cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הנרי ווד
ילדות ולימודים
בגיל ארבע-עשרה ניגן בעוגב ב"כנסיית המוזיקאים" (St Sepulchre-without-Newgate) הכנסייה הקהילתית הגדולה ביותר בלונדון, שם נשמר עכשיו אפרו.
ווד למד גם נגינה בפסנתר ובכינור אבל רק כשנכנס לאקדמיה המלכותית למוזיקה בגיל שש-עשרה החל לרכוש השכלה מוזיקלית שיטתית. במהלך שתי שנותיו באקדמיה קיבל שיעורי פסנתר, עוגב, הלחנה וזמרה. בין מוריו היו אבנעזר פראוט, הלחנה, ומנואל גארסיה, זמרה. שאיפתו בתקופה זו הייתה להיעשות למורה לזמרה (במהלך חייו אכן לימד זמרה), ועל כן השתתף בשיעוריהם של מורי זמרה רבים ככל שניתן לו, הן כתלמיד והן כמלווה.
קריירה
אחרי שעזב את האקדמיה למוזיקה מצא עבודה כמורה לזמרה וכמנצח תזמורת ומנצח מקהלה. הוא צבר ניסיון בעבודה בלהקות אופרה אחדות, רבות מהן עלומות-שם. הוא ניצח על להקת האופרה של קרל רוזה בשנת 1891 ושנה אחר כך על הצגת הבכורה האנגלית של "יבגני אונייגין" מאת צ'ייקובסקי ב"תיאטרון אולימפיק" המחודש. הוא עבד עם ארתור סאליבן בהכנת "אנשי המשמר" ו"אייבנהו".
קונצרטי הפרומס
את הרעיון ליצור סדרה של קונצרטי טיילת (פרומנאד), שווד ינצח עליהם, הגה ב-1893 רוברט ניומן, מנהל קווינ'ס הול. המונח קונצרטי טיילת התייחס בדרך כלל לקונצרטים בפארקים של לונדון, שם יכול היה הציבור לשמוע את המוזיקה אגב טיול. מטרתו של ניומן הייתה לחנך את הקהל להאזנה למוזיקה קלאסית, שעד אז היה נהוג לצרוך אותה במנות קטנות, כשהיא משובצת בין מופעים פופולריים אחרים. ווד היה שותף לאידיאל של ניומן וד"ר קת'קארט, רופא מומחה לאף, אוזן וגרון ואדם עשיר, הציע לממן את המיזם, בתנאי שווד יהיה אחראי על כל קונצרט. עוד תנאי שהציג היה, שגובה כוונון הכלים, שהיה גבוה באנגליה בחצי טון מן המקובל ביבשת, יורד למנעד הרגיל (A=435 Hz). ב-10 באוגוסט 1895 התקיים קונצרט הטיילת הראשון בקווינ'ס הול.
ווד בחר בפתיחה "ריאנצי" של וגנר לקונצרט הראשון, ובכך הזם את הטענה, שמנצח בריטי לא יוכל לנצח על וגנר. הגרמנים הכתירו את אנגליה של המאה ה-19 בכינוי Das Land ohne Musik, "ארץ ללא מוזיקה", ולא בלי סיבה. בשנים הבאות עתיד הנרי ווד לפעול לשינוי המצב הזה. תוכניות הקונצרטים דבקו בסדר מסוים, עם יצירות וגנר בימי שני ובטהובן בימי שישי. כן הוצגו לקהל הבריטי מלחינים אירופאים שלא הכירו קודם, כמו סיבליוס הפיני ומלחינים מן האסכולה הרוסית. בשנת 1912 ניצח ווד על "חמישה קטעים לתזמורת" של שנברג ועודד את התזמורת להתמודד בחזרה עם החומר הלא-מוכר, "זה עוד שום דבר בהשוואה למה שתידרשו לנגן בעוד 25 שנים." כמו כן, הנרי ווד גם ביצע את הופעת הבכורה הראשונה בבריטניה של הסימפוניה הרביעית של המלחין היהודי- גרמני: גוסטב מאהלר במסגרת ההופעות בפרומס.
עד 1941 נשאר ווד האחראי היחיד לקונצרטי הפרומס (בחריגה או שתיים), ואז חלק את הניצוח עם באזיל קאמרון ובעונה הבאה גם עם אדריאן בולט. ווד הציב את הפרומס במקום מרכזי בחיי המוזיקה בבריטניה והכניס חידושים רבים. הוא לחם בקביעות לשיפור תנאי השכר של הנגנים ובשנת 1911 צירף נשים לתזמורת. בשנת 1904, לנוכח ים של פנים בלתי מוכרים בתזמורת שלו עצמו, ביטל במחי יד את שיטת ממלאי המקום, שאיפשרה לנגנים לשלוח אחרים למלא את מקומם בכל זמן שרצו בכך. במחאה התפטרו ארבעים נגנים בבת אחת והקימו תזמורת משלהם, התזמורת הסימפונית של לונדון.
פעילויות מוזיקליות אחרות
עיקר פרסומו של ווד נבע מקונצרטי הטיילת, אבל הוא היה פעיל בתחומים רבים בחיי המוזיקה. הוא ניצח על קונצרטים רבים בלונדון ובערי השדה והופיע דרך קבע בפסטיבלים בנוריץ' ובשפילד. הוא ניצח על קבוצות חובבים רבות והיה נדיב מאוד בזמן שהקדיש לתזמורת הסטודנטים באקדמיה המולכותית למוזיקה. בהכנותיו לקונצרטים גילה יסודיות וקפדנות ויצר עם הזמן ספרייה גדולה של פרטיטורות, שסימן בתשומת לב בעיפרון צבעוני. זר הנעימות המפורסם שלו, "פנטזיה על שירי ים בריטיים", שהכין לחגיגות המאה לקרב טרפלגר בשנת 1905 תופסת עכשיו מקום כבוד שאין עליו עוררין בלילה האחרון של קונצרטי הטיילת.
התזמורים שלו ליצירות של מלחינים אחרים עוררו לא פעם ביקורת ועל כן, כשעיבד לתזמורת בשנת 1929 את הטוקטה ופוגה ברה מינור של יוהאן סבסטיאן באך, הציג את עבודתו כיצירה של מלחין רוסי בשם פאול קלנובסקי והתזמור זכה להצלחה רבתי. רק כעבור שנים אחדות הודה לבסוף בהלצה הקטנה שחמד לו.
בשנת 1938 ניצח על קונצרט יובל ברויאל אלברט הול. רחמנינוב היה הסולן וווהן ויליאמס כתב לכבוד האירוע את ה"סרנדה למוזיקה", לתזמורת ושישה-עשר סולנים.
ווד נטה להעמיס על עצמו עבודה רבה והמתח החל לתת בו אותותיו בשנותיו האחרונות. הוא מת ב-19 באוגוסט 1944, קצת יותר משבוע אחרי קונצרט היובל של הפרומס; בערב הקונצרט היה חולה מכדי להאזין לשידור הקונצרט ברדיו.
הנרי ווד עוטר בתואר אבירות בשנת 1911; הוא קיבל את מדליית הזהב של האגודה הפילהרמונית המלכותית ב-1921 והתקבל כחבר כבוד באגודה בשנת 1944. שמו נזכר כיום ב"אולם הנרי ווד", לשעבר כנסיית השילוש הקדוש בסאות'וורק, לונדון ומאז 1975 אולם חזרות והקלטות. פסלו במרכז הבמה ב"רויאל אלברט הול" במשך כל עונת הפרומס מדי שנה ומעוטר בזר דפנה בלילה האחרון של הפרומס.
ארנה מיטישצ'י
ארנה מיטישצ'י (ברוסית: Арена Мытищи) הוא מתחם ספורט רב-תכליתי בעיר מיטישצ'י שבמחוז מוסקבה וכולל אולם הוקי קרח בעל תכולה של 9,000 מושבים ואולם כדורסל בן 8,000 מושבים המשמש את חימקי מוסקבה לאירוח משחקי יורוליג.
כלי בסיס טבעת
כלי בסיס טבעת זו משפחה של כלי קרמיקה שמקורה בקפריסין. הכלים נעשו ביד. משפחת הכלים שייכת לתקופת הברונזה המאוחרת, שהייתה תקופה של סחר בינלאומי, והכלים משמשים מאובן מנחה לתקופה זו באתרים הארכאולוגים בארץ ישראל. משפחת הכלים אינה קיימת בתקופה אחרת, ומציאתה באתר ארכאולוגי מהווה אינדיקציה לשייכות השכבה בה נמצאו כלים ממשפחה זו לתקופה זו. משפחת כלים זו הייתה נפוצה מאוד בארץ ישראל בתקופה זו.
שם המשפחה ניתן לה בגלל בסיסי הכלים בצורת טבעת המאפיין חלק מהכלים במשפחה. לא בכל הכלים יש בסיסי טבעת. המשפחה מאופיינת בחומר מיוחד וצורות מאוד ספציפיות. הטין דק מנופה באיכות גבוהה, החומר צרוף בצריפה בחום מאוד גבוה וקשה הנותן לכלים אפקט של מראה וצליל מתכתיים. צבע החיפוי של הכלים חום-אפור-אדום שנראה כעין הנחושת.
ממשפחה זו יובאו לכנען הכלים הבאים: בעיקר פכים ופכיות, קערות בעלות ידית אתנח, כן נמצאו בכמות קטנה צפחות, ספלים הנקראים טנקרד וכן כלים זואומורפיים. הייבוא המסיבי התקיים במאה ה-14 לפנה"ס ובמחצית הראשונה של המאה ה-13 לפנה"ס.
