cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שבעת החטאים
בנצרות, שבעת החטאים (באנגלית: Seven deadly sins) הם החטאים החמורים ביותר שאדם יכול לעשות, ושהעונש עליהם הוא מות הנפש. צורתם המודרנית נקבעה על ידי תומאס אקווינס במאה ה-13.
שבעת החטאים
על מנת שיהיה קל לזכור את החטאים, הכנסייה הקתולית איגדה את האות הראשונה של כל אחד מהחטאים שדינם מיתה למילה SALIGIA.
רשימה זו גובשה לאחר הסרת יהירות ויאוש.
שבעת החטאים התפתחו במהלך ההגות הנוצרית. היו תקופות שציינו בהן שמונה חטאים, אולם ברוב התקופות היו רק שבעה. אווגריוס פונטיקוס, בספרו "Praktikos", מנה שמונה חטאים. בנוסף על שבעת החטאים המקובלים היום, הוא דיבר על
היו כאלו שהוסיפו גם את החטא פזרנות.
ישנה סברה כי מקור שבעת החטאים הוא מתוך. אך מכיוון שאין עוד אזכורים לשבעת החטאים בתנ"ך, התפתחו התיאורים וההגדרות לכל אחד משבעת החטאים במהלך ההיסטוריה. האפוס "הקומדיה האלוהית", מאת דנטה אליגיירי, נחשבת למקור הטוב ביותר לתיאור והגדרת שבעת החטאים מאז הרנסאנס.
שבע המידות הטובות
בנצרות הקתולית יש שבע מעלות טובות, כל אחת מהן מקבילה לכל אחד משבעת החטאים:
שבעת החטאים ביהדות
יש הטוענים כי ה שבספר משלי הם המקור לשבעת החטאים. בפסוקים אלה מופיע רק חטא הגאווה ("עיניים רמות") במפורש. "ידים, שפכות דם-נקי" עשוי להתקשר לחטא הזעם, אך קיימת אפשרות כי רצח של אדם חף מפשע הוא אחד מ"שבע תועבות" מעצם היותו ולא בהכרח דוגמה לחטא הזעם.
הגר"א בביאוריו מתיחס ל'שבעה ראשי עבירות': "התאוה, והקנאה, והגאוה שהוא הכבוד, והכילות שהוא עין הרע, והזנות שהוא יצר הרע, ושנאת הבריות, והבטלה" . באופן בולט הגר"א לא מתייחס לחטא הכעס, ולעומת זאת, 'שנאת הבריות' איננה נספרת ברשימה הנוצרית.
סרטים
סדרות
ורנר פורסמן
תולדות חייו
פורסמן נולד בברלין ב-29 באוגוסט 1904. לאחר סיום לימודי תיכון התקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת ברלין ועבר את בחינות מקצוע הרפואה בשנת 1928.
פורסמן שיער כי ניתן להחדיר צנתר ישירות לחלל הלב ולהשתמש בו לשימושים שונים כגון החדרת תרופות ישירות ללב, הזרקת חומר ניגודי ומדידת לחץ דם תוך-לבבי. החשש באותם ימים היה שהחדרת צנתר לחלל הלב עלולה להיות קטלנית. כדי להוכיח כי השערתו ישימה הוא החליט לבצע ניסוי רפואי על גופו.
בשנת 1929, בעודו עובד בעיר אברסוואלד, הוא ביצע את צינתור הלב האנושי הראשון. הוא התעלם מסירובו של מנהל המחלקה בה עבד ושכנע אחות חדר ניתוח, בשם גרדה דיטזן, שהייתה אחראית לאספקת כלים סטרילים לסייע לו. האחות הסכימה, אולם התנתה זאת בכך שהוא יבצע את הניסוי על גופה ולא על עצמו. אולם פורסמן, קשר את האחות לשולחן חדר הניתוח ועשה עצמו נותן לה הרדמה מקומית וחותך את זרועה, בשעה שביצע את ההליך על עצמו. הוא אילחש את זרועו באזור המרפק והחדיר צנתר המשמש לניקוז שלפוחית השתן אל תוך וריד שטחי העובר בקדמת המרפק והנקרא Median cubital vein כשהוא דוחף את הצנתר כ-30 ס"מ לתוכו. רק בשלב זה שחרר את האחות הכפותה, אשר הבינה כי הוא איננו מבצע את הניסוי על גופה, וביקש ממנה לטלפן למחלקת הרנטגן. הם הלכו יחד ברגל למחלקת הרנטגן אשר הייתה קומה אחת מתחת לחדר בו שהו ושם, תחת שיקוף בפלואורוסקופ דחף את הצנתר כ-30 ס"מ נוספים לתוך חלל בלב. מצב זה של הצנתר תועד בצילום רנטגן בו נראה הצנתר בתוך הפרוזדור הימני בלב.
הרופא הראשי של בית החולים באברסוואלד נרעש בתחילה ממעשהו של פורסמן, אך לאחר שראה את צילום הרנטגן הבין את גודל התגלית והוא התיר לפורסמן לבצע צינתור לב נוסף על חולה סופנית אשר מצבה השתפר לאחר שפורסמן החדיר תרופה לגופה בדרך זו. הפעם בוצע הצינתור ללא צורך בשיקוף לאחר שפורסמן אמד את המרחק הדרוש להחדרת הצנתר ללב. פורסמן שלח את תיאור הניסוי ותוצאותיו לירחון הגרמני Klinische Wochenschrif (מילולית: רפואה קלינית; שמו היום: Journal of Molecular Medicine).
לאחר הניסוי בעידודו של הרופא הראשי בבית החולים באברסוואלד המשיך פורסמן בהתמחות בכירורגיה, במשרה ללא שכר, בבית החולים שריטה בברלין תחת הנחיית המנתח הנודע פרדיננד זאורברוך. אולם, ב-5 בנובמבר 1929, מיד לאחר שפורסם מאמרו בירחון הרפואי, פרסום שזכה להד תקשורתי, הוא פוטר לאלתר ממשרתו על ידי זאוארבוך. על פי גרסה אחת אמר לו זאוארבוך: "אתה ודאי שאינך יכול להתחיל דרכך בכירורגיה בדרך כזו". הוא שב לאברסוואלד להשלמת התמחותו ושם ביצע ניסויים בבעלי חיים לשיקוף חלל הלב תוך שימוש בחומר ניגודי ואף המשיך לבצע ניסויים בצינתור לב על גופו, סך הכל ביצע תשעה צינתורי לב עצמיים. בזכות מחקריו הוא נחשב לאחד מאבות תחום הקרדיולוגיה בכלל וקרדיולוגיה פולשנית בפרט.
בשנת 1931, לאחר שרכש לעצמו שם ומעמד, הוא הוזמן על ידי זאוארבוך לשוב לשריטה ושהה שם במשך שנה לפני שפוטר שוב משלא עמד בציפיות לפרסומים מדעיים. בשנת 1932 עבר לעבוד כמנתח בבית חולים בעיר מיינץ, שם פגש את אשתו, רופאה אף היא, והתחתן בשנת 1933. בני הזוג שבו לברלין ופורסמן החל בהתמחות באורולוגיה.
פורסמן היה חבר המפלגה הנאצית בין השנים 1932–1945. בתחילת מלחמת העולם השנייה גויס לצבא, היה רופא צבאי בחזית המזרחית ובצפון ובתום המלחמה היה תקופה קצרה במחנה שבויים. לאחר המלחמה הוא מצא את משפחתו בכפר קטן ביער השחור ונשאר שם כשלוש שנים כרופא כללי. לאחר מכן הוא לא מצא משרה כמנתח בבית חולים ושב לעבוד כאורולוג בבאד קרויצנאך (Bad Kreuznach). הוא כמעט נואש מרצונו לקדם את תחום צינתור הלב, אולם להפתעתו הוזמן לתת את הרצאת הפתיחה של החברה הגרמנית למחקר קרדיולוגי ובשנת 1954 הוענקה לו מדליית לייבניץ מטעם האקדמיה הגרמנית למדעים. עם זאת הוא כשל בניסיונו לקבל משרת פרופסור באוניברסיטת מיינץ כיוון שלא השלים את עבודת הדוקטורט והאוניברסיטה סברה שהענקת המשרה עשויה לפגוע ביוקרת האוניברסיטה.
בחודש אוקטובר 1956 הוא התבשר כי הוענק לו פרס נובל לרפואה. לאחר הענקת הפרס, העניקה לו אוניברסיטת מיינץ משרת פרופסור של כבוד לכירורגיה. ניסיונותיו לקבל משרה טובה יותר כשלו. עם פרישתו שב ליער השחור.
לפורסמן ואשתו נולדו שישה ילדים. הוא נפטר ב-1 ביוני 1979 לאחר התקף לב.
מאיר אטלס
תולדותיו
נולד לרב דוד אטלס (תקפ"ה-כ"ז באלול תרס"ח), בן הזקונים של הרב קרפל אטלס (תקמ"ג-י"א בסיוון תרכ"ו), תלמיד חכם גדול ועשיר שהיה מנכבדי קהילת בייסוגולה ממחוז שאוול בליטא.
בתרל"ה היה ממייסדי ישיבת טלז עם הרב שלמה זלמן אבל והרב צבי יעקב אופנהיים, ושלושתם כיהנו כראשי ישיבה.
בתרס"ה כתב מכתב נגד הציונות והמזרחי. עם זאת ניהל חליפת מכתבים עם הרב קוק, ובין השאר המליץ לרב קוק לקבל תלמידים שלו לישיבת מרכז הרב שהייתה בשנותיה הראשונות.
היה בין המועמדים למשרת הרב האשכנזי של ירושלים, לצדו של הרב שמואל סלנט.
גרג
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
23 בדצמבר
23 בדצמבר הוא היום ה־357 בשנה (358 בשנה מעוברת) בשבוע ה־51 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 8 ימים.
ציקדה (מערכת ניווט)
ציקדה (ברוסית:Цикада, חרק מתת-סידרה ציקדות) הייתה מערכת ניווט לוויינית שפותחה בברית המועצות והחלה לפעול בשנת 1979. המערכת הייתה גרסה אזרחית של מערכת ציקלון שהופעלה לצרכים צבאיים. המערכת נוצלה לצורכי צי הסוחר. היא פעלה במשך כמה עשרות שנים עד להפעלת מערכת גלונאס.
לשימוש במערכת על אוניות הצי הותקנה מערכת קליטה/שידור. מערכת הייתה יכולה לתת מיקום האונייה בדיוק של כ-100 מ'. עקב מאפייני מסלול הלוויינים ציון מיקום היה ניתן לעדכן משך 5–6 דקות עם קבלת אפשרות לעדכון נוסף בעוד שעה-שעה וחצי.
תיאור לוויינים
לווייני המערכת פעלו במסלול לווייני נמוך.
פארוס
כמו מערכת "ציקלון" המערכת התבססה תחילה על 4 לוויינים מדגם זה פעילים עם אורך חיים 18–24 חודשים. הלוויינים נבנו במשרד תכנון "מערכות המידע הלווייניות רשטניוב". בהמשך מספר לוויינים לשימוש המערכת גדל ל-6. חלק מהלוויינים היו בשימוש של שמערכת ציקלון בלבד. לוויינים סיפקו גם שירותי תקשורת. כול השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק תוך שימוש במשגר מדגם קוסמוס. הלוויינים שוגרו תחת שם "קוסמוס".
נדז'דה
בשנת 1982 החל שימוש בלווייני "נדז'דה". הם נבנו באותו משרד אך אורך חיים הוגדל לשנתיים. מדגם זה שוגרו 10 לוויינים. הלוויין האחרון שוגר שנת 2002. כול השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק תוך שימוש במשגר מדגם קוסמוס. על הלוויינים הותקנו מכשירים של מערכת הצלה בין לאומית COSPAS-SARSAT ולכן בנוסף לשם קוסמוס/נדז'דה הם קיבלו שם COSPAS עם מספר מתאים.
פייטון ליסט (1986)
פייטון ליסט (באנגלית: Peyton List; נולדה ב-8 באוגוסט 1986) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית. התפרסמה תחילה כשגילמה את לוסי מונטגומרי (אנ') באופרת הסבון "כשהעולם מסתובב" (2001 - 2005), ולאחר מכן זכתה להכרה בתפקידיה בסדרות "מד מן" (2013-2008), "פלאש פורוורד" (2010-2009), "אנשי המחר" (2014-2013) ו"גות'האם" (2019-2018).
ביוגרפיה
ליסט נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס לשרי אנדרסון ודאגלס ליסט אך גדלה בבולטימור, מרילנד עם אחותה בריטני ליסט. היא למדה בחטיבת הביניים קאלברט (אנ'), ולאחר מכן עברה ללמוד בתיכון לבנות רולנד פארק קאונטי (אנ') בבולטימור. היא למדה בלט בבית הספר לבלט אמריקאי (SAB) שבניו יורק.
דוגמנות
בגיל 9, ליסט החלה את הקריירה שלה כדוגמנית. הופעתה המסחרית המשמעותית הראשונה הייתה כאחת מ"הבנות שגרו מעבר למסדרון" (יחד עם אחותה) בסרט העלמה מכיכר וושינגטון.
משחק
בשנת 2006, ליסט הייתה דמות קבועה בסדרת הדרמה של NBC, "עלה נופל", בתור טולי ריידה. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת, ולליסט היה תפקיד חוזר בסדרת הדרמה קצרת הימים של ABC, "שחר האתמול". במהלך 2007 לוהקה ליסט לסדרה נוספת של ABC, "תותחים", בה גילמה את קמרון קולינסוורת', ואת אביה גילם דילן מקדרמוט. גם סדרה זאת בוטלה לאחר עונה אחת.
בין השנים 2008–2013 הופיעה ליסט בתפקיד חוזר בסדרת של AMC, "מד מן", וגילמה את המזכירה ממלאת המקום של דון דרייפר שהפכה לימים לאשתו השנייה של רוג'ר סטרלינג.
בין השנים 2009–2010, ליסט כיכבה בסדרה נוספת של ABC, "פלאש פורוורד", בתפקיד ניקול קירבי. בקולנוע, היא הופיעה בסרטים "כנגד כל הסיכויים" משנת 2005, "מעבורת לילה" משנת 2008 ו"לפגוש את הרשע" משנת 2012.
בשנת 2013 ליסט לוהקה לתפקיד הראשי של קארה קובורן בסדרה "אנשי המחר" של CW. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת. בשנה שלאחר מכן, היו לה תפקידים חוזרים בסדרה "הפלאש", של CW, ובאופרת הסבון קצרת הימים "זהב שחור", של ABC. בשנת 2016 היא לוהקה לדמות ראשית בדרמת המשטרה המדע הבדיוניית "תדר" של CW.
באוקטובר 2017, היא לוהקה לתפקיד אייבי פפר, הידועה גם באלטר אגו שלה, פויזן אייבי, בסדרת הדרמה של פוקס, "גות'האם", והמשיכה את תפקידן של השחקניות הצעירות שגילמו את אותה דמות לפניה: מגי גהה וקלייר פולי. ליסט דיבבה את פויזן אייבי גם בסרט ההנפשה משנת 2019, "באטמן: האש".
פלאגאורניתיים
פלאגאורניתיים (שם מדעי: Pelagornithidae) היא משפחת עופות ימיים נכחדת, יחידה בסדרת האודונטופטריגים (Odontopterygiformes) אשר חיה בין סוף הפלאוקן עד תחילת הפליסטוקן מעל האוקיינוסים השונים.
עופות אלה ידועים בגודלם והם היו בעלי מוטת כנפיים ארוכה, כשהגדולים ביותר מהסוגים פלאגורניס ואוסטאודונטורניס היו בעלי מוטת כנפיים של 6.5-7 מטר ומשקל ל מעל 40 ק"ג. הם דאו מעל האוקיינוס כמו אלבטרוסיים או פרגטיים וחיפשו טרף כמו דיונונים או דגים אותו אולי טמנו בשק כמו של שקנאי. בניגוד לכל עוף מודרני הם היו בעלי שיני עצם לאורך מקורם.
מאובני עופות אלה נחשבים לקשים לזיהוי עקב מבנם הפריך ובעבר רבים מהם נחשבו כמיני אנפות או אפילו עופות מואה ענקיים. כיום הם נחשבים למינים של דמויי-תרנגול הקרובים לאווזאים.
פרנק ת'ורנטון
פרנק ת'ורנטון בול (באנגלית: Frank Thornton Ball; 15 בינואר 1921 - 16 במרץ 2013) היה שחקן אנגלי המוכר בעיקר בשל תפקידו כקפטן פיקוק בסדרה הקומית "מישהו מטפל בך?".
קורות חיים
ת'ורנטון נולד בלונדון והתעניין במשחק מגיל צעיר, אך בשל התנגדותו של אביו אשר העדיף כי בנו ימצא עבודה "הגונה" יותר, החל לעבוד בחברת ביטוח עם סיום לימודיו בתיכון. עם זאת, לא זנח את שאיפותיו ובמקביל לעבודתו למד משחק בלימודי ערב. לאחר שנתיים ביקשה ממנו הנהלת בית הספר למשחק להתחיל ללמוד בתוכנית הלימודים המלאה, והוא השתלב בתוכנית זו לאחר שהצליח לשכנע את אביו לממן את לימודיו.
בין השנים 1945 ל-1947 שירת כקצין בחיל האוויר המלכותי, ולאחר שחרורו הצטרף לתיאטרון רפרטואר קטן.
ב-1954 השתתף לראשונה בתפקיד קטן בסרט קולנוע שעליו זכה לקרדיט, "Radio Cab Murder". במהלך שנות ה-50 הופיע במספר סרטי קולנוע בריטים נוספים, ובשנות ה-60 החל להשתתף גם במספר סדרות טלוויזיה קומיות, ביניהן "It's a Square World" ו-"Till Death Us Do Part".
בין השנים 1972 ל-1985 גילם את דמותו של קפטן פיקוק בסדרת הטלוויזיה "מישהו מטפל בך?". במקביל הופיע בסרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה נוספות. לאחר שהסדרה ירדה מהמרקעים ירד היקף הפעילות של ת'ורנטון. בשנת 1997, והוא בן 76, הצטרף לצוות השחקנים של קומדיית המצבים הוותיקה "בערוב ימי היין" (Last of the Summer Wine), בה גילם את דמותו של טרולי, שוטר שיצא לגמלאות. בתפקיד זה הוא שיחק במשך 11 שנים, עד שנת 2008.
