cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גאולוגיה מבנית
המאה ה-20
ביוני 1965 פורסם מאמרו של ג'ון טוזו וילסון "A New Class of Faults and their Bearing on Continental Drift" בכתב העת המדעי Nature, העוסק בגילויים של העתקי חילוף והקשר שלהם להתפשטות קרקעית הים, לרכסים מרכז אוקייניים ולמבנים אחרים הקשורים למה שהיה מוכר עד אותה עת כנדידת היבשות. שנה לאחר מכן פורסם מאמרו "Did the Atlantic Close and then Re-Open?", בו הוצג לראשונה מחזור וילסון המתאר מחזוריות בהיווצרות והתפרקות של יבשות-על. מאמריו של וילסון הובילו לשינוי משמעותי בהבנת התהליכים היוצרים מבנים גאולוגיים ולהתפתחות תאוריית טקטוניקת הלוחות.
מחקר מבני
המחקר המבני מתמקד בתיאור גאומטרי של מבנים תלת-ממדיים במטרה לקבל מידע על היסטוריית המעוות של המסלע וללמוד את שדה המאמץ שלו.
המבנים הגאולוגיים נחלקים לשתי קבוצות עיקריות: חלוקה נוספת נובעת ממיקום המבנה:
כפי שנובע מעקרון האופקיות המקורית, נוצרים מרבית סלעי המשקע, הסלעים הפירוקלסטיים והסלעים הגעשיים בשכבות אופקיות. לעומתם נוצרים מרבית הסלעים הפלוטוניים ללא מבנה שכבתי אלא יוצרים גושים מסיביים של מסלע. במבנים ראשוניים אלה עשויים לחול תהליכים מאוחרים של קימוט, העתקה וסידוק. תוצריהם של תהליכים אלה ניכרים במבנים שניוניים דוגמת: סדקים עשויים להיווצר גם בדרכים אחרות, למשל במהלך התכווצות של מאגמה במחדרים פלוטוניים או כתוצאה מבליה.
התהליכים שהתרחשו בשדה המאמץ עשויים להצביע על קיומם של אירועים גאולוגיים בעברו של המסלע, בקנה מידה מקומי, אזורי או עולמי. לימוד האבולוציה המבנית של מבנה ביחס למבנים סמוכים מעניק ראייה שלמה יותר של אותם אירועים וסדר התרחשותם.
שיטות עבודה
במחקר המבני נעשה שימוש במגוון של שיטות למדידת הגאומטריה של סלעים, לשחזור מבנים לאחר מעוות ולחישוב שדה המאמץ שגרם למעוות. בחינה של תופעות גאולוגיות והתבוננות מעמיקה בסימני מעוות חושפים את סוג המאמץ שפעל על המסלע וגרם להיווצרות המבנה. מעוות עשוי לגלות את הזווית בה הופעל המאמץ וכן את מקורו ועוצמתו. גורם נוסף הנבדק בעבודת שדה הוא הרכב המסלע. איסוף המידע מאיר את היווצרות המבנה ואת השינויים שחלו בו במהלך הזמן ומאפשר לצבור מידע נרחב על התהליכים הגאולוגיים המעורבים ביצירתו.
המידע הראשוני הנאסף בשדה כולל מדידה של מאפיינים דו-ממדיים ותלת-ממדיים של המבנה, דוגמת ארגון שכבתי, לווחיות ופצילות של המסלע, סדקים וצירי קמטים, וכן מדידת היחסים בין מבנים שונים. בשדה נאספות גם דוגמאות יד של סלעים ומינרלים.
המחקר המבני מתרחש לא רק בשדה אלא גם במעבדה, והוא נעזר במכשור מתקדם הכולל מחשבים המשמשים לחישובים מורכבים, בספקטרומטר אופטי המסייע לקביעת הרכבו המינרלי של המסלע ובצילומי אוויר ולוויין המספקים תצוגה נרחבת של האזור הנחקר ומסייעים בהבנת תהליכים המתרחשים בקנה מידה אזורי ועולמי.
גאומטריה וייצוג גרפי
שיטות העבודה המשמשות במחקר המבני רבות ומגוונות. בקנה מידה קטן נבחנים שינויים בסריג הגבישי באמצעות מיקרוסקופ אלקטרוני. המערך הפטרוגרפי של גבישי המינרלים בסלע נבדקים באמצעות שקפים דקיקים הנבחנים באור מקוטב. דוגמאות היד נבחנות במעבדה תוך התחשבות במקום איסופן בשדה ובכיוון הימצאותן ביחס למבנים הקיימים בו.
בניתוח המעוות נעשה שימוש בגופים שצורתם המקורית לפני המעוות ידועה: מאובנים, חלוקים בקונגלומרט, בנקבוביות, בליתופיזות ובחללים סינגנטיים בסלעים, ובגופים מעוגלים דוגמת ספרוליטים ואואואידים שלאחר מעוות הופכים אליפטיים. בדיקה של המעוות בגופים דומים המצויים בחלקים שונים של המבנה מסייעת בהבנת התהליכים והמנגנונים שפעלו עליו.
בקנה מידה גדול יותר מורכבת מפה גאולוגית וטופוגרפית המציגה את תפוצתן של יחידות מבניות, את כיוונם של מבנים דוגמת העתקים, סדקים, מישורי פצילות וקמטים קטנים ביחס לסביבה, ואת יחסיהן התלת-ממדיים של השכבות המרכיבות אותם. הרכבת המפה נובעת מהצורך ללמוד את אגפי המבנה המצויים מתחת לפני השטח, לימוד המתאפשר רק באופן חלקי באמצעות ניתוח חתך גרפי של האגפים הנראים לעין.
שיטות גאופיזיות
מאחר שלעיתים נדירות ניתן לצפות ישירות בכוחות המעצבים את המבנים, פותחו שיטות לחקר מבנים טקטוניים גדולים. לעיתים נעשה בשטח שימוש בשיטות גאופיזיות החוקרות את התכונות הסייסמיות והמגנטיות של המבנים ואת הכבידה שלהם. בדיקות נוספות נערכות במעבדה על ליבות שהוצאו בקידוחים, המשמשות אמצעי בקנה מידה קטן להבנת התהליכים שחלו על המסלע ממנו הופקו. בבדיקות אלה מפעילים על הליבות סוגים שונים של מאמצים ולחצים בעוצמות משתנות, ומחילים את תוצאותיהן על המבנה כולו.
רבים מהסלעים הם ראידים ועל כן מגיבים במעוות על הפעלת מאמץ. הליבות משמשות לבדיקת מאפייניו הפיזיקליים של המסלע דוגמת טמפרטורה, עמידות ללחץ ותכולת מים – מאפיינים המשפיעים על התכונות הראולוגיות של המסלע, על פריכותו וגמישותו ועל האופן בו הוא מושפע על ידי המעוות.
ניסויים אחרים כוללים שימוש במודלים מוקטנים העשויים מחומרים שונים המורכבים כשכבות זו על גבי זו. מטרתם של ניסויים אלה להדגים בקנה מידה קטן ובמשך זמן קצר את התהליכים המתרחשים בטבע בקנה מידה גדול ובמשך זמן רב.
שימושים וחשיבות
ללימוד מבנים גאולוגיים חשיבות כלכלית, בעיקר ליישומם בחיפוש מינרלים ונפט. מסלע שחלו בו תהליכי קימוט והעתקה עשוי להכיל מלכודות בהן הצטברו ריכוזים של נפט וגז טבעי. מלכודות כאלה עשויות היו להכיל בעבר תמיסות הידרותרמיות, היוצרות ריכוזי עפרות של מתכות יקרות דוגמת זהב, כסף, נחושת, עופרת, אבץ ואחרות. עורקי מינרלים נוצרים בהעתקים ובסדקים באזורים בעלי מבנים מורכבים, המתאפיינים גם במחדרים פלוטוניים.
המחקר המבני עוסק בין היתר בהערכת סיכונים גאולוגיים דוגמת רעידות אדמה. בנוסף נחקרים אזורים המתאפיינים בנוף קרסטי הכולל מערות ובולענים ואזורים בהם קיימת סכנה של גלישות מדרון ומפולות סלעים.
פרויקט הפסאז'ים
פרויקט הפסאז'ים (Der Passagenwerk) הוא ספר מעיזבונו של הפילוסוף ולטר בנימין. הוא קיבל את שמו מתופעה אדריכלית נפוצה בפריז של המאה התשע עשרה – הפסאז'. היה זה מעבר בין שני בניינים שקורה כך שקירותיהם החיצוניים שימשו לו קירות פנימיים. הפסאז'ים היו זירה מרכזית למסחר ולבילוי, על כן הוא ראה בהם מקום טוב לחקור בו את תולדות הבורגנות הצרפתית בת הזמן. בנימין ראה בפרויקט הפסאז'ים את ספרו החשוב ביותר וכינה אותו "התיאטרון של כל מאבקי ורעיונותיי ".
היסטוריה
פרויקט הפסאז'ים הוא חיבור מאוחר של ולטר בנימין המשלב שני היבטים דומיננטיים בהגותו: העיסוק בעיר, שדוגמה טובה לו היא החיבור "ילדות בברלין", וחיבתו לציטוטים, בהם הרבה להשתמש. הוא ניסה להחליף את הכתיבה המקורית בשימוש בציטוטים. אך השוני בין חיבור זה לאוספי ציטוטים שקדמו לו הוא שהבחירה בציטוטים והחיבור שלהם עם אנקדוטות מקוריות הן אקט יצירתי. פרויקט הפסאז'ים החל את דרכו כמאמר למגזין Der Querschnitt בשנת 1927. בנימין הרחיב את הפרויקט עד 1933, השנה שבה הוא נמלט לפריז מפני הנאצים ושם התחיל את העבודה מחדש. הוא המשיך לעבוד עליו עד ניסיונו לברוח מצרפת בשנת 1940, ולא הספיק להשלימו. את כתב היד של הספר הפקיד אצל ז'ורז' בטאיי, שהסתיר אותו בארכיב הספרייה הלאומית של פריז. בשנת 1947 תאודור אדורנו, עמיתו של בנימין מהמכון למחקר חברתי בפרנקפורט, קיבל את כתב היד, שפורסם על ידי תלמידו רולף טידמן ב-1982. בתקופת הכתיבה הראשונה עסק הטקסט בעיקר בהיסטוריה תרבותית, אך בתקופה השנייה התגלתה בו נטייה חזקה יותר להיסטוריה חברתית. שלושה טקסטים אחרים של בנימין נכתבו בהתבסס על כתב היד של פרויקט הפסאז'ים: "פאריס, בירת המאה ה-19", הקדמה למה שנועד להיות התוצר הסופי, נכתב בגרמנית ותורגם לצרפתית. טקסט זה נכתב במטרה למשוך נדבן שיממן את בנימין. המאמרים "פאריס של הקיסרות השנייה אצל בודלר" ו"מוטיבים אחדים אצל בודלר" נכתבו בהתבסס על הפרק מהספר שהוקדש למשורר שארל בודלר. ייתכן שהרעיון למאמר על פריז עלה בדעתו של בנימין לאחר שבשנת 1926, בה נסע למוסקבה, כתב מאמר על הבירה הסובייטית.
נושאים
פרויקט הפסאז'ים עוסק בהיסטוריה עירונית של פריז במאה ה-19 כמקרה מבחן של הקפיטליזם האירופאי. הפסאז' הוא הציר המרכזי שלו, ממנו יוצא בנימין לתופעות אחרות של המרחב העירוני: הרחובות, הביוב, פנים הבית, חומרי בניה, מבני ציבור ופרויקט ההתחדשות העירונית של פריז בתקופת נפוליאון השלישי. הספר עוסק גם בתרבות פופולרית ותרבות גבוהה, בטכנולוגיה, בשינה וערות, בפשע, ובשגרה. את העיסוק בפסאז' יש להבין על רקע תפיסתו של בנימין את האמנות כמכשיר לשליטה בהמונים ואת ניסיונו לשחרר אותה מתפקיד זה. הפסאז' הוא צורה של האמנות האדריכלית שהשלטון הפשיסטי לא יכול לנצל למטרות דיכוי. זאת מפני שהאמנות החופשית לא מייצרת רק מוצר חדש, אלא גם דרך ייצור ודרך שימוש חדשות. הרי הפסאז'ים נוצרו באלתור של בעלי עסקים קטנים, ערערו על הקטגוריות המקובלות של פנים וחוץ, והיו המבנים הראשונים בהם זכוכית וברזל שימשו חומרי בניה. כמה נושאים המוכרים ממכלול יצירתו של בנימין נכללים גם הם בספר: ההילה, בה הוא עסק גם בספר "יצירת האמנות בעידן השעתוק הטכני", החשיש, אמנות הבארוק והיסודות הקונסטרוקטיביים של תקופות דקדנטיות בהיסטוריה. כשם שבנימין כפר בקדמה, הוא כפר גם בהיפוכה, הדקדנס. הדמויות הפרסונליות בהן דן בנימין בספר נחלקות לשניים: אמנים, בעיקר סופרים ומשוררים, שמובאות מיצירתם משמשות לאיור רעיונותיו, ופילוסופים, בורגנים וסוציאליסטים, אותם הוא מבקר. עם הקבוצה הראשונה נמנים שארל בודלר, גראנוויל, מרסל פרוסט, אונורה דה בלזק, ויקטור הוגו, המרקיז דה סאד וארתור ראמבו. עם הקבוצה השנייה נמנים קרל מרקס, שארל פורייה, אנרי סן-סימון, קרל גוסטב יונג, פרידריך ניטשה, אוגוסט בלנקי וגוטפריד וילהלם לייבניץ. היוצא מן הכלל היחיד הוא ז'ורז'-אז'ן אוסמן, מפני שלא היה אינטלקטואל. הוא היה המושל שמונה מטעם נפוליאון השלישי על פרויקט ההתחדשות העירונית. אך הדמות הראשית בפרויקט הפסאז'ים היא הארכיטיפ המודרני של המשוטט (בצרפתית: flâneur). לא מדובר באדם ספציפי אלא בטיפוס אנושי האופייני למרכזים עירוניים במערב. דמות זו מתוארת כחתרנית בשל הבטלה המופגנת שלה וכצייתנית בשל האמפתיה שלה כלפי הסחורה. בכך הכוונה כי המשוטט מאמין לאשליה הקפיטליסטית שמרקס אבחן בספרו הקפיטל, הגורמת לסחורות להיראות כאילו יש להן חיים משלהן (פטישיזם). המשוטט מרגיש כך מפני שתחת הלחצים הכלכליים של המודרנה גם בני אדם יורדים לדרגת סחורות. ידידיו של בנימין טענו שהוא עצמו היה אמפתי כלפי הסחורה במובן שתואר כאן. היבלעותו של המשוטט בהמון היא ספק הליכה עם הזרם וספק הסתתרות מעיני הרשויות. זאת בהתאם לתפיסה המרקסיסטית לפיה במדינה בורגנית קיים ניגוד אינטרסים הכרחי בין השלטון לאזרחים. בנוסף לכל אלה, בנימין מקדיש אוגדן בשם "תורת ההכרה, תורת הקדמה" להסברת המתודה של עבודתו.
מקורות השראה
בנוסף לאינטלקטואלים שביצירתם עוסק פרויקט הפסאז'ים, שימשו לו השראה גם פרנץ קפקא, פרנץ הסל, יוהאן וולפגנג פון גתה, ספרו של האמן הסוריאליסט לואי ארגון "האיכרים של פריז" , ושותפיו של בנימין מאסכולת פרנקפורט, ובראשם תאודור אדורנו.
מבנה
פרויקט הפסאז'ים מורכב משלושים ושישה אוגדנים ממוספרים באותיות לטיניות שכל אחד מהם מוקדש לנושא אחר. כל אוגדן כולל ציטוטים ממקורות מגוונים ודברי פרשנות והרהור של בנימין. בחלק מהקטעים מופיעים מעין קישורים לקטעים אחרים, המעבים את הטקסט ועושים אותו לא ליניארי. אופייה המקוטע והמבוזר של העבודה היה ביטוי לתפיסתו של בנימין את המודרנה כקטסטרופה שהותירה אחריה רק עיי חורבות, ולכן רק טקסטים כאלה הולמים אותה. ייתכן וגם העובדה שהטקסט לא הושלם תורמת לאופי זה, אך מדובר בסיבה שטחית יותר. הוא כמעט ולא מספק הדרכה, אלא מניח לקורא לשוטט בין הקטעים ולהרכיב מהם את תמונת התקופה הנדונה בעצמו. מבנה זה, המבוסס על מונטאז' ודימויים, מזכיר את המשורר עזרא פאונד. חוקרים של בנימין ציינו את הדמיון בין קריאה בפרויקט הפסאז'ים לגלישה באינטרנט, וחלקם רואים בו מבשר של העידן הדיגיטלי.
המתודה
המתודה של בנימין בכתיבת פרויקט הפסאז'ים נובעת מגישתו הנאו-מרקסיסטית. באוגדן N (תורת ההכרה, תורת הקדמה) הוא מגדיר את הנאו-מרקסיזם כ"מטריאליזם היסטורי שביטל בתוכו את רעיון הקדמה". זאת משום שקדמה היא מושג אידיאליסטי שאינו הולם פילוסופיה מטריאליסטית, וגם מפני שמושג זה הוא החוליה המשותפת למרקסיזם וליריבו הליברליזם. יתר על כן, האופטימיות הגלומה בו לא הלמה את הסיטואציה ההיסטורית בה נולד הנאו-מרקסיזם, כאשר הפשיזם גאה באירופה. את הקדמה, המניחה תוכנית מסודרת של מעבר מברבריות לתרבות וחידוש גמור המבטל כל מה שקדם לו, בנימין מחליף במושג גמיש יותר, של חידושים מאולתרים המבוססים על מבנים קיימים. פרויקט הפסאז'ים עצמו הוא ביטוי למושג זה. בנימין כותב את תולדות פריז במאה התשע עשרה על סמך אנקדוטות, ציטוטים מהספרות בת הזמן, וכיוצא באלה מקורות לא מוסמכים. היוצאים מן הכלל הם עיתונים, מהם הוא מצטט בעיקר נתונים כמותיים. מטרתו בכך היא לערער על ההיסטוריה הרשמית, בה הוא רואה מכשיר אינדוקטרינציה של המשטר הקפיטליסטי. הוא מערער על צורת המחקר המקובלת גם בכך שאינו מתכנן מראש את צעדיו אלא חוקר בדרך של שיטוט, הסחת דעת והברקות פתאומיות. במובן אחר, בפרויקט הפסאז'ים בנימין מתייחס למקורותיו הכתובים כפי שפסיכואנליטיקאי מתייחס לפליטות הפה של מטופלו, על מנת לפענח מהן את התסביכים והתשוקות שהמטופל מכחיש. באופן דומה, בנימין מתאר את המאה התשע עשרה כחלום, שהוא מפרש. זה מסביר את סגנונו הדחוס, הדו משמעי, הנזיל ודמוי המיתוס של פרויקט הפסאז'ים. לשיטתו המין האנושי היה שקוע בשינה לכל אורך ההיסטוריה, והמהפכה הקומוניסטית תעיר אותו. הפסאז' מכיל בתוכו את הפוטנציאל להתעוררות.
מיסטיקה
בנוסף למחלוקת בין פרשני ולטר בנימין האם כתב את פרויקט הפסאז'ים על סמך תוכנית כוללת או כאוסף התרשמויות אקלקטי, ניתן גם לשאול האם מדובר בטקסט שכלתני או מיסטי. השיטה הדיאלקטית, שראשיתה בהגל, המשכה במרקס ועברה בירושה לנאו-מרקסיסטים, היא בפני עצמה ערעור על חוק האי-סתירה של הלוגיקה, אך גוון מיסטי מובהק יותר נוסף לטקסט דרך שני הוגים: ניטשה ויונג. היסוד בהגותו של ניטשה המעניין את בנימין הוא רעיון השיבה הנצחית (בתרגום זה, החזרה הנצחית), לפיו כל תולדות היקום כבר קרו אינסוף פעמים בעבר ויקרו אינסוף פעמים בעתיד. רעיון זה מופיע ברוב כתביו של ניטשה, אך בנימין מסתמך רק על ספרו "הרצון לעוצמה", שפרשנים בימינו סבורים כי אינו מייצג נאמנה את ההגות הניטשאנית. לדעת בנימין, רעיון השיבה הנצחית ורעיון הקדמה משקפים זה את זה. שניהם בו זמנית, אם כי כל אחד במובנים שונים, ביטויים של חשיבה מיתית ושל רציונליזם שטחי. בנימין מאבחן את השיבה הנצחית כמנגנון הגנה פסיכולוגי של הבורגנות מפני המהפכה, שהרי אם אין חידושים בעולם, אין סיבה לחשוש מחילופי משטר. אך הוא עצמו נראה כמקבל רעיון זה, בשני מובנים. ראשית, מבול החידושים שתרבות הצריכה מטיחה בפני הקונה מעורר תחושה שהכל חוזר על עצמו, מפני שהחידוש וההתיישנות נעשים בכך למאפיינים קבועים של החיים. שנית, החידוש הטכנולוגי מוטמע במערכת הסמלים של התת-מודע הקולקטיבי ונדמה בכך לשריד מימי קדם, כאילו העידן המודרני כבר התרחש בטרם הפרהיסטוריה. פרשנות זו קושרת בין ניטשה ליונג, הוגה תורת התת-מודע הקולקטיבי. אך בעוד יונג האמין בקיומם של אלים ואף ראה בתגליותיו הפסיכולוגיות הוכחה לו, בנימין מפרשו פירוש מטריאליסטי, לפיו ההתנסויות המשותפות לכל בני האדם בימי קדם נטבעו בדנ"א האנושי באמצעות ברירה טבעית, ורק חושפות את עצמן לתודעת היחיד כחזיונות דתיים. יונג עצמו טוען שבתת מודע הקולקטיבי קיימת קומה גבוהה יותר, של הזיכרונות השייכים לתרבות מסוימת. הציוויליזציה המערבית, כאמור, משולה לאדם ישן שהתפקוד השוטף של גופו, כלומר, הכלכלה והמרחב הציבורי, מתבטא בחלומו. עם זאת, ייתכן כי המיסטיקה הזו היא פתח לרציונליות לעתיד לבוא. בכתבו על הקשר בין תודעת הילד לחלום, טוען בנימין כי הילדים היו שקועים הכי עמוק בחלום של המאה שלהם, מפני שעבורם הוא לא היה נפרד מהערות. הילדים הם גם אלה הנותנים לקולקטיב סיכוי להתעורר ממנו. במקום אחר הוא מצטט את פייר מבייה, שטוען כי התת-מודע הקולקטיבי חייב לעבד את הניסיון בטרם תוכל התבונה לעסוק בו.
תרגום לעברית
בשנת 2019 התפרסם תרגום חלקי של פרויקט הפסאז'ים לעברית, מאת רוני וניר רצ'קובסקי. בביקורת נגד התרגום נטען כי הוא בררני ואינו עושה צדק עם המקור, והובעה תקווה לפרסומו של תרגום מלא. תרגום זה הוא חלק ממגמה של התעניינות בולטר בנימין ובהגותו באקדמיה הישראלית, שהחלה במאה הנוכחית במקביל להתעניינות דומה בהגותה של חנה ארנדט.
BMP-3
BMP-3 הוא סימולו של נגמ"ש לחימה אמפיבי מתוצרת סובייטי שהוכנס לשירות בשנת 1987 ונראה לראשונה במערב בשנת 1990. ה-BMP-3 הוא הגרסה הממשיכה של נגמ"שי BMP-1 ו-BMP-2. כמו קודמיו הוא תוכנן ומיוצר במפעל בעיר קורגן על ידי המהנדס אלכסנדר בלאגונראבוב (1933-2020).
פירוש ראשי התיבות BMP ברוסית הוא Боевая Машина Пехоты, "בוייבייה משינה פחוטי" ("רכב קרב לחיל רגלים").
חימוש וציוד
ה-BMP-3, המכונה טרויקה, הוא נגמ"ש הלחימה החמוש בנשק הכבד ביותר מבין נגמשי הלחימה הנמצאים בשירות בתחילת המאה ה-21. BMP-3 מצויד בתותח 2A70 בקוטר 100 מ"מ המסוגל לירות פגזים וטילי 9M117 בסטיון (בנגמ"ש 40 פגזים ושמונה טילים); בתותח אוטומטי בקוטר 30 מ"מ עם הזנה כפולה, בעל קצב אש של 400-350 פגזים לדקה, שעבורו נישאים בנגמ"ש 500 פגזים; ומקלע בקוטר 7.62 מ"מ, עם 2,000 כדורים. כל אלה מותקנים במקביל בצריח. לכל אלה זווית הגבהה של 5º- עד 65º. בנוסף נושא הנגמ"ש עוד 2 מקלעים בקוטר 7.62 מ"מ, בעלי 2000 כדורים כל אחד. ה-BMP-3 מסוגל לתקוף מטרות במרחק 6000-5000 מטר בעזרת מערכת טילי הנ"ט שלו (9K116-3 Basnya).
הדגמים הראשונים צוידו במנוע UTD-29 בעל 450 כ"ס, אך רוב הדגמים הנמצאים בשימוש משתמשים במנוע UTD-29M בעל 500 כ"ס. המנוע מצוי בחלקו האחורי ימני של הנגמ"ש, כתוצאה מכך הנהג ועוד 2 חיילי חי"ר נמצאים בחלל שבקדמת הכלי. 5 החיילים הנוספים יושבים מאחורי התותח, הדורש 2 מפעילים. ל-BMP-3 תחתית כפולה כאשר המנוע ומכלי הדלק נמצאים מתחת לתחתית הראשונה במטרה להעניק לכלי יכולת שרידות גבוהה יותר.
משאית סמי-טריילר
משאית סמי-טריילר (בעברית: גורר-תומך) הוא סוג של רכב משא כבד. משאית סמי-טריילר מורכבת משני חלקים: במקור, המונח סמי-טריילר "Semi-Trailer" מתייחס רק לנגרר ובא לציין שהנגרר בלי סרן גלגלים קדמי (בניגוד לנגרר מלא). הסמי-טריילר מתחבר לגורר, המכונה Tractor Unit או Semi-Tractor. עם זאת, במהלך השנים הפך המונח - בעיקר בישראל וארצות הברית - שם לכלל הקונפיגורציה של הגורר עם הנגרר, קונפיגורציה ששמה התקני הוא "גורר-תומך" ו-"Tractor-Trailer", ולכן יותר נכון לקרוא לה משאית סמי-טריילר ו-Semi-Trailer Truck.
משאיות סמי-טריילרים יכולות לשאת מגוון רחב של משאות. מכיוון שהנגרר אינו מחובר באופן קבוע לגורר, ניתן להשתמש בנגררים שונים, בהתאם לסוג המטען. כך ניתן להוביל מוצרי צריכה שונים, מזון, חומרי בניין, עפר, ציוד מכני הנדסי, ואף מטענים חורגים כגון טנקים, מבנים טרומיים, חלקי תחנות כוח ועוד.
הנגרר, הוא הסמי-טריילר, מתחבר לחלקו האחורי של הגורר באמצעות צלחת ריתום: זהו מחבר צירי המקנה לנגרר יכולת סיבוב ביחס לגורר, ובכך משפר את יכולת התמרון של משאית הסמי-טריילר בפניות. בנוסף לחיבור זה, הנגרר מחובר לגורר באמצעות כבלים המעבירים כוח וחשמל מהמנוע (של הגורר) לטובת תפעול הנגרר (למשל כאשר הנגרר הוא מכולה ממוזגת הנושאת מזון בקירור). כאשר הנגרר איננו בשימוש ניתן להשעינו על גבי חצובות קדמיות שנפתחות ונסגרות באופן הידראולי.
גוררים של סמי-טריילרים מצוידים במנוע דיזל, כמו רכבי משא אחרים. לרוב המנוע יהיה בעל הספק של.
בגוררי סמי-טריילר מסוימים, תא הנהג מצויד במיטה קטנה לרוחב התא, מאחורי הכיסא, בה יכול הנהג לישון בהפסקות במהלך נסיעות ארוכות. דבר זה שימושי במיוחד במדינות גדולות (כגון ארצות הברית), בהן מסע של הובלה יכול להימשך ימים אחדים. כמו כן, מצויד התא במערכת קפיצים נפרדת ממערכת המתלים של הגלגלים, המבודדת אותו ממהמורות הכביש, לנוחות הנהג.
מאחורי הסמי-טריילר ניתן לחבר נגררים נוספים, מסוג פול-טריילר. בדרך כלל מחברים רק 1–3 נגררים לגורר, אך במדינות מסוימות, אוסטרליה למשל, קיימים טריילרים ארוכים מאוד (יותר מ-3 נגררים) הקרויים רכבות-כבישים. בישראל, לעומת זאת, נדיר מאוד למצוא משאית עם יותר מ-2 נגררים (סמי-טריילר ומאחוריו פול-טריילר או משאית עפר אחודה ומאחוריה פול-טריילר).
צומת קטורה
צומת קטורה הוא צומת הנמצא בדרום הערבה, כ־48 קילומטרים צפונית לאילת. הצומת הוא מפגשם של כביש 90, הכביש הארוך בישראל, ותחילתו של כביש 40, השני באורכו בישראל.
הצומת הוא מסוג צומת T ובו עוברת רוב התנועה לאילת וממנה. הוא קרוי על שם הקיבוץ קטורה השוכן בסמוך אליו, אם כי קיבוץ לוטן קרוב יותר אליו מבחינה גאוגרפית.
קארי אדום
קארי אדום (בתאית: แกงเผ็ด - "קארי חריף") הוא מאכל פופולרי במטבח התאילנדי המבוסס על חלב קוקוס חם, ממרח קארי חריף שצבעו אדום ורוטב דגים. יש המוסיפים למאכל זה עלי קאפיר, חציל, ניצרי חזרן, ריחן תאילנדי ובשר (עוף, בקר, חזיר או חסילון). יש גרסאות ללא בשר של מאכל זה בהן מחליפים את הבשר בטופו או חלבון צמחי אחר (אף שהמנה אינה צמחונית מאחר שממרח הקארי האדום כולל מחית חסילונים).
המאכל, דמוי המרק, מוגש עם אורז.
מבחני התכנסות לסדרות
במתמטיקה, מבחני התכנסות לסדרות מהווים כלים לבדיקה אם סדרה מתכנסת או מתבדרת. סדרות, והתכנסות סדרות בפרט, מהווים בסיס וכלים לנושאים רבים במתמטיקה, במיוחד בחשבון אינפיניטסימלי.
ו. גרהאם קלייטור הבן
ויליאם גרהאם קלייטור הבן (באנגלית: .W. Graham Claytor Jr; 14 במרץ 1912 – 14 במאי 1994) היה עורך דין, קצין צי ופקיד ממשל אמריקאי בתחומי הביטחון והתחבורה שכיהן תחת שלושה נשיאי ארצות הברית.
קלייטור זכור בשל פעולותיו במלחמת העולם השנייה כמפקד משחתת הליווי "ססיל ג'. דויל" (USS Cecil J. Doyle) שבזכותן ניצלו חייהם של 317 אנשי צוות של הסיירת הכבדה "אינדיאנפוליס" (USS Indianapolis) שטובעה על ידי צוללת יפנית. יותר משלושים שנה לאחר מכן, צעדיו של קלייטור לקידום זכויות הנשים והלהט"בים בצי ארצות הברית בתוקף תפקידו כמזכיר הצי, נחשבו ככאלה שהקדימו את זמנם. הוא גם ניהל קריירה משמעותית בתחום התחבורה, כולל 10 שנים כנשיא "חברת הרכבות הדרומית" (Southern Railway) ו-11 שנים בהן עמד בראש חברת אמטרק, והוביל את שירות רכבות הנוסעים בתקופה מאתגרת בתולדותיו.
קורות חייו
גרהאם קלייטור נולד ברואנוק, וירג'יניה וגדל הן בווירג'יניה והן בפילדלפיה. הוא היה בנם של גרטרוד האריס בוטרייט קלייטור, משוררת, ושל ו. גרהאם קלייטור האב, שהיה סגן נשיא חברת החשמל Appalachian Power.
ב-1933 סיים קלייטור את לימודיו באוניברסיטת וירג'יניה. ב-1936 הוא סיים את לימודיו בבית הספר הרווארד למשפטים בדרגת ההצטיינות "בכבוד רב ביותר" (summa cum laude). לאחר מכן הוא שימש כמתמחה בלשכתו של שופט בית המשפט לערעורים של ארצות הברית עבור הסבב השני לרנד הנד. בהמשך הוא עבר לוושינגטון די. סי. כדי לשמש כמתמחה בלשכתו של שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית לואי ברנדייס, לפני שהצטרף למשרד עורכי הדין הוושינגטוני היוקרתי "קווינגטון וברלינג" (Covington & Burling).
שירות בצי
ב-1940, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, ביקש קלייטור, שהיה אז בן 28, להתגייס לצי ארצות הברית, אך בתחילה נדחה בשל גילו. לבסוף עלה בידו להתגייס תחת התניה מיוחדת שהתבססה על ניסיונו הקודם בספורט ימי והוא הוצב בזירת באוקיינוס השקט.
בהמשך המלחמה מונה קלייטור כמפקד משחתת הליווי "ססיל ג'. דויל" (USS Cecil J. Doyle) שסיירה באוקיינוס השקט. באוגוסט 1945 זירז קלייטור את מהירות ספינתו, מבלי שקיבל הוראות לכך, כדי לבדוק דיווחים על אנשים צפים במים. עם התקרב הספינה לאזור הדיווח בשעת לילה, פקד קלייטור לכוון את זרקורי הספינה אל המים, זאת על אף הסיכון בחשיפת הספינה למתקפה אפשרית של צוללות יפניות. צעדו זה של קלייטור אפשר את הצלתם של ניצולי הסיירת הכבדה "אינדיאנפוליס" (USS Indianapolis) הטבועה.
האינדיאנפוליס הייתה במשימה חשאית, ועקב טעות בתקשורת, לא דווחה כנעדרת. כ-900 מאנשי צוות הספינה שרדו את ההטבעה, אך בילו ימים כשהם צפים בעזרת חגורות ההצלה כשהם מנסים לחמוק מהכרישים. בעוד שרק 317 ניצולים מתוך 1199 אנשי צוות ה"אינדיאנפוליס" נמשו מהמים, מעשיו של קלייטור צוינו בהרחבה על ידיהם ככאלה שמנעו אובדן חיי אדם נרחב יותר.
בחברת הרכבות הדרומית
לאחר המלחמה שב קלייטור לעיסוקו המשפטי בוושינגטון. ב-1963 הוא החל לעבוד ב"חברת הרכבות הדרומית" (Southern Railway) ובין השנים 1967–1977 הוא כיהן כנשיאה. על אף הרקע המשפטי שלו הוא נודע כאיש "תפעולי", נסע לעיתים קרובות ברכבות החברה, פיקח על הנעשה ובחן את ביצועי העובדים. בניגוד לקודמו, ויליאם ברוסנן, הוא היה "נשיא של העובדים", שוחח לעיתים קרובות עם צוותי הרכבות שבהן נסע, והיטה אוזן קשבת לעצותיהם כיצד לשפר את עבודת החברה. בגישתו זו הוא המשיך לאחר שהיה לנשיא אמטרק.
בממשל הפדרלי
בין השנים 1977–1979 כיהן קלייטור כמזכיר הצי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'ימי קרטר. לזכותו ניתן לזקוף את ראשית ההכרה של צי ארצות הברית בזכויות הנשים לשירות על הספינות וזכויות הלהט"בים לפרוש מן השירות ללא רישום פלילי. גישתו זו נחשבה באותה תקופה כמתקדת לזמנה, ובהמשך הובילה לדיונים שנמשכו שנים בסוגיות שנויות במחלוקת אלו.
ב־1979 מונה קלייטור כסגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית. בעת כהונתו בתפקיד זה היה עוזרו הצבאי הגנרל קולין פאוול.
בקיץ אותה שנה הוא עזב לזמן קצר את מחלקת ההגנה כדי לשמש כמזכיר התחבורה בפועל. כהונתו כמזכיר התחבורה בפועל הייתה לצורך מילוי מקום בין כהונותיהם של ברוק אדמס וניל גולדשמידט.
בחברת אמטרק
ב-1982 פרש קלייטור מהממשל הפדרלי כדי להוביל את חברת הרכבות הממשלתית אמטרק. לתפקיד זה הוא גויס על ידי ג'ון רילי, עורך דין שבהמשך עמד בראש מנהל הרכבות הפדרלי בממשלו של הנשיא רונלד רייגן בין השנים 1983–1989.
במהלך 11 שנות כהונתו באמטרק שמר קלייטור על יחסים טובים עם הקונגרס של ארצות הברית. מקץ שבע שנים למינויו של קלייטור כנשיא החברה, עלה בידו לגייס מספיק כספים כדי לכסות 72% מתקציב התפעול של החברה שב-1989 עמד על 1.7 מיליארד דולר, בעוד שב-1981 עמד נתון זה על 48%. שיפור זה הושג בעיקר באמצעות קיצוץ משמעותי בעלויות ושיווק אגרסיבי. לזכותו של קלייטור נזקפה הבאת יציבות פוליטית ותפעולית לרשת רכבות הנוסעים הלאומית, שמירה על תפקוד יעיל על אף ניסיונות חוזרים ונשנים של פקידי ממשל רייגן ופקיד יורשו ג'ורג' הרברט ווקר בוש, לצמצם כמעט לחלוטין את המימון הממשלתי שניתן לחברה. ב-1993 פרש קלייטור מאמטרק.
מותו ומורשתו
ב-1977 זכה קלייטור בתואר "איש השנה של וירג'יניה". ב-1989 הוא הוכתר כ"איש השנה של הרכבת" על ידי המגזין Railway Age.
מבחני התכנסות לסדרות
סימונים
גבול של סדרה מסומן כך: וניתן לסמן אותו גם בצורה המקוצרת: כאשר:
ו. גרהאם קלייטור הבן
מותו ומורשתו
גרהאם קלייטור נפטר ב-14 במאי 1994 בברדנטון, פלורידה. בתחנת הרכבת יוניון סטיישן של אמטרק שבוושיגנטון נקראה על שמו רחבת הכניסה.
מבחני התכנסות לסדרות
הגדרת התכנסות
כמו שציינו קודם, \ a_n\to L בפרט, הגדרה רגורוזית להתכנסות היא:
צורת כתיבה נוספת:
מבחן המנה להתכנסות סדרות
תהי נסמן.
מבחן השורש לסדרות
נשים לב שמבחן השורש חזק יותר ממבחן המנה, כלומר ישנם מקרים בהם הגבול במבחן המנה לא יהיה קיים והגבול במבחן השורש יהיה קיים. אבל לפי משפט, אם הגבול של מנת האיברים קיים. אזי הוא שווה לגבול ממבחן השורש, כלומר.
תהי סדרה חיובית. נסמן.
אפיון התכנסות לפי קושי
תנאי קושי הוא אפיון שקול לסדרה מתכנסת. סדרה המקיימת את תנאי קושי היא סדרה שהמרחק בין כל שני איברים שגדולים מאינדקס כלשהו, קטן כרצוננו. ניתן לשים לב שאף על פי שסדרה המקיימת את תנאי קושי בהכרח מתכנסת לגבול סופי, בהגדרה הפורמלית של תנאי קושי לא מופיע כלל ערך הגבול אליו הסדרה מתכנסת, ומכאן גם חשיבותו של אפיון זה: הוא מספק את האפשרות לקבוע האם סדרה מתכנסת מבלי להתייחס לגבול אליו היא מתכנסת, בניגוד להגדרת הגבול שמחייבת התייחסות לערך הגבול.
משפט קושי לסדרות
הסדרה מתכנסת (לגבול סופי) אם ורק אם היא סדרת קושי.
נוכיח את הכיוון הראשון.
נניח כי. יהי. לכן קיים אינדקס N כך שלכל n>N מתקיים.
נבחר מספרים m,n>N ונקבל לפי אי-שוויון המשולש כי:
אזי הסדרה היא סדרת קושי.
נוכיח את הכיוון השני.
נניח כי היא סדרת קושי. ראשית, נוכיח כי היא חסומה. כיוון שהיא סדרת קושי, קיים אינדקס N כך שלכל m,n>N מתקיים. אזי לכל n>N מתקיים אז הסדרה חסומה בקטע [N,\infty) . בקטע  יש לסדרה רק מספר סופי של איברים ולכן היא חסומה שם. לפיכך, הסדרה חסומה על כל הישר הממשי.
על פי משפט בולצאנו-ויירשטראס, לכל סדרה חסומה יש תת-סדרה מתכנסת, לכן לסדרה יש תת־סדרה מתכנסת. נסמן ונוכיח ש־ מתכנסת ל־L.
יהי. ראשית, מהתכנסות a_{m_k} נקבל כי קיים K טבעי כך שלכל k>K מתקיים. שנית, מהיות הסדרה סדרת קושי, קיים אינדקס N כך שלכל m,n> N מתקיים. נסמן, אז ולכן. בנוסף, סדרת האנדקסים m_k מוגדרת כסדרה עולה של טבעיים וניתן להוכיח באינדוקציה שלכל  k טבעי מתקיים m_k \ge k, ובפרט  ולכן לכל n> N מתקיים. מכאן לכל n\ge N מתקיים:
לכן.
התכנסות לפי כלל הסנדוויץ'
כלל הסנדוויץ' הוא משפט שימושי לחישוב גבולות בחשבון אינפיניטסימלי. לפי הכלל, אם ניתן לחסום סדרה (או פונקציה) שגבולה אינו ידוע, בין שתי סדרות (או פונקציות) אחרות שגבולותיהן ידועים ושווים זה לזה, אז לסדרה (או לפונקציה) החסומה יש גבול, והוא שווה לגבול הסדרות (או הפונקציות) החוסמות.
בניסוח מתמטי: אם a_n,b_n,c_n סדרות המקיימות: אז גם לסדרה c_n קיים גבול,.
כלל דומה תקף למקרה האינסופי. אם ניתן לחסום מלמטה סדרה (או פונקציה) על ידי סדרה (או פונקציה) השואפת לאינסוף, אז גם הסדרה המקורית שואפת לאינסוף.
יהי. נרצה למצוא מספר טבעי N כך שלכל n>N יתקיים.
קיים N_1 כך שלכל n>N_1 מתקיים.
קיים N_2 כך שלכל n>N_2 מתקיים.
נסמן. מהנתון מתקיים, לכן לכן.
כלומר.
הגדרת תת־סדרה
תהי סדרה כלשהי, ותהי  סדרה עולה ממש של מספרים טבעיים. אז הסדרה נקראת תת־סדרה של.
התכנסות סדרה לפי תת־סדרות
תהי סדרה. a_n\to L אם ורק אם כל תת־סדרה של \{a_n\} מתכנסת ל־L.
נניח כי a_n\to L. אזי לכל קיים N\in\N כך שלכל n\ge N מתקיים. ניקח תת־סדרה שרירותית \{a_{n_k}\} ונראה כי היא מתכנסת ל־L. מתקיים n_k\ge k (הוכחה לכך מובאת בסוף העמוד), אזי עבור k\ge N מתקיים כי n_k\ge N ולכן נקבל כי. לכן.
כדי להוכיח את הכיוון ההפוך, נשים לב כי \{a_n\} היא תת־סדרה של עצמה שמתכנסת ל־L ולכן זה טריוויאלי שמתקיים a_n\to L.
תהי תת־סדרה של. אזי n_k\ge k לכל k\in\N.
נוכיח באינדוקציה. בבירור n_1\ge1. נניח כי ונוכיח כי n_k\ge k. נשים לב כי \{n_k\} סדרה מונוטונית עולה ממש (בבניית תת־סדרה, איננו לוקחים איברים מהסדרה המקורית בסדר הפוך לסדר בו הם הופיעו ואיננו לוקחים אבר כלשהו יותר מפעם אחת), לכן. כלומר n_k>k-1 ולכן n_k \ge k.
משפט שטולץ לסדרות
תהי סדרה כלשהי, ותהי  סדרה מונוטונית עולה ממש ומקיימת.
לפי הגדרת הגבול, לכל קיים N\in\N כך שלכל n>N מתקיים:
y_n מונוטונית עולה ממש, לכן y_{n+1}>y_n או וניתן להכפיל בו את אי־השוויון. נקבל: יהי K\in\N המקיים K>N. סכימת אי־השוויון לעיל תיתן לנו את אי־השוויון הבא: נחלק את אי־השוויון ב־y_{K+1}>0 ונקבל:
, לכן קיים M\in\N המקיים M\ge K כך שיתקיים:
לכן.
הערה: כפי שניתן לראות בבירור מההוכחה, מספיק שהסדרה y_n תהיה חיובית ומונוטונית רק החל ממקום מסוים בסדרה ולאו דווקא החל מתחילתה.
התכנסות סדרת הממוצעים
תהי סדרה המתכנסת לגבול סופי L. אזי גם הסדרות הבאות מתכנסות לגבול L :
תחילה נוכיח את הטענה הראשונה. נשתמש במשפט שטולץ. ברור כי היא סדרה חיובית, מונוטונית עולה ממש ומתכנסת במובן הרחב לאינסוף. מתקיים:
אזי כדרוש.
כעת נוכיח את הטענה השלישית.
אם L\ne0 אז הטענה נכונה טריוויאלית על־פי מה שהרגע הוכחנו. אם a_n\to L נקבל כי ואז כיוון ש־ ובתוך הסוגריים סדרת הממוצעים החשבונית של  נקבל מהטענה הראשונה כי.
המקרה הפרטי L=0 הוא בעייתי. עבורו, הטענה אינה נכונה באופן כללי ודוגמה פשוטה לכך היא הסדרה המוגדרת לפי. עבור סדרות שוות סימן (כלומר, סדרות שבהן קיים N\in\N כך שלכל n\ge N אברי הסדרה הם כולם בעלי אותו הסימן), מובטח כי מתכנסת ל־\infty או ל־-\infty. עובדה זו מאפשרת להראות את נכונות הטענה על־פי נימוק דומה למקרה בו L\ne0.
נותר לנו כעת רק להוכיח כי G_n\to L אם a_n>0 לכל n. זאת ניתן להוכיח ישירות באמצעות שימוש בטענות שהוכחנו עד כה ואי־שוויון הממוצעים אשר נכון עבור סדרות חיוביות: לכן על־פי כלל הסנדוויץ' גם G_n\to L ובזאת הושלמה ההוכחה.
הערה: נזכיר כי הטענה על הממוצע ההרמוני אינה נכונה באופן כללי עבור L=0 אך כאן a_n>0 לכל n, לכן הטענה נכונה במקרה זה כיוון שהסדרה שוות סימן.
הוכחה חלופית עבור התכנסות סדרת הממוצעים החשבונית
ההוכחה הבאה מראה כי סדרת הממוצעים החשבונית מתכנסת לגבול הסדרה המקורית באמצעות הגדרת הגבול בלבד.
יהי. a_n\to L, לכן קיים K\in\N כך שלכל n\ge K מתקיים.
כעת נסתכל על תת־סדרת האיברים עד K, כלומר:. כיוון ש־K קבוע (ערכו נקבע על פי אפסילון), תת־סדרה זו היא סופית ולכן סכום אבריה הוא מספר סופי ולכן מתקיים:. אזי קיים N_1\in\N כך שלכל n\ge N_1 מתקיים.
