cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיאג'ו
היסטוריה
ב-2003 נרכשה החברה על ידי רוברטו קולנינו שערך בחברה רפורמות ששיפרו את שיטות הייצור לפי הסטנדרטים המקובלים בחברות היפניות. ב-2006 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך של מילאנו. ב-2007 הוצג קטנוע ה-MP3 המבוסס על שני גלגלים קדמיים הנעים במקביל ומאפשרים היגוי הדומה לקטנוע תוך הטיית כלי הרכב בעת ביצוע סיבוב. יתרונם של צמד הגלגלים הוא ברמות אחיזה הגבוהות באופן משמעותי בהשוואה לאופנועים וקטנועים רגילים. יבואנית קטנועי פיאג'ו לישראל היא חברת עופר אבניר ,שמייבאת בנוסף לפיאג'ו - מותגי קטנועים ואופנועים נוספים.
חדר המפות (הבית הלבן)
חדר המפות (באנגלית: Map Room) הוא אחד מחדרי ההסבה של הבית הלבן, משכנו של נשיא ארצות הברית המצוי בוושינגטון שבארצות הברית.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש החדר כחדר המצב של נשיא ארצות הברית. כיום משמש למטרה זו חדר המצב המצוי באגף המערבי של הבית הלבן.
כיום משמש החדר כחדר פגישות פרטי עבור הנשיא או הגברת הראשונה של ארצות הברית.
החדר מעוטר ברהיטים בסגנון צ'יפנדייל. ארונות החדר יוצרו בפילדלפיה בשנת 1770. הכורסה בחדר יוצרה על ידי תומאס אפלק מפילדלפיה בין 1760 ו- 1770.
בחדר מוצגת מפה משנת 1755 של המודדים ג'שואה פרי ופיטר ג'פרסון (אביו של תומאס ג'פרסון). המפה מוצגת על ארון בו מוחזקות מפות של כל העולם מתנת החברה הגאוגרפית הלאומית.
שר-פיי
שר-פיי (בסינית - 沙皮, פיניין: Shā pí, תרגום מילוי: "עור - חול", ומשמעו נייר זכוכית) הוא גזע כלבים בעל מראה "מקומט". הגזע קיבל את שמו הודות לאיכות הפרווה, אשר יש שמשווים אותה לפעמים לנייר זכוכית. לפי התיאור הסיני הפרווה צריכה להיות "גסה למגע, אבל בו זמנית צריכה לתת תחושת רכות של קטיפה".
השר-פיי נחשבים לכלבים אינטליגנטים ועדינים מאוד, שקשה להטרידם ולהוציאם משלוותם. עם זאת הם ידועים כחשדנים כלפי זרים.
לשר-פיי יש שני סוגי פרווה (סוס ומברשת), וצבעיה הם אייל, שחור, חום, קרם, אדום, משמש, איזבלה, כחול ופלטינה.
כלת הצאר
כלת הצאר (ברוסית: Царская невеста) היא אופרה בארבע מערכות מאת ניקולאי רימסקי-קורסקוב, האופרה העשירית של המלחין. הלברית, מאת איליה טיומנב (Ilia Tyumenev), מבוססת על הדרמה באותו שם מאת לב מאי. המחזה של מאי הוצע למלחין לראשונה כנושא לאופרה בשנת 1868 על ידי מילי באלאקירב. עם זאת, האופרה לא הולחנה ורק ב-1898 רימסקי-קורסקוב הלחין אותה. הבכורה הראשונה של האופרה התקיימה ב-1899 בתיאטרון במוסקבה, האופרה הפרטית, בבעלותו של סאבה ממונטוב (Savva Mamontov).
כלת הצאר היא אופרה חשובה ברפרטואר הרוסי, אם כי היא אינה חלק מהרפרטואר האופראי הסטנדרטי במערב.
רקע
הבכורה במוסקבה התקיימה בבית האופרה של חברת האופרה הפרטית. המנצח היה מיכאיל איפוליטוב-איוואנוב ומעצב התפאורה היה מיכאיל ורובל. בסנקט פטרבורג הוצגה בבכורה שנתיים לאחר מכן בתיאטרון מריאינסקי עם תפאורה של איבנוב ולמבין. הופעה בולטת נוספת הייתה בתיאטרון הבולשוי במוסקבה, בניצוחו של אמיל קופר ועם תפאורה של קונסטנטין קורובין וגולובה ודיאצ'קוב. גרסה קולנועית לאופרה פורסמה בשנת 1966 בבימויו של ולדימיר גוריקר.
עלילה
העלילה מתרחשת בסתיו של שנת 1572 בבית אלכסנדרובסקי, מוסקבה, רוסיה.
מערכה 2
ליובשה בתורה משיגה מבומליוס שיקוי קסם נוסף שבאמצעותו ניתן לבטל את כל רגשות האהבה שחש גריזנוי על מרפה. בומליוס מסכים, אבל רק בתנאי שליובשה תמלא בעבורו משהו. הוא מבקש נשיקה במקום תכשיטים, וזה רומז כי הוא מבין שהלקוחה נתונה במצב קשה, בעמדת חולשה. ליובשה, נדהמת מחוצפתו, מכנה אותו "גרמני נאלח" ואומרת שתחפש מומחה אחר. בומליוס, טיפוס שטני, מגיב באיום שיספר על פנייתה לאהובה, לגריאזנוי. ליובשה מבינה שהיא נתונה בידו של בומליוס אשר מודיע שוב, הפעם במפורש: כן, הוא מוכן לרקוח שיקוי כמבוקש. המחיר: התמסרות מלאה. ליובאשה הלכודה מרגישה אנוסה לשלם ורק שואלת — "אבל אתה לא תרמה אותי?" החמדן עונה — "לא ארמה. אבל את, מה איתך, את לא תרמי אותי?" ליובשה אומרת — "לא ארמה", ומבטיחה להשתדל להשביע את רצונו. התמונה מסתיימת בקריאת השלמה מצמררת שלה: "גרמני, גרור אותי כבר אל המאורה שלך".
מערכה 3
בינתיים, הצאר, איוון הרביעי (המכונה "איוון האיום"), מחפש כלה חדשה ממיטב עלמות האצולה ברוסיה. הצאר מגלה את מרפה ומתאהב בה. בחגיגת האירוסין של מרפה עם ליקוב, כולם מופתעים כשמגיעה הידיעה על בחירתו של הצאר במרפה ככלתו. גריזנוי הכניס בחשאי במשקה של מרפה את מה שלדעתו היה שיקוי האהבה מבומליוס.
מערכה 4
בארמון הצאר, מרפה חולה במחלה אלימה. ליקוב הוצא להורג כשהוא חף מפשע, ביוזמתו של גריזנוי, באשמת הניסיון להרוג את מרפה. כאשר למרפה נודע שליקוב מת, היא יוצאת מדעתה. בסופו של דבר, גריזנוי מודה שהכניס שיקוי למשקה שלה, ולאחר שנודע לו שהוא רעיל, הוא מבקש להוציא להורג את עצמו. לאחר מכן, ליובשה מתוודה שהחליפה את השיקוי שלה מבומליוס בגריזנוי. בזעם, גריזנוי רוצח את ליובשה, ולאחר מכן נלקח לכלא בסופו של דבר כדי להיות מוצא להורג. בטירוף שלה, מרפה מתאהבת חזרה בגריזנוי במקומו של ליקוב, ומזמינה אותו לחזור למחרת כדי לבקר אותה. לאחר מכן מתה.
קישורים חיצוניים
הפקת האופרה המלאה.
הפקה נוספת של האופרה.
הפקה של האופרה, החל מדקה 40:00.
החדר הסגלגל
החדר הסְגַלְגַּל (באנגלית: Oval Office, כלומר "המשרד הסגלגל") הוא המשרד הרשמי של נשיא ארצות הברית, הממוקם באגף המערבי של הבית הלבן. החדר נקרא כך בשל צורתו ("סגלגל" בעברית פירושו "אובלי", "אליפטי", ואין לבלבלו עם הצבע הסגול). מאחורי שולחן העבודה של הנשיא ישנם שלושה חלונות גדולים הצופים לכיוון דרום, ובקצה הצפוני של החדר ישנו אח.
בחדר הסגלגל ישנן ארבע דלתות: הדלת המזרחית, שממנה ניתן לצאת לכיוון גן הוורדים; הדלת המערבית שמובילה אל חדר העבודה הפרטי ומטבחו של הנשיא; הדלת הצפון-מערבית שנפתחת אל המסדרון המרכזי של האגף המערבי והדלת הצפון-מזרחית המובילה אל משרדה של מזכירתו הפרטית של הנשיא.
החדר הסגלגל זכה לחשיפה נרחבת בסדרת הטלוויזיה "הבית הלבן", שעוסקת בהתנהלות הממשל האמריקני ובעבודה היום-יומית בבית הלבן.
היסטוריה
החדר הסגלגל נבנה לראשונה בשנת 1909, תקופת כהונתו של הנשיא ויליאם טאפט, ונבנה שוב במראהו הנוכחי בשנת 1934, תקופת כהונתו של הנשיא פרנקלין רוזוולט.
הנשיא טאפט, שיזם את בניית החדר הסגלגל בשנת 1909, סבר שעם בניית החדר הסגלגל הוא יוכל להיות מעורב במעשי היום-יום של הנשיאות שלו יותר ממעורבותם של קודמיו. בשנת 1933, כשרוזוולט נבחר לנשיא, הוא יזם תכנון חדש לחדר הסגלגל; הוא לא אהב את העובדה שבחדר הסגלגל לא היו חלונות. המיקום החדש של החדר הסגלגל, בפינה הדרום-מזרחית של האגף המערבי, אפשרה לנשיא יותר פרטיות, וכך יכול היה הנשיא להיכנס ולצאת מן החדר מבלי שיהיה בטווח הראייה של עובדי האגף המערבי. יתרון זה היה משמעותי בעיני הנשיא רוזוולט, שלא אהב להיראות בפומבי בכיסא גלגלים.
