cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גמר גביע אירופה לאלופות 1977
סיכום המשחק
ליברפול הגיעה למשחק לאחר שכבר הבטיחה זכייה נוספת באליפות אנגליה, וארבעה ימים בלבד לאחר שחלום הטרבל שלה נגוז בהפסד 2-1 למנצ'סטר יונייטד בגמר גביע ה-FA. המאמן בוב פייזלי חסר במשחק את ג'ון טושאק שסבל מפציעה. מנגד, הגיעה מנשנגלדבך של המאמן אודו לאטק כאלופת גרמניה המערבית, לאחר שהצליחה לשמור על התואר עונה נוספת. לפני המשחק היה צפוי מפגש שווה כוחות ללא פייבוריטית ברורה, אם כי דווקא בורוסיה זכתה ליתרון קל ערב המשחק.
כבר בפתיחת המשחק ניתן היה לראות כי ליברפול שולטת בכדור ומכתיבה את קצב המשחק, אך עם זאת משחק בטקטיקה הגנתית, בה שחקניה נסוגו לאחור בכל השתלטות של שחקני בורוסיה על הכדור. מן העבר השני, היה זה תפקידו של סטיב הייוויי למשוך את ברטי פוגטס, קפטן בורוסיה לאגף ולהוציא אותו מהעמדה על מנת לפנות שטח לשחקני התקפה במרכז השדה.
ההזדמנות הממשית הראשונה הגיעה דווקא מצדה של בורוסיה. ריינר בונהוף התנהל עם הכדור בחופשיות ובעט ממרחק כדור שטוח וקופצני שנעצר רק בקורת שערו של ריי קלמנס. בדקה ה-24 נאלצה בורוסיה לבצע את החילוף הראשון במשחק, כשהרברט וימר נפצע וסיים את המשחק בשלב מוקדם. כריסטיאן קוליק עלה במקומו.
בדקה ה-28 נכבש השער הראשון במשחק. איבוד כדור של בורוסיה במרכז המגרש הוציא את ליברפול להתקפה מאגף ימין עם הייוויי. הוא חתך לכיוון המרכז ומסר כדור עומק לרחבה, אליו הגיע טרי מקדרמוט כשהוא פנוי לחלוטין, ובנגיעה אחת בעט לפינה הרחוקה ופנימה, 1-0 לליברפול. התוצאה נשמרה עד לסיומה של המחצית הראשונה.
המחצית השנייה נפתחה היטב עבור מנשנגלדבך, שמצאה את השוויון בדקה ה-52. מסירה לאחור של ג'ימי קייס נקראה היטב על אלן סימונסן. הדני של מנשנגלדבך נכנס עם הכדור לרחבה, ומכ-14 מטרים בעט בעוצמה לחיבורים הרחוקים, שער מרשים של סימונסן שהחזיר את אלופת גרמניה למשחק. השער הביא להתלהבות רבה אצל בורוסיה, שכמעט ונטלה את היתרון בדקות שלאחר השער. קוליק המחליף פרץ מאגף ימין והגביה לרחבה, שם חיכה סימונסן שהיה פנוי לנגיחה אך הכדור שלו החמיץ במעט את המסגרת. התקפה אחת אחר כך, שוב סימונסן היה מעורב כשפרץ מצד ימין ושלח כדור מדוד לרוחבו של המגרש, כדור שהותיר את אולי שטיליקה לפרוץ לבד מול קלמנס, שיצא לכיוונו. שטיליקה הספיק לשחרר את הבעיטה ברגע האחרון, אך קלמנס סגר היטב והדף את הכדור.
בדקה ה-64, שתי דקות בלבד לאחר ההחמצה של שטיליקה, חזרה ליברפול להוביל במשחק. כדור קרן של הייוויי מאגף שמאל מצא את ראשו של טומי סמית', שהיה פנוי בתוך הרחבה ונגח בעוצמה פנימה, 2-1 לליברפול. שער חשוב לסמית' בהופעתו ה-600 במדי ליברפול.
בדקה ה-82 עשתה ליברפול צעד נוסף לעבר הגביע. קווין קיגן, שכבר קבע את מעברו להמבורג בסיום העונה, עבר את פוגטס ופרץ לרחבה. פוגטס נצמד אליו מאחור לאורך כל הפריצה, ולבסוף גלש והפיל את קיגן. השופט הצרפתי רוברט וורץ פסק על פנדל לטובת ליברפול, ופיל ניל הכניע בקלות את וולפגנג נייב, וקבע את תוצאת הסיום, 3-1 לליברפול שזוכה לראשונה בתולדותיה בגביע אירופה לאלופות.
וורן פארל
וורן תומאס פארל (באנגלית: Warren Thomas Farrell; נולד ב-26 ביוני 1943) הוא מחנך אמריקאי, אקטיביסט, ומחברם של שבעה ספרים בסוגיות של גברים, אבהות, נשים ומגדר.
פארל התפרסם בשנות השבעים, כשהגן על מטרות הגל השני של הפמיניזם, והיה חבר במועצת המנהלים בניו יורק של ארגון נשים לאומי (NOW). אם כי כיום הוא נחשב בדרך כלל לאביה האינטלקטואלי של תנועת הגברים. פארל דוגל בכך ש"אין צורך בתנועת נשים המאשימה גברים, ולא בתנועת גברים המאשימה נשים, אלא בתנועה לשחרור מגדרי, שתשחרר את שני המינים מהתפקידים הנוקשים של העבר, אל התפקידים הגמישים יותר של העתיד."
ספריו מכסים כעשרה תחומים: היסטוריה, משפטים, סוציולוגיה ופוליטיקה (מיתוס הכוח הזכרי); תקשורת זוגית (נשים לא יכולות לשמוע מה שגברים לא אומרים, האיחוד בין אב לבנו); סוגיות כלכליות ומקצועיות (למה גברים מרוויחים יותר); פסיכולוגיה ומשמורת ילדים (האיחוד בין אב לבנו); ותהליכי סוציאליזציה ופסיכולוגיה. (למה גברים הם כפי שהם, הגבר המשוחרר) כל ספריו קשורים למחקרים בנושאי גברים, נשים, וספרו הבא צפוי לצאת ב-2017 ושמו: משבר הבנים.
חיים מוקדמים והשכלה
פארל נולד ב-1943. הוא הבכור מבין שלושה, אביו היה רואה חשבון ואימו עקרת בית. הוא גדל בניו ג'רזי. פארל למד בתיכון בית הספר האמריקאי של האג שנה ראשונה ושנייה, ואז סיים את לימודיו בתיכון מידלנד פארק  בניו ג'רזי ב-1961, שבו הוא היה נשיא מועצת התלמידים.
וורן פארל קיבל B.A. מאוניברסיטת מונטקלייר סטייט במדעי החברה ב-1965. כסטודנט, פארל היה סגן הנשיא הארצי של ארגון החינוך הלאומי לסטודנטים, מה שהוביל להזמנתו על ידי הנשיא לינדון ב. ג'ונסון לבית הלבן, לכנס על חינוך.
בשנת 1966 הוא קיבל תואר שני מאוניברסיטת קליפורניה במדעי המדינה ובשנת 1974 דוקטורט באותו תחום לימוד מאוניברסיטת ניו-יורק. בזמן שהשלים את הדוקטורט שלו באוניברסיטת ניו יורק, הוא כיהן כעוזר הנשיא של אוניברסיטת ניו יורק.
כמרצה במוסדות אקדמיים
פארל לימד קורסים באוניברסיטאות שונות ובחמישה תחומים (פסיכולוגיה; לימודי נשים; סוציולוגיה; מדעי המדינה; מגדר וסוגיות בהורות) בבית הספר לרפואה באוניברסיטת קליפורניה, סן דייגו; בית הספר המקצועי לפסיכולוגיה בקליפורניה; במחלקת לימודי נשים בסן דייגו; בברוקלין קולג'; באוניברסיטת ג'ורג'טאון; האוניברסיטה האמריקאית, ובאוניברסיטת ראטגרס.
יסודות פמיניסטיים
כאשר הגל השני של הפמיניזם התפתח בשנות השישים המאוחרות, תמיכתו של פארל הובילה את הארגון הלאומי למען נשים בעיר ניו יורק לבקש ממנו ליצור קבוצת גברים. התגובות לקבוצה זו הובילו בסופו של דבר לכך שיצר כ-300 קבוצות נוספות לגברים ונשים, והפך להיות הגבר היחיד שנבחר שלוש פעמים למועצת המנהלים של הארגון הלאומי לנשים בניו יורק (1971-74). ב-1974, פארל עזב את הארגון ואת ההוראה באוניברסיטת ראטגרס כאשר אשתו הפכה לעוזרת פרלמנטרית בכירה בבית הלבן והוא עבר איתה לוושינגטון. מאוחר יותר הם התגרשו. במהלך תקופת הפעילות הפמיניסטית שלו, כתב פארל מאמרי דעה לניו-יורק טיימס, והופיע לעיתים קרובות בתוכנית טודיי שואו ופיל דונהיו. הוא גם הופיע במגזין פיפל, Parade ובתקשורת הבינלאומית. זה, וגם קבוצות הגברים והנשים שלו, שבאחת מהן השתתף ג'ון לנון, היוו השראה לכתיבת הספר, הגבר המשוחרר. הגבר המשוחרר נכתב מתוך נקודת מבט פמיניסטית, ומציג משפחה וסידורי עבודה אלטרנטיביים, שיכלו לאפשר בקלות רבה יותר לנשים גם לעבוד, ולגברים גם לטפל בילדים. בספרו הגבר המשוחרר, פארל החל ביצירת מושגים מקבילים לחוויה הגברית, במקביל לאלו של החוויה הנשית. לדוגמה: לחוויה הנשית כאובייקט מין, פארל טבע את המושג המקביל: אובייקט הצלחה, לחוויה הגברית.
