cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רונית ריצ'י
רונית ריצ'י (נולדה 13 בנובמבר 1966) היא חוקרת תרבות, שפות וספרות, פרופסור במחלקה ללימודי אסיה באוניברסיטה העברית בירושלים. מחקרה עוסק בקהילות מוסלמיות בעולם. ב-2022 נבחרה לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
ביוגרפיה
ריצ'י נולדה ב-1966 בארצות הברית לדוד ועירי והייתה הבכורה מבין 3 אחיות. סבה מצד אימה הוא ישראל רוקח. המשפחה עלתה ארצה ב-1967. גדלה בירושלים שם השלימה תואר ראשון ותואר שני בשפות הודיות, ספרות ופסיכולוגיה באוניברסיטה העברית.
קריירה אקדמית
ב-2006 סיימה תואר דוקטור בספרות השוואתית באוניברסיטת מישיגן. בעלת פוסט דוקטורט מאוניברסיטת קולומביה ומהמכון למחקר אסיה בסינגפור. בהמשך למדה ועבדה בסינגפור, אינדונזיה ואוסטרליה.
ב-2013 הצטרפה לחוג ללימודי אסיה באוניברסיטה העברית בירושלים ומ-2021 משמשת כראשת החוג. כמו כן משמשת כחברת סגל בחוג למדע הדתות.
ריצ׳י עוסקת בתרבות, בשפות ובספרות של קהילות מוסלמיות בדרום ודרום-מזרח אסיה, בג׳אוה, אינדונזיה; העולם המלאי (חלקים מאינדונזיה ומלזיה, סינגפור); וסרי לנקה. היא חוקרת כתבי יד מהמאות ה-18–19 בג׳אוית ומלאית, מסורות תרגום שונות באסיה, והיסטוריה של האסלאם וקשריו עם הדתות שקדמו לו (בעיקר הינדואיזם) באינדונזיה. במחקרה היא מתמקדת בשינוי התפיסה הרווחת הקושרת באופן כמעט בלעדי בין האסלאם למזרח התיכון, היא מתמקדת בעולם המוסלמי הנפרש מהודו לפיליפינים. בנוסף עוסק מחקרה של ריצ׳י בתרבות והיסטוריה של אינדונזיה, בספרות כתבי יד בג׳אווית ומלאית, בתיאוריות ופרקטיקות של תרגום ומסורות ספרות איסלמית בדרום ודרום-מזרח אסיה, ובהגליה ובתפוצה באסיה הקולוניאלית.
בשנים 2015–2016 ניהלה את קתדרת סטרנברג תמיר בתרבות השוואתית, היא חברה במרכז המצוינות לחקר המרת דת ומפגשים בין דתיים, יושבת ראש המועצה לדרום מזרח אסיה בארגון לימודי אסיה (AAS).
חיים אישיים
ריצ'י נשואה ולה 3 בנות. גרה במבשרת ציון.
לבני-עין
לבני-עין (שם מדעי: Zosteropidae) הם משפחה של עופות מסדרת ציפורי שיר החייים באזורים טרופיים באפריקה שמדרום לסהרה, מזרח אסיה ודרום-מזרח אסיה וצפון אוסטרליה. כמו כן הם חיים בכמה איים בתוך האוקיינוס ההודי.
סימן ההיכר המובהק של ציפורים אלה הוא עיניהן הבולטות המוקפות בעיגול לבן ומקורן הקצר, השקוע בין הנוצות. צבע הנוצות הוא ירוק בהיר או זהוב, כשהראש יותר בולט מאשר שאר הגוף והבטן יכולה להיות לבנה. אורכם הממוצע 15 ס"מ.
ציפורים אלה חיות בלהקות גדולות וניזונות מחרקים אך גם מפירות ומצוף של פרחים שונים. הן מקננות בעצים ומצויות בעיקר ביערות, באזורים חמימים ולחים.
גנובתניים
גנובתניים (שם מדעי: Aegithalidae) הם משפחה של ציפורי שיר קטנות ועדינות בעלות זנב ארוך. הם מזכירים מעט ירגזיים אך קטנים מהם ובעלי זנבות ארוכים. הם מצויים ביערות (בעיקר יערות מחטניים) וערבות ברחבי אירואסיה ומין אחד חי באמריקה הצפונית. הם מצויים גם בדרום-מזרח אסיה באזורים טרופיים.
קרואלה דה ויל
קרואלה דה ויל (באנגלית: Cruella De Vil) היא נבלית שמופיעה ברומן של דודי סמית, "101 דלמטים", אשר ביססה את מעמדה בין הרשעים הקלאסיים של זיכיון דיסני. בכל גרסאותיה, דה ויל חוטפת בין 97 ל-99 גורים דלמטיים, על מנת ליצור לעצמה את "המעיל האולטימטיבי" מפרוותם. בגרסת הלייב אקשן, מתברר שקרואלה משתמשת בפרוות גורים, מפני שכשהם גדלים, הפרווה שלהם נעשית גסה ומחוספסת, והיא מבקשת לעצמה מעיל רך ונעים.
קרואלה דה ויל מדורגת במקום ה-39 ברשימת מכון הסרטים האמריקאי, "100 Heroes and Villains".
משמעות השם
שמה של קרואלה הוא משחק מילים של צמד המילים הבאות: "אכזריות" ו"שטן", רמז שהודגש על ידי בעלה (ברומן) כשמר וגברת דארלינג התארחו אצלה. "קרואלה" פירושו "אכזריות", ו"דה ויל" פירושו "השטן" (משחק מילים: "De vil"; למעשה, "Devil"). בתרגומים אחרים, שמה משתנה בהתאם: בפולנית היא נקראת "Cruella de mon" (משחק מילים על המחזמר הפולני: "Demon", או "שד" בעברית). באיטלקית, היא נקראת גם "cruella de mon", שמשחק המילים הפעם הוא על צמד המילים "crudele" (אכזריות) ו-"Demone" (שד). בתרגום הצרפתי של על כלבים וגנבים, השם שלה מתורגם כ-"Cruella D'Enfer" (פשוטו כמשמעו; קרואלה גיהנום או קרואלה מהגיהנום). חנוך ברטוב, בתרגום הראשון לעברית, "מאה כלבים ואחד" (1966), קרא לה "עריצה מֵדַיאָש" - עריצה מלשון עריצות, ומדיאש כרמז לאשמדאי.
101 דלמטים
בסיפור המקורי, קרואלה מתוארת כאישה מפונקת ו"זוהרת" בלונדון, שמכירה את הבעלים של הגורים הדלמטיים עוד מספסל הלימודים, אם כי היא ציינה שהן לא היו חברות טובות ושהיא נהגה להתעלל בגברת דארלינג. עם זאת, היא נראית ידידותית יותר עם גברת דארלינג כאשר הן נתקלות זו בזו בתחילת הרומן, לפני שקרואלה גונבת את הגורים של מר וגברת דארלינג.
עושרה נאמד בכ-6 מיליון ליש"ט, והיא האחרונה מאילן היוחסין של משפחתה. היא נשואה לפרוון, ואין להם ילדים. קרואלה מצטיירת כרודנית בחיי הנישואין, ואילו בעלה כגבר כנוע שרק לעתים רחוקות מדבר וגם אז הוא מציית לאשתו לחלוטין. כאשר גברת דארלינג שואלת מה שם המשפחה של קרואלה, קרואלה מתחכמת ואמרת שהיא אילצה את בעלה לשנות את שם משפחתו לשלה, לא כפי שהמסורת נוהגת. בארוחת הערב, קרואלה מגישה לאורחיה מיני מאכל מוזרים בצבעים חזקים שטעמם חזק כשל פלפל. כאשר מר דארלינג שואל אותה אם לא חם לה מדי בערבי הקיץ עם גלימת הפרווה שלה, קרואלה צוחקת ואמרת שהיא אף פעם לא מוצאת שום דבר חם מדי ואפילו מתלוננת על הקור, למרות החום בלתי נסבל. הדירה שלה מוצגת כגרסה מפוארת של גיהנום, עם חדרי שיש בצבעים צעקניים כגון: ירוק, אדום או סגול. מר וגברת דארלינג פוגשים גם את החתול הפרסי של קרואלה, שקרואלה מודה שהיא מתעבת ושומרת רק בגלל ערכו של החתול.
כשהיא מוזמנת לארוחת ערב חגיגית שנערכת על ידי מר וגברת דארלינג, קרואלה מביעה עניין בכלבים של הזוג, ומעירה איך היא ובעלה לא חשבו על בגדים מפרוות כלבים לפני כן. עם זאת, רואה את העורות הנקיים של הגורים שזה עתה רק נולדו היא נגעלת ומציעה להם להטביע את הגורים; שזוהי דרכה להיפטר מבעלי החיים שהיא רואה כחסרי ערך, כולל עשרות הגורים של החתול שלה. בביקור השני בביתם, היא מרימה את הגורים הבוגרים, מתייחסת אליהם כמו בגדים ואף משתפשפת בהם.
על כלבים וגנבים, על כלבים וגנבים 2: הרפתקאות פאטץ' בלונדון
בגרסת האנימציה של דיסני, קרואלה מופיעה לראשונה ב"על כלבים וגנבים" שנוצר בשנת 1961. בסרט היא מדובבת על ידי בטי לו גרסון, והאנימציה שלה נוצרה על ידי מרק דייוויס. דיסני ביסס את הגרסה שלו לקרואלה על האישיות והגינונים של טלולה בנקהד. הניתוק של קרואלה המקורית הוחלף על ידי מאניה מטורפת, והיא בקושי רב "זוהרת". מסיבות בלתי מוסברות, החתול הפרסי ובעלה של קרואלה הושמטו מגרסת דיסני, אך הרכב שלה נשאר, וזכה לעיצוב מאוד ייחודי, בצבעי אדום ושחור.
