cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ביטול הממשל הצבאי על ערביי ישראל
המאבק נגד הממשל הצבאי
יגאל אלון חשב שהממשל הצבאי הוא מעשה אנטי דמוקרטי ואנטי חינוכי כיוון שהוא משריש דעות קדומות כנגד ערבים ומגביר את טינת הערבים לשלטון היהודי. אמנון לין שהיה בשנת 1965 יושב ראש המחלקה הערבית של מפא"י נתן תוקף לטענה שהממשל היווה מכשיר פוליטי בידי מפא"י. יוחנן בדר, שהיה מבכירי הח"כים של תנועת חרות, כתב על כך במאמרו הנוקב "בכנות כלפי הערבי אזרח ישראל", חרות, 22.5.1959. מנחם בגין טען בישיבת הכנסת מיום טז באדר א' תשכ"ב, 20 בפברואר 1962:
ועדות הבדיקה הראשונות: 1949 – 1952
פיזור הסמכויות בין משרד המיעוטים והמחלקות לענייני ערבים שהיו קיימות במשרדי ממשלה שונים, גרמו למבוכות ואי בהירויות רבות שעליהן התלונן כבר אלימלך אבנר בשנת 1948. שר המיעוטים אף הוא טען שקיימת עמימות בפירוט הסמכויות בין הגופים האחראיים על הממשל. במרץ 1949 מינה שר הביטחון ועדה לבירור בעיות הממשל הצבאי ועתידו. יושב ראש הוועדה היה אלימלך אבנר, מפקד הממשל הצבאי, וחבריה היו רב-סרן מיכאל הנגבי שהיה המושל הצבאי של הנגב ויהושע פלמון ממשרד החוץ. למזכיר הוועדה מונה היועץ המשפטי של הממשל הצבאי סרן ח. מירון הוועדה המליצה להמשיך את קיומו של הממשל הצבאי בגליל, למעט אזורים המאוכלסים ביהודים, בנגב וברצועה לאורך גבול ירדן. היא המליצה לבטל את הממשל בערים יפו, רמלה, לוד ועכו. בן-גוריון קיבל החלטה זו פרט לעכו שבה נשאר הממשל. שאר ההמלצות בקשו להגדיל את מספר בתי הספר והכשרת המורים וכן להדק את הפיקוח "על ידי פעולות סריקה, בדיקות תעודות, פיקוח על העוצר ועוד".
בשנת 1950 הוגש סיכום המלצותיו של שאול אביגור, שנתבקש גם הוא לבדוק את הנושא. מכתב ההמלצות שהוגש באפריל שנה זו, הופנה לראש הממשלה דוד בן-גוריון, לרמטכ"ל יגאל ידין ולסגנו מרדכי מקלף. גם שאול אביגור קבע שקיום הממשל הצבאי חיוני ביותר והאחריות עליו צריכה להיות בידי אחראי במשרד ראש הממשלה הכפוף ישירות אליו ולא בידי הצבא. אולם בניגוד להמלצות אלו נשאר הממשל צבאי בידי הצבא וכפוף לרמטכ"ל.
בשנת 1951 הוקמה ועדה נוספת שזכתה לשם "הועדה לבירור שאלת הערבים בישראל". בראש הוועדה עמד שוב יהושוע פלמון גם ועדה זו קבעה שיש להמשיך את קיומו של הממשל הצבאי והוסיפה עוד שהמושל הצבאי בכל אזור הוא נציג הממשלה לכל דבר ועניין. בשנת 1952 הטיל בן-גוריון על פנחס לבון שהיה באותה עת שר בלי תיק, לברר שוב את בעיית הממשל. לבון קבע שהממשל לא עמד בתפקידיו באשר לצורכי ביטחון בשטחי תורפה וכן לא יכול היה בעזרת המנגנון המצומצם שעמד לרשותו לתת שירות יעיל לצורכי התושבים הערבים. לבון לא המליץ לבטל את הממשל הצבאי, אולם גם המלצותיו האחרות לייעול השלטון לא התקבלו.
במשך כל תקופת שלטונו חזר בן-גוריון על שלושה עיקרים שבגללם יש צורך להשאיר את המשטר הצבאי.
ועדת רטנר
ב-6 בדצמבר שנת 1955 מינתה הממשלה, על פי סעיף 51 בקווי היסוד של הממשלה, ועדה אזרחית בראשותו של פרופ' יוחנן רטנר שהיה יושב ראש הוועדה ואליו חברו דניאל אוסטר, ראש עיריית ירושלים לשעבר והעו"ד החיפאי יעקב סלומון. במשך שני חודשי פעולתה בינואר ובפברואר, שמעה הוועדה את עדויותיהם של 39 עדים יהודים ו50 עדים ערבים וגם סיירה בשלושת אזורי הממשל הצבאי.
הפרוטוקולים שכוללים את העדויות של התושבים הערבים, נמצאים בתיק הממשל הצבאי במרכז המידע בגבעת חביבה. אין בתיק זה עדויות של יהודים.
כמעט כל העדים הערבים שהופיעו לפני הוועדה הדגישו שסיבת העוינות שחשים ערביי ישראל למדינה, נובעת מפעולות הממשל הצבאי. רוסתום בסתוני ויוסף ח'מיס שניהם חברי כנסת מטעם מפ"ם טענו שבכל שנות שלטונו לא הצליח הממשל לעצור ריגול הברחות והסתננות של ערבים ובנוסף האשימו את הממשל שהוא מתפקד כמכשיר חשוב לגיוס קולות למען מפלגת השלטון. עו"ד אליאס כוסא האשים את הממשל בכוונה להשפיל ולדכא את הערבים. הדו"ח הסופי של ועדת רטנר נמצא בגנזך המדינה בירושלים. כל הפרוטוקולים המפורטים של דיוני הוועדה עדיין מוגדרים סודיים אף על פי שעברו מאז ועד עתה, שנת 2017, שישים שנים. החומר המלא של ועדת רטנר נמצא בארכיון צהל בגבעתיים, אולם השב"כ עדיין לא מתיר לראות חומר זה.
ב-24 בפברואר 1956 הגישה הוועדה את מסקנותיה:
ועדת רטנר המליצה על המשך השלטון הצבאי על ערביי ישראל, וכן קבעה שאין אפשרות לצמצם את הממשל כיוון שכבר צומצם במידה מקסימלית.
ועדת רוזן
בסוף שנת 1959 מינה בן-גוריון ועדת שרים נוספת בראשות פנחס רוזן וחבריה היו יוסף בורג שר הדתות, מרדכי בנטוב שר הפיתוח, קדיש לוז שר החקלאות ובכור-שלום שטרית שר המשטרה. מזכיר הוועדה היה אורי לובראני ששרת בלשכת היועץ לעניינים ערבים במשרד ראש הממשלה. בשנת 1959 התפטר השר יוסף בורג מהוועדה עקב פרישת מפלגתו מהקואליציה והשר ישראל בר יהודה החליפו.
ועדת רוזן קראה את הדו"ח שפרסמה הוועדה הקודמת, ועדת רטנר, ערכה גם היא סיורים באזורים שבהם שלט הממשל הצבאי ושמעה עדויות של מספר מצומצם יותר של עדים. העדים שהופיעו בפניה היו: אל"ם משאל שחם, ראש אג"ם-ממשל צבאי במטכ"ל; אל"ם יהושפט הרכבי, ראש אגף מודיעין במטכ"ל; א. הלפרין (איסר הראל) ראש השב"כ; סא"ל יהושע ורבין, המושל הצבאי של אזור הצפון; סא"ל ז. מרט, המושל הצבאי של אזור התיכון; סא"ל פנחס עמיר, המושל הצבאי של אזור הנגב; ח"כ פארס חמדאן; ח"כ מסעד קסיס; ח"כ יוסף ח'מיס; ש. לנדמן, מנהל מחלקת המיעוטים במשרד הפנים, וחברי משלחת איגוד יהודי-ערבי למען שלום ושוויון זכויות
כדי לקצר את זמן חקירותיה הזמינה הוועדה, רק אחד עשר עדים שהיו לפי הגדרתה, "נציגים מובהקים של האוכלוסייה הערבית ונציגי מפלגות וגופים ציבוריים. שאר העדים, שביקשו להופיע בפני הוועדה נתבקשו להגיש לה את תמצית טענותיהם בכתב. דבריהם של נציגי הממשל הצבאי, משאל שחם ואיסר הראל צוטטו בהרחבה בדו"ח הוועדה. משאל שחם הסביר לוועדה שפעולות הממשל מבוססות על שני תפקידים: "ביטחון שוטף" שעוסק במניעת הסתננויות וסיוע למסתננים, שמירת שטחי האימונים כשטח סגור בפני הערבים, מניעת התארגנויות עוינות ופיקוח על תנועת התושבים הערבים. תפקיד "הביטחון המצטבר" עוסק במניעת תפיסתן של קרקעות שתוכננו ליישוב יהודי וסיכול הקמתם מחדש של כפרים שננטשו על ידי הערבים במלחמת העצמאות. כמו כן הסביר משאל שחם את חשיבותו של הממשל הצבאי כגורם מתאם בין פעילויות משרדי הממשלה השונים לבין האוכלוסייה הערבית.
איסר הראל תמך גם הוא בהמשך הממשל הצבאי ונימוקיו היו גם מתחום יחסי החוץ של ישראל כמו, התמיכה הגדולה של רוסיה הסובייטית בלאומנות הערבית, והתגברות העיסוק בנושאי הלאומנות הערבית עם עלייתו לשלטון של גמאל עבד אל נאצר במצרים. בנוסף סבר איסר הראל שהממשל משמש כמכשיר יעיל לבלימת הקומוניסטים הערבים ומאפשר גיבוש מדיניות אחידה כלפי המיעוט הערבי, שאחרת תתפצל בין משרדי משלה רבים ותאבד את אחידותה.
בעדויות האזרחים הערבים הופיעה בין השאר עצומה שעליה חתמו כאלף תושבים מהכפרים קלנסווה, אום אל-פחם וטייבה, בה הם קובלים על שלילת חופש התנועה, התערבות בעניינים פנימיים, רדיפות על רקע לאומי שכולם יחד עוזרים לטיפוח יחס האיבה של הערבים כלפי היהודים והמשטר בישראל. בעיתון "אל-מרצאד" ב-5 ביוני 1958 פרסם תושב טייבה על אודות המסחר שנעשה בהסדרת רישיונות מעבר. גורמים שונים מנצלים את המצב לטובתם ומבקשים תשלומים תמורת השגת רישיון. גם אגודה בשם "איחוד" שהוקמה לשם קירוב לבבות בין האוכלוסייה הערבית ליהודית פנתה לוועדה ובין שאר נימוקיה כנגד הממשל טענה שהוא מהווה גורם אנטי חינוכי לבני הנוער, גורם נזק לביטחון ומהווה ביזיון לדמותה של המדינה.
רוב של שלושה חברים: פנחס רוזן מרדכי בנטוב וישראל בר יהודה הצביע בעד ביטול הממשל, כנגד שניים, בכור-שלום שטרית וקדיש לוז שהתנגדו לביטול. הוועדה המליצה להפסיק את הממשל הצבאי אולם עם זאת המליצה להשאיר על מקומן את תקנות ההגנה משנת 1945.
ייתכן שהרוב בוועדה הושפע גם מדברי יועץ ראש הממשלה לענייני ערבים, שכתב במסמך פנימי מספטמבר 1959 את הדברים הבאים:
הממשלה לא הסכימה עם מסקנתה של ועדה זו ובן-גוריון אף איים להתפטר מתפקידיו, החלטת הכנסת השאירה את המצב על כנו.
הממשל הצבאי בין השנים 1958–1963
בן-גוריון התנגד כל השנים לביטולו של הממשל הצבאי, אולם בשנות כהונותיו האחרונות, ייתכן שבלחץ ההולך וגובר של ההתנגדויות לממשל, הוא נתן הוראות להקלות בתקנות הממשל הצבאי, ובכך החלו השלבים הראשונים של התהליך הארוך לביטול של הממשל הצבאי.
מספר גורמים הביאו לשינוי באופן חשיבתו של השלטון הישראלי. אחד היו הפקת הלקחים והמסקנות שלאחר סיומה של מלחמת סיני. התברר שיש לקבל את התושבים הערבים בישראל כעובדה קיימת ותושביה אינם מתכוונים כלל לעבור לארצות אחרות, כפי שקיוו השלטונות קודם לכן. מרדכי נמיר שהיה אז יושב ראש ועדת מפא"י לענייני הערבים אמר בישיבת הוועדה: "אני יוצא מתוך הנחה שהערבים שישנם בארץ יישארו – אלא אם תהיה קטסטרופה". שמואל דיבון יועץ ראש הממשלה לענייני ערבים כתב גם הוא במסמך שכותרתו "המלצות לטיפול במיעוט הערבי בישראל":
גורם נוסף, היה הזעזוע שגרם טבח כפר קאסם בדעת הקהל הישראלית, והמשפט שהתקיים אחר כך שבו הועמדו לדין 11 קצינים וחוגרים שהיו מעורבים בטבח. שמונה מהנאשמים הורשעו ונדונו לתקופות מאסר ממושכות שבין 7 עד 17 שנה.
הגורם השלישי היה קשור בשגשוג הכלכלי שהחל בשנת 1958 והיה חסר תקדים אפילו בקנה מידה בין לאומי. צמיחה זו הביאה לצורך ההולך וגובר בידיים עובדות במשק היהודי, ואילץ את השלטון להקל על חופש התנועה של הציבור הערבי, שהיה חלק ניכר מעתודות כוח העבודה. על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה היה מספר המועסקים הערבים בשנת 1959 כ-10,000 ואילו בשנת 1966 עלה מספרם ל-40,000.
ב-5 באוגוסט 1959 החליטה הממשלה על מתן מספר הקלות בחופש התנועה מאזורי הממשל. שאפשרו לערבים לנוע מאזורי הממשל שבהם הם גרים – הגליל, המשולש, הנגב – לתוך הערים היהודיות, אולם לא לתוך אזורי ממשל אחרים. עם זאת, המציאות קבעה עובדות בשטח וחלה תזוזה במספר התושבים הערבים שיצאו ממקומות מגוריהם לעבר היישובים היהודיים. החלה עלייה מומרצת במספרם של הפועלים הערבים במשק היהודי החל משנת 1958, ובאוגוסט 1958 החלו הערבים גם להתקבל כחברים בהסתדרות העובדים.
בפברואר שנת 1960 זכו מתנגדי המאבק הוותיקים במק"י לתמיכה מסוימת בהתנגדותם לממשל, כאשר מפלגות חרות והציונים הכלליים הגישו לכנסת שלוש הצעות לסדר היום כנגד הממשל. אם כי בניגוד למק"י, מפלגת חירות לא דרשה לבטלו כליל אלא רק להחליף את התקנות המנדטוריות בחוקי הגנה ישראליים. הצעות אלו נדחו בקולות הקואליציה של מפא"י מפ"ם ואחדות העבודה.
האירועים שקרו באותו זמן מחוץ למדינת ישראל כמו פירוקה של ברית האיחוד בין סוריה למצרים, קע"ם וההפיכות הרבות בסוריה שבאו לאחר פירוקה של ברית זו, יצרו בדעת הקהל הישראלית הרגשה של ביטחון גדול יותר ופיחות בגודל איומו של העולם הערבי על ישראל. כיוון שקודם לכן בתקופת הברית, היה אזור הגבול עם סוריה מקור לעימותים צבאיים רבים. ב-30 במרץ 1958 התנהלו באזור הכנרת קרבות ארטילריה ושריון בין כוחות סוריים לכוחות ישראליים. וקרבות אלו, והגיעו לשיאם בנובמבר 1958. הפסקתם של עימותים צבאיים אלו הקלו על התחזקותו של מחנה המצדדים בביטול הממשל. בשנת 1961 נבחרה הכנסת החמישית והורכבה ממשלה חדשה שבה הייתה חברה מפלגת מפד"ל, מפ"ם נשארה מחוץ לממשלה. שוב הוגשו על ידי מפלגות שונות חמש הצעות חוק שדרשו באופן זה או אחר לבטל את הממשל הצבאי. דיונים אלו הגבירו מאוד את המסע הציבורי כנגד הממשל, נערכו עצרות רבות ונכתבו מאמרים רבים בעיתונות בעד וכנגד. בן-גוריון איים בעקבות כל אותן אספות מחאה, שאם הממשל יבוטל הוא יתפטר. כל ההצעות נפלו אולם ברוב דחוק ביותר.
שלבי ביטול הממשל הצבאי 1963–1966
ב-6 ביוני שנת 1963 התפטר דוד בן-גוריון ולוי אשכול שהיה שר האוצר מונה לתפקיד ראש הממשלה. ב-21 באוקטובר 1963 הודיע לוי אשכול על הקלה בתקנות הממשל, שהייתה לה השפעה רבה על חיי היום-יום של האוכלוסייה הערבית. על פי הודעתו, כל האוכלוסייה הערבית בגליל ובמשולש, פרט ליחידים המוגדרים כסיכון ביטחוני, תשוחרר מהצו שהיה קיים עד עתה, הדורש לשאת רישיון תנועה אישי. הקלה זו סימנה את התחלת המפנה שיחול מעתה ואילך בעמדת השלטון בדבר ביטול הממשל הצבאי. בנאום בכנסת ארבעה חודשים לאחר מכן, הודיע ראש הממשלה החדש שהוא מתכון להמשיך בהקלות כלפי האוכלוסייה הערבית, אולם אין לו כוונה לבטל כליל את הממשל ותקנותיו. הוא קבע שיש לצמצם עד כמה שאפשר, את המגע הישיר בין אנשי הממשל ובין האוכלוסייה הערבית. מטרתו הייתה על פי הגדרתו, הפיכת הממשל לרואה ואינו נראה.
אחד ממתנגדי הממשל העיקריים, חבר הכנסת אורי אבנרי אמר בתגובה למדיניות זו כי . בו בזמן החליטה ממשלת אשכול על קידום מפעלי התיישבות נרחבים בגליל על מנת להגדיל בו את מספר התושבים היהודים. ברור שפעילות זו לא אפשרה בשלב זה את ביטול הממשל שכן הוא היה נחוץ למימוש תוכניות ההתיישבות. דברים ברוח זו אמר מאיר ארגוב בוועידת מפא"י לענייני ערבים: "לממשל הצבאי יש גם מטרה ציונית. הגליל כולו ערבי ויש מטרה ציונית לפצל אותו ולאכלסו ביהודים.
