cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סליל השראה
מאפיינים
במעגלי זרם חילופין, המשרן גורם להפרש מופע של בין הזרם למתח.
עכבת המשרן בזרם חילופין היא:
משרן במעגל חשמלי
בחיבור טורי של משרנים, סך ההשראות שווה לסכום ההשראות של המשרנים הנפרדים:
בחיבור מקבילי של משרנים, סך ההשראות ניתנת על ידי הנוסחה:
תאומכיה
המונח היווני תאומכיה (ביוונית: Θεομαχία, "מלחמות אלים") מציין מאבק בין אלים שונים, או מרד נגד אלים. תאומכיה מעורבת פעמים רבות בסיפורי תאוגוניה ("הולדת האלים"). המונח מורכב מהלחם בסיסים של המילה היוונית "תאוס" (θεός), שמשמעותה אל, ושל המילה "מאכה" (μάχη), קרב.
דוגמאות
במיתולוגיה היוונית מספר סיפורי תאומכיה. הסיודוס מתאר בחיבורו "תאוגוניה" סכסוכים בין דורות שונים של האלים האולימפיים, בהם ה"טיטאנומכיה" מול הטיטאנים. כן ערכו האלים האולימפיים את ה"גיגאנטומכיה" מול הגיגאנטים ("ענקים"). האלים נחלקו פעם נוספת לצדדים שונים במלחמת טרויה, וב"איליאדה" מאת הומרוס מופיעות מספר תאומכיות בין אלים, המערבות אף בני אדם בקרבות האלים.
41 (מספר)
41 (במילים בלשון זכר: ארבעים ואחד; בלשון נקבה: ארבעים ואחת) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 40 והבא לפני 42.
שיר השטלק
שיר השַׁטְלָק (בצ'צ'נית: Шатлакхан Илли, תעתיק עברי: שַׁטְלַקָן אִילִּי, תעתיק אנגלי: Şatlaqan Illi) הוא המנונה של הרפובליקה הצ'צ'נית ברוסיה. כותב ההמנון הוא חוֹדְשִׁי אָחְמָד קַדִירוֹב והמלחין הוא עוּמָאר בֶּקְסוּלְטָאנוֹב.
Rain & Dirt
Rain & Dirt הוא אלבום האולפן החמישי של זמרת הרוק הישראלית תמר אייזנמן. את האלבום הוציאה לאור ב-12 בינואר 2022 חברת התקליטים NMC, כחמש שנים לאחר פרסום הפסקול "הרמטכ"לים". כל רצועותיו נכתבו, הולחנו והופקו על ידי אייזנמן.
סיעת מורשה
מורשה היא רשימה שהוקמה לקראת הבחירות לכנסת האחת עשרה בשנת 1984. הורכבה משני פלגי מפלגות:
תולדות המפלגה
הרשימה התמודדה לכנסת ה-11, וקיבלה 33,287 קולות, אשר הקנו לה 2 מנדטים. מטעמה כיהנו בכנסת הרב חיים דרוקמן (נציג מצ"ד) והרב אברהם ורדיגר (נציג פא"י). כמו כן כיהן בממשלת האחדות הלאומית יוסף (יוסק'ה) שפירא, שהיה ממקימי הסיעה, כשר בלי תיק.
ב-29 ביולי 1986 פרשו הרב דרוקמן וסיעת מצ"ד מסיעת מורשה, וחזרו לסיעת האם שלהם – המפד"ל. ורדיגר המשיך עד סוף הקדנציה כסיעת יחיד, אשר נקראה מורשה-פא"י, ולקראת הבחירות לכנסת השתים עשרה, בשנת 1988, התמזגה מחדש עם סיעת אגודת ישראל.
סיעת מורשה סיימה את דרכה הפוליטית בשנת 1988, לאחר מערכת בחירות אחת וקדנציה אחת בכנסת.
מריה אלכסנדרובנה
השם מריה אלכסנדרובנה היה שמן של שתיים מבנות משפחת המלוכה הרוסית:
קרלוס דלפינו
קרלוס פרנסיסקו דלפינו (בספרדית: Carlos Francisco Delfino; נולד ב-29 באוגוסט 1982) הוא כדורסלן ארגנטינאי, המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד. גובהו של דלפינו הוא 1.98 מטרים.
השנים הראשונות
את הקריירה שלו התחיל דלפינו בליגת העל הארגנטינאית בכדורסל. הוא החל בליברטאד דה סנצ'לס בעונת 1998/1999, ומשם עבר לאוניון דה סנטה פה בעונת 1999/2000.
איטליה
דלפינו עבר לאיטליה בשנת 2000 ושיחק ארבע עונות בליגת העל האיטלקית בכדורסל; שנתיים ברג'ו די קלבריה ושתי עונות נוספות עם סקיפר בולוניה.
בקלבריה השיג דלפינו ממוצעים מרשימים של 8.8 נקודות, 2.5 ריבאונדים, ו-1.9 חטיפות למשחק. דלפינו קלע שיא עונתי של 25 נקודות כבר במשחקו השני במדי קלבריה (נגד סקאבוליני פזארו) כשקלע 5 מתוך 8 ניסיונות מחוץ לקשת השלוש. דלפינו סיים את עונתו הראשונה באיטליה עם שלשה אחת לפחות ב-19 מתוך 24 משחקים. בעונת 2001/2002 הפך דלפינו לשחקן חמישייה בקאלבריה ורשם ממוצע של 30.8 דקות למשחק, בהן קלע בממוצע 13.5 נקודות, אסף 5.1 ריבאונדים, רשם 2.4 חטיפות ומסר 1.7 אסיסטים. בעונה זאת שיפר דלפינו משמעותית את אחוז העונשין שלו בהשוואה לעונתו הקודמת, הוא עלה מ-64% ל-79%. בנוסף, רשם דלפינו שיא עונתי של 39 נקודות נגד מטיס ורזה, כולל 14 מ-14 מקו העונשין.
בעונתו הראשונה בסקיפר בולוניה, נכנס דלפינו לחמישייה הפותחת כבר במשחקו השלישי, ורשם ממוצע של 26 דקות למשחק. לקראת סוף העונה, סבל דלפינו מקרע ברצועה בקרסולו, אך חזרתו למגרשים יועדה למספר חודשים לאחר מכן. בעונה שלאחר מכן דלפינו הפך לשחקן החשוב ביותר בקבוצה יחד עם הגארד מילוש וויאניץ', והוביל את הקבוצה לגמר היורוליג שם הובסה על ידי מכבי תל אביב.
דטרויט פיסטונס
דלפינו נבחר במקום ה-25 של דראפט ה-NBA 2003 על ידי הדטרויט פיסטונס, בה החל לשחק רק שנה לאחר מכן, לאחר שהחלים מפציעה בברך ועבר מספר ניתוחים בארצות הברית ובארגנטינה.
בעונת, שיחק דלפינו 30 משחקים תחת אימונו של לארי בראון, בהם רשם ממוצע של 15.3 דקות, 3.9 נקודות, 1.8 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק. רבים האשימו את בראון בממוצעיו הנמוכים של דלפינו, מכיוון שלא נתן לו הרבה דקות ותרגילים, על אף יכולותיו ההתקפיות. בפלייאוף של אותה עונה (בהם סיימה דטרויט כאלופת המזרח) הוצא דלפינו מהסגל בעקבות חשש שנוצר אצל בראון בשל פציעותיו של דלפינו והניתוחים שקדמו לפלייאוף. בעונתו השנייה שיחק דלפינו תחת מאמן חדש, פליפ סונדרס; למרות זאת, שיחק בממוצע 10.7 דקות בלבד, בהן קלע 3.7 נקודות למשחק.
טורונטו ראפטורס
לאחר שבעונת העלה דלפינו את ממוצעיו ל-5.2 נקודות ו-3.2 ריבאונדים למשחק ב-16.7 דקות למשחק, בכל אחד מ-82 משחקי העונה הרגילה, הועבר דלפינו בטרייד לטורונטו ראפטורס בתמורה לשתי בחירות סיבוב שני בדראפטים של 2009 ו-2011.
מילווקי באקס
ב-17 באוגוסט 2009 הועבר דלפינו בטרייד למילווקי באקס יחד עם רוקו אוקיץ', תמורת אמיר ג'ונסון וסוני וימס. במדי הקבוצה רשם את אחת מעונותיו הטובות ביותר: הוא העמיד את הממוצים הגבוהים בקריירה לנקודות (11.0), ריבאונדים (5.3), ואסיסטים (2.7) למשחק, ושיחק 30.4 דקות למשחק. הוא היה בעל תפקיד משמעותי גם בריצת הפלייאוף של הבאקס, וקלע במעל 40 אחוזים מעבר לקשת השלוש.
יוסטון רוקטס
באוגוסט 2012 חתם דלפינו ביוסטון רוקטס. לאחר שבמשך שלוש שנים היה שחקן חמישייה במילווקי, ביוסטון נאלץ לעלות מהספסל. ביוני 2013 נופה מסגל הקבוצה.
השנים האחרונות
ביוני 2013 חתם דלפינו במילווקי באקס, שבה שיחק לפני ששיחק ביוסטון. עם זאת, בכל עונת לא שיחק עבור הבאקס, בשל שבר ברגל. ב-26 באוגוסט 2014 הועבר בטרייד לצד מירוסלב ראדוליצה ובחירת דראפט בסיבוב השני בשנת 2015 ללוס אנג'לס קליפרס, תמורת ג'ארד דאדלי ובחירת דראפט מוגנת בסיבוב הראשון בשנת 2017. לאחר שלושה ימים נופה מסגל הקבוצה.
ב-6 במרץ 2017 חתם דלפינו בקבוצת הכדורסל הארגנטינאית בוקה ג'וניורס.
