cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מצעד אחד במאי במוסקבה (1941)
המצעד
מצעד אחד במאי נערך בכיכר האדומה. על במת ההצדעה ניצבו סטלין ושר החוץ מולוטוב ויתר אנשי ההנהגה הסובייטית. אלפי חיילים צעדו בשורות של עשרות חיילים לרוחב. בין הצועדים היו אנשי חיל הרגלים והצי על מדיהם השונים והססגוניים, ולאחריהם נסעו כלי שריון וארטילריה ממונעים. חתמו את המצעד אלפי צועדים אזרחיים, פועלים וספורטאים שנשאו דגלים וכרזות ושרו שירים פטריוטיים. מעל חלפו במטס הצדעה מטוסי חיל האוויר הסובייטי.
המצעד הבא שיערוך הצבא האדום בכיכר האדומה, שישה חודשים לאחר מכן, ב-7 בנובמבר 1941, מצעד יום המהפכה 1941, נערך בעיצומו של הקרב על מוסקבה, כאשר הצבא הגרמני התקרב לעיר. מצעד זה כבר לא היה כה חגיגי. הוא נועד להעלות את המוראל של הסובייטים ולהפגין כי המצב אינו נואש. הגייסות שצעדו במצעד הוזעקו מן החזית ולא היו לבושים במדים מהודרים, כמדי הצועדים במצעד אחד במאי, אלא במדי קרב, והמשיכו משם הישר לקווי החזית.
נוכחות הגנרלים הגרמנים
ביציע האורחים חזו במצעד דיפלומטים רבים ובהם הנספחים הצבאיים הזרים, שהיו באופן מפתיע נציגי המדינות האויבות זו לזו, הנספח הבריטי, הנספח היפני, שני צרפתים נציגי צרפת של וישי, וגולת הכותרת – הגרמנים בהרכב נכבד, השגריר במוסקבה פרידריך פון שולנבורג (Friedrich Werner von der Schulenburg), הנספח הצבאי גנרל ארנסט קוסטרינג (Ernst-August Köstring) וסגנו הקולונל הנס קרבס דובר הרוסית, מי שיהיה לימים גנרל וישמש כראש המטה הכללי האחרון של צבא היבשה הגרמני לפני התבוסה הסופית.
שר ההגנה הסובייטי, המרשל טימושנקו, ניגש לנציגים הגרמנים והצדיע להם בהדרת כבוד. בכך הוגשמה מטרתם של הסובייטים שהגרמנים יצפו במצעד שבו יופגן כוחה של ברית המועצות. המצעד היה כה חשוב בעיני הנאצים עד כי מלבד הנציגים הרשמיים, הם שלחו לחזות בו את איש האס אס ולטר שלנברג, מראשי הביון הנאצי, מי שהיה אחראי על מזימות רבות של ריגול וריגול נגדי. שלנברג הגיע למוסקבה בבגדים אזרחיים במסווה של נציג מכירות של התעשייה הכימית הגרמנית. הוא הצליח להשיג כרטיס למצעד והתרכז בסקירת הטכנולוגיה הצבאית הסובייטית שהופגנה בו, אך גם באווירה הפסיכולוגית שסביבו.
לאחר המצעד
תקוותם של הסובייטים כי המצעד יהיה גורם מרתיע מפני תקיפה גרמנית נכזבה. השכם בבוקר של היום שלאחר המצעד המריאו קרבס ושלנברג לברלין. היה עליהם להגיש בדחיפות להיטלר דו"ח על אשר ראו ושמעו במצעד. הם מסרו להיטלר את התרשמותם כי מצב סגל הקצונה של הצבא האדום רע וכי ברית המועצות תזדקק לעשרים שנה כדי להגיע לרמה נאותה של קציניה וצבאה. קרבס סיכם באומרו שהצבא האדום נמצא ב"רמה נמוכה". מבחינה מסוימת היה הדבר נכון עקב הפגיעה הקשה שספג סגל הקצינים של הצבא האדום בטיהורים הגדולים. יחד עם זאת לקה דיווחם של שני הקצינים בחסר מאחר שלא ידעו על פיתוחו של הטנק טי-34 שעתיד יהיה להכריע את גורל המערכה לטובת הסובייטים, וכן על אודות מטול הרקטות הסובייטי רב העצמה הקטיושה, שהנאצים ילמדו עליו מבשרם במהלך המלחמה ויזכה להיות מכונה בפיהם "עוגבו של סטלין". דיווחם של הקצינים להיטלר היה במידה מסוימת מוטה, מאחר שהיו מודעים לחפצו העז של היטלר לתקוף את ברית המועצות כדי להשיג "מרחב מחיה", דבר שהיה אחד מיסודות האידאולוגיה שלו. על כן מסרו להיטלר את מה שחפץ היה לשמוע.
מוחמד בן חסן אל-בגדאדי
מוחמד בן אל-חסן בן מוחמד בן אל-כרים אל-כאתב אל-בגדאדי (בערבית: محمد بن الحسن بن محمد بن الكريم الكاتب البغدادي, בדרך כלל מכונה אל-בגדאדי; ? – 1239), היה מחבר של ספר הבישולים הערביים של התקופה העבאסית "כיתאב אל-טביח" (בערבית: كتاب الطبيخ, "ספר המנות"), שנכתב על ידו בשנת 1226. הספר המקורי הכיל 160 מתכונים, ובהמשך נוספו אליהם על ידי מעתיקי הספר עוד 260 מתכונים.
כתבי יד ותרגומים טורקיים
כתב היד המקורי היחיד של ספרו של אל-בגדדי שרד בספריית סולימניה באיסטנבול, טורקיה. לדברי צ'ארלס פרי, היסטוריון של אוכל, "במשך מאות שנים היה זה ספר הבישול האהוב על הטורקים". מתכונים נוספים התווספו למקור על ידי מעתיקים טורקים בתאריך לא ידוע אך כותרתו נשארה "Kitâbü’l-Vasfi’l-Et‘ime el-Mu‘tâde", עם שניים משלושת העותקים הידועים נמצאים בספריית ארמון טופקאפי. בסופו של דבר, מוחמד איבן מחמוד אל-שירוואני, הרופא של מוראט השני, הכין תרגום טורקי של הספר והוסיף כ-70 מתכונים בני זמנו. תרגום זה פורסם בטורקית המודרנית בשנת 2005 ואילו התרגום הטורקי המודרני לספר המקורי (בעריכה משותפת עם צ'ארלס פרי) פורסם בשנת 2009.
ווקסהול קרלטון
ווקסהול קרלטון (באנגלית: Vauxhall Carlton) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית ווקסהול מוטורס חברת בת של ג'נרל מוטורס שיוצרה בין השנים 1978–1994 בבריטניה.
במקביל לייצור ה"ווקסהול קרלטון", ייצרה אופל, חברת הבת הגרמנית של ג'נרל מוטורס את האופל רקורד E (1977-1986) שהיה דגם דומה, ובין השנים 1988- 2003 את האופל אומגה.
דטלף שרמפף
דטלף שרמפף (בגרמנית: Detlef Schrempf; נולד ב-21 בינואר 1963) הוא כדורסלן עבר גרמני ששיחק במשך 16 עונות בליגת ה-NBA בשתי עמדות הפורוורד. שרמפף זכור בעיקר כשחקן קבוצות אינדיאנה פייסרס וסיאטל סופרסוניקס, אם כי שיחק גם עבור דאלאס מאבריקס ופורטלנד טרייל בלייזרס. הוא היה ידוע כשחקן התקפי מוכשר בעל אינטליגנציית משחק גבוהה, המסוגל לשחק הן בסביבת הסל כשחקן ציר, והן כשחקן חוץ בעל קליעה מצוינת לשלוש ויכולת מסירה טובה.
ראשית חייו ומכללות
שרמפף נולד בלברקוזן, שהייתה חלק מגרמניה המערבית, בשנת 1963. בשנתו האחרונה בתיכון עבר שרמפף עם משפחתו לסיאטל, וושינגטון, ולמד בתיכון סנטרליה שאת קבוצת הכדורסל שלה הוביל לאליפות המדינה. בסיום לימודיו התיכוניים בחר שרמפף ללמוד באוניברסיטת וושינגטון, אותה ייצג בקבוצת הכדורסל במשך ארבע שנים (1981-85). במהלך שנותיו במכללה הוביל את הקבוצה לאליפות המחוז (ה-Pac-10) בעונות 1984-1985, ואף לשלב 16 הגדולות של טורניר אליפות המכללות ב-1984. בשנת 1995 נבחר שרמפף ל"היכל התהילה" של קבוצת הכדורסל באוניברסיטת וושינגטון.
קריירה ב-NBA
שרמפף נבחר על ידי הדאלאס מאבריקס בבחירה השמינית בדראפט 1985, אך התחיל לקבל דקות משחק משמעותיות רק באינדיאנה פייסרס, אליה נשלח בטרייד באמצע עונת. בעונות ו- זכה בתואר השחקן השישי של העונה, לאחר שהעמיד בהן  של 16.7 נקודות, 8.8 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים למשחק. בעונת הפך לשחקן חמישייה קבוע, והיה לשחקן היחיד ב-NBA בין 30 המובילים בנקודות (19.1), ריבאונדים (9.5) ואסיסטים (6.0), ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר לראשונה בקריירה.
בסיום עונת 1992/93 הועבר שרמפף בטרייד לסיאטל סופרסוניקס בתמורה לדריק מקי וג'רלד פאדיו. בעונת הגיע שרמפף עם הסופרסוניקס, בה שיחקו גם גארי פייטון, שון קמפ והרסי הוקינס, לגמר ה-NBA, בו הפסידו לשיקגו בולס בשישה משחקים (4-2). בכך הפך לגרמני הראשון שמשחק בגמר ה-NBA (נכון לשנת 2015, דירק נוביצקי הוא הגרמני היחיד פרט לשרמפף המגיע למעמד זה). בתקופתו בסיאטל נבחר שרמפף למשחק האולסטאר בעונות ו-.
