cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היפוגונדיזם
אבחון
כשמופיעים הסימפטומים האופייניים למחסור בטסטוסטרון, כגון ירידה בזקפה ובדחף המיני ותנודות במצב הרוח, עייפות, ירידה במוטיבציה, ירידה בכוח הפיזי, מדובר בבעיה בריאותית הדורשת טיפול. אבחון התסמונת ייעשה באמצעות: שאלון אבחון: אמצעי שנקרא מבחן ADAMׁ) Androgen Deficiency in the Aging Male) הוא כלי ראשוני באבחון מחסור בטסטוסטרון. הוא נכתב על ידי חוקרים מאוניברסיטת סנט לואיס ב-2009 ומוכר בכל העולם ככלי עזר לרופאים. הכלי כולל את השאלות הבאות: האם אתה מרגיש ירידה בדחף המיני? האם אתה סובל מחוסר באנרגיה? האם אתה מרגיש ירידה בכוח ו/או בסיבולת? האם אתה מרגיש שחלה ירידה בגובהך? האם אתה מרגיש ירידה בטעם לחיים או בהנאה בחיים? האם אתה מרגיש מדוכא ו/או עצבני? האם אתה מרגיש ירידה בחוזק הזקפה? האם אתה מרגיש ירידה ביכולתך הספורטיבית? האם אתה מרגיש שאתה נרדם לאחר הארוחה? והאם אתה מרגיש שחלה הידרדרות בביצועיך בעבודה. ניתן לבצע בדיקה עצמית באמצעות שאלון ADAM באתר החברה הישראלית להפרעות בתפקוד המיני - היל"ם ("שאלון ADAM לאבחון עצמי", היל"ם). בדיקת דם: מי שנמצא בסיכון מוגבר לחסר טסטוסטרון או סובל מהתסמינים האופייניים של חסר טסטוסטרון, כדאי לפנות לרופא ולבקש בדיקת טסטוסטרון. בדיקת הטסטוסטרון היא בדיקת דם פשוטה, אינה דורשת צום או הכנה מיוחדת וזמינה בכל קופות החולים. אם נמצאה רמת טסטוסטרון תקינה, יש צורך להמשיך ולחפש את הגורם לתסמינים.
אמיר איבגי
אמיר איבגי (נולד בי"א בשבט ה'תשל"ה, 23 בינואר 1975) הוא עיתונאי, שדרן רדיו וטלוויזיה, מגיש שבע בערוץ עכשיו 14 ואת יומן הצהריים בגלי צה"ל. לשעבר ראש מחלקת החדשות של גלי צה"ל. שידר ברדיו דרום וברדיו קול הים האדום. בעשור השני של המאה ה-21 הגיש חדשות ומשדרי אקטואליה בחטיבת החדשות של ערוץ 1, מהדורת "מבט", ו"חדשות השבת" ובערוץ 20 את מהדורת החדשות המרכזית והתוכנית "היום הזה".
ביוגרפיה
איבגי נולד וגדל באילת, להורים ילידי מרוקו. בצעירותו שימש ככתב נוער בעיתונות המקומית בעירו, וכן בשבועון הנוער "ראש 1" ובתוכנית רדיו לנוער בגלי צה"ל.
את שירותו בצה"ל עשה בבית הספר לשריון. לאחר סיום שירותו הצבאי, החל להגיש את תוכנית הבוקר בתחנת הרדיו "קול הים האדום" באילת. בהמשך, ניהל את מחלקת החדשות בתחנה זאת, ערך והגיש משדרי אקטואליה.
ב-2002 עבד כתחקירן בתוכנית הטלוויזיה "שש עם אושרת קוטלר" בחברת החדשות של ערוץ 2. מ-2003 שימש כמגיש מהדורת החדשות המקומיות בדרום של "חדשות HOT" בערוץ 3. במקביל הגיש את תוכנית האקטואליה "בוקר טוב דרום" ברדיו דרום.
ב-2007 הצטרף לרשות השידור כעורך משנה ומגיש החדשות המקומיות בדרום. ב-2011 עבר לחטיבת החדשות של ערוץ 1 כעורך ומגיש. מ-2012 היה מגיש בכיר בחטיבת החדשות של ערוץ 1, הגיש את מהדורת החדשות היומית "מבט לחדשות" וכן שימש מגיש-מחליף בתוכניות "יומן", "פוליטיקה" ו"המוסף". הגיש לסירוגין את התוכנית "הכל דיבורים" ברשת ב' של קול ישראל.
באפריל 2017 עם סגירת רשות השידור, הצטרף לערוץ 20 והחל להגיש את התוכנית "חדשות היום הזה" עד ירידתה מהאוויר בנובמבר 2018. בשנה זו גם הופיע ברשימת "100 האנשים המשפיעים בישראל" של עיתון "מעריב".
בדצמבר 2018 החל להגיש את "חדשות 20", מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 20.
בינואר 2019 החל להגיש את תוכנית "יומן הצהריים" בגלי צה"ל. בתחילה היה זה יחד עם רינה מצליח ולאחר מכן, לבדו.
ביוני 2020 מונה לראש מחלקת החדשות של גלי צה"ל. בדצמבר 2021 סיים את תפקיד זה, אולם הוא ממשיך להגיש את "יומן הצהרים" בשידורי התחנה. ביולי 2022 הוא הצטרף כפנליסט באולפן שישי ובתוכנית פגוש את העיתונות.
במאי 2023 הודיע על עזיבתו את ערוץ 12 וחזרתו לערוץ 14. שם מגיש את רצועת שבע בערוץ  במקום יעקב ברדוגו.
איבגי, המתגורר בבאר שבע, נשוי ואב לשניים.
ליאת סגל
ליאת סגל (נולדה ב-9 בינואר 1979) היא אמנית ניו מדיה ישראלית, המשלבת אמנות וטכנולוגיה. לשעבר עובדת היי-טק.
ביוגרפיה
סגל נולדה לחיים, מהנדס תעשייה וניהול, יליד ישראל; וליפה סגל, רוקחת, ילידת רומניה. השניים יזמים בתחום התרופות. סגל היא השנייה מבין שלושה האחים. הבכור, ד"ר דדי סגל, הוא יזם בתחום התרופות והצעיר, אור סגל, עוסק במחקר ביואינפורמטיקה.
סגל נולדה וגדלה בחולון, והיא בוגרת תיכון קוגל בעיר. שירתה בצה"ל ביחידה 8200.
היא בוגרת תוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן (סיימה ב-2005) ובעלת תואר שני בביואינפורמטיקה מאוניברסיטת תל אביב (2007) התזה שלה, בהנחיית פרופסור דוד הורן ופרופסור איתן רופין, עסקה בשימוש בכלים של למידה חישובית, להסקת הבנות ביולוגיות מרצפי DNA. בעלת תואר שני נוסף בניתוח החלטות מאוניברסיטת מינרווה בסן פרנסיסקו, בהם התמחתה בבשיטות לניתוח מידע, בינה מלאכותית ומערכות מורכבות (2017).
נכון ל-2020, מתגוררת בתל אביב-יפו.
קריירה בתחום האמנות
ב-2009 החליטה סגל לעשות הסבה לתחום האמנות תוך שילוב אלקטרוניקה, מכניקה ותוכנה ביצירתה.
הציגה, בין היתר, במוזיאון ישראל, מוזיאון הרצליה, מוזיאון פתח תקווה, Bonn ,Bundeskunsthalle, Museum für Angewandte Kunst, Frankfurt, ועוד.
סגל רותמת בעבודותיה טכנולוגיות ומידע כחומרי גלם ומשתמשת בהם לבניית מכונות ומייצבים הקושרים בין העולם הפיזי ועולמות וירטואליים. היא יוצרת ומתבוננת בסיטואציות של חוסר הלימה העולות מחיי היום-יום האישיים בתוך סביבות טכנולוגיות ושואלת שאלות העוסקות באינטימיות מול ניכור, פרטיות מול חשיפת יתר, זהות, זיכרון ומקוריות.
אוטו פון היגל
אויגן אוטו פרייהר פון היגל (בגרמנית: Eugen Otto Freiherr von Hügel; 20 בספטמבר 1853 – 4 בינואר 1928) היה גנרל גרמני, ומפקד קורפוס המילואים ה-26 במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה
פון היגל נולד ב-20 בספטמבר 1853 בשטוטגרט. אביו, אלברט פרדיננד פון היגל, היה אוברסט בצבא ממלכת וירטמברג, ואילו סבו, ארנסט פון היגל, היה גנרל לויטננט ושר המלחמה הווירטמברגי. בשנת 1870 הוא התגייס ל, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-122 (וירטמברג ה-4 - פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה ומלך הונגריה), עימו לחם במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה. בשנת 1908 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-2, ובשנת 1912 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא מונה לסגן מפקד הקורפוס ה-13, וב-25 באוגוסט 1914 מונה היגל למפקד קורפוס המילואים ה-26, אשר הוקם כחלק מהגל השני של הגיוס במלחמת העולם הראשונה. הקורפוס נטל חלק בקרב איפר הראשון, ובאפריל 1915 לחם בקרב איפר השני. בשנת 1916 לחם הקורפוס במהלך הקרב על הסום כחלק מהארמייה השנייה, ובאפריל 1917 תפס עמדות באזור שמפאן בשם "קבוצת דורמואז". על פעולותיו במלחמה קיבל היגל את עיטור הפור לה מריט ואת עיטור מסדר העיט האדום, וב-6 במרץ 1918 הוא פרש לביתו. לאחר המלחמה התגורר היגל בנוננאו, עד מותו ב-4 בינואר 1928.
