cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הסכם חברון
משא ומתן וחתימה על ההסכם
ב-7 בינואר 1997 הושגה הסכמה, בתיווך השליח האמריקאי דניס רוס, על רוב ההסדרים הנוגעים לעיר העתיקה של חברון. ב-13 בינואר 1997 נפגש ראש הממשלה בנימין נתניהו עם יו"ר הרשות יאסר ערפאת בנוכחות השליח האמריקני דניס רוס. ב-14 בינואר הם הודיעו כי הגיעו להסכמה. ב-15 בינואר אישרה הרשות הפלסטינית בפגישה משותפת עם הוועד הפועל של הארגון לשחרור פלסטין את המסמך. המשא ומתן הסתיים במפגש לפנות בוקר מחסום ארז, בסיום פגישה בין ראש הממשלה נתניהו ויו"ר הרשות ערפאת. סאעב עריקאת ודן שומרון, שני ראשי המשלחות חתמו על ההסכם, בנוכחות נתניהו וערפאת. הפגישה החלה מעט אחר חצות במחסום ארז. תחילה נכנסו נתניהו וערפאת לישיבה בארבע עיניים. אחר זמן קצר נכנס דניס רוס ומפעם לפעם נכנסו חברי המשלחות כדי לתת חוות דעת בתחום אחריותם. בשיחות נכחו גם קונסול ארצות הברית בירושלים, אדוארד אבינגטון, ושליח האיחוד האירופי ניגרי מרטינוס. השניים לא השתתפו בשיחות, אלא היו אורחי כבוד. חברי המשלחת הפלסטינית עדכנו את נשיא מצרים חוסני מובארק ואת המלך חוסיין. השגריר מרטין אינדיק עדכן את הנשיא ביל קלינטון.
ההצבעה על ההסכם
ההסכם התקבל בממשלה ברוב של 18 מצדדים מול 7 מתנגדים. בני בגין, שר המדע, התפטר מתפקידו כתוצאה מקבלתו של ההסכם. הבאת ההסכם לאישור הכנסת לא נעשתה כאקט שבשגרה. על רקע כוונתו של ראש הממשלה נתניהו שלא להביא את ההסכם להצבעה בכנסת, הגישה סיעת מולדת הצעת אי אמון בממשלה. הצעה זו זכתה לתמיכה מפתיעה מח"כ מטעם תנועת "גשר", מיכאל קליינר, שדרש כי ההסכם יובא לאישור הכנסת, אחרת יצטרף להצבעת אי האמון בממשלה שהגישה סיעת מולדת. על מנת להימנע ממבוכה, השיב לו דוד לוי, שר החוץ ויו"ר מפלגת גשר, כי הוא מתחייב להביא את ההסכם לאישור הכנסת, וכך היה.
יישום ההסכם
מיד עם אשרור ההסכם בכנסת החל צה"ל בהיערכות מחדש מחברון, פינוי רוב שטח העיר, שהפך לשטח H1, והתארגנות מחדש בשטח H2, האזור היהודי של העיר. במסגרת ההיערכות מחדש הוקמו מחסומים, גדרות וחומות הפרדה בתוך העיר העתיקה של חברון וסביב מערת המכפלה.
ב-20 בינואר 1997 הודיעו מצרים, ירדן, עומאן ואבו דאבי כי הן את מפשירות הקיפאון ביחסים עם ישראל, בעקבות החתימה על ההסכם חברון. יחסי שהוקפאו בעקבות אירועי מנהרת הכותל.
ב-26 בנובמבר 1997 הציג ראש הממשלה נתניהו, את תוכניתו לנסיגת צה"ל מעד כ-8% משטחי יהודה ושומרון, כפעימה שנייה של נסיגה במסגרת ההסכם. ב-14 בינואר 1998 אישרה הממשלה את ביצוע הפעימה השנייה, בכפוף לביצוע ההתחייבויות הפלסטיניות. הפעימה השנייה הייתה אמורה להתבצע ביולי-אוגוסט 1998, אך לא התבצעה בגלל טענות ממשלת ישראל שהפלסטינים לא עמדו בהתחייבויותיהם. העיכובים בביצוע ההסכם הביאו לכינוס פסגת וואי פלנטיישן ואחר כך לחתימה על הסכם ואי.
פרשת בר-און - חברון
במסגרת הפרשה אותה חשפה העיתונאית איילה חסון, כי ראש הממשלה נתניהו ביקש למנות את רוני בר-און לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה, בתמורה לתמיכת סיעת ש"ס בהסכם חברון. כן נטען, כי היוזמה למנות את בר-און לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה נועדה להביא לשחרורו של אריה דרעי מגזר דין המאסר שהוטל עליו. חשיפת הפרשה ופרסומה הביאו לגל של ביקורת ציבורית, בעקבותיה החליט בר-און להסיר את מועמדותו לתפקיד. פרקליטות המדינה הכירה בניסיון למנות את בר-און לתפקיד מתוך אינטרסים אישיים של גורמים פליליים, אך החליטה כי האדם היחיד בפרשה שהראיות נגדו מצדיקות העמדה לדין הוא אריה דרעי.
הסברי נתניהו לחתימה על ההסכם
במהלך המשא ומתן נתניהו שינה את עמדתו, אחר כך חתם על ההסכם והורה לצה"ל לצאת מחברון, תוך חתימה על הסכם עקרוני לפעימות נוספות שיביאו למסירת כ-40% משטחי יהודה ושומרון לידי הרשות הפלסטינית. השיקולים הביטחוניים ובעיקר הכלכליים הם שהכריעו את הכף, הן אצל נתניהו והן בקרב שרי הממשלה. המשמעות של אי חתימה על ההסכם באותה נקודת זמן הייתה קרוב לוודאי חידוש המאבק המזוין עם הפלסטינים וחשש לפגיעה במשק, עקב הפסקת ההשקעות של משקיעים המקומיים והזרים.
ב-16 ביולי 2001, לאחר שפרצה האינתיפאדה השנייה, אמר נתניהו בריאיון בערוץ 7 כי הוא מתחרט על ההסכם והיה "כובש את העיר בחזרה".
המצב בשטח מאז ההסכם
בינואר 2019 החליט ראש הממשלה נתניהו לא להאריך את המנדט של גוף המשקיפים הבינלאומי בחברון, TIPH, שפעולתו הוסדרה במסגרת הסכם חברון. בסוף אותה שנה חדל הארגון לפעול.
ראובן ירדור
ראובן ירדור (נולד ב-1938) היה תת-אלוף בצה"ל. בשנים 1980–1984 פיקד על יחידת ההאזנה המרכזית – יחידה 8200, לאחר ששירת בה בתפקידים שונים מאז שנות השישים ונחשב לאחד ממפענחי הצפנים המבריקים ביותר שהיו במודיעין הישראלי, לצד קודמו שאול שמאי.
קורות חיים
נולד בשם ראובן לדרמן. בילדותו היה פעיל בתנועת הנוער של הלח"י, ובין היתר הדביק כרוזים על קירות שכונתו, יד אליהו. בגיל 15 הצטרף למחזור הראשון של הפנימייה הצבאית שליד בית הספר הריאלי בחיפה. כבוגר הפנימייה הצבאית התגייס תחילה לחיל הרגלים ואחר כך עבר לשריון, מתוך שאיפה לקריירה צבאית כקצין שדה. כשיצא מטעם הצבא ללימודים באוניברסיטה העברית פגש בשיעוריו של פרופסור מאיר יעקב קיסטר את יואל בן-פורת, ששירת אז ביחידה 515, גלגולה המוקדם של יחידה 8200. בן פורת, שהתפעל מיכולותיו, התעקש לשלב את ירדור ביחידה, ונלחם על הבאתו אליה מול מפקד השריון דוד אלעזר. רק יורשו של אלעזר, האלוף ישראל טל, ניאות לבסוף להשאיל את ירדור ליחידה "לשנה-שנתיים", השאלה שהפכה להצבה קבועה לאחר מלחמת ששת הימים. בעשר שנותיו הראשונות ביחידה עסק ירדור בפענוח צפנים תחת פיקודו של שאול שמאי, ולאחר מותו של שמאי הוא מונה לראש ענף פענוח הצפנים, שם זכה לכינויים "הטנקיסט" ו"אבו זקן", על שם הזקן העבות שעיטר שנים רבות את פניו.
בספרו "נעילה" מספר בן פורת על מברק מוצפן שפענח ירדור, הדובר שבע שפות, ב-5 באוקטובר 1973 סמוך לשעה 5 בערב (21 שעות לפני פרוץ קרבות מלחמת יום הכיפורים), שהבהיר מעל לכל ספק כי המלחמה עומדת לפרוץ. במברק נאמר כי פינוי נתיני ברית המועצות מסוריה וממצרים בא בעקבות כוונת הסורים והמצרים לפתוח בכל רגע בהתקפה על ישראל. ההתרעה עוכבה באגף המודיעין ולא הגיעה בזמן לרמטכ"ל דוד אלעזר.
לאחר סיום תפקידו האמור, ב-1976, מונה ירדור לסגן מפקד יחידה 8200, תחת פיקודו של תא"ל אריה בן טוב, וב-1980 הוא קיבל את הפיקוד על היחידה.
במלחמת ששת הימים השתתף ירדור כמפקד יחידת האזנה ניידת שסופחה לאוגדת הפלדה שבפיקוד האלוף ישראל טל (כשהגיע ירדור בראש יחידתו הניידת לשטח הכינוס של האוגדה ערב המלחמה, אמר האלוף טל בשמחה: ״אני השאלתי אותך ועכשיו אני אקבל בונוס!״). ערב מלחמת יום הכיפורים ובמלחמה עצמה פיקד ירדור על ענף פענוח הצפנים ביחידה, ובמלחמת לבנון הראשונה הוא היה מפקד יחידה 8200.
שמו של ירדור נחשף לראשונה כמפקד היחידה הסודית בספרו של ארי בן מנשה ששירת תחתיו לאחר מלחמת יום הכיפורים, על אף שלארגוני הביון השונים בעולם היה שמו ידוע מאז אותה מלחמה עצמה, מכיוון שנמסר על ידי עמוס לוינברג לשוביו הסורים, וממנו הועבר לידיעת הסובייטים ובעלי בריתם.
ערב פרישתו מצה"ל שירת בתפקיד סגן ראש אגף תכנון במטכ"ל, תחת פיקודם של האלופים מנחם עינן ואביהו בן-נון.
לאחר סיום שירותו בצה"ל היה ראש מינהלת פרויקט "תומר" להקמת תחנת קול אמריקה בערבה.
בעשור השמיני לחייו עדיין שירת ירדור בשירות מילואים פעיל באגף המודיעין של צה"ל.
קומפטומטר
קומפטומטר הוא סוג של מכונת חישוב מכנית. הקומפטומטר היה התקן החישוב הראשון אשר הופעל על ידי לחיצת מקשים בלבד. המקשים סודרו בשבכה של עמודות אופקיות ואנכיות.
"קומפטומטר" היה השם המסחרי של חברת "Felt and Tarrant" משיקגו (שלימים תיקרא "חברת קומפטומטר" ולאחר מכן "חברת ויקטור קומפטומטר"). לאחר שנת 1961 השם המסחרי עבר לבעלותה של חברת Sumlock-Comptometer בבריטניה. התכנון המקורי הומצא כפטנט בשנת 1887 על ידי דור פלט האמריקני.
למרות שמטרתו העיקרית של הקומפטומטר הייתה חיבור, היה ביכולת המכונה לבצע חילוק, כפל וחיסור. גרסאות קומפטומטר מיוחדות שנבדלו במערכי המקשים (היו מכונות עם 30 מקשים ואפילו 100 מקשים) יוצרו למגוון מטרות ביניהן חישוב מטבע, חישוב זמן וחישוב משקל.
בידיו של מפעיל מיומן, מסוגל הקומפטומטר לחבר במהירות שכן כל ספרות המספר יכולות להקלט בו זמנית. עובדה זו הפכה את הקומפטומטר למהיר יותר ממחשבונים אלקטרוניים. זו הסיבה, שעבור מספר יישומים מיוחדים נותרו מכונות אלו בשימוש עד שנות ה-90 של המאה ה-20. אך למעט קומץ מכונות כולן הוחלפו על ידי תוכנת מחשב.
מבודה
גאוגרפיה
העיירה נמצאת כ-25 ק"מ מבירת האזור באפוסם וכ-228 ק"מ מבירת המדינה יאונדה. בנוסף, העיירה נמצאת כ-126 ק"מ מהגבול של קמרון עם ניגריה.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 20 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא פברואר (24 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (18 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,592 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (317 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (6 מ"מ גשם).
דת
כ-62% מהאוכלסייה הם נוצרים פרוטסטנטים, כ-30% מהאוכלסייה הם נוצרים קתולים וכ-8% הם מוסלמים.
כלכלה, בריאות ותיירות
במבודה יש 2 בתי חולים מרכזיים, מספר רב של קניונים, בנקים, ברים, בתי מלון ומסעדות.
רב נטרונאי גאון
במיוחד רבתה השפעתו על יהודי ספרד, אשר מאז תקופתו העמיק הקשר שלהם עם גאוני בבל. הוא היטיב להכיר את אורח חייהם והפנה אליהם תשובות רבות. בין התשובות שלח לקהילת אליסאנו, היא לוסנה (Lucena) שבספרד, סדר מאה ברכות שאדם חייב לברך בכל יום, ובזאת התווה את היסוד לסידור התפילה שחיבר לאחר מכן רב עמרם גאון. כמאה וחמישים שנה אחר פטירתו כבר הייתה נפוצה בקרב היהודים בספרד האגדה כי. ואמנם בתשובה של רב האי גאון שהופנתה לחכמי קירואן הוא מתייחס למסורת זו וכותב.
הוא הקפיד לעקור מנהגים החשודים בקראות, אך עם זאת לא כפה על שואליו לנהוג כמנהגו. יחסו למינים שחזרו בתשובה היה מקרב, אך את צאצאיהם הורה לרחק במקום חשש ממזרות. חיבר פירושים למסכתות שונות, ולעיתים אף היו כתוצאה מתשובות שהשיב למבקשים פירוש למסכת פלונית. יוחס לו קובץ הלכות, על אף שחלק מהתשובות בקובץ זה שייכות לגאון פומבדיתא הקדמון, רב נטרונאי בר רב נחמיה.
תשובות הגאון קובצו בידי ירחמיאל ברודי ויצאו לאור במהדורה ביקורתית.
בנו הוא רב הילאי גאון.
ארנון טיברג
ארנון טיברג (9 בפברואר 1944 – 26 בנובמבר 2022) היה דירקטור ישראלי ופעיל בתעשייה הישראלית, מנכ"ל התאחדות התעשיינים בישראל ונשיא ומנכ"ל דלתא גליל תעשיות.
ביוגרפיה
נולד בשכונת נווה עוז בפתח תקווה, בן לבלה ויעקב טיברג. למד לתואר ראשון בכלכלה ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. בתחילת שנות ה-70 עבד במחלקה הכלכלית של התאחדות התעשיינים ובתחילת 1973 היה הכלכלן של לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים. משנת 1978 היה סמנכ"ל התאחדות התעשיינים.
כיהן לאורך השנים כדירקטור בחברות שונות, בהן הבנק הבינלאומי, הבורסה לניירות ערך בתל אביב, בנק איגוד, שטראוס-עלית הולדינגס ודלתא גליל תעשיות.
כיהן כיו"ר דירקטוריון חברת "תפרון", וכחבר דירקטוריון בחברות "נילית" ו"אי.בי.אי. בית השקעות". בתחום הציבורי שימש כיו"ר דירקטוריון "המשקם", חברה להעסקת עובדים בעלי כושר עבודה מוגבל.
בנוסף כיהן כיו"ר ועדת ההשקעות של אוניברסיטת תל אביב וכיו"ר המועדון העסקי-אקדמי של אגודת ידידי האוניברסיטה.
טיברג הוא חתן "פרס התעשייה" לשנת 2000. פרס התעשייה לשנת 2011 הוענק לחברת "המשקם" תחת כהונתו כיו"ר דירקטוריון החברה.
היה נשוי לדליה, אב לשלושה והתגורר בסביון.
נפטר ב-26 בנובמבר 2022 והובא לקבורה בבית הקברות בסביון.
דוד אורטנברג
רבי דוד אורטנברג (מכונה: ר' דודיה; נפטר בכ"ד באב תר"ע, 29 באוגוסט 1910, בברדיצ'ב) היה רב ופוסק הלכה, מרבני העיר ברדיצ'ב. נודע על שם ספרו ההלכתי "תהלה לדוד".
ביוגרפיה
נולד לישראל צבי אורטנברג, חייט מחסידי רבי אורי מסטרליסק, ומצאצאי רבי זאב וולף מז'יטומיר, מחבר "אור המאיר".
בשל גדלותו התורנית זכה למעמד רם בחצר סדיגורה, וכותבים בני התקופה מתארים אותו כ"קאנצלר של החצר הסאדיגורית", מעמדו העניק מקום של כבוד בחסידות סדיגורה ובוהוש גם לאחיו רבי יעקב יוסף אורטנברג ומשפחתו.
ספרו "תהלה לדוד" על שולחן ערוך אורח חיים, התקבל כבר סמכא בעניינים אלו, ודבריו משמשים מוקד לדיונים הלכתיים בקרב הפוסקים שאחריו. הספר נסוב בעיקר על דברי הרב שניאור זלמן מלאדי בספרו "שולחן ערוך הרב", ולכן אינו דן בסימנים בהם לא כתב דבר.
הוא נפטר בכ"ד באב תר"ע, 29 באוגוסט 1910, בברדיצ'ב, ונקבר בה.
דפנה לוינסון-זמיר
דפנה לוינסון-זמיר (נולדה ב-9 בפברואר 1963) היא פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים. במרץ 2019 נבחרה לדיקנית הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית עד לסיום תפקידה ב-2022. היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה..
ביוגרפיה
לוינסון-זמיר סיימה לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בהצטיינות (1986), ודוקטורט בהצטיינות יתרה (1994) בהדרכתו של פרופ' יהושע ויסמן. הייתה מתמחה של שופט בית המשפט העליון דב לוין. זכתה בפרסים רבים, כולל פרס נשיא האוניברסיטה העברית לחוקר צעיר מצטיין, מלגת פולברייט ומלגת רוטשילד. התארחה כחוקרת באוניברסיטת ייל, כפרופסור אורחת באוניברסיטת ניו יורק, באוניברסיטת ג'ורג'טאון ובמרכז ללימודים משפטיים מעבריים בלונדון.
בשנת 1994 הצטרפה לסגל הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. בשנת 1999 הועלתה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 2004 הועלתה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 2009 לדרגת פרופסור מן המניין.
תחומי התמחותה כוללים דיני קניין, דיני תכנון ובנייה, אתיקה נורמטיבית, כלכלה ומשפט וניתוח התנהגותי של כלכלה ומשפט. היא ראש בקתדרה לדיני הסביבה ע"ש לואיס מרשל.
כתבה שלושה ספרים ופרסמה עשרות מאמרים ופרקים בספרים. פרסומיה נכללו בכתבי העת של אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת ניו-יורק, אוניברסיטת טורונטו, אוניברסיטת טקסס ואוניברסיטת קורנל.
לוינסון-זמיר חברה בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד שינויי המשטר שהוצעו במערכת המשפט בשנת 2023.
דפנה לוינסון-זמיר נשואה לפרופ' איל זמיר, אם לשתי בנות ומתגוררת בירושלים.
מיוזיטיס מתחי
מיוזיטיס מתחי (באנגלית: Tension myositis syndrome (TMS)) ידועה גם כ"תסמונת של לחץ מיונוירלי" או "תסמונת גוף-נפש", מתארת מצב של כאבים כרוניים עזים בשרירי השלד ותסמינים עצביים, שהמקור להם אינו גופני אלא נפשי. הכאבים מופיעים בדרך כלל בגב ועוברים בין אזורים שונים בגוף. מגלה התסמונת והוגה המונח הוא John E.Sarno.
סרנו תיאר את תסמונת TMS בארבעה ספרים,   וטען שהיא עשויה להופיע יחד עם בעיות כאב אחרות. אופי הטיפול ב-TMS כולל חינוך, כתיבה של המטופל על רגשותיו, חזרה לשגרת חיים נורמלית, ועבור חלק מהמטופלים, קבוצות תמיכה או פסיכותרפיה. ב-2007, דוד שכטר (רופא ולשעבר סטודנט ואסיסטנט של סרנו) פרסם מחקר שעבר ביקורת עמיתים שעסק בטיפול ב-TMS. המחקר פורסם בגיליון שנקרא "Alternative Therapies in Health and Medicine", ממנו עלה כי שיעורי ההצלחה של הטיפול הגיעו ל-54% מכאבי גב כרוניים שמוגרו (נתון הנחשב להצלחה יוצאת דופן, משכאבים אלה נחשבים לבלתי ניתנים לריפוי). במונחים של מובהקות סטטיסטית ושיעורי הצלחה, המחקר הראה כי הצלחת הטיפול בTMS עלתה על שיעורי ההצלחה שנמדדו במחקרים שעסקו בהתערבויות פסיכולוגיות ממין אחר עבור כאב גב כרוני.
תסמונת ה-TMS ופרוטוקול הטיפול בה אינם מקובלים על הזרם המרכזי בקהילה הרפואית. עם זאת, TMS ושיטות הטיפול של סרנו קיבלו עניין רב בציבור, ובתוך כך פינה בתוכנית 20/20 של ABC; פרק בתוכנית Larry King Live; ראיון ב-Medscape; וכתבות שפורסמו ב-Newsweek, The Seattle Times וכן בניו יורק טיימס. מבין הרופאים המפורסמים התומכים בטיפול ב-TMS ניתן למנות את Andrew Weil ו-Mehmet Oz. בין המטופלים הבולטים ב-TMS ניתן למנות את הסנטור תום הרקין (Tom Harkin), ג'ון סטוסל (John Stossel), האוורד שטרן (Howard Stern) ו-אן בנקרופט (Anne Bancroft). ב-2017, TMS זכתה לסיקור חיובי בספרה של העיתונאית C.J. Ramin - "Crooked". רמין, שבעצמה סבלה מכאבי גב במשך עשורים, ביקרה את טיפולים פופולריים רבים בכאבים אלו וכינתה את סרנו "כוכב הרוק של עולם (כאב) הגב".
תיאוריה
לפי סרנו, TMS הוא מצב שבו עניינים רגשיים המודחקים בתת-מודע (ובעיקר זעם, ולעיתים גם חרדה, טראומת עבר, ופחד) יוצרים תהליך שגורם למניפיסטציה פיזית של כאבים אלו ולסימפטומים נוספים. ההסבר לדרך מימוש התהליך הוא שהתת מודע משתמש במערכת העצבים האוטונומית כדי להוריד את הדם הזורם לשרירים, לעצבים ולגידים. כתוצאה מכך, אזורים אלו סובלים מגירעון בחמצן (micro-ischemia זמנית) ומmetabolite accumulation, דבר המתבטא בכאב ובבעיות אחרות. סרנו שיער שמכיוון שהמטופלים מדווחים פעמים רבות על כאבי גב הנודדים בין מקומות שונים בגוף, ובעיקר במעלה ובמורד עמוד השדרה, או מצד לצד, יש להסיק כי מקורו של הכאב אינו בליקוי מבני פיזי או בפציעה.
סרנו היה למבקר בולט של אבחוני הרפואה הקונבנבציונלית ודרך טיפולה בכאב גב, המתמקד בעיקר במנוחה, פיזיותרפיה, פעילות גופנית או ניתוח.
סימפטומים
כאב הגב מוזכר תדיר כסימפטום של TMS, אך סרנו הגדיר את מאפייני TMS בצורה רחבה הרבה יותר:
דיאגנוזה
מבין הקריטריונים לאבחון TMS, לשיטת שכטר וסרנו, ניתן למנות:
שכטר וסרנו טענו שאם שאם המטופל לא יכול לקבל טיפול אצל רופא שהתמחה ב-TMS, עליו לראות רופא שישלול בעיות חמורות, ובתוכן שברים, גידולים או זיהומים.
טיפול
Harvard RSI Action Group, ארגון התנדבותי סטודנטיאלי, עושה שימוש בפרוטוקול הטיפול של סרנו ב-TMS כחלק מהחינוך המונע שלהם ותוכנית התמיכה לאנשים הסובלים מRepetitive Strain Injury (חבלות לחץ נשנות, RSI).
חינוך
פעילויות החינוך המקובלות הן שיחות, הרצאות, כתיבה והאזנה לתכני שמע. תוכני החינוך כוללות היבטים פסיכולוגים ופיזיולוגים של TMS. אליבא דשכטר, החינוך מאפשר למטופלים "ללמוד שמצבם הפיזי למעשה שפיר ושנכותם-מוגבלותם היא תוצאה של פחד הקשור בטבורו בכאב ובהתניות מוחיות, ולא בסיכון ממשי מהחמרת המצב בחבלה חוזרת".
כתיבה על המצב הרגשי
סרנו גרס כי על כל מטופל להקדיש זמן יומי לעמול ולחשוב על העניינים שהביאו להדחקת רגשותיו. סרנו ממליץ על שתי משימות הכתיבה שלהלן:
חזרה אל שגרת החיים הנורמלית
כדי לחזור לשגרת החיים הנורמלית, המטופלים מתבקשים לבצע את הפעולות הבאות:
קבוצות תמיכה
סרנו הסתייע בקבוצות תמיכה לטיפול במי שלא עמד להם כוחם להשתקם כיאות. סרנו טען כי קבוצות התמיכה (א) מאפשרות למטופלים לחקור את ענייניהם הרגשיים שהביאו להיווצרות הסימפטומים, וכן (ב) איפשרו בחינה של העניינים שעל בשלבים הקודמים של הטיפול בחינוך.
פסיכותרפיה
סרנו גרס כי בקרב כחמישית ממטופלים, נדרש סיוע פסיכותרפי. הסיוע צריך להיות "קצר-טווח, דינמי, מכוון ניתוח אנליטי". סרנו הוסיף כי הוא משתמש בפסיכותרפיה בקרב כשליש ממטופלים, כאשר יש צורך בשישה עד עשרה מפגשים למטופל.
תוכנית שיקום
Alan Gordon, מ-LCSW, הגה תוכנית לשיקום מ-TMS הכוללת מבחן מאמרים, תרגילים ושלבים, המבארים את המושגים התרפויתים.
אהרון גרשגורן
אהרון (אהרל'ה) גרשגורן (נולד ב-25 ביוני 1948 בחיפה) הוא כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי לשעבר, ששיחק במשך רוב הקריירה שלו בקבוצת מכבי חיפה בעמדת הקשר המרכזי.
קריירה
גרשגורן הצטרף לראשונה למחלקת הנוער של מכבי חיפה בשנת 1958 בגיל 10. בשנת 1962 הוא התקדם לקבוצת הנוער, וב-1963 זומן לסגל נבחרת הנוער של ישראל ולקח עמה חלק במשחקי אליפויות אסיה לנוער בבנגקוק ובסיאול, ובחלקם אף שימש כקפטן הנבחרת. בנערותו הוא נחשב לשחקן התקפי, ששיחק רבות בעמדת החלוץ.
בשנת 1964, בגיל 16 בלבד, שיחק גרשגורן לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה. עם הגעתו לבוגרים, מאמנו אברהם מנצ'ל פיתח אצלו את יכולת הקישור והתמיכה גם בהגנה. ב-1965 הוא ירד עם הקבוצה לליגת המשנה, אך בעונה שלאחר מכן חזר עמה לליגה הבכירה, תוך כדי שלקח תפקיד של שחקן מפתח בקבוצה ואף כבש שישה שערים במשחק כנגד הפועל קריית שמונה, מה שהפך אותו לשיאן כיבושי השערים במשחק אחד בתולדות המועדון. לאחר חזרתה של מכבי חיפה לליגה העליונה, היא הייתה מועמדת מספר פעמים לזכייה באליפות הליגה, אך כשלה בניסיונותיה לעשות זאת.
ב-1966 זומן גרשגורן לראשונה לנבחרת ישראל, אך לא זכה לדקות משחק. במחנה האימונים באתיופיה לקראת הנסיעה למונדיאל 1970 שנערך במקסיקו, התברר כי הוא פצוע. אף על פי שהתברר לבסוף כי הוא כשיר ונבדק מבחינה רפואית, הוא נפצע פעם נוספת במהלך אימון הנבחרת, ונאלץ להיעדר מטורניר גביע העולם. בכל השנים שנכלל בסגל הנבחרת, הוא לא השתתף באף משחק רשמי.
בשנת 1973 החל גרשגורן לעבוד הן כמורה לחינוך גופני בבית הספר התיכון "גימנסיה ביאליק" בחיפה, תפקיד אותו מילא עד סגירת בית הספר ב-1983 והן במסגרת היחידה לחינוך גופני בטכניון. כעבור שנה הוא פרש ממשחק פעיל והפך למאמנה של קבוצת הפועל נהריה. אף על פי כן, הוא חזר לשחק במכבי חיפה כעבור חצי שנה לאחר שהקבוצה ביקשה ממנו לחזור עקב הזדקקותה לעזרה במאבקיה בליגת המשנה, אליה ירדה שוב ב-1974. ב-1976 הוא עמד שוב בפני פרישה ממשחק, עקב פציעה בגיד אכילס שדרשה ממנו לעבור ניתוח יקר בגרמניה. על אף הספקות, הוא המשיך לשחק, ובסיום עונת פרש סופית. קריירת המשחק שלו במכבי חיפה נמשכה 14 שנים.
בעונת 1980–1981 סיים גרשגורן לאמן את הפועל אפיקים והחל לאמן את הפועל טבריה בליגה הארצית. בשנת 1984 החל גרשגורן לאמן את הפועל חיפה, וב-1986 הוא חזר לשמש כמאמנה של הפועל טבריה, ולאחר מכן פרש מאימון.
גרשגורן נשוי לאילנה ואב ל-3 ילדים. הוא בעל תואר שני בחינוך (1995), ותואר דוקטור בחינוך גופני (2000). הוא מקיים חוגי כדורגל לילדים במועדון הספורט הוד הכרמל, וכן קייטנות. כמו כן, שימש בעבר כראש היחידה לחינוך גופני בטכניון.
דני ליטני
דני ליטני (דניאל ליטובסקי; נולד ב-30 ביוני 1943) הוא זמר, מדבב, שחקן, נגן בלוז ורוקיסט ישראלי.
ביוגרפיה
ליטני נולד בחיפה בשם דניאל ליטוֹבְסקי, אמו הייתה ילידת ברית המועצות ואביו יליד פולין. הוריו התגרשו כשהיה ילד והוא עבר עם אמו לירושלים, בעקבות עבודתה במשרד הסעד. אחר כך גדל כילד חוץ בקיבוצים עין השופט ושער העמקים. בגיל שש התחיל לנגן בפסנתר, ובהמשך למד לנגן גם באקורדיון ובגיטרה. בגיל 17 חזר לחיפה. בתקופה זו נחשף למוזיקת בלוז וסול אמריקאי, והקים עם חבריו בחיפה את להקת "הכרישים". בצבא שירת בחיל התותחנים למרות שניגש למבחנים ללהקה צבאית, החליט לוותר ולשרת כחיל קרבי.
זמר
לאחר תום שירותו הצבאי, הקים את להקת "הרווקים".
אחרי מלחמת ששת הימים הפכו "הרווקים" ללהקה מקצועית שהופיעה עד סוף העשור בתוכנית שביים שמעון ישראלי שכללה שירים ומערכונים. אז, שינתה את שמה ל"הנמר הנוראי".
בתחילת דרכו הוא התוודע לשירים ולמוזיקה של בוב דילן שהשפיעו עליו מאוד ובמידה רבה עיצבו את סגנונו בהמשך דרכו. במאי 1971 אף פגש בדילן בעת שביקר בישראל, במסיבה בתל אביב. בדצמבר 1971 נפגשו שוב בעת שדילן צפה במופע "איש חסיד היה" שעלה בניו יורק, בו השתתף ליטני. אחרי המופע ליטני היה בקשרי ידידות עם דילן בחודשים ששהה בניו יורק.
בשנת 1970 הקליט ליטני, לראשונה כסולן, לחן שלו ל"שלושה מתוך שלושה מיליונים". באותה שנה גם השתתף בערב משירי ז'אק ברל, מהמופע בלט במיוחד הביצוע של ליטני לשיר "בנמל באמסטרדם".
בתחילת שנות ה-70 הוא הלחין כמה לחנים למילים של לאה גולדברג (כדוגמת "ולא היה בינינו אלא זוהר", "יום בו יקום" ו"נחל שלי") ומסר אותם לזמרת צילה דגן, שהייתה אז בתחילת דרכה. שירים אלה, שעובדו על ידי אלברט פיאמנטה, נחשבו לחדשניים ולרעננים מבחינת הצליל והסגנון, והיו כרטיס הכניסה שלה לעולם הפופ הישראלי.
באמצע שנות ה-70, הופיע ושר בשני מופעים סאטיריים של יהונתן גפן: "זה הכול בינתיים בינתיים זה הכול" מ-1974, ו"מכתבים למערכת" מ-1976.
בשנת 1974, הקליט סדרת דואטים עם הזמרת סנדרה ג'ונסון במסגרת תוכנית רדיו של שירי עם אמריקאים.
בשנת 1976, הקליט עם להקת שמיים את האלבום "שמיים", אך האלבום הופיע רק 4 שנים מאוחר יותר, בשנת 1980.
שנה לאחר שהוקלט, יצא באמצע 1978 תקליט הסולו הראשון של ליטני, "יחס חם". המוזיקאי האמריקאי פרד פילד הפיק מוזיקלית את מרבית שירי האלבום, פרט ל-2 שירים שעיבד מתי כספי: "לא טוב היות האדם לבדו" ובראש אחד".
ב-1979, יצא ליטני במופע יחיד בשם "זמן ביניים", בו הופיע בשירים של יהודה עמיחי, יהונתן גפן, רחל שפירא, נתן זך ושירים משלו. בנוסף באותה שנה, הקליט לפסקול הסרט "דיזנגוף 99" את השיר "עד איזה גיל", שהלחין ועיבד למילים של יהונתן גפן.
ביולי 1992, יצא אלבום הסולו השני של ליטני "תקופת החיץ", בהפקתו המוזיקלית של עדי רנרט. באלבום הופיעו שישה שירים אותם כתב מאיר אריאל עבור ליטני, כשאחד מהם נכתב על ידי ליטני ואריאל במשותף).
ב-1994 יצא אלבומו השלישי של ליטני, "מין OUT".
ב-1999 הצטרף ליטני להרכב בשם "ארבע על ארבע" עם דני רובס, יואל לרנר ואורי הרפז.
ב-2007, יצא במופע יחד עם הגיטריסט האמריקאי באקי באקסטר, שכלל ביצועים לשירים של דילן לצד שירים מקוריים של ליטני עצמו.
אופי הופעותיו
ליטני ידוע בהופעותיו האינטימיות והוא הרבה להופיע עם אמנים בסגנונו כמו רוני פיטרסון ושלום חנוך. ליטני מנגן בעיקר בגיטרה ומפוחית. הוא מבצע גרסאות כיסוי לשירים של אומנים מישראל ומחוצה לה. ביניהם, שלום חנוך, בוב דילן, להקת הנח"ל, יהונתן גפן ומאיר אריאל.
קריירת משחק
במקביל להקמת להקת הרווקים, שיחק כניצב בתיאטרון חיפה בהצגות "ימים של זהב", "הוא הלך בשדות", "הרשלה מאוסטרופולי" ו"ריצ'רד השלישי".
בשנת 1968, שיחק ושר במופע "איש חסיד היה". בין נובמבר 1971 ועד במאי 1972 השתתף בגרסה האנגלית של המופע שעלתה בברודוויי. ב-1990 השתתף בהפקה נוספת של המופע.
ב-1980 השתתף ליטני כשחקן וזמר בתוכנית הטלוויזיה המוזיקלית "אלוף בצלות ואלוף שום", מחזמר על פי חיים נחמן ביאליק.
בשנים 1982–1983 השתתף ליטני כשחקן וזמר במחזמר "קשר אייר" שכתב יונתן גפן ועלה בתיאטרון בית ליסין בבימוי איציק ויינגרטן.
ב-1992 השתתף כשחקן וזמר בסרטו של אסי דיין "החיים על פי אגפא". הוא גם שר בסרט את "במקום הזה", שהוקלט אחר כך מחדש לאלבומו הבא.
ב-2001 שיחק בסרט "אינג'יל" בבימויו של ארנון צדוק.
קריירת דיבוב
ליטני השתתף רבות בדיבוב סרטי הנפשה לעברית. קריירת הדיבוב שלו החלה במקביל לראשית תחום הדיבוב בישראל, כשדיבב את באלו בסרט "ספר הג'ונגל" של חברת וולט דיסני, שהיה סרט ההנפשה הראשון באורך מלא שדובב לעברית. ליטני דיבב דמויות בסרטים נוספים, לרבות העורב הקפדן ב"דמבו הפיל המעופף", השף לואי ב"בת הים הקטנה", סוס הים ב"עליסה בארץ הפלאות", פיט ב"בן המלך והעני", ג'ון הקטן ב"רובין הוד" והמושל רטקליף ב"פוקהונטס".
חיים אישיים
ב 2010, פורסם כי ליטני סובל ממחלה שגורמת לו פגיעה בשמיעה, אך הוא ממשיך לעסוק במוזיקה. ב-20 בינואר 2022 ערך את הופעת הפרידה שלו מהבמה, לפני שיעבור ניתוח להחזרת השמיעה באמצעות שתל. לאחר הניתוח עבר תהליך החלמה שבסופו עבר הליך נוסף, ומאז אינו יכול לשיר יותר בעצמו. ביוני 2023, יצא שיר חדש שלו באמצעות בינה מלאכותית, שנכתב על ידי לאה שבת
אורי פינק
אורי פינק (נולד ב-18 בספטמבר 1963) הוא קומיקסאי, קריקטוריסט ומאייר ישראלי. לרוב, נוטה ליצור קומיקסים הומוריסטיים.
ילדות ותחילת הקריירה
בשנת 1978 בהיותו רק בן 15, החל להתפרסם כשיצר את גיבור העל העברי "סברמן". סברמן נחשב לקומיקס בסוגת גיבורי העל (בסגנון גיבורי העל האמריקאיים) הראשון בישראל.
למד עיצוב גרפי בבצלאל, ובמסגרת פרויקט הגמר שלו יצר ספר קומיקס בשם "הבלי משיח". זו הייתה הפעם הראשונה שקומיקס הוגש כפרויקט גמר ב"בצלאל". מתגורר ברמת השרון.
זבנג!
פרט למדור הקבוע במעריב לנוער, פרסם פינק גם מספר רב של ספרי ואוגדני קומיקס. ספרי הקומיקס נקראים "זבנג!" בליווי מספר סידורי, למעט הראשון שנקרא פשוט "זבנג!". פורסמו 26 ספרים בסדרת "זבנג!", אחד עשר ספרי "זבנג אישי" וחמש חוברות "דיאט זבנג". סדרת ספרי זבנג כללה גם את "זבנג הזהב" המכיל את מיטב סיפורי זבנג מהעשור הראשון, ו"זבנג הפלטינה" שמכיל את מיטב הסיפורים מהעשור השני של זבנג.
פינק הוציא גם ספר בשם "ככה מציירים זבנג!" המתאר את דרך ציור הדמויות, שזכה מאוחר יותר לספר המשך. פרסומים נוספים של זבנג! כללו סדרת יומנים לתלמיד, מחברות זבנג, סדרה לילדים "זבנגלה", ספרי "זבנג! למכשף המתחיל" (פארודיה על ספרי הארי פוטר), ההגדה של זבנג, זבנג מאנגה, צבנג (גרסה צה"לית לזבנג) ועיתון זבנג.
עיתון זבנג!
עיתון זבנג יוצא על בסיס חודשי. נכון לאפריל 2021 יצאו יותר מ-200 גליונות. הירחון מכיל קומיקסים של זבנג, פינות של יוצרים אחרים ועוד.
שנות יצירה
בעקבות ההצלחה של "זבנג!" והפופולריות הרבה של פינק בקרב הקהל הישראלי הצעיר, במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 יצר סדרות וספרי קומיקס נוספים ביניהן: סדרת הקומיקס "סופר שלומפר" לשבועון "כֻּלָּנוּ", את סדרת הקומיקס "זבנגלה" למעריב לילדים, את סדרות הקומיקס "ימי אנטיוכוס" ו"שרגא קלאץ" לעיתון הילדים הדתי "אותיות", ספר קומיקס המשלב בתוכו הגדה של פסח אשר נקרא "בעקבות סוד ההגדה" וספר קומיקס בשם "בעקבות סוד המגילה" המשלב את סיפור מגילת אסתר.
מאז סוף שנות התשעים ובמהלך העשור הראשון של המאה ה-21 התחיל פינק ליצור קומיקס אשר מיועד לקהל המבוגר (אשר בחלקו הגדול הוא הקהל המקורי של סדרות הקומיקס שלו שהספיק להתבגר) בנוסף לקהל היעד הצעיר של סדרות הקומיקס שלו.
בין סדרות הקומיקס אותן יצר בעשור האחרון המיועדות לקהל המבוגר ניתן למנות את סדרת הקומיקס האינטרנטית "שבתאי" שהתפרסמה מדי שבוע באתר האינטרנט נענע, את שלושת ספרי הקומיקס "ספר הג'ונגל" אשר היוו סאטירה על הפוליטיקה הישראלית, את ספר הקומיקס "הגולם" ואת חוברת הקומיקס החתרנית באנגלית "Tales from the ragin’ region" על הסכסוך הישראלי-פלסטיני. ספר "הגולם" בלט בפורמט החדשני שלו - קומיקס מוקומנטרי, המתעד כביכול את עבודתו של צייר הקומיקס הישראלי הראשון (והדמיוני) אוריאל רשף. פינק אף יצר סרטון אנימציה מוזיקלי שליווה את יציאת הספר, בהשתתפות הזמרת יסמין אבן.
בין סדרות הקומיקס אותן יצר בעשור האחרון המיועדות לקהל הצעיר ניתן למנות את סדרת הקומיקס "סיפורי גוגי" אותה יצר בעקבות הפיכתו לאב, את ספר הקומיקס "בי"תמן", את ספר הקומיקס "סקוטרמן, הרבנית וסמבוסק בחלל" ואת ספר הקומיקס "פיצה מורגנה".
ממאי 2014 החל לאייר קריקטורות יומיות למוסף היומי, "המגזין", של מעריב השבוע.
סגנון אמנותי
כמעט כל הקומיקסים של פינק הם הומוריסטים ורובם הם או פארודיות או סאטירה (או גם וגם). בסגנון האיור שלו וכן בהתנהגות הדמויות שהוא מצייר פינק אוהב להקצין סטראוטיפים עד כדי גיחוך. בקומיקסים של פינק יש הרבה מאוד הומור לשוני המבוסס על שעשועי לשון, משחקי מילים ושיבושים הומוריסטים של שמות אנשי ציבור, ידוענים ומותגים מפורסמים.
מדינת לאום יהודית תרבותית
מדינת לאום יהודית תרבותית היא אחת הגישות הרווחות לתיאור דמותה של מדינת ישראל.
מדינת לאום היא מדינה בה תושבי המדינה הם בעלי יסודות המשותפים לאותו לאום (למשל שפה, מוצא, זיקה לדת).
גישת תיאור ישראל כמדינת לאום של היהודים יוצאת מנקודת מוצא (שיש החולקים עליה) שלכל היהודים יש מכנה משותף לאומי ושכולם מעוניינים בהגדרה עצמית במסגרת של מדינה ריבונית. מדינת לאום תרבותית היא מדינה חילונית מעצם הגדרתה (כי מדינה לא חילונית היא מדינה דתית לאומית או מדינת הלכה). במדינת לאום יהודית תרבותית צביונה היהודי של המדינה מושפע מהזיקה למורשת ולמסורת היהודית. זיקה זו באה לידי ביטוי בסמלים, בתכנים חינוכיים ובחקיקה. אין כפייה של ערכים. כל אחד מאזרחי המדינה יכול לבחור ערכים, מנהגים ומסורות שהוא רוצה לקחת מהדת, מהמורשת היהודית, מהספרות וההיסטוריה היהודית.
במדינת לאום יהודית תרבותית יתקיים שלטון דמוקרטי בו יכולים לחיות מיעוטים מתוך שוויון זכויות מלא. אולם עליהם להכיר בכך שחוקים מסוימים כחוק השבות, סמלי המדינה (סמל, דגל, המנון) וכן מעמדם של מוסדות כמו הרבנות הראשית נובעים ממקורותיה היהודיים של המדינה ולכן אינם משותפים לכל תושביה ואף מפלים לטובה את אזרחיה היהודים.
הגדרתה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית אינה חופפת להגדרת מדינת לאום יהודית תרבותית ואינה סותרת אותה.
הגדרת מדינת לאום היהודית תרבותית אינה זהה להיותה של המדינה ציונית, אם כי מקובל להניח שיתקיים קשר כזה. יתקיים קשר עם יהדות התפוצות אולם לא בהכרח יתקיים חוק השבות ויהודי התפוצות לא ישותפו בהחלטות הקשורות לאופיה של המדינה. זהו אחד ההבדלים המשמעותיים בין מדינת לאום יהודית תרבותית לבין מדינה יהודית.
הדוגלים בגישה זו באים ממגזרים מגוונים, אלו המגדירים עצמם מסורתיים וחלק מאלו המגדירים עצמם כחילוניים.
בעשור השני של המאה ה-21 הוגשו לכנסת הצעות חוק פרטיות אחדות לחוק יסוד: ישראל - מדינת הלאום של העם היהודי. בכנסת העשרים ב-19 ביולי 2018 החוק אושר ברוב של 62 בעד, 55 נגד ושני נמנעים.
פליסיטי ג'ונס
פליסיטי רוז האדלי ג'ונס (באנגלית: Felicity Rose Hadley Jones; נולדה ב-17 באוקטובר 1983) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה, שהחלה את קריירת המשחק שלה בגיל 12, כאשר שיחקה בסרט הטלוויזיה "The Treasure Seekers" (1996) ברשת ITV. ג'ונס הספיקה לככב בסרטים כמו "הסערה" (2010), "כמו משוגעים" (2011), "האישה הנעלמת" (2013) , "ספיידרמן המופלא 2" בתור החתולה השחורה ובסרט "התאוריה של הכול" (2014); שם גילמה את דמותה של ג'יין הוקינג (אנ'), תפקיד אשר הקנה לה מועמדויות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך ופרס באפט"א.
ביוגרפיה
ג'ונס נולדה בכפר בורנוויל שבברמינגהאם, אנגליה. הוריה בעיסוקם הם עיתונאי ופרסומאית. לאחר שהוריה התגרשו כאשר הייתה בת שלוש היא גדלה עם אמה ואחיה. בשנת 2006 סיימה את לימודיה לתואר ראשון בספרות אנגלית ממכללת וונדהאם, חלק מאוניברסיטת אוקספורד.
קריירה
ג'ונס התגלתה לראשונה בסדרת פנטזיית הקוסמות הפופולרית "המכשפה הכי גרועה" (1998 - 1999), שם שיחקה תלמידה בבית הספר למכשפות "את'ל האלוו".
בשנת 2007 שיחקה ג'ונס בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "מנזר נורת'אנגר" בתפקיד הנערה קתרין מורלנד. בשנת 2008 שיחקה בדרמה "זיכרונות של טיפש" בתפקיד הנערה רות', אהבתו של הדמות הצעירה של כוכב הקולנוע ג'ו סקוט ובעיבוד הקולנועי לרומן "בחזרה לבריידסהד".
בשנת 2009 הופיעה לצידן של הכוכבות ההוליוודיות מישל פייפר וקתי בייטס בדרמה של סטיבן פרירס "שרי" בתור הנערה אדמי.
בשנת 2010 התפרסמה ג'ונס בעיבוד הקולנועי לרומן "הסערה" בתור מיראנדה, בתה של הדוכסית פרוספרה (הלן מירן) ובסרט בקומדיה "צומת בחיים" של יוצר "המשרד" ריקי ג'רווייס.
בשנת 2011 כיכבה בסרט הדרמה הרומנטי "כמו משוגעים", לצד אנטון ילצ'ין וג'ניפר לורנס. הופעתה בסרט זה זיכתה אותה בפרס של חבר השופטים בפסטיבל סאנדנס. בנוסף, שיחקה בסרט הקומדיה הרומנטית "מסלול לאהבה" של הבמאי פיל טרייל, וזכתה להכרה נוספת גם לצידו של אד וסטוויק בקומדיה הבריטית "מסלול לאהבה".
בשנת 2014 גילמה ג'ונס את דמותה של ג'יין הוקינג (אנ') אשתו של האסטרופיזיקאי פרופסור סטיבן הוקינג (אדי רדמיין), בדרמה הביוגרפית "התאוריה של הכול". ג'ונס זכתה לביקורות משבחות על משחקה בסרט והיא הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, לפרס גלובוס הזהב, לפרס גילדת שחקני המסך ולפרס באפט"א.
בשנת 2016 שיחקה לצדם של טום הנקס ובן פוסטר במותחן הפעולה של רון הווארד "התופת" המבוסס על רב-המכר "התופת" מאת דן בראון. באותה שנה שיחקה בסרט המדע הבדיוני "רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים", התשיעי בסדרת הסרטים של "מלחמת הכוכבים". בהמשך כיכבה לצד טובי קבל בסרט הפנטזיה "7 דקות אחרי חצות" מאת הבמאי הספרדי חואן אנטוניו ביונה והוא מבוסס על רומן באותו שם מאת פטריק נס משנת 2011.
בשנת 2018 גילמה את שופטת בית המשפט העליון של ארצות הברית - רות ביידר גינסבורג בסרט הדרמה הביוגרפי "המין החזק" שביימה מימי לדר.
בשנת 2019 גילמה את אמיליה וורן בסרט הביוגרפי "השמיים הם הגבול" המבוסס על הספר "נפילה כלפי מעלה" מאת ריצ'רד הולמס.
בשנת 2020 כיכבה בסרט המדע בדיוני "שמי חצות" שביים ג'ורג' קלוני, המבוסס על הרומן "שמי חצות" מאת לילי ברוקס-דלתון. ג'ונס את דמותה של ד"ר איריס "סאלי" סאליבן"; והסרט עלה לצפייה דיגיטלית ב-23 בדצמבר 2020 על גבי שרתי נטפליקס.
חיים אישיים
בשנים 2003 -2013 ג'ונס יצאה עם האמן אד פורניילס (אנ'), אותו הכירה בעת לימודיהם באוקספורד.
בשנת 2015, ג'ונס החלה לצאת עם הקולנוען צ'ארלס גארד. הם התארסו במאי 2017, ונישאו ביוני 2018. בנם נולד באפריל 2020.
כריסטיאן פטרסון
כריסטיאן פטרסון (בגרמנית: Christian Robert Peterson; נולד ב-28 בספטמבר 1993) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה גרמני-אמריקאי.
ביוגרפיה
כריסטיאן רוברט פיטרסון נולד ב-28 בספטמבר 1993 בהאנובר, גרמניה, לאם גרמנייה גננת ולאב מורה לאנגלית ומיסיונר. המשפחה עברה מגרמניה לארצות הברית בילדותו. הוא למד בבית ספר וולדורף בעמק הות'ורן, שם הצטיין בספורט, כתיבה ודרמה. כריסטיאן השתתף בתוכנית אמצע הקיץ באוניברסיטת אוקספורד של האקדמיה לדרמה הבריטית בשיתוף עם בית הספר לדרמה באוניברסיטת ייל. הוא סיים תואר שני באנגלית: כתיבה, ספרות ועיתונות מאוניברסיטת ברידג'פורט.
קריירה
בשנת 2019 שיחק פטרסון בסרט קצר שלו כתב את התסריט. בשנת 2020 שיחק בסרט "Go/Do'nt Go". באותה שנה שיחק גם בסרט קצר, בסדרת הטלוויזה "אדית" ובסרט הקולנוע "Blood Society" בתפקיד ראשי.
בשנת 2021 הופיע בקליפ של הזמר-יוצר יאנגבלאד מארח את משין גאן קלי, "acting like that".
מדליות ועיטורים בכוחות המזוינים הבריטיים
המדליות והעיטורים בכוחות המזוינים הבריטיים הם עיטורים, מדליות ואותות הניתנים על פי קריטריונים ומסמלים תפקוד, מעשה גבורה, שירות או אירוע בשירותו הצבאי של פרט בכוחות המזוינים הבריטים.
אותות אלו נענדים בסדר חשיבותן, בדרך כלל על גבי מדי שרד או באירועים רשמיים. העיטורים, תארים ואותות הניתנים לכוחות המזוינים הבריטיים הם לעיתים בעלי מסורת ארוכת שנים והם חלק מהמסורת הצבאית של הכוחות המזוינים הבריטים על כל זרועותיו. יש שלוש צורות לעיטורים הנענדים: בצורה המלאה בו העיטור הוא בגודלו הרגיל כאשר העיטורים נענדים זה לצד זה או בצורה בה קצה עיטור עולה מעל הבא אחריו, בצורה מוקטנת בו העיטור הוא בצורה הרגילה אך מוקטנת (צורה זו משמשת בעיקר לענידה לא על מדי צבא) ובצורה של אות העיטור בו העיטור מסומל בעזרת הצבעים של סרט העיטור.
העיטור הגבוה ביותר שניתן להעניקו הוא צלב ויקטוריה ואחריו המקבילה האזרחית שלו צלב ג'ורג', מיד אחריהם נמצאים תוארי מסדרי האבירות אשר מושרשים עמוק במלוכה הבריטית ובחברה הגבוהה הבריטית, תארים אלו בדרך כלל מעניקים אוטומטית גם תואר אבירות והזכות להוסיף את הכינוי סר (Sir) או גבירה (Dame) לפני השם. תוארי מסדרי אבירות מוענקים לרוב לדרגות בכירות בצבא ויש בהם משמעות פוליטית מסוימת מעבר לציון לשבח של התנהגות או שירות למדינה. שאר העיטורים והאותות ניתנים על אופי התנהגות הפרט או היחידה, לעיתים הם מחולקים לפי שיוך מקצועי (תעופה, צבא, צי וכו'.) ולעיתים ישנם מספר דרגות לסוג עיטור מסוים. עד שנת 1993, היו מספר עיטורים אשר חולקו לקצינים ועיטור מקביל אך נמוך בדרגתו היה מחולק לדרגות הנמוכות, נוהל זה הופסק באותה שנה והעיטורים אוחדו לחלוקה לכל דרגות הצבא.
סדר ענידה
דוגמה משמאל לסדר וצורת ענידה של אותות ועיטורים של רמטכ"ל בריטניה בדימוס סיר ריצ'רד דנט. מהצוואר: אות מסדר האמבט ומסדר האימפריה הבריטית. חזה צד משאל: כנפי טיסה. משמאל לימין: צלב הצבא, מדליית השירות הכללי (1962) עם אבזם צפון אירלנד, אות האו"ם קפריסין, אות האו"ם בוסניה, אות נאט"ו יוגוסלביה עם אבזם ו-'2' לציון תקופת שירות שנייה, אות נאט"ו קוסובו עם אבזם וציון המלכה עבור גבורה גבורה, מדליית יום השנה ה-50 להכתרת המלכה. סיכת חזה מתחת לאותות: אות מסדר האמבט בגרסת סיכה.
צלב ויקטוריה
צלב ויקטוריה הוא העיטור הגבוה ביותר שניתן להעניק לחבר הכוחות המזוינים הבריטי בנוסף למספר מדינות איחוד העמים. העיטור נוסד במלחמת קרים בשנת 1856 וניתן לפרט אשר הראה:
העיטור ניתן על ידי המונרך בלבד ובמקרים בודדים ויוצאי דופן.
צלב ג'ורג'
צלב ג'ורג' הוא המקבילה האזרחית של צלב ויקטוריה אשר ניתן גם לחיילים. העיטור נוסד במהלך מלחמת העולם השנייה בשנת 1940 בבליץ על לונדון כאשר המלך ג'ורג' השישי ביקש להוקיר את גבורת האזרחים. העיטור ניתן לאזרח, חייל או ארגון בממלכה המאוחדת או איחוד העמים אשר הראה:
העיטור ניתן על ידי המונרך בלבד ובמקרים בודדים ויוצאי דופן.
מסדר האמבט
מסדר האמבט הוא מסדר אבירות שבראשו עומד המונרך הבריטי. שמו מגיע משלב בתהליך האבירות שבו הפרט מטהר ושוטף את עצמו. המסדר נוסד בשנת 1725 כאשר חבריו נחשבים 'אביר חבר' במסדר, החל משנת 1815 ועד היום. ישנם שלושה מעמדות שניתן להעניק: אביר/ליידי הצלב הגדול, אביר/ליידי מפקד/ת, ועמית. את אות המסדר ניתן להעניק לאיש צבא או לאזרח, כאשר אין קריטריונים להענקה אלא לפי ראות עיניו של המונרך. בצבא הבריטי מוענק בדרך כלל התואר והאות לקצינים בכירים.
אות השירות המצוין
אות השירות המצוין (באנגלית: Distinguished Service Order) נוסד בשנת 1886 על ידי המלכה ויקטוריה ומוענק בעיקר לקצינים בכירים בצבא הבריטי (רב-סרן ומעלה). האות ניתן למי שמשרת בכוחות המזוינים הבריטים והוא ניתן:
מסדר האימפריה הבריטית
מסדר האימפריה הבריטית (באנגלית: Order of the British Empire) נוסד בשנת 1917 על ידי המלך ג'ורג' החמישי ומורכב מחמישה מעמדות, אביר הצלב הגדול של המסדר, אביר מפקד של המסדר (שני אלו מעניקים תואר אבירות), מפקד המסדר, קצין המסדר וחבר המסדר. אות המסדר על דרגותיו השונות ניתנת על ידי המונרך לחברים בסקטור הצבאי והאזרחי על תרומתם לממלכה בנושאים שונים.
מדליות מערכה
מדליות מערכה ניתנות כמו ברוב צבאות העולם על השתתפות במערכה, מלחמה או קרב.
עיטורי יעילות ואורך שירות
עיטורי יעילות, התנהגות טובה ואורך שירות נועדו להוקיר את שירותו של חיל, קצין, מתנדב או חיל מילואים לפי הזרועות השונים בצבא. פרק הזמן שנחשב שירות ארוך עליו יוענק לחייל עיטור, משתנה בהתאם לתפקיד החייל, דרגתו והזרוע או חיל בו הוא משרת. בדרך כלל נע בסביבות 20 עד 25 שנה, בפרקי זמן ארוכים יותר ניתן לחייל אבזם המציין את אורך שירותו. העיטורים משתנים בהתאם לשיוך. כך עיטור אורך שירות בצבא שונה מעיטור אורך שירות בחיל הים וקיימת מערכת עיטורים שונה לשירות מילואים ומילואים התנדבותי. בשנת 1999 אוחדו רוב עיטורי אורך ויעילות השירות של כוחות המילואים לכדי עיטור אחד, מדליית שירות התנדבות למילואים. הטבלה מציגה את עיקרי העיטורים בלבד ורוב העיטורים המוצגים כאן מייצגים עוד מספר עיטורים של זרועות אחרים.
אותות עצמאות לאומיים
אותות המציינים את עצמאותה של מדינה מהממלכה המאוחדת. חלק מהאותות הם גם אותות מערכה שכן הם מציינים מערכה מצד הכוחות הבריטים על עצמאות המדינה. האותות אשר ניתנו הם: אות רודזיה (1979-1980, על השתתפות במאבק העצמאות), אות ההנצחה של איחוד דרום אפריקה (1910), אות עצמאות הודו (1947), אות פקיסטן, אות החניכה של הכוחות המזוינים של סיילון (1949-1951), אות עצמאות סיירה לאון (1961), אות עצמאות ג'מיקה, אות עצמאות ניגריה (1960), אות עצמאות אוגנדה (1962), אות עצמאות מלאווי (1964), אות עצמאות פיג'י (1970), אות עצמאות פפואה גינאה החדשה (1975), אות עצמאות איי שלמה (1978).
אותות בינלאומיים
אותות הניתנים ליחידות או פרטים בכוחות המזוינים הבריטים עבור מערכה אך ניתנים על ידי צד שלישי כלומר מדינה בעלת ברית אשר מעניקה את האות, או כוח בינלאומי (או"ם או נאט"ו) המעניק את האות ללוחמים תחת חסותו. לא כל האותות והעיטורים הניתנים לחיילי הכוחות הבריטים מאושרים לענידה, ישנם אותות אשר מאושרים לענידה רק באירועים מסוימים. האותות המובאים כאן הם האותות הניתנים לענידה בידי חברי הכוחות המזוינים הבריטים.
אותות האו"ם
אות משימת קוריאה (מלחמת קוריאה 1950 - 1955), אות משימת ONUC (קונגו 1960 - 1964), אות משימת UNFICYP (קפריסין 1964 - כיום), אות משימת UNTAG (נמיביה 1989 - 1990), אות השירות המיוחד באו"ם (UNOCHA פקיסטן 1989 - 1990, הרכבת האווירית לסרייבו 1992 - 1996, UNSCOM עיראק 1991 - כיום), אות משימת UNIKOM (גבול עיראק כווית 1991 - 2003), אות משימת MINURSO (מרוקו 1991 - כיום), אות משימת UNAMIC (קמבודיה 1991 - 1992), אות משימת UNPROFOR (יוגוסלביה לשעבר 1992 - 1995), אות משימת UNTAC (קמבודיה 1992 - 1993), אות משימת UNOMIG (גאורגיה 1993 - כיום), אות משימת UNAMIR (רואנדה 1993 - 1996), אות משימת UNAVEM 3 (אנגולה 1995 - 1997), אות משימת UNTAES (קרואטיה 1996 - 1998), אות משימת UNOMSIL (סיירה לאון 1998 - 1999), אות משימת UNAMET (טימור המזרחית 1999), אות משימת UNMIK (קוסבו 1999 - כיום), אות משימת UNAMSIL (סיירה לאון 1999 - כיום), אות משימת UNTAET (טימור המזרחית 1999 - כיום), אות משימת MONUC (קונגו 1999 - כיום), אות משימת UNMEE (אתיופיה ואריתריאה 2000 - כיום).
אותות נאט"ו
אות נאט"ו רפובליקת יוגסלביה לשעבר (1992 - 2002), אות נאט"ו קוסובו (1998 - 2002), אות נאט"ו מקדוניה (2001 - 2002), אות נאט"ו שלא סעיף 5 הבלקן (הבלקן 2003 - 2004, קוסובו 2003 - כיום, מקדוניה 2003).
אותות בינלאומיים
אות התצפית של הקהילה האירופית (יוגוסלביה לשעבר 1991 - 1992), אות איחוד מערב אירופה על שירות במשימה (יוגוסלביה לשעבר 1992 - 1996), אות שירות מדיניות הביטחון וההגנה האירופאי (מלחמת אפגניסטן 2004 - כיום).
ניר עוז
נִיר עוֹז הוא קיבוץ בחבל אשכול, שבמערב הנגב הצפוני, כ-3 קילומטר ממערב למגן, וכ-2 קילומטר מנירים.
שטח הקיבוץ הוא כ-20,000 דונם. ענפי החקלאות של הקיבוץ כוללים: פלחה, שלחין, מטעים, בקר (עגלים לבשר) ולול. בקיבוץ נמצא מפעל נירלט לייצור חומרי איטום סיליקוניים, צבעים וחומרי בניין, וגם חברה לתכנון ופיתוח הנדסי.
היסטוריה
באפריל 1957 הגיע למקום גרעין הקבע של הקיבוץ.
מאז שנת 1960, פועל במקום נקודה ירוקה – הגן הבוטני בקיבוץ ניר עוז. זהו גן בוטני מוכר, השייך לקבוצה מצומצמת של גנים בוטניים בישראל, הזכאים למימון ממשלתי. הוא משמש בעיקר לניסויים בהתאמת צמחים לתנאי מדבר. הגן משתרע על 120 דונם ומגודלים בו למעלה מתשע מאות זני צמחים.
31 באוקטובר
31 באוקטובר הוא היום ה-304 בשנה, (305 בשנה מעוברת) בשבוע ה-44 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 61 ימים.
קישורים חיצוניים
https://www.onthisday.com/events/october/31
ג'וני מקלאוד
ג'ון מרדוך "ג'וני" מקלאוד (אנגלית: John Murdoch "Johnny" MacLeod; נולד ב-23 בנובמבר 1938) הוא כדורגלן עבר סקוטי.
קריירה
מקלאוד נולד באדינבורו, והחל את הקריירה במועדון המקומי היברניאן, שם השתתף ב-85 משחקים בין 1957 ל-1961 וזכה למוניטין כקיצוני ימני מוכשר. ב-1961 הוא נטל חלק בארבעה משחקים של נבחרת סקוטלנד. המשחק הראשון היה בהפסד 3 - 9 לנבחרת אנגליה, והאחרון היה בהפסד 0 - 4 לנבחרת צ'כוסלובקיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1962.
ביולי 1961 הוא הוחתם בארסנל תמורת 40,000 לירות שטרלינג, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול ברנלי באוגוסט. הוא שיחק בהרכב של ארסנל באופן קבוע במשך שלוש העונות הבאות, ובכל עונה השתתף בממוצע ביותר מ-30 משחקים. בסך הכל הוא השתתף ב-112 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 27 שערים, למרות שהמאמן בילי רייט דגל במערך משחק שבו יש רק שחקן אחד בעמדת הקיצוני. הישגי ארסנל בליגה באותה תקופה היו בינוניים, אך המועדון זכה להופיע לראשונה בטורניר של אופ"א, לאחר שהשתתף בעונת 1963/1964 של גביע ערי הירידים. מקלאוד הבקיע את אחד מהשערים בניצחון 7 - 1 על קופנהגן XI ב-25 בספטמבר 1963, שהיה גם המשחק הראשון בהיסטוריה של ארסנל בטורניר אירופי.
לאחר שעזב את תחום הכדורגל הוא עבד במשך מספר שנים בחברת ביטוח מברמינגהאם.
עונת 1995/1996 בפרמייר ליג
הליגה הבכירה כללה 20 קבוצות. מידלסבורו ובולטון וונדררס היו הקבוצות שעלו מפוטבול ליג.
מנצ'סטר יונייטד זכתה באליפות בפעם העשירית בתולדות המועדון.
בסוף העונה לפוטבול ליג ירדו מנצ'סטר סיטי, קווינס פארק ריינג'רס, ובולטון וונדררס. במקומן לליגה הבכירה עלו סנדרלנד, דרבי קאונטי ולסטר סיטי.
כדורגלנים מצטיינים
אלן שירר מבלקברן רוברס כבש 31 שערים וזכה בתואר מלך השערים. זאת בפעם השנייה בקריירה.
אריק קנטונה ממנצ'סטר יונייטד זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית. זאת בפעם השנייה בקריירה
לס פרדיננד מניוקאסל יונייטד זכה בפרס כדורגלן השנה שהוענק על ידי התאחדות שחקני הכדורגל.
ג'ון סנואו (רופא)
ג'ון סנואו (באנגלית: John Snow; 15 במרץ 1813, יורק – 16 ביוני 1858, לונדון) היה רופא אנגלי וחלוץ בפיתוח הרדמה והיגיינה רפואית. הוא נחשב לאחד ממייסדי האפידמיולוגיה המודרנית, בין השאר בזכות עבודתו בהתחקות אחר מקור התפרצות מגפת הכולרה בסוהו שבלונדון בשנת 1854. ממצאיו הביאו לאימוץ הרדמה, כמו גם לשינויים מהותיים במערכות המים והפסולת של לונדון, שינויים שהביאו לשינויים דומים בערים אחרות ולשיפור משמעותי בבריאות הציבור ברחבי העולם.
ראשית חייו והשכלתו
סנואו היה הראשון מבין תשעה ילדיהם של ויליאם ופרנסס סנואו בביתם ברחוב נורת'. הוא הוטבל בכנסיית כל הקדושים ברחוב נורת' שביורק. אביו היה פועל שעבד בחצר פחם מקומית, ליד הנהר אוז (Ouse), במאגר שהתחדש בקביעות על ידי אספקה משדה הפחם של יורקשייר באמצעות דוברות. לימים היה חקלאי בכפר קטן בצפון יורק.
השכונה הייתה מהעניות בעיר, ועמדה לעיתים קרובות בסכנת שיטפונות בגלל קרבתה לנהר האוז. בנעוריו חווה סנואו תנאים לא סניטריים וזיהום. מרבית הרחובות בעירו לקו מבחינת ההיגיינה והנהר היה מזוהם במי נגר מכיכרות שוק, בתי קברות וביוב.
מגיל צעיר הפגין סנואו יכולת במתמטיקה. בשנת 1827, כשהיה בן 14, התקבל כחניך רפואי אצל ויליאם הארדקאסל (William Hardcastle) באזור ניוקאסל. בשנת 1832, בתקופתו כחניך בכירורגיה, נתקל סנואו לראשונה במגפת כולרה בקילינגוורת', כפר של כורי פחם. סנואו טיפל בקורבנות רבים של המחלה וכך צבר ניסיון. הוא הפך למתנזר מאלכוהול וניהל חיים המאופיינים בהתנזרות. בשנת 1835 חתם על התחייבות להתנזרות. סנואו היה צמחוני וניסה לשתות רק מים מזוקקים. בין 1832 ל-1835 עבד כעוזר למנתח, תחילה בברנופפילד, מחוז דורהם, ואחר כך בגשר פטלי, וסט רידינג, יורקשייר. באוקטובר 1836 נרשם לבית הספר לרפואה הנטריאן ברחוב טחנת הרוח הגדולה, לונדון.
בשנות השלושים של המאה ה-19 היה עמיתו של סנואו בבית החולים של ניוקאסל, המנתח תומאס מייקל גרינהאו. המנתחים עבדו יחד וביצעו מחקרים על מגיפות כולרה באנגליה במשך שנים רבות.
בשנת 1837 החל סנואו לעבוד בבית החולים וסטמינסטר. הוא הוסמך כחבר בקולג' המלכותי למנתחים באנגליה ב-2 במאי 1838, סיים את לימודיו באוניברסיטת לונדון בדצמבר 1844 והוסמך כחבר ב בשנת 1850. סנואו היה חבר מייסד של האגודה האפידמיולוגית של לונדון שהוקמה במאי 1850 בתגובה להתפרצות הכולרה בשנת 1849. עד שנת 1856 היה סנואו בין קומץ אנשי הרפואה באגודה שקיימו דיונים על הכולרה.
בשנת 1857 תרם סנואו תרומה מוקדמת - שלא הוכרה דיה - לאפידמיולוגיה, בעלון שדן בהיעדרות מרכיבים תזונתיים חיוניים בלחם כגורם לרככת.
סנואו היה בין הרופאים הראשונים שחקרו וחישבו מינונים לשימוש באתר ובכלורופורם כחומרי הרדמה כירורגיים, מה שאיפשר לחולים לעבור פרוצדורות כירורגיות ומיילדותיות תוך הפחתה ניכרת של מצוקה וכאב. הוא תכנן פרוטוקול למתן אתר לחולים בצורה בטוחה, ותכנן גם מסכה למתן כלורופורם באופן בטוח. הוא ניהל את מתן הכלורופורם למלכה ויקטוריה כאשר ילדה את שני הילדים האחרונים מתוך תשעת ילדיה, ליאופולד בשנת 1853 וביאטריס בשנת 1857, מה שהוביל לקבלה רחבה יותר של הרדמה מיילדותית. סנואו פרסם מאמר על האתר בשנת 1847 תחת הכותרת על שאיפת אדי האתר. גרסה ארוכה יותר של מאמר זה, שכותרתה "על כלורופורם וחומרי הרדמה אחרים, פעולתם וניהולם" התפרסמה בשנת 1858.
אף שעבד ביסודיות עם אתר כחומר הרדמה, לא רשם סנואו פטנט על כך. הוא המשיך לעבוד ולפרסם עבודות על תצפיותיו ומחקריו. שנתיים לאחר הכנסת האתר לשימוש, היה סנואו הרופא המרדים המוצלח ביותר בבריטניה. מנתחים בכירים בלונדון התייעצו עמו.
האתר הוכנס לשימוש בשנת 1847 על ידי ג'יימס יאנג סימפסון, מיילד סקוטי. הוא הבין שכלורופורם חזק בהרבה ודורש תשומת לב ודיוק רבים יותר בעת היישום. סנואו הבין זאת לראשונה עם מותה של חנה גרינר בת ה-15 שנפטרה ב-28 בינואר 1848 לאחר הליך כירורגי שהצריך חיתוך ציפורן. ניתן לה כלורופורם על ידי כיסוי פניה בבד טבול בחומר. היא איבדה במהירות את הדופק ומתה. לאחר שחקר את מותה וכמה מקרי מוות שבאו לאחר מכן, הבין סנואו שיש להשתמש בזהירות בכלורופורם ופרסם את ממצאיו במכתב ל-The Lancet.
כולרה
סנואו היה ספקן לגבי תאוריית המיאזמה הדומיננטית אז, שקבעה כי מחלות כמו כולרה ודבר הבלוטות נגרמות כתוצאה מזיהום או צורה מזיקה של "אוויר רע". עדיין לא פותחה תאוריית החיידקים, ולכן סנואו לא הבין את המנגנון שבאמצעותו הועברה המחלה. התבוננותו בראיות הביאה אותו לזנוח את תאוריית האוויר המזוהם. הוא פרסם לראשונה את התאוריה שלו במאמר משנת 1849, "על דרך התקשורת של כולרה", ובשנת 1855 פרסם מסה ובה תוצאות חקירתו בנושא תפקיד אספקת המים במגפת סוהו בשנת 1854.
מאוחר יותר גילו החוקרים כי הבאר הציבורית הזו נחפרה מבור ספיגה ישן ממנו החלו לדלוף חיידקים צואתיים. חיתול הבד של תינוק שנדבק בכולרה ממקור אחר נשטף בבור ספיגה זה. הפתח המקורי שלו היה מתחת לבית סמוך, שנבנה מחדש רחוק יותר לאחר שרפה. העיר הרחיבה את הרחוב והמידע על מיקומו של בור הספיגה אבד. באותה תקופה היו בורות שקע תחת רוב הבתים. מרבית המשפחות ניסו לרוקן את השפכים הגולמיים שלהם לתמזה כדי למנוע מבורותיהם להתמלא לפני שייספג הביוב באדמה.