כדובר, פארל היה ידוע ביצירת השתתפות הקהל בחוויות של היפוך תפקידים, כדי לאפשר לשני המינים "לצעוד מייל בנעלי המין השני." ההתנסויות המפורסמות ביותר שלו היו: "תחרות יופי לגברים" ו"היפוך תפקידים בדייט" לנשים. בתחרות היופי לגברים, כל הגברים מוזמנים לחוות את "תחרות היופי של היומיום שאף אישה לא יכולה להימלט ממנה." ב"היפוך תפקידים בדייט", כל אישה עודדה "להסתכן בכמה מתוך 150 הסיכונים לדחייה שגברים לרוב חווים משלב קשר העין ועד לסקס."
שילוב סוגיות גברים לתוך סוגיות מגדר
בראיון ב-1997, פארל הצהיר כי: בטרם כתב עוד בנושאי גברים והעצמה, פארל בילה שנים בחקר גילוי עריות, כולל הדרכים בהן האנשים שביצעו גילוי עריות הצדיקו את מעשיהם, והפוטנציאל (השנוי במחלוקת) להשפעה חיובית על חיי המשפחה. ב-2015 במאמר במגזין אמא ג'ונס, כתבה מריה בלייק סיכום של הממצאים וציטטה אותו בנושא: "בראיון מ-1977 לפנטהאוז, פארל הסביר כי חלק מהאנשים שביצעו גילוי עריות ראו את מעשיהם כ"חלק מסגנון חיים פתוח וחושני של המשפחה, שבו סקס הוא תוצר של חום וחיבה." המגזין גם ציטט אותו כאומר ש"ליטוף מיני" של ילדים, הוא ביטוי אכפתי ואוהב שעוזר להם לפתח מיניות בריאה." רעיונות אלה איימו על המוניטין שלו; כפי שהמגזין דיווח. פארל טוען, לעומת זאת, כי הוא אמר למגזין: "בדרך כלל, ליטוף של ילדים הוא ביטוי אכפתי ואוהב" ולא כפי שנכתב בפועל, ושהמגזין חיבר את הרעיונות שלו לאלה של מושאי המחקר שלו. פארל טוען עוד: "השאלה היא, איך גבר או אישה מצדיקים קיום גילוי עריות? ודיווחתי איך אנשים הצדיקו זאת. ברוב המקרים המאמר הבהיר זאת, אבל במקרים מסוימים מה שהאנשים שראיינתי אמרו, התערבב עם מה שאני אמרתי." לנוכח תגובה ציבורית אפשרית העשויה לפגוע במוניטין, בשל התכנים הרגישים של הספר וממצאיו, פארל החליט לבסוף שלא לפרסם את הספר.
למה גברים הם כמו שהם
כל אחד מספריו של פארל מכיל הקדמה אישית, המתארת את הפרספקטיבה שלו על איך ההיבטים של התודעה הציבורית, וההתפתחות האישית שלו, הובילו אל הספר. עד לאמצע שנות השמונים, פארל כתב שגם תרגילי היפוך התפקידים, וגם קבוצות הנשים והגברים שערך, אפשרו לו לשמוע את הכעס המתגבר של נשים כלפי גברים, וגם ללמוד על תחושות הגברים על כך שהם מוצגים באופן שגוי. הוא כתב את הספר למה גברים הם כמו שהם כדי לענות על שאלות של נשים על גברים, בדרך שהוא קיווה שתתקבל כנכונה גם עבור גברים.
הוא הבחין בין מה שהוא האמין שהן הפנטזיות והצרכים העיקריים של כל מין, וקבע כי "שני המינים התאהבו בבני המין השני, אשר היו הכי פחות מסוגלים לאהוב: נשים התאהבו בגברים מצליחים; וגברים התאהבו בנשים צעירות ויפות." לטענתו נשים הרגישו מאוכזבות כי, "התכונות הנדרשות כדי להצליח בעבודה, הן לעיתים קרובות מנוגדות לתכונות שצריך כדי להצליח באהבה." כמו כן הוא טוען שגברים מרגיש מאוכזבים כי, "אישה צעירה ויפה במיוחד (או במושג שטבע: ידוענית גנטית, ובמקור: Genetic celebrity) לעיתים קרובות לומדת יותר על קבלה, ולא על נתינה, בעוד נשים מבוגרות יותר, או פחות מושכות, לעיתים קרובות לומדות יותר על נתינה ועשייה למען אחרים, מה שמתאים יותר לאהבה". באופן חלקי בשל תמיכתה של אופרה ווינפרי, הפך כשיצא הספר: למה גברים הם כפי שהם לספרו הנמכר ביותר.
מיתוס הכוח הזכרי
עד שנות ה-90 המוקדמות, פארל כתב כי אי ההבנות לגבי גברים העמיקו והפכו להיות מסוכנות להישרדותן של משפחות ושל האהבה. התוצאה הייתה ספרו: מיתוס הכוח הזכרי.
כפי שרומזת כותרת הספר, מיתוס הכוח הזכרי מערער את האמונה שלגברים היה את הכוח, בחלקו על ידי קריאת תיגר על ההגדרה עצמה של כוח. פארל הגדיר כוח כ"שליטה על אדם על חייו שלו." הוא כתב ש: "בעבר, לאף מין לא היה כוח; לשני המינים היו תפקידים: תפקיד הנשים היה לגדל ילדים; תפקיד הגברים היה לגדל כסף."
Tyler Herro
Tyler Herro הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי ג'ק הארלו, מתוך אלבום הבכורה של הארלו, Thats What They All Say. השיר יצא לאור ב-22 באוקטובר 2020, על ידי חברות התקליטים Generation Now ואטלנטיק רקורדס, כסינגל השני מתוך האלבום. השיר משמש כמחווה לשחקן הכדורסל טיילר הירו, והופק על ידי בוי-1דה וסקוט סטורץ', עם הפקה נוספת של ניניו וג'האן סוויט.
וורן פארל
מיתוס הכוח הזכרי
פארל תיעד כיצד באופן חוצה תרבויות, תחושות חוסר האונים של גברים היו כרוכות בדרכים בהן הרגישו כיצד הם מתוכנתים חברתית, אפילו כבנים צעירים, להיות "המין שניתן להקריב." (במקור: "The Disposable Sex") הוא טען כי כל חברה ששרדה, עשתה זאת על ידי הכשרת הבנים שלה להיות ניתנים להקרבה, במלחמה, ובעבודה. הפרדוקס של הגבריות, הוא הציע, היא שאותה הכשרה מסורתית שיצרה חברה בריאה, יצרה בנים וגברים לא בריאים.
המיתוס של הכוח הזכרי, אותגר בלהט על ידי נשות אקדמיה פמיניסטיות, אשר ביקורתן הייתה כי גברים מרוויחים יותר כסף, ושכסף שווה כוח. פארל הסכים כי גברים מרוויחים יותר כסף, ושכסף הוא סוג אחד של כוח. עם זאת, פארל גם הוסיף כי "גברים לעיתים קרובות חשים מחויבות להרוויח כסף שמישהו אחר מוציא, בזמן שהם מתים קודם, ותחושת המחויבות איננה כוח." נקודת המבט הזו פותחה באופן מלא יותר בספרו של פארל: למה גברים מרוויחים יותר.
Tyler Herro
הרכב ומילים
השיר מהווה הומאז' לחברו של הארלו, שחקן הכדורסל טיילר הירו, כשהוא אומר: "חבר שלי טיילר משחק בסאות' ביץ' / הוא אמר לי הקיץ שהוא הולך 'לתקן את המגשר שלי'". בנוסף, הוא מזכיר שהקים קבוצת חברים חדשה: "הבאתי איתי כנופיה למסיבה / חמישה נערים לבנים, אבל הם לא אן סינק". השיר כולל "גרוב של באס-כבד מיד-טמפו שמבליט את הזרימות הקליטות של הארלו".
וורן פארל
מיתוס הכוח הזכרי
פארל טוען כי גברים הטרוסקסואלים מותנים להאמין שהם יכולים לקבל אהבה, וחיבה מנשים רק על ידי הרווחת כסף. אמונה זו מובילה לבעיות פסיכולוגיות עבור שני המינים; על פי פארל, "החולשה של גברים היא החזות החיצונית של כוח; והכוח של נשים היא החזות החיצונית של חולשה."
Tyler Herro
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר פורסם בסמוך לצאת הסינגל. הקליפ בוים על ידי אייס פרו וצולם בביתו של שחקן הכדורסל לו ויליאמס באטלנטה. בתחילת הקליפ, נראה ילד הדומה לג'ק הארלו יורד מאוטובוס בית הספר ורץ לכיוון ביתו. לאחר מכן, נראה הארלו נהנה מחיי התהילה. הוא יורה בחישוקים עם טיילר הירו, עובר "החלפת ארון בגדים", ונראה גם על מיטה עם שתי ילדות הנלחמות עם כריות. בקליפ הארלו מציג גם את הרכב הראפ שלו "דה הומיז". בקליפ משתתף גם הקומיקאי "דרוסקי".
וורן פארל
מיתוס הכוח הזכרי
טיעונים כגון אלה הובילו את מיתוס הכוח הזכרי להיות הספר שזכה למרבית הביקורות החיוביות והתשבחות, כמו גם לספרו השנוי ביותר במחלוקת. בתחום הלימודים האקדמי של לימודי הגברים, הספר נחשב לקלאסיקה. כתב העת האקדמי הבינ"ל, ניו מייל סטאדיס, למשל, פרסם ראיונות עומק עם ד"ר פארל על ספרו בשני גליונות ב-2012. בתנועה לזכויות גברים, מיתוס הכוח הזכרי מכונה לעיתים התנ"ך של התנועה. ביקורת במגזין מאמא ג'ונס האשימה כי הספר מקדם שינאת נשים. סוזן פאלודי טוענת כי לדעתה פארל חזר בו מעמדותיו המקוריות כחלק מגל הנגד לפמיניזם.
נשים לא יכולות לשמוע מה שגברים לא אומרים, והאיחוד בין אב לבנו
בעקבות העלייה במקרי גירושין בשנות ה-80 וה90 פארל החל לכתוב בעיקר על שתי בעיות: דלותה של התקשורת הזוגית ואובדן הילדים את אביהם, בעקבות החלטות משפטיות על משמורת ילדים.
כדי להתייחס לאובדן הילדים של אביהם במקרים בהן זה מתרחש עקב החלטות בית משפט על משמורת ילדים, פארל כתב את הספר: האיחוד בין אב לבנו, מטא-אנליזה של מחקרים המנבאים מה הוא סידור המשפחה האופטימלי עבור ילדים במקרים של גרושין. ממצאי האיחוד בין אב לבנו כוללים 26 דרכים המשפרות את מצבם של ילדים לאחר גירושין כאשר מתקיימים שלושה תנאים הקובעים: הורות משותפת מלאה (או משמורת משותפת מלאה); קרבה הורית רבה; והיעדר השמצות הוריות הדדיות. המחקר שערך עבור האיחוד בין אב לבנו סיפק את הבסיס לכך שהופיע, לעיתים קרובות, בעשור הראשון של המאה ה-21 כעד מומחה במשפטי גרושין הנוגעים למשמורת ילדים. במשפטים אלו תמך באיזון הנדרש בין זכויות האם לזכויות האב, כדי לצור מצב משפחתי אופטימלי לאחר הגרושין במשפחה.
מדוע גברים מרוויחים יותר?
בתחילה המאה ה-21, פארל חש כי הוא בחן מחדש כל סוגיית גברים-נשים מרכזית מלבד פערי השכר. (כלומר, גברים כקבוצה נוטים להרוויח יותר כסף מאשר נשים כקבוצה). בספרו: "למה גברים מרוויחים יותר: האמת המדהימה מאחורי פערי השכר, ומה נשים יכולות לעשות לגבי זה" הוא מתעד 25 הבדלים בין נשים לגברים הנוגעים לבחירות שונות שהם עושים בעבודה ובחיים. הוא טוען שבחירות שונות אלו מסבירות את רוב, או את כל פערי השכר בצורה מדויקת יותר מאשר הטענות הנפוצות לכך שיש אפליה נגד נשים.
המשותף לבחירות הגברים היה הרצון להרוויח יותר כסף, בעוד בחירות הנשים נתנו עדיפות לחיים מאוזנים יותר. 25 ההבדלים האלו איפשרו לפארל להציע לנשים 25 דרכים לשכר גבוה יותר, כשכל אחד מהם מלווה במחיר או פשרה. הפשרות כללו עבודה של יותר שעות, ולאורך יותר שנים; לקיחת עבודות טכניות יותר, או מסוכנות יותר; מעבר דירה לקרבת מקום העבודה, או לחו"ל, או עבודת לילה או שכרוכה בנסיעות לילה, ועוד. כמות השבחים הניכרת שהתקבלה, הפכה את הספר למה גברים מרוויחים יותר לספר בעל חשיבות לקריאה בנושא קריירה לנשים.
חלק מהממצאים של פארל בספר למה גברים מרוויחים יותר כוללים את ניתוח נתוני הלשכה לסטטיסטיקה המאשרים כי נשים שלא נישאו והן ללא ילדים, מרוויחות 13% יותר מאשר עמיתיהן הגברים, וכי פערי השכר המגדריים מתקיימים בעיקר כשמדובר בגברים נשואים עם ילדים שמרוויחים יותר בשל לקיחת אחריות ומחויבויות רבים יותר במקום העבודה. הנושאים השזורים לאורך הספר למה גברים מרוויחים יותר מדגישים את החשיבות של האיזון, והמקח ומימכר המתקיימים בין שכר גבוה לאיכות חיים גבוהה; וש"הכביש המוביל לשכר גבוה יותר, הוא כביש אגרה."
"פרדוקס התשלום" (ה"תשלום" הוא הכוח שאנו מוותרים עליו, כדי לקבל את כוח התשלום); ומאחר שגברים מרוויחים יותר, ולנשים יש חיים מאוזנים יותר, לגברים יש יותר מה ללמוד מנשים, מאשר נשים מגברים.
האם הפמיניזם מפלה נגד גברים?
ספרו האחרון של פארל, האם פמיניזם מפלה גברים? (ISBN 978-0195312836), שפורסם על ידי אוניברסיטת אוקספורד ב-2008, הוא ספר המכיל דיאלוג עם הסופר הפמיניסט ג'יימס סטרבה. פארל הרגיש כי תוכניות לימודי המגדר באוניברסיטאות לעיתים רחוקות שילבו את המין הגברי בהן, מעבר לביטויי דמוניזציה של המין הגברי. הספר היה ניסוי של פארל, הנועד לבחון האם פרספקטיבה חיובית על גברים, תורשה להשתלב ברשימת הספרים בתוכניות לימודי המגדר, אפילו אם יהיו בה סתירות לפמיניזם. פארל וסטרבה דנו ב-13 נושאים, מנושאים של זכויות אבות וילדיהם, ועד ל"משבר הבנים".
קבלה וביקורת
ספריו של וורן פארל, אשר פורסמו בשש עשרה שפות, מושכים התעניינות בינלאומית, וזוכים גם לשבח וגם לביקורת, מהימין ומהשמאל הפוליטיים, וגם מגופים פמיניסטים ואנטי-פמיניסטים. ספרו מיתוס הכוח הזכרי, זכה למירב התשבחות והביקורת. לדוגמה, ב-2012, כאשר דיבר על ספרו העתידי: משבר הבנים, באוניברסיטה של טורונטו, פארל נתקל במחאה שאורגנה על ידי פמיניסטיות ממפלגת הפועלים הסוציאליסטית שקראו לעברו "מתרץ אונס". קריאה שאמורה הייתה להיות מבוססת על פרק בשם "הפוליטיקה של האונס" בספר מיתוס הכוח הזכרי. פארל טוען כי הפרק הוא תוכנית אב למניעת אונס.
ביקורת מוקדמת במדור ביקורת הספרים בניו-יורק טיימס, מאת לארי מק'מרטרי וג'ון לאונרד כולל לגלוג בשימוש הנייטרלי בשפה בספר: הגבר המשוחרר. לאחרונה, האנטי פמיניסטית השמרנית פיליס שאלפלי, כינתה את פארל הסנגור של הפמיניסטיות, אך שיבחה את המחקר שלו בספר האיחוד בין האב לילדו.
תשבחות לוורן פארל כוללות את קייט זרניק מהעיתון "הבוסטון גלוב" שדירגה אותו כאביה האינטלקטואלי של תנועת הגברים ו"גלוריה סטיינם של התנועה לשחרור גברים" כפי שכונה על ידי קרול קליימן מהשיקגו טריביון. המגזין אסקוויר דירג את פארל, תומאס אקווינס, ואת ג'ון סטיוארט מיל, כשלושת הגברים הפמיניסטים המובילים.
ב-2012, כתב העת הבינ"ל החדש, ניו מייל סטאדיס, הדגיש את מיתוס הכוח הזכרי על ידי שיבוצו כנושא המרכזי בשתי המהדורות הראשונות שלו, ומיצב אותו כקלאסיקה בשדה המחקר של לימודי הגברים.
שיתופי הפעולה האחרונים של פארל עם קן ווילבר, ג'ון גריי, וריצ'רד באלס, הציגו את המסרים שלו לקהלים מגוונים ופתוחים יותר.
חייו האישיים
פארל נשא את אורסולה (אורסי), מתמטיקאית ובכירה ב-IBM, בשנות השישים. לאחר 10 שנות נישואין, בשנת 1976, הוא ואורסי נפרדו ולאחר מכן התגרשו. אחרי מה שפארל תיאר כ"עשרים שנה של רווקות הרפתקנית", הוא התחתן בשנית עם ליז דאולינג באוגוסט 2002. יש לו שתי בנות שאינן שלו ביולוגית. הם גרים במיל ואלי, קליפורניה.
פעילויות אחרות
כיום פארל מנחה סדנאות לתקשורת זוגית, ומשמש כעד מומחה במשפטי גרושין בנושאי משמורת ילדים ועורך מחקרים בנושאי ספרו הבא: משבר הבנים, שייכתב במשותף עם ג'ון גריי. ב-2010/11, הוא שימש כדובר המרכזי, יחד עם דיפאק צ'ופרה, בכנס עולמי על רוחניות (החוויה האינטגרלית-רוחנית), והרצה על האבולוציה של האהבה. הוא הוזמן אז על ידי המרכז לרוחניות עולמית, כדמות מובילה. ד"ר פארל מדבר לעיתים קרובות על סוגיות הקשורות לבנים, גברים ומגדר, ושימוש כדובר המרכזי בכנס הבריטי לפסיכולוגיה של הגבר ב-2016.
בשנת 2009, בשיחת טלפון מהבית הלבן התבקש ד"ר פארל להיות יועץ הבית הלבן למועצת הנשים והנערות של המוסד הנשיאותי, מה שהוביל את ד"ר פארל לצור ולהוביל ועדה ליצירת מועצת הגברים והבנים של הבית הלבן. הוועדה חוצת המגזרים מונה שלושים וחמישה סופרים, מחברים ואנשי מקצוע (למשל, ג'ון גריי, ג'ניפר גראנהולם, מייקל גוריאן, מייקל תומפסון, ביל פולק, לאונרד סאקס) העוסקים בנושאי בנים וגברים. הם השלימו מחקר שהגדיר חמישה מרכיבים ל"משבר הבנים", אשר הוגש כהצעה עבור הנשיא אובמה כדי ליצור את מועצת הבנים והגברים של הבית הלבן. באפריל 2015 הקואליציה הגיעה לאיווה כדי לדון בעמדות שלהם עם המועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-2016.במהלך הבחירות החוזרות לתפקיד מושל קליפורניה, פארל התמודד כמועמד הדמוקרטי, עם מצע בחירות בנושא זכויות האבות, וקיבל 626 קולות.
