cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הסופה (צ'ייקובסקי)
כסטודנט בקונסרבטוריון בשנת 1864, משכה את לבו של צ'ייקובסקי הדרמה הריאליסטית "הסופה" מאת אוסטרובסקי. תחילה חשב צ'ייקובסקי לעבד את הדרמה ללברית כדי לכתוב אופרה, אך נמלך בדעתו ובחר בפורמט של אוברטורה סימפונית, גם משום שראה ביצירה תרגיל טוב לחופשת הקיץ, לאחר שמנהל הקונסרבטוריון בסנקט פטרבורג, אנטון רובינשטיין, הטיל עליו לכתוב יצירה תזמורתית. הדרמה, המתארת את חייה הקשים של קטיה קאבאנובה עם בעל חלש אופי ואל מול אימו השתלטנית, נגעה אל לבו של המלחין. הפרטיטורה עברה שינויים רבים עד שקיבלה את המבנה המופיע היום בדפוס. צ'ייקובסקי כתב יצירה זו בצורת סונאטה, שאפשרה לו להציג את הנושאים והאירועים שבחר לתאר מתוך דרמה טראגית זו. לאחד הפתיחה המבשרת על בוא הסופה, מציג צ'ייקובסקי את הנושא הראשון, של קטיה המבוהלת אל מול הסופה האימתנית. החלק הבא הוא רגע קצר של אושר ושמחה בחייה של קטיה. עתה חוזר נושא הסופה והיצירה מסתיימת בהתאבדותה של קטיה. פיתוח הנושאים איננו הדוק דיו ומלמד על חוסר הניסיון של צ'ייקובסקי. יחד עם זאת, על אף שהיצירה לוקה בחוסר לכידות ואחידות מבחינת המבנה והתוכן, התיזמור מלא דמיון ועשיר בהמצאות ויש פסקאות מוזיקליות ומלודיות, המתארות במדויק את הלך הרוח של הנפשות הפועלות ואת רגשותיהן. ביצירה זו מתגלה יכולתו של צ'ייקובסקי לעורר בצלילים תחושות ורגשות במאזינים. היצירה לא פורסמה בימי חיו של צ'ייקובסקי אלא רק לאחר מותו ומכאן מספר האופוס הגבוה. המחזה "הסופה" נתן השראה גם למלחין לאוש יאנאצ'ק באופרה "קטיה קאבאנובה".
צ'ייקובסקי חיבר את ה"סופה" במעון קיץ שאליו הוזמן לבלות את חופשתו. במלאכת התזמור השתמש בכלים, שהיו מוקצים בעיני רובינשטיין, כמו נבל, טובה וקרן אנגלית. כיוון שחשש מתגובתו של רובינשטיין לחיבור, שהפר את הנחיותיו המפורשות, ניצל את המחלה שפקדה אותו כשהתכונן לשוב לסנקט פטרבורג ושלח את כתב היד של היצירה אל ידידו הקרוב וחברו ללימודים, הרמן לארוש, כדי שיגיש אותו בשמו לאנטון רובינשטיין. המורה אכן זעם על החריגות שמצא ביצירה ואת זעמו שפך על השליח לארוש.
מאי וייסנברג
מאי וייסנברג (השם החקוק על המצבה שלה הוא "מלכה מאי וייסנברג"; 15 באוקטובר 1913 – 2 באוגוסט 1939, י"ח באב תרצ"ט) הייתה קריינית ברדיו קול ירושלים. נהרגה בהתפוצצות פצצה באולפן הרדיו "קול ירושלים".
ביוגרפיה
הוריה היו פעילים בחיי הקהילה היהודית. השפה העברית הייתה שגורה בביתם והם דאגו שילדיהם ילמדו עברית. אביה היה ציוני כללי בהשקפתו, גבאי בבית-כנסת אורתודוקסי וחבר המועצה המקומית באזור מגוריו.
בגיל 18 השתתפה בתחרות מלכת יופי שנערכה ביוהנסבורג והגיעה למקום השלישי מתוך מאות מועמדות. הצטיינה במשחק טניס, ניגנה בכינור, והייתה חברה בארגון ישראל הצעיר.
בשנת 1933 משפחתה עלתה ארצה, בעקבות אחיה הבכור, הרולד Harold, שעלה לישראל שנה קודם לכן כנער ולמד במקוה ישראל. המשפחה התגוררה בתל אביב ברחוב טרומפלדור.
בהגיעה לישראל עסקה לפרנסתה במתן שיעורים פרטיים באנגלית למבוגרים – לעורכי-דין יהודים פליטים מגרמניה לקראת בחינות הרישוי שלהם באנגלית. היא נישאה לאחד מתלמידיה, ד"ר יוליאן וייסנברג, עורך-דין עולה מגרמניה, שהיה מבוגר ממנה בשמונה שנים. לא נולדו להם ילדים.
בשנת 1937 מאי ובעלה עברו לגור בירושלים.
בהגיעה לירושלים, התקבלה מאי ל"קול ירושלים", תחנת הרדיו של שירות השידור של פלשתינה (א"י) של השלטון המנדטורי (PBS - The Palestine Broadcasting Service). התחנה שידרה בשלוש השפות הרשמיות באותה עת: אנגלית, ערבית ועברית. מאי החלה כקריינית עוזרת באנגלית, ובהמשך הייתה לקריינית החדשות באנגלית – ונקראה "מיי מרי" (May Marry).
כמומחית לדרמה ואומנות ההגייה היא כתבה תסריטים לרדיו, לרשות השידור הפלסטיני וגם לשירות השידור הבריטי באנגליה, ואף השתתפה בהפקתם.
נסיבות מותה
במסגרת פעולות האצ"ל נגד המנדט הבריטי בארץ-ישראל, הוחלט לפגוע באולפני-שירות השידור ולגרום להפסקת השידורים. החבלה בוצעה ביום 2 באוגוסט 1939, בשעה 5:20 אחה"צ, על ידי צפניה מאיר, שהיה אחד מהעובדים הקבועים בתחנת השידור וחבר בארגון. עקב הפיצוץ נפצעה וייסנברג באורח קשה, וכעבור זמן קצר מתה מפצעיה בבית-החולים.
מאי לא הייתה אמורה להיות באולפן בשעת הפיצוץ. כן נפצע פצעי מוות מהנדס ערבי, אדיב מנצור, שהיה מעובדי התחנה, טכנאי חדר הפיקוח, גבריאל דימיטרופולוס, יווני אורתודוקסי, נפצע קל. כך גם טרזה דורסי, ערביה נוצרית, שהייתה ממונה על "פינת הנוער הערבית".
Say My Name
Say My Name (בעברית: אמור את שמי) הוא סינגל של להקת הבנות האמריקאית דסטיניז צ'יילד. השיר נכתב על ידי חברות הלהקה ביונסה נואלס, לטביה רוברסון, לאטויה לאקט וקלי רונלד ביחד עם לאשון דניאלס ופרד ג'רקינס השני, שגם הפיק את השיר. השיר יצא כסינגל השלישי מתוך אלבומן השני, The Writing's on the Wall.
הפקה
השיר זכה להצלחה בביקורות, הוא זכה בשני פרסי גראמי ב-2001, עבור ביצוע הR&B הטוב ביותר על ידי קבוצה ועבור שיר ה-R&B הטוב ביותר, השיר הועמד גם לקטגוריית "שיר השנה" ו"הקלטת השנה" הקליפ זכה בטקס פרסי הVMA בשנת 2000 בפרס עבור "קליפ הR&B הטוב ביותר".
הווידאו, בבימויו של ג'וזף קאהן, כולל את ארבע חברות הלהקה יחד עם שתי רקדניות ורקדן אחד שרים ורוקדים בחדרים בצבעים שונים שמזכירים חדרי מגורים. קלי רולנד הייתה בחדר הכחול. ביונסה נמצאת בחדר הכתום, פארה פרנקלין בחדר אדום ומישל ויליאמס בחדר לבן. אחרי הבית הראשון והפזמון, הבנות, יחד עם הרהיטים שלהם עוברות במהירות בין הסטים של חברות להקה אחרות. מיד לאחר הבית השני, כל הבנות מתאספות במוסך מלא במכוניות, כאשר חברות הלהקה והרקדנים לבושים במכנס שחור וחולצה כתומה.
נכון לאוקטובר 2021, השיר נצפה כ-300 מיליון פעם ביוטיוב והוא השיר הנצפה ביותר של דסטיניז צ'יילד.
מורשת
באוקטובר 2011, NME הכניסו את השיר במקום 58 ברשימה של "150 השירים הטובים ביותר ב15 שנים האחרונות", ומגזין "פיצ'פורק" בחרו אותו במקום 131 ברשימת "ל-500 השירים הטובים ביותר של שנות ה-2000". VH1 גם עשו רשימה של 100 השירים הטובים ביותר של שנות ה-1990, שם השיר דורג במספר 17.
בוגוינו
בּוּגוֹיְנוֹ (בבוסנית: Bugojno) היא עיר ורשות מקומית בבוסניה והרצגובינה השוכנת במחוז מרכז בוסניה אשר בפדרציה של בוסניה והרצגובינה, השוכנת 130 קילומטרים צפונית מערבית לבירה סרייבו.
היסטוריה
היישוב נוסד ככל הנראה במהלך המאה ה-13 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה. ב-1463 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית והעות'מאנים שלטו בשטח עד 1878, עת סופחה בוסניה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בוגוינו בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. העיר הועברה לחזקת שלטון הבובות של המדינה העצמאית של קרואטיה שנשלטה על ידי האוסטאשה. לאחר המלחמה נכללה בוגוינו בשטחי יוגוסלביה וב-1992, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה בשטחי בוסניה והרצגובינה.
