cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בוררות בין-לאומית
מאפיינים עיקריים של בוררות בין-לאומית
היותה של בוררות בין-לאומית שיטה נייטרלית ליישוב סכסוכים והיכולת לאכוף פסקי בוררות אלה הם היתרונות המרכזיים בשיטה זו על פני ניסיון ליישב סכסוך בתחום המסחר הבין-לאומי בבתי המשפט של אחת המדינות בהן התנהל המסחר. פסק בוררות בין-לאומית אשר ניתן בבוררות שנערכה במדינה כלשהי בעולם החתומה על אמנת ניו יורק ניתן לאכיפה בכל מדינה אחרת החתומה על האמנה, כאילו ניתן בבית המשפט של המדינה בה מבקשים לאכוף את פסק הבוררות. כך למשל, אם צדדים להסכם הבאים ממדינות א' וב' הסכימו כי סכסוך ביניהם יתברר בבוררות שתערך במדינה ג', אשר כולן חתומות על אמנת ניו יורק, אזי פסק הבוררות יהא ניתן לאכיפה במדינות א' וב' כאילו ניתן בבתי המשפט של אותן מדינות. להבדיל, לא קיימת אמנה בין-לאומית דומה המאפשרת אכיפה אוטומטית של פסקי דין הניתנים בבתי משפט של מדינה אחת בכל המדינות האחרות החתומות על האמנה. על רקע אמנת ניו יורק, עליה חתומות למעשה כל המדינות התעשייתיות והרוב המוחלט של המדינות המפותחות, יכולים צדדים למסחר בין-לאומי להסכים על תניית בוררות בין-לאומית במדינה נייטרלית, אשר פסיקתה ניתנת לאכיפה קלה במדינות המוצא של הצדדים להסכם.
טוני קליף
טוני קליף (נולד בשם יגאל גליקשטיין; 20 במאי 1917, זכרון יעקב - 9 באפריל 2000, לונדון) היה מנהיג מפלגת הפועלים הסוציאליסטית (SWP) הטרוצקיסטית הבריטית, הוגה ומחברם של ספרים חשובים על תולדות הקומוניזם.
חייו
קליף נולד בתור יגאל גליקשטיין בזכרון יעקב, בנם של זוג ילידי פולין, אסתר (לבית ויסוסקי) ועקיבא גליקשטיין, קבלן-מהנדס, ולו שני אחים ואחות. אחיו חיים גליקשטיין היה עיתונאי, מזכיר "דבר", מבקר תיאטרון ומתרגם. בן אחותו אלכסנדרה הוא דוד טרטקובר. בביתו ביקר תכופות משה שרת, ראש הממשלה השני של מדינת ישראל. לעיתים היו מבקרים את דודו, חיים מרגליות קלווריסקי, ברחובות. דוד אחר היה הרופא הלל יפה. היה תחילה חבר בשומר הצעיר, בגיל 17 כבר העז להתמודד מול אבא חושי בחיפה ולהתגרות בו, מה שגרם למנהיג של חיפה לשלוח אליו ביריונים שיישברו לו את האצבע. האויב האמיתי, מבחינתו, לא היו נאצים, אלא הבריטים. אחר-כך ירד למחתרת במסגרת פעילותו ב"ברית הקומוניסטים המהפכנים", הקבוצה הטרוצקיסטית הראשונה בארץ. בתקופה זו הוא קיבל על עצמו את שם הכיסוי טוני קליף, ואיתו הוא נשאר גם אחר-כך. בשנת 1944 הוא התחתן, ובקיץ 1946 עבר הזוג לגור בלונדון. אך הוא המשיך בינתיים לעסוק בעיקר בנושאים של המזרח התיכון. זמן קצר אחרי הגעתו ללונדון הוא פנה לתנועת הפועלים האנגלית והזהיר מפני הסכנה של הפונדמנטליזם המוסלמי, אז בדמות האחים המוסלמים, והאשים את הכובש הבריטי בשימוש בהם. את דבריו הוא. בזמן שגם "השומר הצעיר" כבר קיבל במהלך שנת 1947 את תוכנית החלוקה, התנגדו לה הטרוצקיסטים:
מאז חי באנגליה, עם אשתו, שני בנים ושתי בנות, אך לא קיבל אזרחות בריטית מעולם, והוא דיבר אנגלית במבטא ישראלי. הוא נקבר בבית הקברות הייגייט, לא רחוק מקרל מרקס.
מנהיג מפלגת הפועלים הסוציאליסטית
בין היורשים השונים של טרוצקי היה וויכוח האם אפשר לקרוא לברית המועצות עדיין מדינת פועלים, אומנם מנוונת, אך בעלת סיכוי גדול לחזור להיות מדינת פועלים אמיתית, או שהיא למעשה איבדה את אפיונה כמדינת פועלים, כלומר מדינה, שהכוח הוא בידיים של הפועלים, והיא קפיטליסטית במסווה. אותו וויכוח התעורר לגבי המדינות שנכבשו על ידי הצבא האדום בסיום מלחמת העולם השנייה. קליף היה בדעה, שבשני המקרים מדובר בקפיטליזם מדינתי (State capitalism). ברית המועצות הפסיקה לדעתו להיות מדינת פועלים בשנת 1928, וחוקי הכלכלה הקפיטליסטית (חוק הערך) פעלו בה לא כתוצאה של קונפליקטים מעמדיים פנימיים, אלא כתוצאה ממרוץ הנשק מול האימפריאליזם האמריקני. בשנת 1950 הוא הקים עם אחרים את מה שמאוחר יותר ייקרא "מפלגת הפועלים הסוציאליסטית" (Socialist Workers Party - SWP). המפלגה זכתה לעליה במספר החברים בה מתוך שורות המפלגת הלייבור, בשנות השישים גם במסע ההסברה נגד החימוש הגרעיני, בשנות השבעים במאבק נגד נאו-נאצים ובשביתת הכורים בבריטניה (1984–1985). אחרי התמוטטות ברית המועצות בשנות התשעים הפכה ה-SWP המפלגה הגדולה ביותר בצד השמאלי של המפה. חוץ מניתוחיו על אופיו של המשטר במזרח אירופה בולטים האוטוביוגרפיה שלו והביוגרפיות שלו של לנין ושל טרוצקי.
אאוג'ניו ברבה
אֵאוּגֶ'נְיוֹ בַּרְבָּה (באיטלקית: Eugenio Barba; נולד ב-29 באוקטובר 1936 בברינדיזי) הוא איש תיאטרון ממוצא איטלקי הפועל בדנמרק, מייסד תיאטרון אודין ובית הספר הבינלאומי לאנתרופולוגיה של התיאטרון.
חייו
ברבה גדל בגליפולי שבנפת לצ'ה בדרום איטליה. אביו נפצע במלחמת העולם השנייה ונפטר לאחר מכן. עם סיום לימודיו באקדמיה צבאית, עזב את התוכניות שלו ללכת בדרכו הצבאית של אביו והיגר לנורווגיה, שם למד באוניברסיטת אוסלו ספרות נורווגית ותולדות הדת. בשנת 1960 עבר לוורשה כדי ללמוד בימוי תיאטרון, ב-1961 הצטרף ליז'י גרוטובסקי עד לשנת 1964.
אחר כך נסע ברבה להודו, שם הכיר את תיאטרון הקתקאלי. אחרי חזרתו לאוסלו הוא החל ללמוד אנתרופולוגיה וסנסקריט. בשנת 1964 הקים את ה-Odin Teatret בהולסטברו, עיר במרכז דנמרק עם אוכלוסייה כמעט קבועה של 30,000 עד 40,000 תושבים. זהו אזור חקלאי, וגם התיאטרון ממוקם בחווה חקלאית לשעבר.
תיאטרון בין-תרבותי
אודין הוא אל מהמיתולוגיה הנורדית, ושם התיאטרון על הניסיון להתחבר למסורות עתיקות. ברבה, כמו רוב אנשי התיאטרון החשובים במאה העשרים, הבין את הצורך בהתחדשות אומנות התיאטרון:
כמו רבים אחרים, הוא ניסה להביא "דם חדש" באמצעות ניסיונות עם השפעות תרבותיות שונות. אך היה לו גם סייג מסוים, ובמכתב (לא אישי, כי הוא פרסם אותו) לשותפו לדרך ריצ'רד שכנר הוא כותב:
פרסים
ברבה זכה לתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות שונות בעולם, כמו אורהוס, איקוצ'ו, בולוניה, הוואנה, וורשה, הונגקונג, בואנוס איירס ועוד.
פיג'ו סוג 146
פיג'ו סוג 146 (בצרפתית: Peugeot Type 146) היא מכונית "Torpedo" בסגנון גוף "Phaeton" פתוחה, אשר יוצרה בין השנים 1914–1913 בצרפת
במלחמת העולם הראשונה
במהלך מלחמת העולם הראשונה שימשה המכונית כרכב שירות של קצינים או במשימות של רכבי בריאות.
דגמי "פיג'ו סוג 146" שימשו גם טנדרים לכיבוי אש בגלל השלדה הגדולה שלהם. מספר יחידות "פיג'ו 146", יחד עם "פיג'ו סוג 148" ו-פיג'ו סוג 153, הוסבו למכונית המשוריינת של פיג'ו.
חיים בן-עמרם
חיים בן-עמרם (לִיפּוֹבֶצְקי) (29 באוגוסט 1924, ליטא – 26 בפברואר 1990, רמת גן, ישראל) היה עורך ומתרגם ישראלי. תרגם ממספר שפות ובהן אנגלית, צרפתית ורוסית. חתן פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת לשנת 1955.
