cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'יימס קלארק רוס
חוקר הקוטב הדרומי
ב-1841 גילה רוס את ים רוס, הנושא את שמו, את ארץ ויקטוריה, שאותה קרא על שם מלכתו, ואת הרי הגעש ארבוס וטרור, שנקראו על שם אוניות המשלחת. הם הפליגו מרחק של 250 מייל ימיים (460 קילומטר) לאורך שפת מדף הקרח הנמוך והשטוח לו העניקו את השם מחסום ויקטוריה (Victoria Barrier), שלימים ייקרא "מדף הקרח רוס" לכבודו. שנה לאחר מכן ניסה לחדור דרומה בנ"צ 55°W בערך, חקר את הצד המזרחי של האי שנקרא לימים בשם האי רוס, וגילה תוך כדי כך את האיים סנואו היל וסימור להם העניק את שמם. רוס דיווח לאדמירליות כי מצר האדמירליות (Admiralty Sound), אשר הוא העניק לו את השם לשון-ים האדמירליות (Admiralty Inlet), נראה לו כחסום על ידי קרחונים בקצהו הדרומי. ברם, אין זה ברור אם המצר היה חסום כולו בימיו של רוס; שכן לא כך היה הדבר ב-1902, כאשר המשלחת השוודית לאנטארקטיקה בהנהגת אוטו נורדנשלד גילתה כי לשון הים היא למעשה מצר. משלחתו הגיעה לקו הרוחב 78° דרום, המקום הדרומי ביותר אליו הגיע אדם עד אז. 60 שנה חלפו בטרם הגיעה משלחת אחרת לנקודה דרומית יותר.
עם שובו הוענק לרוס תואר אבירות. ב-1842 קיבל את "מדליית המייסדים" של החברה הגאוגרפית המלכותית. ב-1843 העניקה לו החברה הגאוגרפית הצרפתית את מדליית הזהב של מגלי הארצות וכן עוטר באות מסדר לגיון הכבוד הצרפתי. ב-1847 פרסם את הדוח שהכין על המשלחת בספר שכותרתו A Voyage of Discovery and Research to Southern and Antarctic Regions. רוס נבחר לעמית החברה המלכותית ב-1848, ובאותה שנה ערך את מסעו האחרון כקפטן של אה"מ "אנטרפרייז", שיצאה בלוויית אה"מ אינווסטיגטור" לחיפוש המשלחה האבודה של ג'ון פרנקלין.
ג'יימס היה נשוי לליידי אן רוס. הוא מת באיילסבורי ב-1862, חמש שנים אחרי מות אשתו. לוח זיכרון מציין את ביתם באליוט פאלאס, בלקהית', שבלונדון. השניים קבורים בבית הקברות הסמוך לבית האחוזה בבאקינגהמשייר, שם התגוררו. בגני האחוזה ישנו אגם ובו שני איים, האחד קרוי "טרור" והשני "ארבוס".
חשיבותו כחוקר ארצות
חשיבותו של ג'יימס רוס כמגלה ארצות נובעת מכך שהוא היה הראשון שהחל בבחינה שיטתית של מאפייניה הטבעיים של אנטארקטיקה. על אף העובדה שהדבר לא תרם לבריטים תועלת כלכלית ישירה, מכיוון שהתיישבות במקום לא באה בחשבון והכרייה הייתה קשה מדי, למחקריו הייתה תועלת במיפוי האזורים המרוחקים של העולם. האימפריה הבריטית של המאה ה-19, שהחשיבה עצמה כמעצמת-על, ראתה חשיבות רבה במידע מסוג זה.
אלון נתן
אלון נתן (נולד ב-26 בינואר 1967) הוא כדורגלן עבר ומנכ"ל ישראלי.
ככדורגלן שיחק בעמדת הקשר ההתקפי במכבי תל אביב, בני יהודה תל אביב ונבחרת ישראל. נתן, שזכה לכינוי "אלוני", התבלט ביכולתו הטכנית הגבוהה, אך נאלץ לפרוש מכדורגל בגיל צעיר בגלל פציעה.
לאחר פרישתו נכנס לענף הנדל"ן והיה שותף ומנכ"ל חברת הבנייה צ. לנדאו עד קריסתה.
קריירת משחק
בעונה שלאחר מכן רשם אלון נתן 26 הופעות ליגה, בהן כבש שלושה שערים. שניים משעריו נכבשו במשחקי הדרבי מול הפועל תל אביב, ובסך הכל כבש ארבעה שערים במשחקים אלו במהלך הקריירה.
עונת השיא של נתן הייתה עונת. הוא כבש במהלכה עשרה שערי ליגה, והוסיף שער נוסף בחצי גמר גביע המדינה מול בית"ר ירושלים. באותה עונה, חגג נתן תואר ראשון עם מכבי תל אביב, ואף כבש בבעיטות הכרעה בניצחון הקבוצה בגמר הגביע על מכבי חיפה. עם סיום העונה, ערך נתן את הופעתו הראשונה והיחידה במדי נבחרת ישראל. הוא עלה כמחליף בהפסד 4-0 ל במשחק ידידות שנערך באצטדיון רמת גן ב-1 ביוני 1987.
גם בעונת זכתה הקבוצה בגביע המדינה, לאחר ניצחון על הפועל תל אביב במשחק הגמר, בו נתן לא שותף. בסך הכל שיחק נתן שבע עונות במכבי תל אביב, שהתאפיינו במספר רב של פציעות. למרות זאת, על אף תקופה לא מוצלחת של הקבוצה, הצליח נתן להתבלט בכישרונו. הוא כבש 29 שערי ליגה עבור הקבוצה, ב-150 הופעות.
במהלך עונת, תוך שהוא מתאושש מפציעה, הודיע נתן על פרישה ממשחק, אך לבקשתו גיורא שפיגל הושאל נתן לקבוצת בני יהודה תל אביב אותה אימן. הוא הספיק לערוך 13 הופעות ליגה במדיה, בהן כבש שער אחד, וכמו כן ארבע הופעות בגביע המדינה בהן כבש ארבעה שערים נוספים. לאחר שנפצע פעם נוספת, נאלץ נתן לפרוש ממשחק פעיל, עוד לפני שהיה בן 24. החלטתו התקבלה גם עקב רצונו לעזור בעסקים של משפחתו, במפעל "מרס תעשיות, זכוכית ומנורות".
חיים אישיים
אלון נתן הוא בנו של שלמה (מוני) נתן, שחקנה לשעבר של מכבי יפו.
נשוי לליאת נתן ולהם ארבעה ילדים.
בשנת 2010 מונה אלון נתן לתפקיד המנכ"ל של חברת הבנייה צ. לנדאו. בקיץ 2014, בעקבות מבצע צוק איתן, הגישה החברה בקשה להקפאת הליכים.
נמל התעופה הבין-לאומי ריו דה ז'ניירו-גאליאו
נמל התעופה הבין-לאומי ריו דה ז'ניירו-גאליאו אנטוניו קרלוס ז'ובים (בפורטוגזית: Aeroporto Internacional do Rio de Janeiro-Galeão Antonio Carlos Jobim), הידוע בשמו המקורי נמל התעופה הבין-לאומי גאליאו, הוא נמל התעופה הראשי של מטרופולין ריו דה ז'ניירו שבברזיל. בשנת 1999 נקרא הנמל על שם המוזיקאי הברזילאי, אנטוניו קרלוס ז'ובים, שנמל התעופה מוזכר בשירו "Samba do avião".
שטח הנמל הוא הגדול ביותר בברזיל. בשנת 2013, דורג השדה במקום השני במדינה על פי תנועת הנוסעים, ורביעי בנפח המטענים העוברים בו.
הנמל משמש גם כבסיס טיסה של חיל האוויר הברזילאי.
תולדות הנמל
ב-10 במאי 1923 נפתח בית ספר לטיסה של חיל האוויר הברזילאי סמוך לחוף גאליאו שבאי גוברנדור. בשנת 1941, הפך בית הספר לבסיס טיסה של החיל, המסלול הורחב, ונבנו טרמינל ומחסנים.
ב-22 באוגוסט 1942 הכריזה ברזיל מלחמה על מדינות הציר, ובעלות הברית החלו להשתמש בשדה התעופה לפעולות צבאיות הקשורות למלחמה.
בשנת 1972 הועבר הזיכיון להפעלת הנמל לידי הסוכנות הממשלתית Infraero, שתפקידה ניהול שדות התעופה בברזיל.
בין שנת 1976 ל-1982, ביצעה חברת התעופה אייר פראנס טיסות מנמל התעופה שארל דה גול לגאליאו דרך דקר בירת סנגל באמצעות מטוס הדגל שלה, הקונקורד.
ב-20 בינואר 1977 נחנך בית נתיבות חדש, הידוע כיום כטרמינל 1.
ב-1985 נפתח בנמל התעופה הבינלאומי סאו פאולו-גוארוליוס מסלול ארוך, שאפשר למטוסים כבדים להמריא ולנחות בו. פתיחת המסלול בסאו פאולו גרמה לחברות תעופה זרות ומקומיות לעבור אליו, וכתוצאה מכך חווה גאליאו ירידה חדה במספר הנוסעים העוברים בו. ממשלת מדינת ריו דה ז'ניירו עשתה מאמצים להשיב לגאליאו את הבכורה, ומשנת 2004 החל מספר הנוסעים העוברים בנמל לעלות.
בשנת 1991 שופץ טרמינל 1, במסגרת ההכנות לפסגת כדור הארץ שהתקיימה בשנת 1992 הקיבולת השנתית הוגדלה ל-7.5 מיליון, וכן נפתח טרמינל 2 החדש ביולי 1992.
