cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מסוט אוזיל
פרישתו מהנבחרת
ב-23 ביולי 2018 הודיע אוזיל על פרישה מנבחרת גרמניה, בעקבות טענות להתנהגות גזענית מצד גורמים בכירים בנבחרת הגרמנית. שרשרת האירועים שהובילה לפרישתו, החלה כמספר חודשים קודם כן, כשאוזיל ועמיתו לנבחרת הגרמנית, הכדורגלן אילקאיי גונדואן שכמותו ממוצא טורקי, הצטלמו יחדיו עם נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, במהלך קמפיין הבחירות של ארדואן בטורקיה. התצלום עורר ביקורת בקרב הגרמנים, ופורש כהבעת תמיכה פוליטית בארדואן ומדיניותו, ואף כהבעת חוסר-נאמנות כלפי גרמניה מצד צמד הכדורגלנים. אולם פדרציית הכדורגל הגרמנית (ה-DFB) העדיפה להימנע מביקורת רשמית, על מנת להתמקד בהכנה למונדיאל. לאחר הדחת הנבחרת הגרמנית מהטורניר, פרסם אוזיל פוסט בו טען כי התצלום אינו יותר מהבעת כבוד כלפי הסמכות הרשמית הגבוהה ביותר בארצה של משפחתו, וכי במהלך פגישתם, שוחחו השניים על נושאי כדורגל בלבד. בהמשך טען אוזיל כי סיקור מעשיו בררני, והציג כדוגמה את הסיקור המצומצם של תצלומיו של הכדורגלן לותר מתאוס עם נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין. למחרת אוזיל פרש מנבחרת גרמניה, תוך האשמת מספר בכירים בכדורגל הגרמני בגזענות ובחוסר כבוד, וביניהם נשיא פדרציית הכדורגל הגרמנית (ה-DFB), ריינהארד גרינדל.
סגנון משחק
אוזיל משחק לרוב כקשר התקפי, מאחורי החלוץ. ומעמדה זו משמש כ"פליימייקר" הלוקח חלק בבניית משחק ההתקפה של הקבוצה ומכין מצבי הבקעה לחלוצים. אוזיל נמצא לרוב בשטח שבין קשרי היריבה לבלמי היריבה, ובנוסף הוא ידוע ביכולתו להיחלץ ממצבי לחץ.
מיומנויות אלו הובילו לכך שבשנים 2010–2013 הוא בישל את מספר השערים הגבוה באירופה, 120 בישולים.
חיים אישיים
ב-2019 נישא לדוגמנית והשחקנית הטורקית ילידת שוודיה, ומלכת היופי של טורקיה לשנת 2014, אמין גולשה, כשבחתונתם נכח גם נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן. במרץ 2020 נולדה בתם הבכורה, ובספטמבר 2022 נולדה להם בת נוספת.
אוזיל הוא מוסלמי אדוק.
מגדל 42
מגדל 42 (באנגלית: Tower 42) הוא גורד השחקים הראשון של העיר לונדון והראשון שגובהו היה מעל ל-150 מטרים בבריטניה. עד אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 נקרא המגדל "מגדל נטווסט", על שם הבנק שבנה את המגדל ואף ממבט-על מבנה המגדל דומה לסמל החברה. המגדל תוכנן על ידי האדריכל ריצ'רד ספירט ונבנה בין השנים 1971 עד 1979. קומות המשרדים נפתחו בשנת 1980 ועלות הבנייה הייתה כ-72 מיליון לירות שטרלינג.
המגדל מתנשא לגובה 183 מטרים ו-42 קומות, וכאשר הושלם היה גורד השחקים הגבוה ביותר בלונדון, עד שנעקף בשנת 1990 על ידי מגדל כיכר קנדה 1 המתנשא לגובה 235 מטרים.
בניית גורד השחקים, במרכז לונדון, נחשבה לצעד מהפכני ושנוי במחלוקת באותה העת, עקב מגבלות גובה במרכז לונדון, אך כיום האזור רווי בגורדי שחקים רבים, ביניהם מגדל סוויס רה הידוע וגורדי שחקים אחרים אחרים.
ארגון המחתרת האירי ה-IRA פוצץ בשנת 1993 משאית תופת סמוך לאזור המגדל, שגרמה לנזק עצום למגדל ולמגדלים סביבו. עקב הנזק הגדול, צופה המגדל מחדש בכל קומותיו ושופץ מחדש כמעט לחלוטין. לאחר השיפוץ, החליט בנק נטווסט (נשיונל ווסטמיניסטר בנק) שלא לאכלס את הבניין מחדש, שינה את שמו ומכר אותו לחברה אחרת אשר שינתה את שמו בשנית, הפעם ל-"מגדל 42", על שם 42 קומותיו.
חיים מודעי
הרב חיים מודעי (ה'ת"ף, 1720 - ה'תקנ"ד, 1794) היה ראש חכמי צפת, ורב העיר איזמיר. דיין, פוסק, שד"ר ומשורר.
ביוגרפיה
נולד לאליהו בשנת ה'ת"ף (1720) באיסטנבול, והיה תלמידו של הרב חיים אבולעפיה.
עלה לארץ ישראל בגיל תשע, וישב בעיר צפת 25 שנה, שם נחשב לראש החכמים.
בשנת 1755 חזר לאיסטנבול בה שימש כדיין. לאחר רעידת האדמה בצפת בשנת 1760, נסע כשד"ר לאירופה, על מנת לאסוף כספים לטובת תושבי צפת, שנותרו מחוסרי גג. בין השאר ביקר בעיר פראג, שם נפגש עם הרב יחזקאל לנדא בעל השו"ת "נודע ביהודה", אשר מזכיר אותו בתשובותיו. כן היה ידיד קרוב של הרב חיד"א.
משנת 1776, נקרא לכהן ברבנות העיר איזמיר, שם כיהן כ-17 שנה.
לעת זקנתו, בשנת 1793 חזר לצפת, בה נפטר כעבור שנה, בחורף 1794.
פעילותו
רבי חיים מודעי, נחשב לאחד מגדולי המשיבים בדורו, ואת תשובותיו פרסם בספר השו"ת "חיים לעולם". כמו כן תשובותיו התפרסמו בספרי חכמי דורו. היה בקי בגאומטריה ובדקדוק, ופרסם הגהות לסידור התפילה, רבים מכתביו נשארו בכתב יד, והם מתפרסמים מדי פעם.
הרב מודעי חיבר גם שירים, ביניהם שירים מיוחדים, אותם חקקו עשירי איסטנבול היהודים, על קטע הקיר בשער ביתם, אשר לא טוייח כזכר לחורבן בית המקדש. שירים אלו כונו על ידו בלשון סגי נהור במונח המקראי בהרת הבית.
הקיסר קו
הקיסר קוּ (בסינית מפושטת: 帝喾, בסינית מסורתית: 帝嚳, בפין-יין: Dì Kù. לעיתים מתורגם כ"דִי קוּ"), אשר נודע גם בשם "אדון גָאושִׂין", היה שליט אגדי של סין, ואחד מחמשת הקיסרים.
מוצאו
סבו מצד אביו, שׂוֵ'אנְשְׂיָאו, היה בנה של לֵיידְזוּ, אשתו הראשית של הקיסר הצהוב. אביו נקרא ג'יאוג'י, והיה בן דודו של הקיסר גְ'ווָאנְשׂוּ'. מקורות עתיקים רבים טוענים כי הקיסר ג'וּ'ן (帝俊, אשר סגדו לו בימי שושלת שאנג) הוא למעשה הקיסר קוּ. על פי הערכות הוא שלט בסביבות השנים 2436 לפנה"ס - 2366 לפנה"ס, אולם ישנן הערכות הנותנות שנים שונות.
תקופת שלטונו
על פי המסורת, לאחר שהקיסר קוּ נעשה שליט הארץ, קבע את בָּוֹ כעיר הבירה, ונעשה לקיסר בסגולת העץ. באותה תקופה התחזק אדון גונְגְגונג והתנגד בחריפות להעברת המלוכה אל קוּ. בזעמו נגח גונְגְגונג בהר בּוּג'וֹאוּ (מילולית: "ההר האינסופי"), גרם לעמוד השמיים להישבר ולארץ לנטות לכיוון דרום-מזרח, ואף הנהיג מרד. הקיסר קוּ הורה למפקח-על-האש לִי לאסוף חיילים ולדכא את המרד של גונְגְגונג, אך זה הובס ושב על עקבותיו. הקיסר הוציא להורג את לִי, ומינה את אחיו הצעיר של לִי, ווּחְווֵי, למפקח-על-האש במקומו ושלח אותו שוב בראש צבא לטפל בגונְגְגונג. לבסוף דוכא המרד וגונְגְגונג נהרג.
הקיסר קוּ שלט בארץ בהומניות, וחי חיים צנועים. מראהו הפשוט, הרוגע המכובד שהפגין, ומוסריותו היו לשם דבר. הוא הרעיף על רבים את חסדיו, את אנושיותו, וצבר מוניטין מעולה. הוא הבין את סבלם של האנשים, והתייחס בשוויון לכל בני האדם. הוא סירב לחטוא לעקרונות הטבע, התייחס בכבוד לפולחן הרוחות והשדים ולפולחני האדמה והשמיים, והתפלל לרוחות שייטיבו את דרכי כלל האנושות. מאחר שהליכותיו ומוסריותו היו ללא רבב העם אהב וכיבד אותו, ובתקופת שלטונו החברה שגשגה, והאנשים היו שמחים ושלוים.
