cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיוניסיוס הקדוש
דיוניסיוס (Dionysius), או בצרפתית דֵנִי (Denis), קדוש נוצרי בן המאה השלישית, הקדוש הפטרון של צרפת,, ואחד מארבעה-עשר הקדושים המסייעים. היה הבישוף הראשון של פריז. דמותו של הקדוש בימי הביניים הייתה למעשה מיזוג של שלושה אישים חשובים עבור הנצרות: הראשון הוא דיוניסיוס האריאופגיט שהוטבל על ידי פאולוס באתונה במאה הראשונה לספירה ונזכר במעשי השליחים, השני הוא המרטיר הצרפתי שהגיע לנצר את גאליה ב, והשלישי הוא פסאודו דיוניסיוס, תאולוג מן המאה החמישית שבין כתביו נמנית "ההיררכיה השמימית".
לאורך ימי הביניים עבר סיפור קורותיו של דני הקדוש גלגולים רבים. הגרסה המפורטת ביותר שקיימת היום נמצאת בכתב היד "חיי דני הקדוש". על פי גרסה זו, חי דני באטיקה שביוון, וחזה בליקוי החמה שהתרחש כאשר מת ישו על הצלב. אז קיבל חיזיון ובו הוראה להקים מזבח לאל יחיד, שזהותו לא הייתה ידועה לו. זמן קצר לאחר מכן, כאשר הגיע פאולוס לאתונה, קיבל דני את הנצרות על עצמו והפך לבישוף הראשון של אתונה (מע"ש פרק 17). משהשלים את עבודתו במיגור עבודת האלילים, הכתיר תחתיו בישוף חדש ויצא לרומא. אולם, עד שהגיע, הוצאו להורג פטרוס ופאולוס על ידי הקיסר נירון, ולכן פגש את יורשם, קלמנט, שהפקיד בידי דני את המשימה לניצור גאליה. יחד עם חבורת מלווים, שכללה את הדיאקון אֵלֵאוּטֶריוּס והכומר רוסטיקוס הקדושים, יצא דני לארל שבצרפת, שם חולל את הנס הראשון שלו. הוא הקים שם כנסייה ומינה את רגולוס בישוף תחתיו, והיה חופשי להמשיך לפריז כשבעקבותיו תומכים רבים. כאשר הגיע לפריז, הטביל מיד את אחד ממכובדיה, אדם בשם ליסביוס, הקים כנסייה ושלח שליחים לרחבי גאליה על מנת שימירו פגאנים נוספים. ככל הנראה, נשלח דני בידי האפיפיור פביאנוס כדי לשקם את הקהילה הנוצרית בלוטטיה (פריז של היום), שהצטמצמה מאוד בעת הרדיפות של דקיוס. הוא בנה בה כנסייה, באי על נהר הסן (כיום אִיל דֶה לָה סִיטֶה), והמיר לנצרות תושבים רבים.
הדרשות שנשא הביאו להמרתם של עוד ועוד פריזאים וגרמו לזעזוע עמוק אצל הכוהן הגדול של פריז, שעתר לקיסר דומיטיאנוס לעזרה. הקיסר שכר מיד חיל מיוחד שבראשו המפקד סיסיניוס. כאשר היו החיילים בדרכם, חזה דני בסופו, והטיל על שניים מתומכיו – סנקטינוס ואנטונינוס – את המשימה להעביר לאפיפיור את הדיווח המלא של האירועים. עם הגעתו של סיסיניוס לפריז, ציווה לעצור את דני ואת מלוויו אלאוטריוס ורוסטיקוס וניסה לגרום להם לזנוח את אמונתם. דני הואשם בכישוף, שגרם להמרתו של ליסביוס, אשר הובא גם הוא בפני סיסיניוס, אולם כאשר סירב לנטוש את אמונתו, ערף סיסיניוס את ראשו. דני ומלוויו עברו סדרה של עינויים: שלוש הלקאות, כבשן אש, כליאה עם חיות טרף ואף צליבה, את כל אלו עברו בזכות אמונתם החזקה. בסופם נזרקו לכלא, שם, בלילה שבין שבת לראשון, הופיע בפניהם ישו וערך את טקס המיסה האחרון שלהם. בבוקר הובאו האסירים בפני המפקד, שהציב בפניהם את הבחירה בין חרטה למוות וכשראה שאיש מהם אינו זז מעמדתו, ערף את ראשיהם.
לפי האגדה, לאחר שראשו נכרת בגבעת מונמרטר ולאחר שהסתלק סיסניוס, קם דני באורח נס, לקח את ראשו בידיו והחל מתרחק מן המקום בלוויית מלאכים. גופותיהם של הקדושים יועדו להיזרק אל נהר הסיין, אך אישה ושמה קָטוּלה הצליחה להערים על השומרים והביאה את הגופות לקבורה במקום בו עומדת הכנסייה כיום (באדה נאמר כי דני פגש באצילה הרומית קטולה, הפקיד בידיה את ראשו והתמוטט). כוחו של המרטיר הורגש גם בארל, שם, בזמן המיסה שערך רגולוס, הופיעו שלוש יונים ונחו על צלב המזבח. השמות "דני", "אלאותריוס" ו"רוסטיקוס" היו כתובים בדם על חזן הצחור. רגולוס הבין את המסר, יצא לפריז והקים את הכנסייה הראשונה מעל מקום קבורתו של דני - בזיליקת סן-דני, מקום קבורתם של מלכי צרפת - בעוד אנטונינוס וסנקטינוס יצאו לרומא לדווח לאפיפיור על אודות חייו ומותו של דני.
לאורך ימי הביניים, חוזק הקשר בין הקדוש לבין פריז ולבין המונרכיה הצרפתית בכלל, ויש להניח כי השניים תרמו זה למעמדו של זה. המנזר שהוקם לצד הכנסייה שהכילה את שרידי הקדוש החזיק בתואר "המנזר המלכותי של דני הקדוש" ושימש כמקום חינוכם של המלכים מבית קאפה (Capetian dynasty). הקדוש וסמליו, כגון האוריפלמה (Oriflamme- דגל אשר יוחסה לו קדושה עוד מימי השושלת הקרולינגית ושתחתיו נלחמו המלכים הפרנקים), תרמו לאיחודה של צרפת מול אויבים חיצוניים תחת מסורת, עבר ופטרון משותפים. מעמדו של דני הקדוש בצרפת בכלל ופריז בפרט היה יוצא דופן, והוא אחד מן הקדושים היחידים שהוקדשו להם כתבי יד מאוירים.
נהוג לציירו כאשר הוא נושא בידיו ראש עטור בכתר הבישוף. יומו מצוין ב-9 באוקטובר.
בנג'מין טיידי
בנג'מין אופיימי טיידי (באנגלית: Benjamin Opeyemi Teidi; נולד ב-5 במאי 1994 בלאגוס שבניגריה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירת מועדונים
טיידי החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות גגרה, גוריה לנצ'חותי, אלגתי מרנאולי, אימרתי חוני ומראני מרתווילי, בהן שיחק במסגרת ליגת העל הגאורגית וליגת המשנה הגאורגית.
ב-10 ביולי 2018 חתם טיידי בלייפאיה מליגת העל הלטבית. ב-29 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2–6 על ולמיירה במסגרת המחזור ה-16 בליגה לעונת. בסך הכל ערך חמש הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-1 בינואר 2019 חתם טיידי בדינמו בתומי מליגת העל הגאורגית. הוא שיחק במועדון במשך ארבע עונות, בהן ערך 101 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים. הוא זכה עם המועדון באליפות גאורגיה ובסופר קאפ הגאורגי.
זעמן
זַעֲמָן (שם מדעי: Coluber) הוא סוג נחשים לא ארסיים הנמנה עם משפחת הזעמניים זהו סוג המהווה אב-טיפוס להגדרת המשפחה כולה והיא נקראת על שמו. מקור השם בלטינית (Colubea – נחש).
הסוג כולל כ-40 מיני נחשים לא ארסיים ותפוצתם רחבה ביותר – הם מצויים באסיה, אירופה, אמריקה הצפונית ובצפון אפריקה.
גופם דק יחסית וזנבם ארוך. שינהם מרובות והן הולכות וגדלות בהדרגה מקדמת הלסתות ואחורה. הם זריזים, עיניהם גדולות יחסית ומסתבר שחוש הראיה שלהם מפותח. סימן היכר נוח לסוג הוא צורתו המיוחדת של מגן המצח הדומה לפעמון.
אחדים מבני הסוג נחשבים נחשים מועילים לאדם מפני שהם טורפים עכברים וחולדות המזיקים למשק. הזעמן לא נכרך סביב טרפו אלא נושך ולוחץ אותו אל הקרקע עד למותו. הם מתגוננים על ידי נשיפת אוויר ונשיכות ומכאן שמם העברי הדומה בצלילו לשמם הנרדף ביוונית (Zamenis – כועס מאוד).
נחש הזעמן השחור מגיע עד כ-3 מטרים, והוא אם כן הארוך ביותר בישראל. הוא מצוי בצפון ועד באר שבע.
מיון
בעבר השתייכו לסוג מינים שעברו לסוגים אחרים.
פיליפ פטיט
פיליפ נואל פטיט (באנגלית: Philip Noel Pettit; נולד ב-1945) הוא פילוסוף ותאורטיקן מדיני אירי. הוא פרופסור באוניברסיטת פרינסטון ובאוניברסיטת הלאומית של אוסטרליה.
השכלה וקריירה
הוא היה מרצה באוניברסיטת קולג' דבלין, עמית מחקר באוניברסיטת קיימברידג' ופרופסור באוניברסיטת ברדפורד. הוא היה פרופסור עמית לתיאוריה חברתית ופוליטית בבית הספר למחקר למדעי החברה, האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה לפני שהפך לפרופסור אורח לפילוסופיה באוניברסיטת קולומביה במשך חמש שנים, ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת פרינסטון.
