cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פעימת לב
ראו גם
}}
כתבי האר"י
הרקע
רבי יצחק לוריא אשכנזי (האר"י) עלה לצפת ממצרים בשנת ה'ש"ל (1569) ומאז הפך לרבו המובהק של המהרח"ו (רבי חיים ויטאל) עד פטירתו כשנתיים לאחר מכן. האר"י כמעט לא כתב דבר ורוב תורתו ודעותיו נמסרו דרך כתביו של רח"ו.
עין גנים (פירושונים)
ראו גם
}}
כתבי האר"י
היסטוריית הכתבים
בימי חייו של האר"י כתבו התלמידים את מה ששמעו מפיו, בהם גם רח"ו. עם פטירתו של האר"י אסף רח"ו את הכתבים מכל התלמידים בנימוק שעדיין לא הגיע הזמן לגלות סודות התורה בעולם. במשך 15 שנים היו הכתבים סגורים אצלו ולא הראה אותם לאף אחד למרות בקשות חכמי הקבלה. רח"ו התחיל לסדר לעצמו את הכתבים ולערוך אותם לפי נושאים. כתיבתו של רח"ו מסווגת לשלוש תקופות:
ת"ר ניירים
בשנת (ה'שמ"ז) שהה הרח"ו בבית אחיו משה ויטאל ולפתע חלה ושנה שלמה שכב ללא הכרה, הרב יהושע בן-נון - אב"ד בצפת שהיה גם עשיר, פנה אז אל משה ויטאל בבקשה שיוציא לו את הכתבים בערמה והוא הוציא לו 600 דפים (ת"ר ניירים). הרב בן-נון שכר 100 סופרים ובמשך שלשה ימים העתיק כל אחד 6 דפים. מיד עם סיום ההעתקה התעורר רח"ו וחזר לבריאותו. מאז נתפרסמו הכתבים בין חכמי הקבלה בארץ ישראל. מההעתקות אלו סידרו חכמי ארץ ישראל שלשה ספרים: "ספר הדרושים", "ספר הכוונות" ו"ספר הליקוטים". הספרים אינם מסודרים כראוי כיוון שעדיין היו באמצע עריכה וחלקם היו רק קיצורים ממה שכתב לעצמו בחיי האר"י.
בשנת ה'ש"ף (1620), היא שנת פטירת רח"ו, הדפיס הרב משה טרינקי גם הוא "ספר הכוונות", הספר אינו דומה במתכונתו ל"ספר הכוונות" של חכמי ארץ ישראל. המחבר עצמו לא מציין מאיזה מקורות ליקט את הספר, אך ככל הנראה היו בידו גם כתבי הרח"ו מה"ת"ר ניירים" וגם מכתבי שאר תלמידי האר"י ששרדו..
שמונה שערים
למעלה מעשרים שנה עבד רח"ו על עריכת הכתבים, עיבד את "קונטרס הקיצור", סידר לפי נושאים והשלים את החסרים וגם הוסיף בהם מכתבי שאר התלמידים את הדברים שלא שמע בעצמו תוך שהוא מציין שאלו הם מכתבי התלמידים. למהדורה זו קרא רח"ו "עץ חיים" וסידרה לשני חלקים ובכל חלק ארבעה שערים שהם יחד "שמונה שערים".
עם סיום העבודה עבר שוב על הכתבים והתחיל לערוך אותם מחדש שהיא הכתיבה השנייה של רח"ו, עם סיום מהדורה זו חזר וערך את כל הכתבים בצורה שונה ומחודשת שהיא הכתיבה השלישית. שתי מהדורות אלו ציווה לגנוז כיוון שהיו עמוקים מידי.
הרח"ו עצמו לא פרסם שום ספר מהכתבים ועם פטירת רח"ו (ה'ש"ף) עברו אל בנו רבי שמואל ויטאל - רש"ו, שהשלים את עריכת הספר "עץ חיים - שמונה שערים" עם כמה שינויים מעריכת אביו. זה היה הספר הראשון והיחיד מכתבי האר"י שהיה מסודר כראוי ושזכה לפרסום רשמי. והיחיד שהוא המקובל והמוסמך ביותר, כפי שכותב החיד"א בשם הגדולים:
מהדורה בתרא
כמה שנים לאחר פטירתו נמצאו חלק גדול מהכתבים של הכתיבה השלישית של הרח"ו אותם ציווה לגנוז, הם הגיעו אל המקובל הרב אברהם אזולאי והוא העבירם למקובל הרב יעקב צמח תלמידו של הרש"ו. הכתבים היו "מחוקים ומטושטשים וקרועים" כעדות הר"י צמח, והוא התחיל לעורכם.
הר"י צמח סידר את הכתבים לחמשה ספרים:
מבוא שערים
לאחר זמן נמצאו עוד כתבים של הרח"ו בעיקר מהכתיבה השנייה על ידי הרב משה ויטאל בנו של הרש"ו, והוא הספר "מבוא שערים" שהוא מהדורה אחרת של ספר עץ חיים (ראה הרחבה בערך עץ חיים). לדעת יוסף אביב"י,בעוד שהספר עץ חיים נערך בצורתו המקורית כפי ששמע אותם מרבו, הרי ש"מבוא שערים" הוא סיכום מובנה ומסודר של מבנה האצילות וכנראה נכתב לפני שנת שנ"ה.
עריכת רבי מאיר פופרש
לאור הבלבול הגדול שחל בין הכתיבות השונות וריבוי כתבי הידות, החליט הרב מאיר פופרש תלמידו של הר"י צמח לרכז את כל הכתבים ולחבר מהם ספר מסודר.
לפי תיאורו של יוסף אביב"י, הרב מאיר פופרש ערך 3 ספרים:
•	 פרי עץ חיים - גם ספר זה היה נחשב ל"קאנון" הן בבית מדרשו של הגר"א והן בבית מדרשם של החסידים, תלמידי הבעש"ט ובכל יהדות אירופה לאורך השנים. ספר המקביל לספר המוכר "שער הכוונות", שנפוץ בא"י.
•	נוף עץ חיים – הספר כולל בתוכו ארבעה ספרים: נוף ראשון- פרושי זהר. נוף שני- באור פסוקי תנ"ך. נקרא גם בחלק מהדפוסים: "ליקוטי תורה וטעמי מצוות". נוף שלישי- באור דברי חז"ל, נוף רביעי – דרושי נשמות וגלגולים.
מהדורות מודרניות
מכון אהבת שלום הוציאו לאור מהדורה מוגהת של כל כתבי האר"י, כך גם הרב יצחק ברדא.
ויקטוריה ג'סטיס
ויקטוריה דון ג'סטיס (באנגלית: Victoria Dawn Justice; נולדה ב-19 בפברואר 1993) היא שחקנית וזמרת אמריקאית. מוכרת בשל תפקידיה כלולה מרטינז ב"זואי 101" וכטורי וגה ב"ויקטוריוס" וב-"iCarly", שלושתן סדרות ילדים של ניקלודיאון.
במקביל התפתחה הקריירה מוזיקלית שלה; היא תרמה את קולה לפסקול הסרט המוזיקלי "ספקטקיולר!" של ניקלודיאון, שם אף כיכבה, והקליטה שירים רבים במסגרת הסדרה "ויקטוריוס".
ביוגרפיה
ויקטוריה דון ג'סטיס נולדה בהוליווד שבפלורידה שבארצות הברית. הוריה הם סרינה ג'סטיס-ריד וזאק ג'סטיס, אמהּ במקור מפוארטו ריקו. יש לה אחות קטנה למחצה בשם מדיסון ריד שנולדה בשנת 1996, זאת לאחר שאמה התגרשה והתחתנה בשנית עם אביה החורג, מארק ריד.
היא החלה לפתח עניין במשחק לאחר שצפתה בפרסומת ילדים בטלוויזיה, ומאז החלה את דרכה בעבודות דוגמנות במיאמי והשתתפה במספר רב של פרסומות ותשדירים. את התפקיד הראשון שלה כשחקנית קיבלה וביצעה כשהייתה בת שמונה, כאשר השתתפה בפרסומת למשקה חלב בשם אובלטין.
בשנת 2003 כשהייתה בת עשר, בעקבות רצונה להתפתח בתחום המשחק, עברה יחד עם משפחתה להוליווד שבקליפורניה, זאת לאחר שקיבלה תפקיד אורחת בסדרה בנות גילמור. בשנת 2005 נבחנה והתקבלה למסלול תיאטרון מוזיקלי בחטיבת הביניים לאומנות ומדע מיליקן שבלוס אנג'לס.
2009–2003: ראשית הקריירה
קריירת המשחק של ג'סטיס החלה בשנת 2003, כאשר בגיל עשר גילמה תפקיד אורחת בסדרת הדרמה הקומית "בנות גילמור". לאחר הופעתה בסדרה היא הצהירה שברצונה להפוך את המשחק לקריירה, ולאור זאת עברו יחד ג'סטיס ומשפחתה באותה השנה אל לוס אנג'לס, ליבה של תעשיית הבידור. בשנת 2005 קיבלה תפקיד אורחת נוסף, הפעם בסדרת ילדים של ערוץ דיסני בשם "החיים היפים של זאק וקודי", שם גילמה את דמותה של נערה בשם רבקה המתמודדת בתחרות יופי. בהמשך השנה לוהקה לסרט דרמת מתח תלת-לשוני (בשפות אנגלית, עברית וצרפתית) של הבמאי אייבל פררה "מרי", בו שיחקה את תפקידה של ילדה צעירה בשם סטלה שמתחילה לראות חזיונות של מרים המגדלית. הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים של ונציה לשנת 2005, ובהמשך אף הוקרן במספר פסטיבלי סרטים נוספים של שנה זו, בהם פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, פסטיבל הסרטים האמריקאי בדוביל ופסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן.
