cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עמיעד ברזנר
ביוגרפיה
בגיל 19 התגייס לפלמ"ח, בו שירת בפלוגה ד' של הגדוד הראשון. בסתיו 1947 היה מ"כ בפלוגה י"ב, שעסקה באבטחת קווי המים בדרום הארץ. לאחר קום המדינה המשיך לשרת בצה"ל, והשתתף במלחמות ישראל ממלחמת העצמאות עד מלחמת יום הכיפורים, תחילה כחייל סדיר ואחר כקצין בקבע.
במלחמת העצמאות היה ממגיני כפר דרום עד פינויו, ואחר כך שירת עד תום המלחמה בגדוד התשיעי של חטיבת הנגב והשתתף במבצע יואב, מבצע לוט ומבצע חורב.
שירת כסגן מפקד פלוגה בגדוד 9, מדריך בבה"ד 5, פיקד על קורס מ"כים חרמ"ש ומפקד פלוגת שריון.
בשנת 1957 נשא לאשה את בתשבע. בשנת 1961 החל להדריך בבית הספר לשריון, תפקיד בו שימש עד 1964, אז החל לשמש כקצין אג"ם חטיבתי. אחרי מלחמת ששת הימים, שימש קצין מטה במפקדת גייסות השריון, ובשנת 1971 קיבל דרגת סגן-אלוף. במלחמת יום הכיפורים שירת כקצין מטה באוגדה 162 בחזית המצרית.
לאחר השחרור בשנת 1980 נרשם ללימודים באוניברסיטת תל אביב, שם קיבל תואר ראשון ושני ואחר כך המשיך לדוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים.
במשך השנים חקר ד"ר ברזנר את חיל השריון ופרסם מאמרים וספרים בנושא זה. בתחילת שנות ה-2000 הקדיש מזמנו לסדרה של ראיונות מוקלטים עם מפקדי שריון בכירים, יחד עם עמותת יד לשריון ומרכז המידע בלטרון.
בשנותיו האחרונות התמסר לעבודה בארכיון העיר רחובות.
ברזנר היה אב לשניים. נפטר ב-27 באפריל 2012.
נובוסיבירסק (מחוז)
מחוז נובוסיבירסק (ברוסית: Новосибирская область; בתעתיק: נובוסיבירסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז, הנמצא בשטחו של המחוז הפדרלי הסיבירי, ממוקם בדרום סיביר המערבית. הוא גובל בקזחסטן. אוכלוסיית המחוז מונה כ -2,762,000 (נכון לשנת 2015), השטח - 177,756 קמ"ר. אורך האזור ממערב למזרח - 642 ק"מ, מצפון לדרום - 444 ק"מ.
בשטח המחוז עובר נהר האוב. המחוז מחולק ל-30 אזורים מוניציפליים ו-7 אזורים עירוניים. נובוסיבירסק היא מרכז התעשייה, התחבורה, המדע והתרבות הגדול ביותר ברוסיה, העיר השלישית באוכלוסיית המדינה אחרי מוסקבה וסנט פטרסבורג. זוהי גם בירת המחוז הפדרלי של סיביר.
היסטוריה
המחוז הוקם ב-28 בספטמבר 1937. האוכלוסייה המקורית של האזור - טטרים. התיישבות רוסית החלה בשנת 1695. התיישבות משמעותית החלה במאה ה-18.
במשך אלפי שנים, שטח אזור נובוסיבירסק, בשל מיקומו על גבול אזורי הטבע ואזורי התרבות (הטייגה הסיבירית והערבה האירואסית), מילא את התפקיד של אזור חיץ או אזור גבול של עמים שונים.
עם הקמת הרכבת הטרנס-סיבירית החל הפיתוח המואץ של האזור. במפגש של המסילה עם נהר אוב הוקמה עיירה נובוניקולאיבסק שעם הזמן התפתחה לעיר השלישית בגודלה ברוסיה ובירת המחוז.
דמוגרפיה
בערים מתגוררים כ-79% מאוכלוסיית המחוז. העיר נובוסיבירסק היא העיר השלישית ברוסיה. הרוסים מהווים כ-93% מאוכלוסיית המחוז. בנוסף לכך, ניתן לציין קהילה גדולה יחסית של גרמנים (כ-31 אלף, 1.1%) רובם הגיעו בעקבות גירוש גרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1959 התגוררו במחוז כ-80 אלף גרמנים.
פוליטיקה וממשל
בראש המחוז עומד מושל מחוז נובוסיבירסק שהוא גם ראש ממשלת המחוז.
כלכלה
בשטח המחוז התגלו מרבצים גדולים של פחם, נפט, גז טבעי, וטיטניום דו-חמצני. במחוז קיימת תעשייה כבדה מפותחת - בניית מכונות, מטוסים וציוד חשמלי. החקלאות האזורית מתמחה בגידול דגנים, תפוחי אדמה וירקות, גידול בקר חלבי, וגידול עופות.
ארבעת המופלאים
ארבעת המופלאים (באנגלית: The Fantastic Four) הם קבוצה בדיונית של גיבורי-על המופיעים בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הקבוצה הופיעה לראשונה בחוברת Fantastic Four #1 מנובמבר 1961 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי. ארבעת המופלאים הם קבוצת גיבורי העל הראשונה בחברת מארוול קומיקס. אף על פי שמבנה חברי הקבוצה השתנה רבות, הקבוצה נשארה מורכבת מהארבעה אשר נחשפו לקרניים הקוסמיות בתחילת הסדרה.
ארבעת המופלאים הם מיסטר פנטסטיק, האשה הבלתי נראית, הלפיד האנושי והדבר, שקיבלו את כוחותיהם לאחר שנחשפו לקרניים קוסמיות במשימה בחלל. מיסטר פנטסטיק הוא האלטר אגו של ריד ריצ'רדס, מדען שביכולתו למתוח את גופו כגומי, אשר נחשב לאדם החכם ביותר ביקום מארוול. הוא משמש כמנהיג הקבוצה, ובשלב מאוחר יותר בסדרה הוא מתחתן עם סוזן סטורם. האישה הבלתי-נראית היא האלטר אגו של סוזן סטורם, היכולה להפוך לבלתי נראית בכל רגע נתון וליצור שדה אנרגיה סביב גופה. הלפיד האנושי הוא האלטר אגו של ג'ונתן "ג'וני" לואל ספנסר סטורם, אחיה של סוזן, שידוע כרודף שמלות צעיר. הוא יכול להפוך את גופו לעשוי מאש, לירות מהידיים כדורי אש ולעוף, כשהוא נוהג לקרוא בסיסמה !Flame On ("להבות הפעל") ומכסה את גופו בלהבות. הדבר הוא האלטר אגו של בן גרים, חברו הטוב אך הזעפן של ריד מהקולג', שמחזיק בכוח מוגבר מאוד שמתחזק וגובר עם הזמן ואשר גופו עשוי מסלע קשיח, דבר המקנה לו חסינות כנגד רוב הפגיעות הפיזיות, לרבות כדורים חודרי-שריון ואש רותחת. סיסמת הקרב שלו היא "!It's clubberin' time" ("זה זמן החבטות") שנהפכה לקאלט בעולם הקומיקס. בניגוד לשאר חברי הקבוצה שיכולים לשנות את מראם כל הזמן, מראהו של בן כדמוי אבן כל הזמן, דבר שלא היה מרוצה ממנו עד היום. בקומיקס מזכירים שהוא ממוצא יהודי מברוקלין ששמו המלא בנג'מין ג'ייקוב גרים.
בניגוד להרבה גיבורי-על אחרים, זהותם של הארבעה ידועה לציבור, וזה הפך אותם ממדענים לסלבריטאים. הארבעה חשפו לראשונה את כוחות העל שלהם לציבור כאשר מפלצת ענקית בקעה מהאדמה ומאז הפכו לקבוצת גיבורי העל הראשונה. עם השנים עזבו חברי הקבוצה והגיעו במקומם חברים חדשים, אך לא להרבה זמן, כאשר הארבעה נשארים חברי היסוד. הקבוצה מתפקדת גם כמשפחה לא מתפקדת, כאשר במהלך הסדרה הם מטפלים גם בחייהם הפרטיים, מתרחשות מריבות בין ריד לסו, ומתוארים התנהגותו הפזיזה של ג'וני ומצבי הרוח המשתנים של בן. בנוסף הארבעה מיודדים עם גיבורי-על אחרים, שהבולטים ביניהם הם ספיידרמן והגולש הכסוף. מפקדתם היא בניין בקסטר בניו יורק, אשר משמש גם כביתם.
הנבלים הראשיים של ארבעת המופלאים כוללים את דוקטור דום, איש החפרפרת, מאסטר הבובות, דיאבלו, והנבלים הקוסמיים גלקטוס וגזע הסקרול.
לכותרי הסדרה קיימת גם גרסת אולטימייט מחודשת וצעירה יותר, המתרחשת בעולם החדש של מארוול אולטימייט מארוול. כאן ארבעת החברים המוכרים מקבלים את כוחותיהם כשניסוי משתבש בלב המדבר, ניסוי שעבדו עליו כל חייהם יחד עם החברה המדעית הגדולה של דוקטור סטורם, אביהם של סו וג'וני. אך כאן גם אדם אחר בן גילם שהיה שותף לניסוי נפגע מהתאונה, בשם ויקטור וון דום, שהפך לאויבם הראשי של הארבעה, דוקטור דום.
