cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היקיצה
תקציר העלילה
בסופו של דבר, רוברט חוזר לניו אורלינס. בהתחלה הוא מתנהג כאילו הוא אדיש כלפי עדנה, ומוצא תירוצים לא להיות בקרבתה. אך לבסוף הוא מתוודה על אהבתו העזה אליה. אך הוא מזכיר לה שאין הדבר יכול להיות, היות שהיא נשואה לאחר. עדנה מסבירה לו שהיא עכשיו עצמאית, ומכחישה שיש ללאונס בעלות עליה או זכויות יתר, ואומרת לרוברט שהם יכולים לחיות יחדיו באושר, ולהתעלם מכל מה שלא קשור ליחסיהם. אך למרות אהבתו, הוא מסרב להתחיל ביחסים שהוא מגדיר כיחסי ניאוף.
בעוד הם בשיחה עמוסת רגשות זו, עדנה נזעקת לעזור לאדל עם לידה קשה ומסוכנת. היא מפצירה ברוברט שימתין לשובה. בזמן שהן שוהות יחד, אדל חשה בריחוק הגובר של עדנה, ומבינה שהיחסים עם רוברט התפתחו. היא מבקשת מעדנה להתחשב בילדיה, ומזכירה לה את כל מה שהיא מפנה לו את גבה אם לא תתחיל להתנהג כמצופה ממנה. ד"ר מנדליי מלווה את עדנה הביתה, ומבקש ממנה לבוא להיבדק אצלו, כי הוא חושש מן ההשלכות של התנהגותה, שהוא רואה כמבולבלת. עדנה מרגישה את כובד הדרישות וההפצרות של הרופא ושל חברתה, ומתחילה לחשוב שאולי התנהגה באופן אנוכי.
זהות
עדנה נמצאת במשבר זהות. היא מתויגת באופן "טבעי", על פי אמות החברה שהיא חיה בה, כאם וכרעייה, וכשהיא מגלה שיש לה רצון או צורך לפרוץ מחוץ לגבולות הזהויות האלה (שיש להן גם מתכונת מאוד ספציפית איך לעשות אותן "נכון") אין לה בעצם מסלול ברור לכל זהות אחרת. לכן היא חווה "התעוררות", מעין מעבר ממצב קיום אחד לאחר, ובו מוצאת את האנושיות האותנטית שלה, שהייתה חבויה תחת המצג החברתי שהציגה עד כה. המטרות שעדנה התעוררה אליהן - מיניות, אמנותיות, חופש כלכלי, מרחב פיזי פרטי - אינן כלולות בזהותה כאישה כפי שהיא חונכה וכפי שהחברה רואה אותה.
נשים ונשיות
הסיפור מתמקד ברעיונות לגבי נשים ונשיות, גם מההיבט של ציפיות החברה מנשים, וגם מן ההיבט של חוויותיהן של נשים. הדמויות של אדל פנטלייה ומדמואזל רייס מייצגות שני קצוות של מודלים של נשיות: אדל מייצגת את הנשיות ה"נכונה", המצופה. היא מודל לחיקוי, ואף מספקת לעדנה עידוד ונזיפות כדי שזו תתיישר לציפיות החברתיות - שביניהן, הגשמת נשיות בתור אם ורעייה, כפיפות לגבר, שמירה על אמות מוסר, וקיום פעולות חברתיות ייעודיות של נשים, שבידיהן מופקד במידה רבה הסדר החברתי. מאידך, רייס היא הקיצון שהחברה אינה ממליצה עליה: יחידנית וללא גבר אחראי בחייה, עצמאית (וכך נחשבת לתמהונית), חייה עבור הייעוד האישי שלה, אמנותה, ולא כדי לקיים ייעודים חברתיים (כמו הולדת ילדים). כחלק מהתהליך שלה, עדנה עוברת מקרבה לאדל לקרבה לרייס, על אף ההשראה שהיא שואבת מרייס, עדיין חשוב לה לציין שרייס לא נעימה לה - אינדיקציה נוספת לגבי חוסר המקובלות של הנשיות של רייס, מכיוון שחלק גדול ממה שמצופה מנשים, בעיקר בחברה הגבוהה של דרום ארצות הברית, הוא נעימות.
הסיפור מדגיש את היעדר הבחירות שיש לעדנה כאישה - אם היא מפסיקה להיות אישה "טובה" היא עלולה להיחשב כחולת נפש; הרצון שלה להגשמה עצמית מן ההכרח עומד בניגוד ליכולתה לתפקד כאם; הבחירה לממש את צרכיה המיניים מעמיד אותה כחריגה ומחוץ למסגרת החברתית המקובלת. היעדר זה מוביל אותה לבסוף למסקנה כי אין מטרותיה בהישג ידה כלל, ועליה לבחור בין חיים תחת המכבש החברתי, או מוות. בחירה סופית זו היא מרכזית לרומן, ושופן באה להראות שהסדר החברתי ותפקידי המגדר של סוף המאה ה-19 אינם יכולים לשאת את קיומה של אישה עצמאית.
אהבה ונישואים
מוסד הנישואים, ב"היקיצה", הוא מחסום עצום לאושרה של עדנה. בתחילת הספר, עדנה כמעט ולא מודעת למידה בה ההרגל של ציות מיידי לכל דרישה של בעלה לאונס טבוע בה. אך ככל שההתפתחות שלה מתקדמת לאורך הסיפור, היא מתחילה לגלות אי-ציות ולהחליט בעצמה לגבי דברים הקשורים לאיך היא מעבירה את זמנה, ועם מי. בסוף הסיפור, היא מוותרת כליל על כל חיבור לרעיון הנישואים, ומגיעה למסקנה שאפילו עם אהוב ליבה, רוברט, זה לא יכול היה לעבוד. בנושא זה שופן מדגישה את זה שהחופש שעדנה מבקשת לעצמה הוא לא יותר גדול מן החופש שלאונס כבר נהנה ממנו גם כאיש נשוי.
כשעדנה מתאהבת ברוברט, היא יודעת שבעברו הוא התייחס ל"אהבה" כמשהו קליל ואולי אף היתולי; מסגרת משעשעת להעביר בה את הקיץ, כל פעם עם אישה אחרת, ובאופן לא פוגעני ושלא שובר מוסכמות. אך עם עדנה, הוא נשבע שזו אהבה "אמיתית", ומרגע זה, מתחילות הבעיות. בשל התאהבות זו, משתנות כל מסגרות חייה של עדנה - המשפחתית, החברתית והכלכלית, וכן התפישה העצמית שלה, נסיבות חייה, ולבסוף מותה. כך שאף על פי שבמרכז סיפור אהבה הוא לכאורה מרכזי לרומן, שופן בעצם כופרת ברעיון של "אהבת אמת" רומנטית.
מעמד וחברה
המסגרת של הסיפור היא של מעמד מאוד מסוים: החברה הגבוהה של הקריאולים הלבנים בדרום. המוסכמות החברתיות מאוד קפדניות - על אישה להיראות באופן מסוים, עליה לנהל שעות קבלה חברתיות בביתה כדי לעזור לקדם את עסקי בעלה, עליה להיות דתייה במידה המתבקשת, לא פחות ולא יותר, ועוד. הקונבנציות הן ברורות ולא סמויות - הביטוי Les convenances (הקונבנציות) חוזר על עצמו מספר פעמים בסיפור, ונמצא ברקע לכל אורכו. בכך מדגישה שופן שבלתי אפשרי עבור עדנה להגשים את עצמה ולהישאר חלק מהחברה.
הדחקה
התחברותה של עדנה לחברה הקריאולית דרך נישואיה הוא מרכזי לנושא ההתעוררות, שהוא בין היתר התעוררות ממצב של הדחקה. הקריאולים יותר קולניים, ומדברים באופן יותר חופשי ובוטה, ממה שעדנה הורגלה בחברה הפרוטסטנטית-אנגלית בו גדלה, שם נאכפה צניעות מוקפדת בדיבור, לבוש והתנהלות. אך כאן היא מוצאת גישה שונה - הקריאולים אכן מצפים לנאמנות בין בני זוג נשואים, אך סטנדרט זה כל כך ברור להם שהם נהנים "לשחק" בפלירטוטים שבסופו של דבר ריקים מתוכן. אך עבור עדנה, מהרגע שהיא מסירה מעצמה את ההדחקה הנוקשה, השחרור כולל יציקת תוכן אמיתי בו.
אמנות
בעולם ששופן מציירת ב"היקיצה", אמנות מקושרת באופן ישיר לתשוקה, וככזו, יכולה להתקיים רק מחוץ למסגרת חברתית מקובלת. מדמואזל רייס, המגלמת רעיון זה, אומרת לעדנה שעליה להיות "נפש אמיצה, המעזה ומתריסה", ומודיעה לה שאם בכוונתה להקדיש עצמה לאמנותה, יהיה עליה לשאת מחיר.
בידוד
תמה מרכזית זו הייתה חלק מכותרת הספר במקור, כאשר השם שנתנה לו שופן היה A Solitary Soul. שופן מדגישה את כל האופנים בהם אישה יכולה לחוות בידוד: בתור רעייה, בתור אם, בשל מוצא, או מעמד, ועוד. עם זאת, ככל שעדנה מבודדת את עצמה מאחרים, כך היא מגלה יותר על עצמה וההתעוררות שלה מתקדמת. שופן מדגישה בסיפור שיש בחזקתנו "אני אמיתי" החי בנפרד מאחרים, ומהתפקידים שמוקצים לנו על ידי הסביבה.
מוות
המוות הופך לתמה רק בסיום הספר, אך הופך למרכזי בשל השאלה שנותרת פתוחה לגבי מותה של עדנה: האם היא ביקשה להתאבד, או שהייתה זו תאונה? הפרשנות המסורתית לספר מכירה במותה כהתאבדות, אך קיימת אסכולה שמפרשת אותה כתאונה - לפיה עדנה, על אף הקשיים, הייתה בשיא הצלחתה כיישות עצמאית, ולא הייתה לה סיבה להתאבד: היא התחילה לחוות הצלחה כאמנית, ניהלה לראשונה חיי מין שנועדו לספק אותה, מצאה חופש במרחב פיזי משלה, ואפילו הגיעה למסקנה שעל אף הכמיהה הגדולה שלה לרוברט, חיים משותפים עמו לא היו יכולים להסב לה אושר אמיתי לאורך זמן. על פי אסכולה זו, לא הייתה לעדנה סיבה לוותר דווקא בנקודה זו, ורואים את השחייה שלה כשחייה אל עבר החופש, ואת מותה כביקורת על החברה שלעולם לא תאפשר לה חופש זה.
בין המפרשים את מותה כהתאבדות יש חילוקי דעות לגבי האופי של המעשה, כאשר חלק רואים במותה בחירה אמיצה, לנוכח האפשרות היחידה שעמדה בפניה של חיים כמנודה או כרכוש של בעלה; ואילו אחרים רואים במעשה כניעה פחדנית.
ביקורת וקבלה
"היקיצה" עוררה מחלוקת רבה בעת פרסום הספר בשנת 1899. אף על פי שהרומן לא הוחרם רשמית, הוא צונזר בפועל. הרומן של שופן נחשב כלא מוסרי, לא רק בשל הייצוגים הכנים של מיניות ותשוקה נשית, אלא גם בשל מהותה של הדמות הראשית, אשר מתמרדת נגד מוסכמות חברתיות ותפקידי מגדר. התגובה הציבורית לרומן הייתה דומה למחאות שקיבלו את פני פרסום והעלאה לבמה את יצירתו הקלאסית של הנריק איבסן, "בית הבובות" (1879), שחולקת עם "היקיצה" את התמה המרכזית של ביקורת לגבי חלוקת תפקידי מגדר, ובשתי היצירות הגיבורה נוטשת את בעלה וילדיה כדי לחתור להגשמה עצמית.
הביקורות בעיתונות היו מגוונות - החל מהאשמות וגינוי, ועד להכרה בספר כעבודה חשובה מאת יוצרת כשרונית. התפלגות זו משתקפת בביקורות שפורסמו בשני עיתונים בעיר מולדתה של שופן, סנט לואיס שבמיזורי: בעיתון St. Louis Republic כינו את הספר "רעל" ונטען שהוא "משקה חזק מדי לעוללים מוסריים"; ואילו בעיתון St. Louis Mirror, נכתב ש"עדיף היה להתחנן בפני האלים, מתוך פחדנות מוחלטת, עבור שינה בלתי פוסקת, ורק לא לדעת איזו מפלצת מכוערת ואכזרית התשוקה יכולה להיות, כשהיא מתעוררת, כמו נמר, לאיטה. זהו סוג היקיצה שמשאירה את חותמתה על הקורא בדמותה המרכזית של גברת שופן."
חלק מהביקורות הביעו אכזבה משופן: "לא היה זה הכרחי עבור סופרת בעלת עדנה כה מפותחת וחן פואטי להיכנס לתחום המעובד עד עייפה של ספרות מין" (Chicago Times Herald). אחרים התאבלו על אובדן הטעם הטוב; על פי כתב העת The Nation, הספר נפתח בציפיות גבוהות, "על סמן סיפוריה הקצרים הנעימים של הסופרת", ונסגר ב"אכזבה אמיתית", ברמיזה שהנושא של הספר הוא הבעיה: "עדיף לו הייתה נחסכת מעמנו אי-הנעימות של קריאה עליה". שופן אף כונתה במאמר "סופרת מתוחכמת נוספת שסרחה."
כמה ביקורות היו עוד יותר חותכות, כמו הביקורת בכתב העת Public Opinion, אשר הצהירה, "היינו מרוצים ביותר כאשר הגברת פונטלייר שחתה אל מותה במימי המפרץ."
אך בין הביקורות הקשוחות וההסתייגויות, חלק מהמבקרים הכירו באיכות הספרותית של "היקיצה". The Dial קרא לספר "טרגדיה רוחנית נוקבת" לצד האזהרה כי הרומן "לא לגמרי נאות בנטיותיו." באופן דומה, The Congregationalist קרא לספרה של שופן "כתיבה מבריקה" אך סכמה שבכל זאת "אין אנו יכולים להמליץ עליו". בביקורת ב- Pittsburgh Leader, וילה קאתר העמידה את "היקיצה" לצד יצירות כגון "מאדאם בובארי", היצירה הידועה לשמצה באותה מידה של גוסטב פלובר, אך גם קאתר לא התרשמה במיוחד מן הדמות המרכזית עצמה, ואמרשה שהיא "מקווה שמיס שופן תקדיש את הסגנון הזוהר והגמיש שלה למטרות טובות יותר".
מורשת
שופן לא כתבה ספרים נוספים לאחר "היקיצה", ואף התקשתה לפרסם סיפורים לאחר השקתו. החוקרת אמילי טות סבורה שזה בין היתר כי שופן "הלכה רחוק מדי: החושניות של עדנה הייתה יותר מדי עבור שומרי הסף הגברים". הספר הבא של שופן בוטל, והיא פיתחה בעיות בריאות וענייני משפחה שכילו את זמנה וכוחותיה. כשהיא נפטרה כעבור כחמש שנים, היא הייתה בדרך להיות נשכחת. רק בשנת 1960 גילה אותה מחדש החוקר הנורווגי פר סיירסטד, מה שהוביל לעניין מחודש בספר, וכניסתו לקאנון הספרותי הפמיניסטי.
הספר עובד לסרטים פעמיים: בפעם הראשונה בשנת ת1985, בשם The End of August בכיכובה של סאלי שארפ בתפקיד עדנה; וב-1991 לסרט Grand Isle, בבימויה של מארי למברט ובכיכובה של קלי מקגיליס, ובהשתתפותם של ג'ון דברי בתפקיד לאונס ואדריאן פסדר בתפקיד רוברט.
ב-2010, בפרק 9 של העונה הראשונה של סדרת HBO "טרמיי", פרופסור קרייטון ברנט (ג'ון גודמן) מלמד את הרומן בכיתתו, ודן בתמות שלו עם הסטודנטים. בהמשך הפרק, הוא משחרר את הכיתה מוקדם, ויוצא לטיול לראות את המקומות האהובים עליו בניו אורלינס, אשר חלקם נחרבו על ידי הוריקן קתרינה, לפני שהוא לבסוף נוטל חייו במימי נהר המיסיסיפי.
MV Saviz
MV Saviz היא ספינת מטען איראנית בקווי ספנות איראניים (או בשמה העסקי קבוצת IRISL). ההערכה היא כי הספינה שימשה כספינת ביון ובסיס צבאי של איראן. הותקפה ב-6 באפריל 2021 על ידי מוקשים בים סוף קרוב לחוף אריתריאה, ליד תימן, שם עגנה בתפקיד במשך כמה שנים.
הספינה
ה-MV Saviz רשומה בארגון הימי הבינלאומי כספינת מטען אזרחית בבעלות קבוצת IRISL שבבעלות ממשלת איראן. הספינה עמדה מזה מספר שנים בים סוף, קרוב לחוף האריתריאי. שימשה כבסיס למשמרות המהפכה האיראנים. טהראן טענה כי מדובר ב"ספינה לא צבאית", שמסייעת לספק ביטחון לאורך קווי הספנות וב"לחימה בשודדי ים". על פי המרכז האמריקני ללוחמה בטרור (USMA), הספינה מצוידת בכיפות מודיעין ואנטנות. לפחות שלוש סירות מהירות חונות על הסיפון, על פי CTC, הם משמשות להעברת אנשים לתימן.
היסטוריה
עיתון "הארץ" דיווח כי הספינה שימשה כמרכז הפיקוד לפעולות בתימן ובאפריקה. בשל נוכחותה הארוכה של הספינה באזור, ספגה סעודיה שוב ושוב ביקורת. מומחים אמרו כי הספינה תמכה במורדים החות'ים בתימן במלחמת האזרחים בתימן.
ה-MV Saviz הגיעה לים סוף בסוף 2016, לפי נתוני מעקב אחר ספינות. הספינה נסחפה לארכיפלג דחלאק, שרשרת איים מול חופי אריתריאה הסמוכה בים סוף וקיבלה תיספוק והחלפת אנשי צוות באמצעות ספינות איראניות.
בשנת 2018 ה-MV Saviz הוכנסה על ידי ממשל טראמפ ל-SDN List.
התקפת האוניה
מאז 25 בפברואר 2021, דווח על שלוש התקפות נוספות על הספנות בבעלות איראנית או ישראלית מצד שני הצדדים.
ב-6 באפריל 2021 נפגעה הספינה ממוקשים ימיים בים האדום, סמוך לחופי אריתריאה. איראן אישרה את התקיפה. ב-7 באפריל הניו יורק טיימס טען שהישראלים עומדים מאחורי התקיפה שבאה כתגובה לתקיפת אוניות ישראליות על ידי האיראנים, וזאת במסגרת המערכה הימית בין ישראל לאיראן.
ריקה שלו
ריקה (רבקה) שלו (29 בספטמבר 1923 – 31 במאי 2010) הייתה ציירת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בקבוצת כנרת. הוריה, עליזה ואהרון שידלובסקי, הם ממייסדי קבוצת כנרת. בהיותה בת שלוש עשרה החלה לצייר, בעיקר ציורי טבע ונוף של אזור מגוריה שלחוף הכנרת ונהר הירדן. בעלה הראשון,, נהרג במלחמת העצמאות, בקרב על צמח.
בתחילת שנות ה-50 עברה לצרפת ללימודי ציור באקדמיית גרנד שומייר (Académie de la Grande Chaumière) בפריז.באמצע שנות ה-50 נישאה למבקר הספרות מרדכי שלו. לאחר נישואיהם התגוררו בקבוצת כנרת, ובשנת 1959 עברו להתגורר בבית ברל. לאחר מכן התגוררו בירושלים.
