cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Run (שיר של סנואו פטרול)
הופעה
ב-18 באוקטובר 2011 ביצעה לואיס את השיר בהופעה החיה הראשונה של העונה השנייה של. ההופעה, שלוותה בלהקה ומקהלה נשית, תוארה כ"מקסימה" על ידי רובי דוו מ-Idolator. כחלק מהקידום למיני-אלבום הראשון שלה, Hurt: The EP (2011), ביצעה לואיס את "Run" בגמר העונה הראשונה של ב-22 בדצמבר 2011, ואילו מונטאז' רגעי השיא של העונה הוקרן מאחוריה. השופטת ניקול שרזינגר הצהירה "ליאונה בירכה אותנו בקולה היפה". לואיס ביצעה את "Run" כשיר האחרון שלה מתוך רשימה השירים שביצעה ב-Radio 1's Hackney Weekend ב-24 במאי 2012, כשמקהלה מבצעת קולות רקע לצידה. היא פתחה את ההופעה עם גרסת כיסוי ל-"Coming Home" של דידי – דירטי מאני. בהמשך, ביצעה את "Better in Time" ו-"Come Alive"; שיר חדש אותו מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Glassheart (2012) ואת "Bleeding Love" ו-"Collide". ב-19 באוקטובר 2012 ביצעה לואיס את השיר במהלך אירוע ההתרמה הטלוויזיוני, Stand Up to Cancer, שהתקיים בממלכה המאוחדת. בדומה להופעתה ב-Hackney Weekend, לואיס הופיעה על הבמה עם מקהלה שהורכבה מאנשים שחולים או החלימו מסרטן. בהמשך הערב, ביצעה את "Fingerprint" מתוך Glassheart. "Run" בוצע כשיר ה-17 והאחרון במהלך סיבוב ההופעות השני שלה, "Glassheart Tour".
גד פרופר
גד פרופר (נולד ב-3 בדצמבר 1944) הוא תעשיין ישראלי.
ביוגרפיה
נולד לעליזה ולאויגן פרופר, שעמד בראש חברת אסם עם הקמתה. הוא סיים תואר ראשון בכלכלה ב ותואר מוסמך במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב בשנת 1970.
בשנת 1971 הצטרף לחברת "אסם" ולאחר מספר שנים מונה לתפקיד משנה למנכ"ל. בשנת 1981 בהיותו בן שבעים, פרש אביו אויגן פרופר מתפקידו ארוך השנים כמנכ"ל אסם, גד ואחיו דן מונו למנכ"לים משותפים בחברה. אויגן נותר יו"ר מועצת המנהלים של החברה. בספטמבר 1985 נקלעה משפחת פרופר למחלוקת עם בעלי המניות האחרים בחברה, לאחר שביקשו להנפיק את החברה בבורסה. בינואר 1986 התפטרו מתפקידם והחליטו למכור את חלקם בחברה בסך 17.4%. לאחר שלא נמצא למניות קונה, דן פרופר חזר לכהן כמנכ"ל באוקטובר 1986 וגד מונה לדירקטור. בנוסף שימש כיושב ראש מועצת המנהלים של "אסם UK" ו"אסם USA".
בשנת 1982 רכשה משפחת פרופר, עם שותפים נוספים, 75% ממפעל הקוסמטיקה של חברת "הלנה רובינשטיין" במגדל העמק. המפעל החל לפעול תחת השם "אינטרביוטי" והמשיך לייצר את מוצרי "הלנה רובינשטיין" ומותגים נוספים ברישיון. במאי 1994 רכש התאגיד הצרפתי לוריאל 30% מחברת "אינטרביוטי" והקים חברת בת בישראל. ב-1996 הגדילה "לוריאל" את חלקה ל-74% ופרופר מונה ליו"ר חברת "לוריאל ישראל", שמרכזת את כל פעילות התאגיד בישראל.
לאחר שפרש מתפקיד ניהולי ב"אסם" פנה גד פרופר לעסוק בהשקעות שונות ובתפקידים ציבוריים. במחצית השנייה של שנות ה-80 שימש במקביל כיו״ר מועצת המנהלים של חברת "פרופר בע״מ", חברת ההחזקות המשפחתית, יו״ר מכון היצוא, וחבר דירקטוריון במספר חברות: הבנק הבינלאומי, פ.י.ב.י. אחזקות, הפניקס חברה לביטוח, אפריקה ישראל להשקעות, ו"פיוניר בטון מובא ומחצבות".
בשנת 1995 היה שותף להקמת חברת הנדל"ן המניב ויתניה, ושימש כיו"ר בחברה במשך מספר שנים.
בשנת 1996 היה שותף להקמת ערוץ הקניות.
בשנות ה-2000 שימש יו"ר לשכת המסחר של ישראל והאיחוד האירופי, יו"ר ארגון הגג של לשכות המסחר והתעשייה הדו-לאומיות, יו"ר מועצת המנהלים של סייקלטק ודירקטור במועצת העסקים ישראל - בריטניה. והיה חבר בחבר הנאמנים של מספר גופים, בהם אוניברסיטת תל אביב, מכללת שנקר ומוזיאון תל אביב לאמנות.
ב-2008 נבחר לשמש יו"ר איגוד תעשיות מוצרי בנייה וצריכה בהתאחדות התעשיינים.
מאז שנת 1997 משמש כקונסול כבוד של ניו זילנד בישראל. בשנת 2008 קיבל את אות לגיון הכבוד של צרפת על תרומתו במשך יותר משני עשורים לקידום קונצרן לוריאל.
באוקטובר 2015 מונה לנציג ציבור בבית הדין הארצי לעבודה.
חיים אישיים
מתגורר ברמת השרון, נשוי לאתי (אחותה של חנה לסלאו) ואב לשניים.
אחיו של גד הוא דן פרופר, ששימש מנכ"ל "אסם" ואחר כך יו"ר הדירקטוריון שלה.
אברתיים
האברתיים (שם מדעי: Pteridaceae; נקרא גם: Adiantaceae) היא משפחה של צמחים מסדרת השרכיים. במשפחה זו כ-20 סוגים, ביניהם:
לאברתיים יכולת לנטרל ולאחסן ארסן, הרעיל לצמחים אחרים, והודות לה הם חסינים לריכוזי ארסן גבוהים בקרקע.
חנה רייס
חנה רייס רודוביץ (בפולנית: Hanna Reiss; יולי 1911 – 14 בפברואר 2005) היא חסידת אומות העולם, שפעלה בזמן מלחמת העולם השנייה בלבוב, פולין. חנה, יחד עם שתי חברותיה, מריה דיקר והלנה ביאלק, הסתירה שבעה גברים יהודים בדירה שמצאו עבורם ודאגו לכלכלתם מיולי 1942 ועד יולי 1944.
קורות חייה
חנה נולדה בשנת 1911 בעיר לבוב שבפולין, בתם של יעקב (ין) ומרים רודוביץ.
מעשה ההצלה
לפני מלחמת העולם השנייה הכירה חנה את בן זוגה - משה רייס שהיה יהודי. לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות וכיבושה של העיר לבוב, החל משה לעבוד בשדה התעופה הצבאי שליד לבוב יחד עם בני הזוג של שתי חברותיה של חנה - מריה דיקר והלנה ביאלק.
ביולי 1942, כאשר החלו לשלוח את עובדי שדה התעופה הצבאי למחנה הריכוז ינובסקה, הצליח בן זוגה של הלנה ביאלק – איגנצי רדוונסקי – ליצור קשר עם הלנה ולספר לה שהם עומדים להישלח. ביום המחרת הצליח רדוונסקי לחמוק לצד הארי של העיר יחד עם משה רייס, אברהם דיקר – בן זוגה של מריה – ועוד ארבעה חברים: אלי גלאץ', לייב דרוקייר, שלמה קין ופייגה דרוקר.
חנה, מריה והלנה שיכנו את שבעת הפליטים היהודים בדירתה של חנה, שם הם דאגו לכל צורכיהם, נשאו בהוצאות כלכלתם ודאגו לשלומם. חנה עברה לדירתה של מריה שהייתה ממוקמת ברובע שהוסב להיות גטו למברג, כך שחנה הייתה רשומה כדיירת של הגטו. חנה וחברותיה דאגו ליהודים עד לשחרור העיר לבוב על ידי הצבא האדום בפברואר 1944.
לאחר המלחמה
עם סיומה של המלחמה, נישאה חנה למשה ובשנת 1950 עלו לישראל ועברו להתגורר בבת ים.
ב-1977 נפטר משה בעלה של חנה.
בשנת 1987 העניק יד ושם לחנה רייס, יחד עם חברתה מריה דיקר, את התואר חסידת אומות העולם.
רייס נפטרה בשנת 2005 ונקברה בחלקת חסידי אומות העולם בבית העלמין קריית שאול.
חנה לא הותירה אחריה ילדים או משפחה.
שרי הרינג
שרי הרינג (Cherry Heering) הוא שם המותג המפורסם של ליקר דובדבנים המיוצר על ידי חברת פיטר הרינג מדנמרק המתמחה ביצור משקאות ליקר שונים. לשרי הרינג הרשאה מלכותית מאת מרגרטה השנייה ואליזבת השנייה.
ליקר שרי הרינג מיוצר מאז שנת 1818 ונמכר ברחבי העולם. הליקר מהווה מרכיב חשוב בקוקטיילים שונים (כגון סינגפור סלינג), בשל הגוון האדום העז שהוא מקנה למשקה.
ליקר שרי הרינג מכיל 24% כוהל בנפח, שיעור גבוה יחסית לליקרים אחרים על בסיס פירות. הפרי המשמש כחומר הגלם לייצורם נקטף בחוות גידול דובדבנים בקרבת קופנהגן. הליקר עובר תקופת יישון של שלוש שנים. בסך הכל מיוצרים בשנה כ-13 מיליון בקבוקי שרי הרינג.
מכבי אשדוד (שחייה)
עמותת שחייני אשדוד היא אגודת שחייה ישראלית מאשדוד. העמותה היא מחלקת השחייה באגודה של מכבי אשדוד והיא מאגודות השחייה המובילות בישראל.
האגודה הוקמה ב-1991 על ידי המאמן ד"ר ולדימיר סופר, המשמש גם יו"ר ועדה מקצועית באיגוד השחייה ורכז הארצי של השחייה במרכז מכבי. עיקר הפעילות של האגודה היא קידום נוער למצוינות. וישנם כ-770 פעילים רשומים מגיל 5 ומעלה. ההישג הגדול ביותר הוא זכייתה של ורד בורוכובסקי במדליית ארד באליפות אירופה לנוער בשנת 2002.
הישגים במכביה ה-17
עדי כהן זכתה בשתי מדליות זהב ב-100 ו-200 מטר גב. אלכס קולונטרוב זכה במדליית ארד ב-200 חזה ודימה מאומוב זכה במדליית ארד במשחה שליחים כנציג נבחרת ישראל במכביה.
באגודה קיימת גם קבוצת "מאסטרס" לגילאי בוגרים ותיקים.
שחיינים מצטיינים
האגודה מתאמנת בבריכות: בית לברון, בריכת חרצית ובריכת בועות.
אלג'יריה במשחקים האולימפיים
אלג'יריה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת טוקיו (1964), שהייתה הראשונה שנערכה לאחר קבלת עצמאותה מצרפת. היא נעדרה מהמשחקים פעם אחת, כשהצטרפה לחרם שהובילו מדינות אפריקה על אולימפיאדת מונטריאול (1976), בעקבות סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד מהמשחקים, לאחר שנבחרת הרוגבי שלה קיימה משחק מול נבחרת דרום אפריקה בעת שהיה נהוג בה שלטון האפרטהייד.
לאורך השנים צברו הספורטאים האלג'יראים 17 מדליות, בהן 5 מדליות זהב. המדליות הושגו בשלושה ענפים: אתלטיקה, איגרוף וג'ודו.
אלג'יריה השתתפה גם בשלוש אולימפיאדות חורף: אולימפיאדת אלברוויל (1992), אולימפיאדת טורינו (2006) ואולימפיאדת ונקובר (2010). הספורטאים הבודדים שייצגו אותה במשחקים אלה הגיעו להישגים נמוכים.
היסטוריה
באולימפיאדות הראשונות בהן השתתפה אלג'יריה, לא הצליחו ספורטאיה להגיע להישגים גבוהים במיוחד. יוצאי דופן היו המתאגרף לוסיף המאני, שהעפיל לשלב רבע הגמר באולימפיאדת מינכן (1972), האתלט לחסן בבסי, שהעפיל לשלב הגמר בריצת 3000 מטר מכשולים באולימפיאדת מוסקבה (1980) וסיים במקום ה-11, ונבחרת הכדורגל, שהעפילה באותם משחקים לשלב רבע הגמר, בטרם הודחה בידי נבחרת יוגוסלביה.
האלג'יראי הראשון שזכה במדליה אולימפית היה המתאגרף מוחמד זאווי, שסיים במקום השלישי בקטגוריית המשקל של עד 75 ק"ג באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). למחרת הגיע להישג זהה מוסטפא מוסא בקטגוריית המשקל של עד 81 ק"ג. מוסא חלק את זכייתו עם המתאגרף האמריקני איוונדר הוליפילד.
לאולימפיאדת אטלנטה (1996) הגיע מורסלי כמחזיק בשיא העולם, והוא זכה בתואר האולימפי. בולמרקה לא הצליחה להגן על תוארה, לאחר שנקעה את הקרסול בשלב חצי הגמר. שני אתלטים נוספים, רדה בנזין ועיסא בלוט, העפילו לשלב הגמר בריצת 5000 מטר וסיימו במקומות ה-13 וה-15 בהתאמה. חוסיין סולטאני שיפר את הישגו מברצלונה וזכה במדליית זהב. בכך היה לספורטאי האלג'יראי הראשון שזוכה בשתי מדליות אולימפיות. מתאגרף נוסף, מוחמד בחרי, זכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל של עד 75 ק"ג.
אולימפיאדת סידני (2000) הייתה הפורייה ביותר בתולדות אלג'יריה, והמשלחת האלג'יראית סיימה את המשחקים מעוטרת בחמש מדליות, בהן מדליית זהב אחת. מרבית ההישגים היו בתחום האתלטיקה. נוריה מרח-בנידה זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר, עלי סעידי סייף זכה במדליית כסף בריצת 5000 מטר, ג'ביר סעיד גרני זכה במדליית ארד בריצת 800 מטר ועבדרחמן חמאד הגיע להישג דומה בקפיצה לגובה. מספר אתלטים אלג'יראים נוספים העפילו לשלבי הגמר: באיה רחולי סיימה במקום החמישי בקפיצה משולשת, רדה בנזין סיים במקום ה-11 בריצת 5000 מטר, לאיד בסו סיים במקום ה-11 בריצת 3000 מטר מכשולים וסמיר מוסאווי סיים במקום ה-16 בריצת 10000 מטר. נור א-דין מורסלי, שכבר היה מעבר לשיאו, לא הצליח להעפיל לשלב הגמר, ומייד לאחר המשחקים פרש מפעילות ספורטיבית. בנוסף לאתלטים, זכה גם המתאגרף מוחמד אללו במדליית ארד, בקטגוריית המשקל של עד 63.5 ק"ג.
בניגוד לסידני, באולימפיאדת אתונה (2004) לא זכה אף ספורטאי אלג'יראי במדליה אולימפית, אף שמספר אתלטים העפילו לשלבי הגמר. באיה רחולי סיימה במקום השישי בקפיצה משולשת, ג'ביר סעיד גרני סיים במקום השביעי בריצת 800 מטר, עלי סעידי סייף וסמיר מוסאווי סיימו במקומות העשירי וה-14, בהתאמה, בריצת 5000 מטר וכמאל בולאחפאנה סיים במקום ה-11 בריצת 1500 מטר. הג'ודוקא עמאר מרידג'ה העפיל לשלב רבע הגמר.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הגיעה אלג'יריה להישגים בענף הג'ודו. עמאר בניחלף זכה במדליית הכסף בקטגוריית המשקל של עד 90 ק"ג וסוראיה חדד זכתה במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 52 ק"ג. ההישגים בענף האתלטיקה ירדו, אם כי עדיין היו אתלטים שרשמו הישגים נאים: נביל מאדי ונג'ים מנסור סיימו במקומות השביעי והשמיני בריצת 800 מטר, וסואד אאיט סאלם סיימה במקום התשיעי בריצת המרתון. בנוסף, שלושה מתאגרפים הגיעו לשלב רבע הגמר.
קדשים
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אלג'יריה במשחקים האולימפיים
היסטוריה
באולימפיאדת לונדון (2012) ניצח תאופיק מחלופי בריצת 1500 מטר, והיה לספורטאי האלג'יראי הראשון מזה 12 שנה שזוכה במדליית זהב אולימפית. שני מתאגרפים אלג'יראים, מוחמד אמין ודאחי ועבדלחאפיד בנשאבלה, העפילו לשלב רבע הגמר, ופרט לכך הישגי הנבחרת היו נמוכים יחסית.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) איבד מחלופי את תוארו בריצת 1500 מטר, אך זכה במדליית הכסף. בנוסף, זכה במדליית כסף גם בריצת 800 מטר. אתלט נוסף, לארבי בוראדה, סיים במקום החמישי בקרב עשר, עם שיא אפריקאי חדש, 8521 נקודות. המתאגרף עבדלחאפיד בנשאבלה שוב העפיל לרבע הגמר, והישגים דומים רשמו גם מוחמד פליסי ורדה בנבזיז. המתאבק טארק בנעיסא סיים במקום השמיני.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
ואדי אל-פארעה
ואדי אל-פארעה (בערבית: وادي الفارعة) הוא כפר פלסטיני בנפת טובאס בצפון-מזרח יהודה ושומרון, הממוקם כחמישה קילומטרים דרומית-מערבית לטובאס. שטח הכפר הוא 12,000 דונם, מתוכם 337 בנויים ו-10,500 משמשים למטרות חקלאיות. הכפר נמצא בשליטתה המלאה של הרשות הפלסטינית וממוקם בסמוך למחנה הפליטים פארעה. על פי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בוואדי אל-פארעה מתגוררים 2,340 תושבים.
היסטוריה
אדמות הכפר היו בעבר בבעלות תושבי טלוזה הסמוכה שהשתמשו בהן כשטח חקלאי. בשנות ה-60 התיישבו באזור תושבים מטלוזה שהקימו כפר נפרד. בשנת 1996 הוכרז רשמית ואדי אל-פארעה כמופרד מטלוזה והוקמה מועצת כפר עצמאית בנפת טובאס.
במפקד האוכלוסין של הלשכה המרכזית הפלסטינית לסטטיסטיקה בשנת 1997 מנתה ואדי אל-פארעה 1,713 תושבים. גברים היוו 51.3% מהאוכלוסייה, לעומת 49.7% נשים. בשנת 2006 אוכלוסיית הכפר צמחה בשליש ל-2,341. בכפר יש שש משפחות עיקריות: אל-גַ'נַאגְ'רָה (30%), אל-בַּרַאהְמֶה (30%), א-סַּלַאחַאת (30%) א-דַּרַאוְושֶה, א-שַּנַאבְּלֶה ואל-בַּלַאטִיֶּה מהוות את 10% הנותרים.
בויז לייק גירלז
בויז לייק גירלז (באנגלית: Boys Like Girls) היא להקת פופ פאנק אמריקאית.
היסטוריה
מאוחר יותר, שמעו סוכן האומנים מאט גאל ומפיק התקליטים מאט סקיור על הלהקה ויצרו עמם קשר. בעקבות תמיכתם, יצאה הלהקה לסיבוב ההופעות הכלל ארצי הראשון שלה עם "A Thorn for Every Heart" בפברואר 2006. לאחר מכן החלה הלהקה להקליט את אלבום הבכורה שלה. לאחר השלמת האלבום, הצטלמו חברי הלהקה לקליפ הראשון שלהם לשיר "Hero/Heroine".
בעקבות הצלחת האלבום, יצאו חברי הלהקה לסיבוב הופעות ראשון כלהקה מובילה. ב-2008, שימשה הלהקה כלהקת חימום בסיבוב ההופעות של גוד שארלוט ואבריל לאבין. DVD ראשון של הלהקה "Read Between The Lines" יצא ב-4 בנובמבר 2008.
ב-8 בספטמבר 2009 יצא האלבום השני של הלהקה שנקרא "Love Drunk". בשבוע הראשון ליציאתו הגיע למקום השמיני במצעד של בילבורד. הסינגלים שיצאו בינתיים מהאלבום הם "Love Drunk" (בקליפ משתתפת אשלי טייסדל), "She's Got a Boyfriend Now" והסינגל "Two Is Better Than One", בו משתתפת גם הזמרת טיילור סוויפט.
דיסקוגרפיה
{{טורים
מארי וורד
מארי וורד (באנגלית: Mary Ward; 27 באפריל 1827 – 31 באוגוסט 1869) הייתה מדענית, אסטרונומית, מיקרוסקופאית, סופרת וציירת אירית.
ראשית חייה
מארי וורד נולדה בתור מארי קינג בעיירה בלילין ליד פרבן, אירלנד, ב-27 באפריל 1827, היא הילדה הצעירה ביותר של הנרי קינג ואשתו הרייט. היא ואחיותיה חונכו בבית כמו ילדות רבות בתקופתם. עם זאת, החינוך שלה היה מעט שונה מהנורמה מאחר שמשפחתה הייתה מוכרת בתור משפחה של מדענים. היא התעניינה בטבע מגיל צעיר, ובגיל שלוש היא התחילה לאסוף חרקים.
וורד הייתה אסטרונומית חובבת, יחד עם בן דודה ויליאם פרסונס, שהיה אסטרונום מוכר. וורד אהבה לצייר ולרשום, וכך תרמה מאוד לשימור מעשיו של ויליאם פרסונס: על ידי רישום מבנה המיקרוסקופים שלו, בעוד שאשתו צילמה את המיקרוסקופים.
נישואין
ב-6 בדצמבר 1854 היא נישאה להנרי וורד. בשנת 1881 זכה הנרי לתואר ויקונט בנגור (תואר אצולה בריטי). היו להם שלושה בנים וחמש בנות, ביניהם מקסוול וורד, השישי שזכה לתואר ויקונט בנגור. הצאצאים הכי נודעים שלה הם: הנכד שלה אדוארד וורד אשר היה כתב חוץ והזוכה השביעי של תואר הוויקונט בנגור ובתה, אלה וורד אשר השתתפה בסדרת הטלוויזיה "דוקטור הו" (Doctor Who).
ספרים
מארי וורד הוציאה חמישה ספרים:
פי-בי הדב
פּיבּי הדוב (באנגלית: PB Bear and Friends) היא סדרת טלוויזיה בריטית לילדים, המבוססת על סדרת ספרי ילדים שנכתבה ואוירה על ידי לי דייוויס.
הסדרה שודרה לראשונה ב-2 בינואר 1998 בערוץ 5. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בשנת 2000 בערוץ הופ!. הסדרה היא בת עונה אחת ו-30 פרקים באורך חמש דקות.
שיר הפתיחה של הסדרה בעברית בוצע על ידי גיתית שובל.
עלילה
העלילה עוסקת בפיבי הדוב, המבלה עם חבריו הבובות את זמנם במשחקים שונים.
דמויות ומדבבים
במאי הדיבוב בעברית היו גיתית שובל, שאולי הלוי ואריאל ברזני, ומפיקת הדיבוב הייתה רעות סמדר.
האנג סנג
האנג סנג (בסינית: 恒生指數, פין-יין: Héngshēng zhǐshù, באנגלית: Hang Seng או HSI) הוא מדד של שוק המניות בהונג קונג. המדד משמש לניטור שינויים יומיים בחברות הגדולות הנסחרות בבורסת הונג קונג ונחשב לאינדיקטור העיקרי למצב השוק הכללי של הבורסה.
HSI נוצר בנובמבר 1969, והוא מחושב ונערך על ידי חברת "Hang Seng Indexes Company Limited" שהיא חברת בת של "Hang Seng Bank", אחד הבנקים הגדולים הרשומים בבורסה. הבנק אחראי על פרסום HSI כמו גם מגוון של מדדים אחרים המכסים תחומי מניות שונים, כגון "מדד האנג סנג לעסקים גדולים בסין" (Hang Seng China Enterprises Index) וסדרת "מדד האנג סנג AH בסין" (Hang Seng China AH Index) ועוד.
כאשר פורסם לראשונה מדד האנג סנג, נקבע בסיסו של 100 נקודות שווה ערך לערך הכולל של המניות נכון לשוק שנסגר ב -31 ביולי 1964. השפל שלו בכל הזמנים הוא 58.61 נקודות, ב -31 באוגוסט 1967, לאחר שנקבע ערך הבסיס אך לפני פרסום המדד. האנג סנג עלה מעבר ל 10,000 הנקודות לראשונה בתולדותיו ב-10 בדצמבר 1993, 13 שנים אחר כך עבר את ציון הדרך 20,000 הנקודות ב-28 בדצמבר 2006. תוך פחות מעשרה חודשים הוא עבר את אבן הדרך של 30,000 נקודות 18 באוקטובר 2007. השיא של כל הזמנים שנקבע ב -30 באוקטובר 2007 עמד על 31,958.41 נקודות במסחר ו -31,638.22 נקודות בסגירה. החל מה- 30 באוקטובר 2007 עד 9 במרץ 2008, המדד איבד 9,426 נקודות או כ־30%. ב-5 בספטמבר הוא נפל לפחות מ 20,000 נקודות הפעם הראשונה מזה כמעט שנה לשפל של 19,708.39, לאחר מכן נסגר על 19,933.28. ב-8 באוקטובר 2008 נסגר המדד על 15,431.73, מעל 50% פחות מהשיא הגבוה ביותר בכל הזמנים וערך הסגירה הנמוך ביותר מזה למעלה משנתיים. ב-27 באוקטובר 2008 ירד המדד ל -10,676 נקודות, לאחר שנפל כמעט שני שלישים משיאו בכל הזמנים. היום (15 לאוקטובר 2019) עומד מדד האנג סנג על 29,504 נקודות.
האנג סנג, למרות היותו חברה ציבורית, נמצא בשליטה של ענקית הכלכלה הבריטית HSBC.
תקלה גיורגיס הראשון, קיסר אתיופיה
תקלה גיורגיס הראשון (בעברית: "הצמח של ג'ורג' הקדוש") היה קיסר אתיופיה (הוכתר תחת השם פיקר סגד) ומלך לסירוגין בשנים 20 ביולי 1779- יוני 1800. הוא היה בנו של יוהנס השני מוויזרו סאנצ'יוייר, ואחיו של תקלה היימנות השני.
סוון רובנסון מתאר את תקלה גיורגיס כקיסר האחרון שסמכויותיו עדיין היו בידיו.
יחסי טורקיה–לוב
יחסי טורקיה–לוב (בטורקית: Libya-Türkiye ilişkileri, בערבית: العلاقات التركية الليبية) הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הטורקית ובין מדינת לוּב. לוב מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה ואילו טורקיה מחזיקה בלוב שגרירות בטריפולי.
טיטוס טאטיוס
טיטוס טאטיוס (בלטינית: Titus Tatius) היה מלך הסבינים שהפך למלך רומא במשותף עם רומולוס.
יחסי טורקיה–לוב
היסטוריה
האימפריה העות'מאנית כבשה את אזורי החוף של לוב במהלך אמצע המאה ה-16 והשפיעה השפעה רבה על החברה של לוב. טריפוליטניה תחת העות'מאנים, נהנתה ממידת אוטונומיה, אם כי לא יציבה ומגוונת.
טיטוס טאטיוס
טאטיוס היה מלך הסבינים בשעה שהרומאים חטפו נשים סביניות למטרות חתונה מכיוון ששום עיר באיטליה לא הסכימה להשיא את בנותיה לתושבי רומא. כתגובה לכך טאטיוס יצא למלחמה ברומא, אולם כתוצאה מתחנוניהן של הנשים החטופות, שבינתיים התחבבו עליהן בעליהן-חוטפיהן, הסכימו שני הצדדים להפסיק את המלחמה והוסכם שהסבינים יעברו לרומא ויקבלו אזרחות רומית והמלוכה תתחלק במשותף בין רומלוס לטאטיוס.
טאטיוס מלך מספר שנים ברומא במשותף עם רומולוס. הוא יצא ללוויניום לייצג מספר קרובי משפחה שהמיתו מספר מאנשי לוויניום, במהלך הביקור הוא נהרג כתוצאה ממהומה שפרצה בעיר.
יחסי טורקיה–לוב
היסטוריה
לאחר המלחמה האיטלקית-עות'מאנית (1911–1912), טורקיה ולוב איבדו קשר רשמי כאשר ממלכת איטליה כבשה את לוב. רק בשנת 1947 כוננו שתי המדינות מחדש את קשריהם.
המאה ה-20
עם הקמת ממלכת לוב קיימו טורקיה ולוב יחסי לבביים, כאשר שתיהן בדרך כלל מדינות עם רוב מוסלמי.
בשנת 1969 התרחשה הפיכה ללא שפיכות דמים בלוב בזמן שהמלך אידריס שהה באנקרה, טורקיה לצורך טיפול רפואי. בהמשך, גינה המלך אידריס את ההפיכה, אך בסופו של דבר נאלץ המלך הלובי לחיות בגלות עד שנת 1983 כאשר נפטר בקהיר.
מאז נפילת שושלת סנוס, נעו קשרי טורקיה-לוב בין שיתופי פעולה ואיבה. למרות שמועמר קדאפי סיפק לטורקיה חלקי חילוף למטוסיה המיוצרים על ידי ארצות הברית במהלך הפלישה הטורקית לקפריסין, כאשר הוטל אמברגו נשק של ארצות הברית על טורקיה, והעדיף לקנות חפצים טורקיים, הוא גם יצר מחלוקות, והאשים את טורקיה בשאלה הכורדית, ועורר זעם בטורקיה בתמיכה בעצמאות כורדית. זה אושר בשנת 2011 על ידי ג'וואד מלה, נשיא הקונגרס הלאומי הכורדי שבגלות. בעקבות כך, הקשר בין טורקיה לוב נפגע קשות עד 2011.
מלחמות האזרחים הלוביות
במלחמת האזרחים הראשונה בלוב הביעה טורקיה בתחילה, מעט לאחר הפעולה של נאט"ו, התנגדות והאשימה את "סרקוזי שרדף אחרי אינטרסים צרפתיים בגלל שחרור העם הלובי", אך ב-20 במרץ היא נקטה עמדה לצד האופוזיציה הלובית. בשל תמיכת קדאפי בתנועת העצמאות הכורדית, טורקיה ב-2011 הייתה בין המדינות הראשונות אשר דרשה מקדאפי לפרוש מן הממשלה ולצאת לגלות. קדאפי סירב לעשות זאת וטורקיה העניקה את תמיכתה לכוחות אנטי-קדאפי, בעיקר מועצת המעבר הלאומית, ביולי 2011.
עם פרוץ מלחמת האזרחים בלוב השנייה, טורקיה נותרה תומכת בממשלת ההסכמה הלאומית שהוכרה על ידי האו"ם בטריפולי, נגד בית הנבחרים שבטוברוק. עמדתו הנחרצת של ח'ליפה חפתר תרמה לעוינות מתמשכת בין טורקיה לממשלת טוברוק, כמו כן טורקיה העבירה נשק ותחמושת לממשלה בטריפולי.
סגן נשיא טורקיה, פואט אוקטיי, האשים בעקיפין את חפתר כמי שיצר את הבעיות בכך שרצה למנוע שלום בלוב ועזב את הוועידה לשלום בלוב בנובמבר 2018. חפתר נותר לוחמני כנגד טורקיה, בהנהגתה של רג'פ טאיפ ארדואן, וכוחות המבוססים בטוברוק תפסו לעיתים קרובות ספינות טורקיות שהובילו נשק לצבא בטריפולי.
בעקבות המתקפה במערב לוב בשנת 2019 בהובלת חפתר, גילתה טורקיה דאגה עמוקה וגינתה בחשאי את חפתר בגין ערעור היציבות בלוב. בנובמבר 2019 הצהירה טורקיה כי היא חתמה על הסכם עם ממשלת לוב המוכרת לפי הקהילה הבינלאומית על גבולות ימיים בים התיכון, בנוסף לעסקה בנושא ביטחון ושיתוף פעולה צבאי.
בשנת 2019 דיווחו האו"ם כי ירדן, טורקיה ואיחוד האמירויות הערביות הפרו באופן שיטתי את אמברגו הנשק הלובי. כמו כן, הצבא הלאומי הלובי האשים את הרשויות הטורקיות בתמיכה בקבוצות טרור בלוב במשך שנים רבות, והוסיף כי התמיכה הטורקית התפתחה מתמיכה לוגיסטית להתערבות ישירה תוך שימוש בכלי טיס צבאיים להובלת שכירי חרב, כמו גם אוניות עם נשק, כלי רכב משוריינים ותחמושת לתמיכה בטרור בלוב. עם זאת, האשמות אלה הושמעו לאחר שכוחות פרו-חפתר איבדו שליטה על העיירה האסטרטגית גריאן, לאחר שכוחות אנטי-חפתרים, התומכים בממשלתה המוכרת הבינלאומית של לוב, הצליחו לדחוק את כוחותיהם של פרו-חפתר. כנקמה על תבוסתו, הגיב חפתר, המגובה על ידי איחוד האמירויות ומצרים, באיומים על טורקיה ונדר לשים למטרה את כל הספינות והחברות הטורקיות, לאסור טיסות לטורקיה וממנה ולעצור אזרחים טורקים בלוב. האשמות כוזבות אחרות של חפתר לאחר אובדן גריאן הופרכו הן על ידי ממשלת ההסכמה הלאומית והן על ידי הרשויות בגריאן.
ב-2 בינואר 2020, אישרה האספה הלאומית הגדולה של טורקיה הצעת חוק לפריסת חיילים בלוב לגיבוי הממשלה המוכרת באו"ם בטריפולי, לאחר שכוחות הנאמנים לחפתר צרו על העיר והתקרבו לכיבושה. החקיקה התקבלה בהצבעה של 184–325, אולם פרטי הפריסה טרם נחשפו מבחינת הסכום והתזמון. ב-6 בינואר החלו כוחות טורקיים לעבור ללוב. ב-8 בינואר 2020, לאחר שיחות בין הנשיאים רג'פ טאיפ ארדואן לבין ולדימיר פוטין הרוסי (התומך בכוחו של חפתר) באיסטנבול, דחקו טורקיה ורוסיה בכל הצדדים בלוב להכריז על הפסקת אש בחצות הלילה ב-12 בינואר.
הפיצוץ בשער שכם
הפיצוץ בשער שכם היה פיגוע תופת שהתרחש בשער שכם ביום שני, 29 בדצמבר 1947, כאשר פעיל אצ"ל זרק פצצה בעת שישב במונית שנסעה באזור שער שכם, מן הפיצוץ נהרגו 2 שוטרים בריטים, 11 ערבים ונפצעו 32 ערבים, בפעולות נגד של משטרת המנדט לאחר הפיצוץ, נהרג יהודי.
הפיצוץ
בפעולות נגד של משטרת המנדט לאחר הפיצוץ, נהרג יהודי.
הטרמלוס
הטרמלוס (באנגלית: The Tremeloes) הייתה להקת רוק בריטית מהעיירה דגנהאם, שפעלה החל מסוף שנות ה-60. הלהקה היוותה המשך לפעילות המוזיקלית של להקת "בריאן פול והטרמלוס".
היסטוריה
להקת "בריאן פול והטרמלוס" הוקמה בשנת 1958 על ידי בריאן פול, אלן בלייקלי ואלן הווארד. בראשית דרכם הושפעו חברי הלהקה משיריו של באדי הולי. בדצמבר 1961 עברה הלהקה אודישן בחברת Decca. נציג של החברה, מייק סמית, קיבל אפשרות להעניק חוזה הקלטה לאחת משתי להקות - בריאן פול והטרמלוס או הביטלס. בחירתו נחשבת להחמצה הגדולה ביותר בהיסטוריה של הפופ.
לאחר ארבעה סינגלים שלא נכנסו למצעד, הקליטה הלהקה באוגוסט 1963 את הלהיט Twist and shout של הטופ-נוטס והאחים אייזלי, והביצוע שלהם הגיע למקום הרביעי במצעד הבריטי, הגם שהביצוע המפורסם ביותר הוא של הביטלס מאלבומם הראשון. הלהיט הבא שלהם, Do you love me של הקונטורס, הגיע לפסגת המצעד. להיטים מצליחים נוספים היו: Candy man של רוי אורביסון ו-Someone someone של הקריקטס, אך בהמשך לא הצליחו בריאן פול והטרמלוס לשחזר את הצלחתם.
בינואר 1966 החליט בריאן פול לעזוב את הלהקה ולפתוח בקריירה סולו, שלא צלחה. חבריו ללהקה, אליהם הצטרף לן הוקס שהחליף את מיק קלארק, המשיכו כלהקת הטרמלוס.
הפתיחה לא בישרה טובות. הסינגל הראשון Blessed של פול סיימון נכשל, וגם הסינגל השני Good day sunshine של הביטלס לא נכנס למצעד הבריטי, אבל הגיע לפסגת המצעד של גלי צה"ל בישראל (והפך את הטרמלוס ללהקה היחידה אי פעם שהפופולריות שלה בישראל התחרתה בזו של הביטלס).
הלהיט השלישי של הטרמלוס, Here comes my baby של קט סטיבנס, הגיע למקום הרביעי במצעד הבריטי, והלהיט הבא, Silence is golden של ארבע העונות, כבש את הפסגה. לאחר שתי הצלחות נוספות עם Suddenly you love me ו-My little lady, הקליטו הטרמלוס את I’m gonna try לפי לחן איטלקי, אבל החליטו להוציא בבריטניה את I shall be released של בוב דילן שלא הצליח במיוחד. I’m gonna try נכנס למצעד בישראל והגיע למקום הראשון, ואילו בבריטניה הוציאו מתבודדי הרמן את Something’s happening לפי אותו לחן, והגיעו למקום השישי. בשנים הבאות הצליחו הטרמלוס פעמיים נוספות עם Call me Number one ועם Me and my life, והחל משנת 1972 לא הצליחו יותר להיכנס למצעד.
להיטי הלהקה
כבריאן פול והטרמלוס
כטרמלוס
סימן תמיהה
סימן תמיהה או סימן שאלה קריאה הוא סימן פיסוק המופיע בשפות רבות. סימן זה נוצר משילוב של סימן שאלה שלאחריו סימן קריאה: ?! סימן זה יכול להעביר הרגשה של זלזול, בהלה או הלם.
שימוש
שימוש בסימן זה בא להעיד על תמיהה, או על שאלה רטורית, לדוגמה:
סימני פיסוק רבים בסוף משפט
סופרים רבים עשו שימוש בריבוי סימני פיסוק בסוף משפט על מנת להביע רגשות שונים. בדרך כלל ריבוי סימנים בא לאחר סימן השאלה על מנת להביע רגש נוסף על השאלה, לרוב התרגשות כללית, אולם הסימנים הנוספים נחשבים אמצעים ספרותיים המביעים רגשות ולא סימנים מוסכמים המקובלים על פי כללי הדקדוק. לדוגמה:
בצרפתית נקרא הסימן Point exclarrogatif, שילוב בין סימן השאלה "point d'interrogation" וסימן הקריאה "point d'exclamation".
לסימן זה יש גם צורה מאוחדת, ‽, הנוצרת על ידי הצבה של שני הסימנים אחד מעל שני.
ישיבת איתמר
ישיבת איתמר היא ישיבה גבוהה, שקיים בה גם מסלול של ישיבת הסדר. הישיבה שוכנת ביישוב איתמר ולומדים בה כמאתיים תלמידים.
היסטוריה
הישיבה הוקמה בשנות ה-90 של המאה ה-20. בראש הישיבה עמד במשך שנים הרב אביחי רונצקי, לימים הרב הראשי לצה"ל. כיום עומד בראשה הרב יהושע ון דייק.
בליל שבת, ו' באדר ב' ה'תשע"א, נרצחו ביישוב בני משפחת פוגל: הרב אודי, שהיה ר"מ בישיבה, אשתו רות ושלושה מילדיהם. ביום השלושים לרצח הונחה אבן פינה לבית המדרש. ביום השנה הראשון לרצח, ו' באדר תשע"ב, נחנך "משכן אהוד", בית הקבע של הישיבה. במעמד הוכנס גם ספר תורה שנכתב לעילוי נשמות חמשת הנרצחים ונקבעה מזוזת בית המדרש. במבנה הישיבה גם חדרי לימוד על שם רות וילדי בני הזוג. ארון הקודש עשוי מאבני המקום והאדמה שבין האבנים נלקחה מגינת משפחת פוגל. על הפרוכת של ארון הקודש נכתב "התנערי מעפר קומי, לבשי בגדי תפארתך עמי".
רבני הישיבה למדו בישיבות ההולכות בדרכו של הראי"ה קוק, כמו ישיבת מרכז הרב, ישיבת הר המור, ישיבת עטרת כהנים, ישיבת קדומים, וישיבת שבי חברון. גם סגנון הלימוד בישיבה הוא בעיקר ע"פ תורתו של הראי"ה קוק, בשילוב ספרי אמונה, מחשבה וחסידות נוספים.
החל משנת ה'תשס"ז יוצא לאור בטאון הישיבה - הכי אתמר. עד לשנת תשפ"ג יצאו לאור שמונה גליונות.
האדאוויי
אלכסנדר נסטור האדאוויי, הידוע בשם הבמה Haddaway (נולד ב-9 בינואר 1965) הוא זמר טרינידדי.
אילת זהר
אילת זהר (נולדה ב-9 באפריל 1958) היא אמנית חזותית רב-תחומית ישראלית המשלבת ציור, מיצג, וידאו ארט והדפס. נוסף על כך, היא אוצרת עצמאית, וחוקרת אקדמית המתמחה במחקר של צילום ואמנות מזרח אסיה. זהר היא מרצה בכירה בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
אילת זהר נולדה בתל אביב. למדה בתיכון עירוני ד'. עשתה שנת שירות בגרעין "עודד" באופקים, ושירתה בבית ספר שדה "ימית" ובחיל השריון. עם תום שירותה הצבאי, נסעה למזרח-אסיה וביקרה בתאילנד, בורמה, הודו, נפאל, ויפן. בשנים 1982–1986 למדה לתואר ראשון במדרשה לאמנות. בשנת 1991 סיימה תואר ראשון בהצטיינות במסלול ללימודי יפן בחוג ללימודי מזרח-אסיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1993–1996 למדה לתואר MFA במחלקה לציור דיו באקדמיה המרכזית לאמנות, בייג'ינג. בשנים 1996- 2000 למדה לתואר שני בחוג לתורת ספרות כללית באוניברסיטת תל אביב, שם כתבה את עבודת התיזה לתואר מוסמך על עבודות הצילום של מורימורה יאסומאסה, בהנחייתו של פרופסור חנן חבר. ב-2002 זהר המשיכה ללימודי דוקטורט באמנות וביצירה בבית הספר לאמנות "סלייד" בקולג' האוניברסיטאי של לונדון תחת הנחייתו של פרופ' נורמן ברייסון. בשנים 2007-2009 עשתה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה, וב-2011 סיימה פוסט דוקטורט נוסף במכון סמיתסוניאן.
עבודתה כאמנית
אילת זהר היא אמנית טרנסדצסיפלינארית. היא עובדת במדיומים שונים, כולל: ציור, ציור דיו, צילום, חיתוך עץ ודפוס רשת הם האמצעיים העיקריים שבהם היא יוצרת, לצד מיצבים ועבודות ווידאו ארט. עבודותיה עוסקות בביקורת פוליטית וחברתית, ושואבות השראה מאמנות מזרח-אסיה, מאמנות ישראלית, ובינלאומית. זהר הציגה בתערוכות רבות בישראל, סין, יפן, בריטניה וארצות הברית.
בעבודותיה, זהר עוסקת רבות בשאלות של הסוואה והסתרה, ומאידך, ברגע הגילוי - הרגע בו נוצר הקונטקסט הביקורתי של היצירה. המוטיבים החוזרים ונשנים ביצירתה הם דימויים של מיסוך, ואלו באים לידי ביטוי באמצעות מסכים, גדרות, וילונות, פרגודים, כילות, רשתות, ומסכי הסוואה המופיעים כמשטחים של קווים דקיקים בעבודותיה - לעיתים כחיתוך עץ על דיקט, או כפסים דקים המצוירים בדיו על נייר. מסכים אלה עומדים לעיתים בפני עצמם כדימוי מופשט, ולעיתים כדימוי פיגורטיבי של מסכים / וילונות / פרגודים המסתירים סצנות הלקוחות מתולדות האמנות, ממסרת ציור הנוף בדיו, או מן הנוף הישראלי וייצוגיו באמנות המקומית.
תערוכות יחיד
בתערוכה "שקוף למשתמש" (אוצרת: אפרת לבני), גלריה מינוס אחת, בתל אביב, 2016 הוצגו ביחד לראשונה יצירות מתוך 31 שנות יצירה. בין העבודות שהוצגו היו סדרות של ציורי שמן, ציורי דיו, חיתוכי עץ, קולאז'ים, עבודות וידאו, וכן שתי עבודות קיר תלויות-מקום, שנעשו במיוחד לחלל הגלריה. שמה של התערוכה, לקוח מעולם המחשבים ומתאר מצב שבו כל ביצוע פקודה כרוך בשרשרת ארוכה של פעולות הנסתרות למעשה מעיני המשתמש. המצב שבו הדברים מתרחשים ומאידך הם חסרי נראות ושקופים תקף גם לגבי העיסוק בזהויות מרובות ומפוצלות ובפרקטיקות של הסוואה, חיקוי והתחזות. בכך, זהר מבקשת לשלוח את חצי הביקורת שהיא מפנה אל עבר מחיקתם של סובייקטים מו המרחב, כלפי התנהלות צבאית ושלטונית אלימה ונצלנית, המסווה את עצמה כהתנהלות נתונה והכרחית.
עבודת המיצב שהוצגה בתערוכה נקראה "צלפים וציפורים", עשויה טפט ביתי בסגנון רטרו, רדי מייד בעל עיטורי פרחים עדינים, ובו לצד ציפורי שיר המקוננות בין הענפים, תיאורי פירות, פרפרים, ענפים ועלים ירקרקים, מבט קרוב מגלה דמויות של צלפים מוסווים, העומדים בכלי נשק מכוונים אל הצופה. העבודה נעשתה בטכניקה של דפוס רשת בעזרתה שתלה זהר את הצלפים אל תוך המרקם הפסטוראלי של הטפט. הצופה בעבודותיה נדרך, הוא מבין שהנושאים שבהם עוסקת האמנית בתערוכה קשורים באשליה, שקר, הסוואה וחוסר שקיפות גם בעבודות נוספות בתערוכה. קיר מתוך עבודה זו מוצב כיום בתוך מערכת עיתון "הארץ".
לדברי אוצרת התערוכה, אפרת לבני: "זהר משלבת ביצירתה שתי תפישות אמנותיות שונות: המערבית, שהציבה במרכז כאמת אובייקטיבית, ויזואלית או קונספטואלית, תוך התמודדות עם שאלת הייצוג; והמסורת במזרח־אסיה הממוקדת בציור עצמו כמבטא את הפעולה, החומריות ובניית הדימוי". ״מעשה ההכלאה הזה, העומד בלב היצירה של זהר, הוביל להתפתחותה של שפה ייחודית המתרכזת בטיפול בפני השטח באמצעות חריטה, חדירה או פציעה של המצע, הטבעה והחתמה שלו, הנחה והדבקה של אובייקטים על פניו, וכן ביצירת דימויים שהם 'אנטי דימוי' - מוסתרים, מחוקים או מכוסים".
סגנון יצירותיה לעיתים פיגורטיבי ולפעמים מופשט לגמרי, כאשר יצירותיה מתחברות בעקביות למסורת הציור היפנית, אך שומרות על מאפיינים של יצירה ישראלית. למעשה ההסוואה וחוסר השקיפות הם מושגים המיטיבים לתאר את ההוויה הישראלית מבחינתה של זוהר.
תערוכות קבוצתיות
ב-2015 הציגה זהר בתערוכה הקבוצתית "תערוכה חקלאית", אוצרת: טלי תמיר, במוזיאון פתח תקווה. בעבודת וידאו ארט באורך של 14:14 דקות בשם: "הליכה כביש רמלה-לוד 2000", עוקבת זהר בקצב הליכה אחרי הצמחייה המוזנחת בשולי כביש רמלה-לוד (כביש 40). צמחייה דהויה שאיש לא נותן עליה את הדעת כאלו שהייתה שם תמיד ותמיד תהיה. הצמחייה מסמלת את הנוכחות העיקשת של שיח הצבר, המסמן את הגבול של פרדסי האזור. לצד משמעותו כמסמן גבול, או כסמל לישראלי החדש, מזכירה לנו היוצרת שהסברס, מסמל גם מחיקה וכיבוש. סרטה של זהר, שנע בין מזבלות, שבילים ובניינים נטושים, מחבר מִקטעים לקו מונוטוני, עיקש וחסר שיאים. בטכניקה שמדגישה את הקיטוע, הטשטוש וחוסר הרצף הופך הסרט לסרט על גדרות סברס מפורקות ומפוררות, כמו הנוף המשמים שהוא מייצג.
אוצרות
ב-2005 זהר אצרה תערוכה בשם "מופע המינים: מגדר, מיניות ופרפורמטיביות בצלום ווידאו ארט מיפן" (Post Gender) במוזיאון טיקוטין לאומנות יפנית בחיפה. בתערוכה הציגה אילת זהר דימויים העוסקים בזיהוי המורכבות המינית והמגדרית ואופני ייצוג שונים בתרבות יפן. בתערוכה הוצג מגוון רחב של עבודות צילום, וידאו ארט, מיצב, ומיצג של בכירי האמנים העכשוויים ביפן (ומחוצה לה), ביניהם מורימורה יאסומאסה, יוקו אונו, סאוואדה טומוקו, אוקאדה הירוקו. התערוכה הציגה את פניה האחרים של יפן, והוציאה לאור את הלילות הארוכים והפחות זוהרים ברובעי השעשועים של יפן. במהלך התערוכה נערך כנס בינלאומי בנושאים של ייצוגי מגדר ומיניות ביפן, ובעקבותיו יצא לאור הספר PostGender: Gender Sexuality in Japanese Culture and ב-2009 בהוצאת קיימברידג'.
ב-2015 זהר אצרה בגלריה האוניברסיטאית של אוניברסיטת תל אביב תערוכה בשם "מעבר להירושימה: חזרתו של המודחק--זיכרון המלחמה, פרפורמטיביות ותיעוד באמנות יפנית עכשווית". התערוכה עסקה באופן שבו האמנים בני הדור השני והשלישי מתום מלחמת אסיה והאוקיינוס השקט, מטפלים בזיכרון ובטראומות של המלחמה, וכיצד אילו משפיעים על החברה היפנית העכשווית. באמצעות צילום דוקומנטרי וצילום מבוים, ווידאו ארט, עבודות במדיה דיגיטלית וצילומים דוקומנטריים התערוכה דנה בשאלה: מהי חשיבות זיכרון המלחמה, ביחס לתוקפנות היפנית באסיה ובמרחב האוקיינוס השקט לחברה היפנית העכשווית? כיצד לצד ההדחקה וההימנעות מדיבור על הטראומה, מנכיחים בני הדור השלישי את הזיכרון? המושג דור שלישי עומד במרכז התערוכה ומתקשר גם ישירות לדיון בבני הדור השלישי של ניצולי השואה.
מחקר
מחקרה האקדמי עוסק בהיסטוריה ותאוריה של צילום, ובאמנות עכשווית ביפן. נושאי מחקרה עוסקים בצילום ביפן המאה ה-19; צילום יפני עכשווי; צילום במזרח-אסיה; אמנות יפנית מודרנית (תקופת מייג'י); ואמנות יפנית עכשווית. זהר גם כתבה ועסקה בהרחבה בנושאים של הסוואה, סכיזואנליזה, מיניות ומגדר באמנות יפן, כמו גם ייצוגי זיכרון מלחמת אסיה והאוקיינוס השקט באמנות עכשווית ביפן. לצד המחקר על מזרח-אסיה משלבת גם מחקר נושאים הקשורים באמנות פלסטינית.
סיידו דומבייה
סיידו דומבייה (בצרפתית: Seydou Doumbia; נולד ב-31 בדצמבר 1987 ביאמוסוקרו) הוא לשעבר כדורגלן מחוף השנהב ששיחק בעמדת החלוץ.
חסידות סאסוב
חסידות סאסוב היא חסידות גליציאנית. אבי השושלת היה רבי שלמה מייער, בנו של רבי חנוך הניך מאלעסק. כיום מכהנים אדמו"רים מהשושלת בישראל, לונדון וניו יורק.
תולדות השושלת
אבי השושלת היה רבי שלמה מייער, בנם של רבי חנוך הניך מאלעסק ופריידא, בתו של רבי שלום רוקח מבעלז. כיהן כאדמו"ר ובהמשך גם כרב בעיירה סאסוב. נולד בשנת תקצ"ה (1835). היה תלמידם של רבי אליעזר מדז'יקוב, רבי יצחק מאיר מזינקוב ורבי אברהם מסטרטין. היה חתנו של רבי צבי אריה מפלשטין לאחר פטירת אביו החל לכהן כאדמו"ר בסאסוב. נודע כבעל מופת ופועל ישועות בעיקר ברפואה ובהוצאת דיבוקים. והיו לו חסידים רבים. במלחמת העולם הראשונה עבר ללבוב שם נפטר בי"ב באדר תרע"ט. חתניו היו קרובו רבי נחום מבורשטין, רבי אלעזר רובין (מגזע גלגוב), ממלא מקומו רבי אברהם מרדכי שלום טויב פומורין-סאסוב ורבי מיכל הלפרין מברז'אן.
חיבר ספר על ענייני קבלה ופשט בשם "מנחה חדשה" אך זה אבד עם השנים ולא זכה להגיע לדפוס.
בניו של רבי שלמה, רבי יחיאל מיכל ורבי יוסף דוד, כיהנו אחריו בלבוב. רבי יחיאל מיכל היה האדמו"ר המרכזי והיו לו אלפי חסידים.
בנו של רבי יוסף דוד, רבי חנוך העניך, גדל אצל סבו רבי שלמה וכיהן אחרי אביו. היה חתנו של קרובו רבי חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים מסיגט ובזיווג שני חתן רבי יצחק מאיר מסטנביץ. אחרי מלחמת העולם הראשונה עבר לקרצקי שם היו לו חסידים רבים. חיבר ספרים רבים, בניהם "עיר חנוך" על התורה ושו"ת בשם "יד חנוך" וכן "עין חנוך" שעל שמו יש רחוב בגני תקווה.  נרצח בשואה. חתנו (בזוו"ר) היה רבי משה טייטלבוים האדמו"ר מסאטמר.
בניו של רבי חנוך העניך היו: רבי חנניה יום ליפא מייער-טייטלבוים (עליו למטה), ורבי יואל מקיראלהאז. רבי יואל היה חתן בן דודו רבי חיים יצחק אייזיק הלברשטאם מסלאטפינא (בן רבי יהושע מדלינא וחתן רבי חיים צבי מסיגט). כיהן בבורו פארק.
החסידות בישראל
רבי חנניה יום טוב ליפא מייער-טייטלבוים היה חתנו של דודו רבי יואל מסאטמר וכיהן כראב"ד סאטמר ואחר כך ברבנות סמיהאלי. ניצל בנס מהשואה והיגר לארצות הברית שם הקים בית מדרש. לאחר מכן עלה לישראל ובנה את "קריית ישמח משה" על שם ספרו של סבו רבי משה טייטלבוים בעל ה"ישמח משה". אשתו נפטרה בשנת תשי"ד (1954) ללא שהיו להם ילדים ונישא בשנית לבלומה אלמנת הרב מרדכי פוגרמנסקי, בת הרב יוסף שטרום, שהייתה נחשבת לצדיקה. נפטר בי"א באדר תשכ"ו (1966).
כיום מכהן בנו רבי יוסף דוד (ב' באלול תשט"ז - 1956) בקריית ישמח משה. רבי יוסף דוד הוא חתן רבי דוד משה מקרעטשניף. התייתם בילדותו וכיהן בהתחלה כינוקא. לחסידות בית מדרש ב"קריית ישמח משה" שבגני תקוה, בית מדרש בירושלים בראשות בנו הרב חנוך העניך, בית מדרש בבני ברק בראשות חתנו הרב יהודה ברנסדורפר, ובארצות הברית בראשות בנו בכורו רבי חנניה יום טוב ליפא. בנוסף, לחסידות ישיבה גדולה ב"קריית ישמח משה" וכן כוללי אברכים.
בנים אחרים של רבי חנניה הם:
ענף נוסף
חתנו של רבי שלמה, רבי אלעזר רובין (תרכ"ג - ט"ז בטבת תרצ"ג) כיהן ברבנות בסאסוב. חיבר ספר בשם "זיכרון אלעזר". בשנת תר"פ היגר לארצות הברית ופתח בית כנסת סאסוב בניו יורק. שני בניו כיהנו באדמו"רות. שני בנים נוספים, רבי אלימלך ורבי צבי אריה מיאס נרצחו בשואה. בתו חוה שרה נישאה לרבי ישראל חיים וייס מספינקא ונפטרה בצעירותה כשהיא משאירה את בנה יעקב יוסף, לימים האדמו"ר מספינקא בבני ברק. חתן נוסף היה רבי בן ציון משנדישוב.
כיום מכהן נכדו של רבי שמחה, רבי מרדכי יהודה לייב רובין כאדמו"ר מסאסוב לונדון, והוא גר בווינה.
אברהם פרידמן
אברהם פרידמן היה בתפקיד רב הקהילה היהודית של שימנד תחתית, ליד ארד, בטרנסילבניה, בשנים 1830–1840. לוסיאן זאב הרשקוביץ כתב עליו ש"נראה שהושפע מדרכו של הרב אהרן חורין ונטה להקל באיסורים". ב-1834 השיב החת"ם סופר לשאלתו בנושא יבמה שאחי בעלה המנוח היה בן שש בלבד והיא ביקשה להשתחרר מעגינותה, וכתב שיש להמתין שיגדל ויערוך חליצה. הוא היה בין הרבנים המעטים שידעו הונגרית היטב והיה מטיף בהונגרית.
ב-1845, לאחר מותו של רבי יחזקאל פנט, אב בית דין קרלסבורג, מונה על ידי השלטונות לתפקיד הרב הראשי של טרנסילבניה ומושבו בעיר. הרשקוביץ כתב: "החוגים הנאולוגים שואפי החדשות הם שתמכו בו, ובהשפעתם דחו השלטונות את ערעורי החרדים. רוב רבני המדינה לא שיתפו עמו פעולה, וגם הוא הצר את צעדיהם ככל שהיה לאל ידו." כשנבחר הרב הלל ליכטנשטיין לרבה של קלוז', לא אישר את המינוי והרב ליכטנשטיין נאלץ לשוב לקהילתו הקודמת במרגיטה. אברהם פרידמן הוציא לאור כתב עת בשפה ההונגרית בשם Az Izraelita (הישראלי). בין יתר פועלו, הוא השתדל אצל השלטונות להביא לביטול הצו מ-1851 לגירוש היהודים מקלוז' ומאיוד.
לאחר הקונגרס הארצי של 1868–1869 פקע תוקף משרתו כרב הראשי; בראשותו נשארה קרלסבורג מחוץ לקרע כקהילת סטטוס קוו.
Gay Bar
Gay Bar (בעברית: גיי בר) הוא סינגל של להקת הרוק האמריקאית, אלקטריק סיקס. השיר נכתב על ידי חבר הלהקה טיילר ספנסר, תחת השם הבדוי דיק ולנטיין, והופק על ידי סטיוארט בראדבורי ודמיאן מנדיס. השיר יצא, על ידי חברת התקליטים אקס-אל רקורדינגס, ב-2 ביוני 2003, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן הראשון שלהם, Fire.
יהודה ליב מיזס
ביוגרפיה
יהודה ליב בן צבי הירש מיזס נולד בעיר לבוב למשפחה עשירה, והיה כל ימיו איש אמיד ובעל השפעה. הוא תמך במשכילים צעירים רבים, אפשר להם לעיין בספרים בספרייתו העשירה ומימן את לימודיהם באוניברסיטאות ברחבי אירופה. הוא החזיק בדעות תקיפות בעד ההשכלה והתנגד בחריפות לחסידות ולחסידים; בין השאר הגיש ב-1823 בקשה לשלטונות גליציה לאסור על פעילותם של חסידיו של החוזה מלובלין בעיירות באזור, ובעקבות כך גורשו החסידים ממקומם.
Gay Bar
בעוד שגם השיר וגם הקליפ זכו להשמעה משמעותית, מילים המזכירות מלחמה נערכו בשל האופי הפוגעני שלהן, בעיקר בגלל אזכור מלחמת עיראק.
יהודה ליב מיזס
ביוגרפיה
מיזס היה ידידם של חשובי משכילי גליציה, ובהם שי"ר, מאיר הלוי לטריס, יעקב שמואל ביק ובעיקר יצחק ארטר. ארטר, שהיה רופא, גם טיפל בו כשחלה בכולרה במגפה שהייתה בגליציה ב-1831, והיה ליד מיטתו כשנפטר מן המחלה.
Gay Bar
רקע וכתיבה
על פי טיילור ספנסר, הרעיון לשיר עלה משמיעה לא נכונה של "Girl U Want" של להקת הרוק האמריקאית, Devo.
יהודה ליב מיזס
ביוגרפיה
מיזס חיבר בעצמו ספר אחד בלבד, "קנאת האמת". הוא הדפיס בשנית את ספרו של דוד קארו "תכונת הרבנים" מבלי ידיעת האחרון, הספר עוסק בפער בין דמותו הרצויה של רב בישראל ובין המציאות בימיו של קארו, איש תנועת ההשכלה בדור שבין השכלת ברלין למשכילי גליציה. מלבד זאת פרסם מאמרים בקובץ "הצפירה" של לטריס ובכתבי העת ביכורי העתים, כרם חמד ואחרים; המאמרים עוסקים בחכמת ישראל, חקירות בפילוסופיה, טענות נגד הקבלה ומאמר אחד עוסק בעיירות הקראים בגליציה.
ספרו "קנאת האמת" (וינה תקפ"ח, 1828; מהדורה שנייה, לבוב תרל"ט, 1879) הוא שיחה דמיונית בין הרמב"ם ובין ר' שלמה מחלם בעל "מרכבת המשנה". הספר תומך ברציונליזם מוחלט ונלחם בחסידות, בקבלה ובאמונות עממיות. מיזס מתאר בספר צעדים נדרשים לתיקון מצב היהודים והיהדות, ובין השאר תומך בחלוצי הרפורמה שפעלו בזמנו. בסוף הספר הוסיף מיזס "ליקוטי פרחים", אוסף ציטוטים מחכמי ישראל בימי הביניים נגד אמונות עממיות כמו שדים, רוחות וגלגול נשמות. "קנאת האמת" היה ספר חריף וחד-צדדי עד כדי כך שלא רק שומרי המסורת רדפו אותו, אלא גם משכילים מתונים כשי"ר ושד"ל הסתייגו ממנו.
Gay Bar
וידאו קליפ
הווידאו קליפ, בבימוי של טום קונץ ומייק מגווייר, הוקלט באפריל 2003 באולפן קולנוע בטורונטו, קנדה. הוא הועלה ליוטיוב ב-28 בינואר 2013. נכון לאוקטובר 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-5 מיליון פעמים.
פרסים ומועמדויות
השיר היה מועמד לפרס הסינגל הטוב ביותר של פרסי קראנג!. כמו כן, השיר זכה בפרס סרטון השנה מטעם מגזין  ו-Q.
גרסאות כיסוי
המוזיקאית האלקטרונית הקנדית, פיצ'ז, הוציא גרסת כיסוי לשיר כרצועת בונוס לאלבום האולפן השלישי שלה, Fatherfucker.
להקת הקאנטרי רוק הגרמנית, The BossHoss, ביצעה את השיר במהלך סיבוב ההופעות "Low Voltage" ב-2010. גרסת אולפן של השיר הופיעה באלבום האולפן השלישי שלהם, Stallion Battalion.
צמד הקומיקאים הבריטי, ארמסטרונג אנד מילר, הוציאו גרסה פרודית לשיר בסרטון התדמית של הסדרה שבה הם מככבים, The Armstrong & Miller Show.
ישיבת היכל אליהו
ישיבת היכל אליהו היא ישיבת הסדר ביישוב כוכב יעקב. הישיבה נוסדה בשם "עץ חיים" בשנת ה'תרפ"ז (1927) במונטרה שבשווייץ על ידי הרב ירחמיאל אליהו בוצ'קו בהוראת רבו, ראש ישיבת נובהרדוק דאז, הרב אברהם יפה'ן. בשנת 1985 עברה לישראל והפכה לישיבת הסדר.
היסטוריה
הישיבה הוקמה בשנת ה'תרפ"ז (1927) במונטרה שבשווייץ, בידי הרב ירחמיאל אליהו בוצ'קו, בוגר ישיבת נובהרדוק. בתקופת מלחמת העולם השנייה מצאו בישיבה מקלט מאות פליטים, שהישיבה הייתה הישיבה היחידה שנשארה פעילה באותה התקופה. מאמצע שנות החמישים עמד בראשה הרב משה בוצ'קו, בנו של מייסד הישיבה. בשנת תשכ"ז (1967), עם שחרור ירושלים, החליט הרב בוצ'קו לציין בה את יום ירושלים, דבר שהביא להחרמתו על ידי רבני אירופה (בגלל ציוניותו) ולעזיבת תלמידים בעלי השקפה חרדית.
בשנת 1970 הפכה הישיבה לישיבה תיכונית שמשכה אליה בעיקר צעירים מצרפת. בשנת 1985 עלה הרב משה בוצ'קו עם הישיבה לירושלים, והפך אותה לישיבת הסדר. בשנת 1995 עברה הישיבה למשכנה הקבוע בכוכב יעקב.
כיום עומד בראשות הישיבה הרב יחזקאל אלישמע בוצ'קו, בנו של הרב שאול דוד בוצ'קו (שעמד בראשות הישבה מאז פטירת אביו, בה'תשע"א, וכיום מכהן כנשיא הישיבה).
בעבר הוציאה הישיבה כתב עת תורני הנקרא "קול מהיכל".
מסלולי הישיבה
בישיבה מספר מסלולי לימוד:
Razor
Razor הוא אוסף כללי תחביר המרחיבים את ASP.NET, המאפשר להשתמש בקוד או VB.NET שיבוצע בצד-השרת (Server-Side) ליצירת דפי אינטרנט דינמיים.
רקע
ל Razor יתרון על NET. בכך שהוא מאפשר לכתוב את הקוד בתוך הדף המפותח והוא קל ללימוד ולשימוש. ל Razor כללי תחביר דומים ל PHP ול- Classic ASP, המוכרים למפתחים ותיקים.
Razor שוחרר ל Visual Studio 2010 בינואר 2011 כחלק מ MVC3 ו "Microsoft WebMatrix tool set".
מבוא
התחביר מבוסס על #C ומאפשר למפתח להשתמש בתבניות HTML. במקום להשתמש ב  של ASP.NET ASPX ב Razor מתחילים בלוק קוד בסימן '@' ולא צריך לעטוף את הקוד בתבנית XML המגדירה תחילה וסוף של הבלוק.
אל מנספלד
אלפרד (אל) מנספלד (Alfred (Al) Mansfeld; 2 במרץ 1912 – 15 במרץ 2004) היה מחשובי האדריכלים המודרניים בישראל. שותף עם האדריכל מוניו גיתאי-ויינרויב וחתן פרס ישראל לאדריכלות לשנת 1966 במשותף עם האדריכלית דורה גד עבור תכנון מוזיאון ישראל.
מנספלד זכה בחייו בתחרויות ובפרסים, באזכורים באנציקלופדיות ובספרי אדריכלות ואמנות וכן בכתבי עת מקצועיים ישראלים ובינלאומיים, גם בזכות תכנון מוזיאון ישראל וגם בזכות עבודות אחרות בישראל ומחוצה לה. במקביל לעבודתו כאדריכל לימד עשרות שנים בפקולטה לאדריכלות בטכניון בה היה פרופסור מן המניין ודיקן הפקולטה.
חייו
מנספלד נולד בסנקט פטרבורג ברוסיה, ועבר כילד עם משפחתו לברלין. הוא החל את לימודי האדריכלות בבית הספר הגבוה בשרלוטנבורג בברלין. ב-1933 סולק מהכיתה, יחד עם יהודים אחרים, ועבר לפריז, שם סיים את לימודיו בבית הספר המיוחד לאדריכלות בהצטיינות. בפריז היה מתלמידיו הבולטים של האדריכל הנודע אוגוסט פרה, אמן הבנייה המודרנית בבטון. מנספלד הצטיין גם בציור, רישום, עיצוב וגרפיקה, תחומים שלא זנח גם בהמשך, בנוסף למשיכתו העזה לצילום.
עם קבלת תואר ראשון בשנת 1935 הגיע לחופשת קיץ בתל אביב, שבה כבר התערו הוריו ואחיו הצעיר. הוא עבד ביריד המזרח ושם שוכנע על ידי אדריכל היריד אריה אלחנני לעלות ארצה ולסייע בבניין הארץ. ב-1936, לאחר שזכה בתחרות ארצית לתכנון כיכר מרכזית בנתניה, עבר לחיפה ועבד בשותפות במשך כעשרים שנה עם מוניו גיתאי-ויינרויב. ב-1959 ולאחר שהצעתו המשותפות עם דורה גד זכתה בתחרות לתכנון מוזיאון ישראל בירושלים, פתח משרד עצמאי ועבד בצמוד לאדריכלים דני חבקין, חיים קהת, מיקי מנספלד (בנו) ויהודית מנספלד. מנספלד ניהל את המשרד עד הגיעו לגיל גבורות ועם פרישתו נטלו את המושכות שותפיו: מיקי מנספלד בנו, וחיים קהת.
מנספלד נודע כאחד המורים המשפיעים ביותר על דורות של אדריכלים בישראל. הוא הרצה באוניברסיטאות ברחבי העולם על עבודתו ועל מחקריו (הידועים ביותר הם מחקריו על סטרוקטורליזם). ממסעותיו בעולם השאיר פנקסים רבים ובהם רישומי-עט ואלפי צילומים. מנספלד התקבל כחבר האקדמיה הגרמנית לאמנויות בברלין והאקדמיה הצרפתית לאדריכלות בפריז, והיה חבר פעיל באגודת האדריכלים הבינלאומית. נפטר בחיפה בשנת 2004 והשאיר אחריו אשה (בלה, כלכלנית), שני בנים (מיקי אדריכל, ויואל פרופ' לגאוגרפיה) וארבעה נכדים.
עבודות אחרות
בשנים הראשונות לעבודתו תכנן עם ויינרויב מאות פרויקטים פרטיים וציבוריים, בהם המכון ההידראולי בטכניון ושיפוץ בית הכנסת הגדול בחיפה, עשרות בתים פרטיים, שיכונים ומפעלי תעשייה, וכן מבני ציבור ומגורים בקיבוצים רבים. הם תכננו, למשל, את בניין המינהלה והספרייה ב"יד ושם" ואת בניין "מייזר" ליהדות בגבעת רם בירושלים, את מוזיאון וילפריד לאמנות המזרח הרחוק בקיבוץ הזורע ואת בית ההסתדרות בחיפה וכן אנדרטאות לנופלים. אחד המבנים הידועים שלהם בחיפה הוא בלוק המגורים הגדול "רמת הדר" שתוכנן ב-1957 עבור משרד השיכון. לאחר סיום השותפות ב-1959 המשיך מנספלד את תכנון הבניין לבדו עבור החברה הפרטית "רסקו".
מלבד מוזיאון ישראל תכנן מנספלד יחד עם דורה גד את מוזיאון ישראל ואת עיצוב הפנים של ה"שלום", אוניית הדגל של "צים". את אוניות הנוסעים של "צים" שקדמו ל"שלום" תכנן יחד עם וינרויב וגד. בחיפה תכנן במשותף עם האדריכל דניאל חבקין את בניין האודיטוריום, וכן את מוזיאון טיקוטין לאמנות יפנית יחד עם האדריכל היפני יושימורה ג'ונזו (Yoshimura Junzo) את בית אבא חושי ואת בית הכנסת "בית אל", כולל עיצוב המנורה בכניסה. הוא תכנן רבות משכונות חיפה, נצרת, כרמיאל, ראש העין וכן מרכזי מסחר, מרכזי ספורט ונופש, גנים ובתי ספר ומרכזי פנאי ותרבות. בשנות ה-70 היה שותף עם האדריכל דניאל חבקין ויחד תכננו שורה ארוכה של עבודות. בין השאר תכננו חלק מהשכונת שער העלייה בחיפה (פרס ראשון בתחרות) וכן את ככר מאירהוף בקריית אליעזר, שבמרכזה פסל של בוקי שוורץ. מנספלד תכנן גם מעבדות מחקר, אוניברסיטאות, רבים ממבני בית החולים בנהריה, תחנות דלק (נווה שאנן בחיפה וגן פעמון הדרור בירושלים) ומבנים אחרים.
שתיים מעבודותיו, שלא יושמו אך התפרסמו בכל העולם, הן המוזוליאום ברנגון למייסד בורמה החופשית, אונג סן, והמרכז הבין-דתי לשלוש הדתות המונותאיסטיות למרגלות הר סיני שתכנן עבור נשיא מצרים אנואר סאדאת. בשני המקרים הפרויקט בוטל בנסיבות טרגיות - מותם של המזמינים.
הכרה
מנספלד היה חתן פרס רכטר על תכנון שכונת סטלה מאריס בחיפה, ופרס רטנר עבור תכנון האודיטוריום הרב תכליתי בחיפה. הוא נבחר ל"עמית כבוד" של מוזיאון ישראל, "יקיר העיר חיפה" ו"יקיר עמותת האדריכלים". בשנים 1964 – 1966 כיהן כיו"ר אגודת האינג'נרים והארכיטקטים בישראל, היה חבר אגודת האדריכלים הבינלאומית ופעיל בקבוצות עבודה ומחקר, בהן פרויקט "הביטאט" (1985). בשנת 1966 לאחר זכייתו בפרס ישראל עוטר במדליית כבוד לאדריכל זר מטעם איגוד האדריכלים הגרמני. בשנת 1999 יצא לאור בברלין ספר על חייו ועל עבודתו. תערוכות יחיד שלו הוצגו במוזיאון ישראל ובבית הספר לאדריכלות מק'גיל בטורונטו, בטכניון ובמוזיאוני חיפה. בשנת 2011 יצא בבריטניה ספר מחקרי על גלובליזם באמנות בעולם בו הוקדש פרק שלם לעבודתו של מנספלד.
קרלוס, דוכס קלבריה
קרלוס, דוכס קלבריה (בספרדית: Carlos de Borbón-Dos Sicilias; 16 בינואר 1938 - 5 באוקטובר 2015), היה הטוען לכתר ממלכת שתי הסיציליות בין השנים 1964–2015.
ביוגרפיה
קרלוס נולד ב-16 בינואר 1938 בלוזאן, לאלפונסו, דוכס קלבריה ולאליצ'ה, נסיכת בורבון-פארמה, בתם של אליא, דוכס פארמה ומריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה. קרלוס התחנך ביחד עם חואן קרלוס, נסיך ספרד והשניים היו חברים טובים, ולאחר מכן אף למדו ביחד באוניברסיטת מדריד.
בשנת 1960 מת הנסיך פרננדו פיו, דוכס קלבריה ללא בנים, ואביו אלפונסו טען לזכותו על התארים, והעניק לקרלוס את התואר דוכס נוטו. מנגד הנסיך רניירי, דוכס קסטרו טען שסבו קרלוס, נסיך בורבון-שתי הסיציליות ויתר על התארים קודם חתונתו עם מרסדס, נסיכת אסטוריאס, ומשום כך הוא יורש אותם. המחלוקת עדיין לא נפתרה, ובעוד רוב בתי המלוכה באירופה מכירים בצאצאי רניירי כטוענים לכתר, בית המלוכה הספרדי מכיר ביורשיו של אלפונסו כטוענים לכתר.
בשנת 1964 מת אביו של קרלוס, וקרלוס הפך לטוען לכתר של ממלכת שתי הסיציליות, ונטל לעצמו את התואר דוכס קלבריה. לאחר מותו של אביו השיג קרלוס את הסכמתו של אנרי, רוזן פריז לנישואים, וב-11 במאי 1965 התחתנו השניים בדרו. לאחר הנישואין שהו השניים בתחילה בארצות הברית, שם עבד קרלוס בצ'ייס מנהטן, ולאחר מכן בבנק הלאומי של מקסיקו. בשנת 1966 התיישבו השניים במדריד, משם הוא ניהל גם את האחזקות החקלאיות הגדולות של משפחתו בספרד, ונולדו להם 5 ילדים. ב-5 באוקטובר 2015 מת קרלוס במדריד, ובנו פדרו, דוכס קלבריה ירש את תאריו.
משפחתו
ב-11 במאי 1965 התחתן קרלוס עם אן, נסיכת אורליאן, בתם של אנרי, רוזן פריז ואיזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה, ממנה נולדו לו 5 ילדים: