cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ש"ס וילנא
החידושים החשובים שנוספו בש"ס וילנא
כמו כן הודפסו פירושים רבים ממהדורות עתיקות ונדירות של דפוסים ראשונים. על אלה נוספו חידושים של חכמי אותה תקופה, בדגש על יהדות ליטא, בה נדפס הש"ס הזה. מהדורה זו עמדה במוקד מאבק מו"לי מפורסם בינה ובין מהדורת הש"ס בדפוס סלאוויטא. במחלוקת זו נתפסה כל מהדורה כמייצגת מחנה אחד בשוני הרעיוני והגאוגרפי שבין המרחב החסידי והליטאי. כך למשל, במהלך בירור הדיון בין שני המו"לים הניצים בבית הדין הרבני, העלו מדפיסי ש"ס וילנה את הטענה כי אצלם, בניגוד לדפוס החסידי, יופיעו גם הגהותיו של הגאון מווילנה, נציגה המובהק של יהדות ליטא ושל המחנה המתנגד לחסידות.
ואכן, בייחוד נוספו 'הגהות' או 'חידושים' פרי עטם של רבנים מן העיר וילנה (בה נערכה ההדפסה המחודשת), כמו חידושי הרש"ש וכן הגהותיו של בנו, הרב מתתיהו שטראשון, וכך גם "הגהות חשק שלמה" - פרי עטו של הרב שלמה הכהן מווילנה, שהיה שותף בעריכת הש"ס. זה האחרון התנצל בפני רב אחר ששלח לו חידושי תורה על מנת שיכללם וידפיסם בתוך הערותיו על הש"ס, וכך כתב: "כבוד הרבנים המדפיסים הם מקפידים מאד והזהירוני כמה פעמים שלא להכניס בהגהותי לא דבר ולא חצי דבר בשם אחרים כו' ואני ביקשתי מן המדפיסים כמה פעמים שיתנו לי רשות אבל לא הועילה מאומה" (ספר 'דברי שלום', דף קמ"ה). אפשר שזו גם הסיבה להכתרת התוספות הפרשניות הללו (מאת רבני זמנם של המדפיסים) כ'הגהות', משום הקפדתם של המדפיסים על קיצור תמציתי וחסכני.
היינריך רורר
היינריך רורר (בגרמנית: Heinrich Rohrer; 6 ביוני 1933 - 16 במאי 2013) היה פיזיקאי שווייצרי שזכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1986 יחד עם גרד ביניג וארנסט רוסקה, בעבור חלקו בפיתוח מיקרוסקופ מנהור סורק.
קורות חיים
רורר נולד בקנטון סנט גאלן שבשווייץ, הוא יצא לאוויר העולם כחצי שעה לאחר לידת אחותו התאומה. את רוב שנות ילדותו העביר באזור כפרי שקט עד שהוריו עברו לציריך בשנת 1949. בשנת 1951, החל את לימודיו במכון הטכנולוגי של ציריך ובין מוריו נמנו וולפגנג פאולי ופול שרר.
לימודיו נקטעו עקב הצטרפותו לצבא השווייצרי. בשנת 1961 נישא לרוז-מארי אגר. את ירח הדבש שלהם חגגו בארצות הברית, ובמהלכו רורר השתתף במחקר שנערך יחד עם מדענים מאוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי.
בשנת 1963 הצטרף לצוות המחקר של חברת IBM בשווייץ. בשנת 1974, שנת השבתון שלו בחקר תהודה מגנטית גרעינית באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה.
עד לשנת 1982 עבד על פיתוח המיקרוסקופ מנהור סורק. מונה לעמית IBM בשנת 1986, וניהל את מחלקת המחקר לפיזיקה בין השנים 1986 עד 1988.
מותו
רורר נפטר מסיבות טבעיות ב-16 במאי 2013 בביתו בוולראו שבשווייץ. במותו היה בן 79, השאיר אחריו אישה ושתי בנות.
עין כרמל
עֵין כַּרְמֶל הוא קיבוץ באזור הצפון במישור החוף ליד עתלית השייך למועצה אזורית חוף הכרמל.
היסטוריה
קיבוץ עין כרמל נוסד על ידי מתיישבים מעין הים ומרמת רחל.
מגילת היסוד של היישוב נחתמה בשלהי מלחמת העצמאות, על ידי ארבעה מבוגרים ושני ילדים מכל אחת מקבוצות המתיישבים.
לאחר האיחוד, במשך כשנתיים, נבנתה ה"נקודה". באותן שנים התגוררו חברי רמת-רחל לשעבר עם ילדיהם במחנה המעפילים בעתלית. בא' בתשרי ה'תשי"א - ספטמבר 1950 עלו באופן רשמי חברי שתי הקבוצות והתיישבו בנקודה החדשה.
חינוך
בקיבוץ ישנו בית ספר יסודי, "כרמל וים", הוקם בשנת 1987. בבית הספר לומדים כ-350 תלמידים מהיישובים: עין כרמל, החותרים, מגדים, עין הוד, נווה ים, נחשולים ובית אורן. בית הספר שייך למועצה האזורית חוף הכרמל.
אתרים בשטח הקיבוץ
בשטח הקיבוץ נמצאים אתר "סדנאות האומנים" וה"בזלתון" - גן פסלי-אבן בזלת.
בפאתי הקיבוץ שוכן "גן-עדן" – בית קברות ברוח אחרת.
קורמורניים
קורמורניים (שם מדעי: Phalacrocoracidae) היא משפחת עופות מים מסדרת הסולתאים ובעבר השתייכו לשקנאים. הקורמורניים כוללים 38 מינים. הצעות אחדות למיון המשפחה הועלו, בהן מובחנים מאחד עד שלושה סוגים. הקורמורנים מעדיפים חופים על פני אוקיינוסים, וחלקם אף התיישב במקווי מים יבשתיים. הם נמצאים בכל העולם, למעט באיים במרכז האוקיינוס השקט.
מאפיינים
המאפיין המבדיל את הקורמורניים מהשקנאים הוא קרום שחייה בין אצבעות הרגלים. נוצותיהם של מרבית הקורמורנים כהות, ובייחוד של אלה החיים בחצי הכדור הצפוני. עם זאת, מספר מינים מחצי הכדור הדרומי הם בעלי נוצות לבנות ושחורות, ומינים מעטים הם בעלי נוצות צבעוניות. למינים רבים יש אזורים צבעוניים על עור הפנים, שצבעם לרוב כחול בהיר, כתום, אדום או צהוב, ובאופן טיפוסי אלה הופכים לבהירים יותר בתקופת הרבייה. מקורם של הקורמורנים ארוך ומעוקם בחדות בסופו.
כל הקורמורנים הם אוכלי דגים, צלופחים ואפילו נחשי מים. את טרפם הם משיגים על ידי צלילה. לעיתים מבצעים קפיצה מקושתת, כנראה כדי לקבל תנופה בצלילה. מתחת למים הם מתקדמים באמצעות "חתירה" ברגליהם. במחקר שנעזר במדי עומק התגלה, כי הקורמורנים יכולים להגיע עד עומק של 45 מטרים מתחת לפני המים.
אחרי ציד הדגים, הקורמורנים מגיעים לחוף, ונצפים באופן קבוע פורשים את כנפיהם כלפי השמש. מטרת ההתנהגות הזו היא כנראה ייבוש כנפיהם. נוצותיהם חדירות למים, תכונה לא אופיינית לעופות מים. עובדה זו מסייעת להם לצלול במהירות, שכן הנוצות אינן אוצרות בחובן בועות אוויר.
הקורמורנים הם מקננים טריטוריאליים, ובונים את קניהם בעצים, באיים קטנים וסלעיים או בצוקים. הביצים הן בגוון כחול. לרוב, קיים מחזור הטלה אחד בלבד בכל שנה. הגוזלים מואכלים בדרך של הקאת מזון מהזפק. מקורם עמוק, מה שקושר אותם לשקנאים.
המין קורמורן גדול חורף בישראל. מלבדו מצויים בישראל גם המינים קורמורן גמדי וקורמורן ימי.
מיון
פעם כל הקורמורנים היו שויכו לסוג Phalacrocorax, אך בעקבות בדיקות הוחלט לאחרונה להגדיר 3 סוגים שונים, כלהלן:
סמל אוגנדה
סמל אוגנדה מורכב ממגן ושתי חניתות על רקע של שדה ירוק.
המגן והחניתות מייצגים את רצון תושבי אוגנדה להגן על ארצם. על המגן יש 3 איורים - גלי מים, המייצגים את אגם ויקטוריה; שמש, המייצגת ימים רבים של שמש יוקדת הפוקדת את אוגנדה, ותוף מסורתי, המייצג ריקודים ושמחות.
מימין למגן מופיע עגור כתר לבן-לחיים, הציפור הלאומית של אוגנדה. משמאל מופיע קובוס שחור-רגל סוג של אנטילופה, המייצג חיי פרא ושפע. השדה מייצג את הקרקע הפורייה של אוגנדה. במרכז השדה עובר הנילוס, ולגדותיו - שיחי כותנה וקפה. בתחתית מופיעה הסיסמה "For God and My Country" (באנגלית - לאלוהים ולארצי).
הדסה נעורים
הדסה נעורים הוא כפר נוער חינוכי, הממוקם על צוק המשקיף לים התיכון, ליד מושב בית ינאי. הכפר נוסד בשנת 1948 במטרה למצוא מקום תחליפי לילדים שפונו מכפר הנוער בן שמן במלחמת העצמאות על ידי חיה ועקיבא ישי מצוות כפר הנוער בן שמן אשר השתלטו על מבנה המשטרה הבריטית בערב הפינוי שלו.