קורות חייו
בשנים 1957 עד 1959 עשה את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת רן בצרפת, בתחום תולדות הרפואה. כותרת העבודה: L'histoire de la draconculose et de la bilharziose et leur incidence ėconomique et sociale
בשנת 1962 עזב את הקיבוץ ועבד בעריכה ובתרגום, בין השאר במחלקת הפרסומים של משרד החקלאות, במערכות כתבי העת "השדה" ו"טבע וארץ" ובהוצאת דביר. משנת 1968 עבד באוניברסיטת תל אביב. תחילה שימש כמלבה"ד, עורך ומתרגם מאמרים בכתב העת "הספרות", ולאחר מכן עבר לכתב העת "הציונות" (כרך תשל"א) וכתב העת "מיכאל" (כרכי השנים תשל"ג עד תשמ"ט). כן ערך פרסומים שונים של המכון לחקר התפוצות, בהם ספריהם של יעקב טורי, משה גיל ועוד.
בשנת 1989 פרש לגמלאות. ב-1990 נפטר.
משנת 1950 לערך ועד יום מותו עסק, במקביל לפעילויותיו האחרות, בתרגום ספרים, כתיבת סיקורות (רצנזיות) בכתבי עת (בעיקר "מעריב" ו"הארץ") וכתיבה מקורית, במיוחד בתחומי מדעי החיים, הטבע וידיעת הארץ, תולדות ארץ ישראל ותולדות עם ישראל. כמו כן, כתב ערכים לאנציקלופדיות "בריטניקה לנוער", "עולם התרבות" ו"תרבות"; שירים וחידות על צפורים לעיתוני הילדים "סלעית" ו"פשוש".
על תרגומו לז'אן-אנרי פאבר כתב נתן אלתרמן מילים אלו:
דגל אטול ביקיני
דגל אטול ביקיני הוא דגל אשר אומץ בשנת 1987 על ידי תושביו לשעבר של אטול ביקיני באיי מרשל.
רקע היסטורי
לאחר מלחמת העולם השנייה הפקיד ארגון האומות המאוחדות את האטול, יחד עם איי מרשל כולם ואיים נוספים במיקרונזיה, בידיה של ארצות הברית כשטח חסות. ב-1946 פונו האיים מתושביהם, והאטול הפך לשטח ניסויים בפצצות אטום ומימן. בין השנים 1946 ו-1958 בוצעו 23 פיצוצים בחלקו הצפון-מזרחי של האטול, וב-1 במרץ 1954 בוצע פיצוץ "קאסל בראבו" - הניסוי הראשון בפצצת מימן אשר הוטלה מן האוויר. נשורת גרעינית שנוצרה במהלכו של ניסוי זה פגעה בתושבי איי מרשל באטולים שממזרח לביקיני, ושלושה מאיי אטול ביקיני עצמו התאדו ונעלמו.
הדגל
הדגל דומה לדגל ארצות הברית מה שמייצג את אמונתם של התושבים כי ארצות הברית עדיין חבה להם חוב בעקבות פינויו של האטול והפגיעה שנגרמה לתושבים. הדגל מורכב משלושה-עשר פסים אופקיים בצבעי אדום ולבן ומלבן כחול בקנטון. 23 הכוכבים הלבנים בקנטון מסמלים את 23 איי האטול. שלושת הכוכבים השחורים בצידו הימני העליון של הדגל מסמלים את שלושת האיים שהתאדו בניסוי "קסל בראבו". שני הכוכבים השחורים בפינתו הימנית התחתונה של הדגל מסמלים את שני האיים בהם מתגוררים התושבים וצאצאיהם כיום, והמרחק בין שתי קבוצות הכוכבים מסמל את המרחק בין שלושת האיים המקוריים לשני האיים המיושבים בהווה - הן זה הפיזי והן מבחינת איכות חייהם של התושבים. משמעות האמרה "MEN OTEMJEJ REJ ILO BEIN ANIJ" במרשלית המופיעה על הפס השלישי מלמטה, היא "הכל בידי האל", והיא מסמלת את דברי מנהיג התושבים למפקד הצבא האמריקאי, לאחר שהאחרון ביקש מהתושבים בשנת 1946 להתפנות מבתיהם "למען טובת המין האנושי".
כריסטופר רובין (סרט)
כריסטופר רובין (באנגלית: Christopher Robin) הוא סרט לייב אקשן ודרמה קומית אמריקאי, בבימוי מארק פורסטר, בהפקת Walt Disney Pictures ובכתיבת ג'ון אוגוסט, גאי ריצ'י וונסה טיילור. הסרט מבוסס על פו הדב, סיפורו של א"א מילן וסדרת סרטי הנפשה של דיסני. בסרט מככבים יואן מקגרגור, היילי אטוול, ברונטה קרמייקל, מארק גאטיס, ג'ים קאמינגס, כריס או'דאוד, בראד גארט, טובי ג'ונס, ניק מוחמד, פיטר קפלדי וסופי אוקונדו. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-3 באוגוסט 2018.
עלילה
כריסטופר רובין, הילד הקטן מספרי פו הדב, הוא כיום איש מבוגר שאיבד את כל הדמיון שלו. פו הדב וחבריו נכנסים מחדש לחייו של כריסטופר ועוזרים לו למצוא מחדש את דמיונו.
מדבבים בעברית
הסרט ידובב לעברית ב10 לאוגוסט 2023 באולפני אלרום בבימוי של שרון כהן מדבבים נוספים יבואו בהמשך
השקה
הסרט יצא לאקרנים ב-3 באוגוסט 2018 על ידי חברת וולט דיסני.
שיווק
הכרזה הראשונה של הסרט יצאה ב-5 במרץ 2018. באותו יום פורסם הטיזר הראשון של הסרט.
קישורים חיצוניים
ביקורות
קרלוס מויה
קרלוס מויה (בספרדית: Carlos Moyá Llompart ; נולד ב-27 באוגוסט 1976) הוא טניסאי עבר ספרדי. אחד הטניסאים הספרדים הבולטים בשנות ה-90 ובתחלית המאה ה-21.
הוא זכה פעם אחת באליפות צרפת הפתוחה ובסך הכל ב-20 תחרויות מקצועניות ליחידים.
קריירה מקצוענית
קרלוס מויה החל לשחק טניס בגיל שש. בשנת 1995 הוא עבר לטניס מקצועי ובשנת 1996 זכה בתחרות הראשונה. במאי 1996 הוא ניצח את תומאס מוסטר ובכך הסתיים רצף של 38 ניצחונות על משטח חימר של הטניסאי האוסטרי.
בשנת 1998 קרלוס מויה זכה לראשונה בתחרות גראנד סלאם, אך לא הצליח בהמשך לשחזר הישג זה.
לאחר פרישתו מספורט תחרותי פעיל, כיום הוא עוסק באימון, ובין היתר מאמן את הטניסאי רפאל נדאל.
עמירם עולמי
הרב עמירם (עמי) עולמי (כ"א בתמוז תש"ך, 16 ביולי 1960 – כ"ד בכסלו תשנ"ה, 27 בנובמבר 1994) נמנה עם מייסדי ישיבת עתניאל ושימש כר"מ בישיבה וכרב היישוב עתניאל עד שנרצח בפיגוע בבית חגי.
קורות חייו
נולד לפסח ולרבקה עולמי וגדל בכפר השיתופי שבי ציון. למד בתיכון דתי יבנה בחיפה ולאחר מכן בישיבת הכותל, במסגרתה שירת בצה"ל בחיל השריון, ובישיבה הגבוהה מקור חיים, שם הוסמך לרבנות. הוא היה תלמידם של הרב שג"ר והרב עדין אבן ישראל-שטיינזלץ.
במהלך 1988 הקים הרב עולמי את ישיבת עתניאל יחד עם הרב בנימין קלמנזון והיה אחראי במידה רבה לאופייה האמנותי-חסידי של הישיבה, כאשר בתקופה זאת לא הייתה מקובלת גישה זאת בישיבת הסדר. בנוסף כיהן הרב עולמי כרב היישוב עתניאל.
הרב עולמי נרצח בפיגוע ירי סמוך לבית חג"י, בכ"ד בכסלו תשנ"ה (27 בנובמבר 1994).הפיגוע בוצע בידי חוליית חמאס שרצחה במאי 1994 את מרגלית שוחט ורפאל יאירי ליד בית חג"י.
הוא הותיר אחריו אישה בהריון וחמישה ילדים. כשבעה חדשים אחרי הירצחו נולדה בתו ונקראה על שמו: נחמה בת-עמי. הרב רא"ם הכהן, שנכנס לכהן כראש הישיבה מעט לפני הפיגוע, החליף אותו לאחר זמן כרב היישוב.
קוטלי הטיראנים
"קוטלי הטיראנים" או "הארמודיוס ואריסטוגיטון" הוא פסל של הפסל היווני אנטנור (ביוונית: Ἀντήνωρ), אתונאי בן המאה השישית לפנה"ס. הפסל מוצג כיום במוזיאון הארכאולוגי של נאפולי, איטליה.
הפסל מציג את דמותם של הארמודיוס (ביוונית: Ἁρμόδιος) ואריסטוגיטון (ביוונית: Ἀριστογείτων), זוג נאהבים אשר נחשבו לגיבורי אתונה כיוון שהחזירו את הדמוקרטיה בעיר בעקבות רציחתו של הטיראן היפרכוס (ביוונית: Iππαρχος) בשנת 514 לפנה"ס ונודעו בשם "קוטלי הטיראנים".
הדמויות מופרדות האחת מן השנייה אך הוצבו זו לצד זו. הארמודיוס, הצעיר יותר, עומד מימינו של אריסטוגיטון. הם ניצבים בתנוחה של צעידה קדימה, גופם נוטה לסיבוב עדין, ידיהם מונפות קדימה, אוחזות בחרב. עיצוב הגוף מדגיש את השרירים יתר על המידה ביחס לפיסול הקלאסי, אך הוא מדויק מבחינה אנטומית. פניו של הארמודיוס מעט קפואות וחסרות הבעה ותלתלי שיערו מעוצבים ברוח הפיסול הארכאי. ראשו של אריסטוגיטון אינו מקורי ומשוחזר על פי פסל אחר.
זמביה במשחקים האולימפיים
זמביה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת טוקיו (1964), עוד בהיותה מדינת חסות בריטית בשם רודזיה הצפונית. היא נעדרה מאז מהמשחקים פעם אחת, כשהשתתפה בחרם שהובילו מדינות אפריקה על אולימפיאדת מונטריאול (1976), במחאה על סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד בעקבות משחק שקיימה נבחרת הרוגבי שלה עם נבחרת דרום אפריקה. זמביה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
הספורטאי הזמבי הראשון שזכה במדליה אולימפית היה המתאגרף קית' מווילה, שזכה במדליית ארד באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). באולימפיאדת סיאול (1988) הפתיעה נבחרת הכדורגל לאחר שסיימה בראש הבית בשלב המוקדמות, ובין היתר הביסה 0-4 את נבחרת איטליה, אך ברבע הגמר הובסה באותה תוצאה על ידי גרמניה המערבית, והודחה. שחקן הנבחרת קלושה בוואליה הבקיע שישה שערים, והיה סגן מלך השערים של הטורניר, אחרי רומאריו.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה האתלט סמואל מטטה במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות. ארבע שנים מאוחר יותר היה מטטה ראשון בשלב המוקדמות, אך בחצי הגמר סיים רק במקום העשירי, ולא העפיל לשלב הגמר. במשחקים הבאים רשמו הספורטאים הזמבים הישגים נמוכים. את ההישג הטוב ביותר רשם האצן ג'רלד פירי, שהעפיל לשלב חצי הגמר בריצת 100 מטר באולימפיאדת לונדון (2012), וסיים במקום החמישי במקצה שלו וה-15 הכללי.
לפי ענף
בענפי הקיץ:
פפ"ש
פפ"ש (מבטאים - פֶּפֶּשַה, ר"ת של "פיסטולט פולמיוט שפגינה" - Пистолет-пулемёт Шпагина) הוא תת מקלע שהיה בשירות הצבא האדום במלחמת העולם השנייה.
תכונות
הפפ"ש הצטיין בקצב אש גבוה של כ-900 כדורים לדקה. הוא תוכנן עם מפצה סטייה פשוט על מנת להתגבר על עליית הקנה המאפיינת ירי מהיר שכזה. אמינותו הייתה גבוהה אך לעיתים הייתה המחסנית העגולה של הפפ"ש נתקעת. פשטותו ועמידותו הגבוהות קנו לו אהדה בקרב החיילים. הנשק נחשב גם למדויק למדי.
היסטוריה
הפפ"ש הוא אחד מכלי הנשק הקל שיוצרו במספרים הגדולים ביותר במלחמת העולם השנייה, תמ"ק פפ"ד היה יקר מדי ליצור מאסיבי, והפפ"ש תוכנן כתחליף זול. אחת מהתכונות שהפכו אותו קל וזול לייצור הוא העדר מוחלט של ברגים. כל חלקיו היו מפח מכופף והשתלבו זה בזה. הפפ"ש נכנס לשירות בשנת 1941. קרוב ל-6 מיליון תת-מקלעים מדגם זה יוצרו, ודיוויזיות שלמות צוידו בו.
גם חיילי הוורמאכט אהבו את הכלי, לאחר שנתוודעו לו כשנפל שלל בידיהם בשל פשטותו ומיעוט המעצורים בו. בשל הגודל הדומה של תחמושת ה-7.62X25 מ"מ הרוסית וה-9 מ"מ פרבלום הגרמנית, יוצרה עד מהרה ערכת הסבה פשוטה שכללה קנה 9 מ"מ ומתאם למחסניות של MP40 "שמייסר" גרמני, תת-המקלע המוסב אומץ באופן רשמי בוורמאכט כ MP-717.
בדומה לפפ"ש, יוצר גם הפפ"ס, הזול יותר, אשר יועד לצוותי טנקים, צנחנים ולוחמי יחידות הסיור.
טור פונקציות
במתמטיקה, טור פונקציות הוא סכום, בדרך כלל אינסופי, של פונקציות שמסודרות בסדרה. טורי פונקציות משמשים רבות באנליזה מתמטית. כך לדוגמה פונקציית ויירשטראס ופונקציית זטה של רימן מוגדרות באמצעות טורים.
התכנסות
ההגדרה הפורמלית של התכנסות טורי פונקציות מתבסס על הגדרת התכנסות טור מספרים רגיל: תהי סדרת פונקציות ממשיות. נאמר שהטור מתכנס בקבוצה  וסכומו הוא הפונקציה \ S אם לכל x ב-A הטור המספרי  מתכנס ושווה ל-\ S(x). ניתן להרחיב את ההגדרה כך שהפונקציות יהיו מקבוצה כלשהי למרחב נורמי.
מושגים והגדרות
כמו בטור מספרי, התכנסות הטור לא תלויה בפונקציות הראשונות שלו וניתן לשנות אותן כרצוננו בלי להשפיע על ההתכנסות (אם כי כמובן ששינוי פונקציות אלו ישנה את תוצאת הטור). התכנסות הטור תלויה רק בזנב הטור - הסכום האינסופי של הפונקציות החל ממקום מסוים והלאה.
לפי הגדרת הטור, התכנסות הטור היא למעשה התכנסות סדרת הסכומים החלקיים. אלו הסכומים:. סכומים אלו מוגדרים תמיד, כי הם חיבור של מספר סופי של פונקציות.
טור מתכנס במידה שווה אם הוא מתכנס, ולכל \varepsilon קיים מספר טבעי N כך שניתן לחסום את הערך המוחלט של ערך זנב הטור עד ידי \varepsilon, בלי תלות ב-x. התכנסות במידה שווה היא תכונה יותר חזקה מהתכנסות, והיא מבטיחה שאם כל פונקציות הטור היו רציפות - גם סכום הטור יהיה פונקציה רציפה.
תכונות
לטורי פונקציות יש תכונות משותפות רבות עם סדרות פונקציות, כך טור של סכום הוא סכום הטורים וכן גם מכפלת טור בפונקציה שקולה להכפלת כל אחד באיברי הטור באותה פונקציה. כמו כן, התכנסות נקודתית איננה מבטיחה שימור תכונות כמו רציפות או גזירות. התכונות המשותפות אינן מקרה. כל סדרת פונקציות ניתן להציג כטור, כאשר יוצרים ממנה טור טלסקופי- ההעברה הזו אפשרית גם בכיוון השני על ידי סדרת הסכומים החלקיים.
השקילות הזו בין סדרות פונקציות לטורי פונקציות מאפשרת להעביר כל תוצאה או הגדרה מתחום אחד לתחום שני.
נגזרת ואינטגרל של טור
במקרים רבים נוח לבצע פעולות של גזירה ואינטגרציה טורים, יותר מאשר על סדרות, בגלל האפשרות לגזור או לבצע אינטגרציה איבר-איבר. בצורה כזו ניתן למשל ליצור פיתוח מיידי של פונקציית הלוגריתם הטבעי לטור חזקות. הרעיון הבסיסי הוא שבתנאים מסוימים תכונת הליניאריות של הנגזרת ושל האינטגרל יכולה להתרחב גם לסכומים אינסופיים: עבור פעולת האינטגרציה, תנאי מספיק לקיום השוויון הוא שהפונקציות הנסכמות יהיו רציפות, ושהטור יתכנס במידה שווה. במצב הזה סכום הטור הוא פונקציה רציפה (ובפרט אינטגרבילית) וטור האינטגרלים מתכנס במידה שווה לאינטגרל הטור. עבור פעולת הגזירה התנאי המספיק הוא הפוך- טור הנגזרות צריך להתכנס במידה שווה, בעוד שמספיק שהטור עצמו יתכנס נקודתית. במצב כזה מתקבל השוויון. הסיבה להיפוך הוא שאת תכונת טור הנגזרות מוכיחים על סמך ההוכחה, של טור האינטגרלים על ידי היפוך התפקידים - מסכמים את טור הנגזרות ועליו מפעילים את האינטגרציה. ניתן להראות, על סמך התכונה של האינטגרציה, שחזרנו אל הטור המקורי (עד כדי תוספת של קבוע). התוצאה המבוקשת מתקבלת על ידי גזירת השוויון.
משפט ההתכנסות המונוטונית
בתורת המידה, משפט ההתכנסות המונוטונית הוא משפט בסיסי לגבי הפעלת אינטגרל לבג על טורי פונקציות (או על סדרה עולה של פונקציות). לפי משפט זה אם סדרת פונקציות מדידות לבג אי שליליות, ו-E קבוצה מדידה מתקיים השוויון: כאשר הערכים הן של הסכום והן של האינטגרל יכולים להיות אינסופיים, והשיויון ישמר.
נטורליזם (תיאטרון)
הנטורליזם הוא זרם בתיאטרון האירופאי, ששלט בתיאטרון בין השנים 1880 עד 1920. תת-זרם של הריאליזם, ששם דגש על הצד החברתי, הדמויות לקוחות בדרך כלל ממעמד הפועלים, זרים, מיעוטים אתניים, מוגבלים וכו'. בישראל "נציג" הנטרוליזם הוא הלל מיטלפונקט (בעיקר "בובה", "מי תהום", "מכולת" ועוד).
משפט רימן-רוך
במתמטיקה, ובמיוחד בגאומטריה אלגברית ובאנליזה מרוכבת, משפט רימן רוך הוא כלי חשוב המאפשר לחשב את המימד של מרחבי פונקציות מרומורפיות עם אפסים וקטבים נתונים על משטחי רימן קומפקטיים, ומאפשר להסיק את קיומן של פונקציות המוגדרות על המשטח, ומקיימות אילוצים מסוימים, שמספרם אינו עולה על הגנוס.
המשפט הוכח בשני חלקים. תחילה הוכיח ברנהרד רימן טענה הנקראת אי שוויון רימן, הנותנת צד אחד מטענת המשפט. לאחר מכן הוכיח אחד מתלמידיו, גוסטב רוך, את המשפט במלואו בשנות ה-50 של המאה ה-19.
מאוחר יותר הוכחו הכללות רבות של המשפט, בין היתר לעקומים אלגברים וליריעות אלגבריות מממדים גבוהים יותר.
המרחב (L(D
נניח כי X הוא משטח רימן קומפקטי, וכי D הוא מחלק על X. כזכור, מחלק D על משטח רימן קומפקטי הוא פשוט סכום סופי כאשר  הם מספרים שלמים, ו\,x_i \in X הן נקודות בX. הדרגה של D מוגדרת להיות.
יחס סדר חלקי על מחלקים
נניח כי \,D_1, D_2 הם שני מחלקים על X כך שמתקיים
(כל שני מחלקים אפשר לכתוב עם אותם אינדקסים בדיוק משום שייתכן ש\,c_i או \,d_i שווים ל0 עבור אינדקסים מסוימים). נגדיר יחס \, \le  על המחלקים על X באופן הבא: נאמר ש D_1 \le D_2 אם לכל מתקיים. ניתן להראות שזהו יחס סדר חלקי על קבוצת המחלקים על X.
לדוגמה, אם הן נקודות על X, ו,, אז מכיוון שהמקדם של כל נקודה ב\,D_1 קטן או שווה מהמקדם של כל נקודה ב\,D_2, הרי שD_1 \le D_2.
הגדרת המרחב (L(D
בהינתן מחלק D על משטח רימן קומפקטי X, מסמנים את שדה כל הפונקציות המרומורפיות על X ב. נשים לב ששדה הפונקציות המרומורפיות של X הוא מרחב וקטורי מעל שדה המספרים המרוכבים. נגדיר את המרחב (L(D שהוא תת-מרחב של שדה הפונקציות המרומורפיות באופן הבא:
כזכור, \,(f) הוא המחלק המתאים לפונקציה המרומורפית f. רק לפונקציות מרומורפיות השונות מפונקציית ה0 מתאים מחלק, ולפיכך יש להוסיף את פונקציית ה0 על מנת לקבל מרחב וקטורי. נסביר כעת את משמעות ההגדרה. לשם כך, נניח כי הן נקודות בX, ונניח כי  הוא מחלק על X. בדוגמה זו, המרחב \,L(D) יכיל את פונקציית ה0 וכן את כל הפונקציות המרומורפיות כך שמתקיים בפרט, לכל נקודה \,x \in X כך ש\,x \ne y ו\, x\ne z מתקיים. לפיכך לכל נקודה x כזאת, f הולומורפית בx. בנקודה y על f לקיים, ולפיכך לf יכול להיות קוטב בנקודה זו, כאשר סדר הקוטב הוא לכל היותר 3. בנקודה z על f לקיים, ולפיכך בנקודה זו יש לf אפס מסדר 4 לפחות. כל פונקציה f שהיא פונקציה מרומורפית על X ואשר מקיימת את התנאים הללו תהיה שייכת למרחב (L(D עבור D הנ"ל.
באופן כללי, התנאים של השתייכות למרחבי (L(D עבור פונקציה \, f \ne 0 הם תנאים מ3 הסוגים הבאים:
ניתן להראות כי (L(D הוא מרחב וקטורי ממימד סופי מעל שדה המספרים המרוכבים. משפט רימן רוך מאפשר לחשב את המימד של (L(D.
משפט רימן רוך
נניח כי X משטח רימן קומפקטי, D הוא מחלק על X וכי הגנוס של X הוא g. אי שוויון רימן נותן חסם תחתון למימד של (L(D על ידי:
לעומת זאת, משפט רימן רוך מאפשר לחשב במדויק את המימד של (L(D באמצעות הנוסחה הבאה:
כאשר היא קוהומולוגיית צ'ך הראשונה של האלומה.
האלומה \,\mathcal{O}_D
בהסתמך על הגדרת המרחב הווקטורי (L(D, בהינתן מחלק D על משטח רימן קומפקטי X, נגדיר אלומה שתסומן על ידי, אשר תאפשר להסיק מידע גלובלי ממידע מקומי על המרחב (L(D. בהינתן קבוצה פתוחה נגדיר את  להיות אוסף הפונקציות המרומורפיות על U, שביחס לקבוצה הפתוחה U שייכות ל(L(D. בצורה מדויקת, ההגדרה היא:
כאשר מסמן את שדה הפונקציות המרומורפיות על U. נזכור כי U כתת-קבוצה פתוחה של משטח רימן היא בעצמה משטח רימן, ולכן יש למושג שדה הפונקציות המרומורפיות על U את משמעותו הרגילה. הומומוריפזמי הצמצום הם צמצומים רגילים של פונקציות. מכיוון ששייכות לקבוצה זו הוגדרה באמצעות תכונה מקומית, הרי שקל לוודא שאקסיומת ההדבקה מתקיימת וזוהי אכן אלומה של מרחבים וקטורים.
The Roof (Back in Time)
(The Roof (Back in Time (בעברית: הגג (לחזור בזמן)) הוא סינגל של הזמרת מריה קארי בשיתוף הרכב ההיפ-הופ מוב דיפ מתוך אלבומה Butterfly. השיר יצא כסינגל השלישי מהאלבום באירופה ב-20 במרץ 1998, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
רקע וכתיבה
בדומה לסינגלים אחרים באלבום השיר קיבל שחרור מוגבל בעולם בשל הסכסוך של קארי עם חברת התקליטים שלה באותה תקופה. השיר נכתב על קארי עצמה, צמד המפיקים טארק מסטר וקורי רוני והופק על ידי קארי עצמה וטראק מסטר.
לירית השיר מספר סיפור של זוג אוהבים אשר נפגשו בפעם הראשונה על גג של בניין ועל הזיכרונות מאותו מפגש. מוזיקלית השיר ממשיך את קו ההיפ-הופ בו דבקה קארי באלבום ומשלב בתוכו גם R&B. השיר מבוסס על סמפול מתוך השיר Shook Ones part II של מוב דיפ ולכן יש להם קרדיט בביצוע השיר.
וידאו קליפ
בקליפ לשיר נראית קארי בדומה למילים של השיר מעלה זיכרונות ממפגש רומנטי על גג בניין בינה לבין בין זוגה. קארי קידמה את השיר במספר תוכניות טלוויזיה ביפן ובנוסף בצעה אותו גם בסיבוב ההופעות לקידום האלבום.
בשל השחרור המוגבל של השיר בעולם השיר לא זכה להצלחה רבה ונכנס למצעדים של הולנד ובריטניה בלבד במקומות נמוכים. בשנת 2008 קארי שחררה את אלבום אוסף הבלדות שלה The Ballads ובו השיר נכלל. למרות היותו סינגל שכשל במצעדים ולא הושמע רבות ברדיו השיר זכה לאהבת הקהל ואהוב המעריצים של קארי ונחשב עד היום לאחד השירים האהובים שלה על ידי המעריצים וקארי עצמה, בראיון שעשתה ב-2018 אף אמרה "משמח אותי לדעת שלמרות שהשיר לא מוכר כמו אחרים הוא אהוב כל כך" ואף ציינה שהוא השיר האהוב עליה מהאלבום, הידוע גם כאלבום האהוב עליה ביותר.
ממלכת קפריסין
ממלכת קפריסין (יוונית Βασίλειο της Κύπρου; צרפתית Royaume de Chypre) הייתה מדינה צלבנית אשר קמה באי קפריסין בימי הביניים, והתקיימה בין 1192 ל-1489.
ב-1191, במהלך מסע הצלב השלישי כבש ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה, את האי מידיו של איסאקיוס קומננוס (Ισαάκιος Κομνηνός), שליט מקומי שהכריז על עצמו כקיסר ואשר טען לכתר האימפריה הביזנטית מאז 1184. ריצ'רד הראשון מכר את האי למסדר אבירי היכל שלמה אשר בתורם מכרוהו ב-1192 לגי דה ליזיניאן, מלכה המודח של ממלכת ירושלים. אחיו של ליזיניאן אמלריך השני, מלך ירושלים הוכתר למלך קפריסין בתואר "אמלריך הראשון, מלך קפריסין" על ידי היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בון (פירושונים)
{{פירושונים|
ממלכת קפריסין
המיעוט הקתולי באי התרכז בערי החוף ובניקוסיה, ושלט באי שאוכלס בעיקר על ידי כפריים יוונים אורתודוקסים. לכנסייה האורתודוקסית העצמאית של קפריסין בראשות ארכיבישוף, הותר להישאר באי והיא לא הייתה כפופה לפטריארך זר. בהשוואה לממלכת ירושלים, הייתה ממלכת קפריסין בעלת אופי פאודלי מודגש יותר, ומלכיה היו עשירים וחזקים יותר ממלכי ירושלים.
