cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סליק המחסן באיילת השחר
סליק המחסן באיילת השחר היה סליק בנוי, שהוקם בקיבוץ איילת השחר והיה אחד מארבעת הסליקים הארצים שהקים ארגון ההגנה לאחר הקמתו. הסליק נבנה מתחת למחסן התבואות ופתחו הוסתר בשקי חיטה. לאחר קום המדינה הועברה תכולת הסליק לרשויות והוא נסגר. בכוונת הקיבוץ להקים במקום מוזיאון שיספר את תולדות הסליק.
רקע
עם תום מלחמת העולם הראשונה החל היישוב בארץ לאגור נשק לא חוקי (קנוי וגנוב) בסליקים ישוביים רבים (חלקם הגדול מאולתר) מתוך הבנה שהשלטון הבריטי לא תמיד ייתן מענה במקרים של סיכון ביטחוני. מגמה זו התחזקה ב-1925 כשארגון ההגנה הוקם והחל לבנות סליקים מרכזיים ברחבי הארץ. בשלב ראשון הוביל שאול אביגור בניית 4 סליקים מרכזיים כשאחד מהם נבחר להיבנות בקיבוץ איילת השחר. שאר שלושת הסליקים המרכזיים נבנו בגבעתיים (סליק אלדמע), בקבוצת גבע ובקבוצת כנרת.
ההיסטוריה של הסליק
בבניית הסליק היו מעורבים מספר מצומצם של בעלי סוד בקיבוץ. המקום שנבחר לבניית הסליק היה מחסן תבואות שנבנה ב-1924 ושימש לאחסון תבואה וכן להכנת תערובות עבור הרפת והאורווה. המחסן כלל 4 חדרים. בניית הסליק נעשתה במהלך המרד הערבי הגדול (1936-1939). חפירת פיר הירידה נעשתה דרך רצפת הבטון ובסופו של תהליך נבנה סליק בגודל של 3 מטר על 3 מטר. כדי להסוות את הפתח הוערמו עליו שקי חיטה. לאחר כ-3 שנים נבנה לסליק פתח נוסף לחדר אחר במבנה המחסן. פתח זה הוכן כדי להגביר את בטיחות השימוש בסליק. מאחר שהחדר אליו הגיע הפתח הנוסף היה נמוך נבנה הפתח בקיר החדר ולא ברצפתו ולכן היה צורך לטייח את הפתח לאחר כל שימוש.
לאחר סיום בנייתו מונה חבר הקיבוץ יעקב שגב לשמש כמחסנאי של הסליק. בסליק, ששימש כסליק המרכזי של הגליל העליון, אוחסן נשק של הקיבוץ אך גם נשק שהועבר לארגון "ההגנה" מסוריה ולבנון ונשלח ליישובים אחרי בארץ.
ב-1 ביולי 1946, מייד לאחר השבת השחורה החלו הבריטים לחפש סליקים באיילת השחר. על אף המאמצים לא נמצא אף אחד מהסליקים של הקיבוץ.
לאחר קום המדינה
לאחר תום מלחמת העצמאות נפתח הסליק לעיני כל ותכולתו נמסרה לרשויות המדינה. מאז הסליק עומד ריק כשמטרת הקיבוץ להשיג תקציב על מנת להפוך את המקום למוזיאון לתולדות הסליק והגנת הקיבוץ ולהציג בו, בין השאר, גם כלי נשק מאותה תקופה.
גרעינים (סדרת טלוויזיה)
גרעינים היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוג קומדיה המשודרת בערוץ הילדים החל מ-5 ביוני 2016.
ב-30 במאי 2019 העונה ה-1 ירדה משירות ה-VOD של HOT והעונה במלואה זמינה בלעדית בפרטנר TV ובסלקום tv.
עלילה
הסיטקום עוסק בחמישה גרעינים ובילדי העיר בה הם חיים. חבורת בני הגרעין יאלצו להתמודד עם האיום התמידי המרחף מעל ראשם ולנסות להציל את המבנה בו הם שוהים מידיו של מנהל המתנ"ס המרושע, שיקלובר (חנוך דאום) שרוצה להרוס אותו ולהקים במקומו גורד שחקים יוקרתי.
אדיאקריה
מאפיינים
המדוזה התגלתה על ידי רג'ינלד קלוד ספריג (Reginald Claude Sprigg) בשנת 1947 ושמה הוא על שם גבעות אדיקרה שבאוסטרליה הדרומית.
מדוזה זו כללה 2 מינים: Ediacaria flindersi, שהתגלה על ידי ספריג וחי בתקופת האדיקר, ו־Ediacaria booleyi, שתואר בשנת 2007 וחי במחוז וקספורד באירלנד של תקופת הקמבריון. בניגוד לשאר המינים של הביוטה של אדיקר, היא שרדה את תקופת האדיקר וחיה גם בתקופת הקמבריון.
מדוזה זו הגיעה לאורך של עד 70 סנטימטרים והייתה ניזונה בעיקר מפלנקטון וחיידקים.
לוח משמרות 996
לוח משמרות 996 (996工作制) הוא לוח משמרות לעבודה שמונהג על ידי מספר חברות ברפובליקה העממית של סין. הוא שואב את שמו מהדרישה שהעובדים יעבדו בין השעות תשע בבוקר עד תשע בערב, 6 ימים בשבוע; כלומר 72 שעות בשבוע. מספר חברות אינטרנט סיניות אימצו מערכת זו כתוכנית העבודה הרשמית שלהן. המבקרים טוענים כי לוח משמרות 996 מהווה הפרה של החוק הסיני וכינו אותו "עבדות מודרנית".
במרץ 2019 החלה הפגנה "נגד 996" באמצעות אתר GitHub. בשנת 2021, מחקר אקדמי של מוסדות סיניים הכיר לראשונה בקיומן של "תרבויות עבודה מוגזמות כמו 996".
רקע
תרבות העבודה בשעות נוספות מושרשת היטב בחברות ה-IT הסיניות, שם המיקוד הוא בדרך כלל על מהירות והפחתת עלויות. חברות נוקטות במגוון אמצעים, כגון החזר תעריפי מוניות לעובדים שנשארים במשרד עד שעות הלילה המאוחרות, כדי לעודד עבודה בשעות נוספות.
ייתכן שמנהג זה הוביל לתופעת דחיינות שינה.
בשנת 2020, מחקר מצא כי "עסקים סיניים נוטים יותר לנקוט בשעות עבודה ארוכות מאשר עסקים אמריקאים".
בשנת 2020, מחקר אחר השווה את תרבות 996 ל"עבדות מודרנית", שנוצרה באמצעות שילוב של "קפיטליזם גלובלי בלתי מוגבל ותרבות קונפוציאנית של היררכיה וצייתנות".
בשנת 2021, לראשונה, מחקר סיני זיהה את קיומן של "תרבויות עבודה מוגזמות כמו 996" במידה שאם לא יתוקן הוא יכול לדלל את הרווחים ממדיניות הסירקולציה הדואלית - אסטרטגיה לשינוי הכלכלה הסינית על ידי העדפת צריכה מקומית (סירקולציה פנימית) יחד עם פתיחות לסחר והשקעות בינלאומיים.
חקיקה רלוונטית
חוק העבודה של הרפובליקה העממית של סין קובע: פרק 4 סעיף 36 המדינה תנהג במערכת שעות עבודה בה פועלים עובדים בממוצע לא יותר משמונה שעות ביום ולא יותר מ־44 שעות בשבוע.
סעיף 41 המעסיק יכול להאריך את שעות העבודה עקב צורכי הייצור או העסקים לאחר התייעצות עם האיגוד המקצועי והעובדים שלו. שעות העבודה להארכה, באופן כללי, לא יהיו יותר משעה ביום, או לא יותר משלוש שעות ביום, אם נדרשת הארכה כאמור מסיבות מיוחדות ובתנאי שמובטח בריאותם הפיזית של העובדים. זמן העבודה שיש להאריך לא יעלה על 36 שעות בחודש.
סעיף 44 המעסיק ישלם לעובדים שכר גבוה מהשכר המשולם עבור עבודה בשעות רגילות על פי התקנים הבאים בכל אחד מהמקרים המפורטים: (1) תשלומי שכר לעובדים יהיו לא פחות מ-150 אחוז משכרם אם העובדים מתבקשים לעבוד שעות ארוכות יותר; (2) תשלומי שכר לעובדים לא יפחתו מ-200 אחוזים משכרם אם לא ניתן לארגן מנוחה לעובדים לאחר שהתבקשו לעבוד בימי מנוחה; (3) תשלומי שכר לעובדים לא יפחתו מ-300 אחוז משכרם, אם העובדים מתבקשים לעבוד בחגים חוקיים.
פרק 12 סעיף 90 אם המעסיק מאריך את שעות העבודה בניגוד להוראות חוק זה, מחלקות מנהל העבודה יכולות לתת לו אזהרה, להורות לו לבצע תיקונים ולהטיל עליו קנס.
סעיף 91 מעסיק המעורב בכל אחד מהמקרים הבאים הפוגעים בזכויות ובאינטרסים הלגיטימיים של העובדים יחויב על ידי מחלקות מנהל העבודה לשלם לעובדים גמול שכר או לפצות על הפסדים כלכליים, ואף ניתן לחייב אותו בתשלום פיצויים:
(2) סירוב לשלם לעובדים גמול שכר עבור עבודה ארוכה יותר;
58.com
בספטמבר 2016, אתר הפרסום המסווג 58.com הכריז רשמית על אימוץ מערכת 996 וגרר ביקורת מצד עובדים ופרשנים חברתיים. החברה השיבה כי היא תעודד לעבוד על פי מערכת 996 אך לא תחייב את עובדיה לעבוד על פיה.
Pinduoduo
ימים ספורים בלבד לאחר התקרית התאבד עובד אחר בקפיצה. ב-10 בינואר דיווחו מקורות חדשות כי החברה פיטרה עובד שפרסם תמונות המציגות את עמיתו נלקח לאמבולנס.
JD.com
לאחר שהתפרסם לוח המשמרות של 58.com לציבור, הודעת דוא"ל פנימית מסגן נשיא JD.com גנג הי (בסינית: 何剛) שהכילה דרישה לצוות הניהול של JD.com להטמיע את מערכת 996 "על בסיס גמיש", הודלפה לרשת.
ריצ'רד ליו, מייסד החברה, התייחס לאנשים המתלוננים על לוח הזמנים של העבודה כבטלנים.
Youzan
בחודש ינואר 2019, עובד Youzan הצהיר בפלטפורמה החברתית Maimai כי המפקח שלהם משתמש בלוח 996. באי יא, מנכ"ל Youzan, השיב, "יהיה טוב להסתכל אחורה כעבור כמה שנים". כמה כלי תקשורת מתחו ביקורת על לוח המשמרות הזה. מאוחר יותר באותו החודש הודיעה קבוצת הפיקוח על העבודה במחוז שיהו, האנגג'ואו כי החברה נמצאת בבדיקה.
אחרים
לפחות 40 חברות, כולל וואווי, פינדואודואו, JD.com וקבוצת עליבאבא, יישמו את לוח המשמרות 996 או אפילו חלופה יותר אינטנסיבית.
קמפיין GitHub 996.ICU
ב-26 במרץ 2019,מאגר ואתר 996.ICU נוצרו. המאגר מסביר כי השם "996.icu" מתייחס לאופן שבו מפתחים שעובדים תחת מערכת 996 היו מסתכנים בבריאות לקויה ושהייה אפשרית ביחידה לטיפול נמרץ (ICU). סיסמת התנועה היא "Developers' Lives Matter" (בתרגום מילולי: חיי מפתחים חשובים, כפרפראזה על "Black Lives Matter").
יומיים לאחר מכן, המאגר כבר קיבל 50 אלף כוכבים, ו-100 אלף כוכבים ב-30 במרץ 2019, מה שהפך אותו למאגר המוביל ב-GitHub. המאגר הגיע ל-120 אלף כוכבים ב-31 במרץ 2019 ול-200 אלף כוכבים ב-9 באפריל 2019, מה שהופך אותו למאגר השני בכמות הכוכבים ב- GitHub. שטף הפעילות הוביל לכך שדף "הבעיות" של המאגר הוצף בדואר זבל ונסגר, דבר שנדון בלהט ברשתות Zhihu, Weibo ו-WeChat.
מטרתו המקורית של המאגר הייתה לכלול את החברות המשתמשות במערכת 996, אך הוא התפתח עד מהרה לתנועה - Anti 996 Licence (反996许可证) - הקורת לאסור מפורשות על חברות המשתמשות במערכת 996 להשתמש בקוד פתוח ב-GitHub. (רישיון כזה לא יענה על רוב ההגדרות של תוכנת קוד פתוח, כגון הגדרת הקוד הפתוח, שכן הדרת 996 נחשבת למגבלה על מטרת השימוש).
חסימה בדפדפנים
ב-2 באפריל 2019 דווח באופן נרחב כי דפדפן QQ ו-WeChat (מוצרים של Tencent), דפדפן UC (מוצר של Alibaba), דפדפן 360 (מוצר של Qihoo 360) ועוד דפדפנים סינים רבים מבוססי כרומיום חסמו את 996.icu ותיארו אותו כ"אתר הונאה בלתי חוקי".
תמיכה על ידי עובדי מיקרוסופט
ב-18 באפריל 2019, עובדי במיקרוסופט ו-GitHub יצרו מאגר GitHub בשם "support.996.ICU" לתמיכה בקמפיין נגד ה-ICU.996, שלדעתם עלול להיות בסכנת צנזורה של ממשלת סין.
דרווין (יחידת מידה)
המידה שימושית במיוחד בפלאונטולוגיה, בה שינויים אבולוציוניים גדולים מושווים בין מאובנים. כך, שהמידה מאפשרת לקבוע עד כמה גדול היה השינוי לאורך פרקי זמן גדולים.
הדיוויזיה ה-21 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-21 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
בספטמבר 1914 גויסה הדיוויזיה כחלק מהצבא החדש והחלה באימונים, ובספטמבר 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת. הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים בחזית המערבית, ובכלל זה קרב לוס, הקרב על הסום, קרב אראס, קרב פשנדל, קרב קמברה, מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים. אבדות הדיוויזיה היו הגבוהות ביותר מבין כל הדיוויזיות של הצבא החדש. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובמאי 1919 פורקה הדיוויזיה.
מליסה באררה
מליסה באררה מרטינז (באנגלית: Melissa Barrera Martínez; נולדה ב-4 ביולי 1990) היא שחקנית וזמרת מקסיקנית. במקסיקו היא ידועה כשחקנית בטלנובלות, ובסדרת הנטפליקס "מועדון הקוארבוס". מחוץ למקסיקו היא בעיקר ידועה כ-סמנתה קרפנטר בסדרת סרטי צעקה, וגם בתוכנית הטלוויזיה "Vida".
ביוגרפיה
באררה נולדה וגדלה במונטריי, מקסיקו. היא למדה תיאטרון מוזיקלי בבית הספר טיש לאומנויות באוניברסיטת ניו יורק.
מוזיקה
באררה התחילה ללמוד בבית ספר האמריקאי של מונטריי, שם היא הופיעה בהפקות המוזיקליות של בית הספר, היא הופיעה במחזמר "גריז", "אאידה" וגם במחזמר אשר עשו עליו גם סרט (פוטלוס). ב-2011, באררה הופיעה לראשונה בטלוויזיה, הופיעה ב-"לה אקדמיה", אשר שם הראתה את כישרון השירה שלה. ב-2013 היא הייתה חלק מדואט שירה. ושם הקליטה את אלבומה הראשון. באררה עשתה קאבר לשיר "Mama maria", שיר זה היה להיט בשנות השמונים. ב-2015 הקליטה באררה את שיר הנושא מסדרת הטלנובלה שבה שיחקה, "Tanto amor".
משחק
ב-2010 – בעודה באוניברסיטת ניו יורק – השתתפה בסרט ב-2012 באררה השתתפה בשתי טלנובלות (וגם בשנת 2014). ב-2015 שיחקה בטלנובלה האחרונה שלה. ב-2018 באררה גם שיחקה בסדרה בשם "Vida".
באוגוסט 2020, באררה לוהקה לתפקיד כסמנתה קרפנטר בסרט "צעקה", שבוים על ידי מאט בטינלי-אולפין וטיילר ג'ילט.
ב-2021, באררה כיכבה בתור "ונסה" – מעצבת אופנה שאפתנית, בסרט המוזיקלי "שכונה על הגובה", הסרט זכה לביקורות טובות ולשבחים.
ב-2022, באררה שיחקה בסדרה של נטפליקס בת שישה פרקים בשם "נשימה עמוקה", שעלתה לשידור בנטפליקס ב-28 ביוני 2022.
חיים אישיים
באררה התחתנה עם החבר הוותיק והאמן המוזיקלי פאקו זזואטה, בפברואר 2019. הזוג נפגש לראשונה על הסט של לה אקדמיה בשנת 2011.
הישאם כיוואן
הישאם כיוואן (בערבית: هشام كيوان; נולד ב-17 במאי 1987) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק באיחוד בני מג'דל כרום.
קריירה
כיוואן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל חיפה. בעונת זכה עם קבוצת הנוער באליפות הליגה לנוער תחת הדרכתו של המאמן שלומי דורה. לאחר עונה זו עלה לקבוצה הבוגרת, וב-14 באוקטובר 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 1-3 נגד הפועל עכו במסגרת הליגה הלאומית. את עונת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת סיים עם שלושה שערים ב-25 הופעות בליגה, ובמקביל המשיך לשחק בקבוצת הנוער. ב-21 באוגוסט 2007 ערך את כיוואן את הופעתו היחידה במדי הנבחרת הצעירה של ישראל, בניצחון 4-5 נגד אוקראינה.
ב-18 בינואר 2018, כשהוא בן 30, עזב כיוואן לראשונה את המועדון בו החל לשחק כילד, וחתם בקבוצת מכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית. את עונת 2018/2019 פתח כיוואן ללא קבוצה, וב-16 באוקטובר 2018 חתם בהפועל בני לוד.
בדצמבר חתם באיחוד בני מג'דל כרום מליגה ב'.
בקיץ כיוואן חתם בעירוני בני שעב ובאוקטובר של אותה שנה חתם בהפועל כרמיאל.
שלום צבטאני
ביוגרפיה
מארי שלום נולד בשנת ה'ת' (1640) בערך, בשכונת אלסאילה בצנעא שבתימן.
בשנת ה'תל"ט (1679) יצא יחד עם כל יהודי צנעא לגלות מוזע, וחזר והשתכן בקאע אל-יהוד. בין השנים ה'ת"ן–ה'תנ"ו (1690–1696) התמנה כדיין בהרכב השני של בית הדין בראשות מארי זכריה הכהן.
כתב חיבור שלא הגיע לידינו. מהרי"ץ הזכירו פעמיים בכתביו.
נפטר בשנת ה'תע"ה (1715).