על מנת לזרז את שיפוץ והרחבת הנמלים, אושרה בשנת 2011 תוכנית למכירת מספר שדות תעופה במדינה לחברות פרטיות. בנובמבר 2013, אישרה ממשלת ברזיל את החכרת הנמל לחברה משותפת השייכת לקונצרן הברזילאי Odebrecht (60%) ולחברה הסינגפורית צ'נגי איירפורט גרופ (40%), משנת 2014 ועד לשנת 2039, תמורת 19 מיליארד ריאל ברזילאי.
באוגוסט 2009 הודיעה Infraero, כי הקציבה לשיפוץ הנמל לקראת מונדיאל 2014 ואולימפיאדת 2016, סכום של 819 מיליון ריאל ברזילאי. במסגרת השיפוצים, חודש טרמינל 1 בעלות של 314.9 מיליון ריאל, חודש טרמינל 2 בעלות 284.0 מיליון ריאל, ונבנתה רחבת חניה נוספת בעלות של 220 מיליון ריאל.
דאן דה ז'אמאן
דאן דה ז'אמאן (Dent de Jaman) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 1,875 מטר מעל פני הים, וממוקם בקנטון וו בשווייץ.
ההר משקיף על העיר מונטרה ואגם ז'נבה וממוקם וצפונית להר רושה דה נה.
יוסף יקרסון
יוסף יקרסון (ברוסית: Иосиф Якерсон; נולד ב-2 ביוני 1936) הוא אמן ישראלי יליד רוסיה המתעסק בציור, רישום, פיסול ובעיצוב תפאורה לתיאטרון, אופרה ובלט.
ביוגרפיה
יוסף יקרסון שלומוביץ' נולד וגדל בלנינגרד. בשנים 1947 עד 1954 התחנך בבי"ס ייעודי ללימודי אמנות. לאחר מכן מ-1954 עד 1960 למד באקדמיה לציור, פיסול ואדריכלות ע"ש I.E. Repin בסנט פטרסבורג. הוא החל להציג עוד בגיל 11 את עבודתו: תחילה בתערוכות בינלאומיות בצרפת (1947), בפסטיבל השישי העולמי לנוער וסטודנטים במוסקבה (1957), בגרמניה (1958). בשנים שלאחר מכן, עד 1973 (השנה בה עלה לישראל), הוא הספיק להשתתף בכמה וכמה תערוכות עירוניות, אזוריות ולאומיות ברוסיה (1960, 1965 ו-1971).
בשנת 1973, לאחר שהתגרש מאשתו הראשונה גלינה ברבינוק, היגר לישראל. הוא המשיך להשתתף בתערוכות יחיד וקבוצתיות רבות בישראל, ארצות הברית, שווייץ, אוסטרליה ורוסיה.
בארץ התחתן בשנית עם סבטלנה שטוטינה. כמו כן עסק באומנויות הבמה בעיצוב ההפקה והתפאורות למופעי אופרה, בלט ואמנותיות במה שונות. יצירותיו שמורות ברחבי העולם במוזיאונים, גלריות ואוספים פרטיים, כגון: מוזיאון יד ושם, מוזיאון הרצליה, אוסף מרכז המידע הנוצרי בישראל, מוזיאון סנט פטרבורג לתותחנים, מוזיאונים של נובגורוד וקירישי (רוסיה), מוזיאון הוותיקן לאמנות מודרנית, אוסף פרטי של הוד מלכותה מלכת הולנד, אוסף פרטי של D. Bosky MITRA Private Equity Ltd. (לונדון, בריטניה), מוזיאון מכללת ואסר (ניו יורק), אוסף מוזיאון נורטון דודג' (ארצות הברית) וגלריה לאומנויות יפות אדוארד נחמקין (ניו יורק, ארצות הברית) וכו'.
במקביל לפעילות האמנותית הענפה בארץ נכנס גם לתחום ההוראה. הוא לימד רישום וציור באוניברסיטת חיפה, במכללה לאמנות בבאר שבע ובבתי ספר שונים (במגמת אמנות). בנוסף הוא ארגן שיעורים פרטניים בסטודיו שבו יצר פסלים ייעודים להוראת מלאכת הרישום.
סחרור
סִחרוּר (באנגלית: Spin) הוא רומן מסוגת המדע בדיוני, מאת הסופר האמריקאי-קנדי רוברט צ'ארלס וילסון. הספר יצא לאור באנגלית בשנת 2005 ותורגם לעברית בשנת 2006. זהו הספר הראשון בטרילוגיה.
תקציר
העלילה מתרחשת בארצות הברית בהווה, ומסופרת מנקודת מבטו של טיילר דופרה, שהיה בן 12, כשהחלה תופעת הסחרור.
תחילת העלילה
עלילת הספר מתחילה מתיאור בגוף ראשון של טיילר דופרה (בן 12), שנפגש עם התאומים ג'ייסון (ג'ייס) ודיאן לוטון, בני 13. בערב בו הם נפגשים, כל הכוכבים בשמיים, כולל הירח, נעלמים וכל הלוויינים נופלים לכדור הארץ. למרות שכבר לא ניתן לראות אותה יותר, הקרינה של השמש נשארת יציבה, נמשכת כרגיל, כך שהחיים יכולים להמשיך.
בתחילת העלילה האנושות לא מבינה את האירוע, אבל בהמשך היא קוראת למאורע הזה, הסחרור ומתחילה לפענח את מהותו.
המשך העלילה
המשך העלילה מתאר את התבגרותם של טיילר, ג'ייסון ודיאן. טיילר אחרי התיכון לומד רפואה, ג'ייסון משלים דוקטורט במדעים ודיאן מצטרפת לכת שנוצרה אחרי תופעת הסחור. ג'ייסון ואביו מקימים מתקן מחקר המקביל לנאס"א (שנקרא פריהליון), החוקר את תופעת הסחרור. במהלך המחקר הם מגלים שהסחרור מהווה מעין כיפת כח שעוטפת את כדור הארץ ומעוותת את הזמן, כך שכל שנייה על כדור הארץ שווה ל 3.17 שנות כדור הארץ (לפני הסחרור) ושנה אחת בכדור הארץ שווה ל 100 מיליון שנים.
כתוצאה מכך, ג'ייסון מסביר כי תוך כ 40 שנה על כדור הארץ, השווים לכ 4 מיליארד שנים, השמש תכלה את מלאי המימן דבר שיביא לכליה של החיים.
בהמשך ג'ייסון שעומד בראש מכון פריהליון רוצה לבדוק איך נוצר הסחרור (כאשר המדענים חושבים שהסחור נוצר על ידי חייזרים) ובודק את האפשרות למלט חלק מהאנושות לכוכבי לכת אחרים.
עלילה מקבילה
במקביל לעלילה הראשית, קיימת עלילת משנה המתוארת על ידי טיילר בעתיד כשהוא מלווה בדיאן. במהלך הספר עלילה זו מתבהרת עד שהיא מתלכדת עם העלילה הראשית
ביקורות ופרסים
הספר זכה לביקורות מעולות רבות.
גאורג הרברט צו מינסטר
גאורג הרברט גראף צו מינסטר פון דרנבורג (בגרמנית: Georg Herbert Graf zu Münster von Derneburg; 23 בדצמבר 1820 – 28 במרץ 1902) היה בן אצולה ודיפלומט גרמני, אשר שימש כשגריר הקיסרות הגרמנית בלונדון ובפריז, והתפרסם בעיקר בשל חלקו בפרשת דרייפוס.
קריירה דיפלומטית
מינסטר היה בן למשפחת אצולה חשובה בממלכת הנובר. הוא נולד בלונדון ב-23 בדצמבר 1820, לארנסט צו מינסטר אשר שימש כדיפלומט בחצרו של ג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת. אמו, וילהלמינה שרלוטה (1783-1858) הייתה בתו של פיליפ השני, רוזן שאומבורג-ליפה. הוא למד משפטים באוניברסיטאות של בון, היידלברג וגטינגן. בגיל 18, מת אביו, וגאורג ירש את נכסיו ותאריו, ואת מושבו בפרלמנט ההנוברי.
בעקבות אביו, הוא הפך לדיפלומט. הוא נודע בהשקפותיו השמרניות, ובמהלך מהפכות אביב העמים התנגד לביטול זכויות היתר של האצולה ולהענקת זכויות להמוני העם. השקפות אלו הפכו אותו למקורב מאוד לבית הנובר. בין 1856–1864 הוא שימש כשגריר הנובר בסנקט פטרבורג. לאחר מלחמת אוסטריה-פרוסיה ב-1866 אשר במהלכה כבשה פרוסיה את הנובר, ניסה מינסטר להביא לפשרה עם הפרוסים, אולם נכשל והנובר סופחה לפרוסיה.
בניגוד לבני אצולה הנוברים רבים אחרים, מינסטר השלים מהר עם הכיבוש הפרוסי. הוא התרשם מאוד מחזונו של אוטו פון ביסמרק על אימפריה גרמנית מאוחדת, וסבר שניתן להשיג זאת רק באמצעות הנהגה פרוסית חזקה. "ההשקפה שלי לגבי הנוברי אמיתי" הוא כתב "היא שהוא קודם כל חייב להיות גרמני". בין השנים 1867–1873 ייצג מינסטר את העיר גוסלאר ב וברייכסטאג הקיסרות הגרמנית. ב-1873 מינה אותו ביסמרק לשגריר גרמניה בלונדון. מינסטר מילא את תפקידו בנאמנות עד 1885 אז נשלח להיות שגריר גרמניה בפריז. ב-1889 הוא ייצג את גרמניה באמנות האג, ועל כך שודרג תואר האצולה שלו לדרגת נסיך.