תיק 39
תיק 39 (באנגלית: Case 39) הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי משנת 2009 אשר בוים על ידי כריסטיאן אלוורט. מככבים: רנה זלווגר, ג'ודל פרלנד, איאן מקשיין ובראדלי קופר. זהו עיבוד קולנועי של סרט הטלוויזיה "אות משמיים 4: ההתעוררות" משנת 1991, שחתם את סדרת סרטי "אות משמיים".
המועד המקורי ליציאת הסרט לבתי הקולנוע נקבע לפברואר 2008, אך תאריך ההפצה נדחה מספר פעמים. בסופו של דבר, הפצת הסרט בעולם התחילה באוגוסט 2009, ובארצות הברית הוא יצא למסכים ב-1 באוקטובר 2010, כשלוש וחצי שנים לאחר סיום ההפקה. אחרי שההפצה נדחתה, צולם סוף הסרט מחדש עקב תגובות שליליות להקרנות המבחן המוקדמות. הביקורות היו שליליות בדרך כלל, וההכנסות היו נמוכות יחסית לתקציב של 26 מיליון דולר.
תקציר
אמילי ג'נקינס (רנה זלווגר) היא עובדת סוציאלית בשירותי הרווחה לילד במדינת אורגון, ארצות הברית. בסצנת הפתיחה, אמילי מקיימת פגישה עם משפחת רמירז: ההורים, חבייר וחואניטה, ובנם בן ה-10, דייגו, ילד אלים המושפע מהיסטוריית האלימות של אביו.
אחרי הפגישה, המנהל ויין (אדריאן לסטר) מטיל על אמילי את הטיפול בתיק של ילדה בת 10 בשם לילית סאליבן (ג'ודל פרלנד), בנוסף על 38 התיקים שבטיפולה. מעיון בתיק, אמילי מתרשמת שמדובר במקרה של הזנחה או התעללות מצד ההורים, ויוצאת לביקור בית אצל משפחת סאליבן. ההורים, מרגרט (קרי או'מאלי) ואדוארד (קאלום קית' רני) טוענים שאין בעיות בבית, בעוד לילית נראית קפואה ומפוחדת. אדוארד מסרב לדבר ומעביר מסרים באמצעות לחישות על אוזנה של מרגרט שמסבירה שאדוארד לא רוצה לדבר מתוך כעס. אמילי מדווחת לוויין על התרשמותה השלילית מההורים, ומשפחת סאליבן נקראת לפגישה במשרדו של ויין. אדוארד מביע את אהבתו ללילית שיושבת קפואה במקומה, ולא מספק הסבר להידרדרות של לילית בלימודים ולכך שהיא נרדמת בבית הספר ולא ישנה בבית. מחוץ למשרד, לילית מספרת לאמילי בבכי שהוריה שונאים אותה ומדברים ביניהם על כך שישלחו אותה לגיהנום. אך בנוכחות ויין היא מכחישה ששמעה את הוריה מביעים כוונה לפגוע בה. אמילי משוכנעת שיש דברים בגו, ולוקחת את התיק אל בלש המשטרה מייקל "מייק" בארון (איאן מקשיין), שמסביר שהוא יוכל לפעול רק אם תהיה הוכחה שמתבצע פשע. אמילי באה לפגוש את לילית ביציאה מבית הספר בתום יום לימודים, מבטיחה לעשות כל שביכולתה להוציא את הילדה מהבית, ונותנת לה את מספר הטלפון הפרטי שלה, למקרה שהיא תהיה במצוקה.
לילית מוכנסת לבית מחסה לילדים, אך מתחננת לבוא לגור עם אמילי, וזו מצליחה לשכנע את ועדת ההשמה להעניק לה משמורת על לילית עד שתימצא לה משפחת אומנה. כאשר היא באה לבית סאליבן הריק כדי לקחת חפצים עבור לילית, היא רואה שבמרתף נחפר בור מלבני, מעין קבר, ועל דלת חדר ההורים הותקנו בריחים כבדים. בינתיים, בקבוצת הילדים שבטיפולו של דאג, דייגו, שנגד הוריו הוצא צו הרחקה מבנם, מספר שהילדים בבית הספר לועגים לו שאמא שלו זונה, בעוד לילית מקשיבה ברוב־קשב לדבריו של דייגו. אחרי סיום הטיפול, אמילי מביעה באוזני דאג את התרשמותה שההורים של לילית נהגו להתבצר בלילות בחדרם, והוא מסביר לה ששנאה ופחד הם שני תסמינים של אותה פתולוגיה. באותו לילה רוצח דייגו את הוריו במהלומות עם מוט ברזל, בכוח לא סביר לגילו.
אחרי שהיא מבקרת את דייגו במעצר, אמילי מטיילת עם לילית ומספרת לה שלא הכירה את אביה, ולאמא שלה "היו בעיות". לילית מביעה תחושה שאמילי פחדה מאִמָּהּ, כי היא לא מדברת עליה, ואמילי מתפעלת מפיקחותה של הילדה. למחרת בבוקר, היא מוצאת אצל לילית תמונה של אמילי בחברת אמה. אמילי מתוודה שאמא שלה נהרגה בתאונת דרכים שהן היו מעורבות בה כאשר אמילי הייתה בגילה של לילית, אך נוזפת בלילית על שחיטטה בחפציה. היא נפגשת עם מייק ומציינת שלילית ילדה מאוד אינטואיטיבית. מייק מפתיע את אמילי ומספר לה שבתדפיס שיחות הטלפון בבית משפחת רמירז נרשמה שיחה מביתה של אמילי בלילה שבו רצח דייגו את הוריו. השניים מתחקרים את לילית שנשבעת שלא התקשרה לדייגו באותו לילה. אמילי מאמינה לה, אך מייק משוכנע שהיא משקרת. אמילי באה אל דייגו לשאול אותו אם לילית התקשרה אליו בליל הרצח. הוא נופל לרצפה ומתחיל לפרכס, ואחרי שההתקף חולף, הוא מתוודה שלילית התקשרה אליו, אך טוען שזה היה קול של גבר שדיבר בספרדית.
החשד שלילית מעורבת באירוע הרצח גובר, ודאג מעביר לה שאלון הערכה פסיכיאטרית שבו היא עונה בשלילה על שאלות לגבי פחדיה. דאג מסביר לה שכל אדם פוחד ממשהו, ומבקש לדעת ממה היא פוחדת. לילית מתנה את תשובתה בכך שדאג יספר לה ממה הוא פוחד, והוא מתוודה שהוא פוחד מצרעות משום שבהיותו ילד, הכניס בטעות את ידו לתוך קן צרעות, נעקץ קשות ואושפז בבית חולים. או־אז, לילית מספרת שיש לה מחשבות רעות לגבי דאג כי הוא חלקלק, חסר כֵּנוּת ושטחי, ומבקשת ממנו לענות "כן" או "לא" על הביטוי "אני חושש ממה שיקרה" מתוך השאלון. הוא עונה בשלילה, ולילית טוענת שתשובתו צריכה להיות חיובית. אחרי פגישת ההערכה, דאג מביע באוזני אמילי תחושה שהילדה איימה עליו. בלילה שלאחר מכן, דאג מקבל שיחת טלפון שבה נשמע רחש מוזר, וצרעה יוצאת מאוזנו. אחוז חרדה הוא נכנס לשירותים, והמוני צרעות יוצאות מאוזניו, עיניו, נחיריו ופיו. הוא מתחיל להשתולל באימה, נופל על מקלחון הזכוכית ונהרג. אמילי מתחילה לחשוש מלילית, וכאילו קראה את מחשבותיה, לילית אומרת שאמילי מאשימה אותה במותו של דאג, ואמילי פוטרת אותה באמירה שזו הייתה תאונה ותו־לא. מייק סבור שדאג התאבד, כי אין סימני פריצה לבית, ואמילי מנסה לשכנע אותו שידה של לילית בדבר, אך מייק טוען שהיא עדיין בהלם ממותו של דאג. אחרי שכל העובדים עזבו את המשרד, אמילי מוציאה מהתיק של לילית קלטת וידאו עם חקירת בני הזוג סאליבן. בחקירתה, סיפרה מרגרט שהם רצו להרוג את לילית שהיא לא הבת שלהם, אלא שטן. מרגרט הסבירה שלילית הורגת בני אדם, אבל היא לא רוצחת במו ידיה, אלא אנשים פשוט מתים, ומאז שלילית נולדה, מתו שני האחים של מרגרט ושלוש אחיותיו של אדוארד. האחרון סיפר בחקירתו שהם השאירו את לילית במקום נידח ללא טלפון וללא כסף כדי להיפטר ממנה, אך כאשר חזרו הביתה, היא חיכתה להם.
אמילי הולכת למוסד שבו מאושפזים בני הזוג. מרגרט אחוזת הזיות ואי אפשר לדבר איתה, ואילו אדוארד מסביר לה שלילית איננה ילדה תמימה בת 10, אלא יש לה נשמה של שֵׁד ובלידתה הביאה איתה רֶשַׁע עתיק והרסני, והיא לא תניח לאמילי עד שתחסל אותה כמו שחיסלה אחרים. אדוארד מוסיף ומסביר שלילית מדובבת אנשים כדי להבין מהו הגיהנום עבורם, ואז גורמת להם לחוות אותו. אחרי שאמילי עוזבת את המוסד, מרגרט הוזה שידיה עולות באש, ואדי תוקף מאושפז אחר שדיבר אליו בקולה של לילי. אמילי חוזרת הביתה, מצטיידת בסכין ועוקרת את מכשירי הטלפון הקוויים מחיבוריהם. כשלילי שבה מבית הספר היא שואלת את אמילי אם אמא שלה זוכה ליחס טוב, ואמילי נדהמת משום שלא סיפרה לילדה על הביקור אצל מרגרט. כשאמילי באה לקחת את לילי מהקבוצה הטיפולית, היא רואה את לילי לוחשת ארוכות על אוזנה של ילדה אחרת. היא נבהלת, מושכת את לילי בידה משם ומודיעה לה שהיא לא תשתתף יותר בקבוצה. לילי זועמת על כך, וכאשר הן נכנסו למעלית, אמילי נתקפת הזיה שהמעלית נופלת במהירות, וכשהמעלית עוצרת כרגיל, לילי מתגרה בה: "את בטוחה?"