החדר שימש לעיתים קרובות כרקע לנאומים לאומה בעלי חשיבות, שהותירו רושם רב על הצופים. בין הנאומים הבולטים נמנים הודעתו של ג'ון קנדי על משבר הטילים בקובה (1962), נאום ההתפטרות של ריצ'רד ניקסון (1974), הודעתו של רייגן על אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר (1986) ותגובתו של ג'ורג' ווקר בוש לפיגועי 11 בספטמבר (2001).
מאז שהחדר נבנה בשנת 1934, רצפתו הוחלפה ארבע פעמים: במקור הרצפה הייתה עשויה משעם, אולם הנשיא אייזנהאואר, שהיה חובב גולף, הרס את הרצפה כשחבט בכדורי גולף. באמצע שנות השישים הורה הנשיא ג'ונסון לרצף את החדר מחדש בריצוף מעץ. בשנת 1982 הורה הנשיא רייגן להחליף את ריצוף החדר בריצוף לבן עשוי מעצי אורן. החדר רוצף שוב באוגוסט 2005, תחת כהונתו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, אולם ריצוף זה זהה כמעט לריצוף שנעשה בימי הנשיא רייגן.
שולחן העבודה של הנשיא ניתן לנשיא רתרפורד הייז כמתנה מהמלכה ויקטוריה בשנת 1879. הוא נבנה משרידיה של הספינה הבריטית המלכותית "רזולוט", ומאז כהונתו של הנשיא הייז השתמשו בו כל הנשיאים (פרט לג'ונסון, ניקסון ופורד).
ראו גם
קרלוס גרייסי
קרלוס גרייסי (Carlos Gracie; 14 בספטמבר 1902 - 7 באוקטובר 1994) היה הראשון מבני משפחת גרייסי שלמד ג'ודו מיטסויו מאדה. בהסתמך על אימוניו, יסדו קרלוס ואחיו את אמנות המלחמה ג'ו ג'יטסו ברזילאי. קרלוס גרייסי נפטר ב-1994 בגיל 92. הוא היה בן למשפחת גרייסי ואחיו הבוגר של הליו גרייסי.
ג'ודו וג'ו ג'יטסו ברזילאי
קרלוס למד ג'ודו אצל מיטסויו מאדה, מהגר יפני שהיה בעל דרגת דאן 4. לאחר שעבר עם משפחתו לריו דה ז'ניירו החל קרלוס ללמד את אחיו הצעירים אוזוולדו, גסטאו ג'וניור, ג'ורג' והליו. ב-1925 פתחו האחים את האקדמיה הראשונה שלהם בברזיל, ובכך למעשה יסדו את הג'ו ג'יטסו הברזילאי.
ביוגרפיה
לקרלוס היו 21 ילדים, מתוכם הגיעו 13 לדרגת חגורה שחורה בג'ו ג'יטסו ברזילאי.
רות ג'ונס
רות אלכסנדרה אליזבת ג'ונס (באנגלית: Ruth Alexandra Elizabeth Jones; נולדה ב-22 בספטמבר 1966) היא שחקנית ותסריטאית ולשית. היא כיכבה בסדרה הקומית זוכת הפרסים "גאווין וסטייסי" (2007–2010) וגם הייתה שותפה לכתיבת התסריט. ג'ונס הופיעה בקומדיות ודרמות רבות שהופקו לטלוויזיה כגון סדרת הדרמה "The Street" של ג'ימי מקגוורן לצדו של טימותי ספול (2009), וכיכבה בתפקיד הטי ג'ייקס ב"הטי" עבור BBC4. ג'ונס מופיעה בתפקיד הראשי בדרמה הקומית "סטלה" ברשת Sky One, סדרה שהופקה על ידי חברת Tidy, חברה שהקימה ב-2008 יחד עם בעלה דייוויד פיט.
קורות חייה
רות ג'ונס נולדה בברידג'נד שבדרום ויילס, ולמדה בבית הספר המקיף פורת'קאול. אביה עבד עבור חברת "British Steel" ואמה הייתה פסיכיאטרית ילדים. יש לה שני אחים מבוגרים ממנה ואחות צעירה אחת. אחרי שסיימה את התואר באנגלית ותיאטרון מאוניברסיטת ווריק, למדה שנה בקולג' המלכותי של ויילס למוזיקה ודרמה בקארדיף.
אחרי קבלת התואר התקשתה ג'ונס למצוא עבודה במשחק, וחשבה להיות עורכת דין. אבל אז קבלה את עבודה בפנטומימה בקארדיף. היא נעזרה גם ברוב בריידון, שהזמין אותה להצטרף לקבוצת אלתור בבאת'. בין השחקנים בקבוצה הייתה גם ג'וליה דייוויס שאיתה הופיעה ג'ונס מאוחר יותר ב-"Nighty Night".
קריירה
בתחילת הקריירה שלה עבדה ג'ונס בתוכניות קומיות בטלוויזיה וברדיו עבור BBC ויילס. בעקבות הופעתה בסרט המצליח "מזרח הוא מזרח" קיבלה תפקידים בתיאטרון הלהקה השייקספירית המלכותית ובתיאטרון המלכותי הלאומי.
לאחר שג'ונס הופיעה בסדרה "Fat Friends" של ITV במשך ארבע עונות, היא פגשה את ג'יימס קורדן, לעתיד השותף שלה לכתיבת הסיטקום "גאווין וסטייסי". היא גם השתתפה במספר קומדיות של ה-BBC בהם בתפקיד מייפאנווי ב"הממלכה הקטנה", בתפקיד מאגס ב"סקסונדייל" וכלינדה ב"נומי נומי".
ג'ונס זכתה להצלחה בשנת 2008 בסיטקום של ה-BBC "גאווין וסטייסי" שאותו כתבה יחד עם ג'יימס קורדן, וכמו כן השתתפה בסדרה בתפקיד נסה ג'נקינס. התוכנית הייתה ללהיט ב-BBC 3 והועברה ל- BBC 1. הסדרה זכתה במספר פרסים בהם שני פרסי באפט"א וארבעה פרסי הקומדיה הבריטית. ג'ונס ורוב בריידון, שאף הוא מככב בסדרה, הקליטו יחד את השיר "איים בזרם" (בביצוע הדמויות שלהם בסדרה) עבור הקומיק ריליף של 2009. השיר הגיע למקום ראשון במצעד.
ב-2008 הייתה ג'ונס הקריינית בסרט "Chaos at the Zoo" על גן החיות "Manor House Wildlife Park" של אנה ריידר ריצ'רדסון. עוד ב-2008 השתתפה בשתי דרמות תקופתיות ששודרו ב-BBC One, "טס לבית דרברוויל" ו"דוריט הקטנה" כמו גם בשני פרקים בסדרה "The Street". בדצמבר 2009 כיכבה ג'ונס ב-"A Child's Christmases In Wales". ב-2010 כיכבה בקומדיה "The Great Outdoors" לצדו של מארק היפ, ובדצמבר אותה שנה הגישה תוכנית אירוח חד פעמית בערוץ BBC Two בשם "Ruth Jones' Christmas Cracker". בינואר 2011 גילמה ג'ונס את דמותה של השחקנית הטי ג'ייקס בדרמה "הטי", העוסקת בפרשת אהבים של ג'ייקס עם הנהג הצעיר שלה, ג'ון סקופילד, בעת שהייתה נשואה לשחקן ג'ון לה מז'רר.
ב-2008 הקימה ג'ונס יחד עם המפיק דייוויד פיט את חברת ההפקות "Tidy Productions". החברה הפיקה את התוכניות " Ruth Jones' Sunday Brunch" ברדיו ה-BBC של ויילס אותן הגישה ג'ונס בשנים 2008 ו-2009. ב-2010 הפיקה החברה תוכניות בידור וקומדיות בערוצי "BBC Two" ו-"BBC Three". עוד הפיקה החברה תוכנית דרמה קומית עבור ערוץ 4 הוולשי (S4C) ותוכניות בידור עבור BBC ויילס.
עבור Sky TV הפיקה החברה של ג'ונס את סדרת הטלוויזיה "סטלה" שהעונה הראשונה שלה שודרה ב-2012. זה היה הפרויקט הגדול הראשון שלה מאז הסדרה "גאווין וסטייסי" בנוסף להיותה מפיקה ויצירת הסדרה, היא גם כיכבה בתפקיד הראשי וכתבה את התסריט לארבעה פרקים. ג'ונס הייתה מודאגת מההשוואה בין "סטלה" לסדרה "גאווין וסטייסי" ששתיהן מתרחשות בוויילס, והחליטה להעביר את מקום ההתרחשות של הסדרה לעמקים במקום בחוף שבדרום ויילס. העונה השנייה של "סטלה" הופקה בקיץ 2012 ושודרה ב-2013.
חיים אישיים
ג'ונס מתגוררת בקארדיף עם בעלה דייוויד פיט. השניים הכירו בתחילת שנות התשעים כשעבדו יחד על פיילוט לקומדיה. ב-2013 קיבלה ג'ונס תואר דוקטור כבוד מאוניברסיטת ווריק. ב-2014 הוענק לג'ונס תואר חבר מסדר האימפריה הבריטית (MBE) על תרומתה לתחום הבידור.
אולה (עיירה)
תולדות היישוב
אולה הוקמה כיישוב מבוצר במהלך מלחמת ליבוניה במאה ה-16, בסמוך לנהר דווינה. בשנת 1577 הוענקו ליישוב זכויות עיר בידי המלך זיגמונט השני אוגוסט, אשר חודשו בשנת 1648. בשנת 1669 נבנתה בעיירה כנסייה.
יהודי אולה
בתחילת יולי 1941 נכבשה אולה בידי הגרמנים. היהודים שנותרו בה צוו לשאת טלאי צהוב, ובדצמבר 1941 רוכזו בגטו שהוקם במרכז העיירה, תחת שמירה של שוטרים בלארוסים.