הקהילה היהודית
קהילה יהודית קטנה נוסדה בבוגוינו בשלהי המאה ה-19 על ידי מהגרים מסרייבו וטראווניק. ב-1908 הוקם בית עלמין במקום אשר שירת גם יישובים סמוכים: בטוֹמִיסְלָאבְגְרָאד (לשעבר דוּבְנוֹ), בקוּפְּרֶס ובדוֹנִי וָאקוּפ. המצבה המוקדמת ביותר בבית העלמין מתוארכת ל-1918 והקבורה האחרונה הייתה ב-1940. לפי חלק מהמקורות בעיר לא היה בית כנסת ולפי מקורות אחרים הוקם כזה. המשפחות הגדולות בקהילה היו: שָֹלוֹם (salom), עטיאש, אלטרץ, גרוף ושפרונג.
ב-1931 נמנו בבוגוינו 46 יהודים. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. אזור בוגוינו נכלל בשטח המדינה העצמאית של קרואטיה בשלטון האוסטאשה. בעידודו של ראש הכנסייה הקתולית המקומית, נעצרו בני הקהילה היהודית ביחד עם תושבים סרבים, הובלו על ידי אנשי האוסטאשה לכפר גְרָאצָ'אנִיצָה ונטבחו שם. ב-1947 התגוררו בבוגוינו 7 יהודים.
במהלך מלחמת בוסניה ניזוק קשות בית העלמין ומאז לא שוקם. נכון ל-2009 היה במצב תחזוקתי ירוד. הכיתוב על המצבות היה בעברית, בגרמנית ובסרבו-קרואטית.
כלבי ים לובודונים
כלבי ים לובודונים (שם מדעי: Lobodontini) הוא שבט של כלבי ים החיים בחופי אנטארקטיקה ובאוקיינוס הדרומי. בשבט זה כלולים 4 מיני כלבי ים: לובודון הסרטנים (Lobodon carcinophaga), כלב ים נמרי (Hydrurga leptonyx), כלב ים ודל (Leptonychotes weddelli) וכלב ים רוס (Ommatophoca rossii), כולם מינים יחידים בסוגם. בנוסף למינים אלה חיים באנטארקטיקה גם המין פיל ים דרומי ומינים ממשפחת האוטריים.
כלבי ים אלה חיים באזור הקר ביותר בעולם והם בעלי שכבת שומן עבה מסביב לגופם. כלב ים ודל אפילו נשאר בה כל החורף והוא היונק היחידי המסוגל לעשות זאת, על ידי שהייה בחורים בקרח. הוא מצוי דרומה יותר משאר המינים וחי בעיקר על קרח מוצק וקפוא, בעוד שאר המינים חיים על קרחונים צפים בלהקות משתנות המכילות את אוכלוסיית הטורפים הימיים הגדולה ביותר בעולם.
הם בעלי גוף שמן ומוארך, אף ולסתות גדולות ויש להם רווחים בין השיניים, אשר עוזרים לסנן אוכל פלנקטוני כמו הקריל האנטארקטי שהוא מזונם של רוב המינים, בתוספת של דגים ודיונונים, והמין כלב ים נמרי ניזון גם מחיות בעלות דם חם.
בניגוד ללווייתני המזיפות של אנטארקטיקה, ארבעת המינים הללו לא נפגעו מציידים ולא חלה ירידה באוכלוסייתם.
הפגזת קגושימה
הפגזת קגושימה, ידועה גם בשם מלחמת אנגלו-סצומה (ביפנית: 薩英戦争) התרחשה בין ה-15 באוגוסט ל-17 בו 1863, ביפן של תקופת אדו. היפנים ירו מסוללת תותחי חוף על שייטת של הצי המלכותי הבריטי שעגנה מול העיר קגושימה, ובתגובה הפגיזה השייטת את העיר. השייטת הבריטית נמצאה במקום בניסיון לאלץ את הדאימיו של האן סצומה לשלם את הפיצויים שהוטלו עליו בעקבות תקרית נממוגי מ-1862, בה תקפו סמוראים מההאן ארבעה נתינים בריטיים, והרגו אחד מהם.
רקע
בעקבות תקרית נממוגי ב-14 בספטמבר 1862, דרש הממונה על היחסים הבריטי, לוטננט-קולונל אדוארד ניל, משוגונות טוקוגאווה התנצלות ופיצויים בסך 440,000 לירה שטרלינג, שהיוו שליש מההכנסות השנתיות של השוגונות. לאחר שהשוגונות התחמקה מהתשלום איים ניל בהפגזת אדו. כמו כן, דרשה בריטניה מסצומה לעצור ולשפוט את התוקפים, ולשלם 25,000 לירה שטרלינג כפיצויים לשורדים ולמשפחתו של ההרוג. ממשלת השוגון, שרצתה להימנע מעימות אלים עם המעצמות הזרות, נשאה ונתנה עם צרפת ובריטניה ב-2 ביולי 1863, התנצלה ושילמה את הפיצויים.
האן סצומה סירב לשלם את הפיצויים, ואף לעצור או לשפוט את התוקפים, בטענה שחוסר הכבוד שהפגינו הבריטים כלפי הדאימיו הוא פשע שדינו מיתה מיידית. מבחינה משפטית, לא היה תוקף לטענתם מכיוון שנתיני המעצמות הזרות ביפן באותה עת נהנו מזכויות אקסטריטוריאליות. לפיכך, לא היה החוק היפני תקף לזרים. זאת ועוד, מבחינה פוליטית לא יכלה ממשלת סצומה להיכנע לדרישות הבריטים בתקופה של רגשות אנטי-קולוניאליים, בה עמד האן סצומה במרכז.
בריטניה, מבחינתה, רצתה להפוך את סצומה לדוגמה לכל מרכזי פעילות האנטי-זרים ביפן. תקיפות זרים התרחשו בכל רחבי יפן, וזכו לעידוד הקיסר קומיי, בפרסמו ב-1863 צו קיסרי שקרא לסילוק הזרים. המעצמות האירופאיות החליטו להגיב על תקיפות אלה בכוח צבאי: לפני כן ספגו ספינות הולנדיות, אמריקאיות וצרפתיות אש מתותחי ים בחולפן במצר שימונוסקי, והמעצמות איחדו כוחות בשייטת שהפגיזה את העיר, ושמה קץ להתקפות מהחוף.
מחאות השוגונות ויציאה
על אף המחאה מצד השוגונות, יצאה השייטת מיוקוהמה ב-6 באוגוסט. את השייטת הרכיבו אוניית הדגל הפריגטה אה"מ "יוריאלוס", "פרל", "פרסאוס", "ארגוס", "קוקט", "רייסהורס" ו"האבוק". השייטת הפליגה לקגושימה ועגנה במפרץ קינקו מול העיר ב-11 באוגוסט. נציגי סצומה עלו על אוניית הדגל והחליפו איגרות עם הבריטים, שדרשו את סיום התקרית בתוך עשרים וארבע שעות, אך הנציגים נמנעו מלתת תשובה.
הקרב
כשפג האולטימטום, פנתה הדיפלומטיה את מקומה לפעולה צבאית. הבריטים החליטו להפעיל לחץ על סצומה והשתלטו על שלוש ספינות סוחר אותן רכש ההאן ממדינות זרות, והתכוונו להשתמש בהן כערובה. בתגובה ירו חיילי סצומה על הספינות הבריטיות מתותחי החוף שלהם. בתגובה לכך בזזו הבריטים את הספינות של סצומה והעלו אותן באש. לאחר כשעתיים, שכן הם לא ציפו לחילופי אש עם סצומה, התארגנו הספינות הבריטיות במבנה התקפי והפליגו לאורך החוף תוך שהן מפגיזות את קגושימה. הספינה "האבוק" אף העלתה חמש ג'ונקות מאיי ריוקיו באש.
מכיוון שממשלת ההאן חזתה את התגובה הבריטית ניתנה הוראה לפנות את העיר מתושביה, ולפיכך גבתה ההפגזה את חייהם של חמישה אנשי סצומה. בצד השני נהרגו אחד-עשר בריטים, בהם מפקד אוניית הדגל וסגנו. הנזק לרכוש, לעומת זאת, היה רב: כחמש מאות בתי עץ בקגושימה נשרפו, שלוש ספינות סוחר טובעו וחמש ג'ונקות נשרפו. סיום האירוע איפשר ליפנים להציל את כבודם, ואף נחשב לניצחון, בהתחשב במניין ההרוגים.
ואל וינס
שון אלן מורלי (באנגלית: Sean Allen Morley; נולד ב-6 במרץ 1971) הידוע יותר בשם הבמה שלו, ואל וינס הוא מתאבק קנדי. הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון World Wrestling Federation/Entertainment (WWF/E), שבו הופיע בין שנת 1998 לשנת 2009. בנוסף הוא הופיע זמן קצר בארגון ההיאבקות Total Nonstop Action Wrestling (TNA).
במהלך שהותו בארגון ה-WWF/E, וינס זכה פעמיים באליפות הבין יבשתית, פעם אחת באליפות אירופה ופעם אחת באליפות הזוגות העולמית ביחד עם לאנס סטורם. תחת הדמות סטיל, הוא היה המתאבק הצעיר ביותר שהוא לא מקסיקני אשר זכה באליפות העולם במשקל כבד של CMLL.
חיים אישיים
במהלך שהותו בארגוני ההיאבקות המקסיקנים, מורלי הפך לדובר ספרדית. אחותו, אלנה, הייתה נשואה למתאבק אדג' בין שנת 2001 לשנת 2004, לאחר שהשניים הכירו מאז שנת 1998.
סקוואן בארקלי
סקוואן בארקלי (באנגלית: Saquon Barkley; נולד ב-9 בפברואר 1997) הוא שחקן פוטבול, המשחק בקבוצת ניו יורק ג'איינטס שבליגת ה-NFL, בעמדת הרץ האחורי.
לאחר הקריירה בת 3 השנים שלו בקבוצת הפוטבול של אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה, בה הוא סיים עם סה"כ 5,557 יארדים והגיע מקום רביעי בהצבעות לגביע הייזמן, בארקלי נבחר על ידי הניו יורק ג'איינטס במקום השני בדראפט ה-NFL של שנת 2018.
פוטבול מכללות
עקב ביצועיו בארקלי נכלל במועמדים לקבל את גביע הייזמן, אך בסופו של דבר הגיע למקום הרביעי, כאשר הזוכה בגביע לאותה שנה היה בייקר מייפילד, שבסופו של דבר גם נבחר במקום הראשון בדראפט באותה שנה של בארקלי.
NFL
לאחר שנותיו בקולג' וביצועיו המרשימים, בארקלי נבחר שני בדראפט ה-NFL של שנת 2018, על ידי ניו יורק ג'איינטס. לאחר היבחרותו, בארקלי חתם עם הקבוצה על חוזה למשך ארבע שנים שערכו כ-31.2 דולר. בשנתו הראשונה במדי הג'איינטס בארקלי פתח בכל המשחקים של העונה הסדירה, הראה ביצועים מרשימים ביותר ושבר שיאים כגון: הכי הרבה משחקים עם לפחות 100 יארדים כוללים על ידי רוקי והכי הרבה יארדים כוללים בעונה הסדירה של ה-NFL על ידי רוקי (הוביל את הNFL באותה עונה). בעקבות ביצועיו נבחר בארקלי לפרו בול של אותה שנה וזכה ברוקי ההתקפי של העונה.
לאחר עונת רוקי מוצלחת, בארקלי הגיע למקום ה-16 ברשימת 100 השחקנים הטובים ביותר של שנת 2019 ב-NFL.
בשנת 2019, בארקלי הראה ביצועים מרשימים עם 1,003 יארדים בריצה ו-6 טאצ'דאונים והיה לרץ האחורי הראשון בקבוצתו עם יותר מ-1,000 יארדים בריצה בשתי עונותיו הראשונות.
בשנת 2020, במשחק השני באותה עונה של קבוצתו כנגד שיקגו ברס, בארקלי קרע את הרצועה הצולבת שלו ונאלץ לסיים את העונה שלו לאחר שני משחקים אלו בלבד.
בובאל ג'קסון
בובאל ג'קסון (שם מדעי: Alcelaphus buselaphus lelwel), הוא אחד מששת תת-המינים של בובאל איילי החי במרכז אפריקה, ותואר לראשונה בשנת 1877. ברוב הטקסונומיות מסווג עדיין כתת-מין של הסוג בובאל (הנחשב כסוג ומין יחיד). תת-מין זה הוא השני בגודלו מתת-המינים, ודומה מאוד במבנה הגוף והקרניים לבובאל הכף. ישנם שני צאצאי כלאיים הנובעים מחפיפה עם תת-מינים אחרים: "בובאל נוימן" - כלאיים עם בובאל סוואיני, ו"בובאל קנייתי" - כלאיים עם בובאל קוקה. בעבר הלא רחוק חפף עם בובאל טורה, בובאל מערבי, וייתכן כי אף עם בובאל ליכטנשטיין. עד 1980 בובאל ג'קסון היה אחת מהחיות הנפוצות ביותר במרכז אפריקה, אולם מאז הוא חווה ירידה דרסטית הנמשכת עד היום, כך שיונקים אחרים החופפים לו בתפוצה כדוגמת צבי סוף הסוואנה או קובוס שחור רגל נפוצים הרבה יותר.
מאפיינים
כיתר תת-המינים בובאל ג'קסון מתאפיין בזוג קרניים גדולות וספיראליות - הדומות במבנה שלהם לזה של בובאל הכף. הקרניים צומחות באלכסון לכיוון מעלה, לעיתים בצורה ישרה לחלוטין ולרוב עם עקומה עגלגלה לאחורה, לאחר מכן מתעגלים כלפי קדימה ושוב לאחורה מה שמזכיר במבט מהצד צורת "מגל"; הקרן מסתיימת בשפיצים חדים מאוד המתעגלים כלפי מטה. למרות שהקרניים די עבות לכל אורכם, באופן כללי הן נחשבות לדקות לעומת שאר תת-המינים. הקרניים די סמוכות אחת לשנייה בבסיס, והמרחק ביניהן בקצוות תלוי באופן הצמיחה ובדרך כלל קטן יחסית. הקרניים מחורצות ברובם ב-16-8 טבעות גדולות ועדינות, וביניהן רווח גדול מן הרגיל. בבסיס יש טבעות רבות וכתוצאה מכך הקרן נראית מקומטת מעט. כאשר הקרן מתחילה לצמוח לעגלים, היא זהה לאלו של הראמים - שפיץ חד וחלק הצומח בצורה ישרה. צבע הקרניים משתנה בין שחרחר וכחלחל, לחלודה כהה, או אפור בהיר; הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, ואצל הזכרים הן גדולות ועבות יותר אך אין זה בולט.
הפרווה של בובאל ג'קסון חלקה ומבריקה, ומורכבת משערות קצרות ודלילות. צבע הפרווה בהיר למדי אך כהה לעומת בובאל מערבי או בובאל צפוני - שילוב של אדמדם, חום וזהוב בהיר עם כתמים כהים יותר. הצוואר וצדדי הבטן נוטים לגוונים בהירים של זהוב, בעוד שהגב, הכתפיים, והעורף עד גוונים של ערמוני; הגחון, החזה, והעכוז נוטים לצהבהב בהיר עד לבן קרמי. הרגליים עלולים להיות בצבע זהוב בהיר, או לבן קרמי. הצבע של הזנב בהיר בתחילתו, ומסתיים בציצת שיער מברשתנית וארוכה בצבע שחור. צבע פניו של בובאל ג'קסון חום אדמדם כהה הנוטה לבהיר באזור הלחיים, ואין זה נדיר לראות פרטים עם ראש בהיר לגמרי. הלוע והשפתיים יהיו לעיתים בצבע חום כהה. מעל העיניים יש קצוות שיער בהירות, שיוצרות מראה של "גבות", והם נעדרים לפעמים. מלבד זאת בובאל ג'קסון הוא חסר סימוני פנים בולטים. הצד הפנימי של האוזניים לבנבן, והצד החיצוני מתחלק בין אדמדם כהה בחלק העליון לאדמדם בהיר בחלק התחתון. לבובאל ג'קסון גוף ארוך ורחב, צוואר קצר, חרטום מוארך וצר מן הרגיל ו"עוקץ קרן" בולט וייחודי. יש לו גבנון בולט בכתפיים, רגליים גדולות, ארוכות וחזקות, בלוטות ריח בינוניות וחומות עם הפרשה חסרת צבע, לוע עגלגל ואף מחורץ בצורת "U". אין הבדל בולט כל כך בין הזכרים לנקבות. מידות הגוף של בובאל ג'קסון: גובה הכתפיים: עד 138 ס"מ. אורך הראש והגוף: עד-245 ס"מ. אורך הקרניים: 70-50 ס"מ. אורך הזנב: 70-45 ס"מ. משקל: עד 200 ק"ג. בובאל ג'קסון מצוי במרכז אפריקה; המעוזים העיקריים שלו הם הרפובליקה המרכז אפריקאית (מרבית המדינה), ודרום סודאן (מחצית מהמדינה), והוא נפוץ גם בדרום צ'אד, מזרח סודאן, צפון הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, דרום מערב אתיופיה (קיליל גמבלה), צפון ומרכז אוגנדה וצפון קניה. בצפון מערב קניה מצויה אוכלוסייה גדולה יחסית של הכלאיים "בובאל קנייתי", וסמוך לאגם טורקאנה מספרים קטנים של הכלאיים "בובאל נוימן".
כרוב תת-המינים, בובאל ג'קסון מאכלס אזורים מישוריים - בעיקר "הסוואנות הסודאניות" (סוואנות גשומות המאפיינות את מרכז אפריקה) וחורשים דלילים או עבותים, והוא מצוי בצורה נרחבת גם בסאהל ואפילו ביערות הגשם הטרופיים. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 30-20 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת: 2,000-500 מ"מ לשנה.
בובאל ג'קסון מסווג על ידי IUCN במצב השימור "סכנת הכחדה" (EN) בשל ירידה חדה של המספרים החל משנת 1980, ובהתחשב גם באיומי הציד ואובדן בית הגידול שמתרחשים כיום. למרות שעל פי מספר הפרטים בובאל ג'קסון הוא בעל האוכלוסייה השלישית בגודלה בסוג בובאל עם אומדן אוכלוסייה עולמי של כ-70,000 פרטים, מצבו נחשב חמור בהתחשב במספר הפרטים לפני 1980 שמנה 285,000 פרטים. הוא מצוי כיום בעיקר סביב ובתוך אזורים מוגנים כדוגמת הפארק הלאומי מנובו-גונדה סנט פלוריס, "שמורת מינגוי-בנגוראן", הפארק הלאומי מרצ'יסון פולס, הפארק הלאומי גרמבה, הפארק הלאומי בנדינגילו, שמורת הציד ג'ובה, "שמורת קבדגה" ועוד.
זווית היפרבולית
במתמטיקה, זווית היפרבולית היא פרמטר שמאפיין גזרות של היפרבולה, בדומה לאופן שבו זוויות רגילות מאפיינות גזרות של מעגל. הזווית ההיפרבולית מוגדרת ראשית בעבור "מיקום סטנדרטי", ולאחר מכן כמידה על אינטרוול של ענף היפרבולי.
הגדרה ותכונות
זווית היפרבולית במיקום סטנדרטי היא הזווית ב-(0, 0) בין הקרן שעוברת ב-(1, 1) לקרן שעוברת ב- כאשר x > 1; זווית זו שווה לארקטנגנס ההיפרבולי ההופכי ("ארקטנגנס היפרבולי"). הזווית ההיפרבולית שלילית כאשר x בין 0 ל-1.
הזווית ההיפרבולית שווה לפעמיים השטח של הגזרה ההיפרבולית המתאימה, השווה ל-\ln x (הוכחה תובא בהמשך הערך), בדיוק כשם שהגודל של זווית מעגלית הוא השטח של הגזרה המעגלית המתאימה לזווית מרכזית זאת. בניגוד לזווית מעגלית, הגודל של זווית היפרבולית אינו חסום.
נניח ש-ab = 1 ו-cd = 1 כאשר c > a > 1, כך שהנקודות (a, b) ו-(c, d) מגדירות אינטרוול על ההיפרבולה xy = 1. יש העתקה אפינית משמרת שטח הממפה את האינטרוול הזה לאינטרוול בין (1, 1) ל-(bc, ad). חשבון שטחים פשוט מראה שהשטח תחת ההיפרבולה באינטרוול זה הוא גם השטח של הגזרה ההיפרבולית המתאימה לנקודות (1, 1) ו-(bc, ad). לפי תוצאה של גרגואיר דה סנט וינסנט, לשטח זה תכונות לוגריתמיות.
הפונקציות ההיפרבוליות sinh, cosh ו-tanh נעזרות בזווית ההיפרבולית כמשתנה הבלתי תלוי שלהן, ומכיוון שהערכים שלהן ניתנים לחישוב באופן אנלוגי לפונקציות הטריגונומטריות המעגליות. לכן המושג של "זווית היפרבולית" הוא שימושי ביותר בבעיות של חשבון אינפיניטסימלי במשתנה ממשי; המושג מקנה אינטואיציה כיצד להתיר בעיות בנושא.
הקבלה לזווית מעגלית
למעגל היחידה יש גזרה מעגלית ששטחה חצי מהזווית המעגלית ברדיאנים. באופן אנלוגי, להיפרבולת היחידה יש גזרה היפרבולית עם שטח ששווה למחצית הזווית ההיפרבולית.
הזווית ההיפרבולית מהווה יותר מהגדרה שרירותית המקבילה לזו של זווית מעגלית, אלא שהיא טומנת בחובה עומק רב; הרעיון הבסיסי של חיבור זוויות דרך תכונות של הנקודות המתאימות לזוויות האלו, תקף גם לזווית המעגלית וגם לזווית ההיפרבולית. הבניות הבאות מראות את ההקבלה בין הזווית ההיפרבולית לזווית המעגלית:
זוויות מעגליות ניתנות לאפיון באופן גאומטרי באמצעות התכונה שאם לשני מיתרים P_0 P_1 ו-P_0 P_2 מתאימות זוויות L_1 ו-L_2 במרכז המעגל, אז הסכום שלהן L_1 + L_2 הוא הזווית המרכזית המתאימה למיתר P_0 Q שמקביל ל-P_1 P_2.
היסטוריה
הבעיה של תרבוע ההיפרבולה היא הבעיה של הערכת השטח של גזרה היפרבולית. בעיה זאת נפתרה לראשונה על ידי גרגואיר דה סנט וינסנט ב-1647 בחיבורו החשוב Opus geometricum quadrature circuli et sectionum coni. כפי שהיסטוריון אחד ניסח זאת:
"הוא ערך את התרבוע של ההיפרבולה ביחס לאסימפטוטות שלה, והראה שהשטח גדל בהתאם לטור חשבוני כאשר x גדל בטור גאומטרי."
תלמידו של גרגואיר, A. A. de Sarasa, פירש מחדש את השטח הזה כלוגריתם והגדיר באופן גאומטרי את הלוגריתם הטבעי. כאחת הדוגמאות הראשונות לפונקציות טרנסצנדנטיות, הלוגריתם מפורסם יותר מהרעיון שהתניע את גילויו, דהיינו הזווית ההיפרבולית.
הראשון שהרחיב את הישג ידה של הטריגונומטריה המעגלית כדי שתכלול גם את תכונות ההיפרבולות היה אוגוסטוס דה מורגן בספרו Trigonometry and Double Algebra.
ב-1914 פרסם Ludwik Silberstein את חיבורו על תורת היחסות החדשה, ובו הוא נתן פרשנות לתורה המתבססת על מושג הזווית ההיפרבולית. בהמשך לעבודתו של הרמן מינקובסקי על האיחוד המתמטי של המרחב והזמן, Silberstein הראה שניתן לפרש את טרנספורמציות לורנץ כסיבוב בזווית היפרבולית של קואורדינטות המרחב-זמן; לאחר שמגדירים זווית היפרבולית a המקיימת tanh a = v/c, טרנספורמציות לורנץ למעשה מזיזות את הקואורדינטות המרחב-זמניות של אירוע לאורך היפרבולת האינטרוול כאשר מערכת הייחוס משתנה. הזווית ההיפרבולית המוגדרת בדרך זאת מסייעת להבחין בין מערכות ייחוס הנמצאות במהירות יחסית אחת לשנייה, וניתן להראות את העקביות של הגדרת \beta בדרך זאת:
(במעבר האחרון השתמשנו ב-x = 0, t = 1).
.
באותו חיבור, Silberstein נעזר גם במושג של זווית ההקבלה (angle of parallelism) של לובצ'בסקי (Π(a כדי להגיע לתוצאה cos Π(a) = v/c.
זווית היפרבולית כזווית מעגלית מדומה
הזווית ההיפרבולית מוצגת לעיתים כמספר מדומה; אם x הוא מספר ממשי ו-i2 = −1 אז:
ו-.
כך שהפונקציות ההיפרבוליות cosh ו-sinh ניתנות להצגה באמצעות פונקציות מעגליות. הזהויות האלו ניתנות להבנה גם במונחים של טורים אינסופיים. הטור המייצג את הפונקציה האקספוננציאלית מורכב מאיברים עם חזקות זוגיות ואי זוגיות, כאשר טור החזקות הזוגיות מרכיב את פונקציית הקוסינוס ההיפרבולי  וטור החזקות האי זוגיות מרכיב את פונקציית הסינוס ההיפרבולי. הטור האינסופי לקוסינוס נגזר מהטור האינסופי לקוסינוס היפרבולי באמצעות הפיכתו לטור מתחלף. בדרך דומה מתקבל גם הטור ל-sin מהטור ל-sinh, אלא שהפעם החזקות האי זוגיות בטור הופכות למדומות ולכן נדרש הפקטור i.
בלוקו
בתקופת השלטון הקומוניסטי באלבניה התגוררו ברובע בכירי השלטון האלבני, בהם אנוור הוג'ה ששלט במדינה בין 1944 ל-1985, בתנאי חיים טובים משל פשוטי העם. הרובע היה מגודר ונתון תחת שמירה כבדה, והכניסה לאזרחים מן השורה הייתה אסורה. לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי ב-1991, נפתח הרובע לציבור והוא החל לשנות פניו. נבנו בו בתי מגורים גבוהים ובתי מלון, וברבים מהבתים נפתחו בתי קפה ומסעדות. כיום בלוקו הוא רובע מגורים יוקרתי ואזור הבילויים העיקרי של טירנה. כן שוכנות בו מספר נציגויות זרות, בהן שגרירויותיהן של רוסיה, סרביה ודנמרק.
לאורך שדרות דשמורט א קומביט, התוחמות את בלוקו ממזרח, מספר מבני ציבור בולטים, בהם בניין הקונגרס, מעונו הרשמי של ראש ממשלת אלבניה, המוזיאון הארכאולוגי, האקדמיה לאמנות ובניין הפירמידה, שנבנה כמוזיאון המוקדש לאנוור הוג'ה, ומאז נפילת השלטון הקומוניסטי משמש כאולם כנסים ואירועים.
סמל איי קוקוס
סמל איי קוקוס הוא סמל שאושר במועצת השלטון שהתקיימה ב-28 במרץ 2007. צבעיו נבחרו במטרה לשקף את האקלים החם והחגיגי של האיים. האלמנטים המופיעים בו קשורים לאוקיינוס המשפיע על היבטים רבים בחיי היומיום באיים. צמח הקוקוס מייצג את הצמחייה, הג'וקונג (סירה המשמשת את ילידי האיים) מסמלת את אוכלוסיית הארכיפלג. צב הים מייצג את חיות הבר והצבעים הכחולים מתייחסים לאוקיינוס ההודי.
התיאור ההירלדי של הסמל הוא של סמל עם מגן מרובע, המחולק ל-4. החלק הראשון והרביעי (משמאל לימין) בצבעי תכלת ובמרכזם דג. בחלקים השני והשלישי מופיעה ציפור צבעונית. במרכז המגן ממוקמת האות "Z" בצבע שחור. באזור העליון שמעל למגן ממוקמת יד האוחזת ורד ומשני צדי המגן שני עצי קוקוס. בחלקו התחתון של הסמל מופיע הכיתוב "Maju Pulu Kita" שפירושו "קדימה האי שלנו" הוא החליף את הכיתוב בלטינית: "Pro Patria".
יחסי אינדונזיה–טורקמניסטן
יחסי אינדונזיה–טורקמניסטן הם היחסים הדו-צדדיים בין רפובליקת אינדונזיה לבין טורקמניסטן.
היסטוריה
אינדונזיה הכירה בעצמאותה של טורקמניסטן ב-28 בדצמבר 1991 יחד עם ההכרה בעשר מדינות אחרות החברות בחבר המדינות ואשר היו חלק מברית המועצות לשעבר. אינדונזיה כוננה יחסים דיפלומטיים עם טורקמניסטן באמצעות החתימה על הקומוניקט המשותף ב-10 בדצמבר 1992 במוסקבה. בהתבסס על הצו הנשיאותי של 1993, שגריר אינדונזיה בטשקנט הוסמך במקביל גם עבור הרפובליקה של טורקמניסטן. מאוחר יותר יוצגה אינדונזיה באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה, וכיום היא מיוצגת באמצעות שגרירותה בטהראן, איראן.
