cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כופריים
מינים נפוצים בישראל
2.     שָׁנִית מִתְפַּתֶּלֶת (Lythrum junceum) - עשב רב-שנתי שרוע וצופני, גדל בבתי גידול לחים: בגדות מעיינות ובמקווי-מים מתוקים. תפוצתו העולמית משתרעת בארצות הים התיכון, ברוב חלקי החבל הים-תיכוני בארץ. הוא נפוץ בבקעת החולה, בבקעת כנרות ובגלבוע; מצוי בגולן, בעמק יזרעאל, בעמק עכו ובשרון; נדיר בגליל העליון, בגליל התחתון, במישור החוף הדרומי ובשפלה; נדיר מאוד בחרמון, בחוף הכרמל, בשומרון, בהרי יהודה, בגלעד, בעמון, ובאדום.
3.     שָׁנִית הַקּוֹרָנִית (Lythrum thymifolia ) - צמח חד-שנתי גדל בבתי גידול לחים. הוא נדיר מאוד בגולן, בגליל התחתון, ואולי במישור החוף הדרומי ובהרי יהודה.
4.     שָׁנִית קְטַנַּת-עָלִים (Lythrum hyssopifolium) - צמח חד-שנתי נדיר, אך גדל באתרים רבים בצפון הארץ ובמרכזה. הוא גדל בבתי גידול לחים: בשלוליות חורף, בביצות ובקרקעות מוצפות בחורף. הוא מצוי בבקעת החולה, בבקעת כנרות, בכרמל, בחוף הגליל, בעמק עכו ובשרון; נדיר בגולן, במישור החוף הדרומי ובשפלה; נדיר מאוד בגליל העליון, בחוף הכרמל, בשומרון, בהרי יהודה ובאדום.
5.     שָׁנִית רַחֲבַת-עָלִים (Lythrum borysthenicum) - צמח חד-שנתי נדיר שגדל בבתי גידול לחים: בשלוליות חורף והוא ממהר לפרוח ולקמול, לפני התייבשות הקרקע. הוא צומח בשרון.
6.     שָׁנִית שְׁוַת-שִׁנַּיִם (Lythrum tribracteatum) – צמח חד-שנתי שרוע וצמוד לקרקע. שנית שוות-שיניים נדירה וגדלה בבתי גידול לחים: בשלוליות-חורף ובגדות מעיינות. היא מצויה בגולן, ובשרון; נדירה במישור החוף הדרומי; ונדירה מאוד בחרמון, בבקעת החולה, בגליל העליון, בבקעת כנרות, בכרמל, בגלבוע, בעמק עכו, בחוף הכרמל, בשומרון ובהר הנגב.
שני מינים חדשים התגלו בישראל, בשקע לח מאוד ולא צמוד למים זורמים במעיינות נוחיילה שבצפון עמק החולה בקיץ 2019.
7.     שנית החלוקה (Lythrum thesioide) - צמח חד-שנתי קרח ונדיר מאד. הוא גדל בבתי גידול לחים.
8.     שנית הציפורנית (Lythrum silenoides) - צמח חד-שנתי קרח ונדיר מאד. הוא גדל בבתי גידול לחים.
מין חדש למדע, שנית נטופה, אותר כבר בשנת 2012 אך זוהה בטעות כשנית הקורנית, לבסוף הוא הוגדר כמין חדש. התגלית פורסמה בעיתון פיטוטקסה ב-23 מרץ 2020. ובכך מספר מיני השנית עלה לתשעה.
9.     שָׁנִית נְטוֹפָה (Lythrum netofa Vered, Mazar & Gazaix ) צמח חד-שנתי גדל בבתי גידול לחים. שמה ניתן על שם האזור בו היא גדלה – בקעת בית-נטופה.
שמעון סרברניק
שמעון סרברניק (פולנית: Szymon Srebrnik; 10 באפריל 1930 – 16 באוגוסט 2006) היה ניצול שואה, אחד משלושת הניצולים היחידים ממחנה ההשמדה חלמנו. עדותו במשפט אייכמן נחשבת לאחת מעדויות השואה הקשות שנשמעו.
ילדותו
סרברניק נולד בעיר לודז' בפולין כבן יחיד להוריו. בהיותו כבן 10 פרצה מלחמת העולם השנייה וסרברניק הועבר עם משפחתו להתגורר בגטו לודז'.
הגעתו למחנה חלמנו
כשהיה סרברניק בן 13, בקיץ 1943, הוא צעד ברחוב בגטו לודז' עם אביו דוד בדרכם לבית הכנסת, כשלפתע נורה אביו למוות בידי חייל גרמני. מספר חודשים מאוחר יותר, בחורף 1943 נתפס סרברניק ברחובות הגטו וגורש למחנה ההשמדה חלמנו. הוא לא הורשה אפילו להודיע לאמו לאה לאן הוא נלקח. עם הגעתו למחנה, צורף ליחידה של עובדי כפייה. רגליו נכבלו באזיקים, ואורך השרשרת ביניהן היה בערך 40 סנטימטרים. האסירים הוכרחו ללבוש את האזיקים 24 שעות ביממה, כדי למנוע את בריחתם. שלשלאות אלו לא הוסרו עד תום המלחמה.
השהות במחנה
בחודשיו הראשונים במחנה, הוא הקים צריפים ואוהלים והשתתף בבניית הקרמטוריום. ביוני 1944, כאשר החלו משלוחים קבועים של יהודי לודז' להגיע למחנה להשמדה, הוטל עליו לקבור את גופות הקורבנות אשר הומתו במשאיות גז ולעקור את הזהב משיניהם. בנוסף, הועסק סרברניק במיון חפציהם של הקורבנות, ובאחד התיקים מצא את מסמכיה של אמו. כך נודע לו כי אמו הייתה בין הנרצחים. בעדות שנתן למוזיאון יד ושם תיאר סרברניק את הרגשתו כלפי מותה של אמו: "תפקידי היה לאסוף את שיני הקורבנות. הריח היה נורא. זו לא הייתה אמי בלבד, אלפי אימהות עברו תחת ידיי. ליבי כאב על מות אמי אך היו עוד אלפים כמותה..."
בעדותו במשפט אייכמן סיפר כי מפקד המחנה הנס בותמן היה נוהג לערוך לאסירי המחנה תרגילי התעמלות מפרכים ולירות למוות באסירים אשר הותשו. במקרה אחר שיסה את כלבו הטורף בסרברניק. במהלך 1944 הועבר ליחידה שעסקה בהטמנת גופות הנרצחים. אנשים שעבדו בעבודה זו הוצאו להורג אחת לשבועיים והוחלפו באחרים. סרברניק, שהיה בעל קול נעים (כונה על ידי הפולנים המקומיים "הזמיר מחלמנו") וזמר מוכשר, הצליח להתחבב על שומרי המחנה בזכות שירתו, וכך ניצל.
הבריחה
באוקטובר 1944 החלו הנאצים בפירוק המחנה ובשלב זה הרגו כמחצית מבין 80 פועלי המחנה. בלילה שבין ה-17 ל-18 בינואר 1945, ערב סגירתו הסופית של המחנה החליטו הגרמנים לחסל את "קומנדו העבודה". באסם ישבו 47 אסירים, בעלי מלאכה, ואנשי הקומנדו. איש האס אס לנץ דרש מחמישה אסירים לצאת וללכת אחריו. הוא דרש מהחמישייה לשכב על הבטן עם הפנים לקרקע. בחמישייה זו נמצא גם סרברניק, אשר שכב שלישי: "שכבנו חמישה ראשונים, שכבנו כך עם הגב למעלה. שמעתי את הירייה הראשונה, אז התחלתי להסתובב עם הראש. שמעתי את השנייה. פתאום בשלישית קיבלתי כדור... לאחר הירייה השנייה נבהלתי ורעדתי בכל הגוף ו... זה מה שהציל אותי כיוון שהדבר גרם לכך שהכדור לא פגע בגולגולת, אלא הוא עבר דרך הצוואר והחך העליון ויצא דרך האף, ולמרות פציעתי הקשה עשיתי את עצמי למת... שכבתי. עמד שם חייל גרמני ששמר על המתים... לנץ הלך עם האוזן למטה, לשמוע אם מישהו עוד מתנועע. היו כאלה שעשו כל מיני תנועות, אז הוא הוציא את האקדח וירה בהם שנית. אחרי כמה רגעים חזרה אלי ההכרה, כשראיתי שהוא בא, הפסקתי לנשום, לא נשמתי". אחרי שהנאצים עזבו, הוא התרומם וזחל לאורוותו של איכר פולני, שם התמוטט. האיכר הסיר את האזיקים מרגליו ונמנע מלהסגירו לידי הנאצים, ככל הנראה כיוון שפחד מהכוחות הרוסיים המתקרבים, יותר מאשר מהגרמנים. לאחר כ-48 שעות נמצא על ידי חיילי הצבא האדום כשהוא גוסס. הוא הועבר לבית חולים בוורשה, שם העריכו הרופאים כי יחיה רק שעות ספורות, אך הוא שרד.
התקופה שלאחר המלחמה ועלייתו לישראל
באמצעות ארגון "הבריחה" הגיע סרברניק ב-1946 למחנה העקורים וגשייד שבאוסטריה, שם פגש בשני ילדים משארית הפליטה – שבח וייס, לימים יו"ר הכנסת ושגריר ישראל בפולין, ואחותו. וייס סיפר כי בערבי שבת היה סרברניק שר על בחורה בשם רוחל'ה, שנרצחה על ידי הגסטאפו והיה מעורר צמרמורת בלב כל הנוכחים. סרברניק וקבוצת הפליטים עלו לארץ ישראל לאחר שהות של כשנה באיטליה. הקבוצה הועברה להכשרה של מספר חודשים ליד שורש.
