cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פינה (סרט)
תיאור הסרט
רובו המכריע של הסרט מראה ריקודים שצילם ונדרס בתלת־ממד. חלק מהריקודים מצולמים מול קהל, חלק בסדנת הריקודים, ורבים מאוד מהקטעים באתרים שונים: בחיק הטבע, ברחובות העיר וופרטל בה פעלה הלהקה, באתרים תעשייתיים, במנהרות הרכבת התחתית, בקרון המונורייל התלוי של וופרטל (ה-"Wuppertaler Schwebebahn" הידוע), בפארקים ציבוריים ועוד. בנוסף, הסרט מכיל מעט קטעי ארכיון של ריקודים והופעות שצולמו בדו־ממד, וכן קטעים קצרים המראים את הלהקה עצמה צופה בקטעי ארכיון.
הסרט נפתח בקטע בו אחת הרקדניות הוותיקות בלהקה מדריכה את הרקדנים בביצוע רצף קצר של תנועות המסמלות אביב, קיץ, סתיו וחורף. בסצנת הסיום של הסרט הרקדנים מבצעים את הרצף הזה תוך שהם צועדים ויורדים במדרגות בעיר.
הסרט לא מראה אף ריקוד אחד במלואו, אבל יש מספר ריקודים ידועים של באוש שקטעים ארוכים ומשמעותיים שלהם מוצגים. הראשון מאלו הוא "פולחן האביב", אותו מבצעת הלהקה על במה מרופדת בשכבת עפר, והשני הוא "קפה מילר", אחד הריקודים הידועים ביותר של באוש. מספר רצפים מ"קפה מילר" מוצגים בסרט, כולל קטעי ארכיון, וקטע בו מעצב התפאורה משוחח עם הרקדנית הראשית בביצוע המקורי של הקטע, ליד דגם (מקט) של הבמה. זהו הריקוד היחיד בסרט בו ניתן לראות את באוש עצמה רוקדת. ריקוד נוסף ממנו מוצגים קטעים ארוכים הוא הריקוד "ירח מלא" ("Vollmond"), המצולם על במה שבירכתיה נמצא סלע ענק, ועל חלקה (החלק משתנה תוך כדי הריקוד) מומטרים מים, כמו גשם היורד מתקרת האולם. ריקוד זה, משנת 2006 הוא החדש ביותר מאלו המוצגים בסרט. גם מהריקוד "זירת מגע" מוצגים קטעים, אם כי קצרים יותר מאשר הקטעים משלושת הריקודים האחרים בתכנון המקורי.
המונולוגים עם הרקדנים המופיעים לאורך הסרט עשויים באופן שפני הרקדן מופיעים על המסך, וברקע נשמעת הקלטה בה מספר הרקדן דבר מה, ברוב המקרים תיאור של האינטראקציה בין אותו הרקדן לבאוש, כשהרקדן מדבר בשפתו. המונולוגים הם בגרמנית, צרפתית, ספרדית, רוסית, אנגלית, פורטוגזית, איטלקית, קרואטית וקוריאנית. אין בסרט מראיין, וגם לא קריינות רקע.
פרסים
הסרט היה מועמד לשני פרסי הסרט הגרמני ב-2011 ("Deutscher Filmpreis 2011"), וזכה באחד מהם. הסרט זכה בפרס הסרט הדוקומנטרי האירופי ("European Documentary Award - "Prix ARTE) ב-2011. הסרט היה ב"רשימה הקצרה" למועמדות לפרס האוסקר ב-2012 - בקטגוריית הסרט התיעודי ובקטגוריית הסרט הזר. בסופו של דבר הסרט הופיע ברשימת המועמדים של הסרט התיעודי, אך לא ברשימת הסרטים הזרים.
תחמס מצרי
תחמס מצרי (שם מדעי: Caprimulgus aegyptius) הוא מין של עוף לילי ממשפחת התחמסיים, החי בצפון אפריקה ובמזרח התיכון, לרבות בישראל והוא קרוב למין תחמס נובי.
תיאור
תחמס זה מגיע לאורך ממוצע של 25 סנטימטרים, עם מוטת כנפיים של 55 סנטימטרים. התחמס בעל הסוואה יעילה מאוד ונוצותיו צהובות ואפורות-בהירות מסורטטות, בגוונים המשתלבים ביעילות בנוף מדברי של חול וחצץ. הוא בעל כנפיים ארוכות וזנב מאורך, מעט יותר כהה משאר הגוף. הוא בעל ראש גדול, מפתח מקור רחב ועפעפיים גדולים, איתם הוא יכול לעצום את עיניו כדי למנוע זיהוי מטורפים. שני הזוויגים דומים בגודלם ומראם, כשהזכרים מעט יותר חיוורים.
הוא חי בטבע בצפון אפריקה, חצי האי ערב ושאר המזרח התיכון ומגיע מזרחה עד אפגניסטן. לעיתים נדירות ביותר נצפה גם באירופה. התחמס מתאים לסביבה יבשה כמו מדבר או ערבה צחיחה מעוטרת בשיחים או עצים בודדים. בסודאן, הוא מצוי גם באזורי ערבה לחה יותר סביב העשבים. לרוב הוא ייראה בקרבת מקווי מים החיוניים לקיומו.
התחמס יוצא לציד בלילה, או בשעות בין הערביים והוא טורף חרקים שהוא תופס במעופו, בעיקר פרפרים, עשים וחגבים.
לאחר עשרות שנים בהן האמינו שהתחמס המצרי נכחד בישראל, הוא התגלה בשנת 2022 בצפון ים המלח. הסתבר שבשעות היום הוא שוהה בשטח נטול צל וחם מאד (אף מעל 50 מעלות צלסיוס), שכנראה נדירים בו הטורפים.
נקבת התחמס לא בונה קן. היא מטילה 2 ביצים בנקרות סלעים טבעיים או על הקרקע. הסוואתה עוזרת לטשטש את מיקום הביצים, המסוות גם הן.
מכניסי רחמים
מַכְנִיסֵי רַחֲמִים הוא פיוט לימים נוראים, הנאמר על ידי קהילות שונות בעם ישראל במהלך או לאחר תפילת הסליחות. פיוט זה מיוחד בכך שאינו פונה אל בני אנוש, ואף אינו פונה אל הקב"ה, אלא אל המלאכים. בעקבות עובדה זאת עמד הפיוט במרכזו של פולמוס שהחל עוד בתקופת הראשונים. מחברו של הפיוט אינו ידוע, והמקור לו הקדום ביותר הוא סידורו של רב עמרם גאון.
ביאור
הפייטן פונה בשם המתפללים אל דמויות, לא ידועות, אשר כפי הנראה יש להן גישה חופשית אל הקב"ה (ייתכן ואלו מלאכים, או אולי מדובר בצדיקי הדור). מ"מכניסי הרחמים" הוא מבקש שיכניסו רחמים כלפי ישראל, אל הקב"ה שהוא בעל הרחמים. מ"משמיעי התפילה" מבקש הוא שישמיעו את תפילתם של עם ישראל לפני הקב"ה שהוא שומע כל התפילות. מאותם שהם "משמיעי צעקה" מבקש הוא להביא את צעקתם של ישראל בפני הקב"ה שומע כל הצעקות, ומ"מכניסי הדמעה", מבקש הוא לאסוף את דמעות עם ישראל ולהכניסן אל הקב"ה, שהוא מלך המתרצה למראיהן של דמעות.
ביאור "באר יעקב" מביא הסבר כי ארבע הדמויות הן שלושת האבות ודוד המלך. מכניסי רחמים זהו אברהם שנקרא אב רחמן, מכניסי תפילה זהו יצחק שנאמר עליו: ויצא...לשוח בשדה (שיחה זאת תפילה), מכניסי צעקה זהו יעקב שנאמר עליו: הקול קול יעקב, ומכניסי דמעה זהו דוד שכתב בתהלים: שימה דמעתי בנאדך.
ממשיך הפייטן ומבקש מהדמויות האנונימיות, גם כן בארבע לשונות השתדלו, התחננו, בקשו והפצירו בקב"ה שהוא מלך גבוה ונישא מעל כל המלכים. תגייסו למטרה זאת את זכותם של האבות, שטמונים כיום באדמה, אך בחייהם עסקו בתורה ובמעשים טובים.
הפולמוס
עוד בתקופת הראשונים, ובמשך דורות, עמד הפיוט "מכניסי רחמים" במרכזו של פולמוס, בו השתתפו רבים מחכמי ישראל. נושא המחלוקת היה האם מותר לומר את הפיוט, או שהדבר אסור, שכן הפיוט מעיד על חוסר אמונה.
שורש הבעיה הוא, היותו של הפיוט סותר לכאורה את העיקר החמישי, משלושה עשר עיקרי אמונה של הרמב"ם:
.
כמו כן, לכאורה הפיוט מנוגד למאמר חז"ל בירושלמי:.
גם בספר ציוני צידד בעד אמירת הפיוט מכניסי רחמים:.
בנוסף, רש"י כתב "לעולם יבקש אדם רחמים שיהו הכל מאמצים את כחו שיסייעוהו מלאכי השרת לבקש רחמים ושלא יהו לו מסטינים מלמעלה". לפי רש"י זה, נראה שאין איסור בכלל לבקש מהמלאכים שיכניסו את תפילותיו.
המהר"ל מפראג כתב שאין לומר את הפיוט בצורתו המקובלת, ויש לדלג עליו או שיש לשנות את הנוסח, והחת"ם סופר העיד על עצמו, שהוא מאריך בתפילת נפילת אפיים, כדי להימנע מלומר את הפיוט. הרב משה פיינשטיין והציץ אליעזר הביאו בספריהם סברות מנוגדות, אך לא הכריעו בשאלה.