בילביל
הכלים הנפוצים ביותר בארץ ממשפחה זו הם הפכים והפכיות הנקראים בשפת המחקר "בילביל". הם מגיעים ל-90% מממצאי משפחה זו שנמצאה בארץ. הפכים מתחלקים לשתי קבוצות: בילביל גדול ובילביל קטן. הבילביל הגדול הוא פך עגול עם בסיס טבעת, צוואר רחב יחסית וידית משוכה מאמצע הצוואר לכתף הפך. בחלק הארי של הכלים הקצה העליון של הידית נעוץ בדופן הצוואר. גובה הפך בין 30-26 ס"מ לערך. ברוב הכלים הצוואר נוטה הצידה. הסיבה לנטייה לא ברורה. לא נובע מבעיה בייצור.
הבילביל הקטן הוא פך עגול עם צוואר צר קוני כלפי מעלה, עם רכסים מתחת לשפה. הידית מהצוואר לגוף נעוצה כלפי מטה.
נמצאה התפתחות בעיטורים של הכלי. הקבוצה הקדומה יותר מופיעה בתקופת הברונזה המאוחרת א ונמשכת גם לתקופת הברונזה המאוחרת ב אופיינת בעיטור פלסטי של רצועות המודבקות על גבי הכלי. הקבוצה המאוחרת יותר המופיעה בתקופת הברונזה המאוחרת ב ונמשכת גם לברונזה מאוחרת ג, מאופיינת בעיטור של פסי צבע לבן על גבי הכלי הכהה. הפך של קבוצה זו מגושם יותר וגם גדול יותר מהפך של הקבוצה הראשונה. מכיוון שכלי המשפחות מופיעים גם במקביל הם לא יכולים לשמש מאובן מנחה בתוך התקופה. מכלול באתר שיכלול רק כלים מהקבוצה הראשונה יתן אינדיקציה די טובה שנמצאים בתקופת הברונזה המאוחרת א.
ישנה סברה במחקר הכלים שמדברת על שימושם בטקסים פולחנים, שכן צורת ה"בילביל" במצב הפוך מזכירה את פרח פרג האופיום.
כלים נוספים
כלי אופייני נוסף למשפחת זו היא "קערת בסיס טבעת" רחבה כלפי מעלה ונעשית צרה לקראת בסיס גלילי. לקערה יש ידית גבוהה העולה כלפי מעלה בצורת אתנח. קוטר הקערה כ-18-17 ס"מ וגובהה כ- 10 ס"מ. בנוסף נמצאו גם כלים זאומורפים בצורת חיות עשויים מהחומר של משפחה זו עם העיטור האופייני למשפחה. הצפחת ממשפחה זו עדשתית בעלת ידית אחת שמתחילה מצוואר הכלי ומתחברת לגוף הכלי בחלקה העליון של העדשה. כלי נדיר נוסף ממשפחה זו הוא הספל בעל בסיס טבעת בגובה 8-7 ס"מ.
סאמי עדואן
אודות
עדואן נולד בכפר צוריף שליד חברון בשנת 1954 למשפחה חקלאית. בשנת 1976 סיים תואר בחינוך וסוציולוגיה מאוניברסיטת ירדן, בשנת 1978 נסע לארצות הברית שם השלים בשנת 1982 תואר במינהל חינוכי מאוניברסיטת מדינת סן פרנסיסקו. הוא היה מעוניין לחזור להמשיך לדוקטורט אולם יציאתו לארצות הברית נדחתה על ידי השב"כ עקב פעילותו הפוליטי. אולם בשנת 1984 קיבל אישור והשלים בשנת 1987 דוקטורט במינהל החינוכי מאוניברסיטת מדינת סן פרנסיסקו. הוא חזר לרשות ובין השנים 1987 ל-1993 לימד באוניברסיטת חברון. בשנת 1993 החל ללמד באוניברסיטת בית לחם במחלקה להכשרת מורים. באותה תקופה כתב ספר על לימוד האסלאם והנצרות בבתי ספר פלסטינים. בשנת 1993 היה כחצי שנה בבית כלא ישראלי על השתייכותו לארגון הפת"ח. לאחר שחרורו עבד יחד עם ד"ר רות פירר על בחינת מערכי השיעור הפלסטינים ופיתוח תוכנית לימודים משותפים לשני העמים. הוא עבד עם מכון ג'ורג' אקרט, מכון גרמני הבינלאומי לחקר ספרי לימוד, שהוקם בשנות החמישים לבנות מערכי שיעור משותפים לצרפתים, גרמנים ופולנים.
בשנת 2007 הוענקה לו מלגת פולברייט.
דודה קלרה
דודה קלרה הוא סרט הקולנוע השני באורך מלא של אברהם הפנר, שיצא לאקרנים בשנת 1977. הסרט הוא דרמה קומית העוסקת במשפחה ממוצא פולני במדינת ישראל.
עלילת הסרט
הסרט עוקב אחר מעלליה של משפחה בת שלוש אחיות ממוצא פולני - לאה, רוז'ה וקלרה, המנהלות יחד חנות ומתפרה לשמלות כלה ברחוב בן יהודה בתל אביב. לאה מוצגת כאחות קנאית; רוז'ה היא היחידה מבין האחיות שלה ילדה; וקלרה, הגדולה מבין האחיות, מנסה לפתור קונפליקטים במשפחה, להחליט ולקבוע עבור כולם מה לעשות.
עלילת הסרט מתחילה כאשר קלרה מחליטה לשלוח את זיוה׳לה, בתה של רוז'ה, ללימודים בלונדון אצל אחיהן הגדול והנערץ של האחיות, מאיר. זיוהל'ה מאוהבת בדודיק, שמצטייר כשטחי מדי בעיני דודותיה, והיא נאלצת להיפרד ממנו ולנסוע לאנגליה בהוראת קלרה. כאשר זיוה׳לה חוזרת לארץ היא מתאחדת עם דודיק, והשניים מחליטים להתחתן. פער התרבויות והמעמד הסוציו-אקונומי בין הוריו של דודיק לבין קלרה ואחיותיה מחריד אותן, אך האחיות מחליטות לסייע ולהוציא את החתונה אל הפועל, בעיקר שיש ספק שזיוה׳לה בהריון ממנו, מכך שיצאו תקופה ארוכה טרם טסה זיוה׳לה לדודה מאיר. קלרה מוצאת עצמה מתמודדת בעת ובעונה אחת לא רק עם החתונה, אלא גם עם גיסה האחד שסובל מקלפטומניה, וגיסה האחר הסובל ממחלה כרונית. לבסוף מתברר שזיוה׳לה לא בהריון, אך האחיות מקבלות את דודיק ואת משפחתו, והזוג מתחתן, כאשר גם הדוד מאיר מגיע לארץ לחתונתה.
משמעויות וחשיבות הסרט
הסרט מבטא מאפיינים סטריאוטיפיים של בני עדה זו בצורה קריקטוריסטית. הסרט מנסה לשמר את תמונתם של בני עלייה שכמעט אינם כבר בימינו. בנוסף עולים בסרט מוטיבים החוזרים מסרטו באורך מלא הקודם של אברהם הפנר, "לאן נעלם דניאל וקס?": לאורך הסרט האחיות מספרות בשבחו ובגדולתו של אחיהן הגדול החי בגולה, מאיר. לבסוף, כשמגיע מאיר לחתונה, הוא מתגלה לצופה כאכזבה ודמותו באה בסתירה מוחלטת לדמות שהצטיירה בפי גיבורות הסרט. דמותו של מאיר מזכירה ומתכתבת עם דמותו של דניאל וקס, בסרט "לאן נעלם דניאל וקס?".
דוד דניוסצבסקי
דוד דניוסצבסקי (בפולנית: Dawid Daniuszewski; 1885–1944) היה שחמטאי יהודי-פולני.
בין השנים 1915-1921 שהה דניוסצבסקי ברוסיה. בשנת 1920 חלק מקום 9-10 באליפות ברית המועצות הראשונה שהתקיימה במוסקבה (ניצח: אלכסנדר אלכין). לאחר מכן שב לפולין שם סיים במקום השני בשנת 1922, בתחרות לודז' (ניצח: יעקב קולסקי). בשנת 1924 חלק מקום ראשון-שני עם גוטסדינר בתחרות לודז'. באותה שנה הגיע למקום השלישי בתחרות ורשה (ניצח: גוטסדינר).
דניוסצבסקי ייצג את פולין באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השח הבלתי רשמית בפריז בשנת 1924, שם חלק מקום 8-13 בתחרות הניחומים עם 5/8 (ניצח: קארל הרומאדקה), לאחר שבמוקדמות חלק מקום שני-שלישי בבית בו שיחק.
בשנת 1927 הגיע למקום העשירי בתחרות לודז' (אליפות פולין השנייה, ניצח: עקיבא רובינשטיין).
לואיז פלטשר
לואיז פלטשר (באנגלית: Louise Fletcher; 22 ביולי 1934 – 23 בספטמבר 2022) הייתה שחקנית אמריקאית זוכת הפרסים: אוסקר, גלובוס הזהב, באפט"א וסאטורן. הייתה ידועה בעיקר בשל גילום דמותה של האחות ראטשד בסרט "קן הקוקייה", וגילום דמותה של וין אדאמי בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9".
ראשית חייה
פלטשר נולדה בברמינגהאם שבאלבמה, לאסטל קלדוול ורוברט קייפרס פלטשר, איש דת אפיסקופלי שהקים יותר מ-40 כנסיות לאנשים חירשים. שני הוריה היו חירשים, ועבדו עם אנשים בעלי לקות בשמיעה. פלטשר ושלושת אחיה נולדו ללא לקות שמיעה. דודתה לימדה אותה לדבר והכירה לה את אמנות המשחק.
פלטשר למדה באוניברסיטת צפון קרולינה ולאחר מכן עברה ללוס אנג'לס שם עבדה כמזכירה ביום ולקחה שיעורי משחק בלילה.
קריירה
את קריירת המשחק שלה החלה פלטשר בהופעות בסדרות טלוויזיה. כאשר נישאה לג'רי ביק, היא לקחה פסק זמן מן הקריירה כדי לגדל את שני ילדיה. בשנת 1974 חזרה לעבוד בסרטים, ושיחקה בסרט "גנבים שכמונו", שבעלה השתתף בהפקתו לצד רוברט אלטמן שגם ביים את הסרט. כאשר לשניים היה ריב בפרויקט הבא של אלטמן, "נאשוויל", ליהק אלטמן לתפקיד אותו יצר במקור לפלטשר, את לילי טומלין. בינתיים, הבמאי מילוש פורמן שראה אותה בסרט "גנבים שכמונו", ליהק אותה לתפקיד האחות ראטשד בסרטו "קן הקוקייה", שעליו זכתה בפרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב ופרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי. בנאום הזכייה שלה באוסקר, השתמשה פלטשר בשפת הסימנים כדי להודות להוריה.
לאחר מכן שחקה בסרטים רבים, בין הבולטים ביניהם הם: "סערת מוחין" משנת 1983 עליו זכתה בפרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר, "פרחים בעליית הגג" משנת 1987 עליו הייתה מועמדת לפרס סאטורן לשחקנית המשנה הטובה ביותר ו"משחקי פיתוי" משנת 1999.
חייה האישיים
פלטשר נשאה ב-1960 לג'רי ביק, סוכן ספרותי ומפיק, והתגרשה ממנו ב-1977. לזוג שני ילדים, שלמען גידולם לקחה פלטשר פסק זמן בן 11 שנים מן הקריירה שלה.
ברזילי יעבץ
רבי ברזילי יעבץ (? - ה'תק"ך (1760)) היה מחשובי רבני האימפריה העות'מאנית במאה ה-18.
תולדותיו
נולד לאביו רבי ברוך יעבץ. היה חתנו של רבי אליהו חאקו מחבר הספר "רוח אליהו".
כיהן כרב באיזמיר בזמן רבי חיים אבולעפיה (השני) ורבי יצחק הכהן רפפורט.
העמיד תלמידים רבים, המפורסם שבהם הוא רבי יצחק נוניס בילמונטי המזכירו מספר פעמים בספרו שער המלך על הרמב"ם. תלמיד נוסף היה רבי אהרן אלפנדרי מרבני איזמיר.
בספרו "לשון לימודים" נמצאים ההספדים שנשא על חשובי רבני איזמיר והסביבה, ובהם רבי יצחק אלגאזי, רבי ישראל בנבנישתי השני (בנו של רבי חיים בנבנישתי בעל כנסת הגדולה), רבי בנימין הלוי, ורבי אליהו הכהן בעל שבט מוסר. מתלמידיו היה הרב רפאל משה פאלקון מחבר ספר ישיר משה.
נפטר בשנת ה'תק"ך (1760) באיזמיר.
תחנה מרכזית
תחנת אוטובוסים מרכזית (או תחנה מרכזית, מסוף תחבורה ציבורית) היא תחנת אוטובוסים גדולה, המכילה מבנה גדול יחד עם מגרש עבור רציפים רבים המשמשים כמסוף אוטובוסים מרכזי יחד עם: תחנת שטיפה, תחנת תדלוק, מבני משרדים, ותחנות המתנה עבור נוסעים.
בערים רבות יש רק תחנה מרכזית אחת. בתחנות מרכזיות רבות עוצרים כמעט כל קווי האוטובוס הבין-עירוניים המגיעים לעיר ובסמוך לתחנה עוצר חלק משמעותי מקווי האוטובוס העירוניים של אותה עיר. רוב התחנות המרכזיות הוקמו בעבר במרכז העיר או בסמוך אליהן, כיום המגמה היא להקים תחנות מרכזיות בסמוך אל אזורים מתפתחים הקרובים אל מרכז העיר בהם מתפתח אזור מסחר ובידור חדש הנוטה להפוך לאזור המסחרי הראשי של העיר.
במדינות שבהן מערכת הרכבות אינה מפותחת, ישנן תחנות מרכזיות גדולות יחסית. בישראל, התחנה המרכזית החדשה של תל אביב הייתה עד לשנת 2010 התחנה המרכזית הגדולה בעולם (בשנה זו נפתחה התחנה בניו דלהי, שנחשבת כיום לגדולה בעולם). תחנה מרכזית אחרת בתל אביב היא מסוף 2000 (ליד תחנת "רכבת צפון"). במשך 52 שנים, עד שנת 2009, פעלה בתל אביב התחנה המרכזית הישנה של תל אביב שבתחילת דרכה הייתה התחנה המרכזית היחידה של תל אביב, אולם במהלך שני העשורים האחרונים לפעילותה היא פעלה במקביל לתחנות המרכזיות האחרות בעיר.
היסטוריה
בעבר הרחוק, כאשר כל התחבורה התנהלה באמצעות כרכרות עם סוסים, המקום ממנו יצאה כל התחבורה הייתה הכיכר המרכזית של העיר. בטורקיה או איראן היה בדרך כלל מבנה "חאן גדול" ששימש בתור: תחנה מרכזית לכרכרות ולעגלות או "פונדק דרכים" בו היו גם עוצרים לצד הדרך כאשר רצו להמשיך אל יעד כלשהו. לאחר הופעת הרכבת החלו גם להקים "תחנת רכבת מרכזית" עבור רכבות בצידה האחר של העיר. כיום המגמה ברוב העולם היא להקים "תחנות מרכזיות משולבות" של רכבות ושל אוטובוסים ואפילו לצד נמלי אוויר או גם נמלי-ים כאשר מדובר על ערי-חוף.
בישראל
תחנות מרכזיות עבור אוטובוסים הוקמו לראשונה במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 בחיפה בכיכר פלומר וירושלים בבית העמודים ברחוב יפו במרכז העיר. לאחר קום המדינה החלו להבנות תחנות מרכזיות בצורת חניון אוטובוסים פתוח יחד עם מוסכים ומתקני שטיפה. לאחר פתיחתה של התחנה המרכזית החדשה של תל אביב בשנת 1993 החלו להבנות תחנות מרכזיות בתוך מבנים סגורים לצד חנויות ומבני משרדים. לאחר שנות ה-2000 עקב הגידול בתחבורה הציבורית ופתיחת תחנות רכבת חדשות בארץ החלו לחזור אל הרעיון הישן של הקמת "תחנות מרכזיות פתוחות" לצד תחנות רכבת וכבישים מהירים. לאחר פתיחתה של תחנה מרכזית חוף הכרמל בשנת 2003 בכניסה הדרומית של חיפה החל גם רעיון להקים 2 תחנות מרכזיות או יותר בכל הערים המרכזיות בשילוב עם "מוניות שירות".
הקלאסיקה של ההרים והימים
הקלאסיקה של ההרים והימים (בסינית מסורתית: 山海經; בסינית מפושטת: 山海经; בפין-יין: Shānhǎi Jīng), אשר מוכרת גם בשמות "שאן האי ג'ינג", ו"ספר ההרים והימים", היא טקסט סיני קלאסי המשלב גאוגרפיה במיתוס. גרסאות של הטקסט ידועות עוד מן המאה הרביעית לפנה"ס, ולצורתו הסופית התגבש בתקופת שושלת האן המערבית.
הטקסט משמש תיאור גאוגרפי-תרבותי-אגדי של סין שלפני תקופת שושלת צ'ין, ומשובץ כולו סיפורים מיתולוגיים. מעבר לכך ניתן למצוא בו גם התייחסויות לבעלי חיים, צמחייה, מחצבים, טכניקות כישוף, דת, היסטוריה, רפואות, מנהגים עממיים ומיעוטים אתניים בסין.
ישנם בספר כ-31,000 סימנים, הוא מחולק ל-18 מגילות ומכיל תיאורים של 550 הרים ו-300 מקורות מים. החלק העתיק ביותר בספר - "הקלאסיקה של ההרים" נחשב לעיתים כעומד בפני עצמו, ואז הוא מכונה "קלאסיקת ההרים בעלת חמשת האיברים". במקור היו בספר גם מפות מצוירות אשר אוגדו תחת השם "הקלאסיקה של מפות ההרים והימים", אך לאחר תקופת שושלות וֵיי וגִ'ין לא נותר זכר מן המפות.
על הכותב
יוצר הספר וזמן כתיבתו אינם ברורים. היסטורית יוחס הספר לדמויות אגדיות כגון הקיסר יוּ' או בּוֹיִי, אך כיום יש בין החוקרים הסכמה שהספר לא נכתב בנקודת זמן אחת על ידי אדם יחיד, אלא על ידי מספר אנשים ממדינת צ'וּ החל מתקופת המדינות הלוחמות ועד תקופת שושלת האן.
אחד הבודדים שנותן מידע בנושא הוא צֶ'ן פָּאן בן המאה העשרים, אשר איתר בין ההערות על הטקסים של ג'ואו את הציטוט: "הקלאסיקה של ההרים והימים מימי קדם, ספר של דְזוֹאוּ (דְזוֹאוּ יֵן)".
העורך הראשון של הספר אשר שמו ידוע, היה לְיוֹ שְׂיָאנְג מהאן המערבית, אשר שמו נקשר במספר יצירות קונפוציאניות. בנו לְיוֹ שִׂין גם הוא עסק בעריכת הספר, ושניהם ביצעו בו הגהות ואף קבעו לגביו כי "יוצר הקלאסיקה של ההרים והימים הוא בן תקופת טָאנְג ויוּ'". תקופה זו היא תקופתם של הקיסר יָאו והקיסר שׁוּן, ונראה שעל הדברים הללו מתבסס גם גָ'או יֵה מתקופת שושלת האן המזרחית בספרו "האביבים והסתוים של ווּ ויְוֵּ'ה", אם כי שם הייחוס הוא לקיסר יו'. מאוחר יותר, בתקופת שושלת ג'ין, הוסיף המלומד גְווֹ פּוּ מספר הערות נוספות ליצירה.
