cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מכת מדינה
התוכנית מבוססת על הרעיון של היאבקות מקצועית, כאשר במקום מתאבקים הנלחמים על כבוד ותארים, כל מתאבק מייצג מגזר במדינה. הדמויות מבוססות על סטריאוטיפים ישראליים, כגון מתנחל, הומוסקסואל, ערבי, או עולה חדש. הקרבות נערכים על נושאים שנויים במחלוקת בציבור, כמו מצב שבו חייל צריך לפנות מתנחל, מורה נגד תלמידה, קרב חוק טל, חרדי נגד הומוסקסואל וכו'. את התוכנית הגישו צמד הסטנדאפיסטים אורי חזקיה ואבי נוסבאום. היא שודרה פעם בשבוע. כל פרק נמשך כחצי שעה ונכללו בו, על פי רוב, שני "קרבות".
בקדימון לתוכניות, משודרים שלל קטעים נבחרים מהתוכנית, לרקע השיר "על כל אלה", בביצוע להקת הפאנק רוק האוסטרלית יידקור.
התוכנית שודרה למשך עונה אחת בלבד למרות נתוני צפייה מעודדים, וזאת בשל עלויות ההפקה הגבוהות (כחצי מיליון ש"ח לעונה).
רשת תוספי התזונה GNC העניקה חסות לתוכנית.
המתאבקים
רוב המתאבקים שייכים לליגת ההיאבקות המקצוענית בישראל (IPWA).
כמו כן התארח בתוכנית הבדרן עידן אלתרמן.
מנחת יטבתה
מנחת יטבתה הוא מנחת תעופה לא פעיל השוכן בערבה, כקילומטר צפונית-מזרחית לקיבוץ יטבתה וכ-40 ק"מ צפונית לעיר אילת. במנחת מסלול טיסה בודד באורך של 1,020 מטרים, המנחת הופעל בעבר על ידי חב' ארקיע ושימש לשתי טיסות נוסעים יומית בקו ת"א-יטבתה באמצעות מטוס דאש 7, לטיסות חקלאיות וכן רחבת חניה למטוסים קלים.
כיום, המנחת נמצא ברשות מועצה אזורית חבל אילות.
נכון לשנת 2020, המנחת לא פעיל ומשמש כחנייה זמנית למכוניות חדשות שמובלות אליו מנמל אילת.
נורמן אנג'ל
סר ראלף נורמן אנג'ל (Ralph Norman Angell; 26 בדצמבר 1872 – 7 באוקטובר 1967) היה עיתונאי, סופר וחבר פרלמנט בריטי, ממייסדי ומנהלי ארגונים בינלאומיים בשנות ה-20 וה-30 לקידום דמוקרטיה ושלום ולהתנגדות לפשיזם. פרסם למעלה מארבעים ספרים בנושאי פוליטיקה, כלכלה, עיתונאות ויחסים בינלאומיים, מהם מוכר ביותר "האשליה הגדולה". הוא הוכתר כאביר בשנת 1931 וזכה בפרס נובל לשלום לשנת 1933.
חייו
אנג'ל היה אחד משישה ילדים שנולדו לתומס אנג'ל ליין ולמרי ליין (לבית בריטיין), משפחה אמידה ממעמד הביניים בהולביץ', עיירה בלינקולנשייר שבאנגליה. הוא נולד בשם ראלף נורמן אנג'ל ליין, אך מאוחר יותר אימץ את השם הקצר יותר "נורמן אנג'ל" כשם עט שבו התפרסם. בילדותו קרא את ספרי וולטייר, צ'ארלס דרווין, תומאס הנרי האקסלי והרברט ספנסר, ובגיל 12 הושפע מאוד מקריאת "על החירות" של ג'ון סטיוארט מיל. הוא התחנך בבתי ספר באנגליה ובצרפת, ובמשך שנת לימודים אחת למד קורסים באוניברסיטת ז'נבה שבשווייץ בעת שעסק בעריכת עיתון בשפה האנגלית שיצא לאור בז'נבה.
בז'נבה חש אנג'ל שאירופה "שקועה עמוק בבעיות ללא פתרון", ובגיל 17 בלבד החליט להגר לחוף המערבי של ארצות הברית, שם עבד במשך כשבע שנים ככורם, חופר תעלות השקיה, קאובוי, חוואי בקליפורניה (לאחר שהגיש בקשה לאזרחות אמריקאית), דוור בשכונת מגוריו, כורה זהב, ולאחר מכן באופן הולם יותר את כשרונותיו ככתב במספר עיתונים ובכללם הסן פרנסיסקו כרוניקל.
בשל עניינים משפחתיים שב לאנגליה לזמן קצר בשנת 1898, ולאחר מכן עבר לפריז כדי לעבוד כעורך וככתב של עיתונים בשפה האנגלית, וככתב שליח בפריז לעיתונות האמריקאית. במסגרת זו סיקר גם את פרשת דרייפוס. רשמיו מן הפרשה, כמו גם מלחמת ארצות הברית–ספרד ומלחמת הבורים, הביאו אותו לכתוב בשנת 1903 את ספרו הראשון "פטריוטיות תחת שלושה דגלים: עתירה לרציונליות בפוליטיקה" (Patriotism under Three Flags: A Plea for Rationalism in Politics), שעליו חתם עדיין בשמו המקורי "ראלף ליין". בספר זה גזר גזירה שווה בין האנטישמיות בצרפת, הג'ינגואיזם בבריטניה והלהיטות למלחמה בארצות-הברית, כדוגמאות להסלמה בלתי-רציונלית בפוליטיקה פטריוטית. לאחר פרסום הספר הפך לכותב ולמרצה מבוקש, ובשנים 1905 עד 1912 היה העורך הפריזאי של הדיילי מייל בבעלותו החדשה של איל העיתונות הבריטי אלפרד הארמסוורת.
בפריז נשא לאשה את ביאטריס קובליה, עיתונאית אמריקאית אותה פגש בעת שהותו בארצות הברית. הנישואים לא עלו יפה והשניים חיו בנפרד במשך מרבית שנות חייהם, אך אנג'ל המשיך לתמוך כספית באשתו עד מותה בשנת 1951. לא היו להם ילדים.
בשנת 1909 הוציא לאור על חשבונו הפרטי פמפלט בשם "האשליה האופטית של אירופה", שהראה כי אין לגרמניה היגיון כלכלי ביציאה למלחמה. כדי שלא להביך את מעסיקיו בדיילי מייל ובייחוד את הארמסוורת עצמו, אשר טענו כי מלחמה נגד גרמניה בלתי-נמנעת, הוא חתם לראשונה על הפמפלט בשמותיו האמצעיים "נורמן אנג'ל". שם זה הפך לשם העט הקבוע שלו לאחר שהפמפלט נחל הצלחה גדולה, ולבסוף הוא אף שינה את שמו באופן רשמי ל"נורמן אנג'ל". ב-1910 הרחיב אנג'ל את הפמפלט לספר והוציא אותו לאור תחת השם "האשליה הגדולה", שם שהוצע על ידי הארמסוורת. הספר הפך מיד לרב-מכר בבריטניה, תורגם ל-11 שפות וזכה לאהדה והערכה גם במדינות אחרות באירופה. הטענה המרכזית בספר, שמלחמה באירופה בהכרח תגרום הפסד כלכלי אדיר לכל מדינה שתיקח בה חלק, נפוצה בחוגים אינטלקטואלים, כונתה לפעמים "אנג'ליזם" או "נורמן אנג'ליזם", וחסידיה נקראו לפעמים "אנג'ליטים".
בפברואר 1913 ערך אנג'ל מסע הרצאות באוניברסיטאות מרכזיות בגרמניה, בעידודו של התומך הנלהב ארתור ג'יימס בלפור, על-מנת לקדם את רעיונות "האשליה הגדולה" ואת תרגומו לגרמנית, ובתקווה למנוע את פריצת המלחמה. ההרצאות זכו לקהל גדול, התרגום לגרמנית נמכר בלמעלה מ-10,000 עותקים בשבועות שלאחר הביקור, ומספר קבוצות דיון אנג'ליטיות הופיעו בגרמניה בחוגים אקדמיים. אך מחוץ לאקדמיה הגרמנית נתפס הספר בעיקר כתעמולה בריטית, ולא הייתה לו השפעה ממשית כנגד התלהטות הרוחות והרגשות המיליטריסטיים הגואים שהובילו להצטרפות גרמניה למלחמת העולם הראשונה ביולי ובאוגוסט 1914.
עם שובו לאנגליה בשנת 1914 היה אנג'ל לאחד ממייסדי האיגוד הדמוקרטי לבקרה (Union of Democratic Control), קבוצת אינטרס בריטית שביקשה לקדם מדיניות חוץ פחות מיליטריסטית, ביחד עם צ'ארלס טרווליאן ורמזי מקדונלד. הוא המשיך לכתוב בנושאי פוליטיקה, יחסים בינלאומיים, כלכלה ועיתונאות, בקצב ממוצע של כספר אחד לשנה, בנוסף על מאמרים רבים ועריכה, במשך כארבעת העשורים שלאחר מכן. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה פרסם ספר בשם האירוני "פירות הניצחון" (The Fruits of Victory), בו טען שלמרות ניצחונה של בריטניה, תוצאות המלחמה אכן היו הרסניות מבחינה כלכלית כפי שחזה ב"האשליה הגדולה".
בשנת 1920 הצטרף למפלגת הלייבור, ונבחר כחבר פרלמנט לשנים 1929 עד 1931, מטעם מחוז ברדפורד צפון ביורקשייר. באותן שנים היה גם עורך של ה-Foreign Affairs. הוא לא העמיד את עצמו לבחירה לתקופת כהונה שנייה בפרלמנט, משום שחש שעיסוקו ביחסים בינלאומיים יתקבל טוב יותר אם יהיה משוחרר מקשרים מפלגתיים.
