cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האימפריה הבריטית
"המאה האימפריאלית" של בריטניה (1815–1914)
חוזקה האימפריאלי של בריטניה נתמך בידי אוניות הקיטור והטלגרף – טכנולוגיות חדשות שהומצאו במחצית השנייה של המאה ה־19, ואיפשרו לבריטניה להגן על האימפריה שלה. ב-1902, הייתה מחוברת כל האימפריה הבריטית ברשתות טלגרף, מה שנקרא "אל רד ליין".
חברת הודו המזרחית באסיה
המשטר הבריטי באסיה במהלך המאה ה־19, התמקד בעיקר על הגנה ועל הרחבת הודו, שנראתה בבריטניה כמושבה החשובה ביותר שלה, וכמפתח לשאר אסיה. חברת הודו המזרחית הבריטית הובילה את התפתחותה של האימפריה הבריטית באסיה. תחילה, שילבה החברה כוחות עם הצי המלכותי במהלך מלחמת שבע השנים, והשתיים המשיכו לשתף פעולה גם בזירות שמחוץ להודו: גירושו של נפוליאון ממצרים (1799), כיבוש ג'אווה מהולנד (1811), רכישת סינגפור (1819) ומלאקה (1824), ונפילתה של בורמה (1826).
מבסיסיה בהודו, החלה החברה להיכנס לסחר האופיום המשתלם בסין בעשור השלישי של המאה ה־18. הסחר, שהוצא מהחוק בסין על ידי שושלת צ'ינג ב-1729, עזר לייצב את חוסר האיזון המסחרי שנוצר עקב ייבוא הענק הבריטי של התה מסין, שהזרים כמויות אדירות של כסף מבריטניה לסין. ב-1839, ההחרמה של 20,000 תיבות אופיום בידי הרשויות הסיניות, גרמו לבריטניה לפתוח במלחמת האופיום הראשונה, ולכיבושו של האי הונג קונג, באותו הזמן, התיישבות מינורית.
סופה של החברה הואץ בשל מרד של חיילים הודים במפקדיהם הבריטים, בשל ניסיונותיה של בריטניה להפוך את הודו למערבית. לקחו כשישה חודשים לדכא את המרד, עם הפסדים בנפש של שני הצדדים. לאחר מכן, השליטה הממשלה הבריטית שלטון ישיר על הודו, ופתחה בתקופה שנקראה הראג' הבריטי. במהלך אותה התקופה הוצב בהודו מושל שניהל ופיקח על המושבה, והמלכה ויקטוריה הוכתרה כקיסרית הודו. חברת הודו המזרחית הבריטית נסגרה בשנה שלאחר מכן, ב-1858.
היריבות עם רוסיה
במהלך המאה ה־19, התחרו בריטניה והאימפריה הרוסית על תפיסתו של החוזק השלטוני באסיה, עם דעיכתן של האימפריות העות'מאנית, הסינית והפרסית. היריבות ביניהן באירואסיה נודעה מאוחר יותר כ"המשחק הגדול". חששותיה של בריטניה לגבי רוסיה התגשמו, עם הניצחונות של רוסיה על טורקיה ופרס, שהראו את שאיפותיה האימפריאליות של רוסיה ואת יכולתה לממשן, והפיצה חשש ברחבי בריטניה לפלישה יבשתית להודו. ב-1839, ניסתה בריטניה להגן על הודו בכיבוש אפגניסטן, אך המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה הייתה מפלה גדולה לבריטניה. כשפלשה רוסיה לבלקן הטורקי ב-1853, החששות מפני שלטון רוסי בים התיכון ובמזרח התיכון הובילו את צרפת ובריטניה לפתוח במלחמת קרים בשיתוף פעולה עם האימפריה העות'מאנית, כדי להרוס את יכולותיה הימיות של רוסיה. המלחמה הייתה מפלה כללית לרוסיה; היא כללה טכניקות חדשות מהלוחמה המודרנית, והייתה המלחמה הגלובלית היחידה בה השתתפה בריטניה במהלך הפאקס בריטניקה.
המצב במרכז אסיה נותר לא פתור למשך שני עשורים נוספים, כשסיפחה בריטניה את באלוצ'יסטאן, וכיבושן של קירגיזסטן, קזחסטן וטורקמניסטן על ידי רוסיה. למשך זמן מסוים, היה נראה כי מלחמה נוספת עומדת לפרוץ בין השתיים, אך הן הגיעו להסכם בקשר לשטחי ההשפעה שלהן באזור ב-1878, ובקשר לשאר המחלוקות ביניהן בשנת 1907, עם חתימתה של האמנה האנגלו-רוסית. ההרס של הצי הרוסי בקרב פורט ארתור במהלך מלחמת רוסיה–יפן, גם הורידה את חששותיה של בריטניה לגבי רוסיה.
מהכף לקהיר
בשנת 1652 הקימה חברת הודו המזרחית ההולנדית את מושבת הכף בקצה הדרומי של אפריקה. היא הקימה את המושבה כתחנת דרך לספינותיה ששטו לכיוון איי הודו המזרחיים וחזרה מהם. בריטניה סיפחה רשמית את השטח ואת אוכלוסיית הבורים ("חקלאים" בהולנדית/אפריקנס) הגדולה שלה ב-1806, לאחר שכבשה אותה ב-1795 במטרה למנוע מצרפת הנפוליאונית לכבוש אותה. ההגירה הבריטית למושבת הכף התגברה לאחר 1820, מה שדחק את אלפי הבורים שהתגוררו בה צפונה, להקמת רפובליקות עצמאיות משלהם, כחלק מהטרק הגדול של שנות ה-30 וה-40 של המאה ה־19. במהלך התהליך הזה התנגשו הוורטרקרים רבות עם הבריטים, להם היו תקוות להרחבת ההתיישבות בדרום אפריקה, כולל שטחיהן של אומות הזולו והסותו. בסופו של דבר הקימו הבורים שתי רפובליקות יותר יציבות; הרפובליקה הדרום-אפריקאית (1852–1877, 1881–1902) ומדינת אורנג' החופשית (1854–1902). בשנת 1902 השלימה בריטניה את ההשתלטות הצבאית על שתי רפובליקות הבורים, וחתמה על הסכם עימן לאחר מלחמת הבורים השנייה.
ב-1869 פתח נפוליאון השלישי את תעלת סואץ למעבר ספינות, ובכך חיבר את האוקיינוס ההודי לים התיכון. תחילה, התנגדו הבריטים לחפירת התעלה, אך במהרה הם הבינו את חשיבותה האסטרטגית. ב-1875, רכשה ממשלתו השמרנית של בנג'מין דיזראלי כ-44 אחוז ממניותיה של תעלת סואץ ממנהיגה של מצרים, איסמעיל פאשה, בתמורה לכארבע מיליון לירות שטרלינג. על אף שהרכישה לא העניקה לבריטניה שליטה מוחלטת על נתיב המים, היא כן נתנה לה תנופה באזור. השליטה הכלכלית האנגלו-צרפתית במצרים הסתיימה עם כיבושה של מצרים על ידי בריטניה ב-1882. הצרפתים עדיין היו מחזיקי המניות הדומיננטיים בתעלה, וניסו להחליש את הדומיננטיות הבריטית בה. שני הצדדים הגיעו לפשרה ב-1888 באמנת קושטא. האמנה יצאה לפועל ב-1904 והפכה את התעלה לשטח נייטרלי, אך נשלטה דה פקטו על ידי הבריטים שכוחותיהם נשארו בה עד לשנת 1954.
כשפעילותן של צרפת, בלגיה ופורטוגל בנהר הקונגו התחתי איימה לערער את הסדר באפריקה הטרופית, ועידת ברלין ב-1884–1885 ביקשה להסדיר את התחרות בין הכוחות האירופים במה שנקרא כיום "המרוץ לאפריקה". הוועידה קבעה את כלל ה"כיבוש האפקטיבי" כקריטריון להכרה בינלאומית לסיפוח שטחים. המירוץ לאפריקה נמשך לתוך העשור האחרון של המאה ה־19 וגרם לבריטניה לשקול מחדש את החלטתה ליסוג מסודאן ב-1885. צבא בריטי ומצרי משותף הביס את הצבא המהדיסטי של מוחמד אחמד ב-1896, ובכך סיים את המלחמה המהדיסטית, והדף את הניסיון הצרפתי לפלישה לפאשודה ב-1898. סודאן הפכה לקונדומיניום אנגלו-מצרי משותף – שטח חסות משותף בשמו, אך מושבה בריטית בלבד בפועל. במסגרת הסדרת הקולונאליזם באריקה הוקם גם הפרוטקטורט של מזרח אפריקה הבריטית (קניה וחלק מאוגנדה המודרניות).
הכיבושים הבריטיים בדרום ומזרח אפריקה עודדו את ססיל רודס, חלוץ ההתפשטות הבריטית באפריקה, להגות את רעיון "מהכף לקהיר" – מסילת רכבת שתחבר את תעלת סואץ האסטרטגית לדרום אפריקה העשירה במינרלים. ב-1888 רודס וחברתו הפרטית, חברת דרום אפריקה הבריטית, כבשה וסיפחה שטחים צפונית לדרום אפריקה, שנקראו על שמו – רודזיה.
מעמדן המשתנה של המושבות הלבנות
הדרך לעצמאות של מושבות המתיישבים הלבנים באימפריה הבריטית החלה ב-1839, עם דיווח דורהאם, שהציע איחוד וממשל עצמי לשתי הפרובינציות הקנדיות, קנדה העילית והתחתית, כפתרון לחוסר השקט הפוליטי שהיה באזור. הצעות הדיווח החלו להיות מיושמות עם העברת חוק האיחוד של 1840, שיצר את פרובינציית קנדה המאוחדת. ממשלה אחראית יושמה לראשונה בנובה סקוטיה ב-1848, ובמהרה יושמה גם בשאר הפרובינציות הצפון אמריקאיות. ב-1867, פרובינציית קנדה, ניו ברנזוויק ונובה סקוטיה אוחדו ליצירת הדומיניון של קנדה, שנהנתה משלטון עצמאי מלא פרט ליחסי חוץ בינלאומיים.
