cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ספר תולדות ההגנה
על הספר
אנשי תנועת החרות, ובראשם מנחם בגין מתחו ביקורת על הספר, בטענה שהוא כולל השמצות של ארגוני אצ"ל ולח"י. כעבור שנים אחדות חזר בגין על ביקורתו, ובעקבות זאת הורה ראש הממשלה, לוי אשכול, להפסיק להוציא לאור את כרכי הספר החדשים בהוצאת "מערכות", ושלושת כרכיו האחרונים יצאו לאור בהוצאת "עם עובד".
כרים מטמור
כרים מטמור (בערבית: كريم مطمور, בצרפתית: Karim Matmour; נולד ב-25 ביוני 1985 בשטרסבורג שבצרפת) הוא כדורגלן עבר אלג'יראי-צרפתי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
ספר תולדות ההגנה
על הספר
נוסח מקוצר של הספר יצא לאור בשם קיצור תולדות ההגנה, על ידי יהודה סלוצקי, שאול אביגור, וגרשון ריבלין, בשנת 1976.
כרים מטמור
מטמור שיחק במרבית הקריירה שלו בגרמניה, בעיקר בפרייבורג, בורוסיה מנשנגלדבך, איינטרכט פרנקפורט, קייזרסלאוטרן ומינכן 1860, וערך 30 הופעות במדי נבחרת אלג'יריה, עמה השתתף במונדיאל 2010.
ספר תולדות ההגנה
חלקי הספר ופרקיו
הספר מכיל 3 חלקים שראו אור בשמונה כרכים משנת 1954 עד שנת 1972. אל כל חלק צורפו הערות ומקורות, נספחים ומפתחות.
קישורים חיצוניים
ביקורת
כרים מטמור
קריירת מועדונים
בתום עונת 2010/11, שנה לפני תום חוזהו בגלדבאך, חתם מטמור באיינטרכט פרנקפורט על חוזה לשנה אחת, עם אופציה להארכה בשנתיים נוספות, כאשר סכום ההעברה בין המועדונים נשאר חסוי. איינטרכט פרנקפורט שיחקה אז בבונדסליגה השנייה, ומטמור סייע לקבוצה להעפיל בעונתו הראשונה לבונדסליגה. בעונת 2012/13 איינטרכט פרנקפורט הציגה יכולת מצוינת בבונדסליגה, כאשר מטמור היה חלק מקישור איכותי שכלל בנוסף גם את סבסטיאן רודה, שטפן אייגנר ואלכסנדר מאייר. הקבוצה סיימה במקום השישי והבטיחה מקום במפעל הליגה האירופית. עם זאת, מטמור לא נשאר בקבוצה לעונה שלישית, וחתם בקיץ 2013 בקייזרסלאוטרן, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. מטמור שיחק בקבוצה שתי עונות, בשתיהן הקבוצה סיימה בצמרת הבונדסליגה השנייה, אך לא הצליחה להעפיל לבונדסליגה. בתום עונת 2014/15 עזב מטמור את קייזרסלאוטרן וחתם באל ערבי מכווית. האפיזודה של מטמור באל ערבי הייתה קצרה מאוד, כאשר מטמור דרש מהקבוצה להתיר את חוזהו, עקב כשלים פיננסיים של הקבוצה, והוא אכן שוחרר באוקטובר 2015.
בינואר 2016 חתם מטמור בהאדרספילד טאון מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, ליגת המשנה באנגליה, על חוזה עד לתום העונה. הופעת הבכורה שלו בקבוצה נערכה כאשר נכנס כמחליף בהפסד 2-1 לברייטון. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע בניצחון 4-1 על לידס יונייטד במרץ 2016. בתום העונה שוחרר מהקבוצה, שלא רצתה להאריך את חוזהו.
בקיץ 2016 חתם מטמור במינכן 1860 מהבונדסליגה השנייה. מטמור ערך 13 הופעות במועדון בעונת 2016/17, ונשר עם הקבוצה אל הליגה הגרמנית השלישית. מטמור שוחרר מהקבוצה בקיץ 2017, לאחר שהקבוצה הורדה ליגה נוספת בעקבות עבירות תקציביות. לאחר מכן עבר מטמור לאוסטרליה, וחתם באדלייד יונייטד, בה ערך שמונה הופעות. קבוצה זו הייתה האחרונה של מטמור. בשנת 2018 החל לשמש עוזר מאמן במועדון החובבים הגרמני קהלר FV, ולמעשה פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
בפברואר 2007 ערך מטמור את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אלג'יריה, במשחק מול נבחרת לוב. בשנת 2010 השתתף מטמור עם נבחרת אלג'יריה בגביע אפריקה לאומות 2010, שם סיימה אלג'יריה רביעית, לאחר הפסד 4-0 לנבחרת מצרים במשחק טעון מאוד בחצי הגמר, והפסד 1-0 לנבחרת ניגריה במשחק על המקום השלישי. באותה שנה, השתתף מטמור עם נבחרת אלג'יריה במונדיאל 2010, ממנו הודחה אלג'יריה בשלב הבתים עם נקודה אחת לאחר שלא הבקיעה ולו שער אחד, אך גם ספגה שני שערים בלבד. במאי 2012 הודיע מטמור שהוא לוקח הפסקה מהקריירה הבינלאומית, מאחר שברצונו לפתח את קריירת המועדונים שלו. מסיבה זו, מטמור לא זומן לסגל אלג'יריה למונדיאל 2014.
פלאו במשחקים האולימפיים לנוער
פלאו משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער פלאוי לא זכה במדליה אולימפית לנוער והשתתפותה במשחקים היא בעיקר סמלית.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של פלאו למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה פלאו עד כה. המשלחת כללה 4 ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישג וסיימה במקומות האחרונים בענפי האתלטיקה, הרמת משקולות ושחייה.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים. גם משלחת זו לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים. המשלחת השתתפה לראשונה בענף ההיאבקות.
זק
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ג'רום ויליס
ג'רום בארי ויליס (באנגלית: Jerome Barry Willis; 23 באוקטובר 1928 – 11 בינואר 2014) היה שחקן תיאטרון וקולנוע בריטי.
ביוגרפיה
ויליס נולד בלונדון. הוא שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "המובחרים" של רשת ITV בדמות מתיו פיל. בסדרה "Z Cars" גילם את פקד בילוש ריצ'רדס. עוד הופיע בסדרת "Within These Walls" בתפקיד צ'ארלס ראדלי, ובסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" השתתף במיני-סדרה "The Green Death". הוא גילם את מקרו, מפקד במשמר הפרטוריאני בסדרה "הקיסרים" של ITV. תפקידים נוספים שלו בטלוויזיה היו בסדרת הטלוויזיה לילדים "Freewheelers" בתפקיד פרופסור נרו המטורף, וכן בסדרת המשטרה "Space Precinct" בתפקיד קפטן פודלי.
ב-2002 הופיע ויליס עם הלהקה השייקספירית המלכותית במחזה "פריקלס" שהועלה בתיאטרון ראונדהאוס שבלונדון.
בקולנוע שיחק ויליס בסרטים "Siege of the Saxons" (מ-1964), "A Jolly Bad Fellow" (מ-1964), "חרטום" (1966), "The Magus" (מ-1968), "Doomwatch" (מ-1973), "וינסטנלי" (1975), "ערפדי החלל" (1985), "God's Outlaw" (מ-1986), "Sherlock Holmes and the Leading Lady" (מ-1991), "Incident at Victoria Falls" (מ-1992), ובסרט "אורלנדו" (1992).
ויליס נפטר בינואר 2014 בווימבלדון.
שרלוטה, ארכידוכסית אוסטריה
שרלוטה, ארכידוכסית אוסטריה (ובשמה המלא: שרלוטה הדוויג פרנצ'סקה יוזפה מריה אנטוניה רוברטה אוטוניה פיה אנה איגנציה מרקוס ד'אביאנו, בגרמנית: Charlotte Hedwig Franziska Josepha Maria Antonia Roberta Ottonia Pia Anna Ignatia Marcus d'Aviano; 1 במרץ 1921 – 23 ביולי 1989) הייתה בתו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה.
ביוגרפיה
שרלוטה נולדה ב-1 במרץ 1921 בטירת פרנז'ן שבשווייץ. אביה היה קרל הראשון, קיסר אוסטריה ואמה הייתה זיטה, נסיכת בורבון-פארמה, בתם של רוברטו הראשון, דוכס פארמה ומריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל. שרלוטה נולדה לאחר שהוריה כבר הודחו מהשלטון בעקבות מלחמת העולם הראשונה ופירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1921 זמן קצר לאחר לידתה, ניסו הוריה לתבוע מחדש את כתר ממלכת הונגריה מידי מיקלוש הורטי, אולם הם נעצרו ונשלחו לגלות באי מדיירה השייך לפורטוגל. בפברואר 1922 הצטרפו שרלוטה ואחיו אליהם במדירה. באותה שנה נפטר קרל, חודש לאחר יום הולדתה הראשון של שרלוטה.
המשפחה עברה לספרד, ולאחר מכן לבלגיה. בעקבות הקרב על בלגיה ב-1940 נמלטה המשפחה לארצות הברית ולקנדה. ב-1942 שרלוטה קיבלה תואר בכלכלה מאוניברסיטת לוואל, ולאחר מכן המשיכה ללימודים באוניברסיטת פורדהאם. ב-1943 החלה לעבוד במנהטן כעובדת סעד תחת השם שרלוט דה בר. ב-21 ביולי 1956 היא נישאה בפקינג שבגרמניה המערבית לגאורג, דוכס מקלנבורג. לאחר נישואיה עזבה את עבודתה כעובדת סעד ועברה לגור בגרמניה. בעלה נפטר ב-6 ביולי 1963, לא היו להם ילדים. היא עצמה נפטרה במינכן ב-23 ביולי 1989, ארבעה חודשים לאחר מות אמה, בגיל 68.