לקראת עונת עזב שרמפף את הסופרסוניקס כשחתם על חוזה בפורטלנד טרייל בלייזרס, בה שיחק במשך שנתיים עד פרישתו בשנת 2001. ממוצעי הקריירה של שרמפף ב-NBA עומדים על 13.9 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-3.4 אסיסטים. לאורך הקריירה קלע שרמפף ב-49.1% מהשדה, 38.4% לשלוש ו-80.3% מקו העונשין.
נבחרת לאומית
שרמפף שיחק עבור נבחרת גרמניה המערבית באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) ובאליפות אירופה בכדורסל (1983 ו-1985), ועבור נבחרת גרמניה באולימפיאדת ברצלונה (1992).
שאול ישראלי (קצין)
שאול ישראלי (נולד ב-31 בינואר 1984) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה המכהן כראש מחלקת תכנון בזרוע היבשה. בעבר פיקד על חטיבת אגרוף הברזל.
ביוגרפיה
התגייס לצה"ל בשנת 2002 ועבר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. שימש מפקד מחלקה ומפקד פלוגה בגדוד 198. בהמשך מונה לסגן מפקד גדוד 74 בחטיבה 188. בשנים 2017–2019 פיקד על גדוד 77 בחטיבה 7. לאחר מכן כיהן כקצין אג"ם אוגדה 91. בשנת 2021 מונה למפקד חטיבת אגרוף הברזל וכיהן בתפקיד עד ליוני 2023.
ב-1 במאי 2023, עם כניסתו של אל"ם דביר אדרי לפקד על חטיבה 460, מונה לרח"ט התכנון של זרוע היבשה.
Xylø
Xylø הוא כינויה של הזמרת-יוצרת האמריקאית פייג' דידי. Xylø היה הרכב מוזיקלי שהורכב מדאדי ואחיה צ'ייס. בשנת 2018 עזב צ'ייס את ההרכב ויצא לקריירת סולו.
רקע כללי
פייג' דידי היא נכדתו של מתופף הג'אז ג'ו פורקארו, ואחייניתו של שלושה חברים מההרכב טוטו.
רוברט קרלייל
רוברט קרלייל (באנגלית: Robert Carlyle; נולד ב-14 באפריל 1961) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה סקוטי. קארלייל הוא כוכב הסרטים הבריטיים "טריינספוטינג" ו"ללכת עד הסוף", ומוכר גם בשל גילום תפקידים ראשיים בסדרות "סטארגייט יוניברס" ו"עד עצם היום הזה". זכה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי עבור משחקו ב"ללכת עד הסוף" ובפרס ג'ימיני עבור "סטארגייט יוניברס".
קורות חייו
נולד במריהיל שבגלאזגו לאליזבת וג'וזף קרלייל. אביו גידל אותו לאחר שאמו עזבה כאשר קרלייל היה בן ארבע. בגיל 16 נשר מבית הספר ועבד בתור צייר ומעצב יחד עם אביו. בהמשך חזר ללמוד בתור סטודנט ב"מכללת קרדונלד", ולמד במרכז האמנויות המרכזי של גלאזגו. בגיל שלושים הקים חברת תיאטרון בשיתוף עם מספר חברים.
קולנוע
קארלייל התחיל את הקריירה שלו בקולנוע בשנת 1991, בתפקיד ראשי בקומדיה של קן לואץ' "ריף ראף" ובתפקיד משני בדרמה "להיות אנושי" לצידו של רובין ויליאמס. הוא זכה להכרה במסגרת הקולנוע הבריטי כאשר שיחק בדרמות "כומר" בתפקיד גראהם, המאהב של הכומר גרג; ו"לא אוהב אותך" בתפקיד פועל הבניין ניק קמרון. לאחר מכן זכה להכרה בינלאומית כאשר כיכב בתפקיד הראשי בדרמת הקאלט של דני בויל "טריינספוטינג", בתור פרנסיס "פרנקו" בגבי העצבני והאלים.
בשנת 1997 זכה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בקומדיה "ללכת עד הסוף", בה גילם את המובטל הגרוש גאז, שמקים עם חבריו מופע חשפנות רווחי. באותה שנה הוסיף גם הופעות מוצלחות בסרטים "שירה של קרלה", בתפקיד ג'ורג' לנוקס; ו"פנים" בדמות המאפיונר ריי.
ב-1999 הופיע בסרט "העולם אינו מספיק", מסדרת סרטי ג'יימס בונד, בו גילם את דמותו של הטרוריסט הבוסני רנארד, שחוטף את אלקטרה קינג (סופי מרסו), בתו של איל הנפט אותו רצח. קרלייל המשיך והופיע בקולנוע הבריטי, כאשר שיחק לצידו של גיא פירס במותחן האימה התקופתי של אנטוניה בירד "רעב מוטרף" (Ravenous), העוסק בקניבליזם ומבוסס על סיפור אמיתי ועל מיתוס אינדיאני עתיק, ומתובל בהומור שחור, בו גילם את דמותו של קולונל אייבס; ובדרמה הספרותית של אלן פארקר "האפר של אנג'לה", בה גילם את דמותו של מלאכי, אביו האלכוהוליסט של הסופר האירי פרנק מק'קורט.
בשנת 2000 שיחק במותחן "החוף" בתפקיד דאפי המכור לסמים, לצד לאונרדו דיקפריו; ובדרמת הכדורגל "ג'ימי גרימבל" בתפקיד אריק, מאמן כדורגל. ב-2001 גילם את דמותו של הרוצח השכיר פליקס דה סוזה, לצידו של סמואל ל. ג'קסון, בקומדיית הפשע "טריפ 51". קרלייל השתתף גם בפנטזיית ההרפתקאות "אראגון" בתפקיד מכשף הצללים דרוזה, ובסרט האימה "28 שבועות אחרי", בו גילם את התפקיד הראשי, הניצול דון.
בשנת 2015 ביים את השחקנים הבריטים הוותיקים אמה תומפסון, ריי וינסטון וטום קורטני בקומדיית הפשע השחורה בה כיכב "עסק משפחתי" (The Legend of Barney Thomson), המבוססת על רב מכר של הסופר הסקוטי דאגלס לינדזי.
בשנת 2017 שב לגלם את פרנסיס בגבי בדרמה של דני בויל "טריינספוטינג 2", המשך לסרט משנת 1996.
בשנת 2019 הופיע בתפקיד קטן בסרט "יסטרדיי", בו שיחק את ג'ון לנון, שבמציאות האלטרנטיבית של הסרט חי וקיים כקשיש אלמוני.
טלוויזיה
קרלייל זכה ב"פרס האקדמיה הסקוטית לשחקן הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה" על שלוש הופעותיו בסדרת המשטרה "המפצח". לאחר מכן התפרסם בתפקיד השוטר הסקוטי היימיש מקבת' בסדרה "היימיש מקבת'", עליה היה מועמד לפרס האקדמיה הבריטית לשחקן הטלוויזיה הטוב ביותר. בשנת 2003 נבחר לגלם את דמותו של הצורר הנאצי אדולף היטלר במיני סדרה הקנדית "היטלר: עליית הרשע".
ב-2005 היה מועמד לפרס אמי עבור שחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בתור סוחר הנשים סרגיי קרפוביץ' במיני סדרת הדרמה "הסחר האנושי".
החל מאוקטובר 2011 מגלם קרלייל את דמותו של עוץ לי גוץ לי ואת החיה מתוך הסרט "היפה והחיה" בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "עד עצם היום הזה" לצדם של ג'ניפר מוריסון, לאנה פרייה, ג'וש דאלאס ועוד.
חיים אישיים
קרלייל מתגורר בוונקובר עם אשתו האמנית אנסטסיה ושלושת ילדיהם.
קרפדת בילזבופו
קרפדת בילזבופו (שם מדעי: Beelzebufo) הוא סוג של דו חי גדול נכחד מתקופת הקרטיקון העליון שלפני 70 מיליון שנה. הבילזבופו הייתה ככל הנראה הקרפדה או חסר הזנב הגדול ביותר אי פעם. קרויה גם צפרדע הגיהנום וקרפדת השטן. היא משויכת למשפחת קרפדות מקרינות (Ceratophryidae) – המשפחה של צפרדע הפקמן.
מאובניה נמצאו במדגסקר ותוארכו לתקופת הקרטיקון, זמנם של הדינוזאורים הענקיים, כגון הטירנוזאורוס והטריצרטופס.
תיאור
היא נחשבה לקרפדה ענקית מכיוון שהגיעה לאורך 40 ס"מ ולמשקל של עד ארבעה ק"ג.
הייתה מסוגלת לטרוף דינוזאורים צעירים שונים על ידי הרחבת פיה, כרוב בני משפחתה.
לאחר הכחדתה הפכה צפרדע גוליית (Conraua goliath), ששוקלת שלושה ק"ג ואורכה מגיע עד 35 ס"מ, לצפרדע הגדולה ביותר.
הסוג כלל מין יחיד Beelzebufo ampinga.
חומצה אלפא-לינולנית
חומצה אלפא-לינולנית או ALA (באנגלית: α-Linolenic acid או alpha-Linolenic acid) היא חומצת שומן חיונית באומגה 3, המצויה בזרעים, הנפוצים שבהם: זרעי צ'יה, זרעי פשתן, זרעי מרווה מרושתת, באגוזים (בעיקר אגוז מלך) וכן בכמה שמנים צמחיים נפוצים.
