cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שמואל רעיוני
ביוגרפיה
ב-1939 החל בלימודי אדריכלות והנדסה במכון הבריטי לטכנולוגית הנדסה, במקביל לעבודתו כמורה, ובשנת 1945 סיים את לימודיו וקיבל תואר באדריכלות והנדסה. בשנת 1947 הצטרף לאגודת הציירים והפסלים בא"י (מקודם – "אגודת אמנים עברית"), ובאותה שנה נסע לראשונה לפריס להשתלמות ב"אקדמי ז'וליין". ב-1955 נסע להשתלמות נוספת בפריס ב"גראנד שומייר" ובאיטליה.
ב-1952 הצטרף ל"אופקים חדשים" והיה חבר פעיל בקבוצה. מאותה עת ואילך השתתף בכל תערוכות הקבוצה, למעט תערוכה ביולי 1963 במשכן לאמנות בעין חרוד. ייצג את ישראל בביאנלה סאו-פאולו, ברזיל ב-1953 ובסלון הסתיו, פריז, צרפת ב־1958. הרבה להציג בארץ. הציג תערוכות רבות בחו"ל יחד עם אשתו האמנית אלה רעיוני.
ב-1953 הצטרף כחבר לקבוצת המייסדים של כפר האמנים עין הוד, בו התגורר עם משפחתו עד לפטירתו בשנת 1995.
יצירתו
בתחילת דרכו צייר בסגנון פיגורטיבי אקספרסיבי בהשפעת האמנות האירופאית. עבודותיו הושפעו מציוריהם של ז'ורז' בראק, פבלו פיקאסו וז'ורז' רואו. בתחילת שנות השישים עבר לציור מופשט לירי וכן מופשט בשיטת ציור הפעולה, גישה שהומצאה על ידי הצייר האמריקאי ג'קסון פולוק, בה הניסיון הוא לייצר דימוי על ידי פעולה גופנית ללא שליטה רציונלית. בשנות השבעים והשמונים ב"תקופה הלבנה" שלו, יצר סדרת ציורי נוף מתמקדת בנופי הנגב. מאוחר יותר עבר לצייר ציורים גאומטריים המבוססים על רשמיו מביקוריו בגוסלאר, גרמניה ובאחרית ימיו התמקד בציור דמויות.
אליאנסה פטרולרה
אליאנסה פטרולרה פוטבול קלוב (בספרדית: Alianza Petrolera Fútbol Club) היא קבוצת כדורגל קולומביאנית מהעיר ברנקברמחה. הקבוצה משחקת בתלבושת צהוב-שחור ומקיימת את משחקיה הביתיים באצטדיון דניאל וייה ספאטה.
היסטוריה
המועדון נוסד ב-24 באוקטובר 1991 והופיע לראשונה בליגת המשנה הקולומביאנית בשנת 1992. נחשב לאחד המועדונים ששיחקו הכי הרבה שנים בליגה השנייה, מיום הקמתה. בין השנים 1998–2004 הקבוצה הייתה מספר פעמים על סף העפלה לליגה הבכירה, אך לא צלחה את הפלייאוף. בשנת 2002 סיימה אף כסגנית והפסידה את העלייה כאשר סנטאורוס וייאוויסנסיו ניצחה אותה בגמר. בשנת 2009 הקבוצה הייתה קרובה לפירוק. בסמסטר הראשון השיגה 5 נקודות בלבד ללא שום ניצחון ובהיעדר נותני חסות, שחקנים וצוות מקצועי, המשך פעילותה הוטל בספק לקראת הסמסטר השני. בסופו של דבר שיחקה הקבוצה את המשך הטורניר וסיימה אחרונה. מי שהצילה את המועדון היה אתלטיקו נסיונל, כאשר לקח את פטרולרה תחת חסותו וחתם על שיתוף פעולה. במסגרת השיתוף, התחייבו בנסיונל להשאיל שחקנים מהסגל הרחב וכן מקבוצות הנוער של המועדון, כדי שיצברו דקות משחק וניסיון באליאנסה פטרולרה. כמו כן, התחייבה נסיונל גם לשלם לצוות המקצועי. מצבה של פטרולרה השתפר וב-2011 הגיעה הקבוצה לרבע גמר הפלייאוף, שם הודחה בידי דפורטיבו ריונגרו.
העפלה לליגה הבכירה ב-2012
בשנת 2012 הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף בסמסטר השני וסיימה ראשונה את הבית שלה עם 15 נקודות. בגמר היא פגשה את דפורטיבו ריונגרו וגברה עליה בסיכום הכללי 1–4. הוא הוכתרה כאלופת הסמסטר השני וכדי להעפיל לליגה הבכירה, היה עליה לנצח את אמריקה קאלי, שזכתה באליפות הסמסטר הראשון. במשחק הראשון שנערך באצטדיון פולידפורטיבו סור, ניצחה אליאנסה 1–2. משחק הגומלין נערך באצטדיון פסקואל גררו ובו גברה אמריקה 0–1, מה שגרר את ההכרעה לדו-קרב פנדלים. את הדו-קרב ניצחה פטרולרה והבטיחה לראשונה בתולדותיה את העפלתה לליגה הבכירה.
הופעת בכורה בליגת העל
בתחילת שנת 2014 הסתיים שיתוף הפעולה עם נסיונל ופטרולרה פתחה לא טוב את הטורניר עם 5 נקודות בלבד לאחר 9 מחזורים. אבל רצף של 7 ניצחונות ותיקו נתן לה את האפשרות להעפיל באופן היסטורי לפלייאוף, אם הייתה משיגה תיקו במחזור האחרון מול אנביגאדו. הפסד של 0–2 גרם לפטרולרה לסיים עם אותו מספר נקודות כמו של לה אקידד, אבל להפסיד את המקום בפלייאוף בגלל הפרש שערים נחות יותר. הסמסטר השני היה העתק מדויק, כאשר שוב השיגה הקבוצה 27 נקודות, סיימה תשיעית ופיספסה את ההעפלה לפלייאוף רק בגלל יחס שערים. הטורניר הטוב ביותר שלה עד כה היה בסמסטר השני של 2015, כאשר במחצית מהדרך אף הוליכה את הטבלה והקדימה קבוצות כמו אתלטיקו נסיונל וג'וניור ברנקייה. בסופו של דבר השיגו שיא של נקודות לטורניר (33) והעפילו לראשונה בתולדותיהם לפלייאוף, שם נעצרו רק בחצי הגמר על ידי אינדפנדיינטה מדיין כשהפסידו בסיכום שני המשחקים 0–6.
אצטדיון
הקבוצה משחקת את משחקיה הביתיים באצטדיון דניאל וייה ספאטה, שהוקם ב-1970 ושופץ בין השנים 2011–2015. תכולת האצטדיון היא כ-10,400 ונמצא בראשותה של עיריית ברנקברמחה.
מנשה
מְנַשֶּׁה הוא דמות מקראית, בנו הבכור של יוסף; אמו הייתה אסנת בת פוטי פרע והוא אביו הקדמון של שבט מנשה.
בספר בראשית, כחלק ממניין בני ישראל, מופיע גם מנשה. תרגום השבעים מוסיף לפסוק זה גם את צאצאי מנשה: "ויוולד למנשה אשר ילדה לו פילגשו הארמייה את מכיר, ומכיר הוליד את גלעד".
מצאצאיו הידועים בתנ"ך היו גדעון ויפתח הגלעדי, אשריאל ובנות צלפחד.
דריל יאנמאט
דריל יאנמאט (הולנדית: Daryl Janmaat; נולד ב-22 ביולי 1989) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בקבוצת דן האג.
קריירת מועדונים
יאנמאט החל במועדון הנוער של פיינורד, שם שיחק שש שנים. את הקריירה הבוגרת שלו החל בעונת 2007/2008 בקבוצת דן האג בליגת המשנה ההולנדית. עונה לאחר מכן עבר לליגה הבכירה כשחתם בקבוצת הירנביין, איתה זכה ב-2012 בגביע ההולנדי. במהלך ארבע העונות שלו בהירנביין, נכלל בהרכב הפותח בשלוש עונות, כאשר שותף רק ב-10 משחקים בעונה הראשונה.
מנשה
מדרש שמו
פירוש המילה נַשַּׁנִי הוא הִשְׁכִּיחַ. והכוונה כאן שסבלו של יוסף נשכח, כאשר נולד לו בן. יוסף בן מתתיהו מסביר את השם על דרך המסורה כ'גורם לנשיה', משום שאביו מצא באושרו שכחה לאסונות שפקדו אותו.
דריל יאנמאט
קריירת מועדונים
לאחר תום החוזה שלו בהירנביין, הצטרף יאנמאט למועדון ההולנדי המוביל פיינורד, בו כבר שיחק כשחקן נוער.
מנשה
ברכת יעקב
כאשר בירך יעקב את שני בני יוסף לפני מותו, הקדים את אפרים הצעיר לפני מנשה הבכור.
יעקב ממאן לברך את מנשה הבכור תחילה. יעקב בוחר לברך את שני האחים בברכה אחת, שלא כיצחק, וזאת, כנראה, כדי למנוע קנאה בין האחים. יוסף מודע לתוקפה של ברכה זו, והוא מבין שאפרים הצעיר יזכה בברכה המיועדת לבכור, שהרי יעקב מניח על ראשו את יד ימינו. השורש ד-ג-ה בפסוק ט"ז הוא שורש נרדף לשורש השם אפרים: פ-ר-ה ומתפקד כמדרש שם סמוי הרומז כי לצעיר עיקרה של הברכה. במעשה הברכה ישנו רמז לגזילת הברכה של יעקב מעשו.
דריל יאנמאט
קריירת מועדונים
ב-17 ביולי 2014 יאנמאט חתם בקבוצת ניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג.
ב-24 באוגוסט 2016 חתם יאנמאט בווטפורד.