בסרט, קרואלה הפכה לעשירה על ידי אוסף מעילי הפרווה הגדול שלה, והיא סנובית ומפונקת. קרואלה רוצה לעשות מעיל פרווה מהכלבים של הזוג רדקליף, ומבטיחה לחזור שלושה שבועות מאוחר יותר כדי לאסוף את הגורים כשהם נולדים. בליל לידת הגורים, קרואלה מופתעת בהתחלה כשהיא מגלה שפרוותם של הגורים הם ללא כתם אחד אפילו, אבל מתעודדת כשאניטה אומרת לה שהכתמים יופיעו לאחר מספר שבועות. היא מציעה לקנות את הגורים, אך כל הזמן לועגת לקריירה המוזיקלית של רוג'ר ומתיזה עליו ועל פונגו דיו מהעט הנובע שלה. עם זאת, כאשר רוג'ר קובע בתוקף כי הגורים לא למכירה, היא מסתלקת בזעם ונשבעת לנקמה.
מספר שבועות לאחר מכן, צמד גנבים לא-יוצלחים בשם הוראס וג'ספר גונבים בהצלחה את הגורים, כאשר הזוג רדקליף מחוץ לביתם. כשקרואלה נחקרת על הגנבה, המשטרה לא מצליחה למצוא שום דבר נגדה, ואניטה לא רוצה להאשים אותה למרות הספקות של רוג'ר. עם זאת, המשטרה עדיין חושדת, אז היא הולכת להסתתר באחוזה הישנה שלה, "הול האל" בסאפוק. באחוזה, הוראס וג'ספר והגורים מתגוררים, מה שמוכיח שהיא הייתה המוח מאחורי הגנבה. היא דורשת מהשניים להרוג ולפשוט עור הגורים באותו הלילה, לפני שעוזבת את הבית בזעם. למחרת בבוקר, קרואלה לומדת כי הגורים נמלטו מהבית בלילה, והיא והשניים מחפשים בכל כבישי הארץ המושלגים, באמצעות המכונית הפתוחה של קרואלה והמשאית של ג'ספר והוראס. למחרת, בערב חג המולד, קרואלה והשניים מבינים שהגורים נמלטו לדינספורט והם מתחילים לחפש שם. בזמן הנהיגה במכונית שלה ברחבי העיר, היא רואה תהלוכה ארוכה של גורים שחורים חולפת על פניה וקופצים לתוך טנדר. משהבינה בשנייה האחרונה שהגורים השחורים הם הגורים בתחפושת, היא רודפת אחרי הטנדר אל מחוץ לעיר. קרואלה מנסה לנגח את הטנדר שבתוכו הגורים הגנובים אל עבר הצוק, אך במקום זאת מתנגשת עם הוראס וג'ספר במשאית שלהם. שלושת הנבלים נופלים במורד ההר התלול. בעודה נעצרת על ידי המשטרה, קרואלה בוכה על אובדן מעיל החלומות שלה, ואילו ג'ספר אומר לה לשתוק.
לאחר אירועי הסרט הראשון, קרואלה חוזרת פעם נוספת לחטוף את הגורים הדלמטיים. בעזרתם של ג'ספר, הוראס ואומן מיוסר בשם לארס שהיא מעריצה את האומנות שלו. בהתחלה היא מבקשת מלארס שיציג את פרוות בתור יצירת אמנות, אך לאחר מכן, לאחר סירובו של לארס להרוג אותם, היא שבה לתוכניתה המקורית להכין מעיל פרווה. לאחר מאבק ממושך מול פאטש ו"חץ מקשת" (שאותם היא חטפה בהמשך), היא מובסת פעם נוספת ונשלחת לאשפוז במוסד פסיכיאטרי.
101 כלבים וגנבים: הסדרה
בסדרת האנימציה "101 כלבים וגנבים", קרואלה דובבה על ידי אפריל וינצ'ל, והייתה מבוססת על הגרסה של גלן קלוז מסרטי הלייב אקשן, אבל יחד עם העיצוב מסרטי האנימציה. היא לא לובשת בגדים מפרווה ולא מעשנת (אם כי בפרקים "Smoke Detectors" ו - "Hail to the Chief" היא דווקא כן), והיא שפויה לחלוטין. העלילה שלה בסדרה מתמקדת בעיקר בניסיונות שלה לקחת את "חוות דארלינג" מהזוג דארלינג תוך כדי שימוש בגורים ככופר, בעיקר מפני שהאלמנה סמדלי לא רוצה למכור אותו אליה. היא מנהלת חברת אב-טיפוס שלא בוחלת בכל האמצעים לעשות כסף, למשל קידוח שמן מהביצה ליד "חוות דארלינג" (ובכך מזהמת אותו).
בפרק הספיישל לחג מולד, "A Christmas Cruella", מתגלה שמאז שהייתה קטנה, קרואלה רצתה גור דלמטי, אבל ההורים שלה תמיד הלכו לחופשות, והשאירו אותה עם האומנת ועם בגדים בתור מתנות. במהלך שנות העשרה שלה, אירוע נוסף היה הקש האחרון, וחלק משערה השחור נהיה לבן מרוב הזעם שלה. בסופו של דבר, הילדות האומללה שלה היא מה שדחף אותה לעבר הרוע.
עד עצם היום הזה
קרואלה דה ויל מופיעה במחצית השנייה של העונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "עד עצם היום הזה", בו היא מגולמת על ידי השחקנית ויקטוריה סמורפית. בסדרה, קרואלה היא מכשפה עם היכולת לשלוט בכל בעלי החיים כפי רצונה.
בילדותה, קרואלה מתגלה כפסיכופתית כאשר היא מרעילה את אביה הביולוגי ואת שני האבות החורגים שלה, ולכן, אמא שלה, מדליין, נועלת אותה בעליית הגג; כדי למנוע ממנה לפגוע באחרים. בבגרותה, היא פוגשת את אייזק (הסופר), שמתחזה לעיתונאי רגיל. דרכו, היא לומדת שעולמה, לונדון של שנת 1920, הוא אחד מרבים. מרוב האהבה שלו אליה, הסופר נותן לה את היכולת לשלוט בבעלי החיים, יכולת שקרואלה משתמשת בה כדי להפנות את הכלבים הדלמטיים של אימה נגדה ולהרוג אותה. קרואלה הורגת את הכלבים ומשתמשת בפרווה שלהם כמעיל. לאחר שגילה את האמת על קרואלה, הסופר נאבק עימה, אך דיו הקסם שלו נשפך על שערה, שמשתנה לצבעי שחור ולבן. עם זאת, הסופר משתמש בטיפת הדיו היחידה שנותרה לו כדי להבטיח שקרואלה לא תוכל יותר להרוג.
מאוחר יותר, היא מגיעה ליער המכושף, בו היא הופכת לאלילת הפרווה הידועה לשמצה. עוץ לי גוץ מגייס אותה, את אורסולה ואת מליפיסנט כדי להשיג את הקללה האפלה, אך הוא נוטש אותן להיהרג על ידי הצ'ארנבוג ששמר על הקללה. בזמן שברחו יחד, קרואלה כורתת ברית יחד עם אורסולה ומליפיסנט. מאוחר יותר, שלוש מלכות האפלה מנסות לקבל סיוע משלגיה והנסיך צ'ארמינג במניעת המלכה הרעה מלהטיל את הקללה. אך עץ החוכמה איתו הם התייעצו מסרב לענות בשל הריונה של שלגיה. יחד עם אורסולה, קרואלה מתבקשת על ידי מליפיסנט לשמור בזמן שהיא יולדת את התינוקת שלה, לילי. כתוצאה מכך, קרואלה נשאבת לתוך שער קסום עם אורסולה והתינוקת של מליפיסנט לעולם שלנו, בשל כישוף שהוטל על ידי שוליית הקוסם.
בעולם שלנו, הנישואין של קרואלה עם מר פיינברג מתפרקים כשה-FBI עוצרים אותו. מר גולד ואורסולה משכנעים אותה להצטרף אליהם במסע למציאת הסופר על מנת שיוכלו לקבל את הסוף הטוב שלהם. קרואלה משחקת כדמות משנית בעלילה, עד שהסופר משתחרר מהספר. מפני שקרואלה לא יכולה להרוג אותו בעצמה, היא מעמידה פנים שהיא מאיימת על הנרי כדי לאלץ את אמה ורגינה לעשות זאת. בסופו של דבר, אמה מתעמתת איתה, ובחוסר ידיעה על ההגבלה שהסופר הטיל על קרואלה, אמה דוחפת את קרואלה מצוק אל מותה, ובכך עושה את הצעד הראשון בליהפך לאפלה.
101 כלבים וגנבים, 102 כלבים וגנבים
גלן קלוז גילמה את קרואלה דה ויל בסרט 101 כלבים וגנבים שיצא ב-1996 ובסרט ההמשך שלו שיצא ב-2000, 102 כלבים וגנבים. הסרטים מאתחלים מחדש את דמותה של קרואלה ומציגים אותה כאייקון אופנה נקמנית, סנובית ומאוד זוהרת שמנהלת את בית האופנה, "House of DeVil", שמתמחים באופנת פרוות. אניטה (בגילומה של ג'ואלי ריצ'רדסון) היא תופרת ועובדת של קרואלה דה ויל. בניגוד לסרט האנימציה, גרסת הלייב אקשן נותנת את הסיבה שקרואלה רוצה להשתמש בפרוות הגורים למעילים שלה; מפני שהפרוות של הכלבים הבוגרים לא יהיו רכות כמו פרוות גורים. בתחילת הסרט, מגלים שקרואלה רוצה לעשות שימוש בפרוות הנמר הסיבירי שנמצא בגן החיות של לונדון למעילי הפרווה שלה. הסרט לא היה מוצלח כמו סרט האנימציה, אבל הביצועים של קלוז, והתלבושות שלה, שנוצרו על ידי אנתוני פאוול ורוזמרין בורוז, זכו לתשומת לב מיוחדת, ובמיוחד מהמגזין "Vanity Fair". טפרים בכפפות, שרשרות עשויות משיניים, הוסיפו לרעיון שקרואלה נהנית ללבוש חלקים של חיות מתות. חלק מהבגדים של קרואלה בסרט נעשו מעור או "PVC",. בנוסף, לקרואלה יש תמיד איפור כבד. קלוז הגיבה על איך שהתפקיד הזה היה תובעני כל כך, שנאלצה לנעול מגפיים עם עקבים מחודדים ומחוכים, ובנוסף, היא תמיד עישנה כדי לתת לקרואלה מראה של "נבלית" מסתורית. קלוז גם עמדה על כך שהיא בעצמה תעשה את הפעלול בסרט שבו קרואלה נופלת לתוך בור מלא בבוץ, בניגוד לכפילה שלה.
