cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רעב (הוצאת ספרים)
על ההוצאה
הוצאת "רעב" הייתה יוזמתו של המשורר והמתרגם ערן צלגוב והוקמה על-ידו עם אפרת ירדאי בעקבות סדרת אירועי הקראת שירה שחורה בקיץ 2011 אותם ערכו השניים.
האירועים תחת הכותרת "כּוּשִׁילָאִמָּאשֶׁלָּהֶם" כללו הקראת שירה אפרו-אמריקאית בתרגום לעברית. מתוך האירועים צמחה אנתולוגיה של תרגומים בשם זה שהפכה לספר הראשון של ההוצאה. הספר, שכלל תרגומים למשוררים ומשוררות שונים כמו אמירי ברקה, לנגסטון יוז, אודרי לורד ופט פארקר, זכה לאהדת הביקורת והקהל ואף נבחר לאחד משנים עשר הספרים החשובים לשנת 2012 של עיתון "הארץ". בהמשך הפך הספר גם למופע מוזיקלי בליווי המוזיקאי דויד פרץ.
מאז היווסדה ההוצאה מקפידה לקיים אירועי ספרות רבים בה משולבות הקראות טקסטים מתוך הספרים והרצאות קצרצרות או קטעים דרמטים להנכחת הטקסטים והנגשתם.
מלבד סדרת שירת מקור (תחת השם "שירה עם מקור") ושירה מתורגמת, ייסדה ההוצאה בשנת 2014 את הסדרה "צדק פואטי". מטרת הסדרה היא ל"תקן" את הקאנון העברי ולהחזיר לתוכו טקסטים שהודרו ממנו מסיבות שונות. הספר הראשון בסדרה היה "איתיאל הכושי", התרגום הראשון לאותלו מאת שקספיר משנת 1874.
האני מאמין.ה של ההוצאה
הקו המנחה של ההוצאה המופיע על דש כל ספריה משנת 2014 ואילך: .
וילנה
וִילְנָה (בעברית גם בכתיב וילנא; בליטאית: Vilnius, ; ברוסית: Вильнюс; בפולנית: Wilno, בבלארוסית: Ві́льня, ביידיש: ווילנע) היא עיר הבירה של ליטא. נכון לשנת 2023, מספר התושבים בעיר הוא 630,885.
סמל העיר
סמל העיר מציג את כריסטופר הקדוש (Kristupas) פוסע במים ונושא את ישו התינוק על כתפיו. סמל זה משמש את העיר מהשנה השביעית להיווסדה, כלומר 1330 לערך. בתקופה הפגאנית, טרם המאה ה-14, הופיע על הסמל הענק אלקיס, דמות מסיפורי עם ליטאיים, כשהוא נושא את אשתו על כתפיו בחציית הנהר.
גאוגרפיה ואקלים
וילנה שוכנת בדרום מזרח ליטא, במפגש הנהרות וילניה (Vilnelė) ונריס. מיקום זה, שאינו מרכזי, נובע מהשינויים הרבים בגבולות ליטא במשך הדורות; בעבר וילנה הייתה לא רק המרכז התרבותי, אלא גם הגאוגרפי, של הדוכסות הגדולה של ליטא והאיחוד הפולני-ליטאי.
וילנה ממוקמת 312 ק"מ מקליפדה (מֶמֶל), הנמל העיקרי של ליטא בים הבלטי, אך ערים גדולות אחרות בליטא נמצאות במרחק קצר יותר ובהן קובנה (קאונאס), שאולאי (Šiauliai) ופוניבז' (פנבז'יס).
האקלים בווילנה הוא בין יבשתי לימי. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 6.1 מעלות צלזיוס, כשהממוצע בינואר הוא 4.9− מעלות וביולי 17.0+ מעלות. כמות המשקעים היא 661 מ"מ לשנה בממוצע.
היסטוריה
וילנה נוסדה בשנת 1321 על ידי גדימינאס, דוכס גדול של ליטא. וילנה הייתה בירת הדוכסות הגדולה של ליטא עד שנת 1388 ומימי קז'ימייז' הרביעי (1447–1492), ובעיקר לאחר הקמת האיחוד הפולני-ליטאי בשנת 1569, הפכה גם למרכז לתרבות פולנית. האיחוד הפולני-ליטאי שנשלט מהעיר וילנה השתרע על שטח עצום במזרח-אירופה מהים הבלטי בצפון עד קרוב לים השחור בדרום.
החל במאה ה-15 היה בעיר רוב פולני, ומיעוט ליטאי. בשנת 1795 נכבשה על ידי האימפריה הרוסית. לקראת סוף המאה ה-19 גבר משקלם של היהודים והם הפכו לתקופה קצרה (עד גל ההגירה הגדול לארצות הברית) לקבוצה האתנית הגדולה בעיר. לפי חוזה 1920 שבין ברית המועצות ובין ליטא, עברה וילנה לידי ליטא, אך הגנרל הפולני ה"מורד", ז'ליגובסקי, כבש אותה והקים באזור את מדינת ליטא המרכזית. ב-1922, בעקבות בחירות, סופח האזור כולו, שהיה בו רוב פולני, לפולין. בשנת 1923 הכיר בה חבר הלאומים כשייכת לפולין, אף על פי שהיא צוינה בחוקה של ליטא כבירתה.
ב-1931, 66% מתושבי וילנה היו פולנים, 28% יהודים, רוסים ובלארוסים 5% ופחות מ-1% ליטאים.
בתקופת בין המלחמות הייתה וילנה העיר השישית בגודלה בפולין, ואחת הערים החשובות מבחינת התפתחות הפולניות. אחת האוניברסיטאות הפולניות החשובות ביותר פעלה בווילנה בשם אוניברסיטת סטפן באטורי (המלך הפולני שייסד את האוניברסיטה ב-1579).
בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב ובעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה נכבשה "ליטא הפולנית" על ידי הסובייטים, יחד עם מזרח פולין. במהלך פלישת ברית המועצות לפולין שהחלה ב-17 בספטמבר 1939, הצבא האדום נכנס לווילנה ב-19 בספטמבר 1939 והעיר הייתה בתחילה בשליטה סובייטית, אך כעבור כ-6 שבועות, ב-28 באוקטובר נמסרה לידי ליטא. ביוני 1940 הפכה וילנה לחלק מברית המועצות עם פלישת הסובייטים לליטא וסיפוחה לברית המועצות. ביוני 1941 נכבשה העיר על ידי הצבא הגרמני במסגרת מבצע ברברוסה, ובמהלך שלוש שנות הכיבוש, נרצחו רוב תושבי וילנה היהודים, רבים מהם בפונאר. ביולי 1944 חזר הצבא האדום וכבש את העיר. רבים מתושביה הפולנים נמלטו ורבים אחרים עזבו אותה במהלך סוף שנות ה-40 ושנות ה-50. במקומם הובאו ליטאים מאזורים אחרים בליטא ורוסים מחלקיה האחרים של ברית המועצות.
עם התפרקות ברית המועצות, נשארה וילנה במדינה הליטאית העצמאית שהוקמה בשנת 1991. הליטאים מהווים רוב של כ-60% מתושבי העיר, כאשר הרוסים והפולנים מהווים כ-40% יחדיו. בעשור השני של המאה ה-21, נהנית העיר משגשוג כלכלי כתוצאה מהצטרפותה של ליטא לאיחוד האירופי. כיום בווילנה, כמו בשאר שטחי ליטא, המטבע בשימוש הוא האירו לאחר שליטא המירה בשנת 2015 את המטבע המקומי שלה ליטאס למטבע האירופאי.
חינוך
כמו בערי בירה רבות בעולם, גם בווילנה נמצאות אוניברסיטאות רבות. הגדולה והוותיקה שבהן היא אוניברסיטת וילנה שבה 23,000 סטודנטים. האוניברסיטה הזו היא אחת העתיקות ביותר באירופה ונוסדה בסוף המאה ה-16. המבנים העיקרים שלה נמצאים בעיר העתיקה. האוניברסיטה נוטלת חלק בפרויקטים משותפים עם אונסק"ו ונאט"ו. היא גם מציעה תוכניות רבות לתואר שני באנגלית, כמו גם תוכניות לימוד בשיתוף פעולה עם אוניברסיטאות מכל רחבי אירופה. האוניברסיטה מחולקת כיום ל -14 פקולטות, 5 מכונים, ו-4 מרכזי לימוד ומחקר.
אוניברסיטאות גדולות אחרות בעיר הן אוניברסיטת מיקולס רומריס (19 אלף סטודנטים), האוניברסיטה הטכנית של וילנה (13,500 סטודנטים) והאוניברסיטה הפדגוגית של וילנה (12,500 סטודנטים). כמו כן נמצאים בעיר אקדמיות למוזיקה, תיאטרון ואמנויות.
תיירות
מאז עצמאותה מברית המועצות באוגוסט 1991, התפתחה וילנה במהירות והפכה לעיר מערבית לכל דבר.
כערים אחרות מתקופת ימי הביניים, התפתחה וילנה סביב לבניין העירייה. הרחוב הראשי, רחוב פיליס, מחבר את ארמון המושל עם בית העירייה. ממנו מתפצלים רחובות אחרים לשפע בתים עתיקים של עשירי העיר, כנסיות, חנויות ובתי מלאכה.
העיר העתיקה, מרכזה ההיסטורי של וילנה, משתרעת על 3.6 קמ"ר והיא בין הגדולות במזרח אירופה. בה מרוכזים רוב הבניינים בעלי החשיבות ההיסטורית ובהם מגדל גדימינאס וקתדרלת וילנה. העיר הוכרה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-1994, ובשנת 1995 הוצב בה הפסל היחיד בעולם של פרנק זאפה, אשר פוסל בידי קונסטנטינאס בוגדנאס, שהתמחה קודם לכן בפיסול פרוטומות של לנין.
כלכלה
וילנה היא המרכז המסחרי הגדול ביותר בליטא, ואחד מהמרכזים המסחריים הגדולים ביותר במדינות הבלטיות. על אף שהעיר היא ביתם של רק כ-15% מתושבי ליטא, היא מייצרת בערך 35% מהתמ"ג בליטא. בהתבסס על נתונים אלו, התמ"ג לראש בווילנה, על פי שווי כוח הקנייה, הוא כ-$33,100 בשנת 2005, שהוא מעל לממוצע האיחוד האירופי.
וילנה תרמה מעל ל-4.6 מיליארד ליטאס לתקציב הליטאי בשנת 2005, שהם מעל ל-37 אחוזים ממנו. קובנה, העיר השנייה בגודלה במדינה, תרמה לתקציב כ-1.5 מיליארד ליטאס בלבד. וילנה מקבלת חזרה כ-360 מיליון ליטאס מהתקציב, שהם כ-7.7% בלבד ממה שתרמה לו. נבדלות זו גורמת למספר סכסוכים בין העיר לממשלת ליטא מכיוון שווילנה דורשת לקבל החזר גדול יותר עבור ההון אותו תרמה.
תחבורה
נמל התעופה הבינלאומי של וילנה ממוקם כ-5 ק״מ ממרכזה והוא השער האווירי הגדול ביותר והראשי בליטא, עם כ-5.35 מיליון נוסעים בשנה. מנמל התעופה מתבצעות טיסות ישירות לכ-50 יעדים באירופה ובמזרח התיכון, ביניהם ישראל.
תחנת הרכבת בעיר מהווה תחנת מוצא עבור קווי רכבת לערים שונות ברחבי המדינה, ביניהן הערים הגדולות קובנה, קלייפדה ושיאוליאי. החל משנת 2023 החל לפעול קו ייחודי המקשר בין וילנה לבין הערים ביאליסטוק, ורשה וקרקוב בפולין, תוך החלפת רכבת מתוכננת בעיירת הגבול Mockava. בעבר פעלו קווי רכבת בין וילנה לבין אוקראינה, בלארוס, לטביה ורוסיה, אך אלה הופסקו במרץ 2020 עם פרוץ מגיפת הקורונה ולא חודשו מאז.
מסוף האוטובוסים הראשי של וילנה ממוקם בסמיכות לתחנת הרכבת ומשרת מגוון רחב של קווי פנים וקווים בינלאומיים למדינות השכנות ולמדינות אירופאיות אחרות כדוגמת אסטוניה, אוקראינה, גרמניה וצ׳כיה.
וילנה מהווה את נקודת המוצא של הכביש המהיר הראשי בליטא, A1 (כביש אירופאי E85), המחבר בינה לבין קובנה וקלייפדה, בנוסף לכבישים ראשיים רבים נוספים.
התחבורה הציבורית בעיר מבוססת על מערכת קווים ענפה של אוטובוסים וטרוליבוסים. את תושבי ואורחי העיר משרתים 60 קווי אוטובוס, 18 קווי טרוליבוס, 6 קווי אקספרס ו-6 קווי לילה. צי האוטובוסים עומד על כ- 250 כלי רכב ואילו צי הטרוליבוסים עומד על כ-260 כלי רכב, המסיעים כ-500 אלף נוסעים בימי חול. פריסת מערכת הטרוליבוסים היא מן הרחבות באירופה.
על פי מחקר שנערך בשנת 2003 כ-45 אחוז מתושבי העיר משתמשים בתחבורה ציבורית, אחוז גבוה ביחס למדינות אחרות ביבשת אירופה.
יהדות וילנה - "ירושלים דליטא"
יהדות וילנה הייתה אחת הקהילות היהודיות החשובות בעולם, בגלל היותה בתקופות ארוכות מרכז דתי ותרבותי ליהודים שהשפיע גם על יהודים ממקומות אחרים. השפעתה של הקהילה חרגה מעבר לתחומי העיר. הייתה מרכז של תנועת "המתנגדים" שיצאו נגד החסידות, ומצד שני גם מרכז חשוב של ההשכלה היהודית שביקשה לשלב זהות יהודית עם רעיונות מודרניים, ומאוחר יותר גם מרכז חשוב לתנועת הבונד היהודית סוציאליסטית.
תחילתה של קהילת היהודים בווילנה במאה ה-16, במועד מאוחר יותר מקהילות יהודים בערי ליטא אחרות, שכן תושבי העיר התנגדו למתן זכות ישיבה ליהודים בעיר מחשש לפרנסתם. כתב זכויות שקיבלו תושבי ליטא מהמלך זיגמונט הראשון ב-1527 אסר על ישיבת יהודים בעיר ומסחר היהודים בה.
עם זאת, תושבי העיר לא יכלו לעצור את הצורך של דוכסי ליטא בבעלי ההון היהודים, במלווים, בסוחרים ובחוכרי המכס. בשנת 1551 התיר המלך זיגמונד-אבגוסט לשני סוחרים יהודים מקרקוב ומשפחותיהם לחכור בווילנה בתי מגורים וחנויות, לעסוק בה במסחר ובהלוואת כספים. היתר זה פתח את הדלת בפני הגירת יהודים נוספים לעיר. באופן זה התלקטו סביבם יהודים נוספים ויסדו את הקהילה.
בשנת 1592 היה כבר בית כנסת אחד בווילנה, והרחוב שלו נקרא "רחוב היהודים". בשנה זו גם התחוללו מהומות עת שהתושבים הנוצרים תקפו את בית הכנסת ואזורי היהודים, תוך גרימת נזקים גדולים.
המלך זיגמונד השלישי, מלך פולין נתן כתב זכויות ליהודים, לפיו הותר ליהודים לשכור ולקנות בתים בעיר, לסחור בה ולייסד מוסדות קהילה כבית עלמין ובית מרחץ. המלך גם אישר את בעלות היהודים על הנכסים שקנו ועל בית הכנסת. בפברואר 1663 קיבלה הקהילה היהודית כתב זכויות שהתיר לה לעסוק בכל ענפי המסחר שאינם מאוגדים בגילדות, אך הגביל את מושבם לאזורים מסוימים.
במחצית הראשונה של המאה ה-17 גדלה הקהילה עד לכ-3,000 איש (מתוך סה"כ 15,000), ברובם משכילים ואמידים שהגיעו מפראג, פרנקפורט ופולין. בשנת 1652 קיבלה הקהילה מעמד של "קהילה ראש בית דין" במסגרת "ועד ליטא". בשנת 1794, בעת המרד הליטאי כנגד רוסיה, השתתפו יהודים מהקהילה בקרבות ונתמכו בתרומות מקהל היהודים בווילנה. לאחר כיבוש העיר בידי הרוסים חל שיפור במצב היהודים בתחומי המסחר.
מעל כולם התנשא מאמצע המאה ה-18 הגאון מווילנה, שלו השפעה מכרעת על היהדות עד ימינו אלו. תלמידיו וממשיכיו הרבים הפכו את וילנה למרכז דתי ורוחני יהודי גדול (בעיקר של זרם ה"מתנגדים") עד שכונתה "ירושלים דליטא".
כוחם של ה"מתנגדים" בווילנה היה גדול, ובשנת 1772 הם אף פרסמו איסור ונידוי כלפי קהילת החסידים. עם זאת, ב-1798 אסר השלטון הרוסי על "קהל וילנה" להטיל קנסות ועונשים עליהם. לאחר מאסרו של שניאור זלמן מלאדי, מנהיג החסידים, חל משבר ביחסים בין החסידים למתנגדים, אך ה"קהל" החדש שנבחר ב-1799 כלל נציגים משתי הקבוצות, והחסידים הורשו להקים מסגרות קהילה משל עצמם.
במאה ה-19 החלה מסתמנת וילנה גם כמעוז חשוב של תנועת ההשכלה, וסופרים רבים קבעו בה את מושבם. מגמת ה"רוסיפיקציה" הממשלתית של היהודים רוכזה בווילנה, וב-1847 אף נוסד בה סמינר ממשלתי לרבנים, שהיה בהמשך למרכז פעילות סוציאליסטית יהודית.
בשנת 1881 התחוללו פרעות כנגד היהודים, אך הקצבים היהודים התארגנו להגנה והסגירו את הפורעים למשטרה. בשנת 1897 נמנו בווילנה 63,891 יהודים, כ 42% מתושבי העיר. בשל הצפיפות החלה מתגברת ההגירה מווילנה.
לקראת סוף המאה ה-19 התגברו בווילנה הזרמים הסוציאליסטיים היהודים, ונוסדה בה בשנת 1897 מפלגת הבונד, שווילנה הייתה למרכז פעולתה. גם הציונים קבעו את מרכזם בה, "חובבי ציון" נועדו בה, והמשרד הראשי של הארגון הציוני ברוסיה שכן בה עד 1911. שמריהו לוין נבחר כנציג וילנה ב"דומה" (הפרלמנט) הרוסי והרצל ביקר בה ב-1903 וזכה לקבלת פנים חמה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה ולאחריה סבלו היהודים בווילנה מהכיבוש הגרמני שחוקק חוקים מגבילים לאוכלוסייה, וכן מהמאבק בין הפולנים לליטאים על השליטה בעיר שגרם למהומות, בהן נהרגו גם 80 יהודים באפריל 1919 על ידי יחידות צבא פולניות. למרות הקשיים, בתקופה שבין שתי מלחמות העולם פרחה וילנה כמרכז תרבותי יהודי ונוסדה בה רשת בתי ספר ששפת הלימוד בהם הייתה עברית, ומכון מחקר לשפת היידיש ותרבותה.