פרשת דרייפוס
ב-1891 נתגלה כי הנספח הצבאי שעבד תחת מינסטר, פון היהנה (Huehne) הפעיל כמה מרגלים ללא ידיעתו של מינסטר. גרמניה נאלצה להחזיר את היהנה ושלחה במקומו את מקסימיליאן פון שוורצקופן. מינסטר, שתיעב עסקי ריגול מכל סוג, הבטיח לשר החוץ הצרפתי כי "אתו לא תהיינה לכם בעיות". עם זאת, שוורצקופן לא היה כפוף למינסטר אלא למטכ"ל בברלין בלבד, ולפיכך המשיך בפעילותו של קודמו, ומתחת לאפו של מינסטר החל לארגן רשת מרגלים ענפה. במישרין, דיווחיו עברו לממשלת גרמניה, וייתכן שאף לקיסר וילהלם השני בעצמו, אשר העריך מאוד את שוורצקופן. עם זאת, שוורצקופן נהג בחוסר זהירות, ורבים ממסמכיו נפלו לידי משרד הריגול הנגדי הצרפתי. בספטמבר 1894 חשפו הצרפתים את המסמך שנודע בתור "הבורדרו" אשר ממנו השתמע כי מרגל בצבא צרפת מעביר מידע לשוורצקופן. המרגל האמיתי היה פרדיננד אסטרהאזי, אולם החשד נפל על קצין יהודי בשם אלפרד דרייפוס, שהורשע על סמך ראיות קלושות בלבד.
גרמניה שמרה על שתיקה בתחילת הפרשה, אולם ב-9 בנובמבר התפרסמה בעיתון לה פאטרי ידיעה על פיה המסמכים המפלילים את דרייפוס נגנבו משוורצקופן. מינסטר לא יכול היה לשתוק יותר. הוא שוחח עם שוורצקופן אשר הבטיח לו שמעולם לא היה לו כל קשר עם דרייפוס. שניהם כתבו לווילהלמשטראסה והכחישו כל קשר לדרייפוס. ב-10 בנובמבר מינסטר הוציא הצהרה רשמית ללה פיגארו אשר על פיה: "מעולם לא קיבל אוברסט פון שוורצקופן מכתבים מדרייפוס. מעולם לא עמד עמו בקשרים כלשהם, ישירים או עקיפים. אם קצין זה אשם בפשע שמייחסים לו, אין שגרירות גרמניה מעורבת בפרשה זו". עם זאת, העיתונות הצרפתית ביטלה הצהרה זו מכל וכל בעקבות טענתו של שר ההגנה הצרפתי אוגוסט מרסייה כי האשמה של דרייפוס ברורה ומוחלטת. מינסטר נפגש עם שר החוץ הצרפתי גבריאל הנוטו והכחיש כל קשר של השגרירות הגרמנית עם דרייפוס. הנוטו הטיל על אחד מעוזריו מוריס פאליאולוג (אשר לימים הפך לאחד המתעדים החשובים של הפרשה) לברר את העניין מול המשרד לריגול נגדי. פאליאולוג נפגש עם אובר-ז'וזף אנרי אשר הבהיר לו בצורה שאינה משתמעת לשני פנים כי הבורדרו בבירור נמצא בסל הניירות של שוורצקופן. הנוטו היה מופתע מהכחשה כה מחוצפת מצדם של הגרמנים, אולם היה מודע למצב השברירי בו נמצאים יחסי גרמניה-צרפת, ולפיכך הרגיע את מינסטר והצהיר כי "ממשלת צרפת מתקוממת נגד מסע זה החורג מכל מידה סבירה ואין לסובלו עוד". מינסטר דרש הכחשה רשמית, וסוכנות הידיעות של הצבא אכן הוציאה הכחשה ב-30 בנובמבר. עם זאת, ההודעה הייתה מתונה ולא ברורה כלל ומינסטר דרש הודעה חדשה. המצב הגיע לכדי משבר דיפלומטי. לימים טען מרסייה כי גרמניה עמדה להכריז מלחמה והרמטכ"ל בואדפר כבר התכונן להורות על גיוס כללי. עם זאת, בסופו של דבר הגיעו הצדדים לפשרה, וב-13 בדצמבר פורסמה הכחשה נמרצת השוללת מכל וכל את מעורבותה של שגרירות גרמניה בכלל ושל מינסטר בפרט. הודעה זו סיפקה את מינסטר, אולם לא הייתה לה כל משמעות בעיני הציבור הצרפתי אשר היה משוכנע בביטחון שגרמניה היא זו שהפעילה את דרייפוס.
דרייפוס נשפט בין 19 ל-21 בדצמבר, ונמצא אשם. נגזר עליו לעבור טקס שלילת דרגות משפיל וגירוש לאי השדים. טקס שלילת הדרגות נקבע ל-5 בינואר, ולאחריו התפשטה שמועה (אשר מקורה היה שארל לברן-רנו) כי דרייפוס הודה באשמה. הסיפור עורר מחדש את רוגזה של ממשלת גרמניה. מינסטר נפגש עם נשיא צרפת ז'אן קזימיר-פרייה והגיש לו מכתב מאת קנצלר גרמניה הנסיך הוהנלוהה אשר דרש להבהיר שגרמניה אינה קשורה לפרשה. פרייה עיין בתיקו של דרייפוס ולאחר מכן הבהיר למינסטר כי המסמכים המפלילים בפרשה נלקחו בוודאות משגרירות גרמניה. מינסטר הופתע, אולם פרייה הוסיף בנימוס שגרמניה אינה אחראית על מכתבים הנשלחים אליה. לאחר משא ומתן מתיש, ב-9 בינואר פורסמה הודעה רשמית נוספת מטעם ממשלת צרפת אשר הכחישה את מעורבותה של גרמניה בפרשה. ככל שהפרשה התקדמה ופרטים נוספים נחשפו, גילה מינסטר כי שוורצקופן הונה אותו וריגל בחשאי מתחת לאפו. שוורצקופן עצמו עזב את פריז ב-1897.
לקראת שלביה האחרונים של הפרשה, במהלך משפט רן, פנו באמצעות מינסטר ראש ממשלת צרפת רנה ולדק-רוסו ושר ההגנה המרקיז דה גאליפה בבקשה אל ממשלת גרמניה לחשוף האם דרייפוס אכן שימש כמרגל או לא. הרעיון נדחה על הסף בידי הקיסר ובידי הקנצלר דאז הנסיך בילוב. לטענתה של ברברה טוכמן, הימנעותה של גרמניה מהתערבות לכל אורך הפרשה, לא נבעה רק מרצון לא להסתבך, אלא גם מתוך כוונה להחליש את צרפת מבחינה פנימית בעוד שהתערבותה יכלה לסגור את הפרשה בקלות.
אחריתו
ב-1900 חזר מינסטר לגרמניה. באותה שנה הוא קיבל את אות מסדר העיט השחור. בדצמבר 1901 הוא פרש מהחיים הפוליטיים לאחוזותיו בהנובר, שם נפטר ב-28 במרץ 1902.
מינסטר היה נשוי פעמיים. בראשונה לנסיכה רוסייה בשם אלכסנדרה גוליצין (1823-1884), אשר כבר הייתה אלמנה. הייתה להם בת בשם סופיה ושני בנים, ארנסט ואלכסנדר. ב-1864 הוא התגרש ממנה ונישא לבת אצולה בריטית בשם אליזבת סנט קלייר-ארסקין בתו של ג'יימס סנט קלייר-ארסקין, הרוזן השלישי מרוסלין.
פייטרו טאקה
הצטרך לסטודיו של ג'אמבולוניה בגיל 15, ובגיל 31 לאחר מותו של ג'אמבולוניה, השלים את עבודותיו הבלתי גמורות והחליף אותו כפסל החצר של מדיצ'י הדוכס הגדול של טוסקנה, וכמן ג'אמבולוניה התמחה בפיסול בברונזה.
יצירתו מזרקת חזיר הבר של פירנצה (פורצ'לינו) הפכה לאחד מסמליה של פירנצה, המקור נשמור במוזיאון בארדיני בפירנצה והיא מהווה העתק ברונזה של פסל שיש רומי עתיק השמור בגלריית אופיצי המבוסס על מיתוס חזיר הבר הקלידוני מהמיתולוגיה היוונית.
יצירתו האחרונה הייתה פסל פליפה הרביעי, מלך ספרד על פי עיצוב של דייגו ולאסקס המבוססת כנראה על ציור אבוד של פטר פאול רובנס ויציבותה המאתגרת תוכננה על ידי גלילאו גליליי.
לאחר מותו החליף אותו כראש הסטודיו בנו פרדיננדו טאקה שהיה גם האדריכל של תיאטרו דלה פרגולה ולאחר מותו של פרדיננדו החליף אותו כראש הסטודיו ג'ובאני בטיסטה פוג'יני.
איבאילו מרקוב
איבאילו מרקוב (בבולגרית: Ивайло Марков; נולד ב-5 ביוני 1997 בסופיה שבבולגריה) הוא כדורגלן בולגרי, המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת פודבסקידזי ביילסקו-ביאלה מליגת העל הפולנית.
קריירת מועדונים
בתחילת הקריירה שלו שיחק מרקוב במספר מועדונים בבולגריה, ביניהם סלביה סופיה ולוקומוטיב פלובדיב.
ב-16 ביולי 2021 חתם מרקוב בהפועל חדרה מליגת העל.
סאם גיבנס
סמאול (סאם) גיבנס (באנגלית: Samuel (Samme) Givens, נולד ב-9 באוגוסט 1989) הוא כדורסלן אמריקאי שמשחק בעמדות הסמול פורוורד וה-פאוור פורוורד בקבוצת קאוהוג'וקי מהליגה הראשונה בפינלנד
קריירה
ב-19 ביוני 2013 חתם לשנה בקבוצת ALM אוורה מליגת המשנה בצרפת.
ב-15 בספטמבר 2015 חתם בקבוצת מכבי רעננה מהליגה הלאומית בעונתו השלישית בקבוצה העמיד מספרים טובים שקלע 18.3 נק' למשחק, 9.5 ריבאונדים, 3.5 אסיסטים ו1.6 חטיפות למשחק. גיבנס נבחר לחמישית הליגה על ידי האתר Eurobasket.com.
ב-3 ביוני 2018 חתם לשתי עונות בקבוצת מכבי חיפה, והצטרף למאמנו ברק פלג.
נייר אפייה
נייר אפייה הוא נייר המבוסס על תאית, לרוב נייר פרגמנט, המשמש באפייה כמשטח מונע הידבקות לשימוש חד פעמי אשר אינו נשרף גם בטמפרטורות גבוהות יחסית בתוך תנורים ביתיים.
נייר פרגמנט
המקור לשם הנייר הוא סוג הנייר שהיה עשוי מעורות של חיות שהיה בייצור נרחב מאוד בעיר פרגמון שביוון, אם כי לא שם הומצא על פי ממצאים ארכאולוגיים. שם סוג זה התגלגל דרך הלטינית (pergamenum) למילה האנגלית Parchment. נייר הפרגמנט המודרני מיוצר על ידי הזרמת גיליונות העשויים מעיסת נייר דרך אמבט של חומצה גופרתית (בשיטה הדומה להכנת נייר העתקה), ולעיתים משתמשים באבץ כלורי. תהליך זה ממוסס באופן חלקי או הופך את הנייר לעיסה ג'לטינית, תהליך שניתן לבטלו על ידי שטיפתם של הכימיקלים החוצה וייבוש הנייר. תהליך זה מייצר נייר המאופיין בצפיפות ויציבות גבוהים. עם עמידות גבוהה בחום, ואנרגיה נמוכה על פני המשטח שהופכת אותו לבלתי דביק וקל לשחרר ממנו מאפים. נייר אפייה מזכיר במראהו קלף.
המאפיינים המעניקים לנייר את היכולת להיות בלתי דביק, יכולים להיעשות על ידי נייר המצופה בחומרים משמרי לחות שיכולים לעמוד בטמפרטורות הגבוהות בהן משתמשים בתהליך האפייה או הצלייה, לעיתים משתמשים בנייר העשוי משכבת סיליקון דקה.
אופן השימוש
ניתן להניח את הנייר על גבי תבנית אפייה, אך נהוג להצמידו בעזרת מעט מאוד מים המונחים על גבי התבנית ומשמשים כחומר "מדביק" בין הנייר לתחתית ודפנות תבנית האפייה, מה שמונע מהנייר מלהתרומם ומקל על העבודה איתו.
הנייר גם משמש כמעטפת לאידוי מוצרי מזון בעזרת סגירתו לצורת שקית, ובישול המזון בתוך סביבה אטומה, המונעת את התייבשותו ונחשבת לבריאה בשל העדר הצורך בשמן.
נייר האפייה יכול להוות תחליף בכל מקום בו נדרש נייר שעווה כבסיס שאינו נדבק, אולם נייר השעווה אינו יכול להוות תחליף של נייר האפייה בתנור, היות שמרכיביו יגרמו ליצירת עשן במהלך האפייה.
רחל דולב
רחל דולב (נולדה ב-9 במרץ 1952) היא משפטנית, כיהנה כסניגורית הצבאית הראשית בצה"ל וכן כצנזורית הצבאית הראשית בשנים 2000–2004. השתחררה מצה"ל בדרגת תת-אלוף.
דולב היא בעלת תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדעי החברה מאוניברסיטת חיפה. היא נשואה ואם לשניים.
משנת 2006 היא בעלת משרד עורכי דין בתחומי המשפט המנהלי והציבורי. ב-2011 מונתה לדירקטורית בתעשייה האווירית.
שירות צבאי
דולב מילאה שורה של תפקידים בפרקליטות הצבאית בהם סניגורית של פיקוד המרכז וחיל האוויר, פרקליטת פיקוד המרכז ויועצת משפטית לאלוף הפיקוד, ראש המחלקה המשפטית בנציבות קבילות החיילים וסניגורית צבאית ראשית, תפקיד בו כיהנה בשתי קדנציות.
בשנת 2000 מונתה לצנזורית הצבאית הראשית במקומו של תת-אלוף יצחק שני. היא כיהנה בתפקיד במהלך מלחמת עיראק. דולב הנהיגה רפורמות בצנזורה שכללו את הפסקת בדיקת דואר חיילים לצורכי צנזורה ואת הפסקת האזנות הסתר לשיחות בינלאומיות שיצאו מישראל, אשר נועדו לפקח על המידע המועבר על ידי הכתבים הזרים שדיווחו מישראל, אף שבפועל בוצעו לכל שיחות הטלפון הבינלאומיות שיצאו מישראל. בשנת 2004 פרשה דולב מצה"ל ובמקומה מונתה לתפקיד הצנזורית הצבאית הראשית אלוף-משנה מירי רגב.
בזירה הציבורית
בשנת 2006 הצטרפה דולב למפלגת מרצ התמודדה על מקום ברשימת המפלגה בראשותו של הדוקטור יוסי ביילין לכנסת. לאחר השלב הראשון בו בחרו חברי ועידת המפלגה את 21 נציגהם לכנסת לבין שלב דירוג הנציגים הנבחרים, פרשה דולב מהתמודדות והעניקה את תמיכתה לחברת הכנסת לשעבר הד״ר צביה גרינפלד. בשלב מאוחר יותר של אתה מערכת בחירות, בעודה חברת מפלגת מרצ, הודיעה דולב על תמיכתה באהוד ברק לראשות מפלגת העבודה והממשלה. ברק הפסיד כבר בבחירות המקדימות בעבודה לעמיר פרץ.
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד. הוא ניתן לשחקנית שהציגה הופעה יוצאת מן הכלל בתפקיד ראשי בסדרת טלוויזיה מוזיקלית או קומית.
מאז הקמתו הוענק הפרס ל-42 שחקניות. קואינטה ברונסון היא הזוכה הנוכחית בפרס על תפקידה כג'נין טיג'ס באבוט אלמנטרי. קרול ברנט היא שיאנים הפרסים בקטגוריה זו עם חמש זכיות ושיאנית המועמדויות עם כ-12.
התאחדות הכדורגל הבלארוסית
התאחדות הכדורגל בלארוסית (בבלארוסית: Ассоциация „Белорусская федерация футбола“», בראשי תיבות: АБФФ) הוא הארגון המנהלתי של הכדורגל בבלארוס. המטה ממוקם במינסק והוא עוסק בארגון האליפות הלאומית, הנבחרות הלאומיות, תמיכה, פיתוח והעלאת הפופולריות של הכדורגל בכללותו.
היסטוריה
התאחדות הכדורגל של בלארוס נוסדה בשנת 1989. בשנת 1992, צורפה לפיפ"א, מה שאיפשר לנבחרת הלאומית של בלארוס לקבל את הזכות להשתתף בטורנירי גביע העולם.
ב-1993 הצטרפה לאופ"א ומעתה הותר לנבחרת הלאומית להשתתף גם באליפות אירופה ולמועדונים הבלארוסיים נפתחה האפשרות להתמודד בתחרויות האירופיות.
כריסטופר טוסלי
כריסטופר בנחמין טוסלי ריוס (בספרדית: Cristopher Benjamín Toselli Ríos; נולד ב-15 ביוני 1988) הוא כדורגלן צ'יליאני המשחק בעמדת השוער בפלסטינו.
קריירת מועדונים
בינואר טוסלי עזב את קאתוליקה לראשונה בקריירה שלו והושאל לאטלס מליגת העל המקסיקנית. טוסלי שיחק 7 משחקים במדי אטלס, אך הודח מההרכב לאחר שבאף אחד מהמשחקים לא הצליח לשמור על נקי.
בקיץ טוסלי חזר לצ'ילה והושאל לאברטון.
ב-22 בפברואר 2021, טוסלי הושאל לפלסטינו.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, טוסלי שיחק בנבחרות הצעירות של צ'ילה. טוסלי נכלל בסגל נבחרת הנוער לקראת גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך בשנת בו צ'ילה סימה במקום הרביעי וטוסלי נבחר לשוער המצטיין של הטורניר. טוסלי, אף שבר את שיא הדקות ללא ספיגה בטורניר כאשר שמר על שער נקי במשך 492 דקות ובכך שיפר את שיאו של קלאודיו טפארל הברזילאי ב-8 דקות. בשנת השתתף עם הנבחרת בגביע טולון.
ג'ון אוון לאו
ג'ון אוון לאו (באנגלית: John Owen Lowe; נולד ב-6 בנובמבר 1995) הוא תסריטאי, מפיק ושחקן אמריקאי.
ביוגרפיה
ג'ון אוון לואו הוא בנם של המאפרת שריל ברקוף והשחקן רוב לאו. הוא סיים לימודי טכנולוגיה מדעית מאוניברסיטת סטנפורד בשנת 2018. יש לו אח גדול בשם מתיו שעובד כעורך דין.
קריירה
ב־2015, החל לשחק בתפקיד חוזר בסדרה הקומית "הכריש". בשנת 2017, הוא הופיע ב- The Lowe Files, שבו חקרה משפחתו תעלומות לא פתורות. בשנת 2019 הוא הופיע בסרט חג המולד חג בחיק הטבע, ווכתב את התסריט למספר פרקים בסדרה מוקד 911: טקסס.
במרץ 2023 הופיע לו בסדרת הקומדיה אבא בהפרעה בהפקת שירות ההזרמה נטפליקס, שאותה גם הפיק בפועל לצד אביו, וויקטור פרסקו. על פי הדיווחים, התסריט לסדרה נכתב בהשראת מערכת היחסים שלו ברשתות החברתיות עם אביו.
יאן ואניק
יאן ואניק (בצ'כית: Jan Vaník; 7 במאי 1891 – 12 ביוני 1950) היה כדורגלן צ'כוסלובקי. היה לזוכה הראשון בתואר מלך השערים בליגת העל הצ'כוסלובקית כאשר עשה זאת בשנת 1925.
ביוגרפיה
ואניק נולד ב-7 במאי 1891 בפראג של האימפריה האוסטרו-הונגרית באותם הימים. כנער שיחק תחילה בגיל 15 ב-SK לטנה ומשם עבר ל-SK בובנק, שם משך את תשומת הלב במפגשים נגד הקבוצות החזקות מפראג. בשנת 1910 ואניק עשה את הופעת הבכורה הרשמית שלו בגיל 18 במדי ספרטה פראג, וכעבור שש שנים בה עבר ליריבתה סלביה פראג.
עם האדומים-לבנים שיחק במספר משחקי ידידות נגד קבוצות מהעיר ווינה בשנת 1917, והציג יכולת טובה בניצחונות 0–10 ו-0–1 על אוסטריה וינה ו-AC הווינאי בהתאמה. בזכות זאת הוא זומן לנבחרת אוסטריה בה ערך שתי הופעות באותה שנה. ואניק היה לקפטן הקבוצה במשך שנים רבות וזכה עימה באליפות הראשונה של הליגה הצ'כוסלובקית בשנת 1925. בנוסף לכך זכה בתואר מלך השערים באותה שנה עם 13 שערים. בסך הכל כבש 247 שערים ב-449 משחקי ליגה ונחשב עדיין לאחד החלוצים הטובים ביותר בהיסטוריה הארוכה של הליגה הצ'כוסלובקית והצ'כית. בשנת 1926 הוא פרש מכדורגל ונוסג לחיים פרטיים.
נבחרת צ'כוסלובקיה
עם סיום מלחמת העולם הראשונה ואניק שיחק עבור נבחרת צ'כוסלובקיה. הופעת הבכורה שלו הגיעה במשחקים האולימפיים ב-28 באוגוסט 1920 נגד יוגוסלביה, בה כבש שלושער בניצחון 0–7. גם ברבע הגמר מצא את הרשת בניצחון 1–4 על נורווגיה ובסוף הם סיימו במקום השני לאחר הפסד 2–0 בגמר למארחת בלגיה. המשחק הטוב ביותר של ואניק במדיה היה גם כן נגד יוגוסלביה בשנת 1921 בו כבש רביעייה לרשתה בניצחון 0–6. הופעתו האחרונה הייתה ב-24 במאי 1925 בניצחון 1–3 על אוסטריה בפראג, משחק שסגר 12 הופעות ו-10 שערים בסך הכל.
תוצר לוואי
תוצר לוואי או מוצר לוואי הוא מוצר שנוצר בתהליך ייצור של מוצר אחר. תוצר לוואי יכול להיות שימושי וסחיר או שהוא יכול להיחשב כפסולת.
הגדרות
בהקשר של ייצור, תוצר לוואי מוגדר כ"התפוקה מתהליך ייצור משותף שהיא מינורית בכמות ו/או בשווי מימוש נטו בהשוואה למוצרים העיקריים". מכיוון שמוצרי לוואי נחשבים ללא השפעה חשבונאית על התוצאות הכספיות המדווחות, לא נרשמות להם הקצאות בעלויות המשותפות. על פי מוסכמה, תוצרי לוואי אינם חלק מהמלאי, אך ה-NRV מתוצרי לוואי מוכר בדרך כלל כ"הכנסה אחרת", או כהפחתה של עלויות עיבוד ייצור משותף.
סוכנות האנרגיה הבינלאומית (IEA) מגדירה תוצר לוואי בהקשר של הערכת מחזור חיים סביבתי על ידי הגדרת ארבעה סוגי מוצרים שונים: "מוצרים עיקריים, תוצרים נלווים (הכרוכים בהכנסות דומות למוצר העיקרי), תוצרי לוואי (שנובעים מכך, בהכנסות קטנות יותר), ומוצרי פסולת (שמספקים הכנסה קטנה או לא).
פוריגון החייל החשמלי
Dennō Senshi Porygon (בעברית: פוריגון החייל החשמלי; ביפנית: でんのうせんしポリゴン) הוא הפרק ה־38 בעונה הראשונה של סדרת האנימה פוקימון. הפרק שודר בטלוויזיה פעם אחת בלבד, ביפן, ב־16 בדצמבר 1997, וכלל אפקטים חזותיים חוזרים ונשנים שגרמו להתקפים אפילפטיים למספר לא מבוטל של צופים יפנים, אירוע שכונה "Pokémon Shock", על פי העיתונות היפנית. כתוצאה מההתקפים נלקחו 685 צופים לבתי חולים, שניים מהם אושפזו במשך יותר משבועיים; בעקבות המקרה, הפרק לא שודר שנית ברחבי העולם. בעלילתו של הפרק מגלים אש וחבריו במרכז הפוקימונים המקומי כי משהו לא בסדר במכשיר השידור של הפוקיבול, וכדי לגלות מהי הבבעיה עליהם להיכנס למכונה.
לאחר המקרה, סדרת האנימה של פוקימון הופסקה למשך ארבעה חודשים, וחזרה ל־TV Tokyo ב־16 באפריל 1998. מאז, הפרק זכה לפרודיות ותזכורות רבות במדיה התרבותית, ביניהם הפרק "Thirty Minutes over Tokyo" בסדרה משפחת סימפסון, והפרק "צ'ינפוקומון" של הסדרה סאות' פארק.
עלילה
אש, מיסטי, ברוק ופיקאצ'ו מגלים שהמערכת המשמשת להעברת פוקימון ממרכז פוקימון אחד לשני אינה תקינה. על פי בקשתה של האחות ג'וי הם הולכים לפרופסור אקיהברה, שיצר את מערכת העברת הפוקיבולים. הוא מספר להם כי צוות רוקט גנב את אב הטיפוס שלו, פוריגון, פוקימון דיגיטלי שיכול להתקיים במרחב הסייבר, והם משתמשים בו כדי לגנוב פוקימונים של מאמנים מתוך מערכת המחשבים. אקיהברה שולח את אש, מיסטי, ברוק, פיקאצ'ו והפוריגון השני שלו למערכת כדי לעצור את צוות רוקט, שהצליחו להקים חומה שמונעת מהפוקיבולים לגלוש ברחבי הרשת. פוריגון השני מסוגל להביס את פוריגון של צוות רוקט, אך האחות ג'וי, שעוקבת אחר המצב ולא מודעת לכך שאש והאחרים נמצאים בפנים, שולחת מערכת אנטי־וירוס למערכת כדי להילחם בוירוס המחשב שהקים צוות רוקט. פיקאצ'ו משתמש במתקפת רעם על המערכת הגורמת לפיצוץ, והקבוצה וצוות רוקט נמלטים מהמחשב בהצלחה, וכאשר החומה של צוות רוקט מוסרת, המערכת חוזרת לשגרה.
שידור
"Dennō Senshi Porygon" שודר ביפן ב־16 בדצמבר 1997, בשעה 18:30 לפי שעון יפן. הפרק זכה לרייטינג הגבוה ביותר עבור משבצת הזמן שלו, ונצפה על ידי כ־4.6 מיליון אנשים.
שידור ההבזקים
עשרים דקות מתחילת הפרק, פיקאצ'ו עוצר את האנטי־וירוס במתקפת הרעם שלו, והתוצאה היא פיצוץ מהבהב באורות אדומים וכחולים. אף על פי שהיו בפרקים חלקים דומים עם הבזקים אדומים וכחולים, שתי טכניקות האנימה: "paka paka" ו־"flash" הפכו את הסצנה לאינטנסיבית במיוחד. הבזקים אלה היו אורות בוהקים ומהבהבים בקצב של כ־12 הרץ למשך שש שניות.
בשלב זה, חלק מהצופים חוו ראייה מטושטשת, כאבי ראש, סחרחורת ובחילה. חלקם סבלו מהתקפים, עיוורון, עוויתות ואובדן הכרה. הסוכנות להגנת האש של יפן דיווחה כי 685 צופים – 310 נערים ו־375 נערות – הועברו לבתי חולים על ידי אמבולנסים. אף על פי שרבים מהם התאוששו במהלך נסיעת האמבולנס, יותר מ־150 אושפזו בבתי חולים. שניים מהם אושפזו במשך יותר משבועיים. חלק מהצופים חטפו את התקפים כתוצאה מהשידור החוזר של הסצנות במהדורת חדשות היפנית. רק חלק קטן מתוך 685 הילדים שטופלו אובחנו כחולי אפילפסיה לאור. האירוע כונה "Pokémon Shock" על ידי העיתונות היפנית. מחקרים מאוחרים יותר הראו כי בין 5 ל־10 אחוזים מהצופים סבלו מתסמינים קלים שלא נזקקו לטיפול בבית חולים. 12,000 ילדים שלא נשלחו לבית החולים דיווחו על תסמינים קלים של מחלה; התסמינים שלהם דמו יותר להיסטריה וחרדה המונית מאשר התקף גדול. מחקר שנערך על 103 מהחולים מצא שלרובם לא היו התקפים נוספים לאחר 3 שנים. מכיוון שבהערכה רק אחד מכל 4,000 אנשים הוא רגיש להתקפים מסוג זה, מספר האנשים שנפגעו מהפרק היה חסר תקדים.
התגובה ביפן לאחר אירוע
החדשות על האירוע התפשטו במהירות דרך יפן. למחרת תחנת הטלוויזיה שמקורה בשידור הבודד של אותו פרק, TV Tokyo, פרסמה התנצלות בפני הציבור היפני, השעתה את התוכנית ואמרה שתחקור את סיבת ההתקפים. קצינים מתחנות המשטרה של אטאגו הצטוו על ידי הסוכנות הלאומית של המשטרה היפנית לחקור את מפיקי האנימה אודות תוכני התצוגה ותהליך הייצור. ישיבת חירום נערכה על ידי משרד הבריאות, העבודה והרווחה, בה נדון המקרה עם מומחים ומידע שנאסף מבתי חולים, וקמעונאים בווידאו בכל רחבי יפן הוציאו את תוכני האנימה של פוקימון ממדפיהם. התגובה מהבורסה לניירות ערך בטוקיו הייתה מהירה, ומניותיה של נינטנדו ירדו בבוקר למחרת ב־400 ין (כמעט 5%) ל־12,200 ין. נינטנדו מייצרת את המשחק עליו מבוססת סדרת האנימה של פוקימון. נשיא נינטנדו, הירושי ימאוצ'י, אמר במסיבת עיתונאים למחרת שודרה הפרק כי חברת משחקי הווידאו אינה אחראית מכיוון שמשחק הפוקימון המקורי למוצר הגיים בוי שלה הוצג בשחור לבן.
לאחר השידור של הפרק, שידורי סדרת האנימה הופסקו למשך ארבעה חודשים, עד שחזרו ב־16 באפריל 1998 עם שידורי הפרקים החדשים "להתראות פיקאצ'ו" ו"האחים איווי". לאחר ההפסקה, יום השידור השתנה מיום שלישי לחמישי. שיר הפתיחה נערך גם כן מחדש, ומסכים שחורים המציגים פוקימון שונים בזרקורים התפצלו לארבע תמונות בכל מסך. לפני אירוע ההתקף, בפתיחה הייתה במקור תמונת פוקימון אחת למסך. לפני חידוש השידור, "Problem Inspection Report on Pocket Monster Animated Series" שודר ביפן ב־16 באפריל 1998, באירוח מיוקי ידאמה שעבר על נסיבות האירוע והשינויים בתוכנית, וכן הציג מכתבים וציורי מעריצים שנשלחו על ידי הצופים, רובם היה מודאג כי האירוע יביא לביטול האנימה. שדרני טלוויזיה יפניים רבים ואנשי רפואה התאגדו כדי למצוא דרכים לוודא שהאירוע לא יחזור על עצמו. הם קבעו סדרת הנחיות לתוכניות אנימציה עתידיות, בהן:
"Dennō Senshi Porygon" גרם לפרקים "חטיפה חגיגית" ("Holiday Hi-Jynx") ו"סופת השלגים" ("Snow Way Out!") לסלוד מתאריך השידור המקורי שלהם ביפן בעקבות המקרה. שני הפרקים הללו עמדו לשידור אחרי הפרק ב־23 בדצמבר 1997 ו־6 בינואר 1998 בהתאמה. בסופו של דבר הם שודרו ב־5 באוקטובר 1998, דבר שגרם לבלבול הצופים כיוון שצ'רמנדר של אש לא התפתח עדיין לצ'ריזארד, ומיסטי עוד לא החזיקה בטוגפי, אך סטארמי והורסי עדיין היו בשמירתה. כמו כן, פרק מיוחד לשנה החדשה עמד לצאת לאוויר בין הפרקים האלה ב־30 בדצמבר 1997, אך הוא בוטל לאחר ש־TV Tokyo הסירה כל אזכור לפוריגון מהערוץ שלהם בעקבות האירוע.
השפעה מחוץ ליפן
מאמר שפורסם בעיתון USA Today הרגיע את ההורים וצוין בו כי לא סביר שילדים אמריקאים יסבלו מהתקפים שיתעוררו על ידי סצנות כאלו מכיוון שרשתות ארצות הברית לא משדרות אנימה עם "סגנון האנימציה המהיר" שלה, אם כי האנימה הפכה נפוצה יותר בטלוויזיה האמריקאית מאז. האירוע נכלל במהדורת 2004 ובמהדורת גיימר 2008 של ספר השיאים העולמיים של גינס, כשהוא מחזיק בשיא "התקפים אפילפטיים הכי רגישים ביותר שנגרמו על ידי תוכנית טלוויזיה".
כדי למנוע אירועים דומים כלשהם, נינטנדו הורתה במהירות לפרק את הפרק, והוא לא שודר מאז בשום מדינה.} לאחר תקרית פוקימון, שדרני הטלוויזיה הוסיפו מרצון אזהרות על המסך לתוכניות המכוונות לילדים צעירים המעודדים את הצופים לצפות באנימה בחדר מואר היטב ולשבת רחוק ממערכת הטלוויזיה. במאמץ למנוע דאגה ציבורית ופגיעה טראומטית לקורבנות, האנימה לא הציגה בשנית את פוריגון או את התפתחויותיו "פוריגון2" ו"פוריגון־Z" בפרקים שלאחר מכן.
בתרבות הפופולרית
הפרק של סאות' פארק ששודר לראשונה בנובמבר 1999, "צ'ינפוקומון", נסב סביב תופעה דמוית פוקימון, שנקראת צ'ינפוקומון, עליה ילדי סאות' פארק אובססיביים. צעצועים ומשחקי וידאו צ'ינפוקומון נמכרים לילדים אמריקאים בסאות 'פארק על ידי חברה יפנית. נשיא החברה, מר הירוהיטו, משתמש בצעצועים כדי לשטוף את המוח את הילדים האמריקאים, מה שהופך אותם לצבא משלו כדי להפיל את האימפריה האמריקאית "הרעה". צעצועים אלה כללו משחק וידאו בו השחקן מנסה להפציץ את פרל הארבור. במהלך משחק זה קני סובל מהתקף אפילפטי ומאוחר יותר מת, בהתייחס לאירוע ההתקפים של פוקימון.
בפרק הפיילוט של "דירת המצוירים" קבע לינג־לינג, שהוא פרודיה על פיקאצ'ו, וכי מטרתו בדירת המצוירים היא "להרוס את הכל, ולתת לילדים התקפים", ולאחרי דברים אלו נראית סצנה ובה אורות מהבהבים.
בסרט "So Yesterday", רומן מאת סקוט ווסטרפלד, מוזכר פרק זה ומוצג לאחת הדמויות. האור האדום המהבהב שגרם להתקף משמש גם באלמנטים המספרים את הסיפור.
ציפורי (מושב)
ציפורי (צִפּוֹרִי) הוא מושב בגליל התחתון, בקרבת העיר נצרת, כחמישה קילומטר מזרחית למחלף המוביל. הוא נמצא בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל. היישוב שוכן במקום בו שכן היישוב העתיק ציפורי ונקרא על שמו.
המושב נוסד בשנת 1949, על אדמות הצמודות לעיר העתיקה ציפורי (מושב הסנהדרין). בנוסף, על אדמות המושב שכן הכפר הערבי ספוריה שנכבש במבצע דקל, על ידי חטיבת כרמלי. חלק מתושבי ספוריה גורשו מעבר לגבול והיתר גורשו לעילוט. אדמות הכפר שהיו שייכות לתושביה ניתנו למושב החדש ולקיבוץ הסוללים.
במשך השנים גדל המושב, ובשנת 2000 החל בהקמת שכונת הרחבה קהילתית, בה נקלטו הן בני המושב והן תושבים חדשים. כיום מונה המושב כ-180 משפחות, מהן 70 בעלות משקים חקלאיים ו-110 משפחות של תושבים שאינם חקלאים.
בנוסף לחקלאות קיימים במושב שירותי לינה כפרית ועסקים קטנים בתחומים מגוונים: צמחי מים, צמחי מרפא, חוות סוסים, ציפורי נוי, ספא כפרי ועוד.
במושב שוכן מוסד ילדים נוצרי וצמוד לו שרידי כנסיית סנט אנה, הקרויה על שם חנה אם מרים. ישנה מסורת הטוענת כי כאן התגוררה חנה עם בעלה יהויכין ולכן הקימו כאן הצלבנים כנסייה ששלושת האפסיסים שלה שרדו.
במושב מערכת חינוך המפעילה רשת גנים. ילדי היסודי לומדים בבית הספר "רעים" ביישוב שמשית, בבית הספר בהרדוף ובבית הספר הדמוקרטי בנהלל. תלמידי התיכון לומדים בבית הספר האזורי בנהלל.
בקצה המושב נמצא קבר המיוחס לרבי יהודה נשיאה, נכדו של רבי יהודה הנשיא, אתרים שכנים אחרים: נחל ציפורי, יער האלונים, והגן הלאומי ציפורי. בסמוך למושב עובר שביל ישראל.
עורק האצבע החישורי
עוֹרֵק הָאֶצְבַּע הַחִשּׁוּרִי (TA: arteria radialis indicis) הוא עורק בכף היד המסתעף מעורק החישור המזין את האצבע המורה.
ראשיתו של עורק האצבע החישורי סמוך להסתעפותו של עורק האגודל הראשי מעורק החישור. הוא יורד בין השריר הבין-גרמי הגבי הראשון לראש הרוחבי של השריר מתוויך האגודל. לאחר מכן הוא נע לאורך צדה של האצבע המורה עד לקצהה, שם הוא משיק לעורק האצבע הכפי המיוחד המספק את ההיבט התיכון של האצבע.
בחלק מהאנשים עורק האגודל הראשי ועורק האצבע החישורי יוצאים מגזע עורקי משותף המכונה עורק מתוך היד הכפי הראשון.
ברנד ניקל
ברנד ניקל (בגרמנית: Bernd Nickel; 15 במרץ 1949 – 27 באוקטובר 2021) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעיקר באיינטרכט פרנקפורט בעמדות הקשר ההתקפי והחלוץ.
קריירת מועדונים
ניקל נולד בזיגבאך שבגרמניה המערבית. הוא החל את הקריירה שלו באיינטרכט פרנקפורט בשנת 1967, ושיחק במועדון במשך 16 עונות רצופות, בצוותא עם ברנד הולצנביין בחוד ההתקפה. ניקל הבקיע במדי פרנקפורט 141 שערים ב-426 הופעות בבונדסליגה, נתונים שמעמידים אותו במקום השני בדירוג המבקיעים של איינטרכט פרנקפורט בכל הזמנים, ובמקום ה-15 בדירוג המבקיעים של הבונדסליגה בכל הזמנים. בשנת 1974 זכה ניקל בתואר הראשון שלו במדי פרנקפורט, כשהיה שותף לניצחונה של הקבוצה בגמר הגביע הגרמני על המבורג בתוצאה 3-1 בהארכה, לאחר 1-1 בתום 90 דקות. כעבור שנה, בשנת 1975, זכתה פרנקפורט בגביע נוסף, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על דיסבורג משער של קרל-היינץ קורבל. בשני גמרים אלו, שיחק ניקל את מלוא הדקות. בשנת 1980 היה ניקל שותף לזכייתה של איינטרכט פרנקפורט בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במפגש כפול בגמר מול בורוסיה מנשנגלדבך. בשנת 1981 זכה ניקל בגביע המקומי השלישי שלו עם הקבוצה, לאחר ניצחון 3-1 בגמר על קייזרסלאוטרן, במשחק בו השלים 90 דקות. בשנת 1983 עבר ניקל ליאנג בויז ברן מליגת העל השווייצרית, וכעבור שנה פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
לניקל הופעה אחת במדי נבחרת גרמניה המערבית הבוגרת בניצחון 1-0 על נבחרת מלטה במסגרת מוקדמות יורו 1976. ניקל נכלל בסגל של גרמניה המערבית לאולימפיאדת מינכן בשנת 1972. בטורניר אולימפי זה הבקיע ניקל צמד פנדלים מול נבחרת מרוקו במשחק שהסתיים בתוצאה 3-0, ורביעייה מול נבחרת ארצות הברית, במשחק שהסתיים בתוצאה 7-0. נבחרת גרמניה המערבית הודחה מהאולימפיאדה בשלב הבתים השני.
נפטר ב-27 באוקטובר 2021.
תארים
עם איינטרכט פרנקפורט:
פתח ביב
פתח הביב (בלועזית: קלואקה, cloaca) הוא פתח היציאה האחורי בגופם של בעלי חיים שונים ואצל חלקם הוא הפתח היחידי המשמש את מערכות העיכול, הרבייה והשתן. כל העופות, הזוחלים, הדו-חיים וכן יונקי הביב ויונקי הכיס הם בעלי פתח ביב כזה, דרכו מופרשים הן השתן והן הצואה. אצל יונקי הכיס ועופות מסוימים מערכת הרבייה נפרדת מפתח הביב.
ביונקי שליה, לעומת זאת, יש שני פתחים נפרדים לשתן ולצואה. הבדל זה בין קבוצות היונקים השונות מצביע כנראה על קדמוניותם של יונקי הכיס ובעלי הביב לעומת השלייתנים, משום שהוא ממאפיניהן של הקבוצות הקדומות יותר מהן התפתחו היונקים בתחילה.
רבייה
ישנן דרכים שונות לרבייה באמצעות פתח הביב.
בדו-חיים חסרי זנב, ההפריה היא לרוב חיצונית, שבה הנקבה מטילה את ביציה לתוך מקור מים והזכר מפריש את נוזל הזרע עליהן על מנת להפרותן. הן הביצים והן נוזל הזרע מופרשים מפתח הביב. בדו-חיים בעלי זנב ובדו-חיים חסרי רגליים, ההפריה היא לרוב פנימית. נוזל הזרע מוחדר לפתח הביב של הנקבה באמצעות פין או, לרוב, בלעדיו.
בעופות, הזכר והנקבה מצמידים את פתחי הביב שלהם זה לזה, עד שנוזל הזרע עובר מהזכר לנקבה. לרוב העופות הזכרים אין פין - אם כי ישנם מספר יוצאי דופן, כמו מינים מסוימים של ברווזיים.
לרוב הזוחלים הזכרים יש פין, ולקשקשאים אף יש פין כפול (hemipenes). הפין נמצא בפתח הביב של הזכר ובאמצעותו מוחדר נוזל הזרע לפתח הביב של הנקבה.
שימושים שונים נוספים
עופות מסוימים משתמשים בפתח הביב לקירור גופם, על ידי הפרשת שתן או צואה על רגליהם. התאדות הנוזלים גורמת לקירור הגוף, כמו בהזעה. תופעה זו נקראת יורוהידרוזיס (Urohydrosis).
חלק מהצבים, במיוחד אלו המתמחים בצלילה, משתמשים בפתח הביב לנשימה כשהם צוללים, באמצעות שתי שלפוחית אוויר המחוברות לפתח הביב וקולטות חמצן מהמים. תופעה דומה מוכרת גם במלפפוני ים.
בני אדם
לבני אדם יש פתח ביב עוברי, המתפצל במהלך ההתפתחות העוברית של מערכות ההפרשה והרביה. ישנם מומים מולדים מסוימים הגורמים לתינוק להוולד עם פתח ביב אחד.
יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית
יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית (באנגלית: Speaker of the United States House of Representatives) הוא העומד בראש בית הנבחרים של ארצות הברית. בניגוד לרבים מיושבי ראש בתי הפרלמנט בעולם, כמו יושב ראש הכנסת, שאופי תפקידם הוא ממלכתי ועל-מפלגתי (גם אם הוא נבחר מטעם אחת המפלגות, לרוב מפלגת השלטון), תפקיד יושב ראש בית הנבחרים הוא מפלגתי במובהק: היושב ראש הוא לא רק מנהיג של הבית כולו, אלא גם מנהיג את מפלגת הרוב בבית, ומוביל את האג'נדה החקיקתית והפוליטית שלה.
אורך כהונת יושב הראש הוא כאורך תקופת כהונת בית הנבחרים, שנתיים, אולם אין הגבלה על מספר תקופות הכהונה, ויושב הראש יישאר בתפקידו בדרך כלל כל עוד מפלגתו שומרת על הרוב. עד היום יושב הראש שכיהן במשך הזמן הארוך ביותר היה סם רייברן מהמפלגה הדמוקרטית שכיהן במשך 17 שנה בין 1940 ל-1961 עם שתי הפסקות של קדנציה בהן הרוב עבר לידי המפלגה הרפובליקנית. הכהונה הרצופה הארוכה ביותר היא של טיפ אוניל שהחזיק בתפקיד בין 1977 ל-1987.
אלטריה
קבוצת אלטריה (באנגלית: Altria Group) היא חברה אמריקאית העוסקת בייצור ושיווק של טבק, סיגריות, ומוצרים הנלווים אליהם. כמו כן, היא גם אחת מהחברות הגדולות בעולם הפועלות בתחום זה. משרדיה הראשיים של החברה שוכנים במדינת וירג'יניה שבארצות הברית.
יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית
יושב הראש אחראי על ניהול ישיבות הבית, אך לרוב הוא מאציל את סמכויות הניהול לחברים אחרים שיושבים בראש הישיבה, ומנהל רק ישיבות חשובות וטקסיות (כדוגמת נאום מצב האומה). יושב הראש אחראי על סדר היום והנוהג שהוא משתמש בסמכות זו בצורה מפלגתית, ומקדם בעזרתה את האג'נדה של מפלגתו. הוא הממנה את ראשי הוועדות השונות, שכולם ממפלגתו.
אלטריה
אלטריה הייתה חברת האם של פיליפ מוריס (יצרנית הסיגריות מרלבורו), עד לפיצול שאירע בין החברות בשנת 2008 כחלק מהסדר בתביעות שהוגשו כנגד תעשיית הטבק בארצות הברית. במסגרת ההסדר, אלטריה גרופ תמכור את מוצריה בארצות הברית בלבד וחברת פיליפ מוריס תמכור בשאר העולם מחוץ לארצות הברית.
יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית
מעמדו הפוליטי של יושב הראש חשוב במיוחד כאשר הוא מהמפלגה שאינה מחזיקה בבית הלבן. בהיעדר תפקיד של ראש אופוזיציה, כנהוג במשטרים פרלמנטריים, יושב הראש הוא לרוב הדמות הבכירה ביותר של מפלגת האופוזיציה הנושאת בתפקיד רשמי. בלטו בכך טיפ אוניל הדמוקרטי בימי נשיאותו של רונלד רייגן וניוט גינגריץ' הרפובליקני בימי נשיאותו של ביל קלינטון.
יושב ראש בית הנבחרים הוא השני בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית אחרי סגן הנשיא. דבר זה לא נקבע בחוקה, אלא בחוק של הקונגרס מ-1947. לפני כן החוקים נקבו בבעלי תפקידים אחרים לפניו.
אלטריה
כמו כן בבעלותה החברות ג'ון מידטון, חברת הטבק ללא עישון, ופיליפ מוריס קפיטל. בנוסף לכך אלטריה מחזיקה גם במניות מיעוט גדולות בחברת אנהאוזר-בוש אינבוו הבלגית, חברת הקנביס הקנדית "קבוצת קורונוס", ויצרנית הסיגריות האלקטרוניות ג'ול.
מניית החברה נסחרת בבורסה לניירות ערך בניו יורק והיא נכללת במדד S&P 500.
וילהלם אוגוסט גוליקה
וילהלם אוגוסט גוליקה (באנגלית: Wilhelm August Golicke; 1802 – 5 ביולי 1848) היה צייר גרמני בלטי.
ביוגרפיה
הוא נולד בטאלין או בסנט פטרבורג. הוא גדל בקהילה הגרמנית של טאלין, ולמד בסנט פטרסבורג בסטודיו של הצייר האנגלי ג'ורג' דאו.
בין השנים 1822–1828 צייר דאו, יחד עם גוליקה ותלמיד נוסף אלכסנדר פוליאקוב, 332 דיוקנאות של גנרלים צארים שהתבלטו במלחמה נגד נפוליאון. הציורים הוצבו בגלריה הצבאית של ארמון החורף. דאו הפך לחבר טוב של גוליקה במהלך עבודתם המשותפת והשאיר לו קצבה בצוואתו.
לאחר מותו של דאו, גוליקה למד באקדמיה האימפריאלית לאמנויות. הוא סיים את לימודיו ב-1832 וזכה בתואר "אמן עצמאי", סימן להכרה רשמית. ב-1837 ביקר באנגליה ובאיטליה.
הוא נפטר בסנט פטרסבורג, מכולרה, ב-5 ביולי 1848.
עבודתו שלאחר מות דאו, כללה בעיקר ציורי ז'אנר, טבע דומם וסצנות מההיסטוריה. ניתן לראות רבות מיצירותיו בגלריה טרטיאקוב במוסקבה.
קלארוטי
קלארוטי בע"מ היא חברת תוכנה ישראלית העוסקת בהגנת סייבר למתקני תעשייה.
קלארוטי הוקמה במאי 2015 על ידי אמיר זילברשטיין, שמכהן כיו"ר החברה, גלינה אנטובה, סמנכ"לית פיתוח עסקי, ובני פורת, ה-CTO של החברה. נשיא החברה הוא נדב צפריר, מנכ"ל קרן הסייבר Team8. זילברשטיין היה גם מנכ"ל החברה, והוחלף בתפקיד זה ביולי 2020 על ידי יניב ורדי.
עם לקוחות החברה נמנים מפעלים בתחומי חשמל, נפט וגז, כימיקלים, מים, מזון ומשקאות, כרייה ועוד.
גיוס הון
בספטמבר 2016 גייסה החברה 32 מיליון דולר.
ביוני 2018 גייסה החברה 60 מיליון דולר.
בדצמבר 2018 גייסה החברה 8 מיליון דולר.
ביוני 2021 גייסה החברה 140 מיליון דולר. על פי הערכה, גיוס זה משקף שווי של מיליארד דולר לחברה.
בדצמבר 2021 גייסה החברה 400 מיליון דולר, ששימשו לרכישת חברת מדיגייט (Medigate) הישראלית, העוסקת באבטחת תשתיות קריטיות בבתי חולים. אחד המשקיעים בסבב זה הוא סופטבנק, ובעקבות זאת מונה נציגו בישראל, יוסי כהן, לדירקטור בקלארוטי.
שמחה עמנואל
שמחה עמנואל (נולד ב-1 בדצמבר 1957) הוא פילולוג, פרופסור מן המניין בחוג לתלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, לימד בעבר גם באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
עמנואל עוסק בחקר הספרות ההלכתית של ימי הביניים. התמחה בעיקר בכתביו ההלכתיים של מהר"ם מרוטנבורג ובכתבי בעלי התוספות.
עמנואל שימש בעבר כמזכיר כבוד של חברת "מקיצי נרדמים".
נשוי לגילה, בתו של פרופ' יצחק זימר, פרופסור אמריטוס בחוג לתולדות ישראל באוניברסיטת בר-אילן. אב לשישה, מתגורר בבית אל.
מ-2020 עמנואל חבר באקדמיה הישראלית למדעים. עמנואל חבר במועצת הספרייה הלאומית.
BBC Radio 1's Live Lounge 2016
BBC Radio 1's Live Lounge 2016 הוא אלבום אוסף, המורכב הן מגרסאות כיסוי והן משירים מקוריים, שבוצעו בתוכנית הלייב לאונג' של קלרה אמפו. האלבום יצא ב-17 בנובמבר 2016, והוא ה-12 בסדרת אלבומי לייב לאונג'. בסמוך ליציאתו, הגיע האלבום למקום השישי במצעד האייטונס הבריטי ובהמשך, עלה למקום השלישי.
דנאית מלכותית
דנאית מלכותית (שם מדעי: Danaus plexippus) הוא מין פרפר המשתייך לסוג דנאית שבמשפחת הנימפיתיים ונפוץ בעיקר באמריקה הצפונית. החל מהמאה ה-19 הדנאית המלכותית נפוצה גם באוסטרליה ובניו זילנד, באיים הקנריים ובאיי מדיירה שבאוקיינוס האטלנטי, ובנדידתה עוברת אף באיים האזוריים, אף הם באוקיינוס האטלנטי.
מבחינה חיצונית מאופיינת הדנאית המלכותית בכנפיה הססגוניות. רוב שטחן של הכנפיים כתום ולאורכן מעין "עורקים" שחורים; גם שולי הכנפיים שחורים והם משובצים בנקודות לבנות. מוטת הכנפיים של פרט בוגר נעה בין 8.5 ל-12.5 סנטימטרים. לנקבות "עורקים" כהים יותר על גבי הכנפיים, ואילו לזכרים מעין כתם במרכזן של הכנפיים האחוריות, ממנו הם משחררים פרומונים.
צבעיה העזים של הדנאית המלכותית הם צבעי אזהרה: כיוון שהדנאית ניזונה בין השאר מצמחים רעילים ממשפחת האסקלפיים, מצטברים רעלים בגופה והללו יכולים לפגוע בטורפים שינסו לפגוע בה. מדי שנה נודדת הדנאית מרחק עצום של יותר מ-4,500 קילומטרים, מאזורים קרים באמריקה הצפונית - קנדה, צפון ארצות הברית ואלסקה, ועד לאזורים חמים וגבוהים במקסיקו. כל פרפר לוקח חלק בנדידה זו פעם אחת בחייו בלבד, ומת במהלכה או, לעיתים רחוקות, בסיומה.
נדידה
הדנאיות המלכותיות ידועות בעיקר בשל מסע הנדידה החד-שנתי הארוך, שבו הן עוברות קרוב ל-4,500 קילומטרים. בקיץ חיות אוכלוסיות של דנאיות בצפון אמריקה הצפונית, בעיקר באזור קנדה ואלסקה. לקראת הסתיו מתקבצות קבוצות גדולות של דנאיות ומתחילות לנדוד דרומה, לאזורים חמים יותר בגלל מזג האוויר הקר השורר באזורים אלו בחורף. במהלך הנדידה מטילות הנקבות את הביצים, ובכך מבטיחות את קיום דור הפרפרים הבא, שינדוד אף הוא. אוכלוסיות הפרפרים שמוצאן ממזרח להרי הרוקי נכנסות לתרדמת חורף באזור הכפר אנגנגאו שבמדינת מיצ'ואקאן שבמקסיקו, ואילו האוכלוסיות המערביות נכנסות לתרדמת חורף בקליפורניה שבארצות הברית (בעיקר באזור סנטה קרוז). לאחר תרדמת החורף, הפרפרים מתפזרים ונודדים חזרה צפונה.
הנדידה מתבצעת במהלך רוב ימי חייהן של הדנאיות המלכותיות, שאורכם פחות מחודשיים בקרב הפרפרים שנולדו בתחילת הקיץ, ועד שבעה חודשים בקרב פרפרים שנולדו בשגר האחרון של הקיץ. בשל אורך חייהם הקצר, לא יכולים רוב הפרפרים להשלים לחלוטין את הנדידה, האורכת כ-5 או 6 שבועות לכל צד, ולחזור חזרה לצפון. מכיוון שכך, מסע הנדידה מתבצע למעשה על ידי שלושה עד חמישה דורות של פרפרים, והפרפר שחוזר לצפון אמריקה הצפונית הוא דור שלישי או חמישי לפרפר שיצא מצפון אמריקה לדרום זמן מה לפני כן. במהלך הנדידה מעופפים הפרפרים בגובה של עד שלושה קילומטרים לערך, והם מתקדמים בקצב של כ-70–90 קילומטרים ליום.
החוקרים עדיין אינם יודעים בוודאות כיצד מגיעים כל שנה ושנה הפרפרים לאתרי הרבייה שלהם בתום הנדידה, אף על פי שמעולם לא ביקרו בהם לפני כן ואף על פי שאין פרפרים שעברו את המסע הקודם והם עדיין בין החיים, כך ששאר הפרפרים יוכלו לעקוב אחריהם; ההשערה המקובלת היא שדפוסי הנדידה הם תורשתיים וטבועים בחומר הגנטי של כל פרפר ופרפר, וכי הם מנווטים על ידי שילוב בין שעונם הביולוגי לבין מיקום השמש בשמים בהתאם לשעות היום. מחקר מ-2009 מצא כי הניווט נעשה בעזרת שעון ביולוגי הנמצא במחושי הפרפר.
הדנאיות המלכותיות הן מהחרקים המעטים החוצים בנדידתם חלק מהאוקיינוס האטלנטי ומעופפים מעל שטח גדול ממנו משך זמן רב. קבוצות קטנות של דנאיות מלכותיות מגיעות לעיתים עד אזור דרום-מערב האיים הבריטיים בשנים שבהן תנאי הרוח מביאים לכך. דנאיות מלכותיות יכולת להגיע גם לניו זילנד ולאוסטרליה במהלך הקיץ, וזאת לאחר שהן חוצות את האוקיינוס השקט, אך הן אינן מצויות באזור במשך שאר השנה. דנאיות מלכותיות מסוגלות לחיות בגנים מעשי ידי אדם כשהן ניזונות מצוף הפרחים המקומיים.