cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ילדת מזג האוויר
עלילה
המשטרה מצליחה לבסוף לאתר את הואדקה, והוא נשלח בחזרה לקוזו-שימה. שלוש שנים לאחר מכן, טוקיו עדיין מוצפת במי הגשמים, והודאקה חוזר לטוקיו לאחר שהוא מסיים את לימודיו בתיכון. הודאקה נפגש עם סוגה, אשר הרחיב את העסק, ויחד הם מנסים לאתר את הינה.
בסופו של דבר הם מוצאים אותה, והודאקה מבטיח לה שהכל יסתדר עבורם.
פטרול 36
פטרול 36 הוא שמה של כנופיה ניאו נאצית לכאורה בישראל, שפעילותה הופסקה ב-2007. חברי הכנופיה היו תשעה צעירים ונערים, שהונהגו על ידי אריק בוניאטוב, שכונה "אלי הנאצי". חברי הקבוצה היו יוצאי ברית המועצות בגילאי 16 עד 21, שבני משפחותיהם שעלו לישראל מתוקף חוק השבות, אף על פי שרק אחד מהם היה יהודי על פי ההלכה היהודית. הארגון זכה לחשיפה תקשורתית רבה עקב פעולותיו האנטי-יהודיות במדינת ישראל, שבה פעולות נאו-נאציות הן בלתי חוקיות ונדירות למדי.
אף שהיו מקרים קודמים של התארגנות נאו-נאצית בישראל, היה זה המקרה שזכה לסיקור התקשורתי הרב ביותר. עוד בשנת 2000, ערוץ 2 החל בצילום סרט על כנופיות נאו-נאציות בצפון הארץ. בשנת 2003 נחשפה התארגנות נאו-נאצית בשם "אחדות לבנים של ישראל", כמו כן ארגון "מרכז רוסי לאומני" במשך כארבע שנים ניהל אתר בו פרסם חומר הסתה אנטישמי וגזעני. אתר זה הפסיק לפעול לאחר פרסום הפרשה של "פטרול 36", ככל הנראה מתוך חשש שתיפתח חקירה גם נגד מפעיליו. מכורח הנסיבות במשטרת ישראל הוקמה יחידה הנלחמת בתופעת הנאו-נאצים בישראל. רק מספטמבר 2007 ועד אפריל 2008 תועדו כ-150 מקרים של אירועים אנטישמיים.
רקע
חברי הארגון לא ניהלו אורח חיים יהודי ומשפחותיהם עזבו את הארץ מסיבות כלכליות. החבורה ביצעה שלל פשעי שנאה, הכאת יוצאי אתיופיה ומהגרי עבודה, הומוסקסואלים ויהודים חרדים. חברי הכנופיה נהגו גם לרסס בצלבי קרס על מבנים, אירועים שהתמקדו באזור דרום תל אביב ופתח-תקווה.
הדרבי של ברלין
הדרבי של ברלין הוא משחק כדורגל עירוני בין קבוצות הכדורגל אוניון ברלין והרטה ברלין מבירת גרמניה, ברלין. שני הצדדים מהווים את שתי קבוצות הכדורגל הבכירות בעיר.
פטרול 36
רקע
הכנופיה נהגה להעלות לרשת סרטונים של התקפותיהם, שנמצאו אחר כך על מחשביהם שהוחרמו על ידי המשטרה. אחד מחברי הכנופיה, איוון קוזמין, אמר כי ברוסיה נהגו לכנותו "יהודון מלוכלך" ובארץ הוא כונה רוסי מסריח. הוא טען כי "הגזענות שחווה הפכה אותו לגזען".
הדרבי של ברלין
מבין השניים, הרטה היא הבכירה מביניהן: היא זכתה באליפות גרמניה, בגביע הליגה הגרמנית וחמש פעמים בגביע אינטרטוטו, בעוד אוניון זכתה רק בגביע אינטרטוטו. בתקופת גרמניה המזרחית הדרבי הברלינאי תיאר את היריבות בין אוניון ברלין לבין דינמו ברלין.
פטרול 36
רקע
הקבוצה נקשרה לארגון קיצוני אלים רוסי בשם פורמט 18 (Format18).
חברי הכנופיה
להלן פרטי החשודים בהתאם לנתונים שבידי משטרת ישראל:
הדרבי של ברלין
מאז 1990 היריבות החזקה בעיר היא בין אוניון ממזרח ברלין, המייצגת את השכבה הענייה בעיר לבין הרטה ממערב ברלין, העשירה. אף שהן לא נפגשו לעיתים קרובות, כל מפגש ביניהן מהווה למפגש מתוח המפגיש בין שתי שכבות אוכלוסייה שונות המייצגות את הפער שעדיין קיים בין מזרח למערב העיר.
היסטוריה
המשחק הראשון אי פעם בין שתי הקבוצות - שהופרדו האחת מהשנייה במהלך המלחמה הקרה, הרטה במערב ואוניון במזרח - נערך ב-27 בינואר 1990, זמן קצר לאחר נפילת חומת ברלין.
פטרול 36
המאסר והמשפט
משטרת ישראל החלה לחקור את חברי הכנופיה בשנת 2006, לאחר שתי תקריות של מציאת גרפיטי בעל אופי נאו-נאצי בפתח תקווה. בספטמבר 2007, שבעה מחברי הכנופיה נעצרו בעוד דמיטרי בוגאטיך וקיריל בלנקוב הצליחו לברוח מהארץ. מחשבי העצורים הוחרמו וחשפו חומר נאו-נאצי רב, כולל צילומי וידאו של התקפות שביצעו חברי התא הנאו-נאצי על נרקומנים, כמו גם פוסטרים של צלב קרס, אקדחים וחומרי נפץ. בבית המשפט המחוזי בתל אביב, הם הואשמו בקשירת קשר לביצוע פשע, כאשר על אריק בוניאטוב נגזרו שבע שנות מאסר. השופט במשפט, צבי גורפינקל, אמר כי ההחמרה בגזר הדין נועדה למנוע מאחרים ללכת בעקבותיהם. בינואר 2011 דמיטרי בוגאטיך הוסגר לישראל מקירגיזסטן ונעצר בנמל התעופה. הוא נידון ל-69 חודשי מאסר בפועל.
הדרבי של ברלין
היסטוריה
בין שתי הקבוצות מתקיימת יריבות מתוחה הנובעת מהזיהוי הפוליטי של הקבוצות. בעבר הייתה שייכת אוניון למעמד הפועלים בעוד הרטה מזוהה כקבוצה המקושרת לממסד ולקבוצה עשירה מאוד. עם זאת, מעמדן הסוציו-אקונומי השונה חידד את היריבות הזו, כשאוניון נותרה כמייצגת הנמוך בעיר לעומת עשיריה.
במשחק זה יש משמעות לצבעי הקבוצות: צבעיה של אוניון ברלין הם אדום, הצבע שמייצג את השמאל, הפועלים והסוציאליזם. בעוד כחול שעמה מזוהה הרטה ברלין מייצג את האליטה. בעוד בעבר אוניון ייצגה את המזרח והרטה את המערב, כיום חלוקה זו נותרה בולטת מאוד, אף שלשתי הקבוצות אוהדים מכל חלקי העיר ומחוצה לה.
פטרול 36
תגובות
הפרשה גרמה לגל התבטאויות של פוליטיקאים נגד התנאים המקלים של חוק השבות, כך למשל חבר הכנסת אפי איתם התבטא כי ישראל הפכה לגן עדן עבור שונאי ישראל. שר הפנים מאיר שטרית אף התבטא באומרו כי "לא אהסס לשלול את אזרחותם של חבורת הנאו-נאצים בפתח תקווה במידה ויורשעו החשודים". ראש הממשלה באותה עת, אהוד אולמרט, אף אמר כי זהו נושא שיש לטפל בו בחומרה וכי "יש ליצור הרתעה על מנת שמקרים כאלו לא ישנו".
פורטל זמן
פורטל זמן הוא המצאה ספרותית בסוגת המדע הבדיוני, המאפשרת מסע בזמן שלא באמצעות מכונת זמן.
המצאה ספרותית ומציאות
מקובל בספרות, בקולנוע ועוד לכנות בשם "פורטל זמן" או "שער זמן", כל סוג של פתח, מעבר, סדק, דלת או כל כיוצא בזה, דרכם דמויות ספרותיות שונות נוסעות במרחבי הזמן (הממד הרביעי). פורטל זמן דומה במובן זה לפורטלים או שערים "רגילים" יותר, דרכם הדמויות הללו נוסעות למרחקים (שלושת הממדים הראשונים - אורך, רוחב וגובה).
הדרבי של ברלין
היסטוריה
מאז 2019 הדרבי נערך במסגרת הבונדסליגה.
היריבות בין אוניון לדינמו
מאז 1966 היריבות הגדולה ביותר בברלין הייתה בין אוניון ברלין לדינמו ברלין, בעיקר לאור ייצוגן, כאשר אוניון מהווה לקבוצה עממית ודינמו ברלין, שנתמכה על ידי המשטרה, הפכה לשנואה ולכן גם היריבות הגדולה בין הקבוצות שהייתה משחק הדרבי המתוח ביותר באוברליגה. לאחר נפילת חומת ברלין הן נפגשו ביניהן במסגרת טורנירים אזוריים ובמשחקי ידידות והמפגש האחרון ביניהן נערך בשנת 2006, במסגרת הליגה האזורית NOFV-Oberliga Nord, הששית בחשיבותה במערך הליגות.
פורטל זמן
המצאה ספרותית ומציאות
המצאת המסע בזמן רווחת מאוד בשתי סוגות ספרותיות, מדע בדיוני ופנטזיה ופורטל זמן מסוג כלשהו הוא אחד האמצעים הספרותיים הרווחים ביותר לביצועו. אמצעי רווח יותר הוא כמובן מכונת זמן וההבדל בין שניהם הוא בכך שפורטל זמן הוא בדרך כלל שער קבוע או חצי-קבוע, המקשר נקודות ספציפיות בזמן ובמקום.
אין שום הוכחה מדעית שמסע בזמן, הן לעבר והן לעתיד הוא בלתי אפשרי וקיימות אף תאוריות מדעיות שונות המתייחסות לחורים שחורים ולחורי תולעת כאל פורטלי זמן פוטנציאליים.
דוגמאות ליצירות מדע בדיוני או פנטזיה בהן הופיע פורטל זמן
ועוד.
מייקל גארט
מייקל גארט (באנגלית:  Michael X. Garrett) הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל בצבא ארצות הברית.
ביוגרפיה
גארט נולד בקליבלנד שבאוהיו. הוא סיים ב-1984 לימודי תואר ראשון במשפט פלילי באוניברסיטת זאוויר והתגייס לצבא ארצות הברית.
שירת כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה בגדוד השלישי של חטיבה 19 בדיוויזיית החי"ר ה-24. פיקד על מחלקה רובאית ושימש סגן מפקד פלוגה בגדוד הראשון של רגימנט הריינג'רס ה-75. שימש קצין מבצעים ומפקד פלוגה מסייעת בגדוד השני של חטיבה 503 בדיוויזיית החי"ר השנייה של הארמייה השמינית המוצבת בקוריאה הדרומית ולאחר מכן כעוזר מפקד הדיוויזיה. בשנים 1991–1993 שירת כעוזר קצין מבצעים ומפקד פלוגה בגדוד השלישי של רגימנט הריינג'רס ה-75. בשנים 1995–1997 שירת כקצין מבצעים בגדוד השני של רגימנט הריינג'רס ה-75 ולאחר מכן מילא תפקיד מטה בענף האימונים של פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית.
ביוני 2000 מונה למפקד הגדוד השלישי בחטיבה 325 של הדיוויזיה המוטסת ה-82. ביוני 2002 מונה לקצין מבצעים של הקורפוס המוטס ה-18 ובמסגרת זו שימש קצין המבצעים של הכוח המשולב 180 במלחמת אפגניסטן. בשנים 2003–2005 שימש מדריך באקדמיה הצבאית של ארצות הברית. בפברואר 2005 מונה למפקד צוות קרב של חטיבה 4 בדיוויזיה החי"ר ה-25, תפקיד בו שירת עד יולי 2008, כשבתקופה בין אוקטובר 2006 לדצמבר 2007 פיקד על הכוח במלחמת עיראק.
ביוני 2009 מונה לסגן מפקד פיקוד הגיוס של צבא ארצות הברית. בספטמבר 2010 מונה לראש מטה הקורפוס המוטס ה-18, במסגרת זו הוצב בעיראק והשתתף במבצע שחר חדש כסגן ראש מטה הכוחות האמריקאיים בעיראק. במאי 2012 מונה למפקד כוחות צבא ארצות הברית באלסקה ובאוגוסט 2013 מונה לראש מטה פיקוד מרכז של ארצות הברית.
בנובמבר 2015 קודם לדרגת לוטננט גנרל מונה למפקד הארמייה השלישית, מפקד כוחות הצבא בפיקוד מרכז של ארצות הברית ומפקד פיקוד הכח היבשתי של כוחות הקואליציה בעיראק, סוריה ואפגניסטן (CFLCC). במרץ 2019 מונה למפקד פיקוד כוחות צבא ארצות הברית והועלה לדרגת גנרל. הוא שירת בתפקיד עד פרישתו ביולי 2022 כאשר במקומו מונה אנדרו פופאס.
חוק המכסים סמוט-האולי
חוק המכסים סמוּט-האוּלי הוא חוק להעלאת מכסים שנחתם על ידי נשיא ארצות הברית הרברט הובר ב-17 ביוני 1930. החוק חוקק במהלך השפל הגדול במטרה להגדיל את הכנסות הממשל ולהגן על התוצרת התעשייתית ועל התוצרת החקלאית של ארצות הברית.
סאנשינגדואי
חקירה ראשונה של האתר היה ב-1927, אם כי חקירה מלאה של האתר התרחשה רק ב-1986. על פי תיארוך פחמן-14, האתר והשרידים הארכאולוגיים שנמצאו נבנו במאה ה-11 או ה-12 לפני הספירה. ממצאי האתר הארכאולוגי, כולל מסכות שנמצאו, מופיעים במוזיאון סטנשינגדואי, הממוקם ליד גואנגהאן.
חוק המכסים סמוט-האולי
היסטוריה
בשנת 1927 המליצה הוועדה הכלכלית של חבר הלאומים על ביטול המכסים בין מדינות. אולם המלצות אלו לא יושמו והנהגות המדינות, בלחץ יצרנים מקומיים, נטו לתמוך בהעלאת מכסים. בשנת 1928 הועבר בצרפת חוק להעלאת מכסים. לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית בנובמבר 1928 הבטיח הובר להעלות את המכסים על תוצרת חקלאית, בהתאם למסורת תמיכה בחוקי מכסים שהייתה ארוכת שנים במפלגה הרפובליקנית.
לאחר הבחירות, עוד טרם הושבע הובר לנשיא, החל וויליס האולי, חבר רפובליקני של בית הנבחרים מאורגון, יושב ראש הוועדה הכלכלית, בישיבות לגיבוש רפורמה במכסים. המטרה המקורית הייתה להשוות את המכסים הנמוכים על תוצרת חקלאית, לאלו על מוצרים תעשייתיים, על ידי העלאת מכסים על תוצרת חקלאית והורדת מכסים על מוצרים תעשייתיים. אולם הגרסה של החוק שעברה בבית הנבחרים במאי 1929, ברוב של 264 מול 147 מתנגדים, כללה העלאה של המכסים על תוצרת חקלאית וגם על תוצרת תעשייתית. החוק העלה 845 מכסים והוריד 82. בחוק תמכו 244 רפובליקנים ו-20 דמוקרטים.
החוק עבר לסנאט, בה תמכו רוב הרפובליקנים בהעלאת מכסים על מוצרים תעשייתיים. אל מולם, התנגדו הדמוקרטים וכמה מהרפובליקנים שנקראו "מורדים", שביחד היו רוב בסנאט, להעלאת מכסים על מוצרים תעשייתיים, מחשש לעליית תשומות הייצור של החקלאים ובכך יאיינו את הרווח של החקלאים מעליית מכסים על תוצרת חקלאית. בסנאט התפתח סחר מכר כאשר סנאטורים רבים דרשו להעלות את המכסים על התוצרת האופיינית של המדינה שלהם כתנאי להצבעה עבור החוק. החוק נתקע בסנאט ובמטרה לקדם את החוק הציע אלמר תומאס להוציא מהצעת החוק את כל ההתייחסות למוצרים תעשייתיים ולהשאיר בה את המוצרים החקלאיים. ב-21 באוקטובר 1929 הסנאט דחה את הצעתו של תומאס ברב של 64 נגד 10. למחרת, הציע רב בסנאט בעד הורדת המכס על טאנין. ב-27 באוקטובר 1929 הצהיר הסנאטור ריד שלהערכתו החוק הגיע לקיצו. סמוט לעומת זאת, הבטיח שהחוק יועבר כמובטח.
הגרסה שעברה לבסוף בסנאט, במרץ 1930, לאחר פרוץ השפל הגדול, כללה 1253 שינויים לעומת החוק שעבר בבית הנבחרים. החוק עבר בסנאט ברוב של 44 מול 42. בהמשך הושגה פשרה בין נוסחי החוקים של בית הנבחרים והסנאט, בעיקר בהעלאת תעריפי המכס לרמות הגבוהות יותר בגרסה של בית הנבחרים. החוק המאוחד עבר בבית הנבחרים ברוב של 222 מול 153. החוק הסופי העלה 890 מכסים והוריד 253 מכסים. החוק גם פטר 75 סוגי סחורות ממכס והטיל מכס על 48 סחורות שעד אז היו פטורים מהם. שדולה של חקלאים ותעשיינים בבית הנבחרים ובסנאט פעלה לאישור החוק בשני בתי הקונגרס. החוק נקרא על שם ויליס האולי וריד סמוט, סנאטור רפובליקני מיוטה שהיה יושב ראש ועדת הכספים של הסנאט.
במאי 1930 פנו מעל 1000 כלכלנים, בהם אירווינג פישר, בעצומה אל נשיא ארצות הברית בבקשה להטיל וטו על החוק, על פי הסכמה רחבה בקרב הכלכלנים שמדובר בחוק מזיק. גם הנרי פורד ניסה לשכנע את הובר להטיל וטו על החוק. תומאס למונט, מנכ"ל ג'יי פי מורגן סיפר שהתחנן בפני הובר שלא יאשר את החוק, אותו כינה טפשי.
חוק המכסים סמוט-האולי העלה את המכס על מוצרים חקלאיים ובנוסף להם על מגוון רחב של מוצרים נוספים, כמו עור ונעליים, מוצרי טקסטיל, כימיקלים, משי וקטיפה, חרסינה ומוצרי זכוכית. אחרי אישור החוק הגיעו שיעורי המכסים לרמה הגבוהה ביותר מאז ומעולם בארצות הברית.
העלאת המכסים הציתה מלחמת מכסי-תגמול בכל רחבי העולם, שהתרעמו על העלאת המכסים על ידי ארצות הברית. המקרים הבולטים ביותר של העלאות מכסים בעקבות חוק סמוט האולי היו בספרד, איטליה, שווייץ וקנדה. אלו פגעו במיוחד בחקלאות האמריקאית, שהתבססה על ייצוא, והעמידו אותה בעמדת נחיתות מובהקת מול מתחריה הזולים יותר ובראשם ברית המועצות. להעלאת המכסים העולמית הייתה השפעה משמעותית על היקף הסחר העולמי, מצב שהוביל להגברת החולשה הכלכלית והשפל בארצות הברית.
לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1932 ביקר פרנקלין דלאנו רוזוולט את החוק, ובשנת 1934 חוקק חוק שאפשר לנשיא להוריד מכסים.
השפעה על הבורסה
הדיעות חלוקות לגבי ההשפעה של הידיעות על תהליכי החקיקה של החוק על הבורסה לניירות ערך בניו יורק. יוד וואניסקי טען שעוד לפני הקריסה של הבורסה באוקטובר 1929, ידיעות על הכוונה להעלות מכסים במסגרת החוק גרמו לירידות בבורסה. גם אלן ריינלדס הציג את חקיקת החוק כאחד הגורמים המרכזיים לקריסת הבורסה באוקטובר 1929. לעומת זאת, ברנארד בודרו טען שהחדשות על חקיקת החוק הביאו לעליות בבורסה ולא לירידות, בשנים 1929-1930. סקוט סומנר טוען שהידיעות על הצלחות בחקיקת החוק הביאו לעליות בבורסה ב-1929, אולם בשנת 1930 הביאו לירידות.
פיגוע התופת בבית הכנסת אלגריבה
פיגוע התופת בבית הכנסת אלגריבה היה פיגוע טרור שבוצע ב-11 באפריל 2002 באמצעות משאית תופת שהתפוצצה בחזית בית הכנסת העתיק "אלגריבה" באי ג'רבה שבתוניסיה. בפיגוע נהרגו 21 בני אדם.
היה זה הפיגוע השני בבית הכנסת לאחר שבמהלך חג שמיני עצרת (שמחת תורה) תשמ"ו (1985), פתח אחד השוטרים שהיו מופקדים על ביטחון המקום באש על המבקרים, ורצח שלושה מהם.
הפיגוע
מחבל בשם ניזאר בן מחמד נאסר נוואר, יליד 1978, הסיע משאית עמוסה בבלוני גז וחומרי נפץ, פרץ את מחסומי הביטחון שלפני בית הכנסת העתיק "אלגריבה" באי ג'רבה שבתוניסיה, והתפוצץ בחזית בית הכנסת.
בפיגוע נרצחו 21 בני אדם, מהם: שלושה מקומיים, 14 תיירים מגרמניה ושני תיירים מצרפת ויותר מ-30 נפצעו.
החקירה
למרות שבשעות הראשונות שלאחר האירוע הייתה הנחת המשטרה המקומית הרשמית כי מדובר בתאונה, התברר בחקירת המקרה כי מדובר בפיגוע תופת מכוון. בהמשך חקירה נתגלה כי עמדו מאחרי הפיגוע מוסלמים קיצוניים שהיו קשורים לאל-קאעידה.
במרץ 2003 נעצרו בספרד חמישה בני אדם בחשד לשותפות במימון הפיגוע. באפריל אותה שנה נעצר בפריז לאחר מאמץ מודיעיני משותף של ממשלות באירופה, אזרח גרמני ממוצא פולני שהתאסלם, בשם מישל גנסארסקי, בחשד למעורבות בפיגוע, הוא נכלא והועמד לדין ובפברואר 2009 נידון ל-18 שנות מאסר.
דן אשבל
דן אשבל (נולד ב-1949) הוא דיפלומט ישראלי. כיהן כשגריר ישראל בפינלנד, באסטוניה ובאוסטריה.
ביוגרפיה
אשבל נולד בשנת 1949 בתל אביב. הוא למד גאוגרפיה וספרות אנגלית באוניברסיטת חיפה. בהמשך השלים תואר במדע המדינה בדגש על המזרח התיכון. משנת 1973 עד שנת 1975 עבד כמורה בכפר הנוער הדתי בכפר חסידים.
בשנת 1975 הצטרף לשירות החוץ של ישראל. בשנת 1978 מונה למזכיר ראשון בשגרירות הישראלית בבון בגרמניה. תחומי אחריותו כללו את קשרי התרבות העבודה מול התקשורת. בשנת 1983 שב לירושלים והיה דובר במשרד החוץ. משנת 1986 היה יועץ בשגרירות ישראל באוסטריה, ומשנת 1989 דובר השגרירות בלונדון. בשנת 1991 השתתף כיועץ במשלחת הישראלית בועידת מדריד. בשנת 1992 שב מלונדון והיה אחראי במשרד החוץ לשיתוף הפעולה עם מדינות מרכז אסיה. בשנות ה-90 היה מדריך במכללה לביטחון לאומי ובסוף העשור היה הקונסול הכללי בפילדלפיה.
הינשוף
הינשוף הוא סרט ריגול ישראלי מ-1988 בבימיו של אמנון רובינשטיין על פי תסריט של טוביה מנדלסון.
הפקה והפצה
תסריט הסרט נכתב על ידי העיתונאי טוביה מנדלסון, בהתבסס על מקרים אמיתיים בהם נחשפו בישראל מרגלים סובייטים. שהאסטרטגיה הסובייטית הייתה לשתול מרגלים כהשקעה לטווח ארוך, כאשר הם נטמעו במדינה בו פעלו במשך שנים ארוכות והופעלו רק במקרה הצורך. הוא הציג את הרעיון לחברו הבמאי אמנון רובינשטיין שהחליט לעזור לממש אותו. השניים גיסו מימון מאנשי העסקים ברוך איבצ'ר ואהוד בן ש"ך ואת המפיק מיכאל שרפשטיין. בקיץ 1987 לוהק אסי דיין לתפקיד הראשי.
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה חגיגית בתל אביב, ובפסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג'לס ובמסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים.
לאחר שבועיים מצאתו הוחלט להפסיק את הקרנתו בבתי הקולנוע עקב חוסר הצלחתו בקרב הקהל וכמו כן בקרב מבקרי הקולנוע. המטרה הייתה לצלם לסרט סוף חדש, לערוך אותו שוב ולהוציא גרסה חדשה לאקרנים. אולם הגרסה החדשה מעולם לא הושלמה.
תקציר העלילה
אמנון (אסי דיין) הוא איש שב"כ שמנהלו, ראש השב"כ, נמצא במאבק יוקרה עם ראש המוסד. למען אמביציה אישית, מתמרן ראש המוסד את המערכת כולה ומעלה חשד נגד סנדר (גדליה בסר), פרופסור שעלה לארץ מברית המועצות כחשוד בריגול בישראל עבורה. יעל (לאורה ריבלין), אשתו של סנדר היא עיתונאית ועורכת חדשות ברדיו המסתבכת גם היא בפרשייה. במהלך הסרט נרצח ראש השב״כ. את גופתו מוצאים בסוויטה במלון "המלך דוד" בירושלים. צד נוסף בסיפור העלילה היא דיפלומטית גרמניה (פיליס גלזר) שהיא המאהבת של אמנון איש השב"כ.
בסרט השתתף ירון לונדון בהופעת אורח (בתור מנהל הרדיו).
קישורים חיצוניים
ביקורות
חצי האי בר
חצי האי בר (באנגלית: Bear Peninsula) הוא חצי אי רחב, ממזרח לחצי האי מרטין, בחוף וולגרין, בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
אורכו של חצי האי 80 קילומטרים ורוחבו 40 קילומטרים.
חצי האי מכוסה קרח (למעט מחשופים בודדים לאורך שולי חצי האי).
שיא גובהו של חצי האי - 354 מטרים מעל פני הים.
גילוי חצי האי
חצי האי מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה בינואר 1947.
מקור השם
שמו של חצי האי ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
האי נקרא על שם אניית צי ארצות הברית בר (USS Bear), שהייתה ספינת הדגל של חיל האוויר של ארצות הברית, וממנה בוצעו שלוש טיסות סיור בפברואר 1940 בהן התגלו חוף וולגרין והאי ת'רסטון. הספינה גם שימשה כספינת הדגל של ריצ'רד ביירד.
לעשות מגדר
בתחום הסוציולוגיה ובפרט במגדר, "לעשות מגדר" (באנגלית: Doing Gender) הוא הרעיון שמגדר, במקום להיות איכות מולדת של יחידים, הוא מבנה חברתי מושרש חברתית ופסיכולוגית המופיע באופן פעיל באינטראקציה האנושית היומיומית. מונח זה שימש את קנדס ווסט ודון צימרמן במאמרם "לעשות מגדר", שפורסם בשנת 1987 במגדר וחברה. על פי מאמר זה, ביצועי המגדר של הפרט נועדו להבנות התנהגות מגדרית ככזו המתרחשת באופן טבעי. חזית זו מקדמת מערכת, שדרכה אנשים נשפטים מבחינת כישלונם או הצלחתם לעמוד בציפיות חברתיות מגדריות, המכונה מבנה האחריות. הרעיון של עשיית מגדר הורחב מאוחר יותר על ידי מחברים כמו ווסט ופנסטרמייקר בספר "לעשות מגדר, לעשות הבדל".
הרעיון
המושג "לעשות" מגדר הגיע מתוך שיח על מגדר בתחומי הסוציולוגיה והמגדר. נעשה שימוש במונח הספציפי "לעשות מגדר" במאמרם של ווסט וצימרמן (West and Zimmerman ), תחת אותה הכותרת שנכתב במקור בשנת 1977 אך פורסם רק בשנת 1987. ווסט וצימרמן מסבירים שמגדר מבוצע באינטראקציות וכי התנהגויות מבוססות על תפיסות של מגדר שמקובלות חברתית. הם אינם מתמקדים באיך תפיסת המגדר מושרשת באינדיבידואל או מונצחת על ידי מוסדות, אלא מדגישים את הרמה האינטראקטיבית כמוקד בו מגדרים מופעלים ומחוזקים. תחילה, הם מבחינים בין מין ביולוגי (זוויג) לבין מגדר. מין ביולוגי הוא קריטריון המוסכם חברתית כזכר ונקבה שנקבעים בדרך כלל על סמך איברי המין של האדם בלידה או לפי איך שהוגדר לפני לידתו על בסיס כרומוזומים. זוהי קטגוריה ביולוגית משוערת, ללא התחשבות בזיהוי המגדרי של האדם. זה "מבוסס ומתוחזק על ידי האופן בו הוא מוצג בצורה הנדרשת החברתית, המצהירה על השתייכותו לקטגוריה כזו או אחרת". בהקשר לזה, מגדר הוא המידה בה שחקן הוא גברי או נשי, בהתאם לציפיות החברתיות ביחס למין הביולוגי של אותו אדם. על פי ווסט וצימרמן, לעשות מגדר זה: "לקדם הבנה חדשה של מגדר כהישג שגרתי הגלום באינטראקציה יומיומית". בעיקרו של דבר, ווסט וצימרמן טענו כי מגדר הוא מבנה חברתי שיצרו בני האדם. כבני אדם, אנחנו קטלגנו וסידרנו היבטים רבים של החיים. אם אדם מסוים לא מרוצה מתפקידו המגדרי או עשה פעולה שלא נחשבת "נכונה" לאותו המגדר, הוא מבצע בעצם סטייה חברתית. מגדר מתואר כרלוונטי לכל, מכיוון שהוא גלוי ורלוונטי כמעט בכל אינטראקציה. במאמר מוזכרות דוגמאות כמו חדרי שירותים, ספורט, זיווגים, שיחות, מקצועות ואף חלוקת עבודה כדי להמחיש את הדרכים בהן מגדר נפוץ בהרבה פעילויות המובנות מאליהן. הם מדגימים זאת על אישה בעלת מקצוע הנשלט בידי גברים וכי האישה תצטרך לקבל החלטות אם עליה לבחור בהתנהגות "לא נשית" שאחרת הייתה חלק בלתי נפרד מזהותה.
מרכיב נוסף בתיאוריה זו הוא הערכה מגדרית של התנהגות. בדוגמה הנ"ל, האישה תנהג בצורה שתוערך כגברית או נשית על ידי חבריה לעבודה. לפי ווסט וצימרמן, אישה זו תוערך בהתבסס על האופן בו מעשיה משתווים לסטנדרט של קטגוריית המין הביולוגי אליה היא שייכת. לסטיות מהציפיות הללו אין השפעה מיידית על מבנה האחריות עצמו. במקום זאת, כישלונות עמידה בסטנדרטים הללו מיוחסים לאותו אדם ולא לנוקשות של הקטגוריות המוכרות. בעזרת תיאוריה זו ווסט וצימרמן מדגישים את חשיבות האינטראקציה החברתית בשמירה על המבנה המגדרי. בגלל שאנשים "עושים" ומעריכים את המגדר באינטראקציה, המגדר גלוי במגוון רחב של פעילויות.
בתקשורת
לתקשורת יש השפעה רבה על הרבה היבטים רבים של החיים המודרניים. הדרך בה מגדר נתפס ובא לידי ביטוי אצל הקהל משתנה מתרבות לתרבות. השפה בתוך תרבות, כ"השערת ספיר וורף", השערה מתחום הבלשנות אשר קובעת כי ישנו יחס ישיר בין קטגוריות לשוניות של שפה המדוברת על ידי אדם מסוים, לבין הדרך בה אותו אדם מבין את העולם ומתנהג בו. כלומר, כיצד השפה משפיעה על תפיסתנו ובכך מעצבת את המציאות שלו. ככל שהשפה מתפתחת בתוך תרבות ומתווספת שפה חדשה, הזהות המגדרית מושפעת ממנה והקטגוריות משתנות. ההשפעה של השפה והמשמעות שהיא תעביר לעיתים קרובות על התקשורת ועל הקטגוריות המגדריות שאנשים משתמשים בהן כדי למלא תפקידים מגדריים, עשויות לשנות או להוסיף קטגוריות חדשות. ישנם תחומים נוספים שתפקידים מגדריים והבדלים נובעים מהם. "יש חוקרים המראים כי הבדלים בין המינים נובעים ממגוון גורמים, כולל סוציאליזציה (חיברות) וביולוגיה. תפקידים מגדריים באים לידי ביטוי לעיתים קרובות באמצעות תקשורת ותרבות". מגדר הוא דבר שתמיד נמצא שם, בין אם אנחנו מודעים אליו ובין אם לא: "זהות מגדרית ותפקידים מגדריים הם חלק משמעותי מחיי היום יום".
עונת 2009/2010 ב-NBA
עונת 2009/2010 היא העונה ה-64 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה כשלוס אנג'לס לייקרס זכתה בתואר האליפות ה-16 שלה והשני ברציפות לאחר שניצחה בסדרת הגמר את בוסטון סלטיקס בתוצאה 3–4. קובי בראיינט זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר בפעם השנייה ברציפות לאחר שקלע 28.6 נקודות והוריד 8.0 ריבאונדים בממוצע למשחק. ל-MVP של העונה הסדירה נבחר לברון ג'יימס מקליבלנד קאבלירס שהעמיד ממוצעים של 29.7 נקודות, 7.3 ריבאונדים ו-8.6 אסיסטים למשחק לאורך העונה והוביל את קבוצתו למאזן הטוב בליגה (61-21).
לעשות מגדר
בתקשורת
נוסף על כך, תפקידים מגדריים עוזרים לנו להבין את הסביבה שלנו, הם משפיעים על מערכות יחסים ועל השקפותינו. מכיוון שההיבט החברתי של חיינו הוא חלק מהותי וצריך למלא אותו, אנחנו נחשפים לתפקידים מגדריים לעיתים קרובות ולפעמים באופן לא מודע, סופגים אותו ושופטים אותו לפי המידה בה הוא מתאים לקטגוריה כפי שהחברה השפיעה עלינו לתפוס אותה. "בתקשורת ובתרבות עכשווית, הרצון החברתי והמגדר של נשים וגברים הוגדרו לעיתים קרובות במונחים של גוף. אצל נשים, זה כלל לעיתים השוואה בינן לבין אחרות ואף ניסיון לשכפל את "אידיאל הרזון". השקפות אלה, כמו 'אידיאל הרזון' מתחזקות באמצעות המדיה, פרסום, שחקנים ותיקוני פוטושופ. בצד השני, הגברים ראו תמונות של כושר, שרירים ובדרך כלל בתנוחות המבטאות כוח ועוצמה, וערכי תרבות המציגים מהי 'גבריות' לתרבות. "הגדרות מבוססות מגדר של הצלחה סובבות לעיתים קרובות סביב הצגה או פיתוח של הגוף כחזק, צעיר, פעיל ובולט פיזית". תפקידים אלו מקודמים על ידי החברה, כאשר תצוגות ותכונות חזותיות מוקצות לתפקידים מגדריים ספציפיים.
עונת 2009/2010 ב-NBA
בעונה זו שיחק עומרי כספי במדי סקרמנטו קינגס ובכך הפך לשחקן הישראלי הראשון בליגת ה-NBA. כמו כן יונאס ירבקו השוודי והאשים ת'אביט הטנזני יצגו לראשונה את מדינתם ב-NBA.
לעשות מגדר
בתקשורת
גופמן (1976), דן בתכונות אלה במחקריו על צילום מגזינים ועיתונים ומראה שנשים מצולמות בעמדות כנועות יותר ואילו גברים מצולמים בעמדות רמות יותר. תיאורי המגדר האלו הולכים ומתרחבים בתוכניות ובסרטים מסוימים. לאוזן ועמיתיו (2008) בחנו תפקידים מגדריים בטלוויזיה, "הם מצאו כי דמויות גבריות בטלוויזיה בפריים - טיים נטו יותר למלא תפקידי עבודות, כולל צווארון כחול, צווארון לבן ופעילויות מחוץ לשעות הלימודים בעוד שנשים הוצגו בתפקידים בינאישיים יותר הקשורים לרומנטיקה, חברויות ומשפחה". האופן בו מתוארים תפקידים מגדריים בטלוויזיה יכול לזלוג לחיי היומיום.
עונת 2009/2010 ב-NBA
ב-6 בינואר 2010 הושעה גילברט ארינאס מוושינגטון ויזארדס לזמן בלתי מוגבל בשל נשיאת אקדח בחדר ההלבשה של קבוצתו. דיווחים ציינו כי ארינאס הסתכסך עם חברו לקבוצה ג'באריס קריטנטון בעקבות חוב הימורים, וכי גם קריטנטון הכניס אקדח לחדר ההלבשה. ב-27 בינואר השעתה ליגת ה-NBA את גילברט ארינאס וג'באריס קריטנטון עד סיום העונה. שני השחקנים הפרו את חוקי הליגה וחוקי העיר וושינגטון האוסרים על נשיאת נשק חם מחוץ לבית וללא רישיון נשק. כחמש שנים מאוחר יותר, ב-29 באפריל 2015, הודה קריטנטון באשמת הריגה שביצע בשנת 2011, ונשלח לכלא ל-23 שנה.
