
לפי העולה מהתחקיר - שיתוף הפעולה כולל ארבעה שלבים: 1. תמיכה אירופאית - עידוד הפלסטינים לפעול בנושא, והזרמת תקציבים לשם כך. 2. ניהול אסטרטגי - עזרה בביצוע תוכניות מושקעות ברמה מדינית, המיועדים לייצר רצפים פלסטינים ולפגוע ברצפים יהודיים באופן אסטרטגי, תוך שהאו"ם מאפשר למתכננים להיכנס לשם כך לשטחים צבאיים סגורים. 3. קביעת עובדות בשטח - הרחבת הכפרים הפלסטינים, סלילת כבישים ונטיעת מטעים. 4. קטיעת הרצף הישראלי, מניעה מוקדמת של יצירתו באזורים מועדים לכך, ובידוד יישובים יהודיים. המטרה הסופית של התוכנית היא ליצור, דה-פקטו, מדינה פלסטינית עצמאית. כשלדבריהם: "אין כוח בעולם שימנע ממני לתכנן את פלסטין: את ירושלים, את הבקעה, את הגדה. הכל".
תחקיר על הקשר בין ארגוני זכויות אדם לארגון חמאס
באוקטובר 2022 שודרה הסדרה שתולה בעריכת צבי יחזקאלי, השוטחת את סיפורה של ק', בחורה שוודית שהושתלה בעזרת תנועת "עד כאן" בארגוני זכויות אדם פלסטינים הפועלים ברשות הפלסטינית, ותיעדה קשר ישיר בין החמאס ובין ארגונים כדוגמת BDS ו-ISM.
תמיכה ברפורמה המשפטית
במהלך צעדת המחאה נגד הרפורמה המשפטית לירושלים ביולי 2023 עקבו סוכני "עד כאן" אחר הצועדים, ולטענת סוכן הארגון אחד הצועדים פרץ את הגדרות מסביב לכנסת בעזרת כלי פריצה שהוכנו והובאו מראש למקום.
תגובות
בפברואר 2016 טענו אנשי "שוברים שתיקה" שחשפו פעיל "עד כאן" שמסר עדות, בניסיון להכשיל את הארגון בפרסום מידע מסווג, אך עדותו לא פורסמה. "עד כאן" בתגובה טענו שמדובר באדם שהתנדב בארגון "שוברים שתיקה" כשנה ולקראת פרסום הממצאים נחשף על ידי גופי התקשורת שסיקרו את האירוע. בתגובה לכתבה בתוכנית "עובדה" פרסם בנדט, ב-2016, כי ארגון "עד כאן" ממומן על ידי ועד מתיישבי השומרון, הממומן מכספי משלם המיסים. ועד מתיישבי שומרון וארגון עד כאן הכחישו את הדיווח. בעקבות הכתבה, חשף הכתב חנן עמיאור כי עורכי אתר וואלה לא דיווחו על כך שבנדט הוא בן זוגה של רעות מור, יועצת התקשורת של "שוברים שתיקה". בעקבות כך הודיע אתר וואלה כי בנדט לא יסקר יותר את פעילות ארגון "שוברים שתיקה".
בטור שכתב מזכ"ל תנועת "שלום עכשיו", יריב אופנהיימר, בעיתון "הארץ", האשים את תנועת עד כאן כי לאנשיה אין שום כוונה להציל חיי אדם. "אם הדבר היה בראש מעיניהם" כתב אופנהיימר, "הם לא היו ממתינים עם התחקיר במשך שנה שלמה עד לשידורו בטלוויזיה, אלא מעבירים את ההקלטות של עזרא נאווי למשטרת ישראל עוד באותו היום בו צולמו".
עלמא
עלמא או עלמא אלשעב היה יישוב בגליל העליון שהתקיים ככל הנראה מהתקופה הרומית בארץ ישראל, ועד לתקופה העות'מאנית. במקום נמצאו ממצאים המעידים על פולחן יהודי במקום בתקופת המשנה, ועל משפחות יהודיות שגרו ביישוב בתקופות מאוחרות יותר, לצד משפחות מוסלמיות. משפחת עבו בסיוע משה מונטיפיורי רכשה ב-1839 אדמות בעלמא ובקדש שבגליל העליון. במאה העשרים שכן במקום כפר ערבי שהתקיים עד מלחמת העצמאות. ב-1949 הוקם בסמוך לו המושב עלמה.
