cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יאן דה רשקה
מקורות
המקור לערך זה מסתמך על אנציקלופדיה בריטניקה משנת 1911, שהיא כיום נחלת הציבור.
סויוז TM-17
סויוז TM-17 (ברוסית: Союз TM-17) הייתה חללית מסדרת סויוז, שהמריאה ב-1 ביולי 1993 מקוסמודרום בייקונור שנמצא בקזחסטן ומופעל על ידי רוסיה, כשעל סיפונה צוות קוסמונאוטים וסילי ציבלייב, אלכסנדר סרברוב וז'אן פייר אניירה מצרפת. המטרה העיקרית של הטיסה הייתה עגינה בתחנת החלל מיר וביצוע מחקרים שונים.
עגינה בתחנת החלל מיר עברה ללא בעיות וצוות ביחד עם צוות סויוז TM-16התחיל בביצוע מחקרים לפי התוכנית. באותה שעה בתחנת החלל היו 5 אנשים. במשך שלוש שבועות התבצעו תוכניות ניסוי תוך שיתוף פעולה עם ז'אן פייר אניירה הצרפתי. התוכנית הוכנה בשיתוף פעולה בין המדינות. תוצאות המחקרים הועברו ישירות למרכז הבקרה הצרפתי תוך שימוש בלוויין תקשורת "לוץ'". המחקרים בוצעו בתחום הרפואה, ביולוגיה, אסטרופיזיקה ותורת החומרים. הציוד הנדרש הגיע לתחנת החלל מראש בחללית פרוגרס M-18. לאחר 20 ימים ז'אן פייר אניירה חזר לכדור הארץ בחללית סויוז TM-16 ביחד עם צוות המקורי של החללית.
וסילי ציבלייב, אלכסנדר סרברוב המשיכו בשהייה בתחנת החלל. ב-24 ביולי לכדור ארץ שוחררה יחידת נחיתה של פרוגרס M-17 ועל סיפונה חומר מדעי. באוגוסט הגיע חללית פרוגרס M-19. יחידת נחיתה שלה התנתקה בספטמבר וחזרה לכדור הארץ.
ב-16 בספטמבר ו-20 בספטמבר 1993 בוצע פעילות חוץ רכבית. מטרת פעילות זו הייתה התקנת ציוד מדעי בחלק החיצוני של תחנת החלל. משך כולל של הפעילות היה שבע וחצי שעות. ב-28 בספטמבר קוסמונאוטים ביצעו פעילות חוץ רכבית שלישית. הם עשו צילומי התחנה. צילומים נוספים בוצעו ב-22 באוקטובר וכ-28 באוקטובר. בסך הכול הם פעלו מחוץ לתחנת החלל מעל ל-14 שעות. בהמשך ממצאים של כלל הפעילות הוחזרו לכדור הארץ לבדיקת מצב גוף תחנת החלל.
באוקטובר הגיע חללית פרוגרס M-20 ועל סיפונה ציוד לביצוע מחקרים בהזמנת חברת בואינג לגידול גבישים. תוצאות הניסוי ביחד עם צילומי תחנת החלל שבוצעו במהלך פעילות חוץ רכבית נשלחו בחזרה ביחידת נחיתה של חללית פרוגרס M-20 כעבור חודש וחצי.
ב-10 בינואר 1994 לתחנת החלל התחברה חללית סויוז TM-18. ב-14 בינואר 1994 בשעה 7:37 חללית "סויוז TM-17" התנתקה מתחנת החלל כאשר על סיפונה וסילי ציבלייב ואלכסנדר סרברוב. במהלך תמרון בקרבת תחנת החלל מיר ציבלייב דיווח על בעיות בשליטה על החללית. צוות שנותר בתחנת החלל נכנס לחללית סויוז TM-18. בשעה 7:47 סרברוב הודיע למרכז הבקרה שהתרחשה התנגשות עם תחנת החלל וקשר עם החללית נותק. הקשר חודש ב-8:02. במהלך הנחיתה עצמה לא היו בעיות והיא התרחשה בשטח קזחסטן.
קורט זתה
קורט היינריך זתה (בגרמנית: Kurt Heinrich Sethe; 30 ביוני 1869 – 6 ביולי 1934), היה אגיפטולוג ובלשן גרמני ידוע מברלין.
סקרלט תומאס
סקרלט תומאס (באנגלית: Scarlett Thomas; נולדה ב-4 ביולי 1972) היא סופרת אנגלייה.
קורט זתה
חייו
זתה נולד בברלין, אביו היה שופט בית משפט השלום. הוא למד משפטים ולאחר מכן שפות קלאסיות ושפות שמיות, בעיקר אגיפטולוגיה באוניברסיטת טיבינגן. את הדוקטורט שלו סיים בשנת 1892 אצל אדולף ארמן (Adolf Erman) בשנת 1900 מונה לפרופסור לאגיפטולוגיה באוניברסיטת גטינגן. בשנת 1923 מונה למחליפו של ארמן בברלין.
סקרלט תומאס
ביוגרפיה
נולדה בלונדון שבממלכה המאוחדת. למדה במגוון בתי ספר. בנעוריה השתתפה בהפגנות שונות. תומאס השלימה תואר ראשון בלימודי תרבות באוניברסיטת מזרח לונדון (UEL). שלושת הרומנים הראשונים שלה עסקו בקורותיה של מרצה לספרות שפותרת תעלומות רצח.
קורט זתה
חייו
בשנת 1919 מונה לחבר באקדמיה הבאוורית למדעים ומדעי הרוח (Bavarian Academy of Sciences and Humanities), ובשנת 1932 לאקדמיה הפרוסית למדעים (Prussian Academy of Sciences). היה חבר חוץ באקדמיה למדעים של גטינגן (Göttingen Academy of Sciences), חבר במכון לארכאולוגיה גרמנית (German Archaeological Institute), חבר כבוד של החברה המזרחית האמריקאית (American Oriental Society).
סקרלט תומאס
ביוגרפיה
ב-2001 העיתון הבריטי "The Independent" מיקם אותה ברשימת עשרים הכותבים הצעירים הטובים ביותר. ב-2002 נבחרה לסופרת השנה של Elle Style (פרס של מגזין Elle). שני הרומנים האחרונים של תומאס, "סופו של מיסטר Y" ו"היקום הטרגי שלנו", ראו אור בעברית בהוצאת ידיעות ספרים.
קורט זתה
חייו
ביחד עם ארמן והרמן גרספו (Hermann Grapow) היה מעורב ביצירת המילון לשפה מצרית.
סקרלט תומאס
ביוגרפיה
תומאס משמשת גם כמרצה לספרות.
קורט זתה
חייו
בשנים 1904–1905 שהה במצרים, ואסף טקסטים עתיקים רבים וערך את הספר "Urkunden des ægyptischen Altertums", שמשמש קטלוג בסיסי של ספרות וטקסטים שמקורם במצרים העתיקה. בין פרסומיו הידועים הוא פרסום בשנת 1926 של כתבי המארות הסדרה הראשונה שנכתבה על גבי שברי חרסים והמתוארכים למאה ה-20 לפנה"ס. הוא נחשב למומחה במצרית התיכונה. הוא היה הראשון שהציג תאוריה שיטתית של הפועל המצרי.
על תלמידיו של זתה נמנו האגיפטולוג הבריטי אלן גרדינר ויעקב פולוצקי שהיה פרופסור לאגיפטולוגיה ולשפות שמיות באוניברסיטה העברית.
זתה היה נשוי ונולדו לו בן ובת.
Spring Stampede (1998)
(1998) Spring Stampede היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-World Championship Wrestling (WCW). האירוע נערך ב-19 באפריל 1998, בדנוור קולוסיאום שבדנוור, קולורדו. האירוע היה האירוע השלישי בסדרת אירועי Spring Stampede.
עשרה קרבות התנהלו באירוע. בקרב המרכזי, רנדי סאבאג' ניצח את סטינג בקרב ללא חוקים וזכה באליפות העולם במשקל כבד של WCW. עוד ברשימת הקרבות, רייבן ניצח את דיאמונד דאלאס פייג' בקרב חוקי רייבן וזכה באליפות ארצות הברית של WCW, הוליווד הוגאן וקווין נאש ניצחו את רודי פייפר והענק בקרב מחבט בייסבול על עמוד, וריק סטיינר ולקס לוגר ניצחו את סקוט סטיינר ובאף באגוול בקרב זוגות.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות מהתוכנית השבועית Monday Nitro.
המשחק של אנדר (סרט)
המשחק של אנדר (באנגלית: Ender's Game) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי אשר יצא ב-2013, בבימויו של גאווין הוד ובכיכובם של השחקנים אסא באטרפילד, האריסון פורד, בן קינגסלי, מויסס אריאס, אראמיס נייט, היילי סטיינפלד, ג'ימי פינצ'ק, אביגייל ברסלין, ויולה דייוויס, קיילין רמבו וברנדון סו הו.
עלילת הסרט מתארת את עלילותיו של אנדר וויגין, נער בן 16 אשר נשלח לבית הספר ללחימה, יחד עם נערים ונערות מבטיחים מרחבי העולם, על-מנת להכשיר את המנהיג הבא של בני האדם במלחמתם נגד חייזרים הנקראים באגים (בשל דמיונם לחרקים ענקיים), אשר תקפו את כדור הארץ 50 שנים לפני תחילת העלילה.
תסריט הסרט מבוסס על שני ספרים: "המשחק של אנדר" משנת 1985 אשר מתמקד בסיפורו של אנדר והתמודדותו עם המבחנים השונים אשר הוא עובר בבית הספר ללחימה.
צילום הסרט החל בשנת 2012, והסרט יצא לאקרנים לראשונה בגרמניה ב-24 באוקטובר 2013, בישראל ב-31 באוקטובר וארצות הברית ב-1 בנובמבר.
עלילה
בנובמבר 2012 הוציאה חברת ההפקה של הסרט, Summit Entertainment, הודעה לעיתונות של תקציר העלילה:
הפקת הסרט
מרגע הוצאתו לאור של "המשחק של אנדר" ב-1985, אורסון סקוט קארד הבהיר שעיבוד קולנועי לספר לא יכול לקרות ללא שליטה מלאה שלו בפיתוח ובזכויות הסרט. בריאיון ללוס אנג'לס טיימס, הוא טוען שהיו לו המון הזדמנויות בשנות ה-80 וה-90 למכור את זכויות הסרט, אבל אלו עלו על שרטון לכשעלו סוגיות השליטה האומנותית על הפקת הסרט. עם הקמת חברת ההפקות Fresco Pictures ב-1996, אשר קארד שותף בה, החל קארד לעבוד על תסריט לסרט.
קארד הגיש תסריט לחברת האחים וורנר ב-2003. באותה תקופה שני תסריטאים ידועים נשכרו כדי לעבד את התסריט של קארד לסרט יחד עם הבמאי שיועד דאז לסרט וולפגנג פטרסן (שביים את "הסיפור שאינו נגמר"). ארבע שנים לאחר מכן ב-2007, קארד כתב תסריט חדש, שלא התבסס על אף אחת מהגרסאות הקודמות (כולל את זו שהוא עצמו כתב).
ב-28 בינואר 2011, דווח כי המפיקים של הסרט החלו להציגו בפני משקיעים פוטנציאליים. באפריל 2011 חברת ההפקות Summit Entertainment יחד עם Digital Domain לקחו את הפרויקט. גאווין הוד צורף יחד עם התסריט שכתב כבמאי, ודונלד מקאלפיין תפס את עמדת הצלם. מפיקי הקריאייטיב של הסרט נותרו רוברטו אורסי ואלכס קורצמן, ומפיקים כלכליים נוספים הצטרפו ג'יגי פריצקר ולינדה מקדונואו מחברת Odd Lot Entertainment. הסרט מופק גם על ידי לין הנדי ורוברט צ'רטוף ועל ידי אורסון סקוט קארד.
תחילת צילומים
ההפקה התחילה בניו-אורלינס ב-27 בפברואר 2012. מדיווח שקארד עצמו פרסם במאי 2012, ניתן לגלות שקארד הקליט בסט הצילומים של הסרט את קולו בתור מערכת הכריזה של מטוס נוסעים. קארד גם נכח בעת הצילומים של סצנה מהסרט בהשתתפות פורד ובאטרפילד ושיבח אותם על משחקם. קארד ציין שמעט מאוד מהסצנות בסרט הופיעו גם בספר, אבל שהדבר מקובל עליו, והוא מרגיש בנוח עם החירות היצירתית שגאוין הוד לקח לעצמו בכתבו את התסריט.
הפקה לאחר צילומים
בזמן עריכת האפקטים והסצנות שצולמו, הודיעה חברת האפקטים המיוחדים שנשכרה לסרט, Digital Domain, על פשיטת רגל. דבר שהשפיע ככל הנראה על תאריך ההוצאה של הסרט.
לקראת שחרור הסרט
חברת ההפקות, התחילה לפרסם את הסרט דרך האינטרנט על ידי השקת אתר ויראלי, שמכוון לאלו אשר מתעניינים להצטרף לצי הכוכבים. ניתן להתעדכן באתר על מאמצי המלחמה נגד הבאגים, היסטוריית המאבק בין המינים, וחיפושי הצי הבינלאומי אחר דור המנהיגים הבא, שיובילו את בני האדם בעימות הסופי מול הבאגים. כמו כן פורסם קדימון רשמי לסרט במהלך חודש מאי 2013.
קריאה לחרם צרכנים
קריאה רחבה לחרם צרכנים הוכרזה על הסרט ביוזמת ארגוני להט"ב אשר מתנגדים לדעותיו הנחרצות של מחבר הספר, קארד, כנגד נישואים של בני אותו המין. קארד, שעד 2013 היה חבר בוועד המנהל של ארגון ה-NOM, ארגון אשר פועל כדי למנוע את ההסדרה בחוק של נישואים חד מיניים בארצות הברית, התייחס לנושא לאחר הפסיקה של בית המשפט העליון לטובת נישואים חד מיניים והצהיר שהוא . ארגונים גאים מתכננים אירועי מחאה במקביל ליציאת הסרט, כדי לחזק את החרם. בתגובה למחלוקת זו, החלו חברות ההפקה של הסרט להבהיר שדעותיו של קארד אינן מייצגות את דעתם של אף אחד מהשותפים לעשיית הסרט. חברות ההפקה אף הדגישו כי תוכן הסרט אינו תומך בפגיעה בזכויות להט"ב, ושבכוונתם להקדיש את הכנסות חלק מההקרנות המוקדמות לטובת ארגוני להט"ב.
יד לאיש הספורט היהודי
יד לאיש הספורט היהודי (המוכר ברחבי העולם בשם "International Jewish Sports Hall of Fame" - היכל התהילה של הספורטאים היהודים) הוא מוזיאון שנפתח בשנת 1981 במכון וינגייט בסמוך לנתניה. המוזיאון נבנה לכבודם של ספורטאים יהודים, ומנציח את פעילותם והישגיהם הספורטיביים של מעל 200 ספורטאים מ-20 מדינות שונות.
הספורטאים המונצחים במוזיאון נבחרו על ידי ועדה מקצועית, בה חברים נציגים מחמש מדינות שונות. במוזיאון מופיעים סיפוריהם האישיים של ספורטאים יהודים שהישגיהם היו יוצאי דופן בקנה מידה עולמי, או שתרמו במעשיהם למדינת ישראל באופן משמעותי באמצעות הספורט.
רומן מניל
רומן מניל (בצרפתית: Romain Mesnil; נולד ב-13 ביוני 1977) הוא אתלט עבר צרפתי, פעמיים ברציפות סגן אלוף העולם (אוסקה 2007 וברלין 2009) וסגן אלוף אירופה (גטבורג 2006) בקפיצה במוט.
חייו
להישג המשמעותי הראשון הגיע מניל בשנת 1998, כשזכה באליפות צרפת באולמות סגורים (בתוצאה 5.80 מ'). אותה תוצאה הספיקה לו למקום השני באליפות הרגילה. ב-1999 סיים במקום השישי באליפות העולם באולמות סגורים שנערכה במאבאשי וזכה במדליית הארד באוניברסיאדה שנערכה בפלמה דה מיורקה. באותה שנה גם קבע שיא אישי חדש - 5.93 מ'. בשנת 2000 הוכתר כאלוף צרפת. הוא השתתף גם באולימפיאדת סידני, אך סיים רק במקום ה-31 בתוצאה מאכזבת של 5.40 מ', ולא העפיל לשלב הגמר. לאחר כישלונו בסידני, החל לעבוד עם פסיכולוג ספורט.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באדמונטון ב-2001 סיים מניל במקום החמישי. התוצאה אותה השיג, 5.85 מ', הייתה זהה לזו של הזוכה במקום השני, אלכס אברבוך מישראל, אך מאחר שעבר גובה זה רק בניסיון השלישי, בניגוד לאברבוך ולשני קופצים נוספים, דורג במקום החמישי. באליפות העולם באולמות סגורים שנערכה באותה שנה בליסבון זכה במדליית הארד.
לאחר שסבל מפציעה בקרסול, נעדר מניל ממרבית התחרויות הבאות, ולהישג המשמעותי הבא הגיע באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג ב-2006. הוא חלק את מדליית הכסף עם טים לובינגר מגרמניה, והשניים היו לסגניו של אלוף אירופה אברבוך.
באליפות העולם שנערכה באוסקה בשנת 2007 הוכתר לסגן-אלוף העולם. הוא קפץ לגובה זהה לזה שקפץ המנצח, בראד ווקר מארצות הברית (5.86 מ'), אך מאחר שעבר גובה זה רק בניסיון השני, הסתפק במדליית הכסף. באותה שנה נבחר ליו"ר איגוד האתלטים הצרפתים.
גם באולימפיאדה השלישית בה השתתף, אולימפיאדת בייג'ינג (2008), כשל מניל בניסיונו להעפיל לשלב הגמר, לאחר שסיים במקום ה-14, בתוצאה נמוכה של 5.55 מ'. הוא הגיע למשחקים אלה בסמוך לאחר שהתאושש מפציעה.
במרץ 2009, לאחר שחברת נייקי החליטה שלא להאריך את חוזה החסות שלה עמו, הפיץ מניל סרטון וידאו ברשת יוטיוב, שבה הוא נראה רץ עירום ברחובותיה של פריז, כשהוא אוחז רק במוט הקפיצה. הסרטון נועד לעורר הן את תשומת לבם של גורמים כלכליים אחרים שמניל קיווה שיעניקו לו חסות, והן את תשומת לבם של אזרחי צרפת למצבם של האתלטים במדינה. בסופו של דבר נטלה עליו את חסותה ספקית שירותי האינטרנט הצרפתית OVH.
באליפות העולם שנערכה אותה שנה בברלין זכה מניל במדליית כסף בפעם השנייה ברציפות, בזכות קפיצה לגובה של 5.85 מ', לאחר סטיבן הוקר מאוסטרליה שקפץ לגובה 5.90 מ'. באליפות אירופה שנערכה בברצלונה ב-2010 סיים במקום השמיני. באליפות העולם שנערכה בטגו ב-2011 העפיל לשלב הגמר, אך נכשל בשלושת נסיונותיו לעבור גובה נמוך יחסית, 5.65 מ', וסיים בלתי מדורג.
מניל למד במכון הלאומי למדעים יישומיים בטולוז והוסמך כמהנדס בשנת 2001. מאז שנת 2005 הוא עוסק במקצוע זה במשרה חלקית בחברת המחשבים הצרפתית אונילוג.
המעניש (סדרת טלוויזיה)
Marvel: המעניש (באנגלית: Marvel's The Punisher) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית, שנוצרה עבור רשת הזרמת המדיה נטפליקס בידי סטיב לייטפוט, והיא מבוססת על חוברות הקומיקס "המעניש" מבית מארוול קומיקס. הסדרה מהווה חלק מהמשכיות היקום הקולנועי של מארוול, והיא סדרת ספין אוף לסדרה "דרדוויל". הסדרה מופקת על ידי חטיבת הטלוויזיה של מארוול בשילוב עם אולפני ABC וחברת Bohemian Risk Productions, והיא עלתה לשידור לראשונה ב-17 בנובמבר 2017.
עלילת הסדרה מביאה את קורותיו של פרנק קאסל (בגילומו של ג'ון ברנטל), אשר משתמש בדרכים קטלניות כדי להילחם בפשע תחת זהות "המעניש". ברנטל שב לגלם את הדמות לאחר שהופיע בעונתה השנייה של הסדרה "דרדוויל". יחד עמו מככבים אבון מוס-בכרך, בן בארנס, ג'יימי ריי ניומן ודברה אן וול בתפקידים הראשיים.
ב-18 בפברואר 2019, לאחר שתי עונות, נטפליקס הודיעה על ביטול הסדרה.
תקציר העלילה
חייל לשעבר מסיירת חיל הנחתים בשם פרנק קאסל - אשר נודע לשמצה ברחבי העיר ניו יורק בתור המעניש לאחר שנקם את מות משפחתו שנרצחה על ידי פושעים שביצעו הוצאה להורג מאפיונרית, וכדי להעלים ראיות הם רצחו את משפחתו של קאסל שבמקרה היו במקום - חושף תאוריית קשר רחבה יותר הרודפת אותו מאז ימי שירותו באפגניסטן. קאסל משתמש ביכולותיו כחייל מיומן ומוכשר, וכאומן במכונות הרג, כדי לנקום ולהעניש את עולם הפשע שגזל ממנו את משפחתו.
מיקרוסופט אופיס 2007
Microsoft Office 2007 היא גרסה של חבילת היישומים המשרדיים מתוצרת מיקרוסופט, Microsoft Office. גרסה זו נקראת גם office 12. לתוכנה 7 חבילות שונות אשר נועדו לצרכים שונים של משתמשים. היא הושקה בינואר 2007 יחד עם מערכת ההפעלה Windows Vista.
במהדורה זו שולב לראשונה ממשק ה־Ribboon, ששינה את סידור התפריטים והכפתורים שהיה מקובל בתוכנה עוד מגרסאותיה הראשונות. שינוי זה גרר גם ביקורת ובעקבותיה הימנעות משדרוג Office 2003. במהדורה זו נוסף לראשונה מבנה XML לקבצים, ועל מנת להבדיל בין הקבצים בפורמט החדש לישן קובצי אופיס 2007 הם בעלי תוספת x בסופה (לדוגמה doc הפך להיות docx).
שיווק
בפברואר 2006 הכריזה מיקרוסופט על שם הגרסה החדשה "אופיס 2007". במרץ 2006 הודיעה כי היא דוחה את השקת תוכנת האופיס ללקוחות פרטיים לתחילת 2007, אחר כך הוסבר שדחייה כדי שההשקה תהיה מתואמת עם זו מערכת ההפעלה וינדוס ויסטה.
ביולי 2006 הודיעה כי היא דוחה לסוף 2006 את השקת חבילת אופיס 2007 ללקוחות עסקיים והיא שווקה ללקוחות עסקיים החל מ-30 בנובמבר 2006.
זמן קצר לאחר ההשקה התפרסמו דיווחים על פרצות אבטחה בתוכנה.
בישראל מכירת "אופיס 2007" לא עמדו בציפיות ומיקרוסופט ישראל השיקה, בספטמבר 2007, תוכנית לרוכשי מחשבים חדשים לקבל אותה מותקנת מראש על המחשב ולהתנסות בה קודם לרכישתה למשך 60 ימים.
מטריצת אפסים
במתמטיקה ובפרט באלגברה ליניארית, מטריצת אפסים היא מטריצה שכל איבריה הם 0, כלומר אפסים. לדוגמה:
קבוצת המטריצות מסדר m×n בחוג K יוצרת את החוג K_{m,n} \,. מטריצת האפסים ב-K_{m,n} \, היא המטריצה שכל איבריה שווים ל-0_K \,, כאשר 0_K \, הוא איבר האפס ב-K. דהיינו:
מטריצת האפסים היא איבר האפס ב-K_{m,n} \,, כלומר לכל מתקיים:
עבור החוג K קיימת בדיוק מטריצת אפסים אחת מסדר m\times n, כך שבהקשר ברור ניתן להתייחס אליה כאל מטריצת האפסים. גם איבר האפס מיוצג בדרך כלל באמצעות 0 כך שניתן להגדירה באופן גנרי עבור כל חוג.
מטריצת אפסים מייצגת טרנספורמציה ליניארית המעבירה כל וקטור לווקטור האפס.
בעיית מטריצת האפסים
בעיית מטריצת האפסים מוגדרת בהינתן קבוצה סופית של מטריצות n \times n עם ערכים שלמים, ושואפת למצוא אלגוריתם מתמטי שיקבע האם ניתן להכפילן בסדר כלשהו, ייתכן עם חזרות, באופן שתוצר ההכפלה יהיה מטריצת האפס.
הוכח כי בעיית מטריצת האפסים עבור קבוצה של 6 או יותר מטריצות 6 \times 6, או של שתי מטריצות היא בעיה לא כריעה.
גטו קטניה
בקטניה התקיימה קהילה יהודית עוד מהתקופה הרומית. גטו קטניה הוקם בשנת 1235. הגטו היהודי בקטניה מחולק לשתי שכונות עיקריות:
בגטו היו שני בתי-כנסת עתיקים: בית הכנסת הגדול בשם ה"סינגוגה מג'ורה " (Sinagoga maggiore)  ובית הכנסת הקטן בשם ה"סינגוגה מינורה" (Sinagoga minore). בית הכנסת הקטן היה בבית החולים היהודי (ospedale degli ebrei) בקטניה.
עד היום קיים בקטניה רחוב הקרוי בשם "ויה מרנו" (Via Marano), שפירושו בעברית:רחוב אנוסים, ברובע יהודי קטניה המכונה "פשרייה" (Pescheria).
נהר היודיצ'לו (איטלקית Judicello) הוא נהר תת-קרקעי באורך 1.4 ק"מ הזורם מתחת העיר קטניה ונשפך אל נמל קטניה העתיק (Porto Vecchio). בדרכו הוא חוצה שתי שכונות יהודיות בקטניה - צ'יפריאנה (Cipriana) ופשרייה (Pescheria). בקטניה נמצא מקווה עתיק, מתקופת בית שני, הקרוי בשם ה"פוצו די גמציטה" (Pozzo di Gammazita).
ג'רמי נורת'ם
ג'רמי נורת'ם (באנגלית: Jeremy Northam; נולד ב-1 בדצמבר 1961) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
ג'רמי פיליפ נורת'ם נולד בקיימברידג' שבאנגליה, למד בבית ספר תיכון בבריסטול ובבית ספר לתיאטרון אולד ויק שבבריסטול. ב-1988 החליף את דניאל דיי-לואיס בתפקיד המלט במסגרת התיאטרון הלאומי המלכותי. ב-1990 זכה בפרס אוליבייה על היותו שחקן חדש ומבטיח.
ב-1995 שיחק בסרטו האמריקאי הראשון המותחן "הרשת" לצידה של סנדרה בולוק. נורת'ם הופיע לרוב בסרטים בריטיים כגון "קרינגטון" (1996) על האמנית הבריטית דורה קרינגטון, וגילם את התפקיד הראשי בסרט "אמה" לפי ספרה של ג'יין אוסטן. עוד שיחק ב"כבודו של וינסלו", "בעל אידיאלי" מחזה מאת אוסקר ויילד ובסרט "אניגמה". ב-2001 גילם את דמותו של הזמר הוולשי אייבור נובלו בסרטו של רוברט אלטמן, "פארק גוספורד". ב-2002 כיכב ב-"Cypher" לצדה של לוסי לו.
פיל באב
פיליפ אנדרו באב (נולד ב-30 בנובמבר 1970 בלאמבת', לונדון) הוא כדורגלן בינלאומי לשעבר אירי-יליד אנגליה, אשר שיחק במרבית הקריירה שלו כבלם.
קריירת מועדונים
באב החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת מילוול כשחקן הסגל המורחב של הקבוצה בשנת 1988, אך לא הספיק לשחק כלל משחק רשמי עד שחתם בקבוצת ברדפורד סיטי בקיץ 1990, לאחר שהקבוצה ירדה לליגה השלישית באנגליה. כבר בהופעת הבכורה שלו ככדורגלן מקצועני בברדפורד, כבש באב שער לאחר שעלה כמחליף בניצחון 1–2 מול רדינג במשחק ליגה, ב-8 בספטמבר 1990. באותה העונה, באב שיחק 34 משחקי ליגה בהם כבש 10 שערים, דבר שהפך אותו לאחד משחקני ההגנה הפורים ביותר במסגרת הפוטבול ליג באותה העונה. גם בעונה שלאחר מכן, באב שמר על יכולת משחק טובה, כאשר שיחק ב-46 משחקי ליגה וכבש בהם 4 שערים. למרות כל זאת, ברדפורד לא הצליחה להעפיל לפרמייר ליג בסיום העונה, ולאחר שקובנטרי סיטי הציעה עבור שירותיו 500,000 פאונד, הקבוצה נאלצה להסכים להצעה והעבירה אותו לקובנטרי ב-21 ביולי 1992.
בליברפול, באב התקשה להסתגל לסגנון המשחק של מאמנו רוי אוונס, אף על פי ששותף באופן קבוע במשחקי הקבוצה ואף סיים עמה במקום הרביעי בליגה בשנת 1995 בנוסף לזכייה בגביע הפוטבול ליג. בשנת 1996, סיימו באב וליברפול במקום השלישי בליגה, וליברפול שמרה על מקומה בצמרת גם בעונות שלאחר מכן - מקום רביעי ב-1997 ושלישי ב-1998. כאשר ז'ראר הוייה קיבל את משרת האימון במועדון בעונת 1998–1999, מעמדו של באב בקבוצה ירד ועקב כך הוא הושאל לטרנמיר רוברס.
בקיץ 2000, הוא סיים את חוזהו בליברפול, וחתם במועדון הפורטוגלי ספורטינג ליסבון. בעונתו השנייה בפורטוגל, זכה בתואר "שחקן ההגנה של העונה", כאשר קבוצתו זכתה בדאבל, בליגת העל הפורטוגלית וגם בגביע הפורטוגלי. לאחר עונתו השנייה בליסבון, חתם באב בסנדרלנד, והיה שותף לירידת המועדון לליגת המשנה האנגלית, בסוף עונת 2002–2003. בסיום העונה שלאחר מכן, פרש באב מכדורגל, לאחר שסנדרלנד החמיצה בקושי את העלייה חזרה לפרמייר ליג והודחה בחצי גמר גביע ה-FA.
קייטרינג נשות חורה
קייטרינג נשות חורה הוא עסק חברתי שהוקם ביישוב חורה, בשנת 2008 במטרה לקדם ולספק תעסוקה לאמהות חד הוריות ביישוב. הארגון מאוגד כחברה לטובת הציבור ומנוהל בידי איש העסקים איציק זיוון. זהו עסק ראשון מסוגו בחברה הבדואית.
שם הארגון שמנהל את המיזם הוא אלסנאבל (שיבולים בעברית). המפעל מספק כ-7,000 מנות לילדי היישוב והוא רווחי.
ייחודיות המיזם
מפעל קייטרינג נשות חורה, הוא אחד מהעסקים החברתיים הראשונים בחברה הבדואית. המפעל נמצא בבעלות חלקית של העובדות (עשרים אחוזים), ובכל שנה הן מקבלות את חלקן ברווחי המיזם ומחליטות כיצד לחלקו. לרוב, הכסף מחולק כמלגות לימודים לילדים ולמימון הכשרה לנשים חד הוריות ועובדות המפעל. תהליך ייחודי זה מעצים את הנשים בחורה ומהווה מיזם מפתח ליישוב. המודל של המפעל לעסק חברתי מלווה במחקר בינלאומי. פרופסור אלן ג'ונסון (Alan Johnson), תאורטיקן פוליטי בריטי, אמר על העמותה "נדהמתי לגלות על הפוליטיקה הבדואית החדשה. היא צעירה, נשית ומסרבת לקחת חלק במה שהם קוראים לו נרטיב המסכנות של הדור המבוגר. העתיד טמון בהם".
הישגים
בשנת 2011 רשם המפעל רווח של 7.5% מהמחזור עם ייצור של כ-3,200 ארוחות. בשנת 2012 הורחב המפעל בסיוע קרן ון ליר ושנה לאחר מכן הגיע מחזור המכירות השנתי של החברה ל-11.7 מיליון שקל.
המפעל מעסיק כיום 21 נשים בדואיות. ההתמקדות היא בהעסקת נשים חד הוריות או כאלה שהסיכוי שלהן לחזור למעגל התעסוקה נמוך ביותר. המפעל יוצר למעשה מעבר של נשים מהסתמכות על קצבאות רווחה, להסתמכות על תעסוקה.
עקרונות הכלכלה המקומית מיושמים במיזם זה, ולכן נותן המפעל עדיפות לספקים בדואים, תוך מתן העדפה של עד 5% מעל מחירי השוק, ותוך שמירה על הרווחיות של המיזם.
בעקבות הצלחת המפעל ככלי לשינוי חברתי, הועתק המודל למגדל העמק ולאחרונה הוקם בעיר מפעל דומה. המפעל מספק מנות אוכל במסגרת חוק ההזנה לתושבי האזור, והוא גם בבעלות חלקית של אלסנאבל.
Life (אלבום של ריקי מרטין)
האלבום הגיע למקום השישי במצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200, לאחר שמכר כ-73 אלף עותקים בשבוע הראשון להוצאתו.
אילנית בן-יעקב
אילנית בן-יעקב (נולדה ב-20 במרץ 1973) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
בן-יעקב נולדה בבאר שבע, ועברה בנעוריה ללהבים. בשנת 1997 החלה ללמוד בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים. פרויקט הגמר שלה היה המופע חנה'לה ושמלת השבת, עיבוד למבוגרים של סיפור הילדים הידוע. המופע עלה בפסטיבל עכו, ולאחר מכן ברחבי הארץ ובפסטיבלי תיאטרון בובות באירופה.
תפקידה הראשון בטלוויזיה היה התפקיד הראשי בסרט היה נהדר (2002), במסגרת הסדרה שיעור מולדת. לאחר מכן שיחקה במספר תפקידי משנה בסדרות בשורות טובות, מילואים ותיבת נח, בתוכנית המערכונים מקום לדאגה ועוד.
בשנים 2008–2009 שיחקה בדרמה היומית "חשופים" שם גילמה את דמותה של הכתבת הפוליטית ריקי יוספי. ובשנת 2011 גילמה את עלמה בסדרת הנוער "החולמים" (ב-ערוץ הילדים, HOT). באותה שנה גילמה את דמותה של "דודה יונה" בסדרת הפשע של HOT "עספור". והתארחה בסדרה הקומית "בנות הזהב" בערוץ 10.
בשנת 2015 הצטלמה לסרט "אינרציה" של עידן חגואל, ולסרט "התעוררות" של גיא מאירסון. שניהם בתפקיד ראשי.
החל מ-8 בספטמבר של אותה שנה כיכבה בסדרת המתח של עודד דוידוף המשודרת ב-HOT3, "עקרון ההחלפה".
בשנת 2017 שיחקה בסדרת הדרמה של Yes, "כבודו" שביים רוני ניניו וכתב שלמה משיח. באותה שנה הצטלמה לסדרה "ויקי ואני" בערוץ עשר.
ב-26 בספטמבר 2019 עלתה לשידור סדרת הטלוויזיה "חמישים" בכיכובה, ובאותה שנה החלה לשחק בסדרה "כפולה".
בשנת 2021 גילמה את לבנה, אמא של טופז, בסדרה היורשת שעלתה בקשת 12. באוגוסט אותה שנהנ החלה לשחק בעונה הרביעית של סדרת הנוער "נעלמים", בתפקיד לולי שמר.
בשנת 2022 גילמה את אימו של נפתלי, בעלה של פייגי העקרה בסרט עקרה.
החל מפברואר 2022 משתתפת בעונה השנייה של "הבאר", בתור מגי.
חיים אישיים
בינואר 2008 נישאה בן-יעקב למעוז דגני, עיתונאי ופעיל חברתי. להם בת ובן.
IfNotNow
IfNotNow היא תנועה פוליטית של יהודים אמריקאים המתנגדת לכיבוש הישראלי בגדה המערבית וברצועת עזה. פעילי התנועה מארגנים הפגנות נגד פוליטיקאים אמריקאים ומוסדות יהודיים התומכים בכיבוש.
היסטוריה
הפעילות הראשונה של התנועה הייתה ב-28 ביולי 2014, בהפגנה בניו יורק נגד מבצע צוק איתן בה קראו קדיש על הקורבנות הפלסטינים והישראלים של המבצע, בסמוך למשרדי ועידת הנשיאים של הארגונים היהודיים העיקריים בארצות הברית.
בפברואר 2017 נעצרו 6 חברי התנועה לאחר שתקעו בשופר והפריעו בסנאט לשימוע של דייוויד פרידמן, לקראת מינויו לתפקיד השגריר בישראל.
מחאה נגד פרויקט תגלית
ב-28 ביוני 2018 החליטו חמש חברות IfNotNow שהשתתפו בפרויקט תגלית לעזוב את הקבוצה ולהצטרף לארגון "שוברים שתיקה" לסיור בחברון שנועד להכיר את הכיבוש הישראלי. המשתתפות שיתפו את האירוע ברשתות החברתיות, ועוררו שיח בינלאומי בטענה שמארגני הטיול מונעים מהם "לראות את הפנים האחרים של המציאות הישראלית".
בתגובה יו"ר הסוכנות היהודית לשעבר, אברהם בורג, ביקש ממארגני תגלית: "אם אין לנו מה להסתיר, בואו נראה להם הכל".
ב-15 ביולי 2018 קרה אירוע דומה: שמונה חברי IfNotNow שהשתתפו בטיול של תגלית עזבו את הקבוצה במהלך ביקור בעיר דוד בסילוואן, והצטרפו לפעילי "שלום עכשיו" לביקור בבית משפחת סומרין בסילוואן, שעמותת אלע"ד וקק"ל מנסות לפנותה מביתה.
הרמן בקר-פרייזנג
הרמן בקר-פרייזנג (בגרמנית: Hermann Becker-Freyseng; נולד ב-18 ביולי 1910 בלודוויגסהאפן - מת ב-27 באוגוסט 1961 בהיידלברג) היה רופא גרמני שייעץ ללופטוואפה במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא זוהה כאיש מפתח ברפואה האווירית, היה אחד מן הנאשמים במשפט הרופאים בגרמניה ונמצא אשם.
ביוגרפיה
בקר-פרייזנג סיים את לימודיו באוניברסיטת ברלין בשנת 1935 כרופא, ושלוש שנים לאחר מכן החל לעבוד עם האנס-גאורג קלאמן על ניסויים בחמצן טהור.
בקר-פרייזנג גויס לתוכנית הניסויים הרפואיים של הנאצים על ידי הוברטוס שטרוגהולד. תחום התמחותו של בקר-פרייזנג היה עריכת ניסויים בתאי לחץ. המחלקה לרפואה אווירית הוקמה בשנת 1936 מיד עם גיוסו של בקר-פרייזנג, וזמן קצר לאחר מכן נהפך למתאם. שלא כמו יתר עמיתיו שעסקו במחקר רפואי צבאי, הוא היה חבר במפלגה הנאצית. הייתה לו דרגת קפטן בשירותי הרפואה.
הניסויים המגוונים שנערכו על ידי בקר-פרייזנג או על ידי פקודיו הובילו למספר מקרי מוות. הניסויים שגבו את מספר הקורבנות הגבוה ביותר היו אלה שדימו גובה טיסה רב ומחסור בחמצן, ונערכו על אסירי מחנה דכאו. בקר-פרייזנג ערך גם ניסויים בצימאון ובשתיית מי מלח. לצורך הניסויים, הרופאים פנו להיינריך הימלר וביקשו את אישורו לקבל לידיהם 40 אסירים בריאים. אסירים אלה אולצו לשתות מי מלח, ולחלקם הוחדר הנוזל בזריקה לוורידים. למחצית מהנבדקים ניתנו "מי ברקה" (ברקטיט), מי ים שטעמם שופר, ובגופם של כל הנבדקים נערכו ניתוחי כבד ללא חומר מרדים. כל הנבדקים מתו כתוצאה מהניסויים.
לאחר מלחמת העולם השנייה
הרמן בקר-פרייזנג היה בין הנאשמים במשפט הרופאים בנירנברג, נמצא אשם בסעיפי האשמה 2 ו-3 (פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות) ונידון לעשרים שנות מאסר. עם זאת, שמו עלה בגורל במסגרת מבצע פייפרקליפ, והוא הובא לארצות הברית כדי לסייע בהקמת צוות רפואת החלל על מנת לקדם את המרוץ לחלל. ניתנה לו האחריות ללקט ולהוציא לאור את נתוני המחקר שלו ושל עמיתיו, והספר "רפואה אווירית גרמנית: מלחמת העולם השנייה" יצא לאור זמן קצר לאחר שהחל בקר-פרייזנג לרצות את תקופת מאסרו.
בשנות השישים אובחן כחולה בטרשת נפוצה, והוא מת מהמחלה בשנה שלאחר מכן.
צי האינדיאס
צי האינדיאס (בספרדית: Flota de Indias), הידוע גם כצי האוצר הספרדי (באנגלית: Spanish treasure fleet) היה מנגנון סחר ברחבי האימפריה הספרדית שהסדיר את הסחר בין ספרד לבין הקולוניות שלה באמריקה ובפיליפינים בין המאות ה-16 וה-18 בצורה של שיירות עונתיות של ספינות סוחר מאובטחות בידי ספינות מלחמה. השיירות חצו יחדיו את האוקיינוס האטלנטי הלוך ושוב על מנת לספק אבטחה מפני שודדי ים ופריבטירים, ובו בזמן אכפו את המונופול על הסחר. ציי האינדיאס עשו את דרכם מסביליה (והחל משנת 1707 מקדיס) שבספרד, למספר מצומצם ביותר של נמלים באמריקה בנושאם מותרות ומוצרים מוגמרים שונים, שלא ניתן היה לייצר בקולוניות, או שנאסר ייצורם, ומאוחר יותר גם עבדים. בדרכם חזרה הביאו איתם ציי האינדיאס מוצרים יקרי ערך, כגון כסף, זהב, אבנים יקרות וקקאו לממלכת קסטיליה שבספרד, כמו גם את "החמישית המלכותית" (quinto real), רווחי המס בן 20% על הסחר ועל כריית המתכות היקרות, ששולמו לכתר ספרד.
שיטת צי האינדיאס פותחה בשנות ה-20 של המאה ה-16 כמענה לבעיית שוד הים של הספינות שנשאו את העושר שגילתה ספרד באמריקה בידי שודדי ים ופריבטירים אנגלים, צרפתים והולנדים. במסגרת השיטה הורכבו שני ציים נפרדים, שכל אחד מהם הורכב מגליאונים (ספינה רב תכליתית ורב סיפונית שהייתה בשימוש האירופים באותה העת) שחלקן חומשו כספינות מלחמה ואחרות היו ספינות סוחר. צי אחד הפליג לנמל וראקרוס, נמל הכניסה למלכות המשנה של ספרד החדשה, ואילו השני עשה דרכו למלכות המשנה של פרו באמצעות הנמלים של קרטחנה דה אינדיאס, נומברה דה דיוס (Nombre de Dios) ופורטובלו, משם נישאו ביבשה על גבי פרדות לצידו השני של מצר פנמה והועמסו על ספינות שעשו דרכן לנמל קייאו (Callao) בסמוך ללימה. לאחר הפריקה והעמסת מטען חדש נפגשו שני הציים בנמל הוואנה שבקובה, ועשו את דרכן חזרה לספרד. המסע נערך כפעמיים בשנה.
במאה ה-17 החלה השיטה לדעוך מסיבות מגוונות: סערות שפגעו בציים הסבו נזקים כבדים. כך, למשל, אבדו חלקים ניכרים מהציים של השנים 1622, 1715 ו-1733. שודדי הים הקאריביים ואחרים שעסקו בשוד ימי, בין אם בצורה מורשה, כפריבטירים ובין אם לא, פגעו גם הם בסחר מדי פעם. איום זה גבר עם התבססותם של כוחות קולוניאליים אחרים באיים הקאריביים, כגון תפיסת סן קריסטובל ונייוויס בידי האנגלים (1624) וקוראסאו בידי ההולנדים (1634). כך, הצי של שנת 1628 נתפס בידי ההולנדים ואילו אלו של 1656 ו-1657 בידי האנגלים. לא רק השיירות בדרכן בים, כי אם גם נמלי המוצא שלהם בים הקאריבי היו בסכנה. כך, בשנת 1739 במסגרת מלחמת אוזנו של ג'נקינס, הותקף נמל פורטובלו ואילו בשנת 1762, במהלך מלחמת שבע השנים, תפסו האנגלים את הוואנה ומנילה, דבר שמנע את תנועת השיירות. אובדנים אלו פגעו קשות בכלכלה הספרדית, שהתבססה ברובה על ייבוא המתכות מאמריקה ופחות על תוצרת עצמית וייצור, אולם לא אירעו לעיתים קרובות. לבסוף, גם היקף הסחר פחת. הציים של שנת 1550 הורכבו מ-17 ספינות, ואלם מספרן עלה בהדרגה עד לכדי 100 ספינות בסוף המאה ה-16. אולם באמצע המאה ה-17 שוב ירד מספרן לכדי כ-25 ספינות. החל מסוף המאה ה-17 שוב חלה עלייה מתונה בהיקף הסחר, אולם זו לא הגיעה לשיאי העבר.
במהלך שנות ה-40 של המאה ה-18 הופסקה שיטת הציים לאמריקות במרבית שטחי האימפריה, וספינות החלו להגיע ישירות לחופה המערבי של אמריקה הדרומית על ידי מעבר במצר מגלן, מבלי להזדקק לתיווך במצר פנמה. המעבר המדורג לסחר חופשי ברחבי האימפריה האיץ את דעיכת השיטה והציים האחרונים עשו את הדרך מוורקרוס לספרד בשנות ה-70 של המאה ה-18, שכן גילדת הסוחרים שם הייתה חזקה דיה על מנת לשמרו תקופה ארוכה יותר.
על אף הדימוי הרווח של תפיסת שיירות רבות בידי האנגלים וההולנדים, למעשה הצליחה השיטה להביא את רובן המכריע של השיירות בבטחה ליעדן. ספינות רבות יותר אבדו בידי איתני הטבע, אולם אף על פי כן בהערכה כוללת הייתה זו אחת השיטות הימיות המוצלחות ביותר.
רוני ותום
רוני ותום היא סדרת ספרי מתח ובלשות לילדים מאת גיורא חמיצר.
הספר הראשון בסדרה יצא לאור ב־2019 על ידי תכלת הוצאה לאור, ובאותה שנה יצא גם הספר השני בסדרה. ב-2020 יצא הספר השלישי, וב-2023 יצא הספר הרביעי.
ב-2023 סדרת הספרים עובדה לסדרת טלוויזיה הנקראת "רוני ותום" בהשתתפות דילן דרור בתפקיד רוני ואמילי מדואל בתפקיד תום. לסדרה שודרו 2 עונות והכריזו שבקיץ יצלמו את עונות 3-4 שיעלו ב-2024.
לסדרה מתוכננים ספרים נוספים.
תקציר
רוני ותום הם שני ילדים רגילים בני שתים עשרה, שגרים בתל אביב ולומדים באותה כיתה ואף יושבים אחד ליד השנייה. בהתחלה הם אויבים ושונאים אחד את השני, אך מהר מאוד הם מתחברים ונהיים לחברים טובים.
לפי המתואר, חמיצר כותב הספר, כתב אותו כביכול בהשראת רוני ותום, שאמרו לו שהתנאי היחיד שלהם כביכול הוא שהוא יספר הכל כפי שהוא קרה, ושהוא לא יגזים או יקטין.
החקירה השנייה
בספר השני (המסופר בספר:"רוני ותום: החקירה השנייה") מסופר כי לאחר שתום פתחה לשירה את הטלפון והיא ורוני מוצאים את מי ששינה את הקוד, אבא של תום מגיע, ואז נוסע חזרה לחו"ל. תום מוצאת מישהי בשם ירדנה אדלר שמחפשת בלשים למשימה. תום ורוני מגיעים למשרדה, ואחרי ששומעים את המשימה הפשוטה הזאת, מגיעים לזקן שגר עם מישהי לפני 70 שנה, יהלומים, אריה, בור שמוביל לים תל אביב ואוצר מטורף.
החקירה השלישית
בספר השלישי (המסופר בספר:"רוני ותום: החקירה השלישית") מסופר כי לאחר שרוני ותום מצאו את גנב הכספת בבת מצווה של עמליה, תום נשארת לבדה בבת מצווה שלה, ורוני נוסע עם משפחתו לקיבוץ, וכל זה בחופשת הפסח. תום מקבלת הודעה מאביה שהוא והיא יחגגו בלונדון. שכולם חושבים שזה יהיה טיול כיף, זה מסתבך שתום חוזרת הביתה. ילדה בשם מיקה ואביה חמיק, סנדל קדוש, שאולי חבר של אורנה, נזירים, סליק, ובור שכמעט מוביל למותם של רוני ותום, אך גם משאלה של תום לאחר כך ביום הולדתה.
החקירה הרביעית
בספר הרביעי (המסופר בספר:"רוני ותום: החקירה הרביעית") מסופר כי רוני חושב בעקבות משהו שתום רוצה להפסיק את הבילוש, ומפה הכל מסתבך בצ'רלי שחזר, חברתו חלי, בנה הזייפן רוי, ועוד דברים שיובילו לספר מותח יותר מכל שלושת הספרים הראשונים.
סדרת הטלוויזיה
ב-2023 סדרת הספרים עובדה לסדרת טלוויזיה שמשודרת בערוץ ניקלודיאון לצופי yes.
וילה פארנזינה
וילה פארנזינה (באיטלקית: Villa Farnesina) היא וילה מתקופת הרנסאנס שנבנתה ברובע טרסטוורה של העיר רומא בירת איטליה.
היסטוריה
וילה פארנזינה נבנתה עבור אגוסטינו קיגי, סוחר עשיר ובנקאי מסיינה אשר שימש כשר האוצר של האפיפיור יוליוס השני. הוילה נבנתה בין השנים 1506–1511 בתכנונו של האמן מסיינה בלדסרה פרוצי, לו סייעה ג'יליאנו דה סאנגאלו.
וילה זו נבנתה בסגנון שונה מארמונות הרנסאנס של רומא, אשר נבנו בצורה של טירה מבוצרת - מבנים רבועיים, שחלקם מגדלים, המקיפים חצר פנימית סגורה. הוילה נבנתה כבית קיץ, ובו חלונות רבים, וסביבה גן רחב ידיים.
קיגי הורה על עיטור קירות המבנה בפרסקאות ממיטב אמני התקופה: רפאל, בלדסרה פרוצי, סבסטיאנו דל פיומבו, ג'וליו רומאנו ואיל סודומה. הידוע שבין הפרסקאות שצוירו הוא ניצחון גלתיאה של רפאל.
בשנת 1577 עברה הוילה לידי משפחת פארנזה, ומכאן שמה כיום, ולאחר מכן הועברה לבעלות בית בורבון ובשנת 1861 הפך המבנה לביתו של שגריר ספרד ברומא. כיום המבנה נמצא בבעלות ממשלת איטליה, ופועלת בו האקדמיה דאי לינצ'אי - האקדמיה למדעים של רומא.
רג'י ת'יאוס
רג'ינלד ויין "רג'י" ת'יאוס (באנגלית: Reginald Wayne "Reggie" Theus; נולד ב-13 באוקטובר 1957) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר היה פעיל בין השנים 1978–1993. לאורך קריירת המשחק בליגת ה-NBA השתתף פעמיים במשחק האולסטאר, והעמיד ממוצעים כוללים של 18.5 נקודות, 3.3 ריבאונדים ו-6.3 אסיסטים למשחק.
מאז שנת 2003 משמש ת'יאוס כמאמן בליגת המכללות האמריקאית, בליגת ה-NBA ובליגת הפיתוח של ה-NBA.
נעורים קריירת מכללות
ת'יאוס נולד וגדל בעיר אינגלווד שבקליפורניה. בגיל 4 הוריו התגרשו, ובגיל 17 אביו נפטר.
בשנתו האחרונה כשחקן קבוצת הכדורסל של "תיכון אינגלווד" קלע 28.6 נקודות בממוצע למשחק. בין השנים 1975–1978 למד באוניברסיטת נבדה בלאס וגאס ("UNLV"), ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן ג'רי טרקניאן, חבר היכל התהילה של הכדורסל לעתיד. בעונתו השנייה בקבוצה קלע 14.5 נקודות למשחק וסייע לה להעפיל לפיינל פור טורניר אליפות המכללות, לראשונה בתולדותיה. במשחק חצי הגמר הפסידה UNLV מול אוניברסיטת קרוליינה הצפונית, בה שיחקו וולטר דייוויס ופיל פורד, ובמשחק על המקום השלישי גברה על אוניברסיטת שארלוט הודות למשחק מצוין של ת'יאוס שקלע 24 נקודות, מסר 8 אסיסטים והוריד 5 ריבאונדים.
בעונתו השלישית והאחרונה ב-UNLV קלע ת'יאוס 18.9 נקודות בממוצע למשחק, אך קבוצתו לא העפילה לטורניר אליפות המכללות.
שיקגו בולס
בדראפט ה-NBA 1978 נלקח ת'יאוס בבחירה התשיעית, על ידי שיקגו בולס. כבר בעונת הרוקי שלו הצטיין עם 16.3 נקודות ו-5.2 אסיסטים בממוצע למשחק כרכז הפותח של הקבוצה. בהצבעות לפרס רוקי השנה ב-NBA סיים ת'יאוס במקום השני (אחרי הזוכה פיל פורד), ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. בעונה העוקבת שיפר את תפוקתו ל-20.2 נקודות ו-6.3 אסיסטים למשחק.
בעונת נבחר לפתוח במשחק האולסטאר לצד חברו לקבוצה ארטיס גילמור, ועזר לבולס להעפיל לשלב הפלייאוף לראשונה מזה 4 עונות. בסיבוב הפלייאוף הראשון גברה שיקגו על ניו יורק ניקס (2–0), אך בסיבוב השני היא הובסה מול האלופה שבדרך בוסטון סלטיקס בתוצאה 0–4. בעונת קלע ת'יאוס שיא קריירה של 23.8 נקודות למשחק, וזומן להשתתף במשחק האולסטאר בפעם השנייה והאחרונה בקריירה.
קנזס סיטי/סקרמנטו קינגס
בפברואר 1984, לאחר כ-5 עונות וחצי בשיקגו, הועבר ת'יאוס בטרייד לקנזס סיטי קינגס בתמורה לסטיב ג'ונסון ו-3 בחירות דראפט עתידיות. ב-4 וחצי עונותיו עם הקינגס שמר על יכולת גבוהה עם ממוצעים של 18.8 נקודות ו-8.1 אסיסטים למשחק, אך קבוצתו לא סיימה אף עונה עם מאזן ניצחונות חיובי, והודחה פעמיים בשלב הפלייאוף הראשון.
השנים האחרונות ב-NBA
לקראת עונת נשלח ת'יאוס בטרייד לאטלנטה הוקס בתמורה לרנדי ויטמן. לצד דומיניק וילקינס, מוזס מלון ודוק ריברס, עזר ת'יאוס להוקס לרשום את המאזן הרביעי בטיבו באזור המזרחי (52–30), אך הקבוצה הפסידה מול מילווקי באקס בסיבוב הפלייאוף הראשון.
בדראפט ההרחבה של שנת 1989 נבחר ת'יאוס בבחירה השנייה של אורלנדו מג'יק, אשר הוקמה אז והצטרפה ל-NBA. אורלנדו סיימה את אותה עונה עם מאזן שלילי 18–64, על אף יכולת טובה של ת'יאוס שקלע 18.9 נקודות בממוצע למשחק. בעונת שיחק עבור ניו ג'רזי נטס, והוביל את קלעיה עם ממוצע של 18.6 נקודות למשחק.
אירופה
בעונת 1991/1992 עזב את ה-NBA ושיחק עבור פלקנסטרו וארזה מליגת העל האיטלקית. לקראת סיום עונת 1992/1993 הצטרף לאריס סלוניקי מליגת העל היוונית, אותה אימן צביקה שרף, כמחליפו של רוי טארפלי. במשחקו האחרון בקריירה הפסידה אריס בגמר הגביע היווני מול פנאתינאיקוס, בתוצאה 89–96.
קריירת אימון
בעונות 2003–2005 שימש ת'יאוס כעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת לואיוויל, תחת ריק פיטינו. בעונת 2004/2005 העפילה הקבוצה לפיינל פור טורניר אליפות המכללות, לראשונה מאז 1986, הודות ליכולת טובה של השחקן פרנסיסקו גרסיה.
בשנת 2005 מונה למאמן קבוצת הכדורסל באוניברסיטת המדינה של ניו מקסיקו. בעונתו השנייה העפילה הקבוצה לטורניר אליפות המכללות, לראשונה מזה 8 עונות.
בעונות ו- שימש כעוזרו של קורט רמביס במינסוטה טימברוולבס, אשר רשמה בתקופה זו מאזן מצטבר של 32 ניצחונות ו-132 הפסדים (19.5%).
באוקטובר 2012 מונה למאמן קבוצת לוס אנג'לס די-פנדרס מליגת הפיתוח של ה-NBA. הקבוצה סיימה את עונת 2012/2013 עם מאזן 21–29 ולא העפילה לפלייאוף.
בין השנים 2013–2018 אימן את קבוצת הכדורסל באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בנורת'רידג', אשר רשמה בתקופתו מאזן כולל של 44 ניצחונות ו-107 הפסדים (29.1%).
הוועד היהודי האנטי-פשיסטי
הוועד היהודי האנטי-פשיסטי (ברוסית: Еврейский антифашистский комитет, ЕАК) היה ארגון יהודי סובייטי שהוקם באמצע מלחמת העולם השנייה על מנת לסייע לברית המועצות במלחמה נגד גרמניה הנאצית וחוסל בהוראת סטלין החל מ-1948.
תולדות הארגון
הוועד היהודי האנטי-פשיסטי הוקם בשנת 1941 ביוזמת המשטרה החשאית הסובייטית (נ.ק.ו.ד.-ק.ג.ב.) ומי שעמד בראשה אז, לברנטי בריה. הוא הוקם בעיר סמרה (קויבישב), לאחר שהממשלה הסובייטית העבירה את מקום מושבה מזרחה. בראש הוועד עמד השחקן ובמאי התיאטרון שלמה מיכאלס, ומזכיר הוועד היה העיתונאי שכנא אפשטיין. בין חברי הוועד היה גם לא-יהודי – הפיזיקאי הרוסי הנודע פיוטר קאפיצה (לימים חתן פרס נובל).
ליוזמת הקמת הוועד חברו יהודים בכירים בנומנקלטורה (אליטה) של המשטר הסובייטי, וכן אנשי רוח יהודים. מטרת הוועד הייתה קידום האינטרסים של ברית המועצות בזמן מלחמת העולם. הכוונה הייתה לעשות זאת בעיקר דרך יהדות ארצות הברית ובהשפעתה. בכך קיוו יוזמי הוועד להשיג סיוע מלחמתי ופיננסי חשוב מן המערב לניהול המלחמה בגרמניה הנאצית.
עסקנים יהודים נאמני המשטר יצרו קשר עם נציגויות זרות בסמרה, ודרכן הגיעו אל הממשל באנגליה ובארצות הברית. הוועד היהודי האנטי-פשיסטי ארגן כמה נסיעות של שליחיו למערב, כדי שישפיעו על קובעי המדיניות שם. כוונתם הייתה לעורר תנועה גדולה של יהודי המערב למתן עזרה לברית המועצות. הוועד עבר למוסקבה בשנת 1943 והפך למרכז חשוב של תרבות היידיש בברית המועצות בעת המלחמה.
הוועד הצליח לגייס כספים מהקהילות היהודיות במערב לטובת הצבא האדום: כ-16 מיליון דולרים גויסו בארצות הברית, כ-15 מיליון – בבריטניה וקנדה, כ-1 מיליון במקסיקו ואפילו כ-750 אלף דולר מהיישוב היהודי בארץ ישראל.
הוועד הציע, בין היתר, להקים לגיון יהודי אמריקאי מיוחד, שיוכשר למשימות צבאיות, שיפעל בחזית הרוסית-גרמנית ויסייע למערכה נגד הגרמנים. הוועד ארגן, בין השאר, משלחת הצלה אווירית, ושלח מטוס מיוחד, בשנת 1943, לחלץ את המשורר אברהם סוצקבר משטחי הפרטיזנים שבבלארוס, מעשה ללא תקדים במלחמת העולם השנייה.
במהלך שנות פעילותו (1942–1948) הוציא הוועד גם עיתון ביידיש – "אייניקייט" ("אחדות" ביידיש).
לקראת סיום המלחמה ולאחריה עסקו רבים מחברי הוועד באיסוף מידע על שואת העם היהודי באירופה תחת הכיבוש הנאצי. העדויות עובדו על ידי שני עיתונאים יהודים, איליה אהרנבורג ווסילי גרוסמן, לספר שנקרא "רצח עם" (הספר נודע בכינויו "הספר השחור"). הספר ראה אור ביידיש בארצות הברית וברומניה בשנת 1946. הוא לא הודפס בברית המועצות בעיקר בשל התנגדות הצנזורה לאזכור שיתוף הפעולה של האוכלוסייה המקומית בברית המועצות (בעיקר אוקראינים) בהשמדת היהודים. הספר הוצא לאור ברוסית בירושלים בשנת 1980. עותק שלו בכתב יד נשמר במוזיאון יד ושם בירושלים.
עם תום המלחמה המשיך הוועד לפעול, אך בשנת 1948, עם תחילת הרדיפות נגד אנשי התרבות היהודית, פוזר הוועד בטענה שהפך למרכז של "תעמולה אנטי-סובייטית". השחקן שלמה מיכאלס, יושב ראש הוועד, נרצח על ידי אנשי המשטרה החשאית הסובייטית בתאונת דרכים מבוימת בשנת 1948. בשנת 1949 נעצרו חלק מחברי הוועד היהודי האנטי-פשיסטי. הם הואשמו באי נאמנות לשלטון, בניהול תעמולה אנטי-קומוניסטית וגם בקשירת קשר ליצירת רפובליקה יהודית בחצי האי קרים, בניסיון "לקרוע" את האזור הזה מברית המועצות.
ב-12 באוגוסט 1952 הוצאו 13 מחברי הוועד להורג, במה שנודע כ"הוצאתם להורג של הרוגי המלכות בברית המועצות" (או כ"ליל המשוררים הרצוחים").
מסש
מסש (בהונגרית: Meszes) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
במסש התגוררו מעט יהודים.
דיסקוגרפיה של קים פטרס
במהלך הקריירה שלה, הוציאה הזמרת-יוצרת הגרמנייה קים פטרס אלבום אולפן אחד, ארבעה מיני-אלבומים, עשרים ושבעה סינגלים (כולל חמישה כאמן מוביל) ושבעה סינגלים שיווקיים. פטרס זכתה לסיקור תקשורתי כאשר הייתה צעירה. בשנת 2017, הוציאה את סינגל הבכורה שלה "I Don't Want It at All", שהצליח להיכנס אל מצעד שירי הדאנס קלאב של בילבורד.
קוטבוס
קוֹטְבּוּס (בגרמנית Cottbus; בסורבית תחתית: Chóśebuz) היא עיר במדינת ברנדנבורג, גרמניה, הממוקמת כ-125 ק"מ מדרום מזרח לברלין על נהר השפרה. בעיר ישנם מעל ל-100,000 תושבים נכון לסוף 2009. עם מיעוטה הסורבי-וונדי, היא העיר הדו-לשונית הגדולה ביותר בגרמניה. קבוצת הכדורגל של העיר, אנרגי קוטבוס, משחקת ב.
חלקה הדרומי של העיר, המקושר למרכז על ידי פארקים ירוקים לצד נהר שפרה. הנסיך הרמן פון פיקלר-מוסקאו, שהיה מעצב גינות, תרגם את השקפותיו על העולם לנופי פארק. נקודת ציון מרכזית בהם היא פירמידת האגם המכילה את המאוזוליאום של הנסיך.
היסטוריה
היישוב הוקם ב על ידי הסורבים, שבנו טירה על אי בנהר שפרה ושם העיר מאוזכר לראשונה במסמך מ-1156. במהלך ההתפשטות הגרמנית מזרחה ב התיישבו גרמנים רבים בעיר וחיו לצד התושבים המקומיים. בימי הביניים הייתה קוטבוס מפורסמת בזכות הצמר שלה, אשר יוצא למקומות רבים בברנדנבורג, בסקסוניה ובבוהמיה. ב-1462 נקנתה העיר על ידי טריטוריית המרקיז של ברנדנבורג וב-1701 הצטרפה לממלכת פרוסיה. מ-1949 ועד לאיחוד גרמניה מחדש ב-1990 הייתה העיר חלק מגרמניה המזרחית.
ארתוסה (מיתולוגיה)
אַרֶתוּסָה (ביוונית: Ἀρέθουσα) היא במיתולוגיה היוונית נימפה ובתו של נראוס (מה שהופך אותה ל), שברחה מביתה בארקאדיה מתחת לים ועלתה כמזרקת מים מתוקים באי אוֹרְטִיגִיָה בסירקוזה, בסיציליה.
מיתולוגיה
האגדה על הטרנספורמציה שלה מתחילה בארקאדיה כאשר נתקלה בנחל צלול והחלה לרחוץ, מבלי לדעת שזהו אל הנהר, שזרם מארקאדיה דרך אליס אל הים. הוא התאהב בה במהלך המפגש ביניהם, אך היא ברחה לאחר שגילתה את נוכחותו וכוונותיו, מכיוון שרצתה להישאר מלווה חסודה של ארטמיס. לאחר מרדף ארוך, היא התפללה לאלה שלה בבקשה להגנה. ארטמיס החביאה אותה בענן, אבל אלפאוס היה עקשן. היא החלה להזיע קשות מפחד, ועד מהרה הפכה לנחל. לאחר מכן שברה ארטמיס את הקרקע ואפשרה לארתוסה ניסיון נוסף לברוח. הנחל שלה נדד מתחת לים עד לאי אורטיגיה, אך אלפאוס זרם דרך הים כדי להגיע אליה ולהתערבב במימיה. ורגיליוס מבשר לארתוסה על מעבר נטול מים מלוחים מתחת לים בתנאי שלפני יציאתה היא תעניק לו שירים על אהבות נכזבות, לא על אלה שבעתידה שלה, אלא על אלה של חברו ובן דורו של ורגיליוס, המשורר קורנליוס גאלוס, שאותו ורגיליוס. מדמיין שמת מאהבה נכזבת מתחת להרים המפורסמים של ארקאדיה, מנאלוס וליקאוס. במהלך החיפושים של דמטר אחר בתה פרספונה, ארתוסה הפצירה בדמטר להפסיק את העונש שהטילה על סיציליה בשל היעלמות בתה. היא סיפרה לאלה שבזמן שנסעה בזרם מתחת לאדמה, ראתה את בתה כמלכה של השאול.
פאוסניאס מספר שארתוסה הייתה ציידת בחבל אליס שלאחר שדחתה את אהבתו של אלפאוס ברחה ממנו והפכה למעיין באי אורטיגיה.
הסופר הרומי אובידיוס קרא לארתוסה בשם "אלפיאס" (Alpheias), משום שהאמינו כי לנחל שלה יש קשר תת-קרקעי עם הנהר, בפלופונסוס. אגדה מתקופה זו, שעדיין מסופרת בסיציליה כיום, היא שכוס עץ שהושלך לנהר אלפיוס תופיע שוב ב בסירקוזה.
מטבע ארתוסה
כדמות הפטרונית של סירקוזה, היה ראש ארתוסה המוקף בדולפינים סוג רגיל על מטבעות העיר. הם נחשבים בין ה המפורסמים והיפים ביותר.
ערים הקרויות על שם ארתוסה
על שם ארתוסה הייתה קרויה עיר במוקדון, וכן עיר בצפון סוריה שנוסדה על ידי סלאוקוס הראשון, כיום במחוז חומס. יוסף בן מתתיהו מזכיר עיר בשם ארתוסה (בספרים קדמוניות היהודים ומלחמת היהודים) שהיהודים שלטו בה ופומפיוס השיב לתושביה את השליטה על עירם. משערים שמקומה היה בשפלה והתושבים היוונים קראו לה על שם העיר ממנה הגיעו (במוקדון או בצפון סוריה).
בשירה מודרנית
מלבד סיפור האגדה מחדש על ידי הסופרים הקלאסיים, כולל אובידיוס וורגיליוס, כתב פרסי ביש שלי שיר על ארתוסה בשנת 1820. הדמויות הראשיות בפואמה "Evenlode" של המשוררת הבריטית (1959), שאותו תיארה כ"אגדה של נהרות שנועדו לשידור עם מוזיקה", קרויות אלפאוס וארתוסה.
במוזיקה
קרול שימנובסקי, מלחין מוזיקה קלאסית פולני, כינה בשם "המעיין של ארתוסה" את הראשון מבין שלושת שיריו בשם "מיתוסים" לכינור ולפסנתר. הוא שיר מהמאה ה-18 על הקרויה על שם ארתוסה. שיר באלבום "Her Majesty the Decemberists" של בשם "Shanty for the Arethusa" עוסק בספינה אחרת בשם ארתוסה. פרק של יצירה לאבוב של בנג'מין בריטן נקראת "ארתוסה". המלחין האיטלקי אוטורינו רספיגי הלחין פואמה שכותרתה "ארטוסה" (Aretusa).
גם רייף וון ויליאמס, מלחין המוזיקה הקלאסית האנגלית, הלחין את "שירי הים", מארש מהיר הן ללהקת כלי נשיפה ממתכת והן ללהקת נשיפה מעץ שנכתבה ב-1923, והשתמש במנגינת מוריס דאנס 'הנסיכה המלכותית' אשר נודעה גם בכותרת "הארתוסה", לצד שני מנגינות שירי מלחים נוספות 'Admiral Benbow' ו-'Portsmouth'.
'הנסיכה המלכותית' היא אחת היצירות המפורסמות ביותר של המלחין האירי בן המאה ה-18, בעיקר בגלל השיוך שלה למילות השיר 'The Aretusa', של שילד לקראת סוף המאה השמונה עשרה. הפואמה 'The Aretusa' הופיעה במקור באופרה קטנה או בידור מוזיקלי בשם 'The Lock and Key', שהוצגה בשנת 1796. 'הנסיכה המלכותית' הולחנה עבור הבת הבכורה של משפחת "מקדרמוט רו" מקולווין בתקופתו של או'קרולן. כדאי אולי להזכיר שיש שיר עם אנגלי, בתפוצה די רחבה באנגליה שכותרתו 'הנסיכה המלכותית', אך אין לו קשר ללחן של או'קרולן.
צ'ארלסטאון (נוויס)
צ'ארלסטאון (באנגלית: Charlestown) היא בירת האי נוויס ומחוז סנט פול צ'אלרסטאון בפדרציית סנט קיטס ונוויס שבאיי הודו המערבית. העיר ממוקמת בצידו המערבי של האי נוויס. מתגוררים בה כ-1,500 תושבים והיא המרכז האדמיניסטרטיבי, התחבורתי והמסחרי של האי. בעיר ממוקם רציף המעבורת המקשר את האי נוויס לאי סנט קיטס.
היסטוריה
העיר הוקמה בשנת 1860 סביב מצודת צ'ארלס ההיסטורית, אשר הגנה על העיר מדרום, לאחר שהיישוב הראשון באי, ג'יימסטאון, נהרס בעקבות צונאמי. מצודה נוספת – מצודת הסלעים השחורים (Fort Black Rocks) – הגנה על העיר מצפון.
במהלך המאה ה-18 שימשה העיר כנמל צבאי עבור הצי הבריטי, וכן כאתר תיירות בשל מעיינות המרפא שסביבו.
בשל רעידות האדמה הרבות הפוקדות את האזור, ובשל התמוטטות המבנים ברעידות אלה, התפתח הנוהג לבנות בעיר מבנים שגובהם שתי קומות בלבד, כאשר הקומה העליונה עשויה עץ והתחתונה אבן. הדבר הגן על תושבי הקומות התחתונות מהתמוטטות הקומה העליונה והקל על שיקום המבנים בעקבות רעידות האדמה.
תרבות ואמנות
בעיר נולד אלכסנדר המילטון, ממייסדי ארצות הברית. ביתו משמש כמוזיאון הנצחה לזכרו. מוזיאונים נוספים הממוקמים בעיר הם מוזיאון הספורט העירוני (Nevis Sport Museum) ומוזיאון הוריישו נלסון (אשר התחתן במבנה בו ממוקם כיום המוזיאון).
פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2000
רשימת פיגועי טרור נגד ישראלים שהתרחשו במדינת ישראל ובשטחים בשנת 2000.
ספטמבר
29 בספטמבר – רצח יוסף טבג'ה: בפיגוע בקלקיליה ביהודה ושומרון נרצח שוטר מג"ב
אוקטובר
7 באוקטובר – חטיפת חיילי צה"ל בהר דב – ארגון חזבאללה הורג 3 חיילי צה"ל בעת שהחיילים ביצעו פעילות סיור צבאי לאורך גדר המערכת באזור הר דב ולאחר מכן חוטף את גופותיהם ללבנון. גופות החיילים הוחזרו לישראל בעסקת חילופי שבויים ב-29 בינואר 2004.
דצמבר
31 בדצמבר – בפיגוע ירי על רכב שעבר בקרבת עופרה שביהודה ושומרון נרצח בנימין זאב כהנא בנו של הרב מאיר כהנא ואשתו, 5 ילדים נפצעו.
La Tortura
La Tortura (באנגלית: The Torture, ובעברית: העינוי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הקולומביאנית שאקירה והזמר הספרדי אלחנדרו סאנס, מתוך אלבומה השישי, Fijación Oral, Vol. 1. השיר יצא לאור ב-12 באפריל 2005, כסינגל הראשון והפותח מן האלבום.
השיר זכה להצלחה עולמית כאשר הפך לשיר הלטיני הנשי הנמכר ביותר בכל הזמנים בארצות הברית, ולאחד מהשירים הדיגיטליים הנמכרים ביותר בכל הזמנים גם כן. מכירותיו של השיר בעולם מסתכמות בכ-12 מיליון עותקים, דבר אשר הופך אותו לשיר הנמכר ביותר של סאנס, ולרביעי הנמכר ביותר של שאקירה. השיר קבע שיא היסטורי בכך שנשאר בצמרת מצעד השירים הלטיניים במשך 25 שבועות ברצף. שיא זה נשבר בשנת 2014, על ידי אנריקה איגלסיאס עם שירו "Bailando", שהצליח לשהות בצמרת המצעד במשך 41 שבועות.
במצעדים זכה השיר להצלחה עולמית גם כן, כאשר הצליח בשיאו להגיע למקום ה-23 במצעד הבילבורד הוט 100, שיא של כל הזמנים לאישה עם שיר לטיני. במצעד השירים הלטיניים היה השיר לחמישי של שאקירה אשר הצליח להגיע לצמרת המצעד, ובמצעד שירי הפופ הלטיניים היה לשישי של שאקירה שהגיע לצמרת המצעד. בשאר מצעדי העולם הצליח השיר להעפיל לצמרות המצעדים, ואף נכנס למקום ה-4 ברשימת השירים הלטיניים הכי טובים בכל הזמנים של בילבורד.
באותה שנה שבה יצא, הועמד השיר בטקס פרסי גראמי הלטיני בקטגוריות "שיר השנה", ו-"הקלטת השנה". השיר זכה בשתי הקטגוריות, ובפרסים נוספים.
רקע וכתיבה
השיר הוא דואט בין שאקירה לזמר-יוצר, גיטריסט, מלחין ומוזיקאי ספרדי אלחנדרו סנס, שניהם גם כתבו את השיר לצד לואיס פרננדו אוצ'ואה שגם לקח חלק בכתיבה ובהפקה של השיר ומלווה את שאקירה עוד מאלבומה השלישי, Pies Descalzos. השיר היה בהתערבותו של גוסטבו סליס שגם לקח חלק בהוצאתו וברקע שלו.