ב-27 בספטמבר 2017 חתם במועדון הספרדי בסקוניה ויטוריה. ב-26 באוקטובר סיים את תקופתו בקבוצה.
ב-3 ביולי 2018 חתם קרלוס דלפינו בקבוצת הכדורסל האיטלקית אוקסיליום טורינו.
אלכסנדר ז'וקוב
אלוף-משנה אלכסנדר פטרוביץ' ז'וקוב (ברוסית: Александр Петрович Жуков; נולד ב-25 באוקטובר 1959, בכפר קומונאר, במחוז דונצק, אוקראינה הסובייטית) הוא איש שירותי ההצלה והחילוץ של הצבא הרוסי, מחזיק בעיטור גיבור רוסיה על ששרד את השבי הצ'צ'ני וחולץ על ידי כוחות הצבא. כיום עומד בראש יחידה של המינהל הפדרלי לחיפוש והצלה אווירית (Федеральное управление авиационно-космического поиска и спасения) של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית.
ביוגרפיה
בתור ילד הוא עבר עם משפחתו למחוז אוריול. הוא סיים את לימודיו בפנימייה ובמועדון חיל האוויר. לאחר שסיים את שירותו הסדיר בצבא, המשך לשרת בחיל האוויר ועסק באימון לוחמים בצניחה. הוא בוגר בית ספר צבאי ועבר קורס במכון לחינוך גופני בלנינגרד.
לחימה בצ'צ'ניה
מנובמבר 1994 ועד מאי 1996 השתתף בפעולות לחימה, במלחמת צ'צ'ניה הראשונה כראש צוות ההכשרה של צוות הצלה וחילוץ.
מאז אוקטובר 1999, השתתף בקרבות מלחמת צ'צ'ניה השנייה, והמשיך לבצע את אותן משימות. ב-15 באוקטובר 1999 ליד הכפר סרנובודסקאיה נמצא מוקף על ידי הצ'צ'נים כשביצע פינוי פצועים תחת אש.
ב-30 וב-31 בינואר 2000 לאחר שהוביל מבצע חילוץ תחת אש של שלושה חיילים שנפצעו בעת מארב צ'צ'ני, הוא נפל בשבי הצ'צ'ני יחד עם רס"ן אנטולי מוגוטנוב, וסמל ואלרי סוסלין. ביחד הם ניסו תחילה לפרוץ את טבעת האויב כדי להגיע למסוק החילוץ, אבל נפצעו קשה ונלקחו בשבי.
בשבי הוא הוכה קשות ועונה. המפקד הצ'צ'ני שעינה אותם היה סלאודין טימירבולאטוב (שכונה "טרקטור", וידוע כמי שצילם סרטי וידאו של עריפת ראשי חיילים שבויים) שדרש מהם להופיע מול עיתונאים מערביים ולגנות את מדיניותה של רוסיה בצ'צ'ניה. ז'וקוב הועבר תוך זמן קצר לידי מפקד השדה הצ'צ'ני אחר וסך הכל שהה 47 ימים בשבי. ב-27 בפברואר 2000 נערך ניסיון כושל להחליף שבויים עם המורדים שבמהלכה שוחררו רק סוסלין ומוגוטנוב.
במרץ 2000, נמסר ז'וקוב לידי חמושים בכפר קומסומולסק. עם זאת, כוח גדול של משרד הפנים הרוסי וצבא הטילו מצור על הכפר במטרה להשמיד את המורדים הצ'צ'ניים שהיו בו. כוחות צבא רוסיים ירו לעבר הצ'צ'נים, הרגו רבים ונטלו בשבי כ-70 מהם, רובם פצועים.
במהלך המנוסה בלילה שבין ה-19 ל-20 במרס 2000, המחבלים השתמשו באלכסנדר ז'וקוב כמגן אנושי. כשהוא לכוד באש צולבת בין הצדדים הלוחמים, ז'וקוב ספג ארבעה פצעים קשים - באמה, בפיקת הברך ובחזהו. עם זאת, הוא נפל לתוך תעלה מים כשהוא זועק: "חבר'ה, אני משלכם. זה אל"ם ז'וקוב! ...עזרו לי! ". בדרך נס הוא שרד ופונה לבית החולים במצב קריטי.
חייו לאחר השבי
אלכסנדר ז'וקוב נאבק על חייו בבית החולים המחוזי הצבאי ברוסטוב על דון. אמנם בתחילה הרופאים לא האמינו באפשרות להציל את חייו של הקצין, אך הוא הבריא וחזר לשירות לאחר 8 חודשים של טיפול בבתי חולים.
בפברואר 2001 הוענק לו תואר גיבור הפדרציה הרוסית. באותה שנה הוא ביצע את הצניחה הראשונה שלו לאחר ההחלמה.
בשנת 2003 ז'וקוב מונה לעמוד בראש יחידה במינהל הפדרלי לחיפוש והצלה אווירית (Федеральное управление авиационно-космического поиска и спасения) של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית.
נחל דוד
חלקו העליון והמערבי של הנחל, סמוך לרוג'ום א-נקה, אכזב ורדוד. כמו כל נחלי מדבר יהודה, כשהוא נכנס לבמת השוליים המזרחיים, מתקרב למצוק ההעתקים ונכנס לשמורת עין גדי, הוא נשבר במפל ענק שגבהו 184 מטרים. בקטע זה מתחיל קטע הערוץ הקניוני, היפה והמגוון של הנחל. חלקו העליון של הקניון יבש תמיד מלבד בזמן הגשמים ולכן מכונה "הקניון היבש". בחלק זה קיים מצוק ובתחתיתו גבים רבים המלאים מים גם בקיץ. סיומו של קטע ערוץ זה ב"מפל החלון" המזמן תצפית נאה אל ים המלח והרי מואב ומזווית מסוימת נראים שני צוקים אמתניים שסוגרים מעל התצפית, ומכאן שמו. בראש מפל החלון נמצא "גב חלון"- בריכת מי שיטפונות המתמלאת וניתנת לרחצה לאחר שיטפון גדול. מהבריכה ניתן לחזות בתצפית המפל. כמו כן מצויים בקרבת הנחל עוד שני מעיינות איתנים: האחד הוא "מעיין שולמית" הנראה לעין בלא יותר מאשר זרזיף מים בינות לערימת קנים, בדרך העולה מערוץ נחל אל עבר המעיין השני והנודע יותר, הוא מעיין עין גדי.
בחלקו התחתון של הנחל זורמים מימיו כל השנה והוא פתוח לקהל הרחב בתשלום. "עין דוד" הוא המעיין העיקרי אשר מזין את הנחל במימיו. מקור המעיין הוא במי גשמים היורדים בהרי יהודה, מחלחלים למי התהום, זורמים מזרחה מתחת לפני הקרקע ובוקעים בראש מפל שולמית, המפל הראשון והגבוה ביותר (כ-22 מטרים) מתוך סדרה של ארבעה מפלים הזורמים כל ימות השנה בנחל.
"מפל דוד" שבנחל סגור למטיילים בשל סכנת אבנים מידרדרות. בשנת 2005 פגעה בצמחייתו הטרופית הייחודית של הנחל שרפה שנגרמה ככל הנראה על ידי מטיילים לא זהירים והביאה להשמדתו של כ-80% מהצומח בנחל.
צירוף המקום הגאוגרפי בבקע ים המלח, הנוף המצוקי ומקורות המים המתוקים, מאפשרים למגוון גדול של צמחייה ובעלי חיים האופייניים לאזורים גאוגרפיים שונים לחיות אלה בצד אלה. בביקור בנחל ניתן לראות יעלים נוביים ושפני סלע ממש בסמוך לשביל הטיול.
עונת 1969/1970 בליגת העל ההולנדית
עונת 1969/1970 הייתה העונה ה-14 של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. בסיום אותה עונה זכתה אייאקס באליפות הליגה. GVAV וSV SVV ירדו לליגת המשנה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, (16 ששיחקו בעונה שעברה, אליהן הצטרפו SV SVV והארלם שעלו מליגת המשנה) ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצות שסיימו במקומות 17 ו-18 ירדו לליגת המשנה.
פרמזן
פרמזן (באיטלקית: Parmigiano, נהגית פַּרְמִיגָ'נוֹ) היא גבינה קשה וגרגירית, שמקורה בעיר פארמה שבאיטליה. מקור השם הוא בעיר בה מייצרים את הגבינה המקורית - פארמה, ובאיטלקית המושג Parmigiano הוא תיאורו של אדם או חפץ שמקורו מפארמה. הגבינה מסווגת כגבינה מסוג "גראנה" - גבינה קשה מחלב פרה, מבושלת אך לא דחוסה.
מחירה תלוי בתקופת היישון. הנפוצה ביותר מיושנת כ-18 חודשים (המינימום 12 חודשים) והאיכותיות מיושנות למשך שנתיים ועד שלוש שנים. גבינה מחלב הפרה האדומה (Vacche Rosse) היא המשובחת והיקרה ביותר.
שמה המלא של הגבינה פרמיג'אנו רג'אנו (Parmigiano Reggiano), מרמז על מוצאה בחבל אמיליה-רומאניה שבצפון איטליה. פרמיג'ינו אמיתית מיוצרת רק באזור פארמה ורג'ו אמילה. בשל המעמד הגאוגרפי המוגן אשר ניתן למותג פרמיג'אנו רג'אנו, רק גבינות המיוצרות בחבל זה יכולות להימכר תחת השם, לפי חוקיו של האיחוד האירופי.
היסטוריה
ביצירתו של הסופר האיטלקי בן ימי הביניים ג'ובאני בוקאצ'ו, "דקאמרון" (1348), מסופר על הר של גבינת פרמזן, בו השתמשו לשפר את טעמן של מנות פסטה.
כיום מיוצר פרמזן אך ורק במחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה. עם זאת, קיימים חיקויים רבים של הגבינה הפופולרית, חלקם אף מוצלחים במיוחד, בכל רחבי העולם וגם בישראל הנושאים את השם "פרמזן". השם "Parmigiano Reggiano" הוא שם מוגן משפטית, ועל כן רק גבינות המיוצרות במפעלים ספציפיים בצפון איטליה רשאים להשתמש בו. השם פרמזן (Parmesan), שמקורו בצרפתית, הוא שם נפוץ בהרבה. למעט באיחוד האירופי, אשר חיקק חוק הפרמזן, גבינות אשר נושאות שם זה הם חיקוי של הגבינה המקורית. חיקויים יכולים להשתמש בתוספים להכנת הגבינה ואפילו להשתמש בחלב מקומי.
ייצור הגבינה
פרמזן מיוצר מחלב פרה גולמי. החלב המשמש לייצור הגבינה מורכב מחלב שנחלב בערב, ושהה במיכל נחושת במהלך הערב, המעורבב בחלב מחליבת הבוקר וזאת על מנת ליצור מרקם ייחודי עבור הגבינה. החלב מועבר למכלי נחושת גדולים, שקיבולתם היא בת 1,100 ליטרים. מִמכל נחושת אחד מופקים שני גושי גבינה. השימוש בנחושת מועדף מפני שנחושת מצליחה לשנות את הטמפרטורה שלה במהירות יחסית.
החומר המגבן המשמש להפרדת החלב למוצקים ומי גבינה, מופק באופן מסורתי מרירית הקיבה של עגלים. הסטנדרט של האיחוד האירופי מחייב שימוש בחומר מגבן מן החי - אולם בגרסאות החיקוי של הגבינה משתמשים לעיתים גם בחומרים מגבנים מלאכותיים.
לאחר שהייה קצרה במכלים, מועברות הגבינות לדליים שנותנים להן את צורתן. לאחר יום או יומיים משתחרר הדלי ומודפס על אריזת הגבינה שמה ותאריך הייצור שלה. אז חוזרת הגבינה לדלי שמתמלא בינתיים במי-מלח, והגבינה נמצאת בהשריה למשך כ-20 ימים על מנת לצבור מלחים. בתום תקופת ההשריה, הגבינה עוברת לאחסון בחדר התיישנות גדול, על מדפי עץ ארוכים, המסוגלים להכיל 24 גבינות לגובה ו-90 גבינות לאורך. מדי שבוע מתבצע ניקיון ממוכן במדפים, ובאותה ההזדמנות הופכים את הגבינות. הטמפרטורה והלחות בחדר ההתיישנות חייבות להיות קבועות בכל שעות היממה.
לאחר 12 חודשים לפחות בחדר ההתיישנות, מועברות הגבינות לטועם מקצועי שקובע את איכות הגבינה. אם היא אינה איכותית, הוא מסמן את האריזה בצלב.
בישול
פרמזן משמשת לתיבול סוגי פסטה שונים, הקרמת מרקים וריזוטו, ומהווה חלק מהמרכיבים של רטבים פופולריים, בהם פטוצ'יני אלפרדו ופסטו.
יוסי בידץ
יוסי בידץ (נולד ב-1961) הוא מנכ"ל המרכז לטכנולוגיה חינוכית (מטח), אלוף במילואים בצה"ל, כיהן כמפקד המכללה לביטחון לאומי והמכללות הצבאיות; קודם לכן עמד בראש חטיבת המחקר באגף המודיעין של צה"ל בין יוני 2006 ליוני 2011.
קורות חייו
יוסי בידץ נולד ביבנאל ב-1961, בן לדקלה (לבית גלובמן) ואלוף-משנה אורי בידץ. הוא גדל בשיכון הצנחנים ברמת גן. לאחר שנת שירות התגייס לצה"ל והתנדב לסיירת מטכ"ל בעקבות אחיו, שהיה מפקד צוות ביחידה ונהרג במלחמת יום הכיפורים. בעקבות בעיות בריאות עבר לשרת במודיעין. כיהן בשורה של תפקידים בכירים באגף המודיעין, ובכלל זאת כקמ"ן בסיירת מטכ"ל במערך המבצעים המיוחדים וקצין המודיעין של פיקוד הצפון עד ינואר 2006. ביוני באותה שנה מונה לראש חטיבת המחקר וכיהן בתפקיד במשך 5 שנים. בדצמבר 2011 קודם לדרגת אלוף ומונה למפקד המכללה לביטחון לאומי והמכללות הצבאיות. באוגוסט 2015 הוחלף על ידי תמיר היימן ופרש מצה"ל.
בידץ הוזכר באמצעי התקשורת כמי שהזהיר את ראשי מערכת הביטחון מפני הרחבת המבצע הקרקעי בסוף מלחמת לבנון השנייה וכמי שהצהיר מספר חודשים לאחר המלחמה על שיבת חזבאללה ליכולותיו מלפני המלחמה.
באוגוסט 2018 נכנס בידץ לתפקיד מנכ"ל המרכז לטכנולוגיה חינוכית.
בידץ הוא בעל תואר ראשון בביולוגיה וחקלאות מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב. בשנים 2000–2001 היה עמית מחקר במכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון (WINEP). בשנת 2016 היה עמית מחקר במכון ברוקינגס בוושינגטון.
חיים אישיים
בידץ הוא בן דוד של הסופרת מיכל גוברין. דודו של אביו הוא עקיבא גוברין. נשוי ואב לשלושה.
אלעזר בן חנניה
אלעזר בן חנניה, מנהיג יהודי בימי המרד הגדול ובנו של חנניה בן נדבאי, הכהן הגדול.
ביוגרפיה
אלעזר היה פקיד בבית המקדש, ככל הנראה בתפקיד הסגן, בימי נציבותו של גסיוס פלורוס, בשנת 66. לאחר שניסה פלורוס לגנוב את אוצרות בית המקדש, ונתקל בהתקוממות עממית בירושלים, היה עדיין סיכוי להשקיט את המרידה. אגריפס השני ועמו הכהנים ניסו להרגיע את הרוחות. את המצב החמירה פעולתו של מנחם בן יהודה, ראש הסיקריקיים, אשר כבש מידי הרומאים את המבצר מצדה והרג את חיל המצב שם. בד בבד, שכנע אלעזר בן חנניה את הכוהנים, כי יסרבו לקבל מידי הנוכרים זבח לשלום הקיסר בבית המקדש, כפי שהיה מקובל הדבר מזה שנים. פעולה זו הייתה סמלית בעיקרה, וסימלה כי עול משמעתה של רומא הוסר, וכי המדובר במרד גלוי.
מעתה ואילך, נשמעו הכוהנים, ועמם העם החפץ במרד בירושלים, לפקודתו של אלעזר, המתואר על ידי יוסף בן מתתיהו כ"צעיר נועז ביותר". המלך אגריפס השני, שלח מממלכתו שבצפון, תגבורת בת שלושת אלפים איש. חיילים אלו מצאו כי הר הבית והעיר התחתונה מצויים בידי המורדים בהנהגת אלעזר בן חנניה, והתבצרו במצודת אנטוניה ובעיר העליונה, מקום בו היה מצוי עדיין חיל משמר רומי.
העם הסתער על החיילים, כבש את העיר העליונה, שרף את ארמונות המלך אגריפס, וכן בתי כוהנים ועשירים, ואת הארכיון בו היו שטרי החוב. אנשיו של אגריפס ואנשי צבא רומי התבצרו במצודת אנטוניה. לאחר מצור, קיבלו היהודים וחיילי אגריפס רשות לעזוב את המצודה, אך הרומאים נותרו נצורים.
בימים אלו הגיע לירושלים מנחם, מנהיג הסיקריקיים, ולקח את הפיקוד על המרידה. הוא נהג בגינוני מלכות, ואף הרג את חנניה, הכהן הגדול, אביו של אלעזר. שלטונו היה קצר ימים ואכזרי. לאחר שהמאיס עצמו על ההמון הירושלמי, התנפלו ההמונים על אנשיו של מנחם ורצחו אותו. אלו מאנשיו של מנחם שנותרו בחיים, ובהם אלעזר בן יאיר נמלטו אל מצדה והתבצרו בה.
לעומת יוסף בן מתתיהו, הגמרא מייחסת בשני מקומות שונים את הפסקת קורבן הקיסר למנהיג אחר של המורדים: רבי זכריה בן אבקילוס.
אלפא גרופ
החברה נשלטת על ידי חברת החזקות שרשומה בגיברלטר. כ-40% מחברה זו שייכות למיכאיל פרידמן וחלקים גדולים של המניות נמצאים בידי גרמן חאן (כ-23%) ואלכסיי קוזמיצ'ב (כ-18%). שלושתם למדו ביחד במוסקבה במכון למתכות וסגסוגות במהלך שנות ה-80.
במהלך קיומה אלפא גרופ השתתפה במספר מלחמות על שליטה בחברות שונות עם חברות רוסיות וגם עם חברות מערביות.
תקופה ארוכה בבעלות החברה היו 25% של מניות בחברת נפט וגז רוסית TNK-BP. בשנת 2013 כול המניות נמכרו לרוסנפט וגרמן חאן עזב את תפקידי ניהול בחברה. בעקבות כך, הקבוצה מקימה זרוע חדש לפעילות בתחום נפט וגז ובראשה יעמוד גרמן חאן.
הרכב הקבוצה
בבעלות החברה נמצאות מספר חברות:
4 שירים חדשים להנאתכם
4 שירים חדשים להנאתכם הוא המיני-אלבום הראשון של הצמד המוזיקלי הישראלי אילן ואילנית. הוא פורסם בהוצאת חברת התקליטים גרמופון קולומביה בקטלוג EPOC 40018 כאריך-נגן בגודל 7 אינץ'. כולל ארבע רצועות, שנכתבו על ידי גלעד בן שך, דליה הלר ושרה שובל. על עיבוד האלבום אחראי דוד קריבושי.
חד-אופן
חד-אופן או אופן חד גלגלי הוא כלי תחבורה בעל גלגל אחד המונע על ידי אדם. רכיבה על חד-אופן נעשית באמצעות דוושות בדומה לאופניים, אולם הוא פשוט מהם.
השימוש בחד-אופן היה בעבר מצוי לרוב במופעי קרקס אבל היום החד-אופן צובר תאוצה כספורט המונה מספר קטגוריות עיקריות: רכיבות שטח, מעבר מכשולים (טריאל), תרגילים (פלאטלנד), רכיבה אומנותית (פריסטייל) ומרוצים: 100 מ', 400 מ', 800 מ', שליחים, מרתון, קפיצה לגובה וקפיצה לרוחק.
יחידים, זוגות, קבוצות, קטגוריה הוותיקה ביותר והעיקרית בתחרויות, מזכירה מאוד החלקה אמנותית. פלאטלנד (קרקע ישרה): תחרות בה המתמודדים מבצעים תרגילים מגוונים על החד אופן הכוללים הליכה על גלגל, קפיצות וסיבובים של חד האופן ותרגילי שיווי משקל.
החד-אופן מורכב ממספר חלקים מרכזיים: הגלגל, המסגרת (המזלג), המושב, הדוושות והצירים. הגלגל הוא חלק מרכזי בחד-האופן ועליו למעשה בנוי יתר הכלי ומורכבים שאר חלקי החד-אופן. חד-אופן משתמש בנהיגה ישירה, כשהצירים מסתובבים ישירות בהתאם לגלגל. אל הגלגל מחוברת המסגרת והכיסא מעליה. קיימים חדי-אופן במגוון סוגים. החד-האופן הנמוך ביותר הוא כזה שבו הדוושות מחוברות ישירות לציר הגלגל. בכלי חד-אופן גבוהים יותר לא יכול הרוכב להגיע עד לגלגל, לכן נמתחת שרשרת המחברת את הגלגל עם הדוושות. בחדי האופן המתקדמים ביותר המותאמים לרכיבות שטח אפשר למצוא מערכות מעצורים ואפילו הילוכים פנימיים הממוקמים בתוך הציר.
בחד אופן יש מס מידות שונות שניתן לבחור לפי גודל הרוחב.
רכיבה
רכיבה על חד-אופן דורשת לימוד של כ-8 עד 12 שעות בממוצע. הרוכב על חד-האופן צריך להיות בעל שיווי משקל טוב במיוחד זאת משום שבניגוד לאופניים, שם עליו לשמור על יציבות לשני כיוונים, בחד-אופן הוא נדרש לשמור על יציבות לארבעה כיוונים. בנוסף, משום שהמהירות נמוכה יותר מאשר באופניים, קשה עוד יותר לשמור על היציבות.
מתיונין
כימיה
יחד עם ציסטאין, זוהי אחת משתי חומצות האמינו היחידות שבשייריהן מצוי אטום גופרית. אולם, בניגוד לציסטאין, בה אטום הגופרית נמצא בקצה השייר ולפיכך פעיל מאוד מבחינה כימית (דבר המביא ליצירת קשרים דיסולפידיים בין שיירי ציסטאין שונים), במתיונין נמצא אטום הגופרית באמצע השייר, כך שהוא אינו חשוף לסביבה ואינו נוטה להגיב. השייר של מתיונין מורכב משתי קבוצות מתילן (CH2), מאטום גופרית ומקבוצת מתיל (CH3). ריבוי אטומי הפחמן גורם לכך שמתיונין הידרופובית באופן יחסי.
מקורות תזונה
המקורות המשמעותיים ביותר למתיונין, כמו לשאר חומצות האמינו, הם מזונות עשירים בחלבון כגון בשר בקר, דגים ועוף, חלב, ביצים, קטניות (כגון פולי תורמוס, פולי סויה, עדשה תרבותית, שעועית, חומוס, פול ואפונה) וגרעינים מסוימים.
ביולוגיה
זוהי אחת מחומצות האמינו הנדירות, והיא מהווה בממוצע 2.3% מכלל חומצות האמינו בחלבונים. עובדה זו משתקפת בקוד הגנטי: מתיונין היא אחת משתי חומצות האמינו, יחד עם טריפטופן, המקודדות על ידי קודון אחד בלבד (AUG). קודון זה מהווה בנוסף קודון פתיחה; קודון זה מאותת למנגנוני השעתוק והתרגום בתא להתחיל בפעולתם. היות שקודון הפתיחה מקודד למתיונין, חומצת אמינו זו היא הראשונה כמעט בכל שרשרת פפטידית חדשה שמסונתזת על ידי הריבוזומים בתא. בכמחצית מהחלבונים מוסר המתיונין מתחילת החלבון לאחר התרגום. בתאים פרוקריוטיים (חיידקים) קיימת הבדלה בין מתיונין המיועד להצבה באמצע חלבון ובין מתיונין המיועד לאתחול חלבון; מולקולות מתיונין המיועד לאתחול כוללות קבוצת פורמיל (קבוצת אלדהיד, CHO) הקשורה לקבוצת האמינו של החומצה. בתאים איקריוטיים קיים מנגנון אחר המאפשר לריבוזום להבדיל בין שני סוגי המתיונין.
צ'ואהיי נמבו
צ'ואהיי נמבו (ביפנית: 南部 忠平; באנגלית: Chūhei Nambu; 27 במאי 1904 – 23 ביולי 1997) היה אתלט יפני, אלוף אולימפי ושיאן עולם. הוא האתלט היחיד אשר החזיק בו זמנית בשיא העולם בקפיצה לרוחק ובקפיצה משולשת.
ביוגרפיה
נמבו נולד בסאפורו.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) סיים נמבו במקום רביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.01 מטר, במדליית זהב זכה בן ארצו מיקיו אודה ובמקום תשיעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.25 מטר. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 41.3 שניות.
שיאן עולם
בתחרות שנערכה בטוקיו ב-27 באוקטובר 1931 קבע נמבו בקפיצה לרוחק שיא עולם חדש של 7.98 מטר. שיא זה החזיק מעמד 3 שנים ו-7 חודשים עד שנישבר על ידי ג'סי אוונס מארצות הברית (8.13 מטר).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה נמבו בשתי מדליות, זהב וארד. בתחרויות הקפיצה לרוחק קבע נמבו 7.45 מטר, אשר הספיקו לו רק למדליית הארד כשאת מדליות הזהב והכסף קיבלו למברט רד ואד גורדון האמריקאים, בהתאמה. מספר ימים לאחר מכן, זכה נמבו במדליית הזהב בתחרות הקפיצה המשולשת בשיא עולם חדש של 15.72 מטר, והפך לאתלט הראשון שמחזיק בשיאי עולם בשתי קטגוריות הקפיצה לרוחק. שיא זה החזיק מעמד 3 שנים ונישבר על ידי ג'ק מטקלף מאוסטרליה (15.78 מטר).
לאחר פרישתו, הפך לכתב ספורט ואימן את נבחרת האתלטיקה של יפן לאולימפיאדת טוקיו.
נמבו נפטר בביתו שבאוסקה בשנת 1997 בעקבות דלקת ריאות בה חלה.
יחסי ארצות הברית–קוריאה הדרומית
יחסי ארצות הברית–קוריאה הדרומית הם היחסים הבילטרליים בין ארצות הברית של אמריקה לבין הרפובליקה של קוריאה.
היחסים בין שתי המדינות החלו באופן אינטנסיבי בעת מלחמת קוריאה, כאשר ארצות הברית סייעה להקים את המדינה המודרנית של קוריאה הדרומית, הידועה גם בשם הרפובליקה של קוריאה, ונלחמה לצדה במלחמה זו.
במהלך ארבעת העשורים שלאחר מכן, קוריאה הדרומית חוותה צמיחה כלכלית, פוליטית וצבאית אדירה, והפחיתה במידה ניכרת את התלות בארצות הברית.
ב-2009, כינה נשיא ארצות הברית ברק אובמה את קוריאה הדרומית ״אחת מבעלי בריתה הקרובים ביותר של אמריקה״. כמו כן, דרום קוריאה הוגדרה כבעלת ברית מרכזית של ארצות הברית שאינה חברה בנאט״ו.
בסקר של מכון פיו משנת 2019, אמרו 71% מאזרחי קוריאה הדרומית כי הם מחשיבים את ארצות הברית לבעלת בריתה המובילה של המדינה.
מלחמת קוריאה
ב-25 ביוני 1950, קוריאה הצפונית פלשה לקוריאה הדרומית. בעקבות הפלישה, פרצה מלחמת קוריאה. בתגובה, ארגון האומות המאוחדות שלח כוח צבאי המורכב מכ-16 מדינות ובראשן ארצות הברית להגנה על קוריאה הדרומית. מלחמת קוריאה, הייתה הסכסוך המזוין הראשון של המלחמה הקרה.
יחסים צבאיים
ב-1953, ארצות הברית וקוריאה הדרומית הפכו לבעלות ברית צבאית.
כיום, כ-29,000 חיילים אמריקאים מוצבים בקוריאה הדרומית.
בשנת 2009, ארה״ב וקוריאה הדרומית התחייבו לפתח את חזון הברית לשיתוף פעולה ביטחוני עתידי.
יחסים כלכליים
ארה״ב וקוריאה הדרומית הן שותפות כלכליות חשובות זו לזו. הסחר בין ארה״ב לקוריאה הדרומית עומד על כמעט 60 מיליארד דולר. ארה״ב מדורגת ראשונה ברמת הסחר של קוריאה הדרומית.
גסקוניה
גסקוניה (בצרפתית: Gascogne, נהגה גאסקון; באוקסיטנית (ניב גסקוני): Gasconha, נהגה "גסקוניה") הוא אזור היסטורי בצרפת שהיה מאוכלס על ידי עמים קרובים לבסקים ועד המהפכה הצרפתית היה מחוז של צרפת. גסקוניה נמצאת בדרום מערב צרפת, בין נהר גארון, הרי הפירינאים והאוקיינוס האטלנטי. שטחה מחולק היום בין המחוזות אקיטן ("אקוויטניה") ומידי-פירנה.
היסטוריה
הרומאים כינו את האזור בשם "אַקוִּיטַניָה" על שם השבטים שאכלסו אותו, האקוויטנים (בלטינית: Aquitani), אשר דיברו בשפה קרובה לשפה הבסקית הקדומה. ייתכן שהשם "אקוויטניה" נגזר משם השבט Ausci, הקרוב לשורש הבסקי המודרני Eusk שפירושו "בסקי".
צבאו של יוליוס קיסר כבש את אקוויטניה במאה הראשונה לפנה"ס וסיפח אותה לאימפריה הרומית. בימי שלטון אוגוסטוס הוכללה אקוויטניה בפרובינקיה גאליה אקוויטניה, במטרה לערב בפרובינקיה אחת את האקוויטנים עם הגאלים הקלטים, הנבדלים מהם בשפתם ובתרבותם, ובכך למנוע התפתחות של זהות אזורית עצמאית לפרובינקיה.
במסגרת הרפורמות של דיוקלטיאנוס, בשנת 297, פוצלה גאליה אקוויטניה לבקשת תושביה לשלוש פרובינקיות. הטריטוריות שמצפון לנהר הגארון פוצלו ל"אקוויטניה פרימה" ("הראשונה") ו"אקוויטניה סקונדה" ("השנייה"), והאזור מדרום לנהר הפך לפרובינקיה "נובמפופולנה" (Novempopulana - "ארץ תשעת השבטים"), החופפת במידה רבה את שטחה של גסקוניה. בעקבות חלוקה זו, חדל השימוש בשם "אקוויטניה" לחבל ארץ זה, למרות שהיה שמו המקורי, והוגבל לאזורים שמצפון לגרון.
בשנים 409–410 פלשו הוונדלים לנובמפופולנה, ובשנים 416–418 העבירו אותה לשליטת ממלכת טולוז הוויזיגותית. בשנת 507 כבשו הפרנקים את נובמפופולנה וסיפחו אותה לממלכתם. אולם בהיותה בקצה מרחב שלטונם, שליטת הפרנקים בנובמפופולנה הייתה רופפת ואיפשרה לשבטים בסקים לחדור לתחומיה ולהתבסס בה. סביב שנת 600 הייתה הנוכחות הבסקית באזור דומיננטית, והביאה לכינויו בשם "וסקוניה" (Vasconia - ארצם של הווסקונים). כינוי זה התפתח במרוצת השנים ל"גסקוניה", התפתחות אופיינית לשפות רומאניות. למרות השליטה הבסקית, נמשך בקרב תושבי האזור תהליך המעבר מהשפה האקוויטנית הקרובה לבסקית, ללטינית הוולגרית, שמאוחר יותר התפתחה לשפה הגסקונית, הנחשבת היום ניב של אוקסיטנית.
בשנים 842–844 כבשו ויקינגים מספר ערים בגסקוניה ושלטו בהם עד 982–986. הוויקינגים השאירו אחריהם מורשת ימאות אשר שימשה את תושבי הארץ גם לאחר עזיבתם.
בשנת 1052 השתלט גי ז'פרואה, שהפך בשנת 1058 לדוכס אקוויטניה, על גסקוניה ובכך אוחדו גסקוניה ואקוויטניה מחדש תחת שליט אחד, וגסקוניה חדלה מלהיות ישות מדינית עצמאית. במהלך המאה ה-12 עברה השליטה בגסקוניה, שהייתה חלק של אקוויטניה, לידי מלכי אנגליה ואקוויטניה הפכה למאחז הראשי של אנגליה על אדמת צרפת עד סוף מלחמת מאה השנים.
כביש 443
כביש 443 הוא כביש ראשי בישראל, המחבר בין לוד ומודיעין-מכבים-רעות לירושלים דרך הרי בנימין שם הוא פוגש את הכבישים 45 ו-436. כשכביש 45 מקשר בינו לכביש 50 (דרך בגין) החוצה את ירושלים מצפון לדרום. כך, הוא הופך לחלק מציר חלופי לכביש 1 לנסיעה בין ירושלים וגוש דן.
אורכו הכולל של כביש 443 הוא כ-28 קילומטר, מכיכר הבנים בלוד במערב ועד צומת גבעת זאב במזרח.
חלקי הכביש העוברים בשטחי יהודה ושומרון עוררו מחלוקת עקב מספר סיבות:
הכביש חוצה את גדר ההפרדה בשני מקומות: במחלף בית חורון, סמוך לבית חורון, ובסמוך למחסום מכבים.
החלק המזרחי
בתקופה העות'מאנית התפתחה רשת של מסלולי-שיירות מערי החוף לעבר במת ההר. בגין הטופוגרפיה של הרי בנימין, המסלולים באזור היו מעטים מאוד. לכן דרכי בנימין היו עמוסות נוסעים, וגם משום היותן בין מרכזי אוכלוסייה ונמלי-החוף (לכן שימשו כדרכי מסחר), והובילו למוקדי עלייה-לרגל וצליינות. בעיקר החל מאמצע המאה ה-19, עבר מסלול-שיירות מערי החוף לעבר רמאללה ויריחו בדרך זו. שיירות משא העדיפו את השימוש בתוואי זה על פני תוואי כביש 1 בשל השיפוע המתון יותר והמסלול הנוח ביותר מבחינת טופוגרפית, למרות שתוואי הדרך ארוך יותר מתוואי כביש 1. למעלה בית חורון היה חלופה דרומית שהתפצלה מהדרך באזור גמזו (כיום במקום מפגשי דרכים ראשיות בדמות מחלף בן שמן ומחלף דניאל), ועלתה בתוואי ואדי סאלמאן (נחל איילון) עד שהתחברה מחדש עם החלופה הצפונית באזור אל-ג'יב.
עם התפתחות היישוב היהודי באזור כביש 1 של ימינו, ובהיעדר יהודים בצפון בנימין והרי אפרים, העדיפה התנועה היהודית את העלייה לירושלים דרך שער הגיא, בעוד דרך-בית-חורון התאפיינה בתנועת מוסלמים מלוד ומג'דל (היום אשקלון) במערב אל עבר אזור רמאללה במזרח.
סלילת הכביש, מעטרות ללוד דרך מעלה בית חורון הוצע על ידי שר השיכון עוד באמצע שנות ה-70. בשנת 1988, בעקבות האינתיפאדה הראשונה, תוואי הכביש הוסט מעט דרומה אל מחוץ לכפרים בית עור אל-פוקא ובית עור א-תחתא ולצורך כך הופקעה רצועה ברוחב של 150 מטר ואורך של 10 קילומטרים.
בראשית שנות ה-2000, עקב חציבה בהר לצורך הרחבת הכביש ליד בית חורון, התגלתה נביעת מעיין בשולי הכביש. עוברים ושבים שמו לב לנביעת המים הרציפה בכל ימות השנה ובמגזר היהודי והערבי התפרסמו סיפורים שייחסו למים אלה קדושה. ברבות הימים נקדח לנביעה צינור, הוקם אגן בטון והוכשרה רחבת חנייה קטנה ותחנת עצירה לאוטובוסים. איכות המים נבדקה ואושרה לשתייה על ידי רשות שמורות הטבע לפי בקשת סגן קמ"ט איכות הסביבה במנהל האזרחי ביהודה ושומרון. מבדיקה שנערכה על ידי משרד הבריאות נמצא שהמים מזוהמים ואינם ראויים לשתייה. במקום תלוי כיום שלט המזהיר מפני שתיית המים.
שימוש בכביש על ידי פלסטינים
בשנות ה-80 הופקעו אדמות של כפריים באזור לצורך סלילת הכביש. הכפריים עתרו לבג"ץ נגד המפקד הצבאי שהפקיע את האדמות, ובתשובה לעתירה, טענו המשיבים מטעם המדינה כי מטרתה של תוכנית הדרכים היא לשרת את צורכי האזור, והיא תשרת את אוכלוסיית הכפרים המקומיים לאורך התוואי. המשיבים הדגישו, כי מערכת הדרכים ביהודה ובשומרון היא מיושנת, ואין היא יכולה לשאת עוד את הכמות הרבה של מכוניות הנעות עליה. בג"ץ קיבל את עמדת המדינה והעתירה נדחתה.
במהלך האינתיפאדה השנייה התרחשו לאורך הכביש מספר פיגועי ירי, בעיקר מרכב חולף, בהם נהרגו מספר ישראלים. בעקבות פיגועים אלה תושבי מודיעין והסביבה מיעטו לנסוע בכביש והעדיפו את כביש 1 ובהוראת מערכת הביטחון אוטובוסים הפסיקו לנסוע בו לאחר השעה 16:00. צה"ל הציב מספר עמדות תצפית לאורך הכביש, ובכל עמדה הוצב טנק. בנוסף, צה"ל חסם את הגישה לכביש מהכפרים לידו והציב קוביות בטון ותלוליות עפר על כבישים שהתפצלו מהכביש לכיוון כפרים פלסטיניים, והוטלו מגבלות על תנועת תושביהם בכביש, אשר בשיאן, ב-2002, כללו איסור כללי על שימוש בכביש על הפלסטינים.
בעקבות חסימת דרכי הגישה לכביש מכבישים בשימוש פלסטינים, וההגבלות המשמעותיות על שימוש של פלסטינים בכביש, הגישו פלסטינים תושבי האזור עתירה לבג"ץ, ובה נטען שהחסימה וההגבלות אינן חוקיות, בין השאר, כיוון שהכביש נסלל חלקית על אדמות שהופקעו בהבטחה שישמשו את תושבי האזור. בתשובת המדינה נטען שפתיחת הכביש תהיה סכנה חמורה לאזרחי ישראל והוצג תצהיר של אלוף פיקוד המרכז, גדי שמני, בו נכתב ש. במרץ 2008 דחה בג"ץ בשישה חודשים את המשך הדיון בעתירה כדי לאפשר זמן לבדוק את הכבישים החלופיים הנסללים עבור הפלסטינים ואת גיבושם של הסדרים לתנועה מוגבלת של פלסטינים על כביש 443. בדצמבר 2008 נפתח לתנועה "ציר מרקם חיים", המקשר בין הכפרים הפלסטיניים שבאזור מודיעין לבין אזור רמאללה.
ב-29 בדצמבר 2009 קיבל בג"ץ את העתירה ברוב של שניים נגד אחד, ונתן ארכה של חמישה חודשים לגיבוש פתרון צבאי אשר יוכל לספק הגנה לתושבים הישראליים העושים שימוש בכביש, תוך מתן אפשרות לתושבי הכפרים הפלסטינים שסביבו להשתמש בכביש. על פי ההסדר שגובש, הותר לפלסטינים לנסוע על הכביש ממחסום מכבים עד מחסום מחנה עופר, שהוקם במקום מחסום רמות שבוטל. נקבעו שתי נקודות בידוק ביטחוני מאוישות בחיילים לעליית פלסטינים על הכביש, אחת ליד בית סירא, והשנייה ליד בית עור אל פוקא ושתי נקודות ירידת פלסטינים מהכביש המבוקרות בעזרת מצלמות ודוקרנים, אחת ליד חרבתא אל-מצבאח והשנייה ליד טירה, בצומת בית חורון (לשעבר קצהו הצפון-מזרחי של כביש 3). עתירה בה נטען שההסדר לוקה בפרצות ביטחוניות רבות נדחתה על ידי בג"ץ שקבע שהוא סומך על שיקול הדעת של גורמי הביטחון.
ב-5 בפברואר 2014 פורסם באתר "ערוץ 7" מסמך האוסר על שרי הממשלה את הנסיעה בכביש 443, בשל חשש לזריקת בקבוקי תבערה. ההוראה יצאה לאחר מספר תקריות של ידויי אבנים ובקבוקי תבערה אל עבר רכבים שנסעו בכביש, וכן גילוי מטען חבלה בכביש, שנוטרל בידי חבלני משטרה.
החלק המערבי
קטע הכביש ממחלף בן שמן למודיעין שופר בשנים 1992–1993 בהרחבת שוליים ומיתון העקומות והורחב לכביש דו-מסלולי כמה שנים מאוחר יותר כאשר החל אכלוסה של העיר מודיעין. בהמשך שנות ה-90 הורחב הכביש לדו-מסלולי לכל אורכו.
בסוף 2013 החלו בכביש עבודות להוספת נתיב שלישי המיועד לתחבורה ציבורית בקטע בין צומת מודיעים לנאות קדומים. לפי תוכנית משרד התחבורה ההרחבה תתבצע עד לצומת מכבים-רעות, ובאזור מצפה מודיעין יבנה חניון חנה וסע. עבודות אלו נועדו להקל את העומס הצפוי בכביש במקביל לביצוע עבודות הרחבה ומנהור של כביש 1. עבודות ההרחבה של החלק הראשון, ממערב לנאות קדומים, הושלמו ביולי 2014.
תוכניות פיתוח
משרד התחבורה הודיע בדצמבר 2018 על כוונתו לשדרג את מספור הכבישים בישראל ובכלל זה לשלב את כבישים 437, 45 ו-443 לכביש אחד תחת המספר '45'.
סחף גנטי
סחף גנטי (באנגלית: Genetic drift) נקרא גם האפקט על שם סוואל רייט, בדומה לברירה הטבעית, הוא תהליך המשנה את המטען התורשתי של האוכלוסייה וגורם לאבולוציה. ואולם, בניגוד לברירה הטבעית, הסחף הגנטי הוא תהליך אקראי שאינו קשור לכשירות, כלומר להתאמת המטען הגנטי של הפרט אל הסביבה. סחף גנטי פועל משום שבתהליך התורשה, שיעורם של אללים באוכלוסייה עשוי להשתנות במקרה מדור לדור, ובסופו של דבר עשוי אלל להשתלט על האוכלוסייה כולה, או לחלופין להיכחד לחלוטין. בשל החוק החלש של המספרים הגדולים שבתורת ההסתברות, באוכלוסיות קטנות הסיכוי של מוטציה חדשה להשתלט על האוכלוסייה בסחף גנטי טוב בהרבה מאשר באוכלוסיות גדולות, והזמן הממוצע להשתלטות קצר בהרבה.
מנגנון הסחף הגנטי
סחף גנטי הוא שוני אקראי ומשמעותי בשכיחות האללים בין דור לדור. באוכלוסיות קטנות סחף גנטי מהיר בהרבה, והסיכוי של אלל מסוים לשנות את שכיחותו בדור הבא גדול בהרבה, עקב החוק החלש של המספרים הגדולים (ראו למטה בסעיף גודל האוכלוסייה). אך בניגוד לתפיסה שגויה נפוצה, סחף גנטי פועל גם באוכלוסיות גדולות, שבהן מספר האללים הכללי גדול יותר. סחף גנטי עשוי לגרום לאללים להיכחד מן האוכלוסייה, או לחלופין להשתלט על רובה או כולה, אפילו ללא פעולת ברירה טבעית. דוגמאות טיפוסיות הן אללים "שקטים" שאינם משפיעים כלל על הפנוטיפ, אללים נייטרלים הגורמים לשינוי בפנוטיפ שאיננו כרוך בעלייה או בירידה בכשירות, ואללים נסגנים (רצסיביים) שאינם משפיעים על הפנוטיפ כל עוד הם מורשים מאחד ההורים בלבד. הדוגמה האחרונה היא האופן שבו האללים של מחלות תורשתיות נסגניות נדירות כמו סיסטיק פיברוזיס וטאי זקס עלולים להתרבות באוכלוסייה.
יש שני מקרים שבהם הסחף הגנטי חזק במיוחד: אפקט המייסדים וצוואר בקבוק.
אפקט המייסדים
אפקט המייסדים או אפקט המייסד או תוצא המייסדים, הוא מקרה של סחף גנטי שנגרם בהגירה וייסוד אוכלוסייה חדשה. במצב זה אללים מסוימים משנים את תפוצתם ביחס לזו שהייתה להם באוכלוסיית האם משום שבקבוצת המהגרים הקטנה שייסדה את אוכלוסיית הבת הם היו במקרה בעלי תפוצה לא שגרתית. לדוגמה, לפני גילוי אמריקה על ידי קולומבוס, היו כל תושבי אמריקה בעלי סוג דם O, בניגוד לשאר אוכלוסיות העולם שהיו להם סוגי דם נוספים. ייתכן שהדבר נבע מכך שלמהגרים הראשונים לאמריקה היה במקרה סוג דם O.
אפקט המייסדים דמוי צוואר בקבוק
מקרה המתרחש כאשר רוב אוכלוסיית המין נכחדת במאורע הכחדה פתאומי שאחריו הסביבה והברירה הטבעית חוזרות להיות דומות לאלה שלפני מאורע ההכחדה. באוכלוסייה הקטנה ששורדת את אותו מאורע יכולות להיות שכיחויות אללים שונות לחלוטין מאלה שבאוכלוסייה המקורית, והאוכלוסייה השורדת נתונה כעת להשפעתם של תהליכים אקראיים. תהליכים אלה זהים באופן עקרוני לאלה המתוארים באפקט המייסדים.
צוואר בקבוק
צוואר בקבוק הוא מקרה קיצוני של סחף גנטי שמופיע באוכלוסייה שהולכת ומתמעטת מדור לדור ועומדת להיכחד. (במצב קיצוני יותר עשויות אוכלוסיות שונות של מין שהולך ונכחד לעבור תהליכים כאלה במקביל). מקרה זה הוא קיצוני כי הוא משלב מצד אחד תהליכי סחף גנטי באוכלוסייה קטנה ומצד שני ברירה טבעית חריפה. בתהליך כזה מואצים שינויים אבולוציוניים נרחבים ויש סיכוי גבוה מהרגיל להיווצרות מין טקסונומי חדש.
תוצאות הסחף הגנטי
שתי התוצאות של תהליכי הסחף הגנטי הן:
סחף גנטי וגודל האוכלוסייה
קביעה נפוצה, שמופיעה אפילו בכמה ספרי לימוד בסיסיים לביולוגיה, היא שסחף גנטי אופייני לאוכלוסיות קטנות, ואיננו מתרחש (או שהוא חלש מאוד) באוכלוסיות גדולות. זוהי קביעה פשטנית שעלולה להטעות, שכן לסחף הגנטי יש השלכות בעלות חשיבות רבה גם באוכלוסיות גדולות. על פי המודל הבסיסי בגנטיקה של אוכלוסיות לתורשה נייטרלית, ההסתברות של מוטציה נייטרלית שהתרחשה בפרט בודד להשתלט על האוכלוסייה כולה היא ביחס הפוך לגודל האוכלוסייה. מכאן נובע שסיכויי המוטציה פוחתים מהר מאוד עם העלייה בגודל האוכלוסייה, אך אינם יורדים לאפס כל עוד המוטציה לא נכחדה לחלוטין. אולם, באוכלוסייה גדולה יותר יש יותר פרטים שתורמים מוטציות חדשות, ולכן המספר הכולל של מוטציות נייטרליות שמופיעות באוכלוסייה בכל דור גדל ביחס ישר לגודל האוכלוסייה. מכאן נובע ששתי מגמות אלו מבטלות בדיוק זו את זו, כך שהמספר הכולל של מוטציות נייטרליות שמתקבעות באוכלוסייה בסחף גנטי בכל דור נשאר קבוע, ואינו תלוי כלל בגודל האוכלוסייה. על אי-תלות זו מבוססים חישובי שעון מולקולרי, המתארכים את זמן האב הקדמון המשותף המאוחר ביותר של שתי אוכלוסיות לפי מידת ההבדל הגנטי ביניהן. חישובי שעון מולקולרי מניחים שמספר המוטציות המתקבעות באוכלוסייה בסחף גנטי בכל דור נשאר דומה, גם אם האוכלוסייה גדלה או קטנה.
מסקנה חשובה נוספת של המודל לתורשה נייטרלית היא שהזמן הממוצע לקיבוע של מוטציה נייטרלית באוכלוסייה באמצעות סחף גנטי גדל ביחס ישר לגודל האוכלוסייה. היינו, ההתפשטות של מוטציה נייטרלית טיפוסית באמצעות סחף גנטי היא מהירה מאוד באוכלוסייה קטנה מאוד, בעוד שבאוכלוסייה גדולה מאוד היא עשויה להימשך מיליוני דורות. אך גם מכך אין להסיק שסחף גנטי אינו מתרחש באוכלוסיות גדולות. באוכלוסייה גדולה מתקיימות בכל דור מספר עצום של וריאציות גנטיות נייטרליות. אופיו האקראי של הסחף הגנטי גורם לכמחציתן להגדיל את שיעורן באוכלוסייה בדור הבא, ולמחצית השנייה להקטין אותו. לכן רק אחוז זעיר מתוך הווריאציות הנייטרליות יהיו "בנות מזל" מספיק ויזכו להתקבע באוכלוסייה לבסוף, ועבור כל אחת מהן ייארך התהליך דורות רבים מאוד, אך תהליך זה מתרחש בכולן במקביל ובאופן בלתי תלוי. כפי שעולה מן הפסקה הקודמת, בכל דור מספר מוחלט דומה של וריאציות נייטרליות כאלו יסיים את תהליך הקיבוע, בלי תלות בגודלה של האוכלוסייה.
סחף גנטי לעומת ברירה טבעית
באוכלוסיות טבעיות, סחף גנטי וברירה טבעית אינם פועלים במנותק זה מזה; מדובר בשתי תופעות שקיימות ופועלות תמיד, יחד עם היווצרות מוטציות והגירה. אבולוציה נייטרלית היא תוצר של מוטציות ושל סחף גנטי, לא של סחף גנטי בלבד. באופן דומה, גם כאשר הברירה הטבעית חזקה יותר מהסחף הגנטי וגוברת עליו, היא יכולה לפעול רק על מגוון גנטי שנוצר כתוצאה ממוטציות.
חוק המספרים הגדולים מנבא שכאשר מספר העותקים המוחלט של אלל הוא קטן (למשל, באוכלוסיות קטנות), הסחף הגנטי הפועל בכל דור על שכיחות האלל הוא בעוצמה גבוהה יותר. עוצמת הסחף הגנטי הופכת גדולה מספיק כדי לגבור על הברירה הטבעית בכל שכיחות אללים שהיא, רק כאשר מקדם הברירה קטן יותר מאחד חלקי גודל האוכלוסייה האפקטיבי. לפיכך, אבולוציה בלתי אדפטיבית שנגרמת ממוטציות ומסחף גנטי נחשבת למנגנון שינוי אבולוציוני משמעותי ובעל השלכות בעיקר באוכלוסיות קטנות ומבודדות. חישובי הסחף הגנטי תלויים בגודל האוכלוסייה האפקטיבי, אבל לא לגמרי ברור מה היחס בין גודל זה ובין מספר הפרטים הממשי באוכלוסייה. גודל האוכלוסייה האפקטיבי הרלוונטי לחישוב הסחף הגנטי הפועל על אלל נייטרלי מסוים, יכול להפוך קטן יותר כתוצאה מברירה טבעית הפועלת על גנים אחרים הממוקמים בסמוך לו – בשל תאחיזה גנטית. ככל ששיעור השחלוף גבוה יותר, התאחיזה פוחתת ולכן משפיעה פחות על גודל האוכלוסייה האפקטיבי הרלוונטי לגן ספציפי. ניתן לראות את ההשפעות האלה בסטטיסטיקה המולקולרית של הגנום, בתור מִתאם בין שיעור השחלוף המקומי ובין המגוון הגנטי, ובתור מִתאם שלילי בין צפיפות הגנים ובין המגוון הגנטי ברצפים לא-מקודדים. הסטוכסטיות שנובעת מתאחיזה בין גן מסוים ובין גנים אחרים שפועלת עליהם ברירה טבעית אינה זהה לטעות דגימה, ומכונה לעיתים genetic draft כדי להבדיל בינה ובין סחף גנטי (genetic drift).
אללים ששכיחותם נמוכה פגיעים יותר ועלולים להיכחד כתוצאה ממקריות עיוורת, אפילו אם הברירה הטבעית פועלת לטובתם. מוטציות מזיקות לרוב מסולקות במהירות רבה באוכלוסיות גדולות, אבל גם למוטציות מועילות חדשות יש סיכוי גבוה להיכחד כתוצאה מסחף גנטי, כמעט כמו למוטציות נייטרליות, בגלל מספר העותקים הקטן שלהן. רק לאחר שהשכיחות של מוטציה מועילה עוברת סף מסוים, לסחף הגנטי כבר אין השפעה עליה.
שירות הקשר
שמאל|ממוזער|250px|אלחוטניות של ההגנה בקיבוץ [[גניגר, 1948]] שירות הקשר הייתה יחידה מחתרתית של ארגון ההגנה בתקופת המנדט הבריטי, שנתנה שרותי קשר ליחידות הלוחמות וליישובים העבריים. לקראת סיום מלחמת העצמאות, הפך השרות לחיל הקשר של צה"ל.
בראשית שנות השלושים, לאחר שהוקמו פלוגות קשר בחיפה, תל אביב וירושלים, הפעילה "ההגנה" רשת קשר ארצית המבוסס על אותות ראייה. למרות הקשיים הרבים בהפעלת קשר האותות, היא הוכיחה עצמה בעת המרד הערבי הגדול (1936-1939), כאשר המפקדה הארצית של ההגנה קיבלה דיווחים בזמן אמת מהיישובים השונים.
בשנת 1937 הוקם "שירות הקשר הכללי". ההגנה רכשה מכשירי קשר נייחים, הקימה תחנות אלחוט ויצרה רשת קשר רדיו שהגיעה לכל יישוב בארץ.
להגנה היו שלוש רשתות רדיו עצמאיות ומבחינה מקצועית האחריות והפיקוד על האלחוטנים היו של שירות הקשר. האלחוטנים ותחנות קשר הרדיו נועדו לתפקד כצינור התקשורת בין הפיקודים המקומיים של הארגון. על בסיס העבודה היום יומית המשותפת, התפתחו בכל פיקוד מקומי קשרי חברות בין האלחוטן לבין המפקד. מצב בו הנאמנות של האלחוטן נתונה ראשית למפקד המקומי ולאזור בו הוא פועל נתפס כבעיה קריטית לשירות הקשר הארצי, והוחלט לנסח כללים ברורים שיגדירו את אופי מערכת היחסים שבין כלל האלחוטנים לבין מקבלי ההחלטות בפיקודים באזורים השונים.
תחת שירות הקשר הפעילה "ההגנה" קשר אלחוטי עם ספינות המעפילים שהגיעו לארץ באמצעות יחידת "הגדעונים", שהייתה אמונה על קיום קשר הרדיו בין הארץ לחו"ל, באמצעות אוניות או מתחנות ביבשה.
עם פרוץ מלחמת השחרור היה לשירות הקשר 150 תחנות אלחוטיות, אך לא היה ציוד נייד. הכוחות הלוחמים נאלצו תחילה להשתמש ברצים שקישרו בין העמדות השונות. במבצע רכש מזורז בארצות הברית נקנו בינואר 1948 מכשירי קשר ניידים (מ.ק.), עודפי מלחמת העולם השנייה שהיו כבדים ומסורבלים ועם בעיות קליטה ושידור. האלחוטנים הוכשרו בעיקר על ידי לוחמי היישוב יוצאי הצבא הבריטי. למרות המגבלות, עמד השירות במתן קשר לכוחות הלוחמים ותוך כדי הלחימה אורגנו יחידות קשר גדודיות וחטיבתיות. לאספקת הקשר נעשה גם שימוש במשוריינים. כמו כן פותחו נהלים שונים, כמו נוהל הדיבור בקשר, שמשמשים עד היום את צה"ל. באוקטובר 1948 הפך השירות לחיל הקשר של צה"ל.
בן-חורין
{{פירושונים|* אדם חופשי אישים:
ראו גם
}}
יאנה צ'וריקובה
יאנה צ'וריקובה (ברוסית: Яна Алексеевна Чурикова, נולדה ב-6 בנובמבר 1978) היא עיתונאית ומנחת טלוויזיה רוסייה.
ביוגרפיה
צ'וריקובה נולדה במוסקבה, אמה הייתה כלכלנית ואביה היה איש צבא, היא למדה בבית ספר למוזיקה בהונגריה עקב שירותו של אביה שם.
בין השנים 1992 ל-1996 עבדה ככתבת בעיתון, מ-1995 ועד שנת 2000 היא למדה בפקולטה לעיתונאות של אוניברסיטת מוסקבה ונושא עבודת הגמר שלה היה "השפעת המוזיקה על תודעת ההמונים".
מ-1998 ועד 2002 היא הנחתה בערוץ MTV רוסיה, ב-2002 החלה לעבוד בהערוץ הראשון (רוסיה) והיא ידועה בעיקר מהנחיית התוכנית מפעל הכוכבים.
היא הגישה מספר שנים את תוצאות הניקוד הרוסי באירוויזיון, הנחתה את התחרות לבחירת הנציג הרוסי לתחרות ובנוסף היא הייתה אמורה להנחות את אירוויזיון 2009 אך עקב הריונה היא פרשה מהנחיית האירוע.
הצינור העורקי
הַצִּנּוֹר הָעוֹרְקִי (TA: ductus arteriosus) הוא כלי דם בבית החזה של העובר המחבר את עורק הריאה ישירות אל אבי העורקים, וכך עוקף את מחזור הדם הריאתי (המכונה גם המחזור הקטן). תפקידו של כלי דם זה הוא לצמצם את ספיקת הדם המוזרמת אל ריאות העובר, וזאת נוכח אי יכולתם לשמש לנשימה (קליטת חמצן ופליטת פחמן דו-חמצני). הצינור נסגר זמן קצר לאחר הלידה, מתנוון ומסיים בכך את תפקידו.
צינור עורקי שאינו נסגר לאחר הלידה נחשב לסוג של מום לב מולד הקרוי צינור עורקי פתוח (patent ductus arteriosus; ובראשי תיבות: PDA). מום זה גורם לספיקה בלתי מספקת של דם לריאות ולאוושה מתמדת, וההסתמנות הקלינית דומה לזו של פגם במחיצה הבין-חדרית או פגם במחיצה הבין-פרוזדורית. ילד שבו נותר הצינור פתוח יתקשה לבצע פעולות גופניות מאומצות הדורשות חמצון מהיר. לעיתים הצינור נסגר מעצמו בילדות, אך ברוב המקרים דרוש ניתוח שבו הצינור נקשר ונחסם למעבר דם. לאחר סגירת המעבר נותר שריד שלו בין אבי העורקים לעורק הריאה הנקרא ligamentum arteriosum.
מתתיהו בן תאופילוס (השני)
מתתיהו בן תּאוֹפילוֹס (השני) היה כהן גדול בבית המקדש השני בזמן פרוץ המרד הגדול (שנת 66 לספירה). ניתן להניח שהיה בנו של הכהן הגדול תאופילוס בן חנן (כהן בשנים 41-37 לספירה) ונכדו של הכהן הגדול חנן בן שת (כהן בשנים 15-6 לספירה) ובכך היה שייך למשפחת הכהנים בית חנן.
בשנת 65, מינה המלך אגריפס השני את מתתיהו לכהן גדול (השישי והאחרון שנתמנה על ידיו) במקום יהושע בן גמלא.
בסוף שנת 67, בזמן המרד הגדול, מינו הקנאים את פינחס בן שמואל מכפר חבתא למשרת הכהן הגדול במקומו של מתתיהו בן תאופילוס. מינויו על פי גורל של איכר עובד אדמה במקומו של כהן ממשפחת כהנים גדולים הביאה לתחושת שבר: פינחס זה היה הכהן הגדול האחרון שכיהן בבית המקדש השני לפני חורבנו.
בזמן המצור הרומאי על ירושלים בשנת 70, הצליחו ארבעת בניו של מתתיהו להימלט מן העיר הנצורה. יחד עם הכהנים הגדולים (מתתיהו עצמו ככל הנראה כבר לא היה בחיים) יהושע בן דמנאי ויוסף בן קמחית (או קבי) ובניהם של כהנים גדולים אחרים (ישמעאל בן פיאבי ומתתיהו בן ביתוס), ברחו בניו של מתתיהו מהעיר הסגורה על ידי משמרות המורדים, אל הרומאים.
לטענת יוסף בן מתתיהו, היו אלה דבריו שלו אל תושבי ירושלים הנצורים, שהשפיעו על האליטה לברוח מהעיר. הפליטים העשירים שוכנו זמנית על ידי אספסיינוס בעיר גופנא, מה שהביא את המורדים לטעון בפני העם, שהפליטים, מאחר שנעלמו מן העין, ללא ספק נרצחו על ידי הרומאים. טיטוס בתגובה, הביא אותם בחזרה כדי שיסובו יחד עם יוסף בן מתתיהו את חומות הר הבית. הבורחים התאספו לפני הצבא הרומי מול החומה והתחננו למורדים להציל את לב לבה של עיר הבירה: . דבריהם רק העלו את חמת המורדים, שענו להם בצעקות וקללות. עם החרבת בית המקדש, פסקה גם הכהונה הגדולה.
ג'וזף גרינשטיין
'''ג'וזף ל. גרינשטיין''' (2 בינואר 1893 – 8 באוקטובר 1977), שכונה בשל גופו הקטן "האטום האדיר" (The Mighty Atom), היה יהודי נמוך קומה יליד פולין שהיגר לארצות הברית והדהים את העולם בחוזקו ובפעלולי הכח שביצע.
חייו
ג'ו גרינשטיין נולד בשנת 1893 בשם יוסף בסובאלק (אז בתחומי האימפריה הרוסית - כיום בפולין). כשהיה כבן 14 סבל מדלקת ריאות חמורה. הרופאים ניבאו שלא יגיע לבגרות ושחבל להטרידו בלימודים. הוריו התירו לו להסתובב בחברתם של אנשי קרקס מקומיים. שם פגש הילד יוסף "איש ברזל" בשם וולנקו, שלקח את הילד תחת חסותו. ארבע שנים לאחר מכן הפך גרינשטיין למתאבק ואיש ברזל בעצמו, וביצע פעלולים שונים כגון כיפוף פרסות סוסים, נשיכת מוטות ברזל וכדומה.
ב-1914 נורה ממרחק של כ-30 מטר, כנראה בשל קנאה על רקע רומנטי. אך הכדור שפגע בראשו לא חדר כלל לגולגולת וגרינשטיין עזב את בית החולים באותו יום. חוויה זו תרמה למוניטין שלו כאיש ברזל ומצד שני עוררה בו עניין בכוחות נפש הקשורים עם כוח פיזי. הופעותיו כאיש ברזל משכו קהל רב, מולו החדיר מסמרים דרך לוחות פלדה בעזרת כפות ידיו, משך משאיות בעזרת שיניו והרים משאות עצומים לכאורה ללא קושי.
ב-1938 הואשם גרינשטיין בתקיפה וגרימת חבלה חמורה. השופט הביט בגרינשטיין, איש קצר קומה שהתנוסס לגובה של 162 ס"מ בלבד, וברשימת האישומים הארוכה בהם הואשם. באולם בית הדין ישבה שורה ארוכה של גברים מגודלים, מציגים ידיים ורגליים שבורות, אפים מחוצים ותחבושות אדומות. השופט שאל את השוטר שהיה עד הראייה אם גרינשטיין פגע בכל אלו. "כל אלו", ענה השוטר, "וגם אלו שעדיין מאושפזים". גרינשטיין הסביר שכמה ימים לפני כן, במהלך עצרת תמיכה בהיטלר שאורגנה במנהטן על ידי ארגון נאצי אמריקאי, נתקל בשלט שהכריז "אין כניסה ליהודים וכלבים". גרינשטיין תלש את השלט המבזה, והמתין לבריונים הנאצים שראו את מעשיו ויצאו להתקיף את היהודי נמוך הקומה. השופט הכה בפטיש והכריז "חף מפשע, התיק סגור".
גרינשטיין השתתף חמש פעמים בתחרות האמריקאית "ריפלי תאמינו או לא" ובשנת 1976 נכנס לספר השיאים של גינס.
מאוחר יותר בחייו מכר שמן קוקוס, סבונים ושיקויי בריאות בירידים ושווקי איכרים מתוך משאית שבה נסע ממקום למקום.
כשפרצה מלחמת העולם השנייה כבר היה קרוב לגיל 50, ולכן לא התגייס. הוא התנדב ללמד את שוטרי ניו יורק ג'ו-ג'וטסו וזכה להוקרה מצד ראש העיר, לה גוארדיה.
מסמרי ברזל ופרסות שכופף מוצגים עד היום בפנסילבניה.
הופעתו האחרונה התקיימה ב-11 במאי 1977 במדיסון סקוור גארדן בגיל 84, וכללה כיפוף פרסות והחדרת מסמרים בידיו החשופות. חמישה חודשים מאוחר יותר, ב-8 באוקטובר 1977, נפטר ממחלת הסרטן.
מייק, בנו של גרינשטיין, הופיע בשנת 2014 בגיל 93 בתחרות "America's Got Talent" ומשך מכונית במשקל טון וחצי בשיניו.
דוד אשרי
דוד אשרי (1 בנובמבר 1925 – 3 בפברואר 2000) היה פרופסור בחוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. ממקימי קיבוץ יראון.