cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דרגון בול סופר: ברולי
עלילה
הסרט מתחיל בסצנה המראה ביקור אגרסיבי ואלים של פריזה ואביו המלך קולד, השולטים על חלק נרחב ביקום ובו כוכב וג'יטה, בו גדלו הנסיך וג'יטה וברולי באינקובטור בשל כוחותיהם האדירים והיוצאים מן הכלל.
כוחותיו של ברולי התינוק יוצאים מגדר הרגיל ועולים על אלו של בנו של המלך וג'יטה, דבר שמקומם אותו וגורם לו לשלוח את ברולי לכוכב לכת רחוק על מנת שלא יהווה איום על הכוכב ועל היקום.
אביו של ברולי, קולונל בצבא של המלך וג'יטה, גונב חללית ויוצא אחר עקבות שיגור בנו, מלא בזעם וברצון לגדל את בנו להיות הלוחם החזק ביקום.
בינתיים, פריזה גדל, ומחליט לזמן את לוחמי שבט הסאיינים, שבט הלוחמים ממנו באים ברולי, גוקו ווג'יטה, על מנת להשמיד אותם מחשש מהסופר סאיין האגדי.
פריזה באמת עושה כך, מרבית שבט הסאיינים מושמד למעט מעטים שלא נכחו בכוכב, כמו וג'יטה, ברולי, ראדיץ וכמובן גוקו, שנשלח כמה שעות קודם לכן לכדור הארץ על ידי אביו, בארדוק.
גוקו מגיע לכדור הארץ, חולפות השנים, הוא מתחזק, נחשב לגיבור בכדור הארץ אחרי שהציל אותו פעמים רבות יחד עם וג'יטה ולוחמי הדרגון בול.
גוקו ווג'יטה חוברים ועוזרים לבולמה להשיב את כדורי הדרגון בול שנגנבו ממנה על ידי חייליו של פריזה.
לאחר שנים בהן התחזק ברולי וגדל, מוצאים אותו חייליו של פריזה על כוכב הלכת המרוחק אליו נשלח, ומצרפים אותו אל הצבא של פריזה על מנת שיעזור לו להילחם בגוקו ווג'יטה, אויביו של פריזה משכבר הימים. גוקו ווג'יטה נלחמים בברולי שיצא משליטה.
לאחר קרב ממושך ועקוב מדם, בו ברולי חצה את גבולותיו והעלה את רמת לחימתו, אביו של ברולי נרצח על ידי פריזה, שעשה זאת על מנת להוציא את ברולי מדעתו, לגרום לו להשתגע ולחצות אפילו רחוק יותר את גבולותיו. גוקו ווג'יטה הבינו כי עליהם לנקוט בצעד קריטי וטקטי על מנת לגבור על כוחו של ברולי ההולך וגדל, ולמזג את כוחותיהם, בעזרת טכניקת המיזוג.
הקרב מסתיים כשאחת מחיילותיו של פריזה מזמנת את שנרון הדרקון האגדי ששולח את ברולי חזרה לכוכב ממנו הגיע, כוכב מבודד ממנו אין לו אפשרות לצאת ללא חללית.
הסרט נגמר כשגוקו בא לבקר את ברולי בכוכב הלכת המבודד אליו נשלח, ומגיע עם כוונות טובות, שעועיות קסם ואמצעים שיעזרו לו לשרוד מתוך הערכה אליו בתור לוחם, בתור סייאני ובשל הערכתו הכללית ליריבים חזקים ושקולים, לקרבות שמשפרים את יכולותיו ולאמנויות לחימה בכלל.
פרשנות
בסרט זה נכנסת לראשונה דמותו של הסופר סאיין האגדי ברולי אל הקאנון של יקום דרגון בול. ברולי, דמות אהובה במיוחד על המעריצים, הוצגה לראשונה בסדרה של שלושה סרטים (דרגון בול Z: ברולי: הסופר סאיין האגדי דרגון בול Z: ברולי: חוזר שנית דרגון בול Z: ביו-ברולי) כחלק מסרטי דרגון בול Z. היות שהסרטים האלו לא התבססו על המאנגה, הם אינם נחשבים לקאנון, וכך גם דמותו הישנה של ברולי, ועל כן הסרט נחשב לריבוט קולנועי, ומציג לצופים מחדש את הדמות. גם דמותו של גוג'טה, המיזוג בין גוקו לוג'יטה, נכנסת לראשונה לקאנון של יקום דרגון בול בסרט הזה, וזאת לאחר שהוצגה לראשונה בסרט "דרגון בול Z: מיזוג נולד מחדש" שגם הוא לא התבסס על המאנגה.
שון דאוסון
שון פאבלו דאוֹסוֹן (באנגלית: Shawn Pablo Dawson; נולד ב-12 בדצמבר 1993) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בקבוצת הפועל חולון מליגת ווינר סל ומליגת האלופות של פיב"א.
ביוגרפיה
דאוסון נולד בישראל, אביו הוא כדורסלן העבר האמריקאי-נוצרי ג'ו דאוסן ששיחק במשך כעשרים שנה בליגות בישראל, ואמו איריס היא ישראלית-יהודייה. אחיו הצעיר טיילר דאוסון, אף הוא כדורסלן, המשחק בליגה הארצית. בילדותו התגרשו הוריו והוא התגורר עם אמו באילת עד גיל 15.5. לאחר מכן עבר להתגורר עם אביו ברחובות, למד בתיכון קציר המקומי וסייע לנבחרת בית הספר להעפיל לליגת העל לתיכונים ב-2010. הוא הצטרף לקבוצת הנוער של מועדון מכבי ראשון לציון וזכה עמה באליפות המדינה לעונת 2011/2012.
הוא קיבל פטור משירות בצה"ל עקב בעיות בריאותיות.
בישראל
מעונת שיחק דאוסון בקבוצה הבוגרת של מכבי ראשון לציון. בעונתו השנייה הפך לשחקן חמישייה, וממוצע הדקות שלו עלה מ-10.6 דקות למשחק ל-25.8. הוא קלע 10.5 נקודות ולקח 5.1 ריבאונדים בממוצע. בעונת קלע 13.2 נקודות (רביעי בין הישראלים בליגה) ולקח 5.5 ריבאונדים בממוצע למשחק. במשחק הפתיחה של סדרת הפלייאוף נגד הפועל חולון, רשם שיא קריירה בנקודות (28) ובריבאונדים (18) והוביל את קבוצתו לניצחון בהארכה. סך הכול רשם בפלייאוף ממוצע של 21.1 נקודות ו-7.4 ריבאונדים למשחק. בעונה זו נבחר לשחקן הצעיר של העונה ולחמישיית העונה.
בדצמבר 2015 נבחר דאוסון לשחקן מצטיין לחודש בליגה הישראלית. ב-9 ביוני 2016 זכה דאוסון באליפות יחד עם ראשון לציון, לאחר שבמשחק הגמר נגד הפועל ירושלים קלע 21 נקודות. במהלך העונה, שיחק דאוסון 31.7 דקות, וקלע 15.7 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר לחמישייה השנייה של העונה.
בקיץ 2016, זומן על ידי וושינגטון ויזארדס לליגת הקיץ של ה-NBA בלאס-ווגאס, במדיה העמיד ממוצעים של 5.6 נקודות, 1.3 ריבאונדים ו-0.8 אסיסטים למשחק בכ-14 דקות. באוגוסט חתם על חוזה לא מובטח לעונה אחת במדי ניו אורלינס פליקנס והצטרף למחנה האימונים של הקבוצה לקראת עונת, אולם נופה מסגל הקבוצה לפני פתיחת העונה, וחזר למכבי ראשון לציון.
ב-18 ביולי 2017 חתם דאוסון לשנתיים בבני הרצליה, שם העמיד שורה סטטיסטית של 16.2 נקודות, 5.5 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים, אך הקבוצה איכזבה ולא העפילה לרבע גמר הפלייאוף. 23 באוגוסט 2021 חתם דאוסון לשנה בבני הרצליה,
באירופה
ב-28 ביולי 2018, חתם דאוסון לעונה בחובנטוד בדאלונה מליגת העל הספרדית לבסוף חתם שם שלוש עונות רצופות.
בישראל
ב-23 באוגוסט 2021 חתם דאוסון לעונה בבני הרצליה מליגת העל הישראלית בכדורסל.
ב-5 ליולי 2022 חתם דאוסון לעונה בהפועל חולון מליגת העל הישראלית ומליגת האלופות
ביוני 2023 חתם דאוסון להארכת החוזה בהפועל חולון עם אופציה לעונה נוספת.
קריירת נבחרות
ב-2012 צורף לנבחרת העתודה של ישראל בכדורסל בהדרכתו של שרון דרוקר. באליפות אירופה דרג ב' שהתקיימה בסופיה שבבולגריה, היה משחקני המפתח שהובילו את נבחרת העתודה חזרה לדרג א'. באליפות רשם ממוצעים של 11.9 נקודות ו-5.6 ריבאונדים למשחק. באליפות אירופה עד גיל 20 שהתקיימה בטאלין שבאסטוניה ב-2014 סיימה ישראל במקום ה-15, דאוסון השיג באליפות 4.1 נקודות ו-3.6 ריבאונדים למשחק.
דאוסון נכלל בסגל נבחרת ישראל ליורובאסקט 2015 ויורובאסקט 2017.
תארים
מכבי ראשון לציון
אליפות המדינה 2016-2015
סטליאנו פיליפ
סטליאנו פיליפ (ברומנית: Steliano Filip; נולד ב-15 במאי 1994) הוא כדורגלן רומני המשחק בלאריסה. הוא החל את הקריירה כקיצוני שמאלי, אך בהמשך עבר הסבה לתפקיד המגן שמאלי.