ב-29 בדצמבר 2020 חזר יאנמאט לאחר 12 וחצי שנה לקבוצת נעוריו דן האג.
נבחרת הולנד
ב-7 בספטמבר 2012 רשם יאנמאט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נבחרת הולנד בה השלים 90 דקות בניצחון הבית על נבחרת טורקיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
שוקי קואז
שוקי קואז (נולד ב-6 ביוני 1962) הוא ג'ודוקא ישראלי בכיר (דאן 7), ומבכירי מאמני הג'ודו בישראל. מאמן נבחרת ישראל לשעבר בג'ודו לבוגרים ואלוף ישראל בג'ודו 13 פעמים.
הישגו האישי הגדול ביותר של קואז היה מקום חמישי במשקל עד 60 ק"ג באליפות אירופה לבוגרים 1989 שהתקיימה בהלסינקי, פינלנד.
קואז אימן והוביל את נבחרת הג'ודו של ישראל לאולימפיאדת אתונה 2004 ולאולימפיאדת בייג´ין 2008.
הישגו הגדול של קואז בתור מאמן הנבחרת היה להצעיד אותה לזכייה באליפות אירופה לאומות 2005 ולהגיע לראשונה לאליפות העולם לאומות.
קואז הוא מאמנו האישי של טל פליקר, שזכה במדליית ארד באליפות העולם בבודפשט, הונגריה ב־2017 ובמדליית ארד באליפות אירופה 2018 בתל אביב.
קואז הוא מראשוני אגודת הג´ודו ג´ודוקאן שאותה הקים אחיו אדי קואז. כיום מנהל קואז את סניפי מועדון ג´ודוקאן ברעננה ובכפר סבא.
ההכנות לפיגועי 11 בספטמבר
ההכנות לפיגועי 11 בספטמבר הן ההכנות שהובילו לפיגועי 11 בספטמבר. הפיגועים היו תוצאה של תכנון מדוקדק שארך שנים והתפרס על פני כמה יבשות. מוביליו היו אוסאמה בן לאדן, ראש ארגון אל-קאעידה, ולצדו ח'אלד שיח' מוחמד, הוגה מתקפת הטרור. הדמות הבכירה בין החוטפים הייתה מוחמד עטא, טייס המטוס הראשון שפגע במרכז הסחר העולמי.
התבססות אל קאעידה
אוסאמה בן לאדן, בן למשפחה סעודית שהתעשרה מאוד מנפט, היה ממייסדי ארגון המוג'הידין שהכשיר לוחמים מוסלמים באפגניסטן למאבק כנגד הסובייטים בשנות השמונים. באותה תקופה נעזרו המוג'הידין בארצות הברית, שראתה בהם שותפים למאבק בברית המועצות במסגרת המלחמה הקרה. בעקבות הצלחת המאבק באפגניסטן החליט בן לאדן לנצל את ניסיונו באזורים אחרים בעולם. ערב מלחמת המפרץ הציע לשליטי ערב הסעודית את סיועו בהגנה על הארץ מפני פלישה עיראקית, אך הממלכה העדיפה להסתמך על כוחות ארצות הברית. בן לאדן זעם על הכנסת צבא לא מוסלמי לטריטוריה הסעודית בה שוכנות הערים המקודשות מכה ומדינה. ברקע לזעם עמדה איבה כלפי ארצות הברית בשל תמיכתה בישראל ובמשטרים מוסלמים העוינים לאסלאם הרדיקלי, איבה שגברה בהמשך בשל הסנקציות כנגד עיראק. על קרקע זו צמח ארגון אל-קאעידה. אל-קאעידה התרכז בסודאן והכשיר שם לוחמים, עד שגורש משם. בן לאדן העביר את פעילותו לאפגניסטן, בה מצא שפה משותפת עם אנשי הטליבאן שליטי המדינה. במחנות האימונים שלו הוכשרו טרוריסטים שבאו מארצות שונות וייעדו עצמם למאבקי האסלאם הפונדמנטליסטי ברחבי העולם – בהודו, באלג'יריה, בבוסניה והרצגובינה, בפיליפינים ובמקומות נוספים.
ב-1998 הוציאו בן לאדן ואיימן א-זוואהירי, איש הג'יהאד האיסלאמי המצרי, שאיחד כוחות עם בן לאדן, פתווה שקראה לג'יהאד כנגד "היהודים והצלבנים". הם נימקו בה את שורשי איבתם לארצות הברית. ב-1999 ביצע אל-קאעידה את מתקפת פיגועי ההתאבדות הגדולה הראשונה שלו - הפיגועים בשגרירויות ארצות הברית בדאר א-סלאם ובניירובי, שגבו את חייהם של 300 בני אדם. פיגוע נוסף בוצע בשנת 2000 כנגד משחתת אמריקנית בשם קול, שעגנה בנמל בתימן, ובו נהרגו 17 אמריקנים. בן לאדן תכנן פיגועים גדולים בחגיגות תחילת המילניום בשנת 2000, בין השאר בירדן ובלוס אנג'לס, אולם תוכניותיו סוכלו.
ח'אלד שיח' מוחמד
לאחר תפיסתו של רמזי יוסף, דודו ח'אלד שיח' מוחמד, היה ככל הנראה המוח שמאחורי פיגועי 11 בספטמבר. שיח' מוחמד נלכד בידי ארצות הברית ב–2003 וחלק נרחב מחקירת הפיגועים מסתמכת על עדותו. בשלב מוקדם, תכנן רמזי יוסף, בסיועו של ח'אלד שיח' מוחמד, את תוכנית בוז'ינקה. התוכנית גרמה לפיצוץ מטען חבלה בטיסה 434 של פיליפין איירליינס, אך המטען פער חור קטן במטוס ולא הביא להתרסקות המטוס.
על פי דבריו, המניע העיקרי לפעילותו היה תמיכתה של ארצות הברית בישראל אשר לטענתו, מדכאת את הפלסטינים. תוכניתו הגרנדיוזית הראשונית הייתה לחטוף עשרה מטוסים ולרסקם על יעדים בחוף המערבי, בנוסף ליעדים בחוף המזרחי שנבחרו בפועל, בהם תחנת כוח גרעינית. המטוס העשירי אמור היה להיחטף על ידי שיח' מוחמד עצמו ולנחות בנמל תעופה בארצות הברית, ולאחר רצח כל הגברים על סיפונו שיח' מוחמד היה אמור לשאת מעליו נאום בגנות תרבות המתירנות של המדינות המערביות ותמיכת ארצות הברית בישראל, במשטרים העריצים בעולם הערבי ובפיליפינים, ולאחר מכן לשחרר את כל הנשים והילדים שעל המטוס.
ב-1999 נתן בן לאדן לשיח' מוחמד אור ירוק לפעולה. לצד ההכנות שקל שיח' מוחמד פעולות נוספות, בהן שכנוע טייס קרב סעודי לפגוע באילת ופגיעה בריכוזים יהודיים בארצות הברית. המתאבדים שסופקו לו על ידי בן לאדן עברו הכשרה ראשונית שכללה הכרת האינטרנט, הבנת לוחות הזמנים של מטוסים, צפייה בסרטים על חטיפת מטוסים ואף משחקי מחשב שעסקו בסימולציית טיסה. בתחילה הייתה התוכנית אמורה לכלול גם חלק מזרח אסייתי – מטוסים היו אמורים להיחטף גם שם, אולם במהלך שנת 2000 החליט בן לאדן להפוך את התוכנית לפשוטה יותר ולמקד אותה בארצות הברית.
חבורת המבורג
בשנת 2000 התברר כי קבוצה של ארבעה צעירים ערבים אשר חיה בהמבורג שבגרמניה מעוניינת ליטול חלק בפעולה. אלו היו מוחמד עטא, צעיר מצרי בן שלושים, אשר רכש הכשרה הנדסית בארצו ובהמבורג וגיבש דעות אנטישמיות ארסיות, מרואן אל שאיחי, אזרח איחוד האמירויות הערביות, רמזי בן א-שיבה, צעיר תימני וזייד ג'אראח, בן למשפחה לבנונית עשירה. ג'אראח היטלטל בין חיבתו לחיים היפים ואהבתו לסטודנטית שפגש, בת למהגרים טורקיים, לבין רתיעתו ממנה בגלל היותה חילונית מדי ואמונתו המתגברת בג'יהאד. תהליך התגבשות החבורה הגיע לשיאו בהחלטתם לנסוע לאפגניסטן ולהתאמן אצל בן לאדן. עם הגעתם הוכנסו הארבעה לסוד העניינים במהירות רבה. בן לאדן ועוזרו מוחמד עאטף (נהרג במלחמת אפגניסטן) בחרו בעטא לפקד על הקבוצה ושלחו אותה חזרה לגרמניה לרכוש הכשרה בטיס. עטא שינה את הופעתו, גילח את זקנו והתרחק מארגונים קיצוניים, כדי שלא לעורר חשד. עד מהרה התברר שההכשרה לה נדרשה הקבוצה לא הייתה זמינה בגרמניה, והיא החליטה לחפש אותה בארצות הברית. באותו זמן, שיקולי ביטחון לא היוו מרכיב מרכזי בהענקת ויזות אמריקניות.
באותה עת כבר שהו בקליפורניה שני מחבלים פוטנציאליים שניסו לרכוש שליטה בשפה האנגלית וללמוד טיס, אולם נחלו כישלון חרוץ. אל חבורת המתאבדים המתוכננת הצטרף גם טייס בעל הכשרה, האני חאנג'ור, והחליף אחד מבני חבורת המבורג, רמאזי בן א-שיבה שלא הצליח לקבל אשרת כניסה לארצות הברית (לא משיקולי ביטחון, אלא מחשש שישתקע בארצות הברית בלי היתר). בשלהי שנת 2000 כבר אחזו שלושת פרחי הטיס ברישיון למטוסים קטנים והחלו להתאמן על סימולטורים למטוסים גדולים.
