cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בראד מלדאו
המוזיקה
מלדאו מוכר במיוחד בזכות עיבודיו לשירי רוק ופופ ליצירות ג'אז. ניתן למצוא בין השאר את ניק קייב, הביטלס, רדיוהד בין האמנים שזכו לביצוע שלו יותר מכמה פעמים. יש המשווים בין מלדאו לבין ביל אוונס אם כי הוא מסתייג מהשוואה, ואף מפרט מדוע בחוברת המצורפת לאלבומו "The Art of the Trio IV". בין מקורות ההשראה שלו, מציין מלדאו את נגני ג'אז קית' ג'ארט, מיילס דייוויס, לארי גולדינגס, את חברי השלישייה שלו ואחרים. בראד מלדאו הצליח בפרק זמן קצר ליצור לעצמו סגנון מאפיין וקול ייחודי הנשענים על יכולת הפרשנות הייחודית שלו, על צליל הפסנתר ועל טכניקת הנגינה המצוינת.
לא-מודע
גישות שונות להנגשת הלא־מודע
על פי מודל הנפש הפרוידיאני, מחולקת התודעה לשלושה חלקים: הלא־מודע (תת־מודע), הסמוך למודע והמודע.
הפסיכולוג קרל יונג, מתלמידיו של פרויד, הרחיב את המושג של לא־מודע ללא-מודע קולקטיבי, לציון הרובד הלא־מודע, המשותף לכל בני האדם. הלא־מודע הקולקטיבי של יונג כולל ארכיטיפים שהם צורות או סמלים הקיימים, לכאורה, אצל כל בני האדם בכל התרבויות. הלא־מודע הקולקטיבי הוא המבנה בעל ההשפעה הרבה ביותר על האישיות, הוא כולל את כל אוצר החוויות שהצטברו במשך דורי דורות של קיום הגזע האנושי, ונשארו כעקבות זיכרון במוח האדם. עקבות זיכרון אלה מהעבר הקדום עוברים בתורשה, והם מושרשים באדם כנטיות מולדות להגיב או להתנהג בצורה מסוימת, בהתאם לתרבות ולמורשת שבהן נולד.
תלמיד נוסף של פרויד, ויקטור פראנקל, מייסד שיטת הלוגותרפיה, הרחיב את תחום הלא מודע גם ללא מודע רוחני, שכולל לא רק יצרים ודחפים מודחקים, אלא גם מצפון, חוויות רוחניות ורצון לקשר עם האלוהי. תפיסה זו מהווה רהביליטציה של הלא מודע שיש בו גם צדדים רוחניים לצד יצרים חייתיים. על פי פרנקל אמונות רוחניות ודתיות יכולות להיות מודחקות לא פחות מיצרים, וסופה שהדחקה זו "גורמת למלאך שבאדם להיהפך לשטן". ולכן בעוד שבפסיכואנליזה האדם נעשה מודע ליצרים ולדחפים שלו, בלוגותרפיה לא היִצרי אלא הרוחני הוא המועלה לתודעה.
פרשנות נוספת של מושג ה"לא מודע" מופיעה במשנתו של מילטון ה. אריקסון – מהפסיכולוגים האמריקאים הבולטים ביותר, שמתוך עבודתו צמחה בין השאר גישה אריקסוניאנית בהיפנותרפיה. להבדיל מפרויד, אריקסון תפס את הלא מודע כמאגר משאבים בלתי נדלה, מקור יצירתיות שאחראי על עיקר הפעילות היום־יומית שלנו.
ישנם הוגים רבים אשר כלל אינם משוכנעים כי קיים לא מודע, על פי הגדרתו של פרויד. קיומו של הלא-מודע הוא בסיס כל התאוריות הפסיכואנליטיות, ולכן שאלת קיומו במובנו הפרוידיאני יוצר חיץ עמוק בין זרמים פסיכולוגיים שונים. עם זאת, קיומם של רגשות וקוגניציות המשפיעות על ההתנהגות, אך אינן מודעות, הוא כמעט קונצנזוס. אמנם "לא מודע" זה שמוסכם על הפסיכולוגים, שלא כמו הלא מודע הפרוידיאני, אינו קשור דווקא להדחקה ולדחפים ביולוגיים לא רציונליים.
על פי התאוריה של ד"ר ג'וזף מרפי, מחוקרי הלא־המודע, כל אירוע או כל מחשבה שעוברת על האדם "שוקעים" בלא-מודע שלו, ונשארים שם לתמיד. כל הזיכרונות שלנו שנמצאים במודע, נמצאים בלא-מודע, אך לא להפך. הלא-מודע יכול לכוון אותנו בעזרת "שליפת" הזיכרון הנכון ברגע הנכון, או שימוש במספר זיכרונות על מנת להסיק מסקנה מורכבת שאין ביכולתו של המודע להסיק. הוא מאמין שמחשבותינו משפיעות על הלא-מודע, ומכתיבות לו את הדרך שבה עליו לכוון אותנו, ולכן מחשבות חיוביות תורמות לנו, ומחשבות שליליות גורעות מאיתנו. הוא מאמין בהכנסת רעיונות אל תוך הלא-מודע בעזרת אמירת משפטי מפתח עם דפוסי מחשבה חיוביים ואמונה, או על ידי דמיון של תמונות אשר מתארות את המצב הרצוי. הוא מכנה את הלא-מודע "האינטליגנציה האינסופית", וזאת משום שלפי תורתו, על ידי שימוש בכל ניסיונו של אדם, ובכל החוויות שעברו עליו, דבר אשר נגיש ללא-מודע, ניתן לפתור כל בעיה, לענות על כל שאלה. הצהרה או אמירה חוזרת ונשנית נטמעת בלא-מודע, וגורמת לו לפעול על מנת להגיע לתוצאה הזו. לדוגמה, אמירה כנה של המשפט "אני ארוויח מיליון שקל היום" תגרום ללא-מודע לפעול למען כך שהאדם ירוויח מיליון שקל באותו היום.
ביקורת על מושג הלא מודע
התאורטיקן משה מנשהוף טוען שהשאלה אם הלא-מודע קיים איננה שאלה נכונה והסביר כי לא רק שכלל אין צורך להניח את הלא-מודע, אלא שההנחה לקיום הלא מודע מיותרת ומסבכת את ההסבר. מנשהוף מציג תאוריה מקורית על תפיסה זיכרון, שינה וחלום בספרו "חלום וזיכרון", מבלי להזכיר כלל את הלא-מודע.
טיסברצל
טיסברצל (בהונגרית: Tiszabercel) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית טיסברצל קטנה עם השנים. כך, בשנת 1990 היו בכפר 2,207 תושבים ובשנת 2020 רק 1,761 תושבים.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-14.
יהודי טיסברצל
יהודים התיישבו בטיסברצל באמצע המאה ה-18 והוזכרו במפקד כבר בשנת 1770. רובם היו סוחרים ובעלי מלאכה. בשנת 1820 כבר פעלה שם חברה קדישא.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה בעקבות חילוקי דעות בין חרדים למשכילים בקונגרס יהודי הונגריה בשנים 1868 ו-1869, הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי.
החל משנת 1880 נעשו כפרים באזור כפופים לטיסברצל ולרב הקהילה הרב אדה פריד, ביניהם הכפרים פסב, בוי וגאוואוונצ'לה.
באפריל 1944, לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו יהודי טיסברצל לגטו נירג'האזה, שם רוכזו רוב יהודי המחוז. כעבור כמה שבועות שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
בדף הקהילה ממפקד קהילות הונגריה כתבו התושבים שבקהילה חיים 129 חברים, מנהיגי הקהילה הם אדולף קליין ואישטוואן שוויגער, ורב הקהילה הוא אדה פריד.
יהודים מעטים שחזרו לכפר אחרי המלחמה עזבו כעבור כמה שנים.
Discovery (מארז תקליטורים של פינק פלויד)
Discovery Box Set הוא מארז של פינק פלויד שיצא לאור ב-26 בספטמבר 2011, וכולל את כל 14 אלבומי האולפן בגרסת רימסטר בגרסה משופרת שנוצרה על ידי ג'יימס גאת'רי. וספר בעל 60 עמודים בשם "Graphic Tales" שעוצב בידי סטורם ת'ורג'רסון (שהיה אחראי לעיצוב מרבית העטיפות של אלבומי הלהקה). המארז הוא חלק מקמפיין שמטרתו להוציא מחדש את כל יצירות הלהקה בגרסאות משופרות.
האלבומים:
אקרן (סדרת לוויינים)
אֶקרַן (ברוסית:Экран, מסך) הייתה סדרת לווייני תקשורת שפותחה בברית המועצות. השיגורים בוצעו בשנים 1976–2013. החלליות נוצלו בעיקר לצרכים אזרחיים - הבטחת העברת שידורי טלוויזיה ממוסקבה לאזורים מרוחקים בסיביר ובצפון-מזרח רוסיה. הלוויינים הוצבו במסלול גאוסטציונרי.
שבתי שפטל הלוי הורוביץ
לקריאה נוספת
}}
אקרן (סדרת לוויינים)
תכנון הלוויינים בוצע במערכות המידע הלווייניות רשטניוב על בסיס לוויין "רדוגה". משקל הלוויין היה 1970 ק"ג. על הלוויין הותקנו פאנלים סולאריים בשטח 25 מ"ר וממסר שפעל ב-C band. עוצמת הממסר איפרשה לקלוט את שידורי הלוויין ישר לטלוויזיה פרטית. אורך חיים של הלוויין היה כ-3 שנים. הלוויינים שוגרו עד לשנת 1988. כל השיגורים היו מקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר לוויינים וחלליות מסדרת פרוטון השיגור האחרון (מס' 16) בוצע בשנת 1988.
בשנת 1987 שוגר לראשונה דגם "אקרן M". לוויינים מדגם זה היו במשקל 2000 ק"ג. על הלוויין הותקנו פאנלים סולאריים בשטח 25 מ"ר וממסרים שפעלו ב-C band. בסך הכל שוגרו בהצלחה 6 לוויינים מדגם זה (עוד 2 שיגורים נכשלו). אורך חיים של הלוויין היה כ-9 שנים.
כיום לווייני הסדרה הוחלפו על ידי לוויינים מסדרה "גוריזונט" ו"אקספרס".
רשימת שיגורים
כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר לוויינים וחלליות מסדרת פרוטון:
דוד נחמה
דוד אברהם נחמה (1900–1984) היה חזן ופייטן יווני וארץ ישראלי, שפעל גם בצרפת ובאיטליה.
תולדות חייו
נולד בעיר סלוניקי שביוון לאברהם שהיה בעל איטליז, ולפרלה. בהיותו ילד קטן נפטרה אמו. אביו נישא בשנית, לאשה בשם שמחה (סונחולה) והם הביאו לעולם שני בנים: מרדכי (מנטש) ושמואל, ובת בשם בלה. בנעוריו למד אצל אביו את מקצוע הניקור ועבד אתו באיטליז. כישרונו המוזיקלי בלט בקרב הקהילה היהודית בסלוניקי, ונשלח מטעמה בשנות העשרים לווינה על מנת ללמוד פיתוח קול. לאחר שסיים הכשרתו, שימש כחזן בעיר הולדתו בסלוניקי ואחר תקופת זמן הוזמן לשמש כחזן בחגים בערים פריז ורומא. בשנת 1932 עלה לארץ ישראל והשתקע בשכונת פלורנטין (אז בשטח המוניצפלי של יפו) עבד באטליזים ביפו ובתל אביב, כמנקר בשר, ושימש כחזן בבית הכנסת. בשנת 1934 נישא לדודון לבית מולכו והתגורר בשכונת פלורנטין. בשנת 1940 נולדה לו בת יחידה (סימה).
משנתו ופעילותו המוזיקלית
כבר מגיל צעיר, היה מצטרף לדודו אליהו נחמה שהיה בין הפייטנים משכימי קום ל"שירת הבקשות" בימי שבת (לפני תפילת השחרית). הוא ואחרים היו משתתפים בתפילה ובזמרה ומלמדים את השירים לקהל המתפללים, ומשמיעים פזמונים ופיוטים חדשים. במקביל לעבודתו באטליז למד דוד נחמה עם המורה למוזיקה צדיק גרשון, שלימד אותו וגם אחרים פיוטים ומוזיקה דתית במסגרת אגודת הפייטנים "נעים זמירות" בסלוניקי. דוד נחמה היה אהוד ומקובל בקהילתו, ושימש כחזן בבית הכנסת "בית שאול" בסלוניקי, בחגים שימש כחזן בבית הכנסת "יהודי המזרח" בפריז. כמו גם ברומא. כאשר הגיע לארץ ישראל שימש כחזן בבית הכנסת "יוסף ובנימין שושנה" והיה שותף לאגודת הפייטנים "הלל וזימרה להלבשת יתומים" בספר הקהילה, מצוין כי דוד נחמה היה "אחרון החזנים המצוינים שקמו לשלוניקי". דוד אברהם נחמה היה שותף ליוזמות מוזיקליות רבות בשנות החמישים והשישים במסגרת הקלטות סקר של קול ישראל בתחום הזמר המזרחי, השתתף בהקלטות של מזמורים דתיים כמו גם שירים עממיים, בעברית ובלדינו. במגוון ביצועים. במאמר משנת 1967 סוקר דוד נחמה את יסודות הפיוט הסלונקאי ויהודיי המזרח ומציין: "המוזיקה הדתית מושפעת בהרבה מהמוזיקה הטורקית הערבית [ ...] שמקורה בפרס...אך גם מארצות היעד בפזורה היהודית". לדבריו, עולמם התרבותי הושפע השפעה יסודית ובמידה רבה מכרעת על פי תפוצתם של יהודי ספרד. לדבריו, אף על פי שאחד המרכיבים בליטורגיה היהודית הוא הפיוט, ולכאורה מדובר בשירה דתית, נדמה כי יהדות סלוניקי הידרה ומיקצעה את השירה (פיוט) והשרים אותה (הפייטנים והחזנים) והוסיפה רבדים נוספים.
פעילות פילנתרופית
במהלך שנות השלושים הוקמה בשכונת פלורנטין "אגודת הלל וזמרה להלבשת יתומים" כהמשך לאגודת פייטנים "הלל וזמרה" שבסלוניקי, על מנת לעזור לעניי שכונת פלורנטין ושפירא. פעילותם הועצמה במיוחד בתום מלחמת העולם השנייה, והם סייעו לשורדי השואה, יוצאי יוון והבלקן שהגיעו לארץ ישראל. פעילותם התעצמה גם בשנות החמישים, עת העלייה הגדולה ומשטר הצנע שהונהג בישראל. במסגרת זאת המשיכו דוד אברהם נחמה וחבריו במסורות הפיוט כמו גם ציון חגיגות בר מצווה ליתומים וחלוקת בגדים לילדים אלה פעם בשנה בשבת הגדול. כמו כן חיתנו זוגות רבים. בשנות השישים היה שותף ליוזמה שנקראה "מטבח זול" (בית שאלתיאל - ברחוב לוינסקי 94). במסגרת זו, חולקו ארוחות מוזלות לתושבים דלי אמצעים בתל אביב. יוזמה זו הייתה המשך לפעילותה של "אגודת הלל וזמרה להלבשת יתומים". בכל אותה עת המשיך דוד אברהם נחמה לעסוק בתחום ניקור הבשר לפרנסתו.
קפיצה למחר
קפיצה למחר היא תוכנית תעודה בהגשת צופית גרנט. התוכנית משודרת החל מ-15 בינואר 2018 בערוץ 13.
פורמט התוכנית
בכל תוכנית תיפגש צופית גרנט עם אישיות מפורסמת אחרת ותראה להם איך יראו בעוד 40 שנה ומה יהיה עתידם.
פרנק מקלינטוק
פרנסיס "פרנק" מקלינטוק (אנגלית: Francis "Frank" McLintock; נולד ב-28 בדצמבר 1939 בגלאזגו) הוא כדורגלן עבר סקוטי.
קריירה
מקלינטוק גדל בשכונת גורבלס בגלאזגו, וב-1957 החל את הקריירה שלו כקיצוני בלסטר סיטי, וערך את הופעת הבכורה ב-1959. הוא שיחק בלסטר במשך שתי עונות שבהן המועדון העפיל והפסיד פעמיים בגמר גביע ה-FA (1961 ו-1963), ופעם אחת לגמר גביע הליגה (1964) שבו הפסיד. בתקופה זו הוא גם ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת סקוטלנד, במשחק נגד נבחרת נורווגיה ב-4 ביוני 1963, וב-13 ביוני הבקיע שער בניצחון 6 - 2 על נבחרת ספרד.
מקלינטוק הוחתם על ידי ארסנל באוקטובר 1964 וצורף מיד להרכב הראשון. הוא שיחק בארסנל במשך תשע עונות, ועבר מעמדת הקשר הקיצוני לעמדת הקשר המרכזי. ב-1967 הוא קיבל את סרט הקפטן של המועדון, והנהיג את שחקני ארסנל בתקופה המוצלחת שבה מאמן המועדון היה ברטי מי. הוא העפיל עם ארסנל לשני משחקי גמר של גביע הליגה והפסיד בהם (1968 ו-1969), וכתוצאה מחוסר הצלחתו הוא ביקש לעזוב את המועדון ב-1969. מקלינטוק שוכנע על ידי ברטי מי להישאר בארסנל, ובשנתיים הבאות הוא זכה עם המועדון בשלושה תארים.
מקלינטוק הוביל את ארסנל לזכייה בגביע ערי הירידים בעונת 1969/1970, לאחר ניצחון 4 - 3 על אנדרלכט בסיכום שני המשחקים. בעונה שלאחר מכן הוא היה חלק חשוב בזכייה של ארסנל בדאבל אליפות וגביע FA; מקלינטוק זומן לסגל של נבחרת סקוטלנד ב-1970 (לראשונה מאז 1964), והשתתף בארבעה משחקים נוספים ותשעה בסך הכל. ב-1971 הוא זכה בפרס כדורגלן השנה בליגה האנגלית של התאחדות עיתונאי הכדורגל.
מקלינטוק הוביל את שחקני ארסנל במשחק גמר גביע ה-FA של 1972 באצטדיון ומבלי (הפסד ללידס יונייטד) ולמקום השני בליגה בעונה שלאחר מכן, לפני שכרטיס השחקן שלו נמכר לקווינס פארק ריינג'רס ביוני 1973. במדי ארסנל הוא השתתף ב-403 משחקים, והבקיע בהם 32 שערים. הוא שיחק בקווינס פארק ריינג'רס במשך ארבע עונות, והיה חלק מהסגל שהצליח להעפיל לגביע אופ"א לאחר שסיים במקום השני אחרי ליברפול בעונת 1975/1976. הוא פרש ממשחק פעיל בסוף עונת 1976/1977. לאורך שנותיו בליגות האנגליות הוא השתתף ביותר מ-700 משחקים. ב-1972 הוא זכה לקבל תואר חבר במסדר האימפריה הבריטית.