לעשות מגדר
בתקשורת
תחום נוסף בו "לעשות מגדר" בא לידי ביטוי הוא במשחקי וידאו: "דמויות נשיות מוצגות כמיניות מאוד בזמן שדמויות גבריות הן בעלות כוח מוגזם, גבריות יותר, תוקפניות וחוץ מגילוי עוינות הן חסרות רגש". הדרך בה תפקידים מגדריים מיוצגים במשחקי וידאו היא השפעה נוספת שהחברה צריכה לקחת בחשבון, וזה יכול לגרום לאנשים לחשוב שאפשר "להשיג" או לממש את התיאורים הבדיונים האלה. זה מוביל לשעתוק של נקודות מבט המשמשות לסיווג תפקידים מגדריים ולאמונה כי על-מנת "לעשות מגדר" באופן נכון יש להיראות ולהתנהג כמו דמויות במשחקים או שחקנים בפרסומות ובטלוויזיה. "מספר מחקרים הוכיחו באופן נרחב כי משתמשים, בזמן משחק מקוון, יוצרים דמות אווטאר ובוחרים במין הנגדי לאותה הדמות כך שלמעשה מבצעים החלפת מין". הגידול במשחקי וידאו במיוחד בסביבות מקוונות מאפשר לאנשים להיכנס לתפקידים מגדריים אחרים, על ידי "עשיית מגדר" שעשויה להיות שונה מהאופן בו הם מציגים את עצמם בחיים האמיתיים. סביבות מקוונות אלה מאפשרות למשתמשים לעצב את התפקידים שלהם במגדר.
רשתות חברתיות והיכרויות
הצמיחה של הרשתות החברתיות מאפשרת לאנשים לתקשר באופן גלובלי ולנהל את האופן בו הם בוחרים לבטא את המגדר שלהם וכיצד אחרים יתפסו אותם. לגידול התוכן הדיגיטלי בטכנולוגיה של ימינו יש השפעות על תפקידים מגדריים. "פורמטים דיגיטליים... מייצגים אפשרויות מרגשות עבור אנשים שיכולים לחקור את החופש להציג 'עצמי פיזי' שעשוי להיות שונה מזה שהם מציגים או מבצעים בחיי היומיום ומהציפיות החברתיות". אנשים יכניסו את עצמם לתפקיד שיראה כאילו הם משתלבים וימנעו ממבוכה במקרה שהם מפרים נורמה חברתית.
עונת 2009/2010 ב-NBA
אולסטאר
סוף שבוע האולסטאר של שנת 2010 נערך במגרשה הביתי של דאלאס קאובויס מליגת ה-NFL, אצטדיון קאובויס שבארלינגטון, טקסס. האירוע החל ב-12 בפברואר 2010 והסתיים במשחק האולסטאר ב-14 בפברואר.
לעשות מגדר
תגובות וביקורות
ג'ודית באטלר היא הוגה מרכזית נוספת בתחום ואף טבעה את המונח "פרפורמטיביות (ביצועיות) מגדרית". היא מסבירה את רעיון עשיית המגדר דרך הצגת המגדר כמערכת של פעולות אקטיביות שאנשים לומדים ומשחזרים דרך פעולות ואפילו בפעולת ההצגה העצמית לחברה. לפי באטלר, ביצועיות מגדרית מתבססת על ציטוט וחיקוי של התנהגויות, דיבור ונראות עד לפרט הקטן ביותר. בעוד שהפעולות הללו כולן מודעות, הן אינן נתפסות כלא-טבעיות ולכן אינן מאבדות מכוחן החברתי שנשען על שאיפתו של הפרט "לעבור" במגדר הנכון ובכך להיות מסומן כמובן ומקובל חברתית.
עונת 2009/2010 ב-NBA
אולסטאר
המאמנים במשחק האולסטאר היו סטן ואן גנדי מאורלנדו מג'יק המזרחית וג'ורג' קארל מדנוור נאגטס המערבית. את החמישיות למשחק האולסטאר בחרו האוהדים ואת השחקנים המחליפים בחרו המאמנים בליגה. בהצבעת הקהל לשחקני החמישייה הוביל לברון ג'יימס מקליבלנד קאבלירס שקיבל 2,549,693 קולות. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המזרח בתוצאה 139–141. בפרס ה-MVP של משחק האולסטאר זכה דוויין וייד ממיאמי היט לאחר שקלע 28 נקודות וחילק 11 אסיסטים במשחק. את קלעי קבוצת המערב הוביל כרמלו אנתוני מדנוור נאגטס עם 27 נקודות.
חמישיית המזרח כללה את דוויין וייד, לברון ג'יימס, קווין גארנט, דווייט הווארד וג'ו ג'ונסון, שהחליף את אלן אייברסון שנעדר מסיבות אישיות. חמישיית המערב כללה את סטיב נאש, כרמלו אנתוני, אמארה סטודמאייר, טים דאנקן ודירק נוביצקי, שהחליף את קובי בראיינט הפצוע.
לעשות מגדר
תגובות וביקורות
על מנת להמחיש את האפשרות לשינוי, פורסמו כמה עבודות בהן חוקרים טוענים כי הם מתעדים 'אי עשיה' או 'ביצוע מחדש' של המגדר. פרנסין מ. דויטש, ב"אי עשית מגדר" (2007), בוחנת כיצד המושג עשיית מגדר הופעל במחקר. דויטש משתמשת בדוגמאות ממחקרים ששימשו את ווסט וצימרמן בעבודתם, כדי להמחיש כיצד הנורמות המגדריות האידיאליות מופיעות בצורה שונה כתלויות בהקשר. זה, לטענתה, תורם לקיום 'עבירות מגדר' באופן בלתי נראה ובנוסף אינו פועל למען מטרתם של ווסט וצימרמן לבטל את אי-השוויון המגדרי. על מנת להקל על אי עשיית המגדר, מציעה דויטש כי "המחקר על רמת האינטראקציה יכול להתרחב מעבר לתיעוד פשוט של התמדת אי-השוויון ולבחון (1) מתי וכיצד האינטראקציות החברתיות הופכות בלתי תלויות במגדר; (2) התנאים שבהם המגדר אינו רלוונטי באינטראקציות חברתיות; (3) האם כל האינטראקציות בין המינים מחזקות את אי-השוויון; (4) כיצד הרמות המבניות (המוסדיות) והאינטראקציות השונות עשויות לעבוד יחד בכדי לייצר שינוי; (5) האינטראקציה כמקום השינוי "(עמ '114). על ידי התמקדות בתחומים אלה, טוענת דויטש, כי קל יותר למצוא פתרונות מעשיים לבעיות הנגרמות כתוצאה מחוסר השוויון בין המינים.
עונת 2009/2010 ב-NBA
פלייאוף 2010
סגל האלופה, לוס אנג'לס לייקרס: קובי בראיינט, פאו גאסול, רון ארטסט, דרק פישר, למאר אודום, אנדרו ביינום, שאנון בראון, ג'ורדן פארמאר, לוק וולטון, סאשה וויאצ'יץ', ג'וש פאוול, אדם מוריסון ודי. ג'יי. בנגה.מאמן ראשי: פיל ג'קסון.
לעשות מגדר
תגובות וביקורות
קתרין קונל (2010), מציגה את הרעיון של "לעשות מחדש מגדר" כמו גם "לעשות טרנסג'נדר" בעבודתה "לעשות, לבטל או לעשות מחדש מגדר?: למידה מחוויות במקום העבודה של אנשים טרנסג'נדרים". קונל טוענת כי מחד גיסא, אנשים טרנסג'נדרים עשויים לבצע מחדש את המגדר על ידי שינוי הרעיונות הנורמטיביים של מגדר באינטראקציות שלהם, ומאידך, הם עשויים להשתתף בו זמנית בעשיית המגדר בדרכים אחרות. קונל טובעת את המונח "לעשות טרנסג'נדר" במטרה לספק דרך לבחון כיצד אנשים טרנסג'נדרים מבינים את הניתוק בין קטגוריות מין ביולוגי למגדר, שהם עשויים לטשטש או לבטא באופן פעיל באינטראקציות שלהם.
בינואר 2009 פרסם כתב העת האקדמי "מגדר וחברה" רב-שיח מאת ווסט וצימרמן, במלאת 20 שנה למאמרם על עשיית מגדר. תשעה מאמרים קצרים הורכבו לכדי דיון, כולל קטע מאת ווסט וצימרמן. כמה מחברים טענו שמסגרת העשייה המגדרית אינה מאפשרת סוכנות, כוונה או תודעה. מחברים אחרים טענו כי יש להתמקד בביולוגיה כאשר שוקלים "לעשות מגדר", כדי להבין איזה תפקיד הגוף ממלא בהערכת המגדר.
ווסט וצימרמן הגיבו במאמר שכותרתו "Accounting for Doing Gender", בו הם חזרו על טיעונם המקורי בדגש על האחריות. הם טענו, כי מסגרת העשייה המגדרית אינה מסתירה את הסוכנות, אלא מקשרת אותה. מכיוון שמגדר הפרט יתפרש על סמך "מבנה האחריות" ויעילות ההתנגדות שלהם עשויה שלא לשרת את אי עשית המגדר. הכותבים טוענים כי ייתכן שהמגדר יבוצע מחדש אך לעולם לא יבוטל, מכיוון שמבנה האחריות עשוי להשתנות אך המגדר לא ייעלם.
המסגרת של "לעשות מגדר", שפותחה על ידי ווסט וצימרמן, משפיעה מאוד על המחקר בתחום עד היום.
לעשות הבדל
לעשות הבדל הוא מושג שצמח מתוך הרעיון הקודם של הכותבים "לעשות מגדר", שהוצג באגודה הסוציולוגית האמריקאית בשנת 1977 על ידי קנדס ווסט ודון צימרמן ופורסם במגדר וחברה בשנת 1987. בשנת 1995 ביקשו קנדס ווסט ושרה פנסטרמרייקר להרחיב את רעיון המגדר כחלק מתהליך אינטראקציה מתמשך לתחומי הגזע והמעמד.