קריירת מועדונים
פיליפ החל לשחק כדורגל בקבוצה המקומית בית הספר לכדורגל LPS בנאטול בטימישוארה. חוזהו המקצועני הראשון הגיע ב-2011, לאחר שהסכים להצעה שקיבל מקבוצת מרמורש באיה מארה, אף על פי שהמועדון העירוני הבכיר, פולי טימישוארה ניסה לשמור עליו בגזרה העירונית.
לאחר עונת בכורה מקצוענית מרשימה, הוא צד את עיניהן של מגלי כישרונות ממועדונים רבים ביבשת, כאשר בין היתר דינמו זאגרב, חטאפה ואפילו יובנטוס הביעו את עניין בכישרון הצעיר. בסופו של דבר, בקיץ 2012, עבר לאחד המועדונים הוותיקים והבכירים ברומניה, כאשר חתם בדינמו בוקרשט על חוזה לחמש שנים. הוא כבש את שערו הראשון עבור דינמו, במהלך משחק ידידות מול המועדון האוסטרי קלאגנפורט. משבליגת העל הרומנית, ב-26 באוגוסט 2012 ערך את הופעתו הבכורה לאחר שנכנס כמחליף במקום קוסמין מאטיי בדקה ה-75 של המשחק מול פטרולול פלוישט.
ב-23 בינואר 2018 חתם בהיידוק ספליט הקרואטית לשלוש וחצי שנים. ב-15 בפברואר 2019 חזר לרומניה וחתם בדונראה קלרסי. ב-21 ביוני 2019 חתם בויטורול קונסטנצה לשנתיים, אך שוחרר מהקבוצה בינואר 2020. ב-13 בפברואר 2020 חתם בלאריסה הקפריסאית.
קריירה בינלאומית
פיליפ עבר בכל נבחרות רומניה הצעירות, עד שערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת רומניה הבכירה ב-17 בנובמבר 2015, במהלך משחק ידידות בבולוניה מול איטליה.
שבעת פלאי עולם הטבע
שבעת פלאי עולם הטבע היא רשימה שיצר תאגיד שווייצרי, של "שבעת פלאי תבל" שנוצרו על ידי הטבע - כלומר שאינם מעשה ידי אדם. האתרים שנכללים ברשימה נבחרו באמצעות תחרות בינלאומית. תהליך בחירת פלאי הטבע נמשך מ-2007 עד 2011. היוזמה אורגנה על ידי תאגיד שווייצרי, כאשר מייסד ונשיא התחרות הוא ברנרד ובר.
התחרות
בשנת 2000 נוסד בשווייץ תאגיד NEW7WONDERS במטרה ליצור רשימה חדשה של שבעת פלאי תבל. בשנת 2007 הושלמה המלאכה לאחר שנבחרו שבעה אתרים באמצעות הצבעה של גולשים באינטרנט ומשלוח מסרונים. לאחר שנבחרו פלאי תבל, הוחלט לקיים תחרות דומה עבור פלאי עולם הטבע. בתחרות הועמדו לבחירה 28 אתרים שמוגדרים "פלאי טבע", מתוך 440 אתרים שהוצעו. האתרים עמדו לבחירת אזרחי העולם עד 11 בנובמבר 2011, באמצעות הצבעה גלובלית דרך אתר התחרות או באמצעות משלוח מסרון. על פי ההערכות היו צפויות להתקבל כמיליארד הצבעות כך שנדרשו כ-400 מיליון קולות עבור כל אתר על מנת להיבחר לרשימה. התחרות התקיימה תחת הכותרת "אם אנו רוצים לשמור על משהו, אנחנו חייבים להעריך אותו באמת".
ישראל בתחרות
לאחר שבתחרות לקביעת שבעת פלאי תבל החדשים לא הצליחה ישראל להכניס אף אתר לשלב הגמר של התחרות, הוחלט במשרד התיירות להשקיע מאמצים רבים בתחרות לקביעת שבעת פלאי עולם הטבע. ברשימה המקורית הופיעו ים המלח, עין גדי וראש הנקרה, אך מתוכם רק ים המלח (אשר נרשם לתחרות בשטח ישראל, ירדן והרשות הפלסטינית) עלה לגמר התחרות. ים המלח נרשם לתחרות ביוזמת המועצה האזורית מגילות ים המלח.
כמו כן נערכו פעילויות אומנותיות רבות בים המלח כדי להגביר את המודעות לחשיבות ההצבעה ולפרסומו של ים המלח בארץ ובעולם, כמו הפרויקט "הים העירום", שהוא צילום העירום שנערך ב-17 בספטמבר 2011 שנערך על ידי הצלם ספנסר טוניק למרות התנגדות מצד גופים שונים; בצילום השתתפו כאלף איש בחוף "מינרל" בים המלח, הסמוך למצפה שלם.
לו זכה ים המלח הייתה זכייתו בתחרות צפויה להביא לישראל שלוש מאות אלף תיירים בנוסף על אלו הבאים בכל שנה לישראל. ים המלח העפיל לרשימת 14 פלאי עולם הטבע, אך לא נבחר בין שבעת הזוכים.
התנועה הלאומית הרויאליסטית
התנועה הלאומית הרויאליסטית (בצרפתית: Mouvement national royaliste, בראשי תיבות MNR; בהולנדית: Nationale Koninklijke Beweging, בראשי תיבות NKB) הייתה קבוצה שפעלה כחלק מתנועת הרזיסטאנס בעת הכיבוש הגרמני בבלגיה במהלך מלחמת העולם השנייה. התנועה פעלה בעיקר בבריסל ופלנדריה והשתייכה לצד הימני של המפה הפוליטית הבלגית.
רקע
בשיתוף פעולה עם Witte Brigade והארמייה החשאית ה-MNR השתתפה בשחרור נמל אנטוורפן זמן קצר לפני השחרור של בעלות הברית בספטמבר 1944. המבצע מנע מהגרמנים להרוס את מתקני הנמל ואפשר לבעלות הברית לקבל גישה לנמל המים העמוקים הראשון שאליו הגיעו.
אבדות
במהלך המלחמה הוצאו להורג 160 מחברי התנועה הרויאליסטית במחנות הנאצים. כ-100 נהרגו במהלך שחרור נמל אנטוורפן. אנדרטה לזכר חברי המחתרת שנהרגו במהלך שחרור בריסל מוצבת בסמוך למוזיאון המלכותי לאמנות יפה של בלגיה.
רובה M40
רובה צלפים M40 היא סדרת רובי צלפים אמריקאיים תוצרת נשקי רמינגטון המשרתים בחיל הנחתים של ארצות הברית. הדגמים בסדרה הם M40, M40A1, M40A3, M40A5 ו-M40A6. הרובה מבוסס על הרמינגטון מודל 700, רובה צלפים אזרחי ותיק שחברת נשקי רמינגטון פיתחה ב-1962, שידוע באמינותו ובדיוקו, ועבר הסבה לשירות צבאי על ידי נָשָקֵי המרינס. כל הרובים בסדרה הם בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו, בעלי טווח אפקטיבי מקסימלי של 800–915 מטר ודיוק של 1.0–0.5 דקת קשת כתלות באיכות התחמושת (דיוק שדומה לזה של הרמינגטון M24, ה"אח" של ה-M40 ששירת בצבא ארצות הברית בשנים 1988–2014).
היסטוריה
בשנות ה-60 של המאה ה-20, ובעיקר בעקבות מלחמת וייטנאם, הבין חיל הנחתים האמריקאי שהוא צריך רובה צלפים בריחי תקני. בגלל האמינות והדיוק של הרמינגטון מודל 700, רכש חיל הנחתים מספר רב של רובי מודל 700 מדגם 40x (גרסת ה-target/varmint של המודל 700) עם כוונת טלסקופית מדגם Redfield 3–9 power Accurange ונתן להם את הציון הצבאי M40. רובים אלה היו בעלי קת ומתפסים מעץ, שהיו פגיעים לנזקי לחות.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 שידרג חיל הנחתים את כל רובי ה-M40 שלו לדגם משופר M40A1 שהשיפור העיקרי בו הייתה החלפת הקת והמתפסים מעץ בקת ומתפסים מפיברגלאס, מדגם A1 של מקמילן. כמו כן, הכוונת הטלסקופית הוחלפה בכוונת חדשה מדגם Unertl 10× עם US Optics upgrade Schmidt & Bender 3–12×50 M9541 ולה הגדלה של פי 10.
ב-1996 החל חיל הנחתים בתכנון גרסה מחודשת ומשודרגת לרובי ה-M40A1. הפיתוח הסתיים ב-2001 והדגם המשודרג זכה לציון M40A3. הקת והמתפסים שודרגו בשנית, הפעם בקת טקטית A4 של מקמילן, וגם הקנה שודרג. שדרוגים נוספים כללו שיפורים בארגונומיה ובהנדסת אנוש.
ב-2009 שודרג שוב הרובה, והשיפורים העיקריים היו בקנה, וכן בהחלפת המחסנית הפנימית במחסנית חיצונית נתיקה. רובים אלה זכו לציון M40A5 ומחליפים בהדרגה את רובי ה-M40A3. הכוונת הטלסקופית שוב הוחלפה, והפעם בכוונת טלסקופית מדגם Schmidt & Bender 3–12×50mm Police Marksman II LP scope.
ב-2014 הוחלט לשדרג את רובי ה-M40 לרובי M40A6 שכולל מספר שיפורים, העיקריים שבהם הם קת מתקפלת ומסילות טקטיות ארוכות יותר, שמאפשרות התקנת עזרים טקטיים ואמצעי ראיית לילה מאחורי הכוונת הטלסקופית. הרובה נכנס לשירות ב-2016 כאשר את ההסבה ביצעה חברת נשקי רמינגטון. הדגם הסופי ייקרא M40A7.
בעשור השני של המאה ה-21 תוכנן להחליפו ברובה הצלפים Mk 21 PSR שמבוסס על רובה הרמינגטון MSR שזכה במכרז Precision Sniper Rifle. עם זאת, ה-Mk 21 התגלה כלא טוב מספיק, ורובי ה-M40 נשארו בשירות. כפתרון ביניים הוחלט על הצטיידות ברובה Mk 13 בקליבר 0.300 וינצ'סטר מגנום שלו טווח ירי ארוך יותר. בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-21 הוחלט להחליף את כל הרובים, הן את ה-M40 בכל גרסאותיהם והן את ה-Mk 13 Mod 5, ברובה ה-Mk 22 ASR המבוסס על הבארט MRAD. זהו רובה צלפים מודולרי שתומך במספר קליברים, בהם: 7.62x51 מ"מ נאט"ו (שבשימוש ה-M40 ויעיל לעד 800–1000 מטר), 0.300 וינצ'סטר מגנום (שבשימוש ה-Mk 13 ויעיל עד ל-1000–1200 מטר) ו-0.338 נורמה מגנום (שיעיל לטווח של 1500–2000 מטר).
קו השלג (אסטרונומיה)
קו השלג (או קו הקרח או קו הכפור, באנגלית: Snow line, Ice line או Frost line בהתאמה) באסטרופיזיקה ומדעים פלנטריים זהו רדיוס סביב הכוכב שמעברו מים יכולים להתגבש לקרח. לפעמים משתמשים במונח זה לתיאור רדיוס בו אמוניה, מתאן או פחמן דו-חמצני, חנקן או גזים אחרים יכולים להתגבש למוצקים. לקו זה ישנה חשיבות גובה בהיווצרותה של מערכת פלנטרית, שכן לפי המודלים המקובלים, כמו ספיחה על ליבה, כוכבי לכת גזיים נוצרים עקב ספיחתו של גז על פני מוצקים. כלומר דורשים פלנטיסימלים להיווצרות כוכבי לכת ופלנטיסימלים יכולים להיווצר רק מקרח וסלעים. קו זה קיים מכיוון ששטף הקרינה מהכוכב יורד עם המרחק, וברדיוס קטן הקרינה מונעת התגבשות של קרח.
חשיבות להיווצרות כוכבי לכת
לקו השלג ישנה חשיבות קריטית בהיווצרות מערכת כוכבי לכת. בתקופה ראשונית לפני שכוכבי לכת נוצרים, הכוכב מוקף בדיסקה של אבק וגז, הנקראת דיסקה קדם-פלנטרית. מדיסקה זו למעשה נוצרים כוכבי הלכת הסלעיים והגזיים. יצירתו של כוכב לכת גזי דורשת גרעין מוצק שעליו יספח הגז. ספיחה מתרחשת ברגע שהמהירות התרמית של חלקיקי הגז משתווה למהירות מילוט מהמוצק. כלומר על המוצקים להתגבש לגוף מספיק מסיבי בשביל שהכבידה העצמית תהיה גבוהה די למשיכת הגז.
ברדיוס הקטן מקו השלג, המים נמצאים במצבם הגזי, והם יכולים להיספח על מוצקים אחרים- סלעים. סלעים אלו יכולים להיווצר בכל רדיוס, אך יצירתם של סלעים מאבק גוזלת זמן רב. זמן זה יכול להיות גדול מזמן חיי הדיסקה הקדם פלנטרית. כך שכוכבי לכת מסיביים מספיק אינם יכולים להיווצר קרוב לכוכב שלהם.
לעומת זאת, ברדיוס הגדול מקו השלג, המים הופכים למוצקים שעליהם יכול להיספח גז אחר. המים יוצרים פלנטיסימלים קרחיים שבזמנם יכולים להתנגש בינם לבין עצמם וליצור פלנטיסימלים גדולים יותר. פלנטיסימלים גדולים אלו סופחים אליהם גז רב, דבר המגביר בצורה ניכרת את המסה ואיתה את האזור ממנו הגז יכול להיספח על כוכב הלכת המתהווה. מנגנון זה מהיר בהרבה ממנגנון בו גז נספח על פלנטיסימלים סלעיים, כך שכוכבי לכת גזיים נוצרים בשלב מוקדם יותר מכוכבי לכת סלעיים והם משפעים על היווצרותם של כוכבי לכת הסלעיים.
כך למעשה הקו השלג מפריד בין שני מנגנוני יצירה שונים. ניתן להסיק מכך שלא יהיו כוכבי לכת גזיים קרובים לכוכב שלהם, אך תצפיות לא מסתדרות עם המסקנה. תצפיות בכוכבי לכת חוץ שמשיים מראים כמות גדולה של כוכבי לכת מסוג צדק חם, כלומר כוכבי לכת גזיים ענקיים הנמצאים קרוב מאוד לכוכב. ההסבר המקובל הוא שכוכבי לכת אלו נוצרו מעבר לקו השלג, אך נדדו קרוב יותר עד להגעה לרדיוס בו אנו צופים בהם כיום.
אין מניעה עקרונית להיווצרות כוכבי לכת סלעיים מעבר לקו השלג, אך כוכבי לכת אלו יהיו בעלי כמות גבוהה בהרבה של קרח ביחס לכוכבי לכת קרובים לכוכב. כך לדוגמה כוכב הלכת הננסי פלוטו נחשב לסלעי והרכבו הוא בעיקר סיליקטים וקרח. זמן חיים של דיסקה קדם-פלנטרית הוא כ-5Myr, כך שמנגנון היווצרות כוכבי לכת גזיים צריך להיות מהיר מספיק. מנגנון היווצרות של כוכבי לכת סלעיים אינו מחויב להיות מהיר, מכיוון שהסלעים (בניגוד לגז) ממשיכים להתקיים גם לאחר התפוגגות של הדיסקה.
במערכת השמש
במערכת השמש, קו הקרח עובר במרחק הקטן מ-5 יחידות אסטרונומיות מהשמש, כלומר כל ארבעת ענקי הגזים במערכת השמש נמצאים מעברו. כלומר הקו למעשה מפריד בין כוכבי לכת גזיים לבין כוכבי לכת סלעיים מחקרים שונים נותנים מספר הערכות מספריות לקו השלג: הערכות שונות לטמפרטורה בקו השלג נעות בין 145 קלווין לבין 170 קלווין.
חגורת אסטרואידים
תצפיות ומודלים תאורטיים מראים כי ישנו קשר בין מיקום חגורות אסטרואידים במערכות פלנטריות לבין קו השלג, כלומר ניתן למצוא אבנים ואבק דווקא סביב הקו בו מים מתגבשים לקרח.
פרנטישק סיקוונס
פרנטישק סיקוונס (בצ'כית: František Sequence; 21 בנובמבר 1836 – 14 ביוני 1896) היה צייר דתי והיסטורי צ'כי.
ביוגרפיה
לאחר שסיים את לימודיו היסודיים בפראג, הוא הפך לסטודנט באקדמיה לאמנויות יפות. בשנה שלאחר מכן (1854) עבר לאקדמיה לאמנויות יפות במינכן, שם למד אצל וילהלם פון קולבאך. מאוחר יותר, הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות באנטוורפן. המדריך הראשי שלו שם היה יוזף ואן לריוס.
בשנת 1860, הוא חזר לזמן קצר לפראג. לאחר מכן בילה שבע שנים ברומא; בזכות מלגה שקיבל. בתחילה הוא יצר ציורים היסטוריים, אך לבסוף נקשר לתנועה הנצרתיים והתמסר כולו ליצירות דתיות. רבים מדיוקנאות הקדושים שלו עוצבו לפי דגמים רומיים וביזנטיים קדומים.
הוא חזר לפלזן ב-1868, שם התחתן עם בתו של פסנתרן מקומי, יוזף גרלאך. הם התיישבו בפראג והוא פיתח יחסי עבודה עם האדריכל יוזף מוקר.
בשנת 1880, הוא ירש את יאן סוורטס כפרופסור לציור דתי והיסטורי באקדמיה של פראג. הוא שימש שם גם כרקטור בשנים 1882- 1887 ו-1890 עד 1893. הרצאותיו היו פופולריות מאוד. מבין תשעים ושמונה תלמידיו, הידועים ביותר כוללים את לודייק מרולד, פרנטישק קופקה, ויקטור אוליבה, יוזף רולצ'ק ומקסמיליאן פירנר.
לאחר 1875, הוא היה חבר באקדמיה הנוצרית ועמד בראש המחלקה לאמנות שם. הוא גם היה חבר פעיל בוועדה לתכנון שיפוץ קתדרלת ויטוס. משנת 1880, הוא ישב בוועדת הפיקוח על מוזיאון העיר פראג. הוא נבחר כחבר באקדמיה הצ'כית למדעים ואמנויות בשנת 1890.
פיל רוזנפלט
פיל רוזנפלט (באנגלית: Philip H. Rosenfelt) הוא עורך דין אמריקאי, שכיהן כמזכיר החינוך של ארצות הברית בפועל מ-20 בינואר עד 1 במרץ 2021. הוא כיהן בתפקיד זה גם במהלך כהונתו של נשיא ארצות הברית לשעבר, דונלד טראמפ, עד שאישר הסנאט את מינויה של בטסי דבוס למזכירת החינוך בידי טראמפ.
ביוגרפיה
רונזפלט נולד בפטרסון שבניו ג'רזי. את התואר הראשון שלו השלים באוניברסיטת פנסילבניה ואחר כך קיבל תואר שני במשפטים באוניברסיטת קולומביה. העסקתו בממשל הפדרלי החלה ב-1971 כאשר החל לעבוד במחלקת הבריאות, החינוך והרווחה (שכיום פוצלה למחלקת חינוך ולמחלקת בריאות).
