cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סיימון רקס
קריירה
בתור שחקן הוא כיכב בקולנוע בסרטי הפרודיה "מת לצעוק 3", "מת לצעוק 4" בתור ג'ורג' לוגאן, וב"מת לצעוק 5" בתור דן סנדרס. בנוסף, שיחק בתור ג'ף בסיטקום "אחיות או לא להיות" לצד אמנדה ביינס.
בשנת 2006 הוא כיכב בסרט הקומדיה "מלכת הקולג'" לצד פריס הילטון. ב-2007 שיחק בתפקיד קטן בסרט האימה "רייס: צייד הדמים". ב-2008 שיחק בסרט הפרודיה "סופרהירו" בתור הלפיד האנושי. בשנת 2021 כיכב בתור מיקי סייבר בסרט הקומי-דרמטי "טיל אדום" של הבמאי שון בייקר, ועל תפקידו בסרט זכה לשבחי המבקרים כשבנוסף זכה גם בפרס אינדפנדנט ספיריט כשחקן הראשי הטוב ביותר לשנת 2021.
חיים אישיים
רקס מתגורר באזור מרוחק מהציוויליזציה בג'ושוע טרי, קליפורניה במרכזו של מדבר מוהאבי האמריקאי.
מלאכת מחתך
מלאכת מחתך היא אחת מל"ט מלאכות האסורות בשבת, והוא חיתוך עץ או מתכות או אריגים לפי מידה והגודל הדרוש לו.
עם זאת, חכמים תיקנו, שדבר שדרך להקפיד על מידתו, אין לחתכו גם בדרך הפסד, מתעסק או שחוק.
בדברי מאכל
הכלל הוא, שאין מלאכת מחתך באוכלים, אך דווקא דבר שהוא מאכל גמור לאדם או בהמה, כגון עשבים ותבן, אבל חיתוך ענף, שאינו משמש למאכל בהמה אינו מאכל בהמה, הוא בכלל המלאכה. לעומת זאת, תיקון כלי באמצעות אוכל, למשל אם יש חומר בכלי ונוטל חתיכת לחם, חותכה לפי מידת החור ומניחה בחור כדי לסותמה, עובר על מלאכת מחתך.
התייחסויות אקטואליות
גם בחגים ומועדים, שהעישון מותר לפי רבים מהפוסקים למי שמורגל בו משום מלאכת אוכל נפש, החותך את קצה הסיגריה עובר על איסור זה. כך גם כאשר לאחר האכילה נוטל קיסם שיניים קטן לצחצח את השיניים משיירי אכילה, יש להקפיד שלא לעבור על האיסור בכך שחותך את קצה הקיסם כדי לחדדו.
לדעת חלק מהרבנים חיתוך הנייר בבית שימוש אסור גם בגלל איסור מחתך (ולא רק משום קורע ומתקן), ולמרות שהנייר כבר חתוך ונקוב במידה מסוימת ויש רק להשלים את החיתוך.
צ'ארלס ספנסר, רוזן ספנסר התשיעי
צ'ארלס אדוארד מוריס ספנסר, רוזן ספנסר התשיעי (באנגלית: Charles Edward Maurice Spencer, 9th Earl Spencer; נולד ב-20 במאי 1964), הוא אציל בריטי, עמית, סופר, עיתונאי ושדרן. הוא אחיה הצעיר של דיאנה, הנסיכה מוויילס, ולכן הוא דודם של ויליאם, נסיך ויילס והנסיך הארי, דוכס סאסקס.
ביוגרפיה
צ'ארלס נולד בלונדון, אנגליה ב-20 במאי 1964 לבית ספנסר, לאדוארד ג'ון ספנסר, ויקונט אלתורפ ואשתו פרנסס, מצאצאי צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה, והמלכה אליזבת השנייה שימשה כסנדקית שלו. בשנת 1975, עם מותו של סבו מצד אביו, אלברט אדוארד ג'ון ספנסר, "רוזן ספנסר השביעי", הפך אביו מלורד ל"רוזן ספנסר השמיני". לצ'ארלס היו שלוש אחיות גדולות: שרה, ג'יין ודיאנה. דיאנה הפכה מאוחר יותר לנסיכת ויילס. אחיו ג'ון מת תוך שעות ספורות מלידתו, ארבע שנים לפני שנולד צ'ארלס. לאחר גירושי הוריו, כשהיה בן ארבע, הוא התחנך במכללת איטון ומודלן קולג', אוקספורד, שם למד על העת החדשה.
ספנסר עבד ככתב ב-NBC News בין השנים 1986–1995, בעיקר לתוכניות הבוקר של הרשת, Today, ו-NBC Nightly News. הוא כתב והציג את הסדרה התיעודית בת 12 החלקים, הבתים הגדולים של העולם (1994–1995) עבור ערוץ NBC. הוא גם עבד ככתב של הטלוויזיה של גרנדה בין השנים 1991–1993.
ספנסר כתב מספר ביקורות ספרים עבור "הגרדיאן" ו"אינדפנדנט", וכן עבור ספרים בולטים עבור "הגרדיאן", ה"דיילי טלגרף", "סאנדיי טלגרף" ופרסומים אמריקאים כגון Vanity Fair, Verandah וNest.
ב-16 בספטמבר 1989 התחתן צ'ארלס עם ויקטוריה לוקווד, ונולדו לו ממנה ארבעה ילדים, אולם הם התגרשו ב-3 בדצמבר 1997. ב-15 בדצמבר 2001 התחתן צ'ארלס עם קרוליין פרויד, אשתו לשעבר של מתיו פרויד, ונולדו לו ממנה שני ילדים, אולם הם התגרשו בשנת 2007. ב-18 ביוני 2011 התחתן צ'ארלס עם קארן גורדון (לבית וילנב), פילנתרופית קנדית, מייסדת ומנכ"לית של ארגון הילד הבינלאומי, ארגון צדקה המבוסס בלוס אנג'לס, אשר פועלת כדי לשפר את מצבם של הרבה יתומים, ילדים נטושים, או ילדים שעברו התעללות, ממנה נולדה לו בת אחת. ספנסר בחר לקרוא לבתו החמישית על שם אחותו המנוחה, דיאנה, הנסיכה מוויילס, אולם הוסיף לה גם את השם שרלוט, שאותו אהבו הוא ואשתו.
עם מותו של אביו ב-29 במרץ 1992, צ'ארלס בן ה-27 ירש את תאריו, והפך לרוזן ספנסר התשיעי. הוא גם ירש את אחוזת אלתורפ, מושב המשפחה בנורת'האמפטונשייר. בשיא הקשיים הרגשיים שלה, הוא סירב לאפשר לאחותו דיאנה לגור בבקתה באחוזת אלתורפ - למרות תחנוניה. מאז 2009, הוא משחזר את אחוזת אלתורפ, ובמסגרת השחזור הוא חידש את כל הקירוי והחזית החיצונית בפעם הראשונה מאז שנות ה-80 של המאה ה-18. הוא גם סייע בהקמת Althorp Living History, אוסף של ריהוט משובח בעבודת יד מהאוסף באלתורפ. העושר של משפחת ספנסר נבע מחקלאות הכבשים הרווחת שלהם בתקופת בית טיודור.
ב-31 באוגוסט 1997, אחותו הגדולה דיאנה נהרגה לאחר תאונת דרכים בפריז, וצ'ארלס נשא את ההספד בהלווייתה שנערך במנזר וסטמינסטר כעבור שישה ימים. בהספד שלו הוא נזף הן במשפחת המלוכה הבריטית והן בעיתונות על היחס לאחותו. ספנסר שלל את תאוריות הקונספירציה בנוגע למותה של אחותו וקרא למכתב לכאורה שכתבה עשרה חודשים לפני מותה, שבו היא דנה בחששותיה מפני תאונה מתוכננת "סתם צירוף מקרים מוזר ולא קשור למציאות".
הוא היה חבר בית הלורדים מה-29 במרץ 1992 (יום מותו של אביו), עד שבית הלורדים הוציא את רוב חברי התורשה מחברותם בבית ב-11 בנובמבר 1999.
בשנת 2003 דווח כי ספנסר סירב לאפשר לאחותו דיאנה לגור באלתורפ, למרות בקשתה. עוד נמסר כי ספנסר האשים את דיאנה בהצגת התנהגות "מרמה" ו"מניפולטיבית", המאפיינת את מחלת הנפש הקשורה בבולימיה נרבוזה, שדיאנה עצמה הודתה בה. דיאנה נקברה לבסוף באחוזת אבותיו של ספנסר, אלתורפ, שם הוא בנה אנדרטת גן למקדש ומוזיאון לזכרה, מציג את שמלת הכלה ואת חפציו האישיים. המוזיאון נפתח לציבור בשנת 1998 וכל הרווחים מהפעלתו מוקדשים לקרן הזיכרון של דיאנה, שהוקמה גם היא על ידי. בשלב זה החל ספנסר לכתוב סדרה של ספרים העוסקים באחוזה עצמה ובתולדות משפחתו, החל עם סיפור על בית אבותיו, אלתורפ: סיפורו של בית אנגלי שפורסם בשנת 1998.
בשנת 2003 ספנסר ייסד את הפסטיבל הספרותי אלתורפ. המכובדים באירוע השנתי כללו את המחברים ביל ברייסון, הלן פילדינג, אנטוניה פרייזר, ובוריס ג'ונסון. בשנת 2004 הוא הציג שני סרטי תעודה בערוץ ההיסטוריה בלנהיים: הקרב על אירופה.
צ'ארלס נכח בחתונת הנסיך ויליאם וקתרין מידלטון בווסטמינסטר שבלונדון ב-29 באפריל 2011. הוא השתתף גם בחתונת הנסיך הארי ומייגן מרקל, בקפלת סנט ג'ורג', וינדזור, ב-19 במאי 2018.
ספנסר מתגורר בבית המשפחה המכונה בית אלתורפ.
משפחתו
ב-16 בספטמבר 1989 התחתן צ'ארלס עם ויקטוריה לוקווד, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים, אולם הם התגרשו בדצמבר 1997:
ב-15 בדצמבר 2001 התחתן צ'ארלס עם קרוליין פרויד, אשתו לשעבר של מתיו פרויד, ממנה נולדו לו שני ילדים:
אנט אוטול
אנט אוטול (באנגלית: Annette O'Toole; נולדה ב-1 באפריל 1952) היא שחקנית, רקדנית וזמרת-יוצרת אמריקאית. שיחקה כשחקנית משנית בתפקידים רבים, וכשחקנית ראשית במספר מיני סדרות טלוויזיה, המפורסמת מכולן היא "זה".
ביוגרפיה
נולדה בשם אנט טול (באנגלית: Annette Toole) ביוסטון, טקסס. אמהּ הייתה מורה לריקוד, ואוטול החלה ללמוד ריקוד בגיל שלוש. כשהייתה בת 13, משפחתה עברה ללוס אנג'לס והיא החלה ללמוד משחק. הופעתה הראשונה הייתה בגיל 15 בתוכנית הטלוויזיה The Danny Kaye Show.
אוטול היא אמא לשתי בנות מנישואיה הקודמים לשחקן ביל גילינגר. היא נשואה מאז 1999 למוזיקאי והשחקן מייקל מקין.
האנם
האנם או האנום (טורקית Hanım; פרסית  خانم) הוא שם תואר לנשים בטורקית ובשפות איראניות והודיות.
כמו שאר התארים בטורקית מקומו הוא לאחר השם הפרטי. מקורו של התואר בכינוי הטורקי-מונגולי לגבר חאן, ובמקור הוא שימש ככינוי למלכה או לאשת אצולה. במקביל להיררכיית התארים לגברים בטורקית עות'מאנית: פאשה, ביי, אע'א ואפנדי, הייתה באימפריה העות'מאנית היררכיה לתוארי נשים האנמאפנדי לנשים אצילות ומכובדות והאנם לשאר הנשים. בטורקיה המודרנית משמש התואר האנם כמקבילה למילה העברית גברת, וזאת למרות ניסיונות להחליפו בתואר בָּייאן (Bayan), שבא לפני שם המשפחה. באיראן, אפגניסטן ובמדינות אחרות משמש האנם ככינוי לאישה לא נשואה. בקזחסטן הוא משמש ככינוי כבוד לנשים, ובפקיסטן כתואר כללי לנשים.
טרנט אלכסנדר-ארנולד
ראשית דרכו
כשהיה בן 6, אירח מועדון הכדורגל ליברפול מחנה קיץ, אשר אליו הוזמן בית ספרו. בהגרלה שנערכה בבית הספר, נשלף שמו של אלכסנדר-ארנולד מתוך כובע, והילד הצעיר הוזמן להשתתף במחנה. במהלך המחנה אותר על ידי מאמן האקדמיה איאן באריגן, אשר הציע לו להצטרף לאקדמיה של ליברפול. אלכסנדר-ארנולד התחיל להתאמן פעמיים עד שלוש פעמים בשבוע. בהמשך הפך הנער לקפטן הקבוצות של ליברפול עד גיל 16 ועד גיל 18. במשחקי קדם עונת זומן לראשונה לסגל הקבוצה הבוגרת של ליברפול, תחת המאמן ברנדן רוג'רס, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק ידידות מול סווינדון טאון.
הפריצה (2016-2019)
ב-8 בנובמבר 2016 יצאה הודעה מצד ליברפול כי אלכסנדר-ארנולד חתם על חוזה חדש ארוך-טווח במועדון. בהמשך אותו חודש רשם אלכסנדר-ארנולד את הבישול הראשון שלו במדי הקבוצה הבוגרת, כאשר בישל לדיבוק אוריגי, בניצחון 0–2 על לידס יונייטד במסגרת גביע הליגה. יתר על כן, נבחר אלכסנדר-ארנולד לאיש המשחק. ב-14 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, כאשר נכנס כמחליף בדקות המאוחרות, בניצחון 0–3 על מידלסברו. לאחר כחודש פתח לראשונה בהרכב ליברפול במסגרת הפרמייר ליג, מול מנצ'סטר יונייטד, במשחק שהסתיים בתיקו 1-1.
ב-9 במאי 2017 נבחר אלכסנדר-ארנולד לשחקן הצעיר של העונה בליברפול. מאוחר יותר באותו חודש היה מועמד לשחקן המצטיין בפרמייר ליג המילואים. בסיכום עונת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, ערך 12 הופעות בכל המסגרות.
במהלך ההכנות לעונת 2017/2018 חתם אלכסנדר-ארנולד על חוזה חדש ארוך-טווח בליברפול. ב-15 באוגוסט 2017 כבש את שער הבכורה בליברפול בבעיטה חופשית, בהופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית, בניצחון 1–2 על הופנהיים במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. בכך, הפך אלכסנדר-ארנולד לשחקן השלישי הצעיר ביותר להבקיע בהופעת הבכורה האירופית שלו, אחרי דייוויד פיירקלאף ומייקל אואן. במהלך שלב הבתים כבש אלכסנדר-ארנולד פעם נוספת, בניצחון 0–7 על מריבור, שהיה לניצחון החוץ הגדול ביותר במסגרת אירופית של קבוצה אנגלית. ב-26 בדצמבר כבש את שער הפרמייר ליג הראשון שלו, בניצחון 0–5 על סוונסי סיטי באנפילד.
ב-4 באפריל 2018 הפך אלכסנדר-ארנולד לשחקן האנגלי הצעיר ביותר שפותח בהרכב קבוצתו בשלב רבע גמר ליגת האלופות, לאחר שעשה זאת בניצחון 0–3 על מנצ'סטר סיטי. במשחק זה נבחר לאיש המשחק, וזכה לשבחים רבים על הופעתו ועל יכולתו לנטרל את הקיצוני של סיטי, לירוי סאנה. השחקן הרשים פעם נוספת במשחק הגומלין, שהסתיים בניצחון ליברפול 1–2. ההעפלה של ליברפול לחצי הגמר הייתה הראשונה מזה 10 שנים. ב-10 במאי זכה אלכסנדר-ארנולד בפרס השחקן הצעיר של העונה בליברפול בפעם השנייה ברציפות. בהמשך אותו חודש היה שותף להעפלה של ליברפול לגמר ליגת האלופות 2018, הגמר האירופי ה-11 בתולדות המועדון. הוא היה השחקן הצעיר בתולדות ליברפול שמעפיל לגמר ליגת האלופות. במשחק הגמר, שנערך נגד מחזיקת הגביע פעמיים ברציפות, ריאל מדריד, פתח אלכסנדר-ארנולד בהרכב. המשחק הסתיים בהפסד ליברפול 3-1.
בשלבים המוקדמים של העונה הבאה ערך אלכסנדר-ארנולד את הופעתו ה-50 במדי ליברפול, בניצחון 1–2 על טוטנהאם. באוקטובר 2018 הוכרז כמועמד לזכייה בפרס קופה, אשר ניתן לכדורגלן הטוב בעולם שטרם מלאו לו 21, על ידי כתב העת פראנס פוטבול. בעונה זו סיימה ליברפול במקום השני בטבלת הפרמייר ליג, עם 97 נקודות. ב-4 במאי, בניצחון 2–3 על ניוקאסל יונייטד, קבע אלכסנדר-ארנולד, יחד עם חברו לקבוצה אנדרו רוברטסון, את שיא הבישולים לעונה אחת באנגליה לשחקן הגנה, כאשר כל אחד מהם בישל 11 שערים, שיא אותו שבר ארנולד בעונה שלאחר מכן.
בחצי גמר ליגת האלופות, מול ברצלונה, בישל אלכסנדר-ארנולד לדיבוק אוריגי את שערה הרביעי של ליברפול במשחק הגומלין שנערך באנפילד, תוך הטיית בעיטת הקרן, ובלבול הגנת היריבה. המשחק הסתיים בתוצאה 0–4 לזכות ליברפול, ובכך מחקה הקבוצה האנגלית את ניצחונה של ברצלונה 0–3 בקאמפ נואו והעפילה לגמר ליגת האלופות. במשחק הגמר, הפך אלכסנדר-ארנולד לשחקן הראשון עד גיל 20 אשר פותח בהרכב בגמר ליגת האלופות בשתי פעמים שונות. במשחק זה סייע אלכסנדר-ארנולד לקבוצתו לנצח את טוטנהאם הוטספר 0-2 ולזכות בליגת האלופות.
שחקן מפתח בליברפול (2019-)
במשחק הראשון לעונת 2019/2020, בישל ארנולד שער בניצחון 1–4 על נוריץ', היה זה הבישול החמישי ברציפות של השחקן במשחק ליגה, ובכך הפך לשחקן השמיני בתולדות הפרמייר ליג לעשות זאת, והראשון בתולדות ליברפול. ב-2 בנובמבר, הפך לשחקן הרביעי הצעיר ביותר בתולדות המועדון שמגיע ל-100 הופעות, הוא עשה זאת בגיל 21 ו-26 ימים. לקראת סוף 2019, זכה לראשונה בפרס שחקן החודש בפרמייר ליג, זכה עם המועדון בגביע העולם למועדונים וגם נבחר לנבחרת השנה של אופ"א. בסיום אותה העונה, עונת 2019/2020, זכה עם הקבוצה באליפות אנגליה וסיים כמלך בישולי הקבוצה והשני בפרמייר ליג כולה, עם 13 בישולים להם הוסיף ארבעה שערים. זו הכמות הגדולה ביותר של שחקן הגנה בפרמייר ליג לעונה אחת, הוא שבר את השיא יחד עם המגן השני של הקבוצה, אנדרו רוברטסון.
בעונת 2021/2022 זכה בפעם השנייה בתואר שחקן החודש בפרמייר ליג, בחודש נובמבר 2021. ב-6 במרץ 2022 בישל שער בניצחון 0–1 על וסטהאם יונייטד. היה זה הבישול ה-15 של ארנולד בכל המסגרות לאותה העונה, ובכך שבר את שיאו של סטיבן ג'רארד לכמות בישולים לשחקן בעונה אחת במועדון. בעונה זו זכה עם ליברפול בגביע ה-FA ובגביע הליגה האנגלי, ובתחילת עונת 2022/2023 במגן הקהילה, ובכך היה לשחקן הצעיר ביותר לזכות בכל התארים הקבוצתיים האפשריים עם קבוצה אנגלית. במשחק מגן הקהילה אף כבש את השער הראשון, בניצחון 1-3 על מנצ'סטר סיטי.
נבחרות אנגליה הצעירות
אלכסנדר-ארנולד ייצג את אנגליה במגוון נבחרות הנוער שלה. ב-7 באוקטובר 2016 כבש צמד בניצחון 1–3 של נבחרת אנגליה עד גיל 19, על קרואטיה. חודש לאחר מכן שחזר את ההישג, בהפסד נבחרתו 2–3 לוויילס. ב-24 במרץ 2017 כבש צמד פעם נוספת, בניצחון 3 - 0 על ספרד, אשר הבטיח את העפלתה של אנגליה לאליפות אירופה עד גיל 19.
באוגוסט 2017 זומן אלכסנדר-ארנולד לראשונה לסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21, לצמד משחקים מול הולנד ומול לטביה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה בניצחון 0–3 על האחרונה, במשחק שנערך בבורנמות'.
נבחרת אנגליה
במרץ 2018, בעודו חלק מהנבחרת הצעירה, הוזמן אלכסנדר-ארנולד לקחת חלק באימוני נבחרת אנגליה הבוגרת, לקראת צמד משחקי הידידות מול נבחרות ו. במאי זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת, על ידי מאמן הנבחרת גארת' סאות'גייט, כאשר פרסם המאמן את הסגל למונדיאל 2018. ב-7 ביוני ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של הנבחרת הבוגרת, בניצחון 0–2 על, במשחק הכנה לקראת המונדיאל. טרם המשחק, הוענקה לאלכסנדר-ארנולד חולצתו למשחק על ידי הנסיך ויליאם, דוכס קיימברידג'. ב-15 בנובמבר 2018, במהלך משחק ידידות שנערך לכבוד פרישתו של ויין רוני מהנבחרת הלאומית, באצטדיון ומבלי, כבש אלכסנדר-ארנולד את שער הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה הבוגרת, במשחק שהסתיים בניצחון נבחרתו 0–3 על. ביוני 2019 היה חלק מסגל הנבחרת במשחקי גמר ליגת האומות 2018/2019, אז סיימה אנגליה במקום השלישי.
ביוני 2021 זומן לסגל הנבחרת לקראת משחקי יורו 2020, אולם נופה מהסגל ב-3 ביוני לאחר שנפצע במשחק ידידות נגד אוסטריה.
נכלל בסגל נבחרת אנגליה לטורניר מונדיאל 2022.
סגנון משחק
אלכסנדר-ארנולד הוא מגן טכני, בעל תפיסה התקפית מהירה והבנת משחק חזקה. הוא מסוגל להגיע לטווח רחב של מסירה, וזאת הודות להתפתחותו ותפקודו כקשר בזמן ששיחק באקדמיית ליברפול. נוסף על כך, הוא מסוגל לכבוש וליצור מצבים מסוכנים עבור היריב, מכל עמדות המצבים הנייחים. אלכסנדר-ארנולד מציין את סטיבן ג׳רארד כאחד ממקורות ההשראה הבולטים שלו, והדבר ניכר במשחקו; אחת המסירות המזוהות ביותר שלו היא המסירה מאגף לאגף (על פני מרחק שלרוב עולה 60 מטרים), מהלך שמזוהה גם עם ג׳רארד. תחת המאמן יורגן קלופ מתפקד בעיקר כמגן ימני התקפי, אשר מאופיין בריצות אגף אל תוך רחבת היריב, הגבהות ומסירות מדויקות אל עבר רחבת העונשין, אך עם זאת, יש לו יכולת גבוהה בחזרה מהירה לאחור, וסיוע להגנת קבוצתו. עקב כל אלו, משמש כבועט הקרנות המוביל בקבוצה. בכך תופס אלכסנדר-ארנולד מרכיב התקפי חשוב בליברפול, ואף שבר בעונת 2018/2019 את שיא הבישולים לשחקן הגנה בעונה אחת באנגליה, כאשר בישל 12 שערים. בעונה שלאחר מכן שבר שוב את השיא, כשבישל 13.
חיים אישיים
אלכסנדר-ארנולד נולד בשכונת מערב דרבי שבליברפול. שכונה זו היא ביתו של מלווד, מגרש האימונים של מועדון הכדורגל ליברפול. אלכסנדר-ארנולד גדל עם שני אחים, טיילר, הגדול ממנו ב-4 שנים, ומרסל, שצעיר ממנו ב-3 שנים. לדבריו, לאחיו יש חלק גדול בהפיכתו לכדורגלן מקצועי. בילדותו למד בבית ספר קתולי. אלכסנדר-ארנולד הוא אחיינו של ג'ון אלכסנדר, שחקן העבר של רדינג ומילוול, ומזכיר המועדון מנצ'סטר יונייטד בעבר. סבתו מצד אמו הייתה בעבר במערכת יחסים עם מאמן מנצ'סטר יונייטד לשעבר, אלכס פרגוסון, לפני מעברה לניו יורק. על פי מוצאו, רשאי היה אלכסנד-ארנולד לשחק עבור נבחרת ארצות הברית. אחיו טיילר משמש כסוכנו.
בגיל 9 ליווה את קפטן ליברפול ג'יימי קראגר בעלייה למגרש, במשחק מול לידס יונייטד. כשהיה בן 16, סימן אותו סטיבן ג'רארד באוטוביוגרפיה שלו ככוכב ליברפול הבא.
מחוץ לכדורגל, מתנדב אלכסנדר-ארנולד כשגריר של ארגון הצדקה הממוקם בליברפול, 'שעה לאחרים' ('An Hour for Others'), המעניק לאוכלוסיות מעוטות יכולת מזון, צעצועים ושיעורי מדע. הוא מתנדב בארגון מאז הגיע אליו דרך אמו, במהלך שנות נעוריו. במהלך שהותו באקדמיה של ליברפול, התחייב אלכסנדר-ארנולד יחד עם חברו לאקדמיה, לתמוך ביוזמות צדקה, אם אחד מהם יהפוך לכדורגלן מקצועי. במרץ 2019 חתם על הסכם חסות עם חברת אנדר ארמור, אשר היה להסכם החסות השני בשוויו באנגליה, לאחר זה של הארי קיין. אלכסנדר-ארנולד השתמש בכספי ההסכם על מנת לבנות מגרשי כדורגל ציבוריים בליברפול.
אלכסנדר-ארנולד הוא שחמטאי חובב, מאז נחשף למשחק זה בילדותו על ידי אביו. בשנת 2018 אף שיחק מול אלוף העולם בשחמט מגנוס קרלסן. המשחק, אשר נערך במטרה לקדם את ענף השחמט, הסתיים בהפסד של אלכסנדר-ארנולד, לאחר 17 מהלכים - שמונה מהלכים יותר מאשר ביל גייטס, שהתמודד מול אלוף העולם מספר חודשים קודם לכן. מאוחר יותר הסביר ארנולד, ששחמט הוא יותר כיף מבילוי ושבזכות השחמט הוא נהיה כדורגלן טוב יותר, בכך שלמד להבין שניים שלושה צעדים קדימה מהיריב.
מועדונים
נכון ל-19 באוגוסט 2023
נבחרת לאומית
נכון ל-3 ביוני 2023
יונה פרנקל
יונה פרנקל (י"ז באב ה'תרפ"ח, 3 באוגוסט 1928 – ט"ו באלול ה'תשע"ב, 2 בספטמבר 2012) היה פרופסור לספרות האגדה והמדרש, וחתן פרס ישראל בחקר התלמוד. מלבד בחקר האגדה, עסק גם בחקר פירוש רש"י לתלמוד ובמחקר הפיוט והמחזור האשכנזי.
ביוגרפיה
פרנקל נולד במינכן שבגרמניה לברכה, בתו של הרב חנוך ארנטרוי, ולאברהם פרנקל (בן דודו של אברהם הלוי פרנקל), ועלה ארצה ב-1937 עם משפחתו. בוגר ישיבת בני עקיבא כפר הרואה. מ-1946 למד בסמינר הדתי למדריכים של עליית הנוער והדריך בכפר בתיה. למד באוניברסיטה העברית בירושלים תלמוד וספרות עברית, שם קיבל תואר מוסמך ב-1963 ותואר דוקטור ב-1968. עבודת הדוקטורט שלו הייתה בנושא "דרכו של רש"י בפירושו לתלמוד הבבלי". מוריו העיקריים היו חנוך צבי אנוך (דידקטיקה), אריה לודויג שטראוס (ספרות), חיים שירמן (פיוט) וא"א אורבך (תלמוד).
פרנקל שימש מרצה באוניברסיטה העברית, במכללה דתית למורים ע"ש רא"ם ליפשיץ ובבית המדרש לרבנים באמריקה בניו יורק. נחשב מגדולי המומחים בעולם בזמנו לתחום האגדה בספרות חז"ל. בין השנים תשנ"ח-תשע"ב היה מראשי חברת מקיצי נרדמים, והחל משנת תשס"ח שימש כיושב ראש של החברה.
בשנת 1994 קיבל את "פרס ביאליק לחכמת ישראל" של עיריית תל אביב על ספרו "דרכי האגדה והמדרש". בשנת 2000 קיבל את פרס ישראל בחקר התלמוד.
התגורר בשכונת רחביה בירושלים, היה נשוי לחווה (בתו של החוקר דניאל גולדשמידט) ואב לחמישה.
דרכו בהוראה
פרנקל לימד במשך עשרות שנים בבית ספר יסודי, בתיכון, בסמינר למורים ובאוניברסיטה העברית. התמחותו הייתה בתחום הוראת התלמוד והאגדה. שיטתו הייתה דידקטית בעיקרה, כלומר לימוד השיטה העקרונית של החומר הנלמד, כדי להקנות לתלמיד יכולת ללמוד את המקצוע בעצמו. עוד בשנת תשכ"ו פרסם חוברת תרשימים וטבלאות חדשנית מסוגה עבור מורים לתלמוד, על הפרק 'אלו מציאות' (מתוך מסכת בבא מציעא). לכל התרשימים והטבלאות השונות מצורפים הסברים והדרכות כיצד יכול המורה למלא את הטבלה המצוירת על הלוח בשיתוף התלמידים, צעד אחרי צעד, עם התקדמות הסוגיה התלמודית. פרנקל פרסם כמה מאמרים על הוראת תלמוד וספרות עברית. מתוך שיטתו הדידקטית צמחה שיטת מחקרו על דרכי הפירוש של רש"י לתלמוד הבבלי.
פירוש רש"י לתלמוד
בספרו "דרכו של רש"י בפירושו לתלמוד הבבלי" עסק פרנקל בדרכיו של רש"י בכתיבת פירושו לתלמוד, שמזה 900 שנה הוא הביאור הבסיסי לתלמוד הבבלי. פרנקל אפיין את השקפתו של רש"י עצמו על מהות המשנה, התלמוד, מדרשי ההלכה והמידות שהתורה נדרשת בהן. הוא דן גם בדרכו של רש"י בביאור עניינים לשוניים וענייני ריאליה בתלמוד, וכן כיצד רש"י מבאר למעלה ממאה מילות מפתח של התלמוד הבבלי. פרנקל חשף ואפיין גם עשרות מונחים של רש"י עצמו, אשר שימשו אותו בביאורו. פרק מיוחד מוקדש לדרכו של רש"י בביאור המשניות. בדרך כלל, המשנה לא נלמדה באשכנז כחיבור נפרד, אלא רק כחלק מלימוד התלמוד וכמבוא לסוגיות התלמוד שעליה. לכן, כאשר פירש רש"י את המשנה הוא הסתפק בביאור הנצרך ללומד כדי שיוכל להבין את המשך התלמוד, שרק הוא יפרש את המשנה לאשורה.
גולת הכותרת של המחקר היא אפיון שיטתו הדידקטית של רש"י בהנגשת הסוגיה התלמודית ללומד: כיצד רש"י מסביר את שלבי הסוגיות צעד צעד, וכך עוקב אחר הבנתו של הלומד בכל שלב ומשלים לו את הנחוץ להבנתו, כגון הוספת טעמי הלכות וטענות או השלמת מקרים ושלבים שהתלמוד מדלג עליהם. כן מדגים פרנקל את השלמת אחדות הסוגיה בפירוש רש"י, וכן את דרכו הדידקטית להקדים ולשלב בפירוש שלו רעיונות ומונחים שיידונו בתלמוד רק בשלב מאוחר יותר. כן נידונים בספר עקרונות יסוד של ביאור רש"י, כגון פיזור פירוש של עניין מסוים בין סוגיות דומות, קרובות או רחוקות זו מזו; בעיית הסתירות (או הסתירות המדומות) בין פירושיו במקומות שונים בתלמוד; שאלת רמת הלומד שעבורו מכוון רש"י את ביאורו וכן סדר משוער של חיבור פירושו של רש"י למסכתות התלמוד. פרנקל ביקש גם לתת סימנים מזהים לפירושיו של רש"י שיאפשרו לזהות האם פירוש מסוים הוא מפרי עטו של רש"י או לא.
חקר האגדה
פרנקל הוא חלוץ מחקר הסיפור התלמודי (סיפורי האגדה) כיצירה ספרותית. לפי שיטתו כל סיפור תלמודי (כגון 'מעשי חכמים') הוא יצירה ספרותית שלמה, בעלת התפתחות דרמטית, המנוסחת בלשון מדויקת ובמבנה מעוצב, אשר יש להבין אותה מתוך עצמה. כדי להבין את הסיפור יש קודם כל לבודד אותו משאר מרכיבי הסוגיה התלמודית, לבדוק היטב את נוסחו המקורי (לפי כתבי היד), ואז לחשוף את מבנהו ולפרש את התפתחות העלילה (הקצרה בדרך כלל) המנוסחת באופן מרוכז מאוד ובדיוק לשוני רב. תבניות סיפור שונות ושיבוץ מילות מפתח במקומות מפתח נידונות במחקריו השונים, וכיצד הצורה והתוכן של היצירות הקטנות משולבים יחד לכדי יצירה ספרותית מגובשת. עיבודים שונים של אותו סיפור בספרות התלמודית הם לשיטתו סיפורים נבדלים, ואין לערב ו"להשלים" סיפור אחד מתוך רעהו. מטרתם של הסיפורים היא חינוכית, ואין להתייחס אליהם כמקור היסטורי גרידא. הסיפורים הם יצירת בתי המדרש, הם נוצרו על ידי תלמידי חכמים ומיועדים לתלמידי חכמים. אין מדובר כאן על ספרות עממית. האופי הדרמטי המתגלה בסיפורים מלמד על בעיותיו והתמודדויותיו של האדם, החכם התלמודי, כגון היחס בין תלמידי החכמים השונים בבית המדרש, היחס בין מורים לתלמידים, מידות מוסריות של תלמידי חכמים והיחס בין תלמידי החכמים לנשותיהם ולילדיהם ולאנשים הנמצאים מחוץ לאווירת בית המדרש. כן עולות בסיפורי האגדה שאלות של השקפת עולם, כגון הגורל, המוות, שכר ועונש, גלות וגאולה, ועוד.
בספרו הגדול "דרכי האגדה והמדרש" יישם פרנקל את דרכי המחקר הספרותי גם על חלקים נוספים של ספרות האגדה, והוא דן במשלי חז"ל וכן בעיצובם הלשוני והספרותי של הפתגמים המפוזרים בספרות האגדה. חלק אחר של הספר עוסק בדרכי מדרשי האגדה על גוניהם השונים. לספר נוספו פרקי מבוא על המדרש כסוג פירוש של המקרא - שבמהותו הוא מנוגד לפשט הפסוק, על היחס שבין ההלכה לאגדה ועל תולדות המחקר של ספרות האגדה. לדעת פרנקל - ביאליק, בשירו "אל האגדה" (תרנ"ג), היה הראשון אשר ניסח את מהותה האמיתית של האגדה כ"שירתו של עם ישראל ומנגינתו, שגדולי חכמיו חצבוה מליבו של העם ובשבילו", ומתוך הבנה עמוקה זו של ביאליק נולד "ספר האגדה" ונכתבו שני מאמריו של ביאליק "לכנוסה של האגדה" ו"הלכה ואגדה". גם התופעה הישראלית של חידוש לימוד ספרות האגדה בבתי המדרש החילוניים והדתיים ובאוניברסיטאות, לאחר דורות רבים של ניתוק מספרות זו, נובעת לדעת פרנקל מן ההפנמה שהאגדה, העוסקת בבעיותיו של האדם היהודי, היא אכן "שירתו של עם ישראל ומנגינתו". על קברו של פרנקל נכתבה שורה אחת מתוך שירו הנזכר של ביאליק: "אך היו מלפנים בבבל גיבורי הרוח ... שידעו לב עמם - ותהי האגדה".
המחזור והסידור האשכנזי
תחום נוסף במחקריו של פרנקל היה חקר הסידור והמחזור האשכנזיים, לרבות חקר נוסח התפילה, הפיוטים והמנהגים. בכך הוא המשיך את מפעלו של חמיו חוקר התפילה והפיוט דניאל גולדשמידט. הוא השלים את מחקרו של חמיו על המחזור האשכנזי והוציא מחזור לפי מנהגי בני אשכנז לכל ענפיהם לשלוש הרגלים. בשלושת כרכי המחזור פרסם פרנקל במהדורה מדעית על פי כתבי יד את הפיוטים שנהגו בימי הביניים בקהילות אשכנז וצרפת השונות, רבים מהם פיוטים שלא פורסמו מעולם. פייטנים רבים זוכים לתחייה בזכות מפעל כזה – כגון ר' יוסף טוב עלם, ר' יצחק בר שמואל ור' אליהו הזקן (שלשתם מצרפת), וכן שורה של פייטני גרמניה במאות האחת עשרה והשתים עשרה (כגון מאיר בר יצחק, אליעזר בן נתן, אפרים בר יצחק ומנחם בר יעקב). לכל אחד מכרכי המחזור הקדים פרנקל מבוא, המסכם את תולדות התפילה האשכנזית והצרפתית לשלשת הרגלים מבחינת מנהגי התפילה, הפיוטים והקריאות בתורה במועדים השונים, והתפתחותם במרחב האשכנזי-צרפתי. כן כולל המבוא גם סקירה על הפיוטים הכלולים במחזור, הרכבם ומחבריהם. פרנקל אסף מכתבי יד גם מאות פיוטים שנאמרו בקהילות אשכנז וצרפת בשבתות השנה, ובפרט בשבתות נישואין וברית מילה, אך לא הספיק להוציאם לאור.
בעשור האחרון לחייו עסק פרנקל במפעל ראשוני של הכנת מהדורה מדעית של הסידור בנוסח אשכנז – נוסח תפילות הסידור לפי מאות כתבי יד ודפוסים קדומים. שלא כמחזורים, שהתמקדו בעיקר בפיוטי המועדים, ולא נעשה בהם מחקר מקיף על נוסח התפילה גופו, מטרת מפעל זה הייתה ליצור מהדורה מדעית מדויקת של נוסח התפילה שהיה מקובל באשכנז, ולסקור את התפתחותו והשינויים שחלו בו בתקופות השונות. הייחודיות של המפעל היא בכמות העצומה של עדי הנוסח, ובגיבוש דרכי מחקר המתאימות למהדורה מדעית של סידור תפילה, שכן מעולם לא נערכה מהדורה מדעית של סידור של אף אחד מנוסחי עדות ישראל. החומר מכתבי היד נאסף והוקלד, ניתוח שינויי הנוסח בהתאם לתקופות כתבי היד, לענפי הנוסח השונים ובהשוואה לעדות אחרות כבר נעשה בחלקו, אך הוא לא הושלם בחייו של פרנקל ויש עוד להשלימו ולהוציאו לאור.
נאופנטאן
נאופנטאן, הנקרא גם בשמות דימתיל פרופאן או 2,2-דימתיל פרופאן, הוא פחמימן מסועף ממשפחת האלקאנים בעל 5 אטומי פחמן. נאופנטאן הוא גז דליק ביותר בטמפרטורה ולחץ של חדר. נאופנטאן יכול להתעבות לנוזל מאוד נדיף ביום קר, באמבט קרח, או כאשר נדחס ללחץ גבוה יותר. נאופנטאן הוא אחד משלושה איזומרים עם הנוסחה המולקולרית C5H12, כאשר האחרים הם פנטאן ואיזופנטאן
האיזומרים של נאופנטאן
רייבן רוג'רס
ביוגרפיה
בתקופת לימודיה בתיכון זכתה באליפות ארצות הברית לנוער בריצת 800 מטר. היא השתתפה באליפות העולם באתלטיקה לנוער שהתקיימה בדונצק ב-2013 וזכתה במדליית ארד בריצת 800 מטר ובמדליית זהב עם נבחרת השליחות במרוץ שוודי.
בשנים 2015–2017 למדה והתאמנה באוניברסיטת אורגון. רוג'רס זכתה שלוש פעמים באליפות המכללות בריצת 800 מטר באצטדיון (2015, 2016, 2017) ופעם אחת באליפות באולם (2016). כמו כן זכתה ב-2017 עם נבחרת השליחות בריצת 4X400 מטר. על הישגיה במכללות זכתה בגביע באוורמן ב-2017. באוגוסט 2017 חתמה על חוזה מקצועני בחברת נייק.
בפברואר 2018 הייתה שותפה לשבירת שיא העולם בריצת 800X4 מטר באולם בתוצאה של 8:05.89 דקות. באליפות ארצות הברית באולם ב-2018 סיימה במקום השני לאחר אג'יי וילסון. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 סיימה במקום החמישי בתוצאה של 2:01.44 דקות. היא הייתה שותפה לזכיית ארצות הברית במדליית זהב בריצת שליחות 4X400 מטר, כשהשתתפה במקצה המוקדמות.
באליפות העולם באתלטיקה 2019 זכתה במדליית כסף בתוצאה של 1:58.18 שניות. באולימפיאדת טוקיו זכתה במדליית ארד בשיא אישי של 1:56.81 דקות. באליפות העולם באתלטיקה 2022 סיימה שישית בתוצאה של 1:58.26	דקות.
מדינת היהודים
מדינת היהודים (בגרמנית: Der Judenstaat) הוא ספר מאת בנימין זאב הרצל, בו הוא משרטט את חזונו למדינת יהודים יצרנית. בספר מתאר הרצל כיצד הוא רואה את מדינת היהודים העתידה לקום, בפירוט רב עד כדי התייחסות לשעות העבודה שיהיו נהוגות בה. הספר יצא לאור בווינה ובלייפציג בהוצאת מ. ברייטנשטיין ב-14 בפברואר 1896, כשנה וחצי לפני כינוסו של הקונגרס הציוני הראשון.
חדשנותו ותוכנו
חשיבות הספר, שבו הציע הרצל לראשונה פתרון מעשי ל"שאלה היהודית" ולחוסר יכולתה של אירופה לפותרה, נובעת מכך שהוא שרטט והביא תוכנית פעולה למדינה, בימים שבהם נחשבה מדינה לחלום רחוק בלבד בקרב יהודים. בכך הביא הרצל לדיון את מושג הריבונות היהודית, ושכלל את הרעיון הציוני. בספרו הדגיש שכדי להגשים את הרעיון יש להשיג הכרה בינלאומית ומשפטית בזכויות העם היהודי על ארץ משלו, מבלי לנקוב בשמה. ספר זה היווה בסיס לזרם הציונות המדינית, שסברה שיש להשיג הכרה בינלאומית ומשפטית בזכויות העם היהודי על ארץ ישראל קודם לתחילת ההתיישבות בפועל, הסדר מדיני שיבטיח את זכותם של היהודים על הארץ, ורק אחרי השגת ערובות חוקיות וזכויות פוליטיות להתיישבות ניתן יהיה להתחיל בהגירה (עלייה).
בספר ארבעה פרקים:
יצירת הספר
את הספר כתב הרצל במהלך חודשיים, תוך סערת רגשות עזה.
לשם ניתוקו מעברו הספרותי, חתם הרצל על ספרו: "מאת תיאודור הרצל, דוקטור לתורת המשפטים".
תגובות על הספר
אף מוציא לאור בעל מוניטין לא רצה לפרסם את הספר, ובהם גם המוציאים לאור הקבועים של הרצל, דונקנר והומבולדט מלייפציג. גם בית ההוצאה קרונבאך בברלין, שהיה בבעלות יהודית, סירב לפרסמו. לבסוף הרצל הוציאו לאור אצל מקס ברייטנשטיין, יהודי מתבולל ובעליה של חנות ספרים קטנה בווינה. ברייטנשטיין עצמו לא האמין ברעיון הציוני בכללותו כמו גם בהצלחתו המסחרית של הספר, והסכים להוציאו לאור על רקע היכרותו האישית עם חוג משפחתו הקרוב של הרצל. המהדורה הראשונה של הספר הודפסה ב-3,000 העתקים.
ב-17 בינואר 1896 פורסמה ב"ג'ואיש כרוניקל" של לונדון תמצית קצרה של הספר. במאמר המערכת שנלווה אליה, כתב העורך על מצב האנטישמיות באוסטריה: "ודאי חמור הוא באמת אם תרופות הירואיות כאלו עולות על הדעת לא רק כרצויות אלא גם כבנות־ביצוע". באכר ובנדיקט, עורכי העיתון "נויה פרייה פרסה", שהרצל היה עורכו הספרותי, נתקפו בהלה משום שהרצל זוהה ב"כרוניקל" כעורך אחראי של העיתון הווינאי; בעקבות זאת, לחצו על הרצל לעכב את הדפסת הספר. בנדיקט אף הציע לו כסף תמורת זאת, ובאכר הזהיר אותו: "אתה שורף את הגשרים אחריך", אולם הרצל עמד איתן והשיב להם: "לא אסכים לשום דחיה. לא אקבל שום הבטחה". בנדיקט הזהיר אותו מההשלכות על יהודי אוסטריה: "אסור לאדם יחיד לקחת על עצמו אחריות מוסרית כבירה זו, לגרום למפולת שלגים כזאת, לסכן כל־כך הרבה הישגים. את הארץ שאנו יושבים בה נאבד קודם שנשיג מדינה יהודית". בנדיקט טען כי הקונטרס אינו בשל לפרסום והזהיר את הרצל שהוא מסכן גם את המוניטין הספרותי שלו. הרצל השיב על כך: "התחייבתי בכבודי, כבר פרסמתי את הרעיון ב'ג'ואיש כרוניקל'. אין הוא שייך עוד לי, אלא לכל היהודים. אם אשתוק עכשיו, אני מסכן את שמי הטוב עוד יותר". בנדיקט השמיע כלפיו איומים מרומזים לפיטוריו מהעיתון וביקש שלא יחתום על הספר בשמו. הרצל השיב כי "זו תהיה פחדנות". בנדיקט ביקש ממנו לדחות את פרסום הספר למספר חודשים והציע את עזרתו בשכתובו, אך הרצל סירב להמתין. באכר הזהיר אותו כי הוא מסתכן בכך שייעשה חביב האנטישמים.
הספר זכה לפרסום רב לאחר הוצאתו, אולם ברוב המקרים זכה ללעג ולביקורת שלילית. מיעוט הקוראים האוהדים היו בעיקר יהודים רוסים שהתגוררו בגרמניה ובאוסטריה. הסופר היהודי שטפן צוויג הזכיר את "הכעס הכללי בקרב הבורגנות היהודית" על פרסום "הטקסט האווילי והאטום הזה". צוויג כתב כי "שום אדם בווינה לא הושם ללעג כהרצל". הרצל כתב ביומנו: "אבי הטוב הוא עתה לי המשען היחיד. הזקן היקר שלי עומד איתן כעץ". עיתונו של הרצל שמר על שתיקה. בנדיקט הפר את הבטחתו המוקדמת להרצל לפרסם בעיתון ביקורת על הספר והוציא פקודה שאסור להזכיר אותו ואת הנושא בו הוא עוסק בטורי העיתון. הרצל העיר על כך בלעג, כי אותו עיתון התעלם במשך שנים גם מקיומו של הסוציאליזם, בתקוה שההתעלמות ממנו תעביר אותו מהעולם. התגובה הראשונה בדפוס לאחר הוצאתו לאור של הספר, הייתה חיובית מאוד, פרי עטו של חבר הפרלמנט איבן פון סימוני, שהיה מסית אנטישמי ידוע. ב-4 במרץ 1896, כתב הרצל ביומנו: "תומכי הנלהב ביותר עד היום, סימוני, מפציץ אותי במאמרים ראשיים מלאי שבחים ושולח לי שני טפסים מכל מאמר". עיתוני וינה פתחו בהתקפות. יוליוס פון לודאסי, חברו של הרצל מנעוריו, כינה ב"וינר אלגמיינה צייטונג" את הקונטרס של הרצל "טירוף מתוך יאוש" ו"תעתועי רוח". הפילוסוף הידוע תיאודור גומפרץ, תקף את הרצל בעיתון "די צייט" התקפה פרועה, אף על פי שהודה כי לא קרא את הספר. עיתון חשוב במינכן כינה את הקונטרס "עלון פרסומת אוילי... חלום־שכרון של פליטוניסט שמוחו נתפוקק מחמת התלהבות יהודית". ה"ברלינר טאגבלאט" אף העלה סברה שהרצל הוא "סוכן אנגלי".
הרצל קיבל תגובה עוינת גם מהחוגים הפוליטיים. הוא שלח עותק של הקונטרס שלו אל ראש ממשלת אוסטריה וזה אמר לשר הכספים שלו, ליאון פון בילינסקי, כי הציונות תמשוך רק "פטפטנים חלושי־דעת". הקיסר פראנץ יוזף, שהתנגד לכל הלאומנויות, אמר לבילינסקי: "מה היה גורלו של כפוי־טובה זה, הרצל, אלמלא היה שוויון זכויות ליהודים? קללה על ראש כל התנועות הלאומניות האלה, שאין בשרשן אלא מלחמות וסבל". בילינסקי היה פולני ממוצא יהודי. הוא הצביע על הדמיון בשימוש הלשון בין האנטישמי והציוני. קנצלר גרמניה לשעבר, אוטו פון ביסמרק, אמר לעיתונאי אמריקאי כי רעיונותיו של הרצל הם "הזיות עגומות".
אחד הסופרים המעטים שתמכו בהרצל היה ריכרד בר-הופמן, שכתב לו: "סוף כל סוף, הנה איש הנושא את היהדות לא כמעמסה, או כאסון, מתוך קבלת־הדין, אלא כמורשה לגיטימית של תרבות עתיקה". בממסד הרבני של מערב אירופה, הן האורתודוקסי והן הרפורמי, נבהלו. הרב הראשי של וינה, ד"ר מוריץ גידֶמן, הפסיק פתאום את תמיכתו בהרצל לאחר פרסום הקונטרס. העיתונות הגרמנית-יהודית תקפה את הרצל כדמגוג חסר אחריות ושקרן. נציגיהן של כ-500 קהילות יהודיות באוסטריה-הונגריה הגישו עצומה לקיסר וביקשו לאסור בחוק את הציונות כתנועה אנטי-דתית. בווינה תמכו בהרצל אגודות הסטודנטים היהודיות באוניברסיטה. נחום סוקולוב תקף בעיתון "הצפירה" הוורשאי את הרצל על שהוא מפיץ הזיות על מדינה יהודית וכינה אותו "הפליטוניסט הווינאי המשחק בדיפלומטיה". לטענתו, פעולותיו של הרצל עלולות להזיק למושבות בארץ ישראל. המשורר חיים נחמן ביאליק חיבר שיר לעג על הרצל, אולם אחד העם סירב להדפיסו. כעבור שנה, הפך סוקולוב לחסיד מושבע של הרצל וגם ביאליק התחרט. עם יציאת תרגומו האנגלית של הספר, נכתב ב"דיילי כרוניקל" הלונדוני: "לא זכור לנו מכל מה שקראנו מאמץ מורכב או משעשע יותר של הדמיון המדעי". מהתרגום האנגלי נמכרו אז רק כמאה עותקים. עיתון הצבי מט"ז שבט א'תתכ"ז לחורבן (1896), הביא את הידיעה על התוכנית החדשה של הרצל, תחת הכותרת: "רעש גדול סביב המחברת שפרסם ד"ר הרצל". ויליאם גלאדסטון שיבח פעמיים בפומבי את תוכניתו של הרצל. אלפונס דודה קרא את הספר בתרגום צרפתי וכתב להרצל כי זהו "שיר יפה מאד. אם עוד אעמוד על רגלי אבוא למדינת היהודים לתת ערבי־קריאה".
לאור היחס המגוון של היהודים בגולה ובארץ לספרו, שש שנים לאחר מכן הוציא הרצל לאור את ספרו אלטנוילנד, בסגנון רומן בדיוני, בניסיון לתרגם את חזונו על החברה הטובה לסוגה ספרותית אהודה. הרומן צבר תאוצה מהר עד שהפך למסמך מכונן שהוביל לעליה שנייה ולעליה שלישית ואף היה חלק בלתי נפרד מארון הספרים היהודי-הציוני.
יצחק פרנהוף, העיתונאי והסופר העברי ציוני בן דורו של הרצל, פרסם בשנת 1896, בעברית, את האוטופיה "שני דמיונות" (במסגרת חוברת ב' שנכרכה בכותר "ספרי שעשועים", בעריכת פרנהוף). בחיבורו התייחס פרנהוף לספרו של הרצל, שראה אור קודם לכן באותה השנה, ותרגם לעברית את שמו, "Judenstaat" ("מדינת היהודים"): "מדינת ישראל".
ייצוגיו בתרבות
כחיבור מכונן בתנועה הציונית, ראה "מדינת היהודים" אור במהדורות רבות, שלהן חוברו מספר תרגומים. בסוף המאה התשע עשרה או תחילת המאה העשרים תורגם הספר לרוסית על ידי פטר שוויצר אשר היה נתין האימפריה הרוסית.
אחת מהן, בתרגומו של מרדכי יואלי, אשר ראתה אור "בחסות הוועדה הבינמשרדית לאירועי שנת ה-30 למדינת ישראל בשיתוף עם הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית", בשנת תשל"ח 1978, הודפסה בשלוש מאות וחמישים אלף עותקים בהוצאת ידיעות אחרונות; ולה הוספו הקדמה מאת מנחם בגין, אז ראש הממשלה, ואחרית דבר מאת אריה דולצ'ין.
על שם כותר הספר נקראה אוניית המעפילים "מדינת היהודים" ושמות רחובות בישראל.
ראשית ימי הביניים
ראשית ימי הביניים או ימי הביניים הקדומים (באנגלית: Early Middle Ages) הוא מונח המציין תארוך תקופה באירופה, המזרח התיכון וצפון אפריקה, שנמשכה בערך מסוף המאה החמישית ועד תחילת הפיאודליזם באירופה, דהיינו המאה העשירית. השנה המקובלת בקרב רוב ההיסטוריונים באשר לתאריך תחילת התקופה היא שנת 476 לספירה, בה הודח הקיסר הרומי המערבי רומולוס אוגוסטולוס מכיסאו, והקיסרות הרומית המערבית חדלה מלהתקיים.
התקופה מאופיינת בפלישות רבות של עמים שונים, המסחר היה כמעט אפסי וחלק ניכר מהאירופאים לא היו נוצרים, אלא עובדי אלילים. עם הזמן החלה התנצרות הדרגתית.
במערב אגן הים התיכון ואירופה, ננטשה האדריכלות הקלאסית וחל צימצום בבנייה באבן. מקצועות שהתמחו בסיתות הקלאסי ובפיסול העיטורים האופייניים נשתכחו וכך גם השתנה סגנון הבנייה. היו סגנונות מקומיים כמו אדריכלות אנגלו-סקסונית. שרדו מבנים מעטים עם סגנונות אלה. החלו להופיע לראשונה כתבי יד מאוירים במערב ובמזרח. במזרח, התפתחה אדריכלות ביזנטית מהאדריכלות הקלאסית והחלה המסורת של אדריכלות הכנסיות. אמנות ביזנטית נוצרה לאחר אמנות נוצרית מוקדמת והייתה נפוצה באירופה עד המאה ה-9, אז סטתה האמנות באירופה מאומנות זו. למשל נוצרה אמנות קרולינגית (שגם הושפעה מהביזנטית). במקומות שנכבשו על ידי המוסלמים, התפתחה אמנות מוסלמית.
בתקופה זו התחזק מאוד מעמדה של הכנסייה הקתולית, שהמשיכה להחזיק בכוחה עד לשלהי המאה ה-15, ובמדינות רבות אף לאחר מכן. כמו כן, בתקופה זו החלה להתפתח מערכת קשרי התלות, שיצרה מאוחר יותר את הפיאודליזם.
הרקע לנפילת האימפריה הרומית המערבית
החל מתחילת המאה החמישית החלה האימפריה הרומית המערבית (ובמידה מסוימת, גם המזרחית) להתפרק מנכסיה. מוסדות פוליטיים-חברתיים בעלי מסורת של שנים רבות איבדו מחשיבותם, התחזק ה"מעמד" (Ordo) ומעמדות מסוימים יכלו לזכות את החברים בהם בהנחות ממס או פטור ממסים מסוימים. הקיסרים המערביים התעלמו מהסנאט והוא הפך למוסד עירוני במקום מוסד של האימפריה. רומא הקיסרית לא יצאה יותר למלחמות כיבוש ולכן לא יכלה להעניק לחיילים שלל. הפחתת הסיכוי לזכות בשלל גרמה לאזרחי רומי ובעיקר לחקלאים שבהם, שהיו רוב המגויסים, להשתמט משירות צבאי. לכן השתלבו יותר ויותר ברברים בצבא.
הצבא הרומי היה מורכב משני חלקים, שומרי הגבול (חיל הספר, ה-Limitanei) והפרשים (הצבא הנייד, ה-Comitatenses). הפרשים היו כוח סער שהועבר ממקום למקום לפי צורכי הביטחון של האימפריה בעוד שומרי הגבול ישבו במקום אחד. חלק ניכר משומרי הגבול היו גם איכרים זעירים ובינם לבין השוכנים בצדו השני של הגבול (לימס) היו קשרי סחר ולעיתים אף קשרי משפחה. הסחר היה לרוב של כלי נשק, שרשראות, בשמים, ותכשיטים אל ארצות הברברים וסוסים, עורות, ענבר ועבדים אל שטחי איטליה.
השבטים הגרמאנים שהוזמנו על–ידי הקיסרים ואלנס ותאודוסיוס הראשון להתיישב בתוך שטחי האימפריה מעבר לדנובה ולריין בעקבות לחצם של ההונים, זכו באימפריה למעמד של פואדרטי, נאמני רומא החייבים בשירות צבאי, ותמורתו זכאים למזון וקרקע. מבחינת האימפריה הרומית, הייתה הכוונה לעשות בפואדרטי שימוש כחיל ספר כנגד ההונים. עבור השבטים שעקרו או נמלטו מאימת ההונים מאדמתם המקורית, היה זה קרש זינוק למציאת אדמה חדשה לשבטיהם בתוך האימפריה. האלאנים, הוונדלים, הבורגונדים, ובמיוחד ה יצאו למסעות ביזה ממושכים שכוונו להזין את שבטיהם ולמצוא להם אדמה חדשה.
חולשתה המתגברת של רומא אילצה אותה להכיר בכיבוש בפועל של רוב שטחי גאליה וספרד על–ידי שבטים גרמאנים. בתחילה, היו מלכויות השבטים כפופות לשלטון רומי, כפרובינקיות פואדרטי. עם הזמן, לבשו הפרובינקיות צביון של ממלכות עצמאיות כמעט לחלוטין. ברומא עצמה, היה השלטון במהלך המאה החמישית נתון בפועל משך רוב הזמן בידיהם של גנרלים גרמאנים שונים. בסופו של דבר, כאשר נפלה האימפריה הרומית, היה זה רק אישור סופי להפיכתה הלכה למעשה לממלכה גרמאנית נוספת.
אחר נפילת האימפריה
לאחר נפילת האימפריה הרומית נותרו שרידיה בשליטת הגרמאני אודואקר, שזכה לאישורו של זנון, קיסר האימפריה הביזנטית ולתואר העוצר או דוּקס להלכה, אך "מלך איטליה" (Rex Italiae) בעיני עצמו.
אודואקר שמע על כך והחליט להנחית מהלומה מקדימה ופלש לפאנוניה במערב הבלקן, כשהוא מכה שם ברוגיאנים. תיאודריך יצא מולו לפאנוניה, שם נהנה מתוספת של כוחות רוגיאנים וגפידים ובשנת 489 הגיע לצפון איטליה. הוא פיתה שבטים גרמאנים אחרים, בורגונדים וויזיגותים לחבור אליו והביס את צבאות אודואקר בקרב איסונצו וקרב מילנו בשנת 489 ובאדה בשנת 490. הוא שם מצור על רוונה, העיר בה ישב אודואקר, עד כניעת העיר בשנת 493. אחרי כניעתה, ערך תיאודריך משתה התפייסות עם אודואקר, ובסיומו רצח את השליט הקודם. למרות האקט הרצחני, סימנה עלייתו של תיאודריך הגדול את ראשיתה של תקופת שלווה ופריחה בת למעלה משלושים שנה, תקופת השלום הארוכה ביותר שידעה איטליה מאז ראשית המאה החמישית.
תקופת השושלת המרובינגית
השושלת המרובינגית קיבלה את שמה ממייסדה האגדי, מֶרוֹבֵך, שהנהיג את הפרנקים הסאלים בתחילת המאה ה-5. פרנקים סאלים אימצו את הזהות הפרנקית והפסיקו להופיע בשם "סאלי" החל מן המאה ה-5. לעליית השושלת תרמו גם ניצחונותיו של בנו, כילדריך הראשון, במלחמותיו נגד הויזיגותים, הסקסונים והאלמאנים.
בנו, כלוביס הראשון, כבש הישות הרומית שנקראה ממלכת סואסון. כיבוש זה השלים את השתלטות הפרנקים על גאליה בלגיקה. בנוסף כבש את שטחי האלמאנים וסילק את הויזיגותים מגאליה.
בשנת 493 נישא כלוביס לנסיכה הבורגונדית קלותילדה, בתו של המלך כילפריך השני, מלך בורגונדיה, כחלק מהברית בין העמים נגד הויזיגותים בראשית המאה ה-6. מאוחר יותר הכניע כלוביס גם את הבורגונדים וכבש את הממלכה הבורגונדית.
המנהיגים המרובינגים דבקו במנהג הגרמאני של חלוקת אדמותיהם בין בניהם, והחלוקה התכופה הזו גרמה פעמים רבות למלחמות ומקרי רצח בין היורשים השונים. כך, לאחר מות כלוביס בשנת 511, ארבעת בניו חילקו את הממלכה שלו ביניהם. אולם אפילו כאשר מלכו מספר מלכים מרובינגים באותה העת הממלכה עדיין נחשבה כממלכה אחת.
במאה האחרונה לשלטונם החלו בני השושלת המרובינגית לאבד את עוצמתם הממשית, שעברה בהדרגה למאיורדומוס, בני השושלת הקרולינגית. הם לקחו על עצמם את כל סמכויות המלך, שתפקידו הפך לטקסי בלבד וריק מתוכן, והשתלטו על הכס הפרנקי באופן סופי בשנת 751, עם הדחתו של המלך כילדריך השלישי בידי פפין הגוץ.
תקופת השושלת הקרולינגית
השושלת הקרולינגית הייתה משפחת מלוכה פרנקית ששמה בא מהשם של קרל מרטל. המשפחה גיבשה את כוחה בסוף המאה ה-7 והפכה למחזיקת התפקיד מאיור דומוס, התפקיד החשוב ביותר בחצר המלך שתחת הנהגת המשפחה הפך מתפקיד ממונה לתפקיד העובר בירושה לבני המשפחה, ובכך לשליטים למעשה של הפרנקים. בשנת 751 השושלת המרובינגית, ששלטה עד אז בפרנקים מתוקף זכות, נושלה מזכות זו עם הסכמת האפיפיור והאצולה, ופפין הגוץ, המלך הראשון מהשושלת הקרולינגית, הוכתר למלך הפרנקים.
השליט הקרולינגי החשוב ביותר היה בנו של פפין, קרל הגדול, שהוכתר בשנת 800 כקיסר הרומאים על ידי האפיפיור. בהיסטוריוגרפיה מתייחסים לאימפריה שלו כאימפריה הקרולינגית. בתקופה האימפריה הייתה פריחה תרבותית, בעיקר סביבה חצר המלך. פותח כתב קרולינגי וקודמה הנצרות בדרכים שונות. השטחים היו מיושבים בדלילות והדרכים לא היו מהמשובחות לכן ניהל קרל את ממלכתו על ידי רוזנים שקיבלו קרקעות תמורת שירותם בצבא וניהול האדמות שבבעלותם.
המנהג הפרנקי (והמרובינגי) המסורתי של חלוקת הירושה בין היורשים נשאר גם בימי הקיסרים הקרולינגים, אולם הרעיון של אי-התחלקות האימפריה גם הוא היה מקובל. המסורת של הקרולינגים הייתה להפוך את בניהם למשנים למלך באזורי האימפריה השונים, אותם הם ירשו עם מות אביהם. לאחר מותו של לואי החסיד, האימפריה חולקה סופית (פרט לשנים בודדות בימי קרל השמן).
בימי השושלת התפתח הפאודליזם. עם התפוררות האימפריה הקרולינגית במאה ה-10, נוצר מוסד הצמיתות של ימי הביניים, כאשר אזורים רבים באירופה התפוררו לשרשרת ארוכה של אחוזות קטנות יחסית, ללא שליט מרכזי חשוב, ללא סחר וקשרים בין האזורים השונים באירופה.
הקרולינגים נושלו מרוב ממלכותיהם עד שנת 888. הם המשיכו לשלוט בפרנקיה המזרחית עד שנת 911 ובפרנקיה המערבית לסירוגין עד 987. שלא כמו אחיותיה המערבית והמזרחית שיצרו את ממלכת צרפת (תחת שלטון בית קאפה) והאימפריה הרומית הקדושה ארוכות השנים, בהתאמה, נותרה פרנקיה התיכונה על תילה למשך תקופה קצרה מאוד ופוצלה במהרה.
האימפריה הרומית הקדושה
האימפריה הרומית הקדושה (לטינית: Sacrum Romanum Imperium, אנגלית: Holy Roman Empire) מוכרת גם בשם "הרייך הראשון" הייתה קיסרות בשטח מערב גרמניה של היום, שנוסדה בשנת 843 בעקבות חוזה ורדן והתקיימה קרוב לאלף שנים, עד להתפרקותה לאחר קרב אוסטרליץ בשנת 1805.
על אף שמה המרשים, הקיסרות הייתה, כדברי הפילוסוף הצרפתי וולטייר: "לא קיסרות, לא רומית, ולא קדושה". סיבת הקמתה של הקיסרות, נעוצה בעובדה שגם שנים רבות (כמעט 400 שנה) לאחר היעלמותה של האימפריה הרומית, תושביה הנוצרים של אירופה לא רצו לקבל את העובדה כי האימפריה איננה עוד. עובדה זו נעוצה בעיקרה בסיבות דתיות, שכן במהלך כל ימי הביניים ועד לתקופתו של נפוליאון, האמינו רבים כי קץ הימים קרב, ועל פי ספרו של אוגוסטינוס הקדוש, עיר האלוהים, בו הוא מגדיר מי הן 4 הממלכות שמופיעות בספר דניאל, נטען כי הממלכה הרביעית, "ממלכת הנצח", היא הקיסרות הרומית, ולכן היעלמותה מהמפה הייתה בבחינת קטסטרופה דתית. לאחר שקרל הגדול מלך הפרנקים כבש את איטליה וגרמניה, הוא הוכתר על ידי האפיפיור ב-25 בדצמבר 800 לקיסר של האימפריה שכבש. עם זאת, הוא המשיך להשתמש בתואר מלך הפרנקים ועל כן יש מחלוקת האם ניתן לראות בהכתרה זאת את ייסודה של האימפריה הרומית הקדושה. לאחר חלוקת הממלכה הפרנקית בהסכם ורדן (843) בין שלושה מנכדיו של קרל הגדול, שליט הנחלה המזרחית נחשב כיורש התואר של קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לדעת ההיסטוריונים הגורסים שהאימפריה אכן התקיימה אז.
בשנת 911, לאחר מות המלך הקרולינגי לודוויג הילד ללא צאצאים, בחרו מנהיגי אלמניה, בוואריה, פרנקיה וסקסוניה בקונראד הראשון, שהיה פרנקי אך מהשושלת הקרולינגית, כשליטם החדש. היינריך הראשון (שלט בשנים 919-936), סקסוני שנבחר ברייכסטאג של פריצלאר בשנת 919, נבחר כיורשו של קונראד. בשנת 921 השיג היינריך את הסכמת שליטיו הקרולינגים של החלק המערבי לכינון אימפריה מזרחית נפרדת, וכינה עצמו מלך הפרנקים המזרחיים. היינריך בחר בבנו אוטו כיורש, ובשנת 936 הוכתר הלה למלוכה בעיר אאכן. בשנת 962 הוכתר על ידי האפיפיור כקיסר אוטו הראשון (בעתיד יכונה "אוטו הגדול") והמאחרים את ייסוד האימפריה הרומית הקדושה רואים בהכתרה זאת את ייסוד האימפריה.
הקיסרות הביזנטית
בתחילת ימי הביניים, שלטה האימפריה לאורך החצי המזרחי של ארצות הים התיכון. פלישות הברברים, שפגעו באימפריה הרומית המערבית ותרמו לסופה, לא גרמו נזק דומה לחלק המזרחי, המכונה הקיסרות הביזנטית. מספר שבטים, ובראשם הויזיגותים, האוסטרוגותים וההונים הצליחו אמנם לחדור ולזרוע הרס בבלקן, אך נבלמו בידי צבאותיה של ביזנטיון, או שוחדו בידי אוצרה, ופנו מערבה. בימי יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, האימפריה הגיעה לשיא גודלה. היא השתלטה אזורים במערב אגן הים התיכון: איטליה, דלמטיה, רוב צפון אפריקה ואת ספניה (חלק מספרד בימינו).
בימי יורשיו של יוסטיניאנוס, אבדו ספניה לויזיגותים כן חלק מאיטליה בעקבות הגעת הלומברדים. החל מימי הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית, אבדו שטחי האימפריה בצפון אפריקה ובמזרח התיכון (פרט לאנטוליה) לערבים. נדידת העמים השנייה החלה באותה העת וחלק מהעמים הגיעו לשטחי הקיסרות. במאה ה-9 כבש קרל הגדול את שאריות השטחים הנתונים לשליטה ביזנטית בצפון איטליה. חלק מדרום איטליה נשאר בשליטה ביזנטית עד המאה ה-11. במקביל התמודדה האימפריה עם מאבקים פנימיים, כגון היחס למונופיזיטיזם והיחס לאיקונוקלאזם. חוסר היציבות תם בימי השושלת המקדונית. דתה הרשמית של הקיסרות הייתה הנצרות ובירתה קונסטנטינופול. היא הייתה העיר הגדולה והעשירה ביותר באירופה. בלטו באותם ימים חמש הדיוקסיות הראשיות: קונסטנטינופול, רומא, אנטיוכיה, קיסריה (אחר כך ירושלים) ואלכסנדריה. הבישוף של המערב הוא האפיפיור היושב ברומא, גילה עצמאות הולכת וגוברת ככל שהתרחקה מאיטליה מרות קיסרית. תהליך זה הוביל בסופו של דבר להתרחקות של הכנסייה במערב, הכנסייה הקתולית, מזו שבמזרח, הכנסייה האורתודוקסית. שבע הועידות הכנסייתיות הראשונות מוכרות גם על ידי הכנסייה הקתולית. הנתק המכריע בין שתי הכנסיות התחולל במאה ה-11. ניסיונות לאחדן כשלו.
הבדל נוסף היה שפתי. הלטינית ובמיוחד ניביה היו דומיננטיים בשטחי הקיסרות הרומית המערבית לשעבר. היוונית לא שימשה שם כשפה מדוברת ועם הזמן מעמדה כשפת השכלה נחלש מול הלטינית. הקיסרות הרומית המזרחית הייתה טבועה באופי התרבות היוונית תוך שימור מסורת רומית. בשנת 629 ביטל הרקליוס הקיסר את מעמדה של הלטינית כשפה הרשמית בקיסרות, לטובת היוונית. משקלה של השפה הלטינית הלך ודעך.
לנוכח ההשפעה המאחדת שהייתה לשלטון הרומי והביזנטי, עד המאה ה-7 לספירה לא הייתה הבחנה ברורה בין אירופה של ימינו למזרח התיכון של ימינו. הארצות במזרח אגן הים התיכון היו נוצריות ודוברות יוונית ברובן (כששפות כמו הארמית היו נפוצות במקביל), וחלקו מאפיינים תרבותיים ומדיניים עם העולם היווני-רומי תחת שלטון הקיסרות, שעה שמסופוטמיה הייתה אזור חיץ בין האימפריה הפרסית לקיסרות הביזנטית. כיבושי האסלאם גרמו ליצירתו של גבול תרבותי-דתי קבוע בין אירופה והעולם המוסלמי.
הממלכות הגותיות
לאחר מסעות נדודים רבים הוקמו 2 ממלכות גותיות באירופה. הראשונה, הממלכה הוויזיגותית הוקמה על ידי הויזיגותים בחצי האי האיברי וגאליה (עד לתבוסתו של אלאריך השני על ידי כלוביס, מלך הפרנקים, אז נצטמצמה לשטחה של ספרד של ימינו), והממלכה השנייה, הממלכה האוסטרוגותית, הוקמה על ידי האוסטרוגותים באזור איטליה והבלקן. הממלכה האוסטרוגותית התקיימה משנת 493 ועד לשנת 553, ואילו הממלכה הוויזיגותית התקיימה משנת 418 ועד כיבושה על ידי המוסלמים בשנת 711.
הממלכה הוויזיגותית
הממלכה הוויזיגותית הייתה ממלכה אשר השתרעה על השטח שמהווה כיום את דרום-מערב צרפת ואת חצי האי האיברי, החל מהמאה החמישית ועד המאה השמינית לספירה. הממלכה הוקמה תחילה על שטחי אקיטן בידי המלך ואליה, ובהמשך התפשטה לכל שטחי חצי האי האיברי. בתחילת המאה השישית, שטחיה של הממלכה בגאליה נכבשו על ידי הפרנקים, מלבד רצועת חוף דקה בדרום מזרח צרפת המודרנית, אשר כונתה ספטימניה. לעומת גאליה, שליטתה של הממלכה בשטחי חצי האי האיברי הובטחה עד לסוף המאה, באמצעות הכנעתם של הבסקים ושל הסואבים.
דתם של הוויזיגותים הייתה במקור גרמאנית פגאנית, בדומה לדת שהייתה קיימת בצורות דומות בקרב העמים הגרמאנים השונים. לאחר חציית הדנובה בשנת 376 והשתקעות הוויזיגותים באימפריה הרומית, הומרו הוויזיגותים לנצרות אריאנית. לצורך כך נוצר אלפבית גותי. הוויזיגותים נותרו אריאנים כ-200 שנה. בשנת 589 כונסה מועצת טולדו השלישית, במטרה לאחד בין הקבוצות הנוצריות השונות בממלכה. בעקבות מועצה זו הומרה האצולה הוויזיגותית לנצרות קתולית.
רוב שטחי הממלכה הוויזיגותית נכבשו בסופו של דבר בידי הכוחות המוסלמים אשר הגיעו לחצי האי האיברי מצפון אפריקה בשנת 711, כאשר רק החלקים הצפוניים ביותר של היספניה נותרו בידיים נוצריות. שטחים אלו הפכו מאוחר יותר לממלכת אסטוריאס הנוצרית, אשר אותה הקימו, ככל הנראה, נוצרים בעלי שורשים ויזיגותיים.
הממלכה האוסטרוגותית
החל משנת 535 החלו כוחות צבאיים של הקיסרות הביזנטית לפלוש לאיטליה. שליטה של הממלכה האוסטרגותית, ויטיגס, לא הצליח להגן על גבולות ממלכתו, ועם נפילתה של רוונה (552) הוא נשבה על ידי הביזנטים. האוסטרוגותים העלו לשלטון את טוטילה, שלזמן מה הצליח להדוף את הכוחות התוקפים, אך לבסוף הובס גם הוא. יורשו של טוטילה, טאיה (Teia) לחם בביזנטים משנת 552 אך לבסוף הובס בשנת 553.
הלחימה שנודעה כמלחמות הגותיות, הרסה את חיי העיירות ששרדו את פלישת הברברים. חיי העיירה לא נעלמו, אך העיירות הפכו לקטנות יותר ופרימיטיביות בהשוואה לתקופה הרומאית. למרות שהערים האיטלקיות נותרו מיושבות, הן התכווצו במידה ניכרת. רומא, למשל, התכווצה מאוכלוסייה של מאות אלפים לכ-30 אלף עד סוף המאה ה-6. גם בשאר מערב אירופה הנוצרית חלה ירידה כללית באוכלוסיות העירוניות.