ב-102 כלבים וגנבים, תחת השפעת טיפול ההיפנוזה של ד"ר אוון פבלוב, קרואלה נרפאה מהתמכרות שלה מפרווה ושוחררה מהכלא על תנאי, שלוש שנים לאחר אירועי הסרט הראשון. היא מתעקשת להיקרא "אלה", מפני ש"קרואלה נשמעת כל כך ... אכזרית". בעודה מסורה לחלוטין להצלת בעלי חיים, היא נבהלת אפילו ממראה קטן של אופנת פרווה, במיוחד מכיוון שיש לה את כל מעילי הפרווה והציור של עצמה במעיל הגורים הדלמטים, עוד מהסרט הקודם. למרות זאת, האישיות החדשה של קרואלה לא נמשכת זמן רב, מכיוון שהשפעת הפעמונים של מגדל הביג בן הצליחו לבטל את ההיפנוזה, והחזירו את קרואלה לאישיות הקודמת שלה. כשהיא הייתה "אלה", קרואלה הפסיקה את ההרגלים האופייניים לה, כגון לבישת בגדי פרוה, ציפורניים ארוכות, עיצובי שיער מוגזמים, ועישון. ברגע שהביג בן טילטל את גלי המוח של "אלה" בחזרה ל"קרואלה", ההרגלים הישנים שלה חזרו. בסוף הסרט, היא נאפית על ידי הגורים בתוך תבנית של עוגה ונעצרת שוב; כשהפעם היא נידונה למאסר העולם, וכל הונה הלך למקלט לכלבים "2nd Chance".
היורשים
קרואלה דה ויל מוגדרת כאחת מן הנבלים הראשיים של הסרט, שהבן שלה קרלוס, נוסע ל"אורדון" על מנת ללמוד בבית הספר שם. בעיבוד זה, דמותה של קרואלה מגולמת על ידי וונדי רייצ'ל רובינסון; האפרו-אמריקאית הראשונה בתפקיד זה.
קרואלה
בשנת 2015, הוכרז על ידי אולפני דיסני על הפקת סרט לייב אקשן שיעסוק בקרואלה דה ויל (בדומה ל"מליפיסנט"). את התסריט לסרט, התעתדה לכתוב התסריטאית אלין ברוש מק'קנה (שכתבה את התסריט לסרט השטן לובשת פראדה), והוכרז שהסרט יופק על ידי המפיק אנדרו גאן. הסרט, שמתרחש במהלך שנות ה-70, מגולל את קורותיה של קרואלה דה ויל, בגילומה של אמה סטון, וחושף את האירועים שקדמו לאירועי הסרט האנימציה משנת 1961, "על כלבים וגנבים".
ברודוויי
קרואלה מופיעה פעם נוספת בתור האנטיגנוסטית הראשית גם במחזמר בברודוויי המבוסס על הרומן המקורי. במחזמר, היא גולמה על ידי רייצ'ל יורק; עם זאת, השחקנית הודיעה בבלוג שלה שהיא עזבה את התפקיד של קרואלה דה ויל כדי שהיא תוכל להמשיך לפרויקטים אחרים. אחריה, התפקיד נלקח על ידי שרה גטלפינגר.
בתרבות הפופולרית
קרואלה דה ויל הפכה לאחת מהרשעים הספרותיים שזכו לאזכורים רבים בתרבות הפופולרית:
וייבאק מאשין
וייבאק מאשין (Wayback Machine) הוא ארכיון דיגיטלי של הרשת הכלל-עולמית אשר נוצר על ידי ארכיון האינטרנט, ארגון אמריקני ללא כוונת רווח הממוקם בסן פרנסיסקו שבקליפורניה.
האתר מספק למשתמשים בו אפשרות לצפות בהעתקים ישנים של דפי אינטרנט. בין השנים 1996 עד 2021 נשמרו בארכיון מעל ל-552 מיליארד דפי אינטרנט.
התוכנות של הארכיון סורקות כל העת את ה-World Wide Web ומאחסנות בארכיון כל העת דפי אינטרנט שונים הנגישים לציבור, הכוללים בתוכם גם קובצי גרפיקה. דפי אינטרנט שנסרקו בעבר נסרקים שוב כל מספר שבועות או חודשים, ובארכיון נשמרות גרסאות עדכניות שלהם רק אם חל שינוי כלשהו בתוכנם. מטרת הארכיון היא לשמר תוכן רב שהיה נעלם בלעדיו לצמיתות בכל פעם שאתרים משתנים או נסגרים.
על מנת לצפות בגרסאות ישנות לדפי אינטרנט השמורים בארכיון המשתמשים באתר מזינים כתובת URL והאתר יציג רשימת תאריכים בהם נשמרו העתקים לאותו דף האינטרנט.
הארכיון הוקם ב-1996 על ידי ברוסטר קייל וברוס גיליאט, וכיום מתחזקת אותו חברת אלכסה.
Summer '68
"Summer '68" הוא שיר של פינק פלויד הכלול באלבומם מ-1970 Atom Heart Mother.
הקלטה
"Summer '68" נכתב והושר על ידי ריצ'רד רייט, והוקלט באולפני אבי רוד ביולי 1970. מילות השיר מתארות את פגישתו של רייט עם גרופי ב-1968.
ביקורת
בסקירה רטרוספקטיבית נוספת לאלבום Atom Heart Mother, IGN תיארו את "Summer '68" כ"נעימת פופ קליטה, מהירה ושמחה שנכתבה והושרה על ידי ריצ'רד רייט" אשר היא "אחד השירים הבודדים שרייט עשה אי פעם עבור פינק פלויד וזה למעשה די בסדר."
משתתפים
עם:
שש דרגות של הפרדה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
M106
M106 (מ-Messier 106, נקראת גם NGC 4258) היא גלקסיה ספירלית בקבוצת הכוכבים כלבי ציד, הנמצאת במרחק של כ-24 מיליון שנות אור מכדור הארץ. היא הוספה לקטלוג מסיה רק בשנת 1947, 166 שנים אחרי גילוייה, על ידי האסטרונומית הלן סויר הוג.
היסטוריה
M106 התגלתה ביולי 1781, על ידי עוזרו של שארל מסיה, האסטרונום הצרפתי פייר מאשן, ככל הנראה לאחר שמסיה מסר כבר את הקטלוג לפרסום באלמנך לשנת 1784 שיצא באותה שנה. במכתב ששלח מאשן בשנת 1783 ליוהאן ברנולי השלישי סיפר מאשן על גילויה של M106, וציין את הקואורדינטות שלה. ויליאם הרשל צפה ב-M106 ב-9 במרץ 1788 בלי שידע על גילויה המוקדם יותר על ידי מאשן ותיאר אותה כבהירה מאוד, עם גרעין בהיר וזרועות ערפיליות שנתמחות ממנה לכיוונים צפון ודרום. ג'ון הרשל צפה בה בשנת 1830 וציין שהיא בהירה מאוד, גדולה, מאורכת ובהירותה גדלה בפתאומיות במרכזה.
בשנת 1981 התגלתה ב-M106 סופרנובה SN 1981K שהגיעה בשיאה לבהירות נראית מדרגה 16 וב-2014 הופיעה סופרנובה SN 2014bc שסווגה כסוג II והגיעה לדרגת בהירות 15.
תצפית
M106 נמצאת כ-1.7 מעלות מדרום לכוכב 3 בכלבי ציד, כ-6.5 מעלות מצפון-צפון-מערב ל-β בכלבי צייד וכ-7.5 מעלות מדרום-מזרח לפקדא. עם בהירות נראית מדרגה 8.4 ניתן לראותה באמצעות משקפת ובאמצעות טלסקופ חובבים ניתן להבחין בגרעין הבהיר ובצורתה האליפטית. נחוץ טלסקופ בינוני ותנאי תצפית טובים כדי להבחין בשתי הזרועות שיוצאות ממנה. במרחק של כ-7 מעלות מצפון מערב ל-M106 (סמוך לפקדא) נמצאת M109 ובמרחק של כ-8.4 מעלות מדרום-מזרח לה נמצאת M94
תכונות
M106 היא גלקסיה ספירלית גדולה שבשל נטייתה ביחס לקו הראייה אליה נראית אליפטית. אורכה הזוויתי כ-18.6 דקות קשת, יותר מחצי קוטרו של הירח המלא, שקול ממרחק של 24 מיליון שנות אור לקוטר של כ-130,000 שנות אור. מהירות הסיבוב של החומר בקצה הגלקסיה היא כ-208 קילומטר לשנייה שמאפשרת להעריך את מסתה בכ- מסות שמש, אך מניתוח התנועה של גלקסיות לוויין המקיפות אותה נראה שמסתה הכוללת מגיעה לפי 3 ועומדת על כ- מסות שמש - כפול ממסת שביל החלב.