ב-2 בנובמבר 1965 נערכו בחירות לכנסת השישית ולוי אשכול נבחר לראש ממשלה. בנאומו בכנסת הוא הודיע על כוונתו למצוא דרכים לביטול מנגנון השלטון הצבאי. צירופם של כמה תנאים, אפשרו ללוי אשכול להתנער מדרכו של דוד בן-גוריון בנושא. הוכח שגם לאחר ההקלות בתקנות הממשל האוכלוסייה הערבית ככלל לא מעוניינת לפגוע באוכלוסייה היהודית. סיבה חשובה יותר הייתה השקפתו המדינית השונה של ראש הממשלה אודות תפקיד הממשל בסכסוך הערבי-ישראלי. בניגוד לדוד בן-גוריון, הוא לא התייחס אל הערבים כאל גיס חמישי עתידי וכסיכון ביטחוני מתמשך, אלא ראה בהם תושבים לגיטימיים בארץ, שעל ידי מדיניות נבונה ניתן להפכם למשתפי פעולה עם השלטון היהודי, או לפחות לא עוינים אותו. השינויים הפוליטיים שאירעו בעקבות הקמתה של מפלגת רפ"י שמרבית חבריה היו מתומכי הממשל הצבאי, ופרשו מהממשלה, אפשרה לראש הממשלה אשכול לקבץ רוב המתנגד לממשל. ועוד לפני כן להמשיך במדיניות ההקלות. חומרתו של הממשל, בפרט בכל הנוגע לחופש תנועה, הלכה ופחתה עם הזמן. אפילו פעיל זכויות האזרח, ולאחר מכן חבר אש"ף, סברי ג'יריס, שהוגלה מהארץ בשל עמדותיו, הודה כי שורת ההקלות שנעשו בממשל הצבאי "נטלו את העוקץ" מהגבלות התנועה.
חיזוק למדיניותו קבל ראש הממשלה מחברי הוועדה המרכזית לביטחון. בראשית קיץ 1965 מונה שמואל טולידנו שהיה בעד ביטול הממשל גם בעבר, לתפקיד יועץ ראש הממשלה לענייני ערבים. ראש האגף הערבי בשב"כ אברהם אחיטוב שמונה גם כן לוועדה היה בעמדה דומה, לדעתם של שניים אלה הצטרף גם ראש הלת"ם במשטרה. המתנגד היחידי בוועדה זו היה מפקד הממשל הצבאי יהושע ורבין שבעמדתו כנגד הביטול, תמך גם הרמטכ"ל יצחק רבין, כך נקבע רוב של שלושה כנגד אחד בהחלטה לביטול הממשל.
ראש הממשלה קבע דרג חדש בממשלו, יועץ ראש ממשלה לענייני ביטחון, ולתפקיד נבחר איסר הראל שבזמן הזה שינה את עמדתו האוהדת לממשל והתנגד להמשך קיומו. ב-12 בינואר 1966 בעת הצגתה של ממשלתו החדשה, הודיע ראש הממשלה על קבלת המלצות הוועדה ואישורן על ידי היועץ לביטחון, וכי כוונת הממשלה לבטל את מנגנון הממשל תוך השנה הקרובה.
עם זאת, היה לוי אשכול מעשי ביותר בדעותיו, הוא חשב כי לחברה הערבית בארץ יש חשבון דמים עם היישוב היהודי וכי בבוא הזמן המתאים מבחינתה והאפשרות המעשית לכך, היא לא תהסס מחיסול היישוב היהודי בארץ. הוא גם האמין כי ליהודים יש זכות על הארץ ויש לממש זכות זו באמצעות הרחבת יישובים קיימים ובניית יישובים חדשים. אלא שלוי אשכול לא חשב ששני רעיונות אלו בהכרח מתנגשים וכי הפחתת ההגבלות על הערבים כן תקטין את עוינותם ורצונם להרסה.
בתאריך 27 ביולי 2015 קיימה מליאת הכנסת ישיבה מיוחדת לציון מלאות 120 שנים להולדתו של ראש הממשלה לוי אשכול. בנאומו של ראש האופוזיציה יצחק הרצוג נאמר:
חברי כנסת מהאופוזיציה תופיק טובי, אורי אבנרי ואחרים אמרו שאין בביטול זה אלא שינוי קוסמטי בלבד שכן במקום פיקוח צבאי יהיה מעתה פיקוח משטרתי. באותה רוח היו גם דברי משה דיין שאמר:
מסמכים רבים בארכיוני המשטרה מראים שהמשטרה טיפלה בכל הנושאים שהיו בעבר בידי הממשל הצבאי ללא שום שינוי במצב, לדוגמה העתקת מקום מגורים, סיורים באזורי הממשל ומתן רישיונות. כך אירע שבשנת 1967 לא חל בעצם שום שינוי במעמדם האזרחי של התושבים הערבים בישראל, נשארו אותם אזורי ביטחון ואותן תקנות הגנה לשעת חירום. מצב זה גרם למורת רוח רבה בציבור הערבי ומחאות רבות גם בציבור הישראלי. לאחר מלחמת ששת הימים נפסקה בשנת 1968 אכיפת תקנות ההגנה והטיפול באוכלוסייה הערבית הועבר למשרדי הממשלה השונים בהתאם לתחומי עיסוקם.
קאבוסצ'ה
קאבּוּסֵצָ'ה (ביפנית: 茎茶, "תה מכוסה") הוא תה ירוק יפני, תת-סוג של סנצ'ה.
שמו של התה נובע מאופן גידולו וקצירתו. בתחילת האביב, כשבוע עד שלושה שבועות לפני קציר עלי התה הצעירים, מכוסה המטע במסך מגן בכדי לחסום אור שמש ישיר. הצללה זו מייצרת תה עם טעם רך יותר מסנצ'ה רגיל.
כדי לקבל צל טבעי מבלי לחסום לחלוטין את אור השמש, מעל הצמחים תולים רשת מיוחדת המכונה "קאבוסה" (מהפועל "קאבוסרו" – "להצל"). שלא כמו סנצ'ה שגדל באור שמש ישיר, לקאבוסצ'ה יש טעם מתוק יותר וצבע עשיר יותר. תה מוצל נוסף, המכונה ג'יוקורו, שונה מקאבוסצ'ה בכך שהוא מוצל לתקופה ארוכה יותר – כ-20 יום.
ביפן, קאבוסצ'ה מהווה כ-4% מסך התה המיוצר (נכון לשנת 2019).
שמוטולי
שמוטולי (בפולנית: Szamotuły; בעבר בגרמנית: Samter, זאמטר, יידיש: סאמטער) היא עיר במחוז שמוטולי בפרובינציית פולין גדול שבפולין. כ-35 ק"מ צפונית מערבית לפוזנן.
בעבר התקיימה בעיר קהילה יהודית גדולה. נכון ליוני 2016, עמד מספר תושבי העיר על 18,799 איש.
בין ילידי העיר המפורסמים: האחים פיליפ וקסאפר שארוונקה.
תורה מן השמים
תורה מן השמים היא אמונה מרכזית ביהדות (וכן בנצרות ובאסלאם), כנאמר בתורה על עצמה, לפיה משה קיבל את התורה והמצוות מאת האלוהים במעמד הר סיני, העלה אותה על הכתב בצורת ספר תורה ומסרה לשבטי ישראל. האמונה מתייחסת הן לגבי התורה שבכתב, שהועתקה אות באות על ידי משה מפי האלוהים, והן לגבי התורה שבעל פה, כלומר פירושי וביאורי התורה, שניתנו למשה בעל פה כמקשה אחת עם התורה שבכתב והוא לימד אותם לתלמידיו ולעם ישראל במשך ארבעים שנות שהותם במדבר לאחר יציאת מצרים ומתן תורה.
אמונה זו נחשבת לאחת מעיקרי האמונה היהודית וככזו היא זוכה להתייחסות רבה במקורות היהודיים, בדברי חז"ל ובהגות. שמירה על האמונה בעקרון תורה מן השמים היא המאפיין המרכזי של היהדות האורתודוקסית, והפילוג בינה לזרמים אחרים נסוב בראש ובראשונה על כך.
פירוש העיקרון של תורה מן השמים
במשנה במסכת סנהדרין נמנה "האומר אין תורה מן השמים" בין אלו שאין להם חלק לעולם הבא, דבר המבטא את חשיבותה הרבה של אמונה זו ביהדות..
הרמב"ם, בכותבו על יסודות הדת, מבאר את כוונת העיקרון 'תורה מן השמים':.
על פי הרמב"ם הביטוי "מן השמים" מבטא את המופלאות של התורה, שהיא חכמתו של הקב"ה, ולא חכמה אנושית, ולו של חכם גדול ככל שיהיה, ואפילו לא משה רבנו. התורה היא חכמה מופלאה ואין סופית של הקב"ה.
הרמב"ם כתב ב'יסוד התשיעי', בהמשך ל'יסוד השמיני' של תורה מן השמים:
חז"ל ניסחו טיעונים להמחשת אמיתות "תורה מן השמים". לדוגמה:
הטיעון הוא שמכך שמשה כתב בתורה מידע בו לכאורה לא היה אמור להחזיק בהתחשב בנסיבות ההיסטוריות, משתמע שכוח עליון העביר לו את המידע שנכתב בתורה.
תיאור מותו של משה
למרות המסורת שאת התורה כתב משה מפי האלוהים, מ'בראשית ועד לעיני כל ישראל' ישנה מחלוקת בחז"ל לגבי שמונת הפסוקים האחרונים בתורה, בהם מדובר אודות מיתתו של משה עצמו, מי כתבם, כאשר הדעה הסוברת שמשה עצמו כתבם, נשענת על הטענה, שלא ייתכן שספר התורה חסר אות אחת, כדלהלן:
גם רבי חיים בן עטר בספרו אור החיים על התורה מתייחס לעניין זה, וכותב:
השגות על הזיהוי של "תורה מן השמים" עם "שכינה מדברת מתוך גרונו של משה"
בניגוד לדעה הרווחת לפיה כתב משה רבנו את התורה מראשיתה ועד סופה, היו פרשנים אחדים שסברו כי בתורה ישנם פסוקים שלא כתבם משה. בין אלו, בולט במיוחד פירושו על התורה של רבי אברהם אבן עזרא, שהרחיב את שיטת רבי יהודה וטען שכמה פסוקים נוספים קודם "וימת שם משה" נכתבו אף הם על ידי יהושע. יש שטענו שלדעת האבן עזרא ישנם עוד קטעים שנוספו לאחר חתימת התורה בידי משה, זאת על פי רמזים שלטענתם השאיר האבן עזרא בכתביו. אך ישנם עוד פרשנים, פחות ידועים, למשל:
בנוסף לאפשרות שכותבים אחרים מלבד משה השתתפו בעריכת התורה, נודעה דעה לפיה ספר דברים לא נכתב "ישירות מפי הגבורה" אלא במדרגת נבואה נמוכה יותר.
תורה שבעל פה
הגמרא במסכת סנהדרין מביאה ברייתא המבטאת את העיקרון של תורה מן השמים גם לתורה שבעל פה:
המונח "תורה שבעל פה" עצמו מוזכר לראשונה בספרות חז"ל, בעולם העתיק היה מקובל המונח "חוקים בלתי כתובים" (agraphos nomos). תיאור של התורה שבעל פה נמצא בדברי פילון האלכסנדרוני:
על פי הרמב"ם, גם התורה שבעל פה עברה מאלוהים למשה וממנו נמסרה מדור לדור. בהקדמת משנה תורה כתב: "ואלעזר ופנחס ויהושוע שלושתן קבלו ממשה וליהושוע שהוא תלמידו של משה רבנו מסר תורה שבעל פה וצווהו עליה, וכן יהושוע כל ימי חייו למד על פה". הרמב"ם מוסיף כי כבר בימי יהושע הורחבה התורה שבעל פה מעבר למה שנמסר על ידי אלוהים
הפיות
"הפיות" (בגרמנית: Die Feen) היא אופרה בשלוש מערכות מאת המלחין הגרמני ריכרד וגנר שכתב גם את הליברית.
עלילת האופרה מבוססת על מחזה מאת האיטלקי קרלו גוצי בשם "אשת הנחש" (La Donna Serpente). הלחן מושפע מיצירתו של קרל מריה פון ובר ומלחינים נוספים בני התקופה אך ניכרים בו סממנים של הקומפוזיציה המאפיינת את יצירתו המאוחרת יותר של וגנר.
הפיות היא האופרה הראשונה שהשלים וגנר אך היא לא הושמעה עד לאחר מותו, ומעולם לא נחשבה לחלק אינטגלי ממכלול יצירתו של המלחין.
היסטוריה
וגנר כתב את הפיות בשנת 1833 כשהוא בן 20. הוא אפיין את עבודתו כ"אופרה רומנטית גדולה". כתיבת האופרה החלה שנה לאחר שהפסיק לפתח אופרה אחרת (החתונה - Die Hochzeit), בעיקר עקב קשיי התאמה בין הלחן לליברית בשפה הגרמנית (שגרם לו לקבל את ההחלטה לכתוב גם את הליברית בעצמו), אך גם עקב חשש השלטונות בגרמניה ובאוסטריה כי ביצוע אופרה בשפה הגרמנית עלול להצית תגובות לאומניות ומהפכניות.
אף על פי שהתבסס בכתיבת העלילה על מחזהו של גוצי, הרי שאת שתי הדמויות הראשיות ביסס על דמויות שפיתח עבור האופרה הקודמת - "החתונה" ושילב אותן בפנטזיה מקורית משלו.
וגנר העניק את כתב היד המקורי של האופרה ללודוויג השני, מלך בוואריה. בהמשך התגלגל כתב היד גם לידיו של אדולף היטלר, מעריץ מושבע של המלחין, והוא אבד בשלהי מלחמת העולם השנייה עם שריפת האופרה הגרמנית.
האופרה הושמעה לראשונה ב-29 ביוני 1888. היא מעולם לא הוקלטה לצורכי שידור בטלוויזיה או להפצה בווידאו.
עלילה
ארינדל מלך תרמונד מאבד את דרכו ביער במהלך מסע ציד. איילה מוליכה אותו לבית ממלכתן של הפיות. ארנדל מתאהב וחי באושר במשך שמונה שנים עם הפיה אדה שהיא בת אנוש ופיה בת אלמוות למחצה. ארנדל נדרש שלא לחקור אודות מקורותיה וחייה של אדה. לאחר זמן, וככל בן אנוש, נכנע ארנדל לפיתוי ושואל את אדה אודות הוריה. הוא מגורש ממלכת הפיות אך אדה מצטרפת אליו. ארינדל מאבד את האמון באשתו אדה והיא הופכת לאבן למשך 100 שנים. למרות זאת הוא אינו מוותר ומצליח לשחרר אותה באמצעות מוזיקה, קסמים והקרבה עצמית. ארינדל מוותר על ממלכתו הארצית והם שבים יחד לממלכת הפיות.
מיקי הקוסם
מיקי הקוסם (באנגלית: Magician Mickey) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1937 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס. עלילת הסרט, שבוים על ידי דייוויד הנד, מציגה את מיקי מאוס המעלה מופע קסמים, אך כשדונלד דאק אינו מפסיק להטריד ולהפריע, מיקי נוקם בו באמצעות הטריקים שלו. זהו הסרט הקצר ה-92 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שיצאו לאקרנים והשלישי באותה השנה.
דמויות ומדבבים
הסרט הופץ בישראל כשעל מלאכת הדיבוב העברי הייתה אחראית שפרירה זכאי.
ראהאן (סדרת טלוויזיה)
ראהאן (בצרפתית: Rahan) היא סדרת טלוויזיה צרפתית-איטלקית מונפשת, שמבוססת על קומיקס צרפתי בעל אותו שם שנוצר על ידי רוג'ר לקורו. הסדרה בוימה על ידי פסקל מורלי, והופקה על ידי Rai Fiction בשיתוף Xilam ו-Castelrosso Films.
זוהי הסדרה השנייה שמבוססת על הקומיקס לאחר הסדרה "Rahan, fils des âges farouches" ששודרה לראשונה בשנת 1987.
תקציר עלילה
בעמק נמצאים בני שבט הזאב ואנשי המערות בתקופה קדומה. במהלך מסע ציד נתקלים בני שבט הזאב בראהאן ומנסים להילחם בו. לאחר מכן מכיר את אורזוס יצור, ככל הנראה קוף שהיה דוב ונהפך על ידי מלכת הצללים המרשעת הרוצה שהיו מלחמות בעמק כדי לשאוב את נשמותיהם של אנשי העמק ומשתפת פעולה עם המכשף של בני שבט הזאב. במהלך הסדרה ראהאן אינו משתף פעולה עם האמונה ברוחות ורוצה רק שיהיה שלום בין השבטים בנוסף בסדרה משתף פעולה עם נואמה בת שבט הזאב וטטיאה המכשפת של אנשי המערות לקראת סוף הסדרה נהיה שלום בין השבטים אך נהרס על ידי המכשף של בני שבט הזאב שרוצח במהלך משחק בין שני השבטים את הצ'יף של בני שבט הזאב לאחר מכן קושרים את ראהאן על קרשים וזורקים אותו לנהר וגם לאחר מכן מגיע לים ומאבד את זכרונו ומוצא את עצמו על אי של בני שבט האילן ומטפלים בו ושם פוגש את אורזוס וחוזר לטפל במלחמה לאחר שזכרונו שב אליו לאחר תאונה שנפל מסירה ומצליח בכך.
סורופטימיסט
סוֹרוֹפּטימיסט (Soroptimist) הוא ארגון נשים בינלאומי התנדבותי של בעלות מקצוע ונשות עסקים המשמש כמשקיף באו"ם, ומייעץ לאונסק"ו, המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות, וליוניצף. מטרותיו העיקריות של הארגון הם קידום מעמד האישה בעולם ומאבק למען זכויות אדם.
הארגון הוקם ב-1921 בארצות הברית, באוקלנד שבקליפורניה, ומועדונים שונים שלו התפרשו במהרה ברחבי צפון אמריקה ובאירופה. נכון לשנת 2018, רשומות בארגון 75,000 חברות ב-1,300 מועדונים ב-122 מדינות ברחבי העולם.
השם Soroptimist נטבע מהמילים בלטינית Soror שמשמעותה "אחות", ו-Optima שמשמעותה "הטוב ביותר", וביחד "הדבר הטוב ביותר לנשים".
היסטוריה
הארגון נוסד ב-1921 באוקלנד שבקליפורניה, על ידי ויולט ריצ'רדסון, נשיאת הארגון הראשונה, וכ-80 נשות עסקים מאזור אוקלנד. חברות הארגון נפגשו מדי שבוע לדיונים והרצאות.
ראשית דרכו של הארגון כארגון אקטיביסטי החלה עם המיזם הראשון אליו הצטרף הארגון - מיזם להצלת עצי סקווים בקליפורניה. במקביל, החלו לקום מועדוני סורופטימיסט נוספים במדינות נוספות בארצות הברית ובאירופה, כאשר השלוחה הראשונה מחוץ לארצות הברית קמה בבריטניה. בשנים הראשונות המועדונים לא קיימו בהכרח תקשורת זה עם זה, ופעמים רבות בסניפים השונים של המועדון לא ידעו על כל הסניפים הקיימים שקמו.
בשנת 1924 ייסדה סוזאן נול את הסורופטימיסט הבינלאומי של פריז, מועדון סורופטימיסטים שהפך בהדרגה למועדון המרכזי באירופה, כשמתחתיו מעין פדרציה של המועדונים השונים מרחבי אירופה, שכעת שיתפו פעולה ביניהם באופן הדוק יותר. בארצות הברית המשיך הארגון להתפשט בשני צידי החוף והגיע בשנת 1926 ל-15 מועדונים.
בשנת 1928 היו לארגון שלוש 'פדרציות' שכאלו - שתיים אמריקאיות ואחת אירופאית, ושלושתן אוחדו לארגון בינלאומי המקיים תקשורת סדירה בין הפדרציות השונות.
בשנות ה-30 המשיך הארגון להתפתח, ונוצרו פדרציות שונות באי הבריטי, ששמו דגש על הכשרה מקצועית לנשים וילדים.
בשנת 1937 נפתח המועדון הראשון של הארגון באוסטרליה.
כשהחלה מלחמת העולם השנייה חברות סורופטימיסט ממועדונים שונים ברחבי העולם סייעו זו לזו בחילוץ נשים תחת איום ובאירוח משפחות פליטים.
לאחר המלחמה התחזקה השפעתו הבינלאומית של הארגון. בשנת 1948 קיבל הארגון מעמד של ארגון יועץ לאונסק"ו, ובשנת 1950 קיבל הארגון מעמד דומה לגבי המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות. בשנת 1952 הוקם הגוף המנהל של סורופטימיסט העולמי, ונוצר מבנה הארגון כפי שהוא כיום, נכון לשנת 2018. בשנת 1966 סורופטימיסט העולמי קיבל מעמד של ארגון יועץ גם ליוניצף, ובשנת 1975 השתתפו נציגי הארגון בוועידה הראשונה של האו"ם בנושא נשים, שהתקיימה במקסיקו סיטי.
החל משנת 1978 הארגון מקיים אחת לארבע שנים מיזם עולמי בו משתתפים מועדוני סורופטימיסט מרחבי העולם.
דולר מזרח קריבי
דולר מזרח קריבי (באנגלית: East Caribbean dollar; סימון לפי תקן ISO 4217: XCD) הוא שם המטבע של שמונה מתוך תשע חברות ארגון מדינות מזרח הקריביים. שש מהן עצמאיות – אנטיגואה וברבודה, גרנדה, דומיניקה, סנט וינסנט והגרנדינים, סנט לוסיה וסנט קיטס ונוויס. שתי האחרות הן טריטוריות שמעבר לים של הממלכה המאוחדת – אנגווילה ומונטסראט.
הדולר המזרח קריבי מונפק על ידי הבנק המרכזי של מזרח הקריביים, אשר ממוקם בבאסטר, בירת סנט קיטס ונוויס. הבנק הוקם באוקטובר 1983 בעקבות הסכם אשר נחתם בפורט אוף ספיין, טרינידד וטובגו, ב-5 ביולי 1983, והחליף את רשות המטבע המזרח קריבית (Eastern Caribbean Currency Authority).
המטבע החליף את הדולר של איי הודו המערבית הבריטיים, ששימש בחלק מהמושבות הבריטיות בקריביים ומאוחר יותר בפדרציה של איי הודו המערבית קצרת הימים. הוא נכנס לשימוש ב-1965.
שערי חליפין
דולר אמריקני אחד שווה ל-2.7 דולרים מזרח-קריביים (שער החליפין אינו משתנה, והוא קבוע מאז 1976).
יאחצ'ל
יאחצ'ל (בפרסית: یخچال, פירוש: "בור קרח") הוא סוג עתיק של מבנה קירור בו היו מאחסנים מזון. מבנה זה היה בנוי מעל הקרקע כאשר היה למבנה צורת כיפה עם פתח בראשה כאשר מתחתיה נמצא לו שטח אחסון תת-קרקעי לקירור מזון. לעיתים קרובות שימש אף לאחסון קרח (אפילו לצורך ייצור גלידה כגון הגלידה הפרסית הקרויה: "באסתני סונאטי" או המאכל הקרוי: "פאלודה". החלל התת-קרקעי יחד עם חומר הבנייה הוא עמיד בפני חום ומבודד את שטח האחסון בכל ימות השנה. מבנים אלה נבנו ושימשו בעיקר בפרס העתיקה ורבים שנבנו לפני מאות שנים נותרו עומדים גם כיום ואף בשימוש.
אברהם וכמן
אברהם וַכְמן (Wachman; 1931 – 22 באוקטובר 2010) היה פרופסור בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון, פיתח יחד עם נועה אשכול את שיטת כתב התנועה אשכול-וכמן.
אודות
וכמן נולד בעיר לובלין שבפולין בשנת 1931, ובשנת 1933 עלה לארץ ישראל. הוא גדל בתל אביב ושירת במחזור הראשון של הנח"ל. הוא למד תיאטרון ולאחר מכן השלים שני תארים באדריכלות בטכניון, השתלב בסגל והשלים דוקטורט. וכמן לימד מורפולוגיה (אדריכלות והנדסה) בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון, ומינויו לסגל ההוראה הקבוע, אחרי ששימש במשך למעלה מחמש שנים במשרת מרצה ללא קביעות, לווה במאבק קשה בין הנהלת הפקולטה לסנאט הטכניון. משנת 1982 היה וכמן פרופסור מן המניין בפקולטה לארכיטקטורה. בין השנים 1982 ל-1986 כיהן כדקאן הפקולטה. פרש כפרופסור אמריטוס.
בסוף שנות החמישים פיתח עם נועה אשכול את כתב התנועה אשר לימים יקרא אשכול-וכמן, המאפשר למפות את תנועת הגוף האנושי במרחב בעזרת כלים גאומטריים.
ב-1975, כאשר מפעל ההתנחלות היה עדיין בחיתוליו, הציע וכמן את "תוכנית השִדרה הכפולה", על פיה יש להוסיף לרצועת ההתיישבות היהודית לאורך החוף רצועה חדשה לאורך בקעת הירדן, מרמת הגולן בצפון ועד אופירה בדרום. ראש הממשלה באותם ימים, יצחק רבין, לא אימץ את התוכנית, אך השר ישראל גלילי ויועצו של רבין אריאל שרון התלהבו ממנה.
וכמן היה ממייסדיה של המועצה לשימור אתרים.
היה נשוי לרחל (רליק) ואב לשלושה בנים, שאחד מהם נפטר בגיל 26. התגורר בחיפה. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ דגניה א'.
שר
שַׂר (בלועזית: מיניסטר) הוא תוארו וכינויו של חבר בממשלה. ככלל, כל שר עומד בראש משרד ממשלתי, ממונה על פעילותו ואחראי על הנושאים שבתחומי משרדו. כך למשל, שר החוץ ממונה על משרד החוץ, אך ייתכן גם שר בלי תיק, אשר אינו עומד בראש משרד, אלא אחראי על תיאום עניינים שעומדים על הפרק. בראש כל השרים יחדיו עומד ראש הממשלה (או נשיא המדינה, במדינות מסוימות).
המילה "שר" נבחרה כתרגום למילה הלועזית "מיניסטר" בישיבה של ממשלת ישראל הראשונה שהתקיימה ב-16 במאי 1948. המילה "שר" הועדפה על פני המילה "נגיד" שהוצעה אף היא כתרגום. התואר שר מופיע לראשונה בתנ"ך בספר בראשית יב, טו, בסיפור ירידת אברהם ושרה למצרים: וַיִּרְא֤וּ אֹתָהּ֙ שָׂרֵ֣י פַרְעֹ֔ה וַיְהַֽלְל֥וּ אֹתָ֖הּ. (גם בכורדית המילה ser פירושה ראש).
ברפובליקה נשיאותית, שר אחראי על ענייני משרדו בפני ראש הממשלה, ובדמוקרטיה פרלמנטרית הוא אחראי עליהם בפני בית המחוקקים. דבר זה מתבטא למשל על ידי כך שחברי בית המחוקקים רשאים להפנות לשר שאילתות בנושאים הנמצאים תחת אחריותו. כמו כן, בדמוקרטיה פרלמנטרית לשר יש חלק באחריותה המשותפת של הממשלה בפני בית המחוקקים.
בישראל
בישראל קבועים הכללים למינויו של שר ולהפסקת כהונתו בחוק יסוד: הממשלה. שר יכול לכהן גם בתור סגן ראש הממשלה, המשנה לראש הממשלה וממלא מקום ראש הממשלה. לעומת זאת, שר אינו יכול להיות אדם העובד בשתי עבודות, כלומר חל איסור על שר (ועל חבר כנסת) לעבוד בשתי עבודות בו זמנית, לדוגמה: אדם המשמש איש עסקים ומנכ"ל של חברה, יאלץ לפרוש מתפקידו ולכהן רק כשר. עם זאת, כאמור, שר יכול לכהן בכמה תפקידים בממשלה כגון: השר לשירותי דת ושר הכלכלה.
שכרם של ראש הממשלה והשרים נקבע בהחלטה של ועדת הכספים של הכנסת. בינואר 2018 אישרה הוועדה כי שכר היסוד של השרים יעמוד על 44,223 ש"ח ויוצמד לשכר היסוד של ראש האופוזיציה (בשנת 2020 גובהו 47,265 ש"ח לחודש) וכי שכר סגני שרים יעמוד על 39,149 ש"ח, זהה לשכר היסוד של חברי הכנסת (בשנת 2020: 41,866 ש"ח לחודש).
רובין קלי
רובין לין קלי (באנגלית: Robin Lynne Kelly; נולדה ב-30 באפריל 1956) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת אילינוי, ברציפות מאז 2013. קלי, חברת המפלגה הדמוקרטית, ייצגה את מחוז הבחירה ה-28 בבית הנבחרים של אילינוי בשנים 2003–2007. עד 2010 הייתה ראשת הסגל של גזבר המדינה אלכסי ג'אנוּליאס (Alexi Giannoulias), עד שבאותה השנה הפסידה בבחירות לתפקיד הגזבר בבחירות האמצע. בבחירות מיוחדות לבית הנבחרים נבחרה לראשונה אל בית הנבחרים האמריקאי.
ביוגרפיה
רובין לין קלי נולדה בהארלם שברובע מנהטן בניו יורק, בשלהי אפריל 1956. אביה היא חנוון. היא החלה את לימודיה באונברסיטת בראדלי שבפאוריה מתוך תקווה להיות פסיכולוגית ילדים. קלי הייתה חברה באחוות סיגמא גמא רו. בשנת 1978 השלימה לימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה, וב-1982 תואר שני בייעוץ פסיכולוגי. בעת היותה סטודנטית בפאוריה ניהלה חדר ילדים (Nursery) ועבדה בבית חולים. בין השנים 1992–2006 הייתה מנהלת לענייני קהילה בכפר מטיסון שבצפון אילינוי. ב-2004 קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת צפון אילינוי.
בשנת 2002 החליטה קלי להתמודד אל בית הנבחרים של מדינת אילינוי, הבית התחתון בבית המחוקקים במדינה. בהבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית גברה על נציג המחוז המכהן הרולד מרפי, בבחירות הכלליות ניצחה את קיטי וטסון, מועמדת המפלגה הרפובליקנית, ברוב בן 81% מהקולות. ב-2004 קלי זכתה בבחירות לתקופת כהונה שנייה וגברה ג'ק מקינרני הרפובליקני. בבחירות הבאות, בשנת 2006, התמודדה לקדנציה שלישית ללא התנגדות. בינואר 2007 התפטרה ממושבה בבית הנבחרים של אילינוי ומונתה לראשת הסגל של גזבר המדינה, אלכסי ג'אנוּליאס. היא הייתה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה ששימשה כראשת סגל עבור בעל תפקיד עם סמכויות חוקתיות שנבחר על ידי כלל תושבי המדינה. ב-2011 אף מונתה לפקידה הביצועית הראשית של מחוז קוק.
בשנת 2010 התמודדה אל תפקיד גזבר מדינת אילינוי, אך הפסידה עם 45% מקולות הבוחרים לאחר שניצחה בשש מחוזות בלבד מתוך 102 מחוזות אילינוי. לאחר שג'סי ג'קסון ג'וניור (בנו של ג'סי ג'קסון) התפטר מתפקידו שלושה שבועות בלבד לאחר שנבחר לקדנציה עשירית, הכריזה קלי על התמודדותה לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של אילינוי. ב-11 בפברואר הביעו בה תמיכה שני חברי קונגרס דמוקרטים משיקגו, דני דייוויס ובובי ראש. גם חברת הקונגרס ג'ן שקובסקי והעיתון שיקגו טריביון תמכו בקלי, וראש עיריית ניו יורק מייקל בלומברג מימן עבורה שני מיליון דולר אמריקני באמצעות שידורי תעמולה בטלוויזיה תוך הדגשת התנגדותה של קלי לאיגוד הרובאים הלאומי. בבחירות המיוחדות לבית הנבחרים האמריקאי נבחרה עם 71% מהקולות, והושבעה לתפקידה באפריל 2013. במרץ 2016 ייסדה קלי, לצד עמיתותיה בוני ווטסון קולמן ואיבט קלארק, את "השדולה בקונגרס לנשים ונערות שחורות".
שרה גדעון
שרה גדעון (באנגלית: Sara Gideon; נולדה ב-4 בדצמבר 1971) היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כיושבת ראש בית הנבחרים של מדינת מיין. מאז 2012 הייתה חברת בית הנבחרים מטעם מחוז הבחירה ה-48, שבשטחו שוכן מחוז קמברלנד. גדעון הייתה מועמדת המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית ממיין, ובבחירות לסנאט ב-2020 התייצבה מול הסנאטורית הוותיקה סוזן קולינס. בראשית נובמבר 2020 הפסידה בבחירות הכלליות לקולינס.
Both Sides, Now
"Both Sides, Now" (בעברית: "שני הצדדים עכשיו") הוא אחד השירים הידועים של הזמרת-יוצרת הקנדית ג'וני מיטשל. השיר הוקלט לראשונה על ידי ג'ודי קולינס ונכנס למצעד הסינגלים האמריקאי בסתיו 1968. שנה אחר כך נכלל השיר באלבום "Clouds" של ג'וני מיטשל (ששמו נלקח ממילות השיר). השיר הוקלט מאז בגרסאות כיסוי רבות על ידי אמנים שונים בהם פרנק סינטרה, וילי נלסון והרבי הנקוק. מיטשל עצמה הקליטה גרסה נוספת של השיר בעיבוד תזמורתי לאלבומה "Both Sides Now" שיצא בשנת 2000.
שרה גדעון
ביוגרפיה
גדעון נולדה וגדלה ברוד איילנד. אביה במקור מהודו, ואמה היא דור שני לארמנים-אמריקאים. בשנת 1989 סיימה את לימודיה התיכוניים בתיכון איסט גריניץ' השוכן בעיר בעלת אותו שם ברוד איילנד. ב-1994 השלימה לימודי תואר ראשון ביחסים בין-לאומיים בבית הספר לעניינים בינלאומיים של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון שבוושינגטון הבירה. לימים הייתה מתמחה במשרדו של הסנאטור קלייבורן פל. בשנת 2004 עברה גדעון לפריפורט שבמיין ושימש כסגנית יו"ר מועצת העירייה. ב-2003 הוסיפה לעבוד כמנהלת חשבונות פרסום בעיתון USA Today.
Both Sides, Now
ב-2004 דרג המגזין "רולינג סטון" את השיר "Both Sides, Now"" במקום 171 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים.
שרה גדעון
ביוגרפיה
ב-2012 נבחרה לראשונה אל בית הנבחרים של מדינת מיין, ובבחירות שלאחר מכן נבחרה לתקופת כהונה נוספת בנוסף על היבחרה לעוזרת מנהיג הרוב בבית הנבחרים. אחרי בחירות 2016 נבחרה ליושבת ראש בית הנבחרים. בתפקיד כיו"ר, תמכה גדעון גם בהרחבת תוכנית ה-Medicaid במיין, כולל במשאל העם בנושא זה ב-2017, וסייעה לעקוף את הווטו שהטיל מושל המדינה פול לה-פייג' על הצעת החוק שהפכה את תרופת הנלוקסון לכזו שלא דורשת מרשם רפואי. גדעון הייתה חברה בוועדה הקבועה המשותפת של בית המחוקקים של מיין לענייני אנרגיה, שירותים ציבוריים וטכנולוגיה.
Both Sides, Now
רקע
מיטשל כתבה את "Both Sides, Now" במרץ 1967 בהשראת הרומן "הנדרסון מלך הגשם" מאת סול בלו שיצא לאור ב-1959.
השיר נכתב בסולם פה דיאז מז'ור. מיטשל השתמשה בכיוון E–B–E–G♯–B–E של הגיטרה עם המלחץ על הסריג השני.
שרה גדעון
ביוגרפיה
עם היבחרה של ג'נט מילס למושלת מיין בבחירות 2018, בית הנבחרים של מיין בהנהגתה של גדעון העביר הצעות חוק מרכזיות בדבר שינויי אקלים, כולל החלטה המחייבת את מיין לעשות שימוש בן 80% באנרגיה מתחדשת עד 2030 ו-100% עד 2050. בשנת 2019 ניצבה גדעון בפני קובלנה על הפרת אתיקת בחירות, בגין עבירה לכאורה על חוק התרומות הפוליטיות בכך שקיבלה החזרים מתרומות שהוזרמו במקור לוועדת הפעולה הפוליטית (PAC) האישית שלה. גדעון סגרה את הוועדה שלה עקב התלונה והשיבה ל 3,250 דולר אמריקני.