מבט כללי
הספר אינו עלילתי, אלא מורכב מקטעים המתארים מיקומים שונים של הרים, ישימונים ואזורים אשר בים ומעבר לים. התיאורים כוללים לרוב פרטים על רפואות, חיות, מחצבים ותוואי קרקע, ועל אף שתיאורים רבים הם חסרי ייחוד, הרי שישנם גם תיאורים מורכבים ומוזרים. ישנה נוסחה כללית קבועה על פיה בנוי כל פרק, וגם התיאורים עצמם נמסרים לרוב בתבנית מוכרת.
הספר מכיל מיתוסים קצרים אשר רובם אינם אורכים יותר מפיסקה אחת. הוא משמש מקור עיקרי לסיפורי מיתולוגיה קדומים, אשר המפורסמים ביניהם הם "קְווָאפֿוּ בעקבות השמש", "נוּ'וָה מתקנת את השמיים", "חוֹאוּיִי יורה בתשע השמשות", "המלחמה הגדולה בין הקיסר הצהוב לצְ'ה יוּאוּ", "גונְגְגונְג נוגח בהר בּוּג'וֹאוּ וגורם למבול", "גוּן גונב את האדמה הנושמת ושולט במים", ו"קיסר השמיים מחזיר את האדמה הנושמת והורג את גוּן". המיתוס המוכר ביותר מן הספר הוא זה המופיע בסוף הפרק האחרון, על הקיסר יוּ' אשר עמל במשך שנים על עצירת השיטפונות. הסיפור מספק תיאור ציורי בהרבה מזה המופיע בקלאסיקה של המסמכים.
הספר גם מתעד כבדרך אגב מספר נושאים תמוהים כמו הטענה שאכילת בשר אורנגאוטן יכולה לחזק את ההליכה, ועוד נושאים שנחשבים שנויים במחלוקת בחברה הסינית.
ערך ספרותי
הספר נחשב קלאסיקה בתחום של מיתולוגיות. מלומדים סינים קדומים ראו בו ספר של דמיונות, ונראה שהוא מכיל לא מעט מסורות שעברו בעל-פה. ישנן לא מעט דוגמאות להתייחסות כזו. אצל סְה-מָה צְ'ייֵן ניתן למצוא את הקטע הבא:
כמו כן, ב"כלל הספרים של ארבעת האוצרות" מתחילת שושלת צ'ינג הספר סווג ללא היסוס תחת הקטגוריה "סיפורים מוזרים". הסופר הנודע לוּ שׂוּ'ן ציין במאמר "אָה צָ'אנְג והקלאסיקה של ההרים והימים" כי הוקסם מן הספר וסיפוריו המשונים בתור ילד.
מצד שני, הספר נתפס כספר יעץ חיוני לכל היסטוריון עתיק, וכספר גאוגרפי, ומסווג כקלאסיקה היסטורית או גאוגרפית בספרים כמו "ספר סְווֵי" ו"בחינה כוללת של המסמכים".
הספר מתעד ארבע מאות וחמישים ישויות על-טבעיות, כולל שני אזכורים של הידרה, ובעלי חיים רבים, וחלקו הראשון "הקלאסיקה של ההרים" מכיל כמות גדולה של מידע בתחום הכישוף, האלכימיה וסדרי קורבנות של הקדמונים. בגילגוליו התווספו לספר הוספות והפרזות, אך הוא עדיין נותר בעל ערך רב יחסית כספר יעץ, ומשמש למחקר השוואתי של מנהגי פולחן אל מול "הטקסים של ג'ואו" ולאחרונה גם מול תיאורים הנמצאים בכתבים שנחשפו בחפירות ארכאולוגיות.
על פי חוקר הקלאסיקות לְיָאו פִּינְג, אשר פעל בתחילת המאה העשרים, הקלאסיקה של ההרים והימים היא פרשנות לקלאסיקה של השירים.
בשנת 1958 פרסמה הנרייטה מרץ ספר הכולל את ההשערה שהקלאסיקה של ההרים והימים מתעדת מסע עתיק של סינים אל יבשת אמריקה. יש המחזקים את התאוריה מתוך אזכורים במקורות נוספים של הארצות טָאנְגְגוּ (או יָאנְגְגוּ, "עמק הזריחה"), פֿוּסָאנְג וארץ חֵייצְ'ה ("ארץ שחורי השיניים") שמתועדות ב"קלאסיקה של אשר בים המזרח". לדוגמה, מ"רשומות הברברים של המזרח" הם מצטטים "מעל ארבעת אלפים לִי מזרחית לארץ הגמדים, נמצאת ארץ העירומים, ודרומית-מזרחית לארץ העירומים נמצאת ארץ שחורי השיניים. ניתן להגיע לשם במסע של שנה בסירה.", דבר המצביע על מיקום הנמצא רחוק ממזרח ליפן.
אולם בבדיקה בעותק של "רשומות הברברים של המזרח" מתוך "ספר הָאן המאוחרת" כפי שהוא מופיע בוויקיטקסט, השורה היא דווקא "במסע בסירה במשך שנה דרומית-מזרחית לג'וּז'וּ, מגיעים אל ארץ האנשים העירומים ואל ארץ שחורי השיניים, תחנות העצירה הפזורות בדרך מסתיימות שם.", ואף על פי שג'וּז'וּ הוא כינוי מוכר לנמוכי קומה, אין לו אסוציאציה מוכרת ליפן כפי שקיימת בביטוי "ארץ הגמדים" שהובא קודם, ובכך מתערער מיקום הארצות הנזכרות. ככלל, תאוריה זו לגבי מסע סיני ביבשת אמריקה נחשבת חסרת שחר בקרב סינולוגים, אשר הפריכו אותה בתקופה בה פורסמה.
תוכן
בקלאסיקה של ההרים והימים ישנן 18 מגילות.
המומינים בריביירה
המומינים בריביירה (בפינית: Muumit Rivieralla) הוא סרט הנפשה פיני-צרפתי לכל המשפחה מסוגת קומדיה. הסרט מבוסס על גיליון קומיקס בעל אותו שם משנת 1955, מתוך רצועת הקומיקס "מומינטרול" שנכתבה על ידי טובה ינסון ולארס ינסון. הסרט בוים על ידי חבייאר פיקארד, הופק על ידי האנה המילייה, ונכתב על ידי שניהם יחד עם לסלי סטיוארט, אנינה אנקל ובאטה הארג'ו.
הסרט שודר לראשונה בפינלנד ב-10 באוקטובר 2014 כדי לחגוג את יום הולדתה המאה של טובה ינסון. בבריטניה הסרט שודר לראשונה בפסטיבל הסרטים של לונדון ב-11 באוקטובר 2014. בישראל הסרט שודר לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ yes 5 ב-20 באוגוסט 2016. אורך הסרט הוא כ-80 דקות ושפת המקור שלו היא פינית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן: עברית, אנגלית וצרפתית).
תקציר העלילה
המומינים יחד עם מאי הקטנה וסנורקה יוצאים למסע בים, שם לאחר שנתקלו בסופות הם הגיעו לריביירה הצרפתית. בריביירה הצרפתית הדמויות עוברות הרפתקאות שונות ומצחיקות שמעמידות את האחדות שלהם במבחן.
הדמויות והמדבבים
במאי הדיבוב של הסרט בעברית היה ליאור סול, ומפיקת הדיבוב הייתה מעיין שניידר-משה.
הפקה
סרט זה הוא הסרט הראשון של המומינים המבוסס על גיליון קומיקס מתוך רצועת הקומיקס "מומינטרול".
לדברי סופיה ינסון, האחראית על רצועות הקומיקס "מומינטרול", החברה הייתה זהירה עם מתן זכויות על סרט חדש של המומינים. כאשר חברת "Telescreen" ביקשה להשתתף בזכויות, סופיה ינסון התעניינה ברעיון ליצור סרט הנפשה המבוסס על קומיקס מתוך רצועת הקומיקס. המפיקה האנה המילייה, שהיא חברה טובה של סופיה, סיפרה לבמאי חבייאר פיקארד על יצירת הסרט. חבייאר התעניין ביצירת הסרט ויחד הם יצרו קשר עם Picard, וייצור הסרט החל בצרפת בשנת 2010. הסרט הוא בהנפשה מסורתית, והוא ציור ביד בשביל לשמור על המשכיות הקומיקס. חברת Pictak Cie עבדה על הפיתוחים החזותיים של הסרט. הסטודיו הסיני Sandman Animation צייר 120,000 ציורים עבור הסרט, ו-Handle Productions הפיקה את הסרט. הסרט הוא סרט הבכורה של חבייאר פיקארד. חבייאר לא היה מודע לדמויות המומינים לפני שגילה אותן ביפן לפני 20 שנה. הוא הוקסם במיוחד מהקומיקס והצהיר שהוא רוצה להפוך את הקומיקס להנפשה. הקול הפיני והמקורי של הסרט אושר בחודש אוגוסט בשנת 2014, והוא מציע את קולה של מריה סיד כמומינאמא. הסרט הולחן על ידי מלחינים פיניים וצרפתים רבים, ביניהם ז'אן דה אגיאר, פאנו אלטיו, טימו לאסי, מילה וילג'מא ואנה קארין קורחונן. הסרט נשאר נאמן לסיפור המקורי למרות שהוספו לו מספר דמויות ועלילות, למשל: צוות ההפקה הוסיף סיפור צדדי בתחילת הסרט בשביל להציג את מקום המגורים של המומינים עבור הקהל הבינלאומי. סופיה ינסון אישרה את השינוי.
