cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תאוריית החיידקים כגורמי מחלות
בחברות עתיקות
הרופא היווני גאלן (129 לספירה – בסביבות 216/200) העלה השערות בספרו "על סיבות ראשוניות" (175 לספירה) כי לחלק מהחולים יש "זרעי חום". בספרו "על סוגי החום השונים" (175 לספירה), גאלן שיער שמגפות הופצו על ידי "זרעים מסוימים של מגפה", שהיו קיימים באוויר. בספרו "מגפות" (176–178 לספירה), גאלן הסביר שמצבם של חולים עלול להידרדר מחדש במהלך ההתאוששות מחום מכיוון שאיזשהו "זרע של המחלה" אורב בגופם, מה שיגרום להישנות המחלה אם החולים לא ימלאו אחר המשטר הטיפולי של הרופא.
ימי הביניים
המושג של הדבקה בלתי נראית נדון מאוחר יותר על ידי כמה חוקרים איסלאמיים בסולטנות האיובית שכינו אותם "נַגַ'אסַא֫ת" (בערבית: نجاسات – "חומרים לא טהורים"). חוקר הפיקה אבן אל-חאג' אל-עבדרי (1250–1336), תוך כדי דיון בתזונה והיגיינה אסלאמית, נתן אזהרות לגבי האופן שבו הדבקה עלולה לזהם מים, מזון ובגדים, ועלולה להתפשט דרך אספקת המים, וייתכן שהידבקות היא חלקיקים בלתי נראים.
במהלך ימי הביניים המוקדמים, איזידורוס מסביליה (560–636) הזכיר "זרעים נושאי מגפה" ("pestifera semina") בספרו "על טבע הדברים" (בערך 613 לספירה). מאוחר יותר בשנת 1345, Tommaso del Garbo  (1305–1370) מבולוניה, איטליה הזכיר את "זרעי המגפה" של גאלן ביצירתו "Commentaria non-parum utilia in libros Galeni" (פירושים מועילים לספרי גאלן).
בשנת 1546, פרסם הרופא האיטלקי ג'ירולמו פרקסטורו את "De Contagione et Contagiosis Morbis" ("על הדבקה ומחלות מידבקות"), קבוצה של שלושה ספרים המכסים את אופי המחלות המידבקות, סיווג פתוגנים עיקריים ותאוריות על מניעה וטיפול במצבים אלו. פראקאסטרו האשים את "זרעי המחלה" שמתפשטים באמצעות מגע ישיר עם מארח נגוע, מגע עקיף עם פומיטים או דרך חלקיקים באוויר.
למרות ההסברים האלה, ושימוש בכלים כמו הסגר או שטיפת ידיים על ידי חלק מהאנשים והרופאים נגד מגפות, היו הסברים אחרים, נפוצים בהרבה, מדוע מחלות מידבקות מתקיימות ומדביקות אנשים. הסברים נפוצים היו בגלל חטא דתי, התנהגות בלתי מוסרית, שדים, או גורמים מיסטיים רבים אחרים כמו קללה על ידי מכשפות ועין הרע. מלומדים האמינו בהסברים כמו אוויר רע, חוסר איזון בין 4 ליחות, מזון מקולקל ועוד הסברים רבים אחרים.
לדוגמה, מגיפת המוות השחור הובילה לצמיחת "תנועת המצליפים" (הפלגלנטים) שהופיעה לראשונה בשנת 1260 באירופה, והתחזקה מאוד בתקופת ההתפרצות הגדולה של המגפה בשנת 1347. חברי התנועה נהגו לקיים תהלוכות המוניות שבהן קיימו הצלפה העצמית באמצעות שוט כאשר המשתתפים עירומים בפלג גופם העליון ומסכה מכסה את פניהם. פצעיהם דימו את פצעי הסטיגמטה של ישו. הם קיוו שהצלפה עצמית זו ביכולתם לתקן את חטאי המאמינים, ועל ידי כך לסייע בסיום המגפה. הסבר אחר למוות השחור היה האמונה כי יהודים מרעילים בארות, דבר שגרם למהומות ופרעות ביהודים ברחבי אירופה; הרדיפות היו בעיקר בצרפת, בשווייץ ובגרמניה.
בהיעדר היכולת לזהות מיקרואורגניזמים, רופאים וחוקרים היו חסרי אונים לזהות ולוודא את גורמי המחלות, להכריע בין הסברים שונים או לְהָזֵם דעות קדומות של האוכלוסייה הכללית או של רופאים אחרים.
התקופה המודרנית המוקדמת
בשנת 1668, הרופא האיטלקי פרנצ'סקו רדי פרסם ראיות ניסיוניות הדוחות את תאוריית הבריאה הספונטנית, התאוריה שיצורים חיים נובעים מחומר שאינו חי. הוא הבחין כי רימות נוצרו רק מבשר נרקב שלא כוסה. כאשר בשר הושאר בצנצנות מכוסות בגזה, הרימות היו מופיעות במקום זאת על פני הגזה. כיום מבינים שריח של בשר נרקב שעובר דרך הרשת מושך זבובים שהטילו ביצים. מקובל להגיד כי מיקרואורגניזמים נצפו לראשונה בשנות ה-70 של המאה ה-17 על ידי אנטוני ואן לוונהוק, סוחר בדים וחלוץ מוקדם במיקרוביולוגיה, שנחשב ל"אבי המיקרוביולוגיה". לוונהוק שיכלל את ליטוש עדשות זכוכית כדי לבחון איכות של בדים ויצר באמצעותן חלק מן המיקרוסקופים הראשונים. מקובל כי הוא היה הראשון שראה ותיאר חיידקים (1674), תאי שמרים (סוג של פטריות), את החיים השופעים שקיימים בטיפות מים (כגון אצות), ומחזור של תאי דם בנימים. המילה "חיידק" עדיין לא הייתה קיימת, אז הוא כינה את האורגניזמים החיים המיקרוסקופיים האלה "animalcules", כלומר "חיות קטנות". את ה"חיות הקטנות מאוד" הללו הוא הצליח לבודד ממקורות שונים, כגון מי גשמים, מי בריכות, בארות, והפה והמעי האנושי. לוונהוק כתב על הממצאים שלו לחברה המלכותית לקידום המדע בלונדון וכך זכה לפרסום ולתמיכה במחקריו.
עם זאת, ייתכן שהכומר והחוקר הישועי הגרמני אתנסיוס קירכר צפה במיקרואורגניזמים כאלה לפני כן. אחד מספריו שנכתב ב-1646 מכיל פרק בלטינית, שנקרא בתרגום "בנוגע למבנה הנפלא של דברים בטבע, נחקר על ידי מיקרוסקופ". בפרק נכתב "מי יאמין שחומץ וחלב שופעים בשפע אינספור של תולעים". קירכר הגדיר את האורגניזמים הבלתי נראים המצויים בגופים מתפוררים, בבשר, בחלב ובהפרשות כ"תולעים". מחקריו עם המיקרוסקופ הובילו אותו לרעיון, שאולי הוא היה הראשון שהחזיק בו, כי מחלות וריקבון נגרמו מנוכחותם של גופים חיים בלתי נראים.
בשנת 1646 כתב קירכר (או "קירשנר" Kirchner, כפי שהוא מאוית לעיתים קרובות), ש"מספר דברים עלולים להתגלות בדמם של חולי קדחת". כאשר רומא נפגעה במגפת דבר הבלוטות (המוות השחור) ב-1656, קירכר חקר את דמם של קורבנות המגפה תחת המיקרוסקופ. הוא ציין את נוכחותן של "תולעים קטנות" או "חיות" בדם והגיע למסקנה שהמחלה נגרמת על ידי מיקרואורגניזמים. הוא היה הראשון שייחס מחלה זיהומית לפתוגן מיקרוסקופי, והמציא את תורת הפתוגניות של המחלה, שאותה תיאר ב-"Scrutinium Physico-Medicum" (רומא 1658). המסקנה של קירכר שהמחלה נגרמת על ידי מיקרואורגניזמים הייתה נכונה, אם כי סביר שמה שראה במיקרוסקופ היו למעשה תאי דם אדומים או לבנים ולא גורם המגפה עצמו. קירכר גם הציע אמצעים היגייניים למניעת התפשטות המחלות, כגון בידוד, הסגר, שריפת בגדים שלבשו הנגועים וחבישת מסכות פנים כדי למנוע שאיפה של חיידקים. קירכר היה זה שהציע לראשונה את הרעיון שיצורים חיים זרים עלולים להיכנס ולהתקיים בדם.
בשנת 1700 טען הרופא ניקולס אנדרי שמיקרואורגניזמים שהוא כינה "תולעים" אחראים לאבעבועות שחורות ולמחלות אחרות.
בשנת 1762 פרסם הרופא האוסטרי מרקוס אנטוניוס פון פלנצ'יז (1705–1786) ספר בשם "Opera medico-physica". הוא התווה תאוריה של הדבקה שקבעה שבעלי-חיים-זעירים (animalcules) ספציפיים באדמה ובאוויר היו אחראים לגרימת מחלות ספציפיות. פון פלנצ'יז ציין את ההבחנה בין מחלות שהן גם מגפות וגם מידבקות (כמו חצבת ודיזנטריה), לבין מחלות מידבקות אך לא מגפות (כמו כלבת וצרעת). הספר ציטט את אנטוני ואן לוונהוק כדי להראות עד כמה "חיות" מסוג זה נמצאות בכל מקום והיה ייחודי בתיאור נוכחותם של חיידקים בפצעים כיביים. בסופו של דבר, התאוריה שבה דגל פון פלנצ'יז לא התקבלה על ידי הקהילה המדעית בזמנו.
אגוסטינו באסי, איטליה
במהלך תחילת המאה ה-19, האנטומולוג האיטלקי אגוסטינו באסי חקר מחלה בקרב תולעי משי הגורמת לכתמי פטרייה לבנים לאורך הזחל. מחלה זו מכונה "מוסקרדין" (סוג של בונבון לבן) בצרפתית ו"קלצינצ'יו" (הריסות) או "מאל דל סגנו" (סימן רע) באיטלקית. הרקע למחקר היה חששות כלכליים מפני קריסת ייצור המשי באירופה. מ-1835 עד 1836 פרסם באסי את ממצאיו שנבגי פטריות מעבירים את המחלה בין זחלים. הוא המליץ על הסרה מהירה של זחלים חולים וחיטוי משטחיהם. כך הציג באסי שיטות המשמשות בטיפול רפואי מונע מודרני. חוקר הטבע האיטלקי ג'וזפה גבריאל בלסמו-קריבלי קרא למין הפטרייה הגורם למחלה על שם באסי, המסווג כיום כ-Beauveria bassiana.
מערוף אל-בח'ית
מערוף אל-בח'ית (בערבית: معروف البخيت; נולד ב-20 בספטמבר 1947) הוא פוליטיקאי ירדני שכיהן כראש ממשלת ירדן. כהונתו הראשונה של אל-בחית' הייתה בשנים 2005–2007, וכהונתו השנייה מפברואר עד אוקטובר 2011.
תאוריית החיידקים כגורמי מחלות
לואי-דניאל בופרטוי, צרפת
בשנת 1838, המומחה הצרפתי ברפואה טרופית לואי-דניאל בופרטוי היה חלוץ בשימוש במיקרוסקופ לשם חקר מחלות ופיתח באופן עצמאי תאוריה שכל המחלות הזיהומיות נבעו מזיהום טפילי ב"חיות" (מיקרואורגניזמים). בעזרת ידידו מ' אדל דה רוסוויל, הוא הציג את התאוריה שלו במצגת רשמית בפני האקדמיה הצרפתית למדעים בפריז.
עד 1853, הוא היה משוכנע שהמלריה והקדחת הצהובה מופצות על ידי יתושים. הוא אפילו זיהה את קבוצת היתושים המסוימת שמעבירים קדחת צהובה כ"מין הביתי" של "יתוש מפוספס", שניתן לזהות אותו בתור "Aedes aegypti", הווקטור האמיתי. הוא פרסם את התאוריה שלו ב-1854 ב-Gaceta Oficial de Cumana ("העיתון הרשמי של קומאנה"). הדוחות שלו הוערכו על ידי ועדה רשמית, שביטלה את תאוריית היתושים שלו. (התאוריה קיבלה אישוש והכרה רק בתחילת המאה ה-20 כאשר וולטר ריד גילה את שיטת ההדבקה בקדחת הצהובה במחקר בקובה).
מערוף אל-בח'ית
ביוגרפיה
בנובמבר 2005, לאחר מתקפת הטרור בעמאן, מינה המלך עבדאללה את אל-בח'ית לראש ממשלת ירדן, תפקיד אותו מילא עד לפרישתו בנובמבר 2007 על רקע כישלון רפורמות אותן ניסה להעביר. בפברואר 2011, בעקבות הפגנות מחאה בהשראת המהפכה בתוניסיה וההפגנות במצרים, פיטר המלך עבדאללה את ראש הממשלה סמיר ריפאעי ומינה במקומו את אל-בח'ית, במטרה לפייס את המפגינים, ובאוקטובר 2011 פיטר אותו, ומינה במקומו את עון שווכת אל-ח'סאונה.
תאוריית החיידקים כגורמי מחלות
איגנץ זמלווייס, אוסטריה
איגנץ זמלווייס, רופא מיילד הונגרי שעבד בבית החולים הכללי של וינה ("Allgemeines Krankenhaus") בשנת 1847, הבחין בדפוסים ביחס לתמותה גבוהה בקרב אמהות יולדות בבית החולים. זמלווייס שם לב כי נשים מתו מקדחת לידה באחוזים גבוהים יותר כאשר הן ילדו בסיוע רופאים וסטודנטים לרפואה. לעומת זאת נשים שילדו בסיוע מיילדות היו בטוחות יחסית. לאחר בדיקה נוספת, זמלווייס יצר את הקשר בין קדחת לידה לבין בדיקות של נשים לידות על ידי רופאים, והבחכי רופאים אלו הגיעו בדרך כלל ישירות מניתוחים שלאחר המוות ללא כל חיטוי. בטענה שקדחת הלידה היא מחלה מידבקת ושחומר מנתיחות שלאחר המוות היה מעורב בהתפתחותה, סממלויס גרם לרופאים לשטוף את ידיהם במי סיד מוכלרים לפני שבדקו נשים הרות. לאחר מכן הוא תיעד ירידה פתאומית בשיעור התמותה מ-18% ל-2.2% במהלך תקופה של שנה. למרות הראיות הללו, הוא והתאוריות שלו נדחו על ידי רוב הממסד הרפואי שהיה בזמנו. ההסבר של "אוויר רע" מנע מרופאים וחוקרים לקבל את עמדותיו.
גדעון מנטל, בריטניה
גדעון מנטל, רופא מסאסקס, המפורסם בעיקר עקב חלקו בגילוי מאובני דינוזאורים, השתמש במיקרוסקופ שלו במשך זמן רב, וכתב בספרו "Thoughts on Animalcules" (1850) שייתכן כי "רבות מהמחלות החמורות ביותר הפוגעות באנושות, נוצרות על ידי מצבים מוזרים של בעלי חיים בלתי נראים. חַיִים".
ג'ון סנואו, בריטניה
הרופא הבריטי ג'ון סנואו נחשב כמייסד האפידמיולוגיה המודרנית עקב חקר התפרצות הכולרה ברוד סטריט ב-1854. סנואו מתח ביקורת על האנטומאי האיטלקי ג'ובאני מריה לנצ'יסי, שטען בכתביו מתחילת המאה ה-18 כי "מיאזמת הביצות" מפיצה מלריה. להפרכת התאוריה של לנצ'יסי, סנואו הצביע על כך שאוויר רע מאורגניזמים מתפרקים לא היה קיים בכל מקרי התחלואה. בספרו הקצר משנת 1849 "על אופן התקשורת של כולרה", סנואו הציע כי הכולרה מתפשטת דרך מחזור הצואה-פה, ומשתכפלת במעיים התחתונים של האדם.
במהדורה השנייה של הספר, שפורסמה ב-1855, סנואו העלה תאוריה שכולרה נגרמת על ידי תאים קטנים יותר מתאי אפיתל אנושיים. דבר זה אושר בהמשך על ידי רוברט קוך, שמצא ב-1884 שחיידק מהמין Vibrio cholerae הוא הגורם הסיבתי למחלה. עקב ההכרה במקור ביולוגי למחלה, המליץ סנואו על הרתחה וסינון מים כדי למנוע אותה, ויצר את התקדים להנחיות המודרניות להרתיח מים במקרה של חשש לזיהום ביולוגי.
חברת Southwark and Vauxhall Waterworks סיפקה מים מזוהמים בשפכים מנהר התמזה, לחלק מאזורי לונדון. באמצעות ניתוח סטטיסטי שקושר בין מקרי כולרה למשאבות מים ספציפיות הקשורות לחברה, סנואו הראה כי אזורים שבהם הספקת המים בוצעה על ידי חברה זו חוו מקרי מוות בשיעור גבוה פי ארבעה עשר לעומת תושבים שהשתמשו במים מחברת Lambeth Waterworks, שהמשאבות שלה השיגו מים ממעלה הנהר, מאזור נקי יותר שנקרא Seething Wells. סנואו זכה לשבחים על כך ששכנע את המועצת המקומית של קהילת סנט ג'יימס להסיר את ידיות המשאבות המזוהמות, אך הוא ציין גם כי מקרי ההתפרצות כבר פחתו כאשר תושבים מפוחדים נמלטו מהאזור.
לואי פסטר, צרפת
במהלך אמצע המאה ה-19, המיקרוביולוג והכימאי הצרפתי לואי פסטר הציג לראווה כיצד טיפול במערכת הרבייה הנקבית בחומצה בורית הרג את המיקרואורגניזמים שגרמו לזיהומים לאחר לידה תוך הימנעות מנזק לריריות.
בהתבסס על עבודתו של Redi, פסטר הפריך את תאוריית הבריאה הספונטנית על ידי בניית צלוחיות צוואר ברבור המכילות אגר מזין. מאחר שתכולת הבקבוק הותססה רק במגע ישיר עם האוויר של הסביבה החיצונית על ידי הסרת הצינור המעוקל, פסטר הדגים שחיידקים חייבים לעבור בין אתרי זיהום כדי להתיישב במושבות חיידקים.
בדומה לבאסי, פסטר הרחיב את מחקרו על תורת החיידקים על ידי חקר פברין, מחלה הגורמת לכתמים חומים על תולעי משי. בעוד הבוטנאי השווייצרי קרל נאגלי גילה את הפטרייה ממין Nosema bombycis בשנת 1857, פסטר יישם את הממצאים כדי להמליץ על אוורור וסינון משופר של ביצי תולעי משי, צורה מוקדמת של מעקב אחר מחלות.