בון (פירושונים)
ראו גם
}}
ממלכת קפריסין
לאחר מותו של אמלריך, שלטו בממלכה מספר יורשים צעירים, והשלטון היה נתון בפועל בידיהם של שליטים בפועל. ב-1229 גורשו שליטים אלה בידי פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אך תומכיו של האחרון הובסו ב-1233 לאחר מאבק. ב-1268 איחד איג השלישי, מלך קפריסין, שנשא גם את התואר מלך ירושלים, את הממלכה עם ממלכת ירושלים, ומצב זה נותר בעינו עד לכיבוש עכו וקיצה של ממלכת ירושלים ב-1291. לאחר מכן הפכה קפריסין למרכז חשוב של הסחר האירופי עם אסיה ואפריקה, דבר שהביא לחיכוכים בינה לבין סוחרים איטלקים. במהלך המאה ה-14 הלכה והתחזקה השפעתם של הרפובליקה של ג'נובה ושל סוחריה באי, ובעת הקרע המערבי צידדו מלכי קפריסין באפיפיורות אביניון מתוך תקוה שהצרפתים יניסו את האיטלקים מהאי. ב-1426 הפכו הממלוכים את האי למדינה וסאלית ממלוכית, ומלכיה איבדו את כוחם, עד שלבסוף אולצו למכור את האי לוונציה ב-1489.
גאיה (להקה)
גאיה היא להקה ישראלית שנוסדה בשנת 1998 על ידי גילי ליבר, והוציאה עד כה 5 אלבומים.
רמי קלינשטיין
רמי קלינשטיין (נולד ב-10 בנובמבר 1962) הוא זמר-יוצר, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי. פעילותו מתמקדת בכתיבת חומר מקורי לעצמו ובעבר גם לזמרת ריטה, שהיתה אשתו.
ביוגרפיה
קלינשטיין נולד בניו יורק, ארצות הברית ועלה לישראל בגיל 8. עוד טרם התפרסם עסק במוזיקה, וב-1978, בעודו בתיכון, הקים קלינשטיין להקה בשם ליקוי חמה יחד עם ירמי קפלן, אשר למד שנה מעליו בבית הספר אליאנס תל אביב. בשנת 1980 התגייס לצה"ל, והיה למנהל המוזיקלי של הלהקה הצבאית "צה"ל 80", בה היה גם חבר לצידם של אשתו לעתיד ריטה והזמרות שלווה ברטי וחני דינור.
בשנת 1983 יצר, יחד עם יוריק בן דוד את פסקול הסרט "הפנימיה", ובסוף אותה שנה הלחין את רוב שירי הלהקה הצבאית "צה"ל 84", שבה היו חברים בין היתר יובל זמיר, אופירה יוספי ואורנה דץ (כהן דאז).
הפריצה הגדולה, הן של קלינשטיין והן של ריטה, הגיעה בשנת 1986 עם הוצאת אלבומי הבכורה של שניהם - "ביום של הפצצה" של רמי, ו"ריטה" של ריטה. "ביום של הפצצה" נחשב לאחד האלבומים המצליחים ביותר של קלינשטיין, ונכללו בו הלהיטים: "זמן גשום", "את שרה ברדיו", "אש", "שבועה" בדואט עם ריטה, "במקום שבו אני עומד", "הניחי לי", "ביום של הפצצה" ו"שיר מדבר". בגרסת הCD נכלל השיר "אורה" אותו הלחין קליינשטיין למילים של שמעון גלבץ וגם גרסת כיסוי של השיר "ככה את רצית אותי" של אריאל זילבר כבונוס. בעקבות הצלחת האלבום, יצא קלינשטיין לסיבוב הופעות בשם "אש על הבמה".
אלבום הבכורה של ריטה כלל בעיקר שירים שהלחין ועיבד קלינשטיין, הבולט ביותר מביניהם הוא "שביל הבריחה", איתו הגיעה ריטה למקום הרביעי בתחרות הקדם-אירוויזיון באותה שנה והופעתה שם עוררה עניין ציבורי עקב שמיטת הכתפייה אותה לבשה ריטה. בנוסף הלחין קלינשטיין לאלבום את רוב השירים, ביניהם "שיר אהובת הספן", "עבד של הזמן", "בגידה" ו"לקבל ולתת".
בשנת 1988 יצא האלבום העברי השני של ריטה, "ימי התום", אשר גם בו היה קלינשטיין המלחין והמעבד העיקרי. בין השירים הבולטים באלבום היו "תחת ירח ערבי" (שהופיע רק במהדורת הדיסק), "עטוף ברחמים", "הנסיכה והרוח" (עיבוד של קלינשטיין ללחן של יהודה פוליקר), "אני חיה לי מיום ליום" (שכתב חנוך לוין, ושביצעה במקור תיקי דיין בלחן שונה) והמוכר יותר כ"לא בת 16", "ימי התום", "בוא", "כמו בִּתמונה" ו"חברה", שכתבה ריטה עוד בצעירותה לחברתה פנינה עסיס, לימים המעצבת פנינה טורנה. באותה שנה הפיק קלינשטיין את סיבוב ההופעות של גידי גוב "דרך ארץ", בו גם שר חלק משיריו. באלבום שיצא בעקבות המופע, שר קלינשטיין את "הניחי לי" לבד, ואת "ככה את רצית אותי" יחד עם גוב.
סוף שנות השמונים ותחילת התשעים
בשנת 1989 יצא האלבום השני של קלינשטיין, "על הגשר הישן", בו ניסה לראשונה את כוחו ככותב שירים. באלבום הופיעו הלהיטים "על הגשר הישן", "אף פעם","מה קרה לחלום", ו"מותר לך ליפול", אך הוא זכה להצלחה פחותה בהרבה מקודמו. באותה שנה הלחין קלינשטיין לריטה את השיר "מחול מטורף", וללהקת "מנגו" את שירה הידוע ביותר, "גרה בשינקין".
בשנת 1991 יצא אלבומו השלישי, "אהביני", עם קרדיט ביצוע ל"קלינשטיין והמועצה". "המועצה" הייתה להקת הליווי של קלינשטיין, אשר כללה את ליאור יקותיאלי בגיטרה, בנצי גפני בבס, ואלון הלל בתופים. בהמשך עזב גפני, ובמקומו הצטרפו ששי מזרחי בבס, ועובד אפרת בגיטרה. באלבום בלטו שיר הנושא, "אין כמוה", "קר שם בחוץ", חידוש לשיר "זמר אהבה לים", והלהיט הגדול ביותר, "צעיר לנצח", שירו של בוב דילן שתורגם על ידי יאיר לפיד והולחן על ידי קלינשטיין. האלבום נחשב למצליח יותר מקודמו.
במאי 1993 יצא האלבום הרביעי של קלינשטיין שוב בצירוף קרדיט משותף עם "המועצה", בשם "במסיבה אצל גידו". האלבום, שרוב שיריו היו בעלי תוכן למבוגרים חל כישלון מסחרי, ופרט לשיר "חוץ ממך כלום" לא הפכו שירי האלבום ללהיטים. בגרסה המקורית של הסינגל "חוץ ממך כלום" הופיעה השורה "כי הארץ מתפתחת כמו הזין שלי", שצונזרה (עם הצליל האלקטרוני "ביפ") בכל השמעה של השיר. גם השיר "בן אלף זונות" שהופיע באלבום נפסל לשידור (ובניגוד ל"חוץ ממך כלום", השיר צונזר במלואו).
ב-1994 הפיק את המופע המשותף של גידי גוב ושל יהודית רביץ, "מופע משותף מאוד", בעקבותיו הוקלט החידוש הידוע של השניים לשירה של רביץ "באה מאהבה", בעיבודו של קלינשטיין. באותה שנה השתתף קלינשטיין מספר פעמים בתוכניתו של גוב "לילה גוב", ושר עם גוב ורביץ את "שיר אהבה" של עפרה פוקס, ויחד עם גוב את עיבודו ל"האהבה הראשונה" של "החלונות הגבוהים". הוא גם עיבד מספר שירים לתוכנית, ביניהם "על קו הזינוק" של החברים של נטאשה, "בגלל הרוח" של שלומי שבת, ו"שיר אחרי מלחמה" של אריק איינשטיין. רוב נגני התוכנית היו חלק מלהקת "המועצה", בהם אלון הלל בתופים, ליאור יקותיאלי בגיטרות ויוראי אורון בבס. באמצע 1994 הוציאה ריטה את אלבומה "אהבה גדולה", אך הפעם עם מעורבות פחותה של קלינשטיין בהפקה.
ההצלחה הגדולה
בשנת 1995 הוציא קלינשטיין את אלבומו המצליח ביותר - "תפוחים ותמרים". תפוחים ותמרים, שיר הנושא של האלבום, למילותיו של איתן נחמיאס גלס, היה ללהיט, וזכה בתואר "שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשנ"ה. פרט לשיר הנושא, בלטו באלבום גם השירים "הבוקר את הולכת", "קרוב אל לבך" ו"שמש". האלבום הפך בתוך חצי שנה לאלבום פלטינה, הגיע עד למכירות של 150,000 אלבומים ונחשב עד היום לנמכר ביותר של קלינשטיין.
בשנת 1996 יצא אלבום אוסף של קלינשטיין, לכבודו הקליט ביצוע משלו לשיר "עוד לא תמו כל פלאייך" וגרסאות חדשות לשירים "על הגשר הישן" ו"צעיר לנצח". אלבום זה היה למצליח מאוד אף הוא, ונמכר ביותר מ-100,000 עותקים. באותה שנה יצא אוסף גם לריטה - "תחנות בזמן", שבו הופיעו בעיקר שירים אשר לא הופיעו באלבומיה הקודמים. בין השירים באלבום היו "מחול מטורף", "חזיון מקומי", "שירת הסירנה" ("אל תפחד"), "שרה ברחובות" (איתו ייצגה את ישראל באירוויזיון 1990) ו"ארץ מולדת", כולם בלחניו של קלינשטיין. קלינשטיין גם הלחין שיר שכתבה ריטה במיוחד לאלבום, "עד שתעזוב".
בשנת 1997 יצא אלבומו השישי של קלינשטיין, "כל מה שתרצי", בהפקתו המוזיקלית של אלון הלל. בין השירים בלטו "תשארי עוד קצת", "נוצה לתמיד", "הים כבר לא", "שלושה שוטרים" ושיר הנושא, אשר זכה בתואר שיר השנה במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' לשנת תשנ"ז. בעקבות הצלחת האלבום יצא קלינשטיין לסיבוב הופעות מצליח.
המאה ה-21
באביב 2000 הוציא קלינשטיין את אלבומו "תגיד את זה", בו ניכרו השפעות מזרחיות וים תיכוניות, לצד עיבודי דאנס מערביים. את רוב שירי האלבום כתב קלינשטיין בעצמו, כולל שיר הנושא (אותו ביצע בדואט יחד עם ריטה) ו"מאוחר או מוקדם". שירים נוספים מפורסמים מהאלבום היו "כשאני רוקד איתך", "הדמעות של אתמול", ו"תנענעי אותי". את שיר הסיום של האלבום שרו בתו משי וחברותיה. יבגני לויטאס, קליינשטיין, והמתופף אלון הילל עיבדו את שירי האלבום. באותה שנה יצא גם הדיסק "פטר והזאב וקרנבל החיות", ובו הקריא את הסיפורים "פטר והזאב" ו"קרנבל החיות" כשברקע עיבודיו ליצירות המוזיקליות הקלאסיות שחוברו לסיפורים.
בקיץ 2001 יצאו רמי וריטה במופע משותף מצליח מאוד, שתועד והפך לאלבום כפול. מהמופע התפרסמו בעיקר החידושים המשותפים שלהם ל"ימי התום" ול"שביל הבריחה", עם קטע ראפ אשר נכתב על ידי סאבלימינל. בנוסף, שרו השניים במופע את שירו של ז'אק ברל "אל תלכי מכאן", בתרגומה של נעמי שמר. באותה שנה ביצע קלינשטיין את השיר "יום כזה" באלבום "תולדות המים" של דני סנדרסון.
בשנת 2002 יצא קלינשטיין במופע המצליח "מופע הפסנתר", אשר רץ עד שנת 2003. באותה שנה, עם הקמתו של ערוץ 10, קיבל קלינשטיין תוכנית אירוח בה אירח מוזיקאים, אך עקב הבעיות שליוו את הערוץ עם הקמתו, התוכנית ירדה לאחר זמן קצר כמו תוכניות רבות אחרות בערוץ החדש. בשנת 2003 הוציאה ריטה את אלבומה "חמצן", בו הלחין ועיבד קלינשטיין חלק מהשירים, כולל הלהיטים "לאלף נמר" ו"אתה בכל זאת" ("עלית לי בזיכרון"). בסוף אותה שנה הלחין קלינשטיין את השיר "כמו ששיר נוגע" למילותיו של יעקב רוטבליט, אותו ביצעה נינט טייב לאחר זכייתה בתחרות "כוכב נולד" הראשונה. קלינשטיין אף השתתף בתוכנית והכין את שלושת המתמודדים, שירי מיימון ,שי גבסו ונינט לקראת הגמר ואף הוסיף לחן משל עצמו אל תוך הלחן המקורי של ״ים של דמעות״
בסוף שנת 2004 הקליט קלינשטיין את השיר "רוחות מלחמה", אותו כתב והלחין לסדרה "מילואים". כמה חודשים לאחר מכן יצא אלבומו התשיעי, "הרבה פנים". באלבום בלטו גם שיר הנושא, "משהו טוב" ו"שיר מקומי". האלבום כלל גם גרסה עברית לשירו של ז'אק ברל "Amants de vingt ans", הידוע בתרגומה של נעמי שמר כ"אהבה בת עשרים". קלינשטיין שר את השיר בתרגום מחודש, של ארז ברזוליק, אשר קרא לו "שיר האוהבים". לאלבום צורף דיסק בונוס ובו הקלטות שונות של קלינשטיין משנים קודמות, כולן דואטים בהופעה חיה. בין היתר נכללו בו "צליל מיתר" עם אייל גולן, "טיפת מזל" עם זהבה בן ו"תמיד אהבה" עם עברי לידר.
ב-31 באוגוסט 2006, בעצרת להחזרת שלושת החיילים החטופים אהוד גולדווסר אלדד רגב וגלעד שליט, ביצע קלינשטיין את השיר "זה לא נגמר", שנכתב במיוחד עבור הערב. השיר, שכתבה רחלי שביט והלחין קלינשטיין, קרא לשובם של החטופים הביתה, והוקלט במטרה לחזק את החטופים ובני משפחותיהם.
במרץ 2009 הוציא קלינשטיין את אלבומו הראשון בחברת "הד ארצי", "שיר חשוף". לאלבום קדמו הסינגלים "אלוהי הדברים הקטנים" ו"אלה החיים שלי", שלא זכו להצלחה גדולה. לאחר צאת האלבום יצא כסינגל השיר "שיר חשוף" שכתב יאיר לפיד. האלבום זכה לשבחי הביקורת אך לא להצלחה מסחרית מיוחדת.
באותה שנה חבר קלינשטיין ללהקת סינרגיה, לסיבוב הופעות שתוצאתו הייתה אלבום משותף בשם "סינרגיה אקוסטית" שיצא בספטמבר 2009. האלבום כלל עיבודים אקוסטיים לשיריה של סינרגיה, וכן לשירו של קלינשטיין "קרוב אל לבך".
בשנת 2010 יצא האלבום ההופעה הכפול של קלינשטיין "Live" בלייבל של ארומה מיוזיק, שהורכב משני תקליטורים שתיעדו שתי הופעות שקיים במועדון "זאפה" בדצמבר 2009. ההופעה הראשונה הייתה בליווי להקת "המועצה", והשנייה של קלינשטיין לבדו עם פסנתר. לאלבום צורפו שלושה שירים חדשים שהלחין קלינשטיין למילותיו של יאיר לפיד, "פעם אחת בחיים", "הישראלי האחרון" ו"עברו שנתיים". בשנת 2010 הוציא את השיר "גיבור". לאחר מכן הוציא סינגלים נוספים: "לעולם לא חולף" ו"למחול לסלוח".
בשנת 2012 החל קלינשטיין להשתתף בתוכנית "The Voice ישראל" כ"מנטור". באותה שנה יצא אלבומו "סיטואציה מורכבת", בהפקתו המוזיקלית של עופר מאירי. מבין שיריו הצליחו במיוחד השירים "רוצי קטנה", שהלחין קלינשטיין למילים של אדמית הראל, וכן הגרסה המחודשת לשירו "שריטות", ששר בדואט עם אפרת גוש. עוד שירים שיצאו לרדיו: "מפתן ביתך", "שום דבר", "עדיין קיימת". בחודש אוקטובר של אותה שנה, קלינשטיין ורחלי שביט חברו יחד ויצרו 20 שירי ילדים שהיוו בסיס לסדרה "מקס ומוזה", אשר שודרה בערוץ לוגי.
במרץ 2014 הוציא קלינשטיין את אלבומו "מתנות קטנות", ששיר הנושא שלו "מתנות קטנות" (מילים: נועם חורב) זכה להצלחה רבה ולגרסאות כיסוי בקרב הציבור הישראלי. עוד סינגלים שהתפרסמו: "דרך כל האהבות" - שהפך ללהיט, "תמר ואני", "בגן העדן", "בוקר טוב ילד" ו"יש כאלה".
ביוני 2015 הוציא קלינשטיין את אלבומו "אנשים טובים". מתוך האלבום יצאו הסינגלים: "אנשים טובים", "בינו לבינה" ו"יום שלא יחזור".
בנובמבר 2015 התארח בספיישל בתוכנית "בית ספר למוזיקה", במהלך הספיישל, עבד קלינשטיין עם התלמידים ושר איתם דואטים.
ב-2014 החל לעבוד עם קרן פלס על פרויקט משותף. ב-15 בדצמבר 2015 יצא הסינגל הראשון מהאלבום, עד אשר ישוב. ב-1 בפברואר 2016 יצא הסינגל השני מהאלבום, "לחיות".
האלבום המשותף של השניים יצא ב-3 בפברואר 2016 ונקרא "רמי קלינשטיין קרן פלס". השניים יצאו לסיבוב הופעות משותף שהחל בהופעה בהיכל התרבות בתל אביב ב-10 בפברואר 2016. בהמשך הוציאו אלבום הופעה משותף אשר הוקלט בהופעותיהם בהיכל התרבות ובקיסריה.
ביולי 2017 שידר לרדיו את השיר "בסוף כולם חוזרים הביתה" שילווה אלבום אוסף חדש. בדצמבר 2017 הוציא את השיר "תמיד אלייך" כסינגל שני בדואט עם יונתן רזאל שמופיע אף הוא באלבום האוסף.
בפברואר 2018 הוציא לאור את השיר "לאהבה בסוף נשוב" כסינגל לרדיו. ב-9 ביוני 2018 חגג קלינשטיין 30 שנות קריירה במופע חדש ואנרגטי עם הרכב נגנים משובח. את המופע הפיק פילוני. מופע הבכורה נערך בהיכל התרבות ובו אירח את דויד ברוזה ועילי בוטנר וילדי החוץ. באוגוסט 2018 הוציא לרדיו את השיר "תפוז שקיעה" שיצא כסינגל רשמי.
במרץ 2020 בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל הלחין את "שיר עידוד לכל מי שנמצא בבידוד" בהפקת תיאטרון הבימה.
במאי 2020 יצא לאור אלבומו של הזמר טל סונדק "שירתם" שקלינשטיין הלחין והפיק מוזיקלית את כולו ואף מבצע בדואט עם סונדק את "פרידה" שהלחין למילותיה של נעמי שמר. באלבום טקסטים של גדולי המשוררים (אהוד מנור, חיים חפר, מאיר אריאל, נתן יונתן ונעמי שמר) שהולחנו לראשונה.
לאחר 14 שנות הפסקה, הופיע ביוני 2021, במופע משותף עם ריטה, במסגרת סבוב הופעות חדש.
בשנת 2023 הוענק לקלינשטיין פרס אקו"ם על מפעל חיים ע"ש אהוד מנור.
חיים אישיים
בספטמבר 2012 נישא קלינשטיין בשנית לאלכס אילן, הצעירה ממנו ב-25 שנה. השניים הביאו יחדיו שני בנים ובת.
קלינשטיין מתגורר ברמת השרון.
ספרות
בשנת 2021 יצא לשווקים ספר פרי עטו של קלינשטיין שנקרא "שמיל הפיל" בהוצאת הספרים "קוראים".
סויוז TMA-15
החללית הגיעה אל תחנת החלל הבינלאומית ב-29 במאי, ולראשונה צוות תחנת החלל מונה שישה אסטרונאוטים קבועים. גודל זה התאפשר עם התקנת מתקן מיחזור מים, שהובא במשימת STS-126, הממחזר שתן ולחות מן האוויר ומייצר מהם מי שתייה. הישג נוסף של משימה זו הוא שבעקבות הגעתה לתחנת החלל, היה בה לראשונה ייצוג לחמש סוכנויות החלל הראשיות המפעילות את התחנה - הרוסית, האמריקאית, הקנדית, האירופית והיפנית.
כאשר מפקד התחנה, גנאדי פדלקה, חזר לכדור הארץ באוקטובר 2009, היה פרנק דה ווין המפקד האירופי הראשון של התחנה.
סויוז TMA-15 נשארה על תחנת החלל עד 1 בדצמבר 2009.
הצוות
צוות ששוגר:
רוני כתריאלס
רונלד "רוני" כתריאלס (קרי: קַסְרִילְס, אנגלית: Ronnie Kasrils; נולד ב-15 בנובמבר 1938 ביוהנסבורג) הוא פוליטיקאי יהודי דרום-אפריקאי.
חייו
הוריו של רוני, איזידור כתריאלס ורנה כהן, היו פליטים יהודים שהגיעו לדרום אפריקה מליטא ולטביה. אביו היה סוחר. רוני גדל בשכונת יווויל, שם חיו הרבה מהגרים יהודים. הצטרף בנעוריו לתנועת בית"ר בעיר. אחרי לימודי התיכון עבד כתסריטאי ובמאי סרטים. האירוע ששינה את חייו, היה הטבח שארפוויל בשנת 1960. הוא החליט להילחם נגד שלטון האפרטהייד ולהצטרף ל-ANC, ושנה אחר-כך למפלגה הקומוניסטית של דרום-אפריקה. בשנת 1962 נגזר עליו איסור לנאום בפומבי למשך חמש שנים. הוא היה אחד המייסדים של חנית האומה (אומקונטו ווה סיזווה), הזרוע הצבאית של ה-ANC, יחד עם ארתור גולדרייך, לוחם הפלמ"ח לשעבר. בשנת 1963 הוא היה המפקד האזורי של נאטאל בחוף המזרחי, בשנת 1964 הוא נשלח לאודסה לאימונים צבאיים, ומאוחר יותר ללונדון. בתקופה זו הוא עבד עם ג'ו סלובו, גם הוא יהודי ליטאי, המכונה "ג'ו האיום". הוא שירת את ה-ANC ובמיוחד את "חנית האומה" בארצות שונות, ובשנת 1983 התמנה לראש שירותי המודיעין של הארגון. בשנת 1990 הוא נכנס חזרה לדרום-אפריקה בחשאי במסגרת "מבצע וולה", אך כבר בשנת 1991 הותרה שוב פעילותה של ה-ANC, וכתריאלס חזר לדרום-אפריקה ופעל בגלוי בימיה האחרונים של שלטון האפרטהייד.
טבח בִּישׁוֹ
בִּישׁוֹ היא עיר במה שבזמנו נחשב מדינת בנטוסטן סיסקאי. ב-7 בספטמבר 1992 הוביל כתריאלס 80,000 מפגינים לבישו כדי לדרוש, שסיסקאי תשוב להיות חלק בלתי נפרד ממדינת דרום-אפריקה. ממשלת סיסקאי חסמה את הדרך, ומאוחר יותר פתחה באש, כאשר כתריאלס ניסה עם קבוצה של מפגינים לפרוץ את המחסום. 28 בני-אדם נהרגו ומעל 200 נפצעו. ועדה שהוביל השופט ריצ'רד גולדסטון ושחקרה את הטבח, ביקרה את כתריאלס על הניסיון שלו לפרוץ את המחסום.
שר בממשלה
משנת 1994 עד 1999 הוא היה סגן שר הביטחון בממשלה הראשונה לאחר נפילת האפרטהייד, משנת 1999 עד 2004 היה שר המים והייעור ומשנת 2004 עד 2008 שר השירותים החשאיים. עד לפטירתה היה נשוי לאלאנור כתריאלס, גם היא לוחמת ב-ANC והאישה הלבנה הראשונה שנעצרה במעצר מנהלי לחצי בשנת 1963, ולהם שני בנים ובת.
יחסו לישראל
כתריאלס הוא מבקר חריף של מדיניות ישראל כלפי הפלסטינים. בשנת 2001 הוא יזם הצהרה של דרום-אפריקאים ממוצא יהודי שהשתתפו בתנועה נגד האפרטהייד, שקראו לקידום תהליך השלום הישראלי-פלסטיני וליישום פתרון שתי המדינות. ברבים ממאמריו הוא משווה בין מדיניות ישראל למדיניות האפרטהייד.
שמואל אבא, מלך הונגריה
שמואל אבא (בהונגרית: Aba Sámuel בערך 990 אבא-אוּיוואר – 5 ביולי 1044 פיזשאבון או אבאשאר) היה המלך השלישי של ממלכת הונגריה, בין השנים 1044-1041. לפני כן כיהן שנים רבות כפאלאטין (בהונגרית - "נאדור" או "נאדוראישפאן") של הונגריה (1038-1009) שהיה התפקיד הבכיר ביותר אחרי המלך. יש מיחסים לו מוצא קאבארי (kabar, kavar), שבט כוזרי שהתלווה להונגרים בפלישתם מזרחה, שדתם לא הייתה יהודית וכונו "ההונגרים השחורים". נחלתו של שמואל אבא הייתה באזור הרי מאטרה. ככל הנראה היה שמואל אבא נשוי לאחות של אישטוואן הקדוש.
שמות ורקע משפחתי
משפחת אבא או אובא (Genus Aba (Oba הייתה אחת ממשפחות האצילים הנכבדות בקרב ההונגרים ולפי מסורות משפחתיות התקיימה עוד מהמאה ה-9. הכרוניקה "מעשי ההונים וההונגרים" (Gesta Hunnorum et Hungarorum) מקשרת אותה למלך ההונים אטילה. בני משפחת אבא נחשבו צאצאים של בנו הלגיטימי החצי-אגדי של אטילה, צ'אבה (Csaba). במהלך המאות 12-13 משפחה מורחבת זו של צאצאי צ'אבה התפצלה לכמה ענפים שאימצו לעצמם שמות לפי האחוזות שהיו נחלתם.
לפי המסורת ההונגרית, תשע-עשרה משפחות אצילים הונגרים יצאו ישירות מחלצי בני בית אבא ומשתייכות לשבט אבא (Genus Aba), ואלו הן: אטינאי, באטורי, באטורי של גאגי', ברטוטי, בודאמרי, צ'ירקה, צ'ובאנקה, פריצהי, גאג'י, הדרי, קצר, קומפולטי, לאצקפי של נאדאשד, רדאי, שירוקאי, שומושי של שומוש, וונדגי והאחרונה - ויטז. בניגוד למסורות אלה, למעשה אינם ידועים שמות של נציגים של שבט אבא לפני המאה ה-11.
הכרוניקה של אנונימוס מהמאה ה-13 מספרת שארפאד, מייסד הישות המדינית ההונגרית בפאנוניה ומייסד השושלת ההונגרית הראשונה, חילק אדמות רחבות באזור הרי מאטרה המיוערים, לשניים משריו, אד (Ed) ואדמר (Edömér). לדברי הכרוניקן היו אלה ממוצא קומני, דבר בלתי סביר מפני שמדובר בתקופה שקדמה שנים רבות להגעת הקומאנים לאזור. אחיין של אד ואדמר, בשם פוֹטה (Pota) או פאטא (Pata) הקים את העיר מאטרה-אליה (Mátraalja) בתחום אותה נחלה. לפי דברי אנונימוס, שמואל אבא היה נצר לאותו פאטא. לדבריו, המלך שמואל נקרא גם "אבא" מתוך יחס של חיבה. יש סבורים כי שם זה קשור למילה בעלת משמעות דומה לזו שבעברית - אבל בשימוש אצל עמים טורקים או קרובים של ההונגרים - קרובה של המילה ההונגרית "Apa". אחרי המלך שמואל, דמות היסטורית שנייה שנשאה בהונגריה את השם "אבא" היה "פטר לבית אבא" (Aba nembéli Péter) שהוזכר בשנת 1067 ושייתכן כי היה בנו.
כרוניקה אחרת מהמאה ה-14 מקשרת את המלך שמואל, דרך אמו, עם מוצא לא הונגרי, אלא "חווארזמי" (?) או "חאליסי", או לחליפין, קאבארי או סקיתי. באגדות על צ'אבה ההוני מצוין כי אחד מבניו נשא אשה "קורוזמינית". המוצא הקאבארי, ולפיכך כוזרי, רמז יחד עם צלילי שמו הנוצרי - שמואל אבא, על קשר יהודי. הייתה קיימת אף השערה כי היה בן דת יהודית שהתנצר מאוחר יותר לרגל חתונתו. מצד שני, הקאבארים היו שבט מרדן מקרב הכוזרים שככל הנראה, לא קיבל את הדת היהודית. לפי השערות אחדות היה שמואל אבא נוצרי נסטוריאני. הואשם בפתיחות כלפי הפאגאנים. שם אביו אינו ידוע. לפי מקורות אחרים אמו הייתה בת של הנסיך הונגרי (גזה?) שנישאה לנכבד קבארי.
עלייתו לכס המלכות
שמואל היה יליד צפון הונגריה. נולד בטירת גונצה - באבאאויוואר ("מצודת אבא החדשה") במחוז (רוזנות) אבא. נשא לאשה את אחת הבנות של הנסיך גזה מבית ארפאד ושל הנסיכה שרולטה, אחות קטנה של המלך אישטוואן הקדוש. דרך נישואי אחותו לשמואל אבא, השיג המלך אישטוואן שליטה על אזורים במזרח הונגריה. הוא העניק לשמואל אבא את התואר "אישפאן", אחר כך "נאדור אישפאן", כלומר "רוזן פאלאטין" של הונגריה. אחרי מותו של אישטוואן הוכתר כמלך נכדו, פטר אורסאולו.
פטר סילק את שמואל מהחצר והוביל מדיניות של התקרבות לאימפריה הרומית הקדושה. חוגים שהתנגדו להתחזקותם של הכנסייה ושל בעלי האחוזות הגדולות תמכו בשמואל, שבגלל יחוסו למלך אישטוואן, היה לטוען לכתר. אכן בשנת 1041 הצליח שמואל אבא להדיח את פטר מכס המלכות ולעלות לשלטון.
פטר אורסאולו ברח אל בן בריתו, הקיסר הגרמני היינריך השלישי, בעוד שמואל הוכתר כמלך השלישי של הונגריה בכנסייה בצ'נאד, בחבל באנאט.
מדיניות הפנים
בהגיעו לשלטון, המלך שמואל הוציא להורג ועינה את תומכיו של פטר אורסאולו וביטל גזרות שהטיל פטר על האיכרים. בשבוע הקדוש של חג הפסחא באפריל 1044 כרת בצ'נאד את ראשם של חמשים אצילים, מול עיני הבישוף גלרט הקדוש, שנוא נפשו.
מדיניות חוץ
שמואל אבא חיפש שלום עם הקיסר הגרמני על מנת להרחיק את סכנת ההתערבות הגרמנית לטובת יריבו, פטר אורסאולו. בשנת 1043 עלה בידו להשיג הסכם שלום עם היינריך השלישי אבל במחיר כבד של ויתור על שטחים ותשלום מס שנתי לאימפריה. כשמעמדו התכרסם מבפנים בעקבות האופוזיציה החזקה של האצילים והכנסייה, גם הקיסר היינריך השלישי הביע זעם על אי עמידתו של שמואל אבא בתנאי ההסכם והחליט לתמוך ללא סייג בהחזרת השלטון לידי פטר אורסאולו.
מותו
והקייסר היינריך, לפי הגרסה השנייה הגיע בבריחתו ל גדת הנהר טיסה, שם נרצח בחניקה בתוך מחסן על ידי אויבים מקרב המקומיים. לא ידוע מה היה גורלם של אשתו ובניו, אבל שבט אבא המשיך גם אחר כך לתפוס מעמד משפיע בצפון הונגריה. שמו נשמר גם בשם המחוז אבאוּי - טורנה, שהוא כיום מחולק בין הונגריה (חלק ממחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן) ובין סלובקיה - המחוז אבוב) ובשמות מספר יישובים.
קברו
שמואל אבא הובא לקבורה בהתחלה בכנסייה ביישוב פלדברה בחבל חווש. לפי אגדה, כעבור שנים אחדות כשפתחו את קברו, מצאו שבגדיו נשמרו ללא פגע ושפצעיו הגלידו. הדבר פורש כנס מן השמיים ובהמשך הועברה גופתו למנזר ב-אבאשאר, שהוקם על ידו (Abasári monostor), ואינו קיים עוד בימינו.
קברו של המלך נתגלה מחדש במאה ה-18 ביקב בורוזו שבישוב אבאשאר. במרתף שנבנה בתוך סלעים. בפקודת הברון שמואל האלר הונחה מעליו מצבה משיש (תוצרת שיטו Süttő) וכתובת עם אותיות מנחושת.
לקריאה נוספת
(גיולה קרישטו, פרנץ מאק - השליטים מבית ארפאד, הוצאת אי.פ.צ. 1996) (הלקסיקון להיסטוריה ההונגרית המוקדמת - המאות 9-14, בעריכת גיולה קרישטו, פרנץ מאק, פאל אנגל, הוצאת האקדמיה ההונגרית, בודפשט 1994) (הספר של זיבמאכר לסמלי המשפחות האצילות של הונגריה) György Pray ''Annales regum Hungariae: ab anno Christi CMXCVII ad annum MDLXIV'', פרק Samuel alias Aba ע' 46-49 Georg Ludwig Schultz, Vienna 1763
ניסן סלומינסקי
נִיסָן סְלוֹמְיַנְסְקִִי (נולד ב-10 בינואר 1946, כ"ח בטבת ה'תש"ו) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגות מפד"ל והבית היהודי. כיהן כיו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט ויו"ר ועדת הכספים והיה סגן נשיא מכון לנדר.
ביוגרפיה
ניסן סלומינסקי נולד ברמת גן לזוג הורים ילידי פולין. את השכלתו התיכונית רכש בישיבת בני עקיבא בנחלים. שירת בצה"ל בנח"ל מוצנח והשתחרר בדרגת סגן. למד באוניברסיטת בר-אילן וסיים תואר בפיזיקה ומתמטיקה וקיבל גם תעודת הוראה ביהדות. קיבל סמיכה לרבנות מישיבת כרם ביבנה, ולמד משפט עברי באוניברסיטת תל אביב.
כיהן כראש המועצה הראשון של אלקנה, ונשא בתפקיד זה משנת 1977 במשך למעלה מעשרים שנה. כיהן גם כמזכ"ל גוש אמונים וחבר מועצת יש"ע.
פעילות פוליטית
בבחירות לכנסת ה-14 הוצב במקום ה-10 ברשימת המפד"ל, ונכנס לכנסת לאחר פטירתו של ח"כ אברהם יצחק שטרן ביום העצמאות ה'תשנ"ז (12 במאי 1997). הוא כיהן עד 1999, ולאחר מכן לא נבחר לכנסת ה-15. בבחירות לכנסת ה-16 (2003) הוצב במקום ה-6 ונכנס לכנסת.
בכנסת ה-16 היה חבר בשדולה המוניציפלית של הכנסת, יו"ר שדולת הגמלאים וחבר ועדת הכספים מטעם המפד"ל. בכנסת ה-16 הציב שיא של נוכחות מלאה (100%) בישיבות הכנסת. בכנסת זו היה אחד הח"כים הפעילים בתחום החקיקה. כיהן כיו"ר סיעת המפד"ל בכנסת וניסה לגשר על הקרע הגדול בין אפי איתם לזבולון אורלב על רקע תוכנית ההתנתקות. סלומינסקי לא עזב את הקואליציה יחד עם איתם והרב יצחק לוי, אלא נשאר במפד"ל לאחר פרישתם.
ב-12 בינואר 2006 נבחר לעמוד במקום השני ברשימת המפד"ל ובמקום החמישי ברשימת האיחוד הלאומי-מפד"ל לכנסת ה-17.
בכנסת ה-17 היה חבר בוועדת הכספים ובמגוון רחב של שדולות, בהן השדולה החקלאית, השדולה למען ירושלים, השדולה הסביבתית-חברתית, השדולה למען חיילי המילואים (בה הוא היה החבר היחיד מאז מונה איתן כבל לתפקיד שר), בשדולה למען יונתן פולארד, בשדולה למאבק בתאונות דרכים, בשדולה למען ניצולי השואה ובשדולה למען יש"ע.
לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה זכה במקום הראשון בבחירות שנערכו במרכז המפלגה והוצב במקום השלישי ברשימת הבית היהודי לכנסת, אך הסכים לוותר עליו לטובת צירופו של העיתונאי אורי אורבך. המפלגה קיבלה שלושה מנדטים בלבד ולכן סלומינסקי לא נבחר לכנסת ה-18, חרף לחצים על יו"ר הבית היהודי השר דניאל הרשקוביץ' להתפטר לשם כך מהכנסת, והעברת חוק שיאפשר לו לחזור לכהונתו בכנסת אם תסתיים כהונתו כשר.
במרץ 2011, עם מינויו של יעקב עמידרור לראש המועצה לביטחון לאומי, מונה סלומינסקי במקומו כסגן נשיא מכון לנדר.
בנובמבר 2012 נבחר למקום השני ברשימת הבית היהודי בפריימריס הראשון של הבית היהודי ולאחר האיחוד עם האיחוד הלאומי, הוצב במקום השלישי ברשימה המשותפת. נבחר לכנסת ה-19 והתמנה ליו"ר ועדת הכספים.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים נבחר למקום השלישי, ולאחר האיחוד עם האיחוד הלאומי הוצב במקום החמישי ברשימה. נבחר לכנסת העשרים והתמנה ליו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט.
בעבר התייעץ בקביעות עם רבו הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא בשאלות הלכתיות ופוליטיות.