הוא זוכה באותות הוכרה ופרסים רבים בהם תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטה הלאומית של אירלנד. הוא היה הנואם המרכזי בכנס בוגרי אוניברסיטת טורונטו.
ב-2009 הוא נבחר כעמית של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, וב-2013 לעמית של האקדמיה הבריטית. הוא גם היה מלגת גוגנהיים.
מחקר
השאלה היסודית של הגישה הרפובליקנית המודרנית היא: "האם הכפייה שמעוגנת בחוק בהכרח מגבילה או פוגעת בחופש?". פטיט מעלה את השאלה הזו בצורה חריפה ביותר, בחיפושו אחר חוק שמתיישב באופן מלא עם החופש. פטיט טוען שהחירות הרפובליקנית מהווה פתרון לבעיה כי היא מבוססת על "אי-שליטה" (non-domination) בעוד שהחופש בתפיסה הליברלית מבוסס על "אי-התערבות", כלומר מדובר בתפיסה שלישית של חירות, שחורגת מהחלוקה הקלאסית של ישעיה ברלין בין חירות שלילית לבין חירות חיובית. המובן של חופש כאי-שליטה הוא רחב יותר מאי-ההתערבות, לא רק משום שהוא לא מפריע בביצוע פעולות, אלא מונע את הפוטנציאל להתערבות. הדוגמה הפרדיגמטית של פטיט היא "העבד לאדון האדיב" - גם אם האדון לא מתערב באופן אקטואלי בחיי העבד שלו, הפוטנציאל שיש לאדון להתערב פוגע בחופש של העבד שלו.
באופן כללי, פטיט גורס כי מסקנות מעיסוק בשאלות ובעיות בתחום אחד של הפילוסופיה לעיתים קרובות מספקות פתרונות מוכנים לבעיות מתחומים שונים לחלוטין. דעות שהוא מגן עליהן בפילוסופיה שלהנפש מולידות את הפתרונות שהוא מציע לבעיות במטפיזיקה לגבי טבעו של הרצון החופשי, ולבעיות בפילוסופיה של מדעי החברה, ואלה מצידם מולידים את הפתרונות לבעיות בפילוסופיה מוסרית ופילוסופיה פוליטית.
השפעה וביקורת
ספרו Republicanism: A Theory of Freedom and Government (רפובליקניזם: תאוריה של חירות וממשל) סיפק את ההצדקה הבסיסית לרפורמות פוליטיות בספרד תחת חוסה לואיס רודריגס ספאטרו. פטיט פירט את יחסיו עם זפאטרו בספרו Public Life: Civic Republicanism in Zapatero's Spain (פילוסופיה פוליטית בחיים הציבוריים: רפובליקניזם אזרחי בספרד של ספאטרו) שכתב יחד עם חוסה לואיס מרטי.
הקורפוס הפילוסופי שלו בכללותו היה נושא לשורה של חיבורים ביקורתיים שפורסמו ב-2007 תחת הכותרת: Common Minds: Themes from the Philosophy of Philip Pettit.
גל גדות
גל גדות-ורסנו (נולדה ב-30 באפריל 1985) היא שחקנית, מפיקה ודוגמנית ישראלית. גדות היא חברת האקדמיה האמריקאית לקולנוע ומלכת היופי של ישראל לשנת 2004. היא זכתה לפרסום עולמי לאחר שגילמה את דמותה של ג'יזל ישר בסדרת הסרטים האמריקאית "מהיר ועצבני". לשיא הצלחתה עד כה הגיעה כאשר גילמה את גיבורת-העל וונדר וומן ביקום הקולנועי של DC בסרטים "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק", "וונדר וומן", "ליגת הצדק" ו-וונדר וומן 1984".
קורות חייה
גל גדות נולדה בפתח תקווה, וב-1993, כשהייתה בת 8, עברה עם משפחתה להתגורר בשכונת גבעת טל שבראש העין. אביה מיכאל (מיכה) גדות מהנדס ואיש הייטק, ואמה אירית (לבית וייס) מורה. יש לה אחות קטנה. שם המשפחה המקורי של הוריה היה "גרינשטיין" לפני שעברתו אותו לנוכחי. סביה עלו לארץ ישראל כניצולי שואה. בנעוריה למדה ריקודי ג'אז והיפ-הופ במשך 12 שנים. בוגרת תיכון בגין בראש העין במגמת ביולוגיה. בנעוריה, עבדה כבייביסטרית ובברגר קינג.
בשנת 2005 התגייסה לצה"ל בגיל 20, לאחר זכייתה בתחרות מלכת היופי, ושירתה שנתיים כמדריכת אימון גופני בפו"ם. ב-2007 נרשמה ללמודי תואר במשפטים וממשל במרכז הבינתחומי הרצליה, אך לאחר זמן קצר הקפיאה את הלימודים כדי להתמקד בקריירת המשחק. גדות חזרה לספסל הלימודים בשנה שלאחר מכן ב-2008. לבסוף פרשה סופית מהלימודים.
דוגמנות
בשנת 2004 בגיל 18 וחצי, מיד לאחר זכייתה של גדות בתואר "מלכת היופי של ישראל", הוחתמה בסוכנות הדוגמנות "לוק". לאחר מכן ייצגה את ישראל בתחרות מיס יוניברס ("מיס תבל"), בריאיון לידיעות אחרונות אמרה "לא רציתי לזכות. חשבתי שזו אחריות גדולה מדי לבחורה בת 18–19. החלטתי שאני לא רוצה להתקדם בתחרות הזו. העמדתי פנים שאני לא יודעת אנגלית ולבשתי בערך את כל הדברים הלא נכונים. ניצחתי בהפסד שלי". ב-2007 הצטלמה גדות לסדרת צילומים ביוזמה של משרד התיירות, וכן צולמה באירוע של הקונסוליה הישראלית בניו-יורק בשיתוף עם המגזין האמריקאי "מקסים". בתמונה הראשית מופיעה גדות בבגד ים תחת הכותרת "נשות צבא ההגנה לישראל". צילום זה שלה כיכב גם על שער עיתון ה"ניו יורק פוסט" תחת הכותרת "Piece במזרח התיכון" מטעם משרד החוץ הישראלי. צילומים אלו התפרסמו בכל העולם ועוררו חילוקי דעות רבים ובארץ עלו תגובות במחאה נגד אופי הצילומים החושפני. הצילומים עוררו עניין בכלי תקשורת רבים בעולם וגדות זכתה בזכותם לחשיפה בינלאומית. בזכות החשיפה הופיעה גדות בקמפיין בינלאומי לבושם "פרי אליס".
בשנים 2008–2016 הייתה הפרזנטורית של חברת האופנה הישראלית "קסטרו", בתחילה לצדו של יונתן ווגמן. ב-2009 הוחתמה גדות לסוכנות הדוגמנות הבינלאומית "אנדוור", ובכך הפכה לישראלית הראשונה המיוצגת בסוכנות זו. ב-2013 כיכבה בקמפיין של מותג הטיפוח "Vine Vera" הקנדי. בשנים 2014–2016 שימשה כפרזנטורית של מותג הטיפוח "קרליין" הישראלי. בשנים 2015–2016 שימשה כפרזנטורית לבושם "במבו" של מותג האופנה "גוצ'י" האיטלקי. בשנים 2016–2017 הייתה הפנים הבינלאומיות של רשת האופנה "מיס סיקסטי" האיטלקית. בשנים 2016–2017 גדות שימשה כפרזנטורית של חברת המשקפיים "אירוקה" הישראלית. ב-2018 נבחרה גדות כפרזנטורית עם חוזה לשנתיים למותג הספורט "ריבוק" העולמי. ב-2018 נבחרה גדות כפרזנטורית למותג האיפור "רבלון" האמריקאי, והחל מ-2019 היא הפרזנטורית של הוט.
ב-2012 השתתפה בקמפיין למותג האלכוהול "קפטן מורגן" האמריקאי. בשנים 2015–2018 גדות הייתה הפרזנטורית לטלפונים חכמים של "Huawei" הסינית. ב-2017, גדות הופיעה במהלך הסופרבול, הנחשב לאירוע בעל הרייטינג הגבוה ביותר בארצות הברית, בתשדיר פרסומת של חברת שירותי האינטרנט הישראלית "Wix" לצד השחקן האנגלי ג'ייסון סטיית'האם. לאחר מכן היא השתתפה בפרסומת בצפון אמריקה ל-"League of Angels", משחק רשת ומובייל של חברה סינית. ב-2018 נבחרה גדות כפרזנטורית של חברת המחשבים "ASUS" הטייוואנית.
גדות כיכבה על שערים של מגזינים בינלאומיים, וביניהם: "FHM" האוסטרלי, "Sixdegrees" האמריקאי, "Fashion" האמריקאי,"American Cinematographer" האמריקאי, "Marie Claire" האמריקאי, האוסטרלי וההונגרי, "IO Donna" האיטלקי, "Entertainment Weekly" האמריקאי (פעמיים כוונדר וומן), "W" האמריקאי, "Veronica" ההולנדי (כוונדר וומן), "TVMedia" האוסטרי (כוונדר וומן), "TELE" השווייצרי (כוונדר וומן), "Imagnes" הספרדי (כוונדר וומן), "Empire" הבריטי (כוונדר וומן), "Glamour" המקסיקני והאמריקאי, "Oh!" הדומיניקני, "Cine Premiere" המקסיקני (פעמיים כוונדר וומן), "Cleo" האינדונזי, "Total Film" הבריטי (כוונדר וומן) ו-"Grazia" הסיני.