בהמשך שנת 2005 לוהקה ג'סטיס בפעם הראשונה בחייה לתפקיד ראשי כאשר שיחקה לצד אחותה הקטנה של בריטני ספירס, הלוא היא ג'יימי לין ספירס בקומדיית המצבים "זואי 101" ששודרה בערוץ ניקלודיאון, שם גילמה מהעונה השנייה את דמותה של לולה מרטינז; תלמידה חדשה בבית הספר ששואפת להיות שחקנית. על התפקיד הראשון המשמעותי שקיבלה היא מספרת "הייתי מאושרת בטירוף; קפצתי מפה לשם וצעקתי. זה באמת היה רגע מדהים". יתר על כן השתתפה באותה השנה בשני סרטים, האחד סרט טלוויזיה בשם Silver Bells אשר מאוחר יותר נכנס לתוכנית אנתולוגיה בערוץ CBS. בשנת 2006, במקביל לצילומי הסדרה זואי 101, ג'סטיס עבדה על מספר פרויקטים; היא הצטלמה לפרק אחד בסדרת הדרמה אוורווד בתפקיד אורחת, הופיעה בסרט התיאטרלי הראשון שלה לא ידוע, שנחל כישלון כלכלי ולא התקבל בצורה יפה אצל מבקרים, וכיכבה בתפקיד שולי במותחן "The Garden", אשר זכה לביקורות שליליות.
בין השנים 2007–2008 התמקדה ג'סטיס בצילומי העונות השלישית והרביעית של "זואי 101", אם כי באמצע שנת 2007 הוציאה לאור סינגל שיווקי, הראשון שלה, שלמעשה היה גרסת כיסוי לשיר A Thousand Miles של הזמרת ונסה קרלטון. בתאריך ה-2 במאי 2008 שודר הפרק האחרון בסדרה זואי 101 בערוץ ניקלודיאון האמריקאי.
2010–2013: הפריצה הגדולה
אולם את ההכרה המשמעותית ג'סטיס החלה לקבל, אף על פי שלקחה חלק בפרויקטים רבים, רק לאחר שהחלה מככבת בקומדיית המצבים ויקטוריוס של ניקלודיאון בתפקיד הראשי, שם גילמה, במשך כל עונות הסדרה משנת 2010 ועד שנת 2013, נערה מתבגרת בשם טורי וגה אשר חייה משתנים כשהיא מתחילה ללמוד בתיכון הוליווד ארטס - בית ספר לכישרונות רב-אומנותיים. בראיון משנת 2010 היא מסבירה את הדרך והתהליך שעברה עד לכדי קבלת תוכנית טלוויזיה משל עצמה: "זה היה תהליך ארוך. אני סבורה שמה שקרה הוא שדן שניידר, היוצר של הסדרה "זואי 101" ואחד מהמפיקים בפועל של הערוץ, אמר שהם ראו בי משהו. צילמתי סצנה אחת בזואי כשסוג של חומר דביק נופל לי הראש והם אמרו לי שהם הסתכלו אחד על השני ואמרו, 'לילדה הזאת חייבת להיות תוכנית משלה'. מאותה הנקודה קיימנו כמה פגישות שבהן דיברתי עם דן ופשוט ניסיתי להבין את כל העניין, ובסוף פשוט העלינו רעיון שהדמות שלי מגיעה לתיכון לאומנויות הבמה, מה שמבוסס במקצת על החיים האמתיים שלי בגלל שלמדתי בחטיבת ביניים לאומנויות הבמה. וברגע שסוף סוף הבנתי שאני הולכת לככב בסדרה משל עצמי ושזה לא היה רק סוג של חלום או פנטזיה, אני סוג של השתגעתי מבפנים. זה היה רגע די גדול מאוד עבורי".
במהלך עונתה השלישית של הסדרה "iCarly" שודר פרק קרוס-אובר עם "ויקטוריוס", מה שציין את הופעתה השנייה של ג'סטיס בסדרה, הפעם בתור דמותה מוויקטוריוס, טורי וגה. בנוסף, יצאו במסגרת הסדרה שלושה אלבומי מוזיקה, שאת רובם המוחץ שרה ג'סטיס, ושמונה סינגלים כאשר היא הקול המוביל בכולם. תאריך השידור המקורי של הפרק האחרון בסדרה ויקטוריוס היה ב-2 בפברואר 2013, ועם סיומה נפוצו שמועות רבות על הסיבות לביטולה, בין היתר בשל ראיון שהעניקה אחת השחקניות בסדרה, אריאנה גרנדה, בו היא מצהירה ש"הייתה כל כך לא מאושרת על סט הצילומים בגלל מישהי". אולם מפיק הסדרה, דן שניידר מגלה על הסיבה האמיתית שהתבטלה ומסביר כי "לכל סדרה של ניקלודיאון חיי מדף של 60 פרקים בממוצע, כך עובד הערוץ ולכן זוהי אינה החלטה יוצאת דופן שלו לבטל את הסדרה כעת". הסדרה ורבים משיריה זכו להצלחה רבה ברחבי העולם, ובתור היותה הכוכבת הראשית - ההכרה בג'סטיס החלה להתרחב.
2013–הווה: המשך קריירת משחק ומוזיקה
ב-18 ביוני 2013 יצא לאור הסינגל הראשון שלה בתור אומנית סולו, Gold, יחד עם בי סייד בשם Shake, שיצא דרך חברת התקליטים קולומביה רקורדס. כחודש לאחר מכן, ב-12 ביולי יצא הוידאו-קליפ הרשמי לשיר דרך ערוץ ה-Vevo של ג'סטיס באתר יוטיוב.
בשנת 2015 הופיעה בתפקיד אורחת בסדרת הטלוויזיה "הלוזרים", וביולי אותה השנה הופץ הסרט "רשימת פסולי הנישוק של נעמי ואיליי" בארצות הברית בלבד, קומדיה רומנטית שם כיכבה ג'סטיס בתפקיד ראשי את נעמי, בחורה שהקשר בינה לבין חבר הילדות שלה איליי עומד למבחן כאשר שניהם מתאהבים באותו הבחור. בשנת 2016 לוהקה ג'סטיס לתפקיד ג'נט וייס ברימייק הטלוויזיוני של מופע הקולנוע של רוקי בהפקת רשת FOX. סרט נוסף בכיכובה העונה לשם "המנודים" יצא בפברואר 2017, שם תשחק בפעם השלישית לצדו של השחקן אוון ג'וגיה אחרי הסרט "ספקטקיולר" והסדרה "ויקטוריוס", וכמו כן פעם נוספת בתפקיד ראשי, במקרה זה את דמותה של ג'ודי, שחוברת לחברתה החנונית מינדי במטרה לנקום במלכת בית הספר על שהשפילה אותן בפומבי.
פילנתרופיה
ב-30 בספטמבר 2010 הודיעה ג'סטיס על כוונתה להשתתף בקמפיין למען התנועה Girl Up, והראתה התרגשות רבה כשנשאלה על כך באומרה "אני כל כך מתרגשת לתמוך ב-Girl Up כדי לעזור לחולל שינוי אצל בנות שלא ניתנו להן את אותן ההזדמנויות שרובנו לוקחים כמובנות מאליהן". ב-16 בפברואר 2013 יצא השיר Girl Up, אותו כתבה ג'סטיס יחד עם הכותב והמלחין טובי גד, יחד עם ווידאו קליפ, שנוצרו לטובת אותה התנועה אשר פועלת למען בנות במדינות מתפתחות.
ביוני 2012 השתתפה בקמפיין העונה לשם "Music Make It Better" מטעם המרכז הרפואי הלאומי לילדים, בין היתר לצדם של ג'סטין ביבר והלהקה דה בנד פרי, אשר מטרתו הייתה להתרים כספים לילדים חולים תוך הגעה למרכז הרפואי והעברת תכנים מוזיקליים ותכנים אומנותיים אחרים עבור ילדים השוהים שם.
השפעות מוזיקליות
בשנת 2010 ג'סטיס חשפה בראיון כי היא מושפעת מוזיקלית מהאמניות פינק, שרה ברליס, בריטני ספירס, מדונה, איימי ויינהאוס ולילי אלן, ושהיא מתחברת למוזיקת מוטאון (מוזיקה המשלבת את הסגנונות אר אן בי ופופ או מקצבי גוספל והרמוניות בלדות מודרניות), ומונה את הזמרים והלהקות מייקל ג'קסון, קולדפליי, נו דאוט, הול ואוטס, קארלי סימון, בילי ג'ואל, ג'קסון פייב, אלטון ג'ון, קארן קרפנטר והביטלס כהשפעות מוזיקליות בסגנון זה. בריאיון למגזין טין ווג בשנת 2011, ג'סטיס מצהירה כי זמרים-יוצרים מעוררים בה השראה בה, ושאמה חשפה אותה לאמנים כמו ג'ים קרוצ'י, ג'יימס טיילור, הארי צ'אפין וג'וני מיטשל. בראיון נוסף ב-4 ביוני 2015 היא מונה את הזמרות דיאנה רוס ובט מידלר כזמרות עליהן גדלה.
ווקאליות
ויקטוריה ג'סטיס היא זמרת סופרן לירי-קליל ויש לה מנעד קולי של שתי אוקטבות ושני תווים מ-מי באוקטבה השלישית עד סול באוקטבה החמישית.
חיים אישיים
בשנת 2011 החלה לצאת עם שחקן ראיין רוטמן עד שנת 2013, אז החלה לצאת עם השחקן פירסון פודה, אותו הכירה על סט הצילומים של הסרט "Naomi and Ely's No Kiss List".
הרובע הצרפתי של שאנגחאי
הרובע הצרפתי של שאנגחאי (בצרפתית: Concession française de Shanghai; בפין-יין: Shànghǎi Fǎ Zūjiè) היה אזור בעיר שאנגחאי שבסין אשר היה תחת שליטה צרפתית בין השנים 1849–1943, אשר פותח באופן מהותי בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. השליטה הצרפתית באזור זה הסתיימה בשנת 1943 כאשר צרפת של וישי, תחת לחץ מצד גרמניה הנאצית, העבירה את השליטה על האזור לממשלת ואנג ג'ינג-ויי הפרו-יפנית. במשך רוב המאה ה-20 אזור הרובע הצרפתי של שאנגחאי נותר אחד מאזורי המגורים והקמעונאות היוקרתיים ביותר עיר, ושימש גם כאחד ממרכזי הקהילה הקתולית של סין.
