cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוברט סימנז
ב-NACA ובנאס"א
ב-1960 הצטרף סימנז לנאס"א כמנהל שותף. ב-1965 הוא היה לסגן מנהל הסוכנות והחזיק בתחומי אחריות ניהוליים רבים, הן בתפקיד זה והן כאשר שימש כמנהל נאס"א בפועל. במהלך שנותיו בנאס"א הוא עבד בשיתוף פעולה הדוק עם מחלקת ההגנה בתוכניות מחקר והנדסה ושימש כיושב ראש משותף של מועצת התיאום לאסטרונאוטיקה. באמצעות שיתוף פעולה זה שותפה נאס"א בהתפתחויות צבאיות ובצרכים הטכניים של מחלקת ההגנה וסימונז היה מסוגל לייעץ על פעילויות נאס"א שהיו להן השלכות לביטחון הלאומי.
לאחר נאס"א
בינואר 1968 התפטר סימנז מנאס"א כדי להיות מרצה אורח ב-MIT. במהלך תקופה זו ב-MIT הוא גם היה יועץ למנהל נאס"א.
ב-1969 מונה סימנז כמזכיר חיל האוויר של ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד 1973. לאחר מכן, ועד דצמבר 1974 הוא היה נשיא האקדמיה הלאומית להנדסה ולאחר מכן הוא היה למנהל הראשון של המנהל המחקר והפיתוח לאנרגיה. ב-1977 הוא שב ל-MIT וב-1978 הוא היה לדקאן בית הספר להנדסה. ב-1981 הוא היה ליושב ראש מועצת הנאמנים של Aerospace Corporation.
חיים אישיים
ב-1942 נשא סימנז לאישה את יוג'ינה מריל ולשניים נולדו שלושה בנים ושתי בנות.
ב-2001 קרא הארגון Sea Education Association על שמו של סימנז את אחת מספינותיו. סימנס היה בעבר יושב ראש הארגון וחבר בחבר הנאמנים שלו.
במיני סדרה "מכדור הארץ אל הירח" (From the Earth to the Moon) ששודרה ב-1998 על ידי רשת HBO, גילם את דמותו של סימנז השחקן דן פלורק.
הראיון הטלוויזיוני האחרון של סימנז היה בפרק בסדרה Moon Machines של ערוץ דיסקברי בנוגע למערכות הניווט והנחיה של חלליות תוכנית אפולו. הראיון הוקלט בסתיו 2007 ושודר זמן קצר לאחר מותו.
רוברט סימנז נפטר ב-28 ביוני 2008 בבוורלי, מסצ'וסטס, בגיל 89.
אמיר בל
אמיר בל (באנגלית: Amir Bell; נולד ב-21 במאי 1996) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הרכז והקלע בברוזה במברג.
קריירת תיכונים ומכללות
בל למד ושיחק כדורסל בבית הספר התיכון איסט ברונסוויק, שם דורג בשלושה כוכבים על יכולתו על פי ESPN ועל פי Yahoo!. הוא נבחר לאחד השחקנים הטובים במחוז בשנים 2013–2014.
בל למד באוניברסיטת פרינסטון, ובמקביל להשתתפותו בנבחרת המכללה, הוא גם עשה תואר בפוליטיקה. בעונתו הראשונה במכללה, היה בל השחקן היחיד במכללתו שפתח בכל 30 המשחקים. היחס של בל בין אסיסט לאיבוד היה 1.6 שהיה שביעי בכל ליגת הקיסוס. בל העמיד ממוצעים של 8.8 נקודות, 2.6 אסיסטים ו-3.0 ריבאונדים כשקלע ב-49.4 אחוזים מהשדה. בעונתו השנייה הוא פתח בכל 29 המשחקים בהם שותף ועזר לקבוצתו לרשום מאזן 7–22, כשרשם ממוצעים של 9.1 נקודות ו-2.5 ריבאונדים למשחק. בעונתו השלישית פתח בל בכל 30 המשחקים, והעמיד ממוצעים של 6.6 נקודות, 2.4 ריבאונדים ו-2.0 אסיסטים למשחק. בעונתו האחרונה הוא פתח בכל 29 המשחקים ונבחר לשחקן ההגנה של העונה, כשהוא מסיים במקום השני בליגה ביחס בין בין אסיסט לאיבוד עם 1.5, שלישי בחטיפות למשחק עם 1.4, ורביעי באסיסטים עם 3.7. בנוסף העמיד בל ממוצע של 10.9 נקודות ו-5.4 ריבאונדים.
קריירה מקצועית
ב-2018, חתם בל בפורטיטודו אגריג'נטו האיטלקית מהליגה האיטלקית השנייה. ב-29 משחקים בקבוצה, העמיד בל ממוצעים של 10.4 נקודות, 4.2 ריבאונדים ו-3.9 אסיסטים למשחק.
ב-16 במאי 2020, חתם בל בהפועל באר שבע מהליגה הישראלית עד תום העונה עם אופציה לעונה נוספת. ב-7 משחקים בקבוצה העמיד בל ממוצעים של 11.7 נקודות, 4.1 אסיסטים ו-3.7 ריבאונדים ב-30.7 דקות למשחק. בעקבות יכולתו הטובה הוחלט להאריך את חוזהו לעונה נוספת.
בית הבחירה למאירי
בית הבחירה (או בית הבחירה למאירי ובקיצור "המאירי") הוא חיבור מקיף על המשנה והתלמוד הבבלי מאת רבי מנחם בן שלמה למשפחת המאירי מחכמי פרובנס, והמפורסם ביותר מבין חיבורי המאירי.
החיבור מאופיין בסדר וברהיטות לשונית, וכן בליקוט דעות הראשונים שקדמו לו. החיבור, שנכתב בסוף המאה ה-13, לא היה מצוי בדורות שלאחר חיבורו, והוא הודפס בשלבים מאות שנים לאחר מכן.
שם הספר
המחבר מציין בהקדמתו שהספר נקרא "בית הבחירה" כי הוא מכיל תמצית נבחרת ומבוררת ללא הדיאלקטיקה והמשא ומתן:.
מבנה החיבור
החיבור מסודר לפי סדר המשנה, כך שמובאת תחילה המשנה (עם פירוש המשנה לרמב"ם), ולאחר מכן פירוש המאירי המבאר את המשנה בהתאם לסוגיית הגמרא. לאחר מכן מופיע סיכום ופירוש לשאר דברי התלמוד בסוגיה שאין להם זיקה ישירה למשנה. בנוסף מובאות דעות הפרשנים והפוסקים בדורות הקודמים, ומסקנות הלכתיות. הפירוש כתוב סביב התלמוד בבלי אך עם זיקה הדוקה לתלמוד ירושלמי. בחלק מהסוגיות הוא מציין גם דברי מוסר העולים מהן.
הספר לא כולל את כל ששת סדרי המשנה, אלא נכתב בעיקר על המסכתות הנוהגות הלכה למעשה גם בחוץ לארץ, אך לא רק עליהן. בסך הכל מקיף החיבור את כל סדרי מועד, נשים ונזיקין, את מסכתות ברכות וחלה, בסדר זרעים, את מסכתות חולין, תמיד ומדות בסדר קדשים ואת מסכתות נדה ומקוואות בסדר טהרות. בשונה ממנהג רוב כותבי הספרות התורנית, החיבור נכתב בעברית (ימי ביניימית) ברורה ורהוטה, ללא תערובת ארמית.
אופי החיבור
החיבור מביא סיכום של סוגיות התלמוד עם נטייה לפרשנות הרמב"ם, וסיכום של דעות הפוסקים בדורות לפניו, מתוך מגוון הדעות הרחב שהמאירי בוחן, הוא כותב את שיטתו שלו ומכריע בה את הלכה.
המאירי מרבה לצטט חכמים אחרים, אך באופן עקבי הוא נמנע מלהזכיר את שמות החכמים אותם הוא מצטט. תחת זאת, הוא מכנה כל חכם בכינוי כבוד, כאשר הכינויים הם קבועים. כך למשל:
הדפסת החיבור
"בית הבחירה" נדפס לראשונה, ברובו הגדול, בעשרות השנים האחרונות, מתוך כתב יד יחידאי בפרמה. כתב היד ניצל ברגע האחרון מאבדן - כפי שמספר זלמן שטרן, אספן ספרים במאה התשע עשרה. שטרן יצא לחפש באיטליה אחר כתב יד אחר לגמרי ומצא בעליית גג בדרך מקרה 'ששה כרכים גדולים של פסקי הרב המאירי'. שטרן קנה מיד את כל כתבי היד של הסוחר ומכרם לספריית פרמה, ומשם פורסם ספר 'בית הבחירה' של המאירי.
במשך השנים התגלגל כתב היד לספריית פאלאטינה, והודפסו ממנו מספר כרכים נוספים בעשורים הראשונים של המאה ה-20. כמה מהם הודפסו בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה ובין שתי מלחמות העולם על ידי בני משפחת האדמו"רים מגור: רבי יעקב מאיר בידרמן, חתנו של רבי יהודה אריה ליב אלתר ("השפת אמת"), שהגיה והדפיס את החיבור על מסכתות סוכה (ורשה ה'תר"ע), ברכות (ורשה ה'תרע"ב) ועירובין (ורשה תרע"ג-תרע"ד); ורבי משה בצלאל אלתר ובנו רבי יצחק מאיר אלתר, חתנו של רבי אברהם מרדכי אלתר ("האמרי אמת"), שהדפיסו את החיבור על מסכת פסחים (בילגורי, ה'תרפ"ו).
שחקן פורנוגרפיה
שחקן פורנוגרפיה הוא אדם שמופיע בסרטים ובתמונות פורנוגרפיות. רוב השחקנים והשחקניות שמופיעים בסרטים הפורנוגרפיים, צולמו משתתפים בפעילות מינית, אשר כוללים לרוב צילומי תקריב של איברי המין, כאשר כל המשתתפים עירומים.