בנובמבר 2016, נשיא ארצות הברית הנבחר, דונלד טראמפ הודיע כי בטסי דבוס תהיה מזכירת החינוך בקבינט שיקים לאחר השבעתו לנשיאות. לפני שהמינוי אושר על ידי הסנאט היה רוזנפלט מזכיר החינוך בפועל, ומילא תפקיד זה מ-20 בינואר 2017, יום השבעתו של הנשיא טראמפ, ועד אישור המינוי ב-7 בפברואר 2017.
לאחר שבטסי דבוס עזבה את תפקידה בינואר 2021 לאחר ההסתערות על הקפיטול במהלכה תומכי טראמפ ואחרים הגיעו אל הקפיטול במטרה למחות על תוצאות הבחירות ולתמוך בתביעתו של טראמפ מסגנו, מייק פנס, לדחות את ניצחונו של הנשיא הנבחר, ג'ו ביידן. מיק זאיס נתמנה לממלא מקומה במספר הימים שנותרו עד לחילוף הממשל בין טראמפ לביידן, ולאחר השבעתו של ביידן פורסם כי רוזנפלט יכהן בשנית כמזכיר החינוך בפועל עד שהסנאט יאשר את מינויו של מיגל קרדונה לתפקיד.
בינואר 2021, לאחר עזיבתו של טראמפ וכניסתו של ג'ו ביידן לבית הלבן מונה רוזנפלט למזכיר החינוך בפועל עד שהסנאט יאשר המינוי של מיגל קרדונה. כשקרדונה נכנס לתפקידו ב-1 במרץ, סיים רוזנפלט את כהונתו בתפקיד.
וטנשייד 09
שפורטגמיינשאפט וטנשייד 09 (בגרמנית: Sportgemeinschaft 09 Wattenscheid) הוא מועדון כדורגל מרובע וטנשייד שבעיר בוכום שבמדינת נורדריין וסטפאליה בגרמניה. המועדון ידוע בכך ששיחק בליגת הבונדסליגה בתחילת שנות ה-90 במשך ארבע עונות רצופות. נכון לעונת 2015/16, המועדון משחק באוברליגה המערבית, שהיא החמישית בהייררכיית הליגות בגרמניה.
היסטוריה
מועדון הכדורגל וטנשייד 09 הוקם ב-18 בספטמבר 1909 כאיחוד בין שני מועדונים, סודליטאט דר וטנשייד וטויטוניה וטנשייד. שני המועדונים שיחקו אז בעיר וטנשייד, שהייתה אז עיר עצמאית, לפני שסופחה לעיר בוכום והפכה לרובע בתוכה.
בשנת 1958 המועדון הצטרף לליגה האזורית הווסטפאלית, ובשנת 1969 העפיל לליגה האזורית המערבית, שהייתה אז השנייה בהיררכיית הליגות בגרמניה. בשנת 1974 וטנשייד סיימה ראשונה בליגה האזורית המערבית, אך לא העפילה אל הבונדסליגה עקב שינויים במבנה הליגות, והחלה לשחק בליגת הבונדסליגה השנייה הצפונית, שכן ליגה זו הייתה מחולקת לפי מחוזות. בתום עונת 1980/81 אוחדו שני המחוזות בבונדסליגה השנייה לליגה אחת. וטנשייד סיימה עונה זו במקום העשירי, והבטיחה את מקומה בבונדסליגה השנייה המאוחדת, ולאורך שנות ה-80 הייתה וטנשייד חברה קבועה בבונדסליגה השנייה.
בעונת 1989/90 העפילה וטנשייד אל הבונדסליגה לראשונה בתולדותיה, כשסיימה את הליגה במקום השני. באותה שנה שחקנה מוריס בנך היה מלך השערים של הליגה עם 22 כיבושים.
וטנשייד שיחקה ארבע עונות בבונדסליגה, ושחקניה המרכזיים היו הקשר טורסטן פינק והחלוץ הסנגלי סולימאן סאנה. בעונה הראשונה של וטנשייד בבונדסליגה, 1990/91, סיימה הקבוצה במקום ה-11 המפתיע, והשיגה ניצחון יוקרתי בתוצאה 3-2 על באיירן מינכן. בעונת 1991/92 סיימה וטנשייד במקום ה-16 וניצלה מירידה על חודה של נקודה אחת. בעונת 1992/93 שוב סיימה וטנשייד בתחתית הטבלה, שתי נקודות מעל הקו האדום, אך השיגה ניצחון נוסף על באיירן מינכן בתוצאה 2-0, וניצחה אף בדרבי את בוכום באותה תוצאה. בעונת 1993/94 נשרה וטנשייד בחזרה לבונדסליגה השנייה, מהמקום הלפני אחרון בבונדסליגה.
לאחר שתי עונות בבונדסליגה השנייה, נשרה וטנשייד לליגה האזורית בתום עונת 1995/96. בעונת 1997/98 חזרה וטנשייד לבונדסליגה השנייה, אך נשרה שוב כעבור עונה אחת, ובעונת 2003/04 מצאה עצמה בליגה הרביעית. לאורך שנות ה-2000 וטנשייד התנדנדה בין ליגות נמוכות ואף הגיעה עד לליגה השישית. נכון לעונת 2015/16 הקבוצה משחקת בליגה הרביעית.
יצחק הכהן שולאל
רבי יצחק הכהן שולאל (נפטר בא' בכסלו ה'רפ"ה, נובמבר 1524) היה נגיד יהודי מצרים וראש המטבעה של הסולטנות הממלוכית, בין השנים 1502–1517. לאחר ביטול הנגידות, שימש כראש ישיבה בירושלים.
קורות חיים
לא ידוע מקום וזמן הולדתו של רבי יצחק ולא ידועים פרטים רבים על שנות חייו המוקדמות. ככל הנראה רבו של רבי יצחק היה דודו רבי נתן הכהן שולאל. בזמן נגידותו של דודו רבי נתן, התגורר רבי יצחק זמן מסוים בערים חברון ועזה, אך חזר למצרים לצורך נישואיו.
בשנת ה'רס"ב (1502) נפטר דודו וגיסו רבי נתן הכהן שולאל, והוא מונה תחתיו לשמש כנגיד יהודי מצרים וכראש המטבעה של האימפריה הממלוכית.
במהלך כהונתו כנגיד, העלילו על רבי יצחק שהוא העלים כספים ששייכים לשלטונות, והוא נאסר יחד עם חותנו אברהם אבן חיים ויהודים נוספים. לאחר שלושה חודשים בכלא, הצליח רבי יצחק להימלט, ושהה במקום מסתור. בעקבות מאסרו, הודחו מקורביו ממשרות בכירות במנהל הממלוכי. לאחר זמן, השלטונות זיכו מהאשמה את כל החשודים חוץ מאת אברהם אבן חיים שלקח על עצמו את האחריות לפרשה. בעקבות זיכויו יצא רבי יצחק מהמחבוא וחזר לשמש כנגיד וכראש המטבעה, וגם מקורביו חזרו למשרותיהם. בכו ניסן ה'רפ"ה, לאחר פטירתו של רבי יצחק תועדו פרטי הפרשה במסמך רשמי של בית הדין בירושלים, (על פי בקשתו של אברהם אבן-חיים). מסמך זה שרד בגניזה הקהירית.
רבי יצחק קיבל על עצמו שיהיה נזיר אם ימנה אדם מסוים לדיין, ולאחר מכן היה צורך למנות את אותו אדם לדיין, ונוצרה מחלוקת בין חכמי הדור האם רבי יצחק מחויב בנזירות או לא.
רבי יצחק תיקן תקנות רבות בהלכה ובהנהגת הקהילות. תקנותיו ופסקיו בספרי תלמידיו ובראשם הרדב"ז, וכן בספריהם חכמי דורו והדורות שאחריו. אחדים מפסקיו הובאו להלכה בספר בית יוסף של רבי יוסף קארו.
בחורף של שנת ה'רפ"ה (1524), פרצה מגפה בירושלים, ורבי יצחק ברח מהמגפה לכפר ח'ירבת אל-בורג' שבין ירושלים לנבי סמואל, אך בעודו שוהה שם, הוא נדבק במגפה ונפטר בא' בכסלו ה'רפ"ה, והובא לקבורה בירושלים.
מתלמידיו
רבים מחכמי מצרים וארץ ישראל בדור שאחרי רבי יצחק היו תלמידיו. המפורסמים שבהם הם הרדב"ז, רבי משה קאשטרו ורבי אברהם בן אליעזר הלוי.
משפחתו
רבי יצחק השתייך למשפחה מיוחסת מהאי מיורקה שבספרד, שהגרה לאלג'יריה בעקבות גזרות קנ"א. במחצית השנייה של המאה החמש עשרה הגרו חלק מבני המשפחה לארץ ישראל ולמצרים . לא ידוע האם רבי יצחק עצמו נולד עדיין באלג'יריה . כמו כן לא ידועים שמות הוריו.
רבי יצחק התחתן עם קמר לבית אבן-חיים, ביתו של סוחר ממוצא ספרדי בשם אברהם אבן-חיים. לרבי יצחק ולאשתו קמר נולד בן אחד שנקרא אברהם על שם סבו, אבי אימו. כשנפטר רבי יצחק, היה אברהם עדיין צעיר, ולכן מינה רבי יצחק קודם פטירתו שלושה אפוטרופסים (רבי שלמה טורטישא, רבי דוד שושן, ורבי נתן הכהן שולאל ) שינהלו את נכסיו וידאגו לפרנסת בנו הצעיר. המהר"י בירב הורה לקמר לא להינשא בשנית עד שאברהם יגדל כדי שיהיה מי שיגדל את היתום הצעיר.
משה תבור
משה תבור (קרפוביץ) (1917 – 6 במאי 2006) היה איש מערכת הביטחון הישראלית, שירת בשירות הביטחון הכללי ובמוסד והשתתף במבצע לכידת אדולף אייכמן. חתן פרס ביטחון ישראל על פעילותו בצוות טכנולוגי של מערכת הביטחון. היה חבר בפלגות הלילה המיוחדות, בבריגדה היהודית ובקבוצת הנוקמים.
ביוגרפיה
היה חבר בתנועת מחנות העולים במסגרת הצטרף ב-1936 להכשרה בדגניה א', היה חבר בגרעין מייסדי קיבוץ חניתה ומייסדי מפעל המתכת בקיבוץ.
ב-1937 הצטרף לפלגות הלילה המיוחדות של אורד צ'ארלס וינגייט. במלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי, שובץ בפלוגת חיל הרגלים השישית של הבאפס. היה חבר בקבוצת החיילים שדחפה להקים כוח לוחם של מתנדבי היישוב ולחם במסגרת הגדוד השני של הבריגדה היהודית בקרבות בחזית האיטלקית. לאחר המלחמה היה חבר בקבוצת "הנוקמים" לצדם של חיים לסקוב, צבי אהרוני וישראל כרמי.
ב-1971 עבר לשרת במוסד, שבו הקים מעבדת פריצת מנעולים והשתתף במבצעים רבים, עד פרישתו ב-1987. הוא המשיך לתרום גם כגמלאי בייעוץ והדרכה. בשנת 2006 הלך לעולמו בביתו בגבעתיים כשהוא בן 89, ונקבר במושבה קדימה.
נמל התעופה הבין-לאומי של צ'יאנג מאי
נמל התעופה הבין-לאומי של צ'יאנג מאי (בתאית: ท่าอากาศยานเชียงใหม่) הוא נמל תעופה בין-לאומי שהוקם בשנת 1921 ומשרת את צ'יאנג מאי, עיר הבירה של מחוז צ'יאנג מאי.
נמל התעופה צ'יאנג מאי הוא אחד מארבעת נמלי התעופה העמוסים ביותר בתאילנד והוא מהווה שער מרכזי לצפון תאילנד.
ב-2013 שירת הנמל יותר מ-5.3 מיליון נוסעים, 43 אלף טיסות ו-18 אלף טון של מטען. בנמל פועלות כ-19 חברות תעופה. החל מ-24 בינואר 2011 הנמל מהווה בסיס פעולה משני לאייר אסיה תאי.
בנמל שני טרמינלים, האחד לטיסות פנים והשני לטיסות בין-לאומיות.
זומר אמנות עכשווית
גלריה זומר לאמנות עכשווית היא גלריה לאמנות בתל אביב שהוקמה בשנת 1999 על ידי עירית פיין זומר.
פעילות
גלריה זומר מייצגת ומציגה אמנים ישראלים ובינלאומיים. בגלריה שני חללי תצוגה - החלל המרכזי וחדר פרויקטים שמטרתו להציג אמנים צעירים ולהזמין אוצרים צעירים לאצור פרויקטים ותערוכות מיוחדות. בנוסף לתצוגת תערוכות יחיד וקבוצתיות הגלריה מארגנת ומארחת הרצאות, ערבי עיון, הקרנות סרטים ושאר אירועי תרבות במטרה לקדם את השיח האמנותי כמרכז תרבות פעיל.
הגלריה נחשבת לאחת המשפיעות בישראל בתחום האמנות העכשווית. השפעתה נמדדת בהצלחתה להביא אמנות עכשווית בינלאומית באופן קבוע לתל אביב וכמו כן בקידום של אמנים ישראלים בעולם האמנות הבינלאומי.
עד שנת 2020 מוקמה הגלריה בשדרות רוטשילד. בתחילה בחלל בבניין מס' 64, ואחר כך במבנה לשימור במספר 13. בשנת 2020 עברה הגלריה למודל עסקי אחר, שאינו נשען על חלל תערוכות, ופתחה במקומו חלל קטן ברחוב הרצל מס' 16. הגלריה ומייצגת אמנים כגון עדי נס, תומאס זיפ, גרגור הילדנברנדט, מיכל הלפמן, יהודית סספורטס, יעל ברתנא ועוד.
Mona Lisas and Mad Hatters (Part Two)
(בתרגום חופשי: מונה ליזות וכובענים מטורפים חלק שני) הוא שיר של המוזיקאי הבריטי אלטון ג'ון, מתוך אלבומו "Reg Strikes Back".
ג'ון ביצע את שתי הגרסאות של השיר בהופעותיו מזמן יציאתו לאור ב־1988 ועד 1990, ובשנים 1992–1993.
כתיבה ומוזיקה
מבחינה רעיונית השיר הוא המשך לשיר "Mona Lisas and Mad Hatters" שמתוך האלבום "Honky Château" (1972), שיר שעסק בעיר ניו יורק. השיר המקורי נכתב לאחר תקרית ירי שאירעה מתחת לחלון המלון בניו יורק של כותב המילים, ברני טופין, והוא קודר ופסימי. שיר ההמשך מעט חיובי ומפויס יותר ומתמקד גם בדברים החיוביים שטופין מצא בעיר, כמו תרבות וספורט, אם כי הוא עדיין זוכר שהעיר "לקחה ממני את הילד שבי".
מבחינה מוזיקלית, השיר שונה מאוד מקודמו במפעם ובעיבוד, ומבחינות רבות הוא שיר יותר מורכב, הכולל במהלכו חילופי סולם מגוונים ואקורדים לא שגרתיים. פול גריין, מבקר "לוס אנג'לס טיימס", כתב שהמוזיקה הנמרצת והג'אזית של השיר הולמת את העיר ניו יורק הרבה יותר מהמוזיקה של שיר המקור.
ישנה גם מחווה קצרה לשיר של "הביטלס" "Drive My Car", שנשמעת במהלך סולו החצוצרה (ב־2:18), כשג'ון וזמרי הליווי נכנסים עם "ביפ ביפ, ביפ ביפ כן!".
סינגל 12 אינץ'
צד א' צד ב'
אנטישמיות שניונית
אנטישמיות שניונית היא צורת אנטישמיות מובחנת שנאמר כי הופיעה לאחר מלחמת העולם השנייה. אנטישמיות שניונית מוסברת לעיתים קרובות כנגרמה על ידי השואה, בניגוד לאנטישמיות שגרמה לה. אחד הניסוחים הנפוצים של המושג, שפורסם לראשונה בספרו של הנריק מ׳ ברודר משנת 1986, "Der Ewige Antisemit" (תרגום: "האנטישמי הנצחי"), נובע מאמירת הפסיכיאטר הישראלי, שהעיר כי: "הגרמנים לעולם לא יסלחו ליהודים על אושוויץ." המונח נטבע על ידי, חבר באסכולת פרנקפורט של תאודור אדורנו ומקס הורקהיימר, בהתבסס על התיאוריה הביקורתית שלהם.
אדורנו, בהרצאה משנת 1959 בשם "Was bedeutet: Aufarbeitung der Vergangenheit" (תרגום: "מה שאומר: השלמה עם העבר"), שפורסם בספרו "Eingriffe" משנת 1963. הספר "Neun kritische Modelle" (תרגום: "תשעה מודלים בעייתיים"), מתייחס לכישלון המגמה הגרמנית הרחבה לאחר המלחמה לקשר ולקשר סיבתי בו־זמנית בין יהודים לשואה. לפי הביקורת של אדורנו, בגרמניה התקבלה בקלות דעה לפיה העם היהודי אשם בפשעים נגדו. אשמה יהודית הונחה בהיקפים שונים, בהתאם לגלגוליו השונים של אותה תפיסה אנטישמית, שאחד מהם הוא הרעיון שהיהודים ניצלו (ועודנם) את האשמה הגרמנית על השואה. עוד כתב אדורנו:
בתחילה דיברו חברי אסכולת פרנקפורט על "אנטישמיות של אשמה־הגנה", אנטישמיות שמונעת מהסטת אשמה. נראה כי שיקומם של רבים מפקידי הרייך השלישי נמוכים ואף כמה דרגים גבוהים יותר תרם להתפתחות האנטישמיות השניונית. פקידים אלו שוקמו על אף תרומתם האישית הנכבדת לפשעי גרמניה הנאצית. כמה מחלוקות התפתחו בתחילת גרמניה שלאחר מלחמת העולם השנייה, למשל כאשר קונרד אדנאואר מינה את הנס גלובקה לתפקיד ראשות הקנצלר, אף על פי שהאחרון גיבש את חקיקת החירום שהעניקה להיטלר סמכויות דיקטטוריות בלתי מוגבלות והיה אחד הפרשנים המשפטיים המובילים בנושא. חוקי הגזע של נירנברג משנת 1935. לפי אדורנו, חלקים מהציבור הגרמני מעולם לא הכירו באירועים אלו ובמקום זאת יצרו את הרעיון של אשמה יהודית בשואה.
יחזקאל בוצ'קו
הרב יחזקאל אלישמע בוצ'קו (נולד ב-כ"ו בניסן ה'תשמ"ו, 5 במאי 1986), הוא ראש ישיבת ההסדר היכל אליהו.
אנטישמיות שניונית
הוצע הסבר חלופי לשטף האלימות האנטישמית שלאחר המלחמה במזרח אירופה. ב־1946 טען הסופר הסלובקי קָארֶל פְרַנְטִישֶׁק קוֹךְ (Karel František Koch) שהתקריות האנטישמיות שהיה עד להן בברטיסלבה לאחר המלחמה הן "לא אנטישמיוּת, אלא דבר גרוע בהרבה - החרדה של השודד שייתכן שיצטרך להחזיר רכוש יהודי", דעה שאישר החוקר הצ'כי־סלובקי. ההערכה היא שרק 15% מהרכוש היהודי הוחזר לאחר המלחמה, וההחזר היה "זניח" במזרח אירופה. נכס שלא הוחזר הוערך בשווי מעל 100 מיליון דולר של שנת 2005.
יחזקאל בוצ'קו
ביוגרפיה
נולד בצרפת בכ"ו בניסן ה'תשמ"ו, בן להדרה והרב שאול דוד בוצ'קו.
