cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לירוי וסטיץ'
עלילה
לא עובר הרבה זמן וסטיץ' מגיע על מנת לעצור את האמסטרוויל, כשמתחיל קרב בינו לבין תאומו המרושע. כשהוא עומד להביס את לירוי, פליקלי מגיע על מנת להשלים עם ג'ומבה ומסיח את דעתו של סטיץ', לכן הוא נכשל בקרב. לאחר מכן האמסטרוויל משכפל את לירוי וחושף את תוכניתו לכבוש את המועצה הגלקטית, כמו כן הוא לוכד את השלישייה ושולח אותם בכלי רכב לתוך חור שחור. על כדור הארץ לילו מחליטה ליצור קשר עם סטיץ' והיא מבינה שהדרך היחידה לעשות את זה היא באמצעות הספינה של גאנטו. כשהיא מגיעה לשם היא מוצאת שם את ניסוי 625 ומגלה שהווידאופון לא עובד. לילו וניסוי 625 מתחברים והיא מכנה אותו "רובן" על שם כריך רובן, מפני שהוא אוהב כריכים. רובן מתקן את הווידאופון והם מתקשרים לחללית של סטיץ', כאשר עונה להם לירוי שמתחזה אליו. במהרה לילו מגלה שהוא מתחזה מפני שהוא לא ענד את השרשרת שהיא הביאה לסטיץ'.
על פני כדור הארץ, לירוי משיג את מחברת הניסויים של לילו ולוכד במהירות את כולם, אפילו את היריבה של לילו, מרטל אדמונדס, מכיוון שהיא הבעלים של ניסוי 007, ג'יג'י. לירוי ורובן מגיעים למושלת הגדולה על מנת לספר לה שסטיץ' בסכנה, אך זה היה מאוחר מידי מפני שהאמסטרוויל הספיק להשתלט על המפקדה שלה. גנטו לוכד את לילו ורובן, אך במהרה הוא מחליט לשחרר אותם מפני שהאמסטרוויל פיטר אותו כי לא הצליח ללכוד את כל הניסויים. כשהשלושה בורחים מהכלא, פתאום מופיעים סטיץ', ג'ומבה ופליקלי בחללית. בלי זמן להסברים, השישייה יוצאים לכדור הארץ על מנת להציל את הניסויים הגנטיים.
רגע לפני שכל הניסויים הגנטיים, מלבד סטיץ' ורובן, עומדים להיות מחוסלים על ידי האמסטרוויל, החבורה מופיעה ומשמידה את התותח שהיה אמור לעשות זאת. לאחר מכן מתחיל קרב בין החבורה וכל הניסויים נגד האמסטרוויל, לירוי והשיבוטים שלו. למרות כמה ניצחונות מול הניסויים היו מספר הפסדים. לפתע ג'ומבה נזכר שהוא יצר את לירוי הוא הוסיף לו פקודת כיבוי סודית - אם הוא ישמע את השיר "Aloha ʻOe" לירוי וכל שיבוטי יחוסלו. סטיץ' מופיע על הבמה בלבוש אלביס ומבצע את השיר, כשלילו ורובן מלווים אותו, מה שגורם ללירוי ולשיבוטים להיות מחוסלים. כשהתוכנית שלו נכשלה האמסטרוויל נלכד מחדש ונשלח בחזרה לכלא.
בחזרה למועצה הגלקטית, הצוות זוכה לכבוד פעם נוספת, כאשר הפעם סטיץ', ג'ומבה ופליקלי מבקשים לוותר על הפרסים הקודמים שלהם ולחזור לכדור הארץ עם לילו. המושלת הגדולה מאשרת זאת ושואלת את גאנטו אם הוא מעוניין לקבל את התפקיד של סטיץ' במקומו, כאשר הוא מסכים לכך בתנאי שרובן יוקצה קצין החללית שלו. בחזרה לכדור הארץ, לילו מתכוננת לתמונה אחרונה כאשר מרטל מגיעה עם ג'יג'י (במהלך הקרב, מרטל הופתעה כשגילתה את זהות הניסוי של ג'יג'י כאשר חשפה את יכולתה לדבר). התמונה האחרונה של לילו במחברת הניסויים היא של כל הניסויים שעדיין נמצאים על כדור הארץ, מרטל, ג'ומבה, פליקלי, נאני, דייוויד והיא עצמה. בסצנה האחרונה של הסרט, האמסטרוויל נראה בחזרה בכלא עם לירוי והשיבוטים שלו שממוקמים בתאים נפרדים המקיפים את שלו, שהתאוששו מהחיסול שלהם והחלו לרקוד לצלילי "Jailhouse Rock". בזמן כתוביות הסיום של הסרט מופיעה רשימה של כל הניסויים הגנטיים עם שמותיהם, מ-001 עד ל-626 שהוא סטיץ'.
דמויות ומדבבים
הדיבוב העברי הופק על ידי ענבר שטגר עזרא. בנוסף דיבבה בדיבוב העברי ענת ניב.
הפקה
הסרט הוא הסרט הרביעי בזיכיון "לילו וסטיץ'" שבבעלות חברת וולט דיסני, וכמו שאר הפקות ההמשך בזיכיון, גם בו לא לקחו חלק הבמאים והיוצרים של הסרט המקורי, כריס סנדרס ודין דבלואה, מפני שהם עזבו את חברת הזיכיון ועברו לדרימוורקס הנפשה על מנת להפיק את סרט הקולנוע "הדרקון הראשון שלי". עם זאת, סנדרס המשיך לדבב את דמותו של סטיץ' ודמויות נוספות בזיכיון.
לפי הכותב והמפיק של הסרט, ג'ס וינפילד, הסרט הופק במהלך הפקת העונה השנייה והאחרונה של "לילו וסטיץ': הסדרה", כשההפקה הסתיימה בשנת 2005. הסרט במקור היה אמור לצאת באביב 2006, אך לבסוף הוא יצא בקיץ של אותה שנה. הסרט הונפש על ידי Wang Film Productions, אולפן הנפשה טייוואני שעבד בעבר על הנפשת הסרט הראשון בזיכיון, "לילו וסטיץ'", וסדרת הטלוויזיה.
קבלה
הסרט קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים, כאשר, נכון לספטמבר 2021, הוא הרוויח ממכירות ה-DVD כ-16,672,732 דולר. בשנת 2007 הסרט היה מועמד ל-Golden Reel Award for Outstanding Achievement in Sound Editing – Sound Effects, Foley, Music, Dialogue and ADR for Non-Theatrical Animated Long Form Broadcast Media על ידי Motion Picture Sound Editors, כאשר הוא הפסיד לסרט "השועל והכלבלב 2".
באתר "Rotten Tomatoes" יש לסרט דירוג אישור של 40% עם דירוג ממוצע של 5.4/10, על סמך 5 ביקורות. סקיילר מילר מאתר "AllMovie" העניק לסרט דירוג של ½3 מתוך 5 כוכבים, ושיבח את הדיבוב, את שירי אלביס פרסלי ו"[העלילה] המהירה המשלבת אקשן תזזיתי, רגשנות וכמה צחוקים". מילר כתב, "בעוד ש[הסרט] לא כמעט מרתק או עשיר מבחינה רגשית כמו הסרט המקורי [ לילו וסטיץ'] שהיווה לו השראה [...] בסך הכל, לירוי וסטיץ' הוא סיכום הולם לסדרת הנפשה מהנה". בביקורת שפורסמה באתר "DVDizzy", נכתב שהסרט הוא "בילוי משעשע" ושהוא "מספק תסריט מצחיק למדי". ג'ו ליידון שיבח את עבודתם של במאי הסרט, וציין שהסצנה בה הדמויות נלחמות מול השיבוטים של לירוי הזכירה לו את "מלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים". הוא גם ציין שסצנות קודמות בסרט הזכירו לו את הסרטים "מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום" ו"מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'".
אדוארד פרקיס מאתר "CinemaBlend" נתן לסרט דירוג של 1 מתוך 5 כוכבים, והצהיר שהסרט הוא "סתם עוד סרט המשך ישיר לווידאו של דיסני ללא דברים יוצאי דופן בו", ועוד יותר הרים והעדיף את הסרט המקורי. אתר "Common Sense Media" העניק לאיכות של הסרט 4 מתוך 5 כוכבים, וקבע שהוא מתאים לגילאי 5 ומעלה על סמך 10 ביקורות מהורים וילדים. ליסה ורסטדט מאתר ".Insider Inc" כתבה על הסרט "עבור מעריצים שהיו ממש מעורבים בסדרה [...], הסרט הזה מתנהג כמו הגמר המושלם". עם זאת, היא גם מתחה ביקורת על כך ש"איבד מעט מהקסם האנושי של המקור ושל ההמשך הקודם [ לילו וסטיץ' 2 - הגליץ' של סטיץ']".
ארפינו
ארפינו (באיטלקית: Arpino), או בשמה הקדום ארפינום, היא עיירה הממוקמת בנפת פרוזינונה שבמחוז לאציו במרכז איטליה.
שטח העיירה משתרע על 55 קמ"ר. נכון ל-2005 מנתה אוכלוסיית ארפינו כ-7,430 נפשות.
תאריך היווסדותה של ארפינום אינו ידוע, אולם נראה שתושביה הקדומים היו וולסקים. בשנת 354 לפנה"ס נחתם הסכם בין הרפובליקה הרומית לבין הסאמניטים שחילק את שטח הוולסקים בין שני הכוחות וארפינום נפלה בידי הסאמניטים. במהלך המלחמות הסאמניטיות עברה העיר לשליטתה של רומא.
בשנת 188 לפנה"ס קיבלו תושבי העיר אזרחות רומית, מלאה או חלקית. נראה שארפינום נחשבה כבר במאה ה-2 לפנה"ס עיר רומאית לכול דבר, השערה שנתמכת על בסיס היותה מקום לידתם של שנים מגדולי המדינאים הרומים, גאיוס מריוס וקיקרו.
סוס סמוכות
מידות
מידות מכשיר סוס סמוכות כפי שנקבעו על ידי ההתאחדות ההתעמלות הבינלאומית הן:
תרגילים
תרגיל אופייני לסוס סמוכות כולל העברת רגל אחת ושתי רגליים מעל הסוס. תרגילי רגל אחת הם בדרך כלל תרגילי "מספריים". תרגילי שתי רגליים הם התרגילים העיקריים על סוס הסמוכות. המתעמל מניע את שתי רגליו, כשהן צמודות, בתנועות סיבוביות (בכיוון השעון או נגד כיוון השעון, על פי העדפתו) כאשר הוא עובר על פני כל חלקיו העליונים של המכשיר. תרגילים בדרגת קושי גבוהה יותר כוללים הנעת הרגליים בתנועות דיווש או הנפה. התרגיל מסתיים בירידה מן הסוס, בין אם על ידי הנפת הגוף מעל הסוס, או עמידת ידיים על הסוס, וקפיצה למשטח הנחיתה. שיטת ניקוד תרגילים על סוס הסמוכות קבועה בתקנות שקבעה ההתאחדות הבינלאומית להתעמלות.
הופעה
על פי תקנות ההתאחדות הבינלאומית להתעמלות מרכיב ההופעה הוא חיוני לתרגיל מוצלח על סוס הסמוכות. בסוס הסמוכות ההופעה מורכבת מהחזקת כפות הרגליים מתוחות כלפי חוץ, ורגליים ישרות במשך כל התרגיל. כמו כן חשובה הצמדת הרגליים במשך התרגיל, להוציא בעת עשיית מספריים, או הנפה. הופעה נכונה מסייעת אף בביצוע חלק של התרגיל ומפחיתה את הסיכון של נגיעת כפות הרגליים במכשיר, דבר המביא להפחתת הציון.
Masque
Masque הוא האלבום השלישי של להקת הרוק המתקדם האמריקאית, קנזס. האלבום יצא לאור בשנת 1975, ויצא בגרסה משופרת של רימסטר על תקליטור בשנת 2001.
השיר הפותח את האלבום "It Takes a Woman's Love (To Make a Man)" נערך ויצא כסינגל אך נכשל ולא קיבל תשומת לב.
ביצוע
עם:
אסתר לוי
אסתר (אתי) לוי (נולדה ב-18 בדצמבר 1989 בישראל) היא אלופת ישראל בשחייה אמנותית.
ביוגרפיה
לוי החלה להתאמן מאז שהייתה בת 6, ובספטמבר 2001 עברה לבית הספר הספורטיבי בחוות הנוער הציוני בירושלים. בשנה זו נכנסה לוי לנבחרת הקדטיות. בשנת 2002 הגיע לוי למקום השביעי באליפות ארצות הים התיכון לילדות. בשנת 2004, בהיותה בת 15, עברה לנבחרת הבוגרות והשתתפה עם קבוצתה במוקדמות המשחקים האולימפיים באתונה ובאליפות אירופה לבוגרות במדריד ובתחרויות אלו הבנות קטפו את המקום ה-8 המכובד. באותו זמן השתתפה לוי גם בתחרויות לנוער ודורגה במקצה האישי במקום ה-11 באליפות אירופה לנוער שנערכה באיטליה ובמקום ה-17 באליפות העולם שנערכה שנה לאחר מכן במוסקבה. בשנת 2005 השתתפו לוי ואינה יופה באליפות צרפת, שם זכו הצמד במקום השלישי. בשנת 2006 נערכה אליפות אירופה לבוגרות בבודפשט שם התחרתה לוי יחד עם ויקטוריה ירמולנסקיה והשתיים הגיעו למקום השישי. באותה תקופה נחשבה לוי לשחיינית הצעירה והמבטיחה של ישראל.
בשנת 2007 השתתפה לוי עם אנסטסיה גלושקוב באליפות העולם שנערכה במלבורן והצמד הגיע למקום ה-18. בשנת 2009 גלושקוב יצאה להפסקה מפעילות ספורטיבית יחד עם עזיבת אמה המאמנת טטיאנה צים ובשנה זו הוכתרה לוי לאלופת ישראל הרשמית בתרגיל האישי שביצעה לשיר הישראלי "לוליטה" של אתי אנקרי ודוד דאור. בתחרות זו זכתה לוי במקום הראשון יחד עם יבגניה טטנבאום בתרגיל הזוגי ובמקום הראשון בתרגיל הקבוצתי יחד עם המועדון שלה. לקראת אמצע השנה שבה גלושקוב ולוי גלושקוב וירמולינסקיה טסו לאליפות העולם ברומא בהנהגת המאמנת סבטלנה בלכר. הבנות קטפו את המקום ה-18 בתרגיל החופשי (לוי וירמולינסקיה) ואת המקום ה-15 בתרגיל הטכני (לוי וגלושקוב). לוי התגוררה בירושלים עד שנת 2014 וגם לאחר הפרישה (2010) הייתה שותפה להישגיה של קבוצת הבית שלה מכבי יובלים ירושלים, ושימשה כמאמנת שחייה אומנותית במתנ"ס גילה. באליפות ישראל לבוגרות ונערות לשנת 2014 שנערכה במתנ"ס גדרות בעשרת זכתה לוי במקום הראשון בדואט עם חברתה סשה קונין ובמקום הראשון בתרגיל המשולב עם קבוצתה הפועל יובלים ירושלים.
משנת 2014 ועד היום לוי מתגוררת בעיר מודיעין ומשמשת כמאמנת שחייה אומנותית של הפועל גדרות על כל מגוון הגילאים, איתם קטפה תארים רבים.
Íslenski listinn
הרשימה האיסלנדית (באיסלנדית: Íslenski listinn) היא מצעד המוזיקה המוביל באיסלנד. הרשימה מתעדכנת מדי שבוע. רשימת סוף השנה מכילה את 40 השירים המובילים של השנה. הרשימה פורסמה באמצעות מדיות רבות לאורך השנים, כגון עיתונים, טלוויזיה ורדיו, וכיום מנחה אותה תחנת הרדיו FM 957 שבבעלות חברת המדיה סין (Sýn).
היסטוריה
המצעד, ושמו הנוכחי, הוכרזו לראשונה בעיתון DV בינואר 1993. הרשימה הייתה תוצאה של שיתוף פעולה בין DV, תחנת הרדיו פילגטייאן ומותג קוקה קולה באיסלנד. הרשימה הייתה אמורה להיות רשימה של 40 השירים המובילים ומתפרסמת בכל יום חמישי במדור המוזיקה בעיתון. לאחר הפרסום בעיתון הבוקר, ביום חמישי בערב, השירים הושמעו ברדיו בתוכנית רדיו מיוחדת בת שלוש שעות בפילגטייאן. את תוכנית הרדיו הראשונה הנחה יון אקסל אולפסון.
הסדק
הסדק הוא מותחן ריגול רב-מכר מאת הסופר יריב ענבר (שם עט), איש קהיליית המודיעין הישראלית, שיצא לאור בשנת 2018 בהוצאת ידיעות ספרים. הספר הוא ספרו השני של הסופר (הספר הראשון נקרא "המטרה מקדשת"), אשר זהותו האמיתית נאסרה לפרסום לאחר דיון שנערך בוועדת השרים למתן היתר לפרסומים. בשנת 2019 זכה הספר לאות הספרותי "ספר זהב", שמוענק על יד ההתאחדות להוצאות לאור לספר שנמכר בלמעלה מעשרים אלף עותקים. בשנת 2023 ראה הספר אור באנגלית תחת השם Operation Bethlehem.
עלילת הספר
הספר מתאר את עולמם של הלוחמים החשאיים, החיים ופועלים בכיסוי עמוק בשטח עוין ועוסק בין היתר בשאלה האם ועד כמה נכון שהמדינה תקדיש משאבים ותסכן לוחמים למטרות שאינן ביטחוניות מובהקות.
גיבור הספר הוא גואל בן עטר, צעיר יהודי שעלה מצרפת, שירת בצה"ל ביחידת דובדבן, ובהמשך גויס למוסד כלוחם. פעם אחת ויחידה לא עמדה אישיותו הסוערת של גואל במבחן והוא פעל בהתאם לאנושיותו ובניגוד מוחלט למשמעת המבצעית שבה היה מחויב, ושילם על כך מחיר יקר. הוא נזרק מהמוסד וחזר לצרפת. מתוך חתירה לחזור ולמצוא משמעות לחייו חוזר גואל לישראל כ"לוחם" במבצע פרטי ללא ידיעתו של איש. הוא בונה לעצמו כיסוי של צרפתי מוסלמי ממוצא צפון אפריקאי, ומתנדב לעבוד בבית חולים פסיכיאטרי בבית לחם. הגעתו דווקא למקום זה מונעת על ידי שאיפתו לחשוף במקום אוצר לאומי עתיק.
Rain Dogs
Rain Dogs הוא אלבום האולפן התשיעי של טום וייטס והשני שהפיק בעצמו. האלבום יצא לאור בספטמבר 1985 דרך חברת התקליטים איילנד רקורדס. האלבום המשיך ושכלל את הסאונד והתזמור העשיר שהחל וייטס ליצור באלבומו הקודם, Swordfishtrombones. תזמור זה עשה שימוש בכלי נגינה מגוונים, חלקם בלתי-שגרתיים במוזיקה פופולרית. הקטעים באלבום הושפעו ממגוון סוגות בהן קברט, שירי קורט וייל, בלוז, ג'אז בסגנון ניו אורלינס, מוזיקה אפריקאית ועוד. האלבום הגיע למקום ה-29 במצעד האלבומים הבריטי ולמקום ה-188 במצעד בילבורד 200. ב-1989 דירג אותו הרולינג סטון במקום ה-21 ברשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של שנות השמונים". ב-2012 דורג במקום ה-399 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים. בין היתר ניגן באלבום גיטריסט הרולינג סטונז קית' ריצ'רדס.
כתיבה והפקה
ב-1984 עבר וייטס מקליפורניה לניו יורק. התקליט כולל שירים שהם סיפורים על דמויות שונות משולי החברה של העיר, שיכורים, זונות, חסרי בית, עובדים בעבודות מעוטות-שכר, בעלי מום ומהגרים ובתיאורים של מקומות כמו ברים, קרונות הרכבת התחתית של ניו יורק ושוליהן של השדרות והכיכרות. חלק מהשירים/סיפורים הועלו על הבמה במופע הקברטי "Franks Wild Years" שהעלה וייטס ב-1986.
צילום העטיפה נלקח מסדרת צילומים שצילם הצלם השוודי אנדרס פטרסן בשנות השישים בבית הקפה Café Lehmitz בשולי המבורג. צילום גב העטיפה צולם על ידי רוברט פרנק.
בתור נגנים בחר וייטס אנשים שהכיר מסצנת האוונגרד הניו-יורקית.
ביקורות
האלבום נחשב לאחד ההישגים החשובים ביותר בקריירה של וייטס ולביסוס הקול הייחודי שלו, לאחר שהחל להתגבש באלבומו הקודם, Swordfishtrombones.
אתר AllMusic, הרולינג סטון ומדריך האלבומים של הרולינג סטון, האנציקלופדיה למוזיקה פופולרית ו-Q מגזין העניקו לאלבום כולם ציון של חמישה כוכבים. NME ציין אותו בסיכום שנת 1985 במוזיקה במקום הראשון בדירוג האלבומים הטובים ביותר של השנה. Slant Magazine דירג אותו במקום ה-14 בין 100 האלבומים הטובים ביותר של שנות השמונים.
סינגלים ושירים מתוך האלבום
השיר Downtown Train ראה אור כסינגל. Jockey Full of Bourbon ראה אור כסינגל ב-1986 בעקבות הופעתו בפסקול הסרט נרדפי החוק. Hang Down Your Head ו-Tango Till They're Sore ראו אור בשני צדיו של סינגל. השיר Time בוצע בתוכניתו של דייוויד לטרמן ב-2001 לאחר אסון התאומים, בביצועה של טורי איימוס.
רשימת שירים
כל השירים הולחנו ונכתבו על ידי טום וייטס למעט Hang Down Your Head, שנכתב עם קתלין ברנן.
סצנת קנטרברי
סצנת קנטרברי הוא ז'אנר של רוק מתקדם שמקורו בעיר קנטרברי שבאנגליה בשנות ה-60 המאוחרות ובשנות ה-70 המוקדמות של המאה ה-20. הז'אנר מתבסס על ג'אז, רוק, מוזיקה קלאסית, פיוז'ן וסוגי מוזיקה עתיקים למיניהם.
היסטוריה
בשנת 1960 הגיע ביטניק אוסטרלי בשם דייוויד אלן להתגורר באכסניה של הוריו של רוברט וויאט בעיירה לידן אשר במחוז קנט. הוא הביא איתו אוסף של אלבומי ג'אז ומתופף בשם ג'ורג' ניידורף, שלימד את וויאט כיצד לתופף. בשנת 1963 ייסדו אלן, וויאט ויו הופר בלונדון את ה"Daevid Allen Trio". כאשר אלן עובר לצרפת, הקימו וויאט והופר את הלהקה "The Wilde Flowers". ההרכב המקורי החזיק מעמד עד 1966, אז פרשו שניים מחבריו, רוברט וויאט וקווין איירס, ופתחו הרכב משלהם בשם סופט מאשין. יחד עם דייוויד אלן ומייק רטלדג'. הסופט מאשין יצרו רוק אוונגרדי מהול בג'אז. יתר חברי להקת הוויילד פלאוורס, ריצ'רד סינקלייר, דייוויד סינקלייר ופיי הייסטינגס יצרו הרכב חדש המכונה קראוון.
סצנת הקנטרברי ידועה גם בשל רוטציה של הנגנים בין ההרכבים השונים. לדוגמה, ריצ'רד סינקלייר ניגן בשלבים שונים של הקריירה שלו עם להקות מגוונות כגון The Wilde Flowers, קאמל, קראוון, הטפילד אנד דה נורת' ואפילו תקופה קצרה בגילגמש. בן דודו דייב סינקלייר ניגן בקראוון, בקאמל, במאטצ'ינג מול ובהטפילד אנד דה נורת'. רוברט וויאט ניגן עם Wilde Flowers, עם סופט מאשין, עם מאצ'ינג מול ובנוסף הוציא אלבומים רבים בקריירת סולו. דייוויד אלן הקים בנוסף את להקת גונג, גם היא מהחשובות בז'אנר.
קישורים חיצוניים
CALYX אתר מרכזי בנושא סצנת הקנטרברי
בועז פלג
בועז פלג הוא קצין בדרגת תת-אלוף במילואים בצה"ל, שירת כטייס ומפקד בחיל האוויר. בעל שני עיטורי צל"ש אלוף ממפקד חיל האוויר.
ביוגרפיה
פלג נולד וגדל בחולון, למד בבית הספר אורט חולון והתגייס לחיל האוויר בשנת 1972, בו שירת כטייס מסוקים בשירות סדיר ומילואים במשך עשרות שנים. הוא פיקד על טייסת 124, טייסת מסוקי אנפה ועל טייסת 114, טייסת מסוקי יסעור. בהמשך שירותו פיקד על בסיס עובדה.
במהלך שירותו עוטר פעמיים בצל"ש מפקד חיל האוויר: הצל"ש הראשון הוענק לו על חלקו במבצע צלצל ביולי 1981, כטייס יסעור הוא חילץ תחת אש כוח צנחנים מעומק לבנון, ומסוקו נפגע תוך כדי החילוץ. הצל"ש השני הוענק לו בתאריך 11 בינואר 1982 על חלקו במבצע חשאי שהתקיים באותה השנה במדינת אויב במרחק מאות קילומטרים מישראל. פלג שימש כקברניט יסעור שאחד ממנועיו הושבת כתוצאה מהתנגשות עם ציפורים והוא נאלץ לבצע תדלוק אווירי מורכב.
לאחר שחרורו שימש משנה למנכ"ל חברת ישראייר, בעל חברת מסוקים פרטית ומנהל חברת המסוקים תל אביב הליקופטרס.
משפחתו
בועז נשוי לעו"ד זיסי הצובאי. יש לו שני ילדים מנישואיו הראשונים, לימור ועידו, ושני נכדים.
הערות שוליים
•
מהומות קפיטריית קומפטון
מהומות קפיטריית קומפטון היו מספר עימותים אלימים בין פעילות טרנסג'נדריות לבין המשטרה שהתרחשו באוגוסט 1966 ברובע טנדרלוין שבסן פרנסיסקו.
רקע
חלק ניכר מהאוכלוסייה הטרנסג'נדרית של פרנסיסקו שכן בשכונת טנדרלוין. שכונה זו הייתה שכונת עוני בה רוכזו אוכלוסיות מוחלשות רבות: מהגרים, מסוממים, אלכוהוליסטים, זונות, משוחררים על תנאי, וגם נשים טרנסג'נדריות. נשים אלה סבלו ממחסור בדיור ובעבודה עקב אפליה על רקע טרנספובי, ולכן נדחקו לטנדרלוין בה היו דירות זולות להשכרה. הן עבדו לרוב בזנות, היו חשופות לאלימות מצד המשטרה והלקוחות ופעמים רבות נעצרו. כיוון שמבחינה חוקית הן הוגדרו כגברים, הן הוכנסו לכלא גברים, מה שעשה אותן חשופות במיוחד לתקיפה מינית, אונס ורצח.
הארגונים ההומופיליים לא פעלו על מנת לסייע לטרנג'נדריות שבשכונת טנדרלוין. בקיץ 1966 הקימו פעילים מהשכונה את ארגון ונגארד (Vanguard), שהיה ארגון הנוער הלהט"בי הראשון בארצות הברית. הארגון תיאר את עצמו כ"an organization of, by, and for the kids on the streets", וחבריו דאגו להפוך את הרחוב למרחב בטוח. הפעילות החשובה הראשונה של הארגון מתועדת בכתבה שכתב ריימונד ברושירס, אודות הפגנה שהתרחשה מול "קפיטריה קומפטון" ב-18 ביוני 1966.
הקפיטריה שבשכונת טנדרלוין פעלה 24 שעות ביממה, ובני נוער להט"בי רבים, שהיו חסרי בית או עבודה, נהגו לפקוד אותה. ישיבות ארגון ונגארד נערכו אף הן בקפיטריה. בעל המקום שלא היה מרוצה מנוכחות אוכלוסייה זאת החל לגבות "דמי שירות" על השולחנות, ומדי פעם לקרוא לשומרי ביטחון או למשטרה על מנת שירחיקו משם את הנוער הטרנסג'נדרי. חברי ונגארד ארגנו הפגנה מול הקפיטריה ודרשו להפסיק את היחס המפלה.
המהומות
התאריך המדויק של פריצת המהומות לא ידוע, אך הן החלו כשבעלי המקום התקשרו שוב למשטרה, וכשאלה הגיעו לפזר את הפעילות הטרנסג'נדריות מהמקום, אחת מהן שפכה קפה רותח על השוטר שניסה לעצור אותה. המהומה החלה כאשר הנוכחים במקום החלו להתנגד, להשליך חפצים לעבר השוטרים, לנפץ את החלונות במקום ולהאבק בשוטרים, ונמשכה אף ביום למחרת. במהלך המהומות נופצו חלונות הקפיטרייה, הוחלפו, ונופצו בשנית.
השפעה
המהומות בקומפטון נחשבות לרגע מפתח בתולדות זכויות טרנסג'נדרים בסן פרנסיסקו, ובעקבותיה חלה ירידה משמעותית באלימות המשטרתית הרשמית נגד אוכלוסייה זו. מהומות קומפטון היוו גם זרז להקמת ארגונים אקטיביסטים טרנסג'נדרים שונים.
בשנת 2006 הציבה עיריית סן פרנסיסקו לוחית לציון המהומות על המדרכה שליד המקום בו שכנה הקפיטריה של קומפטון.
הבחירות הפרלמנטריות במצרים 2011–2012
בעקבות המהפכה במצרים ב-2011, שבה הודח חוסני מובארכ מתפקיד נשיא מצרים והשלטון עבר לידי המועצה העליונה של הכוחות המזוינים, נקבעו על פי החלטתה בחירות כלליות וחופשיות לפרלמנט המצרי בשלושה סבבים. בסבב הראשון שהסתיים ב-3 בדצמבר 2011 ונערך עבור כ-30% ממושבי הפרלמנט (שמספרם הכולל הוא 498) זכתה "מפלגת החופש והצדק" של תנועת "האחים המוסלמים" האסלאמיסטית ב-36.6% מהקולות, מפלגת א-נור הסלפית הקיצונית זכתה בכ-24.4% מהקולות, מפלגת אל-וסט האסלאמית המתונה יחסית זכתה בכ-4.3% מהקולות, רשימת מפלגות הגוש הליברלי זכתה בכ-13.3% מהקולות ומפלגת אל-ופד הליברלית זכתה בכ-7% מהקולות. תוצאות הסבב השני והשלישי דמו מאוד לראשון ואף המגמה האיסלמיסטית התעצמה ולאחר הסבב השלישי מחזיקות המפלגות האסלאמיסטיות כ-70% ממושבי הפרלמנט.
הרקע לבחירות
בסוף 2010, בשלהי תקופת שלטונו של חוסני מובראק, התקיימו בחירות לפרלמנט, אך לוו במחלוקות ודיכוי, כמו גם האשמות של זיוף והונאת בחירות.
בעקבות אירועים דומים בתוניסיה, קראו פעילי מחאה מצריים למפגינים להראות נוכחות בערים ברחבי מצרים בימים שיועדו במיוחד ל-"ימי זעם" שונים. למרות שדווח על אלימות במספר מקומות, התקיימו בעיקר הפגנות שלוות עד ל-10 בפברואר 2011, כאשר הקריאות למובארק להתפטר קיבלו תהודה. למחרת, סגן הנשיא עומר סולימאן הודיע על התפטרותו של מובארק מכס הנשיאות תוך מסירת השלטון לידי הצבא. המועצה העליונה של הכוחות המזוינים, בראשותו של פילדמרשל מוחמד חוסיין טנטאווי לקחה את השלטון והבטיחה להוביל את המדינה בתקופת המעבר עד להקמת ממשלה אזרחית.
משאל עם חוקתי אושר ב-19 במרס.
חוק הבחירות החדש
בעבר היו חששות כי יהיה דרוש שינוי בשיטת הבחירות, בשל העובדה כי השיטה הקיימת הייתה מבוססת ברובה על בחירה מחוזית בהצבעה של "המנצח לוקח הכול" (המיועדת למועמדים יחידים, להבדיל ממפלגות או קואליציות רשימות), יהיה לטובת המפלגה הדמוקרטית הלאומית (NDP), מפלגת נאמני שלטון מובראק, אך המפלגה הלאומית הדמוקרטית פורקה באפריל 2011.
טיוטת החוק עבור שיטת הבחירות שיועדה לשימוש בבחירות המתקרבות, הוצגה ב-30 במאי 2011; באופן שנוי במחלוקת, היא שמרה על ההצבעה של "המנצח לוקח הכל", עבור שני שלישים של המושבים, בעוד כשליש בלבד מהמושבים נבחר בצורה של ייצוג יחסי.
ב - 7 ביולי 2011, הממשלה הזמנית אישרה את חוק הבחירות החדש. הוא התווה חלוקה חדשה של חצי-חצי בחלוקת המושבים, בין אלו שנבחרו בצורה יחסית, לבין המושבים שנבחרו בשיטת "המנצח לוקח הכל"; מגבלת גיל המינימום למועמדים הופחתה גם כן מ-30 ל-25.
בסוף ספטמבר 2011, הוכרז שוב על חלוקה חדשה ובה רק שליש של המושבים ייבחר בהצבעה של "המנצח לוקח הכל". עם זאת, חברי פרלמנט הללו שנבחרים ישירות יוכלו להיות רק להיות רק עצמאיים ולא חברי מפלגות פוליטיות. הגבלה זו הובילה לאיומים של החרמת הבחירות על ידי קשת רחבה של מפלגות שהתכוונו להתמודד בבחירות. המפלגות ציינו בהצהרותיהם כי דרישותיהם לשינוי חוק הבחירות צריך להתקבל עד 2 באוקטובר, אחרת הם מחרימים את הבחירות. לאחר פגישה עם מנהיגי המפלגות הפוליטיות ב-1 באוקטובר 2011, המועצה הצבאית העליונה, השולטת זמנית במדינה, הסכימה לאפשר לחברי מפלגה לרוץ למושבים בבחירות הישירות, לקבוע לוח זמנים ברור יותר למעבר לשלטון אזרחי ולשקול לבטל משפטים צבאיים לאזרחים.
ב - 11 בנובמבר 2011, בית משפט מינהלי במנצורה קבע כי חברי המפלגה הלאומית הדמוקרטית לשעבר, מפלגת נאמני מובראק, לא יורשו לעמוד לבחירה כמועמדים עצמאיים. לא היה ידוע, באופן מיידי, אם בסופו של דבר פסק דין זה יחול על כל המדינה. ב-14 בנובמבר 2011, בית המשפט המנהלי העליון בקהיר דחה את ההחלטה ואיפשר לחברי המפל"ד לשעבר לעמוד לבחירה כעצמאיים.
סדר, פרוצדורות ומבנה הבחירות
[[קובץ:2011-2012 Egyptian election phases.svg|ממוזער|שלבי בחירות 2011-2012:
מפלגות
תנועת האחים המוסלמים הודיעה ב-15 בפברואר 2011, כי תייסד את "מפלגת החופש והצדק" במטרה לרוץ בבחירות. מפלגת "אל ווסאט" ("מפלגת המרכז"), הסיעה האסלאמית המתונה יחסית של האחים המוסלמים, אושרה כמפלגה באופן רשמי ב-19 בפברואר, חמש עשרה שנה לאחר הקמתה.
"מפלגת החירות והצדק" והמפלגה הליברלית "וופד החדשה" הודיעו ב-13 ביוני 2011, כי יתמודדו בבחירות בקואליציה אחת.
כתגובה לקואליציית מרכז-ימין זו, צדדים שונים באגפים הדמוקרטים-ליברלים ומרכז הגבירו את שיתוף הפעולה. חמש מפלגות ניסחו הצהרה משותפת הבאה בביקורת על חוק הבחירות הנוכחי ומציעה חוק חדש. ב-16 באוגוסט, 15 תנועות פוליטיות וחברתיות הכריזו על, הנקרא "הגוש המצרי" ("אל-כותלה") ומורכב ממפלגות ליברליות, חילונית ומרכז-שמאל של המפה הפוליטית, כמו גם ארגונים חברתיים ואיגודים מקצועיים, וכן גם ממפלגת השחרור האסלאמית המסורתית, הסופי. המטרה העיקרית של הקואליציה, למנוע ניצחון מתקרב של האחים המוסלמים, עם "מפלגת החופש והצדק" שלהם. מפלגת "וופד" הודיעה על נטישת הברית שלה עם האיסלמיסטים בשל הפערים בנוגע לחוקה העתידית, וכי תצטרף לקואליציה ליברלית חדשה במקום.
ב-12 באוגוסט, שלוש המפלגות האיסלמיות-סלפיות (אחת הרשומה כחוק כ"מפלגת נור", ואלו שעדיין אינן רשומות כחוק, ה"פאדילה" וה"אסאלה") הודיעו על רשימת מועמדים מאוחדת ומרוץ משותף.
חמש מפלגות סוציאליסטיות ותנועות ייסדו את ברית "קואליציית הכוחות הסוציאלים" במטרה לרוץ במשותף בבחירות הקרבות.
כמה פרשנים הביעו חששות כי חברים לשעבר ב"מפלגה הדמוקרטית הלאומית", המפלגה השלטת לשעבר של נאמני מובראק, עשוים להשיג השפעה רבה בפרלמנט החדש הנבחר. בין המפלגות שזוהו עם בסיס חזק של חברי מפלגת מובראק לשעבר היו:
מפקחים ומשקיפים
המועצה העליונה של הכוחות המזוינים, השולטת זמנית במדינה, הודיעה כי תאסור על "פיקוח זר" בשל מה שטענה כ"שמירה על ריבונות מצרית". עם זאת, תקדם בברכה "משקיפים" זרים. קבוצות כגון NDI, מרכז קרטר, המכון הרפובליקני הבינלאומי והמכון הדרום אפריקאי, טורקי, פולני ודני נטלו חלק. לצד 300 נציגי חברה אזרחית זרים יש 25,000 פקחים מוסמכים ואף הרבה יותר אזרחים מודאגים אשר התחייבו, ביוזמה עצמית, להזהיר את מארגני הבחירות על כל הפרה שיתקלו בה. בנוסף, מצרים רבים פנו לאזרחים מצרים המבצעים פיקוח דרך מדיה חברתית כגון פייסבוק, טוויטר ו-YouTube, עם סרטונים המביאים הפרות או אי סדרים במהלך הבחירות שפורסמו על ידי ארגון שאיפנקום.
הבית התחתון, "אספת העם"
בשלב הראשון, רבים מהמועמדים היחידים לא עברו את סף ה-50%, ולכן התמודדו בסיבוב שני ב-5 בדצמבר. עוד בטרם פורסמו התוצאות הרשמיות עבור כמה כל מפלגה קיבלה, כבר הייתה ההערכה מטעם ערוצים בינלאומיים שונים וכן הדלפות מאנשים המעורבים בספירה, כי "מפלגת החופש והצדק" של "האחים המוסלמים" צפויה לקבל בסביבות כ-40% מהקולות, והצלאפים בין 15-30 אחוז. ועדת הבחירות הכריזה על השתתפות של 62% מבעלי זכות הבחירה, "המספר הגבוה ביותר מאז ימי פרעה".
בשלב השני של הבחירות (15 בדצמבר), פרשנים ומומחים רבים חזו ניצחון חוזר למפלגות האיסלמיות בשל אזורי ההצבעה המורכבים מאוכלוסייה כפרית עניה ושמרנית. הטלוויזיה הממלכתי דיווחה על תוצאות ראשוניות, שאימתו את צפי המומחים כי מפלגת "החופש והצדק" של האחים המוסלמים תהיה בראש ומיד אחריה תבוא מפלגת א-נור של הסלאפים.
לקראת השלב השלישי כבר היה ברור כי שלב זה יהיה המשך המגמה האיסלמיסטית שהצטיירה בשני השלבים הקודמים.
ארנה רביב
ביוגרפיה
ארנה רביב נולדה וגדלה בנווה עוז, פתח תקווה, בשם ארנה ארנון. היא הבכורה במשפחה ולה אחות אחת ושני אחים. בצה"ל שירתה בנח"ל והייתה שייכת לגרעין שהקים את קיבוץ שיזפון בנגב.
סבה מצד אביה הוא האגרונום וחתן פרס ישראל יצחק ארנון. אביה, דנצ'ו ארנון, הוא צלם, עיתונאי, מרצה ומורה דרך. מצד אמה ארנה היא דור 13 בארץ, משפחתה הגיעה לארץ ישראל מהעיר פאס שבמרוקו, במאה ה-17. אמה, נעמי ארנון, הייתה מורה ואחר-כך עבדה במכון מופ"ת ובסמינר לוינסקי.
בעלת תואר שני בהצטיינות בחוג לפילוסופיה של אוניברסיטת תל אביב (2007).
זכתה במענק הצטיינות מטעם המחלקה לפילוסופיה, אוניברסיטת תל אביב, 2004. ב-2011 זכתה במלגת דן דוד בתחום הקולנוע והחברה.
היא סיימה את לימודי הדוקטורט שלה בבית הספר לפילוסופיה של אוניברסיטת תל אביב (2014). עבודת הדוקטורט שלה "מעבר למסך: הממד האתי של החוויה הקולנועית", מציעה פרשנות של החוויה הקולנועית, כחוויה שיש בה, במהותה, פתיחות לממד האתי. העבודה נכתבה בהדרכת פרופסור חגי כנען.
ביימה והפיקה ביחד עם בעלה יוחנן רביב, את הסרט "כלבים לא נובחים בירוק" (1996) – סרט קולנוע קומי, בהשתתפות קרן מור, רמי הויברגר, מנשה נוי, דב נבון ואנסמבל שחקנים נוספים, ביניהם שמיל בן ארי, שאול מזרחי, דנה רז ושרון רג'יניאנו.
הפיקה את הסרט התיעודי "השומרונים - בגלימות לבנות ובג'ינס כחולים" (2002) בבימויים של נירה שרמן סידס ואליה סידס. הפיקה יחד עם יונתן ארוך את הסרט התיעודי "הכובעים של ירושלים" (2005), בבימויו של נתי אדלר. הסרט מבוסס על הספר "כובעים בראש" מאת אביה. הפיקה את הסרט התיעודי "יום ירושלים" (2007), בבימויו של יונתן ארוך.
רביב ביימה את סרט התעודה "עוקף לוד" (2009) בהפקתה שולה שפיגל, דנה הפקות. הסרט מתרחש בבית ספר עמל 1 בלוד ועוקב אחרי אילן הקארי מנהל בית הספר ושלושה מתלמידיו. הסרט עוסק בנושא החינוך בפריפריה.
רביב בשיתוף עם שי גינזבורג היא ממייסדיו ומארגניו של "מבט מבפנים, מבט מבחוץ", הכנס הבינלאומי על קולנוע דוקומנטרי ישראלי. הכנס מאורגן על ידי פורום היוצרים הדוקומנטריים, פסטיבל ירושלים ואוניברסיטת דיוק ומתקיים בכל שנה מאז 2012 במסגרת פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בירושלים.
נשואה ליוחנן רביב מאז 1988 ולהם שתי בנות.
נינט דה ולואה
דיים נינט דה ולואה (Dame Ninette de Valois; נולדה בשם אדריס סטאנוס; אנגלית: Edris Stannus; 6 ביוני 1898 – 8 במרץ 2001) הייתה רקדנית, מורה, כוריאוגרפית ומנהלת אומנותית של בלט קלאסי, בריטית ילידת אירלנד. היא ידועה בעיקר כמי שרקדה באופן מקצועי, עם להקת הבלט בלט רוס, בניהולו של סרגיי דיאגילב, ומאוחר יותר נודעה כמי שייסדה את הבלט המלכותי, אחת מלהקות הבלט הבולטות ביותר במאה ה-20 ואחת מלהקות הבלט המובילות בעולם. בנוסף לכך, היא ייסדה את בית הספר המלכותי לבלט, וכמו כן את הסדלר'ס ולס, מה שיהפוך לימים לבלט המלכותי של ברמינגהאם. היא נחשבת בקרב הקהל הרחב כאחת הדמויות המשפיעות ביותר בהיסטוריה של הבלט וכן ל"סנדקית" של הבלט האנגלי והבלט האירי.
חיים וקריירת בלט מוקדמים
נינט דה ולואה נולדה ב-6 ביוני 1898, כאדריס סטאנוס, לקצין אשר שירת בצבא הבריטי ולאם אשר עסקה בייצור בקבוקי זכוכית. היא נולדה בעיירה בלסינגטון שבמחוז ויקלו, באירלנד של היום, שבאותם ימים הייתה עדיין שייכת לממלכה המאוחדת. היא החלה לקחת שיעורי בלט, בשנת 1908, באקדמיית לילה פילד המיועדת לילדים (Lila Field Academy), בהיותה בת 10. בתארה לימים את אקדמיית לילה פילד, היא העידה שהיה זה בית ספר טיפוסי לתיאטרון וכמו כן היא למדה שם קצת מכל דבר. בסביבות שנת 1913, אדריס סטאנוס החליפה את שמה לנינט דה ולואה, זאת כאשר היא מתחילה לצאת לסיבובי הופעות בלט במסגרת להקת ילדים שכינויה היה "ילדי הפלא". להקה זו ביצעה הופעות בלט מצומצמות, על בסיס מחזות שנכתבו בעבור אותן הופעות, במגוון אולמות. דה ולואה דיברה מאוחר ביותר על תחושת גאוותה שהיא הופיעה ורקדה כמעט בכל התיאטראות ששכנו לאורך חופיה של אנגליה. אחד מהביצועים הפופולריים ביותר עליה, היה מופע הבלט המבוסס על היצירה The Dying Swan, מאת אלפרד לורד טניסון, וכן התרשמותה מאנה פבלובה, רקדנית הבלט הראשית שהשתתפה במופע זה. סיבוב הופעות זה היה אמנם מייגע אך הוא הטביע בנינט דה ולואה את משמעת הברזל ואת הסיבולת הדרושות כל כך בעבור המשך התקדמות הקריירה שלה כרקדנית וככוריאוגרפית של בלט.
המשך הקריירה המקצועית כרקדנית בלט
בסתיו 1914, דה ולואה הבטיחה לעצמה את החוזה המקצועי הראשון בחייה, עם ה-Lyceum Theatre, לונדון, חוזה במסגרתו היא הופיעה בתיאטרון במשך חמש שנים, זאת לצד תיאטראות אחרים. בקיץ 1919, היא התקבלה לעבוד בלהקת הבלט של בית האופרה שבקובנט גארדן, דבר אשר יעצב את ניסיונה, לא רק מבחינה מוזיקלית אלא גם ובעיקר מבחינת הקריירה העתידית שלה ככוריאוגרפית של בלט. דה ולואה הייתה נחושה לשפר את טכניקת הריקוד שלה והתלמדה עם מורי הבלט המשפיעים ביותר באותו הזמן, ביניהם ניתן למנות את אדוארד אספינוסה, אנריקו צ'קטי וניקולאי לגאט. כל אחד מהם, השפיע, בתורו, על סגנון הריקוד שלה: אספינוסה לימד אותה לפתח עבודת רגליים נקייה וחזקה; מצ'קטי היא הפנימה את חשיבות העבודה על הסימטריה והדיוק הפרטני וכן את אופן תנועת זרועות הידיים, במהלך ריקוד הבלט, מה שמכונה בעגה המקצועית של עולם הבלט, פור דה ברה; לגאט אימן אותה להפוך את הריקוד לפחות מתוח ומכווץ והטביע בה את תחושת הערך העצמי שלה כרקדנית. מאוחר יותר היא הזמינה את לגאט להעביר שיעורי בלט בסדלר'ס ולס, במהלך שנות ה-1930.
קייס פירו
'''קייס מ. פירו (בערבית: قيس فرو''' 21 ביוני 1944 - 11 בספטמבר 2019) היה היסטוריון ישראלי ממוצא דרוזי, פרופסור מן המניין בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה. תחומי מחקרו הם העדה הדרוזית, החברה במזרח התיכון במאה ה-19, העלווים והשיעים בסוריה ובלבנון.
קורות חיים
פירו נולד בשנת 1944 בכפר עספיא במשפחה דרוזית בימי שלטון המנדט הבריט בארץ ישראל. למד בבית ספר יסודי ואחר כך בתיכון הנוצרי האורתודוקסי של חיפה, כיום המכללה האורתודוקסית הערבית בחיפה. שירת בצה"ל בגדוד הדרוזי ובמהלך שירותו סיים קורס מ"כים.
בשנת 1966 נרשם לאוניברסיטת חיפה ובהמשך סיים בה לימודי תואר ראשון בהיסטוריה כללית וספרות ערבית ותואר שני באוניברסיטת חיפה, ואת לימודי הדוקטורט השלים במחלקה למזרח התיכון באוניברסיטת ניס שבצרפת בשנת 1979. נושא עבודתו - "הקשרים בין מרסיי לאימפריה העות'מאנית ולמצרים בין 1860 ל-1914". לימד בבית ספר תיכון ומשנת 1982 לימד באוניברסיטת חיפה. בשנת 1996 יצא לשנת שבתון כחוקר במרכז המזרח התיכון באוניברסיטת אוקספורד.
כסטודנט באוניברסיטת חיפה הציע להקים ארכיון שירכז חומרים כתובים בנושא הדרוזים. הצעתו הגיעה לנשיא האוניברסיטה, שאימץ את הרעיון והחליט על הקמת המדור הדרוזי באוניברסיטת חיפה. פירו עמד בהמשך בראש המדור. בשנים 1997–2000 עמד בראש החוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה. הוא היה המנחה של תדי כ"ץ בעבודתו לתואר שני בנושא הקרב בטנטורה במלחמת העצמאות שנפסלה על ידי האוניברסיטה.
התגורר ביישוב הולדתו, מועצה המקומית עספיא, בה נפטר בשנת 2019 בגיל 75. היה נשוי והשאיר שלושה ילדים: שני בנים - גסאן, מרצה במתמטיקה תאורטית, וטארק, מרצה וחוקר בתחום האסלאם, ובת - סאוסן, מורה.
עדנאן א-זורפי
עדנאן א-זורפי (בערבית: عدنان الزرفي; נולד ב-1 ביולי 1966) הוא פוליטיקאי עיראקי, ב-17 במרץ 2020 קיבל מנדט להרכבת ממשלה מנשיא עיראק, ברהם סאלח.
בשנת 2004 חזר לעיראק ובמאי מונה למושל העיר נג'ף על ידי הדיפלומט האמריקאי פול ברמר, ראש הרשות הזמנית שהקימה את מועצת הממשל העיראקית. כיהן כמושל העיר נג'ף בשנים 2004–2005 ותקופה נוספת בשנים 2009–2015.
כתוצאה מהנכונות שלו לעבוד עם מועצת הממשל העיראקית וכוחות הקואליציה המערבית הוא ומשפחתו הותקפו על ידי מורדים ומיליציות. דודו נרצח באפריל 2004, ואחיו נחטף ב־1 בדצמבר 2005.
סיים תואר במשפטים אסלאמיים במכללת אלפיק, המכללה המשפטית לאסלאם, בנג'ף.
במבה דיאנג
שייק אהמדו במבה אמבאקה דיאנג (בצרפתית: Cheikh Ahmadou Bamba Mbacke Dieng; נולד ב-23 במרץ 2000 בפיקין שבסנגל) הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת לוריין מליגת העל הצרפתית ובנבחרת סנגל.
קריירת מועדונים
דיאנג החל את הקריירה המקצוענית שלו בדיאמבר מליגת העל הסנגלית, ובעונת הבכורה שלו הבקיע 12 שערים ב-14 הופעות ליגה, והיה מלך השערים של הליגה לעונת.
ב-5 באוקטובר 2020 הושאל דיאנג לאולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית למשך עונה אחת. ב-10 בפברואר 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 2-0 על אוסר במסגרת הגביע הצרפתי. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. ב-14 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, בתיקו 0-0 נגד ז'ירונדן דה בורדו במסגרת המחזור ה-25 לעונת 2020/2021. בסך הכל ערך דיאנג חמש הופעות ליגה בעונה זו.
ב-1 ביולי 2021 חתם דיאנג באופן קבוע באולימפיק מרסיי. ב-11 בספטמבר הבקיע את שערי הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, צמד שערים בניצחון 2-0 על מונקו במסגרת המחזור החמישי לעונת 2021/2022.
ב-27 בינואר 2023 חתם בלוריין.
קריירה בינלאומית
ב-9 באוקטובר 2021 ערך דיאנג את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סנגל, בניצחון 4-1 על נבחרת נמיביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת סנגל לטורניר מונדיאל 2022.
אדם הייווד
אדם סימור הייווד (אנגלית: Adam Seymour Haywood; 23 במרץ 1875 - מאי 1932) היה כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ השני, אך גם בשאר עמדות ההתקפה.
חייו
הייווד נולד בעיירה ברטון, ואת קריירת הנוער שלו עשה במועדון המקומי ברטון וונדררס ובמועדון סוודלינקוט. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בוולוויץ' ארסנל בינואר 1896, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול לסטר פוסה ב-25 בינואר, והיה שחקן הרכב קבוע בעונתו הראשונה. הוא המשיך לשחק בארסנל גם בשלוש העונות הבאות, והבקיע שערים רבים. עונתו הטובה ביותר הייתה 1898/1899, בה הבקיע 12 שערים ב-23 משחקי ליגה. בסך הכל הוא הבקיע 36 שערים ב-91 משחקים במדי ארסנל, אך בעקבות המצב הכלכלי הלא טוב של המועדון הוא הועבר במאי 1899 לגלוסופ נורת' אנד תמורת 50 לירות שטרלינג.
הייווד היה בגלוסופ במשך שלושה חודשים בלבד לפני שהצטרף לקווינס פארק ריינג'רס. הוא היה בסגל הקבוצה בניצחון על וולבס ב-1900, ושנה אחת לאחר מכן חתם במועדון ששיחק אז בליגה הראשונה, לאחר שהיה מושאל לניו ברומפטון ולברטון סוויפטס לתקופה קצרה. במאי 1905 הוא הועבר לווסט ברומיץ' אלביון, ובעונת 1905/1906 סיים כמלך השערים של המועדון עם 21 שערים. הוא שיחק באלביון במשך שנתיים וחצי, ולאחר מכן עבר לבלקפול.
הוא הצטרף לקריסטל פאלאס כמאמן-שחקן במאי 1908, ופרש מכדורגל ב-1912. במלחמת העולם הראשונה עבד בתחום התחמושת, ולאחר המלחמה ניהל חנות בלונדון עד מותו במאי 1932.
צרעות עפצים
צרעות העפצים היא קבוצת חרקים מהסוג Baryscapus הכוללות כמה מיני צרעות. צרעות עפצים אינן עוקצות בני אדם כצרעות כמו צרעה מזרחית וצרעה גרמנית. כפי ששמם מורה הן אחראיות ליצירת עפצים בעצים שונים, בכך שמטילות את ביציהן לתוך העלה, מה שגורם לגדילת עפצים בכך הצמח משמש כפודקאי לזחל הצרעה. כל עוד לא מדובר בכמות גדולה לא נגרם לעץ נזק ממשי.
מינים
צרעת עפצי החטטים (maskelli Ophelimus)
מין פולש בישראל, שהידע עליו מועט והוא עדיין נחקר. הוא מתרבה בעצי אקליפטוס.
אריק שטראוס
אריה (אריק) שטראוס (נולד ב-15 במרץ 1962 בירושלים) הוא פסנתרן, מלחין, מעבד ומורה ישראלי. עבד והופיע בארצות הברית, ביפן, באירופה ובישראל.
צרעות עפצים
מינים
הצרעה בצבע שחור, וגודלה מילימטר אחד. מופיעה בכמויות גדולות על עלים של חלק ממיני האקליפטוס בעיקר אקליפטוס המקור. היא מטילה את ביציה לתוך העלה וגורמת ליצירת עפצים, ואף מייבשת את העלים, מה שמוביל בסופו של דבר לנשירתם. היא תוקפת בעיקר עלים צעירים. עץ שניזוק בעבר יהיה בעדיפות להתקפה מחודשת.
אריק שטראוס
ביוגרפיה
אריק שטראוס נולד ב-1962 בירושלים, נינו של החוקר והפילוסוף מרטין בובר ונכדו של המשורר אריה לודוויג שטראוס. החל את לימודי המוזיקה בגיל שבע ולמד פסנתר קלאסי. אחרי השירות הצבאי חזר ללימודי מוזיקה והחל להלחין, להקליט ולהופיע בארץ. שטראוס המשיך את לימודיו בניו יורק. שש שנים למד אצל ג'ק ריילי בהמלצת פסנתרן הג'אז והמוזיקאי דיק היימן (התפרסם גם בזכות עבודתו המוזיקלית בסרטיו של וודי אלן). כמו כן למד קומפוזיציה וג'אז מודרני אצל ריצ'י ביירק והשתלם אצל דון סבסקי  בכתיבת מוזיקה לסרטים. בניו יורק הופיע עם נגנים ידועים כמו רון מקלוּר (קונטרבס), אקירה טאנה (תופים) ושונזו אונו (חצוצרה). הופיע במועדוני ג'אז חשובים כמו Birdland ו-Yardbird Suite בניו יורק (שבו גם ניהל מוזיקלית את הג'אם סשן) ו-Blue Moon בפילדלפיה. בפילדלפיה גם הופיע במופעי מחווה לדיוק אלינגטון ועבד ישירות עם מרסר אלינגטון, בנו של דיוק ומנצח התזמורת.
צרעות עפצים
מינים
צרעת עפצי החטטים חדרה לישראל כשיובאה ב-2001 מאוסטרליה והתפשטה בתוך שנים ספורות מרמת הגולן ועד הנגב. זן זה מתרבה במהירות גבוהה (כשלושה דורות בשנה). היא מעמידה את עצי האקליפטוס, להם ערך כלכלי רב (לתעשיית העץ ולמרעה דבורים), בסכנת הכחדה באזורים הנגועים. לא נמצא עדיין פתרון ראוי. הפתרון המומלץ הוא ככל הנראה יבוא אויבי הצרעה הטבעיים, שאומנם לא ישמידו את הצרעה לעולם אך יגבילו את גודל אוכלוסייתה.
אריק שטראוס
ביוגרפיה
שטראוס היה המעבד והמפיק המוזיקלי של כמה זמרים בניו יורק. הוא עבד עם מנטיגו ג'ו, נגן כלי הקשה שהופיע עם להקת Weather Report. באותה תקופה גם הוזמן להופיע ביפן במועדוני ג'אז באזור נגויה.
צרעות עפצים
מינים
קיימים מינים רבים של צרעות עפצים בישראל, בהם צרעת עפצי היבלות שגם היא משתמשת באקליפטוס כפונדקאי, אך אוכלוסייתה אינה גדולה כמו של הראשונה.
אריק שטראוס
ביוגרפיה
לאחר 12 שנים בניו יורק חזר לישראל ומאז הוא חי בה, מקליט, מופיע ומלמד. ב-2010 בחרה בשטראוס ועדה מטעם משרד התרבות והספורט לשהייה של שישה חודשים בקריית האמנים בפריז. בתקופת שהותו שם הלחין, הופיע והקליט עם מוזיקאים מקומיים.
שטראוס היה בין מקימי המחלקה לג'אז בבית הספר התיכון לאמנויות ע"ש צ'ארלס א' סמית בירושלים, עבד עם הרכבים ולימד הרמוניה ג'אז. כיום מלמד פסנתר ג'אז בקונסרבטוריון גבעתיים, שם גם יזם את הקמתה של מגמת ג'אז חדשה שבמסגרתה הוא מלמד הרמוניה ג'אז ועובד עם הרכבים.
מוחמד בסינדוואה
מוחמד סאלם בסינדוואה (בערבית: محمد سالم باسندوة; נולד ב־4 באפריל 1953 בעדן) היה ראש הממשלה השביעי של תימן, לאחר האיחוד בין צפון תימן לדרום תימן.
בסינדוואה, שנמנה עם אנשי מפלגת השלטון, כיהן בשנים 1993–1994 כשר החוץ של תימן. בראשית העשור הראשון של המאה העשרים־ואחת פרש בסינדוואה ממפלגת השלטון, נעשה לעצמאי והצטרף להתנגדות לנשיא תימן עלי עבדאללה סאלח. עם פרוץ גל המחאה בתימן בשנת 2011, כחלק מגל המחאה בארצות ערב, היה בסינדוואה לאחד ממובילי המאבק.
בנובמבר 2011, לאחר שגל המחאה הביא את הנשיא סאלח לעזוב את תימן, מינה נשיא תימן בפועל עבד אל ראב מנסור אל האדי את בסינדוואה לראש ממשלה. בסינדוואה כיהן בתפקיד מ־10 בדצמבר 2011 עד ספטמבר 2014.
תריפסאים
תְּרִיפְּסָאִים (באנגלית: Thrips, שם מדעי: Thysanoptera) היא סדרה של חרקים קטנים מעוטרי כנפיים. חרקי התריפס ניזונים ממגוון רחב של צמחים ובעלי חיים על ידי ניקוב חריר בהם ושתיית התוכן.
מינים רבים של תריפס נחשבים מזיק חקלאי מפני שהם ניזונים מצומח בעל חשיבות מסחרית כמו בגידולים תירס, בצל, פלפל, תות-שדה, מלון, מלפפון, חציל, שעועית, עגבנייה ואחרים. מינים אחרים ניזונים מחרקים אחרים כגון אקריות ונחשבים מועילים. מינים נוספים ניזונים מאבקה או נבגי פטריות.
מאפיינים
גודלן בדרך כלל זעיר עם אורך של עד מילימטר אחד ואינם מיטיבי עוּף, אם כי הם יכולים להינשא למרחקים גדולים על גבי משב רוח.
בתנאים נכונים הם יכולים להתפתח בקצב אקספוננציאלי ולצור מושבות גדולות היוצרות מטרד לבני אדם.
ברישומים מדעיים תועדו יותר מ-5,000 מינים שונים של תריפס.
מבין המינים המוכרים בישראל כמזיקים פעילים נמנים: תריפס קליפורני, תריפס הקיקיון, תריפס הפרחים המערבי, תריפס סורי, תריפס הפיקוס ותריפס הטבק.
ויקי ברלין
ביוגרפיה
נולדה בשם ויקי ינסן באלסינור, דנמרק.
בשנת 2002 התחילה לבצע מופעי סטנד-אפ. באותה שנה היא זכתה במקום השלישי בתחרות הסטנדאפ הדנית DM.
בשנת 2004 הצטרפה לצוות הסאטירה של התוכנית P3 The Service. בסתיו 2004, היא הופיעה כשחקנית וסאטיריקנית ב-40 תוכניות של הערב הגדול של גינטברג.
בשנת 2007, עשתה את הופעת הבכורה שלה בסדרה Tjesenden יחד עם עמיתה לסטנדאפ מייקל כריסטיאנסן. השניים כתבו ושיחקו בעשרה פרקים.
ברלין שיחקה בכמה רביוז, (מחזות זמר תיאטרליים) לאורך הקריירה שלה.
ב-2022 שיחקה בתפקיד פאולה בסרט השוודי "משולש העצבות" של הבמאי רובן אוסטלונד. הסרט הוקרן בפסטיבל קאן וזכה בפרס דקל הזהב וכן היה מועמד ל-3 פרסי אוסקר בטקס פרסי האוסקר ה-95.
תחרות המועמדים 2016
תחרות המועמדים בשחמט 2016, התקיימה במוסקבה בין התאריכים 11 במרץ 2016 ל-30 במרץ 2016. בתחרות התקיימו ארבעה עשר סיבובים. התחרות בקטגוריה 21 (מד כושר ממוצע 2770).
סרגיי קריאקין ניצח בתחרות זו, והעפיל לדו-קרב על אליפות העולם בשחמט נגד אלוף העולם באותה עת, מגנוס קרלסן.
מתייה דרייפוס
מתייה דרייפוס (בצרפתית: Mathieu Dreyfus; 2 ביולי 1857 – 24 באוקטובר 1930) היה תעשיין יהודי-צרפתי, אחיו של אלפרד דרייפוס. במהלך פרשת דרייפוס, שבה הואשם אחיו על לא עוול בכפו בריגול, היה מתייה ראש הלוחמים למען זיכויו.
תחילת דרכו
מתייה דרייפוס נולד ב-2 ביולי 1857 למשפחה יהודית אמידה ומיוחסת מהעיר מילוז שבאלזס, אשר עסקה בייצור טקסטיל, והיה הצעיר מבין שבעה ילדים. משפחת דרייפוס מתייחסת למשפחת טרבס, שהם צאצאים ישירים של רש"י. מתייה עבר עם משפחתו לפריז לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה, אשר הובילה לסיפוחה של אלזס-לורן לקיסרות הגרמנית ב-1871. בגיל 18 התגייס דרייפוס לצבא צרפת ושרת בגדוד ההוסרים ה-9 בבלפור. אולם בניגוד לאחיו, אלפרד, הוא לא המשיך בקריירה הצבאית שלו, ויחד עם שני אחיו הנוספים ז'אק וליאון, החל לעבוד במפעל הטקסטיל של משפחתו במילוז. ב-1885 הוא הפך למנהל החברה.
תחילת פרשת דרייפוס
מתייה ניסה לשווא למצוא תומכים לעניינו של אחיו, אולם למרבה ההפתעה היחידים שהאמינו לו, וניסו לעזור לו היו סוהריו לשעבר של אחיו. הוא גילה עד מהרה כי המשטרה מרגלת אחריו ואחרי לוסי, ופותחת את מכתביהם. בהמשך נעשו גם ניסיונות להפליל את המשפחה כולה בעוון שיתוף פעולה עם אלפרד. תומך נוסף, לא צפוי, היה הרופא ז'וזף ג'יברט, אשר הכיר את אביהם של האחים דרייפוס. ג'יברט היה בעל קשרים רבים, ובין היתר היה רופאו של הנשיא החדש פליקס פור (פרייה התפטר ב-16 בינואר). ג'יברט, בנוסף לעיסוקו ברפואה מדעית, גילה עניין רב בתורת הנסתר. הוא היה בקשר עם אשה בשם ליאוני ליבולנגר (Léonie Leboulanger) ונהג להפנט אותה. לטענתו של ג'יברט, בזמנים בהם הייתה מהופנטת, הייתה ליאוני מגלה לו דברים רבים על העתיד וההווה. ג'יברט הזמין את מתייה לביתו בלה האבר, שם היפנט את לאוני לעיניו, והיא טענה בתוקף שאחיו חף מפשע. מתייה התרשם עמוקות, ולקח את ליאוני עמו לפריז. הוא שיכן אותה בתחילה בדירתה של אחותו, ולאחר מכן בדירתו שלו, ונהג להתייעץ עמה באופן קבוע. לטענתו של מתייה, היא הייתה הראשונה שסיפרה לו על "תיק סודי" שקיבל בית המשפט. מתייה הזדעזע מהידיעה, וביקש מג'יברט לברר את הנושא עבורו. ג'יברט השיג פגישה עם הנשיא ב-21 בפברואר, וזה הודה בפניו כי דרייפוס אכן "נמצא אשם על סמך מסמכים שהציגו בפני השופטים באולם הישיבות, ולא היה אפשר להראותם לא לנאשם ולא לסנגורו, משיקולים של טובת המדינה". כמה חודשים לאחר מכן נודע על כך גם לדמאנז' מפי אחד מעמיתיו, ששמע על כך מפי אחד מהשופטים. דמאנז' ברר את העניין מול שר המשפטים, שהודה גם הוא כי שמע על כך. למעשה הידיעה על קיומו של תיק סודי כבר החלה להתפשט באיטיות, וזאת באשמת השופטים שלא נצרו את לשונם. עם ידיעות אלו, פנה מתייה אל עיתונאים שונים בניסיון לשכנע אותם לעורר מחדש את הפרשה, אולם הצליח לשכנע רק את ברנאר לזר שב-1896 נסע לבריסל והחל לפרסם מאמרים בעד דרייפוס. לזאר דאג לשלוח את מאמריו עם חתימתו אל מאות אנשי ציבור, בהם צירי בית הנבחרים, עיתונאים מפורסמים, ועוד. במאמרים אלו הוא חשף לציבור הרחב לראשונה את קיומו של התיק הסודי, אולם השפעתם הייתה מועטה.
השערורייה בעיתונות
מתייה, התייאש מלנסות ולהשיג תמיכה בצרפת, ותחת זאת גייס לעזרתו כמה עיתונים בלונדון. סייע לו בכך סוכן מסתורי אשר זכה לכינוי "מר X". אותו סוכן הציע למתייה, כדי להחזיר את הפרשה לתודעת הציבור בצרפת, לפרסם ידיעה שקרית על פיה דרייפוס ברח מאי השדים. ב-3 בספטמבר התפרסמה בדיילי כרוניקל "ידיעה על בריחתו של קפטן דרייפוס", אשר הובאה לכאורה ללונדון בידי הקברניט האנטר מהאנייה "נון-פאריי" אשר לא היו ולא נבראו. עוד באותו היום הגיעה הידיעה אל פריז והודפסה בעיתוני הערב. שר המושבות אנדרה לבלון מיהר להבריק לגיאנה, ונתבשר כי הכל בסדר. למחרת היום הוא פרסם הכחשה רשמית, אך ליתר ביטחון הורה לשמור טוב יותר על דרייפוס. מאז, נקשר דרייפוס למיטתו מדי לילה. לא סיפרו לו על הידיעה השקרית שהתפרסמה אודותיו, ולא היה לו מושג למה מתייחסים אליו כך. עם זאת, הפרשה גרמה לעיתונות להתעניין מחדש בפרשת דרייפוס, ועיתון אחד פרסם תצלום של "הבורדרו" המסמך שהרשיע את דרייפוס. פרסום המסמך אפשר למתייה להפיץ אותו בכל מקום בליוויו תצלום של כתב ידו של אחיו, כדי שהכל יראו שכתבי היד אינם זהים.
אולם בלי ידיעתו, מתייה גם גרם לכך שלוטננט קולונל ז'ורז' פיקאר, אשר גילה בעצמו שאלפרד דרייפוס חף מפשע, הסתבך בצרות. מפקדיו של פיקאר חשדו שהוא זה שהדליף את המידע לעיתונות, ושלחו אותו למלא תפקיד נידח בתוניסיה. אולם פיקאר לא הסכים לוותר, והצליח להעביר את החומר לעורך דינו לואי לבלוא שהעביר אותו לסגן הנשיא אוגוסט שויירר-קסטנר אשר נודע כאדם הגון, ועוד לפני כן הביע ספק בנוגע לאשמתו של דרייפוס. קסטנר היה מזועזע מהמידע, אולם לבלוא השביע אותו לא לספר דבר. קסטנר המשיך באיסוף פיסות מידע, והתחנן בפני לבלוא שישחרר אותו משבועתו וייתן לו לפרסם את המידע. לבלוא סרב, ופנייה באמצעות מכתבים לפיקאר הניבה תוצאה דומה. עם זאת, קסטנר לא חשש לפרסם כי הוא סבור שדרייפוס חף מפשע וכי יש בידו ראיות לכך. בשלב זה, כבר היה המחנה הדרייפוסרי חזק, מאורגן ומבוסס, והוא כלל מספר רב של עיתונאים ופוליטיקאים. לצד מתייה, הונהגו הדרייפוסרים בידי הפוליטיקאי היהודי ז'וזף ריינאך. באמצעות ריינאך, נוצר קשר בין קסטנר למתייה, אשר שמח מאוד על תמיכתו הבלתי-צפויה של אחד הפוליטיקאים היותר מוערכים בארץ.
קסטנר ולבלוא הסתובבו בין פוליטיקאים רבים תוך שהם משווים בין הבורדרו לבין כתב ידו של דרייפוס. הם אף נקבו בשמו של המרגל האמיתי פרדיננד אסטרהאזי, אולם לשווא. כבולים לשבועתם לפיקאר, הם לא יכלו לספר למתייה אודות חשדותיהם, אולם אמרו לו שהם יודעים מי המרגל האמיתי. עיתונות הימין החלה עד מהרה במסע השמצות וגינויים ביחס לקסטנר. אולם ב-7 בנובמבר הדבר נודע למתייה בדרך מקרה, כאשר אחד מידידיו שהכיר את אסטרהאזי השווה בין כתב ידו לבורדרו. מתייה שאל את קסטנר האם אכן אסטרהאזי הוא הבוגד, וקסטנר השיב שכן. לא לקח למתייה זמן רב כדי לגלות שאסטרהאזי מתאים בדיוק לפרטים הידועים אודות המרגל. כמו כן הוא גילה כי דבר האשמתו של אסטרהאזי כבר היה ידוע למטכ"ל זמן רב. בעצה אחת עם קסטנר, הוא החליט לשחרר את הידיעה לציבור בהדרגה.
משפטם של אסטרהאזי וזולא
עם זאת, אחד מצירי הפרלמנט הנאמנים למתייה לא נזהר, ופרסם ב-14 בנובמבר מאמר בלה פיגארו בו קבע כי דרייפוס חף מפשע ושלח רמזים עבים לכיוונו של אסטרהאזי. עבור מרבית הציבור, הרמזים הללו לא אמרו דבר, אולם אסטרהאזי עצמו, וקציני הצבא השותפים בקנוניה נגד דרייפוס, נלחצו מאוד, ויום למחרת פרסמו מאמר תגובה בלה ליבר פארול בו גינו את מסע ההשמצה של משפחת דרייפוס כנגד קצין חף מפשע והאשימו אותם ואת פיקאר בשיתוף פעולה. עוד באותו היום, שלחו מתייה ודמאנז' מכתב לשר ההגנה ז'אן-בטיסט ביו בו קבעו חד וחלק כי דרייפוס חף מפשע ונקבו מפורשות בשמו של אסטרהאזי כאשם. כמו כן, בצירוף מקרים, גם פיקאר שלח באותו היום לביו תלונה כנגד אסטרהאזי. בלית ברירה, הודיע למחרת ביו על פתיחתו מחדש של תיק דרייפוס. הוא הטיל את המשימה על המושל הצבאי של פריז פליקס גוסטב סוסייה שמינה את הגנרל ז'ורז'-גבריאל דה פלייה לבצע חקירה נגד אסטרהאזי.
משפט רן וסיום הפרשה
גילוי הזיוף אילץ את ממשלת צרפת להחזיר את דרייפוס מאי השדים ולהכריז על משפט חוזר, שנפתח ב-7 באוגוסט 1899. חרף העובדה שבמהלך המשפט הוכח בעליל שדרייפוס חף מפשע, ב-9 בספטמבר הודיע בית הדין כי דרייפוס נמצא אשם. עם זאת, בית הדין החליט להכיר ב"נסיבות מקילות" ובניגוד לפעם הקודמת, דן את דרייפוס לשלילת דרגותיו בפעם השנייה ולעשר שנות מאסר בצרפת עצמה. גזר הדין הפתיע מאוד את כל הצדדים. ראש ממשלת צרפת רנה ולדק-רוסו, אשר היה נחוש להוציא את דרייפוס זכאי כדי שהפרשה תיגמר סופית, היה מודאג מאוד. הפתרון היחיד אשר עמד בפניו היה הענקת חנינה, אולם הוא היה משוכנע שהדרייפוסרים לא יקבלו את ההצעה כיוון שמשמעותה היא הכרה באשמתו של דרייפוס. הוא ראה את ארצו נגררת לעוד סבב של מאבקים ואלימות.
ואכן, הדרייפוסרים נחלקו בשאלה האם לבקש חנינה. מתייה, אשר דאג לאחיו כעניין אישי ולא עקרוני והיה מותש כליל מהמאבק בו הוא נמצא כבר כמעט חמש שנים, היה מוכן להתפשר על חנינה. כמוהו גם ריינאך ולזר. לעומת זאת ז'ורז' קלמנסו, ז'אן ז'ורס ופיקאר התנגדו לרעיון. ריינאך פנה אל ולדק-רוסו ב-11 בספטמבר והציע מעין פשרה: דרייפוס יקבל חנינה, אולם היא תוענק באופן מיידי כך שהכל יבינו כי אף על פי שמבחינה רשמית היא מהווה הכרה באשמתו של דרייפוס, למעשה היא אינה כזו. דרייפוס עצמו פגם במהלך כאשר הגיש ערעור על גזר הדין. נשיא צרפת אמיל לובה דרש שדרייפוס יוותר על הערעור בטרם תוענק לו חנינה. מה שאמר למעשה הודאה באשמה. היה קשה לשכנע בכך את מתייה, אולם לבסוף הוא הצליח להגיע לפשרה מסוימת. ז'ורס ניסח עבור אלפרד דרייפוס הצהרה שאותה היה אמור לפרסם לאחר שחרורו, בה הוא מצהיר שהוא אכן חף מפשע והוא מתכוון להמשיך במאבק. למתייה לקח שעה לשכנע את דרייפוס להסכים לכך.