cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פורטוגל במשחקים האולימפיים
היסטוריה
בשלוש האולימפיאדות הבאות, שוב לא הצליח אף ספורטאי פורטוגלי לזכות במדליה, אך כמה מהם הגיעו להישגים נאים. באולימפיאדת טוקיו (1964) סיים מנואל אוליביירה במקום הרביעי בריצת 3000 מטר מכשולים, הרוכב ז'ואקים דוארטה סילבה סיים במקום החמישי בתחרות הקפיצות, ושייטי הסטאר סיימו במקום השמיני. באולימפיאדת מינכן (1972) סיימו שייטי הסטאר במקום השישי.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכו שני פורטוגלים במדליות, לראשונה מזה 16 שנים. קרלוש לופש זכה במדליית כסף בריצת 10000 מטר, והקלע ארמנדו סילבה מרקש זכה אף הוא במדליית כסף. שני אתלטים נוספים שבלטו במונטריאול היו ז'וזה דה זז'וש קרווליו שסיים במקום החמישי בריצת 400 מטר משוכות ואניסטו סילבה סימואש שסיים במקום השמיני בריצת 5000 מטר.
כמדינות רבות במערב, החליטה ממשלת פורטוגל להחרים את אולימפיאדת מוסקבה (1980) במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן, אך אפשרה לספורטאים להשתתף במשחקים, במימון עצמאי. במשחקים עצמם התחרו הספורטאים הפורטוגלים תחת הדגל האולימפי ולא תחת דגל פורטוגל. רק 11 ספורטאים פורטוגלים החליטו להשתתף במשחקים, והם לא הגיעו להישגים משמעותיים.
באולימפיאדת סיאול (1988) שיפרה רוזה מוטה את הישגה מלוס אנג'לס, וזכתה במדליית הזהב בריצת המרתון. אתלטים פורטוגלים נוספים שבלטו במשחקים כללו את דומינגוש קסטרו (מקום רביעי בריצת 5000 מטר), מריו סילבה (מקום תשיעי בריצת 1500 מטר), אלברטינה משאדו (מקום תשיעי בריצת 10000 מטר) ואלברטינה דיאש (מקום עשירי בריצת 10000 מטר). השחיין אלזנדרה יוקושי סיים במקום התשיעי במשחה ל-200 מטר חזה.
דווקא במשחקים הקרובים ביותר אי פעם לאדמת פורטוגל, אולימפיאדת ברצלונה (1992), אליה גם שלחה משלחת בת 100 ספורטאים, הגדולה בתולדותיה, לא הצליח אף ספורטאי פורטוגלי לזכות במדליה. עם זאת, כמה מהם הגיעו להישגים נאים: חותר הקיאק ז'וזה גרסיה סיים במקום השישי במקצה ל-1000 מטר, מנואלה משאדו סיימה במקום השביעי בריצת המרתון, הג'ודוקות פאולה סלדניה ופיליפה קוואלרי סיימו במקום השביעי ונבחרת השליחות במרוץ ל-400X4 מטרים סיימה במקום השמיני. כמו כן, בהוקי גלגיליות, ענף בו התקיימו תחרויות ראווה בלבד, סיימה הנבחרת הפורטוגלית במקום הרביעי, לאחר שהפסידה לנבחרת איטליה במשחק על המקום השלישי.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) שבו הפורטוגלים וזכו במדליות. פרננדה ריביירו זכתה במדליית הזהב בריצת 10000 מטר, והשייטים אוגו רושה ונונו ברטו זכו במדליית הארד בדגם 470. ספורטאים פורטוגלים נוספים שבלטו במשחקים כללו את כדורעפני החופים ז'ואאו ברניה ומיגל מאיה שסיימו במקום הרביעי לאחר הפסד לצמד קנדי במשחק על מדליית הארד, קרלה סקרמנטו (מקום שישי בריצת 1500 מטר), השייט ז'ואאו רודריגש (מקום שביעי בדגם מיסטרל), השייט ואשקו סרפה (מקום שביעי בדגם לייזר), הג'ודוקות מישל אלמיידה ופדרו סוארש (שניהם העפילו לשלב רבע הגמר) ותרזה משאדו (מקום עשירי בזריקת דיסקוס). נבחרת הכדורגל, בכיכובו של נונו גומש, השתתפה במשחקים לראשונה מזה 68 שנים. היא סיימה במקום הרביעי לאחר שהובסה בידי נבחרת ברזיל בתוצאה 5-0 במשחק על מדליית הארד.
פרננדה ריביירו לא הצליחה לשחזר את הישגה באולימפיאדת סידני (2000), אך זכתה במדליית ארד. גם הג'ודוקא נונו דלגאדו הגיע להישג דומה. כדורעפני החופים ברניה ומאיה שוב סיימו במקום הרביעי, הפעם לאחר הפסד לצמד גרמני במשחק על מדליית הארד. השייטים אלוורו מריניו ומיגל נונש סיימו במקום החמישי בדגם 470, עמיתם גוסטבו לימה סיים במקום השישי בדגם לייזר, ואילו אפונסו דומינגוש ודיוגו קאיולה סיימו במקום השביעי בדגם 49er; הקלע ז'ואאו קושטה סיים במקום השביעי בירי מ-10 מ' ברובה אוויר, קרלוש קאלאדו סיים במקום העשירי בקפיצה לרוחק, קרלה סקרמנטו סיימה במקום העשירי בריצת 1500 מטר, ורץ המרתון אנטוניו פינטו סיים במקום ה-11.
הספורטאי הפורטוגלי הבולט ביותר באולימפיאדת אתונה (2004) היה האתלט יליד ניגריה פרנסיס אוביקוולו, שזכה במדליית הכסף בריצת 100 מטר, כשהוא מפגר רק במאית השנייה אחרי המנצח, ג'סטין גטלין, ומקדים במאית השנייה את מוריס גרין ובשלוש מאיות את שון קרופורד. אוביקוולו גם סיים במקום החמישי בריצת 200 מטר. שני פורטוגלים נוספים זכו במדליות באתונה: רוכב האופניים סרז'יו פאוליניו זכה במדליית כסף במרוץ אופני כביש, והאתלט רוי סילבה זכה במדליית ארד בריצת 1500 מטר. ספורטאים בולטים נוספים כללו את המתעמל נונו מרינו (מקום שישי בטרמפולינה), חותר הקיאק עמנואל סילבה (מקום שביעי הן במקצה ל-500 מטר והן במקצה ל-1000 מטר), האתלטית נאידה גומש (מקום שביעי בקרב שבע), אלברטו שאיסה (מקום שמיני במרתון), הטריאתלטית ונסה פרננדש (מקום שמיני), הג'ודוקות ז'ואאו נטו וז'ואאו פינה (שניהם הודחו ברבע הגמר) והאתלט ז'ואאו ויירה (מקום עשירי בהליכה ל-20 ק"מ). נבחרת הכדורגל, בשורותיה כיכבו שחקנים ככריסטיאנו רונאלדו וראול מיירלש, הודחה כבר בשלב הבתים, לאחר שהפסידה במפתיע לנבחרות עיראק וקוסטה ריקה.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) היה נלסון אבורה לאתלט הפורטוגלי הרביעי שזוכה במדליית זהב אולימפית, לאחר שניצח בקפיצה משולשת. הטריאתלטית ונסה פרננדש זכתה במדליית כסף. השייט גוסטבו לימה סיים במקום הרביעי בדגם לייזר, ושני צמדי הסטאר וה-470 סיימו במקום השמיני. לוחם הטאקוונדו פדרו פובואה סיים במקום השביעי. הג'ודוקא אנה אורמיגו סיימה אף היא במקום השביעי, ועמיתיה פדרו דיאש, תלמה מונטיירו וז'ואאו נטו הודחו בשלב רבע הגמר. החותרים נונו מנדש ופדרו פראגה סיימו במקום השמיני. ההלכת אנה קבסיניה סיימה במקום השמיני בהליכה ל-20 ק"מ, וורה סנטוש הגיעה למקום העשירי באותה תחרות.
באולימפיאדת לונדון (2012) היו חותרי הקיאק פרננדו פימנטה ועמנואל סילבה לפורטוגלים היחידים שזכו במדליה אולימפית, מדליית כסף במקצה הזוגות ל-1000 מטר. בנוסף, החותרים פדרו פראגה ונונו מנדש סיימו במקום החמישי, חותרות הקיאק באטריז גומש וז'ואנה וסקונסלוש סיימו במקום השישי במקצה הזוגות ל-500 מטר, וכחלק מרביעיית חותרות הקיאק סיימו במקום השמיני, ז'סיקה אאוגוסטו סיימה במקום השביעי במרתון, הקלע ז'ואאו קושטה סיים במקום השביעי בירי באקדח אוויר, חותרת הקיאק תרזה פורטלה סיימה במקום השמיני ב-200 מטר וצוותי ה-470 וה-49er סיימו שניהם במקום השמיני.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הייתה החלשה ביותר עבור הפורטוגלים מזה 24 שנים. הג'ודאית טלמה מונטיירו זכתה במדליית ארד, והייתה הפורטוגלית היחידה במשחקים שעמדה על הפודיום. הקיאקיסטים עמנואל סילבה וז'ואאו ריביירו סיימו במקום הרביעי במקצה הזוגות ל-1000 מטר ובמקום השישי במקצה הרביעיות לאותו המרחק. במקצה היחידים סיים פרננדו פימנטה סיים במקום החמישי. הטריאתלט ז'ואאו ז'וזה פריירה סיים במקום החמישי. באתלטיקה סיימו נלסון אבורה ופטריסיה ממונה במקום השישי בקפיצה משולשת ואנה קבסיניה סיימה במקום השישי בהליכה ל-20 ק"מ. רוכב האופניים נלסון אוליביירה סיים שביעי במרוץ אופני כביש, לוחם הטאקוונדו רוי ברגאנסה הודח בשלב רבע הגמר, וכך גם טניסאי השולחן מרכוס פרייטאס. נבחרת הכדורגל הודחה בשלב רבע הגמר לאחר תבוסה 4-0 לגרמניה.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ:
געגוע (שיר)
עם יציאתו נכנס הסינגל אל המקום התשיעי במצעד השבועי של רשת ג', ולמקום ה-29 במצעד השבועי של רדיו אמצע הדרך.