הפצה
הסרט הופץ לראשונה בפינלנד ב-10 באוקטובר 2014 כדי לחגוג את יום הולדת המאה של טובה ינסון. הסרט הופץ פעם נוספת ב-31 באוקטובר 2014 בשוודיה. בצרפת הסרט הופץ ב-4 בפברואר 2015. חברת Indie Sales רכשה את זכויות ההפצה של הסרט עבור פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, ובנוסף הסרט נמכר למדינות אחרות, ביניהן שווייץ ויפן. הסרט הופץ בבריטניה ב-11 באוקטובר 2014 בפסטיבל הסרטים של לונדון. בישראל הסרט שודר לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ yes 5 ב-20 באוגוסט 2016.
מהדורות DVD ו-Blu-ray של הסרט הופצו בפינלנד ב-11 בפברואר 2015. ב-28 בספטמבר 2015 הסרט הופץ ב-DVD בבריטניה.
ביקורות
מאט מיקוצ'י מ-CineCola שיבח את התסריט והפסקול של הסרט, ואמר שהסרט חכם ומפתיע. שרה סטיינסיג מ-gbtimes הייתה נלהבת לקראת הסרט, למרות שאמרה שההנגאובר המכאיב שקיבלה מומינאמא לא היה מתאים לילדים, והקהל הצעיר אינו יכול להבין את הדבר.
רווחים
נכון ל-26 באוקטובר 2014, הסרט הרוויח 1,381,862 דולר בפינלנד. בשבוע הראשון של הסרט צפו בו כ-28,500 צופים.
מועמדות
במאי הסרט, חבייאר פיקארד, היה מועמד לפרס גביע הזהב בקטגוריית סרט ההנפשה הטוב ביותר.
המשכים
באוקטובר 2014 פורסם מאמר ב-Screendaily בו סופיה ינסון רמזה שיש דיונים ליצירת סרטי הנפשה נוספים. דבר זה הוביל ליצירת סדרת הטלוויזיה "עמק המומינים" ששודרה לראשונה בשנת 2019.
מישל חדד (עורך דין)
מישל חדד (בערבית: ميشيل حداد; נולד ב-22 ביוני 1950) הוא חוקר פרטי ועורך דין ערבי-ישראלי, שהתפרסם כאשר שימש כראש צוות החקירה המיוחד במרחב דן של משטרת ישראל, והוביל את חקירת רצח כרמלה בלס בידי עו"ד שמעון חרמון ופרשת רצח מלה מלבסקי, על ידי חוה יערי ואביבה גרנות.
ביוגרפיה
חדד נולד וגדל במזרעה. הצטרף למשטרת ישראל בשנת 1968 בגיל 18.
בנובמבר 1986 הורשע בדין משמעתי בהתחברות לעבריינים והתנהגות שלא כהלכה במילוי תפקידו, ונדון ל־200 שקל קנס ו־7 ימי מחבוש על תנאי.
ב-1987 פרש חדד מהמשטרה בטונים צורמים והקים משרד חקירות פרטי, וכן משרד עורכי דין בשותפות עם דורית זילברמן. מראשי מקימי תנועת אמיתי – לימים תנועת אומ"ץ יחד עם אריה אבנרי, מעוזיה סגל ותנ"צ שגיא. בשנת 2015 נבחר כחבר ועד אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל. אב לשלושה. שניים מהם המשיכו דרכו במשטרת ישראל.
ספריו
כמו כן סיפורים קצרים שנכללו באנתולוגיה "רצח ליד הבית" בהוצאת כתר.
סלובודה טוזלה
מועדון הכדורגל סלובודה טוזלה (Fudbalski Klub Sloboda Tuzla) הוא מועדון כדורגל בוסני מהעיר טוזלה שבבוסניה והרצגובינה. בעבר, המועדון נחשב לאחד מהמועדונים הבוסניים הבכירים, בתקופה בה בוסניה והרצגובינה הייתה חלק מיוגוסלביה, וזכה להשתתף מספר עונות בליגה הבכירה במדינה, אך באותה תקופה המועדון מעולם לא זכה בתואר כלשהו. שם הקבוצה, "סלובודה", פירושו בבוסנית "חופש/חירות".
היסטוריה
הקבוצה, שהוקמה בשנת 1919, החלה את דרכה בליגות המקומיות בבוסניה, לפני שהמדינה אוחדה עם מספר מדינות נוספות באזור להקמת יוגוסלביה. הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה בעונת 1968/69, והפכה לקבוצת מרכז טבלה. הישג השיא של הקבוצה היה מיקום 3 בעונת 1976/77. בעונת 1977/78 שיחקה הקבוצה לראשונה בתולדותיה במפעל אירופאי, בגביע אופ"א, אז הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת לאס פאלמס הספרדית. כמו כן, בשנת 1978 שיחקה הקבוצה פעמיים מול קבוצת מכבי נתניה הישראלית במסגרת גביע האינטרטוטו, בתקופה בה שוחקו רק משחקי בתים בין ארבע קבוצות. שני המשחקים בין נתניה לטוזלה נגמרו בתיקו 2-2.
בעונות שלאחר מכן המשיכה הקבוצה להיות במרכז הטבלה בעיקר, עד לשנת 1992, אז התרחש פירוק יוגוסלביה. בעקבות זאת, הוקמה לה בוסניה והרצגובינה, שבשטחה נמצאת העיר טוזלה, ולכן שולבה סלובודה בסבב הליגות של בוסניה והרצגובינה. כמו מועדונים רבים, שנחשבו למועדונים חזקים בתקופת יוגוסלביה אך נחלשו לאחר התפרקותה, כך גם לגבי סלובודה טוזלה, שלא זכתה מאז עצמאות בוסניה והרצגובינה באליפות או גביע אחד לאומיים, למעט סגנות מחזיקת הגביע של בוסניה והרצגובינה בעונת 1999/00. הקבוצה הגיעה פעמיים נוספות לגביע האינטרטוטו: בעונת 2003 גברה על קבוצת קיי. איי. מאיסלנד, אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת ליירסה הבלגית. העונה הנוספת הייתה בעונת 2004, שבה גברה על קבוצת פובליקום צליה הסלובנית, אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת ספרטק טרנבה הסלובקית. ב-30 ביוני 2016 סיימה הקבוצה בתיקו 0-0 מול בית"ר ירושלים במוקדמות הליגה האירופית. שבוע לאחר מכן הפסידה בגומלין באצטדיון טדי 1-0 משער של עומר אצילי בפנדל.
לאופולד קרפלס
לאופולד קרפלס (באנגלית: Leopold Karpeles; 9 בספטמבר 1838 – 2 בפברואר 1909) היה דגלן יהודי בצבא האיחוד שעוטר במדליית הכבוד על פעולותיו במלחמת האזרחים האמריקנית.
לאופולד קרפלס נולד בפראג. בגיל 11 היגר ביחד עם אחיו הגדול אמיל לארצות הברית. האחים התיישבו בעיר גלבסטון, טקסס. כשפרצה מלחמת האזרחים וטקסס התפלגה, החליט קרפלס לעזוב את המדינה ועבר לספרינגפילד, מסצ'וסטס. לאופולד היה ידוע בהתנגדותו לקונפדרציית המדינות של אמריקה ובמיוחד בהתנגדותו לעבדות.
שרותו הצבאי
לאחר שהגיע לספרינגפילד התגייס קרפלס לרגימנט ה 57 של מסצ'וסטס ושירת כדגלן. הוא תיאר במילותיו שלו את מעשיו בקרב על השממה שנערך ב 6 במאי 1864 "צעדתי באופן מעורר השראה כשדגלי מתנופף בגאון... הענקתי עוז רוח לחבריי לנשק. אני מטרה בעלת חשיבות לאויב. מחויבותי לדגלה של ארצי נעוץ באמונתי הנלהבת באצילה שבמטרות, שוויון לכל". בקרב הזה החיילים באגף החלו לסגת וחיילי צבא הקונפדרציה החלו להתקדם, סמל קרפלס עזר לעצור את הנסיגה, לייצב חזרה את השורות באגף ולהדוף לאחור את חיילי הקונפדרציה.
ב 20 במאי בקרב על צפון אנה הוביל סמל קרפלס מתקפה על מוצב של הקונפדרציה במהלך הקרב הוא נפצע מכדור בברכו אך סירב להתפנות והמשיך בקרב עד שהתשישות כתוצאה מאובדן הדם הכריעה אותו.
לאחר השחרור מהצבא
לאחר פציעתו בקרב על צפון אנה נשלח סמל קרפלס להתאוששות בבית חולים בוושינגטון הבירה שם פגש את שרה מונדהיים עימה התחתן שנה לאחר מכן. לזוג קרפלס נולדו שלושה ילדים אך שרה נפטרה במהלך הלידה השלישית. מ-1875 עד למותו ב-1909 עבד קרפלס במשרד הדואר. הוא נקבר בבית הקברות של הקהילה היהודית בוושינגטון.
מדליית הכבוד
על פעולותיו בקרבות על השממה ועל צפון אנה קיבל סמל קרפלס את מדליית הכבוד. הענקת המדליה נומקה כך:
"בעודו נושא את צבעי הדגל, הוא קיבץ את החיילים הנסוגים ועודד אותם לפקח על התקדמות האויב."
מועדון פועלי הרכבת
מועדון פועלי הרכבת (ברוסית: Дом культуры имени И.В.Русакова (рабочий клуб)) הוא בניין הנמצא בעיר מוסקבה, תוכנן על ידי האדריכל קונסטנטין מלניקוב בין השנים 1927–1929 והוא אחד הסמלים המובהקים לאדריכלות קונסטרוקטיביסטית.
ג'ון גריגס תומפסון
ג'ון גריגס תומפסון (אנגלית: John Griggs Thompson, נולד ב-13 באוקטובר 1932) הוא מתמטיקאי אמריקאי שידוע במחקרו על חבורות סופיות. הוא זכה במדליית פילדס ב-1970, בפרס וולף ב-1992 (יחד עם לנארט קארלסון), ובפרס אבל ב-2008 (יחד עם ז'ק טיץ).
קורות חיים
ג'ון נולד באוטווה שבקנזס ב-1932. בילדותו נחשף למתמטיקה מאחיו הגדול ממנו בשלוש שנים, והתעניין בשחמט ובקומבינטוריקה שבמשחקי קלפים.
מחקר
תזת הדוקטורט של תומפסון פתרה בעיה בת שישים שנה בתורת החבורות הסופיות, בכך שהוכיח שאם לחבורה סופית יש אוטומורפיזם מסדר סופי ללא נקודת-שבת, אזי החבורה נילפוטנטית. בעבודתו זו השתמש בטכניקות פתרון בעיות חדשות.
ב-1963 ביחד עם וולטר פייט, הוכיח כי החבורות הפשוטות הסופיות והלא-אבליות הן מסדר זוגי בהוכחה בת 250 עמודים. משפט זה נחשב לאחד המשפטים החשובים במאה ה-20, והוא היווה את הבסיס לפרויקט המתמטי הקולקטיבי הנרחב של מיון החבורות הפשוטות הסופיות.
החבורות הפשוטות מהוות מעין אבני בניין לחבורות הסופיות, בדומה למספרים הראשוניים שמרכיבים את המספרים הטבעיים. באמצעות משפט המיון, אפשר לבדוק תכונות של חבורות פשוטות על ידי בדיקת כל המקרים.
תומפסון עסק במיון החבורות הפשוטות הסופיות, שבהן לכל תת-חבורה פתירה יש מנרמל פתיר. בנוסף הציג את חבורת תומפסון Th, אחת מ-26 החבורות הספורדיות.
תומפסון חקר את הבעיה של בניית חבורות גלואה מעל שדות מספרים (במיוחד רציונליים). הוא מצא קריטריון לחבורה סופית להיות חבורת גלואה, דבר שבפרט מראה שחבורת המפלצת היא חבורת גלואה.
וולטר פייט המנוח, איתו תומפסון הוכיח את משפט פייט-תומפסון, אמר עליו: "הוא מתמטיקאי שלומד בעיות חשובות ולא נותן לקשיים להרתיעו. הוא לעיתים מתגבר על קשיים כאלה בהצגת רעיונות חדשים אשר בעלי השפעה אדירה על פיתוחים עתידיים".
פרסים ואותות כבוד
בין הפרסים שזכה בהם נמנים:
בשנת 2013 ערכה אוניברסיטת קיימברידג' כינוס לכבודו, לרגל מלאת לו שמונים שנה.
אבא עשיר אבא עני
איש מעולם לא הוכיח שהאבא העשיר, האיש שלכאורה נתן לקיוסאקי את כל העצות בספר לגבי חיי העשירים - אמיתי. כמו כן מעולם לא תועדו רזרבות עושר גדולות שהיו לקיוסאקי לפני פרסום הספר ב-1997.
התוכן
לקיוסאקי היו שני אבות: האחד עני והשני עשיר. לאביו הביולוגי הוא קרא עני, לא משום שחסר לו כסף, אלא משום שהיה שכיר ושאף להתקדם. האב העשיר היה אביו של חברו הטוב, מייק. קיוסאקי כינה את אביו של מייק "אבא עשיר", מכיוון שהאיש רצה לחיות בעושר כבעלים של חברה ולא כעובד שכיר. קיוסאקי מתאר בספרו, "אבא עשיר אבא עני", את ילדותו בחיק משפחתו הביולוגית ואת ילדותו בחיק משפחתו של חברו מייק ואביו ה"עשיר".
קיוסאקי מביע אכזבה ממערכת החינוך וטוען שהיא אינה מכינה את הילדים לעולם האמיתי, העולם הפיננסי, כיוון שאיננה מלמדת השכלה פיננסית. הוא פונה אל הילדים, שהם למעשה המבוגרים של העתיד, ומלמד אותם ואת הוריהם את סודות העושר בשפה פשוטה וברורה. הוא מספק להם דרך מחשבה ייחודית, שלפיה יוכלו לחיות חיים מאושרים וללא דאגות כלכליות. קיוסאקי טוען כי בוגרי מערכת החינוך מבלים את כל חייהם במרוץ עכברים, ובספרו הוא מלמד כיצד לצאת ממנו לדרך חיים טובה יותר.
חלוקת האנשים לרביעים
קיוסאקי מתאר בספרו כיצד מחולקים אנשי העולם לרביעים:
דיילי טלגרף
דיילי טלגרף (באנגלית: The Daily Telegraph) הוא עיתון בריטי שנוסד בשנת 1855, ונחשב לעיתון אמין ובעל תפוצה רחבה. עיתון-האחות שלו, סאנדיי טלגרף (The Sunday Telegraph), נוסד בשנת 1961.
היסטוריה
בשנת 1986 רכש איל המדיה קונרד בלק את העיתון באמצעות קבוצת הולינג'ר שבבעלותו (ב-1989 רכש גם את העיתון ג'רוזלם פוסט). בשנת 2004 נמכרה הקבוצה לדייוויד ופרדריק ברקלי, תאומים בעלי אמפריית מדיה בריטית, בעסקה בשווי 1.3 מיליארד דולר.
היקף המכירות היומי הממוצע של הדיילי טלגרף ירד משיא של כ-1.5 מיליון עותקים בשנות ה-80 של המאה ה-20, לכ-360,000 עותקים ביום, נכון לשנת 2018.
על פי סקר של MORI אשר נערך בשנת 2004, 61% מקוראי הטלגרף תומכים במפלגה השמרנית, בהשוואה ל-31% מהאוכלוסייה הכללית.
באוקטובר 2021 התגלה כי מאגר המידע של מנויי העיתון שהכיל פרטים אישיים, היה חשוף לכל. המאגר, בנפח של 10 טרה-בייט, נסגר יומיים לאחר שחוקר אבטחת מידע דיווח עליו.
צ'ארלס גרין (אתלט)
צ'ארלס "צ'ארלי" אדוארד גרין (באנגלית: Charles Edward "Charlie" Greene; 8 ביוני 1943 – 17 ביוני 2002 ), היה ספורטאי אמריקאי שזכה במדליית זהב אולימפית במרוץ שליחים 4X100 מטר ובמדליית ארד אולימפית בריצת 100 מטר (מקסיקו סיטי 1968). כמו כן השווה שלוש פעמים את שיא העולם בריצת 100 מטר ופעם אחת בריצת 100 יארד.
ביוגרפיה
עם סיום לימודיו בתיכון הצטרף גרין לאוניברסיטת נברסקה–לינקולן והשתתף כסטודנט באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968).
ב-1969, לאחר סיום הקריירה הספורטיבית שלו, התגייס גרין לצבא ארצות הברית ושימש כמאמן ספורט באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט-פוינט. בהמשך מונה לראש צוות המאמנים של נבחרת צבא ארצות הברית בדרגת מייג'ור.
ב-1993, לאחר סיום שירות צבאי של 24 שנה, מונה גרין כדירקטור בוועד של המשחקים הפאראלימפיים.
ב-2007 מונה גרין למאמן ספורט בתיכון צפון מזרח לינקולן.
גרין סבל בערוב ימיו ממחלות שונות ונאלץ לעבור מספר ניתוחים (כולל השתלת כליות) עד פטירתו ב-2022.
1964
גרין התחרה במבחני הקבלה של נבחרת ארצות הברית לאולימפיאדת טוקיו אולם הגיע רק שישי בריצת 100 מטר לאחר שמתח שריר.
1965
באליפות ארצות הברית, מטעם התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי, זכה גרין במדליית זהב בריצת 100 יארד.
1966
באליפות ארצות הברית, מטעם איגוד האתלטים החובבים, זכה גרין במדליית זהב בריצת 100 יארד.
באליפות ארצות הברית, מטעם התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי, זכה גרין במדליית זהב בריצת 100 יארד.
1967
באליפות ארצות הברית, מטעם התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי, זכה גרין במדליית זהב בריצת 100 יארד בתוצאה של 9.1 שניות תוך שהוא משווה את שיא העולם במרחק זה.
1968
באליפות ארצות הברית, מטעם איגוד האתלטים החובבים, זכה גרין במדליית זהב בריצת 100 מטר תוך שהוא משווה פעמיים את שיא העולם במהלך המקצים המוקדמים (תחילה קבע 10.0 שניות ובהמשך 9.9 שניות).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת מקסיקו סיטי זכה גרין, יחד עם נבחרת ארצות הברית, במדליית זהב בריצת שליחים 4X100 מטר בשיא עולמי של 38.24 שניות לפני נבחרת קובה (38.40 שניות) ונבחרת צרפת (38.43 שניות). החברים הנוספים בנבחרת ארצות הברית במירוץ זה היו מל פנדר, רוני ריי סמית' וג'ים היינס.
באותה אולימפיאדה זכה גרין במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.07 שניות אחרי ג'ים היינס מארצות הברית (9.95 שניות) ולנוקס מילר מג'מייקה (10.04 שניות). גרין שהציג ביצועים מצוינים במקצים המוקדמים ואף השוה את השיא העולמי ברבע הגמר אך סבל במירוץ הגמר מכאבי שרירים שפגמו ביכולותיו.
כינוס הפועל
ב-1971 ביקר גרין בישראל והיה אורח של כינוס הפועל התשיעי.
משפחתו
ב-1969 נישא גרין ללינדה אותה פגש ב-1968 כשסיקרה את המשחקים האולימפיים במקסיקו סיטי במסגרת תפקידה ככתבת של עיתון מפילדלפיה. לזוג נולדו 2 בנות.
ישראל גוטמן
ישראל גוטמן (20 במאי 1923 – 1 באוקטובר 2013) היה היסטוריון ישראלי, חוקר השואה ופעל להנצחתה.
ביוגרפיה
היה ממייסדי "מורשת בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ'", ובשלב מאוחר יותר מונה למנהל הארגון. ב-1963 שימש עורך כתב העת "ילקוט מורשת".
ב-1975 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית על חיבורו "תנועת ההתנגדות והמרד המזוין של יהודי ורשה על רקע חיי הגיטו 1939–1943". לאחר מכן החל את הקריירה האקדמית שלו באוניברסיטה העברית, ובמסגרת זו הופקד על הקתדרה ע"ש ריטה ומקס הייבר לחקר השואה ותולדות יהודי מזרח ומרכז אירופה. בין השנים 1985–1988 היה ראש המכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית.
ב-1989 ראתה אור "האנציקלופדיה של השואה", שהייתה אחד ממפעליו המרכזיים.
משנת 1991 כיהן גוטמן כיועץ לממשלת פולין לענייני יהודיים, יהדות והנצחת השואה, וכן שימש חבר בהנהלת המוזיאון להנצחת השואה בוושינגטון.
בין השנים 1993–1996 היה ראש המכון הבינלאומי לחקר השואה ב"יד ושם", ובין השנים 1996–2000 היה ההיסטוריון הראשי של "יד ושם". החל משנת 2000 שימש גוטמן יועץ אקדמי של "יד ושם". הוא היה חבר במועצת "יד ושם", בהנהלת המכון הבינלאומי לחקר השואה, בוועדה המדעית של "יד ושם" ובמערכת "יד ושם" – קובץ מחקרים.
עבודותיו של גוטמן זכו בפרסים רבים, ובהם: פרס שלונסקי לספרות, פרס יצחק שדה לספרות צבאית, פרס התאחדות יהודי פולין, פרס לנדאו למדעים ולמחקר ודוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת ורשה.
גוטמן נישא לעירית אדלשטיין, והיה אב לבן ולשתי בנות. בנו נהרג בעת שירותו הצבאי בשנת 1971.
ב-1 באוקטובר 2013 גוטמן הלך לעולמו, בן 90 היה במותו. הוא הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
קישורים חיצוניים
מבחר ממאמריו
My Story (אלבום)
My Story הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת איומי האמסאקי. האלבום יצא לאור ב-2004, טיפס למקום הראשון במצעד המכירות, ושהה במצעד 43 שבועות. עד שנת 2007 נמכר האלבום ביפן ב-1,320,000 עותקים.
CD
Catcher In The Light – 2:43 .1
About You – 3:57 .2 GAME – 4:16 .3 my name's WOMEN – 5:40 .4 WONDERLAND – 1:33 .5 Liar – 4:57 .6 HOPE or PAIN – 4:21 .7 HAPPY ENDING – 4:42 .8 Moments – 5:31 .9 walking proud – 5:15 .10 CAROLS – 5:29 .11 Kaleidoscope – 1:49 .12 INSPIRE – 4:33 .13 HONEY – 5:11 .14 15. Replace – 5:05
16. winding road – 5:04
17. Humming 7/4 – 4:25
DVD
1. (Moments (PV
2. (INSPIRE (PV
3. (GAME (PV
4. (CAROLS (PV
7. (Humming 4/7 (PV
8. (Moments (Making Of
9. (INSPIRE (Making Of
10. (GAME (Making Of
11. (CAROLS (Making Of
גאוגרפיה של לבנון
לבנון נמצאת לאורך חופו המזרחי של הים התיכון. אורך המדינה (צפון–דרום) גדול פי שלושה מרוחבה (מזרח–מערב). המדינה הופכת צרה יותר ככל שמדרימים. לבנון ממוקמת אסטרטגית על קווי הסחר בין מזרח למערב, בין הודו והמזרח הרחוק לבין אירופה. מיקומה הוא שהקנה לה בעבר את חשיבותה הגאו-פוליטית ואת השפעתה העולמית, ויצרה אוכלוסייה שהייתה ידועה בקוסמופוליטיות ובגיוון שלה. הערים טריפולי, ביירות, צור וצידון שימשו ערי נמל מרכזיות למסחר.
אדמה
שטחה של לבנון הוא 10,452 קמ"ר. רוחבה הוא 88 ק"מ בנקודה הרחבה ביותר, 32 ק"מ בנקודה הצרה ביותר, ו-56 ק"מ בממוצע. מבחינה גאוגרפית ניתן לחלק את המדינה ל-4 רצועות אורך: רצועת החוף, הרצועה המערבית, הרמה המרכזית והרצועה המזרחית. רצועת החוף היא רצועה צרה מאוד המשתרעת בין חוף הים התיכון לבין ההרים, היא רחבה יותר באזור הצפון שם רוחבה 6.5 ק"מ בלבד (צפונית לטריפולי). דרומית יותר, כמה קילומטרים דרומית לג'וניה מתחלפת הרצועה של 1.5 ק"מ בהרים הנופלים לתוך הים. מרבית החוף סלעי. בים אין מפרצים או נמלים טבעיים, ככל שנעים דרומה כך כוללת הרצועה יותר חול. רצועת החוף משמשת בעיקר לגידולים של ירקות ופירות.
הרצועה המערבית, המכונה גם הר הלבנון, נחשבת גם ללבנון ההיסטורית, לפני 1920, אז הוגדרה לבנון הגדולה. הר הלבנון הוא רכס ההרים הגבוה ביותר בלבנון, ומהווה חלק מרכס ארוך יותר המתחיל בצפון סוריה (אמנוס, הרי נור) וממשיך מהרי הלבנון להרי הגליל, השומרון, הרי יהודה, הר הנגב ומסתיים בדרום חצי האי סיני (סנטה קתרינה, הר סיני). רוחב הרצועה נע בין 65 ק"מ באזור טריפולי ל-9.5 ק"מ בקצה הדרומי. ההר הגבוה ביותר ברכס וגם הגבוה ביותר בלבנון הוא אל-קורנה א-סוודא המתנשא לגובה 3,088 מ' מעל פני הים. בדרום מתפצלים ההרים ויוצרים את הרי השוף.
הרמה המרכזית, המכונה גם הבקאע (בדומה למילה "בקעה" בעברית), היא עמק המפריד בין הר הלבנון להר מול הלבנון. אורכו 177 ק"מ ורוחבו נע בין 9.6 ק"מ ל-16 ק"מ (מרכז הבקאע הוא החלק הרחב ביותר). גובהה הממוצע של הרמה הוא 762 מטר מעל פני הים. הבקאע היא חלק מרצועת עמקים הכוללת את בקעת הירדן, הערבה ונהר העאסי. הבקאע היא מוקד החקלאות הלבנוני המרכזי והיא כוללת גידולים רבים.
הרצועה המזרחית, המכונה גם מול הלבנון, דומה באורכה ובגובהה להרי הלבנון, הנקודה הגבוהה ביותר היא הר חרמון שגובהו 2,814 מטר מעל פני הים. המשכו של הר מול הלבנון הוא מרמת חורן, דרך ירדן, עד לאורך מפרץ אילת מצדו המזרחי. הר מול הלבנון יבש יותר מהר הלבנון ומאוכלס בצפיפות נמוכה יותר.
מיטיטיי
מִיטִיטֵיי (רומנית: Mititei - קטנטנים, או Mici - קטנים) אלה קציצות - קבב רומני. זהו מאכל מסורתי, הכולל כדורי בשר מוארכים, שנצלים על גריל. מיטיטיי עשויים מבשר בקר בלבד, או מתערובת שווה של 1/3 בשר בקר טחון, 1/3 בשר כבש טחון ו-1/3 בשר חזיר טחון, בתיבול של שום, פלפל שחור, לעיתים כוסברה. לפעמים מוסיפים פפריקה.
גאוגרפיה של לבנון
אדמה
בעבר היו הר מול הלבנון והר הלבנון יחידה אחת, שהופרדה בעקבות השבר הסורי-אפריקאי המתחיל בדרום אפריקה ומסתיים בטורקיה. הבקאע היא הקצה הצפוני של השבר.
אקלים
בלבנון אקלים ים תיכוני המתאפיין בקיץ ארוך, חם ויבש ובחורף ממוזג וגשום, דומה לזה שבישראל אך קר וגשום ממנו. המבנה הטופוגרפי יוצר שינויים מקומיים למבנה הבסיסי של האקלים הים תיכוני. לאורך החוף, הקיץ חם ולח ללא גשם אך עם לחות גדולה היוצרת טל - דבר המועיל לחקלאות. כמות המשקעים השנתית נעה בין ממוצע שנתי של 500 מ"מ בבקעת הלבנון עד 1,500 מ"מ בהר הלבנון, והיא יורדת בעונת החורף. כמות המשקעים עשויה להשתנות במידה ניכרת משנה לשנה. שלג מכסה את מרבית פסגות ההרים הגבוהים לאורך החורף, לכן הוקמו בלבנון מספר אתרי סקי. הבקאע היא מדבר צל גשם ולכן כמות המשקעים בה נמוכה משמעותית מכמות המשקעים בהר הלבנון, מאידך אין הבקאע מושפעת מחמסין, ובחורף היא זוכה ליותר שלג מהר הלבנון למרות גובהה הנמוך יותר.
מיטיטיי
הקציצות מוגשות בדרך כלל עם מטבל שום כתוש או בתוספת חרדל ולרוב גם חמוצים.
גאוגרפיה של לבנון
נהרות אגמים ומקורות מים
אף על פי שבלבנון נהרות ונחלים רבים, מרבית הנהרות קטנים, מהירים ומתחתרים בתוך ההרים, ולכן אינם עמוקים דיים כדי להוות נתיב תחבורה במדינה, או להיות מקור השקיה יחיד. מקור המים העיקרי של הנחלים הוא מעיינות בהר הלבנון, הנובעים מתוך סלעי הגיר בגובה שבין 915 מטר לבין 1,524 מטר מעל פני הים. הבקאע מושקית על ידי שני נהרות מרכזיים: נהר העאסי, הנמשך צפונה ונשפך לים התיכון בטורקיה, ונהר הליטני, הזורם דרומה, פונה באופן חד מערבה ליד מטולה, ונשפך לים התיכון באזור צור וצידון. נהר ברדה שמקורו בהר מול הלבנון, נמשך לתוך סוריה ומשקה את אגן דמשק. בלבנון יש אגם קבוע אחד, אגם קרעון, שהוא אגם מלאכותי על מי הליטני, וכן אגם עונתי בחורף ליד יאמונה, 40 ק"מ צפונית מזרחית לטריפולי.
שטח
כללי: 10,452 קמ"ר.
מיטיטיי
במסעדות הרומניות בישראל נחשב המיטיטיי למנת הדגל.
גאוגרפיה של לבנון
שטח
אדמה: 10,280 קמ"ר.
מים: 170 קמ"ר.
גבולות יבשתיים
אורך כולל: 454 ק"מ.
ישראל: 79 ק"מ.
סוריה: 375 ק"מ.
רצועת חוף: 210 ק"מ.
שימושים באדמה
אדמה ראויה לעיבוד: 21%.
גידולים לכל אורך השנה: 9%.
אדמת מרעה לכל אורך השנה: 1%.
יערות: 8%.
אימיאסלאוויה
שמאל|ממוזער|200px|הנזיר אילריון שמאל|ממוזער|200px|אלכסנדר בולטוביץ' אִימְיָאסְלָאװִיֶה (רוסית  - "הערצת השם") או אִימְיָאבּוֹזִ'יֶה (Имябожие - "האלהת השם" - כינוי גנאי בפי המתנגדים) הוא זרם נוצרי אורתודוקסי שהחל להתפתח ברוסיה ב-1907 אך נאסר מכוח צו כנסייתי ב-1912. האימיאסלאוויה טענה כי שמו של האל הוא ישות אלוהית, וכן כי הזכרת השם מנכיחה את האל. תומכי האימיאסלאוויה טענו כי שורשיה נעוצים בתקופת אבות הנצרות, ולזרם עדיין יש תומכים גם בהווה בקרב הכנסייה הרוסית האורתודוקסית האוטונומית שפרשה מהכנסייה האורתודוקסית הרוסית ובקרב אחרים. מתנגדיה טוענים כי הוא מנוגד לעקרונות הנצרות הקתולית והאורתודוקסית.
האימיאסלאוויה נזכרה לראשונה במאה ה-20 בספרו של הנזיר אילריון "על הרי הקווקז" (На горах Кавказа) בו טען, על סמך ניסיונו מתפילה, כי שם האל הוא האל עצמו ויכול לחולל ניסים. הספר הפך לפופולרי מאוד בקרב נזירים רבים במדינה הנזירית בהר אתוס בצפון יוון, אשר הביאו כתמיכה לרעיון את גישתו של אפלטון כי שמו של כל עצם קדם לו, ומכך הסיקו כי שמו של האל קדם לבריאה ועל כן הוא האל עצמו. נזירים אחרים בהר אתוס השוו את האימיאסלוויה לפאנתאיזם וטענו כי עובר לבריאה, האל לא נזקק לשם כלל ועיקר. ב-1912 אסר הסינוד הקדוש על הפצת ספרו של אילריון ברוסיה, וגם פטריארך קונסטנטינופול שתמך בו בעבר התבטא נגדו.
ימין|ממוזער|250px|מנזר איו פדלאימונוס בהר אתוס בחודש יוני 1913 החמירה המחלוקת בין שתי קבוצות נזירים במנזר איו פדלאימונוס הרוסי בהר אתוס על רקע שאלת התמיכה באימיאסלוויה. סכסוך על רקע בחירתו של נזיר שתמך באימיאסלאוויה כראש המנזר הוביל לתלונה בשגרירות רוסיה ביוון, וממשלת רוסיה הזדרזה ושלחה צי קטן של אוניות אל המנזר שהביא עמו את הארכיבישוף של העיר וולוגדה מלווה בכוח צבאי. הארכיבישוף ניסה לשכנע את תומכי האימיאסלאוויה לחזור בהם מאמונתם אך לשווא, וב-31 ביולי 1913 התקיפו החיילים הרוסים את המנזר, ונהגו באלימות בתושביו למרות שאלה לא גילו התנגדות של ממש. 4 נזירים נהרגו באירוע, 48 נפצעו, ו-840 נזירים נעצרו ונלקחו לאודסה. יתר הנזירים במנזר חתמו על הצהרה לפיה הם מתנערים מהאימיאסלאוויה. רק שמונה נזירים הורשו לשוב למנזר והיתר הוגלו או נאסרו.
אולם באוקטובר 1918 ביטל הסינוד הקדוש של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית את ההחלטה המתירה לאימיאסלאבים להיות חלק מהכנסייה, אלא אם כן יבקשו מחילה, ובינואר 1919 ניתק בולטוביץ' את קשריו עם הממסד הדתי האורתודוקסי ברוסיה. הכומר אילריון מת ב-1916, בולטוביץ' מת ב-1919, וזרם האימיאסלוויה דעך.
איי מלכיור
איי מלכיאור (באנגלית: Melchior Islands) הם קבוצה של איים נמוכים, במרכז מפרץ דאלמאן, בארכיפלג פאלמר, שלמול חופי חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
האיים נמוכים ומכוסים קרח.
צורת קבוצת האיים - חצי סהר, בו האיים למדא, אפסילון, אלפא ודלתא יוצרים מפרץ קטן המכונה "המפרץ הפנימי" (Inner Harbor). האיים אטא ואומגה מצויים במזרח הקבוצה, ואיי סיגמא מהווים את הקצה הצפוני של קבוצת האיים.
גילוי האיים
האיים התגלו על ידי משלחת החקר הגרמנית בפיקודו של אדווארד דאלמאן.
האיים התגלו מחדש ומופו באופן גס על ידי המשלחת הצרפתית השלישית באנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
לימים התברר כי האי שכונה על ידי שארקו "האי מלכיור" ( Île Melchior) הוא למעשה שני איים - האי אטא והאי אומגה, והשם הפך לשמה של קבוצת האיים כולה.
קבוצת האיים מופתה חלקית בשנת 1927 על ידי ספינת המחקר דיסקברי במסגרת סקרי דיסקברי, ומופתה על ידי משלחות ארגנטינאיות ב־1942, ב-1943 וב-1948.
מקור השם
במהלך סקרי דיסקברי מופו האיים והסוקרים קראו לקבוצות האיים מלכיור, בהתבסס על השם שנתן שארקו.
כריס קארמק
ביוגרפיה
קארמק נולד בוושינגטון הבירה וגדל בדרווד, מרילנד. יש לו שני אחים, אח ואחות. כילד צעיר, הוא עסק בכל סוגי הספורט: בייסבול, כדורסל, כדורגל והיאבקות. הוא למד בתיכון מגרודר ברוקוויל, מרילנד, שם תשומת הלב שלו פנתה לתיאטרון והוא החל לעבוד על שלוש הפקות בשנה, על הבמה ומחוצה לה.
קריירה
לאחר סיום התיכון הוא החל ללמוד אומנות באוניברסיטת ניו יורק, אולם הוא עזב את לימודיו לאחר שסוכן הדוגמנים ג'ון יאנלה גילה אותו. צלם האופנה ברוס ובר אמר שהוא הדוגמן שחיפש עבור אברקרומבי אנד פיץ'. הוא גם דגמן לקטלוגים של לורד אנד טיילור, טארגט, מייסיס, נאוטיקה ולמגזין Elle הצרפתי.
לאחר שנתיים בניו יורק, עבר ללוס אנג'לס על מנת לקדם את קריירת המשחק שלו.
בשנת 2004 גילם את טוד בסרט "מעודדות צמודות 2"; המשך לסרט המצליח "מעודדות צמודות". בשנת 2005 שיחק במספר פרקים של הסדרה "קרובות" ושיחק את אחד התפקידים הראשיים בסרט "אהבה טרופה" לצדה של אמנדה ביינס.
בשנת 2010 דיבב את דמותו של גארת' בסרט ההנפשה "אלפא ואומגה". בשנת 2011 שיחק בסרט האימה "ליל הכריש".
בשנת 2013, קארמק לוהק לסדרת הדרמה של ABC "נאשוויל" בתור ויל לקסינגטון, שכנם המקסים והסקסי של סקרלט וגונאר, שהוא גם זמר קאנטרי ונגן גיטרה. קארמק הופיע בששת הפרקים האחרונים של העונה הראשונה, וקודם מתפקיד משני לתפקיד ראשי החל מעונה 2.
בשנת 2018, קארמק הצטרף כדמות חוזרת לעונה ה-15 של סדרת הדרמה הרפואית הפופולרית של ABC "האנטומיה של גריי" בתפקיד של ד"ר אטיקוס "לינק" לינקולן, אורתופד במקצועו. החל מעונה 16, דמותו של קארמק שודרגה לדמות ראשית.