cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איל גבאי
מנכ"ל משרד ראש הממשלה
במהלך ליל הדיונים על תקציב המדינה ולאור העימות בין משרד הביטחון למשרד האוצר, הוביל גבאי לפשרה בין הצדדים, שאיפשרה את אישור התקציב לשנים 2011–2012 על ידי הממשלה. באופן דומה כאשר הדיונים בין צה"ל לבין משרד האוצר בעניין העלאת גיל הפרישה מצה"ל נקלעו למבוי סתום, גבאי נקרא לתווך בין הצדדים. לאחר שבמשך 6 שנים נגררה ההחלטה בדבר המשאבים לשם מעבר צה"ל לנגב, ולאחר שאף מבקר המדינה נדרש לעניין וקרא לראש הממשלה להתערב, נקרא גבאי להכריע גם בעניין זה. המלצתו בדבר הקצאת 19 מיליארד ש"ח (9 מיליארד מתקציב המדינה, 6 מיליארד ממינהל מקרקעי ישראל בגין הקרקע המתפנה ו-4 מיליארד מתקציב משרד הביטחון) לשם השלמת המעבר עד לשנת 2017 הובאה לדיון בממשלה ואושרה על-ידה.
בעניין גיוס בני ישיבות גבאי גיבש החלטה שמטרתה הייתה להכפיל בתוך חמש שנים את מספר המשרתים ולהביא לכך ששני שלישים מכל מחזור גיוס חרדי ישרת בצבא או בשירות אזרחי. הצבא, הסכים להחלטה שגובשה על ידי "ועדת גבאי" וזו אושרה על ידי הממשלה כמעט ללא התנגדות. עם זאת ההחלטה לא הייתה נקייה מביקורת: עמותת חדו"ש הגישה עתירה כנגד ההחלטה וטענה כי היא מביאה לפטור סיטונאי של חרדים משירות צבאי. עם זאת בג"ץ לא מצא לנכון לעצור את ביצוע ההחלטה ולא הוציא צו ביניים כנגדה.
גבאי עמד בראש שורה של ועדות ובניהן ועדת האיתור של יו"ר מפעל הפיס,; ועדות ליישום מסקנות ועדות חקירה בתחום המים ובתחום הטיפול במפוני גוש קטיף, ועדה להסרת חסמים לבניה למגורים וועדת התחרותיות ביחד עם חיים שני. באוגוסט 2011 מונה כחבר בוועדת טרכטנברג לבחינת פתרונות למצוקת יוקר המחיה במדינת ישראל בעקבות מחאת האוהלים ועמד בראש הצוות שעסק בנושאי הדיור, נושא אשר הצית את המחאה בראשיתה. ריבוי הוועדות בראשן עומד גבאי גרר ביקורת רבה, שהתמקדה בשאלה האם הממשלה משליכה לפיתחן של ועדות כל בעיה קשה והאם בידי גבאי הזמן לנהל את כל הוועדות הללו. היה מרכז ועדת שמגר (היועץ המשפטי לממשלה).
לאחר שנתיים בתפקידו, החליט גבאי לסיים את תפקידו והוא פרש ב-4 בספטמבר 2011.
ריבוי הנושאים, שהופקדו בידיו של גבאי על ידי ראש הממשלה והממשלה וריכוז הכוח העניקו לגבאי את התואר "הבורר". הוא דורג בשנת 2010 במקום השישי בדירוג מאה המשפיעים על הכלכלה הישראלית של מגזין TheMarker, תוך שהעיתונות טוענת כי הוא "האיש החזק ביותר בשירות הציבורי והשפעתו בתחומי המשק והחברה גדולה מזו של מרבית השרים".
פעילותו העסקית
משמש כיו"ר קרנות השתלמות למורים ולגננות, מאז 2012. בתקופת כהונתו, הוכפל הסכום המנוהל על ידי קרנות ההשתלמות לכ-30 מיליארד ש"ח. בתקופת כהונתו ביצעו הקרנות שורה של השקעות ריאליות מחוץ לבורסה, וביניהן: כניסה עם קיסטון לשליטה באגד, השקעה בחברת ההתפלה IDE עם כלל ביטוח, רכישת הזכויות לתמלוגים במאגר הגז תמר, השקעה בתחנת הכוח דליה אנרגיה, בחברת התשתיות מנרב ובחברת גו גלובל לצידה של אייפקס.
בתחילת שנת 2013, מונה למומחה כלכלי מטעם בית המשפט בתיק אי.די.בי.. גבאי התגלה כמומחה אקטיבי ביותר, שלא המתין לסופו של תהליך כדי לחוות עליו את דעתו, אלא התערב במשא ומתן של בעלי איגרות החוב מול איי די בי חברה לאחזקות ובעל השליטה, נוחי דנקנר מתוך מטרה להביא למקסימום החזר לבעלי החוב.
בספטמבר 2016 מונה ליושב ראש קרן הנדל"ן מגוריט. תפקיד בו שימש עד נובמבר 2017.
גבאי מונה גם כמשקיף מטעם בית המשפט המחוזי לחברת דואר ישראל, בשל החשש שלא תעמוד בתשלום חובותיה ולצורך ביצוע תוכנית הבראה בחברה. הוא לא היסס לתקוף את המדינה על התנהלותה, ואף הישווה התנהלות זו להתנהלות הטייקונים, שהתנערו מחברות בבעלותם. ב-2017 מונה לכהן כיושב ראש מועצת המנהלים של קופת חולים מאוחדת.
בקופת חולים מאוחדת
ב-2017 מונה לכהן כיושב ראש מועצת המנהלים של קופת חולים מאוחדת.
במהלך תפקידו, בוצעה הרכישה של רשת בתי החולים (חדרי הניתוח הפרטיים) בשנת 2018, הוכנסה טכנולוגיה של טיפול מרחוק באמצעות חברת הטכנולוגיה האמריקאית הנסחרת בארצות הברית: American Well ונרכש בית החולים הפרטי הגדול בישראל, בית החולים רפאל (באמצעות רשת מדיקה).
פעילות ציבורית
גבאי מונה ב-2014 כמשקיף מטעם בית המשפט המחוזי לחברת דואר ישראל, בשל החשש שלא תעמוד בתשלום חובותיה ולצורך ביצוע תוכנית הבראה בחברה. הוא לא היסס לתקוף את המדינה על התנהלותה, ואף הישווה התנהלות זו להתנהלות הטייקונים, שהתנערו מחברות בבעלותם.
קיבל הצעה מנפתלי בנט לכהן כמנכ"ל משרד ראש הממשלה עם כינון ממשלת ישראל השלושים ושש, אך העדיף להמשיך בתפקידו בקופ"ח מאוחדת.
גבאי תומך ומקדם מעבר של המשק הישראלי לסוף שבוע ארוך של שבת וראשון.
חיים אישיים
גבאי נשוי בשנית לעינת, פסיכולוגית קלינית. אשתו הראשונה נפטרה כשבתם הייתה בת שלוש. הוא אב לחמישה, מתגורר במודיעין-מכבים-רעות ומנהל אורח חיים דתי.
בזה נבבה
בזה נבבה (נולד ב-20 בדצמבר 1983) הוא רץ מרתון ישראלי עיוור, מאמן אתלטיקה ומורה לחינוך גופני.
חייו
נבבה נולד באתיופיה, עיוור מלידה. אביו, שראה שנולד לו ילד עיוור, נבהל ועזב את אמו של נבבה. נבבה עלה לישראל בגיל 7. הוא גר עם אמו בצפת ולאחר מכן למד בירושלים בבית חינוך עיוורים. לאחר שסיים את לימודי התיכון למד טכנאות קול ובזה הוא עוסק לפרנסתו.
נבבה החל לעסוק בספורט דרך עמותת אתגרים בירושלים. תחילת דרכו הייתה ברכיבה על אופני טנדם (אופניים לשני רוכבים). בהמשך החל להתאמן בריצות ארוכות, בהתחלה בליווי מתנדבים בלבד, ובהמשך גם בליווי מאמן ריצה מקצועי.
נבבה רץ בליווי מתנדב כאשר השניים קשורים זה לזה בגומייה במותן או בפרק היד. באפריל 2007 התמודד במרתון רוטרדם מתוך מטרה לעמוד בקריטריון האולימפי לקראת אולימפיאדת בייג'ינג. בשל תנאי מזג אוויר קשים פרשו רבים מקרב משתתפי המרתון. נבבה סיים את המירוץ במקום הראשון, בזמן של 3:22 שעות, 4 דקות יותר מהמינימום האולימפי. מכיוון שמועד זה היה ההזדמנות האחרונה לעבור את דרישות המינימום לאולימפיאדה זו, ותנאי מזג האוויר הקיצוניים לא ניתנו להשוואה הוגנת, ערער לוועד האולימפי פעמים רבות, ואפילו לבית המשפט הבינלאומי בהאג, כדי שיאפשרו לו לעמוד בקריטריון פעם נוספת. לבסוף הצליח להשיג הזדמנות נוספת לעמוד בקריטריון, ובאוקטובר 2007 השתתף במרתון אמסטרדם. הוא הגיע ראשון בין הרצים העיוורים ואף השיג את המינימום האולימפי לאולימפיאדת בייג'ינג כשחצה את קו הסיום לאחר 3 שעות ו-15 דקות, 5 דקות מהר מהמינימום. עם נבבה רצו עופר בן דור ובנו גיא בן דור, מתנדבי אתגרים. באולימפיאדת בייג'ינג הגיע למקום החמישי, כרץ העיוור המהיר ביותר בעולם, מתוך אלפי רצים עיוורים. כ-35 מטר לפני סוף המירוץ, שחרר בן דור את הגומייה ואפשר לנבבה לחצות את קו הסיום לבדו ולהיות הרץ העיוור הראשון שמסיים ריצה ללא עזרה.
כיום, עוסק נבבה בהוראת ספורט והנחלתו לנוער בתיכון מור מטרו-ווסט רעננה.