גדות כיכבה גם על שערים של כתבי עת ישראלים, ובהם: "לאשה" (7 פעמים), "Go" (3 פעמים), "את", "Cosmopolitan Bride", "מעריב לנוער" (פעמיים), "בלייזר", וב"פנאי פלוס".
משחק
באוגוסט 2007 לוהקה לתפקיד הראשי בסדרת הדרמה הישראלית "בובות" בערוץ HOT3 בתור בחורה דתייה בשם מרים (מרי) אלקיים. בשנת 2008 השתתפה ב"תפוס ת'פסטיגל - הרפתקה במצולות" עם השיר "מאוהבת", וגם הנחתה בו לצד גיא זו-ארץ. בשנת 2009 השתתפה בסרט הקולנוע ההוליוודי "מהיר ועצבני 4" וגילמה את סוכנת המוסד לשעבר ג'יזל ישר, לצידם של וין דיזל ופול ווקר. בשנה זו, היא גם גילמה את ליסה בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה האמריקאית המצליחה של HBO, "הפמליה". בראיון במרץ 2013 ל"ידיעות אחרונות" אמרה גדות על צילומי הפמליה "פשוט לא נהניתי לעבוד איתם, אדריאן גרנייה (כוכב הסדרה) ניסה להתחיל איתי ואחרי שסירבתי הוא מירר לי את החיים". עוד באותה השנה, שיחקה בתור אוליביה במיני-סדרת הדרמה "החיים היפים" שיצר אשטון קוצ'ר ושודרה בערוץ CW האמריקאי.
בשנת 2010 שיחקה בקומדיית הפעולה האמריקאית "כמו יום ולילה" בתור נעמי לצידם של טום קרוז וקמרון דיאז. היא גילמה את נתניה במספר סצנות בסרט האמריקאי "דייט לילי" לצדו של מארק וולברג, שבה דיברו שניהם בעברית. בשנת 2011 היא חזרה לתפקיד ג'יזל בפעם השנייה בסרט הפעולה האמריקאי "מהיר ועצבני 5". בנוסף באותה שנה, שיחקה בסדרת הפשע את התפקיד הנשי הראשי בסדרה "עספור" ב-HOT3, קיקה – בעלת קופי-שופ באמסטרדם. בשנת 2012 שיחקה בסדרת הדרמה הישראלית של רשת בערוץ 2 "קטמנדו" בתפקיד ימית בראלי. בשנת 2013 שיחקה בסרט "מהיר ועצבני 6", ושבה לגילומה של ג'יזל בפעם השלישית. בסרט גדות התעקשה לבצע את כל הפעלולים בעצמה. התפקיד הישראלי הראשון שלה על המסך הגדול היה בסרט "שושנה חלוץ מרכזי" בשנת 2014, קומדיה ישראלית שבה גילמה את מירית בן הרוש, הדמות הנשית הראשית בסרט, לצד אושרי כהן. בנובמבר 2014 לוהקה לתפקיד הראשי בסרט ההוליוודי "בן חור", עיבוד מחודש לאפוס המצליח מ-1959, אך נאלצה לוותר עליו בשל בעיית לוחות זמנים עקב התחייבות קודמת שלה להפקת "באטמן נגד סופרמן".
בשנת 2015 החלה חברת הצעצועים האמריקאית "מאטל" לשווק בובת ברבי המבוססת על דמותה העתידית של גדות בתור וונדר-וומן. באותה שנה הופיעה גם על גבי תמונה בסרט "מהיר ועצבני 7" ובסצנה שנמחקה שב-DVD אפשר לצפות בה, ובתוך כך הרביעי בסדרת הסרטים הזו שבו הוצגה דמותה ג'יזל ישר.
בשנת 2016 שיחקה גדות בסרט האמריקאי "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק" את וונדר וומן, האלטר-אגו של דיאנה פרינס, לצד בן אפלק וג'סי אייזנברג. בנוסף ב-2016, בחודש פברואר יצא סרט המתח האמריקאי "999" שבו שיחקה גדות את אלנה ולסלוב לצד קייסי אפלק, עם הבמאי האוסטרלי ג'ון הילקוט. באפריל באותה שנה כיכבה בסרט המתח האמריקאי "קרימינל" בתור ג'יל פופ לצדו של ראיין ריינולדס, ובבימויו של הישראלי אריאל ורומן. באוקטובר יצאה לאקרנים קומדיית הפעולה האמריקאית "השכנים של ג'ונס" בכיכובה של גדות בתור נטלי ג'ונס, לצד איילה פישר וג'ון האם. בסרט גילמה סוכנת מוסד לשעבר הפועלת תחת מסווה בפרברים.
בספטמבר 2017 דיווח העיתון "הוליווד ריפורטר" כי גדות מנהלת מגעים להצטרף לסרט "Deeper", שבו תככב לצד בראדלי קופר.
בנובמבר 2017 יצא לאקרנים הסרט "ליגת הצדק", ובו גדות מגלמת שוב את וונדר וומן לצד בן אפלק והנרי קאביל.
ב-29 בספטמבר 2018 פורסם כי גדות תשחק בתפקיד הראשי בסרט "מוות על הנילוס" המבוסס על רב המכר מאותו השם מאת אגתה כריסטי.
ב-2018 החלה הפקת סדרת טלוויזיה על דמותה של הדי לאמאר, בגילומה של גל גדות.
באוקטובר 2020 פורסם כי גדות תגלם את דמותה של מלכת מצרים ההלניסטית, קלאופטרה. הליהוק גרר תגובות רבות ברשת שטענו שהמינוי אינו ראוי כיוון שגדות לבנה והתפקיד אמור להינתן לשחקנית כהה יותר כיוון שקלאופטרה הייתה מצרית. בנוסף, הייתה ביקורת בעולם הערבי על בחירתה של ישראלית לתפקיד וטענו כי מדובר ב"ניכוס תרבותי".
בנובמבר 2021 פורסם כי גדות תגלם את דמותה של המלכה הרעה בסרט "שלגיה", עיבוד לייב אקשן לסרט המונפש "שלגיה ושבעת הגמדים".
בדצמבר 2022 פורסם כי גדות תשוב לגלם את דמותה של ג'יזל ישר בסרט "מהיר ועצבני 10".
הפקה
ב-25 בדצמבר 2019 פורסם כי קשת אינטרנשיונל וחברת ההפקה של גל גדות ובעלה ירון ורסנו חוברות על מנת להפיק סרט בארצות הברית לספר השנוי-במחלוקת "גדר חיה" מאת דורית רביניאן, המתאר רומן בין אסיר ביטחוני פלסטיני-מוסלמי לאישה יהודייה-ישראלית. אתר סרוגים ביקר את הספר גם על תיאור "עישון חשיש כמעשה לגיטימי", כשבנוסף נטען, "כי מלבד בעיית ההתבוללות, בספר מוצגים חיילי צה"ל כפושעי מלחמה סאדיסטים שמושווים לחמאס וכינויה של מדינת ישראל כ"כיבוש".
גדות משמשת כאחת ממפיקי הסרט "וונדר וומן 1984" בכיכובה, אשר יצא לאקרנים ב-25 בדצמבר 2020. כמו כן, פורסם כי חברת ההפקות "Pilot Wave" שבבעלותה ובבעלות בעלה תפיק, יחד עם חברת "קשת אינטרנשיונל", סרט המבוסס על הספר "גדר חיה" מאת דורית רביניאן.
ב-28 באפריל 2021 פורסם שגדות תפיק ותככב בסרט המתח "Meet Me In Another Life", הפקה משותפת לגדות וורסנו באמצעות המותג "Pilot Wave", וחברת ההפקות והמימון "אטלס אנטרטיינמנט". הסרט הוא עיבוד קולנועי לרומן הביכורים באותו שם של הסופרת קטריונה סילווי, שיצא לאור בארצות הברית יום קודם לפרסום, ב-27 באפריל. במרכז העלילה עומדות דמויותיהם של אישה וגבר, טורה וסאנטי, הנפגשים במקרה ומתאהבים בעיר זרה, ותאונה טרגית קוטעת את אהבתם הקצרה. אך הם נפגשים שוב ושוב, בכל פעם במציאות אחרת, וחווים צורות שונות של אהבה: מורה ותלמיד גאון, מטפלת והמטופל הגוסס שלה, ציניקנית ומאמין, פעם הם חברים, פעם עמיתים לעבודה, פעם מאהבים ופעם אויבים, אך ככל שזכרונות עמומים ודפוסים מוזרים הולכים ומצטברים, טורה וסאנטי מבינים כי עליהם לחשוף את הקשר המסתורי ביניהם, בטרם יבואו גלגולי חייהם השונים אל סוף משותף אחד.
בטלוויזיה כעצמה
בשנים 2016–2017 לרגל קידום הסרטים שלה, התראיינה גדות בתוכניות האירוח האמריקאיות מהנצפות ביותר: אלן דג'נרס, ג'ימי קימל, קונאן או'בריאן, ג'יימס קורדן, בוקר טוב אמריקה, קלי ריפה וראיין סיקרסטס, וג'ימי פאלון.
בינואר 2017 הגישה גדות יחד עם השחקן האוסטרלי כריס המסוורת' את פרס הסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-74. במרץ 2017 נאמה על הבמה לצדו של כריס פיין בטקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון האמריקאי, והציגה את הקדימון לסרט "וונדר וומן" בכיכובם.
במאי 2017 הגישה גדות את פרס הדור לסדרת סרטי "מהיר ועצבני" (שהיא גם שיחקה בחלקם) והעניקה אותו לכוכב וין דיזל, בטקס פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV האמריקאי.
ב-7 באוקטובר 2017 הנחתה פרק של תוכנית המערכונים האמריקאית "סאטרדיי נייט לייב", אשר משודרת בשידור חי ברשת NBC וזוכה לרייטינג גבוה מדי עונה. גדות פתחה את המונולוג שלה בעברית, בפנייה לחברים ולמשפחה בבית. לראשונה בישראל התוכנית שודרה בשידור חי בערוץ yes Comedy שבלוויין (כשעד אז התוכנית שודרה בהפרש של כשבוע).
פרסים דירוגים והוקרה
ב-2004 זכתה בתואר מלכת היופי של ישראל בטקס שנערך בערוץ 2 של רשת, בו הוענק לה גם מכונית סיטרואן C3, וחוזה דוגמנות ב"לוק". ב-2009 דורגה גדות במגזין האמריקאי "Esquire" במקום השני ברשימת הישראליות האהובות. ב-2011 דורגה במקום השני ברשימת הדוגמניות המרוויחות בישראל של מגזין "פורבס", עם הכנסה שנתית מוערכת של 1,300,000 ש"ח. ב-2012 המגזין הצפון-אמריקאי "Shalom Life" בחר את גדות למקום החמישי בדירוג "50 הנשים היהודיות המוכשרות, האינטליגנטיות, המצחיקות והיפהפיות ביותר", אחרי בר רפאלי והשחקנית הצרפתייה אווה גרין.
ב-2012 כאשר גדות הייתה הפרזנטורית של "קסטרו" פורסם מחקר שערכה ד"ר רינה דגני מ"גיאוקרטוגרפיה", לפיו הופעותיה התכופות באמצעי התקשורת תרמו לכך שהמותג של החברה היה המועדף מבין מותגי האופנה הידועים בישראל. באותה שנה, דורגה גדות במקום השני ברשימת הדוגמניות המרוויחות ביותר בארץ של כתב העת "פורבס". ב-2013 דורגה שוב במקום השני ברשימת הדוגמניות המרוויחות בישראל של מגזין "פורבס", כשאת מרבית הכנסותיה היא עושה כשחקנית.
ב-2014 דורגה במקום ה-84 בדירוג מאה הלוהטות ביותר של המגזין האמריקאי "מקסים". באותה שנה, זכתה גדות במקום השני ברשימת 100 הנשים היפות בעולם על פי מגזין "TC Candler" האינטרנטי. בנוסף, המגזין האמריקאי "InStyle" סימן את גדות בתור אחת משתי הישראליות, ביחד עם אודיה רש, שעתידות לככב בהוליווד. ב-2015 בטקס גאלה של "The Times of Israel" שנערך בניו יורק, במעמד נשיא המדינה לשעבר שמעון פרס, זכתה גדות בפרס השחקנית הישראלית המצליחה בעולם, לצד בר רפאלי שקיבלה את פרס הדוגמנית הישראלית המצליחה בעולם.
ב-2016 זכתה גדות בפרס השחקנית הפופולרית ביותר מהוליווד, בפסטיבל הסרטים הסיני-אמריקני. באותה השנה, הדמות וונדר וומן בגילומה של גדות (ביחד עם לינדה קרטר) נבחרה לשגרירה של כבוד בתחום ההעצמה הנשית מטעם האומות המאוחדות. גדות הוזמנה ונאמה במטה האו"ם בניו יורק. עם זאת, מינוי הדמות בוטל כעבור חודשיים עקב מחאה פמיניסטית נגד וונדר וומן ובשל עצם היותה דמות בדיונית ומושכת. בדצמבר הייתה מועמדת לפרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי על תפקידה בסרט "באטמן נגד סופרמן", אך הפסידה אותו למרגו רובי מ"יחידת המתאבדים".
ב-2017 מצא אתר האינטרנט "Taykey", כי גדות היא הישראלית האהובה ביותר באינטרנט העולמי. בתחילה, היא עקפה את נטלי פורטמן בדירוג IMDb לאנשים הפופולריים ביותר בהוליווד שנולדו בישראל. בנוסף, הסרט "וונדר וומן" בכיכובה צבר ציון חיובי של 92% באתר האמריקאי Rotten Tomatoes ונחתם רשמית כ"Certified Fresh", ובכך צלח מעל רוב סרטי גיבורי העל האחרים של DC ומארוול. לאחר מכן ביוני 2017, גדות אף טיפסה בדירוג השחקנים הפופולריים ביותר והגיעה ב-STARmeter באתר IMDb למקום הראשון. זמן קצר לאחר מכן, האתר האמריקאי The Hollywood Reporter גילה שגדות טיפסה בטבלת השחקנים המובילים אצלו למקום הראשון (ועקפה את דה רוק), זאת על פי דירוג שנסמך על סטטיסטיקות מכל הרשתות החברתיות. הסרט "וונדר וומן" בכיכובה הכניס בצפון אמריקה סכום כסף גדול יותר מכל סרטי היקום הקולנועי של DC שיצאו לפניו.
ב-28 ביוני הוסיפו חברי האקדמיה האמריקאית לקולנוע שבוחרת את מועמדי וזוכי האוסקר 744 חברים חדשים ובניהם גדות.
ב-13 באוגוסט 2017 במסגרת פרסי בחירת הנוער 2017 זכתה גדות בפרס כוכבת האקשן של השנה ובנוסף הסרט "וונדר וומן" קטף את פרס סרט האקשן של השנה. בסוף שנת 2017, על פי "פורבס" גדות היא השחקנית שסרטיה הכניסו באותה שנה הכי הרבה כסף בעולם (בזכות שני סרטים בכיכובה כוונדר וומן) - 1.4 מיליארד דולר, כשבדירוג כלל השחקנים והשחקניות היא מקום שלישי לשנה זו. באוקטובר 2020, מגזין פורבס דירג את גדות במקום השלישי ברשימת השחקניות המשתכרות ביותר באותה השנה, עם רווחים של 31.5 מיליון דולר.
רשתות חברתיות
גדות מתפעלת עמוד פייסבוק הכולל כ-18 מיליון עוקבים, באינסטגרם כ-99.5 מיליון עוקבים (נכון לאפריל 2023) ובטוויטר כ-3.7 מיליון עוקבים.
בשנת 2014, במהלך מבצע צוק איתן, פרסמה גדות בפייסבוק פוסט של תמיכה בחיילי צה"ל שנאלצים להילחם במחבלים של החמאס שמסתתרים מאחורי נשים וילדים, בתמונה בה נראות היא ובתה הבכורה מברכות על נרות שבת, מעשה שזיכה אותה בתגובות מעורבות, בהן מצד גולשים פרו-פלסטיניים.
ב-2016, בערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, היא פרסמה תמונה משעשעת באינסטגרם שלא קשורה לאירוע. לאחר שספגה ביקורת החליטה להסירה. בנוסף בשנה זו, במהלך האולימפיאדה פרסמה שני פוסטים לכבוד הזכיות של הישראליים במדליות, ולאחר מכן תצלום שלה עם נשיא המדינה פרס לציון היום שבו נפטר.
ב-12 במאי 2021 צייצה גדות בחשבון הטוויטר שלה מה שלגביה היה מסר של אחדות על רקע אירועי מבצע שומר החומות. גדות כתבה בציוץ: כמה משתמשים הגיבו בכעס על הציוץ, ועל רקע שירותה בצה"ל בעבר, הם האשימו אותה בין היתר בתמיכה ב"טיהור אתני" וב"רצח עם". אחרים, לעומת זאת, טענו שגדות קראה לשלום, ולכן אין לתקוף אותה. אחד המשתמשים צייץ שכל הישראלים מחויבים בשירות צבאי, וזכותם לשתף מסר מחמם לב של שלום. הסנאטור האמריקאי הרפובליקני טד קרוז הביע תמיכה בגדות, ובירך אותה על דבריה. עקב התגובות, גדות חסמה את הציוץ לתגובות.
חיים אישיים
גדות נישאה לאיש העסקים ירון ורסנו ב-2008. לזוג שלוש בנות. הם מתגוררים בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית.
קישורים חיצוניים
כתבות:
גומצן (לכסיס)
אלו הם נחשים גדולים באורך ממוצע של 2-2.5 מ' ויכולים להגיע ליותר מ-3.5 מ' והם קרובים במשקלם (3-5 ק"ג) למיני הביטיס הגדולים או לגדולים שבעכסנים. הם ארסים ביותר ויכולים (וגם עושים זאת) לקטול אנשים במהירות גדולה והם ממלאים כמות ארס רבה בכל נשיכה. אך הם לא מתראים עם אנשים לעיתים קרובות והדיווחים על הכשות מנחשים אלה די נדירים למרות שהם בהחלט ייתכנו.
מפרץ אנוס
מפרץ אנוס (באנגלית: Hanusse Bay) הוא מפרץ רחב, בין החלקים הצפוניים של האי אדלייד, לבין חצי האי אירוסמית', שבאנטארקטיקה.
אורכו של המפרץ 37 קילומטרים בכיוון צפון - דרום.
גילוי ומיפוי המפרץ
המפרץ התגלה לראשונה ומופה על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה בין השנים 1908 - 1910, בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
מקור השם
שארקו קרא למפרץ על שמו של פרדיננד איזידור אנוס (Ferdinand Isidore Hanusse), שהיה מנהל מחלקת ההידרוגרפיה של חיל הים הצרפתי.
לקריאה נוספת
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 367
טייבה (בגליל)
א-טייבה א-זועביה (בערבית: الطيبة الزعبية), הידוע בקיצור כ"טייבה" ורשמית כ"טייבה (בעמק)", הוא כפר ערבי-ישראלי השייך למועצה אזורית הגלבוע. הכפר שוכן על רמת יששכר ומשתרע מסביב למעיין הנובע מנחל יששכר הזורם ממזרח לחלקו הדרומי של הכפר וחוצה אותו בחלקו הצפוני.
היסטוריה
תושבי הכפר הם ערבים מוסלמים בני משפחת זועבי. בני הכפר טוענים שהם גרים במקום כבר 250 שנה.
תרגום שמו של הכפר הוא 'הטובה'. הערבים נהגו להמיר שמות יישובים קדומים שכללו את השורש ע.פ.ר. ( "عفريت", שמשמעותו בערבית "שד"), לשם "טייבה" (שמשמעותו "מקום טוב"). יש המזהים כפר זה עם עפרה המקראית, עירו של גדעון בן יואש שנלחם במדיינים בעמק יזרעאל. בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת נצרת.
הכפר כיום
הכפר מונה 240 משפחות ויש בו מרפאה, מוסדות חינוך לגיל הרך, בית ספר יסודי וכן מתקני ספורט ושעשועים. כן פועלת ביישוב ספרייה שהיא סניף של ה"ספרייה האזורית הגלבוע".
ראש הוועד המקומי נכון לינואר 2009, הוא הישאם זועבי.
תושבי הכפר מתפרנסים מחקלאות, בניין ועבודה במפעלי האזור.
היחסים עם מדינת ישראל
לבני חמולת זועביה היו יחסים טובים עם שכניהם היהודים ובמלחמת העצמאות נשארו רוב בני החמולה בכפריהם שהפכו לחלק ממדינת ישראל, בניגוד לרוב הכפרים באזור שהתפנו מיושביהם לקראת הפלישה הצפויה של צבאות ערב במאי 1948.
כיום, בכפר א-טייבה שומרים על מערכת יחסים טובה עם המדינה. במעריב פורסם כי בחגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל לא החרימו תושבי הכפר את האירועים כמו רוב הציבור הערבי וכי במחווה יוצאת דופן צבעו מחדש את המסגד בצבעיו של דגל הלאום (כחול ולבן) המסגד אמנם היה צבוע בצבעים אלו מזה שנים, אך הוא נצבע מחדש לכבוד יום העצמאות.
מדינת ישראל הגדירה את הכפר כאזור עדיפות לאומית א'.
פוידרטוס
פוֹאֶדֶרָטוּס (בלטינית: Foederatus) הוא מונח מתקופת הרפובליקה הרומית המתאר שבט שיש עמו הסכם (פוֹאדוּס, Foedus), שאינו קולוניה רומית ואינו בעל אזרחות (קיוויטס, Civitas) רומית, אך נדרש לספק חיילים בעת הצורך. הרומים הבחינו בין ה"לטינים", שנחשבו בני ברית בדמם, וכל האחרים - שנחשבו פואדרטוס או "סוקיאי" (Socii). המילה עומדת בשורש מונחים מאוחרים יותר כמו פדרליזם.
מאוחר יותר השתנתה משמעות הביטוי והתייחסה למנהג של סיבסודם של שבטים ברברים כגון הפרנקים, הוונדלים, האלנים והוויזיגותים בתמורה לאספקת חיילים לצבא הרומי. אלאריק, מבוזזיה הראשונים של רומא בראשית המאה החמישית לספירה, היה בראשית הקריירה שלו מנהיג חבורת פואדרטי גותית.
הסכמי הפואדוס כללו בתחילה מתן תמורה בדמות כסף או מזון, אך עם הידלדלות הכנסותיה של האימפריה במאה הרביעית והחמישית הוענקה לפואדרטי נחלת אדמה, דבר שהפך את ההסכם למעשה להיתר להתיישב על קרקע רומית. בעלי האדמות הגדולים בשטחיה המרוחקים של האימפריה גילו כי היתר זה להתיישב על אדמותיהם מצד רומא פוגע בהם. בהדרגה, תפסו הנאמנויות המקומיות את מקומן של הנאמנויות לשלטון המרוחק והנחלש של האימפריה, וזו האחרונה החלה מתפוררת ליחידות הולכות וקטנות.
בשנת 376 ביקשו הוויזיגותים שנפגעו מפלישות ההונים מהקיסר ואלנס לאפשר להם להתיישב על גדתו המזרחית של נהר הדנובה. הוויזיגותים התקבלו לאימפריה כפואדרטי. ואלנס התיר לוויזיגותים לחצות את הדנובה, ושנתיים אחרי כן, בתגובה ליחס הקשה מצד הרומים, התמרדו הוויזיגותים והביסו את הרומים בקרב אדריאנופול. אובדן כוח האדם כפה על הרומים להסתמך עוד יותר על כוחות פואדרטי.
בתחילת המאה החמישית הורכב הצבא הרומי כמעט כולו מיחידות פואדרטי. חיילים אלו היו אלו שהצליחו בשנת 451 להדוף את כוחות אטילה ההוני. בסופו של דבר היו הפואדרטי גם אלו שהנחיתו את מכת המוות על האימפריה הרומית הגוועת, כאשר מפקד הצבא הגרמאני, אודואקר, הדיח את הקיסר הרומי האחרון, רומולוס אוגוסטולוס.
בריז'יט בארדו
ביוגרפיה
בארדו נולדה בפריז שבצרפת ללואי בארדו ואן-מארי מוסל, משפחת תעשיינים קתולית אדוקה ואמידה. בילדותה סבלה מעין עצלה, מה שפגע בראייתה בעינה השמאלית. אחותה הצעירה היא השחקנית מיז'נו (מארי-ז'אן) בארדו.
קריירה
יופייה ניכר כבר בנעוריה, ובגיל 15 החלה לדגמן, והופיעה על שער המגזין הנפוץ "Elle". בשנת 1952, בגיל 18, נישאה לבמאי, רוז'ה ואדים, והופיעה בסרטה הראשון, בהדרכת הבמאי ז'אן בויאר, "Le Trou normand" (הופץ בארצות דוברות אנגלית בשם "משוגעים לאהבה" או "טי טה טו").
ארסנל הקרמלין
היסטוריה
בימי הביניים שימש האתר בו ממוקם כיום המבנה כמחסני המזון של מבצר הקרמלין. המחסנים נהרסו בשלהי המאה ה-17 והצאר פיוטר הגדול הורה בשנת 1702 על הקמת המבנה הנוכחי באתר. אדריכלים גרמניים תכננו את מבנה הנשקייה והקמתו הושלמה בשנת 1736. מבנה זה היה הגדול במבני הקרמלין באותה עת.
בריז'יט בארדו
קריירה
קיסמה של בארדו כבש את המסכים באירופה ואף בארצות הברית. היא הייתה אחת השחקניות האירופיות המעטות באותה תקופה שזכו לתשומת לב התקשורת בארצות הברית. לצידה של האמריקאית מרילין מונרו, שימשה בארדו סמל המין של שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 משני צדי האוקיינוס האטלנטי.
ארסנל הקרמלין
היסטוריה
בשנת 1737 נפגע המבנה בשריפה הגדולה שפגעה בעיר - וחלקיו הפנימיים של המבנה, העשויים עץ, קרסו. המבנה ניצב בהריסותיו שנים רבות ושוקם בין השנים 1786–1796 תחת פיקוחם של קאזאקוב (M. Kazakov) וג'ררד (A. Gerard).
בריז'יט בארדו
קריירה
סרטיה בתחילת שנות החמישים היו קומדיות ודרמות רומנטיות קלות, חלקן על רקע היסטורי, ברובן נדרשה להסיר את בגדיה. היא אף שיחקה בהפקות דוברות אנגלית כ"הרופא בים" של אולפני האחים וורנר משנת 1955 ו"הלנה מטרויה" בשנת 1954 או "מעשה אהבה" (1954) לצדו של קירק דאגלס. סרטיה דוברי הצרפתית דובבו לאנגלית למען קהל דוברי האנגלית.
ארסנל הקרמלין
היסטוריה
לאחר כיבוש מוסקבה על ידי נפוליאון בונפרטה השתלטו חייליו על המבנה, וכאשר נסוגו מהעיר פוצצו את חלקו הצפון מזרחי של המבנה. בין השנים 1816–1828 שוקם המבנה בסגנון נאו-קלאסי במטרה להקים במקום מוזיאון המוקדש להנצחת הניצחון הרוסי על נפוליאון. לאור מטרה זו הוצבו סביב המבנה 875 תותחים של צבא נפוליאון שנתפסו על ידי הצבא הרוסי. בשנת 1960 הוצבו בחזיתו הדרומית של המבנה תותחים רוסיים מהמאות ה-16 וה-17.
בריז'יט בארדו
קריירה
ואדים לא היה מרוצה מהתקדמות זו של הקריירה של אשתו. הגל החדש בקולנוע הצרפתי, וכוכביו, שחקנים ובמאים כאחד, זכו לתהילה בינלאומית, והוא חש כי ממעיטים בהערכת כישוריה של בארדו. בשנת 1956 צילם ואדים את סרטה השבעה עשר של בארדו, "ואלוהים ברא את האישה", בניסיון להביא למסך את מלוא העוצמה במשחקה. לצדה של בארדו שיחקו ז'אן-לואי טרנטיניאן וקורט יורגנס. הסרט, העוסק בבת-עשרה חסרת מוסר הגרה בעיירה קרתנית ושמרנית, היה להצלחה בינלאומית גדולה, ובארדו הפכה לסמל מין בינלאומי. יחסי הציבור של הסרט רמזו על רומן בין בארדו וטרנטיניאן, אך ייתכן כי המדובר בפעלול תקשורתי גרידא.
ארסנל הקרמלין
היסטוריה
על שם המגדל נקרא אחד מרכבי הליווי של נשיא רוסיה, אאורוס ארסנל.
בריז'יט בארדו
קריירה
ייצוב מעמדה כסמל מין פרובוקטיבי מנע את המעבר הצפוי להוליווד שהייתה אז בעידן שמרני בו דמויות בתוליות כדוריס דיי וסנדרה די שיקפו את המודל הנשי אליו כיוונו מעצבי דעת הקהל. ארוטיקה רכה בנוסח בארדו נתפסה נסבלת כל עוד נשאה את התג של מוצר מיובא, בעל ניחוח "אירופי" או "אמנותי". חוסר שליטתה של בארדו באנגלית ומבטאה המודגש לא התאימו לתסריטאים האמריקנים. הישארותה באירופה הייתה דבר בעתו, בעת ששנות ה-60 ותרבות השחרור המיני החלו להפגין את השפעתן, בעוד שארצות הברית נותרה בשמרנותה למשך זמן מה.
לאחר מכן פרשה בארדו לחיי בדידות בדרום צרפת. כיום ידוע כי בתקופה זו ניסתה להתאבד. עם המהפכה המינית של שנות ה-60 החל אורח חייה לקבל לגיטימציה, והלחץ הציבורי שהופעל עליה הוקל. במהלך שנות השישים הופיעה בהפקות זוהרות ומלאות כוכבים כמו הסרט "ויוה מריה!" (1965) עם ז'אן מורו. בשנת 1965 הופיעה בהוליווד בתפקיד עצמה בהפקה בשם "בריז'יט היקרה" לצדו של ג'יימס סטיוארט. ברבים מתפקידיה נדרשה להופיע בעירום, מלא או חלקי. לבארדו היה חלק ניכר באופנת הביקיני, בו הופיעה בסרט "מנינה" בשנת 1952, ובהופעותיה בפסטיבל קאן ובתמונות פרסומת. מעת לעת הופיעה שזופה בביקיני ללא חלק עליון. על אף שהדבר היה מקובל במידת מה בצרפת, בארצות הברית הופעה ללא חלק עליון של הביקיני נחשבה לסקנדל. יש הרואים בהופעותיה אלו של בארדו כאחד הגורמים שהפכו את אתרי הנופש בריביירה הצרפתית לאתרים בעלי משיכה עולמית, במיוחד עיירת הנופש סן טרופה.
לצד מרילין מונרו וג'קלין קנדי, הייתה בארדו אובייקט לציוריו של אנדי וורהול. בשנת 1970 שימשה כמודל הרשמי לפסלה של "מריאן", הסמל הצרפתי הלאומי, שיצר הפסל אלאן גורדון.
חייה הפרטיים בתקופה זו היו סוערים, והיא החליפה בעלים ומאהבים. בשנת 1964 עוררה סערה גדולה, כשהתאהבה ביהודי מרוקאי, בוב זאגורי, והכריזה על כוונתה להתגייר. בין השנים 1966 ל-1969 הייתה נשואה למיליונר הגרמני גינטר זאקס, בשנת 1992 נישאה לפעיל הימין הצרפתי ברנאר ד'אורמאל. נטען כי בין מאהביה הרבים היו גם וורן בייטי, ז'אן-פול בלמונדו, מרלון ברנדו, שון קונרי, מיק ג'אגר, לואי מאל, סרז' גינסבורג, סשה דיסטל ואף ג'ימי הנדריקס, עמו נפגשה במקרה בשדה התעופה בפריז. בעלה הרביעי והנוכחי של בארדו הוא ברנאר ד'אורמאל, הם נשואים מאז 16 באוגוסט 1992.
פרישתה
בשנת 1974, בסמוך ליום הולדתה הארבעים, הודיעה בארדו על פרישתה מן המשחק. זאת לאחר שהופיעה ביותר מחמישים סרטים, והקליטה מספר אלבומי מוזיקה, הידוע מהם הוקלט בשיתוף פעולה עם "הילד הרע" של המוזיקה הפופולרית הצרפתית, סרז' גינסבורג. בארדו בחרה להשתמש בתהילתה על מנת לקדם זכויות בעלי חיים. בפעילות זו עסקה החל משנת 1965, עת יצאה במסע למען שיטות הומאניות יותר לשימוש בבתי מטבחיים.
יש שהאשימו אותה כי היא שונאת אדם, ומעדיפה את חברת בעלי החיים על זו של בני האדם. בשנת 1986 ייסדה את מכון בריז'יט בארדו להגנת בעלי החיים ורווחתם. היא התרימה 3 מיליון פרנק להקמת המכון, בכך שהעמידה את תכשיטיה למכירה פומבית. כיום היא אחת מהפעילות הבולטות בעולם בנושא זכויות בעלי החיים. פעילות נמרצת היא מקדישה למניעת אכילת בשר סוס. ביחד עם הסופרת מרגריט יורסנאר, יצאה למסע פרסום נגד הריגת גורי כלבי הים.
בארדו ידועה גם כתומכת של החזית הלאומית הימנית-לאומנית ושל ראשיה, ז'אן מארי לה פן, עמו קשור בעלה מבחינה פוליטית, ובתו מארין לה פן. בשנת 2003 פרסמה ספר בשם "זעקה בדממה", שכלל התבטאויות נגד מוסלמים והומוסקסואלים. במאי 2003 הכריזה תנועת MRAP ("תנועה נגד גזענות ולמען אחווה בין העמים"), כי תתבע את בארדו בשל הדעות שפורסמו בספרה.
במכתב למגזין צרפתי המיועד להומוסקסואלים, כתבה בארדו להגנתה "פרט לבעלי (שייתכן שאף הוא יחצה את הקו יום אחד) אני מוקפת לחלוטין בהומואים. במשך שנים הם תמכו בי, היו ידידיי, בניי המאומצים, אנשי סודי".
בשנת 2004 הורשעה בארדו בבית משפט צרפתי ב"הסתה לשנאה גזעית" ונקנסה ב-5,000 אירו. הייתה זו הפעם הרביעית בה נדונה לקנס בשל עבירות מסוג זה. בית המשפט ציין פסקאות מתוך ספרה בהן דנה ב"אסלאמיזציה של צרפת" ו"ההסתננות המסוכנת והחתרנית של האסלאם". בספר התייחסה להומוסקסואלים כ"אטרקציות משונות ביריד", וכתבה נגד השתתפות נשים בממשלה. היא תומכת בימין הקיצוני בצרפת ובפוליטקאית הצרפתייה מארין לה פן.
ב-2018, הוציאה את הספר "דמעות של מאבק", העוסק בחייה, ובמאבקה למען רווחת והצלת החיות.
בארדו סובלת מדלקת ניוונית במפרק הירך, ומכיוון שהיא מסרבת לעבור ניתוח, היא נאלצת להיעזר בהליכון.
בתרבות
בארדו מוזכרת בבית האחרון בשיר "שיר נבואי קוסמי עליז":
בשיר זה, בריז'יט, אשר פועלת לשיפור היחס לבעלי חיים ובנושאים חברתיים נוספים, מתוארת כ"צופה מן המרפסת" על עולם המשחק, אותו עזבה.
סילווה זלמנסון
סילווה זלמנסון (סילבה זלמנסון) (נולדה ב-25 באוקטובר 1944) היא לוחמת למען עליית יהדות ברית המועצות, אסירת ציון בשנות ה-70, שהייתה שותפה לניסיון חטיפת מטוס ריק לשם העלאת הנושא לתודעת הציבור.
תולדות חייה
זלמנסון נולדה ב-25 באוקטובר 1944 בסיביר למשפחה יהודית מסורתית מריגה. כבר מילדותה חוותה סילווה אלימות ויחס עוין בשל היותה יהודייה. ההבנה כי היא מוקפת בשונאים אילצה אותה לפתח אופי של לוחמת, וכבר בתקופת בית הספר החזירה ביד חזקה לתוקפיה והטילה מורא גם על הבנים. על יהדותה למדה בבית מהוריה. כבר מאז ליווה אותה חלום אחד – לעלות לארץ ישראל; אך סילווה מעולם לא האמינה שתצליח להגשימו. בתקופת נעוריה הייתה מעורבת בפעילות ציונית מחתרתית שכללה תרגום ספרים ולימוד עברית, דברים שיכלו להביא למעצרה והגלייתה לגולאג. בשאר העולם לא ידעו על מצבם של יהודי ברית המועצות; נציגי המדינה היו טוענים שכל אחד רשאי וחופשי לצאת מהמדינה ושהיהודים אינם עוזבים רק מפני שהם לא רוצים. בעקבות מלחמת ששת הימים הופסקה לגמרי העלייה מברית המועצות ונדחו כל בקשות היציאה מהמדינה בגלל תמיכת ברית המועצות בארצות ערב וניתוק היחסים עם ישראל.
מבצע חתונה ותוצאותיו
במסווה של טיסה לחתונה משפחתית רכשו חברי הקבוצה את כל הכרטיסים לטיסה מקומית בקו לנינגרד-פויזרוב. החברים ידעו שסיכויי הצלחת התוכנית אפסיים, אך מטרתם האמיתית הייתה לחשוף את פרצופה של ברית המועצות לעולם. התוצאות כך האמינו החברים, יהיו במקרה הטוב מאסר ובמקרה הגרוע פיצוצם באוויר. הם ידעו כי הק.ג.ב ידע על התוכנית. הקבוצה נעצרה בדרך לשדה.
בברית המועצות הוחלט לערוך להם משפט ראווה על בגידה במולדת, משפט הידוע כמשפט לנינגרד הראשון מסתבר שזו הייתה החלטה פוליטית מדינית שגויה. העולם כולו הזדעזע לגלות שאזרחי מדינה שלמה מוחזקים בכלא מסך הברזל. כל הנשים שוחררו למעט סילווה אשר הייתה החוט המקשר בין רוב חברי הקבוצה.
סילווה הועלתה ראשונה על הבמה להעיד במשפט. והתובעים קיוו שתבקש חנינה ותחליש את שאר הגברים. דבריה של סילווה במשפט הותירו הד בכל רחבי העולם "אם הייתם נותנים לנו לצאת באופן חוקי לא היינו חושבים על חטיפת מטוס, אנחנו רוצים להיות במולדת האמיתי שלנו ישראל. אם אשכחך ירושלים אשכח ימיני. ולשנה הבאה בירושלים". גזר דינם של רוב חברי הקבוצה היה 10 שנים. גם על סילווה נגזרו 10 שנות מעצר ועל בעלה אדוארד גזר דין מוות. על אחיה של סילווה - ישראל זלמנסון נגזרו 8 שנים ועל אחיהם וולף זלמנסון 10 שנים.
עשרות רבבות אנשים ברחבי העולם הפגינו למען שחרורם של אסירי משפט לנינגרד, ובמיוחד לשחרורה של סילווה שנחשבה לסמל המאבק. ב – 1971 הגיעו הרדיפות האנטי ציוניות לשיאן. ובהפתעה קיבלה המדינה הסובייטית החלטה להעניק היתרי יציאה ליהודים. הרצון להיפטר מהמטרד הציוני ושיפור היחסים עם מדינות ערב היוו את משנה התוקף לרעיון פתיחת השערים.
אחרי עלייתה לארץ
אחרי עלייתה לארץ, סילווה המשיכה להאבק למען יהודי ברית המועצות עד נפילתה של המעצמה. מייד לאחר שחרור של בעלה אדוארד קוזניצוב, נולדה להם בת בשם ענת ב-1980. ב-1981 השניים התגרשו.
ב-1981 הוצבה במקום ה-11 ברשימת מפלגת התחיה לקראת הבחירות לכנסת העשירית.
היא עבדה כמהנדסת מכונות בתעשייה אווירית ובמקביל התחילה לצייר. כיום משתייכת לאיגוד הציירים בישראל והציגה את תמונותיה בתערוכת בארץ ובעולם (ארצות הברית, אנגליה, איטליה, רומניה ופינלד).
כיום סילווה מתגוררת בחדרה.
בתה, ענת זלמנסון קוזניצוב, הפיקה וביימה סרט דוקומנטרי על סיפור הוריה, מבצע חתונה ב-2016.
צ'רטנובו (כדורגל)
צ'רטנובו (ברוסית: Футбольный Клуб Черта́ново) הוא שמה של קבוצת כדורגל משכונה באותו שם בעיר מוסקבה. נוסדה בשנת 1993.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה לראשונה בשנת 1993 ובעונה הראשונה שיחקה תחת השם "SUO". בשנים 1994–1997 התמודדה בליגה הרוסית השלישית עד שפורקה ב-1997.
בעונת 2014/2015 הקבוצה הוקמה מחדש בחסות מרכז הספורט "צ'רטנובו" והתמודדה מאז הקמתה בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה. בעונת 2017/2018 החלה לארח את משחקיה בארנה צ'רטנובו, בשכונת צ'רטנובו במוסקבה (קודם הקבוצה אירחה את משחקיה במגרש פלנטה בפודולסק ובמגרשים קטנים יותר במוסקבה).
בעונת 2017/2018, הקבוצה נשרה משלב 32 האחרונות של הגביע הרוסי בכדורגל, במה שמהווה להישג השיא של הקבוצה עד אז. באותה עונה זכתה באליפות המרכז של ליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה ובכך הבטיחה את העפלתה לליגה הלאומית, לראשונה בתולדותיה. לקראת עונת 2018/2019 הקבוצה הודיעה כי תארח את משחקיה באצטדיון ספרטק על שם פיודור צ'רנקוב, בעל תכולה של 2,700 מושבים.
בעונת 2019/2020, הקבוצה העפילה לשלב 16 האחרונות של הגביע הרוסי בכדורגל. אך הקבוצה התקשתה מאוד בליגה הלאומית בעונת 2020/2021, היא התמקמה בתחתית הטבלה ובתום העונה ירדה לליגה המקצוענית.
אצטדיון הקבוצה
במשך שנים שימש צ'רטנובו ארנה כמגרש הבית אך הוא מכיל 500 מושבים בלבד ולאחר שהקבוצה העפילה לליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה היא מארחת לעיתים גם באצטדיון אוונגרד בעיר דומודדובו המכיל 5,500 מושבים ובאצטדיון ספרטק על שם פיודור צ'רנקוב המכיל 2,700 מושבים.
קטרגל
למועדון הייתה קבוצת קטרגל בשנות התשעים. הישג השיא שלה הוא מקום 8 באליפות רוסיה בקטרגל בעונת 1993/1994.
המוזיאון הרומי-גרמאני
המוזיאון הרומי-גרמאני (גרמנית Römisch-Germanisches Museum) הוא מוזיאון לארכאולוגיה השוכן במרכזה של העיר קלן בגרמניה. הוא מוקדש לממצאים מהתקופה הרומית ומימי הביניים המוקדמים, שנמצאו בעיר "קולוניה קלאודיה ארא אגריפינסיום" (Colonia Claudia Ara Agrippinensium) ששכנה במקום בו ניצבת כיום קלן.
היסטוריה
רובו של האוסף נכלל עד שנת 1946 במחלקה הרומית והגרמנית של מוזיאון ולראף-ריכרץ (Wallraf-Richartz-Museum) בקלן. באותה שנה הוא הופרד ממנו. מבנה המוזיאון עצמו הוקם בשנת 1974 ליד קתדרלת קלן, במקום בו ניצבה וילה רומית. רצפת הפסיפס של הווילה, המוקדשת לדיוניסוס, התגלתה באקראי בשנת 1941 במהלך מלחמת העולם השנייה, אגב חפירת מקלט. היא מתוארכת למחצית הראשונה של המאה ה-3. מבנה המוזיאון נבנה סביב הרצפה, באופן הנדמה לדרך בה הוקמו ווילות רומיות סביב חצרן הפנימית. הרצפה מוצגת כיום אין סיטו במרתף הבניין, המתוכנן כך שהיא נראית גם מכיכר רונקליפלאץ (Roncalliplatz) שבחזית המוזיאון. עוד שוכנים במתחם שרידיה של דרך רומית מקורית המוצגת גם היא במיקומה ההיסטורי, ובמובן זה המוזיאון הוא גם אתר ארכאולוגי. מוצג ידוע נוסף של המוזיאון הוא אנדרטת הקבר המשוחזרת של פובליקיוס (Poblicius), לגיונר רומי, המתוארכת לשנת 40 לספירה לערך. גם שערה הצפוני של העיר הרומית הוצב בחזיתו של המוזיאון, והוא נושא את ראשי התיבות של שמה הרומי של העיר (CCAA).
בנוסף מוצגים במוזיאון אוסף גדול של כלי זכוכית מהתקופה הרומית ומימי הביניים המוקדמים, וכן תכשיטים, כתובות, דיוקנים, חרסים, פריטים אדריכלים, פסיפסים, פרסקאות וממצאים רומיים נוספים. עוד כולל האוסף ממצאים פרהיסטוריים מקלן ומסביבתה, וממספר אתרים ארכאולוגים באירופה. במוזיאון שוכנת המחלקה הארכאולגית של העיר קלן, המפקחת, בין היתר, על עבודות הקמת קו הרכבת הקלה התת-קרקעי בעיר, מרכז מחקר וארכיון.
נטה דושאטו
נטה דושאטו (בצרפתית: Netta Duchâteau; 21 בדצמבר 1910 – 24 במאי 1994) הייתה שחקנית בלגית.
ביוגרפיה
דושאטו נולדה בנאמור.
היא נבחרה למיס בלגיה לשנת 1930, דבר שהוביל להשתתפותה במיס אירופה שנערכה בפריז, לאחר מכן נסעה לארצות הברית כדי לייצג את בלגיה במיס תבל 1931, שם זכתה במקום הראשון.
ב-1932 שיחקה תפקיד קטן בסרט המוזיקלי הצרפתי "כיכר היופי".
במהלך מלחמת העולם השנייה עבדה כשחקנית בצרפת, לאחר מכן גילמה את רוקסן במחזה סיראנו דה ברז'ראק שהוצג בבריסל והיא גם שיחקה במחזה "Psyché" מאת מולייר.
לאחר שהפסיקה בקריירת המשחק שלה עברה להתגורר במונקו.
פרס המוזיקה של MTV אירופה לזמרת הטובה ביותר
פרס המוזיקה של MTV אירופה לזמרת הטובה ביותר (באנגלית: MTV Europe Music Award for Best Female) הוא פרס אשר ניתן על ידי MTV אירופה מאז שנת 1994 לזמרות בנות בלבד שהן לא חברות בהרכב. בשנת 2007 שם הפרס שונה לאמנ/ית הסולו של השנה, כך שגם נשים וגם גברים יוכלו לקבל פרס זה. הפרס חזר לשמו המקורי בשנת 2009 ובכך רק נשים יכלו לזכות בפרס זה.
בשנת 2017 הפרס בוטל שוב ונכון לטקס של שנת 2020 הוא עדיין לא חזר, בדומה לטקס פרסי MTV האמריקאי כאשר שם הפרס לקליפ הנשי של השנה הוסר גם כן ב-2017.
כל הזוכות והמועמדות מכל הזמנים
הזוכות מודגשות ומסומנות בכחול.
איזבלה, נסיכת בוואריה
ביוגרפיה
איזבלה נולדה ב-31 באוגוסט 1863 במינכן, בוואריה, לאדלברט, נסיך בוואריה, בנו של לודוויג הראשון, מלך בוואריה, ואשתו אמליה פיליפינה, נסיכת ספרד, בתם של האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד, אחיו הצעיר של פרננדו השביעי, מלך ספרד, ולואיזה קרלוטה, נסיכת שתי הסיציליות, אשר הייתה אחותו של פרנסיסקו, דוכס קדיס, בעלה של איזבלה השנייה, מלכת ספרד.
ב-14 באפריל 1883 התחתנה איזבלה בארמון נימפנבורג, בוואריה, עם הנסיך תומאזו, דוכס ג'נובה, בנם היחיד של הנסיך פרדיננדו, דוכס ג'נובה ואליזבת, נסיכת סקסוניה. בנוסף, הוא גם היה גם אחיה של מרגריטה, נסיכת סבויה, אשתו של אומברטו הראשון, מלך איטליה, וכך היה דודו של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה. הנישואים היו האיחוד הרביעי של בית ויטלסבאך ובית סבויה.
החתונה נחשבה על ידי המבקרים כ"יוצאת דופן בטוב טעם ופשטות". לודוויג השני, מלך בוואריה (בן דודה של איזבלה) לא השתתף בחתונה, כמי שהשתתף רק לעיתים רחוקות באירועים ציבוריים. בהיעדרו, ציין אחד המשתתפים, אורחי החתונה "יכלו ליהנות באווירה של שביעות רצון אשר כמעט ולא נמצאה בחגיגות בבתי המלוכה".
בשנת 1905, איזבלה ובעלה, כמו גם חברים אחרים של בית סבויה השתתפו בטקס לכבוד הקדשה של כומר צרפתי, זה היה בהשתתפות האפיפיור פיוס העשירי, יחד עם 1,000 צליינים צרפתים, וכמה אלפי מתפללים מלאומים אחרים, כמו גם עשרים ושתיים קרדינלים. האירוע ראוי לציון, משום שהיה הפעם הראשונה שבה חברי בית סבויה סייעו לטקס דתי בנוכחותו של האפיפיור.
כדוכס ודוכסית ג'נובה, איזבלה ובעלה השתתפו לעיתים קרובות באירועים מלכותיים כנציגי בית סבויה. למשל, בשנת 1911 הם השתתפו בטקס הסרת הלוט מעל אנדרטה גדולה של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה ברומא. באירוע צפו כמעט מיליון איש, והשתתפו בו גם המלכות האלמנות מריה פיה, מלכת פורטוגל ומרגריטה, מלכת איטליה, וכן דוכס ודוכסית אאוסטה.
משפחתה
ב-14 באפריל 1883 התחתנה איזבלה עם הנסיך תומאזו, דוכס ג'נובה, בנם היחיד של הנסיך פרדיננדו, דוכס ג'נובה ואליזבת, נסיכת סקסוניה, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
גיל רון שמע
גיל רון שמע (נולד ב-1969) הוא מוזיקאי ומפיק מוזיקלי, סופר, שחקן ואמן ישראלי. סגנונו המוזיקלי משלב מוזיקת עולם עם פיוטים מהעולם היהודי. פועל גם כמגשר ושגריר של רצון טוב מטעם משרד החוץ.
ביוגרפיה
נולד ב-1969 לרחמים רון,יליד קהיר מצריים .רקדן וממייסדי להקת בת שבע, ולמאירה, ילידת קיבוץ שער הגולן,מתעמלת קרקע ומאיירת. שירת בצה"ל במהלך האינתיפאדה הראשונה ובהמשך היה קומונר וחבר גרעין הנוער העובד.נכדו של הצייר הצרפתי היהודי ממוצא סורי - סזאר שמע ונכדו של  רפאל שפירא, מלוחמי חומה ומגדל אשר היה ממיסדי תיאטרון המטאטא בעמק הירדן.  החל ללמוד בבית הספר למשחק ניסן נתיב וקטע את לימודיו כדי לצאת למסע  ברחביי מדבריות העולם.  התמחה בחברות שבטיות בטקסים ובאומנות הבמה.בגאנה  מערב אפריקה ,באקדמיה לרב אומנים למד תיפוף,שירה ומחול, אצל גדול המאסטרים האפריקאים בדורנו - מוסטפא טטה אדי. בוורנסי הודו, למד אצל אחד מגדולי המוזיקאים עלי אבאס חאן.שם נפגש לראשונה עם מוש בן ארי והחל לעסוק במוזיקת עולם.ב-2004 קיבל תואר כבוד מהאוניברסיטה העברית במסגרת פרויקט ״ידידי השכחת״ לשימור המוזיקה היהודית והעברית המקודשת ושירת הפיוטים של עדות ישראל. רון שמע חי כשני עשורים בחברות שבטיות באפריקה ובדרום מזרח אסיה.הוא נדד עם צוענים, בדואים, ובני שבט הטוארג.הוא חצה את מדבר הסהרה והתקבל כחבר בשתי אחוות סופיות בהודו ובמרוקו והוסמך עי מנהיגי רוח  שייחים סופים ,לתרגם את שירתו של ג׳לאל א-דין רומי לעברית ולערוך טיכסי ״זיכר״ גיל היה מהישראלים הבודדים ,אשר חי והתקבל בחיי השבט הבדואי טרבין בדרום סיני ועד היום הוא חלק ממעגל הגברים בשבט.
בשנת 2018 קבע גיל רון שמע שיא עולמי כאשר הוזמן עי ראש ממשלת הודו מודי ומנהיג הדת ההינדי פוג׳ה סוואמי ג׳י והופיע עם האנסמבל המפואר שלו מול 120 מיליון באי הקומבמלה.טקס דתי הינדי שהוא האספות האדם הגדולה בתבל וכך ביצע את ההופעה בבמה הגדולה בעולם.מנהיגי הדת במקום ציינו שהמוזיקה שהאנסמבל מנגן, בו חברים מוסלמים, יהודים, חילוניים ודתיים, היא ההוכחה החיה לכוחה המחבר והמרפא של המוזיקה בתרבות האנושית.
קריירה מוזיקלית
ב-1995 הקים את להקת שבע יחד עם מוש בן ארי אמיר פייס ,אודי בן כנען, אחמד טאהר ,ורד כהן ואבישי בר-נתן, והחל להופיע עימה בישראל ובפסטיבלים ברחבי העולם. הלהקה הוציאה ארבעה אלבומים. אלבומה האחרון, "Live in Australia", זכה בשנת 2006 בקטגוריית "אלבום ההופעה החיה הטוב ביותר של השנה" בתחרות המוזיקה IMA.
גיל רון הקים גם מספר הרכבים מולטי-אתניים נוספים, המנגנים מוזיקה סוּפית, מוזיקת נוודים ומוזיקה אפריקאית עדכנית.
ב-2006 היה רון שמע האמן הישראלי הראשון שהוזמן
למאלי להופעות ומפגשים עם מוזיקאים מקומיים. ב-2007 נסע לסנגל כשגריר של רצון טוב מטעם משרד החוץ הישראלי, להשתתפות בפסטיבל Goree והקלטות עם אמנים מקומיים.
במהלך מסעותיו באפריקה הקים את הפרויקט הרב-תרבותי "SOOF", במסגרתו יצר אלבום, וידאו ארט ותערוכת תמונות. באלבום הוקלטו שירים בהשתתפות מוזיקאים אפריקאים מקומיים, בהם אמן הרגאיי אלפא בלונדי מחוף השנהב ושותפים בו הזמרים מוש בן ארי וזוהר פרסקו. האלבום כולל שירים בתשע שפות ועשרות כלי נגינה, בסגנון מוזיקלי שבטי לצד מוזיקה אלקטרונית וחשמלית. בשלב עריכת הסינגלים לאלבום הצטרף אליו המפיק הבינלאומי טל הרצברג, שהוסיף סגנון פופ לשילוב המוזיקלי. 2017 הייתה השנה בה יצר את האלבום המצליח  “קפה ג׳לאל״ משיריי בדואים סעודים וחליג׳ים אשר שילב בהם את שירתו המקורית בעברית. רון שמע הכניס לראשונה בתולדות גלי צ״הל שיר בערבית ועברית לפליליסט יום .השיר ״יסמין״ כיכב במקום הראשון והשלישי כשלושה חדשים זהו דואט עם הזמרת הפלסטינית לובנה סלאמה.
רון שמע משמש כשגריר של רצון טוב מטעם משרד החוץ בעולם המערבי ובמדינות מוסלמיות, ובכללן כאלו שאינן מקיימות קשר דיפלומטי סדיר עם מדינת ישראל.
במסגרת פעילותו לקח חלק במגוון אירועים ייחודיים: ב-1999 הופיע עם להקת שבע בארצות הברית בפסטיבל "משוררי השלום", פרי יוזמתו של הדלאי לאמה; באוקטובר 2000 הוזמן עם שני מוזיקאים, נוצרי ומוסלמי מישראל, לקחת חלק בטקס "סולחה" בין שלוש הדתות השמיות, במעמד שנערך על קברו של מוהמדין ציסטי והשתתפו בו מיליון וחצי עולי רגל; בשנת 2001 נשלח לבוסניה-הרצגובינה מטעם חברת PRIO הנורווגית של האיחוד האירופאי, להנחיית דו-שיח גישור בין קבוצות של סרבים וקרואטים בנושא פתרונות לסכסוך מזוין; ב-2002 היה כחבר במשלחת כבוד אל האחווה הבקטשית, חסידי הצדיק הסופי חג' בקטש, בקוניה, טורקיה; בשנת 2004 הופיע עם להקת "שבע" בפרלמנט הדתות הבינלאומי בברצלונה; וב-2010 הנחה טקס שמאני, במסגרת פסטיבל בברזיל, למען יערות הגשם בהשתתפות מאות שמאנים. בנוסף, במסגרת פרויקט "בדרך לסולחה", הנחה רון-שמע לאורך השנים מעגלי הידברות למען אמון ופיוס בין בני אברהם.
ב-2015, במסגרת מסע הופעות באירופה, הופיע עם האנסמבל בפסטיבל דרמן בנורווגיה מול מאות פליטים סורים.