בעת החדשה
בעת החדשה, זכה הפיוט לרֶהָבִּילִיטַצְיָה כאשר המלחין החסידי חיים בנט מחצר סערט ויז'ניץ, הלחין את מילות הפיוט, והלחן התקבל בכל עדות ישראל. בנט עצמו, זכה בעקבות לחנו זה בפרס אקו"ם לשנת 2012, ו'מכניסי רחמים' בלחנו, זכה לביצועים של זמרים חסידיים מפורסמים, כאברהם פריד ומרדכי בן-דוד.
חלק מהפוסקים בעת החדשה טענו כי יש דמיון בין לפקוד קברי צדיקים ולבקש מהנפטרים שיתפללו עבורנו ובין פיוט זה.
Come Away with Me
הקלטת האלבום התבצעה ב-Sorcerer Sound Studio בניו יורק, ובאולפני Allaire בשוקן, ניו יורק.
תוכן
Come Away with Me הוא אלבום פופ אקוסטי של ג'ונס בליווי נגני ג'אז: קווין ברייט, ביל פריזל, אדם לוי, אדם רוג'רס, וטוני שר בגיטרה; סאם יהל באורגן; ג'ני שיינמן בכינור; רוב ברגר באקורדיון; בריאן בלייד, דן רייזר, וקני וולסן על התופים. ג'ונס כתבה את שיר הנושא. הגיטריסט ג'סי האריס כתב את הלהיט "Don't Know Why". האלבום כולל גרסאות כיסוי של "The Nearness of You" של הוגי קרמייקל ו-"Cold, Cold Heart" של האנק ויליאמס.
Come Away with Me משלב בלוז, ג'אז, ומוזיקת פולק. בובי דוד, מבקר ב-All About Jazz כותב כי למרות סטנדרטי הג'אז שבאלבום, ייתכן והטהרנים והאקדמאים "יכחישו את קבלות הג'אז של ג'ונס בשל אינפוזיית הפולק שבאלבום".
ביצועים
בארצות הברית, Come Away with Me יצא ישירות למספר 139 בבילבורד 200 לפני שטיפס למספר 1 בינואר 2003, כמעט שנה אחרי שהוא יצא. בסך הכל, האלבום נשאר בבילבורד 200 למשך 164 שבועות. על אף שיצא בתקופה של פיראטיות גבוהה של מוזיקה, ומכירות אלבומים היו בירידה, האלבום הוסמך כפלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות של אמריקה (RIAA) ב-22 באוגוסט 2002, ואז נמכר במעל לעשרה מיליון עותקים עד תחילת 2005, וב-15 בפברואר 2005 הוסמך כיהלום על ידי RIAA. נכון למרץ 2016, האלבום נמכר ביותר מ-11 מיליון עותקים בארצות הברית, מה שהופך אותו לאלבום מספר 11 הנמכר ביותר בעידן של Nielsen SoundScan. נכון לאוקטובר 2016 האלבום נמכר ביותר מ-27 מיליון עותקים ברחבי העולם.
בגרמניה, האלבום יצא במקום מספר 37 במצעד האלבומים. הוא נשאר במצעד למשך 141 שבועות והגיע למספר 2 בשבוע ה-37, ונשאר שם למשך ארבעה שבועות. Come Away with Me נמכר ב-750,000 עותקים, והגיע לססטוס 5× זהב, מה שהפך את האלבום למצליח ביותר של ג'ונס בגרמניה, ואחד האלבומים המצליחים בהיסטוריה של המצעד הגרמני.
פרסים והכרה
האלבום זכה בפרסי גראמי לאלבום של השנה, לאלבום הפופ הווקאלי הטוב ביותר, ולאלבום המהונדס הטוב ביותר (שאינו קלאסי). השיר "Don't Know Why" זכה בפרס שיר השנה, תקליט השנה, וביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר של זמרת.
אף על פי שמחתה על ההצלחה שלה בפרסי גראמי, ג'ונס הרגישה רע שלקחה את כל הפרסים. בריאיון ל"60 דקות", היא אמרה לקייטי קוריק, "הרגשתי כאילו הלכתי למסיבת יום הולדת של מישהו אחר, ואכלתי את כל העוגה. בלי שאף אחד אחר יקבל חתיכה."
"רולינג סטון" דירג את Come Away with Me כמספר 54 ברשימת 100 האלבומים הטובים ביותר של העשור.
ביקורת
Come Away with Me זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה. ב-Metacritic, אשר מקצה דירוג מנורמל של 100 חוות הדעת של מבקרי המיינסטרים, לאלבום יש ציון ממוצע של 82 מתוך 100, אשר מציין "שבחים אוניברסליים" במבוסס על 9 ביקורות.
האלבום קיבל 3.5 מתוך 4 כוכבים ממבקרי ה"שיקגו סאן-טיימס" וה"לוס אנג'לס טיימס". מבקרי AllMusic וה"וילג' ווייס" כתבו שהקול של ג'ונס משתלט על האלבום מכיוון שכותבים השירים האחרים אינם בולטים מספיק, ושהיכולות שלה טובות, אך הביטוי שלהן באלבום מתמצה לפני שמגיעים לסופו.
The A.V. Club שיבח את האלבום ואת קולה יוצא הדופן של ג'ונס, וכן את הפרשנות המוזיקלית שלה. נתן לאלבום ציון A (מצוין): "מדהים, אינטימי, 14 השירים בדיסק הבכורה שלה דואבים בבגרות רומנטית, ובמקצבים איטיים וסקסיים שמסווים את העובדה שבגיל 22, ג'ונס הוא בקושי מבוגרת יותר מאשר בריטני ספירס." Kludge כלל את האלבום ברשימת האלבומים הטובים ביותר של שנת 2002.
מצעדים
{{עמודות|מספר עמודות = 2
שבועיים
! מצעד (2002–2003) !! מקום
שנתיים
! מצעדי 2002 !! מקום
! מצעדי 2003 !! מקום
! מצעדי 2004 !! מקום
של העשור
! מצעדי 2000–2009 !! מקום
של כל הזמנים
! מצעדי כל הזמנים !! מקום
}}
פרסים
פרסי גראמי
מריליה מנדונסה
מריליה דיאס מנדונסה (בפורטוגזית: Marília Dias Mendonça; 22 ביולי 1995 – 5 בנובמבר 2021) הייתה זמרת-יוצרת ברזילאית.
בשנת 2015, היא הוציאה את מיני-אלבום הבכורה שלה, אך זכתה להצלחה עולמית רק לאחר שהוציאה את אלבום ההופעה הראשון שלה, Marília Mendonça: Ao Vivo, ב-2016, שקיבל את תואר הפלטינה המשולשת על מכירות של למעלה מ-240,000 עותקים. השיר "Infiel" שנכלל באלבום ההופעה, הפך לאחד השירים המושמעים ביותר בברזיל וקיבל את תואר היהלום המשולש, מה שהוביל לנסיקה בקריירה של מנדונסה. אלבום ההופעה השני שלה, Realidade, יצא לאור ב-2017 וקיבל מועמדות לפרס גראמי הלטיני בקטגוריית "אלבום מוזיקת הסרטנג'ו הטוב ביותר". ב-2019 היא הוציאה את האלבום, Todos os Cantos. האלבום קיבל את תואר הפלטינה המשולשת על מכירות של למעלה מ-240,000 עותקים וזאת, בנוסף לכך שהוא זכה בפרס הגראמי הלטיני בקטגוריית "אלבום מוזיקת הסרטנג'ו הטוב ביותר".
מנדונסה נחשבת לאחד האמנים המושמעים ביותר בכל הזמנים ברשתות הסטרימינג, כמו גם האישה עם מרבית הסרטונים שחצו את רף 100 מיליון הצפיות ביוטיוב. בנוסף, היא נחשבת לאחד האמנים הברזילאים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. ב-5 בנובמבר 2021 היא נספתה בתאונת מטוס.
2011–2016: Marília Mendonça
היא החלה את הקריירה שלה כזמרת בינואר 2014, דרך הוצאת המיני-אלבום הראשון שלה, שנקרא על שמה. ביוני 2015 יצא השיר "Impasse", הסינגל הראשון של הזמרת בו השתתפו הצמד הנריקה & ג'וליאנו. במרץ 2016, מנדונסה הוציאה את אלבומה הראשון בשם, Marília Mendonça: Ao Vivo, אשר הנפיק את הסינגלים: "Sentimento Louco" ו-"Infiel" עם השתתפות של הצמד הנריקה & ג'וליאנו. "Infiel" הפך לשיר החמישי המושמע ביותר ברדיו בברזיל באותה השנה בה יצא, מה שגרם לזמרת לזכות בהכרה בינלאומית. באוקטובר, יצא מיני-אלבום אקוסטי חי בשם, Agora É Que São Elas, עם רצועות מצליחות וסינגל אחד: "Eu Sei de Cor".
2017–2021: Realidade e Todos os Cantos
בינואר 2017 הוציאה מנדונסה מיני-אלבום נוסף, שכלל ארבע רצועות בסך הכול. במרץ יצא אלבומה השני בשם, Realidade, ובו נכללו סינגלים כמו "Amante Não Tem Lar" ו-"De Quem É A Culpa" והשתתפות נוספת של הצמד הנריקה & ג'וליאנו. בנובמבר היא הוציאה את הסינגל "Transplante" בהשתתפות הצמד ברונו & מרונה. ביולי זכתה מנדונסה בתואר "האמן הברזילאי המושמע ביותר ביוטיוב", תוך שדורגה במקום ה-13 בדירוג העולמי.