גלריית המשאבה
הגלריה נהגתה על ידי יאשה רוזוב ועברי באומגרטן בשנת 2016 במסגרת תחרות לחדשנות עירונית של קרן בלומברג של מייקל בלומברג ושל עיריית תל אביב-יפו. לתחרות הוזמנו יזמים להציע פתרונות חדשניים לבעיות הייחודיות של המרחב העירוני של שכונת נווה שאנן (תל אביב), על כלל מורכבויותיו החברתיות והתשתיתיות. שם הגלריה שאול מהיסטוריית המבנה, בן ה-12 מטרים, ששימש כבית משאבות מים עד שנות ה-80 של המאה ה-20 והיה נטוש עד יוזמת הקמת הגלריה.
המבנה הושמש לכדי גלריה עירונית ראשונה מסוגה ברשויות המקומיות בארץ - גלריית חלון הפונה אל הרחוב במרחב הציבורי. גלריה בית המשאבות היא הגלריה העירונית השנייה בעיר תל אביב-יפו בנוסף לגלריה קו 16 בשכונת התקווה. הגלריה נפתחה בשנת 2020 כשלוחה של המרכז הקהילתי הגר"א 28, בשכונת נווה שאנן בתל אביב-יפו.
הגלריה מציגה תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות, לצד פעילות אמנותית הפונה לקהילה ופעילות אמנותית המתרחשת במקומות שונים ברחבי האזור בו ממוקמת הגלריה.
השבתת הממשל בארצות הברית
בפוליטיקה האמריקנית, השבתת הממשל (באנגלית: Government shutdown) היא מצב שבו הקונגרס נכשל בהעברת אשרור תקציב לפעולות הממשלה. אם ההקצבות הזמניות או השנתיות אינן מעוגנות בחוק, מתרחש "פער מימון", ולכן הממשל הפדרלי של ארצות הברית מתחיל כתוצאה מכך בהשבתת פעילויות ממשל, לרבות שחרור כוח אדם ממשלתי לחופשה ללא תשלום וקיצוץ פעילויות ושירותים של סוכנויות פדרליות שאינם בגדר פעילויות חירום. תוכניות שתוקצבו על פי חוקים שאינם נסמכים על חוקים מנדטוריים (כמו ביטוח לאומי) עשויות לסבול אף הן "פער במימון", בהיעדר אשרור לתקציב כולל.
היסטוריה
לאורך ההיסטוריה של ארצות הברית אירעה פעמים ספורות בלבד השבתת ממשל: בתקופת ממשלי פורד וקרטר בוצעו שש השבתות ממשל חלקיות, שהביאו רק לסגירת מחלקות במשרדי ממשל כמו מחלקת העבודה, מחלקת הבריאות, מחלקת החינוך, ומחלקת הרווחה. ההשבתות החלקיות נמשכו בין 8 ל־18 יום, והסיבה העיקרית הייתה מחלוקת בנושא המימון הפדרלי. בתקופת ממשל רייגן בוצעו שמונה השבתות ממשל מלאות שנמשכו בין יום אחד ל־3 ימים, כל אחת. ההשבתות בוצעו עקב גידול בגירעון התקציבי. בתקופת ממשל בוש האב בוצעו השבתות שנמשכו ארבעה ימים.
השבתות ממשל ממושכות יותר אירעו בתקופת ממשלו של ביל קלינטון, לאחר שהרפובליקנים הגיעו להישג מרשים בבחירות 1994 וזכו ב-54 מושבים בבית הנבחרים ושמונה מושבים נוספים בסנאט, וכך סיימו 40 שנה של שליטה דמוקרטית בקונגרס. בוצעו שתי השבתות ממשל (ב-1995 וב-1996) שנמשכו 5 ו־21 ימים בהתאמה; ההשבתה השנייה הייתה השבתת הממשל הארוכה ביותר עד אז, כשהנושא העיקרי היה שוב החוב הלאומי של ארצות הברית. ההשבתה הייתה תוצאה של סכסוכים בין הדמוקרטים והנשיא ביל קלינטון לבין הרפובליקנים בקונגרס בנושא המימון לתוכניות הבריאות הציבורית, חינוך, ואיכות הסביבה בתקציב הפדרלי לשנת 1996. השבתת הממשל באה לאחר שקלינטון הטיל וטו על הצעת החוק של הרפובליקנים שנשלחה אליו. ההשבתה הביאה את הממשל הפדרלי לשחרר באותה עת עובדים ממשלתיים לחופשה ללא תשלום ולבטל שירותי ממשל לא חיוניים, החל מ־14 בנובמבר 1995 ועד 19 בנובמבר 1995 כשהממשל חזר לעבוד ולאחר מכן שוב הושבת, הפעם ל-5 ימים, מ־16 בדצמבר 1995 ועד 6 בינואר 1996. בספירה הכללית נמשכה ההשבתה 28 ימים.
באוקטובר 2013, בתקופת ממשלו של ברק אובמה, בוצעה השבתה ב־1 באוקטובר לאחר שהסנאט הנשלט על ידי רוב דמוקרטי ביקש להצביע על התקציב הפדרלי לשנת 2014, אולם בית הנבחרים שבו רוב רפובליקני היתנה את אישור התקציב בהקפאת התחלת הרפורמה בשירותי הבריאות ובדחיית יישום חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה לשנת 2015. ההשבתה נמשכה 16 יום וחדלת הפירעון נמנעה משהושג הסכם להעלאת תקרת החוב.
עם זאת השבתה ממושכת יותר אירעה בתקופת ממשלו של דונלד טראמפ: תחילה ב-20 בינואר 2018, בוצעה השבתה לאחר שהסנאט נכשל יום קודם לכן בהעברת חוק התקציב עקב הצבעת הדמוקרטים נגד ההצעה, לאחר שתבעו שעניין המהגרים יוכנס לסעיף החקיקה ודרישתם להצמיד סעיף לחוק התקציב, שיגן על קבוצה גדולה של מהגרים צעירים בלתי חוקיים. הרפובליקנים סירבו, עד שבית הנבחרים העביר את ההצעה והממשל חזר לבסוף לפעילות ב-23 בינואר. במהלך ההשבתה הממשל נאלץ לשחרר לחופשה ללא תשלום 692,900 עובדים. ב-9 בפברואר שוב בוצעה השבתה, אך היא הסתיימה כבר יום לאחר מכן. ההשבתה הארוכה אי פעם החלה ב-22 בדצמבר 2018, בפעם השנייה בתקופת טראמפ, הפעם לאחר שהרפובליקנים לא השיגו רוב להצעת החוק על התקציב, עקב לחץ הממשל להשיג מימון לבניית החומה לאורך הגבול עם מקסיקו, כפי שהבטיח טראמפ בקמפיין הבחירות שלו. המפלגה הדמוקרטית בבית הנבחרים לא הסכימה לממן את החומה לאשר את התקציב והממשל נאלץ לבטל שירותים חיוניים, לסגור פארקים לאומיים ולשחרר לחופשה כפויה ללא תשלום למעלה מ-800,000 עובדי ממשלה (אלה שאולצו להמשיך לעבוד עקב תפקידם הביטחוני הרגיש עשו זאת ללא תשלום). בעקבות זאת, תשעה מתוך 15 משרדי ממשלה סגורים בכללם משרדים חיוניים כמו המחלקה לביטחון המולדת, מחלקת המדינה, מחלקת החקלאות, מחלקת המשפטים, מחלקת האוצר מחלקת התחבורה, משרד הבית הלבן וסוכנויות פדרליות שונות כמו המינהל לביטחון סוציאלי, הוועדה לרגולציה גרעינית, הוועדה למונומנטים, המועצה הלאומית ליחסי עבודה, מועצת הריפוי הלאומית, עבודת עובדי מחוז קולומביה, אנשי FBI והלשכה הלאומית לבטיחות בתחבורה.
ההשבתה הסתיימה ב-26 בינואר 2019 ההשבתה מנתה 36 יום והיא ההשבתה הארוכה ביותר בתולדות המדינה.
רקס הריסון
סר רג'ינלד קארי "רקס" הריסון (באנגלית:  Sir Reginald Carey "Rex" Harrison ; 5 במרץ 1908 - 2 ביוני 1990) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי זוכה שני פרסי טוני, פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1964 על תפקידו בסרט "גבירתי הנאווה".
קורות חייו
הריסון נולד בעיירה הוייטאון שבמחוז לנקשייר, אנגליה. לאחר מקרים רבים של דלקות עיניים בעיניו איבד הריסון את מרבית ראייתו בעיניו השמאלית. החל לשחק בנערותו בבימות תיאטרון בלונדון ובליברפול. שירת בחיל האוויר המלכותי בתקופת מלחמת העולם השנייה והגיע לדרגת קצונה.
קולנוע
הריסון החל את דרכו בקולנוע הבריטי בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 לצידה של כוכבת הקולנוע ויוויאן לי בסרטים "סערה בכוס תה" ו"מדרכות לונדון". ב-1938 זכה הריסון לחשיפה גדולה בזכות הופעתו בסרט "המצודה", עיבוד לספרו של ארצ'יבלד ג'וזף קרונין "המצודה". בשנת 1940 הופיע הריסון כבר ככוב קולנוע במותחן הריגול של קרול ריד "רכבת לילה למינכן" בתפקיד קצין הריגול דיקי רנדל. בשנת 1945 שיחק בסרטו דייוויד לין "נשמות עליזות" בתפקיד הסופר צ'ארלס קונדומיין. ב-1946 שיחק בדרמה "אנה ומלך סיאם" בתפקיד מלך סיאם מונגקאוט. ב-1947 שיחק בפנטזיה "הרוח וגברת מוייר" בתור קפטן דניאל גרג ובדרמה "הפוקסים של הארוו". ב-1958 הופיע בקומדיה של וינסנט מינלי "בנות ה-17 מבלות" (The Reluctant Debutante). ב-1960 הופיע במותחן המסתורין "קולות בערפל" (Midnight Lace) בתפקיד טוני, בעלה של היורשת האמריקאית קיט פרסטון (דוריס דיי).
