cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרי דוריה ראסל
תחילת דרכה
ראסל נולדה באלמהרסט, אילינוי, פרוור של שיקגו. שני הוריה שירתו בכוחות המזוינים של ארצות הברית: אביה היה רס"ר במארינס, ואמה אחות בחיל הים. היא גדלה כקתולית, אך עזבה את הכנסייה בגיל 15. בהמשך, היא נאבקה עם ההחלטה כמה ממסורת זו להעביר לבנה, במיוחד בהתחשב במקום הבולט של הדת בעבודותיה, ובכך שהתגיירה ליהדות מאוחר יותר בחייה.
ראסל השלימה תואר ראשון באנתרופולוגיה תרבותית באוניברסיטת אילינוי ב-Urbana-Champaign; תואר שני באנתרופולוגיה חברתית באוניברסיטת נורתאיסטרן; ואת הדוקטורט שלה באנתרופולוגיה ביולוגית באוניברסיטת מישיגן, אן ארבור.
קריירה אקדמית
המחקר של ראסל לדוקטורט התרכז בביולוגיית עצמות, ביומכניקה של הגולגולת ופלאואנתרופולוגיה. היא זכתה פעמיים בפרס טרוטר לעבודה יוצאת דופן על העצם על ידי דוקטורנט. היא לימדה אוסטאולוגיה במחלקה ללימודי תואר שני באנתרופולוגיה באוניברסיטת מישיגן ואנטומיה כללית באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב, בבית הספר לרפואת שיניים.
הפרסומים המדעיים שלה ממוקדים במחקרים נאנדרתליים.
קריירת כתיבה
הסיפורת של ראסל ידועה בשל המחקר הקפדני, הפרוזה האיכותית והכוונתה הנרטיבית. היא כותבת במגוון ז'אנרים.
סדרת הדרור
שני הרומנים הראשונים של ראסל, "הדרור" וספר ההמשך שלו, Children of God—אשר לפעמים נקראים סדרת הדרור או רצף אמיליו סנדוז—מכונים לעיתים ספרות ספקולטיבית, וממוקדים בהשלכות הדתיות והפסיכולוגיות של מגע ראשון עם חייזרים. שניהם חוקרים את הבעיה של הרוע, ואיך ניתן ליישב אלוהות נדיבה, כל-יודעת, כל-יכולה עם חיים מלאים סבל בלתי מוצדק.
"הדרור" זכה בפרס ארתור סי קלארק, פרס איגוד המדע הבדיוני הבריטי, ופרס טיפטרי לספר מדע בדיוני, ובזכותו הוענק לראסל פרס ג'ון ו. קמפבל לסופר החדש הטוב ביותר ב-1998. התרגום לגרמנית, Sperling, זכה בפרס קורד-לאסוויץ לרומן הזר הטוב ביותר. Children of God זכה בפרס הקהל של איגוד הספריות האמריקאי. ביחד, שני הספרים זכו בפרס היכל התהילה של ספקטרום, וזיכו את ראסל בפרס הספרות של מועצת האמנויות של קליבלנד.
באנציקלופדיה למדע בדיוני, כתב על ראסל העורך הראשי ג'ון קלוט שהיא "סופרת שעשתה לעצמה שם עבור הטיפול המעודן שלה בקוגניטיביות האנושית ולנרטיבים חזקים במהלך הקריירה הקצרה שלה במדע בדיוני...  בשל איכות הכתיבה, והרצינות של החקר לתוך נושאים שונים, חלק מהמבקרים טענו, כי 'הדרור' על כן כלל לא יכול להיקרא מדע בדיוני. ראסל עצמה לא עודדה את הטענה."
ספרים אחרים
שאר הספרים של ראסל סווגו כרומנים היסטוריים, על אף שהיא שואבת ממגוון רחב של ז'אנרים בעבודתה.
חוט של חסד (Thread of Grace) (רנדום האוס, 2005) הוא מותחן המתרחש במלחמת העולם השנייה, בצפון איטליה, אשר כולל גם את תנועת ההתנגדות האיטלקית וכן את מצוקתם של הפליטים היהודים שברחו מרדיפות הנאצים. חלק גדול מן הסיפור מבוסס על עדויות של ניצולים מאותה תקופה, כאשר איטלקים רבים הרשו ליהודים לחפש מקלט בטוח בשטח אדמותיהם החקלאיות, בערים ובנמלים.
החולמים לאור היום (Dreamers of the Day) (רנדום האוס, 2008), הוא רומן היסטורי המתרחש בלב המערב התיכון בארצות הברית ובמזרח התיכון בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה ואסון השפעת הספרדית. הוא מתמקד בוועידת השלום בקהיר בשנת 1921, כאשר וינסטון צ'רצ'יל, ט. א. לורנס, גרטרוד בל, וקבוצת אנשי נפט בריטים המציאו את המזרח התיכון המודרני, ובכך גרמו למאה שנות מלחמה.
Doc (רנדום האוס 2011) הוא תעלומת רצח, כמו גם דיוקן מציאותי ומלא חמלה של "המהמר היורה" הידוע דוק הולידיי. הסיפור מתרחש בדודג' סיטי, שבקנזס, במהלך 1878, השנה האחרונה שבה ד"ר ג'ון הנרי הולידיי עדיין היה מספיק בריא, על אף השחפת שחלה בה, כדי לעסוק ברפואת שיניים, מקצוע בו הוא הצטיין. העלילה סובבת את מותו המסתורי של ילד חצי שחור וחצי אינדיאני אשר משאיר אחריו חלל מוזר בחיי העיר. "דוק" היה הבחירה הראשונה של השנה של איגוד הספריות האמריקאי בסוגת הספרות ההיסטורית, וספר נבחר של ספריית המדינה של קנזס.
Epitaph (אקו/הארפר קולינס, 2015) מתחיל במקום בו מסתיים "דוק", ועוקב אחר הולידיי וחברו ואייט ארפ לעיירת טומבסטון שבאריזונה, ואחר השורשים הפוליטיים-חברתיים של קרב הירי הידוע לשמצה ב"או קיי קוראל", ושל המיתוס שגדל סביבו. בנוסף למחקר המעמיק של ההיסטוריה של המעורבים, ראסל בת ה-60 גם רכבה על סוס 58 מייל דרך ההרים סביב טומבסטון, ושחזרה את מסלולם של הולידיי וארפ. אלן בארה, ביוגרף של ארפ, קרא ל"Epitaph" הרומן הטוב ביותר שאי פעם נכתב על הנושא, והספר הוכר על ידי מגזין True West בתור ההמערבון ההיסטורי הטוב ביותר של 2015. קרן הספריות של אוהיו העניקה לרומן את פרס הסיפורת הטובה ביותר לשנת 2016, והוא גם זכה בפרס הקוראים של אותו הארגון.
ראסל היא מרצה ונואמת פעילה, המופיעה באוניברסיטאות וספריות ברחבי ארצות הברית.
חיים אישיים
ראסל מתגוררת בלינדהרסט, אוהיו, פרוור של קליבלנד. היא ובעלה דון נשואים מאז 1970; יש להם בן אחד.
פרסים
מועמדויות
תוף מרים
תוף מרים או טמבורין הוא כלי נגינה ממשפחת כלי ההקשה, המורכב ממסגרת עץ או פלסטיק בה משולבים זוגות של מצילות, ועליה נמתחת יריעה. לתוף מרים ישנם מעל חמישים שמות וגרסאות בתרבויות השונות ברחבי העולם. הגרסאות השונות נבדלות זו מזו בגודל המסגרת וכן גרסאות מסוימות של התוף חסרות את המצילות. גרסאות מודרניות של התוף חסרות לעיתים את היריעה.
התוף מוחזק בדרך כלל בידיו של המתופף. הניגון נעשה על ידי הכאה על היריעה באזורים שונים ובאופנים שונים, וכן על ידי צלצול במצילות בעזרת האצבעות או על ידי נענוע התוף כולו.
היסטוריה
תוף מרים הוא התוף העתיק והבסיסי בעולם. בגרסתו המקורית הורכב התוף ממסגרת עגולה עשויה עץ שעליה הודבקה יריעת עור של בעל חיים כגון עז, כבש ואף דג. הגרסה המוקדמת ביותר של תוף מרים המוכרת לנו, בת 3,500 שנה, נמצאה בעיראק. נמצא גם פסל ברונזה בן 5,000 שנה, המתאר דמות המנגנת בתוף זהה.
בתנ"ך
מקור השם "תוף מרים" בעברית הוא מתיאור שירת הים בה נאמר:
במזרח הקרוב הקדום
הייצור והשימוש בתוף במזרח הקרוב הקדום החל כנראה במסופוטמיה באלף ה-3 לפנה"ס. משם עבר התוף לשאר ארצות המזרח הקרוב. מקור המילה תוף כנראה במילה השומרית - dup/tup משם עברה המילה לשפות שמיות אחרות. באוגרית - tp, אשורית - tuppu, ארמית - tuppa, ערבית duff. השם עבר ממשפחת השפות השמיות ליוונית עתיקה - ty(m)panon והרומאים קראו לכלי בלטינית tympanum.
סוגי תוף מרים
גרסאות שונות של התוף מוצגות בגלריה הבאה:
אדוארד ליווינגסטון
אדוארד ליווינגסטון (באנגלית: Edward Livingston; 28 במאי 1764 – 23 במאי 1836), מדינאי אמריקני שכיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית. קודם למינויו הוא שימש ראש עיריית ניו יורק, סנאטור וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם לואיזיאנה ומדינת ניו יורק.
