cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מונא באסילי סחנאווי
ביוגרפיה
מונא באסילי סחנאווי למדה באוניברסיטה האמריקאית של ביירות ובאוניברסיטת אריזונה, טוסון, ארצות הברית, שם למדה אמנויות. סחנאווי יוצרת במגוון תחומים ציור, כתיבה, עיצוב ופיסול. היא הציגה תערוכות יחיד בפריז, דובאי וביירות. סחנאווי חיה ועובדת בעיקר בביירות, לצד בעלה מרואן שהוא נשיא המסדר הלבנוני של מלטה ועם שני בנייה סלים וחליל.
בשנות השבעים של המאה ה-20, באסילי סחנאווי הייתה מנהלת המחלקה לאמנות גרפית של המועצה הלאומית לתיירות של לבנון. היא עיצבה והפיקה בולים, אריזות, פוסטרים ואיורי ספרים ויצרה סרטים עבור תחנת הטלוויזיה הלבנונית הציבורית. מאוחר יותר לימדה ציור וטיפוגרפיה, באוניברסיטאות בלבנון.
סגנונה מושפע מהמורשת התרבותית המזרח תיכונית כפי שמשתקף בטיפול השטוח בצבעים הן באיקונות ביזנטיות והן במיניאטורות פרסיות. הטיפול במרחב הוא אישי מאוד ומביא מימד חדש לגישה הפיגורטיבית, על ידי שימוש בסמלים דמויי הירוגליפים ו"חלונות" הנפתחים כדי לחשוף היבט נוסף של הנושא המטופל.
מאז תחילת שנות ה-90 היא הפיקה אלבומים של ליטוגרפיות המבוססות על אגדות פיניקיות ולמדה ציור על פורצלן, תוך כדי עבודתה כמעצבת ומאיירת. באסילי סחנאווי מציגה אמנות מאמצע שנות השישים של המאה העשרים. ציוריה הנאיביים לכאורה מתייחסים לרוב לסביבתה, לארץ ולמורשת התרבותית שלה. העבודות מציעות פרשנות אישית מאוד של המרחב שבו נמצאים צורות וקווים חודרים זה לזה בהרמוניות צבעוניות.
יצירתה
עבודותיה זכו במספר פרסים מטעם מוזיאון ההדפסים, באלכסנדריה, מצרים; מוזיאון סורסוק, ביירות; העבודות שלה נמצאות באוסף האמנות של האוניברסיטה האמריקאית של ביירות; באוסף האמנות של בנק אאודי וכן באוספים פרטיים רבים ברחבי העולם.
סחנאווי עיצבה את הלוגו של משרד התרבות הלבנוני, הנמצא בשימוש נרחב, משנות ה-60, וכן כמה כרזות לעידוד התיירות במדינה. היא ידועה גם בציוריה המתארים את מלחמת האזרחים בלבנון.
שלומית הגואל-טריגר
שלומית הגואל-טריגר (נולדה ב-14 באפריל 1957) היא שחקנית, במאית וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה
שלומית נולדה וגדלה בתל אביב לאם ממוצא עיראקי ולאב ממוצא פולני. הוריה התגרשו בגיל צעיר והיא גדלה יחד עם שלוש אחיותיה בבית אימה. אחותה הבכורה היא האמנית נחמה גולן.
בסיום התיכון התגייסה שלומית ללהקת הנח"ל. עם בוגרי מחזורה נמנית אפי בן ישראל. שתיהן נפגשו לאחר מכן, כחלק מצוות המגישים בתוכנית "פרפר נחמד".
עם תום שירותה הצבאי בשנת 1978 השתתפה בהפקת הענק "הבזאר הגדול" בכיכובו של דני ליטני.
שלומית היא היוצרת של הצגת היחיד "ילדת מפתח" המבוססת על ספר אותו כתבה. הצגה זו, בבימויה של חגית רכבי ניקוליבסקי, זיכתה את שלומית בפרס הצגת הבכורה הטובה ביותר בפסטיבל חיפה להצגות ילדים לשנת 1995.
ב-2002 סיימה לימודי תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
ב-2004 הקימה את תיאטרון החובבים 'הספסל' בראש העין, אותו היא מנהלת. עד 2017, התיאטרון העלה מעל ל-30 הפקות שונות בעיבודה ובבימויה של שלומית. ב-2014 הציג התיאטרון עיבוד מחודש להצגה "קוויאר ועדשים" שהועלה באתר ההיסטורי, מגדל אפק. עם הפקותיו הנוספות נמנו ערב מחווה לאפרים קישון, ערבי אימפרוביזציה ומונולוגים.
ב-2010 סיימה את סדנת המשחק של איוונה צאבק.
ב-2016 ביימה את המופע המוזיקלי המשותף של חדוה עמרני ויובל כספין, "שנינו יחדיו".
בתחילת שנת 2017 הקימה תיאטרון מקצועי חדש בראש העין, תיאטרון "אופק". "צחוק של עכברוש" הייתה הצגתו הראשונה של התיאטרון, ועלתה בהיכל התרבות בראש העין.
מעבירה סדנאות משחק למבוגרים ונוער. כמו כן היא חברה באקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
הגואל-טריגר מתגוררת בראש העין עם בן זוגה, עו"ד עופר הגואל, ולהם שני ילדים.
כתיבה
1997: הספר "ילדת מפתח" לילדים ונוער - הוצאת "עם עובד"
2004: כתבה לסדרה אהבה בשלכת – הערוץ הראשון
2004: מחזה "הספסל"
בימוי וייעוץ מוזיקלי מחוץ לישראל
1995: תיאטרון ה"דום" (דיסלדורף, גרמניה), "בו ג'סט" – ג'יימס שרמן
1997: תיאטרון "אן-דר-קה" (דיסלדורף, גרמניה), "ג'סט אה סקנד" – ג'יימס שרמן
מנהלת ובמאית תיאטרון "הספסל"
(2004–2016) תיאטרון מקצועי לשחקנים חובבים, ראש העין.
כתיבה ובימוי: הצגת "הספסל" ו"הספסל" בעיבוד חדש
עיבוד ובימוי: "תמונות מחיי נישואין", "מקווה", "צחוק של עכברוש", "ילד משלי", "זוגיות", "המושבעים", "קוויאר ועדשים", "משפחה חמה", "מסאלח עד אזולאי" – מחווה לאפרים קישון, "8 נשים", "נשים מאחורי הסורגים", "דו רה מווו", ערבי אימפרוביזציות, ערבי מונולוגים בכתיבה אישית.
פרסים ומלגות
1995: פרס הצגת הבכורה הטובה ביותר בפסטיבל הצגות הילדים בחיפה, להצגת היחיד "ילדת מפתח"
2001: מלגת "קרן התרבות אמריקה-ישראל" לתסריט "כביסה על גג"
2002: ציון לשבח "קרן הקולנוע הישראלי" לטריטמנט "לצייר את השמיים"
2002: מלגת "קרן התרבות אמריקה-ישראל" לתסריט "לצייר את השמיים"
Ç
Ç (סדיליה:C; תצורה קטנה: ç) היא אות בקטלאנית (Català), צרפתית (Français), אלבנית (Shqip), אזרית (Azərbaycanca), ליגוּרית, טטארית (Tatarça) (באותיות לטיניות), טורקית (Türkçe), טורקמנית (Türkmençe), זזאקית, ומאנית (Gaelg Vanninagh).
קטלאנית (Català)
בקטלאנית, Ç נשמעת כ-C רגילה, אך מעט יותר רכּה ורפויה.
צרפתית (Français)
בצרפתית, הסדיליה ב-Ç מדגישה שה-C נשמעת כ-S ולא כ-K, או לחלופין הופכת את ה-C לרכּה ורפויה יותר.
אלבנית (Shqip)
באלבנית, Ç נשמעת כ-C רכּה ורפויה יותר.
אזרית (Azərbaycanca)
באזרית, Ç נשמעת כ-ch באנגלית.
ליגורית
בליגוּרית, Ç נשמעת כ-C רכּה ורפויה יותר.
טטארית (Tatarça)
בטטארית, Ç נשמעת כ-sh באנגלית.
טורקית (Türkçe)
בטורקית, Ç נשמעת כ-ch באנגלית.
טורקמנית (Türkmençe)
בטורקמנית, Ç נשמעת כ-ch באנגלית.
זזאקית
בזזאקית, Ç לפני A,E,I,O,U נשמעת כ-ts באנגלית. Ç לפני Ê,Ü נשמעת כ-ch באנגלית.
מאנית (Gaelg Vanninagh)
במאנית, Ç נשמעת כמו ה-tch במילה האנגלית Watch
כתיבת Ç ב-Microsoft Word
לכתיבת התצורה הגדולה של Ç לחצו על המקשים כך: Ctrl+, Shift+c. .
לכתיבת התצורה הקטנה של Ç לחצו על המקשים כך: Ctrl+, c.
לכתיבה בצורה האחרת, כתבו כרגיל את הטקסט הבא, ולאחר שהטקסט כתוב והסמן צמוד לסימן האחרון לחצו במקלדת Alt+X:
לתצורה הגדולה [Ç], לתצורה הקטנה [ç] הטקסט הוא :
ואסיני אל אערג'
ואסיני לאערג' (בערבית: واسيني الأعرج, מבוטא ואסיני אל-אערג'; נולד ב-8 באוגוסט 1954) הוא סופר אלג'יראי, מרצה לספרות באוניברסיטת אלג'יר (אנ') ובסורבון ומבקר ספרות.
ביוגרפיה
לאערג' נולד בסידי בו ג'נאן, שבמחוז תלמסאן, שבאלג'יריה. הוא קיבל תואר ראשון בספרות ערבית מאוניברסיטת אלג'יר ולאחר מכן נסע לסוריה כדי להמשיך בלימודים לתואר שני, בסיוע מלגה ממשלתית. הוא קיבל תואר שני ודוקטורט מאוניברסיטת דמשק.