אמילי מנסה שנית לשכנע את מייק שההורים של לילי דוברים אמת, והוא עונה שלילי שקרנית ומניפולטיבית, אך איננה שד, ומייעץ לאמילי לקחת עזרה נפשית. למחרת, כאשר אמילי חוזרת הביתה, היא מתעלמת מלילי ומסתגרת בחדרה. לילי מסתכלת כלפי מעלה, ומיד מתחוללת סופה וגשם עז יורד על הבית. לילי מתחילה להלום בכוח לא אנושי על דלתה של אמילי בדרישה להיכנס לחדר. אמילי פותחת את הארון, ומבין הבגדים צצה לילי, הפעם בהתגלמות של שד עם פנים מדממות. אמילי בורחת מהבית אל הגשם, והשד רודף אחריה. היא ננעלת במכוניתה, ואז לילי מופיעה במושב האחורי ומסבירה לה שזו עבירה פלילית להשאיר ילדה ללא השגחה, ומעתה אמילי תצטרך למלא אחר כל דרישותיה.
ביום המחרת, ננסי (סינתיה סטיבנסון) מוועדת ההשמה מודיעה לאמילי שנמצאה משפחת אומנה חדשה ללילי, ואמילי הולכת שנית להתייעץ עם אדי. הוא מסביר לה שאצל המשפחה החדשה הסיפור יחזור על עצמו, והדרך היחידה להיפטר מלילי היא להרוג אותה בשנתה, כי היא שואבת את כוחה מפחדים של אחרים, ולא יכולה לפגוע כאשר לא פוחדים ממנה. בשעה שתיים אחר חצות, מייק מקבל שיחת טלפון שבתחילתה נשמע קול גברי מאיים על משפחתו, ואז הקול מתחלף בקולה של לילי המצחקקת. הוא משתכנע שאמילי דוברת אמת ומחליט לעזור לה להיפטר מלילי. מייק לוקח רובה מתחנת המשטרה והלך למכוניתו, אך בחניון הוא נתקף הזיה שכלב גדול שחור עוקב אחריו. כשהוא נכנס למכונית, מייק הוזה את הכלב מתנפל עליו מהמושב האחורי, ויורה בעצמו למוות.
אחרי שהקרובים לה חוסלו, אמילי חוזרת הבית ומוצאת שלילי פיזרה בבית תמונות ומסמכים מהתיקים שבטיפולה, ומבינה שהמטופלים שלה נמצאים בסכנה. היא משקה את לילי תה מהול בסם מרדים, וכשזו נרדמת, אמילי מציתה את הבית ויוצאת ממנו, אך לילי מופיעה בקהל הנאספים בחוץ ואומרת לה "לא היית צריכה לעשות את זה". שוטר מציע להן ללוותן למקום לינה זמני, ואמילי נוסעת עם לילי אחרי ניידת המשטרה. לפתע סוטה אמילי מהנתיב ונוהגת במהירות מסחררת כדי להפחיד את לילי, אך לילי גורמת לאמילי לחוות את זיכרון הילדות מהתאונה שבה נהרגה אמה. אמילי נאבקת בהזיה, וכאשר זו נמוגה, לילי נראית מפוחדת. אמילי דוהרת אל מזח על החוף, ומפילה את המכונית אל הים. לילי עוטה דמות שד בעוד אמילי נועלת אותה בתא המטען, נחלצת מאחיזתה ושוחה למעלה אל המזח, בעוד המכונית שוקעת ולילי הלכודה טובעת.
סוף חלופי
לגרסאות הדי וי די והבלו ריי נוסף פרק נפרד הכולל סדרת סצנות שנחתכו בעריכה ולא נכללו בגרסה שהופצה. לאחר שאמילי הטביעה את המכונית, לילי מחייכת אליה ברשעות, ואז נראה אדם שוחה לעבר המכונית, מחלץ את לילי ומשאיר את אמילי מאחור. אמילי מנסה ללא הצלחה לפתוח את דלת המכונית, וכאשר היא מתחילה לאבד את הכרתה, חוזר האיש ומחלץ גם אותה. בעוד אמבולנס מפנה את אמילי, משודר האירוע בטלוויזיה, ומרגרט, אמה של לילי, צופה בשידור במקום שהיא מאושפזת בו. לאחר מכן נראית אמילי במדי אסירה כתומים ואזיקים על ידיה, מתחננת לעורך הדין שלה שיגלה לה היכן לילי נמצאת (הצופה יכול לשער שאמילי הואשמה בניסיון רצח). בסצנת הסיום נראית לילי מגיעה עם משפחת האומנה שלה אל ביתה החדש.
הפקה
צילומי הסרט החלו ב-6 בספטמבר 2006, והתקיימו בוונקובר ובברנבי שבקולומביה הבריטית, קנדה. תמונות של העיר פורטלנד צולמו ממעוף הציפור.
ב-31 באוקטובר, כאשר צולמה הסצנה שבה אמילי מציתה את הבית, נעשה שימוש באש אמיתית שהציתו אנשי האפקטים המיוחדים. האש יצאה משליטה, אתר הצילומים נשרף כליל וגג המבנה קרס. איש מהשחקנים לא היה באתר באותו זמן. הצילומים חודשו כעבור יומיים באתר אחר.
הפצה
יציאת הסרט לבתי הקולנוע נקבעה בתחילה ל-8 בפברואר 2008, ונדחתה בפעם הראשונה בשבועיים, ל-22 בחודש. בסוף ספטמבר 2007 נמסר על דחייה נוספת ל-28 באוגוסט 2008. לאחר שלוש דחיות נוספות, יצא הסרט לבתי הקולנוע בצפון אמריקה ב-1 באוקטובר 2010.
ביקורות
"תיק 39" קיבל ביקורות שליליות בדרך כלל, תוך טענות בדבר עלילה מופרכת ולא מקורית בתת-סוגה של סרטי "ילד/ה מרושע/ת" (Evil child). באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט דעות חיוביות בשיעור של 21% ע עם דירוג ממוצע 4.01/10, בשקלול 76 ביקורות, שסוכמו בקביעה שכישרונו של הבמאי כריסטיאן אלוורט בוזבז על עלילה לא מפחידה ולא מקורית. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון של 25 (מתוך 100) על בסיס 15 ביקורות שהוגדרו "בעיקר שליליות".
ג'ון קנת' מיור סבר שהסרט נותן לצופה תחושה שכבר ראה את הסרט פעמים רבות בעבר, הוא חסר מקוריות ועקביות, והמניעים של הדמויות מבלבלים. ג'ורדן מינצר טען שהסרט מגוחך ומתייחס ברצינות רבה מדי ל"קשקוש הפסיכו-שטני", ובאופן דומה, ג'ון סרבה מסכם את דעתו בכך שהסרט כה רע, עד שהוא מעורר גיחוך.
פיירו די ג'ובאני טדסקו
תיעוד ראשוני על טדסקו בפירנצה מצוי בשנת 1386 עת עבד בקתדרלת סנטה מריה דל פיורה עד לשנת 1399, קיים תיעוד גם לגבי עבודתו בקתדרלת מילאנו וקיים תיעוד מעבודתו בקתדרלת אורבייטו.
ניקולו די פיירו למברטי התמחה אצלו.
ניקולו, בנו של פיירו היה מומחה לעבודה עם זכוכית ועבד על החלונות בכנסיית אורסנמיקלה.
שברולט סדרה FA
שברולט סדרה FA (באנגלית: Chevrolet Series FA) היא מכונית משפחתית בסגנון "Touring car" מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית שברולט, אשר יוצרה בין השנים 1917–1918 בארצות הברית.
בשנת 1917 ג'נרל מוטורס רכשה את השליטה ב"שברולט".
==גרסאות==
התקופה הקלאסית (יוון ורומא)
התקופה הקלאסית (באנגלית: Classical antiquity) הוא מונח המופיע בהיסטוריוגרפיה שנכתבה במערב לתיאור ימי הזוהר של יוון ורומא ולהשפעה הרבה שהייתה להם ברחבי אירופה, בצפון אפריקה ובמערב אסיה. המונח מתייחס לרוב תקופה שבין המאה ה-8 לפנה"ס למאה ה-6 לספירה.
הפיניקים, קרתגו והשלטון האשורי בקפריסין
בסביבות המאה השמינית הפיניקים, אשר ישבו במקור ברצועת חוף צרה באזור כנען, חלשו על הסחר באזור הים התיכון. הפיניקים יסדו מושבות רבות ברחבי אגן הים התיכון בהם קרתגו אשר נוסדה ב-814 לפנה"ס ויישובים שונים בסיציליה, חצי האי האיטלקי וסרדיניה. מושבות אלה יצרו ניגודי אינטרסים עם אטרוריה. אסטלה שהתגלתה בקפריסין מנציחה את הכיבוש של האי על ידי מלך אשור סרגון השני בשנת 709 לפנה"ס. השליטה האשורית על קפריסין הסתיימה לבסוף עם נפילת האימפריה הנאו-אשורית ב-609.
