cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרדי גרסיה
הוא הוחתם בידי היוסטון אסטרוס כשחקן חופשי ללא בחירת דראפט ב-1993, הובא לסיאטל ב-1998 ביחד עם קרלוס גילן וג'ון האלאמה באותה העסקה ששלחה את רנדי ג'ונסון לאסטרוס. ב-1999 רשם את עונת הבכורה שלו ב-MLB, הוא הגשים את הציפיות ממנו כרוקי שנכנס לתפקיד קשה, המחליף של רנדי ג'ונסון. הוא נתן הופעות יציבות ויעילות, וצבר 201 אינינגים. בשנים 2001 ו-2002 נבחר למשחק האול סטאר.
גרסיה הגיע בעסקת החלפה לשיקגו וייט סוקס באמצע עונת 2004, וזכה עימם בוורלד סיריס ב-2005. ב-2006 הועבר לפילדלפיה פיליז, אך נפצע ושיחק 11 משחקים בלבד בעונת 2007. ב-2008 שיחק במדי דטרויט טייגרס ובשנים 2009-2010 חזר לוייט סוקס. ב-2011 עבר ליאנקיז. הוא חובט ומגיש ביד ימין.
הירוגליף המסוק מאבידוס
הירוגליף המסוק  הוא תבליט בכתב חרטומים שהתגלה על קירות מקדש הקבורה של פרעה סֶתִי הָרִאשׁוֹן בעיר המצרית העתיקה אבידוס ואשר זכה לפרסום רב בתקשורת הבינלאומית בשל הדמיון של חלק מהצורות בהירוגליף לטכנולוגיות מודרניות מתקדמות שונות כמו מסוק, צוללת, ומטוס.
הקונצנזוס בקרב אגיפטולוגים הוא כי מדובר בפראידוליה שנובעת משחיקת טיח עליו נכתבו שמות נבתי של שני מלכים שונים בזמנים שונים. הכתובת המקורית נוצרה במקור במהלך סוף המאה ה-14 לפנה"ס, בתקופתו של סתי הראשון, ונמצא בה הסוף של שם נבתי שלו "מכניע תשע הקשתות" (בהתייחס לתשעת האויבים של מצריים): בתקופת שלטונו של רעמסס השני מרחו על הכתובת בטיח ועליו עיצבו בדוחק את סיומת שם נבתי שלו: "מגן מצרים ומסלק לארצות זרות": הטיח ברקע הסימנים נשחק עם השנים, וכך התקבלה לדוגמה, הצורה דמוית המסוק משילוב סימן הקשת הישן יותר (T10 ברשימת גרדינר) עם סימן היד עם המטה  (D40 ברשימת גרדינר) וסימן יד-שליו   (G45 ברשימת גרדינר).
פיזיולוגיה של אשלגן
האשלגן הוא קטיון תוך תאי, אשר נכנס לתאים על ידי פעילות משאבת נתרן-אשלגן. מאחר שהכמות העיקרית של יוני אשלגן נמצאת בתאים, וריכוז האשלגן בנוזל החוץ תאי נמוך, תנודות קלות יחסית בריכוזו מחוץ לתא עלולות להיות מסכנות חיים, ולכן שמירה על רמת האשלגן היא קריטית. באופן כללי, הפרעות במאזן האשלגן (להלן ייקראו- "היפרקלמיה": יתר ריכוז של אשלגן בדם, "היפוקלמיה"- תת-ריכוז של אשלגן בדם) גורמות להפרעות קצב בין היתר, ולמגוון בעיות אחרות.
היפרקלמיה
היפרקלמיה היא מצב בו יש יתר אשלגן בדם. הביטוי הקליני של היפרקלמיה תלוי ברמות האשלגן ובמהירות ההתפתחות של חוסר האיזון. הטיפול בהיפרקלמיה הוא באמצעות מתן משתנים, או K-exalate, או ביצוע דיאליזה. במצבים בהם יש סכנה ממשית לפעילות הלב (הכוללת שינויים באק"ג) ניתן לתת סוכר המעודד הפרשה אנדוגנית של אינסולין, אגוניסטים ביתא אדרנרגיים או טיפול אקוטי על ידי מתן קלציום גלוקנט.
היפרקלמיה עלולה לנבוע ממספר סיבות: סיבות הקשורות להפרעה במנגנון התאי עצמו, כגון סוכרת, הרס של שריר משורטט ועוד, ומסיבות הקשורות במנגנון הכלייתי- כגון אי ספיקת כליות כרונית, מחלת אדיסון, או renal tubular acidosis type 4.
ישנו גם מצב של פסאודו היפרקלמיה: זהו מצב שבו לחולה אין היפרקלמיה ממשית, אולם נתוני בדיקות הדם מצביעים על היפרקלמיה לכאורה.
היפוקלמיה
היפוקלמיה היא מחלה המתבטאת במחסור ביוני אשלגן. היפוקלמיה יכולה להיווצר כתוצאה מהגעת כמות גדולה מדי של נתרן לצינור המאסף בתמורה להפרשת יתר של אשלגן, המופרש בשתן,
הטיפול במקרים של היפוקלמיה הוא מתן אשלגן- במקרים בהם מדובר בהיפוקלמיה חריפה מתן האשלגן מתבצע וורידית בוורידים בינוניים.
ג'אקומו אגוסטיני
ג'אקומו אגוסטיני (באיטלקית: Giacomo Agostini; נולד ב-16 ביוני 1942) הוא רוכב מרוצי אופנועים איטלקי שהתחרה בסדרת הגרנד פרי בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. הוא זכה ב-15 אליפויות עולם, מתוכן שמונה בקטגוריה הבכירה. בחמש עונות הוכתר אגוסטיני לאלוף עולם בשתי קטגוריות שונות במקביל.
ביוגרפיה
אגוסטיני נולד בלוברה, מחוז לומברדיה שבאיטליה. בעודו נער ניסה את כוחו במרוצים, אך אביו, שהיה תעשיין איטלקי עשיר, הפגין חוסר שביעות רצון מהעיסוק במרוצים. אגוסטיני החל את קריירת הרכיבה המקצועית בגיל 21 ב-1963. בשנה זו זכה בתואר אלוף איטליה בקטגוריית 175 סמ"ק כשרכב עבור חברת מוריני האיטלקית. הצלחתו אפשרה לו לעבור לקטגוריית ה-350 סמ"ק ולזכות בתואר אליפות איטליה בשנה העוקבת. במסגרת עונה זו הוא גם התחרה בסיבוב האיטלקי של עונת הגרנד פרי ב-350 וסיים במקום הרביעי. הוא הוחתם לקבוצת היצרן האיטלקי אם וי אגוסטה שבה רכב אלוף העולם באותה עת מייק היילווד.
מעברו של היילווד ב-1966 לקבוצת היצרן היפני הונדה הותירה את אגוסטיני כרוכב הבכיר בקבוצה וסללה את הדרך לרצף אליפויות שלא שוחזר מעולם בקטגוריית ה-500 הבכירה. הוא זכה עבור אם וי אוגוסטה בשבע אליפויות רצופות ב-500 וכמעט במקביל בעוד שבע רצופות ב-350. עונת 1967 הגיעה לסיום דרמטי כאשר אגוסטיני והיילווד זכו כל אחד בחמישה מרוצים לפני פתיחת המרוץ האחרון שבו הוכרעה האליפות לטובת אגוסטיני.
ב-1974 הודיע אגוסטיני על מעבר לקבוצת היצרן של ימאהה. היה זה צעד חריג באותה עת, כיוון שהיצרנים היפניים לא הצליחו עד אז לזכות באליפות ה-500. באותה שנה לא הצליח אגוסטיני להשיג את התואר בקטגוריית ה-500 סמ"ק, אך זכה ב-350. שנה לאחר מכן, זכה בתואר ראשון ליצרן יפני בקטגוריית ה-500. היה זה גם אופנוע שתי הפעימות הראשון שזכה בתואר זה.
ניצחונו האחרון של אגוסטיני היה ב-1976 בגרמניה. בעונה זו חזר לאם וי אוגוסטה אך לא זכה לאליפות נוספת. הוא פרש ממרוצי אופנועים בשנת 1977. החל מ-1978 ניסה כוחו במשך שלוש שנים במרוצי מכוניות אך לא זכה להצלחה. בשנת 2000 העניק ארגון ה-FIM לאגוסטיני את התואר "אגדת מרוצים".
דגל ניגריה
המעצב היה סטודנט מאיבדאן בשם מייקל טאיוון אקינקונמי.
רשות מעברים יבשתיים
רשות מעברים יבשתיים (רמי"ם) היא גוף האחראי לריכוז ותיאום מדיניות משרד הביטחון במעברים היבשתיים בין ישראל לרשות הפלסטינית.
הרשות פועלת לצד רשות שדות התעופה האחראית על מעברי הגבול הבינלאומיים, חברות הנמלים האחראיות על נמלי הים, משטרת ישראל האחראית על המעברים בעוטף ירושלים וצה"ל האחראי על המעברים הפנימיים ביהודה ושומרון.
היסטוריה
ביולי 2003 קבע מבקר המדינה שיש לקבוע ראייה אסטרטגית כוללת לעניין המעברים. בעקבות הדו"ח החליטה הממשלה ב-2005 להקים את מנהלת המעברים במטרה להעביר את האחריות על פעילות מעברי הגבול היבשתיים מצה"ל ולהציב בהם מאבטחים אזרחיים שיקבלו הוראות ממשרד הביטחון. המעברים הראשונים שעברו לניהול גופים אזרחיים שזכו במכרז משרד הביטחון היו מעבר שער אפרים ומעבר ארז. בראש המנהלת הוצב בצלאל טרייבר. ב-2007 התקבלה החלטת הקבינט המדיני-ביטחוני מס' 43/ב שהסדירה את אזרוח המעברים היבשתיים ובעקבותיה נוסדה הרשות ב-2009 כיחידת סמך במשרד הביטחון.
מעברים
הרשות אחראית על 16 מעברים, 14 מעברים בין ישראל ליהודה ושומרון ושני מעברים בין ישראל לרצועת עזה:
יחסי הודו–זמביה
יחסי הודו–זמביה הם היחסים הבילטרליים שבין הרפובליקה של הודו לבין רפובליקת זמביה.
היסטוריה
בין שתי המדינות שוררים יחסים לבביים. עוד בטרם הוקמו שתי המדינות, המאבק ההודי לעצמאות נתן השראה לקנת קאונדה, שעמד בראש המאבק של זמביה למען עצמאות. לאורך השנים תמכה הודו בפיתוח הכלכלי והטכנולוגי של זמביה, תוך שהאחרונה תומכת בהודו בפורומים בינלאומיים בנושאים דוגמת המחלוקת אודות הבעלות על ג'אמו וקשמיר, הטרור והניסויים הגרעיניים של הודו. כמו כן זמביה תמכה בדרישתה של הודו לחברות קבועה במועצת הביטחון של האו"ם.
השקעות
מאז 2007, הסכום הכולל של ההשקעות ההודיות הזרות הסתכם ב-3 מיליארד דולר. סכום זה כולל השקעה של 2.6 מיליארד דולר מחברת Vedanta משאבים במכרות הנחושת בקונקולה.
שיתוף פעולה כלכלי
במהלך ביקורו של סגן הנשיא ההודי מוחמד חמיד אנסארי בזמביה בשנת 2010 העבירה הודו אשראי של 125 מיליון דולר לזמביה על מנת לסייע לה להגדיל את כוח הייצור שלה.
שיתוף פעולה טכנולוגי
הודו הרחיבה את שיתוף הפעולה הטכנולוגי שלה עם זמביה להכשרת אנשי הביטחון ואזרחיה, באמצעות תוכנית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי בין שתי המדינות. כמו כן אנשי צבא הודים מגיעים לזמביה על מנת לאמן את צבא המדינה. כמה מהמפקדים העליונים של צבא זמביה הוכשרו בהודו, ומאז שנת 1994 קיים צוות צבאי הודי לאימון הצבא של זמביה.
פארק סטארבד רוק
גאוגרפיה
הפארק משתרע על כ-10.6 קמ"ר של קניונים וממוקם דרום מזרחית לכפר צפון אוטיקה במחוז לה-סאל על גדות נהר אילינוי. לפני 14,000-17,000 הכו באזור שיטפונות עצומים אשר הקוות מימיהם יצרו את הקניונים ואת צורות הסלע השונות בפארק. הטבע בפארק מתאפיין בצמחיית יער ובמגוון חיות בר. כשני מיליון מבקרים מגיעים לפארק מדי שנה ודייג מהווה את אחת האטרקציות המרכזיות בפארק.
בטרם הגיעו האירופאים לאמריקה, האזור היווה בית ומסתור לשבט הקסקסקיה הילידי שבנה את "הכפר הגדול של אילינוי" מעבר לנהר.
לואי ז'ולייה וז'אק מארקט היו האירופאים הראשונים בהיסטוריה המוכרת אשר חקרו את האזור. ב-1683 סיימו הצרפתים להקים את מבצר סנט לואיס על גבעת אבן חול הצופה על הנהר. מאוחר יותר, במאה ה-18, על פי תורה שבעל פה, קבוצת ילידים מפדרציית האיליני התבצרו על הגבעה לאחר שנסוגו אליה בקרבות מול שבטי האוטווה והפוטווטומי. השבטים צרו על הגבעה ויושביה עד שאלו גוועו ברעב והגבעה קיבלה את שמה - סטארבד רוק - הסלע הגווע.
בשלהי המאה ה-19 השטח פותח כחלק מאתר נופש. האתר נקנה על ידי מדינת אילינוי ב-1911 כדי להפכו לפארק בחסות המדינה. בשנות השלושים של המאה ה-20 נבנו באזור מתקני הפארק על ידי חיל השימור האזרחי במסגרת הניו דיל. מתקנים אלו מהווים כיום חלק נוסף בחשיבותו ההיסטורית הלאומית של הפארק. בשנת 1960 הוכרזה הגבעה כאתר היסטורי לאומי. בשטח הפארק נערכו מספר מחקרים ארכאולוגיים אשר בחנו פעילות ילידית ואירופאית באזור.
ספר השנה של דיני הנזיקין באירופה
ספר השנה של דיני הנזיקין באירופה (European Tort Law Yearbook) הוא ספר הרואה אור אחת לשנה ומאגד דוחות מדינתיים ומשווים על התפתחויות חשובות בתחום דיני הנזיקין באירופה בשנה החולפת.
הספר הראשון בסדרה יצא בשנת 2002 ומאז הוא רואה אור ברציפות. את הספר מוציאים בצוותא שני מכוני מחקר אירופאיים מרכזיים המרכז האירופי לדיני נזיקין וביטוח והמכון לדיני נזיקין, שניהם שוכנים בווינה שבאוסטריה. עיקרי הדוחות מוצגים על ידי נציגי המדינות השונות בכנס שנתי שמתקיים באביב של כל שנה בווינה. העורכים הראשונים היו פרופ' הלמוט קוציול וד"ר ברברה שטיינינגר, אך קוציול סיים את כהונתו בשנת 2011 (ספר השנה של 2010).
ככלל, הספר נועד להציג דוחות של מדינות אירופה. בין אלה נכללות חברות באיחוד האירופי ובאיגוד הסחר החופשי האירופי. חריג לכך הוא ישראל, אשר יוצגה בספר תחילה על ידי פרופ' ישראל גלעד ולאחר מכן על ידי פרופ' רונן פרי.
אבוסריסדזה
אַבּוּסֶרִיסְדְזֶה (גאורגית: აბუსერისძე) הייתה משפחת אצולה גאורגית מימי הביניים. הנציגים הראשונים הידועים מבני המשפחה היו יואנה ובנו, אבוסר, ששירת בנאמנות את המלך בגרט הרביעי (1027–1072) כאדון של ארטנוג'י שבקלארג'תי (טאו-קלארג'תי, כיום ארדנוץ׳ שבטורקיה) וחיחאטה באג'ריה. אבוסר היה גם מפקד אצקורי וציחיסג'ווארי ומושל העיר הארמנית, אני. הקריירה שלו, כמו גם של בנו, גריגול, נקטעה כאשר נלקחו כשבויים בידי המורד הגאורגי ליפריט בר'וואשי בשנות הארבעים של המאה ה-11. כתוצאה מכישלונם ירדה קרנה של המשפחה ונותרה עם חיחאטה בלבד. המשפחה נשארה פעילה בפוליטיקה הפנימית של הממלכה הגאורגית המאוחדת עד למאה ה-16, האבוסריסדזים הופיעו בפעם האחרונה ברשימות האצולה של אטבאגות סאמצחה.
אל-מהדי קרסלה
אל-מהדי פרנסואה קרסלה-גונזאלס (בערבית: المهدي كارسيلا; נולד ב-1 ביולי 1989) הוא כדורגלן בלגי-מרוקאי המשחק בסטנדרד לייז' בעמדת הקשר התקפי.
קריירת מועדונים
קרסלה נולד בלייז', בלגיה לאב ספרדי ואם מרוקאית. הוא בוגר מחלקת הנוער של סטנדרד לייז'. ב-13 בספטמבר 2008 ערך קרסלה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–2 נגד קורטרייק. ב-18 בדצמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע אופ"א בהפסד 0–3 לשטוטגרט. את העונה קרסלה סיים עם 12 הופעות בלייז'.
ב-15 באוגוסט 2009 קרסלה הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1–5 נגד רוסלארה. ב-24 בנובמבר הורחק במשחק ליגת האלופות נגד ארסנל לאחר שהטה את ראשו לססק פברגאס בירידה לחדר ההלבשה ובנוסף הורחק ממשחק נוסף. את עונת סיים עם 5 שערים ב-44 משחקים בכל המסגרות. בסוף שנת נכלל ברשימת 100 השחקנים הצעירים הטובים ביותר בעולם של המגזים "דון באלון". במהלך משחק הליגה מול גנק שנערך ב-17 במאי 2011, קרסלה-גונזאלס איבד את הכרתו לאחר שכריס מאבינגה בעט בראשו והותיר אותו עם שברים בפנים ובשיניו אשר אילץ אותו לעבור ניתוח. את העונה סיים כמלך שערי הקבוצה עם 14 שערים.
בספטמבר קרסלה חתם לארבע שנים באנז'י מחצ'קלה תמורת 5.7 מיליון אירו והצטרף לחברו לנבחרת מבארק בוסופה. בעונתו הראשונה בקבוצה קרסלה רשם רק 8 הופעות וזאת בגלל הפציעה בסוף העונה הקודמת והשתתפותו בגביע אפריקה לאומות 2012. ב-5 באוגוסט 2012 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו עבור המועדון במשחק הליגה נגד אמקאר פרם.
בקיץ חזר לסטנדרד לייז'. במהלך משחק הליגה נגד לובן שנערך ב-8 בדצמבר 2013, ביורן רוטין שחקנה של לובן ביצע עבירה על קרסלה ונראה מחויך. כתגובה הכה אותו קרסלה והורחק, ובהמשך הורחק על ידי ההתאחדות הבלגית מארבעה משחקים נוספים.
ב-13 ביוני 2015 קרסלה חתם לארבע שנים בבנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגזית. ב-23 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בהפסד 0–1 לארוקה, ואת שער הבכורה שלו הבקיע בניצחון 1–2 נגד ויאננסה במסגרת הגביע הפורטוגזי.
ב-31 באוגוסט 2016 חתם בגרנדה מליגת העל הספרדית לארבע שנים. בסיום העונה גרנדה ירדה לליגה השנייה וקרסלה שוחרר מהמועדון.
ב-7 ביולי 2017 חתם באולימפיאקוס היוונית.
קריירה בינלאומית
לקרסלה היו שלוש מדינות אותן יכול היה לייצג: בלגיה מולדתו, ספרד ארץ מוצאו של אביו ומרוקו ארץ מוצא של אמו. בשנת בחר בנבחרת בלגיה וב-17 בנובמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד. מאז הספיק לרשום עוד הופעה, אך בדצמבר התחרט והחליט לייצג את נבחרת מרוקו ומכיוון ששיחק רק במשחקי ידידות במדי בלגיה, המעבר יצא לפועל כחוק.
בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–3 נגד. קרסלה השתתף הנבחרת בגביע אפריקה לאומות בשנים: 2012 ו-2017.
ב-11 באוקטובר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–4 נגד.
תזמורת הבמה הישראלית
תזמורת הבמה הישראלית היא תזמורת קאמרית ישראלית הפועלת בתחום החינוך המוזיקלי וביצירת קונצרטים לכל הגילים.
תזמורת הבמה הישראלית נוסדה בשנת 1992 על ידי מייק לוין והמנצח רוני פורת במרכז לאמנויות "יד חריף" שבקיבוץ צרעה.
בין השנים 2001 - 2007 פעלה התזמורת בעיר חולון.
בעלי תפקידים
בעבר ניהלו מוזיקלית את התזמורת המנצחים רוני פורת ודורון סלומון.
פעילות התזמורת
התזמורת מופיעה ברחבי הארץ בסדרות למנויים והשתתפה בפסטיבלים כגון: פסטיבל ישראל, פסטיבל אבו גוש, צלילים במדבר, פסטיבל אישה (חולון), צלילי ילדות (חולון), ימי תרבות ועוד. התזמורת משלבת בין מוזיקה קלאסית לאמנויות הבמה השונות – תיאטרון, מחול, מולטימדיה ועוד לילדים וגם למבוגרים.
תזמורת הבמה הישראלית נותנת במה לנגנים שעלו ארצה ולנגנים צעירים, המשתתפים בהפקות השונות. בנוסף, מעבירה התזמורת סדנאות לחינוך מוזיקלי במוסדות שונים במטרה להקנות לקהל הצעיר הרגלים להאזנה למוזיקה תזמורתית כבר מגיל צעיר.
תזמורת הבמה הישראלית נתמכת על ידי משרד התרבות והספורט.
גישת רג'ו אמיליה
גישת רג'ו אמיליה היא גישה חינוכית המתמקדת בגילאי הגן והחינוך היסודי. הגישה התפתחה בעיר רג'ו אמיליה שבאיטליה, בשנים שאחרי מלחמת העולם השנייה. עקרונות הגישה כוללים מעורבות קהילתית, ההתייחסות ליכולות ואופני ביטוי מגוונות של ילדים, תוכנית לימודים מכוונת פרויקטים ותיעוד. הגישה עוררה עניין רב ברחבי העולם, וגנים ובתי ספר ברוח רג'ו אמיליה הוקמו ברחבי העולם. הייחודיות שבגישה אינה בהיבט התאורטי העומד בבסיסה, אלא דווקא בהיבט הפרקטי-יישומי. עם זאת, ניתן למצוא קרבה הגותית למספר הוגים, ביניהם ג'ון דיואי, ז'אן פיאז'ה, לב ויגוצקי וג'רום ברונר.
היסטוריה
פילוסופיית וגישת החינוך של רג'ו אמיליה התפתחה במחוז אמיליה רומאניה אשר בצפון איטליה, לאחר מלחמת העולם השנייה. בשנת 1945 החלו להתקבץ בעיר משפחות צעירות שהחלו לבנות רשת של גני ילדים ובתי ספר לילדיהם. לוריס מאלגוצ'י, מורה מקומי אשר עבד יחד עימם על מנת לבנות את המערכת החינוכית לגיל הרך, נחשב למייסד הגישה.
בשנות ה-50 של המאה ה-20, פעלה אגודת מורים בבית הספר היסודי במטרה ליצור חדשנות חינוכית, ודרכי הוראה חדשות עם טון דמוקרטי. בתקופה זו לקח לוריס מאלגוצ'י פסק זמן מן ההוראה ונסע להתמחות בפסיכולוגיה, במרכז למחקר לאומי ברומא. הוא הפך למנהיג חינוכי, ותפיסת מבטו לגבי הגישה החינוכית הובילה לחדשנות בתחומים רבים. הוא הוביל את המאבק למען פתיחת גן הילדים העירוני הראשון ב-1963, ובתחילת שנות ה-70 את העברת החוק להקמת גני ילדים בחינם לילדים בין הגילאים 3-6, פעוטונים לגילאים הרכים יותר, וחופשות לידה בתשלום מלא לנשים. עד סוף שנות ה-70 גדלים בתי הספר עם הגישה החינוכית של רג'ו אמיליה ל-19 בתי ספר ומרכז אחד גדול לפעוטות.
החינוך כהתאמה ההתפתחותית לעומת החינוך כהעברה
בתחום הגיל הרך ניתן לציין שתי תפיסות מרכזיות המשקפות שני קצוות, כשעל הרצף ביניהן נמצאות גישות שונות. גישה אחת רואה את החינוך כהעברה. זוהי גישה מסורתית יותר לחינוך בכלל ובגיל הרך בפרט, גישה הרואה בהעברת הידע את מטרתם העיקרית של סוכני החינוך. הגישה השנייה רואה את החינוך כהתפתחות, או התאמה התפתחותית. גישה זו לוקחת בחשבון הן התאמה לנורמות התפתחות, והן התאמה לכל פרט בקבוצה, תוך יצירת איזון ביניהם. זוהי הגישה שאימצו ברג'ו אמיליה. בגישה זו הדגש העיקרי אינו על תכנים (העברת גוף ידע מסוים לכל הלומדים, כאשר כל הלומדים חייבים לעבור את כל הדרך בקצב המהיר ביותר האפשרי) או על תוצרים (קביעת התכנון החינוכי על פי המטרות הסופיות שאליהן רוצים להגיע, כאשר התוצר מצדיק את האמצעים). הדגש הוא על התפתחות של יכולות וכישורים של הפרט והבאתם לידי מימוש, כאשר התוכן הוא רק אמצעי להבאת הילד למימוש יכולותיו ההתפתחותיות בתחומים השונים (קוגניטיבי, רגשי-חברתי, שפה ומוטוריקה), ויש דרכים רבות ומגוונות לרכישת הידע.
ניתן לומר כי ההבדל המרכזי בין 2 התפיסות הוא ב"מיקום הכוח", כאשר כוח משמעותו האפשרות ליזום פעולה ולהיות אקטיבי בתהליך הלמידה. בגישת ההעברה, מיקוד הכוח נמצא אצל המבוגר, ואילו בגישת ההתאמה ההתפתחותית מיקוד הכוח הוא משותף ונע בין המבוגר והילדים.
תוכנית לימודים מתפתחת
בגישת רג'ו אמיליה אין תוכנית לימודים קבועה שהמחנכים מעבירים לכל הילדים. במקום זה, ישנה תוכנית לימודים מתפתחת המשתנה ומתרחבת לכיוונים חדשים על פי בחירת הילדים ועל פי הקשרים הנוצרים בכיתה. הדגש בגישה זו אינה תוכנית הלימודים עצמה, כי אם תהליך יצירת הקשר בין הילד לבין התכנים השונים שאליהם הוא נחשף. התוכן אינו המטרה, אלא אמצעי לחשיפת תהליכי למידה שאותם יחווה הילד. על פי מודל זה, צרכיו ההתפתחותיים של הפרט מוצבים במקום הראשון. על פי תפיסת העולם החינוכית של גישת רג'ו אמיליה, מוגדרים הילד והמחנכים כשותפים במעשה החינוכי, יחד עם שותף שלישי, שהוא ההורה, כאשר המסר החינוכי המדריך אותם הוא מסר המשמעות. תפקיד המחנכת הוא לעזור לילדים להבין את המשמעות של ההתנסויות שלהם. הדגש אינו על העברת הידע, אלא על המשמעות שהלומד נותן לנלמד.
רג'ו אמיליה בישראל
בישראל פועלים מספר גנים בשיטת רג'ו אמיליה, ובהם גן וונדר (Wonder) בתל אביב, שהוא גם גן דו-לשוני עברית-אנגלית, בית הספר האמריקאי באבן יהודה ורשת גני שקד בראשון לציון.
הנסיך דמנה מגאורגיה
דֶמנַה (גאורגית: დემნა, כינוי חיבה לשם דמטרה, დემეტრე) (נולד לפני 1155–1178 לערך) היה נסיך גאורגי וטוען לכתר המלכותי של הממלכה הגאורגית המאוחדת, שהוכרז כמלך במהלך מרידת הנפל של אצילי הממלכה בשנת 1177/1178.
הוא היה בנו היחיד של המלך הגאורגי, דוד החמישי, שהדיח את אביו, דמטרה הראשון, בשנת 1155, בהפיכת חצר. זמן קצר לאחר מותו של דוד, באותה שנה, הכריז דמטרה על בנו הצעיר, גיאורגי כיורש מוחלט שלו, כשהוא מפר בכך חוק ראשון במעלה של חוקי הירושה, ומקפח את דמנה מזכויות לכס המלכות.
הרשומות הגאורגיות והארמניות מימי הביניים מבולבלות לגבי נסיבות מותו של דוד. על פי היסטוריונים ארמניים מימי הביניים, גיאורגי היה מעורב בדרך כלשהי ברצח דוד. מצד שני המקורות הגאורגיים אינן מציינים על כך דבר. על פי כותב הרשומות הארמני, ורדן ארוולצי, הוא שלט דוד במשך חודש אחד בלבד, ונרצח בידי אציליו, סומבט ואיוון אורבלי, שעשו הסכם סודי עם גיאורגי. איוון אורבלי תוגמל על ידי גיאורגי השלישי ומונה לאמירספסלר, המפקד העליון של צבאו, עם הכתרתו.
סטפנוס אורבליאן, צאצא אחר של שבט אורבלי, כתב זמן קצר אחרי ורדן, כי דוד שלט במשך שנתיים, והכחיש כל מעורבות משפחתית ברציחתו של דוד, לדבריו, גיאורגי נשבע לאחיו כי ישלוט בממלכה רק עד שבנו של דוד, דמנה, יגיע לבגרות, אבל הפר את הבטחתו. הוא טען כי האורבלים היו עדים לשבועתו של גיאורגי, ולכן הובילו את המרידה בשנת 1177, כדי להכתיר את הטוען החוקי לכתר, דמנה, שהיה כבר בוגר, לכס המלוכה.
כך או אחרת, נחשב דמנה על ידי רבים כיורש החוקי לכתר הגאורגי, וקורבן של קיפוח. יתרה מזו, הוא התחתן עם ביתו של איוון אורבלי, וכוונות המשפחה בקשר למרידה היו ברורות. דמנה היה גם אהוד על ידי מספר פקידים רמי דרג בחצר המלכות, ובעלי אחוזות בעיקר בדרום גאורגיה, קציני צבא לשעבר שהחזיקו אדמות ארמניות.
המרד, שהונהג על ידי איוון אורבלי, התפרץ בשנת 1177. המורדים הכתירו את דמנה כמלך במצודת אגרה, ופנו, עם כ-30,000 איש, לבירה הגאורגית, טביליסי. אף על פי כן, תוכניתו של אורבלי למתקפת פתע נכשלה. גיאורגי השלישי סמך בעיקר על הכחות המצוינים שסופקו על ידי שכירי החרב הקיפצ'קים ששכנו בהרי הקווקז. על ידי שימוש בכוח ודיפלומטיה הוא הצליח לגרום להרבה מן האצילים המורדים, להיכנע. אולם אורבלי סירב לציית ופרש ל"מצודת לורה (כיום במחוז לורי, Լոռի, שבארמניה). הצבא המלכותי הזדרז ופלש לאחוזות האצילים המורדים והטיל מצור על לורי. אורבלי עוד הספיק לבקש את עזרתם של השליטים הסלג'וקים השכנים אבל צבאו המותש נכנע לפני שהספיקה להגיע תגבורת.
דמנה היה הראשון להיכנע. הוא השתטח יחד עם מלוויו בפני גיאורגי דוד, וביקש את רחמיו. הוא עוור, סורס, כדי לשמר את עליונות הענף המשפחתי. האורבלים הושמדו. אדמותיהם ונכסיהם עוקלו. דוד הושפ במאסר, אבל לא שרד אותו, הוא מת זמן קצר לאחר מכן.
המשוררת הגאורגית, תמר אריסתווי, הציעה את הסברה כי המשורר הלאומי של גאורגיה, שותא רוסתוולי, היה למעשה הנסיך דמנה, שטוענים כי אהב את דודניתו, הנסיכה תמר. לדבריה, הוא שרד את הדיכוי, וכתב את האפוס הלאומי של גאורגיה, עוטה עור הנמר, בגלות תחת השם רוסתוולי. לסברה זו אין שום תימוכין מבוססים.
קלוד-אנרי דה סן-סימון
קלוד-אנרי דה סן-סימון (בצרפתית: Claude-Henri de Rouvroy, comte de Saint-Simon; 1760–1825), הוגה דעות ואוטופיסט צרפתי, מייסד הסוציאליזם הצרפתי.
הגותו
סן-סימון יכול להחשב דמות מקשרת בין התקופה ה"אנציקלופדיסטית" והסוציאליסטית. בכתביו הראשונים ביקש סן-סימון לייסד דת חדשה, "דת ניוטון", שתבוסס על חוק המשיכה ושכוהניה יהיו מדעני כל העולם, וכל זאת בהנהגת נפוליאון, שלו יועד תפקיד "המנהיג המדעי של האנושות."
מאוחר יותר, החל דוגל ברעיון שמנהיגי החברה צריכים להיות "מעמד התעשיינים" שכלל בנקאים, מדענים, פועלים ובעלי המפעלים ולא האצולה, הכמורה והבירוקרטיה שנתפשו בעיניו כטפילים. כדרכו, ביקש סן-סימון משארל העשירי, מלך צרפת, המלך הבורבוני השמרני לעילא להפוך ל"תעשיין הראשון של הארץ," להכריז על דיקטטורה זמנית ולהקים "מונרכיה מדעית."
ממשיכי דרכו של סן-סימון פיתחו מתורתו תזה היסטוריציסטית, שלפיה קיימים שני עקרונות חברתיים הנאבקים זה בזה בתולדות האנושות: זה של אנטגוניזם, המאופיין במלחמה, אגוטיזם ואנרכיה, וזה של הדת, המאופיין ברוח של ציות, דבקות וקישור-שיתופי (אסוסיאציה). רוח הקישור השיתופי מתפתחת בעידן המודרני, טענו, כשהקישור השיתופי מתרחב ממשפחה לעיר, מעיר לאומה ומאומה לפדרציה של אומות. תחת המשטר הנוכחי, טענו, התעשיין מנצל את הפרולטריון שחבריו, אף שהם כביכול חופשיים, חייבים לקבל את תנאיו כדי להימנע מרעב. התרופה לכך, גרסו, תימצא בביטול חוקי ההורשה והעברת הירושה למדינה ובהפקעת כל אמצעי הייצור לטובת המדינה, שהיא הקישור-השיתופי העליון.
לאחר מותו, פעילים בתנועה מתחומי הפוליטיקה והעיתונות, המשיכו להפיץ את הסן סימוניזם בצרפת ומחוץ לה. מבין התומכים הבולטים היו פרדיננד דה לספס, סוחר המשי פרנסואה ברתלמי ארל-דופור, ברתלמי פרוספר אינפנטין, רפורמטור חברתי צרפתי וסוזן וואלקין
מכתב לאחי
מכתב לאחי הוא שיר שכתב והלחין עילי בוטנר, וביצעו אותו הוא יחד עם קובי אפללו. השיר יצא לאור בשנת 2010.
רקע
את השיר כתב עילי בוטנר לכבוד אחיו הגדול עופר שהפך לפגוע נפש. השיר נכלל באלבומו השני של בוטנר שנשא את שמו, ובו אירח מבחר זמרים, בהם קובי אפללו, גלי עטרי ומוש בן ארי.
השיר כולל פנייה לנמען בגוף שני והוא כולל מסר של תקווה לרבות השורה "בסוף הדרך עוד תהיה מאושר".
בספטמבר 2019 פורסם על ידי אקו"ם כי השיר הוא המושמע ביותר בתחנות הרדיו בישראל בעשור השני של המאה ה-21. כמו כן, השיר זכה במקום ה-3 במצעד העשור של מדיה פורסט.
דגל נמיביה
דגל נמיביה אומץ ב-21 במרץ 1990, לאחר קבלת העצמאות מדרום אפריקה.
צבעיו העיקריים של הדגל נלקחו מדגל ה-SWAPO, ראשי תיבות של South West African People's Organization (התנועה העממית של דרום מערב אפריקה) - תנועת השחרור החשובה ביותר בנמיביה. דגל זה אומץ בשנת 1971 והוא מורכב מפסים אופקיים בצבעים כחול-אדום-ירוק, שהם הצבעים החשובים של האובאמבו, הקבוצה האתנית הגדולה במדינה. בין שלושת פסי הצבע מפרידים קווים לבנים, ובשדה הכחול שמש צהובה בעלת 12 קרניים.
יושב ראש הוועדה שבחרה את הדגל מתוך 850 הצעות שהוגשו לה, הסביר את משמעות הצבעים:
קלוד מאקללה
קלוד מאקללה סינדה (צרפתית: Claude Makélélé Sinda; נולד ב-18 בפברואר 1973 בזאיר) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הקשר ומאמן כדורגל בהווה המאמן במחלקות הנוער של צ'לסי ומשמש כיועץ טכני במועדון.
קריירת מועדונים
עד גיל 4 גדל אצל סבתא שלו בזמן שאחיו אנדרה ג'וזף שיחק בבלגיה. בגיל 5 משפחתו הגיעה לצרפת והוא התחיל לשחק בבוסי סנט אנטואן ולאחר מכן במלאן עם השחקן ליליאן תוראם.
בשנת 1991 התחיל לשחק כדורגל מקצועני עם חתימתו בברסט. בסוף השנה המועדון פשט רגל וירד לליגה השלישית. לכן מקאללה עבר לשחק בנאנט. את הופעת הבכורה ערך ב-1 באוגוסט 1992 במשחק שהסתיים בתוצאה 0-0. בשנת 1995 זכה עם הקבוצה באליפות צרפת, בה היה בורג חשוב במרכז המגרש, ובזכות כך זומן לראשונה לנבחרת צרפת. הוא ערך את הבכורה בנבחרת ב-22 ביולי נגד נורווגיה, במשחק שהסתיים בתיקו 0-0. ב-1997 החליט לעבור למרסיי. לאחר עונה עבר לסלטה ויגו. בסלטה ויגו שיחק במשך שנתיים והיה משחקני הקישור הבולטים בליגה הספרדית.
ריאל מדריד
מאקללה שיחק בשורות קבוצת ריאל מדריד בין השנים 2000 ל-2003. עם הקבוצה זכה מאקללה בליגת האלופות ובאליפות ספרד פעמיים. ב-2003, לאחר מחלוקת בנוגע למשכורתו בקבוצה, עבר מאקללה לצ'לסי. חשיבותו של מאקללה הוכרה על ידי מאמן צ'לסי, ז'וזה מוריניו, שאמר שהוא שחקן השנה של צ'לסי לעונת, עונה בה צ'לסי זכתה באליפות. מאקללה לקח את הפנדל במשחק האליפות של צ'לסי מול צ'רלטון, שאותו החמיץ, אבל לקח את הכדור החוזר וכבש את שערו הראשון ב-94 משחקים במדים הכחולים.
נבחרת
אף על פי שנולד בקונגו, שיחק מאקללה בנבחרת צרפת, עימה השתתף במונדיאל 2002, ביורו 2004 וביורו 2008. לאחר הדחת הנבחרת בשלב הבתים של יורו 2008, פרש מאקללה מהנבחרת יחד עם ליליאן תוראם ווילי סניול.
קריירת אימון
ביולי 2011 הפך מאקללה לעוזר המאמן של פריז סן-ז'רמן. ב-24 במאי 2014 חתם לראשונה כמאמן ראשי, בבסטיה מליגת העל הצרפתית. מאקללה סיים את תפקידו בקבוצה לאחר כחצי שנה.
בינואר 2016 מקאללה מונה למנהל המקצועי של המועדון. שנה לאחר מכן, מונה לעוזר מאמן בסוונסי סיטי מהפרמייר ליג.
בנובמבר 2017 מונה למאמנה של אויפן מליגת העל הבלגית. ב-2 באוגוסט 2019 החליט לעזוב את המועדון ועבר לשמש כמאמן ויועץ טכני במחלקות הנוער של צ'לסי.
חיים אישיים
באביב 2004 הכיר את הדוגמנית-שחקנית נעמי לנואה, וכעבור שנה נולד ילדם הראשון.
טרה סטרונג
טרה סטרונג (באנגלית: Tara Strong; נולדה ב-12 בפברואר 1973) היא שחקנית ומדבבת יהודייה-קנדית. אחת המדבבות הפעילות ביותר בסרטי אנימציה בצפון אמריקה.
ביוגרפיה
נולדה בשם טרה צ'רנדוף (Tara Charendoff) בטורונטו, אונטריו, קנדה לסיד ולוסי צ'רנדרוף, הורים יהודים שהוריהם היגרו מרוסיה. הוריה ניהלו חנות ממתקים בשם "הקוסם", ואביה עבד גם כרוקח.
כשהייתה בת 4, היא ניגשה לאודישן בבית ספר למשחק ומשם דרכה הייתה סלולה לדיבוב. היא עבדה בתיאטרון היידיש, ושיננה את השורות שלה באופן פונטי מאחר שאינה דוברת יידיש.
כשהייתה בת 20, עברה טרה להתגורר בלוס אנג'לס.
קריירה
טרה ידועה כמדבבת סדרות וסרטים רבים, וגם כשחקנית וביניהם:
במקביל, טרה שיחקה גם בסרטי סברינה המכשפה הצעירה בתפקיד גוון וכן גם דיבבה במשחקי וידאו שונים.
חיים אישיים
בשנת 1999 החלה לצאת עם שחקן העבר האמריקאי קרייג סטרונג ובמאי 2000 הם התחתנו. יש להם שני בנים. המשפחה מתגוררת בלוס אנג'לס.
היא נקראה בכתוביות בסרטים כטרה צ'רנדוף. וכאשר נישאה, שונה שמה לטרה סטרונג.
סטרונג הייתה שותפה לחדר של השחקנית נב קמפבל. שתיהן נבחנו לאותו תפקיד של ג'וליה בסדרה "שולחן לחמישה", אך קמפבל זכתה בו. בכל זאת, סטרונג הופיעה לפרק אחד בסדרה כאשר גילמה את לורנה.
סטרונג היא טבעונית.
תנועת #MeToo
באוקטובר 2018, פרסמה סטרונג ציוץ #MeToo בטוויטר בו אמרה שהיא הוטרדה בטורונטו בשנת 1978, כשהייתה בת 5.
גן החיות ברונקס
גן החיות ברונקס (אנגלית: Bronx Zoo) הוא גן חיות השוכן בצפון-מערב רובע הברונקס בעיר ניו יורק, דרומית לגן הבוטני של ניו יורק. גן החיות של ברונקס הוא אחד הגדולים ביותר מסוגו בעולם, ומתפרס על פני שטח של יותר מ-1,070 דונמים (1.07 קמ"ר), דרכם זורם נהר ברונקס.
הגן הוקם ב-8 בנובמבר 1899, ונקרא "הגן הזואולוגי של ניו יורק". באותה תקופה היו בו 843 בעלי חיים, שפוזרו ב-22 תצוגות שונות. כיום משמש הגן כבית גידול עבור כ-6,500 בעלי חיים, הכוללים כ-2000 יונקים, 1000 עופות ו-600 זוחלים או דו-חיים, גם כן ב-22 תצוגות. מספר המינים בגן הוא כ-650, ומתוכם 40 נמצאים במצב שימור פגיע עד מסוכן. בשנת 1941 היה הגן לראשון מסוגו בארצות הברית שעבר מכלובים לתצוגת חיות בשטחים המדמים את סביבתן הטבעית.
ב-1929 היה גן החיות לראשון בעולם שעורך תוכנית לימודים רשמית. מחלקת החינוך של הגן זכתה בפרסים על תוכניותיה, המיועדות לכל הגילאים. התוכנית החינוכית של גן החיות נכללת בתוכניות הלימודים של כל מדינות ארצות הברית, בנוסף ל-15 מדינות נוספות ברחבי העולם.
בכל שנה מבקרים בגן כ-2 מיליון תיירים.
דיסני ג'וניור
ערוץ דיסני ג'וניור (באנגלית: Disney Junior) הוא ערוץ טלוויזיה בבעלות חברת וולט דיסני, הערוץ החל לפעול בתחילת 2011. בערוץ משודרות סדרות ותוכניות שקהל היעד שלהן הוא ילדים בגילאים שנתיים עד 12 שנים. בישראל הערוץ החל את שידוריו ב-18 ביולי 2011 ב-yes וב-27 בנובמבר 2013 ב-HOT. הערוץ משודר באפיק 84 ב-Yes ב-HOT בערוץ 79 והחל מ-1 באוקטובר 2017 התחיל לשדר גם בסלקום tv, וכן תכנים ממנו ב-VOD של שלושת החברות.
יחסי זמביה–קניה
יחסי זמביה–קניה הם היחסים הבילטרליים שבין רפוליקת זמביה לבין רפובליקת קניה.
היסטוריה
בין שתי המדינות שוררים לרוב יחסים חמים. שתי המדינות משתפות פעולה בתחומים דוגמת חקלאות, תיירות, תקשורת, חינוך. שתי המדינות חתמו גם על מזכרי הבנות בתחומי המדע, טכנולוגיה וחדשנות.
הוועידה המשותפת הראשונה לשיתוף הפעולה התקיימה ב-8 בספטמבר 1982.
ביקורים רשמיים
נשיא קניה אוהורו קניאטה ביקר בזמביה ביולי 2015, בעקבות הזמנתו של נשיא זמביה אדגר לונגו.
מסחר
קניה ייצאה סחורות בשווי של 72.7 מיליון דולר לזמביה ב -2011, לפיו הסחר גדל ב -31% מ -2010. זמביה ייצאה בשווי של 65.5 מיליון דולר לקניה באותה שנה.
אנרגיה
שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות על מנת לחבר את רשתות האנרגיה שלהן יחד עם טנזניה. המזכר נועד לחבר את רשת החשמל של מזרח אפריקה עם זו של דרום אפריקה. המזכר שווה 1.2 מיליארד דולר.
חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה
חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, התשמ"ח-1988 אוסר על מעביד להפלות בין עובדיו או בין דורשי עבודה מחמת שלל מאפיינים המפורטים בחוק, ובכך להבטיח שוויון הזדמנויות לכל המועמדים.
עיקרי החוק
הבחנה המתחייבת מאופיים או מהותם של התפקיד או המשרה אינה בגדר הפליה, כדוגמת אי קבלת אדם מוסלמי למשרת רב ראשי. קביעת תנאים שלא ממין העניין, כגון דרישת שליטה מושלמת בעברית מעובד שתפקידו כרוך בדיבור מועט, נחשבת אף היא להפליה.
איסור ההפליה חל על קבלה לעבודה, תנאי העבודה, קידום, הכשרה מקצועית ופיטורים. האיסור חל ביחס למועסקים ישירים של המעסיק וגם ביחס לעובדים של קבלן כוח אדם העובדים למען המעסיק (מזמין השירות).
החוק קובע כי "מעסיק לא ידרוש מדורש עבודה או מעובד את הפרופיל הצבאי שלו, ולא יעשה שימוש בפרופיל הצבאי שלו, אם הגיע לידיו", אך מחריג מאיסור זה את השב"כ ו"המוסד" כמעסיקים.
מעביד העובר על הוראות החוק חייב בפיצוי מי שהופלה, וכן עשוי לחוב בפיצוי ללא הוכחת נזק שגובהו יקבע על פי שיקול דעת בית-הדין. עבירה על הוראות החוק מהווה עבירה פלילית, ובמקרה של פגיעה בקבוצת עובדים ניתן להגיש, בהתקיים תנאים מסוימים, תובענה ייצוגית על הפרת החוק.
היסטוריה חקיקתית
בתחילת 1995 נוסף לחוק סעיף 2א, האוסר על המעביד לדרוש מעובד או ממועמד לעבודה את פרטי הפרופיל הצבאי שלו, ואוסר על המעביד שימוש במידע זה אם הגיע לידיו.
על פי תיקון לחוק משנת 2006, הוקמה בשנת 2008 נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה כיחידה עצמאית במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה ולימים במשרד הכלכלה. תפקידה של היחידה לאכוף את הוראות החוק וכן לאכוף הוראות בחוקים נוספים העוסקים בנושא.
פסיקה
בגרסתו הראשונה אסר החוק הפליה בין עובדים או בין דורשי עבודה "מחמת מינם, מחמת היותם נשואים, או מחמת היותם הורים" ותו לא. ב-7 בפברואר 1989 פנה עובד "אל על", יונתן דנילוביץ', לבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב, בתביעה שבית הדין יצהיר על זכותו לקבל כרטיסי טיסה בעבור שותפו לחיים, כפי ש"אל על" נוהגת להעניק לבני-זוגם של עובדיה. במהלך הדיון בתביעה, עוד טרם מתן פסק הדין, תוקן חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה ונקבע בו איסור הפליה בין עובדים או בין דורשי עבודה "מחמת מינם, נטייתם המינית, מעמדם האישי או היותם הורים". בית הדין האזורי לעבודה קיבל את תביעתו של דנילוביץ', ופסיקה זו אושרה גם בבית הדין הארצי לעבודה ובעתירה לבג"ץ שהגישה חברת "אל על".
בסעיף 4 לחוק נאמר: "זכאית עובדת בהתאם לתנאי העבודה הנהוגים במקום עבודתה, לזכות בקשר להורות, תהא זכות זו נתונה גם לעובד המועסק במקום עבודה שבו נוהגים תנאי עבודה כאמור ...". תחולתו של נוסח זה הורחבה בשני פסקי דין של בית הדין הארצי לעבודה:
בפסק דין אחר של בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב נפסק שסירוב לקבל מועמדת לעבודה משום שהיא עוטה חג'אב, כפי שמצווה האסלאם, היא אפליה פסולה על רקע דת. לעומת זאת, פסק דין של בית הדין האזורי לעבודה בירושלים עסק במורה שלאחר שנות עבודה רבות בבית ספר נוצרי החלה לעטות חג'אב ונדרשה להסירו בתחומי בית הספר, אחרת תופסק עבודתה. בקשתה של המורה להחזירה לעבודתה נדחתה, בנימוק שהדרישה להימנע מעטיית חג'אב נובעת מאופיו המיוחד של בית הספר.
סרגיי סקריפאל
סרגיי ויקטורוביץ' סקריפאל (ברוסית: Серге́й Ви́кторович Скрипаль; נולד ב-23 ביוני 1951) הוא קצין צבא רוסי לשעבר, שהורשע בריגול למען בריטניה.
ביוגרפיה
סרגיי סקריפאל נולד ב-23 ביוני 1951. הוא שירת במודיעין הצבאי הרוסי. ב-1999 פרש מהצבא בדרגת קולונל. עד 2003 עבד במשרד החוץ של רוסיה ולאחר מכן עבר לעולם העסקים.
פרשת הריגול
סקריפאל, שהיה בדרגת קולונל, עבד במודיעין הצבאי. פרטים על אופי עבודתו מהווים מידע חסוי. על פי כמה דיווחים, הוא עבד דווקא בשירות הביטחון הפדרלי. על פי משרד התובע הכללי הרוסי, הוא החל לעבוד עבור סוכנות הביון הבריטית MI6 בסוף שנות התשעים של המאה העשרים, בעת שירותו בצבא היבשה הרוסי. על פי הדיווחים, הבריטים שילמו לו סכום כסף גדול תמורת הסגרת זהותם של מספר סוכני ביון רוסים.
בדצמבר 2004 נעצר סקריפאל על ידי אנשי שירות הביטחון הפדרלי. הוא הואשם ב"בגידה במדינה בצורת ריגול" והורשע. תחילה ביקשו התובעים לגזור עליו מאסר לחמש עשרה שנים, אך בסופו של דבר הוא נידון לשלוש עשרה שנים, תוך הכרה במצב בריאותו הלקוי והעובדה ששיתף פעולה עם חוקריו. העניין לא נחשף לציבור עד לאחר שהוא נידון בחודש אוגוסט 2006 על ידי בית המשפט של מחוז מוסקבה. עורכי דינו ערערו על גזר הדין.
ביולי 2010 שוחרר כחלק מעסקת חילופי מרגלים תמורת עשרה סוכנים רוסים שנעצרו בארצות הברית כחלק מפרשת הריגול.
הרעלה
בתחילת מרץ 2018 נפל סקריפאל קורבן להרעלה, כך לפי חשד הרשויות בבריטניה. הוא אושפז בבית החולים המחוזי בסולסברי. על פי הצהרת משטרת וילטשייר, "שני אנשים – גבר כבן 60 ואישה כבת 30 – נמצאו מחוסרי הכרה על ספסל, ב'טחנה' שבסולסברי" ב-4 במרץ. האישה היא בתו יוליה בת ה-33.
בחקירת המשטרה אושר כי סקריפאל ובתו אכן נחשפו לגז עצבים. יחד עמם טופלו בחשיפה לגז אנשים נוספים, לרבות השוטר הראשון שהגיע לזירה בה נמצא המרגל.
ב-5 באפריל פרסמה הבת, יוליה סקריפאל, הודעה ראשונה על התאוששותה מההרעלה. בהמשך נודע על שיפור במצבו של סרגיי, ובמאי 2018 הוא שוחרר מבית החולים.
לחקירת ההרעלה נאספו תמונות ממצלמות האבטחה של הקניון שלידו נמצאו השניים מחוסרי הכרה וממצלמות אבטחה נוספות. ב-5 בספטמבר, חצי שנה לאחר ההרעלה, פרסמה בריטניה שהחשודים בהרעלה הם שני רוסים, אלכסנדר פטרוב ורוסלן בושירוב, והוציאה נגדם צו מעצר אירופי.
תגובות להרעלה
כתוצאה מהתקרית, ממשלת בריטניה האשימה את רוסיה וממשלתה בארגון ההרעלה שבוצע על ידי יחידה 29155 ואיימה בנקיטת צעדים נגדה. ראש ממשלת בריטניה תרזה מיי נאמה בפרלמנט וציינה כי אם אכן יימצאו סימנים למעורבות ממשלת רוסיה יינקטו נגדה צעדים מחמירים, למרות הכחשת דובר הקרמלין וממשלת רוסיה כי הם מעורבים בהרעלה. הצעד הראשון שהבריטים נקטו היה גירושם של 23 דיפלומטים רוסים מבריטניה, ב-14 במרץ 2018. רוסיה פתחה בחקירה עצמאית של האירוע, ובתגובה לפעולות הבריטים גירשה אף היא 23 דיפלומטים בריטים מאדמתה וסגרה את הקונסוליה הבריטית בסנקט פטרבורג. ב-26 במרץ 2018 הודיעה ארצות הברית, יחד עם עוד כ-14 מדינות (בהן: צרפת, גרמניה, הולנד, אוקראינה, צ'כיה, אסטוניה, ליטא, לטביה ופולין) על גירוש דיפלומטים רוסיים. בתגובה הודיעה רוסיה על גירוש מקביל של דיפלומטים מערביים.
מרבית ממשלות מדינות המערב, ובהן גם ממשלת ישראל, גינו את ההרעלה ובעוד ממשלת בריטניה מיהרה להאשים את רוסיה באחריות להרעלה, טרם הוכחה מעורבות שכזו.
חרדון הצווארון
חַרְדּוֹן הצַוָּארוֹן (שם מדעי: Chlamydosaurus kingii), הוא מין של לטאה. הוא קרוי כך בגלל עטרת הצוואר המרשימה אשר מצויה על צווארו. העטרת נתמכת על ידי סחוס מעמוד השידרה, וכשהחרדון חש בסכנה, הוא פותח את פיו וכך חושף את פנים הפה שצבעו ורוד וצהוב בוהק אשר אמור להרתיע את האויב. בנוסף לכך, הוא פורש את עטרת צווארו שצבעו בגווני כתום-אדום כמין להבה.
מאפיינים
חרדון הצווארון יכול להגיע לאורך של מטר אחד. החרדון צועד על ארבע רגליו, אך בעת סכנה הוא פותח בריצה, בתחילה על ארבע רגליו ולאחר מכן על שתי רגליו האחוריות בלבד. בעקבות התנהגות זו יצרו באוסטרליה דגם של אופניים ("אופני הלטאה"). הזכרים גדולים באופן משמעותי מהנקבות. עטרת הצוואר של חרדון הצווארון, משמשת על מנת להפחיד את הטורפים - כמו גם השריקות והתנועות המהירות שלו. אם אלה לא ירתיעו את הטורף, יימלט החרדון אל העץ הקרוב ויטפס עליו בזריזות, ושם יסתתר עד חלוף הסכנה.
דגל נפאל
דגל נפאל הוא הדגל הלאומי הלא-מרובע היחיד. הדגל הוא שילוב מפושט של שני נסים מענפים שונים של השליטים הקודמים, שושלת ראנה.
חרדון הצווארון
תפוצה
עיקר תפוצתו של חרדון הצווארון הוא ביבשת אוסטרליה. הוא שכיח בדרום גינאה החדשה, בקימברלי שבאוסטרליה המערבית ועד למזרח אוסטרליה.
דגל נפאל
הדגל אומץ, עם כינונה של ממשלה חוקתית חדשה, ב־6 בדצמבר 1962. הנסים, כל אחד בנפרד, היו בשימוש בשתי המאות האחרונות והנס הכפול מאז המאה ה-19. השפה הכחולה מסמלת שלום וצבע השני הוא הצבע הלאומי של נפאל. שני הסמלים המלכותיים הוכרזו כמסמלים את התקווה שנפאל תחזיק מעמד לפחות כמו הירח והשמש.
חרדון הצווארון
תפוצה
הוא מצוי ביערות טרופיים חמים, ובמקומות בהם יש סבך, שיחים ועצים נמוכים.
רבייה
תקופת החיזור של חרדון הצווארון מתחילה לאחר סיום תקופת היובש, בסביבות ספטמבר-אוקטובר. הזכרים הבוגרים נלחמים ביניהם על מנת להשיג בת זוג. הם פורשים את עטרת הצוואר ונושכים זה את זה.
נקבת החרדון מטילה 8–23 ביצים, אותן היא מניחה בעומק של 5–20 ס"מ מתחת לקרקע. הבשלת הביצים נמשכת כמה שבועות. זוויגו של הצאצא נקבע על פי טמפרטורת הסביבה. בטמפרטורות קיצוניות תצאנה נקבות ובטמפרטורות של 29–35 מעלות צלזיוס, מספר הזכרים והנקבות יהיה דומה.
מזון
חרדון הצווארון ניזון בעיקר מנמלים, טרמיטים, עכבישים ולטאות קטנות אחרות. הוא פחות פעיל בשיחור מזון בתקופת היובש (אפריל-אוגוסט).
נגני הלובר
נגני הלובר (בצרפתית: Les Musiciens du Louvre) היא תזמורת שהוקמה בשנת 1982 על ידי המנצח מארק מינקובסקי.
התזמורת מנגנת בכלים אותנטיים, ומטרתה להציג יצירות מן הבארוק הצרפתי, בעיקר משל מרן מארה (האופרה "אלסיון"), ז'אן-ז'וזף מורה (האופרה "אהבותיה של ראגונד"), מארק-אנטואן שרפנטייה, ז'אן-בטיסט לולי (האופרה "פאיטון" באופרה הלאומית של ליון) וז'אן-פיליפ ראמו (האופרה "איפוליט ואריסי").
האנסמבל החזיר לרפרטואר גם אופרות מוכרות פחות של הנדל, כמו "תזיאוס", "אמאדיג'י" "ריצ'רד הראשון" ו"אריודנטה" ואופרות אחדות של גלוק, בהן "ארמידה" (במרכז למוזיקת בארוק בורסאי), "אלצ'סטה" ו"איפיגניה בטאוריס" (בפסטיבל באך האנגלי בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן).
נגני הלובר העתיקו ב-1996 את מקום מושבם אל גרנובל, כעמיתי בית התרבות של גרנובל.
יהודית נאות
יהודית נאות (4 באפריל 1944 – 16 בדצמבר 2004) הייתה פרופסור למיקרוביולוגיה בפקולטה לרפואה של הטכניון, חברת הכנסת ושרה בממשלת ישראל השלושים.
ביוגרפיה
נאות נולדה וגדלה בקריית חיים.
החלה את דרכה באקדמיה, והייתה בעלת תואר ד"ר בביולוגיה. מונתה לפרופסור בפקולטה לרפואה בטכניון. עוד בשנת 1975 החלה בפעילות פוליטית, כשהייתה בין מייסדי מפלגת שינוי, בגלגולה הראשון, שקדם להקמת "ד"ש". בתחילה הייתה נאות פעילה במישור המוניציפלי, נבחרה פעמים רבות למועצת עיריית חיפה, ואף כיהנה כסגנית ראש העירייה ומחזיקת תיק החינוך בעיר. עם פרישתה של שינוי ממרצ, פרשה אף נאות עמה, ונבחרה מטעם שינוי לכנסת ה-15, בשנת 1999. בכנסת זו כיהנה כסגנית יו"ר הכנסת וחברה בוועדות הכנסת. בשנת 2003, לאחר הבחירות לכנסת ה-16 וכניסת שינוי לקואליציה, מונתה נאות לשרה להגנת הסביבה על פי דרישתה.
נאות מילאה תפקיד זה באופן שזכה להערכה, ולתמיכת "הארגונים הירוקים". היא פעלה לנטרול חומרים מסוכנים, לשיקום אתרי פסולת, לקידום המיחזור, ובמיוחד לשמירת רצועת החוף של מדינת ישראל. נאות פעלה נמרצות לחקיקת, שעבר לבסוף בכנסת ב-15 באוגוסט 2004.
ב-16 בדצמבר 2004 נפטרה נאות, והובאה למנוחות בבית העלמין שדה יהושע בחיפה. היא הותירה אחריה את בעלה אורי, ושלושה ילדים. אחת מבנותיה תמר נאות-פרי, היא שופטת בבית משפט המחוזי בחיפה.
לאחר מותה, שופץ חוף קריית חיים בסכום של למעלה מ-10 מיליון שקלים ונקרא על שמה "חוף נאות".
האגודה הישראלית לתקשורת
האגודה הישראלית לתקשורת (Israel Communication Association) היא הארגון המקצועי של חוקרי התקשורת בישראל.
היסטוריה
בראשות האגודה מכהן יושב ראש ולצידו ועד מנהל, המונה שישה חברים. חברי הוועד המנהל ויושב הראש נבחרים על ידי האספה הכללית.
באגודה פועלות שתי קהילות: קהילת תלמידי/ות מחקר וקהילת אוריינות תקשורת. האגודה מארגנת כנס שנתי, המתקיים באחד מהמוסדות להשכלה גבוהה בישראל.
בנוסף, מוציאה האגודה לאור את מסגרות מדיה: כתב עת ישראלי לתקשורת, המוקדש לבחינה ומחקר של היבטים מגוונים בתאוריה ובפרקטיקה של התקשורת בישראל. כתב העת מקוון וזמין לכל. מייסד כתב העת ועורכו הראשון הוא פרופ' מוטי נייגר. לאחריו ערכו את כתב העת פרופ' עקיבא כהן, פרופ' גבי וימן ופרופ' הלל נוסק. ד"ר יובל גוז'נסקי הוא העורך הנוכחי.
מוזיאון הפליטים היהודים בשאנגחאי
בית הכנסת אוהל משה
התכנסות אוהל מושה נוסדה על ידי מהגרים יהודים רוסיים בשאנגחאי בשנת 1907. הארגון האשכנזי כונה על שם משה גרינברג, חבר בקהילה הרוסית יהודית והתקיים לראשונה במקום שכור.
תצוגה
אולם התצוגה מספר 2, אשר הושלם בשנת 2007, מציג יותר מ-140 תמונות היסטוריות ומוצגים אחרים הכוללים עבודות אמנות, דרכונים של פליטים, עותקים של ג'ואיש שאנגחאי כרוניקל ולוח אבן שבו מגולפים דבריו של יצחק רבין במהלך ביקורו בשאנגחאי. בעולם מוצג גם סרט תיעודי על הפליטים. אולם התצוגות מספר 3 הושלם במאי 2008 ומשמש לתצוגות מתחלפות.
בספטמבר 2014 קיר זיכרון באורך 34 מטרים נחנך באתר, בו חרותים שמותיהם של 13,732 פליטים יהודיים שמצאו מחסה בסין במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-2016 הוצב במוזיאון פסלו של הרופא היהודי יעקב רוזנפלד, שפעל בקרב הפליטים היהודים בסין, הצטרף לצבאו של מאו ועלה בו לדרגת גנרל.
מדריך גרין לנהג השחור
מדריך גרין לנהג השחור (באנגלית: The Negro Motorist Green Book, או מדריך גרין לנוסע השחור. המדריך כונה הספר הירוק) היה מדריך שנתי לאפרו-אמריקאים שנסעו ברחבי ארצות הברית והמליץ על מקומות ידידותיים לשחורים. המדריך יצא לאור בין השנים 1936–1966, בתקופה שחוקי ג'ים קרואו, הכתיבו באופן חוקי אפליית לא-לבנים ברחבי ארצות הברית ובייחוד במדינות הדרום. אף על פי שהאפליה הגזענית והעוני הגבילו את הבעלות על מכוניות של אזרחים שחורים, שחורים בני המעמד הבינוני רכשו כלי רכב, אך עמדו בפני מגוון של סכנות ואי-נוחות לאורך הדרך, החל מסירוב למכירת מזון ולינה ועד למעצר שרירותי. "מדריך גרין לנהג השחור" מכיל רשימות של שירותים ומקומות שהיו יחסית ידידותיים לאפרו-אמריקאים, בתחילה באזור ניו יורק ובהמשך בכל ארצות הברית. המדריך היה שימושי ביותר בגל ההגירה של שחורים מדרום למרכז וצפון ארצות הברית שנמשך עד שנות השבעים.
המדריך
מדריך גרין לנהג השחור נכתב ופורסם על ידי ויקטור הוגו גרין מניו יורק שהיה דוור במקצועו ולאחר מכן התפרנס כסוכן נסיעות. גרין פיתח את רשימת העסקים הידידותיים באמצעות אנשי הקשר מאיגוד עובדי הדואר בכל רחבי ארצות הברית, ניסיונו האישי ומידע שקיבל מסוכני נסיעות ומהציבור הרחב. גרין עודד נוסעים שחורים לשלוח לו מידע אם מצאו מקום ידידותי שלא הופיע במדריך. הוא שילם דולר לכל המלצה שהתפרסמה במדריך (ומשנת 1941 חמישה דולר). גרין פנה גם לבעלי עסקים לבנים והציע להם לתת שירותים גם לשחורים מתוך מוטיבציה כלכלית. המדריך נמכר בכ־15,000 עותקים בשנה.
המדריך אורגן על בסיס מדינה, ערים וכתובות מדויקות וכלל המלצות למקומות לינה, מסעדות, מספרות, סלוני יופי, ומוסדות נוספים, רבים, אך לא כולם, בבעלותם של שחורים. מעבר לעסקים רשמיים המדריך, כלל גם שמות של אנשים פרטיים שאפשרו לינה בבתיהם באזורים שלא היו בהם מלונות הפתוחים בפני שחורים. שחורים שעבדו כבדרנים, אנשי מכירות או ספורטאים נהגו גם למטרות פרנסה.
רקע
לאחר מלחמת העולם הראשונה, היו לאפרו-אמריקאים הזדמנויות רבות יותר לשוויון. הבעלות על מכוניות אפשרה את הרחבת חופש התנועה והזדמנות לבקר קרובי משפחה וחברים במקומות רחוקים שכמעט לא היו נגישים לשחורים עד אז. מעבר לכך המכונית יצרה פתח מילוט לאפרו אמריקנים מהפרדה הגזעית שכפו עליהם חוקי ג'ים קרואו, בה נתקלו בכל מקום.
מיפוי
המדריך של גרין יצר צורת מיפוי נוספת של כבישי ארצות הברית המתייחסת לאזורים ולכבישים שהיו בטוחים יותר לנוסעים אפרו-אמריקאים ולאזורים שהיו מסוכנים כדוגמת Sundown towns, יישובים או שכונות שהיו מיועדים לתושבים לבנים בלבד. לצד האזורים שהיו לא נגישים לשחורים, המדריך סימן אזורים בתוך הערים שהיו בטוחים ומקבלי פנים לשחורים. כך למשל בדנוור הספר הירוק חיזק את הקהילה השחורה המקומית בכך שהנגיש אזורים ועסקים שחורים.
מוראט הראשון
מוראט הראשון (טורקית I. Murat; טורקית עות'מאנית اول مراد; 29 ביוני 1326 – 15 ביוני 1389) היה בנו של אורהן הראשון, נולד בבורסה ונהרג במהלך קרב קוסובו. היה סולטאן האימפריה העות'מאנית בין השנים 1359 ועד יום מותו בקרב קוסובו.
מוראט המשיך את כיבושי האימפריה העות'מאנית מערבה ודרום-מערבה, והמשיך במפעלו של אביו ליישוב טורקים בטריטוריות כבושות. הוא חיזק את שיטת התימאר, שמר על סובלנות כלפי אויביו ודבק בשיטה הווסאלית. מוראט הוא שהגה את רעיון חיל היניצ'רים, והראשון שכונן יחסים עם המעצמות האיטלקיות של הרפובליקה של ונציה והרפובליקה של ג'נובה, אשר זכו לזכויות מסחר בשטחי העות'מאנים.
שלטונו התאפיין בהנהגת שלטון וסאלי ביזורי, ובניהול מלחמות הן במערב נגד האירופים והן במזרח נגד שבטים טורקים שקראו תיגר על שלטונו. בשנת 1361 הוא כבש את אדירנה וקבע בה את בירתו (הבירה האירופית הראשונה של האימפריה). בין השנים 1366–1376, כבש הסולטאן שטחים בבולגריה של ימינו ובכלל זה את הערים פלובדיב, סטארה זאגורה, קיוסטנדיל וסופיה. הצאר הבולגרי איבן שישמן, כרת עם הסולטאן הסכם שלום והשיא לו את אחותו תמָרַה, שהייתה בתה של אמו, המלכה ממוצא יהודי, תאודורה (שרה) ואביו המלך אלכסנדר. בשנת 1386 הוא הביס קואליציה של בולגרים, סרבים ומתנדבים הונגרים בקרב פלושניק. בשנת 1387, כבש את סלוניקי מידי הקיסרות הביזנטית שהשתלטה עליה מחדש בשנת 1403. בשנת בשנת 1389 נערך קרב קוסובו, ובסופו סופח מישור קוסובו לשטחי העות'מאנים. קרב זה נחשב לקרב מכונן בלאומיות הסרבית, למרות תבוסתם. בקרב זה מצא מוראט את מותו. לפי הפולקלור הסרבי, מילוש אוביליץ' היה זה שהרג את מוראט הראשון.
מתרחצים באנייר
"מתרחצים באנייר" (בצרפתית: Une Baignade, Asnières) הוא ציור שמן מאת הצייר ז'ורז' סרה.
ארנסט לודוויג קליין
ארנסט לודוויג קליין (בגרמנית: Ernest Ludwig Klein; 1910–1990), שחמטאי יהודי-אוסטרי-בריטי ומחבר ספרי שחמט.
מתרחצים באנייר
ציורו של סרה מתאר קטע מגדת נהר הסן הזורם באַנְיֶיר, פרוור בדרום מזרחה של העיר פריז. על גדת הנהר נראים שישה גברים, העוסקים בפעילות פנאי. חלקם נחים או משתזפים על הגדה ושניים מתוכם שוחים בנהר. ברקע מופיעה גדת הנהר הנגדית, סירות מפרש וסירת חתירה וכן בתיה של העיר.
הקומפוזיציה של הציור בנויה על פי פרופורציות "יחס הזהב". הבד נחתך על ידי שני קווים מרכזיים היוצרים את גדת הנהר ואת קו האופק. סרה צייר את היצירה בעזרת "פוינטיליזם", שיטת ציור בה הצבע מונח בנקודות קטנות על הבד, באופן שהעין האנושית קולטת אותן כצורה אחידה.
ארנסט לודוויג קליין
קליין נולד בווינה למשפחה יהודית, והיגר לאנגליה בשנות השלושים. בשנת 1930 חלק מקום שלישי-רביעי בתחרות גיור (ניצח: יצחק קשדן), הפסיד דו-קרב לסבלי גריגורייביץ' טרטקובר 1:3.
בתחרות מרגייט בפריז בשנת 1935, הגיע קליין למקום הרביעי-חמישי עם 4.5/9, וסיים בתיקו עם שלושת המנצחים בתחרות.
! !! !!01!!02!!03!!04!!05!!06!!07!!08!!09!!10!!תוצאה
קליין היה עוזרו הבלתי רשמי של אלכסנדר אלכין בדו-קרב לקביעת אלוף העולם נגד מקס אויבה.
קליין חלק מקום חמישי-שישי בתחרות הייסטינגס 1938/39 (ניצח: לאסלו סאבו) וחלק מקום שני עם סאלו פלור בתחרות בורנמוט בשנת 1939 (ניצח: מקס אויבה).
לאחר מלחמת העולם השנייה חלק מקום תשיעי-עשירי בתחרות בירמניגהם 1951 (תחרות לזכרו של הווארד סטאונטון ניצחו: פטר טריפונוביץ' ווסיה פירץ). קליין ניצח באליפות אנגליה בשנת 1951.
שארלוט המתוקה
שארלוט המתוקה (באנגלית: Hush… Hush, Sweet Charlotte) הוא סרט מתח אמריקאי משנת 1964 בבימויו של רוברט אולדריץ'. בסרט משחקים בטי דייוויס, אוליביה דה הבילנד, ג'וזף קוטן ואגנס מורהד.
תסריט הסרט נכתב על ידי הנרי פארל ולוקאס הלר ומבוסס על סיפורו של פארל "What Ever Happened to Cousin Charlotte?". בנוסף הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר ובתוכם לשחקנית המשנה הטובה ביותר למורהד.
הפקה
לאחר ההצלחה הבלתי צפויה של הסרט "מה קרה לבייבי ג'יין?" (1962), במאי הסרט רוברט אולדריץ' רצה לאחד את בטי דייוויס וג'ואן קרופורד. אולם לאחר כמה ימי צילומים קרופורד פרשה מההפקה בטענה שהיא חולה.
ז'אן-פייר לאו
ז'אן-פייר לאו (בצרפתית: Jean-Pierre Léaud; נולד ב-28 במאי 1944) הוא שחקן צרפתי, מגדולי שחקני הגל החדש הצרפתי. נודע בעיקר בשל גילום דמותו של אנטואן דואנל בסרטיו של פרנסואה טריפו.
ביוגרפיה
בגיל 13 החל את קריירת המשחק שלו בגילום תפקיד שולי בסרט "!La Tour, prends garde" בבימויו של ז'ורז' למפין. שנה לאחר מכן ביצע את פריצת הדרך בקריירה שלו כשגילם את דמותו של אנטואן דואנל בסרט "400 המלקות". במהלך צילומי הסרט התפתחה מערכת יחסים חמה בין טריפו ולאו, ולאחר שלאו הסתכסך עם הוריו והושעה מבית ספרו, טריפו פרש עליו את חסותו. לאו גילם את דמותו של דואנל בארבעה סרטים נוספים של טריפו - "אנטואן וקולט" (1962), "נשיקות גנובות"  (1968), "תרגיל בנישואין" (1970) ו"אהבה במנוסה" (1979). בנוסף שיחק דמויות אחרות בסרטים "Les Deux Anglaises et le Continent" (1971) ו"לילה אמריקאי" (1973) שביים טריפו.
לאו שיתף פעולה רבות עם ז'אן-לוק גודאר, ושיחק בשמונה מסרטיו. עבד גם עם ז'אק ריווט, אקי קאוריסמקי, אוליבייה אסאיאס, אנייס ורדה, ז'אן קוקטו, ברנרדו ברטולוצ'י, פייר פאולו פאזוליני ועוד.
במרץ 1966 זכה לאו בפרס דוב הכסף לשחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין על הופעתו בסרט "גברי, נשי" של גודאר. בשנת 1988 היה מועמד לפרס סזאר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בסרט "Les Keufs", ובשנת 2000 זכה בפרס סזאר למפעל חיים. בשנת 2016 זכה בפרס דקל הזהב על מפעל חיים בפסטיבל הקולנוע בקאן.