cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קורנליו זליה קודריאנו
מאבקים נוספים והתרחבות התנועה הלגיונרית
מספר הקינים הלגיונרים והאחוות גדל בהתמדה, ובסוף 1930 הגיע מספר חברי התנועה ל-6,000, גידול ניכר לעומת אלף החברים שהיו ב-1929 וסימן לבאות - ב-1937 הגיעה התנועה למיליון חברים. משמר הברזל פתח סניף ראשי במרכז בוקרשט, בדרך הניצחון (Calea Victoriei) מספר 40, מקום שהועמד לרשות התנועה על ידי סוחר ארומני. במשרד של קודריאנו הוצגו הדיוקנאות של קרול השני, מלך רומניה, בניטו מוסוליני ואדולף היטלר.
הרגאט
האירועים המכוננים עבור ממלכת רומניה הישנה היו חוזה השלום בפריז (1856), איחוד הנסיכויות מולדובה וולאכיה (1859), מלחמת העצמאות של רומניה (חלק מהמלחמה העות'מאנית -רוסית ב-1878-1877), סיפוחה של דוברוג'ה הצפונית לרומניה והעברת דרום בסרביה לאימפריה הרוסית (1878), הכרזת ממלכת רומניה ב-1881 וסיפוח דרום דוברוג'ה (קדרילטר) בשנת 1913.
קורנליו זליה קודריאנו
ההתנקשות של בזה ומעורבותו של קודריאנו
גאורגה בזה היה ארומן ממוצא מקדוני, מהמתנחלים בקדרילטר, והיה חבר בארגון לאומני בשם "ולאד צפש". ב-20 ביולי 1930 פנה לקודריאנו ואמר לו שהחליט לעזוב את הארגון "ולאד צפש" ולהצטרף ל"משמר הברזל". למחרת, ניגשה משלחת של 4 סטודנטים עם בקשה לשר אנג'לסקו, שהיה בין יוזמי חקיקה להסדרת הבעלות על הקרקעות בקדרילטר, חקיקה שהמתנחלים הארומנים התנגדו לה. בעת שזה קרא את הפנייה שלהם, שלף בזה אקדח, ירה אליו ופצע אותו. כשנעצר, נמצאו בכיסיו כרוזים של משמר הברזל. השופט החוקר זימן לחקירה את קודריאנו וזה הכחיש כל קשר למעשיו של בזה. למחרת פורסם בעיתונים שקודריאנו מגנה את המעשה של בזה. קודריאנו כעס על הפרסום ופרסם תגובה בה טען, שהוא לא גינה את המעשה והוא יגן בכל כוחו על בזה ועל מטרותיו. קודריאנו זומן שוב לחקירה, נעצר ונשלח למעצר יחד עם קבוצת סטודנטים מקדונים שפרסמה כרוז הזדהות עם בזה. במעצר המשותף קשר קודריאנו יחסים עם הסטודנטים הארומנים.
הרגאט
שטח הממלכת רומניה הישנה היה עד שנת 1913 120,732 קמ"ר. בעקבות מלחמת הבלקן השנייה (1913) הוא גדל ב-7,412 קמ"ר - על ידי סיפוח דרום דוברוג'ה או הקדרילטר, על חשבון בולגריה. במהלך מלחמת העולם הראשונה בשנים 1917–1918 חלק גדול של הממלכה נכבש על ידי מעצמות המרכז - גרמניה, אוסטרו-הונגריה ובולגריה. בהסכם שהן כפו על רומניה בחוזה בוקרשט היא נאלצה לוותר על 10,683 קמ"ר לשכניה המנצחות - אוסטרו-הונגריה ובולגריה. בו זמנית בעקבות ההתפתחויות אחרי מהפכת אוקטובר 1917 ברוסיה, ב-27 במרץ 1918 התאחדה ממלכת רומניה עם הרפובליקה הדמוקרטית המולדובנית הצעירה (פלך בסרביה) ושטח הממלכה גדל ב-44,422 קמ"ר. כך באפריל 1918 מנה שטח ממלכת רומניה 161,883 קמ"ר. בסוף 1918בעקבות תבוסת מעצמות המרכז במלחמת העולם הראשונה צורפו ל"רגאט" באופן רשמי חבלים נוספים - טרנסילבניה וצפון בוקובינה (בעקבות התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית, רשמית בהתאם לחוזי השלום בסן ז'רמן-אן-לה וטריאנון) ושוב הקדרילטר - מה שיצר את רומניה הגדולה ששטחה היה ל-295,049 קמ"ר.
קורנליו זליה קודריאנו
ההתנקשות של בזה ומעורבותו של קודריאנו
במשפט שנערך זוכה קודריאנו. התביעה הגישה ערעור, אך קודריאנו זוכה גם בערעור ושוחרר לאחר מעצר של חודש וחצי.
הרגאט
בגבולות רומניה כיום (שטח של 237,500 קמ"ר) נכללים, חוץ מטרנסילבניה, כל שטחי הרגאט להוציא את חבל הרצה, אי הנחשים וכמה איים על הדנובה השייכים כיום לאוקראינה, והקדרילטר, שהוחזר בשנת 1940 לבולגריה.
קורנליו זליה קודריאנו
ההתנקשות של בזה ומעורבותו של קודריאנו
שורת ההתנקשויות לא הסתיימה בכך. תלמיד תיכון בשם דומיטרסקו, שבעבר היה מעורב גם בהצתת בורשה, הגיע לבוקרשט, ניגש למשרדו של עורך העיתון אדוורול, שלף אקדח וירה לעברו. ההתנקשות נכשלה בגלל פגם באקדח, המתנקש נתפס והתברר שנשלח על ידי מילה לפטר, מבכירי הלגיונרים, בגלל התקפות העיתון נגד הלגיונרים. קודריאנו, שהיה באותו זמן בפוקשאן, זומן, נחקר ושוחרר.
הרגאט
עדיין תושבי רומניה שמוצאם בשטחי ה"רגאט" מכונים כיום ברומנית "regățeni" (רֶגֶצֶן), להבדיל מהתושבים דוברי רומנית שמוצאם בטרנסילבניה (ardeleni - אַרְדֶלֶן), בבסרביה (basarabeni - בַּסַרַבֶּן), ובצפון בּוקובינה (bucovineni - בּּוּקוֹבִינֶן).
קורנליו זליה קודריאנו
פיזור התנועה הלגיונרית וכיבוש מושבים ראשונים בפרלמנט
בקיץ 1930 הקים קודריאנו את המפלגה משמר הברזל, מסגרת שנועדה לאחד את כל המפלגות הלאומניות, אך בפועל רק התנועה הלגיונרית הצטרפה למסגרת. באותה תקופה התרחשו שריפת בתי היהודים בבורשה וניסיון ההתנקשות של גאורגה בזה בחיי השר קונסטנטין י. אנג'לסקו. קודריאנו נסע במיוחד לבורשה כדי לחזק את ידי שני הכמרים החשודים בהצתה (אחד מהם עתיד להתמנות לתפקיד המזכיר הכללי של התנועה הלגיונרית).
ריבוי מעשי הטרור המקושרים לתנועה הלגיונרית ושינוי בהרכב הממשלה הרומנית הובילו ב-2 בינואר 1931 את הממשלה החדשה לקבלת החלטה על פיזור התנועה הלגיונרית. קודריאנו וצמרת התנועה נעצרו, ארכיוני התנועה הוחרמו ועיתוניה נסגרו. ב-11 בינואר נאסרה גם מפלגת "משמר הברזל". במשפט שנערך לצמרת הלגיונרית זוכו הלגיונרים ב-26 במרץ וקודריאנו שוחרר לאחר 87 ימי מעצר. על רקע זה, התנועה הלגיונרית, שרצה לבחירות 1931 בשם "קבוצת קורנליו זליה קודריאנו" (Grupul Corneliu Zelea Codreanu), לא הצליחה להכניס צירים לפרלמנט, אך 20 ימים לאחר הבחירות התפנה מושב במחוז ניאמץ וקודריאנו הציג מועמדות ונבחר לראשונה לפרלמנט הרומני.
בתחילת 1932 מת שר המשפטים הרומני והתפנה מקום נוסף בפרלמנט מטעם אזור הבחירה טוטובה. התנועה הלגיונרית החליטה לנסות לכבוש מקום זה והציגה כמועמד את יון זליה קודריאנו. בגלל מחסור בכסף, חיפשה התנועה גימיקים זולים, שימשכו אליה את תשומת הלב, ולפי הצעת קורנליו זליה קודריאנו, הוכרז על מסע רגלי של 300 קילומטרים מבוקרשט לברלאד. קבוצת לגיונרים בהנהגת מיכאיל סטלסקו ביצעה זאת תוך עשרה ימים, חרף התנכלויות לאורך הדרך מצד ז'נדרמים. יון זליה קודריאנו ניהל מערכת בחירות המבוססת על מתקפות נגד היהודים וזכה ב-5,200 קולות מול 4,344 קולות שקיבל המועמד הליברלי, והיה לחבר הפרלמנט השני מטעם "קבוצת קורנליו זליה קודריאנו".
במאי 1932 נאסרה מפלגת "משמר הברזל" פעם נוספת ונעצרו מספר לגיונרים. נפילת ממשלת רומניה הובילה לבחירות חדשות ביולי 1932, בחירות בהן התנועה הלגיונרית, שנקראה בשם "משמר הברזל", זכתה ל-5 מושבים בפרלמנט הרומני.