יוון הארכאית
במהלך התקופה הארכאית בהיסטוריה של יוון, שנמשכה מן המאה ה-8 לפנה"ס עד לפלישה הפרסית השנייה ליוון בשנת 480 לפנה"ס, התעצב העולם היווני כפי שאנו מכירים אותו כיום. במהלך התקופה הארכאית חלו התפתחויות מהותיות בפוליטיקה היוונית, בכלכלה, ביחסים הבינלאומיים, ובתרבות היוונית. בנוסף, בתקופה הארכאית התפתח האלפבית היווני ובתקופה זו חלה עליית הדמוקרטיה ביוון.
עידן הברזל באיטליה
במאות ה-8 וה-7 לפני הספירה השתלטו האטרוסקים לחלוטין על כל צפון ומרכז איטליה, והקימו באטרוריה מספר ערי מדינה שהיו מאוגדות ביניהן בקשרי גומלין. בשנת 509 לפנה"ס (על פי המסורת הרומית) סילקו הרומאים את שליטיהם האטרוסקים מרומא. ב-474 לפנה"ס הובס הצי האטרוסקי על ידי קואליציה יוונית, ומאז לא הצליחו לחדש את שלטונם בנתיבי ההפלגה. מאז, הובסו האטרוסקים בכל מלחמותיהם עם רומא עד לכיבושם המלא על ידה במאה ה-3 לפנה"ס וסופם שנטמעו בעם הרומי.
יוון הקלאסית (המאה ה-5 עד ה-4 לפנה"ס)
במהלך תקופה זו ירדה חשיבותה של יוון ההיסטורית ונוצרו מדינות רבות בהן שלטה התרבות והשפה היוונית, שהחשובות שבהן היו במצרים תחת בית תלמי, בסוריה בשלטון בית סלאוקוס ובמקדוניה בשלטון השושלת האנטיגונידית.
תקופה זו, אף שהיא קצרה יחסית, הייתה אות הפתיחה לתחילתו של עידן תרבותי בתולדות אירופה. כיבושיו של אלכסנדר הגדול הביאו להפצת התרבות היוונית, וכינונה של התקופה ההלניסטית בכל רחבי העולם ההלניסטי.
התקופה ההלניסטית (323–146 לפנה"ס)
התקופה ההלניסטית נחשבת לתקופה שהחלה עם מותו של אלכסנדר הגדול בשנת 323 לפנה"ס. כיבושיו של אלכסנדר הגדול כללו את הפוליס היווניים, שטחי האימפריה הפרסית וחלקים מהודו, ויצרו אימפריה רחבת ידיים. הממלכות שנוצרו עקב פירוק אותה אימפריה, הושפעו רבות מתרבות יוון העתיקה, ויחד עם התרבויות המקומיות יצרו את התרבות ההלניסטית. העילית העירונית במדינות הללו דברה יוונית שהפכה ללינגואה פרנקה (שפה בינלאומית) ואילו התרבות, הדת, האמנות והספרות במדינות השונות הייתה תערובת של התרבות המקומית והתרבות ההלניסטית. במהלך תקופה זו חלה התקדמות מהותית בתחום המדעים (גאוגרפיה, אסטרונומיה, מתמטיקה וכו'), בעיקר בהשפעת אריסטו.
התקופה ההלניסטית הסתיימה עם הפיכתה של הרפובליקה הרומית למעצמה הדומיננטית במאה ה-2 לפנה"ס ובעקבות הכיבוש הרומי של יוון בשנת 146 לפנה"ס.
הרפובליקה הרומית (המאה ה-5 עד ה-1 לפנה"ס)
עקב הפלת המלוכה הרומית ב-509 לפנה"ס, נוצרה ממשלה ייצוגית יותר שהתקראה הרפובליקה הרומית. בחמש מאות שנות שליטתה, רומא התרחבה מעיר קטנה בגבעות מרכז איטליה למעצמה משמעותית בעולם התיכוני. איחוד איטליה תחת רומא היה תהליך הדרגתי, ואירע בעקבות סדרה של עימותים במהלך המאה ה-4 והמאה ה-3. הניצחון הרומי במלחמות הפונית ובמלחמות המקדוניות גרמו לכך שרומא הפכה למעצמה האזורית הדומיננטית במהלך המאה ה-2 לפנה"ס, כאשר בהמשך היא כבשה את יוון ואת אזור אסיה הקטנה. הקיסרות שרדה עד שפלישות שבטים גרמאנים, הידרדרות כלכלית, ואי יציבות פנימית חיסלו את יכולתה של רומא לשלוט על שטח כה גדול. עם זאת, קיסרות רומא ותושביה פיתחו תרבות ומערכת פוליטית שממשיכות להשפיע על העולם אפילו היום.
האימפריה הרומית (המאה ה-1 לפנה"ס עד המאה ה-5 לספירה)
תחילת תקופת הקיסרות הרומית, נתון במחלוקת, שני התאריכים המקובלים ביותר הם שנת 44 לפנה"ס, שנת מינויו של יוליוס קיסר לדיקטטור מתמיד והתאריך המקובל יותר על החוקרים, שנת 27 לפנה"ס, השנה בה נוסד באופן רשמי משטר הפרינקפס של אוגוסטוס.
בשיא כוחה של הקיסרות הרומית היא היוותה מעצמה שכללה בתוכה את כל אגן הים התיכון והיא הייתה אחת מהאימפריות הגדולות והמשפיעות ביותר בעת העתיקה
שלהי העת העתיקה (המאה ה-4 עד ה-6 לספירה)
אירוע בולט במיוחד בשלהי העת העתיקה כולל את עליית הנצרות במהלך תקופת שלטונו של הקיסר הרומי תאודוסיוס הראשון, אשר שהפך את הנצרות לדת הרשמית באימפריה הרומית ב-380. ב-395 החליט תיאודסיוס הראשון לפצל את האימפריה בין שני בניו, ארקדיוס והונוריוס. כך נוצרה האימפריה הרומית המזרחית.
פלישות תדירות מצד שבטים גרמניים הובילו לבסוף לנפילתה של האימפריה הרומית המערבית במאה ה-5, בעוד שהאימפריה הרומית המזרחית המשיכה להתקיים לאורך ימי הביניים כאימפריה הביזנטית.
Wrapped
Wrapped (בעברית: עטוף) הוא הסינגל הראשון שהוציאה גלוריה אסטפן מאלבום האולפן העשירי שלה Unwrapped, שיצא לאור בארצות הברית ב-15 באוגוסט 2003 ובאירופה ב-15 בספטמבר 2003.
השיר נכתב והולחן על ידי גלוריה אסטפן, ביחד עם ג'יאן מרקו זיגאנו; זמר-יוצר פרואני.
השיר בגרסה הספרדית נקרא "Hoy" (ובעברית "היום") יצא לאור באירופה ב-8 בספטמבר 2003.
וידאו קליפ
הוידאו קליפ בגרסה האנגלית והספרדית זהות. הווידאו צולם במאצ'ו פיצ'ו שבפרו והוא סרטון פולקלור המציג כמה מהריקודים והמנהגים המסורתיים ביותר של האומה הפרואנית. הסרטון מציג את גלוריה כחוקרת המחפשת מקומות וזוכרת כמה דברים מהעבר כאילו הייתה שם קודם.
גרסתה של רוני דלומי
ב-18 במרץ 2010 רוני דלומי הוציאה את סינגל הבכורה שלה "תן", שתורגם על ידי גלעד שגב ועובד על ידי אורי זך, מתוך אלבום הבכורה שלה "קצת אחרת".
פרדריק רולנד שו
ד"ר פרדריק רולנד סטדרט שו (באנגלית: Frederick Roland Studdert Shaw; 29 בפברואר 1892 – 2 בדצמבר 1935) היה רופא וקצין בחיל הרפואה המלכותי הבריטי והרופא הראשי של חברת הנפט העיראקית. פרדריק שו הוא בן דוד מדרגה שנייה של המחזאי והסופר ג'ורג' ברנרד שו.
ראשית דרכו
פרדריק רולנד שו נולד ב-29 בפברואר 1892 בדבלין בירת אירלנד. בכור מבין ילדיו של הוראס שו (Horace F.C Shaw), פקיד בכיר בוועדת הקרקעות האירית (Irish Land Commission). בתום לימודיו בבית הספר התקבל ללימודי רפואה בטריניטי קולג'. במקביל ללימודיו עסק גם בספורט ואף הגיע להישגים מרשימים באתלטיקה. כך למשל רשם שיאים בריצת ה-100 וה-220 יארד, יצג את אירלנד בשנים 1912–1914 בתחרויות אתלטיקה אוניברסיטאיות כנגד סקוטלנד ואנגליה, והיה לשחקן טניס, סקווש וקריקט מוכשר. כשחקן קריקט שיחק במספר הרכבים לרבות זה של הצבא הבריטי.
שירותו הצבאי
בשנת 1915, עם סיום לימודיו, התגייס בדרגת סרן לחיל הרפואה המלכותי ושירת עד סוף מלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית, בצרפת. בראשית 1917, בעקבות השתתפותו בקרב על הסום, עוטר בצלב הצבאי. בשנת 1919 נשלח להודו, שם פיקד על שיירת אמבולנסים ורכבי פינוי צבאיים במהלך סכסוכי גבולות בחזית הצפון-מערבית של פקיסטן. במסגרת שירותו הצבאי בהודו פעל רבות למען מיגור מגפת הכולרה שפרצה באזור וזיריסטן. בהמשך צורף לצוותו של סר צ'ארלס ברטצ'ל (Charles Bartchell), הממונה על הבריאות בהודו מטעם הצבא הבריטי. בצוות זה עבד עד לשנת 1923, עת נסע לאלדרשוט שבאנגליה. בשנת 1925 נשלח לעיראק שם שירת כרופא בחיל האוויר המלכותי. במסגרת תפקידו טיפל גם במגויסים האשורים.
