cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נגד אפיון
אפיון
יוסף בן מתתיהו מתמודד עם הכפשותיו של אפיון רק במאמר השני של הספר, כשמתוך "שטנה שלמה" שחיבר אפיון על היהודים, הוא בוחר להתמקד בנושאים ספציפיים: יציאת מצרים, יהודי אלכסנדריה, בית המקדש וחוקי הדת היהודית. אפיון טען ששמע "מפי זקני מצרים" שמשה בא מהליופוליס ("עיר-שמש") במצרים וציווה לפנות בתפילות לכיוון השמש (למזרח). משה הוציא את היהודים (110 אלף מצורעים, עיוורים וצולעים) ממצרים והדבר התרחש רק בשנת 752 לפנה"ס. היהודים הלכו 6 ימים ולאחר שכולם לקו בכאבים באזור החלציים, נחו ביום השביעי, כאשר הגיעו לארץ שנקראה אחר כך "יהודה". מסיבה זו קראו היהודים ליום הזה בשם "שבת", כי המצרים קוראים לכאב הירכיים "סבתוסיס". על יהודי אלכסנדריה, טען אפיון שאינם אזרחי העיר והיא אינה מולדתם ולראיה: בזמן בצורת, היהודים לא מקבלים מהלחם המחולק לתושבי אלכסנדריה. ואם היהודים הם אכן אזרחי העיר, תהה, מדוע אינם עובדים את האלים של אלכסנדריה? לטענת אפיון (בעקבות פוסידוניוס ודיודורוס סיקולוס), במקדש בירושלים היה מוצב פסל זהב של ראש חמור שהיהודים סגדו לו (עלילת החמור), אך נעלם משם כשאוצרות המקדש נלקחו על ידי אנטיוכוס אפיפנס. בעקבות פוסידוניוס ואפולוניוס מולון, ניסה גם אפיון ללמד סנגוריה על שוד המקדש של אנטיוכוס והאשים את היהודים בקרבן אדם. הוא סיפר שאנטיוכוס מצא במקדש אדם שוכב על מיטה ולידו שולחן מלא במאכלי בשר. האיש נפל לרגלי המלך והתחנן שישחררו, כי נותרו לו רק מספר ימים לחיות. הוא בכה וסיפר שהוא יווני שעבר בארץ יהודה לחפש פרנסה, נחטף ונכלא בבית המקדש, תוך שהוא מפוטם במזון. האנשים המגישים לו מזון סיפרו לו שליהודים יש חוק סודי די חדש לפיו הם תופסים איש יווני זר, מפטמים אותו במשך שנה שלמה ואז מוציאים אותו ליער, מעלים אותו לקרבן ואוכלים ממעיו, ונשבעים לשנוא יוונים תמיד. אפיון הוסיף וקבע, כי היהודים נשבעים להרע לנוכרים ובמיוחד ליוונים, ואפילו טען כי מנהגם לשחוט את בהמות הבית למאכל עלול להביא להכחדת בהמות המרעה. הוא הסביר כי אין ליהודים חוקים ישרים ולכן אין להם שלטון עצמי והם תמיד נתינים של עמים אחרים. מלבד זאת, לא יצאו מתוכם אנשים חשובים, אנשי מדע, אמנים או פילוסופים.
יאנג ז'י
יאנג ז'י (במנדרינית:杨智; נולד ב-15 בינואר 1983) הוא כדורגלן עבר סיני ששיחק בבייג'ינג גואואן בעמדת השוער.
קריירה
יאנג ז'י החל את הקריירה שלו בקבוצת "צעירי גואנדונג". בעונת הצטרף לגואנדונג צ'יונגינג ולמרות גילו הצעיר רשם 26 הופעות בליגה.
בעונת חתם בבייג'ינג גואואן מליגת העל גם בה הפך לשוער ראשון כבר בעונתו הראשונה. בין השנים - נכלל ב"נבחרת העונה בליגה" ובעונת אף זכה עם הקבוצה באליפות. ב-28 בדצמבר 2011 נפצע במהלך משחק עבור נבחרת גואנדונג במסגרת גביע גואנגדונג-הונג קונג ונעדר כשנה מהמגרשים. ב-27 בפברואר 2013 חזר מהפציעה ורשם את הופעת הבכורה שלו מאז ההחלמה בתיקו 0-0 נגד פוהאנג סטילרס במסגרת ליגת האלופות האסיאתית.
ב-10 באוגוסט 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סין בניצחון 4–0 נגד כאשר עלה כמחליף במקומו של לי לייליי. עם כניסתו של גאו הונגבו לתפקיד המאמן הלאומי של סין, הפך יאנג ז'י לשוער הראשון של הנבחרת. בשנת זכה עימה באליפות מזרח אסיה בכדורגל.
מרדכי בן יחזקאל
מרדכי בן יחזקאל (האלפרין) (ז' באדר תרמ"ג - כ"ט בכסלו תשל"א, 1883 – דצמבר 1970) היה מורה, מסאי, סופר, פולקלוריסט וחוקר חסידות ישראלי יליד גליציה. מחבר קובץ סיפורי העם המונומנטלי "ספר המעשיות" (1925–1929; תשי"ז–תשי"ט). חתן פרס ביאליק לספרות יפה (1961).
ביוגרפיה
בן יחזקאל נולד בשם מרדכי האלפרין בגלינא (Glinyany) שבגליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, בשנת תרמ"ג (1883), בן ליחזקאל האלפרין, מצאצאי הרב יחיאל היילפרין, בעל "סדר הדורות", ולחנה לבית קנֶלר (קנעלר). למד ב"חדר" ובבית מדרש, והמשיך בלימודים פרטיים עד שעבר בחינת בגרות, ולאחריה למד באוניברסיטאות ברן, ברלין ווינה. בשנת 1913 היה ציר בקונגרס הציוני ה-11 בווינה.
בשנים 1918–1920 עבד כמורה לעברית בגימנסיה הפולנית-יהודית בלבוב, ובתקופת הכיבוש הרוסי ומלחמת העולם הראשונה היה חבר "ועד העזרה ליהודי גליציה".
באוקטובר 1920 עלה לארץ ישראל. תחילה עבד בסמינר למורות וגננות ע"ש לוינסקי ביפו, לאחר שנה שב לגרמניה, ובשנת 1924 חזר ארצה והתיישב בירושלים.
בשנים תרפ"ד–תש"ד לימד בבית המדרש למורים "מזרחי" בירושלים, ובשנים תרפ"ה–תרפ"ז בבית המדרש למורות "מזרחי".
משנת 1908 התמקד בן יחזקאל בחקר החסידות ועיבוד סיפורי עם וכתב מאמרים ב"השלוח", "הארץ", "היום" (בוורשה ובירושלים), "הצופה", "מאזנים" ועוד.
בן יחזקאל הוציא סדרת ספרים בהוצאת דביר תחת השם "ספר מעשיות" תחילה בשנת 1925 בארבעה כרכים, ובשנת 1961 בשישה כרכים, שעליהם זכה בפרס ביאליק לספרות יפה באותה השנה.
בשנת 1966 הוענק לו "עיטור ירושלים".
בן יחזקאל נפטר בשנת 1970, בגיל 87, ונקבר בירושלים.
על שמו נקרא רחוב בירושלים.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
ויקטור נובק
ויקטור נובק (נולד ב-25 ביולי 1970), הוא רופא ישראלי, פרופ' לרפואה פנימית ואפידמיולוג קליני בבית החולים סורוקה ומנהל מחלקה פנימית ח' בבית החולים, המשמשת כמחלקת הקורונה, מייסד ומנהל המרכז למחקר קליני וראש רשות המחקר. נוסף לכך, הוא מדען בכיר בבית הספר לרפואה בהרווארד, בית ישראל.
ביוגרפיה
נובק נולד וגדל במוסקבה. עלה לישראל בשנת 1990 בגיל 19. היה עתודאי ושירת בנח"ל כרופא 1997–2002. דוקטור לרפואה (M.D) מהפקולטה לרפואה, באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 1997 ואת תקופת הסטאג' סיים בבית החולים סורוקה בשנת 1998. הוא סיים את ההתמחות ברפואה פנימית בבית חולים סורוקה בשנת 2005. משנת 2005 הוא גם PhD באפידמיולוגיה.
באוגוסט 2009 ייסד והחל לנהל את המרכז למחקר קליני, בבית חולים סורוקה.
בנובמבר 2018 הקים את "נגב ביו-בנק", מאגר דגימות ביולוגיות ייחודי למחקר, במרכז הרפואי סורוקה.
חיים אישיים
נובק נשוי לד"ר לנה נובק, מרצה בכירה לביוסטטיסטיקה ואב לשתי בנות ובן. המשפחה מתגוררת בעומר.
גראנדדי
גראנדדי (באנגלית: Grandaddy) היא להקת אינדי רוק אמריקאית ממודסטו, קליפורניה שהוקמה בשנת 1992. חברי הלהקה הם ג'ייסון לייטל (שירה, גיטרה, קלידים), קווין גרסייה (גיטרה בס), אהרון בורץ' (תופים), ג'ים פיירצ'יילד (גיטרה) וטים דריידן (קלידים).
את חלק הארי של הקלטות הלהקה עשה לייטל, שעבד בעיקר באולפנים ביתיים. הלהקה הוציאה ארבעה אלבומי אולפן לפני שהתפרקה בשנת 2006. אחרי הפירוק המשיכו חברי הלהקה לקריירות סולו ולפרויקטים אחרים. גראנדדי התאחדו שוב בשנת 2012 והופיעו מאז כמה פעמים, גם בישראל – במרץ 2017. במאי 2017 נפטר בסיסט הלהקה קווין גרסייה.
הקלטות מוקדמות
גראנדדי הוקמה בשנת 1992 על ידי הזמר, הגיטריסט והקלידן ג'ייסון לייטל, הבסיסט קווין גרסייה והמתופף אהרון בורץ'. הלהקה הושפעה בתחילה מלהקות פאנק אמריקאיות כגון Suicidal Tendencies ו־Bad Brains. לייטל היה סקייטר מקצועי, אך פנה למוזיקה אחרי פציעה בברך שאילצה אותו להפסיק לגלוש. הוא עבד בטיפול בשפכים כדי לממן את רכישת הציוד, וכמה מההופעות המוקדמות של הלהקה היו בתחרויות סקייטבורד.
חברי הלהקה בנו אולפן בבית משפחת לייטל, והאלבום הראשון שלהם היה הקסטה Complex Party Come Along Theories שיצאה בהוצאה עצמית באפריל 1994. הסינגלים "Could This Be Love" ו"Taster" יצאו מאוחר יותר באותה שנה. בשנת 1995 הצטרפו ללהקה הגיטריסט ג'ים פיירצ'יילד (גם הוא גולש מקצועי לשעבר שהתארח אצל הלהקה קודם לכן) והקלידן טים דריידן. הקסטה השנייה Don't Sock the Tryer נגנזה, ובמקומה הם הוציאו את המיני־אלבום A Pretty Mess by This One Band באפריל 1996, בלייבל Will Records מסיאטל.
חוזה עם חברת V2
האלבום השלישי של גראנדדי, Sumday, יצא ב־2003. הוא הוקלט באולפן הביתי של לייטל. הלהקה קידמה אותו בסיבוב הופעות בארצות הברית, סיבוב הופעות של שלושה שבועות באירופה וסיבוב הופעות גדול יותר בארצות הברית. לייטל תיאר את האלבום "גראנדדי מושפעים מגראנדדי – האלבום האולטימטיבי של גראנדדי".
הפירוק והתקופה שאחרי (2006–2012)
בינואר 2006 הודיע לייטל כי הלהקה החליטה להתפרק. הוא טען שחוסר בהכנסות הוא הגורם לפירוק. האלבום Just Like the Fambly Cat יצא בתור אלבום פרידה. לייטל אמר ל־NME:
. לייטל קבע פגישה במלון במודסטו, וזו הייתה הפעם הראשונה שחברי הלהקה היו בחדר ביחד מזה שנתיים. את האווירה בפגישה תיאר לייטל כתסכול שנבע מנתק תקשורתי בין חברי הלהקה.
הלהקה לא יצאה לסיבוב הופעות אחרי יציאת Just Like the Fambly Cat, אך לייטל המשיך לעשות מוזיקה.
איחוד ואלבום חדש (2012–היום)
ב־2012 התאחדה הלהקה והופיעה בכמה פסטיבלים באירופה וארצות הברית. ב־2016 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות שני, ובמרץ 2017 הוציאה את האלבום Last Place ולייטל אמר שהוא יכול להבטיח לפחות עוד אלבום אחד נוסף בעתיד. ב־2 במאי 2017 נפטר קווין גרסייה, בסיסט הלהקה.
סגנון מוזיקלי והשפעות
רוב הסאונד של הלהקה מאופיין בצליל הסינתיסייזר האנלוגי של לייטל, גיטרת הפאז, והבס והתופים של שאר הלהקה. הלהקה תוארה כ"אינדי־רוק חללי מתוק־מריר", "נאו־פסיכדליה חלומית", וגם "שילוב לא פשוט של צלילי גיטרות חמים ומוחשיים וצלילים אלקטרונים נטולי מניירות".
בעוד שלעיתים תיארו את הלהקה בתור "קאנטרי אלטרנטיבי", לדעתו של לייטל ללהקה יש יותר רגש של מוזיקת קאנטרי מאשר סגנון קאנטרי. בתחילת דרכה, הושווה סאונד הלו־פיי של הלהקה לזה של להקת פייבמנט. הלהקה גם הושוותה לרדיוהד (ואפילו תיארו אותה כ"רדיוהד הבאים" ב־2001), ויזר, פליימינג ליפס ואליוט סמית'.
לייטל ציין את הביטלס ואת Electric Light Orchestra כלהקות משפיעות. ב־2013 טען: "אני לגמרי בתיאום עם Electric Light Orchestra ועם ג'ף לין – אני מכיר את הבחור הזה כמו את כף ידי". מוקדם יותר, ב־2009, הוא אמר: "אני חושב שרוב ההשפעות המוזיקליות שלי התגבשו כשהייתי בן חמש או שש". היו שהשוו את השירה של לייטל לזו של ניל יאנג.
ליריקה
רבים מהשירי הלהקה עוסקים בטכנולוגיה ובהתנגדות לשינוי. לייטל אמר ב־2003: "קל לי להתמודד עם דברים מסוימים כאשר אני חי דרך עצמים דוממים".
טכניקות הקלטה
הלהקה הקליטה ועיבדה בעיקר באולפנים ביתיים מאולתרים, מוסכים ומחסנים, אף על פי ששני האלבומים האחרונים עובדו במכשור ייעודי. את הרבה מההקלטות הקליט לייטל לבדו באמצעות מקליט אנלוגי ו־Pro Tools.
אולפנת בני עקיבא מירון
אולפנת בני עקיבא מירון היא אולפנה השייכת למרכז ישיבות בני עקיבא. היא ממוקמת במושב מירון שבמועצה האזורית מרום הגליל, סמוך לקבר רבי שמעון בר יוחאי. כאשר הוקמה האולפנא על ידי הרב משה צבי נריה באלול תשל"ב (ספטמבר 1971) היא נקראה "זהורית" על שמו של רבי שמעון בר יוחאי, שעל פי המסורת חיבר את ספר הזוהר.
הרב מיכאל קאפח הוא ראש האולפנה ולצדו המנהל הכללי של מוסדות בני עקיבא במירון, צחי סעדה.
באולפנה משולבות מדריכות צעירות. חלקן מהמדריכות עושות זאת במסגרת השירות הלאומי שלהן וחלקן עובדות באולפנה.
התלמידות
באולפנה מתחנכות כ-450 תלמידות המגיעות מיישובים רבים בצפון כמו: חצור הגלילית וסביבותיה, צפת, כרמיאל, קצרין ויישובי רמת הגולן, מעלות וסביבותיה, יישובי מרום הגליל. בשנים האחרונות מגיעות גם בנות ממקומות מרוחקים יותר כגון עכו, נוף הגליל, בית רימון, נתניה, ירושלים ועוד.
כ-20% מתלמידות האולפנה הן עולות מאתיופיה ועולות מהודו השייכות לשבט בני מנשה. העולות משולבות בכל הפעילות החברתית באולפנא כחלק מיישום האידאולוגיה של קליטת עליה וצמצום הפערים החברתיים בין שכבות האוכלוסייה.
פרס חינוך
בשנת תש"ס זכתה האולפנה בפרס החינוך הדתי מטעם משרד החינוך על מכלול הפעילות באולפנה.
ב־2013 זכה מיכאל קאפח, ראש האולפנה, בתעודת מנהל מצטיין של ישיבות ואולפנות בני עקיבא.
ברק חצור
ברק חצור (נולד ב-16 בנובמבר 1985) הוא ספורטאי פאראלימפי ישראלי. ייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים (טוקיו 2020).
ביוגרפיה
חצור נולד בישוב הושעיה שבעמק יזרעאל. בגיל 19, התגייס לגדס"ר צנחנים. בשנת 2006, בגיל 20, נפצע ברגליו במהלך פעילות מבצעית בג'נין. כשלושה חודשים לאחר הפציעה, החל את קריית הספורט שלו. תחילה, עסק בכדורסל נכים, כדי לשמור על כושר מיטבי. לאחר כמה שנים בהן השתתף בתחרויות כדורסל בינלאומיות, עבר לענף החתירה. הוא הצטרף לנבחרת החתירה הלאומית של מדינת ישראל, לצד אחיה קליין, סימונה גורן, שי לי מזרחי, מיכל פיינבלט, סלאח שהאין וההגאית מרלנה מילר. באליפות העולם הפאראלימפית לחתירה הגיעה הנבחרת למקום שישי והבטיחה את השתתפותה במשחקים הפאראלימפיים בשנת 2021.
אופיר נצר
אופיר נצר (נולדה ב-13 במאי 1996) היא מתעמלת ישראלית, אלופת ישראל לשנת 2018 ואלופת המכביה (2017) במכשיר הקפיצות.
קריירה
אופיר נצר נולדה וגדלה במושב מולדת. האליפות אירופה בשנת 2013 אשר נערכה במוסקבה, סיימה נצר במקום הרביעי בגמר מכשיר הקפיצות עם ציון ממוצע של 14.166 נקודות.
בשנת 2017, זכתה נצר במדליית זהב במכשיר הקפיצות במכביה העשרים עם תוצאה של 13.438 נקודות.
באליפות העולם 2021 שנערכה ביפן, סיימה נצר במקום השישי בגמר מכשיר הקפיצות כאשר סיימה עם ציון ממוצע של 13.616 נקודות. לגמר היא העפילה מהמקום השמיני במוקדמות עם ציון ממוצע של 13.516 נקודות והפכה למתעמלת הישראלית הראשונה שמעפילה לגמר באליפות עולם.
חייה האישיים
נצר לומדת ב לתואר ראשון בחינוך וחברה, עם התמחות בספורט.
שומלובאשארהיי
שומלובאשארהיי (בהונגרית: Somlóvásárhely) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בשומלובאשארהיי מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,061 תושבים, ובשנת 2019 רק 1,047 תושבים.
יהודי שומלובאשארהיי
בשומלובאשארהיי חיו יהודים בתקופות זמן שונות. ליד בית הקברות של הכפר עדיין קיימות מצבות, שאריות של בית הקברות היהודי
זמן בדיקה עד זמן השימוש
זמן בדיקה לזמן שימוש (באנגלית: Time-of-check to time-of-use ובראשי תיבות TOCTOU) היא מחלקה של באגים בתוכנה, הנגרמים על ידי מרוץ תהליכים וקשורים בבדיקת מצב חלקי המערכת (כמו פרטי אבטחה) ובשימוש בבדיקות אלה.
זמן בדיקת לזמן שימוש הם נפוצים במערכת ההפעלה יוניקס, בין פעולות במערכת הקבצים ,אך יכולים לקרות גם בהקשרים אחרים, כולל שקעים מקומיים ובשימוש לא נכון בהעברות מסד הנתונים.
תזמון אמין של TOCTOU
ניצול מרוץ תהליכים מסוג TOCTOU דורש תזמון מדויק על מנת להבטיח שפעולות התוקף משתלבות כהלכה עם הקורבן. בדוגמה שלעיל, על התוקף לבצע את קריאת מערכת במדויק בין הגישה לפתוחה. עבור ההתקפה הכללית ביותר, יש לתזמן תקיפה לביצוע לאחר כל פעולה על ידי הקורבן, המכונה גם "דריכה אחת".
מניעת והסרת TOCTOU
TOCTOU הם קשיים להסרה ולמניעה, בהקשר של מרוץ תהליכים של זמן בדיקה לזמן שימוש, האתגר המהותי הוא להבטיח שלא ניתן לשנות את מערכת הקבצים. בשנת 2004 פורסמה תוצאה שהראתה כי אין טכניקה ניידת ודטרמיניסטית להימנעות מTOCTOU.
נסטוראס מיטידיס
נסטוראס מיטידיס (ביוונית: Νέστωρας Μιτίδης; נולד ב-1 ביוני 1991 בלרנקה) הוא כדורגלן קפריסאי המשחק בעמדת החלוץ בלבדיאקוס ובנבחרת קפריסין.
קריירה
מיטידיס החל לשחק כדורגל בגיל צעיר במחלקת הנוער של א.א.ק. לרנקה, ובשנת 2009 עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון. בעונתו הראשונה עזר לה לעלות לליגה הבכירה בקפריסין.
בעונת מאמן הקבוצה טון קאנן נתן לו הזדמנות בהרכב הראשון של הקבוצה וב-13 בנובמבר 2010, הוא כבש את השער הראשון שלו בקריירה, שער הניצחון בדקה ה-85 נגד ארמיס ארדיפו. ב-14 ביולי 2011 הבקיע את שערו הראשון במסגרת אירופית בניצחון 0-8 על פלוריאנה המלטזית במסגרת הסיבוב השני של מוקדמות הליגה האירופית. בעונת הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, וב-33 הופעות בליגת העל הקפריסאית כבש עשרה שערים.
ב-16 בנובמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת קפריסין במשחק נגד.
קרב באיקולה
קרב באיקולה (Baecula) היה קרב שהתרחש בשנת 208 לפנה"ס במהלך המלחמה הפונית השנייה, בין צבא קרתגי בפיקוד עזרובעל ברקה, אחיו של חניבעל, לבין צבא רומי בפיקוד פובליוס קורנליוס סקיפיו אפריקנוס. הקרב התרחש ליד העיר באיקולה (כיום הכפר באַילֶן) שבהיספניה (ספרד), ובסופו הובסו הקרתגים אולם מרבית צבאם הצליח לסגת באופן מאורגן.
רקע
המלחמה הפונית השנייה פרצה בשנת 218 לפנה"ס בספרד, כאשר חניבעל ברקה, המפקד הראשי של צבא קרתגו, תקף את העיר סגונטו, שהייתה בעלת בריתה של רומא. חניבעל תכנן להעביר את המלחמה לאיטליה, והוא יצא במסע נועז דרך גאליה והרי האלפים, בעודו מפקיד ביד אחיו עזרובעל את הפיקוד על הצבא הקרתגי בחצי האי האיברי. בסתיו 217 לפנה"ס, לאחר שהובס בידי חניבעל בקרבות טיקינוס וטרביה, יצא הקונסול פובליוס קורנליוס סקיפיו וחבר אל כוחותיו של אחיו גנאיוס קורנליוס סקיפיו קאלבוס בצפון ספרד. השניים פלשו דרומה והגיעו עד סגונטו.
שנתיים לאחר מכן, בשנת 215 לפנה"ס, הביסו השניים את עזרובעל בקרב דרטוסה. קרתגו שלחה לספרד צבא נוסף תחת פיקודו של מאגו, אחיו הצעיר של חניבעל. בשנת 214 לפנה"ס נקרא עזרובעל לאפריקה לדיכוי מרד נומידי, והאחים הרומים ניצלו זאת והרחיבו את התפשטותם דרומה. בשנת 212 לפנה"ס שב עזרובעל לספרד כשלצידו צבא קרתגי שלישי בפיקודו של עזרובעל גיסקו, וכוח פרשים נומידי בהנהגת הנסיך מסיניסה.
בשנת 211 לפנה"ס הצליחו הצבאות הקרתגיים המאוחדים להביס את הצבא הרומי שפוצל בין פובליוס סקיפיו ואחיו גנאיוס. השניים נהרגו, ושרידי צבאם נסוגו מצפון לאברו. בשנת 210 לפנה"ס קיבל פובליוס קורנליוס סקיפיו אפריקנוס, בנו של פובליוס סקיפיו, את הפיקוד הרומי על הכוחות הרומים שנותרו בספרד. בסוף אותה שנה נחת סקיפיו הבן באמפוריום, מדרום להרי הפירנאים, ונערך לחידוש המערכה על חצי האי האיברי. באביב שנת 209 לפנה"ס חצה סקיפיו את האברו, ולאחר מסע מזורז לעומק חצי האי הפתיע את הקרתגים בכיבושה המהיר של קרתגו החדשה, ששימשה אחד מהבסיסים החשובים של קרתגו בספרד.
באביב שנת 208 לפנה"ס יצא סקיפיו מקרתגו החדשה לקראת עזרובעל.
הקרב ותוצאותיו
עזרובעל הופתע מהתקדמותו של סקיפיו, וחשש מעדיפותו המספרית. הוא נסוג ותפס עמדה מבוצרת על רמה קטנה ליד העיר באיקולה (כיום הכפר באַילֶן) והמתין לבואו של צבא קרתגי נוסף. על פי ההיסטוריון היווני פוליביוס, המתין סקיפיו יומיים, אך מחשש לכיתורו בידי הצבאות הקרתגיים הנוספים (מה שהוביל בעבר למותם של אביו ודודו בקרב באיטיס, לא רחוק משם) החליט לבסוף לעלות על מחנהו של עזרובעל. עזרובעל ראה שלא יוכל לעמוד בפני הצבא הרומי, והחליט לסגת. הוא הוציא לקראת הרומאים את כוחותיו הקלים, ואלה ספגו את המתקפה הרומית. סקיפיו פיצל את עיקר צבאו בינו ובין סגנו גאיוס לאליוס, ובמקביל למתקפה החזיתית של כוחותיו הקלים הובילו השניים מתקפה כפולה על האגפים. הכוחות הקרתגים נשברו והובסו, אך לחימתם אפשרה לעזרובעל לחצות את נהר הבאיטיס עם מרבית צבאו, פיליו ומטעני האספקה. עזרובעל פנה כעת עם צבאו צפונה במטרה לחבור עם אחיו באיטליה.
למרות הניצחון, נמנע סקיפיו מלרדוף אחר עזרובעל. למהלך זה, שאפשר את פלישתו של עזרובעל לאיטליה, ניתנו מספר הסברים. לדעת פוליביוס, חשש סקיפיו שצבאו יכותר בידי המצביאים הקרתגים הנוספים. הסבר נוסף מצביע על תנאי השטח ומזג האוויר הגשום. לפי הסבר אחר היה יותר חשוב בעיני סקיפיו להשלים את כיבושו של דרום חצי האי האיברי מידי קרתגו, והוא לא רצה לסכן זאת במערכה ארוכה בהרים. אחרים גורסים שהחיילים הרומים עסקו בביזת המחנה הקרתגי, והיה קשה לארגן אותם מחדש לקראת מרדף יעיל.
בהמשך חצה עזרובעל את האלפים ופלש לאיטליה, במטרה לתגבר את אחיו חניבעל. החרדה ברומא הייתה עצומה, אך בסופו של דבר לא הצליח עזרובעל לחבור לאחיו והובס בטרם עלה הדבר בידו בקרב מטאורוס, מול צבאם המאוחד של שני הקונסולים של אותה השנה, גאיוס קלאודיוס נרו ומרקוס ליוויוס סלינטור.
טינטאג'ל
טינטאג'ל (באנגלית: Tintagel) או טרוונה (בקורנית: Tre war Venydh, מילולית "כפר על הר") היא מועצה מקומית (Civil parish) ועיירה השוכנת על חוף האוקיינוס האטלנטי במחוז קורנוול שבדרום-מערב אנגליה בבריטניה. שטחה 17.32 קילומטרים רבועים, ונכון ל-2016 היה מספר התושבים 1,748, ירידה מ-1,822 שהיה מספר התושבים ב-2001. העיירה וטירת טינטאג'ל הסמוכה קשורים לאגדות על המלך ארתור, ולכן היא מושכת אליה מטיילים ותיירים רבים, והיא אחד מהמקומות הפופולריים ביותר בין התיירים בבריטניה.
אטימולוגיה
המקור של השם טינטאג'ל אינו ידוע. ישנה אפשרות כי השם הוא צרפתית נורמנית, משום שהשפה הקורנית של המאה ה-13 לא כללה את העיצור ג'י. אם המקור הוא בקורנית אזי דן (Dun) פירושו מבצר. בספרו "אלמנטים של שמות מקומות בקורנוול" (Cornish Place-name Elements) מעלה אוליבר פאדל (Oliver Padel) השערה כי השם המקורי היה "דן"-"טאגל" ('Dun' '-tagell'), שפירושו "מקום צר", ופירוש זה נתמך על ידי "מילון אוקספורד לשמות מקומות אנגליים". קיימת אפשרות לשם מאותו מקור באיי התעלה, "טנטה ד'אגל" (Tente d'Agel), אבל זה מוטל בספק.
השם מופיע לראשונה בספר ההיסטוריה של מלכי בריטניה מאת ג'פרי ממונמות' (נכתב בלטינית סביב 1136) כ"טינטאגול" (Tintagol), מה שמרמז על הגייה עם ג ולא עם ג'. אבל בפואמה ברוט (Brut) שכתב המשורר לאיאמון (Layamon) בן סוף המאה ה-12 באנגלית תיכונה על תולדות אנגליה השם נכתב כ"Tintaieol". האות i באיות זה מרמזת על עיצור כדוגמת האות j באנגלית מודרנית. החלק השני של השם מבוטא כ-ageul בצרפתית מודרנית.
העיירה של ימינו הייתה ידועה בשם טרוונה (Trevena) עד שסניף הדואר החל להשתמש בשם טינטאג'ל כשם המקום באמצע המאה ה-19 (עד אז השם היה מוגבל לצוק של טירת טינטאג'ל).
ממשל מקומי ופוליטיקה
הממשל המקומי מוגדר כמועצה (Civil parish) וחברי המועצה נבחרים מדי ארבע שנים. הגוף המרכזי באזור הוא מועצת קורנוול (Cornwall Council), אבל עד מרץ 2009 הייתה המועצה המקומית תחת סמכות מועצת הנפה של צפון קורנוול (North Cornwall District Council). דיוני המועצה המקומית מתפרסמים באתר המועצה. מ-1894 ועד 1974 הייתה המועצה חלק מהנפה הכפרית קמלפורד (Camelford Rural District).
אגדות המלך ארתור
בספרו על ההיסטוריה של מלכי אנגליה מתאר ג'ופרי ממונמות' כיצד גורלואיס (Gorlois), דוכס קורנוול, העביר את אשתו איגריין (Igraine) לאופידום "טינטאגול" כשהיה במלחמה עם המלך אותר פנדרגון (Uther Pendragon). אותר, שהיה מאוהב באיגריין, ידע שלא ניתן להיכנס אל הטירה המוגנת היטב, וביקש עזרה מהקוסם מרלין. מרלין הפך את אותר לבן דמותו של גורלואיס, ואותר נכנס כך לטירה ועיבר את איגריין. בנם של אותר ואיגריין היה המלך ארתור. ברומנסה טריסטן ואיזולדה חלק מהאירועים מתנהלים גם הם בטינטאג'ל.
היסטוריה
בתקופת הנורמנים נבנה מבצר קטן בכפריר בוסיני (Bossiney), קרוב לוודאי לפני הסקר של ספר יום הדין ב-1086, בוסיני וטרוונה הוגדרו כבורו ב-1253 על ידי ריצ'רד, רוזן קורנוול. בספר יום הדין יש בוודאות שני בתי אחוזה בקהילה זו. בוסיני (שכללה את טרוונה) נלקחה מהנזירים של בודמין (Bodmin) על ידי הרוזן מקורנוול. טינטאג'ל הייתה אחת מ-17 אנטיקווה מנריה (Antiqua maneria, מנורים עתיקים) של דוכסות קורנוול. החג המסורתי של הקהילה היה החג של דיוניסיוס הקדוש, הפטרון הקדוש של הקפלה של טרוונה, שנחגג ב-19 באוקטובר. כיכר השוק ואתר היריד היו בסמוך לקפלה.
סביב 1552 ניתנה לבורו של בוסיני הזכות לשלוח שני חברים לפרלמנט, והם המשיכו בכך עד 1832 כשמעמד הבורו בוטל. עד תחילת המאה ה-20 הפרידו בין הכפרים טרוונה ובוסיני שדות לאורך דרך בוסיני.
הסקר של 1840–1841 קבע שגודל השטח של הקהילה הוא 17.3 קילומטרים רבועים, שמתוכם 13 קילומטרים רבועים הם שטחים מעובדים ושטחי מרעה. השטח הפרטי הגדול ביותר, 7.34 קילומטרים רבועים, היה בבעלות הלורד וורנקליף (Lord Wharncliffe), ו-500 דונם הוקצו לכנסייה.
ספינות טרופות
טרברווית (Trebarwith) הייתה אתר הטביעה של הספינה "שרה אנדרסון" (Sarah Anderson) ב-1886 (כל אנשי הצוות נהרגו). אבל הספינה הטרופה הידועה ביותר הייתה ספינת המפרשים (barque) "לוטה" (Iota), שהתרסקה אל הצוקים של ליי רוק (Lye Rock) ב-20 בדצמבר 1893. אנשי הצוות הצליחו לטפס על הסלע, ולבד מנער בן 14, כולם ניצלו בעזרת ארבעה גברים (שלושה מתוכם מטינטאג'ל, אחד מהם, צ'ארלס המבלי קיבל 3 מדליות עבור אומץ אחר-כך). סיפור ההצלה הופיע בספר "הרהורים על טינטאג'ל וגיבוריה" (Musings on Tintagel and its Heroes) מאת ג'וזף בראון ב-1897. הנער נקבר בחצר הכנסייה של טינטאג'ל, והקבר מסומן בצלב עץ עליו חרות שמו: דומניקו קטנזה (Catanese Domenico).
חפירות
החפירות הארכאולוגיות העיקריות החלו בשנות ה-30 של המאה ה-20 באתר של הטירה מהמאה ה-12 וסביבותיה, כשבראשן עמד ראלי רדפורד (Ralegh Radford). החפירות חשפו שהכף של טינטאג'ל היה אתר נזורה קלטית במעמד גבוה (לטענת ראלי רדפורד) או מבצר נסיכותי והתיישבות של סוחרים המתוארכת למאות חמישית ושישית לספירה (לדברי חופרים מאוחרים יותר), בתקופה שמיד לאחר נסיגת הרומאים מבריטניה. ממצאים של שמן זית וכדי יין מאגן הים התיכון מוכיחים כי בריטניה שמיד לאחר הרומאים לא הייתה מוצב מבודד כפי שהניחו קודם לכן, שכן מסחר נרחב בטובין בעלי ערך גבוה התנהל באותה תקופה באזור הים התיכון. ממצאים מהחפירות שמורים במוזיאון המלכותי של קורנוול (Royal Cornwall Museum) בטרורו. החפירות ב-1998 גילו אבן שעליה חקוקה כתובת בלטינית שכללה את המילה ארטוגנו (Artognou). האבן, המכונה "אבן ארטוגנו" (Artognou stone), הוסיפה פרט לפולקלור של הקשר בין טינטאג'ל למלך ארתור, אם כי היסטוריונים אינם מאמינים שהכתובת מתייחסת למלך ארתור. שתי עונות של חפירות נערכו בחצר כנסיית טינטאג'ל בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.
עתיקות
קיימים שרידים עתיקים רבים אחרים בטינטאג'ל וסביבותיה, כדוגמת השקע המכונה "טביעת רגלו של המלך ארתור" (King Arthur's Footprint) באי טינטאג'ל והסלע המגולף מאזור סטראפארק (Starapark), 8 קילומטרים מזרחית לטינטאג'ל, שהוצבה מול בית הספר בקמלפורד (Camelford), דרומית מזרחית לטינטאג'ל. רודני קסלדן (Rodney Castleden) מגדיר אותם כחפצים טקסיים מתקופת הברונזה. "טביעת רגלו של המלך ארתור" היא שקע בסלע בנקודה הגבוהה ביותר בצד הדרומי של האי טינטאג'ל. הוא אינו טבעי לגמרי, לאחר שעוצב בידי אדם בשלב כלשהו. ייתכן ששימש להכתרת מלכים או ראשי שבטים כיוון שידוע שלאתר יש היסטוריה ארוכה המשתרעת מימי הביניים. השם הוא ככל הנראה המצאה של מדריך בטירה במאה ה-19.
מבנים חילוניים בולטים
בית הספר היסודי של טינטאג'ל הוקם ב-1914 בכפריר טרוון (Treven) הקרוב, ונועד להחליף את בית הספר של הכנסייה (נוסד 1874), והוא הורחב מאז. התלמידים שממשיכים לבית ספר תיכון מגיעים לבית הספר המקיף על שם סיר ג'יימס סמית (Sir James Smith's School) בקמלפורד הסמוכה. המבנה המכונה "בית המתנות" (The Gift House) הצמוד לסניף הדואר הישן נרכש על ידי אגודת הצדקה של נשות טינטאג'ל (Trustees of Tintagel Women's Institute).
היכל המלך ארתור
היכל המלך ארתור (King Arthur's Hall) בטינטאג'ל הוא מבנה גדול שנבנה בשנות ה-30 במאה ה-20. הוא נבנה על ידי יצרן אבקת פודינג בשם פ. ט. גלסקוק (F. T. Glasscock) כמטה של "חבורת האבירים של השולחן העגול" (Fellowship of the Knights of the Round Table). מגוון של אבנים מקורנוול שימש לבנייה ו-73 הוויטראז'ים המתארים את אגדות המלך ארתור הם מעשי ידיה של ורוניקה וול (Veronica Whall), וכמו כן יש במבנה כמה ציורים של ויליאם האתרל (William Hatherell).
"מסדר חבורת האבירים של השולחן העגול" (Order of the Fellowship of the Knights of the Round Table) הוקם בבריטניה ב-1927 על ידי פרדריק תומאס גלסקוק (איש עסקים מלונדון שפרש לגמלאות, נפטר ב-1934) על מנת לקדם את האידיאלים הנוצריים והתפיסה הארתוריאנית על אבירות בימי הביניים. גלסקוק היה תושב של טינטאג'ל והקים את אולם המלך ארתור על האתר בו שכנו בעבר בית העירייה ואולם המסחר. ההיכל משמש גם כאתר כנסים לבונים חופשים, ומשכן לארבעה גופים של הבונים החופשיים.
בתי מלון
מלון טירת המלך ארתור (King Arthur's Castle Hotel), כיום "מלון טירת קמלוט" (Camelot Castle Hotel) נפתח ב-1899. הוא היה פרי יוזמתו של סר רוברט הרווי (Sir Robert Harvey), והאדריכל היה סילוונוס טרוואיל (Silvanus Trevail). במקור הוא היה מיועד כמלון בנקודת הקצה של מסילת הרכבת מקמלפורד שמעולם לא נבנתה. החזית היא קירות הנוטים פנימה, מגדל כניסה ראשי מתרומם לגובה של חמש קומות ובכל פינה יש מגדל בן ארבע קומות. במגדלים יש משיקולי והם מתרוממים שלוש קומות מעל יתרת הבניין. האולם הגדול בקומה הראשונה תוכנן סביב העתק של השולחן העגול מטירת וינצ'סטר והוא כולל ארקדות רומנסקיות עם עמודים משיש איטלקי.
בטרוונה עצמה קיים מבנה שהיה בעבר מלון ורנקליף (Wharncliffe Hotel), שהוסב לדירות (סמוך להיכל המלך ארתור). צלב האבן המכונה "צלב אלנט" ניצב בחצר. המלון קרוי על שם הרוזן ורנקליף (Earl of Wharncliffe), שהיה בעל הקרקע הגדול ביותר בקהילה עד שנכסיו נמכרו בתחילת המאה ה-20. מול מלון ורנקליף ניצב מלון טינטאג'ל לשעבר, שהיה ידוע פעם כמלון פריס (Fry's Hotel). זה היה המסוף לכרכרות בימים לפני שהוקמה מסילת הברזל לקמלפורד בשלהי המאה ה-19 (שנסגרה ב-1966).
בסמוך לנקודת דנדרהול (Dunderhole Point) על צוק גלבה עומד בניין שהיה שייך למחצבת לווחה. הבניין שימש במשך שנים רבות כאכסניית נוער.
כנסיית קהילת טינטאג'ל
כנסיית סנט מטריאנה (Church of St Materiana), שמה הרשמי של כנסיית קהילת טינטאג'ל, שייכת לכנסייה האנגליקנית מאז הרפורמציה באנגליה. היא נבנתה במקור בתקופה הנורמנית. ניקולאוס פבזנר אינו בטוח לגבי תאריך ההקמה ומשער כי בבנייה הנורמנית משולבים אלמנטים סקסוניים, וכי ייתכן שהמגדל נבנה במאה ה-13 או במאה ה-15. הכנסייה שוכנת על צוק בין טרוונה וטירת טינטאג'ל והוכרזה כבניין רשום מדרגה I. הכנסייה הראשונה באתר הוקמה ככל הנראה במאה השישית לספירה, ככנסיית בת של הכנסייה המכונה מינסטר (Minster) בבוסקאסל הסמוכה. אלו הן שתי הכנסיות היחידות המוקדשות לסנט מטריאנה, שמה הלטיני של קדושה וולשית מהמאה החמישית הידועה יותר בשמה הוולשי מדרין, נסיכת גוונט (Madryn, Princess of Gwent).
הכנסייה הנוכחית יכולה להיות משלהי המאה ה-11 או מתחילת המאה ה-12. המגדל נבנה כשלוש מאות שנים אחר-כך, והשינוי המשמעותי מאז היה שיקום ב-1870 בתכנון אדריכל הכנסיות ג'יימס פירס סנט אוביין (James Piers St Aubyn). שינויים שבוצעו אחר-כך כללו הזזת העוגב (פעמיים) וויטראז'ים חדשים לחלק מהחלונות: רבים מהם מתארים קדושים, כולל סנט מטריאנה, סנט ג'ורג' וסנט פיראן. אגן הטבילה הוא נורמני שגולף באופן גס מקוורץ פורפירי. בכנסייה יש שלושה עותקים מודרניים של ציורים של אמנים ידועים ואבן המייל הרומית (שהוזכרה בפסקת העתיקות). במגדל יש שישה פעמונים המתוארכים מ-1735 עד 1945.
שטח בחצר הכנסייה נחפר בשנים 1990–1991 על ידי יחידת הארכאולוגיה של קורנוול. האנדרטה לנופלים במלחמות מקרב הקהילה הוצבה בצד המערבי של חצר הכנסייה וצלב חצר מודרני (1910) הוצב בכניסה הדרומית.
קפלת הטירה
בטירה הייתה קפלה נורמנית על שם סנט ג'ולייטה, שכיום היא חרבה, ונחפרה על ידי הצוות של ראלי רדפורד. זהו בניין מלבני פשוט שבו אזור המזבח נבנה מאוחר יותר מהספינה המרכזית.
בית הכומר
בית הכומר (vicarage) הישן נבנה בתחילת המאה ה-17 והרחבות משמעותיות בוצעו במבנה בשלהי המאה ה-18 ואמצע המאה ה-19. בשטח בית הכומר נמצאת קפלת פונטווראולט (Fontevrault Chapel) ושובך שהוא אחד השמורים ביותר בקורנוול. ב-2008 החליטה הדיוקסיה של טרורו לרכוש מבנה מגורים חדש לכמרים העתידיים ולמכור את בית הכומר הישן.
האתר והקרקעות בבעלות הכנסייה היו משכנם של הכמרים כבר מהמאה ה-13 כאשר הבנפיקיום הגיע לידי מנזר פונטווראו (abbaye de Fontevraud) בצרפת. מ-1925 עד 2008 היה שימוש בחלק מהמבנים החיצוניים של בית הכומר כקפלה (קפלת פונטווראולט -Fontevrault Chapel). השם מנציח את המנזר באנז'ו בצרפת שטינטאג'ל הייתה תחת חסותו בימי הביניים (הקומונה קרויה כיום Fontevraud-l'Abbaye), שנוסד על ידי רובר מארבריסל (Robert d’Arbrissel).
כנסיות מתודיסטיות
לכנסייה המתודיסטית יש קפלות בטרוונה ובבוסיני (Bossiney). בעבר היו קפלות נוספות של הכיתות המתודיסטיות השונות (וסליאניות, נוצרי ביבליה), לדוגמה בטרנאלה (Trenale) וטרוורמט (Trewarmett). בית הקברות המתודיסטי הוא בטרוורמט. המתודיזם הווסליאני בטינטאג'ל החל ב-1807 בטרנאלה ובמהלך שישים השנים הבאים צבר מאמינים רבים, אם כי הם התפצלו בין מספר כיתות (מתודיסטים וסליאנים, האגודה המתודיסטית, נוצרי ביבליה). קפלות נבנו בטרוונה ב-1838 ובבוסיני ב-1860. בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-19 חל פילוג בקהל המאמינים המתודיסטים הווסליאנים של קמלפורד, שכלל גם את טינטאג'ל ויותר ממחצית המאמינים עברו לאגודה המתודיסטית הווסיליאנית.
הכנסיות המתודיסטיות השונות התאחדו מחדש בהסכמים של 1907 ו-1932. מרי טומס (Mary Toms), שהייתה שייכת לזרם של נוצרי הביבליה (Bible Christian), הטיפה באי וייט והעבירה רבים מתושבי האי לזרם זה.
כנסייה קתולית
בקיר של כנסיית סנט פול (St Paul's Church) יש פסיפס בן 30,000 אבנים של הקדוש. מאז ינואר 2008, כאשר הכנסייה חגגה 40 שנים להקמתה, הוצבה גרסה מודרנית של "הארוחה האחרונה" של לאונרדו דה וינצ'י מפרי מכחולו של האמן המקומי ניקולס סנט ג'ון רוס (Nicholas St John Rosse) מעל המזבח בכנסייה. הציור התפרסם בעיתונות בשל השימוש בבגדים מודרניים ובאנשים מקומיים בתפקיד השליחים. אל הכנסייה בטינטאג'ל נהגו להגיע אנשים ממדינות רבות על מנת לצפות בשמות תינוקותיהם שמתו בשל הפלות, נולדו מתים או מסיבה אחרת. השמות נכתבו ב"ספר ההנצחה של הפלות ואובדן עוללים" (Miscarriage & Infant Loss Memorial Book), שעד 2011 נשמר בכנסייה.
גאולוגיה ונוף
לחוף סביב טינטאג'ל יש משמעות כלכלית משום שהוא בנוי מלווחה עתיקה מהדבון. קצת יותר מקילומטר דרומה מטינטאג'ל כלפי טרקנואו (Treknow) מתבצעת חציבה נרחבת לחומר עמיד לסחיפה זה המשמש לחיפוי גגות. מחצבות בפנים הארץ בטרברווית (Trebarwith) ובטרווילט (Trevillet) פעלו עד אמצע המאה ה-20. במזג אוויר חמים גורם אור שמש עז למים לקבל גוון ירוק טורקיז בהיר שנגרם מהחול שמקורו בלווחה המכיל כמות קטנה של נחושת.
הסלעים מכילים עפרות מתכת שונות בכמויות קטנות. כמה מהם נכרו בתקופה הוויקטוריאנית.
אתרי נוף
טינטאג'ל שוכנת בתחומי האזור המוגדר כ"אזור של יופי טבעי יוצא דופן של קורנוול" (Cornwall Area of Outstanding Natural Beauty). האזור, המורכב מ-12 שטחים נפרדים, משתרע על כמעט שליש משטח קורנוול, כשיש להם מעמד ורמת הגנה כשל פארק לאומי.
אתרי נוף בולטים:
אתרים בבעלות קרן המורשת
בבעלות קרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי נמצאים בית הדואר הישן בטרוונה, וקטעים יפים של הצוקים לאורך החוף, כולל "צוק גלבה" (Glebe Cliff), "אף ברס" (Barras Nose) ו"נקודת פנהליק" (Penhallick Point). השבילים לאורך החוף הם חלק משביל החוף הדרום-מערבי (South West Coast Path), שביל לאומי המקיף את כל הפינה הדרום-מערבית של האי הבריטי.
צמחים ועופות
בספר שיצא ב-1935 בעריכת ארמסטרונג (.Armstrong, W. J. C) נכתב "בתחומי מרחק קצר מטינטאג'ל יש לפחות 385 מינים של פרחים, 30 מינים של עשבים ו-16 שרכים... שדה ציד מאושר לבוטנאים", והוא מונה את 39 המינים הנדירים ביותר. ב-1942 בוטנאי חובב אחר תיעד 262 מינים של צמחים בעלי פרחים בטינטאג'ל.
בחוף ניתן לצפות בעופות רבים. סופר אלמוני כתב ב-1935 שבווילאפארק יש להקות מרהיבות של עופות ימיים (שמונה מינים) ובפנים הארץ הוא מתאר את הבזים ואת מיני העורבים כולל עורב שחור וזג אדום-מקור. עוף אחרון זה, הקרוי באנגלית גם צ'וף קורני (Cornish chough), הוא סמל של קורנוול ואמור גם לגלם את הרוח של המלך ארתור, אבל בהגיע שנות ה-50 של המאה ה-20 כבר לא נראה הזג אדום-המקור באזור.
ב.ה. רייווס (B. H. Ryves) הזכיר ב-1948 שהאלקה חדת-המקור נמצאת בטינטאג'ל במספרים גדולים (ייתכן שהמושבה הגדולה ביותר של עופות אלו בכל המחוז), ומסכם דוחות מתחילת המאה.
בימים הראשונים של החברה המלכותית להגנה על ציפורים (Royal Society for the Protection of Birds), דיווח צ'ארלס המבלי (Charles Hambly) על מצב העופות באזור. מאה שנים אחר-כך הבחין הארי סנדרקוק (Harry Sandercock), שאפילו שיטות החקלאות המודרניות לא גרמו לצמצום באוכלוסיית העופות.
אם תיתקע במסע אל אס די
הרקע לכתיבת השיר
בשנת 1965 אשפזה עצמה וולך בבית חולים פסיכיאטרי בטלביה, ונטלה חלק מטיפול ניסיוני מצוי של שנות ה-60 של המאה ה-20. באשפוזה טופלה ב-LSD, שהיה לכלי טיפול פסיכואקטיבי מקובל. ככלל, בקרב פסיכיאטרים ברחבי העולם המערבי.
גם לאחר שחרורה, המשיכה וולך להתנסות בסמים פסיכואקטיביים, כגון מסקלין. התנסויות אלו השפיעו באופן ישיר על כתיבתה, בין אם בשיריה שעסקו בהתנסות הסמים, כשירה "אם תלך במסע אל אס די", ובין אם בשיריה שתיארו חוויה פסיכדלית.
את השיר "אם תיתקע במסע אל אס די" כתבה בערוב ימיה, ואת ספר אוסף שיריה - "מופע", בו נכלל השיר, פרסמה ערב פטירתה.
תוכן השיר
השיר אינו פסיכדלי במהותו, אך הוא מעיד על הנזקים שבשימוש לא מיטיב בחומרים פסיכדליים. השיר עוסק בתיאור הנזקים שנגרמו למשוררת עצמה בעקבות מסעותיה והתנסויותיה בסמים פסיכואקטיביים. בעוד בשיר אם תלך למסע אל אס די מזהירה וולך את הקורא מפני מסע אל השימוש בסמים, ומה צפוי לו שם, בשיר ההמשך זה וולך מזהירה את הקורא מכך שמסע האל אס די תמיד יישאר בתוכו. כפי שהיא מעולם לא הצליחה לחזור ממסע זה.
שלישיית בת'נל גרין
אמירה עבאס, שמימה בגום וקדיזה סולטנה, המכונות לעיתים בתקשורת כשלישיית בת'נל גרין (מאנגלית: Bethnal Green trio ), הן שלוש נערות בריטיות, שלמדו באקדמיית בת'נל גרין שבלונדון. השלוש נודעו בעקבות כך שברחו מבתיהן ללא ידיעת הוריהן בפברואר 2015 כדי להצטרף לארגון המדינה האסלאמית בסוריה ועיראק, וזאת לאחר שעברו 'שטיפת מוח' על ידי פעילי ג'יהאד. על פי המכון לדיאלוג אסטרטגי, השלוש היוו חלק מקבוצה של כ-550 נערות ונשים צעירות מארצות מערביות שהצטרפו לדאעש. המקרה של השלישייה הוא אחד מהידועים ביותר מתוך קבוצת מקרים דומים שזכו לכינוי "נשות דאעש".
סדרת הטלוויזיה השוודית "ח'ליפות" מבוססת בחלקה על המקרה של השלישייה.
מהלך האירועים
עבאס, בגום וסולטנה, ילידות 1999, למדו יחד באותה שכבה באקדמיית בת'נל גרין שבלונדון. מלבד היותן חברות טובות, כולן היו גם מוסלמיות.
ב-17 בפברואר 2015, כאשר היו בנות 15, טסו השלוש באמצעות טיסת טורקיש איירליינס מנמל התעופה לונדון גטוויק במערב סאסקס שבאנגליה לאיסטנבול שבטורקיה. לאחר שעקבותיהן נאבדו בטורקיה, החליטו משפחותיהן לנסוע לטורקיה במרץ אותה שנה כדי לחפש אותן, זאת לאחר שמצאו את חקירת המשטרה בדבר ההיעלמות של הבנות בלתי מספקת.
לאחר חקירה מעמיקה, החשד העיקרי היה כי הבנות עזבו כדי להצטרף למדינה האסלאמית. האשמה בהסתתן לאסלאם הקיצוני הוטלה על צעירה מוסלמית בשם אקסה מחמוד, שהצטרפה לארגון האיסלאמיסטי בשנת 2013. מעט מאוחר יותר ההאשמה הוכחה, כאשר נמצאו התכתבויות בינה לבין שלוש הבנות. אף שמחמוד הכחישה את מעורבותה בנושא, צו בית המשפט של הממלכה המאוחדת קבע כי אם תחזור לבריטניה תשלח למאסר באופן מיידי.
במרץ 2015 נחשד כי אביה של עבאס תרם להסתת בתו לכיוון האסלאם הקיצוני, לאחר שהופצו תמונות בהן הוא נראה מפגין כנגד הסרט "תמימות המוסלמים" בעצרת אותה ארגן האסלאמיסט אנג'ם צ'ודארי. באפריל, לאחר שהתפרסמו תמונותיו מהעצרת באינטרנט, הצהיר האב כי הוא מתבייש בכך שהשתתף בעצרת, וטען כי לא ידע מי ארגן אותה.
בסוף שנת 2015 התגלה כי על הטיסה לאיסטנבול שילמו הבנות באמצעות תכשיטים שגנבו מהוריהן, וכי הן הגיעו לסוריה דרך מעבר גבול לא חוקי. עוד חשפה החקירה כי בגום התחתנה עם לוחם הג'יהאד ההולנדי יאגו ריידייק, ימים ספורים לאחר שהגיעה לא-רקה. מקורות שונים דיווחו כי לבגום וריידיק נולדו שני ילדים, אם כי שניהם נפטרו בטרם עת בעקבות תת-תזונה ומחלות. עם זאת, בהמשך דווח על ידי כלי תקשורת שונים כי בגום נישאה בכלל לג'יהאדיסט אמריקאי, וזה עזב אותה לאחר שנכנסה להריון. משום ששתי הגרסאות סותרות זו את זו לא ניתן לקבוע מה עלה באמת בגורלה של בגום.
לאחר שנודע על מצבן הקשה של הבנות, במטרה לגרום להן לחזור, הודיע המפכ"ל רנרד הוגאן-האו שעמד בראש ועדה מיוחדת לנושא כי אם יחזרו לבריטניה לא יעמדו למשפט ולא יוגשו נגדן תיקים פליליים.
במרץ 2015 עמד מפכ"ל המשטרה פעם נוספת, הפעם מול הוועדה לביטחון פנים, שבה הודתה משטרת המטרופולין כי היו מחדלים רבים בחקירת האירוע . בשלב מסוים קיבלו המשפחות התנצלות מפי הסקוטלנד יארד על כך שלא חשף בפני המשטרה את המקרה של שרמיינה בגום (אינה קרובת משפחה של שמימה בגום), צעירה נוספת אשר למדה עם הבנות בבית הספר ועזבה לסוריה בשנת 2014 . אי השיתוף במידע בין הסקוטלנד יארד למשטרה פגם באופן קשה בחקירה, והיו שטענו כי אם המידע היה נחשף מוקדם יותר ניתן היה לחזות לאן מועדות פני הבנות.
ראש ממשלת בריטניה, דייוויד קמרון, דיבר בהקשר פרשת השלישייה באחת ממסיבות העיתונאים שקיים וטען כי אין להפוך אנשים ל'שעירים לעזאזל' בשל הצטרפותם למדינה האסלאמית. עם זאת, ובניגוד לעמדת משטרת המטרופוליטן, אמר קמרון בפעם אחרת כי "מי שיצא כדי להצטרף לארגון טרור עובר על החוק ועליו להתמודד עם ההשלכות של עבירה פלילית, ועלינו להפעיל את החוק נכונה".
בהמשך השנה הוטל איסור יציאה מהארץ לחמש בנות מוסלמיות נוספות מאקדמיית בת'נל גרין בשל חששם של שירותי הרווחה כי הנערות מושפעות מאותו גורם שהוביל את השלישייה לברוח מבריטניה, תוך קביעה כי מדובר באינטרס הציבורי.
בשנת 2016 דיווחים מסוריה בדבר גורלן של הבנות טענו כי סולטנה התחתנה עם לוחם דאעש אירופאי בעל שורשים סומליים, אך ביקשה לחזור לבריטניה לאחר שנהרג בקרב. זמן קצר לאחר מכן, על פי אותו דיווח, נהרגה סולטנה בהתקפה אווירית של רוסיה. בריאיון טלפוני שנערך בין משפחתה של סולטנה לרשת הטלוויזיה ITV באוגוסט 2016 טענו בני המשפחה כי על פי ידיעתם, סולטנה נהרגה במאי 2016, בת 17, בעת שתכננה לברוח מא-רקה. עורך הדין המייצג את משפחותיהן של הנערות, טסנימה אקונג'י, התראיין אף הוא ל-ITV וגרס כי סולטנה לא ברחה לבסוף משום שנבהלה לאחר שצעירה אחרת הוכתה למוות בעקבות ניסיון בריחה.
מספר דיווחים שונים אודות גורלה של עבאס מסרו כי הנערה התחתנה עם ג'יהאדיסט אוסטרלי צעיר בשם עבדאללה אלמיר ביולי 2016. שירות הביון החשאי האוסטרלי פרסם מידע פנימי, שעל פיו נהרג אלמיר בתקיפות האוויריות של הקואליציה הסורית. על פי כל העדויות, שלוש הנערות התגוררו כולן יחד עם בעליהן בבירת המדינה האסלאמית בסוריה, א-רקה.
בפברואר 2019, העיתונאי אנתוני לויד ממגזין הטיימס גילה כי בגום חיה במחנה פליטים בסוריה ונפגש עמה. כשהתראיינה, חשפה בגום שהיא בהיריון ומקווה לחזור לבריטניה כדי לגדל את ילדיה, אך לא התחרטה על החלטתה להצטרף למדינה האסלאמית. לאחר מכן התקיים דיון במשרד הפנים הבריטי שבסופו הוחלט שלא להשיב לבגום את אזרחותה הבריטית. גם בנגלדש אליה פנתה בגום בניסיון להיכנס אליה סירבה להעניק לה אזרחות. נכון לדיווחים שונים כיום בגום עדיין מתגוררת במחנה הפליטים.
רון סילימן
רון סילימן (נולד ב-5 באוגוסט 1946) הוא משורר ובלוגר אמריקאי. הוא כתב וערך למעלה מ-30 ספרים, ושירתו וביקורתו תורגמו ל-12 שפות. לעיתים קרובות שירתו מסווגת לשירת שפה. בין השנים 1979–2004 כתב סילימן שיר בודד, האלף-בית.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוא התגורר באזור מפרץ סן פרנסיסקו במשך למעלה מארבעים שנה.
כמשורר שפורסם, הוא לימד בתוכנית לכתיבת בוגרים באוניברסיטת סן פרנסיסקו, באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, ב-New College בקליפורניה, ובצורות קצרות יותר, באוניברסיטת נארופה ובאוניברסיטת בראון. סילימן עבד כמארגן פעילויות פוליטיות, לוביסט, אתנוגרף, עורך עיתונים ומנהל פיתוח. בזמן ששהה בסן פרנסיסקו, הוא שירת במועצות קהילתיות רבות, כולל ועדת הפיקוח על מפקד האוכלוסין משנת 1980, כוח המשימה של הצתות של מכבי האש בסן פרנסיסקו, וחיל המשימה של מחלקת המדינה של בריאות על מצבים בריאותיים במתקני הכליאה באזור. סילימן עבד כאנליסט שוק בתעשיית המחשבים לפני שפרש בסוף 2011. סילימן מסווג את שירתו כחלק ממחזור חיים, אותו הוא מכנה קטג'אק (השם מתייחס לצורה של דרמת ריקוד באלינזה המבוססת על טקסט עתיק). "קטג'אק" הוא גם שמו של השיר הראשון של עידן הצריפי'.
שירת שפה וכתיבה ביקורתית
סילימן פורסם לראשונה בברקלי בשנת 1965. בשנות השישים הוא פורסם על ידי כתבי עת הקשורים למה שהוא מכנה בית הספר לשקט, כמו שירה צפון-מערבית, TriQuarterly,Southern Review ושירה. סילימן חשב שקבלה כה מוקדמת היא פחות הכרה בכישוריו מאשר היעדר סטנדרטים או קפדנות המאפיינים אותה נטייה ספרותית; הוא החל לחפש אלטרנטיבות. חלק מאותן חלופות יזמו באמצעות פרויקטים שונים של עריכה בהן לקח חלק, מה שהעניק לו את האפשרות לעבוד עם מגוון רחב של משוררים. אחד הפרויקטים המשפיעים יותר היה הידיעון של סילמן בשם Tottels (1970–81), שהיה אחד המקומות הראשונים לשירת שפה. לדבריו, "מקום המגורים", מאמר עלילתי על תשעה משוררים שפורסמו באלצ'רינגה (1975), היה "הניסיון הראשון שלו לכתוב על שירת שפה".
בשנים 1976–1977, הוא אוצר יחד עם טום מנדל סדרת קריאה ב"פסנתר הגדול ", בית קפה. כמעט שלושה עשורים לאחר מכן, חלק מהמשוררים שהשתתפו בסדרה זו עדיין שיתפו פעולה על יצירה המבוססת על קריאות אלה. שיתוף פעולה זה הפך לחלק ממה שכונה "ניסוי באוטוביוגרפיה קולקטיבית", שנכתב על ידי עשרה משוררי השפה הללו בסן פרנסיסקו. בסיום הפרויקט, הוא כלל 10 כרכים בסך הכל. תשעת הכותבים האחרים שכללו היו בוב פרלמן, בארט ווטן, סטיב בנסון, קרלה הארימן, טום מנדל, קיט רובינסון, לין היג'יניאן, ריי ארמנטרוט וטד פירסון. "[F] rom 1976 עד 1979 הכותבים לקחו חלק בסדרת קריאה וביצוע. פרויקט הכתיבה, שהחל בשנת 1998, נערך כשיתוף פעולה מקוון, תחילה דרך אתר אינטראקטיבי ובהמשך דרך רשימות רשימה. "
ביקורת
הכתיבה הביקורתית הבוגרת של סילימן מתוארכת לתחילת או לאמצע שנות השבעים. כשהוא התבקש לדון בתפקיד ההתייחסות בשירה, הוא כתב את החיבור, "העלמת המחבר, מראה העולם", שפורסם לראשונה בכתב העת Art Con. עד מהרה ערך גיליון מיוחד של המגזין מרגינס, שהוקדש ליצירתו של המשורר קלארק קולידג '. הוא החל לשאת שיחות ולתרום מאמרים על בסיס קבוע לאחר מכן.
הוא אמר שהושפע מ"שירה אמריקאית חדשה ", בהתייחס למשוררים שפורסמו באנתולוגיה פורצת הדרך של דונלד אלן " השירה החדשה אמריקאית "1945–1960. כיום, אותם נתונים הוכרו זה מכבר.
בשנת 1986 פורסמה האנתולוגיה של סילימן, "The Tree Tree", אוסף שירה בשפה אמריקאית, על ידי הקרן הלאומית לשירה.
הוא כותב בלוג אינטרנט המוקדש לשירה ופואטיקה עכשווית.
מורשת וכבוד
בשנת 2012, סילימן היה אחד משלושת עמיתי בית הסופרים של קלי באוניברסיטת פנסילבניה, יחד עם קארן פינלי וג'ון בארת '. בשנת 2010 הוא קיבל את פרס לוינסון השנתי מקרן השירה.
סילימן היה עמית ספרותי בשנת 2003 של המועצה הלאומית לאמנויות ועמיתו בשנת 2002 של מועצת האמנות בפנסילבניה, וכן עמית PEW באמנויות בשנת 1998.
הוא מונצח באנתולוגיה של אדיסון, אזור מדרכה בברקלי, קליפורניה ובו לוחות המכבדים משוררים וסופרים. סילימן נבחר לתפקיד חתן המשורר בבלוגוספרה.
חיים אישיים
בשנת 1995 עבר סילימן למחוז צ'סטר שבפנסילבניה, שם הוא מתגורר עם אשתו קרישנה ושני בנים, קולין וג'סי.
הפיגוע בקו 20 ברמת גן
הפיגוע בקו 20 היה פיגוע התאבדות שאירע ביום ב', 24 ביולי 1995 (כ"ו בתמוז תשנ"ה), בו התפוצץ מחבל מתאבד פלסטיני באוטובוס של חברת דן קו 20, ברחוב אבא הלל 5 ליד מתחם הבורסה ברמת גן.
בפיגוע נרצחו 6 ישראלים ו-33 נפצעו. המטען שנשא המחבל על גופו הכיל 15 ק"ג TNT ומסמרים שהוכנסו לתוך צינור מתכת.
מבצעי הפיגוע
אחרי 9 בבוקר הגיעה שיחת טלפון למשרד סוכנות הידיעות האמריקאית במזרח ירושלים בה נלקחה אחריות לפיגוע. המתקשר התפאר בכך שנער מהחמאס מתלמידי יחיא עיאש ביצע את הפיגוע.
הפיגוע תוכנן על ידי עבד אל-מג'יד דודין, ראש הזרוע הצבאית של חמאס בדרום הר חברון. דודין, שהיה אחראי גם לפיגוע בקו 26 בירושלים היה כלוא בידי כוחות הביטחון הפלסטינים ביריחו משך כמה שנים עד פרוץ אינתיפאדת אל-אקצה, אז שוחרר וחזר להיות ממפקדי הזרוע הצבאית של חמאס. בסוף שנות התשעים הרס צה"ל את ביתו. הוא עצמו נהרג על ידי לוחמי ימ"מ 14 שנים מאוחר יותר ליד הכפר דיר אל עסל א-תחתא.
המחבל המתאבד היה לביב אנוור עזאם מהכפר קריות (נפת שכם). ב-5 במרץ 1996 נאטמה הדירה בה התגורר המחבל וב-21 במרץ נהרסה באמצעות דחפור.
טאריבו וסט
טאריבו וסט (באנגלית: Taribo West, נולד ב-26 במרץ 1974 בפורט הרקורט שבניגריה) הוא כדורגלן עבר ניגרי ששיחק בעמדת המגן במגוון קבוצות מצליחות באירופה כגון אוסר, מילאן, אינטר מילאנו וקייזרסלאוטרן, וגם בנבחרת ניגריה, עמה זכה במדליית זהב באולימפיאדת אטלנטה (1996).
אוסר
וסט נולד בפורט הרקורט שבניגריה, ובילדותו שיחק במספר מועדונים בתוך ניגריה, כשארקס, אנוגו ריינג'רס וג'וליוס ברגר. בשנת 1993 התגלה על ידי גי רו, מאמנה הוותיק של אוסר מליגת העל הצרפתית, וחתם במועדון. במרץ 1994 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 0-0 מול טולוז. אוסר זכתה בגביע הצרפתי בעונתו הראשונה של וסט בקבוצה, 1993/94, אך וסט לא שותף בגמר. בעונת 1994/95 הפך וסט לשחקן הרכב קבוע באוסר, ובעונת 1995/96 סייע לאוסר לזכות באליפות הראשונה והיחידה בתולדותיה נכון ל-2016, כאשר שיתף פעולה בקבוצה עם שחקנים כלורן בלאן וסאברי לאמושי. באותה עונה זכו וסט ואוסר גם בגביע הצרפתי, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על נים, בו שיחק וסט 90 דקות. בעונת 1996/97 השתתף וסט עם אוסר בליגת האלופות, ממנה הודחה הקבוצה ברבע הגמר על ידי בורוסיה דורטמונד, שזכתה לבסוף בתואר. בתום עונה זו עזב וסט את אוסר, לאחר שצבר 73 הופעות ליגה והבקיע שער אחד, וחתם באינטר מילאנו.
אינטר ומילאן
וסט שיחק שתי עונות באינטר מילאנו, ובספטמבר 1997 ערך את הבכורה בקבוצה בניצחון 1-0 של אינטר בגביע האיטלקי על פוג'ה קאלצ'ו. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע בניצחון 2-1 על אטלאנטה בנובמבר 1997. באותה עונה, וסט השתתף עם אינטר בגביע אופ"א, והבקיע שער ניצחון בהארכה מול שאלקה 04. ניצחון זה היה חלק ממסע שערכו וסט ואינטר, ביחד עם שחקנים כמו רונאלדו, דייגו סימאונה, חאבייר סאנטי ואיבן סמוראנו, לזכייה בגביע אופ"א, לאחר ניצחון 3-0 בגמר על לאציו. וסט הורחק בכרטיס אדום בגמר זה, אך הרחקתו קרתה בשלב מאוחר במשחק, ולא השפיעה על התוצאה. וסט שיחק גם בעונת 1998/99 באינטר, וסיים עונה מאכזבת במקום השמיני ומחוץ לאירופה. בעונת 1999/00 וסט איבד את מקומו בהרכב אינטר ולא שיחק בליגה ולו לדקה אחת. בפגרת החורף של עונה זו עבר ליריבתה העירונית מילאן, אך לא השתלב שם, וצבר ארבע הופעות בלבד בחצי עונה, והבקיע שער אחד.
דרבי קאונטי וקייזרסלאוטרן
בנובמבר 2000 חתם וסט לשלושה חודשי ניסיון בדרבי קאונטי מהפרמייר ליג, ובפגרת החורף הוארך חוזהו עד לתום העונה. וסט סייע לקבוצה להינצל מירידה, אך עזב בתום אותה עונה. בנובמבר 2001 חתם בקייזרסלאוטרן, שם הופיע עשר פעמים במשחקי הבונדסליגה, אך שוחרר באפריל 2002 עקב "חוסר הסכמה מוחלט" עם המועדון.
פרטיזן בלגרד ושלהי הקריירה
בינואר 2003 חתם וסט בפרטיזן בלגרד על חוזה ל-18 חודשים, תחת המאמן לותר מתאוס. בתום עונת 2002/03 זכה וסט עם פרטיזן בלגרד באליפות ליגת העל של סרביה ומונטנגרו. בעונת 2003/04 סייע וסט לפרטיזן בלגרד להעפיל לליגת האלופות, לאחר שהקבוצה הדיחה את ניוקאסל יונייטד בפנדלים. וסט שיחק בשלושה משחקים של הקבוצה בשלב הבתים, בו הודחה פרטיזן בלגרד. בפברואר 2004 שחרר המועדון את וסט מחוזהו בהסכמה משותפת של הצדדים, והשחקן עזב את הקבוצה. לאחר מכן, שיחק וסט באל ערבי הקטרית, ובהמשך בפלימות' ארגייל האנגלית, עמה סיים במקום ה-14 בליגת המשנה האנגלית בעונת 2005/06. קבוצתו האחרונה של וסט הייתה פ.צ. פייקאן האיראנית, שם היה אמור לשחק בעונת 2007/08, אך לא קיבל ולו הזדמנות אחת. באותה עונה, הגיע לחרז הספרדית במטרה לחתום במועדון, אך נשיא המועדון הכחיש שוסט היה אמור לחתום במועדון, והעסקה לא יצאה לפועל. באותה שנה, פרש וסט ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
וסט החל לשחק בנבחרת ניגריה בשנת 1994. בשנת 1996 השתתף עם הנבחרת האולימפית של ניגריה באולימפיאדת אטלנטה (1996) וזכה עמה במדליית זהב אולימפית, בצוותא עם חבריו סאנדיי אוליסה, נוואנקו קאנו, ג'יי ג'יי אוקוצ'ה, עמנואל אמוניקה ואחרים, לאחר ניצחון 3-2 על נבחרת ארגנטינה בגמר. נבחרת זו נחשבה להבטחה גדולה מאוד, שמומשה באופן חלקי במונדיאל 1998, אז וסט וניגריה ניצחו את נבחרת ספרד בתוצאה 3-2 וגרמו בדיעבד להדחתה כבר בשלב הבתים, אך הודחו בבושת פנים מול נבחרת דנמרק לאחר תבוסה בתוצאה 4-1. וסט שיחק במונדיאל זה 90 דקות בכל המשחקים.
בשנת 2000 סייע וסט לנבחרת ניגריה לסיים במקום השני בגביע אפריקה לאומות 2000, לאחר הפסד בפנדלים בגמר לנבחרת קמרון. בגביע אפריקה לאומות 2002 וסט וניגריה סיימו במקום השלישי, לאחר הפסד 2-1 לנבחרת סנגל בחצי הגמר. הטורניר הגדול האחרון בו וסט השתתף היה מונדיאל 2002. וסט פתח במונדיאל זה בשני משחקים בשלב הבתים שנחשב ל"בית מוות" עם נבחרות אנגליה, שוודיה וארגנטינה. בסיום שלב הבתים הודחה ניגריה מהמונדיאל עם נקודה אחת בלבד. וסט הואשם אחרי המונדיאל על ידי מאמנו פסטוס אוניגבינדה בהדחתה של הנבחרת, משום שזלזל בהוראותיו ובז להן.
בינואר 2004 נפצע וסט והחמיץ את גביע אפריקה לאומות 2004. וסט חזר לנבחרת להופעה אחרונה באוגוסט 2005, במשחק ידידות במול נבחרת לוב. וסט סיים במשחק זה קריירה של 11 שנים בנבחרת ניגריה, בהן צבר 42 הופעות.
תארים
עם אוסר:
עם אינטר מילאנו:
עם פרטיזן בלגרד:
עם נבחרת ניגריה:
עין חוקוק
עין חוּקוֹק  נקרא גם עין חבקוק ועין יאקוק, הוא מעיין הנובע בגליל התחתון צפונית-מערבית לקיבוץ חוקוק, ליד כביש 65 במקום מפגשו עם תעלת המוביל הארצי. לא רחוק משם נמצא קבר חבקוק.
המעיין שימש בתקופות קדומות את היישוב העתיק חוקוק, יישוב מימי בית שני המשנה והתלמוד, ששכן מדרומו. בתקופה העות'מאנית, ישב על חלק משרידי היישוב העתיק הכפר הערבי יאקוק, ששימר את שמו. המעיין שימש את תושבי הכפר. בתקופת המנדט הבריטי נבנה במקום מבנה בטון מאבני בזלת מסותתות, בגודל כ-2.5 על 2.5 מטר, שכלא את מי המעיין ויצר בריכה בעומק כחצי מטר מתחת לפני השטח. מדרגות מובילות לתוך הבריכה. בצמוד למבנה האבן משמאלו בריכה קטנה נוספת. במעלה הר חבקוק, קצת מעל בית המעין, נמצא בור מים שבתוכו מתחילה הנביעה. עומק הבור כשלושה מטרים ובתוכו תעלה ובריכה נוספת. במשך השנים נשבר מבנה הבטון בחלקו.
בתקופה שבית המעיין שימש את תושבי כפר יאקוק, היה בנוי מעל מבנה האבן מבנה מעץ. בחזית המבנה נצבה שורה של שקתות.
מסביב למעיין נמצאת חורשה גדולה וסבוכה של עצי שיזף מצוי גדולים. עצי השיזף צמודים זה לזה ויוצרים מתחתם משטח גדול מוצל.