בית הבחירה למאירי
הדפסת החיבור
הדפסת הספר כסדרו על כל הש"ס בצורה שיטתית ותקנית מכתב היד, החלה בידי רבי אברהם סופר, בימי רבנותו באיטליה. בשנת ה'תר"ץ, 1930, הודפס הכרך הראשון, ולאחר שעלה לארץ ישראל הדפיס את יתר הכרכים. בהוצאתו ראו אור לראשונה חיבורי המאירי על 15 מסכתות. לכרכים צורפו הקדמות והערות (הערותיו זכו להתייחסות של פוסקים בולטים בדורו, שדנו בדבריו וציינו אליהם. הדפסת וההדרת ספרי המאירי זיכתה את רבי אברהם סופר במספר פרסים: פרס הרב קוק - תש"ג; פרס שכטר - שנת ה'תש"ז (1947); פרס ישראל לספרות תורנית - שנת ה'תשמ"א). בעקבות הרב סופר, הדפיסו גם אחרים במהלך החצי השני של המאה ה-20, חלקים מחיבור המאירי מתוך כתב היד, בהם הרב קלמן שלזינגר, שהדפיס את הספרים תחת ההוצאה לאור של מוסד הרב קוק, מכון התלמוד הישראלי השלם, מכון הרי פישל, והרב יצחק שמשון לנגה.
שחקן פורנוגרפיה
הסרטים הפורנוגרפיים מצולמים לרוב בסוגות שונות, שמתבססות על פנטזיות מיניות שונות. השחקנים והשחקניות נבחרים לתפקיד בעיקר על סמך התאמתם לפנטזיה זו. הז'אנרים וסוג האקטים המיניים בסרטים מתבססים לרוב בהתאם למידת הביקוש לסרטים מסוג מסוים בקרב צרכני פורנוגרפיה.
מארק מולינרו
מרקוס ג'יי מולינרו (באנגלית: Marcus J. Molinaro; נולד ב-8 באוקטובר 1975) הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-19 של מדינת ניו יורק מאז 2023. מולינרו, חבר המפלגה הרפובליקנית, היה חבר בבית המחוקקים מטעם מחוז דויטשס, באספה המדינת של ניו יורק, בטרם נבחר למנכ"ל המחוז. מולינרו כיהן גם ראש עיריית טיבולי. הוא נבחר לתפקיד בגיל 19, והיה לראש העיר הצעיר ביותר בארצות הברית.
שחקן פורנוגרפיה
במגזרים ובחברות שונים ברחבי העולם, אנשים המצטלמים לסרטים פורנוגרפיים נחשבים לעוסקים בסוג של זנות.
מארק מולינרו
מולינרו היה המועמד הרפובליקני למשרת מושל ניו יורק ב -2018, אך הפסיד למועמד המכהן הדמוקרטי אנדרו קואומו.
שחקן פורנוגרפיה
בניגוד לתעשיית הקולנוע המסורתית, בה גברים בדרך כלל מקבלים משכורות גבוהות יותר מאשר נשים, שחקניות פורנוגרפיות מקבלות לרוב משכורת גבוהות יותר מהשחקנים הגברים שעוסקים בתחום.
רוב השחקנים והשחקניות בתחום הפורנוגרפיה משתמשים בשמות במה.
מארק מולינרו
ביוגרפיה
מולינרו נולד ביונקרס, ניו יורק, לאנתוני מולינרו ודונה ונאנדן. לאחר גירושי הוריו, הוא ואמו עברו לביקון, ניו יורק ב-1980,ולטיבולי, ניו יורק ב-1989. אמו של מולינרו נאבקה עם קשיים כלכליים, והמשפחה קיבל תלושי מזון, מתוכנית סיוע בתזונה משלימה. מולינרו סיים את לימודיו ב- Dutchess Community College עם תואר במדעי הרוח והחברה.
מולינרו נבחר לראשונה לתפקיד ציבורי בגיל 18 בשנת 1994, כאשר נבחר לחבר הנאמנים של טיבולי. בשנת 1995, הוא הפך לראש העיר הצעיר ביותר בארצות הברית כשנבחר לראשות העיר טיבולי בגיל 19. הוא נבחר מחדש חמש פעמים, וכן כיהן בבית המחוקקים של מחוז דויטשס.
בשנת 2006 נבחר מולינרו לייצג את המחוז ה-103 באספת מדינת ניו יורק. הוא כיהן באספה עד 2011.
מולינרו הכריז על הצעתו לרשת את מנכ"ל המחוז כשהוא בן 20. הקמפיין אושר על ידי המפלגות הרפובליקניות. מולינרו ניצח בבחירות ב-8 בנובמבר 2011 עם 62% מהקולות. הוא הושבע לתפקידו ב-1 בינואר 2012. בשנת 2015, מולינרו נבחר מחדש, וב-2019 לקדנציה שלישית.
במרץ 2018, מולינרו הודיע ​​למנהיגים הרפובליקנים שיתמודד על תפקיד מושל ניו יורק בבחירות 2018. הוא הכריז על מועמדותו ב-2 באפריל 2018, ואושר על ידי המפלגה בניו יורק ב-13 באפריל. הוא הפסיד למושל המכהן אנדרו קואומו בבחירות 2018, וגרף 36% מהקולות.
ב-21 בספטמבר 2021, מולינרו הכריז על מועמדותו לקונגרס האמריקאי מטעם מחוז הקונגרס ה-19 בניו יורק. עשרה ימים לאחר הכרזה זו, הקמפיין שלו דיווח שהוא גייס לפחות 350,000 דולר. בחירות מיוחדות למילוי מושב מחוז הקונגרס ה-19 נערכו באוגוסט 2022. המושב נותר פנוי בעקבות מינויו של אנטוניו דלגאדו לסגן מושל ניו יורק. מולינרו הפסיד בבחירות המיוחדות לדמוקרט פט ראיין.
מולינרו היה גם המועמד הרפובליקני בבחירות הכלליות בנובמבר 2022 במחוז ה-19. בבחירות ההן הוא התמודד מול המועמד הדמוקרטי ג'וש ריילי. הוא זכה בקושי במושב עם 49.9% מהקולות ונבחר לקונגרס. הוא הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2023.
ארנסט, נסיך סקסוניה-מיינינגן
ארנסט, נסיך סקסוניה-מיינינגן (בגרמנית: Ernst von Sachsen-Meiningen; 27 בספטמבר 1859 - 29 בדצמבר 1941) היה ראש בית סקסוניה-מיינינגן מ-1928 עד מותו.
ביוגרפיה
פרידריך יוהאן נולד ב-12 באוקטובר 1861 במיינינגן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, לגאורג, נסיך הכתר של סקסוניה-מיינינגן ולפאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג, בתם של ארנסט הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ופאודורה, נסיכת ליינינגן. ב-20 בספטמבר 1866 נאלץ סבו ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן לוותר על השלטון לטובת בנו - אביו של ארנסט, בעקבות תבוסת אוסטריה במלחמת אוסטריה–פרוסיה. ארנסט המשיך בקריירה בצבא ופרש בדרגת אוברסט בחיל הפרשים הפרוסי. הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מפילוסופיה מאוניברסיטת ינה.
ב-20 בספטמבר 1892 התחתן ארנסט בנישואים מורגנטיים במינכן, עם קתרינה ינסן, בתם של הציירת מארי ינסן והמשורר וילהלם ינסן. היא לא הייתה רשאית להשתמש בתואר השושלת של בעלה, ולכן קיבלה את התואר הברונית פון זאלפלד ביום חתונתם על ידי אביו של ארנסט, גאורג השני. למרות נישואיו הבלתי שוויוניים, שמר ארנסט על זכויות הירושה שלו לדוכסות סקסוניה-מיינינגן.
בשנת 1928 מת אחיו למחצה, ברנהרד השלישי, דוכס סקסוניה-מיינינגן, וארנסט ירש את תאריו. ב-29 בדצמבר 1941 מת ארנסט באלטנשטיין, ואחיינו גאורג, נסיך סקסוניה-מיינינגן ירש את תאריו.
משפחתו
לארנסט ולקתרינה היו שישה ילדים:
ג'ון מיקס סטנלי
ג'ון מיקס סטנלי (באנגלית: John Mix Stanley; 17 בינואר 1814 – 10 באפריל 1872) היה צייר נופים, דיוקנאות וחיי שבטים אינדיאנים. במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו הוא הצטרף למשלחת של קולונל סטיבן ווטס קירני לקליפורניה וצייר תיאורים של המערכה, כמו גם נופים של אורגון.
יותר מ-200 מציוריו, מפותיו ועבודותיו האחרות שהוחזקו בסמית'סוניאן אבדו בשריפה בשנת 1865. האובדן הבלתי ניתן לתיקון של מרבית יצירותיו גרם לפגיעה במוניטין של סטנלי בתולדות האמנות האמריקאית.
ראשית חייו
ג'ון מיקס סטנלי נולד בקננדייגואה, ניו יורק, לסת 'וסאלי (מקיני) סטנלי. הוא התייתם בגיל 12. הוא לימד את עצמו כישורי ציור, ובגיל 20 עבר לדטרויט, והחל לעבוד בציור בעבודות מזדמנות.
קריירה
סטנלי עבר למה שנחשבה לעיירת הגבול דטרויט בשנת 1832, שם הפך לצייר נודד של שלטים ודיוקנאות. הוא נסע גם לפורט סנלינג, ושיקגו. בחלק האחרון של העשור, הוא חזר מזרחה, ככל הנראה לוושינגטון הבירה.