ל-M106 מבנה זרועות מורכב, הדוק במרכז ומשתחרר יותר בקצה. שתי זרועות מתמשכות יותר מהאחרות ובקצותיהן יש אזורים כחולים שמצביעים על יצירת כוכבים חדשים מסיביים וחמים. תצפיות בגלי רדיו של המערך הגדול מאוד מראות שבליבת הגלקסיה יש גרעין גלקטי פעיל צפוף מאוד שמסתו מגיעה לכ-40 מיליון מסות שמש ורדיוסו כ-0.4 שנת אור בלבד. קארל סיפרט ציין את M106 במאמרו משנת 1943, שהגדיר את תכונותיהן של גלקסיות סייפרט, כאחת מהגלקסיות שהספקטרום של גרעינן מכיל קווי פליטה ובשל מאפיין זה היא מסווגת כגלקסיית סיפרט מסוג II.
מטבע חוץ
בכלכלה, מטבע חוץ (מט"ח) הוא מטבע של מדינה אחרת, בדרך כלל מטבע מקובל בסחר בינלאומי. מסחר במטבע חוץ נעשה בעיקר על ידי בנקים וגופים רשמיים אחרים ובדרך כלל נעשה באמצעות החלפת מטבע של מדינה אחת בזה של אחרת. שוק המט"ח נחשב לשוק הגדול והמשוכלל ביותר בעולם, ומעורבים בו בנקים מסחריים, בנקים מרכזיים, ספקולנטים, תאגידים, ממשלות ומוסדות אחרים. נפח המסחר היומי הממוצע בסחר מטבעות גדל בהתמדה ומוערך בכארבעה טריליון דולר אמריקני, המסחר מתבצע באמצעות מחשבים, ומתנהל במשך 24 שעות ביממה חמישה ימים בשבוע: בימים שני עד שישי.
הצורך במט"ח
הסיבות העיקריות לצורך התמידי במט"ח ולנפח המסחר בו הן:
שוק המט"ח העולמי
המטבעות השונים נסחרים בזוגות, כלומר יש שוק נפרד לאירו מול דולר אמריקני, שוק אחר לין מול דולר ושוק שלישי לין מול אירו. שערי החליפין בשווקים השונים נקבעים באופן עצמאי אך לרוב מתאימים את עצמם אחד לשני בשל כוחות השוק.
הדולר האמריקני הוא המטבע הדומיננטי בעולם: הוא נמצא בצד אחד של 89% מעסקאות המט"ח. אחריו משתרכים האירו עם 37% והין עם 20%.
המסחר במט"ח מתבצע מסביב לשעון בלונדון, טוקיו, ניו יורק, פרנקפורט וערים רבות נוספות. כאשר השוק באסיה סגור, השוק האירופאי או האמריקאי פתוחים ולהפך.
ב-2013 נחשפה פרשייה בשוק המט"ח העולמי, במסגרתה בכירים ממספר בנקים השפיעו במכוון על שערי החליפין של מטבעות. בעקבות הפרשה, הבנקים נקנסו במיליארדי דולרים, והפיקוח בשוק גבר.
מלבד מסחר במט"ח על ידי גופים ממשלתיים, נפוץ היום מסחר ספקולטיבי פרטי באמצעות האינטרנט במט"ח, במטרה להרוויח משינויי השערים.
מאזן תשלומים במטבע חוץ
מאזן התשלומים הוא מונח מתחום המקרו-כלכלה, המתאר את יתרות התשלומים והתקבולים של מדינה מסוימת במטבע חוץ לתקופה מסוימת.
מאזן התשלומים נמדד לפי סך תקבולי ותשלומי המט"ח הנובעים מפעולות שונות שמבוצעות על ידי גורמים במשק, ובניהן יבוא ויצוא, השקעות והלוואות פיננסיות, וכן העברות חד צדדיות ממדינות זרות אל ומחוץ למדינה.
תנודות בשער החליפין
כאשר המטבע המקומי מתחזק, כלומר קונה יותר מטבע זר, נאמר שחל ייסוף במטבע. במצב ההפוך חל פיחות.
בין המשתנים שיכולים לגרום לפיחות או ייסוף נמנים:
פיחות ותיסוף
פיחות וייסוף נעשים לעיתים באופן יזום על ידי השלטון האחראי לאותו מטבע או מטעמו. עד לאמצע המאה ה-20 היו נהוגים שערי חליפין קבועים שגובו על ידי המדינות ושונו על פי החלטות רשמיות. במחצית השנייה של המאה ה-20 התקיים תהליך בו התמעטה ההתערבות הישירה של המדינות ושערי המטבעות נקבעו על ידי המוכרים והקונים בשוק ולא בהחלטות חד-צדדיות של הממשלות.
שוק המט"ח בישראל
בנק ישראל עוקב אחר שערו המצרפי של סל מטבעות המשקלל את שערי המטבעות האלה לפי מידת הסחר הבינלאומי של ישראל עם המדינות השונות. סל המטבעות מייצג את המחיר המצרפי שמשלמת ישראל על היבוא ומקבלת על היצוא ויש לו חשיבות מקרו-כלכלית.
בעבר היה המסחר במט"ח בישראל מוגבל. שער החליפין היה בתחילה קבוע ולאחר מכן התנייד בין גבולות רצועת הניוד. על אזרחי ישראל נאסר בעבר להחזיק במטבע זר. כיום, לאחר מספר שלבים של ליברליזציה, המסחר במט"ח מתנהל באופן חופשי, בדרך כלל ללא התערבות מצד בנק ישראל. בשנת 2008 השתנתה מדיניות זו, בעקבות ירידה תלולה בשער הדולר, אשר גרמה נזק למספר קבוצות כדוגמת היצואנים, בדצמבר 2020 נראתה התערבות נוספת.
החל משנת 2017 עבר שוק המט"ח הישראלי רגולציה, והמסחר הפרטי מתבצע באמצעות חברה בעלת רישיון זירת סוחר. נכון לאוגוסט 2020 פועלות בישראל ארבע חברות בעלות רישיון, הרשימה מתעדכנת ומתפרסמת באתר של הרשות לניירות ערך.
סחר בין-לאומי
סחר בין-לאומי, או סחר חוץ, הוא חליפין של סחורות ושירותים מעבר לגבולותיה של ארץ או מדינה מסוימת. כאשר הסחורות מגיעות אליה הדבר נקרא ייבוא וכאשר המדינה מוכרת את סחורותיה למדינה אחרת הדבר נקרא יצוא. במרבית המדינות, מהווה סחר בין-לאומי חלק משמעותי מהתוצר המקומי הגולמי וככזה יש לו חשיבות רבה עבור רוב מדינות העולם. סחר החוץ מהווה בישראל שני שלישים מהתוצר המקומי הגולמי. 99% מהסחר הבין-לאומי של ישראל - במשקל ומעל 80% בערכים כספיים נעשה בים. סחר בין-לאומי התקיים כמעט לאורך כל ההיסטוריה האנושית. סחר ימי ויבשתי ענף התקיים בעולם העתיק (ראו דרך המשי ודרך הענבר), וכמה מן המעצמות והמדינות הבולטות ביותר לאורך ההיסטוריה ביססו חלק ניכר מכוחן על סחר כזה.
חשיבותו הכלכלית, החברתית, התרבותית והפוליטית של הסחר הבין-לאומי נמצאת בעלייה מתמדת במאות השנים האחרונות, בזכות פיתוח מערכות בנקאות וביטוח, תיעוש ותעבורה ובמאה השנים האחרונות גם חברות וארגונים רב לאומיים. מגמת התגברות הסחר בחמישים השנים האחרונות, ובמיוחד פעילותם הגוברת של גופים על-לאומיים ובין-לאומיים מכונה גלובליזציה.
העת העתיקה
בתחילת האלף השני לפנה"ס התקיים סחר ענף בין אשור לאנטוליה. פיניקים היו ידועים במסחר הימי המפותח שלהם. מאוחר יותר יובאו לאירופה תבלינים מארצות המזרח, בין השאר מסין והודו.
קיומו של סחר בין בני אדם סימן תמיד את התעלותו של האדם מעל סיפוק צרכיו הבסיסיים ביותר, ובראשם הישרדותו הפיזית, והצלחתו לפתח מערכות כלכליות מתקדמות יותר בהן מתקיימת התמחות וחלוקת עבודה. סחר בין-לאומי היווה פיתוח נוסף של מערכות אלו, באפשרו לאדם לעמול על יצירת מוצר שיש בו תועלת מיוחדת לא לעצמו אלא לאדם אחר הנמצא במרחק רב מאוד ממנו באופן פיזי, חברתי ותרבותי, ולקבל בתמורה דבר שהוא מעריך כחשוב ואינו מצוי בסביבתו הוא.
התפתחות הסחר בכלל והסחר הבין-לאומי בפרט הייתה הזרז החשוב ביותר להתפתחותה של מערכת כלכלית בין-לאומית המבוססת על מתכות בעלות ערך מוסכם, ובמיוחד זהב וכסף. מערכת כזאת הייתה חיונית משום שסחר חליפין ישיר (ברטר) היה כלי מסורבל ומגושם מדי, כאשר התפתח הסחר מעבר לשלביו הראשונים. ההסכמה העל־לאומית על ערכים שבאמצעותם ניתן לתקשר הייתה אחד הצעדים המשמעותיים בטיות שבהן יכולים היו האזרחים ליהנות ממידה של הגנה משרירות לבם של השלטונות והגנה על רכושם. התפתחות זו נבעה מכך שכדי לשלוח סחורה על פני מרחק רב, ביבשה או בים, היה השולח זקוק למידה מסוימת של ביטחון בכך שהסחורה תגיע ליעדה ושהתשלום עבורה יתקבל. בארצות או מדינות בהן לא ניתן היה להבטיח זאת, הסחר הבין-לאומי התמוטט. דוגמה טיפוסית הייתה התמוטטותו המוחלטת של הסחר הבין-לאומי אחרי נפילתה של האימפריה הרומית והסדר והמשפט אותו ייצגה במאה החמישית.