על הופעתו הדרמטית בדרמה ההיסטורית המצליחה של הבמאים ג'וזף ל. מנקייביץ' ודריל זאנוק "קלאופטרה" בתפקיד יוליוס קיסר הועמד האריסון לפרס האוסקר ולפרס גלובוס הזהב. בשנה שלאחר מכן כבר קטף הריסון את פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ואת פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בתפקיד קומי על תפקידו בעיבוד הקולנועי הקלאסי של ג'ורג' קיוקור למחזמר "גבירתי הנאווה".
בשנת 1965 הופיע בדרמה ההיסטורית "ייסורים והתלהבות" על עבודותיו של מיכלאנג'לו בואונרוטי (צ'רלטון הסטון) בתפקיד האפיפיור יוליוס השני, ובדרמה הקומית "הרולס רויס הצהובה" בתפקיד הלורד צ'ארלס.
בשנת 1967 הופיע הריסון בעיבוד הקולנועי הגדול הראשון לספר "דוקטור דוליטל". הסרט אמנם זכה בשני פרסי אוסקר (לאפקטים חזותיים ולשיר הנושא), אך היה כישלון מהדהד הן בביקורת והן בקופות. הריסון הועמד על הופעתו בתפקיד הראשי לפרס גלובוס הזהב. באותה שנה שיחק בדרמה "סיר הדבש" לצידה של מגי סמית'. פרש מעשייה קולנועית בסוף שנות ה-70. ב-1986 התפרסם בפעם האחרונה בסרט הטלוויזיה "אנסטסיה: המסתורין של אנה" בתפקיד קיסר רוסיה קיריל ולדימירוביץ'.
תיאטרון
ערך את הופעת הפריצה שלו כשחקן תיאטרון במחזה הקומי "צרפתי ללא דמעות". הריסון זכה בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר בתפקיד דרמטי בשנת 1949 על הופעתו בתפקיד הנרי השמיני במחזה "אן של אלף הימים". בשנת 1957 זכה הריסון בפרס הטוני השני שלו לשחקן הטוב ביותר במחזמר על הופעתו במחזמר המפורסם "גבירתי הנאווה" בו שיחק בתפקיד הפרופסור הנרי היגינס. ב-1969 קיבל הריסון פרס מיוחד בטקס פרסי הטוני. ב-1984 הועמד בפעם השלישית לפרס טוני על תפקידו במחזה "בית הלב השבור".
מוות
בשנותיו המאוחרות סבל הריסון ממחלות גלאוקומה. הוא נפטר ממחלת סרטן הלבלב בשנת 1990 בגיל 82 בביתו שבמנהטן. נפטר בזמן שעבד על המחזה "המעגל".
חיים אישיים
הריסון היה נשוי שש פעמים במהלך חייו:
תארים
הריסון קיבל תואר אבירות בשנת 1989 ממלכת אנגליה אליזבת השנייה על פועלו בתחום הבידור. להריסון שני כוכבים, מצלמת וידאו וטלוויזיה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
טקסט רץ הוצאה לאור
טקסט רץ הוצאה לאור היא הוצאת ספרים עברית, המוציאה לאור ומשווקת ספרי קריאה, יעץ, ביוגרפיה ועיון, וכן ספרי קודש. הוציאה לאור למעלה מ-1000 כותרים.
היסטוריה
ההוצאה הוקמה בשנת 2015 על ידי ברכה כהן, ועוסקת במתן שירותי הוצאה לאור בעברית, אנגלית ושפות נוספות, ובמכירת והפצת ספרים.
חלק מהספרים יצאו במימון גופים ממשלתיים וממסדיים כגון מגן דוד אדום, דוברות משטרת ישראל, עיריית ירושלים, משרד החינוך, הרבנות הראשית לישראל, האוניברסיטה העברית ועוד. ההוצאה הוציאה ספרים ומוצרי דפוס עבור גופים מרכזיים במגזר הדתי והחרדי כגון יתד נאמן, כיכר השבת, ידידות טורונטו, ארגון ערכים, אקשיבה ועוד.
בשנת 2019 דורגה ההוצאה על ידי מגזין קנייטש כהוצאה הרביעית בגודלה בציבור החרדי. ההוצאה הוציא לאור למעלה מ-1000 כותרים.
משרדי החברה שוכנים בקניון רמות בשכונת רמות אלון בירושלים.
ספרי קריאה וביוגרפיה
בהוצאה ראו אור מאות ספרי קריאה, מותחנים וביוגרפיות, שנכתבו על ידי מחברים רבים, חלקם הפכו לרבי מכר.
בשנת 2019 ראה אור בהוצאה הספר "אריות קשורים בחוט" העוסק באפליה על רקע עדתי במגזר החרדי, הספר עורר עניין במגזר החרדי והודפס במהדורות רבות, בעשרות אלפי עותקים.
בשנת 2021 ראה אור בהוצאה הספר "אמא יש רק אחת" של לימור סון הר מלך.
ספרי קודש
בהוצאה ראו אור גם מאות ספרי קודש וספרי דת, סידורי תפילה, מחזורים ומהדורות תנ"ך, וספרים של רבנים מפורסמים מהעבר, כגון הבעל שם טוב, רבי נחמן מברסלב, רבי אליעזר פאפו, המהרי"ל דיסקין, ישראל מאיר הכהן, הראי"ה קוק, הרב יהודה לייב הלוי אשלג, הרב מאיר יהודה גץ וכן רבנים מוכרים מההווה – הרב אברהם יצחק קוק (רחובות) , הרב אשר וייס, הרב אהרן לוי, הרב נחום סילמן ועוד.
ספרי רבני יהדות המזרח
ההוצאה מעניקה חשיבות יתירה להוצאתם לאור ולההדרתם של ספרי רבני יהדות המזרח.
במסגרת זו יצאו על ידי ההוצאה במהדורה ראשונה או מהדורת ההדרה, ספריהם של הרבנים: הרב יוסף חיים מבגדאד, מהרש"א אלפנדרי, הרב דוד צבאח, הרב יוסף חיים, הרב דוד הכהן סקלי, הרב יעקב מוצפי, הרב עזרא עטיה, הרב יהודה צדקה, הרב יוסף משאש , הרב משה טוויל ועוד רבים.
כמו כן יצאו לאור בהוצאה ספרים של רבנים חרדים ספרדים בני דורנו, בהם הרב שלום כהן, הרב אברהם סלים, הרב שלמה ידידיה זעפראני, הרב ברוך שרגא, הרב יהושע ברכץ, הרב משה הלוי, הרב חיים רבי ועוד.
ויקוטרוויל
ויקוטרוויל (באנגלית: Victorville) היא עיר בדרום-מערב מחוז סן ברנרדינו שבקליפורניה אשר בארצות הברית. נכון לשנת 2019, אוכלוסיית העיר משוערת כ-122,000 תושבים.
מבחינה כלכלית, המעסיקים הבולטים בעיר הן החברות וולמארט ו-ורייזון תקשורת, וכן נמל התעופה המקומי.
מבין האישים הבולטים שהתגוררו בעיר לפרק זמן כזה או אחר ניתן למנות את ג'ון הנרי ופאטי ג'נקינס.
היסטוריה
בשנת 1858 הוקמה באזור תחנת מעבר שסיפקה לינה ואוכל לנוסעים על הציר למערב קליפורניה בעקבות הבהלה לזהב על ידי חייל משוחרר ממלחמת ארצות הברית–מקסיקו שהתרחשה כעשור קודם לכן. כשנתיים מאוחר יותר כבר התגוררו כשתי משפחות שהכילו כעשר נפשות בסך הכל. בשנת 1885 הוקמה במקום תחנת טלגרף. ההתיישבות שהתפתחה סביב תחנת המעבר כונתה "ויקטור", אך הכינוי שונה ל"ויקטורוויל" בשנת 1901 על מנת לחסוך בלבול עם עיירה בשם דומה בקולורדו.
בשנת 1962 העיירה הוכרזה כעיר.
בשנת 1941 הוקם בסיס ונמל תעופה של חיל האוויר של ארצות הברית. נמל תעופה זה נסגר בסופו של דבר בשנת 1992.
בתרבות
בסביבת העיר צולמו מספר סרטים ידועים, ובהם: זה מגיע מהחלל החיצון, נשק קטלני, מצאת החמה עד צאת הנשמה, עימות חזיתי, קונטקט, מהיר ועצבני 3, וכן להרוג את ביל. בשנת 1940 נכתב בעיר (שאז עוד הייתה עיירה קטנה) התסריט לסרט האזרח קיין על ידי ג'ון האוסמן והרמן מנקייביץ'.
סטויאן דאנב
סטויאן פטרוב דאנב (בבולגרית: Стоян Петров Данев; 28 בינואר 1858, שומן, האימפריה העות'מאנית – 30 ביולי 1949, סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית) היה פוליטיקאי בולגרי אשר כיהן במספר כהונות שר וכן פעמיים כראש ממשלת בולגריה.
ראשית הקריירה וכהונת ראש הממשלה
דאנב נולד בעיר שומן ואת השכלתו האקדמית במשפטים רכש באוניברסיטת היידלברג ובהמשך בסורבון שבפריז. דאנב היה חבר במפלגה הפרוגרסיבית הבולגרית, אשר התפצלה ממפלגת העם הבולגרית ונודעה בתמיכתה באימפריה הרוסית. גם הקו הפוליטי של דאנב לאורך הקריירה הפוליטית היה פרו-רוסי מובהק. הוא כיהן במספר כהונות שר ובינואר 1902 מונה לראש ממשלת בולגריה. על הכהונה של דאנב העיב אי השקט הגובר בחבל מקדוניה שהיה נתון לשליטת האימפריה העות'מאנית. המהומות בין האוכלוסייה ממוצא בולגרי לאוכלוסייה ממוצא יווני, אשר לובו על ידי הממשל היווני, הובילו לחוסר שקט בבולגריה ולזרם בלתי פוסק של פליטים ממקדוניה לבולגריה. אזלת ידו של הממשל העות'מאני הובילה להסלמת ההתרחשויות. מחשש לאבדן שליטה באירועים ולפריצת מלחמה אזורית, פיטר הנסיך פרדיננד הראשון את דאנב ומינה במקומו את הגנרל ראצ'ו פטרוב.