האזור מכיל כיום מבנים גבוהים רבים, בעיקר מגדלי מגורים ומבני משרדים גבוהים, בנוסף למספר בתי מלון ומרכזי קניות עצומים.
למרות שהאזור עבר פיתוח רב בעשורים האחרונים, הוא ממשיך לשמור על אופי ייחודי מובהק וממשיך להוות יעד תיירותי פופולרי.
מנזר הגברים
מנזר הגברים (בצרפתית: Abbaye aux Hommes) היא כנסייה במנזר שנמצא בעיר הצרפתית קן בנורמנדי. המנזר נחשב, יחד עם מנזר הנשים, לאחד המבנים הבולטים בנורמנדי. המנזר מקושר לסטפנוס הקדוש ולמסדר הבנדיקטי. בשלב מסוים הארכיבישוף מקנטרברי היה אב המנזר.
בניית המנזרים
בנית המנזר נעשתה מאבן מקומית במהלך המאה ה-11 ונמשכה במשך עשרות שנים. המנזרים התחרו ביניהם ולמעשה היוו מקשה ארכיטקטונית אחת. ונחשבו לחלוצים של המבנים הגותיים. במאה ה-11 נוסף אפסיס רומנסקי. ובמאה ה-13 נוספו תשעה מגדלים וצריחים. מה שאפיין את הבניין זה הצלעות המעגולות והקמרונות המחודדים. כתוצאה מהמלחמות הרבות ועלית הקלויניסטים המגדל האמצעי נהרס ולא חודש.
העברת המנזרים לצרפת
שני המנזרים נתרמו לצרפת על ידי ויליאם הכובש ואשתו מתילדה מפלאנדריה כעונש שהוטל על ידי האפיפיור עקב נישואיהם. גם ויליאם וגם אשתו נקברו בו. ויליאם במנזר הגברים ואשתו במנזר הנשים. הקבר של ויליאם עשוי משיש שחור נהרס על ידי הקלויניסטים במאה ה-16 ועצמותיו של המלך פוזרו.
המנזר לאחר המהפכה
לאחר המהפכה הצרפתית דוכא המנזר הבנדיקטי והפך לכנסיית הקהילה. בהמשך הוסב המבנה לבית ספר יוקרתי. במהלך מלחמת העולם השנייה מצאו התושבים המקומיים מקלט במבנה. כדי להגן על עצמם שמו סדין עם סמל של הצלב האדום שנעשה בדם כדי להראות שמדובר במבנה השייך לבית חולים.
אנתוני מוריס
קריירת מועדונים
מוריס היה השוער השלישי במועדון סטנדרד לייז' לעונת 2008–2009.
בינואר 2014, הושאל מוריס למועדון הבלגי סינט טרוידן.
ב-1 בפברואר 2014, ערך מוריס את הופעת הבכורה שלו במועדון בתיקו 1-1 ביתי מול רואסלייר, כשעלה כמחליף בדקה ה-79.
ב-25 באפריל 2015, במשחקו השלישי במועדון, סבל מוריס מקרע ברצועה הצולבת בברך שמאל, ובכך סיים את עונתו הראשונה במועדון בטרם עת.
ב-19 ביולי 2018, חתם מוריס במועדון וירטון מהליגה השלישית בבלגיה בהעברה חופשית.
ב-30 ביולי 2020, חתם מוריס על חוזה לשלוש שנים ברויאל אוניון סן-ז'ילואז מליגת המשנה בבלגיה דאז.
באותה העונה הפך מוריס לחלק משמעותי במועדון ואף עלה איתם בעונתו הראשונה לליגת העל הבלגית, כשרשם 26 הופעות מתוכן שמר על 10 שערים נקיים.
נבחרת לאומית
בצעירותו שיחק אנתוני בנבחרות הצעירות של בלגיה. בסוף 2013, הודיע שהוא מוכן לשחק בנבחרת לוקסמבורג מפני שמוצא אביו מלוקסמבורג.
בפברואר 2014, אנתוני מוריס זומן לראשונה לנבחרת לוקסמבורג.
ב-26 במאי 2014, רשם מוריס את הופעת הבכורה של בנבחרת בהפסד 5-1 לנבחרת בלגיה, ואף בישל את השער היחידי של לוקסמבורג באותו המשחק.
להט"ב וסיקיזם
לסיקיזם אין תורות ספציפיות על הומוסקסואליות ובספר המקודש לסיקים, הגורו גראנת סאהיב, אין ציון מפורש של הטרוסקסואליות, הומוסקסואליות או ביסקסואליות.
המטרה האוניברסלית של אלו הנמנים לדת זו (סיקים) היא שלא תהיה להם שום שנאה או איבה כלפי אף אדם, ללא קשר לגורמים כמו גזע, קאסטה, צבע עור, אמונה, מגדר או מיניות. בשנים האחרונות, נושא ההומוסקסואליות נדון הרבה יותר בדתות שונות בכל רחבי העולם, מה שהפך את נושא זה, שבעבר היה טאבו לגביו בקרב הסיקים, לנושא לדיון גלוי.
מחלוקות בסיקיזם המודרני
ג'יאני ג'וגינדר סינג וודנטי מאקאל טאכט (אחת מרשויות הסיקים בהודו) גינה את ההומוסקסואליות. במרץ 2005 הוא אמר לחברי פרלמנט סיקים-קנדים אשר ביקרו בהודו כי יש להם חובה דתית להתנגד לנישואים חד-מיניים: "חובתם הבסיסית של חברי פרלמנט סיקים בקנדה צריכה להיות לתמוך בחקיקה שתפסיק סוג זה של פרקטיקה [הומוסקסואליות], מאחר שישנם אלפי סיקים שחיים בקנדה, על מנת להבטיח כי הסיקים לא ייפלו טרף לפרקטיקה זו".
הפערים בין התומכים לבין המתנגדים לזכויות להט"ב הופכים לברורים יותר ויותר, ויוצרים מחלוקת בין-דורית בין השמרנים המבוגרים לבין הליברלים הצעירים. סיקים רבים מאמנים שאין שום דבר רע בלהיות להט"בים או בתמיכה בזכויות להט"ב באופן כללי יותר, לרבות נישואים מאותו המין. הסיקים האלו מאמינים כי השקפתם של כמה מטיפים באקאל טאכט פגומה.
הסיקה רת' מריאדה, קוד ההתנהגות הסיקי, מדגיש את החשיבות של אורח חיים משפחתי, וסיקים רבים מאמינים שמכיוון שבני זוג מאותו המין אינם יכולים להתרבות ולהקים משפחה שיש לגנות את ההומוסקסואליות. התייחסות הטרונורמטיביות שכזו למושג "משפחה" מוטלת בספק על ידי אלו המאמינים כי הסיקיזם סובלני יותר כלפי אנשים שלא רואים בהם "נורמליים". רבים מהמאמרים הסיקים מאמינים כי את הרת' מריאדה יש לפרש ולהחיל על החיים בצורה חופשית ולא להתייחס אליהם כאל חוזה מחייב.
הומוסקסואליות בכתובים
הספר המקודש לסיקים, הגורו גרנת סאהיב, מפרט איזו התנהגות צפויה מכל הסיקים. לעיתים קרובות הם מעודדים חיי נישואין. הנישואים בסיקיזם נתפסים כאיחוד של נשמות, והנפש נתפסת כחסרת מין, כאשר המראה החיצוני של בני האדם (גבר, אישה) הוא מצב זמני. תומכי נישואים חד-מיניים מתייחסים לזה כאל תמיכה בשוויון בנישואין בסיקיזם. בחתונות סיקים, נקראים מזמורים לאיחוד שתי נשמות באמצעות הנישואין. במזמורים אלו אין אזכור למגדר, שכן המשתתפים נחשבים לנשמות שאינן מגדריות. נישואים נתפסים כמסע רוחני להשגת אושר מתמשך באמצעות התחייבות לאמונה.
דיון נוכחי
אף על פי שנושא ההומוסקסואליות נחשב לטאבו בסיקיזם, הדור הצעיר מחפש תשובות באינטרנט. האינטרנט הפך לדרך חדשה עבור סיקים צעירים שנולדו בתוך הודו ומחוצה לה לדון בדת ובנושאים אקטואליים באופן אנונימי דרך האינטרנט. האינטרנט מאפשר לאנשים לקבל את המידע הדרוש להם ללא אי-הנוחות לשוחח על כך בקהילה. האינטרנט הפך לכלי עבור הסיקים הצעירים לקבל מידע על נושאים אקטואליים שאולי לא דנים בהם בצורה ישירה בתוך קהילותיהם.
יש המשתמשים בכוחו של האינטרנט לצורך בסוגיות של הומוסקסואליות בקהילה. ג'ונייד אסיף, הידוע גם בכינוי Sikh Knowledge, מדבר בגלוי על זהותו הקווירית. הוא משתמש בחשבונות המדיה החברתית שלו כדי לשתף את חוויותיו כאדם המשתייך למיעוט מיני בקהילה הסיקית וכיצד הוא מאמין ששיחות שכאלו צריכות להתנהל. הוא העניק ריאיון לעיתונאי קווין ניומן בו דן בחוסר הדיון על הומוסקסואליות בקהילה הסיקית ובקהילה הפנג'אבית. זו הפעם הראשונה שהומוסקסואליות בסיקיזם נדונה אי פעם בטלוויזיה בשידור חי בערוץ חדשות מערבי, שהתייחסה לנושא שבדרך כלל לא נדון אף בקהילה עצמה.