חיים אישיים
במרץ 2015 החלה מנדונסה לצאת עם איש העסקים יוגניר אנג'לו, עימו התארסה בדצמבר 2016. היא סיימה את מערכת היחסים באוגוסט 2017, והצהירה שהיא צעירה מדי למחויבות כזו. לאחר שהייתה במערכות יחסים מזדמנות, היא חשפה במאי 2019 שהיא הייתה במערכת יחסים רצינית במשך חמישה חודשים עם הזמר והמלחין מורילו הופי. בני הזוג התארסו ועברו לגור ביחד. ביוני, היא אישרה שהיא בהיריון, ובהמשך ילדה את בנה ליאו, שנולד שמונה שבועות לפני הזמן, ב-16 בדצמבר 2019, בגויאניה.
מותה
ב-5 בנובמבר 2021 עלתה מנדונסה על מונית אווירית עם ארבעה אנשים נוספים, לכיוון קראצ'ינגה  שבמינאס ז'ראיס, ברזיל, שם הייתה צפויה להופיע בקונצרט מקומי. המטוס התרסק ובעקבות כך נהרגו מנדונסה, דודה, שהיה גם המנהל שלה, המפיק שלה, ושני אנשי צוות המטוס. מותם של מנדונסה ושל הנוסעים האחרים אושר זמן קצר לאחר התאונה, בשידור חי של TV Globo.
יאיר רייזנר
יאיר רייזנר (נולד ב-1948) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לאימונולוגיה במכון ויצמן למדע,
ופרופסור במחלקה להשתלות תאי גזע המטופויטיים ותרפיה תאית במרכז לחקר הסרטן MD Anderson ביוסטון, טקסס.
רייזנר מוכר כחלוץ ומוביל בנושא השתלת מח עצם מתורמים בלתי תואמים.
ביוגרפיה
רייזנר נולד ב-1948 בתל אביב וגדל ברמת גן.
למד בתיכון אהל שם ואת שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר.
סיים לימודי תואר ראשון בכימיה ובפסיכולוגיה ב ב-1972, ולימודי תואר שני בביוכימיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב־1973.
ב-1978 סיים רייזנר את לימודי הדוקטורט (PhD) בהצטיינות בהדרכת פרופ' נתן שרון במחלקה לביופיזיקה של מכון ויצמן למדע.
לאחר מכן המשיך להשתלמות פוסט דוקטוריאלית במרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג בניו יורק, בקבוצתו של רוברט גוד, ממניחי יסודות מדע האימונולוגיה.
רייזנר חזר לפעול כמדען במכון ויצמן ב-1981.
פעילות אקדמית
בשנים 2005-2014 כיהן כראש המחלקה לאימונולוגיה במכון ויצמן.
ב-2005 שימש כנשיא הראשון של האגודה הישראלית לתאי גזע.
רייזנר פרסם למעלה מ-230 מאמרים בעיתונים מדעיים מהשורה הראשונה. משתתף במערכות ירחונים מקצועיים רבים, ובין השנים 2004–2009, שימש כעורך חבר בביטאון של האגודה הבינלאומית להמטולוגיה ניסויית.
ב-2020 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
תרומתו למדע
ב-1980, בעת שעבד בסלואן קטרינג בניו יורק, הראה רייזנר בפעם הראשונה ביחד עם ד"ר ריצ'רד או'ריילי, כי ניתן לרפא את מחלת 'ילדי בועה' (SCID) על ידי השתלת מח עצם מתורם בלתי תואם וזאת בתנאי שמח העצם מנוקה מתאי T. שיטת רייזנר הביאה לריפוי מוצלח של ילדי בועה רבים.
החל מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, התמקדו מחקריו של רייזנר בניטרול של תאי T, השורדים את הטיפול המקדים בקרינה וכימותרפיה, הניתן לחולי לוקמיה לפני השתלת מח עצם, שכן תאים אלה מונעים קליטת שתל בלתי תואם. מחקריו הראו כי ניתן להתגבר על מחסום זה, על ידי השתלת מנות ענק (megadose) של תאי גזע.
תאים אלו, יודעים לנטרל תאי T בעזרת מנגנון ייחודי המכונה 'וטו' (אשר נחקר על ידי רייזנר החל מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20).
תובנות אלה הביאו לשיתוף פעולה פורה על פני עשרות שנים עם פרופסור מסימו מרטלי בפרוג'ה שבאיטליה, שעמד בראש אחד המרכזים הגדולים להשתלת מח עצם, ויחד ביצעו למעלה מ-300 השתלות מתורמים בלתי תואמים, והראו כי אכן ניתן בשיטה הזו להתגבר על דחיית השתל.
בשנים האחרונות ממשיך רייזנר לחקור מנגנוני פעולה של תאים שיוצרים סבילות חיסונית.
במיוחד תיאר בהרחבה את אופן פעולתם של תאי 'וטו' מסוג T, שמשתקים באופן ייחודי דחיית שתל במנגנון המבוסס על FasL. תאים אלה ניתנים לגידול בתרבית לצורך השתלה, וגישה זו, שעשויה לאפשר השתלה בטוחה יותר עם חשיפה מינימלית להקרנה וזיהומים, נבחנת בניסוי קליני ראשוני בארצות הברית, במרכז מ' ד' אנדרסון לסרטן באוניברסיטת טקסס, יוסטון, טקסס.
בנוסף למחקרים אלה, מחקריו של רייזנר בעשור האחרון אפיינו תאי גזע הנמצאים ברקמת הריאה, והראו כי יש ביכולתם לשקם ריאות פגועות במודלים פרה-קליניים של מחלות ריאה שונות.
ננסי מקאלדוני
ננסי איילין מקאלדוני (באנגלית: Nancy Eileen McEldowney; נולדה ב-6 באוקטובר 1958) היא דיפלומטית אמריקאית ואקדמאית בסגל אוניברסיטת ג'ורג'טאון, שכיהנה כיועצת לביטחון לאומי של סגנית נשיא ארצות הברית. מקאלדוני מילאה שורה של תפקידים בשירות החוץ של ארצות הברית, הייתה שגרירת מדינתה בסופיה ועמדה בראש מכון שירות החוץ (FSI) בשנים 2013–2017. בראשית דצמבר 2020 הכריזה קמלה האריס, סגנית הנשיא הנבחר של ארצות הברית, כי בכוונתה למנות את מקאלדוני ליועצת לביטחון לאומי שלה.
ביוגרפיה
מקאלדוני נולדה וגדלה בקלירווטר שבפלורידה. לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון בקלירווטר, המשיכה מקאלדוני ללימודי תואר ראשון במכללת ניו קולג' השוכנת בעיר סרסוטה. בהמשך השלימה לימודי תואר שני בבית הספר ליחסים בין-לאומיים ומדיניות ציבורית של אוניברסיטת קולומביה וב. מקאלדוני למדה מספר שפות, בהן צרפתית, ספרדית, רוסית ולטינית, ועברה הכשרה מקצועית בערבית, אזרית, גרמנית וטורקית. לראיה, ב-2001 הוענק לה הפרס הלשוני ע"ש סינקלייר.
מעבר לים כיהנה מקאלדוני כשגרירת ארצות הברית בבולגריה בין השנים 2008–2009, כמו גם כסגנית ראש המשלחת האמריקאית בטורקיה (2008-2005) ובאזרבייג'ן (2004-2001). בשנת 2009 עוטרה במדליית הכבוד של מסדר סטרה פלנינה (Stara Planina) מידי נשיא בולגריה גאורגי פרבאנוב. בתשע פעמים שונות זכתה בפרס הביצועים הבכיר של מחלקת המדינה האמריקאית ואת פרס הכבוד המצטיין בחמש הזדמנויות. היא קיבלה את פרס הביצועים הבכיר של משרד החוץ בתשע הזדמנויות ואת פרס הכבוד המצטיין בחמש הזדמנויות.
בראשית פברואר 2013 החלה את כהונתה כמנהלת מכון שירות החוץ. במסגרת תפקיד זה, שימשה מקאלדוני כקצינת הלימוד הראשית של מחלקת המדינה האמריקאית. מכון שירות החוץ מספק הכשרה מקצועית לדיפלומטים אמריקאים בנושאים הנעים בין שפות זרות לכישורי מנהיגות, כולל מיומנויות ליבה דיפלומטיות כגון ניהול משא ומתן והסברה. בשנת 2013 קיבלה את פרס השירות האזרחי המצטיין מאת יושב ראש המטות המשולבים.
בנובמבר 2020 מונתה מקאלדוני לחברה מתנדבת בצוות המעבר הנשיאותי של הנשיא הנבחר של ארצות הברית ג'ו ביידן לתמיכה במאמצי המעבר השלטוני הקשורים למחלקת המדינה של ארצות הברית.
ב-3 בדצמבר 2020 הוכרז כי תהיה היועצת לביטחון לאומי של סגנית נשיא ארצות הברית הנבחרת קמלה האריס. ב-21 במרץ 2022 התפטרה מהתפקיד והוחלפה בפיליפ גורדון.
פימבולווינטר
במיתולוגיה הנורדית, פימְבּוּלְווִינְטֵר (בנורדית עתיקה: fimbulvinter או Fimbulvetr) הוא מונח המתייחס לחורף הארוך שיבשר את בוא הראגנארוק.
במיתולוגיה הנורדית, הראגנארוק הוא אירוע המבשר את דמדומי האלים וחורבן העולם, והיווצרות עולם חדש. הפימבולווינטר יהיה האירוע הראשון בשלשלת אירועים זו. זהו חורף ארוך שיימשך כמו שלושה חורפים רגילים, בעוד השלג והקור מצליפים מכל כיוון, המוסר יעלם ומלחמות ומאבקים יפשטו בכל רחבי הארץ, בקרעם אחים, משפחות וחברים. יכחדו מרבית החיים בתשעת העולמות, פרט לשני בני האדם לִיף וליפְתְרַסיר אשר יתחבאו עמוק בתוך יגדראסיל.
יש המקשרים את הסיפור על פימבולווינטר לאירועי מזג האוויר הקיצוניים בין השנים 535-536, אשר הביאו לירידה ניכרת בטמפרטורות ברחבי צפון אירופה. יש אף תאוריות המרחיקות את היווצרות המיתוס לסוף תקופת הברונזה הנורדית בסביבות שנת 650 לפנה"ס. בדנמרק, נורווגיה ושוודיה, המונח "פימבולווינטר" משמש עד היום להגדרת חורף קשה וארוך מהרגיל.
גשרים
שיטות פתרון
פתירת גשרים מתבצעת באופן מאוד שיטתי: לאחר שמחליטים שבמקום מסוים חייב להיות גשר, הצבת הגשר במקום זה תשלול אפשרויות אחרות להצבת גשרים במקומות שונים, וכך תגרור הצבת גשרים נוספים וכן הלאה.
אחד מהשיקולים המרכזיים הוא סימון גשרים שחייבים להיות בכל מקרה. לדוגמה, אם יש אי עם המספר 3 שניתן לחבר לשני איים בלבד, אז לכל אחד מהם ניתן להעביר גשר, מאחר שלכל אחד מהם יהיה לפחות גשר אחד. שיקול דומה לגבי 5 ושלושה איים או 7 וארבעה איים; כמו כן, אי של 2 שאפשר לחבר רק לאי אחד מחייב העברת שני גשרים אליו, ובדומה 4 שמחובר לשניים, 6 שמחובר לשלושה או 8 לארבעה. שיקולים כאלה יכולים לעבוד גם אם מהאי כבר הועברו גשרים, בהפחתת הגשרים שהועברו; לדוגמה, אי עם המספר 4, שחובר בגשר אחד לאי שמסומן ב-1 וניתן לחבר אותו לעוד שני איים, ניתן להעביר לכל אחד מהם גשר אחד, בדומה למה שהוסבר קודם.
שיקול חשוב נוסף הוא חיבור כל האיים: בגלל כלל זה, ניתן לפסול כל חיבור היוצר קבוצה סגורה, שאינה כוללת את כל האיים. לדוגמה, אם יש שני איים ניתנים לחיבור עם המספר 2, ניתן לדעת שכל אחד מהם מתחבר בלפחות גשר אחד לאי אחר, כי אחרת הם יתחברו זה לזה בשני גשרים ויהוו קבוצה סגורה שלא מקושרת לשאר האיים. מקובל לסמן איים שכל הגשרים שהם מכילים כבר הועברו.
ישנה אפשרות לפתרון החידה בעזרת תכנות ליניארי בדוגמאות ה-MathProg הנמצאות ב-GLPK.
היסטוריה
החידה הופיעה לראשונה בכתב העת Puzzle Communication Nikoli בגיליון מספר 31 (ספטמבר 1990), אף על פי שגרסה מוקדמת יותר של החידה הופיעה כבר בגיליון 28 (דצמבר 1989).
לסלי אן וורן
לסלי אן וורן (באנגלית: Lesley Ann Warren; נולדה ב-16 באוגוסט 1946) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון יהודייה-אמריקאית זוכת פרס גלובוס הזהב. הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1982 על תפקידה בסרט "ויקטור ויקטוריה".
ביוגרפיה
החלה את דרכה בתור רקדנית בלט והתאמנה ב"בית ספר לבלט אמריקאי", בגיל 17 הפכה לצעירה ביותר שהתקבלה לבית ספר למשחק "אולפן השחקנים" שבמנהטן. את הופעת הבכורה של על בימות ברודוויי עשתה ב-1963 במחזמר "110 מעלות בצל", זכתה בפרס התיאטרון העולמי ב-1965 על הופעתה במחזמר "עצבן! את החתול!" וגילמה באותה שנה את סינדרלה בהפקה טלוויזיונית מושקעת. ב-1967 עשתה את הבכורה שלה בקולנוע בסרט "המיליונר המאושר".
הופיעה בעונה החמישית בסדרת הפעולה "משימה בלתי אפשרית" בדמותה הראשית של דנה לאמברט וקיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטלוויזיה הטובה ביותר בתפקיד משני. ב-1973 גילמה את סקרלט או'הרה במחזמר "סקרלט" המבוסס על דמותה מהסרט "חלף עם הרוח".
זכתה ב-1977 בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הראשית בסדרת דרמה על תפקידה בסדרה "שדרת פארק 79". ב-1982 שיחקה בקומדיה המוזיקלית של בלייק אדוארדס "ויקטור ויקטוריה" בתור נורמה קאסידי חברתו הטיפשה והבלתי נסבלת של קינג מרשנד (ג'יימס גארנר). הועמדה על הופעתה בסרט לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס זהב בתפקיד המשני.
הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב בשנת 1984 על תפקידה המשני בתור הזמרת גילדה בדרמה הקומית בהפקתו של סידני פולאק "שניים בראש אחד", קיבלה שבחים גם על הופעתה בסרטו הראשון של אלן רודולף, "בחר בי", בתור איב, פרוצה לשעבר הפותחת בר משקאות על שמה.
ב-1985 שיחקה את גברת סקרלט בעלת בית הבושת בקומדיית המסתורין "רמז מסתורי" המבוססת על משחק הלוח המפורסם "הרמז".
הועמדה ב-1990 לפרס גלובוס הזהב בפעם החמישית ובפעם הראשונה גם לפרס אמי על תפקידה בסרט הטלוויזיה "משפחה של מרגלים". ב-1994 הופיעה במותחן האירוטי "צבע הלילה" והייתה מועמדת לפרס פטל הזהב להופעה המשנית הגרועה ביותר. ב-1999 גילמה תפקיד הראשי במותחן הפשע של סטיבן סודרברג "הקשר האנגלי" בתור איליין תלמידה לשעבר בבית ספר למשחק שבלוס אנג'לס. ב-2002 הופיעה בקומדיה "המזכירה" בדמותה של ג'ואן הולוויי.
בשנת 2008 החלה לשחק בסדרת הפשע "שומרת סוד" ברשת USA. בסדרה שיחקה בתפקיד ג'ינקס שאנון, למשך 5 עונות עד 2012.
בשנת 2017 שבה לתחום המשחק לאחר מספר שנים של היעדרות, כאשר השתתפה בדרמה הביוגרפית "אני מיכאל" לצד ג'יימס פרנקו וזאכרי קווינטו.
חיים אישיים
ב-1965 התחתנה עם המפיק ג'ון פיטרס והתגרשה ממנו ב-1977, לזוג נולד בן אחד כריסטופר פיטרס (כיום מפיק ובמאי). התחתנה פעם נוספת בשנת 2000 עם רונלד טאפט.
צ'רי A15
צ'רי A15 (באנגלית: Chery A15) היא מכונית משפחתית המוגדרת כמכונית קומפקטית, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית צ'רי (שם מלא: "Chery Automobile Co., Ltd", בסינית: 奇瑞汽车股份有限公司) אשר יוצרה בסין בין השנים 2003–2010.
פינולה פלנגן
פיונואלה מנון "פינולה" פלנגן (באנגלית: Fionnghuala Manon "Fionnula" Flanagan; נולדה ב-10 בדצמבר 1941) היא שחקנית ופעילה פוליטית אירית, זוכת פרס אמי על תפקידה בסדרה "איש עשיר, איש עני" בשנת 1978.
ביוגרפיה
פלנגן נולדה וגדלה בדבלין, בתם של רוזנה (לבית מקגורק) וטרנס ניל פלנגן. אביה היה קצין בצבא וקומוניסט אירי שנלחם נגד פרנקו במסגרת הבריגדות הבינלאומיות במלחמת האזרחים בספרד. על אף שהוריה לא דיברו בשפה האירית הם רצו שפיונילה ואחיה ילמדו אירית, כך שהיא גדלה ולמדה לדבר באופן שוטף אנגלית וגם אירית. היא התחנכה בשווייץ ובאנגליה. את הכשרתה כשחקנית רכשה בתיאטרון אבי בדבלין ובנסיעות ברחבי אירופה עד שהשתקעה בלוס אנג'לס שבקליפורניה בתחילת 1968.
קריירה
פלנגן זכתה להכרה לראשונה באירלנד בשנת 1965 כשהופיעה בתפקיד מיירי בהפקה בשפה האירית של המחזה "An Triail" עליו זכתה בפרס ג'ייקוב בדבלין. ב-1967 שיחקה בתפקיד גרטי מקדואל בעיבוד קולנועי של הספר "יוליסס" וביססה את עצמה כאחד הפרשנים הבולטים של ג'יימס ג'ויס. הופעת הבכורה שלה בברודוויי הייתה ב-1968 במחזה "Lovers" מאת בריאן פריל. ב-1971 שיחקה במחזה "The Incomparable Max". עוד השתתפה בפרויקטים תיאטרליים הקשורים לג'ויס כגון "Ulysses in Nighttown" בתפקיד מולי בלום, וב-"James Joyce's Women" בשנת 1977. המחזה הוסרט ב-1983 ופלנגן הפיקה וגם גילמה את שש הדמויות הנשיות (אשתו של ג'ויס, נורה ברנקל, כמו גם את הדמויות הבדויות מולי בלום, גרטי מקדואל ועוד).
בטלוויזיה האמריקאית פלנגן היא דמות מוכרת. היא הופיעה בסרטי טלוויזיה אחדים בהם "The Legend of Lizzie Borden" (מ-1975) בכיכובה של אליזבת מונטגומרי, "מרי וייט" (1977), "איווקס: שיירת האומץ" (מ-1984) וב-"A Winner Never Quits" (מ-1986). ב-1976 זכתה פלנגן בפרס אמי על הופעתה בתפקיד קלותילד במיני-סדרה "עשיר ועני". ב-1977 שיחקה בתפקיד הדודה מולי קולהיין בסדרה "How the West Was Won" שזיכה אותה במועמדות נוספת לפרס אמי. פלנגן הופיעה פעמים אחדות בסדרה "רצח במשיכת קולמוס", אחד מתפקידיה בסדרה היה בדמות המזכירה פרידה שעוזרת לג'סיקה פלטשר למצוא את הרוצח בפרק "Steal me a Story". ב-1987 שיחקה בדמות לוטננט גוילה קוק בתוכנית "Hard Copy", וב-1990 הופיעה בתפקיד קתלין מיצ'ם, אשתו של מפקד המשטרה בגילומו של ג'ון מהוני, בסדרת הדרמה.
פלנגן הופיעה בתפקידי אורח בשלוש סדרות ספין אוף של "מסע בין כוכבים":
פלנגן שיחקה בתפקיד אורח בפרקים אחדים בסדרה "אבודים" בדמות אלואיז הוקינג. בקולנוע הופיעה בסרטים כגון "האחרים" לצדה של ניקול קידמן, "הסודות של יה-יה" בדמות טינסי המבוגרת, ובסרט "להעיר את נד". היא הופיעה בסדרות טלוויזיה ובהצגות תיאטרון בהם במיני-סדרה שהייתה מועמדת לפרס אמי "Revelations" בכיכובם של ביל פולמן ונטשה מקאלהון, ובדרמה הקומית "טראנסאמריקה" בכיכובה של פליסיטי האפמן. בשנים 2006–2008 שיחקה בתפקיד רוז קאפי אם משפחה אירית-אמריקאית ברוד איילנד בסדרת הדרמה של שואוטיים "אחים בדם".
חיים אישיים
פלנגן הופיעה עם הלן מירן בסרט "בזכות האם", שכתב וביים טרי ג'ורג', בתפקיד אמו התומכת של אחד משובתי הרעב מהצבא האירי הרפובליקני בשנת 1981. לאחר מכן היא נאמה בעצרת זיכרון של השין פיין בסיטיווסט בילדינג בדבלין עבור הרפובליקנים האירים וקרובי משפחתם שנהרגו בחלק האחרון של המאורעות בצפון אירלנד.
פלנגן הייתה נשואה לגארט או'קונור מ-1972 עד למותו ב-2015. היא ובעלה נהגו לארגן בביתם בהוליווד הילס מסיבות עבור הקהילה האירית. ב-2009 הצטרפה לנשיא השין פיין ג'רי אדמס לסדרת הרצאות ברחבי ארצות הברית לתמיכה באחדות האירית. באוקטובר 2011 הכריזה על תמיכתה במועמד השין פיין מרטין מקגינס במרוץ לנשיאות באירלנד.
שבבי שוקולד
שבבי שוקולד (או שוקולד צ'יפס; באנגלית: Chocolate chips) הם חתיכות קטנות של שוקולד, לרוב בצורת טיפה עגולה עם בסיס שטוח. בדרך כלל קוטרן פחות מסנטימטר, אבל ניתן למצוא אותן במגוון גדלים. שבבי השוקולד הומצאו למעשה יחד עם עוגיית השוקולד צ'יפס, שמהווה את אחד השימושים העיקריים לשבבים אלו.
מקור
עוגיית השוקולד צ'יפס הומצאה ב-1937 כאשר רות ויקפילד מהפונדק "טול האוס" במסצ'וסטס שילבה בעוגיות שלה חתיכות של טבלת שוקולד מריר של נסטלה, כאשר נגמרה אספקת הקקאו שלה. העוגיות נחלו הצלחה גדולה, וב-1939 חתמה ויקפילד על הסכם עם נסטלה, שבמסגרתו החברה תוסיף את המתכון לעוגיות לאריזת השוקולד, בתמורה לאספקה בלתי מוגבלת של שוקולד עבורה. בתחילה אף הוסיפה נסטלה כלי קטן לחיתוך טבלת השוקולד לצד המוצר. ב-1941 התחילו נסטלה וכמה חברות מתחרות למכור את השוקולד בצורת שבבים. נסטלה אף משווקת מותג בשם "עוגיות טול האוס" על שם הפונדק שבו הומצאו העוגיות.
שבבי השוקולד המקוריים והנפוצים ביותר כוללים שוקולד מריר, אך ישנן גם וריאציות בטעמים שונים: שוקולד לבן, שוקולד חלב, שוקולד מנטה ואף שבבי שוקולד עם חמאת בוטנים.
שימושים
ניתן להשתמש בשבבי שוקולד בקינוחים שונים כמו עוגיות, פנקייק, ופלים, עוגות, מאפין וכדומה. משתמשים בהם גם במוצרי מזון שונים כמו חטיפי גרנולה או גלידה.
ניתן גם להמיס את שבבי השוקולד והם משמשים לעיתים כתחליף לשוקולד מומס במתכוני אפייה. אולם מכיוון שהם מתוכננים לשמור על צורתם בעת אפייה, הם מכילים פחות חמאת קקאו משוקולד לאפייה. הדבר עלול להקשות על השימוש בהם בצורתם המומסת.
פופולריות
היום שבבי השוקולד הם מרכיב פופולרי במתכוני אפייה ועוגיית השוקולד צ'יפס נחשבת כקינוח מערבי פופולרי, ואחד הקינוחים האמריקאיים המסורתיים. עוגיות אלו נפוצות גם באוסטרליה, בקנדה ובאירופה, בין היתר. נסטלה וחברת הרשי נמנות עם היצרניות המובילות של עוגיות שוקולד צ'יפס.
סיקיבו האצ'ינסון
ביוגרפיה
הצ'ינסון באה משורה של סופרים, כולל אביה וסבה. היא סיימה דוקטורט בלימודי דרמה באוניברסיטת ניו יורק ב-1999.
הצ'ינסון כותבת מאמרים במגוון עיתונים, אתרים וכתבי עת, כולל הפינגטון פוסט, ופרסומים אתאיסטים. היא עמיתה בכירה במכון ללימודים הומניסטים, ואחת מדוברות אגודת הסטודנטים האתאיסטים.
דעות פוליטיות
הצ'ינסון מחזיקה בחזון הומניסטי-רדיקלי, אשר דוחה היררכיות דתיות וחברתיות של גזע, מגדר, מיניות, מעמד, ויכולת פיזית, כי הן חותרות תחת זכויות האדם האוניברסליות, ויכולת ההגדרה העצמית של עמים מדוכאים. לדבריה, עבור קהילות של צבע, הומניזם רדיקלי נותן לגיטימציה לנעדרי אמונה, שמתמודדים עם משטר אידאולוגי שאוכף עליונות לבנה, הטרוסקסיזם, פטריארכליות, דיכוי כלכלי ושלילת זכויות אדם, ואשר משווה מוסר עם פרדיגמות ואמונות של דת אברהמית. הומניזם רדיקלי דוחה את הרעיון שיש רק דרך אחת להיות שחור או לטינו, וכן את התפישה שנשים ולהט"בים הם שוליים או חורגים מוסרית.
הצ'ינסון מקדמת גם גרסה של הומניזם שהיא רלוונטית חברתית ומבוססת על צדק חברתי, גזעי, ומגדרי; ודוחה גישה פוסט-גזענית או "עוורת צבעים" שאינה לוקחת בחשבון את חוויות החיים, היסטוריה תרבותית, והון חברתי של קהילות מגוונות. היא דוגלת בגישה הצטלבותית, אשר דורשת הכרה בדרכים בהן כוחות סמכותיים מעצבים ידע, תרבות וחינוך.
בתור פעילה פמיניסטית, הצ'ינסון הקימה תוכנית מנהיגות, ומאמינה בחשיבות של עבודה עם בנות נוער. התוכנית מבוססת על הסתכלות הומניסטית על תפקידי מגדר, סטראוטיפים מגדריים, וייצוגים מיזוגיניים ומגוזענים של נשים של צבע בתקשורת, והאופנים בהם גורמים אלה משפיעים על ההערכה העצמית, הזהות העצמית, וכיוון החיים של נערות ונשים צעירות. הצ'ינסון טוענת כי נשים של צבע מיוצגות באופן מחפיץ, גזעני והיפר-מיני, דבר אשר גורם לצעירות שחורות ולטינה להיות נתונות ללחץ מוגבר לאמץ דפוסי נשיות אשר מתמקדים בהקרבה עצמית וכניעה שמוכתבים על ידי נצרות שמרנית. הצ'ינסון כתבה רבות כיצד האידיאל ההטרוסקסיסטי של "האשה הטובה המוקרבת" בדת מגבילה את חירותן של נשים וחושפת אותן ביתר שאת לאלימות מצד בני זוגן, תקיפה מינית, HIV/AIDS ומחלות אחרות, כי בקהילות צבע דתיות נשיות וגבריות נתפשות כהפכים וכמנוגדים אחת לשנייה.
שלוש מצודות סן מרינו
מצודות אלו הן סמל לאומי בסן מרינו ומופיעות בסמל המדינה, בדגלה, ומתנוססות על מטבעות האירו שמוטבע בסן מרינו.
במטבח הסן מרינזי המסורתי, קיימת עוגת טורטה טר מונטי הקרויה על שם המצודות.
מצודת גואיטה
המצודה הראשונה והגדולה ביותר מבין השלוש השוכנות על ההר, היא מצודת גּוּאַיְטַה (Guaita), המכונה גם "המגדל הראשון" (Prima Torre) או "רוקה" (Rocca - "מצודה"). משמעות המילה "גואיטה" בניב המקומי היא "לשמור", והמצודה היא הצפונית מבין השלוש. הגרעין המרכזי של המבנה הוקם במאה ה-11 ושימש כמגן וכמקום מקלט לתושבי סן מרינו. המצודה עשויה משתי חגורות של חומות הגנה היקפיות. בפינותיה של החומה הפנימית היו קבועים מגדלי שמירה שנהרסו במהלך המאה ה-16, והיא מקיפה את מגדל הפעמונים, את מגדל השמירה ואת מגורי השומרים, שחלקם שימשו מהמחצית השנייה של המאה ה-18 ועד שנת 1970 כתאי כליאה. המבנה עוצב ונבנה מחדש במספר הזדמנויות החל במאה ה-13 ועד למאה ה-20, אך אלה לא שינו את אופיו.
שער הכניסה למצודה מתוארך לתחילת המאה ה-15. הוא נבנה לפי עקרונות התכנון המקובלים באותה עת, והיה מוגן בגשר הרמה. ברחבה המרכזית ניצבים מספר תותחים שנתרמו למצודה בשנת 1907 על ידי מלך איטליה ויטוריו אמנואלה השלישי. תותחים אלה שימשו עד לא מזמן לירי טקסי בעת חגיגות ציבוריות. במגדל הדרומי של המצודה ניצב בעבר מזבח שהוקדש לברברה הקדושה, הקדושה המגנה של התותחנים, ובשנת 1960 נבנתה ליד המגדל כנסייה המוקדשת לקדושה.
מגדל הפעמונים הוקם ככל הנראה באמצע המאה ה-16, ונחשב לאחד מסמליה של הרפובליקה. בעבר נהגו פעמוניו להתריע על סכנה אך כיום הם מצלצלים בחגים דתיים ולאומיים. מגדל השמירה המחומש הוקם מחדש במחצית השנייה של המאה ה-15, וגגו מתוארך למאה ה-16. תאי הכליאה שימשו לכליאת אסירים שגזר דינם לא חרג משישה חודשי מאסר. אסירים לתקופות ממושכות יותר הועברו למתקני כליאה באיטליה. כיום מוצגות בתאים אלה תערוכות מתחלפות.
מצודת צ'סטה
מצודת צ'סטה (Cesta), הידועה גם בכינויים "המגדל השני" (Seconda Torre) או "פראטה" (Fratta), שוכנת בין שתי המצודות האחרות, בשיא גובהו של הר טיטאנו, ברום של 755 מטר מעל פני הים. המקום שימש כעמדת תצפית כבר בתקופה הרומית, ומגדל השמירה נזכר לראשונה במסמך משנת 1253. בשנת 1320 הוקמה חומה חיצונית גבוהה סביב המגדל והיא חוברה לחומה ההיקפית שחיברה את כל שלוש המצודות. המגדל המשיך והיה בשימוש עד סוף המאה ה-16. בדומה למצודת גואיטה, גם מבנה זה שונה פעמים מספר במהלך תולדותיו, וגם הוא שימר את אופיו המקורי, בין היתר הודות לעבודות שיפוץ מקיפות שנערכו בשנים 1924–1925 ועצרו את תהליך התדרדרותו מאז נפסק בו השימוש.
ב-15 במאי 1956 נחנך המוזיאון לכלי-נשק עתיקים (Museo delle Armi Antiche) במצודה, ובו 700 מוצגים מהמאה ה-13 ועד ימינו, שנרכשו על ידי המדינה ממועד הקמתו של המוזיאון עד שנת 1972.
רונן וגלעד קצב
רונן וגלעד קצב הם צמד אחים המשמשים כסוכני שחקנים, בעלי חברת "Top Sport Services" לייצוג שחקני ומאמני כדורגל.
רונן (יליד 1966) החל בייצוג ותיווך שחקנים בשנת 1988. הוריו היו עולים מארגנטינה ושחקני כדורגל ארגנטינאיים ששיחקו בישראל היו מתארחים בביתם, רונן שהשפה הספרדית הייתה שגורה בפיו סייע להם בהתאקלמות ובמשא ומתן מול הקבוצות בתחילה בהתנדבות בהמשך בצורה מקצועית והפך לסוכן מורשה. בשנת 2006 הפך גם אחיו הצעיר גלעד (יליד 1971), שעבד עמו במשרד, לסוכן שחקנים מורשה. החל מהעשור השני של המאה ה-21 הם שותפים עם סוכן שחקנים נוסף, אדם קידן. השלושה הם סוכני שחקנים מורשים ומייצגים מעל מאה שחקנים, רובם מישראל, ובהם מבכירי שחקני ליגת העל בכדורגל.
האחים קצב ייצגו את יוסי בניון והיו מעורבים במעבריו לווסטהם, ליברפול וצ'לסי, וכן יצגו את דודו אוואט בקריירה האירופית שלו. העברה בין לאומית גדולה נוספת הייתה העברתו של הכדורגלן הצ'ילאני - יהודי סבסטיאן רוזנטל לגלאזגו ריינג'רס, ב-1996. הם מייצגים גם את ערן זהבי והיו מעורבים בהעברה שלו לסין בה הוא קיבל את השכר הגבוה ביותר לכדורגלן ישראלי אי פעם.
רוג'רו אודי
רוג'רו אודי או בשמו המלא רוג'רו פרדיננדו אנטוניו ג'וזפה וינצ'נו אודי (באיטלקית:Ruggero Oddi, 20 ביולי 1864 - 22 במרץ 1913) היה רופא איטלקי, פיזיולוג ואנטומיסט בן פרוג'ה. נודע במיוחד בגלל הסוגר על שם אודי, הנושא את שמו. היה פרופסור לפיזיולוגיה באוניברסיטת ג'נובה.
ילדות וצעירות
רוג'רו אודי נולד בפרוג'ה בשנת 1864 כבנם של פיליפו אודי, מזכיר וארכיבר של בית החולים סנטה מריה דלה מיזריקורדיה בעיר ושל זלינדה פמפליני (Pampaglini). בשנת 1880 בגיל 16 התיתם מאמו. אודי למד רפואה באוניברסיטאות בפרוג'ה (4 שנים - עבר משם מכיוון שהחל מ-1825 צו של האפיפיור אסר על הפקולטה בפרוג'ה להעניק תואר רופא), בולוניה (שנה) ופירנצה (שנה). אודי הצטיין מזמן לימודיו כאנטומיסט ופיזיולוג מבריק.
לימודי הרפואה והקריירה האקדמית
בשנת 1887–1888 עבד ולמד במעבדתו של ארתורו מרקאצ'י (1915-1855) בפרוג'ה שם ערך את המחקריו המפורסמים in vivo בתחום תפקיד המרה בעיכול. ב-1888 עבר לבולוניה למעבדתו של פייטרו אלברטוני (שהיה המנטור של מרקאצ'י). בהמשך נסע לאוניברסיטת פירנצה שנקראה עדיין "המכון מלכותי ללימודים גבוהים שימושיים ולהשתלמות" והיה עוזרו של לואיג'י לוצ'אני (1919-1840) .עבודת התואר הכתובה שלו בפירנצה הייתה "על טונוס סוגר של צינור המרה המשותף". בנוסף בבחינה בעל פה הציג את נושאי "האטקסיה והחומרים האנטיפירטיים. . אחרי סיום התואר לרפואה ולכירורגיה ב-2 ביולי 1889 בפירנצה התמנה אודי למדריך בקתדרה לפיזיולוגיה לצידו של לואצ'אני והרצה קורס על כימיה פיזיקלית. בהמשך קיבל מלגה ממשלתית ללימודי המשך עד 1893 באוניברסיטת שטרסבורג, אז בגרמניה, במכון לפרמקולוגיה ניסויית תחת הדרכתו של אוסוואלד שמידברג. תלמידים שלו, כמו ההולנדי י. ואן ברנה, התלהבו משיטתו לחזרה להוראה על יד מיטת החולה. בגיל 29, בינואר 1894 התמנה אודי כפרופסור שלא מן המניין ומנהל המכון לפיזיולוגיה של אוניברסיטת ג'נובה במקום ג'ינו פאנו.
פעילותו המדעית
ב-1887 עוד כשהיה בן 23, כסטודנט לרפואה ולכירורגיה בשנה הרביעית תחת הדרכתו של הפיזיולוג ארתורו מרקא'צי, לפי הצעה של הפרופסור, חקר אודי את תפקוד המרה בעיכול. בהיעדר כיס המרה שנכרת בניתוח כולציסטקטומיה הבחין יותר טוב קבוצה קטנה של סיבים שריריים טבעתיים ואורכיים שעטפו את שפך צינורי המרה ושל צינור הלבלב בפטמה ההפאטו-פנקריאטית (הפטו-לבלבית), הפטמה הראשית של התריסריון או הפטמה ע"ש פאטר הנמצאת בתריסריון. המבנה השרירי הזה נקרא "הסוגר של אודי". אודי למעשה לא היה המגלה הראשון של הסוגר. הוא זוהה עוד על ידי אנדריאס וסאליוס (1538), כמו כן ב-1654 על ידי הרופא האנגלי פרנסיס גליסון, על ידי הגרמני פאטר ב-1721, ועל ידי קייג' (1879). אולם הוא תיאר בצורה ברורה את תכונותיו הפיזיולוגיות ומדד את פעילותו. ב-1888 בבולוניה הוכיח אודי את ההתנגדות שגילה הסוגר ללחץ הפרשות המרה. באותו מחקר הוא ביצע את הכולאנגיומנומטריה הראשונה. בפירנצה חקר אודי גם את ויסות הפרשת המרה על ידי עצב הואגוס. הוא המשיך בחקר דרכי המרה גם כפרופסור בג'נובה. חקר סוגיות שונות בתחום ההריון, השמנת היתר, ויסות הנשימה בעת מאמץ ומסלולי הסיבים העצביים האפרנטים בחוט השדרה. באותה תקופה התחיל להיות מרותק לנושאים רחבים ושאפתניים יותר כמו חקר העכבות מבחינה פיזיולוגית, פתולוגית, נפשית, אנתורפולוגית-משפטית וחברתית. יחד עם לוצ'יאני ערך מחקרים ביוכימיים על מערכת העצבים וחילוף חומרים. בעת שהותו בשטרסבורג בודד את החומר כונדרויטין סולפט מתוך העמילואיד בכבד.
השבר בקריירה של אודי ושנותיו האחרונות
בשנת 1900 חלה הידרדרות במצב הכלכלי של המכון הפיזיולוגי ואודי נקלע למריבות עם הסנאט האקדמי של הפקולטה לרפואה. הסיבות אינן ברורות. אולי היה לו משבר בחיי המשפחה. אחרי שנת 1901 שם משפחתו אינו מופיעה עוד ברישומי התושבים בערים פירנצה ופרוג'ה. נטען שהשתמש בסמים נרקוטיים, שהיה מעורב באי סדרים פיננסיים, שבהשפעת חברו הפרופסור לכימיה פיזיקלית המרקיז סטפאנו קפראניקה, התחיל להתעניין במיסטיקה ההודית. ב-1 באפריל 1901 התפטר מתפקידיו באוניברסיטת ג'נובה. החוקר ר. בלוני ניסה בשנות ה-1960 להתחקות אחרי השתלשלות האירועים. לפי הפרטים הביוגרפיים בלקסיקון הביוגרפי טרקאני ובספר של וולטר הס וג'ון הווארד "תולדות הלבלב", בשנים האחרונות של שנות ה-1890 נמנה אודי עם מקרוביו של הפרופסור קפראניקה, שארגן מעבדה לביוכימיה בארמונו והעמיד אותו לשימושם של האוניברסיטה ושל אודי. בגיל 50, התאלמן קפראניקה וחזר בתשובה ונפטר. הוא הוריש את מעבדתו לא לאוניברסיטה אלא לסמינר הבישופות הקתולית בעיר. באותה תקופה לקה אודי ובבעיות בריאות: עבר ניתוח תוספתן וניתוח חסימת מעיים. . ב-1901 התגורר בבריסל וחתם על חוזה כדי לעבוד שלוש שנים כרופא בשירות הרפואי הקולוניאלי הבלגי בקונגו הבלגית. ספר שכתב באותה תקופה וששפורסם בטורינו בשנת 1902 על "דברי המזון ותפקידם בכלכלת היחיד והאורגניסם החברתי" התקבל טוב. אולם בעת היותו עדיין בבריסל לקה ככל הנראה בדיכאון וטופל על ידי רופא בשם מרש שהדף אותו לכיוון אמונות מיסטיות הודיות וטיפול בו בתרופה הומאופתית בשם "הוויטלין של גצ'קובסקי" שכללה גלירצין, ברזל בוראט, אמוניום כלוריד ואלוכוהול. ביציאתו מאנטוורפן אל הנמל בומה ב-12 בדצמבר 1901 סבל ממחלות גופניות לא ברורות וכנראה טיפל בעצמו בכמויות לא מבוקרות של משככי כאבים נרקוטיים. נשאר בקונגו רק חמישה חדשים ונאלץ מסיבות בריאות לשוב לבלגיה. שהה תקופה בספרד ואחר כך שב לאיטליה ועבד כרופא בעיר טורג'אנו. בשנת 1906 אודי פרסם ספר על החומר "ויטלין" שמנע לדבריו זיהומים וקחקסיות ממאירות. הואשם במתן מרשמים לא נכונים, בהריגת מכוונת של אדם מסוים ונשפט. ב-1911 עזב את פרוג'ה מתוך רצון להתגייס ללגיון הזרים הצרפתי ונסע לתוניסיה. נפטר בתוניס מסיבות לא ברורות בשנת 1913, בגיל 48. מקום קבורתו אינו ידוע.
חייו הפרטיים
באוקטובר 1891 התחתן עם טרזה ברשאני ברטולי שהייתה בהריון ולזוג נולדו שני ילדים:אדלאידה (ילידת 1891) ואנריקו (יליד 1893).
אפונימים
המונח נפוץ במיוחד בעבודות האסכולכה הארגנטינית של כירורגיית המרה (פ. מיריצי, ד. דלוואלה, ג. מסנטי) בשנות 1930–1960. השימוש במושג דעך החל משנות ה-1980 מכיוון שלא יכולים לדבר על דלקת של הסוגר אודי בלבד, ולכן הוחלף השם בדלקת של פטמת פאטר או פיפיליטיס פאטר חריפה או כרונית. גם מושג זה הוחלף עם הזמן על ידי "דיספונקציית הסוגר אודי". באמצע המאה ה-20 שיערו שכיווץ ממושך של הסוגר אודי עלול להביא לפיברוזה שלו ובהמשך לצהבת, כולנגיטיס, ולאבנים בדרכי המרה. בהווה המושג אינו עוד בשימוש.
קישורים חיצוניים
Maria Conforti art.Ruggero Oddi Dizionario Biografico degli Italiani Vol. 79, 2013
סכר איליסו
סכר איליסו (בטורקית: Ilısu Barajı ve Hidroelektrik Santrali) הוא סכר הידרואלקטרי בטורקיה, על גדות נהר חידקל כ-65 ק"מ מגבולה עם סוריה ועיראק.
הסכר הוקם כחלק של פרויקט פרויקט דרום-מזרח אנטוליה במסגרתו מתוכנן להקים כ-20 סכרים על נהרי חידקל ופרת.
היסטוריה
בניית הסכר החלה בשנת 2006. לאור בעיות סביבתיות קשות, צורך בפינוי תושבי האזור רבים והצפת שטחים נרחבים, גופים מאירופה עזבו את הפרויקט והוא מומן מתקציב המדינה. במהלך חפירות הצלה באזור התגלה בין היתר אתר ארכאולוגי בונצ'וקלו טרלה.
במהלך הפרויקט באזור נבנו 52 ק"מ כבישים, גשר זמני באורך 110 מ' וגשר קבוע באורך 250 מ'. גובה הסכר היא 135 מטר. כל העבודות היו מתוכננות להסתיים בשנת 2015, אך הפרויקט לא עמד ביעד.
מילוי מאגר מים שמתוכנן לכלול 10 מיליארד מטר מעוקב של מים החל בשנת 2019 ויחידות לייצור חשמל החלו לפעול במהלך שנת 2020. בסך הכל בתחנת כוח הותקנו שש יחידות ייצור חשמל בהספק של 200 מגוו"ט כ"א. זה הופך את תחנת כוח זה לאחד הגדולות בטורקיה.
בעקבות הפעלת הסכר החלו בעיות בסכר מוסול שבעיראק וממשלת עיראק פנתה לטורקים בדרישה להפסיק את בנייה אך ללא הצלחה.
ממינגן
ממינגן (בגרמנית: Memmingen) היא עיר בשוואביה, בוואריה, גרמניה, המהווה את המרכז הכלכלי, החינוכי והמינהלי של אזור הדנובה-אילר. ממערב העיר מוקפת העיר בנהר האילר, שמסמן את גבול באדן-וירטמברג. בצפון, במזרח ובדרום מוקפת העיר במחוז אונטראלגוי.
בעיר יש כ-42,000 תושבים, מה שהופך אותה לעיר החמישית בגודלה באזור השיפוט של אזור שוואביה. ההיסטוריה של העיר מתחילה כבר בתקופת האימפריה הרומית. העיר העתיקה של ממינגן המלאה בטירות וארמונות היא אחת הערים העתיקות השמורות ביותר בדרום גרמניה. העיר משמשת כמרכז ההובלה של שוואביה העליונה, מרכז שוואביה והאלגוי.
עקב קרבתה לאזור האלגוי, נקראת ממינגן לעיתים קרובות "השער להאלגוי" (Tor zum Allgäu). לעיתים מכונה העיר "ממינגן - עיר של זכויות אדם", זאת בשל שנים עשר המאמרים שהיוו חלק מסדרה של דרישות האיכרים חברי הברית השוואבית, שנחשבו למסמך הראשון של זכויות האדם באירופה, ונכתבו בממינגן בשנת 1525. מדי ארבע שנים מתקיים ה-Wallensteinfestspiel, השחזור ההיסטורי הגדול ביותר באירופה עם כ-4,500 משתתפים, והוא מציין את הפלישה של אלברכט פון ולנשטיין בשנת 1630.
אנרגיית קשר כרומודינמית
אנרגיית קשר כרומודינמית (chromodynamic binding energy או quantum chromodynamics binding energy) היא אנרגיית הקשר המחברת קווארקים ליצירת האדרונים. זו אנרגיית השדה של הכוח החזק, הנישא על ידי גלואונים.
מקור המסה
מרבית המסה של האדרונים היא למעשה אנרגיית קשר כרומודינמית. זאת, דרך שקילות המסה והאנרגיה. במקרה של נוקליאונים – פרוטונים ונייטרונים – אנרגיית הקשר הכרומודינמית מהווה כ-99% ממסת החלקיק. בהקשר זה, אנרגיית הקשר הכרומודינמית כוללת מספר מרכיבים: ראשית, אנרגיית גלואון (gluon energy), האנרגיה הנישאת על ידי הגלואונים עצמם; שנית, אנרגיה קינטית של הקווארקים בתוך ההאדרון, הנעים קרוב למהירות האור; שלישית, מסה-אנרגיה של זוגות קווארקים-אנטיקווארקים וירטואליים המתקיימים בתוך ההאדרון. עבור פרוטונים, סכום מסות המנוחה של שלושת קווארקי הערכיות (valence quarks), שני קווארקי למעלה וקווארק למטה, הוא כ-9.4 MeV, בעוד מסת ההאדרון היא כ-938.3 MeV. עבור נייטרונים, סכום מסות המנוחה של שלושת קווארקי הערכיות, שני קווארקי למטה וקווארק למעלה, הוא כ-11.9 MeV, בעוד מסת ההאדרון היא כ-939.6 MeV. לאור העובדה שכמעט כל מסת האטום מרוכזת בנוקליאונים, כ-99% מהמסה של החומר הרגיל (חומר באריוני) היא בעצם אנרגיית קשר כרומודינמית.
תופעה זו, של מסה האדרונית הגדולה במידה ניכרת ממסת קווארקי הערכיות של ההאדרון, קשורה לשבירת סימטריה כיראלית (chiral symmetry breaking).
פדרו דה פיליפה
פדרו דה פיליפה (בספרדית: Pedro de Felipe; 18 ביולי 1944, מדריד – 12 באפריל 2016, מדריד) היה כדורגלן ספרדי ששיחק בעמדת הבלם במספר קבוצות בספרד.
קריירת מועדונים
פדרו דה פיליפה נולד במדריד והגיע לקבוצת ריאל מדריד בשנת 1964 בגיל 20. כבר בעונתו הראשונה הוא שולב במשחקי הליגה העלוניה וזכה באליפות הליגה. בספטמבר 1967 אחרי ששיחק שלוש משחקים בעונה החדשה הוא נפצע וחזר להרכב רק לאחר ניתוח. הוא המשיך לשחק עבור ריאל עד לשנת 1972 כאשר עבר לאספניול ממנה פרש בגיל 34.
דה פיליפה היה שחקן קשוח בהגנה. בשנת 1969 לאחר התקלות איתו, מיגל אנחל בוסטייו שהיה כוכב המשחק עזב את המגרש ולמעשה לא הצליח להתאושש מהפציעה.
בהיותו בריאל, דה פיליפה זכה באליפות 5 פעמים ובעונת 1965/66 זכה בגביע אירופה.
.eus
.eus היא סיומת האינטרנט של השפה הבסקית. קודם ליצירת הסיומת, הדומיין ".eu" (האיחוד האירופי) שימש גם למטרה זו, אם כי באופן לא רשמי.
ב־10 ביוני 2013, ICANN אישרה את יצירת הדומיין. השימוש בשם הדומיין הוגבל עד מרץ – אפריל 2014. עם זאת, ICANN אפשרה תוכנית השקה מוסמכת ל-eus, שאפשרה לאתרים מסוימים לתבוע דומיין .eus לפני תאריך ההרשמה הכללי הזה.
נכון למרץ 2020, היו 10,030 תחומים פעילים באזור הדומיין .eus.
ג'יימס פאד
ג'יימס פאד (באנגלית: James Faed; 4 באפריל 1821 – 23 בספטמבר 1911) היה אמן סקוטי מפורסם.
ביוגרפיה
ג'יימס היה בנו השני מבין ששת ילדיו של ג'יימס פאד, ומרי לבית מקג'וך. שניים מאחיו, ג'ון פאד ותומאס פאד ובנו ג'יימס פאד, ג'וניור. גם הפכו לאמנים.
בשנותיו הראשונות אביו שעסק בבנייה חשב שלג'יימס יש כישרון ניכר להנדסה. כשהיה בן שש עשרה הוא בנה סירה במשך שנה. בגיל שבע עשרה הוא נסע למריפורט עם אביו ואחיו ג'ון. בזמן שג'ון צייר מיניאטורות, ג'יימס עשה את אותה עבודה כמו אנשי אביו.
יצירה
עם זאת, עם מות אביו ב-1842 הצטרף ג'יימס לשני אחיו, ג'ון ותומס, שהתגוררו באדינבורו. ג'יימס החל לצייר נופים, מיניאטורות ודיוקנאות בשמנים ובצבעי מים והפך למציג קבוע באקדמיה הסקוטית המלכותית במשך עשרים שנה. סצנת החוף שלו בצבעי מים בחוף קולונד נמצאת בגלריה לאמנות אברדין. שתיים מהמיניאטורות שלו, "איזבלה לוקהרט" "רוברטסון ומיס מרי דאנקן" משובחות במיוחד.
ג'יימס, שהוצג בפני חרט המצוטינט, ג'ון בונר, התעניין בשיפור התהליך להכנת הלוח עבור החרט - ייתכן עקב העניין ההנדסי בו הבחין אביו. הוא גם פיתח עניין עז במצוטינט, והקריירה שלו עד מהרה החלה להתמקד באמנות זו וכחרט בכלל. בתור חרט הוא יצר במשך למעלה מחמישים שנה. הוא זכה לשבחים בימיו על ידי החרט הדגול סמואל קאזינס (1801–1887). כמה מיצירותיו של פאד הוזמנו על ידי האגודה המלכותית לקידום האמנויות היפות בסקוטלנד.
בערך ב-1871 נסע ג'יימס לאוסטרליה על מנת לבקר את אחיו ויליאם, שהיגר, ושהה בסטוני פארק, ברונסוויק, ביתו של תיאודוטוס ג'ון סאמנר. הבית נהרס מאוחר יותר בשריפה, ואיתם אבדו חריטות רבות של החיים שהיו שם מאת ג'יימס פאד. אך אלה ששרדו נתלו בחדר האוכל של הבית שנבנה מחדש.
חריטות הדיוקנאות שלו זכו לביקוש נרחב והפטרון הראשון שלו היה ג'ון ווטסון גורדון שב-1850 הפך לנשיא האקדמיה הסקוטית המלכותית. פאד חרט לפחות מאה שלושים ושלושה לוחות, אחד מהם היה עבור הוועדה המלכותית לציור של המלכה ויקטוריה והנסיך ארתור. ההזמנה האחרונה שלו הייתה דיוקן של הרוזנת מסיפילד שנתלה באקדמיה המלכותית בשנת 1877.
התחריט האחרון שעשה ג'יימס פאד, בגיל שמונים, היה דיוקנו של רוזן הבית, אביו של ראש הממשלה לעתיד, סר אלק דאגלס-הום. הוא הוצג באקדמיה המלכותית בשנת 1899.
מוות
הוא מת בפתאומיות בזמן שאכל את ארוחת הצהריים באדינבורו, בשנתו התשעים ואחת.
אשתו מרי קוטון נפטרה ב-1887 בגיל שישים. הם קבורים עם בניהם, ד"ר סטיוארט פאד (1869-1898) ופרנסיס גרנט פאד (1867–1914) בבית הקברות דין.
איירין איבר
איירין איבר (בגרמנית: Irene Eber, לבית גמינדר (Geminder); 29 בדצמבר 1929, האלה – 10 באפריל 2019, ירושלים) הייתה חוקרת של סין. היא הייתה פרופסור אמריטה בקתדרה על שם לואי פריברג ללימודי מזרח אסיה באוניברסיטה העברית בירושלים, סינולוגית ועמיתה בכירה במכון המחקר על שם הארי ס' טרומן. היא התמחתה בתרגומים מסינית.
ביוגרפיה
איירין איבר נולדה בשנת 1929 לידידיה ולהלנה גמינדר בעיר האלה בגרמניה. היא גורשה יחד עם משפחתה בגירוש זבונשין והגיעה לבסוף לעיר מיילץ. היא שרדה את צעדות המוות והגיעה לגטו דמביצה. עד סוף המלחמה איבר הסתתרה בלול של משפחה פולנייה. אחרי המלחמה איירין עברה לקליפורניה והשלימה דוקטורט בתחום לימודי סין.
בנטלי S1
בנטלי S1 (באנגלית : Bentley S1, קרוי גם : בנטלי קונטיננטל S1) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית בנטלי אשר יוצרה בין השנים 1959–1955 בבריטניה
ז'וליאן דופרה
ז'וליאן דופרה (בצרפתית: Julien Dupré; 18 במרץ  1851 – אפריל 1910) היה צייר צרפתי.
ביוגרפיה
הוא נולד בפריז ב-18 במרץ 1851 לז'אן דופרה (תכשיטן) ולפאולין בויליה. היה צפוי שהוא ייכנס לעסק המשפחתי, ולשם כך החל דופרה לעבוד בחנות שמוכרת תחרה. עם זאת, הוריו נאלצו לסגור את חנותם עקב מלחמת צרפת-פרוסיה 1870 והמצור על פריז. מאחר שעתותיו היו בידיו החל דופרה לקחת קורסי ערב בבית ספר לאמניות הקישוט, ובאמצעות השיעורים הללו הוא זכה להתקבל לבית הספר לאמנויות יפות.
שם הוא למד אצל איזידור פיס והנרי להמן. באמצע שנות ה-70 נסע לפיקרדי והפך לתלמידו של צייר הז'אנר הכפרי Désiré François Laugée, שעם בתו מארי אלונור פרנסואז התחתן ב-1876; השנה שבה הציג את הציור הראשון שלו בסלון פריז.
דופרה קיבל מדליית זהב בתערוכה העולמית של 1889 בפריז. בשנת 1892 הוענק לו אות לגיון הכבוד.
דופרה היה מורה של לוסי סקארבורו קונאנט.
לאורך הקריירה שלו דופרה התעניין בחיי האיכר והמשיך לצייר סצנות באזורים של נורמנדי ובריטני. ​
הוא הציג באופן קבוע עד מותו באפריל, 1910.
הערות שוליים
​
.cymru
.cymru הוא אחד משני תחומים גאוגרפיים ברמה העליונה (GeoTLD) ב (השני הוא .wales). ה-TLD הוצע על ידי חברת הרישום באינטרנט הבריטית Nominet, המנהלת את הדומיין עבור בריטניה (.uk) מאז 1996.
בתחילה ההצעה בהתנגשה עם ההצעה לשימוש בשם .cym, שהוצע על ידי ויילס, ".cym" הוקצה בסופו של דבר לאיי קיימן.
ביוני 2014, ICANN נתן מעמד סופי לדומיינים, והחלה השקה מדורגת של התחומים החדשים. בתחילה, הדומיינים החדשים היו זמינים לבעלים של סימנים מסחריים, עם זמינות מלאה שתוכננה במקור לאביב 2015.
רשימה של פולימרים סינתטיים
להלן רשימה של פולימרים סינתטיים שמשמשים בתעשיית הפלסטיק העולמית: