cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מערכת הביטחון הישראלית
ארגונים נוספים
מפעם לפעם עולות הצעות לארגון חדש במערכת הביטחון, לשם מילוי פונקציה שחסרה במערכת זו, כפיצול של יחידה ארגונית קיימת והפיכתה ליחידה עצמאית, או לשם שינוי יחסי הכוחות בין המרכיבים השונים של מערכת הביטחון. בחודש מרץ 2004, למשל, הציעה הוועדה לחקירת מערך המודיעין בעקבות המלחמה בעיראק להפוך את אחת מיחידות המודיעין של הצבא, יחידה 8200, לגוף אזרחי נפרד מהצבא (בדומה למקבילתה האמריקאית, ה-NSA).
פיקוח פרלמנטרי
הפיקוח הפרלמנטרי על מערכת הביטחון מבוצע על ידי ועדת החוץ והביטחון של הכנסת וועדות המשנה שלה:
מערכת הביטחון כפופה לביקורת מטעם מבקר מערכת הביטחון (הממונה על ידי משרד הביטחון), מבקר פנים (בצה"ל ובגופים האחרים) ומבקר המדינה. בנוסף קיימים המטה לביטחון לאומי ותפקידי המזכיר צבאי שתפקידם לתאם ולייעץ לממשלה, ראש הממשלה, שר הביטחון והנשיא. כמו כן קיים הקבינט המדיני-ביטחוני שמטרת הקמתו הייתה קבלת החלטות מושכלת ומקצועית יותר מטעם הממשלה, עקב היעדר ניסיון של מרבית השרים (שהם חסרי ניסיון צבאי משמעותי).
Stray
Stray (בתרגום חופשי לעברית: תועה) הוא משחק וידאו מסוגת הההרפתקאות שפותח על ידי BlueTwelve Studio ומופץ על ידי Annapurna Interactive אשר יצא לאור ב-19 ביולי 2022 למערכת ההפעלה למחשבים אישיים Microsoft Windows ולקונסולות המשחקים פלייסטיישן 4 ופלייסטיישן 5. עלילת המשחק עוקבת אחרי חתול רחוב שנופל לתוך עיר בדיונית מוקפת חומות, בסגנון ז'אנר הסייברפאנק, המאוכלסת על ידי רובוטים, מכונות ווירוסים. מטרת החתול היא לחזור אל פני השטח בעזרת רובוט רחפן בשם B-12 שמלווה אותו. המשחק מוצג דרך נקודת מבט גוף שלישי. השחקן חוצה את העולם של המשחק על ידי זינוק ממשטחים וטיפוס על מכשולים. השחקן גם יכול לפעול עם הסביבה כדי לפתוח נתיבים חדשים. באמצעות הרובוט, B-12, השחקן יכול לאחסן פריטים שנמצאים ברחבי העולם, ולפרוץ למכשירים טכנולוגיים כדי לפתור חידות ופאזלים הנחוצים לקידום הסיפור. במהלך המשחק, על השחקן להתחמק מאויבים שינסו להרוג אותו הנקראים זורקים (Zurks) וסנטינלים (Sentinels).
פיתוח המשחק החל ב-2015, בהובלת BlueTwelve Studio ו-Vivien MermetGuyenet, שרצו להמשיך את הפרויקט בצורה עצמאית לאחר שעבדו ביוביסופט מונפלייה. הם שיתפו פעולה עם Annapurna Interactive כדי לפרסם את המשחק. סטריי הושפע אסתטית מהעיר המגודרת קאולון, מכיוון שהמפתחים הרגישו שניתן לחקור את העיר כראוי על ידי חתול. חווית המשחק נוצרה בהשראת החתולים של המפתחים, מורטו וריגס. המפתחים גילו שמשחק כחתול הוביל להזדמנויות עיצוב מעניינות. הצוות החליט לאכלס את עולם המשחק ברובוטים, מה שהשפיע עוד יותר על התפתחות העלילה וסיפור הרקע של המשחק.
משחקיות
Stray הוא משחק הרפתקאות מגוף שלישי. השחקן שולט בדמות החתול, שחוצה את העולם של המשחק על ידי זינוק ממשטחים וטיפוס על מכשולים. השחקן יכול לפתוח מסלולים חדשים על ידי אינטראקציה עם הסביבה, כגון טיפוס בתוך דליים, הפיכת פחי צבע, הפעלת מכונות ממכר ולחיצה על חפצים. השחקן חייב לפתור פאזלים כדי לקדם את הסיפור. המשחק גם מציג מספר פעילויות אפשריות עבור השחקן כגון: שינה, האפשרות ליילל ונגיעה בדמויות. כל הפעילויות הללו מעוררות לעיתים קרובות תגובה מצד גורמים במשחק. בחלק מהשלבים של המשחק יש מרכיבים של עולם פתוח, המאפשרים לשחקן לשוטט בחופשיות.
השחקן מלווה ברובוט רחפן בשם B-12, המסייע בתרגום שפת דמויות הרובוטים, אחסון פריטים שנמצאו ברחבי העולם, אספקת אור ופריצה למכשירים טכנלוגיים שונים כדי לפתוח נתיבים ולפתור חידות. במהלך המשחק, השחקן מוצא כמה מהזיכרונות של B-12, מה שמספק יותר מידע על סיפור הרקע של עולם המשחק. רוב הזיכרונות הללו לא הכרחיים למציאה, אבל חלקם נפתחים דרך התקדמות הסיפור. השחקן יכול גם לאסוף תגים, אשר מוצגים לאחר מכן על תיק הגב של החתול.
עולם המשחק מאוכלס ברובוטים, שלעיתים קרובות מעסיקים את השחקן כדי לאתר חפצים שחושפים מידע נוסף ומקדמים את הסיפור. חלק מהרובוטים מספקים משימות שלא חובה להשלמתם, כמו מוראסק, אשר ינגן שירים לאחר שיסופקו לו דפי תווים שנמצאים ברחבי שכונות העוני. השחקן יכול לקיים אינטרארציה עם רוב הרובוטים בעולם המשחק. Stray כולל שני סוגים של אויבים שיכולים להרוג את השחקן: זורקים (Zurks), חיידקים שיכולים להסתער ולטרוף את החתול, וסנטינלים (Sentinels), רחפני אבטחה שינסו לירות בשחקן לאחר שיבחינו בו. לאורך חלק מהמשחק, השחקן יכול להשתמש בפריט הנקרא דפלוקסור (Defluxor) המחובר ל-B-12 כדי להשמיד את הזורקים, אך ניתן להשתמש בו רק לזמן מוגבל לפני ש-B-12 יתחמם יתר על המידה וידרוש טעינה קצרה. השחקן יכול להתחמק מסנטינלים על ידי התחמקות מקווי הראייה שלהם, המסומנים על ידי אורות זוהרים.
עלילה
במהלך מסע בין חורבות מתקן נטוש, חתול רחוב מופרד מקבוצת חתולים לאחר שאיבד את שיווי משקלו ונפל לתוך התהום שמתחתיו. החתול מוצא את עצמו לכוד בעיר תת-קרקעית לא מאוכלסת. החתול נתקל במהרה במעבדה שבה הוא עוזר להוריד בינה מלאכותית לגופו של רחפן קטן, שקורא לעצמו B-12. הרחפן מסביר כי הוא עזר בעבר למדען אבל חלק גדול מהזיכרון שלו נהיה פגום וצריך זמן להתאושש. B-12 מבטיח לעזור לחתול לחזור אל פני השטח ומלווה אותו הלאה לתוך העיר. כשהם ממשיכים במסע רחוק יותר, הם מגלים שבעוד שהעיר נטולת חיי אדם לחלוטין, נותרו המשרתים הרובוטים שלהם. בזמן היעדרותה של האנושות, הרובוטים פיתחו מודעות עצמית ובנו חברה משלהם בין חורבות העיר הלכודה מתחת לאדמה. עם זאת, העיר שורצת ביצורים מוטנטים שהתפתחו לטרוף חיים אורגניים ורובוטים.
החתול ו-B-12 פוגשים את מומו, רובוט, חבר באאוטסיידרים, קבוצת חברים המסורים למציאת דרך אל פני השטח. בעזרת האאוטסיידרים, החתול ו-B-12 מסוגלים להמשיך לגזרה של העיר הנקראת מידטאון. שם, הם מאתרים את קלמנטיין, אאוטסיידר אחר שמתכננת לגנוב סוללה אטומית כדי להניע רכבת תחתית שמובילה אל פני השטח. השלישייה נתפסת ונעצרת על ידי הסנטינלס, אך החתול מסוגל לעזור לכולם להימלט מהכלא. קלמנטיין נשארת מאחור כדי להסיח את דעתם של הסנטינלס בזמן שהחתול ו-B-12 בורחים ברכבת התחתית, שלוקחת אותם למרכז הבקרה של העיר. B-12 משחזר את כל הזיכרונות שלו. הוא מגלה שבמקור, המדען האנושי ניסה להעלות את התודעה של עצמו לגוף רובוט, אבל התהליך השתבש עד שהחתול הגיע. B-12 גם זוכר שהעיר נבנתה כדי להגן על האנושות מפני קטסטרופה על פני השטח, אך מגפה חיסלה את כל האוכלוסייה האנושית. כאשר B-12 הבין שהמורשת של האנושות נמצאת כעת בידיהם, B-12 מקריב את עצמו כדי לפתוח את דלתות הפיצוץ מעל העיר. הוא חושף את העיר לאור שמש שהורגת את הזורקס ומנטרלת את הסנטינלס. כאשר היציאה הראשית לא אטומה, החתול עוזב את העיר ומגיע לפני השטח.
פיתוח
BlueTwelve Studio ו-Vivien Mermet-Guyenet, החלו לעבוד על Stray ב-2015 מכיוון שהם רצו להמשיף את הפרויקט בצורה עצמאית לאחר שעבדו ביוביסופט מונפלייה. לאחר ששיתפו כמה קטעים מהמשחק בטוויטר, Annapurna Interactive יצרו קשר באפריל 2016 כדי לפרסם את הפרויקט. המימון לאולפן אושר באפריל 2017, וצוות הפיתוח גדל לחמישה עד סוף 2017. מתחילת הפיתוח, הם רצו לשמור על צוות קטן של מפתחים, מכיוון שהם העדיפו לעבוד עם תקשורת ישירה. הצוות הקטן גרם לכך שהיקף המשחק הצטמצם עם הזמן, כשרוב תשומת הלב הייתה מכוונת לדברים חשובים. המשחק משתמש במנוע הגרפי-Unreal Engine 4.
חווית המשחק נוצרה בהשראת החתולים של המייסדים, מורטו וריגס, וחתולי הבית של הסטודיו, אוסקר וג'ון. מורטו, חתול רחוב לשעבר שנמצא מתחת למכונית במונפלייה, הוא ההשראה העיקרית לגיבור המשחק, בעוד אוסקר, חתול ספינקס, סיפק חומר יעיל לאנימציה.
המשחק הוכרז ב-11 ביוני 2020, באירוע Future of Gaming של פלייסטיישן. הוא שוחרר עבור ווינדוס, פלייסטיישן 4, פלייסטיישן 5. בטריילר של סוני בתערוכת מוצרי האלקטרוניקה בינואר 2021, חלון ההוצאה של המשחק צוין באותיות קטנות כאוקטובר 2021. מאוחר יותר סוני הסירה את האותיות הקטנות מהטריילר. ביולי 2021, Annapurna Interactive פרסמה טריילר שחשף את תאריך ההוצאה כתחילת 2022. טריילר של פלייסטיישן באפריל 2022 חשף שהמשחק נדחה להוצאה באמצע השנה. במהלך מצגת State of Play של פלייסטיישן ביוני, תאריך ההוצאה של המשחק הוכרז כ-19 ביולי 2022.
קבלה
סטריי קיבל "ביקורות חיוביות באופן כללי" על פי אתר סיכום הביקורות Metacritic, בהתבסס על ביקורות עבור פלייסטיישן 5 וביקורות עבור ווינדוס. אנדרו וובסטר מ-The Verge כינה את המשחק בין המשחקים הטובים ביותר של השנה עד כה. המשחק עמד בראש טבלאות המשאלות של Steam לפני יציאתו, ושבר את השיא של Annapurna Interactive עבור כמות שחקני Steam המשחקים בו זמנית עם השחרור, עם למעלה מ-62,000 שחקנים.
המבקרים שיבחו את האיכות הגרפית והעיצוב האמנותי של המשחק, וכמה שיבחו במיוחד את השימוש שלו בתאורה. אליזה סטנלי מהוושינגטון פוסט תיארה את המשחק כ"כיתת אמן בסיפורים סביבתיים ועיצוב שלבים".
קייל לקלייר מ-Hardcore Gamer כתב שלמשחק יש. כמה מבקרים הופתעו מהנושאים הנרטיביים, בהתחשב בקונספט הבסיסי של המשחק. סטנלי מהוושינגטון פוסט מצאה אותם בלתי נשכחים, והסטר מ-Game Informer ראה אותם פשוטים אך יעילים.
תלחים
תלחים (בלועזית: פלוקס, נגזר מלטינית fluxus במשמעות "זרימה") בתחום המטלורגיה הוא חומר כימי הגורם לתגובת ניקוי, הנזלה, או טיהור. חומרי תלחים עשויים לשמש ליותר ממטרה בודדה בעת ובעונה אחת. תלחימים נמצאים בשימוש בתחום המטלורגיה, בתהליכי הפקת מתכת ובתהליכי הלחמת מתכת.
התלחימים הראשונים הידועים היו נתרן פחמתי, אשלג, פחם, קוק, בורקס, סיד, עופרת גופריתית, ומינרלים המכילים זרחן. עפרות ברזל שימשו אף הן כתלחים בהפקת נחושת. חומרי תלחים שונים אלה שימשו למטרות שונות, הבולטת ביותר הייתה מניעת חימצון פני השטח של מתכת מותכת, החומר אף שימש לספיגת סיגים לא טהורים לתוכו שאותם ניתן לרדד מעל פני המתכת הנוזלית. כחומרי ניקוי חומרי תלחים מקלים על הלחמה וריתוך על ידי הסרת שכבת החמצון מן המתכות אותן מאחדים. חומרי תלחים נפוצים הם אמוניום כלוריד, או שרף, להלחמת בדיל; חומצה הידרוכלורית ואבץ כלורי להלחמת ברזל מגולוון (ומשטחים אחרים מצופי אבץ); בורקס להלחמה קשה (brazing) ולהלחמה תוך היתוך והכאה בפטיש על סדן.
בתהליך של היתוך, כלורידים אורגניים, פלואורידים, אבן גיר וחומרים אחרים משמשים כחומרי תלחים כאשר מוסיפים אותם לכבשן התכה לצורך טיהור המתכת מחומרים כימיים מזהמים כמו זרחן, וליצירת סיגים נוזליים בטמפרטורת ההיתוך של המתכת. הסיגים הם תערובת נוזלית של אפר, תלחים, ומזהמים אחרים. הורדת הצמיגות של הסיגים בטמפרטורת ההתכה של המתכת, מאפשרת להגביר את זרימת הסיגים בעת ההיתוך, זהו אף מקור שמם של חומרים אלה בתחום המטלורגיה. תלחימים משמשים גם בבתי יציקה להסרת מזהמים ממתכות לא ברזליות כגון אלומיניום, או להוספת שרידי יסודות רצויים כגון טיטניום.
בתהליכי הלחמת מתכות בטמפרטורה גבוהה (ריתוך, הלחמה קשה), המטרה העיקרית של השימוש בתלחים היא למניעת חימצון המתכות. לדוגמה, תלחים בדיל-עופרת  נצמד היטב לנחושת, אבל לא נצמד היטב לתחמוצות נחושת הנוצרות במהירות בטמפרטורות הלחמה. תלחים הוא חומר אשר כמעט ולא מגיב כימית בטמפרטורת החדר, אבל יוצר תגובת חיזור חזקה בטמפרטורות גבוהות ובכך מונע היווצרות של תחמוצות מתכת. בנוסף, התלחים מאפשר לחומר ההלחמה לזרום בקלות על המתכת ולא ליצור גושים, אשר היו נוצרים ללא שימוש בתלחים.
התלחים משרת מטרה כפולה בתהליך ההלחמה: המסת תחמוצות על פני המתכת, המאפשר הרטבה על ידי מתכת מותכת, ומשמש כמחסום חימצון על ידי ציפוי פני השטח של המתכת החמה. ביישומים מסוימים התלחים משמש גם כאמצעי להעברת חום, המאפשר חימום של אזור החיבור באמצעות מכשיר הלחמה.
בארו (אלסקה)
בארו (באנגלית: Barrow) או אוטקיארויכּ (באינופיאט:  Utqiagvik) היא העיר הגדולה ביותר במחוז נורת' סלופ שבמדינת אלסקה. בארו שוכנת מצפון לחוג הארקטי והיא אחד היישובים הצפוניים ביותר בעולם והעיר הצפונית ביותר בארצות הברית.
לפי מפקד האוכלוסין האמריקאי של 2020, מונה אוכלוסיית העיר כ-4,927 תושבים
שם העיר
שם העיר לקוח משמה של לשון היבשה פוינט בארו הסמוכה שהיא הנקודה הצפונית ביותר בארצות הברית. שמה של פוינט בארו ניתן לה ב-1825 על ידי פרדיק ויליאם ביצ'י על שמו של הסופר, המדינאי ואיש האדמירליות הבריטי, סר ג'ון בארו. האזור היה מיושב על ידי שבט האינופיאט (Iñupiat), אינואיטים ששכנו בו במשך יותר מ-1,500 שנים והוא קרוי בשפתם "אוקפגוויק" (Ukpeagvik) שמשמעותו "המקום בו ניצודים ינשופי השלג".
מהתקופה הפרהיסטורית ועד המאה ה-20
אתרים ארכאולוגים שנחשפו באזור מעידים ששבט האינופיאט חי באזור בארו החל משנת 500 לספירה לערך. שרידיהם של 16 תילי מגורים מתרבות הבירנירק משנת 800 לספירה עדיין קיימים כיום על חופו של אוקיינוס הקרח הצפוני. מיקומם של תילים אלו בנקודה הגבוהה אך במעט מפני הים מעמידה את קיומם בסכנה.
דר' ביל סטירבר, שישב בראש הפאנל הייעוצי ליוזמות מדעיות של מחוז נורת' סלופ, כתב בשנת 2009 בספרו "הרפתקאות קרות במקומות הקפואים בעולם":
ב-1888 נבנתה הכנסייה הפרסביטריאנית וב-1889 נבנתה תחנת האספקה וההצלה לציידי הלווייתנים, שכיום היא מבנה העץ העתיק ביותר בבארו.
המאה ה-20 עד היום
ב-1901 נפתח סניף דואר בבארו.
ב-1935 ביצעו הבדרן הידוע ויל רוג'רס והטייס ויילי פוסט, עצירה בלתי מתוכננת במפרץ ולפקה, 24 ק"מ מדרום לבארו, בדרכם אליה. כאשר הם המריאו שוב, הזדקר מטוסם וצלל למימי נהר סמוך. השניים נהרגו. לזכרם הוקם גלעד במקום. גלעד נוסף הוקם בבארו עצמה ושדה התעופה המקומי נקרא על שמם.
בארו התאגדה כעיר ב-8 ביוני 1959.
תושבי מחוז נורת' סלופ היו האינדיאנים היחידים שהצביעו נגד קבלתו של חוק תביעות הילידים על קרקעות אלסקה. ההצבעה על החוק נערכה ב-1971 ולמרות התנגדותם היא התקבלה כחוק. במסגרת החוק הוקם תאגיד כפרי של הילידים בבארו.