בשנת 1842, נסע סטנלי לדרום מערב ארצות הברית לצייר אינדיאנים, אולי בהשראת יצירתו של האמן ג'ורג' קטלין. הוא ועוזרו התיישבו בפורט גיבסון בטריטוריה האינדיאנית (אוקלהומה של ימינו). הקהילה הייתה צומת דרכים של מדינות אינדיאניות רבות. בקיץ 1843 השתתף סטנלי בוועידת פיוס בין האינדיאנים ומדינת טקסס. לפי הערכות, כ-10,000 אינדיאנים מ-17 שבטים השתתפו במשא ומתן לשלום עם טקסס, וכך גם אמריקאים אירופאים רבים. סטנלי בילה שם ארבעה שבועות ועבד במרץ בשלושת החודשים הבאים כדי להשלים את ציוריו הרבים של אנשים וקבוצות שבטיות.
הוא גם בילה זמן נוסף עם קבוצות משבט צ'רוקי, וצייר דיוקנאות.
בתחילת 1846 בסינסינטי, אוהיו, הוא ועוזרו דיקרמן, הציגו תערוכה של 85 ציורים של אינדיאנים שקיבלה ביקורות חיוביות שם ובלואיוויל, קנטקי. סטנלי הותיר את דיקרמן אחראי להמשך התיעוד וחזר למערב.
עם פרוץ מלחמת מקסיקו בשנת 1846, מונה סטנלי לשרטט של חיל המהנדסים הטופוגרפיים במשלחתו של קולונל סטיבן ווטס קירני. המשלחת יצאה לקליפורניה ואורגון. הוא הפיק רישומים וציורים רבים של המבצע, וסיים את הציורים לאחר שהגיע לסן פרנסיסקו בתחילת 1847. כמה יצירות שוחזרו כתחריטים. הוא נסע צפונה יותר לעבר שטחי אורגון וושינגטון כדי לצייר נופים ושבטים אינדיאנים שונים, ועבד שם בחלק משנת 1848.
הוואי
באותה שנה נסע סטנלי להוואי, שם בילה כמעט עשרה חודשים בציור דיוקנאות של המלך קמהמה השלישי, אשתו ובני משפחת המלוכה. לאחר שובו למזרח, ארגן את גלריית הדיוקנאות והציורים האינדיאנים הגדולה שלו שהוצבה בכמה ערים, כולל ניו יורק. בשנת 1852 הוא זכה לתערוכה גדולה בוושינגטון הבירה במכון סמית'סוניאן בגלריה האינדיאנים שלו, שמשכה תשומת לב גדולה בעיר. כפי שצוין בהקדמה לקטלוג שפרסם הסמית'סוניאן, סטנלי תיאר 43 שבטים. ציוריו ייצגו עשור של יצירה, עם נסיעות נרחבות במערב ובאיי הוואי. האוסף שלו מנה כמעט 200 יצירות.
עבודתו של סטנלי עניינה את חברי ועדת הסנאט האמריקני לענייני האינדיאנים, ותכננו להקים גלריה משלו, אך התוכנית לא הצליחה לקבל אישור, ולסמית'סוניאן לא היו מספיק כסף לרכישת האוסף.
אי לאו דדלאי לך חספא, לא משכחת מרגניתא תותה
אי לאו דדלאי לך חספא, לא משכחת מרגניתא תותה (תרגום מארמית: אילולי הרמתי את החרס עבורך, לא היית מוצא את האבן היקרה תחתיו, נוסח נוסף: אי לאו דדלאי לך חספא, מי משכחת מרגניתא תותה) הוא ביטוי חז"לי בארמית, המופנה כלפי אדם אשר טען טענה נכונה, אך התבסס על טענה קודמת של בן שיחו.
ג'ון מיקס סטנלי
סקר הרכבת למערב
בשנת 1853 מונה סטנלי לאמן הראשי בשכר של 125 דולר לחודש במשלחת לסקר מסלול רכבת צפוני לעבר חוף האוקיינוס השקט. הוא ניצל את המינוי לטיולים ולעבודה בצפון מערב. הם נסעו מטריטוריית סנט פול מינסוטה לטריטוריה של וושינגטון. סטנלי צפה בכינוסים, ובאירועים של שבטי אינדיאנים שונים.
אי לאו דדלאי לך חספא, לא משכחת מרגניתא תותה
חכמי התלמוד משתמשים בביטוי זה כשחכם אומר לחברו שתירוצו, ראייתו, או המקור שמצא לשאלה או סוגיה מורכבת אכן נכון, אולם הוא לא היה מגיע בכוחות עצמו לכך. ניתן להבין אמרה זו כביקורת, המופנית כלפי מי שזוקף לעצמו הצלחה אליה הגיע רק עקב תלות בסיוע חיצוני שהכשיר את הדרך עבורו. אולם יש המפרשים אותה כמימרה הנותנת חיזוק ואישור שאכן יחד עם הטענה התחילית של הראשון, יוצא שהשני מעמיד דברים על דיוקם.
משמעות הביטוי
רבנו תם ביאר את הקשר בין חרסים לאבנים טובות, בכך שבקרקעית הים יש אבנים רחבות כחרסים ותחתיהן נמצאות המרגליות. וכביטוי דומה הנמצא במסכת בבא קמא "צללת במים אדירים (להעלות מרגליות), והעלית בידך חרס".
שימושים בספרות הרבנית
כמו ביטויים חזל"יים אחרים, גם מטבע לשון זה בא לידי שימוש בספרות הרבנית, אם כי לא תמיד בצורת שימוש זהה למקור. לדוגמה השפת אמת נעזר בביטוי כדי לבאר מדרש העוסק בדרגת האבות לעומת משה רבנו: מכיוון שהקדימו האבות בעבודתם, הכשירו את הדרך למשה רבינו שיוכל להגיע למדרגתו. ולולא עבודת האבות שקדמה לו וכביכול חשפה עבורו את המרגלית שתחת החרס, לא יכול היה להגיע למדרגתו.
ג'ון מיקס סטנלי
סקר הרכבת למערב
הוא עבר באזור הגבול הקנדי-אמריקאי, בטריטוריה של הציידים הצפוניים. הם היו דורות של ציידים אירופאיים וגזעים מעורבים שחיו על הגבול והיו להם נשים אינדיאניות וילדים מעורבים. (בקנדה צאצאים למשפחות כאלה זכו להכרה כקבוצה האתנית של מטיס). הם הגיעו לאזור לציד ביזונים, מכיוון שהעדרים היו עדיין עצומים בערבות.
חייו המאוחרים
לאחר שובו עבד סטנלי באופן אינטנסיבי בציור ובארגון תערוכה גדולה של סצנות מנתיב הסקר הצפוני. התערוכה כללה 42 תמונות, הוצגה בבירה ב-1 בספטמבר 1854 וזכתה לשבחים רבים על ידי העיתונים בוושינגטון. היא הוצגה גם בבולטימור במשך שלושה שבועות, ויצאה לסיבוב הופעות לניו יורק ולונדון. התערוכה נעלמה מאוחר יותר, והיסטוריונים לא הצליחו להתחקות אחריה.
סטנלי חזר לדטרויט בשנת 1864, שם הקים את הסטודיו שלו לאמנות. למעשה הוא נשאר בדטרויט כל שארית חייו, וסייע בהקמת המכון לאמנויות דטרויט ובית הספר לאמנויות בעיר. הוא גם עזר לשלב את הגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון הבירה.
יותר מ-200 מעבודותיו, כמו גם רבות ממפותיו ותיעוד אחר, נהרסו בשריפה בסמית'סוניאן בשנת 1865.
אטלס אינדיאני
סטנלי התכוון לייצר אטלס של הילידים באמריקה, אך לאחר אובדן מרבית ציוריו בשנת 1865, מעולם לא השלים אותו. רק שמונה דפים קיימים. ככל הנראה נכתבו בחורף 1868–1869, אלה כוללים את הקדמתו, כמו גם עמודים המתארים שלושה לוחות: מאהל אינדיאני במישור, שטח קבורה של צ'ינוק וצייד באפלו. סטנלי תיאר את מה שמייצגות הלוחות וכן סיפק מידע היסטורי ותרבותי על כל שבט או אזור.
בין כך ובין כך
בין כך ובין כך הוא אלבום סולו מספר 18 של הזמר החסידי הבולט אברהם פריד. האלבום יצא בדצמבר 2006 בחברת גל פז האלבום מכיל שירים באנגלית ,עברית ויידיש. שיר בולט ביותר הוא שיר שפריד הקדיש לאביו "Father Don't Cry" בעברית, אבא אל תבכה, האלבום זכה למעמד אלבום פלטינה בישראל עם מכירות של למעלה מ-30,000 עותקים.
רקע
מהאלבום יצא הלהיט "אבא אל תבכה". באלבום הוא מוצג כקליפ לשיר ויש לו כמיליון צפיות, ועוד כמה שירים מוכרים כמו מצליח משיח ואל תירא.
אברהם פריד עצמו הלחין את רוב האלבום, חלקו לחנים מסורתיים וחלקו לחנים חדשים וקצביים.
מלחין בולט נוסף הוא יוסי גרין ששיתף פעולה עם אברהם פריד במשך שנים רבות, בהלחנה ובשירה משותפת.
שורש 14
שורש 14, או מִי בּוּ (בסינית: 冖部, פיניין: Mì bù) הוא השורש הארבעה-עשר של הכתב הסיני. פירושו "כיסוי" או "לכסות" והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משני קווים.
במילון קאנגשי יש 30 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
פוטר
{{פירושונים|
אישים:
ראו גם
}}
גאנג באנג
גאנג באנג (באנגלית: Gang bang) היא פעילות מינית בה מספר אנשים, פעמים רבות יותר משלושה, עוסקים בפעילות מינית גופנית עם אדם אחד ברצף או במקביל. אותו אדם ספציפי היא המוקד של הפעילות המינית. המונח נקשר לתעשיית הפורנו, ולרוב מציג אירוע מבויים בו אישה עם מספר גברים, או גבר עם מספר נשים (Reverse gang bang), המקיימים יחסי מין ברצף עם הדמות המרכזית. הפעילות נעשית בהסכמה מראש מצד משתתפיה. הבוקקה הוא סוג של גאנג באנג שמקורו ביפן, והוא לרוב מתמקד באישה המקבלת שפיכות רבות ובזמן קצר, ממספר רב של גברים, על פניה.
