cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רבנו גרשום
ביוגרפיה
גם שנת פטירתו המדויקת שנויה במחלוקת. שנת ד'תשפ"ח 1028 היא המקובלת על החוקרים, ומבוססת על כתב יד בספריית הבודליאנה שנוקב בשנה זו. ברשימת רש"ל נאמר שרבנו גרשום נפטר בשנת ד'ת"ת (1040) אך אפשר שמדובר בתאריך "עגול" ולא מדויק. קיימת גרסה מפליגה בהרבה המאחרת את פטירת רבנו גרשום עד לזמן מסע הצלב הראשון, בגרסה זו אחזו ספר יוחסין השלם ושי"ר, אך אם היא נכונה יש לאחר את זמן לידתו ובעקבות תאריך הכתובה לקבוע שנפטר בגיל מופלג של למעלה מ-110 שנים.
משפחתו
אחיו, כפי הנראה צעיר ממנו, היה רבי מכיר בן יהודה, חכם גדול ומחבר "אלפא ביתא דר' מכיר", תרגום מילים תלמודיות לצרפתית. הספר אבד, אך מוזכר בפירוש רש"י לתורה. אברהם גרוסמן הראה כי צאצאיו של רבי מכיר היו מראשי חכמי אשכנז בדור של גזרות תתנ"ו.
לפי רשימת יוחסין מן המאה ה-14, היה לו בן בשם רבי אליעזר שהיה ראש ישיבה, אך לדברי אביגדור אפטוביצר מדובר במסורת מסופקת ומפוקפקת שאין לה אישור ממקור אחר.
ואולם ידוע כי בן אחר שלו, ואולי גם אשתו של רבנו גרשום, התנצר, אולי בעל כורחו, ומת כנוצרי. רבנו גרשום ישב עליו שבעה, וסיפור המאורע השתמר בספר "אור זרוע" בהלכות אבלות (סימן תכח):. בעקבות תיאור זה כתבו אחדים מן החוקרים שרבנו גרשום התאבל עליו בעקבות המרת דתו, אך בדברי ראשונים מאוחרים יותר כמו מהר"ם מרוטנבורג וספר המרדכי שציטטו את הסיפור, נכתב כי ישב עליו ארבעה-עשר ימי אבל רק כאשר מת.
אשתו השנייה, בונא בת ר' דוד הייתה אלמנה כאשר נישאה לו, כתובה דאירכסא שכתב לה בשנת 1013 נמצאה ופורסמה.
מוריו
רבו המובהק היה רבנו יהודה הכהן ליאונטין (הזקן), עליו כתב:
בכתביו לא מזכיר רגמ"ה מורים אחרים שלו בשמם, אלא בציון הכללי "מרבותי"; אמנם, הרש"ל מציין שרגמ"ה קיבל מתורת רב האי גאון. ציון זה, מבטא את היחס המקובל אל רגמ"ה כדמות המכוננת והמבססת של המרכז התורני באשכנז לאחר שקיעת המרכז התורני בבבל וסיום תקופת הגאונים, אך אין ידיעות על כך שרגמ"ה יצא לבבל או שרב האי הגיע לצרפת ואשכנז. ואולם לפי סדר הדורות היו קשרים בין האישים; רגמ"ה למד אצל גאוני בבל נוספים כמו רבינו חננאל ורב ניסים גאון, וגיסו של רב האי גאון, רבנו אליהו הזקן, היה תלמידו של רגמ"ה.
כתביו
בדפוס וילנא נדפס על הדף פירוש המיוחס לו בסדר קדשים ובמסכתות תענית וב"ב. אברהם אפשטיין הסיק שלמעשה הפירוש נכתב בידי תלמידי תלמידיו, ומכונה בשם "קונטרס מגנצא". הוא גם טען שרבנו גרשום כלל לא חיבר פירוש לתלמוד, שהרי חכמי אשכנז וצרפת לא הביאו בשום מקום מפירושו לתלמוד. ישראל מ' תא-שמע חלק עליו ואמר שרבנו גרשום חיבר פירוש לתלמוד שאף היה לעיני רבים מהראשונים, וחלקים ממנו משוקעים בקונטרס מגנצא. ברשימות ספרים מהגניזה הקהירית נזכרו פירושיו למסכתות בבא קמא ובבא בתרא.
הוא חיבר סליחות ופיוטים שבהם הוא משמיע את זעקת עם ישראל המעונה לפני אביו שבשמים: רבים מפיוטים אלה כתב בעקבות הצרות שבאו על יהודי צרפת ואשכנז בשנים 994, 1007, 1010. כמו כן, הרגמ"ה פתח במגנצא מוסד ללימוד התלמוד וכיסוד הלימוד קבע את המקרא, כלומר, יש לדעת ידיעה יסודית בתנ"ך לפני שניגשים לתלמוד ומשום כך עסק בלימוד מסורה.
בשנת התשט"ז, 1956, יצא לאור ספר ליקוט של תשובות שכתב רבנו גרשום, מתוך כתבי יד וספרים של הראשונים.
תלמידיו וממשיכי דרכו
ידועים ארבעה תלמידים מובהקים של רגמ"ה: רבי יהודה בן מאיר הכהן, רבי אליעזר הגדול, רבי יעקב בן יקר ורבי יצחק בן יהודה. לפי רשימת רש"ל היה גם רבי אליהו הזקן מתלמידיו.
רש"י כתב עליו: "רבינו גרשום זכר צדיק וקדוש לברכה שמאיר עיני גולה וכולנו מפיו חיין וכל בני גלות אשכנז וכיתים (כנראה איטליה) תלמידי תלמידיו הן". מרש"י ואילך מוזכר הרגמ"ה כמאור עיני הגולה אצל חכמים רבים מגדולי אשכנז וצרפת, ואכן, רוב חכמי הדור הבא באשכנז היו תלמידיו. חכמים אלו כונו בשם "חכמי לותיר" (על שם לותרינגיה), ביניהם רבי יעקב בן יקר, ורבי יצחק בן יהודה, שהיו רבותיו של רש"י, רבי אליעזר הגדול שישב בראשות הישיבה לאחר פטירת רגמ"ה, רבי יהודה הכהן מחבר ספר הדינין.
תלמיד חבר לרגמ"ה, מבוגר במעט מרבינו גרשום, ומפורסם מאוד, היה רבי שמעון הגדול ממגנצא, מגדולי פייטני אשכנז, ואחי אמו של רש"י.
האגדה על כליאתו ונשותיו
אגדה הקושרת את תקנת חרם דרבנו גרשום עם סיפור חייו של רבנו גרשום עצמו והסגרתו בידי אשתו השנייה באשמת מעילה לידי בסיליוס השני בולגרוקטונוס, קיסר האימפריה הביזנטית, נכתבה בידי הרב מאיר להמן בגרמנית והתפרסמה בעיתונו דער איזראעליט. תרגום של הסיפור לעברית פרסם יוסף ליב פטוחובסקי בהמשכים בכתב העת הלבנון בשנים 1871-1872. הסיפור נדפס בשם "רבנו גרשום מאור הגולה" בתרגום לעברית של מ. צבי בשנות ה-60 בתוך סדרת כתבי מ. להמן בהוצאת נצח.
גרסה חרדית-חסידית של הסיפור הופיעה בסדרת "מסיפורי צדיקים" של ספריית מחניים בשם "הכיסא המלכותי" (ספרון 42), בעוד בגרסה המקורית מתכנן רבנו גרשום לכלוא במגדל במקומו את מליטה אשתו הבוגדת והיא נופלת אל מותה בעת ניסיונה להימלט, בגרסה לילדים מי שנכלא במקום רבנו גרשום הוא השר ג'ון (יוהאן במקור הגרמני) שהביא לכליאתו של רבנו גרשום.
שרווין האג'יפור
שרווין האג'יפור (בפרסית: شروین حاجی‌پور; נולד ב-30 במרץ 1997) הוא זמר איראני המוכר בזכות שירו בראיי (מבוטא "בַּרָאיֶה"), אשר תואר כ"המנון" של הפגנות מהסא אמיני. הוא נעצר ב-29 בספטמבר 2022, יומיים לאחר פרסום השיר, ושוחרר בערבות כמעט שבוע לאחר מכן.
ביוגרפיה
בגיל 22 האג'יפור השתתף בתוכנית הריאליטי המוזיקלית אַסְרֵה זַ'דִיד ("העידן החדש"), בה העפיל לגמר הסיבוב השני בעונה הראשונה. מאוחר יותר, המנהל האמנותי של התוכנית הודיע כי רשות השידור האיראנית חששה כי הוא יגרום לבעיות בהמשך.
בשנת 2022, במהלך ההפגנות באיראן שפרצו בעקבות מותה של מהסא אמיני, אישה איראנית-כורדייה שעל פי החשד נעצרה ועונתה על ידי סיירת ההדרכה של ממשלת איראן טרם מותה, פרסם האג'יפור שיר חדש בשם "בַּרָאיֶה..." (בפרסית: برای – בשביל/בגלל), שליצירתו השתמש בציוצים של תושבים איראנים ברשת החברתית טוויטר, שהתחילו במילה "בַּרָאיֶה", ובהם תיארו את הסיבות למחאה והביעו את תמיכתם בה. בראיי צבר מעל ל-40 מיליון צפיות בעמוד האינסטגרם שלו, תוך פחות מיומיים. הנושא המרכזי של השיר הוא תמיכה בנשים, על ידי שימוש בסיסמת המחאות "אישה, חיים, חופש".
מעצרו
ב-29 בספטמבר 2022 האג'יפור נעצר בעקבות הוצאת השיר "בַּרָאיֶה". זמן קצר לאחר מעצרו, הוא הוכרח להסיר את השיר מפלטפורמות המדיה החברתית שלו על ידי סוכני הביטחון של משמרות המהפכה האסלאמית של איראן. סוכנות הידיעות תסנים, המזוהה עם חיל משמרות המהפכה, פרסמה גרסה ערוכה של הסרטון, עם תמונות המציגות את הישגי הרפובליקה האסלאמית, במקום התמונות המקוריות.
ב-4 באוקטובר 2022, האג'יפור שוחרר בערבות "כדי שהתיק שלו יוכל לעבור את ההליך המשפטי", לדברי מוחמד קארימי, תובע בפרובינציית מאזנדראן הצפונית.
במהלך מעצרו של האג'יפור, משתמשים רבים ברשתות החברתית פעלו כדי להגיש לאקדמיית ההקלטות את מועמדותו של השיר "בַּרָאיֶה" לפרס גראמי בקטגוריית "שיר השינוי החברתי הטוב ביותר", קטגוריה חדשה של הפרס.
בשנת 2023 הופיע ברשימה השנתית טיים 100 של מגזין טיים.
אליצין
אליצין היא תרכובת אורגנית המקנה לשום את ריחו וחריפותו האופייניים.
מולקולת האליצין נוצרת בעקבות כתישת שיני השום. כאשר מבצעים כתישת שן שום, מתרחשת תגובה בין אליאין (Alliin) - ובין אנזים הנקרא אלינאז (Allinase).
תכונות רפואיות
האליצין היא מולקולה ריאקטיבית מאוד, המגיבה עם סביבתה במהירות. לאליצין מיוחסת יכולת ריפוי מסוימת נגד מחלות רבות ובהן טרשת עורקים, זיהומים חיידקיים ועוד (לאליצין יש יכולת להמיס שומנים, לשמש כחומר נוגד חמצון, לפגוע בדפנות תאים ועוד) אם כי אין הוכחה קלינית ליעילותו.
דוד מירלמן ומאיר וילצ'ק ממכון ויצמן גילו כי האליצין מנטרל שני אנזימים: ציסטאין פרוטאינז ואלכוהול דהידרוגנז. אנזימים אלה חיוניים לתהליכי חיים של חיידקים, פטריות, ונגיפים, כולל אלו הגורמים למחלות בגוף האדם, ונטרולם על ידי האליצין גורם למוות של יצורים אלה. מסיבה זו לאליצין, יש יכולת למנוע או לעכב התפתחות של מחלות, דלקות וזיהומים.
הגילויים האלה עשויים להביא לשימוש באליצין כתרופה נגד חיידקים שפיתחו עמידות לסוגי אנטיביוטיקה שונים.
בנוסף, האליצין משמש גם כחומר נוגד חימצון בעקבות פעילות שלו עם רדיקלים חופשיים.
כיום מתבצעים מחקרים רבים על מולקולת האליצין כנגד גידולים ממאירים, טרשת עורקים ועוד.
פטריק דה גייארדון
פטריק דה גייארדון (בצרפתית: Patrick de Gayardon de Fenoyl. 23 בינואר 1960 - 13 באפריל 1998) היה צנחן צרפתי.
אטלס שטילר
שמאל|ממוזער|250px|חלק 58 המהדורה השמינית של האטלס, 1891. ישראל ולבנון. אטלס שטילר (ע"ש אדולף שטילר) נקרא באופן רשמי "Hand-Atlas über alle Theile der Erde und über das Weltgebäude" (אטלס כיס לכל אזורי העולם והיקום), היה האטלס הנפוץ ומדויק ביותר במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בשנים 1816–1944 יצאו לאור עשר מהדורות כאשר כל אחת מהן פורסמה בחלקים.
המהדורה הראשונה פורסמה בשנים 1817–1823 והכילה 50 מפות, אך מפות אילו צוירו ברובן בצורה לא מדעית. איכותו הגבוהה ודיוקו המדעי של האטלס הופיעו רק במהדורה השישית (1871–1875) שכללה 90 מפות.
בקה
בקה (גם זבוב החול; שם מדעי: Phlebotomus) הוא סוג של יתושים בתת-המשפחה Psychodinae אשר שייכת למשפחת היתושעשיים. הסוג מכונה לעיתים בשפה העממית "זבוב החול" או "זבובון החול" אך למעשה השם מטעה מאחר שמדובר בסוג של יתוש שאינו נראה כזבוב הבית. בדומה לשאר היתושים הנקבה ניזונה מדם ולכן מהווה מטרד לבני האדם. הבקה אף עלול להעביר מחלות כגון שושנת יריחו. לרוב המינים בסוג זה בהירים וקטנים מאוד לכן קשה מאוד להבחין בהם בעין בלתי מזוינת.
זיהוי הבקה
זבובי החול הבוגרים הם חרקים שעירים ובהירים בעלי רגלים ארוכות שאורכם 1–3 מ"מ. הם ניכרים בכנפיים המורמות בצורת V בשעת מנוחה, ובתעופה בצורת דילוגים ללא זמזום. הבקה פעילים בעונה החמה בשעות החשיכה ובין הערביים. רק הנקבות עוקצות, ועקיצותיהן מכאיבות ומטרידות.
הבקה הם יתושים קטנים מוצצי דם העוקצים באזורי עור חשופים בעיקר הפנים והגפיים. מאחר שהנקבה של הבקה משחרת לטרף עם שקיעת החמה יהיו רוב העקיצות בלילה. ברוב המקרים העקיצות הן קלות, מגרדות למספר שעות ונעלמות בהדרגה. עיקר הסכנה היא עקיצה על יד בקה באזור ים המלח או קציעות. באזורים אלו נושא הבקה את טפיל הלישמניה הגורם ל"שושנת יריחו". במקרה של העברת הטפיל מהבקה לאדם, עלול להתפתח לאחר מספר שבועות פצע מוגלתי, שנשאר לחודשים רבים ומותיר צלקת.
הבקה נוהג לעופף קרוב לקרקע, ולכן, מומלץ לישון באזורים אלו על מיטה או משטח מורם ולא על הקרקע (עם זאת, הבקה מסוגל גם לטפס על קירות ולהגיע לקומות הגבוהות ברבי קומות). בעת שהות באזורי רבייה של הבקה, מומלץ להקפיד על לבישת מכנסיים ארוכים, אי-הפשלת השרוולים בשעות החשיכה ושימוש בחומרים דוחי חרקים.
רקע ביולוגי
הנקבה מטילה את הביצים בתנאי לחות גבוהים מאוד וב-30% רטיבות, הביצים מועפות בלחץ ונדבקות בתהליך שנמשך מספר ימים. ארבע דרגות זחל שנמשך בין 14 יום לחודשיים, הגולם מתפתח תוך עשרה ימים, אורך הגולם כ-5 מ"מ כמו בזחל בדרגה 4. אורך הבוגר כ־1.5–3 מ"מ, צבעו צהבהב - חום, ולו גפי פה דוקרות - מוצצות.
הבקה, השייכים לקבוצת היתושים, עלולים להעביר לאדם טפילים חד תאיים מהסוג ליישמניה (Leishmania). טפילים אלה גורמים למספר מחלות הנקראות בשם כללי לישמניאזיס.
התנהגות
הבקה פעילים בעיקר בזמן החשכה. הם קטנים ולכן תעופתם מושפעת מאוד מרוחות, הם נעים קרוב לקרקע אך כאשר נתקלים במחסום אנכי מסוגלים לעלות לאורכו עד גובה של כמה מטרים.
המחלה ותפוצתה
במחלת הליישמניה של האיברים הפנימיים, הטפילים מחוללי המחלה מתרכזים באיברים הפנימיים ומועברים לאדם על ידי הבקה, בדרך כלל באמצעות כלב הבית. במהלך השנים דווחו מקרי מחלה בודדים, בעיקר בגליל המערבי. בעבר אותרו כלבים חולים וכלבים הנושאים את הטפילים ביישובים נטף, ניל"י ומתתיהו.
במחלת הליישמניה של העור, הטפילים מחוללי המחלה מתרכזים בשולי הפצע, ומועברים לאדם על ידי הבקה, בדרך כלל באמצעות מכרסמים נגועים. מאגר הטפילים מצוי ברוב אזורי הארץ בעיקר בגרבילים. המחלה מתבטאת בהופעת פצעים בעור העלולים להישאר פתוחים זמן רב, ולהשאיר צלקות ניכרות. מוקדי מחלה התגלו באזור הערבה, מרכז הנגב, בקע הירדן (דרומית למשואה), המורדות המזרחיים של הרי יהודה ואזור ואדי אל-חמאם.
הטיפול
הטיפול בעקיצות רגילות זהה לטיפולים שהומלצו לגבי עקיצות היתושים. אם מתפתח פצע מוגלתי שאינו נרפא יש לפנות בהקדם לרופא עור כדי לשלול אפשרות של התפתחות שושנת יריחו (לישמניה). טיפול מוקדם בשושנת יריחו, בזריקות או משחות מיוחדות למטרה זו, יכול למנוע היווצרות צלקת לאחר ריפוי הנגעים.
רוב (הלכה)
רוב הוא מושג המשפיע על נידונים הלכתיים לרוחב המשפט העברי, ישנם מצבים בהם עצם הימצאות רוב הוא תנאי מספיק כדי להכריע את הדין, ישנם מצבים בהם הוא תנאי הכרחי אך לא מספיק, וישנם מצבים בהם אין הרוב משפיע על הדין, כדוגמת "כל קבוע כמחצה על מחצה דמי" שבו בפירוש מבטלים את השפעת הרוב.
מקור לדין זה מובא בפרשת משפטים:. לפי פרשנות חז"ל לפסוק זה יש להטות את הדין אחרי דעת הרוב, למעט מקרים בהם הרוב מוביל "לרעות".
בתוספתא
בתוספתא מובאים כמה סיפורים בנושא זה, שבהם רבי עקיבא קובע הלכה באמצעות מעשה על פי דבריו של רבן גמליאל:
סיפור דומה לגבי זקיפת מנורה שנפלה בליל יום טוב מובא בתוספתא.
סוגי רוב
רובא דאיתא קמן (= רוב שישנו לפנינו) הוא כשיש לנו מציאות מסופקת וגורם הספק, כלומר הרוב והמיעוט, נמצא לפנינו. לדוגמה, אם יש לפנינו עשר חנויות, תשע מוכרות בשר כשר ואחת מוכרת בשר טרף, ונמצא לידם חתיכת בשר. במקרה זה אנו מסופקים לגבי חתיכת הבשר, שנמצאת לפנינו, וכיוון שאנו פוסקים על פי הרוב נכשיר את הבשר, וכן במקרה ההפוך.
רובא דליתא קמן (= רוב שאינו לפנינו) הוא רוב של מציאות או הרגל בעולם (דומה קצת לחזקה). כגון רוב נשים מתעברות ויולדות – רוב הנשים שחיות עם בן זוג, מתעברות ויולדות לבסוף. רוב שוורים לחרישה – כלומר רוב קוני השוורים קונים אותם בשביל לחרוש איתם ולא בשביל לשחוט אותם. רוב מצוין אצל שחיטה – מומחים. כלומר, רוב אלו ששוחטים הם שוחטים מומחים. לרוב מסוג זה, יש גם כוח של חזקה וכאשר מתעורר ספק, גם במצב שאין יותר רוב, ניתן להעמיד את המצב על חזקתו.
בקרב האחרונים הגישות חלוקות באשר ליחס בין שני סוגי הרוב. מרביתם סבורים כי רובא דאיתא קמן חזק יותר מרובא דליתא קמן, אך ר' שמעון שקופ סבור כי רובא דליתא קמן חזק יותר.
המקור לכך שניתן להסיק מסקנות על פי הרוב (ברובא דליתא קמן) הוא מהפסוק "מכה אביו ואמו מות יומת". הפסוק קובע שהמכה את אחד מהוריו חייב מיתה, וזאת למרות שהיות אביו של המכה אביו הביולוגי נתון בספק, שכן אין שום עדות על כך. מכאן ניתן ללמוד שמכיוון שלרוב מי שידוע כאביו של האדם הוא אכן אביו הביולוגי, ניתן להסיק כי הוא אכן אביו. כלל זה נקרא רוב בעילות אחר הבעל. הגמרא מקשה: אולי ייתכן שחיוב המיתה על מכה אביו ואמו הוא רק כאשר אביו ואמו של המכה היו אסורים יחד בבית הסוהר וידוע כי לא התייחדו עם אדם נוסף ולכן חושבים שאבי המכה הוא אביו הביולוגי. על כך משיבה הגמרא כי לא ניתן לסמוך בנושא זה על הסוהרים והכללים הרגילים האומרים כי הם אכן היו אסורים יחד ולא נכנס אדם נוסף לשם גם אם לפי חוקי בית הסוהר הדבר היה אסור, שכן בנושא עריות אין אפשרות להבטיח הימנעות של אדם (למשל הסוהר) מעבירה.
ביטול ברוב
תערובת שנמצא בה איסור והיתר, או שני מאכלי היתר שאסורים בתערובת (כמו בשר וחלב), גם בתערובת זו אנו נפסוק על פי הרוב, כלומר המיעוט שהתערבב עם הרוב יתבטל ודין התערובת יהיה כדין הרוב.
תוקף
בוודאותו של הרוב נחלקו האם יחסינו אליו הוא כבירור, כלומר ודאי לי שהחתיכה של הבשר היא כשרה כי רוב החנויות כשרות. או שהוא הנהגה, כלומר כך אנו נוהגים כי התורה לא אסרה חתיכה הקיימת בצורה כזו, אבל אין אנו מתייחסים כאילו שזו המציאות האמיתית. אך בכל אופן אפילו אם הרוב הוא בירור יש דברים שיותר מבררים את המציאות ממנו, כמו עדים, כך שאם יש עדים שמעידים נגד הרוב, אנו נפסוק כדברי העדים ולא כדברי הרוב. אך במציאות של רוב נגד קרוב אנו פוסקים דווקא כמו הרוב.
מחצה
לעיתים, ניתן להחשיב גם מחצה כרוב. כך למשל נחלקו חכמי הגמרא במסכת חולין בדין שחיטת שני הסימנים בבעל חי שהם קנה ווושט או סימן אחד בעוף, שההלכה היא שיש לשחוט את רוב ה"סימן", האם די במחצית או לא. באופן דומה נחלקו חכמי המשנה בכלי חרס שנטמא ונחצה, האם נחשב הכלי לשלם מכיוון שמחציתו קיים או לא.
ישנם האומרים, שגם שיטתו של רבי שמעון בן אלעזר בשם רבי מאיר, שעם ישראל צריך להביא קרבן חטאת הקהל במקרה שמחצית משבטי העם חטאו, קשורה לדין זה.
קונקורד
הקונקורד הוא אחד משני מטוסי הנוסעים העל קוליים היחידים שנבנו מעולם, לצד הטופולב Tu-144 הרוסי.
רוב (הלכה)
מיעוט המצוי
על אף הכלל 'הלך אחר הרוב', לעיתים חששו חכמים גם ל'מיעוט המצוי' (מיעוט ניכר) וקבעו שכאשר ישנם מיעוט ניכר של פריטים אסורים, חובה לבדוק כל פריט ופריט ולוודא שאינו נמנה עם אותו מיעוט. בין הדברים המרכזיים הנכנסים תחת קטגוריה זו הם: בדיקת ריאת הבהמה מסירכות, ובדיקת מאכלים מן הצומח משרצים.
קונקורד
פיתוח המטוס
ראשיתו של פרויקט הקונקורד היא ביוזמה משותפת של בריטניה וצרפת, בשנות ה-50 המאוחרות, לבנות מטוס נוסעים על קולי לטיסות מסחריות. חברת British Aircraft Corporation (BAC, כיום BAE Systems ) הבריטית וחברת סוד אוויאסיון הצרפתית, פיתחו שתיהן אבות טיפוס שונים בנפרד. אב הטיפוס של חברת BAC היה מטוס לטווח ארוך אשר יכול להכיל כמאה נוסעים, והגרסה הצרפתית הייתה גרסה לטווח בינוני.
אבות הטיפוס הושלמו כבר בראשית שנות ה-60, אך עלותם הייתה גבוהה וחייבה מימון ממשלתי. ממשלת בריטניה התנתה את הסיוע בצירופן של מדינות נוספות כמממנות. חברת BAC פנתה למספר מדינות, אך רק צרפת הביעה התעניינות ממשית. הסכם בין בריטניה לצרפת לפיתוח מטוס BAC (הקונקורד) נחתם ב-28 בנובמבר 1962. טרם ההסכם נקבעו קנסות כבדים למדינה המפרה אותו, במטרה להבטיח המשך הפיתוח.
הקונקורד טס במהירות כפולה ממהירות הקול ובגובה 60,000 רגל, תוך שהוא מקצר את זמן הטיסה לכמחצית מזה של מטוס נוסעים רגיל המשייט במהירות אופיינית של כ-0.8 מאך. טיסת המבחן הראשונה שלו נערכה בטולוז (צרפת), ב-2 במרץ 1969. טיסות מסחריות סדירות הופעלו על ידי בריטיש איירוויז ואייר פראנס החל מה-21 בינואר 1976 ועד ל-24 באוקטובר 2003.
למרות ההישג הטכני החשוב, הקונקורד נחל לימים כישלון כמיזם מסחרי. מלאכת תכנונו הייתה מסובכת מכיוון שמנועי הקונקורד תוכננו להספק כוח עצום ועיצוב אווירודינמי שאילץ תכנון תא נוסעים צר במיוחד (ארבעה מושבים לרוחב וביניהם מעבר אחד). בשל כך, תפוסת הקונקורד הייתה כמאה נוסעים בלבד, ללא מחלקת עסקים או מחלקה ראשונה, אם כי המושבים היו מרווחים יחסית ונוחים. "טיסת הפרישה", טיסת הנוסעים האחרונה של המטוס, נערכה ב-26 בנובמבר 2003.
רוב (הלכה)
הכרעת רוב בדיינים
הכרעת הדין על פי רוב הדיינים היא אחת מתרי"ג מצוות במשפט העברי הקובעת כי במחלוקת בין דיינים מוכרע הדין על פי דעת הרוב.
מקור הדין הוא בפסוק:. הרמב"ם במשנה תורה כותב.
בדומה לכלל בדיינים, למדו מכאן חכמים גם את הדין של יחיד ורבים הלכה כרבים, הכלל היסודי בפסיקת הלכה.
קונקורד
הפעלת המטוס
טיסות הקונקורד החלו ב-1976 בקווים לונדון-בחריין ופריז-ריו דה ז'ניירו. מגבלות אמריקאיות על טיסות על-קוליות מנעו פתיחת קווים לארצות הברית, אך ב-1977 הוכרעו ההתנגדויות ונפתחו קווי טיסות מפריז ולונדון לנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי שבניו יורק ולוושינגטון די. סי.
רוב (הלכה)
הכרעת רוב בדיינים ועקרון הרוב בהלכה
מדברי הפסוק "אחרי רבים להטות" למדו חז"ל את העיקרון הכללי של רוב בהלכה, שמהווה מקור להיזדקקות לרוב בהכרעת ספקות מסוגים שונים - לא רק בהכרעה בין דיינים. הכרעה על פי רוב הדיינים היא איפוא היישום הראשי והדוגמה המרכזית לעקרון הכללי של רוב בהלכה.
קונקורד
הפעלת המטוס
ב-16 באוגוסט 1995 קבע מטוס הקונקורד F-BTSD את שיא המהירות העולמי בהקפת העולם מזרחה, ללא תדלוק באוויר: מהירותו הממוצעת הייתה 1,305.93 קילומטר לשעה. הקונקורד הגיע לגובה של 60,000 רגל (כ-18 קילומטר), ויכול היה לשאת עד 110 נוסעים לטווח של 6,200 קילומטר במהירות מרבית של 2.04 מאך (לשם השוואה, מטוס נוסעים סילוני רגיל טס בגובה 35,000 עד 40,000 רגל ובמהירות של כ-800 קילומטר לשעה (0.67 מאך)). כך יכול היה המטוס לטוס מלונדון לניו-יורק, למשל, בשלוש שעות וחצי בלבד (לעומת 7–8 שעות במטוס נוסעים רגיל).
רוב (הלכה)
קבוע
כל קבוע כמחצה על מחצה דמי הוא כלל האמור ב, האומר כי כאשר הרוב מכריע ומבטל דבר שהוא קבוע ומקומו ידוע ומיוחד לו, אין הולכים אחר הרוב.
קונקורד
הפעלת המטוס
העלות הגבוהה של תחזוקת והפעלת המטוס, והרעש הרב שיצרו מנועיו, הרתיעו את חברות התעופה מלרכוש את הקונקורד. הטיסות לא היו מעולם רווחיות, אך נחשבו למקור יוקרה עבור בריטיש איירווייז ואייר פראנס, שהיו החברות היחידות שהפעילו אותו. במטוס טסו בעיקר אנשי עסקים, מאחר שמהירותו קיצרה את זמן הטיסה בצורה ניכרת. מחירו של כרטיס טיסה טראנס אטלנטי בקונקורד היה כ-10,000 דולר.
ב-25 ביולי 2000 התרסקה טיסת אייר פראנס 4590 בגונס, צרפת, מעט לאחר המראתה. כל נוסעי המטוס וארבעה אנשים על הקרקע נהרגו. סיבת ההתרסקות הייתה תקר שנגרם בצמיג המטוס מפיסת מתכת שנפלה ממטוס אחר על המסלול, וניקבה את צמיג הקונקורד ומכלי הדלק שלו. התאונה הזו הובילה לקרקוע המטוסים למשך זמן רב. לאחר תיקונים, חזרו המטוסים לפעול ב-2001, עד להפסקת הטיסות הסדירות של מטוסי הקונקורד ב-2003, בשל כישלונם המסחרי.
מבנה
הקונקורד נבנה בתצורת כנף דלתא (Delta Wing), כלומר כנפיים צרות וארוכות בצורת משולש, על מנת להשיג אווירודינמיות גבוהה ככל האפשר, ארבעה מנועי סילון בעלי מבער אחורי (מדגם זהה לאלו שבמפציץ אוורו וולקן), חרטום בזווית משתנה ומערכת טוס-על-חוט (Fly-by-wire) אנלוגית, הראשונה שהותקנה במטוס נוסעים.
באזור המנועים הייתה לקונקורד מערכת Variable Air Intakes (כונסי אוויר משתנים): מכיוון שבטיסה במהירויות על קוליות יש צורך בכוח מנוע רב, נדרשו כונסי אוויר (פתחי כניסת אוויר) גדולים במיוחד; המערכת כוונה לפי מספר מצבים קבועים שניצלו את כיווני זרימת האוויר ואופן פעולת המנוע במצבים האלו, כדי לחסוך דלק וכוח. היא הגנה על המנוע מפני זרמי אוויר חדים שנוצרים משינוי מהירויות קיצוניים. מערכת נוספת הייתה מערכת ה-Fly By Wire הראשונה בעולם, שהוצגה בקונקורד - היא איפשרה שליטה קלה על המטוס ללא מאמץ. לקונקורד היה חרטום מוארך ייחודי, שנועד לשפר את האווירודינמיקה: החרטום המוארך והחד יצר מעין "חור" באוויר, שלתוכו "הוכנס" שאר המטוס בהדרגה. אולם, חרטום במבנה זה פגע בראות של הטייסים בעת ההמראה והנחיתה, ולפיכך פותחה מערכת שהורידה את החרטום בנחיתה ובנסיעה על המסלול, והרימה אותו בחזרה לאחר ההמראה.
גוף הקונקורד הורכב ברובו מחלקים שלמים, כדי למנוע שקעים בין הרכיבים ולשפר את האווירודינמיות. גוף המטוס הורכב ברובו מאלומיניום קל כדי לחסוך משקל, מה שהיווה בעיה, כי האזורים הקרובים למנוע התחממו מאוד ויכלו לגרום להתכת הגוף.
במהלך הבנייה של הקונקורד היו בעיות רבות: במרכזי הכבידה במטוס, במנועים, בבלמים (הקונקורד המריא ונחת במהירויות גבוהות ולפיכך נדרשה התקנה של מערכת בלמים מיוחדת - הקונקורד היה המטוס הראשון ששולבה בו מערכת ABS שמונעת נעילת גלגלים בבלימה ומאפשרת שליטה במטוס בעת בלימה על המסלול. מערכת זו מקצרת את מרחק הבלימה במשטחים חלקים), בעיות במבנה (עקב המהירות הגבוהה היו מצבים בהם הגוף התעקם), לחץ אוויר בקבינה, ומגבלת ראות בשל החרטום הארוך (שנפתרה בעזרת החרטום המתכוונן).
הקונקורד טס בגובה כפול מזה שבו טס מטוס רגיל, וניתן היה לראות ממנו את קימור כדור הארץ. בנוסף, הקונקורד רעד בגבהים אלו לעיתים נדירות. מהירותו של הקונקורד איפשרה לו לטוס מלונדון לניו-יורק בשלוש שעות וחצי בלבד, ובכך גבר על מהירות סיבוב כדור הארץ.
במטוס הקונקורד הותקנו בדרך כלל כ-100 מושבים בלבד, 4 בשורה עם מעבר באמצע. אף על פי שהיה מטוס פאר, הוא היה צפוף: גובה התקרה במעבר המרכזי היה כ-1.8 מטר, ולא היה מקום למטען יד או אמצעי בידור כלשהם. חסרונות אלו היו בעיני חלק מהנוסעים משמעותיים יותר מיתרונו העיקרי של המטוס - זמן הטיסה הקצר.
התרסקות טיסה 4590 של אייר פראנס
ב-25 ביולי 2000, טיסה 4590 של אייר פראנס, F-BTSC, התרסקה בגאנס, צרפת. ההתרסקות ארעה זמן קצר לאחר ההמראה מנמל התעופה שארל דה גול בפריז בדרכה לנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי בניו יורק. בהתרסקות נהרגו כל 100 הנוסעים ו-9 אנשי צוות, ובנוסף נהרגו ארבעה אנשים על הקרקע. זו הייתה התאונה הקטלנית היחידה שבה היה מעורב הקונקורד.
על פי החקירה הרשמית, ההתרסקות נגרמה מרצועת טיטניום שהתנתקה ממטוס אחר שהמריא דקות ספורות קודם לכן. רסיס מתכת זה נקב את צמיג הבוגי השמאלי של הקונקורד בעת ההמראה. הצמיג התפוצץ, וחתיכת גומי פגעה במכל הדלק המרכזי. הפגיעה גרמה באופן עקיף לפיצוץ מכל דלק שבאחת הכנפיים, וגרם לדליפת דלק ממנו, אשר הוצת מאוחר יותר על ידי החיווט החשמלי. הצוות כיבה את מנוע מספר 2 בתגובה לאזהרת האש, והמשך ההמראה התבצע בעזרת מנוע מספר 1 בלבד. המטוס לא הצליח להשיג גובה ומהירות מספיקים, הסתחרר שמאלה והתרסק כאשר זנבו פוגע במלון Hotelissimo.
ב-6 בדצמבר 2010, חברת קונטיננטל איירליינס והמכונאי ג'ון טיילור, נמצאו אשמים בהריגה בשוגג, אך ב-30 בנובמבר 2012 ביטל בית משפט צרפתי את ההרשעה וקבע כי במעשיהם של קונטיננטל וטיילור אין די כדי לייחס להם אחריות פלילית.
בעקבות ההתרסקות הופסק השימוש במטוסי הקונקורד לתקופה ממושכת, ובוצעו בהם תיקונים. המטוסים שבו לפעילות ב-7 בנובמבר 2001, לפני שהופסקו סופית הטיסות המסחריות ב-2003.
שימור
דגמים ספורים של המטוס שומרו ומוצגים במוזיאונים ברחבי העולם:
מפעילות
ארצות הברית בריטניה צרפת סינגפור
הר פיילוט (אלברטה)
הר פיילוט (באנגלית: Pilot Mountain; מילולית: הר הטייס) הוא הר הממוקם לצד עמק נהר בואו, בשטח הפארק הלאומי באנף, בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית אלברטה שבקנדה
גובהו של ההר 2,954 מטרים מעל פני הים; ההר מתנשא לגובה של 302 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם ברכס מאסיב, מזרחית לעיירה באנף, 3 קילומטרים צפונית להר ברט, ממערב לכביש המהיר טראנס-קנדה.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1884 על ידי ג'ורג' מרסר דוסון.
ההר נקרא בשם זה בשל מיקומו - בסמוך להר עמק נהר בואו משנה את כיוונו, ולכן ניתן לראותו מכל מקום בעמק (בכך מהווה ההר מעין "טייס" המשנה את מסלול העמק).
הטיפוס על ההר
הראשונים שהעפילו לפסגת ההר היו אנשי הסקר הגאולוגי שנערך בשנת 1885.
לקריאה נוספת
• Gerry Shea, Mountain Treks in Alberta, P 146
מקסימיליאן, נסיך הכתר של סקסוניה
מקסימיליאן, נסיך הכתר של סקסוניה (בגרמנית: Prinz Maximilian von Sachsen; 13 באפריל 1759 – 3 בינואר 1838), היה אביהם של פרידריך אוגוסט השני, מלך סקסוניה ויוהאן, מלך סקסוניה.
ביוגרפיה
מקסימיליאן נולד ב-13 באפריל 1759 בדרזדן שהייתה חלק מנסיכות הבוחר מסקסוניה, לפרידריך כריסטיאן, שהיה מאוחר יותר הנסיך הבוחר מסקסוניה, ולמריה אנטוניה, דוכסית בוואריה, בתו של קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ב-22 באפריל 1792 התחתן מקסימיליאן עם קרולינה, נסיכת פארמה, בתם של פרדיננדו, דוכס פארמה, ומריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה, ממנה היו לו 7 ילדים. לאחר מותה התחתן מקסימיליאן ב-15 באוקטובר 1825 עם אחייניתה מריה לואיזה קרלוטה, נסיכת פארמה, בתם של לודוביקו הראשון, מלך אטרוריה ומריה לואיסה, דוכסית לוקה.
בשנת 1827 מת אחיו פרידריך אוגוסט הראשון, מלך סקסוניה, ואחיו אנטון, מלך סקסוניה עלה לשלטון במקומו, ומכיוון שלא היו לו ילדים, הפך מקסימיליאן לנסיך הכתר. אחרי מהפכת יולי בצרפת בשנת 1830, החלו בסתיו הפגנות אף בסקסוניה, בעיקר נגד החוקה הישנה. כתוצאה מההפגנות, ויתר מקסימיליאן על זכותו לרשת את המלוכה, לטובת בנו פרידריך אוגוסט.
בשנת 1836 מת אחיו אנטון בדרזדן, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך אוגוסט השני, מלך סקסוניה, וב-3 בינואר 1838 מת מקסימיליאן בדרזדן.
משפחתו
ב-22 באפריל 1792 התחתן מקסימיליאן עם קרולינה, נסיכת פארמה, בתם של פרדיננדו, דוכס פארמה, ומריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה, ממנה היו לו 7 ילדים:
אסתר ייבין
אסתר (יוניס) יֶיבין (2 במרץ 1877, י"ד באדר ה'תרל"ז, מחוז אקרמן, בסרביה, רוסיה – 28 ביולי 1975, חיפה) הייתה פעילה פוליטית ישראלית, מחלוצות המאבק לשוויון זכויות לנשים בארץ ישראל, וחברת אספת הנבחרים והוועד הלאומי.
ביוגרפיה
אסתר יוניס נולדה בכפר טָארוּטין שבמחוז אקרמן (רו'), בפלך בסרביה  שברוסיה, בתם של חיה פייגה לבית ליפשיץ מקישינב (ממשפחת הבעל שם טוב) ושלמה יוניס (משכיל עברי וחובב ציון). קיבלה חינוך מסורתי ועברי לאומי, ב"חדר" (כשומעת חופשית בשיעורי אחיה הבכור) ובבית אצל מורה פרטי, בעברית, ולאחר מכן למדה בגימנסיה ממשלתית (עד הכיתה השישית) והייתה חברה ב"בנות ציון". עברה עם משפחתה לעיר לאודסה. באחד הימים, בגיל 15, קראה לה חברתה הנוצרייה בכינוי הגנאי "ז'ידובקה", וכאשר התלוננה אסתר בפני המנהלת וזו לא עשתה דבר, כעסה, אמרה כי אין ברצונה להתחנך במוסד כזה והלכה הביתה. היא המשיכה ללמוד בעזרת מורה פרטי ובין השאר למדה אצל הסופר י"ח רבניצקי.
ב-1894 נישאה לניסן ייבין והמשיכה ללמוד, קיבלה תעודת בגרות ותעודת הוראה. היא לימדה עברית באודסה והייתה חברה בקבוצת דוברי עברית בשם "שפתנו אתנו", שעמה נמנה גם שאול טשרניחובסקי. לבקשתה כתב טשרניחובסקי ב-1896 את שיר הערש העברי "ניטשו צללים" והקדישוֹ לבנה שמואל (לימים הארכאולוג שמואל ייבין), שנולד באותה השנה.
כשהחלו הפרעות ביהודי רוסיה ב-1905, החליטו בני הזוג ייבין שהיא תיסע עם שלושת ילדיהם לארץ ישראל, וכך עשתה בסוף אותה שנה. בעלה עלה ב-1908, והם רכשו משק חקלאי במושבה גדרה. כעבור חמש שנים עברו לעיר תל אביב, ושם למדו ילדיהם בגימנסיה העברית "הרצליה". בשנת 1931 עברה לחיפה.
אסתר ייבין נפטרה ב-1975, בגיל 98.
אחותה הצעירה של ייבין, בת שבע יוניס גוטמן (1880–1947), הייתה הרופאה הראשונה בתל אביב ובגדרה.
פעילות פוליטית
בתל אביב עסקה ייבין בפעילות ציבורית ופוליטית. היא הייתה אחת משתי חברות ועד הקהילה הראשונות בעיר. ב-21 במרץ 1918 ייסדה את "אגודת נשים" היפואית, להגנה על זכויותיהן והאינטרסים החומריים שלהן. כן הייתה ממקימות התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל, שנוסדה ב-1919 ונלחמה למען זכות בחירה לנשים במוסדות היישוב, בסיסמה "משפט אחד וחוקה אחת לאיש ולאשה בישראל", ונבחרה לוועד הראשון שלה.
נבחרה כצירה באספת הנבחרים הראשונה (1920–1925) וכן נבחרה לצירה גם באספת הנבחרים השנייה (1925–1931) מטעם התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות וכיהנה כחברת הוועד הלאומי בתקופת האספה השנייה.
בעניין זה כתבה ייבין: חברות ההתאחדות הקימו רשימה פוליטית עצמאית שתתמודד בבחירות לאספת הנבחרים – צעד יוצא דופן לזמנו. הן הדגישו כי מטרתן אינה רק זכות הצבעה לנשים אלא שיווי זכויות כולל. ב-1920 הן הצטרפו לברית בינלאומית של הסתדרויות נשים, שכללה 53 מדינות ומרכזה היה בלונדון.
ב-1926, לאחר שנחלו הצלחה במאבק זה למען זכות הבחירה, ייסדו ייבין וחברותיה להתאחדות לשכות משפטיות שסייעו לנשים. ייבין הופיעה בבתי הדין הרבניים והגנה על נשים בענייני גירושים, חליצה, עגינות, ירושה וכו'. וכך כתבה: "אני נושאת בלבי רעיון על מינוי שופטות בכל אתר ואתר במידה שווה עם השופטים; פעם אחת לשים קץ להופעתה של האשה בתופעה זו או אחרת בתור פטרוזיליה לייפוי הסלט". ייבין גם הייתה ממייסדות קרן היסוד בארץ, פעילה בענייני הקרן הקיימת לישראל וחברת ועד הקהילה בחיפה. כמו כן פעלה למען גיוס נשים לחיל העזר לנשים של הצבא הבריטי והייתה מרצה בפני החיילות לפני צאתן למחנה. היא כתבה מאמרים בעיתונים, בין השאר למען תוצרת הארץ ולמען גיוס נשים.
אמנות לעם
אמנות לעם הייתה עמותה ציבורית שפעלה בישראל ומטרתה הייתה להעשיר את חיי התרבות והאמנות ביישובי הפריפריה.
היסטוריה
ראשיתה של "אמנות לעם" בשנת 1953, בימים שמדינת ישראל הצעירה קלטה רבבות עולים מכל קצוות תבל. כחלק מתהליך הקליטת התרבותית של העולים בארץ, הוקם ביוזמת הסתדרות העובדים פרויקט "תלם", ראשי תיבות של תיאטרון למעברות, אשר הופיע במקומות מרוחקים והציג בפני העולים במעברות ובעיירות הפיתוח הצגות בעברית. בשנת 1966, הוחלט להקים ארגון חדש בשם "אמנות לעם" בשותפות של הסתדרות, משרד החינוך וקרן התרבות אמריקה-ישראל, ארגון שימומן חלקית של ידי תקציב ממשלתי.
בשנת 1973 החלה "אמנות לעם" לפעול כעמותה, הורחבו תחומי הפעילות שלה והוחלט לכלול בהם גם מוזיקה, מחול, אמנות פלסטית, ספרות וקולנוע.
בשנת 1980 ייסדה "אמנות לעם" את "פסטיבל עכו - הפסטיבל לתיאטרון ישראלי אחר" ביוזמת השחקן עודד קוטלר. קוטלר ביקש להקים מסגרת להצגות תיאטרון שוליים, "אמנות לעם" נרתמה לסייע, ועל פי הצעת מנהל העמותה יוסי פרוסט, נבחרה עכו כמיקום לפסטיבל.
בשנת 1999, מונה אלעזר שטורם ליו"ר ההנהלה הציבורית של אמנות לעם והחל משנת 2005 ליו"ר העמותה בשכר.
בשנת 2002 יזמה העמותה ביחד עם משרד התרבות את אירועי "חודש הזמר העברי". האירועים נפתחו בטקס מיוחד בבית הנשיא בירושלים. לכבוד האירוע, כתבו ארקדי דוכין ומיכה שטרית את השיר "תראה עולם". את השיר ביצעו דוכין ושטרית יחד עם לאה שבת, שלומי שבת ואמנים נוספים. השיר צעד במשך שישה שבועות במצעד הפזמונים של רשת ג', ובשיא הגיע למקום השישי.
בשנת 2004, היה תקציב העמותה כ-45 מיליון שקל וכמיליון תושבים השתתפו בפעילות התרבותית שארגנה ביישובי הפריפריה.
סגירה
בתחילת 2007 נקלעה "אמנות לעם" למצוקה תקציבית קשה בעקבות עצירת העברת כספי תמיכה המגיעים אליה ממשרד התרבות. יו"ר העמותה אלעזר שטורם ומנכ"ל העמותה התפטרו מתפקידם בחודש יולי. שר התרבות המדע והספורט ראלב מג'אדלה מינה צוות לבדיקת מצבה של העמותה לאחר שפורסמו דו"חות ביקורת על העמותה שהצביעו על ניהול לא תקין ובזבזני, הוצאות מיותרות ומוסר תשלומים ירוד למוסדות התרבות שעבדו עימה. חודשים אחדים אחר כך מינה השר את דוד פרוינד לתפקיד יו"ר "אמנות לעם", אך עקב חילוקי דעות עם שר התרבות התפטר אף הוא מתפקידו בסוף נובמבר 2007.
ב-23 ביוני 2009 הודיע יושב-ראש העמותה, ישראל גל, על הפסקת פעילות העמותה. יושב-ראש העמותה תלה את האשמה בסגירת העמותה על משרד התרבות, שלדברי גל לא העביר כספים אשר התחייב להעביר בסך כשני מיליון שקלים. בהמשך הגישה אמנות לעם עתירה לבג"ץ כנגד משרד התרבות על עצירת תקציבים שהובטחו לעמותה בשנים 2008 ו-2009. משרד התרבות טען מנגד שהעמותה לא עמדה בהתחייבויותיה והוציאה כספים רבים על פעילויות שכלל אינן כלולות בפעילויות תרבות. בפברואר 2010 דחה בית המשפט המחוזי בתל אביב עתירה לפירוק העמותה. אמיר עשבי, מנכ"ל אומנות לעם, לא הסכים להתפטר ועצר את פעילות העמותה בשנת 2010. באותה שנה, העמותה הגישה שתי בג"צים, מול משרד התרבות על הפסקת הזרמת התקציב שאושר ועל הקמת חברה פרטית ברשותה של השרה לימור ליבנת וזכתה בהם, אך העמותה כבר חדלה לפעול בשלב זה.
חברת "תרבות לישראל"
במקומה של "אמנות לעם" יזמה שרת התרבות לימור לבנת את הקמתה של חברת "תרבות לישראל" בשיתוף עם ההסתדרות הציונית. "תרבות לישראל" החלה לפעול באוגוסט 2010 בתקציב שנתי של כ-11 מיליון שקלים, בדומה לתקציב שממנו נהנתה "אמנות לעם". בחברה היו 14 עובדים שרובם הועסקו גם ב"אמנות לעם".
הפרטה לחברת "פמי פרימיום"
חברת "תרבות לישראל" נסגרה ביוני 2016 לאחר ששרת התרבות מירי רגב החליטה לא לחדש את הזיכיון שלה. ביולי 2016 זכתה חברת "פמי פרימיום" במכרז לניהול תקציב התרבות השנתי בפריפריה בסך כ-25 מיליון שקלים. "פמי פרימיום" היא חברה פרטית המציעה ביטוחים, שירותי גרירת רכב ושירותי רפואה, וכן מנהלת את הרכש לספריות הציבוריות בישראל בעבור משרד התרבות. לאחר שחברת "פמי פרימיום" החלה לנהל את תקציב התרבות, ירדה רמת הסבסוד בהשוואה לעבר וכן ירד מספר האירועים המסובסדים שהזמינו מתוך המאגר של החברה בפריפריה. חברת "פמי פרימיום" החלה לנהל גם את תקציב אירועי תרבות בספריות.
תחומי הפעילות
פעילות העמותה, לילדים, לבני נוער ולמבוגרים המתגוררים ביישובים שבהם פעלה, כללה את התחומים:
תיאטרון
"אמנות לעם" הביאה הצגות ומופעים ליישובי הפריפריה והביאה קהל מהפריפריה לאולמות התיאטרון המרכזיים
מוזיקה
עד 2009 התקיימו באמנות לעם מאות מופעי מוזיקה ביישובי הפריפריה ובכללם מופעים של מוזיקה קלאסית, מוזיקת ג'אז, מוזיקת עולם, מופעי זמר עברי ועוד. במקביל, "אמנות לעם" מעודדת הגעת תושבים מהפריפריה למופעי מוזיקה במרכזים המובילים ובהם: האופרה הישראלית, התזמורות המובילות ופסטיבלי מוזיקה שונים.
מחול
בתחום המחול מפגישה "אמנות לעם" את תושבי הפריפריה עם המגוון הרחב של סגנונות הריקוד ובכלל זה: בלט קלאסי, מחול מודרני, תיאטרון מחול, מחול עכשווי ומחול אתני. המופעים המתקיימים בפריפריה כוללים גם מפגשים מוסברים עם רקדנים, סדנאות ועוד. "אמנות לעם" גם מציעה לתושבי הפריפריה כרטיסים מוזלים למופעים במרכז סוזן דלל ובמרכז לאמנויות הבמה.
אמנות פלסטית
"אמנות לעם" מפגישה את תושבי הפריפריה עם אמנות עכשווית בתחומי הציור הצילום והפיסול באמצעות ביקור בתערוכות נודדות ותערוכות במוזיאונים החשובים בארץ, הרצאות, סדנאות, סיורי גלריות ומפגשי אמן.
ספרות
במטרה לקדם את קריאת הספרים מפגישה "אמנות לעם" תושבי פריפריה עם סופרים, משוררים, מבקרי ספרות, שחקנים ומספרי סיפורים. הפעילות כוללת הרצאות, מפגשי שיחה, ערבי סיפורים, סיורים ספרותיים סדנאות כתיבה ועוד.
קולנוע
במטרה לסייע בהפצת קולנוע איכותי מהארץ ומהעולם מתקיימות הקרנות מלוות בהרצאות, מפגשים עם במאים, מפיקים ושחקנים ישראלים. ובנוסף מוצעות לקהל סדנאות (לדוגמה בתחום האנימציה).
פרס הצילינדר הנודד
פרס הצילינדר הנודד הוא על שם זאב יוסיפון (יוסקוביץ') מייסד תלם והמנכ"ל הראשון שלה. הפרס מוענק מדי שנה לפעילים, יחידים ומוסדיים, על ידי העמותה עבור קידום התרבות והאמנות בפריפריה.
קישורים חיצוניים
תיאטרון למעברות (תל"ם)
הארלי קווין
הארלי קווין (באנגלית: Harley Quinn) היא דמות בדיונית של נבלת-על ולעיתים גיבורה, המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בפרק "The Joker's Favor" מתוך "באטמן - הסדרה המצוירת" בספטמבר 1992 ונוצרה על ידי הכותב פול דיני והאנימטור ברוס טים בהשראת השחקנית ארלין סורקין אשר דיבבה את הדמות לאחר מכן. הדמות הפכה לפופולרית ועד מהרה עובדה לתוך חוברת הקומיקס, שם הופיעה לראשונה בחוברת "The Batman Adventures #12" מחודש ספטמבר 1993.
הארלי קווין הייתה פעם דוקטור הארלין קווינזל עד ששינתה את שמה. הארלין הייתה מתמחה בפסיכיאטריה בבית החולים לחולי נפש ארקהם אסיילום, עד אשר התאהבה בג'וקר, הפסיכופת שבו טיפלה, והפכה למאהבתו ולשותפתו לפשע. שמה הוא משחק מילים עם המילה Harlequin, "ארלקינו", דמות קומית בקומדיה דל'ארטה. היא נוהגת ללבוש תלבושת של ליצן חצר בצבעי אדום-שחור בעלת עיטורי יהלום. קווין היא חברתן של קאטוומן ופויזן אייבי, אשר בעזרתה היא חסינה לרעלים שונים. קווין חברה ביחידת המתאבדים.
פיתוח הדמות
דמותה של הארלי קווין נוצרה על ידי הכותב פול דיני והאנימטור ברוס טים בשביל סדרת האנימציה "באטמן - הסדרה המצוירת". הדמות נוצרה בהשראתה של השחקנית ארלין סורקין, חברתו של דיני. סורקין שיחקה בסדרת הטלוויזיה "ימי חיינו", ובסצנה מסוימת היא לבשה תלבושת של ליצן חצר. הסצנה הזו היוותה השראה לדיני. כמו כן העניק דיני לדמותה של הארלי מעט קווים מאישיותה של סורקין. בנוסף דיני ליהק את סורקין לתפקיד הדיבוב של קווין.
תחילה הארלי קווין נועדה להופיע בפרק אחד בלבד בסדרת האנימציה באטמן - הסדרה המצוירת", The Joker's Favor, כעוזרת אקראית של הג'וקר. אולם דיני זיהה את הפוטנציאל הגלום בדמות זו. דיני הציע לברוס טים את הרעיון שהארלי למעשה הייתה הפסיכולוגית של הג'וקר בארקהם אסיילום, וזה קיבל את הרעיון. מאז הארלי קווין הופיעה לאורך הסדרה כולה, וכן בחוברות קומיקס שונות ורבות. הדמות הצליחה כל-כך עד שנהפכה לחלק רשמי מהיקום הבדיוני של DC, ואף נוצרו על שמה שתי סדרות של חוברות קומיקס העוסקות בהרפתקאותיה.
כוחות ויכולות
בעזרתה של חברתה, פויזן אייבי, הארלי קווין חסינה נגד רעלנים שונים, בהם גם הארס של הג'וקר, וגז רעיל, כפי שהוזכר בסדרת האנימציה של באטמן ובספרי הקומיקס. קווין היא מתעמלת מקצועית עם כישורי לחימה של שנים, ובנוסף גם מחזיקה בתואר דוקטורט בפסיכולוגיה. קווין הוכיחה קשר מיוחד עם בעלי חיים שכמעט אפשר לה לשלוט בהם. קווין מאוד מתוחכמת, כך שכאשר פושעים וגיבורים החזיקו בה כבת ערובה או ניסו לשלוט בה, הם נכשלו במאמצם. כך למשל בסדרה המצוירת של באטמן, הארלי מתמודדת מול ה"קריפר"(The Cripper) שמתאהב בה, ומשטה בו, ובאופן דומה משטה בדדשוט בסרט באטמן: מתקפה על ארקהם. ברומן הגרפי Mad Love, הארלי קווין זוממת לתפוס ולחסל את באטמן, וכמעט מצליחה בכך, לולא חולשתה לג'וקר, אשר באטמן ניצל. בדומה לכך מצליח האש, בקומיקס ובסרט בעלי אותו שם, לשלוט בהארלי. במאבק מסוים בינה לבין הדחליל, קווין השתמשה בגז הצחוק של הג'וקר כנגדו.
סיפור מקור בסדרה המצוירת
סיפור המקור הזה הופיע לראשונה בשנת 1994 בחוברת הקומיקס The Batman Adventures, אשר התלוותה לסדרה המצוירת, בשם Mad Love (אהבה מטורפת). הסיפור נכתב על ידי פול דיני בעצמו. בעונה הרביעית של באטמן - הסדרה המצוירת הוא עובד לפרק תחת שם זהה לחוברת שעליה בוסס.
הארלין קווינזל הייתה נערה אתלטית במיוחד, ובזכות כך קיבלה מלגת לימודים מיוחדת לספורטאים. היא רצתה מאוד ללמוד במחלקה לפסיכולוגיה של אוניברסיטת גות'אם סיטי. היא נעשתה לפסיכיאטרית חכמה ומבטיחה, אך ביום הראשון שלה כמתמחה בבית החולים לחולי נפש ארקהם אסיילום, היא פוגשת בג'וקר, שמפתה אותה ממש מהרגע הראשון. הג'וקר הגניב למשרדה של ד"ר הארלין כד ובתוכו ורד, וצירף אליהם פתק שקרא לה לפגוש אותו. הארלין הסתקרנה והלכה אל התא שלו, ושם הג'וקר אמר לה שהוא מתעניין בה, ובמיוחד בשמה: הארלין קווינזל. הוא הציע שאם תשנה אותו מעט, יתקבל השם "הארלי קווין", שם שכמעט זהה לשם דמותו של ארלקינו, הבדחן המפורסם של הקומדיה דל'ארטה, שם שמעלה חיוך על פניו. באותה ההזדמנות הג'וקר הודה בפני הארלין שהוא חושב שהיא מישהי שלה יהיה לו נוח לספר את סודותיו. הארלין, שמוצאת טיפוסים קיצוניים כאתגר מעניין, התחננה בפני המנהלים במשך שלושה חודשים שיתנו לה לטפל בג'וקר. באותו הזמן הארלין למדה על הג'וקר כל מה שיכלה, כדי להיות ערוכה לפגישות עמו, אמנם לאחר שהחלו להיפגש לשיחות, הג'וקר נפתח אליה וסיפר לה שאביו נהג להכות אותו מגיל צעיר מאוד. עם הזמן סיפוריו של הג'וקר נגעו בליבה, והיא התאהבה בו. הארלין חשבה שהבינה את הג'וקר, ושהוא בסך הכל נשמה אומללה שמחפשת לגרום לאנשים לצחוק מבדיחות שאינם מבינים. יום אחד הג'וקר ברח, ולאחר זמן קצר באטמן החזיר אותו לארקהם אסיילום כשהוא כולו חבול ופצוע. הארלין מזדעזעת ובחרש הליל פורצת לחנות תחפושות וגונבת תלבושת של ליצן חצר בצבעי אדום ושחור עם עיטורי יהלומים (כאזכור לתלבושת של ארלקינו, עליו הג'וקר ביסס את שמה) וכמה אביזרים נוספים. היא מחלצת את הג'וקר מארקהם אסיילום, ומציגה את עצמה בפניו, כשהיא לבושה בתחפושת שזה עתה השיגה, כ"הארלי קווין". כחלק מהאישיות החדשה שרכשה, הארלי מדברת בקול מעט גבוה בעל מבטא בולט.
על אף שמאז אותו הלילה הארלי נהפכה לחלק בלתי נפרד מחייו של הג'וקר וממזימותיו, הוא אינו מחזיר לה אהבה באופן שהיא מצפה לו: הארלי חולמת על עתיד של נישואים באושר, בעוד הג'וקר רואה באופק אך ורק צעדים נוספים לחיסולו של באטמן. בכל פעם שהארלי מנסה להסב את תשומת לבו של הג'וקר, או בעת שהיא נכשלת במשימה, הג'וקר נעשה אלים מאוד כלפיה - מילולית ופיזית.
סיפור מקור בקומיקס
סיפור מקור זה הופיע לראשונה באוקטובר 1999 ברומן הגרפי "Batman: Harley Quinn", וגם הוא נכתב על ידי פול דיני.
בסיפור הזה הארלי קווין גם כן רופאה בארקהם אסיילום שבמהלך טיפולה בג'וקר מתאהבת בו. בשונה מהסיפור המקורי, כאן הארלי קווין עזרה לג'וקר להתחמק בכל אימת שחפץ, לפי טענתו שהוא רוצה לתרגל בפועל את מה שלמד איתה בפגישות הפסיכולוגיות. כאשר שאר הצוות בארקהם אסיילום גילה את מעשיה של הארלי, היא נכלאה בתור מטופלת. הארלי ציפתה במשך כמה חודשים לג'וקר שיבוא לחלצה, אולם הוא אינו מגיע. יום אחד התרחשה רעידת אדמה בגות'אם, והארלי, שחמקה מתוך הריסות המוסד החוצה, גילתה שהג'וקר חי ונמצא בקרבת מקום, אחרי שראתה כמה קורבנות שוכבים אפרקדן ועוטים על פניהם את חיוך הג'וקר, סממן למתקפה שלו. באותה השעה הג'וקר ניסה לכונן שותפות עסקית עם הפינגווין, ובדיוק כשהעניינים החלו מסתבכים, הארלי פרצה בסערה לבושה בתלבושת ארלקינו, והכתה את הפינגווין ואת עוזריו. ברגע שהג'וקר זיהה את הארלי השניים התאחדו בשנית. הג'וקר ואנשיו לקחו איתם את הארלי למקום המסתור הארעי שלהם, וביום למחרת הארלי מצאה מקום מסתור חדש וגדול בפארק השעשועים הישן. הארלי עמלה כשבועיים על יצירת בית חדש וקן אהבים שישמשו אותה ואת הג'וקר, כמו כן גם חדרים לעובדים של הג'וקר. בתקופה זו, עקב ההריסות בגות'אם, אין לבאטמן פנאי לרדוף אחר הג'וקר, ולכן את הימים הארלי והג'וקר העבירו בתכנון מזימות, ואת הערבים והלילות השאירו לעצמם. הג'וקר היה מאוד רומנטי כלפי הארלי, מפני שלאורך כל אותה העת התאהב בה.
לפתע פתאום בלילה מסוים באטמן נצפה על ידי אחד המסייעים של הג'וקר, והארלי התנדבה חיש מהר לגרש אותו. כשהארלי חזרה מהמשימה המוצלחת, היא והג'וקר חזרו לביתם ללילה בלתי נשכח. בבוקר הארלי מצאה מכתב מאת הג'וקר שקורא לה לפגוש אותו במתקן "הטיל" של פארק השעשועים. בלי ששמה לב, הג'וקר נעל אותה בפנים בשנייה שבה נכנסה. הוא דיבר אליה דרך מסך שהתקין, והודה בפניה שהתאהב בה ושהוא מרגיש רגשות שאינו סובל, ולכן הוא משגר אותה בטיל. כשהטיל התחיל להתרומם, הארלי מיד ניסתה למצוא דרך להנחית אותו, והצליחה לכוון אותו לנחיתה בפארק ציבורי. הנחיתה השתבשה ובמקום לנחות על העצים או על האגם, או מקום רך אחר, היא נחתה על שביל האבן הקשה. למזלה של הארלי, פויזן אייבי הייתה בקרבת מקום וחילצה אותה. בביתה של פויזן אייבי הארלי טופלה היטב ולאחר מכן קיבלה זריקה של חומר מסוים שרקחה פויזן אייבי. החומר חיסן אותה מפני רעלנים רבים ושיפר את יכולותיה האתלטיות, שהיו מאוד טובות באופן טבעי.
פויזן אייבי סיפרה להארלי שבעקבות רעידת האדמה תקעה כף עם באטמן שלא תחולל הרס בעיר, ותישאר בגינה. פויזן אייבי רמזה להארלי שהעסקה אינה כוללת אותה, ולכן זהו תפקידה שלה להילחם בבאטמן. יתר על כן, פויזן אייבי אמרה להארלי שהזדהתה איתה כששמעה על הגבר שניצל אותה והרס אותה, ולכן כוחותיה החדשים מיועדים גם לנקמתה האישית של הארלי בג'וקר. הארלי יצאה מיד למשימה, ושיטתה בבאטמן שתוביל אותו אל הג'וקר, שמתכנן לפוצץ מחסן תרופות שאליו נוהרים אנשי העיר. באטמן נתן להארלי שבב מעקב שבאמצעותו יאתר אותה ויגיע אל הג'וקר, אך במקום זאת הארלי הובילה אותו לשותפיו של הג'וקר, כדי שהיא בעצמה תפגוש את בן זוגה לשעבר. באמצע העימות בין הארלי לג'וקר, באטמן התערב אך הארלי גרשה אותו. הארלי ניסתה להפיל את הג'וקר מבניין, אך הג'וקר התנצל על מה שעשה והם חוזרים להיות זוג. שניהם בורחים והארלי משאירה לבאטמן פתק שבו היא מספרת לו שהיא והג'וקר ביחד שוב, שהרעיון לפוצץ את מחסן התרופות היה בסה"כ בדיה שלה ושהג'וקר חושב שהוא לא גדול מהחיים, כמו שהוא אוהב, ולכן ניתן לשפר אותו. מלבד זאת, הארלי רומזת במכתבה על פיצוץ אפשרי, ואכן בסוף הקומיקס ישנו פיצוץ בגות'אם, מעשה ידיהם של הארלי והג'וקר.
סיפור מקור ב-52 החדשים
סיפור המקור כולל את הסיבה לעיצוב המחודש של הארלי קווין, והוא הופיע בפריסה לחלקים לאורך הגליונות השישי והשביעי של חוברות הקומיקס "New Suicide Squad".
סיפור מקור ביחידת המתאבדים
הארלין קווינזל היא פסיכיאטרית בארקהם אסיילום. במהלך טיפוליה בג'וקר הארלין הרגישה משיכה אליו והתאהבה בו. הג'וקר שידע זאת ניצל את אהבתה ושכנע אותה לעזור לו לברוח מארקהם, אך רק לאחר מכן הארלין הבינה זאת. הג'וקר קשר אותה למיטה ועשה לה קצר מוחי בכך שחיבר אלקטרודות חשמל יותר למוחה, מכיוון שלטענתו, הארלין הרסה את מוחו סופית. הארלין שיתפה איתו פעולה במעשי פשע, אך הוא נטש אותה. הארלין איימה עליו באיומי אקדח אז הג'וקר הביא אותה לחדר ברזל שמתחתיו קלחת חומצה ענקית. הארלין מפחדת אך הג'וקר מפתה אותה לקפוץ. הג'וקר בא לחבק אותה אך היא בתגובה קופצת לקלחת החומצה. הג'וקר מתאהב בה וקופץ אליה. החומצה הפכה את עורה של הארלין למעט חיוור ולשערה להפוך לכחול ואדום אך התחלה בלונדינית. הארלין משנה את שמה ל״הארלי קווין״ ומקעקעת על פניה לב שחור ואת הכיתוב ״ROTTEN״.
סיפור מקור בסדרת האנימציה הארלי קווין
הארלין קווינזל היא פסיכאטרית בארקהם אסיילום, בניסיון לאתר פצצה שהטמין הג'וקר, ג'ים גורדון והארווי דנט מזמינים את הארלין להיות המטפלת של הג'וקר. הארלין מנסה להוציא מהגוקר את מיקום הפצצה, אך הוא תוקף אותה. לאחר שיחה עם פויזן אייבי אותה הכירה במוסד, מגלה הארלין כי משפחתו של הג'וקר היא נושא הרגיש לו, נותנת לאייבי צמח במתנה, ומנסה לגשת אל הגוקר באמצעות נושא משפחתו. לאחר שיחה עם הגוקר על אביו המתעלל והעשיר, אשר "העלים" את חמוסו "מר פריס" לאחר שתפס אותו בוגד באמו, ותמורת הזדמנות לאכול בקפיטריה את הארוחה הקרובה, הגוקר מגלה להארלין כי החביא את הפצצה בלב איטליה הקטנה. באטמן וג'ים גורדון אשר מגיעים למקום המכונה "איטליה הקטנה" לא מגלים דבר, בעוד בקפיטריה, הטבח המכונה "איטליה הקטנה" מתפוצץ. הג'וקר בורח מארקהם, ובידו הארלין. דנט אשר מנסה ללכוד את הגוקר, מורה לשוטרים לירות בו דרך הארלי. אייבי, אשר פיתחה חיבה להארלי, מצילה אותה מפני הכדור, ואף מסגירה את עצמה בשבילה. אייבי מבקשת מהארלי להיות המטפלת החדשה שלה, והיא מסכימה. בהווה אנו מגלים כי "מר פריס" היה בעצם הצמח של אייבי והג'וקר סיפר את סיפורה כשלו.
היקום הקולנועי של DC
השחקנית האוסטרלית מרגו רובי מגלמת את הדמות ביקום הקולנועי של DC. בסרט יחידת המתאבדים, פלאשבקים מגלים כי הארלין קווינזל התאהבה בג'וקר בעת שעבדה כפסיכיאטרית בבית המשוגעים ארקהם אסיילום וטיפלה בו. אחרי ששחררה אותו, החל ג'וקר לחשמל אותה ולשכנע אותה ליפול לאמבטיה הכימית שיצרה אותו, ובכך להפוך אותה ל"הארלי קווין". קווין מסייעת לג'וקר בהריגת שותפו של באטמן, רובין. בסוף הסרט, ג'וקר פורץ למוסד "Belle Reve" ומשחרר את הארלי, והם מתאחדים. הסרט זכה לביקורות שליליות, אך המבקרים שיבחו את הביצועים של מרגו רובי, ורבים ציטטו אותו כסימן המרכזי של הסרט. פול דיני, היוצר של הארלי קווין, אמר כי רובי "ביצעה את התפקיד בצורה מדויקת". ב-7 בפברואר 2020 עלה לאקרנים הסרט ציפורי הטרף: והארלי קווין המהממת בכיכובה של מרגו רובי. הארלי קווין תופיע בסרט ההמשך ליחידת המתאבדים (2016), יחידת המתאבדים שיצא באוגוסט 2021. חברת האחים וורנר עובדת כרגע על סרט ממוקד על נשות DC קומיקס הנקרא, "Gotham City Sirens" בו עתידות להופיע הארלי קווין, קאטוומן, ופויזן אייבי.
סרט נטוש
לפני יציאתו של הסרט, באטמן ורובין התסריטאי מארק פרוטוסביץ' הוזמן על ידי חברת האחים וורנר לכתוב תסריט לסרט החמישי בסדרתם לבאטמן בשם, "Batman Unchained" כאשר הארלי קווין והדחליל הם הנבלים הראשיים של הסרט. פרוטוסביץ' כתב את דמותה של קווין כבתו של הג'וקר, המחפשת נקמה לאחר מותו. רבים טוענים כי הסרט בוטל לאחר הביקורות הרעות על באטמן ורובין וכמות ההכנסות אשר לא הצליחה כמצופה.
שחקן מספר אחת
גרסתה של הארלי מבאטמן: ארקהם מופיעה בהופעת קמע בסרט שחקן מספר אחת שיצא בשנת 2018.
קבלה
הארלי קווין מתפרשת כבעלת הפרעת אישיות תלותית, כמו גם התנהגות אנטי-חברתית נדירה. כריס סימס מתאר את הגישה של קווין בסדרה באטמן - הסדרה המצוירת, "גרסה של דמות אשר יש לה הרפתקאות עכשיו", ומתאר אותה בתור "הרובין של הג'וקר". ביציאתה קווין הפכה לאחת מתוך הדמויות הפופולריות ביותר של DC קומיקס, ההשקה מחדש שלה ב-DC Rebirth הפכה לאחד הקומיקסים הנמכרים ביותר בשנת 2016. שותף הוצאה לאור של DC קומיקס ג'ים לי, מתייחס אליה כאל ההוצאה הרביעית הטובה ביותר שלהם לאחר, סופרמן, באטמן, וונדר וומן. קווין מככבת כיום בארבע סדרות מתמשכות, בהן יחידת המתאבדים. בהשוואה לבאטמן וסופרמן אשר היו ליחידים שהופיעו בכריכות חודשיות במשך הזמן, קווין מוכתרת כדמות הנשית הרווחית ביותר של DC קומיקס. קווין קינירי, סגן DC קומיקס קולקטיבס אומר כי קווין היא תמיד רבת מכר והיא "יכולה להיחשב עם באטמן וג'וקר כדמויות המבוקשות ביותר".
בשנת 2016 תחפושתה בליל כל הקדושים דורגה כתלבושת הפופולרית ביותר בארצות הברית ובריטניה והיא נשארת תמיד פופולרית בנושא התחפושות מדי שנה. כדי לחגוג את דמותה, DC קומיקס הכריזה על חודש פברואר כחודש הארלי קווין ובו היא מפורסמת כ-21 ימים על כריכות ספרי הקומיקס שלהם. בשנת 2009 ברשימתה של IGN שבה דירגה את "מאה נבלי-העל הטובים בכול הזמנים", הארלי קווין דורגה במקום ה-45. בנוסף דורגה במקום ה-16 ברשימת "100 הנשים הסקסיות ביותר בספרי קומיקס" ברשימתה של "Comics Buyer's Guide" בשנת 2011.
הר קאסיון
הר קאסיון (בערבית: جبل قاسيون, בתעתיק לעברית: ג'בל קאסיון) הוא הר הצופה על העיר דמשק, בירת סוריה.
גאוגרפיה
ההר, המתנשא לגובה של 1,153 מטרים מעל פני הים, ממוקם בפאתיה הצפון-מערביים של דמשק, והוא מהווה חלק מרכס הרי מול הלבנון.
במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20, עם גידול האוכלוסייה בעיר דמשק ותנופת הבנייה בה, התרחבה העיר ומורדותיו של הר קאסיון הפכו לחלק בלתי נפרד ממנה. חלק משכונות העיר, כגון שכונת אלמוהאג'רין (المهاجرين), שכונת רוכן א-דין (ركن الدين), שכונת אבו רמאנה (أبو رمانة) ושכונת שיח' מוחי א-דין (الشيخ محي الدين), ממוקמות למרגלות ההר. בעבר פורסם כי 4,000 המשפחות המתגוררות בשכונות שבשיפולי ההר נמצאות בסכנה, בשל החשש מהתמוטטות סלעים.
אתרים
פסגתו של ההר צופה על כל העיר דמשק ועל סביבותיה, ומוצבת עליה תחנת ממסר לשידורי רדיו וטלוויזיה. ההר נחשב כאתר מועדף לטיולים רגליים ולבילויים, וממוקמות עליו מספר מסעדות הצופות לנוף. על מורדותיו הדרום-מערביים של ההר ממוקמת "אנדרטת החייל האלמוני", וסביבה מסעדות, בתי קפה, פארקים ונקודות תצפית.
חשיבות דתית
על אחת מפסגות ההר, הידועה בכינוי "הר הארבעים", ממוקם מסגד הנקרא "מסגד הארבעים", ובו 40 גומחות תפילה. על פי המיסטיקה האסלאמית, בעיקר בזרמים הסופי והשיעי, כל לילה מגיעים למסגד 40 קדושים ומתפללים להגנה על העיר דמשק. כמו כן, אחת המערות בהר נחשבת על פי המיסטיקה האסלאמית כמקום בו רצח קין את הבל.