ב-1986 הוקם המרכז לחינוך גבוה של המחוז, שמאוחר יותר הפך למכללה. במקום הוקמו גם מרכז למורשת מקומית וספרייה.
ב-1988 משכה בארו את תשומת הלב של התקשורת העולמית בעקבות מקרה של שלושה לווייתנים אפורים שנלכדו בקרח ליד חופי העיר. לאחר מאמצי חילוץ שארכו שבועיים, שוחררו שניים מהלווייתנים על ידי שוברת קרח סובייטית. העיתונאי תום רוז פירט את מבצע החילוץ בספרו "לשחרר את הלווייתנים" שיצא ב-1989 והמבצע היה בסיס לסרט "הנס הגדול" שיצא לאקרנים ב-2012.
ספר הבישול של האנרכיסט
ספר הבישול של האנרכיסט (באנגלית: The Anarchist Cookbook) הוא ספר שפורסם בשנת 1971, המכיל הוראות לייצור חומרי נפץ, מכשירי טלקומוניקציה ראשוניים וכלי נשק, וכן הוראות לייצור ביתי של סמים אסורים, לרבות LSD. הוא נכתב על ידי ויליאם פאוול בתרבות הנגד של שנות ה-60 בתור מחאה כנגד מעורבותה של ארצות הברית במלחמת וייטנאם. פאוול הפך לאנגליקוניסט ב-1976 ובשל כך, ניסה לעצור את פרסום הספר. עם זאת, זכויות היוצרים היו שייכים למוציא לאור, לייל סטיוארט, שהמשיך להפיץ את הספר עד שחברתו נרכשה בשנת 1991. חוקיות הספר הוטלה בספק במספר חקירות משפטיות.
היסטוריה
ספר הבישול של האנרכיסט פורסם לראשונה ב-1971 על ידי ויליאם פאוול. פאוול היה סטודנט בן 19. אז, פאוול היה מעורב בתנועה נגד מלחמת וייטנאם והשתתף בעצרות שלום והפגנות רבות שהיו שייכות לתרבות הנגד של שנות ה-60. הספר, במובנים רבים, היה תוצר של הכעס שלו בגיל ההתבגרות בשל הסיכוי שלו להיכנס למלחמת וייטנאם, מלחמה שלא האמין בה.
על מנת לכתוב את הספר, הוא נעזר בעיקר בספריית העיר ניו יורק. רוב התוכן בספר נאסף ממדריכי צבא וכוחות מיוחדים. הוא לא היה חבר בשום קבוצה פוליטית רדיקלית.
הוא הגיש את הספר למספר מוציאים לאור ללא עזרה או עצה של סוכן. בסופו של דבר, הספר התקבל על ידי לייל סטיוארט בע"מ ופורסם - ללא עריכה - בתחילת 1970. בניגוד למנהג הרגיל, זכויות היוצרים של הספר חלו על המוציא לאור ולא על שם המחבר. ויליאם לא העריך זאת, אך רק כעבור מספר שנים, שרצה להפוך לאנגליקוניסט, הבין שצעד זה היה לטובתו.
הרעיון המרכזי בספר היה ש-"אלימות הוא אמצעי מקובל לחולל שינוי פוליטי", אך ויליאם הצהיר כמה שנים לאחר מכן שהוא לא מסכים עם הטענה הזאת.
בשנים האחרונות, ספר הבישול של האנרכיסט ראה מספר פרסומי "קופיקט", חלקם עם כותרות דומות מאוד לספר המקורי (Anarchist Cookbook II, III וכו'). ויליאם הצהיר כי הוא לא מכיר את הפרסומים הללו ואינו יכול להגיב עליהם, אך כן הצהיר שהספר המקורי שכתב, לא עודכן מאז הוצאתו לאור.
מאז הוצאתו לאור של הספר, פאוול הפך לאנגליקוניסט, ביקש את הפסקת הוצאתו לאור של הספר ונענה בשלילה. הספר כבר לא יוצא בהפצתו המקורית, אך עדיין מופץ ברחבי הרשתות והספריות.
הקדמה
ספר הבישול של אנרכיסט מתחיל בסעיף הקדמה, המפרט את כוונות המחבר לטקסט. בזמן כתיבת שורות אלה, פאוול האמין שארצות הברית מדרדרת לקומוניזם, ולכן הוא מצא צורך לכתוב ספר שינחה אנשים להילחם כנגד המהפך הזה. הוא דגל ברעיון של "להחזיר את אמריקה למקום שבו הייתה לפני מאתיים שנה".
בתחילת הספר, פאוול דן בהגדרתו לאנרכיזם. אנרכיה, לפי הגדרתו, היא התקוממות המונית בקנה מידה רחב של העם, ואי ציות אזרחי באמצעות אלימות. פאוול האמין שהפוליטיקה, האמנות, המוזיקה והחינוך מכילים כולם עקרונות מולדים של אידיאלים אנרכיסטיים, ובכך הוא משווה את האנרכיזם לאינדיבידואליזם. עיקרון זה מניע את הטיעון של פאוול שכן הוא האמין שהאקלים הפוליטי הנוכחי ומלחמת וייטנאם ערערו את הערכים האנושיים, ולכן מהפכה המבוססת על תפיסתו של כבוד האדם וחירותו היא שהניעה אותו לכתוב את הספר. הוא מסיים את ההקדמה שלו באזהרה שעלולות להיות השלכות קטלניות אם משתמשים במדריכים שבספר בצורה לא נכונה.
תוכן
הפרקים בספר הבישול של האנרכיסט כוללים תיאורים והוראות מפורטות באיך לבצע לחימה עם הידיים, באיך להכין חומרי נפץ, באיך לבצע מלכודות טמבל, באיך להכין סמים, באיך להכין ולהשתמש בגז מדמיע, באיך לחבל ולהרוס, באיך לעקב, באיך להכין ולהשתמש בנשקים מאולתרים ועוד.
ביקורות משפטיות
כשהספר התפרסם, תזכיר אחד של ה-FBI תיאר את ספר הבישול של האנרכיסט כ-"אחד מהספרים הגסים, הנמוכים והפרנואידים שנכתבו אי פעם". הספר נבדק על ידי מחלקת המשפטים של ארצות הברית, הבית הלבן, האף-בי-איי, וגם על-ידי ג'ון דין ומארק פלט, עורך דינו של ריצ'רד ניקסון וג'יי אדגר הובר. למרות החששות, ה-FBI הגיע למסקנה שלא ניתן להסדיר אותו מכיוון שהוא פורסם בכלי תקשורת ציבוריים. יתר על כן, ה-FBI קבע שספר הבישול של האנרכיסט אינו מסית "התנגדות בכפייה לכל חוק של ארצות הברית" ולכן הוא מוגן על פי התיקון הראשון. מאז הוצאתו, ה-FBI שמר תיעוד של הספר, ופרסם את עיקר תיק החקירה עליו ב-2010.
אנרכיזם
הקולקטיב האנרכיסטי CrimethInc, שפרסם בתגובה את הספר Recipes for Disaster: An Anarchist Cookbook, מוקיע את הספר הקודם, באומרו שהוא "לא נוצר או שוחרר על ידי אנרכיסטים, לא נגזר מפרקטיקה אנרכיסטית, לא נועד לקדם חופש ואוטונומיה או קורא תיגר על כוח הדיכוי - ובקושי היה ספר בישול, מכיוון שרוב המתכונים בו ידועים לשמצה כבלתי אמינים".
ברשתות
הספר עבר העתקות והפך לזמין בתור מסמך טקסט באינטרנט, ומתפרסם דרך אתרי Usenet ו-FTP מאז אמצע שנות ה-90 ועד היום. הספר עבר שינויים ועדכונים, תחת השם הבדוי "The Jolly Roger".
עיתונים פרסמו מאמרים על כמה קל היה להשיג את הספר ולקרוא אותו באינטרנט, וטענו כי ככל הנראה יש לו השפעה על טרוריסטים, פושעים ובני נוער.
קונור הוק
קונור הוק (באנגלית: Connor Hawke) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס "החץ הירוק" ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Green Arrow Vol.2 #0 מאוקטובר 1994 והיא נוצרה על ידי הכותבת קלי פאקט והמאייר ג'ים אפארו.
קונור הוק הוא בנו האובד של אוליבר קווין, הגיבור שידוע בשם החץ הירוק. קווין פרש לחיי בדידות באשראם בו למד קונור, לאחר שהרג בשוגג פושע, ומאוחר יותר חזר לשם משום שהרג את חברו הטוב האל ג'ורדן. ג'ורדן הוא גיבור-העל הידוע בכינוי גרין לנטרן, שהפך לנבל-העל פאראלקס באירועי "גרין לנטרן: דמדומי הברקת". הודות לקונור, שהיה מעריץ גדול של החץ הירוק, קווין השיג שלווה והיה מסוגל לחזור לחיי המציאות.
קונור חזר עמו, יצר לעצמו תלבושת דומה לשלו, והחל לפעול כשותפו ללחימה בפשע. עם הזמן, קווין למד כי קונור הוא בנו, דבר אותו קיבל באופן קשה. הוא הסכים להצעת הממשלה להסתנן לשורות ארגון טרור אקולוגי. המשימה התבררה כקטלנית עבור קווין, שזרועו הייתה מחוברת לפצצה במטוס שעשה את דרכו למטרופוליס. כדי לא לסכן את העיר, ולאחר שסירב שזרועו תיקטע, קווין הקריב את חייו כדי לפוצץ את הפצצה הרחק מאזור מאוכלס. לאחר מות אביו, החליט קונור ליטול את זהותו של אביו ולהמשיך במסע הצלב שלו נגד הפשע. אדי פיירס לקח את קונור תחת חסותו ואימץ אותו, והוא אימן והכשיר אותו. בהמשך התברר כי אוליבר קווין חי וקיים, ובמאורעות הסיפור "החץ הירוק: אשפת חצים" הוא שב לתפקידו כלוחם פשע. מאז, הוק הצטרף לצוות החץ, שכלל גם את החץ האדום, הקנרית השחורה וספידי.
שפופרת גייגר-מילר
שפופרת גייגר-מילר היא מרכזו של מונה גייגר ומונים דומים. השפופרת נותנת פולס חשמלי כאשר חולף בה חלקיק קרינה ומצליח להוציא אלקטרון מדפנותיה או מאחד אטומי הגז שבתוכה.
מבנה
השפופרת עשויה מגליל מתכתי (הקתודה) שבמרכזו תיל מתכתי (האנודה) הנמצא בהפרש מתחים, כך שלתייל מתח חיובי לעומת הקתודה. ביניהם יש תערובת שרובה מורכבת מגז אציל (לרוב ארגון) ומיעוטה מולקולות אורגניות (כגון כוהל) בעלות מבנה מורכב. בצידה של השפופרת ישנו חלון, העשוי ממברנה דקה, דרכו יכולה הקרינה להיכנס. (בעיקר קרינות בטא ואלפא, כיוון שקרינת גמא יכולה להיכנס ולצאת דרך דפנות המתכת).
כאשר חלקיק (חלקיק טעון, או פוטון גמא) נכנס לשפופרת ומוציא אלקטרון מהגז שבתוכה או מדפנותיה, האלקטרון האנרגטי גורם לשרשרת של יינון בגז האציל, כאשר כל אלקטרון שמשתחרר פוגע באטום אחר, ומוציא ממנו עוד אלקטרון, וכן הלאה. תהליך זה מכונה מפולת. המפולת נפסקת כאשר כל האנרגיה של האלקטרון הראשוני "מתבזבזת" על אנרגיית הקשר בין האלקטרונים לבין האטומים. מכיוון שאנרגיית החלקיקים היא בסדר גודל של כמיליון אלקטרון וולט, ואילו אנרגיית הקשר של גז אציל היא בסדר גודל של כעשרה אלקטרון וולט, משתחררים כך כ- 105 אלקטרונים.
כאשר המתח בין האנודה לקתודה לא עולה בהרבה על אנרגיית הקשר של האלקטרונים לאטומי הארגון, כל מה שהמתח עושה הוא למשוך את האלקטרונים אל האנודה (התיל המרכזי). כאשר הם זורמים לכיוון הקתודה, אפשר למדוד את הפולס שהם יוצרים בעוברם במערכת האלקטרונית המקשרת בין האנודה הקתודה. מונה הפועל על עיקרון זה מכונה תא יינון.
כאשר מגבירים את המתח בין האנודה לקתודה, האלקטרונים מואצים במפל המתחים, מקבלים עוד אנרגיה מהשדה החשמלי, וכך יכולים להשתחרר במפולת עוד אלקטרונים, והפולס מוגבר באופן אקספוננציאלי למתח. אולם הפולס פרופורציונלי לאנרגיה של החלקיק הפוגע. לכן מכשיר מדידה הפועל על עיקרון זה מכונה מונה פרופורציוני. מהאות המתקבל בשפופרת ניתן לשחזר את האנרגיה של החלקיק המקורי, ולהבדיל בין קרינות של חלקיקים בעלי אנרגיות שונות.
בנוסף ליינון האטומים, ישנו תהליך חשוב נוסף: כאשר לאלקטרונים שפוגעים באטומי הארגון אין מספיק אנרגיה בשביל ליינן אותם אבל יש אנרגיה הגבוהה מההפרש בין רמת היסוד של האטום לרמה המעוררת הראשונה, הם יכולים לעורר את האטומים. האטומים המעוררים משחררים את האנרגיה בצורת פוטון אולטרה-סגול. פוטון זה יכול לשחרר אלקטרון איטי מדפנות השפופרת על ידי האפקט הפוטואלקטרי. במתחים נמוכים, אין לדבר משמעות רבה. אולם כאשר המתח בשפופרת גדול מספיק, יש סיכוי גדול שאלקטרון זה יואץ על ידי המתח עד כדי כך שהוא יוכל להתחיל מפולת משלו. מפולת זו תוציא גם היא פוטונים שיוציאו אלקטרונים מדפנות בשפופרת, וההתפרקות שבמתחים נמוכים הייתה מקומית, תתפשט בכל חלל השפופרת. ההתפרקות נעצרת כאשר מספר מסוים של אלקטרונים משתחרר. היונים שהם משאירים מאחוריהם, ושבגלל איטיותם לא מספיקים להגיע לקתודה, מעוותים את הפוטנציאל החשמלי בתוך השפופרת, ולא מאפשרים את המשך היינון. מכיוון שהמטען הדרוש לכך לא תלוי באנרגיה של הקרינה, האות הוא אחיד, ואי אפשר בעזרתו לדעת מה הייתה אנרגיית החלקיק הפוגע, אלא רק לקבל אינדיקציה על עצם הפגיעה. תחום המתחים בו זה קורה נקרא תחום גייגר, ובו משתמשים במונה גייגר.
כאשר היונים מגיעים לקתודה והופכים חזרה לאטומים, הדבר מלווה בשחרור פוטון אולטרה סגול, שעלול להתחיל התפרקות חדשה אם הפוטנציאל בתוך השפופרת חזר לצורתו המקורית. לשם כך בנוסף לארגון יש בשפופרת כמות מעטה של מולקולות אורגניות שבגלל המבנה המורכב שלהם סופגות את האנרגיה, ופולטות אותה, אם בכלל, בפוטונים בטווח האינפרא אדום, שאינם מסוגלים להוציא אלקטרון מהמתכת. אולם בתהליך מתפרקות המולקולות האלה, מה שמגביל את מספר ההתפרקויות שאפשר למדוד בתא.
חיסרון נוסף לשימוש בתחום גייגר, הוא הזמן המת הארוך יחסית, בו אי אפשר לקלוט פגיעת חלקיק אחרי הפגיעה הקודמת. זמן זה יכול להגיע לסדר גודל של כעשירית מילי-שנייה.
אוסטין 1100
היסטוריה
ל"אוסטין 1100" שיוצרה בין השנים 1963 ו-1974 גרסאות כמעט זהות הקרויות:
בואש חוטמני הומבולדטי
בואש חוטמני הומבולדטי (שם מדעי: Conepatus humboldtii) הוא בואשיים החי בקצה הדרומי של אמריקה הדרומית והוא בעל אף ארוך ורוד ובשרני כמו חזיר. הוא חי בטבע בערבות העשב הפתוחות של ארגנטינה וצ'ילה.
אוסטין 1100
היסטוריה
בשלב מסוים ייצרה חברת BMC כ-7,000 מכוניות בשבוע.
גרסאות של האוסטין 1100 יוצרו גם בספרד, באיטליה, בבלגיה, באוסטרליה ובדרום אמריקה. גרסאות שונות הורכבו גם בניו זילנד ומלטה.
בואש חוטמני הומבולדטי
מזונו העיקרי הוא חרקים, אך כשהוא לא מוצא הוא יאכל בעלי חוליות קטנים כמו עכברים, לטאות וצפרדעים וגם ביצים.
אוסטין 1100
היסטוריה
בשנת 1965 הושקה בארצות הברית גרסת MG 1100, ונמכרו 154 יחידות. אוסטין אמריקה נמכרה בארצות הברית, קנדה ושווייץ בין השנים 1968 ל-1972 בגרסת שתי דלתות, ומנוע 1,275 סמ"ק, בעל הספק של 60 כ"ס. שינויים שונים נעשו כדי להתאים את השוק האמריקאי כולל "מערכת הזרקת אוויר נגד זיהום", ומערכת בלימה במעגל מפוצל.
בשנת 1967 הושקה המוריס 1100 באוסטרליה, עם מנועי 1,275 סמ"ק. האוסטין 1100 עוצבה על ידי סר אלק Issigonis, בעקבות ההצלחה שלו עם המיני (MINI).
דגם ה-מוריס נומד שיוצר באוסטרליה בין השנים 1969–1972, התבסס על דגם "מוריס 1,500 סדאן" (BMC ADO16), שיוצר בבריטניה על ידי חברת המכוניות "British Motor Corporation (1963-1968) ו-"British Leyland" (1968-1974).
כלי רכב שהתחרו באוסטין באותה עת בבריטניה היו: פורד אנגליה, פורד אסקורט, (משנת 1968), ווקסהול ויוה, ופורד קורטינה.
הדגם שהחליף את ה-"אוסטין 1100" היה אוסטין ויקטוריה (1971-1977).
מידות ונתונים טכניים
מנוע 4 בוכנות 1,098 סמ"ק בעל הנעה קדמית, הספק 33.5 כ"ס, תאוצה: 0-80 קמ"ש - 15.2 שניות. המנוע הורכב משנת 1962 - 1974. באוסטין 1300 מנוע 4 בוכנות, בנפח של 1,275 סמ"ק, הספק של 52 כ"ס. כל תיבות ההילוכים הידניות synchromesh הוכנסו לדגמי ה-1,275 סמ"ק ומסוף 1967 לדגמי ה-1,098 סמ"ק. בשנת 1965 פותחה תיבת הילוכים אוטומטית ארבע מהירויות. בשנת 1962 הוצגה מערכת מתלים חדשה שנקרא "הידרולסטיק". המערכת כללה קפיצי גומי שהחליפו את הקפיצים הרגילים ואת מקום בולמי הזעזועים תפשו יחידות בולם שכללו תערובת של אלכוהול ומים בשיעור זהה. בולמי ההידרולסטיק הורכבו במרכז המכונית ודרשו קשיחות מבנית גבוהה יחסית, ולכן כלי הרכב היו כבדים יחסית והצטיינו בקשיחות מבנית.