ההכנות לביצוע
במהלך שנת 2000 גייס בן לאדן בסעודיה את החוטפים האחרים, כולם צעירים בני 20 עד 28, מובטלים ורווקים ברובם. אחדים מהחוטפים סיפרו למשפחותיהם שהם מתעתדים להתנדב למאבק בצ'צ'ניה. בניגוד להערכה הרווחת, בן לאדן לא מימן את פעילות אל-קאעידה מכיסו, מימון הארגון בא מתורמים בארצות המפרץ.
על שלושה מהמטוסים היו חמישה טרוריסטים כל אחד, ועל המטוס הרביעי בטיסה 93 של יונייטד איירליינס, היו ארבעה טרוריסטים, וזו הייתה גם הטיסה היחידה שלא התרסקה כמתוכנן ביעד משמעותי בוושינגטון די. סי., אלא התרסקה בשטח פתוח בשאנקסוויל, פנסילבניה. מכאן עלתה השערה רווחת כי אדם נוסף השתתף בהכנות לפיגוע והיה מיועד להיות בין החוטפים - "החוטף ה-20".
בעוד ההכנות של אל-קאעידה בעיצומן, התקיימה בארצות הברית מערכת הבחירות הצמודה של שנת 2000 בה התמודדו אל גור וג'ורג' בוש. נושא הטרור כמעט שלא עלה לדיון במהלכה. גם לאחריה, בתדרוכים בענייני חוץ שניתנו לנשיא הנבחר בוש ולצוותו, היה הדגש על בעיית קוריאה הצפונית ועל הסכסוך הישראלי-ערבי.
לקראת קיץ 2001 הגיעו לפלורידה החוטפים שגויסו בסעודיה, ומוחמד עטא פעל כדי לאפשר את התאקלמותם המוצלחת. בין עטא לזייד ג'אראח נתגלעו חילוקי דעות. ג'אראח שמר על קשר עם משפחתו, ובלי ידיעת עטא אף הזמין את חברתו מגרמניה לביקור.
באותו זמן ניסה זכריאס מוסאווי, גם הוא מחבל שנשלח על ידי אל-קאעידה, ללמוד טיסה. תשוקתו ללמוד טיסה על מטוסים גדולים מבלי שישלים השכלה אלמנטרית בתחום עוררה את חשד מדריכיו והובילה למעצרו בשל חשדות בענייני הגירה. במהלך משפטו, מוסאווי אמר שהתכוון לחטוף ולרסק מטוס חמישי לתוך הבית הלבן בוושינגטון.
ניסיון להביא לארצות הברית טייס נוסף נכשל, בשל חשדן של רשויות ההגירה שהאיש מתכוון להשתקע בארצות הברית. הוחלט להשתמש בארבעת הטייסים הזמינים לאל-קאעידה כדי לפגוע במגדלי התאומים, בפנטגון ובבית הלבן. במקרה שהבית הלבן יתברר כיעד קשה מדי, ייבחר הקפיטול במקומו. בכוונה נדחה מועד הפיגועים לאחר תחילת ספטמבר, זמן שבו הקונגרס של ארצות הברית מחדש את דיוניו.
בסוף אוגוסט החל עטא בקניית 19 כרטיסי הטיסה לתאריך 11 בספטמבר דרך האינטרנט. תאריך זה נבחר אף שבן לאדן, בלהיטותו לראות את הפיגועים מבוצעים, היה מוכן להקדים אותו ואף להתפשר על ממדי ההרג.
מוחמד עומאר, מנהיג הטליבאן, לא התלהב מהפעולה בארצות הברית, הן מסיבות אידאולוגיות - פגיעה בארצות הברית נראתה לו חשובה פחות מפגיעה ישירה ביהודים, והן מסיבות פרגמטיות - פגיעה באמריקנים עלולה הייתה לסכן את שלטונו באפגניסטן (בפועל, היא אכן הביאה לקצו). אל עומאר הצטרפו אחרים בהנהגת אל-קאעידה, אך התלהבותו של בן לאדן הכריעה את הכף. עומאר, שהיה תלוי בעזרתו של בן לאדן במאבק נגד הברית הצפונית, ארגון האופוזיציה ששלט על חלקים קטנים מאפגניסטן, נרתע מהתנגדות החלטית.
בימים האחרונים לפני הפיגועים ערך מוחמד עטא סבב טיסות במטרה לפגוש את צוותי המתאבדים ולהכינם. על מנת להגדיל את הנזק שיגרם, טיסות הפנים שעליהן היו המתאבדים אמורים לעלות היו מחוף אל חוף, כך שמכלי המטוסים היו מלאים בטונות רבים של דלק סילון. הדבר גרם לשרפות ענק לאחר הפגיעות. כך לדוגמה, בניני התאומים קרסו עקב השריפה ולא בעקבות הפגיעה עצמה.
בבוקר 11 בספטמבר 2001 יצאו הפיגועים אל הפועל. ארבעה מטוסים נחטפו כמעט בו זמנית. שניים מהם פגעו בזה אחר זה במגדלי התאומים של מרכז הסחר העולמי, מטוס שלישי פגע באחד מאגפי הפנטגון, ומטוס רביעי התרסק בשטח פתוח בפנסילבניה לאחר שהחטופים נאבקו במחבלים. כ-3,000 איש נהרגו בסדרת פיגועי הטרור הגדולה בהיסטוריה.
המודיעין על הפעולה
באמצע 2001 התקבלו במודיעין האמריקני שפע ידיעות לפיהן אל-קאעידה מתכנן פיגוע "גדול, גדול, גדול", כפי שהתבטא אחד המקורות. עם זאת, לא היה בידי כוחות הביטחון האמריקניים מידע ספציפי על פעולת טרור צפויה בארצות הברית, וההשערה הייתה שפעולה כזו יכולה להתרחש גם במקומות נוספים, בין השאר בישראל. ראש ה-CIA, ג'ורג' טנט, אמר כי "המערכת מהבהבת באדום".
באוגוסט 2001, לבקשת הנשיא, הוכן לו תדריך שעסק באפשרות שאל-קאעידה תתקוף בארצות הברית. אף שהיה זה התדריך ה-36 שהוכן באותה שנה בנושא אל-קאעידה, הייתה זו הפעם הראשונה שנדונה תקיפה בארצות הברית עצמה. כותרת התדריך הייתה "בן לאדן נחוש בדעתו לתקוף בארצות הברית" ונכתב בה שמחבלים מטעמו נמצאים בתוך המדינה. תוארה גם אפשרות שייחטף מטוס על מנת לדרוש שחרור טרוריסטים מהכלא. עם זאת, התדרוך היה כללי למדי ולא התמקד באיומים מוגדרים.
תושייתו של איש מודיעין הובילה למעקב אחרי חאלד אל מיחדר, אחד החוטפים, אולם המעקב נקלע למבוי סתום בגלל בעיות משפטיות של סמכות – מחלקת המודיעין אמורה לפעול בנפרד ממחלקת החקירות הפליליות. ביולי 2001 התעורר חשד אצל איש מודיעין בפיניקס, כי בן לאדן שולח את אנשיו ללמוד טיס בבתי ספר לתעופה באריזונה. הוא שלח תזכיר בנושא, אבל לא זכה לתשומת לב רבה.
Can't Hold Us
ביקורות
השיר זכה לשבחים ביקורתיים. לואיס קורנר מ-דיגיטל ספיי העניק לשיר ארבעה כוכבים מתוך חמישה, תוך ששיבח את "ליין הפסנתר המדבק ומושר הנשמה שלו והפעימות שלו התוססות יותר מהקרנבל הטוב ביותר של ריו דה ז'ניירו". ב-The Edge, לשיר הוענק דירוג של 9/10, תוך שהמגזין החמיא לדינמיות של הצמד, והראה שהוא "עוד להיט קיץ מאסיבי". דייוויד ג'פריס מ-AllMusic גם העניק לו ארבעה כוכבים מתוך חמישה ושיבח את השיר.
חיים ברלין
הרב חיים ברלין (ה' בשבט ה'תקצ"ב, 7 בינואר 1832 - י"ג בתשרי ה'תרע"ג, 24 בספטמבר 1912) היה הרב של הערים וולוז'ין, מוסקבה וירושלים וראש הישיבה בישיבת וולוז'ין.
Can't Hold Us
וידאו קליפ
מאקלמור הציג לראשונה את הווידאו קליפ של השיר ב-17 באפריל 2013. את הקליפ ביימו ראיין לואיס, ג'ייסון קניג וג'ון ג'ון אוגוסטבו, והצילומים התרחשו במשך 17 יום, בשתי יבשות וב-16 שוטים שונים, החל מצפון מערב האוקיינוס השקט, לדרום קליפורניה, ועד לניו זילנד, היכן שצולמו סצנות עבור הסרט סיפורי נרניה: הנסיך כספיאן. כמה חלקים בולטים צולמו על הספינה הגבוהה "ליידי וושינגטון".
הקליפ זכה בשני פרסי הווידאו קליפים של MTV, לקליפ ההיפ-הופ הטוב ביותר ולבמאי הצילום ג'ייסון קניג, ומגו לין זכתה בפרס הצילום הטוב ביותר. הקליפ אף היה מועמד לבימוי הטוב ביותר ולעריכה הטובה ביותר. בטקס פרסי גראמי לשנת 2014 הקליפ הועמד לפרס הווידאו קליפ הטוב ביותר.
חיים ברלין
ילדותו
כאשר ירד חותנו מנכסיו, נאלץ לחפש מקור פרנסה, לכן נענה לבקשת קהילת מוסקבה וקיבל על עצמו את משרת הרבנות שם.
במוסקבה
ביום שישי, כ"ו באדר ה'תרכ"ה (1865), כשהוא בגיל 33, התמנה ברלין לרבה של מוסקבה. הוא ייסד תלמוד תורה וארגוני גמ"ח. במסגרת תפקידו כרבה של מוסקבה, עסק בשתדלנות למען כלל יהודי רוסיה יחד עם עשירי הקהילה שהיו מקורבים לחצר הצאר.