לאחר שסיים את לימודיו חזר לאלג'יריה ונטל משרה אקדמית באוניברסיטת-האם שלו, אוניברסיטת אלג'יר, בה המשיך ללמד עד 1994. עם פרוץ מלחמת האזרחים באלג'יריה בשנות התשעים נאלץ לאערג' לעזוב את המדינה. לאחר זמן קצר בתוניסיה, עבר לצרפת והצטרף לאוניברסיטת פריס III-New Sorbonne, שם לימד ספרות ערבית.
כסופר, לאערג' מוכר היטב בכל הארצות דוברות הערבית והצרפתית. החל משנות ה-80 של המאה ה-20 פרסם יותר מתריסר ספרים. הרומנים שלו עוסקים לעיתים קרובות בהיסטוריה המטרידה של אלג'יריה. הוא תרגם כמה מספריו לצרפתית, לפחות שניים מספריו היו זמינים בצרפתית לפני שהם היו זמינים בערבית. לאערג' ואשתו זינב לאואדג', שיתפו פעולה באנתולוגיה על הספרות האפריקאית בצרפתית, שכותרתה "אנתולוגיה דה לה נובל". לאערג' אף הפיק תוכניות ספרותיות עבור הטלוויזיה האלג'ירית וכן תרם טור קבוע לעיתון האלג'יראי "אל-וטן".
אל אערג' נשוי למשוררת זיינב אל אעווג' ולהם שני ילדים.
ארתור סאמרפילד
ארתור אלסוורת' סאמרפילד (באנגלית: Arthur Ellsworth Summerfield; 17 במרץ 1899 - 26 באפריל 1972) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בתקופת ממשלו של נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר בשנים 1953–1961.
ראשית חייו
ארתור סאמרפילד נולד בפינקונינג, מישיגן, כבנם של קורה אדית אלסוורת' ושל ויליאם הנרי סאמרפילד.
טרם כניסתו לחיים הפוליטיים היה סאמרפילד ידוע במישיגן כבעליו של אחד מבתי העסק הגדולים במדינה לסחר במכוניות מתוצרת ג'נרל מוטורס, וכאחד הגדולים במערב התיכון. ב-1918 נשא סאמרפילד לאישה את מרים וולת'י גריים. לזוג נולדו בן ובת.
קריירה פוליטית
ב-1946 התמודד סאמרפילד ללא הצלחה על משרת מושל מישיגן. בין השנים 1952–1953 הוא כיהן כיושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית. בוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית של 1952 הוא היה מהאישים המרכזיים שהובילו לבחירתו של דווייט אייזנהאואר כמועמד המפלגה לנשיאות. כנציג מטעם מישיגן שכנע סאמרפילד את משלחת המדינה שלא הייתה מחויבת למועמד מסוים לתמוך במועמדותו של אייזנהאואר, וכך הוא סיפק לו בסיס תמיכה רחב עוד לפני ההצבעה.
המנהל הכללי של דואר ארצות הברית
בדצמבר אותה שנה בחר הנשיא הנבחר אייזנהאואר בסאמרפילד כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית. סגנו היה חבר בית הנבחרים לשעבר בן ה. גיל מטקסס.
כמנהל הכללי של הדואר, פיקח סאמרפילד על ניסיונות לבצע רפורמות והניע תהליכי מודרניזציה במחלקת הדואר של ארצות הברית, שבה תהליכי מיון הדואר התבצעו אז עדיין בעבודה ידנית. הוא דחף להעלאת תעריפי הדואר כדי לממן את רכישת ציוד ממוכן חדש למיון דברי הדואר. כמה מסוגי הציוד שהוא הציע הוכנסו לפעילות, כולל המערכת למיון ושינוע דואר מסוג "האמפר-דאמפר" ומערכת מיון המכתבים "מייל-פלו", ששימשו להאצת תהליכי מיון הדואר במסועים. עם זאת, כמות הדואר שגדלה במהירות, והגירעונות הכספיים, מנעו ממחלקת הדואר להשלים את תהליך המודרניזציה והמיכון בכל סניפי הדואר. כדי לשפר את תדמיתה של מחלקת הדואר בציבור, החל סאמרפילד במסע לקידום שתוכנן להציג את הישגי הדואר בפני הציבור. ב-7 באוקטובר 1954 הופיע סאמרפילד בתוכנית טלוויזיה של רשת ABC כדי להציג את הסדרה "הסיפור של הדואר". הסדרה התיעודית למחצה שודרה עד סוף אותה שנה.
ב-4 ביולי 1955, כדי להבליט את תדמיתה החדשה כארגון מודרני, אימצה מחלקת הדואר את סמלה בצבעים אדום-לבן-כחול לכל משרדי הדואר, תיבות הדואר, משאיות, רכבי חלוקה והציוד, וכן את הטכנולוגיה והנהלים החדשים לחלוקת הדואר. כחלק ממאמץ זה, תמך סאמרפילד בביצוע ניסויים בדואר רקטי, תוך שימוש בצוללת "ברברו". הברברו הייתה הצוללת הראשונה והיחידה שבה נעשה שימוש למטרה זו וממנה שוגר טיל הניסוי ב-8 ביוני 1959.
לאחר נחיתת הטיל אמר סאמרפילד: טרם יגיע האדם לירח, הדואר שלו יצליח להגיע ליעדו בתוך שעות ספורות מניו יורק אל קליפורניה, אל בריטניה, אל הודו או אל אוסטרליה, באמצעות טילים מונחים. אנו ניצבים בפתח תקופה שבה יורחב השימוש בדואר רקטי".
מותו
ארתור סאמרפילד נפטר בוסט פאלם ביץ', פלורידה ב-26 באפריל 1972, בגיל 73. הוא נטמן בבית הקברות סאנסט הילס שבפלינט, מישיגן.
רוברטו סוריאנו
רוברטו סוריאנו (באיטלקית: Roberto Soriano; נולד ב-8 בפברואר 1991 בדרמשטאדט שבגרמניה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת בולוניה מהסרייה א'. הוא האח הצעיר של אליה סוריאנו.
סמפדוריה
סוריאנו נולד בדרמשטאדט שבגרמניה. הוא החל לשחק במחלקת הנוער של באיירן מינכן, ובחודש פברואר 2009 עבר למחלקת הנוער של סמפדוריה מהסרייה א'. הוא ישב על ספסל הקבוצה שלוש פעמים בעונת, אך לא שיחק.
ההשאלה לאמפולי
בחודש יוני 2010 הושאל סוריאנו לאמפולי מהסרייה ב' לעונה אחת. ב-15 באוגוסט ערך סוריאנו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-75 בניצחון 1–4 על רג'אנה במסגרת הסיבוב השני של הגביע האיטלקי. ב-22 באוגוסט ערך סוריאנו את הופעת הבכורה שלו בליגה, כששיחק 63 דקות בניצחון 2–3 על פרוזינונה במסגרת המחזור הראשון. ב-11 בדצמבר הבקיע סוריאנו את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-79 בהפסד 2–3 לפורטוגרוארו במסגרת המחזור ה-19 בליגה. ב-16 באפריל 2011 הבקיע סוריאנו את שערו השני במועדון, שער בדקה ה-29 בניצחון 1–2 על אטאלנטה במסגרת המחזור ה-36 בליגה. בסך הכל ערך סוריאנו 27 הופעות ליגה בתקופת ההשאלה, בהן הבקיע שני שערים.
החזרה לסמפדוריה
לקראת עונת חזר סוריאנו לסמפדוריה, שבינתיים ירדה לסרייה ב'. ב-5 באוקטובר 2011 ערך סוריאנו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-81 בתיקו 1-1 נגד הלאס ורונה במסגרת המחזור השמיני בליגה. ב-26 במאי 2012 הבקיע סוריאנו את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-20 בהפסד 1–2 וארזה במסגרת המחזור ה-42 והאחרון בליגה. סוריאנו ערך 16 הופעות ליגה והבקיע שער אחד, וסמפדוריה סיימה את העונה במקום השישי, והצליחה להעפיל בחזרה לסרייה א' דרך משחקי הפלייאוף.
ב-26 באוגוסט 2012 ערך סוריאנו את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', כשנכנס כמחליף בדקה ה-76 בניצחון 0–1 על מילאן במסגרת המחזור הראשון בליגה. הוא ערך 24 הופעות ליגה בעונת, אותה סיימה סמפדוריה במקום ה-14.
טנבריזם
טנבריזם, מאיטלקית: tenebroso (אפל, מעומעם, מוסתר), הוא סגנון ציור המשתמש בקיארוסקורו ניכר במיוחד, תוך יצירת מעברים מהירים בין אור בהיר וצל עמוק. לאפלה מרכיב חשוב בציורים המשתמשים בסגנון זה. הסגנון נפוץ בציורי הבארוק ופותח כדי להוסיף דרמה לציור באמצעות יצירת אפקט של אור זרקור. טנבריזם מעצים את תחושת המסתורין והדרמה בדרך תואמת לזו של תאורת במה. כמו קיארוסקורו, טנבריזם בדרך כלל משמש את האמן ליצירת אשליה של תלת מימד, אבל קיארוסקורו הוא מושג רחב יותר המתאר גם שימוש בניגודי אור וצל עדינים.
