cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שיאנשיה
היסטוריה
ישנם טקסטים סיניים עתיקים רבים שיכולים להיות מסווגים כשיאנשיה, כגון הקלאסיקה של הרים וימים מתקופת המדינות הלוחמות, או אגדת הנחש הלבן. רומנים של שיאנשיה זכו לפופולריות בתקופת הרפובליקה של סין, אבל היה זה הרומן מ-1932, "אגדת הסייף של הרי שו" שעורר את הפופולריות המודרנית של הז'אנר.
בשנות ה-2010 וה-2020, רומנים רבים של וושיה ושיאנשיה דנו בנושאים כמו נאו-ליברליזם וחלופות למה שנתפס כסדר עולמי עומד שהביאו לידי קסם ו/או ארגונים דתיים.
סרטים וטלוויזיה
אולי אחד מסרטי השיאנשיה המצליחים ביותר היה הסרט ההונג קונגי משנת 1983 "Zu Warriors from the Magic Mountain", שאחריו הגיע הסרט The Legend" of Zu" מ-2001. עיבודים קולנועיים אחרים לרומנים התקבלו היטב, כמו הסרט הרומנטי משנת 2017 ו- מ-2019.
עיבודי טלוויזיה לרומני שיאנשיה, כגון "The Untamed",, ו-, שפורסמו בעשור השני של המאה ה-21, זכו לפופולריות רבה וצברו קהל מעריצים רחב אף מחוץ לסין.
בסך הכל, תוכניות טלוויזיה רבות יותר מסרטים בכל הנוגע לעיבודים לשיאנשיה.
קשר עם ז'אנרים אחרים
שיאנשיה מושווה לעיתים קרובות לז'אנר הוושיה (武侠, "גיבור לחימה"), והשניים חולקים קווי דמיון רבים - שניהם מתרחשים בסין עתיקה מעין-היסטורית, עם גיבורים אנושיים גדולים מהחיים ומאבקים בין טוב ורע. ההבדל העיקרי הוא שבשיאנשיה יש בדרך כלל נושאים מטאפיזיים הרבה יותר. לז'אנר יש התמקדות כבדה יותר בצמיחה רוחנית ושליטה בכוחות-על, במרדף אחר קיום נצחי, גורלות וגלגולי נשמות, ריבוי מחוזות מציאות ואינטראקציה עם יצורים ורוחות אגדיות. וושיה, לעומת זאת, מעוגנת בעולם האנושי עם מעט אלמנטים על טבעיים, והיא מדגישה בעיקר אמנויות לחימה, נקמה אישית, ציד אוצרות, צדק חברתי, פוליטיקה רדיקלית ומאבקי כוח.
קיימות גם גרסאות אחרות של פנטזיה גבוהה סינית דומה; שׂוֵ'אנְחְווָאן (玄幻, "פנטזיה מסתורית") מתייחס בדרך כלל ליצירות פנטזיה בעלות קסם גבוה, אשר מוותרות על אלמנטים טאואיסטים ויש להן תפאורה פחות מציאותית; וצִ'יהָאן (奇幻, "פנטזיה מוזרה"): יצירות סיניות המתרחשות במסגרת פנטזיה מפורשת בסגנון מערבי, אם כי בדרך כלל שומרות על השפעה מיתולוגית סינית.
אדוארד ברוקס
אדוארד הייל ברוקס (באנגלית: Edward Hale Brooks; 24 באפריל 1893 – 10 באוקטובר 1978) היה לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית, אשר פיקד על כוחות בחזית מערב אירופה במלחמת העולם השנייה.
ראשית חייו
ברוקס נולד ב-24 באפריל 1893 בקונקורד, ניו המפשייר. אביו, אדוארד ווייט ברוקס, היה בעל מכולת בקונקורד. אמו הייתה מרי פרנסס הייל, ילידת דובר, קנט, אנגליה. לברוקס היו שלוש אחיות, הריוט, גרטרוד ואליס ברוקס. גם גרטרוד וגם אליס מתו בינקותם. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון קונקורד ביוני 1911, ולאחר מכן למד באוניברסיטת נורביץ' (המכללה הצבאית ורמונט) בנורת'פילד, ורמונט, וסיים את לימודיו בשנת 1916 עם תואר ראשון בהנדסה אזרחית. בהמשך קיבל גם תואר שני במדעים, תואר מנוריץ' ותואר דוקטור לשם כבוד מהמכללה הצבאית פנסילבניה.
ברוקס החל את הקריירה הצבאית ביוני 1915 כקפטן ברגימנט הפרשים הראשון של המשמר הלאומי של ורמונט, תפקיד אותו מילא עד יולי 1916. בשנה שלאחר מכן עבד כמהנדס אזרחי לפני שנקרא לשרת ביחידת המשמר הלאומי. בחג ההודיה, 1917, התחתן ברוקס עם ביאטריס אורורה לאוויט. נולדו להם שני ילדים: אליזבת אלן ברוקס (נולדה ב-27 בדצמבר 1918) ואדוארד הייל ברוקס, ג'וניור (נולד ב-6 ביוני 1920).
מלחמת העולם הראשונה
באוגוסט 1917 הצטרף ברוקס כלוטננט משנה ליחידת פרשים סדירה, ובנובמר אותה שנה הוא הועבר לרגימנט הארטילריה ה-76, שהיה חלק מחטיבת הארטילריה ה-3 בדיוויזיה ה-3, ובאפריל 1918 נשלח עמו לצרפת. ברוקס לחם עם יחידתו במהלך הקרב השני על המארן, קרב סן-מייל ומתקפת מז-ארגון, ואף עוטר בעיטור צלב השירות המצוין.
בין המלחמות
לאחר המלחמה מילא ברוקס תפקידי פיקוד ומטה שונים, ובשנת 1928 הוצב ברגימנט הארטילריה ה-18. בשנת 1934 הוא החל את לימודיו במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית, ובשנת 1936 הוא למד באוניברסיטת הרווארד. בין השנים 1939–1941 הוא שירת במחלקת המלחמה, שם יצר קשר הדוק עם גנרל ג'ורג' מרשל. בספטמבר 1941 הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל, ולאחר ההתקפה על פרל הארבור, הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ומונה לתפקיד בכיר בכוחות הארטילריה.
מלחמת העולם השנייה
ב-15 באוגוסט 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-11, ובשל הצלחתו בפיקוד על הדיוויזיה הוא מונה ב-17 במרץ 1944 למפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-2. ב-9 ביוני 1944 נחתה הדיוויזיה בחופי נורמנדי, ולאחר המערכה בנורמנדי, ובכלל זה מבצע קוברה, היא השתתפה בשחרור בלגיה. ב-12 בספטמבר 1944 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-5, וב-25 באוקטובר הוא מונה למפקד הקורפוס ה-6. באמצע נובמבר הגיעו בעלות הברית אל הריין וכבשו את מרבית השטח שמדרום לו. אולם בדצמבר פתחו הגרמנים במתקפת הבליטה, ובשל כך הוזזו חלק מהכוחות האמריקניים באלזס כדי להדוף את המתקפה. הגרמנים ניצלו פער זה, ופתחו במבצע נורדווינד לכיבוש אלזס מחדש. הגרמנים התקדמו היטב, אולם בינואר 1945 איבדה המתקפה הגרמנית מעצמתה, ובעלות הברית הצליחו להחזיר לידיהם את מרבית השטחים האבודים. יחידות מהקורפוס השתתפו בחיסול כיס קולמר במהלך פברואר. במרץ השתתף הקורפוס בפריצת קו זיגפריד והתקדם לנהר הריין מצפון לקרלסרוהה. בתחילת אפריל הוא חצה את הריין והתקדם אל היילברון. ב-12 באפריל נכבשה העיר לאחר התנגדות קשה מצד חיילי האס אס. במקביל ב-10 באפריל נחלו חלק מיחידות הקורפוס תבוסה קלה מידי האס אס בקרב ליד קריילסהיים. במאי נכנס הקורפוס למעבר ברנר בגבול שווייץ וחייליו פגשו שם את כוחות הארמייה החמישית בפיקודו של מארק קלארק שהבקיעו מאיטליה בעקבות מתקפת האביב. ב-5 במאי 1945 (יומיים לפני יום הניצחון באירופה) ברוקס קיבל את הכניעה של הארמיות ה-19 וה-24 מגנרל אריך ברנדנברגר באינסברוק, אוסטריה, ובכך הפסקת פעולות האיבה בגזרתו יותר מ-24 שעות לפני כניעת גרמניה וסיום מלחמת העולם השנייה באירופה.
לאחר המלחמה
עם שובו לארצות הברית עם סיום המלחמה באירופה, קיבל ברוקס את הפיקוד על פיקוד השירות הרביעי באטלנטה, ג'ורג'יה. הוא מונה לסגן מפקד הארמייה השביעית באטלנטה ביוני 1946, ובמרץ שלאחריו הפך לסגן מפקד הארמייה השלישית שם. הוא קיבל את הפיקוד על מחלקת האנטילים בפורט ברוק, סן חואן, פוארטו ריקו, בספטמבר 1947, וחודשיים לאחר מכן, הוא מונה למפקד הכללי של צבא ארצות הברית בקריביים. בשנת 1949 הועלה ברוקס לדרגת לוטננט גנרל וכונה לסגן ראש מטה אגף כוח האדם של הצבא. לאחר מכן הוא שימש כמפקד הארמייה השנייה מ-1951 עד שפרש משירות פעיל ב-30 באפריל 1953. לאחר פרישתו מהצבא הוא חזר להתגורר בקונקורד, ניו המפשייר, שם חי עד מותו ב-10 באוקטובר 1978.
