cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריברדייל (סדרת טלוויזיה)
עונה 3
בזמן ההכנות של תיכון ריברדייל למחזמר "מלכות הכיתה", בטי מבינה שהמחזמר משמש ככיסוי לפעילות החווה בתיכון ולגיוס מאמינים אליו על ידי אוולין ואדגר, ושאוולין היא למעשה אשתו של אדגר. מאוחר יותר, ורוניקה מספרת לבטי כי אביה נפטר לכאורה בתאונת דרכים בזמן שהועבר לכלא החדש של היירם. במהלך הנשף השנתי בתיכון ריברדייל, מלך הגרגוילים והברדס השחור תוקפים אותה, ובטי מבינה שאביה אכן שרד את ההתרסקות. לאחר העימות עם השניים, בטי מזהירה את אמה שהברדס שם אותה למטרתו הבאה, והיא מתבקשת על ידי אדגר להישאר בחווה. במקביל, ארצ'י עוזר לוורוניקה לעצור את היירם באמצעות משחק אגרוף, שמאפשר ל-FBI לעצור אותו בשל פעילות לא חוקית בעסקיו, הכוללים בין היתר את המסבאה של ורוניקה. במהלך שהותה בחווה, בטי מבינה שהחווה היא למעשה כיסוי לארגון המיועד לקצירת איברים, ומודיעה על כך לשריל, שמצילה את טוני אך נתפסת בעצמה. פנלופי קונה מאדגר את בטי, ובמקביל מזמינה את ארצ'י, ג'אגהד וורוניקה לארוחת ערב, שם היא חושפת את עצמה בפני הרביעייה כמי שעמדה מאחורי "התאבדותו" של קליפורד ומעשיו של הברדס השחור וכעת עומדת מאחורי "גריפונים וגרגוילים" ומלך הגרגוילים, שנחשף כצ'יק; ושולחת אותם לסבב משימות אחרון. בינתיים, אליס לומדת על תוכניותיו של אדגר, והיא מחלצת את ג'וניפר ושריל ונשארת על מנת להציל את פולי. ביער, הרביעייה כמעט נהרגת, אך הפריטי פויזנס והסרפנטס מצילים אותם לפני שהם פושטים על החווה ומגלים שכולם נעלמו, למעט קווין. לאחר בריחתה של פנלופי, בטי וג'אגהד מתקבלים בביתם על ידי אחיהם, צ'ארלס, שמתגלה כחי וכסוכן FBI, שמספר לשניים כי אליס הייתה סמויה בחווה. העונה מסתיימת כשהרביעייה נודרת ליהנות משנת הלימודים האחרונה שלהם; אך במקביל מוצג פלשפורוורד מבשר רעות המציג את ארצ'י, בטי וורוניקה ביער פוקס במהלך חופשת האביב של שנת לימודיהם האחרונה, כשהם מכוסים בדם ושורפים את בגדיהם המלוכלכים ואת הכובע של ג'אגהד, כך שמעשיהם לא יתגלו.
פיתוח
אולפני "האחים וורנר" החלו לראשונה בפיתוח סרט על עלילותיו של ארצ'י בשנת 2013, לאחר שניהלו משא ומתן מול התסריטאי רוברטו אגירה-סאקאסה והבמאי ג'ייסון מור, במטרה להציג את ארצ'י וחבורתו בקולנוע כסרט קומדיית נעורים בהשראתו של הבמאי ג'ון יוז. הצמד הביאו את הפרויקט ל"האחים וורנר", שם סמנכ"ל האולפנים המליץ להם לכוון את הפרויקט לכיוון שאפתני יותר, שיכלול נסיעות בזמן או פורטלים בין-ממדיים, והציע להם ללהק את לואיס סי. קיי. לדמותו של ארצ'י המבוגר. דן לין ורוי לי נשכרו להפיק את הפרויקט, שבסופו של דבר אותחל כשסדרי העדיפויות באולפנים השתנו והעמידו בראשונה סרטים גדולים יותר, ועוצב מחדש כסדרת טלוויזיה. במקור, הסדרה הייתה אמורה להתחיל את תהליכי ההפקה שלה ברשת "FOX", אך זאת האחרונה החליטה לוותר על פיתוח הפרויקט. לאחר מכן, ב-2015, הסדרה עברה לידיה של רשת "The CW", שהזמינה רשמית את הפיילוט ב-29 בינואר 2016. ב-7 במרץ 2017, "The CW" הודיעה על חידוש הסדרה לעונה שנייה. ב-2 באפריל 2018, הרשת חידשה את הסדרה לעונה שלישית, שעלתה לשידור ב-10 באוקטובר 2018. ב-31 בינואר 2019, הרשת חידשה את הסדרה לעונה רביעית, שעתידה לכלול 22 פרקים כמו שלוש קודמותיה. העונה הרביעית עלתה לשידור ב-9 באוקטובר 2019. ב-7 בינואר 2020, רשת "The CW" חידשה את הסדרה לעונה חמישית, שעלתה לשידור ב-20 בינואר 2021. ב-3 בפברואר 2021, הסדרה חודשה לעונה שישית, שעלתה לשידור ב-16 בנובמבר 2021. ב-22 במרץ 2022, נמסר כי הסדרה חודשה לעונה שביעית, וב-19 במאי 2022, הוכרז כי עונה זו תהיה האחרונה.
"פרק 49: אש הולכת איתי" היה הפרק הראשון שהוקדש לזכרו של השחקן לוק פרי, שנפטר יומיים לפני שידור הפרק.
ליהוק
באפריל 2017, חתם השחקן מארק קונסואלוס על חוזה לגילום דמותו של אביה של ורוניקה לודג', היירם לודג', בעונה השנייה. עבור קונסואלוס, התפקיד היה בעדיפות שנייה לעומת תפקידו הנוכחי בסדרה "פיץ'", אך לאחר מכן, ב-1 במאי 2017, הוכרז כי הסדרה בוטלה. בחודש שלאחר מכן, צ'ארלס מלטון לוהק ונועד להחליף את השחקן רוס באטלר בגילום דמותו של רג'י מנטל בעונה השנייה, לאחר שזה האחרון עזב בעקבות קידומו לשחקן ראשי בסדרה "13 סיבות". קייסי קוט, שגילם את דמותו של קווין קלר, קודם לתפקיד ראשי. ביולי 2017, כוכבת הסדרה "דם אמיתי", בריט מורגן, לוהקה לתפקיד משני בדמותה של פני פיבודי, עורכת דין מושחתת וחברת "הסרפנטס" המכונה "מהפנטת הנחשים". באוגוסט 2017, השחקן גראהם פיליפס לוהק לגלם את דמותו של ניק סנט קלייר, בן זוגה לשעבר של ורוניקה מניו יורק.
במרץ 2018, אנדי כהן הופיע בפרקו השש-עשרה של העונה השנייה בתור גרסה פיקטיבית של עצמו, במהלכו מתגלה שהוא והרמיוני חברים ותיקים. במאי 2018, צ'ארלס מלטון וונסה מורגן, שמגלמים את רג'י מנטל וטוני טופז, בהתאמה, קודמו לתפקידים ראשיים בעונה השלישית. במהלך כנס הקומיק-קון 2018 שנערך בניו יורק, נודע שג'ינה גרשון וטריניטי ליקינס, בהתאמה, לוהקו לדמויותיהן של נשות משפחתו של ג'אגהד, גלדיס ג'ונס ו'''ג'ליבין "ג'יי. בי." ג'ונס''' עבור העונה השלישית.
בנובמבר 2018, מגישת החדשות ואשתו של מארק קונסואלוס, קלי ריפה, לוהקה לתפקיד אורח כפילגשו של היירם. מייקל קונסואלוס, בנם של קלי ומארק, לוהק לתפקיד אורח בדמותו של היירם הצעיר במהלך פרק הפלשבק המיוחד שהציג את הוריהם של ארצ'י וחבריו בשנות נעוריהם. באוקטובר 2019, ראיין רובינס לוהק לתפקיד משני כאחיו הגדול של פרד אנדרוז, פרנק אנדרוז, עבור עונתה הרביעית של הסדרה.
צילומים
צילומי הפיילוט החלו באותה שנה ב-14 במרץ 2015 והסתיימו ב-1 באפריל 2015 בוונקובר ובקולומביה הבריטית. צילומי 12 הפרקים הנותרים של העונה הראשונה החלו ב-7 בספטמבר 2016 בוונקובר. בין הסטים של הסדרה נמצא הסט של הדיינר "פופ'ס שוקלט", שהסצנות בו צולמו במסעדה פעילה ששימשה כסט עבור הפיילוט. הסט היה כה מציאותי עד שאפילו נהג משאית חנה במקום, מתוך אמונה שהמקום אמיתי. צילומי העונה השנייה צולמו גם בוונקובר וגם בעמק פרייזר הסמוך.
צילומי העונה הראשונה החלו ב-22 ביוני 2017. קו הצילום האווירי של ריברדייל נלקח למעשה מסטי צילומים ששימשו את הסדרות "שקרניות קטנות ויפות", "בנות גילמור" ו"חשיפה לדרום". צילומי העונה השנייה החלו ב-22 ביוני 2017, והסתיימו ב-27 במרץ 2018. צילומי העונה השלישית החלו ב-6 ביולי 2018. צילומי העונה הרביעית החלו ב-8 ביולי 2019 והתעתדו להסתיים ב-4 באפריל 2020, אך הופסקו ב-11 במרץ 2020 כתוצאה ישירה ממגפת הקורונה, לאחר שחבר מצוות ההפקה בא במגע עם אדם שנדבק ב-COVID-19. על פי הדיווחים, רק 20 מתוך 22 הפרקים שהוזמנו בעונה הרביעית צולמו, ובאותה העת לא היה ידוע אם שני הפרקים הנותרים יופקו מאוחר יותר, יתווספו למניין הפרקים של העונה החמישית או ייגנזו. אחד מתסריטאי הסדרה, בריאן איי. פיטרסון, אישר בהמשך ששני הפרקים שנותרו לעונה הרביעית יצולמו כשיהיה בטוח לצלם. עם זאת, התסריטאי טד סאליבן אישר שהעונה הרביעית תסתיים מוקדם עם פרק 19, וששלושת הפרקים הנותרים ישודרו כחלק מהעונה החמישית.