רוברטו סוריאנו
החזרה לסמפדוריה
החל מעונת, לאחר שביסס את מעמדו בשתי העונות הקודמות, היה סוריאנו לשחקן מפתח בהרכב של סמפדוריה. ב-24 בנובמבר 2013 הבקיע סוריאנו את שער הבכורה שלו בסרייה א', שער בדקה ה-67 בתיקו 1-1 נגד לאציו במסגרת המחזור ה-13 בליגה. ב-23 במרץ 2014 הבקיע סוריאנו צמד שערים בניצחון 0–5 על הלאס ורונה במסגרת המחזור ה-29 בליגה. הוא סיים את העונה עם 29 הופעות ליגה וחמישה שערים, כשסמפדוריה מסיימת במקום ה-12. בעונת ערך סוריאנו 33 הופעות ליגה והבקיע ארבעה שערים, וסמפדוריה סיימה במקום השביעי, שהעניק לה מקום במוקדמות הליגה האירופית לעונת 2015/2016. סוריאנו שיחק בשני המשחקים נגד וויבודינה נובי סאד במסגרת סיבוב ההעפלה השלישי לליגה האירופית, אך סמפדוריה לא הצליחה לעבור לשלב הפלייאוף והפסידה 2–4 בסיכום שני המשחקים.
טנבריזם
המונח מעט מעורפל, וחוקרים מודרניים של תולדות האמנות נוטים להימנע ממנו.
רוברטו סוריאנו
החזרה לסמפדוריה
ב-31 באוגוסט 2015 חתם סוריאנו בנאפולי מהסרייה א', ששילמה עבורו 13.5 מיליון אירו והעבירה לסמפדוריה את חואן קאמילו סונייגה, אך העסקה פוצצה מכיוון שהמסמכים לא הוגשו למנהלת הליגה לפני הדדליין, וסוריאנו נשאר לשחק בסמפדוריה. הוא ערך 37 הופעות ליגה בעונת, בהן הבקיע שמונה שערים.
טנבריזם
תקופת הבארוק
המצאת הסגנון מיוחסת בדרך כלל לקאראווג'ו, אם כי טכניקה זו שימשה אמנים קודמים כמו אלברכט דירר, טינטורטו ואל גרקו, אשר צייר שלוש גרסאות של קומפוזיציה עם ילד, גבר וקוף המקובצים באפלה סביב להבה יחידה.
רוברטו סוריאנו
ויאריאל
ב-2 באוגוסט 2016 חתם סוריאנו על חוזה ל-5 שנים בוויאריאל מליגת העל הספרדית, ששילמה עבורו 14 מיליון אירו. ב-17 באוגוסט ערך סוריאנו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 1–2 למונקו במשחק הראשון של פלייאוף ההעפלה לליגת האלופות לעונת 2016/2017. ויאריאל לא הצליחה להעפיל לטורניר, לאחר שהפסידה 1–3 בסיכום שני המשחקים, ונשרה לליגה האירופית. ב-20 באוגוסט ערך סוריאנו את הופעת הבכורה שלו בליגה, כששיחק 90 דקות בתיקו 1-1 נגד גרנדה במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-16 באוקטובר הבקיע סוריאנו את שעריו הראשונים במועדון, צמד שערים בניצחון 0–5 על סלטה ויגו במסגרת המחזור השמיני בליגה.
טנבריזם
תקופת הבארוק
ארטמיזיה ג'נטילסקי, אחת הציירות הבולטות של איטליה בתקופת הבארוק וחסידה של קאראווג'ו, עשתה שימוש יוצא דופן בטנבריזם. דוגמה לשימוש כזה הוא הציור יהודית עורפת את ראשו של הולופרנס. בין אמני הטנבריזם הבולטים ביותר אפשר למנות גם את חוסה דה ריברה.
רוברטו סוריאנו
טורינו
ב-17 באוגוסט 2018 הושאל סוריאנו לעונה אחת לטורינו עם אופציית רכישה. ב-19 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0–1 לרומא. סוריאנו ערך 11 הופעתו ליגה והופעת אחת בגביע במדי הקבוצה.
טנבריזם
תקופת הבארוק
טנבריזם בדרך כלל מיוחס לאמנים ספרדים מהמאה השבע עשרה. לפעמים הוא מיוחס גם לאמנים אחרים מהמאה השבע עשרה שציירו בסגנון אשר נודע בכינוי "מסורת אור הנר", כגון ז'ורז' דה לה טור, שצייר יצירות רבות אשר הוארו בנר יחיד, חרארד ואן הונטהורסט ורמברנדט. הצייר אדם דה קוסטר זכה להכרה כאמן טנבריזם מוביל, אשר הצטיין בסצנות בהן אורו של נר יחיד חסום על ידי חפץ. הציירים הצפוניים השתמשו לעיתים קרובות בטנבריזם כדי ליצור אווירה של שקט ושלווה, ההפך מן הרושם שניסו ליצור הציירים הספרדים.
התקופה הרומנטית
קומפוזיציות דומות צוירו בתקופה הרומנטית בידי ציירים כגון ג'וזף רייט מדרבי, אך רק לעיתים נדירות נעשה שימוש במושג כדי לאפיין את עבודתם.
רוברטו סוריאנו
בולוניה
ב-4 בינואר 2019 הושאל סוריאנו לבולוניה עד לסוף העונה. ב-12 בינואר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0–2 ליובנטוס בגביע. ב-10 במרץ כבש את שערו הראשון בניצחון 0–2 על קליארי. עד תום ההשאלה כבש 2 שערים ב-17 הופעות ליגה. ב-25 ביוני חתם באופן קבוע בבולוניה.
קריירה בינלאומית
ב-16 בנובמבר 2014 ערך סוריאנו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-28 בתיקו 1-1 נגד נבחרת קרואטיה במסגרת מוקדמות יורו 2016. הוא ערך 4 הופעות בטורניר המוקדמות, ו-4 הופעות נוספות במשחקי ידידות בשנת 2015.
Honky Château
Honky Château הוא אלבום האולפן החמישי של הזמר והיוצר הבריטי אלטון ג'ון. הוא יצא לאור ב־19 במאי 1972 על ידי ו־. החצי השני של שם האלבום קרוי על שם השאטו הצרפתי בן המאה ה־18, שבו נמצא אולפן ההקלטות שבו הוקלט האלבום. "Honky" היא מילה שהייתה אופנתית בתקופה שבה הוקלט האלבום, והיא בעלת משמעויות שונות תלויות הקשר. האלבום היה הראשון מבין שבעה אלבומים רצופים של ג'ון שהגיעו למקום הראשון במצעד בילבורד 200.
שני סינגלים יצאו מן האלבום: "Rocket Man" ו־"Honky Cat". "Honky Château" הוא האלבום האחרון שיצא בארצות הברית וקנדה בלייבל "Uni", לפני שחברת האם, "MCA", איחדה את כל הלייבלים שלה ללייבל הגג. אלבום זה (כיתר אלבומיו המוקדמים של ג'ון) יצא לימים מחדש בלייבל "MCA".
ב־2020, דירג מגזין "רולינג סטון" את האלבום במקום ה־251 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים. בארצות הברית, האלבום הגיע למעמד אלבום זהב ביולי 1972, ולמעמד אלבום פלטינה באוקטובר 1995.
רקע
האלבום היה הראשון שבו חברי להקת ההופעות של ג'ון מאז 1970, הבסיסט והמתופף, הצטרפו כנגנים קבועים גם בהקלטות האולפן. באלבומי האולפן הקודמים הם הורשו להשתתף רק בהקלטת רצועה אחת, מפאת התנגדות המפיק וחברת ההקלטות. בשאר הרצועות ניגנו נגני אולפן. גם הגיטריסט (בן 20 אז), הצטרף כחבר קבוע ללהקה. ג'ונסטון ניגן בכמה מרצועות אלבום האולפן הקודם, "Madman Across the Water", ולאחריו קיבל הזמנה להצטרף כחבר להקה קבוע. ג'ונסטון צורף על רקע אווירה לא טובה ובעיות שהתגלעו בין ג'ון לבין אולסון ומארי:, אמר ג'ון בריאיון ל־"NME". ג'ונסטון התגלה גם כמועיל מוזיקלית לג'ון, מכיוון שלהופעה בטריו היו מגבלות:. במהלך ריאיון משותף עם אלטון ג'ון סיפר ברני טופין שהם נמנעו מלצרף גיטריסט עד אז, משום שחששו שיאפיל עליהם:. עם זאת ג'ונסטון, שהיה בעל רקע בפולק (כחבר בלהקת ), ידע להשתלב מבלי להשתלט על הצליל.
האלבום הוקלט בצרפת, והיה הראשון מבין אלבומיו של ג'ון שלא הוקלט בבריטניה. שיקול מרכזי ליציאה מבריטניה היה הרצון לחסוך את עלויות המיסוי הגבוה בבריטניה לבעלי הכנסות גבוהות (כפי שג'ון הפך להיות) – מס שולי של 75% (אם כי לימים ג'ון התעלם משיקול זה, והקליט בבריטניה על אף המיסוי הגבוה). שיקול נוסף היה רצונו של ג'ון להתרחק מלונדון, בניסיון להתרחק מהלחצים שליוו את יצירת אלבום האולפן הקודם שלו. לכן ג'ון חיפש מקום רחוק ושלו, שיסייע לו להתרכז בהיבט היצירתי בלבד. המפיק גאס דאג'ן הציע את אולפן ההקלטות שבשאטו הצרפתי Château d'Hérouville, אולפן שהקליטו בו ממיטב האמנים וההרכבים שבאותה התקופה, בהם גרייטפול דד, דייוויד בואי, בי ג'יז, איגי פופ ועוד. למיקום היו יתרונות גדולים מבחינת ג'ון והצוות: הנגישות ממנו לפריז הייתה קלה, אפשר היה להתגורר בו (וכך לעבוד בכל שעה שרצו), הקייטרינג היה מפורסם באיכותו, היו בו אמצעי בידור כמו בריכת שחייה ומגרש טניס, ובשטחו נמצא כרם.