סיקי אחר בשם מנג'ינדר סינג המשתמש ביוטיוב כדי להיפתח אודות חוויותיו כהומוסקסואל סיקי. הוא משתמש בערוץ היוטיוב שלו כדי להגיע לקהל רחב יותר ומנסה להתחיל דיאלוג בקהילה על ידי הגדרת המשמעות של להיות קוויר. באחד הסרטונים שלו הוא מנהל שיחה עם אמו על הומוסקסואליות בשפת פנג'אבי. הסרטון הזה מגדיר את המשמעות של להיות הומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים בפונג'אבי והוא ממוקד לקהל שלא בהכרח מבין את זהויות המין והמגדר השונות. כוכבי יוטיוב סיקים מפורסמים אחרים, כמו הקומיקאי הקנדי ג'וס רייך (Jasmeet Singh) ולילי סינג (IISuperwomanII), השמיעו בגלוי את תמיכתם בזכויות להט"ב.
נרטיבים ותפיסה עצמית
מחקרים מסוימים מנסים להבין כיצד הנרטיב הסיקי והנרטיב של המיניות חופפים זה לזה או מתנגשים זה עם זה. במאמר עבור אוניברסיטת ברמינגהאם, בחן דייוויד מאיר, המתמחה בייעוץ פסיכולוגי, את סיפור חייו של דלג'ט - הומו גלוי החי אורח חיים סיקי. מחקר זה נועד להבין כיצד הנרטיבים המתנגשים משפיעים על התפיסה העצמית של האדם ועל הקשר שלו לקהילה בכלל. לאחר שניהל שיחה מעמיקה עם דלג'ט, מצא מאיר שרבים מהמאבקים שעימם הוא מתמודד הם בגלל התנגשויות הנרטיבים בחייו שלו. הנרטיבים של דלג'ט על גבריות הודית, על אתניות, על דת ועל מיניות מתנגשים זה עם זה, והתפיסה העצמית שלו מושפעת מכך עמוקות. מי שאינם תואמים להגדרות ההטרונורמטיביות והבינאריות של מגדר ומיניות, מוטל עליהם ליצור נרטיב חדש המשלב את כל היבטי זהותם באופן מקיף.
מקס שאכמן
מקסימיליאן (מקס) שאכמן (Maximilian (Max) Schachman; 28 בדצמבר 1858 בוקרשט, נסיכות ולאכיה - 3 באוגוסט 1925 וישי, צרפת) היה רופא פנימי יהודי-רומני, אחד הרופאים הקלינאים הידועים ברומניה בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
ילדות וצעירות
מקס שאכמן נולד בבוקרשט, אז נסיכות ולאכיה, כאחד משני בניהם של וילהלם (ולבל) שאכמן (יליד 1825) ושל מרים לבית מרכוס (1826 בוקרשט-1912). הוא למד בגימנסיית לאזר ואחר כך בתיכון (כיום מכללת) "ספנטול סאווה" בעיר הולדתו. ב-1875 עבר את מבחני הבגרות באוניברסיטת בוקרשט. בצעירותו השתתף במלחמת העצמאות של רומניה בשנים 1877–1878. הוא סיים לימודי רפואה בפריז בשנת 1882 ובשנים 1886-1883 השתלם ברפואה פנימית בבתי החולים של פריז, במיוחד בבית החולים סן לואי, בין השאר, כתלמידם של ז'אן מרטן שארקו ושל פיליפ גושה. בשנת 1885 סיים עבודת דוקטורט בנושא "תרומה למחקר של מקרה שחמת היפרטרופית של הכבד עם צהבת כרונית".
פעילותו הרפואית ברומניה
בשובו לרומניה ב-1887 עבר את בחינת ההיתר לעסוק ברפואה בממלכה הרומנית. הוא המשיך לכתוב בכתבי העת הרפואיים הצרפתיים. עבד תחילה כמדריך לאנטומיה פתולוגית בבית החולים האוניברסיטאי ברנקובנסק בבוקרשט. בשנת 1891 התמנה לרופא בכיר בבית החולים קאריטס בבוקרשט שבו עבד עד סוף ימיו. לאחר בקשת המלך קרול משנת 1887 לאזרח אותו, אחרי דיונים, בדצמבר 1887 נמנה שאכמן עם היהודים המעטים שקיבלו באותה תקופה אזרחות רומנית. אחרי שוועדת ההתאזרחות הצביעה פה אחד בעד, הצבעתה בוטלה והסנאט הצביע גם כן בעד התאזרחותו עם 44 קולות בעד ו-22 נגד. כרופא צבאי השתתף בצבא הרומני גם במלחמות הבלקן ובמלחמת העולם הראשונה והגיע לדרגת קולונל. בשנת 1896 הקים קורס חופשי לקליניקה רפואית בבית החולים קאריטס. ב-1895 לא הצליח להתקבל בתפקיד בבית החולים קולנטינה. הוא ניהל גם יחידה לפיזיותרפיה במרחצאות של ד"ר ארליך ברחוב איטליאנה בבוקרשט. שמו של ד"ר שאכמן עלה בפניו ונהגו להיוועץ בו גם החצרות המלכותיות בארצות השכנות - בסרביה (המלך אלכסנדר הראשון), בולגריה ואוסטרו-הונגריה. הקיסר פרנץ יוזף העניק לו בסימן הוקרה עיטור המסדר פרנץ יוזף ותואר אצולה.
חייו האישיים
שאכטן התחתן פעמיים. אשתו הראשונה הייתה רגינה רוזנטל. לשניים נולדו שלושה ילדים: עמנואל שאכמן (1960-1889), מרגריט שהתחתנה עם איש העסקים היהודי הרומני מקס הרדאן, ויון שטפאן (אסטב) שאכמן (1968-1891) שבחר בקריירת משחק והפך בשם "ז'אן יונל" לאחד משחקני התיאטרון הידועים בצרפת. על אף שבהתחלה הסתייג מהחלטת בנו זה, בהמשך העריך את אומנותו ובביקוריו בצרפת צפה בהצגות שבהן השתתף. אשתו השנייה הייתה מריה מוורודין. היה מקבל את מטופליו בקליניה בבית החולים קאריטס אז ברחוב שטירביי וודה 32. שאכמן נפטר בגיל 66 בעת חופשה במרחצאות בווישי. הוא הובא לקבורה בבית קברות בווישי.
ספרים ופרסומים
בצרפתית:
קישורים חיצוניים
Anca Ciuciu -Istorii și Imagini din Bucureștiul evreiesc, Noi Media Print, București 2011 (אנקה צ'ו צ'ו - סיפורים ותמונות מבוקרשט היהודית) (לקסיקון בני זמננו) באתר archive
אאוג'ן ניקולאסקו
אאוג'ן ניקולאסקו (ברומנית: Gheorghe-Eugen Nicolăescu, נולד בכפר באזור ג'יורג'יו ב-2 באוגוסט 1955) הוא כלכלן ופוליטיקאי רומני, כיהן כשר הבריאות של רומניה.
קורות חיים
אחרי סיום בית הספר אאוג'ן ניקולאסקו הגיע לבוקרשט ועבד בעבודות שונות. בשנים 1976–1977 הוא סיים את השרות הצבאי והתחיל ללמוד כלכלה באקדמיה לכלכלה בבוקרשט. לאחר סיום הלימודים הוא עבד ככלכלן במפעל. בשנת 1999 הוא התחיל לעבוד במשרד הכלכלה. בשנים 2000–2001 אאוג'ן ניקולאסקו היה פרופסור חבר באוניברסיטה פרטית בבוקרשט ובשנים 2001–2002 היה מלמד באקדמיה לכלכלה בה למד. לאחר הפסקה של מספר שנים, בשנת 2010 הוא חזר להרצות באוניברסיטה פרטית בבוקרשט.
באוגוסט 2005 אאוג'ן ניקולאסקו מונה לשר הבריאות וכיהן בתפקיד זה עד לדצמבר 2008 כאשר המפלגה הפסידה בבחירות. בתקופה זו הוא יזם פיטורים של מספר מנהלי בתי חולים בעקבות ניהול כושל ויזם חקיקה למניעת מינוי לתפקידי ממשל בכירים פקידים ממשל קומוניסטי.
בשנת 2010 אאוג'ן ניקולאסקו הואשם באחזקת כספי המפלגה בחשבון הפרטי.
בדצמבר 2012 הוא מונה לשר הבריאות בפעם השנייה (החליף את ראאד ערפאת) והפעם כיהן בתפקיד עד למרץ 2014.
החל משנת 2017 הוא מכהן כסגן נשיא של "בנק רומניה".
צ'ארלס וילסון, ברון מוראן הראשון
צ'ארלס מקמוראן וילסון, ברון מוראן הראשון (Charles McMoran Wilson, 1st Baron Moran; 10 בנובמבר 1882 - 12 באפריל 1977) היה רופא בריטי, שכיהן כנשיא הקולג' המלכותי לרופאים וכחבר בית הלורדים. הוא התפרסם גם בשל שירותו הממושך כרופאו האישי של וינסטון צ'רצ'יל במלחמת העולם השנייה ואחריה.
ביוגרפיה
מוראן נולד ביורקשייר. אביו היה רופא. הוא עצמו למד רפואה בבית הספר לרפואה של בית החולים סנט מרי (כיום בית הספר לרפואה של אימפריאל קולג') וסיים את לימודיו שם ב-1908. במלחמת העולם הראשונה התגייס לחיל הרפואה, שירת בצרפת והגיע לדרגת רב-סרן. בשל שירותו בקרב על הסום עוטר בעיטור הצלב הצבאי ובעיטור צבאי איטלקי וכן צוין לשבח פעמיים. בשלהי המלחמה ניהל מחקר בנושא ההשפעות של גז חרדל. בעקבות ניסיונו המלחמתי חקר את השפעתם של תנאי מלחמה על חוסנם הנפשי של חיילים, נשא בשנות השלושים שורה של הרצאות בנושא וב-1945 פרסם את ספרו "האנטומיה של האומץ" (The Anatomy of Courage).