היסטוריה
בעלמא התגלה בית קברות יהודי גדול המתוארך לתקופת המשנה על פי מערות קבורה וקברים המיוחסים לתנאים כדוגמת רבן שמעון בן גמליאל הזקן, אלעזר בן ערך, עזריה, אלעזר בן עזריה, אליעזר בן הורקנוס שמעון בן נתנאל יוסי הכהן, ויהודה בן תימא. באתר העתיק של עלמא שרידיהם של שני בתי כנסת קדומים - בחורבת קציון ובמרות מהמאה ה-3 - תקופת התלמוד.
קיימות גם עדויות ותעודות המעידות על יישוב יהודי בעלמא בתקופה הצלבנית בארץ ישראל ובתקופה הממלוכית בארץ ישראל. הכפר היה בשלטון פרנקי עד שנת 1187. רבי בנימין מטודלה אשר ביקר בארץ ישראל בשנים 1169–1172 בערך, מצא בעת ביקורו 50 משפחות ובית קברות יהודי גדול, ובו קברותיהם של תנאים מפורסמים. טקסט עברי אנונימי מתקופת השלטון הפרנקי, מספר כי אדון הכפר היה פרנקי והתושבים מוסלמים ויהודים. כותב הטקסט מספר על הערצת תושבי הכפר לעץ פלאי המחולל נסים, ומציין כי בערב שבת מדליקים יהודים ומוסלמים יחד נרות על קבר אלעזר הצדיק הנמצא בכפר.
בעת החדשה
בתקופה העות'מאנית היו בני הקהילה היהודית מוסתערבים, שעסקו כנראה בעיקר בחקלאות. היישוב היהודי בכפר מוזכר אצל הנוסע משה באסולה וגם בספרי שו"ת של רבי משה גלנטי ומהרי"ט צהלון. בתעודות המס מהמאה ה-16 נמנו בעלמא 288 משפחות ו-140 רווקים מוסלמים, ו-7 משפחות ורווק אחד יהודים. כמה משפחות ותיקות מתושבי פקיעין נושאות את השם "עלמאני", המעיד על מוצאן מעלמא.
במפקד של משה מונטיפיורי שביקר בארץ ב-1839, התברר שיהודי עלמא עברו להתגורר ביישובים פקיעין, שפרעם וחיפה.
בשנת 1875 ביקר בעמוקה חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן, וכתב כי בכפר 200 תושבים, כולם מוסלמים. תושבי הכפר הראו לו את חורבותיו של בית כנסת עתיק, ששרידיו התפזרו ברחבי הכפר: חלק מעמודיו הוצבו במסגד קטן, ומשקוף נאה ומעוטר הונח בסמוך לבית ההארחה המקומי כספסל. על משקוף זה מצא כתובת בעברית: "...על המקום הזה ועל כל מקומות ש... ישראל".
על פי מפקד האוכלוסין משנת 1931 אותו ערכו רשויות המנדט הבריטי, היו במקום 712 תושבים מוסלמים ו-148 בתים נושבים.
שמואל הלל שינקר
הרב שמואל הלל שינקר (שיינקער) (נפטר בכ"ז בטבת תשט"ז, 11 בינואר 1956) היה איש תנועת המוסר, נשיא אגודת הקודש ומייסד ישיבת אור חדש ובית המוסר בירושלים. חתנו של הרב יוסף חיים זוננפלד.
קורות חייו
נולד בקובנה שבליטא לרב אברהם שינקר (ר' אברמצ'יק תאני'ס), תלמיד רבי ישראל מסלנט. למד ב"תלמוד תורה" בקלם, אצל רבי שמחה זיסל זיו, ה"סבא מקלם".
בשנת תרנ"ז, שנה לפני פטירתו, הורה ה"סבא מקלם" לתלמידיו הרב שינקר והרב מרקוס לייסד ישיבה בירושלים שתנוהל ברוח תנועת המוסר. היא הוקמה בחצר שטרויס שבשכונת מוסררה. במשך תקופה מסוימת עמד בראשה הרב יוסף חיים זוננפלד. לימים הוא השיא את בתו לאה לרב שמואל הלל שינקר.
נפטר בירושלים בכ"ז טבת תשט"ז, ביום השנה הראשון לפטירת בנו, ישראל, ונקבר בהר המנוחות.
בנו הרב יהושע ליב היה רב בבולטימור. בתו חיה רוחמה הייתה אשת הרב צבי קופשיץ.
קארסטן ראמלו
קארסטן ראמלו (בגרמנית: Carsten Ramelow, נולד ב-20 במרץ 1974 בברלין המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבאייר לברקוזן ובנבחרת גרמניה בעמדות הבלם והקשר האחורי.