בתקופתו ברבנות מוסקבה גייס כספים רבים עבור ישיבת וולוז'ין, ובעזרתו הוקם בניין אבן מפואר שהרחיב את גודלה של הישיבה במקום בניין עץ שקדם לו. עם עלותו של אלכסנדר השלישי על כיסא המלוכה, החלו פרעות, גזרות וגירושים על יהודי רוסיה. בשנת תרמ"ב (1882), יצאה הוראה לגרש את יהודי מוסקבה, הודיעו לברלין כי גם הוא לא יחונן ולא יוכל להישאר בעיר. באותה העת נפטרה זוגתו רבקה.
כשנה לאחר פטירת אשתו, עזב ברלין את קהילת מוסקבה ועבר לעיר ביאלא פודולסק, שהייתה עיר בעלת אופי חסידי מובהק. בביאלא פודולסק נישא בשנית למרת טילא - בת הגביר ר' יצחק אייזיק שחור ממיר. לר' יצחק שהיה חסיד קוצק וגור, תלמיד חכם ועשיר (בנו, ר' נח שחור, היה חותנו של האדמו"ר מגור - ר' אברהם מרדכי אלתר בעל אמרי אמת). בביאלה לא הסכים ברלין לקבל את משרת הרבנות, אף שהוצעו לו. בתקופה זו כתב חידושי תורה רבים ושאלות ותשובות בהלכה. והתקרב לרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים, והתכתב עמו רבות. חמש שנים ישב  בביאלא, עד שנת תרמ"ט (1889) שבה נפטרה אשתו השנייה. אז עזב את ביאלא ועבר לוולוז'ין אל אביו הנצי"ב, שקרא לעזור בהנהלת הישיבה ובנשיאת העול הכספי.
בוולוז'ין
אביו הנצי"ב שהרגיש כי כוחותיו פוחתים, תכנן לעלות לארץ-ישראל, ודאג לממלא מקום בעודו בחייו. הוא התפטר מראשות הישיבה וקבע את ר' חיים כיורשו. החלטה זו הייתה גורלית לקיום הישיבה: חלק מהתלמידים לא רצו לקבל את ר' חיים כר"מ (ראש מתיבתא), אם כי הודו בגדלותו, אבל טענו שלא כל רב גדול בתורה מסוגל להיות ראש ישיבת וולוז'ין; רוב הבחורים לא רצו שרבם הגדול והאהוב עליהם יעזבם, וניסו בכל כוחם להשפיע שיחזור בו מהתפטרותו. סיבה נוספת להתנגדות בני הישיבה היא, ר' חיים סולובייצ'יק (שנישא לנכדתו של הנצי"ב) ששימש כרב בישיבה, והיה מפורסם כחריף, והיו בחורים בישיבה שהיו כרוכים אחריו, דבר שגרם לבסוף לכך שר' חיים ברלין נעשה לרבה של וולוז'ין ולא שימש יותר בישיבה. השערורייה שהתחוללה בישיבה יצאה אל מחוץ לכתליה ושימשה נושא לדיון ציבורי. הוויכוחים בין ראשי הישיבה לתלמידיה גרמו לחיכוכים פנימיים., בני הישיבה בוולוז'ין לא היו שבעי רצון מראש הישיבה החדש ונהלו איתו מלחמה "בכלי זיינה של תורה", הקיפוהו בשאלות ובקושיות באמצע השיעור כדי להביא אותו במבוכה.
.בחודש שבט תרנ"ב (1892) נסגרה הישיבה בוולוז'ין בגזירת הממשלה, וכל התלמידים נשלחו לבתיהם. ראשי הישיבה, ר' חיים ברלין, ר' חיים סולובייצ'יק והנצי"ב, נצטוו לעזוב את וולוז'ין. מכיוון שהישיבה נשארה עמוסה בחובות, נדד ר' חיים באירופה לאסוף כסף ולפרוע את חובותיה.
קוברין - יליזבטגרד
בשנת תרנ"ב (1892) נסגרה הישיבה בוולוז'ין, ור' חיים ברלין נתקבל כאב"ד בקוברין. על אף שבא ממשפחת 'מתנגדים מובהקת', היה נערץ אף בחוגי החסידים שבקוברין, שהייתה עיר חסידית ברובה. לדרשותיו יצא מוניטין בעיר, ובית הכנסת הגדול היה מלא מפה לפה כשהיה דורש. אף שקהילת קוברין הייתה חשובה, בכל זאת היא לא סיפקה את רוחו ואת רוח משפחתו. ולאחר ארבע שנים בלבד בקוברין, נתקבל להיות אב"ד ביליזבטגרד (כיום קירובוגרד). עיר זו נחשבה כשממה רוחנית, ואעפ"כ החליט ר' חיים להשפיע דווקא שם. הוא השתדל הרבה בחיזוק ושמירת חיי הדת בעיר - לסגור בתי מסחר של יהודים בשבת, לחזק נשים בהלכות טהרה, לתקן תקנות בענייני שחיטה בבית המטבחיים ועוד. בעיר לא היו הרבה יהודים שהיה בהם "ריח של תורה", ור' חיים לא שבע נחת מרבנותו בעיר זו. זו הסיבה שבשנת 1903 ניהל משא ומתן עם קהילת וולקוביסק על קבלת משרת הרבנות בעיר זו, אולם בשל התנגדות נמרצת של בני הקהילה המקומית, ובשל העובדה ש"הנני בידם גם בדברים שבממון", נאלץ להשיב את כתב הרבנות שקיבל.
לאחר כעשר שנים בעיר (תרנ"ו–תרס"ה), ולאחר פרעות שהחלו ברוסיה בערים שונות, החליט ר' חיים לעלות לארץ ישראל. כבר בשנת 1902 הוצע לו להיות רבה של יפו אך הוא סירב. התשוקה לעלות לארץ ישראל קוננה בלב משפחת ברלין מאז ומתמיד, וכפי שכבר סבו ר' יעקב ברלין עלה לארץ ישראל בשנת תרי"ג (1853). גם אביו הנצי"ב התכונן לעלות לא"י אחרי סגירת הישיבה, אולם חלה בדרכו לארץ ונפטר שם. ור' חיים החליט לעלות ולהשתקע בארץ ישראל.
בירושלים
בי"ג לחודש תשרי ה'תרע"ג (1912), בגיל 81, נפטר ר' חיים ברלין. מטעם הראשון לציון ובתי הדין, הוכרז על מועד הלוויה ועל ביטול מלאכה מלא. בעודו חי בחר וקנה לו מקום מנוחה ליד קברו של האדר"ת. מקום מנוחתו בהר הזיתים בירושלים. השאיר אחריו בן (משה) ושש בנות. בצוואתו ציווה להוריש את ספרייתו לישיבת עץ חיים בה היה ר' אריה לוין משגיח.
על שמו רח' הרב ברלין בשכונת קריית שמואל בירושלים. אחיו-למחצה (מצד אביו) היה הרב מאיר בר-אילן, ממנהיגי המזרחי, ומראשי הציונות הדתית.
חיבוריו
כמו כן, כתב הגהות רבות על ספריו. הרב איסר זלמן מלצר (שגר בדירתו וירש את ספרייתו) התבטא לאחר שקרא את הגהותיו, שלו ראו בחורי וולאז'ין את הגהותיו הגאוניות, לא היו גורמים לו לפרוש מהישיבה.
ישיבת רבינו חיים ברלין
ישיבת רבינו חיים ברלין, שהוקמה בברוקלין בשנת 1904, נקראה על שמו בשנת 1914 על פי הצעתו של אחיו, רב מאיר ברלין (בר-אילן), שהיה אז רב בארצות-הברית.
יואב מאירי
יואב מאירי (נולד ב-28 ביולי 1975) הוא שחיין עבר, אלוף ושיאן ישראל בשחייה ואלוף המכביה (1993) במשחה ל-200 מטר פרפר. ייצג את ישראל באולימפיאדת סידני.
ביוגרפיה
יואב מאירי גדל בירושלים. הוא התאמן בקבוצת השחייה של הפועל ירושלים בהדרכתו של לאוניד שייחט.
אלוף ישראל
באליפות ישראל שנערכה באפריל 1993 זכה מאירי ב-3 מדליות אישיות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.89 דקות, לפני יואב רייטר ממכבי חיפה (2:11.82 דקות) וערן צלר. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.63 שניות, אחרי יואב רייטר (57.79 שניות) ולפני חברו לקבוצה ניר שמעוני ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:43.01 דקות, אחרי ואדים אלכסייב (4:42.13 דקות) ולפני מיקי חליקה (4:43.04 דקות), שניהם מהפועל ירושלים.
אלוף המכביה
בתחרות השחייה של המכביה ה-14 שנערכה באוניברסיטת תל אביב ביולי 1993 זכה מאירי ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:04.85 דקות, לפני סטיבן ורנר וג'ף פופל מארצות הברית ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם עידו מירון, אורי שטיפט ודימה רבינסקי בשיא ישראלי חדש של 3:53.80 דקות, לפני מקסיקו ודרום אפריקה. מדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:37.55 דקות, אחרי סטיבן ורנר מארצות הברית ולפני גלעד חן מישראל (4:38.56 דקות).
1995
באליפות אירופה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1995 סיים מאירי במקום 15 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:03.32 דקות.
1997
באליפות אירופה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1997 סיים מאירי במקום 25 במשחה ל-100 מטר פרפר תוצאה של 56.51 שניות, במקום 14 במשחה ל-200 מטר פרפר תוצאה של 2:02.91 דקות ובמקום 20 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי תוצאה של 2:07.21 דקות.