רקע וכתיבה
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי עידן רייכל. השיר הוא בסגנון מוזיקת עולם אשר מאפיין שירים נוספים מתוך האלבום. השיר, לעומת שאר השירים באלבום אשר בוצעו על ידי רייכל עצמו, בוצע על ידי הזמרת דנה צלח.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי וצבר מעל ל-80 אלף השמעות.
וידאו קליפ
טרם פורסם הווידאו קליפ המלא לשיר, ב-29 בפברואר 2016 העלה רייכל לערוץ היוטיוב שלו את האודיו הרשמי של השיר, בסמוך לצאת הסינגל.
נכון ליולי 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כמיליון.
משה יוסף (פאול) רייכמן
משה יוסף רייכמן (Paul Reichmann) (תרצ"א, 27 בספטמבר 1930 - כ"א בחשוון תשע"ג, 25 באוקטובר 2013) היה איל-הון יהודי-קנדי, מבעלי חברת הנדל"ן Olympia & York.
קורות חיים
נולד בווינה לשמעיה (Samuel) ורֶנֶה רייכמן, יהודים חרדים מעיר קטנה בהונגריה, שהתעשרו מסחר בביצים בווינה. משפחת רייכמן נסעה להונגריה לבקר את הסב שסבל משבץ ביום של האנשלוס ובעקבות זאת החליטה לא לחזור לאוסטריה אלא עברה לצרפת ומשם אחרי כיבושה לטנג'יר, במרוקו הנייטרלית. המשפחה התבססה שם בסחר במטבע חוץ. בסוף שנות ה-40 הלך משה יוסף ללמוד בישיבת גייטסהד ולאחר כן בישיבות בישראל. ב-1953 נשא לאישה את לאה פלדמן.
לאחר מכן נסע לטורונטו בקנדה והצטרף לאחיו אדוארד, רלף ואלברט בחברה לייצור רצפות ורעפים, בין השאר שיווקו אריחים של חברת "נגב קרמיקה" בעולם. עד מהרה נוכח לדעת שהסטנדרטים לבנייה בקנדה אינם מספקים, והחליט להקים את חברת Olympia & York ב-1964. החברה החדשה זכתה להצלחה ניכרת ופרסום וזכתה במכרז מממשלת קנדה להקים את גורד השחקים הגבוה ביותר בטורונטו ובקנדה, הנקרא First Canadian Place (המקום הקנדי הראשון). באמצע שנות ה-80 הגיעה החברה אף לניו יורק וטוקיו, והפכה לחברת הנדל"ן הגדולה ביותר בעולם, שווי הנכסים של החברות שלהם באותה עת, הוערך בכ-18 מיליארד דולר. בנוסף נכנס לעסקי הנפט.
בתחילת שנות ה-90 השקיעה חברת אולימפיה ויורק בבניית פרויקט הקנרי וורף בלונדון. לצורך הפרויקט גייסו כ־1.2 מיליארד דולר. עקב המיתון שהחל באותה עת באנגליה וסבך בירוקרטי שעיכב את בניית הרכבת התחתית לאזור הקנרי וורף לא הצליחה החברה להשכיר חלק גדול מהבניינים שבנתה ונקלעה לקשיים. בנוסף לקחה המשפחה הלוואות גדולות לרכישת בניני משרדים בניו יורק ובשנת 1992 הכריזה חברת אולימפיה על צ'פטר 11, הליך פשיטת רגל, ונשארה חייבת לבנקים 12.8 מיליארד דולר. בשנת 1995 הצליח פול רייכמן, להשיב לעצמו את השליטה בחברה ולרכוש בחזרה את פרויקט הקנרי וורף מהבנקים תמורת כ-800 מיליון ליש"ט. לאחר שהרכיב קבוצה של משקיעים ביניהם המיליארדר היהודי-אמריקאי לורנס טיש והנסיך הסעודי אל-וליד בן טלאל. בשנת 2003 מכרו את החזקתם בפרויקט לבנק מורגן סטנלי ולאיש העסקים סיימון גליק.
בשנת 2005 מכרה המשפחה את החזקותיה בחברת אולימפיה ויורק לחברת Brookfield Consortium תמורת 2.1 מיליארד דולר.
פעילות בישראל
הרייכמנים, במקביל, לאחר שהתעשרו, התחילו לתמוך במוסדות תורה בארצם ובישראל. משה יוסף התקרב מאוד לרב אלעזר מנחם מן שך ותרם בקביעות לישיבות ליטאיות. כמו כן סבסדו משכנתאות לאברכים.
ביוני 1978, נכנסו האחים רייכמן למשא ומתן על רכישת מניות המדינה בבנק טפחות, אך לבסוף פרשו מהעסקה.
בדצמבר 1978 רכשו כ-10% ממניות חברת הביטוח אררט (שמוזגה אחר כך לתוך כלל ביטוח). לאחר מספר שנים מכרו את המניות ברווח ניכר.
בשנת 1989, פנה שר האוצר שמעון פרס לאחים רייכמן בבקשה שייקחו על עצמם את מימון הקמת שכונת רמת שלמה בירושלים. במאי 1990 חתמו על ההסכם להקמת 2,400 יחידות דיור בשכונה עם מינהל מקרקעי ישראל.
בשנת 1986 זכו במכרז להקמת קריית עיריית ירושלים, הבנויה סביב כיכר ספרא וגן דניאל.
ב-2005 רכשו את זכויות הפיתוח של מלון וולדורף אסטוריה ירושלים מחברת רג'נסי, תמורת 20 מיליון דולר. בשנת 2008 חתמו האחים רייכמן על הסכם עם רשת מלונות הילטון להפעלת המלון תחת מותג העל היוקרתי של הרשת, וולדורף-אסטוריה. בדצמבר 2017 מכרו בניו של רייכמן את המלון לאיש העסקים הצרפתי-יהודי מישל אוחיון תמורת 160 מיליון דולר.
חיים אישיים
ב-1953 נשא את לאה פלדמן, בת הגביר רבי משה פלדמן
אנימטרוניקה
אנימטרוניקה (Animatronics, הלחם של המילים "הנפשה" (animation) ואלקטרוניקה) הוא תחום המשלב בין רובוטיקה, מכניקה, בובנאות ופיסול במטרה ליצור דגם נע של בעל חיים (אמיתי או בדיוני) כדי להמחיש כיצד נראה והתנהג שהיה חי. תחום האנימטרוניקה נפוץ בעיקר בקולנוע, בפארקי שעשועים ובתערוכות מדע פופולרי, בעיקר של דינוזאורים, המיועדות לילדים.
דגם אנימטרוני או בובה אנימטרונית הוא סוג של בובה מכנית הכוללת שלד רובוטי הניתן לשליטה מבחוץ, שעליו מולבשת עטיפה (בדרך כלל עשויה מלטקס, גומי או פלסטיק) עם טקסטורה המדמה את המראה החיצוני של בעל החיים. רמקולים המוצבים ליד הבובה מספקים אפקטים קוליים (לרוב שאגות למיניהן ורעשי רקע). בניגוד לבובות מכניות עתיקות, בובה אנימטרונית היא בדרך כלל גדולה, בייחוד כאשר מדובר בבובות אנימטרוניות של בעלי חיים גדולים, כגון דינוזאורים. בובות אנימטרוניות של תערוכות ופארקי שעשועים מוגבלות בדרך כלל לסט מסוים וסופי של פעולות החוזרות על עצמן, בעוד שבובות אנימטרוניות ליצירת אפקטים מיוחדים בסרטי קולנוע נשלטות בשלט רחוק על ידי מפעיל אנושי במטרה לאפשר להן מגוון רב של תנועות וריאליזם.
השימוש הידוע ביותר בבובות אנימטרוניות בקולנוע היה ככל הנראה בהפקת סרט המדע הבדיוני וההרפתקאות "פארק היורה" של סטיבן ספילברג. בסרט זה שוחזרו הדינוזאורים הן באנימציה ממוחשבת והן באמצעות בובות אנימטרוניות בגודל מלא, כאשר הידועות שבהן הן הטירנוזאורוס רקס שמבצע סצנות פעולה רבות בסרט, והטריצרטופס החולה.
בניין הדירות גדות קוטלנישסקאיה
בניין הדירות בגדות קוטלנישסקיה הוא אחד משבעה גורדי השחקים הסטליניסטיים במוסקבה. הבניין ממוקם בנפת טגנקה ליד המפגש של נהר יאוזה עם הנהר מוסקבה כך ששני קצוות המבנה ניצבים הוא לאורך גדות קוטלנישסקאיה. גורד השחקים נבנה כ"עיר בתוך עיר" בשנים 1938–1940 ובשנים 1948–1952.
הבניין המרכזי הגדול בן 32 קומות, גובהו יחד עם הצריח הוא 176 מטרים, מספר הקומות של הבניינים הצדדיים הוא 8 עד 10. בתחילה היו בו 540 דירות.
מושל לואיזיאנה
מושל לואיזיאנה (באנגלית: Governor of Louisiana, בצרפתית: Gouverneur de la Louisiane) הוא המושל וראש הרשות המבצעת של מדינת לואיזיאנה שבארצות הברית. המושל ממונה על אכיפת חוקי המדינה.