פתיח
קייטי-קואיז סמית' מהאתר "פופבאז", ציינה כי כותרות הפתיחה של ריברדייל משקפות את אלו של סדרת הטלוויזיה "טווין פיקס", והן נועדו לשמש מחווה ליוצר הסדרה, דייוויד לינץ'.
מוזיקה
נאמברים מוזיקליים מוצגים לאורך הסדרה, כשילוב של גרסאות כיסוי ונאמברים מקוריים. שירים המבוצעים במהלך הפרקים יוצאים כסינגלים דיגיטליים לאחר השידור הפרק בו הושמעו לראשונה; חברת התקליטים "WaterTower Music" פרסמה מהדורת אוסף דיגיטלי של שירי העונה הראשונה ב-12 במאי 2017, של שירי העונה השנייה ב-18 במאי 2018 ושל שירי העונה השלישית ב-17 במאי 2019.
אלבום הפסקול שנכתב על ידי המלחין בלייק נילי עבור העונה הראשונה הופץ על גבי דיסק קומפקטי על ידי חברת התקליטים "La-La Land Records", ובו זמנית הפך זמין להורדה על ידי "WaterTower Music" ב-18 ביולי 2017. אלבום הפסקול שנכתב על ידי בלייק נילי ושרי צ'ונג עבור העונה השנייה הופץ על גבי דיסק קומפקטי על ידי חברת התקליטים "La-La Land Records" ב-30 באוקטובר 2018, והופץ באופן דיגיטלי על ידי "WaterTower Music" ב-16 בנובמבר 2018.
חברת "WaterTower Music" הפיצה את השירים המבוצעים בפרקים המוזיקליים של הסדרה באלבומים נפרדים. "Carrie: The Musical episode soundtrack" הופץ ב-19 באפריל 2018 ולאחר מכן הופצה מהדורת ויניל בחנויות "Urban Outfitters" ב-13 ביולי. "Heathers: The Musical episode soundtrack" הופץ ב-21 במרץ 2019. הפסקול של פרקו הרביעי של עונתה הרביעית של הסדרה, "פרק 61: ליל כל הקדושים" מאת בלייק נילי, הופץ ב-31 באוקטובר 2019.
שידור
נטפליקס רכשה את זכויות השידור הבינלאומיות הבלעדיות של הסדרה, מה שהופך אותה לזמינה כסדרה מקורית בשירותי הסטרימינג שלה ברחבי העולם פחות מיום לאחר השידור המקורי שלה בארצות הברית.
עיבוד לקומיקס
יחד עם קידום נרחב של סדרת הטלוויזיה באמצעות חוברות הקומיקס שהם פרסמו מאז ינואר 2017, "ארצ'י קומיקס" פרסמו עיבוד קומיקסי לסדרה, שכולל קשתות עלילתיות שמתרחשות בין העלילות של הסדרה. בראש המיזם של עיבוד הסדרה לחוברות הקומיקס עומד המפיק רוברטו אגירה-סאקאסה עצמו, יחד עם תסריטאים שונים אחרים מהסדרה. בנוסף, לסדרה יצא אף חוברת קומיקס שמציעה פיילוט שונה וחד-פעמי לסדרה, שהודפס על ידי אליטה מרטינז ויצא לאור במרץ 2017. סדרת חוברות הקומיקס של "ריברדייל" יצאו לאור החל מאפריל 2017.
בנוסף לעיבוד הקומיקסי עבור הסדרה, "ארצ'י קומיקס" הפיצו סדרה של רומנים גרפיים תחת הכותרת "הדרך לריברדייל". סדרה זו מספרת על אירועים מוקדמים יותר שהתרחשו לפני עלילות הסדרה, במטרה להציג לקהל של סדרת הטלוויזיה את סדרת הקומיקס המקורית ממנה הסדרה לקחה את מקורותיה והשראותיה. בחודשים שלאחר מכן, "ארצ'י קומיקס" הדפיסו מחדש את הכרכים של "הדרך לריברדייל" כקטעי יומן. הכרך הראשון יצא לאור במרץ 2017.
הרפתקאותיה המצמררות של סברינה
בתחילה, בספטמבר 2017, "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה" נועדה לעלות לשידור ברשת "The CW" ולשמש כספין אוף עבור הסדרה "ריברדייל" שמשודרת באותה הרשת. עם זאת, בדצמבר 2017 הסדרה עברה לידיה של נטפליקס, ועתיד הקשר בין הסדרה ל"הרפתקאותיה המצמררות של סברינה" נשאר לא ברור ומעורפל. בינואר 2018, נשיא "The CW", מארק פדוביץ' הצהיר כי נכון לעכשיו, לא קיים שום דיון על האפשרות לעשות קרוסאובר בין שתי הסדרות. במרץ 2018, ג'ון גולדווטר אישר כי נכון לעכשיו שתי הסדרות הן "שתי ישויות נפרדות" אבל שהם "יאהבו את ההזדמנות אם הם יוכלו להבין דרך ליצור קרוסאובר." גולדווטר חש גם כי קיימת האפשרות לדמויות מ"הרפתקאותיה המצמררות של סברינה" להופיע בפרקים עתידיים של הסדרה, שכן העיירה בה זאת הראשונה מתקיימת, גרינדייל, הוזכרה כבר כקיימת ושוכנת בסמיכות לריברדייל החל מעונתה השנייה של הסדרה.
העיירה בה סברינה מתגוררת, גרינדייל, מוצגת בעונתה השנייה של "ריברדייל". לאחר מכן, נעשים התייחסויות לשתי הערים בקביעות בשתי הסדרות, אם באופן חזותי או במהלך דיאלוגים בין הדמויות השונות. בעונה הראשונה של "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה", השחקן מוזס טיסן שב לגלם את דמותו של בן בוטן מהסדרה במהלך פרק השביעי, פרק 7: סעודת הסעודות. בפרק פרק 67: דיכאון הנבחרות בעונתה הרביעית של הסדרה, השחקן טיי ווד שב לגלם את דמותו של בילי מרלין מ"הרפתקאותיה המצמררות של סברינה".
בפרק השלישי של חלקה השלישי של "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה", פרק 23: הכתר ועונשו, סברינה ובן דודה מבקרים בריברדייל בחיפוש אחר כתר שהיה בבעלותו של בנג'מין בלוסום, אב קדמון של שריל בלוסום. בדרכם לריברדייל, השניים עוברים על פני שלט העיירה, שעל גבו ריסס ג'אגהד ג'ונס את ההודעה "ג'יי. ג'יי. היה כאן". שלושה פרקים לאחר מכן, בפרק 26: כל המכשפות אצלי, חבר כנופיית הסרפנטס מותקף על ידי הילדה ספלמן בעודו מבקר בגרינדייל.
כשנשאל לגבי פיתוח פרק קרוסאובר מלא, אגיארה-סקאסה אמר שהוא "שונא [את הרעיון שקרוסאובר] לעולם לא יקרה" בין שתי הסדרות, והוסיף כי רעיון פוטנציאלי לקרוסאובר יציג את הדמויות של "ריברדייל" מנסים לפרוץ לבית רדוף רוחות לכאורה בגרינדייל, שבהמשך יתגלה כביתה של סברינה. אגירה-סאקאסה גם הצהיר כי מכיוון ששתי הסדרות כבר ביססו תימות משלהן, קרוסאובר פוטנציאלי עלול להתרחש בסרט עצמאי עם שני צוותי השחקנים של שתי הסדרות, שיתבסס על סדרת הקומיקס "אחרי המוות עם ארצ'י" מבית היוצר של "ארצ'י הורור", חברת בת של "ארצ'י קומיקס".
ביולי 2020, נמסר מנטפליקס על ביטולה של הסדרה; מספר שעות לאחר ההכרזה על ביטול הסדרה, נחשף על ידי אגירה-סאקאסה שאילולי הייתה הסדרה מחודשת לחלק חמישי, היה נערך פרק קרוסאובר בין שתי הסדרות.
ב-7 באוקטובר 2021, לאחר שידור פרק סיום עונתה החמישית של "ריברדייל", פורסם רשמית כי קירנן שיפקה תשוב לגלם את דמותה של סברינה ספלמן בעונתה השישית של "ריברדייל".
קייטי קין
באוגוסט 2018 חשף אגירה-סאקאסה כי סדרת ספין-אוף נוספת ל"ריברדייל" נמצאת בפיתוח ברשת "The CW". אגירה-סאקאסה אמר שהספין-אוף הפוטנציאלי יהיה "שונה מאוד מריברדייל" ושהוא יופק "במחזור הפיתוח של 2018-19". ב-23 בינואר 2019 הזמינה "The CW" פיילוט לסדרה שתעקוב אחר חייהם ואהבתם של ארבע דמויות מ"ארצ'י קומיקס" - כולל אגדת האופנה לעתיד - קייטי קין - כשהם רודפים אחרי חלומותיהם בניו יורק, ומתחקה אחר מקורותיהם וחייהם בזמן שהם מנסים להצליח בתיאטראות ברודוויי, על מסלול האופנה ובאולפני ההקלטות. ב-4 בפברואר 2019 הוכרז שאשלי מארי, שמגלמת את דמותה של ג'וסי מקוי, לוהקה לתפקיד ראשי בסדרת הספין-אוף, מה שהוביל לעזיבתה את "ריברדייל". באוגוסט 2019, מייקל גראסי אישר שפרק קרוסאובר בין שתי הסדרות נמצא בפיתוח.
פרק הקרוסאובר הראשון עלה לשידור בעונתה הרביעית של "ריברדייל" ב-5 בפברואר 2020, יום לפני עלייתה של "קייטי קין" לשידור.
מכון סטיבנס לטכנולוגיה
המכון הטכנולוגי של סטיבנס (באנגלית: Stevens Institute of Technology) היא אוניברסיטת מחקר פרטית בהובוקן, ניו ג'רזי שבארצות הברית. האוניברסיטה נוסדה בשנת 1870 והיא אחת האוניברסיטאות הטכנולוגיות הוותיקות ביותר בארצות הברית. זוהי הייתה המכללה הראשונה בארצות הברית שהוקמה אך ורק עבור לימודי הנדסת מכונות. הקמפוס בשטח של 55 דונם ומכיל 43 מבנים אקדמיים, סטודנטיאליים ומנהליים.
כיום לומדים באוניברסיטה יותר מ-8,000 סטודנטים לתואר ראשון ושני מ-47 מדינות ארצות הברית ו-60 מדינות ברחבי העולם. המכון מורכב משלושה בתי ספר ומכללה אחת העוסקים בתוארי מדע, טכנולוגיה, הנדסה, מתמטיקה, עסקים, אמנויות, מדעי הרוח ומדעי החברה. במכללה למעלה מ-50 מסלולים לתארים מתקדמים.
האוניברסיטה חברה במספר ארגונים אקדמיים, ובהם איגוד האוניברסיטאות הטכנולוגיות העצמאיות.
שניים מבוגרי וחברי הסגל של המכון זכו בפרס נובל : פרדריק ריינס בפיזיקה ו-ואירווינג לנגמייר בכימיה. בוגרים בולטים נוספים הם פרדריק וינסלאו טיילור פרדריק ריינס, זאב תדמור, ביאטריס אליס היקס, ואלכסנדר קלדר.
היסטוריה
המכון הטכנולוגי של סטיבנס נפתח בשנת 1870 עם תוכניות לימוד בהנדסת מכונות, כימיה ופיזיקה. זאת בהשפעת האקדמיות הפוליטכניות באירופה באותה התקופה. מכון סטיבנס החל להעניק תוארי דוקטורט עוד בשנותיו הראשונות, מה שהפך אותו לאחד המוסדות הראשונים בארצות הברית שעשה זאת.
תחנת הרדיו של המכון הטכנולוגי של סטיבנס ("WCPR: Castle Point Radio") הוקמה 1961 ולה יש את אחד מאוספי התקליטים הגדולים בניו ג'רזי.
בשנת 1967 נוצרה תוכנית לתארים מתקדמים המיועדת לנשים. כיום נשים מהוות יותר מ-30 אחוז מבוגרי המוסד.
בשנת 1982 המכון הפך למוסד הראשון בארצות הברית שדרש מכל הסטודנטים בשנתם הראשונה לרכוש ולהשתמש במחשב אישי. בתקופה מכון סטיבנס היה מהמוסדות הראשונים בארצות הברית שבו הותקנה רשת אינטרנט.
מאז 2010, מספר הסטודנטים לתואר ראשון גדל ב-67% המכון גדל גם באופן פיזי, ונחנכו עוד מגורי סטודנטים, חללי אירועים ולימוד, מרכז כושר ומתקני אוכל. בנוסף על כך, אוכלוסיית הסטודנטים הפכה למגוונת יותר. בשנת 2021, המכון הכריז ש-100% מהאנרגיה שלו תהיה מתחדשת. באותה השנה מכון סטיבנס הפך לאחד מהמוסדות האקדמיים הראשונים בארצות הברית שדרשו וחייבו חיסון נגד COVID-19 - גם לסטודנטים וגם לסגל.
אדי וואטה
אדי וואטה (באנגלית: Eddy Wata; נולד ב-3 במרץ 1974) הוא זמר ניגרי.
ביוגרפיה
אדי וואטה נולד למשפחה מעורבת ניגריצת-ג'מייקית. בהתבגרותו הוא התגורר ארבע שנים בג'מייה. לאחר חזרתו לניגריה הוא הקים להקה שזכתה להצלחה. בעקבות הצלחת הלהקה בשנת 2001 היא עשתה סיבוב הופעות באירופה.
וואטה זכה להצלחה בזכות השירים “La Bomba” ו-”Jam”. ב-2008 הוציא את הסינגל “I Love My People”, אשר במהרה הפך ללהיט ב-16 מדינות שונות, בהן ישראל. וואטה המשיך בקידום הקריירה שלו, הופיע במספר מדינות שונות (כולל ישראל) והוציא 7 שירים חדשים שהרכיבו את אלבומו החדש.
בשנים האחרונות וואטה, מתגורר על קו ישראל נגריה, ובעל מספר עסקים בתל אביב.
כיכר אלברט איינשטיין
כיכר אלברט איינשטיין היא כיכר, אשר נמצאת בירושלים. הכיכר נקראת על שמו הפיזיקאי היהודי אלברט איינשטיין. הכיכר ממוקמת בשכונת קריית שמואל, בסמוך לבניין המועצה להשכלה גבוהה בישראל, בניין האקדמיה הישראלית למדעים ומדעי הרוח ומכון ון ליר בירושלים.
מבנה נוסף לזכרו של אלברט איינשטיין בישראל הוא ארכיון אלברט איינשטיין אשר ממוקם בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית.
היסטוריה
אלברט איינשטיין ביקר בארץ ישראל ב-1923 במשך 12 ימים, ונתן את ההרצאה הראשונה בקמפוס הר הצופים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
איינשטיין תמך באוניברסיטה העברית בפרט ובציונות בכלל, ולכן הוקמה הכיכר לכבודו של איינשטיין, וכן הוקם פסל של איינשטיין בגינת בניין האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
שכול
בעברית מודרנית, המילה שְׁכוֹל מציינת מצב של אבל בו נמצא מי שיַלדוֹ או בני משפחה קרובה אחרים מת במלחמה, במסגרת הצבא או בנסיבות דומות. אף שבדרך כלל מדובר בתגובה הרגשית, הרי שהדיון בשכול כולל גם היבטים פיזיים, קוגניטיביים וחברתיים. הורים שאיבדו את ילדיהם מכונים הורים שַׁכּוּלים.
התמודדות עם השכול
רגשות השכול קשים מאוד להכלה, והתמודדות איתם מצריכה משאבי נפש גדולים. כחלק מתהליך ההתמודדות עם השכול נהוג לבצע פעולות שונות גם לאחר סיום האבלות הרשמית.
הנצחה
פעולת התמודדות חשובה עם השכול היא פעולת הנצחה, שבה מנציחים את זכרונו של האדם האהוב בדרכים שונות. בפעולות אלו נרתמים הצער והכאב כמנוע לעשיה חיובית שמקדמת את החברה. רבים מבין המנציחים בוחרים להקים אנדרטת הנצחה. ישנם הבוחרים כי האנדרטה תהיה ספר זיכרון שבו מסופרים מעלותיו של האדם שנפטר. בעולם הישיבות ובאקדמיה מקובל להוציא ספר זיכרון של מאמרים בתחום מסוים, שמשתתפים בו אנשים הבולטים בתחום, בעיקר כאלה שהיו קרובים לנפטר. ישנם כאלו הבוחרים פעולות הנצחה אחרות כמו תרומות למוסדות תורניים או ארגוני צדקה וחסד.
ימי אבל וזיכרון לאומיים במדינת ישראל
במדינת ישראל נהוגים ימי הזיכרון הממלכתיים הכלליים הבאים: בנוסף נהוגים ימי זכרון לאישים בולטים בתולדות האומה.
קריסה תחת השכול
לעיתים ההתמודדות עם השכול איננה מצליחה. הכאב, התסכול והעצב גורמים לקריסה תחת משא השכול. במיוחד כאשר מדובר באירוע טראגי של מחלה קשה, תאונה, פיגוע או נפילה בקרב, המתרחשת לאדם צעיר שנפטר בטרם עת. במקרים כאלה הורים שכולים עלולים להסתגר ולהגיע למצב דיכאוני חמור, הדורש התערבות וטיפול תרופתי ופסיכותרפי על מנת לחזור לחיי שגרה תקינים.
הזדקנות בצל השכול
במחקר שפורסם על ידי מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל בשנת 2018, נמצאה תחלואה עודפת בקרב ההורים השכולים המבוגרים בחלק מן המחלות, בהשוואה לאוכלוסייה הכללית המקבילה, ובחלק מן המחלות התחלואה דומה לאוכלוסייה הכללית. דיכאון ובעיות בשינה נמצאו בשכיחות גבוהה יותר בקרב ההורים השכולים המבוגרים. בנוסף לכך נמצא, כי בפריפריה שיעורי הנעזרים בשירותים הפורמליים ובבני משפחתם גבוהים יותר, ושכיחותן של תחושות בדידות ודיכאון נמוכה יותר, בהשוואה להורים שכולים מבוגרים הגרים במרכז הארץ. עם זאת, בפריפריה זקוקים ההורים לעזרה נוספת בניקיון, בטיפול אישי ובליווי או הסעה לטיפולים ולקניות.
יציאה מארץ ישראל (הלכה)
השאלה נדונה עוד מתקופת ימי התלמוד. חז"ל התייחסו בחומרה לאלו שרצו לצאת מארץ ישראל למטרות קבע, ולעיתים גם ליציאה מזדמנת. הרמב"ם פסק כי מותר לצאת מהארץ באופן זמני עבור לימוד תורה, נשיאת אישה, הצלת ממון מידי עכו"ם, סחורה ורעב כבד בארץ. על אף שאין היתר לצאת מהארץ עבור טיול לחו"ל, בעקבות ייעול אמצעי התחבורה שקיצר את זמן הנסיעה, כאשר זמן השהות בחו"ל קצר מחודש יש המקילים שלא להחשיבו ליציאה. עם זאת, מסכימים רבנים כי יש מעלה גדולה להישאר תמיד בארץ כדי לקיים את המצווה של ישיבה בארץ וכן כי עיקר קיום המצוות בארץ.