נשיא טורקמניסטן, ספרמורט ניאזוב, ערך ביקור ממלכתי באינדונזיה ב-1–3 ביוני 1994. טורקמניסטן מקווה לפתח שיתוף פעולה דו-צדדי ורב-צדדי בתחומי הכלכלה והמסחר. במהלך הביקור נחתמו מספר מסמכים, ביניהם הסכם שיתוף פעולה כלכלי, מדעי וטכני וכן הסכם הגנה וקידום השקעות. מצד שני, במהלך ביקורו של הנשיא סוהרטו בטורקמניסטן ב-10–12 באפריל 1995, נחתם הטקסט של הצהרת שיתוף הפעולה על עקרונות היחסים ושיתוף הפעולה בין אינדונזיה לטורקמניסטן.
היחסים הבילטרליים בין אינדונזיה לטורקמניסטן בתחום הפוליטי מתנהלים בצורה טובה יחסית. ניתן לראות זאת מתמיכה הדדית של עמדות ומינויים של שתי המדינות בפורומים/ארגונים בינלאומיים שונים.
יחסים כלכליים
היחסים הכלכליים ושיתוף הפעולה המסחרי בין אינדונזיה-טורקמניסטן עדיין לא הראו ערך משמעותי. בפברואר 1993 שר תעשיית חומרי הבניין של טורקמניסטן, חלמאוחמד אורזחטוב חתם על הסכם הבנות עם PT. Wijaya Karya ו-PT. פרומה קומקסינדו תקים מפעל אדני בטון לרכבת, מפעל לעמודי חשמל ומפעל למוצרי אנרגיה סולארית. בניית מסילת הברזל המתוכננת בטורקמניסטן היא באורך 2,000 ק"מ. בתמורה, טורקמניסטן מתכוונת לשלם עם כותנה ומוצרי סחורה אחרים אך זה לא מומש.
עמיחי (יישוב)
היסטוריה
לפני פינוי עמונה הבטיח ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו להקים למפוני עמונה יישוב חדש אם מתווה הסדרת עמונה באמצעות נכסי נפקדים לא יצלח. בפברואר 2017 פורסם כי מפוני עמונה בחרו להקים את היישוב החדש בגבעה שבה נמצא המאחז "גאולת ציון", בה קיים שטח של כ-600 דונם אותו החשיבו ל"אדמות מדינה".
כחודש לאחר הפינוי פתחו מפוני עמונה בשביתת רעב במחאה על הסחבת בהקמת יישוב חדש למפונים. ב-30 במרץ 2017 אישר הקבינט המדיני-ביטחוני הקמת התנחלות חדשה בשם "עמיחי" למפוני עמונה בעמק שילה, בגבעה מזרחית ובסמוך לגאולת ציון. זהו היישוב היהודי הראשון שהוקם בשומרון מאז הסכמי אוסלו באישור הממשלה וקיבל סמל ישוב במשרד הפנים.
ב-20 ביוני 2017 החלו עבודות עפר בשטח להקמת היישוב, בהתאם לאישור היועץ המשפטי לממשלה, אף על פי שלא הושלמו תהליכי אישור תוכנית היישוב.
באוקטובר 2017 אישרה מועצת התכנון העליונה את פרסום תוכנית היישוב, ובכך נסללה הדרך להקמתו.
ב-25 במרץ 2018, אור לי' בניסן תשע"ח חובר היישוב לרשת החשמל ונכנסו לגור בו 25 משפחות ראשונות לקראת חג הפסח. למחרת ערכו התושבים טקס צנוע ובמהלכו בירכו 'ברוך מציב גבול אלמנה'.
ב-29 בדצמבר 2020 נחנך ביישוב המבנה הזמני של בית הכנסת, במעמד יו"ר החטיבה להתיישבות ישי מרלינג.
עתירות שנדחו
באוגוסט 2017 הגישו 13 פלסטינים הטוענים לבעלות על קרקעות באזור התנגדות לתוכנית הבנייה בידי המינהל האזרחי, בטענה שההקמה תפגע בנגישות לקרקעותיהם. באוקטובר 2017 נדחו התנגדויות אלה בידי המינהל האזרחי.
באוקטובר 2017, מיד לאחר שאישרה מועצת התכנון העליונה את פרסום תוכנית היישוב, הגישו פלסטינים וארגון יש דין עתירה לבג"ץ כנגד הקמת היישוב עמיחי, בהתבסס על טענות לבעלות על חלק מקרקעות היישוב. בינואר 2018 מחק בג"ץ את אחת העתירות וארגון יש דין משך את העתירה שהגיש. באוקטובר 2018 דחה בג"ץ את שתי העתירות הנוספות, שהוגשו נגד חלק מקרקעות היישוב, ונסללה הדרך לבנייה בכל רחבי היישוב.
לווית
לוּוִית היא שפה עתיקה השייכת לשפות האנטוליות שהן חלק ממשפחת השפות ההודו-אירופיות. השפה דוברה בעת העתיקה באנטוליה. השפה הלווית נכתבה בשתי צורות, בכתב יתדות ובכתב הירוגליפי. אין הסכמה בין החוקרים האם הן היו שתי שפות, או שפה אחת.
עמיחי (יישוב)
מוסדות חינוך ביישוב
ביישוב פועלים מעון, גן ילדים ותלמוד תורה בשם "זמרת הארץ" בו לומדים כ-150 תלמידים בכיתות א'-ח' מעמיחי ומיישובי הסביבה.
לווית
השפה
בארכיון חתושה נמצא תעוד של שש שפות: חתית, אכדית (בבלית) שהייתה שפת הדיפלומטיה במזרח הקדום, שתי שפות ילידות (אוטוכטוניות) שהיו בשימוש באנטוליה לפני בוא החתים: חורית וחַאתִית (חאתים) וכן השפות הלווית והפַּלַאית (הפלאית דוברה לתקופה קצרה באזור קטן בצפון-מרכז אנטוליה ונעלמה).
עמיחי (יישוב)
מאחז גאולת ציון
גאולת ציון הוא מאחז בגוש שילה שנמצא סמוך לעמיחי והוקם לפני היישוב עמיחי.
לווית
השפה
השפה הלווית (כמו הפלאית) היא שפה קרובה לשפה החתית, והיא גם אחת מהשפות הבולטות שהחוקרים משערים שבה דיברו בני העיר טרויה במערב אנטוליה (לפחות בחלק מהתקופות בהן הייתה העיר מיושבת).
עמיחי (יישוב)
הקמה ושנים ראשונות
המאחז הוקם לראשונה בשנת 2011 (תשע"א) על ידי קבוצת צעירים. לאורך השנים פונה המאחז ונבנה מחדש פעמים רבות. באוקטובר 2013 מנה המאחז שתי משפחות וכמה רווקים. התושבים עסקו בחקלאות והחזיקו דיר עיזים בגבעה. בינואר 2015 הוקם במאחז בית כנסת, אך חודש לאחר מכן פונה המאחז על ידי המנהל האזרחי והמבנים בו נהרסו. מאז 2015 המאחז נתמך על ידי ארגון "אר"י ישאג". ב-2016 החלה לפעול במקום ישיבה. בנובמבר 2016 דחה בית משפט השלום בתל אביב את בקשת המשטרה להטיל מעצר בית וקנס על צעיר ששהה במקום, וקבע שהצו אוסר על בנייה במקום אך לא על שהות בו. בחורף 2017 החל לפעול במקום ארגון "גאולת ציון - בחזון ובמעש" ומאז הארגון מחזיק את המקום. כדי למנוע הקמה חוזרת של המאחז הוחל צו תיחום מטעם אלוף פיקוד מרכז שאסר על נוכחות בגבעה. כוחות הביטחון החלו לעצור לחקירה את השוהים במקום. תושבי הגבעה המשיכו לעלות ולבנות על אף המעצרים וההריסה החוזרים מצד המנהל האזרחי ומשטרת ישראל.
הקמת היישוב עמיחי ושנים אחרונות
לאחר פינוי עמונה בפברואר 2017 הוחלט בהחלטת ממשלה להקים בסמוך לגבעה את היישוב החדש למפונים, עמיחי. בנובמבר 2021 הגיעו כוחות המנהל האזרחי והרסו את הבתים במאחז לאחר שנתיים ללא הריסות. בבוקר שלאחר ההריסה בנו המשפחות את בתיהם מחדש. נכון לתשרי תשפ"ג מתגוררות בגאולת ציון 3 משפחות ובנוסף ישנם מבנים נוספים, מדרשה לבנות, גרעין של בחורים רווקים, עדר צאן ובית כנסת.
לווית
השפה
רוב הבלשנים תומכים בדעה שהשפות החתית, הלווית והפלאית התפצלו על אדמת אנטוליה, והם מתייחסים לשלוש השפות כענף לשוני נפרד של השפות ההודו-אירופאיות. חלק מהחוקרים מקדימים את הגירת הדוברים בשפות אלה כבר לאלף הרביעי לפנה"ס. האוריינות הגיעה לאנטוליה בתחילת האלף השני לפנה"ס, והשימוש בשפה הלווית הכתובה נמשך עד נפילת האימפריה החתית והמשיך חמש מאות שנים נוספות בממלכות הנאו חתיות, שכתבו את הכתובות המונמנטליות שלהם בשפה הלווית.
גאוגרפיה והיסטוריה
על פי הארכאולוג האנגלי ג'יימס מלארט, ההודו-אירופאים הקדומים ביותר שהגיעו לצפון-מערב אנטוליה היו רוכבי סוסים שהגיעו לאזור מהצפון ויסדו בשנת 3000 לפנה"ס את האתר שנקרא כיום (בטורקית) דמירג'יהיוק (Demircihöyük) שבמחוז אסקישיר (Eskişehir Province) של היום, באזור שנקרא בעבר פריגיה. הם היו אבותיהם של הלווים שישבו את טרויה שכבה II, והתפשטו בהמשך לאזורים אחרים באנטוליה.
לחיזוק התאוריה שלו הוא ציין את הפצתם של כלי קרמיקה ממשפחה חדשה העשויה על גבי אבניים, שנקראת כלים מחופים אדום (Red Slip Wares). על פי מלארט, הגירתם של הפרוטו-לווים התרחשה במספר גלי הגירה, על פני מאות שנים. המגמה במחקר היא לראות הגירות אלה בעיקר כהגירות שלוות ולא הגירות של כיבושים.
הלווית הייתה אחת השפות שהייתה בשימוש באלף השני והאלף הראשון לפנה"ס על ידי קבוצות במרכז ומערב אנטוליה וצפון סוריה. בנוסחים של קוד החוקים החתי בשפה החתית הקדומה, חלק מהאזורים שבו ישבו דוברי השפה הלווית נקראו לוּוִיה:
השערת החוקרים היא שהלווית הייתה מדוברת ברמות שונות של השפה, בשטח גדול של מערב אנטוליה, כולל טרויה, ארץ הנהר שָׂחַה (היום Gediz River) ועמק קייקוס (היום Bakırçay), וכן בממלכת מירה שמרכזה שכן בעמק נהר מיאנדר. בעותק מאוחר ופגוע של קוד החוקים החתי, השם לוויה התחלף בשם ארזווה, ממלכה במערב אנטוליה שהתקיימה באלף ה-2 לפנה"ס. שיא כוחה היה במאות ה-15 וה-14 לפנה"ס. ממלכה זאת שכנה בערך בשטח שבו נמצאו ארץ הנהר שחה וממלכת מירה. בתקופה שלאחר התקופה החתית, אזור ארזווה ידוע בשם לידיה והשפה שדיברו בה הייתה השפה הלידית (Lydian language). החקיקה החתית עשתה הבחנה אתנית בענישה בין לווים לחתים. למשל בחקיקה שעוסקת בחטיפה, מידת העונש הייתה תלויה בזהות החוטף, חתי או לווי, זהות הנחטף וכיוון החטיפה, האם מארץ חתי לכיוון לוויה, או להפך.
בתחילת המאה ה-13 לפנה"ס, יצא המלך החתי מורשיליש השני למלחמה כנגד ארזוה. הוא ניצח בקרב, שבעקבותיו הוגלו רבבות שבויים לארץ חתי. המקורות מציינים הגליה של 66,000 איש (מספר הנראה לחוקרים מוגזם). הגולים התגייסו לצבא החתי ויושבו גם באזורים דלי אוכלוסין. הגליות אלה שינו את המאזן הדמוגרפי בממלכה החתית, וזה אולי הסבר לגידול בהשפעת השפה הלווית בתעודות החיתיות המאוחרות. דוברי השפה הלווית הפכו לרוב בבירה החתית חתושש.
בתקופת מלוכתם של חתושיליש השלישי ואשתו פודוחפה שמלכו במחצית המאה ה-13 לפנה"ס, הפך השימוש בכתובות מונומנטליות החקוקות באבן בשפה הלווית בכתב הירוגליפי לנרחב ביותר. כתובות אלה החליפו את האנלים של ימי מורשיליש השלישי. הכתובות התגלו בעיר חתושש וברחבי הממלכה.
ההשפעה של השפה הלווית בחצר המלוכה החתי גדלה, ועד לנפילת האימפריה החתית ברבע הראשון של המאה ה-12 לפנה"ס, משפחת המלוכה החתית הפכה דו-לשונית, בדברה לווית וחתית. זמן רב לאחר שהשפה החתית נכחדה בראשית המאה ה-12 לפנה"ס, השפה הלווית המשיכה להיות מדוברת בממלכות הנאו-חיתיות. לאחר הנפילה, הפכה כרכמיש שבסוריה למרכז של התרבות החתית. השליט של כרכמיש היה מבית המלוכה החתי. התרבות החתית המשיכה להתקיים בממלכות הנאו-חתיות ואיתן המשיך השימוש בשפה הלווית. החשובות בממלכות באנטוליה היו תבל, מליד (Melid היא מלטיה), גורגום, כומוח, ממלכת שמאל וקְוֵה. בסוריה התקיימו הממלכות הנאו-חתיות הבאות: פתינה, חלב, חמת, בית עדיני. בתוך אזורים אלה התקיימו גם ממלכות ארמיות כמו ארפד וארם דמשק. האוכלוסייה הייתה מעורבת לווית וארמית. החוקרים התבססו על קביעת התרבות של הממלכה, בעיקר על שפת מאות הכתובות בשפה הלווית שהתגלו בהן. ממלכת אשור החלה לפלוש בתחילת המאה ה-11 לפנה"ס לכיוון מערב. ההשתלטות נמשכה כ-150 שנה והם שמו קץ לממלכות הנאו חיתיות. מאמצע המאה ה-9 לפנה"ס, פסק השימוש בכתיבה הירוגליפית בשפה הלווית.
לווית בכתב הירוגליפי גילוי ופיענוח
המונח לווית בכתב הירוגליפי מתייחס לקורפוס של טקסטים בשפה הלווית. בתחילה חשבו החוקרים שנתקלו בטקסטים בכתב הירוגליפי כי מדובר בכתב הירוגליפי חתי. בהמשך התברר שמדובר בכתב הירוגליפי בשפה הלווית.
הדיווח הראשון על כתובת מונומנטלית נעשה ב-1850, כאשר תושב העיר נבשיר (Nevşehir ) דיווח על תבליט פירקטין שנמצא בפירקטין השוכנת 50 ק"מ דרומית לקייסרי באנטוליה. ב-1870 נוסעים שעסקו בסחר עתיקות דיווחו שמצאו בחלב שבסוריה כתובת אחרת שהוכנסה בקיר הדרומי של מסגד אל-קיקאן (Al-Qaiqan Mosque), מסגד עתיק בעיר העתיקה מהמאה ה-12 שישב על שרידי מקדש חתי. ב-1884 גילה המלומד הפולני מאריאן סוקולובסקי (Marian Sokołowski) כתובת ליד Köylütolu במערב טורקיה. הכתובת הגדולה ביותר בכתב זה נחפרה ב-1970 בילבורט (Yalburt) מצפון-מערב לקוניה. טקסטים הירוגליפיים בשפה הלווית כוללים מספר מוגבל של מילים השאולות מהשפה החתית, אכדית ושמית צפונית-מערבית.
הכתב ההירוגליפי הלווי נולד כנראה בכיזוואתנה. בתחילה שימש רק בחותמות, ובהמשך שימש בעיקר לחקיקה של כתובות מונומנטליות על גבי אבנים. גם לאחר פענוח השפה החתית, התקשו החוקרים לפענח את הכתב, כי הוא לא דמה לכתב אחר שהיה ידוע באותה עת. הקושי הנוסף נבע גם מהעובדה שלא התגלתה כתובת דו לשונית או רב לשונית כמו למשל הכתובת של אבן רוזטה, שאיפשרה לפענח את הכתב ההירוגליפי המצרי.
הכתב הלווי הוא כתב פיקטוגרפי שבו הסימנים השונים מתארים בעלי חיים, צמחים, חפצים ועוד. הכתב כונה בתחילה "הכתב ההירוגליפי החתי". כיוון הכתיבה של הכתב הוא על פי הכיוון אליו פונים פני האנשים או בעלי חיים המופיעים על גבי הכתובות. ברור שהכתב נכתב בשיטת בוסטרופידון, כלומר "שיטת חריש השור", בה נכתבות השורות תוך שינוי כיוון הכתיבה והאותיות בכל שורה. לאחר שהתגלו מספר חותמות שבהן בעל החותם חקק את שמו בכתב הירוגליפי וכתב יתדות, חלה התקדמות בפיענוח הכתב. ההתקדמות הגדולה בפענוח הכתב החלה לאחר שבשנת 1946 התגלתה בקאראטפה בטורקיה כתובת אזתוד, שהיא כתובת דו-לשונית בפיניקית ולוּוית, שנחקקה משני צידי שערי העיר. הפיענוח נעשה בהדרגה. הוא לקח עשרות שנים ונעשה על ידי חוקרים שונים. הפיענוח העלה שלא מדובר בכתב הירוגליפי של השפה החתית, אלא של שפה קרובה הלווית. בשנת 2000 פרסם החוקר האנגלי דייוויד הוקינס (J. David Hawkins) את קורפוס הכתובות הנאו-חתיות, שכלל את הכתובות בשפה הלווית.
לווית בכתב יתדות
המונח לווית בכתב יתדות מתייחס לקורפוס של טקסטים בשפה הלווית שנמצאו על גבי לוחות בארכיון של העיר חתושש. הכתב זהה לכתב היתדות שהיה בשימוש בשפה החתית. בקטלוג של החתיתולוג הצרפתי עמנואל לרוש (Emmanuel Laroche), הכולל את קורפוס הטקסטים העתיקים בשפות החתיות (Catalogue des Textes Hittites), הטקסטים בשפה הלווית מסופררים בין CTH 757–773. רובו עוסק בטקסים. הלוחות בשפה הלווית כתובים במספר ניבים. קל לזהות את ניב הלווית מכִּיזוּוַאתנַה ממלכה מהאלף השני לפנה"ס שהתקיימה בדרום-מזרח אנטוליה, לווית מ-Istanuwa, ולווית אמפריאלית. הניב האימפריאלי הוא ניבם של הסופרים בחתושש במאות ה-14 וה-13 לפנה"ס.
M5
M5 (מ-Messier 5, נקרא גם NGC 5904) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים ראש הנחש הנמצא במרחק של כ-24,500 שנות אור ממערכת השמש ומכיל לפחות 100,000 כוכבים.
היסטוריה
הצביר התגלה כבר בשנת 1702 על ידי האסטרונום הגרמני גוטפריד קירש ואשתו מריה בעת שצפו בכוכב שביט, ותואר כ"כוכב מעורפל". בשנת 1764 התגלה הצביר מחדש על ידי שארל מסיה וצורף לקטלוג מסיה. גם מסיה לא זיהה שמדובר בצביר כוכבים ותיאר אותו כ"ערפילית חסרת כוכבים" ורק בשנת 1791 גילה האסטרונום ויליאם הרשל שזהו צביר.
הצביר ניתן לצפייה בעין רק בתנאי תצפית מיטביים, והוא נמצא בקצה המערבי של הקבוצה בסמוך לכוכב העמום 5 בנחש. במשקפת או בטלסקופ חובבים ניתן להבחין שמדובר בגרם שמיים שאינו כוכב אך רק באמצעות ציוד איכותי ניתן להבחין בכוכבי הצביר, שהבהירים ביותר מביניהם הם בעלי דרגת בהירות נראית 12.2.
מאפייני הצביר
צורתו של M5 היא מעט אליפטית וקוטרו כ-165 שנות אור. מרחקו ממערכת השמש הוא כ-24,500 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-23 דקות קשת - כמחצית מגודלו הזוויתי של הירח. הוא צפוף למדי - חצי ממסתו מרוכזת ברדיוס של כ-15 שנות אור בלבד סביב מרכזו. בצביר נתגלו עד היום מעל ל-100 כוכבים משתנים רובם משתני RR בנבל הנפוצים יחסית בצבירים כדוריים ומסייעים בקביעת מרחקו. אחד מהכוכבים המשתנים האחרים הוא נובה ננסית ושניים אחרים (משתנה 42 ומשתנה 84) הם משתנים קפאידיים בעלי זמני מחזור של 25.7 ימים ו-26.6 ימים ושבהירותם משתנה מדרגה 10.6 לדרגה 12.1 ומדרגה 10.8 לדרגה 12.3 בהתאמה. הספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי F7. גילו של הצביר מוערך בכ-13 מיליארדי שנים, מהזקנים ביותר בשביל החלב. הצביר מקיף את מרכז שביל החלב בזמן הקפה של כ-437 מיליוני שנים.
פסטיבל הזמר והפזמון 1974
פסטיבל הזמר והפזמון 1974 הייתה תחרות שירים ששודרה בקול ישראל ובערוץ הראשון ב-25 באפריל.
התחרות התקיימה במוצאי יום העצמאות בבנייני האומה בירושלים בהנחיית רבקה מיכאלי. המנצח על התזמורת היה יצחק גרציאני והמפיקים היו חנוך חסון וגיל אלדמע.
החלק האמנותי
בחלק האמנותי הופיעו הגשש החיוור עם השיר "אף אחד לא קם", שכתב יוסי בנאי ללחן ולעיבוד של יצחק גרציאני. עוד הופיעה להקת כוורת עם השירים "יו יה", "נתתי לה חיי" ו"הורה היאחזות".
מרגריטה רוסה דה פרנסיסקו
מרגריטה רוסה דה פרנסיסקו (בספרדית: Margarita Rosa de Francisco; נולדה ב-8 באוגוסט 1965) היא שחקנית, זמרת ומנחת טלוויזיה קולומביאנית.
ביוגרפיה
פרנסיסקו נולדה בסנטיאגו דה קאלי לאם מעצבת אופנה ואב מוזיקאי. מגיל צעיר היא החלה ללמוד בלט וב-1981 הופיעה לראשונה בסרט. לאחר מכן עברה לניו יורק על מנת ללמוד אנגלית ושם גם החלה לדגמן. ב-1984 השתתפה בתחרות מיס קולומביה, נבחרה לסגנית שנייה וייצגה את מדינתה בתחרות מיס עולם ב-1985.
ב-1986 החלה לשחק בטלנובלה "Gallito Ramirez" עליה זכתה בפרס, לאחר מכן הגישה גם תוכנית מהדורת חדשות בטלוויזיה.
במהלך שנות התשעים שיחקה בספרד בסדרה "Brigada Central".
בשנת 1994 שיחקה בתפקיד הראשי בטלנובלה המצליחה "קפה בניחוח אישה", את דמותה של תרזה סוארז.
בשנת 2000 החלה לשמש שגרירה של רצון טוב עבור ארגון UNICEF. מ-2001 ועד 2002 הנחתה את הגרסה הקולומביאנית של תוכנית המציאות "הישרדות".
ב-2009 שיחקה בסרט "Of Love and Other Demons" המבוסס על רומן מאת גבריאל גארסיה מארקס ומהווה קופרודוקציה קוסטה ריקאית-קולומביאנית, הסרט נשלח לייצג את קוסטה ריקה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. באותה שנה החלה לשחק בסדרת הדרמה הקולומביאנית "קדברה" בתור אנה, אימו האגוצנטרית של לוקה, אותו מגלם כריסטופר אוקרמן. שבה לשחק גם בעונתה השנייה אשר עלתה ב-2011.
בשנת 2019 שיחקה לצדם של קרלוס פאנס וגבי אספינו בטלנובלה האמריקאית "לשחק באש", בתפקיד של מרטינה.
האגודה האנגלו-ישראלית
האגודה האנגלו-ישראלית (אנגלית: The Anglo-Israel Association) היא עמותה בריטית הפועלת למען חיזוק הקשרים בין בריטניה לישראל.
אודות
האגודה הוקמה בשנת 1949 על ידי סר וינדהאם דידס שהיה המזכיר הראשי של ממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל בראשית תקופת המנדט ואוהד הציונות. מטרותיה המוצהרות הן לתמוך בתוכניות חינוכיות המאפשרות לבריטים וישראלים להעמיק את הידע זה על זה, לקדם הכרה עמוקה יותר של ישראל בבריטניה, ולטפח ידידות בין שתי המדינות. בעוד ארגונים יהודיים שונים פועלים מתוך מטרות דומות, האגודה אינה יהודית במהותה ולכן יכולה לפעול בקרב קבוצות אוכלוסייה שונות ורחבות יותר.
בין פעילויותיה של העמותה:
יו"ר האגודה הוא סר אנדרו ברנס, דיפלומט בריטי שהיה שגריר בריטניה בישראל בין השנים 1992 ל-1995.
הדיוויזיה ה-17 (ארצות הברית)
הדיוויזיה ה-17 של צבא ארצות הברית הוקמה פעמיים במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר מכן היא הוקמה מחדש בפעם השלישית כ"דיוויזיית פנטום" של מלחמת העולם השנייה כחלק מ-Fortitude South II.
מלחמת העולם הראשונה
הדיוויזיה ה-17 הופיעה לראשונה ברשימה של צבא ארצות הברית כדיוויזיה של המשמר הלאומי. לאחר שהופעלה כדיוויזיה של המשמר הלאומי, היא הוגדרה במהירות מחדש כדיוויזיה ה-38.
הדיוויזיה ה-17 הוקמה מחדש בשנת 1918 כדיוויזיית שירות מלחמה (הצבא הלאומי). הדיוויזיה ה-17 כללה את החטיבה ה-33 (ספטמבר 1918 - פברואר 1919), עם הרגימנטים ה-5 וה -83, והחטיבה ה-34 עם הרגימנטים ה-29 וה-84. היא כללה גם את חטיבת ארטילריית השדה ה-17. רגימנט הרגלים ה-5 הוקצה ב-27 ביולי 1918 לדיוויזיה ה-17 ופורק ב-10 בפברואר 1919. הדיוויזיה ה-17 נועדה להיות דיוויזיית עתודה והדרכה. הדיוויזיה ה-17 לא יצאה אל מעבר לים ופורקה בינואר 1919 במחנה ביורגארד, לואיזיאנה.
מלחמת העולם השנייה
בשנים 1943–1944 הוחלט על 'הקמה מחדש' של דיוויזיית הרגלים ה-17 כהונאה צבאית. הדיוויזיה תוארה כשהיא הגיעה לאנגליה ביוני 1944, שם היא עברה לשליטת הקורפוס ה-37, הארמייה ה-14, בתחילה הייתה הדיוויזיה ממוקמת סביב ברמינגהאם, סטפורדשייר לפני שעברה להטפילד פברל באסקס במהלך יולי 1944. הדיוויזיה תוארה כאחת מדיוויזיות התקיפה בנחיתות בפה דה קאלה, שם הייתה לנחות משמאל לדיוויזיה ה-59 ואחריה הייתה דיוויזיית השריון ה-25 של הקורפוס ה-33.
בעקבות Fortitude South II היא תוארה כעוברת לאזור סביב ברייטון - ברג'ס היל במהלך אוגוסט 1944, שם היא הוצבה באופן רעיוני תחת פיקודו של הקורפוס ה-33. באוקטובר 1944 עברה הדיוויזיה לדרום ויילס שם הוכרז כי היא פורקה כדי לספק תחליפים ליחידות אחרות.
בנוסף ליחידות התמיכה האוגדתיות הרגילות, דיוויזיית הרגלים ה-17 הורכבה באופן רעיוני מ:
מלגשים
מלגשים (במלגשית: Malagasy; בצרפתית: Malgaches) הם עם או קבוצה אתנית המהווה כמעט את כל האוכלוסייה של האי מדגסקר. מספרם נאמד ב-20 מיליון אנשים. בני מיעוט מלגשי חיים גם בראוניון (כ-5 אלפים), בקומורו ובמיוט (כאלפיים), באיי סיישל (כאלף) ובצרפת (כאלפיים). המלגשים מדברים בשפה המלגשית, על ניביה, שהיא שפה מלזו-פולינזית, חלק ממשפחת השפות האוסטרונזיות.
אפולו פאוור
אפולו פאוור בע"מ (באנגלית: Apollo Power) היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בייצור יריעות סולאריות גמישות, לשם ייצור חשמל מאנרגיה סולארית.
היסטוריה
חברת אפולו פאוור התאגדה בישראל באוקטובר 1993, כחברה פרטית בשם "אינוונטק חברה להשקעות בע"מ". באוגוסט 1998 נרשמו ניירות הערך של החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בדצמבר 2009 שונה שם החברה ל"אינוונטק סנטראל מלונות בע"מ", בספטמבר 2015 שונה שם החברה ל"אור סיטי החזקות בע"מ", ובאוקטובר 2017 שונה שם החברה לשמה הנוכחי - אפולו פאוור בע"מ.
מלגשים
המלגשים מתחלקים לשתי קבוצות עיקריות, "בני הגבהים" מרינה, סיהנאקה ובצילאו, החיים על הרמה המרכזית, סביב אנטננריבו, אמבטונדרזאקה, ופיאנארנצואה, ו"תושבי שפת הים" בשאר הארץ. חלוקה זו מתבססת על דפוסי ההתיישבות ההיסטוריים. המתיישבים האוסטרונזים מבורנאו הגיעו לאי בין המאות הרביעית והעשירית לספירה והקימו רשת של נסיכויות על הגבהים המרכזיים, אזור בו יכלו לגדל את האורז שהביאו איתם בסירות הקאנו ה"שלוחות" שלהם. מאוחר יותר הגיעו לאי מתיישבים רבים ממזרח אפריקה שייסדו גם הם ממלכות לאורך שפת הים שהייתה פחות מאוכלסת.
אפולו פאוור
היסטוריה
פעילותה של החברה מתבצעת באמצעות החברה הבת סולארפיינט בע"מ, הנמצאת בבעלותה ובשליטתה המלאה מאז אוקטובר 2017. סולארפיינט נוסדה במאי 2014 על ידי עודד רוזנברג (מנכ"ל אפולו פאוור וסולארפיינט) וערן מימון (CTO). באמצעות החברה הבת עוסקת החברה בייצור של יריעות סולאריות גמישות וקלות משקל, שאותן ניתן להניח על כל משטח לשם יצירת חשמל באנרגיה סולארית באמצעות תאים פוטו-וולטאיים. מפעל הייצור של החברה שוכן ביקנעם עילית.
מלגשים
המנהל הקולוניאלי הצרפתי ניצל בהמשך את הפערים הפוליטיים כשנתנו לתשתית המנהלית של בני המרינה להשתתף בניהול המושבה. מורשת חוסר השוויון הפוליטי המשיכה לרדוף את ההיסטוריה של המדינה הצעירה מדגסקר גם אחרי השגת העצמאות בשנת 1960. הזהויות האתניות או האזוריות יכלו לא פעם לסייע או להפריע בהצלחת המועמדים בבחירות הדמוקרטיות.
אפולו פאוור
היסטוריה
החברה פונה לשוקי יעד אחדים: לחברה שיתופי פעולה בתחום הרכב עם ארבע יצרניות רכב גלובליות, בהן אאודי, בתחום הביטחוני עם רפאל ובתחום הסולאר הצף עם חברת Ciel&Terre International.
מלגשים
במדגסקר המודרנית מבחינים באופן רשמי בין 18 אתניות עיקריות, המתאפיינות בפולחן אבות ייחודי ובאזורים הגאוגרפיים שבהם חיים.
דתות
כ-75% מהמלגשים הם נוצרים. הם מחולקים שווה בשווה לקתולים ופרוטסטנטים. מעל-20% לא משוייכים לדת מסוימת או הם אנימיסטים, המכבדים את הדת הילידית של האבות. כיום כ-1% מהמלגשים הם מוסלמים בהשפעת הערבים והסומלים שהביאו את האסלאם בעיקר בחוף המזרחי. רוב המוסלמים חיים במחוזות בצפון-מערב - מהג'נגה ואנציראנה (דייגו סוארז לשעבר) ב-2017 נמנו גם כ- 120 מלגשים יהודים שגויירו על ידי שלושה רבנים אורתודוקסים באותה תקופה. ב-2020 הוקמה ישיבה על ידי רב בלגי.
ואמרתי לעצב הנני
וְאָמַרְתִּי לָעֶצֶב: הִנְּנִי מוכר גם כ-וְאָמַרְתִּי לָעֶצֶב הוא שיר עברי, אשר נכתב על ידי מרים ילן-שטקליס והולחן לראשונה על ידי יוסי מוסטקי.
רקע
ב-1968 הקליט עודד זמיר, שהיה יוצא להקת הנח"ל וחבר ההרכב "הפנינים הכחולות", גרסה משלו ללחן של מוסטקי בעיבוד מחודש של זמיר עצמו. באותה השנה הקליטה הזמרת אלינוער מואב גרסה משלה לשיר גם היא ללחן של מוסטקי ובליוי גיטרה של דב ליקטון.
ב-2018 ביצעה הזמרת נועה גולדברג-רוזן גרסה מחודשת לשיר במסגרת המופע "יש לי סוד" על שיריה של ילן-שטקליס, ביצוע זה עובד על הדר מוסרי ולווה בשונה מגרסאות קודמות על ידי מגוון כלים כ-קלידים, צ'לו וכלי הקשה.
ב-2020 כחלק מאלבומו השלישי של שאנן סטריט "אידיאלים" הקולט ביצוע של סטריט וריף כהן, בהפקה ועיבוד מחודש של חברו של סטריט ללהקת הדג נחש, דודוש קלמס. גם בגרסה זו מלווים סטריט וכהן במגוון כלים, בניגוד לגרסת המקור המלווה בגיטרה בלבד.
קריפטופס
קריפטופס (שם מדעי: Kryptops; מילולית: "פנים מכוסות", עקב מבנה דביק שהיה על העצמות) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האבליזאוריים, שחי במשך תור הקרטיקון שלפני 110 מיליון שנה לפני זמננו במדבר סהרה. הסוג תואר ב-2008 בידי החוקרים פול סרנו וסטיפן ל' ברוסט  והוא כלל מין אחד - Kryptops palaios, שפירושו: "הישן". הממצאים התגלו באזור מדבר טנרה, שבצפון ניז'ר בתצורת Elrhaz Formation, בה התגלו דינוזאורים רבים כמו הסוקומימוס, האורנוזאורוס והניז'רזאורוס.
מאפיינים
דינוזאור זה היה דו-רגלי בעל ראש מגושם, זרועות מנוונות והוא כנראה היה טורף גדול. הוא הגיע לאורך של 6 עד 7 מטרים על פי ההערכות. הממצאים שלו היו חלקיים וכללו בעיקר אגן ירכיים מעוך, צלעות בודדות והחלק הקדמי של הלסת העליונה, שהייתה שפופה וקצרה וכנראה היה מצופה בקרטין. המבנה של הלסת העליונה הסגיר את שיוכו למשפחת האבליזאוריים שהיו אוכלי נבלות או ציידים זריזים חלשים.
ב-2012 הטילו מספר חוקרים ספק בתקפות הסוג שנחשב לכימרה, כאשר לא הרחק, בערך 15 מטרים ממקום הימצאו התגלו גם שרידים של הדינוזאור אאוקרכאריה, ממשפחת הקרכרודונטוזאוריים ואולי חלק מהממצאים השתייכו אליו. חוקרים אחרים ערערו על סברה זו.
קפטן טום מור
קפטן סר תומאס מור (באנגלית: Captain Sir Thomas Moore; 30 באפריל 1920 – 2 בפברואר 2021), שנודע בכינויו קפטן טום (באנגלית: Captain Tom), היה קצין בצבא הבריטי בתקופת מלחמת העולם השנייה, שהתפרסם בבריטניה לקראת יום הולדתו ה-100, בעקבות מבצע גיוס כספים שערך לטובת שירות הבריאות הלאומי הבריטי (ה-NHS) במהלך מגפת הקורונה. המבצע זכה להצלחה יוצאת דופן, עם תרומות של יותר מ-30 מיליון לירות שטרלינג, והפך את מור לדמות פופולרית ואהודה בבריטניה.
ביוגרפיה
תומאס מור נולד בעיירה Keighley שביורקשייר, אנגליה ב-30 באפריל 1920. במאי 1940 התגייס לצבא הבריטי. בין השאר שירת במהלך מלחמת העולם השנייה בהודו ובבורמה. הוא השתחרר לאחר המלחמה ב-1946 בדרגת קפטן (דרגת קצונה בצבא הבריטי המקבילה בערך לסרן). במהלך חייו היה בין השאר מנהל מפעל בטון, ועסק במרוצי אופנועים כתחביב.
מסע ההתרמה למען ה-NHS
ב-6 באפריל 2020, במהלך מגפת הקורונה, החל מור במבצע גיוס כספים למען ה-NHS Charities Together, קבוצת עמותות התומכות בעובדי ומתנדבי ה-NHS ובחולים. מור הציב לעצמו מטרה ללכת 100 פעמים לאורך הגינה שלו (שאורכה כ-25 מטר) בסיוע ההליכון שלו במסגרת המבצע. המטרה המקורית הייתה לגייס סכום של 1000 לירות שטרלינג, אך היעד הועלה מספר פעמים לאחר שהמבצע זכה לתשומת לב בתקשורת הבריטית, ובמיוחד לאחר שמור הופיע בתוכנית הרדיו של מייקל בול ב-12 באפריל. מור השלים את הליכת הגינה לאורכה בפעם ה-100 ב-16 באפריל, כשמשמר כבוד של הגדוד הראשון של רגימנט יורקשייר צופה בו ממרחק בטוח. עד יום הולדתו ה-100 ב-30 באפריל גייס מור מעל 30 מיליון לירות שטרלינג למען ה-NHS, מיותר מ-1.5 מיליון תורמים.