cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בלד א-שייח'
היסטוריה
בשנת 1904 נבנתה בכפר תחנה של רכבת העמק, וב-14 באוקטובר 1913 נחנכה שלוחה חדשה, עוקפת חיפה, מהכפר לעכו. בין השנים 1907–1908, סייר בכפר אברהרד פון מילינן. בספרו שיצא בשנת 1908 הוא מציין שהכפר מנה 350 תושבים. מסגד הכפר, שלהערכתו נבנה במאה ה-18, היה במעלה הכפר. נזכרת גם אכסניה לאירוח עוברי אורח מוסלמים ובית ספר ללימוד קוראן. בנוסף ציין שתושבי הכפר קיצוניים באמונתם ולא קיבלו בסבר פנים יפות אורחים אירופאים.
בלד א-שייח' נזכרת פעמיים בתיאור כיבוש חיפה במלחמת העולם הראשונה על ידי חיל המשלוח המצרי (1916). בפעם הראשונה, כוח עות'מאני בלם בבלד א-שייח' את התנועה של משלחת בריטית אשר נעה אל חיפה, על סמך מידע שגוי שהעיר פונתה. בפעם השנייה, למחרת, כוח קטן נע במעלה הכרמל בנחל קטיע (היום בפארק נשר), הגיע אל כרמלהיים והשתלט על סוללות התותחים אשר הוצבו שם, במקביל להסתערות הפרשים המרכזית, לא הרחק מצומת הצ'ק פוסט.
אנשי גדוד שומריה נטו אוהלם בפאתי הכפר במחצית השנייה של 1920, תוך הסתייעות בערביי המקום. ב-1923 פעלה בכפר מסעדה שהאכילה את הפועלים שבנו את מפעל המלט 'נשר'.
תושבי הכפר עסקו שנים רבות בחקלאות, ובעקבות הקמת מפעלי תעשייה רבים באזור חיפה הפכו רבים מתושביו לפועלים, הכפר התבסס וגדל והפך במחצית הראשונה של המאה ה-20 לכפר הערבי הגדול באזור. רבים מפועלי המחצבה בנשר, שהיו ערבים, התיישבו עם משפחותיהם בצריפים בכפר, בסמיכות למקום עבודתם.
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 1931 מספר תושבי הכפר היה 747 נפשות כולל שבטים בדואים קטנים בסביבת הכפר, ו-144 בתים. על פי סקר הכפרים 1945 שנעשה בשנת 1945, הכפר השתרע על פני 9,849 דונם (טורקי), ומנה 4,120 נפשות.
בשטח הכפר נמצא מבנה קברו של השייח' עבדאללה א-סהלי. לצד השייח' קבורים גם שני בניו.
מוקד לאומני במאורעות
במאורעות תרפ"ט תקפו תושבי הכפר את בית החרושת נשר ונהדפו. תוקפנות נוספת התרחשה ליד הכפר, במקום שזכה לכינוי הק"מ ה-4.5, בו שכן משק חקלאי זעיר של פועלות. בעקבות התרעות וחשש לחיי הפועלות יצא אוטובוס מנשר על מנת לחלצן. בדרכו למשק נתקל האוטובוס במחסום ובהמון משולהב שרגם את האוטובוס וחבט בו במקלות. האוטובוס פרץ את המחסום, הגיע למשק והפועלות עלו עליו. בדרכו חזרה לנשר נתקל האוטובוס במחסום שהוקם מחדש. רק יריות באוויר של נוסעי האוטובוס הבריחו את ההמון. משק הפועלות נשרף על ידי ההמון ולא שוקם.
בשנת 1934 הוקם בסמוך לכפר בית הקברות המוסלמי של חיפה בנשר, היה זה בית קברות חדש עבור תושביה המוסלמים של חיפה. בשנת 1935 נקבר במקום מנהיג ארגון הטרור כנופיית "היד השחורה", עז א-דין אל-קסאם, ומאז הפכו הכפר ובית הקברות למוקד לאומני, בסיס יציאה לפעולות טרור, מקור למתיחות תמידית, התפרעויות, התנכלות לתחבורה וחסימת הכביש הראשי ומסילת הברזל – חנויות ובתי הקפה של הכפר ישבו לצד הכביש. שביתת פועלי מחצבת בית החרושת למלט נשר במאי 1936 הגבירה את המתיחות. בתחילת המאורעות המשיכו העובדים הערביים במחצבת נשר לעבוד, אך לאחר לחץ של המופתי של חיפה נפסקה העבודה ופועלי המחצבה שחלקם היו מהכפר זרקו אבנים על כל מכונית של יהודים שנסעה בכביש חיפה–נצרת שעבר בכפר.
ב-26 ביולי 1936 הותקף אוטובוס שהגיע מחיפה מתוך בית הקברות המוסלמי של חיפה ליד נשר. יריות נורו למרכז שכונת נשר גם מהר הכרמל ומתוך הכפר בלד א-שייח'.
ב-22 בפברואר 1937 שני שוטרים ממשטרת יגור שפסעו בכביש חיפה–נצרת ליד הכפר, הותקפו על ידי שני תושבי הכפר שהיו מצוידים ברובים. השוטרים ברחו לתוך בית קפה והסתתרו מתחת לשולחן, התוקפים עקבו אחריהם וירו באחד השוטרים שהיה תושב הכפר. הוצהר שהוא נרצח בגלל חלקו הגדול בחקירת רצח יהודים ביגור בשנת 1931.
ב-12 ביולי 1938 הותקפו ביריות שני כלי רכב שעברו בבלד א-שייח'. הרכב הראשון שהסיע פועלים מקריית חיים לבית החרושת בנשר נמלט. רכב שני שהגיע מנהלל נתקל במחסום והותקף ביריות ובפצצה. 3 הנוסעים ברכב השיבו אש ונמלטו. המכונית הוצתה על ידי התוקפים.
ב-15 באוגוסט 1938 נזרקה פצצה אל מכונית עובדי הדואר. ב-3 באוקטובר 1938, שלושה אוטובוסים הותקפו ביריות ופצצה נזרקה לעברם.
ב-4, ב-7 וב-8 במרץ 1939 נורו יריות מתוך הכפר על אוטובוסים שנסעו מחיפה לנשר וליגור. מחסומים הוצבו בפני האוטובוסים ומספר נשים נפצעו.
ב-26 במאי 1939 נרצח נהג הקטר על המסילה כשעצר את הקטר בין הכפר לנשר כדי להעבירו למסילה אחרת. יחד איתו היה עוזרו הערבי. שני ערבים ניגשו לקטר וירו בראשו של שכטמן. בליל 13 ביוני 1939, כתגובה לרציחתו, חטפה חוליה של הפו"ם 5 תושבים מאחד הבתים ורצחה אותם מחוץ לכפר.
במלחמת העצמאות
ב-30 בדצמבר 1947 הטילו לוחמי אצ"ל פצצות לעבר ריכוז של פועלים ערבים בשער בתי הזיקוק בחיפה, הרגו שישה מהם ופצעו עשרות אחרים. בעקבות זאת הרגו עובדי בתי הזיקוק הערבים 39 פועלים יהודים, באירוע שנודע כ"טבח בתי הזיקוק". פיקוד "ההגנה" שלח כתגובה ארבע מחלקות מהגדוד הראשון של הפלמ"ח ושתי מחלקות מחי"ש חיפה לתקוף את הכפרים בלד א-שייח' וחוואסה, בהם התגוררו פועלים רבים מבתי הזיקוק. פקודת המבצע הורתה לכוחות "להרוג מקסימום של גברים בוגרים, להרוס ריהוט וכו'", אבל ביקשה להימנע מהריגת נשים וילדים. בלילה שבין 31 בדצמבר ו-1 בינואר 1948 תקף כוח בן 120 לוחמים (שש מחלקות) בפיקודו של חיים אבינועם, שיצא מקיבוץ יגור, את בלד א-שייח' וחוואסה. לפי בני מוריס נהרגו בכפר יותר מ-60 אנשים, יואב גלבר נוקב במספר הרוגים של בין 15 ל-20 מתושבי שני הכפרים יחד, וכותב כי הידיעות שנקבו במספרים גבוהים יותר היו ככל הנראה "מופרזות מאוד". שניהם מסכימים כי בהרוגים ובפצועים היו גם כמה נשים וילדים. בפעולה נהרגו גם 3 מאנשי "ההגנה" חנן זלינגר, חיים בן דור ועמוס גלילי.
בעקבות המתקפה עזבו ב-7 בינואר 1948 חלק מתושבי שני הכפרים ואת מקומם תפסו מתנדבים ערבים שהגיעו מחוץ לחיפה כדי להגן על הכפר.
ב-16 בינואר 1948 עברה במקום שפרה ליפשיץ יגודין אמה של תושבת נשר שהתארחה אצל בתה הצעירה מרים אהרן בשכונת נשר. בניגוד לעצת מארחיה היא בחרה לקחת אוטובוס בבלד א-שייח' כדי לחזור לביתה, כשהגיעה לכפר נדקרה למוות בידי רוצחים ערבים בכפר.
ב-22 באפריל, לאחר נפילת חיפה הערבית והתפנות רובם המכריע של תושביה, יצאו נשים וילדים נוספים את הכפר. לדברי משקיפים בריטים חששו תושבי הכפר ש"ההגנה" עומדת לתקוף את הכפר.
ב-24 באפריל, ערב ליל הסדר, כיתרה ההגנה את הכפר ודרשה מתושביו שימסרו לידיה את כלי הנשק שברשותם. להגנה הועברו 22 רובים ישנים לא תקינים, ובקשה להפסקת אש, ו"ההגנה" השיבה שתתקוף את הכפר אם לא יועברו לה אמצעי לחימה נוספים. תושבי הכפר פנו לבריטים וביקשו את עזרתם. ב-5 בבוקר פתחה ההגנה בירי מרגמות 3 אינץ' ומקלעים, ובעקבות כך נמלטו רבים מהתושבים הגברים בהשאירם מאחור את הנשים והילדים. יחידה בריטית שהגיעה למקום ב-6 בבוקר דיווחה כי מהכפר "כמעט לא השיבו אש". לאחר זמן קצר נפסקו היריות. תגבורת בריטית שהגיעה לכפר יעצה לתושבי הכפר לעזוב את המקום, והם עשו זאת מיידית בליווי בריטי.
יורק אש
יורק אש או נושף אש הוא בדרן המופיע לרוב בקרקס או במופעי רחוב. במסגרת המופע הבדרן נושף מפיו נוזל דליק לעבר מקור אש, ובכך יוצר להבה גדולה יותר.
בלד א-שייח'
במלחמת העצמאות
בני מוריס, בספרו משנת 1988, כותב כי לא ברור האם ההגנה התכוונה לגרום ליציאת התושבים, אולם נראה כי שיטת ההתקפה והמשא המתן שהתנהל בין היהודים, הערבים והבריטים, תוכננה על מנת להשיג מטרה זו, כך לפחות, שיערו המשקיפים הבריטים שנכחו במקום. בספרו המאוחר יותר שיצא בשנת 2008, ההשערה לגבי כוונות ההגנה כבר לא מופיעה, הוא רק מציין שהבריטים יעצו לתושבים לעזוב את הכפר. מוריס כותב עוד כי "נפילת העיר [חיפה] דכדכה אותם והכשירה אותם נפשית לנטישה". הוא מציין כי לא מצא כל אסמכתה המעידה על הוראה רשמית של מפקדת חטיבת כרמלי לנקוט בפעולות שיש בהן כדי להניע את בריחת הערבים, אך לדעתו בדרגים נמוכים יותר היו בוודאי כאלו שסברו כי יציאת הערבים הנמשכת "מועילה ליהודים".
יורק אש
יריקת אש היא פעילות בעלת סיכונים גבוהים לשרפה ולפגיעה מהאש. נוכחות עוזר עם מטף, שמיכה או מגבת לחה, לכיבוי האש במקרה של דליקה, היא אחת הדרכים להגברת השמירה על הבטיחות בפעילות זו.
בלד א-שייח'
במלחמת העצמאות
מייד לאחר כיבוש הכפרים נכנסו לתוכם אנשי חטיבת כרמלי והתבצרו בהם אל מול אנשי הלגיון הערבי ששכנו במחנה הצבא הבריטי ששכן על גבול נשר ובלד א-שייח'. לאחר מספר ימים נטשו אנשי הלגיון את המחנה.
ליסה (פירושונים)
{{פירושונים|*ליסֶה (בצרפתית: Lycée) – מילה שמקורה בשפה היוונית והתגלגלה דרך הלטינית ככינוי לבית ספר גבוה, כיום משמשת בדרך כלל במשמעות של בית ספר תיכון.
ראו גם
}}
הסזון
הסֶזוֹן (בצרפתית: saison – "עונה", המילה משמשת בהקשר זה כקיצור לביטוי "la saison de chasse" – "עונת הציד") הוא כינוי למאבק שניהל ארגון ההגנה נגד האצ"ל בין דצמבר 1944 לפברואר 1945, כדי לאלצו לחדול מביצוע פעולות נגד כוחות המנדט הבריטי. המאבק כלל הסגרת אנשי אצ"ל לידי הבריטים וכן אירועים שבהם הוחזקו אנשי אצ"ל בידי אנשי הגנה בתנאים קשים תוך חקירות שלוו לעיתים באלימות.
רקע
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נקלע היישוב היהודי בארץ ישראל לדילמה. אנשי היישוב נקרעו בנפשם בין המאבק בבריטים למען עלייה חופשית ומדינה עברית לבין הרצון להילחם בגרמניה הנאצית לצד הבריטים. יו"ר הסוכנות היהודית דוד בן-גוריון קרא: "נילחם בספר הלבן כאילו אין מלחמה בהיטלר ונילחם בהיטלר כאילו אין ספר לבן". ואכן במהלך שנת 1940 הפסיק אף האצ"ל את פעולותיו נגד שלטון המנדט ושלח את אנשיו לסייע לבריטים במשימות שונות. באחת מהן, בעיראק, אף נהרג מפקד האצ"ל דוד רזיאל.
מדיניות ההנהגה הרשמית בראשות בן-גוריון התבססה על שיתוף פעולה עם בריטניה וניסתה להשפיע על ממשלתה שתאות לקבץ את החיילים הארץ-ישראלים שבצבאה במסגרת בריגדה יהודית. פעולות האצ"ל והלח"י הציקו מאוד לשלטונות המנדט. הבריטים שנקטו במדיניות של הפרד ומשול ביחס ליהודים וערבים, החליטו לסגל אותה מדיניות ביחסם ליישוב היהודי. הם הזהירו את ראשי המוסדות שאם לא ירוסנו לוחמי המחתרת, לא תאושר הקמת הבריגדה והצבא הבריטי יאלץ להשתמש באמצעים נמרצים נגד היישוב כולו. לנציגי המוסדות באנגליה נרמז כי פעולות האצ"ל והלח"י מחזקות את ידידי הערבים באנגליה. (בסופו של דבר השהו הבריטים את החלטתם עד יולי 1944 והבריגדה היהודית יצאה לחזית רק בסוף פברואר 1945).
בשנת 1943 נתקבלה החלטה אסטרטגית אצל ראשי הסוכנות היהודית לפיה יש לסייע לבריטים בכל דרך, הן בשל עצם התרומה למאבק נגד הנאצים, והן בתקווה שהדבר יביא להישגים מדיניים לאחר תום המלחמה. הנהגת היישוב חששה שפעולות האצ"ל והלח"י יחבלו במאמצים אלה, ויגררו את היישוב כולו למאבק שבו לא רצתה בשלב זה. היה אף חשש מתגובה של השלטון הבריטי לפעולות "הארגונים הפורשים", שתהיה מכוונת נגד היישוב כולו. ראשי האצ"ל והלח"י התנגדו להחלטה אסטרטגית זו, מתוך הבנה שכל עוד הבריטים שולטים בארץ ישראל הם מונעים את הקמתה של המדינה ומונעים עלייה, בעוד יהודי אירופה נרצחים בשואה. בשל כך תפתח עימות חריף בין ראשי האצ"ל והלח"י לבין ראשי הסוכנות.
בחודשי הסתיו של שנת 1943 חזר הלח"י לנקוט פעולות צבאיות נגד הכוחות הבריטים. כמה חודשים מאוחר יותר, בפברואר 1944 הכריז מפקד האצ"ל מנחם בגין על "מרד" מוצהר במנדט הבריטי. הצהרת מרד זו גרסה כי הבריטים מעלו באמון שנתן בהם היישוב היהודי וכי האכיפה הנוקשה של חוקי הספר הלבן המונעת עליית יהודים המבקשים לברוח מאירופה היא מעשה נפשע. אי לכך הכריז האצ"ל כי יחל לבצע התקפות נגד מטרות בריטיות שונות על מנת להביא לסילוק שלטונם מארץ ישראל. צעדים אלו עוררו התנגדות רבה בקרב ראשי הסוכנות, ובראשם בן-גוריון, שפתחו במאבק ציבורי בניסיון לאלץ את שני הארגונים לחדול מפעולות אלה.
בין פברואר 1944 ונובמבר 1944 התנהלו מגעים בין מפקדי ה"הגנה", האצ"ל והלח"י בניסיון לאחות את הקרע ולהגיע למדיניות מוסכמת, אך ללא הועיל - כל הצדדים התבצרו בעמדותיהם. הוויכוח היה עמוק יותר מסוגיית המאבק בבריטים והציף את שאלת "המרות הלאומית" - האם בסמכותם של ראשי הסוכנות להטיל את מרותם על כל היישוב, מתוקף הבחירות שנערכו ביישוב, גם בהיעדר סמכות ממלכתית רשמית? מנהיגי הסוכנות, ששאפו להבטיח את מעמדם הבלעדי כמנהיגי היישוב היהודי בארץ ישראל, ראו בשאלה זו מבחן כוח חשוב. עם זאת, במקביל לניהול המשא ומתן בין הצדדים, החלו כוחות ה"הגנה" להיערך לפתרון הסכסוך בכוח, במקרה הצורך. הם נימקו זאת בכך שהאצ"ל עושה פעולות אלו בניגוד להוראות ההנהגה הנבחרת של היישוב.
ההחלטה
ב-6 בנובמבר 1944 התנקשו אליהו חכים ואליהו בית צורי, אנשי הלח"י, בחייו של השר לענייני המזרח התיכון בממשלת בריטניה, הלורד מוין. האירוע היה הקש ששבר את גב הגמל מבחינת הנהגת הסוכנות, והתקבלו שורה של החלטות לריסון האצ"ל והלח"י:
הביצוע
הסזון כוון לרוב נגד אנשי האצ"ל ולא נגד אנשי הלח"י. זאת, ככל הנראה, בשל התחייבות של נתן ילין-מור בפני ההגנה לא לפעול נגד הבריטים. על פי יואב גלבר כי האצ"ל היווה איום פוליטי על ההגנה בעוד שהלח"י לא.
בין ראשי ה"הגנה" שמונו לטפל בעניין היו יגאל אלון, שמעון אבידן, משה דיין, ישראל גלילי, משה סנה, יעקב דורי, אליהו גולומב וטדי קולק. כדי לבצע את ההחלטות הוקם כוח מיוחד של אנשי פלמ"ח וש"י, שחלקם הוכשרו במיוחד לשם ביצוע המשימה.
אנשי יחידת הסזון החלו לעקוב אחרי חברי אצ"ל ולאסוף מידע. חלק מהמידע הועבר לבריטים. בנוסף נחטפו אנשים שנחשדו כאנשי אצ"ל. נוסף על החטיפות, פוטרו עשרות פעילי אצ"ל ותומכיו ממקומות עבודתם וגורשו תלמידים ממוסדות חינוך.