לאחר פרישתו מכדורגל הוא אימן את לסטר סיטי (המועדון הראשון שבו שיחק), אך בעונה היחידה שלו כמאמן לסטר המועדון סיים במקום האחרון בליגה וירד לליגה השנייה. הוא אימן את ברנטפורד בין 1984 ל-1987, ולאחר מכן במילוול עמו העפיל בחזרה לליגה העליונה. לאחר שעזב את מילוול הוא היה נואם מצליח בארוחות ציבוריות, ואחר כך שימש פרשן ברדיו של ה-BBC ובסקיי ספורטס. מקלינטוק הוכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי ב-2009.
Krita
Krita (הגייה: קְרִיטַה) היא תוכנה חופשית לעריכה גרפית ועיבוד תמונה, המתמקדת בעיקר בצביעה דיגיטלית ואיור, המבוססת על פלטפורמת KDE, ועל ספריות Calligra Suite.
Krita היא תוכנה חופשית המפותחת על ידי צוות הפיתוח של KDE, ומופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו. התוכנה פותחה תחילה כגרסה מבוססת Qt לתוכנת עיבוד התמונה GIMP של פרויקט גנו. Krita הופצה לראשונה כחלק מ־KOffice גרסה 1.4.0, ב־21 ביוני 2005, ועד 2009 ייעוד התוכנה היה עיבוד תמונות לכל דבר. עם זאת, החל מאותה שנה החלה התוכנה להתפתח לכיוון תוכנה המיועדת לאיור דיגיטלי, בדומה לתוכנת Corel Painter.
בפיתוח Krita הושם דגש על יצירת תמונות עבודות אומנות מהבסיס ועד לתוצאה המוגמרת, בניגוד לתוכנות המאפשרות רק ביצוע מניפולציות על תמונות קיימות. כתוצאה מכך Krita הושפעה במידה מסוימת מתוכנות כגון Corel Painter, אך עדיין מספקת תכונות שונות מרוב התוכנות המקבילות לה. כך לדוגמה מפתחי Krita כללו את היכולת לעבד מפת סיביות ואיור וקטורי מצד אחד, אך בכוונה בחרו להימנע מתוספי עיבוד תמונה מתוחכמים לטובת תכונות ספציפיות יותר לציור ואיור.
מקור השם
שם המיזם, Krita, הוא בעיקר בהשראת המילים krita (עיפרון צבע וקירטון בשוודית), ו־rita ("לצייר" בשוודית). שם המיזם מושפע גם מהאפוס ההודי העתיק מהאבהארטה, בו משתמשים במונח "קְרִיטַה" בהקשר שניתן לתרגם בתור "מושלם".
כשתפגשי זר גבוה ומסתורי
כשתפגשי זר גבוה ומסתורי (באנגלית: You Will Meet a Tall Dark Stranger) הוא סרט דרמה קומית משנת 2010 בבימויו של וודי אלן, שגם כתב את התסריט לסרט. הסרט מספר את סיפורם של שני זוגות: אלפי והלנה, שנישואיהם מתפרקים בתחילת הסרט, ובתם סאלי ובעלה רוי, שנישואיהם מתפרקים בסוף הסרט. שלושה מבין ארבעה גיבורים אלה מוצאים בני זוג אחרים במהלך הסרט.
עלילת הסרט
עלילת הסרט מתרחשת בלונדון. אלפי (אנתוני הופקינס) והלנה (ג'מה ג'ונס) הם בני זוג מזדקנים. אלפי מרבה לעסוק בספורט כדי להחזיר לעצמו את נעוריו, ונפרד מהלנה. בתם סאלי (נעמי ווטס) נשואה לרוי (ג'וש ברולין) שלמד רפואה אך אינו עוסק בכך, משום שהעדיף להיות סופר. ספרו הראשון זכה להצלחה, אך ספריו הבאים נכשלו, והוא שקוע בכתיבת ספרו הנוכחי. סאלי ורוי מתפרנסים בדוחק, וזקוקים לתמיכה חודשית מהלנה.
הלנה מוצאת תנחומים בתחזיותיה האופטימיות של מגדת עתידות, אליה היא מגיעה באופן קבוע. סאלי מעודדת אותה בפעילות זו, מתוך ידיעה שמגדת העתידות תורמת לשלוותה של האם, אך רוי שולל זאת מכל וכל (וגם סולד מביקוריה של הלנה בביתם). הלנה מתחברת עם ג'ונתן (רוג'ר אשטון-גריפיתס), בעל חנות לספרי מיסטיקה שהתאלמן לאחרונה, ועדיין קשור מאוד לאשתו המנוחה.
סאלי מוצאת עבודה כמזכירה בגלריה לאמנות וחולמת על תינוק משלה. היא מתוסכלת מחוסר יכולתו של רוי לתרום לפרנסת המשפחה. סאלי מתאהבת בבוס, גרג (אנטוניו בנדרס), בזמן שרוי מתאהב בדיה (פרידה פינטו), צעירה המתגוררת בדירה שממול, ואותה הוא רואה מדי יום מבעד חלון ביתו.
אלפי חולם על ילד שיוולד לו משרמיין, כתחליף לבן שאותו איבד לפני שנים רבות, אך מגלה שהיא בוגדת בו. הוא מציע להלנה שיחזרו לחיות יחד, אך הלנה מודיעה לו שמצאה מחליף, ג'ונתן. כאשר שרמיין מודיעה לאלפי שהיא בהריון, הוא אינו משוכנע שהוא האב, ומודיע לה שעם הולדת התינוק הוא יעבור בדיקת אבהות, ואוי ואבוי אם התוצאות יהיו מאכזבות.
פרשנות
הסרט "עוסק בשחיקה של חיי הנישואים, במשבר יצירתיות, במועקת המוות המתקרב, ומתבל את הדברים בראייה צינית על הצורך הבולט ברוחניות ובניו אייג' שמאפיין את החברה המערבית השבעה".
שם הסרט
שם הסרט, "כשתפגשי זר גבוה ומסתורי", מופיע במהלך הסרט כאמירה נזעמת ולעגנית של רוי להלנה, במתכונת אמירותיה של מגדת העתידות שהלנה מרבה להשתמש בשירותיה.
אינטלקטואל מבוגר, אישה צעירה
זוגיות שבה אינטלקטואל מבוגר מתאהב באישה צעירה מופיעה באחדים מסרטיו של אלן. בסרט שלפנינו היא מופיעה בפער גילים בולט בקשר שבין אלפי לשרמיין, הצעירה מבתו. מבקר הקולנוע מאיר שניצר ציין:
פער גילים בולט פחות מתקיים בקשר שבין רוי לדיה. מבקר הקולנוע שמוליק דובדבני מתייחס לשני זוגות אלה ומציין: נשים אצל אלן הן לא יותר מפנטזיה מוגבלת של נרקיסיסט טרחן.
על-טבעי
לאמונה בעל טבעי מקום נכבד בסרט: מגדת עתידות מנחה את חייה של הלנה, וג'ונתן מתקשר עם אשתו המנוחה כדי לקבל ממנה אישור לקשר זוגי חדש. רוי, חתנה של הלנה, ולקראת סוף הסרט גם בתה סאלי, מסתייגים בחריפות מתלותה של הלנה במגדת העתידות. ואמנם, אלן דואג שצחוק הגורל ייתן אותותיו ודווקא היא זו שחוזה נכונה את השתלשלות האירועים, פעם אחר פעם. אלן התייחס לכך בריאיון ואמר:
דבר המבקרים
מרבית מבקרי הקולנוע בישראל הסתייגו מהסרט, מהם שעשו זאת באופן בוטה.
אורי קליין, מבקר הקולנוע של "הארץ" ציין:
לעומתו כתב המבקר יואב אברמוביץ':
טדאוש בורובסקי
טדאוש בורובסקי (בפולנית: Tadeusz Borowski; 12 בנובמבר 1922 – 3 ביולי 1951) היה סופר, משורר ופובליציסט פולני.
מלחמת העולם השנייה
בורובסקי נולד בז'יטומיר, שהייתה אז עיר בברית המועצות, עם מיעוט פולני גדול. אביו של בורובסקי, שחנות הספרים שלו הולאמה, הוגלה ב-1926 לחבל קרליה. אמו נעצרה באותה שנה והוגלתה לנהר הסיבירי יניסיי. בעקבות פעילות של הצלב האדום בורובסקי עבר בגיל עשר עם אחיו לפולין. אביו שוחרר במסגרת חילופי שבויים בין פולין וברית המועצות, ואמו שוחררה ב-1934. המשפחה התיישבה בוורשה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1940, הוא סיים בהצלחה את לימודיו בגימנסיה מחתרתית שפעלה בוורשה תחת הכיבוש הגרמני. מיד לאחר מכן החל את לימודיו בחשאי בפילולוגיה פולנית באוניברסיטת ורשה, שפעלה במחתרת. שם פגש באשתו לעתיד מריה. במקביל עבד בחברת בנייה פרטית ופרסם שירים וסיפורים קצרים במגזין דרוגה (הדרך).
בורובסקי חי עם ארוסתו מריה במהלך שנות חברותו במחתרת החינוכית בוורשה. לאחר שמריה לא שבה הביתה בליל ה-1 בפברואר 1943, החל לחשוד שנעצרה. במקום להתרחק ממקומות המפגש הרגילים שלהם, הוא פנה היישר לדירת ידיד קרוב שלהם, שם המתינו לו סוכני גסטפו. הוא נעצר והושלך לכלא הידוע לשמצה הפביאק, ולאחר מכן נשלח לאושוויץ.