תופעה חשובה שלישית אותה עודד הסחר הבין-לאומי היה פיתוח סובלנות ופתיחות תרבותית והשפעה הדדית בין תרבויות. כדי לסחור עם אנשים שתרבותם וחברתם שונים מאוד, נדרשו אלו שביקשו לסחור להכיר ולהבין את תרבותם של אותם זרים עמם סחרו. הסוחרים נשאו בספינותיהם ועל גמליהם לא רק מטען פיזי, אלא גם מטען תרבותי: את העדפותיהם של הזרים, כתבם, שפתם, אמנותם, סיפוריהם ומראם.
המטען ה'נלווה' הכלכלי, הפוליטי, המשפטי והתרבותי של הסחר הבין-לאומי גרם לכך שהמדינות והתרבויות החשובות והמשפיעות ביותר לא היו אלו של הכובשים הגדולים, אלא של הסוחרים, ובמיוחד של אומות שהתבססו על התיישבות וסחר מעבר לים, כמו הפיניקים או היוונים. בכיוון ההפוך, תרבויות שהסתגרו בתוך עצמן וניסו למנוע סחר בין-לאומי והשפעה תרבותית נדונו לניוון ושקיעה, כפי שניתן ללמוד ממקרה סין החל מהמאה השש עשרה או יפן עד אמצע המאה התשע עשרה.
ימי הביניים
באירופה, בערך משנת 1100, החל להתפתח סחר בין-לאומי בסחורות ובתרבות בהיקף הולך ומתרחב. מדינות השוכנות לחוף ימים, ובמיוחד הקטנות והעניות יותר במשאבי טבע, היו הראשונות לעמוד על היתרון שיכול להעניק להן הסחר הבין-לאומי. ערי המדינה באיטליה, פורטוגל ובלגיה (אנטוורפן) ומעט מאוחר יותר אנגליה והולנד היו אומות הסחר הבין-לאומי הבולטות ביותר במאות החמש עשרה, השש עשרה והשבע עשרה.
העת החדשה
במהלך המאה השמונה עשרה הופיעו התאוריות של האסכולה הפיסיוקרטית והלסה פר בצרפת ובאנגליה, שכפרו לחלוטין בטענות המרקנטיליסטיות. הוגים כרישר קנטיון ואדם סמית טענו כי מחסומי הסחר לא רק שאינם מועילים לצבירת העושר של אומה, הם גורמים לדלדולו. הפתרון, על כן, טמון ב"לסה פר" ו"לסה פסה": מילולית, תנו לנו לעשות, תנו לנו לעבור, הפחיתו את המכסים ותנו לסחר הבין-לאומי להתקיים. פיתוח נוסף לתאוריה העניק דייוויד ריקרדו, שפיתח בספרו "עקרונות הכלכלה הפוליטית והמיסוי" (1815) את עקרון היתרון היחסי והראה כי סחר בין-לאומי חופשי מתגמל לא רק את המדינה המפותחת והחזקה כי אם גם את המדינה החלשה והמפותחת פחות.
המדינה הראשונה שנענתה במידה כלשהי לקריאה זו הייתה בריטניה. לעיתים מרצון ולעיתים מאונס, הפחיתה בריטניה את מסי המעבר, המכסים והגבלות הסחר שהטילה. הצלחתה העצומה של בריטניה יוחסה על–ידי אומות אירופה גם לשינוי במדיניות הסחר שלה. בריטניה הפכה בתוך כמאה שנה, מאמצע המאה השמונה עשרה ועד אמצע המאה התשע עשרה, ממדינה ככל המדינות למעצמה שכוחה הכלכלי היה שקול כנגד זה של אירופה כולה. שינוי זה נתפש כסכנה, ואירופה כולה חשה לחקות את מדיניותה של בריטניה, במיוחד באמצעות כינון הסדרי סחר בלא חסמים, כמו הצולפראיין (Zollverein, איחוד מכסים) במדינות הגרמניות. במקביל, המשיכו להתקיים זרמים וחשיבה מרקנטיליסטיים, כפי שאפשר ללמוד מהמדיניות הפרוטקציוניסטית שניסה לכונן הנרי קליי בארצות הברית, או רעיונותיהם של פרידריך ליסט בגרמניה וג'ון סטיוארט מיל באנגליה לפיהם יש להגן על "תעשיות צעירות" או לא מפותחות עד שיבשילו.
לקראת סוף המאה התשע עשרה ובתחילת המאה העשרים החלו התפישות התומכות בסחר חופשי לשקוע לטובת האוחזים במדיניות פרוטקציוניסטית ומרקנטיליסטית. ביסמרק בגרמניה אימץ מדיניות המתנגדת לסחר בין-לאומי, ומדיניות דומה נפוצה גם בארצות הברית. מדינות אחרות, שהבולטות בהן היו בריטניה וצרפת, פנו למסלול של כיבוש קולוניאלי, שעמד אף הוא בניגוד לרעיונות הסחר הבין-לאומי וביקש שווקים "מובטחים" לסחר כזה.
המאה ה-20
לאחר מלחמת העולם הראשונה, עלו בכמה מדינות באירופה, שהבולטות בהן היו איטליה, גרמניה ורוסיה משטרים שדגלו באוטרקיה: קיום עצמאי שאינו נסמך כלל על סחר בין-לאומי. את עושרן ביקשו אותן מדינות לקיים באמצעות ניצול השטחים הבלתי מנוצלים בתוך מדינתן (כמו ברוסיה) או כיבוש שטחים המכילים אוצרות טבע דרושים (גרמניה).
אחרי מלחמת העולם השנייה התמוטטו המשטרים הפשיסטיים באירופה, אך המשטר הקומוניסטי של ברית המועצות הושלט בחלק ניכר ממדינות מרכז ומזרח אירופה, ובהמשך בסין ובחלקים מדרום מזרח אסיה. מדינות אלו ביקשו להתקיים בלי סחר בין-לאומי כלל, ובמקום ניסו לכונן מערכות חלופיות להשגת עושר כמו ניצול מדינות כבושות, סחר פנימי בין מדינות קומוניסטיות, עבדות (מחנות עבודה וגולאגים), או אימוץ חלקי של שיטות הסכמי הסחר הבין-לאומי (קומקון). שיטות אלו התמוטטו החל מאמצע שנות השבעים וכיום רק מדינות ספורות עדיין נוקטות גישה המתנגדת באופן קטגורי או כמעט קטגורי לסחר בין-לאומי.
במדינות המערב הגיעו אחרי מלחמת העולם השנייה למסקנה כי אחת הסיבות הבולטות לפריצתה הייתה קיום מחסומי סחר ומכסים. במיוחד, נטען, גרמו חוקי מכסים שכוננו בארצות הברית ונטישתה את תקן הזהב להתמוטטות הסחר הבין-לאומי ותקן מטבעי משותף. הסכם ברטון וודס והסדרים בין-לאומיים כמו גאט"ט (הסכם כללי על מכסים וסחר) מהשנים הראשונות אחרי המלחמה, הקמת ארגון הסחר העולמי, כמו גם הליברליזציה בסחר שכונן לודוויג ארהארד בגרמניה, והשינוי ביפן ממדינה "כובשת" למדינת סחר בין-לאומי מובהקת, היוו תרומה משמעותית לפתיחת שערי הסחר הבין-לאומי בשנים שאחרי מלחמת העולם השנייה.
משנות החמישים ואילך הלך הסחר הבין-לאומי והתרחב, כשהוא דוחף מדינות להתארגן בגושים של סחר חופשי כמו נפט"א, האיחוד האירופי, פטא"א ומרקוסור. במקביל, הלך הסחר הבין-לאומי המתחזק ושחק את יכולתן של מדינות לקיים מדיניות, ובמיוחד מניפולציה בשערי המטבע ומכסים הוגבלו מאוד בשימוש. גופים כמו מיט"י ביפן, שקיימו מדיניות שער חליפין נמוך במכוון, כדי לעודד את הייצוא היפני, איבדו את השליטה בשער החליפין, ויכולתן של מדינות לקיים הגנת מכסים אפקטיבית הוגבלה אף היא.
ג'רי בנגטסון
ג'רי ריקרדו בנגטסון בודן (בספרדית: Jerry Ricardo Bengtson Bodden, נולד ב-8 באפריל 1987) הוא כדורגלן הונדורסי המשחק באולימפיה בעמדת החלוץ.
קריירה
בנגטסון ערך את הופעת הבכורה שלו ב-13 באוגוסט 2007 בווידה במשחק ליגה בליגת העל ההונדורסית נגד אולימפיה. ב-30 בספטמבר 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד ריאל אספנייה. במשך 3 עונות במועדון הוא כבש 32 שערים. בקיץ יצא למבחנים בא.י.ק. סולנה אך לא הרשים ושוחרר. ב-26 בנובמבר 2010 חתם במוטגואה, התחיל בתהליך חזרה לכושר מאחר שלא שיחק מאז תחילת העונה. ב-30 בינואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במוטגואה בניצחון 0-1 נגד מראתון. בסיום עונת הקלאסורה זכה בתואר מלך השערים של הליגה והפך לכדורגלן ההונדורסי הראשון שזוכה בתואר שלוש עונות ברציפות, לאחר שעשה זו גם בעונת האפרטורה של אותה שנה ובעונה הקלאסורה של העונה שלפני כן, אז כשחקן וידה. ב-5 ביולי 2012 חתם בניו אינגלנד רבולושן מה-MLS. ב-25 ביולי 2014 הושאל לבלגראנו מליגת העל הארגנטינאית. ב-1 באוגוסט 2015 חתם בפרספוליס האיראנית עד לסיום העונה.
