cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תלפיות
7. בית ש"י עגנון
בית ש"י עגנון שוכן ברחוב קלוזנר 16, במבנה מבוצר ונטול חלונות כמעט לגמרי. לאחר הטרגדיות התכופות שפקדו את מעונותיו של ש"י עגנון (ראו לעיל), הוא החליט להבטיח כי מעונו האחרון יהיה שמור היטב. המבנה הכבד שהוקם בשנת 1931 מצופה כולו בטיח אפור, וחזיתו אינה פונה כלל לרחוב, אלא על המבקר להיכנס לשביל גישה, המקיף את הבית עד לצדו האחורי, שהוא בעצם חזיתו. החלונות המעטים קטנים מאוד, והם מוגנים בסורגים עבים ובתריסי מתכת כבדים, הניתנים להגפה באופן כמעט הרמטי. חצר הבית הקטנה מוקפת בשורת ברושים צפופה כל כך, עד כי לא ניתן כלל לעבור בין העצים. שורות העצים מחופים אף הם בגדר ברזל, והכניסה היחידה למתחם כולו היא דרך פתח צר בגדר מן הרחוב. עגנון טיפח כנראה את גינתו הקטנה, כפי שתיאר בסיפור "הסימן":
בבית זה שכנה גם ספרייתו הגדולה של עגנון, שאת ספרֵיה אסף בדי עמל בפעם השלישית, לאחר ששתי ספריותיו הקודמות נשרפו. כאן גם כתב את רוב כתביו מיום היכנסו לבית, ואף הצליח לשכנע את עיריית ירושלים להפוך את רחובו לדרך חד-סטרית, כדי להמעיט את רעש המכוניות שהפריע לו להתרכז בכתיבה. בשלב מסוים אף הוצב שלט בכניסה לרחוב שאמר: "נא לשמור על השקט, סופר במלאכתו!"
לאחר מותו בשנת 1970, מסרה משפחתו של עגנון את ארכיונו ואת ספריו לבית הספרים הלאומי בירושלים. הבית עצמו עבר לרשות עיריית ירושלים, שפתחה בו מוזיאון לזכרו, הנקרא "בית ש"י עגנון". במוזיאון ניתן לראות את ספרייתו, את דוכן הכתיבה שלו (הוא כתב בעמידה בלבד); וכן ארכיון גדול של ספרי קודש, חלקם מהמאה ה-16.
אתרים שונים בשכונת תלפיות, הבולט מביניהם הוא ביתו של ש"י עגנון, זכו ליחס ספרותי מיוחד מצדו של א. ב. יהושע, בהיותם זירת התרחשויות מרכזית בספרו "הכלה המשחררת". בספר חוזר גיבור הסיפור, פרופ' יוחנן ריבלין, שוב ושוב לרחובותיה של השכונה, ושב ומבקר בביתו של עגנון, אותו הוא מוצא לרוב נעול. יהושע הכיר את עגנון מילדותו, שכן אביו היה המורה הפרטי לערבית של אסתר, רעייתו של עגנון. בספרו זה רומז יהושע לאחדים מספריו של עגנון. הספרים והפירושים התואמים להם נמצאים כיום גם הם בבית עגנון.
8. בית כנסת תפארת ישראל ע"ש ש"י עגנון
בית כנסת תפארת ישראל ע"ש עגנון שוכן בפסגת השכונה. בתוכניות המקוריות הועיד קאופמן את המקום לבניית אקדמיה לאמנות, אך כבר באמצע שנות ה-20 החל להיבנות בו בית כנסת. בכך התבצע מהלך הפוך למה שהתרחש בשכונת רחביה: שם תכנן קאופמן בית כנסת בפסגת השכונה, אך בפועל נבנתה עליה הגימנסיה, ואילו בתלפיות נבנה בית הכנסת בפסגת השכונה, במקום המוסד האקדמי.
בנייתו של בית הכנסת התקדמה בעצלתיים, ובינתיים השתמשו יושבי תלפיות בצריף העץ שב"חורשה". ב-1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוחרם המבנה הבלתי גמור על ידי הבריטים, שהשתמשו בו כמחסן נשק. תמונות מן התקופה מציגות חיילים יהודים בשרות הצבא הבריטי, השומרים על המבנה, ובד בד מתיידדים עם תושבי השכונה.
ב-1948 עזבו הבריטים את הארץ, אך רבים מתושבי השכונה ברחו מפחד המלחמה, ומפני הקִרבה לגבול. עקב כך לא התקיימו כמעט תפילות בבית הכנסת, והמבנה הוצע להשכרה לאוניברסיטה העברית. זו הפכה את המבנה הנטוש למחסן, ששימשהּ עד שנות ה-60, ואז העבירה את המבנה לרשות העירייה. מעשה זה הוביל לסכסוך בעלות בין העירייה ובין יושבי תלפיות, שבראשם עמדו מרדכי כספי וש"י עגנון. הדבר הגיע עד לבית משפט, שפסק לטובת אנשי השכונה. העירייה נאלצה לשפץ את המבנה על חשבונה, ובשנות ה-70 נחנך בית הכנסת מחדש בתהלוכת ספרי תורה שהובאו מהצריף הישן. בשל מעורבותו של עגנון ב"גאולת" בית הכנסת, ובשל העובדה שהתפלל בו בקביעות, מכנים יושבי תלפיות את בית הכנסת בשמו. אף על פי שבתלפיות פועלים לא מעט בתי כנסת, נחשב בית כנסת ש"י עגנון לבית הכנסת המרכזי, ורב הקהילה, הרב יהושע זמל, מכהן גם כרב השכונה.
אזור התעשייה תלפיות
אזור התעשייה של תלפיות משתרע על שטח של כ-50 דונם סמוך לשיכוני תלפיות ממערב לשכונה הוותיקה. בתקופת המנדט הבריטי שכן במקום מחנה אל-עלמיין של הצבא הבריטי, שנכבש בידי כוחות ההגנה במאי 1948 כחלק ממבצע קלשון. אזור התעשייה הוקם בשנות ה-70, כאשר מוסכים ובתי מלאכה פונו ממתחם ממילא שבמרכז העיר לצורכי פיתוח. בשנות ה-90 החלו להתפתח במקום חיי מסחר ובילוי, ובצד המפעלים ובתי המלאכה נפתחו בו מועדוני לילה וקניונים. כיום, עם דחיקת התעשייה הכבדה והמוסכים לשוליו, וכן הקמתו והרחבתו של קניון הדר ברחוב פייר קניג, הפך האזור לאחד ממתחמי המסחר, התעסוקה והקניות המרכזיים בבירה. ב-2013 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה של מחוז ירושלים את תוכנית האב החדשה לאזור התעשייה תלפיות, בה ישולב קו הרכבת הקלה העתידי.
שכונת תלפיות מזרח
תלפיות מזרח נבנתה בשנות ה-70, כחלק מתוכנית שכונות הטבעת הירושלמית. מספר תושביה הוא כ-15,000 איש, ושמה בפי רוב תושבי העיר הוא ארמון הנציב, על שם בניין השרד השוכן בסמוך לה. עד מלחמת ששת הימים שימשו קרקעות השכונה כשטחי מרעה לערביי הכפרים ג'בל מוכאבר וצור באהר הסמוכים, אך אלה הופקעו לאחר המלחמה לצורך בניית השכונה. בשנת 1980 התגלתה בשכונה מערה עתיקה המכונה: "מערת תלפיות" ומזוהה עם קברו של ישו.
ישיבת איתרי
ישיבת איתרי היא ישיבה שנוסדה על ידי הרב מרדכי אליפנט בשנת ה'תשכ"ח (1968) והייתה המוסד העיקרי מבין מוסדות "איתרי". השם איתרי (ITRI) הוא ראשי התיבות באנגלית של "Israel Torah Research Institute", "המכון הישראלי לחקר התורה". במשך שנים שמה הרשמי של הישיבה היה "תפארת אברהם - איתרי", ולאחר פטירת הרב אליפנט שונה שם הישיבה על שמו: "ישיבת מדרש התלמוד זהב מרדכי - איתרי". היא שוכנת בדרום-מזרח ירושלים, בין אזור התעשייה של שכונת תלפיות לשכונת בית צפאפא.
שכונת ארנונה
שכונת ארנונה נבנתה דרומית לשכונת תלפיות בשנת 1931. הקרקע נקנתה כבר ב-1921 מידי הכנסייה היוונית האורתודוקסית על שטח שנקרא בתחילה "אדמות אליהו". שם זה נבחר מפני שמהאזור ניתן היה לצפות אל מנזר מאר אליאס הסמוך. הבנייה התעכבה מן הסיבות שנמנו לעיל לעיכובי הבנייה בתלפיות, אך לאחר פרעות תרפ"ט עם קבלת התמיכה הכספית מממשלת המנדט ומקרן העזרה, נבנו 13 בתים דו משפחתיים צנועים, בין צירי הרחובות לייב יפה וכפר עציון. השכונה הייתה כפרית מאוד, ותושביה גידלו תרנגולות, יונים וגינות ירק בחצרותיהם. לימים הורחבו גבולותיה של ארנונה, וכיום זהו שמו של מרחב מגורים גדול, המשתרע על כל הגבעה שמדרום לתלפיות, בין כביש הטבעת הדרומי ודרך חברון.
קיבוץ רמת רחל
רמת רחל הוא קיבוץ בגבולה הדרומי של תלפיות, מעבר לכביש הטבעת הדרומי של העיר. הקיבוץ הוקם בשנת 1926 על ידי חברי גדוד העבודה על אדמות הקרן הקיימת לישראל. שם הקיבוץ נובע מקרבתו לבית לחם, מקומו של קבר רחל. בפרעות תרפ"ט חרב הקיבוץ ונשרף כליל, אך שוקם במהרה. במהלך קרבות מלחמת העצמאות עבר הקיבוץ בין שלושה כוחות: צבא מצרים, צבא ירדן וצבא ישראל. הצד הישראלי חווה אבדות של 14 חברי קיבוץ וחייל אחד, אולם בסוף המלחמה נותרה רמת רחל בשטח ישראל. קו גבול שנקבע בין ישראל לירדן הקיף את הקיבוץ כמעט מכל עבריו, והותיר מעבר קטן בין הקיבוץ ובין שכונת תלפיות.
בתחומי הקיבוץ שוכן אתר ארכאולוגי מימי בית המקדש הראשון, ופועל בו מרכז תרבות ותיירות הכולל מלון, בריכה ומרכז ספורט.
מקור חיים
מקור חיים היא שכונה קטנה שנוסדה ב-1926 וקרויה על שם הסוחר חיים הכהן מקרקוב.
חוות הלימוד
בשנת 1928 נפתחה ממזרח לתלפיות "חוות הלימוד" של רחל ינאית בן-צבי. חווה זו נועדה להכשיר חלוצות במלאכת החקלאות, אך עקב פרעות תרפ"ט ננטש המקום. לאחר כמה חודשים הוא נפתח מחדש, אך הפעם כחוות לימוד לבני נוער. ב-1948 נמצאה החווה בתחום "השטח המפורז" והיא הועברה לשכונת עין כרם. החווה הנטושה ליד תלפיות הפכה למאחז צה"ל, וב-1954 פתחה האוניברסיטה העברית במקום תחנת ניסיונות חקלאית, שפעלה עד שנת 1967. לאחר מלחמת ששת הימים נסגרה התחנה, אך נכון ל-2007 עדיין נראה בשטח המבנה הישן של "משק הפועלות", וישנם עוד כמה שטחים חקלאיים, המעובדים בידי בני נוער.
קריית מוריה
קריית מוריה היא מרכז חינוכי של המחלקה לחינוך של הסוכנות היהודית. היא נחנכה ב-1972, חמש שנים לאחר מלחמת ששת הימים, כחלק מאכלוס "השטח המפורז". המבנה הוותיק ביותר בקריה (הסמוך לכניסה), היה הקולג' הערבי בימי המנדט הבריטי.
הקריה מספקת חדרי לינה לכ-400 איש, כיתות לימוד ואולמי הרצאות. כן פועלים בה מכונים וגופים שונים, כמו מחלקות שונות של הסוכנות היהודית; המרכז האקדמי שלם, ועוד.
צפון תלפיות
המתחם המכונה "צפון תלפיות" שוכן, כעולה משמו, צפונית לשכונה הוותיקה, לאורך קו הרכס המשתפל לנחל קדרון ושכונת אבו תור, בסמוך למנזר סנט קלר. הקרקע, בת כחמישים דונם, נקנתה מהטמפלרים ומכמה סוחרי קרקעות כבר ב-1921, אך בנייתה התקדמה בעצלתיים. בשנת 1936 עמדו בה שמונה בתים בלבד, ואז פסקה הבנייה לחלוטין בעקבות מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, בהן נרצח חוקר אסלאם בשם לוי ביליג, באחד מבתי השכונה. בשנות ה-50 נפתחה במקום פנימייה לנערים, שפעלה בשניים מתוך שמונת הבתים הנטושים במסגרת עליית הנוער, אך לאחר זמן קצר נסגרה אף היא. הסיבה העיקרית לכישלונה של צפון תלפיות הייתה ריחוקה משכונת תלפיות, וניתוקה ממנה, עקב הימצאותם של אדמות הקדש בין השכונות, שלא אפשרו את השלמת רצף הבנייה בין השכונות.
לאחר מלחמת ששת הימים הייתה עדנה לצפון תלפיות. כמה בעלי אמצעים בנו על קרקעותיה בתים גדולים הצופים אל נוף מדבר יהודה, לאורכו של רחוב כספי (על שמו של מרדכי כספי, ממקימי השכונה), שהפך להיות מהיפים שברחובות העיר. החל משנות ה-90 של המאה ה-20 הולכות ונבנות סביבותיו של רחוב כספי במבני מגורים מפוארים, לאורך רחוב לופו ורחוב חנוך אלבק. מתחם צפון תלפיות כולו, על שלושת רחובותיו, מכונה כיום "כספי".
ימימה מזרחי
ימימה מזרחי (נולדה בי"ז בתמוז ה'תשכ"ז, 25 ביולי 1967) היא רבנית ודרשנית פופולרית בקרב נשים. שימשה בעבר כעורכת דין וכטוענת רבנית.
תלפיות
מעברת תלפיות
בשנות ה-50 התפתחה ממערב לתלפיות "מעברת תלפיות", שנועדה לספק דיור זמני לעולים שהגיעו בגל העלייה הגדול שלאחר קום המדינה. במעברה זו התגוררו כשמונת אלפים עולים בצפיפות נוראה ובתנאים קשים. במשך שנים ארוכות נבנו עבור העולים שיכונים, שנפרשו בין דרך חברון לדרך בית לחם. שיכונים אלו קיימים עד היום, וחלקם הגדול שותף בפרויקט שיקום שכונות, המאפשר את הגדלת הדירות הקטנות ואת שיפור חזותן.
הר חומה
הר חומה הוא שמה העממי של שכונת "חומת שמואל", השוכנת דרומית לירושלים סמוך לקיבוץ רמת רחל. היא נקראה על שמו של שמואל מאיר, חבר מועצת העיר, שנהרג בתאונת דרכים. השם "חומה" מתייחס לגדר צאן שעיטרה בעבר את הגבעה, ונראתה לילדי רמת רחל כחומה, עד כי הגבעה נקראה בשם "גבעת חומה". למרות מיקומה המרוחק, החורג מתחומה המוניציפלי של העיר, הר חומה נחשבת שכונה ירושלמית.
ימימה מזרחי
ביוגרפיה
למדה באולפנת חורב ושירתה בשירות לאומי כמטפלת בקשישים. למדה משפטים באוניברסיטה העברית, ועבדה כעורכת דין. לאחר מכן הוסמכה כטוענת רבנית.
כדרשנית
ב-2001, החלה הרבנית מזרחי למסור שיעורים בביתה בנושא פרשת השבוע בשם "פרשה ואישה".
נכון לשנת 2022, מעבירה מזרחי, שיעורים שבועיים בפני אלפי נשים, ולנשים בלבד. בחלקם ההשתתפות כרוכה בתשלום. קהל היעד שלה כולל דתיות לאומיות, חוזרות בתשובה, חרדיות ואף חילוניות מסורתיות. הרצאותיה עוסקות במעגל השנה, בפרשת השבוע, במעמד האישה ותפקידיה, בזוגיות ובהורות והם כוללים גם התייחסות אקטואלית. היא משתמשת בשיעורים בהומור, מדגישה את חשיבות השמחה ומתנגדת לסגפנות. היא תומכת בטיפוח הגוף והלבוש הנשי.
שיעוריה מופצים באמצעות שתי דרכים עיקריות: שיעורי וידאו מצולמים ושיעורים כתובים, המתומללים מתוך השיעורים שניתנו בעל פה. שיעורי הווידאו מועברים ומצולמים במרכז 'אשירה' בתל אביב. שמו של המקום הוא כשמו של אתר האינטרנט שבו מפורסמים סרטי הווידאו באופן בלעדי לשיעורי הרבנית. השיעורים הכתובים נערכים על ידי תלמידתה יקרת פרידמן, ומופצים גם הם לאלפי נשים, תחת השם "פרשה ואשה", החל משנת 2002.
המרכז אחראי גם להפקת נסיעות נשים לקברי צדיקים עם הרבנית.
הנס בייט
קורות חיים
הנס בייט נולד בבלייכרודה שבגרמניה כבן למשפחה מתבוללת. אביו היה סוחר אריגים, ויושב ראש של כמה אגודות מקומיות. בעודו תלמיד נעשה ציוני מתוך הכרה. כעבור זמן קצר מילא תפקידים בראש תנועת הנוער הציונית, ב"תכלת לבן" ובאגודת המשוטטים הצעירים היהודים. הוא רצה ללמוד רפואה, אך בשל קשיים כלכליים בחר מקצוע אחר ונעשה בנקאי בברלין.
ימימה מזרחי
עשייה ציבורית
ב-2015, הקימה עם בעלה את ישיבת "אבני קודש" במושב עמינדב, המשמש בית חם לנוער נושר.
הנס בייט
קורות חיים
ב-1926 הגיע לראשונה לארץ ישראל, ועבד בכפר תבור. כשחזר לגרמניה תכנן את עתידו הכלכלי בארץ, וביקש להקים מפעל שימורים. הוא התחיל להכשיר את עצמו ולשם כך עבד בבית חרושת בבראונשווייג, ובעזרת ידידים בעלי אמצעים רכש מכונות ייצור ושלח אותן לקיבוץ עין חרוד. אלא שהקיבוץ לא היה מוכן עדיין להקמת מפעל תעשייתי, ותוכניתו של בייט לא יצאה אל הפועל; המכונות היקרות העלו חלודה.
לאחר עליית הנאצים לשלטון נאלצו יהודי גרמניה להקים מוסדות חינוך נפרדים לילדיהם. אף-על-פי שבייט לא היה איש חינוך בהכשרתו, היה בין הראשונים והמעטים שהכירו בכך שאין ליהודי גרמניה משימה גדולה יותר מהדאגה לעתיד הילדים. כשנוסד המשרד הראשון לסידורם של ילדים במסגרת ה"יוּגֶנְדְהִילְפֶה" (עזרה לנוער יהודי), התנדב לעבודה וכך החל לעסוק בחינוך. לאחר מכן נטל על עצמו את העבודה הארגונית והכספית לטובת המוסד הכפרי לילדים יהודים בהרלינגן, מוסד בניהולו של יוסף ישובי, שלימים נעשה מנהלו של כפר ילדים ונוער אהבה.
ימימה מזרחי
עשייה ציבורית
החל מאמצע 2017, החלה מזרחי בשידור תוכנית שבועית בת שעה בכאן מורשת. התוכנית מועברת בו זמנית ברשת כאן ב'. לרבנית מזרחי יש גם פינות קבועות ביום שישי בבוקר ברדיו קול ברמה וביום רביעי ברדיו קול חי, וכן בכאן מורשת.
הנס בייט
קורות חיים
במאי 1935 עלה לארץ כנציג עליית הנוער בגרמניה. מאז נהפך לעוזרה הנאמן של הנרייטה סאלד, שעמדה אז בראש הארגון. ידו הייתה במפעל בכל ענפיו: הוא ביקר את הילדים במחנות העקורים באירופה ובמחנות בקפריסין, קלט את הילדים עם הגיעם ארצה, דאג לשילובם בקיבוצים ובמושבים בארץ, קיבל אותם לשיחות אישיות במשרדו בירושלים ובביתו, ודאג לקידומם המקצועי והאישי.
ימימה מזרחי
עשייה ציבורית
בשנת 2022 נבחרה הרבנית לכהן כנשיאת תוכנית רבניות אירופה, מטעם ועד רבני הקהילות באירופה. מנכ"ל ועד הרבנים של אירופה, גדי גרוניך והמזכיר, הרב בסקין, מחליטים להכשיר רבניות צעירות לקהילות, ולטפח את מוסד הרבניות, משום שיותר ויותר נשים בקהילה רואות ברבנית הקהילה כתובת לפניות שונות ומגוונות. הרבנית ימימה מובילה את תוכנית ההכשרה החדשה לרבניות של עשרות קהילות ברחבי אירופה.
הנס בייט
קורות חיים
ב-26 בדצמבר 1947, יצא בייט, יחד עם חברי הנהלת הסוכנות גולדה מאיר ויצחק גרינבוים, בדרכו מתל אביב לירושלים. באזור לטרון הותקפה השיירה. בקסטל הותקף האוטובוס שוב, ובייט שלף אקדח שהחזיק ברשותו וירה לעבר התוקפים. תוך כדי כך נפגע מכדור בראשו ונהרג במקום. הלווייתו נערכה יחד עם עוד שישה לוחמים שנפלו בקרבות, וגופתו נטמנה בבית הקברות בהר הזיתים. עם מותו היו בעליית הנוער יותר מעשרת אלפים חניכים.
ימימה מזרחי
עשייה ציבורית
באפריל 2023 הוצע למזרחי להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות, אך היא סירבה מטעמי צניעות.
הנס בייט
משפחתו
הנס בייט נשא ב-1938 את לוטה לבית מרכס. לשניים היו ארבעה ילדים: הגאולוג ד"ר מיכאל בייט, הגינקולוג פרופ' יורם בייט, מרים (הנרייטה) בייט-כץ, ופרופ' רות בייט-מרום, חוקרת פסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה.
הנצחה
על שם הנס בייט נקרא רחוב שמואל הנס בייט בירושלים, בית הנס בייט בבית הספר החקלאי "מקוה ישראל", בית הנס בייט בכפר הנוער רמת הדסה והסמינר למורים מדריכים ע"ש הנס בייט, כמו כן מנהרת בייט בשדרות בגין בירושלים.
ימימה מזרחי
ספרים ומאמרים
ספרים נוספים (באנגלית):
חיים אישיים
נשואה לרב חיים מזרחי, עורך דין בהכשרתו המשמש כראש ישיבת המקובלים "לשם" בשכונת נחלאות וכראש ישיבת "אבני קודש" במושב עמינדב. מתגוררת בשכונת שערי חסד בירושלים ואם לתשעה ילדים. אחד מילדיה נפטר בצעירותו ממום לב מולד. בתה שולי נשואה למשורר עדן אביטבול.
החממה הבינלאומית לקולנוע ירושלים
חממת הקולנוע הבינלאומית - ירושלים, מיסודו של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה ירושלים, נפתחה בדצמבר 2011 במטרה לקדם את מיטב יוצרי הקולנוע הצעירים, בוגרי בתי ספר לקולנוע מכל העולם ומישראל, לכתיבת סרטי עלילה באורך מלא ומימוש הפקת כל סרט.
עם יסודה הפכה החממה הירושלמית לחממה השלישית מסוגה בעולם לצד זו של פסטיבל סאנדנס (ארצות הברית) וטורינו (איטליה).
יוזם החממה הוא פעיל הקולנוע הישראלי רנן שור. מנהלת החממה היא מור אלדר.
מנהלי החממה
רנן שור ניהל את החממה מס שנים יחד עם יפעת טובי, בעבר מנהלת קשרי החוץ של התיאטרון הקאמרי.
בשנים 2019-2022 ניהלה את החממה המפיקה אורית זמיר. במקביל הקימה מנהלת בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, דנה בלנקשטיין כהן, את חממת סם שפיגל לסדרות,
יחד עם אורית זמיר.
בשנת 2023 נכנסה לנהל את שתי החממות מור אלדר, מנהלת תוכן, בעלת ניסיון של למעלה משני עשורים בניהול בכיר בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה.
תוכנית חממת הקולנוע הבינלאומית
החממה ביססה את מעמדה במהלך עשרה מחזורים כגורם אמנותי משמעותי בפסטיבלי הקולנוע המובילים בעולם. פרויקטים שפותחו בחממה זכו בפרסים, החל בפרס האוסקר ללאסלו נמש עבור "הבן של שאול", דרך הקרנת "הגננת (סרט, 2014)" של נדב לפיד בהקרנת בכורה בפסטיבל הקולנוע בקאן, ופרס "מצלמת הזהב" ל"מורינה" של אנטונטה קוסיאנוביץ'.
כל שנה בוחרת החממה באמצעות חפשים הפועלים בשמה במספר יבשות 12 במאים-כותבים שעשייתם הקולנועית עוררה הדים ברחבי העולם, לכתיבת סרטם הארוך הראשון או השני.
היוצרים הנבחרים מגיעים לירושלים לשתי תקופות כתיבה אינטנסיביות (בחודשים דצמבר ומרץ), במהלכן הם עובדים עם עורכי תסריט מהמובילים בעולם על השבחת תסריטם, ואלו מסייעים להם לממש את פוטנציאל הסיפור והתסריט. בין שתי תקופות הכתיבה בירושלים ממשיכים משתתפי החממה במלאכת הכתיבה, תוך שמירה על קשר רציף עם עורכיהם.
שלושת עורכי התסריט הבולטים של החממה הם קלייר דונס (בריטניה), ז'אק אצ'וטי (צרפת) ואבי נשר (ישראל). כמו כן, שימשו בעבר עורכי תסריט גם חגי לוי (ישראל), ג'ינו ונטריליה (איטליה) וקובי גל רדאי (ישראל).
בפעם השלישית, מגיעים המשתתפים לירושלים להצגת הפרויקט הבשל באירוע פיצ'ינג, פתוח לקהל, במסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים. הם מציגים, עם מפיקיהם, את הפרויקטים בפני חבר שופטים בינלאומי ועשרות מפיקים מארצות שונות שמגיעים כאורחי החממה כפוטנציאל משקיעים ושותפים, ובפני מפיקים ויוצרים ישראלים. התסריטים הופכים את הפרויקטים אטרקטיביים להפקה ומעוררים עניין בינלאומי.
חבר השופטים בשנים הראשונות
חבר השופטים הבינלאומי מכריז באירוע סיום על הזוכים בפרס החממה, תרומת קרן ברכה בסך 70,000$ כמענקים להפקת הסרטים.
בשנתה השנייה של החממה (2012-13) כיהנו בחבר השופטים: יו"ר - המפיק האירופי פאולו ברנקו, כריסטיאן ז'אן (מישנה למנהל פסטיבל קאן), אוליבייה פר (מנהל ערוץ הקולנוע של ארטה, צרפת), מנפרד שמידט (מנהל הקרן הגרמנית הגדולה MDM), ג'יין שוטל (פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו),  סבינה ניירוטי (מנהלת חממת טורינו) ואסף אמיר (יו"ר איגוד המפיקים בישראל).
בשנתה השלישית של החממה (2014) כיהנו בחבר השופטים: יו"ר - מישל הלברשטט - מנהלת שותפה בחברת ההפקה וההפצה ARP, מהמובילות בצרפת, שרל טסון - המנהל האמנותי של שבוע המבקרים בפסטיבל קאן מאז 2012, מבקר קולנוע ועורך לשעבר בכתב העת Cahiers du cinema, מנפרד שמידט - מנכ"ל Mitteldeutsche Medienförderung GmbH) MDM), אחת מקרנות הקולנוע המובילות בגרמניה, רמי בורה - סגן מנהל מחלקת הקולנוע של ארטה צרפת (ARTE France Cinema), סוניה היינן - מנהלת שוק הקופרודוקציות בפסטיבל ברלין ומנהלת שותפה של World Film Fund, פיה מאריס - במאית גרמניה, הפיצ'ר השלישי שלה השתתף בתחרות בפסטיבל ברלין 2013, כתריאל שחורי - מנהל קרן הקולנוע הישראלי.
חממת הסדרות
במרץ 2022 השיק בית הספר לראשונה את המחזור הראשון של חממת סם שפיגל לסדרות טלוויזיה, בתמיכת נטפליקס, סרטי פרמאונט, חברת ההפקה האמריקאית New Mandate Films, סרטי יונייטד קינג, המיזם לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים, עיריית ירושלים ומשרד החוץ. במסגרת החממה מפתחים בכל מחזור 8 יוצרות ויוצרים מישראל תסריטים לסדרות טלוויזיה בליווי מנטורים מקצועיים מובילים בתעשיית הטלוויזיה בארץ ובעולם, ביניהם: נח סטולמן, רונית ויס ברקוביץ, אוסי נשרי, דרור משעני, דפנה לוין ונציג נטפליקס, המפיק והתסריטאי ג'ו פרצ'יו.
המחזור השני נפתח ביוני 2023. 8 פרויקטים מתוך למעלה מ 100 הגשות נבחרו להשתתף, מתוכם שישה פרויקטים של יוצרות ישראליות: אורית פוקס רותם ועדי גורל, נור פיבק ומאי פלטי, הילה רויזנמן, רחל אליצור, שירה פורת וחן שומוביץ, ושני פרויקטים של היוצרים גיא רז ורותם קפלינסקי.
את חממת סם שפיגל לסדרות מובילות דנה בלנקשטיין כהן, מנהלת סם שפיגל בית ספר לקולנוע ולטלוויזיה ומור אלדר, מנהלת חממות סם שפיגל, והיא מתקיימת בירושלים ואון ליין.
בוגרי המחזורים הראשונים
מחזור ראשון 2012
מישראל: חיים אלבום, צביה ברקאי יעקב, מיכל ויניק, נדב לפיד, אסף פולונסקי, ושמעון שי. מרחבי העולם: אלברו ברכנר מאורוגוואי, ארנסטו קונטרראס ממקסיקו, בורהן קורבאני מגרמניה, מאליק ויטל מארצות הברית, פיליפ לקוט מחוף השנהב ודומינגה סוטומאיור מצ'ילה.
זוכי המחזור הראשון - בפרס הראשון זכה פיליפ לקוט מחוף השנהב על סרטו RUN ($50,000), בפרס השני זכה נדב לפיד מישראל על סרטו "הגננת (סרט, 2014)(30,000$). בפרס ההמיזם לקולנוע וטלוויזיה בירושלים בסך 100,000 שקלים זכה הבמאי הישראלי חיים אלבום על סרטו "חרס". בציון לשבח של חבר השופטים זכתה מיכל ויניק מישראל על סרטה ברש.
5 מתוך 12 משתתפי המחזור הראשון של החממה צילמו את סרטיהם שפותחו בחממה במהלך המחצית הראשונה של 2013 בישראל, אורוגוואי, ספרד, גרמניה וחוף השנהב.
מחזור שני 2013
מישראל: רוני קידר, בנימין פרידנברג, דני רוזנברג, יהונתן אינדורסקי ועידו סוסקולני.
מרחבי העולם: ג'ונפנג בו מסינגפור, ג'ואנה ג'ורביץ' מארצות הברית, אלה ווסקובה מאוזבקיסטן, דיאגו מונדקה מבוליביה, לזלו נמש מהונגריה, מקסימיליאנו שונפלד מארגנטינה ומורגן סימון מצרפת.
זוכי המחזור השני: בפרס הראשון זכתה רוני קידר על סרטה "משפחה" ($50,000), בפרס השני זכה דני רוזנברג על סרטו "החייל הנעלם" ($30,000). כמו כן, זכה הבמאי בנימין פרידנברג במענק פיתוח מטעם המיזם לקולנוע וטלוויזיה בירושלים בסך $10,000 על סרטו "קפיצת הדרך".
מחזור שלישי 2014
זוכי המחזור השלישי: בפרס הראשון זכתה עלמוורק דוידיאן על סרטה "עץ תאנה" (בשווי 50,000$). בפרס השני זכה איבן מרינוביץ' על סרטו "The Black Pin" (בשווי 20,000$). בפרס השלישי זכו אסף שניר ועמיקם קובנר על סרטם "הד" (בשווי 10,000$).
המחזורים האחרונים
המחזור העשירי של חממת הקולנוע הסתיים בחודש יולי 2022 בטקס חלוקת פרסים בירושלים. הפרס הגדול בסך 50,000 דולר, תרומת  קרן ברכה, הוענק ל-Zejtune של התסריטאי-במאי אלכס קמילרי ושל המפיקים רבקה אנסטאסי ממלטה וראמין בהראני מארה"ב.
המחזור ה-11 של חממת הקולנוע הסתיים בחודש יולי 2023 בטקס חלוקת פרסים בירושלים. בפרס הגדול בסך 50,000 דולר, תרומת קרן ברכה, זכה הסרט Children of the Monkey - תסריטאים תומאסו לנדוצ'י ודמיאנו פמפרט, במאי: תומאסו לנדוצ'י מפיק: אנדריאה קלבוצ'י, איטליה.
הפרויקטים שהשתתפו היו מאיטליה, יוון, מקדוניה הצפונית, צרפת/בלגיה, הונגריה, שבדיה וישראל. הרשימה כללה בין השאר פרויקט של תמר קיי, שסרטה הקצר "בית האילמת היה ברשימת המועמדים הסופית לפרס האוסקר; את מריה אפצ'בסקה, שסרטה הקצר השתתף במסגרת הסרטים הקצרים הרשמית של פסטיבל הקולנוע בקאן 2021; פרויקט של הבמאי האיטלקי תומאסו לנדוצ'י, שסרטו התיעודי הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים של ונציה, ופרויקט של ג'רי קרלסון, שסרטו הקצר Shadow Animals זכה בפרס מיוחד מטעם חבר השופטים לשנת 2018 בקלרמונט פראנד.
וועדה מייעצת בינלאומית ותומכים
בוועדה המייעצת לחממת הקולנוע ירושלים חברים, מנהלי חממות בינלאומיות, מנהלי פסטיבלים ואנשי מפתח בקולנוע הבינלאומי והישראלי:
אוליבייה פר (ערוץ ארטה, צרפת), ז'ורז' גולדנסטרן (פסטיבל קאן), ג'ואנה וינצ'נטה ( IFP, איגוד יוצרי הקולנוע העצמאיים בניו יורק), סוניה היינן (פסטיבל ברלין), סבינה ניירוטי (חממת טורינו), אנתוני ברגמן (מפיק, ניו יורק), מריט ואן דלשוט (פסטיבל רוטרדם), יובן מריינוביץ' (פסטיבל סרייבו), אליסיה ווסטון (LA) וכתריאל שחורי (קרן הקולנוע הישראלי).
החממה פועלת בחסותו של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה – ירושלים ובניהולו, ובשיתוף המיזם לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים ברשות לפיתוח ירושלים, מועצת מפעל הפיס לתרבות ואמנות וקרן ברכה. תומכים נוספים: קרן ירושלים, קרן הקולנוע הישראלי, עיזבון המפיק סם שפיגל, משרד החוץ, המכון הצרפתי ומכון גתה בתל אביב.
גיא חדידה
גיא חדידה (נולד ב-23 ביולי 1995) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בצ'רנומורץ אודסה מליגת העל האוקראינית.
קריירת מועדונים
חדידה החל את דרכו במחלקת הילדים של הפועל באר שבע. החל מעונת 2008/2009 החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב.
ב-2 במאי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב בליגת העל, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–2 נגד מכבי נתניה. במהלך אותה עונה ערך שתי הופעות בלבד בקבוצה הבוגרת ולסירוגין שיחק גם בקבוצת הנוער בה היה מלך השערים של הקבוצה עם 13 שערים, מתוכם 12 בליגה.
לקראת עונת 2015/2016, חתם חדידה בהפועל ניר רמת השרון מהליגה הלאומית. את משחקו הראשון בקבוצה ערך ב-24 באוגוסט, כשעלה כמחליף בהפסד 2–3 להפועל רמת גן. בהמשך העונה עבר למכבי יבנה מהליגה הלאומית, בה כבש שלושה שערים ב-18 הופעות. בסך הכול שיחק חדידה ב-30 משחקים בכל המסגרות בעונת 2015/2016, וכבש חמישה שערים.
ב-13 ביולי 2016 חתם חדידה בהפועל כפר סבא ששיחקה בליגת העל. בכפר סבא היה שחקן משלים כאשר שיחק 16 משחקים, מתוכם פתח בשלושה, וכבש שער בודד בהפסד 2–3 למכבי חיפה ב-13 בספטמבר. בסיום העונה ירד איתה לליגה הלאומית. בקיץ נפצע בכתפו ושוחרר מהקבוצה.
את עונת 2017/2018 החל חדידה ללא קבוצה, וב-22 בנובמבר 2017 חזר השחקן להפועל כפר סבא, מכיוון שכרטיס השחקן שלו היה שייך לקבוצה היה יכול לשחק בה עוד לפני פתיחת חלון העברות של ינואר. לאחר שבעה משחקים בלבד שוחרר חדידה מהקבוצה וחתם בבית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית. בבית"ר תל אביב רמלה היה אחד מעוגני הקבוצה כאשר שיחק ב-16 משחקים, פתח בהרכב בכולם וכבש שלושה שערים.
ב-19 ביולי 2018 חתם לעונה עם אופצייה לשנתיים נוספות בהפועל חיפה מליגת העל. את משחק הבכורה שלו בקבוצה ערך בניצחון של הפועל חיפה 4–5 בפנדלים על הפועל באר שבע, שבסיומה זכתה הקבוצה בתואר אלוף האלופים. בנוסף שיחק עם הפועל חיפה במוקדמות הליגה האירופית, עד להדחתה בסיבוב השלישי על ידי אטאלנטה. ב-10 בדצמבר 2018 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 0–3 על הפועל רעננה.
את עונת 2019/2020 פתח בהפועל חיפה, כאשר שיחק בכל משחקי גביע הטוטו של הקבוצה ואף עלה כמחליף בשני משחקי ליגה נוספים. ב-2 באוקטובר 2019 חתם במכבי פתח תקווה, ששיחקה באותה עונה בליגה הלאומית.
ב-25 ביוני 2021 חתם חדידה בהפועל ירושלים מליגת העל.
ב-19 באוקטובר 2022 חתם במכבי בני ריינה מליגת העל. ב-18 בינואר 2023 חתם בסקיראספור מליגת המשנה הטורקית. אך ב-25 בפברואר 2023 חתם בצ'רנומורץ אודסה מליגת העל האוקראינית.
נבחרת ישראל
חדידה זומן לנבחרת נוער ב' של ישראל עד גיל 18, בה שיחק שני משחקים, בהפסד 1–4 לנבחרת נוער ב' של גרמניה ובהפסד 0–2 לנבחרת נוער ב' של סרביה.
חיים אישיים
חדידה הוא בוגר תואר ראשון בחינוך וחברה, עם התמחות בספורט ב.
יחס סימטרי
במתמטיקה, ובפרט בתורת הקבוצות,  יחס בינארי R מעל קבוצה A ייקרא יחס סימטרי אם מ-xRy נובע yRx; תנאי זה שקול לכך ש-R=R^{-1} (היחס ההופכי).
לדוגמה: יחס השוויון הוא יחס סימטרי, וכך גם כל יחס שקילות. יחס סימטרי הוא גם יחס אנטי-סימטרי אם ורק אם הוא מוכל (כקבוצה) ביחס השוויון.
תכונות של יחסים סימטריים
החיתוך של אוסף יחסים סימטריים הוא סימטרי. לכן לכל יחס בינארי R קיים יחס סימטרי קטן ביותר המכיל אותו; יחס זה, הנקרא הסגור הסימטרי של R, שווה ל- (האיחוד של R עם היחס ההופכי לו).
הרכבה של יחסים סימטריים היא סימטרית.
כהכללה להגדרה שבראש הערך, יחס n-ארי הוא סימטרי אם הוא כולל כל תמורה של כל n-יה בתוכו.
Cloud 19
Cloud 19 (בעברית: ענן 19) הוא המיקסטייפ הראשון של הזמרת-יוצרת והפזמונאית האמריקאית קלאני. המיקסטייפ יצא לאור ב-26 באוגוסט 2014 בהוצאה עצמית. מתוך המיקסטייפ יצא לאור הסינגל היחיד "FWU".
שנה לאחר צאתו של Cloud 19, הוציאה קלאני את המיקסטייפ השני שלה, You Should Be Here.
יוסף בורג
שלמה יוסף בּוּרְג (31 בינואר 1909 – 15 באוקטובר 1999; ט' בשבט ה'תרס"ט – ה' בחשוון ה'תש"ס) היה פוליטיקאי ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת ושר בממשלות ישראל. היה זקן חברי הכנסת בכנסת העשירית ובכנסת האחת עשרה.
ביוגרפיה
שלמה יוסף בורג נולד בעיר דרזדן שבגרמניה ב-31 בינואר 1909 לאברהם בורג וסילביה שטוקהאמר, מהגרים מגליציה (האם מבוהורודצ'אני, והאב מלאכובצה הסמוכה לה). בין השנים 1928–1931 למד במקביל באוניברסיטת ברלין ובבית המדרש לרבנים ע"ש הילדסהיימר בברלין. בשנת 1934 קיבל תואר ד"ר לפילוסופיה מאוניברסיטת לייפציג. ב-1939 הוסמך בורג לרבנות בידי רבו הרב יחיאל יעקב ויינברג. בלייפציג החל בפעילות ציונית, והיה חבר בהנהגת תנועת המזרחי ובהנהלת מוסדות ההכשרה.
בורג עלה לארץ ישראל ב-1939, כזוכה במלגה למחקר באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא היה פעיל בתנועת הפועל המזרחי, וחבר סיעת "התנועה החקלאית". בהמשך עבד כמחנך ומורה לתלמוד והיסטוריה בגימנסיה הרצליה, ונתמנה לחבר הוועד הפועל הציוני עד 1951. לאחר מלחמת העולם השנייה, ניהל בורג בפריז את המשרד האירופי לעזרה לפליטים ולהעלאתם לארץ ישראל.
בורג כיהן כחבר הכנסת בין השנים 1949–1969 וכן 1974–1988, ובמקביל שימש כשר בממשלות ישראל. היה שר הבריאות בממשלה השלישית, שר הסעד, שר הדואר בממשלות הרביעית, החמישית והשישית, עד שנת 1958, בהמשך היה שר הפנים, שר הדתות ושר בלי תיק.
בשנת 1958 התפטר מהממשלה בעקבות שאלת "מיהו יהודי", ובפעם השנייה פוטר בשנת 1976 לאחר ששרי המפד"ל זבולון המר ויצחק רפאל ויתר חברי הסיעה נמנעו בהצבעת אי אמון בנושא חילול שבת (בורג פוטר אף על פי שהיה היחיד מהמפד"ל שהצביע עם הקואליציה נגד האי אמון) בטקס הבאת מטוסים מסוג F-15 לישראל, ויצחק רבין ניצל זאת כדי להקדים את הבחירות לכנסת התשיעית במסגרת מה שכונה "התרגיל המבריק".
בשנת 1970 מונה ליו"ר מפד"ל בעקבות פטירתו של השר חיים משה שפירא. בשנת 1979 מונה בורג בידי ראש הממשלה, מנחם בגין, לעמוד בראש הוועדה הישראלית שעסקה בנושא הפעלת תוכנית אוטונומיה ביהודה והשומרון וחבל עזה במסגרת שיחות השלום בין ישראל למצרים. תוכנית זו לא יצאה לפועל בסופו של דבר.
ב־31 בדצמבר 1980 פיטר את המפקח הכללי של משטרת ישראל, רב-ניצב הרצל שפיר, בתום שנה לכהונתו, בגלל טענות על אי אמינות. עם פיטוריו, חשף שפיר את קיומו של חומר מודיעיני בשם אפרסק, שכלל חשדות לכאורה נגד אישי ציבור והעברות תקציבים שלא כדין במשרד הפנים. שפיר טען כי פיטוריו נעשו בגלל שבורג ביקש למנוע חקירה ב"אפרסק". שפיר לא הצטרף לעתירה שהוגשה לבג"ץ נגד הפיטורין, והעתירה נמחקה על ידי העותרים. היועץ המשפטי לממשלה, יצחק זמיר, שבדק את החומר המודיעיני שהיה באפרסק דחה את רוב האשמות של שפיר נגד בורג.
בשנת 1986 התפטר בורג מממשלת האחדות הלאומית בעקבות לחצים של צעירי המפד"ל, אשר דרשו את רענון השורות ופינוי מקום לצעירים יותר. בשנים 1987–1988 מונה לנשיא המזרחי העולמי, ולאחר מכן כיהן כיו"ר מועצת יד ושם. בורג שימש גם כיו"ר חבר השופטים בחידון התנ"ך העולמי לנוער הנערך מדי שנה ביום העצמאות, משנת 1966 ועד שנה לפני פטירתו (ה'תשנ"ח-1998). גם בתפקיד זה הפגין את שליטתו המצוינת בשפות רבות, כאשר שוחח עם כל מתמודד בשפתו-הוא. בנוסף, העביר בורג שיעורי תורה בקול ציון לגולה בשפת היידיש, ובמשך עשור שידר דברי פרשנות במשבצת השידור ביידיש בקול ישראל.
ביום העצמאות האחרון לחייו (ה'תשנ"ט-1999) נבחר להיות אחד ממדליקי המשואות, אך בשל מצבו הבריאותי הדליקה רעייתו, רבקה, את המשואה בשמו. יוסף בורג נפטר בה' בחשוון תש"ס, 15 באוקטובר 1999, בבית החולים "שערי צדק" בירושלים, בגיל 90.
יחסו למזרחים ולאתיופים
בהתייחסו לעולים ממרוקו, אמר בורג במושב הכנסת בשנת 1967 כי "משפחות מרובות ילדים מברדיצ'ב או מברלין אין; משפחות מרובות ילדים ממרקש – יש ויש […] אינני חושב שיש לתת כסף באופן אוטומטי כי לפעמים עלול להיקנות בכסף בקבוק של עראק במקום הלחם הדרוש".
משפחתו
יוסף בורג היה נשוי משנת 1943 לרבקה לבית סלונים, ילידת חברון וניצולת טבח חברון (תרפ"ט) (בגיל 8 ניצלה עם אביה, אמה ואחותה בידי שכן ערבי בשם אבו שאקר); היא הייתה בתם של חיה צביה שרה'זון ושל הרב יעקב יוסף סלונים (שנפטר בשנת 1937), הרב הראשי האשכנזי של היישוב היהודי בחברון, נצר לר' שניאור זלמן מלאדי, מייסד חסידות חב"ד. אחיה היה אליעזר דן סלונים.
לבני הזוג בורג נולדו שלושה ילדים: צביה, עדה-לאה ואברהם. במשך עשרות שנים התגוררה משפחת בורג בווילה לאה שבשכונת רחביה בירושלים. בנם, אברהם בורג, היה יושב ראש הכנסת ה-15 ומראשי מפלגת העבודה. חתנם, פרופ' מנחם בן-ששון, בעלה של בתם עדה, כיהן כחבר כנסת בכנסת השבע עשרה מטעם סיעת קדימה וכנשיא האוניברסיטה העברית. בתם צביה פשחור, חברת קיבוץ עין הנצי"ב, נפטרה ממחלה קשה בשנת 1993, בגיל 48.
עיצוב מידע
עיצוב מידע הוא אחד ממקצועות התקשורת.
מעצבי המידע מתכננים כיצד להציג מידע חזותי בדרך המותאמת לקהל היעד תוך התחשבות באנשים בעלי מוגבלויות ואנשים עם צרכים מיוחדים אחרים. למשל, בעלי אוריינות מדיה נמוכה או דוברי שפה זרה המתקשים בשפה המקומית.
למעצבי מידע דרוש ידע בעיצוב, בגרפיקה, בממשקי משתמש, בהנדסת אנוש ובשימושיות והכרת דפוסי הפעילות ברשת.
שימושים
הצגת מידע חזותי (אינפוגרפיקה), נעשית בעיתונים, במפות, במערכות מידע, במערכות ממוחשבות אחרות ובעיקר באתרי אינטרנט.
בבניית אתרים - מעצבי המידע מכינים תרשים (סקיצה) של מבנה דפי האתר, של הקשרים ביניהם ודרך הניווט באתר האינטרנט. האתר יכול להיות מתוכנן במבנה ליניארי, היררכי, רשת, מטריצה ועוד.
מעצבי האתר מחלקים את המידע לקטגוריות, קובעים מה יהיה סדר החשיבות של הצגת הנושאים ועל דרך הצגתם. הנתונים יכולים להיות מוצגים בסדר אלפביתי, כרונולוגי ועוד.
מעצבי המידע מתכננים את הניווט באתר, כך שהגולשים יגיעו למידע הרצוי בצורה הנוחה ביותר.
פנצ'ל
פנצ'ל (בהונגרית: Fancsal) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בפנצ'ל התגוררו יהודים בודדים ובמקום עדיין קיים בית קברות יהודי מוזנח ובו כ-7 קברים.
אלפא בזאב
α בזאב הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים זאב, אך מיקומו הדרומי לא מאפשר לראותו מאירופה. למרות שבהירות נראיתו היא מדרגה 2.3, הוא לא קיבל שם משלו בערבית, יוונית או לטינית, אך כנראה שבבבל העתיקה הוא נקרא "קָקָבּ סוּ-גוּבּ גוּד-אֶלים", שפירושו "הכוכב שמשמאל לשור" כאשר השור הוא קבוצת קנטאור.
מאפיינים
α בזאב הוא ענק כחול עם סיווג ספקטרלי B1.5 III שנמצא במרחק של כ-465 שנות אור ממערכת השמש. מסתו גדולה ומוערכת בלמעלה מ-10 מסות שמש, רדיוסו כ-11 רדיוסי שמש והוא מאיר בעוצמה של פי 2,000 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך טמפרטורת פניו הגבוהה, כ-23,000 קלווין, גורמת לכך שכמעט כל קרינתו היא בתחום העל-סגול, כך שעוצמת הארתו הכוללת היא פי 25,000 מעוצמת ההארה של השמש. בדומה לענקים כחולים אחרים, בהירותו של α בזאב משתנה מעט ונעה בין דרגות בהירות 2.29 ו-2.34 במחזוריות של 6 שעות, 14 דקות ו-11 שניות, כלומר כ-3.85 מחזורים ביממה. עקב כך הוא מסווג כמשתנה β בקפאוס.
במרחק זוויתי של כ-25 שניות קשת מ-α בזאב נמצא כוכב נוסף עם בהירות מדרגה 14 המסומן כ-CD-46 9501B. אם השניים קשורים זה לזה ונמצאים באותו המרחק ולא רק במקרה על אותו קו הראייה, אז המרחק ביניהם הוא כ-4,300 יחידות אסטרונומיות והמסה של בן הזוג היא כ-0.8 מסות שמש.
קפה אל נח'לה
קפה אל נח'לה, מוכר גם בתור נח'לה ירוק (להבדיל מקפה נח'לה אדום), הוא מותג קפה ישראלי המיוצר בשפרעם החל משנת 1968. משווק במספר גרסאות ודרגות חוזק שונות אשר חלקן מכילות הל. החברה משווקת גם קפסולות קפה.
המותג הוא חלק משינויי הרגלי שתיית הקפה בקרב ערביי ישראל והמעבר מקפה שקולים וטוחנים אותו בבית, ובהמשך - קפה לא ממותג שנטחן עבור הלקוח, לקפה מסחרי ממותג וארוז.
היסטוריה
רפיק נח'לה, ב-1968, התחיל בבית קליה קטן בשפרעם. בתחילת שנות ה-80 רפיק ובניו, פתחו את המפעל הראשון והתחילו להפיץ את הקפה בכל הארץ. באותו זמן לא היה מקובל לקנות קפה במכולות וסופרים אלא במשקל, וזו הייתה הפעם הראשונה שקפה עם הל נמכר במכולות.
ב-2002 הוקם מפעל חדש והחל ייצוא.
ב-2016 השיקה החברה קפה בקפסולות לשימוש במכונות מתאימות.
מאפיינים
הקפה מיובא מקוסטה ריקה ומקולומביה. התמציות מופקות מן הפולים לאחר קלייתם וטחינתם של הפולים, ובשלב האחרון עוברים תהליך קירור וחליטה או בישול של האבקה המתקבלת במים.
תורת ההפרעות
תורת ההפרעות היא שיטה מתמטית לפתרון מקורב של בעיות. בפיזיקה משתמשים בה בהרחבה, בגלל מיעוט הבעיות שניתן לפתור בצורה מדויקת. שיטה זו משמשת כאשר ידוע פתרון מדויק למשוואות, ורוצים למצוא פתרון אחר, קרוב אליו. הפרעה היא הסטייה מהפתרון המדויק. במובן מסוים השיטה הזו היא הכללה של פיתוח לטור טיילור.
דוגמה פשוטה היא תיאור מצבם של פני המים בשלולית: המים בשלולית יכולים להיות במצב נייח, בו פני המים אחידים. זהו פתרון מדויק למשוואות המתארות את מצבם. אך פני המים יכולים גם לנוע, אם נוצרים בהם גלים. אם הגלים קטנים יחסית, אפשר להתייחס אליהם כהפרעות, כלומר סטיות קטנות מהמצב בו פני המים אחידים. בצורה כזו קל יחסית לפתור כיצד יתקדמו הגלים במים, ולקבל קירוב טוב (כלומר, תיאור מדויק יחסית) למצבם של פני המים.
הרעיון העומד מאחורי תורת ההפרעות הוא שאף על פי שישנן בעיות מתמטיות שקשה מאוד או אי אפשר לפותרן במדויק, בכל זאת ניתן למצוא מידע חשוב אודות פתרון הבעיה על ידי שימוש בהנחות מפשטות, ואז לחקור סטייה מהנחות אלו על ידי חקירת הפרעה קטנה בפתרון.
דוגמה מתמטית לשימוש בתורת ההפרעות
נקח כדוגמה את המשוואה הבאה: במקרה הקיצון,, המשוואה מתנוונת למשוואה דיפרנציאלית ליניארית מסדר ראשון, אותה ניתן לפתור בפשטות. זהו הפתרון של בעיית הקיצון. ברוב המקרים פתרון של בעיות קיצון אינם פיזיקליים. לדוגמה, אם בדוגמה זו \varepsilon מייצג את מספר ריינולדס, הוא יכול להיות מספר מאוד קטן אך אינו יכול להשתוות לאפס. היות שכך, יש צורך לחקור את המקרה בו \varepsilon קטן מאוד אך אינו אפס. נגדיר, אם כן:
תנאי השפה המתאים הוא:
הצבת הביטוי עבור f במשוואה לעיל נותן:
ניתן עתה להפריד בין הסדרים השונים של המשוואה כדהלן:
ניתן לפתור בהדרגה את המערכת לעיל, שהיא בעצם מערכת משוואות דיפרנציאליות רגילות מסדר ראשון. פתרון המשוואה הראשונה, כאמור: כלומר ששגיאת הקיטוע היא מסדר \varepsilon. הצבה של פתרון זה במשוואה מסדר \varepsilon יתן, וכן הלאה, כאשר בכל פעם ניתן לקבל פתרון מדויק יותר.
דוגמה פיזיקלית - יציבות מודית בבעיית חום
בעזרת תורת ההפרעות ניתן לבצע אנליזה לבעיית חום חד־ממדית פשוטה בתחום 0<x<l: כאשר T מייצג את הטמפרטורה ו-c מייצג קבוע דיפוזיה של חום. תנאי השפה וההתחלה הם: במקרה זה, הפתרון של המשוואה פשוט ביותר: T=1, כלומר שהטמפרטורה נותרת קבועה בכל המישור ואין שינוי בטמפרטורה עם הזמן.
עתה ניתן לחקור מה יקרה אם תתווסף הפרעה קטנה לבעיה. לדוגמה: אם ההפרעה היא מהצורה, כאשר \sigma מייצג את קצב הדעיכה של ההפרעה.
ניתן להגדיר כי הפתרון יהיה מהצורה: כאשר הפתרון של הבעיה ללא ההפרעה יסומן ב-T_0 = 1, ו-\varepsilon הוא מספר קטן מאוד מאחד, על מנת לשמור על הפרעה קטנה.
אם מציבים את הפתרון הזה בבעיית החום, מתקבל: מכיוון ש-T_0 קבוע, הנגזרות שלו מתאפסות ונותר רק: ועל ידי צמצום וחלוקה ב-c ניתן לחלץ את פרמטר הדעיכה: למעשה ניתן להסיק מסוג ההפרעה שנכנס את זמן הדעיכה האופייני שלה, כתלות בפרמטרים של הבעיה.
אנסינו
אנסינו (באנגלית: Encino) היא שכונה באזור עמק סן פרננדו בלוס אנג'לס, קליפורניה.
היסטוריה
בשנת 1769, משלחת פורטולה הספרדית, בה היו האירופאים הראשונים שחקרו אזורים פנימיים בקליפורניה, פנתה צפונה דרך מעבר ספולבדה אל עמק סן פרננדו ב-5 באוגוסט. המשלחת שהתה שני לילות בכפר ילידים ליד מה שהוא כיום הפארק ההיסטורי של מדינת לוס אנסינוס. חואן קרספי, מיסיונר פרנציסקני שהצטרף למשלחת, כינה את העמק "El Valle de Santa Catalina de Bolonia de Los Encinos" ("העמק של קת'רין הקדושה מבולוניה של אלוני הולם"). אותו השם הארוך קוצר ושונה לבסוף לאנסינו בלבד.
החווה של הולם אוקס הוקמה בשנת 1845 כאשר חלקה גדולה של אדמות מיסיון סן פרננדו  לשעבר, הוענקה לשלושה אינדיאנים על ידי המושל פיו פיקו.
רבקה בת מאיר טיקטינר
רבקה בת מאיר טִיקְטִינֶר (בכתיב יידי: טיקטינער; נפטרה בפראג בכה בניסן ה'שס"ה, ב-3 באפריל 1605) הייתה מחברת ספרים, מתרגמת, משוררת יידיש, דרשנית לנשים, והאישה היהודייה הראשונה שידוע כי חיברה ספר שלם.
ספרה, "מֵינֶקֶת רבקה", ספר מוסר ביידיש המכוון לנשים יהודיות נשואות, חובר אחרי 1581 ופורסם רק לאחר מותה: מהדורה ראשונה בפראג ה'שס"ט (1609) ומהדורה שנייה בקרקוב ה'שע"ח (1618). כמו כן היא חיברה שיר לשמחת תורה, לשימוש ליטורגי נשי: "שמחת תורה לִיד".
ביוגרפיה
שנת לידתה של טיקטינר לא ידועה. אביה, שרק שמו הפרטי ידוע - מאיר - הגיע, כנראה, מהעיר טיקטין ליד ביאליסטוק.
מינקת רבקה
לא ידוע מתי חובר הספר, אך היות שמוזכר בו הספר "אורחות צדיקים" שנדפס בה'שמ"א (1581), ידוע שכתיבתו הסתיימה לאחר שנה זו.
הספר מכוון, כאמור לעיל, לנשים נשואות. הספר כולל שבעה שערים (פרקים):
שם הספר לא ניתן על ידה כי אם על ידי המדפיס שהתלהב מאוד מהעובדה שאישה חיברה ספר: "מי שמע או ראה חידוש כזה. האם קרה אי פעם שאישה חיברה דבר מה מראשה והקריאה פסוקים ומדרשים בבתים". נראה מהספר שהיה לטיקטינר ניסיון בנשיאת דרשות, כמתואר במצבתה. המחברת הייתה בקיאה בספרות המוסר, כולל הספרים העבריים בתחום זה כגון "ראשית חכמה", "ספר חסידים" וכן את "פרקי אבות" וספרות המדרש.
טיקטינר התייחסה בספרה גם אל בעיות חברתיות מתקופתה, ודאגה לבחורים שאכלו אצל בעלי בתים בזמן לימודיהם בישיבות מרוחקות. היא תיארה את סבלם אצל בעלות בית שניצלו אותם לעבודות בית וטיפול בילדים במקום לאפשר להם ללמוד.
טיקטינר יצאה נגד אמונות טפלות ופניות למכשפות וטענה שמדובר בעבירות על חוקי התורה. היא ממליצה לפנות לרופאים, "כפי שקיבלתי מהדוקטור היקר מהר"ר שמואל".
השיר לשמחת תורה
זהו השיר הקדום ביותר ביידיש מסוגו שהגיע לידינו מפולין. אין שם לשיר וקישורו לשמחת תורה הוסק ממספר שורות בו, בהן מובעת הודיה על מתן התורה.
השיר נועד לשירה על ידי נשים כאשר קישטו את ספר התורה לקראת שמחת תורה, ומחולק לשני חלקים: בראשון אקרוסטיכון באלף בית עברי ובשני אקרוסטיכון בו נמצא שמה של המחברת: "רבקה דבת מאי<ר> זצל". מבנה זה של שני אקרוסטיכונים הופיע גם בשיר מוקדם יותר, שיר על יוסף הצדיק שנמצא בכתב יד משנת 1382 ומהווה את ראשית השירה ביידיש הידועה לנו.
בשיר 80 שורות חרוזות ותוכנו שבח והלל לבורא עולם, הודיה על מתן תורה ותיאור הגאולה לעתיד לבוא.
השפעתה של רבקה טיקטינר
ספרה ודמותה כמעט נשכחו בקרב היהודים דוברי יידיש והיא מוזכרת ונדונה דווקא בקרב לא יהודים. במאה ה-17 הייתה רבקה למושא התעניינות מצד תאולוגים והבראיסטים נוצריים, כפי שמעיד חיבורו של פרופ' יוהאן קונרד לופט (Lufft), De Rebeca Polona eruditarum in gente Judaica foeminarum rariori exemplo (לטינית: "רבקה הפולנייה: על דוגמה נדירה של אישה יהודייה מלומדת") משנת 1719. כמו כן דן בה גם וגנזייל שציין כבר ב-1674 שספרה הוא נדיר ביותר.
Here's to the Ladies
Here's to the Ladies (בעברית: לחיי הנשים) הוא אלבום האולפן ה-45 של זמר הג'אז האמריקאי טוני בנט. את האלבום הוציאה לאור ב-24 באוקטובר 1995 חברת התקליטים קולומביה רקורדס. באלבום זה ביצע בנט שירים שנכתבו או הוקלטו על ידי נשים. בשנת 1997 זכה Here's to the Ladies בפרס גראמי לאלבום הפופ הווקאלי העממי הטוב ביותר.
Der Jude
Der Jude (גרמנית: 'היהודי'; נהגה: "דֶר יוּדה"; מקובלים גם התעתיקים היידים והיידים למחצה "דער יודע", "דער יודה") היה כתב עת יהודי הגותי וספרותי שנוסד על ידי מרטין בובר בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, והופיע בין השנים 1916 עד 1928.
עורך כתב העת היה בובר, ולצדו שימשו כעורכים: מקס מאייר (Mayer), מקס מאייר פרֶגר (Mayer Präger), גוסטב קרויאנקר (Krojanker), ארנסט סימון וזיגמונד קצנלסון (Kaznelson). כתבו בו מאמרים: תיאודור בהר, אלברט הלמן, הנס זקס, יעקב קלצקין, הוגו ברגמן, מקס איזידור בודנהיימר, ארנו נאדל, הוגה הדעות אהרן דוד גורדון, החלוץ ואיש העלייה השלישית, אליהו רפפורט ואחרים. שני סיפורים של פרנץ קפקא פורסמו בו לראשונה, "תנים וערבים" ו-"דין וחשבון לאקדמיה". גרשם שלום הביע ביקורת על הלכי רוח שהובעו במאמרים בתקופת מלחמת העולם, אבל גם שמח על מאמריו של א"ד גורדון, והעריך את המאמץ ששוקע בו, ועל כך שוחח עם בובר.
חלק מארכיונו הובא עם עלייתו של בובר לארץ ישראל, אשר הביא עמו את ארכיון כתב העת, והוא שמור בארכיון הספרייה הלאומית, יחד עם שאר עזבונו הספרותי.
מילווקי כלי עבודה
כלי העבודה מילווקי היא חברה אמריקאית המפתחת, מייצרת ומשווקת כלי עבודה. היא מייצרת כלי עבודה חשמליים ונטענים, וכלי עבודה ידניים כגון פליירים, מסורים, קאטרים, מברגים, וטרימרים. בנוסף, היא משווקת סטים של כלי עבודה. בשנת 2011 החברה החלה לשווק את כליה באופן רשמי בארץ ישראל על ידי היבואן המורשה דלקו יבואנים בע"מ. בשנת 1918 מילווקי כלי עבודה הציגה את "המקדחה קלת המשקל הניידת הראשונה", בשם "HOLE SHOOTER" המקדחה הייתה באופן משמעותי יותר קלה מהדגמים המקבילים בשוק. ושקלה רק 2.2 ק"ג.
ההיסטוריה לפני שהוקמה החברה
הכלי הראשון שייצר מילווקי תוכנן למעשה על ידי AH Petersen. פטרסן הוסיף את אלברט סיברט בתור שותף לחברת הכלים AH Petersen. מפעל הייצור שלהם נהרס בשריפה בשנת 1923 והעסק יצא למכירה פומבית לאחר סגירת החנות בגלל הפסדי השריפה שהרסו את המפעל. בשנת 1924 רכש סיברט את שאר הנכסים והקים את חברת מילווקי כלי עבודה. המטרה העסקית שלו בשלב זה הייתה לשפר את ה- Hole-Shooter ולשדרג כלים של יצרנים אחרים כדי להעניק להם עמידות לאורך זמן.
הכלים שהם עבדו עליהם באותה תקופה: מד דחיסה, מד דיגיטלי, מכשירי פילוס, בודקי תאורה, מכשירים לבדיקה וזיהוי, מדי טמפרטורה, מכשירים להדמיה תרמית, וכלים לחיתוך, גזירה, קידוח ומכשירים לגריסת חומרים; מטענים; ומוצרים שונים שהם מצאו ברחבי העולם.
היסטוריה של חדשנות
במהלך שנות השלושים מילווקי השיגה סיווג מהממשל הפדרלי והחלה לייצר את כל הכלים שלו לסטנדרט הציוד של הצי האמריקני. הם גם פיתחו מלטשות משלהם, פולישרים, פטישונים חשמליים ומשחזות. החידוש העיקרי הבא שהביא מילווקי תאגיד כלי העבודה למגרש של הגדולים היה פטישון חשמלי עם יכולת קידוח עד 19 מ"מ ועם אפשרות לפעול גם כמקדח רגילה ללא מצב רטיטה. בהתבסס על ההצלחה בשוק של המקדחה החדשה הושקה זמן קצר לאחר מכן מקדחה קצרה יותר, קלה יותר עם אפשרות לעבודה בצורה נוחה יותר. פרוץ מלחמת העולם השנייה וגאות הייצור שלאחר מכן עזרו למילווקי כלי עבודה להיות ספק עיקרי עבור חיל הים האמריקני, בין השאר משום שמקדחת ה-Hole-Shooter תוכנן כבר בתקן של חיל הים. במהלך תקופה זו מילווקי כלי עבודה הוסיפה גם מצמד קפיצי למלטשות והמשחזות שלהם, מה שהפחית באופן דרמטי את ההדף במהלך ההפעלה, ובהמשך המצמד התווסף למסורים העגולים שלהם. ההתקדמות הגדולה הבאה הגיעה עם הצגת מסור החרב "SAWZALL" האייקוני בשנת 1951. ה-Sawzall היה המסור הממונע הראשון שנראה עם מבנה של מסור ידני. תאגיד כלי העבודה של מילווקי גם פיתח וייצר קו שלם של להבים עבור המסור החדש לחתוך סוגים של חומרים כולל עץ, מתכת רכה ומתכת מוקשה.
היסטוריית בעלות:
יהודה גיל
יהודה גיל (נולד ב-1935) הוא אזרח ישראלי שבעת שירותו כקצין איסוף של המוסד כביכול הצליח "לגייס" במחצית שנות ה־70 מקור מודיעיני רם דרג, גנרל סורי, שמסר מידע איכותי ביותר עד שהשתחרר מהצבא (1989), וגם בהיותו במילואים עד שנת 1997. במהלך "הפעלת" המקור הביא גיל בשמו של המקור לפחות פעמיים (1981 ו-1996) רצף ידיעות התראתיות בדבר כוונה סורית לפתוח במלחמה מול ישראל. הידיעות שנתפסו כבאות מתוך הצמרת הצבאית במשטרו של אסד הביאו לנקיטת צה"ל בצעדי כוננות למלחמה.
ככול הנראה בשתי הפעמים גיל המציא את הידיעות בעצמו תוך התבססות על מודיעין ממקורות גלויים ותדרוכים מודיעיניים שעבר לצורך הפעלת ה"מקור". בשנת 1997 נעצר גיל והועמד לדין על עבירות של ריגול וגנבה בידי עובד ציבור, באשמה שבמהלך שנות ה-90 העביר מידע כוזב ושלשל לכיסו את הכסף שהועבר אליו לשם הפעלת הסוכן. גיל הורשע ונידון ל-5 שנות מאסר. למרות שגיל הורשע רק על מעשיו בשנות התשעים ההערכה היא כי כל המידע שהביא לאורך עשרים שנה היה מפוברק, וכי גיל היה זה שפיברק את המידע על סמך מידע גלוי ותדרוכים שקיבל באמ"ן מחקר.
קורות חייו
יהודה גיל נולד בלוב בשנת 1935 בשם יהודה ג'נח. אביו, משה, היה קצין בצבא האיטלקי, שהמשיך לשרת בו גם תחת המשטר הפשיסטי. בשנות ה-30, עם התהדקות הקשרים עם גרמניה הנאצית, נשלחו הקצינים היהודיים למקומות מרוחקים, במטרה להגן עליהם. כך נשלח גיל האב ללוב, שם נולד בנו, יהודה. גיל הראה כישרון רב בלימוד שפות, ולמד איטלקית, ערבית ומאוחר יותר גם שפות אחרות כגון אנגלית וספרדית, שבהן שלט כבשפת אם.
משהגיע לישראל, התחנך בקיבוץ שפיים וב־1952 התגייס לצה"ל. הוא שובץ בחטיבת גולני, ועבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. לאחר שנפצע עבר לשרת כמדריך בגדנ"ע, ובהמשך כמדריך לצבאות קמרון וצ'אד. בהמשך הביאו אותו כישוריו הלשוניים לשירות באגף המודיעין של צה"ל, אותם כישורים שהובילו אחר כך לגיוסו למוסד, בשנת 1970.
לאחר תקופת הכשרה הפך גיל לקצין איסוף (קצ״א) ב״צומת״, האגף האחראי לאיתור, גיוס והפעלת סוכנים.
מתחילת עבודתו ניכר היה שגיל רוצה מאוד להרשים ולהצטיין. הוא השתתף בכמה מבצעים שבהם הפגין יכולת טובה לגיוס סוכנים באש״ף, ולאיתור אנשי הארגון באירופה לאחר טבח הספורטאים הישראלים במינכן בספטמבר 1972.
במרוצת הזמן קנה לו גיל שם של קצין איסוף מוכשר המתמחה בגיוס ראשוני של סוכנים וכונה "האיש בעל אלף הפנים" לעומת זאת לא הצטיין בהפעלה ארוכת טווח של סוכנים.
בשנת 1974 נתבקש גיל ליצור קשר עם קצין בכיר בצבא סוריה, על מנת לגייסו ולשאוב ממנו מידע צבאי ומדיני.
המידע שהביא בשמו של המקור זכה להערכה רבה וגיל שטען שהמקור מוכן ליצור קשר רק אתו הפך למפעילו הבלעדי.
על רקע המוניטין שיצא לו הדריך גיל בקורסי המוסד יצא לו גם שם של אדם מטיל אימה, שאהב להשפיל את חניכיו ולהתעלל בהם.
גיל שירת במוסד עד שנת 1989 וגם לאחר פרישתו לגמלאות, ב-1989, המשיך המוסד להעסיקו כדי לקיים את מקור המידע.
לאחר פרישתו הצטרף גיל למפלגתו של רחבעם זאבי "מולדת" וזאת עד להתפוצצות הפרשה, מאסרו ומשפטו.
גיל שוחרר שחרור מוקדם ממאסרו ומאז ניסה לנקות את שמו.
השתלשלות הפרשה
בשנת 1974 נתבקש גיל ליצור קשר עם קצין בכיר בצבא סוריה, על מנת לשאוב ממנו מידע צבאי ומדיני. המידע שהעביר הופץ בקהילת המודיעין הישראלית, וגיל היה איש הקשר היחיד למקור. בנימוקים שונים מנע גיל מאנשי אמ"ן ומוסד אחרים לפגוש את המקור. כבר בשנת 1981 חשד אלי הלחמי, ראש זירה באמ"ן שהמידע שהביא גיל הוא כוזב, אולם הדו"ח לא זכה להתייחסות. גם לאחר פרישתו לגמלאות, ב-1989, המשיך המוסד להעסיקו כדי לקיים את מקור המידע. גיל ביקש להפסיק את הקשר עם המקור, אולם בלחץ אמ"ן שוכנע גיל להמשיך.
הידיעות שהעביר גיל נחשבו לאיכותיות ביותר, היות שיוחסו למקור רם-דרג, בעל נגישות למידע שיודעים אך מעטים. חלק מהידיעות אף הופצו באופן גולמי (היינו, ללא עריכה כלשהי כמקובל) לרמטכ"ל, לשר הביטחון ואף לראש הממשלה.
גיאומטרי C
גיאומטרי C (באנגלית: Geometry C) היא מכונית חשמלית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישבה, שמיוצרת על ידי גיאומטרי משנת 2020. היא הוצגה במאי 2020, והגיעה לישראל ב-7 באוקטובר 2021 עם שיווק שהחל ב-1 בנובמבר 2021.
יהודה גיל
פרשת תו"ל ההבקעה הסורי
בשנת 1976 התחילה החזית המזרחית לתפוש את מעמדה כזירת העימות העיקרית של צה"ל, באותה תקופה החל הצבא הסורי לגבש תורת לחימה להבקעת הגנת צה"ל ברמת הגולן ובמקביל נכנס ללבנון.
כניסת הצבא הסורי ללבנון יצרה חשש כי במלחמה הבאה יוכל לתקוף הן בחזית רמת הגולן והן דרך בקעת הלבנון, דבר שיאלץ את צה"ל להילחם בשתי חזיתות.