מוראן שימש כדיקן בית הספר לרפואה בבית החולים סנט מרי משנת 1920 ועד 1945 ופיקח על בנייתו מחדש. במקביל ניהל מרפאה פרטית בלונדון. ב-1938 ישב בראש ועדה שהקים משרד הפנים לשם הכנת תוכנית אשפוז בבתי החולים בלונדון לקראת המלחמה שהייתה צפויה באירופה. בשל השם שעשה לעצמו כחוקר רפואי נבחר ב-1941 לנשיא הקולג' המלכותי לרופאים. הוא שב ונבחר לתפקיד מדי שנה עד 1950, ואז פרש מכהונתו.
רז'ה טרק
רז'ה טרק (במקור שפיצר, בהונגרית: Török Rezső; בודפשט, 12 בדצמבר 1895 – דונהבוגדאני, 7 בנובמבר 1966) היה סופר, עיתונאי, תסריטאי, מחזאי, יהודי-הונגרי.
צ'ארלס וילסון, ברון מוראן הראשון
ביוגרפיה
ב-1938 העניק המלך למוראן תואר אבירות, וב-1943 היה לברון מוראן ממנטון שבוילטשייר והצטרף לבית הלורדים. בשנים שלאחר מכן היה מעורב מאוד בדיונים אודות הקמת ופעולת שירות הבריאות הלאומי של בריטניה ורפורמות נוספות בענף הרפואה. הוא הפגין מיומנות רבה במגעים בין האגודה הרפואית הבריטית לבין משרד הבריאות, וזו הקנתה לו את הכינוי "צ'רלי חולץ פקקים" (Corkscrew Charlie). ב-1950 דחה הצעה להתמנות לאביר הצלב הגדול של מסדר האימפריה הבריטית.
רז'ה טרק
ביוגרפיה
רז'ה טרק נולד במשפחה יהודית כבנם של מור שפיצר ואנה וייס. תחילה היה פקיד ואחר כך שחקן באזורים הכפריים. בשנת 1915 התגייס לצבא. משנת 1916 עסק בעיתונות. הוא היה גם סופר פורה פופולרי ביותר, גם מחזאי וזכה להצלחה ברומנים ההומוריסטיים שלו. יותר ממאה קומדיות, מחזמרים ואופרטות בני מערכה אחת כתב. אלה הושמעו בהצלחה גם מחוץ להונגריה. בשל יהדותו הוא נידון לשתיקה למשך שנים רבות כתוצאה מהחוקים האנטי-יהודיים (החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי). אין נתונים כיצד שרד את השואה. לאחר מלחמת העולם השנייה המשיך בקריירת הכתיבה.
אשתו הייתה מרגיט פצלי (1897–1969), אותה נשא ב-18 במאי 1919 בבודפשט. הם התגרשו בשנת 1953.
צ'ארלס וילסון, ברון מוראן הראשון
ביוגרפיה
ב-1919 נשא מוראן לאשה את דורותי דפטון (Dorothy Dufton), פיזיולוגית שמונתה לחברת מסדר האימפריה הבריטית על שירותיה במהלך מלחמת העולם הראשונה. נולדו להם שני בנים.
לורד מוראן מת ב-1977 בגיל 94 בכפר ניוטון ואלאנס שבהמפשייר ושם גם נקבר. בנו הבכור ג'ון, דיפלומט שכיהן כשגריר בריטניה בהונגריה, בפורטוגל ובקנדה, ירש את תוארו.
בשנת 1992 התפרסם בבריטניה ספר אודות מוראן - Churchill's Doctor: A Biography of Lord Moran.
רופאו של צ'רצ'יל
במאי 1940 החל וילסון לשמש כרופאו האישי של ראש הממשלה החדש וינסטון צ'רצ'יל. הוא ליווה אותו במסעותיו המרובים במהלך המלחמה והזמין רופאים מומחים לייעץ לו לפי הצורך. הוא ראה את צ'רצ'יל כאנגלי הגדול ביותר אחרי ויליאם פיט האב. למרות שהליווי לצ'רצ'יל הכביד על עיסוקיו האחרים החשיב מוראן את הליווי כמילוי של חובה מלחמתית. מוראן היה רופאו של צ'רצ'יל עד למותו ב-1965.
ספרו של מוראן תיאר בין השאר את "הכלב השחור" - הכינוי שנתן צ'רצ'יל להתקפי הדיכאון שמהם סבל במהלך שנים רבות, בעקבות מפלות צבאיות ומשברים אחרים. הספר הכיל גם תיאורים ורשמים משיחותיו האינטימיות של מוראן עם צ'רצ'יל, לרבות אמירות שמוראן שמע מפי צ'רצ'יל, למשל הצעתו מ-1946 שארצות הברית תתקוף את מוסקבה בנשק גרעיני לפני שברית המועצות תספיק להתחמש בנשק שכזה (צ'רצ'יל העלה את ההצעה בפני נשיא ארצות הברית טרומן, ללא הצלחה).
פילבארה
אזור פילבארה משתרע על שטח של 502,000 קמ"ר לפי ההגדרה המורחבת שלו (כולל איים הסמוכים לחוף) השווה לשטחן של המדינות האמריקניות קליפורניה ואינדיאנה, אם כי לפי ההגדרה המצומצמת של IBRA הוא משתרע על פחות ממחצית משטח זה. לאזור יש משמעות כלכלית גבוהה באוסטרליה המערבית בשל הימצאות עפרות ברזל ומינרלים נוספים בתחומיו בכמויות גדולות לצד שדות גז טבעי. מלבד זאת, גם דיג ותיירות משמשים כענפים כלכליים עיקריים של האזור.
מאפיינים
פילבארה מורכב מ-3 תת-אזורים גאוגרפים ברורים: מערב, מזרח, ומרכז. תת-האזור המערבי והחולי, הסמוך לחוף, הוא המאוכלס ביותר ובו מצויים עיקר התעשייה והמסחר של פילבארה. תת-האזור המזרחי הוא מדברי כמעט לחלוטין (חופף למדבר החול הגדול ולמדבר גיבסון), ומאוכלס בדלילות בעיקר על ידי הילידים האבוריג'ינים. לתת-האזור המרכזי יש טופוגרפיה הררית. יש בו כמה מוקדי כרייה אך הוא מתאפיין בעיקר בנופיו: ערוצי נחל וקניונים מרהיבים, פארקים לאומיים, הרים גבוהים (הר ברוס והר מנארי) ואטרקציות טבע נוספות. כל אלה הפכו אותו לאזור תיירות פופולרי. בפילבארה נמצאות תצורות סלע מן העתיקות בעולם לצד שרידי מאובנים עתיקים אחרים.
היסטוריה
האירופאי הראשון שחקר את האזור היה פרנסיס תומאס גריגורי בשנת 1861. ההתיישבות הראשונה באזור הייתה לאורך החוף, ובמאה ה-19 קמו מרכזים חקלאיים מפותחים כמו קוזאק, רובורון, ושלבורוגה. עם זאת, מ-1900 ואילך מרכזים אלו ירדו מגדולתם לאחר עליית מעמדם של אזורים חקלאיים פוריים יותר בצפון ובדרום. כריית מחצבים באזור החלה בשנת 1937 על ידי ג'ורג' וויטנסון, ובעקבות גילוי עפרות הברזל העצומות ב-1960, האזור הפך למרכז כלכלי גדול ועיירות רבות קמו בשטחו. ב-1952, הבריטים ביצעו את הניסוי של הפצצה האטומית הראשונה שלהם על איי מונטבלו בחופי האזור במסגרת מבצע הוריקן.
אוכלוסייה
האוכלוסייה האבוריג'ינית של פילבארה קדמה אלפי שנים להתיישבות האירופאית. ליד העיירה דמפיר ישנו אוסף גדול של ציורי סלע, שגילם מוערך בכאלף שנים. בעוד שבאזור קימברלי הציורים נעשו על החול הרך, בפילבארה איורים אלו נחקקו בעיקר לתוך משטחי סלע קשים. כאשר האירופאים הגיעו לאזור הם שיעבדו את האוכלוסייה המקומית לעבודות כרייה בתנאים ירודים. תנאי העבודה השתפרו לאחר שביתות ארוכות שנמשכו למעלה משלוש שנים. כיום קהילות רבות של אבוריג'ינים עדיין נאבקות כדי לקבל מהממשלה תנאים הולמים של בריאות, דיור וחינוך, והתשתית בכפרים ובתנחלויות עדיין רעועה מאוד. נכון לשנת 2010, באזור ישנה אוכלוסייה אנושית מוערכת של 48,610 אנשים, מתוכם 15% ממוצא אבוריג'יני (כ -6,000 אנשים). מוקדי ההתיישבות האירופאים הגדולים ביותר באזור הם הערים פורט הדלנד, קראטה וניומן, וישנם כ-10 מרכזי התיישבות גדולים-בינוניים, ו-25 מרכזים קטנים נוספים. אנשים רבים באזור עובדים בו באופן זמני (כורים ופועלים למשל).
כלכלה ומשאבי טבע
מרבית עפרות הברזל של אוסטרליה שהיא מיצואניות הברזל הגדולות בעולם, נמצאים באזור פילבארה - בעיקר סביב הערים ניומן וטום-פריס'. תעשיית הברזל מעסיקה כ-9,000 אנשים מאזור פילבארה. עתודות הברזל האדירות של פילבארה התגלו לראשונה על ידי לאנג הנקוק, ואזורים רבים שעשירים בברזל נמצאים עדיין כיום תחת שליטת בתו ג'ינה ריינהרט שמחזיקה את חברת הכרייה השנייה בגודלה במדינה. נכון לשנת 2010 ישנם כ-30 חברות של כריית ברזל באזור. ב-1960, תומאס מאץ שהיה אז סגן הנשיא של חברת הפלדה קייזר, כינה את האזור כ"אחד מריכוזי עפרות הברזל הגדולים והמסיבים ביותר בעולם", וחישובים מראים כי כמות הברזל בפילבארה מסתכמת ב-24 מיליארד טונות. על פי נתוני הלשכה האוסטרלית של חקלאות ומשאבים כלכליים, החל משנת 2010 כריית הברזל באזור נעשית בקצב של 324 מיליון טון בשנה, וכמות הברזל המנוצלת צפויה לגדול בשנים הקרובות. מומחים מעריכים שתוך 50-30 שנה משאבי הברזל עשויים להיגמר.
