cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהדות קראית
הקראים במדינת ישראל
היום נפוצים יחסית נישואים בין רבניים לקראים. בדומה לתהליכים כלליים שהתרחשו בעת המודרנית בזרמים דתיים שונים, גם בקרב הקראים יש תופעה של חילון וישנם קראים שאינם מקפידים על מצוות אמונתם קלה כבחמורה.
עוד מקום המדינה הקראים זכו ליחס מנוכר ובמשך שנים רבות היה מעמדם של בתי הדין הקראים בעייתי, שכן החוק אינו מכיר בקראים כעדה דתית נפרדת, על אף ניסיונותיהם של מנהיגי הקהילה ובראשם הרב הראשי חיים בן יצחק הלוי לפעול מול הממשל, בגלל התנגדות הממסד הרבני. אף שבדרך כלל ניתנו פסקי הדין בענייני גירושים ונישואים בידי בית הדין העדתי, הדרך הייתה פתוחה לפני אחד הצדדים, אם חפץ היה להעביר את הדיון לבית הדין הרבני. בית המשפט העליון שינה מצב זה ב-1995, והפך את המשפט הקראי למחייב עבור בני זוג אנשי העדה. בשנת 2014 בית המשפט העליון פסק כי יש להמשיך להנפיק תעודות גירושין לבית הדין הקראי כל עוד לא הוסדר מעמדו בחוק.
בית הכנסת הקראי
הקראים רואים בבית הכנסת מקדש־מעט, ומקום מרכזי וייחודי שבו האדם מתייחד עם בוראו, ולכן כל הנכנס לבית התפילה חייב להיות נקי וטהור בגופו ובלבושו מכל טומאה. בבתי הכנסת הקראיים לא נועלים נעליים מפאת קדושת המקום: הקראים אומרים שמן הראוי להתנהג בהתאם לקדושת המקום ולא להיכנס לבית הכנסת בנעליים אשר דורכים בהן במקומות מזוהמים וטמאים. חליצת נעליים במקומות קדושים היא כלל ידוע מימים ימימה שנאמר גם למשה וגם ליהושע: "שַׁל נַעַלְךָ מֵעַל רַגְלֶךָ, כִּי הַמָּקוֹם אֲשֶׁר אַתָּה עֹמֵד עָלָיו, קֹדֶשׁ הוּא". רצפת בית הכנסת הקראי מכוסה בשטיחים עליהם מקיימים את כל תנאי התפילה הנלמדים מתוך התפילות שמצוינות במקרא.
בראשית המאה ה-21 נמצאו בעולם מספר עשרות בודדים של בתי כנסת קראים פעילים, ועוד מספר בתי כנסת שאינם עוד בשימוש. רוב בתי הכנסת הפעילים נמצאים בישראל, ובמזרח אירופה.
לוח השנה וחגים
הקראים משתמשים בלוח שנה שאינו קבוע מראש ומבוסס על חשבון, אלא על 'ראיית הירח': היום שבו נראה סהר הירח בפעם הראשונה בחודש, אחרי שהירח של החודש הקודם נעלם, נקבע כראש החודש. שיטה זו במקורה היא שיטה רבנית חז"לית, המתוארת בהרחבה במשנה ובתלמוד במסכת ראש השנה. מאחר שלא מצוין מפורשות במקרא כיצד היו מחשבים את חודשי השנה ועונות השנה, קיבלו הקראים עליהם את שיטת קידוש החודש החז"לית כשיטתם בפועל, אולי גם בשל כך שהם לא הכירו כל שיטה אחרת לחישוב החודשים. שהרי לא היה ידוע בראשית הקראות על הכתות היהודיות מימי הבית השני, שהנהיגו לוח שנה משלהם החולק על שיטת קידוש החודש הפרושית. הבשלת השעורה בארץ ישראל היא הסימן לאביב, שבו אמור לחול חודש ניסן, ולעיבור השנים.
לגבי מועד תחילתה של ספירת העומר ואופן הספירה, ישנה מחלוקת בין היהדות הרבנית לבין הקראים. הקראים טוענים שצריך להתחיל לספור ממחרת שבת בראשית שאחרי ליל הסדר כלומר מיום ראשון בשבוע כמו שכתוב "וּסְפַרְתֶּם לָכֶם מִמָּחֳרַת הַשַּׁבָּת". ושאת הספירה צריך לסיים לאחר שבעה שבועות שלמים כמו שכתוב "שִׁבְעָה שָׁבֻעֹת, תִּסְפָּר־לָךְ", ביום ראשון ש"מִמָּחֳרַת הַשַּׁבָּת הַשְּׁבִיעִת", וכך יוצא שלחג השבועות אין מועד קבוע בלוח העברי. לעומתם, הרבניים פירשו שבביטוי "ממחרת השבת", המקרא התכוון ליום טוב ראשון של פסח. שכן מצינו שהביטוי "מִמָּחֳרַת הַשַּׁבָּת" חופף לביטוי "מִמָּחֳרַת הַפֶּסַח" בעניין איסור חדש. שכן נאמר בעניין איסור אכילת תבואה חדשה: "...מִמָּחֳרַת הַשַּׁבָּת יְנִיפֶנּוּ הַכֹּהֵן. וַעֲשִׂיתֶם בְּיוֹם הֲנִיפְכֶם אֶת הָעֹמֶר כֶּבֶשׂ תָּמִים בֶּן שְׁנָתוֹ לְעֹלָה לַה'. וְלֶחֶם וְקָלִי וְכַרְמֶל לֹא תֹאכְלוּ עַד עֶצֶם הַיּוֹם הַזֶּה עַד הֲבִיאֲכֶם אֶת קָרְבַּן אֱלֹהֵיכֶם חֻקַּת עוֹלָם לְדֹרֹתֵיכֶם בְּכֹל מֹשְׁבֹתֵיכֶם". כלומר, אסור לאכול תבואה חדשה עד הבאת הקורבן ממחרת השבת. לעומת זאת, בספר יהושע מתואר שבני ישראל אכלו מהתבואה החדשה של הארץ דווקא "מִמָּחֳרַת הַפֶּסַח": "וַיֹּאכְלוּ מֵעֲבוּר הָאָרֶץ, מִמָּחֳרַת הַפֶּסַח--מַצּוֹת וְקָלוּי: בְּעֶצֶם, הַיּוֹם הַזֶּה". הרבניים מביאים לטענתם זו ראיות נוספות מהמקרא.
הקראים מנמקים את עמדתם בכך שהמילה 'שבת' בביטוי 'ממחרת השבת' אינה מציינת בכל התורה יום טוב, אלא רק שבת. הקראים אומרים שלא ייתכן שבאותו קטע המילה שבת תציין פעם יום טוב ופעם שבוע. ולכן, לדברי הקראים, הפירוש ההגיוני היחיד הוא שהמילה שבת מציינת שבת בראשית, ואז יש גם משמעות לכך שחג השבועות צריך להיות מִמָּחֳרַת הַשַּׁבָּת הַשְּׁבִיעִת, כלומר ביום ראשון. לעומתם, הרבניים מציינים שהמילה "שבת" או "שבתון" כן מופיעה במועדים אחרים, כגון ביום הכיפורים, בראש השנה וכן בחג הסוכות ובשמיני עצרת. כמו כן מציינים הרבניים, שאי אפשר לפרש את המילה "שבת" בפסוק על ספירת העומר בהקשר של "שבת בראשית", שכן אמנם כתוב "ממחרת השבת" אך לא מפורש על איזו שבת מדובר - אם השבת שבתוך חול המועד, או בשבת שלאחר המועד. כמו כן המשך הפסוק מורה שהמילה "שבתות", משמעה "שבועות", שכן כתוב: "שֶׁבַע שַׁבָּתוֹת תְּמִימֹת תִּהְיֶינָה", ואם מפרשים זאת על "שבת בראשית" הביטוי "שבתות תמימות" איננו מובן - איך אפשר לספור שבת לא שלמה? אלא אם מפרשים ש"שבתות" הם "שבועות", הדבר מתבאר כ"תספרו שבע שבועות שלמות בלי להחסיר אף יום", ובכך הביטוי "עד ממחרת השבת השביעית" מקבל משמעות של "עד ממחרת השבוע השביעי.
לקראים אין "יום טוב שני של גלויות" שאינו כתוב בתורה. בנוסף על כך, אפילו יום תרועה (שמו הקראי של ראש השנה) נמשך אצל הקראים יום אחד בלבד, ואינו מציין את תחילת השנה, שכן לפי לוח השנה המקראי הראשון בחודשים הוא ניסן. המסורת הרבנית היא זו שקובעת שהציווי "הַחֹדֶשׁ הַזֶּה לָכֶם רֹאשׁ חֳדָשִׁים" שמצווה אלוהים את משה ואהרון מדבר על חודש ניסן. אולם לא מפורש באף פסוק שניסן הוא החודש הראשון.
הגנת נימצוביץ'
הגנת נימצוביץ' היא פתיחת שחמט מעט יוצאת דופן המאופיינת במהלכים:
יהדות קראית
לוח השנה וחגים
הקראים אינם חוגגים את חנוכה משום שאינו מוזכר בתנ"ך, ומשום שלגרסתם, אי אפשר לשמוח על חנוכת בית המקדש, שכן הוא חָרַב מאז; ומציינים את פורים במשך שני ימים בכל מקום שהוא. בשנה מעוברת חוגגים את פורים באדר א'.
הגנת נימצוביץ'
פתיחה זו נקראת על שם השחמטאי היהודי-הלטבי אהרון נימצוביץ' שהביא אותה לידי פרסום. פתיחה זו היא דוגמה לפתיחה היפרמודרנית שבה השחור מזמין את הלבן לכבוש את מרכז הלוח בשלב מוקדם באמצעות רגלים. הכוונה של השחור היא לחסום או לרסן בדרך אחרת את הרגלים המרכזיים של הלבן, ואם יורשה לעשות זאת על ידי משחק לא מדויק של הלבן, ולבסוף לערער את המרכז הנשלט על ידי רגלים לבנים על ידי התקדמות מתוזמנת היטב של רגלים משלו על ידי תקיפת הכלים הלבנים המגינים על המרכז. אלוף העולם גארי קספרוב ורב-האמן ריימונד קין כתבו שהגנה זו "מעולם לא התקבלה במלואה כפתיחה אמינה. אף על פי כן, היא פתיחה מבוססת ומציעה לרוח יוצאת הדופן הרבה מאוד טריטוריה זרה למחקר."
הגנת נימצוביץ' נכללת בקוד B00 באנציקלופדיית פתיחות השחמט.
יהדות קראית
דיני אישות וטהרה
בעבר פירשו הקראים בדרך מיוחדת את הפסוק "על כן יעזוב איש את אביו ואת אמו ודבק באשתו והיו לבשר אחד": לדעתם, היות הגבר והאשה "בשר אחד" הופכת את קרובי האשה לפסולי חיתון עבור קרובי הבעל, ולהפך. שיטה זו נקראה שיטת הריכוב בעריות. בשל היותם של הקראים מועטים, איסור זה איים על המשך התקיימותם. חכמים קראיים מאוחרים גרסו כי שיטת הריכוב בעריות היא הוספה על דברי התורה, ולכן במשך השנים בוטל הריכוב בהסכמה כללית. על פי היקש מהתורה אוסרים הקראים נישואים בין אישה לבין דודהּ, אחי אביה או אחי אימהּ, נישואים שמותרים אצל הרבניים.
הגנת נימצוביץ'
קו ראשי: 2.ד4
לבן לוקח את ההזדמנות להשתלט על המרכז. ההמשכים העיקריים של השחור הם 2...ד5 או 2...ה5.
2...ד5
הקו שבדרך כלל העדיף אהרון נימצוביץ', ממציא הפתיחה. כעת לבן יכול לבחור בין:
יהדות קראית
דיני אישות וטהרה
בקרב הקראים בישראל קיימת שחיקה במידה בה נשמרת הרחקת הטמאים, אך עדיין מקפידים עליה מאוד בבית הכנסת.
הגנת נימצוביץ'
2...ה5
קו המועדף על ידי רב-האמן הבריטי טוני מיילס. לבן יכול לעבור לפתיחה סקוטית עם 3.פ-ו3, או לשחק 3.ד5 פג-ה7 (3... פ-ב-8, אף על פי שהעמדה לא נראית רע לשחור, לבן נמצא ביתרון אסטרטגי), לבן נמצא ביתרון קל בלבד. פיתוח נוסף הוא 3.ד:ה5 פ:ה5, כאשר לבן יכול לחפש יתרון עמדתי שקט עם 4.פ-ו3 או לשחק אגרסיבי יותר ולקדם את הרגלי 4.ו4 (אפשרות זו עשויה להחליש את עמדת הלבן).
2.פ-ו3
במסדי נתונים מסוימים הוצג כהמשך הנפוץ ביותר.
יהדות קראית
מעמד האישה
לפי הגישה הקראית נחשבות הנשים כשוות לגברים, וחכמי הקראים הביעו יחס חיובי ולא מגביל לנשים. גישה זו באה לידי ביטוי בהבדלים אחדים בין מנהגי הקראים למנהגי הרבניים:
עם זאת, חוקי הטהרה מכבידים על הנשים שבמשך שבעה ימים (זמן נידתן) צריכות להימנע מסוגים מסוימים של מגע חברתי ולאכול בשולחן נפרד (כאמור לעיל).
ולטר פון רייכנאו
ולטר קרל ארנסט אוגוסט פון רייכנאו (בגרמנית: Walter karl Ernst August von Reichenau; 8 באוקטובר 1884 – 17 בינואר 1942) היה גנרל-פלדמרשל גרמני בזמן מלחמת העולם השנייה. מפקדה של הארמייה השישית במהלך המערכה על צרפת ומבצע ברברוסה, ומפקד קבוצת ארמיות דרום עד למותו בינואר 1942.
יהדות קראית
מעמד האישה
בבתי הכנסת הקראים בארץ לא נהוג שאישה תעלה לתורה (עלייה לתורה היא חלק מהתקנה של היהדות הרבנית לקריאת התורה במחזור שנתי בשבתות ומועדים והתקבלה על ידי היהדות הקראית).
שבת
בעבר החמירו הקראים מאוד באיסורים בשבת, למשל חלקם לא קיבל את העיקרון לפיו ספק פיקוח נפש דוחה שבת. כמו כן אסרו בתחילה להשאיר אש דולקת מערב שבת, ולכן לא האירו או חיממו את בתיהם ומזונם. רבים אסרו לטלטל חפצים מחוץ לבית בשבת כלל. היו שאסרו לצאת מהבית (למעט תפילה וצרכים חיוניים) בשבת ואף למול. הקראים אוסרים עד היום קיום יחסי אישות בשבת כי לפי פירושם הביאה דומה לחריש וקציר וכתוב "בחריש ובקציר תשבת". כמו כן הם אוסרים ביצוע עבודה על ידי גוי עבור יהודי בשבת (אפילו על ידי רמיזה).
ולטר פון רייכנאו
קריירה מוקדמת
רייכנאו נולד בקרלסרוהה לגנרל פרוסי, ובשנת 1902 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה של המשמר ה-1. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בחזית המערב, שם זכה בצלב הברזל מדרגה ראשונה ושנייה, וסיים את המלחמה בדרגת האופטמן.
יהדות קראית
שבת
החל מהמאה ה־11 חלה הקלה הדרגתית בדינים אלו, הותר להשאיר אש למאור מערב שבת לשבת, וחלק אף קיבלו את ההלכה הרבנית של "תחום שבת" בן אלפיים אמה. בכל זאת, עדיין גישתם מחמירה יותר מזו הרבנית.
ולטר פון רייכנאו
קריירה מוקדמת
בתקופת רפובליקת ויימאר נשאר רייכנאו כחייל בצבא הקבע המוקטן שהתיר הסכם ורסאי, ושימש כקצין מטה. מ-1931 שימש כראש מטה חיל הקשר במשרד הרייכסווהר, ולאחר מכן שירת עם גנרל ורנר פון בלומברג בפרוסיה המזרחית. דודו, שהיה נאצי קנאי, הציג אותו בפני היטלר ב-1932, ומאז היה רייכנאו אף הוא לנאצי קנאי, והצטרף באופן רשמי למפלגה, על אף שבכך הפר את תקנות הצבא שהיו בתוקף שאסרו על קצינים מלתמוך באופן פעיל במפלגות פוליטיות.
יהדות קראית
שבת
את עניין "פיקוח נפש דוחה שבת" למדו הקראים, בדומה לחכמי התלמוד, מהפסוק "ושמרתם את חוקותיי ואת משפטי, אשר יעשה אותם האדם וחי בהם". מהביטוי "וחי בהם" הם מסיקים כי החיים קודמים למצוות.
ולטר פון רייכנאו
קריירה מוקדמת
משפחתו של רייכנאו הייתה משפחת אצולה עשירה, ובבעלותה היו מפעלי רהיטים מהגדולים בגרמניה. ב-1938 תרמה המשפחה את מפעל הרהיטים למפלגה הנאצית, וזו הפכה את המפעל למפעל תחמושת.
כאשר עלה היטלר לשלטון בשנת 1933 הפך בלומברג לשר המלחמה, ורייכנאו מונה למנהל משרדו, ושימש כקצין הקישור בין הצבא והמפלגה הנאצית. באירועי ליל הסכינים הארוכות ב-1934 בו שיתפו הרייכסווהר וה-SS פעולה בחיסול בכירי ה-SA שימש רייכנאו כגורם מקשר, ואף כגורם מתסיס, כאשר שכנע את בכירי הצבא והמפלגה הנאצית כי עליהם לשבור את ה-SA ולהרוג את בכיריו.
ב-1935 קודם רייכנאו לדרגת גנרל-לויטננט ומונה למפקד הקורפוס ה-7 במינכן. ב-1938 לאחר פרשת בלומברג-פריטש בה הדיח היטלר את שני מפקדיו הבכירים בצבא עקב שערוריות מין מפוברקות, רצה היטלר למנות את רייכנאו למפקד הצבא, אך נתקל בהתנגדות הקאדר הוותיק של הגנרלים כגרד פון רונדשטט ולודוויג בק. הנאציזם הבוטה של רייכנאו דחה רבים מהגנרלים, שחלקם ראו עצמם כא-פוליטיים וחלקם עסקו כבר בשלב זה בקשר נגד המשטר הנאצי.
יהדות קראית
דינים נוספים
בברית המילה הקראית יש כריתת הערלה, אך אין פריעה (באצבעות המוהל) ומציצה (של הדם בשפתיו), שאינן כתובות בתורה.
ולטר פון רייכנאו
מלחמת העולם השנייה ומותו
בספטמבר 1939 פיקד רייכנאו על הארמייה העשירית במהלך הפלישה לפולין. במאי 1940 פיקד על הארמייה השישית במהלך המערכה על צרפת. לאחר מערכות אלו קידם אותו היטלר לדרגת גנרל-פלדמרשל.
במהלך מבצע ברברוסה, הפלישה לברית המועצות בשנת 1941, פיקד רייכנאו על הארמייה השישית, שכבשה את קייב וחארקוב. רייכנאו היה אנטישמי קיצוני ותמך בהשמדת היהודים. זו החלה כבר אז על ידי האיינזצגרופן שפעלו בעורף הארמיות הגרמניות המתקדמות וטבחו מיליוני יהודים באירועים כטבח באבי יאר, שאירע כאשר רייכנאו הוא הקצין הגרמני הבכיר השולט בשטח. רייכנאו עודד את חייליו לטבוח אף הם ביהודים כאשר נתן את הפקודה המפורסמת במילים "במערכה המזרחית החייל אינו רק אדם הלוחם בהתאם לכללי אמנות המלחמה... מסיבה זו החייל חייב ללמוד להבין את הצורך לגמול תקיף אך צודק שחייב לפעול נגד תת-האדם היהודי".