1999
באליפות אירופה שנערכה באיסטנבול, טורקיה בשנת 1999 קבע מאירי במשחה ל-100 מטר פרפר שיא אישי של 55.22 שניות ובמשחה ל-200 מטר פרפר תוצאה של 2:01.67 דקות.
2000
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביולי 2000 סיים מאירי במקום 12 במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:00.83 דקות ובמקום 21 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.25 שניות ובמקום 29 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.79 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:43.48 דקות, ביחד עם איתן אורבך, טל שטריקר ויואב ברוק. התוצאה שקבע בסגנון הפרפר בזינוק שליחים הייתה 54.45 שניות.
באליפות המכללות של ארצות הברית בשחייה (NCAA) (בריכת 25 מטר) שנערכה במיניאפוליס במרץ 2000 סיים מאירי במקום 9 במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 1:57.49 דקות, שיא שהחזיק מעמד 5 שנים ו-8 חודשים ונשבר על ידי נדב כוכבי (1:57.34 דקות).
באולימפיאדת סידני (2000) סיים מאירי במקום 37 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.38 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 17 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:43.39 דקות, ביחד עם אורבך, שטריקר וברוק.
באבקה
באבקה או בובקה ובקצרה באבא, היא עוגת שמרים מתוקה שמקורה בפולין.
אטימולוגיה
בפולנית, בבלארוסית, באוקראינית וברוסית פירוש המילה "באבקה" הוא סבתא. נראה שהשם ניתן לעוגה עקב צורתה, גליל גבוה עם קיפולים המזכיר קמטים בשמלה. שמה של העוגה חדר למילון האנגלי מפולנית, דרך הצרפתית, אם כי במקומות שונים מכנים אותה בשם "עוגת סבתא", בעיקר בקרב מדינות מזרח אירופה.
הגרסה הנוצרית
באבקה היא עוגת שמרים ספוגית, הדומה מאוד למאפה בריוש ומוכרת בעיקר במדינות מזרח אירופה. באופן מסורתי מכינים את העוגה לרגל חג הפסחא בפולין, בולגריה, מקדוניה ואלבניה ולרגל שאר החגים העיקריים (חג המולד, פנטקוסט וראש השנה) ברומניה. במקור, העוגה אינה מכילה מילוי כלשהו, והיא מצופה בזיגוג על בסיס וניל או שוקולד, מקושטת בשקדים או בפירות מסוכרים, ולעיתים אף מוסיפים לה רום.
הגרסה היהודית
לבאבקה קיימת גרסה יהודית, זהו מאפה הרוגלך. גרסה זו עשויה משכבה כפולה של בצק שמרים מגולגל ולרוב נאפית בתבנית לחם. במקום למלא את המאפה בפירות, ממלאים אותו בקינמון או בשוקולד. לרוב מצפים את הרוגלך בשטרויזל. מאפה דומה מאוד לרוגלך הוא הקוקוש. מאפה זה מכיל אף הוא מילוי של קינמון או שוקולד, אך הוא נמוך יותר וארוך יותר מעוגת באבקה, ואינו מגולגל או מצופה בשטרויזל.
הרוגלך זכה להצלחה במדינות צפון אמריקה שבהן קהילות יהודיות גדולות, דוגמת מונטריאול, ניו יורק, שיקגו, מיאמי וטורונטו.
אזכורים בתרבות
בפרק בסדרה סיינפלד, "מסיבת ארוחת הערב", ג'רי ואיליין עוצרים במאפייה על מנת לרכוש עוגת באבקה עם שוקולד, אך הם שוכחים לקחת מספר טרם כניסתם לתור. כתוצאה, זוג נוסף שמוזמן יחד איתם לארוחת הערב עוקף אותם בתור וקונה את העוגה שהם רצו. ג'רי ואיליין מתפשרים וקונים באבקה עם קינמון, אותה איליין מתארת כ"באבקה פחותה".
עוצבת חירם
עוצבת חירם (חטיבה 769) היא חטיבה מרחבית בעוצבת הגליל אשר אחראית על הביטחון השוטף בגזרה המזרחית של הגבול בין ישראל ללבנון, גזרה הכוללת בין השאר את אצבע הגליל, רכס רמים והר דב.
בסיס האם של החטיבה יושב במחנה גיבור בצפון קריית שמונה וכולל פלוגות ומחלקות מקצועיות כמו פלוגת רפואה, פלוגת קשר וסדנת טיפול לרכבים.
החטיבה השתתפה במבצע ליטני, מלחמת לבנון הראשונה, מלחמת לבנון השנייה, וכן השתתפה בלחימה ברצועת הביטחון.
בשנת 2022 פורסם המנון החטיבה, שאת מילותיו כתב איזי מן.
הקמת החטיבה
עד מעט לאחר מלחמת יום הכיפורים היה מחוז מירון אחראי על פעילות הביטחון השוטף בגבול לבנון ממורדות החרמון ועד ראש הנקרה. עם התגברות פעילות המחבלים לאחר המלחמה, חולקה גזרת גבול הלבנון לשתי גזרות חטיבתיות: מחוז מירון שהיה אחראי על הגזרה המזרחית הפך לחטיבה מרחבית 769 ואילו בגזרה שממושב אביבים ועד לראש הנקרה הוקם ביוני 1974 חטמ"ר בירנית (שהפכה בהמשך לחטיבה 300).
בחטיבה קיים גדוד חי"ר נוסף במילואים, גדוד 920.
מלחמת לבנון
ב-6 ביוני החטיבה תחת פיקודו של שאול מופז, הוכפפה לאוגדה 36, על החטיבה הוטל לחצות את הליטני בגשר חרדלה לכיוון רמת נבטיה, אולם עקב מיקוש ומיכשול בצירים, לא הצליחה החטיבה להתקדם לכיוון רמת נבטיה, אולם עם זאת על ידי יצירת רושם שזוהי גזרת המאמץ העיקרי, הקלה מאוד על שאר כוחות האוגדה באזור גשר עקיה. למחרת ב-7 ביוני לאחר כיבוש הבופור בידי חטיבת גולני, התקדמה החטיבה יחד עם כוח בפיקוד סגן מפקד חטיבת גולני גבי אשכנזי לכיוון העיר נבטיה, ועם ערב נכבשה העיר. באותו ערב הגיעה החטיבה יחד עם שאר כוחות האוגדה לפאתי צידון וחברו לחטיבה 211 שהגיעה מכיוון דרום בציר החוף, ולכוחות אוגדה 96 שהונחתו מהים בשפך האוואלי. ב-9 ביוני הוכפפה החטיבה בחזרה לאוגדה 91, והוטל עליה לטהר את השטח של מרחב נבטיה, החטיבה השלימה את המשימה במהלך השבוע שלאחר מכן.
מפקדי החטיבה
בין מפקדי החטיבה נמנים:
היער הלאומי טונגס
היער הלאומי טונגס הוא יער לאומי ששוכן בדרום-מזרח אלסקה (אלסקה פאנהנדל), ארצות הברית. הוא היער הלאומי הגדול ביותר בארצות הברית ושטחו מתפרס על פני 69,000 קמ"ר (17 מיליון אקרים). היער הוא חלק מאזור אקולוגי שהוגדר על ידי הקרן העולמית לשימור חיות הבר כיער הגשם הגדול בעולם, וככזה שמהווה בית גידול למינים נדירים ולמינים בסכנת הכחדה, הן מבחינת בעלי החיים שבו והן מבחינת הצומח. היער מנוהל על ידי שירות היערות של ארצות הברית וכולל בתוכו הרים, איים כגון ארכיפלג אלכסנדר, פיורדים וקרחונים.
היסטוריה
ב-1902 הכריז נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט על ארכיפלג אלכסנדר כעל יער לשימור. ב-1907 הוא הרחיב את השמורה לשטח יער טונגס. ב-1908 התווספו שני יערות לשמורה ויצרו יחד אזור שמקיף את רוב שטחה של דרום אלסקה. במשך השנים נוספו עוד שטחים ליער הלאומי.
תיאור
בשמורה מתגוררים כ-75,000 אנשים שמתקיימים מהקרקע. שלושה שבטי ילידים חיים בדרום אלסקה ובאזור היער: טלינגיט, האידה וצימשיאן. כמו כן, ממוקמות בשטח היער 31 ערים ועיירות, בהן ג'ונו, בירת אלסקה. הפארק קרוי על שם אנשי הטונגס המהווים חלק משבט טלינגיט, שישבו באזור, בעיקר ליד העיר קטצ'יקן.
אקולוגיה
היער הוא חלק מאזור יערות לאורך החוף הפסיפי הצפוני. יחד עם גרייט בר הוא מוגדר "יער גשם לח" והוא מאופיין באקלים ממוזג. הצומח שבו מורכב בעיקר בעצי מחט. הקרקע מורכבת בחלקה מקרסט (אבן גיר, מנוקזת היטב, מערות רבות) וגרניט (קרקע שאינה מנוקזת היטב). מינים נדירים ומוגנים רבים שנראים רק לעיתים רחוקות בצפון אמריקה חיים באלפי האיים שלאורך החוף. דגי סלמון, דובים חומים ושחורים ועיטם לבן-ראש חיים ומתרבים ביער. עופות נודדים רבים מקננים בחודשי הקיץ בשמורה, בהם גם שחפית הקוטב. כ-40% משטח היערות הם שטחים שאינם מיוערים, כגון שטחי מים, קרח, סלעים וצמחייה נמוכה. בעבר נחטבו עצים ביער, אך כיום הדבר אסור בכ-78% אחוזים משטח היער, ונותרו כ-70% משטח היער הראשוני שמיועדים להישאר כך.
יוהאן פרידריך בטגר
יוהאן פרידריך בטגר (בגרמנית: Johann Friedrich Böttger; 4 בפברואר 1682 - 13 במרץ 1719) היה אלכימאי גרמני. יחד עם אהרנפריד ואלטר פון צ'ירנהואס היה ממציא עיבוד הפורצלן באירופה.
ביוגרפיה
בטגר נולד בכפר קטן בתורינגיה, ובקטנותו התחיל להתעניין בכימיה. בגיל 18 כבר התפרסם שמו, ונטען כי גילה את "אבן החכמים" וכי ביכולתו להפוך עופרת או מתכות אחרות, לזהב. היו אף כמה שטענו שראו זאת. מלך פולין, אוגוסט השני, שהיה גם נסיך בוחר של סקסוניה, היה תדיר במצוקה כספית, ומאחר שבטגר שהה באותו הזמן בדרזדן, הכריח אותו אוגוסט לייצר זהב עבור ממלכתו. ב-1704 נערך הניסוי הראשון, ולאחר שנכשל, נכלא בטגר במבצר קניגשטיין למשך שלוש שנים. בזמן זה ניסו כמה מלומדים לשכנעו להירתם לפרויקטים אחרים. בשנת 1702 שוכנע על ידי המדען והמתמטיקאי אהרנפריד ולטר פון צ'ירנהאוס שמונה על ידי המלך לפקח על ניסויו, ושהתעמק מזה כשש שנים בתהליכי עיבוד החרסינה, להצטרף למחקריו בתחום זה. בדרך זו בטגר הפך לחלוץ עיבוד הפורצלן באירופה (במזרח הרחוק החלו בעיבוד הפורצלן במאה השנייה לספירה), במיוחד אחרי שצ'ירנהאוס נפטר ממחלה בשנת 1708.
בטגר מת ב-1719 בגיל צעיר, בדרזדן.
דיון כריסוסטומוס
חייו
הוא נולד בפרוסה (כיום בורסה) בפרובינקיה הרומאית ביתיניה (כיום חלק מצפון-מערב טורקיה). נראה כי אביו, פסיקראטס, הקדיש תשומת לב רבה לחינוך של בנו דיו והכשרתה המוקדמת של חשיבתו. בהתחלה הוא העסיק את עצמו במקום הולדתו, שם החזיק במשרות חשובות, בחיבור נאומים ומסות רטוריות וסופיסטיות אחרות, אך מאוחר יותר הוא התמסר בהתלהבות רבה לחקר הפילוסופיה. עם זאת, הוא לא הגביל את עצמו לאף פלג או אסכולה מסוימת, ואף לא נכנע להרהורים עמוקים כלשהם, באשר מטרתו הייתה ליישם את תורות הפילוסופיה למטרות החיים המעשיים, ובמיוחד לניהול ענייני ציבור, וכך להביא למצב טוב יותר של דברים. עם זאת, נראה כי הפילוסופיות הסטואית והאפלטונית קסמו לו יותר מכל.
הוא נסע לרומא בתקופת שלטונו של אספסיאנוס (69–79 לספירה), ונראה שבתקופה זו גם התחתן ונולד לו ילד. הוא הפך למבקר של הקיסר דומיטיאנוס, שגירש אותו מרומא, מאיטליה ומביתניה בשנת 82, על כך שייעץ לאחד מקרובי משפחתו הקושרים של הקיסר. על פי עצת האורקל מדלפי, הוא לבש בגדים של קבצן, וללא דבר בכיסו מלבד עותק של "פיידון" מאת אפלטון ונאומו של דמוסתנס על "המשלחת", הוא חי חיים של פילוסוף ציניקן, ויצא למסע לארצות בצפון ובמזרח האימפריה הרומית. כך הוא ביקר בתראקיה, מיסיה, סקיתיה , ובארצם של הגטים, ובזכות כוחם וחוכמתם של נאומיו, הוא נתקבל בכל מקום בחביבות. הוא היה חברו של נרווה, וכאשר דומיטיאנוס נרצח בשנת 96 לספירה, דיו ניצל את השפעתו עם הצבא הרומי המוצב בספר לטובת נרווה. תחת שלטונו של הקיסר נרווה, נסתיימה גלותו, והוא יכול היה לחזור לביתו בפרוסה. מאוחר יותר בחייו הוא אימץ את שם המשפחה "קוקיאנוס", כדי לכבד את התמיכה שניתנה לו על ידי הקיסר, ששמו המלא היה מרקוס קוקיוס נרווה. יורשו של נרווה, טראיאנוס, רחש הערכה גבוהה ביותר כלפי דיו, והפגין כלפיו חסד ניכר ביותר. מזגו האדיב זיכה אותו בידידים בולטים רבים, כמו אפולוניוס איש טיאנה ואופראטס איש צור, וכישרון נאומיו זיכה אותו בהערצת הכל. בחייו המאוחרים דיו היה בעל מעמד לא מבוטל בפרוסה, וישנן עדויות על כך שהיה מעורב בתביעה בנושא התחדשות עירונית בערך בשנת 111. ככל הנראה הוא נפטר כמה שנים אחר כך.
כתביו
דיון כריסוסטומוס היה חלק מהאסכולה הסופיסטית השנייה של פילוסופים יוונים שהגיעה לשיאה בראשית המאה ה-2 לספירה. הוא נחשב כאחד הבולטים מבין הרטוריקנים והסופיסטים היוונים, על ידי הסופרים העתיקים שכתבו עליו, כגון פילוסטרטוס (Vitae sophistorum i.7), סינסיוס, ופוטיוס (ביבליותקה, קודקס 209). זה מאושר על ידי שמונים הנאומים שלו שעדיין קיימים, ושהיו היחידים שהיו ידועים בתקופתו של פוטיוס. נדמה כי נאומים אלה הם גרסאות כתובות להוראתו בעל פה, והן דומים למסות בנושאים פוליטיים, מוסריים ופילוסופיים. הם כוללים ארבעה נאומים על מלוכה המופנים לטראיאנוס על סגולותיו של ריבון; ארבעה על דמותו של דיוגנס איש סינופה, על הצרות שאליהן אנשים חושפים את עצמם בנטישתם את דרך הטבע, ועל הקשיים בהם צריך שליט להיתקל; מאמרים על עבדות וחירות; על אמצעים להשגת מעמד כנואם; הרצאות פוליטיות המופנות לערים שונות שלעיתים הוא משבח אותן ולפעמים מאשים, אך תמיד במתינות ובחוכמה; על נושאים של אתיקה ופילוסופיה מעשית, אליהם הוא מתייחס באופן פופולרי ואטרקטיבי; ולבסוף, נאומים על נושאים מיתיים ונאומי ראווה. הוא טען בתוקף נגד התרת זנות. הוא גם טען כי האפוסים של הומרוס תורגמו והושרו בהודו; סביר להניח שזה לא נכון, וייתכן שהיה בלבול עם המהאבהארטה והראמאיאנה, שלהן יש כמה הקבלות בנושאיהן. שני נאומים שלו (37 ו-64) מיוחסים כעת לפבורינוס. מלבד שמונים הנאומים יש בידינו קטעים של 15 אחרים, וקיימים גם חמישה מכתבים תחת שמו של דיו.
הוא כתב חיבורים פילוסופיים והיסטוריים רבים אחרים, אולם אף אחד מהם לא שרד. אחד החיבורים הללו, גטיקה, עסק בגטים, והסודא ייחס אותו באופן שגוי לדיו קסיוס.
דיו האמין כי הטרויאנים לא נוצחו במלחמת טרויה, וישנם גם חוקרים מודרניים הטוענים כי היו אלה הטרויאנים שניצחו.
בחיבורו על חייו של דיון כריסוסטומוס, סינסיוס מספר כי דיו תיאר את האיסיים: "הוא משבח את האיסיים, עיר מבורכת מאוד הממוקמת בקרבת 'המים המתים' בחלקה הפנימי של פלשתינה, באותה הסביבה של סדום". נראה כי דיון כריסוסטומוס לא כתב חיבור מיוחד עליהם, אלא רק הזכיר אותם באחד מנאומיו האבודים. הוא הסופר הפגני היחיד שהתייחס אל האיסיים, מלבד פליניוס הזקן ומחברים שהסתמכו עליו, כמו סולינוס. בניגוד לסופרים היהודים בשפה היוונית, פילון ויוספוס, שאינם מזכירים קשר כלשהו בין ים המלח והאיסיים, פליניוס ודיו מדגישים אותו, ודיו אף מקנה לאיסיים עיר נפרדת. דיו משתמש בשם הבלתי רשמי אז, "פלשתינה", אם כי ייתכן שהיא הוכנסה על ידי סינסיוס. השם "סדום" מכוון כאן להרים הסובבים את ים המלח.
מילי
{{פירושונים|
מחלף כרי נעמן
מחלף כרי נעמן הוא מחלף במחוז הצפון הממוקם צפונית לקריית מוצקין. המחלף קרוי על שם נחל נעמן, ומחבר בין נתיבי המפרץ לכביש 4. הוא נפתח לתנועה ב-2012 עם פתיחת קטע כביש 22 בינו לבין מחלף ההסתדרות.
מילי
ראו גם
}}
מחלף כרי נעמן
מבנה המחלף
המחלף קרוב בצורתו למחלף יהלום.
עירוב תבשילין
עירוב תבשילין היא תקנה הלכתית המאפשרת להכין את צורכי השבת ביום הטוב החל לפניה. העירוב נעשה על ידי הנחת תבשיל בערב יום טוב עבור שבת שסמוכה ליום טוב, וכל זמן שה"עירוב" קיים, מותר להכין ביום טוב את צורכי השבת. באופן המותר בכל יום טוב.
במידה ולא נעשה עירוב תבשילין, יש איסור להכין מיום טוב לשבת, משום איסור הכנה.
ההלכה
ביום טוב הותר לבצע מלאכת אוכל נפש שנאמר:. כאשר חל יום טוב ביום שישי, מדין התורה מותר לבשל מיום טוב לצורך שבת. אולם חכמים אסרו לבשל ביום טוב בשביל השבת שאחריו, ללא עירוב תבשילין.
הנחת עירוב התבשילין וברכתו
על פי רוב הפוסקים צריך אדם ליטול תבשיל אחד ופת אחד ולברך:.
לאחר הברכה מוסיפים "בדין עירובא יהא שרי לנא לאפויי ולבשולי ולאדלוקי שרגא ולמעבד כל צרכנא מיום טוב לשבת". ויש נוהגים לומר דווקא בעברית: "בעירוב זה יהיה מותר לנו לאפות ולבשל ולהדליק נר ולעשות את כל צרכנו מיום טוב לשבת".
לכתחילה צריך אדם להזכיר בזמן הנחת העירוב את המלאכות שהוא מתכוון לעשות. אך גם אם לא הזכיר, כל מלאכה שמותר לעשותה ביום טוב עצמו מותרת גם לצורך השבת.
מי צריך להניח עירוב
עירוב של בעל או בעלת הבית מוציא ידי חובת כל בני הבית והאורחים שישנים בביתם. ומי שמתארח בבית מלון כשר או במוסד אחר, העירוב של המלון מועיל לו וכולם יכולים להדליק ביום טוב נרות לכבוד שבת.
זמני העירוב
את העירוב מניחים בערב יום טוב, ואמרו חכמים שעדיף שהעירוב יהיה תבשיל שבושל בערב יום טוב לכבוד שבת. בדיעבד גם אם הניח עירוב זמן רב לפני החג, בגלל שהכוונה הייתה שהתבשיל יהיה עירוב לחג והעיקר הכוונה. וכתב השולחן ערוך שאפילו מי שהניח עירוב והתכוון שיהיה לכמה חגים ביחד, כל זמן שהעירוב קיים, הוא מועיל בדיעבד.
טעמי ההיתר מדין תורה
בבסיסו של ההיתר מדין תורה מובאות שתי דרכים בתלמוד:
טעמי האיסור מדרבנן לבשל ללא עירוב תבשילין
כאמור, חכמים אסרו מדרבנן לבשל ביום טוב בשביל השבת שאחריו, ללא עירוב תבשילין. לאיסור זה יש שני טעמים בתלמוד:
טעם השם - "עירוב תבשילין"
הרמב"ם כותב שעירוב תבשילין נקרא כך בגלל הדמיון שלו למושג ההלכתי עירוב חצרות - כפי שעירוב חצרות נועד להוות היכר - שלא יבואו בני אדם לטעות ולחשוב שמותר להוציא בשבת מרשות לרשות, כך גם עירוב תבשילין מיועד להיכר וזיכרון - כדי שלא יחשבו שמותר לאפות בחג דברים שאינם נאכלים בו.
בצורה פשוטה יותר ניתן לבאר שבעירוב תבשילין בעצם 'מערבים' (כלומר מצרפים) את המאכלים שבושלו טרם החג למאכלים שבושלו בחג עצמו, ועל כן מותר, לדברי חז"ל, לבשל מיום החג ליום השבת שחל לאחריו.
גרגורי לנגייל
'''גרגורי "גרג" ג'. לנגייל (באנגלית: Gregory "Greg" J. Lengyel'''; נולד ב-15 בנובמבר 1963) הוא קצין בדימוס בחיל האוויר של ארצות הברית בדרגת מייג'ור גנרל. בתפקידו האחרון שירת כסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.
ביוגרפיה
לנגייל הוא בנם של מרגרט ולורן. הוא נולד בצפון-מזרח ארצות הברית וגדל בסן אנטוניו שבטקסס. אביו שירת כטייס קרב במהלך מלחמת וייטנאם, מטוסו הופל בעת משימת צילום באוגוסט 1967 והוא שהה בשבי עד מרץ 1973. לאחר שחרורו חזר לשירות בווייטנאם. ללנגייל אחות ושני אחים. אחיו הגדול הוא הגנרל ג'וזף לנגייל המשרת כמפקד המשמר הלאומי.
לנגייל סיים ב-1985 תואר ראשון בהצטיינות בהנדסת טכנולוגיה מאוניברסיטת טקסס A&M אותו עשה במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל האוויר של ארצות הברית.
החל את שירותו כקצין מערכות לוויין בפיקוד החלל של ארצות הברית. ב-1988 סיים קורס טיס והוכשר כטיס מסוקים. שירת כטייס בל UH-1 אירוקוי בטייסת חילוץ והצלה, עבר הסבה למסוקי MH-53 ושירת בטייסת המבצעים המיוחדים ה-31 בקוריאה הדרומית, בטייסת המבצעים המיוחדים ה-20 בפלורידה ובטייסת המבצעים המיוחדים 551 בניו מקסיקו. שימש קצין מדיניות ואסטרטגיה ועוזר לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים.
בשנים 2001–2004 שירת בטייסת המבצעים המיוחדים ה-21 באנגליה, תחילה כקצין מבצעים ולאחר מכן כמפקד הטייסת. בתפקידו הבא שימש עוזר צבאי למזכיר ההגנה של ארצות הברית.
ביולי 2007 מונה למפקד הכוח המשותף למבצעים מיוחדים אוויריים בבסיס באלד שבעיראק. באוגוסט 2008 מונה לעוזר קצין אג"ם של פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר.
בנובמבר 2008 מונה למפקד כנף המבצעים המיוחדים הראשונה. ביוני 2010 מונה לעוזרו של מפקד כוחות נאט"ו. במהלך תפקיד זה קודם לדרגת בריגדיר גנרל. ביוני 2012 מונה למפקד הצוערים באקדמיית חיל האוויר.
באוגוסט 2014 מונה למפקד המבצעים המיוחדים בפיקוד אירופה של ארצות הברית בדרגת מייג'ור גנרל. ביוני 2016 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2018.
במהלך שירותו צבר 3,900 שעות טיסה על מסוקי בל UH-1 אירוקוי, TH-55, TH-53, MH-53, CV-22, מי-17 ומטוסי אימון.
אשר זליג בלום
ביוגרפיה
נולד למשפחה חסידית בנובידבור, ליד וורשה, פולין. בשנת תר"ח (1848), לאביו זאב וולף. נישא בגיל 15 ובגיל 17 כבר יצא עם אשתו לאנגליה, כדי שאחיו הבכור ישוחרר מחובת השרות בצבא כבן יחיד. לאחר שנה היגר לארצות הברית והתיישב בשיקגו. לאחר שנתים עבר לסינסינטי ופתח בית מסחר מצליח לבגדים. ב-1878 מכר בלום את עסקו ועלה ארצה עם משפחתו וחמשת ילדיו ממניעים דתיים.
בירושלים התחבר למייסדי פתח-תקוה אשר היו במהלך קניית החלק השני של אדמות פתח תקווה, הצטרף אליהם בקניה והקים שם בית חימר. ביתו התמוטט בגשמים ובעקבות קשיי הקדחת עבר לירושלים והתיישב במאה שערים. לאחר מכן יצא בשליחות מייסדי פתח-תקוה אל הברון רוטשילד ועשירי אירופה כדי לגייס כספים עבור תושבי פתח תקווה לחידוש היישוב. שליחותו נכזבה ולכן עבר שוב לארצות הברית. לאחר שנתיים רצה להביא אליו גם את אשתו וילדיו, אז השיאה אשתו את בתם חיה שרה בת ה-14 לאהרון לייב מכנס, אבי משפחת מכנס וממייסדי פתח תקווה. כאשר חזר ארצה לירושלים, אשתו נפטרה ואז נישא שוב לרחל לבית לוינזון. גילה כי בינתיים נחלתו בפתח תקווה נגזלה. שוב חזר לארצות הברית כדי לחסוך כסף למאבק משפטי והשבת אדמתו, אך שם תקוותיו לחזור לארץ ישראל נכזבו, והוא נפטר בשיקגו ביום ט' בניסן תרפ"ה.
נולד
בהלכות שבת, נולד הוא אחד מסוגי המוקצה האסורים בטלטול בשבת ויום טוב. "נולד" הוא חפץ שלא היה קיים, לפחות במצבו הנוכחי, בערב שבת, כגון 'ביצה שנולדה בשבת', ועל כן הוא לא היה "מוכן" לשימוש בעת כניסת השבת ונחשב כמוקצה.
דיני 'נולד' נידונו בהרחבה במסכת 'ביצה'.
מיגו דאתקצאי
הכלל "מיגו דאתקצאי לבין השמשות אתקצאי לכולי יומא " (מתוך שהוקצה בבין השמשות הוקצה לכל היום), קובע שחפץ שהיה מוקצה בזמן בין השמשות יהיה מוקצה לכל יום השבת, גם אם במהלך היום הוא כבר אינו מוקצה בפני עצמו.
למשל, אדם שהניח ענבים על גגו כדי שיתייבשו ויהיו לצימוקים, אסורים בשבת מדין "מיגו דאתקצאי"- האדם דחה אותם מדעתו, ובבין השמשות עדיין לא היו ראויים לאכילה.
כאשר מתקיים רק אחד מן התנאים, יש מחלוקת תנאים בנוגע להאם מותר להשתמש בדבר במהלך השבת. ר' יהודה סובר שלא, ור' שמעון סובר שכן. כך, לדוגמה, ר' שמעון יתיר לאכול פירות העומדים למכירה- כי הם ראויים לאכילה, למרות שהאדם דחה אותם מדעתו, ור' יהודה יאסור.
'מיגו דאתקצאי' הוא סוג נוסף של נולד- גם אם החפץ 'נולד' להיות ראוי לשימוש במהלך השבת, הוא אסור.
דוגמאות
דוגמה לחפץ המוגדר כ'נולד' היא ביצה שהוטלה במהלך השבת או החג; זו הדוגמה שבאמצעותה נפתחת המסכת העיקרית שעוסקת בתחום זה, מסכת ביצה.
פוסקי הדור הקודם, כחלק מדיון על היחס ההלכתי לחשמל, דנו האם יש מקום לאסור שימוש בחשמל בשבת, מדין "נולד".
קאי קאהלה
קאיאליי קאהלה (באנגלית: Kaialiʻi Kahele; נולד ב-28 במרץ 1974) הוא פוליטיקאי וטייס אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת הוואי בין השנים 2021-2023.
בין השנים 2016–2020 היה חבר בסנאט המדינתי של הוואי כנציג מחוז הבחירה הראשון. בינואר 2019 הודיע כי יתמודד בפריימריז הדמוקרטים מול חברת בית הנבחרים האמריקאי מטעם מחוז הקונגרס השני טולסי גבארד, אך כאשר פרשה כדי להתמקד במסע הבחירות הנשיאותי שלה, נבחר למועמד המפלגה ומאוחר יותר לקונגרס האמריקאי.
ביוגרפיה
ב-16 בפברואר 2016 מונה קאהלה לסנאט המדינתי של הוואי, כממלא מקומו של אביו, גיל, אשר מת בעודו בתפקיד. בבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הדמוקרטית באוגוסט 2016 גבר על עמיתו דניס אונישי, ובבחירות הכלליות גבר על מועמד המפלגה הליברטריאנית עם 75% מקולות הבוחרים. ב-2019 מונה למנהיג הסיעה הדמוקרטית בסנאט וליושב ראש הוועדה לענייני מים ויבשה. קאהלה נשבע לבצע רפורמה ברשת האוניברסיטאות של הוואי, וגרס כי "המערכת גרועה". למשל, ב-2017 הציג קאהלה הצעת חוק להקפאת שכר הלימוד באוניברסיטה עד 2027, אך הצבעה זו לא קרמה עור וגידים. ב-16 בדצמבר 2020 התפטר מהסנאט לאחר היבחרו לקונגרס האמריקאי.
בינואר 2019 הודיע ​​קאהלה כי יתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השני של הוואי. נציגת המחוז המכהנת טולסי גבארד, שניהלה אז מסע בחירות לנשיאות ארצות הברית במסגרת הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020, הודיעה ​​ב-25 באוקטובר 2019 כי לא תתמודד לתקופת כהונה נוספת בקונגרס. בבחירות המקדימות זכה קאהלה במועמדות מפלגתו, וניצח כצפוי גם ביום הבחירות הכלליות.
בניגוד לקודמתו גבארד, שהצביעה "נוכחת" במהלך הדחתו הראשונה של דונלד טראמפ, קאהלה הצביע בעד הליך הדחתו השני של טראמפ לאור ההסתערות על הקפיטול ב-6 בינואר 2021. בנאומו הראשון בפני מליאת בית הנבחרים, דיבר קאהלה בעד הדחתו של טראמפ, וטען כי הפר את שבועתו הנשיאותית בכך שהסית ל"התקוממות קטלנית". קאהלה חבר בוועדת הכוחות המזוינים של בית הנבחרים.
ב-7 במאי 2022 הכריז קאהלה כי בכוונתו להתמודד לתפקיד מושל הוואי במקומו של דייוויד איגה הפורש. ביום הבחירות המקדימות, 12 באוגוסט 2022, סיים קאהלה במקום השלישי לאחר שגרף 13.1% בלבד מהקולות, כשלפניו הגיעו הגברת הראשונה לשעבר של הוואי ויקי קאייטנו עם 20.6% וסגן המושל המכהן ג'וש גרין עם 61.7%. בראשית ינואר 2023 תמה כהונתו בקונגרס.
קאהלה נשוי ואב ל-3 בנות. מתגורר בהילו שבאי הגדול הוואי.
גראנה
גְרָאנָה או גוֹרְנִים הם יהודי ליבורנו שבאו לגור בתוניסיה ובטריפולי במאה ה-17 עד המאה ה-19. הכינוי נגזר משמה של העיר ליבורנו שנקראת גם לגהורן (leghorn). קראו להם גם בשם פורטוגזים או פרנקים (Ebrei franchi). לפי חיבורו של ונטורה דה פרדיסו (Venture di Paradiso) היה לסוחרים יוצאי ליבורנו תחום מיוחד בנמל תוניסיה, עם רציפים שלהם ואף המכס היה נותן להם שירות מיוחד. לסוחרים יוצאי ליבורנו היה זיכיון למסחר עם ארצות הלבנט וקשרי מסחר הדוקים עם נמלי אירופה, שהיו חשובים לשליטים המקומיים.
רקע
כדי לפתח את הכלכלה, המסחר והנמל של העיר ליבורנו  הזמין, בשנת 1593, הדוכס הגדול של טוסקנה יהודים אנוסים ואחרים  לבוא ולהתיישב בליבורנו תוך הבטחה  למתן זכויות אזרח רחבות, שהיו חריגות לגבי יהודים באירופה בזמן ההוא. להזמנה נענו יהודים אנוסים מפורטוגל שבאו לליבורנו, ושבו בה ליהדות. יהודים אלו סחרו עם נמלים אחרים בים התיכון וזכו להצלחה כלכלית. לצורך כך הם הקימו תחנות מסחר בנמלי הים התיכון שאוישו על ידי נציגים יהודים שהגיעו מנמל האם בליבורנו. תחנת סחר מרכזית, הייתה בנמל העיר תוניס. יהודים יוצאי ליבורנו החלו להתיישב בעיר תוניס תוך שהם שומרים על קשר הדוק עם הקהילה היהודית בליבורנו ושומרים על נאמנות לארץ מולדתם.
קשריהם עם יהודי המקום
תחת שלטונו של הביי המוסלמי, אשר מונה לתפקידו על ידי האימפריה העות'מאנית, לאחר גירוש הזרים מצפון אפריקה בשנת 1574, חיה קהילות יהודיות בתוניסיה, אשר השתלבו בחיי הכלכלה של המדינה החדשה: התוניסאיים כינו את הגורנים בשם גראנה (Grana). הקהילות גרו באזור אחד, חרת אל יהוד (Harat-al-Yahud) ולגורנים היה שוק משלהם בשם סוק אל גרנה (Suq-al-Grana).
קהילת יוצאי העיר ליבורנו, הגורנים, הייתה בדרך כלל עשירה יותר והיא כללה סוחרים אמידים שהמשיכו את קשרי המסחר שלהם עם איטליה ועם ליבורנו.
עד המאה ה-18 שתי הקהילות, הגורנים והמקומיים, השתלבו זו עם זו. המקומיים עזרו בקליטתם של הגורנים, שיתפו אותם במוסדות הקהילה, והוסכם שראש הקהילה (קאיד) ימשיך לבוא מקרב בני היהודים המקומיים. אולם במאה ה-18 חלה התדרדרות ביחסיהם. הגורנים בנו לעצמם בית כנסת, בית קברות ובית דין מחוץ לתחום האזור היהודי, חרת אל יהוד.
הפעולה שגרמה לערעור היחסים בין הקהילות הייתה החלטת הגורנים להקים בית מטבחיים משלהם. בשיטה הקיימת ברבות מתפוצות ישראל, על מכירת הבשר היה מוטל מס למימון הוצאות הקהילה ומתן סיוע למעוטי היכולת. הקמת שחיטה נפרדת פגעה קשות בהכנסות הקהילה של יהודי המקום. מה עוד, שגם יהודי המקום העדיפו לקנות את הבשר מהגורנים ובכך העלו את חמת ראשי הקהילה המקומית אשר ראו בכך אי אמון כלפיהם בנוסף להפסד ההכנסה למימון פעולות הקהילה.
בשנת 1741 החליטו התונסים להכריז חרם על חבריהם שקונים בשר באופן קבוע מהגורנים. החרם לא בוצע והרבנים של שתי הקהילות החליטו על חידוש שיתוף הפעולה ביניהם. הסכם בעניין זה נחתם ביום שבעה באב, שנת התק"א (יולי 1741) על ידי הרבנים של שתי הקהילות, ובראשם ר' אברהם טייב, הוא "באבא סידי". לאחר מותו של הרב טייב, נתמנה לראשות הקהילה הרב יצחק לומברוזו שהמשיך את מדיניותו של קודמו.
בעת החדשה
בספרו "משכנות הרועים" מציין המחבר, ר' עוזיאל אלחאייק, כי בשנת 1824 אף השיגו הגורנים מה"ביי" מינוי קאיד (פרנס) נפרד כאחראי על ענייני קהלם. אמנם הקאיד שמונה היה בעל סמכויות פחותות ומצומצמות מאלו של הקאיד המקובל, אך עצם ההישג העיד על מעמדם הרם של הגורנים בעיני השלטון, ואף העיד על עוצמת הפילוג בין שתי הקהילות באותה תקופה.
על היחס המספרי בין הקהילות ניתן ללמוד מספרו של הנוסע ר' בנימין (ישראל יוסף בנימין, "מסעי ישראל"). הוא מתאר את הגעתו לתוניסיה, שם מצא כי לקהילה תשעה דיינים ובהם לגורנים שלושה דיינים: ר' דוד קטורזא, ר' יוסף לומברוזו, ור' דוד בונאן.
ב-1881 הפכה תוניסיה למדינת חסות צרפתית. בשנת 1899 הוצא על ידי השלטון הצרפתי צו לפיו תמוזגנה שתי הקהילות באופן רשמי. הצו קבע בית דין רבני אחד, בית מטבחיים אחד, רב ראשי אחד, נציגות אחת במסגרת ועדת הקהילות. הרב הראשי של קהילת הגורני באותה תקופה, הרב טאפיה, היה הרוח החיה מאחרי הניסיון לאחד בין הקהילות וגם עצם כינונה של חברת כי"ח - כל ישראל חברים בתוניסיה, הפיחה רוח אחדות בין שתי הקהילות שבניהן ובנותיהן נתכנסו תחת שעריה ללמוד יחד בבתי הספר שהקימה. הקהילות אוחדו באופן סופי על ידי הרב דוד בן-בארון רב הקהילה הגורנית שנבחר למשרת כרב הראשי לתוניסיה.