הם טוענים כי לא ניתן לחשוב על המפגש בין שלוש הקטגוריות הבסיסיות הללו - גזע, מעמד ומגדר - ולסווג את ההבדל החברתי במובן מתמטי או אפילו היררכי לחלוטין. כלומר, פשוט לחבר מושגים אלה כמשתנים במודל רגרסיה מרובה, כדי לחזות את הצלחת החיים בחברה מסוימת ולספק דרך פשוטה יותר להסתכל על ההשפעות היחסיות שלהם. אך, מודל זה לא מצליח לספק בסיס הולם להבנה עמוקה של הרעיון. במילים אחרות, אם בתחתית רשימה מופשטת כלשהי של אוכלוסיות מוחלשות, נציב אישה עניה ושחורה המתגוררת בארצות הברית עם חסרון חברתי מובהק, לא נצליח ללמוד בצורה מעמיקה דיו על האופן שבו גזע, מעמד ומגדר הכווינו ותרמו למיצובה של אותה אישה כיום. הניתוח שלהם מתמקד בהבדלי הליבה הללו מנקודת מבט אתנו-מתודולוגית ובכך מעביר את המוקד ממאפיינים אישיים. במקום זאת, הם מבינים תהליכים כ"מאפיינים מתעוררים של מצבים חברתיים", המייצרים בו זמנית תוצאות שונות, באופן שיטתי, עבור קבוצות חברתיות וכן את הרציונל לפערים כאלה.
המחברים טוענים כי הסיבה לכך שגזע ומעמד לא הובאו בחשבון כראוי בעבודות קודמות נובעת מכך שהתנועה הפמיניסטית הייתה בעבר מחוזן של נשים ממעמד הביניים הלבן בעולם המפותח, שלא הושפעו מספיק או שאינן תואמות לאופיים של דיכויים אלה. יתר על כן, מעטות הנשים שנמצאות מחוץ למעגל הפריווילגי שהצליחו לקבל גישה למוסדות להשכלה גבוהה, מה שאולי היה מאפשר להן לעסוק בשיח האקדמי ובפעילות בנושא החסרונות הללו. גם אם כן, שומרי הסף באקדמיה ובעיתונים מובילים מקשים על התהליך הזה והופכים אותו אף יותר קשה להשגה ולביצוע. אולי גזענות גלויה ואפליה מעמדית פחות ניכרים כיום במוסדות אלה, אך הנטייה לראות את העולם באופן שמקטין את חווית הקבוצות השוליות, נותרה בעמדות הכוח.
התמה המרכזית של "הבדל" נועדה להמחיש כיצד מושגי הגזע והמגדר נתפסו, שלא בצדק, כמנבאים התנהגותיים וקשורים ביולוגית אצל אנשים בעלי צבע עור או מין מסוימים. המשותף בקטגוריות שרירותיות אלו, במקצת מוגזם לעיתים קרובות, והתנהגות הקבוצה הדומיננטית ביותר בקטגוריה (למשל גברים לבנים עשירים או נשים לבנות עשירות) הופכת לאידיאלית כדרך המתאימה היחידה למלא תפקיד חברתי אחד. המשגה זו משמשת כאמצעי להדיר ומהווה סטיגמה נגד מי שאינו יכול להתיישר לפי סטנדרט זה. תהליך זה של "לעשות הבדל" מתממש באינטראקציות הבין-אישיות שהן חלק בלתי נפרד מחיי היום-יום ודרך כך, מאשררים ומשחזרים את המבנה החברתי. התנסות בעולם באמצעות יחסי הגומלין בין מאפיינים חיוניים אלה ובעיקר באמצעות מסגרת ההתייחסות של הקבוצה הדומיננטית (אינטרסים כוחניים), מייצרת דפוס של חשיבה והתנהגות המשחזר את אי-השוויון החברתי.
מחקר מדעי החברה הטיל ספק בטענה לפיה גזע יכול פשוט להתמזג עם צבע, כמו שמין לא יכול פשוט להתמזג עם איברי המין, או מעמד עם משכורות. מעמד אולי לא נראה כנוטה לרעיונות לגבי בידול חברתי טבעי, אך בתוך חברות קפיטליסטיות, לעיתים קרובות מניחים שמצבו הכלכלי של האדם הוא אינדיקציה ישירה פחות או יותר ליכולותיו להתקדם בחברה. מאחר שנשים וכל מי שאינו משויך לגזע הלבן לעיתים קרובות יותר סובלים מעוני, אזי מתקיימת ההנחה בחיסרון החברתי של קבוצות אלו, אך הנחה זו לא מדוברת אלא מתקיימת בשתיקה.
גישת המבניות החברתית הניחה את תשתית ההסבר העיקרית בדיונים בנושא, בכך שפרסמה שהמשמעות של ה'סטטוסים המיוחסים' כביכול, תלויים למעשה בהקשר החברתי בו אנו נמצאים. כלומר, גזע, מעמד ומגדר אינם רק עובדות מדעיות אובייקטיביות, אלא תהליכים דינמיים של בניית רמזים להתנהגות מוסרית (שניתן לתת עליהם דין וחשבון באופן אישי) בנסיבות מסוימות. אלו התהליכים המתרחשים ללא הרף, ולא איזו תוכנית אלוהית ומפוארת המגדירה את המבנה החברתי. אנשים "עושים הבדל" כאשר הם מודים (ביודעין או שלא) כיצד הסיווג שלהם הופך אותם לאחראים חברתית לפעול באופן מסוים בסיטואציה. עם זאת, כאשר אנשים מכיילים מחדש את "עשיית ההבדל" כדי לייצר דרכים חלופיות להמשגת דפוסי האינטראקציה, זה יסתכם בשינוי חברתי.
במסגרת הצבאית
בישראל אחד המוקדים המעניינים לבחינת נושא עשיית מגדר הוא המסגרת הצבאית. במאמרה, "גבריות מתוך מחאה: על כינון הזהויות של חיילים בתפקידי צווארון כחול", אורנה ששון-לוי מציגה את הבעייתיות הקיימת ביחסים ובקשר בין צבא, גבריות ואזרחות. לטענתה, הצבא יכול להחליש זהויות גבריות; גברים בתפקידי צווארון כחול (כאלו המשתייכים למעמד הפועלים) מראים כי זהותם הגברית בנויה בניגוד לצבא ולא באמצעותו. מכאן עולה השאלה מי הוא גבר - מי שנושא נשק ומתאמן או שמא מי שמפרנס את הבית והמשפחה. סוגיה זו מדגימה את ההתנגשות בין הגבריות המצופה במערכת הצבאית ל"גבריות של הבית" שסודקת את הקשר בין גבריות למיליטריזם. ששון-לוי מציגה את "הגבריות החלופית" שקוראת תיגר ומערערת את המשולש הקדוש של גבריות, צבא ומדינה. אם כן, השירות הצבאי מוציא מחיילי הצווארון הכחול גבריות אחרת והוא מהווה זירה להבניית גבריות, אך לא גבריות שנובעת מלאומיות ומיליטריזם.
גם נשים במערכת הצבאית מתמודדות במודע או שלא במודע עם עשית מגדר או אי עשית מגדר. דפנה יזרעאלי, מתארת במאמרה "מגדור בשירות הצבאי בישראל" משנת 1999, כיצד מגיבות נשים ללחצים המופעלים עליהן באופן אוטומטי מעצם היותן נשים במערכת גברית. נשים המשרתות בתפקידים גבריים חשות כי עליהן להוכיח שאינן פחות טובות מגברים ולכן מאמצות דפוסי התנהגות גבריים. יזרעאלי נותנת לדוגמה את תפקיד המ"כית בצבא שהוא תפקיד גברי במקור. לטענתה המ"כיות "משחקות את הגבר" ו"מגזימות" בגבריות; מחקות את התרבות המילולית, את נימת הקול, הסלנג וההתנהגות של מפקדים רבים, זאת מפני "שאז שוכחים שאת אישה". בתרבות המאצ'ואיסטית החזקה שבצבא, גברים הם אלו שמעצבים את ההתנהגות והסגנון הראויים לדמות המנהיג וקובעים מהן התכונות האידיאליות. את תכונות או יכולות אלו, הנשים יכולות לאמץ לעצמן במיוחד שהלחץ המופעל עליהן גלוי למדי. לדוגמה, ששון-לוי (1997), מדווחת שקצינות הנותנות פקודות בקול גבוה (נשי) הן מושא ללעג כללי מדרגת הקצין הבכיר ועד לחיל הזוטר. לפי יזרעאלי, כשנשים מאמצות את הז׳אנר הגברי, הן מחזקות בדיעבד את הקשר בין מנהיגות לגבריות.
בנוסף, קארין כרמית-יפת ושולמית אלמוג טוענות במאמרן "הדתה, הדרה וצבא: אפס ביחסי מגדר?" משנת 2016, שאומנם נשים המשרתות בתפקידים קרביים זוכות בהעצמה, בסיפוק אישי ובתחושת ערך עצמי, אך הן עדיין נדרשות "לעשות גבריות" כחלק מפרקטיקה של משא־ומתן עם המשטר המגדרי הצבאי: הן מחקות קודים, תרבות מילולית, דפוסי התנהגות וסגנון לבוש גבריים, ומאמצות עמדות מיזוגיניות כלפי חיילות אחרות, במאמץ להיטמע באופן מלא בארגון, שנותר גברי במהותו. בין היתר הן מסוות את גופן הנשי במדים רחבים, עוטות כובע המכסה את שערן, ומסגלות לעצמן גינונים אחרים המסווים את מינן וזהותן המגדרית. בבסיסים מסוימים נשים אף נדרשות בהוראות הצבא להכמין סממני נשיות מובהקים, בין היתר באמצעות הימנעות משימוש בבושם, ממשיחת איפור או לק ומענידת תכשיטים. זרם־העומק המהדהד מאחורי איסורים אלה הוא שכשירותן של נשים לפקד נפגעת כאשר הן נראות כנשים.
במסגרת הפוליטית
זירה נוספת הנשלטת על ידי גברים ומאלצת נשים "לעשות גבריות" היא הזירה הפוליטית. בשנת 2019 התפרסמה כתבה בחדשות ערוץ 12 המציגה את דרכן של הנשים בפוליטיקה הישראלית. במסגרת הכתבה פוליטיקאיות מספרות על הצורך באימוץ סממנים גבריים כדי להיתפס כשווה. לימור לבנת, לשעבר שרת החינוך מטעם מפלגת הליכוד, מספרת: "באתי לבושה כמו שנהגתי להתלבש, בטבעות על ידיי מאופרת ומסודרת. אני באה ואני מדברת והיה לי קול קצת ציפציף כזה. במקום להקשיב לי, מסתכלים עליי ומודדים אותי. איך אני נראית". לבנת החליטה להפיק לקחים ולעשות שינוי הדרגתי בהופעתה, כך שלא תיחשב "נשית" מדי. "אמרתי לעצמי קודם כל לדבר בקול נמוך יותר, חזק יותר ובצורה יותר אסרטיבית. שתיים, להוריד את כל הטבעות מלבד טבעת הנישואין, אבל גם לשנות את הלבוש. שלא יסתכלו עליי איך אני לבושה". יולי תמיר, לשעבר שרת החינוך מטעם מפלגת העבודה, סיפרה כי "זו לא החליפה, הקול או אופן הדיבור. זה כל הניסיון הזה כל הזמן להיות הכי קרובה לגבר אבל לא. כדי שיקשיבו לך בצורה הכי משמעותית".
נשיות מסורתית בישראל
היחס של מדינת ישראל להפסקות היריון מהווה ביטוי לנשיות המסורתית בישראל. דלילה אמיר וניבה שושי במאמרן בוחנות את הסדרי ההפלות בישראל במטרה לבחון האם אלו מעצימים נשים או לחלופין מחלישים אותן. הן טוענות כי הממסד הישראלי לא נותן לנשים את זכות הבחירה בנוגע להפסקות ההיריון, והן למעשה משמשות למטרות דמוגרפיות כך שנדרש מהן להתאים את נסיבות חייהן לצורכי הכלל. אמיר ושושי (2008) מציינות כי חוק ההפלות משנת 1978 הוא חוק פטריארכלי, אשר לא רואה בנשים כסמכות הבלעדית היחידה בכל הנוגע לשליטה בפוריותן. מתוך כך, דרכי ההתמודדות בהפסקות היריון יהיה דרכי התמודדות הכוללות הסתרה והתחבאות ולא דרכי מאבק. בכך שהמדינה מקשה על ביצוע הפלות, היא מוציאה את הפעולה מחוץ לנורמה ומעצבת את הנשיות האידיאלית כך שנשים נאלצות להתיישר לפי הסטנדרט בכדי לעשות מגדר. תנועות נשים רבות והן הכותבות עצמן טוענות כי על מנת לגרום להעצמת נשים, תנאי הכרחי הוא לתת להן את השליטה הבלעדית על מערכת הרבייה שלהן ועל המיניות שלהן.
נושא נוסף המהווה חלק משמעותי, הן כחלק מנשיות מסורתית בישראל והן בעשיית מגדר אצל נשים בכלל, הוא אימהות. הסוציולוגית אורנה דונת בספרה "ממני והלאה: הבחירה בחיים בלי ילדים בישראל", עוסק בבחירה שלה לא להביא ילדים לעולם. היא בוחנת תפיסות חברתיות ותרבותיות בנוגע לבחירה האם כן או לא להביא ילדים. בישראל יש סטיגמה סביב אלו שבוחרים לא להביא ילדים. הם מבצעים 'עבירת מגדר' ונתפסים כפגומים, מוזרים ולא מצייתים לחובה האישית שלהם במדינה בה מעודדים מאוד לילודה, דבר שמתבטא גם בהסתייגות מהפסקות היריון או ממניעתו.
מבצע איש דמים
מבצע איש דמים היה פשיטה של צה"ל על יעדים של חזית השחרור הערבית בעומק לבנון שהתרחשה ב-29–30 ביוני 1980. הפשיטה נערכה על ידי כוחות חטיבת הצנחנים, שהונחתו במסוקי "יסעור".
רקע
בלילה שבין 6 ל-7 באפריל 1980 חדרו מחבלים מחזית השחרור הערבית לשטח ישראל, בסמוך ליישוב משגב עם. המחבלים השתלטו על פעוטון ביישוב. במהלך פעולת החילוץ נהרגו תינוק, אזרח וחייל ונפצעו 11 חיילים.
במטה הכללי של צה"ל התקבלו ידיעות כי מפקדת "חזית השחרור הערבית" נמצאת בין חמישה מבנים של ארגוני מחבלים, מצפון לגשר קאסמיה, מזרחית לכביש החוף, סמוך לנהר הליטני שבלבנון. על פי המידע שהתקבל המחבלים שהו אופן קבוע בבתים אלו. בצה"ל החליטו לתקוף ולהשמיד את המפקדה ויושביה בפשיטה שתבוצע על ידי הצנחנים. בפשיטה זו נעשה לראשונה שימוש במסוקים כאמצעי להטסת כוחות ליעד בזירת לבנון.
הכנות
חטיבת הצנחנים, בפיקודו של אל"ם דורון רובין, ביצעה נוהל קרב ארוך ויסודי. כלל החיילים המשתתפים ידעו את ציר הניווט אל היעד ונערכו מודלים מדויקים שכללו שיתוף פעולה עם חיל האוויר וחיל הים. פרט לכוחות החטיבה השתתפו במבצע גם צוות מיחידת שלדג בפיקודו של מפקד היחידה, אודי שלוי, וכוח חילוץ מחטיבת גולני. על גדוד 202, בפיקודו של עופר בן צבי, הוטל לפוצץ מבנה ששימש כבסיס הקליטה של הארגון, עליו נאסף מודיעין שקבע כי שוהים בו כארבעים מחבלים.
שלב הלמידה הראשונית, ההכנות והתכנון של המבצע נעשו במטה חטיבת הצנחנים בפיקודו של רובין, קצין המבצעים רס"ן יום טוב סמיה, מחלקת המודיעין של החטיבה ופיקוד הצפון. קדם למבצע תכנון קפדני, למידת אפשרויות הפעולה והכנת "מקרים ותגובות" למצבים מתפתחים או הפתעות ביעדים ותגובות האויב. ההכנות למבצע כללו גם למידה מפורטת עם חיל האוויר להטסה ופינוי של הכוחות, וחיל הים שהוכן כאלטרנטיבה לפינוי ימי למקרה של בעיות הסקה עקב מזג האוויר או עקב בעיות ירי נגד מטוסים במרחב.
שיא ההכנות היה במודל מדויק שנבנה בשטחי האש של בסיס אליקים ובלטו בו הדיוק למבנה היעדים, מרחקי ההליכה, כיווני הירי, בעיות הפינוי מן האוויר ומהים. לביצוע המודל התלווה אלוף פיקוד הצפון אביגדור בן-גל.
מהלך המבצע
בהתקרבם למבנים התפצלו הכוחות. הכוח מגדוד 202, שכלל גם כוח בפיקוד נפתלי מנדלוביץ, מפקד בסיס האימונים של חטיבת הצנחנים, עבר בפרדס ובכרם שהיו מסובכים לחצייה ובהם נאלצו הלוחמים לזחול. כוח זה, שמנה 12 לוחמים, התפצל לשניים: כוח אחד, בפיקוד ניר משיח התמקם מול אחד המבנים, שכונה מבנה 81 והיה דו קומתי, כדי לרתק אותו באש עם תחילת הפעולה. הכוח השני, כוח המג"ד ובראשו המ"פ מיקי (יוסף) יוגב, הופקד על טיהור ופיצוץ המבנה. כוח זה נשא עמו, בין היתר, מטול ררנ"ט מיושן אך בעל דיוק רב ואפקטיביות רבה.
בשעה 00:51 היו כוחות הצנחנים ממוקמים מול היעדים, וב-00:53 נפתחה מכת אש על כל היעדים. הרתק מגדוד 202 ירה מכת אש כבדה על מבנה 81, שכללה ירי מקלעים ונ"ט על ידי יוגב. במהלך ההיערכות לפריצה לבית ולפני זריקת רימון שמע משיח צעקות של ילדים ונשים ולכן חדל את האש וביצע במבנה סריקה והוצאה של הנשים והילדים. עם תום הירי פרץ כוח הטיהור לבית, טיהר באש ורימונים את חדר המדרגות והכין את הבית לפיצוץ. לאחר הפיצוץ שב הכוח וסרק את הבית. לאחר מכן, נע כוח גדוד 202 אל נקודת הפינוי.
כוח מגדוד 890, שכלל עשרה לוחמים בפיקוד המג"ד אריק מורן, פתח באש על מבנה אחר, שכונה מבנה 199, עד שאחד הקירות התמוטט. כוח בן 21 לוחמים מגדוד 50, בפיקודו של המג"ד דורון אלמוג, תקף מבנה שלישי, שכונה מבנה 74. כוח בפיקוד המ"פ אורי ארליך הגיע למבנה, בעוד שעל כוח הרתק פיקד סגנו, בני גנץ. לימים סיפר גנץ:
כוח הסיירת, בפיקוד שמאי, תקף את מבנה 202 ופוצץ אותו. בדיעבד התברר כי המבנה היה ריק מיושביו.
כח נוסף של גדוד 890 בפיקוד המ"פ יחיאל גוזל ביצע חסימה של הציר הצפוני המוביל ליעד. הכח ביצע ירי על מחבלים שניסו להגיע לבסיס המחבלים.
עם סיום התקיפה חבר הכוח לשאר הכוחות בנקודת הפינוי ופונה על ידי מסוקי יסעור לשטח ישראל.