רצח דוקה ורצח סטלסקו
במאי 1933 יזם קודריאנו הקמת "קבוצות מוות" במסגרת תנועתו, קבוצות של לגיונרים אמיצים המוכנים לכל הקרבה. לגיונרים אלה היו מדקלמים פעמיים ביום, בבוקר ובערב את הטקסט הבא:
יון ג. דוקה, שהיה שר הפנים של רומניה כשמת המלך פרדיננד, התנגד לחזרתו לרומניה והכתרתו של קרול השני, מלך רומניה וכדי למנוע זאת חיזק את השמירה בגבולות ובתחנות המעבר. לאחר הכתרתו של קרול נשבע לחתוך את זרועו ולא לשתף פעולה איתו. הוא היה מבקר חריף של המלך ושל הממשלות שפעלו תחתיו, אך לאחר משבר ממשלתי והתפטרות הממשלה, הוזמן על ידי המלך בנובמבר 1933, להרכיב ממשלה זמנית שתכהן עד הבחירות בחודש דצמבר. דוקה פעל בתקופה זו למניעת השתתפות התנועה הלגיונרית בבחירות בשם "הכל למען המולדת", ודאג לפרסם את האיסור ביום האחרון לפני סגירת ההרשמה לבחירות, כדי למנוע מהלגיונרים הצטרפות לרשימות אחרות או הקמת רשימה חדשה. כעבור זמן קצר נרצח על רציף תחנת הרכבת בסינאיה על ידי הניקדורים, שלושה מחברי התנועה הלגיונרית. ידיעות על תכנון הרצח הגיעו לידי המלך לפני הרצח, אך זה הורה למשטרה לא לעשות דבר למניעת הרצח ולאחר מעשה סירב לפגוש את משפחת הנרצח.
הרוצחים נעצרו במקום, אך הועלה החשד שמדובר בפעולה יזומה של הנהגת התנועה הלגיונרית, לכן יצאה המשטרה הרומנית למרדף מעצרים אחר הצמרת הלגיונרית, אולם קורנליו זליה קודריאנו חמק והסתתר במקום לא ידוע עד לסיום המשפט. בליל 9/10 בדצמבר הסתתר קורנליו זליה קודריאנו, שחשש ממעצר, בביתו של גבריאל מרינסקו, מפקד משטרת בוקרשט, והעביר הוראות לאנשיו באמצעות גנרל קנטקוזינו. קרובת משפחה של קודריאנו, גברת קרצ'יונסקו (דודניתה של אלנה לופסקו, פילגשו של המלך קרול השני) שבביתה התחבא לפני מעצרו, העידה בבית המשפט שבביתה נפגשו המתנקשים וקיבלו הוראות מקודריאנו וגם העבירו ביניהם נשק ותיאומים, אך למרות עדות זאת, זיכה בית המשפט את כל הנאשמים פרט לשלושת הקושרים, שנידונו למאסר עולם עם עבודת פרך.
הלגיונרים היו מרוצים מהדרך בה הסתיים המשפט, וכאות תודה הופיעו בקבוצה גדולה לפני ארמון המלך, שם צעדו וקראו סיסמאות: "יחי המשמר (משמר הברזל)", "יחי קודריאנו", "יחי המלך". המלך יצא למרפסת וקיבל את הפגנת ה"סטודנטים". הניקדורים הוכרזו גיבורי התנועה הלגיונרית והוקדש להם "שיר הניקדורים".
לצדו של קודריאנו צמח בתנועה הלגיונרית מנהיג בולט בשם מיכאי סטלסקו, שהצטיין בפעילותו ואף נבחר לפרלמנט הרומני. לאחר קיום בחירות חדשות, ללא השתתפותם של הלגיונרים, שמפלגתם נאסרה, ולאחר רצח ראש ממשלת רומניה, יון ג. דוקה, התפתח סכסוך קשה בין קודריאנו לבין סטלסקו ובמהלכו הוחשד סטלסקו במזימת הרעלה כנגד קודריאנו וסולק מהתנועה הלגיונרית. סטלסקו הכחיש את ההאשמות וטען מצידו למזימה להרעילו.
סטלסקו, שמצא עצמו מחוץ לתנועה, הקים תנועה מתחרה וכתב עת, שהתמקד בתקיפת התנועה הלגיונרית והעומד בראשה, קודריאנו.
ב-16 ביולי 1936 התנפלה קבוצה של עשרה לגיונרים על סטלסקו, שהיה מאושפז בבית חולים, ורצחה אותו, תוך ביתור גופו בגרזנים. לאחר הרצח רקדו סביב הגופה ושרו עד שנעצרו.
גוף העובדים הלגיונרי
בשנות השלושים של המאה העשרים חל גידול רב בתעשייה הכבדה ברומניה ובעיקר בתעשייה המטלורגית. בתקופה שבין 1933 לבין 1938 גדל מספר העובדים בה ב-197%, כשהעובדים החדשים מגיעים מהתחום החקלאי.
ב-1936 ייסד קודריאנו את גוף העובדים הלגיונרי במטרה לחזק את אחיזת התנועה הלגיונרית בקרב עובדי התעשייה ברומניה. בראש הארגון הוצב המהנדס גאורגה קלימה, ונפתחו סניפים, בנוסף לעיר הבירה בוקרשט, גם בערי רומניה התעשייתיות האחרות. הגוף התבסס על תשתית הקינים הלגיונרים הקיימים. התארגנות הפועלים עלתה באיכותה על פני התארגנות המגזרים האחרים - ביולי 1937 היו לגוף העובדים הלגיונרי 60 סניפים מחולקים ל-1,130 יחידות.
מגעים עם המלך בבית מאלאקסה
לקראת סוף שנות השלושים של המאה העשרים עלתה בהתמדה הפופולריות של קודריאנו ושל תנועתו, התנועה הלגיונרית. קרול השני, מלך רומניה היה ער לתופעה וחיפש דרכים להתמודד איתה. הפגנת הכוח של הלגיונרים בהלווייתם של מוצה ומארין שכנעה את המלך שקודריאנו הוא מתחרה של ממש על השלטון. קרול השני קינא בפופולריות של קודריאנו ובהצלחתו לזכות בהערצת הצעירים, הערצה שהתאווה לה בעצמו.
התעשיין הגדול ניקולאה מאלאקסה היה באותה תקופה חבר חשוב בקמרילה של קרול השני וגם אוהד התנועה הלגיונרית ומממן שלה. לקראת סוף פברואר 1937, בביתו של מאלאקסה, נועדו בחשאיות המלך קרול השני וקורנליו זליה קודריאנו - המלך הצהיר שהוא אוהד מאוד את התנועה הלגיונרית, וביקש מקודריאנו שיעביר לו את הנהגת התנועה הלגיונרית ויכריז עליו כ"קפיטן", ובתמורה הציע למנות את קודריאנו לראש ממשלת רומניה. קודריאנו דחה את הצעת המלך, וטען שנאמנות חברי התנועה אליו היא אישית ואינה ניתנת להעברה. שני האישים הבינו שהעימות ביניהם בלתי נמנע, וכפי שניסח זאת קודריאנו מאוחר יותר: "שתי חרבות לא יכולות לשכון באותו נדן".
הסכם אי התקפה עם מפלגות אחרות
הקרע שנוצר בין קודריאנו ובין המלך, איפשר התקרבות בין קודריאנו ובין מפלגות אחרות שביקרו את המלך ואת הקמרילה שלו. קורנליו פנה ליוליו מאניו, מנהיג מפלגת האופוזיציה הראשית, המפלגה הלאומית-איכרית, והציע לו לחתום על הסכם אי התקפה. קודריאנו הביע חשש שהמלך עומד לרצוח אותו והניח שאם תיחתם הברית, המלך לא יעז לפגוע בו. לאותה מטרה נפגש קודריאנו גם עם גאורגה ברטיאנו, מנהיג המפלגה הלאומית ליברלית (ברטיאנו), ושלוש המפלגות חתמו על הסכם אי התקפה לקראת הבחירות שעמדו להתקיים בחודש דצמבר. להסכם זה הצטרף גם קונסטנטין ארג'טויאנו עם המפלגה האגררית.
פרשת נישואי הנסיך ניקולאה
הנסיך ניקולאה, האח הצעיר של המלך קרול השני, חפץ לשאת לאישה את יואנה דומיטרסקו-דולטי, גרושה רומניה, ונזקק לאישור אחיו לנישואים אלה, כי החוק הרומני אסר על בני משפחת המלוכה להינשא לרומנים. קרול יעץ לאחיו לשאת את בחירת ליבו ולצפות לאישור בדיעבד, אך לאחר הנישואים, שנערכו ב-28 באוקטובר 1931, שינה קרול את טעמו, לא הכיר בנישואים ופנה לבית משפט רומני, שהכריז בדצמבר 1931 על הנישואים כמבוטלים. ניקולאה התמיד בזוגיות שלו וב-1937, שש שנים לאחר הנישואים, ניסה להפעיל לחץ על אחיו המלך על ידי הצעת תמיכה כספית לתנועה הלגיונרית העוינת למלך. המלך הגיב בכינוס מועצת הכתר ב-8 באפריל וקבלת החלטה להדיח את ניקולאה מזכויותיו כבן משפחת המלוכה ולהגלותו מרומניה.
כל המפלגות הפוליטיות קיבלו את ההחלטה, ורק התנועה הלגיונרית ביקרה בחריפות את התנהלות המלך תוך הדגשת זוגיותו עם ה"יהודיה" אלנה לופסקו (נולדה כבת של יהודים מומרים). אירוע זה החריף את המתיחות בין המלך ובין קודריאנו.
בחירות דצמבר 1937 והרכבת הממשלה החדשה
אף כי במהלך כל תקופת הבחירות היה ברומניה מצב חירום, בחירות דצמבר 1937 נחשבות לבחירות החופשיות האחרונות עד המהפכה הרומנית (1989). בבחירות זכו במקום הראשון (35.92%) ובמקום השני (20.40%) שתי מפלגות הדוגלות במשטר דמוקרטי ומכאן שהיה רוב בין המצביעים למשטר הדמוקרטי. התנועה הלגיונרית, בשם "הכל למען המולדת", הגיעה למקום השלישי (15.58%) עם 478,369 קולות, שנתנו לה 70 נציגים בפרלמנט הרומני.
