cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בקרת גנים
בקרה ברמת ה-DNA
באיקריוטים, נגישות ה-DNA תלויה במצב הכרומטין, המושפע מקוד ההיסטונים, ממתילציה של ה-DNA, מפעילות של ncRNA וחלבונים קושרי DNA. דבר זה יכול להשפיע על רמות ההתבטאות של גנים. חלק מהמנגנונים הם תורשתיים, ולכן נחשבים כבקרה אפיגנטית. שעתוק תלוי בארגון ה-DNA. באופן כללי, רמת הדחיסות של ה-DNA מעיד על רמת השעתוק. ה-DNA מלופף סביב היסטונים, אשר נדחסים יחד ובכך חוסמים את הגישה למערכת השעתוק התאית. שינויים בעיבוד זנבות ההיסטונים משפיע על רמת הדחיסות.
נוסף לשינויים המבניים, ה-DNA עצמו יכול לעבור מתילציה. ביצורים אאוקריוטים רבים, הציטוזין באתרי CpG עובר מתילציה, על ידי האנזים מתיל-טרנספרז, והופך ל-5-מתיל-ציטוזין. בדרך כלל, גנים שאזור הקדם שלהם ממותל יהיו מושתקים. הסיבה לכך היא שקבוצת המתיל גורמת להפרעה מרחבית המקשה על פקטורי שעתוק אקטיבטורים (משפעלים) להיקשר ל-DNA. בנוסף, המתילציה מעודדת קישור של חלבוני קישור לאתרי מתיל-CpG (Methyl CpG binding proteins) המשמשים קו-רפרסורים לפקטורי שעתוק שליליים (מעכבים).
בקרה ברמת השעתוק
בקרה ברמת השעתוק מווסתת אילו גנים יעברו התבטאות ובאיזה רמה. גן בודד יכול להיות מבוקר בצורות רבות, כגון שליטה על כמות עותקי ה-RNA שמשועתקים וזמן השעתוק. שליטה זו מאפשר לתא ולאורגניזם להגיב למגוון אותות פנים וחוץ תאיים, כגון שעתוק גן המתאים לצריכת המזון הזמינה. גורמי שעתוק וחלבונים נוספים פועלים יחד כדי לדייק את כמות ה-RNA הנוצר במגוון מנגנונים. לחיידקים ואיקריוטים יש אסטרטגיות שונות לבקרת שעתוק, אך חלק מן המנגנונים שמורים ביניהם.
בקרה לאחר השעתוק
mRNA יכול להכיל אזורים לא מתורגמים בשני קצותיו. האזור בקצה 3' נחשב לאזור בקרה חשוב, המשפיע על יציבות התעתיק. אזור זה מכיל אתרי קישור ל-microRNA ולחלבונים בקרה נוספים. קישור של microRNA לאתרים אלו מעכב את תהליך התרגום או שולח את התעתיק לפירוק, ובכך מוריד את רמות ההתבטאות של החלבון.
בקרה בתאים פרוקריוטיים
הבקרה בתאים פרוקריוטיים לרוב פשוטה ופועלת בשיטת "הכל או לא כלום". הבקרה לרוב נעשית באמצעות אופרון ומופעלת על ידי שני גורמים, האחד - חיצוני, והשני - פנימי. דוגמה לכך היא אופרון הלקטוז, האופרון הוא מקטע DNA הכולל כמה גנים המבוקרים יחדיו בשל תפקיד משותף לכולם. תוצרי הגנים, בדוגמה זו, הם אנזימים המשתתפים בתהליך פירוק מולקולות הלקטוז. הגורם החיצוני הם מולקולות הלקטוז היכולות להימצא בסביבה. באופן רגיל, מופעלת בקרה שלילית על ידי חלבון דכאן (Repressor) שהוא תוצר של גן מווסת הנמצא בסמוך לאופרון. החלבון הדכאן נקשר לאזור המפעיל (Operator), לא מאפשר לRNA פולימראז להקשר לקדם, ובכך עוצר את שעתוק הגנים. כאשר מופיעות בסביבה מולקולות לקטוז, הן מתחברות לחלבון הדכאן ובכך משנות את צורתו המרחבית, שאינה מאפשרת לו להתחבר לאזור המפעיל. בשלב זה, הבקרה השלילית מוסרת ושעתוק הגנים מתחיל, נוצרים מולקולות אנזים, ותהליך פירוק הלקטוז מופעל.
בקרה בתאים איקריוטיים
המעבר מגן לתוצר חלבוני בתאים איקריוטיים, ובמיוחד ביצורים רב-תאיים, הוא תהליך ארוך ומורכב בעל מספר שלבים, כאשר כל שלב ושלב ניתן לבקרה, והאצת או האטת כל שלב היא בקרה - חיובית או שלילית - על ביטוי הגן שכן כל האטה של שלב זה או אחר בהכרח יעכב את השלב האחרון בשרשרת - יצירת התוצר. על כן בקרת ביטוי הגנים מתרחשת במספר רמות:
קיימות רמות נוספות וכלים חשובים נוספים רבים המשתנים בין יצורים שונים ובין תאי רקמות שונות.
ג'רום פאואל
ג'רום היידן "ג'יי" פאוול (באנגלית: Jerome Hayden "Jay" Powell; נולד ב-4 בפברואר 1953) הוא בנקאי אמריקאי המכהן כיושב ראש הפדרל ריזרב מאז פברואר 2018. מכהן גם כחבר במועצת הנגידים של הפדרל ריזרב של ארצות הברית משנת 2012.
בשנת 2020 הופיע ברשימת 100 האנשים המשפיעים השנתית של מגזין טיים, טיים 100.
ביוגרפיה
פאואל נולד ב-4 בפברואר 1953 בוושינגטון די. סי. לפטרישה וג'רום פאואל. אביו היה עורך דין במגזר הפרטי וסבו מצד אמו היה דקאן בית הספר למשפטים קולומבוס של האוניברסיטה הקתולית של אמריקה שבוושינגטון די. סי.. הוא סיים את בית הספר התיכון הישועי "המכינה של ג'ורג'טאון" בשנת 1971, והמשיך בלימודיו באוניברסיטת פרינסטון שם סיים תואר ראשון במדע המדינה בשנת 1975. הוא המשיך בלימודי המשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון והיה העורך הראשי של כתב העת המשפטי ג'ורג'טאון ג'ורנל. הוא סיים את לימודיו ב-1979.
לאחר סיום לימודיו בבית הספר למשפטים, הוא עבד כבנקאי השקעות בבנק ההשקעות "דילון, ריד ושות'". פאוול כיהן במשרות שונות במחלקת האוצר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'ורג' בוש, תחת מזכיר האוצר ניקולס בריידי, מנהלו מתאגיד "דילון ריד ושות'". ב-1992 מונה לתת מזכיר האוצר המופקד על מדיניות המוסדות הפיננסיים, שוק חוב האוצר והתחומים הקשורים לנושאים אלו.
לאחר כהונתו במחלקת האוצר הוא שב לוול סטריט ובין היתר ניהל את "בנקרס טראסט" עד שספגה הפסדים גדולים עקב מסחר בנגזרות. בשנים 1997-2005 היה שותף בקרן קרלייל.
פאוול מונה למועצת הנגידים של הפדרל ריזרב על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה ביחד עם ג'רמי סי. שטיין כדי לסייע לגייס תמיכה דו-מפלגתית לשני המועמדים. קודם לכן מינויו של שטיין עבר פיליבסטר. פאוול מונה לכהונה נוספת בינואר 2014, יחד עם סטנלי פישר ולאל בריינרד. עבודתו של פאוול התמקדה לעיתים קרובות ברגולציות הפיננסיות.
ב-1 בנובמבר 2017 הודיע הנשיא טראמפ על בחירתו ליו"ר הבא של הבנק הפדרלי לאחר תום כהונתה של ג'נט ילן, בפברואר 2018. מועמדותו אושרה בוועדת הסנאט לבנקאות כשהמתנגדת היחידה הייתה אליזבט וורן. הסנאט אישר אותה ברוב של 84-13. לימים מתח עליו טראמפ ביקורת והביע צער על מינויו אך פאוול הודיע כי לא יתפטר אף אם טראמפ יבקש זאת ממנו.
עמדתו הכלכלית
פאואל נחשב נגיד נייטרלי בהשקפותיו המוניטריות, זאת על אף שיש הטוענים כי הוא נוטה יותר לכיוון יוני. פאואל נחשב כתומך בחוק דוד-פרנק שהטיל מגבלות על המסחר בוול סטריט, על אף שאמר כי ראוי לעשות בו תיקונים. בנאום שנשא ב-2013 התייחס לרגולציה פיננסית ולסופה של התקופה שבה הבנקים היו "גדולים מכדי ליפול".
פאואל תומך בהעלאת ריבית בצורה הדרגתית, בהתאם להתפתחותה הכלכלית של ארצות הברית, ומנגד בהקטנה הדרגתית של מאזן הבנק שהגיע ל-4.5 טריליון דולר. בראיון מיוני 2017 ל-CNN צוטט פאואל כאומר "קשה לי לראות את המאזן קטן מ-2.5 טריליון דולר, בוא נגיד, 2.5 עד 3 טריליון דולר", וכי "זה במקרה שתהיה נורמליזציה של המאזן בחמש השנים הבאות ונחזור להיקף קטן יחסית של יתרות מט"ח".
פאואל התייחס לאינפלציה הנמוכה ואמר כי "זה עניין מסתורי, היית מצפה, בהתחשב בשוקי העבודה, שהאינפלציה תהיה גבוהה יותר". בנאום שנשא ביוני 2017 אמר כי הוא מצפה שהכלכלה תמשיך לצמוח בכ-2% בשנה ולייצר משרות רבות. ירידה קלה נוספת בשיעור האבטלה עשויה לדעתו לגרום לעלייה מסוימת בשכר.