בפועל, כיום רווח הנוהג לטייל ואף לשהות בחו"ל תקופות ארוכות בקרב רבים מהציבור הדתי. כמו כן ישנם המקפידים לעלות לתורה כדי לברך ברכת הגומל בשובם מהטיול.
במקרא
בהמשך מזכיר להם משה את סיפור שנים עשר המרגלים שחלקם הוציאו את דיבת הארץ רעה, ואת העונש שגרר הדבר. לבסוף הוא נעתר לבקשתם, אך מתנה זאת בכך שהם יצאו חלוצים לפני המחנה לכבוש את ארץ כנען. עם זאת, המדרש מציין ששני השבטים נענשו מאוחר יותר בשל כך שחיבבו את ממונם יותר מאשר את ארץ ישראל:
מקור מקראי נוסף, שלפי פרשנות חז"ל מזכיר את האיסור, הוא בסיפור של אלימלך ובניו אשר ירדו בעקבות הרעב ששרר בארץ לארץ מואב, ומתו:
בתלמוד
מספר סוגיות בתלמוד מתייחסות באופן ישיר או בעקיפין לשאלת היציאה מארץ ישראל. חלקן מתמקדות באמירות המשבחות את הישיבה בארץ ישראל, וחלקן כוללות ביקורת חריפה על העוזבים אותה.
בהמשך מספר התלמוד:
תרגום: עולא היה רגיל לעלות לארץ מפעם לפעם, ונפטר בחוץ לארץ. באו וסיפרו זאת לרבי אלעזר. אמר רבי אלעזר: "אתה, עולא, על אדמה טמאה תמות?!" אמרו לו: ארונו בא. ענה להם: אינו דומה ההיקלטות בארץ ישראל בחיים להיקלטות בה לאחר המיתה. במדרש משלי מובא בשם רבי לוי: כל הדר בארץ ישראל אפילו שעה אחת ומת בתוכה, מובטח לו שהוא בן עולם הבא. ומה טעם? "וכפר אדמתו עמו" - אמר רבי נחמיה: ארץ ישראל שהיא מכפרת על עוונות מתיה.
בעקבות המשנה אף מתבסס לראשונה בתלמוד הנימוק לשימוש בביטוי "עלייה" כדי לתאר הגירה לארץ ישראל: "מאי איריא דתני עלו מבבל ניתני הלכו לארץ ישראל [מדוע נוקטת המשנה בלשון עלו מבבל, היה עליה לשנות הלכו לארץ ישראל], מילתא אגב אורחא [דרך אגב בא ללמדנו] ארץ ישראל גבוה מכל הארצות".
יתרה מזאת התורה מוסיפה את החשיבות שיש לטייל בארץ, והאמור מתייחס לדר המקיים מצוות בארץ.
מקור האיסור ליציאה
האיסור לצאת מארץ ישראל, ולו לזמן מוגדר, מפורש בתלמוד במספר מקומות. במסכת כתובות מסופר על אדם שביקש לצאת לחו"ל כדי לקיים מצוות ייבום, ור' חנינה גער בו בחריפות:
תרגום: "לאיש אחד הזדמנה מצוות ייבום בעיר חוזאה. בא לפני רבי חנינה, ואמר לו: האם לייבמה? ענה לו: אחיך נשא כותית ומת, ברוך המקום שהרגו; שאתה תלך בדרכו?" הסיפור מובא גם בגרסה שונה בתלמוד ירושלמי.
בדומה לכך מובא במסכת גיטין: "אמר רב ספרא: כי הוו מיפטרי רבנן מהדדי, בעכו הוו מפטרי משום דאסור לצאת מארץ לחוצה לארץ". מבאר רש"י:
מאידך, במסכת עבודה זרה מתיר התלמוד לכהן לצאת לחוץ לארץ למטרת לימוד תורה, נשיאת אישה והצלת ממונו מידי הגויים, זאת על אף קדושתו של הכהן שנוגדת את עקרון "טומאת ארץ העמים". היתר זה סותר את האיסור הכללי של יציאה מהארץ שהובא קודם לכן, ולכן תירצו בעלי התוספות שההיתר שניתן לכהן הוא במקרה שבכוונתו לחזור לארץ, ואילו האיסור הכללי מתייחס לאדם שלא התכוון לחזור לארץ לעולם. לפי זה, מותר לכל אדם פרט לכהן לצאת לחו"ל לכל מטרה, כל עוד שבכוונתו לחזור לארץ; ואילו לכהן מותר לצאת רק למען מטרות חשובות במיוחד, כמו תלמוד תורה.
הרמב"ם, החולק על התוספות, הרחיב את האיסור לצאת לחו"ל על כל אדם:
טעם האיסור
לפי הרשב"ם ורבינו חיים הכהן הטעם לאיסור היציאה הוא משום שהיוצא מפקיע את עצמו מקיום המצוות התלויות בארץ, ואילו לפי הרמב"ן נובע האיסור מקדושתה העצמית של ארץ ישראל, ללא קשר לשאלה האם אפשר לקיים בה מצות התלויות בארץ או לא. ממחלוקת זו יוצאות נפקא מינות שונות, כגון האם מדובר באיסור מדאורייתא או מדרבנן, והאם האיסור חל גם על אישה, שאינה מחויבת במצוות התלויות בארץ.
יציאה לנופש
בשולחן ערוך לא מצאנו איסור לצאת מארץ ישראל. ישנם פוסקים מאוחרים שמסיקים מסקנה עקיפה מהלכות גילוח בחול המועד ומהלכות הפלגה הנמשכת לתוך השבת. הרמ"א מביא דעה לפיה מותר לצאת לעשיית רווח או כדי לראות פני חברו, משום שזה נחשב "דבר מצווה" אך לטייל נחשב "דבר הרשות". בעקבות הרמ"א כותב המשנה ברורה במפורש שהיציאה לחו"ל מותרת אך ורק לצורך "דבר מצווה" כגון עשיית רווח או הקבלת פני חברו, אך יציאה לדבר הרשות כ"טיול בעלמא" אסורה. גם היתר זה של יציאה לצורך ביקור חבר אינו מוסכם על כל הפוסקים, ואילו רוב הפוסקים אוסרים על יציאה לצורך טיול.
יציאה לקברי צדיקים וטיולי שורשים
בעל השדי חמד סבור שמותר לצאת מהארץ כדי להשתטח על קברי צדיקים בשל התועלת הרוחנית שבדבר, אך הרב קוק חולק עליו. כמו כן, ישנם המתירים טיולי שורשים ונסיעות לאתרי מחנות השמדה משום שיש בכך משום לימוד והתעוררות לתשובה.
יציאה לשם קבלת פני רבו
על אף שכיבוד הורים היא מצווה ולכן כלולה לכאורה בהיתר הכללי לצאת לצורך מצווה, בספרות ההלכתית התקיים דיון נפרד בנושא. בתלמוד מסופר על רב אסי ששאל את רבי יוחנן: "מהו לצאת מן הארץ לחו"ל? אמר לו אסור. לקראת אמא מהו? אמר לו: איני יודע." לאחר מכן אמר לו: "אסי, נתרצית לצאת, המקום יחזירך לשלם." ישנם ראשונים, בהם היד רמ"ה והמאירי, שפירשו את תשובתו של רבי יוחנן כברכת יציאה לדרך, אך בתנאי שזה לזמן מוגבל ("יחזירך לשלום"), ואילו רש"י פירש כי הכוונה היא "יחזירך" = למקומך, כלומר לבבל. כמו כן, בשו"ת המבי"ט פסק שאדם שהוריו ציוו עליו שלא לגור בארץ מחמת שהם אינם רוצים שהבן ישב שם, אין הבן מחויב להישמע להם.
גבולות הארץ
נחלקו הדעות מהן גבולות הארץ, לגבי האיסור יציאה לחוץ לארץ. ישנם הסוברים שכל הארץ שהובטחה לאברהם אבינו בברית בית הבתרים, מנהר מצרים עד נהר פרת כולל כל עבר הירדן עד ים סוף, הרי זו ארץ ישראל, ולכן מותר לצאת לטיול לאילת ולחרמון וכדומה. הרב שלמה גורן ב"משנת המדינה", התיר יציאה לאילת גם מפני שהיא נכבשה על ידי שלמה המלך. לעומת זאת יש סוברים שרק מה שכבשו עולי מצרים נחשב ארץ ישראל, ולכן אסור לנסוע לאילת כדין נסיעה לחוץ לארץ.
רעמסס השני (טנק)
רעמסס השני (ערבית: رمسيس 2; תעתיק מדויק: רמסיס 2) הוא שמה של השבחה מצרית לטנקי ה-T-54 הישנים אשר נמצאים בשירות צבא מצרים.
רקע
במהלך שנים רבות היה מושתת חיל השריון המצרי על טנקי ה-T-54 הסובייטים מתוצרת ברית המועצות. לאור התיישנותם, והתקרבותה של מצרים למערב, החלה מצרים לקלוט נשק מערבי בעיקר מתוצרת אמריקאית, ובין היתר מצרים קיבלה מאות טנקי M60 פטון אמריקאים החל משנת 1979 ועד לשנת 1988, והם הפכו לעמוד השדרה של השריון המצרי. בשל כך, רצתה מצרים להחליף חלק מחלקי ה-T-54 לחלקים זהים לאלו של הפטון.
בשל העובדה כי הצבא המצרי רצה אחידות בדגמי הטנקים, במטרה להקל את הנטל הלוגיסטי, ומאחר וטנקי הפטון הוכחו כמוצלחים עבור המדינה. מצרים חתמה בשנת 1984 עם חברת בת של קרייזלר חוזה על שדרוג של הטנקים, שהיו עתידים להיקרא T-54E (משמעות ה-E היא Egypt). בשנת 1990 החלו הניסויים באב טיפוס, אך התוכנית התעכבה בשל רצון של מצרים לטנק מערכה חדש. לבסוף, לאחר עיכובים רבים, ההשבחה יצאה לדרך בשנת 2004, ועד לשנת 2005 נסתיימה ההשבחה שבמהלכה הושבחו 425 טנקים מצרים, שזכו לכינוי רעמסס השני (Ramses II).
תהליך ההשבחה
למעשה, תותח הטנק והמנוע היו אמורים להיות מוחלפים לאלו של ה-M60A3 פטון, אך בסופו של דבר בחרה מצרים במנוע עוצמתי יותר.
מיגון
נוספו לוחות מיגון עבור הצדדים ובחזית וגם בצריח. הטנק צויד במערכת הגנה מפני איומים בלתי קונבנציונליים ונוספה לו מערכת מיזוג אוויר סטנדרטית, זאת בנוסף למערכת כיבוי אש אוטומטית ו-6 מדוכות עשן.
עבירות
המנוע בטנק הוחלף למנוע דיזל מדגם TCM AVDS-1790-5A לו הספק של, ותיבת הילוכים עם שישה הילוכים. נוספו צינורות פליטה חדשים ומכל דלק גדול יותר בנפח של 1,312 ליטר, שהאריך משמעותית את טווח הפעולה, אך גם את גודל הטנק, והוסיף גלגל נוסף למזקו"ם. כמו כן, הוחלף המזקו"ם למזקו"ם ויקרס, הזהה לזה שבטנק ה-M-60.
חימוש
תותח הטנק הוחלף לתותח הזהה לזה של ה-M60 פטון. תותח מדגם M-68, והוא למעשה נגזרת אמריקאית של תותח ה-L7 הבריטי, לו קוטר של 105 מ"מ וקצב אש של עד 10 פגזים בדקה. נוספה עבור התותחן מערכת ראיית לילה ומד טווח לייזר, כמו כן הוחלפו הפריסקופים של התותחן ומערכת בקרת האש הוחלפה לזהה לזו של טנק ה-M60A3. הטנק חמוש ב-34 פגזים בסך הכל. כמו כן, למפקד יש תקשורת רדיו עם טנקים אחרים.
לטנק חימוש משני בדמות מקלע מקביל 7.62 מ"מ עם 3,500 כדורים, מקלע כבד 12.7 מ"מ (0.5 אינץ') מדגם M2 בראונינג עם 200 כדורים ו-6 מדוכות עשן שבכל אחת שני רימונים למטרות מיסוך.
IMS/DB
בישראל
פלח השוק של IMS/DB בישראל קטן יחסית לחלקו בעולם. בישראל נפוץ יותר מתחרהו בסיס הנתונים הרישתי Adabas של חברת Software AG.
עונת 1956/1957 ב-NBA
עונת 1956/1957 היא העונה ה-11 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה עם זכייתה הראשונה של בוסטון סלטיקס בתואר האליפות, לאחר שגברה בסדרת הגמר על סנט לואיס הוקס בתוצאה 4-3. טום היינסון, בעונת הרוקי שלו, הוביל את קלעי האלופה בסדרת הגמר עם 24 נקודות בממוצע למשחק, ועזרו לו ביל שרמן ובוב קוזי עם 21.9 ו-20.7 נקודות למשחק, בהתאמה. ביל ראסל, גם כן כרוקי, העמיד במהלך הסדרה ממוצעים של 13.3 נקודות ו-22.9 ריבאונדים למשחק. בסיום העונה זכה קוזי בפרס ה-MVP של העונה הסדירה, לאחר שקלע 20.6 נקודות וחילק 7.5 אסיסטים למשחק לאורך העונה.
דראפט 1956
בדראפט ה-NBA, שהתקיים ב-30 באפריל 1956 בעיר ניו יורק, נבחרו בסך הכול 92 שחקנים, מתוכם 28 שיחקו בליגת ה-NBA. לפני הדראפט בחרה בוסטון סלטיקס כבחירה טריטוריאלית את טום היינסון, שבסיום העונה זכה בתואר רוקי השנה ב-NBA. בבחירה הראשונה לקחה קבוצת רוצ'סטר רויאלס את סיהוגו "סי" גרין. ביל ראסל נבחר על ידי סנט לואיס הוקס בבחירה השנייה, אך הועבר לסלטיקס בתמורה לאד מקאולי וקליף הייגן. בבחירה הרביעית נבחר שחקן האולסטאר וילי נאולס, ובבחירה ה-13 נלקח קיי סי ג'ונס. היינסון, ראסל וג'ונס הוצגו לאחר פרישתם בהיכל התהילה של הכדורסל, כמו גם הבחירה ה-58 סם ג'ונס והבחירה ה-90 אלג'ין ביילור, שחזרו למכללות למרות שנבחרו בדראפט. ג'ונס נבחר שנית בדראפט 1957 (בחירה שמינית), וביילור בדראפט 1958 (בחירה ראשונה).
להלן רשימת נבחרי הסיבוב הראשון (מתוך 14 סיבובים):
אולסטאר 1957
משחק האולסטאר בעונה זו נערך ב-15 בינואר 1957 בבוסטון, מסצ'וסטס. את סגלי הקבוצות בחרו עיתונאים מרחבי ארצות הברית, ואת החמישיות הפותחות בחרו מאמני קבוצות האולסטאר. המאמנים במשחק היו רד אאורבך מבוסטון סלטיקס ובובי וונזר מרוצ'סטר רויאלס. חמישיית המזרח כללה את בוב קוזי, ביל שרמן, פול אריזין, הארי גלאטין ודולף שייז, וחמישיית המערב כללה את סלייטר מרטין, דיק גרמייקר, ג'ורג' יארדלי, מוריס סטוקס ובוב פטיט. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המזרח בתוצאה 109–97, ובתואר ה-MVP של משחק האולסטאר זכה בוב קוזי, שקלע 10 נקודות וחילק 7 אסיסטים עבור הקבוצה המנצחת.
פלייאוף 1957
סגל האלופה, בוסטון סלטיקס: ביל ראסל, בוב קוזי, ביל שרמן, טום היינסון, פרנק רמזי, ג'ים לוסקוטוף, ארני רייזן, אנדי פיליפ, ג'ק ניקולס ודיק המריק.מאמן ראשי: רד אאורבך.
ערפילית הטבעת
ערפילית הטבעת (נקראת גם M57 מ-Messier 57 וכן NGC 6720) היא ערפילית פלנטרית הנחשבת לדוגמה קלאסית של ערפילית כזו. מרחקה כ-2,300 שנות אור ממערכת השמש, בקבוצת הכוכבים נבל. הערפילית, אשר ייחודית ביופייה ובסימטריות שלה, מוארת על ידי כוכב מרכזי מסוג ננס לבן.
היסטוריה
הערפילית התגלתה על ידי אנטואן דרקר בינואר 1779 ומאוחר יותר באותו חודש, באופן עצמאי, גם על ידי שארל מסיה, בשעה שצפה בשביט שחלף בסמוך. הוא הכניסה לקטלוג מסיה כעצם מס' 57 ושיער כי היא מורכבת ממספר כוכבים פחות בהירים שלא יכול היה לראות בטלסקופ שברשותו.
תצפית
ניתן לצפות בערפילית בצורה מיטבית באמצעות טלסקופ בקוטר 20 ס"מ, למרות שאת הטבעת עצמה ניתן לראות גם בטלסקופים קטנים יותר ואת הערפילית ניתן גם לראות באמצעות משקפת איכותית בתנאי תצפית טובים, אך היא נראית רק ככתם אליפטי ולא כטבעת. את צבעי הערפילית ניתן לראות רק בצילום ארוך חשיפה.
קל לאתר את הערפילית הנמצאת על הקו המחבר את שליאק (β בנבל) עם סולפאה (γ בנבל) כ-0.8 מעלות משליאק וכ-1.2 מעלות מסולפאה.
מבנה ומאפיינים
לערפילית צורת אליפסואיד והיא מתרחבת בשיעור של כשניית קשת למאה שנה, קצב המתאים למהירות של 20-30 ק"מ/שנייה, ואשר הוערך על-פי תמונות שצולמו במרווחי 50 שנה. בהתבסס על נתון זה, גילה המשוער הוא כ-1610 (±240) שנה. הערפילית מוארת על ידי ננס לבן העומד במרכזה וקרינתו העל-סגולה מייננת את אטומיה. מסת הערפילית כ-0.2 מסות שמש וצפיפותה כ-10,000 יונים לסמ"ק. היא מורכבת בעיקר ממימן (יותר מ-92%), הליום (יותר מ-7%), ממעט חמצן (כ-0.05%), חנקן (כ-0.03%) וניאון (פחות מ-0.01%) וניתן למצוא בה כמויות זעירות של גופרית, ארגון, כלור ופלואור.
לחלקי הערפילית הפנימיים גוון ירוק הנובע מקווי פליטה של חמצן בעל יינון כפול, ב-495.7 ו-500.7 ננומטר. קווים 'אסורים' אלה נצפים רק בתנאי צפיפות נמוכה מאוד, שבהינתן צפיפותה של הערפילית ואחוז החמצן שבה מוערך ביונים אחדים לסמ"ק בלבד. בחלקי הטבעת החיצוניים, הגון האדמדם הוא תוצאה של מימן וחנקן מיוננים, כאשר גם החנקן מציג קווי פליטה אסורים, ב-654.8 ו-658.3 ננומטר. עוצמת ההארה הכוללת של הערפילית היא פי 50-100 מעוצמת ההארה של השמש. אורכי הגל הירוקים נמצאים קרוב לשיא הרגישות של העין האנושית ולכן היא נראית בהירה יותר בעין (דרגת בהירות 8.8) מאשר בצילום (דרגת בהירות 9.7).