למרות תוצאות הבחירות, המלך החליט לא להטיל את הרכבת הממשלה על זוכי הבחירות, אלא על נציגי מפלגה קטנה יותר (9.15%), המפלגה הלאומית-נוצרית האנטישמית, שדגלה בהרחבת סמכויות המלך.
המוני העם ברומניה לא היו מרוצים מהמצב הקיים ונטו יותר ויותר להפנות את תקוותיהם אל "הבחורים הצעירים", ולא הפריע להם שאלה רוצים לבטל את הדמוקרטיה. הלגיונרים ניהלו מסע תעמולה, בו טענו שקודריאנו מיועד על ידי האל והעם להנהיג את רומניה.
דיקטטורה מלכותית
אחרי הבחירות והקמת הממשלה חלה התחזקות רבה בדעת הקהל לתנועה הלגיונרית ורבים הצטרפו אליה. יוליו מאניו ביקש להמשיך את ההסכם עם התנועה הלגיונרית, אך קודריאנו סירב. על פי הוראתו של קודריאנו נבחרה ועדה שתנסח חוקה לרומניה לגיונרית והוקמו בתי ספר לגיונרים להכשרת ראשי ערים וראשי משטרות - נוצר הרושם שהתנועה הלגיונרית מכינה את עצמה לקבלת השלטון ברומניה.
קרול השני, מלך רומניה, שהיה ער למתרחש, פיזר את הפרלמנט ב-18 בינואר 1938 והורה על בחירות חדשות בחודש מרץ. לקראת הבחירות החדשות, אישר המלך לשר הפנים, ארמנד קלינסקו, להפעיל כוח נגד הלגיונרים, ובהתנגשויות עמם, שהלכו ורבו, נהרגו אנשים משני הצדדים.
באמתלה שהתנועה הלגיונרית מסכנת את המדינה, הודיע המלך ב-10 בפברואר על תפיסת השלטון וביטול הדמוקרטיה הרב מפלגתית. המלך זימן ועדה שתנסח חוקה חדשה, וזו פורסמה ברבים ב-20 בפברואר. ב-21 בפברואר הודיע קודריאנו על התפרקות מפלגתו, "הכל למען המולדת" ועל כך שהוא עומד לנסוע לרומא, שם יטפל בתרגום ספרו "עבור לגיונרים" לאיטלקית ולגרמנית - הוצאתו לאור וכתיבת המשך. ב-24 בפברואר, אושרה חוקת רומניה 1938 במשאל עם, ובכך הפכה רומניה לדיקטטורה מלכותית.
המשפטים
יועצו של המלך קרול השני, ראש ממשלת רומניה לשעבר, הפרופסור ניקולאה יורגה, הציע למלך, במאבקו נגד הלגיונרים, לסגור את הקואופרטיבים ואת המסחר שלהם, והמלך פעל בהתאם. קודריאנו העריץ בנעוריו את יורגה, אך יורגה, למרות היותו לאומן ואנטישמי, כמו קודריאנו, בז להתנהגות הבריונית של הלגיונרים, התנגד להתקרבות אל הגרמנים והיה נאמן למלך. בתגובה שלח קודריאנו ליורגה, ב-26 במרץ, מכתב בו הטיח כלפיו את ההאשמה "אינך הגון נפשית". יורגה סיפר על כך לקלינסקו וקלינסקו הציע לו להגיש תלונה נגד קודריאנו. תלונתו של יורגה שימשה לפתיחת מערכה נגד קודריאנו והתנועה הלגיונרית, ואף על פי שיורגה שלח מכתב בו ביקש להפסיק את הליכי המשפט, קודריאנו נעצר, הובא למשפט על העלבת איש ציבור במהלך מילוי תפקידו וב-19 באפריל נידון לחצי שנת מאסר. בלילה שקדם לכך נערכו חיפושים ותפיסת מסמכים במשרדי התנועה הלגיונרית, בחיפוש אחר הוכחות נוספות לעבירות של קודריאנו. באותו זמן נעצרו לגיונרים רבים ונכלאו במחנות ברחבי רומניה. נתפסו כמויות גדולות של נשק, שנועד לביצוע הפיכה ותפיסת השלטון. בימים 23 עד 26 במאי נערך לקודריאנו משפט עם האשמות חמורות יותר, בגידה וניסיון למרד, עם 117 עדים. קודריאנו העיד במשך שמונה שעות וניסה לשכנע שפעולותיו הלא חוקיות היו מופנות נגד הבולשביזם ולא נגד המדינה. בין עדי ההגנה היה גם גנרל יון אנטונסקו. המשפט הסתיים בהרשעה ועונש של עשר שנות מאסר עם עבודת פרך במכרות המלח.
חוגי השלטון הפיקו והפיצו ספר בשם "Cine este Zelinsky Codreanu" (מיהו זלינסקי קודריאנו) שהציג את קודריאנו כזר מסוכן למדינה. הלגיונרים, במחתרת, הפיקו והוציאו לאור ספר בשם "Adevărul în procesul Căpitanului" (האמת במשפט הקפיטן) והפיצו אותו בחשאי. למרות ישיבתו של קודריאנו בבית הכלא, המצב הכלכלי והפוליטי ברומניה גרם לרבים להפנות אליו את תקוותיהם והפופולריות שלו גדלה.
הרקע המדיני
במרץ 1938 ביצעה גרמניה הנאצית את האנשלוס. בועידת מינכן, שהתכנסה בסוף ספטמבר ללא נציג של צ'כוסלובקיה, נחתם הסכם מינכן, שהביא לחלוקת צ'כוסלובקיה ערב מלחמת העולם השנייה. לנוכח התפתחויות אלה, מדיניות של פיוס מצד מעצמות המערב והצלחה ראשונה של שאיפות רבנשיסטיות לאחר מלחמת העולם הראשונה, יצא קרול השני, מלך רומניה, בליווי ארנסט אורדראנו, למסע ברחבי אירופה לבירור מצבה המדיני של ארצו. לרומניה היה מחסור גדול בנשק ובתחמושת ולא הייתה לה תעשייה שתוכל לספק אותם, לכן חיפש קרול תשובה לשתי שאלות: מי יערוב לגבולות רומניה נגד הרבנשיסטים ומי יספק לה תחמושת.
תחילה פנה קרול לבני הברית המסורתיים של רומניה, בריטניה וצרפת, אך מפגשיו עם שר החוץ הבריטי, לורד הליפקס ועם אנשי משרד החוץ הצרפתי, הבהירו לו שלרומניה אין על מי לסמוך לעת צרה. הבריטים והצרפתים האיצו בו למצוא הסדר עם גרמניה והוא נסע להיפגש עם אדולף היטלר והצמרת הנאצית. בפגישתו עם היטלר ב-24 בנובמבר, דיבר האחרון במושגים כלליים ולא הציע שום ערובה לגבולות רומניה. ב-26 בנובמבר דיבר המלך עם גרינג, אך שיחה זו נותבה רק לעניינים כלכליים והיה ברור שרומניה תוכנס לחוג ההשפעה הגרמני וכלכלתה תוכפף לצרכים הגרמניים, אבל ללא שום ערובות עבור רומניה.
ההיסטוריון הרומני ג'אורג'ה דמיאן סבור, שהמלך קרול הבין שגרמניה הנאצית תהיה הגורם המרכזי בדרום מזרח אירופה, שלבריטניה ולצרפת לא תהיה שום השפעה, ושהיטלר בוודאי יעדיף לעבוד ברומניה עם קורנליו זליה קודריאנו, המקורב ביותר לנאצים, ולא עם המלך עצמו, שיהפוך למלך בובה או יודח; משום כך החליט המלך לחסל את קודריאנו.
רצח האסירים מבוים כניסיון הימלטות
הלגיונרים שלא נכלאו, המשיכו בפעולות של הטלת אימה וטרור. ביום 28 בנובמבר 1938 ניסו שני לגיונרים לרצוח את פרופסור פלוריאן שטפנסקו-גואנגה, רקטור אוניברסיטת קלוז' ומזכיר מדינה במשרד לחינוך לאומי - המתנקשים פצעו קשה את הרקטור והרגו את השוטר ששמר עליו. באותו יום שב המלך לרומניה מסיורו בבירות של המעצמות האירופאיות. עוד באותו לילה נפגש עם שר הפנים ארמנד קלינסקו ומפקד משטרת בוקרשט גבריאל מרינסקו ונתן להם הוראות.
ביומן של קלינסקו, שנחשף שנים לאחר מותו בביתו של יון אנטונסקו, נרשם באותו יום בקצרה דו-שיח שניהל עם מרינסקו: "גברילה אצלי: קודריאנו ומאניו. אני:רק קודריאנו, מאניו, לא." כל ההיסטוריונים מפרשים, שהמלך העביר דרך מרינסקו את רצונו בחיסול קודריאנו ומאניו, ראשי האופוזיציה העיקריים והפופולריים ביותר, וקלינסקו, שראשית דרכו בפוליטיקה הייתה במפלגתו של מאניו, הוציא אותו מרשימת החיסול.