ג'ון, הלהקה ואנשי ההפקה הגיעו למקום בינואר 1972. העבודה הייתה אינטנסיבית. ג'ון וטופין הגיעו למקום עם שני שירים מוכנים, ובתוך שלושה ימים הם כתבו עוד תשעה (שירים עודפים נשארו לאלבום הבא). לפי עדות דאג'ן, השיר "Rocket Man" הולחן בכחצי שעה במהלך אחד הבקרים. שיטת העבודה התנהלה כרגיל בין הצמד: טופין כתב שיר והעביר אותו (בהקלטות אלה – באמצעות אשתו) לג'ון, שהלחין אותו. הלהקה הצטרפה ולרוב בטרם עברו שעתיים כבר הוקלט דמו. בסך הכל כתיבת והלחנת השירים ארכה חמישה ימים, תשעה ימים נערכו חזרות, ולאחר כשבוע מנוחה ניגשו להקלטות, שארכו כעשרה ימים. ג'ון מספר שחברי הלהקה עישנו מריחואנה (אם כי הוא עצמו עדיין לא התנסה בשלב זה), אף כי נדרש מהם לא להפריז, כדי שיעמדו בעומס העבודה הגדול. ג'ון היה מרוצה מהשירים ללא התזמור שעטף אותם באלבומי האולפן הקודמים – הוא הרגיש צורך להוכיח שאינו נזקק לו. ג'ון והלהקה נהנו מהמקום ומהעבודה על האלבום, שתואר עקב כך על ידי ג'ון כאחד ה"שמחים" שלו.
בנוסף לתפקידי הנגינה שלהם, אולסון, מארי וג'ונסטון שימשו גם כזמרי רקע. הצליל הייחודי והאופייני שהופק מהשילוב ביניהם (לראשונה בסינגל "Rocket Man") היה גם למאפיין של צליל הסינגלים והאלבומים של ג'ון בשנים הקרובות (עד לפיטוריהם של אולסון ומארי ב־1975, לאחר צאת האלבום "Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy").
ב־1995 יצאה גרסת רימסטר לאלבום, גרסה שאותה הפיק דאג'ן. רצועת הבונוס היחידה הייתה גרסת רוק אנד רול קצבית יותר של "Slave", שהייתה בתחילה אמורה להיות הגרסה שתכלל באלבום המקורי, אך לבסוף הוחלפה בגרסה איטית יותר. הגרסה המהירה הייתה אמורה להיות צד ב' של השיר "Hercules", שתוכנן בתחילה לצאת כסינגל מהאלבום המקורי, אך לבסוף סינגל זה לא יצא, והגרסה המהירה של "Slave" נגנזה.
הצלחה
"Honky Château" הוא הראשון מבין שבעה אלבומים רצופים של ג'ון שהגיעו למקום הראשון במצעד "בילבורד 200". האלבום נשאר בראש המצעד במשך חמישה שבועות, ובסך הכל שהה במצעד במשך למעלה משנה. האלבום הגיע למעמד אלבום זהב בארצות הברית ביולי 1972, ולמעמד אלבום פלטינה באוקטובר 1995. שני הסינגלים היו להיטי טופ־10 בבילבורד הוט 100: "Rocket Man" הגיע למקום השישי, ו־"Honky Cat" הגיע למקום השמיני.
בבריטניה, האלבום היה הראשון של ג'ון שהגיע לטופ־3, ובנוסף היה הראשון ששני סינגלים ממנו היו להיטים: "Rocket Man" היה הסינגל הראשון של ג'ון שהגיע לטופ־3 במצעד הסינגלים הבריטי, בהגיעו למקום השני. הסינגל היה גם הלהיט השני של ג'ון במולדתו (אחרי "Your Song"), ומבחינה זו היה חשוב במיוחד, משום שג'ון הצליח בארצות הברית מוקדם באופן ניכר מאשר בבריטניה, שבה זכה עד אז ליחס קריר יחסית (לשם השוואה, הסינגל היה הלהיט השישי של ג'ון בארצות הברית). הסינגל השני, "Honky Cat", דורג בטופ־45, בהגיעו למקום ה־31.
בקנדה, האלבום הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים הקנדי ב־29 ביולי 1972, לאחר מכן ירד שני שלבים למקום החמישי, ואז חזר למקום השלישי למשך 12 שבועות רצופים – לפני שירד למקום התשיעי ב־4 בנובמבר אותה שנה.
ב־2020, דירג מגזין "רולינג סטון" את האלבום במקום ה־251 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים, לאחר שהיה מדורג במקום ה־357 ברשימה המקורית שפרסם המגזין ב־2003, ובמקום ה־359 ברשימה המעודכנת שפרסם המגזין ב־2012.
ביקורת
מבחינת מבקרי המוזיקה, "Honky Château" נחשב לאחד מאלבומיו הטובים ביותר של ג'ון.
ג'ון לנדאו, מבקר "רולינג סטון", כתב ב־1972 (ראו גם ביקורתו של לנדאו ל־'Tumbleweed Connection'):
סטיבן תומאס ארלוויין, מבקר Allmusic, תיאר את האלבום (בביקורת רטרוספקטיבית) במילים, וטען שהוא. ארלוויין הביע התפעלות מהעומק של האלבום וכתב שג'ון, שנמצא בו "בשיא כושרו",. בביקורת מרומזת על ברני טופין כתב ארלוויין שהמילים שלו, אך. הוא כינה את האלבום "קלאסיקה" מפאת. ארלוויין סיכם את ביקורתו בתארו את האלבום במילים.
כריס רוברטס, מבקר "BBC", כתב בביקורת רטרוספקטיבית:
משתתפים
מספרי הרצועות מתייחסים למהדורות הקומפקט דיסק והמהדורות הדיגיטליות של האלבום.
Amami se vuoi
Amami se vuoi (בעברית: אהוב אותי אם תרצה) הוא שיר שבוצע על ידי הזמרת האיטלקייה, טונינה טוריאלי. השיר ייצג את איטליה בהופעתה השנייה, באירוויזיון 1956. השיר נכתב על ידי מריו פנצרי, הולחן על ידי ויטוריו מסצ'רוני ונוצח על ידי ג'יאן סטלרי. השיר הושר אחרון בסדר ההופעות, אחרי לוקסמבורג.
רקע
בדומה לשירי התקופה, השיר הושר בסגנון שאנסון צרפתי. במרכז מילות השיר, עומדת טוריאלי שמבהירה לבן זוגה כי היא לא יכולה להבטיח לו מסירות מלאה כיוון שאופיה שונה משאר הנשים.
באירוויזיון
ב-24 במאי 1956, השיר בוצע על ידי טוריאלי בתחרות האירוויזיון. מיקומו הסופי של השיר אינו ידוע היות שמארגני התחרות הכריזו על הזוכה בלבד, מעריצים רבים של התחרות טוענים כי השיר סיים במקום השישי עם שתי נקודות. השיר השני של איטליה בתחרות, "Aprite le finestre", בוצע על ידי הזמרת פרנקה ריימונדי.
אביבה אורשלום
אביבה אורשלום (אוגוסט 1932 - 23 בנובמבר 2008) הייתה ציירת, משוררת, פילוסופית, מורה רוחנית, מתרגמת ואשת חינוך ישראלית. למדה ולימדה קבלה ומסורת יהודית בתל אביב, והייתה המפקחת על לימודי האמנות בבתי-הספר באזור המרכז.
ביוגרפיה
אורשלום נולדה בבולגריה. בתקופת ילדותה בבולגריה פגשה את המורה פטר דנוב והתעניינה מאוד בפעילות האחווה הלבנה האוניברסלית בבולגריה. בתחילת שנות ה-60 למדה אמנות בפריז, שם פגשה את אומרם מיכאל איבנהוב, תלמידו של דנוב, והייתה לתלמידתו, עד שחלתה במחלה קשה בסוף שנות ה-80 ועזבה את תנועתו.
אביבה ששלטה בשפות עברית, בולגרית, צרפתית על בוריין, ובאנגלית, הוציאה לאור בעברית ספרים לילדים, ספרי שירה, ספרי הגות ואת הספר "המדיטציה" מאת המורה אומרם מיכאל איבנהוב אותו תרגמה מצרפתית בשנת 1972 בהוצאה עצמית. ציוריה ויצירותיה של אביבה אורשלום הוצגו בתערוכות באירופה ובישראל בשנים 1977–1983, יחד עם יצירות וציורי אמה אורטה. רבים מציוריה עסקו בטבע ובפרחים. הם צוירו באור בוהק וזוהר, המעורר חשיבה מדיטאטיבית.
בשנת 2011, לאחר מותה, הוקם לזכרה הקדש, במסגרתו הוענקו מלגות הצטיינות לתלמידים במחלקת הקומפוזיציה בקונסרבטוריון העירוני "אקדמא" בעיר אשדוד, ואלו הלחינו משיריה ומכתביה. מפעל ההקדש הפך העניק מלגות לעשרות תלמידי קומפוזיציה מדי שנה. החל משנת 2017 העניק ההקדש, בשיתוף עם עיריית אשדוד וקרן אשדוד, פרס למלחין נבחר אשר הלחין מיצירותיה של אורשלום.
עבד אל-מונעם אבו אל-פתוח
עבד אל-מונעם אבו אל-פתוח (ערבית: عبد المنعم ابو الفتوح عبد الهادي, תעתיק: עבדל מונעים עבדל האדי אבו פותוח; נולד ב-15 באוקטובר 1951) הוא רופא מצרי ופוליטקאי איסלמיסט השייך לזרם המתון. בעברו היה אקטיביסט סטודנטיאלי.