באוקטובר 1939, מעט אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה, פלשה ברית המועצות לווילנה ומסרה אותה לליטא. יהודים רבים הגיעו אליה כפליטים מפולין המחולקת. ביוני 1940 סופחה ליטא כולה לברית המועצות וכתוצאה מכך נסגרו מוסדות ציוניים ויהודיים רבים, תוך הגליה של ציונים, בונדיסטים ויהודים אחרים שלא נשאו חן בעיני הקומוניסטים אל מחנות מעצר בברית המועצות. השלטון הקומוניסטי הגלה גם פולנים רבים למחנות מעצר. בתקופה זאת עדיין הצליחו ארגוני סיוע יהודיים לפעול בליטא כל עוד נמשך זרם הכסף מהמערב. הם ודיפלומטים זרים אף סיעו ליהודים בעלי אשרות מתאימות להגר משם. כך הצליחו אלפי יהודים, בהם תלמידי ישיבת מיר, לברוח מליטא אל המזרח הרחוק.
בספטמבר 1939 ברחה קבוצת חברי קן "השומר הצעיר" בוורשה לווילנה והצטרפה ל"ריכוז וילנה" במתכונת של קיבוץ. לאחר סגירת המוסדות הציוניים והיהודיים התפזר הריכוז וחבריו המשיכו בבריחתם לעומק ברית המועצות.
לוי סעדיה נחמני
הרב לוי סעדיה נחמני (י"א באדר א' ה'תרפ"א, 19 בפברואר 1921 – ז' בשבט ה'תשנ"ה 8 בינואר 1995) היה רב, דרשן, סופר בית דין וראש ישיבת מקובלים. בשנותיו האחרונות התפרסם בישראל, בשל היותו כאחד מ'בעלי המוסר', וממלמדי תורת הסוד בעיון מעמיק.
וילנה
יהדות וילנה - "ירושלים דליטא"
בינואר 1942 התאחדו היהודים הנותרים והקימו את "הארגון הפרטיזני המאוחד" (FPO) שפיקדו עליו אבא קובנר, יוסף גלזמן ויצחק ויטנברג על מנת להילחם בגרמנים בגטו. הארגון הצליח להשיג תחמושת, להוציא עיתון מחתרתי ולבצע מעשי חבלה, אך ב-5 ביולי 1943 נתפס ויטנברג על ידי משטרת הגטו היהודית אך שוחרר בפעולה צבאית של חבריו למחתרת והסתתר בגטו. הגרמנים הציבו אולטימטום להסגרתו, פן יחוסל הגטו כולו. ויטנברג הסגיר עצמו ולמחרת נמצא מת בתאו, על פי גרסתה של ציפורה (פייגלה) קופרברג (מילשטיין), הוא בלע כדור ציאניד שנמסר לו עוד בהיותו בגטו, ועל פי גרסה שנייה הוא מת בעינויים בידי אנשי הגסטפו. שאר אנשי הארגון החליטו להימלט ליערות.
לוי סעדיה נחמני
קורות חייו
נולד בשנת ה'תרפ"א לאביו המקובל רבי יעקב נחמני, ולאימו רינה, במרקש שבמרוקו.
וילנה
יהדות וילנה - "ירושלים דליטא"
לאחר הכיבוש הנאצי שרדו בעיר מעט יהודים. כיום מתגוררים בעיר כמה אלפי יהודים המקיימים בה חיים קהילתיים. בשנת 2016 מונה כרבה של העיר הרב שמשון דניאל איזקסון.
לוי סעדיה נחמני
קורות חייו
נולד אחרי שנים שבהן ילדי אביו ואמו מתו בינקותם, ונקרא על שם רבי אלעזר הלוי, רבו של אביו, ועל שם רבי סעדיה רבאח, שעל קברו התפללו הוריו להולדת ילדים.
וילנה
חזני וילנא
וילנא התפרסמה במיטב החזנים היהודים שכיהנו בה בשבתות ובימי הימים הנוראים, המפורסמים שבהם;
לוי סעדיה נחמני
קורות חייו
הרב לוי למד בילדותו אצל אביו וחידש חידושים על התלמוד מגיל עשר.
כמו כן למד בנערותו אצל הרב יעקב חזות ואצל ראש ישיבת מרקש הרב אברהם אביטבול. בהמשך למד במשך שנה בקזבלנקה עם קבוצת רבנים בראשות רבי שלום משאש את הטור ובית יוסף והשולחן ערוך ונושאי הכלים על הסדר. לאחר מכן נסמך לרבנות על ידי רבי שלום משאש.
בשנת ה'תשכ"ד (1964) עלה לארץ ישראל כשהוא מסביר לתלמידיו שעוד מספר שנים תפרוץ מלחמת ששת הימים.
התיישב בפתח תקווה, שם הוצעה לו משרת רבנות. הוא ויתר על המשרה לאחר זמן קצר, לטובת חברו, הרב משה מלכה.
בהמשך עבר לירושלים, והיה ממקימי ישיבת 'אוהל מועד' בשכונת בית וגן בעיר. היה שותף להקמת בית הכנסת 'בית שמואל' בשכונת שמואל הנביא ו'דרכי נועם' – מוסד להפצת תורה למבוגרים ונוער. כמו כן מסר שיעורי תורה ויהדות באוניברסיטאות, וארגן שיעורים לבני נוער בשעות אחר הצהריים. מסר גם שיעורים בקבלה בספר עץ חיים. עסק לפרנסתו בכתיבת סת"ם.
הרב לוי כיהן כראש ישיבת המקובלים 'פניך יעקב' בירושלים. בין תלמידיו נמנים הרב שבתי סבתו, הרב אברהם ואזאנא, הרב ד"ר אליהו זיני,הרב יהודה אשכנזי הרב דניאל סטבסקי, והרב ד"ר חיים ציגלר.
הרב לוי התפרסם רבות בעיסוקו באקטואליה, בגאולה העתידה ובחזון אחרית הימים. התפרסם גם כבעל מוסר. דברי תורתו נדפסו בקבצים שונים.
נפטר ביום ז' שבט ה'תשנ"ה ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
משפחתו
נשא לאישה את מרת פיבי, נולדו להם שלושה עשר ילדים. ביניהם הרב שר שלום רב קהילה בתל ציון.
דרומס
דרומס עקוד (שם מדעי: Dromas ardeola) הוא מין יחיד בסוגו ובמשפחת הדרומסיים (Dromadidae), משפחת עופות בסדרת חופמאים.
תיאור המין
הדרומס הוא חופמאי גדול: 40-37 ס"מ וייחודי במראהו. כסות הנוצות לבנה מלבד הגב ואברות היד (בכנף) השחורות, סוככות התת-זנב אפורות. הדרומס מזכיר במראהו סיפן עקוד, אולם מקורו השחור בצורת פגיון. דרומס נראה מרחוק כ"שחף ארוך רגליים". משקלו 330-230 גרם, מוטת כנפיו 75 ס"מ. הרגליים ארוכות ותכולות במקצת. הראש גדול יחסית לגוף, העין גדולה וכהה.
אצל הזוויגים קיימת חד-צורתיות זוויגית. אצל הצעירים במופע הראשון, הראש והכנף חומים, מתחלפים לאפור ואז מלבינים בגיל 15 חודשים.
תפוצה
תפוצתו בחופי האוקיינוס ההודי. אתרי הרבייה בחופי צפון-מערב האוקיינוס ההודי, המפרץ הפרסי והים האדום. שוכן אף בקניה, טנזניה, מדגסקר, מערב הודו וצפון סרי לנקה. מזדמן לישראל לעיתים נדירות, בעיקר בחודשי הקיץ. מקום חיות: חופים חוליים, לגונות איים וריפי אלמוגים. נצפה גם בחופים סלעיים.
ידועים כ-9 אתרי קינון ורבייה בכל העולם. ביניהם, כ-1500 זוגות באיראן, 300 זוגות באמירויות, 85 זוגות בעומאן, 110 בערב הסעודית, ומספר לא ידוע בסומליה.
היקף הנדידה לא ברור, בגלל חוסר ודאות לגבי אתרי הרבייה. את החורפים מעבירים מרבית הפריטים במפרץ הפרסי, בים האדום בדרום חצי האי ערב ובחופי סומליה. אולם פריטים רבים חורפים בחופי מזרח אפריקה באזור טנזניה ומדגסקר. נתיב נדידה שלישי פונה להודו, לתאילנד ולמלזיה.
זיהום המים על ידי נפט מהווה סיכון עצום למין זה. הזיהום פוגע במקום החיות, במקור התזונה ולעיתים במין עצמו. גם איסוף הביצים מאתרי הרבייה, על ידי האדם היה גורם להדלדלות המין עד לשנות ה-70 של המאה ה-20, כאשר החלו לפעול תוכניות שימור למין זה.
התנהגות
לדרומס שיטת מנוחה ייחודית: הוא מקפל את ברכיו אחורנית וכך רגלו הארוכה צמודה לקרקע ומוכנה לניתור מהיר בשעת סכנה.
כאשר מחפש מזון, ניכר בתנועה החופמאית המוכרת: ריצה-עצירה-ליקוט. ניתן לצפות בו בקרבת חופמאים אחרים, שחפיים או פלמינגואים.
המעוף חזק, משק הכנפיים איטי יחסית, הרגליים בולטות מעבר לזנב בשעת תעופה.
מספר גוונים לקול. לעיתים מזכיר קריאתה של שחפית בנגלית: ודה-וק. לעיתים נבחני ומונוטוני: קה-האו, לפעמים מסתלסל: קוו-קי-קי. באתרי הרבייה והחריפה מוגדרים כעופות רעשניים.
תזונה
סרטנים עוטי שריון מהווים את עיקר מזונו. בנוסף הוא ניזון מסרטנאים שונים, מרכיכות, מתולעים ימיות וחסרי חוליות אחרים.
צורך את מזונו בלהקות המתקבצות במים הרדודים. פעיל בשעות בין הערביים ובלילה. אורב לטרפו בסרקו באיטיות את המים, וכאשר מבחין בטרף, נועץ בו את מקורו הפתוח ואז מרסקו. מקורו שבצורת פגיון, מותאם ביעילות לצריכת מזון זה.
רבייה וגידול צאצאים
מקנן בחודשים אפריל-יולי, בלהקות גדולות מאוד (עד 1500 זוגות לערך!), בונה בעצמו קן עשוי חול בצורת היכל. את תחתית ההיכל מרפד בתערובת נוצות אדמה וחול.
הנקבה מטילה 2-1 ביצים לבנות במרכז הקן, הגדולות יחסית לגופה. הגוזל חסר ישע בימים הראשונים להיוולדו (דבר לא נפוץ אצל החופמאים), הוא מוגן בתוך הקן ומקבל את מזונו משני הוריו. גם לאחר שלומד לעוף, ממשיך להישאר זמן ממושך תחת השגחת הוריו.
בוטליך
בוטליך (ברוסית: Ботлих, באווארית: Болъихъ) הוא יישוב כפרי המשמש כמרכזו הניהולי של מחוז המשנה בוטליך ברפובליקת דאגסטן, שבדרום רוסיה.
אוכלוסייתה מונה על פי מפקד 2010 12,159 תושבים, כאשר רובה מורכבת מאווארים קווקזים.
היסטוריה
בשנת 1859 הגנרל-פילדמרשל אלכסנדר איוואנוביץ' בריאטינסקי הניח את אבן הפינה למצודת פראובראז'נסקי. המצודה הגנה על הדרך היחידה שעברה צמוד לנהר אנדייסקו קויסו. בשל תנאי האקלים הקשים והתפשטות מגפת המלריה המצודה הועתקה ונבנתה צמוד לגשר ברזל. כיום נותרו מהמצודה שני מגדלים מתוך שלושה וחומת המצודה.
באוגוסט 1999 בדלנים צ'צ'ניים פשטו על העיירה והשתלטו עליה באירוע שנודע בתור האירוע שהביא לפתיחת מלחמת צ'צ'ניה השנייה. נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ביקר כאן מספר פעמים, לראשונה בספטמבר 1999 בעיצומו של המבצע לדיכוי הצ'צ'נים ובו ניסה להעלות את מורל החיילים ולאחר מכן ביקר ב-2008 וב-2019.
כלכלה
מרבית כלכלת המקום נסמכת על חקלאות וגידול פירות.
Ride (שיר של Twenty One Pilots)
Ride הוא סינגל מסוגת הרוק האלקטרוני, שנכתב על ידי חברי הלהקה האמריקאית Twenty One Pilots. השיר יצא כסינגל הרביעי מתוך אלבומה הרביעי של הלהקה, Blurryface.
טיירון וודלי
טיירון וודלי (באנגלית: Tyron Woodley; נולד ב-17 באפריל 1982) ידוע גם בכינוי 'The Chosen One' (בעברית: הנבחר) הוא לוחם MMA אפרו-אמריקאי. אלוף העולם לשעבר של ה-UFC במשקל חצי בינוני.
סטרייקפורס
וודלי החל את קריירת ה-MMA המקצוענית שלו בפברואר 2009. ביוני 2009 נלחם לראשונה בארגון סטרייקפורס, ניצח בהכנעה והוחתם לשישה קרבות נוספים בארגון. בנובמבר 2009, נלחם נגד רובי ברס בקרב שהיה הקרב המרכזי של האירוע וניצח אותו. לאחר מכן, חתם על חוזה עם חברת משחקי המחשב EA Sports עבור הופעת דמותו במשחקי EA Sports MMA. ביולי 2012, נלחם נגד נייט מרקרט על תואר האליפות של סטרייקפורס, והפסיד בנוקאאוט בסיבוב הרביעי. וודלי השתתף בסך הכל ב-11 קרבות בסטרייקפורס עם מאזן תוצאות של 10 ניצחונות והפסד אחד.
UFC
בשנת 2013, וודלי עבר להילחם ב-UFC, לאחר שארגון סטרייקפורס נרכש ונסגר על ידי ארגון זה. ביולי 2016, במסגרת אירוע UFC 201, וודלי נלחם על תואר אלוף העולם במשקל חצי בינוני נגד רובי לולר , ניצח בנוקאאוט בסיבוב הראשון וזכה באליפות העולם. בנובמבר 2016, במסגרת אירוע UFC 205, נלחם בקרב הגנת התואר הראשון שלו נגד סטפן תומפסון (וונדר-בוי). הקרב הסתיים בתוצאת תיקו בהחלטת שופטים ברוב קולות (שני שופטים ניקדו את הקרב 47-47, והשופט השלישי ניקד את הקרב 47–48 לטובת וודלי). על פי החוקים, כשמושג תיקו בקרב אליפות - האלוף זוכה להמשיך להחזיק בתוארו. במרץ 2017, במסגרת אירוע UFC 209 נערך קרב חוזר (rematch) בין וודלי לתומפסון. וודלי ניצח את תומפסון בהחלטת שופטים חצויה. ביולי 2017, נלחם בקרב הגנת התואר בפעם השלישית נגד דמיאן מאיה. בסיבוב הראשון של הקרב, וודלי נפצע בכתפו. לאורך הקרב, הצליח וודלי להגן על עצמו מפני 21 ניסיונות הטלה של מאיה (שנחשב לאחד הלוחמים הטובים ביותר בגראפלינג). הקרב הוכרע בהחלטת שופטים אחידה לטובת וודלי, ולאחר הקרב, פרשן ה-UFC, ג'ו רוגן דיווח כי קרב זה שבר את השיא עבור קרב האליפות במספר הנמוך ביותר של החבטות שהונחתו. נשיא ה-UFC, דיינה ווייט, הביע ביקורת כלפי וודלי וטען כי וודלי יכול היה להכריע את הקרב אולם העדיף "ללכת על בטוח". ב-2 במרץ 2019, במסגרת אירוע UFC 235 נלחם בקרב אליפות בפעם הרביעית מול הלוחם הניגרי קמארו אוסמן  והפסיד את התואר בהחלטת שופטים אחידה.
בול מסירה מאוחרת
בול מסירה מאוחרת (Too Late stamp או Late Fee stamp) הונפק במספר מקרים כאמצעי תשלום עבור טיפול במכתבים שנמסרו לבית הדואר לאחר שעות הפעילות המקובלות.
מסירה מאוחרת
שיגרת העבודה שהייתה מקובלת בבתי הדואר בבריטניה בסוף המאה ה-18, ואשר אומצה עם השנים על ידי הנהלות דואר רבות ברחבי תבל, קבעה כי הם יהיו פתוחים לציבור עד השעה שמונה בערב, וכל מכתב שיימסר עד שעה זו לפקיד הדואר יוחתם בחותמת הנושאת את תאריך אותו יום. עם זאת, בשעה שבע בערב החלו פקידי הדואר לרשום ולארוז את המכתבים שהצטברו במהלך היום אל תוך שק הדואר היומי, על מנת שיהיה מוכן להעברה אל מרכז המיון בשעה שמונה בערב.
כדי להימנע ממבוכה הונחו פקידי הדואר להטביע על כל מכתב שנמסר למשלוח אחרי השעה שבע בערב חותמת עם המילים "מאוחר מידי" (Too Late). להטבעת חותמת זו לא הייתה כל משמעות כספית, וכל מטרתה הייתה לציין כי הטיפול במכתב התעכב שלא באשמת הדואר. חוקרי תולדות הדואר תיעדו מאות טיפוסים שונים של חותמות Too Late ממדינות רבות דוגמת בריטניה, הודו ו-טרינידד, ואיסוף מכתבים הנושאים חותמות אלו מקובל על אספני בולים רבים.
דמי מסירה מאוחרת
לא אחת קרה ששולח המכתב, אשר הגיע לבית הדואר אחרי השעה שבע בערב, ניסה לדבר על לבם של פקידי הדואר ולבקש ש"יעשו טובה" וישלבו את המכתב הדחוף שלו בערימת המכתבים הנמצאים עדיין בטיפול למשלוח באותו ערב. כאשר גבר הביקוש לשירות זה החליטו מנהלי הדואר על נוהל מיוחד שיאפשר למכתבים שהגיעו באיחור לצאת לדרכם מיד ולא להמתין ליום המחרת. נוהל זה פורסם במדריך לבתי הדואר הבריטי: על המעטפה הוטבעה חותמת שציינה כי דמי המסירה המאוחרת שולמו, וזאת במקום החותמת הרגילה שהעידה על מסירה מאוחרת. התשלום הנוסף בסך ½ פני נגבה באמצעות בולי דואר רגילים. ניתן היה לרכוש את השירות המיוחד הזה עד השעה 7:45 בערב לכל המאוחר, וזאת על מנת שניתן יהיה להספיק ולצרף את המכתב החריג אל שק הדואר היומי מבלי לעכב את יציאתו לדרך במועד הקבוע של שמונה בערב.
נוהל זה הופעל לראשונה בשנת 1790 בבית הדואר המרכזי של העיר לונדון, ובאותה תקופה התשלום עבור הטיפול המיוחד במסירה מאוחרת נקבע ל-6 פני. המחיר הופחת לסכום של חצי פני בשנת 1840, עם הרפורמה בשירותי הדואר.
בולי מסירה מאוחרת
במרבית המדינות אשר הציעו שירות של מסירה מאוחרת בוצע התשלום באמצעות בולי דואר רגילים. בחלק מן המקרים הוטבעה על המעטפה חותמת שציינה כי נגבה תשלום נוסף עבור השירות המיוחד.
במספר קטן של מקרים הוחלט על הנפקת בולים מיוחדים עבור השירות.
ויקטוריה
המדינה הראשונה שהנפיקה בולי דואר מיוחדים עבור מסירה מאוחרת הייתה ויקטוריה (כיום חלק מאוסטרליה), שביום 1 ינואר 1855 הנפיקה בול מיוחד ועליו הכיתוב "מאוחר מידי" (Too Late). הציבור גילה התעניינות מועטה בלבד בשירות זה, והוא הופסק ביום 1 ביולי 1857.
קולומביה
בשנת 1886 הונפק בקולומביה בול מיוחד בערך נקוב של ½2 סנטבוס עבור תשלום דמי מסירה מיוחדת. על הבול נרשמה המילה "איחור" (RETARDO). בולים נוספים מסוג זה הונפקו בקולומביה עד שנת 1914.
היוזמה הפרטית במדיין
הבולים שהנפיקה קולומביה בשנת 1914 אזלו מן השוק, ולמעשה השירות של מסירה מיוחדת חדל מלפעול. חלק מלקוחות הדואר, שלא היו מודעים להפסקת השירות, המשיכו לחפש את הבולים בבתי הדואר. את המצב הזה ניצל לטובתו חואקין ארבלאס (Joaquin Arbelaez), אחד הפקידים בסניף הדואר של העיר מדיין, אשר עבד במקביל גם כסוחר בולים במשרה חלקית. הוא החליט "להנפיק" בולי מסירה מיוחדת משלו על ידי הוספת הדפס רכב פרטי על בולי דואר רגילים של קולומביה. בשנת 1919 קנה ארבלאס גיליונות של בולים קולומביאנים שונים, ובעזרת מכונת כתיבה מסוג רמינגטון שהייתה ברשותו הדפיס על כל בול את המילה RETARDO. הוא חזר על הפעולה שנתיים מאוחר יותר, והפעם הדפיס על כל בול, בנוסף למילה RETARDO, גם את השנה 1921. את הבולים המזויפים מכר ארבלאס לאספני בולים, שהאמינו כי מדובר בבולים לגיטימיים של קולומביה.
קולומביה - מחוז אנטיוקיה
בשנת 1899 הונפק באנטיוקיה בול מסירה מיוחדת. בולים נוספים הונפקו בשנים 1901 ו-1902.
קולומביה - מחוז בוליבר
בשנת 1903 הונפקו בבוליבר ארבעה בולים לתשלום עבור מסירה מיוחדת.
פנמה
בשנת 1903, עם קבלת העצמאות מקולומביה, הסבה פנמה בול מסירה מאוחרת של קולומביה לשימוש דואר פנמה על ידי הוספת הדפס רכב בנוסח "הרפובליקה של פנמה". בשנת 1904 הוא הוחלף בבול חדש שהודפס במיוחד כאמצעי תשלום עבור דמי מסירה מיוחדת. החל משנת 1910 הסבה פנמה במספר מקרים בולים רגילים לבולי מסירה מיוחדת, וזאת על ידי הטבעת הדפס רכב עם המילה RETARDO על הבולים באמצעות חותמת ידנית.
דנמרק
בדנמרק היה נהוג לשלם אגרה בבית הדואר עבור שירותים מיוחדים שסופקו על ידי הפקידים, דוגמת מילוי טפסים או רישום כתובת על המעטפה. אגרה זו נגבתה באמצעות בול הכנסה מיוחד שהודפס לשם כך.
בשנת 1923 הסב הדואר בדנמרק את בול ההכנסה לשימוש כבול דואר מיוחד עבור דמי מסירה מאוחרת, וזאת על ידי הטבעת הדפס רכב הכולל פעמיים את המילה "איחור" בדנית (GEBYR). בשנת 1926 הוחלף הבול הזמני בבול חדש ועליו הכיתוב "בול איחור" (GEBYRMAERKE). בולים אלו היו בשימוש עד שנת 1934.
אורוגוואי
ביום 18 במאי 1936 הנפיקה אורוגוואי סידרה בת שישה בולים שנועדו לשלם עבור מסירה מאוחרת ושירותים דחופים אחרים. בעיצוב הבולים נכלל הכיתוב "שירותים של הרגע האחרון" (SERVICIO DE ALCANCE Y ULTIMA HORA).
אקוודור
בשנת 1945 הסבה אקוודור בול מס דואר משנת 1940 לשימוש כבול מסירה מאוחרת על ידי הוספת הדפס רכב עם האותיות .U.H, ראשי תיבות של המילים שמשמעותן "הרגע האחרון" (ULTIMA HORA).
עמית סופר
עמית סופר (נולד ב-14 בנובמבר 1970) הוא עורך דין ופוליטיקאי ישראלי, ראש המועצה האזורית מרום הגליל מאז 2009.
ביוגרפיה
נולד וגדל במושב עלמה לרחל, מורה, ולבן־ציון סופר, יליד לוב, מנהל בית ספר וראש מועצה אזורית מרום הגליל. כשהיה נער אביו נהרג בתאונת דרכים. למד משפטים והוסמך כעורך דין.
בינואר 2004 התמודד על ראשות המועצה האזורית מרום הגליל, אך הפסיד לשלמה לוי. בינואר 2009 התמודד שוב מול לוי, וגבר עליו. בבחירות בשנת 2013 התמודד שוב מול לוי, זכה ב-69% מהקולות ונבחר לקדנציה שנייה. בבחירות בשנת 2018 התמודד מול אניטה יצחק מספסופה, זכה ב-65.37% מהקולות ונבחר לכהונה שלישית. בתקופת כהונתו התרחש האסון בהילולת רבי שמעון בר יוחאי במתחם קבר רבי שמעון בר יוחאי בהר מירון שבתחומי המועצה. לאחר האסון העיד בפני ועדת נאור, וננזף על ידי חבר הוועדה שלמה ינאי על הימנעות המועצה מפעילות מוניציפלית במתחם הקבר. בהמשך, קיבל מכתב אזהרה מהוועדה.
פונקציה רציפה (טופולוגיה)
בטופולוגיה, פונקציה רציפה היא פונקציה בין מרחבים טופולוגיים, שעבורה המקור של כל קבוצה פתוחה בטווח הוא קבוצה פתוחה בתחום. תכונה זו מהווה הכללה למושג הרציפות של פונקציות ממשיות, והיא מרכזית במידה כזו שלמעשה כל המשפטים הטופולוגיים על פונקציות עוסקים בפונקציות רציפות.
מרחב טופולוגי X הוא מרחב דיסקרטי אם ורק אם כל פונקציה מ-X היא רציפה. מרחב טופולוגי Y הוא מרחב בעלת טופולוגיה טריוויאלית אם ורק אם כל פונקציה אל Y היא רציפה.
מבוא
הדוגמה החשובה ביותר לרציפות היא זו של פונקציות ממשיות; עבורן, פונקציה רציפה בנקודה x_0 היא פונקציה שהערכים שלה בנקודות קרובות ל- x_0 קרובים לערך שלה בנקודה עצמה. רעיון זה, אף על פי שהוא מנוסח בלשון של 'קרבה' שיש לה משמעות רק במרחב מטרי, ניתן להכללה למרחב טופולוגי כלשהו, אם נחליף את הדרישה על המרחק בדרישה שיש "הרבה" קבוצות פתוחות שמכילות את שתי הנקודות. הכללת מושג הרציפות למרחב טופולוגי כלשהו נעשית באופן דומה להכללת מושג הגבול ממרחב מטרי למרחב טופולוגי כלשהו.
הגדרה
יהיו X,Y מרחבים טופולוגיים, ו- פונקציה. אומרים ש-f רציפה בנקודה x_0\in X, אם לכל קבוצה פתוחה קיימת קבוצה פתוחה, כך ש-.
הפונקציה רציפה, או רציפה בכל המרחב, אם היא רציפה בכל נקודה x_0 \in X. ניסוח שקול וקצר יותר:
בפרט, אם X,Y הם מרחבים מטריים עם מטריקות d,\rho בהתאמה, פונקציה היא רציפה אם לכל כדור סביב x קיים כדור סביב f(x) כך ש-f מעתיקה את הכדור הראשון אל תוך השני. כלומר, אם לכל x ולכל קיים \delta>0 כך ש-. במילים אחרות, אם y מקיים אז. בפרט הגדרת הרציפות שהגדרנו מתלכדת עם זאת שהגדיר ויירשטראס עבור מרחבים מטריים ועם הגדרת היינה בפרט (כתוצאה ממשפט באנליזה)
הגדרות שקולות
התכונות הבאות לגבי העתקה בין שני מרחבים טופולוגיים הן שקולות:
קומפקטיות
כל פונקציה ממשית רציפה על קבוצה קומפקטית מקבלת שם מקסימום. תכונה זו אינה מאפיינת קומפקטיות: מרחב שלכל פונקציה ממשית רציפה ממנו יש מקסימום נקרא מרחב פסאודו-קומפקטי. כל מרחב קומפקטי מנייתית הוא פסאודו-קומפקטי, אבל ההפך אינו נכון.
פונקציות פתוחות
התכונה הדואלית לרציפות היא היות הפונקציה פונקציה פתוחה, דהיינו פונקציה כזו שלכל פתוחה, הקבוצה  גם היא פתוחה. באופן דומה מגדירים גם. יש לציין שלו היינו מחליפים את הקבוצות הפתוחות בהגדרת הרציפות בקבוצות סגורות, הייתה מתקבלת אותה הגדרה. לעומת זאת, פונקציה פתוחה אינה בהכרח סגורה, ולהפך. פונקציה הפיכה (כלומר, שהיא חד-חד-ערכית וגם על), שגם היא וגם ההפכית לה שתיהן רציפות, נקראת הומיאומורפיזם בין המרחבים הטופולוגיים.
פונקציות ההטלה הן דוגמה לפונקציות פתוחות: אם הוא מרחב מכפלה ו- היא פונקציית היטל, אז p_i היא פונקציה פתוחה.בטופולוגיה, בכדי לבנות מרחבי מנה מתוך מרחבים טופולוגים קיימים נשתמש בפונקציית ההטלה כפונקציה רציפה בינן
ג'יימס סולטר
קורות חיים
סולטר נולד בפאסייק, ניו ג'רזי לאב איש עסקים שעודד אותו להירשם לאקדמיית וסט פוינט. ב-1945, לאחר שסיים את תקופת הלימודים המקוצרת בשל המלחמה, סולטר הוצב בחיל האוויר האמריקאי והחל באימוני טיסה, שלאחריהם הוצב בהוואי. לאחר מכן נרשם ללימודים מתקדמים אוניברסיטת ג'ורג'טאון אותם סיים ב-1950, ולאחריהם הוצב בפיקוד חיל האוויר בלאנגלי, וירג'יניה.
סולטר התנדב לשרת בחזית במלחמת קוריאה, במהלכה ביצע מעל 100 טיסות קרב. חוויותיו במלחמה שימשו בסיס לרומן הראשון שלו, The Hunters.
ב-1957, לאחר 12 שנות שירות בחיל האוויר, החליט סולטר לפרוש כדי להתמקד בכתיבה.
לסולטר ארבעה ילדים מאשתו הראשונה ובן מאשתו השנייה, וכולם להוציא הבכור עודם בחיים. הוא נפטר בשנת 2015, שבוע וחצי אחרי יום הולדתו ה-90, מהתקף לב.
קריירת כתיבה
במהלך שנותיו פרסם סולטר שישה רומאנים, שני קובצי סיפורים, ממואר, קובץ מסות, וספר קולינריה בשם "החיים הם ארוחות: היומן לאוהבי האוכל" (בשיתוף אשתו השנייה, קיי סולטר). כמו כן כתב מספר תסריטים לקולנוע ואת אחד מהם גם ביים.
ספרו הראשון הוסרט בשנת 1958 והסרט זכה לשבחי המבקרים.
תורגמו לעברית הרומן משנת 1967, "משחקים ושעשועי שווא" (באנגלית: A Sport and a Passtime), שיצא לאור כחצי שנה לאחר מותו בהוצאת עם עובד, בתרגום יונתן דה-שליט, וקובץ סיפורים קצרים, "אמש, לילה אחרון" (באנגלית: Last Night: Stories) משנת 2005, בהוצאת "נהר ספרים", אף הוא בתרגום יונתן דה-שליט.
מאור תיתון
מאור תיתון (נולד ב-1989) הוא פזמונאי, מלחין, מפיק מוזיקלי וזמר ישראלי.
ביוגרפיה
תיתון החל את דרכו המוזיקלית בשנת 2012, כשהשתתף בעונה הראשונה של תוכנית המציאות "The Voice ישראל", והמנטור שלו היה שלומי שבת. תיתון ניצח בשלב הדו-קרב והודח בשלב ההופעות החיות. בהמשך השנה, הלחין עבור עידן יניב את השיר "איך אוכל לשמח אותך". באפריל, התארח בשירה של רוחמה רז, "אנגן שירייך". ביולי, הוציא את סינגל הבכורה שלו, "יודע לאן", שהלחין למילותיו של הפזמונאי נעם חורב.
באפריל 2019 יצא אלבומה של הזמרת עדן בן זקן, "חיים שלי", מתוכו כתב והלחין את הלהיט "תרקדו", יחד עם אלעד טרבלסי ומשה בן אברהם. השיר הגיע למקום החמישי במצעד השבועי של מדיה פורסט. בספטמבר, השתתף בביצוע השיר "מתחילים מחדש" במסגרת פרויקט "ותן חלקנו", יחד עם אמנים שונים. בנובמבר, יצא השיר "כתבתי עלייך שיר" של עומר אדם, שכתב והלחין יחד עם אדם ומשה בן אברהם.
בשנת 2020 השתתף בכתיבת הדואט "קוקוריקו", בביצוע עומר אדם ועדן בן זקן, שהגיע למקום ה-22 במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ו-ynet.
בשנת 2021 השתתף בעונה הרביעית של תוכנית המציאות אקס פקטור ישראל, במטרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2022. תיתון עבר את האודישנים, אך נפל בשלב הסינונים.
צבי ליבוביץ
צבי ליבוביץ (1897 - 1980) היה מהנדס המים ומהנדס העיר ירושלים, יקיר ירושלים (1969).
ביוגרפיה
לקראת מלחמת העצמאות בירושלים התבקש ליבוביץ על ידי דוד בן-גוריון ודב יוסף, הממונה על ירושלים, להכין את משק המים של העיר למצור ממושך של לפחות שישה חודשים. מאחורי גבם של הבריטים והערבים הכין את בורות המים של העיר ומילא אותם במאות אלפי מטרים מעוקבים של מים. ליבוביץ הקים צוות של חוקרים בראשות פרופ' אריה ליאו אוליצקי מהאוניברסיטה העברית שבדק את איכות המים בבורות המים.. הוא הקים צי של עגלות ומכוניות עם מכלים לחלוקת המים. הוכנה תוכנית שימוש (ראה התוכנית המצורפת) למנת המים היומית של האזרחים (10 ליטר לנפש). התוכנית הצליחה למעלה מהמשוער. זרימת המים לעיר נפסקה עם פיצוץ משאבות המים בלטרון, תוכנית חלוקת המים הופעלה, ובעיר לא הורגש צמא. פעולתו של ליבוביץ בתחום המים הצילה את תושבי העיר בתקופת המצור בשנת 1948. ביולי 1948 הניחה מקורות קו מים חדש מחולדה לשער הגיא ליד דרך בורמה, והמים זרמו לירושלים. הקו נקרא קו השילוח על שם נקבת השילוח בירושלים.
לאחר מלחמת העצמאות פעלה מחלקת המים בראשות ליבוביץ לשיקום תשתיות המים שנהרסו במהלך המלחמה ובמיוחד למציאת פתרון חלופי לתחנת השאיבה בלטרון שנהרסה על ידי הלגיון הירדני. מנגנון מחלקת המים גדל ועמו עלה גרעון המחלקה. במאי 1953 הגיש ליבוביץ מכתב התפטרות במענה לביקורת שהושמעה נגדו על ניהול מחלקת המים במועצת העירייה, אולם ראש העיר לא קיבל את ההתפטרות. ביוני 1953 הושלם קו מים נוסף להובלת מים לירושלים ובכך חוסלה בעיית המחסור במים בעיר.
בתחילת 1955 נוצרו בעירית ירושלים גירעונות גדולים וחלק מהמחלקות של העירייה, בהן המחלקה הטכנית בניהול מהנדס העיר, חדלו לתפקד. באפריל 1955 מונתה לעירייה ועדה קרואה שהביאה במאי 1955 להתפטרות מהנדס העיר הוותיק, ד"ר ברגר. ליבוביץ התמנה באופן זמני למהנדס העיר, האחראי על המחלקה הטכנית, בנוסף לתפקידו כמנהל מחלקת המים, והמחלקות אוחדו. בדצמבר 1955 החליטה עירית ירושלים על הפרדת המחלקות. במפא"י ביקשו להשאיר את מחלקת המים בידי ליבוביץ ולמנות למהנדס העיר את עמנואל פרידמן, איש אמונם. אולם הדתיים בהנהלת העירייה טירפדו את המהלך, בו ראו השתלטות מפא"י על הנהלת העיר, ודרשו להשאיר את ליבוביץ בתפקיד מהנדס העיר. ביוני 1956 מונה פ. שטיין למנהל מחלקת המים ולייבוביץ נותר בתפקיד מהנדס העיר בלבד.
כמהנדס העיר עסק ליבוביץ בתכנון ופיתוח ירושלים. הוא תכנן, בנה ופיקח, בין השאר, על בניית גן סאקר, בית העיתונאים על שם אגרון, תיאטרון ירושלים על שם שרובר ומתנ"סים בעיר. בתחום מפעלי המים תכנן והניח טבעת צינורות מים גדולים מסביב לעיר כדי להגדיל ולאזן את הספקת המים בכל חלקי העיר. הטבעת נקראת על שמו 'טבעת צבי'.
עם יציאתו לגמלאות בשנת 1962 היה ליועץ הנדסי לראש העיר ולאחר מכן גם לקרן ירושלים. במהלך שנות ה-60 הוא עסק בהקמת מפעל קומפוסט באזור ירושלים. בשנת 1969 קיבל את התואר יקיר ירושלים מידי טדי קולק. בדצמבר 1971 קיבל פרס לזכרו של יוסף פפרמן על קידום הבנייה בירושלים. בשנת 1977 נקרא על שמו פינת חורש ליד תיאטרון ירושלים ובשנת 1984 נקרא על שמו רחוב בשכונת רמת דניה בירושלים.
ליבוביץ נפטר בפברואר 1980. אשתו מרים ליברמן נפטרה בשנת 1981 ולו בת.
אגם פושיין
אגם פושיין (בסינית: 抚仙湖, בפין-יין: Fǔxiān Hú) שוכן בנפות צ'נגג'יאנג, ג'יאנגצ'וואן וחוואנינג במחוז יונאן על שטח של 212 קילומטרים רבועים, והוא אגם המים המתוקים השלישי בגודלו ביונאן, אחרי אגם דיין ואגם ארהאי. בעומק מקסימלי של 155 מטרים זה האגם העמוק ביותר ביונאן ואגם המים המתוקים השלישי בעומקו בסין, אחרי אגם השמיים (373 מטרים) ואגם קאנאסה (188 מטרים). נפחו של האגם 18.9 קילומטרים מעוקבים, כ-60% מנפח המים המתוקים באגמי יונאן (29 קילומטרים מעוקבים).
גאוגרפיה
מקור מי האגם הוא בעיקר מי גשמים ומי תהום, האגם אינו ניזון מנהרות גדולים. הנחלים העיקריים הזורמים לאגם הם לְיָאנְגְוָאנְג, דונְגְדָה, שִׂידָה וגְ'ייֵנְשָׁאן. האגם מזין את הנהר הָאיְקוֹאוּ (海口河), חלק מאגן הניקוז של נהר הפנינה. עד 2008 זרמו מי אגם שינגיון הגבוה במטר מפני אגם פושיין באמצעות הנהר יוּדָאי. אגם שִׂינְגְיוּן הוא אגם מזוהם בשל שפכים תעשייתיים ושפכים מפעילות חקלאות. עקב כך נפגעה איכות המים באגם פושיין. ב-2008 הושלם פרויקט הטיה כך שכיוון המים התהפך וכיום זורמים מדי שנה יותר מ-27 מיליון מטרים מעוקבים של מים מאגם פושיין לאגם שִׂינְגְיוּן. פרויקט זה שיפר את איכות המים בשני האגמים. אגם פושיין הוא אגם עמוק שמימיו צלולים. צלילות המים מאפשר לראות לעומק של 4 עד 5 מטרים כשבמקומות מסוימים אפשר לראות עד לעומק של 7 עד 8 מטרים. יש חופים נרחבים לאורך האגם ואין מפעלים תעשייתיים, מכרות או מפעלים כימיים באזור האגם. עם זאת, יש השפעה לזיהום שמקורו בדשנים כימיים וחומרי הדברה שמקורם בחקלאות וכמות קטנה של ביוב ביתי שנשפכים לאגם. ועדיין מי אגם פושיין הם המים הנקיים ביותר בין אגמי הרמה של מחוז יונאן. בשל האיכות הגבוהה של מי האגם אפשר לרחוץ בו.
אגם פושיין שוכן בתוך שכבות אבן גיר מהפרם, אבן חול ובזלת. מעיינות ומערות מפוזרים בצורה נרחבת. המים מהמעיינות ומהמערות הם המקור העיקרי למי האגם.
האקלים באזור האגם הוא אקלים סובטרופי גשום סיווג Cwa בשיטת קפן לסיווג אקלימים, כשהקיצים לחים והחורפים מתונים. הטמפרטורה השנתית הממוצעת 15.5°C, וכמות המשקעים השנתית היא 879.1 מילימטרים. הטמפרטורה הממוצעת השנתית של מי האגם היא 17.3°C.
צמחייה ובעלי חיים
הצמחייה באזור האגם משתייכת לסוג היער המעורב של עצים רחבי עלים עם עצים מחטניים סובטרופיים דרומיים ירוקי עד, והעצים העיקריים הם אלונים ואורן יונאן (Pinus yunnanensis). כמה מינים של צמחי מים מקומיים נעלמו מהאגם.
מין הפטרייה Dyrithiopsis lakefuxianensis שגדל על עץ שקוע במים נאסף באגם פושיין ותואר כמין חדש למדע.
אגם פושיין ידוע בשל הפאונה הייחודית שבו, כולל מינים אנדמיים רבים. עם זאת, בידודו היחסי הופך אותו לפגיע למינים פולשים ולזיהום הסביבה.
יחד עם האגמים הנוספים ביונאן: דיין, ארהאי, צ'ילו, יאנגדזונג, שינגיון ויילונג, מוכר אגם פושיין כאזור אקולוגי. פושיין הוא אחד משלושת האגמים העיקריים ביונאן שבהם מספר גדול של מינים אנדמיים (האחרים הם אגם דיין ואגם ארהאי). במימי האגם יש 24 מינים ותת-מינים של דגים מקומיים שמתוכם11 אנדמיים. המינים האנדמיים הם כולם ממשפחת הקרפיוניים או ממשפחת הבינוניים. מין הדג האנדמי Anabarilius grahami (מכונה בסינית 鱇𩷕白魚, מילולית "דג לבן") נחשב מעדן מיוחד לאגם פושיין. מרבית הדגים האנדמיים מצויים בסכנת הכחדה מכיוון שהושפעו לרעה מכניסתם של מיני דגים זרים רבים (26 מינים), התדרדרות של בתי גידול, זיהום מים ודיג יתר. שחף אגמים נוהג לחרוף באגם פושיין.
העיר האבודה
באוקטובר 2014 נערך מחקר נוסף באתר על ידי צוות רב-תחומי. מופו חלקים באתר וחולצו 42 כלי אבן מעומק של שבעה מטרים.
ארנור סיגורדסון
ארנור סיגורדסון (באיסלנדית: Arnór Sigurðsson; נולד ב-15 במאי 1999) הוא כדורגלן איסלנדי שמשחק כקשר עבור בלקברן רוברס בהשאלה מצסק"א מוסקבה.
איסלנד
סיגורדסון תואר כשחקן מפתח עבור נורשפין (IFK Norrköping) בעונת 2018, שם הוא שיחק כקשר התקפי.
רוסיה
ב-31 באוגוסט 2018, סיגורדסון חתם על חוזה ל-5 שנים עם מועדון צסק"א מליגת העל הרוסית. דמי ההעברה עמדו על כ-40 מיליון קרונות שוודית (כ-4,4 מיליון ליש"ט), דמי שיא שקיבל מועדון IFK Norrköping. סיגורדסון עשה את הופעת הבכורה שלו עבור צסק"א ב-19 ספטמבר 2018 במשחק נגד ויקטוריה פלזן והפך לשחקן האיסלנדי הצעיר ביותר אי פעם להופיע במשחק ליגת האלופות. הוא הבקיע את השער הראשון שלו עבור צסק"א ב-7 בנובמבר 2018 במשחק ליגת האלופות נגד רומא. ארבעה ימים לאחר מכן, הוא הבקיע שער הבכורה שלו בליגה הרוסית בניצחון 0–2 על זניט. את הדאבל הראשון שלו הבקיע בדרבי של מוסקבה, בניצחון 0–2 על ספרטק ב-6 באפריל 2019.
קריירה בנבחרת
הוא עשה את הופעת הבכורה שלו עבור איסלנד ב-15 בנובמבר 2018 בליגת האומות במשחק נגד בלגיה.
ג'וליאנה מרגוליס
ג'וליאנה מרגוליס (באנגלית: Julianna Margulies; נולדה ב-8 ביוני 1966) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית-יהודייה. לאחר מספר תפקידים קטנים בטלוויזיה, זכתה מרגוליס להכרה רחבה על תפקידה בתור קרול האת׳וויי (אנ') בסדרת הדרמה הרפואית "ER" (2000-1994) ברשת NBC, עבורו קיבלה את פרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה (1995). שנים לאחר מכן, כיכבה בתור אלישה פלוריק (אנ') בסדרת הדרמה המשפטית "האישה הטובה" (2016-2009) ברשת CBS, על הופעתה זכתה לשבחים, וזכתה בשני פרסי אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה ובפרס גלובוס הזהב.
מרגוליס זכתה בשמונה פרסי גילדת שחקני המסך, מה שהפך אותה לאישה השנייה הכי מוענקת אי פעם ב-SAG אחרי ג'וליה לואי-דרייפוס, כמו כן בפרס גלובוס הזהב ושלושה פרסי אמי. בשנת 2015, Time Magazine כינה אותה כאחת מ-100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם. מרגוליס גם זכתה לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
קורות חיים
מרגוליס נולדה בכפר ספרינג ואלי (אנ') בניו יורק; הצעירה מתוך שלוש בנות. אמה, פרנצ'סקה (לבית גולדברג, לימים גרדנר) הייתה רקדנית בלט ומורה לאמנות התנועה במקצועה. אביה, פול מרגוליס (אנ') היה סופר, פילוסוף ופרסומאי.
הוריה היו שניהם יהודיים, צאצאים של מהגרים יהודים אשכנזים מרומניה, אוסטריה, הונגריה ורוסיה. לפני יום הולדתה הראשון, משפחת מרגוליס התגוררה בישראל לזמן מה ולאחר-מכן שבו לניו יורק. הם התגרשו כשהייתה בת שנה.
מרגוליס למדה בבתי ספר רבים בילדותה, כולל בית ספר גרין מדו (אנ') כחלק מחינוך ולדורף בעיירה ראמפו (אנ') בניו יורק, ולאחר מכן בפנימייה של תיכון היי מווינג (אנ') בניו המפשייר. לאחר מכן, סיימה תואר ראשון בתולדות האמנות ובאנגלית בשרה לורנס קולג', עם התמחות בחוג לתיאטרון, שם הופיעה במספר הצגות בקמפוס. היא נרשמה תחילה לקולג' במטרה להיות עורכת דין, כמו סבתה, או פסיכולוגית, אך התאהבה במלאכת המשחק.
קריירת משחק
בשנת 1991 קיבלה את תפקיד המשחק הראשון שלה בתפקיד קטן בסרט הפעולה "סוגר חשבון", לצדם של סטיבן סיגל וג'ינה גרשון. לאחר מכן קיבלה מספר תפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "רצח במשיכת קולמוס", "חוק וסדר" ו-"רצח מאדום לשחור".
בשנת 1994 קיבלה מרגוליס את פרסומה כאשר החלה לשחק בפיילוט של סדרת הטלוויזיה "ER", דרמה רפואית של רשת NBC. בסדרה גילמה מרגוליס את דמותה של האחות הראשית, קרול האת'ווי שלה מערכת יחסים מורכבת עם הדמות הראשית בסדרה ד"ר דאג רוס (ג'ורג' קלוני). במהלך הסדרה הוחלט בתסריט שהאת'ווי תתאבד, אך התערבות של ההפקה מנעה זאת עקב שינוי בעלילה. מרגוליס הופיעה בסדרה במשך שש עונות וזכתה עבור הופעותיה בסדרה בפרס אמי (1995) מתוך שש מועמדויות סך הכל, ובשני פרסי גילדת שחקני המסך מתוך שלוש מועמדויות סך הכל, וכן, הייתה מועמדת ארבע פעמים לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (לשנים 95, 97, 98, 99 ) אך לא זכתה.
מרגוליס דיבבה בסרט האנימציה "דינוזאור" ב-2000 את דמותה של הדינוזאורית נירה. בשנת 2002 הופיעה בסרט האימה "ספינת הרפאים", בו שיחקה בתור מורין אפס, מפקדת צוות ההצלה שמצטרפת למסע חיפוש אחר ספינה נטושה יקרת ערך, מטרת המסע היא להחזיר או למכור את הספינה תמורת המחיר הנכון. בשנת 2006 הופיעה מרגוליס בסרט אימה נוסף, "נחשים על המטוס", בו גילמה את קלייר מילר מצוות המטוס שורץ הנחשים.
בשנת 2001 גילמה מרגוליס את מורגן לה פיי במיני-סדרה "ערפידי אבלון" ברשת TNT, אשר מבוסס על רומן באותו שם מאת מריון זימר בראדלי, מרגוליס שיחקה לצדן של אנג'ליקה יוסטון וג'ואן אלן, והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט. בשנת 2004 שיחקה במיני-סדרת המתח "רשת טרור", הפקה משותפת של רשת הטלוויזיה הבריטית BBC ושל רשת הטלוויזיה אמריקאית TNT. בסדרה גילמה את מארין ג'קסון, אישיות מובילה בסוכנות לביטחון לאומי שמרכיבה ומובילה צוות בינלאומי נגד טרור, לצדם של דילן מקדרמוט וג'מה רדגרייב.
בשנים 2009–2016 גילמה מרגוליס את התפקיד הראשי בסדרת הדרמה המשפטית"האישה הטובה" של רשת CBS. היא גילמה את אלישה פלוריק (אנ'), עורכת דין החוזרת לעבוד במשרד הפרקליטות לאחר שבעלה (כריס נות') נכנס לכלא בגין שערוריות מין ושחיתויות. מרגוליס הייתה מועמדת שש פעמים רצוף לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרה דרמה על תפקידה כאלישיה (בשנים 2014-2009 ), וזכתה רק בשנתה הראשונה בסדרה ב-2009. תפקידה בסדרה זו זיכה אותה גם בשני פרסי אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (לשנים 2012, 2014 ) מתוך ארבע מועמדויות ובשני פרסי גילדת שחקני המסך מתוך שש מועמדויות וקיבלה חמש מועמדויות לפרס סטלייט אך זו לא זכתה בכלל.
בשנת 2019, מרגוליס כיכבה בסדרת הדרמה "האזור החם" של נשיונל ג'יאוגרפיק, בתור ד"ר ננסי ג'אקס - מדענית של צבא ארצות הברית, שמנסה לעצור התפרצות קטלנית של נגיף האבולה. הסדרה מבוססת על הרומן באותו שם (אנ') - רב-מכר מאת ריצ'רד פרסטון (אנ') משנת 1994 שהוא עצמו מבוסס על מאמר של פרסטון בניו יורקר שלוש שנים קודם לכן. הסדרה המוגבלת הציגה דירוגי צפייה גבוהים עבור הרשת, והפכה לסדרה המתוסרטת בעלת הדירוג הגבוה ביותר בהיסטוריה של נשיונל ג'יאוגרפיק ומדורגת במקום השני מבין כל הסדרות. בנובמבר 2019, מרגוליס ביצעה הופעת אורח בסדרת הדרמה "מיליארדים" ברשת שואוטיים. היא גילמה את קת'רין ברנט, פרופסור לסוציולוגיה וסופרת רבי מכר.
באותה שנה מרגוליס הייתה אמורה לחזור על תפקידה של אלישה פלוריק (אנ') בשלושה פרקים בסדרה "הטובות לקרב", ספין-אוף של "האישה הטובה". עם זאת, המשא ומתן התקלקל בשל השכר של מרגוליס, כאשר CBS הציעה לשלם לה בתעריף של כוכב אורח במקום אותו תעריף ששולם לה ב"האישה הטובה". היא הצהירה כי: "אני צופה בתוכנית, אני אוהבת את התוכנית. אבל אני לא כוכב אורח. הייתי מקבלת משכורת של כוכב אורח אם הייתי מתארחת ב"חוק וסדר: מדור מיוחד". — זו לא התוכנית שלי. לא הייתי מבקשת מה ששילמו לי בתור אלישיה פלוריק. אני גם יודעת בוודאות שכל גבר אחר שהתבקש לצאת לספין-אוף של התוכנית שלו היה מקבל לפחות 500,000 דולר".
בשנת 2021 היא הצטרפה לעונה השנייה של סדרת הדרמה ההמשכית "תוכנית הבוקר" של שירות הסטרימינג אפל TV פלוס, בתור לורה פיטרסון, מגישת חדשות חדשה ברשת הטלוויזיה הבדיונית UBA.
חיים אישיים
מ-1991 עד 2003, מרגוליס הייתה במערכת יחסים עם השחקן רון אלדרד, אותו הכירה בשיעורי משחק.
ב-10 בנובמבר 2007, מרגוליס נישאה לעורך הדין קית' ליברטל, בנו של הפרופסור קנת' ליברטל (אנ'), בטקס שנערך בעיירה לנוקס (אנ') , מסצ'וסטס. יש להם בן אחד, קירן לינדזי ליברטל. הם מתגוררים במנהטן. לבני הזוג יש גם בית כפרי באפסטייט ניו יורק.
מרגוליס היא חברת מועצת המנהלים של MCC Theatre Company בניו יורק. היא גם תומכת במחקר על טרשת אמיוטרופית צידית באמצעות פרויקט ALS, כמו גם בחוק ארין.
בשנת 2022, היא אירחה את הגאלה הווירטואלית של רופאים לזכויות אדם, "חגיגה של גיבורי בריאות וזכויות אדם" בהשתתפותם של חלק מחבריה לסדרה "ER".
כפר ים
כפר ים הייתה התנחלות בגוש קטיף, אשר הוקמה ב-1983 על חוף הים התיכון במעמד של התיישבות בודדים.
בשיאו היישוב מנה ארבע משפחות וכמה רווקים שהתפרנסו בעיקר מחקלאות. עם השנים עזבו כמה תושבים את המקום. שעיה דויטש, תושב היישוב, נרצח בו במהלך האינתיפאדה הראשונה.
היישוב פונה מכל יושביו ב־18 באוגוסט 2005 במסגרת יישום תוכנית ההתנתקות.
היסטוריה
בתי היישוב הראשונים שימשו בעבר כפר נופש לקצינים מצריים. בחלקו הדרומי של היישוב נמצא תל עתיק (תל אלג'ינאן) שהיה מיושב בתקופת הברונזה התיכונה ובראשית תקופת ההתנחלות של שבטי ישראל.
ההתנחלות הוקמה ב-1983 על ידי שתי משפחות. ב-1985 הצטרפה משפחה נוספת שהתיישבה בחלק הדרומי של היישוב וב-1996 התיישבה משפחה רביעית ביישוב.
במשך השנים שמר היישוב על צביונו המיוחד, ועל מיעוט התושבים במקום.
המוזיאון הלאומי של ברזיל
המוזיאון הלאומי של ברזיל (בפורטוגזית: Museu Nacional) הוא המוסד המדעי העתיק ביותר בברזיל, ואחד המוזיאונים הגדולים ביותר שעוסק בידיעת הטבע ואנתרופולוגיה ביבשת אמריקה. המוזיאון שוכן בריו דה ז'ניירו בתוך שטח הפארק קווינטה דה בואה ויסטה בתוך ארמון סאו כריסטובאו.
אוסף המוזיאון והמחקר המדעי
אוסף המוזיאון כולל 20 מיליון פריטים, חלקם ממצאים חשובים ביותר המתעדים את מדעי הטבע והאנתרופולוגיה של ברזיל. בנוסף, כולל אוסף המוזיאון מספר רב של פריטים שמקורם באזורים שונים של כדור הארץ, שמקורם בתרבויות שונות וקדומות. האוסף התגבש במשך למעלה ממאתיים שנים, באמצעות משלחות, חפירות, רכישות, תרומות וחילופים. האוסף מחולק לשבעה נושאים עיקריים: גאולוגיה, פלאונטולוגיה, בוטניקה, זואולוגיה, אנתרופולוגיה פיזית, ארכאולוגיה ואתנולוגיה. האוסף משמש כבסיס העיקרי לעבודת המחקר שנערך על ידי המחלקות האקדמיות של המוזיאון - אשר אחראים על ביצוע פעילויות ומחקרים בכל האזורים של ברזיל ומקומות אחרים בעולם, כולל אנטארקטיקה. במוזיאון נמצאת גם אחת הספריות המדעיות הגדולות של ברזיל, הכוללת מעל 470,000 כרכים ו-2,400 עבודות נדירות.
בתחום החינוך, מציע המוזיאון התמחויות וקורסים במגוון נושאים. בנוסף, המוזיאון מציג תערוכות מתחלפות ופעילויות חינוכיות לקהל הרחב. המוזיאון מנהל את הגן הבוטני השוכן בסמוך לפאסו דה סאו קריסטובאו (Paço de São Cristóvão) וכן את הקמפוס בעיר סנטה תרזה באספיריטו סאנטו - התחנה הביולוגית של סנטה לוצ'יה. אתר שלישי השייך למוזיאון, הממוקם בעיר סקווארמה, משמש כמרכז תמיכה ולוגיסטיקה לפעילות שטח. המוזיאון מפרסם גם את כתב העת המדעי העתיק ביותר בברזיל, "Archivos do Museu Nacional", שיוצא ללא הפסקה מאז 1876.