חטיפות
חוליות של אנשי היחידה חטפו אנשי אצ"ל למקומות מסתור בקיבוצים (עין חרוד, משמר העמק, אלונים ואחרים). בחלק מהמקרים לבשו החוטפים מדי משטרת המנדט, ואם נתקלו בשוטרים אמרו שהם עוצרים טרוריסטים או גנבים. בין החטיפות שבוצעו היו חטיפת דניאל ינובסקי וחטיפת מרדכי קורנגולד.
יעקב תבין, ראש שירות הידיעות של האצ"ל, נעצר על ידי כוח הסזון למשך כחצי שנה, ונחקר ככל הנראה גם באלימות. על פי חלק מהעדויות עברו חלק מהחטופים חקירות אלימות והוחזקו בתנאים קשים.
בשלב מסוים הורתה הנהלת הסוכנות ל"הגנה" להסגיר את אנשי האצ"ל לבריטים. סגן מפקד האצ"ל, יעקב מרידור, הוסגר לידי הבריטים. ההוראה לא נכפתה והיו אנשי "הגנה" שסירבו לה ושוחררו ממנה. עם זאת, למעשה התקיים כבר קודם לכן שיתוף פעולה חלקי בין "המחלקה לתפקידים מיוחדים" בסוכנות היהודית לבולשת הבריטית בנושא המאבק באצ"ל.
קרובי החטופים פנו במקרים רבים למשטרת המנדט וזו פעלה לאתר את החוטפים ואף עצרו חשודים בביצוע החטיפות, במיוחד נהגי מוניות שרכביהם שמשו לחטיפה. אולם אלו שוחררו לאחר חקירה.
הנציב העליון כתב כי בשיחות עם ויצמן ושרת "הודענו באופן קטגורי כי אנו מתנגדים לשיטת החטיפות ודורשים להפסיקן באופן מידי". הוא ממשיך כי הסוכנות הודיעה לאחרונה כי החליטה להפסיק את החטיפות.
בעיתונות פורסמו ידיעות על אנשים שנחטפו על ידי אלמונים. כך למשל, כאשר נחטף יהושע וורקר מביתו נכתב שמדובר באדם שאינו מעורב בעניינים פוליטיים.
תגובות
החטיפות זכו לגינוי מימין, אך גם מאישים בשמאל, כמו אליעזר פרי (פרלסון). ראשי הסוכנות היהודית הגיבו באופן עלום לשאלות בנושא. בעיתון דבר הוצגו החטיפות כ"תעלומה", עם ציון שהחטיפות אינן קשורות לבחירות. משה שרת אמר: "החטיפות הן עניין מסתורי וכנראה חלק מהקמפניה האנטי-טרוריסטית והטרוריסטית". העיתונים של השמאל לא יצאו להגנת החטיפות, אולם העתק של מאמר של עזריאל קרליבך בידיעות אחרונות שטען שעדיף שבטרוריסטים יטפלו יהודים מאשר גויים הופץ בתל אביב באלפי עותקים. מימין גינו גם את השתיקה של מוסדות הסוכנות היהודית והוועד הלאומי על החטיפות.
למרות מאמצי כוח הסזון, לא התגלה מקום מחבואו של מפקד האצ"ל מנחם בגין. אולם הפעילות פגעה באופן קשה בארגון. במקביל גברה המחאה בקרב היישוב העברי נגד פעולות הסזון, ובחודש מרץ 1945 החליטה הנהלת הסוכנות על הפסקתו בעקבות התנגדות ציבורית עזה ביישוב היהודי. בסוף חודש אוקטובר 1945 הוקמה "תנועת המרי העברי", שבה חברו יחדיו "ההגנה", האצ"ל, והלח"י למאבק אלים נגד שלטון המנדט.
ההשלכות על השיח והמבנה הפוליטי במדינת ישראל
תקופת הסזון נחשבת לאחד מרגעי המשבר הגדולים של היישוב העברי, שהעמידה אותו על סף מלחמת אחים. ניתן להסתכל על תקופת הסזון גם כצעד מכריע בביסוס מעמדה של הנהלת הסוכנות היהודית כמנהיגות היחידה של היישוב היהודי בארץ ישראל. יש אנשי אקדמיה הסבורים כי מעמד הבכורה של הסוכנות, ובן-גוריון כמנהיגה, איפשר את קום מדינת ישראל ללא מאבק פנימי אלים בין הפלגים השונים ביישוב העברי - שלב שמאפיין הקמת מדינות רבות.
עם זאת, תקופת הסזון השאירה את רישומה על השיח ומערך הכוחות הפוליטי במדינת ישראל גם עשרות שנים לאחר סיומה, ויש הקושרים בינה לבין המתח בין מפלגת חרות למפלגת מפא"י, ובמיוחד בין מנהיגי המפלגות - בגין ובן-גוריון. המתח התבטא לא אחת כאשר בן-גוריון היה מכנה בנאומיו בכנסת את בגין "חבר הכנסת היושב לימינו של חבר הכנסת בדר", ובקביעתו של בן-גוריון לגבי השותפות האפשריות לקואליציה: "בלי חרות ומק"י".
"הסזון הקטן"
"הסזון קטן" הוא כינוין של פעולות שביצעו אנשי "ההגנה" באביב ובקיץ 1947, שנועדו לסכל את פעולות האצ"ל והלח"י נגד הבריטים בעת שהטיפול בשאלת ארץ ישראל עבר מידי בריטניה לידי האו"ם וועדת אונסקו"פ. במהלך "הסזון הקטן" לא שיתפה ה"הגנה" פעולה עם השלטונות הבריטיים ולא הסגירה אנשים לידיהם.
בין האירועים בתקופה זו:
מדף הקרח שקלטון
מדף הקרח שקלטון (באנגלית: Shackleton Ice Shelf הוא מדף קרח רחב ידיים, מול חופי מזרח אנטארקטיקה. נקרא על שם מגלה הארצות ארנסט שקלטון.
אורך המדף הוא כ-384 ק"מ (מ-95 מזרח עד 105 מזרח) והוא מזדקר לעבר הים כ-145 ק"מ בחלקו המערבי ו-64 ק"מ בחלקו המזרחי. הוא מכסה שטח של 33,820 קמ"ר. מדף הקרח הוא חלק מים מוסון (שם שהוצע ונדחה לאזור באוקיינוס הדרומי) וחוצץ בין ארץ המלכה מרי ממערב לחוף נוקס של ארץ וילקס ממזרח.
מדף קרח זה התגלה על ידי משלחת החקר של ארצות הברית, בין השנים 1842-1838, בהנהגת צ'ארלס וילקס. וילקס מיפה חלק ממנו מעל סיפון האונייה האמריקאית "וינסנז", בפברואר 1840. משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה בהנהגת דאגלס מוסון (1914-1911)חקרה את מדף הקרח וקראה לו על שם סר ארנסט שקלטון. מיפוי מדף הקרח במלוא שטחו נעשה ביתר פירוט בשנת 1955, תוך שימוש בצילומי אוויר של מבצע הייג'אמפ של צי ארצות הברית, 1947-1946. מיפוי נוסף של המשלחת הסובייטית משנת 1956 הוכיח, שהקטע שממזרח לקרחון סקוט הוא חלק ממדף הקרח שקלטון.
קאלו רינפוצ'ה
קאלו רינפוצ'ה (1905 - 10 במאי 1989) היה מורה ומלומד בודהיסטי, ואחד המורים הטיבטיים הראשונים שלימדו בודהיזם טיבטי במערב.
המילה "רינפוצ'ה" היא תואר של כבוד, שמשמעו "היקר", הניתן בדרך כלל למורה המזוהה כגלגול של מורה אחר שנפטר.
הוריו וילדותו
קאלו רינפוצ'ה נולד בשנת 1905 בפרובינציית קהם אשר במזרח טיבט.
אביו - קארמה לגשיי דראיאנג, ואמו - דרולקאר צא'נג צא'נג, היו תלמידיהם של ג'מגון קונגטרול לודרו טאיה, ג'אמיינג קיינטסה וואנגפו, והמורה הידוע מיפאם רינפוצ'ה, ממייסדיה ומוביליה של תנועת רימה (Rime) במאה ה-19, אשר הפחיתה את חשיבותם של הבדלים כיתתיים בבודהיזם הטיבטי, תוך הדגשת המכנה המשותף בין הזרמים השונים ושימת דגש על חשיבותו של התרגול המדיטטיבי.
הוריו של קאלו רינפוצ'ה היו מסורים לתרגול, ומיד לאחר נישואיהם לקחו על עצמם תקופה של תרגול בהתבודדות. במשך התקופה הם ראו אחד את השנייה לעיתים רחוקות, אך לילה אחד פקד את שניהם חלום בו ביקר אותם המורה הגדול ג'מגון קונגטרול, והודיע כי הוא עומד לבקר אותם בקרוב וביקר להכין לו חדר בביתם. זמן קצר לאחר מכן דרולקאר צ'אנג צ'אנג גילתה שהיא בהריון.
החלום התברר כנבואי - ההריון עבר בקלות. דרולקאר צ'אנג צ'אנג המשיכה לעבוד עם בעלה, ויום אחד, כאשר אספה עמו עשבי מרפא, הרגישה כי היא עומדת ללדת. כאשר מיהרו בני הזוג לביתם, הם ראו שהשמיים היו מלאים בקשתות - סימן ללידתה של התגלמות מיוחדת.
לימודיו המוקדמים
בפאלפונג למד רינפוצ'ה את תורת הסוטרות ולימודי הטנטרה, וקיבל הנחיות והסמכות ממספר רב של מורים גדולים.
כשהיה בו חמש עשרה, במהלך תקופת הרטריט המסורתי של העונה הגשומה, רינפוצ'ה העביר שיעור מעמיק ומובנה על שלושת הנדרים בפני קהל של מאות נזירים והדיוטות. בשיעור זה נכרה גדולתו הרוחנית של קאלו רינפוצ'ה. בגיל שש עשרה החל את תקופת הרטריט המסורתית בת שלוש השנים, תחת הנחייתו של מורה השורש שלו - לאמה נורבו טונדרוף הנכבד, ממנו קיבל העברה מלאה של מסורות הקארמה קאג'יו ושאנגפה קאג'יו. הוא למד, מדט ותרגל לפני הרטריט ולאחריו מחזורים רבים של תרגולים והוראות, אותם קיבל ממוריו הרבים, מכל המסורות.
כאשר הגיע לגיל עשרים וחמש, שאיפת לבו הייתה לתרגל מדיטציה במבדד בהרים. הוא עזב את המנזר לתקופה ממושכת של תרגול בהתבודדות בהרי קהם המרוחקים, כנווד חסר-כל, כאשר הוא מתרגל סגפנות נוקשה ללא קורת גג, ללא חיפוש או הזדקקות לחברת אדם.
הוא חי כך במשך שתים עשרה שנה, מטפח את תרגולו לכדי שלמות, ומתמסר לחלוטין לפיתוח אהבת אמת וחמלה חסרת גבולות לכל היצורים החיים. אילולא סיטו רינפוצ'ה היה שולח קריאה שישוב ללמד, קאלו רינפוצ'ה היה מוכן להמשיך את חייו בדרך זו.
מורה בטיבט ובמזרח
בשנות ה-40 הוא החל לבקר במנזרים ומרכזים מסורתיים של שושלות ומסורות רבות, בכל רחבי טיבט, מלמד ומעביר הסמכות ותרגולים גבוהים של מסורת השאנגפה קאג'יו לתלמידים רבים. בביקור בלהסה, הוא נתן שיעורים ליורש העצר של הדלאי לאמה הצעיר.
בשנת 1955, מספר שנים לפני הכיבוש הסיני המלא של טיבט, רינפוצ'ה ביקר את הגייאלווה קרמאפה בצורפהו, שביקש ממנו לעזוב את טיבט על-מנת להכין את הקרקע להגירה הבלתי נמנעת להודו ובהוטן. בשנת 1957, לבקשתה של נסיכת בהוטן אשה וואנגמו, הגייאלווה קרמאפה ה-16 מינה את רינפוצ'ה כאב המנזר של מנזר ג'אנגצ'וב צ'ולינג (Jangchub Choling) במחוז קורטו בבהוטן. רינפוצ'ה הקים בבהוטן שני מרכזי רטריט ללימוד מסורות הקמצאנג והשאנגפה, ובנה סטופות. כמו כן הוא הסמיך שלוש מאות נזירים. משם רינפוצ'ה המשיך להודו, כאשר הוא עולה לרגל לכל האתרים הבודהיסטים הידועים. בשנת 1965 הוא הקים מנזר משלו ליד דארג'ילינג - בשם סאמדרופ טארגיי לינג. מספר שנים לאחר ייסוד המנזר, הקים בו רינפוצ'ה ובמקומות אחרים בהודו מרכזים נוספים לתרגול של רטריט-שלוש-השנים.
בשנת 1973, לבקשתו של הגייאלווה קרמאפה ה-16, רינפוצ'ה הואצל ללימוד דרכם של ארבעה מהמורים הדגולים של שושלת הקארמה קאג'יו: שמאר רינפוצ'ה, טאי סיטו רינפוצ'ה, ג'מגון קונגטרול רינפוצ'ה וגייאלצפ רינפוצ'ה. הלימודים כללו הנחיות למסורת האמצעים המיומנים של הקארמה קאמצאנג - שש הדוקטרינות של נרופה, והמהמודרה. מעבר לכך, הוא העביר את לימוד המחזור השלם של חמש תורות הזהב של מסורת השאנגפה. כמו כן לבקשתו של ה"ק הדלאי לאמה, העביר רינפוצ'ה הסמכות ללאמות של מסורת הגלוג במנזר נמגיאל טרצאנג, ובמרכזי הלימוד לטנטרות גבוהות ונמוכות.
מורה באירופה ובארצות הברית
מאז 1970 קאלו רינפוצ'ה נסע פעמים רבות לאירופה, ארצות הברית, קנדה ודרום-מזרח אסיה, והקים מרכזי דהרמה ורטריט למערביים.
אחרית דבר
קאלו רינפוצ'ה נחשב אחד המורים הבודהיסטים הנעלים בזמנו, מוכר ומכובד ביותר בקרב ראשי כל המסורות הטנטריות בטיבט. ה"ק הקרמאפה אמר פעם שקאלו רינפוצ'ה הוא הקרנה של היוגי הדגול של טיבט, מילרפה. הכבוד שהפגין קאלו רינפוצ'ה לכל המסורות הבודהיסטיות האחרות, ואהבתו לכל היצורים החיים בוטאו בכל פעולה, דיבור ומחווה שלו. ב-10 במאי 1989, קאלו רינפוצ'ה נפטר במנזרו בסונדה.
קוריה
הקוריה (curia) ברומא העתיקה הייתה סמל לחלוקת העם הרומאי ומקום המפגש של האספה של חטיבות אלו. שורש המילה הוא ככל הנראה המילה הסאבינית curis או quiris. בהמשך המושג נכנס לכנסייה ובתחילת המאה ה-20 לתחום האימפריאלי-פרלמנטרי.
קוריות ברפובליקה הרומית
כל אחד משלושת השבטים הרומוליאניים העתיקים: הרמנס, טיטיאס ולוקרס חולק לעשר קוריות, כך שגוף העם (populus) כולו, שהורכב מפטריקים בלבד, חולק לשלושים קוריות. כל החברים בגנטס (קלאנים) השונים השייכים לקוריה נקראו "קוריאלים".
החלוקה לקוריות הייתה בעלת חשיבות פוליטית ניכרת בתקופות המוקדמות ברומא, כי רק החברים בקוריות נחשבו אזרחים ורק הם יכלו לבחור ולהיבחר למשרות השונות. לקוריות הייתה גם חשיבות דתית, כיוון שלכל קוריה היה מקום פולחן ופולחנים משלה (שנקרא קוריה), שהתפתח בהדרגה למקום בו נפגשו הקוריאלים לדון בענייני מדינה, כספים, דת ועניינים אחרים. הטקסים הדתיים נוהלו על ידי כהן, curio, שלו סייעו פלאמן קוריאלים.
קוריה היה גם שמו של המקום שבו נפגש הסנאט הרומי ובמקומות אחרים לדון בחוקים ולהחליט בענייני הרפובליקה. במקומות שונים, אף כי לא ברומי, החלו עם הזמן לכנות את הסנאט הקוריה. בניין הקוריה המקורי נבנה, על–פי האגדה, על ידי המלך טולוס הוסטיליוס בפורום רומאנום לרגלי גבעת הקפיטולין. הבניין נהרס אחרי כן כדי לפנות לבניין מרשים יותר.
מבנה הקוריה היה תמיד בעל מידות מוגדרות. הוא היה רבוע או סגלגל. אם היה רבוע, גובהו היה פעם וחצי אורכו. אם סגלגל, גובהו היה חצי סכום אורכו ורוחבו, דבר שהכתיב פרופורציות חריגות במקצת. באמצעו של כל קיר, היה מדף (קורניס) שמטרתו הייתה למנוע הבלעות של הקול בתוך הבניין.
הקוריה בכנסייה הקתולית
בכנסייה הקתולית לכל דיוקסיה יש קוריה, הכוללת את הפקידים הראשיים של הדיוקסיה. פקידים אלו מסיעים לבישוף הדיוקסיה בשליטה בכנסייה במקום. לפטריארכים וארכיאפיסקופלים של הכנסייה המזרחית אורתודוקסית ישנה אספה המכונה הקוריה הפטריארכלית, המסייעת לפטריארך או לארכיבישוף בניהול הסוי יוריס של הכנסייה. הכס הקדוש של האפיפיור משמר אספה המכונה הקוריה הרומאית, המסייעת לאפיפיור בשליטה בפטריארכיה הלטינית ובכנסייה הקתולית. לקוריות אלו תפקידים שונים מאלו של הקוריה הרומאית במאה הראשונה לפני הספירה.
קוריות בפרלמנטים של רוסיה ואוסטרו-הונגריה
באימפריה הרוסית כך נקראו קבוצות אוכלוסייה בהתאם לכוח הבחירה שלהם לדומה (הפרלמנט הצארי). לפי מנשר הבחירה הראשון מ-6 באוגוסט 1905 הבוחרים חולקו לשלוש קוריות:בעלי אדמות, איכרים וקוריה עירונית. במנשר מ-11 בדצמבר אותה השנה נוספה קוריית פועלים. בהמשך, בחוק הבחירות לאחר פיזור הדומה מ-3 ביוני 1907 הקוריה העירונית חולקה לקוריית עירוניים בעלי נכסים גדולים וקוריית עירוניים בעלי נכסים בינוניים וקטנים.
באימפריה האוסטרו-הונגרית חלוקה לקוריות הייתה לפי לאום.
דאף 2600
דאף 2600 (בהולנדית: DAF 2600), היא משאית כבדה, אשר יוצרה בהולנד על ידי יצרנית הרכב דאף, (ראשי התיבות שלה: "מפעל המכוניות של דורן" – Doorne’s Automobiel Fabrieken), בין השנים 1962–1972.
יוצרו 15,000 יחידות.
מנוע
עם השקת דגם ה-"דאף 2600", הורכבו בדגם מנועי חברת "ליילנד" הבריטית ("Leyland Motors") מסוג "P680", אשר הוחלפו מאוחר יותר במנועי "דאף", מסוג: "DAF-DK-Motor", ומשנת 1972, מנוע "דאף" מסוג "DKB".
ז'ול אוליצקי
ז'ול אוליצקי (באנגלית: Jules Olitski; ברוסית: Джулс Олицки; 27 במרץ 1922 – 4 בפברואר 2007) היה פסל וצייר אבסטרקטי יהודי-אמריקאי.