בעדותו לפני ועדת החקירה, בנובמבר 1940, סיפר המיור קונסטנטין דינולסקו, שיום אחד זומן למשרדו של קלינסקו ובמשרד נכח גם גנרל בנגליו, מפקד הז'נדרמריה. קלינסקו אמר לו שמסיבות פוליטיות צריך להרוג את קודריאנו ו-13 מחסידיו וזה רצון המלך. ב-29 בנובמבר 1938 הוצאו מתאיהם בבית הסוהר של רמניקו סראט קודריאנו, שלושת הניקדורים רוצחי דוקה ועשרת הדצ'מווירים רוצחי סטלסקו. הם הועלו למשאית כשידיהם קשורות מאחורי גבם ומאחורי גבו של כל אסיר היה ז'נדרם. דינולסקו התיישב ליד הנהג והכל נסעו לז'ילבה. באמצע הדרך, לפנות בוקר, אותת דינולסקו לז'נדרמים בפנסו והם, לפי תוכנית שנקבעה מראש, הוציאו חבלים מכיסיהם וכל ז'נדרם חנק בחבל את האסיר שלפניו. בהגיעם למבצר ז'ילבה ניגשו לבור שהיה חפור והמתין מזה שלושה ימים. התובע הצבאי הראשי, קולונל זצ'יו, הורה להם לירות בכל גופה כדור של רובה או אקדח, רופא צבאי בדק אותם לוודא את מותם ואחרי כן הוטלו הגופות לתוך הבור. הגופות כוסו באדמה, הופקו תעודות פטירה והז'נדרמים חתמו על עדויות, על פיהן הותקפה המשאית ביריות על ידי אלמונים ולכן נעצרה, ואז האסירים ניסו לברוח לתוך היער, לכן נורו. למחרת הוצאו הגופות מתוך האדמה והועברו לבור אחר, שם נשפכו עליהן בקבוקי חומצה רבים. הן כוסו שוב באדמה ומעל הבור נוצק לוח עבה של מלט. כל ז'נדרם קיבל 20,000 לאי והמיור דינולסקו קיבל 200,000 לאי.
רצח קלינסקו
לאחר הריגתם של קודריאנו ו-13 האסירים האחרים, נמשכה רדיפת הלגיונרים ולגיונרים נוספים נעצרו, הוכו, עונו ואפילו נרצחו בתואנות שונות. לגיונרים לא מעטים ברחו לגרמניה, שם מצאו מקלט מהרדיפה. במקום קודריאנו, נבחר לראשות התנועה הלגיונרית הוריה סימה, שהתחבא היטב, ופעילות התנועה ירדה למחתרת.
ראש ממשלת רומניה, הפטריארך מירון קריסטיה, נפטר והמלך מינה את ארמנד קלינסקו במקומו. מגרמניה חזר לרומניה בחשאי עורך הדין מיטי דומיטרסקו, ממנהיגי התנועה הלגיונרית, שקיבל אישור מההנהגה הלגיונרית הגולה לארגן את רצח קלינסקו. דומיטרסקו ריכז סביבו קבוצה של 9 לגיונרים, שקראו לעצמם "הנוקמים". הנוקמים למדו את תנועותיו של קלינסקו וב-21 בספטמבר 1939 ארגנו תאונת דרכים עם מכוניתו של קלינסקו וכאשר יצא מהמכונית יצאו גם הם וירו בו למוות. לאחר הרצח נסעו המתנקשים לתחנת הרדיו ואילצו את השדרנים להודיע על ההתנקשות, שנעשתה כנקמה על רצח קודריאנו.
המתנקשים נעצרו במהרה, הוכו ונרצחו בתורם וגופותיהם הובאו למקום ההתנקשות בקלינסקו. הגופות הושארו שם זמן רב, עם שלט המתריע שכך יעשה לטרוריסטים מסוגם. עובדי מדינה ותלמידים נשלחו לעבור על פני הגופות ובינתיים נפתח גל חדש של מעצרי לגיונרים ברחבי רומניה, עם הוראה לחסל שניים-שלושה בכל מחוז להרתעה.
טבח ז'ילבה
קריעת חבלי רומניה ממנה בעקבות תכתיב וינה והאולטימטום הסובייטי, הביאו לתסיסה גדולה ברומניה ובעקבותיה מינה המלך את יון אנטונסקו לראש ממשלה והלז הקים ממשלה עם התנועה הלגיונרית ואילץ את המלך להתפטר. ב-1940, לאחר הדחת קרול השני, מלך רומניה והקמת המדינה הלאומית-לגיונרית, הקים המשטר החדש, בהתאם לצו-חוק מספר 3321, "ועדה מיוחדת לחקירה פלילית", שפתחה בחקירות ומעצרים לאיתור האחראים לרצח קודריאנו ויתר הלגיונרים. הוועדה התכנסה ל-38 ישיבות, שבמהלכן נערכו 60 חקירות ונלקחו 58 עדויות. בית הדין הצבאי אישר מעצרים על פי רשימות חשודים וכך נעצרו 33 אישים רומנים כבר בשלבים המוקדמים, בהם בעלי תפקידים לשעבר במשטר הקודם, שנחשדו בכך שהיה להם חלק ברציחות של ראשי הלגיונרים בסוף נובמבר 1938 וברציחות נוספות של לגיונרים, בסה"כ 292 רציחות.
בלילה שבין 26 ו-27 בנובמבר 1940 עסקו לגיונרים בחשיפת גופות ראשי התנועה, שנרצחו שנתיים קודם כן ומעל קברם נוצקה פלטת בטון גדולה. מנהיג הלגיונרים, הוריה סימה, החליט שאירוע זה לא יכול לעבור מבלי שהאשמים ברציחות ישלמו על כך. תכנון הרצח היה קל, כי שמירת העצירים הייתה בידי משמר של לגיונרים. על בית הסוהר עצמו (בית הסוהר הצבאי ז'ילבה) שמרו חיילים, אך הלגיונרים היו בתוכו וניצלו מרווח בין משמרות החיילים לביצוע הרצח. לקראת הכניסה לתאי העצורים דאגו להוריד מראש את המנעולים ולפי סימן מוסכם נכנסו ורצחו את כל האסירים.
למחרת טבח ז'ילבה נחטפו ונרצחו על ידי הלגיונרים גם ראש ממשלת רומניה לשעבר, פרופסור ניקולאה יורגה, ושר האוצר לשעבר של רומניה, הכלכלן וירג'יל מדג'ארו.
ההנצחה
לאחר מותו של קורנליו זליה קודריאנו נחלקו פעילי התנועה הלגיונרית לשני מחנות יריבים, מחנה אחד בהנהגת הוריה סימה ומחנה שני בהנהגת בני משפחת קודריאנו ובראשם אביו של קורנליו, יון זליה קודריאנו. שני המחנות התקוטטו והכפישו זה את זה ושניהם ראו עצמם יורשיו של מייסד התנועה. ב-1940, לאחר שנקרעו מרומניה חבלים לטובת הונגריה, בולגריה וברית המועצות, הטיל קרול השני, מלך רומניה על יון אנטונסקו להרכיב ממשלה יחד עם התנועה הלגיונרית וכך הגיעה התנועה הלגיונרית לשלטון והוריה סימה היה לסגן ראש ממשלת רומניה.
עם הגעת הלגיונרים לשלטון הם נקטו בפעולות להנצחת זכר מייסד תנועתם. שרידי גופותיהם של קודריאנו ויתר הלגיונרים שנרצחו יחד איתו הוצאו מהקבר והובלו ברחבי בוקרשט בהלוויה מפוארת בה צעדו עשרות אלפי לגיונרים במדים וצפו בה מאות אלפי תושבים. גופת קודריאנו הוצגה במאוזוליאום מיוחד בבית הירוק, בבוקרשט.
בנוסף לבולי הדואר, הופקו גם שני בולים של "סיוע הלגיונרים" עם דיוקנו של קודריאנו בערך של חמישה לאי, האחד עם רקע ירוק והשני עם רקע חום.
ב-30 בנובמבר 1940 התחיל השימוש בחותמת דואר עם התוכן 30 NOEMB 1938 – 30 NOEMB. 1940 * BUCURESTI, תוכן לזכר הרצח של קודריאנו ב-30 בנובמבר 1938 וקבורתו מחדש ב-30 בנובמבר 1940.
גורל המשפחה
בשנות השלושים של המאה העשרים אימצו בני הזוג קודריאנו, שהיו חשוכי ילדים, את קטלינה (Cătălina), הילדה השלישית של הוריה קודריאנו, אחיו של קורנליו קודריאנו. לאחר הירצחו של קודריאנו נמלטו רעייתו וילדתם המאומצת למחבוא בטרנסילבניה ומשם לצ'כוסלובקיה. מצ'כוסלובקיה, בעזרתם של לגיונרים מגרמניה, עברו לברלין.
ב-1940, לאחר הקמת המדינה הלאומית-לגיונרית, הן שבו לרומניה והתיישבו בחוש, בבית הורי קודריאנו. עם הקמת המשטר הקומוניסטי ברומניה הן לא נרדפו, אך כעבור כמה שנים נכלאה אלנה קודריאנו ועברה כמה בתי כלא עד ששוחררה ונשלחה ב-1964 למגורים כפויים בברגאן. אלנה הכירה שם את קולונל קונסטנטין פראפורג'סקו ונישאה לו.
אימה בערבה
אימה בערבה (באנגלית: Terror on the Prairie) הוא מערבון אמריקאי משנת 2022 בבימויו של מייקל פוליש. הוא הופק על ידי The Daily Wire ו-Bonfire Legend, והופץ על ידי The Daily Wire וסרטי וולטאג'. הסרט עוקב אחר משפחה של חלוצים בערבות אמריקה המגנה על עצמה מפני כנופיה מרושעת של פורעי חוק הנחושים בנקמה. צוות השחקנים של הסרט כולל את ג'ינה קראנו, דונלד סרוני וניק סירסי בתפקידים הראשיים כשלצידם מככבים בתפקידי משנה ריס בקר, הית' פרימן, גבריאל-קיין דיי-לואיס, טיילר פישר, סמייר ארמסטרונג ומטיאס היוס.
הסרט הופץ ב-The Daily Wire ב-14 ביוני 2022. הוא לא זכה לביקורת נרחבת אבל הביקורות שכן היו היו חיוביות באופן כללי.
עלילה
מספר שנים לאחר תום מלחמת האזרחים, היוצא צבא ג'ב מקאליסטר ואשתו האטי נאבקים לגדל את בנם המתבגר ויל ובתם התינוקת בס בטבע הפראי של מונטנה. האטי מאוכזבת מעבודת הפרך של חיי הגבול ורוצה לחזור לאדמת הוריה שבמזרח, בניגוד לרצונו של ג'ב להיות עצמאי עם יכולת לגדל את משפחתם בעצמו. לאחר שג'ב הולך העירה למצוא עבודה בכדי שיוכלו לגייס כסף למסעם, מגיעים ארבעה זרים ומבקשים מהאטי מעט אוכל ומים - למרות שברגע שהיא רואה קרקפות בני אדם קשורות לאוכף שלהם, היא מעיפה אותם החוצה.
עם זאת, פורעי החוק אינם עוזבים. לאחר שניסיונות חוזרים ונשנים לפרוץ לבקתה של מקאליסטר סוכלו על ידי האטי ובנה ויל, שני המחנות מגיעים למבוי סתום כאשר פורע חוק אחד נהרג על ידה של האטי. כשהלילה יורד, האטי מבינה שהסיבה שהפורעים לא מוכנים לעזוב היא שהם מחפשים את ג'ב (שעדיין נמצא בעיר) והם רוצים להשתמש בה ובילדיה כפיתיון. בינתיים, ג'ב, לאחר שלא הצליח למצוא עבודה, מבלה את הערב בשתייה במסבאה. כשהוא מבחין בכרזות מבוקשים של פורעי החוק ומזהה אותם מעברו, ג'ב ממהר בחזרה לבקתה.
לאחר שבעירה שיצרה, כדי שמישהו יבחין בעשן, יוצאת משליטה, האטי וילדיה חומקים מהבקתה העולה בלהבות בתקווה להסתתר בשממה. ויל מצליח לחצות עם אחותו הצעירה את הנהר, אבל האטי נתפסת על ידי פורעי החוק. ג'ב מופיע אך לא מצליח להציל אותה. מנהיג פורע החוק, שחייליו פונים אליו כ"קפטן", מתגלה כמפקדו לשעבר של ג'ב; הוא רוצה שג'ב ישלם על כך שהרג בטעות את בתו היחידה לאחר שבגד בו ובמשפחתו לצבא האיחוד במהלך המלחמה. ג'ב והאטי נגררים חזרה לבקתתם כדי לעמוד ללינץ'. עם זאת, האטי מתחננת בפני הקפטן שלא יהרוג את בעלה בתמורה לכך שהיא תשכב איתם. אחד מפורעי החוק נכנס איתה לבקתה בעוד השניים נשארים עם ג'ב בחוץ. לאחר ההיאבקות נמרצת האטי שולפת מתוך תיבת עץ קטנה סכין שאינדיאנים העניקו לה בתחילת הסרט עקב זה שטיפלה באחת מהשבט שלהם, והורגת את פורע החוק. האטי משחררת את ג'ב ומתחיל לפרוץ קרב יריות כבסופו היא הורגת את הקפטן וג'ב צולף בפורע החוק שנותר. הסרט מסתיים בכך שמשפחת מקאליסטר בונה מחדש את הבקתה שלה עם הכסף שקיבלה כפרס על פורעי החוק המתים.
צוות שחקנים
על דמותה של האטי, קראנו הצהירה, "הפיכתי [להאטי] אפשרה לי ללבוש את כל מה שהרגשתי באותו זמן באופן גלוי, ולהפתעתי אפשר באמת להרגיש את זה על הדמות יותר ממה שהייתי מודעת. זה סיפור על משפחה שנאבקת עם כל האלמנטים נגדם והרבה מעבר, אבל הם נלחמים על חייהם וחלומותיהם. אולי זה משהו שאנשים יכולים להזדהות אליו בימים אלה". על החלטתה לגלם את האטי, קראנו ציינה שהיא תמיד הביעה נכונות לעשות יצירה תקופתית, כשעוד בילדותה הביעה חיבה ל"גאווה ודעה קדומה" (1940). על התסריט של נלסון היא ציינה, "גם אני מאוד הוקסמתי מההיבט המשפחתי של הסרט והיותו במערב הישן. הם צריכים להילחם כל הזמן כדי להישאר בחיים. הם נלחמים ביסודות הטבע. הם נלחמים בפורעי חוק. הם אפילו נלחמים זה בזה בשלב מסוים". קראנו העירה כי הסרט "הרגיש כמו סגירה" להשפלה הפומבית של היותה מבוטלת, כשהיא רותמת את הכאב של חייה האמיתיים כדי להביא לדמותה של האטי: "פשוט הרגשתי שזה זמן ממש טוב בשבילי לגשת לכאב שחשתי בחיים האישיים שלי וללבוש אותו בשקט [...] כי ככה הרגשתי בפנים. זה היה נחמד שלדמות היה את זה בתוכה, ואני יכול להשתמש בזה כמעין טיפול, רק כדי לתת לפגיעה שלי להראות באופן שאני בכל מקרה עושה בחיים האמיתיים. אני חושבת שזה באמת הוסיף לדמות שלי".
פיתוח
ב-12 בפברואר 2021, Deadline Hollywood דיווח שג'ינה קראנו אמורה לפתח, להפיק ולככב בסרט עתידי, אשר The Daily Wire יפיץ בלעדית למנוייו. כשנשאלה על סרטה החדש, ענתה קראנו, "The Daily Wire עוזר להגשים את אחד החלומות שלי - לפתח ולהפיק סרט משלי - אני זעקתי ותפילתי נענתה". התוכנית המקורית הייתה לעבד את הספר "White Knuckle" מאת אריק רד, אך הפרויקט הזה נדחה לטובת יצירת "אימה בערבה" במקום. הסרט הופק כחלק מהשותפות של The Daily Wire עם המפיק דאלאס סונייר וחברת הדגל Bonfire Legend. ג'רמי בורינג, מייסד שותף של The Daily Wire, אמר שלמרות ההשערות שכניסת The Daily Wire לתעשיית הסרטים היא כדי להפיק "סרטים בעלי היפר-פוליטיזציה או דרמות פסיביות", אלא הכוונה הייתה לייצר "בידור איכותי ביותר שכל האמריקאים יכולים לאהוב".
ב-12 באוקטובר 2021, הוכרז שמייקל פוליש ישמש כבמאי וג'וסאיה נלסון יכתוב את התסריט, בעוד קראנו, סונייר ואמנדה פרסמיק יהיו על ההפקה. פוליש נמשך לסיפור שהתמקד במערב הישן של אמריקה ואמר: "חזרתי למונטנה מדינת מולדתי כדי לביים מערבון עבור [סונייר] ו[פרסמיק], סוג נדיר של מפיקים שאני מכבד באמת, עם קסם עצום". באותו היום Deadline.com דיווח כי ניק סירסי, דונלד סרוני, טיילר פישר, הית' פרימן וסמייר ארמסטרונג הצטרפו לצוות השחקנים. ב-15 באוקטובר 2021, אותו מקור הודיע כי גבריאל-קיין דיי-לואיס (בנו של השחקן דניאל דיי-לואיס) יערוך את הופעת הבכורה שלו במשחק בסרט עלילתי.
צילומים
הצילומים העיקריים התקיימו בצ'יקו ובליווינגסטון בין ה-11 באוקטובר ל-5 בנובמבר 2021. המיקומים ששימשו לסרט היו מבוססים בעיקר במונטנה. הסרט הופק כסרט שאינו איגודי על מנת להימנע מהמנדטים של חיסון נגד COVID-19 עבור השחקנים והצוות, נושא בו קראנו התבטאה, "אם מישהו מחוסן או לא לא צריך לקבוע את יכולתו של אדם לעבוד במקצועות השונים שלו".
שיווק
ב-10 בפברואר 2022, The Daily Wire קידם את הסרט על ידי הפצת התמונה הראשונה של הסרט, תוך הצגת בכורה של קדימון בן 60 שניות, חשיפה אשר ליוותה את השקת הסרט של The Daily Wire, "כלואה". ב-1 ביוני 2022, הסרט קודם על ידי הפצתו של קדימון על ידי The Daily Wire.
הפצה
ב-14 ביוני 2022, הסרט הופץ באופן בלעדי למנויים של The Daily Wire. הסרט יצא לאקרנים רק באיחוד האמירויות הערביות וברוסיה, שם הוא הרוויח סך של 13,115 דולר.
מדיה ביתית
הסרט הופץ ב-DVD בקנדה, בריטניה ואוסטרליה; ובבלו-ריי בצרפת.
ביקורת
באתר Rotten Tomatoes לסרט יש ציון של 83%, על סמך ביקורות של 6 מבקרים, עם דירוג ממוצע של 7.2 מתוך 10.
אלן נג (Alan Ng) מטעם Film Threat העניק לסרט ציון של 8.5 מתוך 10, וציין כי "אם אתה אוהב לצפות במערבון גס, אלים ואכזרי עד הסוף, צפוי לך ערב פופקורן מהנה בבית". הוא בנוסף שיבח את ההופעות של קראנו וסירסי. וייד מייג'ור מ-CineGods, שהעניק שלושה מתוך ארבעה כוכבים, תיאר את הסרט כ"מתחת לפני השטח, זוהי הגות מפרכת - ולעיתים קרובות מחרידה - על הפצעים המתמשכים שמלחמת האזרחים האמריקנית הותירה וגרמה לעצמה באזורים הרחוקים כמו גבול מונטנה ומעבר לכך". מייג'ור דיבר בשבח על ההופעות של סירסי ודיי-לואיס, אף על פי שהתסריט של נלסון הצהיר כי הוא "במידה רבה נוטה לפורמולה, אבל זהו מאמץ מוכשר עם דמויות כתובות היטב, אם כי ארכיטיפיות, ודיאלוג חזק ואמין [...]". כריסטיאן טוטו כתב, בביקורת שלו עבור Hollywood in Toto, "'אימה בערבה' מפגר מעט באמצע הודות להדיפת פורעי החוק הממושכת. אולי תקציב גדול יותר יאפשר להפקה להכניס פלאשבקים או סצנות אחרות כדי לשפר את העלילה. אחרת, הסרט מתקדם הלאה, נותן לנו להתפעל מהאופן שבו האטי מאלתרת למען ילדיה".