בעיית אפולוניוס
בגאומטריה אוקלידית, בעיית אפולוניוס  או בעיית המגעים מוגדרת כבניית מעגל שמשיק לצירוף כלשהו של שלושה אובייקטים במישור: נקודה, קו ישר ומעגל. אפולוניוס מפרגה (בקירוב 262 לפנה"ס עד 190 לפנה"ס) פרסם את הבעיה המפורסמת בעבודתו Ἐπαφαί ("משיקיים") אך לא נתן לה את כל הפתרונות האפשריים; עבודה זו אבדה, אך דיווח על תוצאותיו נכתב על ידי פאפוס מאלכסנדריה בן המאה ה-4 ושרד.
מספר הצירופים בין שלושת האובייקטים הוא עשרה. פאפוס התייחס למקרה של שלושה מעגלים כבעיה העשירית והקשה מכולן. לעיתים בעיית אפולוניוס מתייחסת אליה בלבד. בשנת 1600 פתר פרנסואה וייט את כל עשרת המקרים בעזרת סרגל ומחוגה.
האובייקטים יכולים לחתוך זה את זה, אך נהוג להתייחס למקרים בהם הם נפרדים זה מזה.
לבעיה העשירית יש שמונה פתרונות אפשריים (אחד מהם בתרשים 1). יש שמונה מעגלים אפשריים שמשיקים לשלושת המעגלים הנתונים (תרשים 2). כל מעגל מקיף תת-קבוצה שונה מתוך שלושת המעגלים וליתר המעגלים הוא משיק מבחוץ. ישנן 8 תתי קבוצות אפשריות בקבוצה בה העצמה היא 3, מאחר ש 8 = 23.
גארן בודיאן
גארן בודיאן (בוולשית: Garn Boduan) היא פסגה ומבצר גבעה מתקופת הברזל המצוי סמוך לעיירה נווין, בחצי האי ל'ין שבמחוז גוויניד', צפון-מערב ויילס.
מבצר הגבעה גארן בודיאן נחשב לאחד ממבצרי הגבעה הגדולים ביותר ברחבי האיים הבריטים וכולל עדויות לכ-170 בתי אבן עגולים, על שטח של בערך 512 מטר (צפון-דרום) על כ-384 מטר (מזרח-מערב). משמעות השם היא מבנה האבן ("גארן"; Garn) של ביאן ("בודיאן"; Boduan, ביתו של ביאן), משמעות שנובעת ככל הנראה מהדמות המיתולוגית של ביאן ששכן באזור במאה ה-7 לספירה.
הפסגה במרכז האתר, בגובה 279 מטר מעל לפני הים, כוללת יסודות אבן של מבנה מרכזי גדול דמוי מבצר מלבני המתוארך למאה ה-7, כאשר שאר האתר כולל יסודות אבן של כ-100 בתים עגולים המאפיינים את אופי הבנייה בתקופה התרום-רומית. אוכלוסיית האתר בשיאו מוערך לעד כ-400 תושבים, הארכאולוג לזלי אלקוק העריך בפרסום מ-1965 שהאתר שימש כמושב קבע (עיירת מבצר גבעה) משום גודל האתר וצפיפות הבתים בו, הערכה שמתנגשת עם תפיסתו המקובלת שאתרים שהוקמו על פסגות לא שימשו להתיישבות קבע. בדומה לטרר קיירי הסמוכה, גארן בודירן שוכנת בתחומי שבט הגנגני הקלטי, שייתכן וקשור לשבט קלטי בעל אותו השם באירלנד הסמוכה.
יונתן רוט
ביוגרפיה
פרופסור רוט הוא בוגר בית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, רופא בכיר במחלקה לנוירוכירורגיה ובמחלקה לנוירוכירורגית ילדים בבית חולים דנה-דואק לילדים. פרופסור רוט מומחה לעיסוק ב: הידרוצפלוס; גידולים מוחיים; ציסטות קולואידיות; ציסטות ארכנואידליות; קרניופרינגיומות; ניתוחים אנדוסקופים; ניתוחי אפילפסיה בילדים וניתוחים בחולים עם tuberous sclerosis.
הוא פרסם מעל 100 מאמרים מדעיים בג'ורנלים מובילים כגון Child's Nervous System, Journal of Neurosurgery Pediatrics, World Neurosurgery ועוד.
ולדימיר סברדלוב-אשכנזי
ולדימיר לאונידוביץ' סברדלוב (סברדלוב-אשכנזי) (ברוסית: Владимир Леонидович Свердлов; נולד ב-21 ביולי 1976 מוסקבה) הוא פסנתרן ומלחין רוסי.
משפחה ולימודים
ולדימיר סברדלוב נולד למשפחה מוזיקלית. סבו היה דוד אשכנזי - פסנתרן מבצע, בעל עיטור "האמן העממי" של ברית המועצות. אמו היא ילנה דודובנה אשכנזי - פסנתרנית ומורה לפסנתר. דודו הוא ולדימיר אשכנזי - פסנתרן ומנצח מפורסם. אביו, לאוניד (אריה) סברדלוב, שחמטאי ומשורר, חי בישראל.
סברדלוב למד בבית הספר המרכזי למוזיקה במוסקבה בכיתת פרופסור קריינב. המשיך את לימודיו  בבית הספר הגבוה למוזיקה בהנובר, גרמניה אצל הפרופסור אריה ורדי.
קריירה כפסנתרן
בשנת 1992 יצא לסיור בינלאומי ראשון בגרמניה בהשתתפות התזמורת הרדיו של פרנקפורט בניצוחו של דמיטרי קיטאיינקו. בשנת 1995 קיים הופעת בכורה בתל אביב עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. באותה תקופה הוציא את אלבומו הראשון מיצירות פרדריק שופן (Cypres), שהפך לרב מכר. בשנת 1993 ניצח בתחרות הבינלאומית Citta di Senigalia באיטליה.
בשנת 1999 הגיע לגמר התחרות על שם המלכה אליזבת בבריסל. הוא הגיע בגמר למקום השישי וערער על החלטת השופטים. מההישג הזה החלה עלייתו של סברדלוב.
הוא השתתף בפסטיבלים יוקרתיים, כולל Palais Princier de Monaco, La Roque d’Antheron (צרפת), "ארמונות סנקט פטרבורג", בפרויקט של מרתה ארחריץ'. בשנת 2000 הופיע לראשונה עם תזמורת הקונצרטחבאו באמסטרדם. השתתף כסולן בקונצרטים של התיאטרון בולשוי בניצוח א' ודרניקוב, התזמורת הפילהרמונית של מונטה קרלו בניצוח ג'נלואיג'י ג'למטי, התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח אריה ורדי ואחרים.
סברדלוב הגיע למקום הראשון בתחרות ה-14 של אמני הפסנתר של מונטה קרלו בשנת 2006. הוא ייסד את התאחדות הקונצרטים Schwarzstein arts production בבלגיה ואת התחרות לפסנתרנים צעירים Chiba Festival ביפן.
טייגר לאב
טייגר לאב (באנגלית: Tiger Love) הוא צמד פופ סינטיס ישראלי שהוקם ב-2010 על ידי האחים רועי וגיגי בן ארצי. הלהקה צברה פופולריות וחלקה במות עם אמנים כמו הפט שופ בויז, מארק רונסון וארקטיק מאנקיז. בראיון מ-2011 הצהירה הלהקה, שהתבססה אז בלונדון, שהיא מלונדון וניו יורק.
ולדימיר סברדלוב-אשכנזי
קריירה כמלחין
סברדלוב החל לכתוב מוזיקה בהשפעת המלחין הצרפתי ניקולה בקרי. במהלך חיפוש בלתי נלאה אחר צלילים לא מסורתיים ורצון למזג מוזיקה קלאסית וטכנולוגיה בת זמננו, מלחין סברדלוב יצירות לתיאטרון, לקולנוע ולטלוויזיה.
טייגר לאב
היסטוריה
"טייגר לאב" הוקמה בתחילת העשור השני של המאה ה-21 על ידי האחים רועי בן ארצי וגיגי בן ארצי. גיגי ניגן בס, ואילו אחיו רועי ניגן בגיטרה והיה הסולן הראשי. על פי הדיווחים, השיר של הלהקה "Pussy Cocaine" שיצא בשנת 2010 קיבל מאות אלפי צפיות ואף הגיע לעשירייה הראשונה של מצעד המוזיקה של "הייפ מאשין". הם חלקו במה עם אמנים כמו "פט שופ בויז" ומארק רונסון והופיעו ב"גרדיאן", במגזין "פייפר" ופרד פרי.
ולדימיר סברדלוב-אשכנזי
מבחר מיצירותיו
בדצמבר 2013 קיבל פרס על שם מנשיר יעקובוב "על תרומה מכרעת כמלחין וכמבצע" על ביצוע פרלוד עם פוגה בדו מינור שכתב.
טייגר לאב
היסטוריה
בשנת 2011, הופיעו טייגר לאב בפסטיבל המוזיקה של Lowlands בהולנד עם ארקטיק מאנקיז.
בשנת 2013 חיממו את הפט שום בויז בהופעה בישראל
בשנת 2016 הם הוציאו את הסינגל שלהם "חלל בחלל". בסרטון המלווה של הרצועה, הדוגמנית וסנסציית האינסטגרם אליה גאליאוטדינובה נראית מענגת את עצמה מינית.
ניבר מדר
ניבר אלידה מדר (נולדה ב-17 בדצמבר 1995) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
מדר נולדה וגדלה במושב נתיב השיירה. אביה יובל מדר גדל בקיבוץ גם כן. אמה, הדר יולנדה דה-וריס מדר, נולדה בישראל להורים נוצרים-פרוטסטנטיים שהגיעו מהולנד להתנדב בקיבוץ, והתגיירה לאחר שירותה בצה"ל. על מוצאה המעורב אמרה מדר בראיון ב-2014:
שמה הפרטי ניבר הוא על שם ראש הממשלה יצחק רבין, בהיפוך אותיות, שנרצח כחודש טרם היוולדה, וגם כי אימץ את הפלוגה של אביה כשהיה שר הביטחון – היה מביא להם אוכל, מבקר, דואג לדברים שהיו צריכים – ולכן אביה העריץ אותו. מדר גדלה בכפר ורדים. לה שתי אחיות צעירות, עדי ונועה. בבגרותה, הוריהן התגרשו, וכיום היא מתגוררת בבית משפחתן עם אמה, בשלומי.
בילדותה למדה בחוגי מחול שונים: בלט, ריקודים סלוניים, היפ הופ, ג'אז, וכוריאוגרפיה.
בין השנים 2014–2016 מדר שירתה בצה"ל במשך כשנתיים וחצי כמש"קית קישור ולאחר מכן כמדריכה במיצג חילות-צה"ל, על תקן אמן פעיל.
קריירה
בין השאר, מדר הופיעה על השערים של כתבי-העת הישראליים "לאשה", "פנאי פלוס", "בלייזר" (3 פעמים), "את", "מגזינה", "זמנים מודרניים" ו"מנטה". כמו כן, הופיעה על השערים של המגזין האיטלקי "Gioia", ושל המגזין הצרפתי "Madame Figaro".
מדר הצטלמה גם למגזין "ווג" הבריטי, "קוסמופוליטן", "Marie Claire", "Official" ,"D MAGAZINE", לשבועון האיטלקי "Donna Moderna", ל-"Elle", ולמגזין הצרפתי "Lui".
מאז 2015 הצטלמה ל"מגזין בגדי הים של בלייזר" - מוסף שנתי של כתב העת הישראלי "בלייזר" (4 פעמים). לפני כן, מדר השתתפה בקמפיינים העולמיים לחברת ההנעלה הגרמנית "בירקנשטוק", לחברת האופנה הספרדית "ברשקה", ולמותג האופנה הבריטי "פריימרק". לאחר מכן, הצטלמה ביחד עם שלומית מלכה ואילנית לוי לקמפיין של "Grey Gardens". בנוסף, קטפה קמפיין מקומי נוסף כפרזנטורית למוצרי הטיפוח של החברה הישראלית "נטורל פורמולה". החל מאותה שנה ועד 2020, שימשה מדר כפרזנטורית של רשת האופנה הישראלית "רנואר".
ב-2016 השתתפה בעונה האחרונה של תוכנית הדוקו-ריאליטי "יום בחיי".
ב-2016 וב-2018 השתתפה בשבוע האופנה בפריז בתצוגות של החברה הצרפתית "ETAM". לפני כן, הופיעה בקמפיין העולמי של מותג הקוסמטיקה הצרפתי "CAUDALIE". בנוסף ב-2016, נבחרה לקמפיין של מותג היופי האיטלקי "Benetton".
מאז 2019 היא פרזנטורית של רשת התכשיטים הישראלית "פדני", ושל חברת האופנה הישראלית "פקטורי 54".
ב-2022 לוהקה לראשונה לתפקיד משחק בסדרת הדרמה הנועזת של הדס בן ארויה "קורדרוי" ב-HOT. באותה שנה גם שיחקה בקליפ "שדים בעיניים" של הזמר אליאב זוהר.
בשנת 2023 החלה להתמודד בתוכנית הריאליטי רוקדים עם כוכבים עם הרקדן לוטם מדמוני. הזוג הודח בהדחה השמינית.
חיים אישיים
ב-2016 הייתה במערכת יחסים עם הדוגמן הצרפתי בריאן ויוס.
מ-2017 ועד 2018 הייתה בזוגיות עם הדוגמן והשחקן הישראלי גפן ברקאי.
בסוף שנת 2018 החלה בזוגיות עם איש עסקים אמריקאי ממוצא יהודי, ריצ'י עקיבא, המבוגר ממנה בכ-20 שנה, וביולי 2019 הם נפרדו.
ב-2020 החלה בזוגיות עם איש נדל"ן מיליונר טורקי-מוסלמי אלווי, בראן סוזר, המבוגר ממנה ב-18 שנה, וב-2021 הם נפרדו.
מאוקטובר 2021 ועד יוני 2023 מדר הייתה בזוגיות עם הדוגמן הישראלי תומר טליאס (זוכה העונה השנייה של "הבנים והבנות").
לאחר שחרורה מצה"ל התגוררה מספר חודשים בלונדון ובפריז, ומ-2017 ירדה מהארץ ועברה להתגורר בניו יורק, ובשנים 2020–2021 התגוררה לסירוגין גם בטורקיה.
נפתלי יעקב הכהן
הרב נפתלי יעקב הכהן (י"ט בתשרי תרמ"ה, 8 באוקטובר 1884 - ט"ו בכסלו תשל"ב, 3 בדצמבר 1971) היה דיין בעיר קירליבאבא שבבוקובינה, רב וראש ישיבה בעיר שבהונגריה. ידוע בשל חיבוריו "אוצר הגדולים אלופי יעקב" ו"סבר נפתלי".
ביוגרפיה
ב-1941 הוגלה לטרנסניסטריה, שם שהה בגטו במשך שלוש שנים. לאחר מלחמת העולם השנייה עבר לעיר מ שבהונגריה, ושרידי הקהילה בחרו בו כרב הקהילה. במהאיפלאלווא הקים בית דין להתיר עגונות ששרדו ממחנות ההשמדה, לצורך זה היה בקשר עם הרב יצחק יעקב וייס בעל "מנחת יצחק" וכן עם גדולי הרבנים. כמו כן הקים ישיבה לבחורים ששרדו את השואה.
בשנת תש"ח עלה לארץ ישראל והתיישב בחיפה. שם החל באיסוף חומר לתולדות גדולי ישראל שלאחר חתימת התלמוד ועד לדור השולחן ערוך, תקופה של כאלף שנה. תוך ארבע שנים עלה בידו להכין לדפוס את ספרו בן תשעת החלקים, בשם "אוצר הגדולים אלופי יעקב", הכולל תולדות גדולי ישראל מתקופת הגאונים הראשונים, משנת דש"ן חתימת התלמוד, (590  לספירה) עד שנת הש"ן (1590 לספירה), נדפס בשנת תשכ"ז.
נפטר בט"ו בכסלו שנת תשל"ב (1971) בגיל 87 ונטמן בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.
צוות פרל
צוות פרל הוא צוות ישראלי המתחרה במרוצי ראלי רייד בקטגוריית הסייד-ביי-סייד (SSV). הצוות הוקם על ידי דני פרל, המשמש כנהג, ובנו, עומר, המשמש כמנהל הקבוצה. הצוות התחרה במרוצים רבים ברחבי העולם ביניהם ראלי דקאר, ראלי מרוקו וראלי אבו דאבי.
היסטוריה
הצוות הוקם בשנת 2010 והחל להתחרות במרוצים שונים. בשנת 2015 יצא הצוות למרוץ בינלאומי ראשון והתחרה בראלי יוון. דני ולצידו הנווט איתי מולדבסקי סיימו את המרוץ במקום השלישי בקטגוריית הרייזרים (מקום 21 בדירוג הכללי). הצמד חזר להתחרות במרוץ גם בשנתיים הבאות והגיע לפודיום. בנוסף התחרו פעמיים בראלי הלאס (HELLAS), שהתקיים גם הוא ביוון וגם בו הגיעו לפודיום.
בשנת 2018 התחרו דני ומולדובסקי בראלי אבו דאבי למרות שבאותם ימים איחוד האמירויות הערביות לא קיימה יחסים רשמיים עם מדינת ישראל, הצוות הוזמן על ידי מועדון המכוניות של איחוד האמירויות, שבראשו עמד מוחמד בן סוליים (בהמשך התמנה לנשיא הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA)). ההשתתפות הצריכה התערבות מיוחדת של משרדי ממשלה, שסייעו בקבלת האישורים לכניסה למדינה. בסופו של דבר, הצוות נכנס למדינה עם דרכון ישראלי, אך נאלץ להתחרות תחת דגל מקומי. השניים סיימו את המסלול באורך 1,300 ק"מ תחרותיים במקום ה-26.
מינצ'ו נייצ'ב
מינצ'ו קולב נייצ'ב (בבולגרית: Минчо Колев Нейчев; 4 באפריל 1887, סטארה זאגורה, נסיכות בולגריה - 11 באוגוסט 1956, סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה) היה פוליטיקאי ומשפטן בולגרי, אשר בין השנים 1947–1950 כיהן כנשיא מועצת האספה הלאומית של הרפובליקה העממית של בולגריה, ובין 1950–1956 כיהן כשר החוץ.
צוות פרל
היסטוריה
באפריל 2019 התחרו דני ועומר בראלי מרוקו, יחד עם שמונה צוותים ישראליים נוספים. בסיום המרוץ קבעו את התוצאה הטובה ביותר מבין הצוותים הישראליים: מקום 19 מתוך 54 צוותים שסיימו את המרוץ.
מינצ'ו נייצ'ב
קורות חייו
מינצ'ב נולד בסטארה זאגורה. הוא רכש השכלה אקדמית במשפטים בשווייץ ותואר דוקטור. עם תום לימודיו שב לעיר הולדתו ועסק בעריכת דין. ב-1920 הצטרף למפלגה הקומוניסטית. ב-1923, לאחר דיכוי ההתקוממות הקומוניסטית בבולגריה נעצר ונכלא למשך מספר חודשים. בין 1941–1943 נכלא במחנה מעצר ולאחר שחרורו הצטרף לחזית המולדת של בולגריה. ב-1944, לאחר ההפיכה שהפילה את הממשל המלוכני, מונה לשר המשפטים בממשלתו של קימון גאורגייב, ובשלהי 1946 מונה למספר חודשים לשר החינוך של בולגריה.