ב-17 בינואר 1942 חוסל הגטו בעיירה, כאשר מאות יושביו נלקחו למחנה צבאי ליד העיירה, ונרצחו בו.
שירלי בריל
שירלי בריל (נולדה ב- 1982) היא קלרניתנית ישראלית בינלאומית.
ביוגרפיה
בריל החלה את לימודי הקלרינט אצל יצחק קַצַפּ בקונסרבטוריון בפתח תקווה, והמשיכה את לימודיה בחו"ל בגרמניה ובארצות הברית, ועם מורים בעלי שם בינלאומי, ביניהם סבינה מאייר וריצ'רד שׂטוֹלצמן. בכל שנות לימודיה תמכה בה קרן התרבות אמריקה-ישראל. הופיעה כסולנית עם תזמורות, ביניהן התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת של ליבק, והתזמורת של ז'נבה. הופיעה גם בהרכבים קאמריים, והקימה יחד עם הפסנתרן יונתן ענר את הדואו בריל-ענר, ויחד עם ענר וזמרת הסופרן חן רייס את שלישיית Esprit.
חברת הנסיעות והתיירות נצרת
חברת הנסיעות והתיירות נצרת בע"מ היא חברת אוטובוסים המפעילה שירותי תחבורה ציבורית באזור נצרת, נוף הגליל, חיפה, עפולה, עמק יזרעאל המערבי, הגליל התחתון ועמק זבולון. החברה נמצאת בבעלות משפחת עפיפי, המחזיקה בקבוצת "נזארין".
פעילות
בבעלות החברה נמצאות שתי חברות אוטובוסים נוספות: חברת שירותי אוטובוסים מאוחדים נצרת המפעילה תחבורה ציבורית עירונית בנצרת, נוף הגליל ובסביבתה וחברת נתיב אקספרס המפעילה תחבורה ציבורית עירונית בערים צפת ונהריה וקווי אוטובוס בינעירוניים רבים בהם: קווי כרמיאל–נהריה, נהריה–חיפה עפולה–צפת, עפולה–בני ברק ועוד.
לחברת הנסיעות נצרת קשרי בעלות צולבים עם חברת הנסיעות נזארין טורס והיא מפעילה עבור נזארין טורס בע"מ קווי אוטובוסים לעמאן.
היסטוריה
החברה נוסדה בשם "נצרת–חיפה" ב-1927, וב-1943 נרשמה להסעת נוסעים בין נצרת לספוריה, חיפה ותל אביב. עוד הפעילה החברה באותה עת קווים סדירים לעבר הירדן. לאחר קום המדינה אימצה החברה את שמה הנוכחי והרחיבה את שירותיה לכפרי הצפון.
בתחילת שנות ה-70 החלה החברה לספק שירותי הסעה ולינה גם לתיירים.
בעבר, לחברה הייתה חברה בת בשם "אומני אקספרס" אשר הפעילה קווי אוטובוס באזור יקנעם–קריית טבעון והפעילה את קווי "עפולה–חיפה", בחודש דצמבר 2014 כל קווי האוטובוס שהיו ברשות החברה הועברו לחברת סופרבוס בעקבות הפסד החברה במכרז שהיה להפעלת אשכול זה ובכך הסתיימה פעילות החברה כולה.
משפחת גרייסי
משפחת גרייסי (Gracie) היא משפחה ברזילאית מפורסמת המוכרת בהישגיהם הספורטיביים במספר ענפי ספורט לחימה, החשוב שבהן הוא אמנות לחימה וספורט שפיתחו בני המשפחה הנקרא ג'ו ג'יטסו הברזילאי. בני המשפחה זכו להצלחה גם בתחום אמנויות הלחימה המשולבות ובג'ודו.
הראשונים לפתח את אמנות הלחימה המשפחתית היו האחים הליו, אוסוואלדו, ג'ורג', קרלוס וגסטאו הבן, הנחשבים גם לאגדות ספורט בברזיל. בניו של הליו, ובראשם רויס ורוריון, הפכו את אמנות הלחימה למפורסמת בעולם, באמצעות אליפות הלחימה האולטימטיבית וענף האמנויות לחימה המשולבות שהיו ממקימיו ומאלופיו הראשונים.
ג'ו ג'יטסו
גָסטאוֹ גרייסי, נכדו של ג'ורג' גרייסי, נישא לססארינה פּסוֹאה וואסקונסלוס, בת למשפחה עשירה ממחוז סיארה ובשנת 1901 מחליט להתיישב בעיר בלם. שם נהיה גסטאו שותף עסקי בית קרקס מקומי בשם "הקרקס האמריקאי". ב-1916 קרקס ארגנטינאי נודד בשם "האחים קירולו" העלה מופע בבית בקרקס של גרייסי ובו הופיע מיטסוּיוֹ מַאֵדַה, מהגר יפני חלוץ הג'ודו באמריקה הלטינית שאף זכה בתארים במספר תחרויות לחימה ברזילאיות שונות. שנה מאוחר יותר, קרלוס גרייסי, בנו הבכור של גסטאו גרייסי, החליט כי ברצונו ללמוד את רזי הג'ודו בעקבות הדגמה שערך מאדה בקרקס אביו ומאדה קיבל אותו כתלמיד. גרסאות אחרות מלמדות כי קרלוס גרייסי למד אצל תלמידים ברזילאים של מיטסויו מאדה. בשנת 1921 החליט גסטאו גרייסי לשוב עם משפחתו לעיר מולדתו, ריו דה ז'ניירו, בעקבות פטירתו של אביו, פדרו גרייסי. קרלוס לימד את האומנות שלמד ממאדה את אחיו הקטנים אוסוואלדו, גסטאו הבן, וג'ורג'. לפי הליו גרייסי, הוא היה צעיר מדי באותה תקופה והיה חולני בילדותו, עובדה שמנעה ממנו להתאמן עם אחיו הגדולים. למרות זאת, הוא היה נחוש להשתתף באימונים כצופה, ולבסוף התגבר על מגבלותיו הגופניות והחל ליצור שיטת לחימה המותאמת למבנה גופו הקטן ולמגבלות הגופניות שלו. שיטה זו נקראה גרייסי ג'ו ג'יטסו ומאוחר יותר ג'יו ג'יטסו ברזילאי, והליו נחשב בפי רבים אחד האבות המייסדים של שיטה זו.
בקרב קהילת הג'ו ג'יטסו הברזילאי נחשב לעיתים רולס גרייסי לאבי השיטה. הוא הגיע למעמד זה לאחר שהתחרה בג'ודו, בסמבו ובהיאבקות. הוא אף שימש מורה למוצלחים מבני משפחת גרייסי, כגון ריקסון גרייסי, רוילר גרייסי, ריליון גרייסי וקרלוס גרייסי ג'וניור.
האלוף האחרון ממשפחה זו הוא רוג'ר גרייסי. הוא מחזיק בתואר אלוף העולם של התאחדות הג'ו ג'יטסו הברזילאית במשקל סופר-כבד, אלוף התחרות הפאן-אמריקאית במשקל פתוח ואלוף עולם במשקל כבד ובמשקל פתוח של מועדון הקרב אבו דאבי (אליפות העולם בגראפלינג). בן המשפחה המפורסם ביותר הוא רויס גרייסי, שזכה בשלוש מתוך ארבע אליפויות ה־UFC הראשונות בזכות האומנות המשפחתית. לאחר זכייתו ב־UFC פתח בישראל מועדון בראשות דוד בנימין אשר מלמד את אמנות הג'ו ג'יטסו.
רודי יקים
רודולף צ'סטר יקים השלישי (באנגלית: Rudolph Chester Yakym III; נולד ב-24 בפברואר 1984) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת אינדיאנה מאז נובמבר 2022. יקים, חבר המפלגה הרפובליקנית, נבחר למלא את מקומה של ג'קי ואלורסקי המנוחה ב בבחירות מיוחדות, ולאחר מכן נבחר לתקופת כהונה מלאה בבית הנבחרים האמריקאי במהלך בחירות 2022.
ביוגרפיה
יקים נולד בפברואר 1984, ואת לימודיו הגבוהים השלים באוניברסיטת אינדיאנה בסאות' בנד – הקמפוס הצפוני ביותר והשלישי בגודלו של אוניברסיטת אינדיאנה – עם תואר ראשון במימון ובמנהל עסקים. בשנת 2019 השלים באוניברסיטת נוטרדאם לימודי תואר שני במנהל עסקים. בשנים 2010 ו-2011 עבד יקים כמנהל מכירות בחברת "Omnicity", חברת פס רחב.
בשנים 2011–2012 היה יקים המנהל הפיננסי במטה הבחירות של ג'קי ואלורסקי. מ-2013 עד 2019 היה סגן נשיא בחברת "בראדלי", העוסקת בעולם הנדל"ן המסחרי. בשנת 2015 מונה יקים בידי מושל אינדיאנה מייק פנס לחבר בוועדה למינויי שופטים של אינדיאנה. מאז 2019 ועד היבחרו לקונגרס היה מנהל יוזמות צמיחה ב-"Kem Krest", ארגון לוגיסטיקה ושרשרת אספקה.
לאחר שהחברת הקונגרס ואלורסקי נהרגה באוגוסט 2022 בתאונת דרכים, הכריז יקים על מועמדותו בבחירות המיוחדות שנערכו למילוי מקומה בקונגרס ה-117. הוא נבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית על ידי חברי סניף המפלגה המחוזית הן בבחירות המיוחדות והן בבחירות אמצע הכהונה. הוא זכה במועמדות המפלגה תוך שהוא גובר על תריסר מתמודדים אחרים, בהם התובע הכללי של אינדיאנה לשעבר קרטיס היל. יקים המשיך לבחירות המיוחדות כשהוא ניצב בפני פול סטורי, מועמד המפלגה הדמוקרטית, עליו גבר עם 64.5% מקולות הבוחרים.