כעת ניגש לטפל באיברים שנמצאים אחרי K, כלומר (נשים לב שזהו אינו מספר סופי של איברים). כל אחד מאיברים אלו מקיים לכל  טבעי. נסמן ונשים לב שהדבר גורר כי לכל n\ge N_2 מתקיים. אזי, נסכם: נסמן ונקבל כי לכל n\ge N מתקיים: אזי כדרוש.
אנז'-פרדי פלומה
אנז'-פרדי פלומה (בצרפתית: Ange-Freddy Plumain; נולד ב-2 במרץ 1995) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקיצוני בבני סכנין.
קריירה
נולד בפריז למשפחה ממוצא גוואדלופי. פלומה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לאנס אליה הגיע בגיל 13. ב-5 באוקטובר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–1 נגד ניור.
ב-25 ביולי 2013 חתם בפולהאם לשלוש עונות עם אופציה לעונה אחת. הוא שיחק בקבוצת המילואים של המועדון בעוד בקבוצה הבוגרת רשם רק הופעה אחת במסגרת גביע ה-FA.
ב-31 באוגוסט 2015 הושאל לרד סטאר מהליגה השנייה בצרפת.
ביוני חתם בסדאן ועונה לאחר מכן חתם בקווילי.
ב-12 ביולי 2018 חתם בהפועל חדרה מליגת העל.
ב-8 בינואר 2019 חתם בבית"ר ירושלים ל-3.5 עונות, תמורת כחצי מיליון דולר.
ב-16 באוגוסט 2020 חתם בסמסונספור מהליגה הטורקית השנייה, תמורת כ-220 אלף יורו. ב-9 בינואר 2021 הושאל לווסטרלו מהליגה הבלגית השנייה.
ב-26 בינואר 2022 חתם ברוך לבוב מליגת העל האוקראינית, אך בעקבות הפלישה הרוסית והפסקת הליגה, במרץ 2022 הושאל להפועל תל אביב עד סוף העונה.
ב-3 ביולי 2022 חתם בסקציה נס ציונה.
ב-26 בינואר 2023 חתם בבני סכנין עד לתום העונה. ב-30 בינואר ערך הופעת בכורה, בניצחון 1–2 על הפועל ירושלים.
שאיפ אמרלהו
שאיפ אמרלהו נולד בשנת 1962 בכפר טרבוש (Trebosh), שבקרבת העיר טטובה (בצפון-מערב מקדוניה, אז חלק של יוגוסלביה) ולמד שפה וספרות אלבנית באוניברסיטת פרישטינה (קוסובו). עד כה פרסם את ספרי השירה "הטבלת השנים" (1994), "המיזם השבור" (1997) ו"מות זעום" (2001). בשנת 2000 ראה אור ספרו "...גם אנחנו מעידים" על מעשי הטבח בקוסובו. אמרלהו כותב שירה ומסות ועובד כעורך הדפים הספרותיים של אחד העיתונים היוצאים לאור בסקופיה, בירת מקדוניה. זאת בנוסף לכהונת פרופסור באוניברסיטה בטטובה.
רבים משיריו מתייחסים למצב המיעוט האלבני בבלקן.
ביטול העבדות בברזיל
ביטול העבדות בברזיל היה תהליך הדרגתי שהחל בראשית המאה ה-19 וכלל מעבר לכלכלה קפיטליסטית המבוססת על עבודת שכירים. התהליך החל לאחר כשלוש מאות שנים שבהן הובאו בכפייה כ-5.5 מיליון אפריקנים לברזיל על מנת לנצל את כוח עבודתם תחת משטר של עבדות. בשנת 1888 הייתה ברזיל למדינה האחרונה שביטלה את משטר העבדות בה באופן חוקי. על אף תהליך זה, במשך שנות האימפריה הברזילאית, לאורכן התחולל עיקר השינוי, הובאו לברזיל מאפריקה במסגרת סחר העבדים הטראנס-אטלנטי לא פחות מ-968,500 אפריקנים לחיי עבדות.
סיום סחר העבדים
ב-14 בנובמבר 1850, הכריז הקיסר פדרו השני על חוק סיום סחר העבדים כתקף, והפעם פעל על מנת ליישם אותו. לאחר תאריך זה נכנסו לברזיל עוד כ-1,300 עבדים בלבד, והעבד האפריקאי האחרון שדרך על אדמת ברזיל עשה זאת, ככל הידוע לנו כיום, בשנת 1858. כבמקומות אחרים, השלב הראשון בדרך לסיום העבדות הושלם עם סיום סחר העבדים. אף על פי כן, הדרך ליעד הסופי נמשכה עוד כ-40 שנה.
סיום העבדות
סיומו של סחר העבדים אינו זהה לסיום משטר העבדות, אך הוא הבטיח את סיום העבדות בטווח הארוך. כמדינות אחרות בהן הסתיימה העבדות ללא שפיכות דמים, בחרה ברזיל בתהליך הדרגתי.
מלחמת הברית המשולשת
ההזדמנות הראשונה לשיחרור עבדים נקרתה כאשר ברזיל השתתפה בסכסוך הצבאי הגדול ביותר בדרום אמריקה - מלחמת הברית המשולשת בין השנים 1864 ו-1870. לעבדים בבעלות הממשלה הוצעה חירותם בתמורה לשירות צבאי. הממשלה דחקה במסדרים הצבאיים ובבעלי עבדים פרטיים לאפשר גיוס עבדיהם תמורת תשלום, או לחלופין לתרום כסף לקניית עבדים במחיר השוק בידי הצבא. אולם הזדמנות זו התבררה ככישלון. ראשית, מספר בעלי עבדים גייסו את עבדיהם בניגוד לרצונם תמורת המענק הממשלתי. שנית, בסך הכול מעטים זכו לחירותם בנתיב זה, שכן פחות מ-4.5% מכלל החיילים הברזילאים שהשתתפו במלחמה, שהם 4,003 עבדים, שוחררו בתמורה לשירותם הצבאי.
חוק הרחם החופשי
ב-28 בספטמבר 1871, חוקק הפרלמנט האימפריאלי את "חוק הרחם החופשי", הידוע גם כ"חוק ריו ברנקו". החוק קבע כי החל מתאריך החקיקה, כל התינוקות שנולדו לאמהות שהן שפחות לא יגדלו להיות עבדים בעצמם. החוק קבע את גיל 8 כנקודת הזמן בה היה על בעל העבדים להחליט בין שחרור הילד בתמורה לפיצוי מהמדינה, או להחזיק בו עד לגיל 21, עת הוא ישוחרר ללא כל פיצוי. רק מעטים שוחררו בגיל 8. החוק גם כונן קרן לשחרור עבדים, אך לא היה די בהונה של הקרן. בין השנים 1876 ו-1886 שוחררו בידי הקרן 3,533 עבדים בלבד בבאהיה, ו-150 בלבד בפרנמבוקו.
חוק בני השישים
השלב הבא בתהליך השחרור ההדרגתי היה "חוק בני השישים" (sexagenário), אשר שחרר בשנת 1885 את כל העבדים שגילם עלה על 60. שוב, רק מעטים זכו לחירותם במסגרת חוק זה.
חוק הזהב
ב-13 במאי 1888, חתמה הנסיכה איזבל על חוק הזהב (Lei Áurea), אשר סיים סופית ובצורה מוחלטת את העבדות בברזיל.
אוקסנה סלחמטייבה
אוקסנה אולגובנה סלחמטייבה (ברוסית: Оксана Селехметьева; נולדה ב-13 בינואר 2003) היא טניסאית רוסייה. דירוג WTA הגבוה ביותר שלה היה מקום 668 ב-24 ביוני 2019. היא זכתה באליפות ארצות הברית הפתוחה 2019 בקטגוריית זוגות נערות (לצד קמילה ברטונה מלטביה) והגיעה לגמר טורניר הזוגות של ווימבלדון 2019. וניצחה בגמר אליפות צרפת הפתוחה 2021 בתחרות זוגות לנערות (לצד אלכס אאלה מפיליפינים).
בשנת 2020 היא לראשונה ניצחה בתחרות דירוג WTA כאשר ניצחה בתחרות זוגות נשים. בפברואר 2021 היא לראשונה ניצחה בתחרות לנשים בסבב דירוג WTA. באותה שנה היא ניצחה במספר תחרויות לזוגות נשים כולל תחרות באיים הקנריים עבורה זכתה בפרס של 60 אלף $ ביחד עם אלינה אוונסיאן.
בתחרויות גראנד סלאם סלחמטייבה הצליחה להגיע לסיבוב הראשון באליפות צרפת הפתוחה בשנת 2022 ואליפות אוסטרליה הפתוחה בשנת 2023.
לואי פול בון
לואי פול בון (בפלמית: Louis Paul Boon; 15 במרץ 1912, אאלסט – 10 במאי 1979) היה סופר ועיתונאי בלגי שכתב בהולנדית.
ביוגרפיה
לואי פול בון נולד בשנת 1912 למשפחת פועלים. בגיל 16 הוא עזב את בית הספר והצטרף לאביו בעבודתו. בשנת 1936 הוא התחתן וכעבור שנה נולד בנו הבכור.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, הוא גויס לצבא, נפל לשבי ולאחר מספר שבועות במחנה שבויים חזר הביתה. את ספרו הראשון פורסם בשנת 1942 ובשנת 1944 הוא פרסם את ספרו השני.
לאחר סיום המלחמה, בון עבד בעיתון קומוניסטי. בשנת 1947 הוא סיים את ספרו הרביעי My Little War על אירועי המלחמה.
בשנת 1953 לואי פול בון פרסם את ספרו המפורסם ביותר Chapel Road שכתיבתו הוא החל עוד בשנת 1943.
את הספריו הראשונים בון פורסם תחילה בהולנד ורק כעבור מספר שנים בבלגיה. בשנות ה-50 ספריו תורגמו לגרמנית זכו להצלחה במספר מדינות אירופה. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 הוא היה מועמד לקבלת פרס נובל לספרות, אך בסופו של דבר הפרס לא הוענק לו. לבון הוענקו מספר פרסי ספרות בלגים, הראשון בשנת 1942 ואחרון בשנת 1972.
בשנת 2020 על בסיס ספרו 'הכנופיה של יאן דה ליכטה' משנת 1957, צולמה סדרת טלוויזיה "הגנבים מהיער".
דיסקוגרפיה של בלאקפינק
להקת הבנות הדרום קוריאנית בלאקפינק, הוציאה שלושה מיני-אלבומים ועשרה סינגלים. כמו כן, הוציאה הלהקה שני אלבומי אולפן וארבעה אלבומי סינגל.
בלאקפינק הוציאה את הסינגל אלבום הראשון שלה Square One, בשנת 2016. הוא כלל את הלהיטים "Boombayah" ו-"Whistle". בקוריאה הדרומית, "Whistle" הגיע למקום הראשון במצעד השירים של המדינה ונמכר בה בלמעלה מ-2,500,000. הלהקה המשיכה לזכות להצלחה כאשר הוציאה באותה השנה את הסינגל אלבום השני שלה, Square Two. מתוך הסינגל אלבום יצא הלהיט "Playing with Fire", שנמכר במעלה מ-2,500,000 בקוריאה הדרומית. כמו כן, יצא מתוך הסינגל אלבום גם הלהיט "Stay", שזכה להצלחה רבה בקוריאה הדרומית ובשאר רחבי העולם, כולל מצעדי הבילבורד. Square Two דורג במקום ה-13 במצעד אלבומי ה-Heatseekers של בילבורד ובמקום השני במצעד אלבומי העולם.
ב-22 ביוני 2017, הלהקה הוציאה סינגל ששמו הוא, "As If It's Your Last". השיר נמכר בלמעלה מ-2,500,000 עותקים בקוריאה הדרומית. באותה השנה, ב-30 באוגוסט 2017, הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה בשפה היפנית Blackpink, בו נכללו כל הלהיטים שהוציאה עד כה, אך הם הוקלטו מחדש בשפה היפנית במקום השפה הקוריאנית. המיני-אלבום זכה להצלחה מסחרית, כאשר הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של יפן וזאת, בנוסף לכך שהוא נמכר בלמעלה מ-80,000 עותקים במדינה.
שנה לאר מכן, ב-15 ביוני 2018, הוציאה הלהקה את המיני-אלבום הראשון שלה בשפה הקוריאנית: Square Up. המיני-אלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של קוריאה הדרומית. כמו כן, דורג במקום ה-40 במצעד הבילבורד 200, תוך שיצא ממנו הסינגל "Ddu-Du Ddu-Du", ששהה במשך שלושה שבועות בפסגת מצעד השירים של קוריאה הדרומית. "Ddu-Du Ddu-Du", היה גם לשירה הראשון של הלהקה שנכנס למצעד הבילבורד הוט 100 ובשיאו הגיע שם למקום ה-55. החל מאפריל 2019, היה זכאי השיר לתואר הפלטינה בקוריאה הדרומית, מה שהופך אותו לאחד מהשירים הנמכרים ביותר של הלהקה. ב-19 באוקטובר 2018, שיתפה הלהקה פעולה עם הזמרת-יוצרת הבריטית דואה ליפה בשיר "Kiss and Make Up", שזכה להצלחה ברחבי העולם. ב-5 בדצמבר 2018, הוציאה את אלבום הבכורה שלה בשפה היפנית, שכלל את כל השירים שהוציאה מתחילת הקריירה שלה ועד "Ddu-Du Ddu-Du".
המיני-אלבום השני של הלהקה בשפה הקוריאנית Kill This Love, יצא לאור בפורמט דיגיטלי ב-4 באפריל 2019. הגרסה הפיזית שלו הושקה מאוחר יותר, ב-23 באפריל באותה השנה. המיני-אלבום זכה לביקורות חיוביות וזכה להצלחה מסחרית ברחבי העולם. Kill This Love נמכר בלמעלה מ-350,000 עותקים ברפובליקה העממית של סין, בשבוע בכורתו בלבד, ונמכר בלמעלה מ-250,000 עותקים פיזיים בקוריאה הדרומית במהלך שמונת הימים הראשונים לצאתו. המיני-אלבום הגיע למקום ה-24 במצעד הבילבורד 200. הסינגל הראשון מתוכו נקרא "Kill This Love" והוא הגיע למקום ה-41 במצעד הבילבורד הוט 100 והיה לשירה השלישי של הלהקה שנכנס למצעד. כמו כן, הוא הפך לשיר היחיד של להקת בנות קוריאנית שהצליח להגיע למיקום זה במצעד זה. בנוסף לכך, כבש השיר את פסגת מצעד שירי העולם הדיגיטליים של בילבורד.
בשנת 2020, יצא הסינגל "How You Like That", מתוך אלבום הבכורה הקוריאני של הלהקה, The Album. 23 שעות אחרי צאתו של הקליפ, מונה הצפיות שלו מנה כ-81,026,891 צפיות, מה שהופך אותו לסרטון הראשון בכל הזמנים שהצליח לחצות את רף ה-80 מיליון צפיות בפחות מ-24 שעות. כאשר חלפו ה-24 שעות, פורסם כי סך הצפיות שהקליפ צבר הוא 82,377,522. מעבר להצלחה של הקליפ עצמו, נרשמו למעלה מ-1.2 מיליון אנשים לערוץ היוטיוב של בלאקפינק בפחות מיממה, בסמוך לצאתו. בעקבות כך, הפכה ללהקה עם המספר המנויים הגבוה ביותר ביוטיוב. כמה ימים לאחר המאורע, דיווח באופן רשמי מיוטיוב כי מספר הצפיות שצבר הקליפ ב-24 השעות הראשונות לצאתו הוא 86.3 מיליון צפיות. בפחות משבוע, שבר הקליפ של השיר חמישה שיאי גינס. הקליפ הפך לקליפ המהיר בהיסטוריה שהצליח לצבור 100 מיליון צפיות, כשהקודם לכך היה "Boy with Love" של BTS והלסי. באוגוסט 2020, יצא לאור השיר "Ice Cream", ביחד עם הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה גומז, כסינגל השני מתוך האלבום.
העטלף
העטלף (בגרמנית: Die Fledermaus) היא אופרטה מאת המלחין הווינאי יוהאן שטראוס הבן, ללברית בגרמנית של קרל האפנר וריכרד גֶנֶה. האופרטה המצליחה והמוצגת בעולם.
מקורות ספרותיים
"העטלף" מבוססת במקור על פארסה בשם "בית הסוהר" מאת המחזאי הגרמני יוליוס רודריך בנדיקס (1811–1873). מקור נוסף הוא מחזה וודוויל צרפתי בשם Le réveillon מאת אנרי מייאק ולודוביק הלוי. את המחזה תרגם לראשונה לגרמנית קרל הפנר והוא נועד להפקה לא-מוזיקלית בווינה, אלא שהמנהג הצרפתי הייחודי של ה-réveillon (סעודת חצות בחברותא) עורר בעיות, שנפתרו בהחלטה להתאים את המחזה כלברית ליוהאן שטראוס ולהחליף את סעודת חצות הצרפתית בנשף וינאי. תרגומו של הפנר נמסר לצורך שינוי והתאמה לריכרד גנה, שטען לאחר מעשה, כי לא זו בלבד שיצר תרגום חדש מבראשית, אלא שאף לא פגש מעולם את הפנר.
הופעת הבכורה של האופרטה הייתה ב-5 באפריל 1874 בתיאטר אן דר וין בווינה, אוסטריה ומאז היא תופסת מקום מכובד ברפרטואר הקבוע של אופרטות.
תגובת הקהל
על אף ההצלחה לה זכתה בערב הבכורה, תגובת הקהל הייתה רחוקה מלהיות חיובית, כשסיבה אחת לכך ניתן לתלות באווירה החברתית באותה העת. וינה חוותה נפילת בורסה חדה והחיים הפיננסיים של העיר היו בכּאוֹס. התיאטרון בכלליותו סבל מבחינה מסחרית והאווירה בעיר על תושביה הייתה רחוקה מלהיות אופטימית. מבקרי התיאטרון לא העריכו בזמנם את ההוד והפאר שסיימו לראות ולשמוע והייתה תחושה של דקדקנות בפגמים שוליים ברחבי העיתונות. עם זאת, במהלך אותה שנה, בברלין, ה"עטלף" הוצג וקיבל תגובות נלהבות. האופרה הוצגה בברלין 200 פעם, בניגוד ל-68 הפעמים שהוצגה בתחילה בווינה. אך שנתיים לאחר מכן האופרטה הוצגה בלונדון וקיבלה יחס פושר, בדומה ליחס שקיבלה בווינה.
ה"עטלף" הוצג גם בניו-יורק בתחילת שנות השמונים של המאה ה-19. לאט ובזהירות במשך העשור העוקב, הצלחת האופרטה הייתה ניכרת בכל אירופה, גם בווינה אך בארצות נוספות, הכירו בגדולת עבודתו של שטראוס. הצלחת האופרה במאה ה-19 נמשכה עד היום. האופרטה מוצגת באופרה של וינה כדרך קבע בערב השנה החדשה. ובערב ה-1-2 בינואר, כחלק מחגיגות השנה החדשה
התפקידים
צוות הצגת הבכורה, 5 באפריל 1874
מערכה ראשונה
דירת אייזנשטיין.
ברון פון אייזנשטיין נידון לשמונה ימי מאסר על העלבת נושא משרה ציבורית, בחלקו מחמת חוסר היעילות של עורך דינו, ד"ר בלינד. אדל, המשרתת של אייזנשטיין, מקבלת מכתב מאחותה, רקדנית בלהקת בלט, ובו הזמנה לנשף של הנסיך אורלובסקי. היא מכזבת, כי במכתב נאמר שדודתה חולה מאוד ומבקשת רשות להיעדר מעבודתה ("אחותי אידה כותבת לי"). פאלקה, ידידו של הברון, בא להזמינו לנשף (דואט: "בוא אתי לסעודה"). אייזנשטיין נפרד לשלום מאדל ומאשתו רוזלינד, בהעמידו פנים שהוא הולך לכלא (טרצט: "אבוי, אבוי, לבי כה דואב") אך לאמיתו של דבר הוא מתכוון לדחות את הכניסה לכלא ביום אחד ולהשתעשע בנשף.
אחרי שאייזנשטיין יוצא לדרכו, בא אל רוזלינד מחזר קודם, המורה לזמרה אלפרד, ששר לה סרנדה ("היונה שנמלטה"). (לתמיהה, הכיצד היא מכניסה גבר שאיננו בעלה אל הבודואר שלה, אין הסבר באופרטה.) פרנק, מושל הכלא, מגיע לקחת את אייזנשטיין למאסר ומוצא במקומו את אלפרד. כדי לא להמיט חרפה על רוזלינד, אלפרד מסכים להתחזות לאייזנשטיין וללכת עם פרנק. (תמונת סיום, שיר על הכוס: "מאושר הוא השוכח" ואחר טענתה של רוזלינד: "שנינו לבדנו כאן והשעה כה מאוחרת" ודברי ההזמנה של פרנק: "כלוב הציפורים שלי, היפה והמרווח".
מערכה שנייה
ביתן קיץ בווילה אורלופסקי
מתברר, שפאלקה, בהסכמת הנסיך אורלופסקי, מארגן את הנשף כאמצעי להתנקם באייזנשטיין. בחורף שעבר נטש אייזנשטיין את פאלקה השתוי כשהוא מחופש לעטלף (ומכאן שם האופרטה) במרכז העיר, ובכך עשה אותו מטרה ללעג וקלס למחרת היום. כחלק מתוכניתו, פאלקה מזמין גם את פרנק, אדל ורוזלינד לנשף. רוזלינד מתחזה לרוזנת הונגריה. אייזנשטיין מציג עצמו בשם "המרקיז רנארד", פרנק הוא "האביר שאגרין" ואדל משימה עצמה שחקנית.
הנשף בעיצומו (מקהלה: "סעודה מזומנת לנו") והנסיך מקדם את אורחיו ("אני אוהב לכנס את ידידי"). אייזנשטיין מוצג לפני אדל, אבל דמיונה הבולט למשרתת שלו מבלבל אותו כשהוא מנסה להחליט מי היא באמת. ("אדוני המרקיז", המוזכר לעיתים כ"שיר הצחוק של אדל").
עתה מציג פאלקה את רוזלינד המחופשת לפני אייזנשטיין (צ'רדש: "צלילים מן הבית"). במהלך שיח עגבים בארבע עיניים, היא מצליחה לסלק שעון יקר מכיס בעלה, חפץ שיוכל לסייע לה כראיה לחוסר נאמנותו. (דואט השעון: "עיני עומדות להתערפל"). בקטע סיום מעורר חוגגת החבורה כולה (שיר על הכוס: "זורם, נוהר כאש מיץ העינב"; ובהמשך הקאנון: "אחים, אחים ואחיות"; והבלט וואלס הסיום, "אה, איזו שמחה, איזה ליל תענוגות.")
מערכה שלישית
במשרדי הכלא של המושל פרנק
בבוקר המחרת מוצאים הכל את עצמם בבית הסוהר, שם גובר הבלבול ביתר שאת בגלל הסוהר, פרוש, שניצל היטב את העדרו של מנהל הכלא והשתכר עד אובדן חושים.
אדל מגיעה לגייס את תמיכתו של האביר שאגרין (מלודרמה; קופלט של אדל: "אם אשחק את תפקיד נערת הכפר התמה") בעוד כל רצונו של אלפרד הוא להשתחרר מן הכלא. רוזלינד, היודעת על בוגדנותו של אייזנשטיין, רוצה לפתוח בהליכי גירושין ופרנק עודנו בגילופין.
פרוש נועל בתא את אדל ואחותה אידה והמהומה מגיעה לשיאה כשפאלקה מגיע עם כל אורחי הנשף ומצהיר, שכל העניין כולו אינו אלא מעשה נקם של ה"עטלף". (טרצט של רוזלינד, אייזנשטיין ואלפרד: "הרפתקה מוזרה"). הכל מוסדר ברוח טובה (כשאייזנשטיין תולה את האשמה בבגידתו בהשפעות המשכרות של השמפניה ואורלופסקי מתנדב לסייע לאדל בקריירת המשחק שלה), אבל אייזנשטיין נאלץ לרצות את מלוא תקופת המאסר שהושתה עליו (קטע סיום, "עטלף, עטלף, הלא תניח לקורבנך להימלט").
על פי מסורת שנתקבעה עם השנים, מתקיימת מדי שנה, בלילה שבין ה-1 ל-2 בינואר, הצגת האופרטה בבית האופרה של וינה.
תולעניים
תּוֹלְעָנִיִּים (שם מדעי: Caeciliidae) היא משפחה בסדרת חסרי הרגליים. תפוצתם כוללת את מרכז ודרום אמריקה, אפריקה המשוונית, איי סיישל והודו.
התולעניים היא בין המשפחות הפרימיטיביות ביותר במחלקת הדו-חיים. צורתם דומה לזו של תולעים טבעתיות, ומכאן שמם. נקודת דמיון נוספת לתולעים הטבעתיות היא היעדר הרגליים. עורם לח, וקיים עליו ריר באופן תמידי. צבעם אפור־כחול. עיניהם קטנות מאוד, והן מכוסות בעור, בדומה ליתר חסרי הרגליים. התולעניים חיים בחורים שהם חופרים לעצמם, בדרך-כלל ליד מקור מים (נחל או אגם). חלק מהתולעניים מטילים את צאצאיהם חיים, בעוד אחרים מטילים כ-20 ביצים בכל הטלה. כאשר הנקבה נדרשת לשמור על הביצים, היא מתפתלת ומתקפלת, ושומרת על הביצים בין הקיפולים. הראשנים גדלים במים, ובתחילה עיניהם אינן מכוסות בעור. רק לעת הגעה לבגרות אלו מתכסות בעור המאפיין את הפרטים הבוגרים. הם מאבדים את הזימים ואת סנפיר הזנב. את יתר ימיהם יבלו בחורים בתוך האדמה.
סוגים
סוגים רבים הנכללים פה, סווגו במיונים שונים תחת משפחות אחרות:
טורטולה
טורטולה (באנגלית: Tortola) הוא הגדול והמיושב ביותר מבין איי הבתולה הבריטיים. האי מצוי באיי הבתולה שבים הקריבי. אורכו כ-18 ק"מ ורוחבו כ-5 ק"מ.
גאוגרפיה
האי טורטולה הוא אי הררי שנוצר על ידי פעילות געשית. פסגת האי הוא ההר סייג' (Mount Sage) שגובהו 582 מטרים.
נכון ל-2010 מתגוררים באי כ-23,491 תושבים, כ-9,400 מתוכם מתגוררים בבירת איי הבתולה הבריטיים – העיר רואוד טאון שהיא היישוב הגדול באי.
כלכלה
איי הבתולה הבריטיים מהווים אתר מרכזי לבנקאות ולשירותים פיננסיים. שירותי בנקאות ופיננסים אלה מהווים מרכיב מרכזי בכלכלת האי. בשל חוק עסקי החברות הבינלאומי שנחקק באי בשנות ה-80 של המאה ה-20, הפך האי למקלט מס, ובהמשך, בשל הפעילות העסקית הרבה בו, לאחד האיים העשירים ביותר בים הקריבי.
התיירות משמשת אף היא מרכיב חשוב בכלכלת האי. מבקרים לאי נוחתים באי ביף ומשם חוצים את גשר המלכה אליזבת לטורטולה. חופי האי מהווים אתר תיירות פופולרי.
על אף שהאיים מהווים טריטוריה בריטית, המטבע הרשמי באיי הוא הדולר האמריקאי.
הבחירות הכלליות באוגנדה 2021
הבחירות הכלליות באוגנדה התקיימו ב-14 בינואר 2021 בבחירות נבחרו הנשיא וחברי הפרלמנט.
יוורי מוסווני המכהן כנשיא מ-1986 נבחר שוב עם 58.64% מהקולות. אחוז ההצבעה עמד על 57%.
מערכת בחירות
נשיא אוגנדה נבחר באמצעות מערכת של שני סיבובים. כדי להיבחר בסיבוב הראשון המועמד צריך לקבל לפחות 50% מהקולות. סעיף 142 לחוק הבחירות לנשיאות משנת 2000 קובע כי על כל המועמדים לנשיאות להיות אזרחי אוגנדה מלידה. הבחירות מפוקחות על ידי ועדת הבחירות של אוגנדה.