NP-קשיות
NP-קשיות (NP קשה), היא מחלקה של בעיות בתורת הסיבוכיות, שהן, באופן לא פורמלי, "קשות לפחות כמו הבעיות הקשות ביותר ב-NP". באופן מדויק יותר, נאמר שבעיה H היא NP-קשה, אם ניתן לעשות רדוקציה בזמן פולינומי מכל בעיה L ב-NP ל-H. כלומר: אם נניח שהפתרון של H לוקח יחידת זמן אחת, אז ניתן לפתור את L (תוך שימוש בפתרון ל-H) בזמן פולינומי. בעיה שהיא NP-קשה אינה בהכרח בעיה ב-NP, שכן ייתכן שלא קיימת מכונת טיורינג לא-דטרמיניסטית המסוגלת להכריע אותה בזמן פולינומי, אך עדיין ניתן לבצע אליה רדוקציה בזמן פולינומי מכל בעיה ב-NP. בעיה שהיא NP-קשה וגם ב-NP היא בעיה NP-שלמה. ההנחה הרווחת כיום היא שלא קיים אלגוריתם פולינומי לבעיות NP-קשות, על אף שזוהי השערה שלא הוכחה. אם קיים אלגוריתם הפותר בעיה NP-קשה כלשהי בזמן פולינומי בגודל הקלט, אז מהגדרת המחלקה נובע ש-P=NP, כאשר המחלקה P היא מחלקת הבעיות הניתנות לפתרון בזמן פולינומי בגודל הקלט.
הגדרה
בעיית הכרעה H היא NP-קשה אם ניתן לעשות רדוקציה בזמן פולינומי מכל בעיה L ב-NP ל-H.
דוגמאות
דוגמה לבעיה NP-קשה היא בעיית הסכומים החלקיים: בהינתן קבוצה של מספרים שלמים, האם קיימת תת-קבוצה לא ריקה שלהם שסכומה אפס?
בעיית העצירה היא דוגמה לבעיה שהיא NP-קשה אבל לא NP-שלמה (ואפילו לא כריעה).
עקבות דיגיטליים
עקבות דיגיטליים הם נתונים אישיים, הנאספים אודות המשתמשים ברשת האינטרנטית או מאוחסנים ברשת על ידי ארגונים בעלי זיקה מקוונת.
סוגי עקבות הדיגיטליים
כל פעולה שנעשית בכל אמצעי דיגיטלי שהוא, לרבות אינטרנט, כרטיסי אשראי, מכשירים סלולריים ועוד, משאירה סימן. מכאן שכל פעילות במרחב הווירטואלי משאירה אחריה עקבות דיגיטליים. אלה כוללים צילומים, מילים, קובצי שמע, מספרי חיוג, הודעות דואר אלקטרוני, נתוני חיפוש וידאו וכולי, שניתן לאתר ולקשר לאדם מסוים.ישנם שני סוגים עיקריים לעקבות דיגיטליים - עקבות פסיביים ועקבות אקטיביים. עקבות פסיביים נוצרים כאשר הנתונים נאספים ללא ידיעת הבעלים/המשתמש, ואילו עקבות אקטיביים נוצרים כאשר המידע האישי פורסם בכוונה תחילה על ידי משתמש לצורך שיתוף מידע אישי באמצעות אתרי אינטרנט שונים או בפלטפורמות השונות של המדיה החברתית.עקבות דיגיטליים אינם מהווים זהות אישית או דרכון דיגיטלי. התוכן והנתונים הנאספים משפיעים על זכות הפרטיות ברשת, על אמון, על ביטחון אישי, על מוניטין דיגיטלי ועוד. ככל שהעולם הדיגיטלי מתרחב לתחומי חיים נוספים, בעלות על מידע, בעיקר מידע אישי, הופך לנושא חשוב יותר.ניתן להשתמש בטביעת הרגל הדיגיטלית כדי להסיק מידע אישי, כגון תכונות דמוגרפיות, נטייה מינית, גזע, והשקפות דתיות ופוליטיות. מידע זה הנמצא ברשת ללא ידיעת האנשים, חושף או מדליף גם מידע פסיכולוגי פרטי לתוך המישור החברתי.
השלכות כלכליות של עקבות דיגיטליים
ניתוח מידע מעקבות דיגיטליים מאפשר לחברות לייעד תוכן שיווקי ספציפי לצרכנים, למפרסמים לאתר את התנועות הרשתיות ולמעסיקים לבדוק את הרקע האישי של מועמד לעבודה. כמו כן, חברות עסקיות שבעבר נהגו "לבנות חומות" על-מנת להגן על מידע רגיש שברשותם נדרשות לשנות גישה משום שמידע זולג לרשת גם מגורמים חיצוניים (לקוחות וספקים, למשל). החברות משתמשות בטכנולוגיות החדשות על מנת לנטר ולנהל את העקבות הדיגיטליים של החברה והנוכחות המקוונת שלה.
עקבות דיגיטליים ופרטיות
אחת הבעיות של העקבות הדיגיטליים, היא איבוד הפרטיות והאנונימיות הרשתית. ישנן שלוש אפשרויות לאיתור עקבות דיגיטליים: הצטברות העקבות הדיגיטליים יוצרת אתגר משמעותי למושג הפרטיות ומצריכים חשיבה מחודשת בתחום. כלומר, נדרש לבחון כיצד ניתן ליהנות מהעושר הטכנולוגי, אך בו בזמן להגן על פרטיות מסוימת. ביחס לסוגיה זו מתפתחות גישות המנסות להתמודד עם פניו החדשות של מושג הפרטיות. אחת מהן היא הכרה ב-"זכות להישכח". כלומר, זכותו של אדם שמידע שנאסף אודותיו יפסיק להיות מעובד לאחר פרק זמן מסוים, לצד הגבלה של תקופות שמירת מידע על ידי הגוף שאוסף את המידע (בדומה לחוק ההתיישנות).לפי גישה אחת הכרחי לאפשר לגולשים לדעת את המידע הנמצא אודותיהם ברשת בזמן נתון ולאשר כיצד מצטייר הפרופיל הדיגיטלי שלהם בפני גורם שלישי. גישה אחרת מתמקדת בשליטה של כל גולש בזרימת המידע אודותיו. על פי גישה זו, יש לאפשר לכל גולש שליטה בכל שלב בשרשרת המידע ככלי להגנה על פרטיותו: החל מאיסוף המידע באופן שקוף, בצורה פשוטה לתפעול ולהבנה; דרך אופן שמירתו, עיבודו, ניתוחו והצלבתו עם מידע אחר; וכלה ביכולת להסירו, הרשאה להעבירו לצדדים שלישיים ועוד.
התמודדות וניהול עקבות דיגיטליים
המודעת לקיומם של העקבות הדיגיטליים כמו גם לבעיית הפרטיות הולכת וגוברת. ניתן לראות מגמות מתפתחות לפיהן ככל שאנשים מרגישים בנוח לפרסם ולחשוף את עצמם, כך הם גם יותר מודעים למידע שמשאירים אחריהם. יותר ויותר אנשים, בעיקר צעירים, מחפשים לדעת מה המידע המקוון שמסתובב אודותיהם. מתוך הבנת חשיבות הנושא בקרב גולשים רבים, פיתחה חברת גוגל כלי הגדרות חדש שנועד להציג למשתמש את כל המידע עליו שבידיה. באמצעות הכלי, גוגל מאפשרת לראות מה החברה יודעת על הגולשים בשלושת שירותיה המקוונים המשפיעים על כל משתמש: מנוע החיפוש, יוטיוב והרשת החברתית גוגל פלוס.ניתן להתמודד עם העולם המקוון בצורה מושכלת וביקורתית בכל הנוגע לעקבות הדיגיטליים על ידי ידע, כישורים ושיקול דעת. הכלים המאפשרים שמירה על המידע או ניהול חיובי שלו הם:
פרידריך הראשון, רוזן העיר נירנברג
פרידריך הראשון, רוזן העיר נירנברג (בגרמנית: Friedrich I. von Nürnberg-Zollern; 1139–1204), היה רוזן העיר נירנברג הראשון מבית הוהנצולרן בין השנים 1191–1204, ורוזן צולרן משנת 1145 עד מותו.
ביוגרפיה
פרידריך נולד בשנת 1139 לפרידריך השני, רוזן צולרן, ולאחר מותו בשנת 1145 עלה לשלטון ברוזנות צולרן. החל משנת 1171 תמך פרידריך בבית הוהנשטאופן, כלומר בפרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובניו, פרידריך החמישי, דוכס שוואביה והיינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, נגד פיליפ משוואביה, מלך גרמניה, ואף השתתף במאבק נגד היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה בשנת 1180. משמעותי במיוחד היו נישואיו של פרידריך, שהחזיק בנחלת בדוכסות שוואביה, עם סופיה מראבס סביב 1184, הבת היחידה של קונראד השני מראבס, ויורשת רוזנות העיר נירנברג.
משפחתו
פרידריך התחתן עם סופיה מראבס, בתם של קונראד השני מראבס והידלגארד מאבנברג, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
שוכר
בהלכה, שוכר הוא אחד מארבעה שומרים, והוא מוזכר בתורה במספר מילים בודדות בלבד:
משמעות הפסוק הוא, ששוכר חיובו פחות משואל, היות שהוא משלם שכר על השימוש שלו בחפץ, בשונה משואל שאינו משלם.
דין השוכר
בגמרא מופיעה גרסת רבה בר אבוה שגורסת במחלוקת רבי יהודה ורבי מאיר הפוך, שרבי מאיר אומר ששוכר כשומר שכר ורבי יהודה אומר שוכר כשומר חנם. למחלוקת גרסאות זו ישנה נפקא מינה, לאור הכלל שבכל מחלוקת רבי מאיר ורבי יהודה הלכה כרבי יהודה. מה שאומר שלפי הגרסה הראשונה עלינו לנקוט ששוכר כשומר שכר, ואילו לפי גרסה זו עלינו לנקוט להלכה ששוכר כשומר חינם.
להלכה פסק השולחן ערוך כגרסה הראשונה, שדינו של שוכר כשומר שכר, אבל בשונה משומר שכר שאם משתמש בחפץ נעשה שולח יד, השוכר אינו נעשה שולח יד בעת השימוש בחפץ, היות שמותר לו השימוש בו.
מתי חל חיוב השמירה בשוכר
ישנה מחלוקת לגבי ארבעת השומרים, האם הם מתחייבים בשמירה רק משעה שעשו קניין, או שמתחייבים בשמירה כבר משלב שהסתלק הבעלים משמירה על החפץ. בספר "נתיבות המשפט" נכתב כי גם לדעת הסוברים שכל שומר אינו מתחייב אלא בקניין, אם התחיל השוכר להשתמש בחפץ ואפילו לא עשה קניין מתחייב בשמירה ככל דיני שוכר היות שמשעה שנשתמש אין יכול המשכיר לחזור בו, הנאה זו שווה כסף והשוכר קונה בה את החפץ.
הארכיון לתולדות ההגנה
הארכיון לתולדות ההגנה הוא ארכיון מסמכים ותעודות על מחתרות עבריות בארץ ישראל, ובמיוחד על ארגון "ההגנה", אשר פעלו ביישוב היהודי בארץ ישראל, מאז תקופת העלייה הראשונה ומשתייך לארכיון צה"ל ומערכת הביטחון. הארכיון שוכן ב"בית אליהו גולומב" בשדרות רוטשילד בתל אביב, באותו בנין נמצא גם מוזיאון ההגנה.
היסטוריה
הארכיון הוקם תחילה עבור כתיבת "ספר תולדות ההגנה". בהמשך צורפו אליו תעודות ומסמכים רבים, בהם על פי אתר הארכיון: "חלקים נרחבים מארכיון שירות הידיעות (ש"י) של "ההגנה" על מחלקותיו השונות (ערבים, פורשים, קומוניסטים ובריטים); אוסף מסמכים של המוסד לעלייה ב'; מסמכים רבים מארכיון המחלקה לחקירות פליליות (C.I.D) של משטרת המנדט; עדויות של חברי "ההגנה" על פעילותם בארגון; תצלומים של חברי "ההגנה" בפעילויות שונות כגון אימונים, מסדרים, סיורים וטיולים, ומבצעי התיישבות והעפלה; וכן מפות, תרשימים, כרוזים ועלונים.". מנהל הארכיון הוא ההיסטורין נרי אריאלי.
Back & Forth
Back & Forth הוא סינגל של התקליטן האמריקאי, MK, המפיק המוזיקלי הבריטי, ג'ונאס בלו, והזמרת האנגליה, בקי היל, שיצא על ידי סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, ב-7 בספטמבר 2018.
נכון לנובמבר 2021, השיר הושמע למעלה מ-133 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר יצא לראשונה בערוץ היוטיוב של MK ב-23 באוקטובר 2018. נכון לנובמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-15 מיליון פעמים.
לאה יפה'ן
לאה יפה'ן (כ"ט בכסלו ה'תש"ו, 4 בדצמבר 1945 - 21 במרץ 2013, י' בניסן ה'תשע"ג) הייתה משוררת חרדית ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בירושלים לרב משה חברוני ולרחל, בתו של הרב משה מרדכי אפשטיין. בשנת תשכ"ו נישאה לרב אהרן יפה'ן, שהיה מראשי ישיבת חברון. נפטר בגיל 47 בשנת תשנ"ב.
פרסמה משיריה בבמות שונות, בעיקר בעיתונות החרדית והדתית. פרסמה מספר ספרי שירה, תופעה יוצאת דופן בציבור החרדי. שירתה אינה שירה דתית ואינה כתובה כשירה זו, אך עוסקת גם במוטיבים דתיים. קיבלה השראה מצ'סלב מילוש, וולט ויטמן וברטולט ברכט.
יפה'ן הייתה בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת ניו יורק ואישור ייעוץ נישואין ומשפחה מטעם מכון י.נ.ר (יועצי נישואין רבנים) שבחסות אוניברסיטת בר-אילן. קיבלה את פרס עמינח לשירה.
אחיותיה הן הסופרת מנוחה טוקר, אשת הרב נחמן טוקר, שהיה מראשי ישיבת חברון; אהובה אסתר זקס, אשת הרב הלל זקס, ראש ישיבת כנסת הגדולה; ושרה זק"ש, אשת הרב יחיאל זק"ש. בנה, איתן יפה'ן הוא ר"מ ועד א' בישיבת חברון. בנה השני, משה, משמש כ'ראש חבורה' בישיבת מיר. חתנה, משה אהרן פרידמן משמש כר"מ בישיבת מיר, ונשוי לבתה אסתר, המשמשת כסגנית מנהלת בסמינר עלי באר.
מאט רוזנדייל
מת'יו מרטין רוזנדייל האב (באנגלית: .Matthew Martin Rosendale Sr; נולד ב-7 ביולי 1960) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת מונטנה, מאז 2021. טרם היבחרו לקונגרס, היה רוזנדייל בין השנים 2017–2021 מבקר החשבונות המדינתי של מונטנה. בבחירות 2018 היה מועמד המפלגה הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית, אך הפסיד לסנאטור הדמוקרטי המכהן ג'ון טסטר.
ביוגרפיה
רוזנדייל נולד בבולטימור, הגדולה שבערי מרילנד. את מרבית הקריירה המקצועית שלו העביר בעולם פיתוח הנדל"ן וניהול קרקעות. הוא הגדיל את עסק הנדל"ן המשפחתי ממשרד תיווך נדל"ן בן 5 סוכנים בלבד למשרד בשירות מלא עם 65 סוכנים וארבעה משרדים שונים. בשנת 2002 עבר רוזנדייל עם רעייתו לעיר גלנדייב, ושם גידלו הזוג את ילדיהם. טרם כניסתו לחיים הפוליטיים, היה ראש מועצת הקהילה הקתולית המקומית שלו. רוזנדייל טען כי חבריו ושכניו דחקו בו להתמודד אל בית המחוקקים המדינתי במונטנה כדי שיפעל לצמצום אסדרות והוצאות ממשלתיות, להגנת התיקון השני לחוקת ארצות הברית וקדושת החיים.
בבחירות אמצע הכהונה ב-2010 התמודד רוזנדייל אל בית הנבחרים של מונטנה במחוז הבחירה ה-38 של המדינה, ובבחירות מקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית זכה ב-48.4% מהקולות. בבחירות הכלליות ניצב בפני דניס גץ, נציג המחוז המכהן מטעם המפלגה הדמוקרטית, עליו גבר עם 52.7% מקולות הבוחרים. כהונתו החלה בראשית ינואר 2011. בבחירות 2010 החליט רוזנדייל להתמודד אל הסנאט המדינתי במחוז הבחירה ה-19, מעוז רפובליקני מובהק. בפריימריז התמודד לא התנגדות, ובבחירות הכלליות גבר על יריבו פרד לייק. בסנאט היה סגן יושב ראש ועדת משאבי הטבע והתחבורה, ובמרוצת הזמן עלה בסולם ההיררכיה הרפובליקנית. ב-2014 בחרו בו עמיתיו הרפובליקנים למנהיג הסיעה. באותה השנה התמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית, אך לא זכה במועמדות מפלגתו.
בבחירות 2016 רוזנדייל התמודד אל תפקיד מבקר החשבונות המדינתי של מונטנה (Montana State Auditor). בדומה לבחירות 2010, לא קמו מולו מתנגדים בפריימריז הרפובליקנים, וביום הבחירות הכלליות ניצח את המועמד הדמוקרטי עם 53.6% מהקולות. רוזנדייל הושבע לתפקידו ב-2 בינואר 2017. שאיפותיו הפוליטיות לא תמו ברמה המדינתית, ולקראת הבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-2018, ניצב רוזנדייל בפני הסנאטור הדמוקרטי המכהן והוותיק, ג'ון טסטר. לאחר שזכה בבחירות המקדימות, רוזנדייל נהנה מתמיכתו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, וגם סגן הנשיא מייק פנס הביע בו תמיכה. הסקרים הצביעו על שוויון יחסי בין טסטר לרוזנדייל בואכה יום הבחירות, במה שהייתה מערכת הבחירות היקרה ביותר בתולדות מונטנה, עם למעלה מ-70 מיליון דולר אמריקני שהוציאו שני הצדדים. למטה הבחירות של טסטר היה יתרון כספי עצום, שגייס והוציא 21 מיליון דולר לעומת ששת מיליוני הדולרים של רוזנדייל. בסופו של דבר לא הצליח רוזנדייל לגבור על טסטר, שאף שיפר את שיעור התמיכה בו משנים עברו.
ביוני 2019 הודיע חבר הקונגרס גרג ג'יאנפורטה כי הוא לא יתמודד לכהונה נוספת בבית הנבחרים האמריקאי, ובמקום זאת ירוץ אל משרת מושל מונטנה. ימים אחדים אחר כך הודיע רוזנדייל כי יתמודד על מושב הקונגרס הפתוח. כבר בפריימריז זכה לתמיכת הנשיא טראמפ, כמו גם לתמיכת אישים רפובליקנים בכירים בהם טד קרוז, סטיב סקליס, ראנד פול וג'ים ג'ורדן. במהלך בחירות 2020 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית.
עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית, החל רוזנדייל את כהונתו. הוא חבר בוועדה לענייני חיילים משוחררים ובוועדת משאבי הטבע. בעקבות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית שנערך ב-2020, התפצל מחוז הקונגרס הכללי של מונטנה לשניים. בבחירות 2022 התמודד רוזנדייל במחוז הקונגרס השני של מונטנה, שחזר להתקיים לראשונה מאז 1993.
Take Me Out
Take Me Out הוא מחזה משנת 2002 מאת המחזאי האמריקאי ריצ'רד גרינברג אשר הועלה לראשונה על ידי "דונמר ווארהאוס" שבקובנט גרדן, לונדון, בשיתוף עם "התיאטרון הציבורי".
תקציר העלילה
חלק גדול מעלילת ההצגה מתרחש בחדר הלבשה של קבוצת בייסבול מקצועית, בו צוות השחקנים משוחח על נושאים רבים, בהם הומופוביה, גזענות, מעמד וגבריות בספורט.
הדמות הראשית של המחזה, דארן למינג, היא של שחקן בייסבול רב-גזעי פופולרי ומצליח שנמצא בשיא הקריירה שלו כשהוא מחליט לצאת מהארון. חבריו לקבוצה מגיבים בצורות שונות - חלקם תומכים ומקבלים, וחלקם לא. הדרמה נמשכת לאורך כל עונת הבייסבול, עד לסופה הטרגי.
רקע
על אף שגלן בורק יצא מהארון בפני חבריו לקבוצה ובעליה בשנות השבעים ובילי בין יצא מהארון בשנת 1999 אחרי שכבר פרש מליגת MLB אחרי 8 עונות, בזמן כתיבת המחזה "Take Me Out" מעולם לא היה אף שחקן בייסבול מקצועי פעיל שיצא מהארון. מחזה זה הוא תיאור דרמטי של איך יכול אירוע שכזה להתרחש.
המחזאי ריצ'רד גרינברג סיפר כי אחת הסיבות שמשכו אותו לכתוב מחזה על בייסבול הייתה עונת 1998, במהלכה לניו יורק יאנקיז היה שיא של 114 ניצחונות בעונה, שהחלו במשחק מושלם של דייוויד וולס. רבים מאמינים כי ההשראה לדמותו של למינג היא שחקן הבייסבול האמריקאי לשעבר של נשיונל ליג, דרק ג'יטר מהיאנקיז, וכי ההשראה לדמותו של המגיש (pitcher) הגזען שיין מונגיט היא ג'ון רוקר מהאטלנטה ברייבס.
הפקות
בבריטניה, המחזה Take Me Out הוצג ב-Donmar Warehouse שבלונדון ה-20 ביוני ל-3 באוגוסט 2002.
בארצות הברית, לאחר שהוצג ב-The Public Theater שבאוף ברודוויי, המחזה Take Me Out עלה לראשונה בברודוויי ב-Walter Kerr Theatre, החל מה-27 בפברואר 2003 ועד ל-4 בינואר 2004. הפקה מחודשת של המחזה צפויה להעלות ב-Hayes Theater שברודוויי במהלך 2020, עם הצגות הרצה החל מה-2 באפריל והצגת בכורה רשמית ב-23 באפריל.
מאטיס
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הרי אלזוורת'
הרי אלזוורת' (באנגלית: Ellsworth Mountains) הם רכסי ההרים בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה. הרכסים הם הגבוהים ביותר באנטארקטיקה, ויוצרים שרשרת הרים באורך 360 ק"מ וברוחב 48 ק"מ, הנמשכת מצפון לדרום בשוליו המערביים של מדף הקרח רון בארץ מרי בירד.
גילוי ומיפוי ההרים
ההרים התגלו ב-23 בנובמבר 1935, על ידי לינקולן אלזוורת' בטיסה הטראנס-אנטארקטית שערך מן האי דנדי אל מדף הקרח רוס.
המיפוי המפורט של ההרים נעשה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, בין השנים 1958 –1966.
מקור השם
כאשר התברר, שההרים מורכבים משני רכסים נפרדים בבירור, הגבילה הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (US ACAN) את השימוש בשם רכס סנטינל לרכס הצפוני הגבוה ואילו לרכס הדרומי הקצתה את השם רכס הריטג'. הוועדה המליצה לקרוא לכל קבוצת ההרים הזו על שמו של האדם שגילה אותם.
גאוגרפיה
אתרים בהרי אלזוורת':
חליל אירי
חליל אירי (באירית: fliúít Gaelach) או "חליל סקוטי" הוא כלי ממשפחת כלי הנשיפה מעץ. החליל האירי הוא חליל עץ עם שישה חורים, וניתן לנגן בו שתי אוקטבות. אופן הנגינה בכלי, המבנה והמראה שלו דומים יחסית לחליל צד, אם כי הצליל של החליל האירי נחשב ליותר רך ועדין.
Freebase
Freebase היה אתר אינטרנט ששימש כמאגר ידע שיתופי. זהו אוסף מקוון של נתונים מובנים המורכבים ממקורות מידע רבים הכוללים מידע מתוך אתרי אינטרנט אחרים כגון ויקיפדיה. מטרתו של האתר הייתה ליצור מקור ידע עולמי שמאפשר לאנשים לגשת למידע משותף בצורה יעילה, לעיתים גם על ידי קבצים. האתר פותח על ידי חברת Metaweb שנרכשה על ידי Google ב-16 ביולי 2010.
היסטוריה
ב-3 במרץ 2007, הודיעה בפומבי חברת Metaweb על הקמת אתר Freebase שתואר על ידי החברה בשם "מסד הנתונים משותפים של הקוד הפתוח בעולם" וגם בתור "מסד הנתונים המסיבי בעריכה ושיתוף של נתונים צולבים", שלעיתים קרובות גם שימש כמודל מסד הנתונים באמצעות אתר ויקיפדיה שהפך למודל מסד נתונים או ישות יחסית.
Freebase מספק ממשק המאפשר למשתמשים שאינם מתכנתים או עוסקים בתחום המחשבים לקבל מידע מובנה, או "מטה-נתונים", מידע כללי, ולקטלג או להתחבר לפריטים או נתונים בדרכים סמנטיות.
המיזם נסגר רשמית במאי 2016.
אליזבת הבליק-לינדמן
אליזבת הבליק-לינדמן (בגרמנית: Elisabeth Hablik-Lindemann; 23 באוגוסט 1879 – 15 באוגוסט 1960) הייתה אומנית מעצבת בדים ואורגת תמונות.
ביוגרפיה וקריירה
אליזבת לינדמן הייתה בתם של אוטו לינדמן (1849–1924) ואשתו אנה מרגרטה, לבית דורן (1857–1916). מגיל 18 עד 21 למדה בבית ספר לציור בדרזדן וקיבלה הכשרה כשרטטת. 1900/01 למדה בסטודיו הפרטי של פריץ קליינמפל, ואז עבדה שנה בסטודיו לעיצוב עבודות יד בחברת אנה קון. לאחר מכן היא חזרה לעיר הולדתה ועברה משם לשוודיה. כאן למדה בבית הספר לאריגה "Handarbetets vänner" בניהולה של אנייס בראנטינג (1862–1930).
בשנת 1902 הקימה לינדמן בית מלאכה לאריגה ומוזיאון במלדורף, שאותם היא ניהלה בעצמה עד 1907. ב -10 ביוני אותה שנה היא התחתנה עם האמן ונצל הבליק, איתו נולדה לה שתי בנות. לאחר מכן עברה לאיצהו, שם היא גרה עם משפחתה ועבדה. היא ניהלה שם את עסקיה כ"מפעל האריגה הידנית הבליק-לינדמן ". במהלך מלחמת העולם הראשונה הייתה זו חברה קטנה שזכתה במהרה לתהילה בינלאומית.
מוזיאון ונצל הבריק, על שם בעלה, הקדיש לה תערוכה בשנת 2009.
בתה הביאה את ציוד הסדנה לאשראם סרי אורובינדו בפודוצ'רי, הודו. שם המשיכה לייצר את העיצובים של אליזבת הבריק-לינדמן בעבודת יד.
אוניברסיטת אל-קרוויין
אוניברסיטת אל-קרוויין נחשבת על ידי ספר השיאים של גינס כמוסד האקדמי העתיק ביותר שהתקיים ברציפות עד ימינו. והוגדרה על ידי אונסק"ו "האוניברסיטה העתיקה בעולם".
היסטוריה
אוניברסיטת אל-קרוויין נוסדה כמדרסה ב-859 על ידי פאטימה מוחמד אל-פהרי, בתו של סוחר עשיר בשם מוחמד אל-פהרי. משפחת אל-פהרי היגרה מקירואן (ומכאן שמו של המסגד) שבתוניסיה לפאס בתחילת המאה ה-9, והצטרפה לקהילה של מהגרים אחרים מקירואן שהתיישבו במחוז המערבי של העיר. פאטימה ואחותה מרים, שתיהן משכילות, ירשו סכום כסף גדול מאביהן. פאטימה נשבעה להשקיע את כל חלקה מהירושה בבניית מסגד מתאים לקהילה שלה. בנוסף למקום תפילה, המסגד התפתח עד מהרה כמקום ללימודים גבוהים - במרכזם לימודים אסלאמים, קוראן וחדית', אך גם דקדוק, רטוריקה, לוגיקה, רפואה, מתמטיקה ואסטרונומיה.
כמו מוסדות מדרסה אחרים בעולם המוסלמי בימי הביניים, אל-קרוויין הייתה שונה בדרך ניהולה ממודל האוניברסיטה האירופאי שנוסד מעט מאוחר יותר. ההיסטוריון ג'ורג' מקדיסי שערך השוואה בין מוסד המדרסה המוסלמי בימי הביניים לבין מוסד האוניברסיטה המערבי הצביע על מספר הבדלים ביניהם. לדבריו, בעוד שהאוניברסיטה היא ארגון היררכי, ריכוזי ופורמלי, ובעוד האוניברסיטאות הראשונות היו נתונה לפיקוח צמוד מצד המלוכה והכנסייה, המדרסות באותה תקופה היו חופשיות מפיקוח של הח'ליפות. מוסד המדרסה בימי הביניים לא עבד על בסיס תוכנית לימודים פורמלית, אלא על בסיס הנחיה אישית של התלמיד על ידי המרצה שלו. עם זאת, בדומה לאוניברסיטה המדרסה שימשה כמרכז ללימודים גבוהים, ועל פי מקור אחד למדו באל-קרוויין במאה ה-14 למעלה מ-8000 תלמידים. לכן נחשב המוסד על פי ספר השיאים של גינס למוסד האקדמי העתיק ביותר בעולם שפעיל עד היום.
מבחר גדול של כתבי יד נדירים נשמרו בספרייה שנוסדה באל-קרוויין על ידי סולטאן מריני בשנת 1349. בין כתבי היד היקרים ביותר ששוכנים בה כיום מצויים סירת א-נבי של אבן אסחאק, קובץ חדית' מהעתיקים והקדומים ביותר שנכתב על ידי אל-מלכ וכתב היד המקורי של הספר איברי של אבן ח'לדון.
המבנה
צורתו הנוכחית של המסגד היא תוצאה של התפתחות היסטורית ארוכה במשך יותר מ-1,000 שנות קיומו. המבנה עבר שיפוצים והרחבות רבות. במקור היה המסגד בגודל של כ-30 מ"ר בלבד עם חצר וארבעה מעברים רוחביים. ההרחבה הראשונה שלו בוצעה ב-956, על ידי עבד א-רחמן השלישי, הח'ליף האומיי של ח'ליפות קורדובה.
ההרחבה הגדולה ביותר בוצעה בשנת 1135 בחסותו של שליט אל-מוראביטון הסולטאן עלי אבן יוסוף, שהורה להוסיף למסגד 18–21 מעברים, והרחיב את המבנה ליותר מ-3,000 מטרים רבועים. בשלב זה קיבל המסגד את מראהו הנוכחי, כולל קשתות ועיטורים של אמנות אנדלוסית גאומטרית וצמחית מרשימה, ביחד עם קליגרפיה כופית.
בנוסף לתפקודה כאוניברסיטה מודרנית באל-קרוויין יש מסגד גדול, מהגדולים בצפון אפריקה, שיכול להכיל יותר מ-20 אלף מתפללים.
קווים וקשתות
קווים וקשתות הוא הרומן הראשון של יעל מדיני, שיצא לאור בספרי סימן קריאה בשנת 1977.
הספר מתאר תקופה בחייה של עדנה קרן, נערה ארץ-ישראלית היוצאת עם סיום לימודיה לארצות הברית לחיות שם חודשים אחדים עם קרובי משפחה בניו יורק. התקופה היא שלהי המנדט הבריטי בארץ ישראל, ולקראת סוף הספר מתכוננת עדנה לחזור ארצה, לא ללימודי בלשנות באוניברסיטה, כפי שתכננה, אלא לגיוס לצבא, תוכנית שקרוביה ומכריה מתקשים לקשר עם הנערה היפה והמעודנת שלמדו להכיר.
פרטי העלילה
שבועות אחדים לאחר שהגיעה עדנה אל בית קרוביה, אן וארני, היא מקיימת את בקשת אביה ומתקשרת אל בית ידיד נעוריו, היינריך קרוננברג. עם מר קרוננברג אינה מצליחה לדבר, אבל אשתו, מתילדה, מגלה עניין באפשרות של לימודי עברית. עדנה שמחה לאפשרות לעבוד באמריקה ולחסוך מעט כסף, וכך היא מגיעה אל בית הדירות המפואר בשדרה החמישית במנהטן, מול סנטרל פארק, מקום מושבם של עשירי ניו יורק ואל הדירה בקומה השתים-עשרה, מבצר טיפוחיה של אלזה, המשרתת הנאמנה בכל נפשה ומאודה למעסיקיה.
לא מיד מתברר לעדנה, כי חברו של אביה איננו בין החיים. הדבר מתגלה לה בהדרגה, ברמזי דברים מאלזה וממתילדה, ומתאשר בתמונה, הניצבת על ארון מגירות בין שני ארונות ספרים. גם כשעובדה זו נודעת לה, איננה מגלה אותה מיד לאביה, מסיבות שאינן ברורות לה. מתילדה קרוננברג (האם השם מתילדה משקף, בהיפוך אותיות, את תפקידה כ"תלמידה" ואם כך, האם השם "עדנה" בא לשקף את עדינותה של המורה?) מבקשת ללמוד את השפה העברית, שלא הצליחה להקנות לעצמה במהלך השנה שבה חיה עם בעלה ובנה בפלשתינה, מה שהיא מגדירה כ"תופעה ששמה - בניסוח משפטי - מתילדה קרוננברג נגד השפה העברית".. בעלה ובנה מרטין, שהיה אז ילד, הצליחו ללמוד את השפה, הן בדיבור והן בקריאה, אך לא היא, שהתקשתה מאז ומתמיד בלימודים - טענה שמצבה הנוכחי, כמי שלמדה לנהל את עסקי בעלה לאחר מותו, ובהצלחה רבה, מזים בתכלית - ועל כן היא מבקשת לנצל עכשיו את ההזדמנות שביקורה של עדנה מזמן לה. רק לאחר זמן מתברר המניע להחלטתה - קיבוץ צעיר שבעלה תמך בו מבקש להנציח את זכרו ומזמין אותה לטקס, והיא רוצה לקרוא שם דברים שתכתוב בעצמה בעברית.
במישור האחר של חיי עדנה, בבית קרוביה, היא נשזרת בחייהם של אן, בת-דוד של אביה, וארני וילדיהם, ביל בן השבע-עשרה וביטי בת השמונה. אן מקדישה את חייה לבית ולמשפחה ובעיקר לטיפול בביטי, החולנית והחלושה מינקותה. עדנה חולקת עם ביטי את חדרה ונקשרת אליה באהבה רבה, בשל פיקחותה, מרצה ותאוות החיים שלה. הדאגה לביטי, היוצאת מתקופת מחלה אחת ונכנסת לאחרת, שוב ושוב, מעכירה את חיי המשפחה ומעיקה בעיקר על אן, הנוטה לעצבנות וחרדה. פן נוסף, הנגלה לעדנה בשכונת מגוריה, היא חנות השמלות של מר מאקס, ניצול שואה שאיבד את כל משפחתו ובארצות הברית נישא בשנית, נישואי תועלת עקרים שאין בהם אהבה, ואת תשוקתו לנשים יפות הוא משביע באמצעות השמלות שבחנותו, שיצאו לה מוניטין הודות לטעמו הטוב והבנתו באופנה ובלב הנשים.
אחרי שמתילדה מספרת לעדנה על השנה שעשתה עם בעלה ובנה בארץ ישראל, נסחפת עדנה, בינה לבינה, לתמונות דמיון כאילו היו זכרונות שהייתה מעורבת בהם בעצמה. היא לוקחת פרטים בודדים מסיפורים ששמעה ומתמונות ישנות שמצאה בחוברת, שקיבלה ממתילדה, ושוזרת מהם תמונה שלמה, שהיא נוכחת בה כביכול, רואה ואינה נראית. היא מודעת לתכונתה זו, אך מתקשה להשתחרר ממנה. בארוחה חגיגית לכבוד תערוכת תלמידים, שבה הוצגה יצירה של לילי, פוגשות הן עדנה והן מתילדה ואלזה לראשונה את צ'ארלס ברגמן. הוא מתגלה כאדם חסר-מעצורים, שאיננו מחשב את דבריו ואיננו מכיר בגבולות ובנימוסים המקובלים בין אנשים, מצב שהוא עצמו מכיר ומודה בקיומו אך איננו מסוגל להתגבר עליו. אלזה סולדת ממנו בגלוי, אך נימוסיה הטובים של מתילדה וסקרנותה החבויה לנוכח אדם שונה מכל אדם שפגשה מעודה, מסייעים בידה לגשר על הפערים ולשכנע את ברגמן להתגבר על המבוכה בגלל אי הנעימות שיצר ולהישאר לסעוד עמם. עדנה מתבוננת ומקשיבה לכל המתרחש מן הצד, קולטת ומטמיעה, כדרכה.
בפגישה ראשונה זו עם צ'ארלס ברגמן מודעת עדנה לעיניו, שנראות לה מוכרות כאילו כבר ראתה אותן בעבר, היכרות שתתברר ותתגלה לה בהמשך. סקרנותה לגבי מר קרוננברג המנוח, שהיא מכירה רק מתמונתו ומקטעי סיפורים ששמעה מאביה ומבני משפחתו של מר קרוננברג, גוררת אותה שוב ליצירת מסכת אירועים, שבה היא מניעה את מתילדה ובעלה לרצונה, משל היו דמויות בספר שהיא כותבת.
בשיחה עם ברגמן, בדרכם אל הרכבת התחתית אחרי הארוחה, נשאלת עדנה לדעתה על שלושה תצלומים של ברגמן, שלילי הביאה להציג לפני מתילדה. מתילדה היססה בבחירה, ובסופו של דבר דחתה את שלושתם. ברגמן מעוניין לדעת, מה חשבה עליהם מתילדה ומדוע דחתה אותם, ועדנה מספרת לו, על אף הרגשתה, שהיא נכנסת לתחום לא-לה.
היכרותה החטופה של עדנה עם בעל חנות השמלות, מר מאקס, מתהדקת כשהוא מזמין אותה לבחור לה שמלה ודוחה על הסף את טענתה, שאין לה צורך בשמלה חדשה באמרו: "לא ייתכן דבר כזה אצל אשה". עדנה זוכה למדוד את השמלה הכחולה, ששבתה את לבה מאז ראתה אותה בחלון הראווה מיד לאחר בואה לניו-יורק, ומגלה לראשונה את יופייה. כאשר היא מבינה, שמר מאקס מתכוון לתת לה אותה במתנה, היא מנסה לסרב ולצאת בלי השמלה, אבל כניסת אשתו של מאקס, אישה שמנה מאוד שעדנה ראתה כבר קודם ברחוב ובמסעדה סמוכה, מסכלת את כוונתה, ואולי גם את כוונותיו של בעל החנות. באותו יום מספרת לה מתילדה כיצד מת בעלה, במפתיע וללא כל סימנים מוקדמים. סיפורה שונה מזה של אלזה, שאותו תשמע מאוחר יותר באותו יום, אך עדנה מבינה שלכל אחת מהן סיפורה הוא הנכון והאמיתי. צ'ארלס ברגמן, שהוזמן לארוחת ערב חגיגית באותו יום, מופיע באופן בלתי צפוי, אם משום שהתבלבל באמת בין בוקר לערב ואם משום שהרגיש, כדבריו, צורך לבוא ולראות את שערה הזהוב של מתילדה בשמש הבוקר. הוא מתנצל על הטעות ומבקש להיכנס אל שירותי האורחים, שם הוא רואה את הקופסה, שבה הביאה עדנה את שמלתה החדשה מחנותו של מר מאקס, וחוקר את מתילדה על קשריה עם החנות. כשעדנה מסבירה לו שהיא זו שקנתה את השמלה, הוא חוקר אותה על החנות ועל בעליה, ובעיקר על אשתו. שוב, כשהיא מביטה בפניו, מתעוררת בה ההרגשה הקודמת, של ראיית אותם תווי פנים במקום אחר, אלא שהפעם היא בטוחה שראתה אותם בפניה של גברת מאקס. אחרי שברגמן הולך לדרכו, מספרת מתילדה לעדנה, שביטלה את נסיעתה המתוכננת לארץ ישראל, משום שעכשיו, אחרי שכתבה את הדברים, היא מבינה שאין להם מקום בטקס חנוכת בית התרבות על שם בעלה. עדנה מתאכזבת, הן בשם עצמה והן בשם אביה, בעיקר כשמסתבר לה, שמתילדה שכחה לגמרי את כוונתה לכלול אותה באותו ביקור מתוכנן בקיבוץ הרחוק.
עדנה מודעת שוב לכשלונה להגיב באופן מעשי למציאות, כשאיננה חושבת להעלים את העדות לביקורו של ברגמן בשירותים מעיני אלזה, ושוב היא רואה את עצמה כילדה קטנה, האוספת תמונות ומדביקה להתבוננות בעתיד והיא קצה בעצמה.
עדנה רוצה להחזיר את השמלה להלן מאקס, אחרי שנודע לה על מותו של בעל החנות, אך גברת מאקס מבינה שבעלה רצה לתת לעדנה את השמלה במתנה ומסרבת לקחתה. כשהיא לובשת את השמלה החדשה בפעם הראשונה לארוחת ערב חגיגית אצל מתילדה, זוכות היא והשמלה גם יחד לקריאות התפעלות, ומתילדה חונכת את הופעתה הראשונה כאישה מטופחת, בהוספת נעלי עקב תואמות ועידוד של אישה בוגרת ומנוסה לנערה בראשית דרכה. לאחר ארוחת הערב היא מתנסה גם בלגימת ליקר ראשונה בחייה, תוך כדי שיחה עם מרטין ולילי. מר ברגמן, שהוזמן גם הוא לארוחה, מאחר שמתרץ את איחורו בטעות בין הקומות, שהביאה אותו אל מסיבה גדולה, שם הוא משים עצמו למלצר עם מגש משקאות. בעלת הדירה, הוא מוסיף ומספר, מתגלה כאישה גסה, חסרת טעם וולגרית, והוא כל כך שמח לגלות שטעה, שלא דירתה של האישה הזהובה היא זו. מאוחר יותר, כשהוא נלווה אל עדנה בדרכה הביתה, הוא מגלה לה שהטעות לא הייתה ולא נבראה אלא הייתה תירוץ בדוי, ונפעם לשמוע מעדנה, שהיא אכן פגשה אישה כזאת בדירה אחרת, כשטעתה באמת בין הקומות.
ברגמן מלווה את עדנה הביתה ואז, בכניסה לבית, מבקש ממנה ללוות אותו אל אחותו, הלן מאקס, שעמה לא דיבר מאז נישואיה והוא חושש להתייצב לפניה לבדו. השיחה בין האח לאחות מתנהלת בקושי, בניסיון לגשר על תהום של שנות שתיקה וניכור. הלן מאקס פורשת בכמה מילים את חיי נישואיה העקרים, המנוכרים וברגמן, כדרכו, מגיב על כך בהלצה חסרת טעם. הלן אורזת ומוסרת את כל חפציה לקראת מעבר לפנימייה של ילדים מוכי-גורל, שם עבדה אמם לפני שנים כמורה לציור. ברגמן שולף פנקס כתובות עם עיפרון מוזהב, שמפתיע את הלן, אך עדנה מנחשת מיד את מקורו וברגמן מספר לאחותו על מתילדה קרוננברג ועל הקשר המתהווה ביניהם, שלא בידיעת עדנה. הלן משווה את נישואיה למר מאקס לקשר, שברגמן מבקש לקשור עם מתילדה. הוא מבקש את עצת אחותו לגביו, אך היא דוחה אותו מעליה ומסרבת להיענות לבקשתו. היא חוקרת את עדנה על מרת קרוננברג ועל בעלה המנוח, שואלת אותה אם גם היא אהבה אותו ועדנה הוגה בשאלה ומבינה, שאכן יש בה אהבה שונה, אחרת מכל שהכירה קודם, אל בעלה של מתילדה, שמעולם לא הכירה בחייו. הלן מגרשת את ברגמן מעליה, בניגוד לרצונו, בהאשימה אותו שניצל את היכרותו עם עדנה כדי להגיע אליה ולבקש ממנה לשכך את צריבת מצפונו, מצפון שבעיניה אינו מצפון כלל, משום הוא מתעניין רק בו עצמו.
כשעדנה נכנסת אל בית קרוביה, נודע לה מביל, שביטי נלקחה לבית חולים והוריה לצדה. ביל מנצל את ההזדמנות להיכנס עם עדנה למיטה במגע, שמספק אותו אך מאכזב אותה, ודווקא דבריו השקטים לאחר מעשה והנגיעה הקלה בכתפה הם שמשיבים אותה לעצמה, שלמה כשהייתה בהבנה, שעתה התוודעה אל ביל.
הקשר בין ברגמן למתילדה מתהדק והולך, לאימתה של אלזה. היא מנסה לגייס את עדנה לשכנע את מתילדה לנסיעה לארץ ישראל, שהתבטלה, בניגוד גמור להתנגדותה המוחלטת בעבר. כל דבר ובלבד להרחיקה מן הקשר המאיים עם צ'ארלס ברגמן. עדנה נזכרת בדברים שאמר אביה לאמה על פילוסוף, שכתב על דברים שאמר פילוסוף קדום ועל ציפייתו, שיום אחד בעתיד יישב אדם ויקרא את דבריו הוא. אביה נרגש עד עומק לבו מתחושת האושר, שלבלבה בלבו לנוכח הקשר הנמשך והולך בינו לבין האנשים האלה. אמה שותפה להרגשתו ואף מנסה לחלוק אותה עם חברה, שבעלה סוחר עשיר אך לעולם לא יגיע לדרגת הרוחניות של אהרון קרוננואלד. החברה מאשרת את ההרגשה ומספרת גם היא על משהו שקראה ועורר בה הרגשה דומה. עדנה מודעת לזרימה המתרחשת לרגע בין אביה לבין חברתה של אמה, אך הרגע חולף.
מתילדה מאשרת סופית את החלטתה שלא לנסוע לארץ ישראל ומבקשת לשלוח עם עדנה את תמונת הכנרת התלויה בחדר השינה שלה. עדנה מספרת לה על דברים מחכימים שאמר לה אביה ומתילדה מהרהרת בקול בשיחותיה התפלות, הרדודות, עם הדוד אלפרד, כשבעלה היה אומר דברי טעם מעמיקים לאורחיו - לעולם לא לה. "אינני יודעת במי אני מקנאה יותר - באב שיש לו בת כזאת או בבת שיש לה אב כזה" אומרת מתילדה, כשהיא נזכרת סוף סוף באביה של עדנה, שפגשה רק פעם אחת.
יומיים לפני נסיעתה של עדנה היא הולכת לבית החולים לבקר את ביטי, שהועברה סוף סוף מטיפול נמרץ למחלקת ילדים רגילה, לאושרה של אן, אך כשהיא מגיעה לבית החולים, עם חבילת מסטיקים שונים לשמח את ביטי, היא מתבקשת להיכנס אל הרופאה, שמספרת לה על מותה של ביטי זמן מה קודם. הרופאה לוקחת אותה אל חדר היילודים ואומרת לה את מה שלא העזה להגיד להורים, על אמונתה כי נשמות ילדים שמתו נכנסות אל תינוקות שאך זה נולדו, וכך נשאר משהו מן הילדה המתה בחיים חדשים. עדנה מרגישה, שבהסבר הזה גזלה ממנה הרופאה את זכותה להתאבל על ביטי כפי שהיא רוצה, אך בדרכה חזרה, ברכבת התחתית, נפתח מקור דמעותיה והיא בוכה זמן רב על הילדה שאיננה עוד.
יום לפני נסיעתה חזרה, עדנה מקבלת את התמונה שנועדה למשלוח לקיבוץ, וכשהיא מבקשת לארוז אותה היא מגלה, שלא בתמונה אחת מדובר אלא בשתיים. את תמונתו של היינריך קרוננברג, שניצבה על הארון בסלון ביתה של מתילדה והורחקה משם עכשיו, כשגבר חדש ממלא את חייה, היא מחליטה שלא להעביר לקיבוץ. תחת זאת, כאקורד הסיום לביקורה באמריקה, היא מצליחה להגניב אותה אל משאית הרהיטים של הלן מאקס בשעה שהסבלים ממלאים אותה בחפציה.
אליזבת, ארכידוכסית אוסטריה (1922–1993)
אליזבת, ארכידוכסית אוסטריה (ובשמה המלא: אליזבת שרלוטה אלפונסה כריסטינה תרזה אנטוניה יוזפה רוברטה אוטוניה פרנצ'סקה איזבל פיה מרקוס ד'אביאנו, בגרמנית: Elizabeth Charlotte Alphonsa Christina Theresia Antonia Josepha Roberta Ottonia Franziska Isabelle Pia Markus d'Aviano 31 במאי 1922 – 6 בינואר 1993) הייתה בתו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה.
ביוגרפיה
אליזבת הייתה בתם של קרל הראשון, קיסר אוסטריה וזיטה, נסיכת בורבון-פארמה. ב-1918 הודחו הוריה מהשלטון בעקבות מלחמת העולם הראשונה ופירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית. זיטה הרתה את אליזבת כאשר המשפחה שהתה בגלות בשווייץ. ב-1922 ניסו הוריה לחזור ולתבוע את כתר ממלכת הונגריה מידי מיקלוש הורטי, ולפיכך נשלחו לגלות באי מדיירה השייך לפורטוגל. ב-1 באפריל 1922 מת קרל במדיירה מדלקת ריאות, והמשפחה הוזמנה לגור בספרד בידי אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד. זיטה ילדה את אליזבת בארמון המלכותי אל פארדו במדריד. היא נקראה אליזבת על שם אליזבת, נסיכת בוואריה ("סיסי"). את השם בחר קרל עוד לפני מותו.
במשך שש השנים הבאות חיה המשפחה הקיסרית בליקיטיו שבספרד. אמה העמיסה עבודה וחינוך קפדני על בניה המבוגרים יותר, אולם הקלה עם הצעירים יותר, כך שעל אליזבת היה הלחץ הכי פחות גדול. אמה אהבה לצלם את כל שמונת ילדיה כאשר הם מסודרים לפי הגובה. בהמשך עברה המשפחה לבלגיה, אולם לאחר הקרב על בלגיה נאלצה להימלט לארצות הברית ומשם לקנדה. לאחר המלחמה, חזרה אליזבת לאירופה וב-1949 נישאה להיינריך, נסיך ליכטנשטיין (בן דודו של פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין) בלינייר שבצרפת. היא נפטרה בוולדשטיין שבגרמניה ב-6 בינואר 1993 בגיל 70.
משפחתה
ב-12 בספטמבר 1949 נישאה אליזבת בעיר לינייר שבצרפת להיינריך, נסיך ליכטנשטיין, בנם של הנסיך אלפרד רומן מליכטנשטיין והנסיכה תרזיה מריה מאויטן-אוטינגן. נולדו להם חמישה ילדים:
מייקל סטון
מייקל פטריק ויליאם סטון (באנגלית: Michael Patrick William Stone; 2 ביוני 1925 – 18 במאי 1995) היה איש עסקים ופקיד ממשל פדרלי אמריקאי. הוא כיהן כמזכיר הצבא של ארצות הברית בין השנים 1989–1993.
ביוגרפיה
מייקל סטון נולד בלונדון, הממלכה המאוחדת. ב-1929 הוא עבר עם משפחתו לארצות הברית. במלחמת העולם השנייה הוא שירת בצי המלכותי הבריטי כטייס בזרוע האוויר של הצי והוצב על נושאת המטוסים אה"מ "גלורי" (HMS Glory) שפעלה בזירת הים התיכון ובזירת המזרח הרחוק בשנים 1943–1945. הוא השתחרר מהצי המלכותי בדרגת תת-לוטננט זמני.
ב-1948 קיבל סטון תואר ראשון מאוניברסיטת ייל. בשנתיים הבאות הוא למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק. הוא היה מייסד שותף של חברת סטרלינג אינטרנשיונל, חבר לשיווק וייצור נייר בין השנים 1950–1964. הוא היה סגן הנשיא של החברה ושל כמה מהחברות הבנות שלה, כולל יקבי סטרלינג בין השנים 1960–1982. הוא היה ראש המשלחת של ארצות הברית בקהיר, מצרים של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי בין השנים 1982–1985. לאחר מכן ועד 1988 הוא היה מנהל הסוכנות בקריביים.
מייקל סטון נפטר בסן פרנסיסקו, קליפורניה ב-18 במאי 1995.
השן, המשנה לקיסר סין
הֶשֵּׁן (במנצ'ורית: , במנדרינית: 和珅, מבוטא חֶשֵׁן; 1 ביולי 1750 – 22 בפברואר 1799) היה יועצו הקיסרי העליון של צ'יינלונג, קיסר סין השישי משושלת צ'ינג ושליט לצידו לאורך העשורים האחרונים של המאה ה-18.
הודות לכוחו, השן צלח באגירת אוצרות מכל גבולות האימפריה של צ'ינג והפך עצמו לאחד מהאנשים העשירים ביותר בהיסטוריה. עקב חשש לכוחו, לאחר שג'ינצ'ינג, קיסר סין ירש את כס המלוכה, הוציא את השן להורג.
ביוגרפיה
השן היה מאנצ'ורי לבית אצולה יליד בייג'ינג אשר ראשית הוכיח את יכולתו בבחינות לשירות הקיסרי בהן הוכשר כתלמיד מצוין והיה כבר בגיל צעיר דובר שוטף של מנצ'ורית (שפת אם), מנדרינית (לינגואה פרנקה), טיבטית, מונגולית ועוד.
זמן לא רב לאחר פגישתם הראשונה החל קיסר צ'יינלונג לקדם את חסן לדרגות ותארים הרבה מעבר לשנינותו או לניסיונו. הוא הפך לסגן-אלוף, סגן נשיא מועצת ההכנסות, חבר מועצה גדול ושר למשק הבית הקיסרי.
להשן הוענקה הפריבילגיה לרכוב על סוס בתוך העיר האסורה, כבוד ששמור בדרך כלל לפקידים בכירים ומבוגרים, חלשים מכדי ללכת במסדרונות הארמון הארוכים. מאוחר יותר באותה שנה הוא הועמד לאחראי על שערי הבירה וקיבל שליטה על דמי המעבר והמכס בשער הכניסה לעיר האסורה.
אף אחד לא ויתר על הזדמנות להיפגש עמו למען יוכלו לעבור לדרכי העיר, השן עבד קשה, נשאר מאוחר ומעולם לא החמיץ פגישה. איש לא יכול היה להסביר כיצד או מדוע השן השפיע כה חזק על הקיסר.
היה סיפור מתמשך כי קיסר צ'יינלונג ראה בהשן את גלגולו של אחד הפילגשים של אביו. כאשר קיסר צ'יינלונג היה רק נסיך צעיר, הוא התאהב בפילגש זו וחיבב להקניט אותה. על פי האגדה, כאשר הקיסר ראה לראשונה את השן, הקיסר נפגע מהדמיון הפיזי בין הצעיר לאהובת ילדותו. עלייתו של חסן לכוח והשפעה הייתה דרך עבור הקיסר להפיג את אשמתו בגין תפקידו במות הפילגש אשר התאבדה לאחר שהורדה בדרגה עקב סטרה לנסיך צ'יינלונג שחשק בה.
תהיה הסיבה אשר תהיה, במשך למעלה משני עשורים, הפך השן לעוזרו ואיש סודו הקרוב ביותר של הקיסר. לאורך כל האימפריה, השן היה ידוע כעיני הקיסר ואוזניו והתייחסו אליו בהתאם. נאמר שכאשר השן עזב את אחוזתו על ידי בחונאן לעבר בייג'ינג, הדרך לארמון בעיר האסורה הייתה רצופה במאמינים, אזרחים ופקידים המעוניינים למצוא חסד בעיני ואוזני הקיסר.
בשנת 1790, הקיסר ושרו השלימו את קשרם בדרך המיושנת כשבנו של השן התחתן עם בתו העשירית של קיסר צ'יינלונג. על פי כל הדיווחים, היא הייתה המועדפת על הקיסר, והוא פעם העיר שאילו היה זה אפשרי, הוא היה בוחר בה כיורשת. כפי שמתברר, היה טוב יותר להשן אם כלתו הטרייה הייתה זו שירשה את כס המלוכה.
מערכת היחסים והשפעתו של השן עם כס המלוכה הפכו אותו כמעט ללא ניתן למגע כפריט קיסרי. עד מהרה הוא נהיה מושחת בגלוי, סחט שכר טרחה מפקידים אחרים והשתמש בעמדותיו כדי לגזול סכומי כסף מרהיבים מאוצר המלוכה. על אף בריאות לקויה מתמשכת (על פי הדיווחים השן היה עם שיגרון כרוני ופיתח בקע קשה), הקיסר צ'יינלונג הפקיד אותו לסייע להוביל קמפיינים בשטח ביונאן ובגאנסו. השן שימש כקצין צבאי חלש בעל ביצועים נמוכים, אך ידע הזדמנות להביא להעלמת עין בנושא. השן וחבר תומכיו השתמשו בכספי הצבא בשביל צורכם ושימושם האישי.
מכתב גלוי
מכתב גלוי או מכתב פתוח הוא מכתב שמיועד להקרא על ידי קהל רחב, או מכתב שמיועד לאדם פרטי, אך מופץ בתפוצה רחבה בצורה מכוונת.
השן, המשנה לקיסר סין
ביוגרפיה
באותה תקופה, על אימפריית צ'ינג הוטל להתמודד יותר ויותר נגד חברות סודיות מרדניות והתקוממויות מזוינות תכופות. הקיסר התרגז על חוסר יכולתם של חייליו להתמודד עם מצב החירום ההולך וגדל, אך את מה שהקיסר ראה כמשבר שלטון, ראה השן הזדמנות לכוון את כיסיו וכיסיהם של חסידיו.
מכתב גלוי
מכתב גלוי נכתב, בדרך כלל, כאילו הוא מופנה לאדם מסוים, אך מפורסם בציבור באמצעות אמצעי התקשורת, כגון העיתונות או האינטרנט. לעיתים קרובות מכתב גלוי עוסק בפנייה ביקורתית אל מנהיג פוליטי.
השן, המשנה לקיסר סין
ביוגרפיה
למרות פעילויות אלה אשר במסגרתם נע מתמיכה במורדים לפעולה צבאית כושלת בצבא צ'ינג, המשיך הקיסר להרעיף את השן בהצטיינות ובתגמולים. גם כאשר תומכיו הואשמו בבגידה והוצאו להורג, השן נותר בשלטון. כל עוד קיסר צ'יינלונג ישב על כס המלוכה, היה בטוח שהשן עושה ככל העולה על רוחו.
מכתב גלוי
קיימות מספר סיבות לכך שאדם יבחר לכתוב מכתב כמכתב גלוי, ובהן:
השן, המשנה לקיסר סין
ביוגרפיה
לבסוף התהפך הגלגל על השן, בשנת 1796 פרש קיסר צ'יינלונג ומינה את בנו ובכורו יונגיאן כג'ינצ'ינג, קיסר סין. השן ידע שהוא בבעיה. כמה שנים קודם לכן, החלה קטטה בין תלמידי השן ובהם יונגיאן בנושא שיר ובמסגרתה השן הדיח את יונגיאן מלימודיו והרוויח את איבתו הנצחית של הנסיך.
כעת, בימי מלכותו כקיסר ג'ינצ'ינג, הודיע יונגיאן על זמנו שלו בשלטון. אביו היה עדיין בחיים ונשאר הכוח בארמון. אך ב-7 בפברואר 1799 נפטר קיסר צ'יינלונג. תוך שבוע הורה קיסר החדש על מעצרו ומשפטו של השן. ב-19 בפברואר גזר הקיסר הוצאה להורג באלף קיצוצים. רק ההשתדלות המתוזמנת של אחות הקיסר, הנסיכה העשירית שהתחתנה עם בנו של השן, הצילה את האסיר ממוות נורא. במקום זאת, ב-22 בפברואר 1799, שלח הקיסר מלווה לתאו של השן עם כבל משי. השן הבין את המסר.
באותה שנה, 22 בפברואר היה גם היום ה-15 בשנה החדשה. השן הלחין שיר לירח. "הקירות גבוהים," קונן. לאחר מכן לקח את הכבל ותלה את עצמו בתאו.
כפי שהתברר, מותו של קיסר צ'יינלונג היה נקודת מפנה גם עבור האימפריה. במשך למעלה מ-130 שנה, עוד בשנת 1662, שלטה האימפריה של הקיסר צ'יינלונג, אביו וסבו קאנגשי, קיסר סין. זו הייתה תקופה יוצאת דופן של יציבות ושגשוג. אבל בשנים האחרונות של עידן צ'יינלונג היה ברור שהסדר החל מתפורר באימפריה. קיסר ג'ינצ'ינג לא היה מסוגל ללכת בדרכי אביו הגדול. רבים הפנו אצבע מאשימה לעבר השן כי הוא זה אשר גרם לנפילתה הארוכה של השושלת במהלך המאה ה-19.
לאחר מותו ביצעו חוקרי בית המשפט חשבונאות על כל הרווחים שלא קיבל. הם גייסו כסף, זהב, סחורות, חפצים יקרי ערך ואוצרות אחרים בשווי מיליארדי דולרים במונחים של ימינו. השן שימש סימפטום לשחיתות בדרג המדיני של שושלת צ'ינג אשר בזז ככל יכולתו וכל עוד היה לו הפטרון שלו, הוא הצליח.
בולברדייה
בולברדייה (באנגלית: Boulevardier, שדרה) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי. מורכב מ־45 מ"ל בורבון או ויסקי שיפון, 30 מ"ל ורמוט, ו-30 מ"ל קמפרי. קיימות שתי צורות הגשה פופולריות: בכוס מרטיני ללא קרח ובכוס אולד פאשן עם קרח.
הקוקטייל דומה לנגרוני במידה מסוימת ושונה ממנו ברכיב אחד: וויסקי במקום ג'ין. הדבר משפיע רבות על הטעם של המשקה. קיים קוקטייל כמעט זהה לבולברדייה, הנקרא Old Pal (חבר ישן). ההבדל היחיד הוא ביחס הרכיבים.
היסטוריה
הקוקטייל נפוץ החל משנות ה-20 של המאה ה-20. המצאת הקוקטייל מיוחסת לארסקין גווין, סופר ממוצא יליד אמריקאי, ניהל מגזין חודשי בפריז בשם Boulevardier, שהופיע בין השנים 1927–1932.
יחסי אירלנד–ברזיל
יחסי אירלנד–ברזיל הם היחסים הדיפלומטיים בין ברזיל לאירלנד. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה
המתיישב האירי הידוע הראשון בברזיל היה מיסיונר, תומאס פילד, שהגיע לברזיל בסוף 1577 ובילה שלוש שנים בפירטינינגה (סאו פאולו של ימינו). בשנת 1612 הקימו מתיישבים איריים מושבה בטאורגה, בפתח נהר האמזונאס, שם הוקמו גם יישובים אנגלים, הולנדים וצרפתיים. רבים מהמתיישבים סחרו בטבק, צבעים ועצים קשים. קבוצה שנייה של מתנחלים אירים הגיעה בשנת 1620. חגיגת יום פטריק הקדוש הראשונה שנערכה הייתה ב-17 במרץ 1770.
במהלך מלחמת ארגנטינה–ברזיל, שלחה ברזיל מגייסים לאירלנד כדי לגייס גברים כחיילים למלחמה נגד ארגנטינה. לכל האירים שנרשמו לצבא ברזילאי הובטח שאם יתגייס הם יקבלו מענק אדמה לאחר חמש שנות שירות. כ-2,400 גברים גויסו וכשהגיעו לברזיל (רבים עם משפחותיהם), הם הוזנחו לחלוטין על ידי הממשלה. האירים התאגדו יחד עם גדוד גרמני, ובמשך כמה ימים לחמו ברחובות ריו דה ז'ניירו. בעוד שרובם נשלחו בסופו של דבר הביתה או היגרו מחדש לקנדה או לארגנטינה, חלקם נשארו ונשלחו להקים מושבה במחוז באהיה.
ברזיל ביצעה מספר ניסיונות להביא מהגרים אירים נוספים להתיישבות במדינה, אולם חלק ניכר מהאדמות שניתנו למתנחלים היו נקבוביות או במקומות מרוחקים במיוחד. רבים מהמתיישבים האירים מתו או היגרו מחדש למדינות אחרות. במקביל, כמה אירים בולטים שירתו בתפקידים דיפלומטיים בברזיל עבור הממלכה המאוחדת (שכן אירלנד הייתה חלק מהאימפריה הבריטית). הלאומני והדיפלומט הבריטי רוג'ר קייסמנט, כיהן כקונסול הבריטי בסנטוס, בלם ובריו דה ז'ניירו.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נלחמו חיילים ברזילאים ואירים (שהיו חלק מהצבא הבריטי) יחד נגד כוחות גרמנים במהלך מתקפת מאה הימים בצרפת. במהלך מלחמת העולם השנייה שלחה ברזיל חיילים לאיטליה ואילו אירלנד העצמאית נותרה נייטרלית במהלך המלחמה, עם זאת, כמה אלפי אירים בחרו בהתנדבות להצטרף לצבא הבריטי להילחם נגד מעצמות הציר.
בשנת 1975, ברזיל ואירלנד כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים. בשנת 1991 פתחה ברזיל שגרירות בדבלין ובשנת 1995 ביקרה נשיאת אירלנד מרי רובינסון ביקור רשמי בברזיל. בשנת 2001 אירלנד פתחה שגרירות בברזיליה. בשנת 2006 פתחה Enterprise אירלנד משרד בסאו פאולו עם פעילויות בכל אמריקה הדרומית. בשנת 2015 חגגו שתי המדינות 40 שנה ליחסים דיפלומטיים.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג מברזיל לאירלנד
ביקורים רמי דרג מאירלנד לברזיל
הגירה
במאות ה-18 וה-19, כמה אלפי אירים היגרו לברזיל, אולם מאז המאה ה-20 המגמה התהפכה ומעל 13,000 ברזילאים מתגוררים באירלנד, כאשר רובם מתגוררים בעיירה גורט שבמחוז גולוויי.