פרשת שחרור השבויים הבריטים בכורדיסטן
ב-14 ביוני 1926, במהלך הפעילות הבריטית כנגד הכורדים בהנהגתו של השייח' מחמוד ברזאני בדרום כורדיסטן, נאלץ מטוס בריטי מדגם DH.9A לבצע נחיתת חירום בנפת פנג'ווין (Penjwin) שבמחוז סולימאניה. כתוצאה מכך שני אנשי הצוות, הטייס והמכונאי המוטס, נלקחו בשבי הכורדים והועברו אל הכפר ולאז'יר (Wlazher) בצד הפרסי של כורדיסטן. ב-13 בספטמבר התקבל מכתב ממחמוד ברזאני בו צוין כי חלה הידרדרות במצבם הבריאותי של שני השבויים הבריטים והוא מבקש לשלוח ציוד רפואי עבורם בהקדם. חיל האוויר המלכותי החליט לשלוח את הציוד הנדרש, אולם במקביל ביקש לקבל אישור לכך שרופא צבאי בריטי יגיע לוולאז'יר על מנת להעריך באופן מקצועי את מצבם הבריאותי. מספר ימים אחר כך החל הצבא הבריטי להתקדם לעבר נפת פנג'ווין כאשר ד"ר שו משמש בתור הרופא היחידתי. ב-20 בספטמבר התקבל מכתב נוסף מהכורדים בו הם מאשרים את הבקשה, וכך נוצר מצב שבו ד"ר שו היה לרופא הבריטי הזמין ביותר למשימה. בבוקר ה-24 בספטמבר יצא ד"ר שו מלווה במתורגמן אל עבר קווי הכורדים, ולאחר המפגש עימם החל במסע רכוב לכיוון הכפר ולאז'יר. בוולאז'יר התקבל ד"ר שו בכבוד רב ולמחרת, לאחר בדיקת מצבם הגופני של השבויים, נפגש עם מחמוד ברזאני.
חרף העובדה כי לא קיבל שום ייפוי כוח מהצבא הבריטי לנהל משא ומתן להחזרת השבויים, לקח ד"ר שו את היוזמה והחל בסדרת מאמצי שכנוע בדבר החזרת השבויים. את טענותיו בפני ברזאני ביסס בשני מישורים; מדיניות החוץ הבריטית ובריאות השבויים. בבוקר ה-26 בספטמבר, לאחר מאמצים רבים, קיבל ד"ר שו את הבטחתו של ברזאני כי שני השבויים יוחזרו כעבור 10-15 ימים, וזאת על מנת להראות שהדבר נעשה מתוך מחווה כורדית ולא מתוך עמדה של חולשה. הודות ליוזמה אשר נקט ד"ר שו שוחררו שני השבויים כעבור כשבועיים, ב-9 באוקטובר.
את קורות הפרשה תיאר פרדריק שו בפרוטרוט במאמר שהתפרסם בכתב העת המדעי Journal of the Royal Army Medical Corps בחודש דצמבר 1927.
עבודתו במסגרת חברת הנפט העיראקית
פרדריק רולנד שו היה נשוי ולו שני ילדים. הוא נקבר ב-4 בדצמבר בבית הקברות האנגליקני בחיפה.
איתמר אורלב
איתמר אורלב (נולד ב-1975) הוא סופר, מחזאי ועורך ספרותי ישראלי.
ביוגרפיה
אורלב הוא יליד ירושלים, ולמד בבית הספר הניסויי בעיר. בנו של הסופר אורי אורלב.
עוסק בכתיבה מגיל צעיר, ופרסם סיפורים קצרים בכתבי העת 'מאזנים', 'מסמרים' ו'מטעם'. זכה במקום ראשון בפסטיבל "פותחים במה" של תיאטרון בית ליסין.
בוגר המחזור הראשון מגמת תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, 2001 בהצטיינות, ושל החוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב.
עובד כעורך ספרות וכ"סופר צללים". ערך וכתב למעלה מ-30 ספרים.
הרומן הראשון שלו 'בנדיט' בהוצאת עם עובד, זכה בפרס ספיר לספר ביכורים. זהו  סיפור מסע שראשיתו בפולין שאחרי מלחמת העולם השנייה, המספר על קשר סבוך בין אב לבנו מנקודת מבטו של הבן.
בשנת 2016 אורלב הצטרף לסוכנות הספרים של אנדרו נורנברג היושבת בלונדון והוא הסופר הישראלי הראשון והיחיד שסוכנות זו מייצגת. מאז 'בנדיט' יצא לאור בצרפתית, ספרדית, קטלאנית, סינית ואיטלקית. הרומן זכה להצלחה גדולה בצרפת והיה מועמד, בין השאר, לפרס פמינה ולפרסים נוספים והיה אחד מעשרת הרומנים הנבחרים של שנת 2018 במוסף הספרותי של העיתון Le Figaro. בשנת 2020 גרסת ספר הכיס שלו זכתה בפרס "הרומן הטוב של השנה" של Points.
ספר הילדים שכתב, "העצלן הבטלן", יצא לאור בהוצאת עם עובד (2020) באיוריו של המאייר דייוויד הול.
קישורים חיצוניים
ריאיונות
Low Key
Low Key הוא סינגל של הזמרת האמריקאית, אלי ברוק, בהשתתפות הראפר האמריקאי, טייגה, שיצא, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, ב-31 בינואר 2019. השיר נכתב על ידי ג'ון ראיין, טדי גייגר, ג'וליאן בונטה, אלי ברוק, סקוט האריס, איאן קירקפטריק, ג'וזף מייקל ספרגור, ויליאמס סרמית' ומייקל סטיבנסון והופק על ידי איאן קירקפטריק וטדי גייגר.
גרסה ללא ראפ יצאה במהלך 2019.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר יצא ב-31 בינואר 2019. נכון לנובמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-42 מיליון פעמים.
אלון אולמן
ביוגרפיה
אולמן נולד ב-3 בינואר 1965 בקריית מוצקין. בשנת 1984 הוא התגייס לחיל הים, בשנת 1985 סיים קורס חובלים והוסמך כקצין ימי, ובשנת 1993 מונה למפקד ספינת טילים. בשנת 1994 מונה למדריך ראשי בקורס חובלים, ובשנת 1999 לראש ענף שליטה, בקרה ותקשוב במחלקת אמל"ח במטה חיל הים. בשנת 2001 מונה אולמן למפקד בתי הספר של שייטת ספינות הטילים, ובשנת 2003 למפקד מגמת הים במכללה הבין זרועית לפיקוד ומטה. במהלך שירותו הצבאי סיים אולמן בהצטיינות תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת חיפה בשנת 1992, ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת הריוט-וואט בשנת 1997.
בשנת 2007 השתחרר אולמן מצה"ל בדרגת סגן-אלוף, בשנת 2008 הקים את חברת "פריצת גבולות לתוצאות" ובשנת 2011 את חברת "קוד המנצח". בשנת 2017 הוציא אולמן את הספר פריצת גבולות, העוסק במימוש הרצון והיכולת האישית. הספר זכה לאות פלטינה מאת התאחדות הוצאות הספרים על מכירות של 40,000 עותקים.
באוגוסט 2022 מכר 50% מקבוצת קוד המנצח לקבוצת דובדבני בבעלות ניר דובדבני ואבי פרץ.
אולמן נשוי לאורטל משנת 1990, ולזוג שני בנים ובת.
"פריצת גבולות"
בשנת 1994 עבר אולמן קריסת ריאה במהלך טיסה מטורקיה לישראל, ובעקבות כך נכרת חלק מריאתו. בשנת 2006 סיים את טריאתלון איש הברזל באריזונה לאחר כשמונה חודשים של אימונים, בזמן של קצת יותר מ-12 שעות. לדבריו, זו הייתה נקודת המפנה בחייו. במהלך השנים לאחר מכן השלים אולמן את התחרות עוד שלוש פעמים.
רוברט ריד (משפטן)
רוברט ריד, הברון ריד מאלרמיוור (באנגלית: Robert Reed; נולד ב-7 בספטמבר 1956) הוא משפטן ושופט סקוטי, המכהן החל ב-11 בינואר 2020 כנשיא בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת במקום ברנדה הייל.
קורות חייו
רוברט ריד נולד בסקוטלנד ב-7 בספטמבר 1956. הוא למד וחונך בג'ורג' ווטסון קולג' באדינברו, ונוסף על כך למד משפטים בבית ספר למשפטים של אוניברסיטת אדינבורו. מאוחר יותר, סיים ריד דוקטורנט במשפטים בבייליול קולג' באוניברסיטת אוקספורד, התזה שלו הייתה בנושא "בקרה משפטית על סיוע ממשלתי לתעשייה".
פרסים ואותות כבוד
בשנת 2015 ריד נבחר להיות חבר באגודה המלכותית של אדינבורו. לורד ריד קיבל גם תואר של כבוד (High Steward) מאוניברסיטת אוקספורד והחליף את לורד רודג'ר כמשקיף בקולג' באליוול באוקספורד.
חיים אישיים
ריד נשוי לג'יין מילן, ליידי ריד משנת 1988 ולזוג שתי בנות.
מעושר לאושר
הסרט יצא לאקרנים ברוסיה ב-26 בדצמבר 2019 ובסוף השבוע הראשון להקרנתו הכניס למעלה מ-300 מיליון רובלים, כאשר צפו בו 12,156,339 מיליון איש ובסך הכל הסרט הכניס 3.179 מיליארד רובל רוסי שהופכים אותו לאחד משוברי הקופות הגדולים בבתי הקולנוע ברוסיה.
עלילה
גרישה הוא בנו של האוליגרך פאבל, בחור מפונק ומתנשא, המבלה כמעט את כל זמנו במועדוני לילה, אוהב נשים ונהנה מחסינות מוחלטת. לאחר שגרישה כמעט מת בתאונה בניסיון לחמוק משוטר תנועה, פאבל נבהל להבין שהוא עלול לאבד את בנו, לאחר שאיבד את אשתו בעבר. גרישה חי בביטחון מוחלט ובאמונה שאביו יציל אותו מכל פשע. האוליגרך נואש למצוא דרך להשפיע על בנו לטובה. מפיקת הטלוויזיה אנסטסיה, איתה פאבל נמצא כבר זמן רב במערכת יחסים המבוססת על יחסי מין, מזמינה אותו ליצור קשר עם בעלה לשעבר, הפסיכולוג האקסצנטרי לב, ששיטותיו הבלתי רגילות אולי נראות אכזריות ומזעזעות, אך כמעט תמיד נותנות תוצאה מובטחת.
עד מהרה, גרישה עובר תאונה ומאבד את הכרתו. הוא מתעורר ומוצא את עצמו באורווה בכפר, המשמש אחוזה מתקופת האימפריה הרוסית בקיץ 1860, שישה חודשים לפני ביטול הצמיתות. תחילה, גרישה חושב שמדובר במתיחה או מעשה קונדס, אבל המציאות שמסביב נראית אמיתית למדי, האנשים מסביב ממש משכנעים - ומעתה הוא צמית חסר אונים, אך הוא מתקשה מאוד, מכיוון שהוא חושש מסוסים, איתם עליו לעבוד. באימה, כשהוא מנסה פשוט לברוח, הוא מוצא את עצמו על פיגום לקראת תלייה ורק הופעתה של אגליה, בתו של בעל האדמות, מעניקה חנינה לנמלט ובכך מצילה אותו מהגרדום. בניסיון למצוא היגיון למצבו, הוא תחילה מכחיש את האפשרות שנזרק אל העבר, אך בהמשך משלים עם מעמדו החדש, כחולופ.
במציאות, הכפר של המאה ה-19 מתגלה כהפקה מיומנת של אנסטסיה והפסיכולוג, שבוצעה בכספי הענק של אביו של גרישה. מטרת הפרויקט היא לשנות לחלוטין את השקפתו של גרישה על העולם סביבו ואת עצמו, ולשם כך הצוות צופה בכל תנועה שלו, סופר את המורכבויות של תפניות התרחישים ומנסה לחשוב על כל דבר קטן. אלא שבשלב לחץ הזמן הקבוע, לא רק השחקנים, אלא גם התסריטאי נאלצים בהכרח לאלתר כל הזמן וכמעט בלתי אפשרי להתמודד עם כל הפרטים המזעריים. הפרויקט ניצל בעיקר בשל בורותו של גרישה, שחסר את הידע הבסיסי אפילו על תולדות רוסיה - שמתקשה להבחין באנכרוניזם הפושה בסביבת הכפר. על פי תוכנית התסריטאים, גרישה מתחיל ברומן עם אגליה, אהבה שתסייע לו להעריך מחדש את חייו ומעמדו, אך אופיו הציני של גרישה לא מאפשר להם לפתח את קו העלילה הזה. פאבל, שהיה משוכנע שבנו בעידן אחר, נשאר אותו ממזר חסר לב - יתר על כן, ב גרישה מצליח בהדרגה להתיישב, להתחמק מכמה מצבים לא נעימים, ולמצוא אינספור דרכים לחמוק ממכשולים ואפילו מקבל על עצמו את תפקיד העבד. בכעס האוליגרך כמעט סוגר את הפרויקט. כשהוא רואה את התגובה של הסובבים אותו, גרישה מבין פתאום מה הוא בדיוק ובפעם הראשונה בחייו חוזר לאדם שנפגע ממנו כדי לבקש סליחה. פאבל המופתע, מתחיל לראות שינויים בבנו ומסכים להמשיך בפרויקט.
להפתעת הצוות, גרישה נקשר בכנות לליזה, לה הוא מספר סיפורי אגדות נפלאים על העתיד ושמח שלפחות אדם אחד מבין אותו, ואם היא לא מאמינה לו, לפחות היא מקשיבה לו. הפסיכולוג מציע לשנות את התרחיש ולהפוך את ליזה למושא אהבתו של גרישה. ליזה נגעלת מגרישה, אך היא בכל זאת מסכימה לכך כדי לעזור לו להשתנות. לאורך הדרך, גרישה עצמו משנה בהדרגה את השקפותיו על החיים ועל עצמו, תוך שהוא מתבונן כיצד מתגלמים חטאיו המוכרים שלו עצמו בבנו של האדון אלכסיי דמיטרייביץ', שמגולם על ידי בחור בשם אנטון שמסתבך וגרישה מסכים להיענש ולחטוף מלקות בעבורו.
פולינה, שגילמה את אגליה בהפקה ונפגעה מאובדן "התפקיד הראשי", משכנעת את אנטון שליזה פיתתה את גרישה בכוונה, למרות שבמציאות ליזה עצמה באמת החלה לחוש קצת אהדה כלפי גרישה. שני השחקנים נעלבים ומוצאים במהירות שפה משותפת מעבר לתחום המשימה היצירתית שלה ומאחר ובתסריט השניים אחים, ליזה וגרישה נגעלים מ"גילוי העריות" ולב, הפסיכולוג, מחליט להוציא את השניים מהפרויקט. כנקמה פולינה פונה לתוכנית האירוח "אנדריי מלאחוב. בשידור חי" בה היא מדברת בפומבי על הפרויקט, שבו הם "מענים בחור", מה שמוביל לפתיחת תיק פלילי בעוון חטיפה שבוצעה על ידי קבוצה מאורגנת, במה שמהווה הפרה לחלק שלישי בסעיף 126 לחוק הפלילי של הפדרציה הרוסית, שמסכן את העבריין בעונש בין שש לחמש עשרה שנות מאסר. פולינה עושה כמיטב יכולתה כדי לעזור לחוקרים להבין את מיקום הפרויקט. נותרו כמה שעות עד לרגע בו פורצים כוחות מיוחדים לאתר הפרויקט. אנסטסיה מתחילה בדחיפות להכין תוכנית להחזרתו של גרישה למציאותו הרגילה ובעלה לשעבר, לב, מנהל סיעור מוח מאולתר כדי למצוא דרך לסדר זאת באופן שיכול בכל זאת לפצח את הציניות הבלתי חדירה של גרישה.
בשולי היער, כשהוא מגיע ליד תחנת דלק מודרנית לחלוטין, גרישה סופג חומר הרדמה שנורה לעברו. כשהוא מתעורר, מודיעים לו שהוא, לאחר שעבר תאונת דרכים, היה שלושה חודשים בתרדמת ולא היה שום כפר ושום עבר. אלא שהחוויות שהוא עבר נשארים איתו וכשהוא מבין שאהבתו לליזה לא הייתה אמיתית הוא נכנס לדיכאון. כאשר הוא פוגש בטעות את השחקנים פולינה ואנטון במועדון, כשהוא בטוח שהוא הוזה הוא מתנער מהם אבל לאחר שהיו עדים ממקור ראשון לייסורים של גרישה, הם מספרים לו את האמת על הפרויקט ושאהבתו לליזה הייתה אמיתית. הוא מוצא את ליזה בחיים האמיתיים ומחליט להישאר איתה. כאשר פאבל מחליט להתחתן עם אנסטסיה, ובסוף מתוודה בפניה שהיא הרבה יותר מאשר המאהבת שלו והשניים מברכים את הזוג הצעיר, גרישה וליזה.
בסצנה האחרונה של הסרט בחור חדש מובא ונגרר באזיקים לגרדום, לאחר ש"הופל" אל העבר כדי לחנך אותו מחדש על פי התוכנית. גרישה, באיפור ותלבושת, עובד בהתרגשות ובהנאה כחלק מצוות הפרויקט, שכבר הוכיח את יעילותו המחנכת פעם.
הפקה
צילומי הסרט נערכו בפרברי מוסקבה, במשך כמה שבועות. כאשר הכפר שבו מתרחשת עלילת הסרט נבנה במיוחד לצורך הצילומים.
רימייק
גרסאות מחודשות של הסרט שוחררו בשבע מדינות ברחבי העולם. הזכויות לרימייק נרכשו על ידי Sony Pictures, שתכננה לצלם במקסיקו, הודו, דרום קוריאה, יפן וספרד. הזכויות נרכשו גם על ידי חברת Monolith Films הפולנית וחברת SND הצרפתית.
רודזיה במשחקים הפאראלימפיים
רודזיה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים רומא (1960), אולימפיאדת הנכים הראשונה, המשיכה והשתתפה בעוד שלושה טורנירים. במשחקי החורף לא נטלה רודזיה חלק מעולם.
היסטוריה
המשלחת הראשונה אותה שלחה רודזיה למשחקים הפאראלימפיים הייתה כבר במהדורת המשחקים הראשונה, ברומא 1960, והייתה למשלחת האפריקאית היחידה בטורניר. המדינה שלחה לטורניר ספורטאית אחת, מרגרט הארימן, שהתחרתה בחץ וקשת ושחייה תחרותית. הארימן נחלה הצלחה רבה, כשזכתה במדליה פאראלימפית בכל אחד מחמשת המקצועות בהם השתתפה. שתי מדליות זהב בחץ וקשת, מדליית כסף ושתי מדליות ארד במקצועות השחייה.
המשלחת הפאראלימפית של רודזיה המשיכה לגדול גם באולימפיאדת הנכים תל אביב (1968). היא שלחה 15 ספורטאים (7 גברים ו-8 נשים) שהשיבו ב-20 מדליות פאראלימפיות. באולימפיאדת הנכים היידלברג (1972) בלטה סנדרה ג'יימס במשלחת הפאראלימפית. ג'יימס זכתה בשתי מדליות זהב (בהטלת כידון ובשחייה בסגנון חופשי) עליהן הוסיפה שתי מדליות כסף ומדליית ארד אחת.
Make Me Smile (Come Up and See Me)
למעלה מ-120 גרסאות כיסוי לשיר הוקלטו על ידי אמנים אחרים כולל דוראן דוראן ואירייז'ר. הרלי עצמו הצהיר כי גרסת הכיסוי המועדפת עליו היא של "The Wedding Present".