מ-1961 ו-70
החוברת Fantastic Four #1 מנובמבר 1961 שבה הופיעו ארבעת המופלאים לראשונה הייתה הצלחה גדולה, לאחר הביקורות החיוביות וההצלחה של הקומיקס החליט סטן לי אשר היה קרוב לפרישה מתחום הקומיקס לא לפרוש. לאחר זמן החלו להישלח מכתבי מעריצים רבים של קוראי הקומיקס, בחוברת Fantastic Four #3 החל לי להדפיס את כמה ממכתבי המעריצים בסוף הקומיקס. גם בחוברת Fantastic Four #3 החל לי להשתמש בסיסמה ההיפרבולית "מגזין הקומיקס הגדול בעולם!", בהמשך שונתה הסיסמה ל"מגזין הקומיקס הגדול ביותר בעולם" וזו הופיעה על מספר רב של עטיפות חוברות בשנות ה-90. בחוברת Fantastic Four #5 הופיע לראשונה אויבם המושבע של ארבעת המופלאים, דוקטור דום. בחוברת Fantastic Four #16 מיולי 1963 החלו חוברות הקומיקס להיקרא בפשטות "ארבעת המופלאים".
החוברות המוקדמות של הקומיקס כללו סיפורים שלמים והופעות תכופות של אויביהם נאמור ודוקטור דום, אם כי בהמשך החלו לי וג'ק קירבי לכתוב סיפורים המשתרעים על כמה וכמה חוברות. הקומיקס הציג כמה וכמה דמויות אשר הפכו למשפיעות ומרכזיות ביקום מארוול בהמשך: הפנתר השחור, גיבור-על השחור הראשון בקומיקס; גזע החייזרים קרי וחוצני סקרול; ואדם וורלוק. שלושת חלקי קשת הסיפור "טרילוגית גלקטוס" ("Galactus Trilogy") שהתרחשו בחוברות Fantastic Four 48-50 מתעדים את הגעתו של גלקטוס לכדור הארץ ורצונו לטרוף את כדור הארץ, וגם את הגעתו של הגולש הכסוף לכדור הארץ ומעברו לצד גיבורי העל. תקופת פרסום חוברות הקומיקס של ארבעת המופלאים בשנות ה-70 הייתה התקופה הפורה ביותר של חוברות קומיקס חודשיות אצל מארוול קומיקס.
הסרטים
בשנת 1994 צולם סרט לייב אקשן המבוסס על דמויותיהם של ארבעת המופלאים. הסרט נקרא "The Fantastic Four". סרט זה נוצר רק כדי להבטיח לאולפנים זכויות יוצרים על המותג ולכן מעולם לא הופץ באף מדיה. בשנים 2005 ו-2007 הופקו שני סרטי לייב אקשן המבוססים על סדרת הקומיקס בבימויו של טים סטורי ובכיכובם של יואן גריפית' כריד ריצ'רדס/מיסטר פנטסטיק, ג'סיקה אלבה כסו סטורם/האשה הבלתי נראית, כריס אוונס כג'וני סטורם/הלפיד האנושי, מייקל צ'יקליס כבן גרים/הדבר וג'וליאן מקמהון כוויקטור וון דום/דוקטור דום, אויבם המפורסם של הרביעייה. כמו בגרסת האולטימייט גם כאן דוקטור דום היה שותף לניסוי והסיבה להפיכתו לנבל היא פרישת חברת הענק שלו ונפילתה הכלכלית, בגלל אותה חללית שנקלעה לסופה הקוסמית והייתה אמורה להיות השלב הבא בטכנולוגיה אך התרסקה. ויקטור וון דום רואה את הארבעה כאשמים למעשה. לפי הסרט, ריד וסו ניסו לחזור לשגרה לאחר קבלת הכוחות ולהמשיך את חייהם כמדענים, ג'וני אהב את הכוחות שלו, ובן נותר בדיכאון. אך הארבעה הפכו לגיבורים לאחר שהצילו עשרות אנשים מהשמדתה של העיר בידי דום, והפכו לגיבורי העיר.
ב-2014 הושלמו צילומי סרט אתחול על "ארבעת המופלאים", בבימויו של ג'וש טראנק ובכיכובם של מיילס טלר כריד ריצ'רדס/מיסטר פנטסטיק, קייט מארה כסו סטורם\האשה הבלתי נראית, מייקל בי. ג'ורדן כג'וני סטורם/הלפיד האנושי, ג'יימי בל כבן גרים/הדבר וטובי קבל כוויקטור וון דום/דום. סרט שיצא לאקרנים באוגוסט 2015. סרט המשך הוכרז כצפוי לצאת לאקרנים ביולי 2017. אך בנובמבר 2015 הוא נדחה למועד בלתי ידוע.
בדצמבר 2020 אולפני מארוול פרסמו סמליל חדש לסרט מתוכנן על ארבעת המופלאים שיבויים על ידי ג'ון וואטס.
אקסיומת ההחלפה
בתורת הקבוצות האקסיומטית, אקסיומת ההחלפה היא סכימה של אקסיומות שמבטיחות כי תמונה של הפעלת פונקציה גדירה על קבוצה היא גם קבוצה.
הרעיון מאחורי הסכימה הוא שכל האובייקטים ה"קטנים" ביקום של תורת הקבוצות הן קבוצות ובפרט כל אובייקט שעוצמתו קטנה מקבוצה הוא קבוצה בעצמו. כיוון שב-ZFC אנחנו לא יכולים לכמת על פני אובייקטים שהם אינם קבוצות, אנחנו מגבילים את האקסיומות לאוסף כל הפונקציות אותן אנחנו יכולים להגדיר באמצעות נוסחה.
הגדרה פורמלית
נניח כי עבור קבוצה u הנוסחה מגדירה פונקציה על פני קבוצה v כלומר לכל איבר x של v קיים y יחיד בו מתקיים.
במקרה הזה אקסיומת ההחלפה תטען כי התמונה של הפונקציה הזו היא גם כן קבוצה:
אקסיומת ההחלפה איננה אקסיומה בודדת כיוון שלא ניתן לכמת על פני הנוסחאות - זהו אוסף אינסופי רקורסיבי של אקסיומות.
היסטוריה
אקסיומת ההחלפה לא הייתה חלק ממערכת האקסיומות המקורית אותה הציע צרמלו ב-1908. מערכת האקסיומות של צרמלו, Z, הכילה את אקסיומת ההפרדה, החלשה יותר. אקסיומת ההחלפה הוספה על ידי פרנקל בשנת 1922 ומערכת האקסיומות החדשה נקראה ZF. אקסיומת ההחלפה הוצעה באופן בלתי תלוי, מאוחר יותר באותה שנה, גם על ידי סקולם.
אקסיומת ההחלפה מגדילה באופן ניכר את החוזק של ZF במובן של המשפטים אותם ZF יכולה להוכיח לעומת Z. כך למשל, ב-ZF יש מודל עבור Z - (בסימונים של ההיררכיה של פון-נוימן). בנוסף, התורה Z אינה יכולה להוכיח כי המונה קיים, בעוד שבתורה ZF ניתן להוכיח כי לכל סודר \alpha קיים.
נעיר, כי חלק משמעותי מהמתמטיקה הסטנדרטית ניתנת לפיתוח כבר בתורה Z, ללא אקסיומת ההחלפה, אך קיימות תכונות משמעותיות של קבוצות של המספרים הממשיים אותן לא ניתן להוכיח ללא אקסיומת ההחלפה. דוגמה מפתיעה היא הכריעות של קבוצות בורל - כדי להוכיח את המשפט המודל חייב להכיל את קבוצת החזקה ה-\alpha של הטבעיים, לכל סודר בן-מנייה.
בתחום של תורת הקבוצות קיימות תוצאות בסיסיות בהרבה שלא ניתן להוכיח ללא אקסיומת ההחלפה. כך, למשל, לא ניתן להוכיח כי הסודר קיים במובן של פון-נוימן (כלומר כקבוצה שיחס הסדר שלה הוא יחס השייכות). זהו הסודר הראשון שלא ניתן להוכיח את קיומו במסגרת Z. נעיר כי ב-Z יש קבוצה סדורה היטב שטיפוס הסדר שלה הוא אבל לא ניתן להמיר אותה לצורה הסטנדרטית ללא שימוש באקסיומת ההחלפה.
לעומת זאת, בהינתן אקסיומת ההחלפה טיפוס הסדר של מחלקת הסודרים הוא במובן מסוים אי נשיג (למעט העובדה שהוא לא מונה)- אין שום דרך להגדיר סדרה לא חסומה של סודרים שאורכה הוא סודר, כיוון שאז באמצעות ההחלפה ואקסיומת האיחוד נוכל למצוא סודר שגדול יותר מכל הסדרה.
אקסיומות קשורות
אקסיומת האוסף היא הכללה של אקסיומת ההחלפה, בה אנחנו לא דורשים שהנוסחה תגדיר פונקציה אלא רק יחס, R, בו לכל איבר של x מתאים לפחות איבר אחד ביחס R. במקרה הזה היא מבטיחה שיש קבוצה z בה לכל איבר של x יש לפחות איבר אחד שמתאים לו ביחס R.
הצמצום של אקסיומה זו למקרים בהם הנוסחה מגדירה פונקציה ייתן בדיוק את אקסיומת ההחלפה. מצד שני, ZF (ללא אקסיומת הבחירה) מוכיחה את הנכונות של אקסיומת האוסף.
מצד שני, ניתן להחליש את אקסיומת ההחלפה, ולדרוש רק שנוכל לחסום את תמונת כל פונקציה גדירה שמופעלת על קבוצה על ידי קבוצה אחרת. באופן הזה אנחנו עדיין נדרשים לאקסיומת ההפרדה.
קיום קבוצה עם לפחות שני איברים נובעת מאקסיומת האינסוף.
משה ענבר
משה ענבר (נולד ב-1937) הוא פרופסור אמריטוס למקרא ולאשורולוגיה בחוג למקרא באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
משה ענבר גדל בתל אביב, למד בבית הספר היסודי תל נורדאו ובתיכון עירוני א'. אביו הוא האדריכל שלמה ברנשטין, ואמו ברטה לבית קובארסקי, בתו של ד"ר הֶרץ קוֹבַארְסקי (Kowarski), רופא ילדים ידוע ועסקן ציבורי בווילנה. בוגר תואר ראשון במקרא, ספרות ולשון מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני במקרא מאוניברסיטת תל אביב, בה החל את לימודיו בשנת 1957, לאחר שנת לימודים באוניברסיטה העברית, בין השאר למד אצל פרופסור נחמה ליבוביץ . היה אחד משני המוסמכים הראשונים לתואר שני של הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב . בשנים 1964–1966, למד לתואר שני ושלישי באשורולוגיה במכון הגבוה להיסטוריה וספרות המזרח, , ובשנת 1971 קיבל דוקטורט מהמכון הגבוה להיסטוריה וספרות המזרח ב בהנחיית פרופסור ופרופסור ג'.-ר. קיפר. עסק בביקורת המקרא פילולוגית-היסטורית ובאשורולוגיה. לימד באוניברסיטת תל אביב עד ליציאתו לגמלאות בשנת 2005.
חקר את ארכיון העיר מארי מהמחצית הראשונה של המאה ה-18 לפנה"ס.
מפרסומיו
ספרים:
מאמרים:
גורה קלוואריה
גוּרַה קַלְוַוארְיַה (בפולנית: Góra Kalwaria; ביידיש: גער, מבוטא "גֶר") היא עיר השוכנת על נהר הוויסלה בפולין, כ-25 ק"מ מדרום לעיר ורשה. העיר חשובה לנוצרים הקתולים של פולין, וכן ליהודים, כמרכזה בעבר של חסידות גור.
בשנת 2006 גרו בעיירה כ-11,130 תושבים.
היסטוריה
הכפר גורה היה קיים כבר במאה ה-13. במהלך הכיבוש השוודי נהרס הכפר עד היסוד, ובשנת 1666 הפך לרכושו של הבישוף של פוזנן, סטפן וייז'בּובסקי, אשר החליט לייסד עיירה חדשה על גבי החורבות. תוכניתו הייתה להקים מעין "גבעת גולגולתא" - מרכז דתי אשר יוקדש להצגת הפסיון של ישו ולטקסים, שהיו די פופולריים בתחילת העת החדשה בפולין. הוא סבר כי הנוף המקומי מזכיר את זה של ארץ הקודש.
בשנת 1670 נקראה העיר החדשה "נוֹבַה יֶרוֹזוֹלִימַה" ("ירושלים החדשה"), קיבלה זכויות עיר ועבודת הבנייה צברה תנופה. העיצוב העירוני התבסס על מפות ימי-ביניימיות של ירושלים, וסידור הרחובות יצר צורת צלב. הבישוף הזמין את מסדרי הדומיניקנים, הפרנציסקנים והפיאריסטים להתיישב בעיר, וזו התכסתה עד מהרה במנזרים, בכנסיות, קפלות וב"דרכי ייסורים". העיירה אמורה הייתה להיות נוצרית טהורה, ויהודים לא הורשו להתיישב בה.
לאחר מותו של הבישוף וייז'בּובסקי החלה שקיעתה של העיירה. כנסיות וקפלות רבות נסגרו, ובין השנים 1883-1919 הושעו זכויות העיר של העיירה.
בתחילת המאה ה-19 בוטל האיסור על התיישבות יהודים בגורה.
יהודי גורה
היהודים הראשונים הגיעו לגורה קלוואריה בשנת 1802, וכעשרים שנה מאוחר יותר התגוררו בה כמה מאות יהודים. רק בשנת 1834 הורשו היהודים בעיר לבנות בתים. בסביבות אמצע המאה ה-19 הגיע למקום ר' יצחק מאיר אלתר, והקים את החסידות הקרויה על שם העיר - חסידות גור. עם התבססות החסידות משכה אליה העיר המוני מבקרים, וב-1899 החל אף לפעול קו רכבת מוורשה לגורה, שכונה "דעם רבינ'ס קאלייקע" - הרכבת הקלה של הרבי.
לצד בית הרבי הוקם בית מדרש גורה קלוואריה, וכן הוקמו אכסניות ומתקנים נוספים לשימושם של החסידים, וביקור החסידים אצל האדמו"ר הפך לעוגן כלכלי משמעותי של העיירה
בשנת 1936 נעשה ניסיון הצתה של בית הכנסת של חסידי גור מסיבות אנטישמיות. ב־1938 אירעה בעיר התנפלות אנטישמית, במהלכה נפצעו מספר יהודים ונגרם נזק לרכוש
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים במלחמת העולם השנייה הוטלו על יהודיה גזירות שונות, רכושם הוחרם, ובוצעו בהם מעשי התעללות והשפלה פומביים. בין היתר, בתי תפילה יהודיים הוסבו לאורוות סוסים. עד מהרה הוקם בעיר יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים יהודים לעבודות כפייה, ולהעביר לגרמנים תשלומי כופר גבוהים. בשנת 1940 חלק מהיהודים הועברו לסובייניה יז'יורי. בפברואר 1941 העבירו הגרמנים את יהודי העיר, תוך שימוש באלימות רבה, לגטו ורשה, שם מתו מאות מהם תוך מספר חודשים מרעב וממחלות. היתר הועברו עם שאר יושבי גטו ורשה למחנה ההשמדה טרבלינקה. מכ-3,300 יהודי העיר שרדו את השואה בודדים.
בעיר קבורים כיום שני אדמו"רי גור, הרב יצחק מאיר אלתר ("חידושי הרי"ם) ונכדו הרב יהודה אריה ליב אלתר ("השפת אמת").
בגרות מינית
בגרות מינית היא השלב בהתפתחותו של אורגניזם שבו הוא מסוגל להתרבות. אצל האדם קרוי המעבר לשלב זה בשם התבגרות מינית.
מרבית הרב-תאיים אינם מסוגלים להתרבות מיד עם לידתם, ובהתאם למינם (במשמעות הטקסונומית של מושג זה) עוברים ימים, שבועות ואף שנים עד שהם הופכים למסוגלים להתרבות, כלומר מגיעים לבגרות מינית. אצל היונקים, מינים המגיעים לבגרות מינית בגיל מבוגר יותר ונגמלים מהוריהם בשלבים מאוחרים יחסית הם לרוב בעלי אסטרטגיית רבייה k, המקבילה להשקעה באיכות, בעוד שהמינים המגיעים לבגרות מינית בגיל צעיר יותר הם לרוב בעלי אסטרטגיית רבייה r, המקבילה להשקעה בכמות. ברבייה מסוג זה, הצאצאים לרוב מוכנים ומפותחים מספיק כדי לרוץ ולפעול לבדם, ואינם נתמכים בהוריהם לפרק זמן ארוך או בכלל.
בגרות מינית מתבטאת בהתפתחותם של איברי הרבייה ובייצורם של תאי רבייה. היא עשויה להיות מלווה בשינויים נוספים במבנה גופו של האורגניזם, שינויים המבדילים את האורגניזם הבוגר מהבלתי בוגר. שינויים אלה קרויים סימני מין משניים, והם מגבירים, בדרך כלל, את עוצמתה של הדו-צורתיות הזוויגית. דוגמה: קודם להתבגרות המינית, לילדי האדם חזה שטוח, אבל לנשים בוגרות יש שדיים, בעוד שלגברים בוגרים - אין.
לאחר הגעה לבגרות מינית, יש אורגניזמים ההופכים לבלתי פוריים בהמשך התבגרותם, ויש אף המשנים את מינם.
לבגרות מינית אצל בני האדם יש כמה סימנים: אצל נערות מופיע המחזור החודשי, צומח שיער גוף והשדיים מתפתחים. אצל נערים מתארך הפין וגם להם צומח שיער גוף.
יצחק אוחנה
הרב יצחק אוחנה (ה'תרס"ח 1908 – ט"ז בשבט ה'תשנ"ב, 21 בינואר 1992) היה רב ישראלי, שכיהן כרבה של קריית שמונה (1954–1978).
תולדות חייו
נולד במקנס שבמרוקו לרבקה ורבי אברהם אוחנה, אב”ד מקנס. למד אצל הרב רפאל ברוך טולדנו בישיבת מקנס.
בגיל 25 מונה על ידי רבי רפאל בירדוגו כדיין בבית דינו במקנס. בשנת ה'תר"ץ (1929/1930) הקים ישיבה לצעירים בעיר. עלה במסירות נפש לארץ ישראל בשנת ה'תש"ח (1948), ובחר לגור בירושלים למרות היותה מופגזת באותה שעה. התגורר במושבה הגרמנית בירושלים שם עסק בהרבצת תורה והקים בתי כנסת. בשנת ה'תשט"ו (1954/1955) שב למרוקו לבקשת הרב טולדנו, ועסק שם בפעילות תורנית.
בשנת ה'תשי"ז (1957) מונה בידי הרבנים הראשיים לישראל לרב ורושם נישואין במועצה המקומית קריית שמונה. בשנת 1960 המועצה הדתית העבירה אותו מכהונתו בשל אי סדרים במועצה ובעקבות כך פיזר שר הדתות, הרב יעקב משה טולידאנו, לראשונה בישראל את המועצה הדתית והחזיר אותו לכהונתו.
באוגוסט 1960 שמע כי באטליז אחד הוכנס בשר טריפה למכירה, הוא נכנס לאטליז ובמוצאו את בשר הטריפה עמד בפתח החנות והכריז בקול כי האטליז מוכר בשר טריפה, הקצב נטל סכין חדה ורץ אליו בכוונה לדוקרו נפש, ר' יצחק פתח את דש מעילו וצעק לו דקור אותי. הקצב נרתע לאחוריו באימה. באחד הפעמים שמו אותו גם בבית המעצר בתחנת המשטרה על פעולתו. הדבר גרם לסערה ציבורית גדולה והוא שוחרר.
כהונתו הייתה מלווה בשנות ה-60 בסכסוכים רבים עם המועצה הדתית (שלא כונסה במשך כ-4 שנים) ועם שר הדתות מטעם המפד"ל שעמד לפטרו. מאבקים רבים נוספים היו לו עם בעלי האטליזים שחלקם סיפקו בשר שאינו כשר, ועל כן החרימם וציווה שלא לקנות מהם בשר.
תחום שני שהקדיש לו את כל מרצו הוא חינוך הנוער. הוא פעל להקים בית הספר של החינוך העצמאי בעיר. בשלהי הקיץ כאשר הילדים היו בחופשה, הקים קייטנות לילדים שלמדו תורה וקראו תהילים, ומכספו העניק להם פרסים וממתקים.
בשנת ה'תשל"ט (1978/1979) פרש מהרבנות בקרית שמונה ועבר לירושלים, שם למד בישיבת אהבת שלום של חתנו הרב יעקב משה הלל. לאחר כמה שנים עבר לחיפה ולמד בישיבת בנו הרב שמעון, שם גר עד לפטירתו.
על שמו נקראת ישיבת "כנסת בית יצחק" במודיעין עילית בראשות נכדו הרב אליהו דוד אוחנה.
מפעל הנעליים
בשנת 1938, אוחנה היה שותף עם רבי שלמה טולידאנו (מכונה "רבי שלמה טביב [הרופא]), בעסק של יצור נעליים. הרב אוחנה היה האחראי על יצור הנעליים ושיווקם, והרב טולידאנו היה המשקיע הכספי. הרב טולידאנו שהיה מטופל בצורכי ציבור (חברת ביקור חולים) סמך על הרב אוחנה, ומבלי להיכנס לפרטים המשיך להזרים כספים לרכישת עוד ועוד סחורה, כשלמעשה הרב אוחנה היה טרוד בלימוד תורה ולא השתמש כל כך בסחורה.
בשנת 1941, בזמן מלחמת העולם השנייה, היות שהממשלה הייתה צריכה לייצר נעליים גם לחיילי הצבא וגם לאזרחים, הוציאו חוק במרוקו, שכל מפעל שברשותו הסחורה הזאת (עורות, מסמרים וכדומה) עליו להצהיר על כך לרשויות, וצירפו לכך איום שהכל יוחרם למי שלא ייענה. אוחנה וטולידאנו - לא שמעו כלל מההוראה הזאת. כעבור זמן קצר באה הלשנה לשלטון, שבזמן שאין מסמר אחד בכל המדינה, המפעל של אוחנה וטולידאנו מלא בסחורה עד אפס מקום. המשטרה סגרה את המפעל על מנעול ובריח. לאחר שנקבע מועד למשפט, הרב טולידאנו לא מצא עורך דין שיסכים לקבל התיק, שכולם אמרו שזה עסק ביש בשעת חירום, ואין טענה ממשית כדי להצדיק את המעשה.
אשם תורם כהגנה מוחלטת
אשם תורם כהגנה מוחלטת היא גישה בדיני נזיקין על פיה כאשר טענת אשם תורם מתקבלת ובית המשפט מקבל שהניזוק אחראי חלקית לנזקיו, הניזוק אינו זכאי לפיצוי כלל, ובכך הנתבע זוכה להגנה מוחלטת.
יצחק אוחנה
מפעל הנעליים
אוחנה לקח מטולידאנו סכום של 5000 פרנק (סכום גדול באותו זמן) ולקח אותו ל"עורך דין" - הם הסתובבו אצל עניי העיר וחילקו את כל הכסף. לאחר מכן אמר הרב אוחנה "עכשיו, אחרי שלקחנו עורכי דין שהם רבי שמעון בר יוחאי ורבי מאיר בעל הנס, הסר דאגה מליבך, ותראה שהכל יסתדר". ביום המשפט, הוזמנו הרב אוחנה והרב טולידאנו לשיחה בארבע עיניים עם השופט. השופט עיין שעה ממושכת במסמכים שהיו לפניו. אחר כך אמר "אני לא מבין, חזות פניכם מוכיחה שאתם אנשים מכובדין וישרים מנכבדי הקהילה, איך עשיתם מעשה כזה, הרי אנחנו בשעת מלחמה, ועבירה כזאת הן מהחמורות ביותר בעת הזאת". אחר כך, לקח את כל התיק והניירות וקרע אותם לגזרים לנגד עיניהם, וזרק להם את מפתחות המפעל ואמר להם "מהרגע אין תיק כזה, אין אשמות", ואחר כך גם הוציא להם רישיון כחוק. בשנים הבאות, היה להם רווח כלכלי מהסחורה הרבה שהצטברה במפעל - בשעה שהיה לה ביקוש רב.
משפחתו
היה נשוי לרובידא (נפטרה בשנת 2000). בניהם:
אשם תורם כהגנה מוחלטת
בעבר, שלטה גישת "אשם תורם כהגנה מוחלטת" במדינות המשפט המקובל. אולם במהלך המאה ה-20 אומצה גישה שונה וכיום רוב מדינות העולם נוקטות בגישה ההפוכה של אשם תורם כהגנה יחסית.
יצחק אוחנה
משפחתו
חתניהם:
אשם תורם כהגנה מוחלטת
ההתפתחות ההיסטורית של האשם התורם כהגנה מוחלטת
במאה ה-16 מושג הרשלנות כמקור לאחריות עשה את דרכו אל תוך המשפט המקובל. עם ההכרה ברשלנות כמקור להטלת אחריות התפתחה פרקטיקה שבה תובע אינו יכול לתבוע פיצויים כאשר הוא עצמו אשם בהתנהגות רשלנית.
מה ידידות
"מה ידידות מנוחתך" הוא פיוט המושר בכל קהילות אשכנז מדי ליל שבת, נדפס לראשונה בקושטנדינה בספר 'זמירות ושירות ותשבחות'.
יצחק אוחנה
הערות שוליים
קטגוריה:אישים שעל שמם ישיבות בישראל
מה ידידות
הפיוט חובר על ידי רבי מנחם, והוא רמז את שמו באקרוסטיכון של פיוטו, בבתים 2–4 ו-6. מ'ערב נ'חלת ח'פציך מ'עין.
הפיוט עוסק בתענוגותיה הגשמיים של השבת; מאכלי שבת, לבוש השבת ושינה בשבת. בנוסף לתענוגות של יום השבת מוזכרות בשיר גם הלכות השבת - איסורי ל"ט מלאכות וחילול שבת. בנוסף מזכיר הפיוט את מצוות השבת המוזכרת בפסוק "אִם תָּשִׁיב מִשַּׁבָּת רַגְלֶךָ... וְכִבַּדְתּוֹ מֵעֲשׂוֹת דְּרָכֶיךָ מִמְּצוֹא חֶפְצְךָ וְדַבֵּר דָּבָר" ואת דרשות חכמים על פסוק זה, בבית הרביעי.
מחבר הפיוט אף נוקב בשכרם של שומרי השבת ומענגיה - הם העתידים לזכות בנחלה בלי מצרים ובהצלה מחבליו של המשיח, ובטווח המיידי – חוויית השבת עצמה, שהיא מעין עולם הבא, לו זוכה האדם מדי שבוע. יש השרים את הבית האחרון בפיוט בנפרד (בלחן לעצמו).
פזמון הפיוט הוא המשפט "לְהִתְעַנֵּג בְּתַעֲנוּגִים בַּרְבּוּרִים וּשְׂלָיו וְדָגִים".
הפיוט מאגד בתוכו עבר, הווה ועתיד סביב השבת – ההכנות לשבת, עונג השבת והשכר העתיד לבוא לשומרי שבת. עקרונות השבת הבסיסיים משובצים בין השורות – איסור מלאכה, הצורך להבדיל בין ההתנהגות בשבת להתנהגות בשאר השבוע, וחשיבות מנוחת הנפש ומנוחת הגוף יחד עם ההתענגות ביום קדוש זה. השיר מסתיים בציפייה לגאולה.
אשם תורם כהגנה מוחלטת
ההתפתחות ההיסטורית של האשם התורם כהגנה מוחלטת
הדין במשפט מקובל היה, כי אשמו התורם של הניזוק מעניק הגנה מלאה למזיק, וכך גם היה המצב המשפטי ששרר עד תחילת המאה ה-20 באנגליה ובארצות הברית. הגנת האשם התורם לא נתפסה כהגנה המביאה לידי חלוקת אחריות, אלא כהגנה מלאה שתוצאות החלתה היא העברת נטל הנשיאה מן המזיק אל הניזוק. כך היה המצב המשפטי באנגליה עד שנת 1945, עת נחקק חוק האשם התורם הנזיקי, המאפשר חלוקת אחריות במקרים של אשם תורם. שורשי הדוקטרינה נעוצים בתביעה אנגלית משנת 1806 בשם Butterfield v. Forrester. התובע נפצע כשסוסו נתקל במוט שהניח הנתבע שלא כדין. חבר המושבעים קבע כי התובע רכב מהר מדי מלכתחילה בצורה שבה לא היה יכול לבלום את סוסו גם אילו היה מבחין במוט בזמן, ולכן ייחס לו אשם תורם ושלל את זכאותו לפיצויים. השופט Ellenborough אף אמר כי "אשמתו של מזיק לא מסירה מן הניזוק את אחריותו לנהוג בזהירות כלפי עצמו". דהיינו, ביהמ"ש ייחס רשלנות לתובע עצמו אשר מונעת ממנו פיצוי מן הנתבע. חמישים שנה לאחר קבלת הדוקטרינה באנגליה הפכה טענת האשם התורם לטענת הגנה נפוצה של מזיקים בבתי המשפט האמריקאיים, ואילו בתי המשפט חיפשו דרך להגביל את אחריותם של התעשייה המתפתחת לעובדיהם הנפגעים, ואת הפתרון מצאו בשימוש בדוקטרינה הנ"ל. בתי המשפט טענו שיש ליישם את האשם התורם כהגנה מוחלטת מפני שהמושבעים התקשו לכמת את אשמו של תובע בגרימת נזקו, ולכן הטילו עליו את מלוא האחריות ושללו ממנו פיצויים. בנוסף בית המשפט השתמש בהנמקה כללית כי יש להעניש את התובע הרשלן על מנת ליצור סטנדרט זהירות אחיד בחברה. ההכרה הראשונה בדוקטרינת האשם התורם כהגנה מוחלטת הגיעה בשנת 1824 בפס"ד Smith v. Smith, אשר ציטט את ההנמקה שניתנה בפס"ד Butterfield לאחר מכן אומצה השיטה בידי כל המדינות בארצות הברית.
בשנת 1908 הקונגרס של ארצות הברית חוקק את "חוק אחריות המעביד", אשר עסק בעובדי מסילות הרכבת. החוק קבע את העיקרון שמכונה היום אשם תורם כהגנה יחסית, בעקבותיו נחקקו חוקים נוספים שתמכו בעיקרון האשם התורם היחסי. מדינות ארצות הברית החלו לנטוש את דוקטרינת האשם התורם כהגנה מוחלטת, והראשונה שבהן הייתה מיסיסיפי בשנת 1910 כאשר אימצה את שיטת האשם היחסי ודחתה לחלוטין את האשם התורם. שלוש שנים לאחר מכן מדינת נברסקה נקטה בשיטת אשם יחסי מרוככת יותר, ובשנת 1931 היה זה תורה של מדינת ויסקונסין. תהליך ההתנערות מהדוקטרינה נמשך וכיום רוב המדינות דחו לחלוטין את האשם התורם כהגנה מוחלטת.
מבחני הדוקטרינה
המבחן הראשון הוא "מבחן הסמיכות" Proximate Cause. הנחת הבסיס היא שלנזק גורמים רבים, אשר מהווים חלק מהשתלשלות אירועים ספציפית שסופה נזק, מתוך הגורמים הללו יש לאתר גורם יחיד שאירע בסמיכות להתרחשות הנזק, והוא יהווה את הגורם שלו נייחס את האשם התורם. מבחן זה קשור בקשר הדוק למבחן כלל ההזדמנות האחרונה Last Clear Chance. ביישום המבחן יש לבדוק למי מהצדדים הייתה ההזדמנות האחרונה למנוע את היווצרות הנזק. קרי, האשם התורם של התובע הניזוק לא תהווה הגנה לנתבע אם לנתבע הייתה ההזדמנות האחרונה למנוע את הנזק שנגרם תוך שימוש באמצעי סביר, ובאותו הזמן ידע, או שהיה אמור לדעת על הסכנה שבהתנהגותו של התובע. אולם למבחן זה נתגלו חסרונות רבים. לשם המחשת הטיעון נתאר מצב היפותטי בו A הולך על פסי רכבת במודע ובמתכוון בעוד B, נהג הקרון מבחין ב-A אך אינו מספיק לבלום בזמן, B מתנגש ב-A ופוצע אותו. אם ניישם את מבחן ההזדמנות האחרונה כפשוטו, נוכל לקבוע בוודאות ש-B, הנתבע, הוא בעל ההזדמנות האחרונה למנוע את הנזק שאירע ל-A. אך ביישום המבחן אין התחשבות ברשלנותו החמורה של A והתחושה העולה מן הדברים היא שאין זה מן הצודק להטיל אחריות מוחלטת על B, חסר האשמה לכאורה. שנית, זמן התגובה במקרים שכאלו הוא קצר מאוד, האם באמת ניתן לאמוד מי מהצדדים בעל ההזדמנות האחרונה למנוע את הנזק? ניתן לומר באותה מידה כי לתובע הייתה ההזדמנות האחרונה לזוז מדרכה של הרכבת.
ההסדר המשפטי הנבחר בישראל הוא אמנם הסדר של הגנה יחסית אשר נותן אפשרות לכאורה גם לאדם אשר לו אשם תורם של למעלה מ-90% ליהנות מסכום פיצויים כלשהו, אך הסדר זה מוקף בהסדרים משפטיים נזיקיים נוספים כגון מבחן הקשר הסיבתי המשפטי והקשר המשפטי העובדתי אשר מסננים ומפקחים על קבלת התביעות, כמו כן בבחינה של פסקי דין רבים נראה כי הגשת תביעות בהם קיים אשם תורם של למעלה מ-60% הן מעטות מאוד ובכך הסדר ההגנה יחסית אינו פוגע בצורה כה גורפת ו"בולע" את התרומה של הבחירה בהסדר זה למטרת הצדק המתקן והפיזור.
בישראל
סעיף 68 לפקודת הנזיקין קובע שאל אשם תורם יש להתייחס על פי דוקטרינת אשם תורם כהגנה יחסית, וכך פוסקים בתי המשפט בישראל. עם זאת, היו מקרים שבהם שופטים הביעו עמדה ממנה משתמעת תמיכה בדוקטרינת אשם תורם כהגנה מוחלטת. למשל, בפס"ד קריאל נ' קיבוץ משמר העמק נדון מקרהו של עובד חוץ בקיבוץ שקפץ קפיצת ראש אל מים רדודים בחוף הים בכורסי, ובעקבות זאת נגרם לו שיתוק מהכתפיים ומטה. במקרה זה קבע השופט ש' ברילנר כי לתובע יש אשם תורם של 100% ובכל מקרה לא פחות מ-50% ולכן תביעתו נדחית. מדבריו של השופט משתמע כי גם אם יש לתובע אשם תורם של 52% התביעה הייתה נדחית, דבר אשר סותר את ההסדר החלוקתי אשר נקבע בס' 68 לפקודה. עם זאת זוהי פסיקה חריגה אשר אינה מייצגת כלל את הרוח הפסיקתית אשר מיישמת את ההסדר החלוקתי.
הצעת הקודיפיקציה (חוק הממונות החדש) שומרת על ההסדר של אשם תורם כהגנה יחסית. השינוי המשמעותי בהסדר שמציע חוק הממונות הוא מבחן נוסף לקביעת האשם התורם: מבחן הקשר הסיבתי. ייתכן כי מבחן זה יוביל לקביעה כי כאשר אשם התורם הוא באחוז ניכר יש להפחית לחלוטין את פיצוייו של התובע.
הצעת הקודיפיקציה מגדירה את האחריות בנזיקין כאחריות לנזק שנגרם עקב התנהגות עוולתית או אחריות להתנהגות עצמה. מכיוון שהתנהגות עוולתית תיחשב כגורמת לנזק אם היא הייתה הגורם העובדתי לנזק, דהיינו, בלעדיה לא היה הנזק נגרם, ואם סוג התהליך של גרימת הנזק וסוג הנזק היו בתחום הסיכון שמפניו באה העוולה להגן.
בשל העובדה כי תחום הסיכון בוחן מס' שיקולים וביניהם, מידת האשמה שבהתנהגות עוולתית של הנפגע שהייתה גורם עובדתי לנזק ומידת האשמה שבהתנהגות העוולתית של המזיק קשה לדמיין מצב בו במקרה של אשם תורם של למעלה מ-60% או יותר של התובע התנהגותו של הנתבע תהווה גורם בלעדיו הנזק לא היה נגרם, דבר אשר יצמצם את ההסדר המוחל היום בפסיקת בית המשפט.
האשם התורם בארצות הברית
כפי שפורט קודם לכן, רוב מדינות ארצות הברית עברו לשיטת האשם התורם היחסי, אולם גם בשיטת האשם היחסי ישנה האפשרות שביהמ"ש ישלול לחלוטין מתן פיצויים, וזאת אם הוכח כי האשם התורם של הניזוק התובע נאמד ב-50% ויותר. לפי גישה זו יחושב סכום הפיצויים לו זכאי התובע, לפי גובה אשמתו היחסי בגרימת הנזק. לדוגמה, אם האשם התורם היחסי של הניזוק הוא 25%, ביהמ"ש לרוב יפסוק כי הוא זכאי ל-75% מהפיצויים.
ביקורת הדוקטרינה
הדעות חלוקות בשאלת ההסדר העדיף של שקלול האשם התורם בקביעת הפיצויים בתביעת נזיקין. השאלה העסיקה מומחים רבים באקדמיה הן מהתחום המשפטי והן מהתחום הכלכלי, שדנו בשיקולי צדק, יעילות יחסית של שני ההסדרים, בהרתעה ובהכוונת ההתנהגות החברתית הרצויה.
שיקולי צדק
פרופ' גרי שוורץ טען שיש לתת קדימות למטרה של צדק מתקן בדיני נזיקין, וכפועל מכך עדיף לנקוט בגישה של אשם תורם כהגנה יחסית.
מניעת הנזק
אחרים גורסים שיש לבחור בהסדר יעיל כלכלית שיפנה את המידה הראויה של משאבים במניעה מראש של הנזק. מתוך שיקול זה, הם מעדיפים את הגישה של אשם תורם כהגנה מוחלטת, הקובע שכל האחריות תיפול על ישות אחת ועל כן לישות זאת יהיה אינטרס גבוה יותר להסיר את המכשול הגורם לנזק. נטען גם שהסדר זה מונע השקעה כפולה ומיותרת באמצעי זהירות על ידי המזיק הפוטנציאלי והניזק הפוטנציאלי במקביל. גישה זו חוזקה על ידי מחקרם של פרופסור קלבריזי ופרופסור פוזנר. במסגרת זאת, נקבע שראוי להטיל את האחריות על זה שבידו למנוע את הנזק במחיר הזול ביותר.
מאידך יש מומחים רבים הסוברים כי הסדר ההגנה היחסית יעיל יותר במקרים של העדר מידע מדויק על הסטנדרטיים החוקיים ומידת הזהירות שכל אדם צריך לנקוט. הצדדים נוהגים לחרוג מהסטנדרט הרצוי של מידת הזהירות על מנת לאפשר לביהמ"ש מרחב תמרון בקביעת האשם. נטייה זו בולטת במיוחד במקום בו נהוג הסדר ההגנה המוחלטת. הסדר ההגנה היחסית נותן תמריץ מתון לנקיטת אמצעי זהירות סבירים.
מחקר שהתבסס על נתוני מועצות הביטוח בארצות הברית לא מצא הבדל משמעותי בהרתעה בין מחוזות אשר בהם מיושם ההסדר המשפטי של "הגנה יחסית" ובין מחוזות אשר בהם מיושם ההסדר המשפטי של "הגנה מוחלטת".
בעבר התפיסה ששלטה בקרב המלומדים הייתה שהסדר "ההגנה המוחלטת" יעיל יותר בהכוונת ההתנהגות החברתית הרצויה ובהרתעה. תפיסה זו התבססה על שתי הנחות יסוד מרכזיות חלופיות:
במאמרו "עלות התאונות" (The Costs of Accidents) נתן פרופסור גווידו קלברזי (Guido Calabresi) דוגמה על מנת להמחיש כי חלוקת אחריות מובילה לתמריץ לא יעיל של נקיטת אמצעי זהירות.
נניח תאונה אשר ערך הנזק בכל פעם שהיא מתרחשת הנזק הוא - 80$. הנחה נוספת – התאונה יכולה להימנע על ידי השקעה באמצעי זהירות בערך של - 60$. אם רק אחד מהצדדים יישא בעלות הנזק ישתלם לו להשקיע את ערך מניעת הנזק (60$), לעומת זאת אם האחריות תחולק בין שני הצדדים, לא יוציא אף צד יותר מ-40$ על מנת להימנע מהנזק, והנזק לא יימנע. על כן, בהיעדר אפשרות של מיקוח והחלטה משותפת על חלוקה בנקיטת עלות אמצעי הזהירות, לא ישתלם לצדדים להימנע מהנזק.
ניתוח נוסף נעשה על ידי ריצ'רד פוזנר. נניח תאונה שערך הנזק שלה הוא 1000$. התאונה יכולה להימנע בוודאות על ידי השקעה של הנתבע בערך של 50$ ושל התובע בערך של 100$, לדעת פוזנר אם רק אחד מהצדדים ישא בעלות הנזק ישתלם לו להשקיע ולנקוט באמצעי הזהירות. אם שניהם יישאו בעלות הנזק, לשניהם ישתלם להשקיע בנקיטת אמצעי הזהירות מה שיביא לידי כך ש- 100$ של ההשקעה יהיו מיותרים. ייתכן גם שאף צד לא ישקיע את עלות נקיטת אמצעי הזהירות בשל הסתמכות על הצד השני.
לעומת הטענות הנזכרות לעיל אשר תומכות בכך שהסדר ההגנה היחסית אינו מוביל להרתעה יעילה, ישנם רבים הסוברים כי הסדר ההגנה היחסית יעיל ומרתיע יותר במקרים של העדר מידע מדויק על הסטנדרטיים החוקיים ועל מידת הזהירות שעל אדם לנקוט. הצדדים נוהגים לחרוג מהסטנדרט הרצוי של מידת הזהירות על מנת לאפשר לביהמ"ש מרחב תמרון בקביעת האשם. נטייה זו בולטת במיוחד במקום בו נהוג הסדר ההגנה המוחלטת. הסדר ההגנה היחסית נותן תמריץ מתון לנקיטת אמצעי זהירות סבירים.
במחקר אמפירי שנעשה על יעילות ההסדרים על ידי שימוש בנתונים סטטיסטיים של מועצת הביטוח בארצות הברית והשוואה בין מחוזות בהן נהוגים הסדרים שונים בשני פרקי זמן (שנת 80 ושנת 98) המסקנה שעלתה היא כי לא ניתן להצביע על הבדל ברור ומשמעותי בהרתעה בין המחוזות השונים.
פיזור הנזק
ההסדר של אשם תורם כהגנה יחסית מביא לפיזור הנזק בין המזיק לניזוק ובכך הוא עדיף בעיני אלו הרואים חשיבות בפיזור הנזק.
התחשבות בעלויות החברתיות של האחריות בנזיקין
יש הטוענים בעד הגישה של אשם תורם כהגנה מוחלטת, לפחות במקרים בהם יש אשם תורם בשיעור גבוה, כהסדר המצמצם את כמות תביעות השווא המעמיסות על מערכת המשפט ומשיתות עלויות התנצחות משפטית מיותרת על החברה. על פי גישה זאת, אדם שאשם במידה רבה בנזקיו, כמו למשל רעול פנים שזרק אבנים ונפגע מחיילים, לא יטריח את מערכת המשפט בתביעתו ביודעו שסיכוייו לזכות בפיצויים נמוכים.
ביבליוגרפיה
ספרות
אריאל פורת, הגנת אשם תורם בדיני חוזים, 13-16. (תשנ"ז).
גד טדסקי (עורך), דיני הנזיקין – תורת הנזיקין הכללית 234-276 (תשל"ז).
מאמרים
ישראל גלעד, "דוקטרינת הנזק הראייתי : האם הורם נטל השכנוע?" משפטים ל 317, 319-320 (תש"ס).
ע"א 316/75 שור נ. מדינת ישראל,פ"ד לא (1) 299.
ע"א 323/56 ברשוב נ' שורצקי, פ"ד י"א 1433.
ע"א 122/56 דוידוף נ' קצב,פ"ד י"א 1006.
ע"א 609/68 נתן נ' עבדאללה, פ"ד כד (1) 455
ת"א 12286/01 אילוז נ' עיריית ירושלים (פדאור לא פורסם).
ת"א 1520/99 קריאל נ' קיבוץ משמר העמק ,פ"ד סב (1) 665.
ספרות זרה
(R.F.V. Heuston, Salmond On the Law Of Torts 325 (1965.
(Guido Calabresi The Costs of Accidents: A Legal and Economic Analysis, 158 (1970. מאמרים זרים
J. Fleming, “ Contributory Negligenceale", 62 L.J 691(1952).)
J. J. Karangelen, "Comment: the road to judicial abolishment of contributory negligence has been paved by bozman v. bozman", ''34 U. Balt. L. Rev''. 265, 266 (2004)
C. Lowndes," Contributory Negligence", 22 Geo L.J. 675 ,677(1934)
G. D. Smith, "Contributory Negligence as a Matter of Law: The Last Vestiges", 23'' Tort & Ins. L.J.'' 674, 675(1988).
Robert D. Cooter & Thomas S. Ulen, "An Economic Case for Comparative Negligence", 61 N.Y.U. L. Rev. 1067, 1079 (1986).
G. J. Lensing, "Proportionate Responsibility and Contribution Before and After The Tort Reform Of 2003", 35 Tex. Tech L. Rev. 1125, 1135 (2004).
L. Fraley, "The Evaluation and Status Of The Contributory Negligence Defense To Medical Malpractice In North Carolina- McGill v. French", 16 Campbell L. Rev. 103 104, (1994).
C. J. Robinette, Paul G. Sherland, " Contributory or Comparative: Which is the Optimal Negligence Rule?" 24 N. ''Ill. U. L. Rev''. 41 (2003).
Gary T. Schwartz, "Contributory and Comparative Negligence: A Reappraisal", 87 Yale L.J. 697,722(1978).
חקיקה זרה
Law Reform (contributory Negligence) Act, 1945.
.(Federal Employer's Liability Act (F.E.L.A),45 U.S.C. § 51-60 (1975 פסיקה זרה
(Butterfield v. Forrester, 11 East 60 (1809.
(Smith V. Smith, 19 Mass. (2 Pick.) 621 (1824
פרד אגיין
פרד ג'ון פיליפ גיבסון (באנגלית: Fred John Philip Gibson; נולד 19 ביולי 1993), הידוע באופן מקצועי בשם פרד אגיין (באנגלית: Fred Again; מעוצב כ-..Fred again) או בשם פרד (מעוצב באותיות גדולות כ-FRED), הוא זמר, כותב שירים, רב-נגן, מפיק מוזיקלי ורמיקסר בריטי.
קריירה
כמפיק וככותב שירים, פרד אגיין ידוע במגוון האמנים שעבד עימם: סטורמזי, אד שירן, בורנה בוי, הלסי, בריאן אינו, סטפלון דון, The xx ואוקטביאן.
הוא נכלל ברשימה האירופאית פורבס 30Under30 לשנת 2023. ב-11 באוגוסט 2023 הוציא את הסינגל "adore u" עם Obongjayar.
עיצוב תעשייתי
עיצוב תעשייתי הוא תחום מקצועי העוסק ביצירה ובפיתוח מוצרים המיוצרים באופן חרושתי או סדרתי. עיצוב זה מתאפיין בתהליך של מחקר, חשיבה קונצפטואלית, חדשנות רעיונית, אפיון צורני ומורפולוגי, פיתוח ותכנון ועד לבקרה של תהליכי הייצור, השיווק, המכירה והשימוש של המוצר. בהליך זה ניתן להשביח את האסתטיקה והשמישות של המוצר. העוסק בעיצוב תעשייתי קרוי מעצב תעשייתי.
עיצוב המוצר הוא תחום בעיצוב תעשייתי. עיצוב המוצר מתמקד במוצרים בלבד ואילו לעיצוב תעשייתי יש פוקוס רחב יותר על רעיונות, מוצרים ושיטות. בנוסף להתחשבות באסתטיקה, שמישות והנדסת האנוש, תחום זה מתחשב בהנדסת העצם, תועלת כמו גם שמישות, השתלבות בשוק ועניינים אחרים.
היסטוריה
העיצוב התעשייתי החל להתגבש כתחום מקצועי ואקדמי החל מאמצע המאה ה-19 במקביל להתפתחות המהפכה התעשייתית. קדמה לעיצוב התעשייתי מסורת האומנות השימושית, שאופיינה ביצירה של אובייקטים בסדרות קטנות, בבתי מלאכה מקומיים ובקצב שינויים וחידושים איטי. לעומת המצב בו המעצב-אומן הוא גם היצרן יצרה המהפכה התעשייתית מצב חדש שבו קו הייצור מצריך תהליכי תכנון הנדסי ועיצובי נפרדים. כפי שתהליך הייצור הופרד למקטעי ייצור כך הופרדו תהליכי הפיתוח מרצפת הייצור.
אך בעוד שהמהפכה התעשייתית פתחה את האפשרות להמציא ולייצר מכונות וחפצים חדשים, טעמו האסתטי של הציבור הרחב לא הסכים לעכל במהירות את הצורות חדשות שהכתיב קו הייצור.
במאה העשרים מעצבים תעשייתיים החלו לעצב מוצרים חדשים שהפכו למאפיינים של התקופה המודרנית - המטוס, האוניה, הרכבת, המכונית, הקטנוע, הטלוויזיה, הטלפון, כלי הבית, הרהיטים והתאורה וריהוט הרחוב. אלה ועוד רבים, יוצרו כולם במפעלים ועוצבו על ידי מעצבים שהושפעו מתאוריות ואופנות שונות. זרמים אלה בעיצוב תעשייתי שהופצו על ידי מיליוני מוצרים, השפיעו באופן רב על התפישה של האדם המודרני.
סגנונות כמו הארטס אנד קרפטס, האר נובו, האר דקו, סטרים ליין, מינימליזם, מודרניזם, ופוסט-מודרניזם באו לידי ביטוי מוחשי בצורה, בצבע והטקסטורה של המוצרים שמקיפים את חיי האנשים.
מעצבים תעשייתיים היו אלה שקידמו בברכה התפתחויות טכנולוגיות חדשות בתחומים שונים כמו חומרים, חשמל, אלקטרוניקה מכניקה, מחשוב וכו' והטמיעו אותם באופן נגיש לציבור הרחב. לדוגמה, תולדות העיצוב של הכסא, יכולים ללמד כיצד מסורת של מאות שנים של כיסאות מגולפי עץ השתנתה בתקופה קצרה על ידי התיעוש של כיפוף בקיטור של עץ, למינציה של עץ, כיפופי צינורות מתכת, שיכוב פלסטיק והזרקת פלסטיק.
תהליך העיצוב
למרות שעיצוב לעיתים נתפס כתהליך "יצירתי", מתקיימים בו גם תהליכים אנליטיים רבים. למעשה, מעצבים תעשייתיים רבים משתמשים במתודולוגיות שונות בתוך תהליך היצירה. חלק מהתהליכים שמשמשים מעצבים תעשייתיים בדרך כלל הם מחקר, שרטוט, בחינת מוצרים מתחרים, בניית מודלים ואב-טיפוס ועריכת ניסויים במוצר. לעיתים קרובות, משתמשים המעצבים בתוכנות הדמיה תלת־ממדית ובתוכנות תב"ם על מנת לעבור משלב הקונספט לשלב הייצור. מאפייני המוצר שמוזנים בידי המעצב עשויים לכלול את הצורה הכללית של המוצר, מיקום פרטים ביחס לאחרים, את צבע המוצר, המרקם שלו, צלילים שישמיע והיבטים ארגונומיים בנוגע לשימוש בו. בנוסף לכך המעצב יכול לציין היבטים הנוגעים בתהליך הייצור, בבחירת החומרים ובדרך בה המוצר מוצג לצרכן בנקודת המכירה.
מלבד ההתמקדות באסתטיקה, שימושיות וארגונומיה, עיצוב תעשייתי מקיף את הנדסת המוצר, התועלת בו, את מיקומו בשוק המוצרים וגם היבטים פסיכולוגיים כמו תשוקה, פיתוי וחיבור רגשי של המשתמש למוצר. עיצוב מוצר ועיצוב תעשייתי עשויים לחפוף לעיצוב ממשק משתמש, עיצוב מידע ועיצוב אינטראקטיבי.
העיצוב התעשייתי כיום
העיצוב הפך להיות אחד המרכיבים המשמעותיים באסטרטגיה של חברות כדוגמת חברות רכב, חברות מוצרי אלקטרוניקה ומוצרי צריכה השונים. בחברות גדולות עוסקים מאות מעצבים תעשייתיים באפיון ובעיצוב בלתי פוסקים של קונספטים עתידיים חדשים.
בשנים האחרונות עבר העיצוב התעשייתי ממרכיב בדרגה שנייה בתהליך פיתוח המוצר, למרכיב ראשי בחשיבותו. הבנה חדשה זו של הערך שמעניק העיצוב למוצר בעיני הצרכן נובעת מהתחרות העזה בין תאגידים והאפשרות להשוות פערים טכנולוגיים והנדסיים בזמן קצר. במצב שבו אין הבדל מהותי בין מוצרים על המדף, עיצוב איכותי יכול ליצור פער וערך מוסף: בשימושיות, בהורדת מחיר הייצור וביצירת מוצרים מושכים יותר. כיום קיימים עיצובים תעשייתיים שנחשבים ליצירות אמנות, באותה מידה בה הם יצירות של הנדסה, ביניהם גם ה-iPod, הג'יפ, פנדר סטראטוקסטר, בקבוק הקולה והחיפושית.
בשנים האחרונות אין העיצוב התעשייתי עוסק רק במופעו החיצוני של המוצר אלא מטפל בכל תהליך חוויית המשתמש, מהצגתו של המוצר במדפי החנות -דרך הוראות התפעול ואפיון ממשק המשתמש וכלה באורך חיי המדף. הוא עוסק בקשר בין האובייקט למותג, ולערך הסמלי של המוצר בעיני המשתמש כמרכיב של זהות.
קורט פון ברדלבן
קורט פון ברדלבן (בגרמנית: Curt von Bardeleben; 4 במרץ 1861, ברלין – 31 בינואר 1924, ברלין) היה רוזן ושחמטאי גרמני, אחד משחקני השחמט הטובים ביותר בסוף המאה ה-19. לשיא יכולתו הגיע בשנות ה-80 של המאה ה-19, כאשר דורג רביעי בעולם. ברדלבן דורג בין עשרת הטובים בעולם עד לשנת 1895. בשנת 1902 מוקם במקום ה-18 בעולם.
חייו
פון ברדלבן הצטיין במשחק השחמט כבר בבית הספר, ובשנת 1881 זכה באליפות גרמניה ובתואר אמן שחמט. בשנת 1883 זכה בתחרות המשנה בלונדון, ב-1888 זכה במקום ראשון משותף בתחרות לייפציג, בקיל 1893 ובקובורג 1904.
בשנת 1889 שיחק דו-קרב קצר מול הטוען לכתר אליפות העולם עמנואל לסקר בו הפסיד 1.5-2.5 (ניצחון, שני הפסדים ותיקו בודד). ב-1895 סיים בתיקו דו-קרב עם ג'וזף הנרי בלקברן +3 -3 =3 ובאותה שנה ניצח את ריצ'רד טייכמן +3  -1 =6. פון ברדלבן זכור במידה רבה בגלל הפסדו לאלוף העולם לשעבר וילהלם שטייניץ בתחרות הייסטינגס 1895, משום שהוא עזב את אולם התחרות במקום להיכנע. על משחק זה זכה שטייניץ בפרס היופי של התחרות, ויליאם אוורט נפייר אמר שזהו המשחק הטוב ביותר שראה מעודו. באותה תחרות זכה ברדלבן במשחקו נגד אלוף העולם לסקר.
שטייניץ-ברדלבן הייסטינגס 1895: העמדה לאחר המסע ה-21 של השחור.
שטייניץ בחר במסע 22. צ:ה7+!! המסע מרשים במיוחד משום שהצריך לחשב במדויק את המסעים עד וכולל המסע ה-35 של הלבן. המשחק נמשך 22..מו8 (המלכה לא יכולה להכות את הצריח משום 23. צ:ג8+) 23. צו7+ מז8 24. צז7+ (אם מו8 25. פ:ח7+ זוכה) בשלב זה הסתלק ברדלבן מהאולם ונתן לשעונו להתקדם עד שאזל הזמן ושטייניץ זכה בזמן. מיד לאחר מכן הדגים שטייניץ לצופים את המט שתכנן:
24..מח8 25. צ:ח7+ מז8 26. צז7 מח8 27. מהח4 מ:ז7 28. מהח7+ מו8 29. מהח8+ מה7 30. מהז7+ מה8 31. מהז8+ מה7 32. מהו7+ מד8 33. מהו8 מהה8 34. פו7+ מד7 35. מהד6 מט
התאבד בברלין בשנת 1924 בקפיצה מחלון מהקומה הרביעית. חייו ומותו היוו בסיס לדמות הראשית בספרו של ולדימיר נבוקוב "ההגנה של לוז'ין" משנת 1930.
ספריו
ברדלבן חיבר חמישה ספרים בנושא שחמט:
סרטי טאצ'סטון
סרטי טאצ'סטון (באנגלית: Touchstone Pictures) הייתה חברת הפקות סרטים אמריקאית, שהייתה אחת מהחברות בזרוע ההפצה של אולפני וולט דיסני, כאשר הייתה בבעלות חברת וולט דיסני. החברה הוקמה ב-16 בפברואר 1983 על ידי מנכ"ל חברת וולט דיסני דאז רון מילר בשם "Touchstone Films". החברה הוציאה לאור סרטים המופנים לקהל בוגר יותר, לעומת הסרטים שיצאו לאור תחת התווית של וולט דיסני שהופנו לקהל צעיר יותר. ב-2016, החברה פורקה סופית, אך נשארה בזכויות חברת וולט דיסני העולמית.
החברה היא מותג של חברת וולט דיסני, והיא אינה פעולה עסקית נפרדת ואינה קיימת כחברה נפרדת ועצמאית.
בשנים שלאחר הקמתה, החברה קיימה שותפות ביצירת סרטים עם חברות הפקה גדולות אחרות, ביניהן "Summit Entertainmanet", "סרטי ג'רי ברוקהיימר", "סרטי קולומביה", "האחים וורנר", "Icon Productions", "Imagine Entertainment", "DreamWorks" ועוד.
סרטי וולט דיסני נכנסו לעסקה ארוכת טווח עם DreamWorks הכוללת הפצה של 30 סרטים, במסגרת עסקה זו סרטי חברת DreamWorks שיצאו לאור יעברו דרך חברת Touchstone למשך שבע שנים החל משנת 2011.
רקע
בסוף 1979, וולט דיסני הפקות שחררה את הסרט "החור השחור" ("The Black Hole"), סרט מדע בדיוני שהיה ההפקה הראשונה של האולפנים שקיבלה דירוג PG (Parental Guidance), שממליץ לילדים לא לצפות ללא השגחת הוריהם (סרטי טאצ'סטון, לעומת זאת, כבר הפיקו סרט עם דירוג PG ללא התווית של דיסני עליו - "Take Down", כמעט שנה לפני שחרורו של החור השחור). במהלך השנים הבאות דיסני ניסתה להפיק ולהפיץ יותר סרטים שיכולים לקבל את דירוג ה-PG, ביניהם "קונדורמן" ("Condorman") ב-1981, "טרון" ("Tron") ו"טקס" ("Tex") ב-1982 (בו הוצגו סצנות של צעירים המעשנים מריחואנה, "Never Cry Wolf","Running Brave" (שניהם כללו סצנות עם גברים עירומים), "משהו מרושע בדרך זו" ו"מעיל כבד" ב-1983. הסרט האחרון קיבל ביקורת שלילית עקב היותו כולל תכנים למבוגרים שאינם מתאימים לדיסני. באותו הזמן, השם "דיסני" היה סמל לסרטי ילדים ובכלל לתכנים הקשורים לילדים, והשימוש בשם של דיסני ייתכן והשפיע לרעה על ההכנסות מסרטים אחרים שהופנו לקהל מבוגר יותר, כגון "השטן ומקס דוולין" מ-1981 ו"טרון" מ-1982.
פוליאתילן
פוליאתילן (בגרמנית: Polyethylen מכונה לפעמים בראשי התיבות PE) הוא פולימר תרמופלסטי נפוץ.
מבנה ותכונות
יחידת המבנה של פוליאתילן היא אתילן (אֶתֶן) C2H4. תכונות הפולימר משתנות בהתאם למשקל המולקולרי של השרשראות, מידת הסיעוף של השרשראות והגבישיות. עבור פוליאתילן בצפיפות בינונית וגבוהה טמפרטורת ההיתוך בדרך כלל בין 120°C ל-130°C. עבור פוליאתילן בעל צפיפות נמוכה טמפרטורת ההיתוך בין 105°C ל-115°C. העמידות הכימית בדרך כלל מצוינת והפולימר אינו מסיס בטמפרטורת החדר הודות לגבישיות שלו. בטמפרטורה גבוהה ניתן להתיך פוליאתילן בפחמימנים ארומטיים כטולואן או קסילן או בממסים מכילי כלור דוגמת טריכלורואתאן או טרי-כלורו-בנזן.
סיווג
מסווגים פוליאתילנים בהתאם לצפיפות ולסיעוף השרשראות. התכונות המכניות נקבעות על פי מידת הסיעוף, הגבישיות, והמסה המולקולרית (אורך השרשראות הפולימריות). הוא גם סוג של פלסטיק. כמו כן, ניתן לייצר פוליאתילן מוקצף.
פוליאתילן במשקל מולקולרי גבוה מאוד
פוליאתילן במשקל מולקולרי גבוה מאוד, Ultra high molecular weight polyethylene (בקיצור UHMWPE) הוא פוליאתילן שהמשקל המולקולרי הממוצע של שרשראותיו הוא בסדר גודל של מיליוני גרם למול (g/mol) - בדרך כלל בין 3.5 ל-7.5 מיליון (עד 200,000 יחידות חוזרות בשרשרת). המשקל המולקולרי הגבוה גורם לדחיסה פחות יעילה של השרשראות למבנה גבישי. כתוצאה, הצפיפות נמוכה יחסית- כ 0.93 גרם לסמ"ק. המשקל המולקולרי הגבוה מקנה קשיחות גבוהה (קשיחות היא מדד לאנרגיה שיש להשקיע כדי לגרום שבר). בשל הקשיחות הגבוהה משתמשים בחומר לייצור חלקי מכונות, מיסבים, תמסורות, לוחות חיתוך (כאלה המשמשים כ"קרש" לקצבים וטבחים) ומפרקים מלאכותיים. סיבים הנטווים מהחומר משמשים כמיתרי חכה, לציוד טיפוס, מיתרים למצנחים ושימושים אחרים הדורשים עמידות מכנית גבוהה. מייצרים מUHMWPE גם את המשטח התחתון של מגלשי סקי (המשטח הנמצא במגע עם השלג).
פוליאתילן בעל צפיפות גבוהה
פוליאתילן בצפיפות גבוהה: High density polyethylene או בראשי תיבות HDPE. הצפיפות 0.941 גרם לסמ"ק או גבוהה יותר, אין סיעוף של השרשראות ולכן החומר מאופיין בכוחות בין-שרשרתיים חזקים הגורמים לקשיות גבוהה (מודול יאנג גבוה). משתמשים בחומר לייצור צנרת מים, פחי אשפה, מכלים לחומרי ניקוי ולמוצרי מזון. סימול המיון למחזור הפלסטיק - 2
פוליאתילן מצולב
פוליאתילן מצולב Cross-linked polyethylene או בראשי תיבות PEX או XLPE הוא פוליאתילן בצפיפות גבוהה שהוסיפו לו צילוב בין השרשראות כך שאינו תרמופלסטי אלא תרמוסטי. משמש ליישומים הדורשים עמידות גבוהה בחום.
ארזית
ארזית או לגש (שם מדעי: Larix) הם סוגי עצי מחט נשירים, ממשפחת אורניים. בגובה של 20 עד 45 מטרים (65 עד 150 רגל), הם נמצאים בחלק גדול מחצי הכדור הצפוני הממוזג הקריר יותר, בשפלה בצפון ובהרים גבוהים דרומה יותר. עצי הארזית הם בין הצמחים הדומיננטיים בטייגה של סיביר וקנדה. אף על פי שהם עצי מחט, הארזית הם עצים נשירים שמאבדים את המחטים שלהם בסתיו.
תיאור והפצה
האצטרובלים הזכריים הם כתומים-צהבהבים ונושרים לאחר האבקה. האצטרובלים הנקביים של העץ זקופים ובאורך 1–9 ס"מ, ומתנשאים 5–8 חודשים לאחר האבקה. למינים הצפוניים יש אצטרובלים קטנים באורך 1–3 ס"מ עם עלים קצרים, כאשר למינים הדרומיים אצטרובלים ארוכים יותר 3–9 ס"מ, העלים הארוכים ביותר מיוצרים על ידי המינים הדרומיים ביותר, בהרי ההימלאיה. מערכת השורשים שלהם רחבה ועמוקה וקליפת העץ סדוקה דקיקה ומקומטת בלוחות לא סדירים.
סוגי הארזית קיימים בכל האזורים הממוזגים-קרים של חצי הכדור הצפוני, מצפון אמריקה ועד לצפון סיביר העוברים דרך אירופה ומקומות נוספים. הם נחשבים עצי יער חשובים ברוסיה, מרכז אירופה, ארצות הברית וקנדה. הם דורשים אקלים קריר ולח למדי ומסיבה זו הם נמצאים בהרים של האזורים הממוזגים, בעוד שבאזורי טייגה הצפוניים ביותר הם נמצאים גם במישור. סוגי הארזית הם מינים חלוצים שאינם מאוד תובעניים כלפי הקרקע והם עצים ארוכים מאוד. הם חיים ביערות טהורים או מעורבים יחד עם עצי מחט אחרים או עצים רחבי עלים לעיתים רחוקות יותר.