בשנות ה-60 למדה בבית הספר הגבוה לציור בתל אביב, ובתחילת שנות ה-70 השתלמה אצל הצייר רפי לביא. בין השנים 1973 - 1981 הייתה מורה לציור ולתולדות האמנות במכללת בית ברל.
לאורך שנות יצירתה התמקדה בציורי טבע ונופי הארץ. רוב עבודותיה הן בשמן ואקריליק על בד, ומיעוטן בצבעי מים, פנדה ורישומים.
ג'ואן קולינס
ג'ואן הנרייטה קולינס (באנגלית: Joan Henrietta Collins; נולדה ב-23 במאי 1933), היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון וסופרת יהודייה-בריטית. זכתה בפרס גלובוס הזהב. ידועה בעיקר בזכות גילום דמותה של אלקסיס קרינגטון בסדרת הטלוויזיה המצליחה "שושלת". חברת מסדר האימפריה הבריטית.
ריקה שלו
ביוגרפיה
שלו הציגה בתערוכות רבות. שמות התערוכות נושאים שמות אופייניים לנושאי ציוריה: "נופים ואהבות אחרות", "שירת העשבים והעצים", "ארץ אהבתי" ועוד.
ג'ואן קולינס
השנים הראשונות
קולינס נולדה בפדינגטון, לונדון, בתם הבכורה של אלסה בסנט, בריטית ממשפחה נוצרית-אנגליקנית, מורה לריקוד ומארחת במועדון לילה, ובעלה ג'וזף ויליאם קולינס, ממשפחה יהודית מדרום אפריקה, סוכן אמנים, שבין לקוחותיו היו גם שירלי באסי, הביטלס וטום ג'ונס. אחותה, ג'קי קולינס, הייתה סופרת מפורסמת שכל ספריה נכנסו לרשימות רבי המכר העולמיות, ויש לה גם שני אחים צעירים - ביל וג'ושוע. קולינס למדה בבית ספר פרנסיס הולנד בלונדון, ולאחר מכן באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
עקום פאנו
עקום פאנו הוא מסילה רציפה, הממלאת שטח דו-ממדי או בעל ממד גבוה יותר. עקומים כאלה תוארו לראשונה על ידי המתמטיקאי האיטלקי ג'וזפה פאנו ב-1890, והיו לדוגמה הראשונה של מה שנודע אחר-כך כפרקטל. פאנו בנה פונקציות אלה כדי להדגים מסילה רציפה שלא ניתן לתחום בשטח קטן.
ג'ואן קולינס
קריירה מוקדמת
הופעת הבכורה הקולנועית של קולינס הייתה בשנת 1951, בתפקיד קטן של מתמודדת בתחרות יופי, בקומדיה הבריטית "ליידי גודייבה רוכבת שוב". ב-1953 הופיעה באחד התפקידים הראשיים בסרט "לילות דקמרון". הופעת הבכורה שלה בסרט הוליוודי הייתה ב-1955, בסרטו של הווארד הוקס "Land of the Pharaohs" (בתרגום חופשי: "ארץ הפרעונים"). קולינס הרבתה לככב כנערת פין-אפ במגזינים בריטים בשנות ה-50 וה-60, ואף הופיעה על השערים של חלק מהם.
עקום פאנו
באופן אינטואיטיבי, אפשר לתאר מסילה רציפה כמסלול שעושה נקודה הנעה, ללא קפיצות, במרחב. כדי לקבל הגדרה מדויקת יותר, הציע קמי ז'ורדן ב-1887 ש"מסילה" היא התמונה של פונקציה רציפה המוגדרת על קטע היחידה \ [0,1]. הגדרה זו, שהפכה לאחד המושגים היסודיים בטופולוגיה, מתאימה לפונקציות מקטע היחידה לכל מרחב טופולוגי. המקרה הפשוט ביותר הוא זה של מסילה במישור הדו-ממדי. לפעמים אין מבחינים בין הפונקציה לבין התמונה שלה, שהיא אוסף הנקודות.
בשנות השמונים של המאה התשע-עשרה גילה גאורג קנטור שקטע היחידה שקול לריבוע היחידה בעוצמתו. פירושה של עובדה זו הוא שקיימת פונקציה מן הקטע אל הריבוע, המכסה את כל הנקודות. פאנו בנה את "עקום פאנו", שהוא, כאמור, מסילה רציפה הממלאת את ריבוע היחידה (או קובייה מממד גבוה יותר) בלי להחמיץ אף נקודה, בניסיון להדגים את התופעה שגילה קנטור.
ריקה שלו
ביוגרפיה
ילדיה הם המתמטיקאי והסופר ענר שלו והסופרת צרויה שלו.
קינגפישר איירליינס
קינגפישר איירליינס (אנגלית Kingfisher Airlines) הייתה חברת תעופה הודית שבסיסה הראשי בנמל התעופה של העיר בנגלור. החברה נוסדה בשנת 2004 והחלה את פעילותה במאי 2005 עם ארבעה מטוסי איירבוס A320 חכורים.
עקום פאנו
רוב המסילות שמתמטיקאים נתקלו בהן עד עבודתו של פאנו היו בעלות נגזרות רציפות כמעט בכל מקום, ומסילות כאלה אינן יכולות למלא שטח. משום כך, הדוגמאות של פאנו, שהיו מבוססות על הרעיונות של קנטור ואיחדו אותן עם הזרם המרכזי של המחקר המתמטי, התקבלו בהפתעה רבה.
מן הדוגמאות הדו-ממדיות של פאנו קל לבנות מסילות רציפות שיכסו את הקובייה ה-n ממדית, לכל n. יתרה מזו, אם מוותרים על נקודות הקצה, אפשר לבנות באותה שיטה גם מסילות רציפות שיכסו את המרחב האוקלידי ה-n-ממדי כולו.
400px|ממוזער|3 צעדים ראשונים בבניית עקום פאנו הבניה של פאנו, כמו רוב הבניות המפורשות של עקומים מכסי-שטח שהתגלו מאז, מבוססת על הגדרה איטרטיבית של המסילה: בכל שלב נבנית מסילה ליניארית-למקוטעין, המעדנת את השלב הקודם; ראו האיור בצד שמאל. בגבול, מתקבלת מסילה רציפה המבקרת בכל נקודות הריבוע. גם אם בכל שלב סופי המסילה אינה חותכת את עצמה, תכונה זו אובדת במעבר לגבול - מסילה המכסה שטח מוכרחה לחתוך את עצמה. בדומה לזה, לא קיימת פונקציה חד-חד-ערכית ורציפה בשני משתנים לקטע ממשי.
ג'ואן קולינס
שושלת
ב-1981 קולינס קיבלה הצעה להשתתף בעונה השנייה של "שושלת", אופרת הסבון של רשת ABC ששודרה בפריים טיים, ולגלם בה את דמותה של אלכסיס, גרושתו היפה והנקמנית של טייקון הנפט בלייק קרינגטון. גילום דמותה של אלכסיס הקנה לקולינס פרסום והכרה עולמיים, ולהצטרפותה לסדרה היה חלק משמעותי בנסיקתה של הסדרה במדד נילסן ובהצלחתה מול הסדרה המתחרה והוותיקה יותר "דאלאס".
עקום פאנו
כפרקטל, לעקום פאנו יש ממד טופולוגי 1 וממד האוסדורף 2.
בנייה של מסילה ממלאת-שטח
הבנייה של פאנו מבוססת על שני רעיונות חשובים של קנטור: ההתאמה בין מספרים ממשיים לסדרות של ספרות (על ידי הצגה בינרית או טרנרית), והבניה של קבוצת קנטור. נסמן ב- C את קבוצת קנטור, שהיא כידוע בעלת עוצמת הרצף. פונקציית קנטור היא פונקציה רציפה, המכסה את כל הקטע. בעזרתה אפשר להגדיר פונקציה רציפה בין מרחבי המכפלה,, לפי הנוסחה.
ג'ואן קולינס
שושלת
הסדרה שודרה במשך תשע עונות, בין השנים 1989–1981, וזכתה להצלחה בינלאומית. בארצות הברית היא דורגה במקום הראשון במדד נילסן בעונת השידורים של 1985–1984. על גילום דמותה של אלכסיס הייתה קולינס מועמדת לפרס גלובוס הזהב שש פעמים ברציפות (בשנים 1982 עד 1987), וזכתה בפרס פעם אחת, ב-1983. באותה שנה הייתה מועמדת גם לפרס אמי, קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, והופיעה (בגיל 49) בסדרת צילומי עירום שנפרסה על פני 12 עמודים במגזין "פלייבוי".
עקום פאנו
בנייה של מסילה ממלאת-שטח
מכיוון שקבוצת קנטור הומיאומורפית למרחב, ומכיוון שקיימת התאמה חד-חד-ערכית ועל , יש הומיאומורפיזם. ההרכבה היא העתקה רציפה של קבוצת קנטור על ריבוע היחידה. אבל את הפונקציה f אפשר להרחיב לפונקציה רציפה, על ידי השלמה ליניארית בכל אחד מן הקטעים החסרים של C, וזוהי המסילה המבוקשת.
ג'ואן קולינס
שושלת
ב-1991 חזרה לגלם את דמותה של אלכסיס במיני-סדרה "שושלת: האיחוד", שרק בה הגיע הסיום המסודר של הסדרה, לאחר שב-1989 העונה התשיעית והאחרונה הסתיימה בקליף האנגר.
קינגפישר איירליינס
בחודש פברואר 2012 החברה פשטה רגל והפסיקה את הטיסות בהודו בגלל מצב כלכלי לא יציב.
ג'ואן קולינס
קריירה מאוחרת
קולינס לא הצליחה לשחזר את ההצלחה לה זכתה עם הסדרה "שושלת". בשנות התשעים הופיעה בתפקידי אורח במספר סדרות טלוויזיה אמריקאיות, כגון "רוזאן", "נני" ו"ויל וגרייס", וכן השתתפה בתפקידי משנה במספר סרטי קולנוע. ב-1994, בגיל 60, הוציאה קלטת כושר בשם "Joan Collins Personal Workout". ב-1999 השתתפה בגרסת הווידאו של המחזמר המצליח "יוסף וכתונת הפסים המשגעת".
בשנת 2000 השתתפה בסרט הקולנוע "הפלינטסטונס: ויוה רוק וגאס", שהיווה סרט המשך לסרט המצליח "הפלינסטונס" מ-1994. היא גילמה את תפקיד המשנה של אמה של וילמה פלינסטון. הסרט לא זכה להצלחה מסחרית.
ב-2006 יצאה לסיבוב הופעות ברחבי בריטניה עם "ערב עם ג'ואן קולינס", מופע יחיד שבו סיפרה על ההצלחות ועל הכשלונות בקריירה שלה ובחייה. באותה שנה הופיעה בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה הבריטיות "נשות הכדורגלנים" ו"מלון בבילון".
ב-2010 הצטרפה לזמן קצר לאופרת הסבון הגרמנית "Verbotene Liebe" ("אהבה אסורה"), בה גילמה את דמותה של ליידי ג'ואן, אריסטוקרטית בריטית.
קריירה כסופרת
במקביל לקריירה שלה כשחקנית, פיתחה קולינס גם קריירה כסופרת. עד היום הוציאה שישה רומנים, שרובם הפכו לרבי מכר:
בנוסף לרומנים, היא כתבה גם שבעה ספרי לייף סטייל וארבע אוטוביוגרפיות.
בשנות התשעים הייתה קולינס מעורבת במאבק משפטי מתוקשר עם בית ההוצאה לאור רנדום האוס. קולינס חתמה עם ההוצאה לאור על הסכם לכתיבת שני ספרים תמורת 4 מיליון דולר, וקיבלה כמקדמה 1.2 מיליון דולר. בספטמבר 1991 הגישה קולינס להוצאה טיוטה בת 690 עמודים של הספר שכתבה. ההוצאה לאור סברה שטיוטת הספר הייתה באיכות נמוכה מאוד, שאינה ניתנת לפרסום, ודרשה מקולינס להחזיר את המקדמה שקיבלה, בטענה שלא עמדה במחויבותה על פי ההסכם. קולינס סירבה להחזיר את המקדמה, ואף הגישה ב-1992 טיוטה של ספר נוסף ודרשה לקבל את יתרת 4 מיליון הדולר שהובטחו לה, בטענה שעל פי ההסכם היא הייתה מחויבת רק להגיש שתי טיוטות מלאות של ספרים, ולא טיוטות שיהיו מקובלות על הוצאת הספרים. עוד טענה קולינס, שההוצאה לא סיפקה לה את הסיוע בעריכת הספרים שלו ציפתה. בפסק הדין שניתן ב-1996 נקבע, שקולינס תוכל לשמור על המקדמה שקיבלה, ובנוסף ההוצאה לאור תשלם לה מיליון דולר נוספים.
מוזיקה
ב-1959 ביצעה במהלך טקס האוסקר את השיר "It's Great Not To Be Nominated", ביחד עם אנג'לה לנסברי ודנה וינטר. ב-1962 שרה את השיר "Let's Not Be" בסרט "הדרך להונג קונג" עם בינג קרוסבי ובוב הופ. ב-1963 חברה לפיטר סלרס ולמי שהיה אז בעלה אנתוני ניולי, והשלושה הוציאו אלבום בשם "Fool Britannia", שזכה להצלחה והגיע ל"עשרת הגדולים" במצעד האלבומים הבריטי.
ב-1983, במסגרת פרק בסדרה "שושלת", היא שרה את השיר "The Boys in the Back Room", שבוצע במקור על ידי מרלן דיטריך בשנות ה-30. ב-1986, במסגרת הופעתה במיני סדרה "מונטה קרלו", ביצעה את "The Last Time I Saw Paris". עוד בשנות השמונים, היא הוציאה סינגל של הופעה חיה שהוקלטה בהולנד, שבה היא מצטטת את שירו של ג'ון לנון "Imagine", בליווי התזמורת הסימפונית של לונדון.
ב-2001 הופיעה בוידאו קליפ לשירה של להקת Badly Drawn Boy "Pissing in the Wind".
פרסומות
לאורך הקריירה הופיעה קולינס בפרסומות רבות. בתחילת שנות השבעים החלה להופיע בפרסומות בטלוויזיה ובעיתונים ל"בריטיש איירווייז", והמשיכה לפרסם את חברת התעופה במשך יותר משלושה עשורים. באמצע שנות השמונים פרסמה את משקה הג'ינג'ר אייל של קנדה דריי ואת סניו, והייתה הפרזנטורית של הבושם "Scoundrel" של רבלון. בעשור הראשון של המאה ה-21 הופיעה בפרסומות בטלוויזיה הבריטית למרקס אנד ספנסר, למצלמות של חברת אולימפוס, למותג האופנה האמריקאי Old Navy ולרשת מלונות מריוט.
פרויקט שיקום שכונות
פרויקט שיקום שכונות הוא מיזם עליו הכריזה ממשלת ישראל השמונה עשרה בראשות מנחם בגין ב-1977, ובמסגרתו שוקמו 160 אזורי מצוקה בישראל.
מאז קבלת ההחלטה על ביצוע המיזם, אותרו 210 שכונות מצוקה, בכ-70 שכונות הסתיים המיזם, והוא עתיד להתבצע בעשרות שכונות נוספות. האוכלוסייה ב-160 השכונות הראשונות שבהן יושם המיזם מונה כמיליון איש. בין השכונות שהשתתפו במיזם: רמת עמידר, גבעת אולגה והשכונות הירושלמיות פת, בקעה ותלפיות.
הרקע לפרויקט
בשנות ה-60 עלתה בעיית שכונות העוני והמצוקה לתודעת החברה הישראלית, והיא נתפסה כבעיה לאומית. על מנת לטפל בבעיה, הוקם משרד השיכון, שהופקד על טיפול בנושא. זמן קצר לאחר הקמת המשרד העבירה הממשלה את חוק בינוי ופינוי של אזורי שיקום, ה'תשכ"ה-1965 שנחקק בעקבות מסקנות ועדת אלמוגי. על פי החוק, הוקמה "הרשות לבינוי ופינוי אזורי שיקום" שתפקידה היה לטפל במצוקת הדיור ברחבי ישראל, וניתנו לה סמכויות לפנות שכונות עוני בכפייה, ללא הסכמת תושביהן. הרשות נכשלה במשימתה ופורקה בשנת 1975.
ג'ואן קולינס
עבודת צדקה
קולינס הביעה לאורך השנים תמיכה פומבית במספר מטרות צדקה. ב-1982 הופיעה בפני הקונגרס האמריקאי ודיברה על הצורך בהגדלת מימונם של מחקרים נוירולוגים. ב-1988 קיבלה את אות הכבוד הגבוה ביותר שמעניקה הקרן הבינלאומית למען ילדים עם לקויות למידה, כהוקרה על תמיכתה רבת השנים בפעילות הקרן. באותה שנה נחנך אגף חדש על שמה בבית החולים לילדים של מישיגן. ב-1990 מונתה כחברת כבוד באגודה הלאומית הבריטית למניעת התאכזרות לילדים. ב-1994 קיבלה פרס על מפעל חיים מהאגודה לחקר סרטן השד בבריטניה, על תרומתה להגברת המודעות לסרטן השד בבריטניה. ב-2003 פרסה את חסותה על ההוספיס לילדים "Shooting Star" בבריטניה, ובמקביל המשיכה לתמוך במספר ילדים מאומצים בהודו, דבר שנהגה לעשות במשך מעל 25 שנים.
תואר אבירות
ב-1997 הוענק לקולינס על ידי המלכה אליזבת תואר האבירות הבריטי OBE, כהוקרה על תרומתה לתרבות ועל פעילות הצדקה שלה.
פרויקט שיקום שכונות
תולדות הפרויקט
ועדת שרים בראשות יגאל ידין ובשיתוף שרי הפנים, האוצר, החינוך, העבודה והרווחה והשיכון, ובהמשך גם שר הבריאות, הייתה אחראית על ניהול כולל של המיזם וקביעת השכונות ששותפו בו. מנהל התוכנית בפועל היה פרופסור דניאל שמשוני.
ג'ואן קולינס
חייה האישיים
קולינס הייתה נשואה חמש פעמים. ב-24 במאי 1952 נישאה לשחקן האירי מקסוול ריד. השניים התגרשו ב-1956. בסוף שנות ה-50 ניהלה רומן של שנה וחצי עם וורן בייטי, במהלכו השניים היו מאורסים לזמן קצר וקולינס עברה הפלה. ב-27 במאי 1963 קולינס התחתנה עם הזמר, השחקן והמלחין האנגלי אנתוני ניולי. לה ולניולי נולדו שני ילדים: בת בשם טארה סינארה ניולי ובן בשם אלכסנדר אנתוני ניולי. קולינס וניולי התגרשו ב-1970. במרץ 1972 קולינס נישאה לאיש העסקים ומפיק הסרטים האמריקאי רון קאס. במסגרת נישואיהם נולדה ילדתה השלישית של קולינס, קייטי קאס. קולינס וקאס התגרשו ב-1983, אולם הם נשארו בקשר קרוב עד למותו של קאס ממחלת הסרטן ב-1986. ב-3 בנובמבר 1985, בשיא הצלחתה של הסדרה "שושלת", קולינס נישאה לזמר השוודי פיטר הולם, בטקס שנערך בלאס וגאס. הם התגרשו ב-25 באוגוסט 1987, לאחר הליכי גירושים ארוכים ומתוקשרים. לאחר הגירושים עזבה קולינס את לוס אנג'לס וחזרה להתגורר בלונדון. ב-17 בפברואר 2002 התחתנה בלונדון עם בעלה החמישי, פרסי גיבסון, מנהל חברת תיאטרון הצעיר ממנה ב-32 שנים.
לקריאה נוספת
אוטוביוגרפיות: ביוגרפיות:
פרויקט שיקום שכונות
תולדות הפרויקט
התוכנית לשיקום השכונות הוגשה לכנסת על ידי גדעון פת, שר הבינוי והשיכון, בשם הממשלה במאי 1978. במהלך השנים, מאז שנת 1978, נכללו במיזם סוגים שונים של שכונות ויישובים, ובהם שכונות מצוקה בערים מבוססות יחסית, יישובים קטנים במרכז הארץ שרמתם הסוציואקונומית נמוכה יחסית, עיירות פיתוח, יישובים במגזר המיעוטים ועוד.
בשנת 2016 הודיע משרד השיכון על חידוש פרויקט שיקום השכונות במסגרתו ישופצו 38 שכונות.
פעילויות הפרויקט
במסגרת המיזם שופצו בין השנים 1977–1985 כ-45,000 יחידות דיור, כ-35% מיחידות הדיור שהוגדרו כדורשות שיקום. כ-13,000 יחידות דיור הורחבו.
ריקה שלו
ביוגרפיה
נפטרה בירושלים ב-31 במאי 2010 ונקברה בבית הקברות כנרת. בשנת 2012 פרסם בנה, ענר שלו, את הרומן האוטוביוגרפי "אמא" שבמרכזו התמודדות עם לכתה.
פרויקט שיקום שכונות
תהליך השיקום
פרויקט שיקום השכונות התבסס על שלושה מרכיבים:
על ריכוז המיזם הופקד משרד הבינוי והשיכון, ועל ניהולו הופקדו אגפים במשרד. לצד משרד השיכון משתתפים בניהול המיזם וביצועו משרדי ממשלה נוספים, שחבריהם מתרכזים לצוות הבין-משרדי לשיקום שכונות.
שיקום פיזי
שיקום השכונות הפיזי הוא שיקום שכונות חזותי ופנימי, כלומר, בתוך הדירות. המיזם הופעל ב-160 שכונות שאוכלוסייתן כמיליון איש, המתגוררים בכ-250,000 דירות. השיקום מתבטא בעיקר בהרחבת דירות, בשיפוץ וחידוש מבנים ובשיפור תשתיות. המטרות העיקריות של המיזם הן שיפור תנאי הדיור ואיכות המגורים של תושבי שכונות השיקום והקטנת הפער בין שכונות אלו לשכונות אחרות. הרחבת הדיור נעשית באמצעות הלוואה בתנאים נוחים, צמצום מרכיב המענק בהלוואה הביא לירידה במספר הדירות המורחבות (כמפורט בטבלה). בנוסף, המיזם עוסק בשיפוץ דירות קשישים בשכונות - משנת 1994 ועד סוף 2009 שופצו 32,000 דירות, גם בהיקף שיפוץ הקשישים חלה ירידה משמעותית במהלך העשור הראשון של שנות ה-2000. מתוך 210 שכונות מצוקה שאותרו למיזם, הסתיים השיקום הפיזי עד שנת 2009 בכ-70. בינואר 2007 החליטה הממשלה, במטרה למנוע את התמשכות המיזם לרכז את מאמצי השיקום הפיזי במספר קטן של שכונות. בהתאם, הושהה הטיפול בכ- 50 שכונות והמיזם המשיך ב37 שכונות. מ-1978 ועד סוף שנת 2009 הושקעו במיזם כ-10.5 מיליארד שקלים. ומשרד השיכון העריך כי נדרשים 3 מיליארד שקלים נוספים להשלמת השיקום בשכונות המטופלות. תקציבי השיקום הפיזי ירדו מ-193 מיליון שקלים בשנת 2001 ל-53.4 מיליון ש"ח בשנת 2008. הקיצוץ לווה בירידה במספר הדירות המורחבות והבתים המשופצים.
שיקום חברתי כלכלי
על שיקום השכונות החברתי מופקדים משרד הבינוי והשיכון, משרד החינוך, משרד הרווחה ומשרד הבריאות. פרויקט שיקום שכונות חברתי מתמקד בכל שכונה בנושא מסוים על-פי צורכי התושבים, כגון פיתוח החינוך לילדים ולנוער או הגברת יכולת התעסוקה וההשתכרות, על ידי סיוע במציאת מקומות עבודה, או קורסים מזורזים להכשרה מקצועית המסובסדים על ידי הממשלה.
ביקורת על הפרויקט
שנה לאחר קבלת ההחלטה על ביצוע המיזם, תיאר יגאל ידין את התוכנית במילים "המפעל החברתי הגדול ביותר שתוכנן אי פעם בישראל. ראשיתה ביוזמתו של ראש הממשלה לפתרון בעיות הדיור בשכונות המצוקה... מדובר כאן בשיקום אוכלוסייה של מאה ושישים שכונות ואזורי מצוקה בישראל בהיקף כספי גדול... הפרויקט הזה של שיקום השכונות... הוא מהפכה שלמה בכל דפוסי השיקום השכונתי".
בעשורים האחרונים ירדו תקציבי המיזם בהדרגה, ובשנים האחרונות, עומד תקציב המיזם על 48 מיליון ש"ח, לעומת תקציב של כמיליארד ש"ח לחמש שנים עם הקמת המיזם. בינואר 2007, בעקבות קיצוצים מתמשכים בתקציבי המיזם, החליטה ממשלת ישראל להשהות את פרויקט שיקום שכונות פיזי ב-67 שכונות, ולרכז מאמץ רק ב-34 שכונות. במקביל ביקשה הממשלה מוועדה בין משרדית (משרד השיכון, משרד החינוך, משרד הרווחה, משרד הבריאות ומשרדים נוספים) להגיש לה המלצות לריכוז מאמץ דומה גם בתחום החברתי.
הסופר אלי עמיר, שעמד בראש ועדה שמונתה במטרה לבחון את פרויקט שיקום השכונות ולהמליץ על עתידו, טען שלמיזם במצבו אין זכות קיום, כיוון שהתקציב שמופנה אליו "מעליב...שווה ערך לשלוש דירות מרוהטות במגדל פאר בתל אביב".
ביקורת מבקר המדינה
משרד מבקר המדינה ערך ביקורת על ניהול המיזם בשנת 2003. ממצאיו העיקריים: שכונות רבות נמצאות במיזם שנים רבות ולא מוצאות ממנו, ומנגד שכונות הזקוקות למיזם לא צורפו אליו. כמו כן, אין למשרד השיכון תוכנית רב-שנתית לביצוע המיזם המגדירה מטרות, תקציבים, סדר עדיפויות ולוח זמנים, ועוד. בנוסף קבע מבקר המדינה כי השיתוף הבין משרדי אינו מספיק.
טאוסוניט
טאוסוניט (באנגלית: Tausonite) הוא הצורה הטבעית והנדירה של התחמוצת הקרמית סטרונציום טיטנאט, בעלת הנוסחה הכימית: SrTiO3. הוא מצוי בטבע בצורת גבישים קובייתיים. המינרל שייך לקבוצת הפרובסקיט.
המינרל התגלה לראשונה בשנת 1982 במזרח סיביר שברוסיה. המינרל נקרא על שם הגאוכימאי הרוסי לב ולדימירוביצ' טאוסון (Lev Vladimirovich Tauson) שחי בשנים 1917-1989.
פורטיסהד
פורטיסהד (אנגלית: Portishead) היא להקה בריטית, שהחלה לפעול כצמד בשנת 1991. סגנונה המוזיקלי של הלהקה הוא טריפ הופ.
היסטוריה
מייסדי הלהקה הם הקלידן ג'ף ברואו והסולנית בת' גיבונס. הלהקה קרויה על שמה של העיר בה גדל ברואו, הנמצאת בקרבת בריסטול. בגיל 17 עבר ברואו לבריסטול ועבד באולפני הקלטות לצד אמנים ולהקות כננה צ'רי, מאסיב אטאק וטריקי, מהם הושפע סגנונו. את גיבונס הוא פגש בלשכת העבודה בשנת 1991, הם הוציאו תחילה סרט מחווה קצר לסרטי המתח האפלים של שנות ה-60 בשם "To Kill a Dead Man" עם פסקול שזכה לשבחים רבים. בשנת 1994 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, "Dummy", שזכה להצלחה רבה בארצות הברית ובאירופה ואף זכה בתואר אלבום השנה בטקס פרסי המרקורי בבריטניה.
"Portishead", האלבום השני של הלהקה, שמנתה בשלב זה ארבעה חברים, יצא ב-1997 לאחר עיכובים רבים. הוא לא היה חדשני כקודמו, אך היה נאמן לצליל המקורי של הלהקה.
האלבום השלישי, "PNYC" יצא ב-1998 והוקלט בהופעה חיה בניו יורק, שכללה תזמורת כלי מיתר שלמה.
בשנת 2002 הוציאה בת' גיבונס אלבום בשם "Out of Season" בשיתוף פעולה עם פול ווב מ-Talk Talk.
בתחילת 2005 התקיימה בבריסטול הופעת צדקה למען קורבנות הצונאמי במערב אסיה, ופורטיסהד השתתפו בה בהופעתם הראשונה מזה שבע שנים. בערך באותו זמן חשף ברואו שהלהקה כותבת את אלבום האולפן השלישי שלה, אם כי טרם החלה הפקתו. בתחילת שנת 2006 אישר 3D ממאסיב אטאק ששתי הלהקות מתכננות הופעה משותפת בהמשך השנה.
בשנת 2001, דורגה פורטיסהד בידי המגזין טיים בין 10 הלהקות הטובות בעולם, יחד עם רדיוהד, U2 ופאטו פו..
באפריל 2008 הוציאה הלהקה את אלבום האולפן השלישי שלה, Third.
ב-2018 פורטיסהד פרסמו בעמוד הפייסבוק הודעה על כך שיחרימו את ישראל ולא יופיעו בה כל עוד יש אפרטהייד.
פרנקו פאצ'ו
פרנצ'סקו (פרנקו) אנטוניו פאצ'ו (באיטלקית: Francesco (Franco) Antonio Faccio; 8 במרץ 1840 – 21 ביולי 1891) היה מלחין ומנצח איטלקי.
ביוגרפיה
פאצ'ו נולד בוורונה ועשה לו שם כמנצח על המוזיקה של ורדי. הוא למד מוזיקה במילאנו ואחרי סיום לימודיו החל בקריירה של מלחין, בחיבור I Profughi Fiamminghi ("הפלמים הנמלטים", מילאנו 1863) ו"אמלטו" (ג'נובה 1865), אחת מאופרות רבות המבוססות על המלט של ויליאם שקספיר. שתי האופרות לא נחלו הצלחה בקרב מבקרי המוזיקה או הקהל הרחב. עם זאת, מארש האבל שנכתב ל"אמלטו" נחשב לדוגמה חשובה לליריות של פאצ'ו. הפופולריות של המארש באה לביטוי ברור בעיבוד שנעשה לו להרכב כלי נשיפה מעץ בשלהי המאה ה-19. את החלק הזה של האופרה אפשר עדיין לשמוע בקורפו בתקופה הפסחא, שם מבצעת אותו תזמורת כלי הנשיפה של "האגודה הפילהרמונית של קורפו" בתהלוכה לכבוד הקדוש של קורפו, סנט ספירידון. מכל מקום, בשנת 2004 ערך המנצח אנתוני בארז את הפרטיטורה של "אמלטו" להצגה, ובכך איפשר הערכה מחודשת של האופרה, שהייתה זנוחה ונשכחת עד לא מכבר.
בשנת 1867 התמנה פאצ'ו למנהל בקונסרבטוריון של מילאנו וב-1872 למנהל לה סקאלה במילאנו. פאצ'ו ניצח על הביצוע הראשון של אותלו מאת ורדי (1887) וכן על הצגת הבכורה של האופרה בלונדון. קודם לכן ניצח על הביצוע הראשון באיטליה של אאידה (1872) ועל הצגת הבכורה של הגרסה המתוקנת של "סימון בוקנגרה" (1881). פאצ'ו מת במונזה בגיל 51.
קצבת שירותים מיוחדים
קצבת שירותים מיוחדים היא קצבה שמשלם המוסד לביטוח לאומי לאנשים עם מוגבלות מגיל 18 ואילך, הזקוקים לעזרה רבה בפעולות היומיום (לבישה, אכילה, רחצה, ניידות בבית ושליטה על הפרשות), או שהם זקוקים להשגחה מתמדת למניעת סכנת חיים לעצמם או לאחרים.
תנאי הזכאות
התנאי הבסיסי לזכאות לקצבה הוא הזדקקות לעזרה רבה בפעולות היומיום (לבישה, אכילה, רחצה, ניידות בבית ושליטה על הפרשות), או הזדקקות להשגחה מתמדת למניעת סכנת חיים למבקש הקצבה או לאחרים.
מי שהיה זכאי לקצבה קודם שהגיע לגיל פרישה ימשיך לקבל אותה גם לאחר מכן (כל עוד מתקיימים תנאי הזכאות). את התביעה לקצבה ניתן להגיש עד חצי שנה אחרי גיל הפרישה, אך הזכאות לקצבה תינתן רק אם רופא המוסד קבע שהיו זכאים לה בתקופה שלפני גיל הפרישה.
זכאים נוספים לקצבה:
עולה חדש בשנה הראשונה לעלייתו זכאי לקצבה בתנאים קלים מאלה המנויים לעיל. מהשנה השנייה ואילך דינו כדין כל תושב ישראל.
מי ששוהה במוסד שניתנים בו שירותי רפואה, סיעוד או שיקום אינו זכאי לקצבה.
גובה הקצבה
גובה הקצבה בשנת 2022 הוא:
תוספות:
סטרונציום טיטנאט
במשך תקופה ארוכה סברו כי סטרונציום טיטנאט קיים רק בצורתו המלאכותית, עד שבשנת 1982 החומר נמצא גם בצורה טבעית במינרל שנתגלה בסיביר, וזכה לשם טאוסוניט (tausonite). הטאוסוניט הוא מינרל נדיר ביותר ונמצא רק בגבישים זעירים, ולפיכך זה עוסק בחומר המלאכותי כל עוד לא צוין אחרת.
השימושים העיקריים של סטרונציום טיטנאט הם ביישומים אופטיים מדויקים, בנגדים משתנים, בחיקויים ליהלום ובחומרים קרמיים מתקדמים. גבישים יחידים של סטרונציום טיטנאט משמשים כמצע נפוץ לגידול מגוון של חומרים אלקטרוניים מתקדמים ליישומים מחקריים מגוונים. דוגמה בולטת למחקר בתחום זה היא היווצרות של גז אלקטרונים דו-ממדי (2DEG) על פני השטח של סטרונציום טיטנאט כאשר מגדלים עליו שכבה אפיטקסיאלית של לנתנום-אלומינט (LaAlO3) בעלת עובי של ארבעה תאי יחידה או יותר.
אילוח של סטרונציום טיטנאט, למשל על ידי היסודות ניוביום או לנתן מגדילים את המוליכות (מסוג N) של החומר. בדומה לכך, גם פגמים נקודתיים של היעדרויות חמצן בגביש תורמים אלקטרון להולכה ומגדילים את המוליכות מסוג N של החומר. ניתן לגדל שכבות דקות אפיטקסיאליות של סטרונציום טיטנאט במגוון שיטות, כגון PLD, MBE ו-ALD. שכבות דקות כאלה משמשות למחקר בהתקני אלקטרוניקה מתקדמים ולחקר תופעות מגוונות בפיזיקה של חומר מעובה.
תכונות
לסטרונציום טיטנאט מקדם דיאלקטרי יחסי גבוה של כ-300 בטמפרטורת החדר ובשדות חשמליים נמוכים. בגבישים נקיים במיוחד ניתן להגיע להתנגדות סגולית גבוהה מאוד של למעלה ממיליארד אוהם-ס"מ. סטרונציום טיטנאט הופך למוליך על בטמפרטורה של 0.35 מעלות קלווין וזוהי התחמוצת המבודדת הראשונה בה נתגלתה מוליכות-על. לתחמוצת פער אסור לא-ישיר של 3.25 אלקטרון וולט ופער אנרגיה ישיר של 3.75 אלקטרון וולט.
סטרונציום טיטנאט נקי הוא שקוף וחסר צבע, אולם תוספות קטנות של מאלחים, כגון מתכות מעבר או עפרות נדירות יכולים להקנות לו צבע אדום, צהוב, חום או כחול. בצורתו הטבעית, המינרל טאוסוניט בדרך אינו שקוף ויש לו גוון חום-אדמדם, אדום כהה, או אפור.
מערכת קבצים מתועדת
מערכת קבצים מתועדת (באנגלית: journaling file system) היא סוג של מערכת קבצים, אשר שומרת מידע עצמי מתועד כדי למנוע שגיאות והשחתה של מערכת הקבצים.
בעיות עם מערכות קבצים מסורתיות
בתהליך כתיבת מידע לדיסק קשיח, מערכת הקבצים חייבת לכתוב מידע עצמי (מטא-מידע), אודות המידע שעל הדיסק; לדוגמה – מיקומו של המידע או שמות הקבצים. אם בזמן שהמערכת כותבת את המטא-מידע לדיסק הקשיח נוצרת הפרעה לכתיבה (לדוגמה, הפסקת חשמל או נפילת מתח), כתיבת המטא-מידע לא הסתיימה לגמרי, ומערכת הקבצים יכולה להיות במצב לא עקבי, כאשר תיאור המידע לא תואם לחלוטין את המידע עצמו או חסר.
דרך אחת לתקן את הבעיה היא להריץ תוכנת שירות לתחזוקה, אשר סורקת את הדיסק הקשיח כאשר המערכת מאותחלת, כדי לתקן שגיאות ואי-תאימויות. תוכנות כאלו הן CHKDSK במערכת חלונות של מיקרוסופט, fsck עבור מערכת יוניקס ותואמותיה, ו־Disk First Aid עבור מחשבי מקינטוש. לרוע המזל, לשיטה זו יש שתי בעיות: הראשונה – סריקה חוזרת של הדיסק כולו דורשת זמן רב. השנייה – ישנה אפשרות שהתוכנה הסורקת עלולה להיתקל בבעיות שהיא לא תוכל לתקן (או אפילו לזהות) ואז מידע יאבד.
מערכת קבצים מתועדת
מערכות קבצים מתועדות מטפלות בבעיה זו על ידי כתיבת קובץ מיוחד הנקרא "תיעוד" או "יומן" (journal), אשר עוקב ורושם את כל הגישות לדיסק. במצב כזה, העדכונים לדיסק הן גישות אטומיות: אם לפתע יש נפילת מתח, אז או שקבוצה נתונה של עדכונים יכולה לסיים לבצע ולהחיל את כל השינויים למערכת הקבצים, ובמקרה זה כמובן אין בעיה - ואז ניתן להשתמש במערכת הקבצים מיד; או שהיא תסומן כקבוצה שלא לגמרי -בוצעה -והוחלה למערכת הקבצים. במקרה זה, מנהל ההתקן של מערכת הקבצים יכול לקרוא את קובץ התיעוד/היומן ולתקן את כל אי-התאימויות שנוצרו.
השחזור מקובץ התיעוד מהיר הרבה יותר מאשר סריקה כוללת של הדיסק הקשיח, והוא גם מבטיח שמבנה מערכת הקבצים תמיד יהיה עקבי, גם במקרה של נפילת מתח.
יש לציין, שדבר זה לא מבטיח שלא יאבד מידע: מידע או שינויים למערכת קבצים, שנרשמו בין ההחלה האחרונה לתיעוד והקריסה עלולים להיאבד, כיוון שמערכת הקבצים מוחזרת למצבה בזמן ההחלה האחרונה לתיעוד, ללא כל השינויים שבאו לאחריו.
חלק ממערכות הקבצים מתעדות את כל המידע שייכתב לדיסק, בזמן שאחרות מתעדות רק את המידע העצמי של מערכת הקבצים (ה-metadata – לדוגמה: שמות הקבצים, ומיקומם בדיסק).
מערכות קבצים במבנה-יומן
מערכות קבצים במבנה יומן (log structured file systmes) הן מערכות קבצים, שכוללות רק יומן ללא נתונים "רגילים". מערכות קבצים כאלו שימושיות, בין השאר, בהתקני זיכרון הבזק, אשר בהם מחיקה היא פעולה יקרה ושוחקת.
סנונית ליס
סנונית ליס (נולדה ב-24 ביולי 1980) היא סופרת ישראלית, עיתונאית ומבקרת מוזיקה.
ביוגרפיה
ליס נולדה וגדלה בקיבוץ עין שמר, בת לאמנית צילה ליס ולטייס הקרב בדימוס אורי ליס.
כשהייתה בת 20, מעט לפני סיום שירותה הצבאי כמש"קית ת"ש, סבלה מפריצת שני דיסקים בגב התחתון ובעקבות כך מהגבלות שונות בתפקוד. לאחר מכן החלה לסבול ליס מכאבים בחלקים שונים בגופה וממגוון תסמינים. במשך השנים הוערך כי ליס מתמודדת עם תסמונת הפיברומיאלגיה אך כשהייתה בת 39, התגלה כי למעשה מדובר במחלה מיטוכונדיראלית נדירה מאד.
בשנים 2006–2009, שימשה ליס כמבקרת מוזיקה וככתבת תרבות וטכנולוגיה באתר התוכן נענע 10 ובעכבר העיר אונליין וכתבה למגוון מגזינים וכלי תקשורת.
ב-2006 הקימה ליס עם בן זוגה, העיתונאי גבע קרא עוז, את "סנונית תוכן" - חברה לתוכן ולשיווק בדיגיטל, המספקת שירותי תוכן ושיווק ברשתות חברתיות לחברות גדולות, עסקים קטנים ובינוניים ועמותות. במסגרת עבודתה סיפקה ליס שירותי תוכן לחברות רבות ובהן: בנק הפועלים, yes, אסותא מרכזים רפואיים, אגודת צער בעלי חיים בישראל, מכללת עתיד ועוד.
ספרה הראשון של ליס, "כל הג'אז הזה", ראה אור ב-2017. הספר הוא רומן מכתבים המתרחש כולו באינטרנט ובמרכזו גיבורת הספר שמסלול חייה נקטע בעקבות תאונת דרכים טראומטית. הספר עוסק בהתמודדות שלנו, כיחידים וכחברה, עם חולשות כלפי עצמנו וכלפי האחר, נושא שלליס היה חשוב להביא לידי ביטוי בעקבות המפגש שלה עם המערכת הרפואית ועם תגובות החברה למצוקות שלה. "כל הג'אז הזה" משלב אלמנטים השייכים לעולם הישן לכאורה כמו כתיבת מכתבים, לצד שפה עכשווית וסלנג, וכלל גם אתר אינטרנט ייעודי לספר. הספר תורגם לאנגלית ויצא לאור ב-2023 תחת השם Someone's Secret.
ספרה השני, "תשע דרכים להיפרד", ראה אור ב-2022. הספר הוא אסופת סיפורים קצרים המציגים מציאות עתידנית או מקבילה, שבה טכנולוגיה מחליפה לא פעם יחסים בין אישיים. את הסיפורים מאכלסות דמויות צבעוניות, תלושות החוות פרידות מסוגים שונים: מבני זוג, מבני משפחה, מאורחות חיים ומכישורים גופניים.
בין הדמויות: שליח שמשמש כנכד להשכיר ויוצא לדייטים בשביל הלקוחות; אישה מבוגרת המתכננת מסיבת פרידה מחייה ומשכתבת את תולדותיהם ללא היכר; ילד שנולד לאחר תכנון גנטי-מיילדותי וגדל להיות גולם שקם על יוצריו; גבר נשוי ששוכר את חייהם של זרים דרך אפליקציית Lifebnb, בדרך למפגש מיוחל עם אהובת נעוריו; צעירה המגלה כי חלום חייה להישאר בקיבוץ תלוי במספר הלייקים שתקבל באפליקציה ועוד דמויות שחיות בעולם מנוכר אך מלא תקווה. הספר מועמד לפרס גפן לספרות מדע-בדיוני ופנטזיה לשנת 2023 בקטגוריית ספרי המקור.
בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה ותואר שני בלימודי תרבות. עבודת התזה שלה עוסקת במוגבלות דיבור ובטראומה בדמויות גברים בספרות העברית משנות השישים ועד היום.
ליס ניהלה בהתנדבות במשך כמה שנים את פורום עמותת אס"ף - הארגון הישראלי הרשמי לחולי פיברומיאלגיה ו-CFS באתר nana10, וכיום מנהלת בהתנדבות את קבוצת הפייסבוק "הריון, לידה ואימהות עם מוגבלות".
חיים אישיים
מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה העיתונאי גבע קרא עוז ועם שני ילדיהם.
רוברט קלייב
מייג'ור גנרל רוברט קלייב או לורד פלסי (באנגלית: Robert Clive; 29 בספטמבר 1725 - 22 בנובמבר 1774) היה קצין ואיש צבא ומדינאי בריטי בעל תואר אצולה. אוטודידקט ובעל אישיות הפכפכה, ניסה להתאבד פעמיים והצליח בפעם השלישית. הוא הצליח במיוחד בקרבות בין הבריטים לצרפתים ונודע בעיקר בגלל קרב פלסי - בעקבותיו התעשר מכיבוש ושליטה על חבל בנגל שבהודו.
ביוגרפיה
קלייב נולד כבנו של חבר בפרלמנט הבריטי. בילדותו התגלה כבעייתי ולא הסתדר בלימודיו, וכן ניסה להתאבד פעמיים. כשהתבגר הוא התגייס לצבא הבריטי והפך לקצין זוטר. בשנת 1751, בקרבות שהתנהלו בין הבריטים לצרפתים, הוא כבש את העיר הצרפתית ארקוט והתעשר ממנה, ובשנת 1753 שב לאנגליה עם אשתו. בשנת 1756 נשלח קלייב להודו, שם שימש כמושלו של מבצר סנט דייוויד - בו רוכז הפיקוד על הכוחות הבריטיים באזור. בהודו הצטיין קלייב בתפקידו והצליח למעלה מן המשוער בקרבות מול ההודים. אחד מקרבותיו הבולטים - קרב פלסי היה יוצא דופן בהצלחתו, והיווה פריצת דרך משמעותית ראשונה בכיבוש הודו, והשתלטות בריטניה עליה. במהלך הקרב הוא כבש את חבל הארץ בנגל והפך למושלו, אך בפועל מעל בכספים וגנב לכיסו הון תועפות.
בשנת 1760 חזר קלייב לבריטניה כשהונו מוערך בכ-300.000 לירות שטרלינג, שנה לאחר מכן נבחר לפרלמנט הבריטי, ושנה נוספת מאוחר יותר קיבל תואר אצולה לורד. בהמשך הוא נשלח שוב להודו כמפקד הראשי של הצבא. בשלב זה של כהונתו כמושל ומפקד הצבא, הוא שינה את דרכיו והנהיג רפורמות שחוללו שינוי במדינה. אך בפועל קלייב כפה את אותן רפורמות על נתיניו, ולמעשה מכר את חבל בנגל לידי חברת הודו המזרחית הבריטית והתעשר גם בגללה.
קלייב נודע בקשיחותו, ועקב כך רכש לו אויבים רבים. כשחזר לבריטניה אלה שנאוהו בעקבות כך, אך גם בגלל עושרו שהשיג בדרכים לא-כשרות בהודו. בשנת 1772 הוא הואשם בשחיתות, אך זוכה בפני ועדת חקירה מטעם הפרלמנט. לאחר מכן הוא התאבד ככל הנראה מדיכאון, או משימוש באופיום.
התאבכות
הִתְאַבְּכוּת היא תופעה פיזיקלית, המתרחשת כאשר גלים נפגשים במרחב. באזור המפגש נוצרת תבנית דמוית שריג מכיוון שבהכרח מתקבלות נקודות במרחב בהן שיא של גל אחד נפגש עם עמק של גל אחר תוך התבטלות הדדית (מלאה או חלקית בהתאם לעוצמותיהם, ז"א עוצמה א' פחות עוצמה ב'), ולעומתן מתקבלות נקודות בהן שיאי שני גלים נפגשים תוך יצירת שיא משותף בעל עוצמה שהיא סכום העוצמות.
עקרונות
הגל הפשוט ביותר לתיאור הוא גל סינוסי, שבנקודה קבועה במרחב מתואר על ידי הפונקציה: כאשר A משרעת הגל, \omega התדירות הזוויתית שלו, t הזמן ו-\phi מופע התחלתי כלשהו. במערכת שבה שני מקורות של גלים סינוסיים, הערך y יהיה סכום הערכים הנוצרים על ידי כל מקור. סכום זה יהיה גל סינוסי בעצמו רק אם התדירויות של שני הגלים זהות במדויק, אז נקראים הגלים קוהרנטיים. אם גם המשרעות של שני הגלים שוות, ניתן בעזרת זהויות טריגונומטריות לראות שסכומם הוא גל סינוסי באותה התדירות, שהמשרעת והמופע ההתחלתי שלו נקבעים על ידי הפרש המופע בין שני הגלים בלבד: הגל הכולל הוא בעל משרעת מקסימלית כאשר הפרש המופע בין שני הגלים היוצרים אותו הוא אפס (אז הם נקראים שווי מופע). התאבכות כזו נקראת התאבכות בונה, ובה השיאים של שני הסינוסים נפגשים כך שהשיא של סכומם גדול פי שניים מהשיא של כל אחד מהם. אם הפרש המופע בין שני הגלים הוא 180 מעלות (אז הם נקראים הפוכי מופע), השיא של הגל האחד נפגש עם השפל של הגל האחר וכתוצאה מהתבטלות הדדית סכומם מתאפס וההתאבכות נקראת התאבכות הורסת.
תבנית התאבכות היא המשרעת הכוללת של גלים מתאבכים בנקודות שונות במרחב. כל מקור יוצר גל שבו נקודות שוות מופע נעות במרחב, כך שהפרש המופע בין שני גלים תלוי במיקום המקורות. הדוגמה הפשוטה ביותר להתאבכות היא זו המתקבלת משני מקורות נקודתיים המקרינים אור מונוכרומטי. כל אחד מהם יוצר סביבו גל כדורי, והשדה החשמלי הכולל הוא סכום של שני גלים סינוסיים כדוריים. בנקודות שבהן הסינוסים הם שווי מופע תתקבל התאבכות בונה ועוצמת האור שם תהיה גבוהה יותר מזו שמתקבלת מכל מקור לחוד. בנקודות שבהן הגלים משני המקורות הם הפוכי מופע תתקבל התאבכות הורסת ותראה החשכה. מיקום נקודות ההתאבכות ההורסת ונקודות ההתאבכות הבונה שבתבנית ההתאבכות תלוי בהפרש המופע ההתחלתי בין שני המקורות, באורך הגל שלהם ובמרחק ביניהם.
דוגמאות
ישנן תופעות שונות בהן מתרחשת התאבכות בין כמה מקורות גלים, ובהן מאפייני המערכת השונים קובעים את תבנית ההתאבכות. פעמים רבות, במקום לחשב את סכום הגלים כתלות בהעתק מגדירים את תבנית ההתאבכות לפי הנקודות בהן ישנה התאבכות בונה והורסת, ומודדים בניסוי את הנקודות שבהן מתקבלת עוצמה מקסימלית ומינימלית.
יחסי אוסטרליה–פקיסטן
על פי סקר השירות העולמי של ה-BBC ב–2013, 10% מהאוסטרלים ראו את ההשפעה הפקיסטנית באופן חיובי, כאשר 79% הביעו דעה שלילית.
יחסי סחר
יצוא פקיסטן לאוסטרליה הגיע לשיאו בשנת 2011 כשהוא הגיע ל-167 מיליון דולר, ואילו היבוא באותה תקופה הגיע ל-437 מיליון דולר. שתי המדינות התחייבו להעלות את הסחר הבילטרלי למיליארד דולר, תוך כמה מאמצים מתואמים ברמה הציבורית והפרטית.
הסכם נגד טרור
במהלך ביקורו של מושארף בשנת 2005, חתמו שתי המדינות על הסכם נגד טרור שהיה הסכם בין פקיסטן לאוסטרליה בלחימה בטרור, שנשאר בעיה גלובלית רחבה. התזכיר אפשר אימונים משותפים בין כוחות הביטחון הפקיסטנים לאוסטרליה וכן שיתוף מודיעין רגיש.
תוכנית השותפות לפיתוח אוסטרליה-פקיסטן
שתי המדינות בעבר שיתפו פעולה בשיחות ובפעולות בנושא מיזמים משותפים הנוגעים לחקלאות, חלב, בעלי חיים וכרייה. אוסטרליה מספקת מלגות לסטודנטים פקיסטניים מדי שנה ללמוד באוסטרליה. מעל 500 מלגות ניתנו לסטודנטים פקיסטניים עבור לימודי התמחות באוסטרליה.
יחסי צבא
גם אוסטרליה וגם פקיסטן היו חלק מהגרסה הדרומית-מזרחית של נאט"ו בשם SEATO, הידועה גם כהסכם הגנה הדדית. שתי המדינות ניהלו שיחות ביטחוניות וביטחוניות מאז 2006. דיאלוג האבטחה על מסלול 1.5 התחיל בשנת 2010. בשיחות מעורבות שתי הממשלות, בעוד שבדיאלוג המסלול 1.5 מעורבים מספר מקבלי החלטות מרכזיים ומיכלי חשיבה משני הצדדים. שיתוף הפעולה הביטחוני גדל במידה ניכרת כתוצאה משני המנגנונים. מוקד שיתוף הפעולה היה בתוכניות אימונים.
יחסי ספורט
שתי המדינות ידועות במיוחד בזכות ההיסטוריה הספורטיבית הארוכה שלהן בקריקט, והתחרויות בין הצדדים הלאומיים שלהן.
שלום שיקווה
שלום שיקווה (נולד ב-1943) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ המרכזי, ומזוהה בעיקר עם מכבי תל אביב, במדיה שיחק במשך רוב שנות ה-60.
קריירה
שיקווה גדל ברמלה והחל את קריירת הכדורגל במכבי רמלה. באמצע עונת 1962/1963 עבר למכבי תל אביב כשהיא ממקומת בתחתית הטבלה. שיקווה היה אחד מהגורמים המרכזים להישארותה של מכבי תל אביב בליגה באותה עונה. במהלך שנותיו של שיקווה במכבי תל אביב, זכה ב-2 אליפויות, 4 גביעי מדינה וגביע אסיה לאלופות.
בשנת 1970 עבר שיקווה לשחק בשורות בני יהודה תל אביב למשך שנתיים. בשנתיים האחרונות של הקריירה שיחק שיקווה בבית״ר רמלה. במהלך שנותיו כשחקן הבקיע שיקווה 64 שערים, ובשנת 1974 פרש ממשחק פעיל.
בנו הוא הכדורגלן ניר שיקווה.
בינימטיניב
בינימטיניב (בלועזית: binimetinib; ידוע גם כ-ARRY-162), הוא החומר הפעיל בתרופה מקטובי (mektovi). בינימטיניב הוא מולקולה קטנה, אנטי-סרטנית, אשר פותחה על ידי חברת אראי ביופרמה לטיפול בסוגי סרטן שונים. בינימטיניב הוא מעכב סלקטיבי של MEK, קינאזה מרכזית במסלול MAPK, העלול לקדם גידולים סרטניים. הפעלה בלתי תקינה של המסלול, מתבטאת בסוגים רבים של סרטן. בחודש יוני 2018, התרופה אושרה על ידי מינהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA), בשילוב עם אנקורפניב, לטיפול בחולים עם מלנומה בלתי ניתנת לכריתה או גרורתית, חיובית למוטציות BRAFV600K או BRAFV600E. התרופה אינה רשומה בישראל, אך מיובאת לישראל, על פי הצורך, תחת אישור מיוחד של משרד הבריאות. התרופה כלולה בסל הבריאות.
מנגנון פעולה
בינימטיניב, הזמין במתן פומי, הוא מעכב של MEK (mitogen-activated protein kinase kinase), או באופן יותר ספציפי, מעכב של MAP2K. MEK הוא חלק ממסלול RAS, אשר מעורב בשגשוג תאי ובהישרדות. MEK עובר אפ-רגולציה בסוגים רבים של סרטן. בינימטיניב, שאינו מתחרה עם ATP, נקשר ומעכב את הפעילות של הקינאזות MEK1/2, אשר הודגמו כמווסתות מספר פעילויות מפתח תאיות, כולל שגשוג, הישרדות, ואנגיוגנזה. MEK1/2 הן קינאזות בעלות ספציפיות דואלית לתריאונין\טירוזין, הממלאות תפקידי מפתח בהפעלה של מסלול ה- RAS/RAF/MEK/ERK ועוברות לעיתים אפ-רגולציה במגוון של סוגים של תאים סרטניים. עיכוב של MEK1/2 מונע את ההפעלה של חלבונים אפקטורים ושל גורמי שעתוק, התלויים ב-MEK1/2, מה שעשוי להביא לעיכוב של העברת הסיגנל התאי המתווך על ידי גורם גדילה. כפי שהודגם בניסויים פרה-קליניים, עיכוב זה עשוי להוביל, בסופו של דבר, לעיכוב של שגשוג תאי הגידול ולעיכוב בייצור של ציטוקינים דלקתיים שונים, בכללם אינטרלויקין-1, אינטרלויקין-6 וגורם נמק גידולי.
פיתוח התרופה
בחודש דצמבר 2015, הודיעה החברה, כי הניסוי בקליני במלנומה חיובית למוטציות ב-NRAS הסתיים בהצלחה. בניסוי זה, חולים שקיבלו בינימטיניב היו בעלי שרידות חציונית חופשית-מהתקדמות מחלה, של 2.8 חודשים, לעומת 1.5 חודשים, בחולים שקיבלו את הטיפול הסטנדרטי, עם דאקארבזין. בקשה לאישור תרופה חדשה (NDA) הוגשה ביוני 2016.
בחודש אפריל 2016, דווח כי הניסוי הקליני שלב III, עבור סרטן שחלות בדרגה- נמוכה, הופסק, בשל היעדר יעילות.
בינימטיניב נחקר אף כטיפול בדלקת מפרקים שגרונתית אך ניסוי קליני שלב II, לא הראה תועלת.
ב-2017 הודיע ה-FDA האמריקאי לחברת אראי ביופרמה, כי נתוני הניסוי הקליני שלב III, עבור טיפול של בינימטיניב במלנומה חיובית-למוטציות ב-NRAS, אינם מספיקים לאישור ההתוויה.
בחודש יוני 2018 אושרה התרופה על ידי ה-FDA האמריקאי, לטיפול במלנומה חיובית-למוטציות ב-BRAF, בשילוב עם אנקורפניב.
אבי שגיא-שורץ
אברהם (אבי) שגיא-שְורץ (נולד ב-30 באוקטובר 1947) הוא פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה והתפתחות הילד, ראש המרכז לחקר התפתחות הילד וראש התוכנית הבינלאומית ללימודי תואר שני בהתפתחות הילד באוניברסיטת חיפה.