רוברט קוך, גרמניה
הבקטריולוג הגרמני רוברט קוך היה בתחילת דרכו רופא מחוזי באזור כפרי בוולשטיין. קוך התמקד בחקר הגחלת (אנתרקס). באותה תקופה המחלה הייתה נפוצה בקרב פרות וחיסלה לעיתים עדרים שלמים וגרמה גם מוות בקרב בני אדם. באותו זמן קוך היה ללא הכשרה במחקר, מנותק מהקהילה המדעית, ומספריות מדעיות, וכמעט ללא ציוד מדעי. כמו כן הוא היה רופא עסוק עם פציינטים רבים. למרות כל זאת הוא החל לחקור את המחלה. המעבדה שעמדה לרשותו הייתה ממוקמת בדירה בת 4 החדרים בה גר, והציוד המרכזי שהיה לו היה מיקרוסקופ שקיבל כמתנה מאשתו, וכן ציוד מאולתר שהכין במו ידיו.
בשנת 1884 פרסם קוך ארבעה קריטריונים לביסוס סיבתיות בין מיקרואורגניזמים ספציפיים ומחלות, הידועים כיום בשם העיקרים של קוך:
להנחות של קוך יש אומנם חשיבות היסטורית, מפני שהן מדגישות כי מתאם אינו בהכרח מעיד על סיבתיות, אך פתוגנים רבים מקובלים כיום כגורמים סיבתיים של מחלות ספציפיות מבלי שהם עומדים בכל הקריטריונים. בשנת 1988, המיקרוביולוג האמריקאי סטנלי פאלקוב פרסם גרסה מולקולרית של הנחותיו של קוך כדי לבסס מתאם בין גנים של חיידקים ובין תכונותיהם הפתוגניות.
ג'וזף ליסטר, בריטניה
לאחר קריאת מאמרים של פסטר על תסיסה באמצעות חיידקים, המנתח הבריטי ג'וזף ליסטר זיהה ששברים מורכבים, הכוללים עצמות הפורצות דרך העור, נוטים יותר להזדהם עקב חשיפה למיקרואורגניזמים סביבתיים. הוא זיהה שניתן למרוח חומצה קרבולית על מקום הפציעה כחומר חיטוי יעיל. ליסטר פרסם את תוצאות מחקריו ב-1867.
הפרלמנט ההודי
הפרלמנט של הודו (או סנסאד) הוא הרשות המחוקקת העליונה במדינה, המורכבת משני בתים: בסך הכל יש כ-790 חברים בפרלמנט. הוא שוכן בעיר הבירה של הודו, ניו דלהי. הפרלמנט נפגש בשלושה מושבים במהלך השנה:
קינג ויליאמז טאון
קינג ויליאמז טאון (באנגלית: King William's Town, החל מ-2021 שונה שמה ל-Qonce) היא עיירה היושבת בכף המזרחי של דרום אפריקה לאורך גדות נהר באפלו. העיירה נמצאת כ-60 ק"מ צפונית מערבית לאוקיינוס ההודי ויושבת על גדות נמל איסט לונדון (דרום אפריקה). קינג ויליאמז טאון היא חלק מרשות מקומית בשם באפלו סיטי (Buffalo City), שבה כ-880 אלף נפש.
העיירה מונה כ־35,000 תושבים וניצבת למרגלות הרי אמתהול, 398 מטר מעל פני הים. סביב העיירה ישנם שטחים חקלאיים צפופים.
בקינג ויליאמז טאון הוקם אחד מסניפי הדואר הוותיקים במדינה, אותו פיתחו מיסיונרים בראשות צ'רארלס בראונלי.
במוזיאון אמתהול בעיירה נשמרים שרידיה של ההיפופוטמית המפורסמת הוברטה, שצעדה 1,600 קילומטרים בין השנים 1928–1931 ברחבי דרום אפריקה עד שנורתה בידי חקלאים מקומיים.
היסטוריה עתיקה
באזור שפך הנהון התגלו עקבות האדם המאובנות העתיקות בעולם, עקבות ילד שהוערכו כבנות 200,000 שנה.
האזור היה מיושב במשך אלפי שנים על ידי שבטי בושמנים ואנשי הקויקוי שעסקו בחקלאות.
היסטוריה מודרנית
אנשי קוסה התיישבו לראשונה באזור באמצע המאה ה-17.
האזור כולו היה מקום המפגש הראשון של הלבנים (שבאו מזרחה) עם ילידי המקום, מפגש שהמשכו בתשע מלחמות הקוסה בין הבריטים לשבטים המקומיים.
העיר הוקמה על ידי סר בנימין ד'אורבן במאי 1835 במהלך מלחמת הקוסה של אותה שנה, ונקראה בשמה על ידו. העיירה הוקמה על בסיס מה שהיה אתר הקראאל של הצ'יף דיאני טיאתיו והיא נקראת על שם המלך הבריטי ויליאם הרביעי. העיירה ננטשה בדצמבר 1836, אך יושבה מחדש בשנת 1846 והייתה בירת קפריה הבריטית מאז הקמתה בשנת 1847 ועד לשילובה בשנת 1865 עם הכף המזרחי.
רבים מהמתיישבים באזור גם כיום הם צאצאים של חברי הלגיון הגרמני הבריטי שהתפרק לאחר מלחמת קרים, והם הקימו בתים במושבת הכף. מכאן שמות כמו ברלין, בראונשווייג, פרנקפורט, המבורג, פוטסדאם ושטוטרהיים אשר ניתנו ליישובים באזור זה של המדינה, וכן ניתן למצוא שמות משפחה גרמניים באזור.
ב־1877 פתחה הממשלה את מסילת הרכבת הראשונה לעיר הסמוכה איסט לונדון, דבר שעזר לקדם את האזור ואת הסחר בו.
קינג ויליאמז טאון הוכרזה במקור כבירת המחוז של מחוז אדלייד בשנות ה-30 של המאה העשרים.
כלכלת האזור הייתה תלויה בחוות בקר ובצאן, ובעיירה עצמה יש תעשייה גדולה. בסיס לייצור טקסטיל, סבון, נרות, ממתקים, קרטון ובגדים. בשנים האחרונות, קרבתה לעיר הבירה המחוזית החדשה בישו הביאה להתפתחות רבה באזור מאז סיום האפרטהייד בשנת 1994.
בשנת 2000 אוחדו יחד הערים קינג ויליאמז טאון, בישו ואיסט לונדון, לכדי מועצה מנהלית משותפת תחת השם באפלו סיטי - העיר על נהר הבאפלו. בישו היא מאז 1994 בירת הכף המזרחי.
הקהילה היהודית
מעט מאוד ידוע על הקהילה היהודית בעיירה במחצית השנייה של המאה התשע-עשרה. ככל הנראה לא היו הרבה חיים יהודיים מאורגנים בעיירה בתקופה זו. ידוע לנו כי ככל הנראה עד שנת 1850 היו כ-24 משפחות יהודיות בקינג ויליאמז טאון ובאזור הכפרי שמסביבה.
לקראת סוף המאה ה-19 ידוע שהייתה בעיירה קהילה יהודית לא קטנה שהגיעה למקום כחלק מגלי ההגירה היהודים לדרום אפריקה, אולם נראה שאין תיעוד היכן נערכו תפילות בית הכנסת. המצבה העתיקה ביותר בבית העלמין היהודי מתוארכת לשנת 1899. המנוחה הייתה ילדה בת אחת עשרה בשם זלמה לואיס. העובדה שהוקצה אזור קבורה נפרד ליהודים, ועל הקבר הוקמה מצבה עם כיתוב בעברית, מעידה כי בוודאי הייתה קיימת אז חברה קדישא בתיאור כלשהו.
בית הכנסת
לפי מאמר ב-London Jewish Chronicle (20 בנובמבר 1908) בית הכנסת נחנך באותה שנה. ככל הנראה לפני רכישת בניין בית הכנסת, התקיימו טקסים בבית הנשיא הראשון של הקהילה, מר מיכאל אדלשטיין. אחד המנהיגים הרוחניים הראשונים של הקהילה היה הרב הורוביץ שהרוויח כ-7 פאונד לחודש. החתונה הראשונה שנחגגה בבית הכנסת הייתה זו של פיליפ כהן עם מריל שפירו ב-1907.
בבית הכנסת קיים לוח לזכר כבוד לארבעה מבניה היהודים של העיירה שנהרגו במהלך מלחמת העולם השנייה. הם היו: א' אברמוביץ', ב' בלק, א' פורט ומ' זמקוב. שמו של ב' בלק מופיע על שני תחריטים בבית הכנסת, הראשון נמצא על סמל הכבוד. השני הוא הגירוד הילדותי המחוספס של שמו על לוח הספרים של אחד הספסלים.
ביזארדבארק
ביזארדבארק (באנגלית: Bizaardvark) היא קומדיית מצבים שבה מככבים מדיסון הו, אוליביה רודריגו, ג'ייק פול, דה-וור לדרידג ואית'ן ווקר. הסדרה משודרת בערוץ דיסני החל מה-24 ביוני 2016, ובערוץ דיסני ישראל ב-2 בנובמבר 2016. העונה הסתיימה ב-27 בינואר 2017. בישראל העונה הסתיימה ב-17 במאי 2017, ללא הפרק  Bernie's in Charge.
ב-15 בדצמבר 2016, הסדרה חודשה לעונה שנייה, אשר עלתה ב-23 ביוני 2017. ב-22 ביולי 2017 נודע כי ג'ייק פול עזב את הסדרה ואת ערוץ דיסני. העונה עלתה בערוץ דיסני ישראל ב-28 בנובמבר 2017. העונה הסתיימה בארצות הברית ב-13 באפריל 2018 ובישראל ב-2 באוגוסט 2018.