בניין משטרת מוסקבה
בניין משטרת מוסקבה, רשמית בניין המנהלה הראשית של משרד הפנים של רוסיה לעיר מוסקבה (הידוע גם בשם "צריפי פטרובסקי") הוא מבנה ציבורי הממוקם ברחוב פטרובקה 38 במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי של מוסקבה. כנראה עוצב על ידי האדריכל אוסיפ בובה בסגנון קלאסי בשנת 1800. בשנת 1827 הוא נבנה מחדש על פי תוכניותיו של האדריכל פיודור שסטקוב. בשנות ה-50 של המאה ה-20 שוחזר הבית תחת ניהולו של האדריכל בוריס מזנצב ברוח הסטליניזם האימפריאליסטי.
גודאותה (מחוז)
מחוז גודאותה (באבחזית: Гәдоуҭа араион; בגאורגית: გუდაუთის მუნიციპალიტეტი, גוּדאוּתיס מוניציפליטי; ברוסית: Гудаутский район) הוא מחוז באבחזיה בפועל או נפה במחוז אבחזיה שבגאורגיה. לאחר התפרקות ברית המועצות, הכרזת העצמאות של גאורגיה והמלחמה שבאה בעקבותיה הפכה אבחזיה לרפובליקה בדלנית ולא הייתה תחת שליטת גאורגיה. העיר גודאותה משמשת כעיר הבירה של המחוז האבחזי. אוכלוסיית המחוז מונה 34,869 תושבים, וזאת לאחר שבשנת 1989 מנתה אוכלוסיית המחוז 57,334 איש.
הרפובליקה של אבחזיה היא אוטונומיה דה פקטו אבל איננה מוכרת בעולם. מכאן שגם החלוקה המינהלתית של אבחזיה למחוזות אינה מוכרת בעולם. מצד שני מוכרת החלוקה המנהלתית של גאורגיה, שעל פיה נחשבת אבחזיה עצמה למחוז בגאורגיה, וחלוקתה הפנימית לנפות, המקבילה כמעט לגמרי לחלוקת אבחזיה למחוזות, הם במעמד יתר נפות גאורגיה.
אוח הכף
אוח הכף (שם מדעי: Bubo capensis) הוא מין של אוח המצוי בערבות ויערות אפריקה והוא בעל אוזני ענק. הוא נחשב לאחד מהגדולים שבינשופיים.
מאפיינים
מין זה מצוי מצפון אפריקה עד לכף התקווה הטובה ואף במערב חצי האי ערב. הוא מתרחק מאזורי יערות הגשם של המערב, אך מצוי במגוון בתי גידול, מערבות ויערות פתוחים ועד לפסגות הרים ואף בערים אפריקניות ובמדבר. הוא מצוי ביותר באזור הכף של דרום אפריקה ומכאן שמו.
זהו אוח גדול מאוד שאורכו 46-61 ס"מ ומשקלו 905-1,387 גרם בזכרים ו1,240-1,800 גרם בנקבות. הוא בעל גוף חום כהה עם בטן בהירה מנומרת בחום. הראש חום ובעל אוזני ענק שחורות, העיניים צהובות והמקור אפור וכך גם הטפרים.
האוחים נוהגים לישון ביום בין הסלעים או בקינם ולצאת לציד בלילות. הם ניזונים מחיות קטנות עד בינוניות כמו חדפים, עכברים וטרף עד גודל של ארנבת וכן מעופות עד גודל של פרנקולין או טגואן ומשלימים בזוחלים, דו-חיים, דגים, עכבישים, עקרבים, סרטנים וחרקים גדולים. הטרף נתפס מלמעלה בהפתעה ונקטל על ידי הטפרים או המקור החזקים. האוחים מנצלים את מזונם היטב בהתאם למקום ולעונה. הזכרים מביאים את טרפם לקן עם הנקבה והגוזלים הרעבים היכולים לאכול כמות גדולה של בשר כל פעם. מצב שימור העוף ללא חשש.
קבוצת קוימברה
מטרות ויחסי גומלין
הקבוצה קמה כדי לקדם את האוניברסיטאות ולקיים הפריה הדדית ביניהן, על מנת לקיים מטרה זו, הקבוצה פועלת במספר תחומים:
האוניברסיטאות המאוגדות
בקבוצה חברות 40 אוניברסיטאות (בסוגריים שנת הייסוד) נכון לשנת 2022:
שמות הצדיקים
שמות הצדיקים הוא ספר שנכתב על ידי רבי נתן מברסלב בעקבות דברי רבו, רבי נחמן מברסלב בספר המידות. הספר במהדורתו הנפוצה מכיל את שמות כל הצדיקים המוזכרים בתנ"ך, במשנה, בגמרא, במדרשים ובספר הזוהר, וכן צדיקים נוספים רבים - גאונים, ראשונים ואחרונים עד לדורו. במהדורות מאוחרות יותר נוספו שמות של חסידי ברסלב ושמות של צדיקים נוספים רבים.
הספר הודפס בעשרות אלפי עותקים.
מהות הספר
לפי דברי רבי נחמן מברסלב, "מִי שֶׁהַקָּדוֹשׁ-בָּרוּךְ-הוּא חָשׁוּב בְּעֵינָיו, יִכְתֹּב בְּסֵפֶר כָּל שְׁמוֹת הַצַּדִּיקִים וְהַתַּנָּאִים וְהַיְרֵאִים לְזִכָּרוֹן" וכן "על ידי הזכרת שמות הצדיקים יכולים להביא לשינוי במעשה בראשית - כלומר לשנות הטבע". נאמן להוראת רבו, ליקט רבי נתן את שמות כל הצדיקים המופיעים בתנ"ך, ואת שמות התנאים, האמוראים, הסבוראים, הגאונים, הראשונים והאחרונים, ורשמם על ספר, אשר הודפס על ידו בשנת תקע"א בעיר מאהלוב כתוספת לספר המידות, ולאחר מכן בשנת תקפ"א כספר שלם, ולאחר מכן הודפס במהדורות רבות.
לפי אמונת חסידי ברסלב, הקריאה בספר היא סגולה לכל צורכי האדם.
הצדיק האחרון שהופיע במהדורת ורשה ה'תרפ"ה היה הראי"ה קוק. במהדורות הבאות נוספו צדיקים אחרים.
רצף שמור
בביולוגיה, רצף שמור הוא רצף זהה או דומה מאוד של חומצות גרעין ב-DNA או ב-RNA או רצף חומצות אמינו בחלבון המופיע במינים שונים ונשמר כמעט ללא שינוי לאורך האבולוציה. ככל שרצף מופיע יותר בעץ פילוגנטי הוא נחשב שמור יותר. מאחר שמידע גנטי מועבר בדרך כלל מהורים לצאצאים באמצעות גנים, גן שהרצף שלו שמור אבולוציונית יקרא גן שמור.
מוטציה באזור של רצף שמור מאוד עשויה להיות חמורה, ונמנעת בברירה טבעית.
רצפי DNA שמורים מאוד עשויים להיות בעלי ערך פונקציונלי חשוב, אף שבמקרים רבים לא ידוע התפקיד המדויק של כל רצף שמור. ברצפים שמורים ביותר (Ultra-conserved element; UCE) שתוארו לראשונה ב-2004 על ידי גיל בז'רנו, נשמר הרצף במדויק (100%) לפחות בשני מינים שונים.
פסטרמה
פָּסְטרַמָה היא מוצר בשר מעושן, המוגש קר או חם ופרוס. ברוב העולם מכינים פסטרמה מבשר בקר. בישראל רווחת פסטרמה דלת שומן מבשר הודו ומבשר עוף.
דרך ההכנה
להכנת פסטרמה כובשים נתח בשר במשרה של מי מלח ולאחר מכן מייבשים אותו, מתבלים בעשבי תיבול ותבלינים שונים כשום, פלפל שחור, פפריקה, מיורן ואחרים, ולאחר מכן מעושן הנתח. פרט לשימוש בפלפל ובעישון, התהליך דומה למדי לתהליך הכנת קורנד ביף. במטבח האמריקאי, המטבח הבריטי והמטבח היהודי נהוג להשתמש בחזה בקר, אשר מבושל בין שלב הכבישה לייבוש.
הפסטרמה במטבחי העולם
שלא כמו בסגנון היהודי והאמריקאי, הדוגל בשימוש בבשר בקר שמן מהחזה, במסורת הרומנית רווח השימוש בבשר כבש או חזיר.
פסטרמה מוגשת לרוב בפרוסות קרות כמילוי לכריכים. המסורת של ה"דלי'ס" הניו יורקיים היהודיים דוגלת בהגשת הפסטרמה חמה בכריכי לחם שיפון עם סלט קולסלו ורוטב רוסי המכיל חזרת, מיונז, צלפים ופלפלים.
מקור השם
מקור שם המאכל כפי הנראה בטורקית, שכן שפות בלקניות רבות כרומנית ובולגרית כוללות מילה זו. מהן הגיעה המילה ליידיש (פּאַסטראָמע) ורוסית, והתגלגלה לארצות הברית ולשפה האנגלית על ידי המהגרים היהודים מרומניה שהביאוה עמם בסוף המאה ה-19. המילון הגסטרונומי ליידיש של ד"ר מ. שכטר והמילון האטימולוגי הרשמי לרומנית (Dicţionarul explicativ al limbii române) מגדירים שורשי מילה זו ב"בסטירמה" הטורקית ("בשר כבוש" בטורקית), ואכן קיים במזרח התיכון ובארמניה מאכל דומה הקרוי "בסטורמה". האזכורים הראשונים של "פסטרמי" באנגלית הם אודות חנות בבעלות יהודית המוכרת את המוצר בעיר ניו יורק ב-1887.
Oral Fixation Tour
Oral Fixation Tour הוא סיבוב ההופעות הרביעי של הזמרת הקולומביאנית שאקירה. סיבוב ההופעות זה נועד לקדם את האלבומים Fijación Oral, Vol. 1 ו-Oral Fixation, Vol. 2. סיבוב ההופעות היה המצליח ביותר בשנת 2006 כאשר גרף 58.6 מיליון דולר. נכון להיום זהו הסיבוב ההופעות הגדול ביותר שלה כאשר כלל 119 יעדים.