באזור פילבארה יש גם את אחד ממכרות המנגן הגדולים בעולם: מכרה וודי-וודי הממוקם כ-400 ק"מ דרומית מזרחית לעיר פורט הדלנד. המינרל אזבסט כחול נכרה לראשונה באזור על ידי ג'ורג' וויטנסון בשנת 1943. חלק ניכר מהכלכלה של האזור מבוסס על שדות נפט וגז טבעי. ישנן גם מספר מכרות נחושת וחוות בקר, ותיירות משמעותית בעיקר לפארק הלאומי קאריג'יני, הפארק הלאומי מילסטרם-צ'יצ'סטר, הארכיפלג דמפיר, ושונית נינגלו שמהווה אתר מורשת עולמי.
התחבורה העיקרית בפילבארה היא של רכבות המשא המיועדות להביא את עפרות הברזל מהמכרות לנמלים. לאורך החופים של פילבארה ישנם כיום 5 נמלים: פורט הדלנד, פורט אליוט, דמפיר, כף למברט. נמל נוסף (פורט אנקטל) נמצא בשלבי פיתוח.
אקלים ומשקעים
האקלים של פילבארה הוא צחיח עד טרופי, ומתאפיין בטמפרטורות גבוהות וגשמים סדירים נמוכים להוציא את סופות הציקלון בקיץ. במהלך חודשי הקיץ, הטמפרטורות המקסימליות עולות על 32 מעלות בדרך כלל, ודי נפוץ גם טמפרטורות העולות על 45 מעלות. הטמפרטורות במהלך החורף כמעט ואינן יורדות מתחת ל-10 מעלות באזורי החוף, אם כי נרשמות מדי פעם טמפרטורות של 0 מעלות. בעיירה מארבל באר נקבע שיא עולמי של משך הזמן הארוך ביותר עם טמפרטורת 100 מעלות פרנהייט (כ-37 מעלות חום) ומעלה: 160 ימים (מ-31 באוקטובר 1923, עד 7 באפריל 1924).
כמות המשקעים השנתית הממוצעת באזור היא בין 200 ל-350 מילימטרים. כמעט כל המשקעים בפילבארה מתרחשים בין דצמבר למאי, והם מלווים מדי פעם בסופות ברקים או בסופות ציקלון טרופיות. מיוני עד נובמבר כמעט ולא יורד באזור גשם, והטמפרטורה מתחממת מאוד. בדומה למרבית החופים הצפוניים של אוסטרליה, אזורי החוף של פילבארה חווים סופות ציקלון מפעם לפעם. תדירות הציקלונים הפוגעים בחופים היא כ-7 פעמים לכל 10 שנים. בשל צפיפות האוכלוסין הנמוכה באזור, הציקלונים לעיתים רחוקות גורמים להרס בקנה מידה גדול ולאובדן חיים. מקרה יוצא דופן התרחש בשנת 1912 כאשר סופה שפגעה בחוף הרחיבה אזורים רבים בקו החוף, גרמה לספינות רבות לשקוע, וגבתה את חייהם של כ-150 אנשים (רובם נספו בטביעת ספינה).
פלורה ופאונה
הצמחייה הדומיננטית של פילבארה כוללת עצי שיטה, שיחים שונים, ובעיקר את עשב הטריאודיה. כמה מינים של עצי שיטה אנדמיים לאזור זה והם במוקד של תוכניות שימור יחד עם פרחי בר ופלורה אחרת. אזור פילבארה הוא ביתם של מינים אנדמיים רבים. יש בו מגוון גבוה של חסרי חוליות תת-קרקעיים, חלקם (כדוגמת טרגלוביטים) מיקרוסקופיים ומצויים עמוק בבטן האדמה או באקוויפרים של מי התהום. בנוסף לכך מצויים בו מינים רבים של חולייתנים אנדמיים כמו פיתון זית פילברה, עכבר תלולית פילברה, קאלוטה אדומה, נינגאווי פילברה, לצד מינים אחרים המצויים באזורים נוספים באוסטרליה כמו הדינגו, קנגורו אדום, קיפודן נמלים אוסטרלי, בילבי ענק, מולגרה, וולארו מצוי, מולך קוצני, נמיית כיס צפונית, כוח אוסטרלי, כוח החולות, פיתון השטיחים, פיתון שחור-ראש, נחש מולגה, עיט מחודד-זנב, זרון מנומר, תוכי מולגה, קקדו ורדרד, תוכונים, ועוד. הטבע של פילבארה נפגע במידה מסיומת על ידי פעולות לכריית ברזל, אזבסט וגז, אך ההגנה על אזורי טבע חשובים היא ברמה טובה.
אצטדיון אליס פארק
אצטדיון אליס פארק (באנגלית: Ellis Park), הידוע גם בשם נותנת החסות שלו כ"פארק קוקה-קולה", הוא אצטדיון ספורט ביוהנסבורג אשר בדרום אפריקה. האצטדיון משמש בעיקר למשחקי כדורגל ורוגבי יוניון ואף אירח את משחק גמר גביע העולם ברוגבי ב-1995 ואירח חלק ממשחקי מונדיאל 2010. בעבר האצטדיון אירח משחקי קריקט. בנוסף מתרחשים מעת לעת אירועי תרבות שונים באצטדיון.
האצטדיון מכיל כיום 60,000 מקומות והוא האצטדיון הרביעי בגודלו במדינה, ומהווה את משכנה של התאחדות הרוגבי יוניון של דרום אפריקה.
היסטוריה
האצטדיון הוקם בתחילה כדי לשמש את קבוצת הרוגני יוניון גולדן ליונס, אשר נאלצה לחלוק את אצטדיונה המקורי עם קבוצות שונות. הקבוצה פנתה לעירייה וקיבלה הסכמה מחבר מועצת העיר ג'יי. די. אליס (J.D. Ellis) אישור לבנות אצטדיון על שטח בן 53 קמ"ר (13 אקר). הבנייה החלה ב-1927 וארכה 8 חודשים. ב-1928 נחנך האצטדיון וביוני אותה שנה כבר ערכה גולדן ליונס את משחקה הראשון בו - כנגד נבחרת ניו זילנד ברוגבי יוניון. החל מאותה שנה האצטדיון אירח משחקי רוגבי רבים והפך למזוהה עם הספורט במדינה.
בתחילת שנות ה-80 עבר האצטדיון שיפוצים במהלכם נבנה מחדש בהתאם לסטנדרטים מודרניים, בהם התכנון הישן לא עמד עוד. האצטדיון המחודש כלל למעלה מ-60,000 מושבים.
על אף השיפוצים ב-2001 אירע אסון באצטדיון במהלך משחק כדורגל בין אורלנדו פיירטס והקייזר צ'יפס. לחץ הקהל, אשר עלה על תכולת האצטדיון, הביא למותם של 43 אנשים אשר נרמסו למוות.
ב-2005 מועדון הגולדן ליונס מכר את השליטה באצטדיון, וזה הפך לאצטדיון הראשון בבעלות שחורים בדרום אפריקה, לאחר שנקנה על ידי חברת אינטרצה לסגו (Interza Lesego).
יחסי צ'כיה–רומניה
בין צ'כיה לבין רומניה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים. כמו כן השתיים חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
בוהמיה והנסיכויות הרומניות
קשרי המסחר בין שתי המדינות הוקמו בתקופת שושלת פשמישל, כאשר רוב הבדים, והכובעים שנמכרו בשטחי רומניה יובאו מבוהמיה.
צ'כוסלובקיה
באוקטובר 1917 טומאש מסריקביקר ביאשי, על פי הזמנתו של פרדיננד הראשון, מלך רומניה.
ב-30 בינואר 1920 הגיש בוהומיל צ'רמאק, השגריר הצ'כי הראשון בבוקרשט, את כתב האמנה בפני קרול השני, מלך רומניה, וב-6 באוגוסט 1920 מונה קונסטנטין היוט לשגריר מיוחד של רומניה בפראג.
ב-23 באפריל 1921 נחתמה ההסכמה הקטנה בין צ'כוסלובקיה לרומניה, ובסוף אוגוסט אתה שנה נערך המפגש הראשון של נציגי שתי המדינות עם נציגי יוגוסלביה.
בסוף מלחמת העולם השנייה חברה רומניה לבעלות הברית, וכוחותיה סייעו בשחרור צ'כוסלובקיה.
ב-21 ביולי 1948 נחתם בבוקרשט הסכם ידידות בין הרפובליקה הצ'כוסלובקית לבין הרפובליקה העממית הרומנית, ולאחר מכן היו שתי המדינות חברות בברית ורשה. בשנת 1968 סירבה רומניה להשתתף בפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה, כאות מחאה על דיכוי האביב של פראג.
ב-20 בפברואר 1991 הוקמה האגודה הצ'כוסלובקית-רומנית, וביוני 1991 נשיא רומניה יון איליאסקו הגיע לפראג לחתום על פירוק ברית ורשה.
צ'כיה
ב-1 בינואר 1993 פורקה צ'כוסלובקיה וצ'כיה ירשה את מקומה, ומיד כוננו היחסים בין שתי המדינות.
ב-6 - 7 בספטמבר 1993 ביקר שר החוץ הרומני תיאודור מישקאנו בצ'כיה, וב-7 - 8 בנובמבר אותה שנה ראש ממשלת צ'כיה ואצלב קלאוס ביקר בבוקרשט, ובמהלך ביקורו נחתם הסכם על הסחר החופשי בין המדינות, הסכם להסרת המיסים הכפולים והסכם ההגנה וההשקעה ההדדית של השקעות חוץ.
במהלך השנים התקיימו ביקורים רשמיים של נציגים משתי המדינות, ונחתמו הסכמים לשיתוף פעולה בתחומים שונים, ביניהם חינוך, סחר, ביטחון, תרבות ועוד.
יחסים דיפלומטיים
רומניה מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג, מאידך, צ'כיה מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט וקונסוליה בטימישוארה.
מתי (שיר)
מֵתַי הוא שיר מאת המשוררת רחל. נכתב בחדרה ברחוב בוגרשוב 5 בתל אביב, בשנת תרצ"א 1931. על פי עדותו של זלמן רובשוב (לימים שזר), חברה הקרוב של רחל, הוא האחרון בשיריה, נכתב ערב פטירתה, ו"נמצא על שולחנה לאחר מותה". בגלל האבלות הנוקבת שהשיר מבטא ואמירתו על משמעותה של הנצחה וזיכרון, הוא נלקח אל מסכת השירים שנהוג להקריא ולנגן בימי זיכרון ומועד בישראל.
פרקי השיר ותכניו
לכותרת השיר צירפה המשוררת מוטו: מילים אחדות משירו של המשורר יעקב שלום קָצנְלְבּוֹגֶן (י. ש. ק.), שפורסמו בכתב העת "הדור", שעם נושאו מתכתבת המשוררת בְּשִירָהּ:
השיר המחורז כולל שלושה בתים. בבית הראשון, מסבירה הדוברת מיהם עבורה "מֵתַי", שעליהם בישרה כותרת השיר. היא יוצרת ציפייה אצל הקוראים לתיאור היבטים מהותיים של דמויות ממכריה, או אף אהוביה, דמויות שאינן בין החיים, דמויות שחוותה את אובדנן בפרק מפרקי חייה. לכאורה אלו דמויות רחוקות, ובמשך הזמן עלול זִכרן להשתכח ולהתכּלות מן התודעה הפרטית והציבורית. אולם הדוברת מסבירה כי ככל שנמשך הזמן מנוכחותן בחייה, הרי שזיכרונן אינו מתרחק או דוהה, אלא מתגבר ומתחזק. המשוררת מייצגת בשיר את החוויה והתחושה, כי האהובים אינם נשכחים אלא נזכרים, הם אינם מרפים מן הזיכרון, המוות אינו יכול להם. הם אַלמוֹתיים. בטוחה בהישארותם נצחיים בתודעתה, מוסרת המשוררת כי הדמויות האהובות שאינן בארצות החיים, הן קנייניה הבטוחים, ואף היחידים. במילים: "לֹא יִנְעַץ הַמָּוֶת סַכִּינוֹ הַחַד", מתייחסת הדוברת למשמעות המטפיזית של המושגים "מוות" ו"חיים". היא מוסרת את תפיסתה את המוות הגופני. המוות של האדם הוא בהרגשה: "חַד", כלומר חותך, פוצע וקוטע את רקמת החיים; המוות הוא נקודת האובדן שאין ממנה חזרה. אולם לעומת המוות של הגוף, שנכפה על האדם, הרי שהמוות הרוחני הוא בבחירתם של בני האדם. האדם שזוכרים אותו בתודעה הפרטית או הקיבוצית, אינו מת, והוא ממשיך לחיות בתודעתם של החיים.
בבית השני, מסבירה הדוברת, כי בתקופת מעבר בחייה ("בְּמִפְנֵה הַדֶּרֶךְ"), ובשלב בו היא מבינה כי חייה הגיעו לסיום ("בַּעֲרֹב הַיּוֹם"), באות הדמויות האהובות ומתקרבות, סובבות אותה וממלאות את בדידותה ואת ריקנות חייה בנוכחותן האהובה, המשמחת והמוכרת, אומנם המדומיינת; אבל למעשה הנוכחות המדומיינת משפיעה במציאות על התחושה הנפשית והגופנית.
בבית השלישי, חוזרת הדוברת ומדגישה כפליים את הנאמר בבית הראשון. הקשרים המהותיים והאמיתיים שנוצרים עם בני אדם, הם נצחיים ("בְּרִית אֱמֶת הִיא לָנוּ, קֶשֶׁר לֹא נִפְרָד"), הם בריתות שאי אפשר להפר לעולם. כך היא ההרגשה לגבי דמויות המתהלכות בחיים ובמציאות, ועל אחת כמה וכמה באשר לדמויות של מי שאינם בין החיים, שהברית שנכרתה עימם, הקשר העמוק שנחווה במחיצתם, יישאר חרות לנצח בתודעה הפרטית והציבורית.
ניתן לראות בשיר מעין צוואה: כשם שבחייה מתיה היו קניינה לעד, כך במותה המשוררת נעשית קניין-עד של קוראיה.
ביצועים לשיר
השיר הולחן על ידי אברהם שרון, ומילותיו עם לחנו בעיבודו המוזיקלי של מנשה רבינוביץ ראו אור בהוצאת "מוזיקה לעם" בתל אביב בשנת תרצ"ד 1934 תחת הכותר "מתי". עיבודו של שרון זכה לביצועם של דניאלי פטשפט ושמואל פרשקו במסגרת רשות השידור, בשנת 1951, ולביצועה של מירה זכאי בליוויה בפסנתר של רחל קירשטיין-כהן במעגן מיכאל, והוקלט על ידי קול ישראל, בשנת 1990.
באלבום "חוה אלברשטיין ודני גרנות בשירי רחל", אשר יצא לאור בשנת 1968, שרה אלברשטיין את "מֵתַי" בלחן של דרורה חבקין.
אקטוס טרגיקוס (קומיקס)
אקטוס טרגיקוס, קבוצת אקטוס או פשוט אקטוס הייתה קבוצת קומיקס ישראלית עצמאית שנוסדה בסוף שנת 1995 בידי רותו מודן וירמי פינקוס. עם חברי הקבוצה נמנו גם המאיירים איציק רנרט, מירה פרידמן ובתיה קולטון. הקבוצה הוקמה כקולקטיב אמנותי על מנת ליצור קומיקס אלטרנטיבי בהוצאה עצמית ללא מגבלות מו"ליות ופרסמה את ספריה הראשונים באנגלית כדי לפרוץ לאמניה דרך לקהל בינלאומי. מדי שנה (החל ב-1996) הוציאו חברי הקבוצה לאור סדרה חדשה של חוברות או אנתולוגיה של סיפורים גרפיים בפורמטים שונים ומגוונים, ושיתפו פעולה עם יוצרים מקומיים כאתגר קרת, דוד פולונסקי, רוגל אלפר, רות גווילי ואפרת בלוססקי ואף אמני קומיקס בינלאומיים: ארט שפיגלמן (ארצות הברית), אנקה פויכטנברגר, יאן פיינדט והנינג ווגנברט (גרמניה), מרואו (יפן), סטפן בלנקה (צרפת).
שם הקבוצה לקוח מתוך קנטטה באותו שם מאת באך, ופירושו 'מקרה טראגי', שלפי פינקוס, נלחם בסטיגמה לפיה קומיקס הוא דבר בהכרח מצחיק.
ספרי הקומיקס של אקטוס זכו לקבלת פנים נלהבת בעולם וחלקם יצאו לאור גם בעברית (הוצאת מודן) לאחר הצלחתם בחו"ל. תערוכות מעבודותיהם של חברי הקבוצה הוצגו בארץ ובעולם: בפסטיבל הקומיקס Fumetto בשווייץ (1998), בפסטיבל הקומיקס הגרמני ארלנגן (1998), בפסטיבל הקומיקס של אתונה (1999), בגלריה ברונפמן באוניברסיטת ניו יורק (2001), בפסטיבל הקומיקס ההולנדי סטריפדאגן (2002). בשנת 2006 חגגה הקבוצה עשור לפעולתה בתערוכה גדולה בפסטיבל הקומיקס Fumetto שלוותה בתערוכת תלמידיהם של חברי אקטוס מאקדמיה בצלאל וממכללת שנקר. במהלך הפסטיבל הנחו חברי הקבוצה כתות אמן בבית הספר הגבוה לעיצוב של לוצרן.
בשנת 2004 זכו בציון לשבח בפרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים ע"ש בן-יצחק עבור איוריהם לספר "היה הייתה צפרדע: קומיקס לילדים על-פי אגדות האחים גרים" (אקטוס ומודן בן שמן 2003).
מאז הקמתה הפכה אקטוס לגורם מכריע בהתפתחות זירת הקומיקס הישראלית. בהשפעת הסצנה האלטרנטיבית באירופה ובארצות הברית הציעה אקטוס לקהל הישראלי ספרות גרפית נסיונית ומתוחכמת באיכות הפקה גבוהה ביותר. היצירות עסקו- בקומיקס - במגוון נושאים וז'אנרים שמאפיינים את הספרות הכתובה: דרמה פסיכולוגית, סוריאליזם, פארודיות מקאבריות, שירה, דאדא ועוד. הרעיונות האמנותיים של חברי הקבוצה חלחלו אל הסצנה המקומית גם דרך הסטודנטים שלמדו אצל חבריה ובאמצעות מסיבות קומיקס אלטרנטיביות שיזמו. המסיבות, שנקראו אקטוס מארחת ושבהן השתתפו מאות אנשים, נועדו לעקוף את ערוצי השיווק הקונבנציונליים ולהפגיש את הקהל עם יוצרים עצמאיים נוספים מתחומי האמנות הגרפית והחזותית.
הפרויקט האחרון של קבוצת אקטוס הוא הספר TLV-BERLIN - ספר מסע אישי מאויר המתעד את מסעם של חברי הקבוצה לברלין ואת מסעם של שלושה מאיירים ברלינאיים לתל אביב. הספר, בפורמט אלבומי גדול, יצא לאור בהוצאת Avant Verlag בשנת 2010 במהדורה גרמנית ובמהדורה עברית בתמיכת Zukunft Forum (קרן העתיד גרמניה-ישראל).
קבוצת אקטוס התפרקה סופית ב-2011.
כלכלה נאו-קיינסיאנית
כלכלה נאו-קיינסיאנית (באנגלית: Neo-Keynesian economics) היא אסכולה מאקרו-כלכלית שהתפתחה ברובה בארצות הברית בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, מכתביו של הכלכלן ג'ון קיינס. קבוצת כלכלנים (הבולטים מביניהם: ג'ון היקס, פרנקו מודיליאני ופול סמואלסון) ניסתה לתת פירוש לכתביו של קיינס ולמזג אותם עם המודלים הנאו-קלאסיים של הכלכלה. עבודתם נודעה בשם הסינתזה הנאו-קלאסית, אשר היוותה בסיס למודלים מרכזיים בכלכלה הנאו-קיינסיאנית. רעיונות אלה היו מרכזיים בתפיסה הכלכלית ששלטה בתקופה שלאחר המלחמה והיוו את הזרם המרכזי של התאוריה המקרו-כלכלית בשנות החמישים, השישים והשבעים.חלוצי הכלכלה הנאו-קיינסיאנית בחנו את השפעת חוזי התעסוקה כמקור לקשיחות-שכר, כדי לייצר מודלים כלכליים של שיווי משקל עם אבטלה. מאמציהם, הידועים כ"סינתזה הנאו-קלאסית", הביאו להתפתחות מודל ה-IS-LM וכן לפורמולציה של רעיונות נוספים של קיינס. תוכנית אינטלקטואלית זו הובילה להתפתחות המוניטריזם וזרמים אחרים של מאקרו-כלכלה קיינסיאנית בשנות ה-60.
עיקרי התאוריה
התאוריה הנאו-קיינסיאנית התפתחה בעקבות הבדלים שנצפו בין הנחות היסוד התאורטיות של קיינס לבין תופעות כלכליות אמתיות. בשונה מהאסכולה הקיינסיאנית, הנאו-קיינסיאנים לא מתמקדים בניתוח התנאים המובילים לתעסוקה מלאה, אלא בתנאים אשר מובילים לצמיחה ויציבות כלכלית. בנוסף, התאוריה הנאו-קיינסיאנית לא רואה את השוק כבעל יכולת לחזור באופן טבעי לשיווי משקל. מסיבה זו, על המדינה להטיל תקנות על הכלכלה הקפיטליסטית. זאת בניגוד לתאוריה הקיינסיאנית הקלאסית, אשר מציעה רק התערבות מדינית עקיפה. ישנן סברות רבות לכך שלשוק אין מנגנון ויסות עצמי. ראשית, משמעות קיום מונופולים הוא שהשוק אינו תחרותי במובן הפשוט. לחברות מסוימות יש כוח לקבוע את רמת המחירים, ולאו דווקא להעלות או להוריד אותם במהלך תקופות של תנודתיות, על מנת לענות על הביקוש במשק. שנית, האיגודים המקצועיים וחברות אחרות פועלים על פי שיקולים כלכליים מסוימים, וכתוצאה מכך עלולים לגרום לקיפאון בשכר שאינו משקף את תנאי המשק בפועל. שלישית, שיעור הריבית הראלית עשוי לסטות משיעור הריבית הטבעית, כאשר הרשויות המוניטריות משנות את שיעורי הריביות על-מנת למנוע אי יציבות זמנית בכלכלה. במהלך שנות ה-60, החלו הכלכלנים הנאו-קיינסיאנים לבחון מקרוב יותר את היסודות המיקרו-כלכליים עליהם מבוססת התאוריה המאקרו- כלכלית. תהליך זה הוביל לבחינה מחדש של היחסים הדינמיים בין מיקרו-כלכלה ומאקרו-כלכלה, שהם שני תחומים שונים בכלכלה אשר תלויים זה בזה. שני התחומים העיקריים של מיקרו-כלכלה, אשר עשויים להשפיע באופן משמעותי על המאקרו-כלכלה, כפי שזוהו על ידי הניאו קיינסיאנים, הם קשיחות מחיר וקשיחות שכר. שני המושגים הללו משתלבים בתאוריה החברתית השוללת את המודלים התאורטיים הסטנדרטים של הכלכלה הקיינסיאנית הקלאסית. למשל, במקרה של קשיחות השכר, כמו גם במקרה של השפעה של איגודים מקצועיים (להם דרגות שונות של הצלחה), ייתכן כי מנהלים יתקשו לשכנע עובדים לקבל קיצוץ בשכר אשר ימזער את האבטלה, כיוון שרמת ההכנסה של העובדים חשובה להם יותר מאשר עקרונות כלכליים מופשטים. הורדת שכר עשויה גם להפחית את התפוקה ואת מורל העובדים וכתוצאה מכך לגרום לירידה בתפוקה הכללית.
הקרב על פרנקפורט
הקרב על פרנקפורט היה מאבק בן ארבעה ימים על השליטה בפרנקפורט אם מיין במהלך מלחמת העולם השנייה. דיוויזיית החי"ר ה-5 של צבא ארצות הברית ניהלה את ההתקפה העיקרית בעוד שדיוויזיית השריון ה-6 סיפקה לה תמיכה. העיר הוגנה על ידי הקורפוס ה-80 של הארמייה השביעית.
רקע כללי
דיוויזיית הרגלים ה-5 חצתה את הריין ב-22 במרץ והקימה במהירות ראש גשר. עד 23 במרץ, הדיוויזיה ה-5 הרחיבה את ראש הגשר שלה חמישה מייל מזרחה, והציבה את הדיוויזיה רק 14 מייל דרומית-מערבית לפרנקפורט. כוחות משימה משוריינים נדחקו מראש הגשר ואז צפונה לכיוון טרבור וגוסטבבורג ומזרחה לכיוון דרמשטאדט.
ב-25 במרץ נכנע מפקד הוורמאכט של חיל המצב של דרמשטאדט ודרמשטאדט נכבשה על ידי דיוויזיית השריון ה-6 והדיוויזיה ה-5. עד 26 במרץ, הגיע הדיוויזיה ה-5 לפאתיה הדרומיים של העיר פרנקפורט וכבשה את בסיס חיל האוויר ריין-מיין.
הקרב
דיוויזיית השריון ה-6 חברה עם הדיוויזיה ה-5 ודחקה דרך פאתיה הדרומיים (Sachsenhausen) עד לנהר מיין. שם, יחידות של הדיוויזיה ה-5 מצאו את גשר וילהלמסבריקה שלם ברובו (הידוע כיום כפרידנסבריקה). מהנדסים גרמנים ניסו לפוצץ אותו בניסיון לעצור את הכוחות האמריקאים ב-25 במרץ אך לא הצליחו לעשות זאת. בתמיכת ירי טנקים אמריקאיים, חצו חיילי הדיוויזיה ה-5 את וילהלמסבריקה תחת אש חזקה ב-27 במרץ ונכנסו לחלק הצפוני של העיר. שתי הדיוויזיות נלחמו אז בגרמנים בקרב עז מבית לבית, ודחקו באיטיות דרך העיר צפונה ומזרחה.
התקפות בעלות הברית הרגו את המפקד המקומי ב-27 במרץ, ופגעו בפיקוד הצבאי הגרמני בעיר. ב-29 במרץ, העיר עברה לשליטה אמריקאית וגשר פונטון שנבנה על ידי כוחות הנדסה קרבית בצד המזרחי של וילהלמסבריקה הפגוע. לאחר שניסו תחילה להקים עמדות מקלעים להגנה, חיילים גרמנים שוכנעו על ידי אזרחים לעזוב את העיר ולמזער אבדות נוספות. כוחות הוורמאכט הנותרים נהדפו צפונה ומחוץ לעיר על ידי חיילים אמריקאים.
לאחר מכן
AFN לוקסמבורג דיווחה שהעיר משוחררת, עם זאת, קרבות ספורדיים קטנים נמשכו עד 4 באפריל. כתב המלחמה של ווג, לי מילר, ליווה את הארמייה השלישית של ג'ורג' פטון והיה בין הראשונים לדווח בעיתונות האמריקנית על שחרור פרנקפורט. ה-Stars & Stripes דיווחו שהעיר שוחררה ב-30 במרץ. לאחר שכבשה את פרנקפורט, הדיוויזיה ה-5 בילתה כמה ימים במנוחה עד 7 באפריל, אז קיבלה הוראה לנוע צפונה כדי לתמוך בקורפוס ה-3 של הארמייה הראשונה בכיס הרוהר.
בלווארוש
בלווארוש (בהונגרית: Belváros) בעיר בודפשט (פירושו "העיר הפנימית") הוא החלק המרכזי של העיר ברובע 5 (בלווארוש-ליפוטווארוש), בחלקו הדרומי של הרובע. הוא זהה לגרעין העיר העתיקה של פשט, שנוצר במשך מאות שנים והיה מוקף חומות עיר עד תחילת המאה ה-19. חלקו הצפוני של רובע 5 נקרא היסטורית ליפוטווארוש (העיר של לאופולד).
אוסטריה באירוויזיון לרוקדים צעירים
אוסטריה השתתפה בתחרות האירוויזיון לרוקדים צעירים 5 פעמים, ב-1987, ב-1989, ב-1993, ב-1995 וב-2001.
צ'ארלי ומעופפלית הזכוכית
צ'רלי ומעופפלית-הזכוכית או צ'רלי ומעללית הזכוכית (באנגלית: Charlie and the Great Glass Elevator) הוא ספר-המשך לספר-הילדים צ'רלי והשוקולדה. הספר נכתב על ידי רואלד דאל בשנת 1972.
הספר תורגם למספר שפות; ב-1983 יצא גם בעברית, בתרגומו של אורי בלסם, בהוצאת סדרת מרגנית.