ביוגרפיה
עבד אל-מונעם אבו אל-פתוח נודע בהתנגדותו העיקשת למשטרי אנואר סאדאת וחוסני מובארכ כמו גם בפתיחותו כלפי אנשים מאידאולוגיות פוליטיות שונות, נושא שנוי במחלוקת בין תומכי התנועות האסלאמיות במצרים וארגונים כגון האחים המוסלמים. כמזוהה בעבר עם האחים המוסלמים מאז 1970, היה אבו אל-פתוח חבר בלשכת ההדרכה של האחים מ -1987 עד 2009. בשנת 2011 הפסיק באופן רשמי כל קשרי עבודה פוליטיים עם האחים המוסלמים והתפטר מחברות בתנועה בעקבות החלטתו להתמודד בבחירות לנשיאות מצרים ב-2012 בניגוד לדעת התנועה. בבחירות זכה אבו אל-פתוח בכ-18 אחוזים מקולות המצביעים, ודורג רביעי מבין המתמודדים. כיום מכהן כמזכ"ל האיגוד הרפואי הערבי.
קוואדוו אסמואה
קוואדוו אסמואה (באנגלית: Kwadwo Asamoah; נולד ב-9 בדצמבר 1988 בקומאסי שבגאנה) הוא כדורגלן גאנאי המשחק בעמדת הקשר ולעיתים בעמדת המגן השמאלי.
תחילת הקריירה
אסמואה נולד בקומאסי שבגאנה. בצעירותו שיחק בקבוצות הגאנאיות קאסמאן וליברטי פרופשיונלס, עד שבשנת 2008 עבר למועדון השווייצרי AC בלינצונה והושאל למועדון האיטלקי טורינו.
אודינזה
בחודש יוני 2008 חתם אסמואה באודינזה מהסרייה א'. ב-11 בינואר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-67 בתיקו 1-1 נגד סמפדוריה במסגרת המחזור ה-18 בסרייה א'. ב-19 באפריל 2009 הבקיע אסמואה את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה העשירית בניצחון 1–3 על פיורנטינה במסגרת המחזור ה-32 בליגה. אסמואה הפך במהרה לשחקן מפתח במועדון. הוא שיחק באודינזה במשך 4 עונות, בהן ערך 114 הופעות ליגה והבקיע 8 שערים.
IsRealli
IsRealli (במקור נקרא Israel Video Blog) היה הבלוג הרשמי של ישראל ואחד מהבלוגים הראשונים שהקימה ממשלה אי פעם. הבלוג הושק ב־16 בפברואר 2006 על ידי הקונסוליה הכללית של ישראל בניו יורק.
באוקטובר 2006 הושק הבלוג מחדש בשם "IsRealli", עם שורת התג "הבלוג החדש של ישראל". זו הייתה יוזמתה הראשונה של הקונסוליה הישראלית בעיר ניו יורק בנושא דיפלומטיה ציבורית. בעקבות ההצלחה של IsRealli, הקונסוליה השיקה סדרה של מיזמים בתחום המדיה והאינטרנט, כולל בלוג נוסף במייספייס, ערוץ YouTube ואף מסיבת עיתונאים שפורסמה בטוויטר, הבלוג מתוחזק על בסיס יומי על ידי צוות התקשורת והעניינים הציבוריים בקונסוליה הכללית של ישראל בניו יורק.
קוואדוו אסמואה
יובנטוס
בעונת לקח אסמואה חלק באליפות נוספת של המועדון, שזכה פעם נוספת גם בסופר קאפ האיטלקי.
IsRealli
על פי יוצרי הבלוג ומנהליו מטרת הבלוג הייתה להציג לעולם את הצד היפה של ישראל ולחשוף את "ישראל האמיתית" שמעבר לכותרות אתרי ורשתות החדשות.
קוואדוו אסמואה
יובנטוס
ב-1 בנובמבר 2014, במשחק במסגרת המחזור העשירי של עונת נגד אמפולי, נפצע אסמואה והושבת למשך רוב העונה. הוא חזר להתאמן רק לקראת סוף העונה, בה זכתה יובנטוס באליפות נוספת. בשל הפציעה לא לקח חלק גם בגמר הגביע האיטלקי נגד לאציו, בו ניצחה יובנטוס. ב-23 במאי 2015 חזר אסמואה למגרשים, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–3 על נאפולי במסגרת המחזור ה-37 בסרייה א'.
אינטר מילאנו
ב-2 ביולי 2018 חתם אסמואה לשלוש שנים באינטר מילאנו. ב-19 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 0–1 על ססואולו.
IsRealli
באתר השתמשו מיליוני משתמשים מרחבי העולם, בבריטניה, קנדה, גרמניה, איראן, איחוד האמירויות הערביות, הודו, מצרים, טורקיה ומדינות רבות נוספות.
קוואדוו אסמואה
קליארי
ב-3 בפברואר 2021 חתם אסמואה בקליארי עד לסוף העונה.
קריירה בינלאומית
אסמואה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה בשנת 2006. הוא יצג את מולדתו בגביע אפריקה לאומות בשנים 2008, 2010, 2012 ו-2013. כמו כן, לקח חלק גם במונדיאל 2010 ובמונדיאל 2014.
ארסלורמיטאל אורביט
ארסלורמיטאל אורביט (באנגלית: ArcelorMittal Orbit) הוא מגדל תצפית בגובה 115 מטר, שנבנה במרכז הפארק האולימפי של לונדון שבסטרטפורד. המגדל, המכונה בקיצור "אורביט", תוכנן על ידי אניש קאפור וססיל בלמונד ונועד להנציח עבור הדורות הבאים את ארוח המשחקים האולימפיים של 2012 על ידי העיר לונדון. המגדל ממוקם בין האצטדיון האולימפי ובין מרכז ספורט המים ומאפשר למבקריו לצפות על כל הכפר האולימפי משתי מרפסות תצפית עגולות המצויות בחלקו העליון.
הרעיון להקמת המגדל נוצר לאחר שראש עיריית לונדון, בוריס ג'ונסון והשרה למשחקים האולימפיים, טסה ג'וול, החליטו ב-2008 שלפארק האולימפי נדרש "משהו נוסף". הם הכריזו על תחרות לעיצוב המונומנט ואת ההצעות שהוגשו בחנה ועדה בת תשעה חברים, שחלקם הגדול בא מתחום האמנות.
על בנייתו ועיצובו של המגדל הוכרז ב-31 במרץ 2010 ותוכנן כי בנייתו תסתיים בדצמבר 2011. במועד זה הגיע המגדל לגובהו המרבי, אולם רק ב-15 במאי 2012 הוכרז על השלמתו הפיזית מבחינה חיצונית, ונמסר כי הסידורים הפנימיים יושלמו עד פתיחת המשחקים האולימפיים בסוף יולי 2012.
נכון לאוקטובר 2011, הוערכה עלות הפרויקט ב-22.7 מיליון לירות שטרלינג. מירב המימון (19.6 מיליון לירות שטרלינג) מגיע מתרומת איל תעשיית הברזל, לקשמי מיטאל, יושב ראש תאגיד הענק ארסלורמיטאל, הנחשב כאיש העשיר בבריטניה הגדולה. את יתרת המימון (3.1 מיליון לירות שטרלינג) העמידה "הסוכנות לפיתוח לונדון".
מתכנני המגדל, קאפור ובלמונד, טענו כי "האורביט" מבטא התקדמות אדריכלית משמעותית בשילוב שבין פיסול והנדסת מבנים. בעיצובו הוא משלב בין היבטים של יציבות ושל אי יציבות והמבקרים בו מעורבים בחוויה האמנותית באמצעות עליה במעלה הלולייני, המהווה חלק מהמבנה. המגדל זכה גם לתשבחות וגם לביקורות על עיצובו הנועז. בחלק מהביקורות כונה המגדל "פרויקט ראוותני" ונטען כי כיצירת אמנות במרחב הציבורי, אין לו ערך שיישאר גם בדורות הבאים.
ביוני 2016 נחנכה כאטרקציה במגדל מגלשה סגורה באורך 178 מטרים מראש מגדל התצפית עד הקרקע. המגלשה שקופה בחלקה ומתפתלת סביב מסבכי המגדל 12 פעמים וזמן הגלישה בה כ-40 שניות. את המגלשה תכנן המעצב האירופי קרסטן הלר.
חץ (סימן)
חץ הוא סוג של פיקטוגרמה, שתפקידה להצביע לכיוון מסוים, למשל במטרה להורות לאיזה כיוון יש להתקדם על מנת להגיע ליעד שנבחר. כך, למשל, במפות רבות נהוג לציין את כיוון ההצפנה הנכון של המפה באמצעות סימון הצפון על ידי ציור חץ המורה בכיוון המתאים. לאחר סיום הצפנת המפה, התקדמות בכיוון אליו מורה החץ תוביל צפונה. חץ בסיסי מורכב מקו שבקצהו האחד משולש או צורה אחרת המזכירה משולש. בתרבויות מסוימות נעשה שימוש בצורת חץ לשם סימון סכנה.
מכללת בית רבקה
מכללת בית רבקה (מכונה גם אשכילה) היא מכללה חרדית השייכת לחסידות חב"ד, ונמצאת בכפר חב"ד ב'.
מאפייני המכללה
המכללה מעניקה תעודות הוראה לנשים ולגברים בלימודים נפרדים. כמו כן, המכללה לא מעניקה תארים אקדמיים אלא תארים אקוויוולנטיים המעניקים דרגת שכר שווה לתואר אקדמי. במכללה קיימים לימודים לדרגת BA אקוויוולנטי בהוראה ו-MA אקוויוולנטי בהוראה. מכללת בית רבקה היא היחידה בארץ המעניקה תואר MA אקוויוולנטי.
מלבד הוראה במכללה קיימות מגמות לתחומים נוספים ומגוונים, ובהם במכללה ישנו גם בית ספר ללימודי תעודה והכשרה מקצועית בו נלמדים לימודי חשבות שכר, ריתמיקה לגננות, גרפיקה ממוחשבת, מזכירות רפואית ואף פאנות, ספרות ואיפור.
דגש מיוחד מושם במכללה על שיעורים בנושאים שונים בתורת החסידות בכלל ובתורת חב"ד בפרט, חלק מן ההתנסות בהוראה משולב בפעילות 'מבצעים', האופייניים לחסידות חב"ד ופעילות המשלבת אימוני הוראה יחד עם פעילות בשטח הפצת היהדות. המכללה כמו רוב בתי הספר של חב"ד כפופה לזרם הממלכתי דתי, ולא כמו בשאר המוסדות החרדיים.
בין מבני המכללה נמצאים מעבדות מחשבים, אולפן רדיו ואולפני עריכה, מרכזיה פדגוגית, אודיטוריום.
מייסד המכללה בכפר חב"ד ב' ויו"ר המכללה היה הרב שמואל חפר.
המכללה שוכנת בכפר חב"ד ב' ונראית מכביש ירושלים תל אביב, וישנן בה דירות שמשמשות כפנימייה לבנות המתגוררות במקומות מרוחקים.
למכללה סניפים בירושלים, בצפת ועוד. כמו כן קיים מוסד בית רבקה מקביל בארצות הברית בקראון הייטס, ובמדינות נוספות.
הוא חזר
הוא חזר (בגרמנית: Er ist wieder da) הוא רומן סאטירי גרמני רב-מכר מאת טימור ורמש, העוסק באדולף היטלר. הספר, שהוא רומן הביכורים של המחבר, יצא לאור בשנת 2012 בהוצאת Eichborn Verlag. בשנת 2015 יצא לאקרנים סרט גרמני באותו השם.
עלילה
ב-2011, אדולף היטלר מתעורר במגרש ריק בברלין שמתגלה שהוא באותו המיקום של הגן שהיה מחוץ לפיהררבונקר, המקום שבו הוא נשרף. הוא חסר כל ידע על דבר שקרה לאחר מותו ב-1945. חסר בית וחסר כל, היטלר מפרש את כל מה שהוא רואה וחווה בשנת 2011 מתוך השקפת העולם הנאצית — למשל, הוא מניח כי הטורקים בגרמניה הם אינדיקציה שקרל דניץ שכנע את טורקיה להצטרף למדינות הציר, והוא חושב שוויקיפדיה נקראת על שם Wikinger ("ויקינגים"). אף על פי שכולם מזהים אותו, אף אחד לא מאמין שהוא היטלר; במקום זאת, הם חושבים שהוא קומיקאי או שחקן מתודי. הוא מופיע בתוכנית טלוויזיה בשם "היי אחי!", ומציג שם את דעותיו בצורה פרועה. קטעי וידאו שלו כועס נעשים הצלחה מסחררת ב-YouTube, וכשחקן הוא מגיע למעמד של סלבריטי מודרני. העיתון "בילד" מנסה להפיל אותו, אבל נתבע על ידי ערוץ הטלוויזיה ונאלץ להלל אותו. הוא מוכה על ידי נאו נאצים, החושבים אותו כמלעיג על זיכרונו של היטלר, ולא מודעים לכך שהוא היטלר המקורי. בסופו של דבר, הוא מנצל את הפופולריות שלו כדי לחזור לפוליטיקה.
פרסום
הספר תומחר במחיר €19.33, כאזכור מכוון לעלייתו של היטלר לשלטון ב-1933. עד לחודש מרץ בשנת 2014 נמכרו 1.4 מיליון עותקים של הספר בגרמניה לבדה. הספר עצמו תורגם ל-41 שפות שונות (בעברית בהוצאת סלע מאיר).
הספר הופק לסרט גרמני באותו השם שהקרנת הבכורה שלו נעשתה ב-8 באוקטובר 2015. הסרט בוים על ידי דויד וננדט. כחלק משיווק הסרט, השחקן שגילם את היטלר הופיע בדמותו במספר ערים גרמניות, כולל אתרי צילום הסרט בברנדנבורג ובברלין, בודק את תגובות הציבור; לפחות הופעה אחת הייתה קרובה למפגן של המפלגה הנציונל-דמוקרטית של גרמניה.
ניקולא תג'ר
ניקולא (ניסים) תג'ר (Nicola Tagger; נולד ב-30 במאי 1930) הוא זמר טנור אופראי יהודי איטלקי, ישראלי לשעבר.
קורות חיים
ניסים תג'ר נולד ב-1930 בפאזארדז'יק שבבולגריה. בשנת 1944 עלה לארץ ישראל עם עליית הנוער, אחרי ששהה עשרה חודשים במחנה מעצר בקפריסין, לשם גורשו בני הנוער על ידי הבריטים לאחר מסע בן 10 ימים מבולגריה. עם הגעתו לארץ, הצטרף להכשרה בקבוצת גבע. כעבור שנתיים, עלו לארץ גם בני משפחתו. יחד עם חבריו מההכשרה בגבע הצטרף לקבוצת אורים בנגב והיה ממקימי הקיבוץ. השתתף במלחמת העצמאות. תג'ר חי בישראל עד שנת 1953 ולאחר מכן, היגר לאיטליה והשתקע בה.
תג'ר החל את לימודי המוזיקה שלו בשנות ה-50 בתל אביב, אצל רחל רוזה רוזנשטיין ושר באופרה הישראלית בניהול אדיס דה פיליפ. הוא השלים את לימודיו במילאנו, אצל מאסטרו בינטי (Binetti). את הופעת הבכורה שלו באיטליה ערך ברומא בשנת 1956, בתפקיד דוכס מנטואה ב"ריגולטו" מאת ורדי. הוא הופיע בתפקיד זה ב-300 הופעות ברחבי תבל. כעבור כמה חודשים שר ב"מאדאם באטרפליי" עם רינה ג'ילי, בתו של בנימינו ג'ילי. הוא הופיע בכל בתי האופרה הגדולים באיטליה: לה סקאלה במילאנו, תאטרו קומונאלה די פירנצה, תיאטרון סן קרלו בנאפולי ובאופרה של רומא ב"מרחצאות קרקלה".
בישראל שר תג'ר, גם בעברית, בשנת 1969, ב"מזמורים" של בן-ציון אורגד, בניצוח גארי ברתיני, עם "האנסמבל הקאמרי הישראלי"; עשר שנים מאוחר יותר, באופרה "שאול בעין דור" מאת יוסף טל וכן, באורטוריה "יורם" מאת פאול בן-חיים. הוא אף הופיע בפני חיילי צה"ל במספר הופעות שאורגנו על ידי "הוועד למען החייל".
רקאדה
__ללא_תוכן__
ניקולא תג'ר
קורות חיים
ניקולא תג'ר הקליט תקליטים רבים והופיע גם מחוץ לאיטליה, בתיאטראות החשובים באירופה וברחבי העולם. בין היתר, באמסטרדם, ברלין, דרזדן, דיסלדורף, אדינבורו, פרנקפורט, בואנוס איירס ושיקגו. הרפרטואר שלו כלל 84 יצירות. מתוכן, ב-14 יצירות היה המבצע הראשון. כמו כן, הוא הופיע במספר רב של קונצרטים הכוללים מוזיקה סימפונית וקאמרית.
רקאדה
רקאדה (בערבית: رقادة), תוניסיה, קילומטרים ספורים מדרום-מערב לקירואן, היא אתרהּ של עיר היסטורית, שהייתה בירתם השנייה של האע'לבים עד מפלתם ב-909.
ניקולא תג'ר
קורות חיים
בהיותו בן 58, פרש מהופעות. מאז, הוא עוסק בהוראת פיתוח קול במילאנו ומחוצה לה. תלמידיו הם זמרי אופרה מהמזרח הרחוק, אירופה, ישראל ועוד.
רקאדה
ב-876 קבע בה האמיר האע'לבי אבראהים השני (שלט בשנים 875–902) את בירתו. הוא ויורשיו בנו בה ארמונות, קסרקטינים ומאגרי מים, והיא הוקפה בגנים. העיר חולקה לשני רבעים שווים בשטחם. באחד מהם שכן ארמון האמיר על קסרקטיניו והשני הוקצה לפמליית האצילים שלו וכלל בנייני ציבור – מסגד, שווקים, בתי מרחץ ואכסניות לעוברי אורח.
ניקולא תג'ר
קורות חיים
בן דודו הוא זמר האופרה רפאל אריה.
רקאדה
ב-1960 נבנה במקום ארמון נשיאותי, וב-1986 נחנך בו המוזיאון הלאומי של תוניסיה לאמנות אסלאמית. המוזיאון מתמחה באמנות אסלאמית מימי הביניים ופועל בו מרכז מחקר של מורשת התרבות של תוניסיה. במוזיאון אצורים ומוצגים חפצים מאתרי קירואן ורקאדה וכן ממנסוריה. גאוותו של המוזיאון היא על אוסף כתבי יד קוראניים, במקורם מספריית המסגד הגדול של קירואן, ובייחוד על דפי הקוראן הכחול. ברקאדה נמצא קמפוס הפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת קירואן.
פרוסט אנד סאליבן
פרוסט אנד סאליבן (באנגלית: Frost & Sullivan) היא חברת מחקר וייעוץ אסטרטגי בין-לאומית עם 45 סניפים ברחבי העולם כאשר המשרד הראשי של החברה הוא בקליפורניה. בישראל, החברה פועלת משנת 2006 והיא מחזיקה סניף בהרצליה שעוסק במחקר וייעוץ אסטרטגי למשרדי ממשלה וחברות רבות וכן מסקר חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
היסטוריה
פרוסט אנד סאליבן הוקמה על ידי השותפים דן סאליבן ולור פרוסט בשנת 1961 בניו-יורק. החברה עסקה במחקר שוק של טכנולוגיות חדשות, ערוצי הפצה, ומגמות עסקיות. בשנת 1972 החברה הקימה את מחלקת הייעוץ האסטרטגי. בשנות ה-70 החברה פתחה משרד בלונדון, בשנות ה-90 המשיכה להתפשט לסין, יפן, הודו, סינגפור, ומדינות נוספות.