סיפור סיפורים
סיפור סיפורים או סטוריטלינג (באנגלית: Storytelling) מתאר פעילות חברתית ותרבותית של שיתוף סיפורים. לעיתים השיתוף הזה כולל גם שימוש באמצעים מעולם האלתור, התיאטרון או תוספות ועיטורים לסיפור עצמו. לכל תרבות יש סיפורים או נרטיבים משלה, המשותפים כאמצעי לבידור, חינוך, שימור תרבותי או החדרת ערכים דרך סיפורים הכוללים מוסר השכל. אלמנטים מהותיים של סיפורים כוללים עלילה, דמויות ונקודת מבט עלילתית.
פרספקטיבה היסטורית
סיפור של סיפורים מקדים מבחינת תקופה את הכתיבה. הצורות המוקדמות ביותר של סיפורי סיפורים היו בדרך כלל בעל פה בשילוב מחוות וביטויים. בנוסף להיותו חלק מטקסי פולחן דתיים, חלק מהארכאולוגים סבורים כי אמנות הסלע שימשה סוג של סיפור סיפורים בתרבויות קדומות רבות. התושבים האבוריג'ינים האוסטרלים ציירו סמלים מסיפורים על קירות מערות כאמצעי לעזור למספרים לזכור את הסיפור בעל פה. לאחר מכן, הסיפור סופר בשילוב של נרטיב בעל פה, מוזיקה, אמנות רוק ומחול, שאפשרו שילוב של הבנה ומשמעות הקיום האנושי באמצעות זיכרון וחקיקה של סיפורים. אנשים השתמשו בגזעים מגולפים של עצים ובכלי תקשורת חלופיים (כמו חול ועלים) כדי לתעד סיפורים בתמונות או בכתיבה. צורות מורכבות של קעקועים עשויות גם הן לייצג סיפורים עם מידע על גנאלוגיה, שיוך ומעמד חברתי.
עם כניסת הכתיבה והשימוש באמצעי תקשורת יציבים וניידים, סיפורים הוקלטו, תומללו ושותפו באזורים רחבים בעולם. סיפורים נחצבו, נשרטו, נצבעו, הודפסו או הוטבעו בדיו על גבי מגוון של חומרים: עץ, במבוק, שנהב ועצמות חיות נוספות, כלי חרס, טבליות חימר, אבנים, כתבי יד על עלי דקל מיובשים, עורות (קלף), בדי טאפה, נייר, משי, קנבס וחומרי טקסטיל נוספים.
מאוחר יותר סיפורים הוקלטו ותועדו בסרטי קולנוע ונשמרו אלקטרונית בצורה דיגיטלית.
למרות הפופולריות הגוברת בעת החדשה של מדיה כתובה וטלוויזיונית ברחבי העולם, סיפורים בעל פה עדיין ממשיכים להיווצר על ידי מספרי סיפורים מאולתרים, כמו גם סיפורים הקיימים שמחויבים לזיכרון והועברו מדור לדור.
סיפור סיפורים בעת הנוכחית
בעידן המודרני יש תהליך של התרחבות התפיסה בנוגע לסיפור סיפורים. בנוסף לצורות המסורתיות: מעשיות פולקלור וסיפורי עם, מיתולוגיה, אגדות, סיפורי משל ועוד, התרחבה התפיסה גם לייצוגי היסטוריה, נרטיב אישי, פרשנות פוליטית ונורמות תרבותיות מתפתחות. סיפורי סיפורים עכשוויים משמשים גם לצורך מטרות חינוכיות שונות. סוגי מדיה חדשים יוצרים אפשרויות נוספות להקליט, לבטא ולצרוך סיפורים. כלים לתקשורת קבוצתית א-סינכרונית יכולים לספק סביבה שתאפשר לאנשים למסגר מחדש או לרענן סיפורים בודדים לקבוצות של סיפורים. משחקים ופלטפורמות דיגיטליות אחרות, כמו אלו המשמשות בסיפורת אינטראקטיבית או בנרטיבים אינטראקטיביים עשויים לשמש כדי למקם את המשתמש כדמות בתוך עולם גדול יותר. סרטים תיעודיים, כולל תיעוד אינטרנטי, משתמשים בטכניקות של סיפור סיפורים כדי להעביר מידע על הנושא שלהם. בעידן המודרני גם מתרחב השימוש והיישום בסיפורי גילוי-עצמי, שנוצרו לצורך השפעה מזככת וטיפולית, למשל בפסיכודרמה, טיפול בדרמה ותיאטרון פלייבק. סיפור סיפורים גם משמש כאמצעי לזרז של שינוי פסיכולוגי וחברתי בתרגול של אמנות הטרנספורמה.
מסורות שבעל פה
אפשר למצוא מסורות של סיפור סיפורים בעל פה במספר תרבויות; טכניקה זו קדמה לעיתונות המודפסת והמקוונת. בעבר סיפורים שימשו כדי להסביר תופעות טבע, פייטנים סיפרו את סיפורי הבריאה ופיתחו פנתאון של אלים ומיתוסים. סיפורים שבעל פה עברו מדור לדור ומספרי סיפורים נחשבו כהילרים-מרפאים, מנהיגים, מדריכים רוחניים, מורים, שומרי סודות תרבותיים ובדרנים. סיפור סיפורים שבעל פה קיבל ביטוי בצורות שונות שכללו גם שירים כתובים או מולחנים, מזמורים ומחול.
במסורות שבעל פה, סיפורים נשמרים בחיים על ידי כך שהם סופרו שוב ושוב. החומרים בסיפורים עברו עם השנים שינויים והתאמות. במאות שלאחר המצאת הכתב, נטו הסיפורים להיחשב כעבודתם של אנשים פרטיים ולא כמאמץ קולקטיבי. רק לאחרונה כאשר מספר סופרים בעלי השפעה החלו לחקור את תפקיד מספר הסיפורים, זכה שוב להכרה ערכם של סיפורים. מבקרי ספרות כמו רולאן בארת אפילו הכריזו על מות המחבר.
אלברט לורד בחן נרטיבים מתמלילים של פייטנים שבעל פה ביוגוסלביה שנאספו בשנות השלושים, וטקסטים של אפוסים רחבי יריעה כמו אודיסיאה. לורד מצא שחלקם הגדול של הסיפורים הורכב מטקסט שאולתר במהלך תהליך הסיפור.
הוא זיהה שני סוגים של אוצר מילים בסיפור. הסוג הראשון הוא הנוסחאות החוזרות על עצמן: "אאוס (אלת השחר ורודת האצבעות)", "הים האפל כיין" וסט של ביטויים מוגדרים ספציפיים אחרים שהיו ידועים מזה זמן רב בכתיבה של הומרוס ובאפוסים אחרים שבעל פה. עם זאת, לורד גילה כי על פני מסורות סיפור רבות, 90% מהאפוס שבעל פה הורכב משורות שחוזרות על עצמן מילולית או שמשתמשות בתחליפי מילים. במילים אחרות, סיפורים שבעל פה בנויים מביטויים מוגדרים שהצטברו במשך חיים של האזנה לסיפורים וסיפור שלהם.
הסוג השני הוא עלילה: רצף קבוע של פעולות סיפוריות המבנות את הסיפור. כמו שמספר הסיפורים ממשיך שורה אחר שורה באמצעות שימוש בנוסחאות, כך הוא ממשיך מאירוע לאירוע בעזרת נושאים עלילתיים. נושא כמעט אוניברסלי הוא חזרה, למשל "כלל השלושה" בפולקלור המערבי: שלושה אחים יצאו לדרך, שלושה ניסיונות נעשים, שלוש חידות נשאלות ועוד. נושא העלילה יכול להיות פשוט כמו רצף מוגדר ספציפי המתאר את התחמשותו של הגיבור, מה שיכול להתחיל מחולצה ומכנסיים ולהסתיים בכיסוי ראש ובנשק. נושא יכול להיות גדול מספיק כדי להיות מרכיב עלילתי. לדוגמה: גיבור מציע מסע למקום מסוכן / הוא מתחפש על מנת שלא יזהו אותו / התחפושת שלו משטה בכולם / למעט אדם רגיל מהישוב (עוזרת בבית המרזח או חוטב עצים) / שמזהה אותו מיד / אותו אדם מהישוב הופך לבן בריתו של הגיבור, מראה משאבים בלתי צפויים של מיומנות או יוזמה. נושא אינו שייך לסיפור ספציפי, אך ניתן למצוא בו שונות קלה בסיפורים רבים ושונים.
הסיפור תואר על ידי ריינולדס פרייס, כשכתב: "הצורך לספר ולשמוע סיפורים חיוני למין האנושי - והא כנראה השני בנחיצותו לאחר הזנה ולפני אהבה ומקלט. מיליונים שורדים בלי אהבה ובלי בית, כמעט אף אחד מהם אינו שותק; ההפך מהשתיקה מוביל במהירות לסיפור נרטיבי, וצליל הסיפור הוא הצליל השולט בחיינו, החל מהסיפורים הקטנים של אירועי ימינו וכלה במבנים העצומים הבלתי תקשורתיים של פסיכופתים."