בשנת 1923 רכש את האי הזעיר נורת'י לחופי אסקס, וגר בבית היחיד בו. המקום הוא כיום שמורת טבע לציפורים. בשנת 1928 פרסם ספר ומשחק קלפים בשם "משחק הכסף" (The Money Game) שנועד ללמד את יסודות הכלכלה, המימון והבנקאות לילדי בית-ספר. הספר, שיצא לאור בהוצאת ג'וזף מלבי דנט ובניו, כלל חיבור על כסף, דיון בתאוריה כלכלית והסברים לכללי המשחק.
בשנת 1931 הוכתר כאביר על שירותו הציבורי. בשנת 1933 פרסם מהדורה מורחבת של "האשליה הגדולה", שכללה הצעה להתאחדות מדינות לשכנוע גרמנים להתנגד למדיניותו של אדולף היטלר, בתקווה למנוע את המלחמה הקרבה. שנה לאחר מכן הוענק לו פרס נובל לשלום לשנת 1933. באתר האינטרנט של פרס נובל נכתב כי נורמן אנג'ל הוא האדם היחידי שזכה בפרס נובל לשלום על כתיבת ספר.
ההיסטוריון הישראלי יוסף גורני כתב כי נורמן אנג'ל היה אולי הדמות היחידה במפלגת הלייבור שתמכה בציונות באופן מוחלט. אנג'ל החשיב את שאלת לאומיות העם היהודי כשאלה מוסרית אוניברסלית: מכיוון ש"הבעיה היהודית" (כפי שנקראה אז) נוצרה על ידי האומות שבהם גרו היהודים, העולם היה חייב להם סיוע בבניית בית לאומי במולדתם ההיסטורית בפלשתינה. באפריל 1930 פרסם אנג'ל מאמר תמיכה בציונות: "A Non-Jew’s Defence of Zionism" בכתב העת The New Judea, וביוני 1943 מאמר "The Conditions for Zionist Success" בכתב העת Jewish Frontier של תנועת פועלי ציון בארצות הברית.
האשליה הגדולה
אנג'ל ידוע בייחוד כמחבר הפמפלט משנת 1909 "האשליה האופטית של אירופה", אשר הורחב לספר "האשליה הגדולה" ויצא לאור בשנת 1910, ובמהדורות רבות נוספות במשך שנים לאחר מכן. בספר טען אנג'ל שהמשקים הכלכליים של מדינות אירופה הפכו כה שלובים ותלויים זה בזה, שכל מלחמה ביניהן תהיה בהכרח נטולת כדאיות כלכלית וחסרת תועלת כלשהי, ובשל כך אבד הכלח על המיליטריזם. בלשונו של אנג'ל (מתוך ההקדמה לספר):.
עד שנת 2014 נמכרו המהדורות השונות של הספר בלמעלה משני מיליון עותקים ותורגמו ל-25 שפות. הספר נקשר עם דמותו הציבורית של אנג'ל וקבע אותה לשארית חייו, ואף לאחר מותו: מצד אחד בעיני תומכים פעילי שלום, פציפיסטים ואנשי יחסים בינלאומיים, אשר ראו בו איש חזון שהקדים את זמנו; ומצד שני בעיני מתנגדים ניציים, מילטריסטיים ואנשי ביטחון, שתכופות הציגו את פרוץ מלחמת העולם הראשונה ארבע שנים בלבד לאחר פרסום הספר כדוגמה מובהקת לחוסר המציאותיות של תחזיות שלום, בייחוד כאלו המבוססות על סחר בינלאומי גלובלי.
המיטב (אלבום של קובי פרץ)
המיטב הוא אלבום האוסף השני והאחרון בדיסקוגרפיה של הזמר הישראלי קובי פרץ. את האלבום הוציאה לאור בשנת 2011 חברת התקליטים פליי רקורדס בפורמט תקליטור כפול. בשנת 2014 הועלה לשירותי הסטרימינג כמו ספוטיפיי ואפל מיוזיק.
אנדרה לאזאר באיומי
אנדרה לאזאר באיומי (במקור אנדראש איבאן לאזאר, André Lazar ביצירותיו בצרפתית, בהונגרית: Bajomi Lázár Endre; ביהרנאג'באיום, 19 באוגוסט 1914 – בודפשט, 17 במאי 1987), היה סופר יהודי-הונגרי, מתרגם ספרותי, עורך, היסטוריון ספרותי.
ביוגרפיה
אנדרה לאזאר נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף לאזאר ושל אתלקה קרדוש. הוא סיים עם תעודת הוראה באוניברסיטת דברצן. לאזאר חי בפריז במשך 16 שנים בין השנים 1934–1950. הוא אחד מטובי המומחים ההונגרים של ספרות ותרבות צרפתית עד היום. הוא תרגם עשרות רומנים צרפתיים להונגרית, כולל ספריו של בוריס ויאן. לאזאר הפך לעובד בעיתוני המהגרים ההונגריים השמאלניים בצרפת. בעיתונים ההונגריים בצרפת פרסם בשם Ferenc Dávid ובכתבי עת מקומיים הצרפתיים תחת השם Endre Bajomi. הוא עבד עבור כתבי העת Korunk ו-Új Hang בפריז, ובשנת 1938 הפך לעורך של Szabad Szó בפריז. בין השנים 1945–1947 היה העורך של Droit et Liberté ושל Republique Hongroise. בין השנים 1947–1949 היה סגן ראש לשכת העיתונות ההונגרית בפריז, ואז - לאחר התפטרותו של פרנץ פייטה בספטמבר 1949 - עמד בראש הלישכה. הוא חזר להונגריה ב-1952 ועבד במחלקת העיתונות של משרד החוץ עד 1953. לאחר מכן בין 1953 לבין 1954 היה העורך והמגיה של הוצאת הספרים Szépirodalmi Könyvkiadó, ומ-1955 של הוצאות הספרים Új Magyar Könyvkiadó ו-Europa Könyvkiadó, עד 1977. הוא היה עמית בכיר ב"לקסיקון הספרות העולמי".
עבודתו
במרכז פעילות הכתיבה שלו עמד טיפוח מסורת יחסי התרבות ההונגרית-צרפתית. הוא עיבד באופן שיטתי את ההיסטוריה של מערכות יחסים אלה עד למאה ה-14 לאחור. הוא הקדיש סדרה של ספרים לדמויות הגדולות של חיי האינטלקטואלים הצרפתיים.
מלקולם דה שאזאל
ביוגרפיה
נולד בעיר ואקוס שבאי מאוריציוס למשפחה צרפתית ותיקה. בהיותו בן שש עשרה נשלח לארצות הברית כדי ללמוד הנדסה ולמד שש שנים באוניברסיטה של לואיזיאנה. ב-1925, עם סיום לימודיו, ביקר באי קובה ובילה את זמנו בצרפת. ב-1926 שב לאי מולדתו, שבו בילה את כל חייו. שם עבד כאגרונום במטעי סוכר ומאוחר יותר עבד במשרד התקשורת.
ב-1935 פרסם מאמרים בכלכלה מדינית. ב-1940 החל לפרסם במאוריציוס סדרה של שישה ספרים בשם "הרהורים". ב-1945 יצא לאור הספר השביעי בסדרה זו בשם "רגשות פלסטיים" שבו נכללו אמרות ומימרות רבות, וב-1947 הופיע הכרך השני של ספר זה. כרך זה, שיצא לאור בהוצאת גלימאר בפריז, הביא לפרסומו של דה שאזאל בצרפת. ב-1949 פרסם את ספרו "חיים מסוננים" ובו סדרת מאמרים על הרעיונות שהגה בספרו "רגשות פלסטיים".
ב-1950, על פי הצעתו של הצייר ז'ורז' בראק, דה שאזאל החל לצייר. הוא התרכז בציור נופו של האי מאוריציוס, שאותו צייר בסגנון של אמנות פרימיטיבית בהשפעת סגנונו של ז'ורז' בראק. ב-1951 פרסם את הספר "פטרוסמוק" שבו תיאר את השפעתם הרוחנית של מראות הטבע של האי. ב-1957 פרש מעבודתו במשרד התקשורת ופרסם את ספרו "רגשות קסומים". אם כי סגנונו היה דומה לזה של אנדרה ברטון, דה שאזאל סירב להזדהות עם תנועת הסוריאליזם שברטון היה אחד ממייסדיה.
כל ספריו של דה שאזאל נכתבו בלשון הצרפתית. הספר "רגשות פלסטיים" תורגם לאנגלית על ידי אירווינג וייס ב-2005.
קולד מאונטן (סרט)
קולד מאונטן (באנגלית: Cold Mountain) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2003, עיבוד לרומן באותו שם של הסופר האמריקאי צ'ארלס פרייזר, בבימויו של אנתוני מינגלה. בתפקידים הראשיים בסרט מופיעים ג'וד לאו בתפקיד אינמאן, ניקול קידמן בתפקיד אדה מונרו ורנה זלווגר בתפקיד רובי. בתפקידי משנה משתתפים בסרט ברנדן גליסון, דונלד סאת'רלנד, נטלי פורטמן, ג'ובאני ריביסי ופיליפ סימור הופמן.
הסרט מגולל את סיפורו של חייל פצוע, עריק מצבא הקונפדרציה, בתקופה של סיום מלחמת האזרחים האמריקנית בדרכו לשוב אל אהובתו.
'קולד מאונטן' זכה לביקורות חיוביות ולמספר פרסים חשובים. הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר, רנה זלווגר זכתה בפרס אוסקר על תפקיד משנה. ג'וד לאו היה מועמד בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, כמו כן הסרט היה מועמד על הצילום, העריכה, והפסקול. אלביס קוסטלו וסטינג היו מועמדים לפרס על שיריהם בסרט.