יהדות קראית
דינים נוספים
הקראים קובעים שמוצאו של האדם נקבע לפי האב ולא לפי האם, בטענה שכך נהגו בתקופת המקרא, ולראיה הם מביאים את כל שושלות היוחסין בתנ"ך, שבהן מצוינים רק שמות אבותיו של האדם.
הקראים מתירים לאכול בשר וחלב יחדיו, ורק בישול "גדי בחלב אמו" נאסר, כמו שכתוב בתורה. אם כי ישנם המסיקים מהפסוק שבישול כל בעל חיים יונק כשר בחלב אמו אסור הוא, ואין האיסור מתכוון רק לגדי. ברמלה ובאשדוד קיימים אטליזים המוכרים בשר בשחיטה ובהכשר קראיים.
לקראים יש בציצית פתיל תכלת כמו שנכתב בתורה "וְעָשׂוּ לָהֶם צִיצִת עַל כַּנְפֵי בִגְדֵיהֶם, לְדֹרֹתָם; וְנָתְנוּ עַל צִיצִת הַכָּנָף, פְּתִיל תְּכֵלֶת". לשיטתם צבע התכלת יכול לבוא מכל מקור שהוא, בניגוד לשיטת הרבניים שגורסת שמקורו היחידי הכשר של צבע תכלת הציצית הוא בדמו של חילזון מסוים.
ולטר פון רייכנאו
מלחמת העולם השנייה ומותו
ב-19 בדצמבר 1941 פיטר היטלר את ולטר פון בראוכיטש מתפקיד מפקד המטה הכללי וניסה למנות במקומו את רייכנאו, אך שוב נתקל בהתנגדות מפקדי הצבא. מסיבה זו מינה היטלר את עצמו לתפקיד.
יהדות קראית
דינים נוספים
את דברי התורה "עין תחת עין" מפרשים הקראים כפשוטם, אדם שהוציא עין לחברו במזיד - יש להוציא את עינו (לפי הפירוש הרבני - כוונת התורה היא שיש לפצות בממון על הוצאת עין). אמנם בפועל דין זה אינו נהוג, שכן הוא סותר את דיני הממשלה, ועקרון דינא דמלכותא דינא בדיני ממון מקובל על הקראים.
ולטר פון רייכנאו
מלחמת העולם השנייה ומותו
בינואר 1942 לקה רייכנאו לפתע בהתקף לב כאשר פיקד על חייליו במזרח. הוחלט להטיסו לגרמניה, אך בדרך המטוס התרסק, ורייכנאו נהרג. הוא הוחלף בפיקוד על הארמייה השישית על ידי פרידריך פאולוס, שהוביל את הארמייה לקרב סטלינגרד, שבו היא הושמדה על ידי הצבא הסובייטי.
יהדות קראית
יחסי היהודים הקראים והיהודים הרבניים
לאורך ההיסטוריה, ראו עצמם היהודים הקראים כחלק בלתי נפרד מעם ישראל וניסו להשפיע על עם ישראל מבחינה אמונית מבפנים. גם הפוסקים הרבניים ראו את הקראים כחלק מעם ישראל אבל לפי השקפתם הם חלק חוטא. חריג להשקפה כללית זאת הופיע במזרח אירופה בראשית המאה ה־20, כאשר הופיעו גישות לאומיות בדלניות בקרב חלק מקראי מזרח אירופה.
הרבניים טוענים כנגד הקראים שגם לקראים נוצרה במרוצת הדורות תורה שבעל פה משלהם. הקראים מצידם מדגישים את ההבדל שבין הלכות שהתקבלו כפירוש סביר לתורה (ולא בהכרח יחייבו את הפוסקים הקראים של הדורות הבאים) לבין המסורת הרבנית שמדברת על תורה שבעל פה שהועברה למשה בסיני, ושלדברי הקראים כל תוספת בה מחייבת את הדורות הבאים. היו בין הרבניים שטענו שהקראים באו מתוך הצדוקים והבייתוסים, אולם קיים הבדל ניכר בין ההשקפה הצדוקית, לפי מה שידוע לנו עליה, לבין ההשקפה הקראית (אמנם, חוקרים שונים שיערו שהשקפות צדוקיות עמדו בבסיס הקראות והשקפות שאולי הושפעו מהאיסיות השתלבו ביהדות הקראית).
יחסם של הקראים לרבניים
עד השנים האחרונות סירבו הקראים לקבל לקרבם יהודים רבניים. אחד הטעמים לכך היה חשש ממזרות, שכן נישואי קרובים מסוימים הנחשבים אצל קראים לגילוי עריות מותרים ביהדות הרבנית. חשש נוסף מהורדת המחיצות בין העדות הובע בידי מנהיג קראי במשפט: "אנחנו האגם והם האוקיינוס, מה יקרה כשייפרץ הסכר?"
יחסם של הרבניים לקראים
לעומת זאת היו מעט רבנים שעודדו את הלימוד בספרי הקראים, למשל ר' יוסף שלמה דלמדיגו, המכונה יש"ר מקנדיא, באיגרת האחוז שכתב אומר: "בין כך בני, אל תטוש תורת אמך ללמוד בספרי הקראים כלם ובס' המצוות והאדרת [הכוונה לאדרת אליהו של החכם אליהו בשייצי] והיית לכל רואיך לשם ולתפארת. בני, אם תיקח אמרי, אלו הספרים מספיקים לך לדעת כל למוד יקיר מן הארץ אשר בלבנון עד האזוב אשר יוצא בקיר". במקומות אחרים ר' דילמידיגו מעמיד את פירושי הקראים לתורה, כמו ספר העשר של החכם יעקב בן ראובן וספר המבחר וכתר תורה במעלה קודמת לפירושי רד"ק ורש"י.
הרמב"ם פוסק בהלכות ממרים כי מי שאינו מאמין בתורה שבעל פה הוא כופר שיש לו דין "מורידין ואין מעלין, אך הוציא את הקראים מכלל זה:.
על אף העימות והסכסוך בין העדות, נישואין בין רבניים לקראים, כששני הצדדים נותרים באמונתם ומקיימים את מנהגיהם, היו נפוצים במאות העשירית עד השתים-עשרה. כתובות ומסמכים אחרים מן הגניזה הקהירית, כמו גם עדויות בפוסקים, מעידות על כך. במאה השלוש-עשרה גברה האיבה, והמקורות בני הזמן מעידים כי קשרים מסוג זה חדלו ולא נחשבו עוד אפשריים.
פוסקים רבים הביעו דעתם כי קראים הם פסולי חיתון, מפני שהם נחשבים לספק ממזרים. הטענה היא שהקידושין בעדה הקראית קבילים על פי ההלכה הרבנית, אך לא כך לגבי הגירושין. ייתכן, אם כן, שקראי נולד לאשה שהתחתנה שוב אחרי שהתגרשה שלא לפי ההלכה הרבנית. את עמדתם הציגו הפוסקים הסבורים כן במשפט: "הקראים אינם מתאחים" (פרפרזה על המילה קרעים). בעמדה זו אחז גם הרמ"א.
יחסי קוסובו–קרואטיה
יחסי קוסובו–קרואטיה מתייחסים ליחסים הדו-צדדיים של רפובליקת קרואטיה והרפובליקה של קוסובו. יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-30 ביוני 2008 בעקבות הכרזת העצמאות של קוסובו. לקרואטיה יש שגרירות בפרישטינה, ולקוסובו יש שגרירות בזאגרב. שתי המדינות, קרואטיה וקוסובו היו חלק מיוגוסלביה משנת 1918 עד 1991. שתי המדינות נהנות מיחסים טובים וידידותיים מאוד.
שיתוף פעולה צבאי
לקרואטיה יש כיום 20 חיילים המשרתים בקוסובו כשומרי שלום בצבא נאט"ו שהוביל את כוח קוסובו.
שיתוף פעולה משפטי
קרואטיה תומכת בקוסובו בבית הדין הבינלאומי לצדק בדיון בשאלת חוקיות עצמאות קוסובו.
מיכאל גאורג קונרד
מִיכָאֵל גֶאוֹרְג קוֹנְרַד (בגרמנית: Michael George Conrad; 5 באפריל 1846 – 20 בדצמבר 1927) היה פילוסוף וסופר גרמני מהזרם הספרותי של הנטורליזם. הוא היה המייסד והעורך של כתב העת הספרותי החשוב "".
ביוגרפיה
קונרד היה בנו הבכור של איכר מ (כיום מחוז ) ליד. הוא למד במכללה להכשרת מורים ב כדי ללמוד פדגוגיה. מאוחר יותר נוספו מקצועות הפילוסופיה והפילולוגיה המודרנית. קונרד עבר מאוחר יותר לאוניברסיטאות ז'נבה, נאפולי ופריז. הוא השלים את לימודיו וקיבל תואר דוקטור לפילוסופיה ב-1868.
באותה שנה נסע לז'נבה לשנתיים כדי ללמד שם כמורה בבית הספר הגרמני-לותרני. שם הוא התקבל ללשכת הבונים החופשיים "L'union des coeurs" בפברואר 1870. ב-1870/71 הוא התיישב באיטליה, וחי עד 1878. גם שם הוא היה פעיל כמייסד שותף ומנהל לשכת הבונים החופשיים Pestalozzi של דוברי הגרמנית. בשנת 1878 עבר לפריז, שם שהה חמש שנים ועבד כמרצה במכון פוליגלוט (Institut Polyglotte). בשנה האחרונה לשהותו בצרפת עבד בעיקר במשרד הפריזאי של פרנקפורטר צייטונג.
בשנת 1883 הוא עבר למינכן. כאן הפך קונרד עד מהרה לדמות מרכזית בתנועה הנטורליסטית. ב-1885 ייסד את כתב העת הנטורליסטי הספרותי החשוב "". בשנת 1891 נבחר קונרד למועצת המנהלים של "" שהגה יוליוס שאומברגר (Julius Schaumberger). הוא גם היה אחראי על העיתון של המועדון "עלים מודרניים" (Moderne Blatter) ועל כתב העת "במה חופשית" (Freie Bühne). כתבי עת אלו השלימו את כתב העת "החברה", שלה תרם מסות רבות, מאמרי מערכת וסקירות בעיקר עבור ספרות גרמנית מחודשת במובן של ריאליזם ונטורליזם, אך גם עבור החברה. הוא היה הפטרון של אמנים שונים, כולל, שניהם נשארו קשורים לאורך כל חייהם.
הוא היה מקורב לצייר והפעיל החברתי קרל וילהלם דיפנבאך, שלמענו ערך קמפיין נמרץ במספר הזדמנויות, וכן תמך ב, המייסד השותף של ההתיישבות האוטופית (הנטושה כיום) בשווייץ.
מיכאל קונרד השתמש לעיתים קרובות בשמות בדויים: ארתור פלדמן, הנס פרנק, פריץ האמר, איגנטוס, אריך שטאל, ארווין שטורם וולט.
ב-1887 נשא קונרד לאישה את שחקנית החצר והסופרת של מינכן מארי רמלו, שגם פרסמה תחת השם מארי קונרד-רמלו.
בשנים 1893–1898 היה חבר הרייכסטאג הגרמני של מפלגת העם הגרמנית כחבר במחוז הבחירה של פרנקוניה התיכונה.
על יצירתו
קונרד תכנן להכין מחזור רומנים על מינכן על בסיס מחזור הרומנים של אמיל זולה, אותו הכיר והעריך כששהה בפריז, אבל הספיק לחבר רק כמה רומנים שבהם בלט "מה רוחש הנהר איזר" (Was die Isar rauscht) אותו כתב ב-1888. ספר פופולרי נוסף שלו, שממנה פורסמו 13 מהדורות בין 1885 ל-2012 בגרמנית ובאנגלית, הוא "באפלת ארגמן" (In purpurner Finsterniß). יצירה אוטופית גרוטסקית המתרחש בשנת 3000 ושבה הטכניקה משתלטת על הטבע.
לונדון מיניסטורס
"לונדון מיניסטורס" (בעבר "לונדון מיניסטור") הוא מרכז מסחרי הנמצא בפינת הרחובות שאול המלך ואבן גבירול במרכז תל אביב, בקומה הראשונה ובמרתף של "בית נאות אביב".
המרכז נבנה בשנת 1972 ותוכנן על ידי האדריכלים בנימין אידלסון, יעקב הרץ וגרשון צפור. בשל חילופי בעלויות, תכנון המגדל נעשה בנפרד מתכנון המסחר על ידי האדריכלים ברוך וגילה משולם. במהלך בניית הקומפלקס נהרג אחד מפועלי הבניין. המרכז הוא קומפלקס עירוב שימושים הכולל בתוכו מוסד תרבותי (מועדון צוותא ובעבר גם להקת בת-דור), מרכז מסחרי המכיל חנויות ומסעדות ומעליו שתי קומות של משרדים. מעל קומות אלה בנוי בניין מגורים בן 15 קומות אשר היה אחד ממגדלי המגורים הראשונים בארץ שנבנו כ"מגדל יוקרה".
לאחדות מהחנויות שבמרכז המסחרי יש גישה ישירות מהרחוב, אך אל מרביתן ניתן להגיע רק לאחר כניסה בשערי המרכז המסחרי. מבנה זה גרם לסכסוך בין עיריית תל אביב ובין בעלי החנויות במתחם, בשאלה האם השטח הציבורי שבתוך המרכז המסחרי הוא בגדר רחוב. בפסק דין של בית המשפט המחוזי בתל אביב נדחתה עמדת העירייה, ונקבע שהשטח הציבורי אינו בגדר רחוב, משום שאינו מקום פתוח.
ב-16 במאי 1993 פרצה שרפה במקום בעקבות דליפת גז והבניין שוקם ושופץ בשנת 1994.
בתוך הבניין מספר עסקים ותיקים כמו מסעדת "פם פם", חנות המתנות "מונוגרמה" וצוותא.
ג'ורג' עובדיה
ג'ורג' עובדיה (1915 – 27 ביוני 1996) היה במאי קולנוע ישראלי.
ביוגרפיה
ב-1970 השתקע סופית בישראל. בשנות השבעים היה עובדיה אחד מהבמאים הפעילים ביותר בישראל. הוא ביים 13 סרטים שחלקם היו הצלחה קופתית אדירה, כמו הסרט "נורית", בו צפו 750,000 צופים. עם זאת, אהבת הקהל עמדה בניגוד מוחלט לעמדת מבקרי הקולנוע בישראל של שנות ה-70, שקטלו באכזריות את סרטיו (שהיוו חלק מז'אנר שכונה "סרטי בורקס") והאשימו אותו ברדידות תרבותית. "הייתי בטוח שאני נמצא בבגדאד או בדמשק", כתב המבקר אהרון דולב במעריב באוגוסט 1972, "כי 'נורית' הוא תוצר רדוד של מנטאליות מזרחית מפגרת. תוצר של תת-תרבות. עובדיה מאיים לטבע את כולנו במי-אפסיים של אינפנטיליות לבאנטינית".
בין השחקנים הבולטים ששיחקו בסרטיו ניתן למצוא את אורי זוהר, יונה אליאן, דליה פרידלנד, תיקי דיין ופול ל. סמית'. כמו כן, התמיד בשילובם של זמרים פופולרים לאותה התקופה בתפקידים הראשיים, בין הזמרים הבולטים: ששי קשת, ירדנה ארזי, יגאל בשן, עפרה חזה, צביקה פיק, ניסים סרוסי, איתן מסורי ואבי טולדנו. שיריהם של אותם זמרים ששולבו בסרטים, קובצו לאחר מותו בשנת 1996 לכדי אלבום בהוצאת הד ארצי שנקרא: "קרוב ורחוק, השירים היפים מסרטיו של ג'ורג' עובדיה".
בהמשך יצר את "נורית 2" (1983) ו"הדודה מארגנטינה" (1983). סרטים אלו לא הצליחו מבחינה קופתית בקולנוע, בשונה משאר סרטיו, שלמרות אי קבלתם על ידי מבקרי הקולנוע, הצליחו להביא קהל רב לבתי הקולנוע.
אחיו של ג'ורג עובדיה, אברהם עובדיה, היה משורר מוכר בשפה הערבית. ג'ורג עובדיה נפטר ב-1996 ונטמן בבית העלמין ירקון. הוא הותיר אחריו שתי בנות ובן.
לאחר מותו של עובדיה, כתב מבקר הקולנוע אורי קליין כי הוא לא זכה ביחס הראוי לו, והיה קורבן של מלחמת תרבות בין מזרחים לאשכנזים. במהלך השנים הפכו סרטיו של עובדיה לסרטי פולחן מצליחים, בדומה לרוב סרטי הבורקס, וגם האקדמיה החלה לעסוק בתרומתו לקולנוע הישראלי ובאופן שבו שיקפו סרטיו את המתח העדתי בישראל.
דהב
דַהַבּ (בערבית מצרית: دهب ) היא עיירה בחופו המזרחי של חצי האי סיני, באמצע הדרך בין שארם א-שייח' לנואיבה. האזור המכונה דהב מורכב מהעיירה עצמה ומשני כפרים בדואים הסמוכים אליה מצפון. הקטן מביניהם נקרא מָשְרָבּה והגדול והצפוני יותר נקרא אָסאלָה. בערבית, פירוש השם דהב הוא "זהב". בזמן השלטון הישראלי היה במקום יישוב ישראלי בשם "די זהב", שכונה כך על סמך זיהוי המקום עם "די זהב" הנזכר בתחילת ספר דברים.
במבצע קדש הגיעה לדהב חטיבה 9 לאחר שחצתה את כל מזרח סיני על גבי רכבים. כוח הסיור שנכנס שאנן אל חורשות הדקלים נתקל במספר חיילים סודנים ששהו בדהב ככיתת משמר והתחבאו בין הדקלים עם כניסת הכוח. אחדים מחיילי הכוח הישראלי נהרגו ועוד מספר נפצעו.
דהב ידועה בשונית האלמוגים העשירה שמסביבה, אשר הפכה אותה ליעד תיירות פופולרי לישראלים ואירופאים. בין אתרי הצלילה שבסביבתה מוכרים בעיקר "החור הכחול", "הפעמונים" וה-"קניון". באזור דהב מצויים מלונות ומועדוני צלילה רבים. רוב התיירות הממוסדת ממוקמת מסביב לעיירה ואילו התיירות הזולה יותר נמצאת במפרץ הכפר אסאלה. משנות ה-90 דהב מצויה בהתפתחות מהירה בעקבות התגברות התיירות. בעיר, שבעבר הלא רחוק היו בה טלפונים ספורים ואף לא בנק אחד, יש כיום טיילת, בתי קפה עם חיבור לאינטרנט ותשתיות מתקדמות.
בטיילת מצוי אתר העתיקות של מצודת דהב, זוהי מצודה נבטית ששמרה על מעגן דהב שככל הנראה היה לו תפקיד במערך המסחר הימי הנבטי.
ב-24 באפריל 2006 ביצע ארגון הטרור קבוצת המונותאיזם והג'יהאד (שהתפתח למדינה האסלאמית) פיגוע באתרי תיירות בעיר. המתקפה כללה שלושה מחבלים מתאבדים, שמחקירת האירוע התברר שהיו בדואים, אשר פוצצו בו זמנית שלושה מטעני נפץ. בפיגוע נהרגו 23 בני אדם, רובם מצרים, ונפצעו כ-80 בני אדם, בתוכם תיירים מישראל וממדינות רבות נוספות.
מארטן ואנדבורדט
קריירת מועדונים
ואנדבורדט גדל במחלקות הנוער של סנט טרוידן וראסינג גנק. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של ראסינג גנק. ב-10 בדצמבר 2019, בגיל 17 שנים ן-287 ימים, הפך לשוער הצעיר ביותר בהיסטוריה של ליגת האלופות, כשפתח בהרכב ושיחק 90 דקות בהפסד 0–4 לנאפולי במסגרת שלב הבתים של הטורניר לעונת 2019/2020.
רובין טאני
רובין טאני (באנגלית: Robin Tunney; נולדה ב-19 ביוני 1972) היא שחקנית אמריקאית, הידועה בעיקר בשל תפקידה בתור ורוניקה דונובן בסדרה "נמלטים" (2005–2006), בתור טרסה ליסבון (אנ') בסדרה "המנטליסט" (2008–2015).
ביוגרפיה
טוני נולד בשיקגו, אילינוי, לאב מוכר מכוניות, פטריק, ולאם ברמנית, קאת'י. אביה של טאני נולד בעיירה סטרייד (אנ'), מחוז מאיו, אירלנד, וסביה מצד אמה היו במקור מקלייר איילנד (אנ'), אירלנד. יש לה אח ואחות גדולה ממנה, פטריק וסוזן. היא בת דודה של טום טאני (אנ'), היועץ המשפטי של מועצת העיר שיקגו (אנ').
טאני גדלה באורלנד פארק (אנ'), פרבר דרום-מערבי של שיקגו. היא חונכה כקתולית, ולמדה בבית הספר תיכון ומכינה קדם אקדמית על שם איגנטיוס מלויולה בשיקגו ולאחר מכן התחנכה באקדמיה לאמנויות של שיקגו (אנ').
קריירה
בגיל 18, עברה טאני ללוס אנג'לס, קליפורניה. שם היא השתתפה במספר סדרות בתפקיד אורח: "Class of '96", "חוק וסדר", "Life Goes On" ו"Dream On" ולאחר שנתיים השתתפה בסרט "העולם על פי קליפורניה מן" משנת 1992.
בשנת 1995 הגיעה פריצתה הגדולה כאשר שיחקה בסרט הנעורים "רקורד חזק".
בשנת 1996 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט האימה "הכישוף" (עם פאירוזה באלק, נב קמפבל ורייצ'ל טרו). טאני גילחה את שערה בשביל לשחק בסרט רקורד חזק, והיא נאלצה לחבוש פאה לסרט הכישוף.
בשנת 1997 שיחקה בסרט "ניאגרה, ניאגרה" (עם הנרי תומאס). על תפקידה בסרט היא קיבלה את פרס השחקנית הטובה בפסטיבל הסרטים של ונציה. בשנת 1999 שיחקה בסרט "סוף העולם" ביחד עם ארנולד שוורצנגר.
בשנת 2004 טאני שיחקה בפרק הפיילוט של הסדרה "האוס" בתור גננת שמתעלפת מול תלמידיה.
בשנים 2005 - 2006 היא שיחקה בתפקיד ראשי בעונה הראשונה של הסדרה "נמלטים", ושבה לתפקיד אורח בעונתה השנייה.
בשנת 2008 טאני שיחקה בסרט הדרמה "אוגוסט".
בין השנים 2008 - 2015 טאני שיחקה בסדרה "המנטליסט" בתפקיד סוכנת ה-CBI טרסה ליסבון.
בשנת 2018 כיכבה לצד ניקולס קייג' בסרט המתח "חלון אחורי".
בשנת 2019 גילמה את הדמות הראשית בסדרת הדרמה המשפטית "התיקון" מבית רשת ABC, בתור מאיה טראוויס, עוזרת התובע המחוזי בלוס אנג'לס. סדרה זו בוטלה לאחר עונה אחת.
חיים אישיים
ב-4 באוקטובר 1997 נישאה טאני למפיק הקולנוע בוב גוס (אנ'), לאחר שנתיים של זוגיות. בני הזוג התגרשו בשנת 2006.
בשנת 2009 היא התארסה לבמאי האוסטרלי אנדרו דומיניק אולם הם נפרדו בשנת 2010.
ב-25 בדצמבר 2012 התארסה לניקי מרמט, בזמן שהיו בחופשה בריו דה ז'ניירו. להם שני ילדים, אוסקר (יליד 23 ביוני 2016) וקולט קת'לין (ילידת 19 בינואר 2020).
מחוז המרכז
מחוז המרכז הוא אחד משבעת מחוזותיה האדמיניסטרטיביים של מדינת ישראל. שטחו של המחוז 1,293 קילומטר רבוע, והצפיפות בו היא 1,434 איש לקמ"ר. בירת המחוז היא העיר רמלה, והעיר הגדולה במחוז היא ראשון לציון. בית המשפט המחוזי מרכז שוכן בלוד. המחוז כולל ארבע נפות:
נתוני אוכלוסייה ושטח בערי המחוז
נתוני אוכלוסייה נכונים לסוף שנת 2019 של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
מועצות אזוריות
הערה: נתוני האוכלוסייה נכונים לשנת 2021.
ליסה פרנקנשטיין
ליסה פרנקנשטיין (באנגלית: Lisa Frankenstein) הוא סרט אמריקאית המבוסס באופן רופף על הספר "פרנקנשטיין" מאת מרי שלי. את הסרט כתבה דיאבלו קודי וביימה זלדה ויליאמס, שזהו לה פרויקט ביכוריה כבמאית; ומככבים בו קתרין ניוטון וקול ספראוס בתפקידים הראשיים.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים תחת הפצתה של "Focus Features".
תקציר העלילה
בשנת 1989, במהלך סופת ברקים, תלמידת תיכון מנודה ודחויה-חברתית בשם ליסה מפיחה בטעות חיים בגופתו של נער ויקטוריאני נאה. לאחר מכן, מנסה ליסה להפוך את הנער לגבר חלומותיה באמצעות מיטת שיזוף שבורה במוסך שלה.
פיתוח וליהוק
ב-29 ביוני 2022, נמסר על פיתוחו של סרט קומדיית אימה, אשר ישאב השראה מעלילת הרומן "פרנקנשטיין" ושעל כתיבתו שקדה התסריטאית והמפיקה דיאבלו קודי. עוד נמסר כי את הסרט תביים זלדה ויליאמס, שזהו לה פרויקט ביכורים כבמאית, ובו יככבו קתרין ניוטון וקול ספראוס. ב-11 באוגוסט 2022, נמסר על ליהוקם של ליזה סובראנו, קארלה גוג'ינו, ג'ו קרסט והנרי אייקנברי לצוות השחקנים של הסרט.
צילומים
צילומי הסרט החלו בניו אורלינס ב-8 באוגוסט 2022, ונמשכו עד ל-26 בספטמבר.
5 כוכבים (טלנובלה)
חמישה כוכבים (בספרדית Las Estrellas) היא טלנובלה ארגנטינאית שנוצרה על ידי pol-ka עבור רשת eltrece. הסדרה, בכיכובם של סלסטה סיד, מרסלה קלוסטרבואר, נטליה פרס, ויולטה אורטיזבראה וחוסטינה בוטוס, שודרה מ-29 במאי 2017 עד 22 בינואר 2018.
עלילת הסדרה
למריו אסטרז'ה נולדו חמש בנות משלוש נשים שונות: וירחיניה ופלורנסיה מנישואיו הראשונים, קרלה ולוסיה מנישואיו השניים, ובת חמישית בשם מירנדה, מרומן שניהל עם מזכירתו לשעבר. אין אהבה גדולה בין האחיות או קשר קרוב, אך מותו של מריו מאלץ אותן לשהות בחדר אחד במעמד הקראת הצוואה. כל רצונן הוא לקבל את הירושה וללכת לדרכן, אך אביהן הציב בפניהן תנאי לקבלת הירושה – עליהן לתפעל ולנהל מלון ישן שבבעלותו למשך שנה, יחד, או שלא יקבלו אגורה שחוקה אחת. חמש הנשים נאלצות לשים את חייהן בצד כדי לקיים את צוואת אביהן, שמטרתו העיקרית הייתה למעשה לאחד ביניהן. השהות יחד תאלץ את חמש האחיות ללמוד להסתדר זו עם זו, אך גם להבין מהו ערכם האמיתי של משפחה ואהבה.
הדמויות הראשיות
היא מגלה סוד על אביה ששינה הכל, היא מאוהבת בחבו אך מתביישת להגיד לו, בהמשך הם מתחתנים ונולדת להם בת.
פאג (אי)
היסטוריה
בתקופה העתיקה היה האי מיושב באזור צאסקה (Caska) בחלקו המערבי של מפרץ פאג. צאסקה שנוסדה ככל הנראה על ידי הרומאים (לטינית Cissa), שקעה בעקבות רעידת אדמה במאה ה-4, ותושביה נמלטו ממנה לאתר העיר העתיקה של פאג (Stari grad). לפי דעה אחרת, עזבו התושבים את המקום מסיבה בלתי ידועה ורק לאחר מכן שקעה מתחת למים. במקום נתגלה ב-1964 פתח למערכת ביוב גדולה הרומז לכך שהעיר הייתה גדולה למדי, וייתכן שהתגוררו בה עד 30,000 תושבים. סביב חורבנה של צאסקה רווחת אגדה מקומית הדומה עד מאוד לסיפורו של לוט והשמדת סדום ועמורה בתנ"ך.
השם "פג" נזכר לראשונה במאה ה-10, מועד בו העיר העתיקה כבר הייתה מוקפת חומה. ב-1192 נבנתה בעיר העתיקה כנסיית מריה הקדושה, וב-1244 העניק לה המלך בלה הרביעי מהונגריה מעמד של רובע מלכותי. ב-1403 עברה פאג לשליטת של הרפובליקה של ונציה, וב-1433 זכתה במעמד של עיר, בין היתר בשל חשיבותו של ייצור המלח על האי. בשנה שלאחר מכן נבנתה העיר החדשה באתר הנוכחי ועוצבה לפי שרטוטיו של האדריכל בן העיר זאדר יוריי מטווייב דאלמטינץ.
האי היה חלק מהפרובינציות הצרפתיות של איליריה, נשלט על ידי בית הבסבורג וממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים.
במלחמת העולם השנייה נכבש פאג על ידי האיטלקים. עם זאת, היה האי בחזקת מדינת קרואטיה העצמאית בהנהגת האוסטאשה. באי הוקמו שני מחנות ריכוז. מחנה הריכוז סלאנה לגברים ומחנה הריכוז מטאינה לנשים וילדים. המחנות פעלו מיוני ועד סוף אוגוסט 1941 ואנשי האוסטאשה טבחו באלפי יהודים, סרבים ובני רומה. גלעדים שהוקמו במקום נותצו מספר פעמים על ידי תושבים לאומנים.
לאחר המלחמה שקע האי במשבר כלכלי אשר נמשך כעשרים שנה עד תחילת התפתחותה של התיירות במקום.
אוכלוסייה וכלכלה
בשנת 2001 מנתה אוכלוסיית האי 7,969 תושבים, רובה בשתי הערים הגדולות פאג ונובליה (Novalja). האי מחובר ליבשה בקצהו הדרומי בגשר באורך של 300 מטר, ובחלקו הצפוני פועל קו מעבורת סדיר של חברת ידרוליניה בין הערים פריזנה (Prizna) שעל היבשה וז'יגליין (Žigljen).
בדרומו של האי אגנים להפקת מלח המשתרעים על שטח של 3 קמ"ר עשוי בוץ טבעי שאינו מחלחל. באגנים מופקים כ-33,000 טון מלח בשנה שהם כשני שלישים מסך תוצרת המלח בקרואטיה. הפקת המלח נעשית בדרך של התאיידות מהירה כתוצאה מהרוחות שנושבות באי בקיץ ובאביב. בנוסף נסמכת כלכלת האי על תיירות, דיג וחקלאות, והתושבים מגדלים ירקות, עצי פרי וגפן. באי כ-40,000 כבשים שמחלבן מייצרים המקומיים את גבינת פאג (Paški sir). עוד ידוע האי במוצרי התחרה שלו.
ריאל מדריד קסטיליה
ריאל מדריד קסטיליה (בספרדית: Real Madrid Castilla; בשמה הקודם: ריאל מדריד ב') היא קבוצת כדורגל ספרדית מהעיר מדריד, אשר נוסדה בשנת 1930. הקבוצה משחקת בליגה הספרדית השלישית. הקבוצה משמשת כקבוצת מילואים של ריאל מדריד ומקיימת את משחקי הבית שלה באצטדיון אלפרדו די סטפנו שבמדריד.
קסטייה זכתה פעם אחת באליפות הליגה ה-Segunda Division (הליגה השנייה) בעונת, וארבע פעמים באליפות ה-Segunda Division B בעונות , , ו-.
היסטוריה
בשנת 1948, המועדון א.ד. פלוס פטרה שנוסד ב-1930 התאחד עם ריאל מדריד, והפך לקבוצת המשנה שלו. בשנת 1949, הקבוצה עשתה את הבכורה שלה בליגה השנייה. בשנת 1954, שמונה שנים לאחר הקמתה, הקבוצה זכתה בתואר הראשון שלה - הגביע הספרדי לנוער, אחרי ניצחון בגמר על אספניול. ב-1959, הקבוצה רשמה הישג גדול נוסף כאשר הגיעה עד לרבע גמר גביע המלך הספרדי.
ב-21 ביולי 1972 הקבוצה הפכה ל"מועדון הכדורגל קסטיליה". בעונת היא הגיעה עד לגמר גביע המלך הספרדי, בו היא הפסידה 6-1 לריאל מדריד, קבוצת האם שלה. מכיוון שריאל מדריד זכתה באותה עונה גם באליפות ספרד, קסטיליה השתתפה בעונה שלאחר מכן בגביע אירופה למחזיקות גביע. בעונת 1983/84 הקבוצה זכתה בפעם הראשונה והיחידה שלה עד כה באליפות הליגה השנייה.
בשנת 1991 החליטה התאחדות הכדורגל הספרדית שכל קבוצת מילואים צריכה להיקרא על שם קבוצת האם שלה, ועל כן שונה שם הקבוצה ל"ריאל מדריד ב'".
בשנת 2004, התאחדות הכדורגל הספרדית אישרה לשנות את שם הקבוצה מ"ריאל מדריד ב'" ל"ריאל מדריד קסטיליה". בעונת, בעונה הראשונה שלה תחת השם החדש, הקבוצה זכתה בפעם השלישית בתולדותיה באליפות הליגה השלישית ועלתה לליגה השנייה. בשנת 2006 נחנך האצטדיון החדש של הקבוצה, אצטדיון אלפרדו די סטפנו.
בעונת עלתה הקבוצה לליגה הספרדית השנייה לאחר שזכתה באליפות הליגה השלישית. בסיום עונת חזרה הקבוצה לליגה השלישית לאחר שסיימה במקום ה-20 בליגה השנייה.
בקבוצה גדלו שחקנים רבים, שחלקם הפכו לשחקנים מובילים בקריירת הבוגרים. בשנת 2021 שחקן הקבוצה אנטוניו בלנקו שיחק בנבחרת ספרד כחלק מזימון כולל של שחקני נבחרת ספרד עד גיל 21 בשל הידבקותו של סרחיו בוסקטס במחלת נגיף קורונה 2019.
סגל השחקנים
נכון ל-17 באוגוסט 2023
תארים
סגנות: 1979-1980
זכייה (1): 1983-1984
פיוטר פופוב
פיוטר סמיונוביץ' פופוב (ברוסית: Пётр Семёнович Попов; יולי 1923 - ינואר 1960) היה רב-סרן במנגנון הביון הצבאי הסובייטי (גה-אר-או) והיה קצין המודיעין הצבאי הרוסי הראשון שהציע את שירותיו לסוכנות הביון המרכזית (CIA) לאחר מלחמת העולם השנייה. בשנים 1953 - 1958 הוא סיפק לממשלת ארצות הברית מידע רב על יכולות צבאיות ופעולות ריגול.
העברת מידע לארצות הברית
בשנת 1953 היה פופוב קצין המודיעין הצבאי הסובייטי שהוצב בווינה, שעבד נגד מטרות יוגוסלביות. פופוב יצר קשר לראשונה בשנת 1953 באמצעות החלקת מכתב למכוניתו החונה של דיפלומט אמריקאי בווינה, והציע למכור מסמכים סובייטים. בעת שהותו בווינה, הצליח פופוב לספק מסמכים כגון תקנות השדה של הצבא הסובייטי מ-1951, ולאחר ביקור ביתי ביולי 1954 בברית המועצות, מידע אודות צוללות גרעיניות סובייטיות וטילים מונחים.
בשנת 1955 פופוב הועבר לפתע למזרח ברלין כדי לעבוד עם סוכנים בלתי חוקיים שנשלחו למערב. הוא המשיך לספק מודיעין נגדי ומידע צבאי. באפריל 1958 פופוב אמר לאיש הקשר שלו ב-CUA ג'ורג' קיסוולטר כי בכיר בק.ג.ב התגאה בכך ש"פרטים טכניים מלאים" של מטוס הריגול U-2 של לוקהיד הגיעו לידיהם, מה שהוביל את מנהל פרויקט U2 ריצ'רד מ. ביסל ג'וניור לסיים את הפרויקט. ב-1 במאי 1960 הופל U-2 מעל ברית המועצות, בתקרית U-2 ב-1960.
פופוב הודח מההמודיעין הצבאי בנובמבר 1958. בינואר 1959, לאחר שנמצאו בדירתו עדויות מפלילות, הוא פעל כסוכן כפול למשך שלושה חודשים נוספים לפני שנעצר באוקטובר 1959, ונידון למוות בינואר 1960.
לכידתו ומותו
מעולם לא הוכח כיצד נחשף, אך אפשרות אחת היא שהמעקב האמריקני באוקטובר 1957 אחר אחד מסוכניו של פופוב הביא לחשד שנפל עליו. על פי הדיווחים, מרגריטה ניקולייבסקה טיירובה, סוכנת 'בלתי חוקית' שהוכשרה לעבוד בארצות הברית, הייתה אמורה לפגוש סוכן אחר (למעשה בעלה, איגור), שזוהה כוולטר אנתוני סיוה. כשנסעה בתור מרי גרודניק, הבחינה שהיא במעקב, לכאורה כל הדרך משדה התעופה טמפלהוף בברלין. התנהגותה התמימה לחלוטין, והתנהגותו של בעלה, כולל היעלמותם הפתאומית, מעידים שהם חשדו שמשהו אינו כשורה. היא דיווחה על כך, והנושא נחקר רבות על ידי מפעיליה במוסקבה. החקירה הצביעה על פופוב, שהיה קצין המעקב של האישה במזרח ברלין. ייתכן שהוא נחשף גם על ידי הסוכן הכפול הבריטי ג'ורג' בלייק, שלמד במקרה שה-CIA משתמש בקצין מודיעין בכיר שהוצב במזרח גרמניה כחפרפרת. מקורות אחרים מצביעים על מכתב מקודד לפופוב, שנשלח על ידי ה-CIA ויורט על ידי הק.ג.ב, והוביל למעצרו (ייתכן שמדובר באי הבנה, פופוב העביר מכתב למודיעין הבריטי, עליו התוודע בלייק ). עדויות עדכניות יותר מצביעות על כך שפופוב כבר היה בחשד לפני תקרית טיירובה, בגלל דליפת נאום פרטי של המרשל ז'וקוב בו נכח פופוב.
פופוב הוצא להורג על ידי הרשויות הסובייטיות בשנת 1960.
קצין המודיעין הנגדי לשעבר של ה-CIA לענייני רוסיה, טננט ה. באגלי, האמין שפופוב לא זוהה על ידי המעקב הסובייטי, אלא נבגד על ידי אנשי הקשר מוושינגטון הבירה ובעיקר אדוארד אליס סמית', קצין הביטחון של ה-CIA שפוטר מהשגרירות האמריקאית במוסקבה וחשף את פופוב.
יוהאן, מלך סקסוניה
יוהאן, מלך סקסוניה (בגרמנית: Johann Nepomuk Maria Joseph Anton Xaver Vincenz Aloys Franz de Paula Stanislaus Bernhard Paul Felix Damasus; 12 בדצמבר 1801 – 29 באוקטובר 1873), היה מלכה הרביעי של סקסוניה, בין השנים 1854–1873.
ילדותו
יוהאן נולד ב-12 בדצמבר 1801 בדרזדן שהייתה חלק מנסיכות הבוחר מסקסוניה, לנסיך מקסימיליאן, שהיה מאוחר יותר נסיך הכתר של סקסוניה, ולקרולינה, נסיכת פארמה, בתו של פרננדו, דוכס פארמה.
יוהאן הפך ליורש העצר של סקסוניה, לאחר עליית אחיו פרידריך אוגוסט לשלטון בשנת 1836.
ממלכת סקסוניה
ב-9 באוגוסט 1854 מת פרידריך אוגוסט השני, מלך סקסוניה ללא יורשים זכרים, ובמקומו עלה יוהאן לשלטון. יוהאן פיתח מאוד את המדינה, הקים רשת מסילות ברזל והביא למסחר חופשי במדינה.
יוהאן פעל לקידום השליטה של אוסטריה בגרמניה, ובמלחמת אוסטריה–פרוסיה בשנת 1866 שלח את צבאו להילחם לצד אוסטריה בבוהמיה ולא השאיר אותו להגן על שטח הממלכה. משום כך, בסיום הלחימה ביקשה אוסטריה מפרוסיה שלא לספח את סקסוניה כמחוות כבוד, ופרוסיה נעתרה לבקשה, והותירה את סקסוניה כמדינה עצמאית. מאוחר יותר באותה שנה הצטרפה סקסוניה על דעת עצמה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. מלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1871 הובילה לשיוך חברות הקונפדרציה אל האימפריה הגרמנית ויוהאן נותר בתפקידו והוכפף לקיסר האימפריה הגרמנית.
ב-29 באוקטובר 1873 מת יוהאן בדרזדן, ובמקומו עלה לשלטון בנו אלברט, מלך סקסוניה.
משפחתו
ב-10 בנובמבר 1822 התחתן יוהאן על ידי שליח עם אמליה אוגוסטה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה וקרולינה מבאדן, וב-21 בנובמבר באותה שנה מומשו הנישואים בדרזדן. ממנה היו לו 9 ילדים:
רוזריטה טוויל
רוזריטה טוויל (בערבית: روزاريتا طويل, תעתיק מדויק: רוזאריתא טויל; נולדה בשנת 1988) היא דוגמנית, מעצבת אופנה לבנונית ומלכת היופי של לבנון לשנת 2008.
ביוגרפיה
רוזריטה טוויל, לבנונית נוצרייה, נולדה בשנת 1988 בביירות וגדלה בעיירה הנוצרית ג'זין שבדרום לבנון.
טוויל היא סטודנטית למנהל עסקים באוניברסיטה האמריקנית בביירות, היא חובבת שחייה, קריאה וטיולים. לפני התמודדותה בתחרות היופי "מיס לבנון", עסקה טוויל בדוגמנות. היא הצטלמה לקטלוגים רבים בלבנון, ביניהם לקטלוג של איב סאן לורן, והופיעה במגזינים ועיתוני האופנה הבולטים ביותר בלבנון ובמדינות ערב רבות. כדוגמנית מסלול, השתתפה במספר תצוגות אופנה שהחשובה שבהן היא של מעצב האופנה הלבנוני פאדי נחלה.
פרסום התמונות עורר סערה בלבנון, לבנון פרשה מתחרות מיס יוניברס ואף הושמעו קריאות שקראו להנהלת התחרות לשלול מטוויל את הכתר. הפרשה זכתה להד תקשורתי נרחב בלבנון ובעולם הערבי ואף סוקרה בתקשורת העולמית.
אוואלד פון קלייסט
פאול לודוויג אוואלד פון קלייסט (בגרמנית: Paul Ludwig Ewald von Kleist; 8 באוגוסט 1881 – 13 בנובמבר 1954) היה גנרל-פלדמרשל גרמני ששירת בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה, ומת בעודו בשבי ברית המועצות.
קריירה מוקדמת
קלייסט נולד בבראונפלס למשפחה אריסטוקרטית. הוא קיבל חינוך צבאי ושירת כמפקד גדוד במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה שירת כמפקד דיוויזיית הפרשים ה-2 בין השנים 1932 ל-1934, ובאוקטובר 1934 מונה למפקד הקורפוס ה-8. בשנת 1938 הועבר קלייסט למסלול פרישה לאחר פרשת בלומברג-פריטש, אך נקרא מחדש לשירות פעיל בשנת 1939 עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם השנייה
במהלך המערכה בפולין, פיקד קלייסט על הקורפוס ה-22. במהלך המערכה על צרפת פיקד קלייסט על "פאנצרגרופה פון קלייסט" יחידת שריון עצמאית כמעט, המורכבת משני קורפוסים שתפקידה היה לבצע את המבקע הדרומי דרך יער הארדנים אל מעבר לנהר המאס לסדאן ומשם אל תעלת למאנש, מבקע שכונה "איבחת מגל", וביצועו איפשר לכתר את עיקר הצבא הצרפתי, וחיל המשלוח הבריטי על אדמת בלגיה. קלייסט שפיקד על אחד ממפקדי השריון המוכשרים ביותר בוורמאכט, היינץ גודריאן, חשש במהלך המערכה מהתקדמותם המהירה של הטנקים מערבה, והורה לגודריאן לעצור את התנופה מערבה לאחר צליחת המאס. גודריאן סירב לפקודה זו. קלייסט הורה על פיטוריו של גודריאן, אך התערבות הדרג העליון של הוורמאכט, ומפקד קבוצת הארמיות לה היה כפוף קלייסט, גרד פון רונדשטט, איפשרה את המשך ההתקדמות מערבה, ונתנה לגודריאן את חופש הפעולה שאיפשר את המשך המבצע.
באפריל 1941 פיקד קלייסט על "קבוצת הפאנצר הראשונה" שכללה שני קורפוסים משוריינים, שהובילו את הפלישה ליוגוסלביה ויוון. גם במבצע ברברוסה פיקד קלייסט על קבוצת הפאנצר הראשונה כחלק מ"קבוצת ארמיות דרום".
דרוזופילה
תסיסנית (שם מדעי: Drosophila) הידועה גם כדרוזופילה או, בכינויה השגור והמטעה, זבוב הפירות, היא סוג של זבוב במשפחת התסיסניתיים.
אוואלד פון קלייסט
מלחמת העולם השנייה
בשנת 1942 מונה למפקד "קבוצת ארמיות A", שנשלחה אל הקווקז והייתה במרכז הקרב על קווקז, שמטרתו היה לתפוס את שדות הנפט החשובים באזור. בשנת 1943 קיבל דרגת גנרל-פלדמרשל לאור הצלחה בפינוי הכוח הגרמני מהאזור. במרץ 1944 הודח מתפקידו על ידי היטלר, לאחר שהורה, בניגוד לפקודות היטלר על נסיגת הארמייה השמינית שהייתה תחת פיקודו, מחשש כי תושמד על ידי הצבא האדום במסגרת מבצע דנייפר-קרפטי.
דרוזופילה
מינים
בסוג זה כ-800 מינים. שניים מן הידועים ביותר:
אוואלד פון קלייסט
לאחר המלחמה
קלייסט נתפס על ידי צבא ארצות הברית ב-1945. בספטמבר 1946 הוסגר ליוגוסלביה, שם באוגוסט 1948 נידון ל-15 שנות של עבודות פרך בגין פשעי מלחמה. במרץ 1949 הוא הועבר לברית המועצות, שם נשפט שוב ובפברואר 1952 נידון ל-25 שנות מאסר בעוון פשעי מלחמה. הוא מת בכלא בעיר ולדימיר בשנת 1954, והיה לקצין הצבא הגרמני הבכיר ביותר שמת בעודו בשבי הסובייטי.
דרוזופילה
תסיסנית כאורגניזם מודל
המין D. melanogaster (תסיסנית המחקר) משמש רבות במחקרים בגנטיקה והוא אורגניזם מודל מצוי בביולוגיה התפתחותית ואף זכה לכינוי "חרק המחמד של הגנטיקאים".
תכונותיו של המין שהפכו אותו לאורגניזם מועדף על ידי הגנטיקאים, ביחס לחרקים אחרים, הן הקלות היחסית שבגידולו בתנאי מעבדה, קצב ריבוי גבוה, מחזור חיים קצר, ממדי גוף קטנים ביחס לחרקים המאפשרים אחסון מדגם גדול של זבובי תסיסנית בשטח אחסון קטן ומבנה כרומוזומלי פשוט הכולל 4 זוגות כרומוזומים גדולים פיזית.
בשנת 2012 טרודי מאקאי פרסמה קטלוג של הגנום השלם של 200 סוגים שונים של דרוזופילה.
מבנה גוף
בצורתם האופיינית, לזבובי תסיסנית צבע כתום-חום ואורכם נע סביב 3.1 עד ל-4.3 מילימטר. לרוב המינים עיניים אדומות. הבוגרים צהבהבים עם פסים כהים על הבטן.
התפתחות עוברית
ההתפתחות העוברית של הזבוב Droshophila melanogaster נמשכת בערך כיממה ומחולקת ל 17 שלבים בעלי אפיונים שונים: בשלב הראשון ועד לרביעי מתרחשות 14 חלוקות גרעין כך שמתקבל תא מרובה גרעינים. גרעינים אלו נעים לכיוון פריפרית התא. בתהליך ה cellularization נוצרת ממברנה סביב גרעיני התא, כך נוצרת שכבת תאים הנקראת בלסטודרם המקיפה את החלמון. בשלבים 6–7 מתרחשת גסטרולציה היוצרת את המעי. בשלבים 8–11 מתרחשת התארכות שכבת הנבט ובשלבים 12–13 נסוגה שכבה זו. התפתחות ראש הזבוב וסגירת האזור הגבי מתרחש בשלבים 14–15 ולבסוף בשלבים 16–17 מתרחשת דיפרנציאציה אחרונה של התאים לקראת בקיעת העובר מהביצה.