מרצ'ן וסגן
אנשי פולקלור מחלקים לעיתים מעשיות שבעל-פה לשתי קבוצות עיקריות: "מרצ'ן" ו"סגן". אלו מונחים גרמניים שאין להם פירוש מדויק באנגלית, אולם יש משמעויות דומות:
בחינה חשובה נוספת של האוראליות בחיי אדם היא בספרו של וולטר אונג: "אוראליות ואוריינות – הטכנולוגיזציה של המילה" (1982). אונג בחן את המאפיינים המבדילים בין מסורות שבעל-פה וכיצד אינטראקציות בין תרבויות בעל פה ובכתב משפיעות זו על זו ועל אפיסטמולוגיה אנושית.
סיפור סיפורים ולמידה
סיפור סיפורים הוא אמצעי לשיתוף ופרשנות של חוויות. הסוציולוג והתאולוג פיטר ברגר טוען שחיי אדם מושרשים באופן סיפורי. אנשים בונים את חייהם ומעצבים את עולמם בהתאם למונחים של זיכרונות שיש להם. סיפורים הם אוניברסליים בכך שהם יכולים לגשר על פערים תרבותיים ואחרים. סיפור יכול להיות אדפטיבי לכל הגילאים, מבלי רעיון ההפרדה בין אנשים על בסיס גילאים. סיפור סיפורים יכול לשמש כשיטה ללימוד אתיקה, התפתחות מוסרית, נורמות והבדלים תרבותיים. הלמידה יעילה ביותר כאשר היא מתרחשת בסביבות חברתיות המספקות רמזים חברתיים אותנטיים לגבי אופן יישום הידע. סיפורים מתפקדים ככלי להעברת ידע בהקשר חברתי.
לכל סיפור יש שלושה חלקים:
הידע האנושי מבוסס על סיפורים והמוח האנושי מורכב ממכונות קוגניטיביות הנחוצות להבנה, לזיכרון ולסיפור סיפורים. בני אדם מספרים סיפורים אשר באופן אישי וחברתי בונים חיים מורכבים. הסיפורים משקפים את המחשבה האנושית במבנה עלילתי ולעיתים קרובות לאנשים יש נטייה לזכור עובדות בצורה סיפורית. עובדות ניתנות להבנה כגרסאות קטנות יותר לחלק מסיפור גדול, ובכך סיפור סיפורים יכול להשלים חשיבה אנליטית. מכיוון שסיפור סיפורים דורש חושים ויזואליים ושמיעתיים מהמאזינים, ניתן ללמוד לארגן את הייצוג הנפשי של הסיפור, להכיר מבנה של שפה ולהביע את מחשבותיו של המספר.
סיפורים נוטים להתבסס על למידה חווייתית, אך למידה מהניסיון היא לא אוטומטית. לעיתים קרובות אדם צריך לנסות לספר את הסיפור של אותה חוויה לפני שהוא מבין את הערך שלה. במקרה זה, לא רק המאזין הוא זה שלומד, אלא גם המספר שמודע לחוויות ולרקע הייחודיים שלו. תהליך זה של סיפור סיפורים הוא מעצים מאחר שהמספר מעביר רעיונות באופן יעיל ובאמצעות תרגול, הוא מסוגל להדגים את הפוטנציאל של ההישג האנושי. סיפור סיפורים מתחבר לידע הקיים ויוצר גשרים תרבותיים ומוטיבציוניים לעבר הפתרון.
סיפורים הם כלי חינוכי יעיל, מכיוון שהמאזינים נעשים מעורבים בסיפור ולכן זוכרים את המסר. ניתן לראות סיפורים כבסיס ללמידה והוראה. בזמן שהמאזין מעורב, הוא מסוגל לדמיין נקודות מבט חדשות, המזמנות ניסיון טרנספורמטיבי ואמפתי. זה כרוך בכך שהאדם לוקח חלק פעיל בסיפור, מתבונן, מקשיב ומשתתף בהדרכה מינימלית. האזנה למספר סיפורים יכולה ליצור קשרים אישיים מתמשכים, לקדם פתרון בעיות יצירתי ולעודד הבנה משותפת לגבי שאיפות עתידיות. לאחר מכן המאזין יכול להפעיל ידע ולדמיין אפשרויות חדשות. המספר והמאזין יכולים לחפש ביחד שיטות עבודה מומלצות ולהמציא פתרונות חדשים. מכיוון שלסיפורים יש לעיתים קרובות כמה רבדים של משמעויות, מאזינים צריכים להקשיב קשב רב כדי לזהות את הידע הבסיסי בסיפור. סיפור סיפורים משמש גם ככלי ללמד ילדים את חשיבות הכבוד באמצעות תרגול הקשבה. כמו כן הסיפורים יכולים ליצור חיבור של ילדים לסביבתם, דרך הנושא המסופר, ומעניקים להם יותר אוטונומיה באמצעות אמירות חוזרות, המשפרות את הלמידה שלהם ללמוד מיומנויות חדשות. כדי ללמד ילדים ערכים של כבוד, פתרון בעיות והתגברות על מצוקות, ישמשו סגנון לימוד קינסטטי, שמערב את המאזינים באמצעות מוזיקה, פרשנות חלומות או ריקוד.
סיפור סיפורים בתרבויות ילידיות
בתרבויות ילידי אמריקה, סיפור סיפורים שימש כצורה של שפה שבעל-פה הקשורה לפרקטיקות וערכים מוסריים החיוניים לפיתוח זהותו של האדם. הסיבה לכך היא שכל מי ששייך לקהילה יכול להוסיף את המגע והפרספקטיבה שלו לנרטיב בשיתוף פעולה. ביצירה המשותפת של סיפור יש מקום גם לפרספקטיביות אישיות וגם לקולקטיביות. סיפור סיפורים שבעל-פה בקהילות ילידיות שונה מצורות סיפורים אחרות מכיוון שהסיפורים מסופרים לא רק לשם בידור, אלא גם לצורך לימוד של ערכים. לדוגמה, קהילת Sto: lo בקנדה מתמקדת בחיזוק זהותם של ילדים על ידי סיפור סיפורים על האדמה כדי להסביר את תפקידם.
יתר על כן, סיפור סיפורים היא דרך ללמד חברים צעירים יותר מקהילות ילידיות על תרבותם וזהותם. במחקר של דונה אדר התראיין אדם משבט הנאוואחו על פרקטיקות סיפורים שהיו להם בעבר ואלו שינויים הם רוצים לראות בעתיד. הם שמו לב כי סיפור סיפורים משפיע על חייהם של ילדי הנאוואחו. על פי חלק מבני הנאווחו שהתראיינו, סיפור סיפורים הוא אחת מהפרקטיקות העיקריות המשמשות ללימוד ילדים את העקרונות החשובים לחיות חיים טובים. בקהילות ילידיות סיפורים הם דרך להעביר ידע מדור לדור.
עבור חלק מהילידים, בחוויות המבוססות על ניסיון חיים אין הפרדה בין העולם הפיזי לעולם הרוחני. לפיכך, חלק מהילידים מתקשרים עם ילדיהם באמצעות טקסים, סיפור או דיאלוג. ערכי קהילה, הנלמדים דרך סיפור סיפורים, עוזרים להדריך את הדורות הבאים ולעזור בגיבוש הזהות.
בקהילת עמי הקצ'ואה באזורים ההרריים של פרו, אין הפרדה בין מבוגרים לילדים. זה מאפשר לילדים ללמוד סיפור סיפורים באמצעות פרשנויות משלהם לסיפור מסוים. לפיכך, מעודדים את הילדים בקהילת הקצ'ואה להקשיב לסיפורים על מנת ללמוד על זהותם ותרבותם. לפעמים מצפים מהילדים לשבת בשקט ולהקשיב באופן פעיל. זה מאפשר להם להיות מעורבים בפעילויות כלומדים עצמאיים.
לימוד ותרגול של סיפור סיפורים מאפשר לילדים לנסח רעיונות על בסיס חוויותיהם ונקודות המבט שלהם. בקהילות נאוואחו, לילדים ומבוגרים, סיפור סיפורים הוא אחת הדרכים היעילות הרבות לחנך את הצעירים והזקנים על תרבויותיהם, זהויותיהם והיסטוריהם. סיפורי סיפורים עוזרים לנבאג'ואים לדעת מי הם, מאין הם מגיעים ולאן הם שייכים.
בתרבויות ילידים הסיפורים מועברים לעיתים באמצעים שבעל פה בסביבה שקטה ומרגיעה. לרוב אלו מסופרים במפגשים קהילתיים משפחתיים או שבטיים ובמהלך אירועים רשמיים יותר כמו אירועים משפחתיים, חגיגות או טקסים. במהלך הסיפור, ילדים עשויים להשתתף על ידי שאילת שאלות, הצגת הסיפור או על ידי חזרה על חלקים קטנים של הסיפור. לעיתים קרובות יש סיפורים שבכל פעם מסופרים בדרך שונה, וכתוצאה מכך נוצרות וריאציות רבות למיתוס יחיד. הסיבה לכך היא שמספרים בוחרים לפעמים לשלב אלמנטים חדשים בסיפורים ישנים בהתאם למערכת היחסים בין המספר לקהל, וכך לגרום לסיפור להתאים לכל סיטואציה ייחודית.
יש תרבויות של ילידים בהן בסיפורים משתמשים ברצועות הוראה - סוג משחקי של תיקון התנהגות בלתי רצויה של ילדים. לדוגמה, שבט האוג'יבה (או צ'יפה) משתמש במעשייה על ינשוף שחוטף ילדים שמתנהגים לא יפה ואומרים לילד: "הינשוף יבוא ויתקע אותך באוזניו אם לא תפסיק לבכות!" לפיכך, צורה זו של הקנטה משמשת כלי לתיקון התנהגות בלתי הולמת ולקידום שיתוף פעולה.
סוגי סיפור סיפורים בעמים ילידים
התקשורת בקהילות אמריקה הילידיות עשירה בסיפורים, מיתוסים, פילוסופיות ונרטיבים המשמשים אמצעי להחלפת מידע. הסיפורים משמשים גם כדי להדריך וללמד ילדים על ערכים ושיעורים תרבותיים. המשמעויות של הסיפורים לא תמיד מפורשות, ומצופה מילדים להסיק את המסקנות מהסיפורים בעצמם. בשבט לקוטה בצפון אמריקה, למשל, מספרים לנערות את סיפורה של אשת הבפאלו הלבנה, שהיא דמות רוחנית המגנה על נערות צעירות מגחמות הגברים. בשבט אודאווה מספרים לנערים את סיפורו של צעיר שמעולם לא דאג לגופו, וכתוצאה מכך רגליו לא מצליחות לרוץ כשהוא מנסה לברוח מטורפים. סיפור זה משמש אמצעי עקיף לעידוד נערים לטפל בגופם.
ניתן לשתף נרטיבים כדי לבטא ערכים מוסריים בקרב בני משפחה או אנשים הנחשבים לחלק מהקהילה הקרובה. ניתן להבין ולפרש את המסר העומד בבסיס הסיפור ברמזים לפרשנות מסוימת. על מנת לייצר משמעות מסיפורים כאלו, יש קהילות בהן הקשישים מדגישים את החשיבות שבלימוד האזנה, מכיוון שהיא מחייבת את החושים להפגיש את הלב והנפש של האדם. לדוגמה, ילדים לומדים על מטאפורות משמעותיות בחברה בה הם חיים על ידי האזנה לקשישים בקהילה והשתתפות בטקסים בהם הם מכבדים זה את זה.
העברה של ערכים בתרבויות ילידיות
סיפורים בתרבויות ילידיות כוללים מגוון ערכים: אחריות אישית, דאגה לסביבה ורווחת הקהילה.
הסיפורים בתרבויות אלו מבוססים על ערכים שהועברו על ידי דורות קודמים לעיצוב בסיס קהילתי. הם משמשים כגשר לידע והבנה המאפשר לערכים של "עצמי" ו"קהילה" להתחבר. סיפור סיפורים בקהילה של שבט הנאוואחו למשל מאפשר ללמוד ערכי קהילה בזמנים ומקומות שונים עבור לומדים שונים. סיפורים מסופרים מנקודת מבטם של אנשים אחרים, בעלי חיים או יסודות טבעיים של כדור הארץ. באופן זה, ילדים לומדים להעריך את מקומם בעולם כאדם ביחס לאחרים. בדרך כלל, סיפורים משמשים ככלי ללמידה בלתי פורמלית בקהילות ילידי אמריקה ויכולים לשמש כשיטה ללימוד נורמות התנהגות לילדים, לא על ידי עימות אלא על ידי סיפור המאפשר לילדים לגלות בעצמם את הבעיה.
הורים מקהילה Tewa בצפון אריזונה, למשל, מלמדים את ילדיהם ערכים באמצעות נרטיבים מסורתיים. השיעורים מתמקדים במספר נושאים הכוללים סיפורים היסטוריים או "קדושים" או סכסוכים מקומיים יותר. באמצעות סיפור סיפורים, הקהילה מדגישה את החוכמה המסורתית של אבות המשפחה ואת חשיבות הזהות הקולקטיבית והאינדיבידואלית. בקהילות של ילידים מלמדים ילדים מיומנויות וערכים באמצעות פעולות של דמויות חיוביות, ובמקביל מאפשרים לילדים להעניק משמעות לעצמם. בכך שלא נותנים להם את כל מרכיבי הסיפור, ילדים מסתמכים על חוויות משלהם ולא על הוראה רשמית של מבוגרים כדי למלא פערים.
בהאזנה לסיפורים, תנועות גוף ומחוות עוזרות לתקשר ערכים ולהשאיר סיפורים רלוונטיים לדורות הבאים. זקנים, הורים וסבים מעורבים בדרך כלל בהוראה של תרבות, היסטוריה, ערכי הקהילה ותורת הארץ.
ילדים בקהילות של ילידים יכולים ללמוד גם מהמסר הסמוי בסיפור. לדוגמה, בקהילה של בני נחואטל ליד מקסיקו סיטי, סיפורים על רוחות המגינות על מקורות מים מכילים מוסר המיוחד בכבוד לסביבה. באופן זה, סיפור סיפורים משמש דרך ללמד את הערכים החשובים לקהילה, למשל שמירת הסביבה.
סיפורים משמשים גם להעברת מסרים בהקשרים רוחניים וטקסיים. בשימוש הטקסי בסיפור סיפורים, אחידות המסר חשובה יותר מהזמן, המקום והתווים של המסר. לאחר שהמסר הועבר, הסיפור נגמר. כשחוזרים ומספרים את אותם סיפורים, יחידות סיפוריות יכולות לקבל מבנה חדש ולהראות תוצאות שונות למעשיו של אדם.
מחקר על סיפור סיפורים
סיפור סיפורים הוערך על ידי כישורי אוריינות ביקורתית ולמידה של מונחים הקשורים לתיאטרון על ידי ארגון הסיפורים והדרמה היצירתית הלאומי במיניאפוליס. סיפור סיפורים נבדק גם כדרך לחקור ולארגן את הידע והערכים התרבותיים בתוך קהילות של ילידים אמריקאים. מחקר משנת 2013 על תפקיד הסיפורים בקהילה מסוימת, הראה כי במהלך אירועי סיפור סיפורים נוצרת אווירה קהילתית משותפת. המחקר בקהילה זו התמקד ברעיון של הסיפורים כדרך חיונית לחלוק ולהשתתף בקהילה, מאחר שבמעמד זה חברי הקהילה מפסיקים את מה שהם עושים באותו רגע כדי להיות נוכחים במפגש, ובכך אפשרו לסיפור להפוך להיות חלק מהטקסיות של הקהילה. באמצעות מספרי הסיפורים נוצרה התייחסות משותפת של סיפורים ופולקלור אישיים או קהילתיים, שבני הקהילה יכולים להשתמש בהם כדי לשתף אידאולוגיות. על פי המחקר זקני הקהילה הביעו רצון לכך שהסיפורים ישמשו למחקר נוסף על תרבותם, שכן סיפורים בקהילה שלהם תמיד היו דרך מסורתית להעברת ידע לדורות הצעירים.
בהקשר לסיפורים כתובים שאנשים קוראים, ה"קידוד הנוירו-סמנטי של נרטיבים מתרחש ברמות גבוהות יותר מיחידות סמנטיות אינדיבידואליות, ומדובר בקידוד מערכתי שתקף גם ליחידים וגם למגוון שפות".
סיפור סיפורים כפונקציה פוליטית
יש גישות שמתייחסות לנרטיבים כאל סיפורים המונעים ממוטיבציה פוליטית וככאלו המעצימים קבוצות מסוימות. במקום רק לחפש את הנקודה העיקרית של הנרטיב, נדרשת הפונקציה הפוליטית באמצעות השאלה "למי יש אינטרס בסיפור האישי"? גישה זו מתייחסת בעיקר לכוח, סמכות, ידע, אידאולוגיה וזהות; נרטיבים אישיים נתפסים כאידאולוגיים מכיוון שהם מתפתחים ממבנה של יחסי כוח ובמקביל מייצרים, מתחזקים ומשחזרים את מבנה הכוח ההוא".
חנה ארנדט טוענת כי סיפור סיפורים הופך משמעות פרטית לציבורית. בלי קשר למגדר של המספר ולסיפורים אותם הוא בוחר לשתף, הביצוע של הנרטיב והקהל שמאזין לו הוא המקום בו טמון הכוח.
סיפור סיפורים טיפולי
לסטוריטלינג בהקשרים טיפוליים, רפואיים, עסקיים, חינוכיים ועוד ניתן להתייחס כ"סיפור סיפורים רציני". באופן זה, מיושמים הסיפורים "מחוץ להקשר הבידורי, שם הסיפור הוא חלק מרצף מתקדם של דפוסים איכותיים... והוא חלק מהתקדמות מהורהרת".
מהותו של סיפור סיפורים טיפולי הוא לספר את סיפורו של אדם בניסיון לגרום לו להבין טוב יותר את עצמו או את מצבו. סיפורים אלו יכולים להשפיע גם על הקהל במובן הטיפולי, ועוזרים לאחרים לשמוע על סיטואציות דומות לאלו שהם נתקלו בהן בפרספקטיבה אחרת, אצל אנשים שונים. הסופרת וחוקרת הפולקלור איליין לולס טוענת כי "תהליך זה מספק דרכים חדשות להבנה ויצירת זהות. משתמשים בשפה כדי להעיד על החיים" לפעמים המספר מדלג על פרטים מסוימים בלי להבין, ולאחר מכן בשלב מאוחר יותר יחליט כן לכלול את אותם פרטים וליצור "חיבור מחדש של חלקים מהנרטיב". פערים אלו עשויים להתרחש בגלל דיכוי של טראומה או מתוך רצון לשמור על הפרטיות ולא לחשוף פרטים מזעזעים בסיפור.
פסיכודרמה משתמשת בשחזור אירועים אישיים, לפעמים טראומטיים, בחייהם של משתתפים בקבוצות פסיכודרמה כמתודולוגיה טיפולית, שפותחה לראשונה על ידי הפסיכיאטר יעקב לוי מורנו.