הופעות מתוקשרות
בזה השתתף ב-2004 כדוגמן בתצוגת אופנה תחת הכותרת "אני נכה וסקסי", ששילבה דוגמנים מקצועיים ודוגמנים נכים. כמו כן השתתף בסרטון פרסומת לבנק הפועלים העוסק במעורבות בקהילה ומציג ספורטאים חברי עמותת אתגרים.
הטלה (משחק)
הטלה (הטעם על ההברה הראשונה) או כדור-הטלה הוא משחק ילדים.
המשחק מצריך כדור טניס וקיר. המשתתפים עומדים בטור אל מול הקיר, במרחק של כשני מטרים ממנו. השחקן הראשון מטיל את הכדור אל הקיר תוך כדי ביצוע פעולה מסוימת: מחיאת כף, הנפת רגל והטלת הכדור מתחתיה, סיבוב במקום וכדומה. על המשחק שעומד אחריו לתפוס את הכדור.
יתר המשתתפים צריכים לחזור על הפעולה שביצע השחקן הראשון, לפי סדר העמידה. אם כל המשתתפים הצליחו בביצוע המטלה, או השחקן הראשון נכשל בתפיסת הכדור בעצמו, עובר התור לשחקן העומד מאחורי הראשון, ואילו השחקן הראשון תופס את מקומו בסוף התור. אם אחד המשתתפים נכשל בביצוע המטלה, ממשיך השחקן הראשון לכהן בתור ראשון.
שמות נוספים: ביצים (בהטעמה אשכנזית) על שם זה שלפעמים השחקנים מקבלים מן הכדור מכה בביצים
שבע על הקיר
משחק הטלת כדור טניס לקיר לשני משתתפים. במשחק שבע מטלות שונות, על שמן נקרא המשחק. בתיאור כאן מובאות 11 מטלות, אשר הצטברו כנראה במשחק במשך השנים.
המשחק כולל ביצוע מטלות תוך הכרזת שמן, ואלו הן: "לא כלום", "לא לזוז", "לא לדבר", "מחיאת כף", "כפליים" (מחיאת כף אחת לפנים ואחת מאחורי הגב), "יד ימין", "יד שמאל", "אל החזה", "שילוב אצבעות","גלגול" (של כפות היד זו סביב זו),"סיבוב" (השחקן מסתובב על עומדו).
לאחר ביצוע "קון" (סדרה מלאה של המטלות) קל, מבצעים "קונות" קשים יותר, בהם מוטלת מגבלה גורפת: איסור תזוזה, איסור דיבור וכן הלאה.
כישלון בביצוע משימה גורם להעברת הכדור לשחקן השני.
בירושלים ובפרבריה (אזור בית שמש ויישובי יהודה ושומרון השם שבע על הקיר מתייחס למשחק שבע-שש (מובא להלן).
שבע שש
גרסה נוספת של המשחק, הנקראת שבע-שש, הייתה פופולרית מאוד בין ילדים באמצע המאה ה-20, בעיקר בתל אביב. המשחק מתאים לכל מספר ילדים, וגם ילד יחיד יכול לשחק בו, אם כי ללא אלמנט התחרות.
מהלך המשחק
כל שחקן בתורו לוקח את הכדור ומתייצב מול קיר פנוי. השחקן מטיל את הכדור לפי סדר קבוע:
מי שהפיל את הכדור נפסל ויוצא מן המשחק. מי שמצליח לסיים את כל ההטלות בהצלחה בלי להפיל את הכדור מנצח.
סלמה ארגץ'
סלמה ארגץ' (טורקית: Selma Ergeç; נולדה ב-1 בנובמבר 1978) היא שחקנית ודוגמנית טורקייה-גרמנייה.
ביוגרפיה
ארגץ' נולדה בעיר האם בגרמניה לאב ממוצא טורקי ולאם גרמנייה. אביה היה רופא ואמה אחות. בשנת 1983 עברה המשפחה לעיר מרסין בדרום טורקיה, מאוחר יותר העתיקו את מגוריהם לאנקרה וב-1989 חזרו לגרמניה. ב-1995 סיימה ארגץ' את לימודיה בבית הספר בנורדריין-וסטפאליה, גרמניה.
ב-2001 הצטלמה לסדרה "Yarım Elma" של רשת NBC. ב-2003 החלה לקחת שיעורי משחק אצל השחקנית עליה אוזונאטגן. ב-2006 שיחקה בסרט הטורקי-אמריקאי "The Net 2.0". היא גם הפרזנטורית של המותג Selamlique, פרויקט זה זיכה אותה להצלחה עוד לפני ההשתתפותה בסדרה "הסולטאן". ב-2011, נבחרה ארגץ' לגלם את דמותה של חדיג'ה סולטאן, אחותו של הסולטאן סולימאן המפואר בסדרה ההיסטורית המצליחה "הסולטאן". השחקנית סיפרה שהתפקיד היה חשוב לא רק לקריירה שלה אלא גם ללבה ולנשמתה. בנוסף, היא שיחקה בסרטים "Sis ve Gece" ו"ימים ורוחות".
חיים אישיים
היא דוברת גרמנית, אנגלית, טורקית וצרפתית באופן שוטף. ארגץ' צמחונית.
ב-26 בספטמבר 2015, היא התחתנה עם בן זוגה קאן אוז. החתונה התקיימה בעיר הולדתה בגרמניה.
סטייה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
סעיף 48 (חוקת רפובליקת ויימאר)
סעיף 48 לחוקת רפובליקת ויימאר איפשר לנשיא, בנסיבות מסוימות, לנקוט באמצעי חירום ללא הסכמה מראש של הרייכסטאג. סמכות זו הובנה ככוללת תיקון "צווי חירום". סעיף זה איפשר לקנצלר אדולף היטלר, עם צווי חירום שהוציא הנשיא פול פון הינדנבורג, ליצור דיקטטורה טוטליטרית במהלך עליית המפלגה הנאצית לשלטון בתחילת שנות ה-30.
היסטוריה
עם תבוסתה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה, הכריז פיליפ שיידמן, מדינאי סוציאל-דמוקרט, על הקמת רפובליקה גרמנית סוציאליסטית, וראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית פרידריך אברט נבחר להיות נשיאה הראשון. הצעד הבא שננקט על מנת לייצב ולבסס את השלטון היה כינון חוקה, היא חוקת ויימאר. הממשלה אימצה את הנוסח של פרופסור הוגו פרויס, והחוקה נחתמה והתקבלה ב-11 באוגוסט 1919.
בתקופת שלטונו של אברט שרר תוהו ובוהו פוליטי כלכלי וחברתי. בעקבות הסכם ורסאי, סבלה גרמניה מהיפר-אינפלציה קיצונית בין 1921 ל-1923. ולאחר מכן בגלל סירובה לשלם לצרפת פיצויים על מלחמת העולם הראשונה השתלטו הצרפתים על חבל הרוהר החשוב לתעשייתה וכלכלתה של גרמניה עד 1925. בשל נסיבות אלו השתמש אברט בסעיף 48 ב-136 הזדמנויות שונות, בהן הפקדת ממשלות שנבחרו כדין בסקסוניה ובתורינגיה, כאשר אלה נראו חסרות סדר. והענקת מרחב פעולה ניכר לקנצלר וילהלם קונו על מנת להתמודד עם האינפלציה ועם עניינים הקשורים לרייכסמארק.
הבחירות הביאו לגדילה משמעותית בכוחן של המפלגות הקיצוניות, הן של הקומוניסטים והן, באופן דרמטי ביותר,של הנאצים, על חשבון מפלגות המרכז המתונות. וכך, גיבוש רוב פרלמנטרי הפך לקשה אף יותר עבור ברונינג. למעשה, רק כדי לנהל את הממשלה כרגיל הוא נאלץ לבקש מהינדנבורג להפעיל את סעיף 48 מספר פעמים בין 1930 ל-1932. גם הממשלות שלאחר ברונינג תחת הקנצלרים פרנץ פון פאפן וקורט פון שלייכר במהלך השנה הסוערת 1932 נאלצו לבקש צווי חירום נשיאותיים מהינדנבורג כאשר גם הם מצאו שבלתי אפשרי להשיג רוב פרלמנטרי כאשר המפלגות הקיצוניות בשמאל ובימין צברו כוח כה רב.
הפניות החוזרות ונשנות של ממשלות הרפובליקה לסעיף 48 במקום החקיקות המוסדרות דרך הפרלמנט סייעה לחתום את גורלה של רפובליקת ויימאר. בעוד שהבקשה הראשונה של ברונינג לצו חירום הייתה אולי עם כוונות טובות, השימוש בסעיף הפך יותר ויותר לשימוש לא בתגובה לשעת חירום ספציפית אלא כתחליף למנהיגות פרלמנטרית נעדרת. השימוש המופרז בצווי החירום הנשיאותיים והעובדה שהקנצלרים כבר לא היו אחראים בפני הרייכסטאג אלא בפני הנשיא, נטל כנראה חלק משמעותי באובדן אמון הציבור בדמוקרטיה החוקתית, שהוביל בתורו לעליית המפלגות הקיצוניות האנטי-דמוקרטיות.
השימוש הנאצי
ב-30 בינואר 1933, אדולף היטלר מונה לקנצלר. בהיעדר רוב ברייכסטאג, היטלר הקים קואליציה עם מפלגת העם הלאומית הגרמנית. זמן לא רב לאחר מכן, הוא הכריז על יציאה לבחירות ב-5 במרץ. כשבוע לפני מועד הבחירות, ב-27 בפברואר, שריפת הרייכסטאג פגעה בבית הפרלמנט בברלין. בטענה שהשריפה היא הצעד הראשון במהפכה קומוניסטית, הנאצים גרמו לנשיא הינדנבורג לחתום על צו שרפת הרייכסטאג.