שלטון חכם ההלכה
שלטון חכם ההלכה (בערבית: ولاية الفقيه; ולאית אלפקיה) היא תפיסה מתקופת ההיעלמות באסלאם השיעי, האומרת כי בהיעדר המהדי, האסלאם מעניק "משמורת" של "פקיה" (חכם הלכה איסלאמי) על העם.
התפיסה
למונח האסלאמי "ולאית" קיימות כמה משמעויות מורכבות שקשורות להיסטוריה של האסלאם התריסרי. מבחינה צורנית, הוא נגזר מהולאיה הערבית, שם העצם המילולי של "ואלי": להיות קרוב ולקבל כוח על משהו. מבחינה טכנית, פירוש "ולאית" הוא שלטון, עליונות או ריבונות. במובן אחר פירושו של "ולאית" הוא חברות, נאמנות או אפוטרופסות.
בסיס הדוקטרינה של אפוטרופסות המשפטן האסלאמי מגיע מן החדית' שבו מסופר כי הנביא מוחמד אמר "העולמא הם היורשים של הנביאים". הנושא הוזכר על ידי הפוסקים השיעים הקדומים ביותר כמו שייח' מופיד (948–1022), ונאכף במשך תקופה מסוימת בשלטון טהמספ הראשון (1524–1576).
קיים מגוון רחב של רעיונות לגבי שלטון חכם ההלכה בקרב חוקרים של האסכולה הג'עפרית אשר אינם מוגבלים לשני רעיונות שהוזכרו לעיל. הספקטרום נמתח מן הגבלת ההיקף של הדוקטרינה של היעדר אפוטרופוס בחברה המוסלמית, כגון ילדים ללא השגחה, והסתיים ברעיון של סמכות מוחלטת (الولایه المطلقه) על כל העניינים הציבוריים.
ניתן למצוא שני סוגים של ולאיה. הראשון הוא סוג שהוזכר בכתבים השונים של חכמים שיעים אשר דנים בולאיה על המתים או ולאיה על מי שדומים למתים, כגון המשוגעים (سفيه), נעדרים (غائب), עניים (فقير), וכו'. לא ניתן ליישם סוג זה של ולאיה על חברה מכיוון שרוב החברה אינה מקיימת את אחד משני התנאים האלה. הסוג השני של הולאיה המופיע בעקרונות אמונה וכלאם דן בוולאיה על אנשים שפויים. ניתן לטעון כי האפוטרופסות של המשפטן האסלאמי מתקיימת רק מבחינת התפיסה השנייה הזו של ולאיה. ההכרה בולאית אלפקיה אינה דומה לחיקוי של מרג'ע.
שלטון מוגבל של המשפטן האיסלאמי
באופן מסורתי, משפטנים שיעים נטו לפרשנות של שלטון מוגבל והותירו את הכוח החילוני למלכים השיעים המכונים "סולטנים". עליהם להגן על השטח מפני אלו שאינם שיעים.
ולאית אלפקיה בחוקה האיראנית
על פי חוקת איראן, הרפובליקה האיסלאמית מוגדרת כמדינה הנשלטת על ידי משפטנים איסלאמיים (פקיה). בהתאם לפסוק 21/105 בקוראן ועל סמך שני עקרונות הנאמנות והעמותה הקבועה, הוא נתפס כתפקיד של משפטנים. כמו כן מוסבר כי המשפטנים הרשאים לפסוק הם רק אלה שהם ישרים, וותיקים, אדוקים ומחויבים לאסלאם. בנוסף, עליהם להחזיק במשרה דתית שהיא מקור לחיקוי ולהיות רשאים לפסוק פסקי דין עצמאיים על עקרונות כלליים (פתוות). בפרק אחד של החוקה נטען כי היסוד לשלטון באיראן הוא שלטון של חכמים בדת האסלאם. בסעיף אחר נטען כי לחכמי הדת ישנה סמכות לשלטון במדינה כל עוד האימאם השנים-עשר נעלם. על פי סעיף 110 בחוקה נטען כי סמכויות הפיקוח של חכמי הדת הן:
סמכויות אלה שייכות למנהיג העליון.
היסטוריה
עד המהפכה החוקתית באיראן, אייתוללה שייח' פזלוללה נורי התאים את התיאוריה הזו כך שתתאים למג'לס האיראני של המועצה הלאומית, אשר הוסר כשפזלוללה הוצא להורג על ידי המתנגדים לרעיון הממשל האיסלאמי שלו. עם זאת, אפוטרופסות נרחבת ניתנה לאנשי דת.
בשנת 1970 אייתוללה חומייני העביר סדרת הרצאות שהפכו לספר "חכמת האלסאם" (ולאית אל פקיה) בו טען כי המונרכיה היא "לא-אסלאמית". במדינה איסלאמית אמיתית על מי שממלא תפקידים ממשלתיים להיות בעל ידע בשריעה, וכן להיות בעל יכולת אינטלקטואלית וניהולית.
התיאוריה היא גם אידאולוגיה מרכזית של חזבאללה המבוססת על לבנון.
אנשי דת בפוליטיקה של איראן
איראן הפכה למדינת הלאום הראשונה בהיסטוריה "שהפעילה" ממשלת "שלטון חכמי הלכה" מוחלטת. האפוטרופסות של המשפטן האסלאמי ברפובליקה האיסלאמית של איראן מיוצגת לא רק במנהיג העליון, שחייב להיות איש דת, אלא בגופים מובילים אחרים, ובמיוחד במועצת המומחים שחבריה חייבים להיות אנשי דת, מועצת שומרי החוקה, שמחציתם שחייבים להיות אנשי דת ובתי המשפט. מנהיגי תפילת יום שישי ממונים גם על ידי המנהיג העליון.
הדיוויזיה ה-22 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-22 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
בספטמבר 1914 גויסה הדיוויזיה כחלק מהצבא החדש והחלה באימונים, ובספטמבר 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת. באוקטובר 1915 נשלחה הדיוויזיה לסלוניקי, שם השתתפה בנסיגה מסרביה בדצמבר 1915, ולאחר מכן לחמה בקרבות השונים של החזית המקדונית. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובמרץ 1919 פורקה הדיוויזיה.
קטז'ינה זווידצקה
קטז'ינה זווידצקה (בפולנית: Katarzyna Zawidzka; נולדה בשנת 1961) היא דוגמנית פולנייה.
ביוגרפיה
זווידצקה נולדה בגוז'וב ויילקופולסקי שבפולין כבת יחידה לזוג הורים כלכלנים, היא למדה באוניברסיטת ורוצלב לכלכלה.
היא נבחרה למיס פולין 1985, בעקבות כך ייצגה את פולין בתחרות מיס תבל 1985, מיס עולם 1985 שם עלתה לחצי הגמר ומיס אינטרנשיונל 1985 שגם שם עלתה לחצי הגמר.
היא גם עבדה עבור מספר מעצבי אופנה וביניהם כריסטיאן לקרואה וראלף לורן ודגמנה לחברות כמו ויקטוריה'ס סיקרט.
מ-1991 היא נשואה לאיש העסקים סרג' ורסנו ולהם שני בנים.
דייווידאס סירווידיס
דייווידאס סירווידיס (בליטאית: Deividas Sirvydis; נולד ב-10 ביוני 2000 בוילנה) הוא כדורסלן ליטאי, המשחק בעמדות הסמול פורוורד והקלע בויסקונסין הרד מליגת הפיתוח של הNBA.
קריירה
סירווידיס החל את הקריירה המקצענית שלו בקבוצת ריטאס וילנה כאשר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתאריך 29 במאי 2017 כשהוא בן 16 בלבד ועוקף את יונאס ולנצ'יונאס כשחקן הצעיר ביותר שמשחק עבור מועדון בליגה הליטאית.
בתאריך 5 בדצמבר 2017, ערך את הופעתו הראשונה ביורוקאפ כששיחק במדיה של ריטאס וילנה וסיים את העונה כשרשם ממוצעים של 6.6 נקודות ו-2.8 ריבאונדים למשחק.
בשנת 2019, הועמד לדראפט של ליגת ה-NBA ונבחר במקום ה-37 על ידי קבוצת דאלאס מאבריקס אך הועבר בטרייד לדטרויט פיסטונס אותה ייצג במסגרת ליגת הקיץ של ה-NBA.
לקראת עונת חתם סירווידיס על חוזה בדטרויט פיסטונס מליגת ה-NBA.
טוני טורק
טוני טורק (בגרמנית: Toni Turek; 18 בינואר 1919 – 11 במאי 1984) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעמדת השוער. זכה עם נבחרת גרמניה המערבית במונדיאל בשנת 1954.
ביוגרפיה
הוא החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער דויסבורגר 1900. כעבור 10 שנים עבר טורק לטוס דויסבורג 48/99. בשנת 1950 עבר לפורטונה דיסלדורף. בין 1950–1954 שיחק 20 משחקים עבור גרמניה המערבית. הוא שיחק בגמר מונדיאל 1954 נגד הונגריה במשחק שכונה ה"נס של ברן" וזכה במונדיאל. בגמר טורק השמיט כדור בדקה ה-6 שפרנץ פושקש כבש מטעות זו. בדקה ה-24 כדור שבעט בעוצמה נאנדור הידגקוטי נעצר על ידי טורק ונחשב לאחת ההצלות הגדולות בהיסטוריה. בסיום המשחק עצר בעיטה נוספת הפעם מזולטן צ'יבור והמשחק הסתיים בסיום 2–3 לטובת הגרמנים. גרמניה ניצלה בגמר גם בזכות ההחמצות הרבות של ההונגרים שפגעו כמה פעמים במשקוף ובקורה כולל הצלה מקו השער של השחקן הגרמני ורנר קולמאייר. בעקבות ההצלה לבעיטה של נאנדור הידגקוטי תואר טורק על ידי כתב הספורט הרברט צימרמן במילים "טוני, אתה אל כדורגל". מאוחר יותר נאלץ להתנצל על ההערה הזו מכיוון שהכנסייה התלוננה על ההשוואה של שחקן כדורגל עם אלוהים.
הפעם הראשונה שמאמנה לעתיד של גרמניה המערבית, ספ הרברגר, הבחין בטורק הייתה ב-27 בספטמבר 1936, כשגרמניה שיחקה משחק הכנה מול לוקסמבורג בקרפלד. לפני אותו משחק, קבוצות הנוער של קרפלד וטוס דויסבורג 48/99 נפגשו עם טורק בן ה-17 שעמד בשער דויסבורג. במהלך מלחמת העולם השנייה לטורק היה מזל שלא נפגע על ידי מפצל שפגע בקסדה שלו.
טורק היה משותק במותניים מאז אוגוסט 1973, ונפטר בנויס ב-11 במאי 1984 בגיל 65.
מחיקה לסבית
מחיקה לסבית (באנגלית: Lesbian erasure) היא הנטייה להתעלם, להסיר, לזייף או להסביר מחדש עדויות על נשים לסביות או מערכות יחסים לסביות בהיסטוריה, באקדמיה, באמצעי התקשורת, ובמקורות ראשוניים אחרים. ייתכן וגם בקהילה הגאה, מתעלמים מקיומן של לסביות ולא מכירים בזהותן.
בהיסטוריה
העיתונאית והסופרת ויקטוריה א. בראונוורת' כתבה כי מחיקת המיניות הלסבית מהתיעוד ההיסטורי. לעיתים קרובות, מחיקה לסבית מתרחשת כאשר ארגוני להט"ב לא מצליחים להכיר בתרומותיהם של לסביות, למשל ההצהרה של המרכז הלאומי לזכויות לסביות מ-2018, אודות האי-הכרה במעורבתה של סטורמה דלרוורי במהומות סטונוול.
ב-1974, המועמדת לבחירות בארצות הברית, קתי קוזצ'נקו, יצאה מהארון, שבסופו של דבר זכתה בבחירות. עם זאת, הישג זה בהיסטוריית להט"ב יוחס באופן שגוי לפוליטיקאי, הארווי מילק, מסן פרנסיסקו.
בקבלת מלגות
למרות עליית זכויות הלהט"ב לאורך השנים, הקנון האקדמי המסורתי מזניח, לעיתים קרובות, לסביות. חוקרת התיאוריה הפוליטית, אנה מארי סמית', הצהירה כי הלסביות נמחקה מה-"שיח הרשמי" בבריטניה משום שלסביות נתפסות כ-"הומוסקסואלים אחראיים" בדיכוטומיה בין זה לבין "הומוסקסואליות מסוכנת". כתוצאה מכך, יחסי מין לסביים בבריטניה לא הפללו לעומת הפליית יחסי מין הומוסקסואליים. סמית' הצביעה גם על הדרת נשים ממחקר האיידס במרכזים לבקרת מחלות ומניעתן. סמית' מאמינה כי מחיקות אלו נובעות מאפליה מינית, והיא מציעה כי יש לטפל בבעיות אלו ישירות על ידי אקטיביזם לסבי.
בפרסום
הוחקרת מממכון קליימן לחקר מגדר באוניברסיטת סטנפורד, מרסי ביאנקו, אמרה כי מחיקה לסבית מתרחשת גם בפרסומות. מפרסמים אינם מכוונים לקהל הלסביות, כאשר מתפרסמים מוצרים בפני הקהל הלהט"בי. כדוגמה לכך, היא ציינה את התמוטטותו של האתר AfterEllen, שלדבריה נבעה ממחסור במפרסמים כאלו. העורכת הראשית לשעבר של AfterEllen, קרמן קרגלואי, הצהירה כי מפרסמים אינם חושבים על לסביות כנשים, וטריש בנדיקס, הבחין כי המפרסמים מניחים כי לסביות אוהבות את אותם הדברים שהומוסקסואלים אוהבים, גם אם הם ממוקדים למין הגברי.
שפה לסבית ומרחבים לסביים
שאנון קיטינג, מ-BuzzFeed, הצביעה על יותר אנשים באופן משמעותי, במיוחד על הדור הצעיר שיש לו זהויות מחוץ למגדר הבינארי, ואומרת כי. בנוסף, קיטינג אמרה גם כי חלק מהנשים המזוהות כקוויריות, מרגישות יותר בנוח עם קווירים, מאשר לסביות, מאחר שזה מביא רעיונות לגבי חיוניות מגדרית, ונותן גיוון להט"בי ומאפשר להומופוביה מופנמת. קיטינג אמרה גם כי:
כמה פעולות פמיניסטיות לסביות הקוננו על היעלמותן ההולכת וגוברת של מרחבים פיזיים רבים, כמו לסביאן בר, חנויות ספרים לנשים ופסטיבלי מוזיקה, שהיו מרחבים לסביים אלטרנטיביים בהם התת-תרבות הלסבית שגשגה. אלכסיס קלמנטס, מהמגזין Curve, אמרה כי ההסבר מדוע כל כך הרבה מרחבים לסביים נסגרו או השתנו אינו ברור, אך וחלקו , ואמרה גם כי  היא גם שאלה אם השינוי הוא דורי, שכן
קיטינג אמרה כי מספר היבטים של תרבות הגברים ההומוסקסואלים מיוצגים בתרבות המיינסטרים וכי  קיטינג אמרה כי ישנם עדיין מקומות ואירועים לסביים, אך לעיתים קרובות הם נמצאים תחת  ו-
ג'וליה דיאנה רוברטסון מ-AfterEllen, טענה כי המילה לסבית היא מילה נבזית ולכן היא נמחקת, וטענה גם כי משתמשים במונח קוויר במקום המונח הקיים מפני שמהמונח קוויר אין גבולות מיניים מוגדרים ומגניב יותר, מה שמעביר את המסר ללסביות צעירות כריסטינה קטורוצ'י אמרה גם כי:  מרי גרייס לואיס מהמגזין אדבוקט טענה כי המילה "לסבית" אינה מילה גסה, כאשר אמרה שהיא  היא אמרה כי סטריאוטיפים לסביים הנראים בתקשורת אינם מייצגים את המונח, וכי נשים המקבלות כי אינן נמשכות מינית לגברים אינן צריכות לחשוש להכיר בכך או להרגיש שהוא מגביל. היא הרגישה שככל שמשתמשים יותר במונח,, להשתמש בו ופחות להפוך אותו לנשק.
בהקשר ללסביות בוצ'יות וגברים טרנסים
ביחס לגברים טרנסג'נדרים, יש לסביות, פמיניסטיות רדיקליות, סופרות או פרשניות (שמרניות ולא שמרניות) הטוענות כי טרנסקסואליות או אקטיביזם טרנסי מוחקים את תרבות הבוצ'ה, בכך שהם גורמים להן להרגיש שעליהם לשנות את מגדרן לזכר בגלל האי-התאמה המגדרית  שלהן, או שלסביות מבוגרות יותר שהבינו את זהותן, וכי הן מרגישות שהן צריכות לשנות את מגדרן. מספר לסביות אומרות שהן היו טום בוי או חוו דיספוריה מגדרית בילדותן. מספר לסביות צעירות דיווחו כי הרגישו מסוכסכות אם צריך לשנות את מגדרן או להרגיש חרטה על הליך התאמה מגדרית מאוחר יותר. טריסטן פוקס מ-AfterEllen אמרה כי התנועה הטרנסג'נדרית של ימינו דוחפת
הסופר שאנון גילריאת, בהתייחס ל-, אמר כי: לדבריו, בעוד שהוא מודע לנשים טרנסיות שהזדהו כלסביות וגברים טרנסים שהזדהו כהומואים, שעברו טיפול בהתאמה מגדרית, על מנת שהתיאוריה שלו בנושא טרנס-מיניות תהיה הגיונית בשלב זה, צריך להשהות את התהליך כדי לזכור את החשיבות של גוף מגדרי וההקשר שלו להטרוסקסואליות כפויה תחת פטריארכיה/הטרורכיה כ-.
קייטי הרצוג, מהמגזין Stranger, אמרה כי: היא התייחסה לחוסר הוודאות לגבי מדוע אנשים נוספים יצאו כטרנסיים או כא-בינאריים, אך אמרה ש- של אנשים טרנסים הם הסברים הגיוניים לעניין. היא דיווחה על פעילותה של הסופרת הטרנסית, ג'וליה סרנו, בטענה כי יותר אנשים יוצאים מהארון כטרנס
בטענה כי, כתב הסופר הטרנסג'נדר, צ'רלי קיס, במגזין האקונומיסט, כי הוא , אלא שזה היה מעולם לא הרגיש נכון. הוא ייחס גם את העלייה המדווחת במספר האנשים של נשים או גברים שמפקפקים בזהותם המגדרית, לעלייה בנראות והיה בנוסף, הוא אמר כי
בהקשר לנשים טרנסיות
חילוקי הדעות בין סיסג'נדר לסביות לבין נשים טרנסיות נוגעים לנושא הנטייה המינית ולאלו שלא מאמינים שנשים טרנסיות יכולות להיות לסביות מבלי למחוק את המשמעות של להיות לסבית. ג'ינה דוידסון, מהעיתון The Scotsman, אמרה כי: בנוסף, היא אמרה כי:. מחלוקות אלו הוצגו גם באירועים להט"בים שונים. הקבוצה הניו זילנדית הברית לזכויות לסביות אאוטהרואה לא הורשה לצעוד במצעד הגאווה בולינגטון משום שהיא, בעוד שחברים בודדים מהקבוצה עדיין הצליחו לצעוד. במצעד הדייקיות בוונקובר, קנדה, נאמר לקבוצה הלסבית הקולקטיבית להוציא כרזות וסמלים של גאווה לסבית, שלדברי מארגני הצעדה היא אי-הכללה של נשים טרנסיות. סכסוכים כאלו התרחשו גם בארצות הברית וברחבי בריטניה.
המונח "מחיקה לסבית" שומש על ידי מספר פמיניסטיות רדיקליות, כמו חברות בארגון בריטניה Get the L Out, שמתמקד בנשים טרנסיות. הקבוצה, המציעה הקמת קהילה לסבית אוטונומית, טוענת כי לסביות, וכי הרחבת זכויות הטרנס מוחקת את הלסביות, שהאקטיביזם הטרנסי מעודד לסביות לשנות את מגדרן לגברים סטרייטים, וכי הקהילה הגאה הופכת יותר ויותר אנטי-לסבית ומיזוגינית. הקבוצה ערכה את מחאתה הראשונה במצעד הגאווה בלונדון ב-2018 וכנותה כטרנספובית או כ-"אנטי-טרנסית" על ידי מארגני מצעד הגאווה בלונדון,   ועל ידי אוול פישר  בגרדיאן.
שרה דיטום, מהמגזין New Statesman, הצהירה כי הוויכוח על משיכה מינית חשובה כל כך עבור לסביות מאחר שהן , וכי חלקן חוו אונס מתקן. היוכאן אמרה כי, וכי זה לא הוגן ובלתי הומני לדבריה,  היוכאן טענה גם כי  אמנית הביצועים והסופרת הלסבית האפרו-אמריקאית, פיפה פלמינג, שכתבה בהאקונומיסט, אמרה כי:  בנוסף, היא אמרה כי
חלק מפעילי הלהט"ב התנגדו לשימוש במונח מחיקה לסבית בכל הקשור לאקטיביזם טרנסי . במכתב פתוח מ-2018 שהתנגד לשימוש במונח זה, 12 עורכים ומוציאים לאור של 8 פרסומים לסביים הצהירו כי עורכת המגזין Diva  ויוצרת המכתב, קארי לייל, אמרה כי:  היא גם התייחסה לטענה לפיה נשים טרנסיות לוחצות על לסביות "לקבל אותן כשותפות מיניות" כ-"הפחדה". שאנון קיטינג, מ-BuzzFeed, טענה כי
אביגיל קורלו, של המגזין Vice, טענה וציינה כי סיסג'נדרים עלולים למצוא את עצמם נמשכים מינית לאישה טרנסית, במיוחד אם זה מרגיע את. בנוסף, היא אומרת כי לדבריה, היא לא מביישת אנשים על נטייתם המינית או קובעת כי אין השפעה ביולוגית, אלא מציינת דעות קדומות של החברה ומבקשת מהם  הסופרת מורגן לב אדוארד הולב טענה כי לסביות שהן פמיניסטיות רדיקליות מחוץ להדרה  הולב הוסיפה גם כי אנשים טרנסים
תומאס מורן
תומאס מורן ( Thomas Moran; 12 בפברואר 1837 - 25 באוגוסט 1926) היה צייר אמריקני מאסכולת נהר הדסון בניו יורק, שעבודתו התמקדה הרי הרוקי. הוא היה אח צעיר יותר של האמן הימי אדוארד מורן, איתו חלק את הסטודיו. תומאס מורן, נשכר כמאייר בכתב העת Scribner's Monthly בשלהי שנות ה -60 של המאה ה-19.
ביוגרפיה
תומאס מורן החל את הקריירה האמנותית שלו כשוליה בגיל העשרה בחברת חריטת על עץ בפילדלפיה, Scattergood & Telfer. מורן מצא את תהליך החריטה "מייגע" ובילה את זמנו הפנוי בעבודה על צבעי מים משלו. באמצע שנות החמישים של המאה ה-19 הוא צייר את איורי המשרד לפרסום במקום לחרוט ולגלף אותם.
רק אז נתקל בספרים מאוירים שכללו דוגמאות ליצירתו של האמן הבריטי ויליאם טרנר, שהיה בעל השפעה מתמשכת על יצירתו של מורן. הוא גם התחיל ללמוד אצל הצייר המקומי ג'יימס המילטון. מורן נסע לאנגליה בשנת 1862 לראות את עבודתו של טרנר. מאותה נקודה, הוא חיקה את השימוש של טרנר בצבע, את בחירת הנופים שלו, וקיבל השראת מעבודתו בצבעי מים, מדיום שטרנר היה מפורסם בו. בשנות השבעים והשמונים של המאה ה-19, העיצובים של מורן לאיורים חקוקים בעץ הופיעו במגזינים הגדולים ובפרסומים רבים. אף שהוא שלט בצורות הדפוס כולל חריטה בעץ, תחריט וליטוגרפיה, שלמד מאחיו, הוא התפרסם בעקבות ציורי השמן וצבעי מים. שיא הקריירה שלו עלה בקנה אחד עם הפופולריות של הכרומוליטוגרפיה, איתה נהג מורן להכין הדפסים צבעוניים מיצירותיו, כך שניתן יהיה להפיץ אותם באופן נרחב. הוא גם היה ממנהיגי תחיית התחריט בארצות הברית ובבריטניה.
מורן הייתה נשוי למרי נימו מורן (1842-1899), ילידת סקוטלנד, ציירת נוף. לזוג היו שתי בנות ובן. אחיו אדוארד (1829–1901), ג'ון (1831–1902) ופיטר (1841–1914), כמו גם אחייניו אדוארד פרסי מורן (1862–1935) וז'אן לאון גרום פריס (1863–1930) פעלו גם הם כאמנים.
הוא נפטר בסנטה ברברה בקליפורניה ב־25 באוגוסט 1926.
ציורי ילוסטון
חזונו של תומאס מורן בנוף המערב של ארצות הברית, היה קריטי ביצירת הפארק הלאומי ילוסטון. בשנת 1871 ד"ר פרדיננד היידן, מנהל הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, הזמין את מורן, להצטרף לצוות המשלחת שלו לאזור ילוסטון הלא-ידוע. היידן בדיוק עמד לצאת למסעו המפרך כשקיבל מכתב שהציג את מורן כ"אמן מפילדלפיה בעל גאונות נדירה". במימון של קוק (מנהל חברת הרכבות "נורט פסיפיק") והמגזין המאויר החדש - Scribner's Monthly, הסכים מורן להצטרף לצוות הסקר הגאולוגי בשנת 1871 בחקירתם באזור ילוסטון. במהלך ארבעים יום באזור השומם, מורן תיעד חזותית מעל 30 אתרים שונים והפיק יומן של התקדמות המשלחת ופעילויותיו היומיומיות. הרישומים שלו, לצד תצלומים שהופק על ידי חבר הסקר ויליאם הנרי ג'קסון, כבשו את תשומת לבה של אמריקה ועזרו לעורר את הקונגרס להכרזת אזור ילוסטון כגן לאומי ראשון בשנת 1872.
ציוריו של מורן יחד עם תצלומיו של ג'קסון חשפו את היקף הפאר של ילוסטון. אזור בו התיאורים בכתב או בעל פה נכשלו, ושכנעו את הנשיא גרנט ואת הקונגרס האמריקני כי יש לשמור על ילוסטון. ההשפעה של מורן על ילוסטון הייתה גדולה, אך גם ילוסטון השפיעה באופן משמעותי על האמן. ההכרה הלאומית הראשונה שלו כאמן, כמו גם ההצלחה הכספית הגדולה הראשונה שלו, נבעו מהקשר שלו עם ילוסטון.
הוא אפילו אימץ חתימה חדשה: T-Y-M, תומאס "ילוסטון" מורן.
שנה בלבד לאחר היכרותו עם האזור, הלהיב מורן את דמיונו של הציבור האמריקני בציור העצום הראשון שלו של פלא הטבע הרחוק, "הקניון הגדול של ילוסטון", אותו רכשה הממשלה בשנת 1872 תמורת 10,000 דולר. בשני העשורים הבאים הוא פרסם את עבודותיו בכתבי-עת שונים ויצר מאות ציורים גדולים. כמה מהם, כולל שתי גרסאות של הילוסטון (1893–1901 ו- 1872) ונהר הקולורדו (1873-74) מוצגים כעת במוזיאון האמנות האמריקני סמית'סוניאן.
בארבעים השנים הבאות נסע מורן בהרחבה. הוא שב לילוסטון עם ג'קסון בשנת 1892. הם הוזמנו על ידי אלווד מיד, מהנדס המדינה של ויומינג, לקראת "תערוכת ויומינג" בתערוכה הקולומביאנית העולמית אלפי תיירים הצליחו לבקר בפארק, כשהם מגיעים ברכבת. מורן שרטט הרבה יותר תמונות של הקניון בנסיעה זו מכפי שעשה בשנת 1871, כולל תצפיות מנקודת המבט שנקראה בשמו בשנת 1871, "פוינט מורן".
מורן נבחר לחברות באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1884 והפיק יצירות אמנות רבות בשנותיו המאוחרות.
מורשת
בית תומאס מורן באיסט המפטון, ניו יורק הוא נקודת ציון היסטורית לאומית. הר מורן בפארק הלאומי גרנד טיטון נקרא על שם מורן. עבודותיו נערכות באוסף מוזיאון בטלסה, אוקלהומה, קופר-יואיט, מוזיאון העיצוב הלאומי, מוזיאון אמון קרטר לאמנות אמריקאית, גלריית האמנות נורטון, ומוזיאון ברקשייר בפיטספילד, מסצ'וסטס.
2020 ברפובליקה המרכז-אפריקאית
אירועים בשנת 2020 ברפובליקה המרכז אפריקאית.
הפלת מטוס הסטרטוקרוזר בסיני
הפלת מטוס הסטרטוקרוזר בסיני התרחשה ב-17 בספטמבר 1971. מטוס תובלה מדגם סטרטוקרוזר של חיל האוויר הישראלי הופל על ידי טיל קרקע-אוויר מצרי של חיל ההגנה האווירית המצרי, בעת שפעל במשימת מודיעין ממזרח לתעלת סואץ. באירוע נהרגו שבעה אנשי צוות אוויר.
רקע
10 מטוסי בואינג 377 סטרטוקרוזר שירתו בחיל האוויר הישראלי, כשהראשונים בהם נקלטו ב-1964, במסגרת טייסת 120 וכונו "ענק". הם שימשו לתובלה, הצנחת לוחמים וציוד, איסוף מודיעין, לוחמה אלקטרונית וממסר קשר. שניים מהם הוסבו למטוסים שיועדו ל-ELINT (מודיעין אותות).
באוגוסט 1970 הושגה הפסקת אש בין ישראל ומצרים שסיימה למעשה את מלחמת ההתשה. מיד עם הפעלתה, הפרו המצרים את ההסכם כשקידמו סוללות טילי קרקע –אוויר לאזור הסמוך לתעלת סואץ. בחודשים שלאחר מכן עיבו את מערך סוללות הנ"מ באזור התעלה. לאחר הפסקת האש, הפכה פעילות המודיעין לפעולה העיקרית בגזרת תעלת סואץ. קרבת הסוללות המצריות הביאה למצב שבו חיל האוויר הישראלי לא הצליח לבצע טיסות צילום באמצעות מטוסי הקרב שלו ללא חשיפתם לאש סוללות טק"א מצריות. הפתרון שנמצא לבעיה זו היה צילום באמצעות מצלמה ארוכת טווח מיוחדת שהוצבה על הסטרטוקרוזר. ניסיונות לטיסות צילום של חצי האי סיני, מגובה נמוך, בוצעו על ידי המצרים מספר פעמים. ב-25 ביוני 1971 הונסו שני מטוסי סוחוי-7 שביצעו גיחת צילום על ידי אש נ"מ של צה"ל. כשבוע לפני הפלת הסטרטוקרוזר, ב-11 בספטמבר 1971, הופל מטוס סוחוי-7 מצרי, שעסק בטיסת צילום בגובה נמוך מעל תעלת סואץ. המטוס הופל באש כוחות הקרקע של צה"ל בקו בר-לב, לאחר שהטייס המצרי נפגע מהאש ונהרג. הנשיא המצרי, אנואר סאדאת, נשא נאום מקיף יום לפני הפלת הסטרטוקרוזר, ובו התייחס למצב האזורי וליוזמות להסדר אזורי. בין היתר, אמר בנאומו כי ינקוט במדיניות "עין תחת עין ושן תחת שן" וכי הוא "מוכן להקריב מיליון איש למען העצמאות והשחרור וגם על ישראל להיות נכונה להקריב מיליון".
ההפלה
ביום שישי, 17 בספטמבר 1971, הוטל על אחד ממטוסי הסטרטוקרוזר לערוך גיחת צילום אלכסוני ממזרח לתעלת סואץ במטרה לאסוף מודיעין על מיקומן של סוללות טילי קרקע אוויר מצריות, שהוזזו מזרחה זמן קצר קודם לכן. האווירה בזירה זו הייתה מתוחה בעקבות הפלת הסוחוי המצרי כשבוע לפני כן.
המטוס המריא למשימתו בליווי של מטוסי פנטום, כשבו שמונה אנשי צוות. כעשרים דקות לאחר ההמראה טס המטוס מדרום לצפון בגובה של 28 אלף רגל, כ-22 קילומטרים ממזרח לתעלת סואץ ובמקביל אליה. הוא היווה מטרה גדולה ואיטית. בשעה 14:10, כשהגיע לעמדה שמצפון לאגם המר הגדול שוגרו לעברו שני טילי קרקע-קרקע מצריים מדגם SA-2 ממה שהיה ככל הנראה מארב טק"א מתוכנן. הטילים התפוצצו ליד גוף המטוס (על פי עדות הניצול היחידי, המכונן המוטס חנניה גזית, טיל אחד פגע בכנף המטוס) וגרמו לו נזק והמטוס החל להסתחרר. הקברניט איבד שליטה על המטוס והורה לאנשי הצוות לנטוש אותו.
אנשי הצוות נאבקו להגיע אל אחורי הסיפון העליון של המטוס כדי לרדת שם אל הסיפון התחתון, שבו נמצאה דלת המילוט. עקב הסחרור שבו נמצא המטוס, עשן שמילא אותו ואובדן דיחוס שגרם לירידת רמות החמצן בתא לא הצליחו בכך. רק מכונן המטוס, שבניגוד לתרגולת הקבע הוציא את גופו מחלון בסיפון העליון, הצליח לנטוש את המטוס, צנח מגובה רב והגיע בשלום לקרקע אף על פי שנפצע קל אגב כך. בתוך שלוש דקות לאחר הפגיעה התרסק המטוס על אדמת סיני וחלקיו התפזרו על פני שטח נרחב. שבעת אנשי הצוות שנותרו בו נספו.
לאחר התקרית
המטוס הופל בצהרי יום שישי. בראיון טלוויזיוני שנערך בערב שבת, טען שר הביטחון הישראלי, משה דיין, כי הפעולה המצרית הייתה פרובוקציה יזומה וכי אינו יודע אם מטרתה היא להביא למלחמה או שהמצרים סברו שישראל "תבלע" את המכה ולא תגיב. למחרת, בשבת, תקף חיל האוויר הישראלי סוללות טילי נ"מ מצריות באמצעות טילי אוויר-קרקע מסוג שרייק. התקיפה הסתיימה ללא פגיעה משמעותית בסוללות הטילים המצריות. הייתה זו אחת הפעמים הראשונות בהן עשה חיל האוויר הישראלי שימוש בטילים אלו, שסופקו לו על ידי ארצות הברית עם סיום מלחמת ההתשה. לאנשי חיל האוויר הישראלי היה ברור, עוד בטרם התקיפה באמצעות טילי השרייק, כי אין סיכוי רב לפגיעה בסוללות וכי הפעולה היא בבחינת "מאמץ מבוזבז" שנועד להשביע את רצון הפיקוד הגבוה בצה"ל ואת המדינאים. בראיון טלוויזיוני דומה, שנערך שבוע לאחר הפלת הסטרטוקרוזר, אישר הרמטכ"ל ישראלי, חיים ברלב, כי ברשות ישראל טילי שרייק וכי עשתה בהם שימוש בתקיפה לפני שבוע. הוא טען כי הסוחוי המצרי שהופל טס מעל שטח המוחזק על ידי ישראל ולכן הפלתו לא הייתה בגדר הפרת הפסקת האש (שהסתיימה רשמית לאחר שלושה חודשים, בנובמבר 1970, ובוטלה על פי הודעת סאדאת במרץ 1971, אך המשיכה להתקיים דה פקטו בשטח) ואילו בהפלת הסטרטוקרוזר, שהתבצעה מעל שטח ישראלי, הפרה מצרים את הפסקת האש, תוך ניצול זניחת אמצעי הזהירות מצד שני הצדדים כתוצאה מהפסקת הירי שכובדה על ידי הצדדים במשך יותר משנה. ברלב הוסיף ואמר כי ישראל מעוניינת בהמשך הפסקת האש אך היא תמשיך ותגיב להתקפות המצריות ומוכנה גם להסלמת הפעילות הצבאית.
לאחר מלחמת יום הכיפורים נטען כי ההצלחה החלקית בלבד של התקיפה הישראלית בטילי השרייק, "הייתה חייבת להדליק "אור אדום" באשר ליכולת חיל האוויר הישראלי לנטרל את מערך הנ"מ המצרי המתוגבר".
תקווה (פירושונים)
{{פירושונים| אתרים: אישים:
ראו גם
}}
מולי גילן
מולי גילן AM (באנגלית: Mollie Gillen; 1 בנובמבר 1908 – 31 בינואר 2009) הייתה היסטוריונית, חוקרת וסופרת אוסטרלית. עבודתה על הצי הראשון, The Search for John Small, First Fleeter ו-The Founders of Australia: a Biographical Dictionary of the First Fleet בחנו את הרעיון שרבים מהמשפחות המייסדות של אוסטרליה היו צאצאי נידונים, ולא אלו שנשלחו לשמור עליהם. המאמר "Maud Montgomery: The Girl Who Wrote Green Gables" הביאה פרשנות נוספת לחייה של לוסי מוד מונטגומרי.
ביוגרפיה
מולי גילן נולדה בשם מולי וולנו בסידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה, לד"ר אר. אי. וולנו וברטה גרייס וולנוג (לבית יואדייל) ב-1 בנובמבר 1908.
כשהייתה בת 10, הוריה נפטרו תוך מספר חודשים אחד מהשני, כאשר אביה, שהיה רופא, נפטר מהשפעת הספרדית עקב טיפול בחולים רבים, לאחר מלחמת העולם הראשונה. מולי גדלה אצל סבה וסבתה. היא למדה בלורטו נורמנהרסט, וב-1930 סיימה תואר ראשון באמנויות באוניברסיטת סידני. כשעבדה בלונדון בשנות ה-30 של המאה ה-20, היא פגשה את בעלה לעתיד, אורבל ג'ון גילן, קצין צו בצוות המטה המלכותי של חיל האוויר הקנדי שהוצב אז באנגליה. הם נישאו בלונדון ב-25 ביוני 1940, ועברו לגור לקנדה ב-1941.
קריירת כתיבה
קריירת הכתיבה של גילן החלה בשנות ה-50 של המאה ה-20. כאשר הייתה קצינת מידע ממשלתית פדרלית באוטווה, ערכה מספר כתבי עת ממשלתיים. היא הייתה פעילה גם בהנהלת מועדון הנשים באוניברסיטת אוטווה, ושימשה כסגנית הנשיא הראשונה שלה.
רומן המסתורין הראשון של מולי, Star of Death, פורסם באנגליה ב-1960. כמו כן, סיפוריה הקצרים הרבים פורסמו בפרסומים שונים, כולל The Sunday Evening Post.
ב-1961, היא עברה לגור בטורונטו, ובסופו של דבר נהייתה עורכת משנה וכותבת צוות במגזין הקנדי, Chatelaine. מולי פרסמה מאמרים רבים במגזין הנשים הזה, הנוגעים לבעיות חברתיות בקהילה.
מחקריה הובילה אותה לכתוב ולפרסם ספרים רבים בנושאים שונים החשובים לקנדה ולאוסטרליה, וביניהם נמצאים המאמרים: Founding Family (1965), The Prince and His Lady (1970), The Assassination of the Prime Minister (1972), The Wheel of Things: A Biography of L.M. Montgomery (1975), The Search for John Small (1985) and The Founders of Australia: A Biographical Dictionary of the First Fleet (1989).
ב-1995, קיבלה מהון. ד. ליט. מהאלמה מאטר שלה על המאמר First Fleet and the history of early Australia.  היא נהייתה לחברה במסדר אוסטרליה (AM), כהוקרה על תרומתה "לגנאלוגיה ולמחקר היסטורי אוסטרלי" בהצטיינות יום האוסטרליה ב-1995.
חיים מאוחרים יותר
ד"ר גילן התגוררה בלונדון שנים רבות לפני שחזרה לטורונטו, אונטריו, קנדה. ד"ר גילן התגוררה בבית אבות בטורונטו מ-2002 ועד למותה ב־31 בינואר 2009. היא הותירה אחריה את בתה, ברברה, ואחותה, מרג'ורי. בעלה, אורבל, ובנה, איאן, נפטרו לפניה.
הרי ורבין
הרי ורבין (באנגלית: Harry Werbin, 4 באפריל 1907 - ?) היה אתלט אמריקאי-יהודי. סגן אלוף ארצות הברית (1930) בריצת 2 מייל מכשולים, אלוף ארצות הברית בריצת שדה (1935) וסגן אלוף המכביה הראשונה (1932) בריצת 5000 מטר.
ביוגרפיה
ורבין למד באוניברסיטת מזרח מישיגן.
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה בשנת 1930 זכה ורבין במדליית כסף בריצת 2 מייל מכשולים.
במכביה הראשונה שנערכה בשנת 1932 זכה ורבין בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת 5000 מטר אחרי מוחמד סעיד ממצרים (15:52.8 דקות) ולפני לסלי פלקסמן מארצות הברית. מדליית ארד, בריצת 10000 מטר, אחרי רינה מאנגליה וולטר פרנקל מצ'כוסלובקיה.
ורבין השתתף גם במכביה השנייה בשנת 1935 אך לא זכה במדליות. באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה הוא זכה בתואר בריצת שדה.
ד"ר ורבין הוא דוקטור לאוסטאופתיה, שימש כרופא של נבחרת ישראל לאולימפיאדת הלסינקי (1952) ולאולימפיאדת מלבורן (1956) וכן רופא של הנבחרת האמריקאית למשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בשנת 1955. בשנת 1958 הוא הורשע בגרימת מותה של מטופלת שעברה אצלו הפלה בקנזס, מיזורי והוא נידון לשנתיים מאסר.
תארים והישגים
בשנת 1989 זכה ורבין להיכלל בהיכל התהילה של אוניברסיטת מזרח מישיגן.
אדם בעל שם
שאלת קיומו
רוב החוקרים, בראשות שמואל אבא הורודצקי, הניחו שמדובר בדמות אגדתית שלא הייתה במציאות. בין המקבלים את הסיפור, נעשו מספר ניסיונות לזיהויו של "רבי אדם". הרב ראובן מרגליות זיהה אותו עם רבי אברהם דוד משה מרוהטין בעל ה"מרכבת המשנה" על המכילתא, שכונה בשם רבי אד"ם שזהו ראשי תיבות של שמו, וכן לפי מסורות מסוימות הבעל שם טוב ערך אצלו שימוש חכמים
בשל מבוכת השם 'אדם' הציע גרשום שלום תאוריה שרבי אדם הוא רבי העשיל צורף, שנחשד בשבתאות ובגלל זה הסתירו בכוונה את שמו של בעל הכתבים ובכוונה הפכו את כל עניין הכתבים מעובדה היסטורית לאגדת פלאים.
חוקר החסידות אברהם רובינשטיין טען שלא ניתן לקבל את התאוריה הזו "בגלל הקשיים הכרונולוגיים שהיא מעוררת" כי הסיפור על רבי אדם והבעש"ט התפרסם 15 שנה לפני שצורף נחשד בשבתאות ״ואם כן הדבר, חשיפתו של ספר הצורף כספר שבתאי, שנעשתה כ־15 שנה לאחר מכן, לא יכלה לשמש מניע להשתלתה של אגדה זו במערכת הסיפורים שב׳שבחי הבעש״ט׳״
בשנת תשכ"ג (1963) פרסם חנא שמרוק שבמאה ה-17 היה בעיר פראג מקובל בשם רבי אדם, שסיפורי נפלאותיו נפוצו ואף נתגלה קונטרס מאותה תקופה על רבי אדם זה. אך בקונטרס לא מוזכר כלל כתבים.
מסורת המקובלת אצל חסידי צ'רנוביל היא ש"אדם" הוא כינויו של רבי נחום שוסטק סבו של ראש השושלת רבי מנחם נחום מצ'רנוביל. ב מכונה "אדם בעל שם מרופשיץ". גרסה זו אומצה על ידי רבי יוסף יצחק שניאורסון, האדמו"ר מלובביץ', שהוסיף שרבי אדם היה תלמידו של המקובל רבי יואל בעל שם מזמושץ'.
הקשר בין רבי אדם לבעש"ט
ב"שבחי הבעש"ט" כתוב שפעם אחת כשביקר רבי אדם במערה אחת מצא שם כתבים של סודות התורה, לאחר שלמד את הכתבים היה לבעל מופת גדול. לפני מותו ציווה על בנו להעביר את הכתבים לרבי ישראל בעל שם טוב שהיה אז בן ארבע עשרה בלבד, כתוצאה מלימוד בכתבים אלה הפך הנער לבעל ידע רב בקבלה ומעריץ נלהב של רבי אדם בעל שם.
אצבעוני
אצבעוני הוא דמות בדיונית המופיעה בשמות שונים במעשיות של עמים שונים, ומתאפיינת בהיותה אדם זעיר במיוחד, שגודלו כגודל אצבע, העובר הרפתקאות עקב גודלו.
בפולקלור האנגלי נכלל סיפורו של תום אגודל (באנגלית: Tom Thumb, בוולשית: Bawd Tom), שמוזכר בספרו של רג'ינלד סקוט משנת 1584, ובשנת 1621 הופיע בסיפור The History of Tom Thumb, שהוא המעשייה הראשונה שנדפסה באנגלית. כפי שמלמד שמו, גודלו של תום הוא כגודל אגודלו של אביו. תום עובר שלל הרפתקאות: הוא נבלע על ידי פרה, מתמודד עם ענקים והופך לחביבו של המלך ארתור.
ב"סיפורי אמא אווזה", אוסף מעשיות שנכתב על ידי שארל פרו ויצא לאור בפריז ב- 1697, נכלל הסיפור " אצבעוני", שגיבורו הוא ילד זעיר.
במעשיות האחים גרים משנת 1819 נכללים שני סיפורים על אצבעוני. באחד קרוי הגיבור Daumesdick ("עובי בוהן"), ובאחר Daumerling ("אגודלי"). גיבור הסיפור הראשון נולד לזוג עני חשוך ילדים, שהתפלל לילד, לא משנה מה גודלו. הילד עוזר לאביו, ובין השאר מוביל את הסוס לאחר שהוא מתיישב באוזנו ומנחה אותו. בסיפור השני הגיבור הוא בנו הזעיר של חייט, היוצא לתור את העולם כשהוא חמוש במחט שנתן לו אביו. מעשייה זו עובדה בשנת 1958 לסרט מוזיקלי בשם "אצבעוני", בבימויו של ג'ורג' פאל, עם ראס טמבלין, טרי תומאס ופיטר סלרס בתפקידים הראשיים.
בשנת 1835 פורסם סיפורו של הנס כריסטיאן אנדרסן, "אצבעונית" (בדנית: Tommelise, באנגלית: Thumbelina), המספר על ילדה זעירה, שבעלי חיים קטנים (קרפד, חולד ועוד) מבקשים לשאתה לאישה, אך היא דוחה אותם ומתאהבת בנסיך שגודלו כגודלה. סיפור זה עובד לסרט באותו שם, בבימויו של דון בלות' ובהפצת האחים וורנר, שיצא לאקרנים בשנת 1994. בסרט נישאה אצבעונית לקורנליוס, נסיך הפיות. היא עמדה להינשא לחולד מבוגר אבל סירבה בכל תוקף להינשא לו כי לא אהבה אותו.
בשנת 1900 פרסם י"ל כהן גרסת יידיש של המעשייה, ובה מסופר על זוג חשוך ילדים שנגלה לו מלאך שהציע: "לקבל בן אשר יהיה בגודל של גרגר שעועית, או לקבל בת, שכאשר תגיע לגיל שלוש-עשרה תשתמד". הזוג בחר בבן, שקיבל את השם "בּעבּעלע", והמעשייה מתארת את הרפתקאותיו. בשנת 1987 פורסם נוסח רוסי, שונה בפרטים אחדים, של מעשייה זו.
שיר הילדים של חיים נחמן ביאליק, "אצבעוני", שפורסם לראשונה ב"השחר" בשנת 1911, מספר על ילד ש"נַעַר קָטֹן אֶצְבְּעוֹנִי" דופק על חלונו. אצבעוני מתאר כיצד מסופקים לו כל צרכיו:
שיר ילדים נוסף של ביאליק, "קְטִינָא כָּל-בּוֹ", שנדפס לראשונה בשנת 1917 בשני המשכים בדו־שבועון "שתילים", עוסק אף הוא בנער זעיר, כמתואר בתחילת השיר: קטינא הוא רב פעלים: .חוקרת הספרות דינה שטרן רואה בשיר זה אלגוריה סאטירית על עם ישראל.
בכתבי ש"י עגנון נכלל הסיפור הקצר "מעשה רבי גדיאל התינוק", שפורסם לראשונה בשנת ה'תר"ף בכתב העת "מקלט". גיבור הסיפור הוא אדם זעיר המציל קהילה יהודית מעלילת דם. השראה לסיפור זה קיבל עגנון מסיפורי אצבעוני ומהאגדה על רב גדיאל נער המופיעה בספרות הקבלה, שגיבורה הוא ילד יתום בן שבע שאינו זעיר מידות.
דורפר
דורפר (באנגלית: Dorper) הוא זן של כבשים שמקורו מדרום אפריקה, אשר פותח ב-1930 מן הזנים הדורסֶט הורןׁ וה-Blackhead Persian.
הכלאת הזנים נעשתה על מנת לגדל זן המותאם טוב יותר לאקלים הצחיח של פרובינציית כף התקווה הטובה בדרום אפריקה. הכבש המיועד לבשר גדל במהירות ומגיע למשקל של כ-36 ק"ג בתוך 3–4 חודשים. הדורפר הפך לפופולרי בדרום אפריקה ובשנת 2009 היה לזן השני בשכיחותו במדינה.
עורו של הדורפר נחשב איכותי ויקר ומהווה כ-20% משויי הכבש.
צ'פל (אי)
האי צ'פל (בהונגרית: Csepel-sziget) הוא האי הגדול ביותר על הדנובה בהונגריה. אורכו 48 קילומטרים, רוחבו 3 קילומטרים, ושטחו 257 קילומטרים רבועים. האוכלוסייה מתגוררת על האי ב-12 יישובים, כולל אחת משכונות בודפשט, ומונה כ-165,000 נפש.
באי שוכן המבנה הגבוה ביותר בהונגריה, מגדל לקיהג', בן 314 מטרים, תורן רדיו המשמש כיום לסירוגין למטרות בקרת רשת חשמל.
דייהו רויאל
דייהו רויאל (באנגלית: Daewoo Royale) היא סדרה של מכוניות סלון מתוצרת 3 חברות בת של קונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס : יצרנית הרכב GM Korea (שם רשמי: GM Korea Company) (יוצר בין השנים 1972–1976), בהמשך קווי היצור של דגמי "דייהו רויאל" הועברו ליצרנית הרכב הדרום קוריאנית Saehan Motors  (שיתוף פעולה של "Industrial Company" וג'נרל מוטורס) (יוצר בין השנים 1976–1983) ויצרנית הרכב הדרום קוריאנית דייהו - Daewoo Motors  (יוצר בין השנים 1983–1993).
סדרות דגמי "דייהו רויאל" יוצרו בין השנים 1972–1993 בקוריאה הדרומית ברישיון אופל, חברת בת של ג'נרל מוטורס.
שאבה זאהוואניה
שאבה זאהווּאניה (בערבית: الشابة الزهوانية; נולדה ב-1959) הוא שם הבמה של חלימה מאזי, זמרת מרוקאית-אלג'יראית בז'אנר הראיי.
ביוגרפיה
נולדה באוראן שבאלג'יריה לאב ממוצא מרוקאי ולאם מקומית.
בשנת 1981 החלה את הקריירה שלה בביצוע מוזיקת ראיי, ובשנת 1986 זכתה להכרה ציבורית גדולה יותר עם השיר "Khâli ya khâli" שביצעה יחד עם שב חמיד. את התואר "שאבה", המקביל ל"שב" ומשמעותו צעירה, קיבלה בתקופה זו כנהוג בז'אנר הראיי.
בקיץ 1987 זכתה לפרסום רב הודות לדואט "Beraka" שביצעה לצד שב חסני. השיר כלל תוכן שנחשב לבוטה בסטנדרטים של אלג'יריה, וגרם להקצנת העמדות של גורמים פונדמנטליסטים כנגדה וכנגד חסני.
לאחר שחסני נרצח ב-1994 בידי גורמים קיצוניים, זאהווּאניה נמלטה ועברה להתגורר בצרפת. ב-1999 הורשתה לחזור לאלג׳יריה, שם הקליטה מספר שירים.
מאז, הקליטה במהלך השנים עוד שירים רבים לצד אמנים שונים.
נפת נבסקי (סנקט פטרבורג)
נפת נבסקי הוא שמה של נפה הממוקמת במזרח העיר סנקט פטרבורג.
פקה פקה (שיר של אלה לי להב)
פקה פקה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אלה לי להב. את השיר הוציאה לאור חברת התקליטים טדי הפקות ב-29 בנובמבר 2021. השיר עתיד להיכלל במיני-אלבום הראשון של הזמרת.
נפת נבסקי (סנקט פטרבורג)
היסטוריה
הנפה הוקמה בפברואר 1917 והיא היחידה בעיר המתפרסת על שתי גדות נהר הנייבה שעל שמו הוא נקרא. הנפה גובלת מצפון עם נפת המשמר האדום (קראסנוגווארדייסקי) והנפה המרכזית (צנטראלני), במערב עם נפת פרונזה ובדרום מזרח, עם נפת קולפינו. בחלקה המזרחי גובלת עם מחוז המשנה וסוולוז'סק (Всеволожск) של מחוז לנינגרד
פקה פקה (שיר של אלה לי להב)
רקע
השיר יצא לאור לאחר סיקורים אינטרנטיים רבים על הפרידה שלה מבת-זוגה, מאיה ג'ריס. להב ביצעה את השיר בגמר "הכוכב הבא 2021", אך רק לאחר שלושה חודשים החליטה לפרסם אותו באופן מסחרי. מילות השיר מאדירות את הרגש הפנימי של להב על הכתבות שפורסמו עליה. לטענתה, לא אכפת לה מה אחרים כותבים עליה, ואילו אתרים פרסמו סיקורים עליה. להב ביצעה שיר זה לראשונה בלייב לאחר צאתו במהלך טקס הסיום של מרוץ הלפיד של תנועת המכבי הצעיר ב-30 בנובמבר 2021.
ביקורות
דור מאיר מועלם מאתר "Mako" ציין לרעה את העיתוי בו בחרה להב להוציא את השיר. הוא טען כי סגנון הרגאטון בו מושר הסינגל מיושן. מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי כתב על השיר ביקורת שלילית והעניק לו שניים וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה. לטענתו, קולה של להב לא נשמע כלל בשיר, אלא רק צלילי דאנס אלקטרוני.
נפת נבסקי (סנקט פטרבורג)
היסטוריה
שטח הנפה מגיע ל-6177.4 הקטר ואורכה הוא כ-20 ק"מ מצפון לדרום ו-8 ק"מ ממזרח למערב.
הנפה מחובר יבשתית דרך הנייבה לשאר חלקי העיר באמצעות שלושה גשרים: גשר המיתרים אובוחובסקי הגדול (שמהווה את סמל הרובע), גשר וולודארסקי, גשר הרכבות הפיני. בתחומי הרובע נמצא בית העלמין היהודי.
חלוקה מנהלית
49. המחוז המוניציפלי מאחז נבסקי
50. המחוז המוניציפלי איבנובסקי
51. המחוז המוניציפלי אובוחובסקי
52. המחוז המוניציפלי ריבאצקויה
53. המחוז המוניציפלי העממי
54. המחוז המוניציפלי החמישים וארבע
55. המחוז המוניציפלי נבסקי
56. המחוז המוניציפלי אוקרוויל (Оккервиль)
57. המחוז המוניציפלי של הגדה הימנית (פראבוברז'ני)
היסטוריה
הנפה הוקמה בשנת 1917 ושנה לאחר מכן אוחדה עם נפת אובוחובסקי ונקרא נבסקו-אובוחובסקי (Невско–Обуховский район). בשנת 1920 שונה שמה לנפת וולודארסקי על שם המהפכן וולודארסקי. ביולי 1922 אוחדה עם נפת סמולנסק. בנובמבר 1948 שם הנפה שונה בחזרה לנבסקי. ביוני 1950 הועבר הכפר ריבאצקויה (ממחוז המשנה פאבלובסק של מחוז לנינגרד) לתחום השיפוט של הנפה.