cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הצו העליון
לצו העליון יש השלכות מיוחדות עבור תרבויות שטרם פיתחו את הטכנולוגיה לטוס לחלל בין-כוכבי ("פרה-עיוות"), מאחר שאין להעניק או לחשוף תרבויות פרימיטיביות לכל מידע על טכנולוגיה מתקדמת זו, או על קיומן של תרבויות זרות, פן חשיפה זו תשנה את ההתפתחות הטבעית של אותה ציוויליזציה. אף על פי שזהו היישום היחיד של הצו העליון שהוזכר על ידי קפטן קירק בפרק "The Return of the Archons", עד למאה ה-24 הצו העליון כולל גם מאמצים תכליתיים לשיפור או לשינוי בכל דרך שהיא את המהלך הטבעי של החברה, אפילו אם שינוי זה - כוונותיו טובות ונשמר בסודיות מוחלטת. "פרה-עיוות" מוגדר ככל תרבות אשר עדיין לא השיגה טכנולוגיית מנוע עיוות ולכן, במשתמע, אינה מודעת לקיומם של גזעי חייזרים. צי הכוכבים מאפשר משימות מדעיות לחקור ולנוע בחשאי בין ציוויליזציות פרה-עיוות, כל עוד כל טכנולוגיה מתקדמת נשארת מאחור, ואין כל הפרעה לאירועים או לגילוי זהותם של החוקרים. בדרך כלל, ניתן לעמוד בדרישות אלו באמצעות שימוש בעמדות תצפית סמויות, אבל אנשי פדרציה יכולים להסוות את עצמם כחיים תבוניים מקומיים ולבוא עימם באינטראקציה.
החריגה היחידה לצו העליון היא צו אומגה, אשר על פיו קפטן מוסמך לנקוט בכל האמצעים על מנת להשמיד מולקולות אומגה, לכשאלו זוהו. בכל פעם שצו אומגה נאכף, הצו עליון, בפועל, מבוטל.
טקסט
את הצו העליון ניתן למצוא במסמכי הפדרציה, פרק I, מסמך II, פסקה VII, בה כתוב:
עוד הוגדר בצו באופן הבא:
וריאציות ומקור
בפרק "Bread and Circuses", פרק 25 של העונה השנייה של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", אשר שודר לראשונה במרץ 1968, ואשר עלילתו מתרחשת בשנת 2267, הצו העליון מוגדר במפורש, באופן הבא:
לא ברור אם זה הוא הנוסח המלא של ההוראה, אך עד לאירועים המתוארים בפרק "Infinite Regress" של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", אשר מתרחש בשנת 2375, נחשף כי לצו העליון יש 47 תתי-הוראות. עם זאת, ברגע שזיהום התרחש, אנשי צי הכוכבים רשאים להתערב ישירות על פני כוכב הלכת כדי לנסות ולמזער את הנזק ככל האפשר, עם פתיחות ביחס להשלכות החשיפה. לדוגמה, בפרק "Bread and Circuses", ג'יימס קירק וצוותו חקרו את גורלם של אנשי צוות של אונייה על פני כוכב לכת, ובו-זמנית ניסו לשמור בסוד מנין הגיעו, גם בעת שהשליטים כבר היו מודעים לכך. לעומת זאת, בפרק "Patterns of Force", שבו צוות מגלה כי משקיף תרבותי של הפדרציה זיהם את התרבות שבה הוא היה אמור רק להתבונן.
נראה כי מקורו של הצו העליון לאי-התערבות הוא הוולקנים. בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: המפגש", נאמר כי אילולא טיסת העיוות ההיסטורית של זפרם קוקרן, ספינת החלל הוולקנית שחלפה הייתה תופסת את כדור הארץ כלא מוכן עדיין למפגש ראשון, ולכן התעלמו ממנו; בפרק "Fight or Flight" מהסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", ט'פול מתייחסת למדיניות אי-ההתערבות של הוולקנים. עם זאת, המדיניות לא יושמה באופן מיידי, ולא היה קיימת בכדור הארץ טרם הקדמת הפדרציה: בפרק "Civilization" של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", צ'ארלס טאקר מעיר שהאיסור הוא מדיניות וולקנית, לא אנושית. בפרק אחר, "Dear Doctor", קפטן ג'ונתן ארצ'ר אומר:
הצו העליון לא הפך לחוק מחייב אלא רק מספר שנים לאחר הקמת הפדרציה - בפרק "A Piece of the Action" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", ספינת החלל האופק (Horizon), ספינת פדרציה וותיקה, ביקרה בכוכב לכת פרימיטיבי, והשאירה מאחור מספר פריטים אשר גרמו לשינוי משמעותי בתרבות הפלנטה - הבולט שבהם: הספר Chicago Mobs Of The Twenties, אשר הפך במהרה לתבנית שעל פיה בנו התושבים את החברה שלהם.
מקור אלטרנטיבי מגיע מהפרק "Observer Effect" של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", שבו מתגלה כי גם האורגניאנים (גזע החייזרים) דובקים במעין צו עליון. עם זאת, מאחר שצי הכוכבים לא יוצא מגע ראשון באופן רשמי עם האורגניאנים, עד לאירועי הפרק "Errand of Mercy" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", לא ידוע מה השפעה, אם בכלל, שהייתה להם בפיתוח הצו העליון של הפדרציה.
בחיים אמיתיים, יצירת הצו העליון מיוחסת לג'ין ל. קון, אף על פי שישנן טענות באשר לשאלה האם סופר המדע בדיוני תיאודור חידקן, שכתב אודות הצו העליון בתסריט לסדרה המקורית שלא נעשה בו שימוש, הוא זה שהגה ראשון את הרעיון. הצו העליון משקף את "השערת גן-החיות" כהסבר לפרדוקס פרמי. בריאיון עם ג'ין רודנברי במהדורת 1991 של המגזין "The Humanist", הוא רמז לכך שאולי שורשיו של הצו העליון נעוצים באמונתו כי מיסיונרים נוצרים מפריעים לתרבויות אחרות.
פילוסופיה ואלגוריה
סיפורי "מסע בין כוכבים" השתמשו בצו העליון כבתחבולה ספרותית המאפשרת מחקר של אינטראקציות עם חברות פחות מתקדמות ללא גיבורים שיש להם יתרון מכריע של גישה נוחה ולשימוש בטכנולוגיה שלהם. מאז שמסע בין כוכבים השתמש באופן עקבי באינטראקציות עם חייזרים כאלגוריה לעולם האמיתי, הצו העלון שימש כתבנית לספר סיפורים שדומים לאלו של חברות אנושיות אמיתיות והאינטראקציות שלהם עם חברות פחות מתקדמות טכנולוגית, כגון אינטראקציה בין התרבויות המודרניות ועמים ילידים. בהשקפה הפילוסופית של מסע בין כוכבים, לא משנה כמה טובות הן הכוונות של העמים המתקדמים, אינטראקציה בין טכנולוגיה מתקדמת לבין חברה פרימיטיבית יותר היא תמיד הרסנית.
בעלילה הבדיונית, הצו העליון נוצר על ידי צי הכוכבים ופדרציית הכוכבים המאוחדת זמן קצר לאחר שנוסדו. מאז, הצו הראשון הופר בהזדמנויות רבות, הן בטעות והן בכוונה. לפעמים, כאשר ספינת חלל של הפדרציה מתרסקת על כוכב לכת שבו ציוויליזציה פרה-עיוות, הניצולים או ההריסות נאספים על ידי הילידים, ואז זה משפיע על החברה שלהם, במיוחד כאשר הטכנולוגיה של הפדרציה נתפסת ומצורפת אל הטכנולוגיה של כוכב הלכת. לפעמים, הצו העליון מופר בכוונה. בסביבות שנת 2266, בפרק "Patterns of Force" של הסדרה המקורית, המשקיף התרבותי וההיסטוריון ג'ון גיל יצר משטר המבוסס על גרמניה הנאצית על כוכב פרימיטיבי במאמץ מוטעה ליצור חברה ששילבה את מה שהוא (בטעות) תפס כיעילות הגבוהה של דיקטטורה פשיסטית בפילוסופיה שפירה יותר, ובכך זיהם את ההתפתחות התקינה והבריאה של התרבות על כוכב הלכת. למרבה צערו, ההתערבות הוכיחה עצמה כהרת אסון, כאשר ראש החברה, הכפוף אל גיל, הפך לתאב כוח אשר אימץ את אותה העליונות הגזעית והאידאולוגיה הרצחנית של המקור, ואילץ את אנשי צי הכוכבים להתערב ישירות כדי למזער את הפגיעה בחברה.
עד לעידן של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", הוראת הצו העליון חל לא רק על תרבויות "פרה-עיוות", אלא גם על כל תרבות שאיתה צי הכוכבים בא במגע. במצבים כאלה, הצו העליון אוסר כל מעורבות עם ציוויליזציה ללא הסכמה או הזמנה מהמנהיגים החוקיים של החברה שבאה לידי ביטוי, ובהחלט אוסרת מעורבות כלשהי בפוליטיקה פנימית של ציוויליזציה. הבנה זו של הצו העליון דומה לרעיון של "ריבונות וסטפאלית" במדע המדינה.
לדוגמה, ב-"מסע בין כוכבים: הדור הבא", בפרק "Redemption", כאשר האימפריה הקלינגונית חוותה מלחמת אזרחים קצרה, קפטן ז'אן-לוק פיקארד סירב לבקשתו של הקנצלר גאורון לסייע לו, אף על פי שהוא היה השליט הלגיטימי של האימפריה, ואף על פי שהרומולאנים נחשדו באספקת נשק לצד שכנגד, מאחר שמלחמת האזרחים נחשבה לקונפליקט פנימי. אף על פי שהצו העליון לא הוזכר במפורש, ניתן להניח שעליו התבסס פיקארד כאשר סירב לגאורון, לאור דוגמה בהמשך, ב-"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", כאשר הממשלה הזמנית של באג'ור חוותה מאבק כוחות שכמעט הוביל למלחמת אזרחים. במהלך עימות הזה, מפקדו של קומנדר בנג'מין סיסקו, מפקד תחנת החלל חלל עמוק 9, מזכיר במפורש את הצו העליון, ומורה לו לפנות את כל אנשי צי הכוכבים מהתחנה, מאחר שהמצב/העימות, שיכריע כיצד תורכב ממשלת באג'ור הבאה, נתפס כעימות פנימי לבאג'ור, ואין זה מעניינה של הפדרציה, כך סברו, להשפיע על החלטתם של הבאג'ורנים בעניין זה.
אף על פי שהיה ידוע שהקרדאסים מספקים נשק לצד אחד, מפקדו של סיסקו ציין כי "קרדאסים אולי מתערבים בעצמם במלחמות אזרחים של אחרים, אבל אנחנו לא". הדבר מדגיש כי הפדרציה מחשיבה הוראת הצו העליון כמחייב עבורה, והיא איננה מצפה שממשלות אחרות יצטרפו אליה ולא מנסה לשכנע אותן לעשות זאת.
ב-"מסע בין כוכבים: וויאג'ר", נעשה שימוש בצו העליון יותר מפעם אחת כמכשיר עלילה, כמו גם, ויותר מפעם אחת, הקפטן קתרין ג'יינוויי החילה את הצו העליון גם במצבים שבהם ברור כי אין מעורבות של ציוויליזצית פרה-עיוות. ("State of Flux", "Maneuvers") כמו כן, לפחות בשני פרקים שונים שבם נתקלו בתרבויות שהייתה בידם טכנולוגיה שהייתה יכולה לקצר את משך מסעם הביתה, "Prime Factors" ו-"Future's End (Part II)", מדיניות הדומה לצו העליון צוטטה כבסיס לסרב לבקשתה של ג'יינוויי להעניק לה ולצוות שלה גישה אל אותה טכנולוגיה. בפרק "Infinite Regress", נעמי וויילדמן מגלה שיש 47 תתי-הנחיות לצו העליון.
השלכות
ניתן לראות ברעיון של אי-ההתערבות כדבר המונע זיהום של שפה ומנהגים ייחודיים. מצד שני, התמסרות לעיקרון אי-ההתערבות הוכיח את עצמו מעבר לכך. המסירות לו היא כזו, שנכון לשנת 2364 צי הכוכבים התיר ל-60 גזעים להיכחד.
לפחות במקרה אחד (פרק הסדרה המקורית "A Private Little War"), שבו שני פלגים שונים של גזע אחד היו במלחמה אחד עם השני, הוראת הצו העליון פורש כאומר שלאף צד לא יכול להיות יתרון (כלומר, שיש לשמור על מאזן כוחות). בגזע הזה, כאשר נחשף כי הקלינגונים היו מספקים לאחד מהגזעים נשק מתקדם, קפטן קירק הגיב בחימוש הסיעה האחרת עם אותם כלי הנשק. זה הביא למרוץ חימוש בכוכב לכת זה, ונתפס כמקביל בדיוני למירוץ החימוש של תקופת המלחמה הקרה, שבה ארצות הברית לעיתים קרובות חימשה צד אחד של הסכסוך, וברית המועצות חימשה את הצד השני (פרקטיקה הידועה כמלחמת פרוקסי). מרוץ חימוש דומה שימש כסיפור הרקע של פרק הדור הבא "Too Short a Season". לעומת זאת, קפטן הוויאג'ר ג'יינוויי סירבה לאפשר לקייזון-ניסטרים ולקייזון-אוגלה להשיג טכנולוגיה של משכפלים, בהאמינה כי הדבר יטה את מאזן הכוחות בין סיעות הקייזון. ("State of Flux").
על כוכב לכת שבו היו שני מינים של חייזרים ילידים ותבונתיים, האחד סבל ממצב מתקדם של הפרעה גנטית ניוונית. לא התקיים מחקר אחר תרופה למחלה, מאחר שנקבע כי המין המתקדם יותר, שנגוע במחלה, הוא בעל מרקם גנטי חלש יותר, וכי המין השני הוא מתקדם יותר מבחינה גנטית. לעזור לגזע הגוסס נתפס כמעשה המנוגד לטבע. למרות העובדה שאירוע זה התרחש בפרק "Dear Doctor", בסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", לפני שנוסדה הפדרציה ולפני שנקבע הצו עליון, הדבר משקף את השקפת עולמם של בני האדם ובעלי בריתם, בשנים שקדמו להקמתה של הפדרציה.
במקרה אחר, ספינת חלל עמדה וצפתה באובדן אטמוספירה של כוכב לכת, תהליך אשר יחסל את כל החיים על הכוכב, לרבות החברים הנותרים האחרונים של ציוויליזציה פרימיטיבית, ולא התערבה כדי להציל את חייהם. עם זאת, משקיף מטעם הפדרציה סירב לעמוד מנגד ולא לעשות דבר, והפר את הצו העליון על ידי הצלת אותה קבוצה קטנה של ציוויליזציה.
ישנן מסקנות שונות באשר למטרת עיקרון אי-ההתערבות. אחת היא שהמטרה אינה מקדשת את האמצעים. לא משנה כמה טובות היו הכוונות, להגעה ולביצוע שינוי יכולות להיות תוצאות הרות אסון. מסקנה נוספת (שנרמזת בפרק "Dear Doctor") היא אמונה שלאבולוציה יש "תוכנית", המניעה מינים לכיוון יעדם. ההפרעות אפוא חייבות להיות לא טבעיות, בכך שהן דוחפות לכיוון המנוגד למה שאמור לקרות.
דמויות מסוימות ראו בצו העליון כמדיניות שלילית, משום שהוא מונע כניסת טכנולוגיה (בעיקר טכנולוגיה רפואית), תרבות ומשאבים שעשויים לשפר את איכות החיים. הוא גם נחשב גישה של פחדנות מוסרית על ידי במבקרים של הפדרציה - שהצו העליון נותן תירוץ שלא לפעול. בתקופת הכיבוש האכזרי של כוכב הלכת באג'ור על ידי הקרדאסים בראשית המאה ה-24, הפדרציה סרבה לפעול, בטענה כי, מאחר שבאג'ור הייתה באותה העת חלק מהאיחוד הקרדאסי, הרי שהכיבוש הוא עניין פנימי של הממשלה הקרדאסית, ולעזור לבאג'ורים יפר את הצו עליון. באג'ורים רבים התרעמו על הפדרציה במשך שנים לאחר הכיבוש, על כי נקטה בגישה זו. אלו שתומכים בצו העליון אמרו כי לאף אחד אין את הזכות לכפות את אמות המידה שלו על אחרים, וזו לא פחדנות מוסרית לשמור על עיקרון קשה, אבל בסופו של דבר מועיל, אל מול פיתוי.
ביקורת
ביקורת אחת לגבי הצו העליון היא שהוא מיושם באופן שאיננו עקבי, בהתאם לחשיבות האסטרטגית של כוכב לכת כזה או אחר, או בהתאם לנסיבות שבהן צוות ספינת החלל מוצא את עצמו. לדוגמה, כחלק מהעוינות של הפדרציה עם האימפריה הקלינגונית (דאז), קפטן קירק נצטווה ליצור קשר עם האורגניאנים - גזע חייזרים המצוי לכאורה לפני העידן התעשייתי, בפרק "Errand of Mercy". בנוסף, קירק הפר ישירות חוקים ו/או מנהגים של עולמות זרים, בפרקים "Friday's Child", "For the World Is Hollow and I Have Touched the Sky", "The Cloud Minders", "The Apple", "The Return of the Archons" ו-"A Taste of Armageddon", על מנת להשיג מטרה מסוימת עבור הפדרציה, או להציל את חייהם של אנשי הצוות שלו, או שניהם.
בפרקים "The Return of the Archons" ו-"The Apple" נעשית התייחסות לעיקרון אי-ההתערבות של הצו העליון על ידי ספוק. בפרק "The Return Of The Archons", קפטן קירק אומר שהצו העליון מתייחס אל "תרבות חיה וצומחת", על מנת להצדיק הוראת התערבות במה שהוא רואה כתרבות שאיננה מתפתחת, הנשלטת על ידי מחשב. בפרק "The Apple", ספוק מציין כי ייתכן שפיקוד צי הכוכבים לא יסכים עם הבחירה שלו להפריע לתרבות הנשלטת על ידי מחשב, וקירק משיב: "אני מוכן לקחת את הסיכון הזה".
ישנם פרקים אשר בהם היה צריך להזכיר את הצו העליון, אך הדבר לא נעשה. בפרק "The Paradise Syndrome", האנטרפרייז מנסה להציל כוכב לכת טרום-תעשייתי על ידי הזזת אסטרואיד שהיה במסלול התנגשות עמו; כאשר ד"ר מקוי שואל את קירק האם יש צורך להזהיר את תושבי הכוכב, קירק וספוק רק מציינים כי האנשים לא יהיו מסוגלים להבין את האזהרה, ואף אחד מהם לא מתייחס אל הצו העליון. בפרק "The Cloud Minders", קירק מתערב במבנה החברתי של הכוכב על מנת להשיג את התרופה היחידה הקיימת למגפה ביולוגית קשה.
סיבותיו של אדמירל מתיו דוהארטי להפרת הצו העליון, בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: המרד", בתקופתו של פיקארד, מזכירות את הסיבות שקפטן קירק נתן לד"ר מקוי ב-"Private Little War", אבל פיקארד רואה בהן חסרות תוקף. בפרק "Homeward", ניקולאי רוז'נקו משתמש בטכנולוגיית ההולודק על מנת להציל את הבוראלאנים ולאכוף את מה שהוא מאמין שהוא כוונתו של הצו העליון, אף על פי שפיקארד כבר אמר שמעשיו מפירים את הנוסח המפורש של הצו העליון. בפרק "Pen Pals", קפטן פיקארד מתקן מצב, שנוצר כתוצאה ממגע עם תושבת של כוכב לכת פרה-עיוות, בכך שזכרונותיה נמחקים. בפרק "Who Watches the Watchers", הזיהום שנעשה הוא רציני מדי מכדי להיות מתוקן על ידי מחיקות זיכרון, כך שקפטן פיקארד מחליט ליצור קשר ישיר עם המנהיגים של הציוויליזציה. כך עשה גם בפרק "First Contact", אף על פי שבפרק זה מעורב עולם שנמצא על סף השגת טכנולוגיית טיסת עיוות, ולכן זכאי ל-"מגע ראשון". לבסוף, בפרק "Natural Law", אנשי צוות הוויאג'ר נקטו צעדים כדי להבטיח את הבידוד המוגן של אנשים פרימיטיביים, אפילו מציוויליזציה מתקדמת יותר שחולקת איתם את אותו כוכב הלכת.
לעומת זאת, הפרק "Justice" של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" לא מסביר במפורש אם העם האידו הוא פרה-עיוות, או אם הם היו מודעים למסע בין כוכבים של זרים להם, טרם ביקורה של האנטרפרייז. אם אכן מדובר בעולם פרה-עיוות, הרי שבעת שווסלי קראשר נידון לגזר דין מוות - הצו העליון כבר הופר, והצלתו, תוך החרפת היחסים הדיפלומטיים, ייתכן שאיננה מהווה הפרה של הצו העליון כשלעצמה.
אף על פי שמעולם לא נראתה העמדה לדין בגין הפרת הצו העליון, באף אחד מהפרקים של הסדרות ובאף אחד מסרטי הקולנוע, תשע הפרות מתועדות של קפטן פיקארד מובאות כראיה נגדו, בחקירה בסגנון "ציד מכשפות" הנראית בפרק "The Drumhead". בנוסף, הרומן הלא-קאנוני של מסע בין כוכבים, ששמו Prime Directive, מאת ג'ודית וגארפילד ריבס-סטיבנס, עוסק בהשלכות הפוליטיות של הפרה שבוצעה לכאורה על ידי קפטן קירק, וכן בהשלכות על הקריירה שלו. בקאנון, קפטן קירק עצר את קפטן טרייסי, מפקד האקסטיר (Exeter), כאשר כנגד האחרון נמצאו ראיות, לכאורה, כי הפר את הצו העליון. עם זאת, לא ידוע מה קרה בעקבות מעצרו ולאחריו.
הצו העליון של הזמן
הצו העליון של הזמן (באנגלית: Temporal Prime Directive; ובקיצור - TPD) נועד למנוע מנוסע בזמן (מהעבר או מהעתיד) מלהתערב בהתפתחות הטבעית של ציר הזמן. ה-TPD נוצר באופן רשמי במאה ה-29, ונאכף באמצעות סוכנות של צי הכוכבים הנקראת "ועדת היושרה של הזמן", אשר מפקחת ומגבילה סטיות מהזרימה הטבעית של ההיסטוריה. עם זאת, כמה מפרקי "מסע בין כוכבים: וויאג'ר" מתייחסים באופן ישיר אל ה-TPD, ומכאן ייתכן כי הוא היה קיים כבר במאה ה-24.
צו זה נחשב "אסור במגע", וכל קצין צי הכוכבים המגיב לשאלה בנוגע לפעולות הקודמות שלו במשפט כגון "אני לא יכול להשיב, בשל הצו העליון של הזמן" בדרך כלל לא יהיה כפוף לביקורת, כל עוד נמצאה צורה כלשהי של חוסר יציבות בזמן, קלה ככל שתהיה.
כפי שהנוסע בזמן מהמאה ה-31 דניאלס חשף בפני קפטן ג'ונתן ארצ'ר בפרק "Cold Front" של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", ככל שטכנולוגיית מסע בזמן הפכה ליותר ויותר מעשית, הסכמי הזמן התגבשו, זמן רב משמעותית לפני המאה ה-31, על מנת לאפשר את השימוש במסע בזמן לצורך לימוד ההיסטוריה, תוך האיסור הגורף על השימוש בו כדי לשנות את ההיסטוריה. פלגים מסוימים דחו את ההסכמים, והובילו למלחמת הזמן הקרה ששימשה כעלילה חוזרת במהלך שלוש העונות הראשונות של אותה הסדרה.
פינק פלויד - החומה
פינק פלויד - החומה (באנגלית: Pink Floyd The Wall) הוא סרט דרמת הרפתקאות מוזיקלי אפי בריטי-אמריקאי משנת 1982 המשלב לייב-אקשן ואנימציה המבוסס על אלבום להקת פינק פלויד בעל אותו השם מ-1979. את הסרט ביים אלן פארקר בעוד ג'רלד סקארף אייר וביים את קטעי האנימציה המרובים בו. אלן מרשל הפיק את הסרט על פי תסריט מאת רוג'ר ווטרס מתוך האלבום של הלהקה.
הסרט, בדומה לאלבום עצמו, מתאר את סיפורו של פינק, הנקרא בסרט פינק פלויד, כוכב רוק מצליח שבעקבות מות אביו במלחמת העולם השנייה, מאבד את שפיותו ואת דעתו ונהפך למטורף הזוי. הזיותיו המרובות כוללות את הפיכתו של פינק לשליט דיקטטורי עליון הדומה מאוד להיטלר. הסרט מתאר את סיפור חייו של פינק, כולל ילדותו והיותו תלמיד במערכת החינוך הקשה של בריטניה. בסרט מככב בוב גלדוף בתפקיד הראשי לצד בוב הוסקינס, אלינור דייוויד, כריסטין הרגרייבס, מייקל אנסין, ג'יימס לורנסון ואלכס מקאבוי בתפקידים תומכים. מקאבוי זכה לפריצה בזכות תפקידו הידוע בסרט כמורה בית הספר של פינק שידוע בזכות אישיותו הסדיסטית והמזוכיסטית.
החומה יצא לאקרנים ב-15 ביולי 1982 בבריטניה וב-16 ביולי 1982 בארצות הברית וברחבי העולם. בכורת הסרט נערכה בפסטיבל קאן ה-35 של 1982 ב-23 במאי 1982. עם יציאתו, הסרט זכה לביקורות חיוביות מאוד על עיצוב ההפקה, המוזיקה, הכתיבה, הבימוי והאנימציה. אולם תוכנו האלים והסוריאליסטי של הסרט, כמו גם המיניות הרבה בו, זיכו אותו בביקורות חריפות.
בנוסף להצלחה ביקורתית, הסרט הכניס יותר מ-22 מיליון דולר ברחבי העולם לעומת תקציב הפקה של כ-12 מיליון דולר בלבד. מאז יציאתו ועד היום, נחשב הסרט לאחד מהסרטים החשובים והגדולים בכל הזמנים.
עלילת הסרט
לאורך הסרט מוצגים שלבים שונים בהתפתחות הפיזית והנפשית בחייו של הגיבור הראשי של הסרט - פינק פלויד (מגולם על ידי בוב גלדוף). הסרט מתחיל בתקופת ילדותו של פינק, בשנות החמישים המוקדמות בבריטניה. פינק הצעיר גדל בצל מותו של אביו במלחמת העולם השנייה וגינון היתר של אימו עליו כתוצאה מכך. בהמשך חייו, גם כאשר פינק הופך לכוכב רוק מצליח, הוא נותר עדיין בתחושת תסכול ואכזבה.
בסוף שנות השישים פינק מתחתן עם אישה יפה, ועדיין חש ריקנות בחייו, ולאחר שאשתו שוכבת עם גברים אחרים ועוזבת אותו, פינק מתמוטט נפשית ומתמכר לסמים. לאחר שהאמרגן של פינק (מגולם על ידי בוב הוסקינס) מוצא אותו במצב של קהות חושים, הוא מחליט שההופעות חייבות להתקיים בכל מחיר ושולח רופאים אשר נותנים לפינק משככי כאבים שונים ותרופות נוגדות דיכאון. פינק חוזר להופיע, אך בשל המצב הנפשי בו הוא שרוי, הוא חווה הזיות שונות במהלך ההופעות, אשר גורמות לו להאמין שהוא מנהיג של קבוצה פשיסטית, בעלת דמיון רב לתנועות הנאו-נאציות המודרניות, וכי המופעים הם למעשה המפגנים של הקבוצה.
פינק מנסה להתמודד עם הזיותיו ולהילחם בהן. בחלק האחרון של הסרט, המוצג כולו באנימציה, פינק ניצב בפני בית משפט. שלב זה בחייו של פינק מייצג את המצב הנפשי בו פינק מצוי. לאחר שמוצגים במשפט עדויותיהם של אימו של פינק, של המורה הסאדיסט של פינק ושל אשתו, השופט מורה לפינק "למוטט את החומה!".
שחקנים ודמויות
גיבור הסרט. כוכב רוק מצליח אשר מאבד את שפיותו ואת דעתו בשל מות אביו במלחמת העולם השנייה ונהפך למטורף הזוי ובודד, כשבין הזיותיו ,הופך לשליט דיקטטורי.
פיתוח
בשנת 1980 ,כשנה אחרי יציאת האלבום "The Wall" של להקת פינק פלויד, הקולנוען אלן פארקר נפגש עם המאייר הפוליטי ג'רלד סקארף כדי לדון בפיתוח סרט קולנוע באורך מלא המתאר את סיפור האלבום המפורסם. המפיק אלן מארשל אהב את הרעיון ופנה לרוג'ר ווטרס והודיע לו על יצירת הסרט. MGM אהבו את הרעיון ,ולקחו על עצמם לממן, להפיץ ולהפיק את הסרט המיועד ,והעניקו לפרויקט תקציב של 12 מיליון דולר בלבד.
אולם, עוד לפני שהאלבום יצא, הוכרז כי סרט ייעשה.
כתיבה ועיצוב
ג'רלד סקארף השתמש בכישורי האיור והאנימציה שלו ובחברת אפקטים ויזואליים כדי ליצור, לעצב ולאייר את הסגנון והאנימציה של הסרט בעוד רוג'ר ווטרס החל בכתיבת "תסריט" המבוסס על האלבום של הלהקה. בסופו של דבר, בשנת 1981, ההפקה הושלמה מהר מאוד.
צילומים
הצילומים לסרט נערכו בבריטניה ובארצות הברית והחלו בסוף ינואר 1981 ותמו בדצמבר 1981.
פסקול הסרט
השינויים שבוצעו בפסקול הסרט מהשירים המקוריים באלבום "The Wall":
השירים היחידים מתוך האלבום אשר לא נכללו בסרט הם "Hey You" ו-"The Show Must Go On". מרבית הקטעים שהוסרו מהסרט המקורי קיימים כיום במהדורת ה-DVD של הסרט.
אוניברסיטת ויטווטרסראנד
אוניברסיטת ויטווטרסראנד נוסדה בשנת 1896 והיא האוניברסיטה השלישית לפי הוותק בדרום-אפריקה, אחרי אוניברסיטת קייפטאון (שנוסדה בשנת 1829) ואוניברסיטת סטלנבוס (שנוסדה ב-1866). באופן מסורתי היא האוניברסיטה האנגלית הגדולה ביותר בדרום אפריקה, עוד מהתקופה שבה הייתה קיימת חלוקה בין אוניברסיטאות אנגליות ואוניברסיטאות אפריקנאס. החוק להרחבת החינוך האוניברסיטאי משנת 1959 הגביל את רישום הסטודנטים השחורים, אולם, אף-על-פי-כן היו סטודנטים שחורים אחדים שהצליחו לסיים את לימודיהם באוניברסיטה. מקור האוניברסיטה הוא בית הספר למכרות שהוקם ב-1896 בעיר קימברלי על מנת לספק את ביקוש תעשיית המכרות שהתפתחה בקצב מהיר אחרי גילוי היהלומים ואחר כך גילוי הזהב בדרום אפריקה. בית הספר למכרות עבר ב-1903 ליוהנסבורג כששמו החדש היה "המכון הטכני טרנסוואל" וב-1906 קיבל את השם "מכללת אוניברסיטת טרנסוואל". בשנת 1908 הוקם הקמפוס החדש של מכללת אוניברסיטת טרנסוואל בפרטוריה. ב-17 במאי 1910 הקמפוסים בפרטוריה וביוהנסבורג נפרדו וכל אחד מהם הפך למוסד אקדמי עצמאי. הקמפוס ביוהנסבורג צורף מחדש לבית הספר הדרום אפריקאי למכרות ולטכנולוגיה, ובשנת 1920 שינה את שמו למכללת האוניברסיטה ביוהנסבורג. לעומת זאת הקמפוס בפרטוריה נשאר מכללת האוניברסיטת טרנסוואל עד שנת 1930 כשהפך לאוניברסיטת פרטוריה.
בשנת 1921 אישר הפרלמנט הדרום אפריקאי חוק שלפיו הפכה המכללה ב-1 במרץ 1922 לאוניברסיטת ויטווטרסראנד. בהתחלה האוניברסיטה כללה פקולטות לספרות, מדעים, רפואה (כולל רפואת שיניים), מסחר, הנדסה ומשפטים.
קבוצת הכדורגל של האוניברסיטה Wits University FC משחקת כיום בליגת העל הדרום-אפריקאית.
השנים הראשונות: 1922-1896
האוניברסיטה קמה תחילה בשנת 1896 בבית הספר הישן למכרות בקימברלי. על ידי כך הייתה זו האוניברסיטה השלישית לפי הוותק, אחרי אוניברסיטת קייפטאון שנוסה בשנת 1829 ואחרי אוניברסיטת סטלנבוס שהוקמה ב-1866. כעבור שמונה שנים עבר בית הספר ליוהנסבורג וכונה "המכון הטכני טרנסוואל". שמו שונה שוב בשנת 1906 ל-"מכללת אוניברסיטת טרנסוואל". בשנת 1908 הוקם בפרטוריה קמפוס חדש של מכללת אוניבסרסיטת ורנוואל. הקמפוסים ביוהנסבורג ובפרטוריה הופרדו ב-17 במאי 1910, וכל אחד היה למוסד עצמאי. הקמפוס ביוהנסבורג נודע כ"בית הספר הדרום אפריקאי למכרות ולטכנולוגיה", בעוד שהקמפוס בפרטוריה שמר את השם "מכללת אוניברסיטת טרנסוואל" עד שנת 1930, כשהפך לאוניברסיטת פרטוריה. בשנת 1920 הקמפוס ביוהנסבורג הפך למכללת האוניברסיטה של יוהנסבורג.
שנות הפתיחות: 1959-1922
תחילה כללה האוניברסיטה שש פקולטות: אמנויות, מדע, רפואה, הנדסה, משפטים ומסחר. למדו בה כ-אלף סטודנטים ופעלו בה 73 אנשי סגל. בשנת 1923 עברה האוניברסיטה מרחוב אלוף לקמפוס החדש, בפארק מילנר. ב-1925 חנך נסיך ויילס, אדוארד באופן רשמי את הבניין המרכזי החדש שכלל את האולם הגדול. הספרייה הראשונה של האוניברסיטה שהתאחסנה בבניין זמני נהרסה בדליקה בערב חג המולד בשנת 1931. משום כך נערכה התרמה בציבור לצורך איסוף 80,000 לירות שטרלינג על מנת לבנות ספרייה חדשה ולרכוש ספרים. בשנת 1934 נחנכה הספרייה החדשה בשם ויליאם קאלן. בימי השפל הגדול בשנים 1929–1933 התמודדה האוניברסיטה עם מגבלות כלכליות חמורות. עם זאת, היא המשיכה להתרחב בקצב מרשים. מ-2,544 סטודנטים בשנת 1939 עלתה למספר 3,100 בשנת 1945. הבניינים שעמדו לרשותה כבר לא הספיקו והיה צורך לבנות במרכז הקמפוס ביתנים עשויים מעץ וברזל מגולוון שפעלו עד שנת 1972.
בשנת 1948 הבוחרים הלבנים העלו לשלטון בדרום אפריקה את המפלגה הלאומי שהנהיגה את חוקי האפרטהייד. מדיניות ההפרדה הגזעית עוררה בשנת 1957 תגובת מצד האוניברסיטאות ויטווטרסראנד וקייפטאון, אוניברסיטת רודס ואוניברסיטת נטל שפרסמו הצהרה משותפת בשם "האוניברסיטאות הפתוחות בדרום אפריקה" שבה התחייבו לעקרונות האוטונומיה האוניברסיטאית והחופש האקדמי. בשנת 1959 החלטת ממשלת האפרטהייד Extension of University Education Act (הרחבה להחלטה בנוגע לחינוך האוניברסיטאי) הגבילה את קבלת הסטודנטים השחורים בכל האוניברסיטאות. אף על פי כן עדיין התאפשר לכמה נכבדים שחורים לסיים את האוניברסיטה. אוניברסיטת ויטס מחתה נגד המדיניות האפליה החמורה והמשיכה לאמץ באופן עקבי עמדה מנוגדת לאפרטהייד. התעורר סכסוך מתמשך בין המוסד האקדמי למשטר במקביל לצמיחה המסיבית של האוניברסיטה. האוניברסיטה הצליחה עם הזמן להימנע שוב מההפרדה הגזעית, עוד לפני ביטול האפרטהייד בשנת 1990. כמה ממבקריו החריפים ביותר של האפרטהייד, לבנים ושחורים כאחד, צמחו בין כותלי האוניברסיטה.
חיי אדם
תוכן ומבנה הספר
בספר קיצור ההלכות הנהגות ביום-יום ובשבתות וחגים. הספר כולל הסברים רעיוניים ולא רק הלכות (בשונה משולחן ערוך הכולל בעיקרו תמצות ההלכות בלי הרחבה על הסבר טעם ההלכות). רבי אברהם קיבל את הסכמתו של רבי חיים מוולוז'ין על חיבור ספריו, ובטרם הדפסת ספרו חכמת אדם על שולחן ערוך יורה דעה, המליץ לו לסדר את הכללים בספר, במקביל לסימנים שולחן ערוך על מנת לאפשר ללומדים לעיין בהלכות בהרחבה.
הספר עצמו בנוי בחלוקה לפרקים (הנקראים "כללים"). 69 פרקים בהלכות על סדר היום ועוד 155 פרקים בהלכות שבת וחגים.
הספר נחשב לאחד הספרים היסודיים באחרונים ואף מוזכר פעמים רבות בספר קיצור שולחן ערוך של רבי שלמה גאנצפריד ובספר משנה ברורה של רבי ישראל מאיר הכהן. מבין הפוסקים הספרדים, חכם יוסף חיים הביאו רבות בספרו בן איש חי.
מעמדו של הספר
היו שערערו על מעמדו וסמכותו של הספר, משכיוון שבזמן כתיבתו המחבר עסק במסחר ולא כיהן בפועל כמורה הוראה.
רבי חיים חזקיהו מדיני בספרו "שדי חמד" דוחה טענה זו ומונה שורה ארוכה של גדולי תורה שראו ברבי אברהם דנציג פוסק בר סמכא. רבי אברהם דנציג עצמו מסביר את עיסוקו במסחר, ומדוע אין זה אומר שהוא לא ראוי, בהקדמתו לספרו "חכמת אדם".
המהדורה הראשונה הודפסה בשנת ה'תק"ע בעילום שמו של המחבר.
המהדורה השנייה הודפסה בשנת תקע"ט, לאחר שמצבו הכלכלי של הרב דנציג הורע והוא נאלץ להתמנות למורה הוראה בווילנה. במהדורה זאת גילה את שמו.
הספר היה מספרי לימוד ההלכה המרכזיים של יהדות אשכנז האורתודוקסית במאות ה-19 וה-20.
החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20 ספר ההלכה המרכזי הוא המשנה ברורה שריכז את ספרי ההלכה שנכתבו לפניו וכולל ציטוטים רבים מספר "חיי אדם".
במערכת החינוך הממלכתית-דתית בישראל שימש כספר לימוד מרכזי בהלכה בשנים 1962-1972 ולאחר מכן הוחלף על ידי קיצור שולחן ערוך מקור חיים, קיצור שולחן ערוך והמשנה ברורה, על רקע טענות שהוא ספר קשה ומבלבל עבור בני נוער ואף לא עדכני מספיק ביחס להתפתחות הטכנולוגית.
הרב ברוך הלוי אפשטיין שיצא נגד ספרי קיצורי הלכות אמר בספרו "מקור ברוך" לגבי שם הספר: ״חיי אדם״: המחבר בחר בשם טוב לספרו מכיוון שאף לא אחד יעשה קיצור מספרו, שהרי אף לא אחד יקרא לספרו "קיצור חיי אדם". למעשה, ספר בשם "קצור מספר חיי אדם" יצא לאור כבר בתרי"ד (1854) בדפוס יוסף ראובן ראם שבוילנה.
על שם הספר נקראו רחובות בשכונת נחלת יצחק בתל אביב ובשכונת גאולה בירושלים.
כלכלת סינגפור
כלכלת סינגפור היא כלכלה מפותחת המבוססת על שוק חופשי. כלכלת סינגפור נסמכת על ייצור וייצוא מוצרי אלקטרוניקה, ביוטכנולוגיה, פרמצבטיקה, כימיקלים וכן על היותה מרכז פיננסים ומסחר חשוב.
ההילך החוקי בסינגפור הוא דולר סינגפורי.
סקירה
נכון לשנת 2012 סינגפור מדורגת ככלכלה השנייה הכי חופשית בעולם הן על פי מכון הריטג' והן על פי מכון פרייז'ר. כמו כן לפי שני מכונים אלו סינגפור מאופיינת בכמות המעוטה ביותר של רגולציה עסקית בעולם. נוסף על כך, בסינגפור נהוג סחר חופשי ומיסוי נמוך. מאז שנת 1961, צמחה כלכלת המדינה בקצב מרשים של כ-7.5% בשנה, והיא נמנית עם "ארבעת הנמרים של אסיה", יחד עם הונג קונג, קוריאה הדרומית וטאיוואן. עם זאת, המיתון הכלכלי העולמי לא פסח על סינגפור, בשנת 2001 נרשמה צמיחה שלילית בשיעור של 2%, אך בשנים שלאחר מכן הכלכלה חזרה לצמוח בקצב הרגיל.
הכלכלה הסינגפורית נחשבת חופשייה, חדשנית , דינמית וידידותית לעסקים. במשך השנים האחרונות, סינגפור היא אחת מהמדינות הבודדות עם דירוג אשראי טריפל A, והיא המדינה האסיאתית היחידה שמשיגה דירוג זה. סינגפור מושכת כמות גדולה של השקעות החוץ כתוצאה משיעורי מס נמוכים, המיקום שלה, כוח עבודה מיומן, שיעורי מס נמוכים ומדיניות של אפס סובלנות נגד שחיתות. המשק של סינגפור הוא התחרותי ביותר בעולם, על פי הפורום הכלכלי העולמי של דירוג של 141 מדינות, עם התמ"ג השני הכי הגבוה לנפש . ישנם יותר מ-7,000 תאגידים בינלאומיים מארצות הברית, יפן ואירופה בסינגפור.
בשנים האחרונות, המדינה מזוהה כ"גן עדן למיסים" בגלל שיעור המס הנמוך, פטור ממס על הכנסה אישית ופטור ממיסים על רווחי הון. המיליונר אוסטרלי ברט בלאנדי ואחד ממייסד פייסבוק המיליארדר אדוארדו סברין הן שתי דוגמאות של אנשים עשירים שהתיישבו בסינגפור (בלאנדי ב-2013 וסברין ב 2012). בסינגפור האחוז הגבוה ביותר בעולם של מיליונרים, עם אחד מתוך שישה משקי בית בעלי לפחות מיליון דולר נזילים. רכוש זה אינו כולל שטח, עסקים, ומוצרי יוקרה שאם יכללו מספר המיליונרים בסינגפור יגדל משמעותית.
הממשלה בסינגפור מספקת עזרה להומלסים ונזקקים באמצעות המשרד חברתי לפיתוח משפחות, כך שעוני חריף הוא נדיר ביותר בסינגפור. חלק מהתוכנית כולל מתן כסף בין 400 ל-1,000 דולר לחודש למשקי בית נזקקים עבור טיפול רפואי חינם ותשלום שכר הלימוד של הילדים. הטבות אחרות הן החזרים כספיים בגין הליכה לחדר כושר, מתן בונוס כספי עבור ילד חדש במשפחה , בריאות מסובסדת, סיוע כספי עבור נכים, אספקת מחשבים ניידים לסטודנטים עניים בעלות מופחתת , החזרים כספיים עבור נסיעה בתחבורה ציבורית. נכון לשנת 2018 הדירוג של סינגפור מדד הפיתוח האנושי הוא התשיעי בעולם, עם שווי HDI של 0.935. בסינגפור שיעור האבטלה נמוך בשביל מדינה מתפתחת עם שיעור אבטלה שאינו עולה על 4% מ-2005 עד 2014. ברבעון הראשון של 2015, שיעור האבטלה במדינה ירד ל-1.8%. בסינגפור אין שכר מינימום, מתוך אמונה שזה יפחית את התחרותיות בכלכלה. נכון לשנת 2016 התוצר הלאומי הגולמי לנפש בסינגפור הוא 84,214$, במקום ה-8 בעולם. סינגפור ידועה לטובה גם בנמלים שלה. הנמל הימי שלה הוא מהפעילים בעולם ושדה התעופה צ'נגי שבה ידוע ביעילותו וביופיו, ונבחר כנמל התעופה הטוב ביותר בעולם ב-2013. חברת התעופה "סינגפור איירליינס" נחשבת לאחת מהטובות בעולם. מחיר כלי הרכב בסינגפור הוא יקר מאוד והמיסוי הוא מהגבוהים בעולם, זאת כדי למנוע גודש רב בכבישים באי הצפוף. מנגד, התחבורה הציבורית נחשבת ליעילה ונוחה, ומהווה תחליף ראוי.
כלכלתה של סינגפור נחשבת לבלתי מושחתת, ומאופיינת בתחרותיות, חריצות ופריון גבוה. אחוז האבטלה בה נמוך ועומד על כ-2%. במדינה עובדים זרים רבים המהווים כשליש מכוח העבודה.
רחוב אורצ'רד, רחוב הקניות המרכזי של סינגפור הוא אחד ממרכזי הקניות הנחשבים וההומים בעולם.
התפתחות כלכלת סינגפור
עם קבלת העצמאות, סינגפור החלה בתהליך פיתוח מהיר שהוביל אותה מהיותה מדינת עולם שלישי למדינה מובילה בעולם הראשון, בהנהגתו והובלתו של המייסד לי קואן יו. המדינה הצליחה לבנות מערכת כלכלית משגשגת ומפותחת ביותר עם שוק חופשי וכלכלה פתוחה ונקייה משחיתות, חרף היותה מדינה בעלת שלטון אוטוקרטי. היא ניצבת בין המדינות המדורגות כפחות מושחתות בעולם, לצד דנמרק, פינלנד, שוודיה וניו זילנד, וכן כראשונה באסיה כמדינה עם שיעורי השחיתות הנמוכים ביותר לפי (Transparency International).
ניתן להגדיר את סינגפור כ'שווייץ של המזרח הרחוק' בתחום הפיננסי. רוב הבנקים, חברות הביטוח ובתי ההשקעות הגלובאליים המרכזיים ממוקמים בה, מה שמספק לה תשתית פיננסית עסקית טובה עבור האופרציה שמקיימות חברות רב לאומיות, תעשיות יצרניות, עסקים ותאגידים הפועלים בה וממנה.
נמל סינגפור
על אף התפתחותה הכלכלית של סינגפור, נשאר הנמל עוגן משמעותי בכלכלתה.
נכון ל-2012, מדובר הנמל המסחרי השני העמוס ביותר בעולם על פי מדד מעמס האוניות העוברות בו. בנמל עוברות רבע מכלל מספר המכולות בעולם, וזהו נמל המכולות העמוס בעולם. הנמל מטפל בחצי מכמות הנפט הגולמי הנסחר בעולם ואף במדד כמות הסחורות החולפות בנמל, בדרכן לנמלי יעד אחרים, זהו הנמל העמוס בעולם. נמל סינגפור היה, עד לשנת 2005, גם הנמל העמוס בעולם במדד משקל המטענים שחלפו בו, אז נטל את הבכורה נמל שאנגחאי.
תיירות
אחד הסקטורים המתפתחים בסינגפור בשנים האחרונות הוא סקטור התיירות.