רקע
במהלך סיבוב ההופעות שאקירה הראתה את יכולתה המוזיקלית על ידי נגינה בגיטרה בביצועים לשירים "Don't Bother" ו-"Inevitable" ובנוסף גם ניגנה במפוחית במהלך הביצוע לשיר "Te Dejo Madrid". הבגדים אותם שאקירה לבשה במהלך סיבוב ההופעות עוצבו על ידי המעצב היוקרתי רוברטו קוואלי. את הבמה שאקירה עצמה תכננה ביחד עם מעצב אומנותי ספרדי. סיבוב ההופעות החל באירופה ב-14 ביוני 2006 בספרד ועבר 10 ערים נוספות באירופה ביניהם במדינות קרואטיה, רומניה ויוון. החלק של הטור בצפון אמריקה החל ב-9 באוגוסט 2006 בטקסס והגיע לרחבי ארצות הברית וגם בקנדה. ב-30 בספטמבר 2006 המשיכה את סיבוב ההופעות גם למחוץ לצפון אמריקה במדינות מרכז ודרום אמריקה מקסיקו, גואטמלה קולומביה ועוד. לפני שסיימה את החלק הלטיני של סיבוב ההופעות חזרה בדצמבר ל-3 הופעות נוספות באירלנד, שם גם צולם ה-DVD של סיבוב ההופעות. את סיבוב ההופעות המשיכה בחלק האירופאי השני בינואר 2007 בגרמניה שם הופיעה ב-9 ערים וגם במדינות בלגיה, צרפת והולנד. כאשר סיבוב ההופעות הגיע ל-100 יעדים הופיעה גם בלונדון. ב-3 בפברואר 2007 לפני שהייתה אמורה להופיע בהולנד בעוד 39 אלף איש מצפים לבואה הצוות שלה הודיעה כי היא חלתה ולכן לא תוכל לעלות לבמה להופיע והמופע ייאלץ להידחות ל-17 במרץ 2007. שאקירה נתנה למנהל האישי שלה מכתב להעביר לקהל ובו היה כתוב "אני מאוד עצובה שאני לא יכולה להופיע הערב, הולנד היא אחת המקומות האהובים עליי עלי האדמות, ואני מצפה לעשות את ההופעה הזו כבר הרבה מאוד זמן, אני מבטיחה שאפצה אתכם במרץ להופעה שמגיעה לעם ההולנדי. תודה על ההבנה שלכם, שולחת את כל אהבתי אליכם, שאקירה." למחרת ביטלה שאקירה גם את הופעותיה בגרמניה אותם דחתה למרץ ואפריל. לאחר שהתאוששה מברונכיטיס שאקירה המשיכה את סיבוב ההופעות ב-16 בפברואר בפריז ללא ביטולים נוספים.
הצלחה מסחרית
במהלך סיבוב ההופעות הופיעה הזמרת בהודו מול 20 אלף איש מה שהפך לאחד ההופעות המצליחות ביותר אי פעם במדינה. במהלך הופעתה במקסיקו הופיעה הזמרת מול 210 אלף איש ובכך הופעתה הפכה להופעה המצליחה ביותר של אמן סולו וההופעה השנייה הכי מצליחה אחריי הופעתם של להקת הרוק המקסיקנית Café Tacuba. סך הכל סיבוב ההופעות גרף 100 מיליון דולר ובכך הפך לסיבוב ההופעות המצליח ביותר של הזמרת עד היום.
תאריכי הופעות
סיבוב ההופעות כלל כ-117 יעדים ברחבי כדור הארץ והוא נחשב לסיבוב ההופעות הגדול ביותר של הזמרת.
סטפן שעראווי
סטפן כרים שעראווי (בערבית: ستيفان كريم الشعراوي; בתעתיק מדויק: סתיפאן כרים אלשעראוי; נולד ב-27 באוקטובר 1992) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת החלוץ ברומא מהסרייה א' ובנבחרת איטליה. הוא מכונה "הפרעה" על ידי מעריציו. שעראווי החל את הקריירה שלו בגנואה. הוא חתם במילאן בזמן שהיה מושאל בפדובה והפך לשחקן מפתח במילאן מאז המעבר של זלאטן איברהימוביץ' לפריס סן ז'רמן. בשנת 2012 שעראווי נכלל במקום ה-52 ברשימת 100 הכדורגלנים הטובים בעולם של הגארדיאן.
שעראווי מייצג את נבחרת איטליה הבוגרת ונבחרת איטליה עד גיל 21 וייצג בעבר את נבחרת איטליה עד גיל 17 ונבחרת איטליה עד גיל 19. הוא ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו באוגוסט 2012, במשחק ידידות נגד אנגליה. שלושה חודשים לאחר הופעת הבכורה הבינלאומית שלו, שעראווי כבש את שערו הבינלאומי הראשון נגד צרפת, בנובמבר 2012.
קריירת מועדונים
שעראווי נולד בסבונה שבאיטליה לאב מצרי מוסלמי, ולאם שווייצרית-איטלקייה.
גנואה
שעראווי התחיל את קריירת הנוער שלו במועדון גנואה מהסרייה א' בגיל 14. ב-21 בדצמבר 2008, בגיל 16, ערך את הופעת הבכורה שלו, בה שיחק 10 דקות במשחק חוץ נגד קייבו ורונה במסגרת הסרייה א', והפך לשחקן הרביעי הצעיר ביותר בהיסטוריה של הסרייה א'. זאת הייתה ההופעה היחידה שלו בעונה, אף על פי שנכלל בסגל וישב על הספסל במספר משחקים נוספים.
פדובה
בחודש יוני 2010 הוא הושאל לפדובה לעונת 11–2010 של הסרייה ב'. בתקופת השאלתו בפדובה, הוא סומן במהירות כשחקן מפתח בקבוצה, והוביל את המועדון הוונציאני לגמר הפלייאוף של הסרייה ב' בו הפסיד לנובארה. בשנה זו הוענק לו פרס שחקן השנה של הסרייה ב' עבור הופעותיו במדי פדובה.
מילאן
ב-25 ביולי 2012, חתם על הארכת חוזה, עד לשנת 2017. ב-3 באוקטובר 2012, הוא כבש את השער הראשון שלו בליגת האלופות נגד זניט, ובכך הפך בגיל 19, למבקיע השערים הצעיר ביותר של מילאן במפעל. הוא הבקיע שני שערים נגד נאפולי לאחר שזו הובילה 0–2. הוא הבקיע עוד שני שערים במשחק מול קטאניה, שהסתיים בתוצאה 1–3 לטובת מילאן. הוא הוסיף עוד שער בדקה ה-76 בניצחון 2–4 על טורינו ועוד שער בניצחון 1–4 על פסקארה שתרם לניצחון הרביעי ברציפות של מילאן. הוא סיים את המחצית הראשונה של העונה כמלך שערים של הליגה עם 14 שערים. הוא סייע למונטארי להבקיע את השער השני החשוב, בניצחון 0–2 ביתי על ברצלונה ב-20 בפברואר בסבב השני של שמינית גמר ליגת האלופות. ב-28 בפברואר הפריך את הספקולציות לגבי עתידו כשחתם על הארכת חוזה לשנה אחת עם מילאן, ובכך הצהיר שיישאר שם עד יוני 2018.
בחצי השני של העונה, התקשה לשחזר את היכולת מהחצי הראשון של העונה, אך אדריאנו גליאני הגן עליו ואמר שבזכותו מילאן נשארה במירוץ לטופ שלוש.
ב-20 באוגוסט 2013, הבקיע שעראווי את השער הראשון שלו במסגרת רשמית מאז פברואר 2013, נגד פ.ס.וו. איינדהובן במוקדמות ליגת האלופות. לאורך מחצית העונה הראשונה, רק שבע הופעות במסגרות תחרותיות עבור מילאן בעקבות פציעות רבות. ב-28 בדצמבר, אחרי שניתוח ברגלו הימנית נכשל, הוא הושבת לעוד עשרה שבועות. שעראווי חזר לשחק ב-11 במאי 2014, בהפסד 1–2 לאטאלנטה במסגרת סרייה א'.
במשחק הליגה הראשון של מילאן בעונה זו נגד לאציו, בישל שעראווי לקייסוקה הונדה את השער הראשון לזכות קבוצתו. כמו כן, נבחר שעראווי למצטיין המשחק על ידי הלה גזטה דלו ספורט.
מונקו
ב-14 ביולי 2015 הושאל שעראווי למונקו מהליגה הצרפתית לעונה אחת. ב-28 ביולי ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה כשעלה כמחליף בניצחון 1–3 על יאנג בויז במפגש הראשון בסיבוב המוקדמות השני של הליגה האירופית. ב-4 באוגוסט כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–4 על יאנג בויז במפגש השני. ב-8 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בליגה הצרפתית בניצחון 1–3 על ניס. בינואר 2016 שוחרר מהקבוצה.
רומא
ב-26 בינואר 2016 הושאל שעראווי לרומא, שם קיבל את חולצה מספר 22. ב-30 בינואר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בה כבש את שערו הראשון בניצחון 1–3 על פרוזינונה. ב-21 ביוני 2016 רומא הפעילה את אופציית הרכישה וחתם לארבע שנים.
שאנגחאי שנחווה
ב-8 ביולי 2019 חתם בשאנגחאי שנחווה הסינית.
חזרה לרומא
ב-30 בינואר 2021 חזר אל שעראווי לרומא בהעברה חופשית.
קריירת נבחרות
בתחילה הוא תכנן לשחק עבור נבחרת מצרים, אך נדחה על ידי המאמן חסן שהאט שקבע כי "לא כל שחקן מצרי המשחק בליגה זרה מתאים לשחק עבור הנבחרת". באותו זמן הצליחה הנבחרת המצרית עם 3 גביעי אפריקה ברציפות והופעה טובה בגביע הקונפדרציות 2009.
במקום, הוא התחיל לשחק במדי נבחרת איטליה עד גיל 17, איתה לקח חלק ביורו 2009 עד גיל 17 ובבמונדיאל 2009 עד גיל 17. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה עד גיל 21 ב-15 בנובמבר 2011, בסבב המוקדמות של יורו 2013 עד גיל 21 מול הונגריה.
ב-15 באוגוסט 2012, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של איטליה, בהפסד 1–2 במשחק ידידות נגד אנגליה. הוא כבש את השער הראשון שלו במדי הנבחרת הבוגרת בהופעה השלישית שלו, ב-14 בנובמבר 2012 בניצחון 1–2 במשחק ידידות נגד צרפת.
חסות
בשנת 2012 חתם שעראווי על חוזה חסות עם חברת נייקי, ובנובמבר של אותה שנה הופיע בפרסומת עבור הנעל "Nike Green Speed II" החדשה לצד מריו גצה, אדן הזארד, ראהים סטרלינג, כריסטיאן אריקסן ות'יאו וולקוט.
שעראווי מופיע על גבי אריזת המשחק של הגרסה האיטלקית למשחק 14 FIFA, לצד ליונל מסי.
רודולף קארל
רודולף ארנושט קארל (בצ'כית: Rudolf Arnošt Karel, 9 בנובמבר 1880 פלזן - 6 במרץ 1945 מחנה טרזין) היה מלחין, מנצח ומורה למוזיקה קלאסית צ'כי.
ילדותו ולימודיו
רודולף קארל נולד בשנת 1880 בפלזן שבבוהמיה, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, למשפחה צ'כית קתולית. אביו, יוזף קארל היה מהנדס של רשות הרכבות במולדתו. אמו הייתה אמיליה לבית מאטרר. בשנת 1894 עבר עם משפחתו לפראג, בה למד בגימנסיה ברחוב סטפנסקה. בהתאם לרצון אביו למד משפטים באוניברסיטת קארל בפראג. במקביל למד בשנים 1904-1899 הלחנה אצל אנטונין דבוז'אק ונגינת עוגב אצל יוזף קליצ'קה (אנ') בקונסרבטוריון הלאומי בפארג. הוא החל ללמוד משפטים אולם בסופו של דבר, לא סיים אותם והתחיל למורת רוחם של הוריו קריירה עצמאית כמוזיקאי. באותה תקופה הלחין את "הסימפוניה האידיאלית", סימפוניית רנסאנס, הסימפוניה לכינורות ולתזמורת ואת האופרה "הלב של איזליין". בשנת 1908 התחתן קארל עם בתו של הסופר וההיסטוריון הצ'כי זיגמונד וינטר (אנ').
ברוסיה
בשנת 1914 נסע לחופשה ברוסיה, אך נעצר שם אחרי פרוץ מלחמת העולם הראשונה בהאשמה של ריגול למען אוסטריה. בסופו של דבר הצליח להימלט ממאסרו ובעזרת ידידים מצא עבודה כמורה בבתי ספר למוזיקה בטאגאנרוג על יד ים אזוב וברוסטוב על הדון. מכיוון שמצא עצמו שוב בסכנה ברח לעיר אירקוטסק שבסיביר. בעת מסע ברכבת מיקטרינבורג לולדיווסטוק הלחין את הפואמה הסימפונית "הדמון" שזכתה מאוחר יותר להצלחה בצ'כיה ובחו"ל. ברוסיה הצטרף ללגיון הצ'כי שהורכב משבויים צ'כים על אדמת רוסיה וסוף סוף זוכה מההאשמה של ריגול. אחרי תקופה של אימון צבאי מפרך התמנה למנצח התזמורת הסימפונית של הלגיון.
פעילותו כמלחין ומורה בצ'כיה
אחרי שובו לצ'כיה בשנת 1920 תזמורת הלגיון התפרקה וקארל עבר לעבוד בארכיון של ממוריאל המאבק הלאומי שאיפשר לו זמן פנוי גם ליצירה. כתב מוזיקה לשירים מאת המשורר י.ס. מאכאר ומוזיקה למקהלת גברים למילים של הגנרל והמשורר רודולף מדק, הלחין את "רק האהבה" (Samá láska) ו"הבלדה האקזוטית" "הכושי" (Černoch), שתיהן על מילים של ירוסלב סייפרט, הקנטטה "תחיית המתים"(Vzkříšení) ו"בלדה מתוקה לילדים" (Sladká balada dětská). עוררו עניין גם יצירות כליות שלו כמו "קונצרט המחרוזת" ו"סימפוניית האביב". בשנים 1941-1923 לימד הלחנה בקונסרבטוריון למוזיקה בפראג. התחיל להתעניין בפולקלור הבולגרי, יצא למסע מחקר פולקלוריסטי בבולגריה וארגן שלושה ימי פסטיבל למוזיקה בולגרית בפראג. על הפעילות הזאת זכה לעיטור ממלך בולגריה.
בימי מלחמת העולם השנייה - מתנגד לנאצים
בימי כיבוש צ'כיה על ידי הנאצים החל משנת 1941 השתתף במחתרת האנטי-נאצית. התנגד בחריפות לנימוקים של אמיל האכה ואחרים בעד ההשלמה עם ה"פרוטקטורט" הגרמני. קארל נקשר לכמה קבוצות מתנגדים אנטינאצים, בין השאר קבוצת קוואפיל-קרופטה-לאני. הוא עזר לסטודנטים למצוא מקלט ועבודה בפעילויות ייעור בנובי יואכימוב וסייע במתן מקלט לפרטיזנים ביער קז'יבוקלאטסקו. ב-1941 הלחין את "הפתיחה המהפכנית" ובשנת 1942 התחיל לעבוד על אופרה חדשה, "אילוף הסוררת". ב-19 במרץ 1943 בחזרתו מנובי יואכימוב נעצר על ידי הגסטפו. אחרי חקירה בארמון פצ'קוב הוא נכלא ללא משפט בבית הסוהר פנקראץ. על אף החקירות הקשות והעינויים לא מסר לגסטפו מידע מהותי. בעת כליאתו כתב שירי חירות ביחד עם אסירים אחרים. למרות התנאים הקשים הלחין בתאו שירים בגרמנית כמו ה"ואלס של פנקראץ" וה"פולקה של פנקראץ". כמו כן כתב בעזרת פחם על נייר טואלט את האופרה "שלוש השערות של סבא הכל-יודע", עבורה יצר בעצמו את הלברית לפי סיפור של קארל יארומיר ארבן. במרכז העלילה עמד ילד קטן שאנשים טובים מצליחים למנוע ממנו חשיפה לעוולות העולם. בצורה דומה כתב גם את התשיעיה שלו. בפברואר 1945 נשלח ל"מבצר הקטן" שבמחנה הריכוז טרזיינשטאט. היה חולה וחלש ותנאי החיים בטרזין היו גרועים פי כמה מאשר בכלא פנקראץ - תא צפוף מאוד, היעדר היגיינה, וארוחות שכללו רק דייסה נוקשה של תפוחי אדמה ומי שתייה שחרחרים שכונו "קפה שחור". אפילו כאן ניסה להלחין כמה קטעים מוזיקליים, כולל "שיר הלכת של טרזין" שהלך לאיבוד. קארל דעך מול עיניהם הכלות של הרופאים הצ'כים הכלואים איתו, (אחד מהם -היה פרופ' יז'י סילאבה) שניסו לעזור, ונפטר כעבור חודש. היה חולה בדיזנטריה והושאר מחוץ לתא בתנאי כפור בשם מבצע "הדברת כינים". יחד עם עוד תשעה אסירים נמצא למחרת, 6 במרץ 1945, לאחר שקפא למוות. הוא נקבר תחילה בקבר המוני בתוך מתחם המבצר הקטן בטרזין. אחרי המלחמה הוצאה גופתו ונטמנה בבית הקברות הלאומי שהוקם בטרזין.
חלק מיצירותיו האחרונות נחשפו ושוחזרו על ידי הפסנתרן פרנצ'סקו לוטורו.
רודולף קארל היה נשוי ואב לבן ולבת.
לפסנתר
בלדה האקזוטית "הכושי" לבריטון ופסנתר, למילים של ירוסלב סיפרט
אופרות
אופרה -אגדה זו נכתבה על ידי קארל בעת כליאתו על נייר טואלט בעזרת עפרון או פחם. 240 הדפים הכוללים רישומים מפורטים של האופרה הועברו בחשאי לידי סוהר ידידותי. התזמור הושלם אחרי מות המלחין ולפי רישומיו על ידי תלמידו זבינייק ווֹסטז'אק. הלברית נכתבה על ידי המלחין לפי סיפור עממי הוצגה בבכורה בתיאטרון הלאומי של פראג, 1948
מוזיקה קאמרית
היצירה בוצעה והוקלטה מספר פעמים. נוגנה בבכורה על ידי תזמורת רדיו פראג בדצמבר 1945 בגרסה שהושלמה על ידי פרנטישק הרטל. בשנת 1984 התשיעייה תוזמרה על ידי וצלב סניטל ופורסמה במהדורה מוקדמת.
לקריאה נוספת
Joža Karas: Music in Terezín 1941–1945. Pendragon Press, Stuyvesant NY 1990, ISBN 0-918728-34-7. Otakar Šourek: Kdo je Rudolf Karel. Orbis, Prag 1946. Otakar Šourek: ''Rudolf Karel. Variace v živote i díle''. Hudební Matice Umělecké besedy, Prag 1947. Kay Weniger: ''Zwischen Bühne und Baracke. Lexikon der verfolgten Theater-, Film- und Musikkünstler 1933 bis 1945''. Mit einem Geleitwort von Paul Spiegel. Metropol, Berlin 2008, ISBN 978-3-938690-10-9, S. 395