ישראל
בישראל, עוסקת פרוסט אנד סאליבן בעיקר בייעוץ אסטרטגי לחברות טכנולוגיות בתחומי הביטחון, מדעי החיים, אנרגיה מתחדשת ותחומי טכנולוגיה נוספים, בהן גופים ציבוריים גדולים במשק הישראלי, כגון התאחדות התעשיינים. במהלך משבר הקורונה ביצעה עבור משרד ראש הממשלה אנליזה לאיתור השלכות על שרשרת האספקה של תרופות וחיסונים.
אנליזות ממומנות
פרוסט אנד סאליבן עוסקת בתוכנית אנליזה לחברות הטכנולוגיה והביומד של בורסת תל אביב. החברה המסוקרת מממנת את האנליזה של פרוסט אנד סאליבן בתשלום שעובר דרך הבורסה. התוכנית מספקת לחברה המסוקרת ניתוח פיננסי שמונה פעמים במשך שנתיים כולל קביעת מחיר יעד. פרוסט אנד סאליבן מאפשרת לחברה המסוקרת לתקן את הסיקור לפני הפרסום. הבורסה לניירות ערך, יחד עם פרוסט אנד סאליבן, בחנו את ההשפעה של התוכנית על מחזורי מסחר ועל תשואות המנייה, ומצאו שהתוכנית הגבירה את הסחירות בשנים 2017 עד 2020 לחברות המשתתפות בתוכנית, ביחס לאלו שלא השתתפו בתוכנית. שתי חברות שהשתתפו בתוכנית, אלקטריאון ואיתמר מדיקל, הגיעו למחיר היעד שקבעה להן פרוסט אנד סאליבן.
חוקרים ומנהלי נכסים מזהים ניגוד עניינים מובנה בסיקור שממומן על ידי החברה המסוקרת. האנליזות של פרוסט אנד סאליבן בתוכנית קובעות מחיר יעד עם פרמיות גבוהות מאוד ממחיר השוק, וכמעט כל תשואות המניות של החברות המסוקרות בתקופת הסיקור שליליות בעשרות אחוזים.
מוזיאון ירדן
מוזיאון ירדן (בערבית: متحف الأردن) הוא המוזיאון הגדול ביותר בירדן, המציג את אוצרותיה הארכאולוגיים החשובים ביותר. המוזיאון, שנחנך ב-2014, ממוקם באזור ראס אלעין שבבירה עמאן, בסמיכות לבניין העירייה ובמרחק רחוב אחד מאתרים ארכאולוגיים חשובים בעיר כדוגמת המצודה והתיאטרון הרומי.
המוזיאון מציג מוצגים מאתרים ארכאולוגיים שונים בירדן, ובכללם פסלי עין ע'זאל שנחשבים בין פסלי האדם העתיקים ביותר שנוצרו על ידי בני אדם.
הרקע להקמתו
המוזיאון לארכאולוגיה של ירדן שנוסד ב-1951 הכיל את האוצרות הארכאולוגיים החשובים ביותר של ירדן, אולם עם השנים מוזיאון זה הפך לקטן מדי. לפיכך ב-2005 עלה הרעיון להקים מוזיאון חדש ומודרני, כשעל פיתוח הרעיון למוזיאון מודרני בסטנדרטים בינלאומיים אחראית ועדה משותפת בראשות המלכה ראניה, אשר משמשת כיום כנשיאת חבר הנאמנים של המוזיאון. הבנייה החלה ב-2009, והמוזיאון, המתפרס על שטח של למעלה מ-10,000 מ"ר, נפתח רשמית בשנת 2014.
המוצגים העיקריים
המוזיאון מכיל עצמות בעלי חיים המתוארכות ללפני 1.5 מיליון שנים, ואת פסלי עין ע'זאל, פסלי טיח בדמות אדם המתוארכים ל-7000 לפנה"ס ונחשבים בין העתיקים מסוגם. כמו כן נמצאת במוזיאון מגילת הנחושת, אחת ממגילות מדבר יהודה שהועברה אליו ב-2013 מהמוזיאון לארכאולוגיה של ירדן, וכן העתק של מצבת מישע, כשהמקור מוצג במוזיאון הלובר וירדן דורשת בקביעות את החזרתו.
קיר לאוטרברונן
קיר לאוטרברונן (בגרמנית: Lauterbrunnen Wand) הוא צוק באלפים הברניים המתנשא בכיוון צפון מזרח לאורך עמק לאוטרברונן בקנטון ברן בשווייץ.
הקיר נמתח באורך של 8 קילומטר מהר הגלטשרהורן (3,983) במזרח דרך האבנפלו (3,962) המיטאגהורן (3,897) הגרוסהורן (3,754) ועד הלאוטרברונן ברייטהורן (3,785) במערב, שם מסתיים הרכס במעבר המפריד בין הלאוטרברונן ברייטהורן והצ'ינגלהורן.
הצוק נקרא על שם העיירה לאוטרברונן השוכנת למרגלותיו בעמק לאוטרברונן.
ב-12 באפריל 2007 התרסק מטוס טורנדו של הלופטוואפה, חיל האוויר הגרמני, אל תוך הקיר בין המיטאגהורן והאבנפלו, טייס המטוס נהרג במקום ואילו טייס המשנה הצליח להימלט מהמטוס וחולץ על ידי צוותי הצלה.
לודוויג פישר
לודוויג פישר (בגרמנית: Ludwig Fischer; 16 באפריל 1905 - 8 במרץ 1947), היה מושל מחוז ורשה בפולין הכבושה.
ביוגרפיה
פישר נולד בקייזרסלאוטרן בחבל הריינוס בגרמניה להורים קתולים, והתחנך בבית ספר יסודי ובתיכון בעיר. בצעירותו למד פישר משפטים ומדעי המדינה באוניברסיטאות מינכן, היידלברג ווירצבורג, ולאחר מכן עסק במשפטים בקייזרלאוטרן ובמינכן. בנוסף פישר היה דובר אנגלית וצרפתית. פישר הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1926, ובשנת 1929 הצטרף לס"א והגיע בו לדרגת גרופנפירר. בנובמבר 1937 מונה פישר לחבר הרייכסטאג.
באוקטובר 1939 מונה פישר למושל מחוז ורשה בפולין הכבושה, ומילא תפקיד זה עד לנסיגת הגרמנים מהאזור בינואר 1945. בחודשים אפריל-מאי 1943 היה פישר גם ממלא מקום מושל מחוז לובלין. פישר היה אחראי להקמת גטו ורשה בנובמבר 1940, ולהקמת גטאות אחרים במחוז ורשה. הוא גילה מעורבות רבה ביותר בארגון פעולות טרור נגד היהודים והפולנים במחוז ובחיסול הגטאות בשנים 1942–1943. בינואר 1945 ברח פישר עם משפחתו לגרמניה, וב-10 במאי אותה שנה נעצר על ידי צבא ארצות הברית. בשנת 1946 הוסגר פישר לפולין, שם נשפט על פשעיו, וב-8 במרץ 1947 הוצא פישר להורג בתלייה.
טוני רדקין
סר אנטוני "טוני" דייוויד רדקין (10 בנובמבר 1965) הוא אדמירל בצי הבריטי המשמש כראש מטה ההגנה מאז 30 בנובמבר 2021.
ביוגרפיה
רדקין נולד באולדהאם ב-10 בנובמבר 1965. ב-20 באוקטובר 1990 הוא התגייס לצי הבריטי. ב-1 בנובמבר 1996 הוא הועלה לדרגת לוטננט קומנדר. ב-2003 הוא מונה למפקד הפריגטה אה"מ נורפוק, וב-2006 מונה למפקד כוח משולב בריטי-אמריקני. ב-30 באוגוסט 2011 הוא הועלה לדרגת קומודור. באוקטובר 2011 הוא מונה למפקד בסיס הצי המלכותי בפורטסמות'. ב-3 בדצמבר 2014 הועלה לדרגת אדמירל משנה. במרץ 2016 הוא מונה למפקד פיקוד הכוחות המשותפים. ב-27 במרץ 2018 הוא הועלה לדרגת תת-אדמירל ומונה ללורד הימי השני (סגן מפקד הצי). ביוני 2019 הוא מונה ללורד הימי הראשון. באותה שנה הוא יזם רפורמה מקיפה בצי המלכותי.
ב-7 באוקטובר 2021 הכריז ראש ממשלת בריטניה בוריס ג'ונסון כי רדקין יחליף את ניק קרטר בתפקיד ראש מטה ההגנה. ג'ונסון בחר ברדקין בשל המוניטין שלו כחדשן ורפורמטור, וזאת בניגוד לעמדת בכירי משרד ההגנה שהעדיפו את הגנרל פטריק סנדרס.
עקדת יצחק (קאראווג'ו)
עקדת יצחק (באיטלקית: Sacrificio di Isacco) הוא שמם של שני ציורי שמן מעשה ידי הצייר קאראווג'ו. הציור הראשון צויר בשנת 1598 ומוצג באוסף פיאסקה ג'ונסון (Piasecka-Johnson Collection) בפרינסטון, ניו ג'רזי. הציור השני צויר בשנת 1603 ומוצג בגלריית אופיצי בפירנצה.
הסיפור המקראי
הציור מציג את הרגע בו קיבל אברהם את ההוראה, מן השמיים, של מלאך האלוהים לעצור, הוראה אשר מסיחה את דעתו ומונעת ממנו לשחוט את בנו יצחק.