55 גברים ואישה אחת כיהנו כמושלי לואיזיאנה ב-63 תקופות כהונה נפרדות. מושל לואיזיאנה הנוכחי הוא הדמוקרט ג'ון בל אדוארדס, שהושבע לכהונתו ב-11 בינואר 2016.
היסטוריה
לואיזיאנה הצרפתית נרכשה מידי צרפת ב-1803. ב-1 באוקטובר 1804 הוקמה טריטוריית אורלינס על בסיס החלק הדרומי של השטח שנרכש, ושאר השטח הפך למחוז לואיזיאנה, שהיה כפוף לשיפוטה של טריטוריית אינדיאנה. מחוז לואיזיאנה הפך בהמשך לטריטוריית לואיזיאנה, אך לאחר שטריטוריית אורלינס הפכה למדינת לואיזיאנה, שונה שמה של טריטוריית לואיזיאנה לטריטוריית מיזורי. בשנות קיומה של טריטוריית אורלינס, כיהן כמושל שלה ויליאם קלייבורן, שמונה לתפקידו על ידי נשיא ארצות הברית. עם כינונה של לואיזיאנה כמדינה בארצות הברית, נבחר קלייבורן כמושלה הראשון.
ב-30 באפריל 1812 התקבלה לואיזיאנה כמדינה בארצות הברית. ב-26 בינואר 1861 היא פרשה מן האיחוד. ב-8 בפברואר אותה שנה היא הייתה לאחת מהמדינות המייסדות של קונפדרציית המדינות של אמריקה. עם זאת, בשל העובדה שחלקים משמעותיים של שטח המדינה נותרו בשליטת האיחוד במשך כל המלחמה, כיהנו במקביל מושלים מטעם הקונפדרציה ומטעם האיחוד. לאחר תום מלחמת האזרחים האמריקאית, הייתה לואיזיאנה במהלך תקופת השיקום חלק מהמחוז הצבאי החמישי, שבידיו הייתה השליטה על סמכויות המושל. ב-9 ביולי 1868 התקבלה לואיזיאנה מחדש כמדינה באיחוד.
מועד כהונת המושל
חוקת לואיזיאנה הראשונה, שכוננה ב-1812 יצרה את משרת המושל, וכהונתו נקבעה לארבע שנים. מועד תחילת כהונת המושל נקבע ליום שני הרביעי שלאחר מועד הבחירות. ב-1845 הוזז מועד תחילת כהונת המושל ליום שני הרביעי של חודש ינואר שלאחר הבחירות. ב-1864 שונה מועד תחילת כהונת המושל ליום שני השני של חודש ינואר שלאחר הבחירות. ב-1879 שונה מועד זה ליום שני הראשון לאחר הכרזת בית המחוקקים של המדינה על תוצאות הבחירות. חוקת 1921 שינתה את מועד השבעת המושל ליום שלישי השני בחודש מאי. בחוקת 1974 נקבע, שהחל מ-1980 יושבע המושל ביום שני השני של חודש מרץ שלאחר הבחירות. מועד זה תוקן ב-1987, בתוקף מ-1992, ליום שני הראשון בחודש ינואר.
משך הכהונה
מלכתחילה לא יכול המושלים להתמודד בבחירות לכהונה נוספת. בחוקת 1864 לא נקבעה מגבלת כהונה. ב-1868 חודשה מגבלת הכהונה. ב-1879 הוסרה מגבלת הכהונה, וחודשה שוב ב-1898. התיקון לחוקה שהתקבל ב-1966 מאפשר למושל לואיזיאנה לכהן בשתי תקופות כהונה רצופות, וכדי לכהן בכהונה נוספות עליו להמתין תקופת צינון של כהונה אחת. שלושה מושלים כיהנו בשתי תקופת כהונה בלתי רצופות כל אחד, ושני מושלים כיהנו בשלוש תקופות כהונה רצופות כל אחד.
התפנות המשרה
מלכתחילה, בכל מקרה של התפנות משרת המושל, שימש נשיא הסנאט של לואיזיאנה כמושל בפועל. בחוקת 1845 נוצר משרת סגן המושל, שנבחר באותו מועד ובאותו אופן כמו המושל. נקבע שהמושל ישמש כמושל בפועל בכל מקרה של התפנות משרת המושל. חוקת 1913 קבעה שבמקרה של התפנות משרת המושל, מושבע סגן המושל כמושל הבא לכל דבר ועניין. המושל וסגנו לא נבחרים באותו פתק הצבעה.
מצד עין רחל
מצד עין רחל הוא מצד מלבני נבטי ששרידיו נמצאים על גבעה צפונית־מערבית ליישוב ספיר. בשנות השמ-80 התגלה מצד גדול ובו שמונה חדרים המקיפים חצר גדולה במקום נמצאו חרסים, גלעיני תמרים ובעזרתם תארכו החוקרים את המצד למאה הראשונה לפני הספירה עד המאה הראושנה לספירה. ייתכן שעין רחל הנמצאת בקרבת המצד הייתה תחנת מנוחה לשיירות שעברו במקום ומטרת בניית המצד הייתה לאבטח את החנייה במקום.
סגנון הבנייה של המצד אופייני לתקופה הפרסית באזור הנגב כדוגמת חורבת הרועה. ייתכן שאת המצד בנו מקומיים.
שפה בסכנת הכחדה
שפה בסכנת הכחדה היא שפה שלה דוברים מעטים ביותר, עד כדי סכנה שהשימוש בה יופסק לחלוטין והיא תיעלם, תהליך המכונה היכחדות שפה.
הגדרת שפה בסכנת הכחדה
למרות שאין כלל מוחלט להגדרת שפה כלשהי כ"בסכנת הכחדה", יש שני קריטריונים מרכזיים:
שפת איינו, לדוגמה, היא שפה בסכנת הכחדה: רק 300 דוברים שלה נותרו, ומתוכם רק 15 מדברים בה ביומיום. בני נוער מעטים דוברים אותה באופן שוטף.
ייתכן ששפה תוגדר בסכנה אף על פי שיש מאות אלפי אנשים שיודעים אותה, מכיוון שהילדים אינם לומדים אותה, או שיש מגמה כללית להחלפת השפה בשפה אחרת. באינדונזיה, למשל, יש כמה שפות הנמצאות בסכנה מפאת תהליך המעבר לשפה הלאומית או לניב מלאי מקומי.
לעומת זאת, שפה עשויה שלא להיחשב לשפה בסכנה למרות שיש לה רק 100 דוברים, אם היא השפה העיקרית של הקהילה, ואף הילדים בקהילה דוברים אותה.
הגורמים
הגורם העיקרי למיעוט השימוש בשפה הוא הגלובליזציה. בגלל הגלובליזציה יש השפעה גדולה יותר של אמצעי התקשורת גם על מקומות מרוחקים שלפני כן היה קשה להעביר אליהם מידע, ולכן השפות הנפוצות יותר - אלו שבשימוש על ידי רוב האוכלוסייה באזור - מחליפות את השפות המקומיות. בנוסף, ההורים לא מעבירים את השפה הלאה משום שהם רוצים להעניק לילדיהם כלים טובים יותר להצליח, כלכלית, בעתיד.
גורם נוסף עשוי להיות עמדת הממשל לגבי השפה. ביוון, לדוגמה, שרר שנים רבות איסור על דיבור או שירה במקדונית.
הוויכוח על השפות בסכנת הכחדה
רוב הבלשנים מסכימים כי מבין בערך 6,000-7,000 שפות הקיימות בעולם כיום, כ-3,000 נמצאות בסכנת הכחדה.
יש הטוענים כי היכחדות השפות היא בעייתית וצריך למנוע אותה, אפילו במחיר גבוה מאוד אם יש צורך. יש סיבות שונות שתומכי דעה זו מביאים, וביניהן:
מאידך, יש החושבים שתהליך זה איננו בעייתי, ואף צריך לעודד אותו. מיעוט שפות יקל על התקשורת בין עמים, ויוזיל את עלויות פיתוח מוצרים למדינות שונות, וכך יחסוך לחברות כסף רב. תומכיה הקיצוניים של עמדה זו טוענים כי צריכה להיות שפה אחת בלבד שמשותפת לכל העולם, מה שייצור את היעילות הכלכלית הטובה ביותר - כי כך יימנעו העלויות הקשורות לשוני בשפה.
אוניברסיטת לונדון הקימה ארכיון דיגיטלי לשפות שבסכנת הכחדה ובראשו עומדת מנדנה סייפדיניפור.
אלון מעוננים
אֵלוֹן מְעוֹנְנִים, אתר מקראי בו ממוקם עץ אלון מקודש, הנמצא ליד העיר שכם. מיקומו של האתר נזכר ב, בסיפור אבימלך בן גדעון.
בוולגטה מופיע כ- PER VIAM QUAE RESPICIT QUERCUM ובתרגום לעברית: "הדרך הנשקפת אל האלון". תרגום יונתן תרגם "מישר מעונניא" ובעברית: "מישור המעוננים". גם רש"י בעקבות תרגום יונתן מפרש:.
אלון מעוננים וכמוהו גם האתר המקראי, אלון מורה, המופיע בין היתר בתיאור טקס הברכה והקללה, שהתרחש בשעם עם הכניסה לארץ כנען, משמעות המילה מורה הוא אוראקל לפיכך משמעותם דומה. בספר חבקוק, ב', י"ח נאמר . זו גם משמעות המילה מְעוֹנְנִים בתנ"ך:
פרח הסוד שלי
אלמודובר מתאר את הסרט ככזה שיש בו "קוצים במקום שושנים, דמעות שאינן מביאות הקלה אלא מצוקה – כאב במיטבו", ומוסיף שחרף הכאב שבו, אין בסרט "רעים" – כל הדמויות הן של "טובים".