תקציר עלילה
בסרט מגלם ג'וד לאו דמות של איש צעיר בשם וו. פ. אינמן החי בעיירה 'קולד מאונטן' שבקרולינה הצפונית. הוא פוגש את אדה (ניקול קידמן) ונרקם ביניהם רומן כאשר הוא נקרא לצאת למלחמה כחייל בצבא הקונפדרציה.
בבוקר ה-30 ביוני 1864, אינמן וחיילים נוספים מחופרים מחוץ לפיטרסברג בעת המצור על העיר. הנער אוקלי (לוקאס בלאק)מחלק מכתבים. אינמן קורא מכתבים שקיבל מאדה. החיילים עייפים ומשועממים. רובם ותיקים ומנוסים, הם נלחמים כבר יותר משלוש שנים. בינתיים חיילים של האיחוד מניחים חביות של חומר נפץ מתחת לשוחות בהן נמצאים אנשי הקונפדרציה, ומאות חיילים של האיחוד מחכים להתקפה. לפתע מקפץ ארנב בתוך התעלה ובדיוק כשאחד החיילים עומד ללכוד אותו, מתרוממת הקרקע מתחתיו בפיצוץ אדיר. חיילי האיחוד הדליקו את חומר והנפץ ורוב התעלה התפוצצה. כשאינמן ואוקלי קמים, המומים עדיין מהפיצוץ, הם רואים את חיילי האיחוד מסתערים עליהם. הם רצים לעבר המכתש שבו היו השוחות, ונלכדים בקו האש. הלחימה הופכת להיות פנים אל פנים, חייל האיחוד מצליח להפיל את אוקלי, לפני שאינמן מצליח להגיע אליו נפגע אוקלי מכידון אך הוא לא נהרג. אינמן יורה בחייל האיחוד ומחלץ את אוקלי מתוך התוהו ובוהו. הקרב מסתיים בניצחון של הקונפדרציה. אוקלי נלקח בעגלה לבית חולים. מאוחר יותר באותו יום אוקלי נפטר כשלצידו נמצאים אינמן ות'יוז סטוברוד (ברנדן גליסון).
בלילה הבא אינמן, סווימר (ג'יי טבארי) והמחלקה שלהם נשלחים לעבר קווי האויב כדי להרוג את חיילי האיחוד ששרדו. במהלך הפשיטה חיילים אחרים של הקונפדרציה פותחים באש והורגים מספר חיילים ואינמן עצמו נפצע. בהיותו בבית חולים, קוראים באוזניו מכתב מעדה בו היא מפצירה בו שיפסיק להילחם יפסיק לצעוד ויחזור אליה. אינמן מחליט לערוק ולשוב לביתו ב'קולד מאונטן'.
במסעו פוגש אינמן את המטיף ויזי (פיליפ סימור הופמן) שעומד להטביע את המאהבת ההרה שלו. אינמן עוצר בעדו ומשאיר אותו קשור לעץ לשיפוטם של אנשי העיר. מאוחר יותר ויזי שגורש מהעיר מצטרף לאינמן במסעו. השניים עוזרים לג'וניור (ג'ובאני ריביסי) לשחוט את הפרה שלו ומצטרפים אליו ואל משפחתו לארוחה. אחרי הארוחה ג'וניור יוצא מהבית, הנשים במשפחה מנסות לפתות את ויזי ואת אינמן. ג'וניור חוזר עם אנשי משמר העורף שאוסרים את אינמן ואת ויזי.
ויזי נהרג כשאנשי משמר העורף מתחבאים מחיילי האיחוד, אינמן נפצע אבל מצליח להימלט. אישה זקנה וכמושה (איילין אטקינס) מוצאת אותו וסועדת אותו עד להחלמתו.
במקביל להרפתקאותיו של אינמאן הסרט עוקב אחרי ההתרחשויות בחייה של אדה. אדה היא עירונית שעברה לא מכבר עם אביה לאזור הכפרי והתיישבו בחווה בשם "בלאק קוב". ביומה הראשון בקולד מאונטן פגשה אדה את אינמאן, ובלילה שלפני צאתו למלחמה היה ביניהם רומן קצר. אחרי לכתו של אינמאן נפטר אביה הכומר (דונלד סאת'רלנד) והיא נשארת לבד בלי סיכוי לקבל עזרה בחווה כיוון שכל הגברים הצעירים גויסו.
אדה אינה מוכשרת כלל לעבודת כפיים מאחר שגדלה כליידי. היא שורדת הודות לנדיבות לבם של שכניה, ואחד מהם שולח אליה את רובי ת'יוז (רנה זלווגר) כדי שתעזור לה בחווה. רובי, אישה צעירה שחייה היו קשים ונאלצה מילדותה לשרוד בכוחות עצמה, מיומנת מאוד בעבודות הדרושות לניהול חווה. רובי מתגוררת עם אדה ויחד הן מצליחות להפעיל את החווה. בינתיים אדה כותבת מכתבים לאינמאן בתקווה שהם יפגשו שוב ויחדשו את אהבתם.
החברות בין שתי הנשים מתהדקת והאחת הופכת להיות אשת סודה של האחרת. חברים נוספים שלהם הם בני הזוג סוואנגר (קתי בייקר וג'יימס גאמון), הגרים בקרבת מקום לבלאק קוב. בבאר של משפחת סוואנגר ראתה אדה חיזיון לפיו אינמאן חוזר אליה כשהוא צועד בשלג ומסביבו עורבים.
במהלך המלחמה, אדה ורובי ושאר אנשי הקהילה נתקלים במשמר העורף. מנהיג משמר העורף הוא טיג, שבעבר חלק גדול מהשטח בקולד מאונטן היה בבעלות סבו. טיג ואנשיו לוכדים עריקים, כשחלק מהמטרה שלו היא להשתלט על אדמותיהם. טיג גם חושק באדה.
על אף שמטרת משמר העורף הייתה להגן על אזרחי הדרום מפני ההתקפות מצבא הצפון, הם הפכו אלימים הלוכדים עריקים ולעיתים הורגים אותם. כמו כן הם משליטים טרור על האוכלוסייה, הנחשדת במתן מחסה לעריקים. כך הם לוכדים את הבנים של משפחת סוואנגר, כשהם מענים את האם והבנים בשומעם את צעקותיהם יוצאים ממחבואם ואז הם נורים. אסקו סוואנגר, אבי המשפחה, אף הוא נהרג בהגינו על בניו.
סטובורד, אביה של רובי (ברנדן גליסון) שהתנכר לה, הוא גם עריק מהצבא. הוא משוטט ומתקיים ככנר. סטובורד מגיע לחווה להתפייס עם ביתו, ומבקש ממנה לתפור מעיל עבור בן לווייתו, נגן הבאנג'ו, פאנגל (איתן סופלי). רובי נמשכת לבחור אחר שמלווה את אביה, נגן המנדולינה המכונה ג'ורג'יה (ג'ק וייט).
טיג ואנשי משמר העורף מוצאים את המחנה בו שוהים סטובורד, פאנגל וג'ורג'יה. פאנגל חושף שלא במתכוון את זהותם כעריקים מבוקשים. ג'ורג'יה שמתחבא במרחק לא רב עד להריגתם של סטוברד ופאנגל. הוא רץ לבלאק קוב להודיע על כך לרובי ואדה. השתיים ממהרות למקום ומגלות שפאנגל כבר מת וסטובורד פצוע קשה. הן מוציאות את הכדור מגבו של סטובורד, ומסתתרות בבקתה ביער כדי לחמוק מטיג ואנשיו.
בשלב זה מתלכדים סיפוריהם של אינמאן ואדה. אינמאן מגיע לקולד מאונטן, אך אדה שאינה מזהה אותו כמעט הורגת אותו. בלילה הם מתאחדים ומממשים את אהבתם.
זמן קצר אחר כך מגלים אותם אנשי משמר העורף והם נחושים להרוג את אינמאן. במאבק ביניהם אינמאן יורה בבוסי (צ'ארלי האנם) והורג אותו, אך גם הוא עצמו נפגע אנושות. אדה מתקרבת אליו ורואה שוב מה שראתה בחיזיון בבאר, אינמאן חוזר אליה בשלג מוקף עורבים. הוא מת בזרועתיה.
הסצנה האחרונה בסרט מתרחשת כמה שנים לאחר מכן. אדה ורובי ובני משפחתם חוגגים את חג הפסחא. רובי התחתנה עם ג'ורג'יה ולהם בת ותינוק. כמו כן מתגלה שגם לאדה נולדה בת מאינמאן ושמה גרייס.
פרסים
הסרט היה מועמד לפרסים הבאים:
הפקה
מקום ההתרחשות של הסרט הוא ביער הלאומי פסגה שבמחוז הייווד בקרוליינה הצפונית. רוב הסרט צולם ברומניה וחלק מהסצינות צולמו בווירג'יניה, קרוליינה הדרומית וקרוליינה הצפונית. הסרט הוא אחד ממספר גדל והולך של הפקות הוליוודיות שנעשו במזרח אירופה בגלל העלות הנמוכה של ההפקה באזור זה. במיוחד עבור סרט זה טרנסילבניה התאימה יותר לצילומים, כי החיים המודרניים טבעו את חותמם פחות מאשר באזור האפלצ'ים שבארצות הברית (פחות קווי חשמל, עמודי חשמל, כבישים וכן הלאה).
עריכה
הסרט מהווה נקודת מפנה טכנולוגית בעריכה קולנועית. וולטר מרץ' השתמש לעריכה בתוכנה זולה יחסית Final Cut Pro של חברת אפל ומחשב מסוג G4s. עד אז נהגו להשתמש בסרטים עתירי תקציב במערכות עריכה יקרות של חברת "אביד". ב-2005 תועדה עבודת העריכה בספר "Behind the Seen: How Walter Murch Edited Cold Mountain Using Apple's Final Cut Pro and What This Means for Cinema".
אלוהים
אלוהים, על פי אמונות שונות, הוא ישות עליונה שבראה את העולם ולפי חלקן גם מנהיגה אותו. בין המאמינים בקיומו יש דעות שונות על מהותו.
בימי קדם האמינו תרבויות רבות שמספר הכוחות העליונים שווה למספר תופעות הטבע. בתקופות אלו נפוצה עבודת האלילים. על פי רוב היו מקריבים לאלילים קורבנות (לעיתים אף קורבנות אדם) על מנת לרצותם ולשכך את כעסם. לאחר הופעת היהדות, החלו נפוצות בעולם דתות המאמינות באל אחד בלבד, אמונה המכונה "מונותאיזם". כיום הנצרות והאסלאם הן הדתות המונותאיסטיות הנפוצות בעולם.
האמונה המונותאיסטית גורסת שישנו אל עליון, והוא נתפס כישות העליונה, בורא כדור הארץ, העולם והיקום, ומושא האמונה העיקרי.
על פי גישה מקובלת, אלוהים נתפס כבעל כוח בלתי מוגבל, כל יכול, כל יודע, אוניברסלי, בעל טוב אינסופי כמו כן גם בעל קיום נצחי ואינסופי. אלוהים נחשב לרוב כחסר דמות גופנית, כאשר המאפיין מתקשר לרוב לתפיסה האימננטית או הטרנסצנדנטלית.
מקור השם
השם העברי "אלוהים" הוא ריבוי של המילה אלוה (דוגמה לכך תימצא בביטוי "אלוהים אדירים"). המילה משמשת הן כשם פרטי של האל האחד, והן כצורת רבים שמתייחסת לאלוהים אחרים. לשימוש בלשון רבים ייתכנו שני הסברים:
ייתכן שהמילה אֱלוֹהִים (במקרא תמיד בכתיב חסר: אֱלֹהִים) הייתה במקור צורת ריבוי של המילה אֵל, כשהעיצור ה"א נוסף כהרחבה לבסיס הדו-עיצורי (בדומה לכך: אֵם – אִמָּהוֹת). על פי השערה זו, צורת היחיד אֱלוֹהַ היא גזירה לאחור מצורת הריבוי.
השימוש בלשון רבים לתיאור האל, בא לידי ביטוי בשתי דתות מונותאיסטיות:
מושגים ותפיסות
רעיון האלוהות מלווה את התרבות האנושית במשך אלפי שנים. בתקופות שונות קיבל האלוהים מובנים שונים, הנבדלים אלו מאלו במידה רבה, עד שנראה כי יהא זה קשה לכלול את כולם בהגדרה אחת. נראה שמושגי האלוהות השונים נקשרים אלה לאלה בשם, אך לא בהגדרה.
מגמות בעת העתיקה ובפרה היסטוריה
לא ידוע היכן ומתי התפתחה לראשונה האמונה בישויות השולטות בגורל העולם. ככל הנראה, מדובר ברעיון שהתפתח במקביל במקומות שונים וראשיתו באנימיזם, תפישה לפיה לכל דבר קיים יש נפש חיה. לחלק מהנפשות נקשרו, ככל הנראה, כוחות גדולים יותר מאחרות, ואלו נעבדו כאלים. עם התפתחות המחשבה, עברו גם מושגים מופשטים יותר תהליך של האנשה. מרבית אלי המיתולוגיה היוונית, למשל, משלבים פרסוניפיקציה של תופעות טבע (זאוס והברק, פוסידון והים), ואף מייצגי ערכים ורעיונות (אתנה והחוכמה, אפרודיטה או ארוס והאהבה). דמויות אלו שולבו במיתוסים של חברות קדומות, ובמנהגי פולחן. האופן שבו התייחסו לדמויות אלו השתנה מחברה לחברה ומתקופה לתקופה. כך, בתקופה הקלאסית ביוון העתיקה, היו שסברו שיש להתייחס אליהן כאלגוריות בלבד, ואין לקבלן כפשוטן. מכל מקום, רעיונות אלו לא בהכרח חתרו תחת הפולחן הנהוג.
הקשר למוסד המלוכה
ברוב הממלכות הקדומות נתפש המלך כדמות אלוהית או כנציגו של האל, שיש לשרתה ולעבדה.
בעלי חיים כאלוהות
חיות אימתניות כתנינים ונחשים נעבדו במצרים העתיקה. באירופה ראו בדוב ישות אלוהית. עד היום הזה מקיימים עמים פולחנים לבעלי חיים, כמו פולחן הקוברה בהודו.
השלב הבא בהתפתחות תפיסת האלוהות, בעקבות התפתחות הציוויליזציה וההפשטה האנושית, התבטא בכך שאל אחד מכל האלים תפס מקום מרכזי ועילאי והפך לדמות מופשטת ופרסונלית כאחד, ואילו שאר האלים ירדו ממעלתם למדרגה של משרתים ומלאכים והוכפפו לאל העליון, כפי שקרה ביהדות על פי פרשנות קאסוטו, שבה האל הכנעני מוֹת, אל השאול, שעוצמתו אדירה – שווה לזו של אלים אחרים ואף חזקה יותר – הופך להיות מלאך המוות שלוקח את נפשות האנשים, אבל הפעם כשליחו ומלאכו של אלוהים, ברשותו וברצונו.
התגבשות המונותאיזם
חידוש האמונה באל אחד ועילאי ביהדות מיוחס לאברהם העברי, האב האתני והרוחני של היהדות (לפי המסורת הוא נולד ב-1812 לפנה"ס). כחמש מאות שנה לאחר התקופה המשויכת במסורת לאברהם, הוצג הרעיון של עבודת אל אחד בקרב ממלכה גדולה, במצרים, על ידי המלך אמנחותפ ה-4 (מלך בשנים 1380 לפנה"ס–1362 לפנה"ס), הידוע בשם שאימץ לעצמו – אחנתון (עבד אתון). המלך הנהיג רפורמה דתית בממלכה כך שהפולחן הדתי הופנה לאל השמש אתון בלבד. ככל הנראה, היו כרוכים ברפורמה זו מניעים פוליטיים להורדת כוחה של הכהונה ולהעצמת מעמדו של המלך. השלכות פוליטיות ברורות היו לרעיון האלוהות בעם שהתעצב סמוך מאוד לממלכה המצרית: בממלכת ישראל המאוחדת, איחד הרעיון המונותאיסטי שבטים שונים לכדי אומה אחת, בעלת חוק אחד, תחת אל אחד, אבל בניגוד לתפיסה המטריאליסטית של אחנתון, בממלכה הישראלית אלוהים נתפש כישות שממעל לכל הכוחות כולם. רעיון זה שיחק תפקיד מרכזי בהתהוות של האומה היהודית עד ימינו. בשנת 324 הכריז קיסר רומא קונסטנטינוס הגדול (280–337) על הדת הנוצרית כדת האימפריה, ככל הנראה, בניסיון לאחד את האימפריה הרומית המתפוררת תחת פולחן אחיד המכוון לאלוהות אחת (אך במקרה זה, משולשת – האב, הבן ורוח הקודש). במהלך האלף הראשון לספירה הופץ הרעיון על ידי מיסיונרים לרחבי אירופה והמזרח התיכון, ובאלף השני לספירה הופץ ליבשות נוספות בדחיפת הקולוניאליזם.
גם דת האסלאם עשתה שימוש דומה ברעיון האל על מנת לאחד את השבטים של חצי האי ערב.
במהפכה הצרפתית היה ניסיון נפל להנהיג דת דאיסטית שסגדה לתבונה, שוב בניסיון ליצירת זהות מאוחדת לרפובליקה החדשה.
בדתות המונותיאסטיות
אלוהי הדתות המונותיאסטיות מאופיין בדרך כלל כמשולל גשמיות. עם זאת, ניתן למצוא בתנ"ך תיאורים של האל כדמות גשמית המתהלכת בגן העדן, או נלחמת במפלצות הימיות. לרוב פורשו מקומות אלו באורח אלגורי. לעומת זאת חוקרים מודרניים טוענים כי מדובר, ככל הנראה, בתפישה אחרת של האל, שייתכן וקדמה לתפישה המופשטת. גם בנצרות ניתן למצוא גישה הסוטה מעט מעקרון אי גשמיותו של האל – שכן האל הנוצרי התגשם באדם. לנצרות גם תפישה משולשת של האלוהים (השילוש הקדוש), בבחינת אחד שהוא ריבוי, המבחינה בין אלוהים האב, אלוהים הבן ורוח הקודש.
בניגוד לתפישות המונותאיסטיות ישנן תפישות דואליסטיות, המציבות כנגד האל הטוב יריב שווה כוח, הנלחם על גורל העולם. רעיון זה הוצג לראשונה בדת הזורואסטרית, ששלטה בפרס מהמאה ה-6 לפנה"ס עד המאה ה-7, עם כיבושי האסלאם. במקביל לעליית הנצרות התפתחו באגן הים התיכון תפישות גנוסטיות, אשר ראו באל הבורא של המקרא את האל הרע, יוצר הגשמיות, ושאפו לאיחוד עם האל הטוב, הרוחני, אותו ייצג דווקא הנחש. לתפישות הדואליסטיות הייתה השפעה מסוימת על הדתות המונותאיסטיות, שבאה לידי ביטוי בדמויותיהם של שטן, סטרא אחרא, אשמדאי, לווייתן, ועושי דבריהם – המכשפות. עם זאת, ברוב הזרמים המונותאיסטים כוחות הרוע כפופים לכוחות הטוב ונחותים מהם.
בעת העתיקה
רעיון האלוהות תרם רבות באופן מהותי להתפתחות המחשבה המערבית. לעומת המיתולוגיה היוונית מרובת האלים, הפילוסופים היוונים ניסו למצוא גורם אחד העומד מאחורי כלל התופעות ומאחדן. קסנופנס (475 לפנה"ס–570 לפנה"ס) היה, ככל הנראה, הראשון מביניהם להציע זאת. בניגוד לאלי יוון החומריים, אל זה לא לבש צורת אדם, אלא היה חסר איברים ובצורת כדור הומוגני. למעשה, קסנופנס זיהה את האל עם העולם. אפלטון הציע אל בורא, דמיאורגוס (בדיאלוג תימאיוס), המתבונן בצורות הנִצחיות ומטביע אותן בחומר. אריסטו הציע את האל כהשערה בדבר סיבת התנועה בעולם. מכיוון שלכל תנועה, לפי אריסטו, יש סיבה שגרמה לה, על מנת שלא להסתבך בנסיגה אינסופית יש צורך בתנועה שגרמה לתנועה אחרת, אך לא נגרמה על ידי אחרת. סיבה ראשונה זו (ראשונה מבחינה לוגית, אך לא מבחינה זמנית – שכן העולם על פי אריסטו היה קיים מאז ומעולם) כונתה בפילוסופיה האריסטוטלית "המניע הבלתי מונע", וכן "שׂכל משׂכיל ומושׂכל" – בהיותו שכל ולא חומר, שכן הוא נצחי ואינו כלה) המכיר את עצמו. רעיון האל פותח בפילוסופיה הניאופלטונית, וזוהה עם "האידיאה העליונה" של אפלטון, כאיחוד שעומד בבסיס הריבוי התופעתי. הפעם היה זה גם אל בורא (שוב – לא מבחינה זמנית), אשר ממנו שופעות הצורות על העולם. אצל פילון האל מזוהה כמהות שקיימת אפילו מעבר ל"עולם האידאות" האפלטוני.
רעיונות אלו העסיקו רבות את הוגי ימי הביניים, ולא רק בשל השפעתם על ההגות הדתית.
בעת החדשה
היינריך היינה, בספרו על המחשבה והדת בגרמניה, זיהה את עמנואל קאנט כמי שהרג את אלוהים במחשבה המערבית. קאנט טען כי האל אינו אלא ספקולציה שאין ביכולתנו להוכיחה, אלא לקוות בלבד לאמיתותה. עם זאת, קאנט העמיד את האל בבסיס תורת האתיקה שלו, וטען כי ללא האמונה באל ובחופש הרצון לא ייתכן מוסר. אולם טענות אלו הביאו, בתהליך מתמשך, לנידויו של האל מתפישת העולם החילונית של המאות ה-19 וה-20. בתחום הפילוסופיה החברתית היה זה קרל מרקס שהנחית מכת מוות על רעיון האל, כשטען כי מדובר בהחצנת תכונות אנושיות, אשר בדומה לממון, גרמו לשעבודם של אנשים בידי אנשים. אך יותר מכולם, הרי זה פרידריך ניטשה הידוע באמירותיו שלו "אלוהים מת", בעיקר בהקשר של הנצרות והאדרתו של ישו. בכתביו ניסה ניטשה להצביע על הטלטלה הגדולה אשר עוברת על התרבות המערבית עם זניחת רעיון האלוהות, וכן על תקווה ש"תחליף" ראוי יותר ימצא.
"מות האלוהים" הצריך שינוי בדוגמות רבות העומדות בבסיס המחשבה במערב. ללא אלוהים לא ניתן, לכאורה, לבנות מטאפיזיקה שתבסס באופן משביע רצון את אפשרות הידיעה הוודאית ותאחד את כלל המדעים לכדי גוף ידע אחד. התמוטטות הפונקציות החברתיות שנבנו סביב האל, אשר שימש להן הצדקה, חייבו עיצוב מבנים חברתיים חדשים והצדקות חדשות לארגון מוסדות הידע בחברה. בין השפעות זניחת רעיון האל ניתן כנראה למנות את הרלטיביזם המוסרי, התגברותה של הספקנות המטאפיזית, רעיון הלאומיות, התנועה הפוסט-מודרנית בביקורת התרבות ולאחרונה הפוסט-הומניזם. נראה שטלטלה זו טרם נסתיימה, וכי עדיין לא נמצאה חלופה מספקת שתוכל למלא את התפקודים הרבים שמילא רעיון האלוהות בתרבות המערבית (וייתכן שלעולם לא יימצא).
במקביל לתנועות חברתיות, השואפות להשיב את הסדר הישן על כנו, ומתבטאות בחזרה למוסדות דתיים שמרניים וחזרה בתשובה, ניתן למצוא כמה ניסיונות מעניינים לחיות את הרעיון בתחומי המוסר והמטאפיזיקה, עליהם נמנים, בין השאר, הפילוסוף היהודי עמנואל לווינס ופילוסוף המדע אלפרד נורת' וויטהד.
על אף השגשוג לו זוכות תפישות דתיות בחברה (וקשה לומר שאלו איבדו אי פעם את הפופולריות שלהן בקרב ההמונים), אין שימוש ברעיון האלוהים בתאוריות מדעיות. הדיון בשאלת קיומו של האל מביא לוויכוחים לוהטים בין אתאיסטים לבין המאמינים בקיומו של אלוהים.
רעיון זה חוזר בדבריו של איש מדע בן זמננו, חתן פרס נובל לפיזיקה, סטיבן ויינברג:
אלוהים ביהדות
ביהדות, אלוהים הוא בורא העולם, אשר בחר בעם ישראל לקיים את מצוותיו לאחר שהוציאם ממצרים. אלוהים משגיח על הבריות ומשלם בשכר ועונש על מעשיהם. אחדות מהמצוות עוסקות ישירות בקשר שבין האדם לאלוהים וחלקן בין האדם לאדם.
ההגות היהודית, הקבלה והפילוסופיה, עוסקות הרבה ברעיון האלוהות, משמעותו, כוחותיו והנהגתו את העולם, במטרת הבריאה ובטעמי מצוות התורה, ומנסות למצוא את הקשר שלו לעולמנו. השווה בין כולם היא האקסיומה הברורה והמוחלטת של מציאותו, אחדותו ואינסופיותו.
אלוהים בנצרות
על פי רוב הדוקטרינות הנוצריות, האלוהים הוא השילוש הקדוש. אמונה באלוהים כשילוש היא עיקרון בסיסי בכנסיות האורתודוקסיות האוריינטליות, כנסייה האורתודוקסית, הקתולית והפרוטסטנטית. על פי דוקטרינה זו, אף שקיים רק אלוהים אחד, הוא מופיע בשלוש ישויות נפרדות, לרוב – האב, הבן (או בן האלוהים) ורוח הקודש.
על אף שביטוי זה אינו מופיע בברית החדשה, המאמינים בדוקטרינה זו טוענים כי רעיון זה מופיע בבירור במספר מקומות בה, בייחוד ברישומי ההטבלה של ישו (ראו ). עקרונות אלה אושררו ונוסחו על ידי הכנסייה במאה ה-3 ובמאה ה-4 בתגובה לרעיונות כפירה.
אלוהים באסלאם
אללה (בערבית: الله) הוא שמו של אלוהים בדת האסלאם. בקוראן ובמסורת המוסלמית הוא מזוהה עם אלוהי ישראל ועם האל בנצרות (אם כי תפיסת השילוש הקדוש אינה מקובלת באסלאם). בקוראן כל דבר המובא מפיו של אללה מובא בלשון רבים ("אנחנו"), אף כי המילה "אללה" עצמה היא לשון יחיד.
תפיסת האל באסלאם מופיעה בסורה בקוראן המכונה סורת אל-אח'לאץ (سورة الإخلاص – "הייחוד"): תפיסת הקשר בין האל לבני האדם, מופיעה בסורת אל-פאתחה (سورة الفاتحة) שמשמשת גם כתפילה המרכזית:
טענות בעד קיום אלוהים
ישנן טענות רבות המנסות להביא הוכחה, או לכל הפחות ראיה, לקיום אלוהים. יש המחלקים טענות אלה לשלושה סוגים:
במאה השלוש עשרה, התאולוג הנוצרי תומאס אקווינס ניסח חמישה טיעונים לקיום האל, שלושת הטיעונים הראשונים הם גרסאות של הטיעון הקוסמולוגי, והם מבוססים על אי האפשרות לרגרסיה אינסופית:
שפרה (נהר)
השְׁפְּרֵה (בגרמנית: Spree, בסורבית: Sprjewja, בצ'כית: Spréva) הוא נהר הזורם דרך מדינות סקסוניה, ברנדנבורג וכן דרך העיר ברלין שבגרמניה. הנהר הוא אחד ממקורות נהר ההאפל. אורכו כ-400 ק"מ. נהר השפרה מחובר לנהרות שכנים על ידי תעלות, שהחשובה שבהן היא תעלת אודר-שפרה הנמשכת דרומית-מזרחית מברלין.
גאוגרפיה
מוצאו של נהר השפרה מאזור לאוזיץ שבגבול גרמניה וצ'כיה. הנהר זורם לאזור ביצות שפרוולד, וזורם דרך העיר ברלין עד לשפך נהר השפרה אל לנהר ההאבל במערב ברלין.
הנהר עובר דרך הערים באוצן, שפרמברג, קוטבוס, ליבנאו, ליבן, פירסטנוולדה ולבסוף ברלין. לאחר שהוא עובר את קוטבוס, הנהר מתחלק לרשת של תעלות, ויוצר אזור מיוער בוצי המכונה יער שפרה עד ליבן. לאחר מכן הוא עובר את פירסטנואלדה וקופניק ומתפתל דרך ברלין בכמה הסתעפויות כדי להצטרף לנהר האוול (יובל של האלבה) בספנדאו לאחר מסלול של 403 ק"מ.
על שמו של הנהר קרויים המחוזות בהן הוא זורם – שפרה נייסה ואודר שפרה.
מסע אסטראלי
מסע אסטראלי, הנקרא גם הקרנה חוץ-גופית וריחוף בין-ממדי, הוא פרשנות כוללת לכל צורות ה"חוויה החוץ גופית" אשר גורסת כי ה"גוף האסטראלי" (לעיתים הנפש או הנשמה) מתנתק מהגוף הפיזי ומסוגל לרחף מחוצה לו, במישור הבין ממדי, המהווה שם כולל לתיאורי העולמות הרוחניים אליהן מגיע הגוף האסטראלי בנדודיו.
רעיון הריחוף הבין ממדי מושרש בתיאורי הדת הנפוצים של החיים שלאחר המוות, ובהם מסע או 'עליית' המודעות או הנפש מתוארים כחוויה המתרחשת מחוץ לגוף ובה הגוף הרוחני מגיע למישורי קיום גבוהים יותר. לדוגמה במסורת הפילוסופיה הניאופלטונית, העולם הפיזי כולו הוא הוויה נחותה ורביעית במספר מבין ארבעה מישורים בין ממדים. הפילוסוף פלוטינוס תיאר כיצד הנפש, אשר נתונה בו בעת לעולם זה ולעולם עליון ממנה, יכולה להיפרד מהגוף ולצאת למסע אסטראלי בעודה נתונה לחיים הגופניים. למעשה הוא טען כי נפשו שלו עברה חוויה כזו, אותה תיאר כ"ראיית אור וזוהר שאין הלשון מסוגלת לבטא ואין האוזניים מסוגלות לשמוע". בהשאילו את משל המערה מאפלטון, תיאר פלוטינוס את המסע האסטראלי כחוויה מיסטית בה הנפש, שמטבעה שואפת לעלות לממדים נשגבים יותר של תודעה, רואה כמה נפסד העולם הפיזיקלי.
במקרים אחרים, הריחוף הבין ממדי מקושר לחוויית סף מוות וכמו כן מדווח באופן תכוף כמתרחש באופן אקראי בהקשר לצורות שונות של מדיטציה, שינה וחלימה, מחלה ועליית חום הגוף, מעבר ניתוח כירורגי, חוויות נטילת סמים ושיתוק שינה. לעיתים החוויה תדווח כ"חוויית התגלות", מפגש עם כפיל כביכול או עם דמות אשר נמצאת במקום אחר ובזמן אחר. (ראה בילוקציה)
המסע האסטראלי מובא לפרקים לכדי עיבוד למען מטרה אישית, ולפרקים נתפס כיכולת הנצרכת לתרגול רוחני. הדבר יכול לערב "ריחוף למישורי קיום גבוהים יותר" אך לרוב משמש לתיאור כל חוויה המתרחשת "מחוץ לגוף הפיזי", בכלל זה גם לחוויה החוץ גופית הבסיסית של מבט על הגוף מבחוץ או ממבט על.
האמונה כי אדם יכול לעבור חוויה חוץ-גופית נפוצה: מאות מקרים אישיים פורסמו במספר ספרים בשנות השישים והשבעים, וסקירות דיווחו כי בין שמונה לחמישים אחוזים (בקהילות מסוימות) השיבו כי הם חוו חוויה שכזו. אף על פי כן, הסברים רבים קיימים לחוויה החוץ גופית אשר לא כוללים בתוכם "בין ממדיות" של המישור או הגוף, ועל פי הדעה הרווחת בקרב מדענים קיומו של המסע האסטראלי בו אדם מסוגל "לצאת מגופו" נמצא בגדר ממצא אנקדוטלי המבוסס על עדויות בלבד.
סביצ'ה
סביצ'ה (מספרדית: Cebiche) הוא מאכל המורכב מדגים נאים המושרים במיץ לימון או בחומץ עם בצלים חתוכים. הסביצ'ה הוא המאכל הלאומי של פרו, אך נפוץ גם בשאר מטבחי דרום אמריקה.
רשת הפעולה למען יערות הגשם
רשת הפעולה למען יערות הגשם (באנגלית: Rainforest Action Network בראשי תיבות RAN) הוא ארגון איכות סביבה שהמטה שלו שוכן בסן פרנסיסקו בארצות הברית. הארגון נוסד ב-1985 על ידי רנדי "הוריקן" הייז (Randy "Hurricane" Hayes) ומייק רוסל (Mike Roselle), והתפרסם בקנה מידה לאומי לראשונה בעקבות ארגון מסע הסברה עממי ב-1987 ששכנע את ברגר קינג לבטל חוזים בשווי 35 מיליון דולר לקניית בשר ממגדלי בקר במרכז אמריקה שביראו יערות והפכו אותם לשדות מרעה. הגנה על יערות והתמודדות עם כוחם של התאגידים הם עדיין מוקד מרכזי במסעות הפרסום, והובילו את הארגון ליזום מסעות פרסום שבגינם חלו שינויי מדיניות בתעשיות הבנייה, העץ, האופנה, הנייר והבנקאות.
ייעוד
הארגון נאבק לשמור על היערות, תושביהם, ומערכות הטבע המקיימות חיים באמצעות שינוי השוק העולמי דרך התארגנות של תנועות שורשיות, חינוך של הצרכנים ופעולה ישירה לא אלימה.
שיטות ומבנה ארגוני
הארגון היה בין התנועות הראשונות ליזום מערכות פרסום נגד תאגידים רב-לאומיים גדולים בשנות התשעים של המאה ה-20, תוך שימוש באקטיביזם עממי ובפעילות תקשורתית מתוחכמת למען תמיכה בשינויים במדיניות הסביבתית. מאז היו לארגון הצלחות רבות במסעותיה נגד חברות כריתת עצים, בנקים ויצרני רכב.
דבר לילדים
דבר לילדים היה שבועון פופולרי לילדים מבית "דבר".
היסטוריה
בשנת 1931 הוחלט בעיתון דבר לייסד מוסף חודשי לילדים. "המוסף לילדים" התפרסם לראשונה ב-2 באוקטובר 1931 ויצא כסדרו במשך חמש שנים. בפברואר 1936 החל "דבר לילדים" לראות אור כשבועון בחוברת עצמאית.
רשת הפעולה למען יערות הגשם
שיטות ומבנה ארגוני
הארגון גורם לשינוי באמצעות התארגנות עממית, פעלולים בתקשורת, שימוש במרי אזרחי לא אלים, ומשא ומתן בחדרי ההנהלה על מנת להתעמת ולהשפיע בצורה חיובית על תאגידים מובילים לאמץ באופן פומבי מדיניות סביבתית שתתמודד עם נושאים הנעים מבירוא יערות להתחממות עולמית. אסטרטגיות הקמפיינים מול התאגידים עוררו מספר מחקרים אקדמיים המשקפים את הקשר בין פעילים לעסקים.
דבר לילדים
היסטוריה
עורכו הראשון ומעצב דמותו היה יצחק יציב, שאף פרסם בו מדור שבועי קבוע בשם "במעגל הימים", שהביא לילדים את אירועי השעה בלשון בהירה. יציב ערך את השבועון עד מותו ב-1947, ולצדו שימשה ברכה חבס כממלאת מקום העורך. אחריו ערכו את השבועון אהרן זאב (1948), שמשון מלצר (1949–1954), דב נוי (עורך-משנה בשנים 1949–1952), שלמה טנאי (1954–1956), אפרים תלמי (1956–1970) ואוריאל אופק (שכיהן כעורך-משנה מ-1951 וכעורך ראשי בשנים 1970–1973), שסגני העורך בתקופתו היו ארנון מגן ודוד פאיאנס. פאיאנס כיהן כעורכו האחרון של "דבר לילדים" (1973–1985) וסגנו היה המשורר פסח מילין.
רשת הפעולה למען יערות הגשם
שיטות ומבנה ארגוני
הארגון עובד כחלק מתנועה מתואמת יותר ויותר תוך שיתוף פעולה עם ארגונים אחרים. יחד עם Global Exchange ו-Ruckus Society היה הארגון שחקן מרכזי בארגון המחאות הנרחבות כנגד כינוס ארגון הסחר העולמי בסיאטל ב-1999. אף שבעבר הארגון הפעיל את RAGS (ראשי תיבות של Rainforest Action Groups – "קבוצת הפעולה של יערות הגשם") ברחבי ארצות הברית, בהווה כל פעולותיו מרוכזות בסן פרנסיסקו.
דבר לילדים
היסטוריה
המאייר הקבוע של השבועון היה הצייר נחום גוטמן, שאף פרסם בו בהמשכים רבים מסיפוריו בטרם יצאו לאור כספרים, לרבות ספרו הידוע "בארץ לובנגולו מלך זולו".
רשת הפעולה למען יערות הגשם
שיטות ומבנה ארגוני
מנכ"לית הארגון רבקה טרבאטון (Rebecca Tarbotton) טבעה ב-26 בדצמבר 2012 בעת ששחתה בחופשה במקסיקו באוקיינוס השקט. במקומה נבחרה לתפקיד לינדזי אלן ב-21 באוגוסט 2013. בין חברי הכבוד בארגון השחקנים אלי מק'גרו, וודי הרלסון וכריס נות' והזמרת בוני רייט.
דבר לילדים
היסטוריה
בשבועון הופיעו סדרות קומיקס מצוירות על ידי הצייר והקריקטוריסט אריה נבון, כדוגמת עלילותיהם של "אוּרי מוּרי" ו"אורי כדורי".
רשת הפעולה למען יערות הגשם
המערכה להחרמת מיצובישי
ב-1989 קרא הארגון לחרם צרכנים של מוצרים ושירותים ממיצובישי וחברות בבעלותה כולל מבשלת הבירה קירין וחברת המצלמות ניקון משום שבאותה תקופה הייתה מיצובישי מעורבת בבירוא יערות דרך פעילות היערנות שלה. החרם הסתיים ב-1998.
דבר לילדים
היסטוריה
המאיירת הקבועה האחרונה של העיתון הייתה נורית יובל אשר איירה את העיתון משנת 1973 ועד הקמת העיתון "כולנו" בשנת 1985.
ב"דבר לילדים" הוצג הווי חייהם של הילדים באותה התקופה, והופיעו בו מדורים שונים (ייעוץ, טבע, לימודים ועוד). כמו כן, פורסמו בו שירים וסיפורים מפרי עטם של מיטב המשוררים והסופרים הישראלים בזמנו: אליעזר שמאלי, מרים ילן-שטקליס, ימימה טשרנוביץ', לאה גולדברג, אנדה עמיר-פינקרפלד, רינה שליין, לוין קיפניס, פניה ברגשטיין, נתן אלתרמן, אברהם שלונסקי ודבורה בן-נר, וכן מפרי עטם של משוררים וסופרים יהודים מהתפוצות בתרגום עברי, כמו שירי ילדים של אידה מזא"ה, שתורגמו עבור השבועון בידי העורכים שמשון מלצר ואוריאל אופק.
רשת הפעולה למען יערות הגשם
תוכנית היערות הטרופיים
תוכנית היערות הטרופיים (Tropical Forests Program) מתמקדת בעצירת בירוא יערות הגשם או דילולם ודיכוי תושבי היער באינדונזיה. כתוצאה מבירוא היערות והרס אדמות ביצה לשם חקלאות ותעשיות העץ והנייר אינדונזיה היא במקום השלישי בעולם בין המדינות הפולטות גזי החממה.
דבר לילדים
היסטוריה
בשנת 1947 הכריזה מערכת "דבר לילדים" על שני פרסים לסיפור ילדים- האחד בסך 50 לירות והשני בסך 25 לירות. המערכת קבעה קריטריונים לזכייה. בין השופטים בתחרות היו נחום גוטמן, יעקב פיכמן, יצחק אבנון, ז' אריאל ואהרון זאב.
רשת הפעולה למען יערות הגשם
מערכת האנרגיה והמימון
מערכת האנרגיה והמימון (The Energy and Finance) פועלת נגד מוסדות פיננסיים המעורבים במימון פרויקטים של הרס יערות ודלק מאובנים. המערכה הצליחה להשיג שינויי מדיניות בנושא היחס לסביבה מבנקים כדוגמת סיטיגרופ, בנק אוף אמריקה, ג'יי פי מורגן צ'ייס ואחרים. בעשור השני של המאה ה-21 מתמקדת המערכה בלהרתיע בנקים ממימון מיזמי פחם, ובייחוד כרייה על ידי הסרת פסגת ההר (mountaintop removal mining בראשי תיבות MTR), בייחוד בתחומי ארצות הברית. צורה זו של כרייה בשטח פתוח משתמשת במיליוני טונות של חומרי נפץ על מנת לפוצץ את פסגות ההרים במטרה להגיע אל שכבת הפחם מתחתיהן. לדברי רשת הפעולה למען יערות הגשם שמונה מתוך תשעה בנקים שמימנו בעבר MTR קבעו כללים וקריטריונים להגביל מימון של צורה זו של כריית פחם. החל בסתיו 2011 החלה תוכנית האנרגיה והמימון לפעול לשכנע את בנק אוף אמריקה, לחדול מהשקעותיו בפחם ולהשקיע במקורות אנרגיה מתחדשים.
דבר לילדים
היסטוריה
עורך "דבר", ברל כצנלסון, כתב על "דבר לילדים": "לא רבים הם הדואגים לספרות ילדים עברית, והעיתון השבועי הקטן מפרנס את הילד והמשפחה ואת בית הספר לא רק בשעת הופעתו, כי אם גם שנים רבות לאחר כך". ואכן, מערכת השבועון עודדה את קוראיו לשמור את גיליונותיו, ולהביאם בסוף השנה לכריכה, כדי שיישמרו לשנים רבות.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 שוק עיתוני הילדים בישראל היה רווי, ומספר הקוראים היה בירידה. במאי 1985 התאחד השבועון עם שבועוני הילדים "הארץ שלנו" ו"משמר לילדים" לשבועון בשם "כֻּלָּנוּ", בעריכת דוד פאיאנס, שהיה בבעלות משותפת של שלושת העיתונים ("הארץ", "דבר" ועל המשמר"). השבועון הממוזג זכה תחילה להצלחה ומכר כ-40 אלף עותקים מדי שבוע, אך תפוצתו ירדה בתחילת שנות ה-90. בסוף 1991 העיתון נמכר לחברת "צ.צ. הפקות", שהוציא לאור את העיתון המתחרה פילון.
רשת הפעולה למען יערות הגשם
"אנחנו יכולים לשנות את שברון"
המערכה הקרויה "אנחנו יכולים לשנות את שברון" (We Can Change Chevron) החלה בדצמבר 2009 והתמקדה בחברת הנפט שברון מקליפורניה בשל פעילותה של חברת הבת טקסקו (Texaco) ששפכה 68 מיליון מטרים מעוקבים של פסולת נפט ביער האמזונס באקוודור. מטרת המערכה "אנחנו יכולים לשנות את שברון" היא לאלץ את שברון לשלם עבור הניקוי של בארות הנפט שננטשו על ידי חברת הבת שלהם, ולפתח מדיניות של סביבתנות וזכויות אדם שתימנע מהישנות מקרים דומים לאירוע זה בעתיד. שברון רכשה את טקסקו ב-2001 וטוענת כי טקסקו מילאה אחר התחייבויותיה לנקות את חלקה בפסולת הנפט שנוצרה במיזם משותף בין טקסקו לפטרואקוודור (Petroecuador), חברת הנפט בבעלות ממשלת אקוודור. החברה טוענת כי ניקתה יותר משליש מהפסולת, יותר מחלקה בהסכם עם פטרואקוודור, והאחריות על ניקיון יתר הפסולת מוטלת על ממשלת אקוודור ששדות הנפט נמצאים בבעלותה המלאה מ-1992. המשפט הסתיים בפסק דין היסטורי כנגד חברת הנפט, שחויבה לשלם פיצויים בסך 18 מיליארד דולר לתובעים. שברון ערערה על פסק הדין בפני בית המשפט באקוודור בינואר 2012 והפסידה.
המחלוקת עם מס ההכנסה האמריקני
שירות הכנסות הפנים ב-2003 זומן הארגון לעדות בפני ועדת המיסים של הקונגרס האמריקני (House Ways and Means Committee) וחויב להציג כל מסמך וכל עדות מצולמת הקשורים לכל ההפגנות בהן השתתף הארגון מאז 1993, במטרה לברר האם הוא זכאי למעמד של ארגון פטור ממס. מנכ"ל הארגון דאז מייקל ברון (Michael Brune) שעבר אחר-כך לנהל את מועדון סיירה, הכתיר חקירה זו כ"הניסיון האחרון להטיל אימה על תומכי רשת הפעולה למען יערות הגשם, והיא חלק ממאמץ גדול ומטריד יותר על ידי גורמים עסקיים לחנוק התנגדות ולשלוט בחופש הדיבור".
הארגון ספג ביקורת משוחרי איכות הסביבה בשל חברותו במועצת ניהוג היערות (Forest Stewardship Council בראשי תיבות FSC) שקמו לה מתנגדים רבים, אף שהארגון טוען כי מעורבותו חיונית לקדם הגנה חזקה יותר של היערות ושל הקהילות החיות ביערות על ידי ה-FSC.
היפרפלזיה
הִיפֶּרְפְּלַזְיָה (באנגלית: Hyperplasia) (מיוונית עתיקה (ὑπέρ (huper משמעו "היפר" או "יתר", (πλάσις (plasis משמעו "פלזיה" או "יצור". על פי האקדמיה ללשון העברית: יְצִירַת יֶתֶר), או היפרגינציה, היא עליה בכמות הרקמות האורגניות אשר נוצרות מהתרבות תאים. היא עלולה לגרום לגדילה משמעותית של האיבר. היפרפלזיה היא תוצאה של תהליך הסתגלותי כתגובה לגורמי עקה (טראומה), כמו דלקת כרונית או שינוי הורמונלי. לעיתים משתמשים במונח בצורה שגויה כנאופלזיה שפירה או גידול שפיר.
תסמינים
היפרפלזיה היא תגובה פארא-נאופלסטית שכיחה לגירוי. בראייה מיקרוסקופית, התאים מדמים תאים רגילים אבל מספרם גדל. לפעמים התאים גם גדלים בנפחם (היפרטרופיה).
היפרפלזיה נחשבת לתגובה פיזיולוגית לגירוי ספציפי, והגדילה של התאים ההיפרפלסטיים נשארת תחת פיקוח מנגנוני הגוף הרגילים. זאת להבדיל מנאופלזיה (התהליך הגורם לסרטן וגידולים שפירים).
גורמים
היפרפלזיה עלולה להיגרם ממגוון סיבות וגורמים. למשל דרישה מוגברת לסוג התאים הספציפי (למשל לאחר פציעה בעור), דלקת מקומית, פגיעה הורמונלית או כפיצוי לנזק באיבר אחר בגוף עקב פציעה או מחלה.
היפרפלזיה יכולה להיות לא מזיקה ולהיחשב נורמלית. למשל גדילה של בלוטות החלב בשד בזמן ההריון, זאת לטובת הנקה עתידית.
דוגמה נוספת היא שפקטורי גדילה דמויי אינסולין גורמים לצמיחה מואצת של סחוסים ועוזרים בתהליך הגדילה של ילדים. בתהליך זה ישנה התרבות ממשית של התאים ולא גדילה שלהם.
Better Man
Better Man (בעברית: אדם טוב יותר) הוא שיר שהוקלט על ידי הלהקה האמריקאית ליטל ביג טאון, מתוך אלבום האולפן השמיני שלה, The Breaker. השיר יצא לאור ב-20 באוקטובר 2016, על ידי חברת התקליטים קפיטול נאשוויל, כסינגל המוביל מתוך האלבום. הוא נכתב על ידי הזמרת-יוצרת טיילור סוויפט והופק על ידי המפיק המוזיקלי האמריקאי ג'יי ג'ויס. "Better Man" בוצע לראשונה בשידור חי בטקס פרסי איגוד מוזיקת הקאנטרי ה-50, ב-2 בנובמבר 2016. הוא זכה בקטגוריית "שיר השנה" והועמד בקטגוריות "סינגל השנה" ו"קליפ השנה" במהלך טקס פרסי איגוד מוזיקת הקאנטרי ה-51. השיר זכה בפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הקאנטרי הטוב ביותר של צמד/להקה" והועמד בקטגוריית "שיר הקאנטרי הטוב ביותר".
השיר זכה לשבחים רבים מטעם מבקרי המוזיקה. ב-Taste of Country את "Better Man" כשיר הקאנטרי ה-42 הטוב ביותר שיצא בעשור השני של המאה ה-21. מבחינה מסחרית, הוא הפך לאחד משירי הקאנטרי המצליחים ביותר בשנת 2016, כאשר הגיע למקום הראשון במצעד הקאנטרי איירפליי, מצעד שירי הקאנטרי האמריקאי ומצעד שירי הקאנטרי הקנדי. הוא דורג כאחד מעשרת שירי הקאנטרי המצליחים ביותר בארצות הברית וקנדה וזאת, בנוסף לכך שהוא דורג כשיר הקאנטרי ה-29 המצליח ביותר בעשור השני של המאה ה-21.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי טיילור סוויפט, ככל הנראה על פרידה מהשחקן האמריקאי ג'ייק ג'ילנהול. לדברי חברת הלהקה קארן פיירצ'יילד, סוויפט חשבה על הלהקה בגלל הסוגה המוזיקלית המאפיינת את מרבית שיריה, ושלחה אליה את השיר. על פי סוויפט, השיר נועד במקור לאלבום האולפן הרביעי שלה Red (2012). ב-Us Weekly דווח שהיא שלחה אותו ללהקה ביולי 2016.
"Better Man" הוא שיר באורך של 4 דקות ו-21 שניות. הוא מאופיין בקצב איטי של 72 פעימות בדקה. הוא נכתב בסולם של פה מז'ור ומאופיין באקורד של.
וידאו קליפ
הקליפ הנלווה של "Better Man" בוים על ידי בקי פלוק וריד לונג והוצג לראשונה ב-1 בנובמבר 2016. הקליפ, שמתמקד באזור כפרי, מציג שלושה דורות של משפחות חד-הוריות שאחד מבני הזוג בהן עוזב בסופו של דבר. המעגל נשבר לבסוף, כאשר לדמותו של פיליפ סוויט (אחד מחברי הלהקה), יש ילדה והוא עצמו עושה מאמץ להשאיר את המשפחה שלמה.
נכון לאפריל 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-105 מיליון צפיות.
ביקורת
"Better Man" זכה לשבחים ביקורתיים נרחבים מטעם מבקרי המוזיקה. קווין ג'ון קווין מ-Country Universe העניק לשיר ציון של "A" ואמר כי: "אני נדהם מכמה שהשיר הזה מלא באמת וכנות". בילי דוקס מ-Taste of Country שיבח את השיר גם כן, באומרו כי "השיר הזה לא צורם בהשוואה לשיריה האחרונים של הלהקה. כמו כן, הפקתו של ג'יי ג'ויס קלה, אך לא מוחלטת. מדובר באחת מההפקות המיינסטרימיות ביותר שלו". בנוסף לכך, דירגו ב-Taste of Country את "Better Man" כשיר הקאנטרי ה-42 הטוב ביותר שיצא בעשור השני של המאה ה-21.
הצלחה מסחרית
השיר נמכר בלמעלה מ-6,000 עותקים ביום היציאה שלו, מספיק כדי לאפשר לו להיכנס למצעד שירי הקאנטרי, במקום ה-41. הוא נמכר בלמעלה מ-20,000 בשבוע שלאחר מכן, ועלה למקום ה-20 במצעד. בשבוע השלישי ליציאתו, הוא נמכר בלמעלה מ-47,000 עותקים נוספים ועלה למקום השישי. ב-11 בפברואר 2017, "Better Man" הגיע למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי והיה לשירה השלישי של הלהקה שהצליח לעשות זאת. הוא שהה במשך שבועיים בפסגת המצעד, אך ירד בהמשך בעקבות שירו "Body Like A Back Road" של סם האנט. השיר קיבל את תואר הפלטינה בארצות הברית על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), ב-23 באוגוסט 2017. הוא נמכר בלמעלה 772,000 עותקים בארצות הברית החל מפברואר 2018.
גרסאות אחרות
טיילור סוויפט ביצעה את "Better Man" במועדון נומדיק ביוסטון, במסגרת הספיישל הטלוויזיוני Super Saturday Night ששודר בחסות DirecTV, ב-4 בפברואר 2017. היא ביצעה אותו גם ב-31 במרץ 2018 בבית הקפה בלובירד בנאשוויל, טנסי וב-25 באוגוסט 2018 במהלך סיבוב ההופעות החמישי שלה "Reputation Stadium Tour", בהופעה שהתקיימה באצטדיון ניסן בנאשוויל. ב-15 בפברואר 2017 הקליט צ'ייס בראיינט גרסת כיסוי לשיר, אך שינה את הנרטיב הדקדוק מגוף שני לראשון. הביצוע של בראיינט זכה לביקורות חיוביות הן מטעם בילבורד והן מטעם רולינג סטון. כמו כן, שיבחו את שירת הרקע שבוצעה על ידי ראנאווי ג'ון.
בשנת 2017 יצא אלבום האוסף השני של טיילור סוויפט, Reputation Stadium Tour Surprise Song Playlist, בו נכלל "Better Man" בביצוע המקורי של ליל ביג טאון.
קרדיטים וצוות
כל הקרדיטים שלהלן נלקחו מטיידל.
(בעברית: אדם טוב יותר (גרסתה של טיילור)) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. ההקלטה החוזרת של סוויפט לשירה "Better Man" משנת 2016, היא הרצועה העשרים ושתיים מאלבום ההקלטה החוזרת השני שלה, ; הקלטה חוזרת של אלבומה Red, משנת 2012. יצא לאור ב-12 בנובמבר 2021, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. סוויפט כתבה את השיר לבדה. "" כולל את אותן המילים, ההפקה והמכשור של "Better Man" המקורי. השיר הוקלט במקור בשנת 2016 על ידי להקת מוזיקת הקאנטרי האמריקאית ליטל ביג טאון.
תמס שריר
תמס שריר (בלעז: Rhabdomyolysis) הוא שם כולל למכלול תופעות שבעקבותיהן נוצר הרס של מעטפת התאים בשריר.
התסמינים האופייניים להרס השריר הם כאבי שרירים עזים בתחילה ולאחר מכן חולשה כללית עד עילפון, נפיחות, שתן אדום או כהה המסמן פגיעה כלייתית, ולעיתים גם אובדן הכרה.
הטיפול בתמס שריר כולל עירוי נוזלים מסיבי לתוך הוריד, מנוחה מוחלטת ובמקרים חמורים ייתכן שיידרש דיקור של מעטפת השריר לשם הפחתת הלחץ על הרקמה. לעיתים, במקרה של פגיעה כלייתית חמורה, יש צורך בדיאליזה.
ראבדומיוליזיס
ראבדומיוליזיס (ראבדומיו – שריר שלד, ליזיס – הרס), או בשמו העברי "תמס שריר", הוא סינדרום קליני וביוכימי הנגרם כתוצאה מנזק או קריעה של הממברנה העוטפת את שרירי השלד – הסרקולמה. בעקבות הפגיעה נגרם שחרור של תכולת תאי השריר למחזור הדם. חלק מהחומרים המגיעים למחזור הדם בכמות גדולה הם רעילים ומסוכנים.
גורמי המחלה (פתוגנזה)
לתמס השריר גורמים רבים, אך המנגנון ההתפתחותי של התהליך זהה בכל המקרים. תחילה עולה החדירוּת של ממברנת תא השריר לנתרן וריכוז הנתרן בתא עולה, לרמה בה מנגנוני הוצאת הסידן מהתא אינם מתפקדים.
סידן מתחיל להיכנס ללא בקרה אל התא. העלייה ברמת הסידן גורמת להפרשה בלתי פוסקת של סידן מהרטיקולום הסרקומרי שגורמת לספאזם מתמשך. הספאזם נמשך עד לירידה ברמת מולקולות ה-ATP ובכמות האנרגיה הזמינה בתא. בעקבות הדילול בכמות האנרגיה בתא, פעילות אנזימים וקיום תהליכי קיום חיוניים מתחילים להפגע. מיוגלובין מתחיל לצאת מהתא וכתוצאה מכך מאגר החמצן בתא השריר מתרוקן.
בעקבות המחסור בחמצן התא מתחיל להתפרק על ידי אנזימים שמשתחררים מאברונים שונים, שפוגעים בעיקר בממברנה ובמיטוכונדריה. כך נוצר מצב שנשימה תאית אינה מתאפשרת עוד.
השריר עובר תהליך של נקרוזיס ותוכן התא משתחרר אל הנוזל הבין-תאי ואל מחזור הדם. כך מתחילה היווצרות של רדיקלים חופשיים ומתחיל תהליך מקומי של אפופטוזה. בנוסף, זליגה של רכיבי התא גורמת לפגיעה בנימי דם, הצטברות נוזלים, הגדלת הלחץ החוץ-תאי והחרפת הנזק האיסכמי.