cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אבהות בגיל הרך
היעדר האב
מבחינת הפסיכולוגיה התפתחותית, יש תפיסות המדברות על חשיבות האב כמודל הזדהות עבור הילד, מתוך הנחה שכך הוא לומד את תפקידי מין הגברי לעומת הנשי. למול המציאות, מוצאות עצמן האימהות היחידניות מקיימות לעיתים את תפקידי האב והאם גם יחד. כך שגם דרך ראייה זו ניתן להניח שהילד יכול ללמוד על תפקידים אלו ואלו.
מחקר אחד מצא שלהיעדרות אבהית יש מגוון השפעות שליליות על ילדים. השפעות אלה כוללות רמות נמוכות של הישגיות בבית הספר, התנהגויות סיכון מוגברות, ורמות גבוהות יותר של תוקפנות בקרב בנים. מחקר אחר מצא שלפעוטות זכרים שיש להם מעט אינטראקציה או אין להם אינטראקציה כלל עם אביהם, יש רמות נמוכות משמעותית של תגובתיות חברתית, פחות תגובות למעגלים השונים, ורמות נמוכות יותר של העדפה לגירויים חדשים ובלתי מוכרים, בעוד פעוטות נקבות לא הושפעו מהיעדר האב. אולם, המחקר השני בחן משפחה חד הורית הכוללת אם בלבד בנסיבות סוציו-אקונומיות נמוכות, כך שייתכן שלא ניתן להכליל את התוצאות לאוכלוסייה הכללית. במחקריהם של קים ג'ונס (Kim Jones)ושל ג'ודית דאן, (Judith Dunn) אשר מצאו כי ילדים אשר גדלו במשפחות ללא אב הפגינו יותר בעיות התנהגות ותפקוד כולל לקוי יותר ביחס לילדים אשר גדלו במשפחות עם אב. כן נמצא במחקר, שנערך על ידי הלשכה האמריקאית לסטטיסטיקה, כי היעדר אב עלול לגרום לבעיות קוגניטיביות, סוציאליות ורגשיות אצל הילדים.
אוצרות הראי"ה
אוצרות הראי"ה היא סדרת ספרים בהם לוקטו ונדפסו יחדיו שלל כתבים מכתבי הראי"ה מחולקים לפי נושאים, וכן מאמרים על הגותו, מפתחות וביאורים. העורך הראשי של הסדרה הוא הרב משה צוריאל. הסדרה יוצאת לאור בהוצאת ישיבת ההסדר ראשון לציון.
הוצאה לאור
מהדורה ראשונה של הסדרה יצאה לאור בידי הרב משה צוריאל בין השנים ה'תשמ"ח (1988) – ה'תשנ"ג (1993), בסיוע דרור שילה ואלחנן שילה, וכוללת ארבעה חלקים (חלקים א, ב ו-ד בכרכים, וחלק ג בחוברת) שנדפסו בתל אביב ובאשדוד. מהדורה זו יצאה לאור פעם אחת ונחשבת לא מוגהת, לא שלמה ונדירה.
בשנת ה'תשס"ב (2002) יצאה לאור מהדורה חדשה ומורחבת של הסדרה, עם הוספות רבות ותיקונים, הכוללת חמישה כרכים. בשנת ה'תשע"ו (2016), ארבע עשרה שנים לאחר מכן, הוציא לאור הרב צוריאל שני כרכים נוספים בסדרה המורחבת, בסיוע הרב שי הירש והרב ארי יצחק שבט, מנהל ארכיון בית הרב קוק. הסדרה המורחבת כולה יוצאת לאור בידי ישיבת ההסדר ראשון לציון. מנהל ההפקה הוא הרב יהונתן סנדרס, רב היישוב אלוני הבשן.
בפתח הסדרה נדפסו הסכמות מאת הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא והרב משה צבי נריה, והקדמה מאת הרב שלמה לוי, ראש ישיבת ההסדר ראשון לציון.
המקורות לסדרה
הסדרה שואבת את תכניה ממגוון מקורות. במסגרת כתבי הראי"ה גופם, נדפסים בה כתבי יד מקוריים של הראי"ה (חלקם נתקבלו מאת מכון הרצי"ה, ארכיון בית הרב קוק, ואוספי גופים ואישים שונים), מסמכים שנדפסו בחיבורים נדירים וקשים להשגה, מאמרים שפורסמו בכתבי עת ישנים, כרוזים מקוריים וכיוצא בזה. כן נדפסו בסדרה מחקרים מקיפים של הרב משה צוריאל ועוזריו על הגותו של הראי"ה, מפתחות, ביאורים, השוואות ועוד. בשני הכרכים האחרונים נדפסו מאמרים מאת מחברים נוספים.
קריאה והרשאה להדפסת כתבי הראי"ה
בפתח הכרך הרביעי של מהדורת ה'תשס"ב (2002) הדפיס הרב צוריאל הרשאה שקיבל בשנת ה'תשנ"ח מאת הרב אליהו שלמה רענן, נכדו ויורשו של הראי"ה, בה נאמר:
לדברים אלו הוסיף הרב צוריאל תיאור על אודות ידידותו עם הרב רענן, וכן ביקורת על ההתמהמהות בהדפסת כתבי הראי"ה, ובפרט שמונה קבצים שיצאו לאור בידי בני הרב רענן במהדורה דלת עותקים בשנת ה'תשנ"ט (1999). עוד כתב כי בהתאם להרשאה שקיבל מהרב רענן, אף הוא מעניק את אותה ההרשאה לכל אדם שירצה להדפיס בשנית את שמונה קבצים. בשנת התשע"ח (2018), עם פרסום המהדורה הראשונה של מציאות קטן, שב הרב צוריאל ופרסם את הרשאתו זו תוך שהוא מכליל בה את שאר כתבי הראי"ה.
דורין גויאן
דורין ניקולאיֶה גויאן (רומנית: Dorin Nicolae Goian; נולד ב-12 בדצמבר 1980) הוא כדורגלן עבר רומני אשר שיחק בעמדת הבלם.
ראשית הקריירה
גויאן התחיל את הקריירה שלו בפורסטה פלטיצ'ן ובשנת הצטרף לקבוצת המילואים. שנתיים לאחר מכן, הוא הצטרף לקבוצה הראשונה. בשנת הושאל לגלוריה בוזאו במדיה ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הרומנית. גויאן חזר לפורסטה לאחר שירדה לליגה השנייה. ובינואר עבר לצילאו פיאטרה ניאמץ. בעונת ירד עם המועדון לליגה השנייה, ובקיץ  חתם בבקאו.
סטיאווה בוקרשט
ב-4 במרץ 2005, גויאן חתם על חוזה לחמש שנים בסטיאווה בוקרשט. ב-15 בספטמבר 2005 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0-3 נגד ואלרנגה. הוא הבקיע גם במשחקים נגד לאנס, האלמסטד והירנביין. הוא הבקיע בהפסד 4-2 נגד מידלסברו בחצי גמר גביע אופ"א, בסיומו הודחה סטיאווה מהמפעל.
בעונת הבקיע פעמיים במוקדמות ליגת האלופות נגד זגלבינה לובין ובאטה בוריסוב ועזר לקבוצתו להעפיל לשלב הבתים של המפעל. בעקבות יכולתו הטובה של גויאן, מועדונים רבים כמו שטוטגרט, בורוסיה דורטמונד, מנצ'סטר יונייטד גילו בו עניין אך בסופו של דבר נשאר בסטיאווה. ב-16 באוקטובר 2007 סטיאווה השלימה את העברתו של גויאן לאחר ששילמה עוד מיליון אירו לבקאו. ב-24 באוקטובר 2007 ענד לראשונה את סרט הקפטן במשחק נגד סביליה.
פאלרמו
ב-6 באוגוסט 2009, עבר לפלרמו תמורת 2 מיליון אירו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד רומא. הוא שימש בעיקר כמחליף עבור צ'זארה בובו וסימון קר.
בקיץ עזב קיאר את פאלרמו וגויאן תפס את מקומו, אך בגלל פציעות לא שיחק ברוב שלבי העונה וסיים אותה רק עם 22 הופעות בכל המסגרות, 16 מתוכן בליגה. בינואר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בפאלרמו נגד מילאן.
גלאזגו ריינג'רס
ב-25 ביולי 2011 חתם בגלאזגו ריינג'רס. ב-30 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0-2 נגד סנט ג'ונסטון. באוגוסט נפצע בגיד הברך ונעדר חודש וחצי מהמגרשים, וחזר ב-18 בספטמבר 2011. כעבור שלושה ימים הבקיע את שער הבכורה שלו בהפסד 3-2 נגד פלקירק בגביע הסקוטי.
ביוני המועדון הכריז על פירוק וירידה לליגה השלישית וגויאן שוחרר מהמועדון.
אסטרס טריפוליס
ב-21 ביולי 2013 חתם לשנתיים באסטרס טריפוליס. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עם המועדון ב-18 באוגוסט 2013 בתיקו 3-3 בבית נגד פאס יואנינה.
קריירה בינלאומית
ב-16 בנובמבר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רומניה במשחק ידידות נגד. ב-7 באוקטובר 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-3 נגד. גויאן העפיל עם הנבחרת ליורו 2008 ואף לקח חלק באליפות.
לזכותו של גויאן 5 שערים בנבחרת ב-52 הופעות.
וולפסון קלור מאיר
היסטוריה
מייסדי החברה ובעליה היו אנשי העסקים יצחק וולפסון, צ'ארלס קלור והאחים מאיר. מרדכי מאיר היה מנכ"ל החברה מיום ייסודה ועד שנת 1987. עם בעלי המניות בחברה נמנה בנק לייצוא.
מאזן החברה ל-31 במרץ 1965 כלל את הנכסים הבאים: בית עיריית תל אביב-יפו, מגדל שלום מאיר, כלבו שלום, חברת ג.א.ס רסקו, בנק ירושלים, שכונת רמת שרת בירושלים ומקרקעין בירושלים.
בשנת 1989, חילקו האחים משה ומרדכי מאיר את נכסיהם. מרדכי קיבל כסף ונכסים באזור מגדל שלום משה נשאר עם מניות "וולפסון קלור מאיר". זמן קצר לאחר הפיצול חילק משה מאיר את נכסיו בין שתי בנותיו, כנה ורינה. כנה, הנשואה לחבר הכנסת לשעבר זלמן שובל, קיבלה, בין היתר, את מניות השליטה בחברת ההשקעות יצוא, שעם עסקיה נמנים בנק ירושלים, חברת הברוקרים יוניטרסט ויצרנית הבטון רדימיקס. רינה מאיר קיבלה את מניות השליטה בחברת "וולפסון קלור מאיר" ובמהלך השנים רכשה את מניות יתר המייסדים, צ'ארלס קלור ואייזיק וולפסון.
בעשור הראשון של המאה ה-21 השלימה החברה את הקמת שכונת רמת שרת בירושלים, כאשר הקימה במגרש הפנוי האחרון בשכונה את פרויקט "אזורי רמת שרת" בשיתוף חברת אזורים. זאת כארבעים שנה אחרי שהחלה בהקמת השכונה בשנות ה-60 של המאה ה-20.
היינקל קבין
דגמי "היינקל קבין" בבריטניה
(קרוי Trojan 200)
קשחת חוליות
קשחת חוליות (בלעז: Spondylosis) היא מונח לא ספציפי המתאר בדרך כלל שינויים ניווניים בעמוד השדרה הגורמים לקשחת (ankylosis, נוקשות מפרקית) של מפרקי החוליות והדיסקים הבין-חולייתים.
קשחת חוליות יכולה להופיע בחוליות הצוואר, בחוליות החזיות או בחוליות המותניות. מבין האנשים שלהם ממצאים רנטגניים המצביעים על קשחת חוליות, רק לאחוז קטן תסמינים רלוונטיים, קרי רובם לא סובלים מבעיה כלשהי.
שינויים ניווניים אופייניים לקשחת חוליות מופיעים בדרך כלל בעקבות ניוון של דיסק בין-חולייתי, והם בדרך כלל שינויים הקשורים לגיל. הם מופיעים בגופי החוליות, במפרקים הסינוביאלים בין החוליות (במפרקים הפאצטלים), בנקבים הבין-חולייתים ובזיזים הקוציים של החוליות. משפתי גופי החוליות צומחים מבנים גרמיים המכונים אוסטיאופיטים. האוסטיאופיטים מגדילים את שטח הפנים של גוף החוליה ומפחיתים את העומס המופעל עליו, אך מגבילים את התנועה במפרק בין החוליות ואף עשויים להתקרב דיים לאוסטיאופיטים מגוף חוליה שכנה עד לקשחת מלאה של המפרק. אוסטיאופיטים אחוריים הנפוצים בקשחת חוליות של הצוואר עשויים ללחוץ על מבנים של מערכת העצבים ולגרום להופעת תסמינים. המפרקים הפאצטלים הנמצאים בצידי המפרק הבין-חולייתי נתונים למאמצים מוגברים וניתן לזהות בהם דלקת מפרקים ניוונית. גודלם של הנקבים הבין-חולייתים קטן בשל קריסת הדיסק ובשל האוסטיאופיטים במפרקים.
קשחת חוליות צווארית
רוב המקרים הקלינים של קשחת חוליות הם עקב קשחת חוליות צווארית. הבדל משמעותי בין חוליות הצוואר לחוליות המותניות הוא חוט השדרה העובר בתעלת השדרה של החוליות הצוואריות וקצהו התחתון באזור החוליה המותנית הראשונה או השנייה, כך שהוא נעדר מתעלת השדרה של רוב החוליות המותניות. אוסטיאופיטים בחלק אחורי של גוף חוליה צווארית עשויים לבלוט לתוך תעלת השדרה ולהפעיל עומסים מכניים על חוט השדרה באופן קבוע או בזמן תנועת צוואר ואף לפגוע באספקת הדם של חוט השדרה. קשחת חוליות צווארית עם פתולוגיה של חוט השדרה מכונה בלעז Cervical spondylosis with myelopathy.
קשחת חוליות מותנית
קשחת חוליות מותנית (בלעז: Lumbar spondylosis) נפוצה יותר לאחר גיל 40 באנשים הסובלים ממשקל יתר וקשורה לתעסוקה המחמירה את ההפרעה.
התסמינים כוללים בעיקר כאב גב תחתון ונוקשות. הכאב עשוי להופיע גם בעכוז ובמפשעה. התסמינים מחמירים לאורך היום אך לעיתים חמורים יותר לאחר שנת לילה ומוקלים תוך כדי פעילות.
הטיפול המוצע לקשחת חוליות מותנית הוא הנעה פסיבית של עמוד השדרה ותרגילי חיזוק איזומטרים של שרירי הגב והבטן. בנוסף מוצעת דיאטת הרזיה לאנשים הסובלים מעודף משקל. במקרים הכוללים שינויים חמורים במפרקים הפאצטלים מוצע להשתמש בתרופות מדכאות דלקת. תהליך ניתוחי נחשב לבחירה גרועה בשל הסבירות הגבוהה למספר גדול של מפרקים מעורבים ובשל גילם המתקדם של החולים.
מוטט
במוזיקה המערבית, מוטט הוא חיבור כנסייתי לא גדול, למקהלה בלי ליווי כלי נגינה, הכתוב בסגנון קונטרפונקטי חופשי למדי. מקור המילה מוטט הוא בתפקידו של הזמר העיקרי שהיה שר את המילים היסודיות של המוטט. זמר זה כונה "מוטטוס" כלומר "אומר המילים", (מהמלה הצרפתית MOT שפירושה "מילה").
בין המלחינים המפורסמים שכתבו מוטטים: ז'וסקן דה-פרה, אורלנדו די לאסו, ג'ובאני פלסטרינה, מונטוורדי, ויליאם בירד, תומאס טאליס, ג'ובאני גבריאלי, תומאס לואיס דה ויקטוריה, לוקרציה אורסינה ויזאנה, וכן, בתקופת הבארוק, יוהאן סבסטיאן באך.
לדברי מרגרט בנט (1997), "'קטע מוזיקה בכמה קולות עם מילים" היא הגדרה מדויקת למוטט כפי שנכתב מן המאה השלוש-עשרה ועד לשלהי המאה השש-עשרה ומעבר לה. הגדרה זו קרובה מאוד, למעשה, לאחד התיאורים המוקדמים ביותר שיש לנו, זה של התאורטיקן בן שלהי המאה השלוש-עשרה, יוהנס דה גרוקיו. לדבריו, מוטט "לא נועד להמון, שאיננו מבין את דקויותיו ואיננו מפיק שום הנאה משמיעתו: המוטט נועד לאנשים משכילים ולמחפשים עידון באמנות."
מוטטים של ימי הביניים
תחילת המוטטים במאה ה-13. המוטטים המוקדמים ביותר צמחו ממסורת האורגנום, שדוגמאות לה אפשר למצוא באסכולת נוטרדאם, שמייצגיה העיקריים היו לאונין ופרוטין. בדרך כלל נכתב המוטט לתפקיד טנור. הטנור (מהמילה TENERE שפירושה "להחזיק" - הזמר שמחזיק את המנגינה) שר קטע מתוך הקנטוס פירמוס שהוא אוסף של קטעי קודש גריגוריאניים בקול נמוך, ומעליו שרו בקול גבוה יותר שניים או יותר זמרים נוספים. שירתם הייתה בהתחלה רק מלודיה ללא מילים ועם הזמן נוספו גם מילים. השימוש בטנור ובקולות מעליו (גבוהים יותר) ציין את ראשית הקונטרפונקט במוזיקה המערבית. מן המוטטים הראשונים, הכנסייתיים בשפה הלטינית התפתחה מסורת המוטטים החילוניים של ימי הביניים. בהתחלה הזמרים הנוספים לטנור שרו גם הם בלטינית טקסט שמפרש את המילים שהטנור שר. עם הזמן, הם החלו לשיר טקסטים אחרים דתיים ואפילו חילוניים, כולל שירי זימה, בשפות שונות, בייחוד בצרפתית. הטקסט של הטנור המשיך להיות לטיני.
המוטטים של תקופת הרנסאנס
השם מוטט נשמר במעבר מימי הביניים לרנסאנס, אבל אופי היצירה השתנה כליל. המוטט, שצמח מן התבנית האזוריתמית של ימי הביניים, השתחרר על פי רוב בתקופת הרנסאנס מן השימוש בתבנית חוזרת כמו הקנטוס פירמוס. גיום דופאי היה דמות מעבר; הוא כתב את אחד המוטטים האחרונים בסגנון האזוריתמי של ימי הביניים, ה-Nuper rosarum flores שהושמע לראשונה ב-1436 ונכתב להנציח את השלמת הכיפה של פיליפו ברונלסקי בקתדרלת פירנצה. ואולם, בתקופה זו נטה השימוש בקנטוס פירמי ביצירות כמו המיסה הפארודית למתוח את הקנטוס פירמוס לאורך רב, בהשוואה למלודיה המורכבת ורבת הקולות שמעליו; דבר זה הביא לטשטוש המקצב של הקנטוס פירמוס, שהיה בולט במוטט האזוריתמי, מושווה הקצב, של ימי הביניים. האקורדים הגולשים וחולפים שיוצרת פעולת הגומלין בין הקולות הרבים והיעדר מפעם חזק או ברור הם תווי ההיכר המבדילים בין סגנונות ווקאליים של ימי הביניים לאלה של הרנסאנס. המוטט של הרנסאנס הוא יצירה פוליפונית קצרה למקהלה, בקונטרפונקט חיקויי, לטקסט לטיני, דתי על פי רוב, שאיננו מקושר לליטורגיה של יום מסוים ומשום כך מתאים לשימוש בכל טקס דתי. הטקסטים של האנטיפונים שימשו לעיתים קרובות למוטטים. זהו סוג החיבור המוכר ביותר בשם "מוטט", ובתקופת הרנסאנס, במאות ה-15 וה-16, הגיעה צורה זו לשיא פריחתה, ביצירות בנות 6, 7, ו-8 קולות.
לצדו של המוטט הכנסייתי, נכתבה מוזיקה חילונית קונטרפונקטית שנקראה "מדריגל". ההבדל בין השניים היה ברור ונחרץ: אם הטקסט בלטינית, הרי שזה מוטט כנסייתי; אם הוא בשפת המקום, הרי שזה מדריגל חילוני. חיבורים דתיים בשפת המקום נקראו במקרים רבים מדריגלים רוחניים, madrigali spirituali. במקביל נמשך גם חיבורם של מוטטים חילוניים, בדרך כלל לטקסט לטיני הנושא את תהילתו של שליט, מנציח ניצחון ציבורי או אפילו משבח את המוזיקה עצמה; לנושאי אהבים וגינוני חיזור, שהיו שכיחים במוטט של ימי הביניים, לא היה עוד מקום במוטט של הרנסאנס. מוטטים חילוניים רבים ידועים כ"מוטטים טקסיים", שהתאפיינו בדיקציה ברורה, לטובת הקהל שלא היה אמור להכיר את הטקסט מראש, בניגוד לצפוי במזמורי תפילה לטיניים; גם חלוקת המבנה הצורני הייתה ברורה, עם ניגודי מרקם ומקצב חדים בין פרקים עוקבים. אדריאן וילארט, לודוויג זנפל וצ'יפריאנו דה רורה היו בין המלחינים הבולטים ביותר של מוטטים טקסיים במחצית הראשונה של המאה ה-16.
המוטט היה אחת הצורות החשובות ביותר במוזיקה של הרנסאנס. עוד מלחיני רנסאנס חשובים של מוטטים הם: בשלהי המאה ה-16 פיתחו ג'ובאני גבריאלי ומלחינים אחרים סגנון חדש, המוטט הפוליכוראלי, שבו מקהלות (או קבוצות כלים), שתיים או יותר, מבצעות לסירוגין. סגנון זה נקרא לעיתים "מוטט ונציאני", להבדילו מן המוטט ההולנדי או פלמי.
המוטטים של הבארוק
השם "מוטט" עבר אל המוזיקה הבארוקית, בייחוד בצרפת, שם השתמשו במילה למוטטים קטנים petits motets, חיבורי קודש כוראליים, שהליווי היחיד להם היה באסו קונטינואו; ומוטטים גדולים grands motets, שכללו כלי נגינה, עד לתזמורת מלאה. ז'אן-בטיסט לולי היה מלחין חשוב של מוטטים מסוג זה. המוטטים של לולי כללו לא פעם פרקים לסולנים לצד פרקי המקהלות; הם היו ארוכים יותר והכילו פרקים מורכבים, שנכתבו לסולנים, מקהלה או הרכבים כליים. המוטטים של לולי גם המשיכו במסורת הרנסאנס של חיבורים לטיניים חילוניים למחצה, ביצירות כמו Plaude Laetare Gallia, שנכתבה לכבוד הטבלת בנו של המלך לואי הארבעה-עשר.
גם בגרמניה נכתבו יצירות שנקראו מוטטים בשפות המוזיקה החדשות של הבארוק. היינריך שיץ כתב מוטטים רבים והוציא אותם בסדרה בשם "סימפוניה סאקרה", חלקם בלטינית וחלקם בגרמנית.
המוטט מאז באך
במאה ה-19 המשיכו מלחינים גרמנים לכתוב מוטטים, מפעם לפעם, והידועים בהם ברהמס ומנדלסון (בגרמנית) וברוקנר (בלטינית). מלחיני מוטטים צרפתים הם קאמי סן-סנס וסזר פרנק. חיבורים דומים בשפה האנגלית נקראים מזמורים (Anthems), אבל אי-אילו מלחינים אנגלים מאוחרים יותר, כמו צ'ארלס ויליירס סטנפורד, כתבו מוטטים בלטינית. רוב החיבורים האלה הם א-קאפלה, אבל חלקם מלווים בעוגב.
במאה ה-20, מלחיני מוטטים חיקו במודע סגנונות מוקדמים יותר, כמו ווהן ויליאמס, הוגו דיסטלר, ארנסט קרנק וג'ורג'ו פאקיוני.
STS-47
STS-47 הייתה המשימה השנייה של אנדוור וה-50 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-12 בספטמבר 1992 ונמשכה קרוב לשמונה ימים. הטיסה הייתה שיתוף פעולה בין סוכנות החלל היפנית ונאס"א. על הטיסה היה גם ניסוי ישראלי.
נתוני משימה
הטיסה, שהתקיימה בין התאריכים 12–20 בספטמבר, הייתה הטיסה ה-50 של מעבורות החלל, כמו גם שיתוף פעולה בין סוכנות החלל היפנית ונאס"א. על המעבורת היו 44 ניסויים. המשימה עסקה בעיקר בחקר מדעי החיים וחוסר משקל, כולל ניסוי ישראלי של אוניברסיטת תל אביב בשיתוף התעשייה האווירית ונאס"א לבניית קן צרעות מזרחיות בתנאי חוסר כבידה.
בטיסה טסה לראשונה אסטרונאוטית אפרו אמריקאית, מיי ג'מיסון, ואסטרונאוט יפני, אמורו מורי, שטס על אנדוור שנית ב-STS-99. במסגרת שיתוף הפעולה, בין נאס"א ו-NASDA היפנית, (שלימים השתלבה לתוך הסוכנות היפנית לחקר החלל ("JAXA")) הייתה משימת "ספייסלב" משולבת. מתוך 44 הניסויים שבוצעו במשימה, 35 היו בחסות הסוכנות היפנית ו-7 בחסות נאס"א (כשהשאר בחסות משולבת).
ניסוי הצרעות הישראלי
הניסוי הישראלי היה בהנחיית אוניברסיטת תל אביב בשיתוף התעשייה האווירית ונאס"א לבניית קן צרעות מזרחיות בתנאי מיקרו כבידה. הצרעה בונה את הכוורת שלה עם כיוון כוח הכובד, ומחקרים קודמים הראו כי זהו הגורם היחיד המשפיע על כיוון הכוורת. הניסוי נועד לבחון את השפעת תנאי המיקרו כבידה על התפתחות הצרעות והיכולת שלהם לבנות כוורת. יוזמי הניסוי קיוו כי ניתן יהיה למצוא קשר בין התנהגות הצרעות וסימפטומי מחלת נסיעה ממנה חווים רוב האסטרונאוטים בימים הראשונים לאחר שיגור המעבורת, כתוצאה מתנאי מיקרו כבידה.
במסגרת הניסוי הוטסו 230 צרעות ו-120 פופאות (זחלים). קבוצה נוספת של צרעות וזחלים נבדקה במקביל על הקרקע, כקבוצת ביקורת. עקב תקלה במערכת המים לאחר שיגור, חוו הצרעות עלייה חדה בלחות, ומים התחילו להצטבר במתקן הניסוי. הטמפרטורה הגבוהה גרמה לעובש ומזון הצרעות נרקב. כיוון שהאסטרונאוטים חששו לפתוח את המתקן ולשחרר את הלחות (תוך סכנה לשחרור צרעות במעבורת), הוצע לשחרר מעט את הברגים, דבר שבוצע רק ביום השלישי לטיסה. אולם, רוב האוכל כבר היה לא אכיל כתוצאה מכך מתו 202 צרעות ו-103 פופאות. הצרעות הנותרות איבדו את חוש הכיוון ועמדו חסרות תנועה ללא אינטראקציה בינן. רק 3–4 ימים לאחר החזרה לכדור הארץ, הצרעות ששרדו התאוששו והתחילו לבנות כוורת. משך החיים של הצרעות המוטסות היה קצר יותר, והן שרדו רק 23 ימים בממוצע לעומת הצרעות בקבוצת הביקורת, ששרדו 43 ימים. כמו כן, הפופאות ששהו בחלל לא השלימו את תהליך המטאמורפוזה שלהן.
אוגול גאימיש
אוגול גאימיש או אוגול קאימיש (מתה בשנת 1251) הייתה אשתו של גויוק חאן, ולאחר מות בעלה, הייתה לחאטון (נקבה המשמשת כחאן) האימפריה המונגולית בין השנים 1248-1251.
חייה
היא נלקחה לאישה לגויוק חאן שהיה נכדו של ג'ינגיס חאן, לאחר כיבוש השבט שלה, בידי המונגולים בראשות ג'ינגיס חאן.
אוגול ילדה לגויוק שני ילדים: קויה ונקו.
רייניקנדורף (רובע)
רייניקנדורף (Reinickendorf) הוא אחד מ-12 הרבעים המרכיבים את העיר ברלין, בירת גרמניה.
היסטוריה
כפר בשם רייניק היה מיושב כבר ב-1230. במאה ה-19 חל גידול חד באוכלוסייה כאשר הכפר הפך נגיש לברלין על ידי מסילת רכבת שנסללה אליו ב-1877.
ב-2001, מתוקף הרפורמה בשכונות ברלין, קיבל רייניקנדורף מעמד של אחד משנים עשר רובעי מדינת ברלין.
חלקו הניכר של הרובע מאופיין בבנייה נמוכה. אוכלוסיית חלק זה אמידה ומשתייכת למעמד הבינוני-גבוה. מזרחו של הרובע לעומת זאת מתאפיין בבניינים חסרי ייחוד, ומאוכלס על ידי אנשי המעמד הבינוני.
חלוקת משנה
הרובע מורכב מ-10 שכונות, (מספר התושבים נכון ל-2008):
ערים תאומות
בסוגריים שנת החתימה על ברית ערים תאומות:
ג'ון קיפמאייר
ג'ון קיפמאייר (אנגלית: John Kiffmeyer, ידוע גם כאל סוברנטה (Al Sobrante); נולד ב-1969) הוא המתופף של להקת גרין דיי לשעבר.
מקור הכינוי הוא בעיירה אל-סוברנטה (El Sobrante) בקליפורניה, צפונית לברקלי. קיפמאייר סיפר שהתעלף יום אחד וכשהתעורר ראה את השלט "ברוך הבא לאל סוברנטה". בשל הטשטוש בו היה שרוי, חשב שכתוב שם "ברוך הבא, אל סוברנטה" ולאחר שסיפר על כך לחבריו, הם החלו לכנותו אל סוברנטה.
קריירה
קיפמאייר היה פעיל בסצנת הפאנק באזור מפרץ סן פרנסיסקו וכבר היה מתופף של להקה אחרת, כאשר הצטרף לחבריו לייסוד גרין דיי. ההופעות הראשונות של הלהקה היו בקולג' קונטרה קוסטה, שם למד עיתונות. הופעות אלו הקנו ללהקה את החוזה שהוביל להוצאת האלבום הראשון.
ב-1990 עזב קיפמאייר את הלהקה על מנת להמשיך בלימודיו לקראת תואר באוניברסיטת הומבולדט. הוא היה חבר במספר הרכבי פאנק במהלך ולאחר סיום לימודיו; ומפיק מוזיקת פאנק.
קיפמאייר מתגורר בסן פרנסיסקו עם אשתו גרטה ושני ילדיו.
קישורים חיצוניים
Al Sobrante
Acquainted
Acquainted הוא סינגל של הזמר הקנדי דה ויקנד, מתוך אלבום האולפן השני שלו, Beauty Behind the Madness. השיר יצא לאור ב-17 בנובמבר 2015, על ידי חברות התקליטים XO וריפבליק רקורדס, כסינגל החמישי והאחרון מתוך האלבום.
רקע
גרסה מוקדמת של "Acquainted" המכונה "Girls Born in the 90s" הודלפה במאי 2015, לפני שעובדה מחדש לפני צאתו של האלבום.
הרכב
השיר כתוב בסולם סול מינור עם קצב מתון של 106 פעימות לדקה בזמן משותף. השיר מתחלף בין האקורדים Gm ו-F, וקולו של דה ויקנד נע בין F3 ל-C6.
וידאו קליפ
על פי הדיווחים, הקליפ בוים על ידי נביל אלדקרין. הפקת הקליפ החלה ב-9 בפברואר 2016. בסופו של דבר, הקליפ מעולם לא פורסם.
דרור זאבי
ביוגרפיה
דרור זאבי נולד בחיפה. אביו היה בני זאבי, לימים סגן ראש המוסד. עקב עיסוקו של האב נדדה המשפחה ממדינה למדינה וזאבי גדל ברחבי העולם, כולל באנגליה, בצרפת, בבלגיה ובישראל. במשך שנים רבות הוא שירת ביחידה 504 במודיעין.
עשה את כל תאריו האקדמיים, מהתואר הראשון לשלישי באוניברסיטת תל אביב: תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ובלשנות שמית (1983-1979), תואר שני בהיסטוריה של המזרח התיכון (1986-1983), נושא התזה היה: "עבדות באימפריה העות'מאנית, היבטים חברתיים ומשפטיים". בעקבות לימודיו נמשך זאבי למחקר אקדמי ועזב את הצבא (ב-1984) בדרגת רב-סרן. עבודת הדוקטורט שלו (1991-1986) הייתה בנושא "המאה העות'מאנית: מחוז ירושלים במאה ה-17" והיא נעשתה בהדרכתו של פרופ' אהוד טולידאנו. בשנים 1991–1992 עשה עבודת בתר-דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון.
בתקופה ששהה בפרינסטון, התקשר אליו אבישי ברוורמן, נשיא אוניברסיטת בן-גוריון דאז, והזמינו להצטרף להקמת המחלקה למזרח התיכון באוניברסיטה. זאבי, ביחד עם פרופ' מאיר זמיר, הקים את המסלול ללימודי המזה"ת (שהפך מאוחר יותר למחלקה) החל משנת 1993/2 ומאז הוא מלמד באוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 1992 התמנה למרצה, ב-1997 התמנה למרצה בכיר וב-2006 התמנה לפרופסור חבר. היה חוקר באוניברסיטת בוספורוס באיסטנבול בשנת 2000, בסקידמור קולג' במדינת ניו יורק בשנת 2004, באוניברסיטת ברנדייס בבוסטון ב-2006, באוניברסיטת סַבַּנג'י באיסטנבול ב-2008, ובאוניברסיטת קוץ' באיסטנבול בשנים 2008–2009. בשנת 2015 התמנה לפרופסור מן המניין ועבר לחוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון באוניברסיטה העברית בירושלים.
זאבי היה ראש המחלקה הראשון, בראשה עמד בשנים 1995–1998 וכן בשנים 2002–2004. הוא היה ממקימי מרכז חיים הרצוג לחקר המזרח התיכון והדיפלומטיה, והיה הראשון שעמד בראשו.
היה הנשיא הראשון של אילמ"א (האגודה הישראלית ללימודי המזרח התיכון והאסלאם) שהיא המחליפה של החברה המזרחית, בשנים 2006–2009.
זאבי היה בין מייסדי התנועה לאיכות השלטון ביחד עם אליעד שרגא.
הקים (יחד עם ד"ר נמרוד הורביץ, ד"ר אסף דוד וד"ר שאול ינאי) אתר אינטרנט בעברית בשם "אפשר לחשוב", שמציג מאמרים פובליציסטיים על המזרח התיכון.
המאה העות'מאנית: מחוז ירושלים במאה השבע-עשרה
זוהי עבודת הדוקטור של זאבי, שהתפרסמה בשינויים מסוימים בעברית, אנגלית וטורקית. הספר הוא ניסיון מחקר היסטורי בסגנון היסטוריית האנאל, ושואף לכתוב היסטוריה טוטלית ארוכת-טווח של ירושלים במאה ה-17. הספר בוחן סדרת רבדים של החברה: את המבנה הפוליטי, חברתי, תרבותי, כלכלי, אגרארי, ומתוך זה נעשה ניסיון לתאר קהילה חיה. זאבי הסתמך בעיקר על מקורות עות'מאנים באיסטנבול ומקורות של בית-הדין השרעי במזרח ירושלים.
Producing Desire: Changing Sexual Discourse in the Ottoman Middle East
הספר עוסק בניתוח השיח העוסק במין ובמיניות בעולם המזרח-תיכוני עד העת החדשה. זאבי בדק מכלולי שיח שונים בעולם הטרום מודרני ובאימפריה העות'מאנית ובכל מכלול בדק את היחס לסוגיות שונות כגון מגעים מיניים מותרים ואסורים, הומוסקסואליות, הריון ולידה, אוננות ובעיות של אימפוטנציה. כל זאת הוא בחן ברפואה (בדיקת ספרי הרפואה החשובים ביותר שפורסמו במאות ה-16–18 וספרות ענפה של מדריכים בנושאי מיניות המצויים בשולי הדיסציפלינה הרפואית); ספרות פתרון החלומות העוסקת בהעמקה בחלומות בעלי אופי מיני; דת (המיסטיקה הסופית ששיח המין מרכזי בה, לעומת האורתודוקסיה שנזהרת מעיסוק במין); תיאטרון הצלליות הקרוי קַרַגוֹז (המחזות שהוצגו לקהל בתקופה ההיא עסקו במיניות בוטה, הרבה יותר מהנהוג במערב בימינו אנו); וספרות נוסעים (צרפתים ובריטיים שהגיעו לאימפריה העות'מאנית כתבו בזעזוע עמוק על ההתייחסות העות'מאנית למין).
זאבי בחן את השאלה כיצד כל העיסוק הבוטה הזה במין עולה בקנה אחד עם חברה אסלאמית שמרנית בת המאות הקודמות. בתשובה לכך הוא ענה בשתי תזות מאחדות: האחת היא שהשיח העות'מאני-האסלאמי (שאינו בהכרח מעיד על הפרקטיקה) היה מאוד פתוח ובלתי מצונזר עד המאה ה-19 והשנייה היא שדווקא המפגש עם הפוריטניות הוויקטוריאנית של המערב במאה ה-19 גרם להשתקה של כל מכלולי השיח האלה.
מסמכי ביה"ד השרעי
מאמר ביקורתי על השימוש בסיג'יל (מסמכי בית-הדין השרעי). זאבי ניסה להראות שחוקרים מתייחסים למסמכים אלו כאל מקור שקוף להבנת האירועים, בעוד שלמעשה המסמך הכתוב הוא תוצר של סדרת מהלכי תרגום לשוניים, תרבותיים ומשפטיים (מערבית מדוברת לספרותית, מלשון עממית ללשון משפטית, תהליכי כתיבה והעתקה), ובסופם נוצר פער משמעותי בין מה שכתוב במסמכים לבין מה שנעשה בפועל.
Kul and Getting Cooler
המאמר עוסק בעבדי הסולטאן באימפריה העות'מאנית. חלקם היו עבדים באופן נומינלי, על-מנת להיות חלק מהאליטה, וחלק אחר היו עבדים ממש. כולם נשאו בתפקידים נכבדים, כמו מושלי מחוזות או קצינים בכירים. זאבי מראה שדווקא האנשים האלה היו מובילי הרפורמות המשפטיות של המאה התשע-עשרה, ובתוקף תפקידם חוקקו רפורמות נגד הדיכוי הכרוך בעבדות בשם המודרניזציה. תוך כדי כך הם ביטלו את העבדות ובזאת גם גרמו בעקיפין לביטול מעמדם המיוחד ולכריתת הענף שישבו עליו כאליטה שלטונית.
ספריו
Dror Ze’evi (1996), An Ottoman Century: The District of Jerusalem in the 1600s (Ithaca: State University of New York Press) 250 pp. דרור זאבי (1996), המאה העות'ומאנית: מחוז ירושלים במאה השבע-עשרה (ירושלים: יד בן-צבי) Dror Ze’evi (2000), Kudüs: 17 yüzyılda bir Osmanlı sancağında Toplum ve Ekonomi (Istanbul: Tarih Vakfi)
Dror Ze’evi (2006), Producing Desire: Changing Sexual Discourse in the Ottoman Middle East, 1500-1900, (Berkeley: University of California Press)
Dror Ze’evi (2008), Müsülman Osmanlı Toplumunda Arzu ve Aşk (Istanbul: Kitab Yayinevi)
Unrefereed: Dror Ze’evi (1992), Travellers’ Hebrew (Trans Atlantic Publications)
Morris, Benny; Ze’evi, Dror (2019), The Thirty-Year Genocide: Turkey's Destruction of Its Christian Minorities, 1894–1924 (Harvard University Press) ISBN 978-0-674-91645-6
קוראים לי אף אחד
קוראים לי אף אחד (אנגלית: My Name is Nobody) הוא מערבון וקומדיה שבויים על ידי טונינו ואלרי ובכיכובם של הנרי פונדה וטרנס היל. הסרט שייך לסוגת סרטי המערבונים המבשרים את סיומה של תקופת המערבונים, בדומה לסרט בלתי נסלח.
עלילה
בסרט שני טיפוסים של אקדוחנים במערב. מצד אחד ג'ק בוגארד (פונדה) הוא אקדוחן קלאסי מזדקן. הוא ידוע כשולף המהיר ביותר, אך מעדיף לברוח מהתמודדות ומצרות, ומשתמש בכישרונו רק בלית ברירה. בוגארד עומד לפרוש ממקצועו ולעזוב את המערב. מצד שני "אף אחד" הוא אקדוחן מודרני, חסר פרוטה, שולף מהיר לא פחות, שמסכן את עצמו שוב ושוב, ובוטח בכישוריו. הוא מעריץ את בוגארד המפורסם בכך שהצליח פעם אחר פעם לגבור על מספר אקדוחנים. מטרתו היא להפוך את בוגארד לאגדה, על ידי שיגרום לו להתמודד כנגד 150 אקדוחנים בטרם יפרוש.
אף שהסרט ממשיך את המסורת של המערבונים להציג אקדוחנים המפגינים ביצועים על טבעיים בכלי הנשק שלהם, הסרט מלגלג על מיתוס האקדוחן מן המערב הפרוע שהפך ל"אגדה" - תפקיד שלוהק פעמים רבות על ידי פונדה בעצמו. כנגד זה, מציג הסרט אקדוחן שבמהלך חלקים גדולים מן הסרט נאבק באמצעים אחרים ללא אקדח. בסוף הסרט מדובר במפורש על פער הדורות שבין הגיבורים, על המערב הפרוע שהשתנה, ועל אופי הפשיעה שהשתנה גם הוא.
"קוראים לי אף אחד" הוא "מערבון" מסוג אחר המתרחק מן המערבון הקלאסי האמריקאי.
קישורים חיצוניים
נעימת הפתיחה לסרט
אלכסנדר קית ג'ונסטון
אלכסנדר קית ג'ונסטון (28 בדצמבר 1804 – 9 ביולי 1871) היה גאוגרף וקרטוגרף סקוטי.
קורות חיים
ג'ונסטון נולד בקירקהיל ליד פיניקויק, דרומית לאדינבורו, בנם של אנדרו ג'ונסטון ואיזבל קית'. אחיו היה תומאס ברומבי ג'ונסטון.
לאחר שהשלים את השכלתו בבית הספר התיכון ובאוניברסיטת אדינבורו הוא למד הכנת הדפסים ותחריטים וציורי מפות אצל ג'יימס קירקווד באדינבורו.בשנת 1826 הוא הצטרף לאחיו ויליאם (שיהפוך לסר ויליאם ג'ונסטון, לורד פרוסטוסט מאדינבורו) לעסקי דפוס וחריטה, והקים את המשרד הקרטוגרפי הידוע של א.ק ג'ונסטון עם משרדים בכיכר סנט אנדרו 4 בעיר החדשה של אדינבורו (נהרס 2016).
המשרד השתמש במוטו של הקלן הסקוטי שלהם "Ready Aye Ready" כסמל הלוגו של העסק. סיורים מוקדמים שעשו במערב הרמות בסקוטלנד הובילו את ג'ונסטון לייאוש בגלל חוסר הדיוק של מפות, והעניקו לו את השראה לתקן זאת.
שאר חיי ג'ונסטון הוקדשו לגאוגרפיה, בשנותיו המאוחרות יותר הקדיש להיבטים החינוכיים שלה. שירותיו הוכרו על ידי החברות המדעיות המובילות באירופה ובאמריקה.
באוקטובר 1849 הוא נבחר עמית של החברה המלכותית באדינבורו, כאשר הממליץ עליו היה רוברט צ'יימברס. בשנת 1862 היה חבר מייסד של החברה המטאורולוגית של סקוטלנד. בשנת 1865 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד.
הוא נפטר בריידינג, יורקשייר, בשנת 1871. הוא קבור באזור הצפון-מערבי של בית הקברות גראנג' באדינבורו.
עבודה
ג'ונסטון שילב קרטוגרפיה עם גישה מדוקדקת ומחקרית לייצור מפות. הוא המשיך ליצור שם של קרטוגרף בעל מעוף ודיוק. האטלסים הנושאיים הפכו לסימן ההיכר של החברה שהקים. עבודתה המדויקת של חברתם גם הביאה להם את התפקיד של החרטים למלך ויליאם הרביעי בשנת 1834. בשנת 1835 הוא שרטט את מפת העולם הפיזי הראשונה בשפה האנגלית ששילבה את הגאולוגיה, ההידרוגרפיה והמטאורולוגיה של כדור הארץ.
בשנת 1843 פרסם ג'ונסטון את האטלס הלאומי לגאוגרפיה היסטורית, מסחרית ופוליטית. ג'ונסטון היה הראשון שהביא את חקר הגאוגרפיה הפיזית למודעות באנגליה. תשומת ליבו הופנתה לנושא על ידי אלכסנדר פון הומבולדט. בשנת 1848 פרסם ג'ונסטון את The Physical Atlas, ואחריו מהדורה שנייה שהוגדלה בשנת 1856. האטלס הכיל מפות וכתב היד תיאר להמחשה של הגאולוגיה, ההידרוגרפיה, המטאורולוגיה, הבוטניקה, הזואולוגיה והאתנולוגיה של העולם. האטלס היה מבוסס בחלקו על השפה הגרמנית של היינריך ברגהאוס, "פיזיקליישר אטלס", ושיקף את ההתעניינות הגוברת במיפוי תפרושות זואולוגיות וביולוגיות. הוגים מהמאה ה-18 כמו מונטסקייה הדגישו את חשיבות הגאוגרפיה והאקלים כגורמים הקובעים בהיסטוריה, ואת המושג גבולות טבעיים. האטלס היה ייצוג חזותי של המדע ההומבולדטיאני, שהפך פופולרי במאה ה -19 והיה עסוק במדידת פרמטרים סביבתיים בקנה מידה עולמי. ברגהאוס וג'ונסטון המחישו למעשה את הטקסט של החיבור המונומנטלי "הקוסמוס" של הומבולדט ושני האטלסים הוחלפו לאחר מכן במהדורות לבית הספר.
ג'ונסטון פרסם מילון לגאוגרפיה בשנת 1850, עם מהדורות רבות אחר כך. האטלס המלכותי של הגאוגרפיה המודרנית פורסם לראשונה בשנת 1855 ושימש אטלס של הגאוגרפיה הצבאית שליווה את האטלס לתולדות אירופה של אליסון שפורסם בשנת 1848. מגוון אטלסים ומפות נוספים למטרות חינוכיות או מדעיות. בשנת 1856 פרסם ג'ונסטון את "אטלס בית הספר לאסטרונומיה".
בשנת 1871 פרסם ג'ונסטון את האטלס של ההיסטוריה הבריטית עבור מערכת החינוך. האטלס תוכנן כסדרת מפות מחוברת למורים ותלמידים והמחישה אירועים מובילים בהיסטוריה הבריטית.
משפחה
הוא התחתן עם מרגרט גריי בשנת 1837. היא נקראה לאחר מכן בשם מרגרט קית ג'ונסטון.
בנו הבכור, נקרא גם אלכסנדר קית ג'ונסטון, וחיבר מספר ספרי גאוגרפיה.
מעגל הקווינטות
מעגל הקווינטות הוא כינוי לספירת הקווינטות אשר מתחילה בצליל מסוים ומסיימת בו (כבמעגל). בנוסף, מעגל הקווינטות הוא דרך לזכור את מספר סימני ההיתק בסולמות מז'וריים ומינורים ואת סדרם. הראשון שתיאר את מעגל הקווינטות היה המלחין והתאורטיקאי הגרמני בן תקופת הבארוק יוהאן דויד הייניכן, בחיבורו משנת 1728 Der Generalbass in der Composition.
מעגל הקווינטות מתחיל בדו מז'ור (ללא סימני היתק) (או לחלופין לה מינור), המסומן במקום שנמצאת השעה 12 בשעון. מצד ימין שלו יופיעו לפי הסדר שמות הסולמות עם הדיאזים ובצמוד אליהם מספר סימני ההיתק שלהם. מצד שמאל שלו יופיעו שמות הסולמות עם הבמולים ובצמוד אליהם מספר סימני ההיתק שלהם. המרווח בין כל סולם לזה שמימינו הוא קווינטה זכה (שלושה טונים וחצי) ומכאן שמו: מעגל הקווינטות.
במקומן של השעות 5-6-7 בשעון ישנה תופעה של התנגשות בין הסולמות עם הדיאזים לסולמות עם הבמולים. יוצא שבכל "תא" ישנם שני סולמות שנשמעים זהים. נוצר מצב של אנהרמוניה בין שני הסולמות. כך לדוגמה דו דיאז מז'ור (C#M) ורה במול מז'ור (DbM) נמצאים באותו "תא" וכשהם מנוגנים הם נשמעים זהים.
דולפיני אשדוד
דולפיני אשדוד היא קבוצה ישראלית בקטרגל (כדורגל אולמות) המבוססת על שחקנים חירשים וכבדי שמיעה שנוסדה בשנת 2000, והקימה באשדוד מועדון ספורט של חירשים לשחקני קטרגל. המועדון משתתף במשחקי ליגה בקטרגל הנערכים על ידי ארגון הספורט של החרשים בישראל (אס"ח), זכה בשבע אליפויות ישראל, מהן חמש אליפויות רצופות מאז 2015, וזכה ארבע פעמים בגביע המדינה תחת אס"ח, נכון לאפריל 2020. יושב ראש המועדון הוא יעקב אוליאל.
המועדון משתתף בתחרויות DCL הנערכות באירופה, וזכה פעמיים באליפות אירופה בשנים 2018 ו-2019. לצד משחקי הליגה באס"ח, משתתף בליגת כדורגל באולמות הראשונה של ההתאחדות לכדורגל בישראל, וזכה ב-2 אליפויות ישראל לעונות 2019/2020 ו-2020/2021 בליגה זו. ביוני 2022 הודיע יושב ראש המועדון, יעקב אוליאל, על יציאתו לחופשה אחרי יותר מעשרים שנות פעילות במועדון.
קבליר קינג צ'ארלס ספנייל
הקבליר קינג צ'ארלס ספאנייל (באנגלית: Cavalier King Charles Spaniel) הוא אחד מגזעי כלב הבית, השייך למשפחת הכלביים.
דולפיני אשדוד
היסטוריה
בשנת 2000 יזם משה לוי מארגון הספורט של החרשים בישראל את ליגת הקטרגל לחירשים בישראל. בליגה זו, הקימו יעקב אוליאל וחיים זפרני קבוצת קטרגל של חברי סניף אשדוד באגודת החרשים בישראל. בשנת 2011 יסד אוליאל עם דן בן ציון את "העמותה לעידוד הספורטאי החירש אשדוד", המנהלת את הקבוצה.
קבליר קינג צ'ארלס ספנייל
היסטוריה של הגזע
הקבליר קינג צ'ארלס הוא זן מחודש וקרובו של הקינג צ'ארלס ספניאל שגדל בחצרות המלוכה באנגליה במאה ה-15 והיה חלק מהנוף עד כדי כך שהוא הופיע באופן קבוע בציורים של בית המלוכה לצד אדוניו. בציורים מאז מופיע כלב קטן עם שיער ארוך ממשפחת הספניאלים.
דולפיני אשדוד
היסטוריה
באוגוסט 2019 השתתף שחקן המועדון מאיר סמימי באודישן לתוכנית הטלוויזיה נינג'ה ישראל בערוץ 12.
קבליר קינג צ'ארלס ספנייל
היסטוריה של הגזע
אצילים ואנשי מלוכה רבים גידלו גזע זה, בהם הנרי השלישי, לואי ה-14, המלכה שארלוט, ג'יימס השני וגם המלך צ'ארלס הראשון. צ'ארלס גידל כלב ספניאל בצבעים שחור ולבן עד אשר הוצא להורג וכלבו נגנב על ידי האויב. בנו, צ'ארלס השני, היה רק בן 9 כאשר ירש את כס המלכות ויצא לגלות.
דולפיני אשדוד
היסטוריה
המועדון זכה פעמיים באליפות אירופה ב-DCL בשנים 2018–2019, ובמקום שלישי בשנת 2020.
קבליר קינג צ'ארלס ספנייל
היסטוריה של הגזע
שנים מאוחר יותר, הנרייטה, אחותו של מלך אנגליה צ'ארלס השני, הביאה כלב לאחיה וכך החל לגדל את כלבי הספניאל הקטנים שייעודם היה ככלבי לוויה. סמיואל פיפס כתב על התרשמותו מביקורו אצל המלך צ'ארלס השני, "בפגישתי עם המלך נהניתי לצפות בו משתעשע ומשחק עם כלביו תוך התעלמות מוחלטת מטרדותיו היום יומיות".
גם סופר הממלכה, ג'ון אבילין, הרבה לכתוב על יחסיו המוזרים והלא שגרתיים של המלך עם כלביו, ועל אהבתו הקנאית להם.
דולפיני אשדוד
היסטוריה
ב-7 באפריל 2020 בעיצומה של התפרצות נגיף הקורונה בישראל ראיין לב ברימן מרחוק את ממלא מקומו של יושב ראש המועדון, נדב כהן, על התמודדות המועדון עם המשבר.
קבליר קינג צ'ארלס ספנייל
היסטוריה של הגזע
התדרדרות בפופולריות של הספניאל החלה כאשר ויליאם ומארי מהולנד, הגיעו לאנגליה והביאו איתם כלבי פאג שהיו מזוהים יותר עם הפרוטסטנטים וכך ירדה אט אט הפופולריות של כלבי הספניאל שנחשבו ככלבים "קתולים". הירידה בפופולריות של כלבי הספניאל כמעט שהובילה להכחדתו של הגזע באנגליה.
דולפיני אשדוד
היסטוריה
במחזור ה-13 של ליגת ההתאחדות לכדורגל בישראל, נעצרו המשחקים עקב משבר הקורונה. לקבוצה של נחלת יצחק היה משחק עודף, והקבוצה שמולה הייתה צריכה לשחק קבוצת דולפיני אשדוד כבר הפסידה בביתה 7-0 מול אשדוד במחזור הראשון. ההתאחדות החליטה להעניק את האליפות לדולפיני אשדוד על סמך הצלחותיה במשך כל עונת 2019/20, והמועדון ערך מסיבת אליפות.
קבליר קינג צ'ארלס ספנייל
היסטוריה של הגזע
כלבי ספניאל אלו מהמאות ה–16 וה–17 היו דומים לקינג צ'ארלס ספניאל המוכר לנו כיום. הקבליר קינג צ'ארלס ספניאל בעצם פותח מהקינג צ'ארלס ספנייל בשנות העשרים של מאה זו.
דולפיני אשדוד
היסטוריה
בנובמבר 2020 התראיין אוליאל וסיפר על ההגרלה של אופ"א בשווייץ, שבה נקבע כי מועדון אשדוד ישחק במוקדמות ליגת האלופות מול אלופת רומניה יונייטד גלאטי ב-29 בנובמבר 2020 בשיטת נוק אאוט, על ההתארגנות למשחק בזמן משבר הקורונה, ועל אס"ח שהחליט כי DCL באירופה תקבע את הנציגה הישראלית. בתגובה טען אס"ח כי הפנייה אל DCL הייתה אחרי שלא הסתיימו המשחקים בישראל. באליפות אופ"א ניצחה גלאטי את אשדוד בתוצאה 0:1. שוער הקבוצה, שפיר חפיף, הוא גם שוער נבחרת ישראל בכדורגל אולמות.
קבליר קינג צ'ארלס ספנייל
היסטוריה של הגזע
בשנת 1926 חיפש רוזוול אלדרידג', מומחה כלבים אמריקני, את אותו כלב שמתועד רבות בציורים, מהמאה ה-15 ועד המאה ה–17 שבהם מופיעים כלבי ספנייל קטנים עם אף ארוך יותר וארוכי שיער. לאחר שלא מצא אף כלב התואם את מראו של אותו כלב מצויר, החליט אלדרידג' להעניק פרסים כספיים למגדלים שיציגו כלבים כאלו בתערוכת כלבים. מגדלים רבים נענו לאתגר זה והחלו להשביח ולבודד את אותם כלבי ספנייל מבוקשים שדמם זרם עדיין בכלבי הקינג צ'ארלס ספניאל.
דולפיני אשדוד
היסטוריה
בעונת 2020/2021 המשיכה הקבוצה בהצלחתה וזכתה באליפות נוספת של ליגת כדורגל באולמות הראשונה של ההתאחדות, לאחר תיקו 3:3 במשחק, וניצחון של 3:7 בהארכה על אס"א טכניון חיפה, היריבה לתואר.
קבליר קינג צ'ארלס ספנייל
היסטוריה של הגזע
היו אלו מגדלים אנגלים ש"הוסיפו" לקינג צ'ארלס ספניאל, גם את הפקינז והפאג ושלושת הגזעים האלו יצרו יחד את אב הטיפוס הראשון של הקאבליר. המילה קבליר, אגב, הוספה כדי להבדיל אותו מהקינג צ'ארלס ספניאל המקורי. היצור החדש שהתקבל היה מוצק ובעל לסת ארוכה יותר והוא הוכר באופן רשמי לראשונה באנגליה בשנת 1945.
הגזע קיבל פרסום רב יותר בשנות השישים כאשר הנסיכה מרגרט מבית המלוכה הבריטי גידלה בביתה קבליר קינג צ'ארלס, ומאז הפופולריות של הגזע רק עולה. נשיא ארצות הברית לשעבר, רונלד רייגן, ומרדכי סיגל, מחבר בולט לספרי אילוף כלבים, גידלו אף הם את הגזע ותרמו להפצתו בארצות הברית.
מבנה כללי
הקבליר בהשוואה לספניאל הוא בעל ממדים מעט גדולים יותר (מגיע עד לגובה של 33 סמ' ומשקל של 8 ק"ג). אפו פחות פחוס, גופו רחב יותר, שיערו ארוך יותר, ללא תלתלים ומנוצה. גודלו נמדד על פי משקלו שנע בין 5.5 ק"ג ל-8.2 ק"ג.
הקבליר הוא בעל מבנה ראש עגול עם גולגולת שטוחה, אוזניים ממוקמות גבוהה ומנוצות בשיער, המצח מודגש, הזרבובית ריבועית והעיניים עגולות.
טריקולור (Tricolour) - שילוב של שחור ולבן מודגשים היטב, עם כיתום חום מעל העיניים, על הלחיים, פנים האוזניים, בצד הפנימי של הרגליים ומתחת לזנב.
בלנהיים (Blenheim) - צבע חום עשיר מחולק היטב על צבע לבן פנינה. כיתום מחולק באופן שווה באזור הראש כך שנשאר מקום לסימן בצורת מעוין או כתם לבן בין האוזניים (סימן זה הוא מאפיין ייחודי של הגזע).
בלק אנד טאן (Black & Tan) - שחור מבהיק עם כיתום חום מעל העיניים, על הלחיים, על הרגליים ומתחת לזנב. הצבע החום צריך להיות חזק וכתמים לבנים.
הכתמים מופיעים בצורה סימטרית, על רקע לבן פנינה, ותמיד יהיה כתם לבן בצורת מעוין על המצח. פרוותו זקוקה לטיפוח על בסיס שבועי.
אופי
הקבליר הוא כלב ליווי אידיאלי ומתאים לשהייה וגידול בתוך בית, הוא אינו מרבה לנבוח, מסתגל בקלות לחיי המשפחה, ידידותי לזרים ולכלבים אחרים (גם כאלה שגדולים ממנו). אופי הכלב שמח וזנבו נישא בעליזות. תנועתו חופשית ואלגנטית. לקבליר אינסטינקט לרדוף אחר בעלי חיים קטנים (לטאות, ציפורים וכו'). כלב זה משיר שיער ואינו היפואלרגני כך שלאנשים בעלי אלרגיה כלב זה אינו מומלץ. למרות מראהו החביב, הקבליר הוא כלב עם אופי קשוח, הוא אנרגטי ואתלטי שבעבר שימש לצייד בזכות האינטליגנציה וחושיו המפותחים. הכלב פעלתן ואמיץ אבל אינו משמש לשמירה מאחר שאינו טריטוריאלי ואינו חשדן כלפי זרים.
הגזע בארץ
הגזע זוכה לפופולריות רבה בשנים האחרונות בישראל, הכלבים המובילים בארץ הגיעו מהולנד אנגליה וגרמניה. חלקם הגיעו להישגים מרשימים וזכו בתוארי יופי כמו אלוף אירופה, אלוף ישראל, ואלוף בינ"ל. עקב הפופולריות הגואה של הגזע נפוצה התופעה של זיווגים שלא באישור ומכירת הגורים תוך שיווקם כגזעיים. גור מוגדר כגזעי אם יש לו תעודת יוחסין וכך פוחת הסיכוי למחלות של הגזע, ידועים קווי הדם של הגור ומובטחים תנאי גידול טובים להוריו. לדוגמה: נקבה יכולה להמליט רק לאחר ייחומה השלישי ועד גיל שמונה שנים, בין ההמלטות צריך להפריד לפחות ייחום אחד, במידה שהגור ללא תעודות, אין לדעת אם תנאים אלו מתקיימים.
האדמה הנודדת (סרט)
האדמה הנודדת (במנדרינית: 流浪地球, באנגלית: The Wandering Earth) הוא סרט מדע בדיוני סיני משנת 2019 בבימויו של פרנט גוו, המבוסס על נובלה באותו שם מאת חתן פרס לוקוס ופרס הוגו, המחבר ליו צשין. בסרט מככבים קו צ'יאו, לי גואנגז'י, נגמאן-טט, ג'או ג'ינמאי, וו ג'ינג, קו ג'ינגג'יאנג וארקדי שרוגראדסקי. הסרט יצא לאקרנים ב-5 בפברואר 2019 (ראש השנה הסיני) בהפקת והפצת China Film Group Corporation ולאחר מכן הוקרן בצפון אמריקה ובאוסטרליה ב-8 בפברואר.
הסרט זכה להצלחה מרשימה בקופות, כשהכניס מעל 600 מיליון דולר ברחבי העולם, בעיקר מסין שבה הסרט דורג בתור הסרט הסיני השני המכניס ביותר של כל הזמנים. הוא היה הסרט הרווחי ביותר בעולם לשנת 2019 עד צאתו לאקרנים של הנוקמים: סוף המשחק. הסרט קיבל ביקורות חיוביות בדרך כלל ממבקרים, כאשר ההוליווד ריפורטר תיאר אותו כ"סרט באורך מלא הראשון בסין שהוא מסע בין-כוכבי". נטפליקס רכשה את זכויות ההפצה הבינלאומיות של הסרט.
רקע
הסרט מבוסס על נובלה באותו שם (במנדרינית: 流浪地球) שפורסמה בשנת 2000 על ידי המחבר עטור הפרסים ליו צשין.
הנובלה מתארת עתיד שבו השמש מזדקנת ועלול להתרחש הבזק הליום, מה שמאלץ את אומות כדור הארץ להתאחד תחת ממשלת כדור הארץ המאוחדת, ממשלה כלל עולמית שיוזמת פרויקט להזזת כדור הארץ מחוץ למערכת השמש אל מערכת אלפא קנטאורי, במטרה לשמר את התרבות האנושית. מדחפי ענק הפועלים על כוח היתוך נבנים ברחבי העולם על מנת ליישם זאת. האנושות הולכת ומצטמצמת בעקבות גלים קטסטרופליים שנגרמים בעקבות עצירת סיבוב כדור הארץ מפעילות המדחפים. כאשר כדור הארץ מתרחק ממערכת השמש, מרבית פני כדור הארץ קופאים בעקבות ירידת הטמפרטורות, מה שמאלץ את כולם לחיות בערים תת-קרקעיות שנבנות מתחת לאדמה. במהלך תזוזת כדור הארץ ישנה מחלוקת גדולה בין התושבים אם הבזק ההליום אכן יתרחש ואולי ייתכן שהממשלה הגלובלית מרמה את התושבים, כל זה גורם לסכסוך עולמי עם התפרצות הבזק ההליום. בסופו של דבר כדור הארץ ניצל וממשיך בתזוזתו אל מחוץ למסלול פלוטו.
עלילת הסרט
בעתיד, השמש מזדקנת ועומדת להפוך לענק אדום, כשהיא מאלצת את אומות העולם להתמזג לממשלת כדור הארץ, על מנת שממשלה עולמית תוכל ליזום פרויקט להעברת כדור הארץ אל מחוץ למערכת השמש לאלפא קנטאורי, כדי לשמר את התרבות האנושית. מדחפים ענקיים הפועלים על כוח היתוך בנויים על פני כדור הארץ כדי להניע אותו. האוכלוסייה האנושית מצטמצמת מאוד עקב גאות קטסטרופלית המתרחשת לאחר שהמנועים הפלנטריים עוצרים את סיבוב כדור הארץ ומאוחר יותר כאשר הכוכב מתרחק מהשמש, רוב השטח מוקפא בשל הטמפרטורות הנמוכות ומכריח את בני אדם לחיות בערים תת-קרקעיות גדולות שנבנו סמוך למנועים.
בתחילת הסרט, ליאו פייקיאנג, אסטרונאוט סיני, מבטיח לבנו, ליו קי, לחזור לפני המשימה שלו לתחנת החלל המסייעת לכדור הארץ לנווט כאשר הוא נע מתוך מערכת השמש והוא מעביר את האפוטרופסות על בנו אל חותנו האן זיאנג.
כמה שנים מאוחר יותר, המשימה של ליו פייקיאנג עומדת להסתיים והוא יחזור בקרוב לכדור הארץ. כדי לחגוג את ראש השנה הסיני, ליו קי המבוגר מביאה אחות מאומצת, האן דודו, לטיול על פני השטח במשאית שהם גונבים באישור האן זיאנג. הם נלקחים למעצר ופוגשים את טים, כאשר האן מנסה ללא הצלחה לשחרר אותם.
כאשר כדור הארץ עובר על יד יופיטר תוך שימוש בכוח הכבידה המסייע שלו, כוח הכבידה של צדק גורם לרעידות אדמה הרסניות שמשביתות מדחפים רבים ברחבי העולם ומושכים את הכדור בקרבה מסוכנת. הארבעה נמלטים מהכאוס ומנסים לפלס את דרכם באמצעות המשאית הגנובה, אך המשאית נתפסת על ידי הצבא; הם מועברים לרכיב מנוע אל מדחף פגום בהאנגג'ואו, בפיקוח חיילים בראשות וואנג ליי. בשרידים של שנגחאי, הם מאבדים את הרכב שלהם ובזמן הובלת הרכיב במעלה הריסות מגדל שנחאי האן זיאנג נהרג. עם קבלת החדשות כי המדחף בהאנגג'ואו נפרץ לחלוטין עם העיר שנהרסה לחלוטין, הקבוצה מתייאשת זמנית. עם זאת הם מוצאים רכב חדש שבו המהנדס לי יי, משכנע אותם להעביר את רכיב המנוע כדי לתקן מנוע כוכבי גדול יותר בסולאווסי.
בחלל, ליו פייקיאנג מגלה כי MOSS, הבינה המלאכותית שפיקדה על תחנת החלל, הנחתה אותו לכיוון מסלול בריחה ולא כדי לסייע לבני האדם על פני כדור הארץ. הוא פורץ מתוך תא השינה ומנסה לעצור את החללית יחד עם הקוסמונאוט הרוסי מקארוב, שנהרג על ידי אמצעי האבטחה האוטומטיים של החללית. ליו פייקיאנג מגיע לחדר הבקרה, אבל מסלול הבריחה שלו בוטל בשל מעשיו וסרבנותו לציית למערכת MOSS והוא אינו יכול לעשות דבר כדי לעקוף את תהליך הבריחה.
קבוצתו של ליו קי מגיעה לסולאווי כדי לגלות שהמנוע כבר שוחזר. בעולם כולו, רוב המדחפים כבר תוקנו גם כן. עם זאת, כוח המשיכה של יופיטר הוא גדול מדי וכדור הארץ ממשיך לנוע לעברו, כשהוא מתקרב לגבולו של כוכב הלכת. הקבוצה נואשת, אבל ליו קי, בהשראת זיכרון ההסבר של אביו למכניקה של המניעים כשהיה ילד, מציע להצית את האטמוספירה מלאת המימן של צדק כדי להזניק את כדור הארץ מהכוכב. לי יי מציע לרכז את הכוח של מנוע סולאווסי כדי להצליח להתרחק. הקבוצה מתגברת על אתגרים שונים, כגון רעידות אפטרשוק מחודשות שפוגעת בכמה חברים והם מצליחים להגדיר מחדש את המנוע לבצע את התוכנית, אולם הם אינם מסוגלים לדחוף את סיכת הירי של המנוע כדי להצית אותו.
ליו פייקיאנג, שמגלה זאת, משכנע את ממשלת כדור הארץ להשתמש בערוצי התקשורת שלה כדי לקרוא לסיוע לחבורה בסולאווסי, אף על פי שמ-MOSS מגלה כי הפתרון שנוסה הוצע כבר על ידי אחרים ואין לה שום סיכוי של הצלחה תוך התבססות על חישובי הסתברות. יחידות הצלה ותיקון אחרות מגיעות והמנוע נורה, אך הוא אינו מסוגל להצית את המימן. ליו מחליט להשתמש במנוע של תחנת החלל עצמה כדי להצית את המימן של צדק; לאחר השבתת MOSS באמצעות הבערת אש מוודקה שמקארוב הבריח לתחנת החלל, הוא מטיס את החללית לתוך הענן שבין צדק לכדור הארץ ומקריב את עצמו כדי שההצתה תצליח. כדור הארץ ניצל מההרס וממשיך לנוע לכיוון כוכב היעד.
עם סיום הסרט, ליו קי מספר ומראה את שלבי ההגירה של כדור הארץ, תהליך בן 2,500 שנים ועדיין קשור בחוסר ודאות, אך בנימה של תקווה.
צילומים
צילומי הסרט התחילו ב-26 במאי 2017, בצ'ינגדאו, עיר חוף על מחוז שאנדונג שבצפון סין והסתיימו ב-27 בספטמבר 2017.
חברת Weta Workshop עשתה את עבודת עיצוב כלי הנשק והשלדים של הסרט.
פוסט פרודקשן
האפקטים הוויזואליים לסרט נעשו על ידי Base FX (VFX Supervisor: Varun Hadkar), Bottleship VFX, Dexter Studios, Macrograph, More VFX, Pixomondo וחברת Black Nomad. גרסת IMAX 3D של הסרט נעשתה באמצעות תהליך DMR (ראשי תיבות של Digital Media Remastering).
פאולוס מחלב
פאולוס מחלב, בשמו האמיתי בולוס אבן מקאריוס אז-זעים אל חלבי (בערבית: بولس ابن مكاريوس الزعيم الحلبي ,1627 חלב - 30 בינואר 1660 טביליסי (טיפליס)) היה איש כמורה מלכיתי, נוסע ו כרוניקן ומתרגם סורי. בנו של הפטריארך מקאריוס השלישי זאיים של אנטיוכיה. נודע כמלווה של אביו במסעותיו (1659-1652, 1669-1666) ברחבי אנטוליה, לאיסטנבול, לנסיכויות הרומניות ולאכיה ומולדובה, באוקראינה וברוסיה, שמטרתם העיקרית הייתה איסוף תרומות לכנסייתם. ספר המסע שכתב נחשב למקור היסטורי ממדרגה ראשונה במיוחד לגבי רוסיה, אוקראינה, נסיכות מולדובה וולאכיה.
פרטים ביוגרפיים
סולוס (פאולוס) זאיים נולד בחלב בשנת 1627, כבנו של האורג והכומר יוסף יוחנא מלטיוס מקאריוס זאיים, שהיה צאצא למשפחה ענייה של נוצרים מלכיתים סורים (סורים אורתודוקסים). התייתם מאמו בשנת לידתו. שפת אמו הייתה ערבית, ידע גם טורקית ויוונית. לא שלט טוב על הערבית הספרותית ואת רשמיו כתב בערבית מדוברת.
מסעותיו
בין השנים 1659-1652 ליווה פאולוס את אביו, הפטריארך, במסע למוסקבה, ושימש לו למזכיר. בין השנים 1656-1654 שניהם ביקרו פעמיים באוקראינה. בדרך היו אורחיו של שליט מולדובה, גאורגה שטפאן (1658-1653) ושל המיטרופוליט של קייב, סילבסטר קוסוב. ב-21 ביוני 1654 נפגשו בעיר בוגוסלב עם ההטמאן האוקראיני בוגדן חמלניצקי.
בשנת 1664 יצא שוב עם אביו ויחד עם הפטריארך האורתודוקסי של אלכסנדריה, לביקור במוסקבה. הפעם חצו את הקווקז, שהו בגאורגיה בין שלהי 1664 ובין תחילת 1666, ובשנת 1666 עברו לרוסיה, מאסטרחן. התארחו בצ'ורני יאר, צאריצין, סראטוב, סימבירסק, ארזאמאס, מורום, ולדימיר (ב 12 באוקטובר) וב-2 בנובמבר 1666 הגיעו למוסקבה.
בדצמבר 1666 שני הפטריארכים השתתפו במשפט נגד הפטריארך ניקון שבעקבותיו הודח הלה ממשרתו. מקאריוס השלישי נשאר במוסקבה עם בנו פאולוס עד 10 ביוני 1668 בדרך החזרה ממוסקבה, הגיעו לאסטרחן ב-10 באוגוסט 1668 ובספטמבר עברו דרך שמאחה לגאורגיה.
ספריו
פאולוס כתב בשפה הערבית המדוברת את רשמי מסעותיו בספר "מסע מקאריוס, הפטריארך של אנטיוכיה". ספרו משמש מקור חשוב לחקר ההיסטוריה של ולאכיה, במיוחד בנוגע לאירועים העיקריים מימי השליט קונסטנטין שרבאן והמערכה העות'מאנית משנת 1657. כמו כן חיבר פאולוס "היסטוריה של הפטריארכים של אנטיוכיה".
פאולוס כתב את רוב ספר המסע במוסקבה בשנת 1656, זמן קצר לפני שובו. הוא חיבר את הגרסה המורחבת שלו ככל הנראה בין שנייה המסעות בשנים 1659–1666. הספר הופיע בתרגום אנגלי של פ.ס בלפור (Belfour) בשנת 1836 ( The travels of Macarius). התרגום לרוסית מאת ג.א. מורקוס פורסם בשנים 1896-1899, מהדורה חדשה ב-2005. בשנות 1950-1930 הופיע גם תרגום צרפתי, עבודה של התאולוג והמזרחן הרומני ואסילה ראדו (1887 - 1940). התרגום הראשון לרומנית נערך על ידי אמיליה צ'וראן בשנת 1900. כתבי היד של הספר נמצאים:
ספריו נערכו על ידי המתרגמים ל-15 כרכים: הראשון מספר על הביקור בקונסטנטינופול, השני על מולדובה ובירתה יאש, השלישי על ולאכיה, הרביעי והתחלת החמישי - על אוקראינה והעיר קייב. החל מהכרך בחמישי מתחיל תיאור המסע שארך כשלוש שנים ברוסיה. הכרך השישי מתאר את הערים קולומנה וטולה, מהשביעי ועד העשירי - דנים בביקור במוסקבה ובמנזר השילוש-סרגייב, הכרך האחד-עשר מוקדש לנובגורוד ולטוור. ארבעת הכרכים האחרונים מתארים את הדרך חזרה לחלב, דרך אוקראינה, מולדובה וולאכיה. הכרך השני-עשר כולל גם את הביקור במנזר סאווין, הכרך השלושה-עשר כולל ביקורים במולדובה וולאכיה, הכרך הארבעה-עשר מתאר את השהייה בוולאכיה והכרך החמישה-עשר את החזרה לסוריה ואת ניהול הפטריארכיה בשנים 1659-1661.
פאולוס תיאר את מוסקבה, על כנסיותיה ומנזריה, תיאר את הקרמלין, את הרחובות העיר ובתיה, וכמו כן את הטקסים הדתיים שהשתתף בהם. הודות לידיעותיו בשפות יצר מגע גם עם אנשים פשוטים, להבדיל מהדיפלומטים ומבקרים אחרים ששאבו את הידע שלהם רק מחצר הצאר והאצילים.
ספר המסע של פאולוס מספק מידע מעניין גם בנוגע לחיי האוקראינים באמצע המאה ה-17. הוא מתאר מנהגים וסגנון החיים שלהם, היבטים מהסכסוכים בין הקוזקים ובין הפולנים, ומגנה את המגנאטים הפולנים על הדיכוי החברתי, הלאומי והדתי של האוקראינים.