נתוני הפתיחה של סינגפור בתחום אינם מרשימים, שכן היא מדינה קטנה, נטולת מבנים עתיקים בעלי ערך היסטורי או חזותי יוצא דופן (דוגמת הטאג' מהאל, מאצ'ו פיצ'ו, הקולוסיאום ברומא וכדומה). כמו כן, אין בה גם אתרי טבע מיוחדים שיכולים למשוך תיירים רבים בזכות עצמם (דוגמת הגרנד קניון, הנהר התת-קרקעי בפלאוון, מפלי איגואסו וכדומה). גם אין בה תצורות נוף מיוחדות, שכן היא פרוסה על כמה איים שמכילים לא יותר ממספר גבעות ושטחים פראיים.
כדי לפצות על כך הוקמו אטרקציות תיירותיות מלאכותיות רבות שיתנו מענה הולם וימשכו תיירים כדי לחוות אותן.
בין השאר ניתן למנות באטרקציות את:
ישראל באולימפיאדת הנכים טוקיו (1964)
משלחת ישראל באולימפיאדת הנכים טוקיו (1964) כללה 20 ספורטאים שהתחרו ב-5 ענפי ספורט.
המשלחת הורכבה מעשרה ספורטאים נכי צה"ל ועשרה ספורטאים נכים חברי מרכז הספורט לנכים של איל"ן. ספורטאים מצטיינים אחרים נופו על ידי ועדה מקצועית בשל התנהגות לא ראויה. בראש המשלחת עמד אריה פינק, מנהל שירותי שיקום והנצחה במשרד הביטחון, וסגנו היה גרשון הוברמן, מנהל מרכז הספורט לנכים. אל המשלחת התלוו מאמני הכדורסל שמעון שלח ויעקב הנדלסמן, מאמנת האתלטיקה עדנה מדליה, מאמנת השחייה מרגלית זוננפלד ושתי אחיות רפואיות.
באולימפיאדה זו הופיע לראשונה מטעם ישראל נציג בענף הרמת משקולות, שלום דלוגץ', לאחר שבאימוניו הוא גבר על השיא האולימפי הקיים ועבר את סף הכניסה למשחקים. חבר המשלחת ישראל אבן-זהב היה לספורטאי היחיד מקרב כלל המדינות שהתבקש להשתתף בחזרות ההכנה לטקס הפתיחה.
הוצאות שיגור המשלחת לטוקיו נחלקו בהתאם להרכבה: נכי צה"ל מומנו על ידי משרד הביטחון, רשות הספורט, הוועד האולימפי ובהשתתפות עצמית של הספורטאים, בעוד חברי איל"ן מומנו על ידי תורמים מיפן ידידי המרכז ובראשם שאול אייזנברג ובוריס סלומוניק.
חבר המשלחת המבוגר ביותר היה מיכאל בן-נפתלי (40) וצעיר המשתתפים היה יעקב בן-אריה (14).
נבחרות ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים שולבה בשתי תחרויות הכדורסל, בדרגות נכות A ו-B, וזכתה במדליית ארד בשתי התחרויות. חברי הנבחרת של נכי צה"ל היו שמואל בן-זכאי, מיכאל בן-נפתלי, צבי בן-צבי, דן וגנר, יואל זינגר, ראובן חברון, שמחה לוסטיג, מנחם מורבה, אברהם מושרקי ויוסף שרב. חברי נבחרת איל"ן היו ישראל אבן-זהב, יעקב בן-אריה, ישראל גלובוס, יצחק גליצקי, שלום דלוגץ', ברוך חגאי (קפטן) ואברהם קפטלוביץ'.
בדירוג ההישגים הסופי מוקמה ישראל במקום השביעי מבין 22 המדינות המשתתפות, לאחר שחברי המשלחת זכו בשבע מדליות זהב, שלוש מדליות כסף, 11 מדליות ארד ורשמו שלושה שיאים עולמיים. ישראל זכתה להכרה במהלך המשחקים והקהל המקומי נהג ללוות את הופעות הספורטאים בקריאות "אל-אל ישראל".
בדרכה של המשלחת חזרה לישראל אירעה תקלה במטוס ואחד ממנועיו שותק כליל. לאחר שחזר המטוס לשדה התעופה בטוקיו המריאו חברי המשלחת בשנית.
זחל"ם
זחל"ם, ראשי תיבות של "זחלי למחצה" (מאנגלית: Half-Track), הוא כלי רכב אזרחי או רכב קרבי משוריין המונע באמצעות שני זחלים מאחור וזוג גלגלים בחזית להיגוי. מערכת המזקו"ם (מערכת זחלים, קפיצים ומרכובים) בירכתיים משמשת להנעת הרכב ומאפשרת את העבירות המיוחדת שלו.
המטרה בשילוב בין זחלים לגלגלים היא לשלב בין העבירות בשטח של רכב זחלי דוגמת הטנק עם היגוי ושליטה של רכב אופני. לעיתים מתווסף לרכב זחלי נטל או "משקל מת" כדי לשפר את החיכוך עם הקרקע ואת כוח הגרר של הכלי, אך אפשרות כזו אינה קיימת בזחל"ם ויש להכביד אותו באמצעות הוספת מטען.
היסטוריה
כבר במחצית השנייה של המאה ה-19 יוצרו טרקטור בעלי מנוע קיטור שהתבססו על עקרון הזחל"ם. ב-1911 המהנדס הצרפתי אדולף קיירסה (Adolphe Kégresse) הסב מספר מכוניות של הצאר של רוסיה לתצורת זחל"ם שנקראה על שמו "זחלי קיירסה". מ-1916 ואילך ניהל המפעל הרוסי פוטילוב פרויקט לייצר זחל"מים צבאיים בתצורה דומה תוך שימוש בחלקי זחל צרפתיים.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, היו ניסיונות רבים בפיתוח זחל"מים אזרחיים לשימושים שונים. כלי רכב בעלתי תצורת זחל"ם הופיעו כגוררי גזעי עץ בתעשיית חוטבי העצים בארצות הברית, בקנדה הורכבו זחל"מים להסעת 20–30 נוסעים על פני שטחים מושלגים ואף יוצר זחל"ם ניסיוני של סיטרואן לנהיגה במדבר.
מלחמת העולם השנייה
זחל"מים מדגמים שונים שירתו באופן נרחב במלחמת העולם השנייה, במיוחד בצד הגרמני, כאשר זחל"מים כדוגמת ה-M3 הופעלו על ידי בעלות הברית וזחל"מים דוגמת Sd.Kfz. 251 הופעלו על ידי מדינות הציר.
הזח"למים במלחמה מילאו שלל תפקידים והיוו פלטפורמה נוחה להתקנים וייעודים רבים ושונים כגון: נגמ"ש, גורר ארטילרי, מרגמה מתנייעת, רכב פינוי רפואי, רכב סיוע הנדסי, רכב לוגיסטי, רכב פיקוד, ואחרים. זחל"מים אף שימשו כבסיס לתותחים נגד טנקים או נשק נ"מ.
לזחל"מים הייתה יכולת עבירות טובה מאוד שהקבילה למעשה ליכולת העבירות של טנקים מאותה תקופה, גליל או גלגלי מתכת מסתובבים שהותקנו בחלקו הקדמי של הזחל"ם, היקנו לזחל"ם גם יכולת מעבר תעלות נגד טנקים. תכונות אלו איפשרו לזחל"מים להיות חלק בלתי נפרד מכוח השריון המסתער.
הזחל"ם בצה"ל
בישראל השם "זחל"ם" משמש ככינוי לדגם ספציפי של הזחל"ם האמריקאי המשוריין M3 (כמו גם הדגמים האחים שלו M5 ,M2 ו-M9), בעוד שהשם "זחל"ד" משמש ככינוי לדגמי זחל"ם המונעים על ידי מנוע דיזל. שני הכלים שירתו בצה"ל שנים ארוכות.
במהלך מלחמת העצמאות נרכשו מארצות הברית הזחל"מים הראשונים מסוג M3 עבור יחידות החי"ש. פריקת הזחל"מים, שהגיעו ארצה מפורקים במסווה של מכונות חקלאיות, התגלתה על ידי הבריטים לאחר שנפרקו 13 מהם. אלו הוחבאו במקומות שונים בגוש דן, ושימשו בקרבות לאחר סיום המנדט הבריטי. הזחל"מים הפכו לכלי הלחימה העיקריים בשימוש החרמ"ש (חיל רגלים משוריין), בו פותחה תורת לחימה מיוחדת עבורם, אשר באה לידי ביטוי בהצלחה במלחמות ישראל.
על חלקם הותקנו תותחי ה-20 מ"מ וכך הפכו לתותח נגד מטוסים הממונע הראשון של צה"ל. מספר קרבות ועימותים בתש"ח הוכרעו בעיקר הודות להתקני תותחי 20 מ"מ על הזחל"מים, כך למשל אירע בקרב חרבת מחאז ב-4 באוקטובר 1948.
לאחר מלחמת העצמאות שולבו הזחל"מים בצבא ההגנה לישראל, בכל חילות המערך הלוחם, כאשר שימשו בנוסף להגדרתם כנגמ"ש, גם כבסיס למרגמות 81 מ"מ, כנושאי תותח 75 מ"מ, כנושאי תותחי נ"מ 20 מ"מ (2 בצריח מסתובב), כנושאי מקלעי "0.5 נ"מ (4 בצריח מסתובב), רכב לשיגור טילי נ"ט SS-10, כרכב פיקוד משוריין, וכרכב חילוץ וסיוע הנדסי.
שני שיפורים משמעותיים ביותר הוכנסו בהם לאחר מלחמת יום הכיפורים ב-1973: רוב הזחלמ"ים שבחרמ"ש צוידו בשני כלי נשק: מקלע "0.3 בראונינג בעמדת המפקד מימין לנהג ומקלע כבד "0.5 מעל לקבינה במרכז הרכב. לכל פלוגת סיור בשריון היו שלושה זחל"מים שצוידו במרגמה 81 שניצבה במרכז החלק האחורי.
הזחל"מים שירתו בצה"ל ככלי לחימה עיקריים לנשיאת והובלת גייסות עד לאמצע שנות ה-70 של המאה ה-20, כאשר לקראת סוף המאה, שימשו בעיקר (בגרסה שהותקנו בהם מנועי דיזל) כרכבי סיור בט"ש.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 כבר תוכננו שתי משפחות נגמ"שים ששינו את ההיסטוריה של הרק"ם: ה-M-113 האמריקני וה-BMP-1 הסובייטי. כמו כן, פותחו נגמ"שי לחימה עבור שדות הקרב של אירופה, המקום בו שיערו אז שתתקיים עיקר לוחמת היבשה של עימות בין-גושי עתידי. שתי משפחות אלה של נגמ"שים הפכו לנגמ"שים הנפוצים בעולם. כל אחת מהן כללה עשרות דגמים, גרסאות ושיפורים. כלים אלה נמצאים גם היום בשירות צבאות שונים ברחבי העולם (כולל צבא ארצות הברית, צה"ל ועוד) אך נחשבים למיושנים ופגיעים.
בצה"ל הוחלפו הזחל"מים בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 בנגמ"שים מדגם M113 (בעלי תצורה זחלית מלאה). אחרון הזחל"דים עזב את מחסני החירום בצה"ל רק בתחילת שנות האלפיים.
בישראל קיימים כיום שישה זחל"דים במצב נסיעה הנמצאים בידיים פרטיות ומשמשים בעיקר לצורכי קולנוע ואספנות. יתר הזחל"דים נגרטו, נמכרו לצבאות זרים או הושבתו ומוצגים באנדרטאות.
הפארק הלאומי פירין
הפארק הלאומי פירין (בבולגרית: Национален парк Пирин) הוא פארק טבעי המשתרע על רוב שטחם של הרי פירין שבדרום-מערב בולגריה, שהוכרז כאתר מורשת עולמית. הפארק נמצא דרומית לעיירה בנסקו, אשר במחוז בלגואבגרד, בין הנהרות סטרומה (Струма) ומסטה (Места). שטחו 403 קמ"ר וגובהו החל מ-950 מטר מעל פני הים ועד ל-2,915 מטר, שהוא גובהה של פסגת ויחרן (בבולגרית: Вихрен) הגבוהה בהרי פירין והשנייה בגובהה בבולגריה (אחרי מוסאלה). בשטח הפארק כ-200 אגמים שנוצרו על ידי קרחונים בתקופת הקרח האחרונה וכ-230 מעיינות.
גאולוגיה
רבעו הצפוני של הפארק - בין פסגות הרי ויהרן וקאמיניצה - הוא נוף קרסט העשוי מאבן גיר, אך גם משיש. יתר חלקי הפארק עשויים גרניט וגְנַייס. הנוף מאופיין בצוקים, מערות, מפלי מים, עמקים וערוצים עמוקים. רכסים גבוהים עם 81 פסגות שגובהן מעל 2,500 מטר, שהם שרידים של סחף מתקופת המיוקן. הרכסים הצדדיים הם מתקופת הפליוקן. והחל מתחילת תקופת הרביעון חלק גדול מהשטח התכסה בקרח, ומעל גובה של 2,000 מטר ישנם 176 אגמים.
הפארק כולל מספר שמורות טבע: שמורת יוּלן (31 קמ"ר), שמורת באיוּבי דוּפקי-דז'ינדז'יריצה (29 קמ"ר), ושמורות נוספות.
צמחייה
הצמחייה מחולקת לשלושה בתי גידול שונים בצורת חגורות בהתאם לגובה - אזור מיוער, אזור סאב-אלפיני ואזור אלפיני. 52.5% משטח הפארק מכוסה יער, רובו מינים של אורן, אשור, אלה לבנה ואלון.
בפארק מגוון רחב של צמחייה, מה שהופך אותו למקום המעניין ביותר מבחינה בוטנית בכל בולגריה. בפארק נמצאים כ-1,300 מינים של צמחים, וכ-300 מינים של טחב ושל אצות.
הפארק הוא אזור התפוצה הבלעדי של 18 מינים אנדמיים הנמצאים רק בפירין, ועוד מינים נוספים שניתן למצוא אותם בבולגריה בלבד באזור הבלקן בלבד. אחד מהם צמח האדלווייס, שפרחיו הלבנים הפכו לסמל של פירין. 60 מהמינים הוכרזו כמינים מוגנים, ו-126 הם בסכנת הכחדה.
בעלי חיים
באגמי הפארק נמצאים 6 מיני דגים,10 מיני דו-חיים, ו-14 מיני זוחלים. בפארק נצפו 152 מיני עופות בהם עיט זהוב, עיט צפרדים, אוח מצוי, מינים של שכווים ושל נקריים. ידועים 42 מיני יונקים, ביניהם עז הבר, דוב חום, זאב מצוי, תן זהוב, מינים של דלק, מין של חמוס, גירית מצויה, לוטרה מצויה אירופאית, חתול בר, חזיר בר, אייל אציל, אייל הכרמל, צפיר האלפים, מינים של עטלפים.
פעילות ספורטיבית
באזור הפארק הלאומי פירין מקומות מתאימים לטרקים, סקי, רכיבת סוסים, רכיבת אופניים, טיפוס הרים. באזור העיר בנסקו פועלות 14 מעליות סקי (1 גונדולה, 7 רכבלי כיסאות ו- 6 מסועים). בפארק מבקרים בין 300,000 ל-500,000 אנשים בשנה.
שימור מול פיתוח
כ-43% משטחי הפארק הם שמורת טבע, ורק ביתר השטח מותרת פעילות ספורט ונופש. בשנים האחרונות יש מאבק מתמיד בין העוסקים בשימור הטבע, לבין העוסקים בפיתוח של מסלולי סקי, רכבל וכדומה, הגורמים לנזקים לסביבה. הנהלת הפארק נמצאת בעיר באנסקו, ופועלת מארבע עיירות נוספות. הצוות כולל 41 איש - ניהול, מדענים, יערנים, פקחים, צופי אש, תחזוקה.
איוואן קליימיונוב
איוואן טרנטייביץ' קליימיונוב (ברוסית: Иван Терентьевич Клеймёнов; 13 באפריל 1898 - 10 בינואר 1938) היה מדען סובייטי ומאבות מדע הטילים בברית המועצות.
חייו
בשנת 1928 סיים קליימיונוב את לימודיו ב"אקדמיית זוקובסקי להנדסה של חיל האוויר" (Военно-воздушная инженерная академия имени профессора Н. Е. Жуковского) ובשנים 1932–1933 עמד בראשה של "מעבדת דינמיקת הגזים" הסובייטית (Soviet Gas Dynamics Laboratory). לאחר שאוחדה המעבדה עם ארגוני מחקר אחרים והפכה ל"מכון המחקר להנעה סילונית" (Jet Propulsion Research Institute) הועמד קליימיונוב בראש המכון החדש.
בשנים 1929 עד 1933 השתתף יחד עם עמיתו סרגיי קורוליוב בתכנונו של משגר הרקטות קטיושה, בו נעשה שימוש רב במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1937, במהלך הטיהורים הגדולים של יוסיף סטלין, הודח קליימיונוב והושם במאסר יחד עם מספר חוקרים אחרים במכון, כגון סגנו גאורגי לנגמק ומתכנן המנועים ולנטין גלושקו על בסיס האשמות כוזבות. קליימיונוב ולנגמק עברו מסכת עינויים בסופה הועמדו למשפט כוזב והוצאו להורג.
לאחר מותו, בשנת 1955, טוהר שמו במסגרת המדיניות החדשה לאחר מותו של סטלין ובשנת 1991 הוענק לו אות גיבור העבודה הסובייטית (Герой Социалистического Труда), שהוא האות הגבוה ביותר עבור הישגים יוצאי דופן בכלכלה לאומית ובתרבותה. שמו של קליימיונוב הונצח בקריאת מכתש על פני הירח על שמו, מכתש קליימיונוב.
צופית בוהקת
צוּפִית בּוֹהֶקֶת או צוּפִית (שם מדעי: Cinnyris osea, אנגלית: Palestine sunbird), המכונה לעיתים בטעות יונק הדבש, הוא מין של צופית, סוג של ציפור שיר קטנה. זהו המין היחיד ממשפחת הצופיתיים המצוי בישראל. התת-מין Cinnyris osea decorsei מצוי במרכז אפריקה.
אטימולוגיה
שמה העממי של הצופית הבוהקת בשפות שונות מרמז לרוב על מוצאה בארץ ישראל. כך בגרמנית מכונה הצופית Jerichonektarvogel (צופית יריחו), בצרפתית Souimanga de Palestine, בספרדית Suimanga Palestino ובאנגלית Palestine Sunbird.
לעיתים מבלבלים בין הצופיות לבין הקוליבריים, אולם מדובר בשתי משפחות שונות מבחינה טקסונומית. בעוד הצופיות הן משפחה בסדרת ציפורי השיר והן נפוצות ביבשת אפריקה וגם בישראל, הקוליבריים הם משפחה בסדרת הקוליבראים והם נפוצים ביבשת אמריקה בלבד. בלבול זה מתרחש בגלל מאפיינים פיזיים ואקולוגיים דומים של שתי הציפורים: גודלן הזעיר, צבעיהן המרהיבים ומקורן הארוך והמעוקל, וכן התזונה המבוססת בעיקרה על צוף פרחים. תופעה זו, של קיום שני טקסונים שאינם קשורים זה לזה, אך הם בעלי מאפיינים מורפולוגיים דומים, וממלאים תפקידים מקבילים במערכת האקולוגית, מכונה אבולוציה מתכנסת.
מגמות תפוצה
התת-מין Cinnyris osea osea נפוץ לאורך צידו המערבי של חצי האי ערב, מים סוף ולאורך הבקע הסורי-אפריקני במדינות: עומאן, תימן, ערב הסעודית, מצרים, ירדן, ישראל, סוריה ולבנון. בהתאם לתפוצת המשפחה כולה, המוגבלת בעיקר לאזורים טרופיים, תפוצתו הטבעית של המין בישראל הייתה מוגבלת בעבר לאזור הצמחייה הסודנית, אזור בו גדלים, בין השאר, מינים שמוצאם באזורים הטרופיים של אפריקה, כמו שיטת הסוכך ושיטה סלילנית. האזור הסודני משתרע לאורך הערבה ובקעת ים המלח, ומינים טרופיים מסוימים אף מצפינים עד בקעת הירדן. באזור זה, הצופית ניזונה מפרחי הרנוג השיטים, שהוא צמח טפיל החי על עצי השיטה, והיא המאביקה הבלעדית שלו. להרנוג פרחים אדומים בעלי מבנה צינורי, תכונות המותאמות באופן ייחודי להאבקה על ידי ציפורים.
הצופית, שעקב מוצאה הטרופי הייתה נדירה בישראל, והיא שונה במופעה ובהתנהגותה מציפורים נפוצות יותר, זכתה לכינוי מיוחד בפי הערבים - "מלך הפרחים" (סולטאן א-זוהור). יופיו של הזכר גרם לציד מאסיבי של המין, ובתחילת המאה העשרים דווח על מספר פרטים קטן ביותר שנצפו בישראל. ידוע כי הסולטן הטורקי ציווה שיצודו לו זוג צופיות.
עם התפתחות היישוב היהודי בארץ, בשנות השלושים והארבעים של המאה העשרים, השתנה נוף הארץ, ובסביבת היישובים החל גינון מאסיבי של צמחי תרבות, שכללו גם מינים רבים ממוצא טרופי המותאמים להאבקה על ידי ציפורים, עם פרחים גדולים וססגוניים העשירים בצוף, כמו טקומית הכף. עקב כך, החלה הצופית להתפשט ברחבי הארץ, וכיום היא נפוצה ביותר, ומקננת, בכל חלקי הארץ.
תיאור המין
המין מפגין דו-צורתיות זוויגית, בעוד שלזכר צבעים פיזיקליים ומראהו ססגוני, הנקבה חומה-אפורה. אורך גופה של צופית בוגרת בין 10 ל-11.5 ס"מ, משקלה בין 7 ל-9 גרם, ומוטת כנפיה בין 13 ל-16 ס"מ.
תזונה
מזונה העיקרי של הצופית הוא צוף פרחים, וזהו גם מקור שמה. מקורה ארוך ומעוקל כלפי מטה, וגם לשונה ארוכה ומסייעת להכניס את הצוף אל הלוע. זאת כדי שתוכל למצוץ צוף מפרחים שונים, גם כאלה שבהם הצוף נמצא עמוק בבסיס הפרח. ברוב מיני הפרחים, שמהם ניזונה הצופית, לא נוצרת האבקה על ידה, כיוון שבדרך כלל היא "פורצת" היישר אל בסיס הפרח בעזרת מקורה ומלקקת  ממנו את הצוף. זאת מבלי להיכנס אל פנים הפרח ומבלי שגרגרי אבקה יידבקו אליה (מה שמכונה "שדידת צוף", כמו למשל בהיביסקוס סיני). לעיתים מרחפת הצופית במהירות במקום ליד הפרח, וכך מוצצת את הצוף, בצורה דומה לקוליברי, אולם לרוב היא עומדת על הפרח ושואבת ממנו את הצוף. מלבד הצוף, ניזונה הצופית גם מחרקים קטנים.
רבייה
עונת הרבייה, ההזדווגות והקינון של הצופיות תחילה בסביבות חודש פברואר וסופה בערך בחודשים יולי-אוגוסט. בתקופה זו, נשארים הנקבה והזכר יחדיו. עם בוא האביב וזמן ההזדווגות והטלת הביצים, מזמר הזכר בקול במטרה למשוך אליו את הנקבה להזדווגות.
הזכר אינו משתתף בבניית הקן, שצורתו היא צורת ביצה והוא בעל פתח אחד הממוקם בצידו. בזמן עונת הקינון הזכר טריטוריאלי יחסית כדי להגן על צאצאיו ועל זכותו להזדווג, ולכן הוא מזמר בקולות מיוחדים ובכך מכריז על הטריטוריה שלו. זו משתרעת על שטח של 4 עד 15 דונם, גודל המשתנה בהתאם לכמות הפרחים ומקורות המזון באזור. הכניסה אל הקן קטנה, בהתאם לגודלה של הצופית, והגישה אליו קשה. בדרך כלל הוא נבנה על קצה ענף מרוחק ולא נגיש, וזאת על מנת למנוע כניסת טורפים.
את הקן מרפדים הנקבה והזכר בפיסות טחב, נוצות שנשרו, עשב רך, וכדומה. הנקבה מטילה בין 2 ל-3 ביצים, ולאחר 12–15 ימים בוקעים הגוזלים. הזכר אינו משתתף במלאכת הדגירה, אך הוא שומר בסביבות הקן מפני מזיקים וטורפים, ובמקרה הצורך מתריע לנקבה. בשבוע הראשון מבקיעתם מוזנים הגוזלים בחרקים, בשל היותם עתירים בחלבונים החשובים להתפתחות. במשך השבוע השני משלבים בתזונתם צוף העשיר בסוכרים. לאחר שבועיים הגוזלים כבר מוכנים לעוף ולעזוב את הקן. הצופיות יכולות לגדל בעונת רבייה אחת בין שניים לשלושה מחזורי הטלה מוצלחים.
אקולוגיה
בין אויביה העיקריים של הצופית ניתן למנות נחשים ממינים שונים, יונקים טורפים ועופות דורסים. גם עופות שאינם מוגדרים כדורסים מאיימים על קיני הצופית, ביניהם העורב והעורבני, אשר מצליח לעיתים להיכנס אל הקן ולטרוף את הגוזלים ואת האם.
בטבע, יכולות הצופיות לחיות בין 3 ל-9 שנים. הצופית סקרנית מאוד ובוחנת כל אובייקט לא מוכר בסביבתה, ולכן קל לפתות אותה להתקרב אל בני אדם בעזרת כלי האכלה שבו מי סוכר או חומר מתוק אחר.
ציפור לאומית
ב-2015 הכריז ראש הממשלה הפלסטיני, ראמי חמדאללה, על ציפור זו כציפור הלאומית הפלסטינית.
ונוס אקספרס
ונוס אקספרס הייתה הגשושית הראשונה לכוכב הלכת נוגה מטעם הסוכנות החלל האירופית. שוגרה בנובמבר 2005 והגיעה לנוגה באפריל 2006. מבצע ונוס אקספרס הוצע עוד בשנת 2001 כמשימת קונספט שתנצל כמה שניתן מהתכנון המקורי של מארס אקספרס ותשתמש בו למשימה פלנטרית אחרת. המשימה לנוגה אושרה רשמית בשנת 2002 בידי ועדת התוכנית המדעית של סוכנות החלל האירופית ובמכרז לבנייתה זכתה באוקטובר 2002 חברת EDAS – אסטריום, שנעזרה ב-25 קבלני משנה מ-14 מדינות אירופיות. הגשושית סיימה את משימתה באופן רשמי ב-16 בדצמבר 2014, אם כי ניתן היה לקלוט שדרים ממנה, שלא נשאו בהם מידע כלשהו, עד לשדר האחרון ב-18 בינואר 2015.
למרות הניסיון להשתמש בתכנון של מארס אקספרס, ישנם מאפיינים שהובילו לשינויים בתכנון, בעיקר בתחום בקרת החום, התקשורת והכוח החשמלי. לדוגמה, מכיוון שמרחקו של נוגה מהשמש הוא כמחצית מזה של מאדים, כמות הקרינה גדולה פי ארבעה עבור ונוס אקספרס לעומת מארס אקספרס. הסביבה בעלת הקרינה המיננת תהיה קשה יותר והאור יהיה רב יותר. משימת ונוס אקספרס גם תשתמש במכשירים שפותחו עבור הגשושית רוזטה.
השיגור
השיגור תוכנן תחילה ל-26 באוקטובר באמצעות טיל מסוג סויוז-פרגאט מהקוסמודרום בבייקונור שבקזחסטן, אולם הוא נדחה בעקבות זיהום במעטפת הטיל. ב-9 בנובמבר, לאחר שהובהר כי התקלה אינה מסוכנת לגשושית, שוגרה ונוס אקספרס לחלל.
ההגעה לנוגה
ב-11 באפריל 2006 נכנסה הגשושית למסלול סביב נוגה, לאחר שמהירותה הואטה בזכות הפעלת המנוע למשך 49 דקות בתמרון מורכב, שבמהלכו גם נותק הקשר עם הגשושית לעשר דקות כאשר חלפה מעבר לכוכב הלכת נוגה.
משימת הגשושית
החללית תבצע את התצפית והחקר המעמיקים ביותר מאז ומעולם של אטמוספירת נוגה. היא גם תנסה לחפור לתוך מסתורין כגון סיבוב מהיר יותר של האטמוספירה לעומת פני השטח של כוכב הלכת וכן את מערבולות הקטבים. הגשושית גם תחקור את האיזון התרמי של כוכב הלכת ואת תפקידו של אפקט החממה החזק ביותר במערכת השמש, כמו גם את המבנה והדינמיקה של העננים ואת הסימנים המופיעים באור אולטרה-סגול מעל תכסית העננים.