שימוש טיפולי זה שולב גם בטיפול בדרמה, הידוע בתחום בשם "תיאטרון ההחייאה העצמית."
בשנת 1975 ג'ונתן פוקס וג'ו סאלאס פיתחו צורת סיפור סיפורים טיפולית המכונה תיאטרון פלייבק. סיפור סיפורים טיפולי משמש גם לקידום ריפוי באמצעות אמנויות טרנספורמטיביות בהן המנחה מסייע למשתתפים לכתוב ולהציג את סיפורם האישי בפני קהל.
סיפור סיפורים כאמנות
על פי ההגדרה, אמנות הנרטיב היא מיזם אסתטי.
ישנם מספר אלמנטים אמנותיים אשר בדרך כלל מקיימים אינטראקציה בסיפורים מפותחים:
מספר אשר מעצם הגדרתו מייצר אינטראקציה עם "קהלי קריאה" (ראו תאוריית ביקורת תגובת הקורא) מתקשר עם תהליך דיאלקטי של פרשנות, שנמצא לפעמים מתחת לפני השטח ולעיתים גלוי, "מתווכח" בעד ונגד עמדות שונות; נשען באופן משמעותי על תצורה אסתטית סטנדרטית כעת, ובמיוחד כולל שימוש במטפורה, מטונימיה, סינקדוכה ואירוניה.
פסטיבלי סיפורים כוללים בדרך כלל את הצגת עבודתם של מספרי סיפורים, סדנאות למספרים מקצועיים וגם לאנשים שחובבים את האמנות הזו, ויישומים ממוקדים אחרים של סיפור סיפורים. מספרי סיפורים שבעל פה כוללים באמנות שלהם לפעמים גם אלמנטים שמעודדים את המשתתפים ליצור חוויה משותפת מהסיפור תוך כדי שימוש בטכניקות שונות התומכות ביצירת החוויה, למשל הדמיה מנטלית (ראיית תמונות בעיני הנפש), ושימוש במחוות גופניות וקולניות אחרות.
במובנים רבים, אמנות סיפור הסיפורים שואבת השראה מצורות אמנות אחרות כמו משחק, לימודי פרפורמנס ועוד.
כמה ארגוני סיפור סיפורים קמו בארצות הברית במהלך שנות השבעים, למשל "האיגוד הלאומי להנצחת ושימור סיפור סיפורים" (NAPPS) שכיום נקרא: "רשת הסיפורים הלאומית" (NSN), מרכז סיפור הסיפורים הבינלאומי (ISC) ועוד.
גם באוסטרליה הוקמו ארגונים שונים בתחום בסוף שנות השבעים. ברחבי אוסטרליה יש כיום ארגונים המאגדים יחידים וקבוצות הנפגשים על מנת לספר סיפורים במשותף.
בישראל נערך מדי שנה החל מ-1993 "פסטיבל מספרי סיפורים", בהנהלת יוסי אלפי.
בנוסף ברחבי העולם ישנם עשרות פסטיבלים בתחום ומאות מספרי סיפורים מקצועיים. החגיגה הבינלאומית של התחום מתרחשת ביום סיפור הסיפורים הבינלאומי שמצוין בכל שנה ב-20 במרץ וכולל אירועים שונים במגוון קהילות.
במקום העבודה
תקשורת באמצעות טכניקות של סיפור סיפורים במקומות עבודה עשויה להיות דרך משכנעת ויעילה למסירת מידע מאשר שימוש בעובדות יבשות בלבד.
השימושים כוללים:
שימוש בנרטיב לניהול קונפליקטים
עבור מנהלים ניתן להשתמש בכלי לפתרון של קונפליקטים ולהתמודדות עם סוגיות ואתגרים שונים. מנהלים עשויים להשתמש בשיח עלילתי כדי להתמודד עם קונפליקטים כאשר מסיבות שונות פעולה ישירה אינה אפשרית.
שימוש בנרטיב כדי לפרש את העבר ולעצב את העתיד
בדיון קבוצתי תהליך של קריינות קולקטיבית יכול לעזור להשפיע על אחרים ולאחד את הקבוצה על ידי קישור של עבר לעתיד. מנהלים משתמשים בכלי במהלך דיונים קבוצתיים כדי להציג בעיות, בקשות ונושאים שונים שעל הפרק.
שימוש בנרטיב בתהליך ההנמקה
סיפור סיפורים מהווה תפקיד חשוב בתהליכי חשיבה ושכנוע של אחרים. במקרים בהם יש התמודדות במקום העבודה עם מצבים מורכבים, שימוש בנרטיב סיפורי יכול לאפשר למנהלים ליצור מעורבות גדולה יותר של העובדים באמצעות יצירת הקשרים.
בשיווק
בעולם השיווק יש מודעות לכלי הסטוריטלינג ככלי שגם בעבר סייע לאנשים להתגבש כחברה וליצור נרטיב באמצעותו אנחנו ממפים את עולמנו כבני אדם. כיום יש מצב מתמיד של הצפת מידע, בעוד שיכולות הריכוז ותשומת הלב נמוכות יחסית (ישנה טענה כי טווח הקשב והריכוז של בני האדם בעידן הנוכחי ירד לכ־8 שניות בלבד). היכולת להתרכז ולהפנות את מלוא תשומת הלב אל נושא מסוים היא מאתגרת, וחברות מסחריות מתחומים שונים יוצרות סיפור שידבר אל קהל היעד שלהן. החברות עושות שימוש בסיפור סיפורים כדי לייצר סיפור שיהיה בעל ערך עבור לקוחות, גם בעידן של חוסר קשב ורעש סביבתי.
המציאות השיווקית כיום מייצרת ריבוי ערוצי תקשורת, צרכנים נחשפים תמידית למסרים שיווקיים מהמדיה החברתית ומפלטפורמות כמו פייסבוק, אימיילים, וואטסאפ ועוד. זה מצריך את החברות לחדד את המסרים השיווקיים ולבצע פנייה ישירה באמצעות סיפור. ריבוי הערוצים מאפשר לפנות לצרכנים באמצעי תקשורת שונים ויש לכך יתרונות אך גם חסרונות, כמו עודף מסרים, ידע וגירויים. לכן שימוש בסיפור סיפורים ככלי לפנייה לצרכנים, יכול להגביר התעניינות במותג מסוים. כאשר צרכנים מחוברים לסיפור המסופר של מותג כלשהו, עולה הסיכוי שהם ירגישו חיבור אליו.
מאפייני מספרי סיפורים בתחום
מספרי סיפורים משתמשים בהעברה של מסרים דרך יצירת קשר עם קהל היעד ולא דרך זריקה של מסרים לחלל הפתוח. הסיפור שאותו הם מספרים על המותג יכול לפתח מערכת יחסים עם קהל הצרכנים ולגרום ללקוחות להקשיב ולזכור את המותג. הצפת המידע שכל אדם נמצא בה משמעותה שלעיתים מסירת ידע אודות המוצר איננה מספיקה. לכן, לעיתים קרובות מוצר שמפורסם דרך סיפור איתו קהל היעד יכול להזדהות או שיתעניין בו הוא המוצר שמצליח להימכר. כך גם בגיוס משאבים, סיפור שמעביר מסר ממנו אכפת לשומע הוא סיפור שיצליח לרתום אנשים לתת תרומה או תקציב.
המשווקים מכירים את קהל היעד של המותג ופונים אליו בסיפור שיהיה בעל ערך עבורו, כך ששני הצדדים מעורבים בסיפור, גם היצרן וגם הצרכן. משווקים בתחום עושים גם שימוש בטכניקות טרנסמדיה (יצירת סיפור תוך שימוש ביותר מפלטפורמת תקשורת אחת) שמקורן בתעשיית הקולנוע, שבונות עולם בו הסיפור מתפתח".
מוס ג'ו
מוס ג'ו (באנגלית: Moose Jaw) היא עיר בפרובינציית ססקצ'ואן שבמרכז קנדה הממוקמת במרכז דרום ססקצ'ואן, על נקודת מפגש שני נהרות: מוס ג'ו (Moose Jaw River) ונחל ת'אנדר (Thunder Creek). מוס ג'ו היא אחת הערים החשובות בהיסטוריית ההתפתחות של קנדה. מיקומה, בנקודת המפגש של שני הנהרות, הפך אותה למרכז תעשייתי חשוב וצומת מרכזי להעברת תוצרת חקלאית לכל רחבי קנדה. בנוסף, בשל מזג האוויר הנוח, התפתח בה מרכז הדרכה לטיסות של נאט"ו ובסיס לאימוני טיסות אקרובטיות של צוות ההדגמה הרשמי של קנדה.
היסטוריה
תחילתה של מוס ג'ו הייתה התיישבות של שבטי ילידים אמריקאים נוודים, קרי ואסיניבוין, לתקופות החורף בשל מזג האוויר החמים והנוח. כמו כן מקום המפגש בין שני הנהרות סיפק שפע של מים וציד ולפיכך היה המקום נוח להתיישבות. מאוחר יותר הקים שבט ה"מייטי" (ציידי באפלו) את התיישבות הקבע הראשונה במקום, "הפנייה", המוכרת כיום בשמה "קינגסווי פארק". בשנת 1881 נבחר מקום המפגש בין נהר "מוס ג'ו" ונחל "ת'נדר" כנקודת חלוקה עבור הרכבת הפסיפית הקנדית, כיוון שאספקת מים הייתה חשובה לקטרי קיטור. ההתיישבות החלה שם ב 1882 והעיר מוס ג'ו נוסדה ב-1903. למערכת מסילות הרכבת היה תפקיד חשוב ביותר בהתפתחות הראשונית של מוס ג'ו בכך שבעיר פעלו שתי חברות רכבת, האחת "קניידיאן פסיפיק" והשנייה "קניידיאן נשיונל". סכר נבנה על הנהר ב-1883 כדי לייצר אספקת מים כל השנה. ב-1857 השם "מוס ג'ו בון קריק" הופיעה במפות של ג'ון פליסר. לגבי איך שהמקום קיבל את שמו הנוכחי קיימות שתי תאוריות: על פי הראשונה השם נובע מהשפה האינדיאנית של שבט "פליינס קרי", 'מקום חמים ליד הנהר' או 'משבי רוח חמימים' ועל פי התאוריה השנייה המקום קיבל את שמו לפי צורתו על המפה שמזכירה לסת של מוס (אייל צפוני).