עלילה
הסדרה מספרת על פייג' ופרנקי, שתי חברות טובות שיצרו ערוץ ויוגל (פרודיה על גוגל ועל יוטיוב) בשם ביזארדבארק (הלחם בסיסים של המילים: ביזאר - מוזר וארדבארק - שנבוב בעברית). כשהן מגיעות ל-10,000 רשומים בערוץ הויוגל שלהן, הן זוכות להיכנס לאולפני ויוגל ושם ליצור עוד הרבה סרטונים מצחיקים. שם הן פוגשות יוצרים נוספים, והופכות את חברן ברני למנהל שלהם.
הקרב על שאנגחאי
בתקווה להכניע את ממשלת הקוומינטנג במהרה, פעל המטה הכללי של הצבא היפני הקיסרי לתנועה דרך שאנגחאי אל עבר הבירה הסינית נאנג'ינג. הקרב, אשר היה מהקשים ביותר במלחמה, הסתיים בניצחון יפני מוחץ, ואחריו התקדמו היפנים במעלה נהר היאנגצה אל הבירה הסינית, שם התרחש הקרב על נאנג'ינג ואחריו גם אירע הטבח ההמוני בנאנג'ינג.
סין ויפן ערב תחילת המלחמה
התפשטות האימפריאליזם היפני בעבר מזרח אסיה החל עם רסטורציית מייג'י באמצע המאה ה-19. לאחר מלחמת העולם הראשונה רוב המעצמות כגון האימפריה הבריטית, האימפריה הקולוניאלית הצרפתית, האימפריה הרוסית והאימפריה הקולוניאלית הגרמנית (כעת רפובליקת ויימאר) נחלשו והשפעתם במשחק הבין-לאומי פחתה. מצב זה אפשר למעצמות חדשות כגון הרפובליקה הפולנית השנייה, ממלכת נג'ד וחג'אז והאימפריה היפנית להתרחב. סין אשר הייתה שרויה בתקופת המצביאים במסגרתה המדינה הייתה למעשה מפורקת בין אילי מלחמה היוותה מרכז של אוצרות טבע כגון פחם ונפט, משאבים אותם יפן הייתה צריכה על בסיס יום יומי בשביל להאכיל את התעשייה הגוברת שלה והסתמכה עליהם רק ממסחר עם האימפריה הבריטית וארצות הברית.
עקב הצורך במשאבים, ביחד עם רגש הלאומיות הגובר במדינה והשפל הגדול יפן הייתה זקוקה למשאבים ועינייה נעו לעבר סין המפורקת. בשנת 1931 יפן ביימה את תקרית מוקדן אשר שימשה לה לתירוץ המצדיק את הפלישה היפנית למנצ'וריה. לאחר כיבוש מנצ'וריה יפן התקינה מדינת בובה בשם מנצ'וקוו אשר תופעלה בידי ממשלת בובות בראשות קיסר סין לשעבר, פויי. המדינה אשר הייתה אמורה להפגין קבלה רב-אתנית הייתה למעשה מדינה תחת שלטון צבאי יפני, שהוחזקה על ידי קבוצת ארמיות בצבא היפני הקיסרי, שכונתה צבא קוואנטונג. עם הזמן המשיכו סכסוכי הגבול בין סין ליפן עד אשר בשנת 1936 הייתה בחזקת יפן גם מונגוליה הפנימית (ממשלת הבובות של מנג-ג'יאנג).
בינתיים בתוך סין התרחשה בשנים 1926–1928 המשלחת הצפונית בה המפלגה הלאומית (קוומינטנג) בראשות צ'יאנג קאי שק נלחמה באילי המלחמה מצפון לגואנגדונג עד אשר כבשה את בייג'ינג וקבעה את בירתה בנאנג'ינג.
המשלחת הצפונית הביאה לאיחוד רוב סין תחת הממשלה הלאומית אך לא עבר זמן רב וסכסוך פנימי בתוך המפלגה הוביל לטבח שאנגחאי בו הפלג הימני במפלגה טבח בפלג השמאלי הקומוניסטי. תומכי האידאולוגיה הקומוניסטית אשר ברחו מהטבח הכריזו על פרישת המפלגה הקומוניסטית של סין מהקוומינטנג ובכך החלה מלחמת האזרחים הסינית בין שני הצדדים. בשנת 1936 לאחר תקרית שיאן נאלץ צ'אנג קאי שק להסכים להקמת חזית מאוחדת עם הקומוניסטים נגד יפן.
תחילת המערכה על שאנגחאי
בין השנים 1931–1937 התרחשו מספר רב של סכסוכי גבולות והתנגשויות בין הקוומינטנג, המפלגה הקומוניסטית הסינית והאימפריה היפנית. הקוומינטנג והמפלגה הקומוניסטית הגיעו להסדר נגד יפן לאחר תקרית שיאן. כאשר בשנת 1937 התרחשה תקרית גשר מרקו פולו היחסים הדיפלומטים לא נסגרו בבת אחת, אלא נמשכו מגעים להסדר. ב-12 באוגוסט הגיעו אף שליחים דיפלומטים מבריטניה וצרפת אשר לא רצו לראות עוד תקרית שאנגחאי אשר תפגע בתפוקתה הכלכלית של עיר הנמל.
בינתיים באותה העת החלו מגעים לידידות בין מדינות הציר; גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית ליפן האימפריאליסטית אשר יצרה יחסים אלו מחשש בעליית כוחם של השניים הראשונים. בברית המועצות חל חשש מכל אפשרות שיפן וכוחות הציר (אשר כולם היו אנטי-קומוניסטים) יאחדו כוחות נגד האינטרנציונל ה-3 (עוד לפני מבצע ברברוסה ליפן הייתה באמת תוכנית לכיבוש המזרח הרחוק הרוסי ורוב סיביר אשר נודעה בתור מבצע קאנטוקן). בשביל לטפל בכך שיפן תישאר עסוקה המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, יוסיף סטלין דאג להכניס חפרפרת הנאמנה לכוחות הקומוניסטים בתוך שורות צבא הקוומינטנג אשר תצית סכסוך בטוח בין סין ליפן.
מערכה ראשונה
בשעה 09:00 ב-13 באוגוסט כוחותיו של ג'אנג גה-גונג החלו חילופי יריות עם חיל המוצב היפני ברובע העיר בזביי. לאחר החזרת אש מהצד היפני יחידת הרגלים 88 (מאומנת בידי כוחות גרמניים) החלה בפעולת תגמול בירי מרגמה. ירי לא סדיר המשיך עד לשעה 16:00 בצהריים כאשר המטה הכללי היפני הורה לשייטות הממוקמות בדלתה של נהר היאנגצה ונהר הואנגפו להתחיל ירי סדיר אל עבר העיר. באמצע הלילה, גנרליסימו צ'יאנג קאי שק הורה לג'אנג גה-גונג להתחיל תקיפת פתע למחרת. בשעה 03:00 עוד לפני צאת החמה החל ירי של חיל האוויר של הרפובליקה הסינית על שייטות ומרכזי מסחר יפנים. באותו היום, 14 באוגוסט הממשלה בנאנג'ינג הכריזה על מלחמת הגנה (自衛抗戰聲明書) נגד יפן, פעולה שהחלה רשמית את הקרב.
התוכנית הסינית לדחוף את הכוחות היפנים אל נהר הואנגפו וליצור פעולת כיתור צבאי כדי למנוע הגעה של כל תגבורת התממשה רק כמה מטרים במרחק מההתיישבות הבינלאומית בשאנגחאי. הכוחות היפנים החזיקו את המתקפה בזכות ביצורים אשר החזיקו מעמד נגד קנה הוביצר 150 מילימטרים (התותח החזק ביותר שהיה בידי הכוחות הסינים באותה עת). הכוחות הסינים הצליחו להתקדם רק במקרים של שימוש מתמיד במקלעים.
הכוחות של צ'ן צ'נג אשר הגיעו ב-18 באוגוסט לא הצליחו להחזיק את קו האש לזמן רב עקב אימונים לא מספקים ושימוש יפני בטכנולוגיה צבאית גבוהה יותר כגון אמצעי לחימה נגד טנקים. נגד טנקים חסינים יותר היפנים כיתרו את הכוחות ושרפו אותם בעזרת להביור שכן יפן לא חתמה על אמנות ז'נבה. הכוחות הסינים כמעט הצליחו לדחוף את היפנים אל עבר הנהר אך מספר האבדות עלה בקצב מדאיג מה שהביא לעצירת ההתקדמות.
בוא נתחיל מבראשית
בוא נתחיל מבראשית הוא אלבום האולפן ה-19 של הזמרת הישראלית אילנית. את האלבום הוציאה בשנת 1991 לאור חברת התקליטים התקליט חיפה. הוצאתו סימנה את דעיכת הקריירה המוזיקלית של אילנית. אף אחד מהסינגלים שהוצאו נכנסו לעשרת השירים הפותחים במצעד הפזמונים של רשת ג' וגלי צה"ל.
הקרב על שאנגחאי
מערכה ראשונה
רק בליל 22 באוגוסט נהרגו 90 קצינים ומעל 1,000 חיילים מיחידת הרגלים 36 בלבד. בין חיילי היחידה ה-36 היה אף חייל שביצע פיגוע התאבדות בעת התפוצץ ליד טנק יפני. באותו לילה יחידות הרגלים היפניות ה-3, 8 וה-11 החלו בתנועה לעבר החוף הצפון-מזרחי של שאנגחאי תחת הגנה ימית מהפגזות. חיילים סינים הועברו אל עבר החוף שם החלו לראשונה בקרב התנגשויות באזורי התיישבויות חקלאית ולא אזורים עירוניים.