במדינת ישראל
בישראל שווקה "אוסטין 1100" בשנות ה-60 של המאה העשרים על ידי "ארדיטי בע"מ" באולמות תצוגה בתל אביב, חיפה וירושלים.
מכוניות מתחרות שנמכרו בישראל בשנת 1964 היו קונטסה 900, חיפושית, כרמל, אופל קדט, ויוה ווקסהול, ופיאט 600.
ראול טייטלבאום
ישראל-ראול טייטלבאום (בסרבו-קרואטית: Raul Teitelbaum; נולד ב-13 בדצמבר 1931) הוא עיתונאי, ניצול שואה, חוקר שואה ואיש שמאל ישראלי.
בואש חוטמני מזרחי
בואש חוטמני מזרחי (שם מדעי: Conepatus leuconotus) הוא מין של בואש חוטמני ממשפחת הבואשיים. הבואש חי בטבע באמריקה המרכזית ובמקסיקו, ומסתגל למגוון אזורים, ממדבריות ועד לג'ונגלים והרים.
ראול טייטלבאום
קורות חיים
נולד בעיירה פריזרן במחוז קוסובו ליד הגבול עם אלבניה. אביו יוסף למד רפואה בווינה שירת בצבא האוסטרי במלחמת העולם הראשונה וזכה לתעודת הצטיינות אבל לאחר המלחמה לא הורשה לטפל באוכלוסייה דוברת גרמנית ולכן הגיע לקוסובו. בהיותו חובב שח מט קרא לבנו יחידו ראול על שם אלוף העולם בשחמט חוסה ראול קפבלנקה. הם היו משפחה בודדת של שלושה יהודים בפריזרן. כשכבשו הגרמנים את הבלקן ב-1941 נמסרו אלבניה וחבל קוסובו לשלטון הצבאי של איטליה הפשיסטית. האיטלקים כלאו את הרופא במחנה מעצר באלבניה אבל בני המשפחה הורשו להיות בקשר אתו. כאשר איטליה פרשה מהמלחמה הפרטיזנים האלבנים כבשו את מחנה המעצר ושיחררו את הכלואים. המשפחה התאחדה והם חזרו לפריזרן. הגרמנים השתלטו על האזור וכעבור זמן קצר הם גורשו מביתם בצעקות Raus!.
הם הובלו למחנה סיימישטה בפאתי בלגרד שזמן קצר לפני כן נרצחו בו אלפי יהודים מבלגרד והסביבה במשאיות גז. לאחר שישה שבועות הם הובלו משם בקרונות משא, לברגן-בלזן. שם הם חוו רעב, כינים וטיפוס. מפקד המחנה יוזף קרמר הפסיק כליל את אספקת המזון לאסירים במחנה.
בואש חוטמני מזרחי
יש לו טפרים גדולים ורגליים ארוכות וזנבו הארוך לבן לגמרי. הבואש רובץ במחילתו במשך היום בשינה ובלילה יוצא לצוד. הוא אוכל כל שניזון בעיקר מחרקים, אך יצוד בזריזות גם מכרסמים וזוחלים קטנים.
ראול טייטלבאום
קורות חיים
לפני שחרור המחנה על ידי הבריטים הועברה משפחת טייטלבאום ועוד אלפי אסירים לרכבת שנסעה לכיוון מרכז גרמניה, נעצרה לפני גשר מפוצץ וב-23 באפריל 1945 ברחו השומרים הגרמנים והופיעו פרשים רוסים שחילצו אותם ("הרכבת האבודה"). אביו מת מספר ימים לאחר מכן. ראול ואמו נדדו ברחבי אירופה והגיעו לפריזרן. ראול חידש את לימודיו ואחרי שלוש שנים הם עברו לבלגרד שם למד ב"גימנסיה הראשונה" והיה פעיל בארגון הנוער הקומוניסטי. בלחץ אמו שהיו לה קרובי משפחה בישראל, הם עלו ארצה והגיעו לישראל ב-25 ביולי 1949.
בואש חוטמני מזרחי
הוא עצמו מותקף על ידי עופות דורסים, אך שאר הטורפים לא תוקפים אותו בגלל בלוטות הריח המסריחות שלו.
ראול טייטלבאום
קורות חיים
טייטלבאום התגייס לחיל התותחנים עבר קורס קצינים ושירת במילואים כסמג"ד גדוד נ"מ בדרגת רב-סרן. לדבריו היה הקומוניסט בעל הדרגה הגבוהה ביותר בצה"ל. לאחר השחרור מצה"ל למד היסטוריה וכלכלה באוניברסיטה העברית.
בואש חוטמני מוליני
בואש חוטמני מוליני (שם מדעי: Conepatus chinga) הוא מין של בואש החי באמריקה הדרומית באזורים ממוזגים במדינות צ'ילה, פרו, ארגנטינה, בוליביה, פרגוואי, אורוגוואי וצפון ברזיל. כמו לרוב הבואשים יש לו פסים לבנים על גוף שחור, מה שמסמל לטורפים שהוא לא טעים ובעל בלוטות ריחניות. יש לו גם חוטם ארוך וורוד המזכיר חזיר.
ראול טייטלבאום
פעילות עיתונאית
טייטלבאום עבד 12 שנים בעיתון קול העם של מק"י תחילה ככתב זוטר ומפיץ את העיתון ואחר כך ככתב כלכלי ופרשן בכנסת. כן שימש ככתב של מספר עיתונים בבלגרד עד ניתוק היחסים הדיפלומטים לאחר מלחמת ששת הימים.
כשהעיתון עמד לפני סגירה עם ירידת כוחה של מק"י עבר לידיעות אחרונות והיה במשך כ-30 שנה כתב כלכלי של העיתון בירושלים. הוא פרסם מאות מאמרים, תחקירים ומסות בנושאים כלכליים, חברתיים, ופוליטיים והופיע גם ברדיו כפרשן כלכלי בתוכניתו של יצחק טישלר "על מספרים ואנשים – מגזין המשק והחברה". תפקידו האחרון בעיתון היה כתב העיתון בגרמניה. הוא פרסם ראיון עם טרודל יונגה מזכירתו של היטלר, ריאיון עם ריקרדו אייכמן בנו של אדולף אייכמן, ריאיון עם נינו של ביסמרק ועוד.
בואש חוטמני מוליני
הבואשים חיים לבדם בטריטוריות של כמה קילומטרים. הם צדים יצורים קטנים שונים וגם אוכלים צמחים ויש להם שיניים חזקות מרוב הבואשים.
הם אינם בסכנת הכחדה.
ראול טייטלבאום
פעילות עיתונאית
לאחר צאתו לגמלאות מידיעות אחרונות החל לפרסם מאמרים ופרשנות בעיתון גלובס. הוא כיהן כיושב ראש ועדת האתיקה של אגודת העיתונאים.
הוא פרסם מספר ספרים בנושא השואה העוסקים בתרומת היהודים לפרטיזנים בבלקן ובשערוריית הפיצויים לניצולי השואה.
פעילות פוליטית
כבר בראשית דרכו בישראל נרשם למפלגה הקומוניסטית - מק"י והיה פעיל בהתאחדות הסטודנטים מטעמה. אנשי המפלגה קבלו אותו בחשדנות כי היה "נגוע" בטיטואיזם וגם שירת בצה"ל. הוא היה נגד הסגידה לסטלין בייחוד שנודע לו על רצח הסופרים היהודים ומשפט הרופאים והיה קשור מאוד למשה סנה. ב-1968 נבחר ללשכת הוועד המרכזי של המפלגה ושימש גם כדוברו של סנה.
בבחירות 1969 הוצב במקום הרביעי ברשימת המפלגה, אחרי סנה, שמואל מיקוניס ואסתר וילנסקה. המפלגה זכתה במנדט אחד, סנה היה חבר כנסת עד למותו ב-1972 ושמואל מיקוניס החליף אותו.
טייטלבאום היה פעיל בייסוד מפלגת מוקד אך בבחירות לכנסת השמינית הם זכו במנדט אחד ומאיר פעיל נכנס לכנסת. ב-1977 ניהל את הקמפיין של מפלגת של"י שזכתה בשני מנדטים בלבד. לאחר זאת פרש מפעילות פוליטית.
ב-2016 הוא פרסם אוטוביוגרפיה. הוא גר בירושלים היה נשוי כ-60 שנה לעליזה שנפטרה במאי 2017, אב לשתי בנות, שלוש נכדות ונכד.
ב-2018 השיא משואה בטקס יום הזיכרון לשואה ולגבורה ביד ושם.
לבניתאים
לבניתאים (מכונים גם דגי העצם; שם מדעי: Albuliformes) היא סדרת דגים החיים בשפכי נהרות וחופים, בתוכה משפחה יחידה לִבְנִיתִיִּים (Albulidae) הכוללת 3 סוגים ו-11 מינים.
מאפיינים
מינים אלה חיים בימים שונים כמו במים של איי בהאמה ושל חופי פלורידה, שם הם נידוגים למאכל ולספורט. הם קרוביהם הרחוקים של הטרפוניים ויכולים להגיע במקומות בהם יש מספיק מזון למשקל של 16 ק"ג. פיהם של דגי העצם קצר ופונה מעלה והם בעלי צבעים כסופים עם חלק עליון בצבע ירוק או כחול ושוליים עם פסים כהים. כמותם הם יכולים לנשום חמצן מהאוויר דרך שלפוחית מיוחדת. הם גם מסוגלים לחיות במים מליחים. יש להם סנפיר גב בולט שלעיתים יוצר "רעמה" לאורך הגוף.
בואש חוטמני מערבי
בואש חוטמני מערבי (שם מדעי: Conepatus semistriatus) הוא מין טורף ממשפחת הבואשיים החי בקצה הצפוני של אמריקה הדרומית והמרכזית וגם בחלק מאמריקה הצפונית וכן בקצה המזרחי של ברזיל. הוא חי במגוון בתי גידול הכוללים ערבות, שיחים צפופים ולעיתים גם בג'ונגלים. הבואש חי בבדידות ומתחבא ביום מתחת ענפים או סלעים ובלילה יוצא לאכול. הוא אוכל כל הניזון הן מהחי והן מהצומח.
נוטקנטיים
נוטקנטיים (שם מדעי: Notacanthiformes) הם סדרת דגים מקריני סנפיר הקרובים לצלופחים. בני סדרה זו בעלי סנפירים קטנים והם חיים רק במעמקי הים. בסדרה 2 משפחות ו-7 סוגים.
מינים אלו דומים יותר לצלופח מאשר לדגי העצם, סנפיר הזנב התנוון לגמרי. הם בעלי דגיגים שקופים החיים כפלנקטון והופכים ליצורים איטיים החיים במצולות.
הנוטקנטיים ניזונים בעיקר מחסרי חוליות מימיים שונים בתהומות של 120-4,900 מטר.
תנור אדים
תנור אדים (באנגלית: Steam Oven) הוא תנור שפעולתו מבוססת על בישול האוכל באדים חמים.
היסטוריה
השימוש בתנור אדים כשיטת בישול החל לפני כמאה שנים בסין, שם האוכל היה מבושל באדים בעזרת סלי במבוק.
דרך פעולה
בתנור אדים יש מכל מובנה המלא במים, ואדי המים הם המרכיב העיקרי שמשמש בתהליך האפייה בו. הטמפרטורה השוררת בתנור אדים היא בדרך כלל 100-38 מעלות צלזיוס. ניתן לבשל בו מגוון רחב של מאכלים, אך בהיעדר גופי חימום הוא איננו מיועד להשחמה. קיימים דגמי תנורים המשלבים בישול באדים ובישול קונבנציונלי בתנור אחד.
הקורפוס ה-54 (ורמאכט)
הקורפוס ה-54 (בגרמנית: LIV. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-1 ביוני 1941, וכמפקדו מונה אריק-אוסקר הנזן. במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-11, והשתתף בקרב קייב ובמצור על סבסטופול. לאחר נפילת סבסטופול הועברה הארמייה צפונה, לחזית לנינגרד, ולאחר מכן הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, והשתתף עמה בקרבות הקשים סביב לנינגרד. לאחר מכן לחם הקורפוס ובלם כוחות סובייטיים חזקים באזור וולחוב ושליסלבורג, וב-2 בפברואר 1944 הפך הקורפוס לפלגת הארמייה נארווה.
מבצע ברברוסה
במבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
המצור על סבסטופול
במהלך המצור על סבסטופול כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מרלין (קומיקס)
מרלין (באנגלית: Merlyn) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס החץ הירוק ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Justice League of America #94 מנובמבר 1971 ונוצרה על ידי צמד הכותבים מייק פרידריך וניל אדמס והמאייר דיק דילין.
שנים רבות לפני שאוליבר קווין, הגיבור שידוע בשם החץ הירוק, הפך לפורע חוק וקשת לוחם, הוא קיבל השראה להתחיל באימוני חץ וקשת ממרלין "הקוסם", שהיה האלטר אגו של ארתור קינג, קשת בעל כישורי צליפה אגדיים. עם עליית פופולריותו של החץ הירוק, השניים נפגשו, ומרלין איתגר אותו בתחרות צליפה פומבית וניצח אותו. לאחר מכן, הוא נעלם מעל פני השטח, וצץ שנים לאחר מכן כחבר בליגת המתנקשים. הוא והחץ הירוק התעמתו בשנית כאשר מרלין ניסה להוציא לפועל התנקשות בבאטמן. החץ הירוק הצליח להסיט את חיצו של מרלין והציל את חייו של באטמן. מרלין הודה שהחץ הירוק הפך לקשת מיומן ביותר, אך נמלט בטרם ילכד. אולם, הוא לא יכול היה לשוב כחבר ליגת המתנקשים והפך למתנקש עצמאי.
דמותו של מרלין מופיעה בסדרת הלייב אקשן "החץ", ומגלם אותו השחקן ג'ון בארומן.
קונסטנטין דרייקון
קונסטנטין דרייקון (באנגלית: Constantine Drakon) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס החץ הירוק ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Green Arrow Vol.3 #27 מאוגוסט 2003 ונוצרה על ידי הכותב ג'וד ויניק והמאייר פיל הסטר.
קונסטנטין דרייקון הוא אמן לחימה ומתנקש ממוצא יווני, שהחל להרוג אנשים עוד מגיל עשר רק משום שהיה סקרן בכל הנוגע לגבולות יכולותיו. הוא מוצא כי זהו "יעודו" בחיים ומתעסק בכך למחייתו. כאשר מפלצות החלו להטיל אימה על אתרי בנייה בתאגיד שבעיר סטאר סיטי, אותו תאגיד שכר את שירותיו של דרייקון. משימתו הייתה לחסל את המפלצות המאיימות על עסקי התאגיד ולטייח את קשריהן עמו. חקירתו של אוליבר קווין, הגיבור שידוע בזהותו של החץ הירוק, הובילה אותו לעימות חזיתי עם המתנקש האירופאי. במפגשם הראשון, דרייקון הרג בקלות יתרה חבר של קונור הוק וצלב את החץ הירוק באמצעות חיציו. הוא בחר שלא להרוג את הקשת הלוחם משום שלא שילמו לו מספיק כדי להרוג גיבורים במסכה.
את דמותו של קונסטנטין דרייקון גילם בסדרת הלייב אקשן "החץ" השחקן דארן סחלבי.
ספידי (מיה דירדן)
מִיה דירדן (באנגלית: Mia Dearden) הידועה בכינוי ספידי (Speedy) היא דמות משנה בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס החץ הירוק ביקום DC של DC קומיקס. מיה דירדן היא הדמות השנייה שנטלה את הזהות ספידי, אחרי רוי הרפר. היא הופיעה לראשונה בחוברת Green Arrow Vol.3 #2 ממאי 2001 ונוצרה על ידי הכותב קווין סמית' והמאייר פיל הסטר.
ספידי היא האלטר אגו של מיה דירדן, נערה מתבגרת שברחה מביתה לאחר שאביה התעלל בה. היא לא הייתה מסוגלת לשרוד לבדה, ולכן התאהבה בגבר שהבטיח לדאוג למחסורה תמורת עבודה בזנות. מיה היא נשאית HIV. החץ הירוק, שחזר לאחרונה מהמתים באירועי החץ הירוק: אשפת חצים, הציל את מיה מידי אחד מלקוחותיה. החץ הירוק שלח אותה לבקש עזרה מאוליבר קווין (זהותו הסודית). קווין היה עסוק בארגון מחדש של חייו כעת משחזר לחיים, ועד מהרה, דירדן גילתה את זהותו של המיליארדר והפכה לאשת סודו. הוא החל לאמן אותה בשימוש בחץ וקשת, אולם סירב להפכה לשותפתו למרות תחינותיה הרבות משום שלא רצה להעמיד אותה בפני הסכנות הכרוכות בלחימה בפשע.
החץ
בסדרת הטלוויזיה "החץ" מופיעה דמותה של ת'יאה קווין, צעירה מרדנית ואחותו של אוליבר קווין, בגילומה של השחקנית וילה הולנד. בהמשך מתגלה ששמה האמצעי הוא דירדן ושהיא למעשה בתו הביולוגית של מלקולם מרלין. כשמרלין לוקח אותה לקורטו מלטיז, הוא מאמן אותה כישורי קרב והיא מאמצת לעצמה את השם הבדוי מיה. עם חזרתה לסטארלינג סיטי היא מגלה את סודו של אחיה, מפנה עורף לאביה בשל מעשיו הנפשעים, ומתחילה באימונים עם אוליבר. בנוסף, שותפו הקודם של אוליבר רוי הרפר משאיר לה את חליפתו של ארסנל.
בואש חוטמני
בואש חוטמני (שם מדעי: Conepatus, מכונים באנגלית: בואשי אף חזיר) הוא סוג במשפחת הבואשיים של בואשים אמריקאים החיים ממקסיקו ועד לדרום ארגנטינה בערבות, מדבריות ויערות לאורך יבשות אמריקה.
לבני סוג זה אף מוארך וורוד המזכיר צורת חזיר. בנוסף יש להם פרווה עליונה לבנה דמוית רעמה וגחון ופנים שחורים ועל הכפות טפרים חדים.
מחזור משולב
מחזור משולב הוא קבוצה של מנועי חום הפועלים במקביל מאותו מקור חום, וממירים אותו לאנרגיה מכנית. היישום של מחזור משולב נפוץ בייצור חשמל ובמערכות הנעה ימיות. בייצור חשמל ע"י מערכת מחזור משולב דלק נשרף בטורבינת גז המחוברת לגנרטור בעוד גזי הפליטה של הטורבינה מנותבים למחלף חום המייצר קיטור. הקיטור משמש להנעת טורבינת קיטור המניעה בתורה גנרטור חשמלי נוסף.
שילוב של שני מחזורים משולבים או יותר מוביל ליעילות כוללת גבוהה יותר ולהפחתת עלויות דלק. צורה נפוצה של שימוש במחזור משולב בתחנות כוח נייחות היא בטורבינת גז. מתקן זה נקרא "טורבינת גז במחזור משולב", והוא יכול להשיג יעילות תרמית גבוהה במיוחד של כ-54%, בניגוד לטורבינת גז בעלת מחזור אחד אשר מוגבלת ליעילות של כ-42-35%. תחנות כוח חדשות רבות באמריקה ובאירופה הן במחזור משולב, חלקן בעלות יותר משני מחזורים משולבים.
קישורים חיצוניים
תחנות-כוח טורבינות גז, באתר חברת החשמל
תורה אחרי צבא
עמותת "תורה אחרי צבא" פועלת לעורר ולחזק שילוב תורה בחיי המעשה בקרב בוגרי הצבא.
מרכז "תורה אחרי צבא"
מרכז תורה אחרי צבא הוא בית מדרש המיועד לבוגרי צבא הרוצים לשלב תורה עם עיסוקיהם האחרים, כגון: עבודה, לימודים גבוהים או הכנה ללימודים אקדמאים. תוכניות הלימודים גמישות ומותאמות לבוגרי הצבא. ישנן תוכניות מלאות הכוללות לינה וכלכלה, תוכניות חלקיות, וישנן מרכזים שבהם מתקיימים מספר שיעורים בשבוע. במרכזים לומדים בוגרי מכינות, בוגרי ישיבות הסדר, בוגרי צבא ללא רקע תורני וגם מבוגרים יותר שסיימו צבא זה מכבר.
הצורך ב"תורה אחרי צבא"
על פי הנתונים כ-44% מהנוער הדתי הולך למסגרות תורניות לפני ובמהלך הצבא. אך לאחר הצבא רק כ־10% מהם מקושרים לבית מדרש בדרך זו או אחרת.
המטרה של התנועה היא לעניין את בוגרי הצבא, להיות קשורים לבית המדרש לפחות לזמן מסוים, בתקווה שמתוך כך ימשיכו לשים את לימוד התורה במרכז החיים, בהמשך דרכם. חשוב שלבחור הדתי שלאחר הצבא תהיה האפשרות לשלב את לימוד התורה במסלול שהוא בוחר ללכת בו בעולם המעשה. זוהי תקופה קריטית בחיים, בה הבחורים מחפשים כיוונים בחיים: לימודים, עבודה, הקמת משפחה, והם צריכים עזרה והכוונה. במרכזי "תורה אחרי צבא" הבחורים מקושרים לבית מדרש ולרב, שיכולים להוות כתובת להכוונה וייעוץ.
היסטוריה
שורשי פעילות העמותה בתוכנית לבוגרי צבא שהתחילה בשנת ה'תשס"ב בישיבת עטרת ירושלים ביוזמת הרב יוסי חייקין, ובה שולבה עבודת אבטחה וליוויים עם לימודי גמרא ואמונה בישיבה. השיעורים הועברו על ידי הרב אילן צפורי. בה'תשס"ד ביקש הרב שלמה אבינר, ראש ישיבת "עטרת ירושלים" מהרב צפורי להקים ישיבה ביישוב סנסנה שבדרום הר חברון. הרב צפורי הקים את ישיבת "סנה-סיני" - הראשונה שבה למדו בוגרי צבא בלבד. לאחר שנה עבר בית המדרש לישיבת עטרת נחמיה של הרב מיכה הלוי בתל אביב. בה'תשס"ה נוסדה עמותת "תורה אחרי צבא".
תוכנית הלימודים במרכזים
תוכנית הלימודים בנויה על העיקרון שצריך לשמור על איכות הלימוד הישיבתי ולהתאים אותו לבחורים שאינם יושבים כל היום ומתעסקים בהכנת סוגיות. מדובר בתוכנית לימודים שמתאימה לאופי ולצרכים של בחורים שרוצים לשמור על איכות הלימוד, מבלי שיש להם את האפשרות להשקיע זמן רב לזה. לכן נוצרה שיטת לימוד חדשה הפועלת על פי עקרון של דפי הנחיה ולימוד דינמי בחבורה. לומדים בעיון מעמיק גמרא, הלכה, אמונה, תנ"ך. הלימוד באווירה נוחה, נעימה ובוגרת - לימוד "לשמה".
חוברות "בהמשך הדרך"
קיימת גם סדרת חוברות במתכונת מיוחדת – המותאמת למסלול של שביל ישראל. על כל מקטע שבשביל ישראל יש תיאור מקום, ודילמה מוסרית ערכית של בוגרי הצבא, מותאמת למקום על השביל. למשל: "לחפש את היעוד שלי בעולם מול לזרום עם החיים", "לחיות עם השונה מול לחפש את הדומה", "לדאוג לאחרים מול לדאוג לעצמי", "לצאת מהמשבר מול לשקוע בו", "תעוזה מול זהירות" וכו'.
ימי ישיבה לחיילים
פעם בחודש מתקיים יום ישיבה לחיילים בשיתוף הרבנות הצבאית וישיבת "עטרת נחמיה" בתל אביב. החיילים לומדים במגוון שיעורים – בהלכה ובאמונה, מכינים סוגיות בחברותות, לומדים גמרא בעיון. ימי הישיבה נותנים חיזוק לחיילים החוזרים לפעילות הצבאית שלהם בכוחות מחודשים.
מלגות לחתנים
הקרן לזוגות צעירים של תורה אחרי צבא מחלקת מלגות לזוגות בתחילת נישואיהם, המשלבים תורה בחיי המעשה במרכזי "תורה אחרי צבא".
לימוד עיון גמרא מודרך - "החבורה"
לימוד גמרא בעיון מהבית עם דפי ההנחיה של תורה אחרי צבא.
הוצאת ספרים
"תורה אחרי צבא" מייצרת חומרי לימוד תורניים, על בסיס השיעורים הניתנים במרכזים, על מנת שהציבור הכללי יוכל ליהנות משיטת הלימוד העיוני והנגיש. הספרים שיצאו לאור:
זירת חיזור
באתולוגיה, זִירַת חִזּוּר או לֶק (שם מקוצר באנגלית: Lek; שם מלא: Lek mating - הזדווגות לק) נועד לציין התנהגות ייחודית לזכרים של מיני בעלי חיים מסוימים אשר מתקבצים באזורים קבועים לצורך חיזור - בדרך כלל לפני או במהלך עונת הרבייה, וזאת על מנת שהנקבה תתרשם מהם ותבחר להזדווג עימם. התנהגות זאת מפורסמת במיוחד בקרב עופות מסדרת התרנגולאים ומהמשפחות עדניים וחובתיים, אך היא מצויה גם אצל עשרות משפחות מסדרת העופות וכן בקרב מיני חרקים, דו-חיים, יונקים ואפילו דגים.
אטימולוגיה
בשפה האנגלית העתיקה, המונח "לק" (lock) התייחס לטקס נישואין, ונִשאל מהשפה השוודית שבה המונח נועד לציין פעילות מהנה, ספורט או משחק של מספר משתתפים. באנגלית המודרנית, משתמשים במילה לֶק המאויתת כ-Lek לצורך תיאור התנהגות מסוימת של חיזור. השם המלא של המונח הוא Lek mating (הזדווגות לק) או Lek breeding (רביית לק). בעל חיים המפגין את התנהגות זאת נקרא מין לקינג (Lekking). על פי מונחי האקדמיה ללשון העברית במילון ביולוגיה כללית, המילה העברית ללק היא "זִירַת חִזּוּר".
התרחשות
במקור, השימוש במונח "לק" נעשה עבור התנהגותו של השכווי השחור (המכונה "Orrlek") והשכווי הענק (המכונה "Tjäderlek") שמפורסמים במיוחד בהתנהגות זאת, ומלבדם זירת חיזור מזוהה בעיקר אצל קרוביהם בני סדרת התרנגולאים: שכווי הלענה, שכווי הערבה, שכווי חד הזנב, טווס, תרנגול הודו, פניניתיים, חוגלות, פסיונים או אצל החובה הגדולה והחוברה האפריקנית. לבד מהעופות הללו, התופעה מצויה בקרב עופות רבים כמו הלוחם, פלמינגו, ברווז המושק, הואצין, קרדינל צפוני, קורול, הרמיט ירוק, אצל מרבית או אחדים מבני הסדרות יסעוראים, עגוראים או ציפורי שיר, ואצל בני המשפחות הבאות:מנקיניים, עדניים, קוטינגיים, חופמיים, רליתיים, טוראקיים, פינגווינים, ברווזיים, טינמיים, קוליוסאים, יענאים (כדוגמת קיווי, יען, ננדו וקזואר), טבלניים, טרוגוניים, ינשופיים, דגרתיליים, מגלנים והקאקאפו. כמו כן, היא התרחשה ככל הנראה אצל העופות הנכחדים: דודו, סוליטר רודריג ורלית אדומה.
בקרב היונקים, זירת החיזור מזוהה בעיקר עם אנטילופות כדוגמת קובוס שחור-רגל, קובוס המשקפיים, קובוס המים, דאמאליסק הסהר והאנטילופה ההודית, אך גם אצל מיני עטלפים גדולים, אריות ים, תחש המשכן, כלב ים כובעי ולווייתני מזיפות. זירת חיזור נמצאת גם אצל האיגואנה הימית, צפרדע שור אמריקנית, צפרדע שור אפריקנית, סרטן כנר ומספר מיני דגים מקבוצת כליל-גרמיים (בקלה אטלנטית, נאווית מדברית, והדג הקרוי אסטאטוטילאפיה בורטוני -  Astatotilapia burtoni). בקרב החרקים, זירת חיזור מצויה אצל זבובים, יתושים, מינים רבים של צרעות (צרעת הנייר), שפיריות או של דבורים, פרפרים כדוגמת זנב סנונית, נמלה קוצרת אדומה, ומינים של צרעת העכביש.
ישנו ויכוח האם כל התנהגות הדומה לזירת חיזור שנראית בקרב קבוצות רבות של בעלי חיים צריכה להיקרא בשם זה, במיוחד אם יש שוני בלחצים הטבעיים שגרמו לקבוצה להפגין זאת.
מאפיינים
זירת החיזור מורכבת בדרך כלל מהזירה שבה נמצאים בפיזור מספר שטחי חיזור בלעדיים של זכרים שחלקם חופפים במידה מסוימת אחד לשני. אזור הליבה של זירת החיזור מאוכלס על ידי האלפה - הזכר החזק ביותר שלו גם יש את הסיכוי המרבי להזדווג עם רוב הנקבות. סביב לשטח האלפה נמצאים בצפיפות גבוהה יחסית השטחים של זכרי הבטא כשהסמיכות שלהם לשטח האלפה מצביעה על כוחם ומעמדם בהיררכיה וגם להם יש סיכוי גדול להזדווג עם נקבות, ומסביב להם בצפיפות נמוכה יותר השטחים של זכרי הגמא, הדלתא, והלאה עד לאומגה (במקרה ויש זכרים רבים). זכרי האומגה נמצאים לרוב בשולי הזירה או אף מחוצה לה, ולהם יש את הסיכוי הנמוך ביותר לזכות להזדווג עם הנקבות. כל זכר מנסה להתקדם בדרגתו ובשטחו באמצעות קרבות עם הזכרים החופפים לו.
ישנן שתי סוגי זירות: זירה קלאסית/אמיתית וזירה מתפוצצת/מפוזרת. בזירה הקלאסית, שטחי הזכרים נמצאים בטווח ראייה, שמיעה ולרוב גם מגע של שכניהם, והם עשויים לכלול 25–30 פרטים (במיוחד אצל העופות). בזירה המפוזרת, הזכרים רחוקים מאוד זה מזה, אין ביניהם קשר ראייה אך יש ביניהם קשר שמיעה ובו הם משתמשים כדי לתקשר זה עם זה ועם הנקבות. בזירה המפוזרת, השטחים גדולים לאין ערוך מהזירה הקלאסית ומשתרעים על פני קילומטרים רבים. ההבדל העיקרי בין השניים הוא שבזירה הקלאסית צפויים לזכר עימותים תמידיים בינו לבין זכרים אחרים בניגוד לזירה המפוזרת שבו הזכרים פחות נפגשים. מאידך, בזירה המפוזרת הזכר צריך לקרוא באופן מתמיד כדי שהקולות יגיעו לאוזני הנקבה בניגוד לזירה הקלאסית שהנקבות באות מעצמן. דוגמה מפורסמת של זירה מפוזרת היא זכרי הקאקאפו אשר נוהגים להשמיע קולות "בימבום" בשטחם כדי לאתר בני זוג פוטנציאליים שכן הבימבום נשמע למרחק של לפחות קילומטר אחד, ובסיוע הרוח אף למרחק של כ-5 קילומטרים נוספים. דוגמה אחרת היא מהמין עטלף הפטיש, אשר לזכרים שלו יש ראש גדול דמוי פטיש שבו תיבת תהודה, ובאמצעותו הם צופרים בשעות הבוקר והערב לנקבות.
אצל מינים מסוימים, שטחי החיזור בתוך הזירה יציבים וקבועים מדי שנה ואינם משתנים מבחינת גודל או מיקום. זכרים לעיתים קרובות חוזרים לשטחי החיזור בגלל הנאמנות של בת זוגם מהפעם הקודמת; הוכח כי נקבות של עופות כמו השכווי והחרטומנית אינן מתרבות אלא עם אותם זכרים שהזדווגו איתן בפעם הקודמת, ובמקומות שהזכרים הללו לא הגיעו לשטחי החיזור הקבועים הנקבות לא שהו בהן כלל. יתרון אחר עבור זכרים דומיננטיים הוא שהשטח כבר מוכר להם היטב. נוסף על כך, מאחר שבזירה מיקום הפרט נקבע על פי ההיררכיה הדומיננטית, שטחו של האלפה ידוע היטב, ולכן במינים כמו עטלפים ומנקיניים הפרט הבטא שירש את מקומו של האלפה יזוהה בנקל על ידי הנקבות בעקבות מיקומו בליבו של השטח.
תועלת ועלויות
היתרון העיקרי בזירה עבור שני המינים הוא הצלחת הרבייה, כאשר הזכרים מודעים לכך שמיקום השטח שלהם ישפיע על בחירת הנקבות ועל כן הם מתאמצים להיות באזור הליבה. העלויות של הזכר מכך הן רבות שכן הוא מוכרח לשמור במרץ על שטחו ותשישותו מהקרבות עשויה לגרום לו להיות טרף קל; אצל אנטילופות ועופות רבים, מסת הגוף של הזכר יורדת באופן משמעותי במהלך עונת הרבייה כתוצאה מכך שאין הוא יכול להקדיש זמן מרובה לאכילה. עלות נוספת היא שהזכר צריך גם ליזום קרבות מעצמו כדי להפגין את כושרו מול הנקבה שמעדיפה זכרים חזקים. אצל השכוויים לדוגמה, זכרים אשר מציגים התנהגות אגרסיבית ותולשים את נוצות הזנב של זכרים אחרים מבוקשים יותר על ידי הנקבות וזכרי החרטומנית מרבים בקרבות עם יריביהם. כתוצאה מכך, זכרים חזקים שנלחמים רבות כדי להציג את הדומיננטיות שלהם או להגן על שטחם עלולים לאבד במהרה את דרגתם לאחר פציעות מרובות במהלך עשרות קרבות. אצל האנטילופה ההודית למשל, זכרים רבים מאבדים את קרניהם, סופגים פציעות והופכים לצולעים לאחר זמן לא רב בעקבות הקרבות האכזריים, ואצל מיני אנטילופות מסוימות הקרבות עשויים להסתיים במותו של אחד היריבים. בעוד שבמבט הראשון התועלת העיקרית של הנקבה מהזירה היא בחירת זכר חזק שיעביר גנים משופרים לצאציה, תועלת משמעותית נוספת מכך היא שהנקבה חוסכת אנרגיה בחיפוש אחר הזכרים ומסוגלת להעריך אותם בקלות כאשר הם מתקבצים במקום אחד, ועל כן היא עשויה להיות חשופה פחות לטורפים בשל מינימום שוטטות. אצל צפרדעת קנה משוישת (Hyperolius marmoratus מההיפרוליים), הנקבות בוחרות בשטחי חיזור הסמוכים לשטחן בלחץ הטורפים, והזכרים שמתקבצים שם מקצרים את משך החיפוש אחר בן זוג.
העדפה
מניתוח של תוצאות מ-27 מינים המפגינים התקבצות בזירת חיזור, נמצא, כי תכונות כמו גודל שטחי החיזור, קצב התצוגה של הזכר והשיעור של התוקפנות הגברית מותאמים חיובית עם שיעורי ההצלחה שלו בגישה לנקבות. התאמה חיובית נמצאה גם כאשר יש שילוב של תכונות כמו גיל מבוגר, גודל ותדירות קרבות המשפיעים על בחירת הנקבות. לפעמים הכול תלוי בנקודת מבטה של הנקבה אשר עשויה להעדיף דווקא זכר מסוים על פני זכרים אחרים. הפער בשיעור ההזדווגות בין כלל הזכרים בזירה גדול מאוד, וכ-70% עד 80% מההזדווגויות נעשות רק עם 20-10% מהזכרים הנוכחים בזירה; בשל כך, זכרים חלשים עשויים לנסות להזדווג בכוח עם נקבות, וזכרים דומיננטיים בתגובה לכך עשויים להגן על הנקבות מפניהם.
מניעים להתקבצות בזירה
ישנן מספר השערות מהן המניעים לכך שהזכרים מתקבצים במקום קבוע מדי שנה והם למעשה שזורים זה בזה.
מודל מאצ
מודל מאצ הוא המודל היחיד המתייחס לזכרים ככוח המניע העיקרי מאחורי ההתקבצות בשטחים קבועים. על פי מודל מאצ, הנקבות נמשכות אל זכרי האלפא החזקים; כתוצאה מכך, זכרי בטא שרוצים אף הם לזכות בגישה לנקבות מתקבצים סביב שטחו של זכר האלפא כדי לפתות את הנקבות להזדווג איתם בטרם הללו יגיעו לזכר האלפא. סביב זכרי הבטא מתקבצים זכרי הגמא והלאה עד שנוצרת זירת החיזור. ניסוי באמצעות בובות נעשה בקרב החובה הקטנה ובמהלכו פרשו בובות חובה בשטח הזירה כדי לראות את ההשפעה שלהם ביחס לחובות באזור. לאחר שהבובות נפרשו בשטח הביקור של זכרים ונקבות בזירת החיזור גדל.
מודל הוטספוט
מודל הוטספוט מייחס לצפיפות הנשית את הגורם המזרז להתקבצות הזכרים. על פי מודל זה, הזירה נוצרת על ידי הזכרים בשטחים שבהם יש צפיפות גבוהה יותר של נקבות וזאת כדי להגדיל את הסיכויים למגע איתן. מחקר שעקב אחר תנועתה של נקבת מנקין גילה כי הנקבה מבקרת בעיקר באזורים עם ריכוזי פירות, וכתוצאה מכך, צפיפות הזכרים באזורים אלה גדלה. המודל גם צופה כי גודל הזירה תלוי במספר הנקבות המאכלסות את האזור. כדי לבדוק האם אכן יש למספר הנקבות השפעה על גודל הזירה, בניסוי הנזכר לעיל הוסיפו לזירת החיזור בובות של נקבות, אך לא נצפתה שום השפעה על מספר הזכרים כתוצאה מכך בניגוד להשפעת בובות של זכרים על מספר הנקבות.
מודל בלאקהול
מודל בלאקהול מציע שלנקבות אין כלל העדפה לגודלו של הזכר, והן פשוט מזדווגות בכל מקום שבו שטחי הזירה עשויים להיות ממוקמים. לפי מודל זה הניידות הנשית היא כתוצאה מההטרדות הגבריות. ניסיון לבדוק את נכונותו של מודל זה מורכבת יותר, אך לא היו תוצאות בין שכיחות התוקפנות הגברית לשעות הביקור של הנקבות המפריכות זאת. ראיות התומכות במודל זה נמצאות בעיקר בקרב זירות החיזור של הפרסתנים שבהם הנקבות סובלות מהטרדה מרובה מזכרים צעירים שחודרים לזירה מתחת לעינם הפקוחה של הזכרים השולטים.