cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קילוף עור
קילוף באמצעות לייזר
קילוף עור באמצעות לייזר הוא בעיקרון זהה לקילוף הכימי. הכווייה נוצרת על ידי קרן לייזר במקום חומצות ופרט לכך רוב המאפיינים זהים. יתרונו של הלייזר על הקילוף הכימי הוא במתן מראה אחיד יותר וביטול אפקט "פני החרסינה" שלעיתים נוצר בקילוף כימי עמוק. חסרונו של הלייזר על הקילוף הכימי הוא במחיר היקר יותר, הטיפול מכאיב יותר ולעיתים הוא כרוך בהרדמה כללית על מכלול סכנותיה.
הסיכונים שבטיפול
בעוד שטיפולי קילוף יומיומיים וטיפולי קילוף טבעיים הם בעלי השפעה מועטה יחסית וכפועל יוצא כמעט נטולי סיכון, טיפולי הקילוף הכימי והלייזר טומנים בחובם סכנות לא מעטות:
יריד רחוב קסטרו
יריד רחוב קסטרו (באנגלית: Castro Street Fair) הוא יריד ופסטיבל רחוב להט"בי, שמתקיים, בדרך כלל, ביום הראשון של אוקטובר, בשכונת הקסטרו, סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית. היריד כולל בידורים בשידור חי, די ג'יים, דוכני אוכל, דוכנים קהילתיים, וכן סמטת אומנים. עקב לחץ קהילתי, היריד אורגן מחדש, והוא משתתף באיסוף תרומות, דרך דוכני האוכל, עם ארגוני צדקה מקומיים.
יריד רחוב קסטרו הוקם על ידי הארווי מילק, והקבוצה שהוביל, עמותת עמק קסטרו, ב-1974. באותה שנה, היו למעלה מ-5,000 מבקרים. הפופולריות של האירוע צמחה במהירות, וב-1977 היו כ-70,000 מבקרים. זרם המבקרים סייע לקדם את ענף התיירות ההולך וגדל של שכונת הקסטרו.
יריד רחוב קסטרו הוא אחד מירידי הרחוב הרבים שמתקיימים בסן פרנסיסקו, קליפורניה. יריד רחוב קסטרו הוא אחד מהאירועים השנתיים הגדולים ביותר בסן פרנסיסקו, לצד מצעד הגאווה בסן פרנסיסקו, פסטיבל רחוב פולסום, השבת הוורודה , ופסטיבל רחוב יוניון.
בשל מגפת הקורונה בארצות הברית, יריד זה, לצד אירועים להט"בים רבים אחרים שהושפעו מהמגפה, בוטלו ב-2020. היריד חזר לפעילות ב-2021.
גופרית דו-חמצנית
גופרית דו-חמצנית, תרכובת אי-אורגנית שנוסחתה (SO2). הגופרית הדו-חמצנית היא גז רעיל בעל ריח מגרה חזק המהווה את אחד ממזהמי האוויר הנפוצים, והקשים, בעיקר בשל התרכבותה באטמוספירה עם חמצן ומים לקבלת חומצה גופרתית, המהווה את אחד מהמרכיבים של הגשם החומצי.
גופרית דו-חמצנית מיוצרת בתעשייה הכימית בקנה מידה עצום, כחלק מתהליך הייצור של חומצה גופרתית, המהווה את השימוש העיקרי והחשוב ביותר של חומר זה.
בנוסף, הגופרית הדו-חמצנית משמשת כחומר משמר הנקרא גם E-220 בייצור פירות יבשים ויין.
מבנה
המולקולה כפופה וחבורת הסימטריה שלה C2v. לגפרית, כמו לחמצן, 6 אלקטרוני ערכיות אך הקשרים הכימיים ב-SO2 אינם זהים לאלו שבאוזון. אורך הקשר גפרית חמצן בגפרית דו-חמצנית -143.1 פיקומטר, קצר מזה שבגפרית חד-חמצנית SO - 148.1 פיקומטר בעוד שקשרי חמצן-חמצן ארוכים יותר באוזון מאשר בחמצן. גם אנרגיית הקשר S-O גדולה יותר בגפרית דו-חמצנית -SO2 548 קילוג'אול למול לעומת גפרית חד-חמצנית SO2 524 קילוג'אול למול בעוד שאנרגיית הקשר באוזון נמוכה מזו שבחמצן. הבדלים אלו מרמזים שסדר הקשר בגפרית דו-חמצנית הוא 2 לעומת 1.5 באוזון
שרפה
גפרית דו-חמצנית מופקת בשרפה של גפרית
וכן בתגובה של מימן גופרתי עם חמצן
כמויות ניכרות של גפרית דו-חמצנית נוצרות בשריפת חומרים אורגניים עתירי גופרית כדוגמת צמר ושיער הבנויים בעיקר מהחלבון קרטין שלו תכולה גבוהה של ציסטאין. החומר נוצר גם בשרפה של מוצרי גומי וגומי מוקצף מגופרים למשל בשרפה של מזרנים וכריות וכן בשריפת צמיגים. גם חימום של מינרלים כפיריט, ספלריט וצינובר יוצר גפרית דו-חמצנית.
תגובות אלו מתרחשות בעת התפרצויות געשיות ואחראיות לשחרור מיליוני טונות של גפרית דו-חמצנית לאטמוספירה
חיזור
SO2 היא תוצר לוואי של ייצור סידן סיליקט (Ca2SiO3) בתעשיית המלט
הגז נוצר גם מהפעלת חומצה גופרתית חמה על נחושת
הפקת חומצה גופרתית
לייצור חומצה גופרתית מחמצנים גפרית דו-חמצנית לגפרית תלת חמצנית SO3 באמצעות חמצן (מבוצע על זרז המבוססת על ונדיום):
ובהמשך מגיבים את הגופרית התלת-חמצנית עם מים, לקבלת חומצה גופרתית:
שימור מזון
גפרית דו-חמצנית משמשת לשימור של פירות יבשים כדוגמת משמשים. יתרונו בשמירה על מראה הפרי. כתוסף מזון יסומן כ E220.
שימור יין
גפרית דו-חמצנית משמשת הן כחומר אנטי-בקטריאלי והן כנוגד חמצון ביינות, מניעת התפתחות חיידקים מונעת התפתחות חומצות נדיפות ביין. החומר נמצא ביין כמולקולה חופשית או קשורה. קישור SO2 יכול להיות, למשל לקבוצה הקרבונילית של אצטאלדהיד והוא משתנה בין יינות שונים. החלק החופשי נמצא בשיווי משקל בין SO2 מומס ליון סולפיט SO3- ככל שהpH של היין גבוה (בסיסי) שיווי המשקל יטה לכיוון הסולפיט וריכוז הSO2 החופשי שהוא הפעיל בשימור היין ועשוי לגרום להופעת ריח יעלה בריכוז בPH נמוך (חומצי). שימוש בגפרית דו-חמצנית מחייב סימון על התווית "מכיל סולפיט". ריכוז החומר במשקה מוגבל בארצות הברית ל-350 מיליגרם לליטר ובארצות האיחוד האירופי ל-160 מ"ג לליטר ביינות אדומים ו-210 מ"ג לליטר ביינות לבנים או ביין רוזה.
הנדסת אקלים משוערת
פיזור תרחיף גפרית דו-חמצנית בגובה רב, היכולה לשמש גם כ"גז מזגנים", מוצעת במודלים של הנדסת אקלים כנוגדת השפעות גזי חממה, כדי לייצב את הטמפרטורה העולמית הממוצעת. השפעה דומה נצפתה לאחר התפרצות הר הגעש פינטובו שבפיליפינים. אפשרות זו נבדקה באופן ראשוני, והשלכותיה הכוללות אינן ברורות, בהן תהליך הרס מואץ של שכבת האוזון ועלייה ניכרת בכמות המשקעים.
נתנאל הוכברג
נתנאל הוכברג (20 בדצמבר 1897 - 27 בינואר 1983) היה אגרונום ומומחה לגידול גפן. זוכה פרס ישראל לחקלאות לשנת תשט"ו.
קורות חיים
הוכברג נולד בנס ציונה והתחנך בבית הספר החקלאי "מקוה ישראל". לאחר השתלמות בחוץ לארץ חזר ארצה והיה מורה בבית הספר.
באגרונומיה התמחה בתחום הגפנים. ספריו היו במשך מספר עשורים הספרים היחידים בשפה העברית על נושא הגפן, והיוו בסיס מקצועי לגידולו. בתחום המחקר הוכברג היה הראשון בארץ לערוך הכלאות וליצור זני גפן חדשים. הזן הראשון שפותח על ידו הוא "דן בן חנה", הנקרא על שם בנו דן שנהרג במלחמת העצמאות, אשר יוצא לדרום אפריקה. זן גפן נוסף שפותח על ידו הוא "שחרית", המשמש לייצור יין.
בשנת תשט"ו זכה בפרס ישראל לחקלאות.
רעייתו, חנה לבית רוז'נסקי, נפטרה בשנת 1955. בנם הבכור נהרג בגיל 17 בקרב על שילתא ובנם הצעיר, נתן, היה בין מייסדי יקב מקוה ישראל.
זאב חיימוני
זאב חיימוני היה לוחם הפלי"ם והפלמ"ח וראש המועצה המקומית השני של ערד בין 1965 ל-1967.
ביוגרפיה
נולד בריו דה ז'ניירו ב-11 באפריל 1930 לאברהם משה חיימוני (לייבמן), יליד ורשה, ולבתיה לבית פטרנק, ילידת צפת. הוריו היגרו לברזיל מארץ ישראל. ב-1935 שבה המשפחה לארץ, והשתקעה בתל אביב. זאב הצטרף לקן הימי של השומר הצעיר. בשנת 1947 הצטרף לפלי"ם, והיה שותף בהבאת מעפילים מהאוניות לחוף. בהמשך הצטרף לגדוד הרביעי ("גדוד הפורצים") של חטיבת הראל, והשתתף בקרבות בסביבות קריית ענבים, בגבעת הרדאר וברובע היהודי במלחמת העצמאות. לאחר הקמת צה"ל הצטרף לחיל הים, שם שרת בסדיר ובמילואים. כשהשתחרר מהצבא הצטרף לקיבוץ ניר עוז. לאחר נישואיו עזב את הקיבוץ ועבר לקריית גת ועבד במועצה האזורית בני שמעון. עם הקמת העיירה ערד עבר להתגורר בה ועמד בראש סניף מפ"ם המקומי. הוא עבד כמחסנאי בחברת "קייזר" שבנתה סכרים בים המלח. נבחר לוועד היישוב, וכשהוקמה המועצה המקומית נבחר כחבר המועצה. בשנת 1965, בעקבות התפטרותו של ראש המועצה יצחק פונדק, המליץ "החוג לקידום ערד" העל-מפלגתי למליאת המועצה לבחור בו לתפקיד, ובנובמבר של אותה שנה המליאה בחרה בו לתפקיד ראש המועצה. במהלך כהונתו פעל לכינון מועצה דתית בערד, חרף התנגדות של גורמים שונים בעיר, ובהם "הוועד הדתי" של ההסתדרות. מתנגדיו העלו טענות קשות על התנהלותו ועל הלגיטימיות של המועצה בראשותו, ודרשו ממשרד הפנים לקיים בחירות חוזרות. באוגוסט 1967 הצביעו חמישה מתוך שמונת חברי המועצה על הדחתו, אך ההדחה לא יצאה אל הפועל בשל היעדר רוב חוקי. תומכי ההדחה הגישו עתירה לבג"ץ למתן צו על תנאי שיכריח את חיימוני להתפטר, אך מכיוון שזמן קצר לאחר מכן היו אמורות ממילא להתקיים בחירות, הורה השופט משה לנדוי למשוך את העתירה. עם זאת, חיימוני לא התמודד באותה מערכת בחירות. לאחר סיום תפקידו עמד בראשות הסניף של האגודה למען החייל בערד, ולפרנסתו ניהל בשותפות מוסך לציוד מכני הנדסי כבד. הוא נהג להרצות בבתי הספר בערד על חוויותיו ממלחמת העצמאות. עסקיו לא צלחו, והוא מצא את עצמו מובטל. רצונו להתפרנס בכוחות עצמו ולא להיות תלוי בדמי אבטלה הוביל אותו לנסות את מזלו בחו"ל. הוא היגר לארצות הברית ב-1984, שם ניהל תחנת דלק.
נפטר לאחר מחלה ב-13 באוגוסט 1990. הובא למנוחות בבית הקברות בערד. ב-1994 זכה באות יקיר העיר ערד.
היה נשוי לשרה לבית קאשי (נפטרה ב-1999), ואב לשלוש בנות.
שביל קוקודה
שביל קוקודה הוא שביל באורך 96 קילומטרים החוצה את רכס אואן סטנלי בפפואה גינאה החדשה. זהו שביל הטיול המפורסם ביותר בפפואה גינאה החדשה והוא ידוע כאזור קרבות ממלחמת העולם השנייה בין כוחות האימפריה היפנית לבין כוחות אוסטרלים ב-1942.
בנוסף לתוואי השטח הקשה, מוסיפים החום והלחות הכבדים במהלך היום, הקור בלילה, הגשמים הכבדים והסיכון ללקות במחלות זיהומיות כגון מלריה על הקושי בחציית השביל. למרות זאת השביל הוא יעד פופולרי בקרב מטיילים החוצים אותו תוך ארבעה עד שנים עשר ימים.
היסטוריה
המשתמשים הראשונים בשביל היו כורים אירופאים בשנות התשעים של המאה ה-19, שצעדו למכרות הזהב ביודה קוקודה. בין יולי 1942 לינואר 1943 נערכה לאורך השביל סדרת קרבות, שלאחר מכן תקבל את הכינוי המערכה על שביל קוקודה, בין כוחות יפנים לכוחות אוסטרלים. בעיירה פרנטרי גלי שבאוסטרליה הוקמה אנדרטה לזכר נופלי הקרבות.
לאחר המלחמה נזנח השביל ובמקומות רבים נטמע בצמחייה. עם זאת, בשנים האחרונות הפך השביל למוקד עלייה לרגל לאוסטרלים וב-2003 אף הוקמה אגודת שביל קוקודה. מטרות האגודה הן קידום החינוך והבריאות בקרב האוכלוסיות החיות לאורך השביל. החל ב-2001 חלה עלייה במספר המבקרים בשביל. בשנים 2007-2009 צעדו בשביל כ-5,000 מבקרים בשנה. לאחר מספר מקרי מוות (בעיקר בשל תשישות) החלו להשמע קריאות לבדיקות כושר גופני לפני היציאה לשביל.
חציית השביל
ניתן לחצות את השביל משני הכיוונים, ולרוב נמשך בין ארבעה ימים לשנים עשר ימים, כתלות בכושר הגופני של הצועדים. המקומיים ידועים ביכולתם לחצות את השביל בשלושה ימים בלבד. לאורך השביל מצויים מספר בתי הארחה, חלקם בתוך כפרים וחלקם בצידי הדרך. הכפריים החיים לאורך השביל לוקחים חלק בפעילות הכלכלית שמביאים עמם התיירים ומציעים מזון ומקום לינה.
SCC
SSC
אליהו ילוז
הרב אליהו ילוז (ה'תר"ך, 1860 – כ"ב באלול ה'תרפ"ט, 27 בספטמבר 1929) היה רב, פוסק הלכה, אב בית דין בטבריה ושד"ר.
קורות חיים
נולד בשנת ה'תר"ך (1860) בעיירה מזגידה שבמחוז תאפילאלת שבמרוקו לרב אברהם ולחנה ילוז.
בשנת ה'תרל"ג (1873) החלה משפחתו במסע עלייה לארץ ישראל. לאחר מסע שארך כשנה וכלל עצירות בעיר פאס, טנג'יר ואלכסנדריה, התיישבה המשפחה בטבריה. בשנת ה'תרל"ה (1875) נשא לאישה את שמחה, בתו של הרב דוד א-סודרי. את השנים הבאות הקדיש ללימוד תורה והתעמק בהלכה. בשנת ה'תרמ"ב החל לדרוש בבית הכנסת הגדול שבעיר טבריה לבקשת רבני העיר.
בשנת ה'תר"ן (1890) יצא כשד"ר לשליחות בערי מרוקו מטעם קהילת טבריה. במסעו שארך כשלוש שנים עבר בערים הגדולות פאס, מקנס, צפרו וטנג'יר, ולמד עם חכמי ורבני הקהילות. כשחזר משליחותו בשנת ה'תרנ"ג (1893) מונה כחבר בית הדין של טבריה, ולאחר מספר שנים מונה לאב בית הדין, תפקיד בו שימש עד סוף חייו.
בשנת ה'תרנ"ט יצא לשליחות נוספת לערי צפון אפריקה. למסע זה התלווה אליו בנו, הרב יוסף חיים ילוז.
בתחילת שנת ה'תרס"ג פרצה בטבריה מגפה, והוא עבר עם משפחתו לכפר פקיעין והתגורר שם כשנה.
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה, נעצר עם משפחתו על ידי הממשל הטורקי, מכיוון שהיו בעלי אזרחות בריטית. המשפחה נשלחה לאי כרתים יחד עם יהודים רבים, שם מונה הרב ילוז למנהיג הגולים. כאשר נכבשה ארץ ישראל על ידי הבריטים, חזרה המשפחה לטבריה.
לאחר מאורעות תרפ"ט (1929), נחלש וחלה, ובכ"ב באלול ה'תרפ"ט נפטר.
לאחר מותו, בשנת ה'תרצ"ג, הוציא לאור בנו הרב יוסף חיים ילוז את הספר "תולדות אליהו" על חיי אביו.
חיבוריו
הרב אליהו ילוז היה דרשן, פוסק הלכה ומפרש. הוא כתב ספרים רבים וחלקם אף הספיק להדפיס בימי חייו.
מספריו:
לורד דנינג
קריירה
דנינג היה שופט חדשני, שלא היסס לסטות מהעיקרון של תקדים מחייב. דנינג, אשר התמחה במשפט אזרחי, שירת במשך 5 שנים כ Law Lord בבית הלורדים לפני שחזר לבית המשפט לערעורים לפי בקשתו, מכיוון שהוא העדיף את הערכאה הנמוכה יותר. על המעבר מבית הלורדים, דנינג אמר "לרוב עוה"ד, בית הלורדים הוא כמו גן עדן - אתה רוצה להגיע לשם מתישהו, אבל לא כל עוד יש בך חיים".
ב-1963, ראש ממשלת בריטניה דאז הרולד מקמילן מינה את דנינג לחקור את פרשת פרופיומו.
למרות שדנינג לא היה כפוף לחוקי הפרישה האנגליים, הוא פרש ב-1982, בעקבות הערות שהתפרשו כגזעניות אשר הופיעו בספרו "החוק לאן" (What's Next In the Law).
אשבל (צמח)
אֶשְׁבָּל (שם מדעי: .Stachys L), סוג צמחים מן הגדולים במשפחת השפתניים. הסוג מונה 380 מינים ו-61 תת-מינים והוא מקיף עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים מסועפים וזקופים, לעיתים רחוקות בני-שיח או שיחים או צמחים בעלי קנה שורש.
המאפיינים של הסוג
אשבל הוא סוג שקשה לתת בו סימנים המשותפים לכל מיניו ומבדילים אותו מאחרים. מהסימנים העיקריים: 4 אבקנים, הכותרת דו-שפתנית באופן ניכר, כל שיני הגביע שווים פחות או יותר. העלים המלווים את הפרחים תמימים.
הסוג מקיף עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים, לעיתים רחוקות בני-שיח או שיחים או צמחים בעלי קנה שורש.
הגבעולים רְבוּעִים (בעלי 4 פאות) לעיתים רחוקות גליליים (באשבל ארץ-ישראלי).
העלים נגדיים, תמימים או משוננים או חרוקים ומכוסים נקודות בלוטיות. העורקים המשניים מנוצים. העלים המלווים את התפרחות על פי רוב שונים משאר עלי הגבעול.
הפרחים דו-מיניים, כפולי עטיף, דו-שפתניים (לכותרת שתי שפתיים ברורות למדי, שתיהן נראות יפה מבחוץ). הפרחים קטנים מ-1.5 ס"מ. הפרחים יושבים (חסרים לגמרי עוקץ) או העוקץ קצרצר ומצטמצם לבסיס. החפיות היושבות על עוקץ הפרח בדרך כלל מצויות.
הכותרת דו-שפתנית, מאוחת עלים ואורכה כ-1.2 ס"מ. צינור הכותרת גלילי, לעיתים מתרחב לכדי שק, ואינו בולט מתוך הגביע. הוא עם טבעת שעירה ישרה או מלוכסנת, לעיתים רחוקות הוא מחוסר טבעת.
השפה העליונה בולטת, קמורה, זקופה, תמימה או מפורצת או שסועה לשתי אונות. השפה התחתונה של הכותרת שווה פחות או יותר באורכה לשפה העליונה או ארוכה ממנה, והיא מפושקת ובעלת 3 אונות. האונה אמצעית גדולה תמימה או מפורצת ושתי האונות הצדדיות קצרות ממנה.
האבקנים, ארבעה, פוריים מעורים בצינור הכותרת ובולטים מעט מתוך השפה העליונה. שני האבקנים הקדמיים ארוכים יותר ומעוקלים לרוחב בלוע הכותרת.
הזירים אינם מאוחים.
המאבקים עם 2 לשכות. הקונקטיב המחבר בין המאבקים אינו מפותח.
השחלה עילית, בעלת שני עלי שחלה המתחלקים בשלב מוקדם על ידי מחיצה מדומה ל-4 מגורות בעלות ביצית אחת כל אחת.
עמוד העלי יחיד, קצהו מפוצל לשתי זרועות כמעט שווים, הצלקות דקיקות ומחודדות.
הפרי מפרדת בעלת 4 פרודות מוארכות כמלבן (קודקודיהם קהים) או דמויי ביצה (קודקודיהם מעוגלים). הן חלקות או מחוספסות. בכל פרודה זרע אחד זעיר שאורכו כ-2 מ"מ. המפרדת עטופה כולה בגביע משתייר ויבש.
שמות הסוג
השם העברי והמדעי מתארים את התפרחת הדומה לשיבולת מרווחת. אֶשְׁבּוֹל תרגום המילה spadix ניתן במילון משנת 1930 לתפרחת אשכול שפרחֶיה (ללא עוקץ) יושבים על שִׁזְרָה (ציר) מעוּבּה. גם התפרחת הנקבית של התירס מכונה בשם אשבול. גם השם המדעי Stachys,  נלקח מיוונית ופירושו "קלח תירס", על שום התפרחת בחלק ממיני הסוג, המזכירה פרחים יושבים על שזרה מעובה, בדומה לתפרחת הנקבית של התירס.
על שמו של האשבל, שמיניו נפוצים בכל חלקי הארץ, נקרא הקיבוץ אשבל שבגליל התחתון.
מיני הבר בארץ ישראל
בארץ ישראל נמצאו 16 מינים כמחציתם פגיעים ובסכנת הכחדה. 5 מינים ייחודיים לחרמון.
מיני התרבות בישראל
מין אחד גדל בישראל כצמח תרבות מצוי.
אשבל ביזנטי (Stachys byzantina K.Koch), צמח עשבוני רב-שנתי, זקוף, גובהו 30 עד 80 ס"מ צמיר מאוד, מכוסה כולו בשערות לבנות ארוכות וסבוכות. רק הכותרות הוורדות או הסגולות מבצבצות מבעד למעטה הצימרי האפור. העלים אפורים-כסופים, אורכם 5 עד 10 ס"מ, איזמליים עד מוארכים, שני קצותיהם צרים וקהים, שטחם מקומט ובעלי מגע קטיפתי. שפת הטרף עם שיניים שאינן בולטות ומכוסות כמעט בכל שטחן בשערות צימריות. עמודי התפרחת נושאים מספר דורים מרובי פרחים זעירים. הדורים העליונים קרובים זה לזה ויוצרים מעין שיבולת והתחתונים מרוחקים זה מזה. אורך החפים של הפרחים קצר ואורכם כאורך צינור הגביע. שיני הגביע בלתי שוות במקצת זו לזו. הכותרת ורודה או סגולה, אורכה 12 עד 25 מ"מ וצידה החיצוני צמיר מאוד. הוא גדל בר בקווקז ובאירן ובתרבות, וכפליט תרבות במקומות שונים בעולם, למשל, בקנדה בשווייץ. בישראל הוא הוכר גם בשם אשבל צמיר (.Stachys olympica Poir) . אשבל ביזנטי צמח אור מלא, עמיד בשרב, ובגיר; רגיש לקרה וללחות ולמליחות. גדל בקרקעות שונים  בהר, בעמק ובשפלה. הפריחה בקיץ, באביב ובסתיו. קצב צימוח בינוני עד מהיר. הריבוי באמצעות זרעים בסתיו או באמצעות חלוקה בחורף או באמצעות ייחורים באביב ובקיץ.
מינקר
תכונות
מינקר הוא ענק כתום מסוג ספקטרלי K2 IIIa שנמצא במרחק של כ-318 שנות אור ממערכת השמש. מסתו כ-3.2 מסות שמש, רדיוסו פי 55 מרדיוס השמש, טמפרטורת פניו כ-4,300 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 520 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ובערך פי 900 ממנה בצירוף הקרינה בתחום התת-אדום, זאת בשל טמפרטורת פניו הנמוכה יחסית. גילו של מינקר אינו ידוע ולא ברור באיזה שלב התפתחות הוא נמצא כעת. ייתכן שהוא מתיך מימן להליום בשכבות החיצוניות מסביב לליבה המכילה הליום תוך כדי התנפחות והתקררות בדרך להפוך לענק אדום, או שהוא מתיך הליום לחמצן ולפחמן בתוך הליבה תוך כדי התכווצות והתחממות בדרך להפוך לענק צהוב, או שהוא מתיך הליום לחמצן ולפחמן בשכבות החיצוניות מסביב לליבה של חמצן ופחמן, גם כן, תוך כדי התקררות והתנפחות. בשכבות החיצוניות של הכוכב יש שכיחות מעט גדולה מהרגיל של ליתיום ושל באריום ולא ברור מהו מקורם. בעבר דווח שבהירותו של מינקר משתנה בפחות מעשירית של דרגת בהירות והוא סווג כחשוד ככוכב משתנה, אך מדידות עדכניות יותר לא מצאו שינויי בהירות שעולים על מאית של דרגת בהירות.
דגל הונגריה
דגל הונגריה הוא טריקולור מאוזן בצבעים אדום, לבן וירוק. הדגל אומץ במהלך מהפכת 1848. עד שנת 1946, סמל הכתר המלכותי היה מונח במרכזו. האדום מסמל "כוח", הלבן מסמל "נאמנות" והירוק מסמל "תקווה".
רונסקייפ
רוּנסְקֵייפְּ (באנגלית: RuneScape, מילולית: "נוף של רוּנות") הוא משחק תפקידים ממוחשב מרובה משתתפים (MMORPG), מבוסס דפדפן, המושתת על פלטפורמת ג'אווה (Java). השחקן מגלם אווטאר המתנהל בעולם פנטסטי של יצורים מיתיים, גיבורים, כשפים והרפתקאות. מפעילת המשחק היא חברת ג'גאקס (Jagex) הבריטית, המתמחה בפיתוח משחקי רשת.
למשחק גרסה חופשית של עולם המשחק המלווה בהודעות פרסום ואינה כרוכה בתשלום, אך גישה מלאה לעולם המשחק המלא והמורחב כרוכה בתשלום דמי מנוי חודשיים. נכון לשנת 2009 המשחק זמין בשפות האנגלית, הגרמנית, הצרפתית והפורטוגזית.
המשחק זכה להכרה בספר השיאים של גינס של 2008 כמשחק התפקידים המקוון החינמי הפופולרי ביותר בעולם, עם למעלה מ-6.5 מיליון שחקנים פעילים (כניסה לפחות כל שבועיים) ומעל למיליון מנויים בתשלום, המשחק שני רק לעולם של וורקראפט ברשימת הפופולריות של משחקי התפקידים המקוונים.
פיתוח המשחק
לאור ההצלחה חברו שני האחים לשותף שלישי בדצמבר 2001 להקמת החברה ג'גאקס (עד לאחרונה היה המשחק המוצר היחידי שלה). שירות מנויים בתשלום הוצג לראשונה ב-27 בפברואר 2002. השירות כלל סידרה של הרחבות שלא נכללו בגרסה החופשית.
החברה הוציאה את הגרסה השנייה והמוכרת יותר של המשחק שהציגה ממשק גרפי תלת־ממדי חדש ועדכני יותר במרץ 2004. שמה של הגרסה הקודמת שונה אז ל"רונסקייפ קלאסיק" (RuneScape Classic) והגרסה החדשה אימצה את השם "רונסקייפ 2".
תרגום של המשחק לשפה הגרמנית (התרגום הראשון של המשחק לשפה שאיננה אנגלית) ראה אור ב-14 בפברואר 2007. מספר המנויים בתשלום הגיע עד סוף שנת 2007 למיליון.
החברה נקטה בסדרה ארוכה של צעדים במטרה למנוע את הסחר בנכסים וירטואליים מחוץ לעולם המשחק (Real World Trading) מ-2007 ועד היום. לאחר מספר שינויים משניים שנערכו במהלך 2007, החלה החברה בסופה של אותה השנה לנקוט באמצעים חריפים יותר עם הצגת בית הסחר בנובמבר, וביטולו של ה"ישימון" בדצמבר, אזור הנועד לקרבות בין-שחקנים ויכל לשמש ככלי לעקיפת הגבלות הסחר. ניסיון למנוע עסקאות לא מאוזנות, ראה הכנסה של מגבלות נוספות על הסחר החופשי בינואר 2008. הפרות בוטות של המגבלות החדשות גררו סגירה של כ-60,000 חשבונות על ידי החברה בתקופה שלאחר מכן.
גרסה חדשה למשחק הושקה ביולי 2008 תחת השם "Runescape HD". הגרסה החדשה, שהתבססה על הגרסה הרביעית של רונטק, מציגה ביצועים ויכולות גרפיים משופרים למשחק (High Detail).
עולמות משחק חדשים בהם שחקנים יכולים להילחם זה בזה כמעט בכל מקום על מפת המשחק (עולמות PvP) הוספו למשחק באוקטובר 2008.
החברה החזירה את אפשרות הסחר החופשי וביטלה את משחקיות ה-PvP (שחקן נגד שחקן) בפברואר 2011 לאחר הצבעה בה נטלו חלק כ-90% מהמשתמשים.
הגרסה העדכנית של מנוע המשחק היא רונטק 5.
שרתים ועולמות משחק
למשחק 139 שרתים ברחבי העולם מתוכם חמישה בשפה הגרמנית, שניים בצרפתית וארבעה בפורטוגזית. שני שלישים מהשרתים מארחים את המשחק החינמי. הגישה החופשית למשחק רונסקייפ מוגבלת לשרתיו החינמיים, ואינה מקיפה את המשחק במלואו, בין היתר, מפת העולם חלקית ומרבית הקווסטים, משימות ומיומנויות אינם זמינים אלא רק בשרתים לחברים. לא ניתן לשחק במשחק ללא גישה לשרתיו ולכן יש להיות מקוונים כדי להשתתף.
עולם המשחק מתארח על שרתיו בצורה "מתמדת", כלומר, ניתוק משרת המשחק לרוב אינו גורר אובדן של נתוני משחק כדוגמת הישגים, פריטים באמתחת הדמות ושינויים בעולם סביב השחקן.
חברות במשחק מאפשרת גישה לשרתים הנוספים ובכך לעולם המלא ולמכלול התוספים. החברות כרוכה בדמי-מנוי חודשיים (לפחות 6.95$ בחודש דרך כרטיס אשראי ואמצעי תשלום אחרים כגון Paypal) חלה על דמות אווטאר אחת מוגדרת (קיימת או חדשה) ומאפשרת לשחקן להתחבר הן לשרתים בתשלום כמו גם לשירותים נלווים (בנוסף לשרתים החופשיים ולשירותים הזמינים לכל).
מאחר שמרבית התוספים וההרחבות למנויים אינם רלוונטיים לדמויות אווטאר חדשות, בקרב קהילת השחקנים מקובל לרכוש מנוי רק לאחר פיתוח האווטאר על השרתים החופשיים.
משחקיות
השחקן שולט ממבט גוף שלישי באווטאר אנושי תושב עולם הפנטזיה של "גילינור". האווטאר חופשי לנוע ברחבי העולם רגלית, בעזרת כוחות טלפורטציה הטמונים בכשפים וחפצים קסומים או אמצעי תחבורה נוספים, ולחקור את הממלכות, המחוזות והערים במשחק.
שיטת ההתקדמות במשחק מבוססת מיומנויות, אך אין במשחק נתיב ליניארי ועל השחקן לבחור בעצמו את מטרותיו במשחק כמו גם אילו פעולות ופעילויות יהיה עליו לבצע כדי להשיג אותן. השחקן יכול לבחור להיאבק בקרב נגד אווטארים אחרים או דמויות שאינן בשליטת שחקן (Non player character), להשלים משימות, מטלות ומסעות, לצבור ניסיון באחד או יותר ממספר כישורים, להשתתף במבחר משחקונים, לתקשר, לסחור, ולשתף פעולה עם אווטארים ושחקנים אחרים כבודדים או כשבטים.
בתחילת המשחק יוצא השחקן לעיירה לאמברידג' הממוקמת ביבשת המשחק המרכזית לפרק הדרכה.
אחת לשבוע או שבועיים מתעדכן המשחק בשיפורים גרפיים או בתכנים חדשים כגון מטלות, קווסטים ויכולות.
ממשק
ממשק המשתמש הוא מסוג הצבע-והקלק פשוט כך שתוצאת ההקלקה לרוב ידועה מראש, אך תלויה במושא ובנסיבות. לדוגמה, הקלקה על מינרל כאשר מכוש בידך תגרום לניסיון לחצוב אותו, אך אותה ההקלקה שתבוצע על דמות משחק עשויה ליזום קרב.
קול וגרפיקה
למשחק סביבה תלת-ממדית ונגישה בשתי תצורות גרפיות הנבדלות זו מזו ברמת פרטי הטקסטורה, אם כי ביחס לכלל משחקי הסוגה בשוק איכותה מתחת לסטנדרט הנהוג בתחום. בשונה מגרסת המשחק הנוכחי, גרפיקת המקור שילבה דו ותלת מימד. בעוד שרוב חברות משחקי המחשב הקיימות כיום שואפות לנצל את הטכנולוגיות החדישות ביותר המצויות, ג'גאקס נמנעת במתכוון מכך. לטענת החברה, ניתן באופן זה לשמור על דרישות מערכת מינימליות שיאפשרו לכל מחשב בעל דפדפן התומך בשפת ג'אווה וחיבור לרשת להשתתף במשחק, ולאפשר בכך השתתפות כמעט מכל מקום.
כישורים
הכישורים הזמינים לאווטאר (עשרים וחמישה במספרם) מאפשרים לשחקן לבצע מגוון של פעולות, שאם יבוצעו בהצלחה יתגמלו את האווטאר בנקודות ניסיון. לדוגמה, חציבה של מינרל תשפר את כישורי הכרייה של האווטאר וכאשר יצבור השחקן מספיק נקודות ניסיון, מיומנות זו תעלה רמה. חלק מהכישורים, כגון כרייה ודיג, מאפשרים לשחקן לאסוף חומרי גלם אשר ניתן לעבד אותם לפריטים בהם ניתן להשתמש בכישורים אחרים, כגון נפחות ובישול. עם שיפור המיומנות חומרי גלם טובים יותר מופקים, ואלו מעובדים לקבלת תוצרים איכותיים יותר. כישורים אחרים מגדירים את איכויות השחקן בקרב ואת כלי הלחימה הזמינים לו או את יכולתו לנוע במרחבי העולם, לבנות את ביתו, לגנוב מדמויות שאינן שחקן, לחשל כלי נשק, לכשף רוּנות, לגדל צמחים, לצוד בעלי-חיים ועוד.
רמת המיומנות שהשיג השחקן בכישורים השונים מיצגת, במידה רבה, את מעמדו במשחק ואת דירוגו בטבלאות הדירוג הרשמיות באתר המשחק, כאשר הרמה הגבוהה ביותר האפשרית לכל מיומנות היא 99 (להוציא מיומנות 'חקר מבוכים', בה הסף 120). דגש בקביעת המעמד מושם על כישורי הקרב, אלו מקובצים תחת רמת קרב-כללית המשקפת מיומנות הדמות בקרב.
משימות ומשחקונים
משימות (או קווסטים) הן סדרה של מטלות בעלות סיפור רקע ששחקנים יכולים לבחור ולהשלים. המשימות במשחק מחולקות לרמות קושי שונות, ודורשות לעיתים מיומנות בכישורים מסוימים או השלמה של משימות ספציפיות אחרות כתנאי להתחלתן.
על פני עולם המשחק ישנם מספר מקומות בהם בוצעו שינויים קלים בממשק ובכללים, יתרה מכך, באזורים אלה נקבעו גם מטרות משניות שעל השחקן להשיג. אזור שכזה מכונה "משחקון". בסיום משחקון שכזה מתוגמל השחקן, לרוב לפי מידת הצלחתו, בפרסים כגון נקודות ניסיון, כסף, חפצים. יציאה מתחום המשחק המוגדר למשחקון תגרור לרוב סיום המשחקון בהפסד, ללא זכאות לפרס. לדוגמה, במסגרת המשחקון "צייד הראשים" על השחקן לאתר ולהרוג שחקן אחר. בגבולות משחקון זה יכולות דמויות אווטאר להתנקש זו בזו, דבר שאינו אפשרי בדרך כלל על מפת המשחק הרגילה.
בונוס יומי נוסח "צייד תיבות האוצר".
לחימה וקרבות PvP
הלוחמה נערכת בזמן אמת כאשר טקטיקת התקיפה נקבעת על ידי בחירה באחת ממיומנויות קרב; תקיפה פיזית, מגית או ירי.
בעבר, קרבות בין-שחקנים (PvP) נתאפשרו רק בחלק ממפת עולם המשחק אשר הוכשר לכך. ברונסקייפ קלאסיק מרבית האזורים שמחוץ לעיירה של לאמברידג' היו כאלה. בגרסה המאוחרת יותר, רונסקייפ 2, צומצם התחום לכדי אזור ה"ישימון" (Wilderness) וקרבות שכאלה זכו לכינוי "קרבות ווילדי". בצעד שעורר תרעומת רבה בקהילת השחקנים הוחלט מאוחר יותר לבטל את האזור, ומשך מספר חודשים לא ניתן היה לנהל קרבות אווטארים אלא במשחקונים כדוגמת "צייד הראשים". באוקטובר 2008 השיקה ג'גאקס שרתים המאפשרים קרבות בין-שחקנים כמעט על כל מפת עולם המשחק, אלו עולמות PvP. עולמות אלו בוטלו בפברואר 2011.
כלכלה ומסחר
המטבע הנפוץ במשחק הוא "פיסות זהב" (gp). מטבע זה משמש כאמצעי הרשמי לסחר חליפין בין-שחקנים ותכופות גם בעסקאות עם דמויות שאינן-שחקן, אך איננו אוניברסלי ובאזורים מסוימים בעולם המשחק הסחר עם דמויות המשחק מתנהל באמצעים אחרים.
המסחר התבצע ישירות בין-שחקנים או דרך חנויות התמחות שאינן בשליטת שחקן עד שנת 2008, אך רצון לפקח על כלכלת המשחק הצומחת הביא להוספת בית הסחר (Grand Exchange) במקביל להגבלת מסחר ישיר בין-שחקנים בשנת 2008. שינויים אלו שינו את הדינמיקה במשחק, מה שגרר עזיבה המונית.
בית הסחר מגשר בין הצעות שחקנים למכירה וקנייה של סחורות, ללא צורך באינטראקציה בין הצדדים. למעשה, אופי המסחר בעל דמיון רב למסחר בעולם האמיתי כאשר מחיר פריט מושפע על ידי היצע וביקוש. להוציא פריטים בודדים שאינם ניתנים להעברה מרבית הפריטים במשחק נחשבים לסחורות בנות-חליפין, בין אם מדובר בחומר גלם כגון עפרה, מתכלה כגון דג מאכל, מוצר מוגמר כגון חרב או מגן, או מותרות כגון פריט לבוש שאינו בר שימוש.
מיתולוגיה
האמונה השלטת בקרב שלל הגזעים והמינים היא פגניסטית וטיבה משתנה רבות בין הגזעים השונים. הקיום בעולם של רונסקייפ מיוחס לשלוש ישויות עיקריות להן כוחות של אלים, אך הסברה היא כי הן אינן אחראיות ליצירת החיים על גילינור. לפי דברי הימים של גלינור גאתיקס היה האלוהות הראשונה והיחידה מזמן הבריאה עד ימי העידן השני והיה אחראי להבאת הגזע האנושי ממישור קיום אחר. אלוהויות נוספות מצאו דרכן לעולם בימי העידן השני של גלינור, בהם זארוס ובאנדוס. בעידן השלישי, הידוע כתקופת מלחמות האלים או "המלחמה הגדולה", קרב עקוב מדם התחולל בין האלוהויות. הניצים היו, מחד אלי הסדר סרדומין וארמדיל כוחות הטוב, ומאידך זאמורק אל הכאוס, ובאנדוס אל המלחמה ושליחיהם. בתום הקרבות עזב ארמדיל את העולם להתאבל על אובדן בניו במלחמה, ועקבותיו של באנדוס אבדו. הסכם נחתם בין הכוחות וסראדומין וזאמורק נותרו הבכירים באלים, לצד גאתיקס שלא נטל חלק בלחימה. בסוף העידן החמישי גאתיקס נהרג.
גאוגרפיה
שטחי המשחק פרוסים רובם על פני יבשת אחת הנחלקת לתוואי נוף שונים ומחוזות. מפת המשחק זהה בכל השרתים, אך בחלקם החינמי הגישה מוגבלת. האזור החינמי קטן פי 5 מהאזור המוגבל למנויים, וכולל שבע ערים וכפרים.
במרכזה של היבשת נמצאות ממלכות מיסתאלין, אסגרניה, וקאנדרין. מזרחית לפנים היבשת "המדבר החארידי" ומורטניה, אדמת ביצות שורצת יצורים דמויי ערפדים הקרויים ואמיירס, ורוחות המכונות ביעותים. בדרום היבשת יערות ואיים טרופיים, בהם האי קרמג'ה, האי הגדול ביותר ברונסקייפ. צפונית "השממה", אזור לא מיושב שוכן מפלצות, שגובל בחלקת טונדרה. קבוצת ארכיפלג נמצאת בצפון-מערב.
קהילה
כל אדם המחזיק בחשבון משחק פעיל נחשב חבר בקהילת הגיימרים של רונסקייפ, עם זאת, נהוג להבחין בין חברי הקהילה המחזיקים בדמי חברות בתשלום מאלו המשחקים על השרתים החינמיים עקב הבדלי הגישה לתכנים.
למעלה ממחצית מקהילת השחקנים מבוססת בצפון אמריקה, ויתרת הקהילה מתחלקת בעיקר בין בריטניה וחלקים אחרים של אירופה. מרבית החברים מתנהלים באנגלית, ואף קיימת חובת כתיבה באנגלית בפורומים הרשמיים (בגרסה האנגלית) אך ישנן קהילות המתנהלות בזמן-משחק בשפות זרות, כגון ספרדית והולנדית.
נכון לשנת 2017, קהל היעד העיקרי הוא שחקנים בגילאי 16-27, כאשר גיל המינימום לפתיחת חשבון הוא 13 שנה. אייס פוסידון הוא אושיות רשת שהתפרסמה בעקבות צילומיו מקטעי משחק בשידור חי.
מולי שחור
מוֹלִי שחור או מוֹלִי חַד-רֹאשׁ (שם מדעי: Poecilia sphenops) הוא דג ממשפחת הגמבוזיים. קל לזהותו על פי צבעו השחור ומראהו הקטיפתי.
מאפיינים
אורך גופו יכול להגיע ל-70 מ"מ. צבעו שחור קטיפתי. הזכר קטן מן הנקבה. לזכרים יש סנפיר גב גדול יותר משל הנקבה. זהו דג כלאיים, זאת אומרת נולד מזוג של שני סוגי משריצים (כמו הפרד). ישנה וריאציה של מין זה שנקרא "מולי בלון" גופו קצר יותר, גבוה יותר ועגלגל ונראה כבלון, ומכאן שמו.
המולי השחור נחשב כדג צמחוני ומרבה לאכול אצות. דגים אלו חיים בטמפרטורה של 24°C וחברותיים עם כל המינים.
כיום הם מיובאים לחנויות בכל רחבי העולם. מגדלי הדגים נמשכים אליו בשל הטיפול הקל בו, רבייתו הקלה וצבעו השחור היפה.
גלוגוב
גלוגוב (בפולנית: Głogów; בגרמנית: גלוגאו, Glogau או: Groß-Glogau; בספרות העברית והיידיש: גלוגא), היא עיר במחוז גלוגוב שבחבל שלזיה תחתית, פולין. אוכלוסיית העיר עצמה (נכון ל-2011) מונה כ-70,000 נפש.
שמה של העיר לקוח מהמילה "głóg", שמו הפולני של עץ (גם שיח) העוזרר.
היסטוריה
גלוגוב היא אחת מהעתיקות שבערי פולין. היא נוסדה בידי בני שבט מערב סלאבי בשם דזיאדושאני.
שושלת פיאסט
התיעוד ההיסטורי הקדום ביותר על ההתיישבות בגלוגוב, הוא משנת 1010, בכרוניקה של תיטמר ממרסבורג. בשנת 1017, במהלך המלחמה בין חילותיו של היינריך השני לכוחותיו של בולסלב הראשון "האמיץ", הטילו הראשונים מצור על גלוגוב. בשנה שאחריה חתמו היינריך (הנרי) השני ובולסלב הראשון על חוזה שלום, במה שנקרא "שלום באוצן". בשנת 1253 הוענקו זכויות עיר לגלוגוב.
שדרות רוטשילד
שְׂדֵרוֹת רוֹטְשִׁילְד היא שדרה ראשית במרכז העיר תל אביב, הקרויה על שם הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד. זהו אחד הרחובות החשובים ביותר בעיר והשדרה הידועה והחשובה ביותר מבין השדרות בתל אביב; היא ממלאת תפקיד מרכזי בהתפתחות האורבנית של תל אביב, ולאורכה אתרים ומבנים חשובים רבים. השדרה הייתה ועודנה מרכז תרבותי של תל אביב, והיא חלק מלבה הכלכלי של ישראל, בהיותה אחד הרחובות העיקריים במרכז העסקים הגדול והחשוב של המדינה. ככזו, וכמרכז השכונה בה התגוררו בעבר רבים ממנהיגי העיר והלאום, התקיימו בה אירועים היסטוריים רבים, בהם הכרזת המדינה. החל משנות ה-90 עוברת השדרה תהליך שבו בניינים נמוכים מוחלפים במגדלים המשמשים למגורים ולמשרדים, תוך שימור אחדים מהמבנים הישנים, ביניהם הקיוסק הראשון של תל אביב ובפרט אלו מסגנון האקלקטי והבאוהאוס.
מבנה השדרה
נתיב מהלכן של שדרות רוטשילד הוא בצורת האות נ ואורכן כקילומטר וחצי. חלקה הדרומי של השדרה משתרע בכיוון מערב-מזרח בניצב לחוף הים והיא מתעקלת צפונה, כך שהמשכה, שנבנה מאוחר יותר, הוא בכיוון דרום-צפון. השדרה נמתחת מגבולה המזרחי של נווה צדק (מעט מערבה לרחוב הרצל) בקצה הדרום מערבי ועד מתחם הבימה בקצה הצפון מזרחי. מכיכר הבימה, המשמשת מפרק עירוני חשוב, ממשיך ציר השדרה צפונה בשדרות ח"ן עד כיכר רבין. השדרה מהווה את חוט השדרה המרכזי של שכונת לב תל אביב.
חתך השדרה כולל בניינים משני צדיה, שני נתיבי נסיעה אשר הימני משמש בדרך כלל לחניית מכוניות, ושטח להולכי רגל במרכזה. שטח זה כולל שדרות עצים, שטחי גינון, מתקני שעשועים, ספסלים, פסלים סביבתיים, שביל אופניים רחב ומספר בתי קפה קטנים במבני קיוסק. מרבית הבניינים לאורך השדרה הם בגובה של עד כ-5 קומות, ומשולבים ביניהם מספר גורדי שחקים בחלקה הדרומי של השדרה.
את שדרות רוטשילד חוצים רחובות חשובים נוספים, בהם הרצל, נחלת בנימין, אלנבי, מזא"ה, בלפור, שינקין, החשמונאים, ושדרות בן ציון (המובילות לכיכר הבימה אך אינן מצטלבות עם שדרות רוטשילד).
הקמה והתפתחות
שדרות רוטשילד היו בין ארבעת הרחובות הראשונים של תל אביב (שנקראה אז "אחוזת בית"), שנחנכו לאחר רחוב הרצל (הרחוב הראשון בעיר), ובניצב אליו. הרחובות נסללו על גבי דיונות חול אשר יושרו ושוטחו, ועליהן נבנו בתיה הראשונים של העיר. התוואי שהפך להיות השדרה היה ואדי קטן שאותו קשה היה ליישר באמצעים של אז, ואליו גם התנקזו מים רבים בחורף. בשל כך הוחלט למלאו בחול להשאירו כשטח פתוח שעליו לא ייבנו בתים אלא בצדיו, כרחוב עירוני רחב יותר. בט"ו בשבט ה'תר"ע (25 בינואר 1910) החלו נטיעות בשטח פתוח זה במטרה להפוך את הרחוב לשדרה הראשונה של העיר. חודשים אחדים לאחר מכן, בדצמבר 1910, החליט ועד אחוזת בית לקרוא לשדרה על שם הברון רוטשילד, ולמנות את מרדכי בן הלל הכהן ואת מאיר דיזנגוף להודיע על כך באופן רשמי לברון. אנשי אחוזת בית ראו בשדרה את תחילתה של שדרה מפוארת כדוגמת הבולווארים המפוארים של פריז, וכך גם הציגוה לברון הצרפתי. השדרה נודעה כ"שדרות בנימין" או "בולבר רוטשילד".
בשנת 1910 נחנך קיוסק ברחוב, והיה לחנות הראשונה בעיר.
שנים אחדות לאחר מכן, בפברואר 1914, הגיע לראשונה הברון לביקור בתל אביב, שם התקבל בזרי פרחים שהעניקו לו תלמידי בתי הספר, ותושבי העיר התאספו סביב השדרה. אף הוקם לכבודו שער כבוד בתחילת השדרה. היו מי שטענו, בטעות, ששם השדרה הוסב לרוטשילד לכבוד ביקור זה.
השדרה הייתה רחוב רוחבי שחצה את רחוב הרצל הראשי, במקביל לשאר הרחובות הראשונים של העיר: רחוב אחד העם, רחוב ליליינבלום ורחוב יהודה הלוי - כל אחד מהם על שם אישיות מרכזית אחרת ברעיון הציוני ובהגשמתו. השדרה התחילה מפאתי שכונת נווה צדק ממערב ל"אחוזת בית", וקצהָ המזרחי הוביל אל החולות. הרעיון להקים שדרה בעלת "קצה פתוח" בחלקה המזרחי היה בסיס להמשך פיתוח עתידי של העיר, ואכן, כאשר התרחבה אחוזת-בית והפכה לתל אביב, נוספו לשדרה קטעים נוספים עד שנוצר התוואי הנוכחי.
עד מלחמת העולם הראשונה הגיעה השדרה בנתיבה מזרחה עד רחוב אלנבי, ולכל אורכה ניטעו עצי אזדרכת, ברוש, גרוויליאה ודקלי וושינגטוניה. עד 1922 הייתה השדרה גם השטח הציבורי הירוק היחיד בעיר, אז נחנכה גם גינת גרוזנברג. באפריל 1915 סבלה תל אביב ממכת ארבה שפגע וחיסל כמעט את כל הצומח בתל אביב, בכלל זה את כל הצומח בשדרה. רק לאחר שתושבי תל אביב שגורשו בצו עות'מאני שבו אליה, חודשה הצמחייה בשדרה. בקצה כל קטע של השדרה הוקם מבנה קיוסק קטן. עצי שקמה ניטעו לראשונה רק ב-1930, וב-1932 ניטעו עצי פיקוס ראשונים, שאותם נטעו לאחר מכן גם ברוב רחובות מרכז תל אביב בזכות הצל הרב שהם מספקים.
1918 - 1948
ב-1926 יזמו המו"לית ברכה פלאי ואגודת הסופרים יריד ספרים שנערך בשדרה, תחת השם "יום הספר העברי". היריד, שהפך למסורת שנערכה במקום מדי שנה, התפתח מאוחר יותר והפך לשבוע הספר העברי המצוין בכל רחבי הארץ.
מסוף שנות ה-20 החלה תל אביב להיבנות על-פי עקרונות תוכנית גדס לפיתוח תל אביב צפונה, תוכנית שבמסגרתה התרחבה העיר בתוך עשרים שנה עד נחל הירקון, כשגבולה המזרחי היה רחוב אבן גבירול. התוכנית הקנתה לשדרה חשיבות רבה כציר המחבר את מרכזה ההיסטורי של העיר אל האזור החדש (המכונה היום "הצפון הישן"), שבו נחנכו שדרות נוספות הממשיכות את הרצף האורבני שלה. התוכנית קבעה את מקומה של כיכר הבימה כמפרק עירוני בקצה הצפוני של שדרות רוטשילד, אשר היה עד תחילת שנות ה-30 "קצה פתוח". תוכננו שדרות נוספות מצפון המהוות המשך ישיר של השדרה, כך שתיווצר טבעת שדרות הכוללת את שדרות רוטשילד, שדרות ח"ן ושדרות בן-גוריון. ב-1935 הונחה אבן הפינה של בית הבימה, משכנו החדש של תיאטרון הבימה, שהגדיר בצורה ברורה את סוף השדרה.
במהלך שנות ה-30, מ-1933, פעלה בתחילת הרחוב גם התחנה המרכזית של אגד ומוסך אוטובוסים. התחנה פעלה במקום והייתה למרכז תחבורתי חשוב של התקופה. ב-1938 נשכר "בית אבולעפיה" הסמוך ושימש כחלק מהתחנה, ובשנות ה-40 עברה אגד לתחנה המרכזית בנוה שאנן.
הידרדרות
החל משנות השישים התרחש תהליך הדרגתי של הידרדרות השדרה והאזור, שלווה בהגירה שלילית של תושבי השדרה ומרכז העיר הישן (אזור לב תל אביב), בהזנחת התשתיות ובהפיכת השדרה לעורק לתנועה ממונעת. תהליך זה נוצר כחלק ממגמה ארצית ועולמית, של היחלשות מרכזי הערים כתוצאה מפרבור ומהתחזקות מעמדו של הרכב הפרטי.
בשנות ה-60 תוכנן להמשיך את השדרה מערבה עד לחוף הים, תוך הריסת שכונות נוה צדק ומנשייה, במסגרת תוכנית להרחבת מע"ר תל אביב מערבה. בסופו של דבר הוחלט לגנוז את תוכנית הרחבת השדרה והריסת נוה צדק. בשרפה שארעה בשדרה ב-4 בפברואר 1966 ונודעה כאחת השריפות הגדולות במדינה נשרף כליל בית צים ששכן בפינת רחוב נחלת בנימין, ואדם אחד נהרג.
בשנות ה-70 החלה מגמה של הריסת חלק מהבתים ההיסטוריים בתל אביב, ובכלל זה גם כמה מבתי השדרה. המוּדעוּת לשימור מבנים החלה להתפתח רק בשנות ה-80, ועד אז נהרסו "קולנוע שדרות" שפעל בשדרה ובתים היסטוריים נוספים בתחילת השדרה, שנבנו בשנות העשרה והעשרים ותחזוקתם הייתה לקויה מאוד. גם מרכז השדרה הוזנח במהלך תקופה זו, ובמשך שנות ה-80 וה-90 עמדו מרבית הקיוסקים של השדרה סגורים.
התחדשות השדרה
בשנת 1995 קיימה עיריית תל אביב תחרות אדריכלים לתכנון השדרות מחדש, אך יישום התוכניות לא יצא לפועל. לאחר היבחרו של רון חולדאי לראשות העיר בשנת 1998, החלו בשיפוץ שדרות העיר ובהן גם שדרות רוטשילד, תחת פיקוחו של אדריכל הנוף גדעון שריג. השדרה עברה שיפוץ ומעברי החולות שודרגו לשבילי מדשאות ארוכים. השדרות התמלאו בפרחים ובדשא, הוצבו בהן ספסלים ומתקני שעשועים לילדים, נסללו שבילי אופניים ומעברי הרחובות נעשו נוחים יותר. כמו כן, נפתחו מחדש הקיוסקים הפזורים לאורך השדרה, שהיו סגורים במשך שנים, ונפתחו בהם בתי קפה ומסעדות קטנות וגדולות. מאות ממבני השדרה הוכרזו כמבנים לשימור, ולצידם החלו לקום גורדי שחקים המיועדים לעסקים ולמלונאות. בעקבות השיפוץ מלאו השדרות באוכלוסיית האזור ובמבקרים, והפכו לאחד ממוקדי הבילוי המובילים של תל אביב, עובדה שהביאה גם לביקוש גבוה לבתי המגורים ולמשרדים לאורך השדרה ולעליית מחירי הנדל"ן, והשדרה חזרה להיות חלק חשוב במע"ר התל אביבי. כיום, הדירות הצמודות לשדרות רוטשילד הן מהיקרות ביותר שניתן למצוא בעיר.
כתוצאה מההתחדשות העירונית זרמו לרחוב עסקים רבים. עם הזמן, בגלל צפיפות, בעיות חניה ונגישות עזבו רבים מהם את הרחוב. במקומם נכנסו סטארט אפים ועסקים קטנים.
המחאה החברתית
ב-14 ביולי 2011 הקימו קבוצה של פעילים חברתיים ביוזמתה של דפני ליף כמה אוהלים בקצה הצפוני של השדרה כמחאה נגד המחירים הבלתי סבירים של הדיור בישראל. תוך ימים ספורים צברה המחאה תאוצה והוקמו בשדרות רוטשילד עשרות אוהלים. מחאה זו התגברה והתרחבה ומאהלים דומים החלו לקום גם בשדרות ובגנים נוספים בעיר ובערים אחרות בארץ. מחאה זו, שכונתה "מחאת האוהלים", התרחבה והובילה להפגנות בנות רבבות משתתפים. בזמן ימי המחאה, בקיץ 2011, הפכו שדרות רוטשילד למוקד המחאה בו ישב מטה המאבק ואליו הגיעו מדי יום אנשי ציבור, פוליטיקאים, פעילים חברתיים, זמרים, אמנים ואנשי רוח. בשיאו, כלל "מאהל רוטשילד" מאות אוהלים שנפרשו לאורך יותר מקילומטר בשדרה, מהבימה ועד רחוב אלנבי. המאהל החל להתפרק בהדרגה למחרת הפגנת ענק ב-3 בספטמבר ופורק סופית על ידי העירייה ב-3 באוקטובר יחד עם שאר המאהלים בעיר. גם לאחר התפוגגות מחאת האוהלים נשארה השדרה מוקד של הפגנות מחאה ונקודת יציאה למצעדי מחאה. המחאה החברתית, יחד עם שיקום השדרה והפיכתה למקום מרכזי ובעל אופי, הפכו את השדרה לאייקון חשוב של העיר ולבעלת מקום בהוויה הציבורית בישראל.
אדריכלות ואתרים לאורך הרחוב
שדרות רוטשילד הן אחד המקומות המרהיבים בתל אביב, והן מושכות אליהן תיירים רבים, בין השאר בגלל האדריכלות המיוחדת שברחוב. לאורך השדרה מיוצגים שני סגנונות בנייה עיקריים: הסגנון האקלקטי המאפיין את הבתים הישנים ביותר הנמצאים בתחילת השדרה, שכונו גם "בתי החלומות", והסגנון הבינלאומי (המכונה "באוהאוס") המאפיין את רוב הבתים בחלק הצפוני שלה, שהוא חלק מרכזי מ"העיר הלבנה". המעבר ממה שמכונה "העיר האדומה" (מושג שהוגדר בדיעבד כאנטיתזה ל"עיר הלבנה") לתל אביב הלבנה מספר למעשה, באמצעות האדריכלות של השדרה, את תולדות הבנייה בתל אביב בתקופת היישוב ואת ההיסטוריה המוקדמת של האדריכלות הישראלית. רבים מכנים את השדרה "מוזיאון פתוח" של האדריכלות בתקופת היישוב בשל היותה מסלול שלאורכו ניתן ללכת ולהתרשם מן ה"מוצגים".
מלבד האדריכלות המרשימה ומבנים בעלי חשיבות אדריכלית רבה, כוללת השדרה אוסף גדול ומגוון של אתרים ומוסדות היסטוריים כמו היכל העצמאות, מוסדות תרבות ומרכזים פיננסיים ואף מוסדות כדוגמת מרכז הסיינטולוגיה הארצי. גם הנהלותיהם של בנק הפועלים, הבנק הבינלאומי ובנק מסד שוכנות בשדרות רוטשילד.
להלן כמה מן האתרים הידועים בשדרה:
היכל העצמאות
בית דיזנגוף, או כפי שהוא נקרא היום "היכל העצמאות", הוא הבית שבו התגוררו ראש העיר הראשון של תל אביב, מאיר דיזנגוף ורעייתו צינה, בבית מס' 16 ברחוב. המבנה נבנה ב-1910 והיה אחד הבתים הראשונים של אחוזת בית. הבית שימש לאחר מותו של דיזנגוף כמוזיאון תל אביב ובו הכריז דוד בן-גוריון על הקמת המדינה. מאוחר יותר עבר המוזיאון לביתן הלנה רובינשטיין שבמתחם הבימה ולבסוף למשכנו הנוכחי בשדרות שאול המלך. כיום נמצאים בבית דיזנגוף "היכל העצמאות" המשחזר את הכרזת העצמאות ועמותת "יד מאיר וצינה דיזנגוף".
האנדרטה למייסדי העיר תל אביב
האנדרטה נמצאת במרכז השדרה, מול בית דיזנגוף, והיא הוקמה ב-1949 במלאת 40 שנה לייסוד העיר. בקדמת האנדרטה בריכת נוי. האנדרטה הוקמה בנקודה הסמלית שבה נערכה הגרלת המגרשים על ידי עקיבא אריה וייס ביום ייסוד אחוזת בית, ובה גם עמד מכון מים קטן ובו בית הוועד הראשון שעבר מאוחר יותר לבית ביאליק כמשכן עיריית תל אביב. על האנדרטה חקוקים שמות המייסדות ובצדה האחורי (בתמונה) תבליט, שנעשה על ידי הפסל אהרן פריבר, ובו שלוש שכבות. הקטע במרכז השדרה שבו נמצאת האנדרטה נקרא "כיכר המייסדים", אולם רק בשנת 2005 הוצב שלט המעיד על כך.
הקיוסק הראשון
במרכז השדרה, בין הרחובות הרצל ונחלת בנימין, שכן קיוסק קטן, שהיה הקיוסק הראשון שנבנה בתל אביב. הקיוסק היה מבנה קטן בצורת משושה בקוטר שני מטרים בלבד, אשר תוכנן על ידי האדריכל יוסף ברסקי כבר ב-1910, וגם הוא עוצב בצורה אקלקטית כשאר הבתים של אחוזת בית (ראו תמונה כאן). ועד הקהילה של אחוזת בית לא הסכים תחילה להקמת הקיוסק מחשש שהמקום ישנה את אופי האזור ויידמה לשוקי יפו של אותם ימים, ורצה לשמור על אופייה של השדרה הצעירה כאזור שקט למגורים ולפנאי. האישור להקמת הקיוסק לא ניתן בבקשה הראשונה, אך לבסוף אושרה הקמתו על ידי הוועד ובחסותו, בתנאי שימכור משקאות קלים בלבד. הקיוסק היה נקודת המכירה של "גזוז", ומאוחר יותר קיבל אישור למכור גם משקאות חריפים. סמוך לקיוסק הוצב פנס הלוקס, שהיה פנס הרחוב הראשון בעיר (הפנס המקורי מוצב כיום בקומת הקרקע במגדל שלום). בשנותיה הראשונות של תל אביב היה הקיוסק נקודת מפגש לבני נוער וזוגות צעירים, עד להקמתם של אתרים נוספים בתל אביב הקטנה, ובהם שני קיוסקים דומים נוספים, ברחוב אלנבי וברחוב ליליינבלום. הקיוסק נבנה ברובו מעץ (כמו גם הקיוסק באלנבי) אשר הרקיב בקלות עם השנים. הקיוסק המקורי נהרס ב-1989, לאחר שנים של הזנחה, ונבנה מחדש ב-2004.
מוזיאון ההגנה
מוזיאון ההגנה שוכן בשדרות רוטשילד 23, במבנה שנודע בעבר כבית אליהו גולומב, "המפקד הבלתי מוכתר" של "ההגנה". המבנה גם שימש בין השאר כמטה הארגון. כיום שוכנים בבניין מוזיאון וארכיון "ההגנה". בבית, אשר נבנה ב-1912 עבור זאב ויעקב שרתוק ומשפחותיהם, גרו עדה שרתוק, אחותו של משה שרת, ראש ממשלת ישראל השני, ובעלה דב הוז ומאוחר יותר רבקה לבית שרתוק ובעלה אליהו גולומב. לפיכך נקרא גם "בית הגיסים".
בתקופת המדינה עבר המבנה שיפוץ נרחב על ידי האדריכל יוחנן רטנר, והפך למוזיאון שנפתח לציבור בשנת 1961. המוזיאון מציג את תולדות "ההגנה". כמו כן, הוא מציג שני חדרים מהבית ששומרו, המתארים את אורח החיים של התקופה בתל אביב הקטנה. הבית נחשב גם לפנינה אדריכלית בעלת מרצפות מצוירות, שטיחי אבן וקירות מעוטרים.
בית השגרירות הרוסית ומגדל אלרוב
בשדרות רוטשילד 46 (בפינת רחוב שד"ל) שוכן "בית לוין", שבו שכנה משפחת לוין האמידה ומאוחר יותר שכנה בו שגרירות ברית המועצות, שעל שמה קרוי הבית עד היום. הוא אף ידוע כ"בית סותביס" על שם העסק ששכן בו אחרי שימורו. המבנה נבנה על ידי האדריכל יהודה מגידוביץ' בשנת 1924 והוא נחשב מופת לאדריכלות האקלקטית בארץ ישראל.
ייחודו של בית זה, הן כמבנה אדריכלי והן ביחסו לשדרה, הוא גם בפרויקט שימורו במקביל לבניית מגדל אלרוב בעורף המבנה בשלהי שנות התשעים. המגדל תוכנן על ידי משרד האדריכלים יסקי-סיוון בשיתוף משרדי האדריכלים אמנון בר אור ומוטי בודק. תכנון מגדל אלרוב שילב בתוכו את המבנה הקיים ואת שימורו האדריכלי, והיה מיזם בנייה חדשני הן מבחינה הנדסית והן מבחינת מקרקעין. יזמי הבנייה זכו מהעירייה לאחוזי בנייה נוספים בתמורה לכך ששימרו את המבנה כחלק מהמיזם, עקב הפתרון ההנדסי המורכב, וכן על פי תקדים מגדל ציון השוכן ממול. במסגרת השימור הורם המבנה כולו על גבי כלונסאות פלדה חדשים אשר הוחדרו מתחת למבנה הקיים בעל היסודות הרדודים, ותחתיו נחפרו מספר קומות של חניון תת-קרקעי, ללא פגיעה במבנה ההיסטורי.
הצלחתו של פרויקט זה הייתה גם בשינוי התפישה באשר לטיפול במבנים היסטוריים ובנייתם של גורדי שחקים במרקמים כמו שדרות רוטשילד. האופן בו שוּמר מבנה היסטורי, אשר נשאר החזית העיקרית לרחוב המורגשת על ידי הולכי הרגל, בעוד הקרקע נוצלה ביעילות לטובת גורד שחקים שאינו פוגע בצביון השדרה, הפך את המיזם לרעיון שיושם לאחר מכן גם במקומות נוספים בשדרה.
גורדי שחקים נוספים
מלבד מגדל אלרוב שנבנה בעורף בית השגרירות הרוסית, נמצאים בשדרה עוד מספר מגדלים וגורדי שחקים. שניים מהם בבנייה כיום ובעתיד צפויים להיבנות עוד מגדלים רבים (ראו בהמשך).
מגדל רוטשילד 1
המגדל נבנה ביוזמת קבוצת חבס ובתכנונם של ישר אדריכלים והוא צפוי להיות מגדל המגורים היקר ביותר שנבנה עד כה בתל אביב. הבניין, שבנייתו החלה ב-2007, בן 30 קומות ומזכיר בתפישתו מגדלי יוקרה נוספים שנבנו בתל אביב בעשור שקדם להקמתו, בהם מגדלי אקירוב ומגדלים נוספים בפארק צמרת שאת חלקם יזמה אותה קבוצת השקעה. בקומת הקרקע יש מספר חנויות אופנה. בחזית המגדל הוצב בתוך מזרקה, פסיפס תולדות תל אביב מאת נחום גוטמן, שהועבר למקום מרחוב ביאליק.
רוטשילד 22
רוטשילד 22 הוא מגדל משרדים ומלון בן 29 קומות, שהוקם במגרש שעליו עמד בית צים, שנשרף כליל בפברואר 1966. הקמת הבניין הושלמה בשנת 2014, והוא מאכלס, בין השאר, את מלון רוטשילד של רשת פתאל ואת משרדי פייסבוק ישראל.
מגדל מאייר ברוטשילד
מגדל מאייר ברוטשילד הוא גורד שחקים השוכן בשדרות רוטשילד 34, בסמוך למגדל U-בנק. בגובה 158 מטרים זהו הבניין השני בגובהו בישראל המשמש למגורים בלבד. בקומת הקרקע שלו נפתח בתחילת 2017 מתחם מסעדות גדול בשם "שוק רוטשילד אלנבי".
מגדל U-בנק
מגדל U-בנק, שהוקם בשמו הקודם של הבנק, "בנק כללי" (בנק שהיה בבעלות משפחת רוטשילד), שוכן בשדרות רוטשילד 38 והוא מבנייני המשרדים הגבוהים הראשונים בשדרה (אך נמוך יחסית למגדלים החדשים). המגדל אשר תוכנן על ידי האדריכל אריה פרייברגר בולט בזכות צורתו היוצרת צורת קילשונות על גבי המבנה כאשר ביניהם ובין החודים מפרידים חלונות זכוכית כחולים.
מגדל הבנק הבינלאומי
ממוקם בפינת רחוב שד"ל ובו שוכנים משרדי הבנק הבינלאומי. הוא תוכנן על ידי משרד האדריכלים Pei-Cobb-Freed, שהוקם על ידי איי אם פיי ומיוצג בישראל על ידי משרד ניר-קוץ אדריכלים המתכנן את המגדל בפועל. הבניין דומה בתכנונו למגדל הבנק של סין שבנה פיי בהונג קונג, ומבקש לייצג בדומה אליו תחכום ועוצמה כלכלית. גובהו של הבניין הוא 32 קומות, ובדומה לפרויקט מגדל אלרוב ושימור בית השגרירות הרוסית הסמוכים אליו, גם בניין זה זכה לתוספת אחוזי בנייה בזכות התחייבותו לשמר שני מבנים היסטוריים בשדרה, "בית ועד הקהילה" (ראו המשך) ו"בית רבקה גרינוולד", אשר שולבו בתכנון האדריכלי הכולל. כמו כן, גם מגדל זה נבנה בעורף הבניינים ההיסטוריים ולא בקדמת המגרש הצמודה לרחוב.
מגדל חברת הביטוח "ציון"
מגדל ציון תוכנן על ידי האדריכלים אברהם יסקי ויוסי סיוון בשנות ה-80, וב-1993 הושלמה בנייתו. משרד יסקי-סיוון תכנן מאוחר יותר גם את מגדל אלרוב הנמצא ממולו. הבניין מתנשא לגובה של 83 מטר ובו 23 קומות. הבניין צמוד לבניין הישן של הבורסה לניירות ערך בתל אביב שנמצא ברחוב אחד העם המקביל. במגדל חניון ל-350 כלי רכב.
ישיבת בר-אילן
הישיבה לאמנויות ולמדעים בר-אילן נמצאת בפינת רחוב בר-אילן והיא הישיבה הראשונה בישראל המשלבת לימודי יהדות עם מדע ואמנות. במקום שבו נמצאת כיום הישיבה היה בעבר בית הספר הממלכתי-דתי ביל"ו. באולם ההתעמלות שבקומת המרתף שלו נערכו במשך שנים חזרות המקהלה הקאמרית תל אביב, עד שבסוף שנות ה-60 הן עברו משם, תחילה לבניין מרכז הקואופרציה ברח' הארבעה ואחר לבית ההארחה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית מעבר לנחל הירקון.
בית אנגל
בית אנגל, בית מס' 84 בפינת רחוב מזא"ה, היה המבנה הראשון בארץ שנבנה על עמודים, והוא אחד מבנייניה הידועים ביותר של "העיר הלבנה", בזכות השפעתו הרבה על מבנים רבים שקמו בעקבותיו בהיסטוריה של האדריכלות הישראלית. הבניין תוכנן על ידי זאב רכטר, שייבא לישראל את משנתו של לה קורבוזיה השווייצרי, ממובילי התנועה המודרניסטית באדריכלות. בעשור השני של המאה ה-21 המבנה שופץ ושוחזר. הוא מהווה אטרקציה מעניינת בשדרה עבור שוחרי אדריכלות. קירות מגן שנבנו ב-1948, מסתירים את העמודים.
בתים נוספים
מלבד המוזכרים לעיל, נמצאים בשדרה עוד עשרות מבנים בעלי חשיבות אדריכלית שנבנו בין 1910 ועד סוף שנות ה-30. ביניהם (מדרום לצפון):
אמנות ותרבות
לאורך השדרה, כמו גם בשאר השדרות בעיר, מפוזרים פסלים רבים ויצירות שונות המשתלבות בעיצוב הנוף. עם האמנים שיצירותיהם מוצגות בשדרה נמנים: מנשה קדישמן (התרוממות), דרורה דומיני (אביב), מיכה אולמן (יסוד), מיכה ברעם, עפרה צימבליסטה (מקהלה) ובוקי שוורץ (כסא וחלון לשדרה). בנוסף לפסלים המוצגים אורח קבע בשדרה או מתחדשים רק מדי שנים רבות, מוצגות לרוב גם תערוכות רחוב מתחלפות ההופכות את השדרה למוזיאון פתוח. נושאי התערוכות ואופיים מגוונים מאוד והן מאורגנות על ידי גופים פרטיים או ציבוריים שונים.
תערוכות, מיצגים ומיצבים ידועים שנערכו בשדרה בתחילת המאה ה-21 כוללים את תערוכות הפיסול השבלוני של שוורים ושל גלובוסים שיזמה הבורסה לניירות ערך בתל אביב (השוכנת ברחוב אחד העם הסמוך), מיצב "שדרות בשדרות רוטשילד" שהציג את זוועות הקסאמים בשדרות כדי לעורר את "האדישות התל אביבית" לנושא (כפי שהושמה ללעג בתוכנית הטלוויזיה "ארץ נהדרת", שבה דמותה של ג'ודי שלום ניר מוזס עברה לשדרות רוטשילד לאות הזדהות עם שדרות), הצגת קטעי שירה על שלטי בד התלויים בין העצים (שהוצגו גם בשדרות נוספות בעיר), מיצגים אמנותיים ומחול מודרני שהתקיימו במסגרת אירועי "לילה לבן" ועוד תערוכות ואירועים רבים, רשמיים ועצמאיים.
הצמחייה בשדרה
לאורך שדרות רוטשילד צומחים כמה מיני עצים. רוב העצים נטועים בשתי שדרות בשני צדי אי התנועה המרכזי של הרחוב ומקצתם נטועים גם במרכזו. עצים נוספים נמצאים בשתי המדרכות הצדדיות, אך אינם מכסים את כל שטח הרחוב. בין העצים הראשונים שניטעו נמנים השקמה, הברוש המצוי ודקלי תמר ווושינגטוניה, וחלקם ניטע כבר בתחילת המאה ה-20. מ-1932 החלו להינטע גם עצי צאלון, סיגלון חד עלים והפיקוסים המפורסמים שניטעו ברבים מרחובות מרכז תל אביב. מפינת רחוב שינקין ועד הקצה הצפוני של השדרה נטועים פיקוסים בלבד.