עיסוק
בדרך כלל, הגאנג באנג הגדול ביותר ממומן ומצולם על ידי חברות סרטי פורנוגרפיה. עם זאת, הגאנג באנג אינו דבר יוצא דופן בקהילת הסווינגינג (בעברית: חילופי זוגות). המשתתפים בגאנג באנג עשויים להיות מכל מגדר ונטייה מינית.
הגאנג באנג אינה מוגדרת לפי מספר המשתתפים המדויק, אך בדרך כלל מעורבים יותר משלושה אנשים. הגאנג באנג מאורגן במיוחד כדי להגיע לשיאו עם מקסימום של שפיכות סדרתיות ומהירות (כמעט) בו-זמנית של כל המשתתפים הגברים. מכאן, ניתן להתייחס לפעילות המינית על ידי המונח היפני בוקקה.
לעומת זאת, בדרך כלל שלושה אנשים העוסקים במין מכונים שלישייה, וארבעה אנשים מכונים בדרך כלל רביעייה. הגאנג באנג נבדל גם ממין קבוצתי, כגון שלישייה ורביעייה, בכך שרוב (אם לא כל) המעשים המיניים במהלך הגאנג באנג מתרכזים או מתבצעים רק עם האדם המרכזי. אף על פי שמשתתפי הגאנג באנג עשויים להכיר זה את זה, הספונטניות והאלמוניות של המשתתפים הם לעיתים קרובות חלק מהמשיכה. בנוסף, המשתתפים האחרים בדרך כלל אינם מבצעים יחסי מין זה עם זה, אך הם עשויים לעמוד בקרבת מקום ולאונן בזמן שהם ממתינים להזדמנות לעסוק בפעילות מינית.
פורנוגרפיה
אף על פי שהיו סרטי פורנוגרפיה רבים שעוסקים בגאנג באנג מאז שנות ה-80 של המאה ה-20, הם היו מעורבים בדרך כלל לא יותר מ-6–12 גברים. עם זאת, החל מהסרט World's Biggest Gang Bang (1995) בכיכובה של אנבל צ'ונג, התעשייה הפורנוגרפית החלה לייצר סדרה של סרטים שלכאורה קבעה שיאי גאנג באנג לרוב מעשי המין הרצופים של אדם אחד בתקופה קצרה.
סרטים מסוג זה זכו להצלחה כלכלית וזכו בפרסי AVN לסרטי הפורנוגרפיה הנמכרים ביותר בשנה שלהם; עם זאת, האירועים לא היו רשמיים ולמעשה הטענות שוברות השיאים מטעות לעיתים קרובות. יסמין סיינט קלייר תיארה את "השיא" שלה, שנקבע כביכול עם 300 גברים בסרט World's Biggest Gang Bang 2, כ-"בין הכשלונות הגדולים ביותר שנרשמו אי פעם בעסקי הפורנו", כשרק 30 איש היו "ממוקמים ומצולמים אסטרטגית", רק עשרה מהם באמת הצליחו לתפקד מינית מול המצלמה.
קורין
{{פירושונים|
ראו גם
}}
איברהים קומה
קורות חיים
קומה נולד ברובע ה-20 של פריז להורים שהיגרו מבמקו שבמאלי מספר שנים לפני לידתו. הוא גדל באטוני שברמות הסן (בפרברים המערביים של פריז). אחיו הבוגר הוא שחקן הקולנוע והטלוויזיה דיוק קומה. בגיל 10 הופיע לראשונה בטלוויזיה, בפרק שבסדרה הבלשית המצליחה, "נאווארו" בכיכובו של רוז'ה חנין. בגיל 14 כיכב בקומדיה "Fais-moi des vacances" (עשה לי חופשות) – סרט הבכורה של הבמאי דידייה ביוול המתאר את הרפתקאות צמד נערים בניסיונם לצאת מחוץ לעיר לחופשת קיץ כמו מרבית בני גילם.
את פרסומו המשמעותי עשה כשהשתתף ב-57 פרקים בשבע עונות (2008-2002) של אופרת הסבון, Sous le soleil, ששודרה במקור בערוץ TF1 ובמקביל במדינות רבות ברחבי העולם, בתפקיד זאכרי – יתום המאומץ על ידי אחת מגיבורות הסדרה ובן זוגה. קומה פרש מלימודיו בבית הספר התיכון בגיל 16 כדי להתמסר לעיסוקו הקולנועי. החל ללמוד בבית ספר למשחק מיסודם של קלוד ודומיניק וירו. כמו כן למד ב-2011 ב"מעבדה ליצירת שחקנים" של הלן זידי. באותן שנים המשיך להשתתף בתפקידים זעירים בקולנוע ובתפקידי אורח בסדרות שונות בטלוויזיה הצרפתית.
תפקידו המשמעותי הבא בסרט באורך מלא היה ב-2013 בסרטו של הבמאי ז'וליין אברהם, La Cité rose (העיר בוורוד), בו שיחק לצד אחיו דיוק, שעבור משחקו בו, נכלל ברשימת המועמדים לפרס סזאר של 2014 בקטגוריה "השחקן המבטיח ביותר"..
ב-2014 השתתף בסרט הקומי שזכה לפרסום רב יותר, "הקרוקודיל מבוטסוואנה", בו גילם כדורגלן צעיר הזוכה לחוזה ממועדון ספרדי גדול אך לפני כן נוסע למולדת הוריו, בוטסוואנה, שם מעוניין השליט הרודן לצרף אותו לנבחרתו הלאומית.
ב-2016 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הצרפתי-סנגלי, "וולו", בבימויו של דאודה קוליבאלי, העוסק בסחר הסמים במאלי. קומה גילם את דמותו של צעיר המאוכזב מאי יכולתו להתקדם בעבודתו ופונה לסחר בסמים בו הוא מצליח ומטפס בסולם הארגוני של הסחר הנרחב בסמים במדבר סהרה ובאזור שמדרום לו. הסרט זכה לביקורות חיוביות בפסטיבלים בהם הוצג וקומה אף זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל FESPACO ב-2017, אך בהקרנות המסחריות נכשל הסרט.
ב-2017 שיחק בסרטו של הבמאי ברני גולדבלט, "Wallay", המספר את סיפורו של ילד צרפתי עירוני בן 13 אשר נשלח על ידי אביו לכפר מולדתו בבורקינה פאסו ונאלץ ללמוד לחיות בסביבה שונה לגמרי מזו שבה גדל. קומה גילם את בן דודו הכפרי של הילד.
בשנת 2021 שיחק בסדרה של רשת BBC "מסביב לעולם בשמונים יום" המבוסס על הספר באותו שם מאת ז'ול ורן. באותה שנה שיחק בסרט הבינלאומי "As Far as I Can Walk"; אשר הוקרן בבכורה בפסטיבל קרלובי וארי שם קטף חמישה פרסים בין היתר בגלובוס הבדולח.
דמוקרטיה אמיתית
דמוקרטיה אמיתית (בהולנדית: Echte Democratie; בפפיאמנטו: Democracia Real) היא מפלגה פוליטית בארובה.
היסטוריית הבחירות
המפלגה הוקמה על ידי אנדין ביקר ב-20 באוגוסט 2004. בבחירות המוקדמות ב-23 בספטמבר 2005, המפלגה זכתה ב-3.98% מהקולות העממיים, אך לא הצליחה לזכות במנדט.
בבחירות 2009 ב-25 בספטמבר 2009 זכתה המפלגה במושב יחיד.
בבחירות 2013 הצליחה המפלגה לשמור על המושב היחיד. המפלגה לא השתתפה בבחירות 2017, אלא התמזגה עם מפלגת POR.
Stone Cold
Stone Cold (בעברית: קר כאבן) הוא שיר שבוצע על ידי הזמרת האמריקאית דמי לובאטו מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, Confident (2015). השיר נכתב במשותף על ידי לובאטו עם גוסטב ת'ורן ולאלה פורקרים, ששימשה גם כמפיקת השיר. הוא שוחרר להורדה דיגיטלית ב-9 באוקטובר 2015 דרך הוליווד רקורדס ואיילנד רקורדס תחילה בתור סינגל שיווקי, שבוע לפני יציאת האלבום. הבלדה מתארת את הכאב שמעוררות מחשבות על העבר, ועוסקת בניסיון להמשיך הלאה ולהיות מאושרת עם מישהו אחר. בשיר משולבים השפעות פופ ומוזיקת נשמה, והוא מתרכז בפסנתר מלודי, עם הפקה מופשטת שמטרתה להדגיש את השירה של לובאטו. מספר מבקרים השוו את Stone Cold לסינגל "Skyscraper" של לובאטו שיצא ב-2011 ולעבודתה של הזמרת הבריטית אדל.
הווידאו קליפ
וידאו "חי באולפן" בביצוע השיר הועלה לחשבון ה-Vevo של לובאטו ב-7 באוקטובר 2015 בתור קדם לשחרור השיר. ב-19 בפברואר פרסמה לובאטו בטוויטר סרטון טיזר עבור הקליפ הרשמי של השיר. הווידאו קליפ המלא, שבוים על ידי פטריק אקלסין, פורסם באמצעות הערוץ שלה ב-Vevo ב-19 בפברואר 2016. הקליפ צולם בפארק סיטי, יוטה. הווידאו קליפ מציג את לובאטו במקומות שונים כגון הרים מושלגים ובאמבטיה, כאשר היא שרה את השיר. הווידאו מסתיים בסצנה בה לובאטו בשלג.
