cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
החץ הירוק
דמותו נוצרה בתחילה כאנלוגיה לדמותו האפלה של באטמן, והתפתחה בהמשך כדמות ליברלית השונה מאוד מדמותו של האביר האפל. במשך 25 השנים הראשונות לקיומו, החץ הירוק לא היה דמות חשובה במיוחד. אולם, בשנות ה-60, הכותב דניס אוניל בחר לפשוט את הדמות מהונה הרב ולהפכה לצלבן רחוב עבור מעמד הפועלים וחסרי המזל. בשנות ה-70, הוא צוות לגרין לנטרן שומר החוק במיני סדרה מהפכנית וטעונה במסרים חברתיים. מאז, דמותו הפכה לפופולרית, וכותבים רבים נקטו בגישה אורבנית ומחוספסת בבואם לכתוב על הדמות. הדמות נהרגה בשנות ה-90 והוחלפה בידי בנו, קונור הוק, אך דמותו לא הייתה פופולרית כאביו, ואוליבר קווין הוחזר לחיים במיני סדרה "החץ הירוק: אשפת חיצים" משנת 2001.
דמותו של החץ הירוק לא הייתה דומיננטית במדיות אחרות נוסף לקומיקס. כל זה השתנה בסדרות וסרטי האנימציה של שנות ה-2000 - ליגת הצדק ללא גבולות, הבאטמן, "ליגת הצדק: המשבר בשני העולמות" ו-DC Showcase: Green Arrow, סרטון אנימציה קצר המתמקד על דמותו. החץ הירוק הופיע כדמות מרכזית בסדרת הטלוויזיה סמולוויל החל מעונתה השישית, ונכון להיום הוא מככב בסדרת לייב אקשן בשם "החץ", המשודרת ברשת The CW.
דמותו של החץ הירוק מדורגת במקום ה-30 ברשימת גיבורי-העל הגדולים, לפי אתר IGN.
התחלות, 1941 - 1968
החץ הירוק ושותפו הצעיר ספידי הופיעו לראשונה בחוברת More Fun Comics #73 (נובמבר 1941) באיורו של ג'ורג' פאפ. הכותב מורט ויזינגר קיבל השראה לדמותו של החץ הירוק לא רק מרובין הוד, אלא גם מסרטוני טלוויזיה קצרים משנת 1940 בשם "הקשת הירוק", בהתבסס על נובלה מאת אדגר ואלאס. הוא עיצב את הרעיון לדמות של קשת גיבור-על בעל אפיונים זהים לדמותו של באטמן. אפיונים אלה כללו את הוספת דמותו של ספידי, מכונית החץ ומטוס החץ, שימוש במערת החץ כמפקדה, האלטר אגו שלו כמיליונר נהנתן, השימוש בזרקור חץ על-מנת להזעיק אותו, ויריב מושבע בעל פני ליצן, בדומה ליריבו של באטמן הג'וקר.
דמות נוספת שנוצרה בידי ויזינגר, אקווהמן, הופיעה לראשונה בחוברת זו, ושתי דמויות אלו הופיעו זו לצד זו בסדרת הכותרים עד לאמצע שנות ה-40, ולאחר מכן בכותרי Adventure Comics משנים 1946–1960. בנוסף, החץ הירוק וספידי הופיעו בחוברות שונות של World's Finest Comics עד לחוברת מספר 140 (1964). עלילות החץ הירוק וספידי היו גם אחד מחמישה סיפורים שקודמו בחוברות Leading Books - מהסיפורים הראשונים בהם התאגדו יחדיו גיבורי-על.
החץ הירוק היה בין המעטות שבדמויות DC ששרדו אחרי תור הזהב של הקומיקס. אורך החיים של הדמות נבע מהשפעתו הגדולה של ויזינגר, ששמר את החץ הירוק ואת אקווהמן כגיבורים שוליים בסדרת כותרי סופרבוי, בתחילה ב-More Fun Comics ולאחר מכן ב-Adventure Comics. הופעתם המשותפת של החץ הירוק וספידי זכתה גם להרצה קצרה בשנת 1958 תחת כתיבתם של דיק ודייב ווד ואיורו של ג'ק קירבי.
ניל אדמס ודניס אוניל, 1969 - 1983
בשנת 1969, המאייר ניל אדמס החליט לחדש את מראה הוויזואלי של הדמות בכך שהוסיף לה זקן סטייל ואן-דייק ותלבושת בעיצובו. בעקבות השינוי הוויזואלי, הכותב דניס אוניל שיכתב מחדש את גישתה של הדמות מעל דפי החוברת Justice League of America #75 (נובמבר 1969), והעניק לאישיות שלו גוון מחוספס יותר. שכתוב זה הציג את אוליבר קווין כשהוא איבד את כל הונו והפך לדוברם ומגינם של אלה אשר לא שפר עליהם המזל בחברה וכן של מפלגת השמאל בפוליטיקה. כך למשל, הוא הציל ילד אשר שיחק עם כלבו בתחנת רכבות, אלא שבמקום לחוש שבע רצון, הוא הרהר על הבעיה הדחופה יותר - מדוע אין לילד כל מקום בטוח לשחק בו.
בתחילת שנות ה-70, החץ הירוק צוות לגרין לנטרן מתור הכסף האל ג'ורדן בסדרת כותרים משותפת וקצרה שהחלה בחוברת Green Lantern Vol.2 #76 (אפריל 1970) מאת אוניל ואדמס, שעסקה בנושאים חברתיים ופוליטיים בוערים של אותה תקופה. בסדרה זו, החץ הירוק דגל בשינויים רדיקליים ובנקיטת פעולה מיידית בעוד האל ג'ורדן היה איש החוק השמרן אשר פעל לפי מערכת החוקים והממשל. כל אחד מהם איתגר את אמונתו של השני. החץ הירוק שכנע את הגרין לנטרן לראות מעבר לציותו העיוור לחיל הפקחים הירוקים, ולעזור לאלה שנשכחו ועברו אפליה. השניים ערכו מסע לאורכה ולרוחבה של אמריקה, והיו עדים לבעיות שחיתות שלטונית, גזענות, זיהום הסביבה וסביבתנות, צפיפות אוכלוסין וכתות. אוניל אף כתב על אירועים בני זמנו, כמו סיפור מקרי הרצח של משפחת מנסון, כאשר הקנרית השחורה נופלת תחת השפעתו של נביא שקר אשר מעודד אלימות (חוברות מספר 78 - 79).
בתקופה זו התפרסם הסיפור הידוע ביותר של צמד הגיבורים, "ציפורי שלג לא עפות" בחוברות Green Lantern Vol.2 #85-86, בה התגלה ששותפו הצעיר של החץ הירוק התמכר להרואין. בשליחותו להציל את אמריקה, החץ הירוק מגלה כי נכשל להציל את שותפו, אותו לקח תחת חסותו כמחויבות אישית. בהמשך, ספידי התגבר על התמכרותו הודות לעזרתה של הקנרית השחורה, אהובתו של קווין. קשת הסיפור זכתה למכתב הוקרה מטעם ראש עיריית ניו יורק דאז, ג'ון לינדזי. אולם, מכירות החוברות לא עלו יפה, והציוות בין שני גיבורי-העל הופסק לאחר חוברת מספר 88 (אפריל 1972).
לאחר מכן, הצמד עבר לסיפור משני בחוברות The Flash #217-219. התמות החברתיות המשיכו, והסיפור הראשון התחיל כאשר החץ הירוק הרג פושע בשוגג. קווין מוותר על חיי הלחימה בפשע, מרסק את מטוסו לתוך הר ופורש לחיי נזירות באשראם. אולם, הוא אינו מוצא שלווה ועד מהרה חוזר לעולם לבקשתם של ג'ורדן ודיינה. לאחר קשת הסיפור בת שלושת החלקים, גרין לנטרן המשיך בהרפתקאות סולו בחוברות הפלאש, בשעה שהרפתקאותיו של החץ הירוק עברו לחוברות Action Comics.
באוגוסט 1976, הכרך השני של גרין לנטרן שב להרצה וציוות מחדש את האל ג'ורדן לאוליבר קווין, תחת כתיבתו של אוניל ואיורו של מייק גרל, והמשיך בפרסום עד לחוברת מספר 122 (נובמבר 1979). לאחר שובו של הכרך השני להרפתקאות הסולו של גרין לנטרן, סיפורי החץ הירוק החלו להתפרסם בחוברות World's Finest תחת כתיבתו של אליוט ס. מאגין. בהרפתקאות הסולו שלו, אוליבר קווין קיבל עבודה כבעל טור בעיתון, מה שאיפשר לו לשקף את אמונותיו הפוליטיות בדרך שתשפיע על הציבור. בחוברת World's Finest #255, קווין רץ לראשות העיר סטאר סיטי אך הפסיד ברגע האחרון.
בין מאי לאוגוסט 1983, החץ הירוק הופיע לראשונה בכותר משל עצמו, מיני סדרה בת ארבעה חלקים העוסקת ברצח ובבגידה, שהיה לה הפוטנציאל להתפתח לסדרה שלמה. במיני סדרה זו התפתחה יריבות בינו לבין נבל-העל הרוזן ורטיגו. בשנת 1985, החץ הירוק מת באירועי המשבר בעולמות האינסופיים, אך נרמז כי מדובר בדמות מקבילה מארץ-2.
