cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רמון השלישי מטריפולי
הקרב
בשעת צהריים פקד המלך על רמון השלישי מטריפולי, שעמד בראש כוח החלוץ, לתקוף את הכוח המוסלמי, שחסם את נתיב התנועה של הצבא הצלבני אל מקורות המים. טאקי א-דין, אמיר חמה, שפיקד על האגף הימני של הצבא המוסלמי, נהג בהתאם לטקטיקה המוסלמית המקובלת במקרה של התקפת פרשים כבדים. הוא הורה לכוחותיו לפתוח את שורותיהם ולאפשר לפרשים הצלבניים לעבור דרך מערכם, מבלי להסב לו נזק ממשי. לפי גרסה שונה, המופיעה באחת הכרוניקות העתיקות העוסקות בקרב, טאקי א-דין כיתר את כוחו של רמון, לאחר שזה חדר לעומק המערך המוסלמי, והשמיד את רובו. רק קבוצת פרשים קטנה, שכללה את רמון עצמו וכתריסר אבירים נוספים (כולל ארבעת בניו החורגים של רמון, ורמון בנו של בוהמון השלישי נסיך אנטיוכיה ידידו של רמון, שהיה מאוחר יותר מלך קיליקיה הארמנית) הצליחו להימלט משדה הקרב. לאחר שעברו הפרשים של רמון, נסגרו השורות המוסלמיות, וטבעת הכיתור סביב הכוח הצלבני העיקרי התהדקה. במקום להסתובב לאחור ולהכות באויב בעורפו, בחר רמון להציל את עצמו ואת שרידי כוחו, ורכב צפונה לכיוון צור. לפי טענה אחרת, אותה מביא בנימין זאב קדר, נותק רמון מעיקר הצבא, ולא נותרה לו ברירה אלא להציל את נפשו. כך או כך, בריחתו של רמון משדה הקרב שימשה לאחר מכן כחומר להתקפות אישיות נגדו, והייתה אחת הסיבות להשחרת דמותו במקורות הנוצריים.
לאחר מכן הושמד הצבא הנוצרי כליל, מלבד גדוד אבירים קטן, בראשותם של הרוזן רג'ינאלד מצידון, גיסו ז'וסלין דה קורטניי רוזן אדסה ויריבם הפוליטי באליאן דה איבלין, שהצליח לפרוץ את טבעת ההסגר ולהימלט. צלאח א-דין עצמו ערף במו ידיו את ראשו של רוזן עבר הירדן ומראשי מפלגת החצר, רנו משאטיון; עמיתו למפלגה, ז'ראר דה רידפור מפקד הטמפלרים, נשבה יחד עם המלך.
שנותיו האחרונות
לאחר הנסיגה, כרת רמון מטריפולי ברית עם הסולטאן, וכך ניצל מגורל דומה לקריסתה של ממלכת ירושלים, אך נזכר לעד כבוגד בעמו, אם כי כבר הוזכר כי יהושע פראוור ציין שהאשמה זו טופחה בידי תומכי המלך בעיקר כדי להצדיק את גי דה ליזיניאן.
רמון, ששרד את מאורעות הקרב האיום, מת זמן קצר לאחר מכן; נסיכות הגליל, נחלתו, נכבשה בידי צלאח א-דין באותה השנה (1187), אך כתוצאה מהברית שכרת עמו הצליח להציל את רוזנות טריפולי משרשרת כיבושיו של הסולטאן, שבאו בעקבות הניצחון בקרני חיטין, ובשל מעשהו הצליחה הרוזנות להחזיק מעמד עוד כמאה שנה.
את מקומו של רמון כרוזן טריפולי תפס בוהמון הרביעי, בנו השני של נסיך אנטיוכיה בוהמון השלישי. לאחר שקיבל את התואר רוזן טריפולי איחד בוהמון הרביעי למעשה את הנסיכות והרוזנות לכדי מדינה אחת, שהתקיימה - למעט בין השנים 1219-1216 - עד לכיבוש הממלוכי של האזור בשנת 1268, שהחריב את נסיכות אנטיוכיה. רוזנות טריפולי הצליחה לעמוד בפני הכובש הממלוכי ביברס עוד מספר שנים לפני שנפלה גם היא לידיו.
בתרבות
בשנת 2005 גולמה דמותו של הרוזן רמון השלישי מטריפולי על ידי ג'רמי איירונס, בסרטו של רידלי סקוט "ממלכת גן עדן", כשליט העיר טבריה בתקופת מסעות הצלב.
מחוזות לאוס
מבחינה מנהלית, לאוס מחולקת ל-17 מחוזות (khoueng),  ואזור הבירה (kampheng nakhon). בעבר, עד לשנת 2006 היה גם אזור מיוחד (khetphiset) שבוטל ושטחו התווסף למחוזות שכנים. המחוזות מחולקים לנפות.
שערי תשובה (אורח חיים)
שערי תשובה על שולחן ערוך אורח חיים, הוא ספר תורני הלכתי שחובר על ידי הרב חיים מרדכי מרגליות (ואחיו, ראו להלן) מדובנו, ונדפס בדפוס שלו בדובנו בתחילת שנת תק"פ.
מהות הספר
הספר הוא בעיקרו ליקוט מספרי השו"תים שקדמו לו בעניינים הנוגעים לשולחן ערוך אורח חיים, ודבריהם לא הובאו במפרשים שקדמוהו, במיוחד לא בבאר היטב. הספר כולל ליקוטים גם מספרים אחרים, לדוגמה ספרי קבלה ותלמידי האר"י, וכן כולל מחידושי המחבר בעצמו, וכן הוספות מאחיו הרב אפרים זלמן מרגליות מברודי, והפניות לספריו יד אפרים ובית אפרים.
בהקדמות שנכתבו על ידי המחבר ואחיו, נראה שמדובר בחיבור שאמור היה לכלול את כל ארבעת חלקי השולחן ערוך. הרב חיים מרדכי מרגליות נפטר בדמי ימיו ולא השלים את ההדפסה בחייו, יש אומרים בשל שרפה שפרצה בבית הדפוס.
הספר היה מהראשונים בתחום הליקוט בקיצור מספרות השו"ת הרחבה, לפי ענייני השולחן ערוך. בדור שאחריו הרעיון אומץ על ידי הרב אברהם צבי הירש אייזנשטט, שהשלים את הליקוט על שאר חלקי השולחן ערוך, יורה דעה, אבן העזר וחושן משפט, בחיבור בשם "פתחי תשובה".
דברי השערי תשובה מובאים לרוב בספר משנה ברורה שאף הדפיס פירוש זה בספרו, בצמוד לפירושו והשולחן ערוך עצמו.
זהות המחבר
הרב אפרים זלמן מרגליות כותב בהקדמתו לספר כי הוא חובר בידי אחיו, הרב חיים מרדכי מרגליות. אולם, הרב אברהם צבי הירש אייזנשטט בהקדמתו לחיבורו פתחי תשובה על שולחן ערוך יורה דעה כותב כי חיבור השערי תשובה הושלם על ידי אח המחבר הרב אפרים זלמן מרגליות, ובהקדמה לפתחי תשובה על חושן משפט שיצא מאוחר יותר, הוא כותב שהחיבור נכתב על ידי שני האחים. גם הרב אפרים זלמן עצמו, כאשר הוא מפנה לשערי תשובה בחיבוריו כותב לעיתים "כמו שכתבתי". רבי חיים חזקיהו מדיני דן בזהות המחבר, ובסופו של דיון הוא כותב כי יש לומר שהחיבור מידי שניהם נגזר ואין לדעת אילו סימנים נכתבו בידי כל אחד.
הוצאות
החיבור יצא לראשונה בהדפסה של שולחן ערוך אורח חיים, עם שערי תשובה, בדובנא בשנת תק"פ. הספר נדפס ביחד עם היד אפרים, בלי כל מפרשי השולחן ערוך (פרט לבאר היטב). בשנת תרכ"ח (1868), נכלל שערי תשובה במהדורת השולחן ערוך של דפוס ראם. אחר כך צורף להדפסות השולחן ערוך כפירוש מסביב לשולחן ערוך עצמו ברוב המהדורות.
החיבור זכה להיות אחד משני חיבורים עיקריים (שערי תשובה ובאר היטב) המודפסים כמקשה אחת יחד עם המשנה ברורה.
Like a Virgin
Like a Virgin (בעברית: כמו בתולה) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת האמריקאית מדונה. האלבום יצא ב-12 בנובמבר 1984 על ידי חברות התקליטים האחים וורנר וסייר רקורדס, ובדיוק כמו קודמו, שווק מחדש ב-1985 בשוק המוזיקה האירופי, כשבתוכו סינגל בונוס חדש ששמו "Into the Groove". ב-2001, הוציאה מחדש חברת התקליטים האחים וורנר, את האלבום, עם שתי גרסאות רמיקס חדשות (גרסה זו של האלבום לא כללה את הסינגל "Into the Groove", שהוקלט במיוחד לגרסה האירופית של האלבום). לאחר שיצא ב-1984, נמכרו כאחד עשר מיליון עותקים שלו, ובסך הכול, לאחר מכירת הגרסאות המחודשות, נמכרו ברחבי העולם עשרים ושניים מיליון עותקים.
היסטוריית האלבום
נייל רוג'רס היה זה שנבחר על ידי מדונה להפיק את האלבום, בעיקר בגלל עבודת ההפקה שלו לאלבום Let's Dance של דייוויד בואי. Like a Virgin הוקלט ונבנה על בסיס השראה מאלבומה הקודם, שהיה מאופיין בשירי דיסקו ופופ. מדונה הקדישה את האלבום "לכל הבתולים ברחבי העולם".
שיר הנושא באלבום היה למעשה להיטה הראשון של מדונה. היא הקליטה לו קליפ מיוחד, וחשפה אותו לראשונה בערוץ המוזיקה MTV. השיר השני באלבום, "Material Girl", זיכה למדונה את אותו כינוי. במקור, השיר "Into The Groove" שנגנז מן האלבום הקודם היה אמור להיכלל באלבום זה; אך הוא נגנז גם מאלבום זה בדקה האחרונה. בסופו של דבר, השיר הוצג לראשונה בסרט הראשון בו השתתפה מדונה, "סוזאן סוזאן" (1985), בו שיחקה תפקיד ראשי, והפך ללהיט עולמי. ב-1985, כאשר יצא האלבום המחודש בשוק המוזיקה האירופי (בהוצאת חברת התקליטים האחים וורנר), השיר כבר נכלל באלבום ברצועה השישית.
האלבום זכה להצלחה ענקית במכירות, אף-על-פי שמבקרי המוזיקה לא היו לגמרי משוכנעים בכישוריה של מדונה כזמרת מצליחה, ונהגו לתאר אותה כ""זמרת של להיט אחד", בעלת קול דומה לזה של מיני מאוס לאחר שאיפת הליום". היחס שקיבלה מדונה לאחר צאת האלבום היה מזלזל ביותר. Like a Virgin התמודד על כמה מפרסי MTV, אך לא השיג אף-אחד מהם.
עטיפת האלבום צולמה על ידי סטיבן מיזל, שהפך למשתף פעולה קבוע של מדונה, וצילם את כל שאר עטיפות האלבומים שיצאו אחריו. מיזל אף צילם את כל התמונות בספרה של מדונה, Sex. במסע ההופעות של האלבום היא ביצעה את השירים: "Material Girl", "Angel", "Like a Virgin", "Over and Over" ו-"Dress You Up".
יואכים רנטגן
יואכים רנטגן (בגרמנית: Joachim Röntgen; 27 באוקטובר 1906 - 6 בדצמבר 1989) הוא כנר הולנדי, הצעיר בבניו של המלחין והפסנתרן יוליוס רנטגן.
ביוגרפיה
יואכים רנטגן נולד באמסטרדם ולמד אצל פליקס טוֹנְיִי (Felix Togni) באמסטרדם, בראם אלדרינג (Bram Eldering) בקלן וקרל פלש בלייפציג. משנת 1928 עמד בראש תזמורת התיאטרון העירוני של וינטרטור, שווייץ, שם גם לימד בקונסרבטוריון וניגן ב"רביעיית המיתרים וינטרטור" ככנר ראשון. אחיו, הפסנתרן יוהנס רנטגן הקים שלישייה קאמרית איתו ועם אחיהם אדוורד פרנטס. בעונת 1938-9 ניגן בתזמורת הפסטיבל בלוצרן בניצוחו של טוסקניני. בשנת 1939 התמנה למורה לכינור בקונסרבטוריון המלכותי בהאג. בשנת 1940 יסד יואכים רנטגן את רביעיית המיתרים "רנטגן", וניגן בה בתפקיד הכינור הראשון. חבריו לרביעייה היו פיט נֵילנד (כינור שני), וים דה זוּטֶה (ויולה) וקוֹרְנֶלִיס פְּרַאוּט (צ'לו). הרכב המיתרים, שהכיר בחשיבות שבשיתוף הציבור בנגינת רביעיות ברמה גבוהה, ערך מסעות קונצרטים דרך שגרה. בהופעותיהם נהגו חברי הרביעייה להסביר את הקטעים שניגנו, ואף ערכו קונצרטים בבתי ספר.
יואכים רנטגן פרש מעבודתו בשנת 1972.
סינדיוצרס
סינדיוצרס (שם מדעי: Syndyoceras) הוא סוג של יונק נכחד מסדרת מכפילי פרסה שחי בתקופת המיוקן בערבות מרכז אמריקה הצפונית. היצור נראה כמו צבי אך היה שונה ממכפילי הפרסה המודרניים והשתייך למשפחה הנכחדת פרוטוצרטיים (Protoceratidae).
אורכו של היונק הגיע ל-1.6 מטר ומשקלו ל-60 ק"ג. בניגוד לצבאים היו לו שתי אצבעות עבות דמויות-פרסה בכל רגל. הגולגולת של הסינדיוצרס הייתה גדולה והיו בה זוג קרניים שמוקמו בין העיניים לאוזניים, ועוד קרן גדולה מפוצלת לשניים על החוטם. הניבים היו דקים יותר משיני צבאים ודמו לניבי אייל המושק. ממבנה הגולגולת ייתכן שהיה ליצור אף בולבוסי בדומה לסאיגה.
יונקים אלה תפקדו בתור הצבאים של המיוקן ונעו בעדרים במישורי אמריקה. ככל הנראה הקרניים הייחודיות סייעו להם להילחם ביריבים, למשוך בני זוג וכן להתגונן מטורפים.
סינתטוצרס
סינתטוצרס (שם מדעי: Synthetoceras) הוא סוג של יונק נכחד שחי בסוף המיוקן בערבות אמריקה הצפונית. הסינתטוצרס נראה דומה לצבי והוא השתייך למשפחה הנכחדת פרוטוצרטיים (Protoceratidae) והיה קרובו של הסינדיוצרס.
מאפיינים
הסינתטוצרס הגיע לאורך של כשני מטרים והוא היה הגדול בבני משפחתו.
משקלו ככל הנראה היה בין 220-330 ק"ג. היו לו זוג קרניים בדומה לקרני צבאים וקרן ארוכה בקצה החוטם שבקציה הסתעפו 2 סעיפים קטנים. קרניים אלה נמצאו רק על גולגולת הזכרים והם כנראה שימשו ללחימה בתחרות עם זכרים אחרים על נקבות.
היצור נמצא במספר אתרי חפירה בנברסקה ובוויומינג ותוארך לסוף תקופת המיוקן.
בתרבות
יונק זה הופיע במשחק עולם היורה: המשחק.
איירובוטיקס
איירובוטיקס (באנגלית: Airobotics) היא חברה ישראלית לייצור כלי טיס לא מאוישים לשימוש תעשייתי. מוצרי החברה כוללים חומרה, עיצוב, הנדסת תוכנה, ומערכות אלקטרוניות לשימוש בתעשייה מכרות ערים חכמות ואבטחה
היסטוריה
איירובוטיקס נוסדה בשנת 2014 על ידי רן קראוס ומאיר קליינר. קראוס משמש מנכ"ל החברה וקליינר סמנכ"ל מחקר ופיתוח. עד ספטמבר 2017 גייסה החברה כ-61 מיליון דולר.
בשנת 2021 החברה נכנסה לתחום ניקוי פנלים סולריים.
Iggy SZN
Iggy SZN (ידוע כ-Iggy Szn) הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האוסטרלית איגי אזליה, מתוך אלבומה, Reclassified. השיר יצא לאור ב-24 באוקטובר 2014, כסינגל השיווקי הראשון מתוך האלבום על ידי חברת התקליטים וירג'ין EMI.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-95 במצעד המוזיקה האוסטרלי.
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי. כמו כן, צבר שם השיר למעלה מ-12 מיליון השמעות.
גבריאלה ברוך
גַּבְרִיאֵלָה בָּרוּךְ (נולדה ב־1985) היא מאיירת ישראלית.
ביוגרפיה
ברוך סיימה את לימודיה לתואר ראשון באיור בשנת 2011 במסלול איור במחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל. כבר במהלך לימודיה בבצלאל גיבשה את סגנונה הייחודי והמובחן. בשנת 2013 לימדה איור באוניברסיטת ליי (lehigh) בבית לחם, פנסילבניה שבארצות הברית.
ברוך סיפרה כי כבר בגיל חמש חוותה את הכישלון הראשון בתחום האומנות, אך לדבריה החוויה הזו דווקא חיזקה את הבנתה שאם היצירה שלה איכותית ומיוחדת, היא אינה זקוקה לאישור חיצוני לכך: בשנת 2019 יצא לאור באנגלית ובעברית ספר הילדים היחיד באיורהּ, "אולי" מאת קובי ימאדה. הפרשנות שמעניקה היצירה לטקסט, שיוצרת סיפור מקביל המעמיק את היצירה, זכתה לשבחי הביקורת.
אופי היצירה
לברוך סגנון עבודה ייחודי ומובחן כיוצרת. יצירתה מדויקת וריאליסטית, תוך ירידה לפרטי הפרטים של היצירה. בשונה מהיצירות המקובלות היום, בהשפעת הפלטפורמה הממוחשבת שלרוב מצמצמת את הקווים הדקים והמפורטים שהיו נהוגים בעבודת היד, ברוך משתמשת במברשת הדקה ביותר המדמה עבודה ידנית, ברזולוציות גבוהות מאוד. ברוך מתחברת לעבודה האינטנסיבית הזו על הפרטים הקטנים, ולדבריה הדבר שהיא הכי אוהבת לאייר הוא פרווה של בעלי חיים:
ברוך שואבת השראה מחפצים קטנים, גלויות ומכתבים ישנים, וגם מאוסף גדול של צעצועים שצברה, המעניקים לה השראה - כיוון שלדבריה
מכבי ראשון לציון (כדורגל)
מכבי ראשון לציון הייתה קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר ראשון לציון. המועדון הוקם ב-1912 ונמנה עם המועדונים הוותיקים ביותר בישראל. בתקופה שלפני קום המדינה, ובתחילת שנות החמישים לקח המועדון חלק בליגה הבכירה, כאשר הישג השיא שלו הוא לסיים כסגנית אלופת המדינה בעונת 1941/1942, ובנוסף הגיעה לחצי גמר גביע המדינה אולם הקבוצה התדרדרה לליגות הנמוכות והתפרקה ב-1953.
היסטוריה
תנועת מכבי הקימה את הסניף שלה בראשון לציון בשנת 1911, וב-20 בספטמבר 1912 השתתפו נציגי מכבי ראשון לציון באספת ההקמה של מרכז מכבי. פעילות הכדורגל ביישוב היהודי בארץ ישראל באותה תקופה הייתה לא מאורגנת, ולפיכך עיקר פעילותה של האגודה בכעשרים השנים הראשונות לקיומה התמקדה בטורנירי ידידות לא-רשמיים. הקבוצה הפסיקה את פעילותה במהלך מלחמת העולם הראשונה וגיוס מרבית שחקניה, וחידשה אותה רק בקיץ 1919. ב-1920 השתתפה הקבוצה בליגה אזורית שמשחקיה נערכו בתל אביב ביחד עם מכבי נס ציונה, מכבי פתח תקווה, מכבי תל אביב ואיילה תל אביב, אך לא ידוע מה היה מיקומה הסופי.
קתי ריגבי
קריירת ההתעמלות
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) סיימה ריגבי במקום שישי עם חברותיה בתחרות הקרב-רב קבוצתית ובמקום שביעי בתרגיל על הקורה. היא זכתה באליפות ארצות הברית בהתעמלות ב-1970 וב-1972.
מכבי ראשון לציון (כדורגל)
היסטוריה
ב-1922 ארגן הספורט קלוב בירושלים משחקי גביע שלימים לא הוכרו על ידי ההתאחדות לכדורגל. גביע זה היה מיועד לקבוצות צבאיות ואזרחיות, ומנגד הייתה מכבי ראשון לציון אחת מתשע הקבוצות העבריות שייסדו טורניר גביע נפרד בשם "גביע שמשון". הקבוצה לא הצליחה להעפיל לגמר הטורניר, ומעבר לכך לא הייתה פעילה כמעט עד לשלהי שנות ה-30, לרבות במשחקי הגביע שבהם לא העפילה לשלבים המתקדמים. ידוע כי ב-1939 השתתפה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בליגה רשמית של ההתאחדות לכדורגל, והייתה זו המחלקה השנייה של הליגה המחוזית הדרומית. הקבוצה סיימה במקום החמישי מתוך שמונה, וסיימה במאזן של 4 ניצחונות, תיקו אחד ו-8 הפסדים. הפרש השערים של הקבוצה היה חיובי, ועמד על 33 שערי זכות לעומת 27 שערי חובה. בשנה שלאחר מכן המשיכה הקבוצה לשחק באות ליגה, והפעם סיימה במקום הרביעי. ב-20 בינואר 1940 ערכה הקבוצה את הופעת הבכורה שלה בגביע ארץ ישראל, אך הובסה בסיבוב הראשון על ידי בית"ר תל אביב בתוצאה 0 - 7.
קתי ריגבי
קריירת ההתעמלות
הישגה הגדול ביותר בענף זה היה הזכייה במדליית כסף בתרגיל על הקורה באליפות העולם, שנערכה בליובליאנה שבסלובניה בשנת 1970. במדליית הזהב זכתה אריקה צוכולד ממזרח גרמניה ויש שטענו שריגבי הייתה צריכה לזכות בזהב. בכך הייתה לאישה האמריקאית הראשונה שזכתה במדליה באליפות העולם בהתעמלות.
באולימפיאדת מינכן (1972) השתתפה ריגבי אולם לא התבלטה במשחקים בגלל שנפצעה. בהכנה למשחקים היא עבדה על אלמנט בתרגיל הקורה, שבו היא ביצעה גלגול קדמי באוויר על הקורה. בשל פציעתה, היא לא ביצעה את התרגיל במהלך התחרות, והדבר תרם לכך שלא זכתה בשום מדליה. היא סיימה במקום רביעי עם חברותיה בתרגיל הקרב-רב קבוצתי, במקום שישי בתרגיל על הקורה ובמקום עשירי בתחרות קרב-רב אישי.
מכבי ראשון לציון (כדורגל)
היסטוריה
בעונת 1941/1942 השתתפה הקבוצה במחוז תל אביב של הליגה הבכירה. הקבוצה צירפה שישה חיילים בריטים ששירתו במחנה סרפנד (כיום צריפין) מאחר שההתאחדות לכדורגל אסרה על שחקנים חייבי גיוס לשחק בקבוצות העבריות כדי לסייע למאמץ הבריטי במלחמת העולם השנייה. באותה תקופה החלה להופיע בשער הקבוצה יעקב חודורוב, מגדולי השוערים הישראלים. במשחק הפתיחה של הליגה, שנערך ב-27 בספטמבר 1941, הפסידה הקבוצה למכבי פתח תקווה בתוצאה 0 - 1 משער של דוד שפיגל. חודורוב הוצב לראשונה בשער הקבוצה לקראת משחק הקבוצה מול מכבי תל אביב, ולמרות ההפסד זכה למחמאות רבות, כולל ממאמן מכבי תל אביב אגון פולאק. צעד זה של המאמן נתקל בהתנגדות רבה מצד שחקני הקבוצה הוותיקים. בהמשך העונה הייתה הקבוצה לאחת מהטובות ביותר בליגה, ודורגה בקביעות בצמרת. ב-4 באפריל 1942 היא גברה 5 - 2 על מכבי תל אביב, ובעקבות הפכה למועמדת לאליפות המחוז. לאחר מכן נערכו משחקי הליגה בצורה לא סדירה, ולפי טבלה שהציגה ההתאחדות לכדורגל ב-30 ביוני 1942 דורגה הקבוצה במקום הראשון עם 40 נקודות ועם יתרון של נקודה על מכבי נס ציונה ועל מכבי תל אביב, לה היה משחק חסר. משחק ההשלמה בין מכבי ראשון לציון למכבי תל אביב נערך ב-18 בספטמבר 1943, לאחר פתיחת העונה הבאה של הליגה, והסתיים בניצחון 5 - 0 לטובת הקבוצה התל אביבית. בעקבות כך החמיצה מכבי ראשון לציון את אליפות הליגה, ולא העפילה לפלייאוף מול אלופת מחוז ירושלים.
קתי ריגבי
קריירת המשחק
ב-1974 הופיעה ריגבי כפיטר פן בסיבוב הופעות מחודש של המחזמר מ-1954. היא גילמה תפקיד זה בברודוויי ובסיור במהלך שנות התשעים ולאחרונה ב-2009 ברנסון, מיזורי. משחקה של ריגבי כפיטר פן זכה לביקורות משבחות והיא הייתה מועמדת לפרס הטוני. לאחר פרישתה מהתפקיד ריגבי שבה ושיחקה את פיטר פן במרכז ברנדום (Benedum Center) פיטסבורג מ-21 ביוני עד 2 ביולי 2008. אחר-כך היא גילמה את התפקיד בין בשנת 2009 בבראנסון, מיזורי. היא תופיע שוב כפיטר פן בסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית שיחל בסתיו 2011.
ריגבי הייתה במשך 18 שנה פרשנית ספורט של רשת ABC והופיעה בסרטים שהופקו עבור הטלוויזיה. היא הופיעה בתפקיד אורח כמתעמלת רוסייה בסדרת הטלוויזיה סטיב אוסטין, האיש השווה מיליונים.
מכבי ראשון לציון (כדורגל)
היסטוריה
1942 הייתה גם השנה הטובה ביותר של הקבוצה בגביע ארץ ישראל. בשמינית הגמר של הגביע הארץ-ישראלי 1942 היא התמודדה מול נשיונל ספורט קלאב יפו, וניצחה בתוצאה 2 - 1. בשלב הבא הביסה הקבוצה את מכבי נתניה בתוצאה 4 - 1, אך בחצי הגמר הפסידה לבית"ר תל אביב בתוצאה זהה. היה זה הישגה הטוב ביותר של הקבוצה בגביע ארץ ישראל. הקבוצה פתחה את עונת 1943/1944 בהפסד 0 - 2 למכבי תל אביב משני שערים של יוסף מרימוביץ', לא הייתה כח משמעותי בליגה וסיימה במקום התשיעי מתוך 14. ב-1943 השתתפה הקבוצה במשחקי הגביע המלחמתי, אך הודחה לאחר פיצוץ המשחק בינה לבין בית"ר תל אביב, שתוצאתו עמדה על 3 - 1 לזכות בית"ר. ההתאחדות לכדורגל לא החשיבה במניין העונות הרשמיות את עונת 1944/1945, שבה שיחקה הקבוצה במחוז הדרומי של הליגה הבכירה וסיימה במקום השלישי מתוך שבעה, מתחת למכבי רחובות ובית"ר תל אביב. משחקיה של עונה זו היו רצופים הפרעות והתפרעויות, וככל הנראה הופסקו לפני הזמן. עונת 1946/1947 הייתה העונה הסדירה האחרונה לפני הקמת מדינת ישראל. הקבוצה נוצחה 1 - 4 על ידי בית"ר תל אביב במחזור הפתיחה שנערך ב-12 באוקטובר 1946, וגם בהמשך העונה לא הייתה מהבולטות בליגה וסיימה במקום העשירי מתוך 15. לא ברור עד להיכן הגיעה הקבוצה בעונת הגביע המקבילה, אך אם השתתפה היא הודחה עוד לפני שמינית הגמר. הקבוצה אף השתתפה בתחילת משחקי עונת 1947/1948, אך הליגה הופסקה לאחר שלושה מחזורים (הקבוצה דורגה במקום ה-11 מתוך 14) בעקבות אירועי כ"ט בנובמבר ופרוץ מלחמת העצמאות.
קתי ריגבי
קריירת המשחק
ב-1981 ריגבי שבה לבמה וכיכבה כדורותי בקוסם מארץ עוץ. במהלך ההפקה, פגשה ריגבי את בעלה, תום מקוי. היא זקפה לזכותו של מקוי את מאבקה המוצלח בבולימיה, מחלה ממנה סבלה מאז שקריירת ההתעמלות שלה באה לתומה. יש לה שתי בנות, טרזה וקייתלין, מבעלה השני. הופעות תאטרליות אחרות שלה כוללות את אנני אוקלי אשת לפידות וMeet Me in St. Louis. ריגבי גם הייתה הדוברת של חברת Stayfree שמשווקת טמפונים.
מכבי ראשון לציון (כדורגל)
היסטוריה
עונת הליגה הראשונה לאחר הקמת הליגה הייתה זו של 1949/1950. הקבוצה הייתה אחת הגרועות בליגה בעקבות נפילתם של מרבית כוכביה במלחמת העצמאות, והיא סיימה במקום ה-12 עם 3 ניצחונות ו-2 תוצאות תיקו מתוך 24 משחקים, אך לא ירדה לליגת המשנה מאחר שלא נקבע מראש כי יהיו עולות ויורדות. הפרש השערים של הקבוצה היה 21 - 111, והייתה זו אחת הפעמים הבודדות בתולדות הכדורגל בישראל שבה קבוצה ספגה למעלה מ-100 שערים בעונה אחת. בעונתה השנייה בליגה, 1951/1952, המשיכה הקבוצה להפגין יכולת חלשה ביותר, והפעם סיימה עם ניצחון בודד ו-2 תוצאות תיקו מתוך 22 משחקים, וירדה ליגה. הקבוצה הצליחה להבקיע רק 13 שערי זכות, ומנגד ספגה 100 שערי חובה. בכך הייתה מכבי ראשון לציון לקבוצה היחידה בתולדות הכדורגל בישראל שסופגת פעמיים למעלה מ-100 שערים לעונה. זמן מה לאחר מכן התפרקה הקבוצה. הישג השיא של הקבוצה בגביע המדינה היה העפלה אוטומטית לרבע הגמר בטורניר הסדיר הראשון לאחר הקמת המדינה (1951/1952), בו היא הפסידה 0 - 5 להפועל פתח תקווה.
קתי ריגבי
קריירת המשחק
במהלך שנות השמונים היא פתחה בפעילות ציבורית נגד הפרעות אכילה. ריגבי, שסבלה מבולימיה במשך 12 שנים, תרמה מאמר לשבועון פיפל ב-1984, בו כתבה: "רציתי להיות מושלמת בגישתי ובמשקל שלי. בתוך תוכי הלכתי והשתגעתי. צרכתי 10,000 קלוריות ליום או יותר של מזון מהיר. אני יכולה להגיד איפה נמצא כל סניף של מקדונלד'ס בדרכי (לשיעורי הקול שלי) - וכל חדר שירותים בו יכולתי להיפטר מהאוכל." לפי הכתוב בראיון עמה במגזין פיפל ב-1991, "היא אושפזה פעמיים וכמעט נפטרה מחוסר איזון מטבולי".
בבעלות מקוי וריגבי חברה להפקות תיאטרון המכונה McCoy Rigby Entertainment, שכעת מפיקה את סיבוב ההופעות של המחזה פיטר פן, בו ריגבי גם מככבת. סיבוב ההופעות של 2005 הוכרז כמופע הפרידה שלה, אולם היא שבה לתפקידה כפיטר פן במרכז בנדום בפיטסבורג ב-2008 ובתיאטרון מנסון בבראנסון ב-2009.
מכבי ראשון לציון (כדורגל)
הישגים
ליגת ארץ ישראל:
חיים פוגל
הרב חיים פוגל (נולד בשנת 1949) הוא יו"ר בית הרב קוק. יו"ר חבר הנאמנים של מכללת אורות ישראל באלקנה ומכללת מורשת יעקב ברחובות. יו"ר מרכז מורשת הרמב"ם. לשעבר רב מכללת אמונה ור"מ בישיבת ירושלים לצעירים. מתלמידי הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב אברהם אלקנה כהנא שפירא. זוכה אות הנשיא לשנת תשע"ד.
ביוגרפיה
נולד ברומניה ועלה בגיל שנה לפרדס חנה. בגיל התיכון למד בישיבה התיכונית באור עציון ובישיבה בני עקיבא בנתניה, ומשם המשיך למרכז הרב שם למד אצל רבותיו הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב אברהם אלקנה כהנא שפירא. לאחר מכן החל לעסוק בחינוך במספר מקומות. בהקמת ההתיישבות ביהודה ושומרון היה שותף בגרעין אלון מורה.
שימש כר"מ בישיבת ירושלים לצעירים ובהמשך אף ניהל אותה. כיהן גם ראש ישיבת B.M.T לבני חו"ל, ונמנה עם מייסדי רשת נעם-צביה.
ייסד ועומד בראש הגרעין התורני בשכונת אושיות ברחובות מיסודן של ישיבת ההסדר ומכללת מורשת יעקב (היום חלק ממכללת אורות ישראל) הפועלות בעיר, ועל כך קיבל את אות הנשיא לשנת תשע"ד.
בנימוק הזכייה נכתב: "חברי הגרעין מתגוררים בשכונה מתוך רצון לחולל שינוי הוליסטי בשכונה ולהעצמתה, היכרות עמוקה זו היא המפתח להבנת הצרכים של האוכלוסייה המגוונת בשכונה, לעבודה משותפת עם התושבים תוך מתן ביטוי לרצונותיהם ויכולותיהם. כתוצאה מכך, פעילות הגרעין הביאה לירידה משמעותית ברמת הפשיעה בשכונה”.
כמו כן, ייסד את מדרשת נוגה ברחובות ואת מדרשת אורות הגליל בחצור הגלילית, מדרשה לטיולים באזורי גליל גולן וכרמל.
החל משנת תשע"ז מכהן כיו"ר בית הרב קוק.
החל מאמצע תשפ"א משמש כמנכ"ל מכללת אורות ישראל.
מאונט (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
קארל ריכרד לפסיוס
קארל ריכרד לפסיוס (בגרמנית:  Karl Richard Lepsius; 23 בדצמבר 1810 – 10 ביולי 1884) היה אגיפטולוג פרוסי ובלשן מחלוצי מדע האגיפטולוגיה בגרמניה והארכאולוגיה המודרנית.
קורות חיים
לפסיוס נולד בעיר נאומבורג שבסקסוניה גרמניה. למד פילולוגיה וארכאולוגיה יוונית ורומית. בין השנים 1829–1830 למד באוניברסיטת לייפציג, בין השנים 1830–1832 באוניברסיטת גטינגן, ובין השנים 1832–1833 באוניברסיטת הומבולדט בברלין. לאחר קבלת הדוקטורט נסע לפריז כדי ללמוד אצל הארכאולוג ז'אן אנטואן לטרון. הוא למד גם ליתוגרפיה ותחריט ועסק במחקרים שונים, במסגרת מחקריו נסע גם לאיטליה ואנגליה. באיטליה נפגש עם איפוליטו רוזליני שהוביל בין השנים 1828–1829 ביחד עם שמפוליון משלחת משותפת למצרים.
עבודתו המדעית
המשלחת הגיעה לגיזה וחקרה מדעית אתרי פירמידות שונים, אלה היו המחקרים המדעיים הראשונים של אתרים אלה. בין הפירמידות שנחקרו היו הפירמידות בסקארה, דחשור ואבו סיר. המשלחת גילתה ואיתרה 67 פירמידות ויותר מ-130 קברים של אצילים באזור. מעל הפירמידה הגדולה של גיזה חרט לפסיוס כתובת גרפיטי בכתב חרטומים לכבודו של פרידריך וילהלם הרביעי. לאחר חצי שנה המשיכה המשלחת דרומה לאורך הנילוס, תוך כדי עצירה לתקופות ממושכות באתרים השונים כגון בני חסן ודיר אל-ברשה. המשלחת הגיעה עד ח'רטום ומשם לאורך הנילוס הכחול וסיירה באתרים שונים בנוביה. בין האתרים שגילה ומיפה הייתה מרואה השוכנת 200 ק"מ צפונית מזרחית לחרטום. לאחר מכן חזרה המשלחת צפונה והגיע לתבאי שבמצרים העליונה ב-2 בנובמבר 1844. הם שהו באזור הגדה המערבית ארבעה חודשים כשהם חוקרים ומתעדים אתרים כגון רעמסאום, מדינת האבו, עמק המלכים ואתרים נוספים. לאחר מכן עברו לגדה המזרחית של הנילוס שם שהו שלושה חודשים וחקרו את המקדשים בכרנך ובלוקסור. משם עלו צפונה, שהו בסיני והגיעו לאתרים בדלתה של הנילוס וחקרו את טאניס ואתרים נוספים. המשלחת חזרה לאירופה בשנת 1846.
תוצאות עבודת המשלחת פורסמו בין השנים 1849–1858 ב-Denkmäler aus Aegypten und Aethiopien (מונומנטים ממצרים ואתיופיה ב-12 כרכים, שכללו כמעט 900 לוחות של כתובות מצריות עתיקות תוך מתן תיאור ופרשנות לממצאים. התיעוד, שכלל גם מפות ושרטוטים של קירות מקדשים וקברים, היה המקור העיקרי למידע בנושא של חוקרים גם במאה העשרים. חלק מהמונומנטים נהרסו במשך השנים והפרסום ממשיך לשמש את החוקרים.
ב-1855 מונה להיות מנהל שותף של המוזיאון המצרי בברלין. הממצאים שהוא הביא מהמשלחת העשירו את המוזיאון. בשנת 1865 מונה למנהל המוזיאון.
בשנת 1866 שב לפסיוס למצרים, בביקור זה גילה בטאניס את צו קנופוס. לוח זה בדומה אבן רוזטה כתוב מצרית בכתב חרטומים בכתב דמוטי ובכתב יווני.
בין השנים 1867–1880 שימש כנשיא המכון הארכאולוגי הגרמני ברומא, ומשנת 1873 ועד מותו עמד בראש הספרייה המלכותית בברלין בנוסף היה עורכו של כתב העת המדעי Zeitschrift für ägyptisches Sprache und Altertumskunde שעסק באגיפטולוגיה.
לפסיוס פרסם פרסומים רבים באגיפטולוגיה ונחשב לאבי הדיסציפלינה המדעית לאגיפטולוגיה. הוא טבע את המונח ספר המתים המשמש לטקסטים ממצרים העתיקה ששימשו במהלך הקבורה. בנוסף הוביל ופרסם מחקרים העוסקים בתחום הבלשנות של שפות אפריקאיות, מחקריו בתחום זה נחשבים כיום מיושנים. בהתבסס על עבודתו בשפה המצרית העתיקה, ועבודת השדה שלו בסודאן, פיתח אלפבית סטנדרטי לשם תיעתוק שפות אפריקאיות.
מוריץ פון פאבר דו פאור
גנרל מוריץ פון פאבר דו פאור (בגרמנית: Moritz von Faber du Faur; 1 בספטמבר 1886 – 4 במרץ 1971), היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
פון פאבר דו פאור נולד ב-1 בספטמבר 1886 בשטוטגרט, בירת ממלכת וירטמברג, שהייתה חלק מהאימפריה הגרמנית. בשנת 1904 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-26 (וירטמברג ה-2 - מלך), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-27 בינואר 1915 הועלה לדרגת האופטמן, וב-22 ביולי 1917 מונה לשלישו של מפקד חטיבת הפרשים ה-26. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה. כאחד ממליוני הגרמנים ותיקי מלחמת העולם הראשונה, זכה גם הוא בצלב הכבוד שניתן בשנות השלושים על ידי נשיא גרמניה הינדנבורג.
לאחר המלחמה נשאר פון פאבר דו פאור ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 ביוני 1927 הועלה לדרגת מיור, וב-1 בנובמבר 1931 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למפקד גדוד ברגימנט הרגלים ה-9 (הפרוסי). ב-1 באוקטובר 1933 מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-8 (הפרוסי), וב-1 באפריל 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1935 מונה לנספח הצבאי בבלגרד, וב-1 בינואר 1937 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 באפריל 1939 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-21 באוגוסט אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-13.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה היה פון פאבר דו פאור מפקד הדיוויזיה הממונעת ה-13, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס הממונע ה-14, במסגרת הארמייה העשירית, אולם ב-6 בספטמבר מונה למפקד האזור הצבאי האחורי ה-588. לאחר המערכה על צרפת מונה למושל העיר בורדו, ובינואר 1942 מונה למפקד האזור הצבאי האחורי ה-593. ב-1 במאי 1943 מונה למפקח הצבאי באזור אינסברוק, ובסוף אוקטובר 1944 הועבר לעתודת המילואים, ולא קיבל עוד תפקיד פיקודי עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה
באפריל 1946 נעצר פון פאבר דו פאור על ידי כוחות הכיבוש הצרפתיים, והוחזק במעצר 3 שנים על פשעי מלחמה. ב-1 ביוני 1949 הוא שוחרר לאחר שזוכה במשפט, ולאחר שחרורו התיישב בעיירה גרפלינג, שם גר עד למותו ב-4 במרץ 1971.
מקוטו טאקי
מקוטו טאקי נולד בטוקיו. הוא בוגר אוניברסיטת טוקיו.
בבחירות לפרלמנט ב -1996 רץ טאקי כנציג מפלגה הדמוקרטית הליברלית וזכה בכ -41% מהקולות. במפלגה, הוא הצטרף לסיעה של השימוטו. בבחירות שהתקיימו בשנת 2007, הוא רץ כנציג של מפלגת יפן החדשה.
בקיץ 2007 עזב טקי את מפלגת יפן החדשה לאחר סכסוך עם ראשי המפלגה והצטרף בדצמבר אותה שנה למפלגה הדמוקרטית. לשם כך הוא הצליח להחזיר את ציבור הבחירות שלו בבחירות לפרלמנט 2009.
בשנים 2004–2005 ו-2011–2012 הוא פעמיים כיהן כסגן שר המשפטים.
במהלך 2012 הוא פעמיים כיהן כשר המשפטים. ביוני הוא התמנה במקום טושיו אוגאווה ועזב את התפקיד באוקטובר מסיבות בריאותיות. לאור המשבר הפוליטי והאשמות של שר המשפטים החדש בקשרים עם יאקוזה, לאחר שלושה שבועות בלבד הוא הוחזר לתפקיד וכיהן עד דצמבר.
בבחירות לפרלמנט 2012 טאקי כבר לא רץ.
רוביק דנילוביץ'
ביוגרפיה
דנילוביץ' נולד וגדל בשכונה ג' בבאר שבע לרחל כהן, ילידת תוניסיה, ולאליהו דנילוביץ', יליד הארץ ממוצא בלארוסי ומצרי. במשפחתו ארבעה אחים. למד בבית הספר היסודי "תומר" וסיים את לימודי התיכון במקיף ד'. בצעירותו שיחק כדורגל ושימש כקפטן קבוצת הנוער של הפועל באר שבע. הוא החל בפעילות פוליטית מגיל צעיר, במסגרת מפלגת העבודה ושימש בין היתר כיו"ר המשמרת הצעירה ויו"ר צעירי המפלגה בנגב.
שירת בצה"ל כמש"ק משמעת בבסיס שדה תימן, אוגדה 560. לאחר מכן השלים בגרות במכללת קיי. בהמשך למד באוניברסיטת בן-גוריון לתואר משולב בלימודי מדינת ישראל ופוליטיקה וממשל. במקביל הקים את התא הפוליטי-חברתי "אופק" והחל בפעילות פוליטית בתוך הקמפוס, על אף שזו נאסרה על ידי האוניברסיטה. בהמשך נבחר למועצת הסטודנטים של אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות ב-1998 עמד בראש קבוצת צעירים ששכנעה את יעקב טרנר לרוץ לראשות העירייה (בראש רשימה עצמאית, אך בתמיכת מפלגת העבודה). אחרי שטרנר נבחר, מונה דנילוביץ' לסגן ראש העירייה והועמד בראש "אגף הצעירים" שהוקם למענו. כסגן ראש עיר נחשב דנילוביץ' לנאמנו הקרוב של טרנר. דנילוביץ' הוביל הקמה של מרכז סטרטאפ, הכוונה וייעוץ לצעירים בבאר שבע.
לקראת הבחירות המוניציפליות ב-2003 הקים דנילוביץ' רשימה עצמאית של צעירים בשם "קדימה באר שבע", שהייתה מורכבת כולה מצעירים, בשילוב מלא ושוויוני של נשים (ביניהן דוקטור חפצי זוהר). בבחירות הפתיעה הרשימה והייתה לסיעה הגדולה במועצת העירייה, עם שבעה מנדטים. אחרי הבחירות מונה דנילוביץ' לממלא מקום ראש העירייה וראש אגף החינוך. בתפקיד זה פעל לביטול חטיבות הביניים בעיר, למרות התנגדות משרד החינוך לצעד כזה במנותק מיישום דו"ח דוברת. הוא איחד בתי ספר קטנים בעיר, במטרה לאפשר לתלמידים מגוון רחב של מגמות ושעות לימוד רבות יותר. במהלך כהונתו כמחזיק תיק החינוך הקים את בית הספר למחוננים ומצטיינים בעיר - "מעוף".
לקראת הבחירות המוניציפליות ב-2008, סקרים שנערכו הראו בעקביות על פופולריות רבה של דנילוביץ', גם מול טרנר. דנילוביץ' קיווה שטרנר יפרוש ויעניק לו את תמיכתו להתמודדות על ראשות העירייה, אולם לאחר תקופה ארוכה של התלבטות החליט טרנר לרוץ לקדנציה נוספת לראשות העיר. למרות זאת החליט דנילוביץ' להתמודד מולו על ראשות העירייה. לאחר מערכת בחירות טעונה בה שני השותפים לשעבר חשו נפגעים זה מזה, נבחר דנילוביץ' עם כ-60% מהקולות.
ראש עיריית באר שבע
שלושה שבועות בלבד לאחר כניסתו לתפקיד ראש העיר, נאלץ דנילוביץ' להתמודד, לראשונה בתולדות העיר, עם רקטות שנורו לעבר העיר במבצע עופרת יצוקה. הוא הורה על סגירת בתי הספר שלא היו ממוגנים ובעקבות החלטה זו נמנע אסון כבד כאשר ביום שאחרי, פגעה רקטה בכיתה בבית הספר התיכון מקיף א' בעיר.
דנילוביץ' החל בתנופת בנייה נרחבת בעיר, סלילת כבישים, שבילי הליכה חדשים ועוד. הוא החל בבניית מיזמים שחיזקו את מעמדה של העיר כמטרופולין, בהם הקמתם של אצטדיון טרנר ואולם הקונכייה.
דנילוביץ' החל ביצירת מיזמים תרבותיים, חינוכיים ותיירותיים בהם שביל סובב באר שבע, עליו זכתה העיר בפרס סביבתי של איגוד המטיילים האירופי לשנת 2012 נטיעת חורשות, מיזם נווה מדבר עירוני - בניית עשרות אלמנטים של מים, ג'טים, מפלים ומזרקות בכיכרות, עליהן זכתה העיר ב"אות העיצוב", אמפיתיאטרון הגדול ביותר בישראל, אגם מלאכותי בשטח של 90 דונם, בפארק נחל באר שבע, פארק קרסו למדע, סקייטפארק באר שבע ותיאטרון הפרינג' באר שבע וחידושה של התחנה המרכזית של באר שבע.
בעת כהונתו של דנילוביץ' הוקם ונחנך פארק גב ים נגב לתעשיות היי-טק בסמוך לאוניברסיטת בן-גוריון. הוא פעל לחיזוקה של האוניברסיטה, במטרה למשוך לעיר אוכלוסייה משכילה ואמידה מכל חלקי הארץ. בסמוך לקריית ההיי-טק החלו להקים בסיסים ויחידות מודיעין ותקשוב. כמו כן, נבנה בשכונת רמות בית ספר למודיעין.
ב-1 באפריל 2012 העניק שר החינוך, גדעון סער, לדנילוביץ' בשם העיר באר שבע את פרס החינוך.
ביום העצמאות ה-64 של מדינת ישראל נבחר דנילוביץ' להדליק אחת משתים עשרה המשׂואות בהר הרצל.
בבחירות לרשויות המקומיות, שנערכו ב-22 באוקטובר 2013, זכה דנילוביץ' ברוב של מעל ל-92% מקולות הבוחרים ונבחר לכהונה שנייה. מפלגתו זכתה ברוב של 14 מושבים, מתוך 27 המושבים במועצת העיר, עליה מ-8 מושבים.
בבחירות לרשויות המקומיות, שנערכו ב-30 באוקטובר 2018, זכה שוב דנילוביץ' ברוב של למעלה מ-92% מקולות הבוחרים ונבחר לכהונה שלישית ברציפות. מפלגתו הגדילה את כוחה במועצה וזכתה ברוב של 16 מושבים, מתוך 27 המושבים במועצת העיר, עליה מ-14 מושבים.
דנילוביץ' יזם את הקמתו של רובע החדשנות הראשון בישראל, המשלב בין שכונות מגורים ותיקות (שכונות ג' וד') לבין אוניברסיטת בן-גוריון, המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה, פארק גב ים נגב וקריית התקשוב של צה"ל.
בשנת 2021 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "רק החולמים מגשימים", בהוצאת "כנרת זמורה דביר".
חיים אישיים
דנילוביץ' רווק ומתגורר בבאר שבע.
רואנדה
רפובליקת רואנדה ( המכונה "ארץ אלף הגבעות" - בקיניַרואנדה: Igihugu cy'Imisozi Igihumbi, בצרפתית: Pays des Mille Collines) היא מדינה ללא מוצא לים השוכנת ביבשת אפריקה. היא גובלת באוגנדה, בורונדי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו וטנזניה. לפעמים היא מקוטלגת גם כחלק ממרכז אפריקה. האוכלוסייה המקומית מורכבת משלוש קבוצות אתניות. ההוטו, המהווים את רוב האוכלוסייה, הם איכרים מקבוצת עמי הבנטו. הטוטסי, רועים אשר הגיעו לאזור במאה ה-15, היו עד 1959 הכת השולטת תחת מערכת פיאודלית המבוססת על נכסי בקר. הטווה נחשבים לשרידי המתיישבים הראשונים באזור והם בני הגזע הפיגמי.
היסטוריה
בניגוד לרבות ממדינות אפריקה, רואנדה היא המשך ישיר לישות מדינית היסטורית, שהתקיימה בגבולותיה בתקופה הפרה-קולוניאלית. תולדותיה כרוכות באלה של שכנתה בורונדי, ובתקופה המודרנית עומדות בצלו של המתח האתני שבין שתי הקבוצות העיקריות, הוטו וטוטסי.
היסטוריה פרה-קולוניאלית
יישוב אנושי היה קיים ברואנדה מתקופות פרה-היסטוריות. התושבים הידועים המוקדמים ביותר של האזור הנקרא כיום רואנדה היו עם פיגמי של נוודים שהתקיימו מצייד ולקט וחיו בקבוצות קטנות, אבותיהם של בני הטווה. באמצע האלף השני התיישבו באזור הכולל את רואנדה ובורונדי וסביבותיהם בני ההוטו, שעיסוקם המרכזי הוא עבודת אדמה, והטוטסי, שהם עם של רועים. הגירת ההוטו הייתה חלק מתנועה רחבה יותר של התפשטות עמי בנטו ברחבי אפריקה. מקורם של הטוטסי שנוי במחלוקת, בהיעדר מקורות כתובים. לא ברור אם הם צאצאים לעם שמקורו במזרח אפריקה, אשר הגיע לרואנדה בהגירה ממושכת או בכיבוש אלים, או שהם קבוצה שנבדלה מתוך ההוטו עם השנים על בסיס מעמדי.
ברואנדה נוצרה ממלכה ריכוזית למדי, בעלת צבא חזק, ששלטה בשטח רואנדה של ימינו ובחלק משטח קונגו. המלך ומרבית האצולה היו בני טוטסי, ובצבא שירתו שני העמים. המקנה, בקר, עזים וכבשים, שבו החזיקו בני טוטסי, שימש עדות לעוצמה ומעמד חברתי. ככל הידוע התקיימו שני העמים בהרמוניה יחסית, וניתן היה לבן הוטו להפוך טוטסי אם צבר מקנה.
היסטוריה קולוניאלית
השלטון הגרמני קיבל חסות על רואנדה במסגרת ועידת ברלין של 1884 וב-1890 החליטו המעצמות האירופיות לכלול את רואנדה ובורונדי בשטח ההשפעה של האימפריה הגרמנית. הגרמנים, שכוח האדם שהשקיעו בשליטה באזור היה קטן מאוד, חדרו לאזור בהדרגה. הם שלטו באופן עקיף תוך הסתמכות על האצולה המקומית ועל המלך, שהסכים לקבל את חסותם כהגנה מפני מדינות שכנות ובהן בוגנדה. הגרמנים ראו ברואנדה חלק מ"מזרח אפריקה הגרמנית",
על ידי תמיכת הגרמנים הקולוניאליסטים במונרכיה וההיררכיה הקיימת, תוך העדפת הטוטסי על-פני ההוטו ומינוים לתפקידים משמעותיים במוסדות השלטון והאדמיניסטרציה, החלה להתבסס ההפרדה בין הטוטסי להוטו ברואנדה. הבדלה והפרדה זו נעשתה תוך הבניית תודעה מעמדית בין השתיים, כזו המקבילה לתודעה המעמדית באירופה.
השלטונות הגרמנים יצרו הפרדה בין ההוטו לטוטסי על פי תווי פנים, גובה וצבע עור. בשנת 1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה, כבשו כוחות בלגים מקונגו הבלגית את האזור, ולאחריה נמסרה המושבה לאימפריה הבלגית, כחלק מהקולוניה רואנדה-אורונדי שכללה גם את בורונדי של ימינו. הבלגים המשיכו בהפרדה בין הטוטסי להוטו והעדיפו את הטוטסי על פני ההוטו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, כאשר חולקה אפריקה בין המעצמות המנצחות באירופה, ניתנה רואנדה לבלגיה. הקולוניאליזם הבלגי אופיין כבעל צורת שלטון ישיר, כאשר ניתן לראות את מעורבותו בתחומי החינוך, החקלאות, הבריאות והכלכלה. הבלגים המשיכו במגמה בה החלו הגרמנים והכניסו את הזהות האתנית לתעודות הזהות, וכן חובת נשיאתם, החל משנת 1935. הבלגים השרישו וחיזקו את התפיסה כי אלו הם גזעים נפרדים לגמרי, כאשר לרוב החלוקה הייתה על בסיס מראה פיזי או על-פי אמצעים כלכליים. נקודה זו הפכה אקוטית להבחנה בין שתי הקבוצות, ובתקופות מאוחרות יותר, אף היוותה גלגל הצלה לבני ההוטו.
הקולוניאליזם הגרמני והבלגי כאחד, אופיין בגילויי ברוטאליות ואכזריות קשים ביותר. הונהגו עבודות כפייה בצורת עבודות חקלאיות, סיוע למסחר, התקנת טרסות למרגלות ההרים, סלילת כבישים ובניית מבני ציבור, כאשר בני ההוטו היוו את רוב כוח העבודה.
מגמה זו של עבדות אשר הונהגה ברואנדה על ידי מדינות אירופה, היוותה מעין "מפעל משותף" – לאירופים וכן לצ'יפים המקומיים, אשר הפיקו תועלת אישית, מההיבט הכוחני והחומרי כאחד. אותם צ'יפים מתוגמלים נמנו מבני שבט הטוטסי, אשר בנוסף לכך מילאו תפקידים מנהלתיים, בעוד בני ההוטו הועבדו קשות בעבודות הכפייה ונמצאו תחת איום מתמיד של עונשים אכזריים ביותר. החלוקה האירופאית העצימה את ניצני האיבה בין שתי הקבוצות, אשר מכורח המציאות דוכאו והושתקו עד כדי תרגומם לרגשות קנאה ושנאה של ממש.
במהלך תקופה זו, החלו עולות ומתפתחות באירופה תאוריות הגזע השונות. אלו הגיעו ליבשת אפריקה כתורה תפיסתית של חוקרים שונים אשר הגיעו לרואנדה וניסו "להלביש" תאוריות אלה על האוכלוסייה המקומית. דה פקטו, שועתקו כל הסטריאוטיפים הגזעניים של רוח הזמן המערבית כלפי התושבים המקומיים. כך, בעוד בני הטוטסי הוצגו כיפי-תואר, אינטליגנטים, חרוצים ונאמנים, שבטי ההוטו והטווא נתפסו כגזע שפל ונחות וכאנשים עצלנים, מכוערים ופרימיטיביים. ניתן לראות בקידום בני הטוטסי ככלי אירופאי שלטוני-פוליטי הנועד למנוע מצב בו ההוטו, שהוא רוב מוחלט במדינה, יתגבש לגוף אחד חזק מספיק, כזה שיהווה אלטרנטיבה ותחליף לשלטון הקולוניאליסטי האירופאי במדינה.
השליטה של בלגיה באזור הייתה ישירה בהרבה מזו של גרמניה. הבלגים הנהיגו מדיניות של עבודה כפויה, בעיקר במטעי קפה, תחת פיקוח של בני טוטסי. בכך הוחרפה האיבה וחודדו ההבדלים בין הטוטסי להוטו.
מהפכת ההוטו - 1962-1959
עד שנת 1959 השליטה ברואנדה הייתה בידי המיעוט במדינה, מיעוט זה היה שבט הטוטסי, כפי שהזכרנו קודם לכן, שבט הטוטסי תועדף על ידי אותם קולוניאליסטים אשר שלטו ברואנדה טרם הכרזת העצמאות. משנה זו, התעצם המתח בין שתי הקבוצות, כאשר הכריז השלטון הבלגי בריש-גלי כי הוא מעביר תמיכתו מבני הטוטסי להוטו, נקודה אשר הגבירה במהלך תקופה זו את רוח ההרס והאיבה בין השניים. בני ההוטו החלו פורעים בטוטסי, בקריאות נקמה על שנים של דיכוי. לאחר הבחירות הראשונות, הפכו הטוטסי ל"נחותים" ואת השלטון תפסו ההוטו. לאחר ההפיכה, אכן התקיימו בחירות אך ברור היה לכל שבשלטון יזכה נציג שבט ההוטו וזאת מכיוון שלשבט זה עליונות מספרית ברורה.
העוינות ששררה בין שתי הקבוצות האתניות (ההוטו והטוטסי) הייתה, כפי שכבר צוין, לרוב כתוצאה ממדיניות ההעדפה שנקטו גרמניה ובלגיה בתקופה בה הונהגה רואנדה כקולוניה אך לא זאת בלבד, אותה שנאה נבנתה לאורך השנים והגיעה לנקודת משבר כאשר יצאה רואנדה לעצמאות, העוינות בין שתי הקבוצות האתניות הייתה "עצמאית" לחלוטין וזאת כתוצאה מהיסטוריה עקובת דם ביחסי שתי הקבוצות (ההוטו והטוטסי). אומנם גם הטוטסי וגם ההוטו חשו תיעוב עמוק כלפי השלטון הקולוניאלי אך שנאה משותפת זו לא הביאה לכדי איחוד כוחות בין השניים כנגד האויב החיצוני; כפי שהייתה מחלוקת בין ילידי רואנדה והכובשים הזרים, כך הייתה מחלוקת בין הילידים עצמם.
בשנת 1959 התרחשה הפיכה ברואנדה, אשר הונהגה על ידי גרגואר קָיִיבּנדָה. קייבנדה הוביל את המאבק להפלת "המונרכיה של בני הטוטסי" בשנות ה-50. כתוצאה ממאבק זה, העבירו הבלגים את תמיכתם באופן רשמי לבני שבט ההוטו. שינוי זה הביא להגברת המתח הפנימי בין השתיים. המתח הגיע לשיא בין השנים 1959–1961 כאשר טבחו בני שבט ההוטו במאות מבני שבט הטוטסי, המאבק הגלוי החל בשנת 1959 לאחר שקבוצה השייכת לבני הטוטסי ניסו לפגוע באישיות מבני שבט ההוטו וכתוצאה מכך, החלו בני שבט ההוטו לפגוע בנציגים רשמיים מבני שבט הטוטסי ובהם אנשי ציבור ופוליטיקאים, כך החלה הסלמה במאבק המזוין בין שתי הקבוצות, הסלמה זו הביאה לכך שכ-100,000 פליטים (מבני הטוטסי) ברחו למדינות השכנות (אוגנדה, בורונדי, והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו). בינואר 1961 הופלה המונרכיה של בני הטוטסי ורואנדה הוכרזה רפובליקה לאחר משאל עם. המלך המודח ניסה לשוב למדינה ולתפוס את השלטון אך נעצר על ידי הבלגים.
הרפובליקה הראשונה - 1962–1973
ב-1 ביולי 1962 זכתה רואנדה בעצמאות באופן רשמי. באותה שנה נערכו הבחירות הראשונות ברואנדה. את הבחירות יזם גי לוז'יסט (Guy Logiest). בשנים שלאחר הבחירות ועליית כוחם של ההוטו בתוך גבולות רואנדה, החלה להתפתח אופוזיציה מטעם הטוטסי במדינות השכנות, שאליהן נסו מספר שנים קודם לכן. דוגמה לכך היא קבוצת הגרילה המשתייכת לשבט הטוטסי, "איניאנזה", קבוצה זו שיגרה התקפות חוזרות ונשנות ממדינות שכנות, על בני ההוטו בתוך גבולות רואנדה בין השנים 1961–1966. התקפות אלו גבו מחיר דמים גבוה מצד בני שבט ההוטו. קבוצת גרילה זו כונתה על ידי השלטון (בני ההוטו) ברואנדה "מקקים". כתוצאה מאותן התקפות מזוינות מצד ה"איניאנזה", גבר הדיכוי של בני שבט הטוטסי בתוך גבולות רואנדה, הדיכוי התבטא פעמים רבות ברצח המוני של טוטסי.
גרגואר קָיִיבּנדָה, שהנהיג את התנועה לשוויון-זכויות לבני הוטו, כיהן כנשיא המדינה למן עצמאותה ועד הדחתו ב-1973. בשנת 1965 הוא נבחר בשנית לנשיאות ובשנת 1969 הוא נבחר בשלישית. למרות שהמדינה הוגדרה "רפובליקה", שלטונו היה למעשה מלוכני-אוטוקרטי: מפלגות האופוזיציה הוצאו אל מחוץ לחוק, חלק מנהיגיהם נעצרו והוצאו להורג, ועל כלי התקשורת הוטלה צנזורה. הממשל קיים מדיניות מפלה נגד הטוטסי ואף עודד מעשי אלימות נגדם. לקראת סוף תקופת שלטונו של קייבנדה החלו להישמע קולות אופוזיציוניים כנגד השלטון על דרך פעולתו ועל שחיתות. בשנה זו היה גל התקפות נוסף על בני הטוטסי בגבולות המדינה ולפי הערכות, בשנה זו נרצחו כ-20,000 טוטסי וכ-300,000 טוטסי ברחו מהמדינה למדינות שכנות.
הרפובליקה השנייה - 1973–1994
בשנת 1973 ביצע ז'ובנל הָבּיָרימָנָה הפיכה צבאית ותפס את השלטון. הפיכה זו הייתה הביטוי הראשון למחלוקת פנימית בתוך קבוצת בני ההוטו. המשטר החדש היה טוטליטרי. מפלגת השליט שנקראה ("MRND" Mouvement Republicain National pour le Developpement), הוקמה בשנת 1974 וארבע שנים לאחר מכן, בשנת 1978, הוכרזה רשמית כמפלגת שלטון יחיד. מפלגה זו חייבה כל גבר אישה או ילד ברואנדה להיות חבר בה.
רואנדה זכתה לתקופת פריחה מסוימת לאחר ההפיכה, אך במהרה התגלה שלמעשה אין הרבה הבדל בין המשטר שקדם להפיכה וזה שבא אחריה. הביארימנה, ששלט במדינה עד ההתנקשות בחייו ב-1994, המשיך את מדיניות האפליה נגד הטוטסי. בדומה לקיבנדה, ובניגוד לחלק ממדינות האזור שתמכו בברית המועצות, נקט הביארימנה מדיניות פרו-מערבית וקיים קשרים טובים עם ארצות הברית, צרפת ובלגיה, ובתקופה מסוימת גם עם ישראל. באשר ליחס כלפי הטוטסי, ההפיכה שהתחוללה בשנת 1973 ייצגה קו "נצי" יותר וקיימת סברה שהקצנה זו ביחס באה בעקבות הטבח שעשו הטוטסי בהוטו בבורונדי בשנת 1972.
באוקטובר 1990 פלשה לרואנדה החזית הפטריוטית הרואנדית (RPF), שנשלטה בידי הטוטסי, מבסיסה באוגנדה. הממשלה הצבאית של הביארימנה הגיבה ברצח המוני של בני הטוטסי, בטענה שהם מנסים לשעבד מחדש את בני ההוטו. מלחמת האזרחים באוגנדה נמשכה עד 1993, כאשר צבא אוגנדה נלחם לצד החזית הפטריוטית, ואילו זאיר, צרפת ובלגיה מסייעות לממשלתו של הביארימנה. ביולי 1992 החלו הממשלה וה-RPF בדיונים על הפסקת אש בארושה שבטנזניה, ובסוף משא ומתן ארוך נחתמו ב-1993 הסכמי ארושה, והמלחמה הסתיימה באופן זמני. ביולי 1993 מונתה אגתה אווילינגיאימנה, שרת החינוך, לעמוד בראש ממשלתה החדשה של רואנדה.
ב-6 באפריל 1994 בוצעה התנקשות בחייו של הנשיא הביארימנה כאשר מטוסו יורט בעודו נוחת בקיגאלי. זהות המתנקשים אינה ידועה: הן ה-RPF והן קיצונים בני הוטו הוחזקו כחשודים במעשה. במהלך שלושת החודשים הבאים, הצבא וקבוצות מיליציה רצחו יותר מ-800 אלף בני טוטסי, במה שנודע כרצח העם ברואנדה.
רצח העם ברואנדה
רצח העם ברואנדה היה רצח עם מכוון ושיטתי שהתבצע על ידי ממשל רואנדה (הוטו) כנגד בני הטוטסי בשנת 1994 ובו נהרגו כחצי מיליון בני אדם. את רצח העם ביצעו בעיקר שתי מיליציות של בני הוטו - אינטראהאמווה (Interahamwe) ואימפוזאמוגאבי (Impuzamugambi). רצח העם נמשך כמאה ימים, החל מ-6 באפריל ועד אמצע יולי 1994. לפחות 500 אלף בני טוטסי ומאות מתונים מבני ההוטו נרצחו. על פי הערכות אחרות, מספר הנרצחים היה בין 800 אלף למיליון. ארגון ה-RPF פלש שוב למדינה, ותפס את צפון רואנדה עד חודש יולי. המלחמה הסתיימה לאחר התערבות צרפתית. החזית הפטריוטית תפסה את השלטון והקימה ממשלת מעבר לקראת כינון דמוקרטיה. איש החזית פסטר ביזימונגו, בן הוטו, מונה לנשיא, אך מנהיג החזית הפטריוטית פול קגאמה, שכיהן כסגן הנשיא וכשר ההגנה, ריכז בידיו את מרבית הכוח הפוליטי.
לאחר רצח העם
יותר משני מיליון בני הוטו ברחו מרואנדה לאחר המלחמה, מתוך חשש מנקמת בני הטוטסי. רובם חזרו מאז, אף על פי שכמה מיליציות נותרו ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ונעשו מעורבות במלחמת האזרחים במדינה. ב-2003, עם סיום מלחמת האזרחים, אומצה חוקה חדשה אשר אוסרת כל סוג של אפליה על רקע אתני במדינה. באוגוסט אותה שנה נערכו לראשונה בחירות חופשיות, שבהן ניצחה מפלגת החזית הפטריוטית הרואנדית ומנהיגה פול קגאמה נבחר לנשיא.
רואנדה הייתה אחת המדינות שהשתתפו במלחמת קונגו השנייה שהתרחשה בין השנים 1998 ל-2003, ועודנה מעורבת במתרחש במזרח קונגו, שם חיים פליטים רואנדים רבים ופועלים ארגונים צבאיים של הוטו וטוטסי.
בעקבות העובדה, כי מרבית הנרצחים היו גברים, וגברים רבים נוספים הועסקו במליציות בעת מלחמת האזרחים, נשים רבות מילאו את תפקידי הגברים, במקומות עבודה רבים מאוד. כתוצאה מזאת עלה מעמד האישה ברואנדה. כיום היא אחת המדינות השוויוניות בעולם, בין מגדרים.
באוגוסט 2010, נערכו בחירות לנשיאות, בהן קיבל פול קגאמה יותר מ-90% מהקולות ונבחר לכהונה שנייה.
בדצמבר 2015, אזרחי רואנדה אישרו ברוב גדול תיקון לחוקה המאפשר לנשיא קגאמה להאריך את כהונתו, אם ירצה, עד 2034. הממשלה דיווחה כי 98.4% מהאזרחים הצביעו "כן" במשאל העם שהוביל קגאמה.
באוגוסט 2017, נערכו בחירות לנשיאות, בהן קיבל פול קגאמה יותר מ-98% מהקולות ונבחר לכהונה שלישית.
בספטמבר 2018, לראשונה מאז רצח העם ב-1994, האופוזיציה ברואנדה נבחרה לפרלמנט כאשר המפלגה הדמוקרטית הירוקה והמפלגה הסוציאליסטית אימברקורי זכו ב-4 מושבים.
פוליטיקה
המשטר ברואנדה נקבע בחוקה שאושרה במשאל עם ב-2003. החוקה משקפת את ניסיון העבר הקשה של המדינה: אפליה ממוסדת על רקע גזעי, שלטון מושחת, לא יעיל ודיקטטורי, והפרות של זכויות האדם שהגיעו לשיאן הנורא ברצח העם. המבוא לחוקה וסעיפי היסוד שלה מדגישים את הצורך באחדות לאומית, בשוויון בין הקבוצות האתניות, בכיבוד זכויות האדם ובשלטון החוק. המבנה הפוליטי שנקבע על ידי החוקה אמור לממש ערכים ומטרות אלה.
רואנדה היא דמוקרטיה נשיאותית רב-מפלגתית, שבה הנשיא הוא ראש המדינה וגם עומד בראש הרשות המבצעת וממנה את ראש הממשלה ואת השרים. הנשיא נבחר בבחירות ישירות על ידי העם. תקופת כהונתו היא 7 שנים, והוא יכול לכהן לכל היותר שתי קדנציות.
הרשות המחוקקת בנויה משני בתים, בית נבחרים וסנאט. בבית הנבחרים, הבית התחתון, 80 מקומות. 24 נציגות (נשים בלבד) נבחרות מטעם מחוזות בחירה. 53 נציגים (גברים או נשים) נבחרים בבחירות כלליות ויחסיות. שני נציגים נוספים נבחרים על ידי מועצות צעירים, ואחד על ידי ארגון הנכים. בסנאט מכהנים 26 חברים, שממונים או נבחרים על ידי מוסדות שלטון וגופים שונים, מהם 8 ממונים על ידי הנשיא. חברי הבית התחתון מכהנים במשך 5 שנים, וחברי הסנאט במשך 8 שנים.
דגש מיוחד, מעשי והצהרתי, ניתן בחוקת רואנדה לשוויון מגדרי. שוויון בין גברים ונשים, המתבטא גם בייצוג שווה לנשים בין מקבלי ההחלטות, נתפס לא רק כערך בפני עצמו, אלא גם ככלי להפחתת המתחים בין מרכיבים בחברה (בפרט, המתח הבין-אתני). נשים מהוות יותר ממחצית מכלל המחוקקים בפרלמנט שנבחר ב-2008. שיעורן היחסי בבית הנבחרים הוא הגבוה בעולם.
בית המשפט העליון, הגוף העליון של הרשות השופטת, מונה 14 שופטים, הממונים על ידי הנשיא באישור הסנאט.
החוקה אינה מכירה באפליה כלשהי ואוסרת על קיומן של מפלגות אתניות. גורמי אופוזיציה מאשימים את הממשלה בכך שהיא משתמשת באיסור זה כתואנת-שווא לפסול מתנגדי שלטון לגיטימיים.
המפלגה הדומיננטית ברואנדה מאז 1994 היא החזית הפטריוטית הרואנדית (RPF או FPR) מפלגתו של הנשיא פול קגאמה. הבחירות האחרונות לבית הנבחרים נערכו בספטמבר 2008, מערכת הבחירות השנייה מאז קבלת החוקה. גוש שכלל את החזית הפטריוטית הרואנדית וכמה שותפות קואליציוניות קטנות גרף 80 אחוזים מן הקולות. מלבדו התמודדו עוד שתי מפלגות קטנות, שאף הן תומכות בקגאמה, ושום מפלגת אופוזיציה ממשית לא השתתפה בבחירות. הבחירות האחרונות לנשיאות נערכו ב-2017, וקגאמה ניצח בהן ברוב גדול. ב-29 בנובמבר 2009 הצטרפה המדינה לחבר העמים הבריטי, אף שמעולם לא הייתה נתונה לשליטה בריטית
שלטון מקומי
הפרובינציות נחלקות ל-31 מחוזות. קיימות עוד שתי רמות של חלוקת משנה מתחת לרמת המחוז.
כלכלה
רואנדה היא מדינה כפרית. כ-90% מאוכלוסייה מתגוררת בכפרים, ורוב האיכרים מתקיימים מגידול עצמי בחלקות אדמה קטנות. משק החי - בקר, עזים וכבשים - מהווה ענף חשוב. בכוונת הממשלה להפחית את שיעור העוסקים בחקלאות ל-50% עד 2020.
רואנדה היא מדינה ללא מוצא לים, עם משאבים טבעיים מועטים, תשתית לקויה ותעשייה מינימלית. סיבה נוספת לקושי הכלכלי היא שובם של מאות אלפי פליטים, בעיקר בני טוטסי, אחרי 1994.
מוצרי הייצוא העיקריים הם קפה ותה. כן מייצאים זנים של חרצית המשמשים, מלבד לנוי, גם להפקת קוטל חרקים. רואנדה אינה ברוכה במשאבי טבע, אך כורים בה בכמויות קטנות מספר מחצבים, בהם טונגסטן וקסיטריט. התיירות מהווה מקור הכנסה משמעותי, ותרומתה לתוצר ב-2008 מוערכת ב-5.3%. מוקדי המשיכה העיקריים הם שרידי יערות העד, שבהם ניתן לצפות בגורילות.
רצח העם ב-1994 ריסק לחלוטין את כלכלת המדינה, שהייתה ענייה גם לפני כן. מאז נמצאת הכלכלה במגמת שיפור. בין 1998 ל-2007 נרשמה צמיחה כלכלית של יותר מ-6% בממוצע שנתי, בין הגבוהות באפריקה. הממשלה נוקטת מדיניות נאו-ליברלית, מפריטה חברות בבעלות ממשלתית ומפחיתה מחסומי סחר. לצד הצמיחה, העמיק האי-שוויון בחברה.
התחבורה במדינה מבוססת על כבישים, נוסף על מעט שיט באגם קיוו. הבירה קיגאלי נמצאת במוקד רשת הדרכים במדינה. תשתית הכבישים השתפרה משמעותית כתוצאה מסיוע חוץ לאחר רצח העם, וחלק לא מבוטל מהכבישים המרכזיים הם כבישים סלולים באיכות טובה. עם זאת, מרבית הכבישים עודם דרכי עפר.