שלהי הקריירה ואחריתו
לאחר סיום כהונתו המשיך דאנב לכהן כחבר הפרלמנט הבולגרי ומיוני 1911 ועד יוני 1913 כיהן כיושב ראש האספה הלאומית הבולגרית. לאחר מלחמת הבלקן הראשונה כיהן בצוות המשא ומתן הבולגרי והיה אחד מהחותמים בשם בולגריה על הסכם לונדון (1913). לאחר פרוץ מלחמת הבלקן השנייה מונה דאנב לתקופה קצרה לראש הממשלה, שר החוץ ושר הדתות של בולגריה, עד להחלפתו על ידי וסיל רדוסלאבוב. בין ה-28 בנובמבר 1918 ועד ה-18 באפריל 1920 כיהן כשר האוצר של בולגריה בממשלותיהם של תאודור תאודורוב ואלכסנדר סטמבוליסקי. בין 1924 ל-1939 כיהן דאנב כנשיא הצלב האדום הבולגרי. באוקטובר 1940, לאחר הודעתו של שר הפנים הבולגרי פטר גברובסקי על הגשת הצעת החוק להגנת האומה, נפגשו נציגי הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה עם אישי ציבור ופוליטיקאים כדי לשכנעם לפעול נגד החוק המוצע. דאנב נפגש עם נציגי הקונסיסטוריון והביע את הסתייגותו מהחוק.
סטויאן דאנב הלך לעולמו בסופיה ב-1949 והוא בן 91 שנים. הוא היה נשוי לראדה בורמובה (בתו של טודור בורמוב) ואב ל-4 ילדים.
ווקסהול VXR8
ווקסהול VXR8 (באנגלית: Vauxhall VXR8) היא מכונית סלון בתצורת "מכונית שרירים" מהודרת, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית ווקסהול מוטורס חברת בת של ג'נרל מוטורס שיוצרה בין השנים 2007–2013 בבריטניה.
אליפות העולם בכדורסל נשים 1998
אליפות העולם בכדורסל נשים 1998 היא אליפות העולם בכדורסל נשים ה-13 שאורגנה על ידי פיב"א ונערכה בגרמניה בין ה-26 במאי ל-7 ביוני 1998.
ניצחה בתחרות בפעם השישית בתולדות האליפות.
שיטת המשחקים
תחילה התקיים השלב המוקדם בארבעה בתים. 12 קבוצות העפילו להמשך התמודדות על האליפות. הם התמודדות בשני בתים. ארבע קבוצות מכל בית העפילו למשחקי רבע הגמר ובהמשך חצי הגמר והגמר.
קסנופלטיים
קסנופלטיים או נחשים קרניים (שם מדעי: Xenopeltidae) היא משפחה של נחשים המאופיינת בעיקר בקשקשים הבולטים והנוצצים שלה. היא מכילה רק סוג אחד - נחש קרני (Xenopeltis) בו שני מינים.
מאפיינים
נחשים אלה חיים רק בדרום-מזרח אסיה ובסין. הם קטנים ונחבאים והם קרוביהם הרחוקים של הפיתוניים. אורכם עד 1.3 מ', הם בעלי לסת קצרה והקשקשים עבים, צמודים ובעלי גוון נוצץ כמו קרן שמש בצבעי חום-אדמדם, חום בהיר או שחור. הבטן אפורה-לבנה ואין עליה הרבה קשקשים.
נחשים אלה נחבאים במהלך היום ויוצאים בלילה לצוד יונקים קטנים, צפרדעים ואף נחשים אחרים. הם הורגים את טרפם באמצעות לחיצה עליו למוות.
אלכסיי קורוליוב
אלכסיי ולדימירוביץ' קורוליוב (ברוסית: Алексей Владимирович Королёв; נולד ב-9 ביולי 1975) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה רוסי.
ביוגרפיה
קורוליוב נולד במוסקבה. הוא בוגר המכון לקולנוע על שם גרסימוב.
ב-1998 השתתף כמר רוסיה בתחרות היופי הבינלאומית מר עולם.
ב-2006 שיחק בסרט "כלב זאב" וב-2007 שיחק בסדרת הטלוויזיה המבוססת על הסרט.
ב-2007 גם שיחק בדרמת הספורט "אגרוף הצללים 2: נקמה" מסדרת סרטי אגרוף הצללים של הבמאי אנטון מגרדיצ'ב. הופיע גם במותחן "סעיף 78" ובסרט "משרט השליטים", העוסק במלחמת הצפון.
ב-2010 הופיע בסרט המתח הרומנטי "פונוגרמה של תשוקה" של הבמאי ניקולאי לבדב.
חייחה
חֵייחֶה (בסינית: 黑河; בפין-יין: Hēihé; מילולית: "הנהר השחור"; ברוסית: Хэйхэ) היא נציבות עירונית בצפון מחוז חיילונגג'יאנג שבצפון-מזרח הרפובליקה העממית של סין. העיר ממוקמת על גבול סין–רוסיה על הגדה הדרומית של נהר אמור (בסין נקרא "חיילונג") ובצמוד לעיר בלאגובשצ'נסק מעבר לגבול, כ-504 ק"מ צפונית לבירת המחוז חרבין. בשנת 2020 מנתה אוכלוסיית הנציבות העירונית 1,286,401 תושבים, מתוכם 223,832 בשטח האורבני. בשנת 2015 לחייחה נרשם תמ"ג של 44.78 מיליארד רנמינבי.
חייחה מסמנת את הקצה הצפון מזרחי של קו חייחה-טנגצ'ונג האלכסוני, המשמש לעיתים לחלק את סין למזרח ולמערב.
היסטוריה
ב-13 בדצמבר 1683 נוסדו בסביבות העיר העיירה המבוצרת אייגון כדי לתצפת על הרוסים, מעבר לגבול. לאחר כיבוש אלבאזין הועברה העיר למקום חדש, מעט במורד הזרם של נהר אמור. בשנת 1690, אייגון הפכה למושב פודוטונג. בשנת 1709 ביקרו באייגון שלושה מיסיונרים ישועים שהשאירו תיאור של עיר מבוצרת היטב.
ב-1858 נחתם כאן חוזה אייגון, שקבע את מעבר הגבול בין האימפריה הרוסית לסין לאורך נהר האמור. בשנת 1900, במהלך מרד איהטואן, נפתחה מכאן אש על בלאגובשצ'נסק הרוסית, והעיר נכבשה זמנית על ידי חיילים רוסים.
לאחר מהפכת 1911, מבני פודוטונג חוסלו סופית (למרות שמחוז היילונג-ג'יאנג הועבר רשמית למערכת המינהל האזרחי כבר ב-1906, תהליך הארגון מחדש התעכב באופן מקומי) ובטריטוריה זו נוצרו מחוזות.
ב-15 בנובמבר 1980, על פי החלטת מועצת המדינה של הרפובליקה העממית של סין, מחוז העיר חייחה נוצר מתוך מחוז אייהוי. ב-28 באפריל 1983 חוסל מחוז אייחווי ושטחו שולב במחוז העיר חייחה. על פי החלטת מועצת המדינה של הרפובליקה העממית של סין מ-9 בפברואר 1993, נוצר הרובע העירוני חייחה ושטחו של מחוז העיר חייחה לשעבר הפך למחוז אייחווי בהרכבו.
מאז 2004, נפתחה לאזרחי רוסיה גישה ללא צורך בוויזה לאזור הסחר הרוסי-סיני החופשי שנוצר כאן והתפתחה אוכלוסייה של דוברי רוסית רבים בעיר. ב-12 ביולי 2019, מחוז ננג'יאנג הפך למחוז עירוני.
יוטפנג
יוּטְפֶּנְג (ביוטפנג: Jyut6ping3, בליטון יל : Yuhtping, בסינית: 粵拼) היא שיטת תעתוק ללטינית של השפה הקנטונזית שפותחה ב־1993 על ידי "החברה הבלשנית של הונג קונג" (LSHK), שהיא מוסד ללא כוונת רווח שפועל בתחום הבלשנות הסינית. שמה הרשמי הוא "סכמת הליטון לקנטונזית של החברה הבלשנית של הונג קונג" (Linguistic Society of Hong Kong Cantonese Romanization Scheme). שיטה זו ושיטת ייל לליטון של קנטונזית משמשות לאותה המטרה.
חייחה
היסטוריה
בעיר נבנתה תחנת משנה בחלק המערבי של חייחה לצורך ייבוא חשמל מרוסיה. החשמל מועבר דרך קו הולכת כוח של 500 קילו וולט "אמורסקיה - חייחה" מתחנת המשנה אמורסקיה של חברת החשמל אמור. בתורה, תחנת המשנה אמורסקיה מקבלת חשמל מתחנת זייסקאיה ובורייסקאיה. בדצמבר 2019 הופעל צינור הגז חייחה-שנגחאי, המשמש לשאיבת גז רוסי, המסופק לסין דרך צינור הגז עוצמת סיביר דרך מפעל עיבוד הגז אמור.
תיירות
לחייחה יש שפע של משאבי תיירות טבעיים, כולל נהר אמור, אגם וודאליאנצ'י והרכס הוולקני וודאליאנצ'י, שבו נתיבי תיירות בהרי געש מקומיים. העיר העתיקה של אייגוּן היא נקודת נוף היסטורית מפורסמת, בה נחתם חוזה אייגון בין סין לרוסיה במאה ה-19.
יוטפנג
מכיוון שהקנטונזית היא שפה טונאלית, כלומר שפה שבה שינויים בגובה הצליל קובעים את משמעות הפונמה, ומכיוון שבאלפבית לטיני אין סימנים לציון שינוי בגובה הצליל, היוטפנג משתמש בספרות כדי לייצג שינויים אלו.
דטק
האזור היה מיושב לסירוגין כבר מהמאה ה-13 והוזכר לראשונה בכתבים משנת 1291.
יהודי דטק
יהודים חיו בדטק במאה ה-18 ובמאה ה-19. ובשנת 1944 נרצחו רוב יהודי הכפר בשואת יהודי הונגריה.
חוק השלישים
חוק השלישים הוא כלל אצבע בתחום הקומפוזיציה, המיושם בתחומים כמו ציור, צילום ועיצוב. החוק קובע כי כאשר תהיה התמונה מחולקת על ידי שני קווים אנכיים ושני קווים אופקים באופן שייווצרו בה תשעה חלקים (שלושה שלישים אנכיים ושלושה שלישים אופקיים), נושא התמונה, או נושאיה, צריכים להיות ממוקמים על אחד הקווים או באחת מארבע נקודות המפגש של הקווים (+).
ג'ון אאוקי
ג'וּן אַאוֹקי (ביפנית: 青木 淳; נולד ב-22 באוקטובר 1956 ביוקוהמה) הוא אדריכל ומעצב יפני. אאוקי התפרסם, בין היתר, כאדריכל שתכנן את רוב חנויות רשת האופנה לואי ויטון ביפן ובדרום מזרח אסיה. עבודה בולטת נוספת שלו היא תכנון המוזיאון לאמנות בעיר הצפונית אאומורי.
אאוקי למד ארכיטקטורה באוניברסיטת טוקיו והחל לעבוד במשרדו של אראטה איסוזאקי. שם עבד, בין היתר, לצידו של האדריכל שיגרו באן. ב-1991 פתח משרד עצמאי.
סגנון והשקפת עולם
אאוקי טוען כי סגנונו אינו מוכתב על ידי תאוריה, עיקרון או סגנון כלשהם. הוא אומר כי הדור של האדריכלים היפנים שקדם לו פעל ברוח האתוס הלאומי היפני באותן שנים של שיקום ארץ שנהרסה בעקבות מלחמת העולם השנייה. "עתה, כשהמטרה של מודרניזציה של יפן הושגה, הנושא שהאדריכלות ניצבת בפניו אינו יצירת דברים חדשים לחלוטין, אלא, כיצד לראות את המציאות."
אאוקי מכנה את סגנונו בשם "אדריכלות של שדה פתוח". הוא נזכר בילדותו, בעת ששיחק עם חבריו בשטחים פתוחים שסביב לשכונה בה גדל: "אולי הם היו מיועדים לסוג מסוים של בניה, אבל אז הם נותרו ריקים, כך שעשבים גדלו שם והם הפכו למרחבים מוזנחים. שדות פנויים אלה הפכו לגן משחקים מושלם עבורנו כילדים. תפקידם לא היה קבוע, כך שהם היו לחללים בהם אנשים יכולים לתקשר באופן חופשי. ביצירת מבנים אני רוצה להחיות את המנטליות של "שדות פנויים."
מבקר האדריכלות, נועם דביר, כתב אודות החנות של לואי ויטון בשדרות אומוטסנדו: "בחנות הזאת התמקד האדריכל בדימוי הקלאסי של מזוודות לואי ויטון הנערמות זו על זו. תחת ידיו נהפכו המזוודות לחללים מגוונים, הקשורים זה לזה באמצעות גרמי מדרגות, בעיצוב שקורא תיגר על הסדר המסורתי בחנות קמעונאית, שבה יש הפרדה בין קומות. במעבר הבלתי-אמצעי מחלל לחלל נפגש הקונה עם קני מידה משתנים וחווה חוויה שונה בכל חלק של החנות."
הנער שחלם לחזור
"הנער שחלם לחזור" הוא ספר לנוער מאת הסופרת יהודית קנה, הספר יצא לאור בשנת 1999 (הוצאת-דני ספרים).
הספר מתאר את החוויות של המספרת, כיצד היא ונער אתיופי ששמו תדסה תזזו נהיו חברים טובים מאוד, והקשיים בעלייה של תדסה לארץ ישראל.
תדסה נבחר להיות הנציג שיעלה לארץ ישראל כדי שישכיל, ויחזור ללמד את הכפר שלו את כל מי שילמד. כשתדסה תזזו מגיע לפנימיית נוף-השרון גורלו וגורל המספרת של הספר נירה נפגשים. הם הופכים לחברים קרובים מאוד. לאחר מספר שנים גדי (תדסה תזזו) החליט על דעת עצמו לחזור לאתיופיה כדי ללמד את הכפריים שם את כל מה שלמד בישראל על השפה, התרבות, התנ"ך וההיסטוריה כדי שיהודי אתיופיה יוכלו גם הם לעלות לארץ הקודש באחד הימים. אך, לרוע מזלו, באתיופיה עולה שלטון דיקטטורי נגד יהודי אתיופיה שבראשו עמד משטר קומוניסטי ולכן גדי נמצא בסכנת חיים ממשית, כי אם ימשיך בפעולותיו הציוניות, הוא ייתפס ויוצא להורג.
תקציר העלילה
הספר פותח בדמות הראשית, בנירה, המספרת את סיפורה מנקודת מבטה. נירה עלתה לארץ עם הוריה מרומניה בשנת 1950 באניית "קונסטנצה". גדי עלה לארץ ללא הוריו כדי ללמוד את העברית, התרבות, התנ"ך וההיסטוריה היהודית כדי שבסופו של דבר הוא יוכל לחזור להעשיר את השכלת בני הכפר שלו באתיופיה. ביום ספורט אחד, קבוצה של ילדים שחומי עור אתיופים מהפנימייה הסמוכה מגיעים לפנימיית נוף-השרון. הם מצטרפים לפעילות ביום הספורט, ובקפטריה נירה פוגשת את תדסה תזזו, המכונה גדי. הם משוחחים רבות, למרות העברית הדלה של גדי והופכים לחברים קרובים מאוד.
לפני שגדי עוזב חזרה לאתיופיה כדי לעזור לכפרים היהודיים באתיופיה, הם הבטיחו זה לזה לשמור על קשר ביניהם למרות המרחק ביניהם. עם הזמן העברית של גדי השתפרה והחברות ביניהם התהדקה. יום אחד גדי הגיע להתארח בביתה של נירה לארוחה ערב. גדי סיפר על הכפר בו גר באתיופיה, על הטוקול, על הסיבה לעלייתו לישראל ועל שאיפתו לעזור לבני הכפר שלו להגיע לארץ ישראל, המתוארת כארץ הקודש, הבטוחה, הארץ שהובטחה באתיופיה.
לאחר מספר שנים, כשגדי כבר היה דובר עברית רהוטה, הוא נאלץ לעזוב את הארץ, כי הגיע זמנו להתחיל את מסעו באתיופיה, לעזור ליהודים ולהשכיל אותם. הם נפרדים, וגדי מבטיח לנירה שישמור איתה קשר באמצעות מכתבים רבים ככל שניתן, אך דבר זה אינו קורה. נירה מתחתנת ומביאה שלושה ילדים לעולם. ב-12 בספטמבר 1974 הקיסר היילה סילסי, שהיה בעד התנועה הציונית וניסה לעזור במה שיכול היה ליהודים, הודח מן השלטון בעקבות הפיכה צבאית קומוניסטית, וכל משפחתו נרצחה. בעקבות אירוע זה, יהודי אתיופיה נמצאו בסכנה. נירה שומעת על החדשות הנוראות ונוסעת לשדה התעופה בתקווה למצוא את גדי, אך תקוות אלה היו לשווא, במקום זאת היא החליטה לאמץ ילד אתיופי ששמו יוסף. יוסף מספר להם על פעולותיו של גדי באתיופיה, שהצליח להגשים את מטרתו. הוא לימד, חינך והעשיר את היהודים באתיופיה בכל מה שידע ולמד בארץ ישראל, ובגלל פעולות אלו הוא נרדף על ידי המשטר. מקום הימצאו אינו ידוע. לאחר שנה התגלה שגדי ברח ארצה, שהסוכנות האמריקנית הצילה אותו מבית הסוהר בו היה כלוא שנים. למרות העינויים הקשים ורגליו השבורות, הוא שרד.
נירה נלהבה מאוד מהחדשות האלו ומיד נסעה עם משפחתה לבקר אותו בפרדס-חנה לקראוון שבו התגורר גדי עם אשתו ומשפחתו. בזמן שהמשפחות נפגשו זו עם זו והילדים שיחקו, נירה וגדי שוחחו על כל מה שקרה בחייהם, והקשר שלהם מתחדש, בסוף היום הם נפרדים זה מזה וממשיכים בחייהם. המעגל נסגר וחייהם מתחילים מחדש.
פרס נלי זק"ש
פרס נלי זק"ש (בגרמנית: Nelly Sachs Preis) הוא פרס ספרותי, המוענק אחת לשנתיים מאז שנת 1961 על ידי העיר דורטמונד בגרמניה. הפרס נקרא על שם המשוררת הגרמנייה-יהודייה נלי זק"ש, כולל פרס כספי של 15,000 אירו. הפרס מוענק לסופרים על תרומותיהם הספרותיות יוצאות דופן לקידום הבנה בין עמים. פרס שנת 2009 נדחה בשנה והוענק בשנת 2010 בגלל בעיה תקציבית.
ב-6 בספטמבר 2019 עיריית דורטמונד בגרמניה בחרה בסופרת הפקיסטנית המוסלמית קמילה שמסי כזוכת פרס נלי זק"ש לספרות . הבחירה התקבלה בביקורת ולאחר לחץ חזרו בהם שופטי הפרס מהחלטתם מפני ששמסי היא תומכת מוצהרת ב-BDS.
באד אבוט
ויליאם אלכסנדר "באד" אבוט (באנגלית: William Alexander "Bud" Abbott; 2 באוקטובר 1897 – 24 באפריל 1974) היה קומיקאי, שחקן ומפיק אמריקאי ממוצא יהודי, ידוע בעיקר בזכות פעילותו בצמד אבוט וקוסטלו יחד עם.
ראשית חייו
אבוט נולד ב, ניו ג'רזי ב-2 באוקטובר 1897, למשפחה של עסקני שעשועים. הוריו, ריי פישר והארי אבוט, הכירו במסגרת עבודתם בקרקס האחים רינגלינג וברנום את ביילי, ריי הייתה ממוצא יהודי-גרמני. באד היה הילד השלישי מבין ארבעת ילדיהם של ריי והארי. כשבאד היה פעוט עברה משפחתו להארלם, ואז לאזור קוני איילנד. באד נשר מהתיכון כדי לעבוד ב, שבו עבד אביו.
ב-1918, בזמן שעבד בוושינגטון די. סי., הכיר והתחתן עם ג'ני מיי פראט (1902–1981), רקדנית וקומיקאית. הם נשארו יחד עד מותו 55 שנים לאחר מכן.
לו קוסטלו והוליווד
אבוט נפגש עם לו קוסטלו בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר אבוט הפיק והופיע במופעים בניו יורק, וקוסטלו היה קומיקאי מצליח. הם עבדו יחד לראשונה בשנת 1935, וחברו רשמית ב-1936.
ב-1938 זכו לחשיפה כאורחים קבועים בתוכנית הרדיו של, מה שהוביל לתפקידים במחזמר בברודוויי ב-1939. ב-1940, סרטי יוניברסל החתימה את השניים לסרטם הראשון,. יוניברסל החתימה את הצוות על עסקה של שני סרטים, והסרט הראשון,, הפך ללהיט גדול והוביל לחוזה ארוך טווח עם האולפן.
במהלך מלחמת העולם השנייה, אבוט וקוסטלו היו בין הכוכבים הפופולריים והמרוויחים ביותר בעולם. בין 1940 ל-1956, הם יצרו 36 סרטים והרוויחו אחוז מהרווחים על כל אחד מהם. הם היו אחד מעשרת כוכבי הקופות המובילים מ-1941 עד 1951, והגיעו למקום הראשון ב-1942. במהלך סיבוב הופעות בן 35 יום בקיץ 1942, הצוות מכר אגרות מלחמה בשווי 85 מיליון דולר.
קוסטלו דרש לשנות את שם הצוות ל"קוסטלו ואבוט", אך הדבר נדחה על ידי יוניברסל מכיוון שהאולפן קידם את "אבוט וקוסטלו" במשך שנים. על פי בתו של קוסטלו, מערכת היחסים בין השניים הייתה מתוחה עוד יותר בשל התמכרותו של אבוט לאלכוהול, הרגל שנבע מרצונו למנוע התקפי אפילפסיה.
בשנת 1946, דירוג הקופות של הקבוצה ירד מהטופ 10 והאולפן, בהסכמתו של קוסטלו, חילק את הצוות בתפקידי אופי בשני סרטים. אבוט פתר את מצבם האישי של השניים כשהציע שהתוכניות המתמשכות של הצוות לבנות מרכז אזרחי לילדים מוחלשים ייקראו על שמו של בנו של קוסטלו, שטבע למוות לפני יום הולדתו הראשון. קרן הנוער של לו קוסטלו הבן נפתחה בלוס אנג'לס ב-1947 ועדיין פעילה.
הפופולריות של הקבוצה דעכה באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20, ושירות הכנסות הפנים דרש מיסים גבוהים, ואילץ את השניים למכור את רוב נכסיהם, כולל הזכויות על רבים מסרטיהם. כשהחוזה ארוך הטווח של השניים עם יוניברסל הסתיים ב-1954, הם דרשו יותר כסף ממה שהאולפן היה מוכן לשלם, והם עזבו את האולפן לאחר 14 שנים.
ב-1956 השניים הופיעו בלאס וגאס. הדעות חלוקות לגבי מה קרה שם (בגרסה אחת מתואר כי קוסטלו הוריד את אבוט כשהוא שיכור מהבמה), אבל הוסכם שהתזמון של אבוט הואט בצורה ניכרת, גרם לתגובותיו של קוסטלו ולמבוכה.
אבוט וקוסטלו נפרדו ב-1957, זמן קצר לפני שהופיע קוסטלו בתוכנית של. קוסטלו הופיע לבדו במספר תוכניות טלוויזיה, כולל התוכנית של סטיב אלן, ועשה סרט אחד שהופץ לאחר מותו. קוסטלו מת ב-3 במרץ 1959.
שנותיו האחרונות
אבוט התמודד עם קשיים כלכליים בסוף שנות ה-50, ונאלץ למכור את ביתו ולצאת מפרישה למחצה ממשחק.
ב-1960 אבוט החל להופיע עם שותף חדש, קנדי ​​קנדידו, וזכה לביקורות טובות, אבל אבוט הפסיק זאת. ב-1964 לקה בשבץ מוחי. בשנה שלאחר מכן, צולם על סט הסרט בכיכובו של אלביס פרסלי "פרנקי וג'וני", עם ברברה סטנוויק, פרנק סינטרה ומפורסמים אחרים.
מונס סלמרלוב
מונס פטר אלברט סלמרלוב (בשוודית: Måns Petter Albert Zelmerlöw; נולד ב-13 ביוני 1986 בסקונה שבשוודיה) הוא זמר, מלחין ומנחה טלוויזיה שוודי. הוא התפרסם לאחר השתתפותו בעונה השנייה של תוכנית המציאות "איידול", המקבילה השוודית ל"אמריקן איידול", שבה סיים במקום החמישי. בשנת 2006 השתתף בגרסה השוודית ל"רוקדים עם כוכבים", שבה הגיע למקום הראשון. סלמרלוב הנחה את תוכנית המוזיקה "Allsång på Skansen" בין השנים 2011–2013.
הוא השתתף בתחרות המלודיפסטיבלן בשנים 2007 ו-2009, וכן בשנת 2015, בה זכה עם השיר "Heroes", ונבחר לייצג את שוודיה באירוויזיון 2015, שם הגיע למקום הראשון.
ביוגרפיה
סלמרלוב נולד בעיר לונד לבירגיטה, קלינאית תקשורת ופרופסור להפרעות תקשורת באוניברסיטת לונד, ולסוון-אולוף, רופא מנתח. יש לו אחות צעירה ממנו. הוא למד מוזיקה בתיכון, והיה חלק ממקהלת בית-הספר. הוא נהנה לשחק פוטבול, טניס וגולף. בין השנים 2008–2011 ניהל מערכת יחסים מתוקשרת עם הזמרת והדוגמנית מארי סמהולט, חברה לשעבר בלהקה A-Teens.
ב-25 במאי 2018 נולד בן לסלמרלוב ולבת זוגו, השחקנית הבריטית קיארה ג'נסון.
איידול
סלמרלוב החל את דרכו כזמר כאשר השתתף בתוכנית המציאות "איידול" בשנת 2005, בה התמודד במשך 8 שבועות, אולם סיים לבסוף במקום החמישי, כאשר למקום הראשון הגיעה אגנס קרלסון. במהלך התוכנית הוא ביצע שירים של זמרים מוכרים, ביניהם אנריקה איגלסיאס, רובי ויליאמס, טום ג'ונס, U2, רוקסט, וסטלייף והובסטנק.
משחק והנחיה
בשנת 2002 השתתף במחזמר "יוסף וכתונת הפסים המשגעת", שבו גילם את אחד מהאחים, בתיאטרון "Slagthuset" שבמאלמה.
בשנת 2006 השתתף בגרסה השוודית למחזמר גריז בו שיחק בתפקיד הראשי של דני זוקו. בעקבות השתתפותו במחזמר, חתם זלמרלו על חוזה עם חברתה הקלטות M&L Records, שהיא חלק מחברת ההקלטות וורנר מיוזיק גרופ, איתה הפיק אלבום סולו. כמו כן, השתתף במחזמר "Footloose", בו הוא שיחק את הדמות של טומי. המחזמר הוצג בגטבורג ובסטוקהולם. בשנת 2013 קיבל את התפקיד הראשי לחידוש של המחזמר השוודי "Spök", שם שיחק לצד לואה פולקמן, סוזי אריקסון ולנה פיליפסון.
ב-5 באוקטובר 2007 הנחה זלמרלו את התוכנית "לילה מלודיפסטיבלן", תחרות זמר שבוחרת את הנציגות השוודית לאירוויזיון הילדים. בין השנים 2011 - 2013 נבחר להנחות את תחרות הזמר "Allsång på Skansen" המשודרת מדי שנה החל משנת 1935, כאשר הוא מחליף את אנדרס לונדין בהנחיה, ואותו החליפה הזמרת ספטמבר. ב-10 בנובמבר 2009 נחשף כי סלמרלוב ינחה את תחרות המלודיפסטיבלן 2010 לצידם של דולף לונדגרן וכריסטין מלצר.
ב-2017 שיחק תפקיד אורח בפרק של סדרת המתח "Jordskott".
הוא דיבב את לם בדיבוב השוודי של הסרט פלאנט 51, את פלין בסרט פלונטר ואת בראנץ' בסרט טרולים, הוא גם לקח חלק בדיבוב הסדרות בובספוג מכנסמרובע וויקטוריוס.
מלודיפסטיבלן
בנובמבר 2006 נחשף כי סלמרלוב ישתתף בתחרות המלודיפסטיבלן 2007. בתוכנית הוא השתתף עם השיר "Cara Mia" איתו הגיע לבסוף למקום ה-3 בתחרות. ב-18 בנובמבר 2008 נחשף כי סלמרלוב ישתתף שוב בתחרות המלודיפסטיבלן, הפעם עם השיר "Hope & Glory". השיר סיים במקום ה-4, על-אף שקיבל את רוב קולות השופטים. בשנת 2013 השתתף במלודיפסטיבלן כפזמונאי. השיר "Hello Goodbye" שכתב, בוצע על ידי אריק סגרסטדט ותונה דאמלי. השיר הגיע לשלב גלגל ההצלה בתוכנית.
אירוויזיון
סלמרלוב זכה במקום הראשון במלודיפסטיבלן בשנת 2015 עם השיר Heroes, וייצג את שוודיה באירוויזיון של אותה שנה. השיר זכה במקום הראשון בחצי הגמר השני, ובגמר, שהתקיים בווינה שבאוסטריה, וזכה במקום הראשון עם 365 נקודות, מה שהפך אותו לשיר הזוכה בעל הניקוד הגבוה השביעי מבין כלל שירי האירוויזיון. ניצחון זה הוא הניצחון השישי של שוודיה בתחרות.
במאי 2016 הנחה סלמרלוב את תחרות האירוויזיון שהתקיימה בסטוקהולם, לצידה של פטרה מדה.
באירוויזיון 2017 הופיע מונס בקטע מוקלט כאשר הוא מאמן את המנחים של אותה שנה ונותן להם טיפים לקראת הנחייתם. (לאחר מכן ראו אותו בחדר הבקרה כחלק מעורכי האירוויזיון).
באירוויזיון 2019 הופיע בחלק האמנותי של הערב, לצידן של ורקה סרדוצ'קה, גלי עטרי, קונצ'יטה וורסט, ואלני פוריירה.
פרנץ וייס
פֶרֶנץ וייס (בהונגרית: Weisz Ferenc; שולט, 23 בפברואר 1885 – מחנה ההשמדה אושוויץ, 8 ביולי 1944) היה שחקן נבחרת הונגריה בכדורגל בתפקיד חלוץ, שופט ומאמן כדורגל יהודי-הונגרי שנספה בשואה. מקצועו האזרחי היה רוקח.
מועדונים
פרנץ וייס נולד במשפחה יהודית והחל לשחק כדורגל בשנת 1902 במועדון הכדורגל פרנצווארוש. הוא שיחק כחלוץ בחלק משמעותי מהקריירה שלו, אך שימש גם כשוער וכקשר. הוא העדיף לשחק כקיצוני ימני, קשר ימני או קיצוני שמאלי. הוא בעט בשתי רגליו באותה מידה. במסגרת קבוצת פרנצווארוש שיחק בסך הכל 360 משחקים (186 ליגה, 90 בינלאומיים, 84 משחקי גביע וכדומה מקומי) וכבש 177 שערים (105 ליגה, 72 אחרים). הוא חתם ב- מ.ט.ק. בודפשט בשנת 1915, אך חזר ל"פראדי" (כינוי החיבה של פרנצווארוש) לאחר שני משחקים.
נבחרת
בין 1903 ל־1917 הופיע בנבחרת הונגריה 17 פעמים וכבש 3 שערים.
משחקים בנבחרת
17 משחקים ו-3 שערים
גרופיליים
גרופיליים (שם מדעי: Gerrhopilidae) היא משפחה של נחשים עיוורים המזכירים את הנחשיליים במראם וקרובה למשפחת הקסנוטיפלופיים. בעבר הם היו סוג במשפחת הנחשיליים, אך עברו למשפחה עצמאית. הם חיים בטבע בדרום-מזרח אסיה.
סוג זה התגלה על ידי החוקר לאופלד פיטזינגר, ב-1843 ושויך למשפחת הנחשיליים, עד שהחוקרים ניקולאס וידאל וקולגן סטלטן שייכו אותו למשפחה עצמאית ב-2010.
אלו נחשים קטנים ביותר באורך 15–30 ס"מ והם חיים רוב הזמן מתחת לאדמה. הם ניזונים מחרקים קטנים ובעיקר מנמלים וטרמיטים. הלסת שלהם גדולה יותר משאר הנחשיליים. כמו כן הם בעלי קשקשים קלים על גרונם.
ישראל אפרים בר-און
ישראל אפרים בר-און (נולד ב-25 ביוני 1948) הוא מוזיקולוג, סופר, מתרגם, איש עסקים ומנהל ארגוני בתחומי המוזיקה, אמנות ומורשת יהודי אירופה שנספו בשואה.
מבצע סרטן שחור
מבצע סרטן שחור (בשוודית: Svart krabba) הוא סרט מלחמה שוודית משנת 2022. העוסק בעתיד אפוקליפטי שבו נמצאת שוודיה במלחמה אכזרית.
ישראל אפרים בר-און
תחילת דרכו
ישראל אפרים בר-און נולד במחנה העקורים הופגייסמר שבחבל קאסל שבגרמניה, בן לזוג ניצולי השואה, רחל בר-און, ממשפחת זיצר מזמושץ' שבפולין ושמואל בר-און, לימים תעשיין וסופר יידיש, בן משפחת ברון מבילגוריי שבפולין. עם כניסת הגרמנים לעיירה זו נמלטה משפחת ברון ממנה והגיעה לעיירה ג'רג'ינסק ׁשבאוקראינה ׁ(בעבר היה שם העיירה "רומנוב"), שם נרצחו רוב בני המשפחה בבור הריגה שהפך לקבר אחים. בשנת 1949 עלה עם הוריו למדינת ישראל. לאחר שהייה במחנות עולים ובמעברות התמקמה המשפחה ברמת גן.
מבצע סרטן שחור
עלילה
הסרט מתאר עתיד אפוקליפטי שבו נמצאת שוודיה במלחמה אכזרית עם אויב נחוש. קרוליין אדה (נומי ראפאס) - חיילת בצבא השוודי, מגויסת למבצע שיכול לשנות את פני המלחמה. בתחילה היא מסרבת למשימה שנראית כמשימת התאבדות, אולם משנה את דעתה לאחר שהיא מבינה שזהו הסיכוי היחיד להציל את בתה, שנחטפה לפני חמש שנים.
ישראל אפרים בר-און
תחילת דרכו
במסגרת לימודיו האקדמיים נסע לניו יורק שם התמחה במחשבים. למד גם מוזיקולוגיה ולימודי ספרות יידיש באוניברסיטת בר-אילן.
קריירה מוזיקלית
ישראל אפרים בר-און היה תלמידו היחיד של הכנר, המלחין, המנצח יוסף קמינסקי שהיה הכנר הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. בנעוריו זכה במלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל ובתחרויות הנגינה בכינור.
כנגן כינור הופיע ביותר מ-20 ארצות באירופה, צפון, מרכז ודרום אמריקה , הוא ניגן בתזמורות בישראל. כחבר בתזמורת הגדנ"ע היה שותף לזכייתה בפרס הראשון בתחרות הבינלאומית בקרקראדה, הולנד. הופיע כסולן עם תזמורות, היה כנר ראשון של רביעיית בר-אילן והופיע איתה בקונצרטים, לרבות בבית נשיא מדינת ישראל. הוא ניגן בחנוכת משכן הכנסת, חנוכת מוזיאון ישראל בירושלים, ניגן בפני דוד בן-גוריון ביום הולדתו ה-80, וב-1967 השתתף בסיור עולמי עם השחקן והקומיקאי היהודי דני קיי, סיור שיועד לאיסוף כספים עבור מדינת ישראל שלאחר מלחמת ששת הימים.
בשנים שלאחר מכן היה פעיל בהרכבים קאמריים רבים. מאז 1991 הוא כנר בשלישיית פסנתר שהקים ביחד עם הפסנתרן ד"ר דני אלדור. בשנת 1991 הקים גם את הארגון "חוגי מוזיקה קאמרית בישראל" ארגון המאגד בתוכו מאות חברים רשומים והוא מארח קונצרטים של מיטב ההרכבים והמוזיקאים מהארץ ושל אמנים אורחים מחוץ לישראל.
קריירה עסקית
אפרים בר-און הוא יבואן בתחומים טכנולוגיים. הוא שימש כדירקטור בחברת "ת.ע.מ המרכז לסחר ושירותים" שייצגה בעלי זכויות במתחם נדל"ן.
פעילות ניהול וארגון באמנותית ובטיפוח זיכרון השואה
בר-און משמש כיו"ר הוועד המנהל בתזמורת "אנסמבל סולני תל אביב", היה חבר מייסד בהנהלת עמותת הצ'לו הישראלית. הוא חבר מליאת תיאטרון יידישפיל וחבר ועדת הביקורת של התיאטרון. ב-2006 הקים מחדש, יחד עם רבקה ניב, את ארגון יוצאי בילגוריי – ארגון המאגד בני דור ראשון שני ושלישי של אנשים בעלי זיקה לעיירה בילגוריי שבדרום מזרח פולין, ממנה הגיע אביו.
קריירה ספרותית
עם השנים החל בר-און לעסוק גם בכתיבה ובתרגום ספרות ושירה, ובכתיבת ביקורת ספרותית. אוסף הסיפורים שלו "וזה נגמר באהבה" ראה אור בהוצאת ספרי מקור בשנת 2016.
הוא תרגם סיפורים קצרים מאת יצחק בשביס-זינגר ושירה מאת חיים גראדה, כמו כן תרגם מיידיש לעברית שניים מספרי אביו: "והשמיים שתקו" בהוצאת עקד והרומן "מרים" בהוצאת דליה, הוא תרגם גם שני מחזורי שירים: "הטוחנת היפה" ו"מסע החורף" מאת וילהלם מילר בגרמנית למוזיקה שכתב פרנץ שוברט.
חיים אישיים
ישראל אפרים בר-און מתגורר ברמת-גן, נשוי ואב לשניים. הוא אזרח כבוד של העיר קרקראדה בהולנד.
דומוסלו
דומוסלו (בהונגרית: Domoszló) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בדומוסלו מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 2,136 ובשנת 2021 רק 1,873 תושבים.
האזור היה מיושב לסירוגין כבר מתקופת בית ארפאד והוזכר לראשונה בכתבים משנת 1263.