נפטר ב-16 במרץ 2013, בגיל 92.
ת'ורנטון היה נשוי (מאז 1945) לשחקנית בריל אוונס, אב לבת וסב לשלושה.
ISAPI
קיימים שני סוגים של רכיבי ISAPI: שני הסוגים ממומשים כקובצי DLL. היתרון של הרחבות ISAPI על פני טכנולוגיות מקבילות הוא המהירות: הרחבות ISAPI פועלות מהר יותר מיישומי CGI, מאחר שהן ממומשות כקובצי DLL, ופועלות באותו מרחב תהליך כמו השרת עצמו. הן יותר מהירות מיישומי ASP, PHP וטכנולוגיות דומות, מאחר שהקוד מהודר ולא מפורש. החיסרון, מנגד, הוא שבאג בהרחבת ISAPI עלול להשפיע על כל השרת, בעוד שבאג ביישום CGI או ASP יוגבל ליישום ה־CGI, או לתסריט המורץ. בנוסף, פיתוח הרחבות ISAPI קשה ומסובך יותר מפיתוח יישומים מקבילים בפלטפורמות מבוססות תסריט, כמו ASP ו־PHP.
240
אירועים
שנת 240 לספירה היא שנת 4000 לפי מניין השנים בלוח העברי. לפי תנא דבי אליהו פרק ב', המובא ב, בשנה זו היה צריך לבוא המשיח:
ריצ'רד (ריצ'י) רוברטס
ריצ'רד מוריס רוברטס (נולד ב-1941) הוא עורך דין ודירקטור ישראלי.
ביוגרפיה
רוברטס נולד בקווינס, ניו יורק. ב-1967 סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית, התמחה במשרד עורכי דין תוסיה בירושלים וי. גורניצקי בתל אביב וב-1968 הוסמך כחבר בלשכת עורכי הדין.
ב-1973 ייסד, במשותף עם אמנון שבלת, את משרד עורכי הדין שבלת ושות', בו הוא משמש עד היום כשותף מייסד וכחבר הנהלה בכיר. בשנת 1975 שבלת ורוברטס הקימו משרד בניו יורק ומיכאל צלרמאיר הועמד בראש הסניף. המשרד נחשב כיום לאחד הוותיקים והמובילים בישראל בתחומי המשפט המסחרי, עם כ-150 עובדים ושלוחות בניו יורק ובסין. נכון לשנת 2019 דורג המשרד במקום ה-4 בדירוג משרדי עורכי הדין של Dun's 100. תחומי ההתמחות של רוברטס הם דיני תאגידים, מיזוגים ורכישות, מדעי החיים וקלינטק. ב-2011 זכה לציון לשבח מיוחד באתר המשפט הבינלאומי Legal 500.
בית הקברות סמבוסקי
בית הקברות סמבוסקי הוא בית עלמין יהודי עתיק בירושלים, על מורדותיו הדרומיים והמזרחיים של הר ציון.
מיקום ודרכי הגעה
בית הקברות סמבוסקי נמצא במדרון הצפון-מזרחי של גיא בן הינום, בין קו גובה 670 מטר לקו גובה 710 מטר מעל פני הים. בית הקברות ממוקם מול המנזר היווני-אורתודוקסי סנט אונופריוס, בנ.צ. 17215/13080.
אל בית הקברות ניתן להגיע בשתי דרכים עיקריות: האחת היא דרך עתיקה היוצאת מהכביש העולה אל הר ציון ('כביש האפיפיור'). כאשר עולים בכביש נראה ממזרח לו (צד ימין) בית קברות הפרוטסטנטי ומיד אחריו יורדת סמטה צרה באורך של כ-250 מטר אל בית הקברות סמבוסקי. הסמטה מתחברת אל המדרגות המפרידות בין חלקת 'סמבוסקי הקטנה' לחלקת 'סמבוסקי הגדולה'. דרך נוספת הנוחה אף לרכב, עולה מכביש גיא בן הינום. במרכז הגיא ישנו מבנה מגודר של משאבת מים, מולו על המדרון הצפוני מתחילה לטפס במתינות לכיוון מזרח וצפון-מזרח דרך עפר כבושה (ניתן לנסוע בה ברכב רגיל). כעבור כ-250 מטר מגיעים לגדר אבן ולפינה הדרום-מערבית של בית הקברות סמבוסקי.
מקור השם
השם המקובל ביותר של בית הקברות הוא סמבוסקי, אך במקורות שונים הוא נקרא בשמות אחרים, שרובם שיבושים של השם המקובל: סמבוסקה, טמבוסקה, סמבושקי, סמבורסקי, סאנבוסקי, סאנבוסקה, אַל-סַמְבּוּסְקֶה, גרניל, ובית הקברות הספרדי הישן. ריבוי השמות מעיד על העממיות של בית הקברות, על גורלו העגום כנראה כבר מתחילת קיומו, ועל היותו בית קברות זניח לעומת הר הזיתים.
לא ברור מה מקורו או משמעותו של השם סמבוסקי, והוצעו לכך רעיונות שונים. בין השאר ישנה סברה שהשם ניתן לו בשל צורתו הגאוגרפית של בית הקברות, המזכירה את המאכל סמבוסק.
בית הקברות במאות ה-19-20
החל מהמאה ה-19 ישנן עדויות מפורשות המתייחסות לבית הקברות סמבוסקי. בית הקברות מצוין גם במפות, בתחריטים ובצילומי ירושלים הראשונים. בראשית שנות השבעים של המאה ה-19 החלה להתפתח בהדרגה שכונה קטנה של ערבים בין בית הקברות סמבוסקי ובריכת השילוח. בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל ידע המקום הרס ועזובה. במיוחד לאחר מאורעות תרפ"ט (1929) החל הרס שיטתי של מצבות ושימוש באבני מצבות לבניית גדרות ובתים של תושבי האזור. הנהלת ועד העדה הספרדית ניסתה מדי מספר שנים לגייס משאבים ולטפל באופן יסודי בבית העלמין, אך הדבר לא הסתייע ומתוכניות רבות נעשה רק מעט.
בשנת 1938 הופיעה בעיתון הארץ הידיעה הבאה: "...בחלקה המכונה "סאמבוסקי", הרשו לעצמם השכנים לבנות בית ממש בתוך בית העלמין, לאחר שסלקו בלי כל היסוס מאות מצבות, שכיסו את המקום. עם זה אנו רואים שעצמות מתים מתגלגלות כדומן, ופה ושם מתבלטות שלדים במורד ההר, מכיוון שהגדרות אשר שמרו על המצבות נהרסו או שנגרפו בהמשך העתים על ידי הגשמים העזים."
בית הקברות לאחר 1948
למרות המחסור בקרקעות, נמנעו תושבי האזור מלפלוש ולבנות על שטח בית הקברות סמבוסקי, עד 1967. דווקא כשעבר השטח לשליטה ישראלית, לאחר מלחמת ששת הימים, החלה תופעה של פלישות ובניה בלתי חוקית בפאתי בית הקברות. כיום ניצבים בשטח בית הקברות מספר מבנים בלתי חוקיים, משחטת רכב ומוסך, וחלקים ממנו יושרו באמצעות כלים כבדים. במהלך פעולות אלה נהרסו קברים רבים ונותצו עשרות מצבות. מצבות אחרות שימשו כאבני בנייה ומדרגות בבתים בשטח בית הקברות.
בשנת 2003 טושטשו רוב שרידי הקברים ועשרות מצבות נגנבו או נותצו; מאות טונות של פסולת בניין ואשפה נזרקו בשטח, בעיקר בחלק הדרום-מזרחי של בית הקברות. תושבי השכונה פילסו לעצמם רחבות חנייה למכוניות על מקומם של קברים קדומים. בשטח בית הקברות ניתן לזהות כיום רק כעשר מצבות או חלקי מצבות.
גורמים שונים ניסו במהלך השנים לשמר ולשקם את המקום. לדוגמה ניסיון אחד היה של גורמים במינהל מקרקעי ישראל לרתום את חברת קדישא תוך מתן תקציב (למרות שהשטח אינו בבעלות ממ"י) בית הקברות נוקה, חלק מהמצבות שופץ ואף חלק מגדר בית הקברות שופץ אך נהרס ושוב נשפכה פסולת וונדליזם על ידי התושבים המתגוררים בצמוד. הנושא נידון בוועדות שונות ואף עלה לדיון בממשלה, אך גם המעט שנעשה לשם שימור המקום, נהרס תוך זמן קצר על ידי התושבים הגרים במקום וחלק לא מבוטל מהמצבות ומחומר האבן של בית הקברות שובץ בבתי התושבים הגרים במקום. אחד הפעילים ביותר בעניין שיקום בית הקברות היה דורון הרצוג (1957–2010), מורה דרך וחוקר ירושלים אשר חקר את תולדות בית הקברות. הרצוג כתב ספר אודות בית הקברות שיצא לאור בעריכת דר' אייל מירון ב-2011.
בשנת תש"ע (2010) נעשתה עבודה של פענוח רשימות הקבורים בסמבוסקי, ומתוכנן גם ניסיון לזהות בשטח את מיקומם של הקברים, כחלק מעבודות לפיתוח ושימור המקום שמבצעים הרשות לפיתוח ירושלים ועמותת אלע"ד.
בשנת תשע"ז (2017) ב-ז' באדר, יום פטירת משה רבינו, נערכו סיורים ופעולות שיקום בשיתוף מדרשת ראשית ירושלים, מועצת בתי העלמין, רשות הטבע והגנים ועוד. במעמד האזכרה השתתפו הרב הראשי לישראל הרב דוד לאו, סגן שר הביטחון הרב אלי בן דהן והרב הלל הורוביץ, מנכ"ל מועצת בתי העלמין.
באוקטובר 2019 הודיע ראש העיר ירושלים משה ליאון על מבצע ניקיון יסודי לבית הקברות, במהלכו נאספו 20 טון אשפה. בנוסף, יוצבו מצלמות בבית הקברות על מנת לאכוף מקרי ונדליזם.
בקיץ 2022 החלה עמותת אלע"ד בעבודות מקיפות לשיקום בית הקברות, כולל גידור, סלילת כביש גישה וחניון.
הקבורים בבית הקברות
בבית הקברות סמבוסקי נקברו בעיקר עניי ירושלים מכל העדות אשר לא יכלו לרכוש חלקות קבר בחייהם על הר הזיתים, או גלמודים שהחברה קדישא הספרדית קברה אותם כ"חסד של אמת" ללא תשלום. עם זאת, ידוע גם על אנשים שבחרו מראש להיקבר בבית הקברות סמבוסקי, ואשר קנו חלקות קבר במקום. בנוסף, נקברו במקום גם מתאבדים, מומרים וחולי רוח.
בניגוד למצבות הגדולות והכבדות שניתן למצוא בחלק מקברי הר הזיתים, המצבות של עניי ירושלים היו פשוטות ביותר, וחלקן נראות כאבנים אשר נאספו בשדה. את החלק במצבה בו נחקק שם הנפטר סיתתו והחליקו כך שניתן יהיה לקרוא את הכתוב. שאר פני המצבה לעומת זאת נשארו 'טבעיים' ולא מהוקצעים. מורגש שנחקק רק המינימום הנדרש על מנת לצמצם בהוצאות. החריטה של האותיות ברוב המצבות נעשתה בצורה פשוטה ביותר: חקיקת האותיות שטוחה וכמעט ללא עומק. המצבות היו פרוצות לנזקי הטבע והזמן, ובמעט המצבות שעדיין קיימות בשטח, קשה כיום לקרוא את הכיתוב.
מספר הקבורים בבית הקברות
פוטנציאל הקבורה בסמבוסקי מגיע ללמעלה מ-7,000 מקומות קבורה, אך קשה להעריך כמה נקברו בו בפועל. בשנים 1972-1973 נעשה סקר על ידי משרד הדתות באמצעות חברת האדריכלים 'עפרוני-שיינברג', בו נרשמו 137 מצבות ומקומן סומן על גבי מפה. במסגרת סקר עצמאי נוסף ומחקר מתמשך שערך דורון הרצוג, נאספו שמות נוספים של נקברים בבית הקברות, ועד כה ידועים שמותיהם של כ-1,600 נפטרים.
מערות הגניזה בבית הקברות
בשנת 1924 ערך ד"ר יהודה לייב מאגנס מן האוניברסיטה העברית סקר ממצאים במערות הגניזה בבית הקברות סמבוסקי.
בקיץ 1943 נפלו מספר אבנים מן הכותל המערבי, והן נגנזו במערות הגניזה בסמבוסקי, מפאת הקדושה שיוחסה להן.
חומות ירושלים בשטח בית הקברות
ב-18 בפברואר 2007 החלה רשות הטבע והגנים, במימון ובסיוע עמותת אלעד ובניהול הארכאולוג יחיאל זלינגר מרשות העתיקות, לחפור ולחשוף מחדש את שרידי החומה העתיקה. מסיכום החפירות כפי שנתפרסמו עד כה, עולה כי בתוואי החומות ישנן שלוש תקופות. החומה המאוחרת היא מן התקופה הביזנטית, ונבנתה על יד הקיסרית אאודוקיה, בת המאה ה-5. באותו תוואי התגלו ביצורים וחומות מימי החשמונאים המאופיינים בסיתות חשמונאי. חומה זו בנויה על חומה שהיא חלק מן 'החומה הראשונה' של ימי הבית השני.
צמחייה בבית הקברות
בימי פריחת החצבים לקראת הסתיו, מכסה מרבד של חצבים את כל שטח בית הקברות, ותוחם את גבולותיו. לעומת זאת, מחוץ לבית הקברות ישנם מעט חצבים. תופעה זו היא תוצאה של המנהג לשתול חצבים כסימון לגבולות חלקה, או כסימון של קבר, בהיעדר יכולת כלכלית להציב מצבה. יתרונו של החצב הוא בכך שהוא נשאר במקומו לשנים רבות ומהווה בכך תחליף למצבה. ושבצליו הרעילים ירחיקו בעלי חיים מלפגוע בקבר.
ישיבת ההסדר מעלה אפרים
ישיבת ההסדר במעלה אפרים (מיסודה של עמותת "מרכז רוחני וקהילתי-אוצרות אפרים") היא ישיבת הסדר הממוקמת במעלה אפרים שבבקעת הירדן. הישיבה פועלת לחינוך לתורה ולמנהיגות דתית-לאומית. הישיבה דוגלת בחיזוק ההתיישבות ברחבי ארץ ישראל בכלל ובבקעת הירדן בפרט, ולכן קבעה את משכנה באזור זה של בקעת הירדן.
הישיבה הוקמה ב-1998 ביוזמת ראש המועצה דוד קופלוביץ' ובסיועו של מאיר ארביב במטרה לפתח את המקום כחלק מפיתוח בקעת הירדן כולה. כיום עומד בראשה הרב מיכאל אהרונוב (בוגר ישיבת כרם ביבנה) שכיהן בעברו כר"מ בישיבה ומשמש גם כרב הגרעין התורני. ראש הישיבה הנוכחי, הרב אהרונוב, החליף את הרב ברוך גנות.
הישיבה נותנת מענה תורני לאנשי המקום והסביבה ושואפת לגדל תלמידים שעבודת ה' היא דרך חיים עבורם. תלמידים שיוכלו בעתיד לשאת בעול הציבור מתוך צניעות ופשטות,לקיחת אחריות וחיבור אמיתי לכלל עם ישראל - מסורתיים,חילונים,חרדים וכו'.
לימוד התורה בישיבה נעשה מתוך שמחה אמיתית ומתוך חיבור טבעי בין התלמידים לראש הישיבה,הר"מים, אברכי הכולל,אנשי הצוות והבוגרים.
בישיבה בונים את האחריות האישית אצל התלמידים,מעודדים לשירות משמעותי בצבא ומעצימים את הרצון לתרומה בכל המישורים בעזרת ההתנדבויות הרבות שעושים בישיבה (במועדוניות ילדי רווחה,הכנת ילדים לבר מצווה,ליווי אבלים ,סיוע לקשישים ועוד).
קארה (שבט)
קארה או קארו הוא שבט בדרום אתיופיה ליד נהר האומו. השבט מתגורר בגדה המזרחית של נהר האומו. מספר בני השבט מוערך בכ-1,000-1,500 אנשים. סימן ההיכר שלהם הוא מסמר מתכת גדול הנעוץ בשפה התחתונה. לפעמים הם נועצים מסמרים גם בסנטר, באוזניים ובאזורים אחרים בפנים. בני השבט חיים בבקתות קש וצובעים את גופם בחומר לבן אדמדם. הם ידועים בחוסר סובלנותם במיוחד כלפי זרים המבקרים באזור.
שפה
השפה של בני שבט הקארה שייכת לשפות הדרום-אומוהוטיות היא דומה לשפתם של בני שבט ההאמר.
לוקי (סדרת טלוויזיה)
לוקי (באנגלית: Loki) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית, שנוצרה עבור שירות הזרמת המדיה "דיסני+" על ידי מייקל וולדרון, ומבוססת על דמותו של הנבל באותו השם מבית מארוול קומיקס. הסדרה היא חלק מהיקום הקולנועי של מארוול, והיא קשורה בהמשכיותה לסרטי היקום. הסדרה מופקת על ידי אולפני מארוול, כשוולדרון משמש כמפיק בפועל והיא מבוימת על ידי הבמאית קייט הרון.
תקציר העלילה
בעקבות אירועי "סוף המשחק", לוקי נמלט ממאסרו עם אבן הטסראקט, אך נתפס ומובא לרשות למשתנים בזמן (באנגלית: Time Variance Authority; בראשי תיבות: TVA או רמ"ז), ארגון ביורוקרטי מסתורי המתקיים מחוץ למרחב הזמן והחלל ואחראי על ניטור ציר הזמן התקין. במהלך משפטו, ניתנת ללוקי האפשרות הבאה: להימחק מהקיום בגלל היותו "משתנה בזמן", או לעזור לתקן את ציר הזמן ולעצור איום גדול יותר. בסופו של דבר, לוקי נלכד במותחן פשע משלו בעודו עובר בין צירי זמן שונים ומשפיע על ההיסטוריה האנושית.
צוות השחקנים והדמויות
בנוסף, פיליפ פורנה, דייב מקדונלד, מישל רוז, סרפינה קינג, אלווין צ'ון ואילן מועלם מגלמים אנשי-דקות הנמצאים תחת פיקודם של מוביוס וציידת בי-15, ואילו ג'ון לוין ואהרון בלנר מגלמים פקידי שומה העובדים ברמ"ז, בהתאמה. אריקה קולמן מגלמת את דמותה של פלורנס שפנר, דיילת ששהתה בטיסה של די. בי. קופר.בנוסף, מופיעים בסדרה רנה רוסו וג'יימי אלכסנדר ששבו לגלם את דמויותיהן של פריג, אמו החורגת של לוקי, ליידי סיף מסרטי היקום הקולנועי הקודמים, וכריס המסוורת' שדיבב את דמותו של תורדע (תור-צפרדע), בהופעות קמע ללא זיכוי.
פיתוח
בספטמבר 2018, דווח כי אולפני מארוול עסוקים בפיתוחן של מספר מיני-סדרות עבור שירות הזרמת המדיה החדש של אולפני וולט דיסני, "דיסני+", שיתמקדו בדמויות "הדור השני" של סרטי היקום הקולנועי של מארוול שלא היו להם ואף לא סביר שיהיו להם סרטי סולו משלהם, כמו דמותו של לוקי; שחקנים שגילמו את הדמויות בסרטי היקום התעתדו לשוב ולגלם את דמויותיהם עבור מיני-הסדרות, כולל טום הידלסטון. מיני-הסדרות השונות התעתדו לכלול שישה עד שמונה פרקים לכל מיני-סדרה, עם "תקציב [גדול] שיתחרה באלו של הפקת אולפנים מרכזית", ולהיות מופקות על ידי אולפני מארוול עצמן ולא על ידי חטיבת הטלוויזיה של מארוול שהיו אחראיות להפקת סדרות טלוויזיה אחרות ביקום הקולנועי; נשיא אולפני מארוול, קווין פייגי התעתד לנקוט "חלק מעשי" בליווי תהליך הפיתוח של כל מיני-סדרה, זאת תוך כדי התמקדות בהמשכיותן של עלילותיהם של מיני-הסדרות עם הסרטים ו"טיפול" בשחקנים שיגלמו את דמויותיהם מהסרטים. בנובמבר, מנכ"ל דיסני, בוב אייגר, אישר כי סדרה שתתמקד בדמותו של לוקי נמצאת בתהליכי פיתוח ושטום הידלסטון צפוי לשוב לגלם את דמותו.
בנובמבר 2020, דווח על תחילת פיתוחה של העונה השנייה, ובינואר 2021, דווח על כך שוולדרון עתיד להיות מעורב שוב בהפקת העונה השנייה "בתפקיד כלשהו" כחלק מעסקה עם דיסני.
במאי 2023 פורסם כי העונה השנייה צפויה לעלות ב-6 באוקטובר 2023.
כתיבה
הסדרה עתידה להתרחש לאחר אירועי "סוף המשחק", במהלכם לוקי גנב את אבן הטסראקט מטוני סטארק, שחזר בזמן לאירועי "הנוקמים", מה שיצר ציר זמן חלופי במקביל לציר הזמן עליו נמצאים סרטי היקום הקולנועי הראשיים. בסדרה, לוקי משתמש באבן הטסראקט על מנת לנסוע בזמן ולשנות את ההיסטוריה האנושית. באוגוסט 2019, במאית הסדרה, הרון, הצהירה כי הסדרה "תיקח את לוקי לחלק חדש לחלוטין ביקום הקולנועי של מארוול" ואילו וולדרון אמר שהסדרה "תחקור את השאלות שיש לכולנו: לאן נעלם לוקי אחרי שהוא הרים את אבן הטסראקט? האם לוקי יכול אי פעם להתיידד עם מישהו? והאם השמש תזרח עליו שוב אי פעם?". על פי פייגי, המשכיותה של הסדרה תקושר לסרט "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף", בדומה ל"וונדה-ויז'ן".
ליהוק
עם ההכרזה על פיתוח והפקת הסדרה בנובמבר 2018, דווח במקביל כי הידלסטון צפוי לשוב לגלם את דמותו של לוקי. בפברואר 2019, יו"ר אולפני דיסני, אלן הורן, אישר רשמית את שובו של הידלסטון לגילום דמותו של לוקי. בנובמבר 2019, אושר כי השחקנית סופיה די מרטינו לוהקה לתפקיד ראשי לא ידוע. עם זאת, דווח כי מרטינו תגלם את גרסתו הנשית של לוקי. בינואר 2020, אושר כי השחקן אוון וילסון לוהק לגילום דמותו של מוביוס מ. מוביוס.
בפברואר 2020, נודע על ליהוקה של גוגו אמבתה-רו לתפקיד ראשי בסדרה. במרץ 2020, ריצ'רד א. גרנט לוהק לתפקיד שטרם פורסם כחלק מהופעת אורח, ובדצמבר 2020, נחשף שוונמי מוסקו לוהקה לתפקיד שטרם פורסם. בספטמבר 2020, נחשף ליהוקה של סשה ליין לתפקיד שטרם פורסם.
בדצמבר 2020, דווח שייתכן וג'יימי אלכסנדר תשוב לגלם את דמותה של סיף מסרטים קודמים של היקום הקולנועי של מארוול.
צילומים
צילומי העונה הראשונה החלו בינואר 2020, וכל ששת פרקיה בוימו על ידי הרון וצולמו על ידי הצלמת אוטום דוראלד. צילומי רקע התקיימו במטרופולין אטלנטה לאורך כל חודש פברואר. ב-14 במרץ, הצילומים הושבתו בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית, והתחדשו רק בספטמבר 2020, באולפני "פיינווד אטלנטה". צילומי העונה הראשונה הסתיימו באמצע דצמבר 2020.
בנובמבר 2020, טרם עלייתה לשידור של העונה הראשונה, התפרסם שצילומי העונה השנייה עתידים להתחיל בינואר 2022. צילומי העונה השנייה החלו בלונדון ביוני 2022.
שיווק
קטע קצרצר מהסדרה הוצג בפרסומת שיווקית במהלך אירוע הסופרבול LIV לצד קטעי וידאו מ"הפלקון וחייל החורף" ו"וונדה-ויז'ן".הכתבת ג'וליה אלכסנדר מ-"The Verge" אמרה שהפרסומת הציעה "מספיק הצצות כדי לרגש מעריצים". הכתבת היילי פוץ' מ"קולידר" העירה שמכל פרסומות במהלך הסופרבול, אנשי השיווק של מארוול "גנבו את כל ההצגה" והיה להם "הרבה ממה לרגש איתו".
בינואר 2021 אולפני מארוול הודיעו על תוכניתם להפיץ צעצועים, משחקים, ספרים, פריטי הלבשה, מוצרים לעיצוב הבית ופריטים נוספים כל שבוע עם תחילת שידור הסדרה, זמן קצר לאחר עליית הפרק השבועי לשידור.
באפריל 2021, הקדימון הרשמי של הסדרה הופץ ברשתות המקוונות.
שידור
הסדרה עלתה לשידור בשירות הזרמת המדיה של דיסני "דיסני+" ב-9 ביוני 2021, ועונתה הראשונה כללה שישה פרקים בני שעה שעלו לשידור באופן שבועי.
אפרים אשרי
הרב אפרים אשרי (מבוטא, ולעיתים אף נכתב כאושרי; ה'תרע"ד, 1914 - 28 בספטמבר 2003) היה תלמיד חכם, פוסק וראש ישיבה. עסק רבות בשואה, וחיבר ספר שו"ת שעסק בשאלות הלכתיות שנגעו לשואה, בשם ממעמקים.
ביוגרפיה
אשרי נולד בקופישוק שבליטא לרב דוב אשרי. התחנך בישיבת סלובודקה, בישיבת פוניבז' ובתלמוד תורה בקלם. בשנת ה'תרצ"ד (1934) נסמך להוראה בידי רבה של קובנה, הרב אברהם דוב כהנא שפירא ובידי רבי לייב רובין מווילקומיר, רבי עזרא אלטשולר, ר' אברהם זאב הלר ממריאמפולה ור' ברוך הורוביץ מאלקסוט. לאחר מכן שימש כרב בסלובודקה ולימד בבית מדרש מקומי.
במשך מלחמת העולם השנייה שהה הרב אשרי בגטו קובנה, שם שימש יד ימינו של רב העיר - הרב אברהם דוב כהנא שפירא - ועמד בראש הארגון "תפארת בחורים" בגטו קובנה. בתקופה זו רוב רבני הגטו נרצחו בידי הנאצים והליטאים, והרב שפירא עצמו כבר היה חולה וחלש ונבצר ממנו לתפקד כפוסק באופן מלא, ועל כן הרב שפירא ביקש מהרב אשרי שיענה על שאלות הלכתיות במקומו. את הדפים בהם נכתבו התשובות שמר הרב אשרי טמונים באדמה, ורק לאחר המלחמה קיבץ אותם לספר שאלות ותשובות "ממעמקים".
לאחר המלחמה הרב אשרי נותר הרב היחיד בקובנה, והמשיך שם בפעילות ציבורית למען הפליטים. מאוחר יותר הוא היגר לאוסטריה והקים ישיבה ליד זלצבורג, ומשם לרומא, שם שימש כראש ישיבת "מאור הגולה". לאחר תקופה זו היגר לארצות הברית, שם גם פרסם את ספריו. במשך עשרות שנים הנהיג את קהילת בית המדרש הגדול בלואר איסט סייד של מנהטן בניו יורק.
הרב אשרי נפטר בב' תשרי שנת ה'תשס"ד, 2003, בניו יורק. לאחר הלוויה מכובדת בחו"ל, הוא הועלה לקבורה בירושלים.
פסיקותיו
הגטו זימן לרב אשרי שאלות לא שגרתיות, וכן הביא נושאים תאורטיים שונים לידי משמעות מעשית. כך לדוגמה הוא נשאל האם ניתן לברך בברכות השחר ברכת "שלא עשני עבד", מכיוון שהצהרה זו עמדה בסתירה למצב היהודים בגטו. בתשובתו כותב הרב אשרי:
עניין הלכתי נוסף שנובע מהשואה, הוא האם יש לומר קדיש על גוי שנחשב לחסיד אומות העולם. הרב אשרי כותב כי הדבר אינו רק מותר, אלא גם חובה מוסרית - מצווה.
מתוך תשובותיו בשו"ת ממעמקים ניתן ללמוד רבות על אורח החיים בגטו, שכן פעמים רבות הרב אשרי מקדים לשאלה רקע כללי הנוגע לאותה שאלה. רקע זה ניתן על מנת שתהיה אפשרות להבין את המציאות הנוראה בה נשאלה השאלה אף לאותם שלא היו בה.
לקריאה נוספת
משה טרשנסקי, פועלו הציבורי של הרב אפרים אשרי וחשיבות חיבורו שו"ת ממעמקים לגיבוש נרטיב היסטוריוגרפי-דתי לתולדות השואה, עבודת דוקטור, אוניברסיטת בר-אילן, 2016.
בן ציון קליבנסקי ‘תפארת בחורים’ - תנועת לימוד התורה לבני המעמדות העמלים בליטא בין מלחמות העולם ציון: רבעון לחקר תולדות ישראל, תשע"ז, 2017 (2017): 488.
אוסטין A40 דבון
אוסטין A40 דבון (באנגלית: Austin A40 Devon) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Austin Motor Company אשר יוצרה בין השנים 1948–1956 בבריטניה ובניו זילנד.
משנת 1952 Austin Motor Company הייתה בבעלות British Motor Corporation.
סיפורי חסידים
סיפורי חסידים (או סיפורי הצדיקים) הוא תת-סוגה ספרותית בהגיוגרפיה היהודית, המאפיינת בייחוד את החסידים, אך קיימת גם בקבוצות אחרות ביהדות, ועוסקת בעיקר בסיפורי שבח על תולדות חייו ומעשיו ונפלאותיו של צדיק מסוים. הסיפורים מסופרים בדרך כלל בטיש (יידיש: שולחן) החסידי ומלוקטים למקבצים שונים של סיפורים.
היחס לסיפורי חסידים
סוגה חדשה זו, שהכילה סיפורים רבים שנועדו לפאר דמות מסוימת ובייחוד דמויות חסידיות, הובילה לפולמוס רעיוני, שכמעט לא הורגש לעומת פולמוסים אחרים על החסידות, והביא לפילוג דעות אף בתנועה החסידית עצמה.
רבי נחמן מברסלב, מייסד חסידות ברסלב, כותב בספרו ליקוטי מוהר"ן בשבח סיפורי חסידים. הוא אף כתב את הספר סיפורי מעשיות משנים קדמוניות, שלהבדיל מסיפורים חסידיים רגילים, הסיפורים בספר הם מעין אגדות עם על מלכים, נסיכות ודמויות אגדיות, ולמעשה מולבשים בהם רעיונות קבליים עמוקים. עם זאת, בספר כוכבי אור של רבי אברהם בר נחמן מחסידי ברסלב מצוטט ר' נחמן כמתנגד לסיפורים לא אמיתיים על הבעש"ט, לעומת סיפורים אמיתיים ומבוררים שסופרו על ידי צדיקים.
רבי ישראל פרידמן מרוז'ין אמר על אמרה נפוצה בקרב חסידים "סגולה לפרנסה לספר במוצאי שבת סיפורי בעש"ט"; "ואני אומר, לא רק מהבעש"ט אלא מכל הצדיקים, ולא רק לפרנסה אלא לכל הדברים, ולא רק במוצאי שבת אלא כל זמן שמדברים מצדיקים זהו סגולה לכל מה שצריך".
ביקורת על סיפורי חסידים הושמעה, באופן טבעי, בקרב מתנגדי תנועת החסידות. כך למשל אמר הנצי"ב לבנו, רבי חיים ברלין, שכל מטרת הסיפורי צדיקים היא עצת היצר הרע לבטל מלימוד. באופן דומה מסופר על רבי אלחנן וסרמן שחסידים שאלו אותו שיספר להם מופתים על רבו החפץ חיים אמר להם הרב וסרמן: "אתם מספרים איך הקב"ה עושה רצון צדיק אנו מספרים איך הצדיק עושה רצון הקב"ה".
הסטייפלר כתב באגרותיו שכל מספר חסידי לוקח את הנקודה שמעניינת אותו, כך שאחרי כמה מספרים משתנה הסיפור לבלי היכר. למעשה, גם בין החסידים עצמם היו שהתנגדו לסיפורים לא אמינים. הרב יואל טייטלבוים, האדמו"ר מסאטמר, כתב בספרו ויואל משה נגד סיפורי חסידים "שמתחלפים מפה לאוזן" ואינם אמינים דיים. בחב"ד ישנה נטייה לייחס לסיפורים אמינות המגובה בפירוט ובאזכור שמות ותאריכים, אף כי גם בחסידות זו קמו עוררים על הדיוק ההיסטורי של הסיפורים, ביניהם ידוע במיוחד החוקר הרב יהושע מונדשיין שעסק בכך.
האדמו"ר מצאנז בספרו "שפע חיים" חלק א' כתב כנגד סיפורי צדיקים ואמר שכל מטרת הסיפורים הייתה להראות לעמי הארץ שאינם לומדים שיש אפשרות לקיים מופתים, אך באמת אין להתעסק בכך.
האחים הקדושים
בין הסיפורים החסידיים מפורסמים הסיפורים על האחים רבי אלימלך מליז'נסק ורבי זושא מאניפולי, הידועים גם בכינוי "האחים הקדושים". מכיוון ששני האחים עברו מקומות רבים ונודעו כאנשים קדושים, התפתחה סביבם מסורת סיפורים ייחודית. חלקם לוקים בחוסר דיוק היסטורי, כגון תיאורים של מפגשים של האחים הקדושים עם אנשים שנפטרו זמן רב לפניהם או נולדו אחריהם.
ישנם אחים נוספים שכונו בשם זה, כגון רבי שמעלקע מניקלשבורג ורבי פנחס הורוביץ בעל ההפלאה, וכן נכדיו של רבי פנחס מקוריץ, שכונו גם "האחים הקדושים מסלאוויטא" וגם "המדפיסים הקדושים". בחסידות בעלז מכונים האדמו"ר רבי אהרן ואחיו רבי מרדכי מבילגוריי בכינוי "האחים הקדושים".
לקריאה נוספת
קבצים של סיפורי חסידים:
חקר סיפורי חסידים:
יון (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
טקס פרסי גראמי ה-62
טקס פרסי גראמי ה-62 התקיים ב-26 בינואר 2020, ועסק בהישגים הבולטים של תעשיית המוזיקה, החל מ-1 באוקטובר 2018 ועד ל-31 באוגוסט 2019. הטקס התקיים בסטייפלס סנטר שבלוס אנג'לס, קליפורניה. אלישיה קיז הנחתה את הטקס, לאחר שהנחתה גם את הטקס של השנה הקודמת.
ליזו החזיקה במספר המועדויות הרב ביותר בטקס, עם כ-8 מועמדויות, כשאחריה בילי אייליש וליל נאס X עם 6. אייליש ואחיה פיניאס או'קונל מחזיקים במספר הזכיות הרב ביותר, עם כ-5 זכיות. אייליש הייתה לאמנית הראשונה שזכתה בארבע הקטגוריות הראשיות: הקלטת השנה, אלבום השנה, שיר השנה ותגלית השנה באותו הטקס, מאז כריסטופר קרוס ב-1981.
עשרה ימים לפני הטקס, פרסמה האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה כי נשיאת האקדמיה דבורה דוגאן עזבה את תפקידה כנשיאה ומנכ"לית האקדמיה. דוגאן עוררה מחלוקת בכך שטענה כי הארגון עוסק בשחיתות. הטקס נערך באותו יום למותו של שחקן הכדורסל קובי בראיינט, לזכרו הקדישו להקת ה-R&B האמריקאית Boyz II Men ביצוע לשיר "It's So Hard to Say Goodbye" בטקס.
בטקס היו מועמדים לפרס שלושה ישראלים: מוזיקאית הג'אז ענת כהן, בקטגוריית "אלבום אנסמבל הג'אז הטוב ביותר", על האלבום Triple Helix, יחד עם להקתה, The Anat Cohen Tentet, והבמאים וניה הימן וגל מוג'ה בקטגוריית "הווידאו קליפ הטוב ביותר", על בימוי הקליפ של השיר "Glad He's Gone" של טובה לו.
רקע ומחלוקת
לאחר שנים רבות בהן נערך באופן מסורתי בפברואר (למעט בשנים בודדות של משחקי החורף האולימפיים), טקס פרסי גראמי ה-62 הועבר לינואר, בשבוע שלפני סופרבול LIV, בעקבות החלטת האקדמיה האמריקאית לקולנוע להעביר את הטקס ה-92 שלהם ליום ראשון השני בפברואר. ב-20 בנובמבר 2019, הוכרזו המועמדויות לכל 84 הקטגוריות על ידי גאייל קינג, אלישיה קיז וביבי רקסה, על סט הצילומים של CBS Morning.
זו הייתה אמורה להיות המהדורה הראשונה של פרסי גראמי שהנשיאה החדשה של האקדמיה להקלטות דבורה דוגאן הייתה מנחה; עם זאת, היא עזבה את תפקידיה כנשיאה ומנכ"לית כעשרה ימים לפני הטקס. האקדמיה פתחה בחקירה של טענות לפיהן דוגאן הציק לאחד העובדים באקדמיה. לאחר פיטוריה, עוררה דוגאן מחלוקת בטענה כי האקדמיה להקלטות עסקה בשחיתות במהלך ההחלטה על המועמדויות לפרס. על פי הדיווחים, בעקבות הפרשה ביטלה הזמרת טיילור סוויפט את ביצוע ההפתעה המתוכנן שלה לשיר "The Man", אם כי גם סוויפט וגם מפיק גראמי קן ארליך הכחישו זאת. יו"ר האקדמיה להקלטות הארווי מייסון ג'וניור נכנס לתפקידו כנשיא זמני ומנכ"ל ומנכ"ל הטקס במקום דוגאן.
הטקס נערך בסטייפלס סנטר באותו יום למותו של שחקן הכדורסל קובי בראיינט, ששיחק בלוס אנג'לס לייקרס. בטקס נכללו מספר מחוות לזכרו של בראיינט, בהן ביצוע של השיר "It's So Hard to Say Goodbye to Yesterday" של מנחת הטקס אלישיה קיז ולהקת Boyz II Men, בעוד ליל נאס X, ליזו ודי.ג'יי. חאלד שילבו מחוות לבראיינט בהופעותיהם.
שינויים בקטגוריות
בטקס פרסי גראמי ה-62 בוצעו שינויים מרובים בקטגוריות.
מגישים
קדם-טקס
הטקס המרכזי
הערות
זוכים ומועמדים
המועמדים והזוכים (מודגשים) לטקס פרסי גראמי ה-62 היו כדלקמן:
הקטגוריות הראשיות
הקלטת השנה
אלבום השנה
שיר השנה
תגלית השנה
פופ
ביצוע סולו הפופ הטוב ביותר
ביצוע הפופ הטוב ביותר של צמד/להקה
אלבום הפופ הווקאלי העממי הטוב ביותר
אלבום הפופ הווקאלי הטוב ביותר
דאנס/אלקטרוני
הקלטת הדאנס הטובה ביותר
אלבום הדאנס/אלקטרוני הטוב ביותר
מוזיקה אינסטרומנטלית עכשווית
האלבום האינסטרומנטלי העכשווי הטוב ביותר
רוק
ביצוע הרוק הטוב ביותר
ביצוע המטאל הטוב ביותר
שיר הרוק הטוב ביותר
אלבום הרוק הטוב ביותר
אלטרנטיבי
אלבום המוזיקה האלטרנטיבית הטוב ביותר
R&B
ביצוע ה-R&B הטוב ביותר
ביצוע ה-R&B העממי הטוב ביותר
האלבום האורבני העכשווי הטוב ביותר
אלבום ה-R&B הטוב ביותר
ראפ
ביצוע הראפ הטוב ביותר
ביצוע הראפ/שירה הטוב ביותר
אלבום הראפ הטוב ביותר
קאנטרי
ביצוע סולו הקאנטרי הטוב ביותר
ג'אז
סולו הג'אז המאולתר הטוב ביותר
אלבום הג'אז הווקאלי הטוב ביותר
אלבום הג'אז האינסטרומנטלי הטוב ביותר
אלבום אנסמבל הג'אז הטוב ביותר
אלבום הג'אז הלטיני הטוב ביותר
גוספל/מוזיקה נוצרית עכשווית
ביצוע/שיר הגוספל הטוב ביותר
ביצוע/שיר המוזיקה הנוצרית העכשווי הטוב ביותר
אלבום הגוספל הטוב ביותר
אלבום המוזיקה הנוצרית העכשווית הטוב ביותר
אלבום שורשי הגוספל הטוב ביותר
לטיני
אלבום הפופ הלטיני הטוב ביותר
אלבום הרוק, האורבני או האלטרנטיבי הלטיני הטוב ביותר
אלבום המוזיקה המקסיקנית האזורית הטוב ביותר
האלבום הטרופי הלטיני הטוב ביותר
מוזיקת שורשים אמריקאית
ביצוע השורשים האמריקאי הטוב ביותר
אלבום האמריקנה הטוב ביותר
אלבום הבלוגראס הטוב ביותר
אלבום הבלוז העממי הטוב ביותר
אלבום הבלוז העכשווי הטוב ביותר
אלבום הפולק הטוב ביותר
אלבום מוזיקת השורשים האזורית הטוב ביותר
רגאיי
אלבום הרגאיי הטוב ביותר
מוזיקת עולם
אלבום מוזיקת העולם הטוב ביותר
מוזיקה לילדים
אלבום הילדים הטוב ביותר
ספוקן וורד
אלבום הספוקן וורד הטוב ביותר
קומדיה
אלבום הקומדיה הטוב ביותר
תיאטרון מוזיקלי
אלבום התיאטרון המוזיקלי הטוב ביותר
מוזיקה למדיה חזותית
אלבום אוסף הפסקול הטוב ביותר
הפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית
השיר הטוב ביותר שנכתב למדיה חזותית
הלחנה
הקומפוזיציה האינסטרומנטלית הטובה ביותר
עיבוד
העיבוד, הכלים והקולות הטובים ביותר
מארז
עטיפת האלבום הטובה ביותר
המארז הטוב ביותר במהדורה מוגבלת מיוחדת
הערות
הערות האלבום הטובות ביותר
מוזיקה היסטורית
האלבום ההיסטורי הטוב ביותר
הפקה, לא קלאסי
האלבום הלא קלאסי המעובד הטוב ביותר
מפיק השנה, לא קלאסי
הקלטת הרמיקס הטובה ביותר, לא קלאסי
הפקה, סראונד
אלבום הסראונד הטוב ביותר
הפקה, קלאסי
מפיק השנה, קלאסי
מוזיקה קלאסית
הביצוע התזמורתי הטוב ביותר
הקלטת האופרה הטובה ביותר
הביצוע הכוראלי הטוב ביותר
ההופעה הטובה ביותר של הרכב מוזיקלי/מוזיקה קאמרית
ביצוע הסולו הקלאסי האינסטרומנטלי הטוב ביותר
הסולו הווקאלי‑קלאסי הטוב ביותר
המקבץ הקלאסי הטוב ביותר
היצירה הקלאסית העכשווית הטובה ביותר
וידאו קליפ/סרט
הווידאו קליפ הטוב ביותר
הסרט המוזיקלי הטוב ביותר
מספר המועמדויות והזכיות הרב ביותר
הזמרת האמריקאית ליזו קיבלה את מספר המועמדויות הרב ביותר בטקס, עם שמונה מועמדויות סך הכל, ואחריה בילי אייליש וליל נאס X, שקיבלו שש מועמדויות בהתאמה. האמנים הבאים קיבלו את מספר המועמדויות הרב ביותר בטקס: בילי אייליש ואחיה פיניאס או'קונל קיבלו את מרב הזכיות על עבודתם באלבום הבכורה של אייליש,, עם חמש זכיות כל אחד. בנוסף, אייליש הפכה לאמנית הראשונה שזכתה בכל ארבע הקטגוריות הראשיות באותו הטקס, מאז כריסטופר קרוס בשנת 1981, וכן האמן הצעיר ביותר שעשה זאת. האמנים הבאים קיבלו את מספר הזכיות הרב ביותר בטקס:
Exile in Guyville
Exile in Guyville הוא אלבום הבכורה של זמרת האינדי רוק האמריקאית ליז פייר. האלבום יצא ביוני 1993 לשבחי המבקרים וזכה להצלחה מסחרית, ועדיין מופיע ברשימות רבות של האלבומים הטובים ביותר. הוא גם נחשב אבן דרך במוזיקת הרוק האלטרנטיבית, ובשנת 2020 דורג במקום ה־56 ברשימת 500 האלבומים הגדולים של כל הזמנים של מגזין המוזיקה רולינג סטון. עד יולי 2010 מכר האלבום 491,000 עותקים.
רקע
בקיץ של 1991 כתבה פייר והקליטה שירים בקלטות שמע, שאותן הפיצה בכינוי Girly-Sound בשיקגו. החברים מסצנת המוזיקה שלהם נתנה את הקלטות העתיקו אותן והפיצו אותן הלאה, והיא פיתחה מעגל אוהדים מקומי.
ג'ון הנדרסון, הבעלים של לייבל האינדי Feel Good All Over, שמע את הקלטות והחליט להוציא אלבום לפייר. היא עברה לגר בדירתו והתחילה וניגנה לו את שיריה. הנדרסון הביא את המפיק בראד ווד כדי לעזור לפתח את ארבעת הדמואים הקיימים לשירים שלמים. אי־הסכמות התפתחו בין פייר להנדרסון. הוא רצה שהסאונד שלה יהיה מינימליסטי ומדויק, ובהשתתפות מוזיקאים חיצוניים, ואילו פייר רצתה צליל מלא יותר, כאשר נגינתה במרכז. היא לא הסכימה לשנות את הסגנון או את החזון שלה, והנדרסון הדיר את רגליו מן האולפן. לפיכך עזבה פייר את דירתו והמשיכה לעבוד באופן בלעדי עם ווד על מה שהיה עתיד להפוך לאלבום Exile in Guyville.
בזמן ההקלטות לפני החתימה על החוזה עם מטדור נטו ווד ופייר לגישה ניסיונית, כדי לראות מה הם "מגלים". אך הקשו על עבודתם חזרתה של פייר לבית הוריה בפרברים, רחוק מן האולפן, והצורך של ווד להשלים את הכנסתו בעבודת תחזוקת בניין. אך כאשר החתימה מטדור את פייר היא שכרה לעצמה דירת סטודיו קרוב לאולפן, והעבודה התקדמה.
פייר אמרה בראיונות שהאלבום שלה הוא תגובת שיר־שיר לאלבום Exile on Main Street של הרולינג סטונז משנת 1972.
פייר גם לקחה על עצמה את עיצוב עטיפת האלבום, אך הרעיון המקורי שלה, קולאז' שלו קראה "אורגיית בובות ברבי בבריכה", לא התקבל על דעת הלייבל. לבסוף הופיע על העטיפה תצלום חתוך של פייר בחזה חשוף שצילם נאש קייטו.
קבלה וביקורת
האלבום יצא ב־1993 וזכה מייד לתשבחות. הוא דורג במקום ראשון ברשימות האלבומים הטובים של השנה של מגזין המוזיקה Spin ושל וילג' וויס.
Exile in Guyville זכה גם להצלחה מסחרית מתונה. הקליפ של השירים "Never Said" ו"Stratford-On-Guy" שודרו ב־MTV, ועד אביב 1994 כבר נמכר האלבום ביותר מ־200,000 עותקים, כפי עשרה מאלבומי רוק אינדי המוצלחים של התקופה, ולכן נחשב במעגלים אלו להצלחה מסחררת. בבילבורד 200 הגיע האלבום למקום 196, ההצלחה הגדולה ביותר של מטדור רקורדס עד כה. ב־1998 העניק ה־RIAA ל־Guyille מעמד של אלבום זהב, המציין מכירות של חצי מיליון עותקים.
הפמיניזם של פייר באלבום גם הכה גלים; זו הייתה תקופת השיא של רוק נשים וריוט גירל, אך המילים והמסרים שלה היו שונים, גם ברמת הבוטות וגם בזעם הגלום בהם ("אני רוצה לזיין אותך כמו כלב/לקחת אותך הביתה, לגרום לך לאהוב את זה"), להבדיל מהצהרות של אידאולוגיה והעצמה שהיו נפוצות יותר בתקופה.
ההצלחה הייתה חוויה מעורבת מבחינת פייר. היא הופתעה מהגישה כלפי האלבום כחדשני; בעיניה היה זה "משהו פשוט ומובן מאליו". מה שהיא ראתה כאישי התפרש כהצהרות פוליטיות־חברתיות. לאור ההצלחה היא גם יצאה לסיבוב הופעות לקידום האלבום, מה שעורר את פחד הבמה שלה, שעימו נאלצה להתמודד.
האלבום נתן השראה לכמה חקיינים, ולעיתים קרובות ציינו מבקרים את צליל ה־lo-fi ואת הכנות הרגשית במילותיה של פייר כמעלות יוצאות דופן שלו. Guyville עדיין מופיע ברשימות מבקרים של האלבומים הטובים ביותר. המגזין Spin דירג אותו במקום ה־15 ברשימת "100 האלבומים הגדולים, 1985–2005". VH-1 מנה את Guyville כמספר 96 ברשימת האלבומים הגדולים של כל הזמנים. בשנת 2003 דורג האלבום במקום מספר 328 של רשימת רולינג סטון, "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים", וכשיצאה רשימה מעודכנת ב־2012 הוא עלה מקום אחד, ל־327. ברשימה שראתה אור ב־2020 זינק האלבום למקום ה־56. ב־1999 דירג פיצ'פורק את Guyville כאלבום החמישי בטיבו של שנות ה־1990. עם זאת, כשיצאה רשימה מעודכנת ב־2003 ירד האלבום למקום 30.
הוצאה מחודשת
ה־DVD הנלווה, Guyville Redux, מספר את סיפור יצירת האלבום במקור, בתחילת שנות ה־90, בסביבת מוזיקת האינדי בשיקגו שנשלטה בידי גברים. מופיעים בו פייר וכל האנשים המעורבים בהפקת האלבום. בין המרואיינים: ג'רלד קוסלוי וכריס לומברדי ממטדור רקורדס; מפיק האינדי סטיב אלביני; איירה גלאס מתוכנית הרדיו הציבורי This American Life; ג'ון הנדרסון; בראד ווד; ג'ון קיוזאק (אשר הקים בשיקגו את קבוצת התיאטרון האוונגרדית New Crime Productions) והלהקה Urge Overkill, שחבריה היו חברים של פייר, ושם האלבום נשאב משם של אחד משיריהם.
אנה אנקה
אנה אנקה (בשוודית: Anna Anka; נולדה ב-28 באפריל 1971) היא דוגמנית, שחקנית וסופרת אמריקאית-שוודית שהייתה נשואה לזמר הקנדי פול אנקה. היא השתתפה בריאליטי השוודי "Svenska Hollywoodfruar".
חייה
אנקה נולדה בפולין כדנוטה אנה קולוג'ייסקה. אמה נפטרה כשהייתה ילדה צעירה, ובגיל שלוש היא אומצה על ידי זוג שוודי ושמה שונה לאנה אברג. ב-1993 היא עברה לארצות הברית לאחר שהגיעה למקום השמיני בתחרות היופי "מיס הוואי". בהמשך היא נשכרה כמאמנת האישית של הזמר פול אנקה. השניים נישאו ב-2008 והתגרשו ב-2010.
היא ביצעה הופעה מינורית בסרט האמריקאי "טיפשים בלי הפסקה". בסרט היו לה שתי שורות בשוודית: Hej allihopa ("היי כולם") וHej då ("ביי"). היא הופיעה בסרטים "המומחה" ו"צניחה חופשית". אנקה הוציאה ספר הדרכה בשם "The 30-minute pregnancy workout book".
ב-2009 היא פרצה לתודעה הציבורית בעקבות השתתפותה בתוכנית הריאליטי "Svenska Hollywoodfruar", כאחת משלוש נשים שוודיות שגרות בהוליווד.
יעקב שפירא
רבי יעקב שפירא (ה'תרל"ג, 1873 - ט' באייר ה'תרצ"ו, 1936), רב העיירה וראש ישיבת וולוז'ין.
תולדות חייו
נולד בוולוז'ין בשנת תרל"ג (1873), לר' רפאל שפירא ששימש באותה עת משנה ראש ישיבת וולוז'ין ולדרייזל בתו של הנצי"ב. בשנת תרמ"א (1881) עבר עם משפחתו לנובו-אלכסנדרובוסק שם שימש אביו ברבנות. בהיותו כבן שתים-עשרה, בתגובה לקונטרס חידושי תורה ששלח לסבו, כותב עליו הנצי"ב: 'בר חכים הוא לי, מחדש נפלא באמיתתה של תורה'. בבחרותו שב ללולוז'ין שם היה לתלמידו של גיסו המבוגר ר' חיים סולובייצ'יק. בשנת תרס"ג (1803) נתמנה כרבה של קהילת ריבנישוק שבליטא. בשנת תרע"ב (1912) נקרא על ידי אביו לוולוז'ין לסייע לו בהנהגת הישיבה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה גלה עם אביו למינסק. בשנת תרפ"א (1921) נפטר אביו בגולה ושנה לאחר מכן, ביום י"ח בשבט תרפ"ב (1922) פתח ר' יעקב את שערי וולוז'ין מחדש. פתיחתה מחדש של הישיבה עוררה התרגשות רבה כמו בתיאור הבא:. על שיעוריו בישיבה מספר חתנו: . מנהג מיוחד שהתקיים בוולוז'ין בזמנו מתאר בן העיר: ר' יעקב נפטר לאחר מחלה ממושכת בוורשה ביום ט' באייר תרצ"ו (1936), ארונו הועבר לוולוז'ין שם נטמן באוהל ראשי הישיבה.
על שמו הוקמה ישיבת גאון יעקב בבני ברק.
יחסו לשיטת המוסר
למרות הקפדתו לשמר את צביונה של הישיבה, לא נמנע שפירא מהחדרתה של השיטה המוסרית לוולוז'ין, ניסיון שנבלם בתקופת אביו ר' רפאל: בתקופתו פעלו שני משגיחים, חניכי תנועת המוסר, ר' יצחק ויינשטיין ור' אברהם אדלר שהביאו עמם לישיבה את רוח אסכולת המוסר, אך עם זאת, לא קיבלה השיטה בוולוז'ין את אותו צביון שהיה לה בישיבות ליטא האחרות.
עיזבונו התורני
היקף כתביו וגורלם מתואר בהקדמה לספרו: : חתנו, הרב שמעון לנגבורט, מציין כי ספרו הנדפס מבוסס על:.