הקיסר קוּ ידע גם לרתום את כישרונם של אנשים: לכישורי ירי החצים של הקשת האגדי יִי לא היה אח ורע, והקיסר בחר בו לשמש שר הקשתים, והעניק לו קשת אדומה וחצים מעץ מיוחד. ויִי אכן לא הכזיב, וכאשר מרדו שבטי הבָּאינָאן הוא דיכא אותם במכה אחת. שְׂייֵן חֵיי ודְזְווֹ בּוּ הצטיינו בנגינה וביצירת כלי נגינה, אז הקיסר קוּ ציווה למנותם לשרי המוזיקה, ומאוחר יותר הם כתבו את מוזיקת "תשע ההרמוניות" המפורסמת בסין, והמציאו מספר כלי נגינה חדשים.
על פי המסורת הקיסר קוּ חי 105 שנים (ויש גרסאות שאומרות 92 שנים), ולאחר מותו נקבר באזור מחוז חנאן.
צָאו גְ'ה, בנו של צָאו צָאו, כתב את "שבח לקיסר קוּ" שם נאמר: "זרע שׂוֵ'אנְיְוֵּ'אן, צאצא שׂוֵ'אנְשְׂיָאו, נולד באמרו את שמו. שלט בעולם בסגולת העץ. ליטף דום את העולם, נפשו קדושה ורוחו כנועה, למד לעומק את כל המקומות והבהיק אף יותר מן השמש."
נייר דבק
נייר דבק הוא רצועת נייר שבצידה האחד נמצא דבק אורגני יבש. כדי להשתמש בנייר זה יש להרטיב את הדבק בצד הדביק ולאחר מכן להצמידו למקום בו רוצים להדביקו.
נייר דבק משמש היום בעיקר לבולי דואר ולחיבורי קופסאות קרטון ומוצרי אריזה מנייר. בעבר שימש לתיקון של ניירות קרועים ולמדבקות. סרטים דביקים עשויים נייר דבק היו גם בשימוש משרדי. יתרונו של נייר הדבק הוא בכך שלאורך זמן הדבק שלו לא מתייבש, נחלש ונושר כמו המדבקות הנדבקות מעצמן. כן אפשר בקלות להמיסו במים, זאת בניגוד לניירות או הסרטים הדביקים הנפוצים כיום, הגורמים נזק לאובייקט המודבק. חסרונו של נייר הדבק הוא ששקיפותו מוגבלת ובדרך כלל הוא אטום.
ביל ואן דייק
ביל ואן דייק (בהולנדית: Bill van Dijk; נולד ב-22 בדצמבר 1947) הוא זמר הולנדי.
ביוגרפיה
ואן דייק נולד ברוטרדאם, הוא הופיע במספר מחזות זמר וביניהם שיער, אוויטה ומיס סייגון. ב-1971 שיחק תפקיד קטן הסרט ההולנדי-גרמני "Blue Movie" ובסרט הקומדיה "Daniel", ב-1980 שיחק בסרט "Lieve jongens" המבוסס על רומן של הסופר חרארד רווה.
ב-1982 ייצג את הולנד באירוויזיון עם השיר "Jij en ik" והיה במקום ה-16.
הוא דיבב רבות בשפה ההולנדית. בין היתר דיבב את הנסיך דרק בסרט "סוד הממלכה הקסומה" ואת קלופין ב"הגיבן מנוטרדאם".
לודוויג ריכטר
אדריאן לודוויג ריכטר (בגרמנית:  Adrian Ludwig Richter; 28 בספטמבר 1803 – 19 ביוני 1884) היה צייר ותחריטאי גרמני מהמאה ה-19, שהושפע מאוד מדניאל חודובייצקי. הוא היה פופולרי מאוד, ובמובנים רבים המאייר הגרמני האופייני ביותר לאמצע המאה ה-19. עבודתו גרמנית כמו אגדות האחים גרים, שעבורם הפיק כמה חיתוכי עץ.
ביוגרפיה
הוא נולד בדרזדן, בנו של החרט קארל אוגוסט ריכטר, ממנו קיבל את הכשרתו.
כצייר ריכטר כיוון לשילוב יסודי של אלמנט הדמות עם הנוף וניתן לשפוט זאת לפי הדוגמאות הבאות: "תהלוכת הקציר בקמפניה" (1833) והציור במוזיאון בלייפציג "מעבורת בשרקנשטיין" (1836). ריכטר ביקר באיטליה בין השנים 1823–1826, "סופת הרעמים בהרי סבין" במוזיאון בפרנקפורט היא אחד הנושאים האיטלקיים הנדירים שצייר.
משנת 1828 עבד כמעצב במפעל החרסינה הנודשעים במייסן, והתגורר קרוב לטירה ולקתדרלה, בין השנים 1828 עד 1836. [4]
מחלת עיניים הפסיקה את העיסוק באומנותו בשנת 1874;
הוא קיבל פנסיה בשנת 1877, ומת בלושוויץ, ליד דרזדן.
עבודות עיקריות
בין 240 התחריטים שלו יש כ-140 שנעשו בסקסוניה, אחרות בזלצבורג, ברומא ובקמפניה. האינדיבידואליות שלו מתגלה בצורה המלאה ביותר ב-3000 הציורים שלו. קסם מיוחד יש באיורים שלו ל"כומר וייקפילד "(1841) ואיור סיפורי אגדות רבים אחרים. לאלבום גתה (1855), לגלוק של שילר (1857), ופרסומים אחרים שחושפים את הכשרון של האמן, כמו חיי ילדים (1852); בבית (1858–1861); הרועה הטוב (1860); הלחם היומי שלנו (1866).
אנה מורה
אנה מורה (בפורטוגזית: Ana Moura; נולדה ב-17 בספטמבר 1979) היא זמרת פאדו פורטוגזית שאלבומיה מכרו למעלה ממיליון עותקים ברחבי העולם.
קריירה
בשנת 2007 הוציאה את אלבומה השלישי, Para Além da Saudade, שהיווה פריצת דרך עבור מורה, זכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה, וקיבל את תואר הפלטינה המשולשת על מכירת 60,000 עותקים. ב-2009 הוציאה את האלבום Leva-me aos Fados, שהצליח לשחזר את הצלחת קודמו, כשהצליח להיכנס למקום השני במצעד האלבומים הפורטוגזי ואף למקום ה-7 במצעד אלבומי העולם של הבילבורד. בשנת 2012 הוציאה את אלבומה החמישי, Desfado שהופץ על ידי חברת יוניברסל במדינות שונות, בהן ספרד, פולין וארצות הברית. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הפורטוגזי, ובכך הפך לאלבום הראשון של מורה שהגיע להישג זה. איגוד תעשיית ההקלטות הפורטוגזי העניק לאלבום את תואר הפלטינה המשושת, מה שהופך אותו, נכון ל-2020, לאלבום הנמכר ביותר של מורה.
בשנת 2013 התארחה באלבומו של ההרכב המוזיקלי הישראלי הפרויקט של עידן רייכל, "רבע לשש", בשיר "Sabe Deus", שהקליטה יחד עם עידן רייכל בעברית ופורטוגזית. השיר יצא כסינגל באפריל, חודש לאחר יציאת האלבום, והגיע למקום ה-25 במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ.
בשנת 2015 הוציאה את האלבום Moura, שהגיע למקום השני במצעד האלבומים הפורטוגזי וקיבל את תואר הזהב, על מכירת 10,000 עותקים.
מפלגת החזית העממית (בלארוס)
מפלגת החזית העממית, או מפלגת BNF (בבלארוסית: ПБНФ), היא מפלגה פוליטית בבלארוס שהוקמה דה פקטו לאחר הפיצול של התנועה החברתית החזית העממית הבלארוסית בשנת 1999. החזית העממית בבלארוס הוקמה בתקופת הפרסטרויקה על ידי אנשי האינטליגנציה הבלארוסית, כולל וסיל ביקאץ'. המנהיג הראשון והכריזמטי ביותר היה זיאנון פזניאק.
לאחר צו בשנת 2005 של הנשיא אלכסנדר לוקשנקו על הגבלת השימוש במילים Беларускі ("בלארוסית") ו-"Народны" ("לאומי", "עממי") בשמות המפלגות והתנועות הפוליטיות נאלצה המפלגה לשנות את שמה הרשמי ל"מפלגת BNF", ראשי התיבות של מפלגת החזית העממית הבלארוסית.
היסטוריה מוקדמת
החזית העממית בבלארוס הוקמה בשנת 1988 כמפלגה פוליטית וגם כתנועה תרבותית, בעקבות הקמת החזית העממית של אסטוניה, החזית העממית של לטביה והתנועה הפרו-דמוקרטית הליטאית סאג'דיס. החברות הוכרזה כפתוחה לכל אזרחי בלארוס כמו גם לכל ארגון דמוקרטי.
היעדים שלה הם דמוקרטיה ועצמאות באמצעות לידה ושיקום מחדש לאחר פירוק ברית המועצות. הרעיון המרכזי של החזית היה החייאת הרעיון הלאומי, כולל תחיית השפה הבלארוסית. בתחילה, התמצאותה הייתה פרו-מערבית עם סקפטיות רבה כלפי רוסיה. בשלב מסוים הם הפיצו את הרעיון של איחוד מהים הבלטי לים השחור שיכלול את אוקראינה, פולין, בלארוס וליטא, בדומה ל"מיאדזימורזה" של יוזף פיוסודסקי.
המפלגה הייתה בעד הסרת רוסית כשפה רשמית בבלארוס. רוסית הפכה לשפה רשמית בעקבות משאל עם לאומי שנוי במחלוקת בשנת 1995, בראשית עידן לוקשנקו, אז הצעה להפיכת רוסית לשפה ממלכתית זכתה לתמיכה של 83.3% מהמצביעים.
בין ההישגים המשמעותיים של החזית היה חשיפת אתר הקבורה קוראפטי ליד מינסק. החזית טוענת כי הנ.ק.ו.ד. ביצע שם רצח ללא משפט.
בתחילה הייתה לחזית השפעה משמעותית בגלל פעולותיה הפומביות הרבות שכמעט תמיד הסתיימו בעימותים עם המשטרה והק.ד.ב.
בשנת 1994 הקימה BPF ממשלת צללים שמורכבת ממאה אנשי רוח. ראש הממשלה הראשון שלה היה. במקור הכילה 18 ועדות שפרסמו רעיונות והציעו חוקים ותוכניות לארגון מחדש של הממשלה והכלכלה. הצעת הרפורמה הכלכלית האחרונה שלה פורסמה בשנת 1999. בניגוד לממשלתו של אלכסנדר לוקשנקו, המפלגה תומכת בכניסת בלארוס לנאט"ו והאיחוד האירופי.
היסטוריה מודרנית, השתתפות בבחירות
בבחירות לפרלמנט בשנת 2004 המפלגה הייתה חלק מהקואליציה העממית 5 פלוס (Narodnaja Kaalicyja Piaciorka Plus), שלא הבטיחה מושבים. נטען כי בבחירות אלה עקרונות אוניברסליים וזכויות הביטוי, ההתאגדות וההתכנסות המובטחות מבחינה חוקתית הופרו באופן קשה, והטילו בספק את נכונות הרשויות בבלארוס לכבד את מושג התחרות הפוליטית על בסיס שוויון. הם התעלמו מעקרונות ההליך הדמוקרטי הכולל, לפיו אזרחים רשאים להיבחר למשרה פוליטית ללא אפליה.
באוקטובר 2005 נבחר אלכסנדר מילינקביץ', מועמד שהוצע על ידי ה-BNF ומפלגת "הירוקים", למועמד הדמוקרטי המשותף לבחירות לנשיאות 2006.
במהלך הבחירות לנשיאות 2010, המפלגה מינתה מועמד משלה לנשיאות, ריהור קסטוסיאו, שהיה אז סגן יו"ר מפלגת BNF. על פי התוצאות הרשמיות, הוא השיג 1.97% מהקולות.
בשנת 2011, בעקבות סכסוך פנימי, עזבו יותר מ-90 חברים נוספים את מפלגת BNF, ובהם כמה ותיקים בולטים של החזית העממית המקורית, כמו ליאבון בארשבסקי, יורי צ'אדיקה, וינצ'וק ויאצ'ורקה, במה שתואר כ"פיצול שני" של החזית העממית בבלארוס.
בקונגרס בספטמבר 2017 נבחר מנהיג המפלגה החדש ריהור קסטוסיאו. הקונגרס החליט גם למנות את אלכסיי ג'ובקביץ' ואת עורכת הדין הבלארוסית-אמריקאית יוראס זיאנקוביץ' למועמדת לנשיאות בבחירות הבאות. גם בבחירות אלה נחלה המפלגה כישלון.
יחסים בינלאומיים
המפלגה הפכה לחברה שותפה באיחוד הדמוקרטי הבינלאומי בשנת 2007.
המפלגה מהווה חברה משקיף במפלגת העם האירופית עד 2017. מאז ה-7 באפריל 2017 המפלגה חברה בברית השמרנים והרפורמיסטים באירופה. אגף הנוער שלה, חבר בקונסרבטיבים צעירים באירופה.
ביצנית מצויה
ביצנית מצויה (שם מדעי: Actitis) הוא סוג של עופות מים במשפחת החרטומניים, הכולל רק שני מיני עופות דומים.
טקסונומיה
הסוג ביצנית מצויה הוצג בשנת 1811 על ידי הזואולוג הגרמני יוהאן יליגר. השם המדעי של הסוג מיוונית עתיקה, aktites, "שוכן חוף" ו-akte, "חוף". המין המאפיין את הסוג הוא ביצנית לבנת-בטן. הסוג הוא קבוצת אחות פילוגנטית לסוג ביצנית.
תיאור
שני המינים בסוג זה הם עופות מים נודדים קטנים, חומים אפרפרים בחלקם העליון ולבנים בחלקם התחתון, עם תעופה קלה לזיהוי, הכוללת תזוזת כנפיים איטית אך חזקה בגובה נמוך מעל פני המים. הניצוי דומה מאוד, מלבד נוצות הרבייה הייחודיות של הביצנית המנוקדת. במקרים של חשד למינים תועים הנמצאים מחוץ לטווח תפוצתם נדרש זיהוי קרוב לאפיון המינים.
לשני המינים יש רגליים צהובות או צהבהבות קצרות ומקור בגודל בינוני. הן חברותיות ולעיתים רחוקות נצפות בלהקות גדולות.
הן מקננות על הקרקע, ובית הגידול שלהן קרוב למים מתוקים. את מזונם הן מלקטות על הקרקע או במים, הן מוצאות את המזון בעזרת הראייה. הן עשויות גם לתפוס חרקים בעת התעופה. הן ניזונות מחרקים, סרטנים וחסרי חוליות אחרים.
בעבר, בעקבות גילוי מאובן מתקופת הפליוקן המאוחר תואר המין, Actitis balcanica, הנטען כי משתייך לסוג זה אך נמצא כי למעשה הוא שייך לחופמי בלתי מוגדר.
וופי גולדברג
קרין איליין ג'ונסון (באנגלית: Caryn Elaine Johnson; נולדה ב-13 בנובמבר 1955), המוכרת בשם הבמה וופּי גולדברג (Whoopi Goldberg), היא שחקנית קולנוע, זמרת, מפיקה, קומיקאית, סופרת, פעילה פוליטית ומנחה בתוכנית ראיונות אמריקאית.
בתפקידה הראשון בקולנוע גולדברג גילמה את סילי בסרט "הצבע ארגמן" (1985). הופעתה בסרט זה זיכתה אותה במועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר וזכייה ראשונה של שחקנית אפרו-אמריקאית בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה. ב-1990 גילמה את אודה מיי בראון, מדיום המנסה לעזור לרוח רפאים לגלות את תעלומת מותו ולנקום באשמים, בסרט "רוח רפאים". הופעתה בסרט זה זיכתה אותה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע. היא גם שיחקה בסרטים: "הנזירות בלוז", "הנזירות בלוז 2", "מלך האריות", "תוצרת אמריקה", "סטלה חוזרת לעניינים", "נערה בהפרעה" ו"מיליונר מי שגומר ראשון". היא קיבלה ביקורות מהללות על תפקידיה בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא" בתור גווינן ובסרט "ג'ק פלאש המקפץ" בתור טרי דוליטל.
גולדברג הייתה מועמדת ל-13 פרסי אמי על עבודתה בטלוויזיה. היא הייתה המפיקה של שעשועון הטלוויזיה "תשע בריבוע" משנת 1998 עד 2004. משנת 2007 היא מנחה בתוכניות הראיונות "The View". סך הכל, היא זכתה בפרס גראמי, בשני פרסי אמי, בשני פרסי גלובוס הזהב, בפרס טוני (עבור הפקה) ובפרס אוסקר. בנוסף היא זכתה בפרס באפט"א וכובדה בכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
גולדברג היא אחת מהאישים הבודדים (נכון ל-2022 - 17 אנשים) אשר זכו בפרסי אוסקר, אמי, טוני וגראמי. כמו כן היא האפרו-אמריקאית השנייה אשר זכתה באוסקר אחרי האטי מקדניאל שזכתה 51 שנה לפניה.
ביוגרפיה
גולדברג נולדה בשם קרין איליין ג'ונסון (Caryn Elaine Johnson) במנהטן, ניו יורק למשפחה אפרו-אמריקאית. אימה הייתה אמה האריס מורה ואחות, ואביה היה רוברט ג'יימס ג'ונסון איש דת נוצרי-בפטיסטי. אביה עזב את ביתם בצעירותה, ויחד עם אחיה היא גדלה בחסות אימם במשפחה חד-הורית ובמצב כלכלי רעוע. למדה בבית ספר קתולי. היא מצאה נחמה בהופעות ילדים במרכזי קהילה סמוכים למגוריה.
בשנותיה הראשונות עבדה במספר עבודות מזדמנות לפני שהחליטה לנסות את מזלה בקריירת משחק ונסעה להוליווד. בתחילה עבדה כאמנית סטנד-אפ ובתפקידים קטנים ומזדמנים. בתקופה זו החלה להשתמש בשם הבמה המוכר כיום - וופי גולדברג. היא בחרה בכינוי "וופי גולדברג", כיוון ש"וופי קושין" (whoopee cushion, כרית שעושה רעש של נפיחות) היה דבר שתמיד הצחיק אותה, וכיוון שאימה אמרה לה כששמעה על רצונה לנסות את מזלה בתחום הבידור בהוליווד שהיא לא תצליח אם לא יהיה לה שם יהודי, היא בחרה בשם "גולדברג".
קריירה כשחקנית
גולדברג הגיעה לפריצת הדרך שלה כאשר הבמאי מייק ניקולס הציע להעלות את הצגת היחיד שלה "The Spooky Show" בברודוויי, שם זכתה להצלחה רבה. הופעתה תפסה את עינו של סטיבן ספילברג וזה הציע לה את תפקיד ראשי בסרטו "הצבע ארגמן". גולדברג הסכימה להצעתו והופיעה בסרט בתפקיד הראשי. כאשר הסרט יצא ב-1985 הוא הפך לחביב המבקרים והקהל וזיכה את גולברג בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (הראשון והיחיד לשחקנית אפרו-אמריקאית) ובמועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
גולדברג המשיכה להופיע במספר סרטים וסדרות טלוויזיה אשר זכו גם הם להצלחה, כמו סרט הקולנוע "ג'ק פלאש המקפץ" ב-1985, שבוים על ידי פני מרשל. במשך השנים הבאות היא שיחקה בסרטים "הפורצת מסן פרנסיסקו", "יופי קטלני" ו"הטלפון" שלא היוו הצלחה כמו סרטיה הראשונים. בשנת 1988 היא שיחקה בסרט "הלב של קלרה" שעליו היא קיבלה ביקורות מהללות. בסוף שנות ה-80 היא השתתפה לצד אמנים כמו רובין ויליאמס ובילי קריסטל בתוכניות הטלוויזיה "Comic Relief USA".
בשנת 1990 היא שיחקה בסיטקום "Bagdad Cafe" של רשת CBS. באותה שנה היא גם שיחקה בסרטים "ארוכה הדרך הביתה" ו"רוח רפאים". הופעתה בסרט האחרון בתפקיד משנה זיכתה אותה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על משחקה כאודה מיי, מדיום צבעונית שמתקשרת עם אהובה המנוח של מולי (דמי מור). גולדברג הפכה לשחקנית האפרו-אמריקאית השנייה שזכתה בפרס זה לאחר 51 שנים מהזוכה האחרונה.
לאחר מכן הופיעה במספר פרקים בסדרת המדע הבדיוני "מסע בין כוכבים: הדור הבא" ובסרט "בועות של אהבה". בשנת 1992 היא שיחקה בסרט "הנזירות בלוז" שגרף למעלה מ-200 מיליון דולר וזיכה אותה במועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי. במשך השנים הבאות היא שיחקה בכמה סרטים נוספים כמו "הנזירות בלוז 2" (1993), "מלך האריות" (1994) ו"גברים בצד" (1995). בשנת 1994 היא הנחתה בפעם הראשונה את טקס האוסקר, מה שהפך אותה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שהגיעה להישג זה. בנוסף, היא הפכה לאישה הראשונה שהנחתה את הטקס בגפה. את הטקס היא הנחתה גם בשנים 1996, 1999 ו-2002. במהלך צילומי הסרט "אדי" היא החלה לצאת עם עמיתה, השחקן פרנק לנגלה.
בשנת 2001 היא הנחתה טקס מיוחד לכבוד יובל לסיטקום "לוסי אהובתי". בטקס כובדו לוסיל בול, דסי ארנאס ומשתתפי הסדרה. בשנת 2004 היא הודחה מהקמפיין של ג'ון קרי לנשיאות ארצות הברית עקב הערה סקסיסטית כלפי ג'ורג' ווקר בוש. בשנת 2008 היא החלה להנחות תוכנית רדיו סאטירית בשם "Wake Up With Whoopi". באותה שנה היא הפיקה את בתיאטרון את המחזמר "הנזירות בלוז: המחזמר".
גולדברג הופיעה במספר סדרות ותוכניות בתפקידי אירוח בהן; "מטבחי הגיהנום", "צעצוע של סיפור 3", "רוק 30", "מקום טוב באמצע", "Glee", "פרברי הגיהנום", "שוטרים בדם".
קריירה כמנחה בתוכנית "The View"
בשנת 2007 החליפה גולדברג את רוזי אודונל כאחת המנחות בתוכנית ראיונות הפופולרית בפרט בקרב הציבור הנשי "The View" של רשת ABC. למרות נתוני המדרוג הנמוך יותר, גולדברג הצליחה לייצב אותו במהלך עבודתה. במהלך הופעותיה גולדברג גרמה להרבה סערות תקשורתיות בעקבות פליטות פה.
חיים אישיים
גולדברג הייתה נשואה שלוש פעמים; לאלווין מרטין (בין השנים 1973 ל-1979), לצלם דייוויד קאלזאן (בין השנים 1986 ל-1988) ולשחקן לייל טרכטנברג (בין השנים 1994 ל-1995). בנוסף היו לה קשרים רומנטיים עם פרנק לנגלה וטד דנסון. בשנים האחרונות היא הצהירה שלא תינשא שוב.
ב-9 במאי 1973 גולדברג ילדה את בתה, אלכסנדרה, מאלווין מרטין. וב-13 בנובמבר 1989, ביום הולדתה ה-34, היא הפכה לסבתא. ב-15 במרץ 2014, נולדה לה נינה מנכדתה הבכורה.
גולדברג הודתה שהיא מכורה לתרופות. בנוסף, היא סובלת מדיסלקסיה. היא עישנה מריחואנה לפני טקס האוסקר שבו היא זכתה בפרס.
כיום גולדברג גרה בניו ג'רזי.
פרסים והוקרה
גולדברג היא אחת מהאישים הבודדים שזכו בפרסי אוסקר, גראמי, טוני ואמי. היא שיחקה בלמעלה מ-150 סרטים. בשנת 1987 היא זכתה בפרס על שם הנס כריסטיאן אנדרסן על הישגיה על אף קשייה כדיסלקטית.
שיפה
שִׁיפָה (באנגלית: Phloem) היא רקמה בצמחים וסקולאריים המעבירה בעיקר סוכרים, הנוצרים בתהליך הפוטוסינתזה, לכל חלקי הצמח. לכן, באופן כללי, התנועה בה היא מלמעלה, מאזור העלים, כלפי מטה, אל אזור השורש.
השיפה מורכבת משני סוגי תאים:
בחלק מהצמחים צינורות השיפה בנויים מתאים ארוכים מרובים הנקראים תאי הכברה. אלה תאים חיים נטולי גרעין, והם מכילים ציטופלזמה, מיטוכונדריה ופלסטידות. בתאי הכברה אין לוחות כברה בדפנות הרוחב, אלא רק באזורי החפיפה המוארכים של שני תאים שכנים, לאורכו של הצינור. לעומת זאת, בצינורות שיפה הבנויים מחוליות הכברה, קיימת התפתחות נוספת. בדפנות הרוחב של התאים הללו יש שטחים מיוחדים, הנקראים לוחות כברה. שטחים אלה מלאים נקבוביות זעירות, דרכן עוברים חוטים מקשרים, המחברים בין שני תאים שכנים. ייתכן שתפקידן להאט את זרימת המומסים דרך תאי הכברה ובכך לשמור על מפל לחצים בין אזור מקור החומר (source) למבלע, (sink) שהוא המקום בו החומר נאגר. לשני סוגי תאים אלה צמודים תאי לוואי שתפקידם לווסת את תנועת המומסים בצינור. כאן נתיחס לשני סוגי התאים בשם כולל "תאי שיפה".
כיוון זרימת הסוכרים בתאי השיפה מושפע הן מכוח הכובד, והן ממפל הריכוזים והלחצים. בנוסף, הארה ישירה על מקום מסוים בצמח מגבירה את זרימת הסוכרים לכיוון החלק המואר. עדיין אין תשובות מספקות לשאלה איך מתנהל מנגנון הזרימה בצינורות השיפה. שאלה זו עדיין בגדר מחקר, אך יש תאוריות שונות. התאוריה המרכזית שלפיה מסבירים את מנגנון ההובלה בשיפה נקראת תיאורית הזרימה בלחץ, שפותחה על ידי מונק בשנת 1926. על פי תאוריה זו, הסוכרים המומסים נקלטים בתאי הכברה של השיפה בתהליך בררני הדורש השקעת אנרגיה. תהליך זה מכונה "העמסה".
בתהליך ההעמסה, הסוכרים נקלטים בתאי הלוואי של הכברה תוך השקעת אנרגיה. מתאי הלוואי, הסוכרים עוברים דרך הנקבוביות הזעירות אל תאי צינורות הכברה הסמוכים. תהליך זה מעלה את ריכוז המומסים בתא השיפה ולכן עולה בו הלחץ האוסמוטי. פוטנציאל המים יורד בעקבות עליית הלחץ האוסמוטי, ולכן מים נכנסים לתא השיפה. נפח תמיסת הסוכר בתא עולה ומעלה את הלחץ על דפנות התא. הלחץ על דופן התא גורם לתמיסה לצאת מתוכו לכיוון התא הסמוך אליו, אשר בו יש לחץ נמוך יותר. כך תמיסת הסוכרים עוברת מתא שיפה אחד למשנהו, עד שהיא מגיעה למבלע. שם מתבצעת פריקת הסוכר. תהליך הפריקה הוא הפוך מתהליך ההעמסה. גם תהליך זה מתבצע תוך השקעת אנרגיה. סוכרים יוצאים מתאי השיפה אל תאי המבלע, ובעקבות כך גם מים יוצאים, ויורד הלחץ על דפנות התא.
חיגור
צינורות השיפה ממוקמים בחלק החיצוני של גזע העצים. עובדה זו משמשת בסיס לפעולת החגור לעץ. הסרת רצועה היקפית מהשיפה מונעת מהסוכרים לרדת מתחת לנקודת החיגור. השיטה מקובלת בחקלאות ומטרתה להעלות את כמות הפרי ואת איכותו. עובי רצועת החיגור נע בין מילימטר אחד למספר סנטימטרים, בהתאם למין העץ. בפעולה זו יש גם סיכון למות העץ, מאחר שנפסקת אספקת חומרים חיוניים לחלקים שמתחת לגובה החיגור עד הצמחת שיפה חדשה.
אקס-מן: שירת התליין
שירת התליין (באנגלית: X-Cutioner's Song) הוא אירוע קרוסאובר ביקום מארוול שפורסם בחוברות הקומיקס אקס-מן, אקס פקטור ואקס פורס על ידי חברת מארוול קומיקס בין נובמבר 1992 לפברואר 1993 למשך 14 חוברות. את הסיפור כתבו סקוט לובדל, פביאן ניצ'זה ופיטר דייוויד. עלילת הסיפור מביאה בין היתר את סיפור מקורו של חבר האקס-מן קייבל.
עלילה
זמרת הפופ הפופולרית ליילה צ'ני מארגנת קונצרט חינם בסנטרל פארק כדי לקדם שוני חברתי, ומזמינה את פרופסור צ'ארלס אקסבייר לנאום בקונצרט. נאומו מופרע באמצעו בידי סטרייף, המחופש לכפילו ויריבו המושבע קייבל, אשר יורה באקסבייר כדור שמדביק אותו בווירוס טכנו-אורגני.
בינתיים, חברי פרשי אפוקליפס מלחמה ורעב תוקפים את אייסמן ואת קולוסוס ומסיחים את דעתם מקאליבן, שחוטף את סייקלופס ואת ג'ין גריי. ארבעת הפרשים עובדים עבור נבל-העל מיסטר סיניסטר, שמתחזה לאדונם לשעבר של הפרשים, אפוקליפס. סיניסטר מארגן את החטיפה כחלק מברית חדשה אותה כרת עם סטרייף. סטרייף מעביר לרשותו מכל המכיל DNA של משפחת סאמרס לדורותיה בתמורה לסייקלופס וג'ין גריי.
בשעה שאקסבייר מובל לבית החולים, קבוצת אקס פקטור וקבוצת התקיפה הכחולה של האקס-מן רודפות אחרי אקס פורס, קבוצת המוטאנטים של קייבל אשר נודעה בעבר תחת השם המוטנטים החדשים. אולם, קבוצתו אינה יודעת את מיקומו הנוכחי, לאחר שנפרדו דרכיהם בפשיטה שנערכה בידי סוכנות S.H.I.E.L.D. מתחים עולים בין הקבוצות, וחברי אקס פורס נלכדים בידי אקס פקטור והקבוצה הכחולה. בינתיים, סיניסטר בוגד בסטרייף כאשר הוא מודיע לאקס-מן שהיורה הוא למעשה סטרייף, ולא קייבל.
קבוצת התקיפה הכחולה, יחד עם אקס-פקטור, בום-בום וקאנונבול, רודפת אחרי "החזית לשחרור מוטאנטים" - קבוצת מוטאנטים המבצעת מעשי טרור. קבוצת התקיפה הזהובה של סטורם מתעמתת עם אפוקליפס ביחד עם קוויקסילבר בנושא חטיפתם של סייקלופס וג'ין גריי. בנוסף, הם מקווים למצוא תרופה לווירוס שמאיים על חייו של אקסבייר. אפוקליפס נמצא במצב חלוש ביותר, לאחר שכמעט נהרג בידי סייקלופס בעימות האחרון ביניהם והתעורר טרם זמנו מתא ההחלמה שלו בידי חייליו, הרוכבים האפלים. הוא לומד מהם כי מישהו מתחזה אליו והורה למשרתיו הקודמים לחטוף את סייקלופס וג'ין גריי, וכמעט ונתפס כשהוא מנסה להימלט. ארכאנג'ל חדור זעם ונקמה על שאפוקליפס הפך אותו לאחד ממשרתיו, פרש המוות, בכך ששינה את צבע עורו לכחול והחליף את כנפיו הפגומות בכנפי מתכת (כחלק מאירועי "נפילת המוטאנטים").
"החזית לשחרור מוטאנטים" מובסת, אולם במחיר עיוורונה של רוג. בינתיים, בישופ ווולברין מאתרים את קייבל לאחר קטטה, ונוכחים לדעת שהוא חף מפשע. השלושה פועלים יחדיו בשביל למצוא את סייקלופס וג'ין גריי.
אפוקליפס נקלע למארב של סטרייף, שמצהיר כי הוא במשימה לתיקון עוולות שאפוקליפס גרם לו כשהיה ילד. אחרי שסטרייף דוקר את אפוקליפס בליבו, הוא נמלט, ואפוקליפס מחפש מחסה בקרב האקס-מן. הוא מרפא את אקסבייר מהוירוס הטכנו-אורגני כתמורה לבקשת מקלט.
סייקלופס וג'ין עוברים עינויים קשים בידי סטרייף, שמאשים אותם בהריסת חייו ומציין כי הם "אביו ואמו". השניים מוכים בתדהמה, מאחר שלא נתקלו במוטאנט מימיהם. הרוכבים האפלים מצהירים בפני סטרייף על נאמנות אליו אם יביס את אפוקליפס. הם מעבירים את סייקלופס וג'ין לבסיסו הקודם של אפוקליפס בירח, אך השניים נמלטים ומבינים כי הם לא נמצאים בכדור הארץ יותר. ג'ין מצליחה לשלוח מסר טלפתי בהול לוולברין, שמצליח לאתר את מיקומם.
האקס-מן (סטורם, פסיילוק, פולאריס, קאנונבול, האבוק, אייסמן וארכאנג'ל) עושים את דרכם לירח כדי להציל את חבריהם לקבוצה, כעת כשאקסבייר נרפא. קייבל, וולברין ובישופ עושים גם הם את דרכם לבסיסו של סטרייף על הירח. הם מגיעים לשם ראשונים ומשמידים את הגנותיו של סטרייף בדיוק כשהאקס-מן ואפוקליפס מגיעים. הם מתפצלים, ואפוקליפס נקלע למארב של הרוכבים האפלים, שמכים באדונם לשעבר כמעט עד מוות. לאחר מכן, אפוקליפס נתקל בארכאנג'ל, שמשלים את נקמתו ומסרב להעניק לו המתת חסד.
סטרייף מוצא את סייקלופס וג'ין מחוץ לבסיס הירח ולוקח אותם לפורטל זמן ענקי אותו בנה על הירח. בעוד קייבל, קאנונבול, האבוק ופולאריס עושים את דרכם למגדל, סטרייף מפעיל את פורטל הזמן ושדה כוח מופעל לפתע, ואינו מאפשר למי שלא נושא את גן משפחת סאמרס להיכנס. קייבל מצליח להיכנס דרך שדה הכוח, כדי שיוכל להתעמת לבדו עם סטרייף, בדיוק כפי שזה האחרון תכנן. אולם, סטרייף לא הביא בחשבון שהאבוק הוא אחיו של סייקלופס, והשניים מתעמתים עם סטרייף. סטרייף מנטרל את האבוק ואת התקפותיו, ופוצע את קייבל באופן חמור. הוא חושף את צידו הקיבורגי, ולועג לו על כך שהוא תעתיק עלוב שלו, וכי הוא עלבון לאנושות. הוא מנסה להרוג את קייבל, אך דעתו מוסחת מספיק זמן כדי שסייקלופס וג'ין גריי ישתחררו מכבליהם. השניים מנסים להרגיע את סטרייף, ומשחקים ברגשות הזעם והצער שלו, אך הוא מסרב להישמע להם. הוא אומר להם כי התעללו בו מספיק פעמים כדי שיאמין להם. סטרייף ממוטט את המגדל על האקס-מן, וקייבל תופס אותו ופוקד על סייקלופס להפעיל את מערבולת הזמן - תוכנית שתהרוג גם את קייבל וגם את סטרייף. סייקלופס עושה זאת למורת רוחו, והשניים נשאבים לפורטל. המגדל מושמד כתוצאה מהעברת האנרגיה העצומה.
כשהאקס-מן מתאספים על הירח, האבוק נזכר בתחילתו של המשבר כשכולם האמינו שקייבל הוא הרוצח, אבל לבסוף הוא זה שהציל את כולם. בינתיים, סייקלופס וג'ין גריי מהרהרים על עצם העובדה שאחד משני הנוסעים בזמן היה בנו של סייקלופס, שנשלח על-ידו לעתיד כדי להצילו מהוירוס הטכנו-אורגני.
מיסטר סיניסטר מאלץ אחד ממשרתיו לפתוח עבורו את מכל המתכת, אך הוא מוצא שהמכל ריק. בעוד הוא הולך מהמקום בזעם, הוא שומע כי משרתו משתעל ואומר לו לראות רופא. בסיום הסיפור, מתברר כי מה שנמצא במכל היה נקמתו האולטימטיבית של סטרייף - שחרורו לאוויר של וירוס הירושה הקטלני.
אפילוג
פרופסור אקסבייר מגלה שהוירוס הטכנו-אורגני ריפא באופן זמני את רגליו המשותקות. רוג וגמביט מבלים את זמנם ביחד, ורוג מאשרת לו להיות לה לעיניים עד שהיא תקבל בחזרה את מאור עיניה. הדבר למעשה מבסס את העובדה שהשניים הופכים ברבות השנים לזוג. ארכאנג'ל וחיה בונים מחדש את הבר ממנו נחטפו סקוט וג'ין, ומעלים זכרונות על ימיהם הראשונים כחברי אקס-מן המקוריים. חיה מודה בפני ארכאנג'ל שהוא היה זה שלקח מוורן את כספו כדי לכתוב תזה עבורו, אך בגד בו כאשר דיווח זאת לאקסבייר. השניים מתאבקים, כאשר לבסוף ארכאנג'ל סולח לחיה על כך.
השלכות
סטרייף ואפוקליפס נחשבו למתים למשך הרבה זמן. אולם, אם להתעלם מקשת הסיפור "עידן אפוקליפס", שהתרחשה ביקום חלופי, הרי שאפוקליפס חזר לחיים בחוברת מספר 19 של סדרת הסולו של קייבל. סטרייף, לעומת זאת, חזר כרוח הרודפת את נשמתו של קייבל בסיפור "אבות ובנים". בסופו של הסיפור, קייבל השתחרר מאחיזתו של סטרייף, ושלח אותו לגיהנום לנצח נצחים. סטרייף הופיע מחדש כאשר ניסה להימלט מהגיהנום ולהשתלט על גופו של חבר האקס-פורס וורפאת' - ניסיון שסוכל בידי קבוצת אקס-פורס.
בסופו של דבר, סטרייף חוזר לחיים כתופעת זמן חריגה, לאחר שהופיע לפתע פתאום באירוע קרוסאובר שהתרחש בין חוברות הסולו של קייבל ושל איש אקס. הוא ממשיך לתעתע בקבוצת האקס-מן עד למותו במיני סדרה של גמביט ובישופ בתחילת שנות ה-2000. הוא חוזר בשנית לאחר אירועי "השמדה", אך אין זה ידוע אם מדובר באותה דמות ממציאות חלופית. דמותו העתידית מופיעה לאחרונה בקשת הסיפור "מלחמת המשיח" של שנת 2009.
ההשלכה העיקרית של קשת הסיפור "שירת התליין" הייתה שחרורו של וירוס הירושה. הווירוס תקף אמנם בתחילה אך ורק מוטאנטים, אך בהמשך תקף את בת בריתם האנושית של האקס-מן, ד"ר מוירה מק'טאגרט, שמצאה תרופה למגפה טרם מותה. קולוסוס מקריב את חייו כאשר הוא מזריק לעצמו את התרופה, משום שיש צורך במותו של מוטאנט כדי לשחרר אותה לאוויר העולם.
Is There Someone Else?
?Is There Someone Else הוא שיר של הזמר-יוצר הקנדי דה ויקנד. הוא השיר העשירי באלבום האולפן החמישי שלו, Dawn FM. הוא נכתב על ידי דה ויקנד, OPN, טומי בראון ופיטר לי ג'ונסון, והופק על ידי הארבעה עם הפקה נוספת של מקס מרטין ואוסקר הולטר. השיר הגיע למקום ה-45 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-31 בבילבורד הוט 100.
במלאת שנה ליציאת האלבום Dawn FM ב-7 בינואר 2023, יצא הקליפ לשיר. דה ויקנד ביצע את השיר במהלך סיבוב ההופעות שלו, "After Hours til Dawn", וכלל אותו באלבום ההופעה החיה שלו מ-2023, Live at SoFi Stadium.
לחן ומילים
"?Is There Someone Else" הוא שיר סינת'-פופ בסולם לה מינור עם מפעם של 135 פעימות לדקה. מילות השיר עוסקות בחשד של דה ויקנד שבת זוגו מנהלת רומן עם גבר אחר.
וידאו קליפ
הקליפ לשיר יצא ב-7 בינואר 2023, במלאת שנה ליציאת האלבום Dawn FM. את הקליפ ביים Cliqua. בקליפ נראה דה ויקנד צופה באישה רוקדת בפיתוי דרך חלון הדירה כשהא עוטה מסכה.
אסתר קמרון
אסתר קמרון (באנגלית: Esther Cameron; נולדה ב-1941) היא משוררת וסופרת אמריקאית-ישראלית.
ביוגרפיה
קמרון נולדה ב-1941 בניו יורק, וגדלה במדיסון, ויסקונסין, ארצות הברית. למדה בלשנות באוניברסיטת ויסקונסין, וגרמניסטיקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בברקלי היא הושפעה מתרבות שנות השישים, והתחילה לכתוב דיסרטציה על המשורר היהודי כותב הגרמנית פאול צלאן. בעת עבודתה על צלאן התוודעה לכתביהם של מרטין בובר וגרשם שלום על החסידות והקבלה והתרשמה עמוקות משני ענקי הרוח הללו.
בשנים 1968 ו-1969 למדה בגרמניה, ובדרכה חזרה לארצות הברית ראיינה במהלך נדיר את פאול צלאן בביתו בפריז באוגוסט 1969. בשנים 1969 ו-1971 לימדה קמרון בעיר בפאלו בניו יורק שם מצאה אותה הידיעה על התאבדותו של צלאן בנהר הסן. קמרון הזדעזעה ממעשה ההתאבדות ופרשה מהוראה באוניברסיטה. היא החלה לפתח חיים המושתתים על חזון של תיקון העולם באמצעות השירה והקשרים שבין המשוררים. כמה שנים התגוררה בעיר סיאטל שבמדינת וושינגטון ושבה למדיסון. בשנת 1972 החלה בלימודי עברית והתקרבה אל היהדות.
בשנת 1979 התגיירה קמרון ועלתה לישראל. בבואה לארץ למדה באולפנה וכתבה ספר זיכרונות בשם צ: ניתוח עצמי של גולם. "צ" הוא כינוי קבוע בכתיבתה למשורר פאול צלאן, שרוחו משפיעה עליה לדבריה כל השנים. לפרנסתה עבדה בתרגומים ועבודות מזכירות. היא חברה בארץ לחבורות של משוררות כותבות אנגלית, ופרסמה אחדים משיריה גם בתרגום עברי. וכן היא שותפה לאגודות רוחניות הפועלות ברוחו של פאול צלאן.
ספר שיריה של קמרון, אור מודרג, ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד, 1981. השירים תורגמו מאנגלית על ידי שמעון הלקין, פרט לשיר אחד, "הזמנה", שתורגם בידי חמוטל בר-יוסף. באותה העת החלה קמרון בכתיבת פואמה אפית גדולה, בשם תודעת האדמה, על המשבר האקולוגי העולמי.
קמרון נאלצה לשוב לארצות הברית בעקבות קשיי פרנסה. 1990. היא שבה לגור עם הוריה. היא הוסמכה בעריכת-דין אך לא התבססה במקצוע.
בביקוריה בארץ היא מביאה לדפוס שירים וקטעי פרוזה שלה בכתבי-העת הספרותיים. דבריה נדפסו בין השאר באפיריון, שבו, ונוספים. קמרון פעילה גם בתחום הספרות באינטרנט, ואף הקימה אתר משלה.
אליפות ברית המועצות בכדורסל נשים
אליפות ברית המועצות בכדורסל נשים (ברוסית: Чемпионат СССР по баскетболу среди женщин) היא אליפות הכדורסל לנשים הוותיקה במזרח אירופה. האליפות הראשונה התקיימה ב-1937.
עם התפרקות ברית המועצות האליפות הוחלפה בליגת העל הרוסית בכדורסל נשים.
גוש העצמאות הבלארוסי
גוש העצמאות הבלארוסי היא אחת משלוש קואליציות האופוזיציה הגדולות בבלארוס. הקואליציה הוקמה בשנת 2009 כחלופה לכוחות הדמוקרטים המאוחדים של בלארוס. בכוונת הגוש לבחור מועמד יחיד להביס את אלכסנדר לוקשנקו, הנשיא הסמכותי שמכהן מאז 1994.
מפלגות חברות
בגוש העצמאות הבלארוסי יש 8 מפלגות.
חברים חדשים מתקבלים בגוש העצמאות רק אם הם מוסכמים על ידי כל החברים בגוש. זו הייתה הסיבה שתנועת הקואליציה האירופית לא הוכנסה לגוש העצמאות.
השתתפות בבחירות
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2010 היו לגוש העצמאות מעל 500 מועמדים, קמפיינים משמעותיים התנהלו על ידי אלס להבינץ, זמיצר באביצקי, מקסים הובארביץ', טטיאנה קושינאבה ועוד כמה אחרים. מבין כולם, רק 3 מועמדים של הדמוקרטיה הנוצרית ניצחו בבחירות במחוזותיהם.
בטונג נולרבור
בטונג נולרבור (שם מדעי: Bettongia pusilla), הוא מין יונק כיס ננסי ולא מוכר בסוג בטונג שחי באזורים הצחיחים בדרום יבשת אוסטרליה ונכחד מן העולם בתחילת ההתיישבות האירופאית באוסטרליה במהלך המאה ה-17.
מידע כללי
המדע התוודע לקיומו באמצעות מספר שלדים תת-מאובנים שנתגלו בשנת 1984 בשתי מערות באזורים הצחיחים של אוסטרליה הדרומית; במקור, שלדים אלו תוארו כשייכים לסוג הנכחד קנגורו חולדתי מדברי או לאחד ממיני הפוטורו; בשנת 1997, הביולוג ג'ים מקנמרה בחן את השלדים, והגיע למסקנה שמדובר במין חדש של בטונג. בהשוואה בין גולגולת בטונג נולרבור לגולגולות בטונגים אחרים, נמצא שהלסת התחתונה שלו הייתה קטנה מקרוביו עם שיניים דקיקות יותר וטוחנות בעלות כתרים גבוהים. אף שבתחילה סברו שמדובר במאובן קדום, תארוך העצמות גילה שהוא נכחד תקופה קצרה לאחר שהחלה ההתיישבות האירופאית ביבשת.
בטונג נולרבור היה מצוי בעיקר במישור נולרבור הצחיח והמדברי באוסטרליה הדרומית, וקרוי על שם אזור זה; ככל הנראה היה מצוי גם באזורים האקולוגים: המפטון (בחוף הדרומי) ומאליי (באוסטרליה המערבית). מעולם לא דווח על היתקלות בבטונג חי באוסטרליה, כך שאין שום מידע אודות מראהו או אורח חייו. בטונג נולרבור היה המין הקטן ביותר בסוגו, ומכונה בשל כך גם "בטונג נולרבור ננסי".
בהצדעה
בהצדעה הוא מועדון צרכנים הכולל הטבות למשרתים פעילים בשירות המילואים ול"משוחררים בכבוד" מצה"ל. המועדון הוקם על ידי הקרן והיחידה לחיילים משוחררים במשרד הביטחון ואגף כוח אדם בצה"ל, אך מופעל על ידי חברה פרטית. החברות במועדון מקנה גישה לאתר האינטרנט של המועדון ובו הטבות והנחות במגוון תחומים.
התשתית להקמתו וההחלטה לתקצבו התקבלה בשנת 2008 עם כניסתו לתוקף של חוק שירות המילואים, במטרה להטיב עם המשרתים הפעילים במילואים. המועדון הוכפף לענף תגבורת מילואים באגף כוח אדם בצה"ל. משרד הביטחון מעניק למועדון תקציב של כ-10 מיליון שקלים בשנה. זכאים להצטרף למועדון חיילי מילואים, בעלי תעודת משרת מילואים פעיל.
בטרם הוחלט על הקמת מועדון "בהצדעה" הושמעה ביקורת מצד חיילי מילואים על כך שאינם מתוגמלים כראוי בהיבט הצרכני. חיילי המילואים דרשו כי יצורפו למועדון "חבר משרתי קבע והגמלאים". התנגדות מצד המועדון הובילה להקמת מועדון "בהצדעה", כמועדון נפרד למשרתי המילואים הפעילים. לבעלי תפקידים בכירים במילואים כגון מפקדי גדודים ומפקדי פלוגות ניתנה האופציה להצטרף גם למועדון "חבר".
החל מ-15 באוקטובר 2017, מימוש ההטבות באתר המועדון מתאפשר רק לבעלי כרטיס האשראי של המועדון, המונפק על ידי חברת max.
נרקיס
מינים שונים פורחים לאורך כל השנה, אך רבים מהם פורחים בסתיו ובחורף. הנרקיס הוא ערך טבע מוגן בישראל.
מאפייני הסוג
הנרקיס הוא צמח בצל. העלים מרוכזים בבסיס הצמח קצתם שטוחים ודמויי סרגל וקצתם צרים ודמויי קנה והם שווים על פי רוב באורכם לעמוד התפרחת. עמוד התפרחת חסר עלים ירוקים, אינו מסתעף וגובהו 25 עד 45 ס"מ לעיתים רחוקות עד 60 ס"מ.
הפרחים צהובים או לבנים וערוכים ביחידים או בקבוצות קטנות (1 עד 10) בראש התפרחת. התפרחת מתפתחת בתוך עלה דמוי צינור דק שמכונה מַתְחָל (Spathe). המתחל משותף לכל הפרחים.
עם תחילת הפריחה, התפרחת יוצאת מתוך המתחל, והפרחים נפתחים. הפרחים דו-מיניים, נכונים ובעלי שחלה תחתית.
העטיף פשוט כותרתי דמוי מסמר בעל 6 עלי כותרת המקיפים מעין כותרת עגולה, תוספת הנקראת "עטרה" – מעין 'כתר' המתלווה אל האבקנים. העטרה דמוית פעמון או כוס או קערית. צבע הכותרת לבן או צהוב.
האבקנים קבועים בצינור העטיף מתחת לעטרה. המאבקים בעלי 2 לשכות הנפתחות כלפי פנים. המאבק מחובר אל הזיר באמצעו.
עמוד השחלה (העלי) ארוך ואינו מחולק. הצלקת בעלת 3 אונות.
הפרי הלקט שנפתח ל-3 קשוות, ובו זרעים שחורים.
אכילת חלק כלשהו בנרקיס: פרחיו, גבעולו או בצלו אסורה; הנרקיס רעיל ועלול לגרום נזק לאדם.
מקור השם
מקור שמו של הנרקיס ביוונית narkissos) ναρκισσος נגזר מהיוונית ναρκη) - חוסר תחושה, קהות חושים, משום שחשבו שיש לו השפעה מרדימה. במיתולוגיה היוונית יש אגדה על העלם היפה נרקיסוס שהיה מאוהב בדמותו הנשקפת במים והוא הביט בה עד שמת מרעב ומצמא, והאלים הפכו אותו לפרח הנרקיס. לדעת רס"ג ושאר הגאונים, חֲבַצֶּלֶת הַשָּׁרוֹן, שׁוֹשַׁנַּת הָעֲמָקִים,(המוזכרת ב) היא שמה המקראי של הנרקיס (נרג'ס בערבית) וגם ור' יוסף קארו מציין שחבצלת השרון היא הנרקיס, אך אין למילה "חבצלת" זיהוי מוסכם בקרב התרגומים והפרשנים הקדומים.
יחסי הודו–לוקסמבורג
היסטוריה
יחסי הודו–לוקסמבורג החלו בשנת 1947, ובשנים האחרונות היחסים בין שתי המדינות גברו. לוקסמבורג פתחה את שגרירותה בניו דלהי בשנת 2002. למעלה מ-170 חברות הודיות רשומות בבורסת לוקסמבורג. הסחר הדו-צדדי בשתי המדינות עמד על 37.17 מיליון דולר מינואר-ספטמבר 2014, כאשר היצוא מהודו ללוקסמבורג עמד על 7.79 מיליון דולר והיבוא של סחורות להודו מלוקסמבורג עמד על 29.38 מיליון דולר. קיימת קהילה משמעותית של הודים החיים בלוקסמבורג העובדת בחברות או בתחומים כמו Arcelor-Mittal, IT ובנקאות. כמה ביקורים דיפלומטיים רמי דרג נערכו בין שתי המדינות. הדוכס הגדול ז'אן הפך לראש המדינה של לוקסמבורג הראשון שביקר בהודו בשנת 1983 ומאז מספר שרי סחר וחוץ מלוקסמבורג ביקרו במדינה. בשנת 2015 ביקר במדינה שר החוץ ז'אן אסלבורן. בשנת 2012 ביקר שר החוץ של הודו בלוקסמבורג.
בשנת 2019 הייתה לוקסמבורג המדינה האירופית הראשונה שאירחה את הפגישה השנתית של הבנק האסייני להשקעות בתשתיות. בנוסף היא שלחה גם משלחת כלכלית להודו באותה שנה.
אלי דוקורסקי
אלי דוקורסקי (נולד ב-24 בספטמבר 1964) הוא פוליטיקאי ישראלי. מכהן כראש עיריית קריית ביאליק משנת 2008. זוכה אות אביר איכות השלטון. מכהן כיושב ראש עמותת "קרן שלם" ומכהן כיושב הראש בפועל של דירקטוריון מוסד ביאליק.
ביוגרפיה
דוקורסקי נולד וגדל בקריית ביאליק. בהיותו נער, שימש כתב במקומון "הד הקריות". ב-1983 התגייס לצה"ל ושירת ביחידה 8200 של חיל המודיעין.
בשנת 1985 החל את עבודתו בחברת "המשקם לתעסוקת האנשים עם מוגבלות": תחילה כממונה פרסום ויחסי ציבור, ולאחר מכן כמנהל יחידת מפעלים של אזור הגליל המערבי. משנת 2003 מונה למנהל אגף ארגון, שיטות והסברה (אגף או"ש). משנת 1994 ועד פרישתו מהחברה בשנת 2008 שימש כיו"ר ועד העובדים של חברת המשקם. משנת 1998 שימש כנציג ציבור מטעם העובדים בבית הדין האזורי לעבודה בחיפה וכיהן בו במשך 9 שנים.
בשנים 2011–2019 כיהן כנציג ציבור במועצה לשידורי כבלים ולוויין כדירקטור מטעם השלטון המקומי. משמש כחבר דירקטוריון בחברה לפיתוח משאבי אנוש של החברה למשק וכלכלה של השלטון המקומי. דוקורסקי צורף כחבר האספה הכללית של בית לוחמי הגטאות לחקר השואה ומפעל הפיס. דוקורסקי חבר החל מ-2018 במועצת הרשות לשיקום האסיר.
בינואר 2019 התמנה לתפקיד יושב ראש עמותת קרן שלם.
דוקורסקי חבר במועצת העיר קריית ביאליק מאז היה בן 24, בשנת 1989. בשנת 2003 התמודד על ראשות העיר ולא נבחר, אולם נבחר לכהן כסגן ראש העיר ללא שכר.
בבחירות המוניציפליות בנובמבר 2008 נבחר דוקורסקי לתפקיד ראש העירייה, לאחר שזכה ב-43 אחוזים מהקולות וגבר על 6 מועמדים בסיבוב הראשון, בהם ראש העיר המכהן באותה התקופה, ד"ר רפי ורטהיים. סיעתו של דוקורסקי, "כולנו קריית ביאליק", זכתה ב-3 מנדטים והייתה לסיעה הגדולה במועצת העיר.
בקדנציה הראשונה שלו כראש העיר הוקמו טיילת הגדורה על שם שמעון פרס וטיילת ברחוב בן-גוריון, מבני ציבור וחינוך. העיר זכתה בפרס החינוך היישובי הארצי לשנת 2012. כמו כן זכה דוקורסקי בפרס הכנסת כראש העיר המקדם את נושא הנגישות לאנשים עם מוגבלות. דוקורסקי הוא ראש ראשות היחיד שקיבל את ההוקרה.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו בשנת 2013 נבחר לתקופת כהונה שנייה בראשות עיריית קריית ביאליק, לאחר שזכה בתמיכתם של 74 אחוז מהמצביעים. סיעתו התחזקה ל-4 מנדטים ונשארה הסיעה הגדולה במועצת העיר.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018 היה למתמודד יחיד וזכה לתמיכה של 95% מהמצביעים להמשך כהונתו.
במרץ 2023 נבחר לקבל את פרס המצוינות של אלווין ישראל ע"ש אילן גילאון עבור פועלו כראש עיר וכיו"ר קרן שלם למען השתלבותם של אנשים עם מוגבלות בחברה הישראלית.
דוקורסקי נשוי ואב לשלושה.
זלפלדן
גאוגרפיה
אף על פי שזלפלדן הייתה תמיד העיירה המאוכלסת ביותר במחוז, בירת המחוז הייתה תמיד העיירה הסמוכה זל אם סי.
הנהר הראשי הזורם באגן הוא נהר זאלך (Saalach). הוא זורם דרך עמק גלם (Glemmtal), נשפך אל האגן הדרומי של זלפלדן ועובר דרך העיירה מדרום לצפון. יובלו הימני של נהר זאלך זורם דרך פרבר של זלפלדן ממזרח למערב דרך נקיק אורסלאו. היובל השמאלי, לאגנגר אכה (Leoganger Ache), נשפך אל הזאלך ממערב. בנוסף, קיימים כמה יובלים קטנים יותר. במרכז האגן מתנשאת "גבעת הפרה" (Kühbühel) בגובה של 100 מטרים מעל פני השטח.
האגם היחיד באגן המורחב הוא אגם ריצן (Ritzensee) שהוא אגם מעשה ידי אדם, המשמש למטרות בילוי ופנאי. אגמים מלאכותיים נוספים נחפרו בעיקר למטרות דיג ותיירות.
היסטוריה
באגן זלפלדן נתגלו ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה הנאוליתית. התיישבות רצופה מתועדת מאז תקופת הברזל, כאשר שבטים קלטים עברו לאזור. החל מהמאה ה-7 הגיעו מצפון תושבים בווארים. כמאה שנה לאחר מכן נזכרות לראשונה האחוזות של זלווט (Salvet) על נהר הזאלך ברשומות הבישופים של זלצבורג. כאשר האזור הפך לחלק משטחי האימפריה הקרולינגית, התאגדו שטחיו למחוז פינצגאו. בשנת 1000 לערך נרכשו אחוזות זלפלדן על ידי הארכיבישוף הרטוויג מזלצבורג ובראשית המאה ה-13 היה כל אזור פינצגאו לחלק מאדמות הבישוף נסיך. זלפלדן מוזכרת לראשונה כעיירת שוק באמצע המאה ה-14. היא נותרה חלק אדמות הנסיך ארכיבישוף של זלצבורג עד לחילונה ב-1803.
יחד עם כל אזור זלצבורג, עברה זלפלדן לשליטתה של האימפריה האוסטרית ב-1816 ובשנת 2000 היא קיבלה מעמד של עיירה.
בקיץ 2019 כחלק מגל החום הקיצוני באירופה נמדדה טמפרטורה של 37 מעלות, הטמפרטורה הגבוהה ביותר בתולדות העיירה מזה 55 שנה.
ספורט ופנאי
מאז 2006 מתקיימת מדי שנה בחודש אוגוסט תחרות טריאתלון בינלאומית, המכונה "Tri Motion".
אווז רוס
אווז רוס (שם מדעי: Chen rossii) הוא מין של אווז החי ברחבי צפון אמריקה מקנדה עד מקסיקו. הוא דומה מאוד לאווז השלג הגדול ממנו אך חי באותו אזור. בעבר הוא שויך לסוג אווז.
תיאור
אווז רוס הוא הקטן בסוג אווז לבן ואחד מהאווזים הקטנים ביותר. אורכו 53-66 ס"מ ומשקלו 1.6-1.8 ק"ג. הוא בעל נוצות לבנות על גופו ומקורו מאוד קצר וכן קצוות כנפיו שחורות. מעט פרטים בעלי מראה אפור יותר בצבעם ולחלק מקור כהה.
האווזים חיים בלהקות ענקיות הנודדות יחד לאתרי הרבייה בדרום. הם נודדים גם עם אווזי ברנטה. הם חיים בזוגות ומקננים בסמוך למים. שני בני הזוג מטפלים באפרוחים ושומרים עליהם מטורפים כמו שחפים, עורבנים, ראקונים, סמורים ונחשים. הבוגרים עלולים להיטרף גם על ידי זאבים, שועלים, דובים, גיריות, פומות ושונרים אך בעיקר על ידי עופות דורסים כמו עיטמים.
הם עצמם רועים באדמות המרעה ובטונדרה ואוכלים עשב וחרקים.
סלסט הולם
ביוגרפיה
הולם נולדה בניו יורק וגדלה בלונג ואלי, ניו ג'רזי. הולם הייתה בתם היחידה של ג'ין פארק, ציירת דיוקנאות וסופרת אמריקאית, ושל תאודור הולם, סוכן ביטוח נורווגי. הולם למדה משחק באוניברסיטת שיקגו, והחלה בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 את קריירת המשחק שלה.
קריירה
תפקידה הרשמי הראשון של הולם בתיאטרון היה בהפקה למחזה "המלט", בו כיכבה לצידו של לסלי האווארד. תפקידה המשמעותי הראשון בברודוויי היה בעיבוד למחזה "The Time of Your Life" בבימוי ויליאם סארויאן בשנת 1940, שם כיכבה לצידו של ג'ין קלי. התפקיד אשר העניק להולם את ההכרה הרבה ביותר ממבקרים היה במחזמר "אוקלהומה!" של רוג'רס והמרשטיין בשנת 1943.
לאחר שהופיעה בהפקה של ברודוויי "Bloomer Girl", החתימה אותה חברת ההפקה פוקס המאה ה-20 על חוזה לסרט בשנת 1944, וב-1947 זכתה בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בסרט "הסכם ג'נטלמני". ב-1949 הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על משחקה בסרט "בוא לאורווה" לצידה של לורטה יאנג. לאחר מכן הופיעה במספר סרטים נוספים, ולאחר משחקה בסרט "הכל אודות חוה" עליו קיבלה מועמדות נוספת לפרס אוסקר בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר, הבינה הולם שהיא מעדיפה יותר משחק חי על הבמה מאשר עבודה בסרטים, והיא הופיעה רק במספר סרטים בעשור שלאחר מכן, והמוצלחים מביניהם: "המלכודת העדינה" (1955) ו"החברה הגבוהה" (1956), אשר בשניהם שיחקה הולם לצידו של פרנק סינטרה. בנוסף, הולם כיכבה בסדרות הטלוויזיה "Honestly, Celeste!" וב"Who Pays?".
ב-1991 גילמה את איזבלה הלדן באופרת הסבון "אהבות" ששודרה ב-ABC. את תפקיד זה גילמה למשך שנה אחת עד 1992.
בשנת 1996 החלה לשחק בסדרת הפנטזיה "הארץ המובטחת" ברשת CBS, דמות אשר גילמה במשך 3 עונות עד תום הסדרה ב-1999.
חייה האישיים
לאחר שהתגרשה מנלסון, היא נשאה לפרנסיס דייוויס אשר השתייך לכנסייה הקתולית, מה שהביא אותה להצטרף לזרם הקתולי. השניים נפרדו בשנה שנישאו (1940).
במשך השנים 1946-1952 הייתה נשואה למנהל שדה תעופה - איי. סקיילר דנינג, וממנו יש לה בן שני.
הולם הייתה נשואה לשחקן ווסלי אדי משנת 1966 ועד למותו בשנת 1996. באפריל 2004 נישאה לזמר האופרה פרנק בסיל.
לוי יצחק בנדר
הרב לוי יצחק בנדר (כ"ג בסיוון ה'תרנ"ז, 23 ביוני 1897 – כ"ב בתמוז ה'תשמ"ט, 25 ביולי 1989) היה ממנהיגיה הבולטים של חסידות ברסלב במאה ה-20.
ביוגרפיה
נולד בעיירה גרודזיסק מזובייצקי שבפולין, לאביו רבי אברהם נח.
בגיל 17 התקרב לחסידות ברסלב, ומאז הייתה עבורו לדרך חיים ופעל רבות להפיצה. בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה חצה את הגבול מפולין לרוסיה והעתיק את מגוריו לעיר אומן שבאוקראינה, מקום קברו של רבי נחמן מברסלב ומרכז חסידות ברסלב בימים ההם. באומן התקרב אל הרב אברהם חזן בנו של רבי נחמן מטולטשין (תלמידו הקרוב של רבי נתן מברסלב).
בשנת 1936 נאסר בידי השירות החשאי הסובייטי הנ.ק.ו.ד. בשל פעילות דתית להפצת היהדות ובחשד להברחת כספים לתוך ברית המועצות לצורך פעילותו. הם התכוונו להוציאו להורג, אך ברגע האחרון שוחרר ממאסר הודות לחנינה מיוחדת שקיבל ממושל אוקראינה שהיה נשוי לבת של אחד מחסידי ברסלב. כעבור תקופה קצרה התחרטו על שחרורו והוציאו צו מעצר חדש נגדו, אך כל נסיונותיהם ללוכדו בשנית עלו בתוהו, לאחר שנמלט מאומן ומצא מסתור באזור מוסקבה.
נפטר בכ"ב בתמוז תשמ"ט כשמסביבו קהל רב ונטמן בעת חצות לילה בבית הקברות בהר הזיתים בחלקת חסידי ברסלב.
השקפת עולמו
שמו יצא כאדם שקול מאוד ומתון בהליכותיו והנהגותיו, בנושאי דת ובכלל. מחשבתו הייתה נתונה תמיד ליום המוות, מתוך צורך תמידי להתכונן רוחנית ומוסרית לעולם הבא, לפי אמונתו, וברוח דרכו של מורו ורבו רבי נחמן מברסלב.