cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סראטוב איירליינס
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה (נכון למאי 2018): בינואר 2018, הגיל הממוצע של הצי היה 16.8 שנים, כולל מטוסי היאק-42 שגילו הממוצע הוא 30.4 שנים ואנטונוב 148 שמגיע לכדי 7.9 שנים ומטוסי Embraer E-195 — 9.9 שנים.
תאונות
ב-11 בפברואר 2018 מטוס אנטונוב An-148 שהמריא מנמל התעופה הבינלאומי דומודדובו שבמוסקבה לעיר אורסק, התרסק בפרברי מוסקבה. על הסיפון היו 65 נוסעים ושישה אנשי צוות, כולם נספו.
קריפטוכרום
קריפטוֹכרוֹם (באנגלית: Cryptochrome) הוא חלבון המשמש כקולטן אור בכל הצמחים ובבעלי חיים רבים.
קריפטוכרום הוא הקולטן העיקרי של אור כחול. קיימים שני קריפטוכרומים בצמחים, CRY1 ו-CRY2. קריפטוכרום הוא חלבון עתיק מבחינה אבולוציונית, ומקורו באנזים פוטוליאז, אשר מצוי בחיידקים רבים ואשר משתתף בתהליכי תיקון נזקי DNA; קריפטוכרום איבד במהלך המעבר שלו לאיקריוטים את פעילותו האנזימטית.
קריפטוכרום נושא שני כרומופורים (מבנים כימיים המגיבים לפגיעת אור): פטרין (Pterin) ופלאווין (Flavin); האחרון נגזר מריבופלאווין, ויטמין B2. לאחר פגיעת פוטון בפטרין מוסר הלה אלקטרון לפלאווין; האחרון גורם לשינוי מרחבי בחלק מהחלבון האחראי להעברת אותות לתרכובות אחרות בתא. שרשרת העברת האותות של קריפטוכרום והאופן בו הוא גורם לתופעות השונות בצמח טרם הובררו.
קריפטוכרום נמצא בכל מיני הצמחים והוא חיוני להתפתחותם התקינה. בבעלי חיים ובצמחים משמש החלבון כשעון צירקדי – מנגנון המודד את היחס בין זמן האור וזמן החושך לאורך היממה ואשר משרה מספר תופעות פיזיולוגיות על סמך יחס זה.
אקורד משולש
בתאוריית המוזיקה, המונח אקורד משולש (באנגלית, Triad) מציין אקורד בן שלושה תווים המורכב משתי טרצות עוקבות, כלומר הטרצה השנייה מתחילה באותו תו שבו מסתיימת הראשונה. האקורדים המשולשים מהווים בסיס לתורת ההרמוניה. אקורד משולש מסמנים 5/3 (חמש ושלוש מתחתיו), שם נוסף לאקורד משולש הוא טרצקווינט-אקורד. יש ארבעה סוגי אקורדים משולשים: מז'ור, מינור, מוקטן ומוגדל.
אם הופכים סקסט-אקורד, מקבלים: סול-דו-מי. אקורד כזה נקרא קוורטסקסט-אקורד בשל הקוורטה שבבסיסו: סול-דו, ובשל הסקסטה שנוצרת בין קצוותיו: סול-מי גבוה. קוורטסקסט-אקורד מסמנים 6/4 (שש ומתחתיו ארבע).
בנוסף, קיימים סוגים מיוחדים של אקורדים משולשים הידועים כאקורדים מושהים, אשר מורכבים מסקונדה וקוורטה. אקורד הבנוי מסקונדה ואחריה קוורטה נקרא אקורד מושהה דרגה שנייה (לדוגמה דו-רה-סול – Csus2), ואילו אקורד הבנוי מקווארטה ואחריה סקונדה נקרא מושהה דרגה רביעית (לדוגמה דו-פה-סול – Csus4). אקורדים מושהים אינם מכילים את הדרגה השלישית של הטריאד, ולכן הם נחשבים נייטרליים מבחינה הרמונית, כאשר משתמשים בהם בדרגת הטוניקה ולא בתור היפוך. הדרגה הראשונה בהיפוך קוורט סקסט נקראת גם היא אקורד מושהה או אקורד קדנציאלי והיא נפוצה מאוד בעיקר במוזיקה קלאסית לקראת קדנצות. במוזיקה בת ימינו מרבים להשתמש באקורדים מושהים ללא קשר להולכת קולות.
מחכה שתבואי
מחכה שתבואי הוא אלבום האולפן החמישי של הזמר הישראלי איתי לוי. האלבום יצא לאור ב-30 ביוני 2022, על ידי חברת התקליטים רות הפקות. כל השירים מתוך האלבום יצאו כסינגלים לפני כן, ביניהם "הטעות הכי יפה", "מסיבה בצהריים", "יש לי יום הולדת" ו"אני נשבע".
אלמנט זורם
אלמנט זורם (באנגלית: Fluid parcel) במכניקת הזורמים, ובמסגרת מכניקת הרצף הוא כמות קטנה מאוד של זורם, המזוהה דרך ההיסטוריה הדינמית שלה כאשר היא נעה ביחד עם זרימת הזורם. כאשר הוא נע, המסה של אלמנט זורם נשארת קבועה, זאת בעוד בזרימה דחיסה נפחו עשוי להשתנות. גם הצורה של האלמנט עשויה להשתנות עקב הזרימה. בזרימה אי-דחיסה נפח אלמנט הזורם קבוע (זרימה איזוכורית).
אלמנטי הזורם, כפי שנעשה בהם שימוש במכניקת הרצף, מובחנים מחלקיקים מיקרוסקופיים (מולקולות ואטומים) בפיזיקה. אלמנטי הזורם מתארים את המהירות הממוצעת ותכונות אחרות של חלקיקי הזורם, כאשר אלו ממוצעות על פני סקלת אורך גדולה מספיק בהשוואה למהלך חופשי ממוצע של החלקיקים המיקרוסקופיים, אבל קטנה מספיק בהשוואה לסקלות האורך האופייניות של הזרימה הספציפית בה עוסקים. הנחות אלו מצריכות שמספר קנודסן יהיה קטן, מה גם שתנאי זה הכרחי כדי שהנחת הרצף תהיה תקפה. יש לשים לב, שבניגוד למושג המתמטי של אלמנט זורם אשר מוגדר היטב - כמו גם מובחן היטב מהאלמנטים השכנים לו - בזורם אמיתי אלמנט כזה לא יהיה תמיד מורכב מאותם חלקיקים - דיפוזיה מולקולרית תגרום בהדרגה לאובדן החלקיקים המקוריים מהם הורכב האלמנט.
בעבור זרימת אוויר, המונח המתאים הוא אלמנט אוויר. שם אחר לאלמנט זורם הוא אלמנט חומר של הזורם.
אנסמבל קולות נשים נעמה
אנסמבל קולות נשים נעמה הוא הרכב מוזיקלי שנוסד בשנת 1989 על ידי פנינה ענבר, מנצחת מקהלה, זמרת ומעבדת. באנסמבל חברות כ-30 זמרות, כולן בעלות השכלה מוזיקלית.
אנסמבל "נעמה" מופיע בארץ ובעולם, בקונצרטים, פסטיבלי מוזיקה ותחרויות מקהלות, אם בליווי פסנתר, תזמורת והרכבים שונים ואם בשירת א-קפלה. רפרטואר האנסמבל מקיף מוזיקה קלאסית מתקופות שונות, יצירות מקור ישראליות שנכתבו במיוחד בשבילו, שירי עם ועוד. פנינה ענבר עיבדה רבות מן היצירות למקהלה.
הקלטות
מקהלת נעמה הוציאה שלושה אלבומים, בשנים 1996, 1997 ו-2007.
סטרדין
סטרדין (בפולנית: Sterdyń) הוא כפר במחוז סוקולוב שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1425, ועד סוף המאה ה-19 היה בבעלות משפחות אצולה פולניות. בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכלל היישוב בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכלל בתחום פולין הקונגרסאית.
יהודי סטרדין
יהודים ישבו ביישוב מראשית המאה ה-19, ומהמחצית השנייה של מאה זו התקיימה בו קהילה עצמאית. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-700 יהודים, כ-90% מתושביו. בין רבני העיירה הרב אליעזר אייבשיץ (תרס"ח - תרפ"ה) ומתרצ"ב הרב בנימין פלטיאל מורגנשטרן, בנו של האדמו"ר מסוקולוב וחתנו של רבי יוסף קאליש מאמשינוב.
ב-22 בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו גייסו את יהודיו לעבודות כפייה, והביאו לשטחו יהודים שגורשו מיישובי הסביבה. בסוף 1940 רוכזו כ-900 יהודי היישוב בגטו קטן שהוקם בו.
בסוף ספטמבר 1942 שולחו כל יושבי הגטו שבכפר למחנה ההשמדה טרבלינקה.
אקסון מוביל
אקסון מוביל (באנגלית: Exxon Mobil Corporation או ExxonMobil) הוא תאגיד אמריקאי בינלאומי אשר תחילתו בחברת סטנדרד אויל מיסודו של ג'ון ד. רוקפלר (אחר כך חברת "סטנדרד אויל מניו ג'רזי", קודמתה של חברת "אקסון" ו"סטנדרד אויל של ניו יורק", קודמתה של חברת "מוביל"). לחברה יש חברת בת בשם "אקסון מובייל כימיקלים" שמוצריה העיקריים הם אלקנים (חומרים אורגניים) ארומטיים, אתילן גליקול, פוליאתילן ופרופילן.
אקסון מוביל הייתה חברת הדלק הציבורית הגדולה בעולם שאינה חברה ממשלתית, ונוצרה ב-30 בנובמבר 1999 על ידי איחוד חברות הדלק אקסון ומוביל. בשנת 2006 הייתה חברת אקסון מוביל הגדולה בעולם על פי הכנסותיה, 377.6 מיליארד דולר. ב-20 ביולי 2007 דורגה חברת אקסון מוביל כחברה הגדולה בעולם על פי ערך השוק שלה, 517.92 מיליארד דולר. מאז הצטמצם שווי השוק שלה, בעוד שוויין של חברות אחרות (כגון אפל) עלה, והיא כבר אינה החברה הגדולה בעולם. בין חברות הנפט, החברה מפיקה את כמות הנפט הגדולה בעולם, 6.5 מיליון חביות נפט ליום. לחברת אקסון מוביל עתודות (רזרבות) הנפט והגז הטבעי המוכחות הגדולות בעולם בין החברות מפיקות הנפט, אך קיימות מדינות (למשל ערב הסעודית) שבבעלותן יתרות נפט וגז גדולות יותר.
מרבית פעילות החברה נעשית סביב הפקה ושיווק נפט ותזקיקיו. בחברה קיימת חטיבת פחם ומינרלים אשר בה מרוכזות כלל הפעילויות שאינן קשורות להפקת נפט.
החברה נאלצה להתמודד במרוצת השנים עם מספר אסונות אקולוגיים שנגרמו עקב שפיכה מסיבית של נפט לטבע, ואף שילמה בגין תקלות אלו סכומים רבים המצטברים למאות מיליוני דולרים.
ב-25 באוגוסט 2020 אקסון מוביל הוצאה ממדד דאו ג'ונס, לאחר כמעט מאה שנה הייתה חלק ממנו.
ארגון
מטה תאגיד אקסון מוביל נמצא בעיר אירווינג בטקסס. אקסון מוביל משווקת את מוצריה ברחבי העולם תחת שמות המותגים: אקסון (Exxon), מוביל (Mobil) ואסו (Esso). בבעלות התאגיד נמצאות גם מאות חברות בת קטנות יותר ברחבי העולם.
החטיבה העוסקת בחיפוש ובהפקת גז ונפט, בהזרמתו ושיווקו לסיטונאים אחראית לכ-70% מהכנסות התאגיד. בחברה מועסקים ברחבי העולם למעלה מ-106,000 עובדים במשרה מלאה. ביחידת "הקצה" העוסקת בשיווק, זיקוק ומכירה לצרכנים, הממוקמת בפיירפקס וירג'יניה, מועסקים כ-4,000 עובדים, ובמטה יחידת "המקור" העוסקת בהפקת הנפט ביוסטון טקסס מועסקים כ-27,000 עובדים.
אקסון מוביל היא אחת מ-17 חברות נפט הפועלות באזור אגן פרימאן שבמערב טקסס, אשר החליטו יחד להקים קבוצה שתפעל לפתרון בעיות שונות שנוצרו עקב פעילותן באזור. בין היתר תטפלנה אקסון מוביל ויתר החברות בבעיות מחסור בדיור, מחסור בתעסוקה, מיסים גבוהים על שירותי הבריאות ובעיות תנועה.
ביקורת
מסמכים פנימיים של חברת אקסון מעידים על כך שהחברה היתה מודעת לקשר בין דלקים מאובנים לבין ההתחממות העולמית כבר משנת 1981. למרות זאת, היא מימנה מכחישי אקלים במשך 27 שנה לאחר מכן.
החברה נאלצה להתמודד במרוצת השנים עם מספר אסונות אקולוגיים שנגרמו עקב שפיכה מסיבית של נפט לטבע, ואף שילמה בגין תקלות אלו סכומים רבים המצטברים למאות מיליוני דולרים.
ב-10 בדצמבר 2016 מינה נשיא ארצות הברית הנבחר דונלד טראמפ את מנכ״ל התאגיד רקס טילרסון למזכיר המדינה של ארצות הברית. חודש לאחר מכן, ב-9 בינואר 2017, נחשף כי בין השנים 2003 ל-2005, תקופה בה טילרסון היה מנכ"ל התאגיד, מיזם משותף של אקסון מוביל וחברת Infineum ביצע עסקאות פיננסיות עם מדינות שהיו תחת סנקציות אמריקאיות עקב תמיכתן בטרור: עסקאות בגובה 53.2 מיליון דולר עם איראן, 1.1 מיליון עם סוריה ו-600 אלף דולר עם סודאן . בתגובה טענו נציגי אקסון מוביל כי מטה המיזם המשותף נמצא באנגליה ובעסקאות לא היו מעורבים עובדים אמריקאיים, ולכן אין בהן כדי להפר את הסנקציות של ארצות הברית על מדינות אלה.
בשנת 2021 הואשם מנכ"ל החברה, דארן וודס בכך ששיקר לקונגרס האמריקאי כאשר הכחיש שהחברה העלימה מידע ממחקרים שהיא ביצעה, המראים את התרומה של צריכת דלקים מאובנים למשבר האקלים.
בשנת 2023 שילבה החברה יועצים שלה באוניברסיטאות מובילות בארה"ב, יועצים אלה השתלבו בהוראה ובמחקר בקמפוס. סטודנטים בקמפוסים הביעו מחאה על נסיונות ההשפעה הללו של חברות הנפט הגדולות דרך המוסדות האקדמיים.
קאלאמוס
קאלאמוס (ביוונית: Κάλαμος) הוא אי הררי מבין האיים היוניים בים האיוני. האי נודע בעת העתיקה בשם קארנוס (ביוונית: Καρνος). באי מתגוררים 454 תושבים (סקר אוכלוסין משנת 2011). כמו כן באי מתגוררים תיירים רבים.
גאוגרפיה
שטחו של האי 24.964 קמ"ר, ושיאו מתנוסס ברום של 745 מטרים מעל פני הים.
היישוב העיקרי באי הוא עיר הנמל הנקראת על שם האי. הנמל מקושר בשירות מעבורת למיטיקאס. יישוב נוסף באי הוא הכפר אפיסקופי, ובו 60 תושבים.
כפר נוסף שהיה באי - הכפר קפאלי (בעבר כפר זה נקרא בשם פורטו לאונה בתקופה בה היה האי חלק מהרפובליקה של ונציה), ננטש בשנת 1953 בעקבות רעידת אדמה אשר עצרה את מימי מעיין הכפר.
איל-דה-פראנס
אִיל-דֶה-פְרָאנְס (בצרפתית: Île-de-France, בתרגום חופשי: האי של צרפת) הוא אחד מ-18 חבלי (Régions) צרפת.
גאוגרפיה
בימי הביניים החלה להתפתח באזור זה האדריכלות הגותית.
באיל-דה-פראנס ממוקמים נמל התעופה שארל דה גול, שהוא נמל התעופה הראשי של צרפת, סמוך לקומונה רואסי (Roissy), כ-25 קילומטרים צפונית-מזרחית לפריז ונמל התעופה אורלי הממוקם דרומית לפריז ליד העיר אורלי, אשר היה השדה הראשי טרם הקמת נמל התעופה שארל דה גול.
הגירה
אזור פריז ואיל דה-פרנס מכיל את אחד הריכוזים הגדולים באירופה של מהגרים. נכון ל-2006 היו 35% מהאזור (כ-4 מיליון) מהגרים (17%) או שנולדו לפחות להורה מהגר אחד (18%).
דגל האומות המאוחדות
הדגל מורכב מסמל האומות המאוחדות בצבע לבן על רקע כחול. הסמל מורכב מ של מפת העולם המוקפת ב. ענפי הזית הם סמל לשלום, ומפת העולם מסמלת את כל תושבי העולם.
דגלים לאומיים
דגל האו"ם הוא מקורה של של דגלים לאומיים. בגלל הקשר של האו"ם לשלום ולשיתוף פעולה, דגלים בהשראת האו"ם מאומצים לרוב על ידי מדינות שחוות עימות או חוסר יציבות. מדינות רבות עם דגלים בהשראת האו"ם היו או היו חלק מטריטוריות הנאמנות של האומות המאוחדות.
תעלת למאנש
תעלת למאנש (בצרפתית: La Manche; מילולית "השרוול", באנגלית: English Channel; מילולית "התעלה האנגלית") היא מצר ים המקשר בין האוקיינוס האטלנטי והים הצפוני, ומפריד בין האיים הבריטיים וצפון צרפת. אורכה כ-560 ק"מ, ורוחבה נע בין 34 ק"מ (במצר דובר) לכ-240 ק"מ.
סמוך לחופה הצרפתי מצויים איי התעלה השייכים לבריטניה.
היווצרות התעלה
לפני תום עידן הקרח האחרון, לפני כ-10,000 שנים, היו האיים הבריטיים מחוברים ליבשת אירופה על ידי דוגרלנד. כשמעטה הקרח הפשיר, נוצר אגם גדול בחלק הדרומי של מה שקרוי היום הים הצפוני. בסביבות 6500 לפנה"ס, התמוטט מחסום הגיר הרך שבדרום האגם כתוצאה מפעולה ארוזית, האגם נפתח לאוקיינוס האטלנטי, וכך נוצרה תעלת למאנש. הפעילות הארוזית המתמשכת של גלי האוקיינוס על אדמת הגיר באזור דובר הרחיבה את מוצא התעלה, וממשיכה למעשה גם היום.
חשיבות היסטורית
התעלה היא המכשול הטבעי העיקרי בפני התקפה ופלישה לבריטניה מכיוון היבשת. כדוגמאות רק מהעת החדשה, ניתן לציין את כוונתם של נפוליאון ושל היטלר לפלוש לבריטניה ולהכריע את המעצמה הבריטית, ניסיונות שהתנפצו אל מול הקושי הצבאי לחצות את התעלה בכוחות גדולים.
עם זאת, במהלך ההיסטוריה נעשו ניסיונות רבים לפלישה לבריטניה או מבריטניה לצרפת דרך התעלה, כמו הפלישה הנורמאנית על ידי ויליאם הראשון ("הכובש") לאי הבריטי ב-1066, ניסיונותיה של הארמדה הספרדית לתקוף את בריטניה ב-1588, ופלישת בעלות הברית לנורמנדי במלחמת העולם השנייה.
במימי התעלה התחוללו קרבות ימיים מפורסמים רבים, שכמה מהמכריעים בהם היו: קרב פורטלנד ב-1653 במהלך מלחמות הולנד-אנגליה. קרב לה-אוג ב-1692, שבו הובסו הצרפתים בידי האנגלים וההולנדים במהלך מלחמת הברית הגדולה, ובא הקץ לשליטה הימית הצרפתית. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, בשנת 1864, התחולל בתעלת למאנש סמוך לשרבור קרב שבו הטביעה ספינת המלחמה האמריקאית קירסארג', מכוחות הצפון, את ספינת המלחמה "אלבמה" מכוחות הדרום, שפעלה באוקיינוס האטלנטי נגד ספינות סוחר של הצפון.
מאידך, בתקופות שלום, שימשה התעלה כנתיב חיוני לשיתוף תרבותי ופוליטי בין בריטניה והיבשת, החל מהתקופה הקלטית, דרך תקופת האימפריה הרומית, הקמת דוכסות בריטני על חוף היבשת בידי מתיישבים מהאי הבריטי ב-841, ובהמשך הקמת המדינה האנגלו-נורמנדית.
חשיבות כלכלית
תעלת למאנש היא נתיב המים העיקרי המקשר בין מדינות צפון אירופה לשאר העולם, ונחשבת כנתיב השיט העמוס ביותר בעולם. מדי יום חוצות אותה, הן לאורכה והן מחוף לחוף, כ-400 ספינות.
ערי נמל חשובות התפתחו לאורך התעלה. החשובות שבהן בחוף הצרפתי הן קאלה, דייפ, לה האבר, בולון-סור-מר ושרבור, ובחוף הבריטי - דובר, סאות'האמפטון ופורטסמות'.
בנוסף, התפתחו לאורכה ערי קיט, שכבר מתחילת המאה ה-19 החלו עידן של קַיִט אריסטוקרטי, שהתפשט מאז באזורים נוספים בעולם. בחוף הצרפתי ידועות הערים דוביל וטרוביל, ובחוף הבריטי העיר ברייטון.
נתיבי מעבורות חשובים
באופן מסורתי נחצתה התעלה באמצעות קווי מעבורות. העיקריים שבהם הם: דובר-קאלה, ניו הייבן-דייפ, פורטסמות-קאאן/שרבור/לה האבר, פליימות-רוסקופ.
חציה יבשתית - מנהרת התעלה
הרעיון לחבר את בריטניה וצרפת בחיבור רכבתי הועלה עוד בימי נפוליאון אולם נדרשו שנים רבות לתכנן ולהוציא לפועל את המבצע המורכב הזה. התכנון שהחל בסוף שנות ה-50 הוצא לפועל רק בסוף שנות ה-80 כאשר ב-1 בדצמבר 1990 נפגשו שני הצוותים שחפרו משני צידי מנהרת התעלה, כ-40 מטר מתחת לקרקעית הים. בזאת קושרו בריטניה וצרפת בחיבור יבשתי לראשונה מאז תקופת האבן.
בשנת 1994 נפתחה לתנועה מנהרת מסילת ברזל, העוברת מתחת למצר דובר. במנהרה עוברת רכבת היורוסטאר שמקשרת בין לונדון, פריז ובריסל. בנוסף מופעלת בתעלה רכבת שמעבירה כלי רכב מצד אחד לשני.
צליחת תעלת למאנש בשחייה
האתגר של חציית תעלת למאנש בשחייה עלה לתודעת הציבור במחצית השנייה של המאה ה-19, לאחר שב-25 באוגוסט 1875 השלים קפטן מת'יו ווב את צליחת תעלת למאנש בשחייה, בזמן של 21 שעות ו-45 דקות. הייתה זו הפעם הראשונה שאדם חצה בשחייה את התעלה ללא עזרה כלשהי, וכשהוא נצפה לאורך כל הדרך. עד שנת 1927 השלימו פחות מעשרה שחיינים את חציית התעלה בשחייה, כולל אישה אחת, גרטרוד אדרלה, אשר השלימה את חציית התעלה ב-6 באוגוסט 1926 בזמן של 14 שעות ו-34 דקות, הזמן המהיר ביותר עד אותה עת. על רקע טענות מפוקפקות של שחיינים שונים אשר טענו להשלמת האתגר, קמה באנגליה "התאחדות שחיית התעלה" (Channel Swimming Association) במטרה לתעד ולאשש טענות של שחיינים באשר לצליחת התעלה וכן לאשר את הזמן שבו השלימו את האתגר. בשנת 1999 התפצל הארגון לשניים, ולצד "התאחדות שחיית התעלה" קמה "פדרציית שחיית התעלה וניווט" (Channel Swimming and Piloting Federation). שני הארגונים מפקחים ומאשרים צליחות תעלה בשחייה במצר דובר. הזמן הקצר ביותר לצליחת התעלה בשחייה תועד ב-8 בספטמבר 2012, כאשר השחיין האוסטרלי טרנט גרימסי חצה את התעלה בזמן של 6 שעות ו-55 דקות.
הארגונים המפקחים על צליחת התעלה בשחייה קבעו כללים נוקשים בהם חייבים השחיינים לעמוד לצורך אישור ההישג, בהם: איסור על סיוע כלשהו לשחיין במהלך הצליחה, בין אם על ידי אדם או בסיוע מלאכותי. לשחיין מותר למשוח את גופו בשומן להגנה מפני הקור, לחבוש משקפי שחייה, לחבוש כובע שחייה אחד, לאטום את אפו באטב, לפקוק את אוזניו וללבוש בגד ים בודד. אסור שבגד הים, או הכובע יהיו מחומרים צפים. חל איסור על נגיעה של אדם כלשהו בשחיין במהלך השחייה. עם השלמת חציית התעלה חייב השחיין לעמוד על היבשה, מקום שאליו מי הים אינם מגיעים. הארגון המפקח עשוי לבצע בדיקת סמים אקראית לשחיין בהתאם לכללי הוועד האולימפי הבריטי.
מאז החל פיקוח ותיעוד של צליחות התעלה, היו מעטים שהצליחו לחצות את התעלה הלוך ושוב.
חציות מפורסמות ראשונות של התעלה
חציית התעלה שלא באמצעות כלי שיט היוותה תמיד אתגר ספורטיבי ולאומי, משכה תשומת לב, וגרמה להתרגשות רבה ברחבי העולם. חלוצי החציות זכו במקרים רבים להילה של גיבורים לאומיים.
צליחה באמצעות רחפן אישי (פליינג בורד): ב-4 באוגוסט 2019 צלח פרנקי זפאטה הצרפתי את התעלה באמצעות רחפן פליינג בורד ואשר עצר באמצע הדרך לתדלק על סירה.
ריצ'רד סוואן לול
ריצ'רד סוואן לול (באנגלית: Richard Swann Lull; 6 בנובמבר 1867–1957) היה פלאונטולוג אמריקאי מתחילת המאה ה-20, שפעל וחקר במסגרת אוניברסיטת ייל. לול ידוע בעיקר בזכות תמיכתו בתאוריית סינתזה נאו-דרוויניסטית של האבולוציה, שבה מוטציות יכולות להפעיל גנים, שבטווח הרחוק יובילו לפנוטיפים מוקצנים ואף להכחדה.
ביוגרפיה
לול נולד באנאפוליס, מרילנד, בן לקצין בחיל הים האמריקאי אדוארד פלפס ואליזבת ברטון, בתו של הגנרל הנרי ברטון.
לול למד זואולוגיה במכללת ראטגרס בה קיבל תואר ראשון ותואר שני. הוא עבד במחלקה לאנטולוגיה של מחלקת החקלאות של ארצות הברית וב-1894 נהפך לעוזר פרופסור לזואולוגיה במכללת המדינה לחקלאות באמהרסט (Amherst) שכיום מהווה חלק מאוניברסיטת מסצ'וסטס. העניין של לול בעקבות מאובנות החל במכללת אמהרסט הידועה באוסף העקבות המאובנות, ולבסוף שינה את התמחותו מאנטומולוגיה לפלאונטולוגיה.
ב-1899 עבד לול כחבר משלחת מחקר של המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע ל-Bone Cabin Quarry בויומינג, ושם עזר לחפור את שלד הברונטוזאורוס (כיום אפטוזאורוס) שנמצא במוזיאון. ב-1902 הצטרף לצוות המוזיאון במונטנה ואז למד באוניברסיטת קולומביה לדוקטורט תחת הנחייתו של הנרי פיירפילד אוסבורן. ב-1903 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה, ב-1906, אחרי תקופה קצרה באמהרסט, התקבל כ"פרופסור עוזר" לפלאונטולוגיה של בעלי חוליות במכללת ייל ואוצר חבר במחלקת פלאונטולוגיה של בעלי חוליות במוזיאון פיבודי לידיעת הטבע. בין השאר, השלים את המונוגרפיה על הצרטופסים שהחלו לכתוב עותניאל צ'ארלס מארש וג'ון בל האטצ'ר שמתו לפני שהשלימו אותה. הוא נשאר באוניברסיטת ייל למשך 50 שנה, שם חקר ועבד. ב-1933 זכה לול במדליית דניאל ג'יראוד אליוד של האקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית).
תל נפוליאון
תל נפוליאון הידוע גם כתל ג'רישה, תל גריסה או גבעת נפוליאון, הוא תל ארכאולוגי השוכן בחלקו הדרומי של פארק הירקון בתל אביב, בסמיכות לשכונות הצפוניות של רמת גן. מהתל נשקפת תצפית פנורמית לכל הכיוונים. שטחו של התל הוא כארבעים דונמים וצורתו כשל אוכף. הוא מתנשא לגובה של 38 מטרים מעל פני הים.
שמו של התל בעת העתיקה אינו ידוע, ומקורם של כינוייו הנוכחיים הם בשמו של הכפר הערבי ג'רישה ששכן ליד שבע טחנות, ובמחנה של צבא נפוליאון שקם על התל ולידו בעת המצור על יפו ב-1799 במהלך מסעו בארץ ישראל.
הארכאולוגים יוחנן אהרוני ובנימין מזר הציעו לזהות את התל עם גת רמון, עיר מקראית הנזכרת ברשימת ערי שבט דן וגבולותיו בספר יהושע, בגבול המערבי יחד עם יהד, בני ברק ומי הירקון. ועם גת (כנת) המופיעה ברשימת היישובים של פרעה תחותמס השלישי.
בימי מלחמת העולם הראשונה, בלילה שבין ה-20 ל-21 בדצמבר 1917, אל מול התל, צלחה את הירקון חטיבה 155 מן הדיוויזיה ה-52 הסקוטית של חיל המשלוח המצרי ונעה צפון מזרחה על הגדה הצפונית של הירקון לכיבוש העמדה הטורקית בחירבת הדרה, היא רמת החייל.
התל שימש כאתר הצילומים העיקרי לתוכנית הטלוויזיה לילדים ולנוער "הילדים מגבעת נפוליאון" ששודרה בשנים 2001–2004.
בשנת 2005 נהגתה יוזמה בין מספר גופים להפוך את התל לגן אריכאולוגי פתוח למבקרים. היוזמה לא יצאה לבסוף לפועל.
תולדת ההתיישבות בתל
במקום התגלו שרידיו של יישוב קטן ששכן על התל החל בשנת 2700 לפנה"ס לערך. היישוב התרחב באלף ה-2 לפנה"ס והגיע לשיאו במאה ה-18 ובמאה ה-17 לפנה"ס. תחילה לא היה היישוב מוקף בחומה, אך לאחר מכן בוצר בחומה משופעת ובחלקלקה, בתצורה המאפיינת את ביצורי החיקסוס. החומה הייתה עשויה שכבות של כורכר, לבנים ואדמה כבושה, ורוחבה הגיע לשלושה מטרים. בתקופה זו שכן בעיר מבנה מונומנטלי ששימש כארמון והוקם בה מפעל מים. עם זאת, העיר חרבה באמצע המאה ה-16 לפנה"ס, במקביל לתחילת ההתפשטות המצרית בארץ ישראל.
היישוב על התל התחדש ופרח בתקופת הברונזה המאוחרת (התקופה הכנענית המאוחרת), והוקף בביצורים. על התל זוהו מבנה מונומנטלי אשר שימש ככל הנראה כארמון, ורחבה רבועה ששימשה כשוק. במקום שכן מבנה גדול נוסף ששימושו המדויק טרם הוברר, אך מהממצאים שהתגלו על ריצפתו עולה כי נודעה לו חשיבות רבה. בעיר התגלו סממנים פלשתיים כקרמיקה פלשתית וסימנים לקשרי מסחר עם קפריסין ועם ערים מיקניות. עוד התגלו עדויות לקיומה של תעשיית מתכות מפותחת על התל.
חפירות וממצאים
חפירות ראשונות בתל התאפשרו לאחר רכישתו בידי הנדבן יצחק ליב גולדברג והתבצעו על ידי אלעזר ליפא סוקניק וממשיכיו בין השנים 1927–1951. בשנת 1976 התקיימה במקום עונת חפירה בודדת, ובשנים 1981–1995 התקיימו במקום חפירות על ידי משלחת מאוניברסיטת תל אביב בראשותו של פרופ' זאב הרצוג. במתחם נמצאו כלים באיכות גבוהה - כלי קדרות, צלחות, כדים, גרזן קרב, חרב וכדומה. עוד נמצאו שלדי תינוקות קבורים בכדי חרס, כבשן של בית היוצר, ובית קבורה ובו 18 חדרי קבורה עם כוכים בקירותיהם. התל ידוע גם בחרפושיות שהתגלו בו:
מודל המוצק של איינשטיין
מודל המוצק של איינשטיין הוא מודל מקורב של תנודות האטומים במצב מוצק (פונונים) המאפשר לחשב את הגדלים התרמודינמיים הקשורים בתנודות אלו.
המודל מבוסס על שתי הנחות: הבסיס להנחות אלו היה העובדה כי למוצק אופני תנודה עצמיים, שהן גלי הקול, או פונונים. התיאור השלם של המוצק מחייב ניתוח שלם של האינטראקציות בין האטומים השונים, ובינם לבין האלקטרונים במתכת. זוהי בעיה סבוכה שלא תמיד ניתן למצוא לה פתרון. מודל איינשטיין מניח כי כל אטום נע באופן עצמאי כמו מתנד הרמוני תלת־ממדי, ולכן לכולם תדירות עצמית שווה. באופן זה איינשטיין ניסה להראות כי מכניקת הקוונטים תוכל לעזור בפתרון בעיות ספציפיות במכניקה הקלאסית.
השפעה היסטורית
לתאוריה המקורית שהוצעה על ידי איינשטיין ב-1907 יש השפעה היסטורית רבה. איינשטיין הראה, בפעם הראשונה, כי את משרעת התנודות אפשר להפוך לגודל דיסקרטי על ידי יישום הנחת הקוונטיזציה של פלאנק, ולקבל תוצאות המתאימות לניסוי. התאוריה חוזה בדיוק את קיבול החום הקבוע של מוצקים בטמפרטורות גבוהות, כפי שנחזתה גם בחוק דולון-פטי במכניקה הקלאסית ובניסויים אמפיריים, ובקירוב טוב את קיבול החום בטמפרטורות נמוכות. מבחינה זו, התאוריה של איינשטיין, למרות שהנחותיה אינן נכונות, מהווה ביחד עם האפקט הפוטואלקטרי אישוש לנכונות של המכניקה הקוונטית.
כישלון המודל
המודל של איינשטיין חוזה כי קיבול החום מתקרב לאפס באופן אקספוננציאלי בטמפרטורות נמוכות, אך בניסוי התלות היא שונה במקצת, ומתנהגת כמו הטמפרטורה (במעלות קלווין) בחזקה שלישית. הסיבה לכך היא כי לא ניתן להניח שהתדירות של כל אופני התנודה במוצק היא שווה. הנחה קרובה יותר לאמת הוצעה על ידי מודל דביי בשנת 1912, שטען כי מהירות התקדמות התנודות (גלי הקול) היא שווה, ולכן התדירות היא מכפלה של מהירות הקול בוקטור הגל.
אף על פי כן, במוצקים בהם יש יותר מסוג אטום אחד, או שמבנה הסריג שלהם הוא מורכב יותר (יותר מאטום אחד בתא היחידה הפרימיטיבי), נוצרות תנודות עצמיות קצרות טווח של האטומים בתוך תא היחידה. תנודות אלו מכונות פונונים אופטיים (בשל העובדה כי התדירויות המהירות שלהם ניתנות למדידה על ידי קרינה אלקטרומגנטית) וניתן להראות כי התדירות העצמית שלהם היא ערך קבוע, כמו במודל איינשטיין.
המלחמה האחרונה (שיר)
המלחמה האחרונה ("אני מבטיח לך ילדה שלי קטנה") הוא שיר עברי שנכתב בשנת 1973, במהלך קרבות מלחמת יום הכיפורים על ידי חיים חפר והולחן בידי דובי זלצר. המבצע הראשון של השיר והמוכר ביותר הוא יהורם גאון שקיבל את השיר מספר ימים לאחר כתיבתו וביצע אותו בפני חיילים עוד בזמן המלחמה.
רקע לכתיבת השיר
השיר נכתב בלהט הרגע על ידי חיים חפר, כאשר שהה כעיתונאי מטעם ידיעות אחרונות בבסיס הצבאי "ביר גפגפא" בסיני. לפי דבריו הוא נכתב מתוך תקווה ותפילה, ברגע של יאוש, כאשר לא היה יכול לרוץ למחסה בזמן אזעקה. לפי דבריו לא ידע אם ישרוד, וכתב את המילים בתוך מספר דקות של לחץ וחרדה, לבתו הקטנה בת השש, כסוג של צוואה, תפילה ותקווה. השיר נכתב כמקאמה תחת הכותרת "בשם" ופורסם לאחר מספר ימים בעיתון "ידיעות אחרונות" בשם זה.
לחן וביצוע
עם פרוץ המלחמה, יצא הזמר יהורם גאון להופיע בפני חיילים בחזית סיני, והזמין את המלחין דובי זלצר להתלוות אליו. במהלך מסע הופעות זה שוחחו השניים עם החיילים בפניהם הופיעו, ואותם חיילים ביקשו מהם שירים חדשים המתאימים למלחמה העקובה מדם בה נכחו. המקאמה שחיבר חיים חפר ופורסמה בעיתון מספר ימים קודם לכן, הייתה ברשותם, והמלחין דובי זלצר הלחין את מילות השיר במקום. כבר למחרת ביצע גאון את השיר הטרי, כשהוא מקריא את מילותיו מן הדף בהופעה מול כוח של הצנחנים. השיר נגע לליבם של הלוחמים ובוצע מאז בכל הופעה של הצמד במהלך המלחמה.
בשנת 1975, כאשר הקליט גאון אל אלבומו הראשון, "אותך שרים", הוא סירב להקליט את השיר ולצרפו לאלבום בטענה שלא מן הראוי לעשות רווח ופרסום משיר שנכתב מדם ליבם של חיילים אשר נפלו במלחמה. לאחר ויכוחים רבים עם מנהליו האמנותיים, הסכים גאון להקליט את השיר לאלבום ובלבד שהשיר לא יישלח להתחרות במצעדי פזמונים. השיר אכן לא התחרה במצעדי הפזמונים.
אצטדיון לה רומרדה
אצטדיון לה רומרדה (בספרדית: Estadio de La Romareda) הוא אצטדיון כדורגל השוכן בעיר סרגוסה באראגון שבספרד. האצטדיון משמש כמגרשה הביתי של קבוצת ריאל סרגוסה מאז חנוכתו בשנת 1957, ומכיל 33,608 מושבים.
האצטדיון עבר שיפוץ בשנת 1977 ולאחר מכן בשנת 1982, לקראת מונדיאל 1982, במסגרתו נערכו באצטדיון מספר משחקים. האצטדיון אירח מספר משחקים גם באולימפיאדת 1992, ובשנת 1994 עבר שיפוץ נוסף במהלכו הוסבו כל היציעים ליציעי ישיבה.
בנוסף למשחקי כדורגל, נערכו באצטדיון מספר מופעי מוזיקה ובהם הופעות של מייקל ג'קסון, ברוס ספרינגסטין, מטאליקה ואמנים נוספים.
עתיד האצטדיון
מזה מספר שנים קיימות תוכניות שונות להקמת אצטדיון חדש בעיר שיחליף את לה רומרדה, אך מרבית התוכניות להקמת אצטדיון חדש, הן במיקום חדש בפאתי העיר והן באותו המיקום, הוקפאו ובוטלו עקב תביעות או אילוצים פוליטיים. בפברואר 2008, לאחר חילופים בקואליציה העירונית, אושרה תוכנית להקמת אצטדיון חדש בעיר. על-פי התוכנית אמורה הייתה בניית האצטדיון להתחיל באמצע 2009, אך הקמתו בפועל טרם החלה.
ננו שבתאי
ננו שבתאי (נולדה ב-24 בנובמבר 1975) היא משוררת, מחזאית ובמאית תיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה
ננו שבתאי היא בתם של קולין ברוצקוס והמשורר אהרן שבתאי, אחייניתו של הסופר יעקב שבתאי ונכדתם של האדריכל דוד אנטול ברוצקוס והפסיכולוגית איטה ברוצקוס. היא נולדה בירושלים וגדלה בה עד גיל 18. למדה בתיכון לאמנויות בירושלים במגמת תיאטרון. בשנים 1996–2000 למדה משחק, בימוי והדרכה במכללת סמינר הקיבוצים, בשנים 2001–2003 למדה בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, וסיימה בהצטיינות את מסלול התסריטאות. בוגרת קורס הנחיית קבוצות כתיבה של מתא"ן. בוגרת תוכנית עמיתים דו-שנתית לאמנים במכללת עלמא.
החל משנת 2005 משמשת כלקטורית בהוצאת ידיעות אחרונות וכעורכת ספרים. פרסמה שירים וסיפורים בבימות שונות (עיתון 77, שבו, הו!, הארץ ועוד). סיפורים מפרי עטה פורסמו באנתולוגיות שונות מהן אחת תורגמה לצרפתית. פרסמה רשימות ביקורת ספרים במוסף הספרותי של "ידיעות אחרונות".
בשנת 2005 זכתה בפרס אקו"ם לעידוד היצירה על ספר שיריה "ילדת הברזל"; הספר ראה אור בהוצאת ידיעות אחרונות 2006.
משנת 2015 שבתאי היא מבקרת התיאטרון של עיתון "הארץ".
שבתאי היא אם לשניים. מתגוררת בתל אביב. הייתה בזוגיות עם העיתונאי ניר גונטז', והוא אבי אחד מבניה.
קישורים חיצוניים
מכּתביה:
על ספרה ילדת הברזל
על ספרה שלושה מחזות
משרד ההגנה (וייטנאם)
תפקיד שר ההגנה הוא צבאי ולא פוליטי. השר הוא גנרל שנבחר בידי הנשיא והממשלה, ומתמנה לתפקידו בידי הנשיא. שר ההגנה הנוכחי הוא הגנרל פאן ואן זאנג שנכנס לתפקידו ב-8 באפריל 2021.
נולברטו סולאנו
נולברטו אלבינו סולאנו טודקו (בספרדית: Nolberto Albino Solano Todco; נולד ב-12 בדצמבר 1974) הוא כדורגלן עבר פרואני ששיחק בעמדת הקשר. כיום משמש כמאמן הנבחרת האולימפית של פרו.
קריירת מועדונים
סולאנו נולד בקייאו, בן זקונים לאבא שהיה חייל בצי הפרואני ואימו הייתה עקרת בית. בגיל 7 צפה בנבחרת פרו עת שזו שיחקה במונדיאל 1982 ושאב ממנה השראה להיות שחקן כדורגל. בשנת הצטרף לקבוצה הבוגרת של ספורטינג קריסטל. ב-13 באפריל 1992 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד סן אגוסטין. במהלך עונת הצטרף לדפורטיבו מוניסיפל ובסיום העונה חזר לספורטינג קריסטל. עם ספורטינג היה שותף לזכייה בשלוש אליפויות רצופות ואף הגיע עמה לגמר גביע הליברטדורס 1997.
בשנת הצטרף לבוקה ג'וניורס מליגת העל הארגנטינאית, בה שיחק בצוותא עם דייגו מראדונה שכינה את סולאנו ה"מאסטריטו".
בשנת סולאנו חתם בניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג תמורת כ-2.5 מיליון פאונד ובכך הפך לכדורגלן הפרואני הראשון ששיחק באנגליה. ב-22 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד צ'לסי. ביוני חתם על חוזה חדש לחמש שנים במועדון.
בינואר חתם באסטון וילה תמורת 1.5 מיליון פאונד. סולאנו הצטרף לאסטון וילה בינואר 2004 תמורת תשלום של 1.5 מיליון פאונד וחתם על חוזה לשנתיים וחצי במועדון. הוא ייחס את עזיבתו ליחסיו הלא טובים עם מאמן ניוקאסל דאז בובי רובסון. ב-31 בינואר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 5–0 נגד לסטר סיטי. את העונה סיים כמלך שערי הקבוצה ונבחר לכדורגלן השנה של המועדון. באוגוסט הורחק במהלך משחקו האחרון בקבוצה.
בהמשך אוגוסט 2005 חזר לניוקאסל יונייטד תמורת 1.5 מיליון פאונד לאחר שדחה הצעה מליברפול.
באוגוסט סולאנו חתם לשנתיים בווסטהאם יונייטד. כעבור חודשיים הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-3 נגד סנדרלנד.
באוגוסט עזב את אנגליה אחרי 10 שנים והצטרף ללאריסה מליגת העל היוונית.
בינואר חזר לפרו וחתם באוניברסיטריו עמה זכה באליפות המדינה.
אחרי סיום העונה בפרו סולאנו חזר לאנגליה והחל התאמן עם קולצ'סטר יונייטד וניוקאסל יונייטד. ב-22 בינואר 2010 חתם בלסטר סיטי עד לסיום העונה. 8 ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד ניוקאסל. הוא שיחק את המשחק המלא הראשון שלו בניצחון 1-0 על קריסטל פאלאס ב-16 במרץ.
בקיץ חתם בהאל סיטי בה התאחד עם נייג'ל פירסון שאימן אותו בלסטר וגם תקופה קצרה בניוקאסל.
ב-13 במאי 2011 הצטרף להארטלפול יונייטד. ב-17 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד בורי. באפריל נאלץ לפרוש מכדורגל עקב פציעה.
קריירה בינלאומית
ב-3 במאי 1994 סולאנו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פרו בהפסד 1-0 ל. ב-25 ביוני 1995 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד. ביוני הודיע על פרישה מהנבחרת עקב מחלוקות עם מאמן הנבחרת פרדי טרנרו, אך חזר כעבור שנה לאחר מינויו של פרנקו נבארו. לאחר סיום קמפיין מוקדמות מונדיאל 2010 סולאנו הודיע על פרישה מכדורגל.
סולאנו השתתף עם הנבחרת 3 פעמים בקופה אמריקה ופעם אחת בגביע הזהב 2000 וכבש 20 שערים ב-95 הופעות.
קריירת מאמנים
בפברואר מונה למאמנה של ניוקאסל באנפילד מהליגות החובבניות באנגליה במקביל להיותו שחקן בהארטלפול.
ביוני מונה למאמנה של אוניברסיטריו מהליגה הפרואנית, בה אימן כחצי שנה.
בשנת מונה למאמן למאמנה של אינטרנסיונל דה טורונטו הקנדית. ב-22 ביולי של אותה שנה המועדון התפרק וסולאנו שוחרר מהמועדון.
לאחר מכן הצטרף לצוות המקצועי של נבחרת פרו ושימש כעוזר מאמן הנבחרת במונדיאל 2018.
משפחת ח'ורי
משפחת סלים ח'ורי בחיפה (נכתב לעיתים כורי, ערבית: خوري) היא משפחה נוצרית בעלת נכסים מבני העדה המרונית, שבבעלותה היו במאה ה-19 קרקעות בצפון ארץ ישראל. חלק גדול מקרקעות אלה נרכשו ממנה על ידי יהושע חנקין באמצעות חברת הכשרת היישוב.
מקור המשפחה הוא בביירות. ראש המשפחה, סלים ח'ורי, הגיע לחיפה בשנות השבעים של המאה ה-19. סלים ח'ורי שימש כמתורגמן בקונסוליה הצרפתית, ועסק בייצוא ובמסחר. במסגרת פעילותו המסחרית רכש שטחי מסחר ומגורים בעיר חיפה, ובנוסף רכש שטחי אדמה נרחבים באזורים רבים, בהם באזור חדרה, וכן על הר הכרמל, באזור יקנעם וביאג'ור. בעקבות עסקיו העביר את מרכז פעילותו מביירות לחיפה. בסוף המאה ה-19 מימנה המשפחה את הקמתה של כנסייה מרונית בעיר.
ח'ורי בנה בשנת 1908 לעצמו ולמשפחתו מבנה מגורים מפואר בחיפה, במקום שבו נמצא היום "מגדל הנביאים", בקצה הצפוני של רחוב הנביאים במקום חיבורו עם רחוב ח'ורי. המבנה נודע בשם "ארמון ח'ורי", נבנה בסגנון אקלקטי, והיה דו קומתי ובעל גג רעפים מעוטר. מסביב לבית השתרע גן גדול מוקף בחומה גבוהה. ניתן היה לצפות על הבית מהר הכרמל ומהעיר התחתית. לאחר ירידת המשפחה מנכסיה נמכר הבית ליהודי והושכר ל"הנהלת הרכבות פלשתינה-א"י" והוא שימש עד שנת 1948 כבניין הנהלת הרכבת של ארץ ישראל. בקרב על חיפה שכן הבית על קו התפר שבין שכונת הדר הכרמל והשכונות הערביות והוא ניזוק מאוד. שרפה שפרצה בבית כילתה את גג הרעפים והבית ננטש. בתחילת שנות ה-60 נהרס הבית ובמקומו נבנה מגדל הנביאים.
בשנת 1925 מת יוסף בק ח'ורי. העסק המשפחתי עבר לידי האחים נסראללה, שחי בחיפה, ואחיו צזר, שחי בבירות. ניהולם את עסקי המשפחה הביאו לפשיטת רגל של המשפחה. במסגרת הליכי פשיטת הרגל רכשה הכשרת היישוב את אדמות קמון-קירה, שעליה הוקמה לאחר מכן המושבה יקנעם. בקיץ 1937, במסגרת משא ומתן בין היורשים והנושים של המשפחה, נרכשו 4,000 דונם אדמות "ח'רייבה" תמורת 87,000 לא"י.
רחוב חורי (כורי) בחיפה קרוי על שמה של משפחת ח'ורי.
סטארג'אמרס
סטארג'אמרס (באנגלית: Starjammers) היא קבוצה בדיונית של פיראטי חלל המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הקבוצה הופיעה לראשונה בחוברת Uncanny X-Men #107 מאוקטובר 1977, והיא נוצרה בידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר דייב קוקראם.
סיפורם של הסטארג'אמרס מתחיל עם כריסטופר סאמרס, טייס צבאי שחזר עם משפחתו מטיול באלסקה. לפתע, מטוסם הותקף ללא כל התרעה. קתרין אשתו קשרה את שני בניהם - סקוט ואלכס - למצנחים היחידים, ודחפה אותם אל מחוץ למטוס, בכך הצילה את חייהם. הבעל והאשה שוגרו ממטוסם אל ספינת חלל של גזע חייזרי מתקדם בשם השי'אר. מתברר כי הייתה זו משימת תצפית זואולוגית לצורך לכידתו של נושא מחקרי אנושי. השניים הובאו בפני שליט השי'אר ד'קאן, שלקח את קתרין להיות פילגשו ושלח את כריסטופר למכרות העבדים. לבסוף, כריסטופר נמלט ועשה את דרכו למגוריו של ד'קאן כדי להתנקש בחייו, אך הוא נלכד ונענש על ידי כך שנאלץ לחזות במותה של אשתו ולקיחתו בכוח של העובר שבבטנה. רוחו נשברה, והוא נשלח למחנות כרייה על כוכב לכת אחר.
בעת שביו, כריסטופר היה עד להכאתה של דמוית אנוש חתולית. הוא ניסה להתערב אך הוכא בעצמו. האשה נלקחה לתאי מעצר ובהמשך, כריסטופר הוביל כוח מצומצם של עבדים לשחרורה. הקבוצה נמלטה בספינת חלל של השי'אר, וכריסטופר נבחר לשמש כמנהיגם תחת שם הקוד שלו מימי הצבא, קורסאייר.
יצחק שיפר
קורות חיים
שיפר נולד בעיר טרנוב שבגליציה המערבית (אז תחת שליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית. למד באוניברסיטאות קרקוב ווינה. סיים את חוק לימודיו בפילוסופיה, וב-1907 זכה בתואר דוקטור למשפטים על עבודתו על מצבם הכלכלי של יהודי פולין בימי הביניים. עד מלחמת העולם הראשונה הרבה שיפר לנדוד בערי גליציה ועיירותיה כמרצה ומסביר מטעם מפלגתו, 'פועלי ציון צ.ס.'. בעקבות חילוקי-דעות עם צמרת מפלגתו עבר שיפר למפלגת הציונים הכלליים, והמשיך למלא תפקידים בולטים בתנועה הציונית ובחיי הציבור בפולין.
יצחק שיפר נחשב בשנות השלושים של המאה העשרים למעמיק שבין ההיסטוריונים היהודים-פולנים חוקרי פולין. מחקריו הרחיקו עד לחיי היהודים בימי הביניים, והוא ניגש אליהם מצויד בשיטות מחקר כלכליות וסוציולוגיות חדישות. עבודת חייו הגדולה אמורה הייתה להיות "תולדות החיים הכלכליים של היהודים", אשר תהווה השלמה והמשך למפעלו של צבי גרץ – אולם השואה קטעה את תוכניותיו. במחקריו ובספריו על התרבות היהודית ביקש שיפר להבליט את שורשיה של הדרישה לאוטונומיה תרבותית עבור יהודי פולין.
בשנות ה-20 כיהן שיפר כחבר הפרלמנט הפולני (הסיים).
ערב מלחמת העולם השנייה התכוון שיפר לעלות לארץ ישראל, אולם המלחמה קטעה את תוכניותיו, והוא עבר עם שאר היהודים לגטו ורשה. בגטו עבד בארכיון היודנראט, והוסיף לכתוב את מחקריו.
בתקופת הגירושים והמרד ביקש שיפר להימלט, אולם נתפס ונשלח למיידנק, שם נפטר באופן טבעי ביולי 1943 זמן קצר לפני הטבח הגדול של נובמבר 1943 (לפי עדותו האישית של  י, ליכטערמאן בספר הזיכרון "טארנע" ("טרנוב" ביידיש) בעריכת אברהם חומט, תל אביב תשי"ד, עמ. 878). לפי גרסה אחרת, הוא נספה בגטו בימי מרד גטו ורשה. נזכר רבות ברשימותיו של עמנואל רינגלבלום.
על שמו קרויה שכונת שיפר בפתח תקווה (ושם בית ספר יסודי על שמו), וכן רחוב בבאר שבע ובחולון.
משרד ההגנה (מיאנמר)
משרד ההגנה (בבורמזית: ကာကွယ်ရေးဝန်ကြီးဌာန) הוא משרד בממשלת מיאנמר האחראי על יישום מדיניות הביטחון של מיאנמר. בראשו עומד השר, חבר הממשלה. השר העומד בראש המשרד אחראי על ניהולם השוטף של הטטמדאו (צבא מיאנמר) ועל גיוסם בשעת הצורך. הוא מדווח ישירות למנהיג המדינה. במיאנמר, תפקיד שר ההגנה הוא צבאי ולא פוליטי. שר ההגנה הוא גנרל שנבחר לתפקידו בידי ראש המדינה.
בימים כתיקונם מפקד שירותי ההגנה כפוף ישירות לשר ההגנה. עם זאת, מאז 2021 נמצאת מיאנמר תחת משטר צבאי, ומפקד שירותי ההגנה מין אונג הלינג משמש כמנהיג המדינה. ב-1 בפברואר 2021 הוא מינה את הגנרל מיה טון או לתפקיד שר ההגנה.
אברהם דב מאבריטש
רבי אברהם דב מאבריטש (נקרא גם: הרבי מאבריץ, כונה אד"ם, וחתם את שמו אברהם דוב מאברוטש; ה'תק"ך, 1760 – י"ב בכסלו ה'תר"א, דצמבר 1840) היה רב חסידי שחי בסוף ימיו בצפת, ומחבר הספר בת עין.
קורות חיים
אהבתו לארץ ישראל משתקפת רבות בספרו בת עין. בשנת ה'תקצ"א עלה לארץ ישראל.
עם הגיעו לארץ, השתכן בצפת, שם נתקבל בכבוד רב על ידי עדת החסידים, שמינו אותו לרבה של העדה.
ד"ר אליעזר הלוי, מזכירו של משה מונטיפיורי, מתאר את התרשמותו מהרב מאוורוטש:
מרד הפלחים
בשנת ה'תקצ"ד (1834) התחולל מרד הפלאחים נגד גזירת הגיוס של מוחמד עלי שליט מצרים. בח' בסיוון (15 ביוני) נכנסו הפורעים לצפת, בזזו את נכסי התושבים, הפשיטו את בגדיהם והשאירו רק בגד דק לעורם. לרבי אברהם דב אף לא השאירו בגד והוצרכו לשלוח לו מטבריה בגד. הוא הסתתר לאחר מכן בחצר הקאדי יחד עם עוד מאות יהודים, אך לאחר מספר ימים פינה הקאדי מחצרו חלק מהשוהים, בהם גם חבורת רבי ישראל משקלוב. רבי אברהם דב ברח לחורבה ליד צפת. בדרך נס נשאר מעט ממון בבגדה של אשתו, שממנו קנו מעט לחם ושמן מהם התקיימו במשך תקופת היותם בשביה, כשרבי אברהם דב מחלק מלחמו לשוהים עמו, עד י' בתמוז. לאחר שרבי ישראל משקלוב השתדל אצל השלטונות הצליחו להשתחרר. יום י' בתמוז נקבע לפורים ויום הודיה לדורות. הרב אברהם דב פנה במכתב לשר משה מונטיפיורי בבקשת עזרה לשיקום היישוב היהודי בצפת.
במרד הדרוזים בשנת תקצ"ח התנגד הרב אברהם דב לעזיבת צפת. אליעזר הלוי העיד שהרב עונה על ידי חוטפיו וסיכן את נפשו מול איומי רצח.
רעידת האדמה
בכ"ד בטבת ה'תקצ"ז אירעה רעידת אדמה בצפת ובסביבותיה והפילה חללים רבים. מסופר שהרב אברהם דב היה אז בבית מדרשו והתפלל תפילת מנחה. כשהתחילו הזעזועים ציווה הרב לכל המתפללים להתאסף סביבו, ואילו הוא עצמו השתטח על הארץ. הזעזועים גברו וחלק גדול מבית המדרש התמוטט, אבל אותו חלק שבו הצטופפו כולם נשאר עומד על תילו, וגם הגג נשאר תלוי באוויר והמתפללים ניצלו בדרך נס. בשלט בבית המדרש נכתב: בספרו "בת עין" מסופר שאמר בדרשה כי רעידות האדמה הן סימן לבוא הגאולה.
פטירתו
בשנת ה'תר"א פרצה מגפה בצפת אשר הפילה חללים רבים. הרבי מאוורוטש היה בין הלוקים במגפה ולפי האגדה הבטיח כי הוא יהיה הקרבן האחרון בה. ביום י"ב בכסלו נפטר ואכן פסקה המגפה. נקבר בבית הקברות העתיק בצפת, במערה שבה טמונים גם רבי דוד שלמה אייבשיץ בעל ה"ערבי נחל" ורבי אריה לייב מוואלטשיסק. את מקומו בהנהגת הקהילה תפס תלמידו, הרב שמואל הלר.
רבי אברהם דב לא השאיר אחריו ילדים.
הרב מאברוץ' עומד בשולי הטרילוגיה "עיר קסומה" מאת יהושע בר-יוסף ובמרכז של אחד מסיפוריו.
קבוצת נובמבר
קבוצת נובמבר (בגרמנית: Novembergruppe) הייתה קבוצה גרמנית שהורכבה מאמנים וארכיטקטים מהזרם האקספרסיוניסטי. הקבוצה הוקמה ב-3 בדצמבר 1918. שמה נבע מהחודש בו התקיימה מהפכת ויימאר בה נוסדה רפובליקת ויימאר.
הקבוצה הונהגה על ידי מקס פכשטיין וקיסר קליין. המכנה המשותף המרכזי היה לא ביצירותיהם או אומנותם כמו בערכיהם המשותפים ובעמדתם הפוליטית. "קבוצת נובמבר" פעלה להגברת האמירה הפוליטית ביצירות אומנות אצל אומנים פרטיים, ארגוני אומנות ובתי ספר לאומנות. בנוסף ניסו לקדם חוקים הנוגעים לאומנות. בשנת 1918 התמזגה הקבוצה עם מועצת הפועלים של האומנות- הידועים גם בשמם "The Art Soviet"
קבוצה זו הייתה רק חלק מזרם מודרניסטי באומנות שפעל בתחילת שנות ה-20 וקידם מעורבות פוליטית-חברתית של האומנים, הזרמים השונים שקראו למעורבות שונה של האונות בחייו של הצופה - צורך היו חלוקים בדעותיהם על דרך הפעולה אך קראו לשינוי המעמד הפאסיבי של הצופה אשר מרחיק אותו מעבודת האומנות ואת עבודת האומנות מהמציאות היום-יומית.
שיטת אוילר
במתמטיקה ובמדעי המחשב, שיטת אוילר היא פרוצדורה נומרית לפתרון משוואות דיפרנציאליות עם ערך התחלתי מסוים. זוהי השיטה הישירה והבסיסית ביותר לאינטגרציה נומרית של משוואות דיפרנציאליות ושיטת רונגה-קוטה הפשוטה ביותר. שיטת אוילר נקראת על שם לאונרד אוילר, שתיאר שיטה זו בספרו "Institutionum calculi".
שיטת אוילר היא שיטה מסדר ראשון, כלומר השגיאה המקומית לכל צעד היא פרופורציונית לריבוע גודל הצעד, והשגיאה הגלובלית (שגיאה בזמן מוגבל) פרופורציונית לגודל הצעד. שיטת אוילר משרתת לעיתים קרובות כבסיס לבניית שיטות מסובכות יותר.
תיאור גאומטרי לא פורמלי
בבעיה של חישוב השטח של צורה לא מוכרת המתחילה בנקודה נתונה ומקבלת משוואה דיפרנציאלית נתונה, המשוואה הדיפרנציאלית יכולה להיחשב כנוסחה שבה שיפוע המשיק לעקומה יכול להיות מחושב בכל נקודה שעל גבי העקומה, ברגע שהשעורים של הנקודה הזו חושבו.
הרעיון בבסיס השיטה הוא שבזמן שצורת הפונקציה לא ידועה תחילה, ידועים שעורי ההתחלה שלה. אז, על ידי המשוואה הדיפרנציאלית, שיפוע המשיק לפונקציה בנקודת ההתחלה יכול להיות מחושב, וכך ניתן גם לחשב את הנקודה הבאה של הפונקציה. לפי גודל הצעד הנבחר, מהנקודה ההתחלתית הולכים צעד קטן בהתאם לשיפוע שחושב ומחשבים את מיקום הנקודה הבאה. לאורך הצעד הקטן הזה, השיפוע לא משתנה בהרבה, כך שהנקודה השנייה שחישבנו תהיה קרובה מאוד לנקודה של הפונקציה האמיתית. אם נחשיב את הנקודה השנייה כנקודה ההתחלתית, נוכל לפעול לחישוב הנקודה השלישית בדיוק באותה הדרך. לאחר מספר פעמים נוכל לחשב את העקומה של כל הנקודות שחישבנו. באופן כללי, העקומה שנמצא תהיה קרובה מאוד לעקומה הלא ידועה האמיתית, והשגיאה בין שתי העקומות יכולה להיות קטנה מאוד אם גודל הצעד קטן מספיק ומרווח החישוב הוא אינסופי.
עיגול שגיאות
הוויכוח נכון להיום מתעלם מההשפעות של עיגול תוצאות. בצעד מספר n בשיטת אוילר, השגיאה המעוגלת היא בערך של. בהנחה שהשגיאות המעוגלות הן בערך באותו הגודל, השגיאה המעוגלת הכוללת ב-N צעדים היא בערך אם הנקודות השגויות הן באותו הכוון. כיוון שמספר הצעדים הוא פרופורציוני הופכי לגודל הצעד h, השגיאה הכוללת המעוגלת היא פרופורציונית ל:. במציאות, בכל מקרה, לא ייתכן כלל שכל השגיאות המעוגלות הן באותו הכוון. אם במקום זאת, נניח שהשגיאות המעוגלות הן ערכים מעוגלים עצמאיים, אז השגיאה המעוגלת הכוללת היא פרופורציונית ל. מכאן, בהתאם לערכים הקטנים של גודל הצעד, שגיאת החיתוך תהיה קטנה, אבל ההשפעה של עיגול השגיאה תהיה גדולה. רוב ההשפעה של עיגול השגיאה יכולה להימנע אם עיגול השגיאות מפצות זו את זו בהתאם לשיטת אוילר.
קובה (יפן)
קוֹבֶּה (ביפנית: 神戸市) היא בירת מחוז היוגו, בחבל קנסאי, שעל האי הונשו ביפן, מערבית לאוסקה, היא אחת מערי הנמל המרכזיות של יפן, יחד עם יוקוהמה, נגויה, אוסקה וטוקיו, נכון ל-1 ביולי 2021 מתגוררים בקובה מעל מיליון וחצי איש, העיר היא השנייה בגודלה בקנסאי, והשמינית ביפן כולה.
היסטוריה
בשנת 1923, תושבי נגסאקי רבים מצאו מפלט בקובה לאחר רעידת האדמה שאירעה בעירם. בשנת 1995 אירעה בעיר רעידת אדמה בעוצמה של 7.2 בסולם ריכטר, בה נהרגו כ-5500 אנשים; בעקבותיה נפגע מעמדה כאחת מערי הנמל הבולטות ביפן, אך היא נותרה הרביעית בחשיבותה מביניהן.
כלכלה
בעיר שוכנים משרדיהן הראשיים של חברות יפניות ידועות רבות (כגון תעשיות כבדות קווסאקי), וגם מספר חברות בינלאומיות קבעו בה את מקום מושבן של הנהלות סניפי יפן או אסיה שלהן (כגון נסטלה ופרוקטר אנד גמבל).
תחבורה
בין העיר לבין האי אוואג'י מחבר הגשר התלוי אקשי-קייקיו כחלק מן הכביש המהיר בין הונשו לשיקוקו. זהו הגשר התלוי הארוך בעולם נכון ל-2014.
תרבות
העיר ידועה בשל בשר בקר קובה שמוצאו בה והוא קרוי על שמה.
בעיר מצוי אחד מאתרי המעיינות החמים הידועים ביפן, ארימה אונסן.
יהדות העיר
בקובה הייתה קיימת קהילה יהודית קטנה שאורגנה בשנות ה-30 על ידי ניסים טאוויל שהגיע למקום בענייני מסחר והביא ספר תורה מירושלים. בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו לקובה אלפי יהודים מליטא ובהם המורים והתלמידים של ישיבת מיר, שקיבלו ויזות מידי צ'יאונה סוגיהארה. עם פרוץ המלחמה בין יפן לארצות הברית עזבו כל הפליטים, רובם לשאנגחאי. כיום יש בעיר מספר מועט של יהודים, אותם משרת בית כנסת פעיל.
עוגת דבש
עוגת דבש היא עוגה המומתקת באמצעות דבש, והנאכלת באופן מסורתי בראש השנה, בעיקר על ידי יהדות אשכנז.
מנהג אכילת עוגת הדבש התפתח בעקבות המנהג לאכול בראש השנה תפוח בדבש על מנת לסמל שנה מתוקה. מנהג נוסף הוא להגיש עוגה זו בצורה עגולה, בדומה למנהג להגיש חלה עגולה בראש השנה.
מתכונים לעוגות דבש רבים ושונים. בדרך כלל מדובר בעוגה דחוסה, מאורכת, בדומה ל"אינגליש קייק", לעיתים בתוספת אגוזים, שקדים או צימוקים, אך יש גם מתכונים קלי-משקל, המזכירים יותר עוגת ספוג. תוספות מקובלות הן קפה או תה, להדגשת הצבע, ותבלינים שונים, בהם ציפורן, זנגביל או קינמון.
יש המשווים את עוגת הדבש ללחם זנגביל ("ג'ינג'רברד"), המקובל באירופה ובארצות הברית
קיימת השערה, לפיה המסורת היהודית של עוגות דבש ראשיתה במצרים הקדומה, בעוגות שנקראו "בסבוסה".
בית"ר
בית"ר, "ברית הנוער העברי על שם יוסף תרומפלדור", היא תנועת הנוער והצעירים של התנועה הרוויזיוניסטית לפני הקמת המדינה, ושל תנועת החרות לאחר הקמתה. התנועה, ששמה הוא ראשי תיבות של "ברית יוסף תרומפלדור", נקראת על שמו של יוסף טרומפלדור, המסמל גבורה יהודית בעת החדשה, ועל שמה של עיר-המצודה ביתר, המסמלת גבורה יהודית בעת העתיקה. על מנת לשמר את שמה של המצודה, מאוית השם טרומפלדור בת'. השם נקבע על ידי זאב ז'בוטינסקי, מי שכונה "ראש בית"ר", היה מנהיג התנועה עד פטירתו ואביה הרעיוני. סמל התנועה, המנורה, נקבע לפי סמל הגדודים העבריים.
הקמת התנועה
תנועת בית"ר נוסדה בעקבות ביקור של זאב ז'בוטינסקי בריגה, לטביה, בנובמבר 1923, במהלכו העביר סדרה של הרצאות בענייני אקטיביזם יהודי, תוך שהוא פורש את תוכניתו להכשרה צבאית מסודרת לצעירים יהודים, אשר ירכיבו יחידות הגנה חמושות בארץ ישראל. ז'בוטינסקי פנה לרעיון זה, כאשר נואש ממאבקו על המשכיותם של "הגדודים העבריים" במסגרת הצבא הבריטי. בי"ט בטבת תרפ"ד, 27 בדצמבר 1923, התארגנו קבוצות של צעירים ציוניים מבתי ספר שונים, ובמרכזן קבוצת תל-חי וקבוצת בית רימון, לכדי "הסתדרות הנוער הציוני-אקטיביסטי על שם יוסף טרומפלדור". צעירים אלה יצאו בביקורת על המוסדות הציוניים שהתנגדו לקיום העלייה השלישית ושאפו לשבור את דמות "היהודי הגלותי". בשנת 1924 התבססה והתרחבה ההסתדרות בלטביה, ולראש הוועד המנהל נבחר אהרן צבי פרופס, מי שכונה לימים "הבית"רי הראשון". בשנת 1926 עלתה קבוצה ראשונה של חברי ההסתדרות אל ארץ ישראל, וייסדה בפתח תקווה את קבוצת מנורה שעסקה במעשי חלוציות בהנהגתו של גרשון שץ. בדצמבר אותה שנה פנתה "הסתדרות טרומפלדור" לוועידה העולמית של ברית הצה"ר להקים הסתדרות נוער עולמית הנושאת את השם "ברית טרומפלדור". הצה"ר קיבלה את היוזמה, ובעקבותה הצטרפו עד שנת 1928 להסתדרות זו קבוצות צעירים רוויזיוניסטיות מפולין, ארץ ישראל, רומניה, צ'כוסלובקיה, הונגריה, ליטא, גרמניה וצרפת. בשנה שלאחר מכן הצטרפו סניפים בארצות נוספות, בין היתר סניף חרבין שבסין. קשר בין הסניפים התקיים עד אז באמצעות ידיעון בשם "אגרת". את עיקר התנופה של בית"ר בשנות ה-20 והתפשטותה במזרח ומרכז אירופה ניתן לזהות לאחר מאורעות תרפ"ט. מרכזה הגדול והחשוב של התנועה ישב בפולין.
באפריל 1931 התקיימה הוועידה העולמית הראשונה של נציגי בית"ר בעיר דנציג ובה מונה ז'בוטינסקי ל"ראש בית"ר", תואר שניתן לו עד סוף ימיו. למעשה נהוג שכך מכנים אותו אנשי בית"ר גם בימינו. שתי ועידות עולמיות נוספות התקיימו בקרקוב, בינואר 1935 והשלישית בוורשה בספטמבר 1938. חשיבותן של הוועידות העולמיות נעוצה בכך שבמהלכן קבעו דיוני נציגי הסניפים את המשך דרכה ואופייה.
מוסא ערפאת
ביוגרפיה
ערפאת נולד ביפו בשנת 1940, ממנה גורשה משפחתו במלחמת השחרור, וגדל במחנות הפליטים בעזה.
עם הקמת הרשות הפלסטינית מונה כמפקד המודיעין הצבאי והמשטרה הצבאית של הרשות, שהיה כפוף למנגנון הביטחון הלאומי ומנה כ-600 איש.
בית"ר
רעיונות התנועה
בית"ר שאבה את החלק המכריע של משנתה מכתביו ודבריו של זאב ז'בוטינסקי. לא מדובר רק בכתביו ופרסומיו של ז'בוטינסקי על המהלכים הציוניים של תקופתו, דעתו על דרכו של העם היהודי וכיוצא בזה, אלא ז'בוטינסקי בעצמו ניסח והרחיב את היסודות לרעיונות התנועה שבראשה הועמד. בשנת 1934 פרסם ז'בוטינסקי את המסמך "רעיון בית"ר" ובו עיקר הרעיונות המלווים את התנועה. הפרק הראשון עוסק ב"שליחותה של בית"ר". להלן חלק מן המסמך:
מוסא ערפאת
ביוגרפיה
ביולי 2004 מונה לראש המודיעין המסכל של הרשות הפלסטינית ברצועת עזה, על ידי בן-דודו יאסר ערפאת, יושב ראש הרשות הפלסטינית. המינוי וייחוס השחיתות למשפחת ערפאת עודדו התפרצות של לחימה עזה בין לוחמי פת"ח הנאמנים למוסא לבין לוחמים מגדודי חללי אל-אקצא. בעקבות המהומות, מינה ערפאת את עבד אל-ראזק אל-מג'יד לראש המודיעין המסכל בגדה המערבית וברצועה, והכפיף את מוסא תחת המינוי החדש. באפריל 2005 מוסא הוסר מתפקידו, אך מונה ליועץ בעניינים צבאיים בדרגה של שר.
ב-7 בספטמבר 2005, בסביבות השעה 05:00, פרצו עשרות לוחמים פלסטיניים רעולי פנים לביתו של ערפאת בעזה, חמושים ברובים ומטולי רקטות נגד טנקים. לאחר קרב יריות, אחד מרעולי הפנים גרר את מוסא מביתו וירה בו. ועדות ההתנגדות העממית נטלו אחריות על הרצח וטענו כי ההתנקשות בוצעה בעקבות השחיתות הרבה שהנהיג, שחיתות שבה מנגנוני הביטחון הפלסטיניים לא טיפלו.
בית"ר
רעיונות התנועה
בהמשך סוקר ז'בוטינסקי בפרקים השונים את הרעיונות אודות מדינת היהודים, חד-נס (תרגום של ז'בוטינסקי ל"מוניזם"), משמעת, רעיון הלגיון ועוד. תמצות של רעיונות התנועה גם נכתבו על ידיו בשבעת סעיפי "הנדר הבית"רי":
במהלך כינוס בית"ר השלישי ב-1938, פרץ עימות בין-דורי, בין דור הביניים, ממפלגת צה"ר ומהממסד הישן של בית"ר, לבין צעירי בית"ר מפולין וארץ ישראל. בין הצעירים הללו היו מנחם בגין, דוד רזיאל, אברהם שטרן, הלל קוק, ישראל אלדד, נתן ילין-מור ויעקב מרידור, שדרשו לשנות את נוסח הנדר. בגין, נציב בית"ר פולין, דרש להוסיף לו את שתי המילים "ולכיבוש מולדתי". ז'בוטינסקי התייצב לצד דור הביניים ותקף את בגין. הוא השווה את נאומו של בגין ל"חריקת דלת" ובסוף דבריו אמר: "אם אתה, אדון בגין, אינך מאמין שיש עוד מצפון בעולם, אין לך ברירה אלא ללכת לנהר הוויסלה העמוק". אלא שבסוף הכינוס, הסכים ז'בוטינסקי לדרישת בגין ושינה את נוסח הנדר.
מימוש רעיונות התנועה
עיקר האידאולוגיה הבית"רית עוצבה כאמור לפי משנתו של זאב ז'בוטינסקי. גורם שני הוא מאורעות ומיתוסים בעולם היהודי הקדום ובזמן החדש, הבולטים בהם הם גבורה יהודית מתקופת בית ראשון ותקופת בית שני, החשמונאים, בר כוכבא, מחתרת ניל"י, אירועי תל חי ודמות טרומפלדור ועולי הגרדום. גורם משפיע שלישי היה תנועות שחרור לאומיות אירופאיות.