cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הסדר מרכז
השירות
מסגרת "הסדר מרכז" מיועדת לתלמידי ישיבות מגיל 22 ואילך שדחו עד עתה את שירותם הצבאי בתור תלמידי ישיבות שתורתם אומנותם. ההסדר הוא כזה שבחור הישיבה מתגייס לצה"ל, ולאחר שירות מקוצר בצבא נדחה המשך השירות על מנת שיוכל לחזור ללמוד בישיבה. בעבר הונהגו הסדרים שונים לגבי השחרור הסופי של החיילים מן התוכנית, שהיו תלויים במצבם המשפחתי, אך בשנת 2010 הוחלט שחייל ששירת במסגרת "הסדר מרכז" ישוחרר מחובותיו כלפי הצבא כאשר יגיע לגיל 26 בכל מקרה. בשנים האחרונות התנאים שונו, וישנם קריטריונים אחרים לכך.
נכון ל-2019, לאחר סיום השירות הפעיל (אם לא הוחלט לשחררו מיד בסוף השירות הפעיל בעקבות המצב המשפחתי) החייל יהיה במעמד דח"ש. תקופת הדח"ש מסתיימת כאשר עוברים 17 חודשים מיום הגיוס. בסיום תקופת הדח"ש החייל משתחרר מצה"ל. חייל ששירת 17 חודש משתחרר מיד בסוף השירות הפעיל ללא צורך בתקופת דח"ש, שכן השחרור הסופי מהתכנית הוא 17 חודשים מיום הגיוס.
משך השירות תלוי ביחידה אליה בוחר החייל להתגייס.
במידה והחייל רוצה להאריך את משך שירותו הפעיל הוא צריך להחתים את הישיבה, את איגוד הישיבות הגבוהות, ואת המפקד הישיר של החייל בדרגת סגן אלוף על טופס הארכת שירות פעיל. בטופס הוא צריך לכתוב את התאריך שבו הוא רוצה לסיים את השירות הפעיל.
כיום השירות מופעל על ידי ישיבת מרכז הרב ומרבית תלמידי הישיבה מתגייסים דרך שירות זה. השירות בישיבה מופעל גם לשאר הישיבות הגבוהות מהציונות הדתית ביניהם: ישיבת בית אל, ישיבת אלון מורה, ישיבת הר המור, ישיבת מצפה רמון, ישיבת שבי חברון, ישיבת תורת החיים, ישיבת מעלה אליהו, ישיבת עטרת נחמיה, ישיבת עטרת ירושלים, ישיבת נתיבות ישראל בבת ים, ישיבת לנתיבות ישראל, ישיבת איילת השחר, ישיבת קדומים ועוד.
שונות
בשנת 1988 ראשי ישיבות ההסדר ראו בדאגה את המגמה של הצטרפות רבים מבוגרי הישיבות התיכוניות למסגרת "הסדר מרכז" והידלדלות שורות תלמידיהם, ולכן השפיעו על רשויות צה"ל, שלא תהיה אפשרות במסגרת "הסדר מרכז", להתגייס לצבא למטה מגיל 22, דבר שהביא לכך שצעירים שרצו להקדים את גיל גיוסם, עברו למסגרת של ישיבות הסדר.
הסכם גוליסטן
שמאל|ממוזער|250px|ההפסדים הטריטוריאליים של פרס לאחר הסכם גוליסטן ו[[הסכם טורקמנצ'אי]] הסכם גוליסטן (ברוסית: Гюлистанский договор, בפרסית: عهدنامه گلستان) היה הסכם שלום שנחתם בין האימפריה הרוסית לבין האימפריה הפרסית (سلسله قاجاریه), ב-24 באוקטובר 1813, בכפר שבנגורנו קרבאך, כתוצאה ממלחמת רוסיה-פרס (1813-1804).
עם נפילת העיירה האזרית לנצ'ראן לידי הגנרל פיוטר קוטליארייבסקי (Пётр Семёнович Котляревский), ב-1 בינואר 1813, הואץ המשא ומתן לשלום בין האימפריות. טיוטת ההסכם הוכנה על ידי הדיפלומט הבריטי סר. גור אואוסליי, ששימש כמתווך והפעיל השפעה רבה בחצר הפרסית. בסופו של דבר, נחתם ההסכם, בעל 11 פרקים, על ידי ניקולאי פיודורביץ' רטישייב מהצד הרוסי וחאג'י מירזא חסן ח'אן מהצד הפרסי.
משמעות ההסכם
איראן באופן רשמי רואה בהסכם זה ובהסכם שבא אחריו, הסכם טורקמנצ'אי, כאחד מההסכמים המשפילים ביותר שנחתמו אי פעם. להסכם זה גם מייחסים האיראנים כסיבה הראשית לנפילתו של פתח עלי שאה קאג'אר, שנזכר בהיסטוריה של איראן כאחד השליטים הלא מוכשרים ביותר.
ההיסטוריונים באזרבייג'ן מציינים כי כבר משנת 1795 שאפה הח'אנות קרבאך, המקום בו נחתם ההסכם, לעצמאות במדיניות החוץ שלה.
היסטוריונים של האימפריה הרוסית מציינים כי העמקת כיבושי רוסיה בשטחי הקווקז הביאה לאוכלוסייתה, במקום פלישות קבועות של הפרסים והעות'מאנים, שחרור של המדינות הנוצריות מהדיכוי האיסלאמי, ופתיחת עידן של שנות שלום יחסיות ויציבות כלכלית.
למור במבוק ענק
למור במבוק ענק (שם מדעי: Prolemur simus) הוא מין של פרימט ממשפחת הלמוריים הקרוב לסוג למור במבוק אך יחיד בסוגו. הוא חי רק במזרח מדגסקר ומצוי בסכנת הכחדה חמורה.
מאפיינים
למור במבוק ענק גדול יותר מלמורי הבמבוק (ומכאן שמו) ושוקל עד 2.5 עד 5 ק"ג ואורכו 40-48 ס"מ. הפרווה אפורה-חומה עם ראש זהוב. הפנים שחורות עם לחיים חומות. זנבו עבה מאוד.
למור זה חי רק בכמה חלקים במזרח מדגסקר ביערות הגשם. הוא שוכן עצים המסוגל לקפץ במהירות ביניהם וכך להתחמק מטורפים כמו הפוסה וכמה עופות דורסים. תזונתו מורכבת מפירות, פטריות ועלים.
למור זה נדיר מאוד עקב שריפות לצורך חקלאות, מרעה לא מבוקר, ציד למסחר ואזור חיות קטן מאוד.
שלמה וולבה
הרב שלמה וולבה (כ"ד בסיון תרע"ד, 1914 - ט"ז בניסן תשס"ה, 25 באפריל 2005) היה מגדולי המשגיחים בדור האחרון ומחבר ספרים בתחום העבודה הרוחנית על פי תנועת המוסר. שימש כמשגיח בישיבת באר יעקב ובישיבת גבעת שאול שאותן הקים, שימש כחבר המועצה המקומית באר יעקב מטעם מפלגת פא"י.
נעוריו וצעירותו
נולד בברלין למשפחה משכילה. אביו, ד"ר אויגן (משה) וולבה, כתב כמה ספרים בהיסטוריה יהודית וכללית, וכן על איסוף אוטוגרפים. אמו, רוזה, באה ממשפחה אורתודוקסית, ונראה שהייתה אחראית לחינוכו הרוחני, כפי שהוא מציין בהקדמתו לספרו "עלי שור".
בגיל 16 כתב את ספרו הראשון, "הטבע אתה ואני", בשפה הגרמנית, ולאחר מכן הוציא אותו לאור בשוודית. בהמשך החל ללמוד פסיכולוגיה ופיזיקה בברלין, אך עוד קודם שהספיק לסיים את התואר הראשון הפסיק את לימודיו, ועבר ללמוד בפרנקפורט בישיבתו של הרב יוסף ברייער (נכדו של הרש"ר הירש). בסביבות שנת 1933 (תרצ"ג) החל ללמוד בישיבת עץ חיים במונטרה שבשווייץ, שבראשותה עמד הרב ירחמיאל אליהו בוצ'קו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939 (תרצ"ט) נתמנה לנציג של ועד ההצלה. בתפקיד זה השיג מהקונסול ההולנדי בשוודיה אלפי ויזות לבני ישיבות ולאחרים. כמו כן העביר סכומי כסף גדולים לישיבת מיר בשאנגחאי.
בתום המלחמה פתחה שוודיה את שעריה לכעשרים אלף פליטים יהודים, רובן נשים. הרב וולבה סייע לרב בנימין זאב יעקבזון, רבה הראשי של סטוקהולם ומנהל סניף ועד ההצלה בסטוקהולם, לפתוח בית ספר חרדי, לכאלף בנות, משוחררות מחנה הריכוז רוונסבריק, באי בשם לידינגה סמוך לסטוקהולם. הרב וולבה עצמו אף נתן שיעורים במוסד זה.
אחרי המלחמה (ישראל)
ב-1949 (חשוון תש"ט) הקים את ישיבת באר יעקב, לאחר התייעצות עם החזון איש. מעט לאחר מכן הצטרף לישיבה הרב משה שמואל שפירא, שכיהן בתפקיד ראש הישיבה, לצידו של הרב וולבה שכיהן כמשגיח. בתקופה זו, הוציא לאור את חלקו הראשון של ספרו "עלי שור". ב-1967 (תשכ"ז) לאחר מלחמת ששת הימים החל בפעילות החזרה בתשובה מקיפה (דבר שהיה נדיר עד אז בקרב הציבור הליטאי, ובמיוחד בזה הישיבתי). הוא החל להרצות בקיבוצים ובסיסי צבא, ועוד, והתפלמס עם כל רובדי העולם הישראלי החילוני והחרדי. נלחם במיסיון, ברפורמים ובקונסרבטיבים. שיחותיו מאותה תקופה רוכזו בספר 'עולם הידידות', או בשמו המקורי 'בין ששת לעשור'. בנוסף, עסק בהדרכת חוזרים בתשובה בישיבת דבר ירושלים, ובספרו 'אור לשב'.
ב-1982 (תשמ"ב) עזב הרב וולבה את ישיבת באר יעקב ועבר לירושלים, שם הקים את בית המוסר שבו גם ייסד כולל אברכים, להכשירם בבוא הזמן ללמד ולהעביר לאחרים תורה מוסר ותיקון המדות, וכעשר שנים לפני פטירתו הקים ישיבה נוספת - ישיבת גבעת שאול, שבראשה העמיד את תלמידיו הרב אליקים גצל פשקס כראש הישיבה, והרב יהודה מנדלסון ששימש כמנהל בית המוסר, כמנהלה הרוחני, כשהוא עצמו משמש בה כ"משגיח". במקביל מסר שיחות בישיבות שונות - קול תורה, מיר, נצח ישראל, לייקווד-ישראל שם הוא היה ממשגיחים בישיבה.
נודע כדמות מוסרית בולטת והיו שראו בו שריד אחרון לתנועת המוסר מהדור שלפני השואה. כונה 'זקן המשגיחים', או 'המשגיח' סתם. התבלט בקו המחשבה האינדיבידואליסטי המיוחד שאפיין אותו, ונחשב כאיש חינוך, שרבים היו באים להתייעץ עמו.
מנה
{{פירושונים|
אישים ששמם מנה:
ראו גם
}}
שלמה וולבה
אחרי המלחמה (ישראל)
נפטר בחול המועד פסח ט"ז בניסן ה'תשס"ה, ונקבר בחלקת הרבנים החדשה בהר המנוחות בירושלים.
עלי שור
ספרו "עלי שור" (אשר כתבוֹ בעילום שם שמגלם את שמו ושם אשתו שלמה ורבקה) מהווה מדריך בסיסי ויסודי לבן ישיבה, בתחומי היחס לתורה ולמצוות והעבודה על האישיות. הספר מחולק לשני חלקים, שני החלקים יצאו בפער של כעשרים שנה זה מזה.
בהקדמתו ביאר הרב וולבה מהו תפקידו ומטרתו של הספר, ומאין שאב את ההשראה לכתיבתו - מוועדי מוסר שערך בישיבתו באר יעקב, ומרבותיו הרב יצחק הוטנר והרב ירוחם ליבוביץ.
בספרו הוא מדגיש את חשיבות לימוד הגמרא, חשיבות התפילה, קידוש השם וחילול השם, וכן הוא עוסק בנושאים הגותיים דוגמת: מהו אדם, ומה תפקידה של התורה בעיצובו.
משפחתו
אשתו, רבקה (1923 - ה'תשע"ט, 2018)), הייתה בתו של הרב אברהם גרודזינסקי. אחיותיה היו נשואות לרב ברוך רוזנברג ולרב חיים קרייזווירט.
ספריו
ספרים שהופיעו בחייו: ספרים שהופיעו לאחר מותו: ספרים במשנתו:
ראמי כעיב
קריירת מועדונים
כעיב החל את הקריירה המקצוענית שלו באלפסבורג מליגת העל השוודית, במדיה ערך 57 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-13 בינואר 2021 חתם כעיב על חוזה לארבע עונות וחצי בהירנפיין מליגת העל ההולנדית.
קריירה בינלאומית
כעיב שיחק בנבחרות הצעירות של שוודיה.
בחודש מאי 2022 החליט לייצג את נבחרת תוניסיה. ב-10 ביוני 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-0 על נבחרת צ'ילה במשחק ידידות.
מלחמת הקוצרים
מלחמת הקוצרים (בקטלאנית: Guerra dels Segadors, בספרדית: Guerra de los Segadores, בצרפתית: Guerre des faucheurs), הידועה גם בשם המרד הקטלאני, הייתה עימות שהשפיע על חלק גדול מנסיכות קטלוניה בין השנים 1640–1659. הייתה לה השפעה מתמשכת בהסכם הפירנאים (1659), שאישרה את הוויתור על רוזנות רוסיון והחצי הצפוני של רוזנות סרדניה לצרפת (חלק שכונה מאז סרדניה הצרפתית ), תוך פיצול הטריטוריות הצפוניות של קטלוניה מנסיכות קטלוניה ומכתר אראגון, ובכך נסוגו מגבולות ספרד המקוריים להרי הפירנאים.
רקע
שורשיה של המלחמה היו במתיחות שנוצרה בחברה הקטלונית עקב נוכחות הצבא המלכותי הספרדי (שהורכב ברובו משכירי חרב בני לאומים שונים) במהלך מלחמת צרפת-ספרד בין ממלכת צרפת למונרכיה של ספרד במסגרת מלחמת שלושים השנים.
גספר דה גוסמאן, הרוזן-דוכס של אוליברס, השר הראשי של פליפה הרביעי, מלך ספרד, ניסה לחלק בצורה שווה יותר את הנטל הכלכלי והצבאי העצום של האימפריה הספרדית. אבל מדיניות איחוד הצבאות שלו (בספרדית: Union de Armas) עוררה תגובה בדמות פעולות איבה ומחאות בכל רחבי מדינות המלוכה של ספרד. ההתנגדות בקטלוניה הייתה חזקה במיוחד; הקורטס קטלאנס (סוג של פרלמנט אזורי) של 1626 ו-1632 מעולם לא הגיעו להסכמה, עקב התנגדות המקומית נגד הצעדים הכלכליים והצבאיים של אוליברס, שרבים מהם הפרו את החוקות הקטלוניות.
בשנת 1638, הקאנון של לה סאו ד'אורז'ל, פאו קלריס , שהיה ידוע בהתנגדותו לבישופים שאינם קטלאנים ששיתפו פעולה עם הכתר, נבחר על ידי האחוזה הכנסייתית לנשיא של ז'נרליטט דה קטלוניה, הגוף השליט של קטלוניה. באותו אירוע נבחר פרנססק דה טמריט לחבר הז'נרליטט. בסביבות 1639, שני הגורמים התקרבו וההזדהות והסולידריות של האיכרים התחברה לגישה של חוסר אמון פוליטי לשלטונות. כך נוצרה הדוקטרינה הפוליטית והאידאולוגיה העממית של המרד.
איכרים קטלונים, שנאלצו למגר את הצבא המלכותי ודיווחו על אירועים כמו חילול הקודש, נזק והרס לרכוש אישי ואונס של נשים על ידי החיילים, הגיבו בשורה של מרידות מקומיות נגד נוכחותם.
מלחמה
פאו קלריס קרא לפוליטיקאים מכל הנסיכות כדי להקים גוף מייעץ בשם "ז'ונטה דה ברסוס". הקריאה התבררה כמוצלחת, והנוכחות של ערי מלכות וכפרים פיאודליים הייתה גדולה במיוחד. אספה זו, שעבדה בהצבעה פרטנית, החלה ליצור וליישם אמצעים מהפכניים שונים, כגון הקמת מועצת הגנה של הנסיכות ומס מיוחד לאצולה (הבטליו), תוך כדי התעצמות המתח עם המלוכה.
במקביל, קיים הז'נרליטט מגעים עם צרפת, במטרה לכרות ברית בין נסיכות קטלוניה למדינה זו. בהסכם של סרט (Ceret, סרה בצרפת המודרנית), צרפת הבטיחה לעזור לנסיכות. בדרך זו, ב-17 בינואר 1641, הכריז הגוף בראשות פאו קלריס על הרפובליקה הקטלאנית בחסות המלוכה הצרפתית, שנמשכה שבוע עד ל-21 בינואר 1641, אז הכריזו על מלך צרפת לואי ה-13 כרוזן ברצלונה.
האיום של האויב הצרפתי להקים בסיס רב עוצמה מדרום לפירנאים גרם לתגובה מיידית של המלוכה ההבסבורגית. הממשלה ההבסבורגית שלחה צבא גדול של 26,000 איש תחת פדרו פחרדו כדי למחוץ את המרד הקטלוני. בדרכו לברצלונה, הצבא הספרדי כבש מחדש כמה ערים, והוציא להורג מאות אסירים, וצבא מורדים של הרפובליקה הקטלאנית הובס במרטורל, ליד ברצלונה, ב-23 בינואר. בתגובה הקטלונים חיזקו את מאמציהם והצבאות הצרפתיים-קטלאנים השיגו ניצחון צבאי חשוב על הצבא הספרדי בקרב מונז'ואיק (26 בינואר 1641).
למרות הצלחה זו, מרד האיכרים הפך לבלתי נשלט במקומות מסוימים, והתמקד בהדרגה באצולה הקטלונית ובז'נרליטט עצמו. למעשה, הסכסוך היה גם מלחמת מעמדות, כאשר האיכרים התקוממו הן נגד המלוכה ההבסבורגית והן נגד המעמדות השליטים שלהם, שפנו לתמיכת צרפת. במשך העשור הבא נלחמו הקטלונים תחת הווסאל הצרפתי, ונטלו יוזמה לאחר קרב מונז'ואיק. בינתיים, הגברת השליטה הצרפתית בעניינים פוליטיים ומנהליים (נמלים ימיים, מיסים, תפקידי מפתח בירוקרטיים וכו') והתמקדות צבאית איתנה בממלכות הספרדיות השכנות של ולנסיה ואראגון, בהתאם למלחמתו של רישלייה נגד ספרד, ערערו בהדרגה את ההתלהבות הקטאלונית לצרפתים.
צבא צרפתי-קטלאני בפיקודו של פיליפ דה לה-מוט-אודנקור נע דרומה והשיג מספר ניצחונות נגד הספרדים, אך המצורים על טרגונה (1644), ליידה  וטורטוסה נכשלו לבסוף ובעלות הברית נאלצו לסגת.
ברוסיון שבצפון קטלוניה הם הצליחו יותר. פרפיניאן נלקחה מהספרדים לאחר מצור של 10 חודשים, וכל רוזנות רוסיון עברה לשליטה צרפתית. זמן קצר לאחר מכן, צבאות סיוע ספרדיים הובסו בקרב מונמלו ובקרב ברצלונה.
בשנת 1652, מתקפה ספרדית כבשה את ברצלונה והביאה שוב את הבירה הקטלונית להיות תחת שליטה ספרדית. התנגדות לא סדירה נמשכה מספר שנים לאחר מכן, קרבות מעטים התרחשו מצפון לפירנאים אך ההרים נשארו, מכאן ואילך, הגבול הממשי בין שטחי ספרד וצרפת.
המלחמה התרחשה במקביל למלחמת האראוקו בצ'ילה שבה נלחמו הספרדים בקואליציה של ילידים מפוצ'ים. עם היותה של מלחמת האראוקו סכסוך ממושך ויקר, הורה הכתר הספרדי לשלטונותיו בצ'ילה לחתום על הסכם שלום עם המפוצ'ה על מנת לרכז את משאבי האימפריה בלחימה בקטלונים. כך השיג המאפוצ'ה הסכם שלום והכרה מטעם הכתר במקרה ייחודי לכל קבוצה ילידית ביבשת אמריקה.
סיום
הסכסוך התרחב מעבר לשלום וסטפליה, שסיים את מלחמת 30 השנים ב-1648 אך לא פתר חלק ממלחמת צרפת-ספרד (1635–1659) עם העימות בין שני ריבונים ושני ז'נרליטטים, אחד שבסיסו בברצלונה, בשליטה של ספרד והשני בפרפיניה (פרפיניאן), תחת כיבוש צרפת. ב-1652 ויתרו השלטונות הצרפתיים על קטלוניה, אך החזיקו בשליטה ברוסיון, ובכך הובילו לחתימת הסכם הפירנאים ב-1659.
חוסר בכוחות ספרדים, שהיו עסוקים בקטלוניה, היה לעזר במידה ניכרת לפורטוגל, בצד השני של חצי האי האיברי, להתנער בהצלחה מהשלטון הספרדי ולנצח בו זמנית במלחמת השבת הכתר הפורטוגזי.
אדר גיציס
ביוגרפיה
גיציס נולד וגדל בנהריה. בנערותו כיהן כדובר מועצת התלמידים והנוער הארצית, שידר בתוכנית הרדיו "בראש צעיר" בקול ישראל והגיש את מגזין האקטואליה לנוער "23 דקות" ששודר בחינוכית. במסגרת אירועי 70 שנה למדינת ישראל זכה באות הנשיא לנוער מצטיין. עם סיום לימודיו בתיכון שימש שליח של הסוכנות היהודית בבוסטון שבארצות הברית כחלק ממסלול שנת שירות.
התגייס ב-2020 לגלי צה"ל ושירת כמפיק, עורך, וכתב חדשות. לצד זאת החל ב-2021 לסקר את אזור הצפון עבור תחנת הרדיו ומאז משמש בתפקיד זה. במסגרת שירותו הצבאי נשלח מטעם גלי צה"ל לגבול אוקראינה וסיקר משם את הפלישה הרוסית לאוקראינה. לאורך אולימפיאדת טוקיו הגיש עם עידן קוולר תוכנית יומית שסיקרה בהרחבה את המשחקים.
עם שחרורו מצה"ל במאי 2022 הצטרף לחברת החדשות ככתב חיפה והגליל במחלקת N12 ומאז משמש בתפקיד זה לצד פוראת נסאר וגיא ורון.
כתבות בולטות
פרסם את הקלטות בכירים במשטרה בהם מפקד מחוז החוף שהטיח האשמות בפרקליטות וטען כי הם "משחררים רוצחים לחופשי". כמו כן, חשף דו"ח האומר כי המשטרה מנעה מאנשי מד"א לנסות ולהציל את חייה של ליטל יעל מלניק, דקות לאחר שאותרה קבורה בבור בשטח פתוח. בנוסף השמיע באולפן שישי הקלטות ותיעודיים מהלילה שבו נרצח בקריות מור טוויזר בידי עבריינים שטעו בזיהוי. במאי 2023 פרסם תחקיר עם יוסי מזרחי במהדורה המרכזית שחשף כי בכיר בחברה ממשלתית השתמש בה כצינור למימון בניית וילות יוקרה בצפון לבני משפחתו ולמטרות עסקיות.
אני עדיין יודע מה עשית בקיץ האחרון
אני עדיין יודע מה עשית בקיץ האחרון (באנגלית: I Still Know What You Did Last Summer) הוא סרט אימה משנת 1998, אשר בוים על ידי דני קאנון ונכתב על ידי טריי קאלאוואיי. הסרט הוא סרט המשך לשובר הקופות "אני יודע מה עשית בקיץ האחרון". ב-15 באוגוסט סרטי קולומביה שחררה סרט המשך שני בשם "אני תמיד אדע מה עשית בקיץ האחרון" שיצא ישירות ל-DVD. בסרט מככבים ג'ניפר לאב יואיט, פרדי פרינז ג'וניור וברנדי נורוואד.
עלילה
שנה לאחר האירועים שקרו בסרט הקודם, ג'ולי ג'יימס עזבה את עיר מולדתה כדי ללמוד בקולג' בבוסטון ולהשאיר את הזיכרונות הכואבים מאחור. קרלה וילסון, חברתה הטובה של ג'ולי ושותפתה לדירה, משתתפת במשאל טלפוני וזוכה לטוס לאיי הבהאמה, וזכאית להביא איתה עוד שלושה חברים. ג'ולי רוצה להזמין את החבר שלה ריי לנסיעה, אבל הוא מסרב, פגוע מסירובה לבקר אותו בסאות'פורט, שם הרציחות מהקיץ שעבר קרו.
לפיכך, ג'ולי, קרלה, החבר של קרלה, טיירל, והחבר החדש שלהם, ויל בנסון, טסים לאיי הבהאמה. כשהם מגיעים לשם, הם מגלים כי אורחי המלון עוזבים כי עונת ההוריקנים החלה. בקרוב כמה רציחות מתרחשות בית הנופש וג'ולי נאלצת לספר לאחרים על העבר שלה. החשד נופל על שוער העוסק בוודו בשם אסטס, אשר מנסה להגן עליהם. מתגלה שהחופשה הייתה מסודרת במיוחד עבור ג'ולי, וכי קרלה לא זכתה בשום פרס. אסטס מוביל אותם לאתר בית קברות שבו משפחתו של בן ויליס קבורה ומצבה ששמה של ג'ולי כתוב בדם עם חור פתוח, שבו בן מתכנן לזרוק את גופתה אחרי שיהרוג אותה. מתברר כי אדם נוסף ממשפחת ויליס חי: ויל בנסון הוא למעשה בנו של בן ויליס והוא מפריד את ג'ולי מהאחרים. הוא לוקח אותה לבית הקברות של המשפחה ומציג אותה לאביו.
ריי מגיע בדיוק כשבן מתכונן להרוג את ג'ולי. במאבק, בן בטעות דוקר את הבן שלו עם הקרס שלו ונורה עם האקדח של ריי מספר פעמים על ידי ג'ולי, והוא נופל אל תוך הקבר הריק. משמר החופים מגיע ומציל את ג'ולי, ריי וקרלה.
Dance on a Volcano
Dance on a Volcano (רוקד על הר געש) הוא השיר הפותח את האלבום A Trick of the Tail של להקת ג'נסיס אשר יצא ב-1976.
הפקה
האלבום התחיל בכך שכשהסולן של הלהקה פיטר גבריאל עזב את ג'נסיס בשנת 1975, רוב המעריצים של הלהקה חשבו שהם לא יכולים להמשיך בלעדיו. עם זאת, הלהקה הוכיחה שהם טועים אחרי שנכנסו לאולפן כדי להקליט את האלבום A Trick of the Tail בשירתו של המתופף פיל קולינס.
הקלטת השיר כוללת את כל כלי הנגינה הידועים שחברי הלהקה נהגו לעבוד איתם: גיטרות 12-מיתרים, סינתיסייזר ומלוטרון. קולינס ציין עבור השירה החזקה שלו שמזכירה את זמנים הקשים של הלהקה עם גבריאל.
כל הסידורים הללו עושים "Dance on a Volcano" כפתיחה מרשימה לאלבום "A Trick of the Tail" ואחד מהשירים האהובים בהופעות של הלהקה. וחשוב יותר, בסגנונו התפתח בזהירות והבטיח לו למעריצים של הלהקה שלשורשים הפרוגרסיביים נותרו כמעט ללא שינוי.
"Dance on a Volcano" הפך לשיר הפותח של סיבוב ההופעות לקידום האלבום ב-1976. בסיבובי ההופעות שב-1977-1980 השיר גם נכלל, אבל בסוף השיר, בהקלטה המקורית, מהזמן שבו פיל קולינס שר את "בואו נתחיל לרקוד" ("Let the dance begin"). השיר נכלל באלבומי הופעה רבים כגון: Seconds Out, The Way We Walk: The Longs באלבום זה, השיר נמצא כחלק מהמחרוזת הישנה של ג'נסיס ששם הלהקה ביצעה שירים מהתקופה המוקדמת של הלהקה.
"Dance on a Volcano" הוא ביטוי לכך שמשהו רע עומד לקרות. הוא שמש כביטוי כדי לתאר מעמדות האמריקניות ואירופיות בצפון העליונות לאחר שנפגע כלכלית על ידי השפל הגדול. נהוג היה לומר ש"אנחנו רוקדים על הר געש". זה מדבר על החובות הרבים שהלהקה שקעה לאחר עזיבתו של גבריאל.
לשיר יש גרסאות כיסוי של להקת Chaneton, ג'ורדן רודס וכן של הלהקה Mekong Delta.
ג'ורג' הנרי ויליאמס
ג'ורג' הנרי ויליאמס (באנגלית: George Henry Williams; ) היה שופט ופוליטיקאי אמריקאי. הוא כיהן כנשיא בית המשפט העליון של אורגון, היה התובע הכללי של ארצות הברית ונבחר כסנאטור מטעם אורגון. כסנאטור, ניסח ויליאמס ותמך בחקיקה שאפשרה לצבא ארצות הברית להיות מועסק בתהליך השיקום במדינות הדרום כדי לאפשר את קיומו של תהליך מסודר של קבלתן בחזרה לאיחוד. ויליאמס היה חבר הקבינט הראשון שהגיע ממדינה השוכנת על החוף המערבי. כתובע הכללי בממשלו של יוליסס ס. גרנט הוא המשיך את ההעמדות לדין של שהובילו לחיסול פעילותו של ארגון הקו קלוקס קלאן. הוא עמד בפני אתגרים במערכות הבחירות השנויות במחלוקת במדינות הדרום. הנשיא גרנט ויליאמס העניקו הכרה חוקית לפ.ב.ס פינצ'בק שהיה האפרו-אמריקאי הראשון שנבחר כמושל מדינה בארצות הברית. ויליאמס קבע של"וירג'יניוס", ספינת תותחים שנלכדה על ידי ספרד ב, לא הייתה הזכות להניף את דגל ארצות הברית. עם זאת, הוא טען שלספרד לא הייתה הזכות להוציא להורג את אנשי הצוות האמריקאים של הספינה. ויליאמס מונה על ידי הנשיא גרנט כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית, אך המינוי לא אושר על ידי הסנאט, בעיקר בשל העובדה שויליאמס הדיח את אדיסון קרנדל גיבס מתפקיד התובע הפדרלי באורגון.
ב-1875 התפטר ויליאמס מתפקידו כתובע הכללי על רקע המחלוקת על התשלומים שקיבלה לכאורה אשתו מחברת הסחר "פראט ובוייד" כדי שהוא יסגור תיק משפטי שנוהל נגדם במחלקת המשפטים. לאחר התפטרותו השתתף ויליאמס בספירת הקולות בפלורידה עבור רתרפורד הייז ביישוב המחלוקת בנוגע לבחירות לנשיאות של 1876. הוא שב לאורגון, חידש את עיסוקו בעריכת דין ובשנים 1902–1905 הוא כיהן כראש עיריית פורטלנד. בעת כהונתו כראש העיר, הוא הואשם על כך שלא כפה את חוקי ההגבלה של ההימורים. הוא זוכה והמשיך לכהן כראש העיר עד תום כהונתו. ב-28 במאי 1905 הוא נשא נאום בטקס פתיחת התערוכה לציון מאה שנה למשלחת לואיס וקלארק.
ראשית חייו
ג'ורג' הנרי ויליאמס נולד בניו לבנון שבאפסטייט ניו יורק. כאשר היה בגיל צעיר, עברה משפחתו למחוז אונונדאגה, שם הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים ופרטיים, כולל באקדמיית פומפיי. הוא לא למד בקולג'. הוא למד משפטים בהדרכתו של דניאל סקוט וב-1844, בגיל 21, הוא התקבל ללשכת עורכי הדין. באותה שנה עבר ויליאמס מערבה והחל לעסוק בעריכת דין בטריטוריית איווה. לאחר שאיווה התקבלה כמדינה בארצות הברית, נבחר ויליאמס ב-1847 כשופט מחוזי ושימש בתפקיד עד 1852. ב-1853 ההוא מונה על ידי הנשיא פרנקלין פירס כנשיא בית המשפט העליון של טריטוריית אורגון. ב-1857, בוועידה החוקתית של אורגון, טען ויליאמס שהעבדות צריכה להיות חוקית באורגון כתנאי לקבלתה כמדינה. הוא ניסה לקדם ללא הצלחה החלטה שרכושן של נשים לא יהיו קשור לחובותיהם של בעליהם.
בשנותיו הראשונות של בית המשפט העליון של אורגון, שימשו שלושת שופטיו גם כשופטים נודדים בדרג של בית משפט לתביעות. כנשיא בית משפט זה, ישב ויליאמס בראש ההרכב בתיק "הולמס נגד פורד", שבו שוחררה משפחת עבדים בשל העובדה שהעבדות לא הייתה חוקית בטריטוריה. ויליאמס המשיך לכהן בבית המשפט עד התפטרותו ב-1858. הוא עבר לפורטלנד, שם הוא חידש את עיסוקו בעריכת דין.
ויליאמס, שהיה מזוהה עם המפלגה הדמוקרטית, תמך בסטיבן דאגלס בבחירות לנשיאות של 1860. הוא השתתף בוועידת האיחוד של אורגון ב-1862, שם הוא התנגד לעבדות והיה יושב ראש ועדת הבחירות של הוועידה.
סנאטור
ב-1864 העביר ויליאמס את שיוכו הפוליטי למפלגה הרפובליקנית ונבחר מטעמה לסנאט של ארצות הברית. הוא כיהן בסנאט תקופת כהונה אחת מ-1865 ועד 1871. ב-1865 מונה ויליאמס, שנמנה עם האגף הראדיקלי של המפלגה, כחבר בוועדת הכספים של הסנאט ובוועדה המשותפת לתוכנית השיקום. ב-1866 ניסח ויליאמס את, שעבר בקונגרס על אף הווטו של הנשיא אנדרו ג'ונסון. חוק זה הגביל את סמכות הנשיא לפטר את חברי הקבינט. החוק היה חיוני עבור המפלגה הרפובליקנית, ומנע את פיטוריהם של רפובליקנים שמונו למשרות בכל רחבי ארצות הברית. ב-1867 ניסח ויליאמס את חוק השיקום הצבאי, שגם עבר בקונגרס על אף הווטו של ג'ונסון. חוק זה אישר את סמכות המשטר הצבאי בדרום והשיב את מדינות הדרום לחיק האיחוד באופן שקט ושליו תוך שימוש בכוח הצבאי. ב-1868 הצביעו ויליאמס ועמיתו הסנאטור השני מאורגון, הנרי ו. קרובט, בעד הדחתו של הנשיא ג'ונסון. במשפט ההדחה זוכה ג'ונסון על חודו של קול אחד. בבחירות של 1870 הובס ויליאמס ולא נבחר לכהונה נוספת בסנאט.
חבר בוועדה העליונה המשותפת
ב-1871 מינה הנשיא יוליסס ס. גרנט את ויליאמס כאחד מששת החברים האמריקאים של הוועדה המשותפת לדיון בהסכם עם בריטניה על והגבול הצפון-המערבי בין ארצות הברית לקנדה. שישה נציגים נוספים נבחרו לייצג את האינטרסים הבריטים והקנדים ובסך הכל מנתה הוועדה 12 חברים. ויליאמס נבחר לצוות האמריקאי של הוועדה בשל ניסיונו באזור הפסיפיק נורת' וסט והוכיח את עצמו כחבר יעיל בוועדה. בנוסף ליישוב תביעות אלבמה נגד בריטניה על כך שאפשרה לספינות של הקונפדרציה להיות חמושות כאשר עגנו בנמלים בריטים, דנה הוועדה על הגבול הצפון-מערבי של ארצות הברית שעבר דרך מצר רוסריו. ארצות הברית שאפה שהגבול יעבור דרך מצר הארו, ובכל אופן, סוגיה זו הפכה לסוגיה מתמשכת בין ארצות הברית, בריטניה וקנדה. לבסוף החליטה הוועדה שוילהלם הראשון, קיסר גרמניה ישמש כבורר בשאלת הגבול. ויליאמס הצליח לשכנע את חברי הוועדה שהקיסר יצטרך לפרש פירוש צר את ההסכם שנחתם ב-1846 ושהגבול יוגדר על פי המצר שהיה בשימוש הרחב ביותר, מצר הארו. בזכות מאמציו של ויליאמס, בחר הקיסר בסופו של דבר במצר הארו כגבול הבינלאומי הצפון-מערבי בין ארצות הברית לבין קנדה וארצות הברית קיבלה את השליטה על איי סן חואן.
התובע הכללי של ארצות הברית
בדצמבר 1871 מינה הנשיא גרנט את ויליאמס כתובע הכללי של ארצות הברית. בתפקיד זה הוא כיהן עד 1875. מינויו נועד לספק את דרישותיהם של הפוליטיקאים מהחוף המערבי שהאזור ייוצג בקבינט. מדיניות השיקום של גרנט הופעלה בעיקר באמצעות מחלקת המשפטים של ארצות הברית בראשותו של ויליאמס ונתמכה על ידי מזכיר המלחמה ויליאם בלקנאפ.
רדיפת הקו קלוקס קלאן
ויליאמס המשיך כתובע הכללי ליישם את מדיניות העמדתם לדין של חברי הקו קלוקס קלאן עד דצמבר 1872, כאשר הוא החל לנקוט במדיניות סלחנית יותר כלפי הדרום. מחלקת המשפטים הייתה שרויה בעומס תיקים נגד הארגון ולא עמד לרשותה כוח האדם כדי לנהל ביעילות את כולם. עד אביב 1873 סיים ויליאמס לנהל את תיקי התביעה שנותרו. הוא האמין שהמשך ניהול המשפטים נגד חברי הארגון אינו נחוץ והוא היה מודאג מהתגובה הציבורית השלילית של המשפטים. דיכוי הקו קלוקס קלאן הוביל למפנה של האפרו-אמריקאים בקלפיות בכל רחבי הדרום וגרנט נבחר מחדש בין השאר בשל הצבעתם הגורפת עבורו.
הסיור בדרום
במהלך הבחירות לנשיאות של 1872 סייר ויליאמס במדינות הדרום כדי לקדם את מדיניות השיקום של גרנט באמצעות נאומים פומביים. הערים הראשיות בהן הוא ביקר ונאם כללו את ריצ'מונד, וירג'יניה, סוואנה, ג'ורג'יה וצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית. בזכות מאמציו של ויליאמס, הצביעו רבות ממדינות הדרום עבור גרנט, כולל וירג'יניה, קרוליינה הדרומית וארקנסו. הייתה זו הפעם האחרונה שהרפובליקנים זכו בניצחון בדרום לאחר הדמוקרטים השיגו את השליטה בדרום ב-1877, במהלך שנודע בשם "הדרום המוצק". אף מועמד רפובליקני לנשיאות לא ינצח במדינות הקונפדרציה לשעבר באף מערכת בחירות לנשיאות עד ניצחונו של וורן הרדינג בבחירות של 1920 בטנסי והמפלגה הדמוקרטית השיגה רוב במדינות הדרום בכל מערכות הבחירות לנשיאות עד לתמיכת המפלגה בתנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח, שגרמה לעריקת רוב המצביעים הלבנים בבחירות לנשיאות של 1968.
הבחירות באלבמה ב-1872
כאשר התעוררו עימותים בבחירות המדינתיות של אלבמה ב-1872, הן הדמוקרטים והן הרפובליקנים במדינה עתרו לויליאמס שיישב את המחלוקת. הנשיא גרנט ויליאמס קיימו התייעצות יסודית כדי לפתור את המשבר הפוליטי הממושך באלבמה. ב-12 בדצמבר 1872 יישבו השניים בדרכי שלום את המחלוקת על הבחירות במדינה בין הדמוקרטים לבין הרפובליקנים באמצעות הוצאת חמש החלטות עבור המושל דייוויד פ. לואיס. לואיס ובית המחוקקים המדינתי שהיה בשליטת הרפובליקנים הסכימו לחמש ההחלטות שכללו מינוי נציגים משתי המפלגות לספירת הקולות השנויים במחלקות במחוז מרנגו. ויליאמס עמד על כך שבית המחוקקים המכהן יתפטר ושהבניין שלו יפונה לפני שהמחלוקת על הבחירות תיפתר. הוא גם פינה את הסנאט של המדינה כאשר נוהל תהליך לפתרון המחלוקת על הבחירות לסנאט. בנוסף למשבר הבחירות, דאג ויליאמס לפיצוי יומי למחזיקי המשרות.
הבחירות בלואיזיאנה ב-1872
במהלך הבחירות של 1872, הייתה לואיזיאנה שקועה במהומה פוליטית, כאשר שני פלגים יריבים התחרו על השליטה בבית המחוקקים של המדינה. הדמוקרט ג'ון ד. מק'הנרי והרפובליקני ויליאם פיט קלוג טענו שניהם לניצחון בחירות למשרת מושל המדינה. שתי המפלגות היו שקועות בהאשמות על זיופים בבחירות. הכוחות הפדרליים בפיקודו של ויליאם ה. אמורי, שהיו אחראים על מחלקת המפרץ, שמרו על הסדר במהלך הבחירות ומיד אחריהן. ב-3 בדצמבר קבע ויליאמס, לבקשתו של קלוג, שהנשיא גרנט יאכוף כל החלטה של בתי המשפט המחוזיים. לאחר שוועדות הבחירות לא הצליחו להגיע לידי החלטה, פסק השופט הפדרלי אדמונד ה. דארל שקלוג הוא המנצח בבחירות.
בינתיים, ב-9 בדצמבר, מרשל ארצות הברית סטיבן פקארד, שהיה מזוהה עם חבורת בית המכס של ניו אורלינס בהנהגת גיסו של הנשיא גרנט, ג'יימס פ. קייסי, בחר בבית מחוקקים שהדיח את המושל המכהן הנרי קליי וורמות' ומינה את פ.ב.ס פינצ'בק, תומך של קלוג, כמושל הראשון במדינה כלשהי של ארצות הברית ממוצא אפרו-אמריקאי. ב-14 בדצמבר הודיע ויליאמס לוורמות' שהנשיא גרנט הכיר בקלוג כמושל הנבחר בעל הזכות החוקית של לואיזיאנה. בחירות אלו הכעיסו מאוד את הסיעה של מק'הנרי, שהאמין שהנשיא גרנט והתובע הכללי ויליאמס נקטו בצד בבחירות המדינתיות. ב-16 בדצמבר אישר ויליאמס מחדש את בחירתו של קלוג בפינצ'בק כמושל לואיזיאנה והכיר בניצחונם של מועמדים רפובליקנים אחרים ואלקטורים לנשיאות.
תקרית וירג'יניוס
באוקטובר 1873 נלכדה ספינת תותחים של פריבטירים שהניפה את דגל ארצות הברית, "וירג'יניוס", שהייתה בבעלות חשאית של מורדים קובנים במהלך מלחמת עשר השנים, על ידי ספינות מלחמה ספרדיות. בנובמבר נשפטו 53 מאנשי הצוות, כולל אמריקאים ובריטים, והוצאו להורג על ידי שכיר החרב הספרדי, חואן ד. בוריאל, בסנטיאגו דה קובה. ב-17 בדצמבר הוחזרה הווירג'יניוס לצי ארצות הברית על פי הסכם בין ארצות הברית לבין ספרד. באותו היום, לאחר חקירה של מחלקת המשפטים, קבע ויליאמס שהווירג'יניוס נרכשה במהלכי הונאה ולא הייתה לה הזכות החוקית להניף את הדגל האמריקאי, אך הוא טען שלספרדים לא הייתה הזכות ללכוד אותה במים בינלאומיים ולהוציא להורג אנשי צוות אמריקאים, זאת בשל העובדה שרק לארצות הברית הייתה הזכות לחקור אם הווירג'יניוס הייתה רשומה באופן חוקי בניו יורק. קביעתו של ויליאמס על הבעלות של הספינה הייתה תערובת של "העמדת פנים, חוקיות ואחיזת עיניים". לאחר משא ומתן, 91 אנשי צוות הוחזרו לניו יורק, ומשפחותיהם של האמריקאים שהוצאו להורג פוצו על ידי ספרד ב-1875 בסכום 80,000 דולר.
מועמדותו לנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית
בדצמבר 1873 מינה הנשיא גרנט את ויליאמס כנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית. בתחילה קיבל גרנט את תמיכתו של הסנאטור רוסקו קונקלינג במועמדותו של ויליאמס. עם זאת, ברחבי וושינגטון נפוצו שמועות שהוא עשה שימוש במחלקת המשפטים כאמצעי למימון אורח חייה הבזבזני של אשתו. הוא משך כספים של מחלקת המשפטים, פרע את התשלומים הללו בהמחאות אישיות שלו, שבסופו של דבר סורבו על ידי הבנקים במהלך המשבר הפיננסי של 1873. קונקלינג הגיע למסקנה שבנסיבות אלו יש למשוך את מינויו של ויליאמס. ב-9 בינואר 1874 שלח הנשיא גרנט הנזעם מכתב לסנאט על משיכת מועמדותו של ויליאמס.
ויליאמס, יחד עם ג. הרולד קארסוול מפלורידה והרשל פריידי מארקנסו, שניהם מועמדים לבית המשפט העליון שמינוייהם לא אושרו בתקופת נשיאותו הראשונה של ריצ'רד ניקסון, הם שלושת המועמדים היחידים שלא אושרו לבית המשפט העליון ממדינות שנכון ל-2020 לא הגיע מהן אף שופט שמועמדותו אושרה לבית המשפט העליון.
התפטרותו
באפריל 1875 אילץ הנשיא גרנט את ויליאמס להתפטר על רקע שמועות שנפוצו בוושינגטון די. סי. שרעייתו של ויליאמס קיבלה סכום של 30,000 דולר כדי שוויליאמס יסגור תיק משפטי שנוהל נגד פעילויות הונאה של בית הסחר הניו יורקי "פראט ובוייד" (Pratt & Boyd). נערכה גם בדיקה על כך שרעייתו של ויליאמס, רכשה כרכרה יקרה בוושינגטון, שאוישה ברכב ושרת לבושים בגדי שרד, תוך שימוש בכספים ממשלתיים. ויליאמס גם יצר ערבוב בין חשבונותיו הפרטיים לבין אלו של מחלקת המשפטים, כך שהוא פרע המחאות פרטיות שלו בכספי המחלקה, אף על פי שבסופו של דבר הוא החזיר את הכספים. אחד ממובילי הרפורמות בקבינט של גרנט, המנהל הכללי של הדואר, מרשל ג'וול, הודיע לנשיא שהקונגרס מתכנן לפתוח בחקירה רשמית על הנעשה במחלקת המשפטים בניהולו של ויליאמס. סנאטור רוסקו קונקלינג, בעל בריתו של ויליאמס בסנאט, ביקש מגרנט שוויליאמס יפרוש מתפקידו. ויליאמס התפטר ובמקומו מינה גרנט את מוביל הרפורמות ועורך הדין הניו יורקי המפורסם, אדוארדס פיירפונט. פיירפונט ערך חקירה מעמיקה על התנהלותם של התובעים הפדרליים והמרשלים במדינות הדרום, וחשף מעשי הונאה ושחיתות. הוא הוציא הוראות מיוחדות לרפורמות שנאכפו בקפדנות וביצע ניקוי אורוות במחלקת המשפטים.
קריירה מאוחרת
בפברואר 1876 היה ויליאמס חלק מצוות ההגנה של שלושת עורכי הדין שהגנו על אורוויל בבקוק, מזכירו הצבאי של הנשיא גרנט, במשפט שנערך בסנט לואיס. בבקוק הואשם בשיתוף פעולה חשאי עם אנשי טבעת הוויסקי, ובהעברת חוקרים ממשימתם. חקירת הפרשה החלה על ידי מזכיר האוצר של גרנט, בנג'מין בריסטו למיגור השחיתות במפלגה הרפובליקנית. בסופו של דבר זוכה בבקוק במשפטו.
לאחר התפטרותו דחה ויליאמס הצעה מגרנט להתמנות כשגריר בספרד. הוא היה פעיל במסע הבחירות של רתרפורד הייז ללנשיאות ב-1876. במהלך מערכת הבחירות השנויה במחלוקת זו, יצא ויליאמס, שאז היה אדם פרטי, לפלורידה כדי לנהל את ספירת הקולות של הייז במדינה.
לאחר הבחירות שב ויליאמס למשרד עורכי הדין שלו בפורטלנד. הוא תמך בזכות בחירה לנשים וב"תנועה לממשלה עממית" של אורגון.
ב-1895 הוציא ויליאמס לאור אסופה של נאומים שהוא נשא החל מ-1869, שרובם היו מהשנים 1885–1893. מתוך כוונה שהאסופה תהייה מזכרת לידידיו, לא נכללו בה נאומים מקצועיים ופוליטיים. בין 21 הנאומים שנכללו בספר היו הספדים שהוא נשא לנשיא גרנט לוויליאם שרמן ולכמה שופטים בולטים, ונאומים שנגעו להיסטוריה של פורטלנד ולהתפתחותה, של המחקר והעיסוק ברפואה, המיליציה ובית המשפט העליון של ארצות הברית.
ב-11 באוקטובר 1901 התכנסה ועידת הכנסייה האפיסקופלית של ארצות הברית בסן פרנסיסקו כדי להחליט אם יותר לאנשי הכמורה שלה לשאת גרושות ועל הצעדים שיינקטו במקרים של כאלו שכבר נישאו. ויליאמס נכח בכינוס והתנגד למגבלות של הכנסייה על חבריה שנישאו והתגרשו וטען שעניינים כאלו נוגעים למשפט האזרחי שמנוגד לשלטון הכנסייה.
חייו האישים, מותו ומורשתו
ב-1850 נשא ויליאמס לאישה את קייט ואן אנטוורפ מאיווה, ולשניים נולדה בת אחת. ב-1867 הוא נישא בשנית לקייט יוז ג'ורג', והשניים אימצו שני ילדים.
ג'ורג' הנרי ויליאמס נפטר בפורטלנד ב-4 באפריל 1910 ונטמן בבית הקברות ריבר ויו שבעיר.
הוא היה חבר הקבינט הראשון שהגיע מאורגון וכך ייצג את אמריקה המתרחבת. ויליאמס היה אחד משני חברי הקבינט של גרנט שבמאה ה-20 עדיין שירתו בתפקיד ציבורי. חבר הקבינט השני היה המנהל הכללי של הדואר, ג'יימס נובל טיינר, ששימש כעוזר היועץ המשפטי של מחלקת הדואר תחת הנשיאים ויליאם מקינלי ותאודור רוזוולט. אף על פי שוויליאמס נחל כמה הצלחות כתובע הכללי, הוא לא היה רפורמטור, והוא היה מעורב במעשי שחיתות במהלך כהונתו בתפקיד. ההיסטוריון ג'ין אדוארד סמית', שמתח ביקורת על ויליאמס, אמר שכאשר "הוא נבחן כתובע הכללי הוא נכשל כישלון חרוץ".
אחיה קמארה
ביוגרפיה
קמארה נולד בירושלים לאהרן ורות קמארה., וגדל בשכונת רסקו. הוא בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה ותואר שני בחינוך מיוחד. עסק לאורך השנים בתחום שילוב וקידום של אנשים עם מוגבלות. ממקימי "בקול" – ארגון כבדי שמיעה ומתחרשים, שימש כיו"ר הוועד המנהל של ארגון "בזכות".
פעילות מקצועית
קמארה היה שותף פעיל בתהליך חקיקת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
בין 1999 לשנת 2009 כיהן כמנכ"ל ארגון בקול. במסגרת תפקידו, עסק גם בפעילות בינלאומית ושימש כסגן נשיא הארגון העולמי של כבדי השמיעה (IFHOH).
בראשית שנת 2010 מונה לתפקיד נציב שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, על ידי ממשלת ישראל. במסגרת תפקידו הוביל את יישום חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ואת תהליך אשרור אמנת האו"ם לזכויות אנשים עם מוגבלות בישראל. הקדנציה שלו כנציב הסתיימה ב-31 במרץ 2016.
ב-28.4.2017 מונה על ידי ממשלת ישראל לתפקיד מנהל התוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון.
אותות הוקרה
בשנת 2017 הוענק לו תואר עמית כבוד מטעם האוניברסיטה הפתוחה.
מקרלים
מקרלים או מקרלים אמיתיים (שם מדעי: Scombrini) הוא שבט של דגי גרם ממשפחת הקוליסיים.
דגי המקרל מצויים בכל הימים באזור הטרופי והסובטרופי. מרבית המקרלים הם דגי ים עמוק אך יש גם מינים החיים במים רדודים ונדוגים לצד מזחים.
לדגים אלה סנפירים בחלקי הגוף העליון והתחתון ולרוב הם מכוסים קשקשים קטנים מאוד המאופיינים בקשקשת קטנואידית - קשקשים שהשפה החופשית שלהם מחוספסת כמסרק, עם זאת לחלק ממיני המקרל אין קשקשת כלל.
מיון
הסוג סְקוֹמְבְּרָן (Scomberomorus) עבר לשבט Scomberomorini''.
ספיידרמן המדהים
צוות הסדרה|ממוזער|400 פיקסלים ספיידרמן המדהים (באנגלית: The Spectacular Spider-Man) היא סדרת טלוויזיה מצוירת מבית סוני המבוססת על סדרת הקומיקס "ספיידרמן" של חברת מארוול קומיקס, שהחלה לשדר ב-8 במרץ 2008. בניגוד לסדרות קודמות, אנימציית הסדרה לא מציאותית, ומאופיינת בהגזמה.
עלילה
הסדרה מציגה את חייו של פיטר פארקר, תלמיד תיכון בן 16, שקיבל כוחות על ונהפך לספיידרמן. כספיידרמן פארקר נאלץ להילחם בנבלים ולהגן על עירו, ועדיין לנסות לנהל חיי חברה רגילים.
שידור בישראל
הסדרה הופצה בישראל תחת השם "ספיידרמן". היא שודרה לראשונה בישראל בחנוכה 2008 בערוץ הילדים. היא שודרה במשך שתי עונות ובניגוד לסדרות הקודמות של ספיידרמן, הסדרה לא הצליחה לשחזר את הצלחת הסדרות הקודמות וירדה מהשידור כעבור שלוש שנים לאחר שידורה בישראל.
ב-7 באפריל 2022 HOT VOD Young העלו לשירות את הסדרה במלואה בדיבוב לעברית.
Acid Queen
Acid Queen (בעברית: מלכת החומצה) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית טינה טרנר. האלבום יצא לאור באוגוסט 1975, על ידי חברת התקליטים EMI בבריטניה ועל ידי חברת התקליטים יונייטד ארטיסטס בארצות הברית.
אלבום זה גם היה האלבום האחרון שלה לפני שעזבה לגמרי את הצמד שלה ושל בעלה איק וטינה טרנר ויצאה לקריירת סולו מוחלטת.
רקע
אף על פי שזהו אלבומה השני, הסינגל הראשון בקריירה שלה יצא רק באלבום הזה והוא היה השיר "Baby, Get It On" עם בעלה והשותף המוזיקלי שלה לאותה תקופה איק. שם האלבום ניתן בהשראת תפקידה של טרנר כמכלת החומצה בגרסת הקולנוע של קן ראסל לאופרת הרוק הקלאסית שבה בין היתר השתתפו מפורסמים נוספים כמו אלטון ג'ון ואריק קלפטון.
האלבום מחולק לשני חלקים כאשר החלק הראשון מכיל גרסאות כיסוי לשירי רוק ידועים כמו "Under My Thumb" ו-"Let's Spend the Night Together" של הרולינג סטון ו-"I Can See For Miles" של המי, ואילו החלק השני שלו הכיל שירים מקוריים.
לאלבום הוקלטו שתי גרסאות כאשר גרסה אחת הייתה עבור הפסקול לסרט "טומי" ואילו השנייה הייתה עבור אלבומה. בשנת 1991 האלבום יצאה בהוצאה מחודשת שכללה 3 שירים חדשים. בשנת 2005 לרגל 30 שנה ליציאת האלבום הוציאה טרנר מהדורה נוספת של האלבום ובה שירי האלבום הוקלטו מחדש.
שירים
השירים המקוריים של האלבום הופקו ונכתבו בעיקר על ידי איק טרנר בעלה של טינה באותה תקופה, אשר כולל בין היתר את הסינגל הראשון מהאלבום "Baby, Get It On", אשר יצא לאור ב-1975 ואשר היה לשיר האחרון שהקליטו ביחד טינה ואיק. שיר הוא שיר בהשפעת הדיסקו והשיר לשיר המקורי היחיד שיצא כסינגל מהאלבום. השיר הגיע למקום ה-88 במצעד שירי ה-פופ האמריקאי ולמקום ה-31 במצעד שירי ה-R&B האמריקאי.
הסינגל השני שיצא מהאלבום היה השיר "Whole Lotta Love", אשר יצא לאור גם ב-1975, גרסת כיסוי לשירם של לד זפלין, אשר הגיעה למקום ה-6 במצעד שירי ה-R&B האמריקאי. הסינגל השלישי מהאלבום יצא לאור ב-1976 והיה "Acid Queen", גרסת כיסוי לשירם של The Who, אשר יצאה לאור בבריטניה בלבד. "Under My Thumb" יצא לאור ב-1977 כסינגל באוסטרליה בלבד על מנת לקדם את סיבוב ההופעות של טרנר, הוא הגיע למקום ה-80 במצעד האוסטרלי.
טיסה 434 של פיליפין איירליינס
טיסה 434 של פיליפין איירליינס הייתה טיסת נוסעים שהמריאה ב-11 בדצמבר 1994 מפסאי שבפיליפינים, עצרה עצירת ביניים בסבו ומספר שעות לאחר עצירת הביניים נחתה נחיתת חירום בעקבות פצצה שהתפוצצה במטוס, ופערה חור בדופן המטוס. את רוב עוצמת הפגיעה, ספג ההרוג היחיד. כמו כן, נפצעו עשרה נוסעים נוספים בדרגות חומרה שונות. קברניט המטוס, הצליח להשתלט על המצב והנחית את המטוס בשלום באוקינאווה.
מבצע הפיגוע, רמזי יוסף, שעלה לטיסה בזהות בדויה בתור "ארמלדו פורלאני", כתיב שגוי של חבר בית הנבחרים האיטלקי, ארנלדו פורלאני, שכיהן בשנים שקדמו לפיגוע כראש ממשלת איטליה וכן בתפקידי שר במשרדי החוץ והביטחון. רמזי יוסף, מבצע הפיגוע, הרכיב את הפצצה מניטרוגליצרין שהסווה בתור תמיסת מלח לעדשות מגע. שעון היד הדיגיטלי של יוסף שימש כטיימר ושאר החלקים הוסתרו בנעליו, באופן כזה שלא התגלו בבידוק הביטחוני בנמל התעופה. יוסף הרכיב את הפצצה בשירותים, הטמין אותה מתחת למושבו וירד בעצירת ביניים. מספר שעות לאחר עצירת הביניים, בה ירד יוסף, התפוצצה הפצצה ופערה חור במטוס, גרמה למותו של נוסע וכן לפצועים אחדים.
הפיגוע היה ניסיון מבצעי על מנת לבדוק את הפצצה, שעתידה הייתה לשמש להפלת 11 כלי טיס, כחלק מתוכנית בוז'ינקה.
מבצע בוז'ינקה
תוכנית בוז'ינקה (בערבית: بجنكة, בטאגאלוג: Oplan Bojinka) הייתה ניסיון לסדרת פיגועי טרור אותם תכנן רמזי יוסף, אשר נעזר בדודו, ח'אלד שיח' מוחמד.
התוכנית כללה שלושה שלבים. תחילה, תוכננה התנקשות באפיפיור, יוחנן פאולוס השני, בעת ביקורו בפיליפינים. לאחר מכן, 11 מטוסי נוסעים יפוצצו בדרכם מאסיה לארצות הברית. בשלב האחרון של התוכנית, ירוסק מטוס לתוך מטה הCIA בווירג'יניה. בכך, קיוו המתכננים לגרום להשבית את תנועת המטוסים ברחבי העולם ולגרום לאלפי הרוגים.
התוכנית סוכלה לאחר ששריפה שפרצה בדירה בפיליפינים, משכה את תשומת ליבם של הרשויות. בדירה זו נתפס מידע רב על התוכנית, כמו גם מטעני החבלה שנבנו לצורך ביצוע התוכנית. התוכנית סוכלה לאחר מכן, ורמזי יוסף נתפס לאחר מצוד נרחב ונשפט על הפיגוע במגדלי התאומים (1993) וכן על פיגועים נוספים שתכנן ויזם.
יצחק בן ארי
יצחק בן ארי (22 בינואר 1924 - 24 במרץ 2004) היה דיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר ישראל בדנמרק ובגרמניה המערבית.
ביוגרפיה
בן ארי נולד בווינה שבאוסטריה בשם ארווין רינדנר. למד בגימנסיה הקלאסית, וסולק ממנה בעקבות האנשלוס. הוא עלה לארץ ישראל ב-1939 במסגרת עליית הנוער ולמד בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה.
התגייס למשטרת המנדט, שירת כנוטר בגבול הצפון ובמחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט בירושלים, בה היה ממונה על הפעלת עובדים יהודיים. במקביל הוא שימש סוכן של הש"י וקיבל את הכינוי המחתרתי "מיקי" שהמשיך ללוות אותו לאורך חייו. לאחר הקמת המדינה שירת במשטרת ישראל בדרגת עוזר מפקח מחוזי במחוז תל אביב וירושלים והיה שליח המשטרה לארגון האינטרפול בפריז.
ב-1958 גויס למוסד על ידי יעקב כרוז, ראש אגף "תבל" האמון על הקשרים הדיפלומטים והמודיעיניים של הארגון. הוא שימש שליח המוסד ומשרד החוץ בשגרירות ישראל באדיס אבבה שבאתיופיה, שימש מפקח קונסולרי בנציגויות ישראל במזרח אפריקה וראש מחלקת אפריקה. באגף תבל. לאחר מכן שירת כמזכיר ראשון בשגרירות ישראל בפריז ושירת בתפקידים בכירים במוסד.
ב-1971 מונה לציר בשגרירות ישראל בבון שבמערב גרמניה, כיהן בתפקיד במהלך טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. ב-1975 מונה לשגריר ישראל בדנמרק וכיהן בתפקיד עד 1978. לאחר שובו שימש מנהל מחלקת אירופה 2 באגף מערב אירופה במשרד החוץ וראש לשכת מנכ"ל המשרד. ב-1981 מונה לשגריר ישראל במערב גרמניה. כיהן בתפקיד עד 1989 ופרש לגמלאות.
יוממות אופניים
יוממוּת אופניים היא השימוש באופניים כדי להתנייד ביום-יום למקום הלימודים או העבודה, וזאת ללא מטרה מוגדרת של ספורט או תיירות.
יוממות אופניים שכיחה יותר באזורים שטוחים יחסית וכן במקומות בהם קיימים שבילי אופניים ותשתיות אחרות המשפרות את רמת הבטיחות והרכיבתיות של המקום. בשנים האחרונות, עם העלייה במכירות של אופניים חשמליים נצפתה עלייה בשימוש באופניים באזורים הרריים וכן אפשרה רכיבה למרחקים ארוכים יותר.
"רכבת אופניים" היא קבוצת אנשים שרוכבים יחד במסלול מוגדר בהתאם ללוח זמנים מסוים. רוכבים יכולים לעזוב או להצטרף למסלול בנקודות מסוימות, בהתאם לשימוש באוטובוס או ברכבת.
אופניים משמשים ליוממות בכל רחבי העולם. בחלק מהמקומות, דוגמת הולנד, הרכיבה על האופניים נפוצה ביותר. לעומת זאת, במדינות רבות אחרות נפוץ השימוש ברכב פרטי או בתחבורה ציבורית. במקרים אחרים, יש יוממים המשלבים בין אופניים לרכבת או לאוטובוס כדי להגיע ליעדם.
רכיבה על אופניים מאופיינת בעלות נמוכה יחסית לאמצעי תחבורה אחרים, וכן משמשת כפעילות ספורטיבית. כמו כן, נמצא כי ברחובות בהם נסלל שביל אופניים, העסקים המקומיים חזו בעלייה בתעסוקה ומשיפור במכירות שלהם.
בהשוואה למכוניות, רכיבה על אופניים סובלת ממספר גורמים מגבילים, ביניהם: סכנות בטיחותיות, הנובעות מתשתיות לא מתאימות; תלות במזג האוויר; מרחק רכיבה מוגבל וכן הגבלה במטען שניתן לשאת על אופניים. לכך קיימים אביזרים לאופניים דוגמת סלים המאפשרים נשיאת משקל רב יותר או פנסים שמשפרים את הנראות של הרוכבים. כמו כן, באזורים מושלגים קיימים גלגלים מיוחדים לאופניים המאפשרים שימוש בהם גם במזג אוויר קשה.
9K115-2 מטיס-M
9K115-2 מֵטיס-M הוא טיל נ"ט דור ב' לטווח קצר/בינוני מתוצרת רוסיה. כינויו של הטיל בקוד דיווח נאט"ו הוא AT-13 סקסהורן-2.
מאפייני הטיל
לטיל שתי תצורות: חימוש של ראש קרב חלול "טאנדם" אשר מיועד לחדור דרך המיגון הריאקטיבי של טנקים מודרניים (יכולת חדירה של 850 מ"מ לאחר מיגון ריאקטיבי), או ראש קרב תרמובארי (דלק-אוויר), שנועד לפגוע במטרות "רכות" כגון חי"ר.
ההנחיה של הטיל, דור ב' (הנחיה חצי-עצמאית), מבוססת על הנחיית תיל בשילוב תת-אדום. ההנעה היא הנעה דו-שלבית: התנעה ראשונית משגרת את הטיל, ואז מוצת המנוע העיקרי. בצורה כזו ניתן לשגר גם ממקומות סגורים, מבלי שמפעיל הטיל ייפגע מבעירת המנוע (הנעה כזו קיימת, למשל, גם בטיל הג'אוולין האמריקאי).
מערכת המטיס-M כוללת:
הטיל נמצא בצבא רוסיה ובצבאות ערביים כגון צבא סוריה. במלחמת לבנון השנייה התברר כי חזבאללה משתמש בטילים אלו, ובעזרתם פגע בכמה טנקי מרכבה של צה"ל.
מחוז פרשינג (נבדה)
מחוז פרשינג הוא מחוז במדינת נבדה בארצות הברית. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2000 במחוז 6,693 תושבים. בירת המחוז היא העיר לבלוק.
היסטוריה
בתחילה מחוז פרשינג היה חלק ממחוז האמבולדט. בשנת 1919 לאחר ששריפה כילתה את בית המשפט המחוזי בעיר וינמוקה, סירבו האנשים מלבלוק ודרומה להשתתף בבניית בית משפט חדש ודרשו יצירת מחוז חדש בדרום. דרישתם נענתה והוכרז על מחוז חדש על שם גנרל ג'ון פרשינג מפקד הכוחות האמריקאים במלחמת העולם הראשונה. פרשינג הוא המחוז האחרון שנוצר במדינת נבדה.
גאוגרפיה
על פי לשכת מרשם האוכלוסין של ארצות הברית שטח המחוז עומד על 15,715 קמ"ר, מתוכם 80 קמ"ר מים (0.51%).
דמוגרפיה
על פי מפקד התושבים של שנת 2000 במחוז 6,693 תושבים, 1,962 משקי בית ו-1,383 משפחות. צפיפות האוכלוסין היא 0.43 נפשות לקמ"ר. במחוז 2,389 יחידות דיור.
קרן חכמה
קריירה
חכמה פעלה כרקדנית וככוריאוגרפית מחוץ לישראל. בשנת 1999, שבה לישראל כדי להשתתף בפסטיבל 'הרמת מסך'. באותה התקופה, אף על פי שמעולם לא למדה בימוי, היא ביימה את הקליפ ״עמוק במים״ של להקת מלכת הפלקט. הזמר, אסף אמדורסקי, התרשם מהתוצאה וביקש ממנה לביים קליפ גם עבורו, ומאז החלה לעסוק בבימוי קליפים ובאותה שנה זכתה בפרס קליפ השנה על בימוי הקליפ לשיר ״אריק״ של שלומי שבן.
חיים אישיים
חכמה נשואה למוזיקאי גל תורן, סולן להקת מרסדס בנד, ולשניים שלוש בנות אילי, ניאה וראני. מתגוררת בתל אביב.
היינריך שנפלד
היינריך שנפלד (בגרמנית: Heinrich Schönfeld; 3 באוגוסט 1900 – 3 בספטמבר 1976), המכונה גם בֶּפּוֹ (Beppo), היה כדורגלן מקצועני ומאמן כדורגל יהודי יליד האימפריה האוסטרו-הונגרית. שיחק באוסטריה, באיטליה ובארצות הברית.
קורות חיים
שנפלד נולד בקלוז'-נאפוקה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום ברומניה). הוא נקרא על שמו של הצייר יוהאן היינריך שנפלד. הוא התחיל את הקריירה שלו ככדורגלן מקצועני בתפקיד שוער וכבר בגיל 16 שיחק במועדון הווינאי SpC Rudolfshügel. ב-1921 שינה מקום ותפקיד, עבר לאיטליה, למועדון Sportclub Merano, שם שיחק שתי עונות כחלוץ. משם עבר כעבור שנתיים למועדון טורינו (1924-1926), שבו היה ה-Capocannoniere (מלך השערים של הליגה העליונה) עם 22 שערים. הוא שיחק עונה אחת באינטר מילאנו ולאחר מכן עבר להכח וינה, ואיתה הגיע לטורניר בארצות הברית. הוא היה בין שחקני הכח שהחליטו להתמקם שם והצטרפו למועדונים מקומיים. שנפלד הצטרף ל-Brooklyn Wanderers, אך לאחר עונה אחת בלבד שב להכח וינה, אך גם כאן נשאר רק עונה אחת, אחריה שב לארצות הברית, שם סיים את הקריירה שלו ככדורגלן מקצועני עם עונה אחת בהכוח ברוקלין ועונה אחת בהכוח ניו-יורק.
לאחר מכן, אימן את קאטאנזארו (Unione Sportiva Catanzaro), אך נאלץ לפרוש מתפקידו ולעזוב את איטליה בגלל חוקי עבודה פשיסטיים שאסרו על זרים לעבוד באיטליה.
טירת מירמרה
טירת מירמרה (איטלקית Castello di Miramare; "נוף-ים") נמצאת על חופו של מפרץ טריאסטה, כ-10 ק"מ מצפון לטריאסטה. הטירה נבנתה בין השנים 1856 ו-1860, עבור מקסימיליאן הראשון ממקסיקו ואשתו שרלוט מבלגיה, שהתגוררו בה עד שמקסימיליאן נענה להצעת נפוליאון השלישי להיות קיסר מקסיקו.
המבנה
הטירה שוכנת על צוק במרכזו של גן גדול בשטח של 220 דונם ובו עצים ממספר זנים טרופיים. כיום משמשת הטירה כמוזיאון וממנה ומהגנים נשקף נוף אל עבר הים. בטירה מוצגים בין היתר אגף המגורים של מקסימיליאן ואשתו, חדרי האירוח, חדר המוזיקה ואולם הכס. בכל החדרים נמצא עדיין הריהוט המקורי ממאה ה-19. אגף המגורים של הנסיך אמדאו הדוכס השלישי מאאוסטה (Amedeo di Savoia, terzo duca d'Aosta) מוצג גם הוא על הריהוט שהיה בו בשנות השלושים של המאה ה-20.
סמוך לטירה שוכנים המרכז הבינלאומי לפיזיקה תאורטית על שם עבדוס סלאם (International Centre for Theoretical Physics, ICTP), האקדמיה למדעים של העולם המתפתח (Academy of Sciences for the Developing World) ובית הספר הבינלאומי ללימודים מתקדמים (Scuola Internazionale Superiore di Studi Avanzati, SISSA).
הטירה שוכנת בשטח "השמורה הביוספרית והימית מירמרה" (Miramare Biosphere Reserve and Marine Reserve) שמאז 1979 כלולה ב "רשת העולמית של שמורות ביוספריות" (World Network of Biosphere Reserves) של אונסק"ו.
פנסיון
פֶּנְסְיוֹן הוא סוג של בית הארחה או חדר נופש. המונח מצוי בשימוש בעיקר בארצות אירופה היבשתית, וכן באזורים בצפון אפריקה ובמזרח התיכון (לרבות ישראל) אשר קלטו אוכלוסייה אירופית, ובמדינות מסוימות באמריקה הדרומית (כגון ברזיל ופרגוואי) ובמזרח ודרום-מזרח אסיה (קוריאה הדרומית, יפן והפיליפינים).
בניגוד לאירוח מסוג bed and breakfast (B&B), פנסיונים על פי רוב מציעים לא רק ארוחת בוקר אלא גם ארוחת צהריים וארוחת ערב ולעיתים אף ארוחת מנחה. במקום לשלם בנפרד עבור החדר ועבור כל ארוחה, האורחים משלמים תשלום אחד עבור לינה וארוחות בוקר, צהריים וערב ("פנסיון מלא"; באנגלית: full board) או עבור לינה וארוחות בוקר וערב בלבד ("חצי פנסיון"; half board או demi-pension).
דוגמאות לפנסיונים היסטוריים בישראל: פנסיון שמידט, פנסיון דורה שוורץ.
בישראל מקובל המונח פנסיון לכלבים ביחס לאתרים המיועדים לאירוח כלבים.
פארק קינגס
פארק קינגס הוא פארק בעיר פרת' שבמערב אוסטרליה. בשטח של 4.06 קילומטרים רבועים הוא אחד הפארקים העירוניים הגדולים ביותר בעולם. הוא אתר הנופש הפופולרי ביותר במדינת אוסטרליה המערבית, שבו מבקרים מדי שנה חמישה מיליון איש.
תולדות הפארק
הר אליזה, שעליו משתרע מרבית שטחו של הפארק, שימש לפני ההתיישבות האירופית באוסטרליה כאתר פולחן לתושבים האבוריג'ינים המקומיים. בתחתית המדרון הדרומי של ההר מצוי מעיין מים מתוקים שסיפק להם מי שתייה. בשל המעיין נבחר האזור על ידי המתיישבים האירופים כאתר להקמת היישוב פרת'. הם העניקו להר את השם אליזה על שם אשתו של מושל ניו סאות' ויילס בראשית המאה ה-19.
ההר שימש כאתר לחטיבת עצים למסחר עד שנת 1871, כאשר מושל אוסטרליה המערבית שוכנע להקצות שטח של 1.75 קילומטרים מרובעים על ההר לשימוש כשמורת טבע. בשנת 1890 הוגדל שטח השמורה לממדיו העכשוויים. היא נפתחה רשמית כפארק ב-10 באוגוסט 1895. הפארק נקרא תחילה פארק פרת'. ב-1901 קיבל הפארק את שמו הנוכחי לכבוד הכתרתו למלך של אדוארד השביעי ולכבוד ביקורם בפרת' של ג'ורג', הדוכס מקורנוול (לימים המלך ג'ורג' החמישי) ואשתו הנסיכה מרי מטק.
מאז שנת 1964 מארח הפארק בחודש ספטמבר בכל שנה את פסטיבל פארק קינגס - תערוכת פרחי הבר הגדולה ביותר באוסטרליה, שבה מבקרים מדי שנה כחצי מיליון מבקרים.
מאז 1999 מנוהל הפארק לא על ידי העירייה המקומית אלא על ידי סוכנות של ממשלת אוסטרליה המערבית - רשות הגנים הבוטניים והפארקים.
בתחילת שנת 2009 ניזוק קשות חלקו הדרום-מערבי של הפארק על ידי שרפה, שאפשר שהוצתה בזדון.
הפארק
הצמחייה בפארק היא תערובת של שטחי סבך טבעי (כשני-שלישים ממנו) ועצים שניטעו בו. מהפארק נשקף מראה פנורמי של העיר ושל הנהר סוואן שמדרום לו.