בשנת ה'תשנ"ד עלה לארץ עם משפחתו. למד בישיבת ירושלים לצעירים, ולאחר מכן בישיבת מרכז הרב ובהמשך גם בישיבת היכל אליהו. התגייס לצבא במסגרת הסדר. למד לימודי רבנות, ומשנת ה'תשס"ט הוא שימש כר"מ בישיבה. בשנת ה'תשע"ב הקים אביו את ישיבת "אורות משה" בראש העין (על שם אביו הרב משה בוצ'קו), והרב יחזקאל שימש שם בתפקיד ר"מ. החל משנת ה'תש"ף מכהן לצד אביו בראשות הישיבה.
נשוי להדס, יועצת חינוכית ובתו של הרב ציון ויצמן (רב היישוב כוכב יעקב לשעבר) ואב למשפחה ברוכת ילדים. מתגורר בכוכב יעקב.
כתב מספר חוברות וספרים, ומהם: "יציאה שבועית", "הוידוי", "יסודות האמונה מתוך תפילת העמידה" (ספריו יוצאים לאור בהוצאת ישיבת היכל אליהו).
ישראלס פלאדס
Israels Plads (מילולית כיכר ישראל) היא כיכר ציבורית גדולה במרכז קופנהגן, דנמרק, בקצה הצפוני של הכיכר שוק מזון מקורה.
רקע כללי
הכיכר ממוקמת באזור שהתפנה לאחר שביצורי העיר קופנהגן יצאו מכלל שימוש במחצית השנייה של המאה ה-19. עד אז השטח נותר ברובו לא מפותח שכן מחוץ לחומות העיר היה קיים איסור בנייה.
שוק ירקות שנקרא באותה עת גרוטטורבט Grønttorvet, נפתח ב-26 באפריל 1889
הרחבה ותנועה
החלק הצפוני של ישראל פלאדס של היום, בין Vendersgade ל-Frederiksborggade, לא היה במקור חלק מגרוטטורבט. הייתה קיימת בו מזרקה והיא הייתה ידועה בשם Hundetorvet (מילולית כיכר הכלבים), ככל הנראה בגלל שהיא הייתה פופולרית בקרב בעלי כלבים. בשנת 1913 שולב החלל בשטח השוק.
השוק בגרונטטורבט נסגר כאשר שוק הירקות החדש בואלבי נחנך ב-1 באוקטובר 1958.
שמו של גרנטטורבט שונה ל-Israels Plads ב-11 באוקטובר 1968, יום השנה ה-25 לרדיפות הנאצים נגד יהודים בדנמרק.
מיס תבל 1983
מיס תבל 1983 היא תחרות מיס תבל ה-32 במספר, שנערכה באודיטוריום קייל שבסנט לואיס, מיזורי. נציגת ישראל היא מלכת היופי שמעונה הולנדר. במסגרת החלק האומנותי של הערב הופיע הזמר ג'ון שניידר.
כמיס תבל הוכתרת מלכת היופי של ניו זילנד, לוריין דאונס.
אלאי קאסם
אלאי עלי פאדל קאסם (בערבית: الاي علي فاضل قاسم, בתעתיק מדויק: אלאי עלי פאצ'ל קאסם; נולד ב-16 בפברואר 2003 בגטבורג שבשוודיה) הוא כדורגלן עיראקי יליד שוודיה המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת גטבורג מליגת העל השוודית ובנבחרת שוודיה.
קריירת מועדונים
קאסם גדל במחלקות הנוער של האקן וגטבורג. בעונת החל לשחק בקבוצה הבוגרת של גטבורג במסגרת ליגת העל השוודית.
ג'ייק לה-טרנר
תחילת דרכו
באפריל 2017 מונה לה-טרנר לגזבר המדינה של קנזס בידי סם בראונבק, מושל המדינה. הוא החליף בתפקיד את רון אסטס, שנבחר אל בית הנבחרים של ארצות הברית במקומו של מייק פומפאו שמונה לראש ה-CIA. מינויו בגיל 29 הפך את לה-טרנר לפקיד הממשל הצעיר ביותר בתולדות המדינה. כאשר נבחר כהלכה לתפקיד בשנת 2018, היה לאדם הצעיר ביותר שנבחר למשרה ציבורית ברמה המדינתית בקנזס. במהלך כהונתו כגזבר מיסד לה-טרנר פיקוח על נכסים ללא בעלים, שנאמדו בשווי של כ-350 מיליון דולר אמריקני. באוגוסט 2017 הוביל לה-טרנר תיק משפטי נגד מחלקת האוצר של ארצות הברית, בדרישה שהממשלה הפדרלית תשיב את התמורות מאיגרות החוב של תושבי קנזס. על אף ששופט בבית משפט קמא צידד בדרישת קנזס מהממשלה הפדרלית להחזיר כ-150 מיליון דולר באגרות חיסכון לממשלה המדינתית, בית המשפט לערעורים בארצות הברית ביטל את ההחלטה ופסק לטובת הממשלה הפדרלית.
מסע הבחירות לסנאט
ב-8 בינואר 2019 הודיע ​​לה-טרנר על התמודדותו אל הסנאט של ארצות הברית במסגרת הבחירות לסנאט האמריקאי בקנזס ב-2020, על מושבו של הסנאטור הפורש פט רוברטס. לה-טרנר הודיע ​​על מועמדותו בגיל 30, הגיל המינימלי לסנאטורים על פי חוקת ארצות הברית. משום שהבחירות הבאות בהן אמור היה לה-טרנר להתמודד מחדש לתפקיד הגזבר עתידות היו להיערך רק ב-2022, מסע הבחירות שלו לסנאט נחשב כבעל סיכויים נמוכים. לה-טרנר, שמיצב עצמו כשמרן, תמך בהקמת חומת טראמפ בגבול ארצות הברית–מקסיקו, טען לאחריות פיסקלית ותמך במגבלות כהונה על נושאי משרה פדרלית. עם זאת, הצהיר לה-טרנר כי אם מייק פומפאו יחליט להצטרף אל המירוץ לסנאט, יפרוש. ב-9 בספטמבר 2019 פרש לה-טרנר באורח סופי מההתמודדות לסנאט, ובמקום זאת השיק מסע בחירות אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השני של קנזס.
התמודדותו לבית הנבחרים
בשעה שלה-טרנר ניהל את מסע הבחירות שלו לסנאט, נציג מחוז הקונגרס השני של קנזס בבית הנבחרים האמריקאי, סטיב ווטקינס, הסתבך בשערוריות אחדות בהן ניפוח קורות חיים, אי-נוכחות בהצבעות קריטיות, הונאת בחירות והאשמות בדבר התנהגות מינית בלתי-הולמת. ווטקינס והסגל שלו ערכו את הערך על אודותיו בוויקיפדיה האנגלית והסירו תוכן שסקר את השערוריות בהן היה מעורב. רבים שיערו שווטקינס מתכנן להתפטר לפני סיום כהונתו, דבר אשר הכחיש בתוקף. ווטקינס הואשם בהפרעה לאכיפת החוק, מתן מידע כוזב, הצבעה בלי להיות מוסמך לכך, הצבעה מראש שלא כדין, ואי הודעה לרשות הרישוי המדינתית (DMV) על שינוי כתובת. בתגובה, מושל קנזס לשעבר ג'ף קולייר עודד בפומבי את לה-טרנר להתייצב בפני ווטקינס בבחירות המקדימות.
ב-4 בספטמבר 2019 הכריז לה-טרנר כי יקטע את מסע הבחירות שלו לסנאט במטרה לאתגר את ווטקינס בבחירות המקדימות. בריאיון עיתונאי ל"פוליטיקו" אמר לה-טרנר: ווטקינס נבחר בבחירות 2018 בפער של פחות מ-1% בלבד. לה-טרנר הצליח להעביר 470,000 דולר אמריקני במזומן ממטה הבחירות שלו לסנאט לזה אל בית הנבחרים, מה שהעניק לו יתרון כספי גדול על ווטקינס שנהנה מ-260,000 דולר בלבד בזמן כניסתו של לה-טרנר למירוץ. ב-4 באוגוסט 2020, לה-טרנר ניצח את ווטקינס בפריימריז המפלגה הרפובליקנית, ובבחירות הכלליות ניצב בפני ראשת העיר טופיקה ומועמדת המפלגה הדמוקרטית, מישל דה לה איסלה, אותה ניצח ב-3 בנובמבר.
פטידין
פטידין (Pethidine) או מפרידין (Meperidine) הוא משכך כאבים נרקוטי אופיאטי ממשפחת הפנילפיפרידינים. סונטז ב-1939 כתרופה בעלת פוטנציאל אנטיכולינרגי (חסימת הנוירוטרנסמיטר אצטיל-כולין ובכך עיכוב פעילות המערכת הפאראסימפטטית) על ידי הכימאי הגרמני אוטו איסליב. התכונות האנלגטיות שלו התגלו לראשונה על ידי אוטו שאומן בעת עבודתו בחברת התעשייה הכימית IG Farben בגרמניה.
פטידין משמש לטיפול בכאבים בינוניים עד קשים ומנופק בטבליות, בסירופ או בהזרקה (תת עורית, תוך שרירית או תוך ורידית). במהלך רוב המאה ה-20, פטידין היה אופיאט הבחירה בשימוש של רופאים רבים, כאשר ב-1975 60% מהרופאים רשמו אותו כטיפול בכאב אקוטי ו22% כטיפול כאב כרוני חריף.
בהשוואה לאופיאט הנפוץ מורפין (מורפיום), פטידין נחשב בעבר ליותר בטיחותי לשימוש, בעל סיכון נמוך יותר להתמכרות, והיעיל ביותר לטיפול בכאב שנגרם מחסימת דרכי המרה או מאבנים בכליות, בזכות המאפיינים האנטי כולינרגיים שלו. בהמשך כל אלו הופרכו, כאשר התגלה שהפטידין גם הוא בעל סיכון גבוה להתמכרות, ואין לו יתרונות משמעותיים לטיפול בכאבים הנ"ל בהשוואה לאופיאטים אחרים. יתרה מכך, המטבוליט שמרכיב את התרופה, נורפטידין, התגלה כרעיל יותר יחסית לאופיאטים אחרים, במיוחד בעת שימוש ממושך. הנורפטידין התגלה כבעל אפקט סרוטונרגי, ולכן הפטידין עלול, בניגוד לשאר האופיאטים, לגרום לתסמונת סרוטונין או בשמה האחר הרעלת סרוטונין (עודף סרוטונין במערכת העצבים המרכזית או ההיקפית בעקבות מנת יתר של תרופות מסוימות).
שימוש רפואי
פטידין נמצא בשימוש נרחב בעת צירים ולידה. במדינות מסוימות, כגון ארצות הברית, מעדיפים אופיאטים אחרים, בגלל אינטראקציות לא רצויות עם תרופות אחרות (כמו תרופות סרוטונרגיסטיות) ומהמטבוליט הרעיל נורפטידין.
פטידין הוא משכך הכאבים המועדף במצבים של דיברטיקוליטיס, מכיוון שהוא מפחית את הלחץ התוך רקמתי של המעי.
בנוסף משתמשים בפטידין לעיתים בעת הכנה לקראת ניתוח או לאחר ניתוח.
השפעות שליליות
ראשית, ההשפעות השליליות של הפטידין כוללות את ההשפעות השליליות של משפחת האופיאטיים ככלל: בחילות, הקאות, סחרחורות, דיאפורזיס (זיעה קרה), אצירת שתן ועצירות. שלא כמו אופיאטים אחרים, הוא לא גורם למיוזיס (כיווץ אישונים). מינון יתר של התרופה עלול לגרום לרפיון שרירים, דיכוי נשימתי, ערפול חושים, עור קר ולח, לחץ דם נמוך ואף קומה. במקרים של מינון יתר ניתן להשתמש באנטגוניסט נרקוטי כמו נלוקסון (נרקאן), מה שיעזור לדיכוי הנשימתי. הרעלת סרוטונין נצפתה במטופלים שהשתמשו בנוסף בתרופות נוגדות דיכאון מסוג MAOI או SSRI. פרכוסים עוויתיים נצפו לעיתים במטופלים שקיבלו את התרופה שלא דרך הפה או המעיים באופן כרוני, בגלל הצטברות של המטבוליט נורפטידין בפלסמה. כמו כן, ישנם מקרי מוות כתוצאה ממנות יתר של התרופה.
אינטראקציות
לפטידין יש אינטראקציות מסוכנות עם מעכבי מונואמין אוקסידאז למיניהם. מטופלים שנוטלים את שתי התרופות עלולים לסבול מסערות נפש, דליריום (הזיות), כאבי ראש, התכווצויות, היפרתרמיה. אינטראקציות קטלניות תועדו בעבר, כולל מקרה המוות של ליבי ציון (נערה שטופלה כרונית בתרופה מסוג MAOI וקיבלה פטידין מרופא במיון, דבר שגרם להרעלת סרוטונין ולמותה בגיל 18. מקרה זה עורר סערה בארצות הברית לאחר שהוריה טענו כי המקרה נגרם כתוצאה מתפקוד לקוי של הרופא, ובעקבות המקרה אף חוקק חוק שמגביל את שעות התורנות של רופאים בבתי החולים). אם כן, הסכנה בשילוב התרופות נובעת מהסיכון לרמות גבוהות מדי של סרוטונין שיכולות להביא בסופו של דבר לדום לב. פטידין עלול להגיב גם עם תרופות מרפות שרירים, נוגדי דיכאון, בנזודיאזפינים ואתנול.
מכניזם הפעולה
כמו מורפין, פטידין מפעיל את השפעותיו האנלגטיות בהיותו אגוניסט לרצפטורים אופיאוידיים מסוג μ-opioid receptor (ידוע גם כMOR). הפעלה של רצפטורים אלה קשורה לשיכוך כאבים, טשטוש, אופוריה, פיתוח תלות פיזית ודיכוי נשימתי. לעיתים פטידין ניתן לטיפול ברעד שלאחר הרדמה. המכניזם הפרמקולוגי להשפעה זו אינו ברור לחלוטין, אך הסברה היא שהוא כולל סטימולציה של רצפטורים אופיאודיים אחרים (k-opiod receptors).
פטידין בעל מבנה דומה לאטרופין ואלקלואידים טרופאניים אחרים, ועלול להציג השפעות ותופעות לוואי דומות להם. בנוסף לפעילותו האנטיכולינגרית והאופיאטית, יש לו אפקט של הרדמה מקומית בזכות האינטראקציות שלו עם תעלות הנתרן.
הפטידין יותר מסיס בליפידים מאשר מורפין, מה שגורם להפעלה מהירה יותר שלו. האפקט הקליני של פטידין נמשך כ-120–150 דקות, למרות שהוא ניתן במרווחים של 4–6 שעות. פטידין נראה כפחות מועיל ממורפין וסוגיו בשיכוך כאבים חזקים מאוד או הקשורים לתזוזה או שיעול. כמו אופיאטים אחרים, לפטידין יש פוטנציאל לגרום לתלות פיזית ולהתמכרות. הוא יותר נוטה לשימוש לרעה בגלל מכניזם הפעולה המהיר שלו לעומת תרופות מרשם אחרות. בהשוואה לאוקסיקודון, הידרומורפון ופלצבו, פטידין באופן עקבי שויך עם יותר אופוריה, קושי בריכוז, בלבול, החלשות בפעילות הפסיכומוטורית וביכולות הקוגניטיביות (אצל נבדקים בריאים). תופעות הלוואי החמורות הייחודיות לפטידין כוללות תסמונת סרוטונין, פרכוסים, דליריום, מועקה, רעידות וצמרמורות. רובן משויכות לפעילות המטבוליט הרעיל נורפטידין.
פרמקוקינטיקה
פטידין עובר הידרוליזה בכבד בצורה מהירה לחומצה פטידינית ובנוסף עובר דה-מתילציה לנורפטידין, לו יש חצי מההשפעה האנלגטית של הפטידין אך זמן מחצית חיים ארוך יותר לפינוי (8–12 שעות). ההצטברות של הנורפטידין בעלת השפעה טוקסית וגורמת להזיות ופרכוסים. ההשפעה הטוקסית שלו לא יכולה להסתר לחלוטין על ידי מתן אנטגוניסט לאופיאטים כמו נלוקסון. ככל הנראה זה קורה בגלל הדמיון של המבנה שלו לאטרופין, אך הסיבה לא ברורה לחלוטין. המטבוליטים של פטידין מתאחדים עם חומצה גלוקורונית ומופרשים על ידי הכליות בשתן.
מטבוליזם של פטידין:
מעמד חוקי
בישראל הפטידין כלול בפקודת הסמים המסוכנים. בארצות הברית דווח על ירידה בשימוש לרעה בפטידין בין השנים 1997 ל-2002, לעומת עלייה בשימוש לרעה חומרים אופיאטיים אחרים כגון פנטניל, אוקסיקודון ומורפין.
שמעון ברנשטיין
שמעון גרשון ברנשטיין (אנגלית: Simon Gershon Bernstein; 15 באוגוסט 1884, לטביה - 19 בדצמבר 1962, ניו יורק) היה חוקר ספרות ושירת ימי הביניים, סופר, עורך ופעיל ציוני.
קורות חייו
נולד ביעקובשטאדט (קורלאנד) שבלטביה בשנת 1884. למד לשונות שמיות, היסטוריה ופילוסופיה בברלין, שטרסבורג ובברן ובשנת 1906 קיבל דוקטורט על עבודתו " Knig Nebucadnezar Von Babel in Der Jdischen Tradition: Ein Beitrag Zur Untersuchungung Der Haggadischen Elemente Enter Vergleichung Arabischer, Syrisc". בין השנים 1908 ל-1911 היה המזכיר העברי של החברה להפצת ההשכלה בקרב יהודי רוסיה בפטרבורג. בשנת 1912 הצטרף להסתדרות הציונית העולמית ועבד במשרדה הראשי בברלין עד שנת 1915.
בין השנים 1915 ל-1920 עבד במשרדיה בקופנהגן, ובין השנים 1921 ל-1922 היה מזכיר מחלקת הארגון של התנועה בלונדון.
בשנת 1922 התיישב בארצות הברית והחל לערוך את השבועון היידי "דאס אידישע פאלק" ("Dos Yiddishe Folk") של ארגון ציוני אמריקה עד לשנת 1953.
בנוסף לכתיבתו העיתונאית כתב ספרים בנושאים שונים. בין השאר חקר פיוטים של יהדות ספרד, איטליה וביזנטיון. הוא פרסם מהדורות מדעיות של השירה העברית בימי הביניים.
פרסם מאמרים בירחונים סיני וארשת.
יחסי גואטמלה–מקסיקו
יחסי גואטמלה–מקסיקו הם היחסים הדו-צדדיים, ההיסטוריים והנוכחיים בין גואטמלה למקסיקו. שתי המדינות חברות באיגוד מדינות הקריביים, הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, ארגון מדינות אמריקה, ארגון המדינות האיברו-אמריקניות והאומות המאוחדות.
היסטוריה
גואטמלה ומקסיקו הן שתי מדינות שכנות שחולקות היסטוריה תרבותית משותפת מהציוויליזציה של המאיה ושטחי שתיהן נכבשו על ידי האימפריה הספרדית. בשנת 1821 מקסיקו קיבלה עצמאות מספרד וניהלה את גואטמלה (ואת מרבית מרכז אמריקה) כחלק מהאימפריה המקסיקנית הראשונה. בשנת 1823, האימפריה קרסה וגואטמלה הצטרפה ל, אולם אזור צ'יאפס בחר להיפרד מגואטמלה והצטרף למקסיקו כמדינה. בשנת 1838 האיחוד התמוסס וגואטמלה הפכה לאומה עצמאית. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1838 ונציגויות דיפלומטיות נפתחו במהרה. בשנת 1926 שדרגו שתי המדינות את הנציגויות הדיפלומטיות לשגרירויות.
בשנת 1954 הודח נשיא גואטמלה הרפורמיסטי חקובו ארבנס גוסמן בהפיכה שנתמכה על ידי ארצות הברית והוחלף על ידי חונטה צבאית, בגלל התנגדותו וסכסוכיו עם חברת הפירות המאוחדת. תקרית זו נודעה בשם ההפיכה הגואטמלית ב-1954. לאחר שהתפטר מהנשיאות, ארבנס ומשפחתו וכמה בעלי ברית פוליטיים אחרים הורשו לבקש מקלט בשגרירות מקסיקו. לאחר מספר שבועות בשגרירות הורשו ארבנס, משפחתו וחסידיו הפוליטיים לעזוב את המדינה למקסיקו שם נפטר בשנת 1971.
בדצמבר 1958, שתי המדינות היו קרובות מאוד להכריז זו על זו מלחמה לאחר תקרית שבה חיל הים של גואטמלה ירה על סירות דייגים מקסיקניות מול חופי גואטמלה והרג שלושה דייגים ופצע ארבעה עשר אחרים. זמן קצר לאחר ההתקפה נותקו היחסים הדיפלומטיים וכוחות גויסו לגבול משני הצדדים ומטוסי קרב מקסיקניים נכנסו למרחב האווירי של גואטמלה כדי לתקוף את שדה התעופה הבינלאומי הראשי במדינה, אולם רגע לפני שהמתקפה עתידה להתרחש, נשיא מקסיקו אדולפו לופס מטאוס, שנבחר זמן קצר קודם לכן, ביטל את ההתקפה. בספטמבר 1959, בתיווך ברזיל וצ'ילה, היחסים הדיפלומטיים בין גואטמלה למקסיקו חודשו. תקרית זו נודעה בשם הסכסוך מקסיקו–גואטמלה.
בין השנים 1960 ל-1996 גואטמלה נקלעה למלחמת אזרחים. במהלך פרק זמן זה הפכה מקסיקו לביתם של כ-80,000 פליטים גואטמלים ומבקשי מקלט, רובם ממוצא ילידי. מאז תום מלחמת האזרחים היחסים בין שני העמים השתפרו מאוד ושתי המדינות פועלות יחד למאבק בסחר בבני אדם, בפשע מאורגן ובסמים.
הגירה
מדי שנה אלפי מהגרים מגואטמלה נכנסים למקסיקו דרך הגבול הלא מאובטח ובעיקר עוברים דרך המדינה בדרכם לארצות הברית. רבים עוזבים את ארצם להזדמנויות טובות יותר בארצות הברית ובמקסיקו ולהימלט מאלימות משתוללת בגואטמלה. בשנת 2013 מקסיקו תפסה וגירשה מעל 30,000 אזרחי גואטמלה חזרה לארצם. בשנת 2010 היו רשומים 35,322 תושבים חוקיים מגואטמלה המתגוררים במקסיקו. ישנם גם כמה אלפי אזרחי גואטמלה שחוצים את הגבול על בסיס יומי כדי לעבוד במקסיקו ולחזור לגואטמלה בסוף היום.
ממשלות שתי המדינות התחייבו להגדיל ולשפר את העניינים הקונסולריים עבור אזרחי גואטמלה העוברים במקסיקו ולשפר את ההגנה וכיבוד הזכויות למהגרים במקסיקו ולהילחם בקרטלי הסמים המקסיקניים הפועלים בגואטמלה. בשנת 2018 היוו כמה אלפי גואטמלים חלק משיירות המהגרים במרכז אמריקה וחצו את מקסיקו כולה לעיר טיחואנה שבצפון המדינה לבקש מקלט בארצות הברית. בשנים 2018–2019 גואטמלים המבקשים מקלט במקסיקו גדלו ב-224%. רבים בוחרים להישאר במקסיקו במקום להתמודד עם חוסר הודאות לנסות לבקש מקלט בארצות הברית וגם לא רוצים להידחות ולהיות מגורשים חזרה לגואטמלה.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג מגואטמלה במקסיקו
ביקורים רמי דרג ממקסיקו בגואטמלה
הסכמים דו-צדדיים
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים כגון אמנה לגבולות הגבול (1882); הסכם טלקומוניקציה (1963); הסכם להגנה והשבת מונומנטים ארכאולוגיים, אמנותיים והיסטוריים בין שתי המדינות (1975); הסכם על שיתוף פעולה תיירותי (1987); הסכם לשיתוף פעולה למניעה ותשומת לב במקרים של אסונות טבע (1987); הסכם הגנה ושיפור הסביבה באזור הגבול (1987); הסכם תחבורה אווירית (1992); אמנה לאכיפת עונשים פליליים (1996); חוזה שיתוף הפעולה בנושא סיוע משפטי הדדי (1996); אמנה להחלמה והשבת כלי רכב גנובים וכלי טיס או עניין של מצב בלתי חוקי (1997); אמנת ההסגרה (1997); הסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכני (1998); אמנה לשיתוף פעולה הדדי להחלפת מידע בנוגע לעסקאות פיננסיות המתבצעות באמצעות מוסדות פיננסיים למניעה, איתור ולחימה של פעולות ממוצא בלתי חוקי או הלבנת הון (2002); הסכם להכרה הדדית בתעודות לימודים, תארים ותארים אקדמיים ברמה היסודית, המשנית והעליונית או מקבילותיהן (2009); הסכם לשיתוף פעולה חינוכי, תרבותי וספורטיבי (2011) והסכם לשיתוף פעולה למאבק בתנועה אסורה בסמים נרקוטיים, חומרים פסיכוטרופיים, מבשרי כימיה, כימיקלים חיוניים ומוצרים או תכשירים המכילים אותם, עבירותיהם הקשורות, כמו גם התלות בסמים (2015).
תחבורה ומעבר גבולות
קיימות טיסות ישירות בין שתי המדינות עם אארומקסיקו, Aeroméxico Connect, Interjet, Volaris ו-Volaris Costa Rica. ישנם גם מספר מעברי גבול לאורך גבול גואטמלה – מקסיקו.
יחסי סחר
בשנת 2001 גואטמלה ומקסיקו חתמו על הסכם סחר חופשי (יחד עם אל סלוודור והונדורס) המכונה "הסכם הסחר החופשי של מקסיקו-צפון המשולש". בשנת 2018 הסתכם המסחר בין גואטמלה למקסיקו ב-2.2 מיליארד דולר. הייצוא העיקרי של גואטמלה למקסיקו כולל: שומנים למאכל ושמן, גומי, טקסטיל, נייר וקרשים, חומץ, בשר מוכן ופירות ים. הייצוא העיקרי של מקסיקו לגואטמלה כולל: חומר פלסטי, מכונות, מכשירים מכניים, ברזל, פלדה, בושם וקוסמטיקה.
גואטמלה מדורגת כמקבלת השביעית בגודלה בהשקעות מקסיקניות. במהלך השנים, כמה חברות מקסיקניות רב לאומיות התבססו במדינה והשקיעו מעל 2.6 מיליארד דולר. חברות רב-לאומיות מקסיקניות כמו אמריקה מוביל, בנקו אצטקה, גרומה, גרופו בימבו וגרופו אלקטרה (בין היתר) פועלות בגואטמלה.
לידוס
לידוס (יוחנן הלידי; יוונית: Ἰωάννης Λαυρέντιος ὁ Λυδός, לטינית: Joannes Laurentius Lydus, יואנס לורנטיוס לידוס; המאה ה-6 לספירה) היה איש ממשל ביזנטי וסופר בנושאים מן העת העתיקה.
הוא נולד סביב שנת 490 לספירה בפילדפיה  שבלידיה, על שמה נקרא "לידוס". בגיל מוקדם הוא יצא לחפש את הונו בקונסטנטינופוליס, שם למד פילוסופיה והחזיק במשרות שלטון גבוהות בנציבות המזרח של האימפריה הביזנטית תחת הקיסרים אנסטאסיוס הראשון  ויוסטיניאנוס הראשון.
תקופה מסוימת לימד פילוסופיה לטינית. בשנת 552 סר חנו והוא פוטר. שנת מותו אינה ידועה, אך הוא כנראה היה חי בשנותיו המוקדמות של יוסטינוס השני, ששלט בשנים 565–578.
חיבוריו
לאחר פרישתו, עסק באיסוף חיבורים על העת העתיקה של רומא, ושלושה מהם נשמרו: הערך העיקרי של ספרים אלה מבוסס על העובדה שהסופר עשה בהם שימוש בחיבורים אבודים של סופרים רומיים עתיקים על נושאים זהים. לידוס גם מונה על ידי יוסטיניאנוס לחבר חיבור-הלל על הקיסר וחיבור על תולדות מסע המלחמה המוצלח שלו נגד האימפריה הסאסאנית (המלחמה האיברית, 532-526). אולם חיבורים אלה, כמו גם כמה חיבורים פואטיים, אבדו.
המפלגה האגררית של רוסיה
המפלגה האגררית של רוסיה (ברוסית: Аграрная Партия России, בראשי תיבות: АПР) הייתה מפלגה פוליטית אגררית ברוסיה שהתקיימה משנת 1993 עד 2008 ולאחר מכן משנת 2012 ועד לפירוקה הסופי בשנת 2019. היא הוקמה בפברואר 1993 והייתה בין המפלגות הראשונות בפדרציה הרוסית ונועדה לקדם את זכויות החקלאים.