אבץ פוספיד
אבץ פוספיד (Zn3P2) הוא תרכובת אי-אורגנית המורכב מאבץ וזרחן. הוא מגיע בצורה של אבקה אפורה-שחורה בעלת ריח חריף של שום או דגים נרקבים ומשמש בעיקר להרעלת מכרסמים, כמו עכברים, עכברושים, נובחנים ופיקות.
אבץ פוספיד סונתז לראשונה בשנת 1740. השימוש הראשון בו כרעל היה באיטליה בסביבות 1911-1912.
אבץ פוספיד נבחן גם כחומר לייצור תא פוטו-וולטאי.
תכונות ודרכי שימוש כרעל למכרסמים
השימוש באבץ פוספיד כרעל מכרסמים מומלץ בגלל היותו חומר מתפרק אשר אינו נספג בשומן המכרסם, כדי למנוע פגיעה באוכלי נבלות, ציפורים וחיות אחרות שאינן יעד להרעלה. בנוסף הריח המופץ על ידי אבץ פוספיד, ריח חזק של פוספין, המשוחרר לאוויר בתהליך הידרוליזה, מושך מכרסמים, אך דוחה חיות רבות אחרות ועופות אינם רגישים לריח. על כן, חיות שאינן יעד ההרעלה אינן נפגעות מהרעל במידה רבה. עם זאת, ישנה פגיעה בעיקר בחתולים, כלבים ומספר סוגי ציפורים העשויים לאכול את הרעל.
פתיונות אבץ פוספיד מיוצרים בדרך כלל בצורת אבקה שחורה, המכילה 75% אבץ פוספיד, ו-25% אנטימון אשלגן טרטרט, סם הקאה, המיועד למקרה בו החומר נבלע בטעות על ידי בני אדם או חיות בית. ישנה גם אפשרות לפזר אבץ פוספיד באוויר בטיפול בנובחנים, מספר ימים לפני פיזור הרעל מפזרים שיבולת שועל לא מורעל כהכנה, דבר שמגדיל את אחוזי ההצלחה בחיסול הנובחנים.
בתוך הגוף, אבץ פוספיד מתפרק ויוצר את גז הפוספין הפוגע בכלי הדם, מערכת הזרמת הדם, הריאות והכבד. הטיפול באדם שבלע אבץ פוספיד הוא על ידי עידוד הקאה, מתן פחם פעיל ובליעת סודה לשתיה למניעת שחרור הפוספין.
השימוש במדינות שונות
בישראל, אבץ פוספיד אסור לשימוש בהוראת המשרד להגנת הסביבה ומשרד החקלאות. בארצות הברית השימוש הוא בפיקוח סוכנות הגנת הסביבה של ארצות הברית, והשימוש בו מותר לרוב רק מיולי עד ינואר.
בסין, אבץ פוספיד היה בשימוש נרחב החל מ-1958 להדברת פיקות. אולם החל משנת 1978 עברו בסין לרעלים אחרים כדי לצמצם את הפגיעה בחיות בר, כמו חתול מדבר סיני.
בארצות הברית משמש אבץ פוספיד כרעל מכרסמים חלופי לסטריכנין, ומאז 1990 רוב הפתיונות למכרסמים הנמכרים בארצות הברית מכילים אבץ פוספיד במקום סטריכנין.
המלחמה שהצילה את חיי
המלחמה שהצילה את חיי (אנגלית: The War That Saved My Life) הוא ספר סיפורת היסטורית שנכתב על ידי ויצא לאור לראשונה בשנת 2015. הספר הוא חלק משבעה עשר ספרים שנכתבו על ידי ברובייקר. הוא זכה במדליית הניוברי ב-2016 והיה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
תקציר
הספר מספר על איידה סמית', ילדה בת עשר בעלת רגל קלוטה שמעולם לא עזבה את דירת משפחתה הקטנטונת. היא סובלת התעללות פיזית ומילולית מאמה, שכלאה אותה בחדר מכיוון שהתביישה ברגלה של איידה וספרה לכל השכונה שהיא סובלת מפיגור שכלי (ככל הנראה אמה מאמינה בכך בעצמה); ונאלצת לשהות בארון קטן שבמטבחם (כעונש, ייתכן שמדובר במחווה להארי פוטר) לפרקים ארוכים של זמן. אחיה הקטן ג'יימי הולך לבית ספר עירוני, אבל איידה נשארת בבית ומלמדת את עצמה ללכת. כשמלחמת העולם השנייה פורצת, ילדי בית הספר של ג'יימי מפונים ברכבת לקנט. איידה מצטרפת לג'יימי בהליכה מאומצת לבית ספרו כדי לנסוע עם הילדים ולהתרחק מאמם. איידה אומרת לכל מי ששואל על רגלה שהיא נדרסה על ידי עגלה. בעת הנסיעה ברכבת איידה מביטה מחוץ לחלון ורואה ילדה רוכבת על סוס. איידה מתלהבת מכך ומחליטה שהיא חייבת ללמוד לרכוב על סוס.
בזמן שהשניים גרים עם סוזן איידה מקבלת קביים, ולומדת ללכת בעזרתם, היא גם לומדת להשתחרר מההתעללות הפיזית שחוותה וליצור זיכרונות שמחים. בזמן שג'יימי הולך לבית הספר איידה רוכשת חברים חדשים ולומדת לקרוא ולכתוב. איידה אינה שוכחת את רצונה ללמוד לרכוב על סוס, ומממשת את רצונה בעזרת הפוני של סוזן. היא עוזרת בעבודה לאחד מהעובדים של משפחת תורטון, משפחת אצולה שגרה סמוך אליהם ובתמורה הוא מלמד אותה לרכוב.
לאחר זמן מה, באמצע רכיבה, היא רואה סירת משוטים באה מן הים. היא מבינה שמדובר בסירה של מרגל גרמני מהגיס החמישי וצופה בו טומן בחול משדר רדיו. מיד, היא רוכבת על סוסה ישר לתחנת המשטרה. לאחר שקצין אחד חשב אותה לשקרנית קצין אחר האמין לה והם מצאו את המרגל ואת המשדר.
בכל הזמן הזה סוזן מנסה לתקשר עם אמא של ג'יימי ואיידה כדי שתוכל לקבל אישור לניתוח לתיקון הרגל של איידה. יום אחד אמא שלהם באה לבקר כדי להבהיר מעל לכל ספק שהיא לא מאמינה בקשקושים רפואיים ולא מוכנה לשלם ולוקחת אותם חזרה ללונדון לדירה החדשה שלה. באותו יום איידה וג'יימי משכנעים את אמם שהם יכולים ללכת מדירתה ושהיא לא תשמע מהם לעולם ולא תצטרך לשלם עליהם. מיד לאחר מכן מתחיל הבליץ וביתה של אמם סופג פגיעה ישירה. הם בורחום לרחוב ונתקלים בסוזן, שהלכה לקחת אותם ובתוך כך, לגמרי במקרה, יצאה מביתה, שלה שספג אף הוא פצצה.
מיס קנדה
התחרות נערכה לראשונה בשנת 1945 בעיר המילטון.
ב-1963 שודרה התחרות לראשונה בטלוויזיה ברשת CTV הקנדית.
בשנות ה-70 התחרות הייתה פופולרית וזכתה למעל חמש מיליון צופים, ב-1978 אימצה את הפורמט של מיס תבל והסגנית הראשונה נשלחה לייצג את קנדה בתחרות הבינלאומית ומ-1979 ועד 1992 הזוכה הייתה גם נציגת קנדה בתחרות הבינלאומית.
בשנת 1992 נערכה התחרות בפעם האחרונה במתכונתה המקורית ובין הסיבות שהוצגו לביטול על ידי המפיקים היא שתחרות יופי היא כבר לא הדרך הטובה ביותר להצגת נשים והתחרות מהווה דבר אנטי פמיניסטי.
ב-2009 חודשה התחרות כתחרות מלגות ועל פי מארגניה כשדגש בתחרות הוא יותר על אופי ופחות על נתונים חיצוניים.
איסוזו BU
איסוזו BU (ביפנית: いすゞ・BU, באנגלית: Isuzu BU) הם מספר דגמים של אוטובוסים מתוצרת יצרן הרכב היפני איסוזו, (באנגלית: Isuzu Motors Ltd, ביפנית: いすゞ自動車株式会社) אשר יוצרו בין השנים 1962–1980 ביפן.
דפוס צוקרמן
היסטוריה
הדפוס הוקם בחצר ישיבת "אהל משה" ברחוב חברון (כיום בערבית: מעלה חלדיה) ברובע המוסלמי בעיר העתיקה, ושוכלל בהתמדה בידי צוקרמן שנסע לשם כך ב-1885 לארצות הברית. מכבש הדפוס ששלח משה מונטיפיורי לישראל ב"ק פעל בבית הדפוס של צוקרמן; לאחר פירוק דפוס ב"ק, התחלק ציוד בית הדפוס וחציו נרכש בידי המדפיסים גאשציני וגאגין, בית הדפוס שלו לא שרד ונרכש בידי שמואל צוקרמן.
בית הדפוס העסיק פועלים מהשורה הראשונה, ביניהם: שני פועלים אלו עברו אחר כך לדפוס לעווי (זיכרון שלמה) המתחרה. צוקרמן הביא מארצות הברית מכונת רגל, ותיבה בעלת עשר מגירות עם אותיות דפוס לטיניות בגובה סטנדרטי, בניגוד לאותיות הרוסיות שהיו בירושלים עד אז שגובהן היה גדול בארבע נקודות (דידו) מהנורמה. האותיות הרבות שהביא, ושתי מכונות הדפוס שהפעיל במקביל, אפשרו לצוקרמן להעסיק במקביל עשרה עובדים. הוא גם החל לבצע הדפסות צבעוניות באמצעות מכונת הרגל שלו, ולהשתמש בנייר לא שרוי במים. עם הדפסת כרטיסי ה"לשנה טובה" הצבעוניים הראשונים, העבירו רוב מוסדות היישוב את הזמנותיהם לדפוס צוקרמן, ודפוס סלומון הוותיק יותר, ובעל ההגמוניה לאחר סגירת דפוס ב"ק, נאלץ לייבא אף הוא מכונת רגל מארצות הברית והתפתחה תחרות בין בתי הדפוס.
בשנת התרנ"ח, בחודש "רביע אול" בשנת הג'רה 1316, נתן "פרמאן" צו רישיון מטעם שלטונות האימפריה העות'מאנית לדפוס צוקרמן, בעברית, ה"פרמאן" נמצא אצל בני המשפחה מאז.
חיי (וגנר)
חיי (בגרמנית: Mein Leben) הוא שמו של האוטוביוגרפיה של ריכרד וגנר, אשר מכסה את חייו מלידתו ב-1813 עד 1864. הרעיון לכתיבת האוטוביוגרפיה עלתה במכתב מלודוויג השני מ-28 במאי 1865, אשר בקש לדעת אילו אירועים בחייו הובילו לכתיבת מוזיקה, או בציטוטו:
דפוס צוקרמן
היסטוריה
צוקרמן המשיך להביא כל העת מחוץ לארץ ישראל אותיות רבות ממינים שונים, חידושיו העיקריים היו בתחום הניקוד וסימני הטעמים, בשלב מסוים הביא מכונה מיוחדת נוספת והדפיס בה חומשים ליהודים תימנים, תאג', תכלאל, וסידורים מנוקדים. סדר רב עמרם גאון במהדורת רבי אריה ליב פרומקין הודפס אף הוא במסגרת זו.
בדפוס צוקרמן הודפסו גם ספרים רבים של מחברים מחוץ לארץ ישראל, בעיקר מארצות הברית ומאירופה, ואפיק זה שמר על רווחיות בית הדפוס. לקשרי החוץ של בית הדפוס היה אחראי חתנו של צוקרמן, הרב משה אורנשטיין.
חיי (וגנר)
וגנר החל בעבודה על הספר ב-17 ביולי 1865, מכיוון שלוגנר הייתה הערכה רבה ללודוויג השני, משום שהוא הביא לו כסף בזמן שוגנר כמעט פשט את הרגל. הגרסה המקורית של הספר מחולקת לארבעה חלקים, החלק הראשון פורסם ב-1870, השני פורסם ב-1872, השלישי פורסם ב-1875, והחלק הרביעי, שוגנר סיים את כתיבתו רק ב-1880, פורסם באותה שנה בביירוית. וגנר ביקש מניטשה הצעיר לעבור על הספרים לפני פרסומם ולבצע תהליך של הגהה ולראות שהספר מפורסם גם בבזל. בהוצאה זו הודפסו רק מספר מועט של ספרים עבור אנשים בחוג החברים של וגנר. בעקבות הצעתו של ניטשה, על כריכת הספר הופיע שלט אצולה (כפי שניתן לראות בתמונה משמאל). לאורך השנים לאחר מותו של וגנר, קוזימה (אשתו) ניסתה לאסוף את כל העותקים של הספר, והיא הצליחה למצוא חלק ולשרוף אותם, מכיוון שחששה שהספר יעלה מהומות בקרב אוהדי וגנר. ההדפסה הרשמית הראשונה של הספר הייתה ב-1911, אך עובד על ידי משפחת וגנר בשביל למנוע בעיות בהוצאה. הפעם הראשונה בה פורסם הספר בגרסה המקורית שלו בצורה רשמית הייתה ב-1936, כ-53 שנה לאחר מותו של וגנר. הספר מ-1936 תורגם לאנגלית על ידי אנדרו גריי, ועד היום הספר לא תורגם לעברית.
דפוס צוקרמן
היסטוריה
בשנת ה'תרפ"ה, 1925, העביר שמואל צוקרמן את בית הדפוס אל מחוץ לעיר העתיקה. לאחר פטירתו בו' באדר ב' ה'תרפ"ט, הופעל הדפוס עד סמוך למלחמת העצמאות בידי בנו חיים-יעקב צוקרמן. לקראת פרוץ מלחמת העצמאות בשנת 1947 מכר צוקרמן את רוב הציוד של בית הדפוס והוא חדל מלהתקיים. מאוחר יותר נמסרה המכונה משאת משה ויהודית, על ידי חיים-יעקב צוקרמן, בנו-ממשיכו של שמואל צוקרמן, למשמרת לבית הדפוס של הוצאת א. לוין אפשטיין.
פריטים רבים מארכיון בית הדפוס נמכרו בשנת 1989 במכירה פומבית של "יודאיקה ירושלים".
תורה מציון
שנתיים לאחר הקמת בית הדפוס החל צוקרמן להדפיס באמצעות חתנו הרב משה אורנשטיין ואביו רבי יעקב אורנשטיין את הירחון התורני "תורה מציון", ירחון שהודפס ברציפות במשך קרוב ל-20 שנה.
פונקציית בסיס 13 של קונוויי
מבוא
פונקציות רציפות נתפסות באופן אינטואיטיבי (ולא מדויק) כפונקציות שניתן לצייר את הגרף שלהן בלי להרים את העפרון מהדף. לפי תפיסה אינטואיטיבית זו, אם פונקציה רציפה מקבלת בשתי נקודות שונות שני ערכים שונים, אז בדרכה מערך אחד לאחר היא תעבור גם דרך כל ערך שביניהם. זהו אכן התוכן של משפט ערך הביניים. נשאלת השאלה האם גם הכיוון ההפוך נכון: האם פונקציה העוברת בדרכה מערך אחד לאחר דרך כל ערך שביניהם, היא בהכרח רציפה?
בניסוח מתמטי מגדירים פונקציה f כ"פונקציית דארבו" אם לכל שתי נקודות a ו-b המקיימות f(a)<f(b) ולכל r המקיים קיים c בין a ל-b כך ש-\ f(c)=r. בעזרת מושג זה ניתן לנסח את משפט ערך הביניים בתור הטענה "כל פונקציה רציפה היא פונקציית דארבו". השאלה שנוסחה קודם היא למעשה השאלה "האם כל פונקציית דארבו היא פונקציה רציפה?" התשובה לשאלה שלילית. לפי משפט דארבו כל פונקציה שיש לה פונקציה קדומה (כלומר היא הנגזרת של פונקציה כלשהי) היא פונקציית דארבו, אף שישנן פונקציות שיש להן פונקציה קדומה והן אינן רציפות.
הדוגמה הטיפוסית לטענה כי לא כל פונקציית דארבו רציפה היא הפונקציה (כשמוסכם כי f(0)=0). פונקציה זו היא פונקציית דארבו בכל קטע שהוא, עם זאת היא אינה רציפה בנקודה x=0 (הפונקציה "משתוללת" בנקודה זו, ראו עקומת הסינוס של הטופולוגים). על אף שדוגמה זו מספיקה כדי להפריך את המשפט ההפוך למשפט ערך הביניים ולתת תשובה שלילית לשאלה ששאלנו, היא אינה דוגמה חזקה במיוחד. זאת משום שהפונקציה שבדוגמה אינה רציפה בנקודה יחידה בלבד, ורציפה בכל נקודה אחרת. ניתן לעדן את המשפט ההפוך כך שהדוגמה הזו לא תספיק: נשאל את השאלה, "האם פונקציית דארבו מוכרחה להיות רציפה כמעט בכל נקודה?". הפונקציה f שהצגנו רציפה בכל נקודה פרט לאפס, ולכן אין היא מספיקה כדי לשלול את הטענה בשאלה החדשה. לשם כך הציג קונוויי פונקציה מתוחכמת מעט יותר, שהיא פונקציית דארבו לכל דבר, ובכל זאת, אינה רציפה באף נקודה.
הגדרה ובנייה
פונקציית בסיס-13 של קונוויי היא פונקציה המוגדרת לכל x \in (0,1) כך: (הבחירה בבסיס 13 נעשתה מטעמי נוחות, כדי שהתוצאה הסופית תתקבל בבסיס עשרוני. ניתן להפעיל אותה הגדרה לכל בסיס בן 5 ספרות ומעלה, ולקבל פונקציה בעלת אותן תכונות.)
דוגמאות:
תכונות
הפונקציה מקבלת כל ערך ממשי בכל קטע המוכל בתחום ההגדרה שלה. אכן, יהי קטע (המכיל יותר מנקודה אחת), ויהי  מספר ממשי. נבנה c<e<d כך ש-f(e)=r. נייצג את c,d בבסיס 13 ואת r בבסיס עשרוני: כאשר X_i הם האיברים המשותפים בתחילת ההצגה של c ו-d (אם ישנם כאלו). נשים לב כי קיים N>1 כך ש-C_N \ne D (כי נמנענו מהצגות בהן יש חזרה אינסופית על D). עתה נבנה את e: e קטן מ-d כי הייצוג שלו זהה לשל d עד הנקודה בה מתקיים D_1>C_1 (מכיוון ש-d>c), והוא גדול מ-c כי הייצוג שלו זהה לו עד הנקודה בה מתקיים C_N < D. לפי הגדרת הפונקציה, התמונה של e היא, כפי שרצינו. מכאן נובעת מיד תכונת דארבו, והפונקציה אינה יכולה להיות רציפה באף נקודה: היא מקבלת ערכים לא חסומים בכל סביבה.
התומך
התומך של פונקציית הבסיס-13 של קונוויי, דהיינו, קבוצת הנקודות S שבהן היא מקבלת ערך שונה מאפס, היא קבוצה מעניינת בפני עצמה, הדומה בתכונותיה לקבוצת קנטור. העוצמה של S היא עוצמת הרצף (כי f מתאימה אותה על הרצף) והיא צפופה בקטע (0,1). מידת לבג של S היא 0, כי היא חלקית לקבוצת המספרים שאינם נורמליים (כי בייצוג של כל איבר ב-S בבסיס 13 הספרות \ S^+,S^-,D מופיעות רק מספר סופי של פעמים), שלפי הלמה של בורל-קנטלי מידתה אפס. מהגדרת הפונקציה נובע ש-S היא קבוצת בורל.
קפולץ'
קפולץ' (בהונגרית: Kapolcs) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בקפולץ' מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 450 תושבים, ובשנת 2020 רק 424 תושבים.
יהודי קפולץ'
בקפולץ' חיו יהודים בתקופות זמן שונות. בשנת 1944 נלקחו 17 היהודים שנשארו בכפר ונשלחו למחנות ההשמדה. ובשנת 2007 שופץ בית הקברות בקפולץ'
סמנתה ג'ונס
סמנתה ג'ונס היא דמות דמיונית המככבת בסדרה מבית היוצר של HBO "סקס והעיר הגדולה". את הדמות מגלמת השחקנית קים קטרל.
היסטוריה של הדמות
סמנתה היא אחת מארבע חברות המחפשות אהבה, תשוקה וריגוש בעיר ניו יורק. אישה גאה, בטוחה, מינית מאוד. רוב עלילותיה סובבים סביב יחסי המין התכופים ועניינים קצרים שיש לה. היא בוטה. היא מתוארת כישירה, מגנה מאוד על חברותיה ולא פוחדת מעימות. היא מציגה גם אדישות כלפי היכרויות ומונוגמיה ומרגישה שלא בנוח בכל פעם שמערכות היחסים המיניות שלה מקבלות פן רגשי.
לא הרבה ידוע על שנותיה הצעירות של סמנתה. ידוע שהיא באה מרקע של מעמד פועלים, והיא בילתה את רוב שנות העשרה שלה כמוכרת. בעונה השלישית יש רמז שיש לה לפחות שני אחים (מינם המדויק לא מוזכר), כשהיא מזכירה כי בגיל שלה, אמא שלה "הייתה עם שלושה ילדים ובעל שיכור". היא ציינה שעברה לפחות שתי הפלות, שאחת מהן התרחשה בזמן שהיא הייתה בזמן לימודיה.
סמנתה גדולה בגילה משאר הבנות בחבורה, ויש לה חברת יחסי ציבור שלה.
בתחילה היא גרה באפר איסט סייד שבעיר, אבל בהמשך עברה לדירה יקרה ברובע אריזת הבשר.
אחת מהתכונות הטובות ביותר של סמנתה היא נאמנותה לחבריה. כאשר קארי מתוודה בפניה שהיא מנהלת רומן עם החבר לשעבר שלה והנשוי "המיסטר ביג", ובוגדת בחבר שלה, איידן, סמנתה אומרת לה ששיפוט זה לא הסגנון שלה, ומציע את תמיכתה. למרות שהיא נלחמת עם שרלוט כמה פעמים, הן תמיד מצליחות לגשר כל ההבדלים ביניהן. למרות שהתקשה להסתגל למירנדה לאחר לידת תינוק זכר, היא מוותרת על תור לעיצוב שיער נחשק עם מעצב שיער מכובד ושולחת את מירנדה במקום ונשארה מאחור כדי לשמור על התינוק ולתת לה הפסקה נחוצה. השמירה נהפכת ליצירתית כאשר סמנתה משתמשת במכשיר רוטט על מנת להריע את צרחות התינוק. למרות שמירנדה נחשבת בדרך כלל החברה הכי קרובה של קארי, סמנתה מוצגת כקרובה יותר לקארי בכמה הזדמנויות, אחת מהן היא כשקארי שונאת את טבעת האירוסין שמירנדה עזרה לאיידן לבחור לתת לקארי, אבל קארי אוהב את הטבעת החלופית שנבחרה בסיועה של סמנתה בהמשך.
לקראת סוף הסדרה סמנתה מאובחנת עם סרטן השד. בזמן המחלה, תהליך הריפוי והטיפולים היא נוהגת לשחק עם המראה שלה על ידי לבישת פאות, כובעים, כיסויי ראש שערורייתיים. באחד מהפרקים האחרונים, היא נואמת בכנס בנושא הסרטן ומקבלת מחיאות כפיים סוערות לאחר הסרת הפאה שלה על הבמה והתוודותה על כך שהיא סובלת מגלי חום. הקהל מעריך את הכנות והיושר שלה, ורבות מהנשים בקהל נעמדות ומסירות את הפאות שלהן גם כן.
מערכות יחסים
לסמנתה היו במהלך הסדרה מספר מערכות יחסים רציניות:
ג'יימס
את ג'יימס מכירה סמנתה בבר ג'אז ולא מקיימת עמו יחסי מין בתחילת המערכת יחסים. בהמשך סמנתה מקיימת עמו יחסים אך מתאכזבת מאיבר מינו הקטן. סמנה לא נפרדת ממנו ולאחר המשך הקשר המיני הלא מספק היא מחליטה להענות להצעתו וללכת לטיפול זוגי. בטיפול הזוגי כאשר היא מבינה שללא פעולה ישירה וברורה תצטרך להישאר בקשר הלא מספק היא מתוודה במהלך הטיפול על מחשבותיה. בתגובה מאשים אותה ג'יימס שאולי תחשוב אם איבר מינה לא גדול מדי. הם נפרדים מיד לאחר מכן.
מריה
את מריה, אומנית ברזילאית, מכירה סמנתה במהלך תערוכה. סמנתה מוקסמת מהאומנית הדרום אמריקאית הפרוע ונעתרת לבסוף לחזוריה. סמנתה מתוודה שהיא לסבית בפני חברותיה ההמומות. במהלך מערכת היחסים מגלה סמנתה סוג חדש של אינטימיות אך לא מצליחה להגיע לסיפוק מיני מלא ללא הגברים שדופקים על דלתותיה ומחזרים אחריה במקומות הבילוי בעיר. לבסוף מערכת היחסים נגמרת לאחר ששתי הנשים לא הצליחו למגר את הפער שנפער ביניהן. הפרידה נעשתה ברוח טובה ובצורה הדדית.
ריצ'רד
את איל המלונות העשיר מכירה סמנה בזמן עבודת יחצנות שהיא מבצעת עבורו. לאחר התחלת קשר רעוע סמנתה וריצ'רד מתחילים לקיים מערכת יחסים מינית סוערת ומלאת תשוקה. לאחר שהוא מניע את הקשר ביניהם לקשר מונוגמי ומתוודע מולה על אהבתו היא מתמסרת אליו לחלוטין ומבינה שהיא מאוהבת בו גם. בהמשך לאחר שסמנתה חושדת שהוא מנהל רומן מאחורי גבה היא מרגלת אחריו בסתר ותופסת אותו מקיים יחסי מין עם אחרת. סמנתה הנפגעת נפרדת מריצ'רד ברוח זעם ונוטרת לו טינה זמן ממושך. לאחר שלל התנצלויות מצידו הם חוזרים לתקופה קצרה, אך חוסר אמונה של סמנתה בו מערער את היחסים והם נפרדים שוב סופית.
סמית' ג'רוד
את סמית' (בשמו המקורי ג'יסון לואיס) יפה התואר מכירה סמנתה במסעדה בה הוא עובד כמלצר. למרות שכלל הנשים במסעדה שמות להן למטרה לפתות אותו סמנתה היא זאת שמצליחה לבסוף. לאחר שבתחילה סמנתה לא מעוניינת בקשר רציני איתו הוא משכנע אותה אט אט לעשות כן. סמנתה מעוניינת להוקיר לו טובה על הסיפוק המיני שהוא מעניק לה ומחליטה לעזור לו בקריירת המשחק הכושלת שלו. סמנתה בונה את דמותו מחדש (גם על ידי שינוי שמו) וממתגת אותו כדוגמן לוהט. ג'רי מלווה את סמנתה לאורך כל מחלה ונשאר לצידה עד לסוף הסדרה. מערכת היחסים ביניהן שנבנתה לאט ובדרגה עם עליות ומורדות במהלכה נשארת מערכת היחסים האיתה ביותר שחווה סמנתה בסדרה ומספקת לדמות פן חיובי ועתיד ורוד.
בריאן קית'
בריאן קית' (באנגלית: Brian Keith; נולד ב-14 בנובמבר 1921 – 24 ביוני 1997) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי. במהלך הקריירה שלו שנמשכה שישה עשורים זכה להכרה על הופעותיו בסרטי קולנוע, בהם סרט המשפחה "אבא מתארס" בהפקת חברת וולט דיסני משנת 1961, הקומדיה "הרוסים באים, הרוסים באים" מ-1966, וסרט ההרפתקאות "הרוח והאריה" מ-1975, בו גילם את הנשיא תאודור רוזוולט.
שניים מתפקידיו הידועים ביותר בטלוויזיה הם הדוד ביל, הרווק שהפך לאב בעל כורחו, בקומדיית המצבים "משפחה שכזאת" בשנות ה-60 של המאה ה-20, ומילטון סי. הרדקאסל, השופט בדימוס הקשוח בסדרת הדרמה "הרדקאסל ומקורמיק" משנות ה-80 של המאה ה-20. עוד כיכב בתוכנית "המופע של בריאן קית'", ששודרה ברשת NBC בין 1972 ל-1974, בה גילם דמות של רופא ילדים שמנהל מרפאה באואהו, וגם כיכב בסיטקום "Heartland" של רשת CBS.
ביוגרפיה
קית' נולד בשם רוברט אלבה קית' בביון שבניו ג'רזי, לשחקן רוברט קית'  ולשחקנית התיאטרון הלנה שיפמן, ילידת אברדין שבמדינת וושינגטון. הוא גדל כקתולי. הוריו התגרשו, ואביו עבר לחיות בהוליווד. את קריירת המשחק החל בגיל שנתיים, ב-1924 השתתף בסרט האילם "Pied Piper Malone". אמו המשיכה להופיע על במת התיאטרון וברדיו, וסבתו אפקר עזרה בגידולו בלונג איילנד, קרוב למקום הולדתו. היא לימדה אותו לקרוא ספרים ברמה מעל לגילו. לפני שלמד לקרוא נהג לשהות מאחורי הקלעים בתיאטרון בו הופיעו הוריו. אמו ציינה שהיא הייתה מושיבה אותו בחדר ההלבשה שלה, והוא היה נשאר רגוע ושלו. בשנים 1927 עד 1929 הייתה אמו החורגת פג אנטוויסל, שהייתה שחקנית ברודוויי ידועה. ב-1932 היא התאבדה בקפיצה מהאות "H" בשלט הוליווד המפורסם.
ב-1939, אחרי שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון איסט רוקאוויי, הצטרף קית' לחיל הנחתים של ארצות הברית (1942–1945). הוא שירת כמקלען אוויר במלחמת העולם השנייה והוענקה לו מדליה "Air Medal".
קריירה
לאחר המלחמה החל קית' לשחק בתיאטרון והקריירה שלו הסתעפה למשחק בסרטי קולנוע ואחרי כן בתוכניות טלוויזיה. ב-1952 הופיע לראשונה בטלוויזיה בשלושה פרקים בסדרה "Tales of Tomorrow", שהובילו אותו לתפקידים נוספים כמו ב-"Police Story", אנתולוגיה משנות החמישים, "Eye Witness", הסדרה "The United States Steel Hour", "רוברט מונטגומרי מגיש", "The Motorola Television Hour", סדרת הדרמה " Campbell Playhouse", הסדרה "he Pepsi-Cola Playhouse", הדרמה "The Elgin Hour", "הרפתקאותיו של אלרי קווין", והתוכנית "ג'יין ויימן מגישה". ב-1955 החל לככב בתוכנית טלוויזיה משלו "Crusader" בתפקיד העיתוני מאט אנדרס שמנסה לשחרר שבויים ממדינות קומוניסטיות.
במהלך שנות החמישים והשישים של המאה העשרים הופיע קית' בתפקידי אורח בסדרות כמו "The Ford Television Theatre", סדרת הדרמה "Wire Service", בסדרה "אלפרד היצ'קוק מגיש", ב-"Climax!", בסדרה "Zane Grey Theatre", ב-"Rawhide", ב-"Laramie", ב-"The Untouchables", הסדרה "האמריקאים", ב-"Outlaws", ב"איש וירג'יניה", ב-"The Fugitive", בשני פרקים בסדרה "Wagon Train", ובחמישה פרקים ב-"77 Sunset Strip".
ב-1960 זכה קית' לשבחים על הופעתו בתפקיד ראשי בסדרה קצרת הימים של סם פקינפה "איש המערב". ב-1961 הופיע בתפקיד אב לתאומות בסרט "אבא מתארס" לצדן של היילי מילס ומורין או'הרה. ב-1966 כיכב קית' יחד עם סטיב מקווין במערבון "נבדה סמית'". ב-1968 שיחק בתפקיד האלמן ג'ייק איברסון בקומדיה "מישהו במיטתה של אמא" ("With Six You Get Eggroll") בכיכובה של דוריס דיי ובסרט האסונות "מזרחית ליאווה".
משפחה שכזאת
ב-1966 קיבל קית' את תפקיד הדוד ביל דייוויס בסדרה הקומית הפופולרית של רשת CBS "משפחה שכזאת". על הופעתו בתפקיד זה היה מועמד שלוש פעמים לפרס אמי לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית. בעקבות הסדרה היה שמו מוכר בכל בית. התוכנית הייתה ברוח הקומדיות המצליחות שהיו נפוצות בשנות השישים והשבעים של המאה העשרים, ועסקו בנושא אלמנות ובבעיות שמעסיקות הורה יחיד. בין הסדרות הפופולריות היו "המופע של אנדי גריפית'", "My Three Sons", "הבוורלי הילבילים", "Petticoat Junction", "כאן לוסי", "ג'וליה", "The Courtship of Eddie's Father", "חבורת בריידי", "משפחת פרטרידג'" ו-"Sanford and Son". במהלך העונה הראשונה ב-1966 הפכה הסדרה מיידית ללהיט, ודורגה במקום ה-15 במדד נילסן. גם ב-1971 בסיום העונה החמישית זכתה הסדרה לרייטינג גבוה, אבל בוטלה אחרי 138 פרקים.
תפקידים נוספים
קית' המשיך לככב בתפקיד רופא הילדים ד"ר שון ג'יימיסון בסיטקום של NBC "המופע של בריאן קית'" שצולם בהוואי באחוזה למרגלות דאימונד הד המוכר גם בשם "The Little People". ב-1974 בוטלה הסדרה אחרי שתי עונות. ב-1975 שיחק קית' בסרט "הרוח והאריה" וגילם את הנשיא תאודור רוזוולט. ב-1983 חזר להופיע בסדרת טלוויזיה וגילם שופט בדימוס נרגן בשם מילטון סי. הרדקאסל בסדרה "הרדקאסל ומקורמיק" יחד עם דניאל יו קלי שכיכב לצדו בתפקיד מארק מקורמיק. הסדרה של רשת ABC הייתה דרמת פשע עם אלמנטים קומיים. הכימיה בין קית' וקלי הפכה את הסדרה ללהיט והיא שודרה במשך שלוש שנים עד לביטולה ב-1986.
עוד כיכב קית' בתפקיד סטיבן "השועל" האלידיי במיני-סדרה בת שישה חלקים בשם "The Zoo Gang", העוסקת בקבוצה של לוחמים לשעבר במחתרת הצרפתית במלחמת העולם השנייה. איתו כיכבו בסדרה ג'ון מילס, לילי פאלמר, ובארי מורס.
בעונה הראשונה של הסיטקום "Evening Shade" הופיע קית' בתפקיד אורח בפרק "Chip Off The Old Brick" בתפקיד אביו הקולני של הרמן סטילס (בגילומו של מייקל ג'טר).
קית' דיבר רוסית שוטפת ולכן לוהק פעמיים לתפקיד של רוסי. האחד ראש הממשלה הסובייטי במיני-סדרה "מלחמת העולם השלישית" עם רוק הדסון, והשני בתפקיד מדען סובייטי בסרט "מטאור" בכיכובה של נטלי ווד. בסרט "הרוסים באים! הרוסים באים!", גילם קית' את מפקד המשטרה באי שבקרבתו עולה על שרטון צוללת סובייטית, כך שהרוסית בסרט תורגמה עבורו על ידי הדמות ששיחק אלן ארקין.
ב-1997 בסרטו האחרון "Rough Riders" גילם קית' את דמותו של הנשיא ויליאם מקינלי. הבמאי ג'ון מיליוס הקדיש לו את הסרט במילים "בריאן קית', שחקן, נחת, בדחן".
חיים אישיים
קית' היה נשוי שלוש פעמים. אשתו הראשונה הייתה פרנסס הלם. ב-1954 התחתן עם השחקנית ג'ודי לנדון (שהופיעה בתפקיד אורח בסדרה "משפחה שכזאת"), וב-1970 התחתן עם השחקנית בת הוואי ויקטוריה יאנג, שאחר כך שיחקה לצדו בסדרה "המופע של בריאן קית'" בתפקיד האחות פוני.
בשנותיו האחרונות סבל קית' ממחלת ריאות חסימתית כרונית ומסרטן הריאה, על אף שהפסיק לעשן 10 שנים לפני כן. ב-1955 השתתף בפרסומות לסיגריות קאמל. ב-24 ביוני 1997 הוא התגלה מת בביתו במאליבו שבקליפורניה, נראה שהתאבד בירייה. זה היה חודשיים אחרי שבתו דייזי התאבדה. עוד דווח שבימיו האחרונים היו לו קשיים כלכליים והוא סבל מדיכאון. בטקס לוויה פרטי הצטרפו לבני משפחתו שחקני "משפחה שכזאת" ג'וני ויטאקר וקאתי גארוור ושותפו לסדרה "הרדקאסל ומקורמיק", השחקן דניאל יו קלי. אפרו נטמן לצדה של בתו דייזי בבית הקברות "ווסטווד וילג' ממוריאל פארק" שבלוס אנג'לס.
ב-26 ביוני 2008 הוענק לבריאן קית' כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
הסטרי קלוטה
הסטרי שטורבק-קלוטה (באנגלית: Hestrie Storbeck-Cloete; 26 באוגוסט 1978) היא אתלטית דרום אפריקאית בעבר, פעמיים ברציפות (הראשונה בהיסטוריה) אלופת עולם (אדמונטון 2001 ופריז 2003), פעמיים ברציפות סגנית אלופה אולימפית (סידני 2000 ואתונה 2004) ושיאנית אפריקה בקפיצה לגובה. שיאה האישי (2.06 מטר) מדרג אותה במקום השישי בקפיצה לגובה לנשים בכל הזמנים.
ביוגרפיה
קלוטה נולדה בשם הסטרי שטורבק, בגרמיסטון שבחאוטנג. היא התאמנה בהדרכתו של מרטין מרקס, במשך שנים רבות.
במשחקי אפריקה שנערכו בהארארה שבזימבבואה בשנת 1995 זכתה קלוטה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.85 מטר.
באליפות העולם שנערכה באתונה שביוון בשנת 1997 סיימה קלוטה במקום 10 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.90 מטר, בשלב המוקדמות היא קפצה לגובה של 1.94 מטר.
באליפות אפריקה באתלטיקה שנערכה בדקר שבסנגל בשנת 1998 זכתה קלוטה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.92 מטר, שלושה שבועות לאחר מכן, בגביע העולם באתלטיקה שנערך ביוהנסבורג היא זכתה במדליית כסף בשיא אישי חדש של 1.96 מטר.