נוכחות צבאית
אזור המקיף את מוס ג'ו מאופיין במספר רב של ימים נטולי עננים, מה שהופך אותו לאתר טוב לאימון טייסים. חיל האוויר הקנדי המלכותי הקים, במסגרת תוכנית אימוני האוויר של חבר העמים הבריטי, את תחנת מוס ג'ו בשנת 1940. לאחר המלחמה, חייל האוויר הקנדי נשאר בתוך הקהילה והשתמש במתקן לאימון טייסים לאורך המלחמה הקרה. המתקן שינה את שמו לבסיס מוס ג'ו של הכוחות הקנדיים בשנת 1968, וכרגע משמש כמרכז אימוני הטייס המרכזי של קנדה וביתה של טייסת 431, צוות אווירובטיקה הידוע בכינויו "ציפורי השלג". היחידה העיקרית המוצבת בבסיס היא כנף 15, וכתוצאה מכך זכה הבסיס לכינוי כנף 15 מוס ג'ו. הבסיס בדרך כלל מקיים יום הערכה לכוחות הצבאיים אחת לשנה. בקצה הצפוני של העיר מוצבת נשקייה של אחת מיחידות המילואים של חיל השריון הקנדי.
אקלים
האקלים במוס ג'ו נע בין צחיח למחצה, לאקלים יבשתי לח (Koppen BSk and Dfb) החורפים במוס ג'ו הם ארוכים קרים ויבשים ואילו עונות הקיץ קצרות, חמימות וגשומות. החודש הקר ביותר הוא ינואר עם טמפרטורה ממוצעת של 12.3- צלזיוס בשעה שהחודש החם ביותר הוא יולי עם טמפרטורה ממוצעת של 19.3 צלזיוס. החודש היבש ביותר הוא פברואר עם ממוצע משקעים של 11.1 מ"מ והחודש הגשום ביותר הוא יולי עם ממוצע משקעים של 63 מ"מ. ממוצע שנתי של המשקעים הוא 365 מ"מ.
הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה אי פעם, הייתה ב-5 ביולי 1937, 43.3 צלזיוס. בשעה שהטמפרטורה הנמוכה ביותר, 47.8-, נמדדה ב-4 בפברואר 1907.
דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין שנעשה ב-2006, מספר התושבים בעיר הוא 32,132.
כלכלה
מפגש הנחלים היווה מקור קל ונוח למים עבור רכבות קיטור ובשל כך הפכה מוס ג'ו נקודה המרכזית של חברת CPR (קנידיאן פסיפיק ריילווי). המיקום האסטרטגי אפשר תחבורה נוחה והפך להיות המרכז הלוגיסטי עבור התעשיות הכבדות של כל אזור. העיר ממוקמת בהצטלבות של "טראנס קנדה הייווי" (הכביש שמקשר את החוף המזרחי לחוף המערבי של קנדה) והייווי 2 המקשר את הדרום לצפון בססקצ'ואן. תעשיות רבות כמו תעשיית הבשר, מלח, אשלג, דשן אמוניה ואתנול פורחות באזור בגלל הגישה הקלה לתחבורה. אף על פי שמוס ג'ו אינה עיר גדולה היא כוללת בתוכה מרכז קניות מקורה ונציגויות רבות של רשתות מסחר קנדיות המשרתות את העיר וסביבותיה.
תרבות ואטרקציות
מוס ג'ו מציעה מספר אטרקציות ביניהן 'המוזיאון ההיסטורי של תחבורה ופיתוח המערב' ובו גלריה של מטוסי אקרובטיקה בשם 'ציפורי השלג'(Snowbirds). דרומה לעיר נמצא מוזיאון ייחודי ובו דגם של כפר טיפוסי מתחילת המאה העשרים עם כלי תחבורה ישנים וחפצים מאותה התקופה. הרכבת החשמלית של מוס ג'ו שנוסדה ב-1912, עדיין מציעה טיולים לתיירים. ניתן גם לבקר בספא מינרליים (Temple Garden’s Mineral Spa). בעיר יש מספר פארקים הכוללים חלקים טבעיים וחלקים מעשה ידי אדם שבהם ניתן לשוט בקיאקים, לרכב על אופניים, לטייל ברגל ולערוך פיקניקים. ניתן למצוא בהם גם מגרשי טניס וגני שעשועים.
במוס ג'ו יש את אתר המחנאות הוותיק ביותר בכל צפון אמריקה אשר הוקם לראשונה בשנת 1927.
מנהרות מוס ג'ו
רשת המנהרות התת-קרקעיות של מוס ג'ו נבנתה ב-1908 לאפשר העברת קיטור בצינורות מתחת לאדמה. לאחר שרשת המנהרות ננטשה, פועלים סינים שבנו את מסילות הברזל באזור, מצאו שם מחסה כדי להתחמק מתשלום מס לממשלת קנדה. בסביבות 1920 המנהרות שימשו להברחת אלכוהול בתקופת היובש. המנהרות שימשו גם להימורים וזנות כשמפקד המשטרה המושחת העלים עין. ישנם עדויות של אנשים הטוענים שהמאפיונר הידוע אל קפונה היה מעורב, וכנראה אפילו ביקר במנהרות ששימשו לעסקיו בהברחת אלכוהול.
רשת המנהרות התת-קרקעיות של מוס ג'ו נפתחה לתיירים ביוני 2000.
חינוך
בעיר קיימים 15 בתי ספר יסודיים ו-5 תיכוניים, ביניהם בית ספר יסודי צרפתי בשם École Ducharme. בנוסף, מוס ג'ו היא הבית של הקמפוס הפוליטכני.
בתרבות הפופולרית
בשנת 1977 בסרט Slap Shot מככב השחקן Guido Tenesi המגלם את הדמות Billy Charlebois שמגיעה ממוס ג'ו.
בשנת 1980 בסרט Atlantic City השחקנית Susan Sarandon המגלמת את Sally אומרת שמשפחת בעלה המנוח נמצאת במוס ג'ו.
בסרט The Apple הגיבורים Alphie and Bibi מגיעים ממוס ג'ו.
בתוכנית הטלוויזיה The Simpsons, מאיימים תושבי ספרינגפילד לעבור למוס ג'ו בשל חוסר באוהדים.
בעונה החמישית של הסדרה הקנדית Heartland הדמויות Jack and Tim הולכים לבקר את הבן של טים במוס ג'ו.
אלסנדרו באלאן
אלסנדרו באלאן (באיטלקית: Alessandro Ballan; ב-6 בנובמבר 1979) הוא לשעבר רוכב אופני כביש איטלקי. באלאן ידוע בעיקר בזכות ניצחונו באליפות העולם (2008) וברונדה ון פלנדרן (2007).
למפרה (2004–2009)
באלאן הפך למקצוען בשנת 2004 עם הצטרפותו לקבוצת למפרה.
ב-2005 סיים במקום השני במרוץ שלושת הימים של דה פאנה-קוקסייד. לאחר מכן, סיים במקום השישי ברונדה ון פלנדרן. באוגוסט באותה העונה השיג את הניצחון המקצועני הראשון שלו, כאשר ניצח בקטע הרביעי באנקו טור.
בעונת 2006 ניצח באלאן במרוץ החד יומי "טרופאו לאייגויילה" וסיים רביעי במילאנו–טורינו. הוא סיים שמיני במילאנו - סן רמו וסיים שני בE3 פרייס פלנדרן, לאחר שהגיע 2 שניות אחרי תום בונן המנצח. באלאן המשיך להצטיין בקלאסיקות האביב, כשסיים חמישי ברונדה ון פלנדרן ושלישי בפריז - רובא, לאחר שהגיע 1:49 אחרי פביאן קנצ'לרה המנצח. באלאן ערך את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס, וסיים שני בקטע ה-12. הוא סיים שלישי ב.
ב-8 באפריל 2007, רשם באלאן את אחד מהישגי השיא בקריירה שלו, כאשר ניצח ברונדה ון פלנדרן, לאחר שגבר על ליף הוסט הבלגי בספרינט סיום. לפני זה, ניצח במרוץ שלושת הימים של דה פאנה-קוקסייד. באותה עונה, ניצח את קלאסיקת ואטנפול.
ב-2008, סיים באלאן במקום השני במונטה פאשי ארויקה, לאחר שהפסיד לפביאן קנצ'לרה בספרינט סיום. הוא סיים רביעי ברונדה ון פלנדרן ושלישי בפריז - רובא. הוא סיים שני בגרנד פרי דה פלואה. באלאן השיג את הניצחון הראשון שלו בקטע בגרנד טור, כאשר עשה זאת בהופעת הבכורה שלו בוואלטה אספנייה. אולם שיא העונה של באלאן הגיע בסוף ספטמבר, כאשר ניצח את אליפות העולם.