ציידי הקשת הארוכה - הרצתו של מייק גרל ומעבר
תחת עטו של גרל, החץ הירוק נוטש את חיצי התכסיס המוכרים שלו ועובר מסטאר סיטי לסיאטל, וושינגטון. טון הרפתקאותיו הופך לאורבני, אלים ומחוספס יותר, כיאה לליין החוברות הבוגר, כאשר החץ הירוק משתמש לעיתים תכופות בכוח קטלני נגד אויביו. גרל כתב את 80 החוברות הראשונות, הוריד מערכי גיבור-העל המוכרים ובודד אותו מיתר יקום DC. החץ הירוק נטש את מסכתו, והקנרית השחורה איבדה את יכולתה לצרוח את הצרחה העל-קולית שלה. בשעה שמהדורות קרוסאובר מוגבלות הופקו כדי לאפשר לכותבים אחרים להשתמש בחץ הירוק (כמו דניס אוניל, אשר כתב בחוברות באטמן ו"השאלה"), גרל בכוונה ניתק את כל הקשרים בין גיבורי-העל לחץ הירוק, והדבר הורגש כאשר הופיעו מספר דמויות אחרות - כמו גרין לנטרן או שר המלחמה (יצירתו של גרל) - בבגדי רחוב תחת שמם האזרחי ושם הכינוי "החץ הירוק" לא הוזכר אפילו פעם אחת.
במקום קהילת גיבורי-העל, גרל יצר דמויות משנה משלו. בנוסף לשאדו, גרל הציג את סגן משטרת סיאטל ג'ים קמרון, הנגעל מפעולותיו של החץ הירוק, שלקח את החוק לידיו ואף הרג פושעים; את סוכן ה-CIA שסרח גרג אוסבורן, שהחל לעקוב אחר פעולותיו של קווין; ושכיר החרב אדי פיירס, שהופיע בתחילה כיריב אך בהמשך לבן-ברית בעל כורחו לאחר שקווין נאלץ לעזוב את סיאטל כשהואשם בעזרה לטרוריסטים. הרצתו של גרל הסתיימה בחוברת Green Arrow #80, מעט לאחר שדיינה זרקה את אוליבר.
בתקופה זו, הדמות הוגדרה מחדש במיני סדרה בת ארבע חוברות משנת 1992, Green Arrow: The Wonder Year. גרל תיאר את אוליבר קווין כמחפש אחר ריגושים לאחר שירש את עסק משפחתו בגיל צעיר. הוא משתנה לאחר שהיה זמנית על אי בודד, ומחליט לקחת על עצמו את הלחימה בפשע כאמצעי למרוד נגד אחריותו. במהלך הרפתקתו הראשונה בסטאר סיטי, הוא פוגש באהבה ישנה בשם בריאנה סטון, מכרה מימי המכללה בעלת דעות קיצוניות. הרצתו של גרל גם קיבעה את משיכתו של קווין לנשים מסוכנות.
בחוברות מספר 100 - 101, לקראת אירועי הלילה האחרון, החץ הירוק נענה לבקשת הסוכנות לביטחון לאומי להסתנן לשורות ארגון טרור אקולוגי ומקריב את חייו כדי למנוע מהארגון לפוצץ פצצה אשר תשמיד את העיר מטרופוליס. האירוע איפשר לכותבים לרענן מעט את המצב הקיים ולהפוך את קונור הוק למחליפו.
סמית', הסטר ופארקס/מלצר, 2000 - 2004
בשנת 2000, החץ הירוק חוזר לחיים בכרך שלישי של סדרת החוברות, בקשת הסיפור "אשפת חיצים", בכתיבתו של קווין סמית' ובאיורם של פיל הסטר ואנדי פארקס, אשר המשיכו את קו עלילת "הלילה האחרון" והחזירו את אוליבר קווין לחיים בידי האל ג'ורדן, שבאותה עת השתלט עליו פאראלקס, אך אינו זוכר את אירועי "ציידי הקשת הארוכה" או את האירועים שקרו עד לרגע מותו. בשיאו של הסיפור, נשמתו של קווין יורדת מגן עדן (כפילו הארצי של קווין לא מכיל נשמה) ועוזרת לבנו קונור הוק להילחם בשדים. קווין מוצא את עצמו עשיר בשנית, ואף לוקח תחת חסותו שותפה חדשה בדמותה של מיה דירדן, שנוטלת את זהות ספידי.
קשת סיפור נוספת הביאה לניסיונו של הרוצח הסדרתי בעל כוחות-העל אונומטופיה לתבוע את חייו של קונור הוק. סמית' עזב את הכותר, ואת מקומו לקח בראד מלצר, שכתב בהמשך את משבר זהות - בו החץ הירוק הוא בין הדמויות המרכזיות.
קשת הסיפור היחידה שבכתיבתו של מלצר הביאה לאיחודם של אוליבר קווין ורוי הרפר, שותפו לשעבר, במסעם לרוחבי המדינה לאסוף מזכרות ישנות של קווין - בין היתר גם טבעת כוח רזרבית שהאל ג'ורדן הפקיד בידיו למשמר. הסיפור מגלה גם שאוליבר ידע כל אותה עת שקונור הוק הוא בנו, וכי נכח בזמן לידתו, אך הוא נטש אותו ואת אמו כי פחד ממחויבותו כהורה. סיפורו של מלצר המשיך לתוך גרין לנטרן: לידה מחדש, שבו קווין מנסה להשתמש בטבעת הכוח. בתקופה זו, הדמות הופיעה בכותרים אחרים כמו ליגת הצדק ו"אליטת ליגת הצדק".
ג'וד ויניק, 2004 - 2008
ג'וד ויניק לקח את מושכות מלאכת הכתיבה בשנת 2004 והציג את מרלין הקשת האפל, אמן הלחימה קונסטנטין דרייקון ואת דניאל "החומה" בריקוול לתוך אסופת נבלי-העל של החץ הירוק, שכללו עד עתה את הרוזן ורטיגו ואת אונומטופיה. נבלי-על אחרים של יקום DC הופיעו בהופעות אורח, כמו איש החידות.
שנה זו ראתה את הכותר קופץ "שנה מאוחר יותר" לאחר אירועי המשבר האינסופי. קווין הוא כעת מיליונר וראש העיר סטאר סיטי. הוא ממשיך במאבקו למען הצדק גם ברחובות וגם במערכת הפוליטית. הוא עוטה תלבושת חדשה, מעין שילוב של גרסת ניל אדמס הקלאסית וזו של מייק גרל מ"ציידי הקשת הארוכה". בפלאשבקים, מתגלה כי קווין נפצע במהלך המשבר האינסופי, והוא מנצל את זמן החלמתו כדי להתאמן עם סנסיי בשם נאטאס, שאימן בעבר את דת'סטרוק. הכרך השלישי הסתיים בחוברת מספר 75 (יוני 2007), כשקווין התפטר מתפקידו כראש עיר והציע נישואים לקנרית השחורה.
החץ הירוק / הקנרית השחורה
עם סופו של הכרך השלישי, חברת DC פרסמה מיני סדרה דו-חודשית בת ארבעה חלקים של הקנרית השחורה, שבסופה היא נענית להצעתו, וכן לפרסומן של שלוש מהדורות מוגבלות הקשורות אחת בשנייה אודות חתונתם (The Black Canary Wedding Planner, JLA Wedding Special ו-The Green Arrow\Black Canary Wedding Special), ואשר הובילו לספירה לאחור לקראת המשבר האחרון של שנת 2008 ולהמשך הרצת החוברות המצוותות את החץ הירוק עם הקנרית השחורה. בסיומו של ספיישל החתונה. הקנרית השחורה נאלצת להרוג את החץ הירוק לאחר שזה משתגע ותוקף אותה. מתגלה כי החץ הירוק חי וקיים, וכי זה שנהרג הוא מתחזה. החץ הירוק האמיתי מוחזק בשביה של גראני גודנס, והקנרית השחורה, קונור ומיה יוצאים להצלתו. בדרכם חזרה לחוף מבטחים, קונור נפגע מכדור תועה שכוון לאוליבר, ומצבו מוגדר כצמח. בזמן החלמתו של קונור, אוליבר ודיינה מתחתנים באופן רשמי (היות ש"חתונתם" לא באמת מומשה), חוזרים לביתם ומוצאים שקונור נחטף. סיפור זה מוביל לקשת סיפור נוספת המביאה את הצלתו של קונור מידיו של זר מסתורי. הוא מתרפא לחלוטין הודות לניסויו של דוקטור סיבאנה.
זעקה לצדק / הלילה האפל ביותר
במהלך הלילה האפל ביותר, אוליבר הופך לפקח שחור ומתקיף את בני בריתו. בקרב נגד בנו קונור, קונור מתוודה כי מעולם לא סלח לאביו. הנבל פרומתאוס משמיד את סטאר סיטי ובסופו של דבר נהרג בידי החץ הירוק בחשאי. עקב כך, מתגלה כי החץ הירוק צד באופן אובססיבי אחר נבלי-על. הוא מבין כי עבר את הגבול ומסגיר את עצמו, והקנרית השחורה מחזירה לו את הטבעת ומכריזה כי נישואיהם נגמרו. אוליבר קווין נמצא לא אשם, אך מגורש משרידי העיר סטאר סיטי.
היום הבהיר ביותר
כאשר טבעת הכוח הלבנה הביאה את דדמן לחורבות העיר סטאר סיטי, יער עבות צומח לפתע בכוח האור הלבן של הטבעת. כעת כשהוא גורש מהעיר בעוון רצח פרומתאוס, החץ הירוק מתגורר בנבכי היער החדש ומנסה להגן על העיר ההרוסה. כתוצאה מהשתלטות עוינת, בעלים חדשים של תעשיות קווין מגיע על-מנת להשליט שלום ולבנות מחדש את העיר, כשברקע דמויות פוליטיות נרצחות ומערכת החוק מתפוררת. אותם בעלים מתיימר להכיר את אביו של אוליבר, וטוען כי הוא מנסה לשמר את ירושתה של משפחת קווין, בדרך בה אוליבר נכשל.
ה-52 החדשים
באתחול המחודש שנעשה ליקום DC בספטמבר 2011, כותרי החץ הירוק החלו בהרצה מחודשת, והדמות מנסה ללא הרף לאזן בין מאמציה ללכוד פושעים ברחבי העולם לבין שבירת החוקים בעצמה. בסדרת חוברות "הברדס האדום ופורעי החוק", רוי הרפר נזכר בימים בהם אוליבר קווין ניתק עמו את קשרי השותפות ביניהם, לקח ממנו את מניותיו בחברה, והשאיר אותו לבדו במערכה. הדבר הוביל כמעט להתאבדותו של רוי בעזרתו של קילר קרוק. רוי מתוודה שהוא גונב מחברתו של אוליבר כדי להשיג את חיצי התכסיס המשמשים להרפתקאותיו.
סמולוויל
החץ הירוק הופיע בסדרת הטלוויזיה "סמולוויל" לראשונה בעונתה השישית בתפקיד משני וחוזר מהעונה השמינית.
החץ
באוקטובר 2012 החל שידורה של סדרה חדשה ברשת הטלוויזיה The CW שגיבורה הוא החץ הירוק. בסדרה זו, אוליבר קווין (סטיבן אמל) הוא בסוף שנות ה-20 לחייו. דיינה לורל לאנס (קייטי קאסידי) מופיעה אף היא, אם כי בתחילה לא בדמותה של הקנרית השחורה. אמו של קווין, מוירה, עדיין חיה בזמן ההווה, וקווין הצעיר חוזר לעיר סטארלינג סיטי לאחר שנחשב למת במשך חמש שנים. קולין דונל מגלם את חברו הטוב של קווין, טומי מרלין. בין האויבים בהם נתקל החץ הירוק נכללים דדשוט, דת'סטרוק, הקשת האפל, ורטיגו, ראס-אל-גול, קפטן בומרנג, קונסטנטין דרייקון, פיירפליי, טיגריס הארד, מלך השעונים, צ'יינה וייט, קופידון, בריק, כנופיית רויאל פלאש והציידת.
אמל מגלם את הדמות בהופעת אורח בסדרות הבת "הפלאש", ו"אגדות המחר". אמל דיבב את הדמות בסדרת הרשת המונפשת "ויקסן" של CW Seed, ובמשחק הווידאו Injustice: Gods Among Us.
קנה מידה
קנה מידה הוא היחס בין גודל המיוצג במפה, בתוכנית אדריכלית, בשרטוט טכני או באמצעי אחר להדמיה, לבין גודלו במציאות. למשל, במיפוי גאוגרפי, בשרטוט או בבניית דגמים, קנה המידה הוא היחס בין מרחק מסוים במפה לגודלו האמיתי בשטח. על כן, קנה מידה נכתב כיחס בין שני מספרים.
לדוגמה, נתון קנה מידה של אמצעי הדמיה, המתאר יחס של 10,000 יחידות מידה במציאות. בהתאם לכך, כל יחידת מידה שבאמצעי ההדמיה תיכתב באופן זה: 1/10,000 או 1:10,000. משמעות נוספת ליחס זה עשויה להיות שכל סנטימטר במפה שווה ל-10,000 סנטימטרים בשטח.
קנה המידה הגדול ביותר הוא זה שמבחינה מספרית הערך שלו קטן יותר - במפה שנתון בה קנה מידה קטן, ניתן לראות יותר שטח ופחות פרוט. אם יחס ההקטנה של מערכת כדור הארץ-הירח היה עומד על 1:42,000,000, כי אז קוטר כדור הארץ היה כ-30 ס"מ (גודל של דגם תקני), וגודל הירח היה כגודלו של כדור בסיס (כ-7 ס"מ קוטר), והמרחק ביניהם היה כ-9 מטרים. ממרחק כזה לאיש העומד היכן שדגם כדור הארץ, הירח היה נראה כגודל מחק בקצה עיפרון.
במפות בישראל
שלושה סוגי קנה מידה נפוצים במפות בישראל, ודוגמה לשימוש בהם, הם:
באדריכלות ובהנדסה
בתחומי האדריכלות וההנדסה משתמשים בקני מידה גדולים יותר. קנה המידה תלוי בהקשר אך לרוב משתמשים בקני מידה אלו:
הסכם בחריין–ישראל
הסכם בחריין–ישראל, או באופן רשמי הצהרת שלום, שיתוף פעולה, ויחסים דיפלומטיים בונים וידידותיים הוא הסכם לנרמול היחסים הדיפלומטיים והכלכליים בין מדינת ישראל לבין ממלכת בחריין שנחתם במסגרת הסכמי אברהם ב-15 בספטמבר 2020 ב. ההסכם פורסם אחר שיחת טלפון שהתקיימה בין הצדדים, עם תיווכו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
רקע
ב-11 בספטמבר 2020 דווח כי בחריין החליטה לנרמל את יחסיה עם ישראל ולכונן איתה יחסים דיפלומטים. מאז הסכמי אוסלו בחריין מקיימת יחסים חשאיים עם ישראל, ואף תומכת בה במאבקיה ומבקרת את אויביה באופן לא שגרתי למדינה ערבית. כבר ב-2018 נטען על ידי בכירים משתי המדינות כי ככל הנראה, יחסים דיפלומטיים ביניהן יכוננו בעתיד.
לפי העיתונאי ברק רביד, כמה שעות אחרי ההכרזה על הנורמליזציה בין ישראל לאיחוד האמירויות הערביות התקשר בכיר בממלכה ליועציו של דונלד טראמפ ואמר: "אנחנו הבאים בתור". מהרגע הזה התחילו מגעים מרתוניים בין האמריקנים לבחריינים והישראלים. ההתקדמות המשמעותית הגיעה בביקור ג'ארד קושנר במנאמה, ועם קבלת אישור מהסעודים. בבית הלבן דחפו להגיע להסכם עוד לפני טקס החתימה על הסכמי אברהם.
פרטי ההסכם
ההסכם נפתח בשאיפתן של המדינות "להביא לפתיחתו של עידן חדש של ידידות ושיתוף פעולה, בחתירה למזרח תיכון יציב, בטוח ומשגשג - לטובת כל המדינות ועמי האזור". עוד נכתב בהסכם כי "בפגישתם, ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר החוץ עבד א-לטיף א-זיאני הסכימו לכונן יחסים דיפלומטיים, לקדם ביטחון ממושך ולהימנע מאיומים ומשימוש בכוח. כמו כן, הצדדים הסכימו לקדם דו-קיום ותרבות של שלום. ברוח זו, הם אישרו היום שורה של צעדים שיחלו את הפרק החדש ביחסי המדינות". בנוסף לכך, התחייבו המדינות "להמשך המאמצים להגעה לפתרון כולל, הוגן וממושך של הסכסוך הישראלי-פלסטיני".
חתימת ההסכם
ההסכם נחתם ביום שלישי, 15 בספטמבר, לצד החתימה על הצהרת הסכמי אברהם במעמד שר החוץ של בחריין, עבד א-לטיף א-זיאני, שר החוץ של איחוד האמירויות הערביות, עבדאללה בן זאיד אאל נהיאן, נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ וראש הממשלה בנימין נתניהו.
ההסכם אושר על ידי הכנסת ב-10 בנובמבר ברוב של 62 תומכים מול 14 מתנגדים (חברי הרשימה המשותפת).
הסכם הביניים והשלכות מעשיות
ב-18 באוקטובר נחתם במנאמה, בחריין, הסכם ביניים לכינון יחסים דיפלומטיים בין המדינות. במסגרת הסכם הביניים נחתמו הסכמים לשיתוף פעולה בתחומי הכלכלה והמסחר, בתחום הטלפוניה, טכנולוגיות המידע ושירותי הדואר, תחום החקלאות והסכם לפטור מדרישות אשרת שהייה למחזיקים בדרכונים דיפלומטיים.
פיזוסטיגמין
פיזוסטיגמין (Physostigmine) הוא אלקלואיד פאראסימפתומימטי, ומעכב אצטיל-כולין אסטרז הפיך. הוא נמצא באופן טבעי בשעועית קלבר (Physostigma venenosum).
הסכם בחריין–ישראל
הסכם הביניים והשלכות מעשיות
ב-22 באוקטובר נחתם בין ישראל לבחריין הסכם תעופה, שמאפשר לכל אחת מהן להפעיל 14 טיסות שבועיות בקו נתב"ג-בחריין ובחריין-נתב"ג. בתחילת חודש נובמבר אישרה ממשלת בחריין את הסכם התעופה.
ב-25 באוקטובר חתמה בחריין על התחייבות למנוע "כל צורה של אנטישמיות, כולל אנטי ישראליות ודה לגיטימציה לקיומה של מדינת ישראל".
פיזוסטיגמין
החומר סונתז לראשונה בשנת 1935 על ידי פרסי לבון ג'וליאן וג'וזף פיקל. הוא משווק גם תחת השם המסחרי אזרין (eserine).
הסכם בחריין–ישראל
הסכם הביניים והשלכות מעשיות
ב-2 בדצמבר חתמו ישראל ובחריין על מזכר שיתוף פעולה בתחום התיירות. ההסכם כולל סעיפים בנושא תיירות למשפחות ותיירות כלכלית, וגם הקמת פורום תיירות משותף לשתי המדינות. בנוסף, נחתם מזכר בתחום התקינה וקידום העסקים הקטנים.
פיזוסטיגמין
פיזוסטיגמין משמש לטיפול בגלאוקומה, אלצהיימר וכן משמש להגברת תנועתיות המעי ושלפוחית השתן. לעיתים משתמשים בו גם לטיפול בתת-לחץ דם בעמידה (Orthostatic Hypotension). כיון שהוא אמין שלישוני, הוא יכול לחצות את מחסום דם-מוח, והוא ממשמש לטיפול בהרעלה של אטרופינים מוסקרינים דוגמת אטרופין, סקופולמין, ומינון יתר של תרופות אנטיכולינרגיות אחרות.
מנת יתר יכולה לגרום לתסמונת כולינגרית. תופעות לוואי אחרות עשויות לכלול בחילות, הקאות, שלשולים, אנורקסיה, סחרחורות, כאבי ראש, כאבי בטן, הזעה והפרעות בעיכול.
הסכם בחריין–ישראל
הסכם הביניים והשלכות מעשיות
בינואר 2021 חתמו בנק הפועלים ובנק לאומי על הסכמי שיתוף פעולה עם "בנק לאומי לבחריין" (National Bank of Bahrain).
בסוף מרץ 2021 מינתה בחריין את ח'אלד יוסף אל-ג'לאהמה לשגרירה הראשון בישראל.
איטליה (אפקוט)
ביתן איטליה (אנגלית: Italy Pavilion at Epcot) הוא אחד הביתנים באזור תצוגת העולם של פארק השעשועים אפקוט שבאתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו, פלורידה.
הביתן האיטלקי נועד להציג את תרבותה, מטבחה ואופייה של איטליה. הביתן בנוי תוך עירוב של סגנונות אדריכלות ונציאני ורומאי. במבנה דגם של כיכר סן מרקו ושל הקמפנילה - מגדל הפעמונים של בזיליקת סן מרקו וכן מבנה המהווה חיקוי של ארמון הדוג'ים. בביתן אין מתקן שעשועים והוא כולל חנויות ומסעדה (מסעדת "L'Originale Alfredo di Roma Ristorante" - שנוסדה על ידי צאצאו של השף אלפרדו די ללו, ממציא הפטוצ'יני אלפרדו).
בכיכר של הביתן מספר אלמנטים המחקים אלמנטים ארכיטקטוניים רומיים - כגון מזרקת נפטון, וכן אלמנטים ונציאניים כגון האריה של מארק הקדוש. חנויות הביתן מוכרות מזון ויינות איטלקיים.
גלריה
<Gallery> EpcotItalyDoge.JPG|ארמון הדוג'ים והקמפנילה Epcotitaly3.jpg|מבט על הביתן האיטלקי Epcot Italy.JPG|מבט על הביתן מעברו השני של האגם </Gallery>
ספינת החלל כדור הארץ (מונח)
ספינת החלל כדור הארץ הוא מונח המבטא התייחסות אל כדור הארץ כאל ספינת חלל המהווה קוסמוס נפרד משאר היקום. המונח מתקשר לדאגה למשאבים המוגבלים הנמצאים בכדור הארץ או לסביבתנות.
היסטוריה של המונח
המונח לקוח כנראה מעבודתו הידועה ביותר של הנרי ג'ורג', "קידמה ועוני", משנת 1879. "זוהי ספינה מצוידת-היטב, זו שאנו שטים בה ברחבי החלל. אם נדמה כי הלחם והבשר בסיפונים העליונים מתמעטים, כל שעלינו לעשות הוא לפתוח צוהר והנה קיימת אספקה חדשה, עליה לא חלמנו מעולם. ואחריות גדולה מאוד על שירותיהם של אחרים מוטלת על אלו אשר, כאשר הצוהרים נפתחים, מורשים להגיד, 'זה שלי'!" (מתוך ספר 4 פרק 2).
המונח קיבל פופולריות כשבקמינסטר פולר, כתב ופרסם ספר ב-1963 בשם "הוראות הפעלה לספינת החלל כדור הארץ". הפסקה הבאה, המתייחסת לדלק מאובנים, מתארת את גישתו: "אנו יכולים לגרום לכל האנושות לשגשג באמצעות אבולוציה תעשייתית חובקת-עולם, בתנאי שלא נהיה טיפשים כל כך להמשיך לכלות בשבריר שנייה של היסטוריה אסטרונומית, את חסכונות האנרגיה המסודרים של מיליארדי שנים, של שימור אנרגיה על ספינת החלל כדור הארץ. חסכונות האנרגיה האלה הוכנסו לחשבון בנק ערבות-התחדשות החיים של ספינת החלל שלנו, לשם שימוש לצורכי התנעה ראשונית בלבד."
בשנת 1966 הכלכלן קנת' בולדינג השתמש במונח בכותרת המאמר "הכלכלה של ספינת החלל כדור הארץ המתקרבת". בולדינג תיאר את הכלכלה הפתוחה של העבר שבה יש לכאורה משאבים ללא גבול, אותה הוא כינה "כלכלת קאובוי", והמשיך: "הכלכלה הסגורה של העתיד יכולה באופן דומה, להיקרא כלכלת 'איש החלל', שבה כדור הארץ הפך להיות ספינת חלל אחת, ללא מאגרים אינסופיים של איזשהו דבר, בין אם לשם ניצול או לשם זיהום, ושבה, לפיכך, האדם חייב למצוא את מקומו במערכת אקולוגית מעגלית.
המזכיר הכללי של האומות המאוחדות, או תאנט, דיבר על ספינת החלל כדור הארץ ביום כדור הארץ, ב-21 במרץ 1971. בטקס הצלצול בפעמון השלום היפני: "לו יהי ויהיו רק ימי כדור הארץ שמחים ושלווים בעתיד של ספינת החלל כדור הארץ כשהיא ממשיכה להקיף בחלל הקפוא יחד עם מטענה החמים והשביר של יצורים חיים".
כלכלת בוקרים מול כלכלת אנשי חלל
הדימוי של בולדינג מצביע על כמה נקודות מרכזיות בהן שונה כלכלת אנשי החלל הנמצאים בחללית, מכלכלה של בוקרים במערב הפרוע, שהוא דימוי הן לכלכלה הנהוגה והן לתיאור הנפוץ שלה - הכלכלה הנאו קלאסית. (דייוויד קורטן פיתח נושא זה תחת השם "בוקרים בספינת חלל" בספרו משנת 1995 "כשתאגידים שולטים בעולם".)
בעולם הבוקרים האוכלוסייה דלילה מאוד, המרחבים עצומים ואדם אחד אינו משפיע על חברו. בדומה לכך מניח רוב רובו של הניתוח הנאו קלאסי שכל אדם מבצע החלטות במנותק מהמעשים של אנשים אחרים, ללא כל השפעה הדדית. רווח של אדם אחד אינו בא על חשבונו של אחר. בחללית לעומת זאת, המרחב מוגבל וקיימת השפעה חזקה של אדם על רעהו.
בעולם הבוקרים יש כמדומה משאבים בלתי נדלים של אדמה, זהב, ושאר משאבי טבע. בדומה לכך מניחה התאוריה הכלכלית הנאו קלאסית שמשאבי טבע אינם מוגבלים, וכי באמצעות שיפורים בטכנולוגיה, ניתן להשיג כל כמות של משאב טבע. לעומתם האסטרונאטים חיים עם מלאים מוגבלים וסופיים של חומרי גלם.
בדומה לכך, נראה שבמערב הפרוע אין שום בעיה לזרוק פסולת, וכי האדמה והרוח יבלעו או יפזרו כל דבר שנזרק. באופן דומה בתיאור הנאו קלאסי, לזריקה פסולת אין ייצוג במודל או עלות כלכלית. למעשה התאוריה מודדת את הבריאות הכלכלית על ידי מדד של צמיחה כלכלית - דבר שמקושר על ידי כלכלנים ואנשי סביבה כאחד לקצב גבוה של צריכת משאבי טבע ושל ייצור אשפה. בחללית לעומת זאת, לא רק מלאי המזון והמים מהווים מגבלה אלא גם הניקיון. אשפה שאינה מטופלת יוצרת הפרעת זיהום גדלה והולכת. כמו כן, המטרה אינה לקיים זרם מהיר ככל האפשר של חומרים שיהפכו לאשפה, אלא לצרוך באופן זהיר ואיטי את המלאים, ולמחזר במידת האפשר את מה שניתן. בשל ההשפעה ההדדית, אף איש חלל לא יחשוב על צריכה בלתי הכרחית, אלא אם נענו הצרכים הבסיסיים של כל חברי הצוות וקיים מלאי גדול של אספקה לעתיד.
לבסוף, בספינת החלל, בניגוד לתיאור הנאו קלאסי או למערב הפרוע ה"ריק", קיימות מערכות תומכות חיים. מערכות אלה מסובכות ומורכבות, והן יכולות לתפקד או להתקלקל, דבר התלוי בין היתר במצב התחזוקה שלהן. מובן שיריות בספינה או זיהום מתתפשט עלולות לפגוע במערכות, ובכך לסכן את חיי אנשי החלל.
הניתוח של בולדינג וקורטן אינו בהכרח תיאור ההווה, אלא הוא ניסיון לתיאור מציאות עתידית אליה מתקדמת האנושות. בעוד שבעבר ההנחות של "כלכלת הבוקרים" היו הנחות סבירות למדי (אלו הנחות שנוסחו עוד בתאוריה הכלכלית הקלאסית, במאה ה-18), הרי שככל שאנו מתקדמים אל העתיד אלו הנחות שהופכות פחות ופחות סבירות. העולם נהיה צפוף יותר; ההשפעה ההדדית חזקה יותר (לדוגמה תהליך הגלובליזציה); אחוז הניצול של רוב משאבי הטבע מתוך המאגרים הניתנים לניצול עולה, ובחלקם (לדוגמה דגים, מים, או אנרגיה) יש משבר מתעצם או חששות כבדים למשבר כזה; בדומה לכך עולה כמות האשפה והזיהום העולמית. באופן ניכר תפקודן של רוב המערכות, ביוטיות וא-ביוטיות שמספקות תפקודים תומכי חיים מידרדר והולך.
איתי יהודאי
איתי יהודאי הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, שירת כמפקד מפקדת כוחות אוויר מיוחדים בחיל האוויר, כמפקד עוצבת חצי האש וכמפקד יחידת שלדג.
שירות צבאי
עם גיוסו לצה"ל התנדב ליחידת שלדג. עבר יהודאי מסלול הכשרה כלוחם. עם תום המסלול יצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב ליחידת שלדג כמפקד צוות לוחמים. השלים מספר תפקידי פיקוד ביחידה. בשנת 2003 מונה למפקד היחידה. פיקד על היחידה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה ובמלחמת לבנון השנייה, בין היתר במבצע חד וחלק. בשנת 2007 מונה למפקד עוצבת חצי האש ולמדריך בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים עד ינואר 2010. בין השנים 2010–2013 שירת כמפקד מפקדת כוחות אוויר מיוחדים. בסיום התפקיד פרש מצה"ל.
אריה ליב ברלין
ביוגרפיה
ברלין נולד בשנת תצ"ז בפירת (פיורדא), בנו השני של אברהם מאיר ברלין, מחשובי חכמי פיורדא וספק המטבעות של הגראף של נסיכות אנסבך. הוא התחנך לתורה בבית אביו, ואחר כך הלך ללמוד אצל הרב צבי הירש חריף בהלברשטאדט. בשנים תקל"ג–תקל"ח היה ממנהיגי פיורדא, משנת תקל"ד נטל חלק בישיבות בית הדין של פיורדא ובשנת תקמ"ב נתמנה לדיין. בשנת 1790 נתמנה לרב של באמברג. במסגרת תפקידו דן בחלוקה של ירושה גדולה ואחד מבעלי הדין שלא היה מרוצה מפסיקתו האשים אותו בפני ערכאות הגויים בקבלת תשלומים בלתי חוקיים ואי דיווח על סכומים קטנים. בסופו של דבר הרב ברלין זוכה מההאשמות אך נדרש לשלם קנס.
בשנת 1794 נתמנה לרבה של קאסל. הרב ברלין כתב הגהות על הש"ס שהוכללו בשתי המסכתות של מהדורת הש"ס שהודפס בפיורדא ואחר כך הוכללו בחלקן במהדורת ש"ס וילנא.
לדברי מיכאל מאיר, הרב ברלין תמך ברפורמות מתונות, וב-1812 הכריע על דעת עצמו כי על חברה קדישא של קאסל לכבד את רצונו של נפטר שציווה לא לקבור אותו, אלא יומיים לאחר פטירתו.
צופון
צוּפוֹן או פוסום הדבש (שם מדעי: Tarsipes rostratus) הוא יונק-כיס קטנטן ויוצא דופן בסדרת הקנגוראים, המהווה מין יחיד בסוגו ובמשפחתו, ואנדמי ליבשת אוסטרליה. הוא קרוב מבחינה חיצונית ואקולוגית לפוסומים המנוצים ולפוסומים הננסיים, ותואר מדעית לראשונה בשנת 1842. הצופון הוא יונק קטן בגודל עכבר עם מבנה גוף קטן ושטוח, זנב מסולסל וחוטם זרבובי צר באופן חריג. פרוותו הגסה צבועה בחום-אפור, בכתום ובלבן, ועטויה בשלושה פסים כהים אופקיים. אורכו הכולל מהראש עד הזנב 14–18 ס"מ, ומשקלו 7–16 גרם בממוצע, כשהנקבות גדולות מן הזכרים. בהיותו היונק הקרקעי היחיד בעולם שניזון מצוף ומאבקה, לצופון תכונות פיזיות מיוחדות שנועדו לסייע באיתור וביניקת הצוף הנוזלי: חושים חדים, חוטם ארוך וצר, לשון ארוכה ושעירה, מסרקים משוננים בחך, שרירי לעיסה מופחתים ושיניים מנוונות. הודות לזנבו הארוך, הגמיש והחזק ולכריות ההדבקה בכפות רגליו, לצופון יכולת טיפוס טובה שמאפשרת לו להתרוצץ במהירות על עצים ושיחים בחיפוש אחר פרחים.
הצופון מצוי בדרום-מערב אוסטרליה ובית הגידול שלו מורכב מחורש ים-תיכוני פתוח ודליל וכיסי סבך צפופים עם קהילת צמחים ייחודית המכונה קוונגאן. הוא תר אחר צוף ואבקה בעיקר בשעות הלילה והדמדומים, וברוב היום ספון במקלט בצמחייה. המין אינו טריטוריאלי, אך עשוי להגן על שטחים קטנים עשירים בפרחים מפני בני מינו. הצופון זקוק לאנרגיה רבה כדי לשמור על חום גופו, ובשל קצב חילוף החומרים המהיר שלו, הוא נאלץ לצרוך מדי יום כמות רבה של צוף במשקל דומה למשקל גופו. בתגובה לקור או למחסור במזון, הצופון נכנס לתרדמה זמנית כדי לחסוך באנרגיה. הרבייה שלו מתרחשת בעיקר בעונת הגשמים השופעת במזון, אך כשהתנאים הסביבתיים טובים הוא מסוגל להתרבות ברציפות לאורך השנה. סגנון הרבייה הפוליגמי שלו הוביל לתכונות ביולוגיות חריגות אצל הזכרים, כמו אשכים גדולים במידה חריגה ותאי זרע הגדולים ביותר במחלקת היונקים כולה. הצופונית ממליטה בכל פעם שגר של 2–3 ולדות זעירים הגדלים בכיס במשך 3 חודשים, ומסוגלת להמליט עד שלוש פעמים בשנה. תוחלת החיים של הצופון קצרה מאוד ואינה עולה על שנתיים, ואוכלוסייתו חווה תנודות חדות בגודלה בהתאם לזמינות המזון בעונות השנה.
גילוי וסיווג מדעי
בית ורו (Maison Verreaux) הייתה חברה צרפתית לאספנות ומסחר בפריטי ידיעת הטבע שהוקמה בפריז בשנת 1803 על ידי פייר ז'אק ורו; החברה עסקה גם במימון משלחות אספנות לכל היבשות והייתה ספקית משמעותית של דגימות בעלי חיים וצמחים עבור גדולי המוזיאונים באירופה ובאמריקה באותה תקופה. החנות המרכזית של החברה בפלאס דה ווז' בפריז, שימשה כמקום מפגש לאספנים, חוקרי טבע, אוצרים, זואולוגים ובוטנאים מכל רחבי העולם וכמקום ראשוני לקטלוג מיני בעלי חיים, ואף נתנה שירותי פחלוץ למוזיאונים. שניים מבני משפחת ורו - האחים ז'אן בטיסט אדוארד וז'יל פייר - השתתפו או הובילו בעצמם משלחות איסוף לדרום אפריקה, דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה והתפרסמו בתור חוקרי טבע ואורניתולוגים. לאחר הקמת מושבת נהר סוואן במערב אוסטרליה בשנת 1829, החלו להישלח ממנה לאירופה דגימות בעלי חיים וצמחים על ידי המתיישבים ופקידי הממשל הקולוניאליסטי שהיו נלהבים מהמגוון הביולוגי הלא מוכר, ואלה התגלגלו לידי מוזיאונים, אספנים וסוחרים.
בפברואר 1838, במהלך הרכישות הסטנדרטיות של סחורה לחנות של בית ורו, הזדמן לז'יל ורו לקנות אוסף שהובא מנהר סוואן באוסטרליה, אותו צירף לאוספים הגדולים מכל היבשות שהיו בחנות. כ-4 שנים לאחר מכן, ז'יל צורף למוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בפריז על תקן "חוקר טבע נודד" והביא עימו תשורה למוזיאון בדמות אוסף ניכר של דגימות בעלי חיים מהחנות המשפחתית; במהלך הבחינה והקטלוג של האוסף שנתרם, ז'יל ורו והזואולוג פול ז'רווה מצאו קולקציית דגימות של יצור מוזר וייחודי דמוי חדף שנאספה בנהר סוואן במערב אוסטרליה; היצור שלא היה מוכר עדיין למדע עורר את התעניינותם של השניים בשל תכונותיו הפיזיות המוזרות ובפרט עקב גולגולתו החריגה בצורתה. לאחר שחקרו את היצור לעומק מבחינה אנטומית, ז'יל וז'רווה כתבו תיאור מפורט והעניקו לו את השם המדעי: טַרְסִיפְּס רוֹסְטְרַטוּס (Tarsipes rostratus) שציין חלק מתכונותיו הפיזיות; בתיאור המדעי, ורו וז'רווה הביעו שוב ושוב את התפלאותם מהתכונות הפיזיות החריגות של היצור החדש. בנסיעתו ללונדון, פול ז'רווה הציג את הממצאים על היונק החדש בצירוף מדידות גוף ואיורים לזואולוג ג'ון אדוארד גריי לצורך חוות דעת; היונק הייחודי עורר את סקרנותו של גריי שהביע עניין רב לקבל דגימה שלו עבור המוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון. בהמלצתו של גריי, ז'רווה הוזמן למפגש האגודה הזואולוגית של לונדון ב-11 בינואר 1842 במהלכה הציג את היונק החדש והציע להקים עבורו סוג ומשפחה נפרדים.
סאגת השמות המדעיים
בצירוף מקרים יוצא דופן, גריי קיבל דגימה של היונק החדש שבועיים בלבד לאחר הצגתו על ידי ז'רווה במפגש האגודה הזואולוגית. הדגימה שנאספה באזור מפרץ המלך ג'ורג' בדרום-מערב אוסטרליה נשלחה עם תיאור קצר על ידי מושל אוסטרליה הדרומית ג'ורג' גריי שהיה חובב טבע נלהב והאמין שמדובר בנציג הראשון של משפחת אוכלי החרקים באוסטרליה.
לאחר שבדק את הדגימה, ג'ון אדוארד גריי סבר שהיא מייצגת מין נוסף ולבקשת המושל גריי קרא לו טַרְסִיפְּס סְפֶּנְסֶרַה (Tarsipes spenserae) כמחווה לאשתו אלייזה ספנסר. מכיוון שהאגודה הזואולוגית טרם פרסמה רשמית את הממצאים של ורו וז'רווה אודות היונק החדש, טכנית, הסוג עוד לא היה קיים; למרות זאת, גריי בחר למען ההגינות להשתמש בשם המדעי שניתן לסוג על ידי ורו וז'רווה (טַרְסִיפְּס) ולא להציע שם חדש. ז'רווה שעדיין שהה בלונדון והוזמן על ידי גריי לבחון את הדגימה, הטיל ספק בכך שמדובר במין שני בסוג; גריי לעומת זאת התעקש שמדובר במין חדש ושלח תיאור של מין שני לאגודה הזואולוגית.
מסיבות לא ברורות, התיאור של גריי פורסם רשמית בכתב העת הבריטי "דברי הימים ומגזין ההיסטוריה של הטבע" כבר ב-8 במרץ 1842 בעוד שהתיאור של ורו וז'רווה הופיע שם רק ביוני 1842, כך שנוצר מצב אבסורדי בו יש עדיפות מדעית לשם של גריי על פי עקרון קדימות המאמרים של הקוד הבינלאומי למינוח זואולוגי. במשך 150 השנים הבאות, זואולוגים שעסקו בחקר הצופון לא הגיעו להכרעה בנושא כשחלקם בוחרים את השם של ורו וז'רווה וחלקם את השם של גריי. הזואולוג האמריקני תאודור שרמן פאלמר, קיבע עוד יותר את השם של גריי כשם החוקי באינדקס סוגי היונקים (Index generum mammalium) מ-1904, תוך שהוא מציין בהערה שהסיבה לכך היא עקרון קדימות המאמרים.
הסאגה הסתיימה רק בשנת 1981, אז הזואולוג האוסטרלי ג'ק מאהוני חקר לעומק את הנושא וגילה שהתיאור של ורו וז'רווה התפרסם באופן רשמי ב-3 במרץ 1842 בכתב עת צרפתי של "החברה הפילומטית של פריז" ובכך קדם ב-5 ימים לפרסום הרשמי בכתב העת הבריטי; בעקבות זאת הוחזר לצופון השם המדעי המקורי של ורו וז'רווה ואילו השם של גריי הפך לשם נרדף. דגימת הצופון המפוחלצת של ורו וז'רווה ששימשה כהולוטייפ עבור המין נמצאת כיום באוסף המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בפריז.
אתולוגיה מוקדמת
האירופאי הראשון שחקר את הצופון תקופה ניכרת היה האספן הזואולוגי ג'ון גילברט ; גילברט ומעסיקו ג'ון גולד נשלחו ב-1838 ליבשת החדשה במימון האגודה הזואולוגית של לונדון כדי להשיג מידע רב ככל האפשר על החי של אוסטרליה. לאחר שהות קצרה בטסמניה, השניים הגיעו ליבשת והתפצלו: גולד נסע לתור את מזרח היבשת וגילברט נסע מערבה; הוא ביקר פעמיים במושבת נהר סוואן בדרום-מערב היבשת: פעם ראשונה בין מרץ 1839 לינואר 1840 ופעם שנייה בין יולי 1842 לספטמבר 1843. במהלך הביקורים הממושכים שלו, גילברט התיידד עם האבוריג'ינים המקומיים ואסף בעזרתם אלפי דגימות של בעלי חיים וצמחים. בעת ביקורו השני של גילברט במושבה, לגולד הגיעו התיאורים מאירופה של ז'רווה וגריי על ה"טַרְסִיפְּס" הייחודי והוא היה להוט להשיג מידע אודותיו; גולד כתב לגילברט להקדיש תשומת לב מיוחדת בחיפוש אחר דגימות שלו, ובעקבות זאת, גילברט הציע לאבוריג'ינים תמלוגים גבוהים תמורת לכידת פרטים חיים עד שהצליח להשיג לבסוף ארבעה צופונים. בספרו "היונקים של אוסטרליה" שפורסם ב-1863, גולד הביא תיאור של הצופון מפי גילברט שסיפק הצצה מכלי ראשון לתכונות הייחודיות של היונק הזעיר ונחשב לתיאור המקיף ביותר אודותיו במשך 70 השנים הבאות: הזואולוג הבא לאחר גולד וגילברט שניסה לחקור את אורח חייו של הצופון היה אליס לה גייט טרוטון; בסוף 1921, טרוטון יצא מסידני למסע אספנות בדרום-מערב אוסטרליה מטעם המוזיאון האוסטרלי והיה להוט לתפוס צופון חי לאחר שדגימה מפוחלצת שלו התגלגלה לידיו בהיותו בסידני. הוא הגיע באמצעות אנשי קשר שלו למפרץ המלך ג'ורג' באזור העיר אלבני והתאכסן אצל תושב מקומי בשם דייוויד מורגן שממנו הגיעה הדגימה המפוחלצת; במשך מספר שבועות טרוטון חיפש צופונים ללא הצלחה על פני עשרות קילומטרים ובמקביל התוודע לכינוי של הצופון בפי המקומיים - "עכבר הדבש" - שהוכנס על ידו לשימוש נרחב בספרות המדעית. לפני עזיבתו לסידני דרך נמל אלבני, טרוטון קיבל במפתיע כתריסר דגימות שניצודו על ידי חתול מתושב מקומי אחר בשם יו לישמן מהעיירה נאנארופ ליד אלבני. בהמשך, לאחר שחזר לסידני, טרוטון קיבל משלוח נוסף של כ-20 דגימות מדייוויד מורגן והלה אף הצליח לבסוף ללכוד צופונים ולגדל אותם בשבי לתקופה קצרה. לבקשתו של טרוטון, מורגן רשם הערות שונות הנוגעות לצופונים בשבי והביא להם סוגי מזון מגוונים. בכתביו, טרוטון הביע שמחה גלויה מיכולתו להרחיב במעט את הידע המדעי על הצופון מאז התיאור של גולד וצירף את הערותיו של מורגן: חרף דיווחי האבוריג'ינים המקומיים על התזונה הייחודית של המין שצוטטו בספרות המדעית כבר ב-1846, ההנחה שהצופון ניזון מצוף ואבקת פרחים בלבד נחשבה ללא סבירה באותה תקופה, שכן לא היה עדיין תקדים בעולם של יונק קרקעי עם תזונה כזאת. כל הזואולוגים שעסקו בחקר המין האמינו שהוא ניזון גם מחרקים בדומה לפוסומים הננסיים ובהסתמך על נוכחות השיניים המנוונות בלסתותיו ועל תצפיות בשבי. על אף שתיאר בהרחבה את ההתאמות המורפולוגיות של הצופון ליניקת צוף מפרחים, טרוטון עצמו היה בטוח שחרקים רכים חיוניים עבור הצופון וטען שהיעדרם הוביל למוות בשבי. רק מחקרים מעמיקים יותר שנעשו באמצע המאה ה-20 על ידי אוניברסיטאות אוסטרליות, גילו את העובדה יוצאת הדופן שהצופון מתקיים על פרחים באופן מוחלט.
אטימולוגיה, טקסונומיה ופילוגנטיקה
כשהאירופאים התיישבו בתחילת המאה ה-19 בחוף המערבי של אוסטרליה והחלו לחקור את עולם החי שבו, הם הבחינו ביונק עכברי עם זנב מסולסל המלקק צוף מפרחים והעניקו לו את השם העממי: עכבר הדבש (Honey mouse), שנועד לציין את גודלו הקטן ותזונתו הנוזלית המתוקה; במהלך המאה ה-20, מרבית הכיסאים האוסטרלים שוכני העצים והשיחים, ועכבר הדבש בכללם, קובצו על ידי הזואולוגים לקבוצה לא-טקסונומית המכונה "פוסומים", בשל הדמיון בין זנבם הגמיש לזנב האופוסום האמריקני. אף על פי שהמין אינו ניזון כלל מדבש אלא מצוף פרחים, טעות זו השתרשה והונצחה בשמו הרשמי באנגלית: פוסום הדבש (Honey possum). האקדמיה ללשון העברית נתנה לו שם מדויק יותר, צוּפוֹן, שנגזר ממזונו העיקרי של כיסאי זה, בדומה למקור שמה של הצופית. הילידים המקומיים במערב אוסטרליה - בני שבט נונגאר (Noongar) האבוריג'יני - קראו לו נְיוּאָרִילִי-פִּירָן-קָאר (Nyuarily-Piiran-Qar) שמשמעותו בשפתם "זה שדוחק את עצמו לתוך הפרחים", וכינוי זה נמצא בשימוש נרחב בשפה האנגלית בצורה תצלילית משובשת דוגמת: נֶגוֹל-בּוֹן-גּוֹר (Ngool-boon-goor) או פשוט נוֹלְבְּנְגֶר (Noolbenger). כינויים אחרים פחות נפוצים הם טייט או ג'ין-פי באבוריג'ינית ועכבר סרוג או טרסיפס ארוך-חוטם באנגלית.
על בסיס תכונות אנטומיות ומורפולוגיות חריגות, הצופון מוגדר כמין יחידי בסוגו ובמשפחתו - משפחת הצופוניים (Tarsipedidae). נוסחת השיניים, הדיאפאוזה, הכיס המפותח והסינדקטיליה באצבעות, מצביעות בבירור על השתייכותו לסדרת הקנגוראים עם קרבה רבה למשפחות הכיסאים של תת-סדרת דמויי הקוסקוס: פוסומים מנוצים, פוסומים ננסיים, פוסומים טבעתיים, כיסנאיים וקוסקוסיים. עם זאת, בשל תכונותיו החריגות, הקשר של הצופון לכיסאים אחרים אינו ברור דיו, עד כדי כך שהזואולוגים הראשונים שחקרו אותו האמינו שהוא והנומבט מייצגים בכלל "חוליה חסרה" בין יונקי הכיס ליונקי הביב.
מיקומו המדויק של הצופון בעץ הפילוגנטי בתוך דמויי הקוסקוס נחשב במידה רבה לחידה טקסונומית: מאפיינים אקולוגיים וחיצוניים מקשרים אותו הן לעל-משפחת פלנגרואידים (קוסקוסיים ופוסומים ננסיים) והן לעל-משפחת מקרופודואידים (קנגוריים וקנגוריים חולדתיים); מבנה השלד, רצפי ה-DNA והחלבונים בדמו מציגים קרבה לעל-משפחת הפטאורידים (כיסנאיים, פוסומים טבעתיים ופוסומים מנוצים); ואילו נתונים מורפולוגיים וסרולוגיים, כמו גם מספר הכרומוזומים יוצא הדופן והרכב הזרע הייחודי שדומה לבנדיקוטיים ונמיות כיס, מצדיקים בכלל הקצאת על-משפחה נפרדת עבורו - טרסיפסואידים. אם לא די בכך, ניתוחים פילוגנטיים מסוימים מצאו לצופון קרוב אחר מפתיע דווקא ביבשת אמריקה הדרומית: מוניטו דל מונטה - כיסאי דמוי אופוסום קטן שאנדמי לצ'ילה ונחשב פילוגנטית לכיסאי אוסטרלי. התאוריה גורסת כי הצופון והמוניטו חלקו אב-קדמון משותף אוכל-חרקים שחי ביבשת העל גונדוונה בטרם היפרדות היבשות, ולאחר ההפרדה התפתחו בנפרד לצורות שונות ביבשות החדשות. מבנה הגולגולת והמשנן המנוון של הצופון אם כן, אינו מהווה שריד ליונק-קדום פרימטיבי, אלא מצביע דווקא על מעבר מאכילת חרקים להתמחות ביניקת תזונה נוזלית: הופעתו של הקוונגאן - קהילת צמחים ייחודית בדרום-מערב אוסטרליה - עם פריחה בכל עונות השנה של מיני הדסיים ופרוטאיים, יצרה גומחה אקולוגית נדירה שבה יש זמינות קבועה של צוף ואבקה, והצופון פיתח התאמות מורפולוגיות חריגות שמייתרות את הצורך בלעיסת המזון כדי למלא את הנישה הפנויה. אם זאת, יש מחקרים השוללים את הקרבה הפילוגנטית למוניטו והשאלה בדבר מיקומו הנכון של הצופון בעץ הפילוגנטי של יונקי הכיס עודנה פתוחה.
אנטומיה ופיזיולוגיה
הצופון הוא הכיסאי הקטן ביותר בסדרת הקנגוראים לאחר הפוסום הזוטי והדאון המנוצה, והוא קטן במקצת מן העכבר. גודלו כשל בוהן אנושית, ויש לו מאפיינים פיזיים יוצאי דופן ההופכים את מראהו לקומי וחביב. גופו קומפקטי, גמיש ושטוח, צווארו רחב וראשו גדול, צר ומחודד ומזכיר במקצת את החדף. סימן ההיכר הבולט של הצופון הוא חרטומו הארוך, הצר והזרבובי הדומה למקור או לצינור וארוך יותר מזה של כל מין אחר בסדרת הקנגוראים. לשונו גם היא ארוכה במיוחד ומכוסה בפטמיות זיפיות זעירות דמויות מברשת שנועדו לאסוף את מזונו הנוזלי. העיניים גדולות, בולטות וצמודות זו לזו ועצמות הדמע של ארובות העין רחבות ונפוחות. האף זעיר וריבועי עם נחיריים מופרדים ומחורצים, וסביב החוטם יש זיפי מישוש ארוכים. אוזני הצופון בינוניות, עגולות וזקופות. גפיו חשופים וקטנים ביחס לגופו; הרגליים האחוריות חזקות, ארוכות ומפותחות יותר מהקדמיות.
הצופון ייחודי בכך שהוא ניזון אך ורק מצוף ואבקה. על מנת לאסוף ולעבד את מזונו הנוזלי, יש לו התאמות פיזיולוגיות ומורפולוגיות מיוחדות; הגולגולת מציגה מאפיינים פיזיים קיצוניים שמשקפים את ההתאמה לתזונה הנוזלית: היא ארוכה, צרה ומחודדת בצורה יוצאת דופן, בעלת לסתות צרות במיוחד, ומיועדת לחיטוט בעומק התפרחות. בהתחשב באי הצורך שלו ללעוס מזון, שרירי הלעיסה ועצמות הלחי של הצופון מופחתים והשיניים שלו שרידיות ומנוונות: הטוחנות, המלתעות, הניבים והחותכות העליונות, דומות כולן בצורתן ליתדות או קונוסים זעירים ואינן פונקציונליות לנשיכה. החותכות התחתונות שלו מוגדלות ושטוחות והן השיניים המשמעותיות היחידות: הן משמשות לכיוון הלשון במהלך השליפה החוצה. המשנן של הצופון דל ביחס לחיות כיס אחרות וכולל 22 שיניים או פחות המסודרות בכל צד של הפה בסדר הבא: הלשון של הצופון ארוכה כאורך הראש, מחציתה נשלפת החוצה, והיא עטויה בפטמיות זיפיות בקצה ופטמיות נוקשות במרכז שנועדו להתמודד עם איסוף צוף או אבקה. על פני החך, יש לצופון מסרקים משוננים שתפקידם לגרד ולאסוף את הצוף מהלשון לעבר בית הבליעה.
לצופון חמש אצבעות ביד וברגל עם טופרים זעירים דמויי ציפורן שאינם בולטים מעבר לאצבע. הסידור של האצבעות ברגליים כדלהלן: הבוהן עבה ומנוגדת לשאר, האצבע המורה והאמה סינדקטיליות, הקמיצה ארוכה במיוחד, והזרת בינונית; זוג הטופרים הזעירים באצבעות הסינדקטיליות משמשות לטיפוח וסירוק הפרווה. כפות הרגליים של הצופון מכוסות בפטמיות וברפידות בשרניות גדולות והן מאפשרות לו להתרוצץ ולטפס היטב על גבעולים, זרדים, ענפים דקים ועצמים מחוספסים. זנבו הגלילי של הצופון ארוך פי 1.2 מאורך ראשו וגופו, מתחדד בקצה ובעל יכולת לפיתה; הוא מזכיר במקצת את זנב החולדה בשל היותו דליל בשיער ומכוסה קשקשים. הדו-צורתיות הזוויגית קיימת אצל הצופון אך אינה בולטת לעין: הנקבות גדולות וכבדות בכשליש מהזכרים.
מידות הגוף של הצופון הן כדלהלן:
כסות ומראה חיצוני
הפרווה הקצרה של הצופון גסה, שעירה וזיפית. צבעה הכללי בחלק העליון נע בין חום-אפרורי לאפור-צפחה או כסוף; התערובת של שערות חומות, אפורות, שחורות, זהובות ולבנות מעניקה לפרווה לעיתים קרובות גוון זית, ירוק-ים או כחול-קדט. המותניים והירכיים צבועות בכתמתם, חלודה, זהוב או חול-צהבהב, אשר חוצץ בין הצביעה הכהה בחלק העליון לצביעה החיוורת בחלק התחתון; הגחון, המפשעה, החזה והגרון צבועים בקרם-שמנת עד לבן. בחלק העליון, פרוות הצופון עטויה בשלושה פסים אופקיים וכהים שמשמשים כסימן היכר מובהק של המין: הפס הכהה המרכזי משתרע מבסיס הזנב לאורך מרכז הגב עד לאוזניים וצבעו חום שוקולד עד חום כהה; בצידי הגב יש זוג פסים נוספים דהויים יותר בצבע חום בהיר.
ראשו של הצופון עשוי להיות בהיר יותר משאר הגוף או להיות מושפע מהצביעה הכללית: חום-אפרורי או אפרפר בפנים וחלודה או קרם שמנת בלחיים ובסנטר. סימוני הפנים כוללים פס כהה דהוי לאורך החרטום שהוא מעין המשך לפס הגבי, ופס כהה נוסף החוצה את העיניים; שניהם עשוים להיעדר. סביב העיניים יש לצופון בדרך כלל טבעות לבנות או קרמיות שמבליטות את צבען השחור של העיניים, וזיפי המישוש בפנים שחורים. האיברים החשופים של הצופון צבועים בוורוד בהיר עד דהוי, ובכלל זה החוטם הזרבובי, האוזניים וכפות הידיים והרגליים. האף בולט בצבעו האדום-ארגמן והלשון ורודה. הזנב הקירח למחצה נע בין חום לוורוד כהה או חיוור.
כיס ואיברי רבייה
לצופונית כיס עמוק ומפותח המכיל 4 פטמות: 2 מקדימה ו-2 מאחורה; אורך הפטמות 1 מ"מ אצל נקבה מתבגרת ובין 10 ל-15 מ"מ אצל נקבה הרה או מניקה. הרכב החלב שבהן משתנה בהתאם לשלבי הגדילה של העובר. הכיס נסגר הרמטית באמצעות שריר חזק, וכשהגורים בתוכו גדלים הוא מתנפח, מתרחב לצדדים ומקשה על תנועותיה.
זכר הצופון ידוע בכך שיש לו אשכים גדולים במידה חריגה: הם מהווים בין 4.2% ל-5% ממסת גופו ונתונים בכיס פרוותי גדול ובולט. בנוסף, יש לו את תא הזרע הארוך ביותר בקרב היונקים אשר מגיע ל-360 מיקרומטר; לשם השוואה, אצל זכר האדם האשכים מהווים רק 0.25% מהגוף ואורך הזרע שלו 7 מיקרומטר בלבד. גודל האשכים אצל הצופון שווה ערך באופן יחסי לאשכים בגודל מלונים ובמשקל 4 ק"ג אצל גבר ממוצע. הגודל החריג של האשכים ותאי הזרע משקף את מערכת הרבייה של הצופונים בה הנקבה מזדווגת עם זכרים מרובים, כך שהזכרים מתחרים זה בזה ומנסים להגדיל את סיכויי ההצלחה שלהם באמצעות איכות הזרע וגודלו. מבנה והתפתחות הזרע אצל הצופון מציג פסיפס של תכונות ממגוון רחב של משפחות כיסאים, דוגמת קנגוריים, קוסקוסיים, בנדיקוטיים ונמיות כיס. בניגוד מוחלט לגודל החריג של האשכים אצל הזכר, השחלות אצל הנקבה קטנות מאוד ומהוות רק 0.017% ממסת הגוף שלהן. הביוץ אצל הנקבה מתרחש בו-זמנית משתי השחלות, ובכל פעם יוצאות מהן 4–6 ביציות, אם כי מספר ההפריות לעולם אינו עובר את ארבע.
מטבוליזם, חושים ותפיסת צבע
חילוף החומרים הבסיסי וחילוף החומרים בפעולה של הצופון שניהם גבוהים יותר מהמקובל בחיות כיס אחרות, והמשמעות היא שהוא מוציא אנרגיה רבה כדי לשמור על חום גופו הקבוע (כ-36.6 מעלות צלזיוס). הוצאות האנרגיה היומיות שלו גבוהות מאוד עבור יונק כה קטן: הן נעות בין 25 ל-36 קילוג'ול ומעמידות אותו במצב של היפרמטבוליזם ; על מנת להתקיים, הצופון חייב להשיג ממזונו כמות זהה פחות או יותר של אנרגיה ולצרוך מדי יום כמות נוזלים השווה למשקל גופו. כשטמפרטורת גופו צונחת, הוא הופך לאיטי ועייף ועשוי להיכנס לתרדמה זמנית המכונה קהיון כדי לחסוך באנרגיה.
לצופון חושים מפותחים המסייעים לו בחיפוש מזון ובהימנעות מטורפים. אפיתל ההרחה של חוש הריח משתרע היטב על חזית חלל האף ומעצים את יכולת קליטת הריחות הנישאים באוויר על ידי הנוירונים באף. מתחת לאפיתל ההרחה יש את איבר יעקובסון שמזהה בעיקר פרומונים המופרשים בעונת הרבייה על ידי הצופונים ומאפשר להם לאתר זה את זה. בלוטות הטעם של הצופון נמצעות בקצה הקדמי של החך ועל פני הלשון והוא משתמש בהם כדי לאתר פרחים שבהם ריכוז הסוכרים בצוף גבוה ומזין יותר. חוש השמיעה מפותח. העיניים של הצופון גדולות ובולטות והסמיכות שלהן זו לזו מאפשרת לו מצד אחד שדה ראייה רחב של 240 מעלות ומצד שני תפיסת עומק טובה המכסה כ-80 מעלות משדה הראייה.
למעט האדם וחלק מהקופים, לרוב היונקים יש ברשתית העין שני סוגים של קולטני אור-מדוכים: מדוך רגיש אורך-גל קצר (מדוך S) ומדוך רגיש אורך-גל ארוך (מדוך L); מדוכים אלו הופכים את הראייה לדו-כרומטית הצובעת את הנוף בכחול וצהוב; חריג בהקשר זה הוא הצופון שבעיניו יש גם את הסוג השלישי: מדוך רגיש אורך-גל בינוני (מדוך M), ובכך הוא בעל ראייה תלת-כרומטית  מלאה בדומה לאדם, המאפשרת לו לקלוט גם אדום, ירוק וגווני צהוב. בנוסף לכך, הצופון מתייחד משאר הכיסאים בכך שמדוך ה-L שלו מתאפיין ברגישות מרבית לאורכי גל, מהארוכים שנמדדו בקרב חיות הכיס: 557 ננומטר, לעומת טווח של 530–540 ננומטר אצל כיסאים האחרים. התכונות החריגות במדוכים מפיקות לצופון תועלת רבה בדמות חדות ראייה ותפיסת צבע משופרת המסייעים לו בדברים הבאים: 1. איתור משאבים פרחוניים על פני העלווה או צמחייה אחרת; 2. זיהוי בין תפרחות המשמשות לו למאכל לכאלו שאינן; 3. בתוך התפרחות הנאכלות גופא - הבחנה בין תפרחות בשלות שעשירות בצוף לבין תפרחות מתיישנות או לא בשלות על פי גוני הכלורופיל.
טווח
[[קובץ:Distribution of the honey possum on the wheat belt.jpg|ממוזער|שמאל|300 פיקסלים|
כמות משקעים שנתית גבול תפוצת הצופון בפנים היבשת ]] הצופון אנדמי ליבשת אוסטרליה, והתפוצה שלו מוגבלת לקצה הדרום-מערבי של מדינת אוסטרליה המערבית: מהפארק הלאומי קלברי בצפון (בין ג'רלדטון למפרץ הכרישים) עד לפארק הלאומי כף אריד בדרום (ליד המפרץ הישראלי והעיר אספרנס). בפנים הארץ, טווח התפוצה שלו מקביל בחלקו לחגורת החיטה האוסטרלית. התצפיות המרוחקות ביותר של הצופון הן בשמורת הטבע זויטדורפ בצפון ומצפור אייר בדרום.
הצופון מוגבל לאזור האקלים הים-תיכוני בדרום-מערב אוסטרליה ותפוצתו מסתיימת באזור האקלים הצחיח למחצה שמתאפיין בכמות משקעים דלה ובהרכב צמחייה שונה. האקלים הים-תיכוני הוביל להתפתחות ממלכת צמחייה פיטוגאוגרפית הנקראת האזור הפרחוני של דרום-מערב אוסטרליה שידועה במגוון הביולוגי העצום שבה וברמת האנדמיות הגבוהה של צמחים, והיא מוכרת כנקודה חמה ביולוגית חשובה במיוחד של פלורה לאחר ממלכת אזור הכף באפריקה הדרומית; באזור זה התפתחה קהילת צמחים נמוכה וייחודית המכונה קוונגאן (Kwongan), שהיא סוג של אדמת שיחים דלילה בעצים המופיעה על קרקעות חוליות וסלעיות. בקוונגאן יש כ-5,600 מיני צמחים מתוך כ-8,000 מינים הנמצאים באזור הפרחוני של דרום-מערב אוסטרליה, והפריחה שמתרחשת בתוכו בכל עונות השנה הופכת אותו לחיוני במיוחד עבור הצופון שניזון מצוף ואבקת פרחים; בהתאם לכך, תפוצת וצפיפות הצופונים חופפת במידה רבה לנוכחות הקוונגאן. הגבולות הביו-גאוגרפים של תפוצת הצופון הם: סוואנת יאלגו בצפון, יערות קולגרדי במרכז ומישורי נולרבור והמפטון הצחיחים למחצה בדרום.
סביבת מחיה
[[קובץ:The distribution of the honey possum in ecoregions in southwestern Australia2.png|ממוזער|שמאל|300 פיקסלים|
גבול תפוצת הצופון ]] סביבת המחיה של הצופון מורכבת מפסיפס של מספר בתי גידול, וכוללת חורש ים-תיכוני המעורב ביער דליל ופתוח של מיני הדסיים, שיטיים, פרוטאיים וקזואריניים, ערבות-שיח חופיות או כיסי סבך צפופים ומגוונים של חד-פסיגיים ודו-פסיגיים המנוקדים בדיונות חול וגבעות סלעיות; הגורם העיקרי המכריע בבחירת בית הגידול הוא נוכחות של תפרחות צמחים ממשפחת הפרוטאיים - בפרט של מיני בנקסיה, דריינדרה ואדננתוס שעליהם מבוססת תזונת הצופון; מסיבה זאת, הצופונים שכיחים יותר באזורי החוף הגשומים והעשירים בתפרחות מאשר בפנים הארץ והצפיפות שלהם בכל אזור עולה בהתאם לכמות התפרחות. האקלים הים תיכוני בדרום-מערב אוסטרליה מועד לשריפות בר, שלהן השפעה משמעותית על צפיפות האוכלוסין של הצופון: באזורים שלא חוו שריפות זמן ממושך, יש צמחים גדולים יותר הנושאים תפרחות מרובות והצופונים שכיחים בהם יותר.
באופן כללי, בית הגידול של הצופון בדרום-מערב אוסטרליה מחולק ל-5 או 6 אזורים אקולוגיים עיקריים: האזור הביולוגי של וורן, מישור חוף סוואן, יערות ג'רה, מישור אספרנס-מאלי, הסוואנה הדרום-מערבית ויערות קולגרדי. בכל בתי הגידול הללו שמחולקים לעיתים לתת-אזורים נוספים, יש פריחה של מספר צמחים בכל אחת מהעונות והם מספקים לצופון צוף ואבקה לאורך השנה כולה.