הכפר מקיים עבור החניך 3 מסגרות משלימות: פנימייה, בית הספר והמשק החקלאי. החניך בפנימייה נדרש להיות גורם פעיל ב-3 הגופים בכפר. דרישה זו מייצרת אצל החניך מחויבות בסיסית למקום בו הוא מתחנך, לבעל החיים/לגידול אותו הוא מטפח ומקדם אצלו תחושה של שייכות.
פעילות
הדסה נעורים הוא כפר נוער המאגד בתוכו פנימייה, בית ספר, משק חקלאי ומכללה טכנולוגיים. הכפר הוקם בשנת 1948 כהרחבה של כפר הנוער "בן שמן" על ידי חיה ועקיבא ישי שאף שימש כמנהלו של הכפר עד שפרש לגמלאות. נעורים הוא כפר נוער ייחודי בתכני ההכשרות שהוא מקנה לתלמידיו ערכיו והמענה החינוכי הכולל. מייסדי העמותה הם הסוכנות היהודית וארגון נשות "הדסה".
כיום מנוהל הכפר כעמותה עצמאית ללא כוונות רווח. הנהלת הכפר כוללת את מנהל הכפר- עמי מגן, מנהל התיכון- יהודה אטיאס, מנהל הפנימייה- שוני אשכנזי ומנהל המכללה- בועז שפייר. יו"ר הכפר היא עינת רייך. בשנת 1970 הוקם מסלול ארבע שנתי של בית ספר מקצועי אשר הפך במרוצת השנים את הדסה נעורים לאחד מהמוסדות הפנימיתיים הגדולים בארץ.
נעורים מפעיל את "המרכז הלאומי לאתלטיקה קלה" וכן מסלולי הכשרה ייעודיים לצה"ל.
קבוצות איכות
כפר הנוער מעשיר את החניכים המגיעים אליו ומאפשר לחניכיו להתפתח בתחומים שונים. כל חניך המגיע לכפר רשאי לקחת חלק ב"קבוצות האיכות". מונח זה נובע מהמחשבה ליצור לחניכים מסגרת מחייבת, בה הם צריכים להשקיע ולהתמיד לאורך כל השנה.
בין קבוצות האיכות ניתן למנות את קבוצת הרדיו, נבחרת הכדורגל, נבחרת הכלבנות, קהילת תנועת הצופים, נבחרת הרובוטיקה, נבחרת האומנות, ועוד.
פרופיל התלמידים
נכון לתשע"ט מתחנכים בכפר 394 תלמידים, בכיתות ט' עד יד'. מתוכם 246 תלמידי פנימייה, 15 אקסטרניים ו-133 תלמידי מכללה.
תלמידי הפנימייה והתלמידים האקסטרניים בוחרים לבוא מרצונם לכפר הנוער במטרה לקבל הזדמנות נוספת לרכישת השכלה וללימודים לקראת תעודת בגרות מלאה או חלקית. תלמידי הפנימייה מגיעים מכל רחבי הארץ והתלמידים האקסטרניים מגיעים מהיישובים בסביבה הקרובה.
אחוז הזכאות לבגרות בבי"ס עלה בתשע"ט ל-49% (בשנת תשס"ט רק 8% מהתלמידים סיימו בגרות מלאה), ובי"ס זכה בתשע"ג להוקרה ממשרד החינוך על פועלו.
תכנית נעל"ה
בני נוער אלו הגיעו לארץ ללא הוריהם והם שוהים בכפר במשך כל ימות השנה, במהלך יולי יוצאים התלמידים לביקור הוריהם בארצות המוצא.
לתוכנית מתקבלים נערים שעברו מבחני מיון וראיונות קבלה. הם מגיעים לארץ בקיץ שלפני שנת הלימודים של כיתה י'. ההחלטה על הפנימייה אשר בה הם ילמדו מתקבלת בשיתוף ההורים לפני עליתם ארצה.
תלמידי הפרויקט גרים בקבוצה נפרדת בפנימייה עם צוות הדובר את שפתם. התלמידים משתתפים בכל הפעילויות החברתיות בפנימייה וזאת בנוסף למכלול פעילויות בלתי פורמליות המיוחדות לתוכנית נעל"ה.
סייבר ורובוטיקה
מגמה בין תחומית המשלבת את מקצועות המכניקה, אלקטרוניקה, בקרה ומחשבים. נושאי הלימוד: רובוטיקה, פיזיקה, חשמל, אלקטרוניקה, בקרים מתוכנתים, תכנות מחשבים, תהליכי יצור ממוחשבים ושפות תוכנה מודרניות. לרשות התלמידים במגמה מעבדות בקרה, אלקטרוניקה ורובוטיקה. הם זוכים לליווי לימודי ממהנדסים מחברות ההייטק שונות, ביניהם חברת DELL EMC שהיא חברת הסייבר הגדולה בישראל. תלמידי המגמה לוקחים חלק בתחרות הרובוטיקה הבינלאומית FIRST Robotics Competition.
ספרות ושפה רוסית
מקצוע מוגבר בהיקף של 5 יחידות לימוד. תוכנית הלימודים כוללת נושאי חובה ונושאי בחירה על השפה והתרבות הרוסית וגם על יצירות ספרות.
ניהול עסקי (משאבי אנוש)
במסגרת המגמה לומדים התלמידים על ניהול, יסודות הכלכלה, חשבונאות, משאבי אנוש, יחסי עבודה ותרבות ארגונית. כמו כן זוכים להרצאות אורחים מהמגזר העסקי וסיורים במפעלי הייטק.
חוגים והעשרה לימודית
בכפר קיים מרכז למידה הפועל בשעות אחר הצהריים והערב, המספק תמיכה לימודית אישית ומלווה בצוות מורים מקצועי, מערך תמיכה רגשית רחב הכולל פסיכולוגים ועובדים סוציאליים וכן פעילויות חברתיות, ביניהן להקת הזמר, קבוצת האתלטיקה, מועדון הגלישה של עמותת הגל שלי, נבחרת הרובוטיקה FIRST, סיירת Siemens להכרת הארץ, משק חקלאי, כלבייה שיקומית, תוכניות חשיפה להייטק של חברת Dell emc, חוגי אופניים, כדורגל בנים/בנות, צילום, תיאטרון ומוזיקה.
המשק החקלאי
הכלבייה הטיפולית
ענף החקלאות
מכללה טכנולוגית
בסוף שנת תשע"ח התאחדה מכללת הדסה נעורים עם מכללת הכפר הירוק, תחת הנהלתו של בועז שפייר, שניהל במהלך 19 השנים האחרונות את מכללת הכפר הירוק.
מגמות ולימודים
המגמות לתואר הנדסאי במכללה: חשמל, בקרה ואנרגיה, תוכנה, מכונות (אוטוטק / מכטרוניקה). בפני תלמידי התיכון עומדת האפשרות לדחות את הגיוס לצבא ולהשתלב בלימודי המשך יג' – יד' במכללה. הלימודים מתבצעים בכיתות קטנות, עם מכשור מתקדם ומשלבים עבודה מעשית, התנסות והתמחות מודרכת במפעלי תעשייה.
בנוסף הם מעניקים לתלמידים אפשרות להשתלב בשירות צבאי בתחום התוכן הנלמד במכללה והמשך ללימודי תואר ראשון.
הערות שוליים
...
Microsoft Math Solver
Microsoft Math Solver (לשעבר: Microsoft Math, Microsoft Mathematics) היא תוכנה בפיתוחה של מיקרוסופט שמאפשרת למשתמשיה לפתור בעיות מתמטיות. החל מינואר 2011 היא זמינה להורדה חינם.
ממשק המשתמש של התוכנה מיועד בעיקר לשימוש תלמידים וסטודנטים ככלי לימוד.
התוכנה מבצעת פעולות מתמטיות כגון שרטוט גרפים, פתרון אינטגרלים, גזירת פונקציות, מניפולציות על מטריצות ווקטורים, גאומטריה אנליטית, פתרון משוואות ממעלות שונות והמרת מידות. ככלי עזר לתלמידים, התוכנה מסוגלת גם לספק הסברים על כל שלב בפתירת התרגילים עצמם.
בנובמבר 2019 האפליקציה שוחררה להורדה חינמית בחנות הapp store של אפל, ומדצמבר 2019 היא זמינה להורדה גם בחנות הגוגל פליי.
מהיום למחר
"מהיום למחר" הייתה תוכנית חדשות ישראלית ששודרה בערוץ הראשון בשנים 1994–2012.
פורמט התוכנית
התוכנית הציגה את אירועי חדשות היום מזוויות שונות ובצורה נינוחה. תחילה שודר בתוכנית מבזק חדשות קצר לסיכום אירועי היום (בליווי שפת הסימנים הישראלית למען כבדי השמיעה), לאחר מכן התמקדה התוכנית בנושא או שניים מאירועי היום, שאליהם התלוותה פרשנות של מומחה בתחום. התוכנית, ששודרה בימים ראשון–חמישי, חתמה את שידורי הערוץ הראשון. תחילה שודרה מהשעה 23:00 עד חצות, ובהמשך קוצרה למחצית ושודרה מ-23:30 עד 00:00.
היסטוריה
את התוכנית ייסדו עמנואל הלפרין ודוד ויצטום. מנחה התוכנית, עוד מיומה הראשון, הוא דוד ויצטום. לעיתים ישבה בכסאו ענת שרן. כמו כן, עד 2003 הגיש את התוכנית גם עמנואל הלפרין, שהפך לסמל תרבותי עקב כך. בשנת 2004 החלה להגיש את התוכנית קרן נויבך.
ב-3 במאי 2012 שודרה המהדורה האחרונה של התוכנית.
טרפדת
טרפדת (ספינת טורפדו ובראשי תיבות סט"ר) היא ספינה קטנה יחסית ומהירה, שנועדה לשאת טילי טורפדו לקרב ימי. ספינות הטורפדו הראשונות, במאה ה-19, נשאו מעין מטען נפץ על קורה שבלטה מחרטומן; הן היו נוגחות את ספינת האויב ומחברות אליו את המטען. ספינות הטורפדו של סוף המאה ה-19 והמחצית הראשונה של המאה ה-20 נשאו טילי טורפדו. מטרתן הייתה להתמודד עם אוניות מערכה, סיירות מערכה וסיירות, אוניות שטח כבדות ואיטיות. ספינות הטורפדו היו אמורות להתמודד עם האוניות הגדולות בהרבה מהן באמצעות זריזותן ומהירותן, ולהכריע אותן באמצעות טילי הטורפדו. היווצרותן של ספינות הטורפדו הביאה להכנסתן לשירות של אוניות גדולות מהן, שנועדו להילחם בספינות הטורפדו. ספינות אלו נקראו "משחיתות ספינות טורפדו", או "משחתות", כפי שהתקבע שמן עד היום. סוגים שונים של אוניות מלחמה קטנות נבנו במנעד שבין הספינות הקטנות, המוגדרות ספינות טורפדו, ובין המשחתות הגדולות מהן; ערך זה יעסוק בעיקר בספינות הטורפדו הקטנות והמהירות.
מלחמת האזרחים בארצות הברית
מלחמת האזרחים האמריקנית הביאה עמה כמה וכמה חידושים בתחום הלוחמה הימית, בהם הסוג הראשון של ספינות טורפדו. ב-1861 הודיע נשיא ארצות הברית, אברהם לינקולן, על הטלת מצור ימי על מדינות הקונפדרציה. השפעות המצור על כלכלת הקונפדרציה היו קשות, אך לצי הקונפדרציה לא היה כוח ימי שיוכל להתמודד עם צי מדינות האיחוד. מפקדי צי הדרום חיפשו פתרונות יצירתיים כדי להתמודד עם טבעת החנק הימית, חיפוש שהוביל לכמה פתרונות יצירתיים שהיו פורצי דרך בתחומם. בין השאר יצרו המהנדסים את אוניות המערכה הראשונות, שהיו אוניות מחופות שריון (Ironclads). ספינות הטורפדו היו חידוש נוסף שהמציאו מהנדסי צי הדרום.
ספינות הטורפדו הראשונות מסדרת דייוויד היו, כפי שניתן לראות בתרשים, גם מבשרות הצוללות הראשונות. הן היו מונעות בקיטור, ובנויות כך שכאשר מכלי הזבורית יהיו טעונים במלואם, תהיינה הספינות שקועות כמעט לגמרי: רק הארובה וכמה סנטימטרים היו מעל המים. בלילה חשוך היה כמעט בלתי אפשרי לראות את הספינות. טיפוסים אחרים של ספינות טורפדו נבנו גם הן כך שתהיינה בעלות צללית נמוכה מאוד, אך ללא מכלי זבורית.
בקצה הקדמי של הספינה הותקנה מעין קורה, שבלטה קדימה כמה מטרים. בקצה הקדמי של הקורה הותקן מטען חומר נפץ, עטוף בכיסוי עמיד למים. ספינת הטורפדו הייתה נוגחת את ספינת האויב, ונועצת בו את המטען באמצעות ווים; כעת הייתה ספינת הטורפדו נסוגה לאחור, כשהיא מותירה את מטען הנפץ מוצמד לאוניית האויב. במרחק בטוח היה צוות ספינת הטורפדו מפעיל את המטען, באמצעות כבל שנותר קשור אליו.
ככלל, לא היה חידוש זה מוצלח במיוחד. הסיפון הנמוך של הספינות עשה אותן מועדות להצפה בים גבה גלים, ואף היה מצב בו כיבו הגלים את דוודי מנוע הקיטור. מטען הנפץ התפוצץ לעיתים מוקדם מדי, ולעיתים לא התפוצץ לאחר הצמדתו לספינת האויב.
הופעת הטורפדו הממונע
ב-1866 הדגימו ג'יובאני לופיס הקרואטי ורוברט וייטהד הבריטי את הטורפדו היעיל הראשון. וייטהד שיפר את הדגם של לופיס, והדגם שהוצג הונע בעזרת אוויר דחוס. בטורפדו הותקן מנגנון ששמר על כך שיישאר בעומק שתוכנן מראש; לדגמים הראשונים היה טווח של כ-900 מטרים, ומהירותם עלתה מ-6 קשר (כ-11 קמ"ש), מהירות הדגם הראשון ב-1870, ל-30 קשר (כ-56 קמ"ש) ב-1890.
המחצית השנייה של המאה ה-19 הייתה תקופה של שינויים משמעותיים בטכנולוגיה הצבאית הימית. אוניות הקו המונעות במפרשים שהיו בשיא פעילותן בתחילת המאה, הלכו ועברו מן העולם. את מקום המפרש החליף מנוע הקיטור; גוף העץ של האוניות צופה בשריון כבד, ולאחר מכן נבנה גם הגוף ממתכת. התותחים המיושנים הוחלפו בתותחים גדולים ובעלי עוצמה רבה יותר, שהיו מורכבים על צריחים. כך הלכה והתהוותה אוניית המערכה: אוניות המלחמה הראשונות שהחליפו את אוניות הקו היו אוניות מחופות שריון, שהופיעו בשנות ה-60 וה-70 של המאה. לקראת סוף המאה הופיע טיפוס משוכלל ומתקדם יותר של אוניות מערכה, שנקראו אוניות מערכה פרה-דרדנוט. אוניות אלו היוו את עיקרו של כל צי מודרני; הן היו גדולות מאוד, חמושות בחימוש הכבד ביותר, משוריינות בשריון הכבד ביותר, וגם יקרות מאוד. ציי המעצמות הצטיידו במספר גדל והולך של אוניות מטיפוס זה.
המצאת הטורפדו הובילה את האסטרטגים הימיים לחשיבה, כי ייתכן ונמצא הנשק שיוכל להביס את אוניות המערכה. אוניות המערכה היו, כאמור, בעלות שריון כבד מאוד, ולפיכך גם איטיות; התותחים הכבדים שעליהן היו בעלי קוטר גדול וקצב אש איטי, ונועדו לקרב עם אוניות מערכה אחרות. בשל כך, לא היו יכולים לפגוע בספינות קטנות וזריזות. הרכבת טורפדו על ספינות מהירות, זולות וזריזות, הייתה יכולה ליצור איום משמעותי על אוניות המערכה הגדולות.
ספינות הטורפדו הראשונות
הספינה הראשונה שהותאמה לשאת טורפדות הייתה הספינה הבריטית אה"מ לייטנינג, שהושקה ב-1877. הספינה הייתה באורך כ-30 מטרים, הונעה במנוע קיטור, ונשאה שני צינורות לשיגור טורפדו. ב-1878 השיק הצי הצרפתי את ספינת הטורפדו הראשונה שלו, Torpilleur No 1. ספינות טורפדו השתתפו לראשונה בקרב ימי במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878); ספינה רוסית שיגרה טיל טורפדו אל הספינה הטורקית אינטיבה.
ספינות טורפדו נבנו בציים רבים לקראת סוף המאה. הן היו באורך 30 עד 50 מטרים, ונשאו עד שלושה צינורות טורפדו ומקלעים או תותחים קלים. ספינות אלו הונעו בעזרת מנועי קיטור, והפליגו במהירויות שנעו בין 20 ל-30 קשר (37 עד 56 קמ"ש); הן היו זולות יחסית, וכך ניתן היה לבנות אותן במספרים גדולים וליצור שייטות שיוכלו ליזום התקפות המוניות על אוניות גדולות יותר; הסיכון באובדן מספר רב של ספינות קטנות כאלה היה משתלם, לאור הסיכוי להטביע אוניית שטח גדולה.
יחד עם ההבטחה הרבה שהייתה גלומה בספינות אלה, הן סבלו עדיין מבעיות רבות. בשל ממדיהן הקטנים לא היו ספינות אלה יכולות להפליג באוקיינוס הפתוח, ותפקידן הצטמצם להגנת חופים. שנית, הטווח הקצר של טילי הטורפדו ואיטיותם חייבו את ספינות הטורפדו להתקרב עד כדי מאות ספורות של מטרים אל האויב, משימה שגבלה בהתאבדות. פתרון אפשרי לבעיה היה הסתייעות בספינת סיוע (Torpedo Boat Tender), שנשאה את ספינות הטורפדו על סיפונה אל אזור הקרב.
ספינות טורפדו השתתפו בעימותים רבים בסוף המאה ה-19, ובהם קרב פוג'ואו (Fuzhou), במלחמת סין–צרפת (אוגוסט 1884 - אפריל 1885), מלחמת האזרחים של צ'ילה ב-1891 וקרב צושימה, במלחמת רוסיה–יפן (27 - 28 במאי 1905. ואולם, חסרונותיהן של ספינות הטורפדו וכניסתן לשירות של אוניות גדולות יותר (ראו להלן), צמצמו מאוד את השימוש בספינות הטורפדו לאחר 1905.
מלחמת העולם הראשונה
הופעת המשחתות יצרה שינוי בהתייחסות לתפקידן של ספינות הטורפדו. המשחתות הוכיחו את עצמן ככלי שיט שהתאימו למטרות רבות, ולא רק להגנה מפני ספינות טורפדו, ועם הזמן החלו לקבל את תפקידיהן של ספינות הטורפדו עצמן, והחלו לשאת עליהן טילי טורפדו לאותה מטרה: תקיפת כלי השיט העיקריים של צי האויב. המשחתות היו גדולות יותר מספינות הטורפדו, והיו מסוגלות להפליג בים הפתוח יחד עם הצי העיקרי. הצי הבריטי התפתח בכיוון זה, ועם תחילת מלחמת העולם הראשונה היו בו משחתות בעלות הדחק של 1,000 טון, שנועדו להתלוות לצי העיקרי. בציים אחרים המשיכה ההבחנה בין משחתות וספינות טורפדו; הצי הגרמני, הצי הצרפתי והצי האיטלקי המשיכו בפיתוח ספינות טורפדו קטנות, אם כי הן המשיכו לגדול בממדיהן. לקרב יוטלנד, הקרב הימי העיקרי שהתחולל במלחמת העולם הראשונה, יצא צי הים הפתוח הגרמני כשהוא מלווה בספינות טורפדו שהיו דומות בגודלן למשחתות הבריטיות. גם ספינות הטורפדו הגרמניות וגם המשחתות הבריטיות ערכו מתקפות טורפדו על הציים העיקריים, שהיוו נקודות מפתח בקרב.
בין המלחמות ומלחמת העולם השנייה
המשחתות היו כלי השיט העיקריים נושאי הטורפדו במלחמת העולם הראשונה, והשימוש בספינות טורפדו דעך. למשחתות היה טווח ארוך יותר, יכולת להפליג בלב ים שלא הייתה לספינות הטורפדו, ורב שימושיות שהפכה אותן למשתלמות בהרבה עבור הציים השונים. ואולם, חתימת אמנת לונדון הראשונה ב-1930, שהגבילה את החימוש הימי (כהמשך לאמנת וושינגטון), לא הטילה כל מגבלות על כלי שיט שההדחק שלהם קטן מ-600 טון. סעיף זה יצר עניין מחודש בספינות קטנות ומהירות, שניתן היה לבנותן ללא הגבלה. ציים רבים, בהם הצי הגרמני המתחדש, הצי האיטלקי, הצי הצרפתי, והצי היפני, החלו בבניית ספינות רבות מסוג זה. ההתקדמות הטכנולוגית באותן שנים איפשרה להתקין בספינות אלה מנועי בעירה פנימית, מונעים בבנזין, שהיו בעלי עוצמה רבה בהרבה ממנועי הקיטור של ספינות הטורפדו הראשונות. סביב מנועים אלו נבנו סירות מהירות מאוד, שהיו באורך 15 עד 30 מטרים, והגיעו למהירות 30 עד 50 קשר (56 עד 93 קמ"ש). סירות אלה נשאו שניים או ארבעה טילי טורפדו, שנורו מצינורות - משגרים - טורפדו פשוטים. לצד צינורות הטורפדו נשאו סירות אלו כמה מקלעים. סירות הטורפדו הללו הופעלו בעיקר בנתיבי ים רדודים יחסית וקרובים לחוף, כמו בתעלת למאנש, בים התיכון, סביב האיים באוקיינוס השקט, ועוד.
לצד מהירותן הגבוהה ומחירן הנמוך, היו לסירות הטורפדו כמה חסרונות. הן לא היו יכולות לשמור על מהירות גבוהה במשך זמן רב, ולכן התקשו להתלוות למבצעים של הצי העיקרי. הן היו פגיעות למטוסים, שהיו יכולים לפגוע בהן זמן רב לפי שהגיעו לטווח הירי שלהן.
ספינות הטורפדו שפותחו בציים השונים התפרסמו בכינויים השונים שניתנו להם:
ספינות טורפדו בריטיות וגרמניות לחמו ביניהן בתעלת למאנש. ספינות טורפדו גרמניות ליוו את סיירות המערכה שרנהורסט וגנייזנאו, ואת הסיירת הכבדה פרינץ אויגן במבצע קרברוס, ב-11 בפברואר 1942, בו הצליחו שלוש האוניות הגדולות לחמוק ממצור בריטי בנמל ברסט, בצרפת. ספינות טורפדו בריטיות חיפו על פינוי הצבא הבריטי מצרפת בין 26 במאי ל-4 ביוני 1940, במבצע דינמו, על הפשיטה בסט. נזייר (מבצע צ'ריוט), ועל הפלישה לנורמנדי. שני הצדדים עשו שימוש בספינות הטורפדו המהירות לתקיפת אוניות הסוחר של היריב.
בים התיכון עשה הצי האיטלקי שימוש רב בספינות הטורפדו כנגד הצי הבריטי. בזירה זו הצליחו אוניות אלה להטביע את הסיירת אה"מ מנצ'סטר, כאשר זו ליוותה את השיירה הבריטית לאי מלטה, במבצע פדסטל, ב-13 באוגוסט 1942. הייתה זו האונייה הגדולה ביותר שטובעה על ידי ספינות טורפדו במלחמה.
באוקיינוס השקט הפעיל צי ארצות הברית מספר רב של סירות טורפדו. מטרתן העיקרית הייתה לוחמה במשחתות ובספינות סוחר, אך הן שימשו גם לתפקידי מודיעין, סיור, חילוץ, קישור, ואף למטרת הפעלת מסכי עשן. ספינות הטורפדו היו חלק ממבצעים של הצי, וגם פעלו עצמאית בהטרדת קווי האויב. בשלב מאוחר יותר של המלחמה, כאשר אבדות היפנים היו כבדות ומספר המטרות הימיות הצטמצם, הותקנו עליהן תותחים במקום צינורות הטורפדו, וכך היו הספינות יכולות לפגוע גם במטרות חוף. גופן של ספינות הטורפדו היה עשוי מעץ, כדי לחסוך בעלויות ובחומרי גלם יקרים; במחירה של משחתת אחת ניתן היה לבנות עשר ספינות טורפדו.
ספינות הטורפדו של ארצות הברית זכו לפרסום רב בשלב הראשון של המלחמה, בימים הקשים שלאחר המתקפה על פרל הארבור; הן היו בין הכוחות היחידים של צי ארצות הברית שהיו יכולים להילחם באויב, והתדמית של ספינות קטנות הלוחמות מול כוחות אויב עדיפים בהרבה מהן. כמה ספינות זכו לפרסום רב: PT-41 זכתה לתהילה לאחר שחילצה את הגנרל דאגלס מקארתור מאיי הפיליפינים, לאחר שכוחותיו כותרו בידי היפנים; מפקד הספינה, ג'ון ד. בולקלי (Bulkeley), עוטר על מבצע זה במדליית הכבוד. סירות אחרות התפרסמו במאמר בעיתון לייף, שתיאר את הקרבות בהן השתתפו בקרב גוודלקנל, ואחרות התפרסמו במבצעי החילוץ שלהן. נשיא ארצות הברית לעתיד, ג'ון פיצג'רלד קנדי, היה מפקד ספינת הטורפדו 109-PT; במהלך מערכת הבחירות שלו פורסם כיצד הצליח קנדי לחלץ את אנשי צוותו לאחר שספינתם ננגחה על ידי משחתת יפנית. על החילוץ זכה קנדי בעיטור לב הארגמן, מדליית הצי, ומדליית המרינס.
ספינות טורפדו כיום
ספינות קטנות ומהירות כדוגמת ספינות הטורפדו עדיין נמצאות בשירות בציים שונים בעולם. הן מוגדרות "ספינות תקיפה מהירות" (Fast Attack Craft), אך חימושן העיקרי אינו טורפדו אלא טילים מונחים, נגד ספינות ומטרות אחרות. הטווח הגדול של הטילים, בן כמה עשרות קילומטרים, מאפשר לספינות אלה להשתמש בחימוש בטווח רחוק בהרבה וחוסך את הצורך בתמרונים במהירות גבוהה. מטוסים עדיין מהווים סיכון רב לספינות אלה, והפעלתן ללא חיפוי אווירי היא בעייתית מאוד. התורן של ספינות אלו נמוך, ולפיכך יכולת כיסוי המכ"ם המותקן עליהן נמוכה, והן זקוקות לסיוע ממתקני מכ"ם על ספינות אחרות. בשל כך מוחלפות ספינות אלה על ידי ספינות גדולות יותר, המוגדרות קורבטה; ספינות אלה יכולות לשאת טילי נ"מ מונחי מכ"ם להגנה עצמית, ומסוק לגילוי וטיווח מטרות מעבר לאופק. ספינות תקיפה מהירות משמשות בציים רבים ללוחמה נגד הברחות, בעיקר של נשק וסמים.
ספינות טורפדו נותרו שימושיות באזורים ייחודיים, בפרט בים הבלטי הצר. תחומי הים מכוסים על ידי מתקני מכ"ם בחוף ועל ידי מטוסים המבוססים ביבשה, ולפיכך החסרונות שפורטו לעיל מוצאים את פתרונם. ספינות הטורפדו מהוות במקרה זה פתרון יעיל וזול כנגד מתקפה מהים; חיל הים הנורווגי מסתיר את ספינות הטורפדו שלו במעגנים מיוחדים, החבויים בפיורדים, כנגד מתקפה אפשרית כזו. בדומה, גם הצי הסיני מחזיק בספינות כאלה, להגנה מפני התקפה על חופי סין.
סדר כוחות של שייטת הטרפדות
ספינות טורפדו כונו בחיל הים הישראלי טרפדת. טרפדת ראשונה, ט-15 (הסימון הוסב מאוחר יותר ל-ט-200), אח"י נץ, נרכשה בארצות הברית ב-1950. במקביל, הוזמנו באותה שנה ארבע טרפדות חדשות ממספנת Meulan בצרפת (ט-205, 206, 207, 208 שנקראו אח"י בז, תחמס, פרס, ויסעור, בהתאמה), ושמונה ספינות מתוצרת Vosper Thornicroft, מעודפי המלחמה, נרכשו בבריטניה (ט-201 - 204, וט-209 - 212, אח"י נשר, עיט, איה, דיה, שלדג, לילית, ינשוף, ותנשמת, בהתאמה). הטרפדות הבריטיות היו קטנות יותר בממדיהן מאלו הצרפתיות: אורכן היה כ-21 מטרים, לעומת אורך של כ-26 מטרים בספינות הצרפתיות; ההדחק של הספינות הבריטיות היה 43 טון לעומת 62 טון של הספינות הצרפתיות. שני טיפוסי הספינות נשאו 2 צינורות טורפדו בקוטר 18 אינץ', ותותח 40 מ"מ (הספינות הבריטיות נשאו גם שני תותחים קלים 20 מ"מ). צוותן מנה 15 או 16 איש, ומהירותן הגיעה לכ-40 קשר (כ-75 קמ"ש).
ב-1956 נרכשו במספנת Meulan בצרפת עוד ארבע טרפדות, שהחליפו את ט-203, ט-204, ט-205 וט-206, וקיבלו את מספריהן ושמותיהן. טרפדות אלה היו בעלות מנוע דיזל, לעומת מנועי הבנזין של שאר הטרפדות. באותה שנה נרכשו עוד 3 ספינות במספנת Baglieto, באיטליה. טרפדות אלו סומנו ט-150 - 152, ונקראו אח"י אופיר, שבא ו-תרשיש, בהתאמה. הן יועדו לפעולה בים סוף, ונבנו כך שניתן יהיה להעביר אותן בדרך היבשה מחיפה לאילת. הטרפדות האיטלקיות היו קצרות מעט יותר (כ-16 מטרים), אך חימושן וצוותן היו דומים
שייטת הטרפדות נקראה בתחילה שייטת 5, ולאחר ארגון מחדש חולקה לשתי פלגות - 914 ו-915. הטרפדות באילת נקראו פלגה 912. בשיא כוחה, בשנת 1951, מנתה שייטת 5 12 כלים. במבצע סיני מנתה השייטת שש ספינות, שלוש צרפתיות ושלוש בריטיות; במלחמת ששת הימים היו בים התיכון שש טרפדות, כולן מתוצרת צרפת, ובים סוף שלוש.
הפעלה
כוח הטרפדות היווה מרכיב עיקרי בחיל הים, והן הופעלו לצד הפריגטות, ומאוחר יותר המשחתות של חיל הים. ספינות הטורפדו היו מסתערות אל כלי השיט של האויב ומתפרסות במעין מניפה, כדי לפגוע באויב גם אם ישנה את כיוונו באופן פתאומי. הירי היה מטווח קצר, 1,000 -2,000 מטרים. לרוב הטרפדות מן התוצרת הבריטית לא היה מכ"ם, ובטרפדות מן התוצרת הצרפתית היה כבר מכ"ם ונוסף לו עזר שולחן תמונה מקומית. מכ"ם הוכנס רק לקראת סוף ימיהן של הטרפדות בחיל הים. למרות זאת הצליחו הטרפדות להגיע לרמה טובה; תורת הלחימה כללה הסתייעות באונייה גדולה יותר, פריגטה או משחתת, שסייעה בגילוי ובהכוונת התקיפה.
במבצע סיני לא היו טרפדות בים סוף, וכיבוש שארם א שייח נעשה באמצעות סיוע של נמ"כים, נחתות מכוניות. הטרפדות לא הצליחו לצאת מנמל חיפה בזמן, ולכן לא השתתפו בקרב הימי שבו נלכדה המשחתת המצרית איברהים אל אוול.
הישגיו של חיל הים בכלל במלחמת ששת הימים היו נמוכים מאוד. הישג אחד שנרשם לטובת הטרפדות היה ההשתלטות על המוצב המצרי בשארם א שייח; הטרפדות המתינו בצפון מפרץ אילת במארב לספינות מצריות, וכשאלו לא הגיעו נעו הטרפדות דרומה והגיעו ראשונות לשארם א שייח. טרפדות תקפו את האונייה האמריקאית ליברטי, בתקרית שאירעה לקראת סיום המלחמה.
כחודש לאחר המלחמה ב-11 ביולי 67 התחולל מול חופי סיני קרב רומני. שתי ספינות טורפדו (ט-203 וט-204) בפיקוד סגן מפקד הפלגה, סרן אלי רהב (לימים תת-אלוף), יחד עם המשחתת אח"י אילת, בפיקוד סא"ל יצחק שושן, הטביעו שתי טרפדות מצריות באש תותחים. ב-21 באוקטובר אותה שנה הוטבעה המשחתת אילת בקרבת פורט סעיד על ידי טילים מצריים.
לקראת סוף שנות השישים של המאה העשרים הוחלפו הטרפדות בספינות הטילים. בתפקידי הביטחון השוטף הוחלפו הטרפדות על ידי ספינות הדבור.
סטפן הסל
סטפן פרדריק הֵסֵל (Stéphane Frédéric Hessel; 20 באוקטובר 1917 – 27 בפברואר 2013) היה דיפלומט, הוגה דעות ופעיל זכויות-אדם יהודי-צרפתי-גרמני, שהיה חבר ברזיסטאנס הצרפתי נגד הנאצים וממנסחי ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם.
ביוגרפיה
נולד בברלין לסופר והמתרגם פרנץ הסל, שהיה בן למשפחה יהודית שהתנצרה לדת הלותרנית ולאם גרמנייה, הלן גְרוּנְד. הוריו של הסל היוו את ההשראה לסיפור המפורסם "ז'יל וג'ים" מאת אנרי-פייר רושה. בשנת 1924 עברה המשפחה לפריז. הסל סיים את לימודיו התיכוניים בגיל 15, ובשנת 1937 החל ללמד באקול נורמל סופרייר. בשנת 1939 קיבל אזרחות צרפתית, ובאותה שנה, שבה פרצה מלחמת העולם השנייה, גויס לצבא הצרפתי.
הסל סירב לשתף פעולה עם משטר הבובות של וישי, ברח ללונדון והצטרף לכוחות הגולים של שארל דה גול בשנת 1941. הוא נשלח לצרפת כדי לארגן את תאי ההתנגדות לקראת הפלישה לנורמנדי. במהלך פעילותו החשאית נתפס הסל על ידי הגסטאפו ונשלח לבוכנוואלד ואחר כך לדורה-מיטלבאו, שם עונה. הוא הצליח להימלט ביחד עם לוחמי מחתרת נוספים מבוכנוואלד לאחר שהחליפו זהויות עם אסירים שמתו מטיפוס.
לאחר המלחמה שימש במגוון תפקידים דיפלומטיים מטעם צרפת. בשנת 1948 היה מעורב בניסוח ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם יחד עם אלינור רוזוולט. בשנים 1946–1950 שימש כעוזר הראשון של מזכ"ל האו"ם לעניינים חברתיים. בשנים 1970–1972 שימש כמנהל בתוכנית הפיתוח של האומות המאוחדות. בשנים 1976–1981 היה הנציג הצרפתי בז'נבה. בשנת 1982 הוא מונה לראש הרשות לשידורי רדיו וטלוויזיה בצרפת.
בשנת 2010 יצאה מסה פרי עטו, "Indignez-vous!", אשר זכתה להצלחה רבה בצרפת, מכרה מיליוני עותקים ותורגמה לשפות רבות. במנשר קרא למחאה לא-אלימה כנגד תופעות בצרפת המודרנית כמו הפער בין העשירים מאוד לעניים מאוד, הטיפול של צרפת במהגרי עבודה לא-חוקיים, הזנחת איכות הסביבה, קריסת מערכת הרווחה וכן מצוקת הפלסטינים.
ב-2012 חתם על עצומה התומכת ב-BDS וקוראת להטיל אמברגו על ישראל בעקבות פעולותיה במבצע עמוד ענן.
בשנת 1939 נישא לוויטה מירקין. לשניים נולדו שני בנים ובת. לאחר שוויטה נפטרה בשנת 1986, נישא שנה מאוחר יותר לכריסטינה שברי.
ג'ימי ריצ'רדסון
ג'יימס רוברט ריצ'רדסון (אנגלית: James Robert Richardson; 8 בפברואר 1911 - 28 באוגוסט 1964) היה כדורגלן אנגלי הידוע בעיקר בזכות התקופה שבה שיחק בעמדת החלוץ של ניוקאסל יונייטד.
ריצ'רדסון הצטרף לניוקאסל באפריל 1928 לאחר שקודם לכן שיחק בבליית' ספרטנס. הופעת הבכורה שלו הייתה במשחק הבית נגד בלקברן רוברס ב-4 בספטמבר 1929. האירוע הבולט ביותר בקריירה שלו בניוקאסל היה משחק גמר גביע ה-FA של 1932, נגד ארסנל. שחקני ניוקאסל היו בפיגור 0 - 1 כאשר ריצ'רדסון רדף אחרי הכדור בצד המגרש ומסר אותו מחוץ לקווים לג'ק אלן שהבקיע. שופט המשחק פסק כי הכדור לא חצה את הקו, בניגוד לתצלומים שהתפרסמו לאחר המשחק, ואישר את השער. משחק זה משמש כטיעון עבור התומכים בהכנסת השימוש בטלוויזיה על מנת לסייע לשופטים לקבל החלטות. במרץ 2003 נמכרה בכריסטיס המדליה שריצ'רדסון קיבל בסיום הגמר, תמורת סכום של 6,462 לירות שטרלינג.
במאי 1933 שיחק ריצ'רדסון במדי נבחרת אנגליה נגד נבחרת איטליה ונבחרת שווייץ, והיו אלה שתי הופעותיו היחידות בנבחרת.
באוקטובר 1934 עבר ריצ'רדסון להאדרספילד טאון תמורת סכום של 4,000 לירות שטרלינג. בעונתו השנייה במועדון הוא היה חלק מהסגל שסיים במקום השלישי בליגה, ובעונה שלאחר מכן רק במקום ה-16 כאשר ריצ'רדסון מבקיע 11 שערים וזוכה בתואר מלך השערים של המועדון. ב-1937 הוא חזר לניוקאסל יונייטד, ולאחר מכן הוא שיחק במילוול ובלייטון אוריינט.
בדיקת מי שפיר
בדיקת מי שפיר היא הליך רפואי פולשני לצורך אבחון מומים בעובר במהלך ההריון, במהלכו נשאבת כמות קטנה של מי שפיר שבהם מתפתח העובר ברחם אמו. בדיקת מי שפיר מבוצעת בדרך כלל כאשר מתברר במהלך ההריון סיכון מוגבר למומים מולדים גנטיים (תסמונת דאון, אנמיה חרמשית, סיסטיק פיברוזיס ועוד).
רמת הסיכון בבדיקת מי שפיר שווה למחצית הסיכון בבדיקת סיסי שליה (CVS) אולם בדיקת סיסי שליה יכולה להעשות בשלב מוקדם יותר של ההריון. הסיכוי למוות עוברי לאחר בדיקת מי שפיר, המתבצעת בשליש השני של ההריון הוא 0.06%. בישראל, הבדיקה ממומנת עבור נשים מעל לגיל 35,ומומלצת עבור נשים שבבדיקות סקר שעברו (כגון שקיפות עורפית וחלבון עוברי) התגלה סיכוי משמעותי לבעיות גנטיות (סיכוי של 1:380 לתסמונת דאון).
ההליך
שאיבת מי השפיר נעשית בעזרת מחט ארוכה. הרופא בוחן את הבטן עם מכשיר האולטרה סאונד וקובע היכן יהיה כדאי להחדיר את המחט. המיקום הנבחר יהיה רחוק מהשליה, ומספיק רחוק מהעובר כך שגם במקרה של תזוזה עוברית, העובר לא יתקרב למחט. המחט השואבת מוחדרת בדרך כלל בקיר בטן האם ולעיתים דרך קצה הנרתיק, תוך כדי מעקב בבדיקת אולטרה סאונד. את אזור הדקירה מחטאים בהקפדה יתרה, על מנת להקטין את הסיכונים לזיהום. כ-20 עד 30 סמ"ק מנוזל מי השפיר נשאבים, כמות המתחדשת אחרי כ-3 שעות ואינה גורמת לפגיעה בעובר. על הנוזל שנשאב מתבצעת בדיקה גנטית וכן בדיקות לחומרים אחרים במי השפיר, זאת כדי לגלות בעיות בריאותיות בעובר. בדיקת מי שפיר אינה יכולה לגלות את כל המומים המולדים. הדקירה עצמה כואבת מעט, כמו בדיקת דם רגילה.
לאחר ההליך על האישה לנוח בין 24–48 שעות. יש רופאים הממליצים על מנוחה מוחלטת (לא לקום מהמיטה) ויש כאלה שפשוט ממליצים להישאר בבית, ולא להתאמץ. פעילות גופנית מאומצת אסורה לכמה ימים, כמו גם קיום יחסי מין.
בדיקת מי השפיר
את תאי העובר שנמצאים במי השפיר מגדלים במעבדה ובודקים במספר שיטות:
ההחלטה והסיכונים
בישראל נהוג לבצע את בדיקת מי השפיר מעל לגיל 35, או כאשר יש בעיות בבדיקות המקדימות. מעל גיל 35 הסיכויים לבעיות גנטיות בעובר עולות, ולכן קיימת המלצה גורפת לעשות את הבדיקה. במקרים כאלה הבדיקה היא במימון משרד הבריאות. במקרה של נשים הצעירות מ-35, ימליצו הרופאים על בדיקה כאשר בבדיקות הסקר השונות תתקבל תוצאה של סיכון גבוה יותר מ-1:380.
כל אישה רשאית לבקש לבצע בדיקה זו. בגלל היותה בדיקה פולשנית ולא נטולת סיכונים, ההחלטה בנוגע לביצוע הבדיקה היא מההחלטות היותר מורכבות בזמן הריון. מצד אחד, הסיכויים לעובר עם בעיה גנטית (אפילו בקרב אלו שנמצאו עם בעיות בבדיקות המקדימות) הם לא סיכויים גבוהים, אך האפשרות ללדת ילד חולה היא אפשרות שמרתיעה נשים רבות.
הסיכונים בבדיקת מי שפיר לתסחיף מי שפיר וסיבוכים אחרים בהיריון הם נמוכים יחסית. מחקרים עדכניים מראים כי כ-0.06% ממקרי ההיריון (1 מכל 1,600) מסתיימים בהפלה עקב בדיקת מי שפיר. (בשנות ה-70 של המאה ה-20 הוערך סיכון זה ב-0.5%, כלומר 1 מ-200.)
תוצאות
יתרונה הגדול של הבדיקה היא בתוצאות החד משמעיות שלה. בניגוד לכל הבדיקות הקודמות, לא מדובר בהערכה של סיכויים, ובסטטיסטיקה, אלא בתוצאה מוחשית.
בבדיקת הצ'יפ הגנטי נבדקים הכרומוזומים ברמת דיוק גבוהה בהרבה מהקריוטיפ הרגיל. הדבר מהווה יתרון גדול, ושולל את מרב התסמונות הגנטיות הניתנות לאבחון, אבל אותה רמת דיוק גם יכולה להביא לתוצאות לא ברורות. תוצאות אפשריות לבדיקה יכולות להיות: בדיקה תקינה, בעיה גנטית מוכרת, מקטעים שמעלים את הסיכוי לבעיות התפתחות, אך לא קובעים אותם חד משמעית, ומקטעי גנים, שלא יודעים עדיין מה הם עושים. בישראל נשים שבוחרות לעבור צ'יפ גנטי נדרשות לעדכן את הרופאים איזה סוג תוצאות הן רוצות לקבל.
אגנס נויס גודסיר
אגנס נויס גודסיר (באנגלית: Agnes Noyes Goodsir; 18 ביוני 1864 – 11 באוגוסט 1939) הייתה ציירת פורטרטים אוסטרלית, שהתגוררה בפריז בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים.
ביוגרפיה
גודסיר נולדה בפורטלנד, ויקטוריה, אוסטרליה, אחת מאחד עשר הילדים שנולדו לדייוויד ג'יימס קוק גודסיר, נציב המכס במלבורן, ואליזבת ארצ'ר (לבית טומלינס).
הכשרתה המוקדמת לאמנות החלה עם ארתור ט' וודוורד בבית הספר בבנדיגו למכרות ותעשיות בשנים 1898–1899. בשנת 1899 מכרה חלק מיצירותיה בבנדיגו כדי לממן חלקית את לימודיה בפריז. בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה יציאה של אמנים אוסטרלים רבים לפריז, שכל כוונתם הייתה להיות חלק מעולם האמנויות התוסס שהתרחש שם. ציירים כמו רופרט באני, סטלה בואן ומקס מלדרום נמשכו לשם אל "הגדה השמאלית". אחרים כמו מרגרט פרסטון וגרייס קראולי קיבלו השראה להתפתח לכיוונים חדשים על ידי האמנות הפריזאית שלאחר המלחמה.
גודסיר למדה באקדמיה דלקלוז ובאקדמיה ז'וליאן (אצל ז'אן פול לורנס) ולאחר מכן באקדמיה קולארוסי. משנת 1912 בערך עברה בין לונדון לפריז, אך לבסוף התיישבה בפריז בשנת 1921.
במהלך שהותה בפריז גודסיר ציירה דיוקנאות של נשים קוסמופוליטיות, כולל בת זוגה, רייצ'ל דאן, שכונתה שרי, שצויר בסביבות 1924.
עבודתה זכתה לשבחים והוצגה בסלון החדש, בסלון דה אינדפנדנט ובתערוכות נוספות בפריז, וכן גם באקדמיה המלכותית ובמכון המלכותי בלונדון.
בביקור קצר באוסטרליה בשנת 1927 הציגה בגלריות מקווארי בסידני ובגלריה לאמנויות יפות במלבורן. בשנת 1938 הוצגו ארבעה מציורי השמן שלה בתערוכה השנתית שנייה בגלריה לאמנות של ניו סאות' ויילס.
גודסיר נפטרה בפריז, צרפת בשנת 1939.
עבודתה של גודסיר הציגה יכולת משובחת בקומפוזיציה ובטכניקה. היא העדיפה צבעי שמן על פני צבעי מים. אף שציירה מספר רב של ציורי טבע דומם וחללי פנים, ההתמחות שלה הייתה בפורטרטים, בניהם קתרין גודסון, ליאו טולסטוי, אלן טרי, בנג'ו פטרסון, ברטראנד ראסל, דאם אדית ווקר, הרוזנת פינצ'י והמנהיג האיטלקי בניטו מוסוליני.
Don't Cha
Don't Cha הוא שיר שנכתב על ידי באסטה ריימס וסי-לו גרין, והופק על ידי סי-לו גרין. הפזמון הוא אינטרפולציה של השיר "Swass", שנכתב ובוצע על ידי סר מיקס-א-לוט. השיר הוקלט ופורסם במקור על ידי טורי אלאמז, זמרת הליווי לשעבר של צמד ההיפ הופ האמריקאי, אאוטקאסט. לאחר הצלחה קלה וחוסר שביעות רצון מיוניברסל רקורדס, אלאמז ויתרה על זכויותיה על השיר. יוניברסל הציעה את השיר ללהקת הדאנס האמריקאית, הפוסיקט דולז. הלהקה הקליטה מחדש את "Don't Cha", בשיתוף פעולה עם באסטה ריימס, והוציאה אותו כסינגל מוביל מאלבום האולפן הראשון שלהם, PCD.
גרסת הפוסיקט דולז
הפוסיקט דולז הוציאו, בשיתוף פעולה עם באסטה ריימס, את גרסתם לשיר ב-19 באפריל 2005.
הגרסה של הפוסיקט דולז זכתה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה, שרבים מהם הדגישו אותה כרצועה בולטת מהאלבום PCD; עם זאת, חלק ממבקרי המוזיקה מתחו ביקורת על הופעתו של באסטה ריימס בשיר. השיר זכה להצלחה מסחרית, והגיע, בשיאו, למקום השני בבילבורד הוט 100, ולמקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב ומצעד 100 שירי הפופ. מחוץ לארצות הברית, "Don't Cha" עמד בראש המצעדים ב-15 מדינות. ווידאו קליפ נלווה לשיר בוים על ידי פול האנטר והציג את הקבוצה עושה פעילויות שונות, כולל קפיצה על טרמפולינה ומרוצי דראג בג'יפים.
נכון לנובמבר 2022, גרסה זו הושמעה למעלה מ-393 מיליון פעמים ביוטיוב, ו-434 מיליון פעמים בספוטיפיי.
ויקטור מאוורון
ז'אן איטאר, התעניין בו רבות וניסה "לתרבת" אותו, הוא הצליח להקנות לו יכולת קריאה וכתיבה ולאפשר לו להביע את צרכיו בכתב. למרות מאמציו הילד נותר חריג, בלא מיומנויות ובלא יכולת להשתמש בשפה מדוברת, אלא בשפה כתובה בלבד. זאת בשל אי-השימוש באברי הדיבור והשמיעה שלו בשלבי ראשית החיים. כשנמצא ביער הוא לא ידע ללכת על שתיים או לדבר וגם לאחר חמש שנים הוא לא הצליח להסתגל לחברה.
עם דוקטור איטאר
בשנת 1801 הופקד הילד על ידי דוקטור ז'אן איטאר שנתן לו את שמו הפרטי, ויקטור, לאחר שהבין שהוא פשוט יודע לבטא את האות O. אף אחד לא מאמין בשילובו החברתי מחדש, אבל איטאר מסתדר עם העניינים. הוא פרסם תזה באותה שנה ודיווח בשנת 1806 על עבודתו עם ויקטור דה לוויירון. במשך חמש שנים הוא עבד על ההשתלבות החברתית של ילד זה, אך ראה בחוסר יכולתו לדבר כישלון אישי.
הרצל שמואלי
הרצל שמואלי (1920 – 21 במרץ 2001) היה פרופסור למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב, חתן פרס ישראל בתחום המוזיקה לשנת 2001.
ויקטור מאוורון
דו"ח בונאטר (1800) והספקות הראשונים
פעמיים בונאטר נדהם מכך שלוויקטור "יש עור לבן ועדין" ו"כל גופו מכוסה בצלקות "(עמ '30, 31, 48)," נראה שרובם נוצרו על ידי כוויות ". הוא ציין במיוחד 4 צלקות צריבה על הפנים וצלקת רוחבית של 41 מילימטרים מול הגרון, ככל הנראה נגרמת על ידי להב חד.
הרצל שמואלי
ביוגרפיה
נולד באיסטנבול ב-1920 ועלה לארץ ישראל ב-1933. בין השנים 1950–1953 למד מוזיקולוגיה באוניברסיטת ציריך, ובשנת 1953 הוענק לו תואר דוקטור למוזיקולוגיה. בין השנים 1964–1966 שימש כעורך העיתון "גיתית".
בין השנים 1966–1972 שימש שמואלי כמרצה בכיר באוניברסיטת תל אביב בחוג למוזיקולוגיה. בשנת 1972 שימש כפרופסור חבר באוניברסיטה. מ-1971 עד שנת 1974 שימש כראש החוג למוזיקולוגיה; חזר לתפקיד בשנת 1987, ופרש ממנו ב-1989. בשנת 1985 שימש כפרופסור מן המניין באוניברסיטה. פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס.
ויקטור מאוורון
מחלוקת: ילד פרא או ילד קדוש מעונה?
בעוד ויקטור חושש ממים ומגובה, סרטו של פרנסואה טריפו מציג אותו כ"נוחר בנהרות ומתנוסס על ענפים", שהעניק לו דימוי כוזב בדעת הקהל שרחוק מהאמת. בעוד ויקטור הוא "לבן, מלוכלך, לא יותר מזה", המעמיד בסימן שאלה את הפראות שלו כביכול, אותו סרט מייצג אותו שחור כמו ילד אותנטי מהיערות.
הרצל שמואלי
ביוגרפיה
הרצל שמואלי נפטר ב-21 במרץ 2001, ימים ספורים לאחר שנודע לו על זכייתו בפרס ישראל. הותיר אחריו אישה, בת ושני נכדים.
ויקטור מאוורון
מחלוקת: ילד פרא או ילד קדוש מעונה?
כבר בשנת 1800 הציע האזרח גוויראו את ההשערה שהוא ילד שהתעלל בו, וכל פעם הרים את זרועותיו למראה חבל מתוך הרגל לקשור אותו. הניתוח של סרז' ארולס על הצלקות הרבות מאוד של ילד זה, במיוחד שנגרם על ידי כוויות של מיקומים לא טיפוסיים (פנים אחוריות של הגפיים) ושל הנגע הארוך שלו בגרון מול הגרון (4 ס"מ ) שנעשה על ידי חדות להב, יחד עם היעדר יכולת הישרדות כלשהי, גורמים לו להסיק שוויקטור "היה ילד פרוע כוזב, אך בהחלט ילד קדוש מעונה אמיתי. "
ארולס מסביר כי לא ניתן היה לחסוך את גרון ויקטור מפצע כה ארוך וחד במבטו (שהוא הגורם האמיתי לאילמותו של ילד זה, המואשם בטעות בפראותו כביכול [נ"פ דרוש] ), והוא מעלה את ההשערה כי רצינו להרוג את הילד הצעיר מאוד הזה. באנלוגיה עם ויקטור, ורחוק מהדימוי המזויף האידיאלי של הילד המאושר של היערות, ארולס מציג עשרות מקרים כוזבים אחרים של ילדי בר (מהודו לאל סלבדור), קורבנות של התעללות חמורה ביותר, כולל מומים, גזירת לשונות, וכו ', הנגרמת על ידי יד האדם, ואז מיוחסת לגחמות החיים ביער. סיפורים אלה חוזרים על עצמם ללא כל הבחנה, כמו של ילדי הזאבים המפורסמים בהודו,, שלדברי סרז ארולס, "פחות מדע מאשר צדק".
השוואה למקרה של מארי-אנג'ליק ממי לה בלאן
סרז' ארולס משווה תכונות התנהגותיות רבות של ויקטור לאלה של מקרה אחר של ילד פרא אותו למד, מארי-אנג'ליק ממי לה בלאן. הוא מציין כי בניגוד למארי-אנג'ליק, ויקטור חושש מגובה ומתקשה לטפס על עצים, אינו יודע לצוד, לדוג, להלחם או לשחות (הוא "חושש ממגע עם מים, אפילו כדי לשטוף את עצמו") ו"אוכל מה שמוצא על הקרקע". הוא לא מפחד מאש ו"שוטט ליד הכפרים, שם הוא אוסף ירקות [...] לפעמים בא להתחמם בבתים". הוא לא פיתח שום הגנה במקרה של איום, ולא מפחד במקרה של מגע פיזי ("הוא דיגדוגים וצוחק בקול רם"). בניגוד למארי-אנג'ליק, הוא אינו מסרב לישון במיטה, ומסכים לאכול לחם שיפון, הנפוץ באזור. לבסוף, הוא "לבן, מלוכלך, לא יותר, ואילו ילד פראי אמיתי הוא שחור מלכלוך וזוהמה." בעבור כך "שני מאפיינים אלה אינם תואמים למקרה של ילדי הטבע".
מציאת מקורו של ויקטור
לאחר שוויקטור נראה פעמים רבות, במשך מספר שנים, בפאתי הכפרים מקצה הטרן והאביירון, החיפוש אחר מוצאו נערך על ידי סרז' ארולס בתחילת שנות ה-90. לאחר שבא במגע עם תיירי ג'ינסטה. שניהם רופאים (אחד המנתחים והשני פסיכיאטר), הם מגלים כמעט כל הארכיונים שלא פורסמו המתייחסים לילדת הבר מארי-אנג'ליק לה בלאן (סרז' ארולס) ולוויקטור דה ל'אוורון (תיירי ג'ינסטה).
הם מסכימים כי, ויקטור לא יודע לשחות, הוא לא יכול להגיע רחוק מאוד, לא מסוגל לחצות נהרות ונחלים, בניגוד למארי-אנג'ליק ממי לה בלאן, המצטיינת באמנות השחייה, וכי אין מכשול נעצר במהלך עשור ההישרדות שלו ביער (1721–1731).
מה שנראה כי הוא תומך במחקר זה הוא שוויקטור נולד בתקופת רישומי הקהילה המוחזקים על ידי הכמרים (בוטל במהלך המהפכה על פי צו 26 בספטמבר 1793) וכי המרשמים של תקופה זו הם שלמים למדי, בגיבוי אוסף הערבים. הכמרים של כפרים קטנים סקרנים מאוד, מבטיחים כי אין לידה נשללת מהרישום שלהם, ולעיתים משאירים שאלות ארוכות בכתב על ילדים שנולדו מחוץ לנישואין, וגם אזכורים שוליים רבים הנוגעים לחיים המקומיים: עובדות שונות, מטאורולוגיה, יבול וכו'.
לפיכך, סרז' ארולס ציין מאות טבילות של בנים לפני 1793 באזור זה, אך נטש את המחקר לאחר שמצא כי התקופה שלאחר מכן הייתה זו של הפרעת רישומים אלה: פערים, קציני מעמד אזרחי ראשונים חסרי יכולת, נוכחות של משפחות זרות ל האזור, שנמלט מסערת המהפכה, שמזייפת את כל הנתונים.
פרוטוקולי הנוטריונים, העשירים בטארן ובאיירון, מסתירים כנראה סוד כלשהו הנוגע למשפחתו של ויקטור.
מסקנה
כמה פסיכיאטרים, ביניהם ז'אק סיימון מאוניברסיטת הרווארד, מציינים בוויקטור תסמינים אופייניים של אוטיזם, ומערכים אבחנה בדיעבד, בייחוד משום שהוא לא מילולי.
לוסיין מלסון, ילדי הבר
לוסיין מלסון מפרסם את כתביו של דוקטור איטארד שביקש להאניש את הילד. הוא מבחין בקשיים שחווה לגרום לילד לגלות מחדש סגל רגישות, תחושות, הנמקה, אך בעיקר בהוראתו לתקשר. לבסוף איטרד תוהה אם לא היה עדיף להשאיר אותו ביער."'האדם כאדם, לפני השכלה, הוא רק אפשרות פשוטה, כלומר פחות מקווה. '"ז'אן מארק איטארד.
פסל
סן סרנין-סור-רנס הוקם פסל שהוקדש ל"וויקטור, ילד הפרא מאווירון". זו עבודתו של הפסל רמי קודראין.
מרגריטה רובלס
מריה מרגריטה רובלס פרנאנדס (בספרדית: María Margarita Robles Fernández; נולדה ב-10 בנובמבר 1956) היא פוליטיקאית ומשפטנית ספרדייה ממפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית המשמשת כשרת ההגנה של ספרד מאז 7 ביוני 2018. בעבר שימשה כשרת החוץ הזמנית בין 30 בנובמבר 2019 ל-13 בינואר 2020.
בעברה, הייתה רובלס שופטת והפכה לאשה הראשונה שעמדה בראש בית משפט מחוזי והרביעית שנכנסה לבית המשפט העליון של ספרד.
ביוגרפיה
ב-1993 היא פרשה מעולם המשפטים ועברה לפוליטיקה. היא הצטרפה למפלגת הפועלים הסוציאליסטית ומונתה לתת-מזכירה במשרד המשפטים. ב-1994 היא מונתה בידי פליפה גונסאלס למזכירת המדינה לענייני פנים של ספרד. בתקופת כהונתה בתפקיד היא פעלה נגד ה-GAL - חוליות מתנקשים לא-חוקיות שהוקמו בידי פקידים בממשלת ספרד במטרה להילחם בבדלנים הבסקים של ארגון הטרור אט"א. רובלס עצרה את הזרמת הכספים ל-GAL, ופעלה לקידום חקירת מותם של חוסה אנטוניו לאסה וחוסה איגנסיו סבאלה, שני מורדים בסקים שנחטפו, עונו ונרצחו בידי ה-GAL. כמו כן פעלה לחקור את פרשת לואיס רולדאן והובילה למעצרו בעוון מעילה ושוחד.
השערוריות הרבות שליוו אותה גרמו לנפילתה של ממשלת גונסאלס ולהפסד של מפלגת הפועלים הסוציאליסטית בבחירות 1996. בעקבות כך, חזרה רובלס לעולם המשפטים, ובשנת 2004 מונתה לשופטת בבית המשפט העליון של ספרד. בספטמבר 2008 היא נבחרה לחברה במועצה הכללית של הרשות השופטת (CGPJ), ונחשבה לאחד החברים הפעילים ביותר בה. היא כיהנה בתפקיד עד דצמבר 2013. במהלך כהונתה היא תמכה בהדחתו מתפקידו של נשיא בית המשפט קרלוס דיבר.
במאי 2016 ביקשה רובלס מהמועצה הכללית של הרשות השופטת להעניק לה חופשה מתפקידיה השיפוטיים כדי שהיא תוכל לחזור לפוליטיקה. בהצבעה שנערכה, קבעה המועצה ברוב של 4 נגד 3, כי לא ניתן להעניק חופשה כזו, וכי רובלס תיאלץ לוותר על תפקידיה לצמיתות כדי להצטרף לפוליטיקה. לאחר שעשתה זאת, הצטרפה למפלגה הסוציאליסטית ונבחרה לקורטס חנרלס מטעם מדריד. ביוני 2018, במהלך הצבעת האי-אמון נגד מריאנו רחוי, הפרה רובלס את הוראת מנהיגי המפלגה להימנע, והצביעה בעד ההדחה. בעקבות נפילת ממשלת רחוי והקמת ממשלתו של פדרו סנצ'ס, מונתה רובלס לשרת ההגנה. לתקופה קצרה בין 30 בנובמבר 2019 ל-13 בינואר 2020, שימשה רובלס גם כשרת החוץ, האיחוד האירופי ושיתוף הפעולה.
סמל אזרבייג'ן
סמל אזרבייג'ן משלב אלמנטים עתיקים ומודרניים. מוקד הסמל הוא סימן הלהבה האדומה במרכז. הלהבה מזוהה עם האומה האזרית עוד מימי קדם, והיא מקור השם "אזרבייג'ן". צבעי הכחול והירוק לקוחים מהדגל הלאומי. הכוכב בן שמונה הפינות מייצג את שמונת הזרמים המרכיבים את האומות הטורקיות, מקור הלאום האזרי. בין כל שתי פינות נמצא כוכב מתומן אחר. אלומת החיטה בתחתית מייצגת את הענף החקלאי המרכזי באזרבייג'ן. הצמח השני המופיע בתחתית הסמל הוא האלון, הגדל אף הוא בשפע באזרבייג'ן.
דלקת גרון, קנה נשימה וסימפונות
דלקת גרון, קנה נשימה וסימפונות (laryngotracheobronchitis) היא דלקת הנגרמת בדרך כלל על ידי זיהום נגיפי של דרכי הנשימה העליונות. הזיהום גורם לנפיחות באזור הגרון שמפריע לנשימה תקינה וגורם לתסמינים של סטרידור, התנשפויות וצרידות. הדלקת יכולה לגרום לתסמינים קלים, מתונים או חמורים, תסמינים שנוטים להחמיר בלילה.
דלקת זו מאובחנת על רקע קליני, לאחר שנפסלו גורמים פוטנציאלים אחרים (כמו גוף זר במערכת הנשימה). בדיקות אחרות כמו בדיקת דם או צילום רנטגן בדרך כלל אינן נחוצות.
זוהי דלקת שכיחה שמופיעה אצל 15% מהילדים בשלב זה או אחר, בדרך כלל בגיל 6 חודשים עד 5–6 שנים. היא כמעט ואינה קיימת בבני נוער או במבוגרים.
בעבר דיפתריה הייתה יכולה להיות גורם לדלקת זו, אך כיום מחלה זו אינה קיימת בעולם המערבי, הודות לחיסונים ותנאי היגיינה משופרים.
בדרך כלל ניתן לטפל בחולים עם מנה בודדת של סטרואידים דרך הפה. אפינפרין יכול לשמש במקרים חמורים יותר. אשפוז נדרש רק לעיתים נדירות.
אינטליגנציה רגשית
אינטליגנציה רגשית היא יכולת או מיומנות של אדם לזהות, להעריך ולנהל את רגשותיו ואת רגשות האחר. לאינטליגנציה רגשית ישנן כמה הגדרות ודרכי מדידה שונות. לחלק ממדדי האינטליגנציה הרגשית ישנם קשרים מתאמיים עם משתנים כמו הצלחה בלימודים וביצועים בעבודה. עם זאת, לא ברור מה גודל התרומה הייחודית של אינטליגנציה רגשית מעבר לזו של אינטליגנציה ואישיות.
רקע היסטורי
המונח ״אינטליגנציה רגשית״ הוצג לראשונה בשנת 1964. במאה ה-20, ניסיונות להגדרת אינטליגנציה התמקדו בהיבטים הקוגניטיביים כגון זיכרון ופתרון בעיות, אולם מספר חוקרים החלו לזהות את חשיבות ההיבטים הלא קוגניטיביים ולהתייחס לכך בעבודותיהם. לדוגמה, אדוארד לי תורנדייק (1920) הציג את מושג "האינטליגנציה החברתית" אותה תיאר כמיומנות ההבנה והניהול של אנשים אחרים.
ב-1940, דייוויד וקסלר התייחס להשפעת הגורמים הלא-קוגניטיביים על התנהגות, וציין כי הניסיון לשרטט מודל לאינטליגנציה האנושית לא יהיה שלם ללא תיאור מקיף של גורמים אלו. בדומה לכך, הווארד גארדנר (1975) בהציגו את תאוריית האינטליגנציות המרובות כלל בתוכן את האינטליגנציה האישית, המורכבת מרכיב תוך אישי ורכיב בין אישי. לפיכך, ניתן לראות כי בהתפתחותו ההיסטורית של המונח המכנה המשותף של העוסקים בנושא הוא אמונה כי ההגדרות המקובלות לאינטליגנציה לוקות ביכולתן להסביר את תוצאות התנהגותנו באופן שלם.
האזכור המפורש הראשון של המונח אינטליגנציה רגשית מיוחס בדרך כלל לעבודת הדוקטורט של ווין פיין (Wayne Payne), "מחקר על רגש: פיתוח אינטליגנציה רגשית" (1985). מאחר שעבודה זו לא פורסמה, המונח הופיע בספרות המדעית לראשונה עם מאמרם של הפסיכולוגים ג'ון מאייר ופיטר סאלוביי שיצא לאור בשנת 1990 . מחקרם של מאייר וסאלוביי חקר את ההבדלים הקיימים בין אנשים שונים ביכולת לזהות את הרגשות של עצמם ושל אנשים אחרים ולהתגבר על בעיות רגשיות. עבודתם של מאייר וסאלוביי הייתה עבודת מחקר אקדמית, והיא לא זכתה לפרסום רב מעבר לגבולות קהילת המחקר האקדמי.
בשנת 1995 המונח קיבל פרסום נרחב ועלה על סדר היום הציבורי, עם פרסומו של ספר בנושא שנכתב על ידי העיתונאי והפסיכולוג ד"ר דניאל גולמן. ספרו של גולמן היה בעיקרו פרשנות לעבודתם של מאייר וסאלוביי בתוספת מקבץ אנקדוטות בנושא מבנה המוח. ספרו של גולדמן היה לרב מכר והפך את המונח "אינטליגנציה רגשית" לנחלת הכלל, בייחוד לאחר פרסום מאמר סקירה על הספר במגזין טיים.