חיים אישיים
פאואל נשוי ואב לשלושה ילדים. ב-2017 דיווח כי שווי נכסיו נטו, נע בין 19.7 מיליון דולר ל-55 מיליון דולר – סכום שעושה אותו העשיר מבין חברי מועצת הנגידים של הבנק.
טופסי וטים
טופסי וטים (באנגלית: Topsy and Tim) היא סדרת ספרי ילדים בריטית שכתבו ואיירו בני הזוג ז'ן וגרת' אדמסון. הספר הראשון בסדרה יצא לאור ב-1960. הספרים עוסקים באח ואחות תאומים, טופסי וטים, ומתארים את הרפתקאותיהם. ב-2003 יצאו ספרי הסדרה לאור בהוצאה מחודשת.
עיבודים טלוויזיוניים
בשנות ה-80 שודרה ב-ITV סדרת טלוויזיה מצוירת בריטית לילדים באותו שם. משך פרק בסדרה הוא כ-5 דקות, ובסך הכל שודרו 60 פרקים. סדרה זו שודרה בישראל ברכבת ההפתעות בשם "אורלי וניר".
בשנים 2013-2015 שודרה בערוץ CBeebies סדרת טלוויזיה בריטית לילדים באותו שם. משך פרק בסדרה הוא כ-10 דקות. בישראל עלתה הסדרה לשידור ב-2014 בערוץ הופ!.
דמויות ומדבבים בעברית
במאי הדיבוב בעברית היה אלי לולאי, ומפיקת הדיבוב הייתה אסנת סדן.
הוועד הדמוקרטי היהודי
הוועד הדמוקרטי היהודי (ברומנית: Comitetul Democratic Evreiesc; בראשי תיבות: CDE; בהונגרית: Demokrata Zsidó Komité; בראשי תיבות: DZSK) היה גוף פוליטי ברומניה שלאחר מלחמת העולם השנייה, שנועד לייצג את יהדות רומניה ולהיאבק בציונות בקרב יהדות רומניה. הגוף הוקם ב-22 ביולי 1945 על ידי יהודים חברי המפלגה הקומוניסטית הרומנית (PCR) ויהודים בעלי אוריינטציה סוציאליסטית על בסיס הוועד היהודי האנטי-פשיסטי (ЕАК), ששינה את שמו, כדי להתאים למטרה החדשה. הוועד התפרק ב-1953.
המטרה המוצהרת של הוועד הייתה לתת ייצוג נאות למיעוט היהודי ברומניה, אולם בהמשך דרכו השתלטו הקומוניסטים על הנהלת הוועד והפכו אותו לכלי עזר להשגת מטרות המפלגה הקומוניסטית ברומניה. הוועד גייס מצביעים למען (FDP) ונאבק בציונות ברומניה. במהלך פעילותו הוועד הוציא לאור, החל מ-3 בנובמבר 1945, את כתב העת בשפה הרומנית Unirea (האיחוד), שבהמשך, ב-27 בינואר 1951, שינה שמו ל-Viața nouă (החיים החדשים) ומקבילתו בשפה ההונגרית, Egyseg.
ג'יימס מ. ביוקנן
'''ג'יימס מ. ביוקנן''' (באנגלית: ; 3 באוקטובר 1919 – 9 בינואר 2013) היה פרופסור לכלכלה, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 1986 על תרומותיו לתאורית הבחירה הציבורית. עבודתו של ביוקנן אפשרה לבחון את הדרך בה האינטרסים האישיים של הפוליטיקאים וכוחות לא כלכליים משפיעים על המדיניות הכלכלית של ממשלות.
ביוקנן סיים את התואר השני באוניברסיטת טנסי בשנת 1941. בשנות המלחמה שרת בצוותו של אדמירל צ'סטר נימיץ בהונולולו שם פגש ונישא לאשתו אן.
בשנת 1948 סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת שיקגו שם הושפע רבות מפרנק נייט ומעבודתו של הכלכלן השוודי קנוט ויקסל.
ביוקנן ייסד את הגישה של הכלכלה הפוליטית של וירג'יניה, שם ייסד את מרכז תומאס ג'פרסון. כמו כן לימד ב-UCLA, באוניברסיטת מדינת פלורידה, אוניברסיטת טנסי ואוניברסיטת ג'ורג' מייסון.
עבודתו של ביוקנן כוללת כתיבה נרחבת בנושא מימון ציבורי, החוב הציבורי, הצבעה, ניתוח מדוקדק של תיאורית של הסכמות הדדיות בנושאי הצבעה, מקרו-כלכלה וליברטריאניזם.
יחס לכלכלה הקיינסיאנית
ביוקנן מתח ביקורת על התפיסה הכלכלית הקיינסיאנית. לשיטתו, תפיסה זו אותה הגה ג'ון מיינרד קיינס מתאימה למשנתו של קיינס שדגל במשטר אליטיסטי (מעין אוליגרכיה). לעומת זאת במודל הדמוקרטי בו השליט חייב לרצות את העת באופן כמעט תמידי, הגישה הכלכלית הקיינסיאנית שמקטינה משמעותית את החסמים מעל הגדלת החוב הלאומי עלולה לדרבן את השלטון להגדיל את ההוצאה הממשלתית באמצעות הגדלת החוב הלאומי באופן שיפגע קשות בכלכלת המדינה בטווח הארוך.
מיקאל אגריקולה
מיקָאֵל אגריקולה (פינית Mikael Agricola) (נולד כנראה 1510 – נפטר ב-9 באפריל 1557) היה כומר פיני, אחד מאבות הרפורמציה הפרוטסטנטית בשוודיה ובפינלנד. אגריקולה מוכר כ"אבי הפינית הכתובה".
אגריקולה נולד בפינלנד, תאריך לידתו המדויק, כמו מרבית הפרטים על חייו, אינו ידוע. משפחתו הייתה משפחת איכרים עשירה למדי והיו לו שלוש אחיות ששמותיהן לא ידועים. בנעוריו התבלט בכישרונו לשפות. אגריקולה הוסמך ככומר בטורקו בשנת 1554 וזאת ללא אישור האפיפיור. עם הסמכתו החל ברפורמה של הכנסייה בפינלנד ברוח לותרנית. הוא תרגם את הברית החדשה לפינית ותוך כדי כך יצר את היסודות לכתיב הפיני.
מקום קבורתו אינו ידוע במדויק.
Command & Conquer: Red Alert 3
משחקיות
בשונה ממשחקים קודמים בסדרה, במשחק זה, לכל יחידה יש יכולת משנית, בנוסף ליכולת הלחימה העיקרית שלה. דבר זה מוסיף ליכולת השחקן להפתיע את היריב בקרבות פנים מול פנים. הלוחמה הימית חוזרת למשחק. הרבה יחידות מאפשרות יעילות וגמישות רבה יותר במעבר מהים לאדמה. יחידת ה-MCV (רכב בנייה נייד) המופיעה כמעט בכל משחק מסדרת Command & Conquer, יכולה כעת גם להפתח על המים, כך שבניית מבנים יכולה להתבצע כעת גם במים (לא כולל מגורי חיילים ומפעלי לחימה).
סיפור מסגרת
בסדרת משחקי Red Alert מסופר כי המדען היהודי-גרמני אלברט איינשטיין חזר בזמן על ידי מכונת זמן אותה בנה והתנקש בחייו של אדולף היטלר, על מנת למנוע את התרחשותה של שואת יהודי אירופה ומלחמת העולם השנייה. כתוצאה מכך, הצליחה ברית המועצות להתחזק ולהתפתח וגרמה לפריצת מלחמת עולם בין ברית המועצות הקומוניסטית לכוחות בעלות הברית הקפיטליסטיים, כדי לממש את חזונו של יוסיף סטלין להשתלטות על אירופה. במשחק ההמשך Red Alert 2, אחרי מותו של סטלין פותח הצבא הקומוניסטי במלחמה נוספת, בה הוא נוחל שוב כישלון מוחלט.
לאחר אירועי המשחק Red Alert 2 בהם ניצחו כוחות בעלות הברית, נמצאת ברית המועצות מובסת, הרוסה ועומדת לקרוס. קולונל שרדנקו, מנהיג צבאי בכיר בהנהגה הקומוניסטית, מפתח תוכנית חשאית לניצחון על המערב. הוא יורד יחד עם גנרל קרוקוב אל מרתפי הקרמלין אל מכונת זמן סובייטית שבנה המדען הרוסי זלינסקי. שלושתם חוזרים בזמן אל בריסל ב-1927, במטרה להתנקש בחייו של אלברט איינשטיין, האדם האחראי לטכנולוגיות המתקדמות של בעלות הברית ולמעשה הביא לניצחונן. למרות התנגדותו של זלינסקי, כיוון שהמעשה יגרום לשינוי ברצף הזמן, רוצח שרדנקו את איינשטיין באופן דומה לאופן בו רצח איינשטיין את היטלר במשחק הראשון וגורם לביטול אירועי שני המשחקים הקודמים. השלושה חוזרים חזרה לזמן ממנו יצאו ומגלים כי אכן כוחות בעלות הברית לא התחזקו ונמצאות על סף תבוסה בידי ברית המועצות. ברצף הזמן החדש, מגלים השלושה כי שרדנקו הוא השליט של ברית המועצות וכן כי ברית המועצות איבדה את כלי הנשק הגרעיניים שלה עקב הסרתו של איינשטיין מרצף הזמן. בדיוק בנקודה זו פולשת לברית המועצות אימפריית השמש העולה (היפנים), אימפריה חדשה ומתקדמת טכנולוגית אשר נוצרה עקב השינוי ברצף הזמן. בכך פורצת בין שלושת הצדדים מלחמת עולם המאיימת על כל העולם.
בנקודה זו מתפצלת העלילה לשלוש מערכות, כאשר לכל מערכה עלילה משלה.