באושוויץ נכפה עליו לעסוק בעבודת פרך בתנאים קשים ביותר, חוויות שבאו מאוחר יותר לידי ביטוי רב עצמה בכתיבתו. הוא עבד בעיקר על כבש הרכבת באושוויץ-בירקנאו, וראה כיצד אולצו היהודים לנטוש את הרכוש האישי שלהם ליד הרכבת, ולאחר מכן הועברו ישירות לתאי הגזים. בורובסקי לקה בדלקת ריאות, ולאחר תקופה הוצב לעבודה ב"בית חולים" נאצי שערך ניסויים רפואיים. הוא הצליח לשמור על קשר תכתובות עם ארוסתו, שהייתה כלואה גם היא באושוויץ.
בשלהי 1944 הועבר מאושוויץ למחנה משני של דאוטמרגן, נאצווילר-סטורהוף, ולבסוף לדכאו. הוא שוחרר מדכאו על ידי האמריקאים ב-1 במאי 1945, ומשם הגיע למחנה עקורים ליד מינכן.
אחרי המלחמה
לאחר השחרור שהה זמן מה בפריז, ולאחר מכן שב לפולין ב-31 במאי 1946. ארוסתו שרדה את מחנות ההשמדה והיגרה לשוודיה. היא חזרה לפולין בסוף שנת 1946, ובדצמבר 1946 השניים נישאו.
לאחר המלחמה החל בורובסקי לכתוב פרוזה, מתוך אמונה בוערת בפולין שלאחר המלחמה ומתוך שכנוע כי הדברים שברצונו להביע, "למסור עדות לאנשים החיים ולהגן על המתים", אינם יכולים לבוא לידי ביטוי בשירה. סדרת הסיפורים הקצרים שלו אודות הווי החיים באושוויץ, יצאה לאור תחת הכותרת "פרידה ממריה". הסיפורים המביאים לידי ביטוי את גישתו החושפנית כתובים ברובם בגוף ראשון מנקודת המבט של אסיר אושוויץ, ומתארים את האפקט הנפשי והמוסרי המשתק של הטרור יומיומי, עם אסירים המנסים לשרוד, אסירים המתייחסים לעיתים קרובות באדישות או ברשעות אחד כלפי השני, אסירים לא יהודים עם פריבילגיות מיוחדות (כמו בורובסקי), והיעדרה של גבורה כלשהי בכל ההווי הזה. בורובסקי, שאימי המחנות לא משו ממנו עד קץ ימיו, ראה בכל מי שהיה אסיר במחנה ריכוז, ואף כל אדם שחי בתקופה זו, כיצור נגוע בטומאה, ואת תופעת המחנות כיסודות ל"ציוויליזציה מבעיתה חדשה". עם פרסום הסדרה בפולין, היו שטענו כלפי היצירה שהיא ניהיליסטית, לא מוסרית ודקדנטית עקב הערפול בין טוב לרע.
קובץ הסיפורים הקצרים שלו "עולם האבן" מתאר את תקופת שהותו במחנות העקורים בגרמניה.
בורובסקי עבד כעיתונאי, הצטרף למפלגה הקומוניסטית הפולנית בשנת 1948 וכתב מאמרים פוליטיים. בתחילה האמין שהקומוניזם הוא הכוח הפוליטי היחיד שמסוגל למנוע אושוויץ עתידי. אולם לאחר שבשנות ה-50 נכלא ידידו הקרוב ועונה על ידי הקומוניסטים, אותו חבר שבדירתו נעצר על ידי הגסטפו, בורובסקי ניסה להתערב לטובתו ונכשל, והתאכזב לחלוטין מהמשטר הקומוניסטי.
בקיץ 1949 נשלח לעבוד בסניף העיתונות של המשלחת הצבאית הפולנית בברלין. הוא שב לוורשה כעבור שנה, והחל ברומן מחוץ לנישואים עם נערה צעירה. בשנת 1950 זכה בפרס הספרות הלאומי.
בורובסקי התאבד בוורשה בגיל 28 בשאיפת גז מתנור ב-1 ביולי 1951, שלושה ימים אחרי לידת בתו.
מורשת
ספריו של בורובסקי מוכרים כקלאסיקה של הספרות הפולנית שלאחר המלחמה והשפיעו רבות על החברה המרכז אירופית.
Oxford Classical Texts
Oxford Classical Texts (בקיצור: OCTs), או בשמה האחר Scriptorum Classicorum Bibliotheca Oxoniensis היא סדרת ספרים אותה מפרסמת הוצאת אוניברסיטת אוקספורד. היא מכילה טקסטים מהספרות היוונית העתיקה והלטינית, כמו ה"אודיסיאה" של הומרוס ו"אינאיס" של ורגיליוס, בשפתם המקורית עם אפראט מדעי. הסדרה בדרך כלל אינה כוללת כתבים במדעי הטבע ובמתמטיקה כמו "יסודות" של אוקלידס.
כיוון שהספרים מיועדים בעיקר לסטודנטים של הלימודים הקלאסיים, כתובים המבוא וההערות באופן מסורתי בלטינית (כך שהספרים נכתבים בשפות הקלאסיות מהכותרת עד לאינדקס) ואין שום תרגום או הסבר בשפה מודרנית. כמה מהכרכים האחרונים, החל במהדורת 1990 של סופוקלס בעריכת יו לויד-ג'ונס ווילסון, שברו מסורת זו והם כוללים מבוא שנכתב בשפה האנגלית (אם כי הפירוש המדעי נותר עדיין בלטינית).
פסל ברתולומאו קולאוני
פסל ברתולומאו קולאוני (1481–1496) היא מצבת זיכרון עשויה ברונזה הניצבת בכיכר הקדושים ג'ובאני ופאולו (באיטלקית: Campo SS. Giovanni e Paolo) בוונציה. האנדרטה, בגובה של 395 ס"מ, פוסלה על ידי הפסל האיטלקי אנדראה דל ורוקיו ועשייתה נשלמה בידי אלסנדרו ליאופרדי (Alessandro Leopardi).
הפסל הוקם לזכרו של הקונדיטורה (Condottieri) ברתולמאו קולאוני, אשר נפטר בשנת 1475 והותיר בצוואתו את הבקשה כי יבנה לכבודו פסל ברונזה בכיכר סן מרקו בעיר. אולם, בישיבה אשר התנהלה ב-30 ביולי 1479, החליטה הסניורה של ונציה כי האנדרטה תוקם במקום אחר בעיר. התחרות לעיצוב האנדרטה השתתפו אמנים כגון ברתולומיאו בלאנו (Bartolomeo Bellano) ואלכסנדרו ליאופרדי. באפריל 1480 הוכרז ורוקיו כמנצח בתחרות. עם מותו של ורוקיו, בשנת 1488, נותר דגם האנדרטה שיצר ובו פסל הסוס היה עדיין לא גמור. בנוסף נותר עוד ליצוק את הפסל בברונזה. מלאכת הפיסול והיציקה הושלמה בידי ליאופרדי וחתימתו מצויה על ריתמת הסוס.
האנדרטה פוסלה כ-40 שנה לאחר יצירת האנדרטה לארסמו דה נרני ("גאטאמלאטה") בידי דונטלו בעיר פדובה. באנדרטה של ורוקיו בולטת ההתקדמות בעיצוב התנועה של הסוס, שאינו זקוק עוד לתמיכה, ובחיבור הטבעי יותר בין הפרש לסוסו, חיבור המתבטא בפרופורציה נכונה יותר בין הרוכב לסוס ובתנוחת הרכיבה. פניו של קוליאוני מעוצבות בהבעה בעלת אפקט דרמאטי. פניו שקטות אך בעלות ריכוז ועוצמה המתבטאת גם בעיצוב שרירי הפנים. גם גופו של הסוס מעוצב באקספרסביות. הוא נמצא בצעידה זקופה, רגלו הקידמית מונפת באוויר. שריריו ועורו של הסוס מתארים בצורה ריאליסטית, באופן יחסי, את המאמץ של הסוס. רעמת השיער שלו מסוגננת מעט ורתמות הרכיבה מעוטרות בדגמים דקורטיביים מורכבים. גם שריונו של קוליאוני מאופיין גם הוא בפרטים דקורטיביים מורכבים המואמים את סגנון עיצוב השריון בתקופה זו.
הבסיס הגבוה עליו עומד הפסל הוצב במרכז החלל, כך שניתן להביט בו מכל עבריו. הוא מעוצב בשיש כקוביה מלבנית וגבוהה. הוא מעוטר בפילסטרים בעלי כותרות מפוסלות. בין העמודים הוצבו סמלי משפחה ואצולה המגולפים שיש. תחתית הבסיס מעוטרת בתבליטים ועליהם תיאורי קרבות.
קישורים חיצוניים
Andrea del Verrocchio
יחסי בולגריה–מרוקו
יחסי בולגריה–מרוקו הם היחסים הדיפלומטיים שבין בולגריה לבין ממלכת מרוקו.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-11 בספטמבר 1961, ובשנת 1962 פתחה הרפובליקה העממית של בולגריה את שגרירותה ברבאט. שתי המדינות הן חברות מלאות באיחוד מדינות הים התיכון.
מארוס
מארוס (ערבית: ماروس) היה יישוב ערבי כ-7 קילומטרים צפונית לצפת, בנפת צפת, שנחרב במלחמת העצמאות. היישוב מזוהה כמצוי במקום שבו שכן בעבר יישוב יהודי קדום בשם מרות.
היסטוריה
בשנת 1596, בתקופה העות'מאנית בארץ ישראל, נמנו בכפר 176 תושבים. במאה ה-19 התיישבו במקום מוסלמים מצפון אפריקה. בתקצ"ט הם הציעו למכור את אדמתם למשה מונטפיורי. הכפר נפגע מרעידת האדמה שהייתה בארץ ישראל בשנת 1927. הכפר סיפק את צורכי המים שלו ממעיין "עין אבו זמלא" שנבע בשטחו.
על פי סקר הכפרים שהתקיים בשנת 1945 הוערכה אוכלוסיית היישוב ב-80 נפש שחלשו על למעלה מ-3,000 דונם.