ב-2009 ניצח ב וגם בקטע החמישי במרוץ.
BMC (2010–2014)
באלאן הצטרף ל-BMC ב-2010. באותה עונה הוא סיים שישיי בגרנד פרי קוויבק וחמישי ב.
ב-2011 באלאן הראה שוב את היכולות שאפיינו אותו בקלאסיקות האביב, כאשר סיים שני בסטראדה ביאנקה, לאחר שהפסיד לפיליפ ז'ילבר בספרינט מתוך דבוקת רוכבים מצומצמת. הוא סיים רביעי במילאנו - סן רמו, ושישי בפריז - רובא.
ב-2012, סיים במקום ה-4 בסטראדה ביאנקה ובמקום ה-8 במילאנו - סן רמו. באלאן המשיך להיראות טוב, אבל לא הצליח לנצח כאשר סיים תשיעי בE3 פרייס פלנדרן, שלישי בפריז - רובא וברונדה ון פלנדרן. הוא ניצח במרוץ החד יומי, ג'ירו דל טוסקנה ובקטע השביעי באנקו טור. הוא זכה במדליית כסף באליפות העולם בנגד השעון קבוצתי, לאחר שקבוצתו (BMC) סיימה שנייה, אחרי אומגה פארמה קוויק סטפ זכתה בזהב.
בלאן התחרה במעט מרוצים ב-2013, ופרש רשמית רק בעונת 2016 לאחר שלא הצליח למצוא קבוצה.
פרשיות סמים
באלאן הושעה לשנתיים בינואר 2014, בעקבות כך בוטל חוזהו עם BMC.
בסוף 2015, ההאשמות כנגד באלאן בוטלו והוא נוקה מכל האשמה. הוא ניסה לחפש קבוצה ב-2016 ללא הצלחה, ובעקבות כך פרש.
דה קונדישנינג
דה קונדישנינג (באנגלית: Deconditioning) הוא מושג לועזי שמשמעו הסתגלות של אורגניזם לסביבה תובענית פחות. ברפואה המושג מתייחס לפגיעה בתפקוד הגופני המתרחשת עקב שינוי התנאים של האדם. דה קונדישנינג עשוי לקרות בגופם של אסטרונאוטים כתוצאה מהשינויים שבין האטמוספירה של כדור הארץ ובין התנאים במעבורת. ברפואה הגיריאטרית דה קונדישנינג מתאר מצב של ירידה בכושר הגופני ולעיתם אף אובדן תפקוד כתוצאה משכיבה ממושכת במיטה או חוסר פעילות במשך זמן ממושך. לעיתים כתוצאה מחוסר הפעילות מלבד הירידה בכושר הגופני והיחלשות השרירים, גם הגידים עצמם עלולים להתקצר. דה קונדישנינג הוא הפיך - ניתן לטפל ולהחזיר את הגוף למצבו התקין בעזרת טיפולי פיזיותרפיה וריפוי בעיסוק.
מגדלורי הרצליה
מגדלורי הרצליה הם זוג מגדלורים הממוקמים על שוברי הגלים משני צידי הכניסה למרינה הרצליה.
שני המגדלים הוקמו בשנות ה-90 כאשר נבנתה המרינה בהרצליה.
פונקציית הישרדות
פונקציית ההישרדות, הידועה גם כפונקציית אמינות, היא תכונה של כל משתנה מקרי הממפה סדרה של אירועים, אשר מזוהים בדרך כלל עם תמותה או כישלון של מערכת מסוימת, לציר הזמן. הפונקציה מגדירה את ההסתברות שהמערכת תשרוד מעבר לזמן נקוב.
הגדרה
יהי T משתנה מקרי רציף עם פונקציית הצטברות F על ציר הזמן החיובי [0,\infty). פונקציית ההישרדות של T היא:
תכונות
כל פונקציית הישרדות היא פונקציה מונוטונית יורדת במובן הרחב. כלומר לכל u > t. הזמן  t = 0 מייצג התחלה, בדרך כלל את התחלת המחקר או את ההפעלה ראשונה של מערכת כלשהי. הערך R(0) לעיתים קרובות נאמד ב-1 אולם יכול להיות קטן מ-1 על מנת לייצג את ההסתברות שמערכת נופלת מייד עם הקמתה.
קישורים חיצוניים
Analyse de survie
אליזבת (אי)
בכמה דיווחים ממסעו של פרנסיס דרייק, נזכרת בספטמבר 1578 נחיתה על אי סמוך לקצה של דרום אמריקה. "אי אליזבת", כפי שנקרא בדין וחשבון של פרנסיס פלטשר, זוהה עם האי הנדרסון הצ'יליאני, האי הורנוס או גדת פקטולוס.
אי אליזבת אחר במצרי מגלן נקרא בשם על ידי דרייק, שתבע עליו חזקה לאנגליה ב-24 באוגוסט 1578.
ליתר בלבול בסוגיה, כל הארכיפלג של ארץ האש נקרא "האליזבתידס", או איי אליזבת.
חשיבותו של האי אליזבת היא בהיותו אחד מן התביעות הטריטוריאליות הראשונות של אנגליה בעולם החדש, לפני החזקה שתבע דרייק על ניו אלביון ב-1579 והחזקה שתבע האמפרי גילברט על ניופאונדלנד ב-1583.
קונכייה (כלי נשיפה)
אחד משימושיה של הקונכייה הוא ככלי נשיפה מוזיקלי; לצורך כך משתמשים בקונכייה של חלזונות ים גדולים במיוחד. לעיתים מכונים כלי נגינה אלו "חצוצרות קונכייה".
מגוון רחב של קונכיות יכול לשמש כ"קונכיות נשיפה", אך כמה מהמינים הנפוצים ביותר לכך הם: "הקונכייה הקדושה" - Turbinella pyrum, "החצוצרה של טריטון" - Charonia tritonis ו"מלכת הקונכיות" - Lobatus gigas.
בהודו ובטיבט
"הקונכייה הקדושה", Tubinella pyrum, ידועה בהודו בשם "שאנקה", ויש לה חשיבות דתית בהינדואיזם ובבודהיזם. הנשיפה בשאנקה מתבצעת בשעת פולחן במקדשי ההינדו ובבתי המאמינים, בייחוד בעת טקס הפוג'ה ארטי, שבו מופץ אור כלפי פסלי האלים. מעבר לכך, נעשה שימוש בשאנקה ככלי קיבול למים, שעמו רוחצים את פסלי האלים, ושמשמש גם לטקסי טיהור. בטיבט ידועה קונכייה זו בשם "דנג-דקר".
באזור האוקיינוס השקט
ל"חצוצרה של טריטון", Charonia tritonis, מקום בתרבות של איי מלנזיה ופולינזיה ככלי נשיפה, וכך גם בקוריאה וביפן. ביפן נקרא כלי נשיפה זה "הורגאי", ובקוריאה הוא ידוע בשם "נגק". באיים מסוימים בפולינזיה הוא ידוע בשם "פוּ".
היסטורית, שימשה הקונכייה ככלי נשיפה ברחבי האוקיינוס השקט, בארצות כמו פיג'י. באתרי תיירות בפיג'י עדיין נושפים לעיתים בקונכייה במופעים לתיירים. לכלי הקונכייה היה גם שימוש טקסי בפיג'י: כאשר הצ'יף מת, היו מוליכים את גופתו במסלול מיוחד, שלאורכו נשמעה הנשיפה בקונכייה, עד אשר הובאה גופתו לסוף דרך זו.
בקאריביים
"מלכת הקונכיות", Lobatus gigas, שימשה בעבר, ולעיתים משמשת גם כיום, ככלי נשיפה באיי הודו המערבית ובאזורים אחרים באזור הקאריביים.
כיום
נגן הטרומבון האמריקאי סטיב טוריי, שמנגן ג'אז, מנגן גם על כלי הקונכייה, בין היתר בלהקתו "הקונכיות הקדושות" (Sanctified Shells).
בפסקול הסרט "הנוסע השמיני" (1979) שילב מעצב הפסקולים ג'רי גולדסמית' כאלמנט מרכזי נגינה בקונכייה הודית, בעלת השהיה מסוימת, לאפיון הסביבה החוצנית שבה נמצאה החללית הנטושה בסרט. הבמאי רידלי סקוט התפעל מהצליל המוזר והתחושה המיוחדת שבנגינת הקונכייה, וביקש לשלבה לאורך שאר הפסקול, כולל בנעימה הראשית.
ג'ון פרנץ', הוויקונט הראשון מאיפר
פילדמרשל ג'ון דנטון פינקסטון פרנץ', הוויקונט הראשון מאיפר (באנגלית: John Denton Pinkstone French, 1st Earl of Ypres; 28 בספטמבר 1852 - 22 במאי 1925) היה גנרל בצבא הבריטי וראש המטה הכללי הקיסרי של בריטניה. הוא ידוע במיוחד בשל פיקודו על חיל המשלוח הבריטי בצרפת ובלגיה בשנתיים הראשונות למלחמת העולם הראשונה.