ב-8 בנובמבר 2022 נבחר יקים לתקופת כהונה מלאה בת שנתיים בבית הנבחרים האמריקאי.
וילג' ווייס
וילג' ווייס (מאנגלית The Village Voice - קול הווילג') היה שבועון שהופץ בחינם בעיר ניו יורק. השבועון כלל כתבות תחקיר, ניתוח אקטואליה, ביקורת על אמנות ותרבות ופרוט אירועים בסביבת ניו יורק. בשאר ארצות הברית הופץ השבועון בתשלום.
הווילג' ווייס הוא המפורסם מבין עיתוני התרבות והאמנות המהווים אלטרנטיבה לשבועונים המסורתיים. ב-2005 נפגם מעט שמו הטוב של השבועון, לאחר שנקנה על ידי קונצרן התקשורת ניו יורק מדיה. מספר עורכים בכירים פוטרו בעקבות הגילוי כי כתבה שפורסמה בגיליון מיוחד לכבוד 50 שנות העיתון הייתה מפוברקת.
ב-22 באוגוסט 2017 הודיע השבועון על הפסקת הופעתו בדפוס, והמשך פעילותו במהדורת אינטרנט בלבד. כעבור שנה הסתיימה גם פעילות זו.
פטאטס בראבאס
פטאטס בראבאס (בספרדית: Patatas bravas) הוא מאכל שמקורו בספרד, המוגש לעיתים קרובות כטאפס בברים. המרכיב העיקרי הוא בדרך כלל תפוחי אדמה שנחתכו לחתיכות בגודל של כ-2 ס"מ, ולאחר מכן מטוגן בשמן ומוגש חם עם רוטב כגון רוטב עגבניות פיקנטי או איולי. מנה זו מוגשת בדרך כלל במסעדות ובברים ברחבי ספרד.
הכנה
תחילה, תפוחי האדמה מבושלים במים מומלחים במשך כמה דקות כדי לרכך אותם. לאחר מכן הם מיובשים ועוברים טיגון בשמן עמוק.
הכנת הרוטב הנלווה משתנה מעיר לעיר. בבורגוס, הרוטב מבוסס על עגבניות, והוא כולל חומץ, פלפל אדום, וכן מגוון של תבלינים. רוטב זה גם מלווה מנה נוספת מהמטבח הספרדי - פטאטס איולי, סוג של תפוח אדמה מטוגן המוכן באופן מסורתי עם שמן זית ושום.
בולנסיה וקטלוניה, תפוחי האדמה מוגשים ברוטב משמן זית, פלפל אדום, פפריקה, צ'ילי וחומץ. באזורים אלה, המנה מוגשת באופן מסורתי לצד איולי.
צריכה
פטאטס בראבאס מוגשים בברים במנות של כרבע ק"ג תפוחי אדמה כל אחד. לעיתים קרובות, המנה מוגשת כטאפס.
לעיתים קרובות, ניתן להזמין מנה זו עם תוספות. בין התוספות הפופולריות: צ'וריסו, צ'יסטורה, עוף אפוי ודגים מטוגנים. וריאציה פופולרית נוספת היא Tortilla brava: חביתה ספרדית עם רוטב חריף.
אותו רוטב משמש לפעמים גם למנת מולים. מנה זו ידועה בשם Mejillones en salsa brava.
ניתוח גורמים ראשיים
ניתוח גורמים ראשיים או PCA (ראשי תיבות באנגלית של: Principal Components Analysis) היא שיטה להתמרה ליניארית של נתונים למערכת קואורדינטות חדשה שבה המידע בקואורדינטות השונות הוא אורתוגונלי ובעל שונות הולכת וקטנה. שימוש נפוץ בשיטה הוא לצורך מציאת ייצוג מממד נמוך למידע מממד גבוה (תהליך הנקרא הורדת ממד). שיטה זו הומצאה בשנת 1901 על ידי קרל פירסון והיא שימושית מאוד בסטטיסטיקה ובלמידת מכונה.
בהינתן מדגם של וקטורים מממד d (שהממוצע שלהם הוא אפס), ניתוח גורמים ראשיים ממיר אותם לקואורדינטות אחרות, שמהוות קומבינציה ליניארית של הקואורדינטות המקוריות, שגם בה הם מממד d, ולקואורדינטה הראשונה (הנקראת הגורם הראשי הראשון) יש את השונות (של איברים באותה הקואורדינטה בכל הווקטורים במדגם) הגדולה ביותר האפשרית, לקואורדינטה השנייה (הגורם הראשי השני) יש את השונות הגדולה ביותר האפשרית תחת האילוץ שהיא אורתוגונלית לקואורדינטה הראשונה, וכן הלאה. בצורה זו, השונות המשותפת המדגמית היא 0, ועל כן השמטת משתנה לא תפגע בשונות של המשתנים האחרים. התמרה זו ניתנת לייצוג ככפל של המטריצה המייצגת את ההתמרה במטריצה שעמודותיה הן וקטורי המדגם. כך, כל גורם ראשי הוא מכפלה פנימית עם שורה במטריצה המייצגת את ההתמרה, ושורות אלו נקראות הווקטורים הראשיים. הורדת הממד נעשית על ידי לקיחת מספר קטן של גורמים ראשיים בלבד, שהשונות שלהם היא הגדולה ביותר.
לדוגמה, נניח כי בידינו תוצאות של ניסוי הבוחן משקל, גובה וגיל. דגימות אלו נמצאות במרחב וקטורי תלת-ממדי שהרכיבים של כל נקודה בו הם משקל, גובה וגיל. אם נרצה לשמור את המידע רק באמצעות 2 משתנים, ניאלץ לבחור איזה משתנה להשמיט. יכול להיות, שיש מתאם גבוה בין המשתנים, ואז אנו מאבדים מידע רב בצורה זו. באמצעות ניתוח גורמים ראשיים ניתן להוריד את הממד של המידע לממד נמוך יותר אשר יכול לגלות קשרים בין המשתנים השונים. כך, במקום לאפיין אדם על ידי שלושת הפרמטרים – משקל, גובה וגיל, ייתכן כי ניתן לאפיין אותו על ידי שני פרמטרים בלבד, ומתוכם לשחזר את המשקל, הגובה והגיל שלו. לשם כך נחפש את ההטלה הליניארית האופטימלית אשר עליה השונות של המדגם היא רבה ככל הניתן, ואחר כך נפחית אותה מהמדגם ונחפש את ההטלה הבאה עם השונות הכי גדולה. אלו שני הווקטורים העיקריים הראשונים, שאם נטיל את המשקל, הגובה והגיל של אדם עליהם נקבל שני פרמטרים שממזערים את המידע והשונות שנאבדים.
ניתוח גורמים ראשיים ניתן למימוש באופן הבא: חשוב לציין כי שלב מספר 1 אינו הכרחי לצורך נכונות האלגוריתם. המטרה של PCA היא למזער את המרחק בין הנקודות המקוריות, לבין הנקודות לאחר "קידוד" לתת-המרחב הליניארי ו"פענוח" בחזרה למרחב המקורי. גם ללא הפחתת הממוצע, האלגוריתם המתואר עדיין מממש את מטרת PCA במזעור המרחק.
יחד עם זאת, הפחתת הממוצע לרוב מאפשרת תוצאות טובות יותר ל-PCA, שכן בכך תת-המרחב הליניארי שמוחזר מהאלגוריתם הוא תת-המרחב שיכול להפריד את הנקודות בצורה הטובה ביותר.
באמצעות פירוק לערכים סינגולריים (באנגלית: SVD) של מטריצת הדגימות, ניתן למצוא את הווקטורים העיקריים מבלי לחשב באופן מפורש את מטריצת השונות המשותפת, ולרוב שיטה זו מועדפת על פני לכסון, במיוחד כאשר כמות הדגימות קטנה משמעותית מממד הדגימה.
גלריית דגלי איטליה
דגלי מחוזות איטליה, האזורים האוטונומיים באיטליה, וערי איטליה:
פירמידות נוביות
נוביה הוא שמו העתיק של חבל הארץ בו זורם נהר הנילוס הנמצא באזור מפגש הגבולות בין מצרים וסודאן של ימינו ואשר שימש כבית לשלוש ממלכות כושיות בתקופת קדם: הראשונה, ממלכת קֶרמַה הקרויה על שם בירתה (בערך 2,400 לפנה"ס - 1,500 לפנה"ס), השנייה, ממלכת נפטה (1,000 לפנה"ס - 300 לפנה"ס) והשלישית ממלכת מְרוֹאֶה (300 לפנה"ס - 300).
כל אחת משלוש הממלכות הייתה בעלת תרבות, כלכלה, מערכת פוליטית וצבאית עשירה, וכל אחת מהן הושפעה רבות מממלכת הפרעונים במצרים, ששכנה מצפון לנוביה והיוותה לה מתחרה על ההגמוניה האזורית. לקראת סוף תקופת הפרעונים כבשו מלכי ממלכת נפטה את מצרים, והקימו בה שושלת פרעונים הידועה באגיפטולוגיה כשושלת ה-25.
שלטון ממלכת נפטה היה קצר יחסית והסתיים עם כיבוש האזור בידי אשור בשנת 656 לפנה"ס, אולם חרף הזמן הקצר הייתה השפעתה של תרבות מצרים על הנובים אדירה, אחד מביטוייה של השפעה זו היה פרץ בנייה של מבני פירמידה, פרץ שהתחזק בתקופת יורשי ממלכת נפטה - מלכי שושלת מרואה.
כיום מונים כ-220 פירמידות המרוכזות בשלושה מוקדים בסודאן, אשר שימשו כאתרי קבורתם של מלכי נפטה ומרואה. הפירמידות הראשונות בנוביה נבנו באתר הנקרא אל - קורו, המכיל את קברי המלך קאשטה ויורשו פייה, יחד עם יורשיו של פייה שאבאקה וטאנווטמני. באתר נמצאות גם 14 פירמידות של מלכות.
האתר הגדול ביותר שהתגלה בסודאן הוא האתר במרואה, הנמצא כ-100 קילומטרים מצפון לבירה ח'רטום. בתקופת ממלכת מרואה נקברו באתר כ-40 בני אצולה נובים.
פורטלנד (אורגון)
אקלימה של פורטלנד מאופיין בקיצים חמים ויבשים ובחורפים קרירים וגשומים. אקלים זה הוא מיטבי לגידול ורדים, ועל כן בפורטלנד ישנה תעשיית גידול ורדים גדולה והיא נקראת "עיר הוורדים". "Keep Portland Weird" (שמור על פורטלנד מוזרה) הוא המוטו הלא-רשמי של העיר.
פירמידות נוביות
צורתן החיצונית של הפירמידות הנוביות שונה מזו של אלו אשר נבנו במצרים ואשר שימשו כמקור ההשראה לבנאים הנובים. הפירמידות הנוביות נבנו לגבהים גבוהים יחסית (בין 6 לשלושים מטרים) ועל פני בסיס צר של לא יותר משמונה מטרים, מה שמשווה להן מראה של מבנים צרים וארוכים שדופנותיהם נוסקות מעלה בזווית של כ-70° ביחס לאופק. לשם השוואה, רוב הפירמידות במצרים נבנו על בסיס רחב פי חמישה ובזווית של בין 40° ל-50°. לרוב הפירמידות הנוביות מוצמד מעין מזבח להקרבת קורבנות, פרט נוסף אשר נשאב מתרבות הפירמידות המצרית.
פורטלנד (אורגון)
פרהיסטוריה וילידים
בתקופה הפרהיסטורית, באזור מונטנה של היום שכן אגם גדול מאוד, שנוצר כתוצאה מחסימת נהרות על ידי "סכר" עשוי קרח. במהלך עידן הקרח האחרון, ה"סכר" הזה קרס, וכל עמק וילאמט הוצף במים בגובה של 91–122 מטרים. אזור פורטלנד היה מיושב בידי שני תתי-שבטים של ילידים בני שבט הצ'ינהוק. לפני ההתיישבות האירופית, אזור פורטלנד ושפך נהר קולומביה היה אחד מהאזורים המיושבים בצפיפות הרבה ביותר על חוף האוקיינוס השקט.
פירמידות נוביות
כל הפירמידות בנוביה נשדדו כבר בימי קדם, אולם מהממצאים במקום ניתן להסיק כי הקבורים בתוכן היו חנוטים, מכוסים בתכשיטים וחתומים בארונות קבורה מעץ, בדומה לנהוג בתרבות מצרים. כשנחקרו הקברים במאות ה-19 וה-20, נמצאו בתוך חלק מהם קשתות אשפות חיצים, רתמות סוסים, קופסאות עץ, פרטי קדרות, זכוכית צבעונית ושאר פריטים אשר העידו על קשרי מסחר חזקים בין התרבות המרואית לזו של מצרים.
פורטלנד (אורגון)
התיישבות אמריקאית
מספר גדול של מתיישבים אמריקאיים הגיעו לעמק וילאמט דרך שביל אורגון בסביבות שנת 1830, אך הם התיישבו בעיקר בעיר אורגון סיטי הסמוכה. בשנות ה-40 המוקדמות של המאה ה-19 הוקם יישוב חדש כ-10 קילומטרים מהתמזגות הנהרות קולומביה ווילאמט (בשטח העיר כיום).
בשנת 1843, ויליאם אוברטון, חלוץ אמריקאי, זיהה את הפוטנציאל במיקומו של היישוב, אך לא הצליח להשיג די כסף כדי לקנות שם קרקע. תמורת 25 סנט, אוברטון חלק חצי משטח היישוב (שטח היישוב היה 2.6 קמ"ר) עם חלוץ אמריקאי נוסף.
המאה ה-20
בין 1900 ל -1930 שולשה אוכלוסיית העיר מכמעט 100,000 ל-301,815. במהלך מלחמת העולם השנייה שכן בו "מרכז התאספות" ממנו הועברו עד 3,676 אנשים ממוצא יפני למחנות מעצר במרכז ארצות הברית. בהקשר זה הגדיר הגנרל ג'ון דה-ויט את פורטלנד כעיר הראשונה בחוף המערבי שהינה "נטולת-יפנים" ("the first "Jap-free city on the West Coast).
במקביל הפכה פורטלנד למוקד ידוע לשמצה של פעילות פלילית מחתרתית ופשע מאורגן בין שנות הארבעים לחמישים. בשנת 1957 פרסם כתב העת לייף מאמר המפרט את תולדות השחיתות השלטונית והפשע בעיר, ובמיוחד את הנוכלויות בתחום ההימורים ואת המועדונים הלא חוקיים שלה. המאמר, שהתמקד בפושע ג'ים אלקינס, הפך לבסיס לסרט הבדיוני חשיפת פורטלנד שיצא באותה שנה.
על אף פשיעה מזיקה זו מתחת לפני השטח, נהנתה פורטלנד מזינוק כלכלי ותעשייתי במהלך מלחמת העולם השנייה. התעשיין הנרי ג'יי קייזר זכה בחוזים לבניית אוניות ליברטי ואוניות המלוות נושאות מטוסים, ובחר אתרים בפורטלנד ובונקובר (וושינגטון) ששימשו כמשטחי עבודה. במהלך תקופה זו גדלה אוכלוסיית פורטלנד ביותר מ-150,000, מרבית הגידול מיוחסת לעובדים מגויסים.
במהלך שנות השישים החל זרם של תת-תרבות היפית להכות שורש בעיר בעקבות הסצנה ההולכת וגדלה של סן פרנסיסקו. אולם הנשפים הקריסטלי של העיר הפך למוקד לתרבות הפסיכדלית של העיר, תוך שהוקמו קואופרטיבים למזון ותחנות מדיה ורדיו במימון מאזינים. נוכחות פעילה חברתית גדולה התפתחה גם בתקופה זו, במיוחד בנוגע לזכויות אמריקאים ילידים, סביבתנות וזכויות להט"ב. בשנות השבעים, פורטלנד ביססה עצמה היטב כעיר פרוגרסיבית וחוותה תנופה כלכלית במשך רוב העשור. עם זאת, האטת שוק הדיור בשנת 1979 גרמה לצמצום משמעותי בביקוש לתעשיית העץ בעיר, כמו גם ביתר מדינת אורגון.
בשנות התשעים החלה תעשיית הטכנולוגיה לצוץ בפורטלנד, במיוחד עם הקמת חברות כמו אינטל, שהביאו השקעות של יותר מעשרה מיליארד דולר בשנת 1995 בלבד. לאחר שנת 2000 חוותה פורטלנד גידול משמעותי, עם גידול באוכלוסייה של למעלה מ 90,000 בין השנים 2000 ל 2014. הנוכחות המוגברת של העיר בלקסיקון התרבותי ביססה אותה כעיר פופולרית לצעירים וכאחת הערים עם המספר הגבוה ביותר של אנשים בעלי השכלה גבוהה בארצות הברית. בין 2001 ל -2012 התוצר המקומי הגולמי של פורטלנד לאדם צמח חמישים אחוז, יותר מכל עיר אחרת במדינה.
המאה ה-21
עסקים מקומיים בפורטלנד סבלו בראשית 2020 ממגפת הקורונה בארצות הברית. לעצירה כלכלית זו התלוו מהומות קשות של קבוצות כגון Black Lives Matter ואנטיפה במסגרת המחאה נגד רצח ג'ורג' פלויד ב-25 במאי 2020. מרכז העיר לא התאושש, חנויות ובתי עסק רבים נסגרו ואוכלוסייה חזקה עזבה, המהומות התחדשו במלאת שנה לרצח פלויד ולמעשה לא שככו, כאשר העיר סובלת מרמת אלימות גבוהה וחוסר שליטה משטרתית.
אקלים
פורטלנד מתאפיינת באקלים ים תיכוני עם קיץ מתון (Csb לפי שיטת קפן) הטיפוסי לאזור החוף צפון מערבי של ארצות הברית, עם חורפים גשומים וקרירים, וקיצים יבשים ונעימים. אקלים זה אידיאלי לוורדים, ולכן היא ידועה כ"".
כמות השלג השנתית בפורטלנד היא 10.9 ס"מ, בדרך כלל יורדים בין דצמבר-מרץ. העיר פורטלנד נמנעת משלג בתדירות גבוהה יותר מפרבריה, בין היתר כתוצאה מהגובה הנמוך שלה ואפקט האי החום העירוני. העיר חוותה כמה סופות שלג וקרח משמעותיות בעברה, כאשר סך כל הקצבים הגיע ל -44.5 ס"מ בשדה התעופה בשנים 1949–50 ו -60.9 ס"מ, במרכז העיר בשנים 1892–93.
הקיצים בפורטלנד הם חמים, יבשים ושמיים, אם כי מזג האוויר החם הוא קצר מאמצע יוני ועד תחילת ספטמבר. חודשי יוני, יולי, אוגוסט וספטמבר מהווים משקל כולל של 114 מ"מ של גשמים - רק 12% מסך המשקעים (915 מ"מ) של המשקעים שיורדים לאורך השנה. החודש החם ביותר הוא אוגוסט, עם טמפרטורה גבוהה ממוצעת של 27.3 מעלות צלזיוס. בגלל מיקומו היבשתי 110 110 ק"מ מהחוף, כמו גם האופי המגן של רכס חוף אורגון ממערב לו, קיץ פורטלנד פחות חשוף להשפעה המתמתנת של האוקיינוס השקט הסמוך. כתוצאה מכך, פורטלנד חווה גלי חום לעיתים נדירות, עם טמפרטורות העולות ל-32 מעלות צלזיוס למשך מספר ימים. עם זאת, בממוצע הטמפרטורות יעלו מעל 27 מעלות צלזיוס בערך ל-56 יום בלבד בשנה, מתוכם 12 יום יגיעו ל-38 מעלות.
דמוגרפיה ותרבות
נכון למפקד שנערך ב-2018 מנתה אוכלוסייתה של פורטלנד 653,115 איש, והיא העיר השלישית בגודלה באזור הצפון-מערב הפסיפיק, לאחר סיאטל וונקובר. למרות נתון זה, פורטלנד מצליחה לשמור על צביון פסטורלי וכפרי במיוחד. בין השנים 1991–2007, בעקבות תכנון עירוני נכון יותר, הצליחה העיר להקטין את פליטת גז החממה, לצמצם את כמות המכוניות שעל הכביש ולהציע אלטרנטיבה נוחה וידידותית לסביבה. תשתית התחבורה של העיר מתבססת על מסלולי אופניים ארוכים, רכבת קלה, חשמליות ואוטובוסים.
נכון לשנת 2010, אוכלוסיית פורטלנד לבנה ברובה (76% מהתושבים), עם מיעוטים בולטים של שחורים ולטינים, ומעט מהגרים אסייתים ומוסלמים. בשנת 2017 אירע בעיר פיגוע ברכבת, שבו נרצחו שני גברים ואדם נוסף נפצע, לאחר שהתוקף קרא קריאות גזעניות ואנטי-מוסלמיות כלפי שתי נערות ברכבת הקלה.
מתוך 223,737 משקי בית, 24.5% הם ילדים מתחת לגיל 18 שגרים איתם, 38.1% הם זוגות נשואים שגרים יחד, 10.8% הן נשים ללא בעל נוכח, ו- 47.1% הם לא משפחות. 34.6% ממשקי הבית מורכבים מאנשים פרטיים ו -9% מתגוררים לבד שגילו 65 ומעלה. גודל משק הבית הממוצע הוא 2.3 וגודל המשפחה הממוצע הוא 3. חלוקת הגילאים הייתה 21.1% מתחת לגיל 18, 10.3% מ-18 ל 24, 34.7% בין 25 ל 44, 22.4% בין 45 ל 64 ו 11.6% שהם בני 65 ומעלה. הגיל החציוני הוא 35 שנה. לכל 100 נקבות יש 97.8 זכרים. לכל 100 נקבות מגיל 18 ומעלה יש 95.9 גברים.
ההכנסה החציונית למשק בית בעיר היא 40,146 דולר וההכנסה החציונית למשפחה היא 50,271 $. לגברים יש הכנסה חציונית מדווחת של $ 35,279 לעומת 29,344 $ עבור נשים. ההכנסה לנפש לעיר היא 22,643 דולר. 13.1% מהאוכלוסייה ו 8.5% מהמשפחות נמצאות מתחת לקו העוני. מכלל האוכלוסייה, 15.7% מהאנשים מתחת לגיל 18 ו- 10.4% מבין בני 65 ומעלה חיים מתחת לקו העוני. כרגע אין נתונים המסווגים את רמות ההכנסה על בסיס גזע. על פי האיגוד לשפה מודרנית, בשנת 2010 80.92% (539,885) אחוז מתושבי מחוז Multnomah מגיל 5 ומעלה דיברו אנגלית כשפתם העיקרית בבית. 8.10% מהאוכלוסייה דיברו ספרדית (54,036), כאשר דוברי וייטנאמים מהווים 1.94% ורוסים 1.46%.
באזור מטרופולין פורטלנד הייתה היסטורית אוכלוסייה להט"בית משמעותית לאורך כל המאה העשרים וה 21-. בשנת 2015 היה במטרו העירוני השיעור השני בגובהו של תושבי הלהט"בים בארצות הברית. 5.4% מהתושבים מזדהים כגייז, לסביות, ביסקסואלים או טרנסג'נדרים, שנייה רק ​​לסן פרנסיסקו. בשנת 2006 דווח על אוכלוסיית הלהט"בים השביעית בגובהה במדינה, כאשר 8.8% מהתושבים מזדהים כגייז, לסביות או דו-מיניות. המטרו מדורגת במקום הרביעי במדינה עם כ־6.1%. העיר קיימה את פסטיבל הגאווה הראשון שלה בשנת 1975 בקמפוס אוניברסיטת פורטלנד.
פורטלנד צוטטה כעיר הפחות דתית בארצות הברית, כאשר למעלה מ-42% מהתושבים מזדהים כ"לא קשורים "מבחינה דתית, לפי אטלס הערכים האמריקני של המכון לחקר הדתות הציבוריות ללא מטרות רווח. מתוך 35.89% מתושבי העיר שמזדהים כדתיים, הקתולים הרומיים מהווים את הקבוצה הגדולה ביותר, 15.8%. הקבוצה הדתית השנייה בגובהה בעיר הם נוצרים אוונגליסטים בשיעור של 6.04%, כאשר המטפלים אחריהם עומדים על 2.5%. קדושים אחרונים לפצות 2.3% מכלל האוכלוסייה הכלולה הדתי של העיר, עם הלותרנית ו הפנטקוסטלית הבאה מאחורי. 1.48% מהאוכלוסייה הדתית זיהו עצמם כעקבות דתות מזרחיות, ואילו 0.86% מהאוכלוסייה המזוהה דתית זוהתה כיהודית, ו- 0.29% כמוסלמים.
תרבות
פורטלנד ידועה גם כעיר עם מספר רב של "מיקרוברוריס" (בתי בירות). תושבי פורטלנד אף מתגאים בתרבות אוכל מפותחת עם שלל מסעדות ובתי קפה עם מחירים נוחים יחסית לערים גדולות אחרות בארצות הברית. קבוצת הכדורסל של פורטלנד היא הפורטלנד טרייל בלייזרס וקבוצת הכדורגל היא "פורטלנד טימברס".
מוזיאון אמנות פורטלנד מחזיק באוסף האמנות הגדול בעולם, מציג מגוון של תערוכות תיור בכל שנה, בתוספת האחרונה של האגף לאמנות המודרנית והעכשווית, זה הפך לאחד מ-25 מוזיאונים גדולים בארצות הברית. מוזיאונים אחרים כוללים את מוזיאון הילדים של פורטלנד, מוזיאון המיועד במיוחד להתפתחות הגיל הרך; ואת מוזיאון החברה ההיסטורית אורגון, נוסדה בשנת 1898, שבה יש מגוון של ספרים, סרטים, תמונות, חפצים, וממפה בחזרה היכרויות לאורך ההיסטוריה של אורגון. הוא מאכלס תערוכות קבועות וזמניות על תולדות אורגון, ומארח תערוכות נודדות על תולדות ארצות הברית.
פורטלנד מארחת מספר פסטיבלים לאורך השנה החוגגים בירה ומבשלת, כולל פסטיבל ברוארס אורגון, שנערך בפארק ווטרפרונט טום מקאל. פסטיבל בירות מלאכה חיצוניות הגדול בצפון אמריקה, שנערך בכל קיץ במהלך סוף השבוע המלא האחרון של יולי, כולל למעלה מ -70,000 משתתפים בשנת 2008. פסטיבלי בירה גדולים אחרים במהלך כל השנה הקלנדרית כוללים את פסטיבל הבירה והיין באביב באפריל. פסטיבל הבשלות האורגני בצפון אמריקה ביוני, הפסטיבל הבינלאומי של פורטלנד הבירה ביולי, ופסטיבל חג החגים בדצמבר.
העיר הפכה לחלוצה של התכנון המטרופוליני המונחה על ידי המדינה, תוכנית שהוקמה ברחבי המדינה בשנת 1969 כדי לדחוס את גבולות הצמיחה העירונית של העיר.
ריצה היא פעילות פופולרית בפורטלנד, ובכל שנה העיר מארחת את מרתון פורטלנד, מרוץ השליחים הגדול למרחקים ארוכים בעולם (לפי מספר המשתתפים). פורטלנד משמשת כמרכז לקבוצת ריצות עילית, פרויקט נייקי אורגון, והיא מקום מגוריהם של מספר רצי עילית, ביניהם 10,000 מ 'האולימפיים הבריטית 2012 ואלוף 5,000 מ' מו פארח, מחזיק השיא האמריקני בגובה 10,000 מ' גאלן רופ, ואולימפיאדה אמריקאית 2008. מדליית ארד בגובה 10,000 מטר שליין פלנגן.
מערכת הפארק העירונית של פורטלנד הוכרזה כאחת הטובות באמריקה. בדירוג ה- ParkScore ב 2013, דיווח Trust for Land Public כי לפורטלנד הייתה מערכת הפארקים השביעית הטובה ביותר מבין 50 הערים האמריקאיות המאוכלסות ביותר. ParkScore מדרג מערכות פארק עירוני על ידי נוסחה המנתחת את גודל הפארק החציוני של העיר, דונם של פארק כאחוז משטח העיר, אחוז תושבי העיר במרחק של קילומטר וחצי מפארק, הוצאות שירותי פארק לתושב, מספר גני שעשועים לכל 10,000 תושבים. מהסקר עולה כי 80% מהפורטלנדים גרים במרחק של קילומטר וחצי מפארק, ומעל 16% משטח העיר של פורטלנד הוא פארק.
דיור
בשנת 2017 קידמו יזמים בנייה של כ-6,500 דירות נוספות שיוקמו באזור המטרו פורטלנד במהלך השנה הבאה. עם זאת, נכון לדצמבר 2019, מספר הבתים העומדים להשכרה או לרכישה בפורטלנד ממשיך להתכווץ. בשנה האחרונה מחירי הדיור בפורטלנד עלו ב-2.5% נוספים. מחירי הדיור בפורטלנד ממשיכים לעלות, המחיר החציוני עלה מ-391,400 דולר בנובמבר 2018 ל-415,000 דולר בנובמבר 2019. בנוסף, חלה עלייה של אנשים מחוץ למדינה שעוברים לפורטלנד, מה שמשפיע על זמינות הדיור. בגלל הביקוש לדיור בר השגה ונהירה של תושבים חדשים, יותר פורטלנדים בשנות העשרים והשלושים לחייהם עדיין גרים יחד עם ההורים.
פשע
לדברי הבולשת הפדרלית של דו"ח פשע אחיד ב 2009, פורטלנד מדורגת 53 בפשיעה האלימה מתוך 75 הערים בארצות הברית עם יותר מ 250,000 האוכלוסייה. שיעור הרצח בפורטלנד בשנת 2013 היה בממוצע 2.3 מקרי רצח למאה אלף איש בשנה, שהיה נמוך מהממוצע הארצי. באוקטובר 2009, כתב העת פורבס דירג את פורטלנד כעיר השלישית הבטוחה ביותר באמריקה. באזור הסטטיסטי של פורטלנד מטרופוליטן הכולל את מחוז קלקמה, קולומביה, מולטנומה, וושינגטון ומאהיל, מחוז אורקל וקלארק וסקמניה, וושינגטון לשנת 2017, שיעור הרצח היה 2.6, הפשע האלים היה 283.2 לכל 100,000 איש בשנה. בשנת 2017 אוכלוסיית העיר פורטלנד הייתה 649,408 והיו 24 מקרי רצח ו -3,349 פשעים אלימים.
ממשל, משפט ופוליטיקה
העיר פורטלנד מנוהלת על ידי מועצת העיר פורטלנד, הכוללת את ראש העיר, ארבעה נציבים ומבקר. כל אחד מהם נבחר ברחבי העיר לכהונה של ארבע שנים. רואה החשבון המבקר מספק בדיקות ויתרות בצורת הממשלה ועמידה באחריות לשימוש במשאבים ציבוריים. בנוסף, רואה החשבון המבקר מקבל גישה למידע ודיווחים בנושאים שונים של ממשלת העיר. פורטלנד היא העיר הגדולה היחידה שנותרה בארצות הברית עם צורת ממשל זו.
פוליטיקה
משלחתה של פורטלנד בעצרת המחוקקת באורגון היא דמוקרטית לחלוטין. העיר תומכת בדמוקרטים באופן מובהק.
בבחירות לנשיאות ב-2008 המועמד הדמוקרטי ברק אובמה ניצח בקלות בפורטלנד, וזכה ב-245,464 קולות מתושבי העיר לעומת 50,614 עבור יריבו הרפובליקני ג'ון מקיין. בשנת הבחירות 2012 לנשיאות, המועמד הדמוקרטי ברק אובמה שוב ניצח בקלות בפורטלנד, עם 256,925 קולות מתושבי המחוז Multnomah לעומת 70,958 עבור יריבו הרפובליקני, מיט רומני.
סם אדמס, ראש עיריית פורטלנד לשעבר, הפך לראש העיר הראשון ההומוסקסואלי הגלוי בשנת 2009. בשנת 2004 59.7% מהמצביעים במחוז Multnomah הצביעו נגד הצעת חוק 36 של אורגון, שתיקנה את החוקה באורגון לאסור הכרה בנישואי אותו המין. המדד עבר עם 56.6% מהקולות במדינה ונישואים אושרו. מחוז מולנומה הוא אחת משני המחוזות בהן הצביעו הרוב נגד היוזמה; השנייה היא מחוז בנטון, הכולל את קורווליס, ביתה של אוניברסיטת אורגון.
ערים תאומות
לפורטלנד ערים תאומות:
ארוכה היא הדרך
הסרט עוסק בשואה מבחינת גורלה של משפחה יהודית פולנית. צילומי הסרט נעשו בשנת 1947 במחנה העקורים לנדסברג שתושביו שימשו כשחקנים וניצבים בסרט. זה הסרט הגרמני הראשון שעסק בנושא השואה.
ישראל בקר היה ניצול שואה שניהל להקת שחקנים ניצולים וביים הצגות ברחבי מחנות העקורים בגרמניה. הוא שמע סיפורים מהניצולים, העלה אותם על הכתב ושלח את הסיפורים באופן אנונימי לחברת ההפקה הגרמנית IFO (International Film Organization) המפיקים התרשמו מהסיפורים, גילו את שמו והזמינו אותו לכתוב תסריט לסרט על פי סיפוריו בעזרתו של קרל קולב. כן הציעו לו את התפקיד הראשי והוא נענה בחשש כי לא היה לו כל ניסיון קולנועי.
כדי לשוות אמינות לסיפור הקשה, שולבו בסרט קטעים דוקומנטריים מהמלחמה, הפצצת ורשה, טנקים גרמניים, פגישת האמריקאים עם ניצולי השואה הכחושים במחנות, הקונגרס הציוני ב-1946 עם בן-גוריון לכמה שניות ועוד. הסרט מלווה בקריינות הסבר בגרמנית והשחקנים מדברים בגרמנית, פולנית ויידיש.
בעלילה יש מעט פרטים אוטוביוגרפיים של ישראל בקר, גם הוא כמו בסרט, קפץ מרכבת שהובלה על ידי גרמנים וגם הוא חיפש את אמו לאחר המלחמה אבל בניגוד לגיבור בסרט, לא מצא אותה.
תקציר העלילה
ורשה 1939, עיר תוססת. לפתע מגיעים מפציצים גרמניים וזורעים הרס בעיר. הגרמנים כובשים את העיר וצועדים בתוכה. היהודים נאלצים לענות טלאי זיהוי ליהודי.
הם מוסעים ברכבת למחנה השמדה. דוד מצליח לקפוץ מהרכבת ולהימלט מהירי של השומרים הנאצים. הוא משוטט רעב, נתקל באיכר ומבקש אוכל. האיכר לוחש לאשתו כי עבור הסגרתו של היהודי הוא יקבל שני סוסים.
דוד נמלט משם ונתקל באיכר טוב שנותן לו לאכול ומוליך אותו ליער שם הוא נפגש בפרטיזנים יהודים. את הרובה שלו הוא לוקח מזקיף גרמני שהרג.
במחנה ההשמדה עוברים סלקציה לשמאל ולימין. האב יעקב נבחר להשמדה והוא צועד כשעשן המשרפות ברקע. האם חנה נבחרת לימין וכל הזמן היא נאנחת על בנה דוד שקפץ מהרכבת ואולי אינו בין החיים.
לאחר המלחמה חוזר דוד לורשה לחפש את הוריו. דירתם תפוסה על ידי פולני שעורך שם מסיבה. במשרד לחיפוש קרובים הוא נתקל בבחורה צעירה ונאה בשם דורה ברקוביץ (בטינה מויסי) ניצולת שואה מברלין שכל משפחתה הושמדה. לאחר שלא מצאו דבר בפולין הם מחליטים לחפש במחנות עקורים בגרמניה. ברכבת הם נתקלים בפליטים גרמנים שגורשו לגרמניה ודוד לא שמח לאידם ולא מאחל לאיש לעבור מה שהוא עבר.
הרמקול במחנה משמיע את החלטות הקונגרס הציוני העולמי כי: "הנידחים היהודים יעלו לארץ ישראל, בעבודה נבנה את מולדתנו" ולאחר מכן שרים כולם את התקווה.
יעקב שביט
יעקב שביט (נולד ב-1944) הוא פרופסור אמריטוס, בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב וסופר.
חייו
יעקב שביט נולד בקריית חיים. בעת שירותו הצבאי החל לפרסם סיפורים, שירים ומאמרי ביקורת בעיתונים "דבר", "הארץ", "מעריב", ו"ידיעות אחרונות". עשה את חוק לימודיו באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1972 הגיש את עבודת המאסטר על התנועה הכנענית תחת הכותר: "האידאולוגיה של האנטי-ציונות הארץ-ישראלית". בשנת 1977 סיים את עבודת הדוקטורט, נושאה היה: "התנועה הרוויזיוניסטית: התוכניות ההתיישבותיות והרעיון החברתי", בהדרכתו של פרופ' זאב לקויר.
יעקב שביט מונה ב-2008 בפעם השלישית כראש החוג להיסטוריה של עם ישראל. היה אחראי מטעם אוניברסיטת תל אביב על תוכניות לימודים לקציני צה"ל, וכחבר במועצות ציבוריות שונות. בתחילת שנות השמונים הנחה את תוכנית הטלוויזיה "דברים בגו", שאפשרה לציבור הרחב להכיר את עולמם של היסטוריונים. לימד באוניברסיטת שיקגו ובפריס 8.
נשוי לפרופסור למחקר התרבות זהר שביט ואביהם של מנהלת המרחב הקהילתי בעיריית תל אביב נגה שביט, הסופר וההיסטוריון פרופסור אוריה שביט וחוקר הקולנוע והעיתונאי ד"ר אבנר שביט.
ייסוד ועריכה
יעקב שביט שימש כמייסדם וכעורכם הראשי של מספר מפעלי מחקר בהיסטוריה של ארץ ישראל ושל היישוב העברי.
שביט ערך בין השנים 1981–1986 את סדרת ספרי ההיסטוריה של ארץ-ישראל, שבה נטלו חלק מחשובי החוקרים בתחום. הסדרה סוקרת את תולדות ארץ ישראל משחר ההיסטוריה ועד מלחמת העצמאות ותרמה להפנמת התפיסה של ההיסטוריה של ארץ ישראל כיחידה גאוגרפית, היסטורית ותרבותית, וגם כמכלול של עמים ותרבויות.
שביט יזם את חיבור לקסיקון האישים של ארץ ישראל, 1948-1799, אותו ערך בצוותא עם חיים באר ויעקב גולדשטיין. לקסיקון זה העלה מתהומות הנשייה דמויות חשובות בהיסטוריה המודרנית של הארץ.
יעקב שביט היה המייסד והעורך הראשון של קתדרה - רבעון לחקר תולדות ארץ ישראל ויישובה, הרואה אור מאז שנת 1976. אחר כך ישב במערכת כתב העת. זהו פרסום אקדמי העוסק בתולדות ארץ ישראל.
ערך בשנת 1997 את לקסיקון סטימצקי, אנציקלופדיה שימושית למאה ה-21 על פי מילון ובסטר.
המיתולוגיות של הימין: עיונים בהיסטוריה פוליטית ואינטלקטואלית של הימין
בפרק הרביעי קובע שביט כי בגין לא החליט סופית על המרד אלא לאחר מרד גטו ורשה באפריל 1943. בפרק החמישי מראה שביט כי ניסיון הברית עם גרמניה הוא חזון משיחי שמוכיח כי העם היהודי חזק ומסוגל להעמיד תנאים לצדדים הלוחמים, כשבסיומה של המלחמה תיכון מדינה יהודית משתי גדותיו של הירדן. סיבה נוספת היא כי בסוף 1940 הגיע אברהם שטרן (יאיר) למסקנה כי היטלר ניצח במלחמה וכי האנטישמיות הנאצית אינה שונה מן האנטישמיות של העבר ולכן יש להקדים תרופה למכה, ולכרות ברית עם גרמניה על בסיס שותפות אינטרסים כנגד בריטניה. לטענת המחבר נבצר מלח"י שקם ב-1943 להתאחד עם האצ"ל בשל יחס הפטרונות מצידו של בגין.
בפרק השישי גורס המחבר כי הרוויזיוניזם יותר מכל זרם ציוני אחר היה זקוק ל"מנהיג מחוקק" בדמותו של אורי צבי גרינברג, מעמד שנבצר ממנו לקבל בתנועת העבודה אליה השתייך עד שלהי שנות העשרים. והשירה אותה חיבר הייתה שילוב השירה המודרנית עם מדרשי הגאולה בני הבית השני. בפרק השביעי טוען שביט כי השקפתו של ז'בוטינסקי הייתה מגוונת והשתנתה לאורך הזמן ובין קהלים שונים. לגבי המושג גזע סובר שביט כי ז'בוטינסקי הושפע מתפישתו הפוזיטיביסטית של באקל ולא מהתפישה האורגנית של הרדר. תפישתו הלאומית לא הייתה רומנטית, בניגוד לזו של תלמידיו וז'בוטינסקי דגל בהפרדת הדת מן המדינה וביצירתה של מדינה מערבית חילונית וליברלית ולא משיחית. בניגוד לגישתם של צבי גרינברג, יהושע ייבין ואב"א אחימאיר לא העניק ז'בוטינסקי לאנשי צבא מקום מרכזי בחברה, אלא היה מוקסם מההיבט הבימתי של הצבא. בהשתמשו ברטוריקה צבאית התכוון ליצירת אדם יהודי חדש ולא כדגם מנחה לפעולה פוליטית.
תולדות היישוב
יעקב שביט העמיד מחקרים מקיפים בתחום ההיסטוריה האורבנית, הכלכלית והתרבותית של ארץ ישראל, וחקר את התרבות הלא-קאנונית. בכך בולטים ספריו הבאים:
היסטוריה של הרעיונות ותולדות ההיסטוריוגרפיה
שביט פרסם כמה ספרים ומאמרים בתחום ההיסטוריה של הרעיונות, ביניהם:
שביט מותח ביקורת קשה על האידאולוגיה שבבסיס הביקורת של ה'היסטוריונים החדשים': "בסופו של דבר הביקורת הרדיקלית איננה מיועדת לשנות את 'שדה הכוח' בתוך החברה הישראלית פנימה, לשנות את הערכים או את כללי ההתנהגות הנהוגים בה. מגמתה פשוט לפרק את המסגרת הזאת. זו בדיוק משמעות התביעות שהיא מעלה, במוצהר או במובלע. השאלה שהיא מציגה איננה מה הם הערכים הראויים בחברה פוליטית יהודית ריבונית, אלא האם בכלל ראוי שתתקיים חברה כזאת".
פליטווד מק
בתחילת דרכה הלהקה נקראת בדרך כלל "פליטווד מק של פיטר גרין", על שם הגיטריסט הדומיננטי שהנהיג אותה אז. אולם רק בשמה הנוכחי, פליטווד מק, התפרסמה והגיעה לפסגות המצעדים. הלהקה נודעה יותר מכל באלבום Rumours משנת 1977, שנמכר במעל ארבעים מיליון עותקים.
המתופף מיק פליטווד והבסיסט ג'ון מקווי הם היחידים שהיו חברי הלהקה בכל גלגוליה. שותפיהם להרכב הקלאסי של פליטווד מק, זה שהתקיים משנות השבעים של המאה העשרים עד העשור השני של המאה העשרים ואחת, הם: כריסטין מקווי (קלידים – ), לינדזי בקינגהאם (גיטרות) והזמרת סטיבי ניקס.
הלהקה היא אחת מלהקות הפופ רוק המפורסמות והמצליחות בהיסטוריה של המוזיקה.
הקמה ושנותיה הראשונות (1967–1970)
הלהקה הוקמה ביולי 1967, בלונדון על ידי הגיטריסט פיטר גרין, הגיטריסט ג'רמי ספנסר והמתופף מיק פליטווד.
הצטרפותם של ניקס ובקינגהאם והצלחה בינלאומית (1975–1987)
במהלך 1974 בעת סיור באולפנים בקליפורניה הכיר מיק פליטווד את לינדזי בקינגהאם וחברתו סטיבי ניקס. הוא התרשם מנגינת הגיטרה של לינדזי וצירף אותו ללהקה. את הפריצה לקהל הרחב עשתה הלהקה בהרכב בחדש ובסגנון מוזיקלי אחר לגמרי, לאחר הצטרפות הזוג. בקינגהאם תרם להיטים רבים ונחשב אחד הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים.
האלבום הראשון של ההרכב המחודש נקרא, כמו אלבום הבכורה של הלהקה עצמה,"Fleetwood Mac" ויצא ב-1975.
האלבום, שהיה בעל צליל יותר פופי ומלודי ודמה יותר לרוק קלאסי מאשר לבלוז רוק זכה להצלחה עצומה בארצות הברית וזכה גם להצלחה בבריטניה ומתוך 4 הסינגלים שהשתחררו ממנו הפכו 3 ללהיטים:
"Over My Head" ו"Say You Love Me" שנכתבו על ידי כריסטין מקווי והשיר הראשון שכתבה סטיבי ניקס ושיצא לאור כסינגל (וכנראה הלהיט הגדול ביותר מהאלבום) "Rhiannon". שיר נוסף מהאלבום, שנכתב גם הוא על ידי ניקס "Landslide" זכה להערכה גדולה, וגרסה חיה שלו יצאה לאור בשנת 1998 (יותר מ-20 שנה לאחר יציאת האלבום). למרות ההערכה שזכה לה הסינגל מעולם לא נחשב להיט מבחינה טכנית במצעד הבילבורד אבל כן זכה להצלחה במצעד הAC כשהגיע למקום העשירי.
Rumours
בשנת 1977, הוציאה הלהקה את אלבומה ה-11 "Rumours", אשר נחשב לאחד מהאלבומים המצליחים ביותר בתולדות הפופ, כאשר רבים משיריו ("Go Your Own Way", "Dreams", "Don't Stop" ו-"You Make Loving Fun") הפכו ללהיטים. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האמריקאי "בילבורד 200" ושהה שם במשך 31 שבועות. באותה שנה זכה האלבום בתואר האלבום הטו ביותר בטקס פרסי הגראמי.
ההרכב שהקליט את Rumours המשיך פחות או יותר מאז, אם כי בקינגהאם עזב את הלהקה וחזר אליה, וכריסטין מקווי עזבה אותה ב-1998. נגנים אחרים צורפו ללהקה ועזבוה, מבלי שהותירו עליה את חותמם.
ב-2014 חזרה כריסטין מקווי ללהקה. ההודעה הרשמית על חזרתה פורסמה ב-11 בינואר באותה שנה.
ב-2017, שירה של הלהקה "The Chain" הופיע בסרט "שומרי הגלקסיה: חלק 2".
זרועות ברקן
זרועות ברקן בע"מ היא חברה פרטית ישראלית, המייצרת מתקני תלייה לטלוויזיה ולמכשירי אלקטרוניקה בידורית.
היסטוריית החברה
החברה הוקמה ב-1988 בשם ברקן הנדסה, על ידי ליאור ברקן, שעל שמו נקרא המותג. בהמשך שינתה החברה את שמה לזרועות ברקן.
בשנת 1993 המפעל עבר לאזור התעשייה ברקן. במהלך שנת 2011 כל הייצור עבר לסין, בעוד שצוות הפיתוח וההנהלה נשארו בישראל. בחברה עובדים כ-33 איש.
ב-2001, במטרה להגדיל את נתח השוק האמריקאי שלה שעמד על 25%, הקימה "זרועות ברקן" חברה בת בארצות הברית. ב-2005 הקימה חברה בת בגרמניה, כדי לשרת את השוק האירופאי.
ב-2005 זכתה החברה בקטגוריית "קולנוע ביתי" בתחרות העיצוב והחדשנות של תערוכת האלקטרוניקה CES בלאס וגאס.
בעשור הראשון של המאה ה-21 מוצרי החברה יוצאו למדינות רבות.
קטנואיד
בגאומטריה, קטנואיד (באנגלית: Catenoid) הוא משטח ישרים תלת־ממדי, אחרי המישור, הקטנואיד הוא המשטח בעל שטח קטן ביותר, עובדה זו הוכחה על ידי לאונרד אוילר בשנת 1744. הקטנואיד הוא גם משטח סיבוב. המשוואה הפרמטרית של קונואיד היא: