cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משחק בעל ידיעה שלמה
משפט קיון (Kuhn)
בכל משחק סופי בעל ידיעה שלמה קיים לפחות שיווי משקל אחד באסטרטגיות טהורות.
הר בראון-קופר
גובהו של ההר 1,908 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
ההר נקרא על שמו של פי. ג'יי. בראון-קופר (P.J. Browne-Cooper), שהיה גאופיזיקאי בתחנת וילקס בשנת 1965.
טמפרטורת גוף בסיסית ופוריות
טמפרטורת הגוף הבסיסית, או חום השחר, (באנגלית: basal body temperature) היא טמפרטורת הגוף הנמוכה ביותר המושגת בזמן מנוחה (בדרך כלל בזמן שינה). הטמפרטורה בדרך כלל מוערכת על ידי מדידת טמפרטורה מיד לאחר ההתעוררות ולפני שבוצעה פעילות גופנית כלשהי, אשר עלולה להוביל לערך גבוה במקצת מטמפרטורת הגוף הבסיסית האמיתית.
גורמים הורמונליים לדפוסים דו-שלביים
ככל שרמות האסטרוגן הקיימות בשלב הטרום-ביוץ של המחזור החודשי גבוהות יותר, כך טמפרטורת הגוף הבסיסית תהיה נמוכה יותר. הרמות הגבוהות של הפרוגסטרון שמופרש מהגופיף הצהוב מעלות את ה-BBT. לאחר הביוץ עולה טמפרטורת הגוף הבסיסית לפחות ב-0.2 מעלות צלזיוס, לפחות ל-72 שעות, לעומת ששת הימים שקדמו לה. בדרך כלל ניתן לראות את עליית הטמפרטורות ביום שלאחר תחילת הביוץ, אך זה משתנה, וניתן להשתמש בטמפרטורה כדי להעריך את הביוץ רק בטווח של שלושה ימים.
אם ההיריון לא מתרחש, התפוררות הגופיף הצהוב גורמת לירידה בטמפרטורת הגוף הבסיסית אשר גוברת בקנה אחד עם הופעת הווסת הבאה. אם אכן מתרחש היריון, הגופיף הצהוב ממשיך לתפקד (ולשמור על טמפרטורה גבוהה) בשליש הראשון של ההיריון. לאחר השליש הראשון טמפרטורת הגוף של האישה יורדת לנורמה שקדמה לביוץ, כאשר השליה משתלטת על תפקודים שכבר ביצעו על ידי הגופיף הצהוב.
לעיתים רחוקות מאוד, עשויה להיווצר בגופיף הצהוב ציסטה. ציסטה זו תגרום לטמפרטורת הגוף הבסיסית להישאר גבוהה ולמנוע את הווסת עד שהיא תיפתר, מה שעלול לארוך שבועות או חודשים.
תוך הימנעות מהריון
תרשים של טמפרטורות גוף בסיסית משמשת בכמה שיטות של מודעות לפוריות, כמו למשל בשיטת הסימפטו-תרמי, וניתן להשתמש בהן כדי לקבוע את תחילתה של פוריות לאחר הביוץ. כאשר טמפרטורת הגוף הבסיסית לבדה משמשת למניעת היריון, לפעמים היא נקראת שיטת קצב הטמפרטורה.
טמפרטורת גוף הבסיס בלבד היא היעילה ביותר למניעת הריון אם בני הזוג נמנעים מקיום יחסי מין החל מהווסת ועד היום השלישי לאחר עליית חום הגוף הבסיסית. BBT מציין רק כאשר הביוץ התרחש; הוא לא חוזה ביוץ. הזרע בדרך כלל נמשך לפחות שלושה ימים והוא יכול לשרוד עד שבוע, ולכן חיזוי ביוץ מספר ימים מראש הכרחי למניעת הריון.
יעילות
ישנן עדויות מוגבלות לגבי היעילות של שיטות תכנון משפחתיות בנושא מודעות לפוריות, שחלקן משתמשות בטמפרטורת הגוף הבסיסית כמרכיב אחד. כ־24% מהנשים שמשתמשות בכל סוג של תוכנית למודעות פוריות נכנסות להריון במהלך השנה הראשונה, לעומת כ־85% מהנשים הפעילות מינית שלא מנסות למנוע הריון.
ארגון הבריאות העולמי דירג את שיטות המודעות לפוריות, הנלקחות בכללותן, כשיטה "יעילה" למניעת הריונות. ארגון הבריאות העולמי הציב שיטות מודעות לפוריות ברובד השלישי של היעילות, לאחר שיטות "אפקטיביות ביותר" כמו IUDs ושיטות "יעילות מאוד" כמו גלולות למניעת הריון המשולבות.
בניסיון להרות
זוגות המנסים להרות יכולים להשתמש בטמפרטורת הגוף הבסיסית כדי לקבוע מתי חלפה ההזדמנות להריון במהלך מחזור זה.
לאי פוריות
אי פוריות בגלל חוסר ביוץ היא שכיחה. ניתן להשתמש בתרשימי טמפרטורת גוף בסיסית כדי לזהות מתי והאם הביוץ מתרחש.
להיריון
מרבית בדיקות ההיריון אינן מדויקות עד שבועיים לאחר הביוץ. הכרת תאריך ביוץ משוער יכול למנוע מאישה להגיע לתוצאות שליליות כוזבות עקב בדיקות מוקדמות מדי. כמו כן, 18 יום ברציפות של טמפרטורות גבוהות פירושו שהאישה כמעט בוודאות בהריון.
להערכת מועד זמן לידה
חישוב תאריך היעד הצפוי להריון בהתבסס על המחזור החודשי האחרון שדווח על ידי עצמו אינו מדויק פחות מחישובו על בסיס טמפרטורת הגוף הבסיסית או אולטרה סאונד.
הקולג' הישועי על שם ז'אן ברכמן הקדוש
הקולג' הישועי על שם ז'אן ברכמן הקדוש (בהולנדית:Sint-Jan Berchmanscollege) הוא קולג' פרטי בבריסל שנוסד על ידי מסדר הישועים בשנת 1604. הוא ממוקם ליד כנסייה שנבנתה בשנת 1184.
היסטוריה
בשנת 1814 מסדר הישועים הקים מוסד חינוכי מחדש והוא פעל בתוך הכנסייה. עם הזמן הוא עבר לבניין נפרד. בשנת 1908 בית ספר קיבל שמו של ז'אן ברכמן הקדוש. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 שפת הלימודים עברה בהדרגה מצרפתית להולנדית ואנגלית.
במהלך מלחמת העולם השנייה עמד בראש המוסד ז'אן בטיסט דה קוסטר והוא פעל להצלת והסתרת יהודים בשטח המוסד. על פעילות זו הוא קיבל הכרה כחסיד אומות העולם.
בקולג' הישועי על שם ז'אן ברכמן הקדוש למדו מספר אנשים בולטים של החברה הבלגית לרבות הרמן ואן רומפיי ואיבר פיירלו שהיו ראשי ממשלת בלגיה, אליזבת, נסיכת בלגיה, גבריאל, נסיך בלגיה, אסטריד, נסיכת בלגיה.
רוני מעוז
רוני מעוז (נולד בשנת 1961) הוא אתלט עבר ישראלי. אלוף ישראל ואלוף המכביה (1989) בריצות ל-800 מטר ול-1500 מטר. שיאן ישראל הנוכחי בריצות ל-1000 מטר ולמייל ובעבר גם בריצת 1500 מטר.
ביוגרפיה
מעוז התאמן בהדרכתו של המאמן יחיעם סקיטל בקבוצת מכבי תל אביב.
1979
באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי 1979 זכה מעוז במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:54.4 דקות, אחרי עוז כץ מהפועל חיפה (1:53.5 דקות) ולפני נמיר קאשי מאס"א תל אביב (1:54.6 דקות).
1981
באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי 1981 הוא זכה במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:47.88 דקות, אחרי צבי דאובר מהפועל אשדוד (3:46.89 דקות).
אלוף ושיאן ישראל
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1983 הוא זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא ישראלי חדש של 3:43.07 דקות, לפני אריה גמליאל (3:44.47 דקות), שיפור לשיא הוותיק בן ה-14 שנים של יובל וישניצר (3:43.3 דקות). שיא זה החזיק מעמד כ-5 שנים ונשבר על ידי דב קרמר (3:42.97 דקות).
בתחרות שנערכה במנדן, גרמניה ב-19 באוגוסט אותה שנה הוא קבע בריצת 1000 מטר שיא ישראלי חדש של 2:21.38 דקות.
1985
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השתים עשרה שנערכו ביולי 1985 זכה מעוז במדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:46.34 דקות, אחרי ג'יימס אספיר מבריטניה (3:44.66 דקות) ועוז כץ (3:46.13 דקות).
1989
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1989 זכה מעוז במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:53.59 דקות.
אלוף המכביה
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלוש עשרה שנערכו ביולי 1985 זכה מעוז בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:54.05 דקות, לפני דניאל אסקונה מארצות הברית (1:54.39 דקות) ונתן כהן מבלגיה ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:50.15 דקות, לפני דב קרמר (3:50.47 דקות) ודניאל אסקונה (3:50.74 דקות).
1990
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1990 זכה מעוז במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:57.08 דקות.
קטר במשחקים הפאראלימפיים
קטר השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996) ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה קטר חלק מעולם.
היסטוריה
המשלחת הראשונה אותה שלחה קטר למשחקים הפאראלימפיים כללה ספורטאי בודד, שהתחרה בהרמת כוח. כל המשלחות אותן שלחה קטאר למשחקים הפאראלימפים לאורך השנים היו תמיד קטנות בגודלן, ומעולם לא עלו על שלושה ספורטאים.
במשלחת לאולימפיאדת הנכים ריו דה ז'ניירו (2016) הצליחה קטר לזכות לראשונה בתולדותיה במדליות פאראלימפיות, הייתה זו גם הפעם הראשונה שהמדינה שלחה אישה להתחרות במשחקים. האתלטית, שרה חמדי מסעוד, התחרתה בהדיפת כדור ברזל וזכתה במדליית הכסף (קטגוריה F33) עם הטלה למרחק של 5.39 מטרים.. גם הודף כדור הברזל עבדולרחמן עבדולקדיר עבדולרחמן זכה במדליית הכסף (קטגוריה F34) עם תוצאה של 11.15 מטרים.
הפארק הלאומי קנצ'נדזונגה
הפארק הלאומי קנצ'נדזונגה (בהינדית: कंचनजंगा राष्ट्रीय उद्यान) הוא פארק לאומי, השוכן בצפון-מערב מדינת סיקים שבצפון-מזרח הודו. הפארק נוסף לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו ביולי 2016, והיה לאתר המורשת העולמית המעורב (כלומר גם טבעי וגם תרבותי) הראשון של הודו. הוא נכלל ב של אונסק"ו. הפארק קרוי על שם הר קנצ'נג'נגה (תעתיק חלופי לשם המקורי), שהוא, בגובה של 8,586 מטרים, הפסגה השלישית בגובהה בעולם. הפארק הוקם לראשונה בשנת 1977 על שטח בן 849.5 קילומטרים רבועים, ב-1997 הוכפל שטח הפארק ל-1,784 קילומטרים רבועים (כ-25% משטח סיקים).
גאוגרפיה
הפארק הלאומי קנצ'נדזונגה משתרע על שטח של 1,784 קילומטרים רבועים ברכס ההימלאיה בצפון-מערב מדינת סיקים שבצפון-מזרח הודו. הפארק מתאפיין בהפרש גבהים יוצא דופן של כ-7 קילומטרים על פני מרחק אווירי של 40 קילומטרים, מהמקום הנמוך ביותר בפארק בגובה 1,220 מטרים מעל גובה פני הים ועד פסגת הר קנצ'נג'נגה בגובה 8,586 מטרים, הפסגה השלישית בגובהה בעולם. הנוף מורכב ממגוון ייחודי של שפלות, עמקים המוקפים הרים תלולים והרים מכוסים בשלג, בהם 20 פסגות מעל גובה 6,000 מטרים. יש בפארק שמונה עשר קרחונים כולל קרחון זמו (Zemu), אחד הגדולים באסיה, המשתרע על שטח של כ-107 קילומטרים רבועים. כמו-כן יש בפארק 73 אגמים קרחוניים, כולל יותר משמונה עשר אגמים צלולים בגובה רב. הפארק הוא מקור לשני נהרות ראשיים: ו.
השינוי המהיר בגובה משפיע על האקלים, על משטר המשקעים, ובהמשך על החי והצומח של האזור. האקלים בפארק הוא אקלים מונסון עם עונה גשומה ממושכת בין מאי לאמצע אוקטובר; אולם האקלים משתנה גם ביחס לגובה והחשיפה. לכן הטמפרטורה וגם כמות המשקעים הממוצעת עשויים להשתנות באופן משמעותי מקו פרשת מים אחת לאחרת. בחורף יורד בפארק שלג רב.
בעלי חיים
הפארק כולל מינים רבים של יונקים: איילי מושק, נמר השלג, טאר ההימלאיה, דול מצוי, דוב שפתני, גחניים, דוב שחור ההימלאיה, פנדה אדומה, קיאנג, כבש כחול מצוי, סרו, גוראל, טאקין, נמר ערפילי מצוי, חתול ביצות, חתול זהוב אסייתי, חתול נמרי בנגלי ומין סנאי דואה Hylopetes alboniger.
היסטוריה
התושבים המוקדמים ביותר באזור היו בני הקבוצה האתנית, שעבורם אין תיעוד של הגירה, ולכן ניתן היה לראות בהם את התושבים המקוריים של סיקים. המיתולוגיה מספרת כי הזוג הראשון של בני הלפצ'ה נוצר מתוך השלגים הטריים של הר קנצ'נג'נגה.
על פי תיעוד דתי ביקר בסיקים במאה השמינית הגורו פדמאסמבהאבה, שגיבש את הבודהיזם בטיבט ונערץ כבודהה שני, וקידש את הארץ. הוא הביא את הבודהיזם בפני תושבי סיקים ומספרים שהוא החביא ספרים בודהיסטים קדושים במקומות נסתרים בהרים.
בשנת 1642 הוקמה ממלכת סיקים על ידי שלושה לאמות שהכתירו את המלך הראשון של סיקים. במאה ה-19 ביקרה המשלחת הראשונה בשטח הפארק של ימינו ומשלחות נוספות נמשכו במאות ה-19 וה-20. כאשר כבשו את פסגת הר קנצ'נג'נגה לראשונה בשנת 1955, כיבדה המשלחת את אמונות הקהילה המקומית ועצרה מעט מטרים מתחת לפסגה.
הפארק ואמונות דתיות
ליבת המשמעות התרבותית של הפארק סובבת סביב רעיון ה. מושג זה קשור לנרטיב על הגורו פדמאסמבהאבה, שביקר את אזור סיקים במאה השמינית וקידש את האזור כולו, וקרא לו בייול או 'ארץ נסתרת קדושה', גן עדן עלי אדמות. לא הוגדרו גבולותיו אך הבייול חולק לרמות גבוהות, רמות נמוכות ושפלות, כאשר הר קנצ'נג'נגה יושב כמו מלך על כס המלוכה, מכהן כמגן על האזור העליון של הבייול.
סביב הרעיון של בייול נכתבו כמה טקסטים ופותחו טקסים דתיים. בהם הנאיי-סול (Nay-Sol), הכולל תיאור של טקס מנחה לכל אלי הבייול, והנאיי-ייג (Nay-Yig), טקסט עדכני יותר המבוסס על מקור נבואי מהמאה ה-14, המכיל מעין מדריך לכל האתרים והאוצרות הקדושים של הארץ הנסתרת.
טקס חשוב נוסף הקשור לפארק הלאומי קנצ'נדזונגה ושאר האלים השומרים על הבייול הוא הפאנג להבסול (Pang Lhabsol), יוזמה של מלך סיקים מהמאות ה-17–18 ועדיין מבוצע מדי שנה. הטקס כולל מסלול דרך המנזרים הבודהיסטים העיקריים ומאפייני טבע בולטים המוזכרים בטקסטים מקודשים. הטקס הבודהיסטי המסוים הזה שזור בטקסים של הקבוצה האתנית לפצ'ה, המבוצעים על ידי שני שמאנים במקביל לביצוע הפאנג להבסול - האחד בצפון והשני בדרום סיקים. טקסים אלה בוצעו במשך יותר משלוש מאות שנים, ויחד עם הטקסטים בהם הם מתוארים מילאו תפקיד מכריע בעיצוב הזהות הסיקית והקשר שלה עם הסביבה.
הקשר הדתי אל הטבע כולל: אגמים, מערות, סלעים קדושים ופסגות קדושות. מנגד, מרכיבים מעשה ידי אדם של הקשרים בין בני האדם והסביבה הטבעית הם המנזרים, הצ'ורטנים, ה והריסות ארמונות מלוכה.
יחד עם השקפת העולם הבודהיסטית קיימות גם האמונות המסורתיות של בני הלפצ'ה והבהוטיה. הלפצ'ה מאמינים במאייל ליאנג (Mayel Lyang), המקבילה לבייול, אבל מתארת ארץ נסתרת הקיימת רק לאורך מדרונות הר קנצ'נג'נגה. אל ההר קונגצ'ן (השם שבו מכנים הלפצ'ה את קנצ'נג'נגה) מגן על בני הלפצ'ה והוא מקור הפריון והמגוון הביולוגי. הקלאנים של בני הלפצ'ה משייכים את אבותיהם לפסגות ולאגמים. הם מאמינים שאחרי המוות הם יובלו בידי השמאנים אל ארץ אבותיהם.
בני הבהוטיה שהיגרו לסיקים מטיבט במאה ה-13 וחיו לצד בני הלפצ'ה אמצו חלק מההשקפות הדתיות של הלפצ'ה, אבל יש להם גם אמונות ייחודיות. הם מאמינים שבכל האלמנטים בטבע, כולל בעלי חיים, שוכנים ישויות אלוהיות. פגיעה בטבע או במרכיביו עלולה לגרום למחלות או למזל רע ויש צורך לבצע טקס ריפוי לכפר על הפגיעה.
סיורים בפארק
מרבית שבילי ההליכה בפארק מתחילים בעיירה (כ-145 קילומטרים מגנגטוק, בירת סיקים). ניתן לקבל את האישור הדרוש ממרכז החינוך לחיות בר ביוקסום או בכניסה לפארק. מחלקת התיירות של המדינה יחד עם סוכני נסיעות אחרים מארגנים טרקים לדזונגרי (4,050 מטר) ולמקומות אחרים. נקודת טיול פופולרית נוספת כוללת שביל לאגם הירוק עם לאצ'ן, כפר בצפון סיקים כנקודת ההתחלה. אזרחים זרים נדרשים לקבל היתר שטח מוגבל ממשרד הפנים, ממשלת הודו, דלהי לביקור בפארק ובאזור הקשור אליו. אזרחים הודים נדרשים לקבל אישור ממשרד הפנים של המדינה שלהם. גם אישורו של המנהל הראשי של אגף חיות הבר של המדינה הוא חובה לכל מי שמבקר בפארק.
אן קרסון
אן קרסון (באנגלית: Anne Carson, נולדה ב-21 ביוני 1950) היא משוררת, מסאית, מתרגמת ופרופסור לקלאסיקות קנדית, שנולדה בטורונטו, בפרוביציית אונטריו שבקנדה.
השכלה וקריירה מוקדמת
קרסון קיבלה את התשוקה לכתיבה ממורה ללטינית בבית הספר התיכון, שהסכים ללמד אותה יוונית עתיקה. היא החלה את דרכה בלמידה וחקירה של תרבות הלניסטית, מה שהשפיע ומשפיע על עבודותיה עד היום. קרסון למדה באוניברסיטת טורונטו, ושם השיגה את תאריה האקדמיים בלימודים קלאסיים, אך עזבה את האוניברסיטה וחזרה פעמיים לפני שסיימה את התואר הראשון. היא לימדה במוסדות אקדמיים רבים ברחבי קנדה וארצות הברית, כולל אוניברסיטת אמורי, קולג' האומנויות של קליפורניה, אוניברסיטת פרינסטון ואוניברסיטת מקגיל.
"גברים בשעותיהם החופשיות" ושנות האלפיים
בשנת 2000 פרסמה קרסון את ספרה "גברים בשעותיהם החופשיות" (Men in the Off Hours), שצבר פופולריות רבה בקרב הציבור. ספר זה כולל סוגות ספרותיות שונות: שירה, פרוזה ואף תסריטים לסדרת טלוויזיה. הוא היה מועמד לפרס ת"ס אליוט לשירה בבריטניה, מועמד לפרס המושל הכללי בקנדה, וזכה בפרס גריפין לשירה. את "גברים בשעותיהם החופשיות" פותחת קרסון עם הבעת דעה על "תולדות המלחמה הפלופונסית" של תוקידידס. הספר הפך לספר בפריצה שלה, ואחד מספריה הפופולריים ביותר.
ספרה "יופיו של הבעל" (The Beauty of the Husband), ככל הנרא יצירתה המפורסמת ביותר של קרסון, התפרסם בשנה 2001 ועסק בסבלה של אישה שתשומת לבה סובבת סביב האופי הפלרטטן של בעלה. ספר זה קיבל אף הוא שבחים רבים וביקורות חיוביות. יצירה זאת מתקשרת גם לדברים אחרים שכתבה קרסון, למשל "חיבור הזכוכית" (The Glass Essay) מתוך "זכוכית, אירוניה & אלוהים" שכתבה מספר שנים לפני כן, המתעסק בדובר או דוברת המחלימים מנישואים שליליים.
בשנת 2005 פרסמה קרסון את "התפוררות: שירה, חיבורים, אופרה" (Decreation: Poetry, Essays, Opera), בו הציגה את דעותיה ותהיותיה על יכולותיו ורצונותיו של האדם לכל סוג של אהבה - רומנטית, רוחנית ובין בני משפחה.
עבודותיה האחרונות
בשנת 2010 פרסמה קרסון את "נוקס" (Nox), המתייחס לאלת הלילה הרומית ניקס, כתרומה פואטית לאחיה, מייקל, שמת באופן פתאומי בקופנהגן עשר שנים לפני כן. הספר הזה הוא מעין הספד לאחיה המת. "נוקס" אף מכיל תמונות ומכתבים בינה לבינו. הספר נפתח עם ציטוט של המשורר הרומי קטולוס, מתוך השיר "שיר 101", בו הוא מתאבל על אובדן אחיו.
בשנת 2013, פרסמה קרסון את "קבוץ אדום" (Red Doc), ספר ההמשך של "אוטוביוגרפיה של אדום". אם "אוטוביוגרפיה של אדום" מתייחס לשנות הנעורים המאוחרות של גרייסון – הדמות הראשית – והתקדמותו לגיל בגרות, "קובץ אדום" מתעסק בהתמודדותו עם היותו אדם מבוגר ועצמאי. הספר זכה בפרס גריפין לשירה בשנת 2010.
נושאי כתיבתה וסגנונותיה
רוב ספריה של אן קרסון - ביניהם "גברים בשעותיהם החופשיות", "יופיו של הבעל" ו"ארוס המר-מתוק: חיבור" - מתמודדים עם שאלות הקשורות לטבע האדם ויחסו לאהבה: את מה ומי האדם אוהב, כיצד, באיזה אהבה הוא חושק וכיצד הוא רוצה להשיג אותה.
הכתיבה של קרסון כוללת סגנונות רבים, המיוצגים לעיתים בתוך אותו ספר, כמו בספר "גברים בשעותיהם החופשיות". קרסון אף כותבת שירה המדוברת לציורים, למשל שיר שכתבה על המונה ליזה (מתוך "שיחות קצרות" שפרסמה בתחילת דרכה), בו היא מציינת כי היא תעלומה מבחינתה.
אוליבייה דאסו
אוליבייה דאסו (בצרפתית: Olivier Dassault; 1 ביוני 1951 – 7 במרץ 2021) היה מיליארדר ופוליטיקאי צרפתי שמרן, חבר האספה הלאומית.
דאסו, בנם של ניקול רפאל והמיליארדר והפוליטיקאי השמרן, סרז' דאסו, ונכדו של תעשיין המטוסים היהודי-צרפתי מרסל דאסו, נהרג במרץ 2021 בהתרסקות מסוקו הפרטי במחוז קלבדוס שבחבל נורמנדי תחתית בצפון צרפת.
תומאס סאלי
תומאס סאלי (באנגלית: Thomas Sully; 19 ביוני 1783 – 5 בנובמבר 1872) היה צייר פורטרטים אמריקאי. יליד בריטניה, חי את רוב חייו בפילדלפיה, פנסילבניה. הוא צייר בסגנון תומאס לורנס. ציוריו כללו מנהיגים פוליטיים לאומיים כמו נשיאי ארצות הברית תומאס ג'פרסון, ג'ון קווינסי אדמס, ואנדרו ג'קסון, גיבור המלחמה המהפכנית הגנרל מרקיז דה לאפייט, ומוזיקאים ומלחינים מובילים.
בנוסף לדיוקנאות של פטרונים עשירים, הוא צייר נופים ואירועים היסטוריים כמו מעבר דלוור בשנת 1819. עבודותיו הופיעו במטבעות של ארצות הברית.
ראשית
סאלי היה אחד החברים המייסדים של קרן המוזיקה. הוא צייר את דיוקנאותיהם של רבים מהנגנים והמלחינים שהיו גם חבריו.
קריירה כצייר
סאלי הפך לצייר מקצועי בגיל 18 בשנת 1801. הוא למד ציור דיוקן אצל גילברט סטיוארט בבוסטון במשך שלושה שבועות. לאחר זמן מה בווירג'יניה עם אחיו לורנס, עבר סאלי לניו יורק.
נראה כי דיוקנאותיו של סאלי משנת 1824 של ג'ון קווינסי אדמס, שהפך לנשיא באותה שנה, והמרקיז הגנרל דה לאפייט, הביאו לו פרסום רחב. דיוקנו של אדמס מוחזק בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון. לא מעט אמריקאים בולטים באותם ימים, ציירו את דיוקנאותיהם אצלו. בשנים 1837–1838 הוא היה בלונדון לצייר את המלכה ויקטוריה על פי בקשת אגודת סנט ג'ורג' בפילדלפיה. בתו בלאנש סייעה לו כ"סטנד-אין "של המלכה, כשהיא מדגמנת את התלבושת של המלכה כשהיא לא הייתה פנויה. אחד הדיוקנאות של סאלי של תומאס ג'פרסון נמצא בבעלות האגודה הספרותית של ג'פרסון באוניברסיטת וירג'יניה ותלויה ברוטנדה של בית הספר. דיוקן נוסף של ג'פרסון, תלוי בווסט פוינט, כמו גם דיוקנו של הגנרל אלכסנדר מקומב.
על פי רשומותיו של סאלי הוא ייצר 2,631 ציורים משנת 1801, שרובם נמצאים בארצות הברית. סגנונו דומה לזה של תומאס לורנס. אף על פי שהוא ידוע בעיקר כצייר דיוקנאות, יצר סאלי גם ציורי נופים ואירועים היסטוריים. כגון "המעבר של דלאוור" משנת 1819, כיום במוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון.
מוות ומורשת
סאלי נפטר בפילדלפיה ב־5 בנובמבר 1872. הוא קבור בבית העלמין בלורל היל.
ציוריו מוחזקים ומוצגים דרך קבע ברבים ממוזיאוני האמנות המובילים בעולם.
סאלי היה דודו של תומאס סאלי (1855–1939), האדריכל מניו אורלינס.
וולטר גולד וצ'ארלס הנרי לאנו מדרום קרוליינה היו תלמידיו. תקופה מסוימת הוא נתן חסות לג'ון ניגל. צ'ארלס הנרי לאנו הפך לצייר פורטרטים ואמן מלחמת האזרחים.
לכבודו נקראה ספינה במלחמת העולם השנייה אס. אס. תומאס סאלי.
קיה סלטוס
קיה סלטוס (באנגלית: Kia Seltos) היא קרוסאובר בעלת חמישה מקומות, שמיוצרת על ידי קיה משנת 2019. היא הוצגה בהודו בשנת 2019, והגיעה לישראל בשנת 2020.
מתיחת פנים שנת 2022
ב-30 ביוני 2022 חשפה קיה את מתיחת הפנים לסלטוס.
קיה עיצבה מחדש את חזיתו של הסלטוס כולל פגוש קדמי חדש, פנסים ראשיים חדשים, תאורת יום חדשה הממשיכה כעת אל הגריל הקדמי, שגם הוא עוצב מחדש. גם חלקו האחורי של הסלטוס עוצב מחדש לחלוטין עם דלת תא מטען בעיצוב חדש, יחידות תאורה חדשות הנמתחות לכל רוחבו של הרכב, פגוש אחורי חדש ועוד. עיצובים חדשים לחישוקי הגלגלים משלימים את העדכון המקיף לעיצוב החיצוני המציג כעת חזות מודרנית. בתא הנוסעים עיצבה קיה מחדש את כל חלקו העליון של הדשבורד וזאת בכדי להתקין את צמד המסכים הפנורמי המאפיין כיום את כל הדגמים העדכניים של קיה.
בתחום ההנעה קיה תחשוף את יחידות ההנעה החדשות במשך חודש יולי.
מכירות בישראל
נתוני מכירות בישראל על פי נתוני קארזון :
הרצל פיטוסי
הרצל פיטוסי הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ. בעונת 1981/82 היה מלך השערים בליגה הבכירה עם 22 כיבושים.
קריירה
פיטוסי גדל במחלקת הנוער של קבוצת מכבי נתניה. בעונת 1970/1971 ערך את הבכורה בקבוצה הבוגרת. בעונה שלאחר מכן עבר לשחק בקבוצת מכבי הרצליה, וכעבור שנתיים שב לעונה נוספת במכבי נתניה.
בעונת 1974/1975 עבר לשחק בקבוצת בית"ר נתניה מליגת המשנה.
בינואר 1977 כבש שלושער בניצחון 3–1 על הפועל ראשון לציון, אך שתי דקות לסיום המשחק הורחק, לאחר שפגע בשחקן יריב.
בקיץ 1977 חתם בקבוצת מכבי פתח תקווה ששיחקה בהליגה הארצית. בסיום העונה עלה עם הקבוצה לליגה הבכירה. במהלך העונה עמד לדין משמעתי לאחר שהתחמק מבדיקת סמים.
במחזור ה-23 של עונת 1978/1979 התדרדרה הקבוצה אל מתחת לקו האדום המוביל לירידת ליגה. רצף של ניצחונות שיפרו את מצבה, ושער ניצחון של פיטוסי במחזור ה-30 הבטיח את הישארותה בליגה לעונה נוספת. בעונת 1980/81 הבקיע 22 שערים והוכתר כמלך השערים.
לאחר שמונה עונות במכבי פתח תקווה, החל פיטוסי במעברים רבים בין קבוצות, ביניהן הפועל רמת גן, הפועל באר שבע, מכבי חדרה, בית"ר חיפה, הפועל אשדוד ועירוני אשקלון.
רז פרויליך
רז פרויליך (נולד ב-1979) הוא איש ציבור שכיהן כמנכ"ל משרד התרבות והספורט בשנים 2021–2023.
ביוגרפיה
בשנת 2005 השלים תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול ממכללת שנקר. בשנת 2009 השלים תואר שני במנהל עסקים, עם התמחות באסטרטגיה ויזמות, מאוניברסיטת תל אביב.
פעילות ציבורית
בשנים 2005–2008 היה המנכ“ל של תנועת "נוער מוביל שינוי – אחריי!", תנועה חינוכית בפריסה ארצית, העובדת עם כ-5,000 בני נוער מעיירות פיתוח במטרה לפתח ולטפח מנהיגות ומעורבות חברתית בפריפריה החברתית והגאוגרפית של ישראל.
בשנים 2008–2014 עבד בחברת אמדוקס, תחילה בתפקיד עוזר מנכ"ל אמדוקס העולמית, אחר כך כמנהל האסטרטגיה, ניהול המכירות והאופרציה בישראל בחטיבת אירופה, אפריקה והמזרח התיכון.
בשנים 2014–2020 כיהן כמנכ"ל החברה למתנ"סים, המפעילה כ-200 מתנ"סים ומרכזים קהילתיים בפריסה ארצית.
חיים אישיים
נשוי ואב לשנים, מתגורר בכוכב יאיר. עוסק בטריאתלון, ריצות ניווט, טיפוס הרים וצלילה.
יהונתן בן גרשום
יְהוֹנָתָן בֶּן־גֵּרְשֹׁם היה לוי ששימש ככהן לפסל מיכה.
חייו
יהונתן נולד לגרשום בן מנשה כמו שכתוב: וִיהוֹנָתָן בֶּן גֵּרְשֹׁם בֶּן מְנָשֶה הוּא וּבָנָיו הָיוּ כֹהֲנִים לְשֵׁבֶט הַדָּנִי עַד יוֹם גְּלוֹת הָאָרֶץ. לפי פשט הפסוק הוא היה משבט יהודה, ואמו משבט לוי, כמו שכתוב: וַיְהִי נַעַר מִבֵּית לֶחֶם יְהוּדָה מִמִּשְׁפַּחַת יְהוּדָה, וְהוּא לֵוִי, וְהוּא גָר שָׁם, וכמו שכותב רש"י שם.
יהונתן בן גרשום על פי חז"ל
לדברי חז"ל יהונתן היה בן גרשום בן משה רבנו, והוא היה משבט לוי, ומדוע כתוב: וִיהוֹנָתָן בֶּן גֵּרְשֹׁם בֶּן מְנָשֶה, אלא מתוך שעשה מעשה מנשה תלאו הכתוב במנשה, ולכן כתוב גם מִמִּשְׁפַּחַת יְהוּדָה, שמתוך שעשה מעשה מנשה דאתי מיהודה תלאו הכתוב ביהודה.
הוא נולד באחת מערי הלוויים שבדן. לאחר מכן עבר יהונתן לבית לחם. יהונתן איבד את עבודתו בבית לחם (על פי הרד"ק), או שלא מצא שם עבודה (על פי המלבי"ם), ולכן נדד מעיר לעיר לחפש עבודה. באחד הימים, יהונתן התארח אצל בית מיכה שבעיר גרב). יהונתן סיפר למיכה שהוא לוי ומיכה שכנעו לשמש ככהן לפסל מיכה. בהתחלה יהונתן לא הסכים והלך, אך מיכה שכנעו שיישאר בביתו. בחלוף הזמן, נגרר יהונתן אחרי מיכה ושימש ככהן לפסל וכנביא שקר). באותם ימים שבט דן שלחו משלחת כדי לחפש שטח מתאים לכיבוש והתיישבות של שבטם. אנשי המשלחת התארחו בבית מיכה, ושמעו את קולו של יהונתן שהיה מוכר להם בילדותו, כשגר בנחלת שבט דן. הם שאלו אותו שאלות בקשר לעבודתו, ולאחר שהתבררה להם התמונה השלמה, הם בקשו מיהונתן שישאל בתרפים האם הם יצליחו, והוא ענה להם שיצליחו. המשלחת באמת הצליחה בשליחותה, וכשיצא הגדוד להילחם בעיר שנמצאה – ליש (שנקראה לאחר מכן דן), החליטו חיילי הגדוד לגנוב את פסל מיכה. בזמן שלקחו את פסל מיכה, הם הסיחו את דעתו של יהונתן בדיבורים, אך יהונתן הבחין בכל זאת במעשיהם ושאל אותם על כך. הם אמרו ליהונתן שישתוק, כי אם מעשיהם יוצאו אל הפועל הוא יזכה להיות כהן של שבט שלם. ובאמת, יהונתן ובניו היו כהנים לשבט דן הרבה זמן. על פי הרלב"ג, יהונתן נפטר אחרי עליית יבין מלך כנען. על פי הרד"ק והמצודות יהונתן נפטר אחרי חורבן שילה.
המשך חייו על פי חז"ל
חז"ל מזהים אותו עם שבואל בן גרשום, המופיע ב כממונה על האוצרות בימי דוד, ומפרשים שדוד מינה אותו לתפקיד זה כדי שיחדול מעבודה זרה וישוב בתשובה. את השם "שבואל" הם דורשים כמי "ששב לאל בכל לבו". בירושלמי נוסף עוד שלאחר מות דוד, שלמה החליף את השרים ויהונתן איבד את משרתו. בנוסף לכך, הירושלמי מזהה את יהונתן עם נביא השקר מבית אל שהסית את איש האלהים מיהודה לאכול בביתו על אף שה' אסר עליו לעשות זאת. על פי זיהוי זה, אחרי שאיבד את משרתו, חזר לעבוד עבודה זרה, עבר לשומרון ואז לבית אל, ושימש שם כנביא שקר. אחרי שירבעם הקים את העגלים, חזר יהונתן לדן ושימש ככהן לעגל בדן. יהונתן נפטר בימי גלות עשרת השבטים (על פי הפרשנים שאומרים שנפטר הרבה לפני כן, כל הסיפורים שיוחסו ליהונתן עצמו אחרי מותו, הם בעצם על צאצאיו).
הנהגותיו
מסופר במדרש כי יהונתן לא האמין בעצמו בכוחה של העבודה הזרה, וכי כאשר בא אל יהונתן אדם עם קרבן שביקש מיהונתן שיפייס את הפסל, יהונתן היה אומר לו שהפסל לא עושה כלום, ואם הוא רוצה לפייס את הפסל, עליו להביא לו סולת עם 10 ביצים. לאחר שהאיש שהביא את הסולת היה הולך, יהונתן היה אוכל הכל. אם היו שואלים את יהונתן למה הוא כהן לפסל אם הוא חושב שהפסל לא עושה כלום, היה אומר שזה לצורכי פרנסה בלבד.
לאחר מותו
לאחר חורבן ממלכת ישראל החליט יאשיהו להחריב את כל הבמות ולשרוף עליהם את עצמות עובדי העבודה הזרה. הוא הוציא את כל המתים מקבריהם, אך בקבר עדו לא נגע, וכך נצלו עצמותיו של יהונתן.
רבי יהונתן אייבשיץ אמר על עצמו שהוא גלגולו של יהונתן בן גרשום.
הסופר קאפ האפריקאי
גביע הסופר קאפ האפריקאי (באנגלית: CAF Super Cup) היא תחרות קבוצות כדורגל בינלאומית שנתית, בין הקבוצה שזכתה בעונה שלפני כן בגביע הקונפדרציה האפריקאי לבין הקבוצה שזכתה בעונה שלפני כן בליגת האלופות האפריקאית. התחרות שייכת לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF). קבוצת אל-אהלי המצרית היא שיאנית הזכיות בטורניר עם 8 זכיות, ומצרים היא המדינה שקבוצותיה זכו הכי הרבה בתואר (12 פעמים).
היסטוריה
הטורניר החל בשנת 1993 והוא הפגיש בעבר בין מחזיקת גביע אפריקה למחזיקות גביע למחזיקת גביע אלופות אפריקה למועדונים, עד 2004, לאחר מכן הפסיק להתקיים גביע אפריקה למחזיקות גביע, וגביע זה אוחד עם "גביע CAF" לתחרות "גביע הקונפדרציה האפריקאי" שמתקיימת מאז ומהווה את התחרות השנייה בחשיבותה באפריקה.
מוזיאון אושוויץ בירקנאו
מוזיאון אושוויץ בירקנאו (בפולנית: Państwowe Muzeum Auschwitz-Birkenau w Oświęcimiu) הוא אתר זיכרון ומוזיאון באושוויינצ'ים שבפולין, והוא כולל את מחנה אושוויץ I ואושוויץ II בירקנאו. המוזיאון מוקדש לזכר הנרצחים בשני המחנות בזמן מלחמת העולם השנייה. המוזיאון ממלא מספר מטרות ובהן להוות מוסד לחקר השואה.
סקירה כללית
הרעיון להקים מוזיאון במחנה אושוויץ אושר על ידי הפרלמנט הפולני ב-2 ביולי 1947. שטח המוזיאון מכסה 191 דונמים, מתוכם כעשרים דונם של מחנה אושוויץ I והיתר של מחנה אושוויץ II. משנת 1979 מחנה אושוויץ התווסף לרשימת אתרי המורשת העולמית ומעל 25 מיליון איש ביקרו במוזיאון שבו. משנת 1955 עד שנת 1990 המוזיאון נוהל על ידי אחד ממייסדיו שהיה אסיר במחנה בזמן השואה, קז'ימייז' סמולן. מנהל המוזיאון הנוכחי הוא פיוטר ציבינסקי.
הכביש הראשי באושוויץ שמוביל למוזיאון קרוי על שמה של סטניסלאבה לשצ'ינסקה, מיילדת פולנייה שהייתה כלואה במחנה הריכוז אושוויץ במלחמת העולם השנייה, שם יילדה למעלה מ-3,000 תינוקות.
מספר המבקרים במוזיאון עולה משנה לשנה. בשנת 2006 לבדה ביקרו בו מעל מיליון אנשים מ-94 מדינות שונות: פולין (341,000), ארצות הברית (96,000), בריטניה (57,000), איטליה (51,000), גרמניה (50,200), צרפת (39,100), ישראל (37,200), קוריאה הדרומית (35,400), נורווגיה (30,600) וספרד (23,300). בשנת 2009 פקדו את האתר 1.3 מיליון מבקרים, ובשנת 2010 1.38 מיליון איש. בשנת 2011 ביקרו במוזיאון 1.4 מיליון נפשות מ-111 מדינות: פולין (610,000), הממלכה המאוחדת (82,000), איטליה (78,000), ישראל (62,000), גרמניה (58,000), צרפת (56,000), ארצות הברית (52,000), ספרד (46,000) ו-43,000 מבקרים מקוריאה הדרומית ומצ'כיה.
היסטוריה
לאחר שברית המועצות השיבה את הבעלות על שטח המחנה לפולין, הפרלמנט הפולני הכריז שיוקם מוזיאון בשטחו ב-2 ביולי 1947. עם ההכרזה הוקמו המיצגים הראשונים בצריפים בהם שהו אסירי המחנה. בפולין הסטליניסטית, לזכר יום השנה השביעי לגירוש הראשון של אזרחים פולנים לשטח מחנה אושוויץ, אסירים לשעבר סייעו בהקמת מיצג. עם זאת, המיצג הושפע מהמלחמה הקרה ולצד הצגת תמונות של גטאות היהודים הוצגו תמונות של שכונות מצוקה מארצות הברית.
בשנת 1962 הוקם אזור חיץ מסביב למחנה בירקנאו (ומשנת 1977 מסביב למחנה אושוויץ) לצורך שימור המחנה. בשנת 1967 נחנכה אנדרטת הזיכרון הגדולה ומשנת 1990 החלו לתלות במוזיאון שלטי מידע.
מיצגים לאומיים
מאז שנת 1960 הוצבו "מיצגים לאומיים" בשטח מחנה אושוויץ I. חלק מהם שונו במהלך השנים, דוגמת המיצגים של בלגיה, צרפת, הונגריה, הולנד, סלובקיה, צ'כיה וברית המועצות. המיצג של גרמניה המזרחית לעומתם נשאר כפי שהיה.
המיצג של ברית המועצות הוצב במוזיאון בשנת 1961 ושונה בשנים 1977 ו-1985. בשנת 2003, משלחת מרוסיה שביקרה במחנה ביקשה להחליף את המיצג האחרון במיצג שונה לחלוטין. השטח שהוקצה במוזיאון לברית המועצות נסגר, פתיחתו התעכבה מאחר שדנו בשאלה עד להיכן התפרסה ברית המועצות בין השנים 1939 ו-1941. שאלת שטחן של טריטוריות המדינות הבלטיות, מזרח פולין וכן חלק מרומניה נותרה בלתי פתורה.
בשנת 1978 אוסטריה אף היא הכניסה מיצג למוזיאון ובה הציגה את עצמה כמדינה שהייתה קורבן של הנאציזם. מיצג פוליטי זה הניע את ההיסטוריון אנדראס מייסלינגר להתנדב במוזיאון תחת ארגון אות הכפרה והשלום בשנים 1980 - 1981. לאחר מכן יסד את השרות למען זיכרון השואה באוסטריה, דרך נוספת לשרת שירות לאומי באוסטריה. רודולף קירכשלגר, נשיא אוסטריה השמיני, ביקר לרעה את פועלו של מייסלינגר. יחס זה מהנשיא עיכב את מסלול השירות שייסד ובפועל מתנדבים החלו לקחת בו פועל רק משנת 1992.
צילום במוזיאון
המוזיאון התיר לצלם שלושה סרטים בשטחו: סרט משנת 1963 של אנדרייז' מונק, סרט משנת 1970 של אנדז'יי ויידה ומיני-סדרת טלוויזיה בשם "מלחמה וזיכרון" (1988). המוזיאון סירב לאפשר לסטיבן ספילברג לצלם סצנות עבור הסרט "רשימת שינדלר". שער המחנה המופיע בסרט ובו נראים קרונות רכבת מהן יוצאות נשים שניצלו על ידי אוסקר שינדלר, הם למעשה תפאורה שנבנתה במיוחד ולא הכניסה המקורית למחנה.
מחלוקות דת
בשנת 1979, יוחנן פאולוס השני ערך טקס מיסה על אדמת אושוויץ II ל-500,000 איש והכריז שאדית שטיין נחשבת למבורכת. מספר נוצרים קתולים העמידו צלב בקרבת בונקר 2 של מחנה אושוויץ II, בקרבת האזור אדית שטיין הומתה בגז. זמן קצר לאחר מכן החלו להופיע סמלים של מגן דוד באתר, וכתוצאה החלו להופיע סמלים של דתות נוספות עד שכל הסמלים הוסרו.
נזירות מן המסדר הכרמליתי הקימו מנזר בקרבת אושוויץ I בשנת 1984. לאחר שמספר קבוצות של יהודים מחו על צעד זה, נציגים של הכנסייה הקתולית הסכימו להרוס את המנזר ולהוציאו משטח המחנה. שנה לאחר מכן, אנשי המסדר הכרמליתי הציבו צלב בגובה של 8 מטרים במחנה, בקרבת בלוק 11, אך היה קשה להבחין בו. הדבר הוביל למחאות נוספות מצד יהודים שהסבירו שרוב נרצחי אושוויץ היו יהודים ודרשו שכל הסמלים הדתיים יוסרו מן המחנה. הכנסייה הקתולית הורתה לכרמליתים להתפנות עד לשנת 1989 אך הם נותרו באתר עד לשנת 1993 והשאירו את הצלב במקומו. בשנת 1998 לאחר בקשות חוזרות להוציא את הצלב משטח המחנה, הוצבו באתר כ-300 צלבים קטנים יותר שהציתו מחאות וויכוחים רבים. בהתאם להסכם בין ממשלת פולין לבין הכנסייה הקתולית הפולנית, כל הצלבים הוסרו מלבד צלב אחד בודד.
יום השנה לשחרור המחנה
טקס יום השנה ה-50 לשחרור המחנה נערך באושוויץ I בשנת 1995. כאלף אסירים לשעבר במחנה נכחו בטקס. בשנת שלאחר מכן, גרמניה קבעה שה-27 בינואר, יום שחרור מחנה אושוויץ, יהיה יום הזיכרון הבינלאומי לשואה. מדינות נוספות מציינות תאריך זה כגון דנמרק, איטליה ופולין. טקס זיכרון לכבוד 70 שנים לשחרור המחנה נערך במוזיאון בשנת 2015.
שינוי שם המוזיאון על ידי אונסק"ו
משרד החוץ הפולני הביע התנגדות לכנות את אושוויץ בשם "מחנה מוות פולני", שכן כינוי זה רומז שפולין ביצעה את השואה ולא גרמניה. ביוני 2007, ועדת המורשת העולמית של האו"ם שינתה את שם האתר ל"אושוויץ בירקנאו" והוסיפה "מחנה ריכוז והשמדה גרמני-נאצי (1940 - 1945)".
גנבת שלט הכניסה
בשעות הבוקר המוקדמות של ה-18 בדצמבר 2009, השלט ועליו הכיתוב "העבודה משחררת" (בגרמנית: Arbeit macht frei) נגנב על ידי אלמונים. המשטרה מצאה את השלט ביער הנמצא סמוך לגדנסק כעבור יומיים. גנבת הפריט אורגנה על ידי אנדראס הוגסטרום, שוודי נאו-נאצי שביקש למכור את השלט ולעשות שימוש בכספים למטרות טרור כדי להטות את תוצאות הבחירות בשוודיה. הוא הורשע בפני בית משפט בפולין ונידון לשנתיים מאסר בכלא בפולין ושמונה חודשי מאסר נוספים בבית כלא בשוודיה. חמישה אזרחים פולנים שסייעו לו נידונו לתקופות מאסר שונות.
הוגסטרום ומשתפי הפעולה עמו חיבלו בשלט בעת הגנבה וחתכהו לשלושה חלקים. מומחים לשחזור הרכיבו מחדש את השלט אך הוא לא מוצג במחנה. במקום השלט המקורי מוצג כיום במוזיאון העתק.
המשלחת האיראנית
בפברואר 2006, פולין סירבה לאשר את כניסתם של "חוקרים" מאיראן לאושוויץ. שר החוץ של פולין, סטפן מלר, טען כי ארצו צריכה למנוע מאיראן לחקור את היקף השואה, אותה הגדיר מחמוד אחמדינז'אד כבדייה. הכחשת השואה היא פשע בפולין שדינה מאסר של עד לשלוש שנים.
רכישת פריטי אומנות
דינה באביט, יהודייה מצ'כוסלובקיה שהייתה אסירה באושוויץ בירקנאו בשנים 1943 - 1945, ציירה דיוקנים שונים עבור פושע המלחמה יוזף מנגלה עת ערך במחנה ניסויים על צוענים. שבע מתוך 12 תמונות אלה נמצאו לאחר השואה ונרכשו על ידי המוזיאון בשנת 1963 מידי ניצול שואה. אנשי המוזיאון ביקשו מבאביט להגיע לפולין בשנת 1973 על מנת לזהות את עבודתה. היא זיהתה את התמונות כפרי ידיה ודרשה לקבלן חזרה. אנשי המוזיאון ולצידם הרב אנדרו בקר טענו שהתמונות שייכות לאס אס ולמנגלה שנפטר בברזיל בשנת 1979. בשנת 1999 קמה יוזמה מטעם ארצות הברית להשיב את התמונות לידי באביט, בראש היוזמה עמדו רפאל מדוף ומספר אמני קומיקס אמריקאים. המוזיאון דחה את הטענות בהיותן חסרות בסיס משפטי.
ז'והאן מיקו
ז'והאן סדריק מיקו (בצרפתית: Johan Cédric Micoud, נולד ב-24 ביולי 1973) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק מרבית הקריירה כקשר התקפי.
בתור שחקן בעל רגל שמאל שולטת, מיקו נחשב לאחד הקשרים הטובין ביותר ששולטים בשטחים ללא-כדור על המגרש. במהלך 16 שנות הקריירה המקצוענית שלו, שיחק ז'והאן בצרפת, איטליה וגרמניה. מיקו ייצג גם את נבחרת צרפת, עמה זכה גם ביורו 2000.
קריירת מועדונים
מיקו נולד בעיר קאן, וגדל במחלקת הנוער של הקבוצה המקומית AS קאן. אחרי שהתקדם לקבוצה הבוגרת, מיקו קיבל את תפקיד עושה המשחק של קבוצתו לאחר מכירתו של זינדין זידאן לבורדו. הוא סייע רבות לקבוצתו להעפיל לליגת המשנה הצרפתית בכדורגל בשנת 1993, ואף להעפיל בעונה שלאחר מכן לגביע אופ"א. ב-1996, כמו זידאן, מיקו הצטרף לשורות בורדו. שנתיים לאחר מכן, בעונת 1998–1999, הוא לקח חלק משמעותי מאוד בזכייתה של בורדו בליגת העל הצרפתית, וגם עזר לה להעפיל בעונה שבעקבותיה לשלב הבתים השני במסגרת ליגת האלופות. בקיץ 2000, מיקו עזב את צרפת לאיטליה, לאחר שחתם במדי פארמה, בשורותיה שיחק במשך שנתיים ואף זכה בגביע האיטלקי לעונת 2001–2002. לאחר עונה זו, מיקו עבר לגרמניה, עת חתם במדי ורדר ברמן. בגרמניה, מיקו זכה להצלחה קבוצתית מרובה במהלך ארבע השנים בהן שיחק שם, כאשר השיא היה זכייה בדאבל הגרמני ב-2004. במהלך העונה הזו, כבש 10 שערים שהיוו שיא כיבושים משותף עבור קשר בתחרות, יחד עם קשרה של באייר לברקוזן ברנד שניידר. ביוני 2006, בגיל 32, שב מיקו לצרפת, והצטרף מחדש לבורדו. כבר במשחק החזרה שלו, כבש את השער היחיד והמנצח במשחק הליגה מול לוריאן. במהרה חזר להיות שחקן המפתח במועדונו החדש-ישן, וזכה עם קבוצתו בגביע הליגה הצרפתית ב-2007. על אף שבעונה שלאחר מכן, בורדו המשיכה להוות חלק מצמרת הליגה הצרפתית, ב-10 במאי 2008, מאמנו דאז לורן בלאן, הכריז שחוזהו של מיקו בקבוצה לא יחודש, ולכן פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
אף על פי שזומן רבות במהלך הקריירה לסגל הנבחרת הצרפתית, מיקו לא הצליח לקנות לעצמו מקום מהותי בהרכב, עקב ששיחק בעמדה זהה לזו של זינאדין זידאן. לאחר האליפות המרשימה שזכה יחד עם בורדו, מיקו זכה בזימון בכורה לנבחרת, כאשר ערך את הופעת הבכורה שלו ב-17 באוגוסט 1999, במהלך משחק ידידות מול צפון אירלנד. הוא היה חלק מסגל הנבחרת הצרפתית לטורניר הגמר של יורו 2000, אך שותף רק במשחק אחד מתוך השישה של נבחרתו בטורניר, במשחק חסר חשיבות מול הולנד בשלב הבתים. הוא נכלל גם בסגל נבחרת צרפת למונדיאל 2002. מיקו שיחק סך הכל 17 משחקים עבור מולדתו, וכבש שער אחד בלבד.
פרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי ה-49
בנוסף לכך, הייתה למברט לאמן שזכה במרבית הפרסים בטקס, עם שלוש זכיות בסך הכול.
זכיות ומועמדויות
הזכיות מודגשות בכתב בולט.
טג'יקיסטן במשחקים הפאראלימפיים
טג'יקיסטן השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים אתונה (2004), כששלחה למשחקים ספורטאי יחיד, ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה טג'יקיסטן חלק מעולם.
היסטוריה
הספורטאי היחיד שנשלח למשחקים באתונה בשנת 2004 התחרה בתחרויות הרמת כוח (גברים, עד 60 ק"ג) וסיים במקום התשיעי עם תוצאה של 147.5 ק"ג. באולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) שלחה המדינה פעם נוספת משלחת יחיד, הפעם ספורטאית שהתחרתה בהרמת כוח (נשים, עד 48 ק"ג) אך הספורטאית נפסלה לאחר שלא הצליחה להרים בצורה תקינה.
גליזה 105
גליזה 105 (Gliese 105, נקרא גם 268 G בלווייתן) היא מערכת כוכבים בעלת שלושה כוכבים בקבוצת הכוכבים לווייתן. המערכת קרובה יחסית לשמש ונמצאת במרחק של 24 שנות אור ממנה, אך אפילו הכוכב הבהיר ביותר במערכת הוא כה עמום ואי אפשר לראותו ללא אמצעי עזר מכדור הארץ. נכון לעכשיו (2016) לא התגלה אף כוכב לכת במערכת כוכבים זו. אחד החברים במערכת, B, נמצא בתנועה עצמית משותפת עם A במערכת, וממוקם במרחק של 1,200 יחידות אסטרונומיות ממנו.
הכוכב C הוא זעיר יחסית ונמנה עם הכוכבים בעלי מסה נמוכה המספיקה בקושי על מנת לקיים היתוך גרעיני.
רוזלי סאלי
רוזלי סאלי (באנגלית: Rosalie Sully; 3 ביוני 1818 - 8 ביולי 1847) הייתה ציירת אמריקנית.
ראשית החיים
רוזלי סאלי נולדה ב-3 ביוני 1818. היא הייתה בתם של הצייר תומאס סאלי ושל שרה אניס סאלי. היו לה שלוש אחיות: ג'יין קופר סאלי דארלי, בלאנש סאלי ואלן אולדמיקסון סאלי ווילר, ואח אחד, אלפרד סאלי. היו לה גם שני אחים למחצה, מרי צ'סטר סאלי נייל ותומס ווילקוקס סאלי, מנישואיה הקודמים של אמה לאח הבכור של אביה, לורנס סאלי.
קריירה
רוזלי סאלי הייתה ציירת. היא הציגה נופים בניו יורק בשנת 1839, וציירה כמה מיניאטורות עבור השחקנית שרלוטה קושמן. עבודותיה נוצרו בסטודיו קטן הצמוד לסטודיו הגדול יותר של אביה. עם זאת, בגלל מותה בטרם עת של רוזלי (גיל 39) הקריירה המבטיחה שלה מעולם לא פרחה במלואה.
חיים אישיים
רוזלי סאלי פגשה את שרלוט קושמן בקיץ 1843, בזמן שקושמן צוירה על ידי אביה של רוזלי. לאחר פגישתם, קושמן ורוזלי התחילו להיות מעורבות רומנטית, והחליפו מכתבים מלאי תשוקה. ב-1 ביוני 1844 שלחה קושמן לרוזלי טבעת ליום הולדתה, כהכרזה לכוונותיה. ב-5 ביולי 1844 כתבה קושמן ביומנה שהיא "שכבה עם רוז", וב-6 ביולי 1844, קושמן כתבה שהם "נשואים". עם זאת, זמנם יחד כזוג "נשוי" היה קצר מועד.
מוות
רוזלי סאלי נפטרה ב-8 ביולי 1847 בפילדלפיה, פנסילבניה.
היא קבורה בבית הקברות לורל היל בפילדלפיה יחד עם אביה, אמה ושאר המשפחה פרט לאחד מאחיה.
חוזה (תכנות)
תכנות לפי חוזה (באנגלית: Design by Contract, בקיצור: DbC) היא שיטת עיצוב תוכנה, המתבססת על הגדרת מפרטים פורמליים, מדויקים וניתנים לאימות עבור ממשקים של רכיבי תוכנה. בשיטת עבודה זו, רכיבי התוכנה הם טיפוסי נתונים אבסטרקטיים, הדורשים קיום של תנאים מוקדמים (preconditions), תנאים מאוחרים (postconditions), וקבועים (invariants). מפרטים אלו נקראים "חוזים", כמטפורה לתנאים ולמחויבויות הקיימים במסגרת חוזה עסקי.
על פי שיטה זו, רכיבי התוכנה משתפים פעולה זה עם זה על בסיס "מחויבויות" ו"רווחים" הדדיים. בדומה לעולם העסקי, מוגדרים "ספק" ו"לקוח" המסכימים ביניהם על "חוזה" המגדיר דברים כמו:
באופן דומה, בתכנות מונחה-עצמים, אם שגרה במחלקה מספקת פונקציונליות מסוימת, היא יכולה:
החוזה הוא פורמליזציה של מחויבויות ורווחים אלו. ניתן לסכם גישה זו על ידי "שלוש שאלות" שהמתכנת צריך לחזור ולשאול את עצמו לגבי החוזה:
שפות תכנות רבות מספקות תמיכה מובנית לבדיקת טענות נכונות (assertions), המאפשרות לבדוק את העמידה בתנאים של החוזה. עם זאת, גישת ה"תכנות לפי חוזה" רואה בחוזים חשיבות מכרעת לתקינות התוכנה, כך שהם אמורים להיות חלק כבר בתהליך התכנון. למעשה, התומכים בתכנות לפי חוזים, כותבים את ה-assertions לפני המימוש העיקרי של התוכנה. (ראו: פיתוח מונחה-בדיקות).
רעיון ה"חוזה" יורד עד לרמת המתודה/פרוצדורה. החוזה עבור מתודה מסוימת יתאר בדרך כלל את הפרטים הבאים:
בשימוש בירושה, המחלקה היורשת מורשית להרפות את התנאים המוקדמים (אבל לא להקשות אותם), והיא רשאית להקשיח את התנאים המאוחרים (אבל לא להחליש אותם).
השפעה על ביצועים
תנאי החוזה לעולם לא אמורים להיות מופרים בזמן הריצה של תוכנה נקייה מבאגים. לפיכך, החוזים נבדקים בדרך כלל רק ב-debug mode, בזמן הפיתוח של התוכנה. מאוחר יותר, בשחרור התוכנה, מבטלים את בדיקות החוזה על מנת לשפר את הביצועים.
בשפות תכנות רבות, חוזים ממומשים עם בדיקות נכונות (asserts). כברירת מחדל, בדיקות אלה לא עוברות הידור ב-release mode ב-++C/C, ומבוטלות באופן דומה ב-C#/Java. זה מבטל את עלויות זמן הריצה של שימוש בחוזים בגרסת ה-release.
יחס לבדיקות תוכנה
תכנות לפי חוזה אינו מחליף שיטות רגילות לבדיקות תוכנה כדוגמת בדיקות יחידה, בדיקות אינטגרציה ובדיקות מערכת. ליתר דיוק, השיטה משלימה לבדיקות תוכנה חיצוניות על ידי הוספת בדיקות-עצמיות פנימיות שניתן להפעיל הן עבור בדיקות נפרדות והן בתוכנה המוגמרת בזמן שלב הבדיקות. היתרון בבדיקות עצמיות פנימיות הוא בכך שהן יכולות לגלות שגיאות לפני שהן מופיעות בצורה של תוצאות שגויות הנראות ללקוח. זה מוביל לגילוי שגיאות מוקדם וספציפי יותר.
סודוקו חלונות
סודוקו חלונות, הקרוי גם וינדוקו (בלועזית: windoku), הוא וריאנט של סודוקו, שבו, בנוסף לתשעת הריבועים הכוללים 9 משבצות כל אחד, יש תיחומים נוספים בני 9 משבצות, אחד או יותר, הנבדלים באמצעות צבע הרקע שלהם החופפים חלקית עם מתחמי המשנה האחרים. חלון נוסף יכול לכלול שטח רציף של תשע משבצות, אך גם תשע משבצות נפרדות המאוחדות על ידי צבע רקע אחיד ונבדל.
בסודוקו חלונות תקפים חוקי הסודוקו הרגילים ובנוסף להם, גם בחלונות הנוספים צריכים להיות כל תשע הספרות, מ-1 עד 9, בכל חלון בנפרד ומבלי שספרה תחזור על עצמה.
בריחת יעקב מעשו
בריחת יעקב מעשו היא סיפור מקראי המופיע בספר בראשית (כז, מא-כח, ט) סוף פרשת תולדות.
הסיפור במקרא
לאחר שיעקב גנב את הברכה שתכנן יצחק לברך את עשו, תכנן עשו להרוג את יעקב. כשהדבר נודע לאימם רבקה היא הורתה ליעקב לברוח לחרן, אל אחיה לבן, ולשבת שם עד שתשוב חמת אחיו, ורבקה תשלח ותקרא לו לשוב.
במקביל נגשה רבקה ליצחק, ואמרה לו שהיא "קצה בחייה" מפני בנות חת (עשו נשא שתי נשים חתיות), ואם גם יעקב ייקח אישה כזו – "למה לי חיים". יצחק קרא ליעקב, ציווה אותו ללכת לבית לבן ולשאת את אחת מבנותיו. לאחר מכן בירך יצחק את יעקב:. יעקב שמע בקול הוריו והלך אל פדן ארם.
בעקבות הבריחה
יעקב יצא לארם, ונשא שם את רחל ולאה, במפורט בפרשת ויצא. בסופו של דבר רבקה לא שלחה לקרוא לו (ואף לא הוזכרה עוד, מלבד בהקשר של קבורתה), אלא מלאך התגלה אליו כעבור עשרים שנה והורה לו לשוב לארץ כנען.
עשו ראה שבנות כנען רעות בעיני אביו, ולכן הלך ונשא גם את בת דודו, מחלת בת ישמעאל.
הסיפור במדרש
על פי המדרש, יעקב לא הלך מייד לבית לבן, אלא היה מוטמן בבית עבר במשך ארבע עשרה שנה.
מדרש נוסף מספר שיעקב יצא כשבידיו רכוש מסוים, אך עשו שלח בעקבותיו את בנו אליפז כדי שיהרוג אותו. אליפז שהיה צדיק לא רצה לעשות זאת, ויעקב הציע לו שייקח ממנו את כל רכושו, ו"עני חשוב כמת".
Zerkalo dushi
' (ברוסית: ', ובעברית: מראה הנשמה) הוא אלבום האולפן הראשון של זמרת הפופ הרוסית אלה פוגצ'ובה. האלבום פורסם בברית המועצות בפברואר 1978 כאלבום כפול, אך לאחר מכן הופץ גם בתקליטים בודדים.
תפוצתו הכוללת של האלבום, בהתחשב בכל ההדפסים מחדש, התקרבה ל -10 מיליון. יצאו כמה גרסאות ייצוא של דיסק עם רשימת שירים באנגלית, צרפתית וספרדית. בנוסף, האלבום יצא בחו"ל בבולגריה ובצ'כוסלובקיה.
יהודה ניידיץ'
הרב יהודה ניידיץ' (באנגלית: Judah Nadich; בולטימור, 13 במאי 1912 – ניו יורק, 26 באוגוסט 2007) היה רב קונסרבטיבי, ששירת קהילות בבפאלו ובשיקגו, ובהמשך היה איש הדת היהודי הבכיר של הצבא האמריקני באירופה עם שחרור מחנות הריכוז הנאציים על ידי כוחות בעלות הברית. מאוחר יותר היה נשיא האספה הרבנית, האיגוד הבינלאומי לרבנים השמרנים.
ביוגרפיה
ניידיץ' היה בנם הבכור של יצחק ולנה נתנזון ניידיץ' שהיגרו מרוסיה בתחילת המאה העשרים. אביו היה בעל מכולת. אמו נפטרה כשהיה בן שבע, והוא ושתי אחיותיו גודלו על ידי אמם החורגת, נטי גיפטר ניידיץ', מהגרת מליטא. ליצחק ונטי הייתה בת מנישואיהם.
בשנת 1932 סיים ניידיץ' את לימודיו ב-City College. בשנת 1936 סיים את לימודי לתואר שני בהיסטוריה מאוניברסיטת קולומביה והוסמך בבית המדרש לרבנים באמריקה. הוא היה רב קהילות שמרניות בבפאלו ובשיקגו. ב-1942 התגייס לצבא כאיש דת.
בשנת 1945, כשהיה סגן אלוף בצבא ואיש הדת היהודי הבכיר של הצבא באירופה, נקרא הרב ניידיץ' לתפקיד היועץ היהודי של גנרל דווייט אייזנהאואר. הוא התבקש לייעץ כיצד להתמודד עם מאות אלפי העקורים היהודים המוחזקים תחת משטר צבאי. בספרו משנת 1953, "אייזנהאואר והיהודים", כתב ניידיץ' שהוא ואחרים שכנעו את בעלות הברית לנטוש מדיניות המחייבת להחזיר את העקורים למדינות מולדתם.
בשנת 1947 התחתן הרב ניידיץ' עם מרתה הדסה ריבאלוב, בתם של רוז ומנחם ריבאלוב, מייסד ועורך השבועון הראשון בעברית באמריקה, "הדואר". הוא כיהן בקהילה "קהילת ישראל" בברוקליין, מסצ'וסטס, במשך 10 שנים. משנת 1957 ועד פרישתו בשנת 1987, שימש כרב בית הכנסת בפארק אווניו בניו יורק. שם סייע בפיתוח תוכנית חינוכית לאחר הלימודים, המכונה כיום "התיכון העברי על שם הרב יהודה ניידיץ'."
בשנת 1974 קרא ניידיץ', כנשיא האספה הרבנית, לוועדת החוק של התנועה "לתת תשומת לב מדוקדקת" להצעתו להסמיך נשים לרבנות. ההצעה התקבלה בשנת 1985.
פלונטר: הסדרה
פלונטר : הסדרה (באנגלית: Tangled: The Series בעונה הראשונה; Rapunzel's Tangled Adventure, "פלונטר: רפונזל יוצאת להרפתקה", מהעונה השנייה) היא סדרת אנימציה המבוססת על הסרט של דיסני "פלונטר" ומהווה המשך לסרט המקור של ערוץ דיסני "פלונטר: לפני שהכל התחיל". הסדרה החלה את שידוריה בארצות הברית ב-24 במרץ 2017 ובישראל ב-3 בספטמבר 2017. העונה הראשונה הסתיימה ב-13 בינואר 2018 בארצות הברית.
ב-15 בפברואר 2017 הסדרה חודשה לעונה שנייה, ששודרה לראשונה ב-24 ביוני 2018. במאי של אותה שנה, לפני שידור הבכורה של העונה השנייה, הסדרה חודשה לעונה שלישית ואחרונה, שהחלה את שידוריה ב-7 באוקטובר 2019 והגיעה לסיומה ב-1 במרץ 2020.
עלילה
הסדרה מתרחשת לאחר אירועי הסרטים "פלונטר" ו"פלונטר: לפני שהכל התחיל". חצי שנה לאחר שנמלטה מאמא גותל והתאחדה עם הוריה האמיתיים- המלך פרדריק והמלכה אריאנה מממלכת קורונה, הנסיכה רפונזל לא מצליחה להסתגל כראוי בגלל ההגנה החונקת של אביה. כשהיא וגבירת החצר שלה, קסנדרה מתגנבות החוצה מהטירה, הן נתקלות בכמה סלעיים חדים שחורים קסומים שמחזירים בצורה קסומה את שיערה הבלונדיני הארוך של רפונזל. הן ביחד עם יוג'ין פיצהראטברט- אהובה של רפונזל, פסקל הזיקית, ואלכימאי צעיר בשם וריאן חושפים את המסתורין של חזרת השיער והקשר שלה לסלעים השחורים שצומחים סביב קורונה. בסופו של דבר, רפונזל לומדת שכוחו של פרח טיפת השמש שוכן בתוכה והסלעים השחורים מכוונים אותה לממלכה האפלה.
העונה השנייה מתמקדת בקבוצתו של רפונזל הנוסעת לממלכה האפלה בליווי לאנס, הוק פוט, ושורטי והצטרפה לאדירה הממלכתית המסתורית של הממלכה האפלה. עד מהרה נודע לקבוצה שהסלעים נוצרים על ידי המקבילה לטיפת השמש: אופל אבן הירח. במהלך המסע לומד רפונזל את מקורותיהם של טיפת השמש ואבן הירח כשני חצאים של כוח עתיק המבקש להצטרף אליו בעודו מחפש שדה בשם ז'אן טירי, שרשעותה מוזכר באגדות קורונה. ז'אן טירי חוזרת לעולם הפיזי כרוח ומתמרנת את קסנדרה לקחת את אבן הירח ולבגוד ברפונזל, וכך בעונה השלישית כאשר רפונזל מתמודד עם בגידתה של קסנדרה בעוד שהיא נאלצת להיות מלכת קורונה בפועל.
לאחר אירועי הסדרה מתרחשים אירועי הסרט הקצר "פלונטר עד עצם היום הזה".
סיליגו
סיליגו (באיטלקית: Siligo) הוא כפר, שנמצא בנפת סאסארי, שבמחוז סרדיניה שבאיטליה.
גאוגרפיה
הכפר נמצא כ-149 ק"מ מקליארי, בירת המחוז וכ-336.5 ק"מ מרומא, בירת איטליה.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 15 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (28 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (5 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 892 מילימטרים בשנה. חודש נובמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (169 מ"מ גשם), וחודש יולי הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (14 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה
הכפר נמצא ליד הכבישים SP23 ו-SP41bis.
לב הדרקון
לב הדרקון (באנגלית: Dragonheart) הוא סרט פנטזיית הרפתקאות בריטי-אמריקאי משנת 1996, בבימויו של רוב כהן, ובכיכובם של דניס קווייד, דייוויד ת'יוליס, פיט פוסלתווייט, דיינה מייר, וקולו של שון קונרי. הסרט היה מועמד לפרס האוסקר לאפקטים הטובים ביותר ולמספר פרסים נוספים בשנים 1996 ו-1997. הסרט קיבל ביקורות מעורבות, אך זכה להצלחה קופתית.
עלילה
שתים עשרה שנים מאוחר יותר, הטירה של אינון הבוגר בנויה, וקארה מבקשת שאביה ישוחרר לאחר שנים של עבדות. אינון מסכים, והורג אותו בתואנה שעכשיו הוא "משוחרר". בינתיים, הפך בואן לקוטל דרקונים מיומן. האח גילברט, נזיר ומשורר בהתהוות, חוזה במעשה נועז של בואן ומחליט לעקוב אחריו ולתעד את סיפורי גבורתו. בואן עוקב אחר דרקון לפתח מערתו, אך העימות ביניהם מסתיים בתיקו מקסיקני. הדרקון מציין כי הוא האחרון מסוגו והם מסכימים שלא להרוג האחד את השני, ובמקום זאת יוצרים שותפות בקטילת דרקונים מבוימת להונאת כפריים מקומיים. בואן נותן לדרקון שם – דראקו, על שם קבוצת כוכבים. בואן לא יודע כי דראקו הוא הדרקון שהעניק את לבו לאינון, וכי הוא מרגיש כל כאב שאינון מרגיש.
קארה, שרוצה לנקום באינון, נכלאת לאחר ניסיון התנקשות כושל. אינון נזכר כי היא האחראית לפציעתו כילד, ומנסה לפתות אותה ולהפוך אותה למלכתו. אייסלין, המתעבת את מה שבנה הפך להיות, עוזרת לקארה לברוח מהטירה. קארה מנסה לאגד את בני הכפר כנגד אינון, אך במקום לתמוך בה הם מציעים אותה כקורבן לדראקו. היא נלקחת למאורה של דראקו וגם אינון מגיע לשם כדי ללכוד אותה, והוא ובואן נלחמים. במהלך הלחימה, אינון מטיח בבואן כי מעולם לא האמין בקוד האבירים ורק רצה להשתמש בבואן כדי ללמוד להילחם. הוא משיג בכך יתרון וכמעט הורג את בואן. דראקו מתערב וחושף את מחצית לבו, ואינון בורח באימה. קארה מבקשת מבואן לעזור להפיל את אינון מכסאו, אך האביר המאוכזב מסרב.
בואן ודראקו מגיעים לכפר נוסף ונתקלים שוב בגילברט. קארה, הסולדת ממעשיהם, מנסה לחשוף אותם, אך המקומיים לא מאמינים לה עד לאחר ההמחזה; דראקו מעמיד פני מת, אך כשאנשי הכפר מחליטים לפרוס מבשרו למאכל, הוא ממריא וחושף את המזימה. הם פונים לבואן, קארה וגילברט ומחליטים להפוך אותם לארוחה במקום. דראקו מחלץ אותם ולוקח אותם לאבלון, שם הם מוצאים מקלט בין מצבות אבירי השולחן העגול. דראקו מספר לבואן על עצמו ועל אינון: הוא קיווה כי בהצלת אינון ישנה את טבעו ויביא לאיחוד בין הדרקונים ובני האדם, ובכך ירוויח מקום בכוכבים, לשם מגיעים הדרקונים הראויים לאחר מותם. כעת הוא חושש כי מעשיו עלו לו בנשמתו, ולכן מסכים להילחם באינון. לאחר שבואן רואה בחיזיון את המלך ארתור, שמזכיר לו את שבועתו, הוא מסכים להילחם גם כן.