מסע הבחירות לסנאט האמריקאי ב-2020
ב-24 ביוני 2019 הכריזה גדעון על מועמדותה לסנאט של ארצות הברית ב-2020, תוך קריאת תיגר על הסנאטורית המכהנת סוזן קולינס. בשבוע הראשון לקמפיין היא גייסה למעלה ממיליון דולר. בבחירות המקדימות התמודדה גדעון מול בטסי סוויט ובר קידמן, בבחירות שהתקיימו בשיטת דירוג-העדפות. בפריימריז קיבלה גדעון תמיכה מהממסד המרכזי של המפלגה הדמוקרטית, ואילו סוויט וקידמן נתמכו בידי האגף הפרוגרסיבי של המפלגה, המזוהה עם ברני סנדרס. טרם הבחירות המקדימות שנקבעו ל-14 ביולי, זכתה גדעון לתמיכת ועדת הקמפיין הדמוקרטית לסנאט (DSCC) וכן לתמיכת איגודי עובדים וארגוני נשים. גדעון זכתה במועמדות המפלגה עם כ-70% מהקולות. עד לבחירות המקדימות היא גייסה כ-23 מיליון דולר.
גביע המדינה בכדורגל 1971/1972
גביע המדינה בכדורגל 1971/1972 הייתה התחרות ה-34 מאז היווסדה וה-19 לאחר קום מדינת ישראל. המשחקים החלו בספטמבר 1971 והסתיימו ב-26 בספטמבר 1972.
שרה גדעון
מסע הבחירות לסנאט האמריקאי ב-2020
לאחר שנהייתה באורח רשמי מועמדת המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית במיין, זכתה גדעון לתמיכתם של אישים וארגונים רבים. בהם נמנים הורות מתוכננת, ג'יי סטריט, מועדון סיירה, סטיבן קינג, אליזבת וורן, כריס מרפי, קירסטן ג'יליברנד, קתרין קורטז מסטו ותמי דקוורת'. בחודש אוגוסט הביע נשיא ארצות הברית לשעבר ברק אובמה את תמיכתו בגדעון. בשנת 2020, הקמפיין לזכויות אדם (HRC), הארגון הגדול ביותר באמריקה למען זכויות להט"ב בארצות הברית, התנגד להיבחרה מחדש של קולינס ובמקום זאת הביע תמיכה בגדעון. זו הפעם הראשונה ש-HRC הביע את התנגדותו למועמדותה של קולינס, ששימשה במשך שנים רפובליקנית מובילה בענייני זכויות להט"ב.
Both Sides, Now
הגרסה של ג'ודי קולינס
זמן קצר אחרי שמיטשל כתבה את השיר הקליטה ג'ודי קולינס את הגרסה המסחרית הראשונה עבור אלבומה "Wildflowers" שיצא ב-1967. באוקטובר 1968 יצא סינגל של השיר שהגיע בדצמבר למקום השמיני במצעד הסינגלים האמריקאי. בקנדה הגיע השיר למקום השישי. בתחילת 1969 זכה השיר בפרס גראמי בקטגוריית "הביצוע הטוב ביותר של שיר עם". השיר הגיע למקום שלישי בסקר "Billboard's Easy Listening", והוא הפך לאחד משירי הדגל של קולינס.
ההקלטה משנת 2000
מיטשל הקליטה מחדש את השיר בעיבוד תזמורתי עשיר לאלבומה " Both Sides Now". וינס מנדוזה שעיבד את השיר זכה בפרס גראמי לעיבוד הכלי הטוב ביותר לליווי שירה.
גביע המדינה בכדורגל 1971/1972
השלבים המוקדמים
בשלב המוקדם השתתפו קבוצות של ליגה ג'. בסיבוב השישי לתחרות הצטרפו קבוצות של ליגה לאומית.
שרה גדעון
מסע הבחירות לסנאט האמריקאי ב-2020
מרבית הסקרים שבחנו את הבחירות לסנאט במיין ושפורסמו לאחר ראשית חודש יולי 2020 הצביעו על יתרון ברור לגדעון, והיא נחשבה על ידי הפרשנים הפוליטיים כמועמדת מובילה ובטוחה לסנאט. עם זאת, בבחירות הכלליות שהתקיימו ב-4 בנובמבר הפסידה גדעון לקולינס כשלה 42.4% מקולות הבוחרים, בעוד קולינס גרפה כ-51%.
Both Sides, Now
ההקלטה משנת 2000
באפריל 2000, חודשיים אחרי יציאת האלבום, ביצעה מיטשל את השיר עם תזמורת של 70 כלים בחגיגה של כוכבים שנערכה עבורה באולם הנשפים המרסטיין שבניו יורק.
גביע המדינה בכדורגל 1971/1972
שלבי הגמר
הקבוצה שאירחה את המשחק במגרשה הביתי צוינה כראשונה בכל זוג.
Both Sides, Now
ההקלטה משנת 2000
גרסה זו מושמעת בסרט "אהבה זה כל הסיפור" משנת 2003 בסצנה בכיכובה של אמה תומפסון.
גביע המדינה בכדורגל 1971/1972
שלבי הגמר
הערה:
Both Sides, Now
גרסאות כיסוי נוספות
שירה של מיטשל הוקלט בידי אמנים רבים במשך השנים. זמר העם פיט סיגר הוסיף ברשותה בית רביעי לשיר.
מיכל הקטנה (סרט, 2011)
מיכל הקטנה הוא סרט טלוויזיוני והדי וי די הראשון של מיכל ויצמן.
פפוש
פפוש (בהונגרית: Papos) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי פפוש
בפפוש חיו יהודים בתקופות זמן שונות. יהודים רבים מהכפר נרצחו בשואה.
K-391
קריירה
נילסן התחיל את הקריירה שלו ב-2009, בשם הבמה קייאוסני (Keosni). מאוחר יותר, הוא שינה את שם הבמה ל-KON-391. מאוחר יותר, הוא שינה את שם הבמה ל-K-391.
ב-22 בדצמבר 2013, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם קורי פריזנהאן, את הסינגל "Dream Of Something Sweet".
ב-30 באפריל 2016, הוא הוציא את הסינגל "Earth".
ב-11 במאי 2018, הוציא, בשיתוף פעולה עם אלן ווקר, יולי ברגן וסינרי, את הסינגל "Ignite". הסינגל זכה לשבחים מצד מבקרי המוזיקה. הסינגל הגיע, בשיאו, למקום הראשון בנורווגיה, למקום הרביעי בפלנדריה, למקום החמישי בפינלנד, למקום החמישי בפולין, למקום ה-13 בשוודיה, ולמקום ה-28 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
ב-23 ביוני 2018, הוא הוציא גרסת רמיקס לסינגל "Tired" של אלן ווקר בשיתוף גאווין ג'יימס.
ב-1 באוגוסט 2018, הוא הוציא את אלבום האוסף הראשון שלו, Hello, World.
ב-16 בנובמבר 2018, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם וייקליף ז'אן, את הסינגל "Mystery".
ב-1 בדצמבר 2018, הוא הוציא גרסת רמיקס לסינגל "All Falls Down" של אלן ווקר בשיתוף נואה סיירוס ודיגיטל פארם אנימלס.
ב-30 בנובמבר 2018, הוא התארח יחד עם סופיה קרסון ו-CORSAK, בסינגל "Different World" של אלן ווקר.
ב-14 בדצמבר 2018, הוא התארח יחד עם אמילי הולוו, בסינגל "Lily" של אלן ווקר.
ב-30 באוגוסט 2019, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם אלן ווקר, מרטין טונגבאג ומנגו, את הסינגל "Play". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום השני בנורווגיה, למקום התשיעי בצ'כיה, למקום ה-11 בפינלנד, למקום ה-25 בשוודיה, למקום ה-32 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני, למקום ה-44 באוסטריה, ולמקום ה-78 בשווייץ.
ב-6 במרץ 2020, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם אלן ווקר ואריקס, את הסינגל "End of Time".
ב-23 באוקטובר 2020, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם RØRY, את הסינגל "Aurora".
ג'ון מייספילד
ג'ון אדוארד מייספילד (באנגלית: John Edward Masefield; 1 ביוני 1878 – 12 במאי 1967) היה משורר וסופר אנגלי ו"אביר השירה" (Poet Laureate) מ-1930 עד 1967. בין יצירותיו הנודעות ביותר נמנים סיפורי ההרפתקאות לבני הנעורים "חבורת חצות" (The Midnight Folk) ו"קופסת הפלאות" (The Box of Delights) והפואמות "חסד נצחי" (Everlasting Mercy) ו"קדחת הים" (Sea-Fever).
בו דרק
מרי קתלין קולינס (באנגלית: Mary Cathleen Collins; נולדה ב-20 בנובמבר 1956), הידועה בעיקר בשם בו דרק (Bo Derek), היא שחקנית ודוגמנית אמריקנית אשר נחשבה בעיני רבים לסמל מין בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20.
נולדה בשם מרי קתלין קולינס בלונג ביץ', קליפורניה. בגיל 16 התאהבה בג'ון דרק, שחקן ובמאי נשוי שהיה מבוגר ממנה בשלושים שנה. היא עזבה את בית הספר, וג'ון דרק התגרש מאשתו השחקנית לינדה אוונס. מפחד החוק בקליפורניה, הזוג עבר לגרמניה, שם ביים ג'ון דרק סרט ארוטי דל תקציב בכיכובה של קולינס. הסרט, "פנטזיות", לא הופץ בזמן אמת (1973). כשהייתה קולינס בת 18 חזר הזוג לארצות הברית, וכשהייתה בת 19 הם נישאו. מאז נודעה בשם בו דרק. ב-1979 דרק שיחקה בסרט הקומדיה הרומנטית המצליח "10". ג'ון דרק נפטר ב-1998.
היא מנהלת מערכת יחסים עם השחקן ג'ון קורבט שאותו הכירה בשנת 2002, לאחר שנפגש בפגישה עיוורת. ולבסוף הם התחתנו בשנת 2020. בני הזוג מתגוררים בחווה בסנטה אינז, קליפורניה, עם שני הרועים הגרמנים שלהם וארבעה סוסים.
Cry Pretty (שיר)
Cry Pretty (בעברית: לבכות יפה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קארי אנדרווד, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, Cry Pretty. השיר יצא לאור ב-11 באפריל 2018, על ידי חברת התקליטים קפיטול נאשוויל, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד שירי הקאנטרי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קארי אנדרווד, הילרי לינדזי, ליז רוז ולורי מק'קנה והופק על ידי אנדרווד ודייוויד גרסיה. מגזין הבילבורד פרסם בסוף שנת 2018 את רשימת "20 שירי הקאנטרי הטובים ביותר של 2018", תוך שדירג את השיר הזה במקום הראשון. ברשימה דומה של מגזין הרולינג סטון, דורג השיר במקום ה-11.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-40 מיליון השמעות.
הצלחה
השיר זכה להצלחה רבה, כאשר הגיע למקום החמישי במצעד שירי הקאנטרי ולמקום השמיני במצעד שירי הקאנטרי של קנדה. השיר קיבל מועמדות בטקס פרסי ה-CMT, בקטגוריית "הווידאו קליפ של השנה" ואף זכה בפרס באותו הערב. כמו כן, הועמד בפרסי בחירת הנוער 2019 בקטגוריית "בחירת מוזיקה – שיר קאנטרי".
בנוסף לכך, דורג השיר במקום ה-39 ברשימה השנתית של מצעד שירי הקאנטרי של בילבורד, שפורסמה בסוף שנת 2018.
דורית שרצר
ביוגרפיה
שרצר התאמנה בקבוצת ברית מכבים עתיד.
אלופת ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1954 זכתה שרצר במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:41.7 דקות, לפני אילנה רייזנר (1:49.0 דקות) ונורית צור (1:50.7 דקות), שתיהן מהפועל גוש זבולון.
שיאנית ישראל
בתחרות שנערכה ברחובות ביולי 1955 קבעה שרצר במשחה ל-100 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 1:37.6 דקות. חודש וחצי לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריכת מכבי אבשלום בפתח תקווה באוגוסט היא קבעה במשחה ל-50 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 43.2 שניות, שיפור לשיאה הקודם 43.5 שניות. שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריכה בגבעת רמב"ם בספטמבר היא שיפרה את שיאה במשחה ל-50 מטר פרפר והעמידה אותו על 42.6 שניות. באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר היא זכתה במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא מכבי חדש של 1:36.3 דקות, לפני רחל ברגשטיין מהפועל גוש זבולון (1:41.2 דקות) ויהודית לוזיה מהפועל אפיקים (1:46.5 דקות) ובכך הגנה על תוארה.
1957
בתחרויות השחייה של המכביה החמישית שנערכו בספטמבר 1957 זכתה שרצר בשתי מדליות זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם שושנה ריבנר, גלי להב וברגר בשיא מכביה חדש של 5:13.3 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם ברגר, חיותה מרצ'ביאק ושושנה ריבנר בשיא מכביה חדש של 5:52.7 דקות.
חייה האישים
שרצר למדה רפואה באוניברסיטת וינה.
קרחון אורורה (אנטארקטיקה)
קרחון אורורה (באנגלית: Aurora Glacier) הוא קרחון גדול בשטח האי רוס, שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את חלק האי רוס שבין הר ארבוס לבין הר טרה נובה.
מוצאו של הקרחון במדרון הדרום-מזרחי של הר ארבוס, ומהמדרון הדרום-מערבי של הר טרור.
מרכז המידע והידע הלאומי למערכה בקורונה
מרכז המידע והידע הלאומי למערכה בקורונה הוא גוף שהוקם על ידי אגף המודיעין בצה"ל במסגרת הטיפול הממסדי בהתפשטות נגיף הקורונה בישראל, על מנת לסייע למשרד הבריאות במחקר מערכתי ורפואי על אודות התפשטות מחלת נגיף הקורונה (COVID-19) בישראל ומחוצה לה. המרכז סיפק למשרד הבריאות, למועצה לביטחון לאומי ולשאר משרדי הממשלה מידע, ניתוח נתונים, תובנות וכן המלצות, שנועדו לגיבוש מדיניות לאומית במשרדי הממשלה להמשך המאבק בקורונה.
קרחון אורורה (אנטארקטיקה)
הקרחון זורם לכיוון דרום ונשפך אל מדף הקרח מקמרדו, תוך שהוא תורם משמעותית לעובי הקרח במדף הקרח.
מרכז המידע והידע הלאומי למערכה בקורונה
הגוף הורכב מקציני מודיעין ונעזר במומחים מעולמות תוכן רלוונטיים – מדענים מהאקדמיה, רופאים, אפידמיולוגים, חוקרי ביצועים וסטטיסטיקאים. עם הקמתו עמד בראש המרכז קצין בדרגת אלוף-משנה מחטיבת המחקר באגף המודיעין, ובהמשך עמד בראשו קצין בדרגת סגן אלוף, אף הוא מחטיבת המחקר.
קרחון אורורה (אנטארקטיקה)
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1963 על ידיי איי. ג'יי. היין (A.J. Heine).
הקרחון נקרא על שם הספינה "אורורה", ספינת קבוצת ים רוס של המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית בפיקודו של ארנסט שקלטון, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1914–1917.
לקריאה נוספת
• Delisle, G. (1990), Recent change in ice thickness in Windless Bight, Ross Ice Shelf, Antarctica, Journal of Glaciology, 36(124), 350-351. doi:10.3189/S0022143000000502
מרכז המידע והידע הלאומי למערכה בקורונה
הקמת המרכז וייעודו
מטרתו העיקרית של המרכז הייתה לבצע מחקרי עומק על התפשטות מגפת הקורונה לטובת הצפת סיכונים והזדמנויות לגורמים המקצועיים ולמקבלי ההחלטות במשרד הבריאות, במל"ל ובמערכת הביטחון. המרכז עסק בין היתר בהצבעה על מוקדי סיכון מרכזיים ומגמות תחלואה בישראל, בשיתוף מכון גרטנר למחקר אפידמיולוגי במשרד הבריאות. כמו כן, חקר המרכז את התפשטות המגפה במדינות העולם ובמזרח התיכון, וריכז תובנות מתוך מחקרים רפואיים מובילים בעולם כמו גם על שיטות בדיקה, חיסונים ותרופות אשר הוכחו כיעילים במאבק העולמי בנגיף הקורונה.
פעילותו הוכוונה על ידי מל"ל, משרד הבריאות ומשרד הביטחון, ותוצריו יועדו לגיבוש מדיניות לאומית במשרדי הממשלה.
הגבלות משפטיות בפעילות המרכז
מיום הקמתו, וכחלק מהגבלות משפטיות מוגדרות, כלל פעילות המרכז מוקדה בניתוח מגמות, עיבוד מידע ועיבוד נתונים אוטומטי, ולא התבצעה במסגרתו כל פעילות איסוף מידע הנוגעת למושאי המחקר בישראל. כמו כן, מידע גולמי אשר מקורו בגורמי הרפואה בארץ הוגבל לחומרים סיכומיים וסטטיסטיים ואינו מכיל מידע רפואי אישי או פרטני. בתוך כך, פעילותו של המרכז בוצעה תחת אישור רשמי, בליווי היועץ המשפטי של אמ"ן ובפיקוח של משרד הבריאות.
מבנה המרכז
במסגרת המרכז פעלו עשרות חוקרים ואנשי טכנולוגיה מחטיבת המחקר, יחידה 8200, יחידה 9900, מערך המ"מ ויחידות נוספות באמ"ן.
מבנה המרכז כלל ארבעה מדורי מחקר:
בנפרד ממרכז המידע והידע, הוקמה בתוך חטיבת התקשו"ב של משרד הבריאות, על ידי יחידה 8200 באמ"ן, מסגרת לתמיכה בתשתית המחשוב וניתוח הנתונים של המשרד. בתוך כך, פותחה גם תוכנת שליטה ובקרה לניהול נתונים משותף לכלל גופי הבריאות בישראל.
אנדריי פאניוקוב
אנדריי ולדימירוביץ' פאניוקוב (ברוסית: Андрей Владимирович Панюков; נולד ב-25 בספטמבר 1994, מוסקבה, רוסיה) הוא שחקן כדורגל, המשחק כחלוץ במועדון קיז'ילזאר.
במועדונים
פאניוקוב נולד במוסקבה, שם הוא החל לשחק כדורגל בבית הספר של "ספרטק מוסקבה". לאחר מכן עבר ל"לוקומוטיב", שיחק גם ב"מגהספירה" וב"מועדון הכדורגל מוסקבה", לאחר מכן הוא נרשם ללימודים בבית הספר של "דינמו".