גרסת פרינסטון
היצירה מוארת תוך שימוש בטכניקת הטנבריזם (קיארוסקורו ניכר במיוחד, תוך יצירת ניגודים חריפים של אור וצל) שבעזרתה חולל קאראווג'ו מהפכה באמנות הציור בעולם המערבי. פניהם של אברהם ויצחק מוצלים אך חושפים רגשות עזים. מחוות הידיים רהוטות, ידו של המלאך מונחת על ראשו של האַיִל בצורה המחקה את הצורה שבה ידו של אברהם מונחת על ראשו של יצחק. ידו השנייה של אברהם אוחזת במאכלת אבל האחיזה נחלשת כשהוא מקשיב למלאך. שלוש הדמויות והאַיִל מצוירות על רקע שחור ללא הקשר נוסף.
גרסת גלריית אופיצי
לפי הביוגרף ג'ובאני בלורי, קאראווג'ו צייר גרסה זו עבור הקרדינל מפאו ברבריני, לימים האפיפיור אורבנוס השמיני. קאראווג'ו צייר בשנת 1598 פורטרט של מפאו ברבריני, ושביעות הרצון של הקרדינל הביאה להזמנה הנוספת. בדיקות בקרני רנטגן גילו שקאראווג'ו השתמש באותו מודל עבור יצחק ועבור המלאך, אך מאוחר יותר שינה את פרופיל המלאך ושיערו כדי להסתיר את הדמיון.
ציור זה הוא אחד הנדירים מבין ציורי קאראווג'ו שבהם יש נוף ברקע. הנוף זוהה לאחרונה עם קסטל סן פייטרו סבינו (Castel san Pietro sabino), במחוז לאציו שבו שוכנת רומא. הציור משתייך מבחינה סגנונית לתקופת רומא המוקדמת של הצייר, ונטול ניגודי אור וצל (קיארוסקורו) חריפים הקיימים בציורים מאוחרים יותר. הקומפוזיציה היא פירמידלית שמוקדה הוא ראשו של אברהם.
הדרמה מתרכזת בהבעת היאוש וההפתעה בפניו של הקורבן, כלומר יצחק. פניו החמורות של אברהם מנוגדות לפניו האנושיות של המלאך.
כמו בעקדת יצחק של רמברנדט, המלאך אינו מסתפק במתן הוראה "מן השמיים" ככתוב במקרא, אלא מונע באופן פיזי מאברהם לשחוט את בנו. ידו הימנית של המלאך אוחזת בחוזקה בידו של אברהם האוחזת במאכלת. בו בעת, ידו השמאלית מצביעה על הקורבן האמיתי, האַיִל.
היצירה נתרמה לגלריה אופיצי בשנת 1917.
אה"מ איירון דיוק (1912)
אה"מ איירון דיוק (באנגלית: HMS Iron Duke) הייתה אוניית מערכה מסוג דרדנוט של הצי המלכותי הבריטי, הספינה המובילה בסדרה שלה, שנקראה לכבודו של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון. היא נבנתה על ידי מספנת פורטסמות', והשדרית שלה הונחה בינואר 1912. היא הושקה עשרה חודשים לאחר מכן, היא הוזמנה לצי הבית במרץ 1914 כספינת הדגל של הצי. היא הייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה תותחי והייתה מסוגלת למהירות מרבית של.
האונייה שימשה כספינת הדגל של הצי הגדול במהלך מלחמת העולם הראשונה, כולל בקרב יוטלנד. שם היא גרמה נזק משמעותי לאוניית המערכה הגרמנית קניג בתחילת קרב אוניות המערכה. בינואר 1917 היא הוחלפה כספינת הדגל של הצי. לאחר המלחמה, איירון דיוק פעלה בים התיכון כספינת הדגל של צי הים התיכון. היא השתתפה הן בהתערבות בעלות הברית במלחמת האזרחים הרוסית בים השחור והן במלחמת יוון–טורקיה. היא גם סייעה בפינוי פליטים מסמירנה. בשנת 1926, היא שובצה לצי האטלנטי, שם שירתה כספינת אימונים.
תכנון
ארבע אוניות המערכה מסדרת איירון דיוק הוזמנו בתוכנית הבנייה של 1911, והיוו שיפור מצטבר לעומת אוניות המערכה מסדרת המלך ג'ורג' החמישי הקודמת. השינוי העיקרי בין שני התכנונים היה החלפת סוללה משנית כבדה יותר בכלים החדשים יותר. אורך הספינה היה ורוחבה היה  ושוקע ממוצע של. היא הייתה בעלת הדחק של כפי שתוכנן ועד  בעומס מלא. מערכת ההנעה שלה כללה ארבע טורבינות קיטור של פרסונס, עם קיטור שסופק על ידי שמונה עשר דודי Babcock &amp; Wilcox. המנועים דורגו ב והפיקו מהירות מרבית של. רדיוס השיוט שלה היה בשיט חסכוני יותר ב-. על האונייה היה צוות של 995 קצינים ומלחים, אם כי בזמן מלחמה זה גדל עד ל-1,022.
איירון דיוק הייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה תותחי BL 13.5 אינץ' (343 מ"מ) Mk V מותקנים בחמישה צריחי תותחים תאומים. הם היו מסודרים בשני זוגות אחד מעל השני, אחד מקדימה ואחד מאחורה; הצריח החמישי היה ממוקם באמצע הספינה, בין הארובות למבנה העילי האחורי. הגנה מטווח קרוב נגד סירות טורפדו סופקה על ידי סוללה משנית של שנים עשר תותחי BL 6 אינץ' Mk VII. הספינה צוידה גם בזוג תותחי QF 3 אינץ' 20 cwt נ"מ וארבעה תותחי 3 פאונד. כפי שהיה אופייני לאניות מערכה של התקופה, היא צוידה בארבע צינורות טורפדו שקועים בצד הדופן.
האונייה הייתה מוגנת על ידי חגורת שריון ראשית בת מעל מחסני התחמושת וחדרי המנועים והדודים של הספינה, והצטמצמה ל- לכיוון החרטום והירכתיים. הסיפון שלה היה מוגן עם חגורת שריון בעובי בחלק המרכזי של הספינה, שהצטמצם ל- בקצוות. מיגון צריחי הסוללות העיקריים היו בעובי, והצריחים נתמכו בשריון בעובי.
היסטוריית שירות
השדרית של איירון דיוק הונחה במספנת פורטסמות' ב-12 בינואר 1912 והיא הושקה ב-12 באוקטובר של אותה שנה. לאחר שסיימה את עבודות הציוד, היא החלה בניסויים ימיים ב-25 בנובמבר 1913. הספינה הושלמה במרץ 1914, והיא הצטרפה לצי הבית לאחר שסיימה את הניסויים. בצי הבית, היא שירתה כספינת הדגל של האדמירל סר ג'ורג' קלגהאן. ב-29 ביולי 1914, בזמן שהיבשת התכוננה למלחמה, הצטוו איירון דיוק ושאר צי הבית להמשיך לסקפה פלו מפורטלנד כדי להגן על הצי מפני התקפת פתע גרמנית אפשרית.
מלחמת העולם הראשונה
באוגוסט 1914, לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, אורגן צי הבית מחדש כצי הגדול; איירון דיוק נותרה ספינת הדגל של הצי, כעת תחת האדמירל סר ג'ון ג'ליקו. בערב 22 בנובמבר 1914, הצי הגדול ערך סריקה עקרונית בחציו הדרומי של הים הצפוני; איירון דיוק ניצבה עם הכוח העיקרי בתמיכה בשייטת אוניות המערכה הראשונה של תת אדמירל דייוויד ביטי. הצי חזר לנמל בסקפה פלו ב-27 בנובמבר. איירון דיוק ורוב הצי נשארו בתחילה בנמל במהלך הפשיטה הגרמנית על סקרבורו, הרטליפול וויטבי ב-16 בדצמבר 1914, אם כי שייטת אוניות המערכה השלישית נשלחה לתגבר את הכוחות הבריטיים באזור. לאחר שקיבל מידע נוסף על האפשרות של שאר הצי הגרמני להיות בים, ג'ליקו נתן פקודה לצי לגיחה כדי לנסות ליירט את הגרמנים, אם כי עד אז הם כבר נסוגו. איירון דיוק יצאה לים עם שייטות אוניות המערכה השנייה והרביעית לאימון ירי מצפון לאיים הברידיים ב-23 וב-24 בדצמבר. למחרת, שאר הצי הצטרף לאיירון דיוק לסריקה בים הצפוני, שהסתיימה ב-27 בדצמבר. איירון דיוק ושאר הצי ערכו תרגילי ירי ב-10–13 בינואר 1915 ממערב לאורקני ושטלנד. בערב 23 בינואר הפליג עיקר הצי הגדול לתמיכה בצי סיירות המערכה של ביטי, אך איירון דיוק ושאר הצי לא התערבו בקרב שרטון דוגר למחרת. עם שובה מהקרב, איירון דיוק פנתה לאינברגורדון לתיקון; בזמן שהיא לא הייתה, אה"מ צנטוריון שימשה כספינת הדגל הזמנית של הצי. העבודה הסתיימה עד 23 בפברואר, ולאחר מכן היא חזרה לסקפה פלו. ב-7–10 במרץ, ערך הצי הגדול סריקה בצפון הים הצפוני, במהלכו ביצע תמרוני אימונים. שייט נוסף כזה התקיים ב-16–19 במרץ. ב-11 באפריל ערך הצי הגדול סיור במרכז הים הצפוני וחזר לנמל ב-14 באפריל; סיור נוסף באזור התקיים ב-17–19 באפריל, ואחריו תרגילי ירי מול שטלנד ב-20–21 באפריל.