צוות פרל
היסטוריה
בשנת 2021 התחרה הצוות בראלי דקר שהתקיים בערב הסעודית, מדינה נוספת שבאותו הזמן לא קיימה יחסים רשמיים עם מדינת ישראל. הצוות היה אחד משני צוותים ישראלים שהשתתפו בתחרות (לצד הצוות של אביב קדישאי). דני, יחד עם דני גוטליב בנווט, התחרו תחת דגל בלגיה. יומיים לפני סיום המרוץ התהפכו השניים לקראת סיומו של היום. כתוצאה מההתהפכות התפרקו שני גלגלים של הרכב והרכב נחת הפוך בתוך אמבטיית חול בתחתית דיונה. לאחר שהצליחו להפוך את הרכב, החליפו גלגל אחד תקין וגלגל נוסף עם תקר וכך הגיעו אל נקודת הסיום. בעקבות הענישה בתוספת זמן סיימו את המרוץ במקום הארבעים מתוך 46 צוותים בקטגוריה.
מינצ'ו נייצ'ב
קורות חייו
ב-1945 מונה לחבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית וב-1949 מונה לחבר בפוליטביורו. נייצ'ב נחשב לסטליניסט והיה מקורב מאוד לוולקו צ'רבנקוב. בין 1947 - 1950 כיהן כנשיא מועצת האספה הלאומית, ובין 1950 - 1956 כיהן כשר החוץ של בולגריה. לאחר שוולקו צ'רבנקוב התפוטר מתפקיד ראש הממשלה, הודח נייצ'ב מהפוליטביורו אך נותר בתפקיד שר החוץ עד למותו.
הצבא הרומי בתקופת הקיסרות המאוחרת
הצבא הרומי בתקופת הקיסרות המאוחרת הוא השם שנתנו היסטוריונים לצבא האימפריה הרומית החל מתקופת שלטונו של דיוקלטיאנוס שהחלה בשנת 284 ובמהלך שלטונו של קונסטנטינוס, שני רפורמטורים גדולים ששינו את האימפריה הרומית, חלוקתה השלטונית ואת המערכת הצבאית באופן מהותי. צבא זה אף על פי שעבר שינויים נוספים נותר בבסיסו דומה עם חלוקת האימפריה לשתיים בסוף שלטונו של תיאודוסיוס הגדול, הצבא המשיך להגן על רומא עד סופה של האימפריה הרומית המערבית בימי שלטונו של רומולוס אוגוסטולוס ובמקביל המשיך לשמש כצבא הרומאי של האימפריה הרומית המזרחית עד לשלטונו של יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית. צבא זה לעיתים נקרא במחקר בשם "הצבא הביזנטי המוקדם".
השינוי במבנה הצבא של הקיסרות המאוחרת, בהשוואה לצבא הפרינקיפט, נבע משינוי שיטת הממשל וחלוקת האימפריה ל 2 חלקים עצמאיים למחצה. מדובר בסדרת רפורמות מעמיקות שהביאו לשינויים משמעותיים באופיו של הצבא הרומאי. מספר החיילים שהיו מוצבים לאורך הגבולות פחת באופן משמעותי והלגיונות הפכו לחיל מצב מקומי. יחידות העילית שהיו מבוססות על חיל רגלים במשך מאות שנים הפכו ליחידות חיל פרשים. הרכב החיילים ביחידות הצבא השתנה אף הוא: החיילים שהיו אזרחי רומא - עמוד השדרה של הלגיונות המסורתיים איבדו את מקומם וחשיבותם ואת מקומם תפסו חיילי יחידות שבעבר הוגדרו כיחידות עזר או יחידות משלימות ( auxillia) שהורכבו מחיילים ממוצא גרמאני רובם גותים או סרמטים. רפורמה זו הייתה מחויבת המציאות לאור הדלדלות האוכלוסין בגין מחלות ומגיפות שהיו סימן היכר של המאה השלישית ובגין מלחמות אזרחים בלתי פוסקות. אחת מהתוצאות של הרפורמות הייתה הגדלת מצבת כוח האדם של הצבא הרומאי, ההערכה במחקר המודרני היא צבא הפרינקיפט מנה כ 250,000 חיילים וצבא הקיסרות המאוחרת מנה, בשיאו כ 500,000 חיילים על מנת למלא את שורות הגדלות של הצבא הונהגו מספר ערוצים של גיוס טירונים, ערוץ אחד היה גיוס בכפייה של עובדי חווה ואריסים, שכירי חרב בעיקר גרמאניים שמילאו את שורות יחידות העילית אך היו ללא זיקה לתרבות או המסורת של האימפריה הרומית. בשיאו התבסס צבא האימפריה המאוחרת על יחידת שדה גדולה, ששמה היה קומינטאטנסס שליוותה את פמליית הקיסר במערכות השונות לאורך גבולות האימפריה. יחידות המשנה של קומינטאטנסס נקראו בשמות המסורתיים: לגיונות, חיילות עזר. הלגיון היה יחידה צבאית בת 1000 חיילים ובראשו עמד טריבון צבאי החיילים ללגיון גויסו בעיקר מיחידות חיל מצב שהוסטו מהגנת הגבולות וחלקם מקוהורטות של חיילות עזר שקיבלו מעמד של לגיון. יחידות העזר היו יחידות העילית שגויסו משבטים גרמאניים או גאלים, כל יחידה מנתה 500 פרשים. חיל המצב הלימיטאני (limitanei) שהיווה כוח שהיה מסופח לפרובינקיה ספציפית ובדרך כלל היה מוצב בגבולה ותפקידו על לשמור עליה מפלישה, כוח זה היה תחת פיקודו של המפקד האזורי (dux) ולעיתים חלשו על פרובינקיה אחת ולפעמים על מספר פרובינקיות. הסדר זה השלים את התהליך של ניתוק המנהל האזרחי של הדיאוקסיות והפרובינקיות מהפיקוד הצבאי.
צבא הפרינקיפט
צבא הפרינקיפט הוקם על ידי הקיסר אוגוסטוס ששלט בשנים 30 לפנה"ס - 14 לספירה. צבא זה נותר באופן כללי ללא שינוי עד סוף המאה ה-3. הצבא הסדיר כלל שתי זרועות נפרדות, שניהם מורכבים בעיקר מאנשי מקצוע מתנדבים. זרוע ראשונה הורכבה מהלגיונות המובחרים, יחידות חיל רגלים שמספרם היה בין 25 ל-33. בכל לגיון שירתו 5,500 איש, רובם חיילים רגליים ויחידת פרשים קטנה שמנתה כ 120 איש. הלגיונות הורכבו מאזרחים רומאיים בלבד. הזרוע השנייה הייתה חיל עזר בצבא הרומי (בלטינית: Auxilia - אַאוּקְסִילִיָה) שנילוו ללגיונות. כ-400 יחידות קטנות אלו הרכיבו את חיל העזר ובהן כ 500 לוחמים כל אחת. יחידות של חיל העזר כללו 100 יחידות חיל פרשים, 100 יחידות חיל רגלים, ו 200 יחידות פרשים/חי"ר מעורבות, יחידות בודדות של חיל העזר נקראו "סגיטריום" sagittariorum, כלומר הם התמחו בלחימה בחץ וקשת. למעשה חיילות העזר היו עיקר כוח הפרשים והקשתים של הצבא הרומי. חיילי כוח העזר גויסו בעיקר מפרגריני (בלטינית peregrini) נתינים של של הפרובינציות הרומאיות שלא החזיקו באזרחות רומית. בצבא הפרינקיפט הלגיונות וגם יחידות העזר חנו לאורך גבולות האימפריה, הכוח הצבאי המשמעותי היחיד שעמד לרשותו המיידי של הקיסר היה המשמר הפרטוריאני יחידה מובחרת שחנת ברומא.
המאה השלישית
המאה השלישית החלה עם שלטון השושלת הסוורית שבנתה את בסיס כוחה על הצבא על ידי הרעפת פריבילגיות ושיפור תנאי השירות של החיילים ומפקדי הצבא. עם זאת המהלך המשמעותי ביותר היה בתחום האזרחי ההכרזה של הקיסר קרקלה על תקנת קונסטיטוטיו אנטוניניאנה שהוצאה ברומא בשנת 212 כהכרזה קיסרית (לטינית: Edictum) ולפיה הוענקה אזרחות רומית לכל התושבים החופשיים. היה בכך כדי לשבור את ההבחנה בין הלגיונות האזרחיים לגדודי העזר. האזרחות הרומית שהייתה בתחילה הסך של כל זכויות היתר שהגדירו את תושבי רומא בהיותם האדונים של האימפריה והבדילה בינם לבין בני העמים הכבושים שזכו לקבל מהרומאים זכויות שונות לפי האינטרסים של רומא. בכך בנו ריבוד חברתי שונה בפרובינציות שבראשו מי שהוכרו כבעלי ברית ומעמדם היה תלוי בשלטון הרומאי, בהם שליטים ומעמדות אצולה במדינות חסות, שזכו בתמורה לאזרחות רומאית. במהלך ההיסטוריה של האימפריה הרומית הוענקה האזרחות הרומאית לקבוצות שונות, תחילה לכל תושבי חצי האי האפניני שהפכו להיו חלק מהאדונים, שליטי האימפריה הגדלה ולאחר מכן לעמים אחרים וקבוצות שונות, תהליך ששינה את שיווי המשקל של איטליה ורומא מול הפרובינציות. קונסטיטוטיו אנטוניניאנה היה השלב האחרון בתהליך הארוך של מערכת היחסים בין המרכז השלטוני של האימפריה לפרובינציות ובתוך הצבא הרומאי.