חייו
ליווינגסטון נולד בקלרמונט, ניו יורק למשפחת פעילים פוליטיים. אביו כיהן כשופט והיה חבר ועדת המאה שעמדה בראש העיר ניו יורק. בסיום לימודיו באוניברסיטת פרינסטון, בשנת 1781, הוסמך ליווינגסטון לעריכת דין. במקביל לעיסוקיו המקצועיים הוא פעל במסגרת המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, מטעמה הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית (1795–1801). בתקופת כהונתו הוא נמנה בין המתנגדים הבולטים לאמנת ג'יי והעלה את הצעתו לחייב את נשיא ארצות הברית ג'ורג' וושינגטון לדווח בפני הקונגרס האמריקני על המשא ומתן המתנהל עם אנגליה.
בשנת 1801 מונה ליווינגסטון לתובע המחוזי של ניו יורק ובאותה שנה נבחר גם לכהן כראש העירייה. הוא החזיק בתפקידיו אלו עד 1803, עת הוא התפטר לאחר מגפת קדחת צהובה שפקדה את העיר ולאחר הבראתו שלו הוא לקח אחריות על ניהול כושל של כספי ציבור על ידי פקיד שהיה מצוי תחת אחריותו. ליווינגסטון נישל עצמו מנכסיו ובשנת 1804 עבר להתגורר בלואיזיאנה והחל לעסוק בעריכת דין בניו אורלינס. בשנת 1826 צלחו מאמציו להחזרת החובות שצבר בניו יורק.
בלואיזיאנה מונה ליווינגסטון על ידי בית הנבחרים לפתח את הנהלים השיפוטיים הנדרשים להחדרת המסורת השיפוטית הנהוגה באנגליה. פעילותו זו נמשכה בהדרגה בין השנים 1805–1825. בשנות כהונתו של תומאס ג'פרסון כנשיא ארצות הברית היה ליווינגסטון מצוי עמו בתביעות הדדיות על רקע מחלוקות פוליטיות ובתקופת מלחמת 1812 הוא התקרב לגנרל אנדרו ג'קסון ושימש יועצו המשפטי.
בשנת 1820 נבחר ליווינגסטון לבית הנבחרים של לואיזיאנה. בשנה הראשונה בתפקיד הוא מונה על ידי חברי הבית לעמוד בראש חקיקת חוק עונשין חדש. עבודתו הושלמה רשמית בשנת 1833, אך החוק לא אומץ על ידי לואיזיאנה, על אף שהנוסח אומץ ויושם במדינות גרמניה, צרפת ואנגליה, כמו גם על ידי ממשלת הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה.
ליווינגסטון היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1823–1829, חבר הסנאט של ארצות הברית בשנים 1829 - 1831 ולאחר מכן מונה למזכיר המדינה בממשלתו של אנדרו ג'קסון (1831 - 1833). בשנים 1833 - 1835 הוא כיהן כשגריר ארצות הברית בצרפת. זמן קצר לאחר שובו לארצות הברית הוא נפטר בניו יורק.
אהבה קולומביאנית
אהבה קולומביאנית הוא סרט קומדיה ישראלי, בבימויו של שי כנות, על פי תסריט של רשף ורגב לוי, אשר יצא לאקרנים בשנת 2004, עם אסי כהן, מילי אביטל, נירו לוי, עינת ויצמן, שמיל בן ארי ואיתי ברנע בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על שלושה חברים המסובכים בבעיות רומנטיות עם בנות זוגם. אחד מהם מסובך גם בבעיות עם משפחתו. הסיבוכים מתרחשים בסרט בצורה קומית עד שלבסוף העניינים נפתרים ונולדים צאצאים.
העלילה מסופרת בקולו של אחד מהם - זידאן (איתי ברנע).
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אופיר בטקס פרסי אופיר לשנת 2004:
עומר ויעל
הסרט מתחיל בטקס החתונה של עומר (ניר לוי) ויעל (עינת ויצמן) אותם מחתן הרב אלמקייס (מריאנו אידלמן) בהשפעת עישון ג'וינט. בתום הטקס נפצע עומר בכף רגלו משבירת הכוס ומובהל לבית חולים.
יחסיהם מתערערים לאור דרישתה של יעל להביא תינוק לעולם. הם רבים כל הזמן ולבסוף מחליט עומר להתגרש ושוכר חדר אצל שירלי (יעל אפלבאום). לפני שהוא מספר ליעל על החלטתו היא מפתיעה אותו ברצונה להתגרש ולהמשיך ביחסים עם ספק הסמים שלה סמיר (אשרף ברהום) אותו הכירה בסיני.
עומר מתחבר לבסוף עם מורן (מרינה שויף) חברתו לשעבר של זידאן.
אורי וטלי
העלילה עוקבת אחר אורי כהן (אסי כהן) וטלי שלו (מילי אביטל), זוג אשר מנהל מערכת יחסים ארוכת שנים. כאשר טלי מגלה מה התרחש במסיבת רווקים בה נכח אורי, היא נכנסת לסערת רגשות וזורקת אותו מביתם המשותף. אורי, אשר מאוהב בטלי ואינו רוצה לוותר על הזוגיות של השניים, מחליט, במטרה להחזיר אותה אליו, להציע לה נישואים.
אמה של טלי היא נחמה (פירה קנטר), אביה החורג הוא אליהו (שמואל אדלמן) ואחיה הוא עידן (מיכאל הנגבי). הם מקבלים בשמחה את הידיעה על הנישואים. הוריו של אסי הם פיני (שמיל בן ארי) ואתי (עירית שילה). אחותו אורנית (לירית בלבן) היא חוזרת בתשובה שהקימה בחדרה פירמידה מקלפים עם דמותו של הרב עובדיה יוסף וטלי בטעות החריבה אותה. פיני הוא דמות פטריארכלית ואשתו כנועה. טלי ומשפחתה לא מוצאים חן בעיניו, ובעיקר מפני שלא עמדו אתו בכניסה ללחוץ את ידי המוזמנים. הדי ג'יי (קוטג') מסרב לבקשתו להחליף את המוזיקה אותה בחרו אורי וטלי.
פיני דורש מאורי להתגרש אלא אם יסכימו לטקס נישואים חוזר ובו תתנצל טלי על יחסה אל פיני ומשפחתו. טלי מסרבת אך לבסוף מתרצה. היא מתנצלת בפומבי אך לאחר מכן רואה שאורי עדיין קשור למשפחתו, היא עוזבת את המקום לנתב"ג עם כרטיס לפריז לשם היו שניהם אמורים לטוס. אורי מגיע לשם ובנוכחות הסדרן (יובל סמו) הם מתפייסים.
זידאן (ערן) והקולומביאנית
זידאן נמצא בכת בראשות הגורו גמש (מנשה נוי), שמו הקודם היה ערן. גמש מייעץ לו להתחבר לאהבה אמיתית כדי שירגיש שקט נפשי וזידאן מחליט שזו פרנקסקה (אלינור בן חיים) אותה הכיר בשעתו בקולומביה.
הוא טס לקולומביה ומשכנע את פרנקסקה להגיע לישראל. היא מגיעה בהשגחת דודתה חמורת הסבר (אנאבלה יעקב). כשהדודה תופסת אותם מקיימים יחסים בשירותים בחתונה של אורי וטלי היא תופסת את פרנקסקה, מאיימת עליו ושתיהן מסתלקות במהירות מישראל תוך קללות נמרצות.
הוא מזמין לדירתו זונה (אסנת חכים) ומתברר לו שזאת נגה שלמדה אתו ביסודי. הוא לוקה בליבו ומאושפז ומטפלת בו האחות מורן (מרינה שויף) שהופכת לחברתו. הוא מותקף על ידי הסרסור של נגה ונפצע קשה אך ניצל ומתחבר שוב עם נגה. מורן מתחברת עם עומר הפנוי.
סיום
לבסוף רואים את כל המשתתפים מבלים בחוף תל אביב עם צאצאיהם.
דלתא (סדרת טילים)
דלתא (באנגלית: Delta) היא סדרת טילי שיגור אמריקאים אשר החלה את דרכה בשנת 1960 כפיתוח של סדרת טילי ה'תור' בטיל 'תור-דלתא'. יותר מ-300 טילי דלתא שוגרו עד היום ואחוז ההצלחה עומד על 95 אחוז. כיום פעילים שני דגמים של טילי דלתא: דלתא 2 ודלתא 4.
רקטות דלתא מיוצרות ומשוגרות על ידי חברת United Launch Alliance (ULA).
מקור השם
הטיל הוא הדגם הרביעי שיצא מסדרת טילי השיגור תור. לכן מכונה 'דלתא' - כאות הרביעית באלפבית היווני.
הקונגרס הבין-לאומי לפילוסופיה
הקונגרס הבין-לאומי לפילוסופיה (אנגלית: World Congress of Philosophy) מתקיים אחת לחמש שנים ומאורגן על ידי הפדרציה הבין-לאומית של אגודות הפילוסופיה. הקונגרס הראשון התקיים בפריז בשנת 1900 כחלק מהתערוכה הבין-לאומית שהתקיימה בעיר, והשתתפו בה בין השאר: אנרי פואנקרה, ברטרנד ראסל ואנרי ברגסון.
הכינוס הבא, הוא הכינוס העשרים וחמישה, חזוי להתקיים ביולי 2023, במלבורן אשר באוסטרליה.
ג'ון פורסיית' (פוליטיקאי)
ג'ון פורסיית' (באנגלית: John Forsyth; 22 באוקטובר 1780 – 21 באוקטובר 1841) היה מדינאי אמריקאי שכיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית. קודם למינויו שימש מושל ג'ורג'יה ונציגה כסנאטור וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה
ג'ון פורסיית' נולד בפרדריקסבורג, וירג'יניה. בשנת 1799 סיים את לימודי המשפטים בקולג' ניו ג'רזי.
הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית (בשנים 1813–1818 ובשנית בין 1823–1827) וכסנאטור (בשנים 1818–1819 ובשנית בין 1829–1834). בשנים 1819–1823 היה שגריר ארצות הברית בספרד, ובשנים 1827–1829 כיהן כמושל מדינת ג'ורג'יה.
בשנת 1834 מונה פורסיית' למזכיר המדינה של ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד 1841. פורסיית' תמך בעבדות והיה בעצמו בעל עבדים. במהלך כהונתו התרחשה פרשת לה אמיסטאד, שבה נתפסה בידי ארצות הברית ספינת סחר עבדים ספרדית כשעל סיפונה עבדים אפריקנים שמרדו, וספרד תבעה מארצות הברית להסגירם. פורסיית' תמך בקבלת העמדה הספרדית, אך בית המשפט העליון פסק נגדה והורה לשחרר את האפריקנים.
ארנון אברון
ארנון אברון (נולד ב-1952 בתל אביב) הוא מתמטיקאי ישראלי ופרופסור אמריטוס בחוג למדעי המחשב בבית הספר למדעי המתמטיקה באוניברסיטת תל אביב. תחומי מחקרו הם לוגיקה מתמטית ושימושיה במדעי המחשב ובבינה מלאכותית.
ביוגרפיה
אברון סיים את לימודי תואר ראשון במתמטיקה בהצטיינות יתרה באוניברסיטת תל אביב (1973) ולו תואר שני מהאוניברסיטה העברית (1975). הוא סיים דוקטורט באוניברסיטת תל אביב בשנת 1985, בהנחיית חיים גייפמן ויורם הירשפלד. נושא עבודת הדוקטורט שלו הוא: The semantics and proof theory of relevance logics and non-trivial theories containing contradictions.
אברון מלמד באוניברסיטת תל אביב משנת 1978. בשנת 1995 עלה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 1999 לפרופסור מן המניין. בשנים 1992–1993 היה פרופ' אורח באוניברסיטת סטנפורד.
בשנת 2002 חתם עם אנשי אקדמיה נוספים על עצומה המחזקת את ידיהם של סרבני מצפון המסרבים לשרת בשטחים.
בשנת 2006 הוא היה בין עורכיו של ספר שפורסם לכבוד בוריס טרכטנברוט בהוצאת שפרינגר.
Ain't Never Gonna Give You Up
Ain't Never Gonna Give You Up (בעברית: לעולם לא אוותר עליך) הוא הסינגל השלישי מתוך אלבומה השלישי של הזמרת פאולה עבדול אשר יצא ב-9 בינואר 1996 על ידי וירג'ין רקורדס. השיר נכתב על ידי בראיין אדמס, אליוט וולף, הווי טי, קווין ת'ורנותון, מארק קלדרון וסם ווטרס והופק על ידי וולף.
רקע והצלחה
השיר לא זכה להצלחה מסחרית כאשר לא הצליח להיכנס למצעד האמריקאי בשל השמעות נמוכות ברדיו ובערוצי המוזיקה. בנוסף הוא גם לא הצליח להיכנס לאף מצעד של מדינה אחרת מלבד אוסטרליה אך גם שם נכנס למקום ה-110 בלבד. השיר מכיל קולות רקע של להקת Color Me Badd. השיר היה לשיר הראשון של הזמרת שלא הצליח להיכנס למצעד האמריקאי הרשמי.
הר לאנינג (אנטארקטיקה)
הר לאנינג (באנגלית: Mount Lanning) הוא הר בצידו הדרומי של קרחון ניוקאמר, בצפון רכס סנטינל בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,820 מטרים מעל פני הים, והוא ההר הגבוה ברמת סוסטרה.
ההר נמצא 9 קילומטרים דרומית מזרחית להר וורן, והוא מתנשא מעל קרחון סאבאזיוס שמדרום מערב לו, ומעל קרחון אנצ'יאלוס שמדרום מזרח לו.
גילוי ההר
ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1957.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המיעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שם סגן דלמר ל. לאנינג (Delmar L. Lanning) ששירת בחיל האוויר של ארצות הברית, בתחנת הקוטב הדרומי בשנים 1957 - 1956.
פארק בושי
פארק בושי או הפארק מלא השיחים (באנגלית: Bushy Park) הוא הפארק המלכותי השני בגודלו בעיר לונדון. הפארק מצוי ברובע ריצ'מונד שעל התמזה שבדרום מערב העיר.
שטחו של הפארק 4.5 קמ"ר והוא מצוי צפונית לארמון המפטון קורט ולפארק המפטון קורט. בפארק ישנם אזורי דיג ואגמים המשמשים לשייט סירות, אזורי רכיבה על סוסים וכן שמורת טבע רבות בהם גדלים חיות בר כגון אייל אציל ויחמור אירופי.
היסטוריה
בשטח הפארק התגלו שרדי התיישבות מתקופת הברונזה וכן שרידים של התיישבות מימי הביניים. כאשר המלך הנרי השמיני השתלט על ארמון המפטון קורט בשנת 1529 הוא השתלט גם על השטחים המהווים כיום את הפארק. באותה עת היה מדובר בשלושה שטחים נפרדים: "שטח גידול הארנבות" (Hare Warren), "הפארק האמצעי" (Middle Park) ו"פארק השיחים" (Bushy Park). הנרי השמיני הפך את הפארקים לאזור צייד איילים מלכותי. המלך צ'ארלס הראשון בנה במקום את נהר לונגפורד - תעלה שאורכה 19 ק"מ אשר שימשה אמצעי להובלת מים לארמון. שדרה המובילה אל הארמון, הקרויה "שדרת הערמונים" תוכננה על ידי סר כריסטופר רן.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש אזור הפארק כבית חולים שדה, ובמהלך מלחמת העולם השנייה שימש אזור הפארק כמקום ריכוז כוחות, ובו הייתה מפקדתו של דווייט דייוויד אייזנהאואר שבה תכנן את הפלישה לנורמנדי.
Badmotorfinger
Badmotorfinger הוא אלבומה השלישי של להקת הגראנג' סאונדגארדן שיצא לאור באוקטובר 1991.
הפקה
המהדורה המוגבלת של האלבום כללה תקליטור נוסף בשם "Satanoscillatemymetallicsonatas" (או SOMMS), שהוא פלינדרום. השיר "Rusty Cage" חודש על ידי ג'וני קאש באלבומו זוכה פרס גראמי Unchained. הוידאו קליפ לשיר "Jesus Christ Pose", שהציג צליבה של נערה בגיל העשרה וירקות בצורת צלב, הוחרם על ידי MTV. הקליפ היווה מחאה נגד שימוש מסחרי בדמותו של ישו וב"תנוחת ישו הנוצרי" (התנוחה בה נצלב ישו). השיר עצמו נכתב למעשה כפרודיה על סולן להקת ג'יינ'ס אדיקשן, פרי פארל, שהתנהגותו מלאת החשיבות העצמית על הבמה נראתה בעיניו של כריס קורנל כיומרנית. הלהקה קיבלה איומים רבים ברצח במהלך סיבוב ההופעות הבריטי שלה מפני שאנשים רבים ראו את השיר כאנטי-נוצרי.
האלבום הגיע למקום ה-39 במצעד מכירות האלבומים של בילבורד.
Satanoscillatemymetallicsonatas
לאחר יציאת האלבום, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות ב-1992 בשם "Lollapalooza", ועל מנת לקדם את ההופעות הוציאה מהדורה מוגבלת של האלבום "Badmotorfinger" ב-28 ביוני 1992, שהתקליטור השני בו כלל את המיני-אלבום "Satan Oscillate My Metallic Sonatas" (במקור בכתיב מחובר) או SOMMS, שם האלבום הוא פלינדרום. המיני אלבום כולל שלושה קאברים, שיר אחד חדש שלא שוחרר מעולם, ובנוסף גרסה בהופעה חיה של השיר "Slaves & Bulldozers". לקאבר לשירה של בלאק סבאת' "Into the Void", המילים המקוריות הוחלפו במילות מחאה של צ'יף סיאטל (בגרסה שכונתה "Stealth"), המתאימות לסולם השיר. בטקס הגראמי לשנת 1993, היה מועמד "Into the Void" (Stealth) להופעת המטאל הטובה ביותר לשנה זו.
האלבום שוחרר פעם נוספת ב-2016 על גבי ויניל 12' בצבע סגול, לכבוד ה"Record Store Day" (יום המקביל לבלאק פריידיי ברשתות התקליטים).
היסטוריה של אסוואטיני
ההיסטוריה של אסוואטיני (לשעבר: סווזילנד) התחילה בגיבוש ישות שבטית-אתנית וגאוגרפית במהלך המאה ה-18, שהתפתחה למושבה קולוניאלית של האימפריה הבריטית בתחילת המאה ה-20, ולבסוף הייתה לממלכה אפריקנית עצמאית החל מ-1968.
נדודים והתיישבות
על פי המסורת המקומית, אבותיהם של בני עם ה המוכר כיום היגרו לפני המאה ה-16 ממרכז אפריקה לדרום מזרח היבשת, מקום בו נמצאת היום מוזמביק. לאחר סדרת עימותים עם התושבים המקומיים, התיישבו בני הסוואזי בצפון ארץ זולו באמצע המאה ה-18. עם התעצמות כוחם של בני הזולו נדחקו בני הסוואזי צפונה, ובמהלך המאה ה-19 התבססו באזור הידוע כיום כסוואזילנד.
בני הסוואזי התגבשו כעם האוחז בטריטוריה משלו תחת מנהיגותם של מנהיגים אחדים, הבולט ביניהם המלך מסוואטי (Mswati) השני, שגם העניק ללאום את שמו. תחת מנהיגותו בשנות ה-40 של המאה ה-19 הרחיב הלאום את שטח אחיזתו צפון-מזרחה, והצליח לייצב את גבול הדרומי עם ארץ זולו.
התקופה הקולוניאלית
מתיישבים לבנים החלו להתיישב בארץ הסוואזי בתקופת מלכותו של מסוואטי, לאחר שזה פנה אל השלטונות הבריטיים במושבת הכף בבקשת סיוע נגד פשיטות בני הזולו לתוך שטחי הסוואזי. בשנת 1879, נמצא זהב בסווזילנד. לאחר מותו של מסוואטי הגיעו בני הסוואזי להסכמים עם השלטונות הבריטיים במושבת הכף ועם השלטונות הבוריים ברפובליקה הדרום-אפריקאית בנוגע לשלטונם העצמי, מנהל שטחיהם וביטחונם. טרנסוואל אחזה רשמית בריבונות על שטחי הסוואזי מ-1894 ועד תבוסתה הסופית במלחמת הבורים ב-1902, אז עברה האחריות לידי הבריטים וסווזילנד הייתה לפרוטקטורט בריטי.
מתחילת המאה ה-20 משלה בסוואזילנד המלכה-העוצרת לבטסיבני (Labatsibeni), וב-1921 החליף אותה המלך (בתואר המקומי "נגווניאמה" Ngwenyama – אריה) סובהוזה (Sobhuza) השני. באותה שנה הוקם בסוואזילנד הגוף המחוקק הראשון – מועצה מייעצת של אירופאים נבחרים, הכפופה לנציב הבריטי העליון. ב-1944 קבע הנציב הבריטי שלמועצה זו אין מעמד רשמי בכל הנוגע לקבלת החלטות עבור בני עם הסוואזי, והכיר במלך המקומי כסמכות מחוקקת.
בתחילת ימי השלטון הבריטי סברו הבריטים שסוואזילנד תוכלל בסופו של דבר בתוך דרום אפריקה. לאחר עליית משטר האפרטהייד בדרום אפריקה, והתנתקותה בעקבות כך של המדינה מחבר העמים הבריטי, שינו הבריטים את תוכניותיהם לגבי סוואזילנד, ובלונדון נתקבלה החלטה להכין את הארץ לקראת עצמאות. בעקבות תוכניות אלה התעצמה, במהלך שנות ה-60, הפעילות הפוליטית בסוואזילנד והוקמו מפלגות אחדות שחרתו על דגלן עצמאות ופיתוח כלכלי. המפלגות, שהיו ברובן עירוניות, היו מנותקות למדי מן האזורים הכפריים שבהם גרה מרבית האוכלוסייה. מנהיגי הסוואזי המסורתיים, ובכללם המלך סובהוזה השני וחברי מועצתו, הקימו את "התנועה הלאומית אימבוקודבו" (Imbokodvo National Movement, או INM), תנועה פוליטית שמצעה התבסס על קרבתה לערכי מסורת הסוואזי. עם גבור הלחצים להתקדמות פוליטית, הכריז השלטון הקולוניאלי הבריטי על בחירות למועצה המחוקקת של בני הסוואזי, והן נקבעו לאמצע 1964. בבחירות התמודדה תנועת INM מול 4 מפלגות אחרות, ברובן רדיקליות יותר, וזכתה בכל 24 המושבים במועצה.
סווזילנד העצמאית
לאחר שגיבשה את בסיס כוחה הפוליטי, שילבה INM ברעיונותיה רבות מדרישותיהן של המפלגות הרדיקליות יותר, ובראש ובראשונה את הדרישה לעצמאות מיידית. ב-1966 ניאותה הממשלה הבריטית לדון בחוקה חדשה. ועדת חוקה שהוקמה הסכימה על הקמת מונרכיה חוקתית עם שלטון עצמי, לאחר בחירות לפרלמנט שנקבעו ל-1967. ב-6 בספטמבר 1968 קיבלה סווזילנד את עצמאותה על בסיס החוקה החדשה.
בבחירות הראשונות לאחר העצמאות, שנערכו במאי 1972, זכתה INM בקרוב ל-75% מקולות הבוחרים וברוב המכריע של מושבי הפרלמנט. מפלגת האופוזיציה NNLC זכתה ב-20% מן הקולות ובשלושה מושבים בפרלמנט. המלך סובהוזה, שראה לצנינים את התחזקות האופוזיציה, החליט לפתור בעיה זו באמצעות ביטול חוקת 1968, פיזור הפרלמנט הבעייתי, וריכוז כל הסמכויות החקיקתיות, הביצועיות והשיפוטיות בידיו. את צעדיו הסביר כסילוק מנהגים פוליטיים פלגניים וזרים, שאינם תואמים את רוח בני הסוואזי ואת אורח חייהם. בכך הפך ממשל סווזילנד למונרכיה אבסולוטית וסמכויות המלך הפכו להיות כמעט בלתי מוגבלות.
בינואר 1979 כונס פרלמנט חדש, שחלק מחבריו היו נבחרים וחלקם האחר מונה בידי המלך. לאחר מותו של המלך סובהוזה ב-1982 ירשה אותו המלכה-העוצרת דזליווה (Dzeliwe). ב-1984 הוביל משבר פנימי להחלפת ראש הממשלה, ובהמשך להחלפת המלכה באחרת – המלכה-העוצרת נטומבי (Ntombi). בנה הצעיר הוכרז כיורש העצר, אך הכוח האמיתי באותה עת היה בידי ה"ליגוגו" – גוף מייעץ עליון המעוגן בשורשים מסורתיים, שראה עצמו כמי שנותן עצות מחייבות למלכה השולטת. ב-1985 הפגינה המלכה את כוחה בסילוק הדמויות הבולטות של הלגוגו. ב-25 באפריל 1986 הומלך בנה, ששב מלימודים בממלכה המאוחדת, בשם מסוואטי השלישי. הוא ביטל לחלוטין את הליגוגו, ובנובמבר 1987 נבחר פרלמנט חדש ומונתה ממשלה חדשה.
בשנים 1988-1989 החל להישמע קולה של "התנועה העממית הדמוקרטית המאוחדת", תנועת מחתרת פוליטית אופוזיציונית, בביקורת הולכת וגוברת על משטרו של המלך ובדרישה לרפורמות דמוקרטיות. ביקורת זו החלה לזכות להד ציבורי, ובתגובה יזמו המלך וראש הממשלה דיון ציבורי מתמשך על העתיד החוקתי והפוליטי של המדינה. כתוצאת דיון ציבורי זה אישר המלך שורת רפורמות חוקתיות, שהתבטאו בין היתר בהצבעה ישירה ודמוקרטית יותר בבחירות הכלליות של 1993.
ב-2011 התחוללו הפגנות ומחאות נרחבות בהיקפן על רקע המצב הכלכלי הקשה והעוני הגובר במדינה.
אוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד
אוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד (בספרדית: La Universidad Complutense de Madrid; בראשי תיבות: UCM) היא אחת האוניברסיטאות הוותיקות בעולם, והעתיקה באוניברסיטאות ספרד. באוניברסיטה לומדים כ-85,000 סטודנטים ועובדים בה למעלה מ-10,000 אנשי סגל. האוניברסיטה ממוקמת בקמפוס מרכזי בקרית האוניברסיטה ברובע מונקלואה-ארבקה שבמדריד, ובקמפוס משני בשכונת סומוסגואס בעיר השכנה פוסואלו דה אלארקון. האוניברסיטה חברה ברשת אוטרכט, בארגון אירופאום, בקבוצת האוניברסיטאות קומפוסטלה (CGU), בארגון האוניברסיטאות העולמי (IAU), בברית האוניברסיטאות Una Europa וברשת האוניברסיטאות מבירות אירופה (UNICA).
תולדות האוניברסיטה
שורשי האוניברסיטה נטועים בבית ספר כללי שהוקם בשנת 1293 על ידי המלך סאנצ'ו הרביעי באלקלה דה אנארס הסמוכה למדריד. בשנת 1499 הפך בית הספר הכללי לאוניברסיטה, ביוזמתו של הקרדינל פרנסיסקו חימנס דה סיסנרוס ובתמיכתו של האפיפיור אלכסנדר השישי. האוניברסיטה נקראה קומפלוטנסיס, על שם קומפלוטום - שמה הלטיני של אלקלה דה אנארס.
האוניברסיטה שגשגה במהלך המאה ה-16, ובשנת 1509 פעלו במסגרתה חמש פקולטות: אמנות ופילוסופיה, תאולוגיה, משפט קאנוני, פילולוגיה ורפואה. הצלחת האוניברסיטה בתקופה זו נזקפת רבות לזכותו של סינסרוס, שבתור הארכיבישוף של טולדו, הצליח לתמוך בה באופן ניכר. בשנת 1517 הושלמה באוניברסיטה כתיבת פוליגוט התנ"ך הקומפולטנסיאני, מהדורה בחמישה כרכים שכללה את כל כתבי התנ"ך בעברית, יוונית, ארמית ותרגום הוולגטה ללטינית. אף על פי שמרבית עותקי הפוליגוט לא שרדו, הוא נחשב למגנום אופוס של האוניברסיטה ולאחד משיאי האקדמיה הספרדית, לצד היותו גורם מכריע בהפיכתה של האוניברסיטה לאחת המובילות בעולם.
בשנת 1836 עברה האוניברסיטה למדריד ושמה שונה ל"האוניברסיטה המרכזית". בשנת 1927 הוחלט בצו מלכותי על הקמת קמפוס חדש ברובע מונקלואה ארבקה, לימים קריית האוניברסיטה, על שטחים שהועברו מחצר המלוכה על ידי המלך אלפונסו ה-13. במהלך מלחמת האזרחים בספרד הפכה קריית האוניברסיטה לאזור קרבות, וחלק מבנייני האוניברסיטה נהרסו. בשנת 1970 שונה שם האוניברסיטה לאוניברסיטת קומפלוטנס של מדריד ונבנה קמפוס נוסף בסומוסגואס, עבור הפקולטות למדעי החברה.
בוגרים ידועים
בין בוגרי האוניברסיטה לאורך שנותיה נמנים מדינאים ובני אצולה רבים בהם מנואל אסאניה, חואן נגרין, חאבייר סולאנה, חסיד אומות העולם אנחל סאנס בריס, הנסיכה לטיסיה וכריסטינה דה בורבון אי גרסיה, אמנים ואנשי רוח רבים בהם לופה דה וגה, חוויאר מריאס, חוסה אצ'גרי, מריו ורגס יוסה, ויסנטה אליכסנדרה, לואיס בוניואל, חואן דה מריאנה, קמילו חוסה סלה, חסינטו בנאבנטה, מיגל דה אונאמונו, סברו אוצ'ואה, אלמודנה גרנדס וחוסה אורטגה אי גאסט.
פקולטות ומחלקות
פקולטות האוניברסיטה כוללות :
קמפוס הנמל
קמפוס הנמל הוא מתחם אקדמי, שהוקם במסגרת תוכנית התחדשות עירונית של אזור העיר התחתית בחיפה, בשטח שבין קריית הממשלה, היכל המשפט ונמל חיפה. במסגרת התוכנית שוקמו מבנים כאכסניה למוסדות להשכלה גבוהה וכמעונות סטודנטים.
היסטוריה
את הקמת הקמפוס יזם ראש העירייה יונה יהב בשנת 2005, במטרה למשוך אוכלוסייה צעירה ולהחיות את העיר התחתית, על ידי הפיכתה למרכז של השכלה גבוהה ומוסדות תרבות, בדומה למתחמים דומים בעולם. התוכנית כללה שיקום מבנים מתקופת המנדט הבריטי, חלק מהמבנים הנטושים הוסבו לכיתות לימוד למחלקות של אוניברסיטה ולמכללות, וחלק למעונות סטודנטים. שיפוץ ושיקום המרחב הציבורי - התשתיות ברחובות, החלפת התאורה, שיקום מדרכות, התקנת ריהוט רחוב וצמחייה. העירייה גם הפחיתה את הארנונה לייעודים של מוסדות אקדמיים. מטרה נוספת הייתה שבמתחם ייפתחו חנויות, בתי עסק ובתי קפה ושהוא ימשוך חברות סטארט-אפ.
הפרויקט הראשון שבוצע במתחם היה הסבת מבנה משרדים ישן בדרך העצמאות למעונות סטודנטים. אחריו הוכרז, ביולי 2006, על הקמת "המרכז ללימודים ימיים", פרויקט משותף לאוניברסיטת חיפה ולחיל הים. המוסד הראשון שפתח את שעריו בקמפוס היה תילתן - המכללה לעיצוב ולתקשורת חזותית, במבנה ששופץ בדרך העצמאות 65. במבנה גם הוקמה גלריה לאמנות בה מוצגות תערוכות של בוגרי המכללה.
בספטמר 2007 אישרה המועצה הארצית לתכנון ובנייה תוכנית משלימה לקמפוס הנמל - "תוכנית מתאר ארצית לפיתוח חזית ים עירונית בחיפה" (תמ"א 3/13/א). מטרת התוכנית ליצור חזית לים שתהווה מוקד לפעילויות עירוניות, תיירותיות ומסחריות בתוך חלקו המערבי של נמל חיפה. במקביל יזמה עיריית חיפה תוכנית למנהור מסילות הרכבת בחיפה כך שבין השאר מתחם "קמפוס הנמל" יוכל להתחבר עם תוכנית "חזית הים". מימוש שתי תוכניות אלו התעכב מאז עקב קשיים תקציביים ותכנוניים.
בשנת 2008 נפתח בקמפוס המרכז האקדמי כרמל, במבנה מנדטורי ששימש במקור כמחסן קירור. המבנה עבר שיפוץ ועיצוב מחדש בתכנון משרדי האדריכלים קנפו־כלימור. חזית המבנה כוסתה בלוחות זכוכית צבעוניים עליהם הודפסו דיוקנות. המרכז האקדמי כרמל נסגר ב-2017 עקב רמה אקדמית ירודה ושיעור הצלחה נמוך.
בשנת 2011 כבר פעלו בבנייני הקמפוס ארבעה מוסדות להשכלה גבוהה, בהם מחלקות של אוניברסיטת חיפה והטכניון, עם כ-5,000 סטודנטים. באותה שנה גם שופץ בניין המשרדים "שער הנמל", שנמכר תמורת כ-58 מיליון שקל ב-2017, ומותג מחדש בשם "Portown".
קמפוס האוניברסיטה הפתוחה
ביולי 2019 חנכה האוניברסיטה הפתוחה, את קמפוס חיפה בנמל. את התכנון האדריכלי של המתחם עיצבו י.י. גרנות אדריכלים. קמפוס האוניברסיטה הפתוחה נמצא במבנה לשימור עליו נבנו 4 קומות נוספות. הקמפוס מתפרש על פני 6 קומות, ובו כיתות לימוד מאובזרות באמצעי למידה מתקדמים ומחשבים, קומת משרדים, מרחבי למידה וספריה הנמצאת על גג הבניין ומשקיפה לנמל והים. כמו כן, הקמפוס מונגש לבעלי מוגבלויות.
בקמפוס חיפה בנמל נלמדות תוכניות לימוד ללימודי תואר ראשון ותואר שני, ממגוון הקורסים ותוכניות הלימודים של האוניברסיטה הפתוחה. בנוסף מתקיימים בקמפוס לימודי חוץ הפתוחים לקהל הרחב, כגון: בית ספר למנהלים תפנית, בית ספר אסכולות, בית ספר דיפלומה לעיצוב פנים, בית ספר דיאלוג ללימוד שפות, ופעילויות תרבות והעשרה.
קמפוס העיר של אוניברסיטת חיפה
לאחר שאוניברסיטת חיפה פעלה במתחם במשך מספר שנים באופן מצומצם, היא הכריזה בשנת 2017 על תוכנית להעביר אליו פעילות משמעותית. תחילה דובר על העברת הפקולטה למשפטים, אחר כך הוחלט להעביר את בית הספר למדעי הנתונים למבנה ברחוב שער פלמר 4. ואת החוג למדעי המחשב למבנה ששימש קודם את המרכז האקדמי כרמל. החל מאוקטובר 2022 עברו לקמפוס כל פעילות החוג למדעי המחשב והחוג למערכות מידע, כולל מעבדות המחקר ומשרדי הסגלים האקדמי והמנהלי ותוכניות הלימודים לכל התארים.
ניר ישראל
נִיר יִשְׂרָאֵל הוא מושב במישור החוף הדרומי, ליד העיר אשקלון, המשתייך למועצה אזורית חוף אשקלון. היישוב הוקם בשנת 1949 על ידי עולים מהונגריה וצ'כוסלובקיה.
היישוב קרוי על שם ישראל טייבר, שתרם כסף רב לקק"ל.
היסטוריה
בבית העולים בבנימינה הקימה קבוצת עולים את "ארגון עולי צ'כוסלובקיה להתיישבות חקלאית". לארגון הצטרפו 30 משפחות, ששאפו להקים יישוב חדש בעל אופי חקלאי. הארגון פנה לשם כך למוסדות המיישבים ואלה הציעו לקבוצה להצטרף כהרחבה ליישוב קיים. הקבוצה דחתה את ההצעה, אולם הוכרה כארגון להתיישבות והוצעה לה האפשרות לגבש את גרעין ההתיישבות במחנות פנויים ליד נס ציונה ורעננה. לפיכך, התרכזו העולים בשני מחנות אלו והחלו להתגבש כקיבוץ לצורך עלייה לקרקע והחלו גם לעבוד בפרדסים הסמוכים לשני המחנות. לאחר כחצי שנה הוצע לארגון שטח שנקרא אז "ג'וליס ה'" (על שם הכפר הערבי הנטוש ג'וליס ממזרח) ושכן בסמוך לעיירה מג'דל ולקיבוץ ניצנים. לאחר ביקור נציגי הקבוצה בשטח, הוחלט לקבל את ההצעה. ב-23 בנובמבר 1949 הגיעו הגברים לשטח והקימו מעגל של אוהלים למגורים. במרכז המעגל הוקמו צריפים ששימשו כמחסן מזון, מחסן נשק, מטבח ומזכירות. החברים הקימו גם אורווה מחומרים שמצאו בשטח לפרדות שנמסרו להם מאוחר יותר. תוך זמן קצר החלו הגברים בהקמת בתי הקבע - כל אחד השתרע על שטח של 24 מ"ר וכלל חדר ומטבחון. השירותים והמים מוקמו בחצר והיו משותפים. בסופי השבוע נסעו הגברים למשפחותיהם והותירו בשטח כמה מהם כשומרים. ב-1 במאי 1950, בעקבות סיום בניית בתי הקבע, הצטרפו הנשים והילדים ממחנות הגיבוש לגברים ואכלסו את בתי הקבע במושב. ועדת השמות הציעה למושב את השם "גאליה", שנדחה בידי החברים. אלה העדיפו לקרוא את היישוב על שם אישיות, שעזרה בבניין הארץ ולכן הוחלט לציין את זכרו של ישראל טייבר, שהיה תעשיין בולט ביישוב.
אפיתל
אפיתל (Epithelium, מיוונית: "אֶפִּי־" – על, "תֶלֶה" – פטמה) הוא רקמה המצפה משטחים חיצוניים של איברים בגוף ונמצאת בגבול בין הסביבה החיצונית לסביבה הפנימית. סוג רקמה זה הוא אחד מארבעת הסוגים הבסיסיים של רקמות הגוף, יחד עם רקמת שריר, רקמת חיבור ורקמת עצב. האפיתל מורכב מתאים הערוכים בצפיפות בשכבה אחת או יותר. דוגמה לאפיתל היא שכבת העור החיצונית (אפידרמיס). תאי אפיתל הם מהשכיחים שבתאי גופם של בעלי חיים.
אפיתל הוא הרקמה המצפה את כל המשטחים החיצוניים של הגוף, בשכבה אחת או יותר, ומרפדת מבנים חלולים, כגון מערכת הנשימה. התאים ברקמה צפופים ויוצרים משטחים עם מעט מטריצה חוץ-תאית ביניהם. לרקמה זו אין כלי דם, והיא מוזנת בפעפוע על ידי קשרים לרקמת החיבור הצמודה אליה. מקורה של הרקמה הוא בכל אחת משכבות הנבט העובריות: האקטודרם, אשר ממנה מתפתח האפידרמיס, המזודרם, אשר ממנה מתפתח המזותל שנמצא בחללים הנסיוביים, והאנדודרם, שממנה מתפתח האפיתל שמצפה את מערכת העיכול. רקמת האנדותל המצפה את דופן כלי הדם, גם כן נחשבת לסוג של אפיתל מיוחד, אף שאינה משטח חיצוני, אלא משטח פנימי. עם זאת, מכיוון שמקורם של תאי האנדותל הוא במזנכימה ומכיוון שהם מציגים תופעות פתולוגיות השונות מתאי אפיתל אחרים, פתולוגים אינם מחשיבים רקמה זו לאפיתל אלא לסוג של רקמת חיבור. בצורתם, תאי האפיתל יכולים להיות שטוחים וקשקשיים, קובייתיים או עמודיים ויכולים להסתדר בשכבה אחת או במספר שכבות.
תאי האפיתל הם קוטביים, יש להם קוטב בסיסי (בזלי) וקוטב קודקודי (אפיקלי), שביניהם החלק הצדי (לטרלי). קוטביותם של התאים מתבטאת, בין היתר, במיקום האברונים בהם ובמאפייני קרום התא בכל קצה. מתחת לשכבה הפנימית של האפיתל נמצאת תמיד רקמת חיבור רפה (loose connective tissue). בין רקמת החיבור לתאי האפיתל, ישנו קרום בסיס (Basement membrane) לא-תאי, אשר מפריד את האפיתל מרקמת החיבור, הכולל שכבה בסיסית (Basal lamina), שהיא שכבה של מטריצה חוץ-תאית, אשר ניתנת לצפייה במיקרוסקופ אלקטרוני בלבד. על קרום זה יושב הצד הבסיסי של התאים הקרובים לרקמת החיבור. בחלק הצדי של התאים ישנם מצמתים בין-תאיים שנותנים לרקמה את צורתה ומעבירים אותות בין התאים.
תאי האפיתל עוברים חלוקות רבות, דבר אשר גורם להתחדשות מהירה של התאים, אך גם עלול לגרום לסרטן. סרטן שמקורו בתאי אפיתל נקרא קרצינומה.
תפקידים
לרקמת האפיתל מספר תפקידים עיקריים:
אפיתל מצפה
אפיתל מצפה נמצא ברקמות המחפות את המשטחים החיצוניים של חללי הגוף. אפיתל זה מסווג לפי תכונותיו המורפולוגיות, כפי שניתן לראותן במיקרוסקופ.
סיווג לפי צורה
נהוג לסווג את רקמת האפיתל לשלוש צורות: קשקשי (squamous), קובייתי (cuboidal) ועמודי (columnar). סיווג רקמת האפיתל לפי צורה נעשה לפי התאים הקרובים ביותר לשכבה החיצונית. גרעיני התאים ברקמת האפיתל משתנים מעט בצורתם בהתאם לצורת התאים, כאשר ציר האורך של הגרעין מתאים לציר הראשי של התא. האפיתל הקשקשי (לעיתים נקרא גם שטוח או פחוס) מאופיין בתאים שטוחים ומעט קשקשיים. תאי האפיתל הקובייתי הם מרובעים וגרעיניהם יותר עגולים. האפיתל העמודי (לעיתים נקרא גם גלילי) מורכב מתאים גבוהים ומוארכים.
סיווג לפי מספר שכבות
האפיתל מסווג לשתי קבוצות עיקריות לפי מספר השכבות: פשוט (simple) או מרובד (stratified). סוג האפיתל ניתן לזיהוי במיקרוסקופ רק אם החתך הוא אנכי. מכיוון שלא קיימת רקמה שבה יש גם אפיתל פשוט וגם מרובד, אם הדבר נראה במיקרוסקופ, הרי שמדובר בחתך אלכסוני.
אפיתל פשוט
האפיתל הפשוט (לעיתים נקרא גם חד־שכבתי) עשוי שכבה אחת של תאי אפיתל, שבה כל התאים נוגעים בשכבה הבסיסית. הוא מאפיין רקמות שתפקידן בספיגה, בהפרשה, בחישה ובין מדורים ביניהם קיימת דיפוזיה.
אפיתל שטוח פשוט אופייני לרקמות מזותל, רקמות אפיתל המצפות חללים נסיוביים, כגון הצפק, האדר ומסב הלב. אפיתל קובייתי פשוט אופייני לבלוטות אנדוקריניות ולתאי ציפוי של צינורות השתן והמרה. אפיתל עמודי פשוט נפוץ בתאי הספיגה של המעי הדק, בצינורות הגדולים של הכליה ובמשטחי הקיבה וכיס המרה. על פי רוב, ככל שהצינור גדול יותר, כך האפיתל נעשה יותר עמודי.
אפיתל מרובד
האפיתל המרובד (לעיתים נקרא גם רב־שכבתי) עשוי מספר שכבות של תאי אפיתל, לכן לא כל התאים ברקמה זו נוגעים בשכבה הבסיסית. הוא מאפיין רקמות שתפקידן הגנה.
האפיתל המרובד השטוח מכיל תאים עמודיים קרוב לבסיס, וככל שמתקרבים אל פני השטח התאים נעשים שטוחים. הוא נמצא בוושט ובאפידרמיס, כאשר באפידרמיס הוא מכיל קרטין, ועל כן נקרא מתקרן. בכפות הידיים והרגליים ישנו שיעור גבוה של קרטין ברקמת האפיתל. לאורך האבולוציה אפשר הקרטין בעור את המעבר מחיים במים לחיים ביבשה על ידי מניעת איבוד נוזלים דרך העור. בחלק מהתאים המכילים קרטין ישנו גם מלנין המעניק לעור את צבעו.
האפיתל המרובד הקובייתי והעמודי נמצא במספר מקומות מצומצם בגוף, בין היתר בצינורות ההפרשה של הלבלב, בבלוטות רוק ובבלוטות זיעה. קיים סוג נוסף של אפיתל מרובד, הנקרא אפיתל מעבר או אורותל. אפיתל זה מצפה את שלפוחית השתן וצינורות השתן הגדולים, והוא מאופיין בכך שכאשר השלפוחית מתמלאת בשתן, התאים נמתחים ונראים כמספר מועט של שכבות. בחלק מהתאים ברקמה זו יש שני גרעינים.
מבנים ייחודיים
תאי אפיתל מסוימים מצוידים במבנים ייחודיים על גבי הקוטב הקודקודי שלהם, המסייעים בהגנה על האיבר אותו הם מצפים או בשיפור תפקודו. תאי המעי הדק מצוידים בסיסונים, שלוחות ציטופלזמה עטופות בקרום המגדילות את שטח הפנים של תאי האפיתל של המעי ובכך מגבירות את הספיגה. תאי מערכת הנשימה מצוידים בריסונים (cilia), שערות קטנות שלהן תפקיד חשוב בסילוק גורמים זרים ובשמירת הניקיון. ריסונים גם מסייעים בהזזת נוזל בצינורות, למשל בחצוצרה. סוג אחר הוא stereocilia, אשר דומים לסיסונים ארוכים אך הם אינם בתנועה, ותפקידם שונה באוזן הפנימית וביותרת האשך.
אפיתל בלוטי
אפיתל בלוטי נמצא ברקמות שתפקידן להפריש. בתאים אלה החומרים המיועדים להפרשה מאוחסנים בבועיות הפרשה העטופות ממברנה.
הבלוטות נוצרות במהלך החיים העובריים בתהליך נרתוק (יצירת כיס) של רקמת האפיתל ההגנתי פנימה אל תוך רקמת החיבור, ולאחר מכן התאים עוברים התמיינות נוספת לתאי הבלוטה המסוימים. בבלוטות אקסוקריניות תהליך הנרתוק יוצר צינור אשר דרכו מופרשים החומרים המיועדים להפרשה מהתאים אל החלל החיצוני. בבלוטות אנדוקריניות מתנתקים תאי האפיתל שיהפכו לבלוטה מתאי האפיתל ההגנתי, ונוצר מעין אי של אפיתל בתוך רקמת החיבור, אשר לאחר מכן מוקף בנימים, כך שהחומרים המופרשים מהבלוטות מופרשים ישירות לדם. יוצאים מן הכלל הם תאי הגביע, שמהווים כל אחד מהם בלוטה בפני עצמה אשר נמצאת בשכבת האפיתל ההגנתי ומפרישים ריר.
חלוקת תאי אפיתל
תאי האפיתל מתחלקים ומתחלפים באופן מתמיד, אם כי קצב התחלופה של הרקמות השונות משתנה. רקמת המעי מתחלפת מדי שבוע, ואילו הרקמה בבלוטות הגדולות מתחלפת בתדירות נמוכה יותר. בכבד, למשל, הרקמה אינה מתחלקת באופן קבוע, אך כאשר יש נזק חמור לאיבר, הרקמה יוצאת מן התרדמת ומתחילה להתחלק. באפיתל המרובד, התאים המתחלקים הם התאים שקרובים לשכבה הבסיסית. אלה דוחקים את התאים שמעליהם כלפי חוץ, עד שלבסוף אלה החיצוניים נושרים.
החלוקה המתמדת של תאי האפיתל מאפשרת התחדשות מתמדת של הרקמה. יחד עם זאת, תאים המתחלקים באופן מתמיד הם תאים המועדים לפתח גידולים וסרטן. במבוגרים מעל גיל 45, למעלה מ-90% מהגידולים הסרטניים מקורם בתאי אפיתל. תרופות כימותרפיות המיועדות לפגוע בתאים המתחלקים במהירות, אחד המאפיינים של תאים סרטניים, פוגעות לעיתים קרובות גם בתאי אפיתל בריאים בשל קצב חלוקתם. לכן, חלק מתופעות הלוואי של תרופות אלה כוללות פגיעות במערכת העיכול, בעור וברקמות נוספות.
חיים גייפמן
חיים גייפמן (נולד ברובנו, פולין ב-1934) הוא פילוסוף ישראלי ופרופסור באוניברסיטת קולומביה. תחומי מחקרו כוללים לוגיקה מתמטית, פילוסופיה של הלשון והסתברות.
סיים תואר שני באוניברסיטה העברית בשנת 1958 וקיבל דוקטורט מאוניברסיטת ברקלי בשנת 1962 תחת הנחייתו של אלפרד טרסקי. בשנת 1968 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטה העברית.
ויליאם מרסי
ויליאם לירנד מרסי (באנגלית: William Learned Marcy; 12 בדצמבר 1786 - 4 ביולי 1857) היה מדינאי אמריקני שכיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית וכמזכיר המלחמה. קודם למינויו הוא שימש מושל מדינת ניו יורק וכסנאטור מטעמה.
מרסי נולד בסאות'ברידג', מסצ'וסטס וסיים את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת בראון. לאחר הסמכתו לעריכת דין, בשנת 1811, הוא החל לעסוק במקצוע בניו יורק. לאחר מכן השתתף מרסי במלחמת 1812, לאחריה חזר לעבודתו המשפטית, אך פעילותו הפוליטית בקרב המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית הביאה בשנת 1818 להעברתו מתפקידו.
בשנים 1821–1823 עמד מרסי בראש הפלוגה הצבאית שהוצבה בניו יורק. לאחר מכן, בשנים 1823 - 1829, הוא שימש מבקר המדינה בניו יורק ובשנים 1829 - 1831 כיהן כשופט בית המשפט העליון במדינה. בשנת 1831 הוא נבחר לסנאטור וכיהן בסנאט עד 1833, בו הוא היה חבר ועדת המשפט.
לאחר סיום כהונתו בסנאט נבחר מרסי למושל ניו יורק. הוא נבחר לתפקיד שלוש פעמים רצופות וכיהן בו בין 1833 - 1838. לאחר מכן היה מרסי חבר הוועידה הלאומית למשא ומתן על פיצויים למקסיקו (1839 - 1842) וחיזק את מעמדו בקרב תומכי העבדות במפלגה הדמוקרטית.
בשנים 1845–1849 כיהן מרסי כשר לענייני מלחמה בממשלתו של הנשיא ג'יימס פולק. בסיום תפקידו הוא חזר לעסוק בעריכת דין, אך בשנת 1852 הציג את מועמדותו בבחירות למועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות. לאחר הפסדו בבחירות אלו והיבחרו של פרנקלין פירס לנשיאות ארצות הברית, מרסי מונה על ידיו לתפקיד מזכיר המדינה. בתקופת כהונתו בתפקיד הושלמה רכישת גדסדן. כארבעה חודשים לאחר סיום תפקידו, בשנת 1857, נפטר מרסי והובא לקבורה באולבני שבניו יורק.
געדה
גַּעֲדָה (שם מדעי: .Teucrium L) סוג של צמחים ממשפחת השפתניים. הסוג מונה 313 מינים ולפחות 72 תת-מינים ו-18 זנים והוא מקיף עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים או בני-שיח שנפוצים כמעט בכל העולם. הצמחים שרועים על פי רוב, אך ישנם גם מינים זקופים (געדה כרתית), שגובהם 20 עד 150 ס"מ (בהתאם לסוג, בית הגידול, האקלים, המשקעים ועוד גורמים סביבתיים וגנטיים). גדל בבתות ים-תיכוניות, בסלעים ובערוצים במדבר ובערבה. מיני הסוג מצויים ברוב חלקי ישראל ומינים רבים משמשים כצמח נוי בגינות בכל העולם. כותרת הפרח היא חד שפתנית, ששפתה התחתונה עם 5 אונות (במין חד-שפה שלוש אונות בשפה התחתונה) ופנים הלוע של צינור הכותרת ללא טבעת שערות (בשונה מחד-שפה).
השם העברי נלקח מערבית ומשמעותו עלים הנראים מסולסלים בגלל שפתם המשוננת.
מיני הבר בישראל
הגעדה היא בין צמחי התה והצמחים הארץ-ישראליים החשובים ביותר ותופסת מקום חשוב בפולקלור של צמחי ארץ ישראל. בישראל מצויים 11 מינים של געדה ו-2 בסביבתה: אחד בירדן ואחד בסיני.
געדה זעירת פרחים (.Teucrium parviflorum Schreb)
גַּעֲדָה זְעִירַת-פְּרָחִים היא צמח עשבוני רב-שנתי נדיר מאוד ובסכנת הכחדה בישראל, שגדל באדמות כבדות בספר של הגליל וברכס מעון, הפרח שלה קטן במיוחד (פחות מס"מ אחד קוטרו). היא מתייחדת בהיותה שייכת לקבוצה קטנה ממיני הגעדה שעליהם גזורים לאונות צרות.
געדה כרתית (.Teucrium creticum L)
גַּעֲדָה כְּרֵתִית היא שיח נמוך שגובהו בין 35 ל-150 ס"מ בעל גבעולים רבים זקופים וצפופים ומכוסים בשיער לבן עדין או קירחים כמעט. העלים נגדיים או ערוכים בקבוצות, פשוטים, תמימים, דמויי אזמל מוארך או דמויי סרגל צר ואורכם 1 עד 3 ס"מ, העלים על פי רוב ירוקים בצידם העליון ומכוסים בשיער לבן צפוף בצידם התחתון אבל לא בשוליים, שפתי העלה מקופלים לאחור, ודומים לעלי רוזמרין. הפרחים ערוכים בתפרחת מוארכות דמוית שיבולת בראשי גבעולים. עוקצי הפרחים קצרים מהגביע. הגביע שעיר-לבן, דמוי פעמון קצר אורכו  בין 0.6 ס"מ עד 0.7 ס"מ. השיניים שוות, משולשות ודמויות אזמל, מחודדות. צינור הכותרת בולט מאוד מהגביע. האבקנים ועמוד העלי בולטים מצינור הכותרת. צבע הפרח ארגמני בהיר או ורוד. בצינור הכותרת גבנון דמוי דרבן מעין כלי קטן לאחסון הצוף בפרח ועלי הכותרת הם תלת-אונתיים, כשהאונה האמצעית גדולה ומשמשת לדבורים משטח נחיתה. צמח דבש חשוב, הפורח בעת שהצוף אינו מצוי וזמין. מכוסה בכסות כעין הקמח. גדלה בצפון הארץ ובשומרון על קירטון וחוואר.
געדה מאובקת (.Teucrium pruinosum Boiss)
גַּעֲדָה מְאֻבֶּקֶת היא עשב רב-שנתי ים-תיכוני, נדיר מאוד. מין זה גדל על אפר געשי בגולן. צבע הפרח כחול. הוא מתייחד בכך שאונות הגביע שלו כפופות לאחור. הוא מתייחד בהיותו שייך לקבוצה קטנה ממיני הגעדה שעליהם גזורים פעמיים או יותר לאונות צרות.
געדה מזרחית (.Teucrium orientale L)
גַּעֲדָה מִזְרָחִית היא צמח עשבוני רב-שנתי שגדל בדולינות בחרמון ובהר אביטל. מתייחדת בהיותה שייכת לקבוצה קטנה ממיני הגעדה שעליה גזורים פעמיים או יותר לאונות צרות מאוד. מבסיס נצמח פורצים באביב גבעולים רבים שמצמחים בחלקם התחתון עלים גזורים, בחלקם העליון - פרחים גדולים בכחול סגול. התפרחת אשכול צפוף ומוארך.
געדה מלבינה (.Teucrium leucocladum Boiss)
גַּעֲדָה מַלְבִּינָה היא מין קרוב לגעדה המצויה. גדל בהרי אילת ובדרום הערבה. גבעוליה ופרחיה נעשים דוקרניים אחרי שהיא מתייבשת.
געדה מפושקת (.Teucrium divaricatum Sieber ex Heldr)
גַּעֲדָה מְפֻשֶּׂקֶת היא בן שיח נמוך שגובהו בין 15 ל-25 ס"מ. מכוסה בכסות צמירה מלבינה. עליה קשים ואינם מחולקים לאונות, כשצידם העליון כהה וצידם התחתון לבנבן (תופעה דומה, אם כי מסיבות שונות, מצויה אצל הזית). צבע הפרח הוא ורוד מעט כהה יותר משל הגעדה הכרתית ומכילה אונה אחת מרכזית שאליה מתלוות עוד 4 אונות. גדלה בבתה הים תיכונית כצמח נלווה, בעיקר על קרקע טרה רוסה, מלווה את צמחי הסירה קוצנית והצתרנית משובלת.
געדה מצויה (.Teucrium capitatum L)
גַּעֲדָה מְצוּיָה היא המין געדה מצויה הוא כנראה המין החשוב ביותר בסוג געדה. בן שיח שמגיע לרוב לגובה של עד 30 ס"מ. כל חלקי הצמח מכוסים בשערות לבנות-אפורות. העלים מוארכים ושוליהם משוננים-גלוניים. הפריחה בחודשים אפריל-אוגוסט. הפרחים צבורים בתפרחות צפופות, הנישאות בראשי הענפים. צבען לבן ומהן בולטים האבקנים. גונם וריחם של הצמחים משתנים באזורים שונים . היא מקובלת מאוד כצמח מרפא לכל. הבדואים משתמשים בה לריפוי של כל מיני מפגעים, החל מכאב בטן ושפעת וכלה בהקלת הווסת. מזוהה עם ה"זרגונה" ש"ענפיו חופות את רובו ואינו עולה כמין קליעה" (ירושלמי, סוכה, ג, ב, זיהוי זה היה מקובל על צ'יזיק, ומובא בספר "ילקוט הצמחים" של נסים קריספיל).
געדה קוצנית (.Teucrium spinosum L)
גַּעֲדָה קוֹצָנִית היא חד שנתי, העלים משוננים, הגבעולים וגביעי הפרחים קוצניים. צומח ברמת הגולן.
גדעה קיפחת (Teucrium procerum Boiss. & C.I.Blanche)
גַּעֲדָה קִפַּחַת היא צמח עשבוני רב-שנתי בסכנת הכחדה חמורה, המתחדש כל שנה מקנה השורש שלו. הגבעולים צפופים, זקופים ומקבילים, כשבחלקם התחתון גדלים עלים גזורים לאונות ארוכות ובחלקם העליון תפרחת דמות מכבד שעליה פרחים כחולים. עורקי הפרחים מודגשים דבר שיוצר מראה יפה מאוד, זאת בנוסף לגודלו המרשים יחסית של הפרח. מתייחדת בהיותה שייכת לקבוצה קטנה ממיני הגעדה שעליה גזורים לאונות צרות, אך היא נבדלת מהן בהיותה קירחת ולא שעירה. זהו מין גדל לקרקעות החמרה בשרון וברמת מנשה.
געדת הביצות (.Teucrium scordium L)
גַּעֲדַת הַבִּצּוֹת (.Teucrium scordium L) - עשב רב-שנתי ים-תיכוני, נדיר מאוד ובסכנת הכחדה. היא גדלה במקווי מים נקיים ולכן בסכנת הכחדה.
געדת החורש (Teucrium stachyophyllum P.H.Davis או .Teucrium lamiifolium d'Urv)
גַּעֲדַת הַחֹרֶשׁ הוא מין הגדל בחורש הלח, בעלת תפרחת דמוית שיבולת, שפרחיה קטנים ולבנים.
געדת הסלעים (.Teucrium montbretii Benth)
גַּעֲדַת הַסְּלָעִים היא עשב רב-שנתי ים-תיכוני, נדיר מאוד. הוא צמח סלעים, מלבין-צמיר, הגדל על מחשופים של סלעים קשים בשומרון. פרחיו הארגמניים דומים לפרחי הגעדה המפושקת. העלים פשוטים, ואינם תמימים, שעירים בשני צדדיהם. הפרחים ערוכים בדורים פזורים לאורך הגבעולים. שלוש השניים האחוריות (העליונות) של הגביע קהות, דמויי-ביצה ושונות מהשניים התחתונות.
געדה שעירה (Teucrium decaisnei C.Presl)
גַּעֲדָה שְׂעירה היא בן-שיח שתפוצתו אירנו-טורני, ואחד מבני השיח הכי נפוצים בהרי דרום סיני ומגיע עד הרי לוב. געדה שעירה היא מין קרוב מאד לגעדה מצויה, אולם בניגוד לה היא שעירה-דביקה (חלק מהשערות מפושקות), בגוון ירוק ולא צמירים לבנים.
געדה שיחנית (.Teucrium fruticans L)
געדה שיחנית היא - בן-שיח שמצאו מאירופה ופרחיו כחולים. הוא מגיע לגובה של 90 ס"מ, בעל ענפים מפושקים, מכוסים בשיער לבן או צהבהב שאינו נותר על עלים מבוגרים. העלים בעלי פטוטרות. העלים דמויי ביצה שקודקודה קהה, שפתם תמימה ומקופלים לאחור. עלי התפרחת דומים לעלים רגילים, אך קטנים מהם. התפרחות מסוג אשכול אמיריות (מסיימים את הגבעולים) או חיקיות (על ענפים צדדים קצרים). הפרחים בעלי עוקץ הקצר מאורך הגביע. הגביע דמוי פעמון רחב ושיניו שוות פחות או יותר באורכן. הכותרת כחולה, שפתה התחתונה ארוכה וכפופה מטה. האבקנים שווים פחות או יותר באורכם.
הגעדה ברפואה העממית
לגעדה מיוחסות ברפואה עממית סגולות רפואיות רבות. יחד עם זאת, אף אחת מהתכונות הרפואיות המיוחסות אינן נתמכות על ידי ראיות מחקריות מספקות, וכן אין מחקרים מספקים לגבי מידת הבטיחות של השימוש בצמח. בין הסגולות הרפואיות המיוחסות לו ברפואה העממית נכללים תסמינים דוגמת הקלת מיחושי בטן, חום והצטננות. ניתן להכין מהצמח מרתח, וזאת על ידי בישול ארבע כפות גדושות עלים ירוקים בליטר של מים. המרתח מריר מאוד ויש הטוענים שהוא מסייע לטיפול בסוכרת, בחילות עקב הריון ובכאבים וחולשה בעת הווסת. צורה נוספת לשימוש בו כוללת בישול של 50 גרם בליטר מים, יצירת "אוהל" מבד ושאיפת האדים. כמו כן, ישנה דרך לטגן את העלים יחד עם ביצים ליצירת חביתה, ויש הטוענים כי הדבר מסייע להקלת חולשה בזמן המחזור.
לקריאה נוספת
ילקוט הצמחים, ניסים קריספיל, כרך א', עמ' 104.
איגנסיו סוקו
סוקו שיחק לאורך רוב הקריירה במדי ריאל מדריד, והיה שותף לזכייתה בשבע אליפויות ספרד ולגביע אירופה לאלופות בעונת. בנוסף, רשם סוקו 25 הופעות במדי נבחרת ספרד, וזכה עמה ביורו 1964.
קריירת משחק
סוקו החל את קריירת המשחק בעונת בקבוצת אוברנה שמאזור הולדתו בנווארה, ששיחקה אז בליגה הרביעית. עונה אחר כך ירד סוקו עם קבוצתו לליגות המחוזיות, אך הופעותיו הטובות בנוסף על חוסנו הפיזי הובילו אותו בסיום העונה לקבוצת אוסאסונה, קבוצה נוספת מנווארה, ששיחקה בליגה הבכירה.
סוקו החל את תקופתו באוסאסונה בהשאלה לקבוצת אירוניה מהליגה הרביעית, אך חזר לאוסאסונה באמצע עונת. את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה ערך ב-10 בינואר 1960 בהפסד החוץ לריאל אוביידו, ואת שער הבכורה שלו כבש שלושה חודשים בדיוק אחר כך, ב-10 באפריל בניצחון 4-1 על לאס פאלמס. סוקו השתלב בהרכב הפותח והיה שחקן חשוב עד לסיום העונה, בה ירדה קבוצתו לליגת המשנה. עונה אחר כך היה שותף לזכייתה של אוסאסונה בליגת המשנה, כשפתח בכל משחקי הליגה של הקבוצה וסייע לה לסיים ראשונה, שש נקודות מעל סלטה ויגו. סוקו נותר עונה נוספת בקבוצה, וסייע לה לשרוד בליגה הבכירה, נקודה אחת מעל הקו האדום.
לקראת עונת, עבר סוקו לתחנה האחרונה, והמשמעותית ביותר, בקריירה שלו, כשחתם בריאל מדריד של המאמן מיגל מוניוס. סוקו רשם רק 13 הופעות ליגה בעונת הבכורה שלו בקבוצה, בה זכה עימה באליפות ספרד. עונה אחר כך כבר היה לשחקן הרכב בקבוצה, וזכה עימה בשתי אליפויות רצופות נוספות. סוקו הפגין יכולת גבוהה כשחקן פיזי שהיה משמעותי מאוד לשליטה של הקבוצה במרכז השדה במשחקים רבים, ועל אף תפקודו כקשר אחורי תמך פעמים רבות בחלק ההתקפי של הקבוצה, לצד כוכבים כאלפרדו די סטפנו, פרנץ פושקאש, פרנסיסקו חנטו ואמנסיו אמארו.
בעונת שיחק סוקו בכל משחקי הליגה של ריאל, ובמקביל רשם תשע הופעות מלאות בקמפיין הקבוצה בגביע אירופה לאלופות. ריאל רשמה קמפיין מוצלח, וזכתה בתואר לאחר ניצחון 2-1 על פרטיזן בלגרד במשחק הגמר, בו פתחה בהרכב שכלל 11 ספרדים, וסוקו ביניהם.
סוקו שיחק בקבוצה במשך 12 עונות. משחקו האחרון בקבוצה היה גמר גביע המלך הספרדי של עונת, בו פגשה ריאל את יריבתה הגדולה ברצלונה. ריאל ניצחה במשחק בתוצאה 4-0, וסוקו זכה להניף את הגביע כמחווה מהקפטן רמון גרוסו, לאחר שעלה מהספסל בדקות הסיום. סוקו פרש ממשחק פעיל בסיום העונה בגיל 35, לאחר שזכה עם הקבוצה בשבע אליפויות, גביע אירופה לאלופות ושני גביעי ספרד.
סוקו חזר לריאל מדריד ב-1994, ושימש בתפקיד ייצוגי במועדון עד לשנת 1998.