מערכת ברית המועצות
לאחר הפלישה וההתקפה המפתיעות של אימפריית השמש העולה, נשלח המפקד (השחקן) להגן על העיר לנינגרד ועל מבצרה מפני האימפריה כדי לשמור על מורל האנשים של ברית המועצות ובולם לאחר מכן את התקדמות האימפריה לעבר מוסקבה. אחר כך מציל המפקד את הצי הימי הסובייטי. ברגע שמתחילה הרגשת הניצחון, מודיע נשיא ארצות הברית הנבחר, הנשיא אקרמן, כי ארצות הברית מצטרפת למלחמה לצד כוחות בעלות הברית כנגד הסובייטים. בתגובה לכך, מורה שרדנקו על המפקד לתקוף את מפקדת בעלות הברית בז'נבה יחד עם גנרל קרוקוב לפני הגעת התגבורת האמריקאית. לאחר מכן מתגלה כי בעלות הברית מפתחות נשק-על חדש והרסני שיכול לגרום לנזק כבד לסובייטים. שרדנקו שולח את המפקד לכבוש את מעבדת הפיתוח של הנשק הקטלני ומותקף מיד אחר כך ממקור לא ידוע. לאחר הצלחת המשימה, שרדנקו (שהצליח לשרוד את המתקפה עליו) שולח את המפקד יחד עם גנרל קרוקוב לתקוף את בסיס בעלות הברית באיסלנד כדי להוציא את כוחות בעלות הברית מאירופה. במהלך הקרב, דורש שרדנקו מהמפקד לתקוף את צבאו של גנרל קרוקוב מכיוון שהוא מאשים אותו בתקיפה עליו. המפקד מחסל את בסיסו של קרוקוב והורג אותו.
שרדנקו מחליט לשוב להילחם באימפריית השמש העולה כדי לחסל אותה אחת ולתמיד. כדי לעשות זאת, הוא שולח את המפקד אל הר פוג'י להרוג את הקיסר יושירו ולהראות לכל נתיניו שהקיסר אינו דמות אלוהית, כפי שהם מחשיבים אותו, אלא בשר ודם. כמו כן מספר דוקטור זלינסקי למפקד על השינוי ברצף הזמן ועל כך שהמלחמה לא הייתה אמורה להתרחש ושרדנקו לא אמור להיות השליט. זמן קצר לאחר מכן הדוקטור נעלם.
לאחר חיסול הקיסר והאימפריה, מתכנן שרדנקו לטמון מלכודת לבעלות הברית. הוא מודיע לשלטונם כי הוא מעוניין לחתום איתם על הסכם שלום באי הפסחא, אך כאשר מגיעה המשלחת של בעלות הברית להפגש עם הפרמייר, הוא מצווה על המפקד לתקוף אותה. לאחר הבסתה, חושף שרדנקו את פניו האמיתיים ועובר לתקוף עם צבאו את המפקד מחשש כי המפקד יודע יותר מדי וינסה למרוד. המפקד מנצח את צבאו של שרדנקו ומביס אותו. מבגידתו של שרדנקו מתקבלת המסקנה כי למעשה הוא זה שהעלים את דוקטור זלינסקי כי פחד שיחשוף מידע סודי, וכן כי הוא ביים את ההתקפה על עצמו מתחילת המערכה והאשים האשמת שקר את גנרל קרוקוב בכך, כדי למנוע ממנו לפעול להפלתו.
לבסוף, עובר המפקד לחסל את כוחות בעלות הברית הנותרים בניו יורק באזור פסל החירות תחת פיקודו של הנשיא אקרמן. לאחר הניצחון, מתמנה המפקד לשליט החדש ומוביל את ברית המועצות המנצחת בהמשך דרכה.
מערכת בעלות הברית
כפי שצוין בעלילה הפותחת את שלוש המערכות, כוחות בעלות הברית נמצאות על סף תבוסה על ידי ברית המועצות. הסובייטים הצליחו לכבוש את כל אירופה מלבד בריטניה ועומדים לבצע את הפלישה אליה דרך החוף הדרומי כאשר הם יוצאים מצרפת. מפקד השדה הבריטי והמנהיג הצבאי של כוחות בעלות הברית רוברט בלינגהם שולח את המפקד להגן על החוף של בריטניה מפני הפלישה הסובייטית יחד עם תמיכתו של נשיא ארצות הברית הנבחר שיודע כי בריטניה מהווה את המכשול האחרון בפני הסובייטים לפני פלישה לארצות הברית. לאחר שהמפקד בולם בהצלחה את הפלישה הסובייטית, שולח אותו בלינגהם אל קאן בצרפת כדי להחזיר את השליטה במדינה לכוחות בעלות הברית ולהדוף חזרה את הכוחות הסובייטים. אחר כך מצליחה להוציא הסוכנת המיוחדת טניה מידע מגנרל סובייטי כי המפקדות של ברית המועצות נמצאות בהיידלברג שבגרמניה. המפקד נשלח אל העיר ומחסל את מפקדות אלו.
לאחר שורת ניצחונות כנגד הסובייטים בהדיפתם חזרה באירופה, מכריז הקיסר יושירו בפומבי כי אימפריית השמש העולה מצטרפת למאבק כנגד בעלות הברית ומציב אולטימטום למנהיגים להיכנע או להיהרג. האימפריה הקימה מבצר ענקי ומשוכלל ביותר הצף על המים ומהווה איום רציני לבעלות הברית ולסובייטים. לכן, מקיים בלינגהם יחד עם מנהיגי בעלות הברית אחרים הסכם הפסקת אש עם הסובייטים, למרות התנגדותו של אקרמן, כדי שהם יוכלו להתמודד יחדיו כנגד האויב החדש. בתחילה שולחים בעלות הברית והסובייטים כוחות אל מצר גיברלטר כדי לחסל יחדיו את הצי הימי של האימפריה הנמצא שם. אחר כך, עובר המפקד לחסל בעזרת הסובייטים את המבצר הצף על המים של האימפריה.
בינתיים, פיתח הנשיא אקרמן נשק-על סודי והרסני במיוחד בהר ראשמור ומתכנן להשתמש בו כנגד ברית המועצות כי לטענתו הם עוד יבגדו בבעלות הברית. אם יצליח להפעיל את הנשק, יפעילו הסובייטים כל נשק אפשרי כנגד ארצות הברית. בלינגהם פוקד על המפקד להשמיד את הנשק החדש ולאחר מכן אף להרוג את הנשיא.
אחרי חיסול הנשיא, מגלה בלינגהם בעזרת טניה כי אמורה להתרחש פגישה בין הנסיך טטסו והגנרלים של האימפריה בטוקיו. המפקד נשלח לשם כדי לחסל את צמרת השלטון ולשים סוף למלחמה עם האימפריה. הסובייטים היו אמורים גם הם להצטרף לקרב זה נגד האימפריה, אך הודיעו לבסוף כי לא יצטרפו בטענה כי הם רחוקים מדי מהמקום, אך הסיבות האמיתיות לא היו ברורות.
לאחר הקרב בטוקיו שהביא לניצחון על האימפריה, יוצר קשר המדען הרוסי גרגור זלינסקי עם בלינגהם ומספר לו כי שרדנקו שיקר לו והמלחמה הזו מעולם לא הייתה אמורה להתרחש, כמו גם שאימפריית השמש העולה לא הייתה אמורה לקום, והכל נוצר עקב השינוי ברצף הזמן שנוצר בעזרת מכונת הזמן הסודית שלהם. בנוסף הוא מספר כי הסובייטים מתכוננים להתקפה על בעלות הברית בקובה. המפקד נשלח לשם כדי לברר מה מתרחש שם ומגלה כי הסובייטים משחררים שם ספינות אוויר עם פצצות עוצמתיות אשר מסוגלות להשמיד ערים שלמות. המפקד נדרש לעצור את ספינות אוויר אלו ולהשמיד את המבנים המשחררים את הספינות. ההתרחשויות בקובה הראו שזלינסקי אכן דבר אמת, ולא רק, אלא שגם אקרמן צדק והסובייטים אכן תכננו לבגוד בבעלות הברית. לכן בלינגהם שולח את המפקד לקרב האחרון כנגד ברית המועצות בעמדתם האחרונה בעיר לנינגרד. המפקד הורס את המבצר לפני ששרדנקו מצליח לברוח לירח ומביא לסיום המלחמה בניצחון של בעלות הברית.
שרדנקו וגנרל קרוקוב מושמים בתא הקפאה למאסר עולם על פשעים כנגד האנושות. הסוכנת טניה ואיווה מזמינות את המפקד לפגישה כדי לחגוג את הניצחון. בסוף, נואם סגן נשיא ארצות הברית מהבית הלבן, שהתמנה לנשיא לאחר מותו של אקרמן. בנאומו שיבח את פעולותיו של אקרמן אף על פי שהכניס את כל העולם לסכנה גדולה, הודה למפקד על הניצחון במלחמה והביע תקווה כי אויביהם המובסים יקבלו בשמחה את הקפיטליזם ותרבות הצריכה וכן יחלקו יחד איתם את החלום האמריקאי.
מערכת אימפריית השמש העולה
אימפריית השמש העולה פורצת למלחמה במפתיע ומתחילה את התקפה על ברית המועצות. את האימפריה המפותחת מאוד מבחינה טכנולוגית מנהיג הקיסר יושירו הנחשב בעיני נתיניו לישות אלוהית, יחד עם בנו, יורש העצר, הנסיך טטסו. הקיסר שולח את המפקד (השחקן) אל ברית המועצות אשר אינה מוכנה לפלישה כיוון שהתמקדה במלחמה עם בעלות הברית. תחילה תוקף המפקד כפר רוסי קטן בשם וורקוטה הנמצא על החוף בזמן חגיגות השנה החדשה. אחר כך עובר המפקד אל העיר סטאלינגרד ותוקף אותה כדי לפגוע במורל הסובייטים. בינתיים פיתח הנסיך טטסו נשק חדש רב עוצמה לאימפריה ובנייתו עומד להסתיים באודסה. לאחר השלמת הבנייה, משתמש המפקד בנשק שהתגלה בשם "השוגון המכחיד" כדי לחסל את צבאו של הגנרל קרוקוב הסובייטי.
אחרי הקרבות עם הסובייטים, מגלה הנסיך טטסו בעזרת מרגל הנמצא בין בעלות הברית כי הן מתכננות לתקוף את הצי הימי של האימפריה בפרל הארבור. לכן, נשלח המפקד לשם לתקוף את בעלות הברית במקום לתת להם אפשרות להיכנע, כפי שתכנן לעשות יושירו. אחר כך הקיסר מגלה כי בעלות הברית בדרכם לטוקיו, ורק מבצר ענק הצף על המים עומד בדרכם. המפקד מגן על המבצר. לאחר מכן מחליט הקיסר לפלוש לארצות הברית ולכבוש את תחנות התקשורת בלוס אנג'לס כדי שיוכל להשתלט על התקשורת האמריקנית.
טטסו ויושירו מגלים בעזרת המרגל שלהם שבכוחות בעלות הברית, המתגלה כנשיא האווארד אקרמן שהוא למעשה רובוט, כי המדען הרוסי גרגור זלינסקי יצר קשר עם המפקד רוברט בלינגהם הבריטי וסיפר לו ולנשיא כי המלחמה נוצרה עקב השינוי בזמן שהנשיא אנטולי שרדנקו יצר והיא לא הייתה אמורה להתרחש וכן שהאימפריה לא הייתה אמורה להתקיים. הקיסר, שהאמין כל הזמן עד אותה עת כי האימפריה צריכה לשלוט בכל העולם לפי "גורל משמים", מבין כי ניתן לשנות את הגורל בעזרת מסע בזמן וכי הוא טעה בהשקפתו, ולכן הוא פורש מכיסאו בתור המנהיג הצבאי של האימפריה ומוריש את התפקיד לבנו טטסו.
בעלות הברית והסובייטים יוצרים ביניהם ברית במטרה להילחם יחדיו באימפריה. הם פולשים ליפן אל העיר יוקוהמה. המפקד מגן על העיר ובולם את הפלישה. אחר כך עובר המפקד אל מוסקבה כדי לחסל את הכוח הסובייטי לחלוטין ולהשמיד את מכונת הזמן כדי למנוע שינוי נוסף ברצף הזמן אשר יכול למחוק את האימפריה. הקרב מוביל למותם של גנרל קרוקוב והשליט שרדנקו.
לבסוף שולחים טטסו ויושירו את המפקד אל אמסטרדם כדי לחסל את כוחות בעלות הברית שנותרו, להרוס את המפעל האחראי על הטכנולוגיות המתקדמות של בעלות הברית ולנצח במלחמה. במהלך הקרב מצטרף כוח סובייטי אל מול האימפריה בפיקודו של זלינסקי כשהוא טוען שכפי שהוא הכניס את האימפריה למלחמה, כך גם יוציא אותה. המפקד מנצח גם את הסובייטים.
לאחר המלחמה, עולה המפקד לדרגת "שוגון עליון" וקצינת המידע טויאמה מזמינה אותו לבילוי בחוף פרטי בהוואי.
פסקול
המלחין פרנק קלפאקי חזר לתפקידו למשחק. כאשר התראיין בתחילה בנושא זה, הביע רצון רב לעשות זאת, אך הודה כי עקב העובדה שאינו מועסק יותר על ידי EA ועובד כרגע עבור חברת המשחקים Petroglyph, הדבר אינו אפשרי מבחינה משפטית. ביוני 2008, קלפאקי הציג סרטון וידאו לקהילת C&C כולה, בו ציין כי הושכר לעבודה על Red Alert 3, וכי הוא מלחין את Hell March 3, גרסה חדשה לרצועת המוזיקה המסורתית של Red Alert.
קישורים חיצוניים
האתר הרשמי של המשחק
סמסונג גלקסי נוט 10
סמסונג גלקסי נוט 10 (מעוצב: Samsung Galaxy Note10) הוא קו פאבלטים מבוסס אנדרואיד שעוצב, פותח, הופק ומשווק על ידי סמסונג אלקטרוניקה כחלק מסדרת Galaxy Note. הם נחשפו ב־30 ביולי 2019, כיורשי סמסונג גלקסי נוט 9. פרטים על הטלפונים הודלפו באופן נרחב בחודשים שקדמו להודעת הטלפונים.
חומרה
קו ה־Galaxy Note 10 כולל ארבעה דגמים עם מפרטי חומרה שונים; גלקסי נוט 10 / גלקסי נוט 10 5G, ונוט 10 פלוס / נוט 10 פוס 5G הכוללים 6.3 אינץ' 1080p ו־640 אינץ' 1440p "AMOLED דינמי" עם תמיכת HDR10+ ותמיכה בטכנולוגיית "מיפוי טון דינמי" בהתאמה. לתצוגות צלעות מעוקלות המשופעות מעל הקצוות האופקיים של המכשיר. המצלמות הפונות קדימה תופסות חתך מעוגל בחלקו העליון של הצג, וכל הדגמים משתמשים בקורא טביעות אצבע קולי במסך.
דגמים בינלאומיים של ה־Note 10 משתמשים במערכת-על-שבב Exynos 9825, ואילו הדגמים בארצות הברית, דרום אמריקה וסין מנצלים את סנאפדרגון 855. כל הדגמים נמכרים עם אחסון פנימי של 256 ג'יגה-בייט, כאשר ה- Note 10+ ו־Note 10+ 5G נמכרים גם בדגם 512 GB. הם מכילים סוללות של 3500 ו־4300 מיליאמפר / שעה (בהתאמה) התומכות בטעינה סופר מהירה של סמסונג עבור Note 10 / Note 10 5G ובטעינה סופר מהירה 2.0 עבור Note 10+ / Note 10+ 5G, טעינה אלחוטית Qi, ויכולת לטעון מכשירים אחרים התואמים Qi מכוח הסוללה שלהם. ה־Note 10 ו־Note 10+ הם הסמארטפונים הראשונים של סדרת ה־Note שמשמיטים את שקע האוזניות 3.5 מ"מ. כפתור Bixby הוסר גם הוא.
מצלמה
סדרת ה־Note 10 כוללת הגדרת מצלמה מרובת עדשות הפונה לאחור באמצעות טכנולוגיית Scene Optimizer של סמסונג. המכשירים מכילים עדשת זווית רחבה בעלת צמצם כפול של 12 מגה פיקסל, עדשת טלפוטו עם 12 מגה פיקסל ועדשת זווית רחבה במיוחד של 16 מגה פיקסל בNote 10+ / Note 10+ 5G עם מצלמת VGA Depth Vision נוספת המאפשרת מיפוי תלת מימד AR. המצלמה הפונה קדימה בכל הדגמים מלווה בעדשת 10 מגה פיקסל. תוכנת המצלמה כוללת תכונה חדשה של "הצעת שוט" עבור סיוע למשתמשים, "מסננים חיים אומנותיים", כמו גם היכולת לפרסם ישירות לפוסטים ולסיפורים ("סטורים") באינסטגרם. שתי מערכות המצלמות תומכות בהקלטת וידאו 4K ו־HDR10+ עם ייצוב וידאו מתקדם יותר. יש גם וידאו עם פוקוס חי המאפשר למשתמשים לצלם רקעים של בוקה בווידאו, בדומה למצב פורטרט.
S-pen
ה־S-pen עבר גם שינויים בולטים בהשוואה לNote 9. העט הוא חתיכת פלסטיק אחת, במקום שתיים כמו ב־Note 9, ותומך בפעולות אוויר מתקדמות יותר המאפשרות למשתמשים לשלוט בטלפון מרחוק באמצעות העט. זה כולל שינוי הגדרות המצלמה וייצוא טקסט בכתב יד ל-Microsoft Word מרחוק.
תוכנה
ה־Note 10 מגיע עם אנדרואיד 10" עם הממשק One UI של סמסונג. אלמנט עיצובי עיקרי של One UI הוא מיקום מכוון מחדש של אלמנטים מרכזיים בממשק המשתמש באפליקציות מלאי כדי לשפר את השימושיות במסכים גדולים. אפליקציות רבות כוללות כותרות גדולות שדוחפות את תחילת התוכן לכיוון מרכז התצוגה, בעוד שלפקדי ניווט והנחיות אחרות מוצגות לרוב בסמוך לתחתית התצוגה במקום.
גרסת האנדרואיד של הפאבלטים (פרט למודל הלייט) היא אנדרואיד 9, וניתן לשדרגה לאנדרואיד 11. מודל הלייט מגיע עם אנדרואיד 10 וניתן לשדרגו לאנדרואיד 11.
עדכון האנדרואיד 12 (One UI 4.1) הגיע לכלל הפאבלטים בינואר 2022, בתור עדכון המערכת האחרון למודל הרגיל והפרו. מודל הלייט יקבל בעתיד את עדכון המערכת לאנדרואיד 13.
פגסוס
פֵּגַסוֹס (ביוונית: Πήγασος) הוא סוס מכונף אגדי ואחת הדמויות המפורסמות ביותר מתוך המיתולוגיה היוונית. סוסים מכונפים מופיעים במספר מיתולוגיות שונות, אך פגסוס הוא ככל הנראה הקדום והמפורסם מכולם.
לפי האגדה, פגסוס היה בנם של הגורגונה מדוזה ואל הים פוסידון. הוא ואחיו קריסאור בקעו חיים מתוך ראשה הכרות של מדוזה לאחר שהיא נקטלה על ידי פרסאוס.
הגיבור המיתולוגי בלרופון ריסן את פגסוס בעזרת רסן מוזהב שקיבל מאתנה ורכב עליו בקרב מול הכימרה, מפלצת יורקת אש שמתוארת כבעלת ראש של אריה, גוף של עז וזנב של נחש או דרקון. בעקבות הצלחותיו נגד הכימרה ובהרפתקאות נוספות, ביקש בלרופון לרכוב על פגסוס למרומי האולימפוס ולחיות בין האלים, דבר שעורר עליו את חמתם. פגסוס השליך מעליו את בלרופון שנפל אל מותו, אולם הוא עצמו הגיע אל האולימפוס, חי באורוות זאוס וקיבל את התפקיד לשאת את ברקיו. כהוקרה על השירות הנאמן, הפך זאוס את פגסוס לקבוצת כוכבים.
הסיודוס קישר את שמו של פגסוס עם המילה היוונית ל"מעיין". ואמנם, בכל מקום בו הוא רקע בפרסותיו על הקרקע, מעיין שופע פרץ. כך נוצר המעיין המקודש היפוקרנה על הר המוזות. ישנה סברה הקושרת את שמו למילה "ברק" בשפה האנטולית לווית, דבר המתיישב עם תיאורו של פגסוס כנושא הברקים של זאוס.
יחסי מונטנגרו–סינגפור
יחסי מונטנגרו–סינגפור הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת סינגפור לבין רפובליקת מונטנגרו.
היסטוריה
למונטנגרו ולסינגפור ישנם יחסים דיפלומטיים חמים וידידותיים. סינגפור הכירה במונטנגרו לראשונה ב-14 ביוני 2006. היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-30 ביוני 2006. ישנן השקעות רבות שמשקיעה סינגפור במונטנגרו. ב-5 במאי 2009 ביקר שר החוץ המונטנגרי בסינגפור.
מרבה בולוגור
מרבה בולוגור (בטורקית: Merve Boluğur; נולדה ב-16 בספטמבר 1987, באיסטנבול) היא שחקנית טורקייה. היא ידועה בעיקר בשל השתתפותה בסדרה "Acemi Cadı". ב-2013, החלה בולגור לגלם את דמותה של נורבאנו סולטאן בסדרה ההיסטורית "הסולטאן". שיחקה גם בסדרה "קוזיי גוניי" בתור זיינפ.
מורטימר דורמר לגט
מורטימר דורמר לגט ( 19 באפריל 1821 – 6 בינואר 1896) היה עורך-דין, מנהל בית ספר, פרופסור וגנרל בצבא האיחוד בזמן מלחמת האזרחים האמריקאית.
ביוגרפיה
לגט נולד ב-19 באפריל 1821 באית'קה, ניו יורק. בגיל 15 עברה משפחתו למחוז גאוגה (geauga), אוהיו. לאחר שעזר לאביו להקים חווה במדבר, למד לגט רפואה ולאחר מכן את משפטים. בסופו של דבר הקים פרקטיקה פרטית באקרון, אוהיו.
א-סנארה (עיתון)
אַ-סִּנַארַה (בערבית: الصنارة, בתעתיק מדויק: אלצנארה, נהגה לעיתים גם אַ-סּוֹנַארַה) הוא שבועון ערבי ישראלי. מערכת העיתון יושבת בנצרת, והוא מופץ בכל רחבי ישראל וגם בירדן.
מורטימר דורמר לגט
ביוגרפיה
כדי לעזור להשלים את הכנסותיו מהפרקטיקה המשפטית שלו, לימד לגט בבית ספר בוורן, אוהיו. שם הוא עזר לבסס את היסודות של מה שאנו מכירים בימינו בשם "מערכת החינוך היסודי". בשנת 1855 שימש בתפקיד פרופסור לנושא כתיבת "כתבי טענות" ופרקטיקה במכללת אוהיו למשפטים. הוא כיהן בתפקיד עד 1858. בשנת 1858 התמנה למפקח על בתי ספר בזנסוויל, אוהיו.
א-סנארה (עיתון)
בשנת 1983 החליט העיתונאי לוטפי משעור, בעל משרד פרסום בנצרת, להוציא לאור מקומון בנצרת בשם א-סנארה ("החכה"). שמו של העיתון הוא ככל הנראה פרפרזה על השם א-סיאד (الصيـّاد - "הדייג" או "הצייד"), שהוא שמם של כמה עיתונים בעולם הערבי. א-סנארה היה העיתון הפרטי הראשון במגזר הערבי בישראל. עד להקמתו יצאו לאור כל העיתונים במגזר זה מטעם מפלגות או ארגונים פוליטיים, או קיבלו תמיכה ממוסדות המדינה. למעשה, ייסוד העיתון היה חלק ממגמה כללית בעיתונות הישראלית של ירידה בתפוצת העיתונים המפלגתיים ועלייה מקבילה בתפוצת העיתונים הפרטיים, אם כי במגזר היהודי היו כל הזמן עיתונים פרטיים שפעלו בצד המפלגתיים.
מורטימר דורמר לגט
מלחמת האזרחים
עם פרץ מלחמת האזרחים האמריקנית, הצטרף לגט לצבא האיחוד, ושירת תחילה בצוותו של חברו האלוף ג'ורג' ב. מקללן בויריג'ניה המערבית. לגט עזר להקים את חיל הרגלים המתנדב ה-78 של אוהיו ומונה להיות קולונל ביחידה. הוא הוביל את היחידה בכמה קרבות מלחמת האזרחים, ביניהם קרב פורט דונלסון, קרב שילה, ובמצור על קורינת'.
א-סנארה (עיתון)
לעיתון מדורים קבועים בנושאי אקטואליה, ספרות, ספורט, כלכלה וצרכנות, ילדים, משפחה, נשים, בריאות, קוסמטיקה, שאלות ותשובות בנושאים חברתיים ומדור תלמידים.
מורטימר דורמר לגט
מלחמת האזרחים
בשנת 1862 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל ביחידת המתנדבים והשתתף בקמפיין ויקסבורג. במהלך המערכה הוא נפצע ונאלץ להתפנות לצורך החלמה.. כשחזר קיבל פיקוד על הדיוויזיה השלישית של חיל ה-XVII במהלך המערכה באטלנטה ו"הצעדה אל הים" של גנרל ויליאם שרמן. הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ביחידה בשנת 1864 וקיבל את הפיקוד בהמשך אותה שנה.
קריירה לאחר המלחמה
לאחר המלחמה חזר לגט לזנסוויל לזמן קצר והמשיך בקריירה משפטית. הנשיא יוליסס ס. גרנט מינה אותו לממונה על משרדהפטנטים של ארצות הברית בשנת 1871; לגט מילא את התפקיד עד 1881, אז התפטר, שב לאוהיו כדי לחדש את העיסוק הפרטי שלו. בשנת 1884 הקים לגט חברה מצליחה שהפכה מאוחר יותר לחלק מחברת ג'נרל אלקטריק.
משפחתו
בנו של לגט, מורטימר מ. לגט, נהרג בשנת 1873 במהלך טקס החניכה של אחוות "אלפא קאפה" באוניברסיטת קורנל. בנו של לגט היה מכוסה עיניים והלך על פסי רכבת עם חניכים אחרים, הוא מעד ונפגע בראשו. לגט הצעיר זכור כאדם הידוע הראשון שמת במהלך טקס חניכה לאחווה במכללה. מורטימור דורמר לגט נפטר ב-6 בינואר 1896 בקליבלנד אוהיו, ונקבר בבית העלמין "לייק וויו" ( Lake View Cemetery).
נהר פולינגאנה
נהר פולינגאנה הוא נהר באסוואטיני המהווה פלג של נהר מבבנה ועובר בסמוך להרי מדימבה. אורכו של הנהר 4.32 קילומטרים והוא משמש פרויקטים הידרו-חשמליים להפקת אנרגיה.
שמן
שֶמֶן הוא שם כללי לנוזלים שומניים שאינם מסיסים במים (הידרופוביים).
פלנקטון
פְּלַנְקְטוֹן או צֶפֶת הוא השם שניתן לצבר של אורגניזמים השוכנים במימי האוקיינוסים והימים, וכן במאגרי מים מתוקים שונים, המאופיינים בכך שהם נעים בעיקר עם זרם המים ואינם מסוגלים לנוע נגדו. השם בא מהמונח היווני πλανκτος - פלנקטוס - שמשמעותו "נסחף" (drift) או "נודד" (wander). לפלנקטון חשיבות אקולוגית רבה, שכן הוא נמצא בבסיס מארג המזון הימי. לאצות הכחוליות, המהוות חלק מהפלנקטון, תרומה חשובה ביותר לייצור חמצן לאטמוספירה.
שמן
לשמן שימושים נפוצים רבים: בישול ותיבול, יצירת מרקם משחתי למוצרי קוסמטיקה ותרופות, סיכה והגנה בפני חדירת מים. שימוש נוסף בשמנים ניתן למצוא בהפקת אנרגיה באמצעות שריפתם (למאור, הנעת מנועים ולמגוון שימושים נוספים).
פלנקטון
הפלנקטון מתאפיין בכך שהוא נסחף בזרם, ובעל יכולת תנועה מוגבלת. בעוד שסוגים מסוימים של פלנקטון יכולים לנוע מאות מטרים מעלה ביום (התנהגות המכונה "נדידה יומית אנכית"), מיקומם האופקי נקבע בעיקר על ידי תנועות הים והזרמים בגוף המים אותו הם מאכלסים. אורגניזמים גדולים יותר, כגון דיונונים, דגים ויונקים ימיים היכולים לנוע גם בצורה אופקית ולשחות נגד זרמי המים בסביבתם נקראים "נקטון". חקר הפלנקטון נקרא "פלנקטולוגיה".
שמן
שמן בישול ומאכל
שמן בישול הוא שומן מזוקק ממקור צמחי או מן החי, נוזלי בטמפרטורת החדר. שמנים צמחיים מופקים מזרעים, אגוזים, פירות או קטניות. שמנים מן החי הם בדרך־כלל מוצקים בטמפרטורת החדר, אך שמן דגים ולווייתנים הוא נוזלי.
פלנקטון
את הפלנקטון מחלקים לפי קטגוריות גודל:
שמן
השמן ובריאות האדם
השימוש הנפוץ ביותר בשמן לבישול הוא לצורך טיגון, תיבול ושימור מזונות. שמן הוא מקור חשוב לשומנים בדיאטה מאוזנת וכן לוויטמינים דוגמת E ו־A.
מבחינת החשיבות הבריאותית, מבדילים בין אחוז חומצות השומן הרוויות (רוויות באטומי מימן ולכן לא יכולים להקשר אליהן מימנים נוספים), חומצות שומן חד בלתי־רוויות (לשרשרת הפחמן שלהן יכולים להקשר אטומי מימן) וחומצות שומן רב בלתי רוויות. גוף האדם אינו מסוגל לייצר מאפס חומצות רב בלתי־רוויות מקבוצות אומגה-3 (ω-3) ואומגה-6 (ω-6) ועל כן נדרש לקבל את חומצות השומן החיוניות לבנייתן בדמות חומצת שומן אלפא־לינולנית או לינולאית המצויות בשומן דגי ים עמוק צפוניים, שמן פשתן, אבוקדו, אגוזים, שומשום וקנולה.
במחקרים נתגלה שכנראה קיים קשר בין צריכה מופרזת של שמנים ושומנים העשירים בחומצות שומן "טרנס", שהן חומצות בלתי רוויות המכילות קשר כפול מסוג "טרנס" בין אטומי פחמן, לבין מחלות לב ושבץ. תופעות דומות כמו שבץ מוחי ובעיות בלחץ הדם (ובפרט עלייה ביחס בין הכולסטרול ה"רע", LDL, לעומת ה"טוב", HDL) מיוחסות לדיאטות עשירות בחומצות שומן רוויות. שמנים נוזליים בטמפרטורת החדר הם כמעט תמיד בלתי רוויים, שכן האלקטרונים בהם יוצרים קשרים כפולים (הם לא "נתפסו" על ידי אטומי מימן) ו"מעקמים" את מולקולות חומצת השומן כך שהן אינן מסתדרות במבנה מוצק.
פלנקטון
בעקבות פרסום מקרי ריפוי של בני אדם, הפך הפלנקטון הימי בתחילת המאה ה-21 למזון בריאות, הן בצורתו הטבעית והן בצורה של תוספי מזון.
שמן
שמנים צמחיים
השמן הנפוץ ביותר בעולם למאכל בני אדם הוא שמן החמניות. שמן הדקלים משמש בעיקר לייצור סבון ותכשירים קוסמטיים וכן כשמן צמחי רווי (תחליף לחמאה במזון). רוב צריכת שמן הלפתית באירופה היא לייצור ביו-דיזל.
שמנים מן החי
השמנים הנוזליים המופקים מן החי הם בעיקר שמן דגים ושמן לווייתנים. בעבר, שמן לווייתנים היה מקור חשוב של תאורה (עד החלפתו בתאורת החשמל), וכן שימש לשימון מכשירים עדינים. כיום השימוש בו אינו נפוץ בעיקר בשל קיום תחליפים זולים על בסיס נפט, וכן בשל לחץ דעת הקהל כנגד ציד לווייתנים.
שמן דגים מופק מהכבד של דגי מים קרים ושימש בעבר כמקור חשוב של ויטמינים לילדים. עקב טעמו הלא נעים וריחו הוא פחות פופולרי כיום ומוחלף בגלולות.
שמן תעשייתי
כמעט כל השמנים המשמשים לסיכה, הגנה ושיכוך זעזועים בתעשייה הם תזקיקי נפט. שמנים אלו מיוצרים בצמיגויות שונות: החל מה"גריז" הסמיך ועד לשמנים דקים המשמשים לסיכוך חלקים עדינים. לעיתים מוספים לשמן תוספים שונים, כגון גרפיט והמתכת מוליבדן, לשיפור תכונות הסיכוך ועמידותו בטמפרטורות גבוהות.
בשל תכונותיו דוחות המים של השמן, רווח השימוש בו להגנת חלקי מתכת מפני חלודה, למשל בכלי נשק.
דייב רובישו
דייב רובישו (באנגלית: Dave Robicheaux) הוא דמות בדיונית של חייל לשעבר, חוקר פרטי לשעבר ובלש משטרה שהוא הפרוטגוניסט של סדרת ספרי מתח בלשיים פרי עטו של הסופר האמריקאי ג'יימס לי ברק. שניים מן הספרים אודות רובישו, "אסירי גן עדן" (Heaven's Prisoners) ו"אל תוך הערפל החשמלי עם מתי הקונפדרציה" (In the Electric Mist with Confederate Dead), עובדו לסרטי קולנוע בהם גילמו אלק בולדווין וטומי לי ג'ונס את דמותו של דייב רובישו.
ביוגרפיה דמיונית
דייוויד "דייב" רובישו נולד וגדל בניו-איבריה, לואיזיאנה. אמו, מיי גילורי, עזבה את משפחתה ונרצחה בעת שעבדה כיצאנית בידי אנשי משטרה מושחתים. אביו טבע למוות בעת שעבד על אסדת קידוח נפט. רובישו שירת בצבא ארצות הברית כלוטננט בחיל הרגלים ולחם במלחמת וייטנאם. בהמשך דרכו שירת כבלש משטרה במשטרת ניו אורלינס ועבד כחוקר פרטי. בשל המלחמה סבל רובישו מתסמונת פוסט טראומה ומהתמכרות לאלכוהול והימורים. אשתו הראשונה, אנני, נרצחה. והוא נישא בשנית לנזירה לשעבר בשם מולי. השניים מגדלים את בתם המאומצת, אלאפייר. לאורך סדרת הספרים הוא מתגלה כחוקר חד-מחשבה נחוש, וכאיש פעולה ובשעת הצורך אף איש אגרוף, וכצלף הבקיא היטב בשימוש באקדח קולט M1911. רובישו נוהג להיעזר בחקירותיו בבלש הפרטי קליטוס "קליט" פרסל, שותפו לשעבר במחלק הרצח וחיל הנחתים האמריקני לשעבר.
עלי השני, צ'יף יג'ו
ראס עלי השני (1819–1866 לערך) היה הראס של באגמדיר ורגנט (סגן) הקיסר של האימפריה האתיופית. היה בנו של אלולה גוגסה משושלת יג'ו היה לסירוגין מושל דאמות ויותר מאוחר גוג'ם. אימו הייתה מנן ליבן אמאדה, לימים קיסרית אתיופיה, והוא היה נכדו של ראס גוגסה מאשתו הרביעית אמתייה סלאסיה בתו של הקיסר תקלה גיורגיס. בימיו בא קץ שלטונה של שושלת יג'ו בבירה הקיסרית גונדר.
Loin d'ici
באירוויזיון
ב-12 בפברואר 2016, ניצחה זואי בקדם האוסטרי לאירוויזיון 2016, "". ב-10 במאי, בערב חצי הגמר של התחרות, ביצעה זואי את השיר. היא שובצה במקום ה-12 בסדר ההופעות, לפני אסטוניה ואחרי קפריסין. בתום ההצבעה, זואי הגיעה למקום השביעי עם 170 נקודות, והעפילה לגמר. ב-16 במאי, בגמר התחרות, הגיעה זואי למקום ה-13 עם 151 נקודות.
פגאסוס נוחת
פגאסוס נוחת (באנגלית: Pegasus Descending) הוא הספר החמישה-עשר בסדרת הספרים של הסופר האמריקני ג'יימס לי ברק אודות דייב רובישו, אשר יצא לאור בשנת 2008.
עלילה
עלילת הספר נפתחת בשנות השמונים כאשר בלש המשטרה רובישו היה מסופח למשטרת מחוד זייד שבפלורידה. רובישו שירת בצבא ארצות הברית כלוטננט בחיל הרגלים ולחם במלחמת וייטנאם, סובל בעקבות המלחמה מתסמונת פוסט טראומה ומהתמכרות לאלכוהול והימורים. חברו לשתייה ולהימורים הוא דאלאס קליין, טייס מסוקים לשעבר שלחם אף הוא בווייטנאם ועוטר על גבורתו בלב הארגמן וכוכב הכסף. קליין נרצח מול עיניו של רובישו במהלך שוד בנק. עשירים וחמש שנים לאחר מכן נדרש רובישו לחקור מספר פרשיות במקביל: התאבדות של צעירה בשם איבון, מותו של אלמוני שגופתו התגלתה בשולי הכביש וחקירה בגין שטרות מסומנים, שמקורם בבנק המקושר למאפיה, שמפיצה טריש, בתו של קליין. נראה שלכל הפרשיות יש מכנה משותף שאותו מנסה רובישו לגלות.
אויפשט
אויפשט (בהונגרית: Újpest מילולית: פשט החדשה) הוא הרובע הרביעי של בודפשט. הרובע ממוקם מצפון למרכז העיר, בגדה המזרחית של הדנובה. עד שאוחד עם בודפשט ב-1950, היה אויפשט יישוב עירוני עצמאי. עד מלחמת העולם השנייה היה יישוב בעל אוכלוסייה יהודית גדולה והתקיימו בו שתי קהילות: אורתודוקסית ונאולוגית. מן הרובע יצא מועדון הכדורגל העילי F.C. Újpest.
היסטוריה
לפי עדויות ארכאולוגיות התקיים יישוב באזור אויפשט כבר בעת ההתיישבות הקלטית. בתקופה הרומית בהונגריה שכנה במקום מצודת גבול (לימס). לאחר מכן, לאורך התקופות היו במקום כפר או חווה חקלאית.
בשנת 1835 ניסה איש העסקים איזאק לוי (Lőwy Isaac) להתיישב בפשט (צידה המזרחי של בודפשט), אך נדחה עקב היותו יהודי. הוא החליט לפנות לבעל הקרקעות באזור, הרוזן אישטוואן קרויי ולרכוש ממנו שטח לצורך הקמת פרבר בו יקים בית חרושה והתיישבות. כך הוקם הפרבר אויפשט על יסודות חופש דת, חופש עסקי ושלטון עצמי. מאז 1840 הוכר אויפשט כעירייה עצמאית. בשנת 1886 הוקם בית הכנסת הנאולוגי המפואר, ששאב מספר אלמנטים עיצוביים מבית הכנסת הגדול של בודפשט.
אוכלוסיית אויפשט ושטחה גדלו בהתמדה. במפקד אוכלוסין ב-1869 נמנו 7,000 תושבים, במפקד של 1890 נמנו 23,000 וב-1910 נמנו 55,000 נפש. החלוקה הדתית הייתה 65.9% קתולים, 18.4% יהודים, 9.7% פרוטסטנטים ו-4.5% לותרנים.
בעת שואת יהודי הונגריה, כיוון שאויפשט נחשבה לעיר שדה, החלו יהודיה מגורשים לאושוויץ החל ממאי 1944, זאת בניגוד ליהודי בודפשט העיר שזכו לארכה.
בשנת 1950 נערכה רפורמה במסגרתה צורפו לבודפשט כפרים, עיירות ויישובים בבודפשט רבתי. כך קיבלה אויפשט מעמד של רובע. בשטח הרובע נכללו חלקים נוספים כ- Megyer, Káposztásmegyer, Istvántelek, Székesdűlő וקצהו של האי Népsziget.
בין 24 באוקטובר ל-12 בנובמבר 1956 התקיימו באויפשט עימותים אלימים בין הונגרים לחיילי ברית המועצות וברית ורשה במסגרת המרד ההונגרי, כיוון שהחיילים לא נכנסו לבודפשט גופא אלא יצרו טבעת סביב העיר, שאחד ממוקדיה היה באויפשט.
בשנות ה-70 קושרה אויפשט לחלקי העיר האחרים באמצעות קו M3 של הרכבת התחתית של בודפשט, דבר להוביל לצמיחה, לגידול באוכלוסייה ולשינוי פני הרובע. במקום נבנו שיכוני ענק בסגנון סובייטי שאכלסו עשרות אלפי בני אדם.
נולדו כאן
לאויפשט ברית ערים תאומות עם:
אוטו פרדיננד פון אבנספרג אונד טראון
אוטו פרדיננד פון אבנספרג אונד טראון (בגרמנית: Otto Ferdinand von Abensperg und Traun; 27 באוגוסט 1677 – 18 בפברואר 1748) היה גנרל-פלדמרשל אוסטרי אשר לחם במלחמות רבות בשירות האימפריה הרומית הקדושה במחצית הראשונה של המאה ה-18.
ביוגרפיה
טראון נולד ב-27 באוגוסט 1677 בעיר אודנבורג אשר השתייכה ל. כיום שמה של העיר שופרון והיא נמצאת בתחומי הונגריה המודרנית. אביו שלח אותו ללמוד באוניברסיטת האלה, אולם הוא עזב את הלימודים בשנת 1695 והתגייס לצבא נסיכות הבוחר מברנדנבורג. הוא לחם בהולנד כנגד צבא ממלכת צרפת במהלך מלחמת תשע השנים. לאחר המצור על נאמור באותה שנה, הוא עזב את הצבא הברנדנבורגי והתגייס לצבא האימפריה הרומית הקדושה. במהלך מלחמת הירושה הספרדית הוא השתתף בקרבות באיטליה ועל הריין. בשנת 1709 הוא הועבר לזירת הקרבות בספרד תחת פיקודו של גידו גראף סטארהמברג ובשנה לאחר מכן הועלה לדרגת אוברסט. בשנת 1713, כאשר נסוגו הכוחות הקיסריים מספרד, הוא הוביל את הגדוד שלו ללומברדיה, ולחם עמו בהצטיינות בקרבות הזירה האיטלקית של מלחמת הברית המרובעת. על הישגיו הוא הועלה בשנת 1723 לדרגת גנרל-פלדווכטמייסטר (שווה ערך למייג'ור גנרל). וב-1733 הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט. בעקבות הגנתו העקשנית על קפואה כנגד הספרדים, הוא נקרא לווינה בשנת 1735 והועלה לדרגת פלדצוגמייסטר. בקיץ של אותה השנה מונה לתפקיד מדיני למחצה בהונגריה שבמסגרתו טיפל באי השקט ששרר שם. לאחר מכן מונה בידי קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כמושל הכללי של לומברדיה.
צילום ישיר
בשנת 1932 נוסדה קבוצת F/64, אשר דגלה בצילום טהור, והגדירה אותו כך:
אוטו פרדיננד פון אבנספרג אונד טראון
ביוגרפיה
זמן קצר לאחר מות הקיסר, הקיסרית החדשה מריה תרזה העלתה אותו ב-9 באפריל 1741 לדרגת גנרל-פלדמרשל. כאשר התפשטה מלחמת הירושה האוסטרית ללומברדיה הוא הצליח לנצח את הספרדים בקרב קמפוסנטו ב-8 בפברואר 1743, אך יתרונם המספרי של אויביו וחוסר התמיכה מווינה, גרמו לכך שהוא לא יכול היה לנצל את הישגיו. על מאמציו הוא נעשה לחבר במסדר גיזת הזהב, הוא נשלח לאחר מכן לזירת הריין, אולם פלישתו של פרידריך הגדול לבוהמיה גרמה לכך שהוא הועבר לשם. טראון וחייליו צעדו מאלזס דרך בוואריה והפלטינט העליון אל השטח המאוים, והצליחו להדוף את הפלישה הפרוסית. פרדריך התרשם מאוד מביצועיו של טראון, ולימים כינה אותו המורה שלו באמנויות המלחמה. בשנת 1745 הוא הצליח להדוף את הפלישה הצרפתית לחבל הריין וכך לאפשר את הכתרתו של פרנץ שטפן בעלה של מריה תרזה כ"פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה" בפרנקפורט. לאחר המלחמה הוא מונה למושל הכללי של טרנסילבניה, ובתפקיד זה מת ב-18 בפברואר 1748 בעיר הרמנשטאדט (כיום סיביו ברומניה המודרנית).
צילום ישיר
המונח נטבע כבר ב-1880 ומשמעותו הייתה פשוט להדפיס תמונה ללא שום עיבוד במהלך ההדפסה, בניגוד להדפסים מורכבים כמו של הנרי פיץ' רובינסון או הדפסה ב-soft-focus כפי שנהוג בזרם הפיקטוריאליזם.
בלז
היסטוריה
העיר נזכרת לראשונה במאה ה-10. היא הייתה חלק מרוס של קייב ולאחר פירוקה מנסיכות גליציה-ווהלין. בסוף המאה ה-14 התחיל השלטון הפולני, מ-1462 הייתה בירת מחוז (וויבודסטבו) בלז. השלטון הפולני הסתיים ב-1772, בחלוקת פולין הראשונה, אז העיירה עברה לאוסטרו-הונגריה. העיר ירדה אדמיניסטרטיבית משמעותית בתקופה זו, מרכז המחוז עבר לסמבור. ב-1918 עם שאר גליציה צורפה לפולין העצמאית. מ-1939 עד 1944 בכיבוש גרמני, שבמהלכו נרצחו מרבית יהודי העיירה. מ-1944 עד 1951 חלק מפולין. וב-1951, לאחר מספר חילופי גבול בין פולין לברית המועצות, צורפה לרפובליקה האוקראינית הסובייטית. מ-1991 באוקראינה העצמאית.
יהודים
חסידי בעלז הקימו בניין המשמש כאכסניה לאורחים, בסמוך לקבריהם של אדמו"רי בעלז, הטמונים בבית העלמין. הבניין המכיל חדרי לינה, חדר אוכל, מקווה ובית מדרש. ומאכלס קבוצות חסידים מרחבי תבל המגיעים במהלך השנה לבקר בעיר ולהתפלל על קברי האדמו"רים.
ספר יהודית
תקציר הספר
הספר עוסק ביהודית ובהוֹלוֹפֶרְנֶס (או אולופרנא), שר הצבא האשורי של נבוכדנצר שנשלח למסע כיבושים ארוך כדי לנקום בעמי האזור. עמים אלו סירבו לסייע לנבוכדנצר במלחמתו נגד ארפכשד מלך מדי, שנערכה כשש שנים קודם לכן. במהלך מסע הנקם כבש הולופרנס ארצות רבות מפרס ועד צידון, שנכנעו לו בלי כל התנגדות. למסע הולופרנס היו גם השלכות דתיות, הולופרנס ניתץ את מקדשי העמים שכבש, והעמים היו צריכים לעבוד את נבוכדנצר כאל.
הולופרנס פלש לארץ ישראל מכיוון עמק יזרעאל והיה, כנראה, בדרכו לירושלים. בני ישראל, שחיו ביהודה, רצו למנוע את הגעת הולופרנס לירושלים, בעיקר מתוך חשש למקדש - שזה עתה "טוהר" לפי הסיפור. לכן יצאה קריאה מירושלים לכל ערי הצפון למנוע מהולופרנס את המעבר. בתגובה צר הולופרנס על העיר בתוליה (ייתכן שהכוונה לעיר בשם בית אלוה או בית אל) שנמצאת בשומרון. לאחר שהגברים בעיר איבדו תקווה והחליטו שאם תוך חמישה ימים האל לא יושיע אותם הם יסגירו את העיר, החליטה יהודית, שהייתה אלמנה עשירה ויפה, לעשות מעשה בעצמה. היא הגיעה למחנה הולופרנס בהצהירה שכיוון שהיהודים חוטאים היא יודעת שהם עתידים להפסיד וכי ברצונה לחסות במחנה ולהתפלל לאלוהים, וכך לדעת מתי ישראל יפלו בידי מחנה אשור. החיילים, שהתרשמו מיופייה ומאופייה של יהודית והאמינו בכנות דבריה, הביאו אותה לפני הולופרנס מפקדם. לאחר תחקור, נתן לה הולופרנס יד חופשית בתוך המחנה.
