cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הו-ני 1
תכנון ופיתוח
בסך הכול יוצרו 124 משחיתי טנקים מטיפוס הו-ני 1 בין 1941 ונובמבר 1943. ההו-ני 1 הוחלף על ידי משחית הטנקים הו-ני 2, שצויד בתותח הוביצר "סוג 91" בקוטר 105 מ"מ.
שירות מבצעי
ההו-ני 1 עבר את טבילת האש שלו במהלך קרב לוזון במהלך המערכה בפיליפינים ב-1944. הכלים זכו להצלחות מוגבלות במהלך הקרב, אך מספרם היה קטן מכדי שיהיו בעלי השפעה ממשית על מהלך המערכה בפיליפינים. רוב משחיתי הטנקים הו-ני 1 נשמרו כעתודה על אדמת יפן, מתוך ציפייה לפלישה האמריקאית, ולא השתתפות בכל פעילות מבצעית עד לכניעה.
פאבל גרג'יקוב
סיפור ההצלה
פאבל גרג'יקוב נולד בשומן שבבולגריה לדימיטר חריסטוב גרג'יקוב (1878–1930) שהיה מנהל הבנק לחקלאות וחבר במפלגת האיכרים של בולגריה, ולסטפנה (1880–1942) שהייתה מנהלת בית ספר. בילדותו, עברה משפחת גרג'יקוב לסופיה, ובה רכש פאבל השכלה תיכונית. ב-1932 סיים פאבל גרג'יקוב את לימודיו האקדמיים בפקולטה לרפואה באוניברסיטת סופיה, והוסמך כרופא. בהמשך, התמחה באנדוקרינולוגיה בברלין.
הוא שירת בצבא בולגריה וכיהן כמנהל בית החולים הצבאי בסופיה. במסגרת עבודתו טיפל בקצינים בכירים וכן בפקידי ממשל כגון אלכסנדר בלב, וכן ביהודים מקרב קהילת סופיה. במאי 1943 בעת גירוש יהודי סופיה העניק גרג'יקוב מסתור לבני משפחת לוי, אברהם, רעייתו ושתי בנותיו אריקה ויעל. בני המשפחה הוסתרו בביתו מאחורי קיר דמה, עד ינואר 1944, כאשר גרג'יקוב דאג לכל צורכיהם. בהמשך, עלה בידו לספק לבני המשפחה מסמכים מזויפים ולמלט אותם לאחד הכפרים בסביבת סופיה. בשלהי 1944, לאחר הפיכת חזית המולדת של בולגריה נעצר גרג'יקוב, נשפט ונשלח למחנה לעבודת כפייה.
בהמשך, ב-1947 נישא פאבל לאריקה לוי אותה מילט. הזוג עבר לווינה ושם ב-1948 נולדה בתם סטפנה (יהודית). ב-1950 שב גרג'יקוב לסופיה לאחר שנפרד מרעייתו הראשונה ובהמשך ועד 1968 כיהן כנשיא הצלב האדום הבולגרי. הוא הועסק במספר תפקידי רפואה בכירים בבתי חולים סופיה, ונחשב לאחד המומחים הבולטים בבולגריה בתחום הטיפול בסוכרת. הוא נישא בשנית ונולדה לו בת.
ב-29 בינואר 1980 הוכר גרג'יקוב כחסיד אומות העולם. הוא הלך לעולמו בסופיה ב-1985.
האודליסק הגדולה
האודליסק הגדולה (בצרפתית: La Grande Odalisque) הוא ציור שמן מאת הצייר הצרפתי ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר משנת 1814 המתאר אודליסק או פילגש. היצירה מסמנת מפנה עבור אנגר במעבר מסגנון הנאו-קלאסיציזם לסגנון הרומנטיציזם. הציור עורר ביקורות רבות בעת הצגתו לראשונה. בנוסף, היצירה ידועה בפרופורציות המוארכות ובחוסר הריאליזם בתיאור האנטומי של גוף האישה. הציור מוצג בלובר מרכישתו בשנת 1899.
אודות היצירה
השילוב בין אלמנטים קלאסיים לבין טכניקות מזרם הרומנטיציזם עורר ביקורות חריפות בעת הצגת הציור לראשונה בשנת 1814. רבים ממבקריו של אנגר סברו כי הוא קורא תיגר על הסגנון האמנותי העכשווי. כאשר היצירה הוצגה בסלון בפריז בשנת 1819, אחד המבקרים טען שלדמות אין עצמות, שרירים, דם, חיות או כל משהו אחר שמאפשר דמיון. הדעה הכללית על אנגר הייתה שהוא מתעלם מהאנטומיה הגופנית שהייתה מאופיינת עם סגנון הריאליזם. הצייר העדיף קווים ארוכים, עקמומיות וכן שימוש בשפע במוטיבי תאורה. רבים המשיכו לבקר אותו גם במהלך שנות ה-20 של המאה ה-19.
מבקריו של הצייר טענו כי הוא הוסיף מספר מיותר של חוליות לגבה של האודליסק. רבים תפסו את העיוות הזה כמשגה, אבל מחקרים הראו כי למעשה אנגר עשה זאת במכוון. נעשו מחקרים שמדדו נשים אמיתיות כדי לבדוק אם ניתן לסובב את הגוף בצורה המתוארת ביצירה. נמצא כי הגב של האישה עקום, סיבובו של האגן אינו אפשרי במציאות והיד השמאלית קצרה מהימנית. הפרשנות המקובלת לאותו עיוות היא שאנגר ידע שכל מטרתה של האישה בציור היא לספק את תאבותיו של הסולטאן, ולכן הוא רצה לצייר עיוות סמלי. יתר על כן, המרחק הרב בין האגן לבין מבטה של האישה מסמל את רגשותיה העמוקים ואת מחשבותיה.
Detour
Detour (בעברית: מַעֲקָף) הוא אלבום קאנטרי ואלבום האולפן האחד עשר של האמנית האמריקאית סינדי לאופר. הוא הופץ ב-6 במאי 2016, והוא הראשון שלה שיצא על ידי חברת התקליטים סייר רקורדס. האלבום הוקלט בנאשוויל והופק על ידי טוני בראון.
בארצות הברית, האלבום הגיע לראשונה למקום ה-29 במצעד הבילבורד 200 והרביעי במצעד אלבומי הקאנטרי.
רוברט בראון (קצין)
רוברט ברוקס בראון (באנגלית: Robert Brooks Brown; נולד ב-14 באפריל 1959) הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל. שירת כמפקד כוחות צבא ארצות הברית בפיקוד האוקיינוס השקט.
ביוגרפיה
בראון גדל בגרוס פוינט וודס שבמישיגן והצטיין בנעוריו בענפי ספורט שונים. למד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בה היה חבר בנבחרת הכדורסל של המוסד, ב-1981 סיים תואר ראשון והתגייס לצבא ארצות הברית.
שירת כמפקד מחלקת חי"ר ממוכן וסגן מפקד פלוגה בבסיס פורט קרסון בקולורדו. פיקד על פלוגה בגדוד הרביעי של רגימנט החי"ר העשירי בדיוויזיית החי"ר הרביעית. לאחר קורס קציני שריון מתקדם ולימודי תואר שני מילא תפקידי הדרכה. ב-1992 הוצב בהוואי שימש קצין תכנון וסגן קצין מבצעים במפקדת כוחות הצבא של פיקוד האוקיינוס השקט. שימש סגן מפקד הגדוד הראשון בחטיבה 21 של דיוויזיית הרגלים ה-25 ובמסגרת זו השתתף בכוח ההתערבות הצבאית בהאיטי לאחר ההפיכה הצבאית במדינה. שירת בענף חי"ר בפיקוד כוח האדם של הצבא, כעוזר לסגן ראש מטה צבא ארצות הברית ובמחלקת התכנון במטה הצבא.
בשנים 1998–2000 פיקד על גדוד חי"ר ממוכן - הגדוד השני בחטיבת הפרשים החמישית של דיוויזיית הפרשים הראשונה, ונשלח עמו לבוסניה כחלק מכוח הייצוב הרב-לאומי.
ב-2002 מונה למפקד חטיבה 1 דיוויזיית הרגלים ה-25 ובשנים 2004–2005 פיקד עליה במלחמת עיראק. בתפקידו הבא שירת כעוזר למפקד כוחות הצבא בפיקוד האוקיינוס השקט.
ב-2008 הוצב פעם נוספת בעיראק הפעם כסגן מפקד דיוויזיית הרגלים ה-25. ב-2010 מונה לראש מטה מפקד כוחות הצבא בפיקוד אירופה ונאט"ו. בתפקידו הבא שירת כמפקד המרכז למצוינות בתמרון בפורט בנינג המשתייך לפיקוד האימונים וההדרכה. ביולי 2012 מונה למפקד קורפוס I ולמפקד בסיס הכוחות המשולבים לואיס-מקורד במדינת וושינגטון. בפברואר 2014 מונה למפקד מרכז האימונים המשולב וסגן מפקד פיקוד האימונים וההדרכה.
באפריל 2016 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד כוחות צבא ארצות הברית בפיקוד האוקיינוס השקט. הוא שירת בתפקיד עד פרישתו בנובמבר 2019.
בראון בעל תואר שני בטכנולוגיית הוראה מאוניברסיטת וירג'יניה, תואר שני לימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה צבאית מהמכללה הלאומית למלחמה. נשוי לפטי ואב לשלוש בנות.
יצחק איציק אוירבך
הרב יצחק איציק אוירבך (? – ו' באדר תר"ו, 1846) היה רבה של לונטשיץ בפולין.
קורותיו
בנו של הרב חיים אוירבך, בעל "דברי משפט", שכיהן כרבה של לונטשיץ. נישא להענא, בת זאב וולף מזאלשין. בשנת תקע"ה נולד בנו הבכור הרב מאיר אוירבך. כעבור זמן קצר נפטרה אשתו והוא נישא בשנית. כיהן כרב בעיירה דוברי שבמחוז קאליש ולאחר מכן כרב ואב"ד בפלוצק.
בט' באלול תקצ"ט חלה אביו והוא הובהל מפלוצק ללונטשיץ כדי לשהות במחיצת אביו הנוטה למות. כעבור שלושה ימים, בי"ב באלול תקצ"ט, נפטר. הרב יצחק איציק היה ראשון הסופדים ואחריו בנו הרב מאיר אוירבך.
לפני מותו ציווה הרב חיים אוירבך שעל כס הרבנות בלונטשיץ יישב בנו. אף על פי שרבי יצחק איציק כיהן כרב בפלוצק, שנחשבה משרה רבנית מכובדת, הוא עזב את רבנותו בפלוצק כדי למלא את מקום אביו כרבה של לונטשיץ. הוא הקים בה ישיבה שמנתה מאות תלמידים. בין התלמידים רבי חנוך הניך הכהן לוין.
חיבר ספר בירורי הלכה על סדר ארבעת חלקי השולחן ערוך והנציח בו את שם אביו - "דברי חיים".
ולנטין ביביק
פרופסור ולנטין סאביץ' ביביק (באוקראינית: Валентин Савич Бібік; ברוסית: Валентин Саввич Бибик; 19 ביולי 1940 – 7 ביולי 2003) היה מלחין ומורה ישראלי ממוצא אוקראיני.
ביוגרפיה
בין 1966 ל-1994 לימד ביבק באוניברסיטה הלאומית לאמנויות בחרקוב. החל מ-1971 עבד בה כמרצה בכיר, ומ-1990 ועד 1994 היה פרופסור וראש המחלקה להלחנה ולנגינה.
החל מ-1968 היה ביביק חבר באיגוד המלחינים הסובייטים, ובין 1989 ל-1994 היה יושב ראש איגוד חרקוב בהסתדרות המלחינים של אוקראינה.
החל מ-1994 ועד 1998, כיהן ביביק כראש המחלקה למוזיקה באוניברסיטת סנט פטרבורג למדעי הרוח וחברה לאיגודים מקצועיים, וכפרופסור באקדמיה לאמנויות שבסנט פטרסבורג.
ולנטין ביביק עלה מרוסיה לישראל ב-1998, והחל משנה זו שימש כפרופסור לקומפוזיציה באקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש סמואל רובין בתל אביב.
נפטר ב-2003 בתל אביב, עקב גידול סרטני במוח.
וילי מוזר
קריירה מוקדמת
מוזר נולד ב-2 בנובמבר 1887 בברסלאו, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1906 התגייס מוזר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-8, עמו לחם במלחמת העולם הראשונה, וב-25 בנובמבר 1916 הועלה מוזר לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף מוזר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1934 הועלה מוזר לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1935 הועלה לדרגת אוברסט. ב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-25, ב-1 במרץ 1938 מונה למפקד אגד הארטילריה ה-17, וב-1 באוגוסט 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור.
מלחמת העולם השנייה ואחריתו
במהלך הפלישה לפולין לחם מוזר עם אגד הארטילריה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה השמינית, וב-6 באפריל 1940 מונה למפקד הדיוויזיה ה-299. במהלך המערכה על צרפת לחם מוזר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-7 במסגרת הארמייה ה-16, ונשאר עמה כחיל כיבוש בצרפת, ולאחר מכן הועבר עמה לפולין. במהלך מבצע ברברוסה לחם מוזר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-29 במסגרת הארמייה השישית, והשתתף בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון. ב-1 באוגוסט 1941 הועלה מוזר לדרגת גנרל לוטננט, וב-26 באוקטובר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-27 במאי 1942 קיבל מוזר את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-1 בדצמבר 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. ב-26 בינואר 1943 מונה מוזר למפקד הקורפוס ה-71 בנורווגיה, וב-15 בדצמבר 1944 פרש מתפקידו. ב-5 בפברואר 1945 מונה מוזר למפקד המשטרה הצבאית בשלזיה, ותחת פיקודו נכללו הדיוויזיות ה-193, ה-404 וה-463. בסוף המלחמה נפל מוזר בשבי הרוסי, וב-18 באוקטובר 1946 מת מוזר במהלך שהותו בשבי ברוסיה.
גדעון ספיר (איש קק"ל)
גדעון ספיר (24 בדצמבר 1929 - 2 בינואר 2012) היה איש קק"ל, יושב ראש עמותת בית אשל ויקיר העיר באר שבע.
ביוגרפיה
גדעון ספיר נולד בברלין בירת גרמניה ב-1929. אימו הבריחה אותו לאנגליה, ומשם הוא עלה לארץ ישראל בינואר 1940. הוא למד בבית הספר החקלאי רכסים.
בארץ ישראל התגייס ספיר לפלמ"ח, ונשלח למשמר החופים. במלחמת העצמאות לחם במסגרת פלוגה ד' בגדוד השביעי של חטיבת הנגב והשתתף בקרבות על שחרור באר שבע. לאחר מכן שירת בצה"ל בחיל האספקה עד הגיעו לגיל 70.
בחורף 1960 הגיע ספיר לחורבות בית אשל הנטושה, קבורה תחת גלי אבנים, עשבים ולכלוך. בעקבות זאת יצא עם קבוצת תלמידי תיכון דתי מקיף ב' באר שבע (היום מקיף ה') ליום עבודה בניקוי השרידים. בערב הדליקו חנוכייה על גג הבניין ובישלו קפה על פי מסורת הפלמ"ח.
בשנת 2007 זכה ספיר בתואר יקיר העיר באר שבע. הוא נפטר בביתו בשנת 2012.
פעילות בקק"ל
גדעון היה אחראי לשתילה של עצים רבים, רובם באזור הנגב ויהודה. בתחילה, עבד דרך קרן קיימת יחד עם פועלים. לאחר מכן, המשיך דרך קרן קיימת עם מתנדבים, ולבסוף גם המשיך עם מתנדבים או תיירים מחוץ לישראל דרך המסגרת של עמותת בית אשל.
סך הנטיעות שהיה לו חלק בהן מוערך בכמיליון וחצי עצים.
פעילות בעמותת בית אשל
החל משנות ה-80 היה ממקימי עמותת בית אשל, אשר פעלה בתחומי מצפה בית אשל, אשר ננטש בסוף 1948. כחלק מפעילויותיה הביאה בני נוער מתנדבים לעבוד ולנקות את אתר בית אשל, לנטוע עצים ושתילים ולהשקותם. בט"ו בשבט הגיעו אוטובוסים רבים מטעם קק"ל, אשר הביאו תיירים מהארץ או מחו"ל, ויחדיו נטעו עצים, השקו את הללו אשר היו כבר נטועים. תחום נוסף בו פעלה העמותה היה מדורת הפלמ"ח בליל העצמאות, אשר נחגגה מדי שנה וזכתה למימון חלקי מטעם עיריית באר שבע, ולאספקת קרשים ועצים מקק"ל, כאשר רוב העבודה נעשה בידי חברי העמותה ומשפחותיהם.
פולירזין
תוספים המוכנסים לתרכובת מאפשרים את שינוי מראהּ, חיזוק כוחהּ, הפחתת משקלהּ, הגברת עמידותהּ לחום, ועוד. פולרייזן גם תואם טווח רחב של גימורים שונים, לרבות צבעים וציפויים מתכתיים, ולכן נפוץ בתעשיית חפצי הנוי.
Doctor Robert
Doctor Robert (בתרגום לעברית: דוקטור רוברט) הוא שיר של להקת הביטלס. השיר יצא ב-1966 באלבומם Revolver, חוץ מבצפון אמריקה, שם השיר הופיע באלבום Yesterday and Today. השיר נכתב על ידי ג'ון לנון (הקרדיט ניתן ללנון-מקרטני) על אף שפול מקרטני אמר שהוא ולנון כתבו זאת ביחד. הביטלס הקליטו את השיר בשבעה טייקים ב-17 באפריל 1966.
השיר מתייחס לדוקטור רוברט כספק סמים. בראיון בשנת 1967, פול מקרטני אמר: There's some fellow in New York, and in the States we'd hear people say: "You can get everything off him; any pills you want." It was a big racket, but a joke too about this fellow who cured everyone of everything with all these pills and tranquilizers, injections for this and that; he just kept New York high. That's what Doctor Robert is all about, just a pill doctor who sees you all right. — Paul McCartney, 1967 מאז יציאת השיר נוצרו תאוריות רבות לגבי זהותו האמיתית של דוקטור רוברט.
ישראל בהרב
ישראל בהרב (נולד ב-30 באוקטובר 1945) הוא איש עסקים ויזם היי-טק ישראלי, ששירת שנים רבות בצה"ל והגיע לדרגת תת-אלוף. בהרב הוא אלוף הפלות, במהלך שירותו כטייס קרב בחיל האוויר הישראלי נרשמו לזכותו 12 הפלות של מטוסי מיג 21 והוא זכה לעיטור המופת.
ביוגרפיה
בהרב נולד וגדל בקיבוץ שדות ים, למשפחתו של ישראל בהרב שורשים בעולם החסידי. הוא צאצא של הרב שלמה רבינוביץ האדמו"ר מראדומסק, הוא נינו של הרב האחרון של ראדומסק שנספה עם קהילתו בשואה וקרוי על שמו. סבו, שלמה בהרב, הוא ממייסדי כפר חסידים, נינו של האדמו"ר וקרוי על שמו. ב-1963 התגייס לצה"ל ועבר קורס טיס, שימש כמדריך בבית הספר לטיסה וחבר בצוות האווירובטי של חיל האוויר. את גיחתו המבצעית הראשונה עשה ביולי 1966, במהלך הקרב על המים, כשנטל חלק בהפצצה בסוריה של מפעל הטיית הבניאס. בנובמבר אותה שנה השתתף כטייס מטוס דאסו אוראגן בטייסת הצרעה, בפעולת סמוע. במהלך הגיחה נפגע מטוסו של בן זוגו למבנה, יוחנן רוזר, שאיבד את עינו, ובהרב כיוון אותו במהלך הנחיתה. במלחמת ששת הימים הטיס מטוס אוראגן במסגרת טייסת 113 והשתתף בהפצצות שדות התעופה במדינות ערב במהלך מבצע מוקד, בגל הראשון הפציץ את שדה התעופה פאיד. לאחר המלחמה עבר הסבה למטוסי מיראז' בטייסת 117.
במלחמת ההתשה שירת כטייס שחק בטייסת 101. במהלך המלחמה הפיל בקרבות אוויר שבעה מטוסים, טכניקת ההפלה שלו באמצעות ירי תותחים מכונה מאז בחיל האוויר "צרור בהרב". ביולי 1970 השתתף במבצע רימון 20, קרב אוויר המוני שנערך מול טייסים סובייטים. באותה שנה הודח מהטייסת לאחר חילוקי דעות עם מפקד הטייסת יפתח ספקטור, בעקבות תחקיר על קרב אוויר ועבר לשרת כסמ"ט ב' בטייסת אוראגן ששימשה לקורס אימון מבצעי לטייסים צעירים.
במלחמת יום הכיפורים שימש כסגן מפקד טייסת 101, ביום השני למלחמה בעת הזנקה לירוט התפוצץ גלגל המטוס בריצה על המסלול והמטוס התרסק מיד לאחר ההמראה, בהרב נפגע וידו הימנית נכוותה באורח קשה, אף על פי כן חזר לטוס כשבמקביל המשיך לקבל טיפולים בבית החולים. לאחר שמפקד הטייסת, אבי לניר, נפגע ונפל בשבי הסורי, קיבל בהרב את הפיקוד על הטייסת והוביל אותה עד תום המלחמה. במהלך הקרבות הפיל בהרב שלושה מטוסים, על פעולותיו במלחמה זכה לעיטור המופת.
בהמשך הקריירה הצבאית שלו היה שותף בצוות הבחינה של מטוס הקרב הבא של חיל האוויר, הוא הוביל את הבחירה במטוסי ה-F-15 לקראת קליטתם בחיל האוויר הישראלי ושימש קצין הפרויקט במחלקת אמצעי לחימה, במהלך התקופה נדרש לשכנע את שר הביטחון שמעון פרס בנחיצות רכישת המטוסים על פני אופציות אחרות. בהמשך שירת כמפקד טייסת תעופה וסגן מפקד בסיס עציון בסיני, ב-1977 מונה למפקד טייסת 113, טייסת מטוסי כפיר, במסגרת זו פיקד על מטוסי הטייסת במהלך "מבצע מרגלית", הפצצת יעדי מחבלים בלבנון. לאחר שנה וחצי של לימודים בקולג' של חיל האוויר המלכותי, מונה בשנת 1982 לראש מחלקת אמצעי לחימה (אמל"ח) של חיל האוויר ושירת בתפקיד עד 1984, הוא התנגד להמשך פרויקט הלביא לאחר שמצא שהמטוס לא ענה לצורכי החיל. בעקבות התנגדותו ללביא הועבר מחיל האוויר ומונה לראש החטיבה לתכנון אסטרטגי באגף התכנון. בהמשך חזר לחיל האוויר ושירת כראש להק המודיעין בדרגת תת-אלוף (בשנים 1988–1990). בתפקידו האחרון בצה"ל שירת כנספח צבאי באוסטריה ובשווייץ. סיים את שירות הקבע ב-1993. גם לאחר שחרורו המשיך לשרת בהתנדבות כמדריך טיסה במילואים עד גיל 60. בספטמבר 2003 פרסם מכתב גלוי תחת הכותרת "אתם לא חברים" ובו יצא נגד מכתב הטייסים הסרבנים.
בהרב בוגר הקולג' של חיל האוויר המלכותי, בעל תואר ראשון בהצטיינות בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדע המדינה ומנהל עסקים מאוניברסיטת חיפה.
חיים אישיים
בהרב נשוי לפועה ולהם שלושה ילדים, שניים מבניו טייסים אף הם.
הערות שוליים
]
יחסי אינדונזיה–איסלנד
יחסי אינדונזיה–איסלנד הם היחסים הדיפלומטיים בין אינדונזיה לבין איסלנד.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1983, ושיתוף הפעולה הדו-צדדי מתקיים במיוחד בתחום הגאותרמי והדייג.
כתיבה שיווקית
כתיבה שיווקית היא אחד ממקצועות התקשורת השיווקית שכולל כתיבת מאמרים תדמיתיים שמטרתם קידום המוניטין והמכירות של ארגון, מוצר או שירות מסוימים.
כתיבה שיווקית מופיעה בקשת רחבה של אפיקי פרסום כגון עיתונים, עלונים, מודעות רחוב, אתרי אינטרנט ורשתות החברתיות. הכתיבה נעשית על ידי רעיונאי במשרד פרסום או על ידי אנשי שיווק וכתיבת תוכן פנים-ארגוניים, בהתאם לצורך ולסוג הטקסט המתבקש.
הכתיבה השיווקית מהווה חלק בלתי נפרד בתמהיל השיווק, הפרסום, קידום המכירות והנראות עבור עסקים.
קידום במנועי חיפוש
בכתיבת תוכן לאתר אינטרנט יש להתחשב גם במטרה של קידום האתר במנועי החיפוש (מה שנקרא SEO) באמצעות שזירת מילות מפתח בתוכן. הדגש בכתיבת תוכן היא פחות על צורתה אלא יותר על תוכנה של הכתיבה ושימוש נכון במילות מפתח ומילות מפתח משלימות.
בכתיבת מאמרי תוכן הדגש הוא על קידום מילים ספציפיות ובחזרה עליהן על ידי כתיבתם בכותרת המאמר, בכותרת משנה ובמאמר עצמו. בדרך זו כאשר יתבצע חיפוש של המילה במנוע החיפוש, האתר יופיע בדירוג גבוה יותר.
אברהם קלמנוביץ
תולדות חייו
נולד בשנת תרנ"א בעיירה דליאטיץ לרב אהרן אריה לייב קלמנוביץ. למד באיישישוק, שם היה מקורב לרב העיירה רבי יוסף זונדל הוטנר. כעבור זמן נסע ללמוד בישיבת סלבודקה ולאחר מכן בישיבת טלז. בשנת תרע"ג, בהיותו בן 22, התמנה לרבנות העיירה ראקוב. בשנת תרפ"ב התמנה לנשיא ישיבת מיר. בשנת תרפ"ט התמנה לרבנות העיר טיקטין. היה פעיל בעסקנות הציבור החרדי בפולין והיה מקורב לחפץ חיים ולרבי חיים עוזר גרודזינסקי.
ועד ההצלה
בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט הרב קלמנוביץ לווילנה, וממנה המשיך בתחילת 1940 לארצות הברית. בארצות הברית הוא הצטרף לוועד ההצלה, ופעל לסייע להצלת יהודים שנותרו באירופה. בין השאר הוא עסק בגיוס תרומות תוך שהוא עובר לשם כך בין ערי ארצות הברית. במיוחד עזר הרב קלמנוביץ בסיוע לתלמידי ישיבת מיר ורבניה בשאנגחאי. הוא שלח להם חבילות סיוע וכן גמרות, בתחילה ישירות מארצות הברית, ולאחר הצטרפותה למלחמה דרך אורוגוואי וארגנטינה. כמה פעמים הוא נסע בשבת במסגרת מאמציו שהוגדרו פיקוח נפש בגלל מצבם של יהודי אירופה שתחת שלטון הנאצים. הרב קלמנוביץ ניסה להפעיל את השפעתו גם לכך שבעלות הברית יפציצו את מחנה אושוויץ, אך ללא הועיל.
ישיבת מיר בארצות הברית
אחרי המלחמה הקים הרב קלמנוביץ מחדש את ישיבת מיר בארצות הברית, עבור מאות הבחורים שהגיעו משאנגחאי, ועמד בראשה. במקביל להקמת הישיבה מחדש בארץ ישראל על ידי ראש הישיבה רבי אליעזר יהודה פינקל. הרב פינקל התנגד להקמת הישיבה בארצות הברית, ואף דרש מחתנו רבי חיים שמואלביץ והמשגיח רבי יחזקאל לוינשטיין לעזוב את הישיבה שם ולבוא לישיבה בארץ.
אוצר התורה
לאחר המלחמה הקים הרב קלמנוביץ על ידי הרב יוסף עבו רשת תלמודי תורה אוצר התורה בצפון אפריקה כחלק ממאבק בארגון אליאנס. את בוגרי הרשת שלח לישיבות באירופה וכן לישיבתו ישיבת מיר בארצות הברית.
משפחתו
חותנו בזיווג שני (ממנה נולדו ילדיו) היה רבי חיים שלמה סקולניק, חתנו של רבי בצלאל הכהן מווילנה.
הרב קלמנוביץ נפטר בשנת תשכ"ד (1964) ונקבר בישראל, בבית הקברות סנהדריה.
דני מסטרסון
דניאל פיטר "דני" מסטרסון (באנגלית: Daniel Peter "Danny" Masterson; נולד ב-13 במרץ 1976) הוא תקליטן ושחקן טלוויזיה אמריקאי. ידוע ביותר בשל תפקידו כסטיבן הייד בסיטקום "מופע שנות ה-70". ב-2023 הוא הורשע באונס שתי נשים.
ביוגרפיה
מסטרסון נולד בלונג איילנד, ניו יורק שבארצות הברית. אימו קרול, היא גם מנהלתו האישית, ואביו פיטר, סוכן ביטוח. הוריו התגרשו בשנת 1984. והוא אחיו של השחקן כריסטופר מסטרסון הידוע בתפקידו כפרנסיס בסיטקום "מלקולם באמצע". בנוסף יש להם שני אחים-למחצה מצד אימו שגם הם שחקנים ועל כן בחרו להשתמש בשם משפחתו "מסטרסון" כשם הבמה שייצג אותם בהוליווד: ג׳ורדן מסטרסון ואלאנה מסטרסון.
לאחר שסיים את כיתה י', בהגיעו לגיל 16, נשר מהלימודים ועבר להוליווד. לאחר שעבר להוליווד, סיים את תעודת הבגרות שלו בעזרת מורים פרטיים, מאחר שלימודים אינטנסיביים בבית ספר רשמי דרשו זמן שלא היה לו. לאחר מכן, נרשם ללימודים אקדמיים למשחק, אולם נשר לאחר סמסטר בודד מאחר שעבודות המשחק נעשו חלק גדול מחייו.
משחק
בשנת 2008 שיחק את דמותו של רוני בסרט "יס מן" לצידו של ג'ים קארי. ב-2009 שיחק בסרט "להתעורר" לצד איאן סומרהולדר. ב-2011, התארח בפרק בסדרה "צווארון לבן". בשנת 2012, החל לשחק את הדמות הראשית בסדרה "גברים בעבודה". בהמשך הוא גם הפיק עשרה פרקים בסדרה. ב-2014, התארח בפרק בסדרה "רופא להשכיר". ב-2016 שיחק בקומדיה "רובוט לוהט" לצד אנתוני אנדרסון. בשנה זו גם החל לככב בסדרת הסיטקום "החווה" בנטפליקס, לצד חברו אשטון קוצ'ר, שם שיחק את אחיו הגדול של קוצ'ר. בעקבות תנועת מי טו הועלו טענות מצד נשים שונות כי מסטרסון הטריד ואף אנס את חלקן בתחילת שנות האלפיים והוא פוטר על ידי נטפליקס בסיום החלק החמישי של הסדרה.
מוזיקה
מסטרסון החל לתקלט בתור תחביב בשנת 1999, אך מהר מאוד הפך התחביב לעיסוק לכל דבר, בנוסף לעיסוקו כשחקן ובעל מספר עסקים נוספים. שם הבמה הראשון שלו היה DJ Donkey Punch ולאחר מכן החליף אותו לשם הבמה DJ Mom Jeans (ג'ינס לאמהות). לטענתו, המקור לשם הבמה הזה מגיע ממופע שנות ה-70, בה נאלצו השחקניות מילה קוניס ולורה פרפון ללבוש מכנסי ג'ינס לא מחמיאות, המזכירות "רגליים של אמהות", על פי הסלנג המקומי, דבר שגרם למסטרסון ללעוג להן רבות במהלך הצילומים. הוא מגדיר את עצמו כאוהד מוזיקת רוק והיפ-הופ. הוא חובב להקות רוק משנות ה-70, אולם הלהקה האהובה עליו ביותר היא פרל ג'אם. במשך שש שנים תיקלט בתוכנית רדיו בת שעתיים ברדיו המקומי בלוס אנג'לס, שם תיקלט בעיקר מוזיקת רוק ואינדי.
עיסוקים נוספים
מסטרסון הוא בעלים של 11 מסעדות בלוס אנג'לס, חלקן בבעלות משותפת עם וילמר ולדראמה ואשטון קוצ'ר שהם גם חבריו הטובים. בנוסף, הוא הבעלים של מלון בוטיק בעיר ומספר חנויות בשמים. בנוסף בבעלותו לאונג' ובאר במדינת יוטה. כמו כן, הוא שחקן רשמי בנבחרת פוקר מקומית. לטענתו "הסכום הגבוה ביותר שהפסדתי בפוקר הוא אלפיים דולר, והסכום הגבוה ביותר שהרווחתי היה הרבה יותר גבוה".
חיים אישיים
מסטרסון הוא סיינטולוג.
בשנת 2005 הכיר את השחקנית ביג'ו פיליפס, הם התארסו בשנת 2009, ונישאו ב-18 באוקטובר 2011. לשניים בת.
בשנת 2017 פורסמו טענות שלפיהן מסטרסון אנס מספר נשים. ביוני 2020 הוגש נגדו כתב אישום על אונס של שלוש נשים. ב-21 במאי 2021 קבע שופט בלוס אנג'לס שהראיות מצדיקות את העמדתו של מסטרסון לדין, והקראת כתב האישום התקיימה ב-7 ביוני 2021. משפטו של מסטרסון התחיל בראשית חודש נובמבר 2021 וביוני 2023 הוא הורשע בגין שני מקרי אונס.
ג'וז'ונג
ג'וּז'ונְג (סינית: 祝融, פיניין: Zhurong) הוא אל סיני קדום הידוע גם בשם "הקיסר האדום", במהלך הדורות נעשה לאל האש, ובגואנגדונג גם זכה לתואר "אל הים הדרומי". על פי הקלאסיקה של ההרים והימים מקום משכנו של ג'וּז'ונְג הוא בפאתי הדרום, שם הפיץ את השליטה באש ושם לימד את האנשים טכניקות שימוש באש.
בהיסטוריה
שיוכו של ג'וּז'ונְג לשלושת המלכים וחמשת הקיסרים אינו חד משמעי:
ישנם מקורות בהם מסופר כי ג'וּז'ונְג הוא למעשה ג'וּנְג לִי, צאצא של הקיסר גְ'ווָאנשׂ'וּ, ומי ששימש במשטרו של הקיסר קו בתפקיד נציב האש.
על פי המובא כאן, ג'וּז'ונְג היא משרה, כאשר "ג'וּ" משמעו "גדול", ו"ז'ונְג" משמעו "מקרין". גם בביטוי "להקרין" בציטוט שלפנינו הופיע אותו סימן ל"ז'ונְג".
השם "לִי" מקבל משמעות מעניינת נוספת במדרש השם הבא:
הביטוי "אותו לי" יכול להצביע על כך שמדובר על מכובד בן שבט לִי. בזמנו של הקיסר גְ'ווָאנְשׂ'וּ היו תשעה שבטים הידועים בתור "תשעת שבטי לִי", אותו סימן (黎) המשמש בשמו של לִי במקורות. ייתכן שהכוונה כאן לבן אחד מן השבטים הללו, לאציל מאותם שבטים או למנהיגו, ובעיקר לאור הסימן "ג'וּנְג" (重) אשר כבר בספרים קדומים משמש לציון כיבוד ויוקרה.
ואולם ישנם מקורות המזהים אותו עם דמויות היסטוריות אחרות:
וישנו אף ייחוס לשושלת קיסר הלהט במקום הייחוס במקומות אחרים לשושלת הקיסר הצהוב:
הגדרתו כאל
וגָאו יוּאוּ מפרש: "ג'וּז'ונְג, הצאצא של גְ'ווָאנְשׂ'וּ ובנו של לָאוטונְג, הריהו ווּ חְווֵי, שימש נציב האש של אדון גָאושִׂין, ובמותו נעשה לאל של הממונים על האש." על בסיס פרשנות זו, ייתכן שהיותו האב הקדמון של שושלת נציבי האש המלכותיים הפכה אותו לאל האש במסגרת פולחן האבות הנפוץ בסין.
המלחמה בגונגגונג
ג'וּז'ונְג ידוע במלחמתו בגונְגְגונג, אשר קיבל עם הזמן מעמד של אל מים ובחלק מן המקורות נחשב בנו של ג'וּז'ונְג. על פי חלק מהמקורות באותה מלחמה הביס ג'וּז'ונְג את גונְגְגונְג ושב כמנצח, על פי אחרים כשל והוצא להורג. גונְגְגונְג מוכר בפולקלור הסיני כגורם לשיטפונות ומרבה להופיע במסורות הסיניות כיריב כאוטי ואימפולסיבי של שליטים קדומים אשר מייצגים את השלטת הסדר והביטחון בקרב העם. נראה שהמסורת על המלחמה שלו מול ג'וּז'ונְג היא חלק מאותו רצף מסורות. לסיפור הראשון המובא כאן יש גרסאות בהן היריב של גונְגְגונְג הוא הקיסר גְ'ווָאנשׂ'וּ ולא ג'וּז'ונְג.
המסורת מספרת כך: בני האדם הרבו לסגוד לג'וּז'ונְג מאחר שלימד אותם להשתמש באש, ואל המים גונְגְגונְג לא יכל לשאת זאת. "הלא כל הדברים בעולם קשורים קשר ישיר למים" חשב "ומדוע סוגדים בני האדם רק לג'וּז'ונְג ולא לי?", וככל שהרהר בכך נעשה מצב רוחו עכור. לפיכך אסף את מימי ארבעת הנהרות וחמשת הימים ושיגרם אל הרי קונלון, ואש הקודש אשר על הרי קונלון כבתה ומיד שקע העולם כולו באפלה. כאשר גילה זאת ג'וּז'ונְג בערה בו חמתו והוא התייצב לקרב אדירים מול גונְגְגונְג כשהוא רכוב על דרקון אש. מאחר שטבעם של מים לזרום ממקום גבוה למקום נמוך, ירדו המים בשיטפון מהרי קונלון, וג'וּז'ונְג ניצל את ההזדמנות ושיגר מתקפה שצלתה את גונְגְגונְג היטב. אך ההפסד לא היה לרוחו של גונְגְגונְג, ובזעמו הכה בהר בּוּג'וֹאוּ, אשר למרבה הצער היה עמוד התווך של השמיים, וכאשר נשבר מן המכה קרסו גם השמיים ונגרמו אסונות רבים בעולם. מכאן כבר מתחילה האגדה על נוּ'וָה שתיקנה את השמיים.
הגרסה האחרת מספרת כי לאחר מותו של פֿוּשִׂי פתח גונְגְגונְג במרד. הקיסר הצהוב שלח את ג'וּז'ונְג לדכא את המרידה, וזה אכן הביס את גונְגְגונְג, אך לא חיסל את כל בני שבטו של גונְגְגונְג, ובשל כך הוציא הקיסר הצהוב את ג'וּז'ונְג להורג. לאחר מכן מינה את אחיו ווּ חְווֵי לממלא מקומו כנציב האש, ועל פי הנוהג גם העביר אליו את התואר "אדון ג'וּז'ונְג". על פי המסורת צאצאיו של ווּ חְווֵי התחלקו לשמונה משפחות: משפחת צָאו(曹), משפחת פֶּנְג (彭), משפחת טוּ (禿), משפחת דונְג (董), משפחת יוּ'ן (妘), משפחת גֶ'ן (斟), משפחת גִ'י(己), ומשפחת מִי (羋). אלו ידועות בתור "שמונה משפחות ג'וּז'ונְג".
ג'וּז'ונְג עוזר לשאנג להביס את שְׂיָה
ב"מוֹ דְזְה" בפרק "בגנות ההתקפה ג'" מוזכר כי הרודן גְ'יֵה מסוף שושלת שיה נטש את הדרך, וקיסר השמיים ציווה על ג'וּז'ונְג להעלות באש את חומות בירת שְׂיָה: "...כך גרם הקיסר לעריקי האויב להרוס את חומות שְׂיָה, ותוך זמן קצר בא אל ואמר: 'סגולת שְׂיָה נתונה בתוהו, לך ותקוף אותם, ואתנם בידך. קיבלתי את צו השמיים, והשמיים הורו לז'ונְג לשלח אש בפינה הצפון-מערבית של ביצורי עיר שְׂיָה."
ג'וּז'ונְג וחיסול גוּן
הקלאסיקה של ההרים והימים בפרק "הקלאסיקה של הימים הפנימיים" מתארת אגדה סינית עתיקה על שיטפונות, על פיה היה צריך גוּן שהיה אביו של יוּ' לעצור את השיטפונות ולשם כך גנב בסתר אדמה נושמת מקיסר השמיים על מנת לבנות סכר, "ולא עלה הדבר בקנה אחד עם פקודת הקיסר". לפיכך מינה קיסר השמיים את אל האש ג'וּז'ונְג להרוג את גוּן בפאתי הר הנוצה, במותו הפך גוּן לצב ביצה בעל שלוש רגליים (או לחְוָאנְג נֶנְג, ויו' נולד מתוך בטנו של גוּן והמשיך במשימותיו הבלתי גמורות של אביו.
גילוי הדלקת האש באמצעות אבנים
באחד ממסעות הנדודים בהנהגת הקיסר הצהוב, ויש מי שיאמרו שבהנהגת ג'וּז'ונְג עצמו, כבתה האש שנשא ג'וּז'ונְג ובלילה האנשים נותרו רעבים ורועדים מקור. ג'וּז'ונְג ניסה במשך זמן רב להדליק אש באמצעות קדיחה במקל, בשיטה שהמציא סְווֵיְזֶ'ן, אולם כל נסיונותיו לא צלחו, והוא הותש מן הקדיחה הממושכת. בתסכולו השליך את האבן בה השתמש לקדוח על צלע הר סמוך, ולהפתעתו מהמכה ניתזו גיצים. אולם היה דרוש דבר מה נוסף על מנת ליצור להבה מן הגיצים. יש המספרים שג'וּז'ונְג אסף עשבים יבשים והבעיר אותם באמצעות אבנים שחוממו בשמש, יש המרחיבים על אספת התייעצות שבסופה קרע אחד מהנוכחים קש או כותנה מבגדיו והציע לג'וּז'ונְג להשתמש בזה כחומר בערה, ומרגע שתפסה האש, ליבה אותה ג'וּז'ונְג בנשיפות. ובכל מקרה גילה ג'וּז'ונְג דרך קלה ומהירה להבערת אש, ומאז לא היה עוד צורך לשמר אש-תמיד בעת נדודים, או לטרוח שעות רבות על יצירת בערה באמצעות קדיחה במקלות.
הגדרתו כאל מים
ישנן אגדות המציינות כי ג'וּז'ונְג נעשה לאל מים, בנוסף להיותו אל אש, לאחר שניצח אל מים בקרב.
כביטוי בסינית
בסינית היומיומית המודרנית, "ג'וּז'ונְג" הוא שם נרדף לשריפה, והוא מופיע לא מעט בכותרות העיתונים. אך כינוי זה בטעות יסודו -ג'וּז'ונְג היה אחראי על האש המועילה שמבעירים לשם מחיה, בעוד גורמי השריפות היו ציפורים פלאיות או חיות פלאיות, כגון בִּי פָאנְג.
התייחסויות
הגבירה ג'וּז'ונְג מן הרומאנסה של שלוש הממלכות טוענת כי היא מצאצאיו של ג'וּז'ונְג.
מרטין דייווי
מרטין לותר דייווי (באנגלית: Martin Luther Davey; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוהיו ה-53 בשנים 1935–1939.
ראשית חייו
מרטין דייווי נולד בעיר קנט שבאוהיו. אביו היה ג'ון דייוויד, שנודע כארבוריסט (רופא עצים) והקים חברה שהתמחתה בתחום (Davey Tree Expert Company). אמו, ברתה ריבס, הייתה בתו של כומר. מרטין דייווי היה אחד משבעת ילדי המשפחה, שניים מהם נפטרו לפני שהגיעו לבגרות.
המשפחה התמודדה עם בעיות כספיות, מצב שהוביל את מרטין הצעיר למכור את חזרת הגינה שגידל בעצמו, כאמצעי לסיוע למשפחה. הוא גם סייע לאביו בחווה ובחממה שלו. הוא היה איש מכירות מצטיין, ופיתח יחסי ידידות עם לקוחותיו.
ב-1896 נכח דייווי ביריד בו הוא שמע את נאום "צלב הזהב" המפורסם של ויליאם ג'נינגס ברייאן. בעקבות אירוע זה גמלה בליבו ההחלטה להיות פוליטיקאי.
לימודים
דייווי סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בקנט. לאחר מכן הוא עבד לזמן מה בחברת אוליבר לייצור מכונות כתיבה בקליבלנד. כאיש מכירות בחברה הוא הרוויח עשרה דולר לשבוע בתוספת עמלות. הוא הצטיין בעבודתו ועד מהרה הגיע שכרו ל-200 דולר בחודש. הוא החליט להמשיך בלימודיו ונרשם לאוברלין קולג', שם הוא השתתף בתחרויות הפוטבול ומרוצי השדה (Track and field). הוא סיים את לימודיו כשלישי בכיתתו ולא המשיך אותם כדי לסייע בהקמת העסק המשפחתי. לאחר מכן הוא שב ללימודיו לזמן מה, עד שהכיר את אשתו, ברני כריסמן. הולדת ילדם הראשון שמה קץ למסכת לימודיו.
קריירה פוליטית
בשנים 1913–1918 כיהן דייווי כראש עיריית קנט. ב-1918 הוא נבחר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית במקומו של אלזוורת' ברת'ריק שנפטר. בנובמבר אותה שנה הוא נבחר לכהונה נוספת, אך בבחירות של 1920 הוא נוצח. ב-1922 הוא נבחר מחדש לבית הנבחרים וכיהן בו בשנים 1923–1929. ב-1928 התמודד דייווי בבחירות למשרת מושל אוהיו, אך נוצח. הוא התמודד שוב ב-1934, ניצח וכיהן בשנים 1935–1939. בניסיונו להיות מועמד המפלגה הדמוקרטית לכהונה שלישית ב-1938 הוא נוצח על ידי צ'ארלס סוייר. ב-1940 הוא היה מועמד הדמוקרטים למשרת המושל, אך נוצח על ידי המושל המכהן ג'ון בריקר.
מותו
מרטין דייווי נפטר בקנט ב-31 במרץ 1946. הוא נטמן בבית הקברות סטנדינג רוק שבעיר.
קאנטר וגאלופ
הקאנטר והגאלופ (הקרוי גם דהירה) הם וריאציות של מקצבי התנועה המהירים ביותר שיכולים להתבצע על ידי סוסי בית או סוסים אחרים. הקאנטר הוא מקצב מבוקר של שלוש פעימות, בעוד הגאלופ היא וריאציה מהירה יותר ובעלת ארבע פעימות של אותו מקצב. מדובר במקצב טבעי שיש לכל הסוסים, שהוא מהיר יותר מהקצב של רכיבה אומנותית או מקצבים איטיים של רוב הסוסים. הגאלופ הוא המקצב המהיר ביותר של הסוס, עם מהירות של כ-40 עד 48 קמ"ש. מהירות הקאנטר משתנה בין 16 ל-27 קמ"ש, בהתאם לאורך הצעד של הסוס. וריאציה איטית יותר של הקאנטר, הנראית ברכיבה מערבית, נקראת לופ (Lope), והמהירות שלה היא בדרך כלל לא יותר מ-13 עד 19 קמ"ש.
אטימולוגיה
מאז המילונים המוקדמים ביותר הייתה הצעה מוסכמת כי מקור המילה "קאנטר" בא מהעיר האנגלית קנטרברי, מקום עלייה לרגל בימי הביניים, כפי שמוזכר בסיפורי קנטרברי, שם המהירות הנוחה עבור עולי רגל שנסעו למרחקים על גבי סוסים הייתה גבוהה יותר מאשר זאת של רכיבה אמנותית אבל נמוכה יותר מאשר גאלופ. עם זאת, היעדר ראיות משכנעות הביא את הרוכב בן המאה ה-18 ריצ'רד ברנגר להציע ב-"The History and Art of Horsemanship" את המקור שלו שמצוין במילונים עכשוויים – שהמילה מגיעה מהמילה הלטינית cantherius שפירושה סוס מסורס, הידוע ברוגע שלו.
רצף הנחות הרגליים
הקאנטר הוא מקצב בעל שלוש פעימות, כלומר שלוש פעימות פרסה נשמעות על כל פסיעה. כל הנחת רגל היא שלב ה"קרקוע" של הרגל. שלוש הרגליים מרווחות באופן שווה, ואחריהן בא שלב ה"השעיה" של המקצב, כלומר כאשר כל ארבע הרגליים מורמות מהקרקע. שלושת הפעימות וההשעיה נחשבים כפסיעה אחת. התנועה לפסיעה אחד היא כדלקמן:
גאלופ (דהירה)
הקאנטר הגאלופ הם מקצבים קשורים, כך שבאמצעות בקשה מהסוס לעבור לגאלופ מקאנטר, הרוכב פשוט מבקש מהסוס להאריך את צעדיו. כאשר הצעד מתארך במידה מספקת, הצמד האלכסוני של פעימה ב' נשבר, וכתוצאה מכך הגאלופ הוא מקצב של ארבע פעימות, כאשר האחורית הפנימית מורמת ראשונה, לפני הקדמית החיצונית. מאזין או משקיף זהיר יכול להבדיל בין קאנטר מורחב לבין גאלופ כתוצאה מהנוכחות של הפעימה הרביעית.
הגאלופ הוא המקצב המהיר ביותר של הסוס, בממוצע כ-40 עד 48 קמ"ש, והוא משמש בטבע כאשר בעל החיים צריך לברוח מטורפים או פשוט לכסות מרחקים קצרים במהירות. לעיתים רחוקות, סוסים יישארו בגאלופ למשך יותר מ-1.5 עד 3 ק"מ לפני שהם צריכים לנוח, אף על פי שסוסים יכולים להישאר בגאלופ בקצב בינוני למרחקים ארוכים יותר לפני שהם מתחילים להתעייף ויצטרכו להאט.
את מהירות הגאלופ המהירה ביותר משיג סוס הקווטר, שבספרינט קצר של רבע מייל (0.40 קילומטר) או פחות הוא הגיע למהירויות המתקרבות ל-88.5 קמ"ש. ספר השיאים של גינס מציין ת'ורוברד שיש לו מהירות ממוצעת של 70.76 קמ"ש לאורך מרחק של שני פרלונגים (402 מ') בשנת 2008.
הובלה
ה"הובלה" של קאנטר מתייחסת לסדר בו מתרחשות הנחות הרגליים. אם הרגל השמאלית האחורית מונחת ראשונה (פעימה א'), ואחריה תגיע הימנית האחורית והשמאלית הקדמית (פעימה ב'), לפני הרגל הימנית הקדמית (פעימה ג'), אומרים שהסוס נמצא על כשימין מובילה. אם הרגל הימנית האחורית היא בפעימה הראשונה, אז הרגל השמאלית הקדמית תהיה הרגל האחרונה שתיגע בקרקע, והסוס יימצא כששמאל מובילה. לכן, אדם על הקרקע יכול לדעת איזו רגל מובילה אצל הסוס על ידי צפייה ברגליים הקדמיות והאחוריות וקביעה באיזה צד הרגליים מובילות, ונוחתות על הקרקע מול הצד הנגדי.
דוריס בורס
דוריס בורס (בגרמנית: Doris Bures, נולדה ב-3 באוגוסט 1962) היא פוליטיקאית סוציאל-דמוקרטית אוסטרית, המשמשת כיושבת ראש השנייה של המועצה הלאומית של אוסטריה, הבית התחתון של הפרלמנט האוסטרי. קודם לכן כיהנה כיושבת ראש הפרלמנט, וכן הייתה זמנית יחד עם קרלהיינץ קופף ונורברט הופר חברה בקולגיום משולש שמילא את מקום נשיא אוסטריה בין 8 ביולי 2016 - 26 בינואר 2017 כשנכנס לתפקיד הנשיא אלכסנדר ואן דר בלן, בעקבות בחירתו בבחירות נשיאותיות חוזרות.
ביוגרפיה
דוריס בורס נולדה בווינה ולמדה בבית ספר מקצועי. בשנת 1980 הייתה מזכירה של ארגון הנוער הסוציאליסטי, ובמסגרת התפקיד מצאה תעסוקה לצעירים מובטלים.
בשנת 1987 הצטרפה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית, ונבחרה לפרלמנט המחוזי של מחוז מגוריה בווינה. בשנים 1995 עד 2000 הייתה יו"ר ועד שוכרי הדירות של אוסטריה. מ-2000 עד 2008 הייתה מזכירת המפלגה.
בשנת 2007 שימשה כשרה בממשלתו של אלפרד גוזנבאואר, תחילה כשרה בלי תיק ולאחר מכן כשרה לענייני נשים ותקשורת. משנת 2008 עד 2014 הייתה שרת התחבורה, החדשנות והטכנולוגיה בשתי ממשלות בראשותו של ורנר פיימן.
ב-2 בספטמבר 2014 נבחרה ליושבת ראש הפרלמנט האוסטרי, לאחר מותה של ברברה פראמר, שכיהנה בתפקיד משנת 2006.
ב-8 ביולי 2016, לאחר סיום הקדנציה השנייה של היינץ פישר כנשיא אוסטריה, הוחלט לחלוק את התפקיד בין הנציגים של שלוש המפלגות הגדולות במסגרת קולגיום זמני שכלל את דוריס בורס, קרלהיינץ קופף ונורברט הופר.
בפברואר 2016 היה אמור להיערך בפרלמנט האוסטרי אירוע הוקרה לנשים ששרדו את מלחמת העולם השנייה, בהן הדי אפשטיין, יהודיה אוסטרית אנטי ציונית הפעילה בתנועת הסולידריות הבינלאומית. האירוע התבטל ברגע האחרון. אפשטיין נפטרה במאי 2016.
ב-26 בספטמבר 2016 ביקרה בורס ביקור רשמי במשכן הכנסת ונפגשה עם יושב ראש הכנסת, יולי אדלשטיין, ועם אגודת הידידות הבין פרלמנטרית ישראל-אוסטריה בראשות חבר הכנסת עמיר פרץ.
ב-30 בספטמבר 2016 הייתה בין המשתתפים בהלוויית שמעון פרס.
משנת 1984 דוריס בורס הייתה במערכת יחסים זוגית עם איש העסקים וולפגנג יאנסקי ליארט, ולשניים בת. הם נפרדו בתחילת שנת 2008.
בנלי
בנלי (באיטלקית: Benelli Q.J.), היא חברה איטלקית לייצור אופנועים וטוסטוסים שהוקמה בעיר פזארו בשנת 1911. החל משנת 2005 היא נמצאת בשליטה של חברה סינית Qianjiang Motorcycle.
תולדות החברה
החברה הוקמה בשנת 1911 על ידי משפחת בנלי. תחילה הם עסקו בתיקון אופנועים ובניית חלקי חילוף. בשנת 1919 הוצג לראשונה אופנוע מתוצרת החברה. הייצור גדל בהדרגה. בשנת 1939 אופנוע של בנלי זכה בתחרות מרוץ בינלאומית.
לאחר מלחמת העולם השנייה אחד האחים פרש והקים חברה לייצור כלי רכב נפרדת. יתר האחים המשיכו בניהול בחברה. במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 גדל ייצוא התוצרת לארצות הברית. דגם Benelli 650 Tornado אף נמכר תחילה מחוץ לאיטליה. בסוף שנות ה-60 החל משבר בתעשיית הרכב באיטליה בעקבות כניסת יצרנים מיפן ובמיוחד הונדה. בכל זאת החברה הצליחה להתאים את עצמה לתנאי השוק החדשים.
בשנת 1967 הוקמה חברת בת לייצור נשק קל.
בשנת 2000 בשטח של המפעל המקורי הוקם מוזיאון הרכב שכולל אוסף של אופנועים מתוצרת בנלי ויצרנים נוספים. עולם מיוחד מוקדש לג'וזפה בנלי היה בין משפחת מייסדים ותכנון את האופנועים הראשונים של החברה.
בשנת 2005 השליטה על החברה עברה לחברה סינית. לאחר שנים קשות החל משנת 2016 ייצור האופנועים החל לגדול.
במרוצת השנים אופנועים בתוצרת בנלי זכו מספר פעמים באליפויות העולם. טונינו בנלי, היה אלוף איטליה בשנות ה-30 של המאה ה-20 וקבע מספר שיאי עולם על האופנועים תוצרת בנלי.
גביע הזהב 1996
גביע הזהב של CONCACAF 1996 נערך בין ה-10 ל-21 בינואר 1996 בארצות הברית, והיה הטורניר השלישי של גביע הזהב, והמהדורה ה-13 של אליפות צפון אמריקה בכדורגל. התחרות נוהלה על ידי CONCACAF, הגוף המנהל של הכדורגל הצפון-אמריקני. לראשונה בטורניר, השתתפה בו נבחרת אורחת שאינה חברה ב-CONCACAF. הנבחרת שהוזמנה הייתה, ששלחה לטורניר את הנבחרת האולימפית שלה (עד גיל 23).
בשונה מטורניר גביע הזהב 1993, הורחב המפעל מ-8 ל-9 נבחרות, שחולקו לשלושה בתים במקום לשניים. טורניר זה, בניגוד לקודם, התקיים בחודשי החורף ולא בקיץ.
במשחק הגמר גברה על הנבחרת האורחת ברזיל בתוצאה 2–0, והשלימה זכייה שנייה ברציפות בתואר.
שלב הנוקאאוט
משחק הגמר
אמאסיה (יבשת)
תרחישים אלטרנטיביים
הפליאולוג רונלד בלייקי תיאר את 15 עד 100 מיליון השנים הבאות של ההתפתחות הטקטונית כמושבתת למדי וצפויה אך שום יבשת-על לא תיווצר במסגרת זו. מעבר לכך, הוא מזהיר כי התיעוד הגאולוגי מלא בתזוזות בלתי צפויות בפעילות הטקטונית ההופכות תחזיות נוספות ל"מאוד מאוד ספקולטיביות". בנוסף לאמאסיה, שלוש יבשות-על היפותטיות אחרות : "פנגיאה פרוקסימה" של כריסטופר סקוטיס ו"נובופנגיאה"; שתוארו לראשונה בכתבה במגזין ניו סיינטיסט מחודש אוקטובר 2007. אוריקה היא גם אחת מארבע יבשות העל שצפויות להיווצר בתוך 200 מיליון שנה.
אצטדיון לה קרטוחה
האצטדיון האולימפי בסביליה (בספרדית: Estadio Olímpico de Sevilla) הוא אצטדיון רב תכליתי הנמצא בסביליה, ספרד. האצטדיון, בעל 60,000 מושבים, דבר ההופך אותו לאצטדיון השישי בגודלו בספרד, נחנך במסגרת אליפות העולם באתלטיקה שהתקיימה בשנת 1999. בשנת 2003 התקיים באצטדיון משחק גמר גביע אופ"א בו גברה פורטו על סלטיק בתוצאה 3-2.
האצטדיון נכלל בהצעה שהגישה סביליה לאירוח המשחקים האולימפיים בשנת 2004 ו-2008. לאחר שלא זכתה באירוח נותר האצטדיון לא בשימוש שכן קבוצות הכדורגל העירוניות סביליה וריאל בטיס העדיפו להמשיך ולשחק באצטדיוניהן הביתיים.
נבחרת ספרד קיימה באצטדיון מספר משחקים, כאשר האחרון שבהם התקיים בנובמבר 2020, אז אירחה את נבחרת גרמניה במסגרת ליגת האומות.
האצטדיון הוא אחד מ-11 האצטדיונים שנבחרו לארח את טורניר יורו 2020.
בעלות
האצטדיון מנוהל על ידי "חברת האצטדיון האולימפי של סביליה" (Sociedad Estadio Olímpico de Sevilla) הנמצאת בבעלות הקהיליה האוטונומית בסביליה (40%), ממשלת ספרד (25%), עיריית סביליה (19%), מחוז אנדלוסיה (13%). 3% הנותרים מתחלקים בין שתי קבוצות הכדורגל העירוניות.
וויצ'ך ז'ורק
וויצ'ך ז'ורק (בפולנית: Wojciech Hubert Żurek; נולד בשנת 1951, ביילסקו-ביאלה) הוא פיזיקאי פולני-אמריקאי, מומחה בתחום פיזיקה קוונטית.
ביוגרפיה
וויצ'ך ז'ורק סיים את לימודיו בבית הספר בעיר ביילסקו-ביאלה שבה נולד, והחל ללמוד באוניבריסטת קרקוב למדע ולטכנולוגיה אותה סיים בשנת 1974. הוא עבר לארצות הברית וסיים את הדוקטורט באוניברסיטת טקסס באוסטין. עבד במשך שנתיים במכון הטכנולוגי של קליפורניה עד שעבר למעבדה הלאומית לוס אלמוס. בלוס אלמוס הוא קודם לראש תחום אסטרופיזיקה תאורטית ובשנת 1996 מונה לעמית חטיבת התאוריה. בשנים האחרונות הוא עובד במכון למחקר בטורונטו, קנדה. מחקריו מתרכזים בתחומים שונים של פיזיקה קוונטית. הוא היה שותף לגילוי תופעת קיבל-זורק והוכחת משפט האי-שכפול.
על הישגיו זכה במספר פרסים:
אונל הרננדס
אונל לזארו הרננדס מאייאה (בספרדית: Onel Lázaro Hernández Mayea; נולד ב-1 בפברואר 1993) הוא כדורגלן קובני המשחק בעמדת הקיצוני בנוריץ' סיטי.
קריירת מועדונים
הרננדס נולד במורון שבקובה ובגיל צעיר היגר לגרמניה. הרננדס התחיל לשחק במחלקות נוער מקומיות עד שבגיל 17 הצטרף לארמיניה בילפלד. ב-1 באוקטובר 2010 הרננדס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד פאדרבורן 07.
בקיץ הצטרף לקבוצת המילואים של ורדר ברמן וב-10 בינואר 2014 לזו של וולפסבורג.
ב-2 ביוני 2016, הרננדס חתם באיינטרכט בראונשווייג מהבונדסליגה השנייה.
ב-25 בינואר 2018, הרננדס חתם לשלוש וחצי שנים בנוריץ' סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-3 בפברואר הרננדס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 נגד מידלסברו. ב-4 באוגוסט 2018, כבש צמד בתיקו 2-2 נגד ברמינגהאם סיטי. ב-9 באוגוסט 2019 נכנס כמחליף במשחק הפרמייר ליג נגד ליברפול והפך לכדורגלן הקובני הראשון בליגה זו.
באוגוסט הושאל למידלסברו בהשאלה.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, הרננדס שיחק בנבחרת הנוער של גרמניה.
בנובמבר הרננדס זומן לראשונה לסגל נבחרת קובה, אך לא הצטרף לסגל הנבחרת עקב חוקים נגד שחקנים שעזבו את המדינה. במרץ הוא זכה לערוך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–1 ל. 4 ימים לאחר מכן, הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 1–2 ל.
הפועל מגידו
הפועל מגידו היא קבוצת כדורסל ישראלית מהמועצה האזורית מגידו, המתמודדת בליגה הארצית.
היסטוריה
הקבוצה נוצרה מאיחוד קבוצות מאזור עמק יזרעאל: הפועל מגידו (ששיחקה בליגת העל בעבר) והפועל יקנעם, שהתאחדו בשנת 2004. בעונת 2006/07 העפילה הקבוצה לליגה הלאומית. ובחודש מאי 2010 העפילה הקבוצה לליגת העל לאחר ניצחון 0–3 בסדרת חצי גמר הפלייאוף מול הפועל קריית טבעון, אך החליטה לוותר על העלייה ולהמשיך לשחק בליגה הלאומית.
בעבר, הפועל משמר העמק (הקיבוץ בו משחקת הקבוצה), שיחקה בליגת העל במשך 14 עונות בין 1955 ל-1969. הפועל מגידו שיחקה בליגת העל בין העונות 1971 ל-1975 עם שחקנים כמו חנן קרן, גיורא דורי, אור גורן, הלל גלבוע, אורי לין, רפי גלבוע ויגאל קרין.
באוגוסט 2010 הגיעה הקבוצה להסכם "קבוצת בת" עם מכבי תל אביב מליגת העל, לפיו תקלוט הקבוצה שחקנים צעירים ממכבי תל אביב ותשמש להם מסגרת קבוצתית עד לשובם לקבוצת האם, אך ההסכם בוטל באוגוסט 2012, ובעקבות זאת פנתה הנהלת המועדון לאיגוד הכדורסל וביקשה לרדת לליגה א'.
בחודש יולי 2012 התפצל המועדון בחזרה לשני המועדונים הפועל מגידו והפועל יקנעם. בעונת 2012–2013 קבוצת הפועל מגידו התאחדה עם הפועל קריית טבעון ושיחקה בליגה הלאומית תחת השם "הפועל מרנין טבעון מגידו", ולאחר מאבק הישרדות ב"פלייאוף" התחתון, הצליחה לשרוד ולהגיע למקום העשירי. בסיום עונת 14–2013 האיחוד פורק.
קבוצת הבת
קבוצת הבת הנוכחית, הפועל בני מגידו, הוקמה בליגה ב' ובעונתה הראשונה (14–2013) העפילה לליגה א'. הקבוצה יצרה שלד שחקנים מקומיים ומישובי הסביבה של מ.א. מגידו שהפכו לשחקני בית ומשחקים ביחד מאז שנת 2013. מאז בכל שנה סיימה הקבוצה במיקום גבוה יותר בטבלה. בעונת 2017/18 סיימה הקבוצה במקום ה-3 בליגה. בעונת 2019/20 שב לקבוצה השחקן המקומי דגן יבזורי, ובעונת 2020/21 העפילה הקבוצה לליגה הארצית.
הקימו ושיחקו בקבוצה: גיל לוי, גלי שמשי, יאיר קלס, מתן מלינוף, דור ישראלי, דותן גולדנברג.
לפני פירוק האיחוד עם טבעון, קבוצת הבת במגידו נקראת הפועל אריות מגידו, זכתה בעונת 2012–2013 באליפות ליגה א' ועלתה לליגה הארצית. לאחר פירוק האיחוד של הקבוצה הבוגרת עם טבעון תפסה זו את מקומה והיא משחקת כיום בליגה א', כאמור. בקיץ 2019 הצטרף לקבוצה הכדורסלן דגן יבזורי, ומאז הוא מככב בקבוצה. בקיץ 2021 העפילה הקבוצה לליגה הארצית, אז גם הצטרף לקבוצה כוכב הכדורסל לשעבר עידו קוז'יקרו.
מחלקת הנוער
את עונת 2018/19 פתחה הפועל מגידו עם שיא של שמונה קבוצות וכ-100 ילדים בקבוצות הליגה של איגוד הכדורסל. בניהם קבוצת נוער, נערים א' ארצית וילדים א' לאומית.
באותה עונה העפילה הפועל מגידו לליגת נערים א' לאומית הבכירה במדינה.
בית ספר לכדורסל מונה כ-240 ילדים, בראשו עומדים יאיר קלס ונתן "נחצ'ה" חי.
נכון לעונת 2021/22 מונה מחלקת הנוער כ-125 נערים ושחקנים פעילים.
מסורת בניית כינורות בקרמונה
מסורת בניית כינורות בקרמונה היא צורה עתיקה של אומנות ומלאכת מחשבת, המאפיינת את העיר קרמונה שבאיטליה, שם נבנים כלי קשת, כגון כינורות, ויולות, צ'לי וקונטרבסים. מאז המאה ה-16 "אומנות בניית הכינורות המסורתית בקרמונה" (ששמה הרשמי באיטלקית הוא: "Saperi e saper fare liutario della tradizione cremonese") הוכרזה ב-2012 מורשת תרבותית בלתי מוחשית במיזם "יצירות מופת שאינן מוחשיות" של ארגון אונסק"ו, במושב השביעי של הוועדה הבין-ממשלתית בפריז.
טכניקה
כלי קשת אפשר לבנות בשיטות שונות, אבל בוני הכינורות של קרמונה פיתחו טכניקה, הנחשבת לייחודית בעולם. כל כלי מיוצר בעבודת-יד, ומורכב מלמעלה מ-70 חתיכות עץ שונות זו מזו בתבניתן. כל חלק של כינור חדש מחייב טכניקה מיוחדת לו, שבונה הכינור מתאים שוב ושוב בהתאם לתגובה האקוסטית של כל חתיכת עץ: מסיבה זו, לעולם לא תיתכן זהות גמורה בין שני כינורות. כל חלק של הכינור חייב להיבנות מסוג מסוים של עץ, שנבחר בקפדנות והוכשר בתהליך ייבוש טבעי, כך שאין אפשרות לזרז את הכנתו או לבצע אותה באופן מלאכותי.
בייצור הכינור המסורתי של קרמונה, אין אפשרות להשתמש באיזה שהוא חלק תעשייתי או תעשייתי-למחצה, ואסור גם לצבוע אותו בריסוס. לכאורה, נדמה שרבים מן הרכיבים היסודיים של כלי הנגינה נועדו לקישוט בלבד, אך למעשה הם ממלאים תפקיד חשוב ביותר בהגברת הצליל לעוצמה הרצויה, או בהגנת הכלי משברים אקראיים: זהו מאפיין כפול של יצירת הכינורות הראשונים.
בונה הכינורות מלווה את תהליך בניית הכינור באופן אישי, בכל שלב ושלב, החל באילן וכלה בכלי המוגמר. מסיבה זו, בונה כינורות בקרמונה יכול לייצר לא יותר מ-3 עד 6 כינורות בשנה.
בניית הכינורות המסורתית דורשת בקיאות מושלמת בכל החומרים הטבעיים ובטכניקות הייחודיות הנמסרות מדור לדור באמצעות מילים, מחוות והרגלים מאז המאה ה-16, אז הייתה בניית הכינורות בקרמונה לפופולרית, הודות למיומנויות של בית אמאטי, שאותן שיפרו ושכללו סטרדיווארי, גוארנרי וברגונצי.
והתזמורת ממשיכה לנגן
והתזמורת ממשיכה לנגן (באנגלית: And the Band Played On) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי מסוגת דרמה שיצא בשנת 1993. הסרט בוים על ידי רוג'ר ספוטיסווד ומככבים בו מת'יו מודין ואלן אלדה. את התסריט לסרט כתב ארנולד שולמן, על פי הספר רב המכר של רנדי שליץ משנת 1987, "And the Band Played On: Politics, People, and the AIDS Epidemic". הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל מונטריאול, עוד לפני ששודר לראשונה ב-11 בספטמבר 1993 ברשת הטלוויזיה HBO. הסרט עלה לאקרנים בהמשך בממלכה המאוחדת, קנדה, ספרד, גרמניה, ארגנטינה, אוסטריה, איטליה, שוודיה, הולנד, צרפת, דנמרק, ניו זילנד ואוסטרליה.
עלילה
בפרולוג הסרט מתואר כי ב-1976, אפידמיולוג אמריקאי בשם דון פרנסיס מגיע לכפר על גדות נהר האבולה בזאיר, ומגלה שרבים מהתושבים שהרופא עבד איתם מתו ממחלה מסתורית, שלאחר מכן זוהתה כקדחת אבולה. זוהי החשיפה הראשונה שלו למגפה כזו, והתמונות של המתים שהוא עוזר לשרוף רודפות אותו כאשר לאחר מכן הוא עובד כחוקר במחקר שמתקיים בנושא האיידס ונגיף ה-HIV מטעם המרכז לבקרת מחלות ומניעתן.
כאשר פרנסיס מציג את התאוריה שלו על כך שאיידס הוא מחלת מין שנגרמת על ידי נגיף, התאוריה סופגת מתקפה מגורמים שונים, בהם ה-CDC, שמסרבים לנסות להוכיח שהמחלה מועברת באמצעות הדם; במקביל הוא מותקף על ידי מדענים צרפתים ואמריקאים המתחרים בו על הקרדיט של גילוי הנגיף. בינתיים, מניין ההרוגים מטפס במהירות.
תמונת הסיום
הסרט מסתיים עם צילומים של משמרת נרות וצעדה בסן פרנסיסקו, ואחריו מונטאז' של תמונות של אנשים שחלו באיידס, חקרו את האיידס או ביצעו הסברה בקשר למחלה. ברקע מושמע השיר "The Last Song" של אלטון ג'ון. בין האנשים שמופיעים נכללים:
ביקורות
מרבית המבקרים שיבחו את יכולתם של אנשי הצוות בסרט לעבד את ספרו העמוס בפרטים ועובדות של שילץ, לכדי סרט דרמה קוהרנטי. באתר Rotten Tomatoes הסרט זוכה לדירוג של 100% על בסיס שמונה חוות דעת.
פרסים ומועמדויות
הסרט היה מועמד ל-14 פרסי אמי וזכה בשלושה מהם. כן היה מועמד לשני פרסי גלובוס הזהב (הסרט הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר), אך הפסיד בשתי המועמדויות. הסרט גם קיבל שבע מועמדויות לפרסי "CableACE" וזכה בפרס אחד (שחקן המשנה הטוב ביותר, איאן מקלן).
צבי הירש אורליאנסקי
הרב צבי הירש אורליאנסקי (ט' באב ה'תרכ"ד, 11 באוגוסט 1864 – י"ג באלול ה'ת"ש, 16 בספטמבר 1940) היה מגיד ברוסיה, אנגליה וניו יורק, כונה "סקידל ר מגיד".
ביוגרפיה
נולד בט' באב ה'תרכ"ד בעיירה בשם דובראוויא (מחוז סאקאלקא פלך גרודנה) לרבי יצחק, בצעירותו למד בישיבה שבעיר הורודנה, לאחר מכן למד בבילסק אצל ר' אריה לייב יעלין בעל יפה עיניים, בהמשך הגיע לבאדקע וקיבל התר הוראה מרב המקום ר' מלכיאל צבי טננבוים, משם הלך לעיירה סוויסלוץ' שם קיבל התר הוראה מרבי מאיר יונה ברנצקי מחבר הפירוש על ספר העיטור.
אוון שפיגל
אוון תומאס ספיגל (באנגלית: Evan Thomas Spiegel, נולד ב-4 ביוני 1990) הוא יזם אינטרנט אמריקאי אשר ייסד יחד עם בובי מרפי ורג'י בראון את חברת "סנאפצ'ט" בשנת 2011, ומשמש מנכ"ל החברה.
צבי הירש אורליאנסקי
ביוגרפיה
בגיל שבע עשרה התגורר בסוויסלוץ ושם התחיל לשמש כמגיד, בשנת תרמ"ג שימש כמגיד בעיר לונה, בחורף אותה שנה (ה'תרמ"א) נשא את שרה פייגל בת ר' נחמן יהושע ברקוביץ מסקידל.
אוון שפיגל
ספיגל נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, וגדל בבית נוצרי-אפיסקופלי.
צבי הירש אורליאנסקי
ביוגרפיה
החל מנישואיו לבת העיירה סקידל נקרא "סקידלר מגיד", והתחיל לשמש כמגיד נודד וביקר בעיירות רבות ונשא בהם מדרשותיו בעיקר בנושאי יישוב ארץ ישראל.
אוון שפיגל
לאחר הנפקת החברה שלו העריך מגזין "פורבס" את הונו ב-3.4 מיליארד דולר בשנת 2017.
האח הגדול עונה 3
האח הגדול עונה 3 היא העונה השלישית של תוכנית המציאות הישראלית "האח הגדול", והעונה הרביעית (כולל עונות ה-VIP) של התוכנית במצטבר שמשודרת בערוץ 2 (קשת). העונה שודרה החל מ-8 בדצמבר 2010, הגמר נערך ב־26 במרץ 2011 שבסופו ניצח הדייר ג'קי מנחם. את העונה הנחו ארז טל ואסי עזר.
צבי הירש אורליאנסקי
ביוגרפיה
בח' בתמוז ה'תרנ"ב הגיע לטלז ופגש שם את ר' אליעזר גורדון שהשתתף בדרשותיו והורה לישיבתו לשמוע מדרשותיו.
בשנת תרנ"ה עזב את רוסיה והיגר ללונדון שם התמנה על ידי הרב חיים זונדל מכבי לרב ומגיד של "חברת תורה" אותה הקים מכבי, לאחר ארבעה שנים (תרנ"ט) כיהן כרב ומגיד בבית כנסת "קאוונער שול" ולאחר שנתיים נבחר לרב ומגיד בעיר גלאזגו בהמשך עבר לעיר לידס שם שימש שנתיים כמגיד.