פורמולה 1 עונת 2019
עונת 2019 היא העונה ה-70 של אליפות הפורמולה 1. העונה יצאה לדרכה ב-17 במרץ והסתיימה ב-1 בדצמבר ובמהלכה התקיימו 21 מרוצים. לואיס המילטון זכה באליפות הנהגים בפעם השלישית ברציפות ובפעם השישית בסך הכל. קבוצת מרצדס זכתה באליפות היצרנים בפעם השישית ברציפות.
רשימת הנהגים בקבוצות השונות עברה שינויים רבים ביחס לעונה הקודמת. פרננדו אלונסו, שזכה פעמיים בתואר האליפות, פרש בסיום העונה אחרי 17 עונות באליפות. ארבעה נהגים חדשים הצטרפו לאליפות: ג'ורג' ראסל, לנדו נוריס, אנטוניו ג'יובינאצי ואלכסנדר אלבון.
גרנד פרי סין, המרוץ השלישי בעונה, היה מרוץ הגרנד פרי ה-1,000 בתולדות האליפות.
שינויים בקבוצות
קבוצת רד בול חתמה על חוזה עם חברת הונדה לאספקת מנועים. בכך סיימה הקבוצה את התקשרותה עם חברת רנו שהייתה הספקית של הקבוצה בשלוש עשרה העונות האחרונות. הונדה מספקת את המנועים גם לקבוצת הבת של רד בול, טורו רוסו. למרות זאת, אף אחת משתי הקבוצות לא תוכר כקבוצת מפעל של הונדה.
במסגרת שיתוף הפעולה של אלפא רומיאו עם קבוצת סאובר שינתה הקבוצה את שמה לאלפא רומיאו רייסינג.
קבוצת רייסינג פוינט, נקנתה במהלך העונה שעברה מקבוצת פורס אינדיה שפשטה את הרגל. לקראת העונה הנוכחית שינתה את שמה באופן רשמי לרייסינג פוינט.
קבוצת מקלארן מינתה את אנדראס זיידל כמנהל הקבוצה החל מחודש מאי.
שינויים בנהגים
דניאל ריקארדו עזב את קבוצת רד בול וחתם על חוזה לשנתיים בקבוצת רנו. במקומו החתימה הקבוצה את פייר גאסלי, שנהג בקבוצת הבת, טורו רוסו. דניאיל קוויט, שנהג בעבר עבור טורו רוסו ורד בול ושימש בעונה קודמת נהג פיתוח בקבוצת פרארי, שב לקבוצה כמחליפו של גאסלי. לצידו של קוויט הוחתם אלכסנדר אלבון, חבר באקדמיה של רד בול, שהתחרה בעונה הקודמת בפורמולה 2 וסיים במקום השלישי. במהלך פגרת הקיץ החליטה רד בול להחליף את פייר גאסלי באלבון, שעבר לנהוג עבור טורו רוסו, עד לסיום העונה.
קבוצת מרצדס שמרה על הרכב הנהגים שלה מהעונה הקודמת. לואיס המילטון חתם על חוזה חדש לשנתיים נוספות תמורת 40 מיליון ליש"ט לעונה. חוזהו של ולטרי בוטאס הוארך בעונה נוספת
קבוצת פרארי החליטה שלא לחדש את חוזהו של קימי רייקונן בקבוצה. במקומו הוחתם שארל לקלר, נהג באקדמיית פרארי, שהתחרה בעונה הקודמת בקבוצת סאובר. רייקונן חתם על חוזה לשתי עונות בקבוצת סאובר, בה החל את הקריירה בפורמולה 1. בנוסף החתימה סאובר את אנטוניו ג'יובינאצי, במקומו של מרכוס אריקסון, שנשאר בקבוצה כנהג שלישי.
קבוצת ויליאמס החתימה את ג'ורג' ראסל, נהג השייך לתוכנית פיתוח הנהגים של מרצדס והתחרה בעונה הקודמת בפורמולה 2. לצידו הוחתם רוברט קוביצה, ששימש בעונה הקודמת כנהג מבחן בקבוצה. קוביצה חזר לפורמולה 1 לאחר היעדרות של 8 שנים.
קבוצת רייסינג פוינט, שנקנתה במהלך עונת 2018 מקבוצת פורס אינדיה שפשטה את הרגל, ולקראת עונת 2019 שינתה את שמה באופן רשמי לרייסינג פוינט, ויתרה על הנהג הצרפתי אסטבן אוקון, והביאה במקומו את לאנס סטרול, בנו של הבעלים החדש של הקבוצה, שהתחרה בעונת 2018 בקבוצת ויליאמס.
תקציר העונה
העונה נפתחה בניצחון של ולטרי בוטאס, שזינק מהמקום השני, אך עקף את לואיס המילטון בפנייה הראשונה ושמר על ההובלה לאורך כל המרוץ תוך כדי שהוא קובע את זמן ההקפה המהירה. מקס ורסטאפן סיים את המרוץ במקום השלישי והעניק להונדה פודיום ראשון לאחר 10 שנים. שארל לקלר, במרוץ הבכורה שלו בקבוצת פרארי, היה מהיר יותר מבן קבוצתו, סבסטיאן פטל, אך קיבל הוראה שלא לעקוף אותו וסיים את המרוץ במקום החמישי.
קבוצת פרארי שלטה בכל מקצי האימון לקראת גרנד פרי בחריין. במקצה הדירוג הקדים לקלר את פטל בשלוש עשיריות השנייה והשיג את הפול פוזישן הראשון בקריירה. לקלר ירד למקום השלישי בפנייה הראשונה לאחר שנעקף על ידי פטל ובוטאס, אך הצליח לקחת שוב את ההובלה, כשהוא מתעלם מהוראה קבוצתית שלא לעקוף את פטל. הוא שמר על ההובלה לאורך מרבית המרוץ ופתח פער שהגיע עד ל-10 שניות מהמקום השני. בעיה חשמלית ברכב הובילה לאיבוד כוח דבר שאיפשר להמילטון ובוטאס לעקוף אותו. מכונית בטיחות שיצאה למסלול בשתי ההקפות האחרונות מנעה מורסטאפן לעקוף אותו והבטיחה לו לראשונה מקום בפודיום. גרנד פרי סין היה המרוץ ה-1,000 בתולדות האליפות והדבר צוין באירועים רבים בימים שקדמו למרוץ. המילטון זינק למרוץ שני, אך עקף במהירות את בוטאס. צמד נהגי מרצדס סיימו את המרוץ במקומות הראשון והשני בפעם השלישית ברציפות. פייר גאסלי, שסיים במקום השישי, קבע את זמן ההקפה המהירה. אלכסנדר אלבון ריסק את מכוניתו במהלך האימון בשבת ולא השתתף במקצה הדירוג. הוא זינק למרוץ מהמקום האחרון, אך הצליח לסיים במקום העשירי.
לקלר קבע את הזמנים המהירים ביותר בשלושת האימונים שקדמו לגרנד פרי אזרבייג'ן. פייר גאסלי, קימי רייקונן ורוברט קוביצה זינקו למרוץ מהפיט. אנטוניו ג'יובינאצי שדורג במקום השמיני ספג עונש של הפחתת 10 מקומות בזינוק בשל החלפת יחידת הבקרה האלקטרונית. בוטאס זינק בפעם השנייה ברציפות מהפול פוזישן וסיים את המרוץ כמנצח. גאסלי קבע את זמן ההקפה המהירה ונבחר ל"נהג היום".
בוטאס זינק בפעם השלישית ברציפות מהפול פוזישן גם בגרנד פרי ספרד, אך פתיחה חלשה אפשרה להמילטון לעקוף מיד בתחילת המרוץ. המילטון השיג את הניצחון השלישי בעונה ומרצדס את המרוץ החמישי ברציפות בו היא סיימה בשני המקומות הראשונים. הרצף של מרצדס נעצר במונקו. המילטון ניצח את המרוץ לאחר קרב צמוד עם ורסטאפן, שסיים במקום השני, אך התנגשות עם בוטאס בפיט עלתה לו בעונש של הוספת 5 שניות. בעקבות העונש ירד ההולנדי למקום הרביעי. פטל סיים במקום השני ובוטאס השלים את הפודיום.
פטל זינק מהפול פוזישן בקנדה והוביל לאורך כל המרוץ עד לסיומו. עונש של הוספת 5 שניות בעקבות חסימה לא חוקית של המילטון הוריד אותו למקום השני והעניק להמילטון את הניצחון. בגרנד פרי צרפת היה זה דניאל ריקארדו שנענש בהוספה כפולה של 5 שניות, עונש שהוריד אותו מהמקום השביעי למקום ה-11, מחוץ לטווח הנקודות.
רצף הניצחונות של מרצדס הגיע לסיומו בגרנד פרי אוסטריה. לקלר קבע את הזמן המהיר בייותר במקצה הדירוג. המילטון הגיע למקום השני בדירוג, אך נענש בהפחתת 2 מקומות בעקבות פגיעה ברייקונן. ורסטאפן, שזינק מהמקום השני, פתח בצורה חלשה וירד למקום השמיני, אך הצליח לשפר מיקום ולחזור למקום השני. בהקפה 69 עקף את לקלר ועלה למקום הראשון עליו שמר עד לניצחון. במהלך ההקפה נוצר מגע בין הנהגים, דבר שהוביל לחקירה של השופטים. בהחלטה שניתנה רק בשעות הלילה הוחלט לא להעניש את ורסטאפן על המגע. המילטון סיים את המרוץ במקום החמישי, הפעם הראשונה בעונה בה לא הגיע לפודיום.
צמד נהגי פרארי הובילו בכל מקצי האימון שקדמו לגרנד פרי גרמניה, אך תקלות טכניות במהלך מקצה האימון הובילו אותם לזנק מהמקום העשירי (לקלר) והעשרים (פטל). גשם כבד שירד לפני תחילת המסלול הוביל לשורה של החלקות ופרישות. המילטון, שזינק מהפול פוזישן, החליק מהמסלול, אך הצליח להמשיך להתחרות עם כנף קדמית שבורה. בהמשך נענש על כניסה לפיט שלא מתוך הנתיב וסיים במקום ה-11. ורסטאפן ניצח את המרוץ, פטל שזינק מהמקום האחרון סיים במקום השני ודניאיל קוויט השלים את הפודיום עם פודיום ראשון לטורו רוסו מאז אמצע עונת 2008. רייקונן ואנטוניו ג'יובינאצי נענשו לאחר סיום המרוץ בתוספת של 30 שניות, עונש שקידם את המילטון למקום התשיעי ואת רוברט קוביצה למקום העשירי–הנקודה היחידה של קבוצת ויליאמס במהלך העונה.
דירוג האליפות
בעונה הוחלט על הוספת נקודת בונוס לנהג שיקבע את ההקפה המהירה בכל מרוץ, בתנאי שיסיים את המירוץ בין עשרת הנהגים המהירים ביותר.
קהל צופים ורייטינג
4,164,948 איש צפו מהיציע במהלך ימי המרוץ, גידול של 1.75% בהשוואה לעונה שעברה. בששמונה מהמרוצים כמות הקהל עלתה על 200,000 איש. 1,771,106 איש צפו במרוצים עצמם, שהתקיימו ביום ראשון, עלייה של 4% בהשוואה לעונה הקודמת. גרנד פרי בריטניה היה האירוע שמשך את מספר הצופים הגדול ביותר: 141,000 צופים במרוץ עצמו ו-351,000 צופים במצטבר במהלך שלושת ימי האירוע.
Trilogy (אלבום של דה ויקנד)
Trilogy הוא אלבום האוסף הראשון של הזמר הקנדי דה ויקנד. האלבום יצא לאור ב-13 בנובמבר 2012 על ידי חברת התקליטים XO. האלבום כולל בתוכו גרסה מחודשת של שלושת המיקסטייפים שהוציא ב-2011, Thursday, House of Balloons ו- Echoes of Silence. בנוסף, האלבום כולל שלושה שירים חדשים.
פריפרוס
פריפרוס (שם מדעי: Periparus) הוא סוג של ציפורי שיר ממשפחת הירגזיים בו שלושה מינים החיים ביערות אירואסיה. מקור השם המדעי ביוונית עתיקה, בה משמעות המילה פרי היא ליד, ובפרוס (Parus), השם הלטיני של הירגזי. שני המינים האסייתיים דומים מאוד זה לזה ונחשבו בעבר למין אחד. הירגזי השחור נבדל מהם בכך שציצתו קטנה מאוד עד לא קיימת, והוא חסר את תת־השת הכתום והגחון האפור.
טקסונומיה ופילוגנטיקה
הסוג פריפרוס תואר ב-1884 בידי החוקר הבלגי אדמון דה סליס לונשאן אך במשך שנים נחשב לתת-סוג של הירגזי. מחקר משנת 2005 (גיל, סליקאס ושלדסון, 2005) מבוסס נתונים גנטיים ומורפולוגיים תמך בהפרדת הסוג פריפרוס, כפי שביצעו גופים אחדים, שבהם IUCN, ITIS, ואיגוד האורניתולוגים הבינלאומי (IOU, לשעבר IOC). שניים ממיניו, הירגזי שחור-הציצה וירגזי האשוחית נחשבו בעבר למין אחד, ותת־המין של הירגזי השחור (Periparus ater melanolophus) נחשב למין עצמאי. שלושה מינים נוספים סווגו בעבר לסוג זה, אך הועברו לסוג פרדליפרוס (Pardaliparus).
העץ הפילוגנטי של הסוג פריפרוס על פי יוהנסון ואחרים (2013):
פרנסיסקו אגילאר
פרנסיסקו חאבייר אגילאר גרסיה (בספרדית: Francisco Javier Aguilar García; 26 במרץ 1949 – 11 במאי 2020) היה כדורגלן ספרדי, ששיחק כשחקן התקפה בעיקר בריאל מדריד. בנוסף, שיחק בקבוצות ראסינג סנטנדר, ספורטינג חיחון וראיו ואיקאנו. לזכותו 3 הופעות במדי נבחרת ספרד.
ראסינג סנטנדר
אגילאר נולד בסנטנדר שבספרד וגדל במחלקת הנוער של המועדון המקומי, ראסינג סנטנדר. בעונת החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה בליגה הספרדית השלישית, ובעונתו השנייה לקח חלק בחזרת המועדון לליגה הספרדית השנייה לאחר היעדרות של שנתיים.
ריאל מדריד
לקראת עונת חתם אגילאר בריאל מדריד מליגת העל הספרדית. ב-5 בספטמבר 1971 ערך אגילאר את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–2 על ריאל בטיס במסגרת המחזור הראשון בליגה. באותו משחק הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-25. בעונת הבכורה שלו בריאל מדריד הבקיע אגילאר 6 שערים ב-31 הופעות, והוסיף 3 שערים בגביע אופ"א. אגילאר שיחק בריאל מדריד במשך 8 עונות, בהן זכה ב-5 אליפויות ובשני גביעים. הוא ערך 144 הופעות במועדון, בהן הבקיע 34 שערים.
ספורטינג חיחון
בקיץ 1979, כשהוא בן 30, חתם אגילאר בספורטינג חיחון, גם היא מליגת העל הספרדית. ב-8 בספטמבר 1979 ערך אגילאר את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 82 דקות בניצחון 1–2 על סביליה במסגרת המחזור הראשון בליגה. באותו משחק הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-50. הוא הבקיע שער נוסף באותה עונה, ובעונה הבאה הבקיע 4 שערים נוספים. בסך הכל הבקיע 6 שערים ב-46 הופעות במדי ספורטינג חיחון.
ראיו ואיקאנו
בתחילת עונת חתם אגילאר בראיו ואיקאנו מהליגה הספרדית השנייה. ב-20 בספטמבר 1981 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 0–1 לריאל אוביידו במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-27 בספטמבר 1981, בהופעתו השנייה במועדון, הבקיע אגילאר את שער הבכורה שלו בליגה, שער בדקה ה-52 בניצחון 0–2 על אלמריה במסגרת המחזור השני. אגילאר היה שחקן הרכב קבוע בשתי העונות בהן שיחק בראיו ואיקאנו, וערך 73 הופעות בהן הבקיע 18 שערים. בחודש יוני 1983 פרש אגילאר מכדורגל.
קריירה בינלאומית
ב-24 בנובמבר 1971 ערך אגילאר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד, כששיחק במחצית השנייה בניצחון 0–7 על נבחרת קפריסין במסגרת מוקדמות יורו 1972. באותו משחק הבקיע את שער הבכורה שלו נבחרת, שער בדקה ה-63. בשנה וחצי שלאחר מכן ערך אגילאר 2 הופעות נוספות, נגד נבחרת צפון אירלנד במסגרת מוקדמות יורו 1972 ונגד נבחרת הולנד במשחק ידידות.
יחסי מונטנגרו–צ'כיה
יחסי מונטנגרו–צ'כיה הם היחסים המדיניים הדו-צדדיים בין צ'כיה למונטנגרו.
סקירה כללית
צ'כיה הכירה רשמית בעצמאותה של מונטנגרו ב-12 ביוני 2006. היחסים הדיפלומטיים כוננו ב-15 ביוני 2006.
היחסים המדיניים בין מונטנגרו לצ'כיה הם ידידותיים ומבוססים על עקרונות הפתיחות, שיתוף פעולה בתחומים רבים ותמיכה הדדית ברמה האזורית והבינלאומית. שתי המדינות משתפות פעולה בהצלחה במסגרת נאט"ו, וצ'כיה העניקה תמיכה מתמשכת למונטנגרו מאז שיקום העצמאות במסגרת האינטגרציה האירופית, הן ברמה המדינית והן ברמה המומחית.
יחסים כלכליים
בשנת 2020 ההשקעות מצ'כיה הסתכמו ב-4.42 מיליון אירו. בשנת 2019 ההשקעות מצ'כיה הסתכמו ב-3.33 מיליון אירו, בשנת 2018 ההשקעות מצ'כיה הסתכמו ב-4.61 מיליון אירו.
בשנת 2020 ביקרו במונטנגרו 599 תיירים מצ'כיה, שבילו 2,078 לילות. בשנת 2019 ביקרו במונטנגרו 10,646 תיירים מצ'כיה, שבילו 67,974 לילות.
דפנה עבר הדני
ביוגרפיה
דפנה אורדנג נולדה ב-1940 בירושלים, אחת משלוש בנותיהם של וברטה אוּרדַנג. אביה היה יליד לייפאיה (לטביה), שעלה לארץ ישראל בשנת תרפ"ט והיה לאגרונום. אמה הייתה אספנית ובעלת גלריות בארץ ובניו יורק.עבר הדני גדלה בשכונת בית הכרם בעיר. ב-1948, כשהייתה בת שמונה, נהרג אביה בשעה שעלה על מוקש בבית צפאפא. למדה בבית הספר החקלאי "הדסים", שם הייתה חברתו של אורי מילשטיין. נישאה לגבר בשם עבר הדני (במקור מוגרבי), שלמשפחתו הייתה מכולת בשוק מחנה יהודה. בנם יורם עבר הדני הוא סופר, תסריטאי ובמאי פרסומות.
פרסמה סיפורים, שירים ותרגומים. בשנת 1973 התפרסם תרגומה לשיריו של אדוארד ליר, ובמסגרת זו טבעה את המונח העברי "איגיון" (כתרגום ל-nonsense). חיברה שני קובצי שירים לילדים: "הגברת צפרדע בוכה במקלחת" (1975) ו"להיות חבר עם הינשוף" (1995).
אחדים משיריה הולחנו בראשית שנות ה-70 על ידי מאיר מינדל, וכמה משיריה גם הושרו: "שוב", שהלחין שמוליק קראוס ובוצע במקור על ידי קראוס וג'וזי כץ ב-1976; "ללא כוכב", ששר ג'ו עמר; "קזינו עולמי", שהלחין ליאור ייני וביצעה מיקי קם (הגיע למקום השלישי בקדם-אירוויזיון 1987).
בסוף ימיה אושפזה דפנה עבר הדני בהוספיס בבית החולים הדסה הר הצופים, ונפטרה ב-1997, בגיל 56. נקברה בהר המנוחות.
קישורים חיצוניים
מפרי עטה:
Wings (תסרוקת)
התספורת הייתה פופולרית בקרב גברים צעירים בשנות ה-60 של המאה ה-20, שנות ה-70 של המאה ה-20, בעשור הראשון של המאה ה-21, ובתחילת העשור השני של המאה ה-21.
הפופולריות בקרב תתי-תרבויות של בני נוער
באמצע העשור הראשון של המאה ה-21, חזרה התסרוקת לאופנה, כאשר בין האישים שמזוהים ביותר עם התסרוקת נמנו זמרי הפופ ג'סטין ביבר והארי סטיילס.
דונסיגט
דונסיגט (בהונגרית: Dunasziget) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. הכפר הוקם בשנת 1969 על ידי איחוד של שני כפרים ציקולסיגט (Cikolasziget) ושרפניסיגט (Sérfenyősziget)
יהודי דונסיגט
בכפרים כל בסיסם קם דונסיגט חיו בעבר יהודים בתקופות זמן שונות:
יהודי שרפניסיגט
בשנת 1920 חיו בשרפניסיגט חמישה יהודים.
ג'ון גריי (משורר)
ג'ון גריי (באנגלית: John Gray; 2 במרץ 1866, לונדון – 14 ביוני 1934) היה משורר וכומר אנגלי לפי השערות הוא היה הדמות מאחורי דוריאן גריי בספר של אוסקר ויילד.
ביוגרפיה
ג'ון גריי נולד בלונדון למשפחת פועלים. בגיל 13 הוא עזב את בית הספר והחל לעבוד במפעל. בשעות הערב הוא המשיך בלימודים ובשנת 1882 עבר בחינות לשירות הציבורי וחמש שנים מאוחר יותר התקבל ללימודים באוניברסיטת לונדון.
הוא לא הכחיש את הקשר שלו לדמות הראשית בתמונתו של דוריאן גריי. יחסיו עם אוסקר ויילד שהיו חמים בשנים 1891–1893 התקררו בהמשך.
הספר המפורסם של ג'ון גריי Silverpoints פורסם בשנת 1893 וכלל שירים שכתב ומספר תרגומים מצרפתית. בשנת 1896 הוא הוציא לאור ספר נוסף באותה מתכונת - שירים שכתב ותרגומים. בהמשך הוא הוציא לאור מספר ספרים נוספים.
כמו אנשי אמנות נוספים של התקופה, ג'ון גריי עבר לקתוליות. בשנת 1898 הוא עזב את שרותו במשרד החוץ והחל ללמוד בקולג' לכמורה. החל משנת 1901 הוא כיהן בתפקידים דתיים באדינבורו.
ג'ון גריי היה תומך וחבר לחיים של מארק-אנדרה רפלוביץ' שהיה משורר ותומך מוצהר בהומוסקסואליות. בהשראת גריי גם רפלוביץ' עבר לקתוליות. גריי נפטר בשנת 1934, מספר חודשים לאחר מותו הפתאומי של חברו.
קהילת יהודי טוצ'ין
קהילת יהודי טוצ'ין היא הקהילה היהודית בעיר טוצ'ין השוכנת במחוז רובנו במערב אוקראינה.
ראשית הקהילה
שאלת זמן ההתיישבות היהודית הראשונה במקום נתונה במחלוקת: על פי האיגוד העולמי של יוצאי ווהלין ההתיישבות היהודית הראשונה במקום הייתה בראשית המאה ה-17, בעוד על פי גרסת בית התפוצות ראשית ההתיישבות היהודית הייתה בראשית המאה ה-18.
התפתחות הקהילה
על פי האיגוד העולמי של יוצאי ווהלין, תהליך ההתיישבות הואט כתוצאה מפרעות ת"ח ות"ט והואץ לאחריהן. בשנת 1700 הוטל מס על סך של 600 זהובים על יהודי טוצ'ין, מה שמעיד על קיומו של יישוב יהודי מכובד וגדול בטוצ'ין. במאה ה-19 גדל מספר היהודים בטוצ'ין באופן משמעותי: באמצע המאה היו 1,180 יהודים בטוצ'ין ובסוף המאה היו בה כבר 2,535 יהודים, שהיוו שישים ושבעה אחוזים מהאוכלוסייה הכללית בטוצ'ין. במאה ה-19 היו 9 בתי חרושת וטחנות קמח בטוצ'ין. חלק נרחב מאותם מפעלים נוהל בידי יהודים. רוב היהודים עסקו בגידול בקר, במלאכה או שסחרו בתוצרת חקלאית של המקומיים. בסוף המאה ה-19 כבר היו בטוצ'ין חמישה בתי כנסת. שניים מאותם בתי כנסת נוהלו בידי חסידות טריסק, בית כנסת נוסף נוהל בידי חסידות אוליקה ובית כנסת אחר נוהל בידי חסידות ברזנה. בראשית המאה ה-20 התבססה הקהילה כלכלית, כשעסקו באספקת סחורות לצבא הרוסי שהקים מחנה צבאי גדול באזור טוצ'ין. חלק אחר מהיהודים עבד במרפאות או בבית הדואר שנפתחו באזור כדי לשרת את המחנה הצבאי הרוסי. במקום נפתחו שני בתי ספר פרטיים שלימדו גם עברית. כמו כן, נפתחה באזור ספריה שהיוותה את מרכז הפעילות היהודית באזור.
מלחמת העולם הראשונה
עם פריצת מלחמת העולם הראשונה החל השלטון הרוסי לגייס את תושבי טוצ'ין. רבים השתמטו מהגיוס או ערקו לאויב. לאחר מהפכת אוקטובר נרצחו שני יהודים בידי פורעים שניסו לשדוד את רכושם.
בין מלחמות העולם
בין מלחמת העולם הראשונה למלחמת העולם השנייה חיו בטוצ'ין בערך 2,200 יהודים, שהיוו שלושה רבעים מהאוכלוסייה הכללית בעיר. בעיר הוקם ועד ציוני והחלו לפעול בה התנועות הציוניות "פועלי ציון" ו"צעירי ציון". באותה התקופה, רוב התושבים בעיר היו יהודים ולכן ראש המועצה היה יהודי. רוב הילדים היהודים בטוצ'ין למדו בבית הספר הממלכתי הפולני, שבו חלק גדול מהמורים וכן מנהל בית הספר היו יהודים. בעיר נפתח גם בית ספר עברי, שלאחר המלחמה כונה בית ספר "תרבות". בעיר פעל גם גן ילדים של רשת תרבות. הוא נסגר בספטמבר 1939. בעיר פעלה ספרייה ציבורית שבה היו ספרים בעברית וביידיש. כמו כן, בטוצ'ין פעלו גם חוגי דרמה שונים שהכנסותיהם נתרמו לצדקה או לשם טיפוח והחזקת מוסדות החינוך היהודיים והעבריים בעיר. בעיר פעלו מספר תנועות נוער יהודיות: החלוץ (שהגיעה לעיר בשנת 1924), בית"ר, השומר הדתי, ברוריה, תורה ועבודה והשומר הצעיר שהייתה התנועה הגדולה ביותר. בני נוער נוספים היו חברים בקרב תנועות קומוניסטיות.
מלחמת העולם השנייה
טוצ'ין סופחה לברית המועצות כתוצאה מהסכם ריבנטרופ–מולוטוב בספטמבר 1939. לאחר הכיבוש הולאמו עסקים רבים בעיירה. עם פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות יהודים רבים היגרו לטוצ'ין מפרוורי ברית המועצות. הגרמנים הצליחו לחדור לטוצ'ין ביולי 1941. יהודים בעלי קשרים בשלטון ברית המועצות הצליחו לעזוב את טוצ'ין קודם לכן ולהגר למרכז ברית המועצות.
עד ספטמבר 1942 אוכלס גטו טוצ'ין ונכלאו בתוכו בצפיפות רבה כ-3,000 יהודים מהעיר והסביבה. ב-24 בספטמבר, לאחר שכוחות גרמנים ואוקראינים התקדמו לעבר גדרות הגטו במטרה לחסל את אסיריו, פרץ בו מרד וכ-2,000 אסירים הצליחו לברוח ממנו, אולם מרביתם הוסגרו או נרצחו בידי האוקראינים והגרמנים, ורק כ-20 איש שרדו.
היעלמות מג'די חלבי
רקע
חלבי נולד בשנת 1985 לנזמי, עובד האגודה למען החייל, ופאהמיה חלבי, ביישוב הדרוזי דלית אל-כרמל, שבהר הכרמל. את שירותו הצבאי החל בבית הספר הטכני של חיל האוויר אך התקשה לשרת במקום. לאחר שהפרופיל הרפואי שלו ירד הועבר לבסיס מש"א, סדנת רכב של חיל החימוש, ליד חיפה. כאשר ביקש חלבי להעלות את הפרופיל בחזרה ולעבור ליחידתו הקודמת, נתקל בסירוב. במהלך שירותו נפקד חלבי מספר פעמים מבסיסים בהם שירת.
היעלמותו
חלבי נעלם ב-24 במאי 2005 בעת שהיה בחופשה מהצבא, אליה יצא ללא נשק, כנהוג ביחידתו. ביום היעלמו הודיע חלבי להוריו כי הוא חוזר לבסיסו. הוא נראה בפעם האחרונה בכפרו כשהוא תופס טרמפים. באותו יום סייע בעבודות בחברת תשתיות שבבעלות המשפחה. הוריו מסרו כי נראה בפעם האחרונה בלבוש אזרחי ולקח עמו תיק קטן, שבו ככל הנראה היו מדי צה"ל. עדים נוספים טענו כי ראו אותו לבוש מדים. עד ראייה מכפרו סיפר כי ראה את חלבי בסביבות השעה 15:30 במכולת בכפרו, קונה פחית שתייה, והחקירה העלתה כי הספיק למשוך 50 שקלים מהכספומט בכפר לפני היעלמותו. קצינים המעורבים בפרשה טענו לאחר מעשה כי התגלו מספר סתירות בעדויות המשפחה בקשר ללבושו, וכן היום והשעה בה נראה בפעם האחרונה.
יומיים לאחר ההיעלמות, ביקרו מפקדיו של מג'די חלבי בביתו לברר מדוע לא התייצב בבסיס. בני המשפחה החלו בחיפושים אחריו, בסיוע חבריו של חלבי ותושבי הכפר. החיפושים נערכו באזור הכפר, בחופי הים בסביבה, בחיפה ובקריות, ביערות הכרמל. החיפושים התרחבו גם לטבריה ואפילו לאילת, לאחר שאל המשפחה הגיע מידע כי אדם הדומה לחלבי נראה באותם מקומות. הצבא לא סייע למשפחה בחיפושים. התקשורת המקומית דיווחה רבות על ההיעלמות והחיפושים, אך בתקשורת הארצית כמעט ולא זכה האירוע לחשיפה. על כך נמתחה ביקורת קשה מפי גורמים רבים, בראשם מנהיג העדה הדרוזית בישראל, השייח' מוואפק טריף.
לאחר כשבוע, ב-30 במאי 2005, הוחלט בצה"ל להכריז על חלבי כנעדר ולהגביר את החיפושים אחריו. המשפחה זעמה על העיכוב בהכרזתו כנעדר, לאחר שכבר ביקשה להכריז עליו ככזה עוד באותו הערב בו נתגלה כי נעלם. עם הגברת החיפושים פתחה המשטרה הצבאית החוקרת (מצ"ח) בחקירה והגיעה לבית חלבי לתחקר את המשפחה ולבצע חיפושים בחדרו.
לפני היעלמותו הראה חלבי סימנים דיכאוניים, אך ההנחה הרווחת הייתה שלא שם קץ לחייו. גורמים צבאיים טענו מנגד כי הסיכויים שנחטף קלושים. חבר הכנסת הדרוזי מטעם סיעת הליכוד, איוב קרא, פנה לשר הביטחון, שאול מופז, ומחה בפניו על "הטיפול הלקוי", לדבריו, של צה"ל במקרה היעלמותו של חלבי. כחלק מהמאמץ למצוא מידע שיביא לפתרון תעלומת היעדרותו הציעה משפחתו פרס כספי לכל המוסר מידע לגביו, ועמותת "לחופש נולד" החלה בפרסומים רבים להביא למודעות הציבור את היעלמותו.
בשנת 2007 התקיים בדלית אל-כרמל אירוע לציון שנתיים להיעלמות חלבי. באירוע נכח קהל רב, בהם קצינים דרוזים רבים, שר הביטחון דאז עמיר פרץ, קרנית גולדווסר, אשתו של החייל החטוף אהוד גולדווסר אשר נאמה באירוע, וצבי רגב, אביו של החייל החטוף אלדד רגב. שר הביטחון, עמיר פרץ, אמר אז כי התמיד במהלך תפקידו להתקשר למשפחה כל שבוע ולחזק את ידיה. משפחות החיילים החטופים בלבנון הביעו את תמיכתן במשפחת חלבי.
בשנת 2010 טען יחיא עדואן פרחאן, רוצח דנה בנט, לעיתון "מעריב", שהוא יודע מה גרם להיעלמותו של מג'די חלבי, אך סירב למסור מידע נוסף.
בשנת 2011 נספה אחיו של חלבי בתאונת דרכים.
באפריל 2012 פרסמו כלי התקשורת הסכם בין המדינה לבין אסיר העולם מרדכי משה. על פי ההסכם, יקבלו מרדכי משה ושני אסירי עולם אחרים חנינה, וייתכן אף פרס כספי, בתמורה למידע שהועבר אליהם על מיקום גופתו של חלבי.
מציאת גופתו וקבורתו
ב-21 באוקטובר 2012 הודיע מוצא הגופה כי בכוונתו להגיש תביעה בסכום של 40 מיליון ש"ח נגד עמותת "לחופש נולד" ומדינת ישראל בדרישה לקבל את הפרס שהוצע תמורת מידע שיביא למציאתו וזאת אף על פי שעמותת לחופש נולד שהציעה את הפרס פורקה וחדלה מלהתקיים.
ב-11 בספטמבר 2013 נמחקה התביעה, לאחר שהתובעים לא שילמו את אגרת בית המשפט בגובה מיליון ש"ח, כנדרש. התובעים סירבו להצעה להפחית את תביעתם, כדי להפחית את האגרה הנדרשת. התובעים הגישו תביעה נוספת, אשר נדחתה על ידי בית המשפט המחוזי ביוני 2016. ביוני 2019 בית המשפט העליון קיבל את ערעור התובעים, והורה למדינה להעניק להם פרס כספי בסך 10 מיליון דולרים. הפסיקה עוררה וויכוח נוקב. האלוף במיל' אייל בן-ראובן, ראש עמותת לחופש נולד לשעבר, אמר בתגובה שהפסיקה מופרכת לחלוטין לאור עובדת היות העמותה בפירוק בעת מציאת הגופה, ובנוסף לאור הכוונה המקורית של הצעת התגמול בעבור מסירת מידע במדינת אויב העשוי לסייע למציאת הנעדרים, ולא להתקלות מקרית בגופה ביער. בנובמבר 2019 נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות דחתה את בקשתה של המדינה למשפט חוזר, בטענה כי לא מדובר באפשרות ערעור נוספת על החלטה שניתנה על ידי בית המשפט העליון, ולא ניתנה פסיקה הסותרת הלכה קיימת של בית המשפט העליון. על המדינה לשלם את הפרס בסך 10,000,000 דולר. כמו כן, חויבה המדינה לשלם הוצאות משפט בסך 30,000 ש"ח.
מספר מאך
מספר מאך היא יחידת מידה חסרת ממד למדידת מהירות המוגדרת כיחס בין המהירות הנמדדת ובין מהירות הקול בתווך הנתון. משתמשים במספר מאך בעיקר לתיאור מהירותם של עצמים בנוזל או בגז (למשל מטוסים וטילים באוויר), או לתיאור מהירותם של נוזלים בתעלות וצינורות שונים, כמנהרות רוח. מספר מאך נקרא על שמו של הפיזיקאי האוסטרי-צ'כי, ארנסט מאך.
כאשר
במכניקת זורמים תופעות עם מספר מאך נמוך מ-1 או גבוה מ-1 הן שונות מאוד באופיין, ולכן נוהגים לאפיין זרימה כתת-קולית או כעל-קולית בהתאמה, כחלוקה גסה, ולצרכים הנדסיים נהוגות תת-חלוקות מדויקות יותר.
מכיוון שמהירות הקול עולה עם עליית הטמפרטורה, מהירותו של עצם הנמדדת במאך, תהיה תלויה בטמפרטורת הסביבה.
בטמפרטורה של 15 מעלות צלזיוס בגובה פני הים, מהירות הקול באטמוספירה היא 340.3 מטר לשנייה (1,225 קילומטר לשעה, 761.2 מייל לשעה, 661.5 קשר או 1,116 רגל לשנייה). עם זאת, 1 מאך אינו מספר הקבוע במהירות, ושינויי גובה, טמפרטורה ותנאים סביבתיים אחרים יכולים להשפיע על ערכו משמעותית.
זרימה סביב גופים במהירות גבוהה
זרימה (או טיסה) במהירות גבוהה ניתנת לחלוקה למספר קטגוריות:
כאשר המהירות עולה, אזור הזרימה העל-קולית מתרחב והולך לעבר שפות ההתקפה והזרימה של הכנף. עם ההגעה למהירות הקול ומעבר לה, גל ההלם מתלכד עם שפת הזרימה ונחלש, הזרימה סביב כל הכנף נותרת על-קולית, גל הלם נוצר לפני הכנף ואזור קטן של זרימה תת-קולית מתקיים לפני שפת ההתקפה.
כאשר מטוס נע במהירות על-קולית, כלומר מהירות גבוהה ממאך 1, נוצר הפרש לחצים גדול לפני המטוס. הפרש לחצים זה, הקרוי "גל הלם" מתפשט אחורה ולצדדים בצורת חרוט. אדם שגל ההלם חוצה את מיקומו שומע רעש חזק מאוד הנקרא "בום על-קולי" וביכולתו אף לשבור זגוגיות של חלונות בבתים. צורתו של חרוט זה מושפעת ממהירות המטוס, וככל שזו עולה, החרוט מחודד יותר. במהירות מאך 1 החרוט נראה כקיר מכופף קלות לאחור בקצותיו. ככל שהמהירות עולה, החרוט הופך להיות צר יותר ויותר והתווך מתחמם עד כדי כך שהוא מתיינן. זרימה כזו נקראת זרימה היפר-קולית. גופים המיועדים לנוע במהירות כזו חייבים להיות בנויים מחומרים עמידי חום מתאימים, שכן הגוף הנע יכול להיות מותך עקב החום העז.
זרימה תת-קולית (M<1)
שדה זרימה מוגדר תת-קולי אם לכל נקודה בשדה מספר מאך קטן מ-1. זרימות תת-קוליות מוגדרות כבעלות קווי זרם חלקים (ללא ניתוקים). יתרה מזאת כיוון שבשדה הזרימה המהירות קטנה ממהירות הקול, הפרעות בשדה הזרימה מתפשטות במורד ובמעלה הזרימה ומורגשות בכל השדה.
כאשר M של הזרימה הפוטנציאלית קטן מ-1, אין הדבר מבטיח זרימה תת-קולית לגבי גוף אווירודינמי בזורם, כי במעבר סביב גוף אווירודינמי מהירות הזרימה גדלה מעל מהירות הזרימה הפוטנציאלית. מכך מתקבל כלל אצבע של M<0.8 עבור הזרימה הפוטנציאלית על מנת לקבל זרימה תת-קולית סביב גופים "רזים". עבור גופים "רחבים" נדרש מספר מאך קטן יותר על מנת להבטיח זרימה תת-קולית.
זרימה על קולית (M>1)
מאופיינות על ידי נוכחות גלי הלם שבסביבתם תכונות הזרימה וקווי הזרם משתנים לקיטועין (וזאת בניגוד לקווי הזרם ה"חלקים" של זרימה תת-קולית)
זרימה שגא קולית (5<M)
זרימה על קולית גבוהה במיוחד המאופיינת בטמפרטורות גבוהות לאחר גל ההלם, שכבת גבול גבוהה, השפעות צמיגות ושינוי בתכונות החומר של הזורם.
מרחב תלת-ממדי
מרחב תלת-ממדי הוא מרחב מתמטי או פיזיקלי, שיש לו שלושה ממדים, למשל אורך, רוחב וגובה. בפיזיקה קלאסית משתמשים במרחב כזה לתיאור העולם המקיף אותנו. במתמטיקה, מבנים תלת-ממדיים נחקרים במסגרת הנדסת המרחב, האנליזה הווקטורית והטופולוגיה התלת-ממדית.
פיזיקה
בפיזיקה הקלאסית, המרחב התלת-ממדי הוא ה"מקום" שבו מתרחשים כל האירועים הפיזיקליים. לכל מאורע פיזיקלי אפשר לתת (עד כדי עקרון אי הוודאות) מקום מסוים (כלומר: אוסף קואורדינטות) במרחב. המרחב הפיזיקלי מאופיין בתכונות שאנו רגילים אליהן מניסיוננו היומיומי: הוא רציף (לפחות באופן מעשי, אם כי רציפות המרחב היא נושא שעדיין מצוי בוויכוח מטאפיזי), הוא בעל שלושה ממדים (אורך, רוחב וגובה) יש בו מושג של מרחק (מטריקה) ואפשר לחבר בו דרכים (ליניאריות). על כן, מבחינה מתמטית נהוג למדל את המרחב הפיזיקלי כמרחב האוקלידי עם הנורמה האוקלידית ולתארו באמצעות מערכת צירים קרטזית תלת-ממדית.
בני האדם חווים את העולם כעולם תלת-ממדי. בתחילת המאה ה-20, בעיקר בזכות עבודתו של הרמן מינקובסקי ופיתוח תורת היחסות, הוברר שנוח יותר לתאר את המרחב כאילו הוא ארבע-ממדי, וכולל גם את ממד הזמן. ביסוד תורת המיתרים עומדת ההנחה שהיקום הוא בעל ממד גבוה אף יותר, כאשר הממדים הגבוהים "מכורבלים" ולא ניתן למדוד אותם ישירות. ראו גם ממד בפיזיקה.
מתמטיקה
הנדסת המרחב עוסקת בגופים תלת-ממדיים, כגון קובייה, כדור, גליל.
באלגברה ובאנליזה, מרחב וקטורי המורכב מצירופים של שלושה וקטורי בסיס הוא מרחב תלת-ממדי. במרחב כזה, ובפרט במרחב האוקלידי התלת-ממדי, אפשר לתאר כל נקודה על ידי שלשה של מספרים, ולצרכים מעשיים מקובל להשתמש במערכת צירים קרטזית.
ישנם מרחבים שהתמונה הנשקפת בהם מכל נקודה דומה, בקירוב, לזו הנשקפת מנקודת הראשית של - ועם זאת הם אינם מציגים את אותה התנהגות במרחקים גדולים; שפת הכדור היא דוגמה למרחב כזה, בממד 2. מרחבים כאלה, שהם תלת-ממדיים "מקומית", נקראים יריעות תלת-ממדיות, ובהן עוסקת הטופולוגיה תלת-ממדית. השערת פואנקרה, ההשערה החשובה ביותר בתחום זה, נפתרה לא מכבר.
אליפות רוסיה ברוגבי שביעיות
אליפות רוסיה ברוגבי שביעיות (ברוסית: Чемпионат России по регби-7) היא תחרות שנתית למועדוני רוגבי והאליפות הלאומית הבכירה בתחום זה. נערכת ברציפות מדי שנה מאז 1993.
אורדוביק
אורדוביק הוא התור הגאולוגי השני בעידן הפלאוזואיקון.
התור נמשך 71 מיליוני שנים, בין 510 מיליוני שנים ועד לפני 439 מיליוני שנים.
הגאולוג האנגלי, צ'ארלס לאפוורט', היה זה שנתן לתור את שמו, על שם האורדוביקים, שבט קלטי קדום שחי בוויילס. הגדרת התור הייתה הכרעה לעניין סלעים שנמצאו בוויילס, והחוקרים חלקו תחילה בשיוכם: לתור הקמבריון (שקודם לאורדוביק) או לתור הסילור (המאוחר לו). הקונגרס הגאולוגי קיבל את ההגדרה של לאפוורט' ב-1960, כארבעים שנה לאחר מותו.
במהלך האורודוביק החלה בדרום כדור הארץ התכנסות יבשות שיצרה את גונדוונה, כשלב מקדים לקראת היווצרות יבשת-העל פנגיאה.
תקופה זו מתאפיינת בשליטת חסרי החוליות ושגשוג של צמחי הים. לראשונה מופיעות שוניות האלמוגים וגם ראשוני החולייתנים.
יחסי אלבניה–פורטוגל
יחסי אלבניה–פורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אלבניה לבין הרפובליקה הפורטוגלית.
סקירה כללית
המדינות הן חברות בארגון האמנה הצפון אטלנטית (נאט"ו). כחברה באיחוד האירופי, פורטוגל תמכה באלבניה בדרכה לאינטגרציה האירופית. שתי המדינות הכירו אחת בשנייה ב-25 במאי 1922.
בשנת 2010, לשכת המסחר והתעשייה הלוסו-אלבנית-קאמרית נוסדה. בשנת 2016, פורטוגל ייצאה לאלבניה סחורה בשווי של 6.10 מיליון אירו (לעומת נתוני 2012 - 2.16 מיליון יורו בלבד) לאלבניה.
קרן לוסו-אלבניה או בשמה הרשמי מכון לוסו-איליאן לפיתוח אנושי (iLIDH) נוסדה בשנת 2007. הקרן נחשבת למוטיב המשפיע ביותר ביחסי התרבות בין שתי המדינות. הקרן יוזמת ותומכת במגוון פרויקטים בתחומי החינוך, התרבות, המדעים, שיתוף הפעולה במחקר ופיתוח. בשנת 2012 נפתח משרד של הקרן בטירנה. יש גם משרדים בפראג ובבריסל.
המלחמה הוויליאמית באירלנד
המלחמה הוויליאמית באירלנד, הידועה גם בשם באירית: Cogadh an Dá Rí; או "מלחמת שני המלכים", התרחשה ממרץ 1689 עד אוקטובר 1691. המלחמה הייתה בין תומכי ג'יימס השני ליורשו, ויליאם השלישי, והסתיימה בניצחון וויליאמי. המלחמה נחשבת בדרך כלל כקונפליקט הקשור למלחמת תשע השנים 1688 עד 1697.
בנובמבר 1688, המהפכה המהוללת החליפה את ג'יימס הקתולי בבתו הפרוטסטנטית מרי ובעלה ויליאם, אשר שלטו כמונרכים משותפים של אנגליה, אירלנד וסקוטלנד. ג'יימס שמר על תמיכה ניכרת באירלנד הקתולית ברובה, שם תומכיו, הידועים כיעקוביטים, קיוו שיתייחס לתלונות ארוכות שנים על בעלות על קרקע, דת וזכויות אזרחיות. רוב הפרוטסטנטים האיריים נלחמו עבור ויליאם, למרות שחלק מחברי הכנסייה הפרוטסטנטית של אירלנד תמכו בג'יימס.
המלחמה החלה במרץ 1689 עם סדרה של עימותים בין הצבא האירי של ג'יימס, שנשאר נאמן ב-1688, לבין המיליציה הפרוטסטנטית. הלחימה הגיעה לשיאה במצור על דרי, שם היעקוביטים לא הצליחו להחזיר לעצמם את השליטה באחת מעיירות המפתח של הצפון. זה איפשר לוויליאם להנחית כוח משלחת, שהביס את הצבא היעקוביטי הראשי בבוין ביולי 1690. ג'יימס חזר לצרפת לאחר הקרב, בעוד שהיעקוביטים הובסו באופן מכריע באוגרים ב-1691. המלחמה הסתיימה עם הסכם לימריק באוקטובר 1691.
עד אחד בן זמנם, ג'ורג' סטורי, חישב את המלחמה שגרמה ליותר מ-100,000 מתים בגלל מחלות, רעב ובקרב. ההתקוממויות היעקוביטיות שלאחר מכן הוגבלו לסקוטלנד ואנגליה, אך למלחמה הייתה השפעה מתמשכת על הנוף הפוליטי והתרבותי של אירלנד, והיא חיזקה את השלטון הבריטי והפרוטסטנטי על המדינה במשך למעלה ממאתיים שנה. בעוד שהסכם לימריק הציע סדרה של ערבויות לקתולים, הארכה שלאחר מכן של חוקי העונשין, במיוחד במהלך מלחמת הירושה הספרדית, הרעה עוד יותר את זכויותיהם האזרחיות.
רקע כללי
המלחמה החלה במרץ 1689 כאשר ג'יימס השני והשביעי נחת באירלנד בניסיון להפוך את המהפכה המפוארת של נובמבר 1688, שהחליפה אותו באחיינו ויליאם השלישי ובתו מרי. הסכסוך היה חלק ממלחמת תשע השנים בין 1688 ל-1697 בין לואי ה-14 מלך צרפת לבין הברית הגדולה, קואליציה בראשות ויליאם כסטאדהאודר של הרפובליקה ההולנדית. גם לואי וגם ויליאם ראו באירלנד זירת משנית, וכך גם ג'יימס, שמטרתו העיקרית הייתה להחזיר לשלטונו את אנגליה.
אירלנד נבחרה מכיוון שכ-75% מהאוכלוסייה חלקו את הקתוליות של ג'יימס, כאשר הפרוטסטנטים היו מרוכזים באלסטר, שם הם היוו כמעט 50% מהאוכלוסייה. היה לה גם צבא קתולי גדול, שנבנה על ידי הרוזן מטירקונל מאז 1687; למרות שרובם היו מצוידים גרוע, מגויסים ללא שכר, ג'יימס הביא איתו כלי נשק וסדירים צרפתים כדי לספק הכשרה. עם זאת, הוויתורים שדרשו הקתולים האירים בתמורה לתמיכתם ערערו את התמיכה היעקוביטית באנגליה ובסקוטלנד, שהיו פרוטסטנטיות ברובן. זה חל גם על אלסטר, שבלעדיה לא יכול ג'יימס לתמוך בהתקוממות בסקוטלנד, לפלוש לאנגליה או למנוע מוויליאם להביא חיילים ואספקה.
הדרישות העיקריות שלהם כללו ביטול החרמת קרקעות אשר הפחיתו את הבעלות הקתולית על קרקעות מ-90% ב-1600 ל-22% עד 1685. לכך התנגדו הן פרוטסטנטים והן חברי האליטה האירית הקתולית שנהנו מהתיישבויות קודמות, ביניהם טירקונל וג'יימס עצמו. עניין אחר היה האוטונומיה של הפרלמנט של אירלנד, רעיון שהתנגש עם האידאולוגיה של סטיוארט, שהייתה מאוד יוניוניסטית. מטרות חיצוניות ופנימיות שונות אלה ערערו את המערכה היעקוביטית.
1688–1689: הצפון
לפני נובמבר 1688, ג'יימס היה כל כך בטוח השלטונות באירלנד שהוא הורה להעביר לאנגליה 2,500 חיילים, או כ-40% מהצבא האירי. זה שלל מטירקונל כוח אדם מיומן חיוני, בעוד שנוכחותם הובילה למרד כמעט בכמה מהיחידות האנגליות האמינות ביותר של ג'יימס. רבים מהלוחמים האירים נעצרו לאחר נחיתתו של ויליאם ולאחר מכן נשלחו לשרת תחת הקיסר לאופולד במלחמת האימפריה העות'מאנית–הליגה הקדושה.
ככל הנראה בשל תדהמתו ממהירות הנפילה של ג'יימס, טירקונל פתח במשא ומתן עם ויליאם, אם כי ייתכן שזו הייתה טקטיקה של עיכוב. אשתו, פרנסס טלבוט, הייתה אחותה הבכורה של שרה צ'רצ'יל, שבעלה מרלבורו היה חבר מרכזי במזימה הצבאית האנגלית נגד ג'יימס. אחד מאלה שהועברו לאנגליה בספטמבר היה ריצ'רד המילטון, חייל מקצועי אירי קתולי. מאחר שהיה מרותק במצודת לונדון לאחר הנחיתה של ג'יימס, שלח אותו ויליאם בינואר לנהל משא ומתן עם טירקונל: עם זאת, לאחר שחזר לאירלנד, רווחה הסברה שהוא שכנע את טירקונל לנטוש את המשא ומתן.
בינואר, טירקונל הוציא צווים לגיוס של עוד 40,000 מגויסים, כמעט כולם קתוליים ומאורגנים לפי קווים גדודיים סטנדרטיים. באביב 1689, תאורטית כלל הצבא כ-36,000 איש, אם כי נותר מחסור בקצינים מנוסים. תשלום, ציוד והכשרה של חיילים כה רבים היה בלתי אפשרי ורבים היו מאורגנים כראפרים או בלתי סדירים, במידה רבה מעבר לשליטתו של טירקונל. למרות הבטחות ההגנה, הדרך הקלה ביותר להשיג אספקה או כסף הייתה להחרים אותם מהפרוטסטנטים; רבים נמלטו לצפון או לאנגליה, והפיצו "תחזיות של קטסטרופה מתקרבת".
הפחדים גברו כאשר אזורים מחוץ לעיירות הפכו ליותר ויותר חסרי חוק, והחריפו כאשר טירת דבלין הורתה על פירוק המיליציה הפרוטסטנטית. הדבר גרם לעזיבת הכפרים; אוכלוסיית דרי גדלה מ-2,500 בדצמבר ליותר מ-30,000 באפריל. הספקות לגבי יכולתו של משטרו של טירקונל להבטיח חוק וסדר לא היו מוגבלים לפרוטסטנטים; קתולים רבים חיפשו גם ביטחון בחו"ל או בעיירות גדולות.
ג'יימס נחת בקינסייל ב-12 במרץ, מלווה בסדירים צרפתים בפיקודו של קונרד פון רוזן, יחד עם מתנדבים אנגלים, סקוטים ואירים. החדשות עוררו הפגנות פרו-ויליאמיות בבלפסט, שקוזזו על ידי תגובה זהירה יותר במקומות אחרים. ארתור רודון, שלימים ארגן את צבא הצפון, הציע להילחם עבור ג'יימס נגד מונמות' ב-1685 ולא נשבע אמונים לוויליאם עד מרץ 1689. הפרוטסטנטים התרכזו באלסטר ובמרכזים עירוניים כמו סלייגו ודבלין, אשר טירקונל ביקש לאבטח באמצעות יחידות קתוליות של הצבא האירי. חיילים קתולים סורבו להיכנס לדרי ב-7 בדצמבר, אם כי מועצת העיר הפרוטסטנטית הכריזה בו-זמנית על "חובתם ונאמנותם לאדוננו הריבוני, (ג'יימס)".
ויליאם ראה בכך פלישת פרוקסי צרפתית, שעדיף לטפל בה על ידי תקיפת צרפת והסכים להסיט משאבים רק משום ש"נטישת" פרוטסטנטים איריים נצורים אינה מקובלת מבחינה פוליטית באנגליה ובסקוטלנד. ב-8 במרץ, אישר הפרלמנט האנגלי מימון לכוח משלחת אירי של 22,230 איש, המורכב ממגויסים חדשים ושכירי חרב אירופיים. בתמורה, הסכים הפרלמנט להצטרף לברית הגדולה ולהיות חלק ממלחמת תשע השנים הרחבה יותר.
המילטון מונה למפקד היעקוביטים בצפון, וב-14 במרץ הוא אבטח את מזרח אלסטר על ידי כיתור מיליציה ויליאמיטית בדרומור. ב-11 באפריל, ויסקונט דנדי החל מרד יעקוביטי בסקוטלנד; ב-18, ג'יימס הצטרף למצור על דרי וב-29, הנחיתו הצרפתים עוד 1,500-3,000 יעקוביטים במפרץ באנטרי. כאשר הגיעה תגבורת מאנגליה לדרי באמצע אפריל, המליץ להם המושל רוברט לנדי לחזור, בטענה שהעיר אינה ניתנת להגנה. מפקדיהם, ריצ'רדס וקנינגהם, פוטרו מאוחר יותר על ידי ויליאם בגלל פחדנות ולנדי נמלט מהעיר במסווה.
המלחמה בצפון עוררה שלושה אירועים בשבוע האחרון של יולי. ניצחונו של דנדי בקיליקרנקי ב-27 קוזז על ידי מותו שלו ואבידות כבדות בקרב חייליו, מה שסיים את ההתקוממות הסקוטית כאיום רציני. ב-28, כוחותיו של קירק שברו את המצור היעקוביטי בתמיכה ימית והסירו את המצור על דרי; הנצורים ירו על האזור הכפרי שמסביב ונסוגו דרומה. ב-31, התקפה יעקוביטית על אניסקילן הובסה בניוטאון בוטלר; יותר מ-1,500 איש נהרגו ומנהיגו Mountcashel נתפס. מעמדה של שליטה וירטואלית, היעקוביטים איבדו את אחיזתם באלסטר תוך שבוע.
ב-13 באוגוסט נחת שומברג בבלפסט לואו עם הצבא הוויליאמיטי הראשי; עד סוף החודש היו לו יותר מ-20,000 איש. קאריקפרגוס נפל ב-27 באוגוסט; ג'יימס התעקש להחזיק את דאנדוק, בניגוד לעצת יועציו הצרפתים שרצו לסגת מעבר לנהר השאנון. טירקונל היה פסימי לגבי סיכוייהם, אך הוחמצה הזדמנות עבור שומברג לסיים את המלחמה על ידי כיבוש דנדלק, בעיקר בשל כישלון לוגיסטי מוחלט.
אירלנד הייתה מדינה ענייה יחסית עם אוכלוסייה קטנה, מה שחייב את שני הצבאות להיות תלויים בתמיכה חיצונית. למרות שהדבר הוכח בסופו של דבר כבעיה גדולה יותר עבור היעקוביטים, לאנשיו של שומברג חסרו אוהלים, פחם, מזון וביגוד, בעיקר בגלל שהסוכן חסר הניסיון שלו בצ'סטר לא הצליח לשכור מספיק ספינות. מצב זה החמיר על ידי בחירת אתר למחנה על קרקע נמוכה וביצתית, שגשמי סתיו וחוסר היגיינה הפכו אותה במהירות לביצה מסריחה. כמעט 6,000 גברים מתו ממחלות לפני ששומברג הורה על נסיגה למחנות החורף בנובמבר. בבדיקת המחנה הנטוש, ג'ון סטיבנס, קתולי אנגלי ששירת בגדוד הגראנד פריור, רשם כי "מספר עצום של גופות נמצאו שם לא קבורות, ולא מעטים עדיין נושמים אבל כמעט נטרפים בכינים ושרצים אחרים".
יעדים פוליטיים ואסטרטגיים יעקוביטים 1689–1690
היעקוביטים התערערו על ידי יעדים פוליטיים ואסטרטגיים שונים, שבאו לידי ביטוי בפרלמנט האירי שישב ממאי עד יולי. מאחר שלא נערכו בחירות בפרמנה ובדניגול, הוועד הנבחר היה נמוך ב-70 חברים והורכב ברובו מקתולים; מתוכם, מיעוטם היו בני האצולה הגאלית הישנה או ה'אולד אירי', הרוב היו מה שמכונה 'אנגלית עתיקה' ממוצא אנגלו-נורמני. חמישה אצילים פרוטסטנטים וארבעה בישופים של כנסיית אירלנד ישבו בלורדים, כאשר אנתוני דופינג, בישוף מית' משמש כמנהיג האופוזיציה.
האספה כונתה "פרלמנט הפטריוטים" על ידי ההיסטוריון הלאומני של המאה ה-19 צ'ארלס דאפי, למעשה הוא היה מפולג מאוד. ג'יימס ראה בכס המלכות האנגלי את מטרתו העיקרית וכל ויתור שנעשה באירלנד היה עלול להחליש את מעמדו באנגליה ובסקוטלנד. בשלבים המוקדמים של המלחמה, התמיכה היעקוביטית הפרוטסטנטית הייתה משמעותית יותר מכפי שהוערכה לעיתים קרובות וכללה חברים רבים בכנסייה הממוסדת של אירלנד, כשהבולט ביותר היה הוויקונט מאונטג'וי. התנגדותו לאוטונומיה האירית פירושה שג'יימס עשה ויתורים בחוסר רצון רב ולמרות הקתוליות שלו עצמו, התעקש על זכויות הכנסייה הממוסדת.
פלגים משמעותיים בפרלמנט האירי העדיפו לנהל משא ומתן, שפירושו היה הימנעות מקרב כדי לשמור על הצבא ולשמור על שטחים רבים ככל האפשר. מאחר שאנגליה הייתה המטרה העיקרית שלו, ג'יימס ראה באירלנד הסחת דעת; פלישה מעבר לתעלה הייתה האפשרות הקיימת היחידה וההצעה הצרפתית לעשות זאת דרך הים האירי התעלמה מהמציאות. ראשית, ההיסטוריה הראתה כי מעורבות אירלנד היא הדרך הטובה ביותר לחזק את ההתנגדות האנגלית; משמעות הדבר הייתה שהניצחון עשוי להחליש את סיכוייו, אם כי כפי שציין ג'יימס, הצרפתים סיפקו כוחות בהיקף שהיה מספיק כדי להמשיך את המלחמה, לא לנצח בה. שנית, הצי הצרפתי לא יכול היה להציל את אלסטר או אפילו לספק כוחות משלהם, מה שהפך את זה לא סביר שהם יוכלו לשלוט בים האירי מספיק זמן כדי להנחית חיילים מול אוכלוסייה עוינת.
1690: הבוין והלימריק
באפריל 1690 הגיעו עוד 6,000 אנשי קבע צרפתים, בתמורה למאונטקאשל ו-5,387 ממיטב החיילים של הצבא האירי, שנשלחו לצרפת. כדי לשמור על שטח רב ככל האפשר, החזיקו היעקוביטים קו לאורך נהר בוין, תחילה השמידו או הסירו יבולים ובעלי חיים מצפון. זה הוריד את האוכלוסייה המקומית לאומללות מוחלטת; פקיד צרפתי תיעד את הזוועה שלו כשראה אותם "אוכלים דשא כמו סוסים" או שוכבים מתים בצדי הדרך. לקח יותר מחמישים שנה עד שהאזור סביב דרוהדה התאושש מהחורבן הזה.
מול דרישות אנגליה לפתור את העמדה באירלנד, ויליאם החליט לקחת פיקוד אישי ולשגר שם את רוב כוחותיו הזמינים, ללא קשר למצב הצבאי בפלנדריה. ב-14 ביוני 1690, 300 ספינות הגיעו לבלפסט לוך נושאות כמעט 31,000 איש, שילוב של רגימנטים הולנדים, אנגליים ודנים. הפרלמנט תמך בו במימון מוגדל והבעיות בהן נתקל שומברג תוקנו, עלויות התחבורה לבדן עלו מ-15,000 ליש"ט ב-1689 ליותר מ-100,000 ליש"ט ב-1690
היעקוביטים הקימו עמדות הגנה על הגדה הדרומית של הבוין באולדברידג', מחוץ לדרוגהדה. ב-1 ביולי חצה ויליאם את הנהר במספר מקומות, ואילץ אותם לסגת אך הקרב לא היה מכריע. סך ההרוגים משני הצדדים היה מתחת ל-2,000, אחד מהם היה שומברג; תוך שהוא נחלש על ידי עריקה, הצבא היעקוביטי נסוג ללימריק ויליאם נכנס לדבלין ללא התנגדות.
במקום אחר, הניצחון בפלורוס ב-1 ביולי העניק לצרפתים את השליטה בפלנדריה; באותו יום של הקרב על הבוין, הם הביסו צי אנגלו-הולנדי משולב בביצ'י הד, וגרמו לבהלה באנגליה. כמפקד הצי האנגלי לשעבר, ג'יימס זיהה שהשליטה בתעלה היא הזדמנות נדירה וחזר לצרפת כדי לעודד פלישה מיידית. עם זאת, הצרפתים לא הצליחו לנצל את ניצחונם ועד אוגוסט, הצי האנגלו-הולנדי החזיר לעצמו את השליטה על הים.
טירקונל בילה את החורף של 1689 עד 1690 בשכנוע לואי ה-14 לתמוך ב"נחיתה על אנגליה" ולהימנע מלחימה על אדמת אירלנד. בקשותיו נדחו; פלישה דרשה הוצאה עצומה ולואי לא בטח לא בג'יימס ולא בתומכיו האנגלים. אמנם היו סיבות אסטרטגיות טובות לעזיבתו הממהרת, שנתמכו על ידי מפקדיו הבכירים, אבל ג'יימס נכנס להיסטוריה האירית בתור Séamus an Chaca או "ג'יימס הנבזה/פחדן".
הזדמנות לסיים את המלחמה הוחמצה כאשר ויליאם העריך יתר על המידה את עוצמת מעמדו. הצהרת פינגלס מ-17 ביולי החריגה מחנינה כללית את הקצינים היעקוביטים ואת מעמד אצולת הקרקעות הקתולי, ועודדה אותם להמשיך להילחם. זמן קצר לאחר מכן, ג'יימס דאגלס ו-7,500 גברים ניסו לפרוץ את קו ההגנה היעקוביטי לאורך השאנון על ידי לקיחת אתלון; חסרה להם ארטילריית מצור ובעקבות כך הם נאלצו לסגת.
לימריק, מפתח אסטרטגי למערב אירלנד, הפכה ליעד הבא של ויליאם, היעקוביטים רכזו את עיקר כוחותיהם בעיר. יחידה בפיקודו של מרלבורו כבשה את קורק וקינסיל אך לימריק הדפה סדרה של תקיפות, וגרמה להם אבדות כבדות. פשיטות פרשים בראשות פטריק סארספילד הרסו את קרונות הארטילריה של ויליאם וגשם כבד מנע הבאת תגבורות. מול איומים מרובים ביבשת אירופה, ויליאם נסוג ועזב את אירלנד בסוף 1690, כשהיעקוביטים שמרו על חלקים נרחבים ממערב אירלנד.
הגנרל ההולנדי דה גינקל קיבל את הפיקוד, שבסיסו בקילקני, עם דאגלס באלסטר והדנים בפיקודו של וירטמברג בווטרפורד. הממשל הפרוטסטנטי הוקם מחדש במחוזות שהוחזקו בידי ויליאמיטים, עם מעצרים והחרמת אחוזות יעקוביטים, שנועדו לתגמל את תומכיו של ויליאם. גינקל הצביע על כך שלעשות זאת במזומן, לא בקרקע, זול יותר מחודש של מלחמה ודחק לתנאים נדיבים יותר.
ב-24 ביולי, מכתב מג'יימס אישר כי ספינות היו בדרכן לפנות את הבריגדה הצרפתית וכל מי שרצה לעזוב; הוא גם שיחרר את הקצינים האירים שלו מהשבועות שלהם, ואיפשר להם לחפש סיום משא ומתן למלחמה. טירקונל והחיילים הצרפתיים הפליגו מגולוויי בתחילת ספטמבר; בנו הבלתי חוקי של ג'יימס, ברוויק, נותר בפיקוד, נתמך על ידי מועצת קצינים שהורכבה מתומס מקסוול, דומיניק שלדון, ג'ון המילטון וסארספילד.