תוצאות המבצע
מבצע "איש דמים" הסתיים בהריגתם של 8 מחבלים ובין 2 ל-4 אזרחים, ובתפיסת שבוי אחד מקרב המחבלים. לכוח המבצע לא היו נפגעים. במבצע נפגעו פחות מחבלים מכפי שציפו בצה"ל, אך הוכח שלצה"ל יש יכולת לבצע מבצעים מורכבים ומסובכים בעומק לבנון. המח"ט דורון רובין אמר על המבצע כי:
אדריאן סמית' (פוליטיקאי)
אדריאן מייקל סמית' (באנגלית: Adrian Michael Smith; נולד ב-19 בדצמבר 1970) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת נברסקה, מאז 2006.
ביוגרפיה
סמית נולד בעיר סקוטבלאף (Scottsbluff) שבמערב נברסקה, ובגיל צעיר עברה משפחתו לשכונה כפרית בדרום העיר גֶרינג. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון גרינג בשנת 1989, למד סמית' באוניברסיטת ליברטי השוכנת בלינצ'בורג שבווירג'יניה. הוא עבר לאוניברסיטת נברסקה – לינקולן באמצע שנת הלימודים השנייה בלינצ'בורג והשלים את לימודיו הגבוהים ב-1993. בהיותו סטודנט בנברסקה, התמחה סמית' בלשכת מושל נברסקה, ומאוחר יותר שימש כעוזר פרלמנטרי בבית המחוקקים החד-ביתי של המדינה. הוא שב לגרינג לאחר לימודיו האקדמיים, ובשנת 1994 החל לכהן כחבר העירייה.
סמית' עבד גם במגזר הפרטי, היה מתווך וכן מומחה לשיווק בענף הדיור. בבחירות 1998 נבחר סמית' אל בית המחוקקים של נברסקה, לאחר שגבר על נציגת מחוז הבחירה המכהנת, ג'ויס הילמן, עם 55% מקולות הבוחרים. ב-2002 נבחר מחדש לאחר שהתמודד ללא התנגדות. בבחירות אמצע הכהונה של שנת 2006, התמודד סמית' לייצוג מחוז הקונגרס השלישי של נברסקה בבית הנבחרים של ארצות הברית. נציג המחוז המכהן, טום אוסבורן, פרש מהקונגרס לשם התמודדותו למושל המדינה.
במשך זמן מה, נחשב סמית' למי שעתיד בבירור לנצח בבחירות לבית הנבחרים במחוז הקונגרס השלישי. מחוז זה הוא מעוז רפובליקני מובהק, בו מועמדים לנשיאות ארצות הברית גורפים באופן שגרתי כ-70 אחוזים או יותר מהקולות. עם זאת, ניהול מסע הבחירות במחוז הוא מאתגר: המחוז משתרע על כמעט 170,000 קילומטר רבוע, שני אזורי זמן ועל פני 68.5 מתוך 93 מחוזות נברסקה (אחד מהם, מחוז צ'רי, גדול יותר ממדינת קונטיקט כולה). עם זאת, המועמד הדמוקרטי סקוט קליב קגייס כספים יותר מכל דמוקרט אחר שהתמודד במחוז זה עשרות שנים. בסך הכל, המירוץ בין סמית' לקליב היה היקר ביותר בהיסטוריה של המחוז מאז קיבל את תצורתו הנוכחית ב-1963. ככל שהמרוץ נעשה תחרותי מהצפוי, זכה סמית' לתשומת לב לאומית מוועדת הקמפיין של הסיעה הרפובליקנית בבית הנבחרים. אפילו הנשיא ג'ורג' ווקר בוש הגיע לנברסקה במהלך הבחירות כדי לקדם את מסע הבחירות של סמית', שבסופו של דבר גבר על קליב בפער של 10%.
בדצמבר 2020 נמנה סמית' בין 126 חברי בית הנבחרים מהמפלגה הרפובליקנית שחתמו על מכתב ידידי בית המשפט לשם הבעת תמיכה בתיק "טקסס נגד פנסילבניה", תובענה ייצוגית שהוגשה לבית המשפט העליון של ארצות הברית בניסיון לערער על תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 במספר מדינות מתנדנדות, בהן ג'ו ביידן ניצח את הנשיא המכהן דונלד טראמפ. בית המשפט העליון מיאן לדון בתיק על סמך שלטקסס אין זכות עמידה לערער על תוצאות בחירות במדינה אחרת, על סמך פרק 3 לחוקת ארצות הברית.
המלחמה בסמים
המלחמה בסמים הוא מונח אמריקאי המתייחס למערכה של איסור על סמים, סיוע צבאי, ופעילות צבאית, כשהמטרה המוצהרת היא לצמצם את הסחר הבלתי חוקי בסמים. מערכה זו כוללת סדרה של מדיניויות סמים שנועדו להרתיע ייצור, הפצה וצריכה של מה שממשלות והאו"ם מגדירים כסמים פסיכואקטיביים בלתי חוקיים. המונח נעשה פופולרי על ידי התקשורת זמן קצר לאחר מסיבת עיתונאים ב-18 ביוני 1971, של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון – יום לאחר פרסום הודעה מיוחדת מהנשיא ניקסון לקונגרס על מניעת ובקרת השימוש בסמים – ובמסיבת העיתונאים הכריז שהשימוש בסמים הוא "אויב הציבור מספר אחד". הודעתו לקונגרס כללה טקסט על הקדשת משאבים פדרליים נוספים ל"מניעת מכורים חדשים, ושיקום של המכורים הקיימים". ארגון "ברית מדיניות הסמים" מעריך כי ארצות הברית מוציאה 51 מיליארד דולרים בשנה על המלחמה בסמים.
בחודש יוני 2011, "הוועדה העולמית למדיניות סמים" פרסמה דו"ח ביקורתי על המלחמה בסמים, והצהירה: "המלחמה העולמית בסמים נכשלה, עם תוצאות הרסניות ליחידים ולחברות ברחבי העולם חמישים שנה לאחר תחילתה של האמנה לסמים נרקוטיים של האו"ם, ושנים לאחר שהנשיא ניקסון פתח במלחמה של ממשלת ארצות הברית בסמים, יש צורך דחוף ברפורמות מהותיות במדיניות הלאומית והעולמית לשליטה בסמים". הדו"ח ספג ביקורת מצד ארגונים המתנגדים ללגליזציה כללית של סמים.
המאה ה-19
הסם מורפין בודד לראשונה בשנת 1805, ואילו המזרק ההיפודרמי הומצא לראשונה בשנות ה-50 של המאה ה-19. התפתחות זו השפיעה על מלחמת האזרחים האמריקאית, בה חיילים אשר נפצעו טופלו במורפין. הדבר הוביל למגפה של התמכרות למורפין בקרב חיילים משוחררים מן המלחמה. בנוסף לכך עד לשנת 1912, הרואין נמכר בארה״ב בבתי מרחקת כתרופה שאינה דורשת מרשם רופא (מה שמכונה בארה״ב תרופות הנמכרות מעבר לדלפק). רופאים אף היו רושמים הרואין לטיפול בתינוקות, לטיפול בברונכיטיס, נדודי שינה, היסטריה, כאבי מחזור והפרעות נפוצות נוספות, מה שגם גרם להתמכרות נפוצה לאופיאטים כבר במאה ה-19. לא הייתה הבנה בקרב העם האמריקאי על ההשפעות ארוכות הטווח של השימוש בסמים, עד לסוף המאה ה-19.
המאה ה-20
חוקים מדינתיים הופיעו בחלק ממדינות ארצות הברית הופיעו כבר בשנת 1860, אולם החוק הפדרלי הראשון בארצות הברית שהגביל הפצה ושימוש בסמים מסוימים היה חוק האריסון למיסוי סמים בשנת 1914.
בשנת 1919, נחקק בארצות הברית התיקון ה-18 לחוקה, אשר אסר על מכירה, ייצור, והובלה של אלכוהול, פרט לשימוש דתי או רפואי. בשנת 1920, נחקק בארצות הברית חוק האיסור הלאומי (חוק וולסטד), שהעניק הוראות אופרטיביות לתיקון ה-18. במלחמת העולם הראשונה, חיילים רבים טופלו במורפין, וכתוצאה מכך הפכו למכורים. הבולשת הפדרלית לסמים הוקמה תחת מחלקת האוצר של ארצות הברית בחוק שנחקק ב-14 ביוני 1930. בשנת 1933, בוטל בארצות הברית האיסור הפדרלי על אלכוהול על ידי חקיקת התיקון ה-21. בשנת 1935, הנשיא רוזוולט תמך באימוץ חקיקה כנגד סמים בארה״ב. כותרת בעיתון הניו יורק טיימס על הידיעה הייתה ״רוזוולט מבקש עזרה במלחמה בסמים״ (Roosevelt Asks Narcotic War Aid).
בשנת 1937, נחקק בארצות הברית חוק המס על הקנאביס. ישנם חוקרים הטוענים כי המטרה הייתה להרוס את תעשיית הקנבוס, במידה רבה כמאמץ של אנשי העסקים אנדרו מלון, רנדולף הרסט, ומשפחת דו פונט. עם המצאת המכונה להפרדת סיבי גבעולים, קנבוס הפך תחליף זול מאוד לנייר שהיה בשימוש תעשיית העיתונות. הרסט הרגיש מאוים על ידי מקור הנייר החדש, מכיוון שהיו לו אחזקות עץ נרחבות. אנדרו מלון, מזכיר האוצר של ארצות הברית ואחד האנשים העשירים בארה״ב באותם ימים, השקיע ממון רב בבד המיוצר מסיבים הסינתטיים החדשים של דופונט, ניילון, שהצלחתו תלויה בהחלפת המשאב המסורתי לייצור סיבים אז, קנבוס. מנגד, יש המטילים ספק בטענה זו, היות שלשימוש בקנבוס היו ממילא חסרונות אל מול ניילון, בהיותו דורש עבודה רבה, ולא התאים בצורה אידיאלית לשימוש במכונות התעשייתיות לייצור בדים.