יוסף הלר
קורות חייו
יוסף הלר נולד בתל אביב. הוא למד היסטוריה כללית והיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא סיים את התואר הראשון שלו, וכן את התואר השני בהצטיינות. בשנת 1971 קיבל את התואר דוקטור לפילוסופיה מבית הספר לכלכלה של לונדון.
בשנת 1971 החל הלר להרצות באוניברסיטה העברית. הוא הרצה בנושא יחסים בינלאומיים וההיסטוריה של עם ישראל. בשנת 1979 התקדם למעמד של מרצה בכיר ליחסים בינלאומיים. לאורך השנים הרצה באוניברסיטאות בחו"ל כמו אוניברסיטת ייל ואוניברסיטת לונדון.
בין תחומי התעניינותו, היסטוריה של מדינת ישראל ושל הציונות, הסכסוך הישראלי ערבי, המעצמות והמזרח התיכון ויחסים בינלאומיים במזרח התיכון במאה ה-19 ובמאה ה-20.
ספרו, "לח"י: אידאולוגיה ופוליטיקה 1940–1949", עורר פולמוס מצד אנשי לח"י. צבי פרנק (שמו המחתרתי אליעזר) כתב על כך חוברת "לח"י מאין ולאן" (הוצאת לח"י). פנחס גינוסר כתב על כך בקתדרה גיליונות 64 - 65 מאמר שכותרתו, "מחקר חלוצי על לח"י - אורות וצללים". יוסף הלר הגיב על כך במאמר בקתדרה גיליון 71, "לח"י בין ימין לשמאל - הערות לבקורת".
בשנת תשס"ה נבחר כחתן פרס שזר לתולדות ישראל על ספרו, "מ'ברית שלום' ל'איחוד' יהודה לייב מאגנס והמאבק למדינה דו לאומית" (הוצאת מאגנס 2003).
מסקרפונה
מסקרפונה (באיטלקית: Mascarpone) היא סוג של גבינת שמנת אשר מקורה באיטליה, המיוצרת משילוב של שמנת ולעיתים גם חובצה. לאחר תהליך דנטורציה קצר, מבודדים מוצקי השמנת ממי הגבינה על ידי שימוש בחומצה טרטרית. המוצקים נאספים לגבן אחיד מבלי ליישנה. אחוז השומן בה גבוה מאוד ויכול להגיע ל-50%.
אופן ייצור המסקרפונה שונה ממפעל למפעל. את הגבינה מכינים משמנת וחומצה טרטרית, אך לפעמים בגרסאות מהירות או ביתיות משתמשים במלח לימון (חומצה ציטרית) או מיץ לימון, למרות שלגרסאות אלו יש מרקם וטעם שונה עם חיי מדף מאוד קצרים. הגבינה נמצאת בשימוש בשפע מנות שמקורן בחבל לומברדיה שבצפון איטליה. ניתן למצוא את הגבינה במנות כגון לזניה וטירמיסו, ולעיתים ניתן להשתמש בגבינה על מנת להעשיר תבשילי ריזוטו במקום להשתמש בחמאה.
באופן מסורתי, מסקרפונה מיוצרת מחלב פרה.
מקורות
מקורה של המסקרפונה הוא כנראה במאה ה-16, בסביבת העיר מילאנו שבחבל לומברדיה באיטליה. מקור השם עשוי להיות במילה האיטלקית "mascarpia", הגרסה הלומברדית לגבינת הריקוטה. בכל מקרה, תהליך הייצור של כל אחת מהגבינות שונה בתכלית זו מזו.
באונטי (חטיף)
באונטי (באנגלית: Bounty) הוא חטיף שוקולד המיוצר על ידי חברת מרס ונמכר ברחבי העולם. החטיף הופיע לראשונה בשנת 1951 בממלכה המאוחדת ובקנדה, בהתחלה רק בציפוי שוקולד חלב.
חטיף הבאונטי הוא בעל מילוי קוקוס המצופה בשוקולד חלב (הנמכר באריזה כחולה) או בשוקולד מריר (הנמכר באריזה אדומה) ובדרך כלל נמכר כשני חטיפים באריזה אחת.
מאז 2006, גרסה בטעם דובדבן של החטיף נמכרת באוסטרליה. טעם זה נמכר בהתחלה כמהדורה מוגבלת, אך מכירתו נמשכה עד שנת 2013. באירופה, מהדורה מוגבלת בטעם מנגו נמכרה בין השנים 2004 -2005 וברוסיה ואוקראינה ב-2010. מהדורה בטעם אננס נמכרה ברוסיה במהלך 2014.
למרות שהחטיף כבר לא משווק על ידי מרס בארצות הברית (חטיפים דומים של חברת הרשי עדיין נמכרים), ניתן למצוא אותו במחלקות הבינלאומיות (הכוללות בעיקר מוצרים מיובאים) של מרכולים רבים.
צורה
בשנת 2013, מרס רשמה את צורתו של חטיף הבאונטי כסימן מסחרי באיחוד האירופי. חברת "לודוויג שוקולדה", חברת ממתקים גרמנית, ערערה על רישום זה. בשנת 2009, בית המשפט בערכאה ראשונה האירופי בלוקסמבורג אישר את הערעור, בקביעתו "המאפיינים הייחודיים לכאורה, כלומר הקצוות המעוגלים של החטיף ושלושת החצים או הקווים בצורת 'V' שעליו, לא יכולים להיחשב כמאפיינים היכולים להבדיל אותו בצורה מובהקת מצורות חטיפים נפוצות אחרות".
ליסה צ'ולודנקו
ליסה צ'ולודנקו (באנגלית: Lisa Cholodenko; נולדה ב-5 ביוני 1964) היא במאית ותסריטאית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. בין סרטיה: " אמנות גבוהה" (1998), " לורל קניון" (2002) ו "הילדים בסדר" (2010). היא ביימה גם מספר רב של יצירות טלוויזיה, ביניהן המיני-סדרה "אוליב קיטרידג'".
ראשית דרכה
צ'ולודנקו נולדה בעמק סן פרננדו בקליפורניה, בתם של מרשה צ'ולודנקו (לבית אלינס) ופול צ'ולודנקו, שהוא ממוצא יהודי-אוקראיני. היא הבת האמצעית מבין שלוש אחיות: אחותה הבוגרת היא קרן קרדן, ואחותה הצעירה היא לורה צ'ולודנקו.
צ'ולודנקו למדה אנתרופולוגיה, לימודי אתניות, ולימודי נשים באוניברסיטת סן פרנסיסקו סטייט. היא למדה לתואר שני בחוג לאמנויות באוניברסיטת קולומביה, וסיימה MFA בבימוי ותסריטאות.
קריירה
צ'ולודנקו התחילה את דרכה בתעשיית הסרטים בניו יורק בתחילות שנות ה-90. היא עבדה כעוזרת עריכה בסרטו של ג'ון סינגלטון " החבר'ה מהשכונה", וכסגנית עורך בסרטו של ביבן קדרון " אנשים משומשים".
קולנוע
בזמן לימודיה בקולומביה, צ'ולודנקו כתבה וביימה מספר סרטים קצרים אשר הוקרנו בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים ואשר שודרו בטלוויזיה בבריטניה, צרפת, ושווייץ. סרטה הקצר Dinner Party משנת 1997 זכה בפרס המכון הקולנוע הבריטי.
בתהליכי היצירה של סרט הביכורים שלה, "אמנות גבוהה", נתן לה הדרכה ותמיכה הבמאי מילוש פורמן. הסרט זכה בפרס התסריטאות על שם וולדו סולט בפסטיבל הסרטים סאנדנס, וכן בפרס מטעם האגודה הלאומית של מבקרי הקולנוע להופעתה בסרט של אלי שידי. סרט זה, וכן סרטה הבא, "לורל קניון", הוקרנו בבכורתם ב"שבועות הבמאים" בפסטיבל קאן. את ההשראה לסרט "לורל קניון" שאבה צ'ולודנקו מאלבומה של ג'וני מיטשל, Ladies of the Canyon, אשר צולם בלב הוליווד הילס, שם גם העלילה מתרחשת.
לאחר השלמת "לורל קניון", צ'ולודנקו החליטה לגור בלוס אנג'לס באופן קבוע. בעודה בתהליך הניסיון להרות באמצעות תורם זרע אנונימי, היא פגשה את התסריטאי סטיוארט בלומברג, שהיה תורם זרע בעת לימודיו באוניברסיטה. יחד, הם החליטו לכתוב תסריט, אשר היה בסופו של דבר לסרט " הילדים בסדר". לקח לפרויקט חמש שנים כדי להגיע לשלב ההפקה, והוא צולם תוך 23 ימים, עם תקציב של 3.5 מיליון דולר, תקציב קטן בהרבה מאשר הסרטים האחרים שהיו מועמדים לאוסקר באותה שנה, 2011.
"הילדים בסדר" זכה במועמדות לפרס האוסקר עבור התסריט המקורי הטוב ביותר, לפרס BAFTA לתסריט המקורי הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר – קומדיה או מוזיקלי. הסרט היה גם זכה בפרט התסריט הטוב ביותר של מעגל מבקרי הקולנוע של ניו יורק, וזכה גם בפרס אינדפנדנט ספיריט לתסריט הטוב ביותר.
צ'ולודנקו ספגה ביקורת על הייצוג הלהט"בי בסרט, בעיקר בגלל האופן שבו ייצגה דמות לסבית נהנית מיחסים הטרוסקסואליים, וכן על השעתוק של ערכי משפחה גרעינית כערך עליון, מעל כל ערך אנושי אחר.