אשבורן–פרנקפורט
אשבורן–פרנקפורט (בגרמנית: Eschborn-Frankfurt) הוא מרוץ אופני כביש מדרג ה-UCI World Tour בגרמניה, מאשבורן לפרנקפורט ומתקיים מאז 1962. שיאן הניצחונות במרוץ הוא אלכסנדר קריסטוף הנורווגי שניצח ארבע פעמים. המנצח האחרון במרוץ, במהדורה של 2022, הוא סם בנט האירי
מ-2017, המרוץ הוא חלק מסבב מרוצי הוורלד טור. הוא מאורגן על ידי חברת אסו, שמארגנת גם את הטור דה פראנס, הוואלטה אספנייה, הפריז–ניס, הפריז–רובה ומרוצים בכירים נוספים. המרוץ מתקיים באופן רציף משנת 1962, אך בשנת 2015 בוטל בשל חשש מפעילות טרור באזור.
פרח הסוד שלי
עלילה
שני רופאים מדווחים לאם על מות בנה, שנפצע בתאונת אופנוע. האם, שיודעת שהבן מונשם, מסרבת להאמין שמוות מוחי של הבן הוא מוות, ומתווכחת עם הרופאים בניסיון למצוא דרך להשאירו בחיים. הרופאים מתאמצים לשכנע אותה שהבן מת, ובסופו של דבר מצליחים. בשלב זה הצופה רואה שכל השיחה צולמה במצלמה – לא היה זה אירוע אמיתי, אלא תרגול של רופאים העוסקים בשכנוע של קרובי המת לתרום את איבריו. התרגיל נפסק, ומשתתפיו מצטרפים לדיון בנושא. לאחר הדיון. הרופאים מנסים לשכנע את האם שתתרום את איבריו להשתלה, אך האם אינה ערוכה לרעיון זה, והרופאים חוזרים בהם ומציעים לה כל עזרה שתזדקק לה. בסופו של דבר האם משתכנעת, אך דורשת שהאיברים לא יינתנו לערבי.
אישה (מריסה פארדס) ישנה בדירה בשעת צהריים, סביבה תצלומים של גבר נאה וספרים רבים. בדפי ספר פתוח ישנם סימני הגהה. היא מתעוררת וכותבת מכתב לאהובה החייל הרחוק ממנה, ומספרת לו שכדי לזכור אותו היא נועלת מגפיים שהעניק לה, אך הם קטנים עליה והיא אינה יכולה לחלוץ אותם. האישה יוצאת לרחוב. צעיר מבקש ממנה נדבה, והיא מבטיחה לו 5,000 פזטות אם יחלוץ את מגפיה. הצעיר מנסה אך אינו מצליח, והיא נותנת לו בכל זאת את הכסף שהבטיחה. האישה, ליאו, מטלפנת לידידתה בטי במרכז הלאומי להשתלות, ושם נמסר לה שבטי אינה במשרדה, משום שהיא מנהלת השתלמות. ליאו ניגשת למקום ההשתלמות, ועם סיום הדיון, שאת תחילתו ראינו בסצנה הקודמת, פוגשת את בטי (כרמן אליאס), מנחת הדיון. היא מבקשת מבטי שתחלוץ את מגפיה, ובטי מצליחה בכך. ליאו מספרת לבטי על געגועיה העזים לפאקו בעלה.
בעצת בטי ניגשת ליאו למערכת העיתון "אל פאיס", ומציעה לאנחל (חואן אצ'נובה), עורך בעיתון, להיות מבקרת ספרות. היא מפקידה בידיו דוגמאות מיצירתה - רומן בשם "חדר קירור" ושני מאמרים. השיחה ביניהם קולחת, וליאו מציינת שתחום העניין שלה הוא סופרות "הרפתקניות, נוטות להתאבדות, מטורפות", ומונה סדרה של סופרות נודעות הקרובות ללבה. כשאנחל שואל את ליאו לדעתה על הסופרת אמנדה גריס, היא מציינת שאיש אינו יודע מי הסופרת, מבקרת את כתיבתה, מסרבת לכתוב עליה ועוזבת את חדרו.
ליאו ניגשת לביקור אצל אחותה רוסה (רוסי דה פלמה), שאצלה מתגוררת גם אמן (צ'וס למפראבה). האם נרגנת, רבה ללא הרף עם הבת, ומביעה רצונה לחזור לכפר. על הצעת הבת שתעבור ניתוח לשיפור ראייתה אומרת האם: "ניתוח זה כמו אבטיח סגור. עד שפותחים אותו על הסכין לא יודעים אם הוא טוב או רקוב".
ליאו מגיעה לפגישה במשרדי ההוצאה לאור של ספריה, ושם המו"לית, אליסיה (גלוריה מוניוז), נוזפת בה על שחרגה ממאפייני הסדרה "אהבת אמת", שאותה התחייבה לכתוב, וכתבה רומן על אם שמגלה שבתה הרגה את אביה מפני שניסה לאנוס אותה, והאם מסתירה את גופת האב במקרר של המסעדה הסמוכה, כדי להציל את הבת מעונש. "לכל אחד מאתנו יש מספיק מהמציאות בבית" היא מסבירה לליאו את דרישתה לחזור לתלם של הסדרה, שהיא בסוגת הרומן הרומנטי, ויחד עם המו"ל מזכירה לליאו שהתחייבה לכתוב 5 סיפורי אהבה בשנה במשך 3 שנים, בשם העט אמנדה גריס. ליאו הנרגזת מסתלקת.
ליאו כותבת בביתה ביקורת חריפה נגד אמנדה גריס: "המעלה היחידה שאני מוצאת באמנדה גריס היא העובדה שהיא כותבת בשם בדוי". את המאמר היא שולחת לאנחל.
ליאו ניגשת לביקור בבית חברתה בטי. הטלפון מצלצל, וכשבטי עונה מתברר שזה פאקו המחפש את ליאו. "לא הייתה תשובה מהבית אז חשבתי שבטח הלכת לבטי", הוא מסביר, ומוסיף שבעוד שלושה ימים יגיע לחופשה בת יום. ליאו מאושרת לשמוע זאת.
ליאו חוזרת לביתה, ושומעת מאנחל בטלפון שנודע לו על סרט שמצולם כעת ותסריטו דומה מאוד לרומן "חדר קירור", אך השניים אינם מבינים איך זה קרה. אמנדה נוסעת לפגישה עם אנחל, ובדרך רואה שפורסמה, בשם בדוי, הביקורת שלה כנגד אמנדה גריס, ולצדה ביקורת אוהדת, גם היא בשם בדוי, שאותה כתב אנחל.
בביתה של ליאו עובדת עוזרת בשם בלנקה. בנה של בלנקה, שהוא רקדן פלמנקו, מנסה לשכנע אותה שתעזוב את העבודה ותחזור להיות רקדנית פלמנקו, כפי שהייתה בעבר.
ליאו הנואשת בולעת גלולות רבות בניסיון התאבדות. היא נרדמת במיטתה, אך שיחת טלפון מאמהּ, הנשמעת באמצעות המשיבון, מעירה אותה. היא מקיאה את הגלולות, ויוצאת מהבית לפאב הסמוך. בטלוויזיה הפתוחה בפאב שרה הזמרת המקסיקנית צ'וולה וארגס (Chavela Vargas) את השיר "En el último trago", המשקף את רגשותיה של ליאו: "אני רוצה לדעת מה הסיבה לאדישותך כלפי ... כל כך קשה לי לעזוב אותך, גם אם אני יודעת שאתה לא אוהב אותי יותר". בצאתה מהפאב היא נקלעת להפגנה סוערת של סטודנטים לרפואה. "את מחלת הגריפה ירפא פליפה", הם שרים. היא נתקלת באנחל, המחבק אותה ולוקח אותה לביתו. בבוקר הוא מספר לה שבשכרותה גילתה לו שהיא אמנדה גריס. הוא מבטיח לה שחרף היותו עיתונאי לא יחשוף את סודה, בתנאי שלא תנסה להתאבד שנית.
אנחל מסיע את ליאו ואמהּ לכפר, משאת נפשה של האם. ליאו מתגוררת בכפר עם אמהּ. האם, הצופה באומללותה של ליאו שפאקו עזבה, אומרת לה: "ילדתי המסכנה, את כל כך צעירה וכבר את כמו פרה בלי פעמון ... אבודה, בלי כיוון, תועה". אליסיה, המו"לית, מטלפנת לליאו ומפתיעה אותה בהבעת תודתה על שני ספרי אמנדה גריס החדשים שהגיעו אליה. גם היא שמה לב ש"חדר קירור" הופך לסרט, ותמהה איך זה קרה. ליאו מטלפנת לאנחל, ומגלה שהוא כתב את שני הרומנים החדשים של אמנדה גריס.
ליאו ניגשת לביתו של אנחל ומציינת שהיא חשה כמו בסצנת הסיום של הסרט עשירים ומפורסמים, שבה שתי גיבורות הסרט חוגגות את אושרן. היא נענית לבקשתו של אנחל לחגוג בנשיקה.
הכפר והעיר
באחדים מסרטיו מציג אלמודובר צעירים שעברו מהכפר למדריד (צעד שאף הוא עצמו עשה), ואתם מתגוררת סבתא (אם של הצעיר שעבר אל העיר), הכמהה לחזור לכפר, ובסופו של דבר מגשימה כמיהה זו. מוטיב זה מופיע בסרט שלפנינו, שבו הסבתא חוזרת לכפר, ולזמן קצר גם בתהּ, ליאו, מצטרפת אליה ונהנית מהשלווה והפשטות של חיי הכפר. לאחר שובן לכפר מסבירה חסינתה לליאו:
מוטיב דומה מופיע בסרט "מה עשיתי שזה מגיע לי?", שם הסבתא חוזרת לכפר בסיומו של הסרט, ואליה מצטרף נכדהּ. בשני הסרטים מגלמת צ'וס למפראבה את הסבתא.
מסר פוליטי
"שום פוליטיקה", קובע החוזה של אמנדה גריס, שבו נכלל מפרט של הספרים שהתחייבה לכתוב בסדרה "אהבת אמת". תנאי זה אינו חל על אלמודובר, ששילב במלודרמה זו שני מסרים פוליטיים:
ציטוט סרטים
רבים מגיבוריו של אלמודובר נזכרים בסרטי קולנוע שבהם צפו, כהקבלה לחייהם. בסרט "פרח הסוד שלי" קורה הדבר שלוש פעמים:
רמזים לסרטים עתידיים
הסרט "פרח הסוד שלי" רומז לשני סרטים עתידיים של אלמודובר:
לקריאה נוספת
<DIV dir=ltr> </DIV>
הירי בבית ספר מספר 263
תקרית הירי בבית הספר מספר 263 באזור אוטראדנויה בעיר מוסקבה שאירעה ב-3 בפברואר 2014, קרתה לאחר שהתלמיד סרגיי גורדייב, חמוש ברובה קרבין ורובה ציד, ירה במורה לגאוגרפיה ולקח כבני ערובה את חבריו לכיתה, ואז פתח באש נגד אנשי המשטרה שהגיעו למקום, כשהוא הורג את המאבטח ופוצע קשה שוטר מקוף. לאחר משא ומתן, שבו השתתף גם אבי היורה, הנער שחרר את בני הערובה, וכעבור זמן קצר נעצר.
בספטמבר 2014 בית המשפט האזורי של בוטירקה במוסקבה החל בהליך המשפטי כאשר ההגנה טענה לאי שפיותו, כאשר המדינה כתובעת נקטה בעמדה דומה. ב-3 במרץ 2015, בית המשפט שלח את הנער לטיפול פסיכיאטרי. ההחלטה נתקבלה ברגשות מעורבים, אך באוגוסט 2015, בית המשפט העירוני של מוסקבה הכיר בהחלטה כהחלטה חוקית. בנובמבר 2015, נשיאות בית המשפט העירוני במוסקבה החליטה לשלוח את התיק לבדיקה מחודשת בבית המשפט הצבאי המחוזי של מוסקבה שבו, ב-8 בפברואר 2016 גורדייב הוכר מחדש כבלתי שפוי. ב-5 במאי 2016 בית המשפט העליון של הפדרציה הרוסית הכיר בפסק הדין כהחלטה חוקית והותיר את ההחלטה לשלוח את הנער לטיפול פסיכיאטרי על כנה.
Bleach
Bleach ("חומר הלבנה") הוא אלבום הבכורה של להקת נירוונה, שיצא ב-1989 בחברת סאב פופ.
סקירה כללית
רוב השירים באלבום עוסקים בנושאים מתוך הווי החיים בעיירת הפועלים הקטנה אברדין, וושינגטון שבארצות הברית, בה גדל סולן הלהקה קורט קוביין. האלבום הוא פחות סוריאליסטי ו"שטותניקי" מבחינה טקסטואלית מן החומרים שהוציאה הלהקה אחריו, כנראה בגלל שקוביין עדיין לא נחשף לסגנון הכתיבה של להקת הפיקסיז שמאוחר יותר הוא הודה בהשפעתם הגדולה עליו ובפרט על השיר "Smells Like Teen Spirit". האלבום מושפע בכבדות מבחינה מוזיקלית מבלאק סבאת' המוקדמת ומשירי הרוק האיטיים והדיכאוניים של מלווינס ומאדהאני. קורט טען גם כי הלהקה האזינה רבות ללהקת המטאל השווייצרית האקסצנטרית סלטיק פרוסט לפני הקלטת האלבום. שורשי הפאנק רוק של הלהקה בולטים בעיקר בשיר "Negative Creep". הסינגל הראשון, "Love Buzz", הוא גרסת כיסוי לשיר של להקת הרוק ההולנדית "שוקינג בלו". סינגל נוסף בשם "About a Girl" מציג את המעברים בין נגינה שקטה לרועשת, שהושפעו מהפיקסיז ומדינוזאור ג'וניור והפכו עם הזמן למזוהים עם נירוונה עצמה. בליץ' הוקלט באולפני Reciprocal Recording בסיאטל, וושינגטון בעלות של 606.17$. האלבום נמכר ב-6,000 עותקים בשנים הראשונות לאחר הוצאתו. לאחר ההצלחה האדירה של Nevermind החלה התעניינות מחודשת בחומרים מוקדמים של הלהקה, ומכירות בליץ' האמירו לארבעה מיליון עותקים.
חמלקרת (מצביא קרתגני)
חמילקרת (ביוונית: Ἀμίλκας, בלטינית: Hamilcar) היה מצביא קרתגי שלחם נגד הרומאים במלחמה הפונית הראשונה (241-264 לפנה"ס). אין לבלבל בינו ובין חמלקרת ברקה, אביו של חניבעל המפורסם, שגם הוא השתתף באותה מלחמה.
חייו
חמילקרת נחל את ניצחונו הראשון ב-260 לפנה"ס, אחרי תבוסת הצי הקרתגי בקרב מילאי. פוליביוס מספר, כי הנחית התקפת פתע על מחנה בעלי הברית של הרומאים ליד תֶרמָאי (Thermae), מזרחית לפָּנוֹרמוֹס, והרג כ-4000 מחייליהם. לדברי דיודורוס יעד ההתקפה היה מחנה הרומאים ולא של בעלי בריתם ומספר ההרוגים הגיע ל-6000. בשנת 259 לפנה"ס העביר חמילקרת לצדה של קרתגו, בסיועם של בוגדים, את קמארינה (Camarina) ואת אֶנָה (Enna), אך הן נכבשו מחדש על ידי הרומאים זמן קצר אחר כך. כמו כן ביצר את דרפאנה, מן הבסיסים החשובים ביותר של הקרתגים באי, והעביר אליה את תושבי אריקס אחרי שהחריבה.
בשנת 257 לפנה"ס התנגש צי קרתגי בפיקוד חמילקרת עם צי רומי בפיקוד גאיוס אטיליוס רגולוס ליד טינדאריס, בצפון-מזרח סיקיליה. בקרב הימי, שהתלקח דרך מקרה, אבדו לקרתגים 18 אוניות והם נסוגו לאיי ליפארה. אבדות הרומאים הסתכמו בתשע אוניות.
שנה לאחר מכן, ב-256 לפנה"ס, ניסה חמילקרת למנוע את פלישת הצבא הרומי לאפריקה. הוא התייצב בפיקוד הצי יחד עם חנו וניסה ליירט את חיל המשלוח בעודו בים אך הובס על ידי הצי הרומי בקרב אקנומוס. הדרך אל קרתגו הייתה כעת פתוחה, וחיל המשלוח בפיקוד הקונסולים גאיוס אטיליוס רגולוס ולוקיוס מאנליוס וולסו נחת בחוף אפריקה. חמילקרת נקרא לשוב מסיקיליה, ויחד עם שני מצביאים נוספים, עזרובעל בן חנו ובוסטאר, נערך להגנת עירו. אלא שכישלון רדף כישלון, והצבא הקרתגי הובס בקרב אדיס, "לא בגלל מורך לבם של החיילים", כותב פוליביוס, "אלא בגלל סכלותם של מפקדיהם." איננו יודעים מה עלה בגורלו של חמילקרת לאחר הקרב הכושל.
איזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה
איזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה (בצרפתית: Isabelle d'Orléans et Bragance; 13 באוגוסט 1911 - 5 ביולי 2003), הייתה אשתו של אנרי, רוזן פריז, ראש בית אורליאן בין השנים 1940–1999.
ביוגרפיה
איזבל נולדה ב, סן-מריטים בצרפת ב-13 באוגוסט 1911 לפדרו דה אלקנטארה, נסיך גראו-פארה ולאלז'בייטה, רוזנת דוברז'נסקי דה דוברז'ניץ, בתם של יאן, רוזן דוברז'נסקי דה דוברז'ניץ והרוזנת אליזבת קוטולינסקי פון קוטולין. בשנת 1891 קיבל אביה את התואר "הנסיך הקיסרי של ברזיל", אולם הוא ויתר עליו בשנת 1908 עם נישואיו לאמה, אם כי נשאר עם התואר "נסיך אורליאן-ברגנסה". לאחר מותם של הורי אמה עברו הוריה להתגורר בבתיהם באיל סן לואי וב. בצעירותה ביקרה איזבל את קרוביה באוסטריה, צ'כוסלובקיה ובפולין, ואף טיילה עם אביה בנאפולי, בקונסטנטינופול, ברודוס, בסמירנה, בלבנון, בסוריה, בקהיר, בארץ ישראל ובירושלים.
בשנת 1920 בוטל חוק הגירוש על בני המשפחה הקיסרית בברזיל, ובעקבות כך עברו בני המשפחה להתגורר בפטרופוליס, ברזיל, אולם במהלך המסע לברזיל מת סבה גאסטון, רוזן אה.
ב-8 באפריל 1931 התחתנה איזבל עם אנרי, רוזן פריז בקתדרלת פלרמו, סיציליה, שבה נישאו אבותיהם המשותפים, לואי פיליפ, מלך הצרפתים ומריה אמליה מנאפולי וסיציליה בשנת 1809. במהלך החתונה הפגינו רבים בעד המלוכה, ואף קראו לעברם "יחי המלך" ו"תחי צרפת". במהלך נישואיהם נולדו להם 11 ילדים, ובשנת 1986 התגרשו השניים.
בשנת 1940 מת חמיה הנסיך ז'אן, דוכס גיז, ובעלה אנרי הפך לראש בית אורליאן. בשנת 1999 מת אנרי, רוזן פריז, וב-5 ביולי 2003 מתה איזבל בביתה בפריז.
משפחתה
ב-8 באפריל 1931 התחתנה איזבל עם אנרי, רוזן פריז, ממנו נולדו לה 11 ילדים:
מיכאל פוסטן
סר מיכאל מואיזי פוסטן (1898–1981) היה היסטוריון כלכלי יהודי-בריטי, ממייסדי תחום ההיסטוריה הכלכלית.
קורות חיים
פוסטן נולד בטיגינה בבסרביה, שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית, לאב יהודי ליטאי ואם המושרשת בתרבות הרוסית מבריטניה. החל ללמוד באוניברסיטת סנקט פטרבורג אבל בגלל מלחמת העולם הראשונה הוא נאלץ לעזוב ועבר ללמוד באוניברסיטה באודסה כלכלה ומשפטים. באודסה. היה ממייסדי תנועת צעירי ציון הלא סוציאליסטים ופעיל בהחבר. בשנת 1917 גויס לצבא ועם פרישת רוסיה מהמלחמה הוא עבר ללמוד באוניברסיטת קייב. בראשית 1920 הוא שב לבסרביה והיה לפעיל ציוני ותוך חודשים מעטים היה לאישיות מרכזית בתנועה הציונית בבסרביה. נשלח לקישינב לייסד בה את העיתון הציוני דער איד. והזמין את מיכאל לנדאו לבוא איתו וביחד הם יסדו את העיתון.
בסתיו 1920 הוא נשלח ללונדון להשתתף ב"ועידה השנתית" של ההסתדרות הציונית העולמית. לאחר הוועידה הוא החליט להישאר ללמוד בבית הספר לכלכלה של לונדון, בה החל בלימודי תואר ראשון בשנת 1921. כדי להתפרנס בתקופת הלימודים הוא עבד בלילות בבית דפוס. בנוסף, הוא שיתף פעולה עם העיתון אונזער טריבונע של מאיר גרוסמן וזאב ז'בוטינסקי, דבר שהביא לריחוק בינו ובין חבריו מהעבר שהיו ממתנגדי ז'בוטינסקי.
לאחר קבלת תואר הראשון, המשיך לתואר שני בהנחיית איילין פאואר, ולאחר מכן היה לעוזר מחקר שלה והם נישאו. בעקבות פאואר הוא התמקד בהיסטוריה הכלכלית של ימי הביניים. בשנים 1927 הוא היה מרצה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון ואז עבר להרצות בבית הספר לכלכלה.
בשנת 1934 החל לערוך את כתב העת Economic History Review תפקיד בו החזיק עד 1960. ב-1935 הוא עבר לקיימברידג', ובשנת 1938 הוא קיבל את הקתדרה להיסטוריה כלכלית בקיימברידג'.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא מונה לראש המחלקה הרוסית במשרד הלוחמה הכלכלית, והוא נשלח לשגרירות בריטניה במוסקבה. אולם בהגיעו ליוון בדרכו למוסקבה נודע לו שברית המועצות סירבה לתת לו ויזה, ככל הנראה בגלל איבתו הגלויה לקומוניזם. בשובו ללונדון הוא הוזמן על ידי ויליאם קיית' הנקוק לכתוב את ההיסטוריה של הייצור המלחמתי, עבור סדרה של היסטוריה כלכלית שהכין.
עם השנים, פוסטן התרחק מכל פעילות ציונית, אך היה תורם לקרן היסוד. הוא נשא דוכסית אנגליה לא יהודיה אחרי מותה של פאואר וממנה נולדו לו שני בנים.
טענה מרכזית במחקריו ההיסטוריים של פוסטן, הייתה שלפני תקופת המוות השחור, גידול האוכלוסייה בבריטניה מהער ואמצעי המחייה לא הספיקו לספק מקורות מחייה לאוכלוסייה. לטענתו, בהתאם למשנתו של תומאס מלתוס, המוות השחור אפשר לאוכלוסייה שהצטמצמה תנאי מחיה מספקים.
דואר אלקטרוני
דואר אלקטרוני (בראשי תיבות: דוֹאֶ"ל; באנגלית: E-mail ובקיצור בעברית מייל או אִימֵיְיל) הוא אמצעי תקשורת אלקטרוני המאפשר העברת מסרים כתובים דרך שרתים ממחשב אחד למחשבים אחרים המחוברים לרשת.
ניתן לשלוח הודעת דואר אלקטרוני בפורמט טקסט פשוט, בפורמט HTML ועוד וניתן לצרף להודעת דואר אלקטרוני גם קבצים.
ניתן לשלוח הודעת דואר אלקטרוני ליותר מנמען אחד במקביל. בדרך כלל, ההודעה עוברת ברשת דרך מספר שרתים עד לשרת שמאחסן את תיבת הדואר של הנמען, ושם היא מחכה לנמען עד שזה ניגש לתיבת הדואר שלו.
היסטוריה
כבר בשנות ה-60 היו מערכות שאפשרו למשתמשים שונים במחשב מרכזי אחד (דרך מסופים שונים שלו), לשלוח הודעות זה לזה על ידי כתיבת טקסט ההודעה לקובץ של מקבל ההודעה המיועד לצורך זה, הטכניקה הנפוצה ליישום זה נקראה SNDMSG. עם זאת, דואר אלקטרוני במובנו הנפוץ, של תקשורת בין שני מחשבים או יותר, הגיע רק עשור לאחר מכן (ראו להלן).
מאז התפתח הנושא, והרשת גדלה. נקבעו כללים ופרוטוקולים למשלוח דואר אלקטרוני ברחבי רשת האינטרנט (SMTP), לשליפת הודעות (POP3 ו-IMAP), לצורת ניסוח אחידה של כותרות הודעת הדואר האלקטרוני, ולקידוד קבצים לתוך הודעת דואר אלקטרוני (MIME – Multipurpose Internet Mail Extensions) המאפשר העברת קבצים מצורפים לטקסט של הדואר האלקטרוני, וגם העברת טקסט בשפות שונות (במקור התקנים אפשרו רק שימוש באותיות אנגליות).
השימוש הנפוץ והתכוף של עובדים בהחלפת מסרים בדואר אלקטרוני במהלך יום העבודה, מהווה חלק מהותי בתקשורת במקומות העבודה.
בישראל הופיע הדואר האלקטרוני לראשונה בשנת 1980 כאשר יוסף רגב, בעזרתה של סימה וינדזברג, בנה מערכת דואר אלקטרוני באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. המערכת שימשה רק את אנשי האוניברסיטה. בשנת 1983 חיברה חברת IBM את רשת מחב"א, רשת האוניברסיטאות, בקו אל רשת BITNET שפעלה אז בארצות הברית. דבר זה גרם לכך שבכל האוניברסיטאות הוקמו מערכות דואר אלקטרוני וחברי סגל רבים התחברו אליהן.
מבנה ותפקיד כתובת הדואר האלקטרוני
כתובת דואר אלקטרוני היא למעשה הוראה לשרת דואר. כתובת כזאת מורכבת משני חלקים מופרדים בסימן "@": מימין שם מתחם (domain) המשמש אך ורק לזיהוי המחשב (השרת) המטפל בקבלת דואר אלקטרוני עבור כל הכתובות באותו שם מתחם, ומשמאל מחרוזת המשמשת להודיע לאותו שרת מה יעשה כאשר הוא מתבקש לקבל דואר המכותב לאותה כתובת (ה"חלק המקומי" - localpart). בדרך כלל החלק המקומי יתפרש כשם משתמש שיש להעביר את תוכן ההודעה לתיבת הדואר שלו. לעיתים הכתובת המקומית תתפרש אחרת: למשל כהוראה לתייק את ההודעה בתיקיה מסוימת, או למשל כהוראה לשרת לחסום את המחשב שניסה לשלוח את ההודעה לכתובת "אסורה". כמה וכמה כלים להגנה על תיבות דואר אלקטרוני ועל שרתי דואר אלקטרוני מתבססים על שימוש מתוחכם בכתובות הדואר.
עבור רוב משתמשי הדואר האלקטרוני הפרטיים-ביתיים, שם המתחם הוא שם מתחם ששייך לספק השירות שנותן את שירות הדואר, והחלק המקומי הוא כינוי המשתמש הרשום אצל הספק. עבור רוב המשתמשים הארגוניים-עסקיים, שם המתחם הוא שם מתחם הארגוני-עסקי, והחלק המקומי הוא כינויו של אותו משתמש בארגון או עסק (שעשוי להחזיק שרת דואר משלו, או להישען על שרת דואר של ספק האינטרנט תוך רכישת "אירוח" (hosting) של שם המתחם הארגוני-עסקי אצל הספק). הדואר נשלח לשרת של ספק השירות, ועל בסיס המידע (כתובת השולח וכתובת המקבל) השרת מסרב לפעמים לקבל את ההודעה (למשל כי הכתובת אינה מוכרת לו, או מסיבות טכניות כגון תיבת דואר מלאה או המחשב שמנסה לשלוח נמצא ברשימה שחורה) ובדרך כלל מקבל את ההודעה ולפי ה"חלק המקומי" של כתובת הדואר האלקטרוני מנתב אותה הלאה: לתיבת הדואר של הנמען או לכתובת דואר אלקטרוני אחרת שהנמען בקש להפנות אליה את הדואר שלו.
פרוטוקולים
גם אם צורות רבות של העברת טקסט ממחשב למחשב יכולות להיחשב "דואר אלקטרוני", מקובל לקרוא בשם זה רק לאותן הודעות הנכתבות ומועברות בהתאם לכמה תקנים מקובלים (פחות או יותר). התקן המקובל למשלוח דואר אלקטרוני הוא פרוטוקול SMTP (ר"ת של Simple Mail Transfer Protocol). זה הפרוטוקול בו משתמשת תוכנת דואר אלקטרוני להעברת הדואר לשרת שישלח אותו לנמען/נמענים. תקן זה מסוגל להעביר הודעות טקסט אנגלי בלבד, מכל סוג שהוא. אבל הודעות הדואר המועברות כתובות תמיד לפי תקן נוסף שהוחלף על ידי  המפריד את הודעת הדואר האלקטרוני לשני חלקים: כותרת (header) וגוף (body), כאשר הכותרת חייבת להכתב בצורה המוגדרת במדויק בתקן כדי לאפשר עיבוד של תוכן הכותרת על ידי המחשב המקבל. הכותרת מכילה פרטים כגון שמות וכתובות השולח והמקבל, נושא ההודעה, פרטים על הדרך שעברה ההודעה בין השולח והמקבל, ועוד. כך יכולה תוכנת הדואר האלקטרוני של מקבל ההודעה להפריד פרטים אלה מגוף ההודעה ולהציגם בנפרד. כדי לאפשר העברת הודעות הכתובות באותיות שאינן כלולות באלף בית האנגלי, נוצר תקן MIME, שמאפשר לקודד מידע לתוך הודעת דואר אלקטרוני הכתובה באותיות אנגליות בלבד. שימוש נכון בתקן זה מאפשר משלוח דואר בעברית או ערבית, למשל, וגם מאפשר צירוף קבצים כלשהם להודעת דואר אלקטרוני (attachment, או בעברית: צרופה). המידע מקודד באותיות אנגליות בלבד, יחד עם מידע על אופן הקידוד ומהות המידע המקודד, ותוכנת הדואר האלקטרוני של המקבל משתמשת במידע זה כדי לשחזר את המידע המקודד במחשב הנמען, לקרוא את הטקסט בשפת המקור שבו הוא נכתב, או לשמור את הקבצים במחשב.
כאשר המחשב האישי הפך לנפוץ והגישה ממחשבים אישיים לרשת נעשתה בעיקר באמצעות מודם וקו חיוג, לא התאפשר למחשבים בהם השתמשו חלק ניכר מהאנשים לקבל דואר אלקטרוני ישירות, מאחר שלשם כך על המחשב להיות מחובר כמעט כל הזמן לרשת, ולהמתין לקבלת דואר אלקטרוני. הפתרון היה לשמור את הדואר האלקטרוני עבור המשתמש על שרת - מחשב המחובר באופן קבוע לרשת, ולאפשר למשתמש להתחבר מדי פעם לשרת ולבקש העברת הדואר האלקטרוני למחשבו האישי. לשם כך נוצרו שני תקנים: פרוטוקול POP (ר"ת של Post Office Protocol), שהוא פרוטוקול פשוט המאפשר העתקת הדואר מהשרת ומחיקתו מהשרת (הגרסה הנוכחית היא POP3), ופרוטוקול IMAP (ר"ת של Internet Message Access Protocol), המאפשר סינכרון הדואר האלקטרוני בין השרת והמחשב האישי, כך שבשניהם יהיה עותק של כל הודעה. דרך נוספת המקובלת היום לקריאת דואר אלקטרוני היא דואר מבוסס רשת (WebMail): קריאת הדואר האלקטרוני בדפדפן אינטרנט באמצעות תוכנת דואר אלקטרוני המותקנת על שרת ומשמשת ממשק המציג את הודעות הדואר האלקטרוני בדף אינטרנט בדפדפן, כגון Outlook.com.
דואר זבל
אחת הבעיות בדואר אלקטרוני היא דואר זבל, סוג של פרסום מקוון הגורם לעומס על שרתים ומטריד אנשים רבים. הדואר האלקטרוני מאפשר הפצת הודעות למספר רב של נמענים בחינם, ובשל כך רבים ראו בו פוטנציאל פרסומי. עם הזמן הפרסום דרך הדואר האלקטרוני גבר והחל לגרום לעגמת נפש רבה למשתמשים.
תולעי דואר אלקטרוני (E-Mail Worms) הן סוג של וירוס מחשב המשתמש בתשתית הדואר האלקטרוני להפצה עצמית ולהתרבות. בעקבות תפוצתם הרבה של דואר הזבל והתולעים, פותחו תוכנות שמטרתן לסנן את הדואר לפני שהוא מגיע למשתמש הקצה. יעילותן של התוכנות משתנה בין תוכנה לתוכנה, והן אינן מספקות הגנה מלאה: לעיתים הן מסננות הודעות "כשרות" ולא מסננות כאלו המזיקות.
תוכנות ניהול דואר אלקטרוני
ישנן מאות תוכנות דואר אלקטרוני המסוגלות לספק ממשק קריאה, כתיבה, שליחה, קבלה ושמירת ממסרי דואר אלקטרוני. ההבדל בין יעדי התכונות העיקרי הוא מטרת השימוש: השוק הפרטי או השוק העסקי-מסחרי. תוכנות הדואר הנפוצות כיום הן:
המכנה המשותף בין תוכנות אלה הוא התאימות שלהם לפרוטוקולים (התקנים) שנכתבו להתקשרות דואר אלקטרוני (SMTP, POP3..), היציבות של הקוד בו הן נכתבו ובכך מספקים ממשק אמין לחברות ומשתמשים לעבודה והאמינות שלהם כתוכנה שנכתבה על בסיס קוד יציב (no bugs) ואמין אשר ישמור את דברי הדואר ללא פגם.
השוני והבידול של תוכנות אלה אחת מהשנייה הוא הכלים המוספים, מעבר לתאימות לפרוטוקול, אשר תוכנות אלא מספקות על מנת להרחיב את השימוש בתוכנות אלו. יישומים מוספים אלו יכולים להיות: מאגר מידע אנשי קשר (Contact list), יומן פגישות (Calendar), קריאת News Groups (NNTP), גיבוי ושחזור המידע לקובץ חיצוני (Import & Export), יומן מעקב פעילות (Journal), פתיחת תיקיות פרטיות וציבוריות (Public & Private Folders), חיבור ליישומים אחרים במחשב או באינטרנט כגון מנועי חיפוש ומוצרים צד שלישי.
נמענים
תוכנות למשלוח דואר אלקטרוני מבחינות בין שלושה סוגים של נמענים:
כפתור "השב" שבתוכנת הדואר האלקטרוני ישלח את התשובה רק לשולח המכתב. כפתור "השב לכל" ישלח את התשובה לשולח המכתב, לנמענים הראשיים ולנמענים לידיעה (אך לא לנמענים הסמויים).
סנכרון הדוא"ל עם הטלפון הנייד
כיום, ניתן לסנכרן את הדוא"ל עם טלפון חכם. מדובר בפעולה בה נעשית התאמה בין מספר מקורות שונים, כך שבסיום הפעולה, כל המקורות יהיו זהים. הפעולה מתאפשרת באמצעות ממשק פשוט הקיים ברוב הטלפונים הניידים החכמים.
סנכרון הדוא"ל עם הטלפון הנייד הוא פונקציה המאפשרת חיבור דרך תקשורת הנתונים אל שרת הדואר האלקטרוני (לאחר ההגדרה של חשבון הדואר של המשתמש), וקבלה או שליחה של דואר אלקטרוני באופן מתוזמן או ידני. בחלק מהטלפונים הסלולריים החכמים קיימת תמיכה בצירוף וקבלת קבצים בדואר האלקטרוני. דוא"ל בדחיפה (Push) היא פונקציה מתקדמת יותר, הקיימת בעיקר בניידים חכמים עסקיים. פונקציה זו מאפשרת קבלה של דואר למכשיר בזמן אמת וסנכרונו באופן אוטומטי עם השרת. באופן זה, מגיע הדוא"ל ישירות לטלפון הנייד והמשתמש מקבל התרעה מידית על כל דבר דואר שנכנס לתיבת הדואר האלקטרוני. בטלפונים חכמים בהם אף אחד מהממשקים אינו קיים, ניתן להוריד אפליקציה שתפקידה לסנכרן את הדוא"ל עם הטלפון הנייד. לרוב האתרים בהם קיימת האופציה של דוא"ל ישנה אפליקציה התומכת בקבלת ושליחת הדואר (למשל, אפליקציה לדואר "וואלה!", "ג'ימייל" וכדומה).
ניתן להגדיר מספר סוגי חיבורים למכשיר הנייד בהתאם ליכולותיו ולמערכת ההפעלה שלו. החיבורים הרווחים הם Exchange, POP3 ו-Imap4.
חיבור Exchange ActiveSync: חיבור זה מיועד לסנכרון דואר אלקטרוני, לוח שנה, אנשי קשר ומשימות, וכן להודעות דואר קולי. אם הוגדר חיבור Exchange ActiveSync, הטלפון הנייד יישאר מעודכן מול תיבת הדוא"ל באמצעות תהליך הסנכרון. חיבור מסוג זה מוגדר בעיקר כחיבור ארגוני, והוא רווח בקרב חשבונות דוא"לים של חברות שונות ועובדי החברה. בחיבור זה, רווחת אופציית ה"דואר אלקטרוני בדחיפה" (push).
חיבור POP3 או IMAP4: חיבורי POP3 ו-IMAP4 מתוכננים לשלוח ולקבל הודעות דואר אלקטרוני. אם הוגדר חיבור מסוג זה, הטלפון הנייד ישלח ויקבל הודעות דואר אלקטרוני בתזמון שייבחר על ידי המשתמש.
בנוסף, קיימת אפשרות לשלוח הודעת דואר אלקטרוני ממחשב לטלפון הנייד, בצורת מסרון.
מגדל אחד (מוסקבה)
מגדל אחד (ברוסית: Уан-тауэр) הוא גורד שחקים, הנמצא בבנייה מאז 2015 במתחם מוסקבה סיטי, במוסקבה, רוסיה. גובהו עם השלמתו בשנת 2024 יהיה 442.8 מטר עם 106 קומות. על פי התכנון, יהיה הבניין הגבוה ביותר במוסקבה והשני בגובהו באירופה וברוסיה אחרי מרכז לאחטה בסנקט פטרבורג, רוסיה.
פרס דרווין
אות כבוד ניתן גם לכאלה שהצליחו לשרוד, וזאת בתנאי שמעשיהם המטופשים ימנעו מהם להפיץ את הגנים שלהם בעתיד. אותות כאלה חולקו בין השאר לאדם שירה באמצעות רובה אוויר בכדור שהתפוצץ וחורר את מפשעתו, ובכך עיקר את עצמו.
אמינות הסיפורים הזוכים אינה ודאית, שכן במרבית האירועים אין עדי ראייה. סיבה נוספת היא שמטעמים חוקיים ואתיים, הממסד הרפואי נמנע מלאשר את פרטי המקרים, וזאת על מנת להגן על פרטיות המטופלים. ידוע כי לפחות חלק מהמקרים המתוארים למעשה לא התרחשו מעולם.
בשנת 2006 יצא לאקרנים סרט בשם זה בכיכובם של וינונה ריידר, ג'וזף פיינס, ג'וליאנה מרגוליס ודייוויד ארקט. בגרסתו העברית הוא נקרא "פרס של טיפשים".
דוגמאות
בין הזוכים בפרס ניתן למצוא:
אסלינגן אם נקר
אסלינגן אם נקר (בגרמנית: Esslingen am Neckar) היא עיר במדינת באדן-וירטמברג שבדרום גרמניה. אסלינגן אם נקר היא עיר הבירה של מחוז אסלינגן וכמו כן העיר הגדולה במחוז. העיר ממוקמת על גדות נהר הנקר. העיר מורכבת מ-24 רבעים.
גאוגרפיה
אסלינגן אם נקר ממוקמת במקום צר של נהר הנקר, דרומית מזרחית לשטוטגרט. שטח אסלינגן אם נקר הוא 46,430 דונם מתוכו 1,193 דונם של יער ו-112 דונם של מקורות מים ו 93 דונם הם כרמים. העיר משתרעת לגובה של 230 מטרים עד 498 מטרים.
היסטוריה
במאה הראשונה לספירה אסלינגן הייתה חלק מהאימפריה הרומית.
בשנת 1181, פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה העניק לעיר את התואר, "עיר קבע" בזכות "ערי הקיסר החופשיות".
בשנת 1246 אסלינגן אם נקר הסתכסכה עם רוזן וירטמברג, אולריך הראשון.
בין השנים 1618 עד 1648 החלה מלחמת שלושים השנים ושנים אלו נחשבות לשנים קשות באסלינגן משום שלאחר קרב נורדלינגן (1634) כ - 1,200 פליטים נהרו לעיר וגרמו רעב עקב מספר התושבים שגדל.
השכנים של הירקון
השכנים של הירקון היא עמותה ישראלית שחבריה פועלים לשיקום נחל הירקון תוך הצעה לשימוש בחלק ממימי המקור של הירקון (שליש מהם) והחזרתם לנחל. לטענתם הדבר יאפשר שיקום מהיר ומלא של נחל הירקון ושחייה במימיו. כמו כן, חברי הארגון פועלים להפסקת הזיהום בנחל ועצירת הזרמת מי קולחין וביוב לירקון, שמירה על ערכי הטבע ובעלי החיים במקום, ובריאות הציבור. חזון העמותה הוא להפוך את נחל הירקון לרצועת החוף השנייה של גוש דן.
פעילות
השכנים של הירקון הוקמה בנובמבר 2016, בעקבות זיהום נחל הירקון על ידי מי נגר שנסחפו אליו בעקבות גשמים כבדים והביאו לתמותה של אלפי דגים. מוטי אלמליח וקרן בן נון, שזיהו כי מדובר בתופעה שחוזרת על עצמה, התגייסו למאבק בזיהום בנחל. למרות ניסיונות המדינה לשקם את הנחל באמצעות רשות נחל הירקון, הירקון עדיין מזוהם בעיקר בשל הזרמת מי קולחין ברמת טיפול נמוכה ואף מי ביוב גולמי המוזרמים ממט"ש (מתקן טיהור שפכים) דרום שרון מזרחי אל נחל קנה ומשם לירקון. בעקבות לחץ ציבורי שהפעילו חברי השכנים של הירקון, פתחה המשטרה הירוקה של המשרד להגנת הסביבה בחקירה פלילית נגד מנהלי המט"ש על חלקם בזיהום נחל הירקון.
השכנים של הירקון הציעו גם הצעה חילופית לנוהל המקובל החל משנות ה-50 של המאה ה-20, כאשר מרבית מי מקורות הירקון נשאבים ומועברים לנגב במסגרת מפעל ירקון-נגב, בעוד בנחל זורמים מי קולחין שמקורם במתקני טיהור השפכים באזור השרון. לטענת השכנים של הירקון, הנוהל לעולם לא יאפשר כניסה ושחייה במים ומשאיר את הנחל חשוף לזיהומים שמקורם בהזרמת מי קולחין ברמה נמוכה ומי ביוב ממתקני טיהור השפכים לנחל הירקון. במקום הנוהל הם מציעים מתווה לפיו יוחזרו של 32 אחוז מהשפיעה ההיסטורית לירקון (70 מלמ"ק בשנה) דבר שיביא לשיקום מהיר ומלא של הנחל ויאפשר כניסה למים ללא חשש מחיידקים ומחלות. רשות נחל הירקון דחתה את המתווה המוצע על ידי השכנים של הירקון בטענה כי השבת מי מקור לירקון אינה מתיישבת עם המחסור במים בישראל וכי האפשרות לשחות בירקון תצריך הפעלה של שירותי הצלה על גדות נחל הירקון.
השכנים של הירקון פועלת לקדם את חזונה על ידי גיוס הציבור למאבק באמצעות הרשתות החברתיות וכלי התקשורת. כל חברי העמותה פועלים בהתנדבות. לעמותה מתנדבים מהרשויות המקומיות שבשטחן עובר נחל הירקון בהן תל אביב-יפו, הוד השרון ובני ברק. יו"ר העמותה הוא הפעיל החברתי מוטי אלמליח.
השכנים של הירקון חברה בארגון הגג של הארגונים הסביבתיים בישראל חיים וסביבה.
הר ולר (ארץ ויקטוריה)
הר ולר (באנגלית: Mount Weller) הוא פסגה בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
ההר מתנשא ממערב לעמק ביקון; 7 קילומטרים דרומית - מערבית להר פירמיד, שבהרי קווטרמיין.
גובהה של הפסגה 2,420 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי ההר
ההר מופיע לראשונה במפה של מחלקת הסקרים של ניו זילנד משנת 1961, שנערכה בהתבסס על סקרים על הקרקע שבוצעו על ידי סוקרים ניו זילנדיים, בין השנים 1957 – 1960, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית באותן שנים.
מקור השם
ההר נקרא על שמו של ויליאם ג'יי. ולר (William J. Weller), מהצי המלכותי, אשר השתתף, לצד הארטלי ט. פראר בסקר הגאולוגי הראשון של הרי קווטרמיין.
אור מופלא
אור מופלא (באנגלית: The Light Fantastic) הוא ספר פנטזיה הומוריסטי מאת טרי פראצ'ט, הספר השני בסדרת עולם הדיסק. הספר יצא לאור ב-1986. הספר הוא פארודיה על ספרי הפנטזיה ועל התרבות האנושית. ספר זה הוא הספר השני בסדרת סתמרוח - מכשף כושל, ציני ופחדן, שהלחש היחיד הטמון בראשו יכול להציל את עולם הדיסק מהאסון ההולך וקרב. הספר מהווה המשך ישיר לעלילות הספר "צבע הכשף". הספר זכה לעיבודים בתור רומן גרפי וסרט טלוויזיה.
עלילת הספר
אחרי שהמכשף סתמרוח נפל מעבר לשפה של עולם הדיסק (עולם שטוח הנישא על גבי ארבעה פילים שנמצאים על גב שריונו של צב (או צבה) ענק בשם א'טואין הגדול) האוקטאבו - ספר קסמים המכיל את 8 הלחשים החזקים ביותר בעולם (למעט אחד, שעבר לראשו של סתמרוח) - מציל את חייו ומחזיר אותו ליער מכושף (בו העצים מדברים) בעולם הדיסק. בינתיים, בעקבות פולחן האשקאנטה מגלה מוות (אותו שלד עם חרמש האחראי לנטילת חייהם של אלה שמתים) לבכירי המכשפים באוניברסיטה הנעלמת של אנק-מורפורק שעולם הדיסק יהרס אלמלא יקראו בקול רם 8 הלחשים של האוקטאבו. מאחר שאחד מתוך 8 הלחשים נמצא במוחו של סתמרוח, שולחים המכשפים מספר מסדרי מכשפים כדי ללכוד אותו ואת הלחש. הללו מונהגים בידי טרימון, שלמד בכיתתו של סתמרוח ורוצה את עוצמת הלחשים לעצמו.