היישוב, שנמצא כארבעה קילומטרים ממערב לאיילת השחר, השתתף בלחימה נגד ישראל במלחמת העצמאות. תושביו עזבו את המקום לאחר כיבושו בידי חטיבת כרמלי במבצע חירם, והאזור הפך לשטח אימונים של צה"ל.
ממצאים ארכאולוגיים
בשנת 1981 נערכו במקום חפירות ארכאולוגיות ביוזמתו ובראשותו של הארכאולוג צבי אילן. באתר מרות. על פי הממצאים הארכאולוגיים, התקיים במקום יישוב יהודי ברציפות מהתקופה הביזנטית ועד תחילת תקופת האימפריה העות'מאנית. באתר התגלו בית כנסת, בית מדרש, מקווה טהרה ועוד.
זייטה
זייטה (בהונגרית: Zajta) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה בסמוך לגבול הרומני.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית זייטה קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-398 תושבים בשנת 1990 עד 381 תושבים בשנת 2020.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-14
אולג מנובגורוד, נסיך קייב
אולג מנובגורוד (ברוסית: Олег, בנורווגית: Helgi; אמצע המאה ה-9 – 912) היה נסיך רוסי, מייסד רוס של קייב. זכה לכינוי "הנביא" לאור יכולתו כביכול לניבוי העתיד.
ביוגרפיה
לאחר מות רוריק בשנת 879 הוכרז אולג כנסיך נובגורוד, מכיוון שבנו של רוריק איגור היה ילד קטן.
בשנת 882 בוצעו בהנהגתו מסעות מוצלחים נגד סמולנסק ולובץ (עיר על נהר הדנייפר). לאחר מכך, הוא ירד לאורך הדנייפר לכיוון קייב וכבש אותה תוך הריגת הנסיכים השליטים בה, שהיו ממוצא סקנדינבי. בשלב זה, הוא העביר את בירתו לקייב והכריז שקייב תהיה "אם הערים הרוסיות". לכן נחשב לעיתים דווקא הוא ולא רוריק למייסד המדינה. בהמשך עסק בהרחבת השליטה שלו לשטחים גובלים. במהלך זה הוא ערך מספר מסעות צבאיות נגד הכוזרים ובשנת 907 פתח במלחמה נגד האימפריה הביזנטית. לפי עדויות רוסיות המלחמה הייתה הצלחה גדולה. אומנם אין לה שום אזכור במקורות ביזנטיים וזאת למרות שמלחמות רוסיה-ביזנטיה אחרות מאותה תקופה מתועדות בכתובים על ידי הביזנטים. לכן קיימים ספקות לגבי פירוט המלחמה ובמיוחד לגבי המצור על קונסטנטינופול.
בשנת 912 נחתם חוזה שלום חדש עם האימפריה הביזנטית. לחוזה זה יש עדויות רבות. ע"פ האגדה, לאחר חתימת החוזה מת אולג מהכשת נחש אשר הוסווה בשלד של סוסו, דבר שמימש את הנבואה שקיבל, שהוא ימות על ידי הסוס האהוב עליו.
מסמך מהגניזה
בשנת 1912 פורסם מכתב שכטר שמקורו בגניזת קהיר ושנכתב בעברית. במסמך זה הוזכר "הלגו מלך רוסיא". לפי הכתוב במסמך, הלגו נוצח על ידי מפקד כוזרי בשם פסח והסכים לתקוף את קונסטנטינופול, הרוסים נוצחו והלגו ברח לפרס. התקפה אכן נערכה בשנת 941. קיימת בעיה לראות בנסיך זה את אולג, כי הדבר מאריך את שנות פעילותו בעשרות שנים ואין זה סביר. ככל הנראה מדובר בנסיך איגור ואשתו אולגה.
בתרבות ובאמנות
דמותו של אולג הונצחה בקולנוע ובטלוויזיה.
היא גולמה על ידי ולדימיר יאגליץ' בסרט הקולנוע "אולג הנביא" שנגנז וגם על ידי דנילה קוזלובסקי בעונה הששית של סדרת הטלוויזיה "ויקינגים".
רועה בלגי (מלינואה)
מלינואה (בצרפתית: Malinois) הוא גזע של כלבים.
מקור השם "מלינואה" נעוץ בעיר מכלן בבלגיה (מאלין בצרפתית) שעל שמה הוא נקרא.
כלב מסוג מלינואה מתפקד בין היתר ככלב שירות ולחימה בשירותי ביטחון ברחבי העולם: בתפקידי גישוש, שמירה ותקיפה, ואף גילוי חומר נפץ.
במקורו הוא כלב רועים בלגי ונועד לשמור על עדרי צאן ובקר. הוא מתאים למשימות הדורשות יכולת עבודה רגילות ותבונה. כלב מלינואה הוא אחד מבין כמה זני רועה בלגי הנבדלים על ידי צורת וצבע השיער.
בישראל משתמשים בכלבים מסוג מלינואה בצה"ל (בין השאר ביחידת עוקץ) ובמשטרה, בעיקר למטרות שמירה ואיתור.
בין תכונותיו של המלינואה בולטת הנכונות שלו להגן על אלה שמגדלים אותו. הוא עושה זאת בצורה קשוחה וללא היסוסים.
גודלו הממוצע של הכלב:
הרועה בלגי מלינואה לרוב אוהב לשחק והוא טוב עם ילדים, קל לאילוף, נאמן, אנרגטי במיוחד (רצוי חצר וחייב לצאת הרבה).
הכלב משמש ככלב עבודה עבור מטרות שונות, כולל זיהוי ריחות כגון פצצות, חומרים מזרזי בעירה וחומרים דליקים, גילוי סמים. משמש גם למעקב אחר חשודים במסגרת פעילות משטרתית, פעילות חיפוש וחילוץ בני אדם. השירות החשאי של ארצות הברית משתמש במלינואה בלגי כדי לגונן על האדמות של הבית הלבן.
מראה
המלינואה הוא כלב בגודל בינוני עד גדול ובעל פרופורציה ריבועית, המהווה חלק ממשפחת כלבי הרועים. למלינואה יש פרווה מהגונית עם כתמים שחורים. יש לו אוזניים זקופות וחוטם שחור. הוא בעל מבנה ריבועי, בהשוואה לכלב הרועה הגרמני.
פרווה וצבע
בעקבות ההיסטוריה שלו ככלב עבודה, יש לו פעולות תפקודיות רבות. הצבעים המקובלים של גזע מלינואה טהור הם בבסיסם בין חום בהיר למהגוני ו"שזוף" עם מעטה שחור ועיניים ירוקות, עם גוון מסוים של שחור של הפרווה.
גודל ומשקל
גובה האזור מאחורי האוזניים עבור המלינואה הזכריים נע בין 61–66 סנטימטרים, בעוד שגובה אזור זה אצל הנקבות נמדד בין 56–61 סנטימטרים. משקל הנקבות נע בין 30–35 ק"ג, משקל הזכרים גבוה יותר, ועומד על 35–40 ק"ג.
טמפרמנט
כלבי מלינואה שגודלו ואומנו היטב הם בדרך כלל פעילים, אינטליגנטיים, חברותיים, מגנים ובעלי מוסר עבודה גבוה. מלינואה בלגי מציגים רמות אנרגיה שהן בין הגבוהות מכלל גזעי הכלבים. מלינואה טיפוסי יהיה בעל אנרגיה טיפוסית לגור כלבים עד גיל 3, למרות שנפוצים גם מקרים שבהם הם יציגו את האנרגיה הזו עד גיל 5. לרבים מהם יש חוש ציד מפותח. חלק מהם יכולים להיות מלהיבים ובעלי צורך משחק באופן מופרז, בעיקר בצעירותם.
הכלבים עשויים להיות הרסניים או לפתח התנהגויות עצבניות, אם לא מסופקים להם מספיק תרגילים ותמריצים. הדבר גורם לעיתים בעיות עבור בעלי הכלבים, אשר אינם מיומנים במתן תרגילים שהם דורשים או עבודה שעליהם לבצע. הם כלבים בעלי גודל בינוני הדורשים אימון רב, ונהנים להיות מאותגרים עם משימות חדשות. הם ידועים כקלים ביותר לאימון, בעקבות התמריצים הניתנים להם כפרסים.
כלב עבודה
בבלגיה, גרמניה, הולנד ומדינות אירופאיות נוספות, כמו גם בארצות הברית, קנדה, אוסטרליה והונג קונג, המלינואה גדל בראש ובראשונה ככלב עבודה עבור הגנה עצמית, אבחון וזיהוי, כמו גם ככלב משטרתי חיפוש והצלה ופעילויות ספורט כגון שוצהונד. השירות החשאי של ארצות הברית וחיל האוויר האוסטרלי משתמשים בכלב הזה, יחד עם גזעים אחרים כגון רועה הולנדי, כולל GSD. בכוחות החמושים של ארצות הברית, רועה מוביל את השיירה ומאחוריו עוקב המלינואה הבלגי.
בהודו, משטרת הגבולות ההינדו טיבטית ובקומנדו משמר הביטחון הלאומי של הודו NSG שילבו כלב זה ביחידת ה-K-9. כלבי מלינואה משתמשים גם ביחידת עוקץ. גודלם מאפשר למאמציהם לשאתם ביד, ועדיין הם גדולים דיים כדי לטפל במקרי אלימות בקרב בני אדם. בהשוואה לגזעי כלבים אחרים (רועה גרמני ורוטווילר), פרוותיהם הקצרות וצבעיהם הנייטרליים מותאמים יותר לתנאים טבעיים ופחות חשופים למכת חום. ב-2011, United States Navy SEALs השתמשו בכלב מלחמה בשם "קהיר" במבצע חנית נפטון, לשם חיסולו של אוסאמה בן לאדן. ב-2014, השתתפו שני כלבי מלינואה, ששמותיהם היו "ג'ורדן" ו"הוריקן", בעצירתו של אדם, שקפץ מעל גדר ב-1600 Pennsylvania Avenue.
בריאות
תוחלת החיים הממוצעת של המלינואה הבלגי עומדת על 10–12 שנים. בעיות בריאות ידועות של מלינואה כוללות קטרקט, אפילפסיה, בעיות הקשורות לבלוטת התריס, ניוון מתקדם של הרשתית, תזוזת עצמות באזור האחוריים ועוד, למרות שבעיות אלו צומצמו באמצעות גידול סלקטיבי של הכלבים (בחירה של הכלבים הטובים ביותר במחזור גידול מסוים לצורך משימה מסוימת).
ציריך (קנטון)
ציריך (בגרמנית: Zürich, ) הוא קנטון של שווייץ. הוא ממוקם בצפון-מזרח שווייץ. אוכלוסייתו מונה כ-1.5 מיליון תושבים (נכון ל־2019). ובירת הקנטון, שנושאת גם את שמו, היא ציריך. השפה הרשמית בקנטון היא גרמנית, אך תושבי הקנטון מדברים ניב של גרמנית שווייצרית שנקרא "גרמנית של ציריך".
גאוגרפיה
שטח הקנטון הוא 1,729 קמ"ר. כ-80% מהשטח נחשב טוב לעיבוד חקלאי. חלקם של היערות הוא 505 קמ"ר ושל האגמים 73 קמ"ר.
אפיקים נמצאים ברוב שטח הקנטון לכיוון נהר הריין בצפון הקנטון. דרום-מערב ודרום-מזרח הקנטון הם אזורים הרריים. עמק הנהר לינת מוביל לאגם ציריך וממשיך לנהר לימאט.
היסטוריה
קנטון ציריך מחזיק בשטחים שהושגו על ידי הבירה ציריך לאחר שנהפך ליחידה אוטונומית באימפריה הרומית הקדושה ב-1218 ובעיקר לאחר מהפכת הגילדות ב-1336. ציריך הצטרף לאיחוד השווייצרי ב-1351. החלק התחתון של הקנטון נוסף לשטחי ציריך ב-1362. ציריך כבש ואיבד את טוגנבורג בסביבות שנת 1440, מלחמת ציריך הישנה. החלקים הצפוניים לנהר הריין הגיעו לקנטון לאחר שרכשה העיר ציריך את וינטרתור מבית הבסבורג ב-1468. חלקו המערבי של הקנטון קיבל עצמאות כקנטון ארגאו ב-1803. חוקת הקנטון נוצרה ב-1869.
פוליטיקה
ישנם 180 חברי פרלמנט שנבחרים מדי ארבע שנים.
הקנטון נמשל בידי מועצה של שבעה חברים. הבחירות האחרונות נערכו ב־2015.
כלכלה
רוב האדמה מעובדת, אך קנטון ציריך אינו נחשב לאזור חקלאי. באדמות בצפון ובמזרח נעשית יותר עבודה חקלאית אבל בכל חלק של הקנטון התחום השלט הוא ייצור, מפעלי הקנטון מתמחים במכונאות. אריגת משי וכותנה הייתה חשובה בעבר, אך חדלה מלהיות כך. ישנה תעשיית ייצור נייר. לחברות קטנות ובינוניות משקל רב בכלכלת קנטון ציריך. העיר ציריך היא מרכז בנקאות ולביטוח חשיבות גם כן.
תחבורה
מסילות רכבת עוברות בכל הדרכים החשובות בקנטון. מרכז התחבורה היא העיר ציריך, בה מספר גדול של רכבות מקומיות מחברות לרשתות לאומיות ובינלאומיות. תחנת הרכבת של העיר, התחנה המרכזית של ציריך, היא אחת העמוסות והפעילות בעולם לפי מספר רכבות נכנסות ויוצאות. כמו כן, מחוברת ציריך לערים אירופאיות אחרות בעזרת קווי רכבת. הרכבת המרכזיות אינטרסיטי אקספרס, TGV וצ'יסאלפינו מחוברות לציריך.
קו הרכבת הראשון בשווייץ נוצר ב-1847 וחיבר בין ציריך לבאדן (שבקנטון ארגאו).
שדה התעופה המרכזי של שווייץ רחוק 12 קילומטר ממרכז ציריך ומשמש כנמל הבית לחברות תעופה שווייצריות.
הכבישים המהירים A1, A3 ו-A4 עוברים דרך הקנטון. כבישים נוספים שעוברים דרך הקנטון הם A7, A51, A52 ו-A53.
סמל ודגל הקנטון
דגל הקנטון מקורו בדגל העיר ומשמש כיום את שניהם. סמל הקנטון המלא כולל שני אריות. האריה הימני אוחז בכפת תמרים המסמלת את השלום ואילו האריה השמאלי אוחז בחרב המסמלת את הסמכות הממלכתית.
קרני פוסטל
קרני פּוֹסְטֶל (נולדה ב-14 באפריל 1971) היא צ'לנית, זמרת ומעבדת מוזיקלית ישראלית.
שנותיה המוקדמות
פוסטל, בתו של האמרגן פנחס פוסטל, החלה לנגן בצ'לו בגיל צעיר, ובשנת 1986 הצטרפה כזמרת וכצ'לנית ללהקת הרוק התעשייתי "DXM" שחבריה היו רונן הופמן ויריב אלטר. בשנים 1991-1989 למדה פוסטל נגינה בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון, ומאוחר יותר למדה גם באקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב.
הקלטות אולפן
במקביל ללימודיה בתל אביב, השתתפה פוסטל בהקלטות אלבומה הראשון והיחיד של להקת תערובת אסקוט. בשנים שלאחר מכן ניגנה פוסטל בהקלטות יחד עם הזמרות דנה ברגר ואלונה דניאל, ולקחה חלק כמעבדת וכצ'לנית באלבום "קח שירים" של להקת כנסיית השכל.
פוסטל זכתה לחשיפה משמעותית יותר כאשר השתתפה בשנת 1994 באלבומו הראשון של אסף אמדורסקי, בנגינה בצ'לו ובשירה. בין היתר, שרה באלבום את השיר "שיר ילדים (בית של ג'וק)" וניגנה בקטע האינסטרומנטלי הפותח את האלבום, "קרני", שהוקדש לה. פוסטל השתתפה גם בסיבוב ההופעות האקוסטי של האלבום.
בשנים שלאחר מכן השתתפה פוסטל בהקלטות של זמרים מובילים בישראל, ביניהם אביב גפן (באלבום "אביב גפן III", בו גם גילמה את תפקיד הפסיכולוגית בשיר "דיכאון"), שלום חנוך (באלבום "א-לי-מות") והחברים של נטאשה (באלבום "רדיו בלה בלה").
בשנת 1996 השתתפה פוסטל בהקלטת האלבום "בחזרה לשבלול" של להקת רוקפור, אשר לווה גם בסיבוב הופעות נרחב ומצליח. במקביל, ניגנה פוסטל בהקלטת פסקול הסרט "קלרה הקדושה" לצד ברי סחרוף. בשנת 1998 הלחינה פוסטל את הפסקול לסרטו זוכה פרס וולג'ין של רענן אלכסנדרוביץ', "מרטין", וכן השתתפה בעיבודים ובנגינה באלבום "נגיעות" של ברי סחרוף. בשנת 1999 השתתפה פוסטל במופע "כמו ציפור בחדר", שהופק על ידי גלי צה"ל לזכרה של המשוררת תרצה אתר ותועד באלבום "כמו ציפור בחדר - מופע משירי תרצה אתר". בהמשך השתתפה באלבום הבכורה של נתן סלור, בנה של אתר, בשיר "רגל על רגל".
ההרכב "ביקיני"
בסוף שנת 1994 הקימו פוסטל והמוזיקאי חיים לרוז את הצמד "ביקיני", במסגרתו יצרו מוזיקה בסגנונות מגוונים, ששילבה מוזיקה קלאסית, דאנס, מוזיקה אלקטרונית, היפ הופ ועוד. בשנת 1995 הוציא הצמד את אלבום הבכורה שלו, אשר לא זכה להשמעות רבות ברדיו, ייתכן בשל העובדה שהמוזיקה שיצרו פוסטל ולרוז הייתה מורכבת ולא תאמה למיינסטרים. גם האלבום השני של הצמד, שיצא בשנת 1998, לא זכה להצלחה מסחרית, והצמד התפרק זמן קצר לאחר הוצאתו.
קריירת סולו
אלבום הסולו הראשון של פוסטל הוקלט בשנת 2000, ופרט לה השתתפו בהפקתו המוזיקלית חיים לרוז ורונן הופמן. מספר שירים מהאלבום, שהיה בעל סגנון דאנס-פופ, נוגנו בתחנות הרדיו השונות בשנת 2001. בתחילת שנת 2002 יצא האלבום למכירה, בשם "קרני פוסטל". מתוכו זכו להצלחה השירים "קח אותי", "כמו פרפר", "הלא ידענו" שכתבה לאה גולדברג, "תגיע אליי (שבע)" וגרסתה לשיר נוסף של גולדברג, "מדוע הילד צחק בחלום".
בשנת 2008 יצא אלבום אינסטרומנטלי ובו המוזיקה שכתבה למחול ״פתאום ציפורים״ של הכוריאוגרפית יסמין גודר. פוסטל ביצעה את המוזיקה על הבמה כחלק מהמופע.
בשנת 2009 יצא אלבום נוסף של פוסטל, במסגרת סדרת הופעות האולפן "חדר" של חברת התקליטים EnT-T. האלבום כלל גרסאות לשירים ישנים של פוסטל, בתוספת מעט שירים חדשים, אשר הוקלטו בסגנון מינימלי ואינטימי. ביניהם היו ביצוע מחודש לשירו של אסף אמדורסקי ״אהבה חדשה״ (ביחד עם אפרת בן צור) וביצוע שזכה להצלחה בינלאומית בתחנות רדיו בעולם לשירו של רודריגז “Sugar Man” (ש״התגלה מחדש״ ב-2012 בעקבות הסרט "Searching for Sugar Man" שזכה בפרס האוסקר). באותה שנה העלתה פוסטל את המופע "סוף העולם בלוז", המשלב משיריהם של בוב דילן ושל מאיר אריאל.
ב-2014 הוציאה במשותף עם אסף אמדורסקי את האלבום אסף אמדורסקי וקרני פוסטל בהופעה. האלבום הוקלט במהלך ארבע הופעות חיות ומתבסס על חומרים ישנים של אמדורסקי.
בשנת 2020 זכתה בפרס אופיר על "המוזיקה המקורית הטובה ביותר" בסרט "אסיה".
שיתופי פעולה נוספים
ב- 2014 הקליטה פוסטל EP ראשון בעברית עם המוזיקאי רועי ירקוני בשם "רחוק מידי". הוא כלל מספר שירים שהשניים ביצעו יחד במופע משותף שהתקיים בנובמבר 2014 במוזיאון תל אביב לאמנות במסגרת פסטיבל הפסנתר. את המופע הפיק מוזיקלית עומר הרשמן. ה- EP כלל שירים שנכתבו על ידי דליה רביקוביץ, אשכול נבו, קרן אלקלעי-גוט ויהוא ירון. מתוכו יצא לאור הסינגל "הלכתי", שירקוני כתב והלחין.
באותה שנה, התארחה (יחד עם גבע אלון) בסינגל “Love Etc” (ביצוע ללהיטם של ה-Pet Shop Boys) שהוציא המפיק Dub Mentor. השיר זכה להשמעות רבות בתחנות רדיו בעולם. גם סינגל זה יצא בלייבל המינימליסטי EnT-T.
חיים אישיים
נשואה לבעז ולהם שני בנים.
שינוי שיטת הבחירות בישראל
מאז קום המדינה, עלה הנושא של שינוי שיטת הבחירה על סדר היום הציבורי פעמים מספר. שיטת הבחירות בישראל היא שיטת הבחירות היחסית-ארצית, באמצעותה בוחרים אזרחי המדינה את נציגיהם לכנסת. מספר המושבים שכל רשימה מקבלת בכנסת הוא יחסי למספר המצביעים בעבורה, בתנאי שמניין הקולות הכשרים עולה על אחוז החסימה.
מבקרי השיטה היחסית
הביקורת על שיטת הבחירות היחסית נובעת בראש ובראשונה מריבוי המפלגות והקשיים בהקמת ממשלות לאחר הבחירות. נוסף לכך בולט הרצון לצמצם את כוחן של המפלגות הקטנות, שהפכו לאורך השנים ל"לשון מאזניים" בדרך להקמת קואליציה והקשו מאוד על תפקודן ויציבותן של ממשלות בישראל לאורך השנים. המושג "שלטון המיעוט" הועלה בדיוני הכנסת בנוגע להצעות חוק לשינוי שיטת הבחירות על ידי ישראל-שלמה רוזנברג, בקריאתו נגד בחירות אזוריות.
העוצמה הרבה לה זוכות המפלגות הקטנות בשיטה היחסית באופן לא פרופורציונלי לגודלן, מאפשרת להן, לא אחת, לכפות את דעותיהן והאינטרסים המצומצמים על המפלגות הגדולות. קשיים אלו מחריפים את השסעים הפוליטיים בישראל ומובילים לחוסר יציבות שלטונית המתבטאת בבחירות לעיתים תכופות מהמתחייב בחוק.
הצעות לשינוי
כאמור, שיטת הבחירות הנהוגה בישראל נתונה לוויכוח ציבורי מאז הקמת המדינה. הדיון הציבורי והפוליטי בנושא שינוי שיטת הבחירות כלל הצעות רבות, שמטרתן מתן מענה לקשיי השיטה היחסית והגברת המחויבות של נבחרי העם לבוחריהם.
הוצעו חלופות רבות לשיטה הנוכחית, בהן: חלוקת המדינה ל-120 אזורי בחירה וקיום בחירות רוביות-אישיות, יצירת שיטת בחירות מעורבת במסגרתה חלק מהנציגים יבחרו בבחירה רובית-אישית, במחוזות בחירה, ואחרים בבחירה יחסית ארצית, מתן זכות ראשונים למי שעומד בראש הסיעה הגדולה להרכיב את הממשלה, העלאת אחוז החסימה, דירוג חברי הרשימה ביום הבחירות על ידי הבוחר ועוד מגוון הצעות.
השיטה המעורבת
בשנת 1992 התקבלה החלטה ליצור שיטה מעורבת המשלבת בין השיטה הנשיאותית ובין השיטה הפרלמנטרית–יחסית, הנהוגה בישראל ולכן תוקן שוב חוק יסוד: הממשלה, ובו נקבע כי בישראל תונהג שיטת בחירות כפולה: בחירה ישירה לראשות הממשלה ובחירות למפלגה בכנסת בשיטת הבחירות היחסית. בשיטה זו הצביעו האזרחים באמצעות שני פתקי בחירה, באותו מועד.
באמצעות הרפורמה האלקטורלית קיוו מקבלי ההחלטות לחזק את הדמוקרטיה על ידי מתן האפשרות לציבור לבחור את ראש הממשלה באופן ישיר ואישי ובכך לצמצם את תלותו בכנסת ובמפלגות הקטנות ולחזק את המשילות השלטונית. תקווה נוספת הייתה לצמצם את השפעתן הלא פרופרציונלית של המפלגות הקטנות ולצמצם את השסעים על ידי היווצרות גושים פוליטיים רחבים. אולם גם בשיטה זאת נדרש ראש הממשלה הנבחר להציג ממשלה בפני הכנסת ולזכות באמונה, כתנאי לקיום ממשלתו ובכך לא בוצעה הפרדת רשויות מלאה. למעשה, השיטה המעורבת ייתרה רק את שיקול דעתו של נשיא המדינה בהענקת מלאכת הרכבת הממשלה.
חוק הבחירה הישירה לראשות הממשלה הופעל בשנת 1996 בה נבחר בנימין נתניהו, ובשנת 1999 בה נבחר אהוד ברק. בשנים אלו התקיימו בחירות לראשות הממשלה יחד עם הבחירות לכנסת. לאחר שאהוד ברק התפטר בדצמבר 2000, התקיימו בחירות מיוחדות לראשות הממשלה בלבד בהן נבחר אריאל שרון והרכב הכנסת נותר על כנו.
בחזרה לשיטה היחסית
שיטת הבחירות המעורבת לא הובילה לשינוי המיוחל בסדרי הממשל בישראל. היא העלתה את כוחן של המפלגות הקטנות על חשבון המפלגות הגדולות, היא החריפה את השסעים הפוליטיים והחברתיים במדינה ולא סייעה לשמירה על היציבות השלטונית כפי שציפו שיתרחש. לאור זאת הוחלט בשנת 2001 לבטל את הבחירה הישירה לראשות הממשלה ולחזור לשיטת הבחירות היחסית-ארצית בפתק הצבעה אחד.
למרות הניסיון הכושל, שאלת שינוי שיטת הבחירות בישראל עודנה מרחפת בחלל האוויר והיא עומדת על סדר היום הציבורי.
לקריאה נוספת
אדיר בנימיני הדרך לכנסת - על מקורותיה של שיטת הבחירות בישראל הרצליה: ספרי ניב תשע"ב-2022
Whitney: The Greatest Hits
Whitney: The Greatest Hits (בעברית: ויטני: אוסף הלהיטים) הוא אלבום אוסף של הזמרת ויטני יוסטון אשר יצא ב-16 במאי 2000. האלבום מחולק לשני דיסקים כאשר הדיסק הראשון מכיל בלדות ואילו הדיסק השני מכיל שירי אפ-טמפו ורמיקסים. כולם הם להיטים ושירים בולטים של יוסטון מכל הקריירה שלה כמו "I Will Always Love You", "I Have Nothing", "One Moment in Time", "My Love Is Your Love", "It's Not Right but It's Okay", "Step by Step" וכולי.
האלבום כלל 3 שירים חדשים: "Could I Have This Kiss Forever", דואט עם הזמר אנריקה איגלסיאס, "Same Script, Different Cast", דואט עם הזמרת דבורה קוס ו-"Fine". כולם יצאו כסינגלים מהאלבום ביחד עם השיר "If I Told You That", שיצא בגרסה מחודשת כדואט עם הזמר ג'ורג' מייקל.
רקע
האלבום פותח במשך כמה שנים. עוד בשנת 1995 מגזין בילבורד הודיע כי יוסטון צפויה להוציא אלבום אוסף אשר צפוי לצאת באוקטובר אותה שנה. בשנת 1996 בילבורד שוב הצהירו שהאלבום צפוי לצאת בסתיו אותה שנה.
בשנת 1997 שוב דובר על יציאתו של האלבום אך הפעם גם יוסטון עצמה דיברה על האלבום וציינה כי היא עובדת עליו עם קלייב דייב ושהמטרה שלהם הוא לעשות את אלבום הלהיטים הכי גדול שלה עד כה.
ביקורת והצלחה
עם יציאתו, האלבום זכה להצלחה רבה ולביקורות חיוביות אם כי חלק מהמבקרים מתחו ביקורת על הרמיקסים שבדיסק השני. מבחינה מסחרית האלבום זכה להצלחה רבה כאשר דורג במקום ה-2 באירופה, במקום ה-5 בארצות הברית, במקום ה-3 באוסטרליה וביפן, במקום ה-4 בקנדה ובמקום ה-9 בניו זילנד.
בארצות הברית הוא מכר 2.5 מיליון עותקים נקיים אך מפני שהוא הגיל שני דיסקים הוא זוכה במעמד של 5 פלטינות. גם בבריטניה האלבום הגיע למעמד 5 פלטינות, ביפן הגיע למעמד 3 פלטינות, באוסטרליה הגיע למעמד פלטינה כפולה ובבלגיה, קנדה, גרמניה, הולנד, פורטוגל, ספרד, שוודיה ושווייץ הגיע למעמד פלטינה. סך הכל מכר האלבום 3 מיליון עותקים באירופה.
ההצלחה שלאחר המוות
עם מותה של יוסטון ב-2012 מכירות האלבום עלו והוא דורג מחדש במספר מצעדים בעולם. בארצות הברית הוא שבר את מיקום השיא שלו והגיע למקום ה-2 ואף נכנס למקום ה-18 במצעד סוף השנה האמריקאי. בנוסף הוא גם נכנס מחדש למצעדים של מדינות כמו בריטניה, אוסטרליה וקרואטיה. בארגנטינה האלבום דורג לראשונה במדינה, במקום ה-9. ב-2015 האלבום דורג שוב בארצות הברית, במקום ה-133.
בנוסף למהדורה הרגילה של האלבום בארצות הברית יצאה גרסה מוגבלת על גבי תקליט הכוללת גרסאות רמיקס נוספות תחת הכותרת Whitney: The Unreleased Mixes. מהדורה זו הייתה זמינה ברשת החנויות "Circuit City". ביוני 2006 גרסה זו הייתה זמינה בחנויות הדיגיטליות בשם "". בינואר 2011 האלבום הופץ מחדש באירופה, קנדה, אוסטרליה וניו זילנד בשם "The Essential Whitney Houston" עם עטיפה שונה, כחלק מפרויקט מיוחד של סוני מיוזיק. מהדורה זו נכנסה מחדש למצעדים רבים בעולם עם מותה של יוסטון ודורג מחדש מדי שנה ביום השנה למותה שמצעדים אלו. העטיפה לאלבום צולמה על ידי הצלם הידוע דייוויד לה-שאפל.
מבנה ליגות הכדורגל בצרפת
מבנה ליגות הכדורגל בצרפת היא סדרה של ליגות מחוברות זו לזו בצרפת ובמונקו. בשתי הרמות העליונות של המערכת נמצאת ליגת הכדורגל המקצוענית, המורכבת משתי חטיבות לאומיות מקצועיות, ליגה 1 וליגה 2. מתחת לליגות האלו נמצאות מספר ליגות המנוהלות על ידי התאחדות הכדורגל הצרפתית. ברמה 3 נמצאת האליפות הלאומית (נאשיונל) החצי-מקצוענית. מתחתיה נמצאת הנאשיונל 2 (רמה 4), המחולקת לארבע חטיבות אזוריות מקבילות, ואחריה הנאשיונל 3 (דרגה 5), המחולקת ל-12 חטיבות אזוריות מקבילות. מתחת לזה יש עוד הרבה ליגות וחטיבות אזוריות ומחלקתיות. מועדונים שמסיימים את העונה בחלק העליון או בסמוך להם עשויים להיות זכאים לעלות לליגה גבוהה יותר. באופן דומה, מועדונים שמסיימים בתחתית או בסמוך לחלק התחתון שלהם עלולים לרדת לליגה נמוכה יותר.
ליגות לאומיות
החל מ-2017–2018 חלו שינויים ברמות 3 ו-4 (בשם בלבד) וברמה 5 (שינוי מבנה משמעותי ושינוי שם).
ליגות אזוריות
בעונת 2019/20, זה היה המבנה של הליגות האזוריות, הפועלות ישירות מתחת לליגות הלאומיות.
ליגות מחלקתיות
בעונת 2019–20 זה היה המבנה של הליגות המחלקות, הפועלות ברמות שונות מתחת לליגות האזוריות (רמות 9-13).
פיקרט
פיקרט הוא שם משפחה. {{פירושונים|
פייר שאייה
פייר שאייה (בצרפתית: Pierre Chaillet; 1900, סיי-מזייר שבאזור פראנש-קונטה – 1972, ליון) היה כומר, אב ישועי, מורה, איש המחתרת הצרפתית וחסיד אומות העולם מצרפת.
קורות חיים
שאייה נולד למשפחת איכרים אדוקה. הוא התחנך במספר מוסדות לימוד במספר יישובים באזור פראנש-קונטה, בהם בזנסון. בשנת 1922 הצטרף למסדר ישועי והוסמך לכמורה בשנת 1931. בשנת 1937 נשבע אמונים לכנסייה הראשית של המסדר הישועי. הוא הגיע לאוסטריה ובשנת 1939, לאחר האנשלוס של 1938, היה עד לעליית הנאציזם שם. פעילותו משכה את תשומת לבו של הגסטפו ומאז היה נתון במעקב.
פעילותו בתקופת השואה
פייר שאייה התגורר בליון והניע קתולים לסייע לאסירי מחנות ריכוז בדרום צרפת. בין שותפיו להצלה היה האב הפרוטסטנטי רולאן דה פורי. שאייה פעל כך לאחר שנוכח לדעת כי ארגונים פרוטסטנטיים ויהודיים פועלים יותר למען אסירים אלה. בשנת 1941 יזם שאייה את הקמתו של עיתון מחתרתי בשם "מחברותיו של עד ראייה נוצרי" (Les Cahiers du Témoignage Chrétien). הגיליון הראשון יצא ב-5,000 עותקים. באחת מכותרותיו הראשונות נכתב: "צרפת, היזהרי, פן תאבדי את נשמתך." הגליונות שראו אור ב-1942 יצאו ב-30,000 עותקים, ומהדורה חדשה של הגיליון הראשון יצאה שוב. העיתון דחה את האנטישמיות ואת מדיניותו האנטישמית של משטר וישי. שאייה פיקח על הוצאתו לאור של העיתון. כשלושים חוברות של עיתון זה יצאו במהלך מלחמת העולם השנייה.
שאייה סיפק לפליטים יהודים מסמכי זהות מזויפים וסייע להבריח יהודים לשווייץ. בסוף אוגוסט 1942 סייע בהצלת 108 ילדים יהודים ממחנה ריכוז שהוקם בעיירה וניסייה שליד ליון, מחנה שממנו נשלחו יהודים למחנות ההשמדה במזרח אירופה. שר הפנים של משטר וישי ציווה על שאייה למסור לו את כתובותיהם של הילדים שהוסתרו. שאייה סירב, וכעונש, נכלא למשך כחודשיים בבית חולים פסיכיאטרי בפריווה, עיר מדרום לליון.
ב-1943 פשט הגסטפו על משרדי הארגון "ידידות נוצרית" (Amitié Chrétienne) ועצר את כל הנוכחים, בהם שאייה. בעת מעצרו הצליח שאייה לבלוע מספר מסמכים מפלילים שהיו ברשותו. הוא נחקר באלימות אך שוחרר והמשיך בפעילות ההצלה וההסברה שלו לטובת היהודים.
כתביו של שאייה השפיעו על כמרים ואישים רבים נוספים, שהפיצו אותם וסייעו ליהודים לברוח לשווייץ או להסתתר. חלק מאישים אלה הוכרו לימים בתור חסידי אומות העולם, ובהם מריוס ז'וליבה, ז'אן-ז'וזף רוזה, ז'ילבר פרנו ואחרים.
הכרה
בשנת 1981 הוכר שאייה על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
נאופטולמוס
נאופטולמוס (ביוונית עתיקה: Νεοπτόλεμος, "לוחם חדש"; ידוע גם בכינויו פירוס, Πύρρος, "אדום") הוא בנו של אכילס במיתולוגיה היוונית.
במיתולוגיה
בנם של אכילס ודידאמיה, בתו של ליקומדס , מלך סקירוס. הוריו נפגשו כאשר פלאוס ותטיס, הוריו של אכילס, רצו להרחיקו מגורלו הרע שנמסר מנבואה. לפיכך, הם החביאו את אכילס בחצר המלך ליקומדס כמשרת. אהבתם של אכילס והנסיכה דידאמיה הביאה ללידתו של נאופטולמוס.
עוד בזמן הריונה של דידאמיה, אודיסאוס סיפר לאכילס על מלחמת טרויה ואכילס נאלץ לצאת למלחמה, שם מצא את מותו מחיציו של פאריס.
לאחר המלחמה, נאופטולמוס הפך למלך אפירוס. הוא רצה לשאת לאישה את הרמיוני בת מנלאוס והלנה, מלך ומלכת ספרטה, חברים עיקריים במלחמת טרויה, שלקראת סופה ואחריה הכירו את נאופטולמוס, לאחר נבואת הלנוס. היא הייתה מאורסת בידי סבה טינדראוס לדודנה אורסטס, אולם אביה הבטיח לה את נאופטולמוס. לבסוף היא נישאה לאורסטס, אך כשהזכיר לו נאופטולמוס את הבטחתו היא מיד נלקחה מבעלה וניתנה לו. אורסטס כעס ורצח אותו. עצמות נאופטולמוס פוזרו בדרך לאפירוס.
מזוגיותו עם אנדרומאכה נולד לו בנו היחיד מולוסוס, שע"פ מיתוס היה אב קדום של אלכסנדר מוקדון.