cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שוש ארד
נשיאת המרכז האקדמי רופין
בדצמבר 2016, לאחר סיום כהונתה, החליט המרכז האקדמי רופין להוקיר את פעילויותיה בו ולהעניק לארד אות עמית כבוד.
נשיאת המרכז האקדמי אחווה
ארד כיהנה כנשיאת מכללת אחווה אשר במועצה האזורית באר טוביה. בתקופתה חלה עליה משמעותית בדירוג שביעות הרצון של הסטודנטים מהלימודים כמו גם קפיצה משמעותית במספר תוכניות הלימוד החדשות שיוזמו, אושרו ואף ניתנה בחלקן הסמכה בתחומי לימוד חדשניים. בפרט, הובילה פיתוח אשכול לימודים פארא-רפואיים שיועד לענות על החוסר המשווע של בעלי מקצוע בתחומים אלו בנגב ובכלל. נוסף על זה, הובילה את תחום לימודי האגרוטק.
בכהונתה הושם דגש על גיוס וקידום חברי סגל רבים בדרגות אקדמיות, תוך שימת דגש על איכות ההוראה כמו גם קיום מחקר. נוסף על אלו, חלה תנופה משמעותית בפיתוח הפיסי של קמפוס המכללה תוך שימת שיפוץ כללי, הקמת מדשאות ושיפור התשתיות הפיזיות.
מחקר והוראה
במסגרת מעבדת המחקר שלה הנחתה ארד עשרות סטודנטים לתואר שני (M.Sc), לדוקטורט (Ph.D) ובתר-דוקטורנטים (פוסט-דוקטורט).
חיים אישיים
ארד היא אם לבן אחד ואלמנתו של יהודה ארד, שהיה סמנכ"ל חברת התרופות "טבע", בכיר בתעשייה הכימית וחבר המועצה התעשייתית נאות חובב.
קישורים חיצוניים
* פרופ' שוש ארד, על גילויה בתחום האצות ועבודתה בנגב (מתוך ראיון של רבקה מיכאלי)
משפט גאוס-לוקאס
באנליזה מרוכבת, משפט גאוס-לוקאס, הקרוי על שמם של קרל פרידריך גאוס ופליקס לוקאס, מספק יחס גאומטרי בין השורשים של פולינום P לשורשים של הנגזרת שלו \,P'. קבוצת השורשים של פולינום ממשי או מרוכב היא קבוצת נקודות במישור המרוכב. המשפט קובע כי כל השורשים של \,P' נמצאים בתוך הקמור של השורשים של P.
היסטוריה
בין המסמכים שהותיר מאחוריו קרל פרידריך גאוס (1777 - 1855) נמצאה מחברת אשר הוא החל לכתוב בספטמבר 1813. בעמוד 76 במחברת הוא כתב את הטענה שנודעה כמשפט גאוס-לוקאס. מספר מכתבים שלו שנשלחו לשומאכר מעידים שהוא חשב על המשפט לראשונה ביוני 1836 ושהוא הכיר היטב את ההשלכות הנובעות ממנו. מאוחר יותר, פליקס לוקאס ניסח משפט דומה, אם כי בגרסה מעט חלשה יותר, במאמר מ-1868. המשפט נתגלה מחדש באופן בלתי תלוי על ידי Legebeke ב-1882, בעזרת שיקולים גאומטריים.
ניסוח
אם P הוא פולינום בעל מקדמים מרוכבים, כל האפסים של \,P' נמצאים בתוך המצולע הקמור הקטן ביותר המכיל את האפסים של P (במישור המרוכב).
הוכחה
מן המשפט היסודי של האלגברה, נובע כי ל-P קיים פירוק יחיד מעל שדה המספרים המרוכבים:, כאשר המספרים הם השורשים של P.
יהי Z מספר מרוכב עבורו P(z) \neq 0. נבצע בפולינום נגזרת לוגריתמית ונקבל: . באופן ספציפי, אם Z הוא שורש של P' ועדיין P(z) \neq 0, אז: או:. הביטוי האחרון יכול להיכתב גם כ-:. ניתן לראות כי Z הוא סכום משקלים בעל מקדמים חיוביים, או מרכז כובד של המספרים המרוכבים a_i ולכן הוא נמצא בתוך המצולע הקמור הקטן ביותר המכיל את האפסים של P, מש"ל.
קו לעובד
קו לעובד היא עמותה הפועלת בישראל מאז שנת 1991 ואשר מטרתה להגן על זכויות עובדים בעלי מעמד נמוך, זרים ואזרחים, בישראל ובשטחים הנתונים לשליטתה. העמותה הוקמה, ביוזמת חנה זוהר, על מנת לסייע לעובדים הפלסטינים הרבים שהועסקו באותן שנים בישראל. עם גלי העלייה ממדינות חבר העמים החלו להגיע עולים חדשים שעבדו יחד עם העובדים הפלסטינים והופנו על ידם לעמותה. מאז הורחבה הפעילות לכל העובדים בעלי מעמד נמוך באשר הם.
העמותה מספקת מידע, ייעוץ וייצוג משפטי לעובדים זרים, לפועלים פלסטינים ולישראלים בעלי הכנסה נמוכה.
פעילויות העמותה
עמותת קו לעובד מפעילה שלושה סניפים בישראל (תל אביב, חיפה ונצרת) בעבר פעלו ושתי שלוחות בשטחי הרשות הפלסטינית (משרדים בקלקיליה וביריחו ורכזי שטח שסייעו לעובדים הפלסטינים המועסקים בהתנחלויות). בעמותה אנשי צוות שכיר ועוד עשרות רבות של מתנדבים הפועלים על בסיס קבוע ועוסקים במתן ייעוץ טלפוני וסיוע פרטני, איסוף מידע ותיעוד מצבם של העובדים החלשים בישראל.
העמותה פועלת במספר מישורים:
"קו לעובד" פועלת במשותף עם ארגונים לא ממשלתיים נוספים (ישראלים וזרים כאחד), כדוגמת האגודה לזכויות האזרח, מוקד סיוע לעובדים זרים ורופאים לזכויות אדם רופאים לזכויות האדם ועוד.., לשינוי מדיניות בנושאים עקרוניים. בין היתר, העמותה פעילה בפורום 'אכיפת זכויות עובדים' (הקליניקה למשפט באונ' ת"א, איתך, משפטניות לצדק חברתי, שדולת הנשים והאגודה לזכויות האזרח) המתמקד בזכויות עובדי קבלן, בפורום 'מהגרי עבודה'. בעבר היה בפרויקט משותף עם ה-PGFTU (הפדרציה הפלסטינית הכללית של איגודי פועלים) בשטחי הרשות הפלסטינית.
מקורות המימון של עמותת קו לעובד הם תרומות של קרנות ואנשים פרטיים. בין התורמות העיקריות:, הקרן החדשה לישראל, האיחוד האירופי, וקרן NDC.. בשנה האחרונה ביצעה העמותה בצורה מוצלחת גיוס המונים.
קרמונה (נפה)
גאוגרפיה
נפת קרמונה גובלת ב נפת ברגמו וב נפת ברשה בצפון. .במזרח היא גובלת בנפת מנטובה. בדרום היא גובלת בנפת פארמה ובנפת פיאצ'נצה .במערב היא גובלת בנפת לודי ובנפת מילאנו.
נהרות
נהרות בנפת קרמונה הם: נהר אוליו באורך כ-280 קילומטרים, נהר סריו (איטלקית Serio) שאורך כ-124 קילומטרים, נהר מלה  (איטלקית Mella) באורך כ-96 קילומטרים, נהר אדה (איטלקית Adda) שאורך  כ-313 קילומטרים ונהר הטורמו  (איטלקית Tormo) באורך כ-34 קילומטרים.
הנהר אדה הוא נהר בנפת ברגמו שבמחוז לומברדיה שבצפון איטליה, ואחד מיובליו השמאליים של הפו. אורכו של הנהר הוא 313 ק"מ והוא הראשון באורכו בין יובליו של הפו. בדרכו הוא חוצה 8 נפות בצפון איטליה - נפת סונדריו, נפת קומו ונפת לקו נפת ברגמו, נפת מילאנו ונפת מונצה-בריאנצה נפת קרמונה, נפת לודי. אוליו הוא נהר בנפת ברגמו והשני מיובליו השמאליים של הפו. נהר הפּוֹ שאורכו 652 ק"מ, הוא הנהר הארוך ביותר בנפת ברגמו ונשפך אל הים האדריאטי.
אלגוריתם גאוס-ניוטון
אלגוריתם גאוס-ניוטון הוא אלגוריתם לפתרון בעיות ריבועים פחותים לא ליניאריות. האלגוריתם, המיוחס לקרל פרידריך גאוס, הוא למעשה תיקון של שיטת ניוטון לאופטימיזציה, ללא שימוש בנגזרות ממעלה שנייה.
הבעיה
בהינתן m פונקציות בעלות n פרמטרים, כאשר \ m\ge n, הבעיה היא להביא את הסכום לערכו הקטן ביותר על ידי שינוי \ p, כאשר \ p הוא הוקטור (p1, ..., pn).
האלגוריתם
אלגוריתם גאוס-ניוטון הוא הליך איטרטיבי, כלומר יש לספק ערך התחלתי ל-\ p, שנקרא לו \ p^0. ערכים עוקבים של \ p^k ניתנים אחר כך על ידי חזרה על היחס:
כאשר:
את המטריצה ההופכית אין צורך לחשב במפורש. במקומה, אנו משתמשים ב-: ואז ניתן לחשב את העדכון δk על ידי פתירת מערכת ליניארית:.
יישום טוב של אלגוריתם גאוס-ניוטון מספק חיפוש אלגוריתם: במקום הנוסחה מלמעלה עבור pk+1, אנו משתמשים ב-:, כאשר המספר αk הוא ברגע אופטימלי.
הבינום של ניוטון
במתמטיקה, הבינום של ניוטון היא נוסחה לפיתוח חזקות של סכום של שני איברים:.
על פי נוסחת הבינום, ניתן לפתח את החזקה \ (x+y)^n לסכום הכולל ביטויים מהצורה, כאשר החזקות b ו־c הן מספרים טבעיים המקיימים b+c=n, והמקדם a של כל ביטוי הוא מספר שלם חיובי ספציפי התלוי ב־b וב־c. לדוגמה:
נוסחת הבינום עבור חזקה שלמה
על פי הבינום של ניוטון ניתן לפתח כל חזקה שלמה של x+y לסכום בצורה הזו:
נוח להגדיר חזקת אפס כשווה ל־1 תמיד, משום ש:.
בנוסף, המספר 1 הוא איבר יחידה ביחס לכפל כך ש:. כלומר, כל מספר כפול אחד שווה למספר עצמו ולכן גם מכפלה במספר כלשהו בחזקת אפס שווה למספר עצמו, כך ש:.
בהתאם לכך, נהוג לעיתים לכתוב בנוסחת הבינום גם במקום, תוך השמטת הביטוי \ y^0 – שהרי כל מספר שיוכפל בו יהיה שווה לעצמו.
מכאן שניתן לכתוב את נוסחת הבינום גם בדרך זו:
בעזרת סימן הסכום סיגמא גדולה (Σ), ניתן לסמן את נוסחת הבינום בדרך מקוצרת. כך שאם n מספר שלם, אז לכל x ו־y מתקיים:
כאשר הביטוי האחרון נובע מקודמו, עקב הסימטריה בין x ל־y בביטוי הראשון.
מקדם בינומי
המקדמים של x^{n-k}y^k המופיעים בביטויים של נוסחת הבינום הם מספרים שלמים חיוביים המכונה מקדמי הבינום.
לכל נגדיר:
ניתן לכתוב את הנוסחה של מקדם הבינום גם כך:
אף על פי שנוסחת הבינום מורכבת משבר, הערכים של המקדמים הבינומיים הם תמיד מספרים שלמים.
ניתן לסדר את המקדמים הבינומיים כך שירכיבו יחדיו את משולש פסקל. זהו סידור של מספרים בצורת משולש, שקודקודו העליון מכיל את המספר 1 וכל מספר במשולש מהווה את סכום שני המספרים שנמצאים מעליו, כאשר המספרים שנמצאים על שוקי המשולש הם כולם 1.
תכונה מעניינת של מקדמי הבינום מתקבלת על ידי הצבה של x=y=1 בנוסחת הבינום:
במקרה זה כל החזקות של X ושל Y בבינום הופכות ל-1, וכעת הבינום מבטא למעשה את סכום המקדמים בלבד:
ניתן לראות כי סכום המקדמים (כלומר הסכום של כל שורה ושורה במשולש פסקל) יהיה שווה תמיד לחזקה שלמה של 2.
דוגמאות לשימוש בנוסחת הבינום
המקרים הראשונים של הנוסחה הם:
הוכחה קומבינטורית
ראשית, נשים לב כי. באגף ימין מופיעים \ n ביטויים המוכפלים זה בזה. התוצאה היא סכום של כל המכפלות האפשריות שבהן נבחר איבר אחד מכל אחד מהסוגריים. למשל,, כשבוחרים את האיבר x מהסוגריים הראשונים ו-x מהשניים, x מהסוגריים הראשונים ו-y מהשניים, וכן הלאה.
מכיוון שהסדר בהכפלת המשתנים אינו חשוב, הביטוי \ x^ky^j מופיע בכל פעם שבוחרים k פעמים ב-x ו-j פעמים ב-y, ובהכרח k+j=n. לקביעת k המקומות מתוך n שבהם נבחר דווקא x יש אפשרויות, ולכן זהו המקדם של.
הוכחה באינדוקציה
בדיקה עבור n=1 (ניתן לבדוק גם החל מ-n=0): .
.
הנחת האינדוקציה: נניח נכונות עבור n=i : .
דגל בחצי התורן
דגל בחצי התורן הוא מנהג המבטא אבל, כבוד או מצוקה, שבו מונף דגל באמצע התורן, אם כי מקובל כל מיקום בין חצי התורן לשני שלישים של הגובה.
הבינום של ניוטון
הוכחה באינדוקציה
ונוכיח נכונות עבור n=i+1: .
דגל בחצי התורן
המסורת של הנפת הדגל בחצי התורן החלה לפני מאות שנים על מנת לאפשר את הנפתו של הדגל הסמלי הבלתי נראה של המוות בראש התורן מעל הדגל המונף ובכך להכיר בנוכחותו הבולטת ובכוחו של המוות. במדינות מסוימות, לדוגמה, בממלכה המאוחדת, במיוחד בהקשרים צבאיים, "דגל בחצי התורן" מונף בדיוק רוחבו של דגל אחד למטה על התורן, אך לא למטה מכך, ובכך לפנות מקום לדגל המוות. זה היה האטיקט המקורי. אולם, כאשר דגל גדול מונף על תורן קצר (בייחוד על גגות בניינים ציבוריים), מנהג הנפת הדגל בחצי התורן כלשונו הפך למנהג נפוץ, והדגל מונף בחצי התורן ברחבי העולם (למעט הממלכה המאוחדת) ללא קשר לגודלו של הדגל או לגובהו של התורן.
הבינום של ניוטון
הוכחה באינדוקציה
הוכחה: . נשתמש בהנחת האינדוקציה ונחליף את \ (a+b)^i ב-. אזי
דגל בחצי התורן
כאשר מניפים דגל על מנת להציגו בחצי התורן, מניפים אותו בתחילה עד לראש התורן ולאחר מכן מרכינים אותו לחצי התורן. כמו כן, כאשר הדגל מורד מן התורן בסופו של היום הוא מונף תחילה לראש התורן.
הבינום של ניוטון
הוכחה באינדוקציה
כאשר השתמשנו בזהות ממשולש פסקל. בכך הושלמה הוכחת צעד האינדוקציה.
דגל בחצי התורן
הנס המלכותי של הממלכה המאוחדת, אשר משמש את ריבון הממלכה המאוחדת, להבדיל מדגל הממלכה המאוחדת אשר משמש את המדינה, אינו מורכן לעולם לחצי התורן, אפילו לאות אבל על מותו של הריבון, משום שאף על פי שהריבון מת, תמיד יהיה מי שימלוך תחתיו, לפי העיקרון של "המלך מת, יחי המלך!". גם דגל ערב הסעודית אינו מורכן לחצי התורן, אך מסיבה אחרת – הוא נושא את השהאדה, הכרזת האמונה האסלאמית, ולכן הרכנתו עלולה להיחשב לכפירה.
הבינום של ניוטון
הוכחה באינדוקציה
מ.ש.ל.
גרסאות של נוסחת הבינום
גרסה פשוטה של נוסחת הבינום מתקבלת על ידי הצבת המספר 1 במשתנה y, כך שהיא תכיל רק משתנה יחיד.
בגרסה זו הנוסחה תראה כך:
או כך:
היסטוריה והתפתחות
הנוסחה עבור חזקה שלמה הייתה ידועה זמן רב לפני ניוטון. בלז פסקל חקר אותה במהלך המאה ה-17, אך הייתה ידועה גם למתמטיקאים שקדמו לו, ובהם הסיני יאנג חווי בן המאה ה-13, הפרסי עומר ח'יאם בן המאה ה-11, וההודי פינגלה בן המאה ה-3. את הגרסה הכללית, שבה החזקה יכולה להיות מספר כלשהו, פיתח ניוטון בעזרת השיטות של החשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי שהמציא (במקביל לגוטפריד וילהלם לייבניץ).
המקרה הכללי
ניוטון הראה שלכל r ממשי מתקיים, כאשר. זהו טור אינסופי, המתכנס אל הערך הנכון לכל x, ותקף גם כאשר r מרוכב. את המקרה הכללי אפשר לחשב לפי.
אם r טבעי, רק r+1 המקדמים הראשונים שונים מאפס, והטור הוא למעשה סכום סופי.
דוגמאות
עבור r=1/2, מתקבלת הנוסחה השימושית: עבור r=-1 מתקבל הטור הגאומטרי:
ג'אווד כרים
גַ'אווֶד כרִים (בבנגלית: জাওয়েদ করিম; נולד ב-28 באוקטובר 1979) הוא יזם אינטרנט ומייסד שותף של אתר יוטיוב. היה האדם הראשון שהעלה קטע וידאו לאתר זה. לסרטון שפרסם בשם 'אני בגן החיות' יש למעלה מ-225 מיליון צפיות נכון ל-30 בינואר 2020. במהלך עבודתו ב-PayPal פגש את סטיבן צ'ן וצ'אד הארלי, איתם ייסד את יוּטְיוּבּ מאוחר יותר. הוא תכנן רבים ממרכיבי הליבה באתר כולל מערכת המזהה הונאות באינטרנט בזמן אמת.
הבינום של ניוטון
הוכחה
הוכחת הנוסחה נעשית באמצעות פיתוח טור טיילור עבור הפונקציה המרוכבת.
ג'אווד כרים
חייו האישיים
כרים נולד במרזבורג שבמזרח גרמניה ב-1979 לאב ממוצא בנגלדשי ולאם גרמנייה. בראשית 1980 חצתה המשפחה את הגבול בין גרמניה המערבית לגרמניה המזרחית. גדל בנויס שבנורדריין-וסטפאליה, גרמניה המערבית ב-1992 עבר עם משפחתו לסיינט פול, מינסוטה. סיים את לימודיו בתיכון המרכזי של סיינט פול ואחר כך למד מדעי המחשב באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. הוא עזב את הקמפוס לקראת סיום הלימודים כדי לעבוד בחברת PayPal, אבל המשיך את הקורסים כדי לקבל תואר הראשון במדעי המחשב. לאחר מכן קיבל תואר שני במדעי המחשב מטעם אוניברסיטת סטנפורד.
קריירה
בשנת 1998, התמחה כרים בחברת סיליקון גרפיקס.
בעת עבודתו ב-PayPal, פגש את צ'אד הארלי (אנ') וסטיב צ'ן (אנ'). מאוחר יותר בשנת 2005 ייסד איתם את אתר שיתוף הווידאו, YouTube.
ב-23 באפריל 2005 העלה כרים את קטע הווידאו הראשון ביוטיוב - "אני בגן החיות".
לאחר שייסד ופיתח את יוטיוב יחד עם צ'אד הארלי וסטיב צ'ן, כרים נרשם כסטודנט לתואר שני במדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד, תוך כדי עבודתו כיועץ ל-YouTube. כאשר האתר נפתח בפברואר 2005, כרים סירב להצעה לעבוד ביוטיוב אך הסכים לייעץ באופן לא-פורמלי מכיוון שהיה צריך להתמקד בלימודיו. כתוצאה מכך, הוא קיבל נתח נמוך בהרבה בחברה בהשוואה להארלי וצ'ן. בגלל צמצום פעילותו לאחר ההקמה כרים היה פחות ידוע לציבור כמייסד השלישי עד שיוטיוב נרכשה על ידי גוגל ב-2006. למרות חלקו הנמוך במניות החברה, כרים קיבל 137,443 מניות של החברה, בשווי כולל של כ -64 מיליון דולר על פי מחיר הסגירה של גוגל באותה תקופה.
הופה היי
הופה היי הייתה להקה ותוכנית טלוויזיה ישראלית מצליחה לילדים ולכל המשפחה אשר הופיעה וצולמה ברחבי ישראל במהלך שנות השמונים ושנות התשעים של המאה העשרים.
סדרת הטלוויזיה של הופה היי הופקה לטלוויזיה מיוני 1986 עד נובמבר 1995 והכילה 63 פרקים. הסדרה שודרה בערוץ הראשון במסגרת מחלקת התוכניות לילדים ונוער.
בעקבות הצלחת סדרת הטלוויזיה בקרב ילדי ישראל, במהלך שנות פעילותה הופיעה הלהקה ברחבי ישראל בשמונה מופעים מצליחים והוציאה שבעה אלבומים. מוצרים נלווים נוספים של הופה היי אשר נמכרו לאורך השנים כוללים ספרים, קלטות וידאו וחטיף שוקולד.
ההרכב המקורי
הלהקה הוקמה בשנת 1985 לאחר שעוזי חיטמן כתב את השיר "כמו צועני" לקדם האירוויזיון, ופנה אל יגאל בשן בבקשה שיבצע אותו. בשן, אשר סירב בתחילה, הסכים לבצע את השיר בתנאי שעוזי חיטמן יצטרף אליו לביצוע. בחזרות למופע הם צירפו אליהם את הכנר יונתן מילר, וביחד השלישייה שנקראה בהתחלה "כמו צועני" על פי שם השיר שאותו ביצעה בקדם-אירוויזיון של אותה שנה. אף על פי שהשיר זכה רק במקום השני בתחרות (אחרי השיר "עולה עולה" של יזהר כהן), והשלישייה נשארה בארץ, הוא הפך ללהיט גדול. מעודדים מההצלחה, כתבו בשן וחיטמן את השיר "אנחנו נשארים בארץ", אשר הפך ללהיט גדול והוכתר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשמ"ה-1985 של רשת ג'. הצלחת השיר הביאה את השלישייה לצאת במופע די מצליח בישראל. לאחר הקדם הם השתתפו בפסטיגל 1985 עם אותו השם הזמני, "כמו צועני", וביצעו את השיר "ארץ הצבר", שזכה במקום השני.
שנה לאחר מכן פנתה מנהלת תוכניות הילדים והנוער של הערוץ הראשון אל השלישייה עם הצעה לככב בתוכנית לכל המשפחה, וכך התוכנית "הופה היי" עלתה לשידור ב-22 ביוני 1986, בהשתתפות אותה שלישיית "כמו צועני" - יגאל בשן, יונתן מילר ועוזי חיטמן. כמו כן, באותה השנה שווק הספר הראשון של הלהקה.
שם התוכנית ושיר הנושא "הופה היי" הפך לבסוף גם לשמה של השלישייה. במקור יגאל בשן כתב והלחין את השיר עבור גידי גוב אשר ביצע אותו לראשונה עם מילים אחרות בפסטיבל שירי הילדים ב-1983 וזכה עמו במקום השני.
התוכנית "הופה היי" זכתה להצלחה עצומה בקרב הילדים גם בטלוויזיה וגם על הבמה. בשנת 1987 עלתה הצגה שנקראה "הופה היי" והשתתפו בה חברי השלישייה עם איגור בוריסוב וצמד קוסמים. במשך שנתיים התקיימו כ-600 הופעות. לחנויות יצאו שני אלבומים מצליחים: "הופה היי" ב-1986 ו"הופה היי 2 - כמו צועני" ב-1987 ובאותה שנה אף יצאו שני ספרים של הלהקה. בין השנים 1987–1988 עלתה העונה השנייה של הסדרה, שבה היה ספי ריבלין אורח קבוע שגילם תפקידים שונים. במקביל, השלישייה יצאה בהצגה חדשה לילדים יחד עם ספי ריבלין ועירית ענבי. השלישייה הוציאה באותה שנה אלבום חדש למבוגרים (בתור שלישיית "כמו צועני"), כדי להזכיר שהלהקה אינה מופיעה ומקליטה רק לשכבת הגיל הצעיר, ובאותה שנה אף יצאו שני ספרים נוספים של הלהקה.
"הופה היי" כיכבו גם בפסטיבל בצבעים טבעיים ב-1986 וזכו במקום הראשון עם השיר "שוטרים וגנבים" שכתב אהוד מנור והלחינו יגאל בשן ועוזי חיטמן. בפסטיבל שירי ילדים ב-1987 זכתה השלישייה במקום הראשון עם השיר "בוא נחזור הביתה בשלום".
בשנת 1988 השלישייה התפרקה.
בחנוכה 1988 הופיעו בשן וחיטמן במופע מיוחד הנקרא "מה יהיה חביבי? יהיה הופה היי!",יחד עם להקת "הכל עובר חביבי", עזרא דגן, עירית דגן ואייל גפן.
ההרכב השני
בשנת 1989, בעקבות הביקוש הרב, הוחלט להחזיר את "הופה היי" עם יגאל בשן. את מקומם של חיטמן ומילר תפסו אבי דור ואהרון פררה, ואילו את לילוש החליף כלב לבן קטן בשם דומדום.
התוכנית עם הצוות החדש עלתה לשידור ב-24 במאי 1990 וזכתה להצלחה רבה.
בתוכנית טיילו המנחים ברחבי ארץ ישראל כאשר בכל תוכנית רוב המקומות בהם הגיעו היו מחולקים לשניים או שלושה פרקים, בשונה בתוכנית מההרכב הראשון שכללה פרק יחיד.
התוכנית בהרכבה השני שעלתה לשידור בשנת 1990 שודרה עד 1995.
גם הפעם ההרכב זכה להצלחה גדולה בטלוויזיה (6 עונות), בחנויות (הוציאו 5 אלבומים) ועל הבמה (6 הצגות מצליחות מאוד).
השלישייה נחלה הצלחה גם בפסטיגל: בשנת 1992 זכתה במקום הראשון עם השיר "היי עצור", בשנת 1993 במקום השני עם השיר "עושים שמח", ובשנת 1995 במקום השני עם השיר "כשיש לך חבר".
"הופה היי" החדשה הוציאה חמישה אלבומים:
"הופה היי" החדשה כיכבה גם בשש הצגות:
ב-1993 לקחו חברי הלהקה חלק בפרסום של המעדן לילדים "דני" של שטראוס גרופ.
מ-1993 עד 1994 חברת "אסם" ייצרה שוקולד חדש וקראה לו "הופה היי". בפרסומות בטלוויזיה ובשלטי החוצות כיכב יגאל בשן.
בשנת 1999 כיכבה השלישייה בתוכנית "חלום של נסיעה", בנושא זהירות בדרכים, בהפקת הערוץ הראשון.
ב-26 באוקטובר 2000 השלישייה התפרקה סופית.
מוצרים נלווים
ל"הופה היי" יצאו ארבעה ספרים, 2 קסטות טייפ (בהן מסופרים פרקים של השלישייה הראשונה), ארבע קלטות וידאו בהפצת קלסיקלטת וחטיף שוקולד.
ב-1994 הופקו שני פוגים של "הופה היי" במסגרת פוגים של "הורוספוג" (של יגאל בשן ושל הכלב דום דום).
שחקנים אורחים
לאורך שנותיה, הופיעו בסדרה עשרות שחקנים אורחים רבים, בין האורחים ניתן למנות את: אבי פניני, אוהד שחר, אוליביה אפלבאום, איגור בוריסוב, אייל גפן, אלינור אהרון, אסנת וישינסקי, אריה מוסקונה, ג'וליאן שגרן, גדי פור, גני תמיר, דובי גל, דודו דותן, דיקו, דרור טפליצקי, ורד כהן, חני נחמיאס, טליה שפירא, יואב לוי, מאיר סוויסה, מיכאל כורש, מתי סרי, ניר גבע, נתן נתנזון, סיגי חזמה, ספי ריבלין, עירית ענבי, עירית שלג, עמי אושפיץ, עמי ויינברג, ציפי שביט, צחי נוי, רוני בליץ, רפי קישון, שולה חן, שלמה גולדברג, שרי צוריאל, אורי אברהמי, מנחם זילברמן, ודין זילברמן.
רון דבני
רון דבני (נולד ב-29 ביולי 1979) הוא מפיק טלוויזיה, במאי, צלם, עורך וידאו, ומפיק מוזיקלי ישראלי. חבר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזה והבעלים של חברת ההפקות "אפולו יזמות והפקות בע"מ".
ביוגרפיה
יצר, הפיק, צילום וערך את הסדרה הדוקומנטרית המשטרתית "אנשי החוק" עבור yes והפיק את העונה הראשונה והשנייה שלה, הסדרה "אנשי החוק" שודרה בערוץ yes stars Action.
בתחום המוזיקה
בגיל 14 הקים את להקתו הראשונה, "אופוריה" שם שימש כמתופף, הלהקה ערכה חזרות במקלט ביתו, שהפך בהמשך לאולפן חזרות והקלטות מקצועי בשם "בומרנג הפקות". בין השנים 1995-2003 הקליט והפיק אמנים ועבד עם סאבלימינל והצל, יוסלס איי די, שי להב, דן תורן ואם סי שירי, במהלך שנים אלו צבר דבני ניסיון רב כמוזיקאי טכנאי קול, זמר ומפיק מוזיקלי אשר הוכיח את היותו אוטודידקט, בשנת 2004 הקים רון לייבל בשם בו מיוזיק בשותפות חברת התקליטים "עננה" שבבעלותו של יניב דוידסון, שם הפיק דבני שירים ואלבומים לשי עמר, רואי לוי (חבר שוטי הנבואה), ניצן אשל ומיטל דה רזון הבינלאומית.
בשנת 2005 הפיק רון את תחרות המוזיקה "אורבן מוטו מיוזיק", בה שימש גם כשופט, לצד אביב גפן ובימים אלה מפיק את פסטיבל בסוודר, פסטיבל הופעות למען הנזקקים.
סינגלים
2015 ממשיך
2018 אל תרגיש מוזר
2020 עד שיהיה לי טוב אשר הפיק גיא מר (הדג נחש).
מוזיאון הטבע (ירושלים)
מוזיאון הטבע הוא מוזיאון השוכן בבית אבן עתיק ליד המושבה הגרמנית בירושלים, וכולל תצוגות מתחום מדעי הטבע, הסביבה וגוף האדם. התצוגה הגדולה ביותר היא של פוחלצי עופות, יונקים וזוחלים בארץ ישראל בעבר ובהווה. חדר אחד מוקדש לעולם הדינוזאורים, ואגף אחד עוסק בגוף האדם ומערכותיו. במוזיאון מתקיימות גם תערוכות מתחלפות ופעילויות לילדים.
רון דבני
סינגלים
2021 לשרוט את הנצח למילים של דן תורן, שיר בשבילך.
מוזיאון הטבע (ירושלים)
תולדות המבנה והמוזיאון
מוזיאון הטבע שוכן בבית אבן ישן, שנבנה במאה ה-19 בריחוק ניכר מחומות העיר העתיקה של ירושלים. בונה הבית, איש עסקים ארמני אמיד, לזארוס פאול מרגאריאן (Lazarus Paul Margharian) הקימו כבית קיץ מפואר מחוץ לעיר, ונטע סביבו גן ענק ובו עצים רבים וירק. הגן הוקף בגדר גבוהה, ולה שני שערים גדולים, האחד מדרום והשני ממערב. במפות משלהי התקופה העות'מאנית מסומן הבית כ"וילה דֶקָאן", וסביבו שדות חקלאיים. בשלהי המאה ה-19 החלה להיבנות מדרום לבית המושבה הגרמנית, ומאוחר יותר נבנתה ממערבו המושבה היוונית. בימינו שוכן הבית בלב הכרך הירושלמי, ברחוב מוהליבר 6. סביב המוזאון הוקמה גינה קהילתית גדולה ומטופחת, הכוללת משתלה, מתקנים לילדים (כמו מטבח מעץ) בריכות דגים, והפעלות שונות.
בתחילת המאה ה-20 הועבר הבית לידי השלטון העות'מאני ושימש כביתו של מושלה הטורקי של העיר. בעיתון "השקפה" מיום 5.9.1906 מתארים מנדל קרמר ואחרים בהתרגשות, את החגיגה המפוארת שנערכה בחצר הבית "משכן כבוד השר הפחה בקטמוניה" לכבוד מלאת שלושים שנה ליום עלותו לכס השלטון של השולטאן הטורקי. לאחר מלחמת העולם הראשונה הפך המושל הבריטי את הבית למשך זמן קצר למעונו, ובמשך כל ימי המנדט הוא שימש כמרכז תרבות, ספרייה ומועדון קצינים בריטי. לאחר מלחמת העצמאות ננטש המקום והוזנח מאוד, אך לאחר כמה שנים נפתחה בו מרכזייה פדגוגית. אחד מעובדי המרכזייה, צבי לב, יצר בגן מרכז ללימודי החי והצומח, שהתפתח מאוד עם השנים, ופעילותו התרחבה לתחומי טבע רבים. לב הזמין יוצרי דגמים מהעיר קלן שבגרמניה, כדי שיבנו עבורו דגמי חיות וצמחים מעץ ומפלסטיק. האמנים התגוררו במקום במשך כמה חודשים, והדגמים שהכינו מוצגים עד היום במוזיאון. 'וילה דקאן' המוזנחת שופצה, אך ניתן לראות בה פריטים מימיה כבית מגורים: רצפות אריחים צבעוניות, טבעות ברזל בתקרה ששימשו למנורות שמן, קמינים מסוגננים עשויים שכבת ברזל, וקישוטי שיש וקרמיקה המעידים על פארו המקורי של הבית.
רון דבני
משחק
בשנים 2015-2000 שיחק בתפקידים שונים:
מוזיאון הטבע (ירושלים)
תולדות המבנה והמוזיאון
מוזיאון הטבע נפתח רשמית לקהל בשנת 1962, במטרה להציג לקהל הצעיר והבוגר תצוגות ותערוכות בתחומים שונים במדעי הטבע, תוך דגש על החי בארץ ישראל. הגן הגדול הפך לשדה חקלאי זעיר, והוקמה בו פינת חי, בה טיפלו ילדי השכונה.
גאולוגיה
תצוגות הקבע מוקדשות לתחום הגאולוגיה ומבנה כדור הארץ, ומוצגים בהם סלעים, סוגי אדמה ומחצבים הנפוצים בארץ ישראל. כן מוצגים בהם תכשיטים המורכבים מאבני חן ומינרלים, כמו טופז, קוורץ, נחושת ואם הפנינה. חלק קטן מהתצוגה מוקדש לדגמים שונים של מיקרוסקופים, כולל דגם של המיקרוסקופ של רוברט הוק משנת 1665, שבאמצעותו חשף לראשונה את מבנה תאי האורגניזמים החיים.
גוף האדם
תצוגה נוספת מוקדשת לעולם הדינוזאורים, וכוללת דגמים מוקטנים של אלה על רקע בתי גידולם, וישנו אגף שלם העוסק בגוף האדם ובמערכותיו. אגף זה מציג את מערכת הדם, הלב, הנשימה, החושים, הרבייה, השלד והשרירים, והוא מלווה במוצגים אינטראקטיביים ומודלים, כמו של מוח אנושי או של עובר בן שישה חודשים.
אוסף הפוחלצים
האטרקציה הגדולה של המוזיאון היא אוסף פוחלצים של חיות טרף ושאר יונקים, שנוצרו עבור המוזיאון בחוץ לארץ, והם מוצגים על רקע ציורי נוף המתארים את סביבתם הטבעית. בחלוף השנים גדלה מעט תצוגת הפוחלצים, בעיקר בזכותו של מנהל המוזיאון האחרון, סידני קוקרוס, שהשתלם באומנות הפחלוץ, והעשיר את התצוגה בפוחלצים מעשי ידיו. רובן המוחלט של החיות המפוחלצות נמצאו מתות, אך לא כולן. הדוב הסורי המוצג במוזיאון, נלכד על ידי ציידים בראשית המאה, פוחלץ, ונתרם מאוחר יותר למוזיאון. מין זה נכחד כבר לפני כמאה שנים עקב ציד רב. הפרט האחרון בארץ ניצוד ליד הכנרת בימי מלחמת העולם הראשונה, וב-1945 ניצוד הדוב האחרון על יד העיר חומס שבסוריה. גם האריה והלביאה ניצודו באפריקה, הובאו ארצה לאחר שפוחלצו, וניתנו במתנה לטדי קולק, על ידי שליט אוגנדה, אידי אמין בשנות ה-70, כאשר היחסים הדיפלומטיים בין ישראל ואוגנדה היו טובים. במחווה זו ביקש אמין לחלוק כבוד לראש העיר של ירושלים, שסמלה הוא האריה. אריה אפריקני זה נכחד מאזורנו כבר בימי הביניים, והאריות הארצישראליים, שאף הם נכחדו זה מכבר, היו תת-מין שלו.
פינת החי
פינת החי של המוזיאון שוכנת בצדו הצפוני-מזרחי של הגן, והיא כוללת עופות מים, מכרסמים, מעט זוחלים וכדומה. המקום מטופח בידי מתנדבים וילדים מהשכונות הסמוכות, אך הוא פתוח לקהל בתיאום מראש בלבד. קירות פינת החי מעוטרות בציוריו של האמן דמיטרי ברנובסקי, שהיה פעיל במוזיאון, ונפטר בדמי ימיו. ברנובסקי השתדל לצייר לכל חיה את הנוף האופייני לאזור הגידול שלה, אך בשל מוצאו, זכו כמה חיות ברקעי נוף חוץ לארץ, בעיקר מערבות רוסיה.
תצוגות מתחלפות
במבנה השוכן בחצר המוזיאון ישנו אולם קטן, בו מוצגות תערוכות מתחלפות בנושאי טבע וסביבה, כגון תערוכה בנושאי רעידות אדמה, שהוצגה בשנת 2007.
פיתוח המוזיאון
מאז שנות ה-60 לא השתנתה, למעשה, באופן מהותי תערוכת הקבע של המוזיאון, והיא מיושנת למדי ואפילו מוזנחת. באגף המוקדש לגוף האדם, למשל, המודלים האינטראקטיביים שחוקים ומיושנים, ורובם אינם פועלים, וזאת כנראה בשל היעדר תקציב ומימון. יתרה מכך, מיקומו הנדל"ני האטרקטיבי של המקום בלבה של שכונת יוקרה ירושלמית, מעלה לא פעם לכותרות העיתונות המקומית את שאלת נחיצותו של המוזיאון, ואת האפשרות לסוגרו או להעבירו למקום אחר.
בשנת 2010 הסכים ראש העירייה, ניר ברקת, להפוך את מתחם המוזיאון למרכז קיימות. אולם על אף הבטחה זו בתחילת שנת 2011 העלה ראש העירייה אפשרות כי מתחם המוזיאון יימסר לידי מרכז שלם לשם הקמת קולג' ברוח מייסדי המכון.
בשנת 2012 זכו שני משרדי אדריכלים בתחרות לתכנון מבנה חדש למוזיאון בשדרת המוזיאונים שבגבעת רם, גבול קריית הלאום.
ראדו קלפר
רַאדוּ קְלַפֶּר (ברומנית: Radu Klapper; 14 בספטמבר 1937 בוקרשט – 30 באוקטובר 2006 תל אביב) היה משורר וסופר ישראלי, יליד רומניה, מבקר אמנויות ומחול.
ביוגרפיה
יליד 1937, קלפר נולד וגדל בבוקרשט שברומניה בסביבה רב לשונית. בביתו דיברו גרמנית ורומנית. את ילדותו בילה בגן ילדים יהודי שבו דיברו צרפתית, שם גם נולדה זיקתו לשפה ולתרבות הצרפתית שעתידה הייתה ללוותו במשך חייו. למד לתואר ראשון בספרנות ותואר שני בחוג לביקורת ולתולדות הספרות בפקולטה לבלשנות של אוניברסיטת בוקרשט. לאחר לימודיו כתב ופרסם שירה ברומנית בכתבי עת ועבד כמבקר תרבות ואמנות בעיתונות הרומנית.
בשנת 1976 עלה לישראל, למד עברית באולפן והשתקע בתל אביב. בתקופה זו עסק בכתיבת מאמרי ביקורת בתחומי המחול והתיאטרון בעיתונות הלועזית בישראל ובמדינות נוספות (למשל,"Dance in Israel", "Saison de la Danse"), ובמשך שנים אלו פרסם שירה בכתבי עת שונים ובאנתולוגיות שירה בשפה הרומנית.
בשנת 1993 התמנה למנהל הספרייה הישראלית למחול בבית-אריאלה. במהלך עבודתו הפכה הספרייה למרכז חשוב לרקדנים ואנשי מחול ואמנות, שנעזרו בידע הנרחב של קלפר בתחום המחול, התיאטרון, השירה והספרות. כמו כן קיים בבית-אריאלה הרצאות מחול לקהל הרחב.
בשנת 1998 פרסם בעברית את ספר השירה הראשון שלו, "צעדים של צבי". בשנת 2003 פרסם ספר שירה נוסף, "שירים אסורים", ובאותה שנה גם את ספר הפרוזה "יהודים בעל כורחם", כולם בהוצאת שופרא.
קולו של קלפר היה קול ייחודי בשירה הישראלית ובשירה ההומוסקסואלית המקומית. ייחודו נבע מהעושר והעומק של שלל הדימויים ומכנותו הלירית המיוסרת.
"במהותי," העיד קלפר על עצמו, "אני חניך השירה האירופית. המשוררים שלי במקור ובתרגום, ובלי שום סדר עדיפויות הם ריינר מריה רילקה, ארתור רמבו ופדריקו גארסיה לורקה. אינני יכול שלא להזכיר בהקשר זה גם את ענק הסיפורת של המאה העשרים, מרסל פרוסט. בשם הכנות המצפונית אני מוכרח להוסיף שני שמות של משוררים שאינם מוכרים בישראל, אבל הם משוררים גדולים מאוד בשפה הרומנית: טודור ארגזי, שעליו כתבתי את עבודת המאסטר שלי, ויון בארבו (Ion Barbu), משורר הרמטי עם זיקה חזקה ללבנט".
ספר הפרוזה של קלפר "יהודים בעל כורחם" הוא מסע חיפוש בשבעה פרקים, כשבעת ימי הבריאה, אחר עקבותיהם של יהודים שאיבדו את יהדותם או התנכרו לה, שכחו אותה או דחקו אותה מתודעתם. היהודי המומר שהפך לנוצרי אדוק ולנזיר והקבור מתחת לגבעה ירוקה ברומניה, ברונו בטלהיים, סימון סיניורה ורומן גארי, הזמרת ברברה, משפחת הבנקאים דה קמונדו, כל אלה ואחרים הם תחנות בדרכו של קלפר לפענוח חידתה של היהדות, זו הגלויה וזו הנסתרת.
ב-30 באוקטובר 2006 נפטר קלפר בתל אביב עקב סיבוכים ממחלת ריאות. התגורר בתל אביב עם אחותו ואחייניתו.
בינואר 2012 עלתה בגלריה "צדיק" ביפו התערוכה "ראדו" של האמן שי עבאדי. התערוכה שעבודותיה נוצרו בטכניקה של צריבה חשמלית על עץ, כללה דיוקנאות של קלפר בתקופות שונות של חייו, חלקם משולבים בקטעים משיריו.
השושלת האטלידית
השושלת האטלידית הייתה שושלת הלניסטית ששלטה בממלכת פרגמון בתקופה ההלניסטית לאחר מותו של ליסימכוס, ממצביאי צבאו של אלכסנדר הגדול. אחד מקציניו של ליסימכוס, פילטאורוס השתלט על העיר בשנת 282 לפנה"ס. אטלוס הראשון הכריז על עצמו כמלך לאחר מלחמתו בגאלים בשנת 230 לפנה"ס. האטלידים שלטו בפרגמון עד מותו של אטלוס השלישי שהוריש את הממלכה לרומאים.
חן דילמוני
קריירה
דילמוני התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל רמת גן, וב-2 באוקטובר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול הפועל באר שבע במסגרת גביע הטוטו. ב-8 במאי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול הפועל עכו. בקיץ הושאל להכח עמידר רמת גן, במדיה שותף רק בשני משחקים במסגרת גביע הטוטו. בקיץ חתם בבית"ר תל אביב רמלה. בעונתו הראשונה בקבוצה רשם 9 הופעות בליגה, אך בעונת 2012/2013 הפך לשחקן הרכב קבוע וערך 28 הופעות בליגה הלאומית.
לקראת עונת 2013/2014 הצטרף לעירוני קריית שמונה, ולאחר שפתח את העונה על הספסל ערך ב-30 בנובמבר 2013 את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 2–2 נגד הפועל תל אביב. בהמשך הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, וב-26 באפריל 2014 בישל לדויד מנגה את שער הניצחון נגד הפועל באר שבע במסגרת חצי גמר גביע המדינה, בו זכה עם הקבוצה בתום העונה לאחר ניצחון 1-0 במשחק הגמר על מכבי נתניה. בעונת 2014/2015 איבד את מקומו בהרכב לטוברנו פינאס, אך בסיום העונה עזב פינאס את המועדון ודילמוני חזר להרכב הקבוצה בתחילת עונת 2015/2016.
ב-25 ביוני 2018 חתם דילמוני לשנתיים בהפועל חיפה. את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך במשחק בו זכתה הקבוצה בתואר אלוף האלופים מול הפועל באר שבע.
ארבע הווארנות
ארבע הווארנות מתארות חלוקה מעמדית קדומה בתקופה הוודית בהודו. חלוקה זו התפתחה באלף הראשון לפנה"ס בעת נדידה והתפשטות של שבטים הודים מזרחה מאזור אפגניסטן של היום. היווצרות המעמדות היא חלק מתהליך של התיישבות קבע – ומקור החלוקה בהתמסדות של הדת והחברה הוודית. המילה וארנה (Varna) משמעותה המקורית היא "צבע" (ללא קשר לצבע העור). הווארנות הונצחו ומוסדו על ידי ברהמינים בספרי המצוות וההלכות דהרמה-סוטרה (dharma sutra) ודהרמה-שסטרה (dharma shastra). ספרות זו אף חילקה את חיי האדם לארבע אשרמות (ashrama) – תקופות חיים – ותיארה את ההתנהגות ואורח החיים (Varnashrama dharma) המצופים מאדם בכל מעמד בכל שלב בחיים.
חן דילמוני
קריירה
ב-16 באוקטובר 2019 חתם דילמוני בהפועל עפולה מהליגה הלאומית.
ארבע הווארנות
השימוש במילה "קאסטה" בהקשר של המעמדות בהודו החל רק בתקופה הקולוניאליסטית הבריטית ומקורו בשפה הפורטוגזית.
חן דילמוני
קריירה
ב-12 בפברואר 2020, דילמוני חתם במכבי הרצליה מליגה א'.
ארבע הווארנות
מחוץ למערכת הווארנות נמצאים:
בני שְלוש הווארנות ה"מיוחסות" נקראים גם "נולדים פעמיים" (Dvijas) – תחילת לימודי הדת מסמלת לידה מחדש של האדם. מאחר שלשודרה אסור לקרוא בכתבי הקודש הם נחשבים לנולדים רק פעם אחת (בלידה הביולוגית). המנודים הם קבוצות או שבטים "טמאים" שאסורים במגע. הסיבה המקורית לכך היא שקבוצות אלו לא קיבלו את הפולחן הוודי והנהיגו טקסים דתיים שזכו לבוז. בעקבות זאת נודו, הלכה למעשה, מהחברה ההינדואית המתפתחת.
במזמור 10.90 'המנון לאדם' בריג ודה מתוארת לידתן של הווארנות במהלך טקס קורבן אדם – פורושה (Purusha) – כשכל וארנה צומחת מחלק אחר בגופו של הקורבן. הברהמין נולד מפיו או ראשו של פורושה (סמל לשינונן של המנטרות), הקשטריה נולדו מידיו וכתפיו (סמל ללחימה), הוויישיה נולדו מהבטן והירכיים (סמל לייצור מזון ופוריות) והשודרה (המשרתים) נולדו מהרגליים.
חידוד ההבדלים והגבולות בין ארבע הווארנות והתפתחות מערכת הקאסטות בהודו התחזקו בתקופה הקולוניאליסטית. עד התקופה הבריטית הווארנות לא תיארו את המציאות אלא את תפיסתה האידיאלית בעיני הברהמינים.
הבריטים שערכו סקרי אוכלוסין שאלו כל אדם לאיזה קאסטה או ג'אטי הוא שייך ובכך חידדו הבדלים ואילצו את ההודים להגדיר את עצמם במידרג.
מהמדואו איסופו
מהמדואו איסופו (בצרפתית: Mahamadou Issoufou, נולד ב-1951) הוא פוליטיקאי ניז'רי אשר שימש כנשיא המדינה בין אפריל 2011 ל-2 באפריל 2021.
איסופו כיהן כראש הממשלה בשנים 1993–1994 ונשיא האספה הלאומית בשנים 1995–1996. הוא הוביל את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית במדינה מהיווסדה בשנת 1990 ועד היבחרו לנשיאות. הוא התמודד לכל מערכות הבחירות לנשיאות מאז שנת 1993. הוא היה גם ראש האופוזיציה בשנים 1999–2010.
ביוגרפיה
איסופו נולד במזרח ניז'ר בתקופת השלטון הצרפתי. הוא למד הנדסה, ואף ניהל את כל המכרות במדינה בשנים 1980–1985. בפברואר 1993 נבחר לראשונה לפרלמנט הניז'רי ומפלגתו הצטרפה לממשלה. באותה השנה איסופו התמודד לראשונה לנשיאות והגיע למקום השלישי עם כ-15.92% מהקולות. הנשיא שנבחר בסופו של דבר מינה את איסופו לראש הממשלה באפריל.
איסופו התפטר כשנה וחצי בתפקיד כתוצאה מצו נשיאותי שהחליש את כוחו. התפטרותו הובילה לבחירות חדשות שהתקיימו בשנת 1995. לאחר הבחירות הוא התמנה לנשיא הפרלמנט. מתחים בין הפרלמנט בהובלת איסופו לבין הנשיא הובילו למצב של קיפאון פוליטי במדינה. מתיחות זו הובילה בסופו של דבר להדחת הנשיא ואף להפיכה צבאית ב-27 בינואר 1996. איסופו נעצר ושהה במעצר בית כשלושה חודשים.
בבחירות לנשיאות השנויות במחלוקת שהתקיימו ב-7 ביולי 1996, איסופו הגיע למקום הרביעי עם כ-7.6% מהקולות. בזמן הבחירות איסופו היה נתון שוב במעצר בית ושוחרר רק ב-12 באוגוסט. לאחר מהומות פרו-דמוקרטיות, נעצר איסופו שוב ב-11 בינואר 1997, מעצר שנמשך כשבוע וחצי. באפריל 1999 התרחשה הפיכה צבאית שנייה, ובאוקטובר התקיימו בחירות נוספות לנשיאות שבהן איסופו הגיע למקום השני עם כ-22.79% מהקולות. הוא התמודד בסיבוב שני והפסיד עם כ-40.11% מהקולות.
בנובמבר 1999 שב איסופו לפרלמנט. בבחירות לנשיאות שהתקיימו בשנת 2004 הוא שוב הגיע למקום השני עם כ-24.6% מהקולות, והפסיד בסיבוב השני עם כ-34.47%. בשנת 2009 האופוזיציה בהובלתו של איסופו התנגדה לניסיון הנשיא לשנות את החוקה, כך שתאפשר לו להתמודד שוב ושוב לנשיאות ללא הגבלת זמן. המחאות הרבות בהובלתו של איסופו גרמו למשבר פוליטי חמור למעצרו של איסופו. בסופו של דבר, השינוי החוקתי התקבל במשאל עם למרות התנגדות האופוזיציה.
ט
ט' היא האות התשיעית באלפבית העברי, ושמה טי"ת (טֵית).
בגימטריה ערכה 9, ובהתאם לכך כיתה ט' היא הכיתה התשיעית בבית הספר. כשהאות ט' מופיעה בראש מספר פירושה 9,000, למשל: ט'תתנ"א הוא 9,851. המספר 15 נכתב באופן חריג בצורה ט"ו, כדי להימנע מכתיבת אותיות המרכיבות את השם המפורש. מסיבה דומה נכתב המספר 16 בצורה ט"ז.
בשפה עברית מודרנית שכיחות השימוש באות ט' היא כ־1.08% מכלל אותיות האלפבית העברי.
ט' הוא קיצור של המילה "טון".
ייצוג האות ט'
בקוד ASCII מיוצגת האות ט' בערך E8, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05D8.
בקוד מורס מיוצגת האות ט' באמצעות הרצף (משמאל לימין): -.. (נקודה נקודה קו).
הוא ייצוגה של האות ט' בכתב ברייל. <BR><BR> באלפבית צלילי מיוצגת האות ט' באמצעות המילה "טיח".
באיתות בדגלי סמפור ט' מיוצגת על ידי דגל אחד הפונה לכיוון דרום־מערב ודגל שני הפונה לכיוון צפון־מערב.
רונן חן
רונן חן (נולד ב-1965) הוא מעצב אופנה ישראלי ובעלי מותג אופנה הנושא את שמו.
ביוגרפיה
רונן חן נולד ברמת גן, בן לגאולה, יועצת השקעות בבנק, ולסלים, רוקח בעבר והיום עובד לצד בנו. למרות שבמקור הוא תכנן ללמוד אדריכלות, בשל משך הלימודים והמרחק מהבית, החליט חן ללמוד עיצוב אופנה. בשנת 1986, לקראת שחרורו מהצבא, הוא נרשם ללימודי עיצוב אופנה בשנקר. בשנה השלישית של התואר הוא החל למכור חגורות ונעליים לחנויות בוטיק ברחבי תל אביב. במהלך השנה הרביעית ללימודים הוא החל להרוויח כסף ממכירת פריטי אופנה במחירים נגישים .
בשנת 1990, מיד עם סיום הלימודים, הוא החל לעבוד עבור מעצב האופנה גדעון אוברזון והחל להתמקצע בתפירה עילית. בשנת 1993 הוא הקים את מותג האופנה "רונן חן", ופתח סטודיו בדירתו. בשנת 1994 פתח חן את החנות הראשונה ברחוב שינקין בתל אביב . בשנת 1995, בעקבות ההצלחה לה זכה בתערוכה בלונדון, פתח בשיתוף עם זכיין 3 חנויות בבירה הבריטית. חנויות אלו נסגרו כעבור שנתיים, בעקבות החלטתו של חן להתמקד בפיתוח המותג בישראל . בשנת 2009 פתח רונן חן חנות חדשה של המותג בלונדון באזור פורטמן וילאג'. חנות זו נסגרה בשנת 2014. בשנת 2010 קיבל חן הזמנה לעצב קולקציה בהיקף של כ- 200 אלף דולר עבור רשת הכלבו "NORDSTROM", המונה כ- 90 סניפים רחבי ארצות הברית.
מאז אוגוסט 2012, המותג רונן חן כולל 19 חנויות בישראל ו- 400 נקודות מכירה במדינות שונות ברחבי העולם, בהן ארצות הברית, קנדה, אנגליה ויפן. חן הוא אב לשתי בנות, ומתגורר כיום בתל אביב.
ייצוג עבודותיו
לאורך השנים דיגמנו את בגדי המותג שחקניות ודוגמניות בהן אילנית לוי, אפרת דור, אניה מרטירוסוב, יאנה גור ויעל גולדמן. בשנת 2007 הופיעה חליפה של חן במגזין "O" של אופרה וינפרי. בשנת 2014 ציין חן 20 שנה למותג, במסגרת תצוגת אופנה חגיגית בשבוע האופנה "גינדי תל אביב" .
סגנון עיצובי
לדבריו של רונן חן, הוא "מעצב לנשים אמיתיות" – נשים שרוצה להיות אופנתיות, אך מעל הכול רוצות ללבוש בגדים פרקטיים. בין הקולקציות שיצר:
פלוטו השובב
פלוטו השובב (באנגלית: Playful Pluto) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1934, בבימויו של ברט גילט. הסרט הוא ה-65 בסדרת "מיקי מאוס" שיצא לאקרנים והשלישי באותה השנה. הוא ידוע כסרט הראשון שהציג את פלוטו כדמות מרכזית.
הסרט, שיצא בשחור-לבן, יצא בגרסה עם צבע בשנת 1991.
עלילה
בזמן שמיקי מאוס עובד בגינה שלו פלוטו ממשיך להטריד ולהפריע לו. לאחר שפלוטו תולש את הצינור ממקומו, מיקי יורד למרתף בכדי לסגור את השיבר. בגלל שהמרתף חשוך, מיקי מדליק פנס וממקם אותו בפיו של פלוטו, תוך שהוא מתקן את הבעיה. אך פלוטו לבסוף בולע את הפנס, אשר נדלק בתוך גופו כשפלוטו מגהק, ומראה את השלד שלו כמעין רנטגן.
פלוטו המבוהל אץ לבית כשמיקי אחריו, ובטעות קורע את רשת הכניסה בדלת הבית. בעוד פלוטו מסתתר במגירות השידה, מיקי שם לב לכמות גדולה של זבובים הנכנסים לבית עקב הפרצה שנוצרה ברשת. מיקי אוטם אותה באמצעות מסמור כתונת לילה לדלת, שמוכיחה עצמה כלא יעילה, ומפזר בבית ניירות זבובים.
תוך שהוא עוקב אחר זבוב, פלוטו נדבק לאחד מניירות הזבובים, ולאחר הסתבכות ארוכה ברצון להיחלץ מצרתו, הוא נתקע בתוך הווילון כאשר מיקי מגיע לעזור לו.
מורשת
הסרט מפורסם בסצנה קלאסית שבה פלוטו נתקע על פיסת נייר הזבובים. סצנה זו, שהונפשה על ידי נורם פרגוסון, תוארה כחיונית בהיסטוריית הנפשת דמויות, מכיוון שלראשונה זה נראה שדמות מונפשת באמת חושבת ויש לה מוח משלה. הקטע הוא גם קלאסי מכיוון שהוא הדגים כיצד אמני דיסני הצליחו לקחת מצבים פשוטים ולבנות הומור באמצעות הדמות.
קטעים מהסרט המצויר, כולל סצנת נייר הזבובים, שימשו בסרט "מסעות סאליבן" (1941) של פרסטון סטרג'ס, שבו דמות הכותרת (בגילום השחקן ג'ואל מקריי) יש התגלות תוך כדי צפייה ב"פלוטו השובב".
יצחק גראנבום
יצחק גראנבום (Izak Graanboom; 1738 - 12 במרץ 1807), הרב של עדת ישורון הפורשת באמסטרדם, מחבר הספר זרע יצחק.
יצחק גראנבום היה יליד שוודיה, גר צדק, ששימש בקהילת אמסטרדם הישנה בתפקידי הוראה ורבנות. הוא היה לרב הראשון של קהילת "עדת ישורון" ול"זמר הראשון" בבית הכנסת שלה. הוא הנהיג שינויים שונים בתפילה בציבור, בסדרי בית הכנסת ובתכני התפילה, למשל: ביטול תפילת אב הרחמים.
מרד חמלניצקי
מרד חמלניצקי (בפולנית: Powstanie Chmielnickiego, באוקראינית: Хмельниччина, "תקופת חמלניצקי"; ידוע גם כ"מרד הקוזאקים הגדול", "מלחמת הקוזאקים בפולנים", "מלחמת השחרור העממית האוקראינית" ועוד) הוא כינויה של התקוממות הקוזאקים והצמיתים בהנהגת בוגדן חמלניצקי שפרצה בשטח אוקראינה המודרנית בשנת 1648 ונמשכה לסירוגין עד למותו ב-1657. המרד כוון נגד שלטון האיחוד הפולני-ליטאי ונועד לסלק את האצולה, את החוכרים היהודים ששירתו אותה ואת הכנסייה הקתולית הרומית מאוקראינה. המורדים הצליחו להביס את צבאות האיחוד מספר פעמים וכוננו שלטון עצמי במרבית הארץ. המלחמה גלשה גם מחוצה לה והגיעה לממלכת פולין גופא, לדוכסות הגדולה של ליטא ולנסיכויות הדנובה. ב-1654 הסכים הצאר הרוסי אלכסיי הראשון להעניק חסות לחמלניצקי, וכך הפך המרד למלחמה רוסית-פולנית. בתולדות עם ישראל זכור המאורע בשל מעשי הטבח שערכו המתקוממים באלפי יהודים, שנודעו כגזירות ת"ח-ת"ט.
רקע
ב-1569, הדוכסות הגדולה של ליטא וממלכת פולין צורפו זו לזו באיחוד לובלין ויצרו את האיחוד הפולני-ליטאי, או רפובליקת שני העמים. הליטאים, שהיו מעוניינים באיחוד כדי להבטיח לעצמם תמיכה נגד הצאר, נאלצו להעביר לשליטה פולנית שטחים נרחבים באוקראינה של היום, אותם כבשו במאה ה-13. האצילים הפולנים, השלאכטה (szlachta) נעשו לכח המוביל באיחוד לאחר הנהגת מונרכיה נבחרת ב-1573. הם נהרו לנחלות החדשות, הקימו לטיפונדיות ענק והחילו חוקי צמיתות על האיכרים הרוּתֶנִים (השם הנהוג לסלאבים מזרחיים ככלל עד המאה ה-18) המקומיים. אל מול חולשת המלך, הם נהגו כרצונם באוכלוסייה, תוך הפרת החוק לעיתים קרובות. הנסיכים המקומיים, כמו בית אוסטרוגסקי, נקטו באותן שיטות: גדול אויביו של חמלניצקי, הוויווד ירמי וישניובייצקי, הוא "הדוכס ווישנעוועצקי" המוזכר ביוון מצולה, היה רותני ממשפחה אדוקה שאמו הייתה דודניתו של המטרופוליט מקייב. הוא קיבל חינוך ישועי והמיר את דתו לקתולית בגיל עשרים. המאבק שהתפתח היה בעיקרו מעמדי, בין בעלי האדמות הגדולים לכל היתר. בקרב האצולה רווחה התפישה ה"סרמאטית", האמונה כי חבריה – ללא הבדלי מוצא ובין אם היו רותנים, ליטאים, פולנים או גרמנים – הם צאצאי אותם נוודים קדומים ומהווים חטיבה חברתית נפרדת ונעלה מפשוטי העם. התרבות הפולנית והדת הקתולית התפשטו בקרבם בגלל הדומיננטיות של השלאכטה ברפובליקת שני העמים; בימי המלחמה, זיהו האצילים את עצמם ואת השיטה החברתית באופן בלעדי עם האיחוד כולו.
לחיכוך באוקראינה היה גם מימד אמוני חזק: המלך והמגנאטים ניסו לכפות על פשוטי העם כמו גם על האצילים הרותנים להמיר את דתם מנצרות אורתודוקסית לקתולית. ב-1596 שוכנעו מספר בישופים רותניים להכיר בסמכות האפיפיור ולהקים כנסייה אוניאטית. הבישופים שסירבו הוכרזו כמורדים על ידי המלך זיגמונט השלישי והוא החל ברדיפה שיטתית של הכנסייה האורתודוקסית. להיבט הדתי הזה הייתה חשיבות מכריעה ב-1648, וכל הלא-אורתודוקסים זוהו כאויבים בידי המורדים, אף כי המרת דתם מעולם לא היוותה מטרה בעיני האחרונים; למרבית ההרוגים מעולם לא הוצעה האפשרות. ההיסטוריון אדוארד פראם כתב כי "הדת מילאה תפקיד מכריע כאמצעי להגדרה עצמית ולזיהוי האויב, אך הדוקטרינה הדתית לא הייתה במוקד הסכסוך."
האצילים מסרו את מרבית הקרקע לחוכרים, רובם יהודים שהיגרו לאוקראינה בעקבותיהם: ב-1616, חצי מהאדמות היו שכורות בידיהם. כמו כן, יהודים רבים רכשו את הזיכיונות למכור טבק או משקאות חריפים באחוזות. מצב עניינים זה הביא לעוינות עזה מצד האוכלוסייה המקומית כלפי היהודים.
ההתמרמרות הרבה שעוררו צעדיהם של השלאכטה תועלה במהירות למעשי מרד, שהכח המניע בהם היה הקוזאקים מהסיץ' הזפורוז'י. אלה התגוררו בערבות הפרא מעבר לנהר הדנייפר, אזור ספר שהיה נתון לשליטת הרפובליקה בשם בלבד, וקיימו אורח חיים צבאי-למחצה. הם היו שרויים בשגרה של לחימה מתמדת נגד הטטרים מחאנות קרים. הממשל ניסה לאכוף את שליטתו עליהם, וב-1572 הונהגה מערכת של "קוזאקים רשומים" שצורפו לצבא ונהנו מזכויות-יתר. בו בזמן, התמידו האצילים בנסיונותיהם לשחוק את חירויות השאר. הזפורוז'ים, שהיו גם אורתודוקסים מסורים, התקוממו שמונה פעמים בין 1592 ל-1638. מעשי המרי שלהם ונטייתם להפר את השלום עם השולטנות העות'מאנית על ידי ייזום פשיטות לשטחה הגבירו את ניסיונות האיחוד לרסנם על ידי הגבלת מספרם.
ערב ההתקוממות
ב-1632 מת זיגמונט, ובנו ולדיסלב ירש אותו. המלך החדש מיהר להפסיק את רדיפת האורתודוקסים והסדיר את מעמד הכנסייה. הוא היה אהוד בקרב הרותנים והקוזאקים, אף כי האצולה המשיכה להפקיע אדמות באופן שרירותי ולנהוג כרצונה באוקראינה. ב-1638 דוכא מרד פווליוק. מספר הרשומים הוגבל ל-6,000, והזפורוז'ים כולם הוכרזו רשמית כשווי ערך לאיכרים בלבד.
ב-1645 פרצה מלחמה בין העות'מאנים ל בכרתים. ולדיסלב והוונציאנים הגיעו להסכמה סודית לפיה האיחוד יתערב בלחימה. כדי לעקוף את התנגדות פרלמנט האצילים, הסיים, תכנן המלך להציע בחשאי לקוזאקים לפתוח ביזמתם בעימות עם הטטרים וכך להצית מלחמה עם הטורקים. מניעיו כללו גם את הרצון לחזק את המונרכיה, אולי אף לבטל את בחירת המלך. באפריל 1646, הגיעה אל המלך משלחת מהסיץ', ביניהם אציל זוטר בשם בוגדן חמלניצקי. בתמורה להסכמתם להשתתף במזימתו, הציע להם ולדיסלב את השבת כל זכויותיהם והכפלה מיידית של מספר הרשומים ל-12,000. תוכנית המלך נחשפה לבסוף על ידי הוונציאנים, שהיו מעוניינים להרתיע את העות'מאנים, והוא נאלץ לוותר עליה אל מול התרעמות הסיים שהתכנס באוקטובר.
בתחילת 1647 התרחשה סדרת אירועים שהניעה את חמלניצקי למרוד בשלטון האיחוד. הדיווחים לגביה מעורפלים. ככל הנראה המגנאט הפולני אלכסנדר קונייצפולסקי חמד לעצמו את נחלתו של הקוזאק, הכפר סובוטיב, או חשש מתחרות מצדו בעסקי המשקאות החריפים; אחד מעושי-דברו, דניאל צ'פלינסקי, פשט על ביתו, גזל את רכושו ולפי גרסאות אחדות אף הלקה את בנו בן העשר, שמת כתוצאה מכך. כמו כן, צ'פלינסקי נשא לבסוף את האשה שחמלניצקי האלמן תכנן להתחתן עמה, אם כי לא ברור אם חטף או פיתה אותה. חמלניצקי הגיש תלונות רבות לבתי-המשפט ונענה ריקם. הוא אף פנה אל המלך, שאהד את עניינו אך היה מנוע מלהתערב בענייני האצילים.
הקוזאק הנגזל החל לארגן התקוממות. הוא נסע ברחבי הארץ ושוחח עם אַטָמַנים, מנהיגי הקוזאקים המקומיים, בפניהם הציג את המכתבים שנתן המלך בפגישתם. באמצעותם, שכנע את שומעיו כי ולדיסלב היה מוכן להעניק להם ויתורים נרחבים. הוא אף הציג את המרי המתוכנן כמעשה תמיכה בשליטם נגד האצולה המרדנית, וכך העניק למרידה לגיטימיות – ייתכן שראייה זו של הדברים שיקפה בכנות את דעתו של חמלניצקי עצמו. בסוף 1647, כששב לביתו, נעצר בפקודת קונייצפולסקי. בינואר 1648 הצליח להימלט מהמאסר בעזרת חברים ועשה את דרכו אל הסיץ', מעבר לדנייפר, שם היה מחוץ להישג ידן של הרשויות. עם הגעתו, החל ביצירת ברית בין הקוזאקים מהערבות לבין הרשומים. ב-25 לחודש הוביל מתקפה מוצלחת על חיל-המצב של האיחוד באי מיקיטינסקאיה, משכן מועצת הסיץ'. רבים מהרשומים במקום החליפו צדדים והצטרפו אליו. חמלניצקי החל מיד בשיגור אגרות לכל חלקי אוקראינה בקריאה להצטרף למרד.
בחודש מרץ יצא לבחצ'יסראי, אל חצרו של הח'אן מקרים אסלאם השלישי גיראי. אף על פי שהעות'מאנים אסרו עליו לפשוט מעבר לגבול כדי לא לגרור עוד מדינות למלחמתם בוונציאנים, קיבל הלה את הצעת חמלניצקי לברית צבאית: הוא היה נתון בלחץ כבד מהנסיכים לאפשר להם לערוך מסעות ביזה, ובקושטא שררה אי-ודאות עקב טירופו המתגבר של איברהים הראשון. הרותני נאלץ להסכים לשרוף את 3,000 הסירות בהן השתמשו הקוזאקים כדי לפשוט על חופי הים השחור, והותיר בקרים את בנו טימיש חמלניצקי כבן ערובה. בתמורה הובטחה לטטרים הזכות ליטול שלל ככל שיחפצו. הח'אן העמיד לרשות הקוזאק 4,000 פרשים בפיקודו של טוגאי ביי. לבסוף, לא התנגד השער הנשגב לברית: השולטן-הילד החדש מהמט הרביעי (דהיינו, הווזיר הגדול והוולידה שולטן) אשרר אותה באוגוסט, מיד לאחר עלותו לשלטון. ב-18 באפריל שב חמלניצקי לסיץ', שם כונסה אספת נכבדים שבחרה בו להֶטְמׇאן, או מצביא עליון, של הזפורוז'ים. בשלב זה התפשטו הידיעות לגבי היקף ההתקוממות, וצבא האיחוד יצא כדי לדכא אותה.
ניצחונות הקוזאקים
בשלהי אפריל חצה חמלניצקי את הדנייפר בראש כוח מעורב, שכלל כ-8000 קוזאקים וטאטארים, והחל להתקדם עם צבאו צפונה בגדה המערבית של הנהר. ב-29 בחודש הוא נתקל בכוח חלוץ פולני קטן, שכלל כ-3,000 חיילים, בפיקוד סטפן פוטוצקי, בנו של הטמאן הכתר, שנשלח לדכא את המרד. הכוח הפולני נסוג לגדה הצפונית של נחל "המים הצהובים" (Zhovti Vodi) והקים שם מחנה מבוצר. תגבורת של כמה אלפי קוזאקים רשומים, שנשלחה לעזרתו של פוטוצקי, ערקה לצידו של חמלניצקי והעצימה את צבאו. רוב הקוזאקים הרשומים במחנהו של פוטוצקי ערקו אף הם. למרות זאת הצליח כוחו של פוטוצקי, שכלל עתה כאלף לוחמים בלבד, להדוף שורת התקפות של חמלניצקי במשך כשבועיים. בליל 15/16 במאי ניסה פוטוצקי לסגת בחסות החשיכה, אך צבאו הותקף במהלך נסיגתו והושמד.
בלילה שבין ה-19 ל-20 בחודש מת המלך ולדיסלב, והאיחוד הפולני-ליטאי שותק בשל הצורך לבחור יורש. חמלניצקי המשיך בינתיים בהתקדמותו צפונה, וב-25 במאי הפתיע צבאו את צבאם של הֶטְמׇני הכתר מיקולאי פוטוצקי ומרצ'ין קלינובסקי, שכלל כ-5000 חיילים, ותקף את המחנה המבוצר שלהם לא הרחק מהעיר קורסון. צבאו של חמלניצקי, שקיבל תגבורות חזקות וכלל עתה למעלה מ-15 אלף לוחמים, נהנה מעדיפות מספרית גדולה על הכוח הפולני. ב-26 בחודש ניסו ההטמנים לסגת צפונה, אך חמלניצקי שלח כוח שאיגף את צבאם וחסם את דרך נסיגתם. הצבא הפולני הותקף מכל העברים ונמחה כמעט כליל ושני ההטמנים נפלו בשבי המורדים.
הידיעות על ניצחונותיו של חמלניצקי התפשטו בארץ והציתו התקוממות נרחבת בתוך ימים. בגדה השמאלית (המזרחית) של הדנייפר, מצפון לשטחי הסיץ' – אזור שבו רוב האצולה הזוטרה והכמורה נותרו אורתודוקסיות וסבלו מרדיפות המגנאטים – התמרדו כל שכבות האוכלוסייה נגד בעלי האחוזות. הנסיך ירמי וישניובייצקי נאלץ לפנות את נחלותיו הנרחבות בגדה המזרחית ולסגת מלובני עם צבאו הפרטי, תוך שהוא לוקח עמו את היהודים שהשתייכו לו. הגדה השמאלית נפלה לידי המורדים כמעט ללא מאבק, וכל השטח ממזרח לדנייפר היה עתה בפועל מחוץ לשליטת האיחוד. הם טבחו בקתולים, באוניאטים וביהודים שנפלו לידיהם, תוך שהם הורגים אלפים אם לא רבבות. בגדה הימנית, שם הייתה נוכחות הכתר מבוססת בהרבה, התעורר מרד צמיתים אלים והרסני (חְלוֹפְּסְקַאיָה זְלוֹבַּה, "זעם הצמיתים") שהופנה אל כל מי שישב מחוץ לערים המבוצרות. הוא החל בפלך קייב, אך התפשט בהדרגה לווהלין, פודוליה ולרייסין האדומה, שחפפה בערך לגליציה המזרחית. עשרות אלפי מתנדבים משני עברי הנהר נהרו למחנהו של ההטמן; מיליציות וכנופיות חמושות קמו בכל אוקראינה. גונאר היינזוהן העריך כי כלל קורבנות ההתקוממות בשלב הפתיחה ההרסני שלה מנו בין 34,000 ל-42,500 איש. רוברט ניסבת ביין סיכם את דיווחי בני הזמן:
ב-1 ביוני, הגיע חמלניצקי עם צבאו לבילה צרקווה ונעצר שם. היה עליו לארגן ולבסס את צבאו, שתפח ללא היכר בגלל זרם המתנדבים. כמו כן, הטטרים עזבו זמן קצר לאחר קורסון כדי למכור את אלפי העבדים שלכדו. פאול רוברט מגושי העריך שחמלניצקי חשש מההתפרצות החברתית ומכך שהאיכרים יפנו בסופו של דבר גם נגד בעלי האדמות הרותניים: בבסיסו הוא שאף להשבת זכויות הקוזאקים ולפשרה עם האיחוד, בעוד שהמוני העם והזפורוז'ים מהערבות רצו להיפטר מהפולנים אחת ולתמיד. ההטמן שיגר איגרת לוורשה, בה דרש להעלות את מספר הרשומים ל-12,000, לקבל תשלום עבור השירותים הצבאיים שסיפקו בחמש השנים קודם לכן ולהבטיח יחס הוגן לאורתודוקסים. הסיים הכריז מיד כי ההצעות יישקלו על ידי המלך הבא לכשייבחר. בשלב זה, כתב מגושי, ייתכן שחמלניצקי תכנן להפסיק את הלחימה. הוא אף פרש לביתו בצ'יהירין, שם תועד על ידי מבקר, הכומר פטרוניוס, ב-27 ביוני.