cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היסטוריה של גרנדה
המהפכה של 1979 והשלכותיה
במוקד העימות בין בישופ לבין רונלד רייגן עמד שדה התעופה הבינלאומי של גרנדה, שבבניתו החלה ממשלת בישופ עם סיוע קובני גדול בכסף ובעובדים. ממשלת ארצות הברית האשימה שוב ושוב כי המדובר בבסיס צבאי העלול לכשיושלם לשמש את חיל האוויר הקובני ו/או הסובייטי ולשנות את מאזן הכוחות בים הקאריבי.
בישופ הכחיש את הדברים בתוקף והצהיר כי המדובר בשדה תעופה אזרחי בלבד, שעיקר מטרתו היא עידוד התיירות, וכי גרנדה העניה לא תוכל למצות את יתרונותיה התיירותיים הפוטנציאליים כגון חופים יפיפיים כל עוד נאלצים תיירים להיטלטל דרך ארוכה בספינות מנמלי תעופה באיים מרוחקים – ואולם הממשל האמריקאי לא השתכנע.
האפשרות של פלישה אמריקאית עמדה על סדר היום החל משלב מוקדם בתולדות המשטר הסוציאליסטי בגרנדה, והממשלה יזמה את הקמתו של "צבא העם המהפכני" בן 1200 חיילים – מספר משמעותי באי שכל אוכלוסייתו מנתה כמה עשרות אלפי אנשים (עד אז לא היה בגרנדה צבא כלל).
מתנגדיו של בישופ טענו כי קיום צבא במדינה כה קטנה הוא בזבוז כסף, והאשימו כי הצבא עוסק בדיכוי מתנגדי המשטר ובעינויים, טענות שעל נכונותן היו ויכוחים קשים הן בתקופה עצמה ועד היום. בישופ וחבריו הצהירו כי מדינה שיש מי שמתכנן ומאיים לפלוש אליה חייבת לקיים צבא. במקרה של התממשות תסריט הפלישה, היה "צבא העם" אמור להוות גרעין קשה להתנגדות כללית של אוכלוסיית האי לכוחות הפולשים, באמצעות הפגנות המונים ולוחמת גרילה, כאשר הדוגמה שעמדה לנגד עיניו של בישופ הייתה פרשת הפלישה האמריקאית למפרץ החזירים בקובה.
כמו כן, בישופ טיפח את מעמדה של גרנדה כחברה בחבר העמים הבריטי אשר מלכת בריטניה אליזבט השנייה היא באופן פורמלי ראש המדינה שלה. בכל תקופת שלטונו של בישופ נשאר בגרנדה מושל כללי בריטי אשר יצג את ממשלתה של מרגרט תאצ'ר שנמצאה בקוטב האידאולוגי המנוגד לחלוטין לזה של בישופ. באופן פורמלי היה המושל הנציג המקומי של המלכה, שהיא ראש המדינה, ואשר מוסמך להטיל את הרכבת הממשלה על מנהיג פוליטי. המושל, סיר פול סקון, שהיה עצור לתקופה קצרה כאשר תפס בישופ את השלטון, קיבל (אם כי בחוסר התלהבות) את הסטטוס קוו החדש והעניק לבישופ הסמכה להרכיב את הממשלה כאשר בישופ כבר החזיק בשלטון בפועל.
למעשה תיפקד המושל בעיקר כשגריר של בריטניה, ושמר על פרופיל נמוך במהלך שנות הממשל המהפכני. מבחינתו של בישופ, קיום יחסים תקינים פחות או יותר עם בריטניה, למרות שבין הנשיא רייגן וראש הממשלה תאצ'ר הייתה קרבה אידאולוגית רבה ברוב השאלות על סדר היום העולמי, הייתה הישג חיוני להישרדות המשטר.
כמו כן הקפיד בישופ לקיים את חברותה של גרנדה במסגרות אזוריות משותפות עם האיים הסמוכים, גם הם מושבות בריטיות לשעבר, שבהם שלטו ממשלות בגוון אידאולוגי שונה מאוד מזה שלו – גם זאת כדי לשמור על מסגרת של לגיטימציה בינלאומית שתגונן של גרנדה בפני פלישה.
הפשרות שעשה בישופ במימוש האידאולוגיה הסוציאליסטית המהפכנית לא מצאו חן, בלשון המעטה, בעיני חברו הוותיק ברנרד קוארד, שצבר כח רב בתפקידיו כסגן ראש הממשלה, שר האוצר, המסחר והתעשייה וחבר בכיר בוועד המרכזי של תנועת היהלום החדשה. קוארד לא היה מרוצה מהזחילה בקצב ההלאמות, וגם לא התלהב מנסיונותיו של בישופ להנהיג "דמוקרטיה מלמטה" (Grassroots Democracy ) באמצעות "מועצות של פועלים" – ניסיון להחיות את רעיון ה"סובייטים" כפי שהיו נהוגים בשנותיה הראשונות של המהפכה  הרוסית. בינתיים, התעוררו קשיים כלכליים והעדר צמיחה בכלכלה של גרנדה, וכל אחד משני המנהיגים האשים בכך את מדיניותו של האחר.
במשך זמן רב הצליחו שני הידידים לשעבר למנוע את פרסום המתח הגובר והולך ביניהם, את נסיונותיהם לגייס כל אחד לצידו את צמרת מפלגת השלטון והצבא, ואת התפצלותה למעשה של תנועת היהלום החדשה לשתי סיעות עוינות זו לזו. משום כך קיבלו תושבי גרנדה בזעזוע רב את ההודעה הפתאומית ב-19 באוקטובר 1983 על הדחתו של מוריס בישופ וכליאתו במעצר בית, ומסירת השלטון למועצה צבאית בראשות הגנרל הדסון אוסטין (Hudson Austin) אשר תמך בקוארד.
על האי כולו הוטל עוצר, אך אלפי תושבים הפרו אותו ויצאו למה שנחשב כהפגנה הגדולה ביותר בתולדותיה של גרנדה. הם צעדו לביתו של מוריס בישופ ושחררו אותו ואת ראשי תומכיו ושריו שהיו כלואים גם הם.
אולם הצבא פתח באש על המפגינים, ובהמשך אותו יום נהרגו (או הוצאו להורג) מוריס בישופ ושבעה משריו ותומכיו העיקריים, ביניהם השרה ז'קלין קרפט (Jacqueline Kreft) שהייתה חברתו לחיים של בישופ ואם בנו ולדימיר.
על הנסיבות המדויקות בהן קרה הדבר קיימות גרסאות שונות וסותרות, והרבה פרטים באירועים אלה נשארו לוטים בערפל. פרשת מותם של בישופ ושריו ממשיכה עד היום להסעיר את הפוליטיקה בגרנדה ולעורר מחלוקות וויכוחים סוערים - במיוחד לגבי השאלה מי היה (או היו) נותני ההוראה. כמו כן, גופתו של בישופ מעולם לא נמצאה, וישנן תאוריות רבות בשאלה לאן נעלמה או הועלמה ומדוע.
ההפיכה והוצאתם להורג של מוריס בישופ ותומכיו פתחו את הדלת לפלישה האמריקאית, שהתממשה תוך ימים ספורים.
פלישת ארצות הברית
חשיבותה של גרנדה כרפובליקה דמוקרטית בשעריה של ארצות הברית הביאה לפלישת צבא ארצות הברית לגרנדה, ולסילוק המשטר הצבאי תוך שימוש בכוח. התערבות אמריקאית זו הייתה יוצאת דופן, בכך שתמכה למעשה במשטר בעל אוריינטציה שמאלית מרקסיסטית, בשם ההגנה על הדמוקרטיה. במהלך הפלישה הצבאית הפציצו האמריקאים בטעות בית חולים.
לימודי מגדר
לימודי מגדר הוא תחום ידע אקדמי בין-תחומי העוסק בחקירת הזהויות, התפקידים והייצוגים המגדריים, וכיצד מערכת המגדר באה לידי ביטוי בזירות חברתיות שונות.
לימודי מגדר צמחו במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, עם התפתחות תחומי ידע נוספים מעבר ללימודי נשים שהפכו לתחום אקדמי נפרד כבר בסוף שנות ה-60. כיום לימודי מגדר הם תחום גג שתחתיו מתקיימים תחומי ידע שונים – לימודי נשים, לימודי גבריות, תאוריות פמיניסטיות, תיאוריות של מיניות, לימודי להט"ב ועוד.
רב-תחומיות
בבסיס לימודי מחקר עומדת ההנחה כי הזהות המגדרית היא אחד העקרונות בסיסיים הקובעים את האופן בו הסדר החברתי מתארגן, ומכאן שעליהם לעסוק בדיון ובמחקר של האופן בו קטגוריית המגדר משפיעה על תחומי הפעילות האנושית השונים. לימודי מגדר מחויבים לתפיסה רב-תחומית ולשיתוף פעולה עם חוקרים מתחומי ידע שונים, הן לצורך שימוש במקורות ידע חיצוניים והן למטרת יישום תיאוריות המגדריות על תחומי ידע ופעולה מגוונים. במקרים רבים לימודי מגדר במוסדות האקדמיים השונים משותפים לכמה פקולטות - רוח, חברה, אמנויות, משפטים, רפואה, ועוד.
אקטיביזם
לימודי מגדר עוסקים בבחינה ביקורתית של האופן בו המבנים ויחסי הכוח החברתיים מייצרים ומשעתקים את מערכת היחסים הקיימת בין המגדרים השונים. חלק מהתוכניות ללימודי מגדר מעודדות אקטיביזם במקרים של זיהוי דיכוי מגדרי.
הצטלבות עם קטגוריות זהות נוספות
לימודי מגדר עוסקים ביחסים בין מגדר לבין מאפייני זהות נוספים, כגון אתניות, מיניות, מעמד, גזע, מתוך ניסיון להבין מה היחס ביניהם. התפיסה היא שדיכוי על רקע מאפייני זהות אלה ואחרים במקרים רבים משולב בנקודת המבט המגדרית.
היחס בין לימודי נשים ללימודי מגדר
מנגד, הרחבת לימודי נשים ומעבר ללימודי מגדר יצרו את החשש שמא התוצאה תהיה מחיקת ההישג של הבאת נקודת המבט של הנשים לקדמת המחקר, הידע וייצור התרבות, וזניחת ההדגשה של הפערים המיניים, הגופניים והרגשיים בין נשים לגברים. אחרים רואים את המעבר מלימודי נשים ללימודי מגדר כתחום אקדמי ניסיון לייצר תדמית נייטרלית יותר לתחום, מתוך ההנחה כי כך יקל על העוסקים בו להיות זכאים ליתרונות מוסדיים שונים. המחיר שהשינוי דורש הוא ויתור על הפן הפוליטי של פרויקט לימודי נשים.
ביקורת נוספת מבטאת חשש שהרחבת התחום תפתח אותו להשתתפות של גברים, במקום שבתחילת הדרך כלל נשים בלבד ונתפס על ידן כמקום בטוח.
התנגדות ללימודי מגדר
לקראת סוף העשור השני של המאה ה-21 החלה מגמה של צמצום וסגירה של תוכניות אקדמיות של לימודי נשים ומגדר, וזאת במקביל לביטויים של השלטון בהקשר לצמצום זכויות האשה על גופה וזכויות של קבוצות להט"ב. ניתן לראות תופעה זו בפולין, בהונגריה ובברזיל , אולם גם במדינות בעלות משטרים דמוקרטיים עם התגברות הקולות השמרניים, המונח "תיאוריה מגדרית" החל לסמן את הדרישות של המגדרים והקבוצות השונות לשוויון זכויות וחופש בחירה, לראות בתוכניות הלימודים העוסקות בלימודי מגדר כמקור לדרישות אלה ולנסות לפעול לצמצומן וסגירתן.
Sawayama
Sawayama (מעוצב באותיות גדולות; SAWAYAMA, בעברית: סאוואיאמה) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת היפנית-בריטית רינה סאוואיאמה. האלבום יצא לאור ב-17 באפריל 2020, על ידי חברות התקליטים אווקס טרקס ו-Dirty Hit. מתוך האלבום יצאו שישה סינגלים.
לאחר צאתו של מיני-אלבום Rina, בשנת 2017, שזכה לשבחים רבים מצד מבקרי המוזיקה, במיוחד ממבקרי הסוגה מוזיקלית, כמו גם את הנוסטלגית באג 2000 ואופיו "האינטליגנטי". שתוארה על ידי סאוואיאמה עצם כעל "בעלת משפחה וזהות", והיא בוחנת לירית חוויות אישיות מילדותה ובגרותה.
רקע והקלטה
Sawayama הוקלט בלונדון ובלוס אנג'לס. האמנית עצמה הצהירה בהודעה לעיתונות כי האלבום "עוסק במשפחה וזהות. מדובר בהבנת עצמך בהקשר של שתי תרבויות מנוגדות (מבחינת בריטים ויפנים), מה פירוש "שייכות" כאשר הבית הוא מושג מתפתח, להבין בחוץ היכן שאתה יושב בנוחות בתוך ומבוכה מחוץ לסטריאוטיפים, ובסופו של דבר מנסה להיות בסדר רק שאתה, יבלות והכל."
קרדיטים
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל. קרדיטים המותאמים מן החוברת המצורפת של האלבום.
Sawayama Remixed
Sawayama Remixed הוא מיני-אלבום רמיקס של הזמרת-יוצרת היפנית-בריטים|בריטית רינה סאוואיאמה. המיני-אלבום יצא לאור ב-27 בנובמבר 2020, על ידי חברת התקליטים Dirty Hit. מתוך האלבום יצא סינגל.
2005 בספורט
ג'ודו
אליפות העולם בג'ודו נערכה בקהיר שבמצרים. יפן זכתה ב-3 מדליות זהב (11 בסה"כ), הולנד ב-3 מדליות זהב (6 בסה"כ) וקובה זכתה ב-2 מדליות זהב (3 בסה"כ).
גביע המאסטרס
דוד נלבנדיאן ניצח את רוג'ר פדרר  והנחיל לו הפסד ראשון לאחר 35 ניצחונות רצופים.
גביע הפדרציה
נבחרת רוסיה ניצחה את נבחרת צרפת  2:3.
גביע דייוויס
נבחרת קרואטיה ניצחה את נבחרת סלובקיה 2:3  וזכתה בגביע בפעם הראשונה.
אליפות העולם לקבוצות
סאו פאולו גברה על ליברפול  0-1.
כדוריד
אליפות העולם בכדוריד נערכת בתוניסיה:
אליפות אירופה
נבחרת יוון זוכה באליפות לאחר ניצחון על נבחרת גרמניה  62:78.
אליפות אמריקה בכדורסל
ברזיל זכתה באליפות לאחר ניצחון על ארגנטינה  88-100.
אליפות העולם
אליפות העולם נערכה במונטריאול, קנדה
פולו
פּוֹלוֹ הוא משחק ספורט קבוצתי המתקיים תוך כדי רכיבה על סוסים. המשחק הומצא באיראן ומשם התרחב לכל יבשת אסיה. מטרת המשחק היא להבקיע שערים נגד הקבוצה היריבה. הרוכבים מבקיעים שער כאשר הם חובטים את הכדור לרשת בעזרת מחבט מעץ. במשחק הפולו השערים תקפים אך ורק כל עוד מי שכבש את השער עשה זאת בזמן שהיה רכוב על סוס. לפי מסורת המשחק, משחקים נערכים בשטח פתוח וכל קבוצה מורכבת מארבעה רוכבים. בזמן המשחק נועלים הרוכבים מגפיים מיוחדים בגובה הקרסול הנקראים צ'וקה (chukka).
דוד קאפח
הרב דוד קאפח (ג' בחשוון ה'תרנ"ב, 4 בנובמבר 1891 - ב' בכסלו ה'תרע"ט 6 בנובמבר 1918) היה ממנהיגי תנועת דור דעה בתימן, בנו ותלמידו של הרב יחיא קאפח ואביו של הרב יוסף קאפח.
ילדותו ונעוריו
למד אצל אביו תורה (ובכלל זה תלמוד וספרי הרמב"ם) וכן לימודי חול בכללם דקדוק ומדעי התכונה (אסטרונומיה). מגיל צעיר גיבש סביבו חבורת תלמידים וחברים להם היה מעביר שיעור במשנה תורה החל מהשעה שתיים בלילה ועד עלות השחר. החבורה אף קבעה לעצמה תקנון ובו תשעה סעיפים.
בגיל 16, בט"ז באב התחתן דוד עם נצ'רה בת הרב יחיא בן הרב סלימאן בן רבי סאלם צאלח. לבני הזוג נולדו מספר ילדים שמתו בקטנותם. בנם היחיד שנותר בחיים היה הרב יוסף קאפח שנולד בי"ב בכסלו ה'תרע"ח (27 בנובמבר 1917).
הקמת בית הספר
בתחילה עסק הרב דוד בצורפות ובאריגת חגורות מקושטות בחוטי זהב וכסף עבור הערבים. בשנת 1910 ביוזמת הרב הראשי הרב יחיא יצחק הלוי פתחה הממשלה הטורקית בתימן בית ספר מסודר בשם "אלמכתב" ובו תוכנית לימודים שכללה לימודי קודש לצד לימודי חול. הרב הראשי מינה את הרב יחיא קאפח ובנו דוד לעמוד בראש בית הספר.
האב והבן שימשו כמורים בעברית ולימדו דקדוק ותנ"ך. את מקצועות החול לימדו מורים טורקיים. הקמת בית הספר הביאה למימוש את תוכניותיהם של הרב יחיא והרב דוד להקמת בית ספר יהודי מודרני בתימן.
ההתנגדות לבית הספר
בתחילה זכה בית הספר לתמיכה רחבה בקהילה היהודית שחפצה בהשכלה אך בהדרגה התרבו מתנגדיו של בית הספר כיוון שראו כי מעבר להשכלה הוכנסו תכנים שלא היו מקובלים על הקהילה שסברה כי תכנים אלו יוציאו את ילדי הקהילה לתרבות רעה. ההתנגדות לבית הספר אף העלתה אל פני השטח את המחלוקת בת עשרות השנים שעורר הרב יחיא קאפח באשר למהימנות הקבלה.
לאחר סגירת בית הספר
לאחר סגירת בית הספר מונה הרב דוד למנהל בית מסחר גדול לבדים ובגדים טורקיים בשוק בחלקה הערבי של צנעא. עבודה זו שיפרה את מצבה הכלכלי של המשפחה והביאה אותה לרווחה יחסית.
פעילות החבורה בהנהגתו של הרב דוד נמשכה ואף התרחבה. החבורה התמקמה בביתו של אחד החברים, ר' יחיא נסים מנצורה, הביאה ספר תורה וייחדה את המקום ללימוד ואף לתפילה. בנוסף, השכימו החברים שעה קודם לשם לימוד מורה הנבוכים, כהכנה לשיעור שמסר הרב יחיא קאפח במוצאי שבתות במחשבת ישראל. ר' דוד קאפח המשיך להתמחות בתורת הדקדוק והגיע לרמת בקיאות מרשימה.
בשנת ה'תרע"ג (1913) ייסד הרב דוד אגודת צדקה בשם "חברת פקוחי עין" ששמה לה למטרה לפקוח עין על נזקקים שסירבו לפנות בעצמם לקבלת צדקה, ביניהם בעלי בתים שירדו מנכסיהם ועוד. בהתאם להלכה, מונו שלושה מראשי החברה כמוסמכים להכריע בשאלת חלוקת הכספים, ביניהם הרב דוד. קופה זו התרחבה תוך שנים ספורות וסייעה לרבים מיהודי צנעא, זאת עד לסגירתה בעקבות פטירתו של הרב דוד מייסדה.
פנקסי האגודה, רשימות התורמים, ההכנסות וההוצאות נשמרו בידי בנו, הרב יוסף קאפח, אך אבדו יחד עם כתבים נוספים בשנת עלייתו לארץ ישראל בשנת ה'תש"ג (1943).
שיא המחלוקת בתימן ושנותיו האחרונות
בשנותיו האחרונות של הרב דוד הגיע לשיאה המחלוקת שבין הדרדעים לעיקשים בתימן. צעירים רבים מתנועת דור דעה נאסרו בהתאם לרשימות שנמסרו למשטרה. באחד מגלי המעצר נאסרו כעשרה חברים, ביניהם הרב דוד, תוך שהם סועדים סעודת שבת.
בהמשך הוטל איסור מטעם השלטונות לקיים תפילות בבתים פרטיים, ובתי הכנסת החדשים נסגרו. חבורת דור דעה הפסיקה את תפילותיה בביתו של ר' מנצורה אך המשיכה בסתר בלימוד המשותף.
במהלך שנת ה'תרע"ח (1918) החלה פרשיית מעצרים נוספת ובה נאסרו הרב יחיא קאפח שהיה אז כבן שבעים ובנו, הרב דוד. השניים נתפסו בהפתעה כתוצאה מהלשנה במהלך שיעור, כשהעילה למעצר הייתה הפרת החוק שאסר עליהם ללמד. השוטרים הכו את העצורים (לטענתם, ההכאה נעשתה לבקשת המוסרים היהודים) וקת אחד הרובים פגעה קשות בצלעותיו של הרב דוד. המכה גרמה לו לנזק רב שהלך והחמיר עד שהביא למותו.
בחודשים שהיה מוטל על ערש דווי, המשיך הרב דוד ביתר שאת להעתיק כתבי יד של ספרות תורנית, עד שנפטר בב' בכסלו ה'תרע"ט, 6 בנובמבר 1918, והוא כבן 27.
לאחר מותו
לאחר מותו של הרב דוד המשיכה אשתו בגידול בנם יוסף עד שמתה גם היא בשנת 1924. מכאן ואילך טיפלה ביוסף הצעיר דודתו סעדה ושצ'י, אחות הרב דוד אביו, תחת השגחתם של הסב והסבתא.
בשנת 1934 נישא הרב יוסף לברכה ולבנם הבכור שנולד בשנת 1936 קראו בשם דוד, על שם סבו.
מיתה בידי שמיים
בהלכה, מיתה בידי שמיים היא עונש המוטל על כחמישה עשר חטאים שנעשו במזיד, והוא עונש מוות שאמור להתבצע על ידי אלוהים ולא על ידי בית דין. עונש המיתה בידי שמים נחשב לעונש קל יותר מעונש הכרת (עונש דומה של מיתה בידי אלוהים) המוטל על 36 חטאים אחרים. מיתה בידי שמיים על פי הגמרא במסכת מועד קטן כח. קובעת כי גיל 60 זהו מיתה בידי שמיים: "מת בחמשים שנה זו היא מיתת כרת חמשים ושתים שנה זו היא מיתתו של שמואל הרמתי ששים זו היא מיתה בידי שמים".
מאחר שעונש זה בידי אלוהים ולא בידי אדם, לו גלויות צפונות הלב, אין צורך לגביו בעדות או בהתראה. אך אם ישנה עדות והתראה, העובר על רוב העבירות הללו במזיד מתחייב גם כן במלקות בבית דין, ככל עובר במזיד על מצוות לא תעשה. אמנם חלק מן העברות הללו הן מצוות עשה, שבהן אין חיוב בידי אדם בשום מקרה.
החטאים המחייבים מיתה בידי שמים
החטאים שעליהם חייבים מיתה בידי שמים נחלקים לשתי קבוצות:
אי ציות לנבואה
עונש המיתה בידי שמים על קבוצת החטאים הקשורה לציות לנבואה, מקורה בפסוקים בתורה:
על פי זה, המשנה מבחינה בין שני סוגי חטאים המוזכרים בפסוקים האלו, שחלקם מתחייבים עונש מוות בבית דין, וחלקם חייבים רק מיתה בידי שמים:
על פי המשנה ישנם שלושה חטאים שעליהם מתחייבים מיתה בידי שמים:
חילול הקודש
הקבוצה השנייה של החטאים שעונשם מיתה בידי שמים, היא של חטאים הקשורים בחילול הקודש על ידי חוסר הקפדה על התנאים ההלכתיים הדרושים לעבודה בבית המקדש וכדומה. כמה פסוקים במקרא מתרים בעונש מוות על פעולות כאלו:
חז"ל הרחיבו את עונשי המוות הללו לרשימה מפורטת של חטאים שחייבים עליהם מיתה בידי שמים:
במספר מקרים ניתן עונש מיתה בידי שמיים גם לגוי, למשל גוי ששבת חייב מיתה, וכן גוי העובר על איסור לימוד תורה לנוכרי.
ההבדל בין מיתה בידי שמים לכרת
עונש מיתה בידי שמים נחשב לעונש קל יותר מעונש הכרת המוטל על 36 חטאים אחרים. ההבחנה מתבטאת במיוחד בהבדל בין טמא שאכל תרומה או בכורים וכדומה שחייב מיתה בידי שמים, לבין טמא שאכל בשר קורבנות שזהו חטא חמור יותר, וחייב כרת.
לפי רש"י, ההבדל בין העונשים הוא שעונש המיתה בידי שמים הוא רק מוות שבא מוקדם מהצפוי ולא שהאדם מת בחצי ימיו, ולא כולל גם שבניו ימותו והוא ימות בלי ילדים, כפי שנכלל לדעתו בעונש כרת. לפי הרמב"ם, ההבדל מתבטא בכך שעונש מיתה בידי שמים נגמר ברגע המוות, שבכך מתכפר החטא והוא אינו נענש יותר בעולם הבא.
דיסטופיה
דיסטופיה (באנגלית: Dystopia), ניגודה של האוטופיה, היא מציאות אנושית שבה שולטים יסודות חברתיים הנתפסים כשליליים.
מקור המונח
לפי מילון אוקספורד, המונח הומצא במאה ה-19 על ידי ג'ון סטיוארט מיל, שהשתמש גם במונח של ג'רמי בנתאם "קקוטופיה" (cacotopia). משמעות הקידומת 'קקו' (caco) היא "רע", כמו במונח "קקופוניה". שני המונחים נוצרו כהנגדה למונח "אוטופיה", שנטבע על ידי סר תומאס מור לתיאור חברה או מקום אידיאליים.
אך כמו שציינו כותבים שונים, לפעמים ההבדל בין אוטופיה לדיסטופיה תלוי בנקודת המבט: גן עדן של אדם אחד יכול להיות גיהנום עבור אדם אחר.
בתרבות
בספרות ובקולנוע, חברות דיסטופיות מאופיינות בדרך כלל בעריצות, נצלנות או בקיומו של שלטון דיקטטורי.
ברוב היצירות הדיסטופיות, הממשל מושחת ויוצר או משמר את איכות חיי התושבים ברמה ירודה, לעיתים תכופות תוך כדי הטעיית הציבור שהחברה היא טובה וצודקת, או אפילו מושלמת. רוב היצירות הדיסטופיות מתרחשות בעתיד, אך לעיתים קרובות משלבות בתוכן במודע מגמות חברתיות קיימות מוקצנות. יצירות כאלה נכתבו כאזהרה או כסאטירה, המראה כיצד מגמות חברתיות נוכחיות עלולות להתפתח עד לתוצאה המבעיתה, הדיסוטופית, ובכך מהוות קריאה לשנות את כיוונן – למשל בפעילות המערכת הפוליטית, או בהתקדמות ההתפתחות טכנולוגית.
רבות מהיצירות הדיסטופיות מתארות חברות דיסטופיות היפותטיות החיות בעתיד בו תנאי החיים גרועים במיוחד כתוצאה מדיכוי, טרור, אנרכיה או חוסר במשאבים. במדע בדיוני, במיוחד במדע בדיוני פוסט-אפוקליפטי ובסייברפאנק, ניתן למצוא דיסטופיות רבות.
מאפיינים נפוצים של חברות דיסטופיות
כמה מהמאפיינים של חברות דיסטופיות המתוארות ביצירות שונות הם:
דיסטופיה בספרות
רומנים דיסטופיים ידועים:
דיסטופיות ישראליות
על פי חוקרי ספרות ישראלים, הדיסטופיה העברית הראשונה היא יצירה מ-1941 בשם "שמים מאסו הבונים" מאת ארי אבן-זהב, אולם הסיפור לא ממוקם בסביבת ארץ ישראל. היצירה הדיסטופית הראשונה שעוסקת במרחב המקומי ראתה אור ב-1951 בשם "ישראל בשנת 2000" מאת הסופר סטניסלב גולדפלוס, העוסקת בהתאוששות של ישראל ממרד חיות שנגרם עקב כרסום בשטחי המרעה והמחייה שלהן. הספר יצא לאור במהדורה מחודשת בעריכת חיים פסח, בשנת 2002, בהוצאת בבל.
מאז שנות השמונים חלה פריחה בז'אנר. ניתן לציין במיוחד את "הדרך לעין חרוד" ו-"שואה 2" של עמוס קינן, "מלאכים באים" של יצחק בן נר ו-"פונדקו של ירמיהו" של בנימין תמוז.
וידוי (טולסטוי)
וידוי (ברוסית: Исповедь) הוא ספר קצר של הסופר הרוסי לב טולסטוי העוסק במלנכוליה, פילוסופיה ודת, שנכתב בשנים 1879–1880.
תוכן
וידוי הוא תיאור אוטוביוגרפי של טולסטוי את מאבקו במשבר אמצע החיים. הוא מתאר את חיפושו אחר תשובה לשאלה: אם אלוהים אינו קיים, והמוות הוא ודאי, מה משמעות החיים? טולסטוי טוען שללא תשובה לשאלה זאת, חייו הם בלתי אפשריים.
הספר מתחיל במשל על אדם הבורח מפני חיה רעה לתוך באר יבשה, הרואה דרקון בתחתית הבאר והוא נאחז בשיח הצומח בסדק של קיר הבאר כדי שלא ליפול טרף לדרקון. בהיאחזו בשיח הוא רואה שני עכברים, אחד שחור ואחד לבן, הסובבים את השיח ומכרסמים ממנו. האדם מבין שקצו קרב, אבל בראותו טיפות דבש מפרחי השיח ומלקק מהם. טולסטוי מיד מביא את הנמשל: "כך אני, נדבק לשיח החיים, ביודעי שדרקון המוות מחכה לי בוודאות, מוכן לקרוע אותי לגזרים; ואיני יכול להבין למה נפלתי לסבל זה. ניסיתי ללקק את הדבש שבעבר נחם אותי, אבל הוא כבר אינו מעניק לי הנאה, והעכברים הלבנים והשחורים של היום והלילה מכרסמים בענף בו אני נאחז."
דיסטופיה
דיסטופיות ישראליות
בספטמבר 2018, עלתה לשידור הדיסטופיה הקולנועית הישראלית הראשונה, אוטונומיות, של היוצרים יהונתן אינדורסקי ואורי אלון.
וידוי (טולסטוי)
תוכן
בהמשך פונה טולסטוי לשאלת מציאות האל.
היסטוריה
הכותרת המקורית של הספר היה הקדמה לביקורת על תאולוגיה דוגמטית, כחלק אחד מעבודה של ארבעה חלקים הכוללת גם את "ביקורת על תאולוגיה דדוגמטית", "תרגום והרמוניזציה של ארבעת הבשורות" ו"מה אני מאמין?".
ניסיון ראשון לפרסם את הספר נעשה בשנת 1882 בכתב עת, אולם הוא נפסל על ידי הצנזורה של הכנסייה האורתודוקסית. בשנת 1884 הוא פורסם בז'נבה ובשנת 1906 ברוסיה.
הערכה
המשל הפותח את הספר מוצג בו כ"משל מזרחי". אולם בן ציון גרשוני הצביע על העובדה שמשל דומה להפליא, מופיע בספר שני לוחות הברית מתחילת המאה ה-17, בו הוא מצוטט מספר בשם "אבן בוחן". על כן, מניח גרשוני שהמשל הגיע לטולסטוי ממקור יהודי.
ז'וזה סרניי
ז'וזה סרניי דה אראוז'ו קוסטה (פורטוגזית: José Sarney de Araújo Costa; נולד ב-24 באפריל 1930, פיניירו שבמרניאו, ברזיל) הוא פוליטיקאי ועורך דין ברזילאי. לשעבר כיהן בתפקיד נשיא ברזיל לאחר סיום הדיקטטורה הצבאית בברזיל עם משטרו של ז'ואאו פיגיירדו.
סרניי כיהן כנשיא ברזיל בין השנים 1985-1990. הוא היה האזרח הראשון שכהן כנשיא המדינה לאחר 21 שנים של דיקטטורה צבאית בברזיל והאחרון שעלה לשלטון בתהליך לא דמוקרטי. סרניי הפך לנשיא בעקבות מותו של הנשיא הנבחר (על ידי הקונגרס) טנקרדו נווס, אשר לא הספיק לכהן. סרניי החליף את טנקרדו מאחר שהוא היה סגן-הנשיא הנבחר. שלטונו של סרניי סבב בעיקר סביב השבתה של הדמוקרטיה לברזיל, השמת דגש רב על זכויות האדם, הסדר בחירות ישירות לנשיאות, ביטול שינויים משפטיים מתקופת הדיקטטורה ועוד.
סרניי היה גם מושל מדינת מרניאו בין השנים 1966 ו-1971 ונשיא הסנאט הברזילאי בין 1995-1997 ובין 2003-2005. הוא נבחר שוב לנשיא הסנאט בשנת 2009, תפקיד שממשיך למלא עד היום. בנוסף על כך סרניי ידוע בתור סופר מוכשר וחבר האקדמיה הברזילאית לשפה וספרות.
ביוגרפיה
ז'וזה סרניי דה אראוז'ו קוסטה נולד בפיניירו, מדינת מרניאו, בצפון הרפובליקה הברזילאית הראשונה, ב-24 באפריל 1930. הוא היה בנם של השופט סרניי דה אראוז'ו קוסטה וקיולה פררייה דה אראוזו קוסטה. שנות לימודיו הראשונות היו באזורים הכפריים, שם למד בבית הספר היסודי מוטה ג'וניור, בעיר סאו בנטו. צעירותו היו בחסות משטר "המדינה החדשה", תקופת שלטון דיקטטורי בברזיל בראשותו של הנשיא ז'טוליו ורגאס. בגיל 12 הוא החל לעבוד לעריכה עיתונאית בסאו לואיס. בשנת 1945 נעצר סרניי בגין השתתפותו בהפגנות נגד הדיקטטורה של ורגאס אך שוחרר כעבור מספר חודשים עם נפילת משטר ורגאס ובחירתו של גספאר דוטרה לנשיאות. בשנת 1946 פגש סרניי את מרלי מקיירה איתה התחתן ביולי 1952. לזוג נולדו שלושה ילדים: לרוזיאנה (1953), פרננדו (1955) וז'וזה סרניי פיליו (1957). בשנת 1947, לאחר שכתב עיתון חדשותי ראשון מוצלח, הוא התקבל לעבודה ככתב עיתונות.
בשנת 1950 הצטרף סרניי לפקולטה למשפטים במרניאו, שם סיים את לימודיו במדעי המשפט והחברה בשנת 1953. בשנה שלאחר מכן הוא החל ללמד בפקולטה לחוק אזרחי של האוניברסיטה הקתולית במרניאו. בשנת 1955 הוא קיבל באופן זמני את המנדט של סגן פדרלי בלשכת הצירים ונטש את קריירת ההוראה. סרניי נבחר לסגן הסנאטור המייצג של מדינת מרניאו בבית העליון של הקונגרס הלאומי של ברזיל בשנת 1959 מטעם מפלגת האיחוד הלאומי הדמוקרטי (UDN). הייתה ההמפלגה שמרנית והתנגדה למדיניות ההלאמות של הנשיא ז'ואאו גולאר אשר העלו חשש מפני הפיכה קומוניסטית בברזיל. תחילה תמכה המפלגה לשלטון הדיקטטורה הצבאית בברזיל שהפילה את גולאר מהשלטון. סרניי נבחר למושל מדינת מרניאו בשנת 1965. הוא עזב את התפקיד במטרה להתמודד לחברות בסנאט. לאחר שנבחר נותר בתפקיד סנאטור בין השנים 1970–1985. עם הזמן המבנה האוטוקרטי של המשטר הצבאי הביא את סרניי להתנגד לו.
מפלגת החזית הליברלית (PFL), שנוסדה בשנת 1984, הוקמה לכאורה כדי להתנגד למועמדותו לנשיאות של איש הכת הצבאית השלטת פאולו מאלוף בבחירות בברזיל בשנת 1985 - הבחירות הדמוקרטיות האזרחיות הראשונות מאז 1964. לאחר מכן הצטרפה המפלגה החדשה לסיעת ברית הדמוקרטית (Aliança Democrática; AD) אשר הדגישה את תמיכתה במועמדותו של טנקרדו נווס, מראשי האופוזיציה לשעבר, לנשיאות ברזיל. ז'וזה סרניי, שהיה ממייסדי מפלגת החזית הליברלית, נבחר לתפקיד המועמד לסגן הנשיא של נווס מטעם הסיעה. מועמדותם של נווס וסרניי ניצחה בבחירות והם נבחרו להנהיג את הממשלה האזרחית הראשונה מאז 1964. למרות זאת, נווס חלה ונפטר לפני השבעתו לתפקיד הנשיא, על כן הפך סרניי לנשיא מתוקף תפקידו בתור סגנו; תפקיד אשר אותו הוא מילא עד לשנת 1990. הוא הושבע לנשיא ה-31 של ברזיל ב-15 במרץ 1985 והחליף בתפקיד של ז'ואאו פיגיירדו.
כיוון שהוא לא הצליח להתמודד עם בעיות כלכליות, פיננסיות וחברתיות משתוקקות של ארצו, סרניי החמיר אותן בגלל חוסר ההחלטיות שלו. האינפלציה זינקה מ-227 אחוזים בשנת 1985 לכמעט 1,500 אחוזים בשנת 1990, בעוד שהתוצר לנפש נשאר יציב בסך הכל. סרניי לא היה מסוגל לנהל מחדש משא ומתן על חוב החוץ העצום של ברזיל למשקיעים גדולים, ארצות הברית בראשם. החוב הבינלאומי של ברזיל היה הגבוה ביותר בעולם המערבי. לבסוף הוא נכשל בניסיונו לבצע רפורמה בייצוג העבודה בקרב הממשל ולא צלח בתוכניתו להפוך את שוק העבודה לדינמי וגמיש יותר. בשנת 1987 פרשה מפלגת החזית הליברלית מהברית הדמוקרטית, ובשנת 1988 סרניי עזב את המפלגה בניסיון לא מוצלח להקים קואליציה מנצחת לבחירות לנשיאות 1989 אך נותר נשיא עד לסיום הקדנציה שלו.
לאחר סיום כהונתו בתור נשיא המשיך סרניי בקריירה פוליטית בה הוא נותר עד היום. כתביו הספרותיים זיכו אותו ביוקרה של איש תרבות ובחברות באקדמיה הברזילאית לשפה וספרות. בשנת 2009 נבחר בפעם השלישית בתולדות הקריירה שלו לכהן בתפקיד נשיא הסנאט הפדרלי של ברזיל. בראיון לכבוד יום הולדתו ה-90 בשנת 2020 טען סרניי כי מורשתו עסוקה בעיקר ב"רה-דמוקרטיזציה וזכויות אדם".
Do As Infinity
ドゥ・アズ・インフィニティ) Do As Infinity) היא להקת ג'יי-פופ/רוק יפנית שהופיעה לראשונה ב-29 בספטמבר 1999 עם הסינגל הראשון שלה, "Tangerine Dream". שלושה מן השירים שלה נבחרו לשמש כשירי פתיחה/סיומת של סדרת האנימה המצליחה אינויאשה.
טומיקו ואן
שם ביפנית: 伴 都美子
תאריך לידה: 9 ביוני 1979
מקום לידה: קומאמוטו, יפן
תפקיד: מילים, שירה
ריו אוואטארי
שם ביפנית: 大渡 亮
תאריך לידה: 4 באפריל 1972
מקום לידה: קאנאגאווה, יפן
תפקיד: מילים, גיטרה, ליווי שירה
דאי נאגאו
שם ביפנית: 長尾大
תאריך לידה: 28 במרץ 1971
מקום לידה: צ'יבה, יפן
תפקיד: לחן, גיטרה
היסטוריה
דאי נאגאו התחיל כמלחין ללהקה חובבנית. אחרי שהלהקה התפרקה, נאגאסו המשיך להלחין שירים והוא שלח קלטות דמו ליותר מ-50 חברות הקלטה ביפן. בסופו של דבר, חברת התקליטים "Avex Trax" שכרה את נאגאו כמלחין. הוא קיבל מיד את המשימה להלחין שירים לאיומי האמאסאקי והיטומי.
את שאר שנת 1999 העבירה הלהקה בהופעות רחוב ובהופעות קטנות בחנויות תקליטים בכל רחבי המדינה. הם גם השתתפו באירועים כלל ארציים ובהם פסטיבל בעיר הולדתה של טומיקו, קומאמוטו. שרשרת הופעות הרחוב האגדית שלהם הסתיימה בהופעה האלף, בקונצרט חינמי למעריצים שלהם שנערך בשיבויה.
הסינגל השלישי של הלהקה, "Oasis", יצא ב-26 ביוני 2000. זהו היה השיר הראשון של Do As Infinity שעבר את המקום ה-30 במצעד של אוריקון והשיר נבחר לשיר פרסומת של קו מוצרי טיפוח יפני. Do As Infinity עשו לאט את דרכם לאור הזרקורים.
הסינגל "Yesterday & Today", יצא ב-23 בפברואר ונבחר לשיר הנושא של סדרת הדרמה הפופולרית "ניסנן נו קוי". השיר בי-סייד מתוך הסינגל, "Raven", נבחר לשיר הסיום לסרט האימה "יוזומאקי" מה שנתן ללהקה חשיפה נוספת. הסינגל "Yesterday & Today" היה הסינגל המצליח ביותר של הלהקה והוא הגיע למקום ה-10 במצעדים של אוריקון.
המאמצים של הלהקה השתלמו. "Break of Dawn" האלבום הראשון של הלהקה, שיצא רק חודש אחרי הסינגל "Yesterday & Today", הגיע כבר ביציאתו למקום 3 במצעדים של אוריקון. הלהקה המשיכה לעשות הופעות ציבוריות והופעות ברחבי יפן. ב-2 באוגוסט של אותה שנה, הסינגל החמישי של הלהקה "rumble fish", יצא. הסינגל שימש כשיר הנושא של הסרט המצליח "קאמן גאקורן". בסוף נובמבר של אותה שנה, הלהקה הוציאה את הסינגל "We are", שיר בנושא חג המולד, לכבוד סיומה של אותה שנה. הלהקה סיימה את השנה עם עוד ספירה לאחור, שוב, במועדון "ולפארה".
שנת 2001 הייתה שנה עמוסה מאוד ל־Do As Infinity. עם אלבום אחד ושישה סינגלים, השלישייה הייתה כבר ותיקה בתעשייה, אבל הם עדיין לא הופיעו בטלוויזיה הארצית. דבר זה השתנה עם היציאה של הסינגל ה-7 של הלהקה, "Desire". השיר הופיע בתוכנית הפופולרית "Music Station" והשיר והלהקה זכו לחשיפה ארצית. ההופעה בטלוויזיה הרחיבה אפילו יותר את בסיס המעריצים של הלהקה, מה שעזר לסינגל הבא שלהם "New World" להגיע למקום ה-1 במצעדים של אוריקון, כבר בהופעתו הראשונה.
בחודש שלאחר מכן הלהקה הוציאה את ה-DVD הראשון שלה, שכלל קליפי וידאו לתשעה מהלהיטים של הלהקה. ה־DVD נקרא בפשטות, "9". הסינגל ה-8 של הלהקה, "טוקו מאדה" (הרחק מכאן), יצא ב-25 באפריל וכחודש אחריו יצא הסינגל "Week!" בסוף מאי. ב-27 ביוני יצא הסינגל "פוקאי מורי" (יער עמוק), שנבחר לשיר הסיום השני של סדרת האנימה- אינויאשה. שארית השנה שימשה להכנות למסע הופעות נוסף של הלהקה שיתחיל בנובמבר, מעט אחרי היציאה של הסינגל ה-11 "בוקנשה טאצ'י" (הרפתקאות) והאלבום השלישי, "Deep Forest", שהגיע למקום ה-1 במצעדים של אוריקון.
שנת 2002 התחילה עם הופעה של טומיקו באלבום צדקה של Avex וביציאה של הסינגל ה-12 של הלהקה, "הי נו אטארו סאקאמיצ'י" (גבעה שטופת שמש) חודש לאחר מכן. לאחר היציאה של אלבום האוסף הראשון שלהם, "Do The Best", הלהקה טיילה לטאיוואן והונג קונג באפריל לקמפיין מיוחד. הלהקה צברה פופולרית גדולה גם מחוץ ליפן ומשכה כ-500 מעריצים להופעה שלה בחנות המוזיקה המפורסמת HMV בהונג קונג.
הלהקה הייתה מועמדת ל"דיסק הזהב" ביפן לאלבום הפופ & רוק של השנה וניצחה. הם הוציאו את הסינגל ה-13 שלהם ביולי, דאבל איי סייד, "Under the sun/under the moon" ובאוגוסט, יצאו למופע הופעות נוסף ביפן.
הסינגל הבא של Do As Infinity, "שינג'יטסו נו אוטה" (שיר אמיתי), יצא ב-30 באוקטובר ושימש כשיר הסיום ה-5 של סדרת האנימה המצליחה אינויאשה. למרות ההצלחה שלהם, Do As Infinity רצו להראות למעריצים שלהם שהם לא שכחו אותם. הם פרסמו באתר שלהם בקשה למעריצים, לשלוח סיפורים קצרים, להשתמש בהוצאות הקודמות של הלהקה כמקורות השראה ולשבץ את המילה "שינג'יטסו" (אמת) איפשהו בסיפור. הסיפורים הקצרים הללו, תחת הכותרת "Your Truth", פורסמו כספר. בסוף אותה שנה, Do As Infinity יצאו לסיבוב הופעות נוסף ופרסמו את האלבום הרביעי שלהם, "True Song".
Do As Infinity פתחו את שנת 2003 עם היציאה של הסינגל ה-15 של הלהקה, "מהו נו קוטובה ~Would You Marry Me?~ " (מילת הקסם ~Would You Marry Me?~). השיר הפך לאחד מהשירים הפופולרים ביותר בחתונות ביפן. הסינגל הבא של הלהקה "הונג'יטסו ווה סייטן נארי" (היום עומד להיות יום טוב) זכה גם הוא לפופולריות גדולה. "הייראגי" (צינית-(סוג של צמח)), סינגל הבא של הלהקה, יצא בתחילת נובמבר ושבועיים אחריו, יצא האלבום ה-5 של הלהקה, "Gates of Heaven". הלהקה לקחה הפסקה קצרה והופיעה בניו יורק ובדאלאס במהלך קיץ 2004 וכמו כן הם הופיעה בקוריאה בזמן "שבועה הידידות של קוריאה & יפן".
בתחילת שנת 2005 הלהקה הוציאה את האלבום האחרון שלה, "Need Your Love" ויצאה למסע הופעות נוסף. ב-27 ביולי Do As Infinity הוציאו את הסינגל האחרון שלהם, "TAO". הסינגל שימש כשיר הנושא של משחק הRPG המצליח, "Tales of Legendia". ב-14 בספטמבר 2005 Do As Infinity הודיעו שהלהקה תתפרק ב-29 בספטמבר, בדיוק 6 שנים מהיום שהסינגל הראשון שלה, "Tangerine Dream" יצא. ההופעה האחרונה שלהם הייתה ב"ניפון בודוקאן" ב-25 בנובמבר.
מאז פירוק הלהקה, טומיקו ואן, הזמרת הראשית, יצאה בקריירת סולו. היא הוציאה את האלבום הראשון שלה, "FAREWELL", ב-29 במרץ 2006. ריו אוווטארי, הגיטריסט, הצטרף ללהקה חדשה "Missile Innovation" שהוציאו את הסינגל הראשון שלהם "אודורו יו Honey" ב-1 בפברואר 2006. ריו עבד גם עם מוזיקאים כמו איומי האמאסאקי, אוטסוקה איי ו-AAA. דאי נאגאו עובד תחת חברת התקליטים "True Song Music" ומלחין שירים למוזיקאים רבים.
קאדילק סוג 53
קאדילק סוג 53 (באנגלית Cadillac Type 53) היא מכונית בסגנון טורפדו אשר יוצרה על ידי חטיבת קאדילק בחברת ג'נרל מוטורס בין השנים 1915–1916.
סך הכול יוצרו 18,004 יחידות.
דגם ה"קאדילק סוג 53" נחשב לרכב מודרני מאוד לתקופתו. ידית ההילוכים ובלם היד מוקמו בין 2 המושבים הקדמיים.
אבוט וקוסטלו
אַבּוֹט וְקוֹסְטֵלוֹ (באנגלית: Abbott and Costello) היה שם הבמה של צמד הבדרנים האמריקאים וִילְיָאם אָלֶכְּסַנְדֶר (בָּאד) אַבּוֹט (2 באוקטובר 1895, אסבורי פארק, ניו ג'רזי, ארצות הברית–24 באפריל 1974, וודלנד הילס, קליפורניה, ארצות הברית) ולוּאִיס פְרַנְסִיס קְרִיסְטֵלוֹ (לוּ קוֹסְטֵלוֹ; 6 במרץ 1906, פטרסון, ניו ג'רזי, ארצות הברית–3 במרץ 1959, לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית). ההרכב הוקם בשנת 1936 על בסיס שמות המשפחה של הבדרנים והיה לאחד הצמדים המצליחים ביותר שידע עולם הבידור האמריקאי. ההומור שלהם התבסס על השילוב הקומי בין השניים, כאשר אבוט סיגל לעצמו את ארשת הבירוקרט, הרציני וחמור הסבר, בעוד קוסטלו סיגל את תכונותיו המולדות כליצן. היחסים בין הדמויות נתנו לבורלסקה של הצמד ממד חדש של הומור שלא היה קיים עד אז.
הפריצה לחזית הבמה
אף על פי שכבר מהמופע הראשון של השניים הם התפרסמו בקרב מועדוני הבידור המקומיים, את הפרסום הרב שלהם השיגו כאשר התארחו בתוכנית הרדיו של קייט' סמית' עם המערכון "מי בראשון" אשר קנה להם תהילת עולם ואף נכנס ל"היכל התהילה" של כדור הבסיס ב-1956.
מערכון זה סלל את דרכם לחוזה שחתמו עם אולפני יוניברסל בשנת 1939, אשר הוביל לעשור של שוברי קופות קולנועיים כגון: "טוראים פרועים", "בצי האמריקאי", "להחזיק בשד", "התשעים הפרועות", "העת של חיינו" והקלאסיקה הגדולה ביותר שלהם, "אבוט וקוסטלו פוגשים את פרנקנשטיין".
סרטים אלו העלו את המורל האמריקאי בזמן מלחמת העולם השנייה והקנו להם את התואר "מלכי הקומדיה". בסיוע מעמדם החדש יצאו אבוט וקוסטלו למסע הופעות מכיסם הפרטי על מנת לגייס כספים למאמץ המלחמתי, ובמהלכו גייסו 89 מיליון דולר במשך שלושה ימים.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, עם התחזקותו של מדיום הטלוויזיה, הנחו השניים את תוכנית הבידור של רשת NBC - "שעת הקומדיה של קולגייט". זמן קצר לאחר מכן קיבלו תוכנית משלהם ברשת CBS.
הפיצול
בשנת 1957 התפצל הצמד ברוח טובה. שנתיים לאחר מכן, ב-3 במרץ 1959, נפטר קוסטלו, וב-24 באפריל 1974 נפטר אבוט. חרף מותם, ההומור המיוחד אותו הגו השניים ממשיך להתקיים ומהווה השראה לבדרנים רבים.
פרסים ואותות כבוד
ב-8 בפברואר 1960 קיבלו אבוט וקוסטלו 3 כוכבים (כל אחד בנפרד, סה"כ 6) בשדרת הכוכבים בהוליווד - כוכב לציון פעילותם ברדיו, כוכב לציון פעילותם בסרטים, וכוכב לציון פעילותם בטלוויזיה.
בשנת 1991 הנפיק שירות הדואר האמריקאי בול לזכרם של השניים תחת הכותרת "אגדות הקומדיה".
Z-wave
Z-Wave הוא פרוטוקול תקשורת הפועל על מתח נמוך ומיועד לשליטה אלחוטית. הפרוטוקול בנוי להעביר חבילות מידע קטנות באמינות גבוהה ובמהירות (השהייה נמוכה) בקצב של עד 100Kbit/s. הפרוטוקול מכוון בעיקר לאוטומציה בשוק האזרחי, אך קיימים פיתוחים גם לסביבה התעשייתית, המדעית והרפואית.
בשונה מ-Wi-Fi המיועד לתקשורת בפס רחב, Z-Wave נמצא בטווח תדרים נמוך יותר סביב 900MHz, טווח ששייך גם לטלפונים אלחוטיים ולמוצרי תקשורת אלקטרוניים שונים. המטרה היא למנוע הפרעות מול תקשורת Wi-Fi או Bluetooth הנמצאות בתחום 2.4GHz.
פרוטוקול Z-Wave פותח להטמעה במכשירים כמו שלטים אלחוטיים, גלאי עשן, תאורה, התקני אבטחה ועוד, על ידי חברת סטארטאפ דנית בשם "Zen-Sys". הסטארטאפ נרכש על ידי החברה Sigme Designs בשנת 2008.
הפרוטוקול נתמך על ידי מעל 160 יצרניות ברחבי העולם ונעשה בו שימוש בפיתוח מוצרי צריכה חשמליים רבים בארצות הברית, אירופה ואסיה. הצ'יפ שאחראי על מימוש פרוטוקול ה-Z-Wave בחומרה מיוצר על ידי חברת "Mitsumi".
רשת Z-Wave אחת יכולה להכיל 232 נקודות עליהן היא שולטת. הרשת בנויה משני סוגים של נקודות: התקנים שולטים והתקנים נשלטים. טווח ממוצע לתקשורת בין שתי נקודות הוא 30 מטרים, וכל חבילת תקשורת שנשלחת יכולה לדלג עד ארבע פעמים בין נקודה לנקודה, במטרה להגדיל את טווח התקשורת לטווח שמכסה את גודלו של בית ממוצע.
קבוצת Z-Wave
מעל 250 יצרניות עצמאיות הסכימו לעבוד בתקן אחיד לפיתוח וייצור מוצרים הניתנים לשליטה באמצעות פרוטוקול Z-Wave. נכון לשנת 2016 קיימים בשוק מעל 1500 מוצרים שונים תחת קבוצת Z-Wave - תאורה, אבטחה, קולנוע ביתי, חלונות חשמליים, בקרי בריכה, דלתות מוסך ועוד.
התקנת רשת Z-Wave
רשת כזו בנויה בארכיטקטורת פיזור נקודות, שבה חבילת מידע יכולה לדלג בין נקודה לנקודה עד להגעה ליעד. רשת כזו יכולה להתחיל מהתקן בקר אחד (שולט) והתקן אחר נשלט. מאוחר יותר ניתן להגדיל את הרשת עם התקנים נשלטים ובקרים נוספים.
כאשר מוסיפים נקודה, יש להגדיר אותה כחלק מהרשת (pairing). מדובר בתהליך ראשוני שדורש לחיצה על רצף של כפתורים בהתקן הנשלט ובבקר על מנת שייצרו קשר התחלתי ויזהו אחד את השני. באותה צורה ניתן להסיר את הנקודה מהרשת. התקן הבקר לומד את חוזק האות בינו לבין הנקודה הנשלטת, לכן יש למקם את ההתקן הנשלט במקום הקבוע שלו לפני תהליך הזיהוי.
ברוב בקרי השליטה קיימת סוללת גיבוי המאפשרת ניידות לצורך הבאת הבקר אל נקודה חדשה המרוחקת ממנו כדי לבצע זיהוי ראשוני. לאחר מכן מוחזר הבקר למקומו.
מבנה הרשת
רשת Z-Wave יכולה להכיל 232 התקנים, אך ניתן לבצע גישור בין מספר רשתות אם יש צורך בשליטה במספר גדול יותר של נקודות.
הבקר הראשי ברשת מניח שהנקודות הן קבועות במקומן על מנת לאפשר יכולת דילוג המידע להארכת הנתיב. במידה וקיים התקן נייד, כמו שלט רחוק, יש להוציא אותו מרשימת הניתוב.
בגרסאות מתקדמות של פרוטוקול Z-Wave פותח מנגנון גילוי אוטומטי שמטרתו לזהות נקודות שבורות ברשת, שהוסרו, התקלקלו או הוזזו למקום אחר.
הוצאת דבר
הוצאת דבר הייתה הוצאת ספרים עברית ישראלית. ההוצאה נוסדה בחודש יוני שנת 1925 על ידי ברל כצנלסון ומשה ביילינסון במטרה להוציא לאור את העיתון "דבר" וספרי הגות, ומאוחר יותר כתבי עת של "דבר" בהם: "דבר הפועלת", "דבר לילדים", "הגה".
ההוצאה הוציאה ספרי עיון, שירה, לקסיקונים וספרי ילדים. עד ייסוד הוצאת עם עובד ב-1942 הייתה הוצאת דבר ההוצאה הרשמית של פועלי ארץ ישראל ויצאו בה כ-80 כותרים בית הדפוס של ההוצאה היה בית הדפוס של "הפועל הצעיר".
רב-המכר של ההוצאה הוא ספר שירי רחל המשוררת, שיצא בלמעלה משלושים מהדורות. עוד יצאו בהוצאה כתבי נתן אלתרמן, דוד בן-גוריון ואחרים.
ההוצאה סגרה את שעריה בשנות ה-90 של המאה ה-20.
ג'קסון רוברט סקוט
ג'קסון רוברט סקוט (באנגלית: Jackson Robert Scott; נולד ב-18 בספטמבר 2008 ) הוא שחקן אמריקאי הידוע בעיקר בגלל גילום דמותו של ג'ורג'י דנברו בסרטים "זה" ו"זה: חלק 2", שתיהן מבוססות על ספרו של סטיבן קינג "זה" שיצא בשנת 1986.
ראשית חייו
סקוט נולד וגדל באריזונה. בתוכנית ללימודי המשחק CGTV רכש חלק מטכניקות המשחק שלו. בעודו בתוכנית CGTV, הוא עבד עם שחקנים מניקלודיאון ודיסני, כמו אדריאן R'Mante, מייסד CGTV. השיעור החביב עליו היה סדנת אימפרוביזציה.
ואזגן סרקיסיאן
ואזגן סרקיסיאן או סרגסיאן (בארמנית: Վազգեն Սարգսյան; 5 במרץ 1959 – 27 באוקטובר 1999) היה ראש ממשלת ארמניה ביוני–אוקטובר 1999, שנרצח בבניין הפרלמנט.
ג'קסון רוברט סקוט
קריירה
סקוט קיבל את תפקיד הפריצה שלו בשנת 2015 ב- מחשבות פליליות, סדרת טלוויזיה אמריקאית בפריים טיים. סקוט לוהק לפרק הרביעי של העונה 11, שכותרתו "מחוץ לחוק", בתפקיד קול ואסקס. הפרק שודר ב־21 באוקטובר 2015.
ואזגן סרקיסיאן
ביוגרפיה
ואזגן סרקיסיאן נולד בשנת 1959 בכפר אררט שבארמניה, אז חלק מברית המועצות. בשנת 1988 היה ממארגני התנועה הלאומנית שתבעה למסור את חבל נגורנו קרבאך שבאזרבייג'ן, המאוכלס ברובו בארמנים, לארמניה.
בשנת 1991 לאחר התפרקות ברית המועצות ומתן עצמאות לארמניה נתמנה סרקיסיאן לשר ההגנה של ארמניה. הוא ניהל את הקרבות נגד אזרבייג'ן, בחבל המריבה, שהסתיימו בשנת 1994 בניצחון ארמני, בסיפוח שטחים לארמניה ובהכרזה על הפסקת אש.
ג'קסון רוברט סקוט
קריירה
בשנת 2016 לוהק סקוט לגלם את ג'ורג'י דנברו בסרט "זה" המבוסס על ספרו של סטיבן קינג, זה.
ואזגן סרקיסיאן
ביוגרפיה
למרות הניצחון תמך סרקיסיאן בהסדר שלום עם אזרבייג'ן שתהיה בו החזרת שטחים תמורת שלום של קבע. בכך עורר את שנאתם ואיבתם של חוגים לאומניים קיצוניים בארמניה. ביוני 1999 נתמנה סרקיסיאן לראש ממשלת ארמניה מטעם המפלגה הרפובליקנית של ארמניה.
ג'קסון רוברט סקוט
קריירה
סקוט לוהק בתפקיד טרוי לסרט הקצר " סקין", בבימויו של גאי נתיב, שעתיד לזכות בפרס האוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר של האקשן הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה -91.
ואזגן סרקיסיאן
ביוגרפיה
לאחר רצח ראש הממשלה נתמנה אחיו ארם סרקיסיאן לראש ממשלת ארמניה. ששת המתנקשים וחבר נוסף מקבוצתם, שהמתין להם בעת ההתקפה, מחוץ לבניין הפרלמנט, במכונית ובה כלי נשק הועמדו לדין. בשנת 2003 נדונו כל השישה למאסרי עולם והחבר השביעי ל-14 שנות מאסר.
ג'קסון רוברט סקוט
קריירה
בהמשך לז'אנר האימה, שיחק סקוט את התפקיד הראשי של מיילס בלום בסרט "הבלתי רגיל" שביים 2019, בבימויו של ניקולס מקארתי. זה סימן את תפקידו בכיכובו הראשון בסרט עלילתי, והוא כיכב לצד טיילור שילינג.
אנדרס מוסצ'טי גייס את סקוט כדי להיות חלק מסדרת הפיילוט בת השעה שלו המפתחות של משפחת לוק עבור הולו כאחד השחקנים הצעירים המובילים מול פרנסס אוקונור. הוא שיחק את החלק של בודי לוק, הצעיר מבין האחים. הולו לא קיבלה את הפיילוט וסירבה לפתח ממנה סדרות. עם זאת, נטפליקס מאוחר יותר פיתחה את הסדרה עם צוות שחקנים חדש, ושמרה רק את סקוט כ-בודי מהקאסט של הולו. הסדרה יצאה ל- Netflix ב־7 בפברואר 2020.
המוזיאון הלאומי של חלב
המוזיאון הלאומי של חלב (בערבית: متحف حلب الوطني) הוא מוזיאון לארכאולוגיה ואמנות מודרנית. זהו המוזיאון הגדול ביותר בעיר חלב בסוריה. המוזיאון נוסד ב-1931 והוא שוכן במרכזו של החלק הצפוני של העיר ברחוב ברון בסמוך למלון ברון (המלון הישן ביותר בסוריה). רוב התצוגות במוזיאון מוקדשות לארכאולוגיה של סוריה, כשרוב הממצאים מקורם באתרים ארכאולוגים בחלקה הצפוני של המדינה. בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה המוזיאון נסגר לציבור והאוספים נמצאים בסכנה.
חפצי האמנות בתוך המוזיאון ניזוקו ברעידת האדמה בטורקיה-סוריה ב-2023.
היסטוריה של המוזיאון
אוסף המוזיאון החל להיווצר ב-1928. ב-1931, החליטה רשות העתיקות הסורית לייעד ארמון עות'מאני קטן כדי לייסד מוזיאון לאומי בחלב. במקור נועד המוזיאון לאוספים מהתקופות שקדמו לתקופה היוונית-רומית לא יאוחר משנת 333 לפנה"ס. רוב האוסף המקורי התבסס על ממצאים מתל חלף שהועבר למוזיאון במסגרת ההסכם של הארכאולוג הגרמני מקס פון אופנהיים עם שלטונות המנדט הצרפתי במסגרתו שליש מהממצאים בתל נשארו בסוריה ושני שלישים ניתנו לו והועברו לגרמניה. לאחר שלושה עשורים, המבנה היה קטן מכדי להכיל את הגידול באוסף המוזיאון. ב-1966 הוחלט להרוס את המבנה הישן ולבנות במקומו מבנה גדול מודרני. ב-1967 הוחל בבניית המוזיאון החדש והוא נפתח ב-1972. בעת הקמת מוזיאון דיר א-זור ב-1974, תרם המוזיאון יחד עם המוזיאון הלאומי של דמשק, 140 פריטים שהיוו את הבסיס לאוסף המוזיאון.
המוזיאון נמצא בסכנת פגיעה בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה. על פי דיווח מאפריל 2014 חלק מהממצאים נשלחו לדמשק, המוצגים בחלונות התצוגה הוסרו והוחבאו במרתף, על הפסלים הנמצאים בחצר ובחזית המבנה הונחו שקי חול וחצץ וחלקן קורו בקוביות בטון כדי להגן על הממצאים. שניים מאוצרי המוזיאון והשומרים עם משפחותיהם עברו לגור בתוך המוזיאון.
האוספים
התצוגה במוזיאון כוללת ממצאים מכל התקופות ההיסטוריות. חלק גדול של התצוגה מוקדש לתקופת הברזל ולתקופה האסלאמית. הכניסה למבנה המוזיאון נעשתה על פי עיצוב שער הכניסה של "הארמון המערבי" מהתקופה הארמית בתל חלף. העיצוב כולל שלושה עמודים שעוצבו כאלים מתוך פנתאון האלים הסורי-חתי, כשהם עומדים על בעלי חיים. במרכז נמצא אל מזג האוויר עומד מעל שור, משני צידיו פסלים של בנו ואשתו כשהם עומדים על פסלים מעוצבים כאריות.
קומת הקרקע
קומת הקרקע מחולקת לשני אגפים: אגף לתרבויות פרהיסטוריות ואגף לתרבויות סוריות עתיקות. האגף לתרבויות פרהיסטוריות הוא אולם גדול שמוצגים בו ממצאים מהתקופה הנאוליתית שנמצאו במחוז חלב, עין דרה (Ain Dara) ואבלה. בנוסף ממצאים מאתר מורייבת המתוארכים ל-10,500 שנים לפני זמננו.
האגף השני מחולק לקבוצות של אולמות מחולקים לפי האזורים הגאוגרפיים של מחוזות סוריה. אגף זה מוקדש לתרבויות הסוריות העתיקות. פריטים רבים מתקופת הברונזה מהערים חמה ואוגרית מוצגים באולמות, פסלים ולוחות בכתב יתדות מהעיר מארי וכן ממצאים שנחפרו על ידי הארכאולוג מקס מלוואן באתר תל ברק באזור נהר החבור העליון. בנוסף מוצגים ממצאים מתקופת הברזל ופסלים בסגנון אשורי מאתרים ארכאולוגים מאזורי הג'זירה והפרת
אגף זה מחולק לאולמות הבאים:
קומה שנייה
הקומה השנייה כוללת שלושה חלקים:
החצר
בחצר הפנימית של המוזיאון מוצגים פסלי ענקיים מבזלת של דמויות מתולוגות חתיות ורומאיות ודמות מפסיפס מהמאה השלישית. בחצר החיצונית מוצגים מהתקופה האשורית, הארמית, ביזנטית והערבית.
אנדוני אדוריס
אנדוני לואיס אדוריס (בספרדית: Andoni Luis Aduriz; נולד ב-13 ביוני 1971 בסן סבסטיאן) הוא שף ספרדי.
ביוגרפיה ועל המסעדה
התלמד במסעדת זוברואה שבאויארצון אצל השף הילאריו ארבלאיץ ואצל לואיס ניישל בברצלונה ב-1991; התלמד במסעדת ארזאק של חואן-מארי ארזאק ב-1992, אצל אראמביד פרנון בלה פירינה בסאן ז’ואן לוס-דוניבאני לואיצונה ב-1992. התלמד במסעדת אקלארה של פדרו סוביחאנה בסן סבסטיאן ב-1992. התלמד במסעדת אל בולי של פראן אדריה ברוסאס בשנים 1993 ו-1994 והתלמד אצל מרטין בראסאטגי בלאסארטה ב-1995.
ב-1998 פתח אנדוני את מסעדת מוגאריץ בארנטריה, דרומית לפאסאי. ב-2001 בחרו בו Premio Bidasoa (25 עיתונאי האוכל המובילים בספרד) לשף הצעיר הטוב ביותר. ב-2001 בחרה בו האקדמיה הספרדית לגסטרונומיה נבחר לשף השנה. ב-2003 בחר Canal Cucina במוגאריץ למסעדה הטובה ביותר. המסעדה מחזיקה בשני כוכבים במדריך מישלן האדום (2011).
במסעדה 50 מקומות ועובדים בה 35 אנשים.
ספרים שחיבר
מחבר Es responsable de la prestigiosa colección Cuadernos de Mugaritz.
מחבר שותף
שפת מחשב
סוגים של שפות מחשב
ישנם מספר סוגים מובחנים או "משפחות" של שפות מחשב, לפי מטרותיהן:
שיפר
שיפר (Schiffer או Schipper) הוא שם משפחה ממקור גרמני.
נח איינשטיין
נח איינשטיין (נולד ב-24 בנובמבר 1952) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי. איינשטיין מזוהה בעיקר עם קבוצת הפועל כפר סבא, בה שיחק במשך כל הקריירה שלו ואף היה קפטן הקבוצה, איתה זכה במספר תארים.
קריירה
איינשטיין החל את הקריירה המקצוענית בעונת 1971/1972 בה החל להשתלב בקבוצה הבוגרת של הפועל כפר סבא. איינשטיין שימש כמגן שמאלי תוקף ואגרסיבי. עם הקבוצה זכה איינשטיין בתואר האליפות בישראל לעונת 1981/1982, ובעוד 3 תוארי גביע המדינה, וזכייה אחת בתואר אלוף האלופים. עם השנים הפך איינשטיין לשחקן הבולט ביותר בסגל והפך לקפטן הקבוצה. משנת 1975 ועד 1988 גם זומן ושיחק 13 משחקים בנבחרת ישראל הבוגרת. בולטות בעיקר הופעותיו בטורנירי קדם אולימפיאדת 1980 (שנערכו ב-1979), והשתתפותו בטורניר מוקדמות גביע העולם של 1982 נגד פורטוגל (נערכו ב-1980). במקביל להיותו של איינשטיין שחקן בכפר סבא, היה חייל קבע בצה"ל בתפקיד מנהלתי.
ב-1988, לאחר 26 שנים בקבוצה הבוגרת של הפועל כפר סבא, ומעל ל-500 הופעות במדי הקבוצה , סיים איינשטיין את תקופתו במועדון בתור שחקן פעיל. לאחר מכן שימש איינשטיין מספר פעמים כעוזר מאמן וכמאמן בקבוצה הבוגרת ועוד מספר תפקידים מקצועיים במועדון לאורך השנים, בין היתר עזר לקבוצת מכבי הרצליה להעפיל לליגה הראשונה כשהדריך אותה בתור המאמן.
לימים הפך איינשטיין למנהל חשבונות, ובמקביל אימן בבית הלוחם בתל אביב את הקבוצה של נכי צה"ל.
תארים כשחקן
ליגת העל
'''גביע המדינה
מוריה זרחיה
מוריה זרחיה (נולדה ב-1980) היא כוריאוגרפית ובמאית תיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה
זרחיה נולדה ב-1980 ביפו לאב גרפיקאי ולאם גננת, גדלה בבת ים והתחנכה בחולון. התעניינה במחול מגיל 7 ולמדה במגמת המחול בתיכון קריית שרת בחולון, בביכורי העתים ובלהקת בת דור, אך בגיל 18 החליטה שהיא מעדיפה להתמקד בתחום המשחק.
סיימה לימודי משחק בבית צבי בשנת 2004. במשך שנתיים לאחר שסיימה את הלימודים התפרנסה מעבודות מזדמנות - מלצרות, כמורה לפילאטיס ולמחול, וככוריאוגרפית להצגות סיום בבית ספר, ואז החליטה להפיק בעצמה את יצירתה הראשונה - זיסעלע, לאחר שלקחה הלוואה ואספה סביבה קבוצה של שחקנים צעירים. שנה לאחר מכן הקימה יחד עם יעל טל את ההרכב הקומי "הגדוד העברי" בו השתתפו גם יניב ביטון, דקלה הדר, שלומי טפיארו, רוית יעקב ועידו אופק.
במהלך תקופת הקורונה יצרה עם אלה רוזנצווייג סרטוני DIY ליצירות לילדים.
חיים אישים
זרחיה מתגוררת בתל אביב. אחיה, מתן זרחיה, כיכב בהצגות "זיסעלע" ו"מלך ישראל".
האגודה האמריקנית לחקר הסרטן
האגודה האמריקנית לחקר הסרטן (באנגלית: American Association for Cancer Research; בראשי תיבות: AACR) היא האגודה המקצועית הוותיקה ביותר והגדולה ביותר בעולם המוקדשת לחקר הסרטן. במקום מושבה בפילדלפיה מתמקדת האגודה בכל ההיבטים של חקר הסרטן, ובכללם מחקר בסיסי, מחקר תרגומי (שימוש במנגנונים ביולוגים למטרות רפואיות), ניסויים קליניים, אפידמיולוגיה, מניעה, אבחון וטיפול בסרטן. בנוסף עוסקת האגודה בהסברה לציבור הרחב ובשתדלנות פוליטית למען חקר הסרטן.
כדי להגשים את מטרותיה, מעניקה האגודה מענקי מחקר ומלגות לחוקרים ורופאים ברחבי העולם, ומפיצה את הידע שנאגר בקהילה המדעית ובציבור הרחב. האגודה מקיימת קורסים להשתלמות סגל רפואי ומפרסמת כתבי עת, בכללם מגזין CR לחולי סרטן ובני משפחותיהם. האגודה מכנסת מספר כינוסים ממוקדי נושא בשנה בנוסף לכנס השנתי הגדול.
האגודה נוסדה בשנת 1907 על ידי 11 רופאים, כיום היא מונה יותר מ-28,000 חברים מרחבי העולם.
פיל איונסיס
פיל איונסיס (שם מדעי: Elephas iolensis) הוא מין נכחד של פילאי מהסוג פיל, אשר חי במשך תקופת הפליסטוקן שלפני 130,000 עד 10,000 שנים מימינו. המאובנים שלו התגלו בצפון ומזרח אפריקה, בין השאר בתוניסיה, מרוקו וככל הנראה גם בקניה וסודאן, כשרובם כללו שרידי גולגולת ושיניים. הממצאים שלו השתמרו במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בפריז ותוארו למדע ב-1895 בידי אוגוסט פומל.
על אף שהוא קרוב לפיל האסייתי המודרני, למעשה הוא התקיים באפריקה, ככל הנראה בסוואנות הקדומות של הפליסטוקן. ככל הנראה הוא קרוב למין ממזרח אפריקה Elephas ekorensis או לפלאולוקסודון רקי. עם זאת מראים מחקרים דנטליים שככל הנראה היה קרוב למין האסייתי Elephas hysudricus, אשר פיתח מאפיינים אבולוציוניים דומים אף שחי בבידוד ממנו.
תסמונת ברוגדה
תסמונת ברוגדה (באנגלית: Brugada Syndrome) היא מחלה גנטית המאופיינת בתרשים אק"ג לא תקין ורמת סיכון גבוהה למוות כתוצאה מפרפור חדרים (הפרעת קצב קטלנית). התסמונת מזוהה במקרים רבים עם תסמונת המוות הפתאומי הבלתי-מוסבר (Sudden unexplained death syndrome - SUDS). המחלה זוהתה בשנת 1992 על ידי הקרדיולוגים הקטלאנים האחים פדרו וז'וזפ ברוגדה.
כ-20% מהמקרים של תסמונת ברוגדה קשורים למוטציה בגן המקודד ליצירת תעלת יונים לנתרן בקרום התא של תאי השריר בלב. גן זה קרוי SCNA5A. למעלה מ-160 מוטציות בגן זה זוהו עד כה. משערים שמוטציות בגנים אחרים המקודדים לתעלות יונים בתאי הלב אחראיות למקרים אחרים של תסמונת ברוגדה. את המוטציות השונות הגורמות לתסמונת ברוגדה ניתן לזהות באמצעות בדיקות גנטיות.
בחלק מהמקרים ניתן לזהות את התסמונת בעזרת בדיקת תרשים האלקטרוקרדיוגרם. קיימות שלוש צורות שונות של תרשים אק"ג. המאפיינות את תסמונת ברוגדה.