על פי הצו, שהוצא על בסיס סעיף 48, ניתנה לממשלה סמכות לצמצם זכויות חוקתיות, לרבות חופש הביטוי, חופש העיתונות, הביאס קורפוס וחופש ההתאגדות. גם בוטלו הגבלות חוקתיות על חיפושים והחרמת רכוש. צו האש של הרייכסטאג היה אחד הצעדים הראשונים שהנאצים נקטו לקראת הקמת דיקטטורה חד-מפלגתית בגרמניה. עם כמה תפקידי ממשלה מרכזיים בידיהם ועם השעיית ההגנות החוקתיות על חירויות האזרח, הנאצים להפחיד ולעצור את התנגדותם, בפרט את הקומוניסטים. עקב השימוש בסעיף 48, לדיכוי זה הייתה חותמת של חוקיות.
הבחירות שהתקיימו לאחר מכן ב-5 במרץ העניקו לקואליציית הנאצים והDNVP רוב דחוק ברייכסטאג. אף על פי כן, הנאצים הצליחו לתמרן ולהעביר חוק ההסמכה ברוב של שני שלישים מהפרלמנט ב-23 במרץ 1933, ובכך למעשה ביטלו את סמכות הרייכסטאג והפקידו את סמכותו בידי הקבינט (למעשה, הקנצלר).
במהלך השנים השתמש היטלר בסעיף 48 כדי להעניק לדיקטטורה שלו חותמת של לגיטימיות חוקית. אלפי גזירותיו התבססו במפורש על צו האש של הרייכסטאג, ומכאן על סעיף 48. זו הייתה הסיבה העיקרית לכך שהיטלר מעולם לא ביטל רשמית את חוקת ויימאר, למרות שלמעשה היא הפכה לאות מתה עם העברת חוק ההסמכה.
לקחים
השימוש לרעה בסעיף 48 היה טרי בתודעתם של מנסחי חוקת גרמניה. לכן הם החליטו לרסן באופן משמעותי את סמכויותיו של הנשיא, עד כדי כך שהוא, בניגוד לקודמו בוויימאר, נחשב בעיקר תפקיד ייצוגי ולא ביצועי. כמו כן, כדי למנוע מממשלה להיאלץ להסתמך על צווי חירום נשיאותיים כדי להתנהל הם קבעו כי ניתן להדיח קנצלר מתפקידו רק באמצעות הצבעת אי אמון קונסטרוקטיבית. כלומר, ניתן להדיח קנצלר רק אם יורשו הפוטנציאלי כבר מקבל רוב.
סעיף 48 של חוקת ויימאר השפיע גם על מנסחי החוקה הצרפתית של הרפובליקה הצרפתית החמישית שסעיף 16 שלה מאפשר באופן דומה לנשיא צרפת לשלוט במצבי חירום באמצעות צווי חירום נשיאותיים. הסעיף הצרפתי, לעומת הגרמני, כולל אמצעי הגנה חזקים הרבה יותר מפני שימוש לרעה: הנשיא נדרש להתייעץ עם ראש הממשלה ונשיאי שני בתי הפרלמנט לפני הכרזה על צווי חירום; צווים אלה, בתורם, אינם יכולים לשמש להשעיית זכויות וחירויות האזרח, אלא נדרשים להיות מתוכננים מראש על מנת להחזיר את הכללים הרגילים של החוקה. מה שמונע שימוש בהם כתחליף לאמון הפרלמנטרי. סעיף 16 אוסר על פירוק האספה הלאומית, בעוד שהפרלמנט שומר על הזכות להגיש צווי חירום למועצה החוקתית, שבסמכותה לפסול אותם אם לא קיימים עוד התנאים הדרושים להפעלת הסעיף.
פרשנות
הניסוח של סעיף 48 לא הגדיר במדויק את סוג החירום שיצדיק את השימוש בו ולא העניק במפורש לנשיא את הסמכות לחוקק. עם זאת, סמכות חקיקה נשיאותית השתמעה בבירור, שכן הסעיף נתן במפורש לרייכסטאג את הסמכות לבטל את צו החירום ברוב רגיל. הסמכות הזו של הפרלמנט רמזה שצו יכול, בין אם בנוסחו המפורש ובין אם בהפעלתו, לפגוע בתפקודו החוקתי של הרייכסטאג.
סעיף 48 חייב את הנשיא להודיע מיד לרייכסטאג על הוצאת צו החירום ונתן לרייכסטאג סמכות לבטל את צו החירום. הרייכסראט, הבית העליון של הפרלמנט בו ישבו נציגי המדינות, כלל לא היה מעורב בתהליך. לפי סעיף 25 של החוקה במקרה ואכן הרייכסטאג מבטל את הצו, הנשיא יש יכולת להגיב בפיזור הרייכסטאג וקריאה לבחירות חדשות בתוך 60 יום.
סמל מין
סמל מין (או סמל סקס) הוא תואר הניתן לגבר או לאישה שפרסומם הוא גם או בעיקר כמוקד של משיכה מינית. רוב הגברים והנשים הזוכים לתואר זה עוסקים בתחומי עיסוק שיש בהם חשיבות למראה, ובמיוחד שחקנים ודוגמנים, אך סמלי מין רבים באים גם משורות הספורטאים והמוזיקאים ויש בהם אף סופרים, משוררים, פוליטיקאים ובעלי מקצוע נודעים אחרים.
היסטוריה של סמלי מין
סמלי מין גבריים הם תופעה מוכרת כבר מאז המאה התשע עשרה, כשדמויות עטורות הילה פרועה, אפלה ורומנטית כמו המשורר לורד ביירון והפסנתרן פרנץ ליסט נחשבו מושא תשוקה. רוב הנשים שזכו לתארים של סמלי מין אותה תקופה הופיעו על הבמה, ובמיוחד על במות לונדון ופריז.
התרחבות ניכרת בשורות סמלי המין ניכרה עם הופעת הראינוע, שהפיץ את מראם ואופן תנועתם של שחקנים הרבה מעבר למה שניתן היה להפיץ בהופעה חיה על הבימות. כבר בשנים הראשונות להתבססותו של הקולנוע, עוד טרם הופעת הקול, כבר נוצרו סמלי מין בולטים מאוד, שהבולט מביניהם היה רודולף ולנטינו. כוכבי קולנוע בולטים אחרים, שהפכו סמלי מין אותה תקופה היו גרטה גרבו, מרלן דיטריך, קלרה בואו, תידה בארה, ולצידם כוכבת מחזות הזמר ליליאן ראסל.
סמל המין הנשי המוכר ביותר בשנות החמישים ובתחילת שנות השישים הייתה מרילין מונרו, לא במעט בזכות מותה בגיל צעיר, שתרם לאיקוניזציה שלה. בשנים אלו הניבה הוליווד כמה סמלי מין נשיים בולטים, ובראש ובראשונה אליזבת טיילור, ולצידה גרייס קלי וג'יין מנספילד והדוגמנית בטי פייג', אך בלטו בה יותר, בתקופה זו, דווקא סמלי מין גבריים כמו מרלון ברנדו, ג'יימס דין, מונטגומרי קליפט, פול ניומן, גרגורי פק, סטיב מקווין, ואחרים. הדמות הגברית הבולטת של התקופה, עם זאת, הייתה דווקא של הזמר אלביס פרסלי. כוכבי זמר אחרים שהפכו סמלי מין של התקופה היו ג'ים מוריסון ומיק ג'אגר. בשנים אלו התעצם גם מספר סמלי המין האירופים, שזכו לפרסומם לא רק אחרי מעברם להוליווד (כמו במקרה אינגריד ברגמן או קרי גרנט). ניתן למנות עמם את אנה מניאני, סופיה לורן, ג'ינה לולובריג'ידה ומרצ'לו מסטרויאני מאיטליה, את קתרין דנב, אלן דלון וז'רר פיליפ הצרפתיים, ואת שון קונרי הבריטי. בלטה מעל כולם בתקופה זו בריז'יט ברדו, שהופעתה בעירום, סרטיה החושפניים ובמיוחד חייה הסוערים הפכו אותה לא רק סמל מין כי אם גם סמל התקופה. בדומה למונרו ולטיילור לפניה, וביתר תוקף, נדחקה הקריירה שבגללה זכתה לפרסום - המשחק - מפני השם שקנתה לה בזכות תשומת הלב הרבה שעוררו מעשיה, חייה ומאהביה המתחלפים תדירות וברדו הייתה סמל מין קודם כל בגלל הפרסום הרב לו זכתה, הרבה יותר מהדמויות שגילמה על מסך הקולנוע.
התהוותם של סמלי מין
סמלי מין רבים נוצרו בעקבות פרסום רב לו זכו בתקשורת ההמונים, ובמיוחד כאשר הפרסום היה קשור במיניות. כך, לדוגמה, זכה אלביס פרסלי לפרסום רב בזכות תנועות האגן שהפגין בזמן שירתו, וכוכבי קולנוע רבים אחרים תוארו כסמלי מין בזכות הופעתם מעורטלים או בלבוש חלקי בסרטים, כשדוגמאות לכך יכולים לשמש מרלון ברנדו ב"חשמלית ושמה תשוקה" או אנה מניאני ב"האורז המר". בין הגברים שהפכו סמלי מין בולטים אלו המתייחדים בגובהם, בכתפיהם הרחבות, בסמלי גבריות מובהקים של זמנם ובהתנהגות נמרצת ותקיפה. בין הנשים שהפכו סמלי מין בולטות בעלות עיניים גדולות, שפתיים חושניות ובייחוד חזה גדול.