ב-1948 התגייס לצה"ל, שירת בחיל הקשר, והיה ממקימי המשדרים הראשונים של גלי צה"ל במחנה "פילון" ליד ראש פינה. בשנת 1949 נישא לחווה, אותה הכיר במחנה של עליית הנוער באיטליה. מנישואין אלו נולדו שתי בנותיו: לאה וציפי. בשנות ה-50 עבד בבניין בעיקר באזור עמק בית שאן. בשנת 1960 התחיל לעבוד בתעשייה הצבאית כמנהל מחלקת חשמל, עד ליציאתו לפנסיה ב-1992.
במהלך משפט אייכמן העיד סרברניק עדות מפורטת על קורותיו במחנה חלמנו. ב-1965 נקרא להעיד במשפטי הנאצים בגרמניה. בזכות עדותו וזיכרונו הפנומנלי הורשעו 11 פושעי מלחמה מאנשי הסגל של מחנה חלמנו.
אהוד לוז
אהוד לוּז (נולד ב-2 בספטמבר 1936 בדגניה ב) הוא פרופסור אמריטוס בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטת חיפה ובסמינר אורנים. מחקריו עוסקים בהגות היהודית בעת החדשה, בהגות ציונות ובשאלות של זהות הזהות יהודית ולאומית.
ביוגרפיה
לוז נולד בדגניה ב לרחל וקדיש לוז, איש מפא"י ויו"ר הכנסת. שני הוריו עלו מבלארוס ב-1920. בין השנים 1959 ל-1964 למד באוניברסיטה העברית בירושלים פילוסופיה והיסטוריה של עם ישראל וסיים תואר ראשון (1962) תואר שני (1970). שימש כמורה ומחנך בתיכון של קיבוצי עמק הירדן ולימד תנ"ך, היסטוריה ומחשבת ישראל. בשנת 1971 נסע עם משפחתו לבוסטון שבמסצ'וסטס, ארצות הברית, כמורה-שליח, ולימד שם במכללה העברית. בין השנים 1974 ל-1976 לימד במחלקה למדעי הדתות באוניברסיטת קונקורדיה בקנדה.
במהלך התקופה הזאת הוא השלים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת ברנדייס וסיים את עבודת המחקר שלו, שפורסמה מאוחר יותר כספר בשם "מקבילים נפגשים - דת ולאומיות בתנועה הציונית בראשיתה 1905-1882". הספר תורגם לאנגלית וזכה בפרס החברה ההיסטורית הישראלית.
בשנת 1976 שב לישראל והתקבל כמרצה בחוג להיסטוריה ומחשבת ישראל באוניברסיטת חיפה ובמכללת אורנים. בשנים 5–1984 היה מרצה אורח במרכז ללימודי היהדות באוניברסיטת הרוורד, בשנים 9–1988 היה מרצה אורח במרכז ללימודי היהדות באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל, ובשנים 2000–2001 היה מרצה אורח במחלקה ללימודי יהדות באוניברסיטת ייל.
בין השנים 1981 ל-1984 ו-1989 ל-1991 שימש כראש החוג למחשבת ישראל באורנים. משנת 1995 היה במשך מספר שנים עמית-חוקר במכון שלום הרטמן ללימודים מתקדמים בירושלים. משנת 2006 מלמד בהתנדבות במכינת עין פרת.
הגותו של לוז
תחום התמחותו של לוז הוא המחשבה היהודית בעת החדשה. רוב מחקריו עוסקים בהגות היהודית המודרנית (המאות ה-19 וה-20), בדגש על ההגות הציונית. הוא פרסם בנושאים אלה מאמרים בכתבי עת שונים בעברית ובאנגלית.
כחלק מתחום זה העלה לוז במחקרו כי הציונות הייתה למעשה "פוסט רפורמית" במובן זה שמנהיגים יהודים המזוהים עם "ערכי הנאורות" שקודם לכן נאבקו באורתודוקסיה וניסו להנהיג רפורמות דתיות, משעה שהפכו מנהיגי התנועה הציונית "כרתו עמה ברית כדי לגבש זהות לאומית". כך כבר בשנת 1842 פרש זכריה פרנקל מהתנועה הרפורמית והפך ללוחם כנגדה, על רקע שאיפתו "לעצמאות המדינית היהודית" וגישה דומה ניתן לראות גם אצל צבי גרץ ואצל משה הס.
ספרו השני, "מאבק בנחל יבוק - כוח מוסר וזהות יהודית", עסק בסוגיית היחס לכוח בהגות הציונית ובמחשבה היהודית בכלל. הספר זיכה אותו בפרס יצחק שדה לספרות צבאית לשנת 1999. גם ספר זה תורגם לאנגלית. הוא ערך את הספר "פציפיזם לאור התורה", שבו מבחר כתביו של הרב הפציפיסטי אהרן שמואל תמרת, הידוע יותר בפסאודונים שלו 'אחד הרבנים המרגישים'.
בשנים האחרונות עוסק לוז בפרסום כתביו של הפילוסוף היהודי-אמריקאי ליאו שטראוס והבאת משנתו לקורא הישראלי. עד עתה יצאו לאור שלושה ספרים בעריכתו: "ירושלים ואתונה", "הזכות הטבעית וההיסטוריה" ו"הליברליזם ומשבר ההגות היהודית המודרנית".
אחיו, צבי לוז, היה פרופסור לספרות באוניברסיטת בר-אילן.
מוריס וינצ'בסקי
מוריס וינצֶ'בסקי (וינטשבסקי) (ביידיש: מאָריס ווינטשעווסקי; באנגלית: Morris Winchevsky; 1856, יאנובה, רוסיה (ליטא) - 1932, ניו יורק) היה משורר יידיש חשוב, אידאולוג סוציאליסטי, עיתונאי ופולמוסן שהיה גם קומוניסט, מתרגם ליידיש ומסאי עברי. מראשוני הסוציאליסטים היהודיים.
ביוגרפיה
בשנת 1877 יצא לעיר קניגסברג שבגרמניה ונפגש עם ראשוני הסוציאליסטים היהודים אלכסנדר פורט, משה לייב לילינבלום, אהרן שמואל ליברמן ואליהו וולף רבינוביץ'. וינצ'בסקי כתב לעיתונים הסוציאליסטיים "הקול" (בעברית), "קול לעם" (ביידיש) ועוד, מאמרים רבים, וייסד עם אחרים כתב עת לסוציאליזם יהודי בעברית בשם "אספת חכמים", 1877. לצורך עבודתו בכתב העת וכדי לחתום על שיריו בעילום שמו, בחר וינצ'בסקי בשם העט "בן-נץ". פעילותו נאסרה על ידי המשטרה הגרמנית, הוא נרדף נעצר ונכלא, ובסיוע ידידים יצא מקניגסברג לקופנהגן, ומשם המשיך לפריז וללונדון. כל העת כתב עברית ודבריו נתפרסמו אפילו בארץ ישראל, בכתב העת "חבצלת" שיצא בירושלים.
בשנות ישיבתו בלונדון התערה בחבורות הסוציאליסטים היידיים, הסב את שמו מ-וינצ'בסקי לכתיב יידי - וינטשבסקי, הפך את עיקר כתיבתו לכתיבה ביידיש, והחל להתרחק מהכתיבה בעברית. בשנת 1894 היגר לארצות הברית והיה בין ראשוני הסוציאליסטים היהודים באמריקה. הוא השתתף בפעילות פובליציסטית נרחבת, גם אצל האנרכיסטים ושב עת קצרה אל מקורו העברי-ציוני, עם הצהרת בלפור ב-1917. עם המהפכה הקומוניסטית ברוסיה הפך לאוהד מושבע של הקומוניסטים ושל ברית המועצות, ואפילו ביקר ביקור גדול ומסוקר שם בשנת 1924. עם שובו לארצות הברית בשנת 1925 נפרד מהממסגרות הסוציאליסטיות שפעל בהן וחבר למיעוט זניח של קומוניסטים יהודים בארצות הברית.
לאחר מותו של מוריס וינצ'בסקי, שלחו אלמנתו, בנו ובתו למערכות העיתונים היהודים באמריקה גילוי-דעת נגד הקומוניסטים האומר:
ספריו
מכתביו של מוריס וינצ'בסקי נדפסו ביידיש כ-20 כרכים, ובהם מאמריו, שיריו מסותיו כתבותיו הסאטיריות הפיליטונים שלו וכו'. לבד מהשירים שכתבם עברית, משיריו תורגמו בודדים בלבד לעברית. בספרייה הלאומית בירושלים שמורים שירי-זמר רבים שלו ביידיש על מנגינותיהם.
אלון נוימן
אלון נוימן (נולד ב-11 באפריל 1967) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, מדבב וסטנדאפיסט ישראלי.
ביוגרפיה
נוימן נולד וגדל ברמת השרון. לאחר סיום שירותו הצבאי בתיאטרון צה"ל, למד משחק בבתי-הספר למשחק "NYU" שבניו יורק, ארצות הברית, ו"מאונטוויו" שבלונדון, אנגליה.
קריירה בתיאטרון
נוימן החל את הקריירה שלו בתיאטרון בתחילת שנות ה-90 בצוות "צעירי תיאטרון הקאמרי". בין הצגות התיאטרון שבהן השתתף לאורך השנים, הצגות תיאטרון הקאמרי "אשכבה", "קברט לוין", "עולמה של איימי", "סיטיזן נחום", "אנטיגונה", "רצח", "מעופפי רשפון", והצגות תיאטרון חיפה "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים", "יאיר" ו"גשר".
בשנת 1997 היה נוימן בין יוצרי המופע המצליח "מיומנה".
בשנת 2006 הופיע עם הצגת היחיד "תום - כמה סיבות לחיות" בצוותא, שזכתה לציון לשבח בפסטיבל תיאטרונטו. הצגה הייתה גרסה עברית למחזה שכתב וויל אינו וזכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו ב-2004.
בסוף 2008 שיחק במחזה "אלוהי הקטל" מאת יסמינה רזה בתיאטרון בית ליסין, בבימויו של הלל מיטלפונקט. המחזה היה מועמד לפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית הקומדיה של השנה, וזכה לשבחי הביקורת.
בשנת 2014 העלה את מופעי הסטנד-אפ "ללא חומרים משמרים".
בשנת 2017 שיחק במחזה "איש הכריות" בתיאטרון חיפה.
קריירה בקולנוע ובטלוויזיה
בשנת 1987 השתתף נוימן לראשונה בסרט הקולנוע "לא שם זין" של שמואל אימברמן, באותה שנה השתתף בתפקיד קטן בסרטו של נדב לויתן, "ילדי סטלין". בהמשך הופיע בסרטים "אחד משלנו" (1989) של אורי ברבש, "מקס ומוריס" (1994) של יעקב גולדווסר, "אושר ללא גבול" (1996) של יגאל בורשטיין, סרט הטלוויזיה של "רשת" "היה נהדר" (2002), "מתנה משמיים" (2003) של דובר קוסאשווילי, "מלח הארץ" (2006) של אורי ברבש, ו"מתוק ומר" (2008).
בשנת 1991 הופיע נוימן לראשונה בתוכנית "בסוד העניינים" בטלוויזיה החינוכית בסיפור "סודה של חנה", בתור אחד הבריונים שגרו במגרש הגרוטאות. בשנת 1995 הופיע נוימן בתוכנית "שישי וחצי" בערוץ 2 בהגשת עינת ארליך, ובאותה תקופה השתתף במספר פרקים של סדרת הנוער "עניין של זמן" בטלוויזיה החינוכית, בתפקיד סוחר סמים. בשנת 1997 זכה נוימן לחשיפה הטלוויזיונית הראשונה שלו, בתוכנית ההומור "שערורייה" של הטלוויזיה החינוכית, ובסדרה "מרחב ירקון" בערוץ השני. באותה שנה השתתף ברט הטלוויזיה "אהבה מדרגה ראשונה" לצדו של אלון אבוטבול.
בשנת 2001 הופיע בתוכנית המערכונים "של מי השורה הזאת?" של "טלעד" בערוץ השני. בשנת 2004 שיחק בסדרה "מה שלמה?" בערוץ לוגי, שם גם הכיר את עלמה זק, בת זוגו עד היום.
בשנים 2005–2006 כיכב נוימן בשתי עונות הסדרה "מילואים" של אורי ברבש, בשידורי "רשת" של הערוץ השני. בשנת 2006 הנחה את התוכנית "המדריך למתחילים" יחד עם נתי קלוגר בערוץ "ביפ". בשנת 2007 השתתף בתוכנית ההומור "חדשות מפתיעות" של "קשת" של הערוץ השני, ובתוכנית הסאטירה "עד כאן" של "יס". בשנת 2008 החל נוימן לככב בטלנובלה "חשופים" של "הוט".
בשנת 2009 הצטרף נוימן לעונה החמישית של סדרת הנוער ראש גדול ובשנת 2010 שיחק נוימן בעונה השנייה בתפקיד פרופסור ורנר בסדרת דרמה מותחת לילדים ונוער "דאוס". שתי הסדרות שודרו ב-yes. ב-2010 שיחק נוימן ב"עספור" ובאותה שנה באפריל, השתתף בקמפיין של רכבת ישראל נגד חצייה מסוכנת של פסי רכבת.
בשנת 2012 שיחק נוימן בתפקיד אורח בסדרה "המיוחדת", ושיחק בתפקיד דודי בסרטו של שמי זרחין "העולם מצחיק". בנוסף הגיש בערוץ הראשון את התוכנית היומית "בסביבה טובה" יחד עם שרון קנטור.
בשנת 2014 שיחק בעונה הרביעית של "גאליס", בתפקיד רפאל דרור - האבא המזויף של יונתן מיטרני. באותה שנה החל לשחק בסדרה ״70 מיליון סיבות לעושר״ בתפקיד צוף ספיצרמן, איש עסקים עשיר שמתחבר לאלי (שמוליק לוי). בסוף שנת 2014 החל לשחק בסדרה "כוכב הצפון" של ערוץ דיסני למנוי YES, שם גילם את אבא של מאיה (אריאל מורטמן), לצד אפרת בוימולד.
באוקטובר 2017 שיחק בתפקיד אורח בעונה הרביעית של אלישע.
בשנת 2018 השתתף בסדרת האינסטגרם "אינסטה בייב" בתפקיד החוקר, בסדרה "אולי פיל" בטלוויזיה החינוכית" לצד אלמה דישי, ובסדרה שנות ה-80 בתפקיד שמואל כדורסל.
בשנת 2019 השתתף בסרט הקולנוע "היום שאחרי לכתי" בתפקיד אריה חורש.
בשנת 2020 שיחק בסדרה "קפה עמליה" בכאן חינוכית במגוון דמויות, לצד זוגתו עלמה זק.
בשנת 2021 שיחק בסדרה פגע וברח, שהפיקה נטפליקס, עם ליאור רז.
בשנת 2022 שיחק בתפקיד אורח בסדרה "צומת מילר".
בשנת 2023 שיחק את אחד התפקידים הראשיים בסרט העיר הזאת.
חיים אישיים
מ-2004 נוימן היה בן זוגה של השחקנית עלמה זק ולהם שתי בנות. ביולי 2023 הודיעו השניים על פרידה.
השקעה
בכלכלה ובמימון, השקעה, היא העברה של סכום כסף (או הון) לגורם אחר כדי לייצר הכנסה משני סוגים: ההבדל בין הוצאה להשקעה הוא לעיתים דק ואינו ברור, אך ניתן לומר שהוצאה היא במישור הפירותי, כלומר היא מופיעה כניכוי מההכנסה השוטפת, והכרחית לשם ייצורה, בעוד שהשקעה היא במישור ההוני, כלומר תביא להכנסות בעתיד או על פני תקופה ארוכה.
במקרו כלכלה
במקרו כלכלה השקעה היא רכישה או ייצור של נכסים שאינם מיועדים לצריכה כי אם להעלאת רמת הייצור בעתיד, כמו מתקני תשתית, ציוד למפעלים, ציוד תובלה ועוד. השקעה נחשבת לאחד ממרכיבי התמ"ג בנוסחה:
סוגי השקעות
קיימים שלושה סוגי השקעה עיקריים:
השקעות חברתיות ואחראיות
בשני העשורים הראשונים של המאה ה-21 צמחו במהירות מודלים של השקעות, אשר שמים דגש לא רק על תשואה, אלא גם על עמידה בקריטריונים ערכיים, למשל, שמירה על הסביבה, יצירת שיפור חברתי או שמירה על רף מסוים של זכויות עובדים.
השקעות אחראיות הן כלי אשר מסייע בקביעת הרכב תיקי השקעות של בנקים ומוסדות מרכזיים ברחבי העולם. בהשקעה אחראית נמנעים המשקיעים מלהשקיע במוסדות המעורבים בענפים מסוימים, לדוגמה, ייצור או הפצה של אלכוהול, מוצרי טבק, הימורים, פורנוגרפיה, אמצעי לחימה או מוצרים צבאיים. מלבד הימנעות מהשקעות בתחומים שונים, השקעות אחראיות מעודדות יצירה של נורמות עסקיות המיטיבות עם הסביבה והחברה. סך ההשקעות הפועלות על פי עקרונות של אחריות חברתית וסביבתית נאמד בשנת 2018 כקצת פחות מ-5 מיליארד דולר.
השקעות איפמקט הן מודל מימון בו הכספים לא מושקעים בהכרח בחברות בעלות תחזית התשואה הגבוהה ביותר, אלא בחברות הצפויות להיות רווחיות אמנם, לצד תרומה חברתית או סביבתית. במודל זה מכמתים גופי ההשקעות לכדי תועלת כספית פעולות חברתיות שונות (לדוגמה, תוספת מקום עבודה שווה למדינה 24,931 ליש"ט, מניעת שנת מאסר שווה למדינה 34,840 ליש"ט, השארת ילד במסגרת משפחתית שווה 134,184 ליש"ט), וחותמים על הסכם תשלומים מול הגורמים שיחסכו כסף מהצלחת המיזמים (כמו ביטוח לאומי אשר חוסך כסף עבור כל מובטל שמוצא עבודה, או קופות חולים שחוסכות כסף על מחלות שנמנעות). בשנת 2017 דוחות של חברות אימפקט פרסמו נתונים לפיהם היקף הכספים המושקעים בענף האימפקט עומד על 114 מיליארד דולר.
מיסוי
מס הכנסה חל עקרונית על כל סוגי ההכנסות, ובהתאם לכך הוא חל גם על הכנסה ממימוש השקעה, בין אם היא הכנסה פירותית ובין אם היא הכנסה הונית. עם זאת, על סוגי הכנסות שונים חלים לעיתים שיעורי מס שונים, ולעיתים ניתן פטור ממס להשקעה העומדת בתנאים מסוימים, על מנת לעודד השקעות כאלו. גובה המס משפיע על ההכנסה נטו הניתנת למשקיע, ולכן לשיקולי מס חשיבות רבה בעת בחירה של מסלול השקעה.
יחסי יוון–סרביה
יחסי יוון–סרביה הם היחסים הבינלאומיים, הדו-צדדיים, המדיניים, הפוליטיים והשיתופיים המתנהלים בין יוון לבין סרביה. המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים טובים מאז ומתמיד, בשל הקשר התרבותי, הדתי וההיסטורי בין השתיים.
הסרבים והיוונים משתייכים לזרם הנוצרי-אורתודקסי. מאז ימי הביניים התקיימו בין שתי האומות בריתות ולוחמה משותפת, בהן ההתקוממויות נגד האימפריה העות'מאנית, מלחמות הבלקן, מלחמות העולם ומלחמות יוגוסלביה. יוון הייתה החברה היחידה בנאט"ו שהתנגדה להפצצות על סרביה ומונטנגרו (מבצע כוח מאוחד) וגינתה את הפעולות (סקרים העלו כי 94% מהאוכלוסייה היוונית התנגדו לחלוטין להפצצות). כמו כן, סירבה יוון להכיר בהכרזת העצמאות החד-צדדית של קוסובו, תוך שהיא מגבה את העמדה הסרבית בנושא זה.
יוון תומכת בצירוף סרביה לאיחוד האירופי כחברה רשמית, ובשנת 2003 הציעה את "אג'נדה 2014", שעודדה שילוב כל מדינות מערב הבלקן באיחוד. שתי המדינות משתפות פעולה בתחומי הביטחון, התיירות, התרבות והחקלאות. נכון לשנת 2013 הייתה יוון השלישית בגודלה בהשקעות בסרביה מבין מדינות האיחוד האירופי, והחמישית באופן כללי.
קשרים תרבותיים
יוון וסרביה חולקות מורשת ביזנטית דומה, שכן שתיהן היו חלק מהאימפריה הביזנטית. שתי המדינות הן נוצריות אורתודוקסיות. בהכרה במורשת תרבותית זו, קבע סגן נשיא רפובליקה סרפסקה, דראגאן דראגיץ', כי שורשיהם של הסרבים נובעים מהתרבות ההלניסטית, וכי שני העמים קשורים זה לזה באמצעות הנצרות האורתודוקסית. מספר פוליטיקאים יוונים אחרים הביעו גם כן טענות דומות. המזכיר הכללי לענייני אירופה, דימיטריוס ק. קטסודאס, הצהיר בנאום הנוגע לסרביה כי "יוון וסרביה הן שתי מדינות המקושרות בקשרים קדומים ובלתי ניתנים לניתוק. היחסים בינינו אבדו במעמקי הזמן. התרבות והדת הסרבית הושפעו מאוד מהשורשים המשותפים שלנו בתרבות הביזנטית".
היסטוריה
הסרבים הושפעו מאוד מהתרבות ההלנית של האימפריה הביזנטית, במיוחד תחת שלטונו של הקיסר הסרבי סטפן אורוש הרביעי דושאן. דושאן, שהכתיר עצמו ל"קיסר הסרבים והיוונים", הפך את הסרבית והיוונית לשפות הרשמיות של האימפריה שלו, כתב צ'רטרים וחתם ביוונית, ואימץ את החוקים המזרחיים-רומיים כבסיס לאימפריה שלו. הוא תכנן לסנתז את האימפריה הביזנטית לאימפריה סרבית-יוונית. לכן, דושאן "טרח לחזר אחר התושבים היוונים של אותם מחוזות [שרכש במקדוניה ובצפון יוון]. החוק החדש קבע שוויון בין הסרבים ליוונים בכל המחוזות עליו שלט, ואישר את הפריבילגיות שהוענקו לערים היווניות על ידי קיסרים ביזנטים קודמים, שדושאן היה שמח לראותם כקודמיו האימפריאליים".
המאה ה-19
במהלך המרד הסרבי הראשון (1804–1815) הצטרפו למורדים הסרבים, בין היתר, יוונים ויוונים-ארמנים, כדוגמת הלוחם ג'ורג'אקיס, הדיפלומט פטר איצ'קו, המזכיר נאום קרנר, הלוחם קונדה בימבאשה, ואחרים. שיתוף הפעולה הצבאי בין שני העמים נרקם בנסיכויות הדנובה האוטונומיות למחצה, שנשלטו ברובם על ידי פנרים יווניים. ישנן אינדיקציות לכך שהסרבים והיוונים החלו גם כן לשתף פעולה בשלב מוקדם. לדוגמה, בשנת 1806 דיווח הקונסול הצרפתי בסלוניקי כי "הטורקים זועמים מאוד על היוונים בגלל התקשורת שלהם עם הסרבים". דווח כי איכרים סלאבים ויוונים רבים נעצרו כחשודים בסיוע למורדים הסרבים. המורדים הסרבים היו בעלי ברית חשובים ליוונים. לאחר דיכוי המרד הראשון, נמלט קאראג'ורג'ה לסרביה, שם הצטרף לתנועת החופש הלאומית היוונית פיליקי אטריה, והפך לחבר פעיל בה. היוונים התעניינו בעיקר בשימוש באדמות בסרביה כבסיס למבצעים היוונים, אם כי מילוש אוברנוביץ', מנהיג המרד הסרבי השני (1815–1817), סירב לשתף פעולה. כמו כן, ההיסטוריון הראשון של המהפכה הסרבית היה יווני. סרבים רבים השתתפו למלחמת העצמאות היוונית (1821-1829), בהם ואסוס מאברובוניוטיס.
דימיטריוס קראטוסוס תכנן להקים ברית יוונית-סרבית בשנת 1861, ולנסוע לבלגרד, אך נפטר במהלך נסיעתו. למברוס קוטסוניקס, היסטוריון יווני, חלם על פדרציה יוונית-סרבית של "שתי אחיות" (1863).
הסכם ווסלו (ברית יוונית-סרבית משנת 1867) נחתם בין יוון לסרביה ב-26 באוגוסט 1867.
מלחמות הבלקן
במלחמת הבלקן הראשונה, בשנים 1912–1913, ניצחו יוון, סרביה, מונטנגרו ובולגריה (הליגה הבלקנית) את האימפריה העות'מאנית, וחילקו ביניהן את האזור הגאוגרפי של מקדוניה. במהלך מלחמה זו, תוכניות הברית המקוריות שונו בעקבות לחץ מצד המעצמות האירופיות: אדמות רבות שהוקצו במקור ליוון הועברו לבולגריה; צבאות יוון שינו את בסיסיהם מכפי שתוכנן במקור, וסיפחו אדמות שהוקצו לסרביה.
ביוני 1913 חתמו סרביה ויוון על חוזה הגנה (הברית היוונית-סרבית משנת 1913) המתנגדת ליעדי ההתרחבות של בולגריה. בסופו של דבר, ב-16 ביוני באותה שנה תקפה בולגריה את שתי המדינות, והובסה לחלוטין על ידי היוונים בקרב קילקיס-לאנאס ועל ידי הסרבים בקרב ברגלניקה. בולגריה נסוגה לעמדות ההגנה עד שרומניה הצטרפה למלחמה כאשר תקפה את בולגריה, והביאה לתבוסתה של האחרונה. יוון וסרביה מצאו עצמן כזוכות בכך שנלחמו בהצלחה במלחמה זו לצד זו.
מלחמת העולם הראשונה
למרות הברית ההגנתית עם סרביה, יוון נותרה נייטרלית בחלקה המוקדם של מלחמת העולם הראשונה, בעקבות חילוקי הדעות בין ראש הממשלה אלפתריוס וניזלוס, שתמך בכניסתה של גרמניה למלחמה, לבין המלך קונסטנטינוס הראשון, שהיה פרו גרמני והעדיפה להישאר נייטרלי. הפילוג הלאומי נפתר רק בשנת 1917, כאשר קונסטנטינוס הודח בכוח מכס המלכות, ויוון נכנסה למלחמה תחת וניזלוס.
קורפו שימשה מקלט לצבא הסרבי, שנסוג ממולדתו על ידי אוניות כוחות הברית, שנכבשה על ידי האוסטרים והבולגרים. במהלך שהותם מת חלק גדול מהחיילים הסרבים מתשישות, רעב ומחלות שונות. מרבית שרידיהם נקברו בים סמוך לאי וידו, אי קטן ליד נמל קורפו, ואף נבנתה בו אנדרטה כהודיה של הסרבים לאומה היוונית. כתוצאה מכך, המים הסובבים את האי וידו ידועים על ידי העם הסרבי כ"בית הקברות הכחול" (בסרבית, Плава Гробница), על פי שיר שנכתב על ידי מילוטין בוז'יץ' לאחר מלחמת העולם הראשונה.
מלחמת העולם השנייה
בשנת 1941, במהלך המלחמה ההלנו-איטלקית, כאשר דרש היטלר דרש לעבור ברחבי ממלכת יוגוסלביה כדי לתקוף את יוון, ניסה פאבלה, נסיך יוגוסלביה להגיע לפשרה עם היטלר בכך שהציע חוזה ידידותי, אך בסופו של דבר, חתם על ההסכם התלת צדדי שיאפשר את המעבר הגרמני. בתמורה הובטחה ליוגוסלביה העיר היוונית סלוניקי. כעבור יומיים הצבא, בסיוע מבריטניה וברית המועצות, הפיל את המשטר, בתמיכתו של העם הסרבי, אם כי ניתן לטעון שהדבר קשור יותר לדעות האנטי-גרמניות של הסרבים ולא לאהבה ליוון. למרות העובדה שהממשלה היוגוסלבית החדשה ניסתה שוב להגיע לפשרה עם היטלר (בהתחשב בכך שהמדינה הייתה מוקפת משלושה צדדים), תוך הבטחה לדבוק בהסכמים קודמים, העם הסרבי התלהב להוקיע את הסכם המשולש וההמונים הסרבים הפגינו ברחובות. בבלגרד נצעקו סיסמאות בהן "מלחמה טובה יותר מהברית". היטלר לא היה מרוצה, ומיד לאחר ההפיכה החליט לפלוש ליוגוסלביה - כיוון שכבר לא בטח בהכרזותיהם - וחילק את השטחים היוגוסלביים של הים האדריאטי, בנאט ומקדוניה בין איטליה, הונגריה ובולגריה, בהתאמה. לאחר נפילת יוגוסלביה, העם הסרבי נענש ברצח עם על ידי תנועת האוסטאשה הקרואטית הפרו-גרמנית.
מלחמות יוגוסלביה
באמצע 1992, הגיב האו"ם למעשי הפשע הסרביים בבוסניה והרצגובינה והכריז על אמברגו מלא על סחר עם סרביה על ידי כל המדינות החברות. הסנקציות הציבו את יוון, שהכירה בעצמאותה של בוסניה והרצגובינה זמן קצר לאחר הכרזתה בשנת 1992, במצב קשה. סרביה הייתה שותפת מסחר חשובה ובעלת קשרים דתיים והיסטוריים חזקים ליוון, וכן תמכה בתחילה בעמדה היוונית בסכסוך על שמה של מקדוניה. החל משנת 1992, ממשלות קונסטנדינוס מיצוטאקיס ואנדראס פפנדראו, מחשש שמלחמת בוסניה תתפשט לכיוון שיכלול את טורקיה, אלבניה ויוון, ניהלו סדרה ארוכה של משא ומתן לשלום עם נשיא סרביה, סלובודן מילושביץ', המנהיג הבוסני רדובאן קאראג'יץ' וממשלת בוסניה, שלא הניבה פרי. בינתיים, דווח על מזון, נפט ונשק העוברים מיוון לסרביה תוך הפרה של האמברגו. לפני, במהלך ואחרי נשיאותו של האיחוד האירופי ב-1994, הייתה יוון המדינה היחידה באיחוד שגיבתה את העמדה הסרבית, לפיה כוחות סרביים נכנסו לשטח בוסניה. יוון ספגה את מורת רוחן של בעלות בריתה באירופה בעקבות הצבעה נגד ההתקפות האוויריות של נאט"ו על העמדות הסרביות. יוון אף סירבה להשתמש בבסיסי האוויר של נאט"ו בפרבזה שעל הים היוני לצורך התקפות כאלה, וסירבה לספק כוחות יוונים למשימת שמירת השלום של האו"ם בבוסניה. בנאט"ו הייתה עמדתה של יוון מנוגדת לחלוטין לזו של טורקיה, שתמכה בממשלה הבוסנית.
בדצמבר 1994, לאחר שיחות ודיונים רשמיים עם מילושביץ' באתונה, פפנדראו חזר והדגיש כי עמדותיהן של יוון וסרביה בסוגיית בוסניה היו זהות כמעט לחלוטין. הצעתו של מילושביץ' לקונפדרציה של יוון וסרביה עם רפובליקת מקדוניה לא הצליחה להשיג תמיכה בקרב סיעה כלשהי ביוון.
סיוע לסרבים הבוסנים ולרפובליקה סרפסקה
על פי הפרופסור ס. ווייבס מאוניברסיטת אמסטרדם, שירות הביון הלאומי היווני (EYP) חיבלה באופן שיטתי בפעולות של נאט"ו בבוסניה באמצע שנות התשעים, בניסיון לסייע ללאומנים סרבים בוסניים. בדו"ח שלו לממשלת הולנד, ששמו "Intelligence en de oorlog in Bosnie 1992-1995" (בעברית: מודיעין ומלחמה בבוסניה 1992–1995), טוען ווייבס כי ה-EYP הדליף תוכניות צבאיות של נאט"ו (אליהן, כשירות מודיעין בעל ברית, היה לה גישה) להנהגה הבוסנית-סרבית, ולעיתים קרובות לגנרל ראטקו מלאדיץ' עצמו, בקיץ 1995. בסופו של דבר, טוען ווייבס בדו"ח, כי בעלות הברית של נאט"ו חדלו מלשתף את הרשויות היווניות בתוכניות צבאיות של נאט"ו.
באוגוסט 2008 ביקרה קבוצת עורכי דין מחאניה, כרתים, את רדובאן קאראג'יץ' בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר, הציעו את שירותיהם בחינם, וביקשו מארגונים בינלאומיים להבטיח משפט צודק עבור נשיא סרביה לשעבר.
סרברניצה
על פי נתוני סוכנות הידיעות הצרפתית (AFP), תריסר מתנדבים יוונים שהיו חברים במשמר המתנדבים היווני (ΕΕΦ) נלחמו לצד הסרבים בסרברניצה. לחלקם היו קשרים עם הארגון הנאו-נאצי היווני השחר הזהוב, אחרים היו שכירי חרב. המתנדבים היוונים הונעו מהרצון לתמוך ב-"אחיהם האורתודוקסים" בקרב. הם הניפו את הדגל היווני בסרברניצה לאחר נפילת העיירה לבקשתו של מאלדיץ', כאות כבוד עבור "היוונים האמיצים שנלחמים בצידנו".
בשנת 2005 קרא הסגן היוני אנדראס אנדריאנופולוס לחקור את תפקידם של המתנדבים היוונים בסרברניקה.
סתירה
במאמרו של פאנאיוט דימיטראס, "פליטים סרביים בקוסובו: פרט לא חשוב או הניקיון האתני האמיתי?", נטען כי "הידידות היוונית-סרבית הזו היא תופעה של השנים האחרונות מאוד".
הפצצת נאט"ו על יוגוסלביה
הפצצת נאט"ו על הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה גרמה לתגובה עממית עזה ביוון. ראש הממשלה קוסטאס סימיטיס חיפש פתרון פוליטי לסכסוך בקוסובו. יוון סירבה להשתתף במהלכים נגד סרביה ומונטנגרו.
נערכו מספר סקרים, מהם נחשף כי 99.5% מהאוכלוסייה היוונית התנגדו לחלוטין להפצצה, כאשר 85% האמינו שהמניעים של נאט"ו היו אסטרטגיים ולא הומניטריים. 69% טענו כי נשיא ארצות הברית ביל קלינטון ניסה לבצע פשעי מלחמה, ואילו 52% התנגדו להכנסתם של הפליטים האלבנים בקוסובו ליוון. סקר אחר הצביע על התנגדות של 94%.
20 שופטים יוונים מבית המשפט העליון (מועצת המדינה) חתמו על הכרזה בה נקבע כי נאט"ו אשמים בפשעי מלחמה. האירוע הדרמטי יותר היה בית הדין העממי של למעלה מ-10,000 איש באתונה ביוון, שם בית המשפט העליון ביוון הכריז על הנשיא קלינטון ומנהיגי נאט"ו כאשמים בפשעי מלחמה.
יוונים בסרביה
על פי מפקד האוכלוסין בשנת 2002, ישנם 572 אזרחים סרבים ממוצא יווני. איגודי הקהילה היוונית בסרביה מעריכים בסך הכל 4,500 אזרחים סרבים ממוצא אתני יווני. משרד החוץ היווני טוען כי נישואים בין סרבים ליוונים החיים בסרביה הם שכיחים למדי, וכי זו גם סיבה וגם תוצאה של הקשרים ההדוקים המשותפים ליוונים ולסרבים.
סרבים ביוון
על פי מפקד האוכלוסין בשנת 2001, 5,200 ילידי סרביה הם בעלי אזרחות יוונית. ההערכה היא כי יותר מ-15,000 סרבים חיים ביוון. מאנשי הספורט הבולטים בעלי אזרחות יוונית נמנים פרדראג סטויאקוביץ' וולנטימר ג'יאנקוביץ.
הומניטריות
לאחר פרוץ המלחמה בבלקן, קיבלו הסרבים עזרה הומניטרית אדירה מיוון וקפריסין, החל בראשית שנות התשעים. סיוע זה הגיע מכל המגזרים בחברה היוונית: המדינה, הכנסייה, ארגונים שונים והציבור. מרבית הסיוע התמקד בעזרה לסרבים מרפובליקה סרפסקה, קראג'ינה וסרביה, אשר סבלו כתוצאה מהמלחמות שחוללו הרס באזורים אלה.
סיוע לסרביה
בסוף יולי 1995 הוכרז כי אגודת הידידות היוונית-סרבית תעניק סיוע הומניטרי (אורז) לסרביה באמצע אוגוסט. לדברי נשיא הארגון, העלות הכוללת של הפרויקט עלתה על 5 מיליון דרכמות.
במרץ 1999 הבטיח איש העסקים סטברוס ויטאליס את השתתפותם של 250 יוונים לעזוב לבלגרד כדי להציע כל סוג של עזרה שיכולה לסייע לעם הסרבי. בין 250 האנשים היו עורכי דין, רופאים ואנשי מקצוע אחרים. סטברוס ויטאליס דיווח כי הם נמצאים בצד של הסרבים, מכיוון שראו בהם חברים ואחים.
ב-25 באוקטובר 1999, קיבל שר הבריאות של סרביה, לפוסבה מיליצוויק, משלחת מטעם אגודת הידידות היוונית-סרבית "יוון העתיקה". את המשלחת הוביל נשיא הארגון לאיוס קונסטנטינוס. הפגישה עם שר הבריאות הניבה מספר יוזמות בנושא סיוע הומניטרי, הגנה על בריאות וציוד רפואי.
מטא-בדיון
מטא-בדיון (באנגלית: Metafiction), ידוע לעיתים גם כאירוניה רומנטית (באנגלית: Romantic irony), בהקשר של יצירות ספרותיות, הוא סוג של בדיון מודע-לעצמו אשר עוסק בכלים הבדיוניים ואף חושף במודע את האשליה הבדיונית, בדרך כלל באמצעות אירוניה והתבוננות-עצמית. בדומה לתיאטרון ייצוגי, שאינו מאפשר לקהל לשכוח שהוא צופה במחזה, גם יצירות מסוגת מטא-בדיון לא מאפשרות לקוראים לשכוח שהם קוראים יצירה בדיונית.
יחסי יוון–סרביה
סיוע לסרביה
באפריל 1999 אספה עיריית קלמריה 50 טון של סיוע הומניטרי המורכב ממזון ותרופות. בראש המשלחת עמד ראש עיריית קלמריה, כריסטודולוס אקונומידיס. משרד הבריאות היווני הוציא היתר מיוחד שאפשר לכלול בפעולה ההומניטרית דם שנתרם על ידי מתנדבי העיריות קלמאריה, פנטלופוס ופלורינה, יחד עם נזירי המנזר הסרבי הילנדריו בהר אתוס. במהלך אותו חודש הודיעו נציגי האגודה לידידות היוונית-סרבית באתונה כי הם ישלחו שיירת 16 משאיות של סיוע הומניטרי המורכב ממזון וציוד רפואי, ובשווי של למעלה מ-2 מיליון מארק גרמני, לסרביה ב-20 באפריל. על מאמצי הסיוע הידידותי דווחה התמשכות. האגודה הודיעה גם לעיתונות כי היא העסיקה עורכי דין להגשת אישומים נגד מנהיגי נאט"ו בפני הלשכה היוונית ובית הדין הבינלאומי בהאג בגין התקפותיהם נגד יוגוסלביה וחיי האזרחים שאבדו כתוצאה ישירה מכך.
מטא-בדיון
שימושים שונים של מטא-בדיון
כמה שימושים נפוצים של מטא-בדיון בספרות קאנונית:
יחסי יוון–סרביה
סיוע לסרביה
ב-7 במאי 2006, אורגנה ארוחת צדקה על ידי הארגון ההומניטרי "Lifeline Hellas" בסלוניקי תחת חסותם של יורש העצר אלכסנדר השני ונסיכת הכתר קתרין במטרה לסייע בהפחתת המחסור בציוד חשוב בבתי חולים על ידי שדרוג יחידות הטיפול הנמרץ לילודים בבלגרד, ניש, נובי סאד וקרגוייבץ ובכך הצילו את חייהם של תינוקות שזה עתה נולדו. זה היה האירוע השני מסוגו שאורגן בשנת 2006, בעקבות ארוחת הצדקה המצליחה שאורגנה בסוף ינואר באתונה. חברות וארגונים רבים, כמו גם משפחות בולטות ובני הקהילה העסקית בסלוניקי, שיתפו פעולה ותמכו באירוע ההומניטרי. נאומים נואמו על ידי נשיא הדירקטוריון של ה-Lifeline Hellas, ג'ון טריקרדוס, נסיך הכתר אלכסנדר, נסיכת הכתר קתרין, ראש ממשלת מקדוניה-תראקיה, ג'ורג' קלייזיס, הקונסול הכללי של סרביה ומונטנגרו ביוון, רדומיר זיווקוביץ', סגן ראש המחוז פריפקטורה מסלוניקי, פאנאיוטיס פומיאדיס, סגנית ראש עיריית סלוניקי, קולובו לימוניה ונשיא המכללה האמריקאית אנטוליה מר ריצ'רד ג'קסון. באורחים המכובדים האחרים נמנו חברי הפרלמנט היווני, שרים לשעבר ופקידים בממשלת יוון.
סיוע לסרבים בבוסניה
ב-4 באוקטובר 1995 הוכרז כי "רכבת השלום" שהובילה 10,000 טון של סיוע הומניטרי המורכבת מביגוד, תרופות ומזון תעזוב את יוון ב-26 באוקטובר כדי לסייע לפליטים הסרבים בבוסניה. מאמץ זה אורגן על ידי "הוועדה לתאום מקדוניה-תראקיה לעזרה לסרבים האורתודוקסים של בוסניה" והוקמה ביוזמת המכון לפיתוח אסטרטגיות בלקניות וההתאחדות היוונית-סרבית.
ב-5 בדצמבר 1995, נשלחו 70 טונות של סיוע הומניטרי המורכב משמן זית, קמח, מזון לתינוקות ותרופות נשלחו לסרבים הבוסנים באזור פרודדור על ידי עיריית נפוליס. בראש המאמץ עמד ראש עיריית נפוליס, מר הדג'יסאוואס.
ב-22 בפברואר 1996 הגיעו לרפובליקה סרפסקה 200 טון של סיוע הומניטרי המורכב ממזון, ביגוד ורפואה שנאספו על ידי אגודת הידידות היוונית-סרבית. את הסיוע ליוותה משלחת בראשות יו"ר האיגוד מר קונסטנטינוס כריסטולוס.
ב-3 ביולי 1997 הגיע לדובוי סיוע הומניטרי המורכב מביגוד ומוצרי מזון. הסיוע לווה על ידי משלחת של 10 אנשים מעיריית פריסטרי באתונה, כולל ראש עיריית פריסטרי ג'ורגוס פנופולוס. המשלחת התקבלה בברכה על ידי ראש עיריית דובוי דראגו לוביציץ' שהצהיר כי הקשרים הידידותיים בין היוונים והסרבים יימשכו לנצח וכי אף אחד לא יצליח להרע להם.
סיוע לסרבים בקרואטיה
ב-7 באוגוסט 1995 הודיע שר ההגנה היווני גרסימוס ארסניס כי יוון תעביר סיוע הומניטרי המורכב מתרופות, מזון ובגדים לפליטים הסרבים מקראג'ינה. שני המטוסים הראשונים שנשאו את הסיוע יצאו ב-8 באוגוסט. יוון הודיעה גם כי רופאים יוונים יישלחו לאזור וכי חלק מהפצועים יורשו לטפל בבתי חולים צבאיים יוונים. בהתייחס לסכסוך עצמו, הממשלה מתחה ביקורת על המערב ועל תפקידה. שר החוץ, קרולוס פפוליאס, גינה את המתקפה הקרואטית וסגן שר החוץ לענייני אירופה, ג'ורג'יוס אלכסנדרוס מנגאקיס, מתח ביקורת על ארצות הברית וגרמניה בגין גיבוי למתקפה של קרואטיה נגד הסרבים בקראג'ינה.
הסיוע הסרבי במהלך שריפות היער ביוון 2007
בעקבות שריפות היער היווני בשנת 2007, שלחה סרביה שישה מטוסי כיבוי מסוג M-18 דרומאדר ו-M אנטונוב אן-2, 6 כבאיות, 55 כוחות כיבוי ווהעמידו בכוננות יחידות צבאיות מיוחדות למקרה שיידרשו לסייע ליוונים להילחם בשריפות ולנקות את הפסולת. על פי דבריו של עוזר שר הפנים פרדראג' מאריק, למעלה מ-300 כבאים הגיעו ליוון תוך פחות משעה.
ב-7 בספטמבר 2007, בירכו שר הביטחון, דראגן סוטנובץ' ושגריר יוון בסרביה, כריסטוס פאנאגופולוס, את טייסי ג'ט איירווייז שסייעו בכיבוי השריפות ביוון, בשדה התעופה ליסיצ'י ג'ראק.
ביוזמת מעלויותיהם המלכותיות, ארגנו נסיך הכתר אלכסנדר השני ונסיכת הכתר קתרין, אירוע צדקה חשוב בסיוע קורבנות השריפות היווניות הטרגיות, שהתרחש ב-24 בספטמבר 2007 במועדון Ekali באתונה, בשיתוף איגוד מועדוני הכדורסל ההלניים (ESAKE), ה-Lifeline Hellas ובתמיכתו של ולאדה דיבאץ, שחקן ה-NBA. אירוע הצדקה זכה לכבוד בנוכחות שחקני כדורסל מפורסמים ששמחו לתמוך באירוע הומניטרי זה. בין רבים באירוע השתתפו: ולאדה דיבאץ, פרדרג דנילוביץ', דושאן איבקוביץ', וויין קופר, סקוט פולארד, גרנט נפייר, כריס ובר, וגלן רייס.
יורש העצר אלכסנדר השני ונסיכת הכתר קתרין המשיכו במאמציהם האציליים ב-29 בספטמבר 2007, כאשר ביקרו באזור מסיניה ובעיריית אנדניה על מנת לתרום בגדים לילדים סרביים וכן ציוד לתינוקות לקורבנות שריפת היער ביוון.
מדינה
בעקבות התפרקות סרביה ומונטנגרו, ירשה סרביה את הזכויות וההתחייבויות של האיחוד, וכתוצאה מכך גם את המסגרת החוזית הדו-צדדית הקיימת עם יוון. מתוך ההסכמים הדו-צדדיים היוונים-סרביים הרבים, יש לציין את ההסכמים בנושא יחסי משפט הדדיים, שיתוף פעולה מדעי וחינוכי, פיתוח תיירותי, תחבורה אווירית, הובלת דרך בינלאומית של נוסעים וסחורות ושיתוף פעולה כלכלי וטכנולוגי.
בין המדינות מתקיימים ביקורים רבים מדרג גבוה, כדוגמת ביקורה של שרת החוץ דורה בקויאניס בבלגרד (20 באפריל 2007), אותה ליווה סגן שר החוץ, יוריפידס סטיליאנידיס, והביקור הרשמי לאתונה של שר החוץ של סרביה, מר ווק ג'רמיש. בין שני משרדי הסוכנויות קיימים קשרים בנושאים שונים הנוגעים למגזרים בודדים.
יוון היא אחת משותפות הסחר העיקריות של סרביה מהאיחוד האירופי. הסחר הבילטרלי גדל משמעותית במהלך השנים האחרונות. על פי נתוני הלשכה לענייני כלכלה ומסחר בשגרירות יוון בבלגרד, ההשקעות הישירות של יוון בסרביה (משנת 1996 ואילך) מסתכמות ב-1.2 מיליארד דולר. ישנן השקעות בכל המגזרים, אך בעיקר בענפי התעשייה והבנקאות.
שיתוף פעולה במשטרה וצבא
ב-20 באוקטובר חתמו שרי הפנים של סרביה ויוון, איביצה דאצ'יץ' ופרוקופיס פבלופולוס על הסכם על שיתוף פעולה משטרתי בין שתי מדינותיהם באתונה, הסולל את הדרך לשיתוף מודיעיני בכל צורות הפשע, הגירה בלתי חוקית, סחר נרקוטים וסחר בבני אדם.
שרי ההגנה של סרביה ויוון, דראגן סוטנובץ' ואוונגלוס מימראקיס נפגשו בבלגרד ב-26 בפברואר 2009, ושוחחו על השקפתם על חבל הבלקן, המבוססת על אמון ושיתוף הדדי, והאפשרויות להעצים את שיתוף הפעולה הצבאי בין המדינות. יוון עדיין תומכת בסרביה בעניין קוסובו.
עמדה יוונית כלפי סרביה באיחוד האירופי
ביוני 2008 אמר שגריר יוון בסרביה כריסטוס פאנאגופולוס כי יוון מגבה בעקביות את התפתחותה של סרביה ורוצה שהיא תתפוס את מקומה באיחוד. הוא הצהיר כי ההנהגה הפוליטית של יוון היא שסרביה תתפוס את מקומה במשפחה האירופית ושיוון מאמינה כי היא הטובה ביותר לסרביה וליציבות אזורית. על פי פנאגופולוס, יוון תומכת בפיתוחה של סרביה ושיפור חיי אזרחיה, כאשר הדבר בא לידי ביטוי בסיוע הגדול שקיבלה סרביה לאחר שנת 2000, וכן השקעות שעולות על 2.5 מיליארד אירו. הוא הזכיר כי בשנת 2001 ו-2002, הכתיב המצב הרציני במדינה כי הסיוע היה בעיקר בעל אופי הומניטרי. יוון אימצה תוכנית סיוע חשובה, שכונתה "התוכנית ההלנית לשיקום כלכלי של חבל הבלקן", אשר ייעדה 230 מיליון יורו לסרביה. הוא הדגיש כי אחת ממטרותיה של אתונה ומטרות השגרירות בבלגרד היא קידום יחסים כלכליים, שכן יוון עמדה בראש רשימת המדינות שמשקיעות השקעות ישירות ועקיפות בסרביה. הוא אמר כי יוון נמצאת בכל הענפים האסטרטגיים במשק. פאנאגופולוס הביע תקווה כי מגמה זו תורחב בקרוב עם ההשקעה הסרבית ביוון.
ב-19 באוקטובר 2008, ציינה שרת החוץ היוונית, דורה בקויאניס, כי ליוונים ולסרבים יש קשר מיוחד, וכי סרביה מתקרבת לאיחוד האירופי, עושה צעדים חשובים בדרך וכי היא מאמינה שלסרביה יש הרבה מה להציע לאיחוד האירופי.
שר החוץ היווני דימיטריס דרוזס נפגש עם עמיתו הסרבי ווק ג'רמיץ' ב-22 במאי. הם הצהירו כי היחסים בין המדינות הם מצוינים, ודנו בנושא מערב הבלקן באיחוד האירופי. יוון אמרה כי האזור יצטרף לאיחוד האירופי עד 2014. ג'רמיץ' הודה על עמדתה של יוון ביחס לקוסובו, ועל שיתוף הפעולה הכלכלי והיחסים המצוינים בסך הכל. יוון היא השותפה החשובה ביותר בסרביה בדרום מזרח אירופה. יוון סייעה בליברליזציה של הוויזה, וג'רמיש הסביר כי "השנה, אזרחינו יוכלו לנסוע לים היווני הרבה יותר בקלות. הם יבלו את חופשותיהם ביוון, מכיוון שאין חוף ים באזור בו אזרחינו יכולים להרגיש טוב יותר מאשר ביוון..." דרוזס אמר כי יוון מוכנה לאשר את הסכם הייצוב של סרביה (SAA) באופן מיידי.
ערים תאומות
להלן מספר ערים תאומות בין סרביה ליוון:
יחסי כנסיות
הכנסייה היוונית האורתודורסית קיימה יחסים מצוינים עם הכנסייה האורתודוקסית הסרבית, כולל רכישה וסיוע הומניטרי לסרביה בכל המלחמות. יחסים אלה התרחבו גם למדינה הסרבית. לגבי האחרון, כנסיית יוון תמכה ב-"עמדות סרביות אפילו בעניין פרישת מונטנגרו מהפדרציה", כמו גם תמיכה בסרביה בעניין קוסובו, וכמוה הכנסייה הסרבית תמכה בעמדתה היוונית בקפריסין.
בשנת 1994 הכריזה הכנסייה היוונית האורתודוקסית על רדובאן קאראג'יץ' כאחד מבניו הבולטים של ישו, "העובד למען השלום", וקשטה אותו במסדר האבירים בן התשע מאות שנה לדרגה הראשונה של סן דיוניסיוס מקסנטה. הפטריארך האקומני ברתולומיאו הודיע כי "העם הסרבי נבחר על ידי האל כדי להגן על גבולות המערב של האורתודוקסיה".
תוכנית הקונפדרציה משנת 1992
עמדת רפובליקת מקדוניה ביחס לקונפדרציה המשולשת זכתה לתמיכה רחבה על ידי פוליטיקאים ואנשי רוח. מיד לאחר קריאתו המחודשת של מילושביץ' לקונפדרציה רופפת בין יוון, סרביה והרפובליקה של מקדוניה, נשיא המפלגה הסוציאליסטית של מקדוניה, קירו פופובסקי, ראה בהצעה ארוכת השנים "סיכוי עתידי בר ביצוע". בשנת 2001, ציין נשיא רפובליקת מקדוניה לשעבר קירו גליגורוב את התמיכה הרחבה בהצעה בקרב אינטלקטואלים מקדוניים אתניים: "זה התחיל כאשר יוגוסלביה החלה להתפרק, כאשר התאספו אינטלקטואלים ופוליטיקאים כדי לבחון את הפרספקטיבות שהיו למדינתנו. העמדה המשותפת שלנו הייתה שקונפדרציה עם יוון היא הפתרון הטוב ביותר". הסופר המקדוני אנטה פופובסקי הצהיר בריאיון לעיתון הצרפתי ליברסיון ב-27 במרץ 2001: "אני תומך ברעיון הקונפדרציה עם יוון. לא תהיה בסכנה לאבד את זהותנו, מכיוון ששפתנו שונה לחלוטין מהשפה היוונית, בעוד שהיא דומה לשפותיהם של שני השכנים הגדולים האחרים, הסרבים והבולגרים".
תחבורה
התחבורה בין סרביה ליוון מפותחת היטב בעקבות האטרקטיביות של יוון כיעד תיירותי לתיירים סרבים שלעיתים קרובות פחות יקר, ונוח יותר לנסוע לחוף יוון ולא ליעדים במערב אירופה או בצפון אפריקה. נמל התעופה בלגרד ניקולה טסלה בסרביה מפעיל טיסות של אייר סרביה לאורך כל השנה לנמל התעופה הבינלאומי אתונה-אלפתריוס וניזלוס ולנמל התעופה הבינלאומי סלוניקי מקדוניה. חברת אג'יאן איירליינס מפעילה גם היא קו מאתונה לבלגרד.
קו האוטובוס היחיד בין סרביה ליוון הוא קו שמופעל על ידי Alamanis Tours מתחנת האוטובוסים בבלגרד.
ב-9 באוקטובר 2008 הודיע שר האוצר היווני ג'ורג' אלוגוסקופיס כי ייתרמו 100 מיליון יורו לצורך הקמת הכביש הראשי שיחבר את סרביה ויוון לשאר אירופה, מסדרון X.
ביוון
יוון קיבלה בברכה את התיירים העונתיים מסרביה יותר מכל מדינה אחרת. בעוד שאתונה וסלוניקי הן היעדים הפופולריים ביותר בקרב הסרבים, תיירים רבים מבלגרד בוחרים פעמים רבות לטייל בהרקליון, קוס, זקינתוס ויעדים נוספים. שלא כמו תיירים אנגלים, גרמנים ותיירים זרים אחרים, שרבים מהם ביטלו את חופשתם ביוון בגלל ההפגנות והמשבר הכלכלי בקיץ 2010, התיירים הסרבים שברו את השיא וביקרו במדינה מספר רב של פעמים. נשיא סרביה הצהיר באתונה ביוני 2010 כי כך עוזרת סרביה לחבריה היווניים בתקופות קשות עבורם.
כ-350,000 אזרחים סרבים ביקרו ביוון בשנת 2008. 432,000 סרבים ביקרו בשנת 2009. סרבים רבים מבקרים ביוון בעקבות המורשת הסרבית החשובה שנמצאת במדינה. באתרים התרבותיים והדתיים החשובים במיוחד לסרבים נכללים מנזר הילנדאר בהר אתוס, בית הקברות זייניטליק בסלוניקי, והאי קורפו.
בסרביה
בשנת 2015 ביקרו בסרביה 43,869 תיירים יוונים, בעוד שהמספר עלה ל-61,749 בשנת 2016 ול-75,657 בשנת 2018.
הקדשות
ברוב העיירות הסרביות ישנם מספר רחובות הנקראים על שמם של אנשים או אזורים יוונים. במרכז בלגרד ישנם רחובות הקרויים על שמות ריגאס פרוס, אלפתריוס וניזלוס, רחוב אתניאן, רחוב סלוניקי, רחוב אגיון אורוס, רחוב מקדוני, ורחוב קורפו. ישנן גם אנדרטאות המוקדשות לריגה פראס ואלפתריוס וניזלוס במרכז עיר הבירה הסרבית.
העיר הסרבית השנייה בגודלה, נובי סאד, ידועה לעיתים בשם "אתונה הסרבית". הר פרושקה גורה הוא אתר של 17 מנזרים ונקרא "אתוס הסרבי".
במרכז אתונה, סמוך לכיכר סיטאגמה, יש רחוב הקרוי על שם הגיבור הלאומי הסרבי, קאראג'ורג'ה, ובעיירות יווניות רבות יש רחובות על שם וסוס מוברובוניוטיס, סרבי מונטנגרי שנלחם במהפכה היוונית. בקורפו ישנו מוזיאון המכונה "הבית הסרבי", המוקדש לחיילים סרבים במלחמת העולם הראשונה.
כדורגל
סרביה ויוון חולקות היסטוריה הדדית רבה בכדורגל העכשווי. שחקני הכדורגל הסרבים עשו לעיתים קרובות את הקריירה שלהם ביוון ויש להם מקום מיוחד בתרבות הפופולרית היוונית. השחקן הסרבי הראשון שאי פעם עשה לעצמו שם נערץ ביוון היה בוריבוג'ה יורביץ', שייצג את פנאתינאיקוס בסוף שנות השבעים, ואיתו פרדרג יורביץ', כדורגלן סרבי נוסף ששיחק ביוון. בנוסף, היה ולדימיר איביץ' לשחקן הכדורגל הסרבי המצליח ביותר ששיחק ביוון בקבוצה שאינה אולימפיאקוס - איוויץ', אלא בפאוק סלוניקי, ולפני כן שיחק לזמן קצר ב-AEK אתונה.
ארגונים
ההערכה היא כי ישנם עשרות ארגונים שנמצאים ברחבי שתי המדינות וכמות קטנה יותר בפזורה, אך קשה לשמור על סיכום מדויק של כמה באמת קיימים. עם זאת, בדרך כלל ידוע על ארגונים בולטים ביוון וסרביה שנפגשו עם גורמי ממשל ואישים פוליטיים, מנהיגים דתיים וחברי קבוצות יווניות-סרביות במטרה לחזק את היחסים ההדדיים, להעניק חסות לחגיגות התרבותיות וההיסטוריות, להקים יוזמות כלכליות ולתאם מאמצים הומניטריים. ארגונים יוונים-סרבים קטנים יותר מארגנים בדרך כלל פעילויות פנאי מקומיות. ב-28 ביולי 2006, 18 חברי הפרלמנט הסרבי קיבלו יוזמה להקמת קבוצת ידידות סרבית יוונית, ובמטרה להגביר את שיתוף הפעולה הפרלמנטרי בין שתי המדינות.
יריד הספרים הבינלאומי בבלגרד
בשנת 2009, יוון הייתה ארץ הכבוד ביריד הספרים הבינלאומי 54 בבלגרד, שנוסד בשנת 1856. הסופרים הסרבים והיוונים דראגן וליקיץ' וטנזיס ולטינוס פתחו את האירוע. סרביה זכתה לכבוד ביריד הספרים הבינלאומי התשיעי בסלוניקי בשנת 2012.
ג'ורג' בסט
ג'ורג' בסט (באנגלית: George Best, 22 במאי 1946 - 25 בנובמבר 2005) היה כדורגלן צפון אירי, שחקן מנצ'סטר יונייטד בשנות ה-60 ושנות ה-70.
ביוגרפיה
בסט נולד בבלפסט שבצפון אירלנד. החל את קריירת הכדורגל שלו כשחקן בוגר במנצ'סטר יונייטד, שם שיחק 11 עונות (1963-74), במהלכן כבש 180 שערים ב-465 הופעות, וזכה עם המועדון בשתי אליפויות (1965, 1967) ובגביע אירופה אחד (1968).
1968 הייתה שיא הקריירה שלו - הוא זכה בתואר כדורגלן השנה באנגליה ובפרס כדור הזהב. הוא גם זכה בגביע אירופה לאלופות הראשון בתולדות מנצ'סטר יונייטד לאחר שכבש שער אחד בגמר נגד בנפיקה.
בשנת 1974 עזב את היונייטד ועבר בין קבוצות שונות, אבל לא הצליח לשרוד יותר משנתיים באף מקום. הוא שיחק ב-סטוקפורט, קורק סלטיק, לוס אנג'לס אצטקס, פולהאם, פורט לאודרדליי סטריקרס, סן חוזה ארת'קווייקס, היברניאן, בורנמות' ובריסביין ליונס.
במדי הנבחרת הצפון-אירית הוא הופיע 37 פעמים וכבש תשעה שערים אבל לא הוליך אותה להישגים ראויים לציון ומעולם לא שיחק עימה במונדיאל. ב-2003 הוא נבחר לכדורגלן הזהב של צפון אירלנד במסגרת פרסי היובל של אופ"א.
בשנת 2000 ניסה למכור את המגן שקיבל מאופ"א בתור שחקן הקבוצה הזוכה בגביע ב-68 כדי לקנות בית באי יווני.
בסט עבר השתלת כבד ב-2002 לאחר שהאיבר נהרס עקב מחלת האלכוהוליזם שלו. הוא נפטר בבית החולים ב-25 בנובמבר 2005, בגיל 59, לאחר דימום מתמשך קשה בכבד.
ביום מותו מאות אלפים באו לחלוק לו כבוד אחרון. בסט נחשב על ידי רבים לגדול שחקני בריטניה בכל הזמנים.
סאלו (מאכל)
סאלו (ברוסית ואוקראינית: са́ло, בפולנית: słonina, בהונגרית: szalonna, ברומנית, בבולגרית ובמקדונית: сланина, slănină סלנינה) הוא מאכל מרכז ומזרח אירופאי מסורתי העשוי מפיסות שומן חזיר מומלח ומתובל. הגרסאות המזרח אירופאיות הן לרוב שומן מומלח או כבוש בלבד, ללא תיבול. שם המאכל בא מהשורש הסלאבי "סול" או "סאל" שמשמעו מלח, והמילה "סולונינה" ברוסית ואוקראינית משמעה כל סוג של בשר מומלח, למשל קורנד ביף. סאלו אינו מעובד כמעט כלל ואינו מכיל בשר אלא שומן בלבד. הגרסה האיטלקית הדומה לסאלו נקראת לארדו (Lardo).
שימור
הסאלו מומלח ולעיתים מעושן (בעיקר בבלקן), ונשמר במקום קר ואפל כמרתף, בו יוכל להישמר כשנה. על מנת לשפר את הטעם יש המצפים את הסאלו בשכבה עבה של פפריקה או פלפל שחור, תיבול הנפוץ יותר במרכז אירופה. השומן נחתך לגודל נוח של כ 15X20 ס"מ ונמרח במלח. הפיסות מונחות עם העור מטה בתיבות עץ או חביות ובין השכבות מפזרים מלח בעובי של כ-1 ס"מ.
אם סאלו אוחסן למשך זמן רב מדי או שנחשף לשמש, השומן מתחיל להתחמצן והשכבה החיצונית מצהיבה ומקבלת טעם מריר. השימושים המסורתיים בסאלו שאינו מתאים לאכילה הם שימון מגפי עור לשם דחיית מים, פיתיון במלכודות עכברים או הכנת סבון ביתי.
במטבח
ניתן לאכול סאלו כפי שהוא, אך ניתן גם להשתמש בו כשומן בסיס לטיגון, לבשלו או לטגנו עם שום לתיבול מרק בורשט. פיסות קטנות של סאלו מוכנסות גם לתערובת של נקניקים ונקניקיות. פרוסות דקות של סאלו עם מעט שום על לחם שיפון או על לחם שחור מתערובת של קמח שיפון וחיטה הן חטיף מסורתי הנאכל בעת שתיית וודקה או הורילקה.
בתרבות הפופולרית
בהומור הרוסי והמזרח אירופאי בכלל, הסאלו נחשב כמאפיין סטראוטיפי של אוקראינה ותרבותה. בדיחות רבות סובבות סביב הסאלו כדבר שאליו משתוקק האוקראיני הטיפוסי יותר מכל.
באוקראינה נהוג לפרוס פרוסות דקות של סאלו ולהניח אותן על טוסט מלחם שחור ולהגיש בתוספת חרינובקה, שהיא משקה לאומי אוקראיני שעשוי מוודקה, חזרת ודבש.
אחמד חוסאם
חוסיין עבדלעמיד אחמד חוסאם (בערבית: أحمد حسام; נולד ב-23 בפברואר 1983 בקהיר שבמצרים), הידוע יותר בכינויו מידו, הוא כדורגלן עבר מצרי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן את קבוצת א-זמאלכ מהליגה המצרית.
קריירה
מידו הידוע גם בשל מזגו החם, הוא הכדורגלן המצרי בעל המשכורת הגבוהה ביותר בכל הזמנים. את הופעתו הראשונה במדי נבחרת מצרים ערך בניצחונה של מצרים בתוצאה 2-1 מול נבחרת איחוד האמירויות הערביות, ובמשחק זה גם כבש את שערו הראשון במדי הנבחרת. בשנת 2005 ייסד במצרים בית ספר לכדורגל על שמו, מתוך תקווה לחולל תפנית בכדורגל המצרי.
בינואר 2005, הוא חתם על חוזה השאלה ל-18 חודשים עם טוטנהאם הוטספר מלונדון, והכריז על חרטתו על מעשיו בעבר. הוא כבש צמד שערים במשחק הבכורה שלו בטוטנהאם. למרות זאת, הוא התקשה להסתגל לסגנון הכדורגל באנגליה. באותו הזמן, טארדלי כבר פוטר ממשרת המאמן במצרים, וההתאחדות המצרית החליטה לשקול מחדש את השבתו של מידו לנבחרת, בתנאי שיסכים להתנצל על התנהגותו בעבר. בפברואר, כאשר קבוצתו שיחקה במשחקי גביע ה-FA, משחקים שבהם לא היה יכול להשתתף מבחינה חוקית, מידו טס לקהיר והתנצל בפומבי על התנהגותו. חודש לאחר מכן, הוא נקרא לחזור לשחק במדים הלאומיים.