קורות חיים
אוליצקי נולד כהבל דמיקובסקי, למשפחה יהודית בעיירה סנובסק שבמחוז צ'רניהיב באוקראינה הסובייטית. כמה חודשים לפני שנולד אביו, אשר שימש כקומיסר, הוצא להורג על ידי הממשלה הסובייטית. בשנת 1923 עזב את אוקראינה לארצות הברית יחד עם אמו וסבו, והשפחה התיישבה בברוקלין. בשנת 1926 אמו התחתנה עם היימן אוליצקי, אשר נתן את שם משפחתו לז'ול.
אוליצקי גילה עניין בציור ובשנת 1935 החל ללמוד אמנות במנהטן. הוא זכה בפרס על יצירותיו עוד בתיכון. הוא קיבל מלגה ללמוד במכון פראט ואחר כך התקבל לאקדמיה הלאומית לעיצוב (National Academy of Design ) בניו יורק. אחר כך המשיך ללמוד ב-Beaux Arts Institute בניו יורק בין השנים 1940 ל-1942.
בשנת 1951 חזר לניו יורק. הוא קיבל תואר ראשון (52) ושני (54) מחינוך אומנותי מאוניברסיטת ניו יורק.
בשנת 1966 ייצג את ארצות הברית בביאנלה של ונציה.
בשנת 2007 נפטר מסרטן.
Stand Up (שיר של לודאקריס)
Stand Up הוא שיר של הראפר האמריקאי לודאקריס, שיצא לאור כסינגל הרשמי השני מתוך אלבום האולפן הרביעי שלו, Chicken-n-Beer. זה שירו הראשון שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100, בהפקתו של קניה וסט והפקה נוספת של לודאקריס עצמו.
השיר הגיע לראש מצעד בילבורד הוט 100 בשבוע של 6 בדצמבר 2003, והגיע גם לצמרת מצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ למשך ארבעה שבועות, ובכך היה לשירו הראשון של הראפר במקום הראשון בשני המצעדים בהתאמה. השיר בילה סך של 28 שבועות בהוט 100. לודאקריס זכה במועמדות לפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע סולו הראפ הטוב ביותר" עבור השיר.
השיר הופיע בפרסומת של מרצדס-בנץ A-קלאס סדן בשנת 2019, שהופיעה במהלך הסופרבול LIII ב-3 בפברואר 2019. הפרסומת כללה את לודאקריס עצמו מבצע את השיר באופרה, וגם את וייל אי. קויוטי ורוד ראנר ולשחרר את ווילי.
וידאו קליפ
לשיר נוצר וידאו קליפ מוזיקלי בבימויו של דייב מאיירס. בקליפ לודאקריס מראפרפ במועדון לילה לרקע אלמנטים מוזרים שונים, כמו בקבוק בירה ענק, ממנו הוא שותה, נעלי ספורט ענקיות שהוא נועל מאוחר יותר, נכים על כיסאות גלגלים רוקדים, לודה ואישה נוספת כפעוטים, ועוד, כשהסצנות רומזות בעיקר על מילות השיר. צ'ינגי, קאט ויליאמס, 2 צ'יינז, סקוטר בראון, קניה וסט (מפיק השיר), טיירה בנקס ולורן לונדון ביצעו הופעות קמע בקליפ.
המטה לביטחון שדרות
המטה לביטחון שדרות הוקם על ידי קבוצה של תושבי שדרות ומערב הנגב בעקבות התקפות של ארגוני טרור פלסטינים על העיר שדרות והנגב המערבי.
מקים המטה הוא אלון דוידי, והוא שימש כיו"ר המטה. המטה הביאו לתודעה הציבורית ובשנת 2008 עזב את המטה לטובת מועמדות לראשות העיר שדרות אך נכנס רק כחבר במועצת העיר. באוקטובר 2013 נבחר דוידי לראשות העיר שדרות.
על פי בדיקת עיתון הארץ ב-2008 המטה אינו רשום ברשם העמותות ופעילותו ממומנת על ידי ארגון "אופק חדש", שגם הוא הוקם על ידי דוידי. לטענת דוידי זהו גוף אחד בעל שני שמות, רשמי ותקשורתי. מטרת התנועה היא החזרת הביטחון והשקט לשדרות על ידי לחץ תקשורתי על ממשלת ישראל, הפגנות מחאה, פעילות הסברתית בחו"ל ופעילות משפטית שמטרתה קבלת מלוא הזכויות שצריכות להינתן לשדרות והנגב המערבי לאחר שבמשך כ-7 שנים העיר נמצאת תחת איום מתמיד של רקטות הקסאם.
בנוסף מארגן המטה אירועי תמיכה וסולידריות עם תושבי שדרות והסביבה, צעדות הזדהות, הקמת מטה נוער - "נוער למען שדרות", פעילויות כיף לילדים ועזרה למשפחות ולבעלי עסקים שמתקשים לעמוד תחת הנטל.
בתחום המשפטי התנועה הגישה עתירה לבג"ץ לחייב את מדינת ישראל למגן את מוסדות החינוך בעיר את בתי הספר וגני הילדים. בג"ץ קיבל את טענות המטה לביטחון שדרות וחייב את המדינה למגן את בתי הספר וגני הילדים מיגון הולם, בניגוד למצב הקיים עד לעתירת המטה לביטחון שדרות - שיטת המרחבים המוגנים שבמקרה של התקפת טילי הקאסם אילצה את התלמידים לרוץ לתוך המרחב המוגן תוך 15 שניות מרגע הישמע אזעקת "צבע אדום". בעקבות העתירה התחייבה מדינת ישראל לבנות 14 בתי ספר חדשים.
בנוסף מארגן המטה תובענה ייצוגית של מאות תושבי שדרות והנגב המערבי נגד הרשות הפלסטינית על פשעי מלחמה כנגד אוכלוסייה אזרחית ופיצויים על נזקים שנגרמו בגלל ירי רקטות הקאסם.
שלושה שיודעים
שלושה שיודעים היא תוכנית רדיו מדעית ישראלית יומית, זוכת פרס אגודת העיתונאים לשנת 2021, בהשתתפות מומחים - מדענים, חוקרים, ואנשי אקדמיה - מתחומים רבים: היסטוריה, פיזיקה, מתמטיקה, סוציולוגיה, ארכאולוגיה, ביולוגיה, פילוסופיה, מוזיקה ועוד. מ-2022 מגישה את התוכנית שרון קנטור.
בין היתר, התראיינו לתוכנית הביוכימאי האמריקאי פרופ' פנג ז'נג, שהתפרסם בזכות מחקריו בתחום ההנדסה הגנטית, קריספר ואופטוגנטיקה, והאסטרונאוטית האמריקאית ד"ר ג'סיקה מאיר, בסמוך ליציאתה למשימה מדעית בתחנת החלל הבינלאומית.
הגיאוגרף והקרטוגרף פרופ' משה בְּרָוֶר התראיין בתוכנית, בהיותו בן 100, כחודש לפני פטירתו.
התוכנית עלתה לשידור ב-15 במאי 2017, בתחנת הרדיו כאן תרבות, עם פתיחת שידורי תאגיד השידור הישראלי, ומשודרת בתחנת הרדיו כאן תרבות, מדי יום בין השעות 09:00-07:00, ובשידור חוזר בשעה 21:00-19:00. בעבר, השעה הראשונה שודרה בערוץ הטלוויזיה כאן 11.
בדצמבר 2019 הוכרזו בתוכנית, לראשונה בישראל בתוכנית רדיו או טלוויזיה, זוכי פרס קריל לשנת 2019, פרס מטעם 'קרן וולף' להצטיינות במחקר מדעי, לחוקרים צעירים, בתוכנית מיוחדת בהשתתפות פרופ' דן שכטמן ואחרים.
במהלך הסגר הראשון בעקבות מגפת קורונה, החל מ-15 במרץ 2020, התוכנית עברה להיות משודרת מדי יום בשעה 11:00-08:00, במתכונת בית ספר (ואף נקראה "בית הספר שלושה שיודעים"). בכל שעה, צוות המומחים של התוכנית לימד את המאזינים והמאזינות מושגי יסוד בשלל תחומים: פיזיקה, מתמטיקה, חלל, קולנוע, מוזיקה, ביולוגיה, זואולוגיה ועוד. בתום תקופת קורונה התוכנית שבה למתכונתה הרגילה.
המגיש הראשון של התוכנית במשך 5 שנותיה הראשונות היה דודו ארז. אחריו הגיש את התוכנית באופן זמני, השדרן נתיב רובינזון.
כיום מגישה את התוכנית שרון קנטור.
הזמיר (אנדרסן)
הזמיר (בדנית: Nattergalen) היא אגדה שכתב הסופר הדני הנס כריסטיאן אנדרסן על קיסר סין המעדיף ציפור מכנית מזמרת ומעוטרת על פני ציפור אמיתית.
מוט
מוט (ברבים מוטות) הוא מונח כללי לכל חפץ ארוך, דק וקשיח - לרוב גלילי - המשמש לדבר-מה, על פי רוב בהקשר מכני כלשהו. תכונותיו של מוט והחומרים שמהם הוא עשוי משתנים בהתאם לצורך שלו הוא נועד לשמש.
הזמיר (אנדרסן)
עלילה
הסיפור מתחיל בתיאור על ארמונו המפואר של קיסר סין שבו ישנם גנים נפלאים המובילים ליער גדול, וממנו יוצאים אגמים נהדרים. בין הענפים סמוך לאגם מזמרת ציפור זמיר נפלאה, ומי שנהנה מזמרתה הם הדייגים העניים. שימעו של הזמיר מגיע לאוזני הקיסר המצווה על הבאתו לארמונו. משלחת יוצאת ליער ומביאה את הזמיר אל הקיסר. הזמיר מזמר ברצון לקיסר וכולם מתפעלים מיופי שירתו. בהמשך, מביאים לקיסר ציפור מכנית שגם היא שרה בצורה נפלאה. אך במשך הזמן לאנשים נמאס משירתה הלא מגוונת של הציפור המכנית, ואילו הזמיר האמיתי פרח לו מהארמון. בסוף נשברת הציפור המיכאנית והקיסר עצמו נוטה למות. הזמיר שומע על מצבו של הקיסר והוא חוזר לארמון, מזמר לקיסר שבריאותו משתפרת ואילו מלאך המוות עוזב את הארמון.
מוט
מוט מאפשר להעביר הן כוחות משיכה והן דחיפה, אולם רק במסלול ישר (בשונה מחבל, שמאפשר העברת כוח בכיוון משיכה בלבד ובמסלול לא ישר).
הזמיר (אנדרסן)
פרסום הסיפור
בסיפור קיימים מוטיבים המזכירים את אגדת בגדי המלך החדשים. מלך מבודד בארמונו ואינו חש בנעשה סביבו ואינו ער למצב הקשה של עניי העם. הוא מוקף יועצים מלאי אינטרסים אישיים הדואגים לשמור על עצמם ומעמדם.
הסיפור עובד לאופרה, לבלט, למחזה מוזיקלי, לדרמת טלוויזיה ולפרק בסדרת האנימציה אגדות אנדרסן ששודרה גם בישראל.
מוט
עד לסוף הרנסאנס שימשו מוטות מחודדים בעלי ראש קרב ככלי נשק. כלי נשק אלו ידועים כנשק מוט ונעים מרמחים פשוטים, דרך חניתות ועד מוטות-גרזן והאלברדות בעלי ראשי קרב שכללו מגוון גרזנים, פטישים, להבים, חודים ומגוון קרסים שנועדו נגד שריון לוחות.
הזמיר (אנדרסן)
תרגומים לעברית
הסיפור תורגם לראשונה על ידי דוד פרישמן ויצא בוורשה בשנת תרנ"ו (1896). מאז הוא תורגם ועובד פעמים רבות, בהם על ידי נתן אלתרמן (1960). הסיפור הודפס במסגרת קובצי אגדות וסיפורים של אנדרסן וגם בספרונים נפרדים.
מוט
מטה הוא מוט או מקל המשמש כסמל מנהיגות, בעיקר בעת העתיקה.
טרופאיון
טְרוֹפָּאיוֹן (ביוונית: τροπαιον, בלטינית: tropaeum, טרופאיום) היא מצבת זיכרון, אשר היוונים ומאוחר יותר הרומאים נהגו להקים כדי לציין את ניצחונם על אויביהם. על פי רוב היה הטרופאיון עֵץ (אך בתקופות מאוחרות יותר זוג כלונסאות שהועמדו בהצלבה), שעל ענפיו ניתלו כלי נשקו של האויב המנוצח. את הטרופאיון הקדישו כאות הוקרה לאחד האלים האולימפיים, אשר הודות לו נחלו את הניצחון בקרב.
יוון
בתקופה הארכאית נהגו הפולייס היווניות להציב את הטרופאיון בשדה הקרב עצמו, ובדרך כלל ב"נקודת המפנה" (ביוונית: טְרוֹפֶּה, tropê), המקום בו התפורר מערך הפלנקס של האויב וחייליו פנו למנוסה. את הטרופאיון קישטו בכלי נשקו של הופליט, שכללו קסדה, שריון גוף (מברונזה או מבד), מגינים אחדים ועוד, שהונחו למרגלותיו בערימה. הטרופאיון נותר על עומדו בשדה הקרב עד עונת הלחימה הבאה, שכן הקרבות נערכו לעיתים קרובות באותן אדמות המישור המעטות המצויות בארץ יוון ההררית, אז הוחלף בטרופאיון חדש.
רומא
הרומאים, לעומת היוונים, לא הציבו בדרך כלל את הטרופאיום בשדה הקרב, אלא דווקא במקום בולט בעיר עצמה. לא היה להם עניין להרשים מדינות אחרות או יריבים צבאיים, אלא ביקשו לנצל את ניצחונותיהם הצבאיים להגדלת כוחם הפוליטי הפנימי, ובמיוחד בשנים האחרונות של תקופת הרפובליקה. טרופאיום שניצב בשדה הקרב לא גרף קולות, אך זה שהובא לעיר והוצג בתהלוכת הניצחון יכול היה להרשים את האזרחים ולעוררם להצביע עבור המנצח בבחירות הבאות או להגדיל את יוקרת המצביא בקרב חבריו הסנאטורים.
הרעיון שסימל הטרופאיום היה מוכר כל כך, שבתקופות מאוחרות יותר החלו הרומאים מציגים רק את דיוקנו בתבליטי אבן מגולפים, כמו טרופאיום טריאני (Tropaeum Traiani), וכך העניקו לניצחון זיכרון עד, שהטרופאיום בצורתו המקורית לא יכול היה להעניק בשל אופיו הארעי והחולף.
קרבות ימיים
אצל היוונים נהוג היה להקים טרופאיון בחוף, סמוך למקום בו התחולל הקרב הימי או במקום התכנסות האוניות טרם הקרב. את האתר היו מקדישים לאלים, הודות להתערבותם הושג הניצחון, ומקשטים בשלל האוניות כלומר, באילי הניגוח ובסמליהן של האוניות שנשבו או הושמדו.
בחלק הצבאי של נמל כתי, ליד המבדוקים של התלת־חתריות, נמצאה כתובת בסיס טרופאיון ("תרפי" בפיניקית, בכתיב חסר לחלוטין וביו"ד עיצורית) אותו הקדישו "מלכיתן מלך כתי ואדיל בן בעלרם וכל עם כתי לאדֹנם לבעל עז" על נצחונם הימי על אויביהם ועוזריהם הפפים בשנה הראשונה למלכות מלכיתן, 392 לפנה"ס, בנמל ממנו יצאו האניות המנצחות. מסמך זה רומז לאירועים הנוגעים ליריבות הגדולה בין ארתחששתא השני לאתונאים – כתי שימשה בסיס עורפי למצור של ארתחששתא על סלמיס, והאויבים המוזכרים על הטרופאיון הם כנראה אנשי סלמיס, שמלכה אואגורס ביקש להגדיל את שטחיו על האי והיה היריב הקבוע של מלך כתי. דיודורוס הזכיר ניצחון יבשתי וניצחון ימי – האחרון הוא המונצח בטרופאיון. אף שכתי לא הגדילה את שטחיה, היא שמה קץ להתערבות מלך סלמיס, חיזקה את בעלי הברית של הפרסים באי וביססה את ההגמוניה הפרסית במזרח הים התיכון, כפי שהוגדרה בשלום אנטלקידס.
הרומאים, כאמור, נהגו בדרך כלל להציב את הטרופאיה בעיר רומא עצמה. את הטרופאיום הימי הראשון קבע גאיוס דואיליוס ליד בימת הנואמים בפורום, לאות ניצחונו ב-241 לפנה"ס על הקרתגים בקרב מילאי במלחמה הפונית הראשונה. הגדיל לעשות אוקטביאנוס קיסר (אוגוסטוס) אחרי ניצחונו בקרב אקטיום (31 לפנה"ס). סווטוניוס מספר, כי ייסד בקרבת מקום הקרב את העיר ניקופוליס ('עיר הניצחון'), "קבע בה משחקים חגיגיים בכל חמש שנים, ולשם הרחבת המקדש הקדום של אפולו הקדיש לנפטונוס ולמרס את מקום המחנה שהשתמש בו, לאחר שקישט אותו בשלל הניצחון של האניות."
מבואות יריחו
מבואות יריחו היא התנחלות הממוקמת בדרום בקעת הירדן, צפונית ליריחו, בגובה של כ-150 מטר מתחת לפני הים. היישוב שייך למועצה אזורית ערבות הירדן. מבואות יריחו נמצאת באזור בקעת נחל עוג'ה המוכר גם בשם בקעת ייט"ב, אזור הנמצא מעט גבוה מלב בקעת הירדן ממזרח לבקעה.
היסטוריה
היישוב נוסד בשנת 1999 כתחנת מחקר ופיתוח לניסויים חקלאים אך במהרה נהפך, ללא אישור חוקי, ליישוב קהילתי בעל גוון חקלאי. בשנת 2004 הצטרפו ליישוב כ-14 משפחות ובשנת 2006 התגוררו במבואות יריחו 21 משפחות. כיום מונה מבואות יריחו 57 משפחות (כ-400 נפשות). משפחות היישוב שומרות על אורח חיים דתי.
ביישוב פועלים משפחתון, גן ילדים, משחקיה לגיל הרך, מקווה טהרה ובית כנסת. ליישוב שטחים חקלאיים, וחלק מהתושבים עוסקים בגידול תמרים וצאן. מוסד נוסף ביישוב הוא חוות "גינת עדן", שמהווה מסגרת לימודית-חקלאית-טיפולית, שהחלה כמסגרת פרטית ובהמשך השנים נלקחה לחסות הרווחה. תלמידות החווה גרות במתחם החווה (בצמוד ליישוב) ועובדות בצוותים שונים: חקלאות, רכיבה טיפולית ואילוף, עיזים הכנת גבינות ומוצרים נוספים, קדרות (קרמיקה).
ב-15 בספטמבר 2019 קיימה ממשלת ישראל ישיבה במקום, בה הסדירה את חוקיות היישוב. ב-10 באוקטובר אישרה מועצת התכנון העליונה להפקדה בניית 182 יחידות דיור ומוסדות חינוך.
על פי נתוני מועצת יש"ע לשנת 2022, מבואות יריחו הוא היישוב היהודי שצומח הכי מהר ביהודה ושומרון, עם אחוז גידול של מעל ל-40%.
עוררות מינית
עוררות מינית היא מצב פיזיולוגי של התעוררות תשוקה בציפייה לפעילות מינית.
גורמים שמקדמים עוררות מינית ידועים כגריינים מיניים. לרוב, העוררות מחוללת שינויים גופניים, חלקם גלויים וחלקם סמויים.
עוררות מינית באדם
בני אדם מתעוררים מינית כתוצאה מגורמים שונים ובמגוון של מצבים. מטבעה, רגשה עשויה להיות פיזית או מנטלית; אדם יכול להתעורר מינית על ידי עצמו או על ידי זולתו או על ידי מופעים אלה ואחרים של זולתו כגון שיער, צורה חיצונית, ריח וכדומה, וגם על ידי גירויים שאינם אנושיים.
במצב של עוררות שנגרמת מאדם אחר, היא עשויה להצביע על נטייתו המינית של האדם הנעור או על משיכתו לתכונה מסויימת. כשהעוררות מושגת תוך שימוש בחפצים, או תלות בהם, היא נבחנת כפטישיזם. זאת כוללת אף התעוררות כתוצאה מחלק בגוף של הזולת או איבר זה או אחר שלו (שאינו בעל משמעות מינית יומיומית).
אצל מרבית האנשים נחווית עוררות מינית בצורה של גירוי פיזי של אחד מהאזורים הארוגניים שלהם, בייחוד אם נלווית לכך דריכות לקראת יחסי מין צפויים או צפויים-לכאורה.
בנוסף, אנשים מסוימים חווים עירום, ארוטיקה ופורנוגרפיה כמעוררים מינית. ניתן לקבוע כי מרבית בני האדם חשים גירוי מעירום מלא או חלקי של בני/בנות המין השני או אותו מין; או מחיזיון של פעולה מינית שמבוצעת בידי אחרים, ויש שגם מגורים ממצב של אהבה אל הפרטנר/ית שלהם.
העוררות המינית האנושית היא הופעתו של רצון מיני שבתורו שואף להוביל לאורגזמה, אולם עם זאת עשוי להיות מטרה כשלעצמה, אף בהיעדרו של פורקן.
בשונה מבעלי חיים אחרים, אצל בני-אנוש הן הזכר והן הנקבה מסוגלים להתעורר מינית לאורך כל השנה, וכך אין עונת ייחום.
גבר
עוררות מינית בגבר על פי רוב מתבטאת בתפיחה והזדקפות של הפין שלו, כשדם ממלא את הרקמה הספוגית לאורך האיבר. זהו, על פי רוב, הסימן המהימן והבולט ביותר לעוררות בקרב זכרים.
ורידי הפין מתבלטים לאורך הזיקפה, נוזל טרום-שפיכה נפלט בכמות קטנה, פי הטבעת מתהדק, האשכים מתקשים והעור עליהם נמתח.
אישה
אצל נשים, עוררות מינית מביאה לסיכוך הנרתיק שמקורו בציפייה לחדירה.
סימנים נוספים הם הזדקרות הפטמות, הצטופפות של דפנות הנרתיק, תפיחוּת של הפות והדגדגן ושינויים קטנים בשפתי-הפות, וכן התרחבות האישונים.
הפרעות
אצל חלק מבני-האדם מופיעים ליקויים בעוררות המינית.
אלה יכולים להתאפיין בחסרונן של פנטזיות ו/או היעדרה של תשוקה לפעילות מינית לאורך זמן נתון. גורמים אפשריים לכך הם הפרעה נפשית - כדיכאון, שימוש בסמים או תרופות, או מצבים רפואיים אחרים.
עוררות מינית בחיות
המדע טרם השלים את ההבנה אודות יחסם של מינים אחרים כלפי מיניות. יחד עם זאת, מחקרים עדכניים מעלים את האפשרות שבעלי חיים רבים נהנים כמונו מיחסים מיניים שאינם מוגבלים לרבייה; דולפינים וקופי בונובו משתמשים למשל בסקס ככלי חברתי לשימורם של הארגונים הפנימיים. תצפיות על התנהגות בקרב חיות חברתיות הוכיחו כי הן מקיימות מערכות גומלין מיניות ככלי לחיזוק לכידות קבוצתית, ובקרב מומחי אבולוציה יש תמיכה לרעיון שלפיו חילופי טובות-הנאה מיניות מסייעים לקיבוע המגוון הגנטי המקומי בקרב אוכלוסיות מבודדות ובכך אוצרים פוטנציאל אבולוציוני משמעותי מאד.
יוברט רוברטס
יוברט רוברטס (באנגלית: Hubert Roberts; 21 בינואר 1961) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי בגובה 2.02 מטרים, ששיחק בעמדת הסנטר, בין היתר, בהפועל חיפה, הפועל ירושלים ונבחרת ישראל.
ביוגרפיה
רוברטס נולד בארצות הברית למשפחה נוצרית אוונגליסטית. שיחק בנבחרת הכדורסל של אוניברסיטת סן דייגו. בשנת 1983 נודע לו באמצעות גורם מישראל, שאמו המנוחה הייתה ממוצא יהודי, מה שאפשר לו לקבל אזרחות ישראלית.
בשנת 1985 הצטרף רוברטס להפועל ירושלים, ששיחקה באותה עת בליגה השנייה. באותה עונה המאמן שימי ריגר צירף לקבוצה, בנוסף לרוברטס, שחקנים כמו גל קנז ודן סמיט, ויחד עם ותיקים כמו עדי בן אריתרם, העפילה הקבוצה בסיום העונה לליגה הבכירה. בתחילת שנת 1986 עזב רוברטס את הקבוצה וחזר לארצות הברית.
עונת 1988/1989 הייתה מוצלחת בהרבה. התקציב הקטן לא הפריע לקבוצה תחת המאמן יריב ורשצקי לנצח משחקים, כולל משחק אחד שאותו סיימה הקבוצה עם ארבעה שחקנים על הפרקט. השיא הגיע במשחק האדיר בחצי גמר הפלייאוף מול מכבי תל אביב, שניצחה בקושי בעזרת סל של לבן מרסר. רוברטס קלע בליגה הסדירה בממוצע של 10.7 נקודות למשחק ובפלייאוף לא שיחק עקב פציעה. בשנת 1988 התגייס רוברטס לצה"ל והקבוצה דרשה להציבו במקום קרוב לחיפה.
בעונה הבאה, 1989/1990, החליט שלזינגר להשקיע סכומים גדולים כדי ששנת 1990 תהיה שנת האליפות של הפועל חיפה, והביא לקבוצה את עדי גורדון וחיים זלוטיקמן. המאמן ורשצקי נשאר בתפקידו ופיני גרשון מונה למנהל המקצועי. במהלך העונה, הקבוצה לא רשמה הצלחה. הקהל מחה נגד הבעלים שליזנגר, אשר החליט ביום בהיר אחד להיעלם. השחקנים בהפועל חיפה לא קיבלו משכורות והמשיכו לשחק עד לסיום העונה, תוך שהם מארגנים בעצמם את ההסעות ומכבסים את גופיותיהם. במהלך העונה התעמת רוברטס עם שלזינגר, והאחרון הגיש נגדו תלונה במשטרה. בפברואר 1990 הודיע רוברטס שיעזוב את הקבוצה עקב כך שלא שולמה משכורתו. הקבוצה עצמה סיימה את העונה במקום החמישי. בהמשך ברח שלזינגר מהארץ, בעקבות הסתבכות בחובות.
לקראת עונת 1990/1991 הצטרף רוברטס להפועל ירושלים. המאמן בעונה שעברה פארוק קולאנוביץ' הוחלף ביורם חרוש הצעיר. רוברטס, יחד עם דורון שפע, ארז חזן, אמיר מוטאפצ'יץ', דייוויד בלאט ואחרים, הביאו את הקבוצה למקום הרביעי בעונה הסדירה, בהמלכו קלע רוברטס בממוצע של 9.4 נקודות. כך הקבוצה מצאה את עצמה לראשונה בהיסטוריה בפלייאוף, שם הפסידה למכבי תל אביב. רוברטס לא לקח חלק במשחקי הקבוצה בפלייאוף לאחר שהושעה על ידי ההנהלה. רוברטס טען שלא קיבל משכורת במשך מספר חודשים, ואילו הקבוצה הגישה נגדו תביעה בטענה שהוא הפר עמה את ההסכם.
בעונת 1991/1992 עבר רוברטס למכבי חיפה תחת המאמן רוני ברשץ, ועם השחקנים המובילים קורן אמישה, ארי רוזנברג ורון קולמן. הקבוצה סיימה את העונה הסדירה במקום השביעי ורוברטס קלע בממוצע של 11.5. בפלייאוף, ניצחה מכבי חיפה בסיבוב הראשון את הפועל חולון אולם הודחה על ידי הפועל ירושלים. בפלייאוף קלע רוברטס בממוצע של 13.8 נקודות למשחק.
בשנת 1992 זומן רוברטס לנבחרת ישראל בטורניר קדם אולימפי של יבשת אירופה לקראת אולימפיאדת ברצלונה 1992. הנבחרת שובצה לבית ב' בו זכתה בחמישה ניצחונות והפסידה רק במשחק אחד. בבית הגמר נוצחה ישראל בכל משחקיה. במהלך הטוריניר קלע רוברטס 47 נקודות.
בעונת 1992/1993 עבר רוברטס למכבי ראשון לציון, תחת המאמן משה ויינקרנץ ועם הכוכבים מיקי ברקוביץ' ולינטון טאונס. הקבוצה סיימה את העונה במקום השביעי, והודחה בפלייאוף התחתון על ידי בני הרצליה. כן השתתפה בעונה זו בגביע קוראץ', שם הודחה על ידי פנרבחצ'ה בסיבוב המוקדמות השלישי. בעונה הסדירה קלע רוברטס קלע רוברטס בממוצע של 7.7 ובפלייאוף בממוצע של 8.7 נקודות למשחק.
בעונת 1993/1994 חזר רוברטס לקדנציה שלישית בהפועל ירושלים, ואליו הצטרף מראשון לציון מיקי ברקוביץ. למרות בעיות כספיות חמורות, שגרמו לעזיבתו של השחקן הזר אורלנדו פיליפס במהלך העונה, הצליחה הפועל ירושלים לסיים במקום השלישי בליגה, אך הודחה בפלייאוף על ידי הפועל תל אביב כאשר הפסידה לה 2–3 בסדרת הטוב מ-5. בעונה הסדירה קלע רוברטס קלע רוברטס בממוצע של 8.5 ובפלייאוף בממוצע של 5.4 נקודות למשחק.
לקראת העונה הבאה, בקיץ 1994, הבעיות הכספיות של הפועל ירושלים הגיעו לשיאן, רוב השחקנים הבכירים עזבו, ביניהם עדי גורדון, דורון שפע ונוריס קולמן. מאמן הקבוצה היה גדי קידר, החמישייה כללה את רוברטס, פפי תורג'מן, ג'וני דלזל, רדנקו דובראש ובילי תומפסון. בחציה הראשון של העונה הקבוצה הייתה בצמרת הטבלה. זכור במיוחד מהעונה ההיא משחק הדרבי ההיסטורי, הראשון מזה שנים, בו ניצחה הפועל כמארחת את מכבי ירושלים. פציעתו החמורה של תורג'מן (בתקרית עם מאיר טפירו) במשחק גביע נגד הפועל תל אביב סיימה עבורו את העונה ועבור הפועל ירושלים את חלומות הצמרת. גם כך סיימה הקבוצה במקום השביעי, והודחה בפלייאוף על ידי מכבי ראשון לציון. כן הגיעה שוב לחצי גמר גביע המדינה. בעונה הסדירה קלע רוברטס בממוצע של 11.2 ובפלייאוף בממוצע של 12.0 נקודות למשחק.
לקראת העונה הבאה, 1995/1996, מונה פיני גרשון מונה כמאמן הקבוצה. חמישיית הקבוצה כללה את שלושת השחקנים שחזרו גורדון, שפע וקולמן ביחד עם תומפסון ותורג'מן. אילו רוברטס תפקד כשחקן ספסל. העונה נפתחה במאזן 0–6 מרשים, כשבדרך הקבוצה מנצחת את כל מי שעומדת מולה, כולל מכבי תל אביב. הקבוצה סיימה במקום השני את הליגה הסדירה, ואף ניצחה בחצי גמר הפלייאוף את גליל עליון, אך הפסידה למכבי תל אביב בגמר הפלייאוף. לעומת זאת, הקבוצה הגיעה לגמר הגביע, בעזרת סל ניצחון של עדי גורדון על בני הרצליה. בגמר הפועל ירושלים משכה את מכבי תל אביב למשחק צמוד ששלושים שניות לסיום עמד על התוצאה שוויון 65:65. הפועל יצאה להתקפה אחרונה, עדי גורדון קלע והפועל ניצחה 65:67 וזכתה בגביע הראשון בתולדותיה. זהו התואר היחיד בקריירה של רוברטס. בסיום העונה פרש רוברטס מכדורסל.
הישגיו
רוברטס שיחק 9 עונות בליגה הראשונה בישראל, רשם 187 משחקי ליגה ו-325 משחקי פלייאוף, בהם קלע בממוצע של 9.9 ו-9.0 נקודות בהתאמה, וזכה בתואר גביע המדינה עם הפועל ירושלים. רוברטס מדורג במקום 188 בקלעי כל הזמנים של הליגה הראשונה בישראל. בהפועל חיפה מדורג רוברטס במקום ה-27 בקלעי הקבוצה בכל הזמנים. כן בהפועל ירושלים מדורג במקום ה-36 בקלעי כל הזמנים.
בנבחרת ישראל, שיחק רוברטס 14 משחקים והשתתף בטורניר קדם אולימפי של יבשת אירופה לקראת אולימפיאדת ברצלונה 1992.
קית' אלן
קית' האוול צ'ארלס אלן (באנגלית: Keith Howell Charles Allen; נולד ב-2 בספטמבר 1953) הוא שחקן, קומיקאי, מוזיקאי, זמר-יוצר, אמן, סופר ומנחה טלוויזיה בריטי. הוא אביהם של הזמרת לילי אלן ושל השחקן אלפי אלן ואחיו של השחקן והבמאי קווין אלן.
ביוגרפיה
אלן נולד ב-2 בספטמבר 1953 בלינאלי שבמחוז קרמרת'נשייר שבוויילס, השני מבין שלושה ילדים. אביו אדוארד צ'ארלס אוון שירת בצוללות בצי המלכותי הבריטי. אחיו הצעיר הוא השחקן קווין אלן. את שנותיו הראשונות בילה אלן בסוונסי ובמלטה, ורוב ילדותו חי בגוספורט כאשר אביו שירת בפורטסמות'.כשהיה בן 11 אביו הוצב בסינגפור והוא נשלח ללמוד בפנימיית ברנטווד באסקס. הוא סולק מבית הספר בגיל 13. אחרי שנתפס בגנבה שוב ושוב נשלח ל-borstal בית מעצר לבני נוער, מאוחר יותר אמר "I had a great time in borstal".
במהלך שנות השבעים של המאה העשרים עבד אלן בעבודות שונות בכללן כפועל במה בתיאטרון. מעבודה זו פוטר אחרי שהצטרף ערום לשורת המקהלה של מקס בייגרייבס. הצלחתו הראשונה על הבמה הייתה כסטנדאפיסט בפתיחת מופעים של להקות רוק כמו הקלאש.
קריירת משחק
בשנות השמונים הופיע אלן במספר סרטים בסדרה בערוץ 4 אחרי שהופיע במועדון "The Comedy Store" ב-1979. פרקים בולטים בהשתתפותו היו "The Bullshitters" (פרודיה על הסדרה "המקצוענים") ובפרק "The Yob" (פרודיה על הסרט "הזבוב") שבו היה גם שותף לכתיבה. ב-1985 הגיע הקומיק סטריפ למסך הגדול בסרט "The Supergrass" בכיכובם של אלן עצמו, אדריאן אדמונדסון, פיטר ריצ'רדסון, ג'ניפר סונדרס, ורובי קולטריין ובבימויו של פיטר ריצ'רדסון.
בתקופה הקצרה שרשת "British Satellite Broadcasting" שידרה בלוויין כמתחרה לרשת Sky, הופיע אלן בתוכנית משלו בשם " I Love Keith Allen" בערוץ גלאקסי. בתוכנית שולבו קטעי סטנד-אפ ומערכונים.
ב-1992 חזרו חברי הקומיק סטריפ להופיע על המסך וחברו לסדרת סרטי "Carry On". בסרט בהשתתפותם "Carry On Columbus" שיחק אלן את תפקיד פפי האסיר. הסרט בבימויו של ג'רלד תומאס ובהפקתו של פיטר רוג'רס, היה האחרון בזיכיון של סרטי "Carry On".
ב-1993 כיכב בתפקיד ג'ון פיטר בארי, איש תורת הנסתר, בפרק "The Day of the Devil" בסדרת הטלוויזיה "המפקח מורס". פרק זה בסדרה הוותיקה של " Granada Television" נכתב על ידי דני בויל, והיה הראשון משלושה פרויקטים בהשתתפותו של אלן שכתב או ביים בויל במהלך שנות התשעים.
אלן הופיע בקומדיה השחורה "Twin Town" שביים אחיו קווין, שיחק בעיבוד של ערוץ 4 לספר "A Very British Coup" וב-1994 גילם את הדייר שמת בתחילת המותחן "חברים לרצח" של דני בויל. באותה שנה זכה לשבחים על הופעתו בסדרת הדרמה של ה-BBC עיבוד לרומן "מרטין צ'זלוויט" מאת צ'ארלס דיקנס. ב-1996 חזר להופיע בסרט של בויל בתפקיד סוחר הסמים בסרט "טריינספוטינג". דני בויל ציין שדמותו של אלן ב"טריינספוטינג" היא אותה דמות שמופיעה בסרט "חברים לנצח" - הוא לובש את אותם בגדים ונושא איתו את אותה מזוודה. עוד ב-1996 הנחה את התוכנית "Top of the Pops" כשהוא מחופש לזמר היפ-הופ בדיוני בשם "קית'סקי".
בשנת 2000 הופיע אלן בשניים ממחזותיו של הרולד פינטר בתיאטרון אלמיידה, במחזה "Celebration" גילם את למברט, ובמחזה "החדר" שיחק בתפקיד מר סנדז. ביולי 2001 ביצע אלן שוב את אותו תפקיד בפסטיבל מרכז לינקולן.
ב-2001 שיחק בתפקיד ג'ים נייפוורת' "פותר הבעיות" בפרק בסדרה "Murder in Mind". ב-2004 גילם את שחקן הפוקר דייב 'אוזני עכבר' סמית בהופעת קמע בסיטקום "חנות ספרים מטריפה".
ב-2002 גילם אלן את רוג'ר אייס (מנהל "לונדון רקורדס") בסרט "אנשי המסיבות" העוסק ב"פקטורי רקורדס" ובסצנת המוזיקה של מנצ'סטר.
אלן הופיע בסיטקום "Spaced" של ערוץ 4, בהופעה קצרה כמחווה לסרט "הניצוץ" של סטנלי קובריק. הוא הופיע בתפקיד הנבל ב"סוכן סמוי קודי בנקס 2" סרט ההמשך לסרט "סוכן סמוי קודי בנקס" מ-2004 לצדו של פרנקי מוניז.
אלן גם השתתף בסדרת בית החולים "Bodies" בתפקיד מר טוני ויטמן. ב-2005 הופיע בתוכנית "Art School" בהפקת חברת Endemol לצדם של אולריקה ג'ונסון, ג'ון המפריז וקלריסה דיקסון רייט. בין השנים 2006 ו-2009 כיכב אלן בסדרת הדרמה של ה-BBC "רובין הוד" בתפקיד השריף מנוטינגהאם.
סרטו הדוקומנטרי של אלן "Unlawful Killing" על מותה של דיאנה, הנסיכה מוויילס מומן על ידי מוחמד אל-פיאד ו-" Associated-Rediffusion", הוקרן בפסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 2011. הוא אמר שסירב לקצץ מהסרט 87 קטעים לבקשת עורכי הדין כדי לאפשר להקרין את הסרט בבריטניה.