הכוכב המרכזי
במהלך 2,000 השנים האחרונות, עזב הכוכב במרכז הערפילית את ענף הענקים בדיאגרמת הרצשפרונג-ראסל, לאחר שמיצה את מלאי המימן שלו. משמעות הדבר היא שהוא אינו מייצר יותר אנרגיה בתהליך היתוך גרעיני ומתקרב כעת לשלב האחרון בחייו, בו הוא מתחיל להתקרר בהדרגה כננס לבן. הכוכב מורכב בשלב זה בעיקר מפחמן וחמצן, עם מעטפת חיצונית דקה של יסודות קלים יותר. הוא בעל מסה של כ-0.6 מסות שמש, טמפרטורת פני שטח של כ-125,000 מעלות קלווין ובהירות מעט נמוכה מבהירות השמש באור נראה, אך פי 200 מהשמש בצירוף הקרינה העל-סגולה.
ריצין
ריצין או ריצנין הוא חלבון רעיל המופק מקליפתם של זרעי צמח הקיקיון המצוי (Ricinus communis). רעילות הריצין גבוהה פי 2,000 מארס נחש הקוברה, פי 6,000 מציאניד ופי 12,000 מארסם של העכסנים.
מאפיינים
פעולת הריצין היא דרך בלימת הסינתזה של החלבונים בריבוזומים של תאים איקריוטיים. הוא פוגע בבעלי חוליות, חסרי חוליות, חרקים וצמחים, אף כי פגיעתו בצמחים חלושה. את חומרת הפגיעה קובעת כמות הריצין שנספגה. החומר פוגע הן בשאיפה, הן בבליעה והן בהזרקה. בבני אדם הורס הריצין את ה-RNA שבתאים, וגורם בכך להמוליזה של תאי הדם האדומים ולפגיעה בכלי הדם, במעיים ובקיבה. הרס ה-RNA בתאים פוגע ביכולתם להשתכפל, וגורם להם להיצמד זה לזה. במקביל, נוצר בתאים תהליך של הרס וקריסה.
בעשור הראשון של המאה ה-21 פותחו נוגדנים לריצין על ידי מעבדות בבריטניה ועל ידי צבא ארצות הברית, שהראו יעילות בחיות מעבדה, אך לא נוסו בצורה מקיפה בבני אדם. הרעלת ריצין נחשבת לקשה ביותר: אם הנפגע שורד את שלושת הימים הראשונים, סיכוייו להישאר בחיים גבוהים יותר.
סימני הרעלה מידיים הם: כאבי בטן חזקים, הקאות (העלולות להיות מלוות בדם), שלשולים העלולים להיות מלווים בדם טרי לאחר מספר ימי סבל, ירידה במתן שתן ובלחץ דם, התייבשות חמורה ואפשרות של עוויתות הגוף (בדרך כלל לאחר שהחלה קריסה של מערכת כלי הדם ומערכות חיוניות אחרות).
שימושים
השימוש הידוע המתועד ביותר בריצין נעשה על ידי הק.ג.ב. של ברית המועצות בזמן המלחמה הקרה. בשנת 1978 צייד השירות החשאי הסובייטי את סוכני המשטרה החשאית הבולגרית בנשק דמוי מטרייה המסוגל לירות (באמצעות גז דחוס) כדורית פלטינה בקוטר 1.52 מילימטר, שבחריציה רעל. הסוכנים הבולגרים הגיעו ללונדון על מנת להתנקש בחייו של גאורגי מרקוב, מתנגד המשטר הבולגרי. מרקוב המתין בתחנת אוטובוס ליד גשר ווטרלו. הסוכן הבולגרי התקרב אליו למרחק נגיעה, ומתוך ה"מטרייה", ירה לתוך רגלו של מרקוב קליע זעיר, אשר הכיל ריצין. מרקוב מת בבית החולים מספר ימים לאחר מכן. הקליע נתגלה בגופו במקרה.
ב-17 באפריל 2013 התגלתה במרכז מיון הדואר של הבית הלבן מעטפה שהכילה ריצין ויועדה לנשיא ארצות הברית, ברק אובמה. ב-3 באוקטובר 2018 נשלחו שתי חבילות דואר עם ריצין אשר יועדו למזכיר ההגנה של ארצות הברית ולנשיא דונלד טראמפ. ב-19 בספטמבר 2020 נשלחו מעטפות שהכילו ריצין לנשיא טראמפ ולמספר בתי כלא, ונשלחו ככל הנראה משטח קנדה.
חרף הרעילות הרבה של הריצין ויעילותו כנשק כימי/ביולוגי, קשה מאוד להגביל את ייצורו ומניעת הנגישות אליו היא בלתי אפשרית.
שימוש בתעשייה
ידוע על שימוש בריצין בתעשיית התרופות (כגון לחולי סרטן) ובתעשייה הכימית.
בית ברנרדה אלבה
בית ברנרדה אלבה (בספרדית: La casa de Bernarda Alba) הוא מחזה פרי עטו של המחזאי הספרדי פדריקו גארסיה לורקה. פרשנים משייכים אותו ל"טרילוגיה הכפרית", עמה נמנים גם "חתונת הדמים" ו"ירמה". לורקה לא כלל אותו במסגרת המחזות שתכנן לכתוב כחלק מה"טרילוגיה של ארץ ספרד" (שנותרה בלתי גמורה בזמן רציחתו).
לורקה תיאר את המחזה בכותרת המשנה כ"דרמה של נשים בכפרי ספרד". בית ברנרדה אלבה היה מחזהו האחרון של לורקה, אותו סיים לכתוב ב-19 ביוני 1936, חודשיים לפני מותו במלחמת האזרחים בספרד. המחזה הועלה לראשונה על הבמה ב-1945. המחזה מתמקד באירועים המתרחשים בבית באנדלוסיה בתקופת אבל, שבמהלכם ברנרדה (בת 60) שולטת באופן מוחלט בחייהן של חמש בנותיה: אנגוסטיאס (בת 39), מגדלנה (בת 30), אמליה (בת 27), מרטיריו (בת 24) ואדלה (בת 20). בבית מתגוררות גם לה פונסיה, המשרתת בת ה-60 ומריה חוספה, אמה בת השמונים של ברנרדה.
לורקה לא כלל אף דמות גברית במחזה, מה שגורם למתח מיני רב, שנוכח לאורך כל המחזה. פפה "אל רומאנו", מושא אהבתן של בנותיה של ברנרדה ומחזרה של אנגוסטיאס, מעולם לא מופיע על הבמה. המחזה עוסק בנושאים של דיכוי, תשוקה, הליכה בתלם ובוחן את ההשפעה שיש לגברים על נשים.
תקציר העלילה
המחזה מתרחש מיד אחרי לכתו לעולמו של בעלה השני של ברנרדה אלבה. ברנרדה אלבה, ראש המשפחה השתלטנית, כופה תקופת אבל של שמונה שנים על בני ביתה, בהתאם למסורת הנהוגה במשפחתה. לברנרדה יש חמש בנות, בגילאים שבין 20 ל-39, בהן היא שולטת בקשיחות ואוסרת עליהן להיכנס למערכת יחסים כלשהי. תקופת האבל מבודדת אותן והמתח בתוך הבית גואה.
בתום טקס האבל בבית המשפחה, נכנסת אנגוסטיאס הבת הבכורה, שנעדרה מן המקום בזמן שהאורחים ביקרו אותן. ברנרדה רותחת, מניחה שהיא האזינה לשיחת הגברים בחצר. אנגוסטיאס ירשה ממון רב מאביה, בעלה הראשון של ברנרדה, אולם בעלה השני של ברנרדה הותיר כסף מועט בלבד לארבע בנותיו. פפה אל רומאנו, מחזר צעיר ונאה מהכפר, נמשך אל אנגוסטיאס בשל עושרה. אחיותיה מקנאות, בהאמינן שאין זה הוגן שאנגוסטיאס, שהיא מכוערת וחולנית, תזכה גם ברוב הירושה וגם בחופש להינשא ולהימלט מביתן המדכא.
האחות הצעירה אדלה, נתקפת בחדווה פתאומית לאחר הלווייתו של אביה, מפרה את הוראותיה של אימה ועוטה שמלה ירוקה במקום להישאר בבגדי אבל שחורים. עליצותה מתנפצת לפתע כשהיא מגלה שאנגוסטיאס עומדת להינשא לפפה. פונסיה, משרתתה של ברנרדה, מייעצת לאדלה להתאזר בסבלנות, כי אנגוסטיאס בוודאי תמות בזמן לידת בנה הראשון. אדלה השרויה במצוקה מאיימת לרוץ ברחובות בשמלתה הירוקה, אולם אחיותיה מונעות זאת מבעדה. לפתע הן רואות את פפה צועד במורד הרחוב. היא נשארת מאחורה, בעוד אחיותיה נחפזות להתבונן בו – עד שהמשרתת רומזת שניתן לראות טוב יותר מחלון חדרה. פונסיה משוחחת עם ברנרדה על ירושתן של בנותיה. לפתע היא רואה את אנגוסטיאס מאופרת ולבושה בשמלה ירוקה, מבועתת מכך שאנגוסטיאס מפרה את הוראותיה לקיים את מנהגי האבל, ברנרדה מוחה בגסות את סימני האיפור מעל פניה. הבנות האחרות נכנסות, ובעקבותיהן פוסעת מריה חוספה, אמה המבוגרת של ברנרדה, שבדרך כלל נעולה בחדרה. מריה חוספה מכריזה שהיא מעוניינת להתחתן, היא גם מזהירה את ברנרדה שהיא תהפוך את ליבן של בנותיה לאפר אם לא תתן להן לנהוג בחופשיות. ברנרדה כולאת אותה שוב בחדרה.
מתברר שאדלה ופפה ניהלו רומן סודי. אדלה נתונה למצבי רוח קיצוניים יותר ויותר. היא ממרה את פיה של אמה ורבה עם אחיותיה, במיוחד עם מרטיריו, שחושפת את רגשותיה לפפה. אדלה מבועתת במיוחד כשמשפחתה שומעת את הרכילות האחרונה על האופן שבו נהגו אנשי העיר באישה צעירה שהרתה מחוץ לנישואים והרגה את התינוק הבלתי חוקי.
המתח גואה כשבנות המשפחה רבות זו עם זו וברנרדה רודפת אחרי פפה עם רובה. ירייה נשמעת מחוץ לבית, רומזת לכך שפפה נהרג. אדלה נסה לחדרה בעוד משפחתה מחכה לבאות. כשברנרדה ומרטיריו נכנסות, אומרת מרטיריו שפפה ברח, וברנרדה אומרת שבהיותה אישה לא ניתן להאשים אותה בכך שלא הצליחה לפגוע במטרה. היא נזעקת לקרוא לאדלה, שנעלה עצמה בחדרה. כשאדלה אינה משיבה, ברנרדה ופונסיה פותחות בכוח את הדלת. מיד נשמעת קול צווחה מפיה של פונסיה. היא יוצאת מהחדר בעוד ידיה לופתות את צוואה ומתריעה בפני המשפחה לבל ייכנסו לחדר. אדלה, שלא ידעה שפפה נותר בחיים, תלתה עצמה. שורות הסיום של המחזה מראות את האופן שבו ברנרדה מוטרדת משמה הטוב של משפחתה. היא מודיעה שיספרו בכל העיירה שאדלה מתה בתולה. (המחזה מרמז לכך שאדלה ופפה ניהלו רומן;הקוד המוסרי של ברנרדה וגאוותה מונעים מכך להיוודע). נאסר על בנות הבית לבכות.
הדמויות
אם המשפחה, בעלת הבית, בת 60. הייתה נשואה בעבר והתאלמנה. עכשיו התאלמנה מבעלה השני. אשה קשה מאוד, קשוחה, מאופקת, שאינה מבטאת רגשות ואינה חומלת על איש, כולל בנותיה או אמה. הדבר המרכזי בחייה הוא שמירה על כבוד המשפחה ושמירה על מעמדה הגבוה יחסית לעומת אנשי הכפר הפשוטים.
עיבודים
העיבודים לסרט כוללים:
ב-1967 הכוריאוגרף אליו פומאר (Eleo Pomare) עיבד את המחזה לבלט בשם Las Desenamoradas, שלווה במוזיקה אותה הלחין ג'ון קולטריין.
ב-2006 עובד המחזה למחזמר בידי Michael John LaChiusa, בשם "ברנרדה אלבה", הוא הוצג לראשונה בתיאטרון מיצי ניוהאוז (Mitzi Newhouse) במרכז לינקולן ב-6 במרץ 2006, בכיכובה של פיליציה ראשאד בתפקיד הראשי של ברנרדה, במחזמר שיחקה גם דפנה רובין-וגה.
החאן 1971
יוצרים
שחקניות: רוחמה רגב, עליזה רוזן, רות גלר אשכר, רות דורון, לוטי פרומור, נעמי בכר, מיכל בת-אדם, חיה הורוביץ, הלן קופילביץ'.
הקאמרי 1988
שחקניות
הבימה 2001
יוצרים
שחקניות
תיאטרון באר שבע 2014
יוצרים
שחקניות
תיאטרון מרכז לביכורי העתים 2017
יוצרים
שחקניות
להקת הפלמנקו הישראלית קומפאס מיכל נתן 2019
יוצרים
עיבוד מופתי של JAVIER LATORRE גדול הכוריאוגרפים הספרדיים בני זמנינו בביצוע להקת הפלמנקו הישראלית בניהולה האמנותי של מיכל נתן המתכבדת לארח בהפקה זו את סלביה דוראן – חלוצת המחול הספרדי בישראל.
המופע מלווה ביצירותיהם המוזיקליות של: מוצרט, באך, ויולדי, סן-סאנס, דה פאייה, פיאצולה, שופן, ארבו פארט ושירה גרגוריאנית
קרטיס סקפרוטי
קרטיס סקפרוטי (באנגלית: Curtis Scaparrotti; נולד ב-5 במרץ 1956) הוא קצין לשעבר בדרגת גנרל ששירת עד לשנת 2019 כמפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית ומפקד כוחות נאט"ו.
ביוגרפיה
סקפרוטי, בנם של בטי ומייקל, נולד בלוגן שבאוהיו. אביו שירת בצבא במהלך מלחמת העולם השנייה, השתחרר והתגייס מחדש למשמר הלאומי. ב-1978 סיים סקפרוטי לימודים באקדמיה הצבאית של ארצות הברית, הוא בוגר קורס קציני חי"ר וקורס קציני חי"ר מתקדם, בוגר המכללה לפיקוד ומטה ובוגר מכללת המלחמה של הצבא. הוא בעל תואר שני במנהל חינוך מאוניברסיטת קרוליינה הדרומית.
לאחר ווסט פוינט הוצב כמפקד מחלקה בגדוד השלישי של הרגימנט המוטס ה-325 בדיוויזיה המוטסת ה-82 של צבא ארצות הברית. שימש כקצין מבצעים בגדוד הראשון של רגימנט 87 בדיוויזיה ההררית העשירית ופיקד על הגדוד השלישי ברגימנט המוטס ה-325, בתחילת תפקידו כמפקד הגדוד, נקראה היחידה לסייע באבטחת פעולת הארגוניים הבינלאומיים שפעלו למען הפליטים מזאיר ורואנדה בעקבות רצח העם ברואנדה. במהלך מלחמת בוסניה השתתפה יחידתו כחלק מכוח האכיפה הרב-לאומי, היחידה הוטסה והוצבה במשימת אבטחת העיר טוזלה והפרדה בין הצדדים היריבים. בהמשך שירותו פיקד על הרגימנט השני בדיוויזיה המוטסת ה-82. בשנים 2004–2006 שימש מפקד הצוערים באקדמיה הצבאית של ארצות הברית. ב-2008 מונה למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82, במהלך תפקידו השתתפה היחידה במלחמת אפגניסטן. ב-2010 מונה למפקד קורפוס I, במקביל שימש מפקד כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי של נאט"ו וכן שימש סגן מפקד הכוחות האמריקאים באפגניסטן. ב-2012 מונה לעוזר ראש המטות המשולבים. ב-2013 מונה למפקד פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה, מפקד הכוח המשולב ארצות הברית-קוריאה הדרומית ומפקד כוחות האו"ם בקוריאה הדרומית.
באפריל 2016 מונה למפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית ובמקביל מכהן כמפקד כוחות נאט"ו. הוא שירת בתפקיד עד מאי 2019.
לאחר פרישתו הצטרף לחברת הייעוץ של ויליאם כהן "קבוצת כהן". כמו כן הוא חבר בצוות ההנהלה של צוות החשיבה המועצה האטלנטית.
סקפרוטי נשוי לסינדי ואב לבן ובת.
ליביו דראגניה
, לִיבְיוּ ניקולאָיֶה דְראַגְנְיָה (ברומנית: Liviu Nicolae Dragnea, נולד ב-28 באוקטובר 1962 בכפר גראטיה, מחוז טלאורמן) הוא פוליטיקאי רומני, מהנדס תחבורה בהשכלתו, יושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ברומניה בין השנים 2015–2019, יושב ראש בית הנבחרים של רומניה בשנים 2016–2019. בינואר-פברואר 2009 כיהן זמן קצר כשר המנהל והפנים בממשלת אמיל בוק. בדצמבר 2012 התמנה לסגן ראש הממשלה ולשר המנהל והפיתוח האזורי בממשלת ויקטור פונטה. נבחר לבית הנבחרים של רומניה מטעם מחוז הולדתו, טלאורמן בין השנים 2012–2019
ביוגרפיה
ליביו דראגניה נולד בשנת 1962 בכפר גראטיה שבמחוז טלאורמן בחבל מונטניה (ולאכיה). בשנת 1981 סיים את לימודיו בתיכון למתמטיקה-פיזיקה "אוניריה" ("האיחוד") בטורנו מגורלה. לאחר מכן למד במכון הפוליטכני בבוקרשט (בימינו - האוניברסיטה הפוליטכנית של בוקרשט), בפקולטה לתחבורה, המחלקה לכלי רכב, אותה סיים בשנת 1987. מאוחר יותר, ב-1997, השתלם בבית הספר ללימודים גבוהים למנהל של משרד הפנים האיטלקי ברומא. ב-2001 למד קורס המשך למנהל ציבורי מקומי באקדמיה ללימודים כלכליים בבוקרשט וב-2003 סיים לימודים נוספים בפקולטה לניהול ולמנהל ציבורי באוניברסיטה האקולוגית בבוקרשט. ב-2004 סיים לימודים במכללה לביטחון - האוניברסיטה הלאומית לביטחון על שם קרול הראשון.
קריירה פוליטית
בשנת 1996 נבחר למועצת העיר טורנו מגורלה. בשנים 1996–2000 פעל כחבר במפלגה הדמוקרטית-ליברלית. בין 1996–2000 כיהן כפרפקט של המחוז טלאורמן בשנים 2004–2009 היה יושב ראש מועצת המחוז טלאורמן. ב-2000 הצטרף לשורות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בתקופה שבין 20 בינואר 2009 ל-2 בפברואר 2009 החליף את גבריאל אופריה כשר המנהל והפנים בממשלת בוק הראשונה. בין דצמבר 2012 ל-15 במאי 2015 החליף את אדוארד הלוויג בממשלת ויקטור פונטה השנייה, השלישית והרביעית כשר למנהל ולפיתוח אזורי וסגן ראש הממשלה. ב-22 ביולי 2015, בעקבות התפטרותו של ויקטור פונטה מראשות הממשלה ומראשות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, נבחר דראגניה ליושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
אחרי סיום כהונת ממשלת הטכנוקרטים של דאצ'יאן צ'ולוש הוזכר דראגניה כמועמד אפשרי לראשות הממשלה, אולם החוקים שאומצו בעבר בפרלמנט לא אפשרו זאת בגלל הרשעתו. אחרי הניצחון של מפלגתו בבחירות, בינואר 2017 הורכבה ממשלה בראשות סורין גרינדיאנו, חברו הצעיר יותר למפלגה. בינואר 2017 החליטה ממשלה זו להוציא צו שהיה אמור לרכך את החוקים נגד השחיתות ואולי נועדו לחסום את השלכותיהם לגבי הקריירה הפוליטית של דראגניה. אולם הצו בוטל עקב הפגנות מחאה המוניות שהציפו את רחובות הערים ברומניה. ביוני 2017 חל קרע בין דראגניה לראש הממשלה גרינדיאנו (שמינה, בין השאר, את ראש הממשלה לשעבר, ויקטור פונטה, למזכיר הממשלה) והמפלגה הדיחה את האחרון באמצעות הצבעת אי אמון בפרלמנט. ב-27 במאי 2019 נידון למאסר בפועל ל3 שנים ו-6 חדשים בגין תיק ההעסקות הפיקטיביות במנהל לרווחה והגנת הילד של מחוז טלאורמן. שוחרר ממאסר ב-25 ביולי 2021
חיים פרטיים
ליביו דראגניה גרוש מאשתו לשעבר, בומבוניקה לבית פרודאנה, ואב לשני ילדים. החל ממאי 2016 התארס דראגניה עם אירינה אלכסנדרה טנאסה, מזכירתו לשעבר, ב-30 שנה צעירה ממנו. הוא אדם מבוסס שבבעלותו ב-2008 היו 8 מגרשים (לרבות בחוף הים השחור - באזוגה ובנבודאר), דירה, שני בתים ובית נופש, מלון, אכסניה ושני מרחבים מסחריים בעיר טורנו מגורלה.
הירושימה
היסטוריה
העיר נוסדה ב-1589, אם כי כבר כ-400 שנה קודם לכן, התקיימו בסביבתה כפרי דייגים ששוגונים (מנהיגי מיליציות) שלטו בהם. לעיר הייתה חשיבות אסטרטגית כנמל מרכזי במסחר עם סין. ב-1889 ניתן להירושימה מעמד רשמי של עיר. במהלך מלחמת סין–יפן הראשונה (1894-1895), שימשה הירושימה כבירתה הזמנית של יפן. העיר נמצאת במישור, אם כי בסביבתה יש מספר גבעות המתנשאות לגובה של כ-200 מ'.
הטלת פצצת האטום
על הירושימה הטיל חיל האוויר האמריקני את פצצת הגרעין השנייה בהיסטוריה שנקראה ילד קטן (הפצצה הראשונה שימשה לניסוי במהלך פרויקט מנהטן), בבוקר ה-6 באוגוסט 1945. מאז הפכה עיר תעשייתית זו, יחד עם נגסאקי, שגם אותה פקד גורל דומה שלושה ימים אחר כך, לסמל כלל עולמי למוראות עידן הגרעין. אומדן ההרוגים בהתקפה הגרעינית, הכולל את אלו שמתו מיד ואת אלו שמתו לאחר זמן קצר, עומד על 140,000. מספר זה מוערך ביותר ממחצית מאוכלוסיית הירושימה באותו זמן.
הרקע להטלת הפצצה
הירושימה, שהייתה ב-1945 העיר השישית בגודלה ביפן, הייתה בעלת חשיבות צבאית. מפקדות הארמייה השנייה, אשר תפקידה היה הגנת דרום יפן כולה, שכנו בה. עם זאת, הפצצות בעלות הברית במשך המלחמה לא התמקדו בה.
בעיר שלטה הבנייה מעץ, דבר שהפך אותה לפגיעה מאוד לאש. מצד שני, במרכזה נבנו כמה בנייני בטון מזוין וחזק במיוחד, כדי לעמוד ברעידות האדמה הנפוצות. בשל כך שרדו כמה מהמבנים באזור גם אחרי ההפצצה, ביניהם בניין "אולם קידום התעשייה של מחוז הירושימה", אף על פי שהפצצה הוטלה ממש עליו. בניין זה נותר על כנו, ולא שופץ מאז, והכספת בבנק המרכזי, אשר השטרות בה נשארו כחדשים. הוא נודע בשם אנדרטת השלום בהירושימה וארגון אונסק"ו הכריז עליו כאתר מורשת עולמית ב-1996.
מעריכים שהאוכלוסייה בעת ההפצצה עמדה על 250,000 איש. בנוסף לתושבי העיר שהו בה באותה התקופה תלמידי בית ספר בגילאים 11–14 מערים וכפרים באזור שנשלחו לעזור במיגון העיר, שרוב בתיה היו בנויים מעץ, משריפות.
הטלת הפצצה ותוצאותיה
ב-6 באוגוסט 1945 בשעה 8:16 בבוקר הותקפה הירושימה בנשק גרעיני. מזג האוויר היה טוב, ודבר לא מנע את השלמת משימתו של מפציץ ה-בואינג B-29 סופרפורטרס "אנולה גיי" של חיל האוויר האמריקני שנשלח להטיל את פצצת "ליטל בוי" מעל העיר.
בשעה 8:16 הוטלה הפצצה מעל מרכז העיר והתפוצצה בעוצמה של כ-15 קילוטון TNT. בדקות שלאחר מכן הבחינו ברדיו היפני וברשות הטלגרף שתחנותיהם באזור הירושימה אינן פועלות עוד. השלטונות הצבאיים ניסו ליצור קשר עם הבסיס בהירושימה, ונחרדו משתיקתו המוחלטת. מאחר שהיה ידוע שמספר מטוסי האויב שחגו בסביבתה היה מועט, לא היה להם הסבר לדיווחים המקוטעים שהחלו לזרום על פיצוץ אדיר שנצפה בעיר.
הניצולים הבודדים דיווחו על כדור אש ענק שהאיר את האזור באור חזק (הזכירו אור שמש) שעלה למעלה למעלה בצורת פטריה וכשלמטה נוצר רדיוס ענק של הדף במהירות הקול שהרס כל דבר בדרך עד למרחק של כמה קילומטרים והחשיך את כל האזור.
קצין צעיר נשלח להירושימה בדרך האוויר כדי שיעדכן על המתרחש בה. הוא ומלוויו נדהמו מהחורבן הגמור שמצאו, והחלו בארגון סעד רפואי להמוני הפצועים. כשהצבא היפני הגיע לעיר חולצו אך רק אנשים שהיו בריאים. נאסר לתת מים ועזרה לאנשים שנכוו ברוב חלקי גופם.
כמה שעות אחרי שהפצצה הוטלה החל לרדת גשם. הגשם ירד דרך פטריית העשן הרדיואקטיבי שהייתה מעל הירושימה, והטיפות נעשו שחורות מחלקיקי העשן. האנשים שנכוו קשה זעקו למים וכשירדו טיפות הגשם מהשמים החלו אנשים לשתות את המים הרדיואקטיבים, מה שהביא למספר עצום של מתים בקרב הניצולים ששרדו את הפצצה.
רק שש עשרה שעות אחרי ההפצצה הודיעה ארצות הברית על כלי המשחית החדש שהיה בידה, ובכך יידעה את היפנים על הגורם לאסונם.
במקום התגוררו כ-245 אלף תושבים. כ-83 אלף מתושבי העיר נספו מיד ומספר דומה נספו בעקבותיו במהלך הימים והשנים שאחרי. מדי יום מצאו את מותם כ-100 איש שנפגעו מתופעות הלוואי.
על הפולמוס על צדקת הטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי ראו בערך נשק גרעיני.
הירושימה המודרנית
אחרי מלחמת העולם השנייה התאוששה העיר, והשתתפה בתהליך התיעוש המהיר שפקד את יפן כולה. מבניה המודרניים מאופיינים בזכוכית ופלדה. הירושימה מכריזה על עצמה כעיר השלום העולמית, ומציינת ב-6 באוגוסט מדי שנה את יום הזיכרון לחללי הפצצה. הוקמה בה אנדרטת זיכרון המוקדשת לשלום.
מהראן ראדי
מהראן ראדי (בערבית: مهران راضي; נולד ב־1 ביולי 1982) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי, המשחק בעמדת הקשר בהפועל נוף הגליל מהליגה הלאומית.
קריירת מועדונים
שנה לאחר מכן חתם בקבוצת הפועל מג'ד אל-כרום מהליגה הארצית (השלישית דאז). בעונתו הראשונה במועדון סיימה הקבוצה במקום העשירי, ובעונתו השנייה במקום החמישי.
בעונת 2003/2004 עבר למכבי כפר כנא, היורדת החדשה לליגה הארצית, וסיים עם הקבוצה במקום החמישי. בעונת 2004/2005 חתם לשנתיים בהפועל אשקלון, גם כן בליגה הארצית. ב-2 באפריל 2005 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו לליגה השלישית, ובהמשך העונה עלה עמה לליגה הלאומית. בעונת 2005/2006 שיחק לראשונה בקריירה בליגת המשנה, וסיים את העונה עם אשקלון במקום השמיני.