לעיתים גם דמויות בדיוניות הופכות לסמלי מין, למשל הדמות בטי בופ שהופיעה בסרטים מצוירים בשנות ה-30 ונחשבת לאחת מהדמויות המונפשות הראשונות שהיו לסמל מין. לאחר מכן נודעה כסמל מין גם דמותה של ג'סיקה ראביט שהופיעה בסרט "מי הפליל את רוג'ר ראביט". גם תחום משחקי הווידאו מייצר לעיתים סמלי מין, אך בדרך כלל אלו לא פורצים את גבולות המיינסטרים. דוגמה היוצאת מכלל זה היא דמותה של לארה קרופט מסדרת משחקי המחשב טומב ריידר, שעלילותיה תוארו גם בסרטים "טומב ריידר" משנת 2001 ובסרט ההמשך "סוד החיים" משנת 2003. סרטים אלו גם ביססו את מעמדה של השחקנית אנג'לינה ג'ולי, שגילמה את לארה קרופט, כשחקנית מצליחה וכסמל מין.
דב רפל
ביוגרפיה
רפל נולד בוורשה שבפולין. הוסמך לרבנות בבית הספר תחכמוני בעירו, ולמד אצל ההיסטוריון מאיר בלבן. בשנת 1936, בגיל 20, עלה לארץ ישראל, ולבניו הסביר זאת יותר מ-60 שנים מאוחר יותר: בעקבות כך החביא את תעודת ההסמכה שלו, ופנה ללמוד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך לימודיו שם, קיבל שלוש מלגות הצטיינות מהן התקיים עד תום הלימודים, ולאחר מכן החל ללמד ב"בית צעירות מזרחי" בירושלים, שם הפכה אחת התלמידות לאשתו לעתיד - פנינה (פאולה) שטייגר, להם נולדו חמישה ילדים, ביניהם יואל רפל ונחמיה רפל.
בהמשך הוא לימד בבתי הספר מקוה ישראל ו"מוריה" בתל אביב-יפו. ב-1946 עבר לגור בקבוצת יבנה, שם ייסד את ישיבת כרם ביבנה ואת המכללה למורים שבגבעת וושינגטון - אותה ניהל במשך שנים רבות, וכן לימד בישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים. כן שימש במשך כ-30 שנים מרצה באוניברסיטת בר-אילן, בתחילה לפילוסופיה ובהמשך לפילוסופיה של החינוך, והקים בה את המחלקה ללימודי יסוד ביהדות, כמו כן הרצה באוניברסיטאות נוספות בעולם. בחייו פרסם כ-200 מאמרים מדעיים, וכ-20 ספרים, ביניהם יסודיים בתחומם, כמו "הוויכוח על הפלפול" ו"שבע החכמות".
נפטר בקבוצת יבנה ב-23 בדצמבר 2003.
קישורים חיצוניים
ממאמריו:
שבע בום
מהלך המשחק
המשחק מיועד לשני שחקנים ומעלה, המסודרים בסדר ויזואלי ברור, למשל סדר הישיבה. הקבוצה מונה את המספרים הטבעיים, כאשר על כל משתתף לנקוב בשמו של המספר הבא, אלא שחל איסור לבטא מספרים מסוימים: אין לבטא מספרים המכילים את הספרה שבע או מתחלקים בשבע ללא שארית. במקום לבטא מספרים אלו, יש לומר "בום". שחקן שמתבלבל יוצא מן המשחק והספירה מתחילה מחדש.
המשחק הופך בעייתי יותר, כמובן, כאשר נתקלים ברצף של מספרים המכילים את ספרה שבע, למשל התחום 70-79, בו צריך להגיד בום אחרי כל מספר.
לרוב ישנה הגבלת זמן מסוימת שמונעת מהשחקן לחשוב עמוקות לפני אמירת התשובה.
גיוון
כאשר השחקנים כבר אינם חושבים אלא זוכרים בעל פה את המספרים הבעייתיים, ניתן לגוון את המשחק.
ראיין קנדי
ראיין קנדי (באנגלית: Ryan Kennedy; נולד ב-6 בדצמבר 1982) הוא שחקן ודוגמן קנדי. תפקידו הבולט ביותר הוא כניק מקגילן בסדרת הטלוויזיה "טין סטאר".
ביוגרפיה
נולד בוויניפג וגדל באוקבנק בפרובינציית מניטובה שבקנדה. הבכור מבין שלושה בנים, אחיו הם אדם ומייקה קנדי.
כסף ורוד
כסף ורוד (מאנגלית: Pink money) הוא מונח המתאר את כוח הקנייה של קהילת הלהט"ב, לעיתים קרובות ביחס לתרומות פוליטיות. עם עלייתהּ של התנועה לזכויות הלהט"ב, הפך הכסף הוורוד משוק-שוליים לתעשייה משגשגת בחלקים רבים של העולם המערבי, כמו ארצות הברית והממלכה המאוחדת. ממחקריה של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בארצות הברית עלה כי הכנסה שנתית ממוצעת של משפחה הומוסקסואלית היא 50 אלף דולר בשנה, לעומת 35 אלף למשפחה הטרוסקסואלית ועל כן עסקים רבים מציעים שירותים מיוחדים ללקוחות להט"בים, ובכללם מועדוני לילה, חנויות, מסעדות ואפילו מוניות; שורשו של הביקוש לעסקים כאלה הוא באפליה הנוהגת על ידי מקצת מהעסקים המסורתיים. הכסף הוורוד ברחבי העולם נאמד ב-350 מיליארד ליש"ט, והוא מפוזר על פני מגוון מגזרים - בעיקר בידור ומוצרי צריכה.הכוח הכלכלי של הכסף הוורוד נתפס ככוח המיטיב עם הקהילה קהילת הלהט"ב, המייצר "זהות עצמית פיננסית" אשר מסייעת לפרטים בקהילה להרגיש חלק מקהילה שמעריכה אותם. אכן, 90% מההומוסקסואלים תומכים בעסקים המכוונים לכסף ורוד, ונמנעים מעשיית עסקים עם חברות הנודעות כמתנגדות לקהילה. אף על פי כן, ישנם מבקרים המותחים ביקורת על עסקים המתמקדים בכסף הוורוד, בטענה שעסקים אלה מבודדים את הקהילה מהחברה ופוגעים בזכויותיה. פעילי להט"ב המתנגדים לקפיטליזם מבקרים את המונח שלטענתם תורם ליצירת תרבות גאה צרכנית ולתלות בתאגידים כדי לקדם עבור זכויות להט"ב.
בשנת 2019, לאנשי להט"ב המוגדרים כמבוגרים ברחבי העולם היה כוח קנייה משולב של כ-3.7 טריליון דולר.
ארצות הברית
בארצות הברית נפוצים הכינויים "דולר ורוד" ו"דולר של דורותי". ההערכה היא השוק הלהט"בי האמריקני גלגל כ-641 מיליארד דולר בשנת 2006. זאת ועוד, רבים ממשקי הבית הללו נודעים על ידי דמוגרפים כ-DINK (.Dual (or double) income, no kids) - משקי בית המאופיינים בשיעור גבוה של הכנסה פנויה. בארצות הברית נמנים חברי הקהילה עם אחת מהקבוצות האמידות ביותר, עם שכר העולה על 50,000 דולר בשנה.
מספר תעשיות אמריקניות יצאו בקמפיינים פרסומיים המכוונים לקהילה; לדוגמה, חברת 'אמריקן איירליינס' הצליחה להגדיל את הכנסותיה מהשוק הלהט"בי מ-20 מיליון דולר ב-1994 ל-193.5 מיליון דולר ב-1999, לאחר שהקימה צוות המוקדש לשיווק בקרב הומואים ולסביות.
בפוליטיקה נתפס כסף ורוד כמעורר מחלוקת, בעיקר לאור לחץ שמפעילות קבוצות מסורתיות המקדמות ערכים מסורתיים והטרו-צנטריזם; לדוגמה, בשנת 1988 המועמד לנשיאות מייקל דוקאקיס התנער באופן גלוי מכסף ורוד במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית. ואולם, לאחרונה הפך כסף ורוד למקובל יותר, בעיקר כמקור חשוב לגיוס כספים של המפלגה הדמוקרטית; בשנת 2000 הסתכמה תרומת אנשי הלהט"ב לוועידת המפלגה לבדהּ ב-5 מיליון דולר, "סכום שמציב אותם במדרגה הראשונה של התורמים הדמוקרטים, יחד עם ארגונים, ועורכי דין". מועמדים חשובים כדוגמת ביל קלינטון, אל גור, ג'ון אדוארדס, ברק אובמה, הילרי קלינטון, הווארד דין, ג'ון קרי וג'ו ביידן השיקו קמפיינים ייחודים שפנו לקול הלהט"בי.
הממלכה המאוחדת
בממלכה המאוחדת שגור הביטוי 'הלירה הוורודה', ולעיתים אף נעשה שימוש במונח 'הלירה הכחולה' ביחס לשוק הלסבי. מעריכים כי השוק הלהט"בי הבריטי כמגלגל שישה מיליארד ליש"ט בשנה. בשנת 2001 ייצרו מספר חברות להט"ב מדבקות כחולות והדביקו אותן על גבי אלפי מטבעות ליש"ט אשר עדיין מצויים במחזור.
הלירה הוורודה נחשבת כאחראית למכירות הגבוהות של מספר מוצרים פופולריים בקרב חברי קהילת הלהט"ב, והדוגמה הבולטת לכך ביותר היא מכירות תקליטים של אייקונים להט"בים כגון מדונה, קיילי מינוג ושר. חברות גדולות רבות הבינו לאחרונה את כוחהּ הרב של הלירה הוורודה והחלו לשווק את מוצריהן ישירות לקהילת הלהט"ב בעזרת פרסום בעיתונות להט"ב. ביוני 2006 התכנסה ועידת שיווק מיוחדת בשם "הלירה הוורודה" בלונדון, וחברת המחקר לשיווק כינסה ועידה דומה בנובמבר 2006.
מנגד, ישנם קבוצות וארגונים בממלכה המאוחדת המתנגדים למה שהם מכנים "תהליך ההתכנסות לגטו", "קונפורמיזם" ו-"מסחור של הלירה הוורודה". עם ארגונים אלה נמנים: !OutRage, ה-NUS LGBT Campaign וה-Queer Youth Alliance.
צ'ארלי XCX
שרלוט אמה אייצ'יסון (נולדה ב-2 באוגוסט 1992), ידועה בשם הבמה שלה צ'ארלי XCX, היא זמרת-יוצרת בריטית. היא נולדה בעיר קיימברידג' במזרח אנגליה, וגדלה בסטארט היל, אסקס. בשנת 2008 החלה לפרסם את שיריה ברשת החברתית "מייספייס". בחלוף שנתיים חתמה חוזה הקלטות עם חברת התקליטים אסילום רקורדס, והוציאה לאור מספר סינגלים ומיקסטייפים בשנים 2011–2012.
בשנת 2015 צ'ארלי החלה לעבוד עם מפיקים שעובדים בקולקטיב "PC Music", לפתח זהות מוזיקלית חדשה, המזדהה עם זרמים וסגנונות מוזיקליים מיוחדים. בעת שעבדה על אלבומה השלישי הוציאה לאור את המיני-אלבום Vroom Vroom (2016), ואת המיקסטייפים Number 1 Angel ו-Pop 2 (2017). שני אלבומי האולפן הבאים שלה, Charli (2019) ו-How I'm Feeling Now (2020) זכו לשבחים. XCX עתידה להוציא את אלבומה החמישי, Crash, במרץ 2022.
ראשית חייה
צ'ארלי XCX נולדה ב-2 באוגוסט 1992, בעיר קיימברידג' שבאנגליה. אביה, ג'ון אייצ'יסטון, הוא יזם סקוטי ידוע-שם, ואמה, שגדלה באוגנדה למשפחה ממוצא הודי, עובדת כאחות בבית חולים מקומי. כנערה, גדלה בפרוורי האזור, בעיירה סטארט היל באסקס, ולמדה בבתי הספר המקומיים. היא נהגה לשמוע להאנתה שירי פופ של בריטני ספירס ושל להקת הספייס גירלז. בגיל 14 החלה לכתוב שירים דוגמת "Fish and Chips Shop".
בגיל 14 שכנעה שרלוט את הוריה לממן עבורה את העלויות להקלטת האלבום הראשון שלה, 14. בתחילת שנת 2008 החלה להוציא לאור ברשת החברתית "Myspace" כמה משירי האלבום ואת גרסאות הדמו שלהם. כששמע אחד ממנהלי רשת המועדונים הלא-חוקית במזרח לונדון, הזמין אותה להופיע תחת שם הבמה שנתן לה, צ'ארלי XCX. הוריה תמכו ואף השתתפו בחלק מהמסיבות שאורגנו, חרף האיסור המשפטי עליהן. בשלהי 2008, בעוד ש-14 לא פורסם באופן מסחרי, היא פרסמה את הסינגל "!Franchesschaar!" ואת מסלול האיי-סייד הכפול "Emeline"/"Art Bitch", בהוצאת חברת התקליטים "Orgy Music". בגיל 18 עברה ללונדון כדי ללמוד לתואר באומנויות בבית הספר המקומי, אך לבסוף פרשה במחצית השנה השנייה.
2009–2013: תחילת הקריירה ו-True Romance
בשנת 2010 חתמה צ'ארלי עם חברת התקליטים אסיילום רקורדס חוזה הקלטות. בד בבד האי סיימה את לימודיה בבית הספר, וטרם מצאה לעצמה סגנון מוזיקה מועדף. לטענתה, כנערה שנאה מוזיקת פופ, לכן שיריה הראשונים בוצעו בסגנון ראפ. היא עברה ללוס אנג'לס, שם נפגשה עם כמה מפיקים שהציעו לה להוציא לאור שירים שכתבו במרוצת השנים. היא לא שבעה רצון מרוב השירים, עד שלבסוף נפגשה עם אריאל רכטשאיד שכתב עבורה את הסינגל "Stay Away". בתחילת שנת 2011 שרה בסינגל של אלכס מטריק, "End of the World". בנובמבר הוציאה לאור את הסינגל השני שלה "Nuclear Seasons".
לצד יצירותיה המוזיקליות שעובדו על ידי רכטשאיד, צ'ארלי עבדה בד בבד עם המפיק השוודי פטריק ברגר. יחדיו הם כתבו את השירים "You're the One" ו-"I Love It". בשל בעיות סאונד "I Love It" לא יצא לאור באופן מסחרי על ידי XCX. אולם בשנת 2012 הקליט הצמד השוודי איקונה פופ מחדש את השיר ופרסמו אותו כסינגל הכולל את קולה של צ'ארלי. גרסה זו הפכה ללהיט בינלאומי; הוא ניצב בפסגת מצעד הסינגלים הבריטי, והגיע למקום השני והשביעי במצד המדיה פורסט הישראלי והבילבורד הוט 100 האמריקאי בהתאמה. ביוני פרסמה את השיר "You're the One" מתוך במיני-אלבום הראשון שלה הנושא את אותו שם. בינואר 2013 פרסמה את השיר "You (Ha Ha Ha)" והכריזה על מועד יציאת אלבום האולפן הראשון שלה. במרץ יצא הסינגל השני מתוכו, "What I Like". האלבום True Romance יצא לאור באפריל אותה השנה, וזכה לשבחים מפי מבקרי המוזיקה העכשווית. הוא הגיע למקום ה-85 במצעד האלבומים הבריטי, למקום החמישי במצעד אלבומי ה-Heatseekers ולמקום ה-11 במצעדי ה-ARIA.
2013–2015: פריצת הדרך ו-Sucker
צ'ארלי XCX החלה לעסוק במלאכת הכתיבה של אלבומה השני במחצית שנת 2013. לימים סיפרה כי התלבטה רבות היכן להקליט את אלבומה השני; תחילה חפצה לנסוע להודו, ואחר כך הודיעה לקהל המעריצים שלה כי הקלטות האלבום יבוצעו בצרפת. אולם לבסוף, בעצת המפיק שעבד עמה, היא הקליטה את האלבום בשוודיה. Sucker אופיין בסגנון פאנק רוק. מתוך האלבום יצא השיר "Mow That Lawn", אותו XCX ביצעה לראשונה בהופעה חיה בפסטיבל אילוסאארירוק בפינלנד.
בשלהי 2013 יצא הסינגל המוביל של Sucker, "SuperLove". הוא הגיע למקום ה-62 במצעד הסינגלים הבריטי, והיה לשירה הראשון של צ'ארלי שנכנס למצעד הזה. בד בבד לכתיבת האלבום, היא נפגשה עם מפיקים נוספים דוגמת רוסטאם באטמנגליג', ומפייר ויקנד ודוקטור לוק. ביומנה כתבה כי אומנם סגנונה המוזיקלי עדיין פופ, אך לאלבום יש סממנים פמיניסטיים ווקאליים. לבסוף "SuperLove" לא נכלל באלבום, בטענת חברת התקליטים שהוא אינו מספיק מיינסטרים.
בתחילת 2014 היא השתתפה בשירה של הראפרית האוסטרלית איגי אזליה, "Fancy". הוא הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 – שירן הראשון של שתי הזמרות שנכנס למצעד זה. באותה שנה התעסקה XCX בעיקר בכתיבת שירים עבור זמרים אחרים. היא כתבה את "Beg for It" עבור אזליה, וחומרי הופעה לריהאנה, סקיי פררה וגוון סטפאני. ביוני 2014 הוציאה את השיר "Boom Clap", כסינגל המוביל של פסקול הסרט "אשמת הכוכבים". "Boom Clap" הגיע בשיאו למקום השמיני בבילבורד הוט 100, ולמקום השישי במצעד הסינגלים הבריטי. בנוסף, הוענק לו על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי תואר פלטינה. בדצמבר אותה השנה פורסם האלבום השני של הזמרת, Sucker. הוא הגיע למקום ה-28 בבילבורד 200 ולמקום ה-15 במצעד האלבומים הבריטי. בראיון ל-Popjustice שהתקיים ביוני, היא הצהירה שסיימה את מפגשי הכתיבה וציפתה שהקלטות האלבום יסתיימו עד סוף יולי. באוגוסט הוכרז על יציאת Sucker באוקטובר, יחד עם הסינגל המוביל "Break the Rules". היא אמרה שהשיר יצא בערך אחרי שהכינה את אלבום הפאנק שלה בשוודיה. תאריך האלבום נדחה עקב הצלחתו של "Boom Clap", והוא יצא לאור בדצמבר 2014 באמריקה הצפונית ופברואר 2015 באירופה. הוא הופיע לראשונה במקום ה-28 במצעד הבילבורד 200, מה שהפך אותו לאלבומה הראשון של צ'ארלי XCX שנכנס למצעד, והמקום ה-15 במצעד האלבומים הבריטי. הסינגל השלישי מתוך האלבום, "Doing It", בהשתתפות הזמרת-יוצרת הבריטית ריטה אורה, יצא לאור בפברואר והגיע בשיאו למקום השמיני במצעד הסינגלים הבריטי.
צ'ארלי XCX הייתה למופע החימום של קייטי פרי בלג האירופאי של "Prismatic World Tour", תוך שהשתתפה בהופעות שהתקיימו בממלכה המאוחדת, שם הופיעה לצד אמנית ה-R&B טינשיי עם השיר "Drop That Kitty" של הראפר טיי דולה סיין. במאי 2015, הוציאה צ'ארלי XCX את "Famous", כסינגל הרביעי מ-Sucker. קליפ נלווה עבור השיר הופץ במרץ, והוא דורג על ידי טיים ופיצ'פורק כקליפ הפופ החמישי וה-19 הטוב ביותר של השנה, בהתאמה. ביולי ואוגוסט 2015, צ'ארלי XCX יצאה לסיבוב הופעות שהתקיים ביחד עם ג'ק אנטונוף. היא הודיעה ב-21 באוגוסט כי "מסיבות אישיות", שלב שני מתוכנן של הסיבוב לא ייצא לפועל.
2015–2018: Vroom Vroom, Number 1 Angel ו-Pop 2
בריאיון ביולי 2015, הצהירה צ'ארלי XCX שהיא עובדת על אלבומה השלישי ותיארה אותו כ"דבר הפופי והאלקטרוני ביותר" שהיא עשתה אי פעם. המפיקה הסקוטית סופי, יחד עם בלאדפופ וסטארגייט, אושרו כמעורבים בהפקת האלבום. באוקטובר 2015, ביצעה צ'ארלי XCX לראשונה את השיר החדש "Vroom Vroom" בתוכנית הרדיו של Beats 1, וטענה שזה יהיה השיר הראשון שהופץ מאלבום האולפן השלישי שלה. ב-23 בפברואר 2016, הוכרז שהיא הקימה חברת תקליטים פופ ניסיונית חדשה, ורום ורום רקורדינגס, ושהיא תוציא מיני-אלבום בשם Vroom Vroom ב-26 בפברואר 2016. שיר הנושא הופץ באופן רשמי באותו היום. השיר השני שהופץ מהמיני-אלבום, ששמו "Trophy", קיבל את ההשמעה הראשונה שלו בתוכנית Beats 1 של זיין לואו באותו הערב. כמו כן, הוכרז שהיא גם תנחה את תוכנית Beats 1 משלה מדי שבועיים. Vroom Vroom הופקה בעיקר על ידי סופי כטיזר לאלבום האולפן השלישי שלה. סוגת האוונט-פופ, שאפיינה את המיני-אלבום סימנה שינוי חד מהסוגה שאפיינה את אלבומה הקודם של צ'ארלי XCX. הקליפ של השיר "Vroom Vroom" יצא לאור ב-22 באפריל 2016 באפל מיוזיק.
ביולי 2016, פורסם כי המפיק הבריטי איי. ג'י. קוק, מייסד חברת התקליטים PC מיוזיק , הפך למנהל הקריאייטיב של צ'ארלי. ב-28 באוקטובר יצא הסינגל המוביל מאלבומה השלישי, "After the Afterparty". יומיים לאחר מכן, יצא לאור קליפ נלווה. הוא הגיע למקום ה-29 במצעד הסינגלים הבריטי, וקיבל את תואר הכסף מטעם איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI). ב-8 בפברואר 2017, היא ביצעה אותו ב-, יחד עם שיר חדש בשם "Bounce", בהשתתפות קיארי פמיו פמיו. היא אמרה בריאיון שהתקיים באותו החודש שהקלטות האלבום הסתיימו והוא תוארך לצאת בספטמבר. ב-10 במרץ 2017, הוציאה צ'ארלי XCX את המיקסטייפ, Number 1 Angel, שכלל את השתתפותם של מוזיקאיות כדוגמת מו, ריי, סטארה, אופי , אברה וקאפקייק  והופק בעיקר על ידי אמנים מ-PC מיוזיק כדוגמת איי. ג'י. קוק, איזיפאן והפקה נוספת של סופי.
ב-17 במרץ 2017, הוציא מורה מאסה את הסינגל שלו "1 Night", שכלל שירה של צ'ארלי XCX. ב-26 ביולי 2017, הוציאה צ'ארלי XCX את "Boys", יחד עם קליפ בבימויה שכלל צוות שחקנים שהורכב מידוענים ממין זכר, כדוגמת ג'ו ג'ונאס וברנדון יורי; הוא הגיע למקום השני ברשימת 25 המובילים ביוטיוב ב-27 ביולי, וצבר כמעט שני מיליון צפיות תוך פחות מ-24 שעות. ב-6 באוגוסט, הופיעה צ'ארלי XCX בפסטיבל המוזיקה של לולהפלוזה 2017. ב-20 באוגוסט 2017, רוב אלבום האולפן השלישי של צ'ארלי XCX הודלף ושאר הרצועות דלפו בשנה שלאחר מכן. הדלפתו הובילה לביטולו הרשמי וצ'ארלי XCX הודיעה שבכוונתה להקליט אלבום חדש במקום.
ממאי 2018, צ'ארלי XCX החלה להופיע בסיבוב ההופעות "Reputation Stadium Tour" כמופע חימום לצד קמילה קביו. מאז, היא הוציאה כמה סינגלים. ב-31 במאי, היא הוציאה את "", שבוצע לראשונה בהופעה הראשונה שהתקיימה במסגרת סיבוב ההופעות של סוויפט. ב-29 ביוני, היא הוציאה את הסינגלים "Focus" ו-"No Angel". ב-27 ביולי היא הוציאה את הסינגל "Girls Night Out", שבוצע בעבר בהופעה חיה והודלף ב-2017.
2018–2020: Charli ו-How I'm Feeling Now
ב-5 באוקטובר 2018, הוציאה צ'ארלי XCX את הסינגל "1999" עם האמן הדרום אפריקאי-אוסטרלי טרוי סיון, כסינגל המוביל מאלבומה השלישי, Charli. השיר הגיע למקום ה-13 במצעד הסינגלים הבריטי והפך לסינגל העשירי של צ'ארלי XCX ב-40 העליונים וגם לשירה הראשון שדורג ב-15 העליונים מאז 2015. הקליפ של "1999" יצא לאור ב-11 באוקטובר ובכיכובם של צ'ארלי XCX וסיון, עם התייחסויות שונות לתרבות הפופ של שנות ה-90. צ'ארלי XCX השתתפה באלבום האולפן השלישי של מו, Forever Neverland, בשיר "If It's Over".
ב-16 במאי 2019, הוציאה צ'ארלי XCX את הסינגל השני מ-Charli, "Blame It on Your Love", בהשתתפות הזמרת והראפרית ליזו. השיר נכתב בלוס אנג'לס והופק על ידי סטארגייט עם הפקה נוספת של אי. ג'י. קוק ואיזיפאן. אלמנטים מ-"Blame It on Your Love" נלקחו מהשיר "Track 10", שנכלל במיקסטייפ Pop 2 מ-2017. ב-25 במאי, צ'ארלי XCX השתתפה בשבוע הרדיו הגדול של BBC רדיו 1. ב-30 במאי היא ביצעה שיר חדש עם כריסטין והקווינס בשם "Gone" בפרימוורה סאונד בברצלונה. ב-30 במאי, שיתפה פעולה עם דיפלו והרב פאג'ז בשיר "Spicy". ב-3 ביוני היא חשפה שהקליטה שיר נוסף ל-Charli עם טרוי סיון והדבר היה לשיתוף הפעולה השני שלהם יחד, לאחר "1999". השיר הזה, שהתגלה מאוחר יותר בשם "2099", בוצע בהופעה חיה לראשונה בפסטיבל גו וסט ב-6 ביוני בווילטרן בלוס אנג'לס. ב-7 ביוני, הוציאה צ'ארלי XCX את "Dream Glow" עם ג'ין, ג'ימין וג'ונגקוק מ-BTS עבור הפסקול ל-BTS World.
פרטים נוספים אודות Charli נחשפו באמזון ב-13 ביוני. ב-17 ביולי, "Gone" הופץ כסינגל השלישי מהאלבום. הסינגל השיווקי הראשון, "Cross You Out" בהשתתפות סקיי פררה, הופץ ב-16 באוגוסט, ואחריו הסינגלים השיווקיים הנוספים: "Warm", בהשתתפות חיים, ב-30 באוגוסט; "February 2017", בהשתתפות קלייר ויאג'י, ב-6 בספטמבר; ו-"2099", בהשתתפות טרוי סיון, ב-10 בספטמבר. האלבום יצא ב-13 בספטמבר על ידי אסיילום ואטלנטיק רקורדס.
ב-13 בינואר 2020, השתתפה צ'ארלי XCX בשיר "We Are Born to Play" של גלנטיס, ששימש כשיר הנושא של פארק השעשועים היפני "Super Nintendo World". בחודש שלאחר מכן, השתתפה ב-"Ringtone" של 100 גס ביחד עם קרו קרו בוניטו וריקו נאסטי. במהלך מגפת הקורונה הכריזה על אלבום חדש בשם How I'm Feeling Now באפריל 2020. לאחר מכן, היא הוציאה את הסינגלים "Forever", "Claws" ו-"I Finally Understand". How I'm Feeling Now יצא לאור ב-15 במאי 2020. האלבום נכתב והוקלט בטווח של שישה שבועות במהלך ההסגר שאירע במגפת הקורונה. היא השתמשה בפלטפורמות החברתיות שלה כולל אינסטגרם כדי לתקשר עם מעריצים בזמן הקלטות האלבום, ופרסמה וריאציות שונות של מילים, עטיפות סינגלים ודגימות קול, שניתן להצביע עליהן, כשהפופולריות ביותר הן אלה שהיא הוציאה באופן רשמי. לפי Metacritic, האלבום מדורג ביחד עם Pop 2 בתור הפרויקט המוערך ביותר של צ'ארלי XCX.
2021–הווה: Crash
בתחילת פברואר 2021, המוזיקאי נו רומא מחברת התקליטים דירטי היט הכריז שהוא עובד על רצועה בהשתתפות צ'ארלי XCX יחד ה-1975. ב-19 בפברואר היא השתתפה בגרסה חדשה של רצועה בשם "CHARGER" של האמן הבריטי-קנדי ELIO. בסרטון טיקטוק שפורסם ב-16 במרץ, היא חשפה שהיא עובדת על אלבום האולפן הבא שלה, ואמרה שהיא "מרגישה שיש לה השראה". היא גם הצהירה בציוץ מיוני 2020 שהאלבום הבא שלה יהיה האלבום האחרון שלה עם חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. ב-2 בספטמבר, "Good Ones" הופץ כסינגל המוביל מאלבומה החמישי, Crash. סינגל שני, "New Shapes", בהשתתפות כריסטין והקווינס וקרוליין פולצ'ק, הופץ ב-4 בנובמבר. יחד עם יציאת הסינגל, הכריזה צ'ארלי XCX באופן רשמי על אלבום האולפן החמישי שלה, בשם Crash, שייצא לאור ב-18 במרץ 2022.
בית הספר גרוטון
בית הספר גרוטון (באנגלית: Groton School) הוא פנימייה אפיסקופלית יוקרתית בגרוטון, מסצ'וסטס ובו לומדים רבים מבני ובנות המשפחות המיוחסות של החוף המזרחי בארצות הברית.
היסטוריה
בית הספר נוסד ב-1884 על ידי אנדיקוט פיבודי, כומר אפיסקופלי ובן לאחת מאותן משפחות בולטות של מסצ'וסטס, שאף שימש כמנהלו עד 1940. פיבודי שכנע את הנדבן עמוס אדמס לורנס שיש צורך בהקמתו של בית ספר פרטי חדש כדי לחנך את בני האליטה המפונקים. לורנס תרם את האדמה שעליה הוקם בית הספר ובעזרת תמיכתם של אישים בולטים כתיאודור רוזוולט וג'יי. פי. מורגן גויסו תרומות בסך 500,000 דולר, שהבטיחו את הקמת בית הספר.
שיטת החינוך שנהגה בגרוטון הייתה ספרטנית וקשוחה. מטרתו המוצהרת הייתה שילובם של בוגריו בשירות המדינה. מטרה זו באה לידי ביטוי במוטו של בית הספר: Cui Servire Est Regnare ("עבורם לשרת הוא למשול"). אכן בין בוגריו המפורסמים הרבים של בית הספר נמנו מספר מושלים, חברי הקונגרס של ארצות הברית על שני בתיו, חברי קבינט, שגרירים ופקידים בכירים בזרועות הממשל השונות. בוגר אחד של בית הספר, פרנקלין דלאנו רוזוולט, היה לנשיא ארצות הברית.
כיום לומדים בבית הספר כ-350 תלמידים ותלמידות בכיתות ח' עד י"ב.
הנה אני בא
הנה אני בא הוא פזמון שביצעה להקת הדג נחש. השיר נכתב והולחן על ידי חבריה ויצא לאור בשנת 2006, כחלק מאלבום האולפן הרביעי של הלהקה, בעזרת הג'אם.
רקע
הדג נחש החלה את פעילותה כלהקה בירושלים. במשך הזמן עזבו כל חבריה את העיר, פרט לסולן הלהקה שאנן סטריט.
השיר נכלל באלבומה של הלהקה בעזרת הג'אם. הוא הגיע למקום השני במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת התשס"ו (2006) של גלגלצ ולמקום ה-20 במצעד השנתי של רשת ג'. גרסה נוספת לשיר יצאה בשיתוף פעולה עם תוכנית הטלוויזיה ארץ נהדרת, והוקדשה לבחירות לכנסת השבע עשרה.
כשנתיים לאחר הוצאת השיר, שולבו קטעים ממנו בסרט אל תתעסקו עם הזוהן, לצד קטעים אחרים משירים של הלהקה. כן שולב השיר בטריילר של הסרט. "הנה אני בא" הפך לשיר המזוהה עם הסרט, וצופים בארצות הברית למדו לצעוק את השורה "הנה אני בא" בעברית ברגעים המתאימים.
תוכן השיר
בשיר מתח בין שני קצוות: המעבר בין ירושלים, שהיא העיר בה גדל הדובר, המאופיינת באווירה דתית ורגועה, לעומת תל אביב, המאופיינת באווירה ליברלית ותוססת.
בבית הראשון של השיר הדובר משבח את עירו ירושלים. בהמשך הבית הוא מזכיר חסרונות של העיר ותהליך הידרדרות שעברה. הוא מתאר אותה כ"אפור, משעמם ואין ים". במשך שלוש שנים הוא מתלבט אם לעזוב אותה, עד שלבסוף הוא מחליט לעבור לתל אביב.
הדובר נהנה מיתרונותיה של תל אביב. הוא משבח את הנהנתנות שבה, אך כעבור זמן לא רב הוא מחליט לחזור בחזרה לירושלים, ומציין בין חסרונות העיר תל אביב גורמים כגון רעש, לחות ועלות שכר הדירה בעיר. לאחר שלוש שנים של התחבטויות הוא מחליט לחזור לירושלים.
בבית השני מהלל הדובר את העיר ירושלים, המכונה בפיו "כפר". הרוגע והשקט בעיר מיטיבים עימו. עם זאת, בסוף השיר הדובר מחליט לעזוב שוב את ירושלים לעבר תל אביב.
אמיר גילת
אמיר גילת (נולד ב-2 בינואר 1963) הוא עיתונאי, דובר ויועץ תקשורת ישראלי. בשנים 2014-2010 כיהן כיו"ר רשות השידור.
ביוגרפיה
גילת נולד בחיפה. בעל תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ולימודי אפריקה ותואר שני במזרחנות ומדעי המדינה שניהם מאוניברסיטה העברית בירושלים. את הדוקטורט בנושא "צמיחתה של העיתונות המקומית הממסדית בחיפה (1950-1975)", עשה תחת הנחייתם של עוז אלמוג ומוטי גולני, במסגרת החוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה.
גילת עבד במשך כ-20 שנה בעיתון "מעריב", בו שימש כתב בחיפה והצפון, והיה ראש המערכת של האזור. באחת מכתבותיו שהתפרסמה בתחילת שנת 2000 במוסף "סופשבוע", חשף את מחקרו השנוי במחלוקת של תדי כץ, בו נטען שחיילי צה"ל מחטיבת אלכסנדרוני ביצעו טבח בכפר טנטורה ב-1948. בעקבות החשיפה נפסלה העבודה על ידי האוניברסיטה, ואילו כץ נתבע לדין, ובהתאם להסכם פשרה התנצל וחזר בו מההאשמה על הטבח. בינואר 2005 פוטר מהעיתון "מעריב" יחד עם כ-50 עיתונאים ועובדים אחרים, במסגרת תוכנית קיצוצים שערך העיתון.
גילת היה ממייסדי מהדורת החדשות המקומית של חברת הטלוויזיה בכבלים מת"ב בחיפה ובמשך כ-10 שנים ערך והגיש את התוכנית "עדשה מקומית", במקביל לימד בחוג לתקשורת באוניברסיטת חיפה. במרץ 2005 התמנה ליועצו של שר האוצר בנימין נתניהו. בסוף 2005 מונה לראש מערך התקשורת, ההסברה והדוברות של אוניברסיטת חיפה, ללא מכרז. לאחר שהמינוי הוגדר כ"משרת אמון". בדצמבר 2007, היה גילת אומר להתמנות למנכ"ל הקבוצה שהקימה חברת מנו ספנות, שהתמודדה במכרז על תחנת הרדיו האזורי בחיפה. המינוי לא ייצא לפועל לאחר שהקבוצה לא זכתה במכרז.
בנובמבר 2009 ביקש ראש הממשלה נתניהו למנות את גילת לתפקיד יו"ר רשות השידור, אך השר יולי אדלשטיין, שהיה ממונה על הרשות, החליט למנות את איש העסקים אמנון דיק. זאת לאחר שמינויו של גילת לא אושר בוועדה לבדיקת מינויים בחברות ממשלתיות. אמנון דיק לא מונה לבסוף לתפקיד ונתניהו שוב ביקש, ביוני 2010, למנות את גילת. עם זאת, המינוי עוכב לאחר שהוועדה לבדיקת מינויים בחברות ממשלתיות ביקשה עוד "הבהרות" באשר לגילת. בינתיים אישרה הממשלה, ב-12 ביולי 2010, את מינוי גילת לחבר מליאת רשות השידור. במקביל תנועת אומ"ץ פנתה במכתב ליועץ המשפטי לממשלה ולעו"ד שפניץ' יו"ר הוועדה לבדיקת מינויים, במחאה על הכוונה למנות את גילת, בטענה כי "הוא אינו יכול לשמש בתפקיד זה - הן משום ששימש דוברו של נתניהו ויש לו היכרות אישית עמו, והן משום שהוא חסר הכישורים הניהוליים הנדרשים לתפקיד רם דרג מעין זה". ב-18 ביולי אישרה לבסוף הממשלה את מינויו.
גילת היה היושב ראש הראשון של רשות השידור שכיהן בשכר מלא, על פי חישוב של משכורת סגן שר (כ-41 אלף שקל בחודש ברוטו). ביולי 2011 דרשה אגודת העיתונאים את פיטוריו של גילת, בעקבות מינויו של מיכאל מירו למנהל "קול ישראל". לטענת האגודה, המהלך היה כרוך בהטיית מכרז תוך התערבות לשכת ראש הממשלה. באוגוסט 2011, הוביל גילת מהלך של אישור תקציב פעילות הרשות בו הוחלט על השקעה של פחות מ-2% בהפקות מקור, במקום 33% על פי חוק הרשות. ביוני 2013 פנתה דוברת הרשות למבקר המדינה, בבקשה לקבלת צו הגנה כחושפת שחיתויות והתלוננה על מסכת התנכלויות שמבצע בה לטענתה גילת.
באוגוסט 2014, עם התחלת הרפורמה ברשות השידור, נמסר שגילת יסיים את תפקידו כיו"ר הרשות.
עם סיום תפקידו כיו"ר רשות השידור, הקים גילת את NOWTV, מיזם טלוויזיה אינטרנטי שמטרתו להפיק תוכן שיווקי.
חיים אישיים
גילת מתגורר בחיפה, נשוי ואב לשניים.
כריסטיאן לובוטן
כריסטיאן לובוטן (בצרפתית: Christian Louboutin; נולד ב-7 בינואר 1964) הוא מעצב אופנה צרפתי. ידוע בעיקר בעקבות נעלי הסטילטו (עקב גבוה וצר) עם הסוליה האדומה שהפכה לחותם האישי שלו.
בתחילת דרכו
לובוטן נולד וגדל ברובע השנים-עשר של פריז, בנם היחיד של רוג'ר, שעסק בריהוט ובבניית שידות, ואיירין, עקרת בית. ללובוטן יש שלוש אחיות והוא סיפר בראיון בשנת 2012 שבילדותו חשב שהוא מאומץ כי לא דמה לשאר בני משפחתו. לאחר מכן גילה שאביו הביולוגי אכן היה מצרי ואמו ניהלה רומן. לובוטן גורש מבית הספר 3 פעמים ולאחר מכן החליט לברוח מהבית בגיל 12 ובנקודה זו הרשתה לו אמו לגור אצל חבר.
קריירה
לובוטן טוען שהאהבה שלו לנעליים החלה ב-1976 כאשר ביקר במוזיאון לאומנויות בפריז, המוזיאון נסגר ב-2003 והאומניות שבו אוחדו למוזיאון קה בראנלי.
לובוטן הוקסם על ידי תרבויות העולם, הוא בילה בנעוריו במצרים ואף נסע להודו לשנה. הוא חזר לפריז ב-1981 והרכיב תיק עבודות של ציוריו ובעיקר של עקבים גבוהים. הוא הציג את תיק העבודות שלו למיטב בתי האופנה, הוא החל לעבוד אצל המעצב צ'ארלס ג'ורדן ולבסוף הכיר את רוג'ר ויויאר והפך לשוליה שלו.
עם כספים משני משקיעים הוא פתח את החנות שלו ב-1991 ולקוחתו הראשונה הייתה קרוליין, נסיכת הנובר היא החמיאה לחנות ליד עיתונאים שתיעדו אותה קונה בחנות ובכך תרמה לפרסומו ולהצלחתו של לובוטן. בין לקוחותיו הידועים נמנים דיאן פון פירסטנברג וקתרין דנב. לאחר מכן מפורסמות כריסטינה אגילרה, ג'ניפר לופז, מדונה, טינה טרנר, ניקי מינאז', גווינת' פאלטרו, בריטני ספירס, בלייק לייבלי ושרה ג'סיקה פרקר הפכו ללקוחות קבועות ובכך עזרו לבסס את מעמדו כמעצב אופנה יוקרתי.
עיצוב
לובוטן תרם להחזרת עקבי הסטילטו לאופנה במהלך שנות ה-90 ושנות האלפיים והתמקד בעיקר בעיצוב עקבים בגובה 12 ס"מ ויותר. הוא משתמש בעיצוביו ביהלומים, פפיונים, סרטים ואלמנטים עיצוביים ייחודיים ובמיוחד ידוע בכך שכל זוגות הנעליים שלו בעלי סוליה אדומה שהפכה לסימן ההכר שלו. הזוג הראשון שיוצר עם סוליה אדומה היה ב-1993. לקוחה מפורסמת של לובוטן היא הסופרת דניאל סטיל וברשותה מעל 6,000 זוגות של נעליים בעיצובו. הסוליה האדומה של לובוטן רשומה כפטנט ובחלק מהמדינות אסור למכור נעלי עקב עם סוליה אדומה מחשש להפרת זכויות. לובוטן הגיש מספר תביעות נגד יצרנים שהפרו את הזכויות שלו בבלגיה, צרפת, הולנד, שווייץ ואף בארצות הברית נגד דגם מסוים של המעצב הידוע איב סן לורן.
רווחים
בשנה הראשונה לפתיחת העסק שלו מכר לובוטן 200 זוגות. לעומת זאת, ב-2012 לבד מכר למעלה מ-700 אלף זוגות. החברה מרוויחה כ-300 מיליון דולר בשנה וכ-95 אחוז מהסכום הזה מגיע מנעליים לבד והשאר מגיע מתיקים וארנקים. נכון למרץ 2012, החברה מעסיקה כ-420 עובדים. מחיר של נעליים מתחיל ב-495 דולר וזוג משובץ יהלומים יכול להגיע עד ל-6,000 דולר. למותג ישנן מעל ל-60 חנויות ברחבי העולם.
התרחבות המותג
ב-2003 הרחיב לובוטן את עיצוביו מנעליים בלבד לארנקים ותיקים. ב-2011 הוא החל את קו נעלי הגברים בעיצובו ובתחילה העיצובים נמכרו באופן אקסקלוסיבי בחנות הדגל שלו בפריז. לאחר מכן לובוטן הציג עיצובים ייחודיים בעיצוב אישי שכל לקוח יכול לקעקע קעקוע משלו על הנעל ומחיר של זוג כזה הגיע אף ל-8,000 דולר.
שר הטבעות (טרילוגיית סרטים)
טרילוגיית סרטי שר הטבעות (באנגלית: The Lord of the Rings Trilogy) היא זיכיון סרטי קולנוע ניו זילנדיים-אמריקאיים מסוגת פנטזיה שוברי קופות שבוימו על ידי פיטר ג'קסון, המבוססים על ספרי הפנטזיה האפית "שר הטבעות" מאת ג'ון רונלד רעואל טולקין. בטרילוגיית הסרטים מככב אנסמבל שחקנים, בהם איאן מקלן, איאן הולם, ויגו מורטנסן, ג'ון ריס-דייוויס, כריסטופר לי, הוגו ויבינג, שון בין, קייט בלאנשט וליב טיילר.
כריסטיאן לובוטן
התרחבות המותג
ב-2012 שיתף פעולה לובוטן עם מותר היופי "Batallure Beauty LLC" על מנת ליצור קו קוסמטיקה הנושא את שמו. ביולי 2014 השיק קולקציית לקים וביניהם נכלל הצבע האדום הייחודי לסוליות של לובוטן. התחילה הצבע נמכר רק בחנויות של הכולבו האמריקאי היוקרתי "סאקס השדרה החמישית" וב-15 סניפים שלהם בארצות הברית. חודש לאחר מכן החלו הלקים להמכר גם בחנויות כולבו יוקרתיות כגון ברגדורף גודמן, ניימן מרכוס, נורדסטרום ובחנויות נבחרות של מותג הקוסמטיקה ספורה.
שר הטבעות (טרילוגיית סרטים)
הטרילוגיה זכתה להצלחה קופתית גדולה. שלושת הסרטים זכו ב-17 פרסי אוסקר במצטבר וכן בעשרה פרסי סאטורן. כל סרט יצא בנוסף במהדורה מורחבת ב-DVD כשנה לאחר יציאתו לקולנוע. זיכיון הסרטים מדורג במקום הרביעי ברשימת הזיכיונות שוברי הקופות הגדולים בכל הזמנים, אחרי הארי פוטר, היקום הקולנועי של מארוול וג'יימס בונד.
כריסטיאן לובוטן
התרחבות המותג
ב-2015 השיק לובוטן גם קולקציית שפתונים ונכון ל-2017 יש לו כבר 3 קולקציות שמחולקות ל-38 גוונים שונים. ב-2016 השיק לובוטן גם שלושה בשמים אשר עוצבו על ידי תומאס הית'רוויק.
שר הטבעות (טרילוגיית סרטים)
שלושת סרטי הטרילוגיה הם:
כריסטיאן לובוטן
חיים אישיים
אדריכל הנוף לואיס בנץ' הוא בן זוגו של לובוטן מאז 1997. לובוטן ובן זוגו מחלקים את זמנם בין בתיהם בפריז, ליסבון, חלב, ספינת מגורים על הנילוס, לוקסור ועוד.
שר הטבעות (טרילוגיית סרטים)
תקציר העלילה
סדרת סרטי ההרפתקאות מתארת את מסעו של פרודו בגינס, אחיינו של בילבו, בדרכו להשמיד את הטבעת. הדרך היחידה להשמדה היא שרפה באש הר הגזירה, המקום בו חושלה, שנמצא בתוך מורדור, מקום משכנו של סאורון. את מסעו של פרודו מלווה לכל אורכו סם גמג'י, משרתו הנאמן, והוא זוכה לעזרה מהאיסטרי גנדלף.
במקביל, אראגורן היורש האמיתי של כתר גונדור, עובר את מסעו האישי בדרכו לחזור אל כס המלוכה השייך לו.
סבתא סורגת
סבתא סורגת הוא גרסה של משחק לולאות המהווה משחק ילדים ביתי, המיועד לשני משתתפים לפחות. המשחק מצריך לולאת חוט חזק באורך של עשרות סנטימטרים (מטר וחצי בערך). מטרת המשחק ליצור תצורות חדשות באמצעות כריכת הלולאה על האצבעות, והעברתה בין השחקנים.
המשחק מוכר בשמות שונים בתרבויות שונות. במספר שפות המשחק נקרא "עריסת חתול" (למשל: באנגלית - Cat's cradle, בצרפתית - Berceau du chat, בפורטוגזית - Cama de gato). ברוסית המשחק נקרא Ниточка (ניטוצ'קה) - פתיל (של חוט) ובסינית 翻繩 fan sheng, "חבל מסתובב".
מהלך המשחק
השחקן הראשון בונה את הכריכה ההתחלתית: הוא משחיל ארבע אצבעות מכל כף יד (ללא אגודל) בתוך הכריכה. הוא כורך את הלולאה שנית, סביב כל רביעיית אצבעות. באמצעות האמה של כל יד, הוא מושך את החלק הפנימי של הכריכות הנוספות, ליצירת התצורה ההתחלתית.
בשלבים הבאים, כל שחקן בונה כריכה חדשה על סמך הכריכה הקודמת. אם השחקן אינו יודע כיצד להתקדם, הוא יכול לבקש מן השחקן השני "לקחת" ממנו את הכריכה: להעתיק את הכריכה אליו, למטרות לימודיות.
במשחק זה עשויות להיווצר תצורות החוזרות על עצמן במעגל סגור, בדומה למתרחש במשחק החיים.
סופיאן אבו זיידה
סופיאן אבו זיידה (נולד ב-1960) הוא בכיר בארגון פת"ח, ששימש כשר לענייני אסירים ברשות הפלסטינית.