מערכה שנייה
עקב אבדות גוברות הכוחות הסינים נאלצו לסגת מהחוף מערבה לפנים העיר, פעולה שפתחה את הדרך לתגבורת יפנית מעבר ים סין המזרחי. ב-23 באוגוסט החלה נחיתה של כוחות יפנים מיוחדים אשר נודעו בתור "כוח המשלחת לשאנגחאי" תחת גנרל איוונה מטסוי. הכוחות המיוחדים נפגשו עם התנגדות סינית מוכנה. הסינים השתמשו במלחמת חפירות נגד החיל המיוחד כמו גם הפצצה מוגברת. כוחות תגבורת מהצד הסיני הגיעו במהרה והחל קרב חוף קשה אשר נמשך שבועיים עד אשר הכוחות הסינים, מותשים ותחת אבדות קשות נסוגו.
לאורך ההתנגשות על החוף הייתה פעולה אווירית ימית ויבשתית מרובה אך מתוך בעיות לוגיסטיות של הכוחות הסיניים נרשם אחוז הצלחה גבוה של העברת אוניות אספקה יפניות דרך ההפגזות הסיניות. הקרב ירד ברובו להתנגשות יבשתית ואיבוד חיים גבוה. בתוך הקרב הכוחות התנגשו בתוך בתים מפורקים.
הכוחות היפנים המשיכו לדחוף את הסינים ללא כל התנגשות כוחות מסיבית עד שכזו הגיעה בעיירה הקטנה לודיאן מצפון שאנגחאי, העיירה שימשה נקודת מפנה בדרכים מערבה לתוך סין. הקרב החל ב-11 בספטמבר והתמשך על חוף ים סין המזרחי עד לעיר סוג'ואו במחוז ג'יאנגסו. הכוחות הסינים פעלו בשימוש מורחב של אספקה אשר כלל במידה רחבה ארטילריה, מסכי עשן ותמיכה של כוחות שריון. למרות מספרם הגבוהה, ניסיון ההגנה על לודיאן התברר כבלתי אפשרי בשביל הכוחות הסיניים, עקב כוח האש היפני החזק, הכוחות הסיניים נכנסו למצב הגנה ממנו לא יחלו להתחיל מתקפת-נגד.
לאורך חודש אוקטובר התקיימה מערכת מלחמה חדשה על עבר יונזאובין אשר התמשכה די והותר כמו המערכה על לודיאן.
מערכה שלישית
בין 27 באוקטובר ל-26 בנובמבר התרחשה המערכה השלישית של הקרב. בליל 26 באוקטובר התקבלה החלטה במטה הכללי של צבא הקוומינטנג וכבר באותו הלילה החלה תנועה של נסיגת הכוחות הסינים מהמטרופולין של מרכז שאנגחאי מערבה. כמעט כל החופים מסביב לעיר כבר נלקחו וצ'יאנג קאי-שק הורה לנסיגה כללית אך לא מלאה מערבה ממרכז העיר. בו בזמן התקיימה ישיבת חבר הלאומים בבריסל, בירת בלגיה וצ'יאנג קיווה שהמעצמות המערביות יתערבו במלחמה ויעצרו את האימפריה היפנית כמו שקרה קרוב ליובל קודם לכן בהתערבות המשולשת לאחר מלחמת סין–יפן הראשונה.
תוכניתו המקורית של צ'יאנג הייתה ליצור קו הגנה מרכזי על נהר וו-ג'ונג ומשם להכות את הכוחות היפניים כמה שרק אפשר עד אשר תגיע תגבורת. למרות זאת, בתוך 3 חודשי לחימה על העיר כמעט כל האוגדות איבדו את רוב כוחם עד אשר אוגדה ממוצעת הייתה בעלת כוח אדם ויכולת צבאית של רגימנט אחד בלבד. כעת נדרשו בין 8 ל-12 יחידות סיניות כדי להישתוות ליחידה יפנית אחת. לי דזונגז'ן, באי צ'ונג-שי, ג'אנג פאקוי ועוד גנרלים רבים התעקשו שהכוחות הסיניים צריכים לסגת לקו הגנה בשאנגחאי. ב-28 באוקטובר צ'יאנג הגיע לקו האש בשביל להעלות את מורל חייליו. למרות כל פעולות החיזוק יומיים מאוחר יותר הכוחות היפנים עברו את נהר הוו-ג'ונג וראש כוחות הצבא הסיני, בסכנת כיתור חמורה, נסג לעבר הבירה.
לאחר הנסיגה של הכוחות הסיניים, חיל כוח המשלחת לשאנגחאי נע על עבר מסילת הברזל המרכזית של שאנגחאי ולקח כוח על מרכזי המסחר ומשם גם על כל העיר. חלקים גדולים של העיר נהרסו בהפצצות ארטילריה והפצצות אוויריות. המפורסמת שבהם היא ההפצצה של יום שבת העקוב מדם על מסילת רכבת מרכזית בעיר. הנמלים גם הם נפגעו ויכולת המסחר אל עבר העיר נחלש. אחד המקומות היחידים אשר נותרו די נקיים מההרס הוא אזור ההתיישבות בינלאומית שאנגחאי.
חשיבות ותוצאות
לאחר הקרב הכוחות היפנים כאמור התקדמו אל עבר נאנג'ינג שם התרחש מאוחר יותר הקרב על הבירה הסינית. לפי היסטוריונים רבים הקרב הקשה הוא זה אשר גרם לשימון מכונת המלחמה היפנית ועל האבדות היפנים הרבים טבח ננקינג היה למעשה פעולת תגמול.
לקרב על שאנגחאי חשיבות היסטורית גדולה שכן הוא השפיע בצורה קריטית על המשך מלחמת סין–יפן השנייה ושם את הכוחות היפנים במצב של עליונות צבאית גבוהה מעל הצבא הסיני.
היסטוריה של שפות התכנות
ההיסטוריה של שפות התכנות משתרעת מתיעוד של מחשבים מכניים מוקדמים ועד לכלים מודרניים לפיתוח תוכנה. שפות התכנות המוקדמות היו מיוחדות מאוד, והסתמכו על סימונים מתמטיים ותחביר לא ברור. לאורך המאה ה-20, מחקרים בתאוריית המהדר הובילו ליצירת שפות תכנות עיליות, המשתמשות בתחביר נגיש יותר כדי להעביר הוראות.
שפת התכנות העילית הראשונה הייתה פלנקלקול, שנוצרה על ידי קונרד זוסה בין 1942 ל-1945. השפה העילית הראשונה שהיה לה מהדר נוצרה על ידי קוראדו בוהם בשנת 1951, עבור התזה שלו. השפה המסחרית הראשונה הייתה FORTRAN, שפותחה ב-1956 (המדריך הראשון הופיע ב-1956, אך פותח לראשונה ב-1954) על ידי צוות בראשותו של ג'ון בקאוס ב-IBM.
היסטוריה מוקדמת
קודי המחשב הראשונים היו מיוחדים ליישומים שלהם. לדוגמה, אלונזו צ'רץ' הצליח לבטא את תחשיב הלמבדה בצורה נוסחתית ומכונת טיורינג הייתה הפשטה של פעולתה של מכונת סימון סרטים.
למנועי הפרשים של צ'ארלס באבג' ושל ג'קארד לומס היו שפות פשוטות לתיאור הפעולות שהמכונות הללו צריכות לבצע ולכן, כיום, הם נחשבים ליוצרים של שפת התכנות הראשונה.
שפות תכנות ראשונות
בשנות הארבעים של המאה ה-20, נוצרו המחשבים המודרניים הראשונים המופעלים באמצעות חשמל. המהירות ויכולת הזיכרון המוגבלת אילצו מתכנתים לכתוב תוכניות שפת אסמבלי מכווננות ביד. בסופו של דבר התברר שתכנות בשפת אסמבלי דורש מאמץ אינטלקטואלי רב.
הצעה מוקדמת לשפת תכנות עילית הייתה פלנקלקול, שפותחה על ידי קונראד צוזה עבור מחשב הZ1 בין השנים 1942 ל-1945 אך לא יושמה באותה עת.
שפות התכנות המתפקדות הראשונות שנועדו להעביר הוראות למחשב נכתבו בתחילת שנות החמישים. Short Code של ג'ון מאוצ'לי, שהוצעה ב-1949, הייתה אחת השפות הראשונות אי פעם שפותחו עבור מחשב אלקטרוני. בשונה מקוד מכונה, הצהרות Short Code ייצגו ביטויים מתמטיים בצורה מובנת. עם זאת, היה צורך לפרש את התוכנית לקוד מכונה בכל פעם שהיא רצה, מה שהופך את התהליך לאיטי בהרבה מהפעלת קוד המכונה המקביל.
בשנת 1954, FORTRAN הומצאה ב-IBM על ידי צוות בראשות ג'ון באקוס. FORTRAN הייתה השפה הראשונה בשימוש נרחב למטרות כלליות עם מימוש פונקציונלי. כאשר FORTRAN הוצגה לראשונה, היא נתפסה בספקנות עקב באגים, עיכובים בפיתוח והיעילות בהשוואה לתוכנות "מקודדות ביד" שנכתבו באסמבלי. עם זאת, בשוק החומרה שהתפתח במהירות בתקופה, השפה נודעה בסופו של דבר ביעילותה. היא עדיין שפה פופולרית עבור מחשוב בעל ביצועים גבוהים והיא משמשת עבור תוכניות כמו "טופ500" שבודקות ומדרגות את מחשבי העל החזקים ביותר בעולם.
שפת תכנות מוקדמת נוספת הומצאה על ידי גרייס הופר בארצות הברית, בשם FLOW-MATIC. היא פותחה עבור UNIVAC I ברמינגטון ראנד במהלך התקופה מ-1955 עד 1959. הופר גילתה שלקוחות עיבוד נתונים עסקיים לא חשו בנוח עם סימון מתמטי, ובתחילת 1955, היא והצוות שלה כתבו מפרט לשפת תכנות מבוססת אנגלית ויישמו אב טיפוס. המהדר FLOW-MATIC הפך זמין לציבור בתחילת 1958 והושלם ב-1959. ל-Flow-Matic הייתה השפעה מרכזית בעיצוב של קובול, מכיוון שרק הוא והצאצא הישיר שלו AIMACO היו בשימוש באותה תקופה.
שפות נוספות שעדיין נמצאות בשימוש כיום כוללות את LISP, שהומצאה על ידי ג'ון מקארתי ו-קובול, שנוצרה על ידי ה-Short Range Committee. ציון דרך נוסף בסוף שנות ה-50 היה פרסום של ועדה של מדעני מחשב אמריקאים ואירופים, של "שפה חדשה לאלגוריתמים". דו"ח זה איחד רעיונות רבים שהסתובבו באותה תקופה והציג שלושה חידושים מרכזיים:
חידוש נוסף הקשור לכך היה באופן שתוארה השפה:
ALGOL 60 השפיע במיוחד על עיצובן של שפות מאוחרות יותר, שחלקן הפכו במהרה לפופולריות.
הרעיונות המרכזיים של ALGOL המשיכו, ויצרו את ALGOL 68:
תכונות השפה הרבות של ALGOL 68 שאינן בשימוש, המערכת המורכבת של קיצורי דרך תחביריים והכפייה האוטומטית של טיפוסים הפכו אותה לשפה לא פופולרית בקרב מיישמים והשיגה את התדמית של היותה קשה. ניקלאוס וירת למעשה עזב את וועדת העיצוב כדי ליצור את שפת פסקל הפשוטה יותר. כמה שפות בולטות שפותחו בתקופה זו כוללות:
הקמת פרדיגמות יסוד
התקופה מסוף שנות ה-60 ועד סוף שנות ה-70 הביאה פריחה גדולה של שפות תכנות. רוב פרדיגמות השפה העיקריות שנמצאות כיום בשימוש הומצאו בתקופה זו:
גם בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20 היה ויכוח רב על היתרונות של "תכנות מובנה", שפירושו בעצם תכנות ללא שימוש בפקודת ה-. חלק ניכר מהמתכנתים האמינו שאפילו בשפות המספקות, זה סגנון תכנות גרוע להשתמש בו למעט בנסיבות נדירות. הוויכוח הזה היה קשור קשר הדוק לעיצוב שפות: לחלק מהשפות לא היה, מה שאילץ את השימוש בתכנות מובנה.
כמה שפות בולטות שפותחו בתקופה זו כוללות:
שנות ה-80: איחוד, מודולים, ביצועים
שנות ה-80 היו שנים של גיבוש יחסי בשפות אימפרטיביות. במקום להמציא פרדיגמות חדשות, כל התנועות הללו פיתחו את הרעיונות שהומצאו בעשור הקודם. ++C שילבה תכנות מונחה עצמים ותכנות מערכות. ממשלת ארצות הברית תיקנה את עדה, שפת תכנות מערכות המיועדת לשימוש על ידי קבלני ביטחון. ביפן ובמקומות אחרים, הוצאו סכומים אדירים בחקירת שפות תכנות מהדור החמישי ששילבו מבני תכנות לוגיים. קהילת השפות הפונקציונליות החלה להפוך את ML ו-Lisp לסטנדרט. המחקר במירנדה, שפה פונקציונלית עם הערכה עצלנית, החל לתפוס אחיזה בעשור הזה.
מגמה חדשה וחשובה אחת בעיצוב שפה הייתה התמקדות מוגברת בתכנות עבור מערכות בקנה מידה גדול באמצעות שימוש במודולים. עדה, מודולה ו-ML פיתחו כולם מערכות מודול בולטות בשנות ה-80. מערכות מודולים הוצמדו לעיתים קרובות למבני תכנות גנריים: גנריות היא, במהותה, מודולים עם פרמטרים (ראה גם פולימורפיזם).
אף על פי שלא הופיעו פרדיגמות חדשות מרכזיות לשפות תכנות אימפרטיביות, חוקרים רבים הרחיבו את הרעיונות של שפות קודמות והתאימו אותם להקשרים חדשים. לדוגמה, השפות של מערכות Argus ו-Emerald התאימו תכנות מונחה עצמים למערכות מחשוב מבוזרות.
שנות ה-80 הביאו גם התקדמות ביישום שפות תכנות. תנועת המיחשוב עם סט פקודות מצומצם (RISC) בארכיטקטורת המחשב הניחה כי יש לתכנן את החומרה עבור מהדרים ולא עבור מתכנתי שפת הסף אנושיים. בסיוע שיפורי מהירות המעבד (CPU) שאיפשרו שיטות קומפילציה אגרסיביות יותר ויותר, תנועת RISC עוררה עניין רב יותר בטכנולוגיית מהדר לשפות עיליות.
טכנולוגיית השפה המשיכה בקו הזה גם בשנות ה-90.
כמה שפות בולטות שפותחו בתקופה זו כוללות:
שנות ה-90: עידן האינטרנט
הצמיחה המהירה של האינטרנט באמצע שנות ה-90 הייתה האירוע ההיסטורי הגדול הבא בשפות התכנות. באמצעות פתיחת פלטפורמה חדשה לחלוטין למערכות מחשב, האינטרנט יצר הזדמנות לאימוץ שפות חדשות. במיוחד, שפת התכנות JavaScript עלתה לפופולריות בגלל השילוב המוקדם שלה עם דפדפן האינטרנט Netscape Navigator. שפות תסריט שונות אחרות השיגו שימוש נרחב בפיתוח יישומים מותאמים אישית עבור שרתי אינטרנט כגון PHP. שנות ה-90 לא ראו שום חידוש מהותי בשפות אימפרטיביות, אלא הרבה שילוב מחדש והבשלה של רעיונות ישנים. עידן זה החל את התפשטותן של שפות פונקציונליות. היבט נוסף שהשפיע באופן מהותי היה פרודוקטיביות המתכנת. שפות רבות לפיתוח מהיר של יישומים (RAD) צצו, שבדרך כלל הגיעו עם סביבת פיתוח משולבת (IDE), איסוף זבל והיו צאצאים של שפות ישנות יותר. כל השפות הללו היו מונחות עצמים. אלה כללו את ויז'ואל בייסיק, ג'אווה, Object Pascal ו-OCaml. ג'אווה במיוחד זכתה לתשומת לב רבה.
רדיקליות וחדשניות יותר משפות ה-RAD היו שפות התסריט החדשות. השפות האלו לא נבעו ישירות משפות אחרות והציגו תחבירים חדשים ושילוב ליברלי יותר של תכונות. רבים מחשיבים את שפות התסריט הללו כפרודוקטיביות יותר אפילו משפות ה-RAD, אך לעיתים קרובות בגלל בחירות שהופכות תוכניות קטנות לפשוטות יותר אך תוכניות גדולות לקשות יותר לכתיבה ולתחזוקה. עם זאת, שפות סקריפטים הפכו להיות הבולטות שבהן נעשה שימוש בתחום האינטרנט.
כמה שפות בולטות שפותחו בתקופה זו כוללות:
מגמות עדכניות
התפתחות שפות התכנות נמשכת, הן בתעשייה והן במחקר. חלק מהמגמות האחרונות כללו:
כמה שפות בולטות שפותחו בתקופה זו כוללות:
חנוך בר-שלום
חנוך בר-שלום (1959 - 1 במאי 2012) היה שף ועיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה
בר-שלום, בנם של שלום ומלכה סעידי, נולד בשכונת כפר שלם בתל אביב וגדל ברמת גן. עם סיום שירותו הצבאי בנח"ל למד במכינה באוניברסיטה העברית בירושלים ועבד באחת מיחידות אכיפת הגבייה של מס הכנסה במשך שש שנים.
בגיל 29 נתקל בכתבה בעיתון על פתיחת קורס בישול של רשת מלונות דן. הבישול המשותף עם חבריו ללימודים והקניות בשוק מחנה יהודה היו תחילת החיבור שלו לבישול, והוא עזב את עבודתו והצטרף לקורס ומאז עסק בתחום.
גיא קפלן
גיא קפלן (נולד ב-1987) הוא מאמן כדורסל ישראלי אשר משמש כמאמנה של הפועל גלבוע גליל מהליגה הלאומית בכדורסל וכעוזר המאמן בנבחרת העתודה של ישראל. קפלן החל את דרכו כמאמן נוער ושימש בעבר כעוזר מאמן במספר קבוצות בליגת העל.
קריירת אימון
בתחילת דרכו עבר קפלן השתלמות בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פלורידה סטייט. לאחר שובו לישראל מונה על-ידי עמוס פרישמן, מנכ"ל העמותה לקידום הספורט בגבעתיים, למאמן במחלקת הנוער של הפועל גבעתיים. קפלן גם אימן את קבוצת הכדורסל של תיכון שמעון בן צבי בעיר.
חנוך בר-שלום
ביוגרפיה
בסיום הקורס החל לעבוד במספר מסעדות, בהן מסעדת "בוגרשוב 39", וכשבאחד הימים השף לא הגיע לעבודה הוא קיבל על עצמו להכין את ארוחת הצהריים ומאז הפך לשף של המסעדה. באחד הימים ראתה אותו עיתונאית האוכל אלינוער רבין, שהייתה סועדת קבועה במסעדה, בזמן שהוא מגיש מנה מסוגננת לאחת המלצריות, ולקחה אותו לערוך סטיילינג ל"ספר העוף", ומשם החל לעבוד בתחום הסטיילינג של צילומי האוכל.
גיא קפלן
קריירת אימון
את דרכו בליגת העל החל קפלן כעוזרו של אריאל בית הלחמי באליצור אשקלון. קפלן המשיך לשמש כעוזרו של בית הלחמי, שעבר לאמן את בני השרון והוחלף על-ידי מתן חרוש במהלך עונת 2012/13. בשנים 2013–2015 שימש קפלן כעוזר מאמן בהפועל תל אביב תחת ארז אדלשטיין ועודד קטש. לאחר מכן עבר לשתי עונות לקריית גת שם היה עוזרם של נתי כהן ואלעד חסין.
ב-2017 שב קפלן לשתף פעולה עם אריאל בית הלחמי בהפועל גלבוע גליל. לקראת עונת 2019/20 החליף ליאור ליובין את בית הלחמי כמאמנה של גלבוע גליל וקפלן שימש כעוזרו עד אשר ליובין עבר לשמש כעוזרו של עודד קטש בפנאתנייקוס והוחלף על-ידי אבישי גורדון. קפלן המשיך כעוזר מאמן אך היה דומיננטי בצוות האימון כאשר במקרים רבים היה זה הוא שקיבל את ההחלטות. גלבוע הגיעה לסדרת הגמר של עונת 2020/21 שם הפסידה למכבי תל אביב. לקראת עונת 2021/22 מונה קפלן למאמנה הראשי של גלבוע/גליל. הוא השיג את ניצחון הליגה הראשון שלו כמאמן ראשי במשחק במחזור השני נגד מכבי תל אביב. גלבוע גליל סיימה את העונה במקום השמיני והודחה על-ידי הפועל ירושלים בסדרת רבע גמר הפלייאוף. לאחר סיום העונה הוחלף קפלן על-ידי רמי הדר.
חנוך בר-שלום
ביוגרפיה
בשנת 1992 הקים בר-שלום את הקייטרינג שלו, שאף נשא את שמו. לאחר שנה החל לפרסם טור בידיעות אחרונות, ובהמשך לייעץ קולינרית למספר חברות מזון ובתי מלון, בהם: "אל על", "מלון מצפה הימים", "המלון הסקוטי" ו"שטראוס-עלית".
גיא קפלן
קריירת אימון
ביוני 2022 מונה קפלן לעוזרו של ליאור ליובין בהפועל באר שבע. בעונת 2022/23 זכה קפלן עם באר שבע באליפות הליגה הבלקנית.
ביוני 2023 מונה למאמן הפועל גלבוע גליל בליגה הלאומית.
חנוך בר-שלום
ביוגרפיה
מטבחו של בר-שלום התאפיין באוכל פשוט, איכותי וים תיכוני.
גיא קפלן
בנבחרות ישראל
קפלן שימש כעוזר מאמן בנבחרת הנוער תחת שרון אברהמי ואורן אהרוני. ב-2021 התמנה קפלן לעוזרו של אהרוני בנבחרת העתודה, וזכה עמה במקום הרביעי באליפות אירופה 2022 שנערכה במונטנגרו. במאי 2023 מונה קפלן לסקאוט בנבחרת ישראל.
חנוך בר-שלום
ביוגרפיה
בשנת 2008 הוציא את ספר הבישול הראשון שלו, "טעם של מקום", בהוצאת מודן.
גיא קפלן
חיים אישיים
קפלן אב לשלושה ילדים ומתגורר בפתח תקווה.
חנוך בר-שלום
קישורים חיצוניים
פרי עטו:
מיון השמות והתארים של קטלוניה
מיון השמות והתארים של קטלוניה (CANTIC) הוא קטלוג מיון זהויות בקטלוג האיחוד של אוניברסיטאות קטלוניה (CCUC), שמובילה הספרייה הלאומית של קטלוניה. מטרותיה הן תקנון נקודות הגישה בקטלוגים ביבליוגרפיים, שיפור התקשורת בין קטלוגים ובעיקר, להקל על מחקר המידע ואחזורו. CANTIC נותנת טיפול מיוחד לשמות ולתואר הרשויות הקשורות לתרבות הקטלאנית. רשויות אלה מקבלות עבודת סמכות מלאה ומספקות, בסופו של דבר, גישה לאנציקלופדיה קטלנה.
מוזיאון בר-דוד לאמנות ויודאיקה
מוזיאון בר-דוד לאמנות ויודאיקה על שם משה וטובה בר-דוד ממוקם בקיבוץ ברעם בגליל העליון.
אוסף המוזיאון כולל פרטי יודאיקה ועבודות אמנות של ציירים יהודים מהארץ ומהעולם וכן אוסף פרטי ארכאולוגיה. בחצר המוזיאון גן הפסלים של האמן יגאל תומרקין, לצד פסלים של אמנים נוספים.
מנכ"ל המוזיאון והאוצר הראשי הוא אבי איפרגן. בראיון שהעניק, אמר איפרגן: "המוזיאון עוסק בבחינת גבולות האמנות, וכמוזיאון שנמצא על הגבול הסוגיה הזו מתחדדת ביתר שאת".
אוסף המוזיאון
האוסף משקף מגוון רחב של אומנים בעיקר יהודים, החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19 ועד ימינו. חלק מהיוצרים פעלו מחוץ לישראל וחלקם אמנים שפעלו ופועלים בארץ.
בין האמנים הנכללים באוסף: לסר אורי, מקס ליברמן, בוריס שץ, הרמן שטרוק, יעקב שטיינהרט, אביגדור סטימצקי, יוסף זריצקי, יחזקאל שטרייכמן, מרסל ינקו, צבי מאירוביץ', מארק שאגאל, מרדכי ארדון, אריה ארוך, לודוויג בלום, לאה ניקל, רודי להמן, משה קופפרמן, משה קסטל, משה ברנשטיין, איוון שוובל, יגאל תומרקין ועוד רבים אחרים.
תערוכות קבע
"מסורת והמשכיות" - בקומת הכניסה של המוזיאון תערוכת קבע ובה מוצג אוסף היודאיקה הכולל תשמישי קדושה יהודים מארצות ומעדות רבות על פני מאות שנים. אלה כוללים חפצי בית לחגים ושבתות, תשמישי ארון קודש וספר התורה וחפצים אישיים הנוגעים לכל שטחי החיים: נישואים, לידה, מילה. באוסף זה גם סדרת ציורים של האמן הקריקטוריסט הצרפתי אלפונס לוי המתארים סצנות מחיי היהודים באלזס וכן מצויים בו ציורים המתארים אירועים וספורים מהמקרא. בתערוכה מוצג העתק מדויק של אבן המשקוף מבית הכנסת העתיק מהכפר ברעם. על האבן מופיעה הכתובת העתיקה: "יהי שלום במקום הזה ובכל מקומות ישראל. יוסה הלוי בן לוי עשה המשקוף הזה תבוא ברכה במעשיו שלום".
גן הפסלים של יגאל תומרקין כולל, בין היתר, קבוצת פסלים בצורת קונוסים ענקיים שנעשו בהשראת הקומדיה האלוהית של דנטה אליגיארי, הפסל "מלאך ההיסטוריה" מחווה לפילוסוף וולטר בנימין.
מרכז לחינוך ולאמנות
המרכז מציע פעילויות הדרכה, סדנאות ותוכניות שנועדו להנגשת האמנות, פיתוח היצירתיות ושימוש בשפה החזותית. במרכז צוות הדרכה מיומן הפועל בשיתוף משרד החינוך ומשרד התרבות. פעילות ההדרכה נעשית בקומה התחתונה של המוזיאון.
הקמת המוזיאון
בר-דוד (במקור ברדוביץ') עלה לישראל בשנת 1934 עם אשתו ובתם והמשפחה התיישבה בחיפה. למחייתו עבר במחלקת המים של עיריית חיפה. בשנות ה-30 קשר בר-דוד קשרים עם אספני אמנות בחיפה וכן עם סוחרי אמנות ואוצרי מוזיאונים. הוא התרכז באיסוף אמנות יהודית וישראלית ובציירים גרמנים אקספרסיוניסטים.
אחרי מותה של טובה ב-1974 החליט בר-דוד לתרום את האוסף שלו לקיבוץ. הארכיטקט מנחם כ"ץ, קרוב משפחתו של משה בר-דוד, יליד בז'ז'ני אף הוא וניצול השואה, תכנן בהתנדבות את התאמת המבנה שהקצה הקיבוץ, והמוזיאון נחנך בחג החנוכה 1982. בבר-דוד נפטר ב-1989 ונטמן ליד אשתו טובה בקיבוץ ברעם.
ז'יז'ה
ז'וזף ז'ילן (בצרפתית: Joseph Gillain) הידוע בשם העט ז'יז'ה (בצרפתית: Jijé; 13 בינואר 1914 – 19 ביוני 1980), היה קומיקסאי, צייר וסופר בלגי, הידוע בעיקר בזכות סדרת הקומיקס שלו JerrySpring.
ביוגרפיה
ז'וזף ז'ילן, לימים ז'יז'ה, נולד בשנת 1914 בבלגיה ולמד אמנות במנזר קתולי.
בשנת 1936 יצר ז'יז'ה את דמות הקומיקס הראשונה שלו, Jojo ז'וז'ו, ופרסם את הרפתקאותיה בעיתון הקתולי Le Croisé לה קרואזה. דמותו של ז'וז'ו הושפעה מאוד מ"הרפתקאותיו של טינטין" מאת ארז'ה, שהיה הקומיקס המצליח ביותר בבלגיה באותה תקופה, אך עם השנים פיתח ז'ילן את סגנונו והשחיז את מיומנותו, וכך יצר סגנון הייחודי לו. עד מהרה הוא פרסם סדרה שנייה, מלוטשת יותר, שנקראה "Blondin et Cirage", עבור מגזין הנוער הקתולי Petits Belges. בנוסף, הוא אייר כמה ספרים ולוניים עבור קהל הקוראים הקתוליים הבלגי-צרפתים.
בשנת 1939 החל לעבוד במגזין "ספירו", שהוקם מספר שנים קודם לכן, שם פרסם את רוב יצירותיו לאורך כל חייו. מכיוון שבזמן מלחמת העולם השנייה והכיבוש הגרמני בבלגיה המגזין לא היה יכול לפרסם קומיקס מחוץ לבלגיה, וכאמן המקומי המוביל באותה תקופה ז'יז'ה זכה לאייר כמעט את כל העיתונים.
אמונתו הקתולית עוררה בו השראה לכתיבת ביוגרפיות, מה שהוביל אותו לחבר ספרים אודות חייהם של ג'ובאני בוסקו וכריסטופר קולומבוס. במהלך חייו נודע כאמן המעביר את מורשתו בחינם לאמנים צעירים ממנו, וכך היה למנטור של אמני קומיקס רבים באירופה, בהם ז'אן ז'ירו ואנדרה פרנקן.
ז'יז'ה נפטר בוורסאי, צרפת, ב-19 ביוני 1980 אחרי מחלה ממושכת.
מורשתו
בשנת 2004 הוקם מוזיאון הקומיקס בבריסל (Maison de la Bande Dessinée), שהוקדש ליצירותיו של ז'יז'ה, ובהמשך גם ליצירותיהם של האמנים שאותם לימד או שימש השראה.
עונת 2019/2020 בליגת האלופות בכדורסל
עונת 2019/2020 בליגת האלופות בכדורסל היא העונה הרביעית של תחרות אירופית זו לקבוצות כדורסל, שמאורגנת על ידי פיב"א אירופה.
המשחק הראשון התקיים ב-17 בספטמבר 2019 ומשחק הגמר התקיים ב-4 באוקטובר 2020. בתחרות השתתפו 48 קבוצות מ-29 מדינות.
מתכונת התחרות
48 קבוצות השתתפו בתחרות, 24 בשלב הבתים ו-24 בשלבי המוקדמות שמהן רק 8 יצטרפו לקבוצות בשלב הבתים. בשלב הבתים השתתפו 32 קבוצות שאורגנו ב-4 בתים. הקבוצות שסיימו במקומות 1–4 העפילו לפלייאוף. משחקי הפלייאוף היו אמורים להתקיים בשיטת סדרת הטוב משולשה משחקים, בשלב שמינית ורבע הגמר. לאחר מכן היה אמור להיערך אירוע פיינל פור, ובו חצי הגמר והגמר המוכרעים במשחק אחד. בשל מגפת הקורונה שיטת המשחקים השתנתה. 8 הקבוצות שהעפילו לרבע הגמר התחרו בטורניר "8 האחרונות" שהתקיים בהיכל האולימפי באתונה, בשיטת משחק אחד ברבע הגמר, חצי הגמר והגמר.
שלבי הגמר
שלבי הגמר היו צפויים להעריך בשיטת הטוב מ-3 אולם בעקבות מגפת הקורונה נעצרה התחרות לאחר שני משחקים בשלב שמינית הגמר.
הוחלט לסיים את העונה בתחרות פיינל 8 שנערכת ביוון. שני משחקי השלמה של שלב שמינית הגמר נערכו ב-16 בספטמבר.
קבוצות ישראליות בתחרות
הפועל חולון סיימה במקום השישי בבית א' ולא העפילה לפלייאוף. הפועל ירושלים סיימה במקום הראשון בבית ב' והודחה ברבע הגמר על ידי סן פבלו בורגוס.
ניק כהן
ניק כהן (באנגלית: Nick Cohen; נולד ב-1961 בסטוקפורט) הוא עיתונאי וסופר בריטי.
ביוגרפיה
ניק כהן נולד בסטוקפורט בסביבות מנצ'סטר. אביו היה יהודי בעל שורשים מרוסיה. ניקולס גדל במנצ'סטר ואחרי סיום בית הספר למד באוניברסיטת אוקספורד פילוסופיה, פוליטיקה וכלכלה.
בשנת 2006 הוא נכלל ברשימת עיתונאים בריטים "אילמופובים" שפורסמה על ידי המועצה המוסלמית של בריטניה.
מאמר של כהן נגד UKIP שפורסם בשנת 2014 זכה בפרס העיתונות האירופאית.
ניק כהן מתנגד לפעילות של הרחבת התנחלויות, אך תומך בפעילות צבאית נגד חמאס.
ניק כהן פרסם מספר ספרים בנושאי פוליטיקה ואקטואליה. בשנת 2012 הוא פרסם ספר You Can't Read this Book בנושא צנזורה.
מפלגת המרכז (פינלנד)
מפלגת המרכז (בפינית: Suomen Keskusta) היא מפלגת מרכז ליברלית בפינלנד. המפלגה מונהגת על ידי אניקה סאריקו. במהלך רוב ההיסטוריה של המדינה, הייתה המפלגה חברה בממשלה.
נוסדה בשנת 1906 כתנועה כפרית בעיקרה. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 הייתה המפלגה מתחרה בולטת של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של פינלנד, וב-1922 עלתה לשלטון לראשונה כשקיוסטי קליו היה לראש הממשלה. קליו היה לראש ממשלה 4 פעמים בשנים 1922 עד 1937. אחרי מלחמת העולם השנייה הייתה המפלגה אחת מארבע המפלגות המרכזיות בפינלנד. אישיות מרכזית מאוד בתולדות המפלגה היא אורהו קקונן אשר היה ראש הממשלה בשתי תקופות כהונה (1950–1953, 1954–1956) ונשיא בעל תקופת הכהונה הארוכה ביותר (1 במרץ 1956 עד 27 בינואר 1982). המפלגה שיחקה תפקיד מרכזי בקבלת פינלנד לאיחוד האירופי בשנת 1992. כיום, בניגוד לימיה הראשונים של המפלגה, היא אינה מקבלת תמיכה רק מהאזורים הכפריים, אלא גם מהערים.
ב-1965 קיבלה את השם "מפלגת המרכז" וב-1988 "המרכז של פינלנד". המפלגה הרכיבה את הרוב בפרלמנט בשנים 2003 עד 2011, כשמאטי ואנהאנן היה ראש ממשלה במשך 7 שנים. בבחירות ב-2011 איבדה המפלגה את הרוב בפרלמנט, אך בבחירות 2015 זכתה פעם נוספת להיות מפלגת הרוב.
ריקי גושן
ביוגרפיה
ריקי גושן נולדה בנהריה להורים ניצולי שואה. כשהייתה בת שנתיים נפטר אביה.
כבר כילדה התחילה לכתוב סיפורים.
למדה באוניברסיטת חיפה ספרות השוואתית ופילוסופיה. עבודת ה - .M.A שלה עוסקת ביוצר ותהליכי יצירה בספרות.
משנת 1981 ובמשך שלוש שנים כתבה טור אישי בשם "נדודי שינה" בעיתון חיפה "כלבו". באותה תקופה הוציאה לאור את ספר הילדים הראשון שלה "אתם לא מכירים אותי בכלל", שעוסק בימי ילדותה ובמחשבות על אביה שאיננו עוד.
משנת 1985 ערכה שלושה מדורים ילדים לעיתונים המקומיים של רשת ידיעות אחרונות ופרסמה סיפורי ילדים ומבוגרים בעיתונים ומגזינים שונים.
באמצע שנות שהתשעים הוציאה לאור כמה ספרי ציטטות וערכה את המגזין של "אלביט".
כתבה בעיתון "מקור ראשון" כתבות וביקורת ספרים וסרטים.
בשנת 2002 יצא לאור בחסות מפעל הפיס, לקסיקון ייחודי במינו של דימויים "דימויים מהספרים". סקרה ספרים בתוכנית "חדש על המדף" רשת א.
גושן מעבירה הרצאות בנושאי ספרות ויצירה וכן סדנאות בכתיבה יצירתית.
מתגוררת בקריית חיים ואם יחידנית לשתי בנות.
ספרי הפרוזה שלה
אתם לא מכירים אותי בכלל - הוצאת אני, סיפורי ילדים, חיפה 1983
לחשוב על מה שאין - הוצאת ירון גולן, סיפורי ילדים, תל אביב 1993
ספריה כמוציאה לאור
כה אמר ניטשה - הוצאת חלום, לק אמרות, קריית חיים, 1995
תמונתו של אוסקר ויילד - הוצאת חלום, לק אימרות, קריית חיים, 1995
שלום, כיתה. - הוצאת חלום, לקט אימרות, קריית חיים, 1996
מיטב הציטטות סופרים - הוצאת קילר, לקט אמרות, קריית חיים, 1997
דימויים מהספרים - הוצאת אחיאסף, נתניה, 2002