לאחר כמה ימים הוא יזם משתה, והזמינה אליו מתוך כוונה לפתותה. במהלך המשתה הוא שוחח עם יהודית, שיחה ששימחה אותו, והוא שתה יין בכמות יוצאת דופן והשתכר. בשלב מסוים עזבו כולם את המקום והשאירו אותו לבדו עם יהודית. בשכרונו נרדם הולופרנס על מיטתו, ויהודית לקחה את חרבו, המכונה ביוונית "אכינכי", כרתה את ראשו, הכניסה את ראשו לתרמילה, ויצאה מהמחנה לכיוון בתוליה. בהגיעה לבתוליה הודיעה לעם על מעשיה, הראתה להם את ראשו של הולופרנס, והציעה להם לצאת למלחמה. כאשר האשורים ילכו לקרוא לשר הצבא שיצא עמם למלחמה, אמרה יהודית, הם יופתעו לגלות שהוא מת, ויובסו. ואכן, משגילו האשורים שמפקדם נהרג, נפל עליהם פחד גדול, והם נסוגו.
תוכן פרקי הספר
הספר מחולק ל-16 פרקים קצרים (כ-21 פסוקים בממוצע לכל פרק).
ספר יהודית במסורת היהודית
אחת מהאגדות המפורסמות במדרשי חנוכה, הוא סיפורה של יהודית שכרתה את ראשו של ראש הצוררים. מעשה זה נחשב לאחד מהגורמים שהכריעו את המערכה נגד היוונים. בגמרא נאמר: "נשים חייבות בנר חנוכה שאף הן היו באותו הנס". ומסביר רש"י: "שגזרו יוונים על כל בתולות הנשואות (הבאות להינשא) להיבעל לטפסר תחילה, ועל ידי אשה נעשה הנס" (שם, ד"ה שאף הן היו באותו הנס). מעיון במדרשים המובאים באוצר המדרשים עולה שהיו שני מקרי עריפה של ראשי השלטון היווני, על ידי שתי נשים שונות. האשה הראשונה היא אחותו של יהודה המכבי, והיא כרתה (יחד עם אחיה) את ראשו של ההגמון, אולם היא אינה יהודית המפורסמת. הסיפור השני הוא סיפורה של יהודית, אישה אלמנה שכרתה את ראשו של המלך.
ספר יהודית הוא "ספר חיצוני" - ספר שלא נשמר בקאנון כתבי הקודש היהודיים. כיוון שכך לא נשמר הספר בשפתו המקורית - עברית, וכמעט אין לו זכר במסורות יהודיות קדומות, כגון מסורות חז"ל. עם זאת, העובדה שהספר תורגם ליוונית במסגרת תרגום השבעים ונשמר במסגרת האפוקריפה - קאנון כתבי הקודש הנוצריים, הביאה לכך שבימי הביניים חזרו מסורות ספר יהודית להופיע בכתב, הפעם ככל הנראה בהשפעת הנוסח הלטיני של הוולגטה - תרגום התנ"ך ללטינית שנעשה על ידי הירונימוס. מוכרות מסורות ימי ביניימיות רבות של הסיפור, אותן ניתן למצוא למשל ב"חיבור יפה מן הישועה" לרב ניסים גאון, בספר "חמדת ימים" וב"בית המדרש" של יעלינק. המסורות לעיתים מטעות כיוון שיש שינויים רבים בינן לבין הספר המקורי.
במסורות יהודיות נכרך הספר בסיפור חנוכה, כשנבוכדנצר 'הפך' לאנטיוכוס אפיפנס, מסיבות לא ברורות. הסברה אומרת, כי מאחר שהוולגטה תרגמה את כל הספר כאילו התרחש בתקופת החשמונאים, המסורת היהודית שקיבלה ממנה את הסיפור הושפעה ממנה. היעב"ץ מפקפק אף הוא בייחוס לחנוכה, אך מיישב שרצו לערוך זכר למעשה יהודית, וסמכוהו לחג החנוכה. כדבריו כתבו גם בשלשלת הקבלה ובצמח דוד. לעומתו, רבי חיים אלעזר שפירא ממונקאטש מתקיפו בספרו "נימוקי אורח חיים", ומפקפק בדברי הראשונים שמצטטים את הסיפור בהקשר לחנוכה, ומפרשים את טעם חיוב הנשים בנר חנוכה.
בספרות היהודית של ימי הביניים, החל מהמאה ה-11 ואולי לפניה, מופיעה דמותה של יהודית בסמוך לדמותו של יהודה המכבי על רקע אירועי חנוכה בכמה סיפורים. מעשיהם של השניים מקבילים אך לא משותפים.
בקהילות יהודיות רבות בארצות ערב היה נהוג לציין את ראש חודש טבת שחל בחנוכה כחג הבנות – "עיד אל בנאת", שבעוד הגברים שמחים על גבורת החשמונאים שמחות הנשים על גבורתה של יהודית. בחג זה היו נהוגים מנהגים שונים ביניהם הענקת מאכלי גבינה לנשים. הקשר בין מסורת יהודית לבין מאכלי גבינה הוא בכך שעל פי המסורת, יהודית בדומה ליעל השתמשה בחלב על מנת להרדים את הולופרנס. בספר המקורי, כפי שתורגם ליוונית לא הופיעו כל מאכלי גבינה אלא יין. ייתכן שבאחד התרגומים של הספר הופיעה גבינה, ומשם מקור המנהג. מנהג אכילת מאכלי חלב מופיע ביהדות אשכנז בתקופת הראשונים ומצוטט ברמ"א.
ספר יהודית במסורת הנוצרית
באופן אירוני, למרות שהספר מתיימר במפורש לעסוק בפרק מתולדות עם ישראל, הוא נדחק לשולי השוליים של התרבות היהודית, אך אומץ בחום דווקא על ידי הנוצרים. ספר יהודית נכלל בברית הישנה; וסיפורה של יהודית מונצח ביצירות רבות באמנות הנוצרית. שתיים מהמפורסמות שבהן הן "יהודית והולופרנס" מאת הצייר האיטלקי קרבג'ו (1599) ו"יהודית והעוזרת שלה" מאת הציירת האיטלקייה ארטמיסיה ג'נטליסקי (1627).
ספר יהודית - אמיתות היסטוריות
חוקרי מקרא רבים, בעיקר בשנים האחרונות, טוענים שספר יהודית נכתב למטרות תאולוגיות-לימודיות, ואין בו אמת היסטורית. כך, למשל, טוען אדולפו רויטמן, שכתב דיסרטציה על ספר יהודית. לפי רויטמן ספר יהודית נכתב בין המאה השנייה לראשונה לפני הספירה (תקופת החשמונאים). לעומתו, טען י"מ גרינץ, חוקר מקרא מפורסם, שהספר נכתב בתקופה הפרסית וכי הוא מבוסס על מאורעות אמיתיים. (גרינץ פרסם בשנת 1957 את הספר "יהודית: תחזורת הנוסח המקורי" שאמור להוות תרגום לעברית הקרוב ככל האפשר לאופן בו הטקסט היה כתוב במקור).
כולם מבחינים בכך שנתונים רבים בספר סותרים עובדות היסטוריות ידועות. יש המסבירים זאת במטרה למקד את תשומת הלב במסר הדתי (למשל י' ליכט, במאמרו "ספר יהודית כיצירה ספרותית") ויש הטוענים (ובראשם גרינץ) כי הדבר נובע מאימת השלטון הזר בתקופה שבה נכתב הספר ומההכרח לצנזר את הספר.
הסתירה ההיסטורית המרכזית היא הצגת דמותו של המלך היוזם את המלחמה על ישראל כ"נבוכדנצר מלך אשור היושב בנינוה". כידוע, נבוכדנצר השני היה מלך בבל ומעולם לא הוצג כמלך אשור, כמו כן בירתו לא הייתה נינווה שבאשור (אשר נהרסה על ידי אביו). כמו כן, מבחינה כרונולוגית השתתפותו של נבוכדנצר בעלילה בלתי אפשרית: נבוכדנצר מת בשנת 562 לפנה"ס בעוד העלילה מתרחשת לפי המסופר לאחר שיבת ציון בשנת 538 לפנה"ס. אך גם כאן אין בהכרח סתירה כיוון שבאותה תקופה ישב דריווש, הארתחששתא הפרסי בבבל (אשר מתחלפת עם אשור לא פעם) לאחר שדיכא מרד בבלי בראשותו של נבוכדנצר שלישי (נידין בל).
כמו כן, כפי שמסביר ליכט במאמרו, ישנן סתירות טופוגרפיות וקשה ליישב את תיאור הערים בישראל כפי שהן מופיעות בספר עם הטופוגרפיה הישראלית הידועה לנו. החוקר פנחס חורגין טען שסתירות אלו, כמו טעויות אחרות בספר נובעות מכך שהמחבר חי בגולה - כנראה בארץ שהייתה נתונה תחת שלטון פרסי - ועל אף שרצה לכתוב אמת, והתבסס בספרו על גרעין היסטורי אמיתי, היו לו טעויות שנבעו מחוסר ידע.
כאמור, לדברי גרינץ הספר משקף אירועים מהתקופה הפרסית: "נבוכדנצר" הוא דריווש, "הולופרנס" הוא שם פרסי מובהק, והספר עצמו מייחס עצמו לתקופה זו. גרינץ מראה גם כי הטופוגרפיה של הספר משקפת את הטופוגרפיה והדמוגרפיה בתקופה הפרסית בצפון השומרון.