ראשית חייו
פרנץ' היה בנו של קצין בצי הבריטי. בגיל שנתיים התייתם מאביו ובגיל 15 גם מאמו. הוא למד במכללה הימית איסטמן בפורטסמות' והצטרף לצי המלכותי ב-1866 בהיותו בן 14. הוא שירת בצי עד 1869 וב-1870 עבר לצבא היבשה ושירת ביחידות שונות של חיל הפרשים. הוא הוסמך לקצונה וב-1883 קודם לדרגת רב-סרן. הוא השתתף במערכה בסודאן נגד צבאו של המהדי. ב-1885 היה לסגן-אלוף וב-1888 קיבל פיקוד על רגימנט הוסרים ה-19 בהודו. ב-1893 היה לעוזר שליש חיל הפרשים במטה צבא היבשה. ב-1897 מונה למפקד חטיבת הפרשים הראשונה בבריטניה. בעת שהותו בהודו כמעט הודח מהצבא בעוון ניאוף עם אשת קצין אחר, ולבסוף רק הוטל עליו קנס כספי משמעתי. כמו כן, בהמשך כמעט הגיע לפשיטת רגל, שהייתה מחייבת אותו לפרוש משירות צבאי, בשל השקעה שגויה במניות.
פרנץ' השתתף במלחמת הבורים כמפקד דיוויזיית פרשים, שאותה הוביל שם לניצחון במספר קרבות. הוא הפך לגיבור בעיתונות, ובשנת 1900 קודם לדרגת מייג'ור גנרל והוענקו לו תוארי כבוד. הוא מונה למפקד מחוז יוהנסבורג ומושבת הכף וב-1902 קודם לדרגת לוטננט גנרל. שירותו בדרום אפריקה הקנה לו את הערכתו של הלורד הוריישו קיצ'נר, מפקד הכוחות הבריטיים שם.
ב-1902 מונה פרנץ' למפקד הקורפוס ה-1 במחנה אלדרשוט שבבריטניה. ב-1907 קודם לדרגת גנרל ובהמשך השנה מונה למפקח הכללי על הצבא. ב-1911 היה לשליש צבאי למלך (Aide-de-camp). במרץ 1912 מונה לראש המטה הכללי הקיסרי, אף שלא היה לו ניסיון משמעותי בתפקידי מטה. בתפקידו זה הוביל שינוי שנוי במחלוקת במבנה גדודי חיל הרגלים הבריטיים. ב-1913 הועלה לדרגת פילדמרשל.
בעקבות אירוע של סף-מרד בקרב קציני הצבא הבריטי באירלנד במרץ 1914 (Curragh Mutiny), על רקע כוונת הממשלה הבריטית להעניק "שלטון בית" (אוטונומיה) לאירלנד, שיגר פרנץ' לממשלה מסמך בחתימתו, שקבע כי הצבא הבריטי לא יאכוף באלסטר החלטה על מתן שלטון בית. הקבינט הבריטי דחה את המסמך ובעקבות זאת התפטר פרנץ' מתפקידו ב-6 באפריל 1914. ב-1 באוגוסט מונה שוב למפקח הכללי על הצבא.
מלחמת העולם הראשונה
לאחר פרוץ המלחמה היה פרנץ' מועמד טבעי לפיקוד על חיל המשלוח הבריטי לאירופה. הוא חלק על דעתם של שר המלחמה קיצ'נר וגנרל דאגלס הייג וטען כי יש להציב את חיל המשלוח בבלגיה, ולא בצפון צרפת, אך דעתו לא נתקבלה. בעקבות תחילת המתקפה הגרמנית והתבוסה המהירה של הצבא הבלגי, נתקף פרנץ' זהירות והיסוס, בניגוד לנוהגו עד אז. הוא היסס להכניס את חיל המשלוח שבפיקודו לקרב ונתן תשובות שונות ביחס למועד בו הדבר ייעשה, דבר שהביא לחיכוכים קשים עם מפקדי הכוחות הצרפתיים שבשכנות לו.
המגע הראשון שלו עם הגרמנים בקרב מונס ב-23 באוגוסט אילץ את חיל המשלוח בפיקודו לסגת לבל יכותר על ידי הגרמנים. פרנץ' נתן אז פקודות בהולות לסגת במהירות ולנטוש ציוד מאחור, אך גנרל הוראס סמית'-דוריאן, מפקד הקורפוס הבריטי השני שהיה כפוף לפרנץ', התעלם מהפקודות וניהל ב-26 באוגוסט את קרב לה קאטו, שייצב את המצב ואפשר ליחידות הבריטיות לנהל נסיגה מסודרת.
פרנץ', שנצטווה על ידי קיצ'נר לשתף פעולה עם הצבא הצרפתי, הוסיף לפקוד על נסיגה ללא התחשבות במצבן של היחידות הצרפתיות שבאגפיו, וזאת במטרה להציל מהשמדה את הכוח הבריטי שבפיקודו. מפקד הצבא הצרפתי, גנרל ז'וזף ז'ופר, התמודד בטאקט עם התנהגותו של פרנץ', הגם שבאותה עת ממש הדיח עשרות מן המפקדים הבכירים בצבאו שלו. גם שר המלחמה קיצ'נר נחלץ לעזרה וערך ביקור חירום אצל פרנץ' בצרפת ב-2 בספטמבר. אף על פי שפרנץ' התרעם על התנהגותו של קיצ'נר כלפיו, הובטחה בעקבות זאת תמיכת חיל המשלוח הבריטי והשתתפותו בקרב הראשון על המארן, שהוביל לבלימת ההתקדמות הגרמנית בצרפת.
פרנץ' הוסיף לפקד על חיל המשלוח בצרפת עם תחילת מלחמת החפירות שם, ובעת המרוץ אל הים ניהל את הלחימה סביב העיר איפר שבבלגיה בסתיו 1914. הוא ביקש כי צבא המתנדבים שהחל קיצ'נר להקים בבריטניה יישלח לחזית המערבית, לא במסגרת דיוויזיות חדשות אלא כגדודי תגבור ליחידות הבריטיות הקיימות. הוא הרע עוד יותר את יחסיו עם קיצ'נר כאשר עקף אותו ופנה ישירות לראש הממשלה, הרברט אסקווית', לשווא. לאחר כישלונות צבאיים בחזית המערבית באביב 1915 ניסה פרנץ' להאשים את קיצ'נר במחסור ששרר אז בתחמושת ארטילרית, ופעולה זו הרחיקה מפרנץ' רבים מתומכיו. לאחר הכישלון בקרב לוס בסתיו 1915 הועבר פרנץ' מתפקידו כמפקד חיל המשלוח הבריטי באירופה, ובדצמבר 1915 בא תחתיו גנרל דאגלס הייג.
פרנץ' שב לבריטניה ומונה למפקד כוחות המולדת. בתפקידו זה פיקד על דיכוי מרידת חג הפסחא באירלנד באפריל 1916. באותה שנה הוענק לו התואר הוויקאונט מאיפר ומהאגם הגבוה במחוז רוסקומון (High Lake in the County of Roscommon).
פרנץ' היה נמוך קומה, חם מזג, נלהב ובומבסטי ורודף נשים. הוא היה אהוד על אנשיו בחזית המערבית באופן שגנרל הייג לא זכה לו מעולם. הדעות חלוקות אודות יכולתו הצבאית. רבים דיברו בשבחו ורבים בגנותו. היו שראו בו אדם אמיץ, ששמר על קור רוחו ולא נרתע מהתמודדות עם אתגרים. אחרים ראו בו אדם בור, יהיר ונקמני.
לאחר המלחמה
במאי 1918 מונה פרנץ' למשנה למלך ומושל אירלנד (Lord Lieutenant of Ireland) ולמפקד הכוחות הבריטיים בה. בתפקידו זה חיזק את המשטרה המקומית, ניסה להנהיג בארץ משטר צבאי ושאף להרוס את שין פיין. בדצמבר 1919 ניצל מניסיון התנקשות בחייו, כאשר השיירה שבה נסע הותקפה על ידי אנשי הצבא האירי הרפובליקני.
השחקן לורנס אוליבייה גילם את דמותו של פרנץ' בסרט הסאטירי "הו! איזו מלחמה נהדרת" (Oh! What a Lovely War) משנת 1969.
משפחתו
ב-1875 התחתן פרנץ', וב-1880, לאחר שהתגרש בחשאי, משום שהגירושים היו עלולים להרוס את הקריירה שלו, התחתן בשנית. לו ולאשתו השנייה נולדו שני בנים ושתי בנות. משפחתו לא ידעה על נישואיו הראשונים.
אחותו שארלוט דספרד נודעה כסופרג'יסטית, מתנגדת למלחמה, ופעילה בשין פיין האירי.
עונת 1945/1946 בלה ליגה
עונת 1945/1946 הייתה העונה ה-15 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-23 בספטמבר 1945 והסתיימה ב-31 במרץ 1946.
הליגה כללה 14 קבוצות.
מליגת המשנה עלו סלטה ויגו, אלקויאנו והרקולס.
סביליה זכתה בתואר בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
אלקויאנו והרקולס ירדו לליגת משנה בסוף העונה.אספניול שיחקה במשחקי מעבר ולאחר ניצחון נותרה בליגה הבכירה.
כדורגלנים מצטיינים
בהתאם לנתונים הרשמיים של LFP תלמו סארה אתלטיק בילבאו כבש 24 שערים ב-18 משחקים. הוא זכה בתואר מלך השערים עונה השנייה ברציפות.
חוסה בניון מריאל מדריד היה השוער הטוב של העונה. הוא ספג 25 שערים ב-29 משחקים.
פרסי איגוד מוזיקת הקאנטרי
פרסי איגוד מוזיקת הקאנטרי (באנגלית: Country Music Association Awards), הידועים גם כפרסי CMA או כ-CMAs, מוענקים לאמני מוזיקת קאנטרי ולשדרנים מתחנות הקאנטרי על פי הצבעה של חברי איגוד מוזיקת הקאנטרי.