אוסטרליה וניו זילנד קיבלו אותה רמה של ממשל עצמאי לאחר 1900, כשאוחדו כל המושבות באוסטרליה ליצירת פדרציית אוסטרליה ב-1901. המושג "מעמד דומיניון" הוצג בצורה רשמית בוועידה האימפריאלית של 1907, כדי להעניקו רשמית לקנדה, ניופאונדלנד, ניו זילנד ואוסטרליה. ב-1910, מושבת הכף, נאטאל, טרנסוואל ומדינת אורג' החופשי אוחדו ליצירת איחוד דרום אפריקה, שגם קיבל את מעמד הדומיניון.
בעשורים האחרונים של המאה ה־19 החל מאבק פוליטי למען הקמתו של בית לאומי אירי. אירלנד הוטמעה לתוך הממלכה המאוחדת בחוק האיחוד של 1800, לאחר המרד האירי של 1798. אירלנד סבלה מבצורת חמורה בין השנים 1845–1852. שלטון עצמאי אירי נתמך בידי ראש הממשלה הבריטי, ויליאם גלאדסטון, שקיווה שאירלנד תלך בעקבותיה של קנדה כדומיניון בתוך האימפריה. אך הצעת החוק שניסה להעביר ב-1886, לא עברה בפרלמנט, מאחר שרבים מחבריו חששו שאירלנד עצמאית למחצה עלולה להוות סכנה לבריטניה או להוות את תחילתה של התפרקות האימפריה. הצעת חוק שנייה בנושא לא עברה מאותן הסיבות. הצעת חוק שלישית כן עברה בפרלמנט בשנת 1914, אך לא יושמה עקב פריצתה של מלחמת העולם הראשונה, מה שהוביל למרידת חג הפסחא ב-1916.
מלחמות העולם (1914–1945)
עם כניסתה של המאה ה־20, חששות החלו לעלות בבריטניה על יכולותיה להמשיך להגן על כל האימפריה שלה ובאותו הזמן להמשיך במשטר "בידוד מזהיר". גרמניה החלה לעלות במהרה ככוח צבאי ותעשייתי, וכבר לא נראתה כיריב שווה בשום מלחמה עתידית. עם ההבנה כי היא מתחילה לדעוך באוקיינוס השקט, ועם איומו של הצי הגרמני מהבית, בריטניה יצרה ברית עם יפן ב-1902, ועם שתי אויבותיה הישנות, צרפת (1904) ורוסיה (1907).
מלחמת העולם הראשונה
חששותיה של בריטניה למלחמה עם גרמניה התממשו ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. הייתה זו המלחמה הכוללת הראשונה עימה התמודדה האימפריה והממשלה נקטה בשורת צעדים כדי להתמודד עם המצב החדש ובכלל זה החלת החוק להגנת הממלכה. הכרזת המלחמה של בריטניה על גרמניה ובעלות בריתה חייבה גם את מושבותיה והדומיניונים שלה, שסיפקו סיוע צבאי, כלכלי וחומרי יקר ערך לבריטניה. מעל ל-2.5 מיליון אנשים שירתו בצבאות הדומיניונים, כמו גם אלפים רבים של מתנדבים ממושבות הכתר הבריטי. רוב מושבותיה של גרמניה באפריקה נפלשו ונכבשו במהרה, ובאוקיינוס השקט, כבשו אוסטרליה וניו זילנד את סמואה ואת גינאה החדשה הגרמנית. לתרומתם של הכוחות האוסטרליים והניו זילנדיים במערכה בגליפולי נגד האימפריה העות'מאנית ב-1915, הייתה השפעה גדולה על המודעות הלאומית בבית, וסימנה את קו פרשת המים בהפיכתן ממושבות לאומות עצמאיות. שתי המדינות ממשיכות לציין את התרומה למערכה ביום אנזא"ק. הקנדים ראו את קרב רכס וימי באור דומה. תרומתם של הדומיניונים למאמץ המלחמתי הוכר בבריטניה ב-1917, כשהזמין ראש ממשלת בריטניה, דייוויד לויד ג'ורג' את ראשי ממשלות הדומיניונים לקבינט המלחמה האימפריאלי, כדי לתאם את המשטר האימפריאלי.
תחת תנאיו של חוזה ורסאי, שנחתם ב-1919, הגיעה בריטניה לשיא גודלה, כשנוספו כ-4.6 מיליון קילומטרים רבועיים וכ-13 מיליון נפשות לאימפריה שלה. המושבות של גרמניה ושל האימפריה העות'מאנית חולקו בין בעלות הברית כמנדט חבר הלאומים. בריטניה קיבלה את השליטה על ארץ ישראל, עבר הירדן, עיראק, חלקים מקמרון ומטוגו ואת טנגניקה. הדומיניונים גם קיבלו מנדטים משלהם: דרום אפריקה קיבלה את השליטה על דרום-מערב אפריקה הגרמנית (כיום נמיביה), אוסטרליה קיבלה את גינאה החדשה הגרמנית, וניו זילנד את סמואה. נאורו הפכה למנדט משותף של בריטניה, אוסטרליה וניו זילנד.
התקופה שבין המלחמות
ב-1919, התיסכול שנגרם עקב דחייתו של הקמת בית לאומי לאירים הוביל את חברי שין פיין, מפלגה אשר תמכה בהפרדת אירלנד מהממלכה המאוחדת וזכתה ברוב המושבים האיריים בפרלמנט הבריטי בבחירות הכלליות בבריטניה ב-1918, להקמת בית מחוקקים אירי בדבלין, בו הוכרזה עצמאותה של אירלנד. הצבא האירי הרפובליקני החל בו זמנית במלחמת גרילה נגד בריטניה. מלחמת העצמאות האירית הסתיימה בשנת 1921, עם חתימתה של הברית האנגלו-אירית. הברית יצרה את מדינת אירלנד החופשית, דומיניון בתוך האימפריה, עם עצמאות פנימית אפקטיבית, אך עדיין מחוברת מבחינה חוקתית לכתר הבריטי. צפון אירלנד, המכילה כשישה מתוך 32 מחוזות אירלנד, נוצרה ב-1920 כתוצאה מחוק הממשלה האירית, ושמרה על מעמדה כחלק מהממלכה המאוחדת, ולא כחלק ממדינת אירלנד החופשית.
ב-1922, מצרים, שהוכרזה כשטח חסות בריטי עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, קיבלה עצמאות רשמית מבריטניה, על אף שהמשיכה להיות תחת חסות בריטית עד שנת 1954. הכוחות הבריטים נותרו בשטחי מצרים עד לחתימת האמנה האנגלו-מצרית בשנת 1939, בה הוסכם כי הכוחות הבריטים ייסוגו משטחי מצרים, אך ייוותרו בשטחי תעלת סואץ. בתמורה, עזרה בריטניה למצרים בהצטרפותה לחבר הלאומים. עיראק, מנדט בריטי משנת 1919, גם הצטרפה לחבר הלאומים בזכות עצמה לאחר שקיבלה עצמאות מבריטניה בשנת 1932.
יכולתם של הדומיניונים לקיים יחסים דיפלומטיים עם מדינות אחרות, בלא התערבותה של בריטניה, הוכרה בוועידה האימפריאלית של 1923. בקשת בריטניה לסיוע צבאי מהדומיניונים עם פרוץ משבר צ'נאק בשנה שלפני כן נדחתה על ידי קנדה ודרום אפריקה. כמו כן קנדה גם סירבה להתחייב להסכם לוזאן ב-1923. בעקבות לחץ מצד אירלנד ודרום אפריקה, הוועידה האימפריאלית של 1926 הכריזה על הצהרת בלפור, בה הוצהר כי הדומיניונים הם "קהילות אוטונומיות בגבולות האימפריה הבריטית, השוות במעמדן, ובשום אופן לא נחותות או עליונות אחת מהשנייה" ובתוך "חבר עמים" בריטי. להצהרה זו ניתן תוקף חוקי תחת חוק וסטמינסטר בשנת 1931. בתי הנבחרים של קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, איחוד דרום אפריקה, מדינת אירלנד החופשית וניופאונדלנד היו חופשיים משליטתה המחוקקת של בריטניה, הם יכלו לאיין חוקים בריטיים, ובריטניה לא יכלה להעביר חוקים בשבילם ללא הסכמתם. ניופאונדלנד שבה למעמד המושבה שלה בשנת 1933, מאחר שסבלה מבעיות כלכליות בעקבות השפל הגדול. אירלנד הרחיקה את עצמה מבריטניה אף יותר לאחר הצגת חוקה חדשה בשנת 1937, מה שהפך אותה לרפובליקה לכל דבר מלבד בשמה.
מלחמת העולם השנייה
בדצמבר 1941, פתחה יפן בשרשרת מתקפות מהירות על מאלאיה הבריטית, על פרל הארבור ועל הונג קונג. יפן הפכה לכוח אימפריאלי יציב במזרח הרחוק מאז הביסה את סין במלחמת סין–יפן הראשונה. לאחר הניצחון חזו ביפן את מרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי, בהנהגתה של האימפריה היפנית. להתקפה היפנית על השטחים האמריקאים והבריטיים באוקיינוס השקט הייתה השפעה מיידית וארוכת טווח על האימפריה הבריטית. עם הצטרפות ארצות הברית למלחמה הייתה האימפריה הבריטית בטוחה וניצחונה במלחמה היה מובטח, אך האופן בו נכנעה בריטניה ללא היסוס, שינה את מעמדה ואת יוקרתה ככח אימפריאלי. הנזק הגדול ביותר נגרם מנפילתה של סינגפור, שלפני כן נודעה כמבצר בלתי חדיר. ההבנה כי בריטניה לא יכולה להגן על האימפריה שלה בשלמותה, גרמה לאוסטרליה ולניו זילנד, שאויימו בידי הכוחות היפניים עקב כך, לפתח קשרים חזקים עם ארצות הברית.
דה-קולוניזציה והידרדרות (1945–1997)
על אף שבריטניה והאימפריה שלה יצאו כמנצחות במלחמת העולם השנייה, השפעות המלחמה היו קשות, גם בבריטניה עצמה וגם מחוצה לה. רוב אירופה, היבשת ששלטה בעולם במשך המאות האחרונות, הייתה נתונה בהרס מוחלט, וישבו בה הצבאות של ארצות הברית וברית המועצות, שהפכו לכוחות הגלובליים באותו הזמן. בריטניה עצמה הייתה על סף פשיטת רגל, שנמנעה בזכות הלוואה שלקחה מארצות הברית בסך 3.5 מיליארד דולר, שהוחזרה במלואה לארצות הברית רק בשנת 2006.
באותו הזמן, תנועות ההתנגדות להתיישבויות האירופיות החלו לעלות ברחבי העולם. המצב אף החמיר עם תחילתו של סכסוך המלחמה הקרה בין ארצות הברית לברית המועצות, שתיהן מתנגדות לקולוניאליזם האירופי. שתי האומות התייחסו לקולוניאליזם האירופי כמיושן, אף על פי שהאנטי-קומוניזם עלה על האנטי-אימפריאליזם בארצות הברית, ולכן תמכה בהמשך קיומה של האימפריה הבריטית.
פירושה של "רוח השינוי" ברחבי האימפריה סימנה כי ימיה ספורים. לכן, אימצה בריטניה מדיניות של התנתקות שקטה ממושבותיה, ברגע שהייתה לה ממשלה יציבה ולא קומוניסטית להעביר אליה את המושכות. בניגוד לדרך זו של בריטניה, ניסו האומות האחרות באירופה, כצרפת או פורטוגל, לנהל מלחמות יקרות ובסופו של דבר לא מוצלחות כדי להחזיק את האימפריה שלהן בשלמותה. בין 1945 ל-1965, מספר התושבים עליה שלטה בריטניה מחוץ לממלכה המאוחדת צנח מ-700 מיליון לחמישה מיליון, ומתוכם שלושה מיליון תושבי הונג קונג.
דעיכה ראשונית
מפלגת הלייבור בהנהגתו של קלמנט אטלי, שתמכה בדה-קולוניזציה, נבחרה בבחירות הכלליות בבריטניה ב-1945, ופנתה לטיפול בבעיה הגדולה ביותר של האימפריה באותו הזמן, עצמאותה של הודו. שתי תנועות העצמאות בהודו – הקונגרס הלאומי ההודי והליגה המוסלמית – ניהלו מסע תעמולה לעצמאותה של הודו במשך כמה עשורים, אך לא הסכימו על הדרך בה הדבר צריך לצאת לפועל. העדפתו של הקונגרס הייתה מדינה הודית אחת, ואילו העדפתה של הליגה המוסלמית, שחששה מעליונותו של הרוב ההינדי בהודו הבריטית, הייתה מדינה אחת באזורים בהם רוב מוסלמי ומדינה אחת באזורים בהם רוב הינדי. עלייתו של הרגש הלאומי בהודו, והמרד בצי הקיסרי ההודי, דחפו את אטלי להכריז שהודו תקבל עצמאות לא מאוחר משנת 1948. אך כשדחיפות העניין והסיכון למלחמת אזרחים גברו, הבין הנציב החדש (והאחרון) בהודו, לואי מאונטבאטן, כי עצמאות לשתי מדינות נפרדות הכרחית, והיא הוקדמה ל-15 באוגוסט 1947. הגבולות שנקבעו בידי הבריטים בחלוקת הודו, וחילקו את שטחי הראג' לשטחים בהם רוב הינדי ושטחים בהם רוב מוסלמי, הותירו מיליוני תושבים כמיעוטים במדינות החדשות הודו ופקיסטן. מיליוני מוסלמים חצו את הגבול מהודו לפקיסטן ומיליוני הינדים חצו בכיוון ההפוך, והאלימות שהחלה בין שתי הקהילות גבתה מחיר רב. בורמה, שגם נחשבה לחלק מהראג' הבריטי, וציילון קיבלו את עצמאותן בשנה שלאחר מכן, ב-1948. הודו, פקיסטן וציילון הפכו לחברות בחבר העמים הבריטי, אך בורמה החליטה שלא להצטרף לארגון.
המנדט הבריטי בפלשתינה-א"י, בה חי רוב מוסלמי לצד מיעוט יהודי, בהתחשב בהתחייבות המנדטורית להקמת בית לאומי לעם היהודי ובעקבות רצונם של פליטי השואה לעלות לארץ ישראל גרם לבריטניה בעיה דומה לזו שהייתה בהודו. בפברואר 1947 הצהירה בריטניה כי תצא משטחי המנדט ב-1948 ותשאיר את סוגיית ארץ ישראל "ללא המלצות" להכרעת אומות המאוחדות. בעקבות כך, הצביעה העצרת של האומות המאוחדות על תוכנית החלוקה של ארץ ישראל למדינה יהודית ומדינה ערבית. באותה ההזדמנות הודיעו הבריטים שיסיגו כוחותיהם מיוון וטורקיה.
בעקבות נפילתה של יפן במלחמת העולם השנייה, תנועות ההתנגדות לשלטון היפני במאלאיה עברו להתנגדות לשלטון בריטניה, שפעלה במהירות כדי לכבוש בחזרה את המושבה, ולהשתמש בה כמקור לגומי ולבדיל. לוחמי הגרילה במאלאיה היו בעיקר מאלאים-סינים, ולכן ניסיונות הדיכוי של הבריטים נתמכו בידי המוסלמים במאלאיה, שהבינו שכאשר ההתקוממות תדוכא, תוענק למאלאיה עצמאות. מלחמת הגרילה שנפתחה, ונודעה כמצב החירום המלאי, החלה ב-1948, ונמשכה עד ל-1960, על אף שב-1957, הרגישו הבריטים בטוחים מספיק כדי להעניק עצמאות לפדרציה של מאלאיה, כחלק מחבר העמים הבריטי. ב-1963, הפדרציה, יחד עם סינגפור, סארוואק וצפון בורנאו התאחדו ליצירת מלזיה. אך ב-1965, סינגפור, בה היה רוב סיני, החליטה להתנתק מהאיחוד, בעקבות מתח בין הקהילה הסינית לקהילה המאלאית. ברוניי, שהפכה לשטח חסות בריטי ב-1888, סירבה להצטרף לאיחוד, והחליטה לשמור על מעמדה עד שהוענקה לה עצמאות ב-1984.
משבר סואץ
ב-1951, שבה המפלגה השמרנית בראשותו של וינסטון צ'רצ'יל לשלטון. צ'רצ'יל והשמרנים האמינו כי מעמדה של בריטניה כאימפריה גלובלית תלוי בהישרדותה של האימפריה, כשבסיסה היה תעלת סואץ. על פי תפיסה זו, התעלה אפשרה לאימפריה לשמור על שליטתה במזרח התיכון, על אף אובדנה של הודו. אולם, שליטתה של בריטניה באזור נחלשה עם עלייתו לשלטון של גמאל עבד אל נאצר וממשלתו המהפכנית בשנת 1952. כבר בשנה שלאחר מכן הוסכם על נסיגה של צבא בריטניה מאזור תעלת סואץ ובשנת 1956 הוענקה עצמאות מלאה לסודאן.
ביולי 1956, נאצר הכריז על הלאמתה של תעלת סואץ. אנתוני אידן, יורשו של צ'רצ'יל, החליט לשתף פעולה עם צרפת ולתכנן תקיפה ישראלית על מצרים. תקיפה כזו הייתה מספקת לבריטניה ולצרפת סיבה להתערבות צבאית במלחמה ולהשתלטות מחודשת על תעלת סואץ. המהלך העלה את חמתו של נשיא ארצות הברית, דווייט אייזנהאואר, שכן המבצע תוכנן בלי ידיעתו, ועל כן, סירב לתמוך בו. דבר נוסף שהדאיג את נשיא ארצות הברית היה האפשרות לכניסה למלחמה של ברית המועצות, שהזהירה כי תעשה כך אם הכוחות המערביים לא ייסוגו. אייזנהאואר איים במיטוט המטבע הבריטי, ועל כן, על אף הצלחת המבצע בפן האסטרטגי, התערבותה של ארצות הברית גרמה לנסיגת הכוחות הבריטים והצרפתים ולהתפטרותו של אידן.
משבר סואץ חשף את חולשתה של בריטניה ואת דעיכתה העולמית, וכן, הוכיח כי היא אינה יכולה לפעול יותר מבלי הסכמתה או תמיכתה של ארצות הברית. מאורעות סואץ פגעו בפטרנליזם הבריטי: אחד מחברי הפרלמנט כינה את המבצע כ"ווטרלו הבריטי", ואחר כינה את בריטניה: "מדינת לוויין אמריקאית". מרגרט תאצ'ר כינתה את הלך החשיבה במוסדות השלטון הבריטיים כ"תסמין סואץ", וטענה כי בריטניה לא התאוששה ממנו עד לכיבוש המחודש של איי פוקלנד מארגנטינה ב-1982.
בינואר 1968, בעקבות החלשות הכלכלה הבריטית, הכריזו ראש ממשלת בריטניה הרולד וילסון ושר ההגנה דניס הילי על נסיגה של צבא בריטניה מבסיסיו הממוקמים מזרחית לתעלת סואץ, שכללו את בסיסיו במזרח התיכון, אך בעיקר בסינגפור ובמלזיה. כמו כן, הבריטים נסוגו מעדן ב-1967, מבחריין ב-1971 ומהאיים המלדיביים ב-1976.
המורשת
לאימפריה הבריטית נותרו 14 טריטוריות מחוץ לאיים הבריטים, שנקראות "הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים". שתי טריטוריות של הבריטים, חצי האי גיברלטר ואיי פוקלנד, הן עדיין מוקד מריבה בינם לבין ספרד וארגנטינה בהתאמה.
רוב המושבות הבריטיות לשעבר חברות בחבר העמים הבריטי, ארגון לא פוליטי, של בריטניה אין בו זכויות מיוחדות אלא היא חברה כמו כל חברה אחרת. מנהיג חבר העמים כיום הוא המלך צ'ארלס השלישי. 15 מתוך 53 המדינות החברות חבר העמים ממשיכות לראות במלכי בריטניה את ראש המדינה, ומכונות "ממלכות חבר העמים הבריטי".
רבות מהמושבות הבריטיות לשעבר חולקות עם בריטניה את אותם המאפיינים; את השפה האנגלית, המערכת הדמוקרטית, המערכת המשפטית, הצבא המשטרה והשירותים הציבוריים, מערכת המידות והמשקל האימפריאלית, נהיגה בצד השמאלי של הכביש, סוגי הספורט וכו'.
גלישת רוח
גלשן הרוח פותח בשנת 1969 על ידי המהנדס ג'ים דרייק אשר הוסיף מפרש לגלשן הגלים כדי ללכוד את הרוח. בסוף שנות השישים הופיע בקליפורניה הדגם המסחרי הראשון שנקרא "וינדסרפר". בתוך זמן קצר יחסית קמו ארגונים, בתי ספר, תקנות ותחרויות לספורט זה. בשנת 1984 זכה הענף להכרה אולימפית והוא נכלל במשחקים האולימפיים מאז לוס אנג'לס 1984.
הראשון שהביא לארץ את גלשני הרוח היה דורון עזרא, שהיה הבעלים של החברה "ימית סחר" (נכון להיום הבעלים הוא איתן פרינלנדר), והחליט לייבא מאירופה את גלשני הרוח בשנת 1973.
התפתחויות במבנה גלשן הרוח
מאז פיתוח גלשני הרוח הראשונים, שונה ושופר מבנהו של הגלשן. בין השינויים הבולטים ניתן למנות את:
רנדספיור
רנדספיור (בנורווגית: Randsfjorden) הוא האגם הרביעי בגודלו בנורווגיה עם שטח של 139.23 קמ"ר. עומקו המקסימלי של האגם הוא 120 מטר. פני האגם הם בגובה של 135 מטר מעל פני הים. הוא ממוקם במחוז ינלנה והוא גובל בנפות גראן, יבנקר, נורדארלנד וסונדרלנד. הוא מנוקז לנהר רנדסלבה.
גלישת רוח
חלקי הגלשן
לעיתים, מוסיפים הגולשים לגלשן שלהם תוספות מסוימות: לדוגמה, חוט קטן הנקשר לחלקו העליון של התורן, המאפשר לגלות את כיוונה של הרוח, או חבל הנקשר למנור או לתורן המשמש להרמה קלה של המפרש.
רנדספיור
בתקופה המודרנית הוקמו על שפת האגם מסלולי גולף רבים.
גלישת רוח
עקרונות הגלישה
עקרון הגלישה מבוסס על שיווי המשקל של הגולש לעומת הרוח. על מנת לנוע, על הגולש לעמוד עם גבו לכיוון הרוח כשהמפרש לפניו. כעת, עליו להפעיל כוח במשיכת המפרש כאותו כוח שמפעילה הרוח. מהלך זה יצור מצב בו המפרש לא זז ולכן ינוע הגלשן מכוחה של הרוח.
רנדספיור
הצורה הנורדית העתיקה של השם הייתה רק רנד. הסיומת של המילה שפירושה פיורד נרשמה לראשונה בשנת 1691.
גלישת רוח
גלישה תחרותית
גלישת רוח נחלקת למספר ענפים בהתאם לאופי הגלישה, הציוד והתחרויות הספורט המתקיימות.
גלשנים אולימפיים
גלשנים אולימפיים הם גלשנים גדולים מאוד עליהם מתקיימות תחרויות במסגרת האולימפיאדה ואליפויות עולם. בתחרויות אלו כל המשתתפים שטים על אותו גלשן ואותו דגם מפרש. הדגם האולימפי הנוכחי הוא RS:X של חברת Neil Pride.
סבבי תחרויות מקצועניים
גולשי רוח מקצועיים משתתפים בתחרויות המאורגנות ונתמכות על ידי ארגונים מסחריים. הסבב המקצועני הגדול והמוכר ביותר הוא ה-PWA, Profesional Windsurfing Association. בסבבים אלו קיימים מספר ענפים בהתאם לסגנון הגלישה ומטרת התחרות.
סגנונות
גלישת פאן מאגדת בתוכה את סגנונות הגלישה שאינם אולימפיים. תחת קטגוריה זו קיימים מספר סגנונות:
יום הקפה הבין-לאומי
יום הקפה הבין-לאומי הוא מאורע המשמש כדי לחגוג ולקדם את הקפה כמשקה. התאריך הרשמי הראשון היה 1 באוקטובר 2015, כפי שהוסכם על ידי ארגון הקפה הבינלאומי, והושק במילאנו. יום זה משמש גם כדי לקדם סחר הוגן בקפה, ולהעלות את המודעות למצוקתם של מגדלי הקפה. ביום זה, עסקים רבים מציעים כוסות קפה ללא תשלום או בהנחה. ישנם עסקים שמשתפים קופונים ומבצעים מיוחדים, לעוקבים שלהם ברשתות החברתיות. ישנן יצרניות כרטיסי ברכה שמוכרות כרטיסי ברכה ליום הקפה הבינלאומי, או מציעות כרטיסי ברכה מקוונים בחינם.
היסטוריה
בפגישה שהתקיימה בין התאריכים 3–7 מרץ 2014, ארגון הקפה הבינלאומי החליט להשיק את יום הקפה הבינלאומי הרשמי הראשון במילאנו במסגרת אקספו 2015.
התקיימו אירועים שונים, שכונו יום הקפה או יום הקפה הלאומי, רבים מהם בסביבות ה-29 בספטמבר.
המקור המדויק של יום הקפה הבינלאומי אינו ידוע. בשנת 1983 נערך ביפן אירוע על ידי אגודת הקפה של כל יפן (全日本コーヒー協会). בארצות הברית "יום קפה לאומי" הוזכר בפומבי כבר בשנת 2005. השם "יום קפה בינלאומי" היה בשימוש לראשונה על ידי המוזיאון לדברי מאכל ומשקה דרומיים, שכינס מסיבת עיתונאים ב-3 באוקטובר 2009 כדי לחגוג את המאורע ולהכריז על פסטיבל הקפה הראשון של ניו אורלינס. בסין היום צוין לראשונה על ידי ארגון הקפה הבינלאומי ב-1997, והפך לחגיגה שנתית בתחילת אפריל 2001. טאיוואן חגגה לראשונה את יום הקפה הבינלאומי בשנת 2009. נפאל חגגה לראשונה את יום הקפה הלאומי ב-17 בנובמבר 2005. אינדונזיה, שחגגה לראשונה את יום הקפה הלאומי ב-17 באוגוסט 2006, חוגגת את המאורע ביום העצמאות שלה.
זלמן קליאוט
זלמן קליאוט (1908–1979) היה עסקן כדורגל ישראלי ומזכיר כבוד של ההתאחדות לכדורגל בישראל בעבר.
ביוגרפיה
נולד בריגה בירת לטביה. ב-1923 עלה לארץ ישראל. התחיל את דרכו בכדורגל עם הצטרפותו בשנות ה-40 לקבוצת הפועל תל אביב. בשנת 1950 עבר לקבוצת הכדורגל של מכבי תל אביב והיה פעיל במרכז מכבי. ב-1953 מונה למזכיר הכבוד של ההתאחדות לכדורגל בישראל, תואר חשוב באותם ימים (אינו קיים כיום). קליאוט עזר בארגון התחום הכספי בהתאחדות ויצר קשרים עם אנשי כדורגל במדינות המזרח הרחוק. הוא עמד בראש משלחות כדורגל רבות של ישראל ומכבי תל אביב במסעות באסיה, אירופה וארצות הברית. בזכות קשריו בהתאחדויות באסיה, נודע לו על כוונת מדינות ערב לפעול לסילוקה של ישראל מהמסגרת הספורטיבית של אסיה באמצעות קיום הצבעה בקונגרס ההתאחדויות האסייתי החודש מרץ 1972; הוא פעל מאחורי הקלעים ונפגש עם מספר ראשי התאחדויות, ולבסוף בהצבעה כשלה יוזמת מדינות ערב.
במקביל לפעילותו בתחום הכדורגל, פיתח קליאוט מסוף שנות ה-40 את ענף משאיות התובלה. בסוף שנות ה-60 שימש בתפקיד יו"ר ארגון בעלי המשאיות.
באגסו
באגסו (באנגלית: Bhagsu) הוא כפר במחוז קאנגרה שבתוך הימאצ'ל פרדש בהודו. הכפר נמצא כ-5 ק"מ מהעיר דרמסאלה.
באגסו פופולרי בקרב מטיילים ישראלים ומוגדר כחלק משביל החומוס. בכפר פועל בית חב"ד שפעיל בעיקר בעונת הטיולים. את הבית חב"ד מפעיל הרב דרור שאול ופעילים נוספים.
אמילי ממולד הירח
אמילי ממולד הירח (Emily of New Moon) הוא הספר הראשון בסדרת רומנים מאת לוסי מוד מונטגומרי על ילדה יתומה, שובת לב בעלת דמיון עשיר שגדלה באי הנסיך אדוארד. מונטגומרי התפרסמה כמחברת סדרת הספרים על אן שרלי הידועה בעברית כהאסופית. הספר פורסם לראשונה בשנת 1923.
תקציר עלילה
בדומה לסדרה הקודמת והמפורסמת יותר האסופית, הרומנים של אמילי מתארים את החיים בעיניה של ילדה יתומה צעירה, אמילי סטאר, שגדלה בידי קרוביה לאחר שאביה מת משחפת. מונטגומרי חשבה שאמילי היא דמות הרבה יותר קרובה לאישיותה שלה מאשר דמותה של אן, וחלק מהאירועים המתרחשים בסדרה על אמילי קרו למונטגומרי עצמה. אמילי מתוארת כבעלת שיער שחור, עיניים סגולות, אוזניים של אלפית, עור חיוור וחיוך "איטי" ייחודי וקסום.
אמילי סטאר נשלחת לגור בחוות מולד הירח באי הנסיך אדוארד יחד עם דודתה הקשוחה אליזבת הדודה לורה טובת הלב ובן דודן ג'ימי. הם כולם נצר למשפחת מאריי הגאה והידועה בכל רחבי האי. היא מתיידדת עם אילזה ברנלי, טדי קנט ופרי מילר, הילד שכיר, שדודה אליזבת מתנשאת עליו מכיוון שנולד ב'סטובפיפ טאון', רובע של תושבים עניים.
לכל אחד מהילדים כישרון מיוחד. אמילי נולדה להיות סופרת, טדי הוא אמן מחונן, אילזה היא נואמת מוכשרת, ולפרי יש יכולות של פוליטיקאי גדול. לכל אחד מהם יש בעיות עם משפחתו. אמילי מתקשה להסתדר עם הדודה אליזבת, שלא מבינה את הצורך שלה לכתוב. אביה של אילזה, ד"ר ברנלי, מתעלם ממנה רוב הזמן בגלל סוד נורא הנוגע לאמה של אילזה. אמו של טדי מקנאה בחבריו המוכשרים של בנה, מחשש שאהבתו אליהם תמחק את אהבתו אליה; כתוצאה מכך, היא שונאת את אמילי, את הציורים של טדי ואפילו את חיות המחמד של בנה. פרי לא משתייך למעמד חברתי כמו שלושת חבריו. כשדודה שלו טום מנסה פעם לגרום לאמילי להבטיח להתחתן עם פרי כשיגדלו, היא מאיימת שאם אמילי לא תעשה זאת, היא לא תשלם על לימודיו של פרי.
דמויות בולטות נוספות הן דין "ג'ארבק" פריסט, ציניקן שקט ומסתורי שרוצה משהו ומפחד שהוא בלתי אפשרי. מר נגר, המורה המבוגר שהופך למדריך ומבקר רב ערך לאמילי המנחה אותה כיצד להשתפר בכתיבת סיפוריה ושיריה; בן הדוד "ג'ימי" הפשוט, שמדקלם את שירתו כשהרוח נחה עליו; הדודה לורה, שהיא הדודה החביבה על אמילי ביותר; ודודה אליזבת הקפדנית והחשדנית, שלמרות מאפייניה אלו מתגלה כבת ברית בלתי צפויה בעת צרות. ספר זה היה הספר האהוב ביותר בסדרה.
סִדרָה
שלושת הרומנים על אמילי הם אמילי ממולד הירח (1923), Emily Climbs (1925) (אמילי מטפסת) ו- Emily's Quest (אמילי חוקרת) (1927). הסדרה עוקבת אחר אמילי במהלך שנות לימודיה וטיפוסה במעלה "השביל האלפיני" הסמלי בדרכה להפוך לסופרת מצליחה (השביל האלפיני הוא ביטוי משיר שהיווה לה השראה מגיל צעיר). הספרים המאוחרים יותר עוקבים אחר אמילי במספר רומנים והרפתקאות. אמילי היא גיבורה עם אהבה ליופי, לטבע ולאמנות, נאמנה לחבריה, צמאה לידע ומסורה מסירות נלהבת לכתיבתה.
תרגום הספר לעברית
הספר תורגם לעברית לראשונה בשנת 2021 על ידי מאירה פירון. יצא לאור על ידי טל-מאי ומשכל.
סיפורים קצרים
לקידום הספר בארצות הברית, פרסמה מונטגומרי פרקים ערוכים מתוכו כסיפורים קצרים ב- The Delineator. אלה כללו את "Enter Emily" ו- "Too Little Cooks", שעובד מאוחר יותר לפרק בספר.
טֵלֶוִיזִיָה
הרומנים עובדו לסדרת טלוויזיה על ידי סינאר, סרטי סטריט סטריט וטלוויזיה CBC בשנת 1998. הסדרה צולמה באי הנסיך אדוארד וכיכבו בה ילדים מקומיים. הסדרה משודרת כיום ב- Vision TV של קנדה באנגלית ו- TLN בספרדית, ובארצות הברית This TV. הסדרה זמינה כעת גם בערוץ הסרטים Hallmark של Roku, ובחינם ב- Encore+.
באפריל 2007 הותאמו הרומנים לסדרת טלוויזיה מונפשת בת 26 פרקים ביפן בשם Kaze no Shōjo Emily (אמילי, נערת הרוח). הסדרה הופקה על ידי NHK וטוקיו קולנוע שינשה.
תרבות פופולרית
הספר מופיע בסדרת הטלוויזיה בובה רוסית.
ב-5 בנובמבר 2019, נכנס אמילי ממולד הירח לרשימת 100 הרומנים המשפיעים ביותר של חדשות ה-BBC.
All the Way... A Decade of Song
All the Way... A Decade of Song (בעברית: כל הדרך... עשור של שיר) הוא אלבום האוסף הראשון בשפה האנגלית של הזמרת הקנדית סלין דיון. אלבום האוסף יצא לאור על ידי חברות התקליטים קולומביה רקורדס, אפיק רקורדס ו-550 מיוזיק, ב-12 בנובמבר 1999.
עם יציאתו כבש האלבום את פסגת מצעד הבילבורד 200, ואת פסגת מצעד האלבומים הבריטי.
רקע והפקה
האלבום משלב בתוכו להיטים ישנים של הזמרת לצד שירים חדשים. על השירים החדשים של האלבום דיון עבדה בעיקר עם המפיק דייוויד פוסטר אך בין היתר עבדה גם עם מפיקים כמו מקס מרטין, ג'ים סטיינמן, רוברט ג'ון "מאט" לאנג, ג'יימס הורנר ומאט סרלטיק.
האלבום קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים. את העיקר השבחים קיבל הסינגל הראשון מהאלבום "That's the Way It Is" והבלדה "If Walls Could Talk". אם כי חלק מהמבקרים גם מתחו ביקורת על כך שיש הרבה שירים חדשים ופחות מדי להיטים.
הצלחה
האלבום זכה להצלחה חסרת תקדים בעולם. הוא הגיע למקום הראשון בכל מדינה מרכזית בעולם, הוא מכר 8.1 מיליון עותקים בארצות הברית ובכך זכה למעמד של 8 פלטינות, באירופה האלבום מכר 5 מיליון עותקים, בקנדה האלבום מכר מיליון עותקים ובכך הגיע למעמד יהלום, וביפן האלבום הגיע למעמד יהלום כפול עם מכירות של 2 מיליון עותקים.
נכון לינואר 2012 מכירות האלבום עומדות על 17 מיליון עותקים.
סינגלים
הסינגל הראשון מהאלבום "That's the Way It Is" זכה להצלחה רבה בעולם ובין היתר הגיע למקום ה-6 במצעד האמריקאי ובנוסף זכה לביקורות חיוביות. הסינגלים הבאים מהאלבום שוחררו במספר מדינות בלבד ללא כל קידום של דיון כחלק מההפסקה שעשתה ממוזיקה באותה תקופה.
ברית התאבדות
ברית התאבדות היא תוכנית מוסכמת בין שני אנשים או יותר המחליטים להתאבד יחד. התוכנית עשויה להיות למות ביחד, או בנפרד ובתזמון קרוב.
הגדרת המונח
בריתות התאבדות הן מושג מוכר ב. הן התרחשו לאורך ההיסטוריה, כמו הסכם ההתאבדות בין רודולף, נסיך הכתר של אוסטריה לברונית מרי וטסרה בפרשת מאיירלינג, וגם זכו להתייחסות בספרות.
בשונה מהתאבדות המונית, שבמסגרתה מספר גדול של אנשים מתאבדים יחד מאותה סיבה אידאולוגית, לעיתים קרובות בהקשר דתי, פוליטי, צבאי או חצי-צבאי, ברית התאבדות נוטה להתייחס לקבוצות קטנות ולמניעים לא אידאולוגיים, אלא רומנטיים, חברתיים או פליליים.
ברית התאבדות באינטרנט
ברית ההתאבדות הראשונה המתועדת כתוצאה מקשר באינטרנט אירעה בפברואר 2000, כשגבר נורווגי ואישה אוסטרית זינקו אל מותם מצוק כס המטיף שבנורווגיה. חוקרים מעריכים כי בשנת 2003 מתו ביפן 34 אנשים בבריתות התאבדות, אך מספרם טיפס ל-55 ו-91 בשנים 2004 ו-2005 בהתאמה.
חוקרים הבחינו גם כי בשונה מבריתות התאבדות לאורך ההיסטוריה, שכללו בעיקר אנשים מבוגרים הקשורים זה לזה עם היסטוריה של הפרעות נפשיות, בריתות התאבדות ברחבי האינטרנט כוללות בעיקר צעירים שלעיתים זרים לחלוטין זה לזה, והמאפיין המשותף לרובם הוא דיכאון קליני.
קיימים פורומים אינטרנטיים המאפשרים לגולשים לדון בשיטות התאבדות שונות באופן גלוי ופתוח, ואף לחפש שותפים לברית התאבדות.
איזק בונגה
איזק אוולו אטו בופנדה בונגה (בצרפתית: Isaac Evolue Etue Bofenda Bonga; נולד ב-8 בנובמבר 1999) הוא כדורסלן גרמני, המשחק בקבוצת באיירן מינכן מהליגה הגרמנית בכדורסל, בעמדת הסמול פורוורד.
ראשית חייו
בונגה נולד בעיר נויוויד שבגרמניה, לזוג מהגרים מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בשנת 2014 החל לשחק בקבוצת "לוטצל-פוסט קובלנץ" מהליגה הגרמנית החמישית, ובעונה העוקבת, בה שיחקה בליגה הרביעית, קלע בונגה 5.9 נקודות בממוצע למשחק.
סקייליינרס פרנקפורט
בשנת 2016 החל לשחק באופן מקצועי, כשהצטרף לקבוצת סקיליינרס פרנקפורט מליגת העל הגרמנית. ב-23 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הגרמנית, בגיל 16, במשחק מול ברוזה במברג. בעונת 2017/2018 זכה למקום קובע ברוטציית הקבוצה, ותרם 6.0 נקודות, 3.2 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים בממוצע למשחק.
לוס אנג'לס לייקרס
בדראפט ה-NBA 2018 נבחר בונגה בבחירה ה-39 על ידי פילדלפיה 76', אשר העבירה אותו בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס. לאורך עונת הרוקי שלו מיעט לשחק ב-NBA, ונשלח מספר פעמים בהשאלה לקבוצת הבת של הלייקרס מליגת הפיתוח – סאות' ביי לייקרס. בתקופתו בליגת הפיתוח שיחק ב-31 משחקים, ורשם ממוצעים של 11.9 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים בממוצע למשחק.
וושינגטון ויזארדס
בסיום עונתו הראשונה ב-NBA הועבר לוושינגטון ויזארדס, כחלק מטרייד משולש במסגרתו צירפו הלייקרס את אנתוני דייוויס. ב-17 בינואר 2020 קבע שיאי קריירה של 17 נקודות ו-9 ריבאונדים, בהפסד קבוצתו לטורונטו ראפטורס. לאורך עונת פתח במרבית משחקי הוויזארדס, וקלע 5.0 נקודות בממוצע למשחק.
טורונטו ראפטורס
באוגוסט 2021 חתם בונגה על חוזה בטורונטו ראפטורס.
אימפריאל
אימפריאל (מאנגלית: Imperial) הוא מונח שמתייחס לאימפריה, לקיסר או לאימפריאליזם {{פירושונים|
בסלאן
בסלאן (רוסית: Беслан; אוסטית: Беслæн) היא עיר הממוקמת ברפובליקה של צפון אוסטיה - אלניה של רוסיה ומהווה את המרכז המנהלי של מחוז פרבוברז'ני (כלומר המחוז שנמצא בגדה הימנית של הנהר). בשנת 2010, חיו בעיר כ-36,728 אנשים, דבר שעושה את בסלאן לעיר השלישית בגודלה ברפובליקה של צפון אוסטיה - אלניה, אחרי ולידיקווקז ומוזדוק. העיר ממוקמת כ-15 קילומטרים צפונית לוולדיקווקז.
בסלאן מהווה צומת רכבות חשוב, היא נמצאת על הקו בין העיר רוסטוב על הדון לבין העיר באקו. בעיר זו מתחיל גם הקו שמגיע לוולדיקווקז. זו עיר תעשייתית-חקלאית שנוסדה ב-1940, המהווה בעצם את המרכז התעשייתי לכל הערים שמסביבה.
ב-1 בספטמבר 2004, בית הספר המקומי של בסלאן, 'בית הספר מספר אחת', הותקף בידי מורדים צ'צ'נים, אירוע הידוע כמשבר בני הערובה בבסלאן. המצור הסתיים ב-3 בספטמבר, בחילופי אש קשים בין הטרוריסטים לבין כוחות הביטחון. התוצאות היו טרגיות - ונהרגו מאות אזרחים חפים מפשע, ביניהם ילדים רבים.
2023 (אלבום)
2023 (אלפיים עשרים ושלוש) הוא אלבומה החמישי של הזמרת והיוצרת איה כורם. את סיפור המסגרת לאלבום כתבה כורם ביחד עם העיתונאי שי רינגל, והלחינה יחד עם בן זוגה, המוזיקאי והמפיק אדם בן אמיתי, אשר גם עיבד את האלבום.
האלבום יצא בשנת 2016 בהוצאה עצמאית ובמימון המונים, זכה בפרס אקו"ם ויצאו ממנו חמישה סינגלים.
האלבום החופשי הראשון
האלבום יצא לחנויות לאחר המאבק המשפטי של כורם מול חברת התקליטים "עננה", בה הייתה חתומה עד שנת 2023. בשנת 2015, שוחררה כורם מהחוזה בחברה והחלה עבודה על אלבום הקונספט.
את מרבית מימון האלבום גייסה כורם דרך אתר מימון ההמונים "הדסטארט". הקמפיין גייס 107% מסכום הגיוס (150 אלף שקלים). העבודה עליו ארכה כשנה וחצי והוא יצא ב-8 בספטמבר 2016.
עטיפת האלבום וחוברת המילים הורכבו מתמונות (זכרונות) אשר שלחו משתתפי קמפיין המימון, כחלק מקונספט האלבום.
סיפור האלבום
2023 הוא אלבום קונספט בעל אלמנטים של מדע בדיוני, אימה דיסטופית ומתח. הוא משלב מוזיקה ממגוון סגנונות כגון פופ, רוק, ראפ, אופרה ועוד.
הוא מורכב משני חלקים ומגולל את סיפורו של אלכס, אדם החי בגרסה בדיונית של שנת 2023 ומתפרנס ממכירת המחשבות שלו ללשכה לאיכון ומחקר. מכירת המחשבות מתבצעת באמצעות מכשיר המורכב על ראשו של אלכס, שולף את המחשבות והזכרונות המעניינים ומוחק אותם ממוחו. אלכס מרוצה מאוד מעבודה זו, המפנה לו מקום בראש, ומתכנן לכתוב ספר.
רשימת הרצועות והאמנים המשתתפים
באלבום משתתפים 14 אמנים וכורם עצמה שרה את השיר האחרון בלבד.
צד א'
צד ב'
2023 בהופעה
האלבום עובד לגרסת במה לראשונה ב-12 בדצמבר 2016 ומאז עולה מדי חודשיים כהפקה עם עיבודים משתנים ואורחים מתחלפים. בהופעות התארחו אמנים מהאלבום כמו גם דנה ברגר, יעל דקלבאום, שלום גד, ג'ימבו ג'יי, עדי אולמנסקי, אסתי זקהיים ועוד.
מההופעה יצא סינגל לשיר "אני לא אמכור אותי" בביצוע איה כורם ואפרת גוש.
הפרשות פטמה
הפרשת פטמה היא נוזל מהפטמה עם או בלי לחיצה על השד. ההפרשה יכולה להיות הפרשת חלב, מוגלה, דם או נוזל, שקוף, ירוק או צהבהב. המרקם יכול להיות סמיך, נוזלי, דביק או מימי.
הפרשות פטמה תקינות-במקרים כמו הפרשת חלב אם לאחר הלידה או אישה בשנות הפרויות (אך רק בהפעלת לחץ על השד). הפרשות פטמה לא תקינות- אצל גברים, כשההפרשה דמית (מכילה דם) או הפרשה משד אחד בלבד. כמו כן גוש, נפיחות, אדמומיות או שינויים בעור באזור השד גם הם מעידים על הפרשות פטמה לא תקינות. הפרשה לא תקינה יכולה להיגרם מ- פפילומה, מסטיטיס (דלקת שדיים), סרטן השד, תרופות מסוימות שגורמים להעלאת הפרולקטין (פרולקטין גבוה), סתימת צינור השד.
הטיפול תלוי בגורם לבעיה. ניתן לטפל בסתימת צינור השד הבעייתי באמצעות הסרה כירוגית של הצינורות המעורבים. במקרה שההפרשות נוצרות עקב זיהום ניתן לטפל על ידי אנטיביוטיקה, או על ידי חתך וניקוז. הפרשת פיטמה היא אחת משלוש התלונות השיכוחות בקרב נשים, לאחר כאבים בחזה וגוש באזור השדיים כ-3% ממקרי סרטן השד קשורים בהפרשות.
סימנים וסימפטומים
הפרשת פטמה היא נוזל מהפטמה עם או בלי לחיצה על השד. ההפרשה יכולה להיות הפרשת חלב, מוגלה, דם או נוזל, שקוף, ירוק או צהבהב. המרקם יכול להיות סמיך, נוזלי, דביק או מימי.
גורמים
הפרשת פטמה יכולה לנבוע מצינור או מספר צינורות של 15–20 צינורות שכל שד מכיל, ניתן לחלק את הגורמים לנורמלי (פיזיולוגי), ולא נורמלי (פתולוגי).
הפרשה תקינה
נוזל חלב פטמות הוא תקין במהלך השבועות האחרונים של ההריון, לאחר הלידה, ובמהלך ההנקה. לעיתים חלק מהתינוקות גם עלולים להפריש חלב מהפטמה, תופעה שנשמכת מספר שבועות. גירוי השדיים באמצעות עיסוי, משאבת חלב או לאחר ממוגרפיה עלול לגרום להפרשות פטמה. ההפרשות עלולות להיות צהובות, ירוקות או להכיל חלב. התופעה שכיחה אצל נשים בגיל הפוריות.
הפרשה לא תקינה
פפילומה היא הנגע הלא סרטני השכיח ביותר אצל נשים בגילאי 30–50. ניתן לחלק את הפפילומה לפפילומה מרכזית ופפילומה היקפית, הפרשות מהפטמות שכיחות יותר בפפילומה מרכזית. עד מחצית מהנשים עם פפילומה עלולות להפריש הפרשות דמיות, אך ההפרשה יכולה להיות גם בצבע צהבהב. ההפרשות בדרך כלל קטנות מכדי להרגיש אך ולעיתים רחוקות יכולות להעיד סרטן השד.
אצל 15-20% מהנשים עם הפרשות פטמה נגרמו כתוצאה מסתימת צינור. התופעה נפוצה אצל נשים בגיל המעבר, ייתכן ויש קשר לכאב ולנסיגת הפטמה. לעיתים עשוי להופיע גם גוש.
קרצינומה בצינורית השד מופיע בדרך כלל עם ממצאים חריגים בממוגרפיה. בסבירות נמוכה יותר קרצינומה בצינורית השד עלולה להופיע כגוש, כאב או בהפרשות מהפטמה אצל נשים. לעומת זאת אצל גברים הפרשת הפטמה היא התופעה השכיחה ביותר.
זיהום בשד, דלקת בשד, או מורסה עלולות לגרום להפרשה מהפטמה. אקזמה בפטמה עלולה לגרום להפרשה עם תוך התקשות הפטמה.
הפרשות מהפטמה עשויות לנבוע מסרטן השד במיוחד במקרים בהם יש גוש נלווה באזור החזה. הפרשה דמית עלולה להופיע במחלת פאג'ט.
הפרשת חלב
העלאת פרולקטין יכולה לגרום להפרשת חלב מהפטמה. הגורמים להעלאת הפרולקטין יכולים להיות גורמים אנדוקריניים כמו בלוטת יותרת המוח, בלוטת התריס ותרופות כמו: ישנם גם עשבים שעלולים לגרום להפרשות מהפטמה לדוגמה:אניס ושומר.
אבחון
ההערכה של הפרשת פטמה חלבית אצל נשים שאינן בהריון ושאינן מניקות שונה מההערכה של הפרשות פטמה חריגות אחרות. לעיתים ניתן לברר את הסיבה להפרשה ללא ביצוע בדיקות.
במקרים בהם נדרש לבצע בדיקות דם הבדיקות כוללות בדרך כלל בדיקות בלוטת התריס ופרולקטין על מנת לשלול תת-פעילות של בלוטת התריס ויתר פרולקטין בדם. בדיקות נוספות שניתן לבצע כוללות ממוגרפיה, אולטרה סאונד השד, CT ראש על מנת לשלול גידול בבלוטת יותרת המוח, וביופסיה של השד, רנטגן של צינורות השד או ביופאסית עור.
העדר תאים סרטניים בדגימות של הפרשת הפטמה לא שולל סרטן (מחלה) ולכן לא מבצעים ציטולוגיה של הפרשת הפטמה. עם זאת ההנחיות לגבי הבדיקות משתנות, וסביר יותר לבצע בדיקות אם ההפרשה דמית, משד אחד או שנבדקת מעל גיל 50. אם תוצאות הבדיקה מעידות על תאים ממאירים יש סבירות גבוה לסרטן (מחלה).
טיפול
בתחילה יש לבצע הערכה לסרטן. הטיפול יהיה לפי הגורם להפרשת הפטמה. ויכול לכלול החלפת תרופה, הסרת גוש, מריחת קרם לטיפול או מתן תרופות לטיפול בגורם להפרשה. ניתו לטפל בסגירה של צינורות באמצעות הסרה כירוגית של הצינורות המעורבים. סיבות זיהומיות עשויות לדרוש אנטיביוטיקה או חתך וניקוז. ישנם מיקרים שלא נדרש טיפול.
אם לא נמצאה חריגה, כריתת צינור עשויה לפתור את התסמינים הטיפול תלוי גם בשאלה אם קיימת הפרשה חד צינורית או רב צינורית והאם הסימפטומים של הפרשת הפטמה מטרידים את המטופל. במקרים מסוימים ייתכן שלא יהיה צורך בהתערבות נוספת, ובמקרים אחרים יבוצע כריתה מלאה של הצינור. אם המטופל מעוניין לשמר את יכולת ההנקה, וקיימת הפרשה חד צינורית בלבד יש לשקול דוקטוסקופיה\גלקטוגרפיה (הליך רפואי לצפיה ודגימה בצינורות החלב).
אפידמיולוגיה
הפרשת פיטמה היא אחת משלוש התלונות השיכוחות בקרב נשים, לאחר כאבים בחזה וגוש באזור השדיים. כ-10% מהנשים יכולות להבחין בהפרשות מהפטמה בהפעלת לחץ על השד. יותר מ-50% מהנשים חווות הפרשות מהפטמה באמצעות משאבת חלב. רוב ההפרשות החריגות מהפטמות אינן קשורות לסרטן השד אך כ-3% אכן קשורות.
חשבונית שכיר
שירות חשבונית שכיר הוא שירות שבו אדם, שאינו מעוניין להירשם ברשויות המס כעצמאי, מציג עצמו, בפיקציה רישומית, כשכיר של חברה המוציאה חשבונית מס על השירות שסיפק אותו אדם, ומשלמת לאדם משכורת, לאחר ניכוי המיסים ממנה. במקום קשר ישיר בין נותן השירות למקבל השירות, נוסף במסגרת זו גורם נוסף, שאינו תורם דבר לביצוע השירות, ובא לפתור בעיה פורמלית, שספק האם הוא פותר אותה. תמורת השירות של הוצאת חשבונית גובה החברה עמלה, כ-5% בדרך כלל.
השירות הוכרז והועלה לראשונה בשנת 1992, ובשנת 1995, לאחר שלוש שנות התנסות בפועל, נפתח כשירות ארצי על ידי חברת "החשבונית של השכיר בע"מ", שהוקמה לשם מתן שירות זה. במשך השנים נפתחו עוד לשכות שירות מסוג הזה, על ידי חברות ועוסקים פרטיים.
השירות בא לשחרר את העובד מהביורוקרטיה הכרוכה בהוצאת חשבונית מס (רישום במשרדי מס הכנסה, מע"מ והמוסד לביטוח לאומי, ניהול פנקסי חשבונות, הגשת דו"חות). כיוון שבמסגרתו נוסף מעסיק (מוציא החשבונית), השירות מצריך מתן מענה לשלל שאלות בתחום דיני העבודה.
המוסד לביטוח לאומי מתנגד לפעילות זו, שבה הוא רואה התחזות של עצמאי לשכיר, והגיש למשתמשי השירות תביעות לתשלום דמי ביטוח לאומי כעצמאיים. בית הדין האזורי לעבודה תמך בגישתו של המוסד לביטוח לאומי, ודחה בקשה של חברות חשבונית למתן פסק דין הצהרתי כנגד המוסד לביטוח לאומי, אשר יצהיר כי בין החברות לבין המשתמשים בשירותיהן התקיימו יחסי עובד-מעביד. על פסק דין זה הוגש ערעור לבית הדין הארצי לעבודה, אך הערעור נדחה.
רשות המיסים מתנגדת אף היא לפעילות זו, בנימוק שהוצאת חשבונית עבור עבודה או שירות שבוצעו על ידי אחר או ניכוי תשומותיו של אחר מהוות עבירת מס. בפסק דין של בית המשפט המחוזי בתל אביב נפסק שחברות המספקות שירות זה ומנהליהן אשמים בעבירות על חוק מס ערך מוסף, ועל המנהלים נגזרו עונשי מאסר וקנסות. בקשת רשות ערעור על הרשעות אלה ועל חומרת העונש נדחתה בבית המשפט העליון.
בעקבות זאת נסגרו רבות מלשכות השירות שכבר נפתחו, אך נותרו ספקי שירות המציעים של שירות "חשבונית שכיר".
גרפומניה
גרפומניה (מיוונית γραφειν - כתיבה, μανία - שגעון), הידועה גם כסקריבומניה, היא דחף כפייתי לכתוב. בהקשר הפסיכיאטרי המילה מתארת מצב נפשי הכרוך בכתיבת טקסטים מבולבלים ובלתי לכידים, לעיתים קרובות תוך הידרדרות לרצפי מילים או אותיות חסרי משמעות, אז המצב נקרא גם גרפוריאה (Graphorrhea). המונח גרפומניה נכנס לשימוש נפוץ במאה ה-19.
מושג פסיכיאטרי קרוב לגרפומניה הוא טיפומניה - רצון כפייתי של אדם לראות את שמו בדפוס או לכתוב לפרסום.
מחוץ לעולם הפסיכיאטריה המילה משמשת לתיאור דחף עודף לכתוב, בין אם באופן מקצועי או לאו דווקא. מכס נורדאו, בניסיון לתקוף אמנות שהוא תפס כמנוונת, השתמש לעיתים תכופות במונח גרפומניה לתאר אמנים שהיו לצנינים בעיניו, ובהם למשל ריכארד ואגנר או המשוררים הסימבוליסטים הצרפתים.
מארק פילי
מארק מייקל פטריק פילי (באנגלית: Markus Michael Patrick Feehily; נולד ב-28 במאי 1980) הידוע בכינויו מארק פילי, הוא זמר וכותב שירים אירי. הוא אחד משני הסולנים של להקת הפופ וסטלייף. עם וסטלייף הוציא פילי 13 אלבומים, יצאו לשנים עשר סיבובי הופעות ברחבי העולם, זכו בפרסים והפכו לאחת מלהקות הבנים המצליחות ביותר בכל הזמנים. הוא גם המבצע הלהט"ב האירי שדורג הכי הרבה פעמים במצעד הסינגלים הבריטי.
ראשית חייו
פילי נולד בסלייגו, מחוז סלייגו, אירלנד. הוריו הם מארי (להון ורדון) ואוליבר פילי, הוא הצעיר מבין שלושה אחים. הזמרת האהובה עליו מאז ומתמיד הייתה מריה קארי, איתה שיתפו וסטלייף ופילי פעולה בשיר (Against All Odds (Take a Look at Me Now. בשנות העשרה שלו נהג לשחק טניס וכדורגל.
וסטלייף
לפני וסטלייף, פילי, יחד עם איגן ופיילן, היו יחד בלהקה חובבנית בשם "Six as One", ובהמשך שונה שמה ל-IOYOU. מאוחר יותר, ב-1998, נוצר קשר בין הלהקה לבין לואיס וולש, האמרגן של בויזון, אשר הביא עמו שני זמרים נוספים, ניקי ביירן ובריאן מקפדן, וביחד יצר את הלהקה בת חמשת החברים. בתחילה נקראה "Westside", לאחר זמן מה, שונה שם הלהקה לוסטלייף. פילי, יחד עם פיילן, הפכו לסולנים הראשיים של הלהקה. אלבומם הראשון יצא בנובמבר 1999.
בנוסף ליצירות המוזיקה כחלק מוסטלייף, פעל פילי בקידום קריירת הסולו שלו, מה שקודם במיוחד לאחר פירוקה של הלהקה ב-2012. בפברואר 2015 הוציא לאור בשידור תוכנית רדיו את סינגל הבכורה שלו "Love Is a Drug" ששודר ב-RTÉ 2fm באירלנד. את אלבום הבכורה שלו הוציא פילי לאור ב-16 באוקטובר 2015, האלבום נקרא "Fire". ב-1 בדצמבר 2017 הוציא לאור את אלבומו השני, "Christmas".
ב-3 באוקטובר 2018 הודיעה וסטלייף על איחודה כלהקה בת ארבעה חברים (ללא בריאן מקפדן). בשנת 2019 הוציאה הלהקה לאור ארבעה סינגלים, הסינגלים נכתבו על ידי אד שירן. הלהקה יצאה לסבב הופעות מוצלח להפליא בשם "The 20 Tour", לכבוד יום השנה ה-20 ליציאתו של הסינגל הראשון של הלהקה ב-1999. ב-15 בנובמבר יצא לאור האלבום ה-13 שלהם, Spectrum.
חיים אישיים
באוגוסט 2005 במהלך ראיון בצהובון הבריטי "הסאן" חשף פילי שהוא הומוסקסואל, עוד סיפר, שהבין זאת כבר בגיל 14,15 ושמשפחתו וחבריו הקרובים, כמו גם חבריו ללהקה, ידעו על כך. כחבר ההומו בוסטלייף, פילי שמר על נטיותיו המיניות בפרטיות. בניגוד לחבריו ללהקה, פילי לא הרחיב לגבי חייו האישיים בראיונות בראיון נוסף ל"סידני מורנינג הראלד" אמר, שלמרות העובדה שרוב המעריצים של וסטלייף הם נשים, הוא לא נתקל בתגובות שליליות לאחר חשיפתו.
במהלך הראיון בסאן, חשף פילי כי הוא נמצא בקשר זוגי עם צלם האופנה הבריטי, קווין מקדייד. הזוג היה יחד מאז ינואר 2005 לאחר שנפגשו בקונצרט באירלנד. פילי אמר כי אף על פי שלא התכוון להתחתן מיד, הוא שמח לדעת שהוא יכול להקים איחוד אזרחי בבריטניה עם החקיקה האחרונה של חוק האיחוד האזרחי שנחקק מעט קודם לכן, ב-2014. בדצמבר 2007 הופיעו פילי ובן זוגו על שער המגזין הגאה Attitude. הזוג התארס בפברואר 2010. ב-31 בדצמבר 2011 הודיע ​​פילי באמצעות חשבון הטוויטר שלו כי הוא וקווין כבר אינם יחד.
פילי נבחר בשנת 2011 לאחד מחמישים ההומואים המשפיעים ביותר.
פילי אוהד את קבוצת הכדורגל האירית סלייגו רוברס.
ב-22 בפברואר 2019, הכריז על אירוסיו באמצעות חשבון האינסטגרם שלו, עת שהה באיים המלדיביים. ב-3 באוקטובר, הודיעו מארק פילי, וארוסו, קיילין אוניל, על הולדת בתם באמצעות הליך פונדקאות.
משה חוגג
ביוגרפיה
חוגג הוא הבכור מבין שלושה ילדים לאב שעלה מתוניסיה ואם ילידת ישראל שהוריה עלו ממרוקו. אביו היה קצין בשירות קבע בחיל האוויר ואמו אמנית שניהלה חנות מתנות. הוא למד במקיף ז' בבאר שבע. בנעוריו שיחק בקבוצות הנוער של הפועל באר שבע ושל בית"ר באר שבע. בצה"ל שירת במשך שבע שנים, בין השאר כקצין לוגיסטיקה ביחידת עוקץ.
פעילות עסקית
ב-2007, היה שותף בהקמת אתר Web2sport, ושימש כמנכ"ל החברה, האתר אפשר לגולשים לקבל החלטות בניהול קבוצת הכדורגל הפועל קריית שלום מליגה ג'.
ב-2008 נרכשה הפעילות בישראל על ידי ערוץ הספורט, והפכה לרשת חברתית לאוהדים, אך חודשים ספורים לאחר מכן הופסקה פעילותה.
ב-2010 הקים את חברת "מובלי טכנולוגיות 2010", שפיתחה את אפליקציית Mobli לשיתוף תמונות. חוגג גייס הון לחברה ממספר משקיעים וידוענים ביניהם, השחקנים לאונרדו דיקפריו וטובי מגווייר, הטניסאית סרינה וויליאמס, רוכב האופניים לאנס ארמסטרונג ואיש העסקים הקזחי קנגס רקישב. במאי 2014 השיקה החברה קמפיין שיווק בכיכובה של הזמרת ג'ניפר לופז. לאחר שורה של גיוסי הון בהיקף מדווח של כ-89 מיליוני דולר, נסגרה החברה במאי 2016. בפברואר 2017 הוגשה בקשה לפירוק החברה.
על פי הערכות את מירב הונו, עשה חוגג בין היתר בקניית מטבעות וירטואליים ובעיקר ביטקוין בשנים 2013–2017, ומימוש חלקם לאחר העלייה הדרמטית בערך המטבע עד לסוף שנת 2017. הוא שילם 5 מיליון דולר עבור הדומיין invest.com והפעיל אתר למסחר במטבעות וירטואליים. כמו כן, עשה הון עתק מאקזיטים ועמלות מכירה שביצע במספר חברות בבעלות או בהשקעתו. כך למשל ב-2013, הקים את חברת אליינמנט (Alignment) הפועלת בתחום הבלוקצ'יין ואת קרן הון סיכון סינגולריטים (Singulariteam) יחד עם המיליארדר הקזחי קינס רקישב. הקרן השקיעה בין השאר בחברות ההזנק GeneSort, סטורדוט (יחד עם רומן אברמוביץ') Webydo, TLDR, Infinity AR, GetStocks ו-General Robotics. בשנת 2014 הוא השקיע מיליון דולר באפליקציה Yo.
ב-2020 הקים את חברת סירין סייבר בשותפות עם מפכ"ל המשטרה לשעבר דודי כהן וניצב רוני ריטמן.
בשנת 2023 חשף חוגג בכנס במרקש שהוא חלק ממטבע הקריפטו "טומי".
הפועל באר שבע
חברת מובלי בניהולו של חוגג שימשה ספונסר של הפועל באר שבע בשנים 2012–2015, וב-2016 שימשה חברת גט סטוקס שבבעלותו כספונסרית הקבוצה.
בית"ר ירושלים
באוגוסט 2018, חתם חוגג על מזכר הבנות לרכישת קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים מידי אלי טביב בסכום של כ-26.5 מיליון ש"ח, כאשר כ-8.5 מיליון ש"ח מתוכם נועדו לצורך כיסוי חובות, והשאר שולם לאלי טביב. שבוע לאחר מכן אושרה העסקה בהתאחדות לכדורגל.
בדצמבר 2020, חתם על עסקה למכירת 50% מהבעלות על המועדון לשייח' חמד בן ח'ליפה מאיחוד האמירויות. בבדיקה שערכה ההתאחדות לכדורגל בישראל, נמצא שרוב הונו המוצהר של השייח' הוא בצורת אג"ח של מדינת ונצואלה, שאינו סחיר וערכו אפסי. כמו כן התברר כי בבעלותו עשרות חברות לא פעילות, וכי שמו נקשר בהונאות ובהלבנת הון. בסופו של דבר העסקה לא יצאה לפועל.
ב-9 בספטמבר 2021, הפקיד חוגג את זכויות הניהול שלו במועדון בידי נאמן.
חשדות למעורבות בפלילים
בחודש מרץ 2018, הוגשה תביעה על ידי המיליארדר שלמה רכניץ נגד חוגג, על תרמית לכאורה במכירת מניות חברת מובלי שהוא ייסד ועמד בראשה עד לסגירתה, על סך חמישה מיליון דולר בבית המשפט בקליפורניה.
בנובמבר 2018, הוגשה תביעה נגד חוגג על ידי 17 בעלי מניות בחברת IDC הנשלטת על ידי חוגג באמצעות קרן סינגוריליטים על הברחת נכסים של עשרות מיליוני דולרים בבית משפט המחוזי בתל אביב השופט חגי ברגר נעתר לבקשה ומינה את העו"ד גיל אורן למפרק, אך חוגג סירב להיחקר על ידי המפרק בטענה להיעדר סמכויות חקירה למפרק הזמני.