cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מה שתגידו
פורמט
בתוכנית התארחו זוגות קומיקאים, עיתונאים ואנשי תקשורת ישראליים אשר פירשנו וחוו את דעתם לגבי ההתרחשויות הפוליטיות שקרו בשבוע החולף במדינת ישראל ובשאר העולם. בין הזוגות אשר השתתפו בתוכנית נמנים: השחקנים יוסי מרשק וטל פרידמן, אנשי התקשורת רועי עידן וחיים לוינסון, השחקניות שוש ויעל פוליאקוב, הזמר גלעד כהנא והתסריטאית גלית חוגי, אנשי התקשורת מנדי גרוזמן ואלי ביתאן, שדרני הרדיו מאיה בצלאל וקותי סבג, הקומיקאים עדן דניאל גבאי ויונה קפח, השחקנים אדם גבאי ואלונה סער והשחקניות אמה אלפי, נועה אסטנג'לוב, ושירה נאור , והסטנדאפיסט חן מזרחי.
קבלה ביקורתית
כמה ימים לאחר שידור הפרק הראשון אשר שימש כ"פיילוט לשידור", פרסם נועם פתחי מידיעות אחרונות מאמר תחת הכותרת "רק חילופי זוגות יוכלו להציל את התוכנית הזו" בו הטיח ביקורת על יוצרי הסדרה באמרו כי לא מומש הפוטנציאל של הפורמט. הוא טען כי "כמעט שום צמד לא הפך למשהו שניתן להעריך מבחינה סאטירית או בידורית טובה, שלא לדבר על תובנה אמיתית". עוד הוא הוסיף, כי היה כדאי להביא אנשים כמו רועי עידן וחיים לוינסון, האחד "ימני תאב נתניהו", האחר "עיתונאי מטריל לפרנסתו". זאת ככל הנראה מפני שלא ידע שהם כבר חלק מהקאסט של התכנית.
מנגד, בטור מערכת של Time Out, תוארה התוכנית ככזו הממלאת את מקומה החסר של תוכניות "קומדיה אקטואלית" כמו "גב האומה" ו"היהודים באים" בטלוויזיה הישראלית. בנוסף, הושמעו שבחים על בחירת חברי התוכנית המרואיינים.
באתר בחדרי חרדים נכתב כי לתוכנית "קאסט מסקרן במיוחד", ובמאמר של רועי אבן ממאקו הושמעה ביקורת על הבדיחות והדינמיקה שבין הזוגות.
עם שידור הפרק הראשון של העונה השנייה כתב דורון ברוש ממעריב אונליין כי התוכנית צועדת בתלם הפחדני של הסטנד-אפ הישראלי, אשר כהרגלו, עוסק בהומור רדוד ולא אינטליגנטי. עם זאת, ברוש ציין לשבח את הצמד ביתאן וגרוזמן, שלדבריו דווקא כן מעלים חיוך מדי פעם. מנגד, בביקורת ב"ישראל היום" על מערכון מיוחד של "ארץ נהדרת", הוגדרה "מה שתגידו" כ"בועטת ומצחיקה" וזאת בתקופה שבה הייתה תכנית הסאטירה היחידה באוויר במהלך השלבים הקריטיים של המהפכה המשפטית.
יוסף גולדברג
קורות חיים
נולד בשנת 1942 במטולה. סבו, יעקב גולדברג, היה ממייסדי המושבה ומוכתר – תפקיד שבו שימש לאחר מכן גם אביו.
לאחר לימודיו התיכוניים בבית הספר החקלאי מקוה ישראל החל בשירותו הצבאי, שאותו סיים כקצין בנח"ל בדרגת רב-סרן.
בשנים 1978–1998 כיהן גולדברג כראש המועצה המקומית מטולה מטעם הליכוד, לאורך ארבע כהונות רצופות. במהלך תקופה זו היה שותף לתשתית הביטחונית של המועצה ואצבע הגליל, כיהן כחבר מזכירות ערי הפיתוח וכיו"ר איגוד מושבות הגליל, וכן ייסד את פורום יישובי קו העימות בצפון. בתקופתו וביוזמתו הובא לארץ ענף ההחלקה על הקרח וקבע את מקום מושבו ב"מרכז קנדה" שבמועצה.
במקביל לכהונתו כראש המועצה נבחר בשנת 1988 לכנסת ה-12 מטעם מפלגת הליכוד. בינואר 1990, פרש גולדברג מהליכוד עם ארבעת חבריו – יצחק מודעי, פסח גרופר, פנחס גולדשטיין ואברהם שריר, והקים איתם את המפלגה לקידום הרעיון הציוני.
קרל קורנס
קַרְל אֶרִיךְ קוֹרְנֶס (בגרמנית: Carl Erich Correns; 19 בספטמבר 1864 – 14 בפברואר 1933) היה בוטנאי וגנטיקאי גרמני בולט בעיקר בזכות גילויו העצמאי של עקרונות התורשה, שהשיג בו זמנית אך ללא תלות בבוטנאי, ובזכות ההכרה שלו במאמרו הקודם של גרגור מנדל בנושא זה.
נעורים וחינוך
קרל קורנס נולד בספטמבר 1864 במינכן. התייתם בגיל צעיר, הוא גדל על ידי דודה בשווייץ. הוא התקבל לאוניברסיטת מינכן בשנת 1885. בעודו שם, עודד אותו ללמוד בוטניקה. לאחר השלמת התזה שלו, הפך קורנס למורה באוניברסיטת טיבינגן, ובשנת 1913 הוא הפך למנהל הראשון של מכון הקייזר וילהלם לביולוגיה שזה עתה נוסד בברלין-דאהלם. הוא התחתן עם אחייניתו של קרל נגלי, אליזבת וידמר (Elisabeth Widmer).
ניסויים וממצאים מרכזיים
קרל קורנס ניהל חלק גדול מהעבודה הבסיסית בתחום הגנטיקה בתחילת המאה ה-20. הוא גילה מחדש ואימת באופן עצמאי את עבודתו של מנדל באורגניזם מודל נפרד. הוא גם גילה את ה, הרחבה חשובה של התאוריות של מנדל, שהדגימה את קיומם של גורמים חוץ-כרומוזומליים על הפנוטיפ. חלק מעבודותיו שלא פורסמו ורוב ספרי המעבדה שלו נהרסו בהפצצות בברלין של 1945.
גילוי מחדש של ניסויי מנדל
בשנת 1892, בהיותו באוניברסיטת טיבינגן, החל קורנס להתנסות בהורשה של תכונות בצמחים. קורנס פרסם את המאמר הראשון שלו ב-25 בינואר 1900, שציטט גם את צ'ארלס דרווין וגם את מנדל, מתוך הכרה ברלוונטיות של הגנטיקה לרעיונותיו של דרווין. במאמרו של קורנס, "חוק ג. מנדל בדבר התנהגות הצאצאים של כלאיים גזעיים", הוא חזר על תוצאותיו של מנדל כ"חוק ההפרדה" והציג "חוק מבחר עצמאי" חדש.
תורשה ציטופלזמית
לאחר שגילה מחדש את חוקי התורשה של מנדל, שניתן להסבירם בתורשה כרומוזומלית, הוא ערך ניסויים עם (Mirabilis jalapa) כדי לחקור דוגמאות נגדיות לכאורה לחוקי מנדל בתורשה של צבעי עלים ססגוניים (ירוק ולבן מנומר). קורנס גילה שבעוד שתכונות מנדליות מתנהגות ללא תלות במינו של הורה המקור, צבע העלים תלוי מאוד באיזה הורה יש איזו תכונה. לדוגמה, האבקה של ביצית מענף לבן עם אבקה מאזור לבן אחר הובילה לצאצאים לבנים, התוצאה החזויה של גן רצסיבי. אבקה ירוקה בשימוש על צלקת שבראש העלי ירוקה הביאה לכל הצאצאים הירוקים, התוצאה הצפויה לגן דומיננטי. עם זאת, אם אבקה ירוקה הפרתה צלקת לבנה, הצאצאים היו לבנים, אך אם המינים של התורמים היו הפוכים (אבקה לבנה על צלקת ירוקה), הצאצאים היו ירוקים.
דפוס זה קושר מאוחר יותר לגן בשם "iojap" המקודד לחלבון קטן הדרוש לבנייה נכונה של הריבוזום של הכלורופלסט. אף על פי ש-iojap ממוין לפי הכללים של מנדל, אם האם היא הומוזיגוטית רצסיבית, אז החלבון אינו מיוצר, הריבוזומים של הכלורופלסט לא מצליחים להיווצר, והפלסמיד הופך ללא תפקודי מכיוון שלא ניתן לייבא את הריבוזומים לאברון. לצאצאים יכולים להיות עותקים פונקציונליים של iojap, אבל מכיוון שהכלורופלסטים מגיעים אך ורק מהאם ברוב האנגיוספרמים, הם היו מושבתים בדור הקודם, וכך יתנו צמחים לבנים. לעומת זאת, אם אב לבן מזווג לאם ירוקה עם כלורופלסטים פונקציונליים, הצאצאים יירשו רק כלורופלסטים פונקציונליים, וכך יהיו ירוקים. במאמרו משנת 1909, הוא קבע את צבע העלים המגוון כדוגמה החותכת הראשונה של.
בנו הפך לגאולוג, בנו השני  לכימאי, בתו, אנה-אווה קורנס (Anna-Eva Correns), לרופאה.
קיצור שם המחבר הסטנדרטי Correns משמש לציון אדם זה כמחבר כאשר מצטטים שם מדעי.
שורש 201
שורש 201, או חואנג בּוּ (בסינית: 黃部, פיניין: Huáng bù) הוא השורש המאתיים ואחד של הכתב הסיני. פירושו "צהוב", והוא אחד מתוך 4 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משנים-עשר קווים.
לוביצ'ה קרולבסקה
לוביצ'ה קרולבסקה (בפולנית: Lubycza Królewska) היא עיירה במחוז טומשוב לובלסקי שבפרובינציית לובלין בפולין, כ-16 ק"מ דרומית מזרחית לטומשוב מזובייצקי ובסמוך לגבול אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. נמצאת בחבל גליציה המערבית ההיסטורי.
תולדות היישוב
העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1667, ובמהלך המאה ה-18 הוענקו לה זכויות עיר. בראשית המאה ה-19 הוקמו בעיירה מספר מפעלי תעשייה קטנים.
שרפה שפגעה ביישוב בשנת 1834 הביאה לחורבנו הכמעט מוחלט. במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרסו בתים רבים ביישוב.
יהודי לוביצ'ה קרולבסקה
היהודים נטלו חלק מרכזי בפיתוח כלכלת היישוב, ובמסחר שהתנהל בו. בסוף המאה ה-19 פעלו בעיירה אדמו"רים משושלת רוקח, ובתקופה זו נמנו בעיירה 821 יהודים.
בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית, ונמנו בה 629 יהודים, מתוך 710 תושבים.
בסוף פברואר 1942, תחת הכיבוש הגרמני, צורפו כמה עשרות מיהודי העיירה למשלוחים למחנה ההשמדה בלז'ץ. בראשית סתיו 1942 נערכה אקציה שנייה בעיירה, בה שולחו רבים מיהודיה לבלז'ץ. באוקטובר 1942 גורשו אחרוני יהודי העיירה לראווה רוסקה, וחלקו שם את גורל יתר יהודי המקום.
שלד התא
השלד כולל שלושה מרכיבים מרכזיים: מיקרוטובולים, קורי ביניים (intermediate filament) ומיקרופילמנטים (אקטין). בנוסף, קיימים חלבוני עזר המסייעים למרכיבים אלה בתפקודם. כל אחד משלושת המרכיבים המרכזיים בשלד התא בנוי מתת-יחידות, פרוטופילמנטים, שכל אחת מהן מורכבת מאבני בניין חלבוניות.
לשלד התא מספר תפקידים: הוא מסייע בהענקת צורה לתא ושמירה עליה, הוא יוצר ארגון פנימי בין אברוני התא השונים והוא מעניק יכולת תנועה לתא כולו ולאברונים בודדים.
מיקרוטובולים
המיקרוטובול (Microtubule), או צינורון, הוא המרכיב המבני העיקרי של שלד התא. זהו גליל חלבוני חלול וקוטבי, שקוטרו החיצוני 25 ננומטר והפנימי 15 ננומטר, אשר מורכב מתת-יחידות רבות של החלבון טובולין. המיקרוטובולים משמשים את התא לקביעת צורתו ואחראים לחלק מתנועות התא. בנוסף המיקרוטובולים יוצרים את כישור החלוקה בחלוקת התא, אשר אחראי לסידור הכרומוזומים משני עברי התא טרם חלוקתו, ונשיאת הכרומוזומים אל תאי-הבת.
אבן הבניין של המיקרוטובול היא דימר המורכב משתי יחידות של החלבון טובולין. כל אחת מהיחידות משתייכת לסוג שונה של טובולין, האחת אלפא-טובולין והשנייה בטא-טובולין. בעת בניית הפרוטופילמנט כל אלפא טובולין מתקשר עם בטא טובולין של דימר אחר ליצירת שרשרת. יחידת הבטא-טובולין מכילה GTP או GDP, ובהתאם לתכולתה הסיב נבנה או מתפרק. כאשר הפרוטופילמנטים מגיעים לאורך מסוים, הם מתחילים ליצור גליל חלול המורכב מ-13 פרוטופילמנטים.
תהליך היצירה של המיקרוטובולים מתחיל במרכז הארגון המיקרוטובולי (צנטרוזום) על גבי קומפלקס טבעתי הבנוי משלוש עשרה יחידות של גמא-טובולין (γ-TuRC). זה מוגדר כקצה המינוס של המיקרוטובול, הנקרא גם הצד הבזלי, וממנו מתחילה היצירה של המיקרוטובולים לכיוון הקצה הנגדי, המוגדר כקצה הפלוס ונקרא גם הצד האפיקלי. כשהתא אינו מתחלק מסתיימים המיקרוטובולים בקרום התא, אך בעת החלוקה מתחברים המיקרוטובולים אל הכרומוזומים ומושכים אותם לשני תאי הבת.
יחידות הטובולין המרכיבות את המיקרוטובולים מכילות GTP, מולקולה עתירת אנרגיה שבמצב לא מזורחן נקראת GDP. על מנת שהדימרים יתקשרו ויבנו את הסיב השלם, צריכים הבטא-טובולינים להכיל GTP (במצב מזורחן). לאחר פרק זמן מסוים על גבי הסיב, עוברת מולקולת ה-GTP שבבטא-טובולין הידרוליזה למולקולת GDP באופן ספונטני, כלומר נושרת ממנה זרחה, דבר שגורם להתרופפות הקשר בין הדימרים ובסופו של דבר להינתקות הדימר מהסיב. בציטופלזמה מזורחן ה-GDP שוב ל-GTP והדימר יכול להיקשר בשנית לסיב ולבנותו. מה שבכל זאת מחזיק את הסיב יציב הוא הדימרים החדשים שמצטרפים, המכילים GTP כאמור, ויוצרים כיפוי (capping), מעין מכסה מקבע ששומר על יציבות המולקולה.
קצב בניית המיקרוטובולים תלוי בריכוז אבני הבניין החופשיות בסביבתו. ככל שהריכוז גבוה יותר, כך קצב הבנייה מהיר יותר והסיב מתארך, וככל שהוא נמוך יותר, כך קצב הפירוק גובר על קצב הבנייה והסיב מתקצר. בטווח מסוים של ריכוזים קצב הבנייה שווה לקצב הפירוק ונוצר שיווי משקל דינמי, כך שאורך הסיב לא משתנה באופן כללי.
חלבוני עזר
לצורך בניית המיקרוטובולים ופירוקם קיימים בתא חלבוני עזר מבניים, לדוגמה, חלבון טאו, שמטרתו לייצב את המיקרוטובולים וחלבון MAP2 שקושר את המיקרוטובולים אחד לשני. בנוסף, ישנם חלבוני עזר מבניים המווסתים את קצב הבנייה והפירוק של המיקרוטובולים. החלבון סטתמין מוריד את ריכוז הדימרים החופשיים באמצעות קשירתם, ובכך מאיץ את תהליך הפירוק. חלבון נוסף שמאיץ את תהליך הפירוק הוא קטסטרופין שמפרק את הכיפוי. מנגד קיימת משפחה של חלבונים, MAP, המייצבת סיבים המכילים GDP, גם כשהכיפוי נעלם.
ישנם גם חלבוני עזר מוטוריים, בעלי יכולת תנועה על גבי המיקרוטובולים, המביאים לידי ביטוי את תכונותיהם כמסילות שעל גביהן ניתן לשנע אברונים וגופיפים בתא. משפחה אחת של חלבונים מוטוריים נקראת קינזינים, והיא מסיעה גופיפים מקצה המינוס לקצה הפלוס, ואילו האחרת נקראת דינאינים, והיא מסיעה גופיפים בכיוון ההפוך. שינוע זה דורש אנרגיה המתקבלת מפירוק מולקולת ATP המתבצע אף הוא על ידי חלבונים אלה.
קורי ביניים
אבן הבניין של קורים אלה היא חלבון מונומרי בעל מבנה סליל אלפא, כאשר זהות החלבון משתנה בין סוגי הקורים השונים. בעת יצירת הפרוטופילמנט של הקורים, שני מונומרים מתחברים זה לזה בצורה מקבילה, כאשר הקצה האמיני של המונומר האחד מתחבר לקצה האמיני של המונומר האחר, וכך גם בקצוות הקרבוקסיליים. השניים מתפתלים אחד סביב השני ויוצרים דימר, אך בשל קוטביותו, הדימר אינו יציב כימית. כתוצאה מכך, כל דימר מתחבר לדימר נוסף בצורה לא מקבילה, כלומר קצה אמיני לקצה קרבוקסילי, והשניים מתפתלים ליצירת טטרמר. הטטרמרים מתארגנים בשרשרת ונקשרים אחד לשני, קצה אמיני עם קצה קרבוקסילי, ויוצרים את הפרוטופילמנט. בקור השלם ישנן שמונה שרשראות של פרוטופילמנטים אשר יוצרות צורה גלילית אטומה.
משפחת קורי הביניים היא המשפחה ההטרוגנית ביותר מבין קורי השלד התאי, ופיזורם תלוי ברקמה שבה הם נמצאים. עם ארבעת הסוגים העיקריים של קורי השלד נמנים:
מיקרופילמנטים
המיקרופילמנטים (Microfilament – קורים זעירים), או קורי האקטין, הם המרכיבים הדקים ביותר של שלד התא. אלה קורים חלבוניים המורכבים מתת יחידות של החלבון אקטין. קוטרם נע בין 5 ל-7 ננומטר בלבד והם מתרכזים בעיקר בצדו הפנימי של קרום התא. בנייתם דומה לבנייתו של המיקרוטובול. הם מתמחים בעיקר בתנועה התאית אך גם מסייעים בשמירת צורתו של התא.
אבן הבניין של המיקרופילמנטים היא האקטין. בדומה למיקרוטובולים, אבני הבניין יכולות להתקשר אחת לשנייה אך ורק אם קשורה אליהן מולקולת ATP. על גבי הקור מולקולה זו עוברת הידרוליזה, אשר גורמת להתרופפות הקשר בין אבני הבניין ולפרימת הקור. גם כאן מוגדר קצה פלוס וקצה מינוס. הזיקה בקצה הפלוס להיקשרות של מולקולות אקטין נוספות היא יותר גבוהה, ולכן באזור זה תתרחש יותר בנייה מאשר פירוק בהשוואה לקצה המינוס.
חלבוני עזר
חלבון ה-ARP הוא חלבון אשר משמש תבנית ותשתית לבניית ענפי מיקרופילמנט חדשים. החלבון מזרז את היצירה של המיקרופילמנטים, לעיתים בניגוד לריכוז נמוך של מולקולות האקטין בסביבה. חלבון אחר, המזרז את קצב הפירוק של האקטין, הוא קופילין. הקופילין גורם להקטנת המרחק בין נקודות הסיבוב של סליל האקטין, ומכיוון שקורי האקטין שבירים בקלות, הוא בכך שובר אותם. תימוזין הוא חלבון נוסף המונע יצירה של אקטין בכך שהוא מעכב את שחלוף מולקולות ה-ADP במולקולות ATP ומפחית את כמות חלבוני האקטין הזמינים לבניית הקור. הדבר מאפשר בשלב מאוחר יותר ליצור בנייה מידית ומואצת של חלבוני אקטין באמצעות החלבון פרופילין, שנקשר לאקטין במקום התימוזין ומסייע בקשירתו לקור.
פילמין הוא חלבון עזר דימרי שיוצר זווית בין קורי האקטין ומביא לבניית רשת תלת-ממדית של מיקרופילמנטים. הדבר מקנה לתא את המבנה הג'לטיני שלו. חלבוני עזר נוספים הם פימברין ואלפא-אקטינין שיוצרים מערכים מקבילים לאקטין. הפימברין יוצר מערך מאוד צפוף שנמצא בשלוחה הציטופלזמתית, והאלפא-אקטינין יוצר מבנה תחוח שמתכווץ, למשל בשריר חלק או אפיתל.
מיוזין הוא סוג חלבון עזר מוטורי הדומה לחלבוני העזר המוטוריים של המיקרוטובולים. הוא נע מקצה המינוס לקצה הפלוס ומסייע להתכווצות שרירים. המיוזין גם מסייע בתהליך הציטוקינזה שמתרחש לאחר שלב המיטוזה על ידי יצירת טבעת ההולכת ומתכווצת ככל שתהליך חלוקת התא מתקרב לסיומו.
רסלמניה 29
רסלמניה 29 (מוכר גם במודעות פרסומיות כ-WrestleMania NY/NJ) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE. האירוע נערך ב-7 באפריל 2013, באצטדיון מטלייף שבמזרח רד'רפורד, ניו ג'רזי. האירוע היה האירוע ה-29 בסדרת אירועי רסלמניה.
תשעה קרבות התנהלו באירוע, כולל אחד שהתקיים במופע המקדים לאירוע. בקרב המרכזי, ג'ון סינה ניצח את דה רוק וזכה באליפות ה-WWE בפעם ה-11 בקריירה, בנוסף לכך שהוא נקם על הפסדו לדה רוק ברסלמניה 28. עוד ברשימת הקרבות, טריפל H ניצח את ברוק לסנר בקרב ללא חוקים; במידה שטריפל H היה מפסיד, הוא היה מוכרח לפרוש, אנדרטייקר ניצח את סי. אם. פאנק, אלברטו דל ריו ניצח את ג'ק סוואגר בהכנעה ושמר על אליפות העולם במשקל כבד בקרב שסימל את ההגנה האחרונה על התואר באירוע הרסלמניה, כשלאחר מכן חגורת אליפות זו התאחדה ביחד עם אליפות ה-WWE בדצמבר של אותה השנה. בעקבות זאת, זה היה אירוע הרסלמניה האחרון שהכיל שני קרבות על אליפות עולם עד לרסלמניה 33 בשנת 2017 והאחרון שכלל את אליפות העולם במשקל כבד.
רסלמניה 29 היה הצלחה מסחררת מבחינת מספר צופים ושיעורי קנייה; 80,676 צופים נכחו באירוע, מה שהפך את האירוע לשלישי בהיסטוריה מבחינת כמות הצופים (לאחר רסלמניה 32 ורסלמניה 3), יתרה מזאת, האירוע הכניס לארגון 72 מיליון דולר, הכי הרבה בתולדות אירועי הרסלמניה. האירוע קיבל ביקורות חיוביות בקרב המבקרים והצופים; בעוד שהקרב המרכזי קיבל את ביקורת על כך שהיה דומה לקרב המרכזי של הרסלמניה החולפת, הקרב בין אנדרטייקר ל-CM פאנק תואר כ"קרב הערב".
אסטלת הניצחון של אסרחדון
אסטלת הניצחון של אסרחדון היא אסטלה העשויה מדיאבז שהוקמה על ידי המלך האשורי אסרחדון, המנציחה את ניצחונו על המלך המצרי תהרקה בקרב שהתרחש בצפון מצרים העתיקה בשנת 671 לפנה"ס. האסטלה הוקמה בשער העיר שמאל, היום התל זנג'ירלי הויוק, שבאותה עת הייתה בירת פחווה אשורית. האסטלה התגלתה בשנת 1888 על ידי משלחת ארכאולוגית גרמנית של החברה הגרמנית האורינטלית (Deutsche Orient-Gesellschaft), בראשותם של הארכאולוג האוסטרי פליקס פון לושאן (Felix von Luschan) והארכאולוג הגרמני רוברט קולדווי (Robert Koldewey). האנדרטה מוצגת במוזיאון פרגמון בברלין.
הקרב הקודם בין שני המלכים התרחש בשנת 674 לפנה"ס. בקרב זה ניצח תהרקה. הקרב התרחש לאחר שתהרקה פשט לאזור הלבנט. בעקבות פלישה זו, נכנס אסרחדון לצפון מצרים, אך נהדף על ידי כוחותיו של תהרקה.
בקרב הנוסף שהתרחש שלוש שנים לאחר מכן, נסוג תהרקה עם צבאו לממפיס. לאחר שממפיס נכבשה, ברח תהרקה לכוש. הכתובת מתארת את ניצחונותיו ואת מה שעשה למלך המצרי ולבני ביתו לאחר הניצחון.
חלק מהכתובת:
תיאור האסטלה
גובהה של האסטלה הוא 3.5 מטר. האסטלה מתארת את אסרחדון עומד בצד שמאל בתנוחה אומרת כבוד. הוא מחזיק בידו השמאלית מוט המשמש כנשק, כשזרועו לצידו במחצית הגוף. ידו הימנית פונה לשורה של סמלים המייצגים את האלים. כל חלקו של התבליט ממותני אסרחדון ומטה מכוסה בכתובת המתארת את ניצחונו.
בחזית המצבה נראה המלך מחזיק באמצעות חבלים המחוברים למוט שבידו השמאלית, שני אנשים קטני קומה. על פי לבושם, זיהו החוקרים את הדמות הגבוהה יותר כבעל הראשון מלך צור שמוזכר בכתובת אחרת של אסרחדון. הדמות הקטנה יותר מבין השניים הוא אושנחורו, בנו השבוי של תהרקה, שחבל קשור לצווארו.
הנס קלוגה
'''הַנס הנרי פ. קְלוּגֶה (בהולנדית: Hans Henri Kluge'''; נולד ב-28 בנובמבר 1968, רוסלארה, בלגיה) הוא רופא ומנתח בלגי, אשר מונה למנהל אזורי של אירופה מטעם ארגון הבריאות העולמי ב-1 בפברואר 2020.
ביוגרפיה
הוא למד רפואה, כירורגיה וילודה ב בלוון, בשנת 1994. לאחר מכן הוא ביסס את עצמו כרופא כללי בבלגיה. היה לו ניסיון של 25 שנה בפרקטיקה רפואית ובבריאות הציבור באזורים רבים בעולם, טרם מינויו לראש ארגון הבריאות העולמי באירופה.
המנהל האירופי של ארגון הבריאות העולמי
קלוגה היה היחיד מבין שישה מועמדים שבנוסף לשפת האם ההולנדית שלו, הוא דובר את ארבע השפות הרשמיות של ארגון הבריאות העולמי: צרפתית, גרמנית, אנגלית ורוסית. הוא גם היה המועמד הטוב ביותר במבחני הבחירה, עם ציון "מצוין". עם מינויו למנהל האירופי של ארגון הבריאות העולמי בפברואר 2020 נדרש לתאם את מאמצי המאבק במגפת הקורונה והוא במסגרת תפקידו הוא אחראי לפיקוח על בריאות האירופאים, בשיתוף פעולה עם שרי הבריאות של 53 המדינות האירופיות החברות בארגון הבריאות העולמי. במסגרת תפקידו הוא מטפל במספר ההולך וגדל של אנשים עם מחלות כרוניות ונפשיות ומחלות הנגרמות על ידי זיהום אוויר, מאבק בעובדה שפחות אנשים מתחסנים ומשתמשים לרעה באנטיביוטיקה הגורמת לעמידות לאנטיביוטיקה, טיפול במחסור בעובדי רפואה ועלויות הולכות וגדלות של תרופות.
טוני דאן
אנתוני פיטר "טוני" דאן' (24 ביולי 1941 – 8 ביוני 2020) היה כדורגלן ומאמן אירי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
עיקר הקריירה של דאן עברה במנצ'סטר יונייטד, בה שיחק 13 עונות רצופות ועמה זכה בין היתר בגביע אירופה לאלופות, שתי אליפויות אנגליה ופעם אחת בגביע ה-FA. בהמשך שיחק גם בבולטון וונדררס במשך שש עונות, מתוכן עונה אחת בליגה הבכירה. לזכותו של דאן 33 הופעות במדי נבחרת אירלנד, מתוכן ארבע הופעות כקפטן הנבחרת.
לאחר פרישתו עבר לשמש כעוזר מאמן בולטון במשך כשנתיים, לפני שאימן עונה אחת בנורווגיה. מאז לא שב לשמש בתפקידים מקצועיים.
קריירת משחק
שבוע לאחר משחק גמר הגביע האירי, חתם דאן במנצ'סטר יונייטד בהדרכתו של מאט באזבי. הקבוצה חידשה בשנים אלו את פניה, שנתיים לאחר האסון האווירי במינכן שגבה את חייהם של שמונה שחקנים ושלושה אנשי צוות. את הופעת הבכורה שלו ערך מול ברנלי ב-15 באוקטובר 1960, ובאותה עונה השלים שלוש הופעות ליגה בלבד. עונה אחר כך כבר החל להשתלב באופן תדיר יותר בהרכב הקבוצה. בעונת, על אף יכולת פושרת בליגה האנגלית שהספיקה למקום ה-19 בלבד, זכתה מנצ'סטר עם דאן בהרכב הפותח בגביע ה-FA, לאחר 1–3 בגמר על לסטר סיטי.
לאחר עונה נוספת כסגנית, רשמה מנצ'סטר ירידה חדה ביכולת הקבוצה, ולא הצליחה במשך מספר עונות להתקרב לצמרת הטבלה. דאן שמר על יציבות ונותר שחקן הרכב קבוע, עד שסיים את דרכו במועדון בתום עונת. בסך הכול רשם 13 עונות במדיה של מנצ'סטר יונייטד, בהן ערך 414 הופעות ליגה ו-535 הופעות בכל המסגרות. בכך ניצב דאן במקום השמיני בטבלת ההופעות במדי הקבוצה בכל הזמנים. לקראת עונת שוחרר דאן על ידי מאמן הקבוצה טומי דוקרטי. בסיום אותה העונה ירדה מנצ'סטר יונייטד לליגת המשנה.
דאן, ששוחרר ממנצ'סטר, עבר בהעברה חופשית לבולטון וונדררס מליגת המשנה, תחת המאמן ג'ימי ארמפילד. דאן לא זכה לדקות משחק רבות תחת ארמפילד, אך באוקטובר 1974 הוחלף ארמפילד, שעבר לאמן את לידס יונייטד מהליגה הבכירה, באיאן גריבס. תחת המאמן החדש, ועל אף גילו המתקדם, הפך דאן לבורג משמעותי בקבוצה, שהחלה להתקרב להעפלה לליגה הבכירה. בעונת, לאחר שתי עונות בהן סיימה רביעית והחמיצה את העלייה בגלל נקודה אחת בלבד, זכתה בולטון באליפות ליגת המשנה ושבה לליגה הבכירה לראשונה מזה 15 שנה. דאן נותר לעונה שישית ואחרונה בקבוצה, שהייתה ליחידה שלו במדיה בליגה הבכירה, וסייע לה להישאר בליגה דרך המקום ה-17 בטבלה, בפער עשר מהקו האדום. בסך הכול בשש עונות ערך דאן 170 הופעות ליגה במדי הקבוצה.
בין החודשים מאי ליולי 1979 שיחק דאן בשורות דטרויט אקספרס מארצות הברית, בטרם פרש ממשחק פעיל בגיל 38.
נבחרת אירלנד
הופעת הבכורה של דאן במדי נבחרת אירלנד הייתה ב-8 באפריל 1962, בתקופה בה לא היה מאמן קבוע לנבחרת ושחקניה נבחרו על ידי ועדה מיוחדת. משחקו הראשון של דאן היה הפסדה הביתי של אירלנד 2–3 ל במשחק ידידות.
דאן ייצג את נבחרתו במשך 13 שנים, בהן ערך 33 הופעות. בתקופה זו ניסה להעפיל עם נבחרתו לראשונה בתולדותיה לטורניר גדול (אירו או מונדיאל), ללא הצלחה. משחקו האחרון היה בניצחונה הביתי של אירלנד 0–4 על במסגרת מוקדמות יורו 1976.
קריירת אימון
ב-1982 החליף את חברו לשעבר לקבוצת מנצ'סטר יונייטד, ביל פולקס, כמאמנה של שטיינקייר הנורווגית. הוא אימן את הקבוצה במשך כשנה, ולאחריה לא שב לאמן או לשמש בתפקידים מקצועיים בכדורגל.
נפטר ב-8 ביוני 2020.
רויטל וילנאי
רויטל וילנאי כלפון (נולדה ב-22 בדצמבר 1973), היא שחיינית עבר, שיאנית ישראל במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי. בעלת 4 מדליות כסף מהמכביה השלוש עשרה (1989).
ביוגרפיה
וילנאי נולדה במלאווי וגדלה בעשרת, התאמנה בקבוצת השחייה של מרכז וייסגל בהדרכתה של שושי בילדרמן ואחר כך בקבוצת השחייה של מכבי תל אביב בהדרכתו של הלמוט לוי.
1987
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1987 זכתה וילנאי במדליית זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:32.08 דקות, לפני יעל קוסוביצקי מהפועל ימק"א ירושלים (2:32.48 דקות) ונעמה מישר (2:32.70 דקות).
1989
בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ בתחילת יולי 1989 סיימה וילנאי במקום שמיני בכל ששת המשחים בהם השתתפה. במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.08 דקות, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:17.03 דקות, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:51.91 דקות, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:20.26 דקות, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:48.21 דקות ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 9:45.39 דקות. הייתה זו תחרות מקדימה לתחרות החשובה של השנה, המכביה, שנערכה שבוע לאחר מכן.
שיא ישראלי במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי
בתחרות השחייה של המכביה ה-13 שנערכה ביולי 1989 בבריכת השחייה באוניברסיטת תל אביב זכתה וילנאי בארבעת המשחים בהם השתתפה, ב-4 מדליות כסף ו-4 שיאים ישראלים. במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:00.74 דקות, שיפור לשיאה של הדר רובינשטיין שעמד על 1:00.76 דקות, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, ביחד עם תמי לוין, איריס קומן ומיכל אמין בשיא ישראלי חדש של 4:07.36 דקות, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם הדס פדה, אירית אפרתי וקומן בשיא ישראלי חדש נוסף של 4:30.12 דקות (השיא הקודם עמד על 4:37.64 דקות) ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי, ביחד עם אמין, קומן ועינת גבאי בשיא ישראלי חדש נוסף של 8:50.58 דקות (השיא הקודם עמד על 8:53.92 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה זכתה וילנאי במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 28.72 שניות, אחרי השיאנית הישראלית ענת לויט שקבעה תוצאה של 28.34 שניות ולפני גליה אקר מהפועל ימק"א ירושלים (29.13 שניות). במשחה ל-100 מטר חופשי, בו החזיקה בשיא הישראלי, היא שחתה לא טוב בשלב המוקדמות והחליטה לוותר על משחה הגמר.
תשעה חודשים לאחר מכן, נשבר השיא הישראלי שקבעה וילנאי על ידי טימאה טוט בתחרות שמונה האומות שנערכה באוסלו, נורווגיה ונקבע על 1:00.72 דקות.
חיים אישיים
וילנאי מתגוררת בבנימינה-גבעת עדה, נשואה לשחקן ליאור כלפון ולהם ארבעה ילדים. עבדה כמפיקת תיאטרון. מאמנת בשיטת NLP.
MG P-type
MG P-type היא מכונית ספורט מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית MG Cars שמשנת 1935 הייתה קרויה MG Cars (שם נפוץ: "MG", שם מלא: "MG Car Company Limited") אשר יוצרה בין השנים 1934–1936.
דגמי "MG P-type" מסוג "MG PA" סדרה "P-type Midget" השתתפו במרוצי מכוניות.
אלברט שווייצר
ד"ר לודוויג פיליפ אלברט שווייצר (בגרמנית: Ludwig Philipp Albert Schweitzer; 14 בינואר 1875 – 4 בספטמבר 1965) היה איש אשכולות: תאולוג, מוזיקאי, פילוסוף ורופא צרפתי-גרמני. הוא נולד בקייזרסברג שבחבל אלזס-לורן בגרמניה (כיום בצרפת). זוכה פרס נובל לשלום לשנת 1952 עבור ייסוד בית החולים למברנה (Lambaréné) בגבון שבמערב אפריקה המשוונית. כמו כן היה אחד מ-25 הנושאים בתואר "מסדר ההצטיינות" של חבר העמים הבריטי, וקיבל גם תואר אבירות ממסדר לזרוס הקדוש בירושלים.
שנותיו המוקדמות
אלברט שווייצר היה בנם של לואיס שווייצר, כהן אוונגליסטי, ושל אדלה, אשר שם נעוריה היה שילינגר (Schillinger). את שנות ילדותו עשה בכפר גונסבך (Gunsbach) שבאלזס (בו הכנסייה המקומית הייתה משותפת לקתולים ולפרוטסטנטים אשר קיימו את טקסיהם הדתיים בחללים שונים ובזמנים שונים). באותן שנים למד מאביו את יסודות המוזיקה, ומאוחר יותר, למד לנגן בעוגב בצורה מסודרת, כלי בו הגיע לרמת נגינה גבוהה מאד (ר' להלן). ב-1893, אלברט שווייצר השלים את לימודיו התיכוניים במילוז. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים, פנה שווייצר ללימודי תאולוגיה באוניברסיטת קייזר וילהלם (Kaiser Wilhelm) בשטרסבורג. במקביל, המשיך בלימודי מוזיקה בנושאים שונים, כמו פסנתר וקונטרפונקט. בשנת 1894 התגייס לצבא הגרמני לשנה אחת של שירות חובה. אלברט שווייצר, אשר התרשם עמוקות מן המלחין ריכרד וגנר, ונכח בהצגות רבות של האופרות שלו בשטרסבורג, הצליח להגיע ב-1896 לפסטיבל השנתי בביירוית, המוקדש למוזיקה של וגנר. ב-1898, שווייצר החל לכתוב בסורבון את עבודת הדוקטורט שלו אודות הפילוסופיה הדתית של קאנט. את סמסטר הקיץ עשה באוניברסיטת ברלין, ובינתיים הוענק לו התואר בתאולוגיה. עבודת הדוקטורט פורסמה בהמשך ב-1899 על ידי אוניברסיטת טיבינגן. תוך כדי כך, שווייצר המשיך והעמיק בהתמחותו בנגינה בפסנתר. ב-1905, שווייצר החל בלימודי הרפואה בשטרסבורג, אותם סיים ב-1913. ביוני 1912 נישא להלנֶה ברסלאו, בתו של ההיסטוריון היהודי הפאן-גרמני הארי ברסלאו.
תאולוגיה
את המוניטין שלו בתחום הקנתה לשווייצר עבודתו הגדולה הראשונה - "החיפוש אחר ישו ההיסטורי", שפורסמה בשנת 1906. בחיבור זה ניתח שווייצר את דמותו של ישו לאור כתביו האסכטולוגים של ישו עצמו. שווייצר טען כי הדיוקנאות ההיסטוריים של ישו לאורך השנים היו לא יותר מאשר דיוקן של ההיסטוריונים החוקרים עצמם.
מחקריו התאולוגיים הבאים, שנטו לכיוון התאולוגיה של הנצרות הליברלית עסקו בעיקר בברית החדשה, אך שימשו גם כתזה שלו ברפואה - "המחקר הפסיכיאטרי של ישו" (1913), ו"המיסטיקה של פאולוס השליח" (1930). מחקרו על פאולוס בחן את אמונותיו האסכטולוגיות של השליח על פי הבשורה שלו בברית החדשה.
במהלך כהונתו ככומר קלוויניסטי בכנסיית סנט ניקולס בשטרסבורג, הוא ניהל את טקס נישואיו של תיאודור הויס, שלימים נבחר לכהן כנשיאה הראשון של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה עם אלי הויס-קנאפ.
מוזיקה
שווייצר היה נגן עוגב נחשב בזמנו, והתעניין במיוחד ביצירותיו של יוהאן סבסטיאן באך. הוא פיתח סגנון נגינה פשוט, שהאמין כי הוא קרוב יותר לזה שבאך התכוון אליו, בעיקר בהתבסס על אמונותיו הדתיות של המלחין. הוא הדהים את מורו, שארל-מארי וידור, כשפירש את הדימויים בכוראל-פרלודים של באך על פי המזמורים התפילתיים שליוו את הנגינה - גישה שמעולם לא עלתה על דעתו של הנגן הקשיש.
בספרו "יוהאן סבסטיאן באך", שאת גרסתו האחרונה השלים ב-1908, פירט שווייצר את סגנונו החדש, והשפיע רבות על ההתייחסות לעבודותיו של באך. בהמשך הוא שיתף פעולה עם וידור כדי להשלים מהדורה מחודשת של כל עבודותיו של באך. הספרון שפרסם ב-1906 "אומנות בניית העוגב ונגינת העוגב בגרמניה ובצרפת", הביאה לשינוי המגמה הרומנטית בתחילת המאה ה-20 לטובת חשיפה מחודשת של עקרונות הבארוק, אף יותר מכפי ששווייצר כיוון בתחילה.
הספר יצא בעברית בשנת 1955 בהוצאת עדית, בתרגומו של יצחק הירשברג. במאי 2010 יצאה מהדורה חדשה של התרגום לעברית, עם פתח דבר מאת פרופסור יהואש הירשברג, בהוצאת חותם-תרבות.
פילוסופיה
השקפת העולם של שווייצר התבססה על עקרון ה"הערצה לחיים", שהאמין כי הוא תרומתו הגדולה ביותר לאנושות. להשקפתו, הציוויליזציה המערבית נמצאה במצב של ריקבון לאחר שבמשך דורות נטשה את העקרונות האתיים שעליה התבססה. שווייצר האמין כי הכבוד לחיים הוא עיקרון נעלה, בדומה לחשיבתם של פרידריך ניטשה ולב טולסטוי. היו שהשוו את הפילוסופיה שלו לזו של פרנציסקוס מאסיזי, השוואה שמעולם לא התנגד לה.
רפואה
את מרבית חייו בילה שווייצר בלמברנה (הנמצאת בגבון של ימינו). לאחר שסיים את לימודי הרפואה ב-1913, עבר שווייצר ללמברנה עם אשתו כדי להקים בית חולים שיפעל לצד המחנה המיסיונרי שפעל שם. הוא טיפל באלפי אנשים, בכללם מאות חולי צרעת וקורבנות של מחלת השינה האפריקאית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 הושמו שווייצר ואשתו, שהיו אזרחים גרמנים על אדמת אפריקה, במעצר בית זמני. ב-1917 הם הועברו לצרפת, שם הוגבל חופש התנועה שלהם. את שנותיו בצרפת בילה שווייצר בלמידה אינטנסיבית כהכנה לספרו "תרבות ואתיקה", אותו פרסם ב-1923. ביולי 1918 זכה שווייצר לחירותו מחדש, והחל לעסוק ברפואה בשטרסבורג. במקביל החל להרצות על רעיונותיו, לא רק במטרה להפיץ את הפילוסופיה שלו בנושא תרבות ואתיקה, אלא גם כדי לגייס כספים לבית החולים שהקים באפריקה. ב-1924 חזר שווייצר ללמברנה, שיקם את בית החולים והמשיך לעסוק שם ברפואה. עד מהרה התגייסו רופאים נוספים למשימה, ושווייצר היה יכול לשוב לאירופה ולהמשיך את הרצאותיו באוניברסיטאות.
חייו המאוחרים
בשנים 1939–1948 נשאר שווייצר בלמברנה, היות שבשל מלחמת העולם השנייה לא היה מסוגל לעזוב לאירופה. שלוש שנים לאחר תום המלחמה שב לראשונה לאירופה, והמשיך לנוע בינה לבין אפריקה עד למותו ב-1965. החל משנת 1952 פעל שווייצר כנגד ניסויים גרעיניים ונשק גרעיני, לצידם של אלברט איינשטיין וברטרנד ראסל. בשנים 1957 ו-1958 הוא שידר ברדיו אוסלו ארבעה נאומים שהתפרסמו לאחר מכן בקובץ "שלום או מלחמה אטומית". ב-1957 היה שווייצר לאחד ממייסדי הוועדה למדיניות גרעינית שקולה. סיפור חייו של שווייצר התפרסם בסרט הצרפתי "עוד רגע, דוקטור שווייצר", בו גילם פייר פרסניי את תפקיד שווייצר עצמו, וז'אן מורו את תפקיד האחות שעבדה עמו, מארי.
על שמו רחוב בחיפה. פרס אלברט שווייצר, שהוענק בשנים 1971–2004, נקרא על שמו.
בוסטון קולג'
בוסטון קולג' (באנגלית: Boston College) היא אוניברסיטה פרטית קתולית הממוקמת בצ'סנט היל שבסמוך לעיר בוסטון במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית. האוניברסיטה נוסדה ב-1863 על ידי מסדר הישועים ולומדים בה 14,100 סטודנטים.
היסטוריה
המוסד הוקם ב-1863 על ידי מסדר הישועים במטרה לספק שירותי השכלה גבוהה לקהילת המהגרים האירים קתולים. בתחילה פעל המוסד מבניין בשכונת סאות' אנד בבוסטון ב-1909 עברה האוניברסיטה לצ'סנט היל, הסמוכה לבוסטון על שטח של כ-31 אקר. במהלך השנים הורחב שטח הקמפוס הראשי בצ'סנט היל לכ-130 אקר, בנוסף הוקמו שלוחות נוספות במדינת מסצ'וסטס: קמפוסים בניוטון ובברייטון, מרכז אקדמי בדובר ומצפה כוכבים ומעבדה בווסטון.
מבנה ארגוני
קולג'ים ובתי ספר:
ספורט
נבחרות הספורט של האוניברסיטה מתחרות ב-29 ענפים שונים. הענף הבולט הוא הוקי קרח בו זכתה נבחרת הגברים בחמש אליפויות ה-NCAA בשנים 1949, 2001, 2008, 2010, 2012. נבחרת הפוטבול זכתה באליפות ב-1940.
מרי לורה שריל
מרי לורה שריל (אנגלית: Mary Lura Sherrill; 14 ביולי 1888 - 27 באוקטובר 1968) הייתה כימאית אמריקאית, ידועה בזכות הישגיה במחקר כימי, במיוחד עבור הסינתזה של תרכובות נגד מלריה. נוסף על כך, היא ידועה בשל הוראתה באוניברסיטת 'Mount Holyoke' (מאונט הוליוק). בשנת 1947 זכתה במדליית גרוון-אולין.
ראשית חייה
שריל נולדה בסליסבורי, שבצפון קליפורניה בביתם של מיילס ושרה (בוסט) שריל. היא למדה בבתי ספר ציבוריים בצפון קליפורניה, עד שהחלה את לימודיה האקדמיים במכללה לנשים של רנדולף-מייקון, שם היא סיימה תואר ראשון בכימיה בשנת 1909. ההתעניינות שלה בכימיה התפתחה בזכות אחד מהמורים שלה בשנת הלימודים הראשונה, פרננדו מרטין ווד.
לימודים והוראה
שריל המשיכה את החינוך שלה על ידי שילוב של הוראה ומחקר. היא עבדה כעוזרת בכימיה ברנדולף-מייקון בזמן הלימודים לתואר השני בפיזיקה, שאותו קיבלה בשנת 1911. היא המשיכה ללמד ברנדולף-מייקון עד 1916.
במהלך השנה האקדמאית - 1916–1917, שריל למדה באוניברסיטת שיקגו תוכנית לדוקטורט. משנת 1917 עד שנת 1920, היא למדה באוניברסיטת שיקגו בקיץ, ולימדה בחורף. היא עבדה ברנדולף-מייקון במהלך השנים 1917-1918, ובמכללה לנשים של קרוליינה הצפונית ב - 1918–1920. מורה הרוחני היה יוליוס שטיגליץ, וממנו היא הושפעה. למחקר שלה לתוארה השני, למדה את הסינתזה של כדורי שינה, ושיטות סינתזת אסטר (סוג של תרכובת אורגנית) של חומצה סליצילית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, שטיגליץ גויס באופן פעיל ככימאי, לסיוע למאמץ המלחמתי. שריל עבדה עמיתת מחקר בשירות הלוחמה הכימי (CWS) בשנים 1920–1921. מחקרה עסק בסינתזה של גז לגרום התעטשות, והיא קיבלה פטנט על הייצור המסחרי שלה.
לאחר המלחמה, שטיגליץ המליץ על שריל לאמה פרי קאר, ראש המחלקה לכימיה ב"הר הוליוק". שריל עבדה כעוזרת מחקר בשנים 1921–1923, בעוד שסיימה את תֵזָת הדוקטורט שלה. היא קיבלה את הדוקטורט שלה מאוניברסיטת שיקגו בשנת 1923.
בבית ובעבודה ב"הר הוליוק"
המחלקה לכימיה בהר הוליוק הייתה מאורגנת כקבוצת מחקר, שבה, חברי סגל, סטודנטים לתואר שני ותואר ראשון עבדו יחד. שריל דגלה בשילוב של הוראה, מחקר וחקירה פעילים, בשל היתרונות שלה למורים ולתלמידים. קבוצת "הר הוליוק" חקרה את הספקטרוסקופיה האולטרה סגולה של מולקולות אורגניות. תרומתה של מרי שריל לקבוצה הייתה הסינתזה והטיהור של תרכובות אורגניות, כהכנה לבחינה ספקטרוסקופית. זו הייתה עבודה חיונית, אם תוצאות הניתוח היו משמעותיות. שריל עבדה בתחילה עם הספקטרוגרף - פרי, אחרי 1926 עם הספקטרוגרף - קוורץ הילגר, ולאחר 1930 עם הספקטרוגרף - פריזמה פלואוריט. מאוחר יותר, המעבדה השיגה שני ספקטרופוטומטרי בקמן.
ב - 1928–1929, לשריל הוענקה מלגה ללמוד טכניקות טיהור חדשות, שנעשה בהן שימוש בחו"ל. היא ביקרה את ז'אק אררה בבריסל ואת יוהנס דידריק ואן דר ואלס באמסטרדם. עם אררה, היא גם חקרה את הקשר בין רגעי דיפול ומבנה מולקולרי. מרי שריל גם ביקרה באירופה בשנת 1936, כשלמדה בבריסל, באוקספורד, ובאוניברסיטה של וינה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, השגת כינין לטיפול במלריה נהייתה קשה. הבנת הפעולה של תרכובות אורגניות ומציאת טיפולים אלטרנטיביים למלריה הפכו להישג חשוב של עבודה למאמץ המלחמתי. שריל ואחרים, כולל אמה פרי קאר, מרי רוט מרקורי, אלינור אנדרסון וז'אן קרופורד עבדו על הסינתזה של תרופות נגד מלריה למשרד המלחמה של המחקר והפיתוח המדעיים (OSRD).
ואסאר כרוניקל (1948) דיווח:
פרסים והצטיינויות
מתוך הכרה בעבודת המחקר ובהוראה, למרי לורה שריל, הוענקה מדליית גרוון אולין, לנשים בכימיה בשנת 1947. היא אחת משלוש נשים מקבוצת המחקר שלה באוניברסיטת "הר הוליוק", שזכו בפרס היוקרתי הזה באופן עצמאי. האחרות הם : אמה פרי קאר (1937) ולוסי וו. פיקט (1957). כמו כן היא קיבלה עם אמה פרי קאר, את פרס ג'יימס נוריס פלאק (James Flack Norris Award for Outstanding Achievement in the Teaching of Chemistry awarded), להישגים יוצא דופן בהוראה של כימיה מהסניף הצפון-מזרחי של האגודה האמריקנית לכימיה באביב, 1957. היא פרשה מהוראה ב"הר הוליוק" בשנת 1954.
מרי לורה שריל מתה ב -27 באוקטובר 1968, בנקודת השיא, צפון קרוליינה.
ניקולאי פטרוב
ביוגרפיה
הוא נולד למשפחה ממעמד הביניים ולמד באקדמיה הקיסרית לאמנויות יפות, שם למד אצל אלכסיי מרקוב וקיבל כמה מדליות כסף קטנות. בשנת 1860 הוא זכה במדליית כסף גדולה על ציורו "שלוש אגדות" מאת איוואן קרילוב. ב-1862 הוענק לו מדליית זהב על הציור שלו "חיזור אחר בת החייט", שנותרה אחת מיצירותיו המוכרות ביותר.
בשנה שלאחר מכן היה אחד מהסטודנטים לתואר שני שהשתתפו ב"מרד הארבעה עשר" - סירוב להתחרות על מדליית זהב מיוחדת לרגל 100 שנה לאקדמיה, במחאה על דבקותו המתמשכת של בית הספר במה שלדעתם היו סגנונות ושיטות הוראה מיושנות. מאוחר יותר, הם חברו יחדיו והקימו את קולקטיב "ארטל האמנים", ארגון המוקדש לקידום הריאליזם באמנויות.
בחסות הקולקטיב, הוא קיבל עבודות רבות. הוא גם היה מעורב בפרויקטים של קישוט כנסיות בקרונשטאט, אוסטרוגוז'סק, וצייר דיוקנאות של האצולה. במשך זמן מה, הוא הפעיל בית ספר משלו לציור. בשנת 1867, למרות השתתפותו במרד, האקדמיה העניקה לו תואר "אקדמי" על עבודתו, "איכר במצוקה".
בשנת 1873, הוא החל לגלות סימפטומים של שחפת. במאמץ להחזיר את בריאותו, הוא עבר לאיטליה, בילה זמן מה בלימוד יצירות המאסטרים הישנים, ויצר סצנות ז'אנר בנושאים איטלקיים. אולם האקלים באיטליה לא הצליח לשפר את מחלתו, והוא מת ממנה בשנת 1876.
הוא נקבר ב-Cimitero Acattolico ברומא, לא רחוק מחבריו הציירים הרוסים, פימן אורלוב וקארל ברולוב.
בוורלי סמית
בוורלי סמית (באנגלית: Beverly Smith; נולדה ב-16 בדצמבר 1946 בקליבלנד, אוהיו) היא פמיניסטית שחורה, פעילת בריאות נשים, סופרת, אקדמאית, תאורטיקנית ופעילה. היא גם האחות התאומה של הסופרת, מו"ל, פעילה פמיניסטית והאקדמית ברברה סמית. בוורלי סמית היא מרצה לבריאות נשים באוניברסיטת מסצ'וסטס בבוסטון.
היא הייתה אחת משלוש המחברות של הצהרת קולקטיב נהר קומבהי המפורסמת, "אחד הדיונים הנקראים ביותר בפמיניזם השחור," אשר נכתבה בשנת 1977 ומהווה בסיס תאורטי הן לפמיניזם השחור והן לפמיניזם ההצטלבותי. מאמריה על גזענות, פמיניזם, פוליטיקה של זהויות ובריאות נשים פורסמו בהרחבה בארצות הברית.
למבורגיני אורוס
למבורגיני אורוס היא מכונית ספורט במרכב קרוסאובר, בעלת ארבעה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי למבורגיני משנת 2018. היא נחשפה ב-4 בדצמבר 2017. ב-23 באפריל 2012 בתערוכת הרכב הבינלאומית של בייג'ינג הציגה למבורגיני את דגם הקונספט המקדים.
פיתוח וייצור
הייצור החל בפברואר 2018. באותה שנה יוצרו 1,000 יחידות, ובמהלך 2019 תוכננו לייצור 3,500 יחידות. לצורך כך הורחב המפעל בסנטאגה בולוניה. מחיר הרכב עומד על 157,800 לירה שטרלינג / 200,000 דולר (דגם בסיסי, שנת 2019). ביולי 2020 הכריזה החברה על היחידה ה-10,000 של האורוס.
מפרט טכני
האורוס משווקת עם יחידת הנעה אחת.
למבורגיני אורוס פרפורמנטה
למבורגיני אורוס פרפורמנטה היא גרסת הביצועים הגבוהים לאורוס הרגילה שנחשפה ב-20 באוגוסט 2022. גרסה זו כוללת עיצוב ספורטיבי ואגרסיבי, הנמכת מרכב ב-20 מ"מ, תא הנוסעים עשוי ברובו מאלקנטרה כהה במקום עור לצד גימור בקרבון מט חשוף. גלגל ההגה מחובר למערכת היגוי אחורית עם תגובה מהירה יותר לשיפור חדות הניהוג.
בתחום ההנעה מותקן אותו מנוע 4.0 ליטר V8 טוויו-טורבו כמו בשאר גרסאות האורוס אך בגרסה משופרת במעט עם הספק מרבי של 666 כ"ס ומומנט מרבי של 86.6 קג"מ, תוספת של 16 כ"ס לעומת האורוס הרגילה כאשר המומנט המרבי נותר ללא שינוי. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש של 3.3 שניות ומהירות מרבית של 306 קמ"ש, זאת לעומת 3.6 שניות באורוס הרגילה.
הערות שוליים
קט:מכוניות ספורט
Spoiler
Spoiler (בעברית: ספוילר) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הספרדייה איתנה. אלבום הבכורה יצא לאור ב-7 ביוני 2019, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים: "Nada Sale Mal", Con la Miel en los Labios ו-"Me Quedo".
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים שבספרד.
רקע והפקה
לאחר שהוציאה את מיני-אלבום הבכורה שלה Tráiler, בשנת 2018 הוחלט כי איתנה תקליט את אלבום הבכורה שלה. הסינגל הראשון מתוכו "Nada Sale Mal" יצא לאור כבר ב-17 במאי 2019. איגוד תעשיית ההקלטות הספרדי העניק לשיר את תואר הזהב הלטיני, על מכירות של למעלה מ-20,000 עותקים במדינה.
בהמשך, הוציאה שני סינגלים נוספים על מנת לעזור בקידום של האלבום. בנוסף לכך, הוא קיבל מועמדות בטקס פרסי גראמי הלטיני ה-21.
רוברט ברנרד אנדרסון
רוברט ברנרד אנדרסון (באנגלית: Robert Bernard Anderson; 4 ביוני 1910 – 14 באוגוסט 1989) היה פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי. מפברואר 1953 ועד מרץ 1954 הוא כיהן כמזכיר הצי של ארצות הברית ובין השנים 1957–1961 כמזכיר האוצר של ארצות הברית, בשני התפקידים בממשלו של נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאור, שהוא היה אחד מאנשי אמונו הקרובים. שנתיים לפני מותו ממחלת הסרטן נשלל רישיון עריכת הדין שלו בשל פעולות בנקאיות בלתי חוקיות והעלמת מס.
ראשית חייו
רוברט אנדרסון נולד בברלסון, טקסס לרוברט לי אנדרסון ולאליזבת הסקיו "ליזי" אנדרסון. קודם לתחילת לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת טקסס באוסטין, הוא שימש כמורה בבית ספר תיכון, ואת לימודיו באוניברסיטה הוא סיים ב-1932. לאחר מכן הוא היה מעורב בפעילות פוליטית, ממשלתית, משפטית ועסקית בטקסס.
פעילות בטקסס
זמן קצר לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה התמנה אנדרסון כעוזר התובע הכללי של טקסס ובתפקיד זה הוא שימש בין השנים 1933–1934. לאחר מכן הוא היה לנציב המס של המדינה.
בשנים 1939–1940 החל אנדרסון בפעילות עסקית במגזר הפרטי. יחד עם שני שותפים הוא רכש את תחנת הרדיו KTBC שבאוסטין מידי חברת השידור של טקסס. בשל אי יכולתם לקבל אישור מרשות התקשורת הפדרלית להגביר את עוצמת השידור של התחנה, הם מכרו אותה בתחילת 1943 לליידי בירד ג'ונסון, שהייתה רעייתו של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ולימים סנאטור ונשיא ארצות הברית, לינדון ג'ונסון.
בממשל הפדרלי
במרץ 1953 מינה הנשיא החדש דווייט אייזנהאור את אנדרסון כמזכיר הצי בממשלו. במהלך כהונתו בתפקיד זה הוא שם קץ לשרידים האחרונים של ההפרדה הגזעית בצי וקידם את התפתחותו הטכנולוגית והמקצועית של הצי שהייתה דרושה לאסטרטגיית ההגנה הגמישה. במאי 1954 סיים אנדרסון את כהונתו כמזכיר הצי כדי להתמנות כסגן מזכיר ההגנה. ב-1955 הוענקה לו מדליית החירות. בין השנים 1957–1961 הוא כיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית.
הנשיא אייזנהאור התרשם עמוקות מיכולותיו של אנדרסון, בהאמינו שהוא יהיה מסוגל גם לכהן כנשיא בעצמו. כאשר התמודד אייזנהאור בבחירות לנשיאות של 1956 הוא נקב בשמו של אנדרסון כאחת מההעדפות הראשונות שלו כשותף למירוץ אם סגן הנשיא ריצ'רד ניקסון היה מקבל את הצעתו של אייזנהאור לוותר על סגנות הנשיא ולהתמנות כמזכיר ההגנה. בכל אופן, ניקסון העדיף להתמודד שוב על סגנות הנשיא. עם התקרב מערכת הבחירות של 1960 הכיר אייזנהאור בכך שניקסון ללא ספק יזכה במועמדות המפלגה הרפובליקנית, אך בשיחות פרטיות הוא לחץ על אנדרסון להתמודד בבחירות המקדימות מול ניקסון, אך אנדרסון דחה את ההצעה. כאשר ניצח ניקסון בבחירות המקדימות הציע אייזנהאור שהוא יבחר באנדרסון כשותפו למירוץ, אך ניקסון בחר תחת זאת בהנרי קבוט לודג' הבן.
אייזנהאור אמר שאנדרסון "הוא איש מוכשר כפי שאני מכירו והוא יהיה נשיא נהדר".
ב-1959, כמזכיר האוצר, תמך אנדרסון בהקמו של האיגוד הבינלאומי לפיתוח לאחר ששוכנע לעשות כן על ידי הסנאטור ההדמוקרטי מאוקלהומה מייק מונרוני.
שובו לעסקים
לאחר סיום כהונתו בממשל הפדרלי, שב אנדרסון לפעילות עסקית בהשקעות ובבנקאות. במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 הוא מילא מספר שליחויות דיפלומטיות בשמו של הנשיא לינדון ג'ונסון, כולל נסיעות רבות לקהיר לצורך היוועדות עם נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967.
אנדרסון החזיק בבעלותו קבוצה עסקית שנקראה על שמו, במסגרתה הוא ניהל אינטרסים עסקיים במספר מיזמים בינלאומיים. הוא היה דירקטור בחברת הנדל"ן ההונג קונגית Hong Kong Resort Company. בשותפות עם מייסד חברת KHR, אדוארד וונג וינג צ'ונג, הוא השקיע בהקמת קזינו.
סיום הקריירה של אנדרסון עמד בסימן של בריאות לקויה ושל מעשי שחיתות. מספר פעמים הוא התאשפז עקב אלכוהוליזם. הוא הפעיל באופן בלתי חוקי בנק שבסיסו היה באנגווילה והפעיל סניף של הבנק בניו יורק בניגוד לחוק. הבנק רשם הפסדים של 4.4 מיליון דולר וכמה מהמשקיעים איבדו את חסכונותיהם באמצע שנות ה-80, כולל מפיקת התקליטים אתל גבריאל. הבנק גם ביצע הלבנת הון בסכומים גדולים עבור סוחרי סמים. ב-1987 הודה אנדרסון באשמה על הפרה פלילית של חוקי הבנקאות ובהשתמטות ממס ונדון למאסר. בית המשפט העליון של מדינת ניו יורק, כשדן בשלילת רישיון עריכת הדין של אנדרסון, תיאר את שלילת רישיונו "כמקרה עצוב, אך אנו סבורים שהוא סוף נחוץ לקריירה של מי שששיפוט לקוי ושחיתות העיבו על השירות שהעניק לארצו במשרות הבכירות כמזכיר האוצר, מזכיר הצי ושגריר מיוחד לפנמה במהלך הדיונים על תעלת פנמה".
רוברט אנדרסון נפטר ב-14 באוגוסט 1989 מסרטן הוושט בעקבות ניתוח שעבר בניו יורק. הוא נטמן בבית הקברות רוז היל שבקליברן, טקסס.
מקפניה
מקפניה (שם מדעי: Makapania) הוא סוג נכחד של מעלה גירה מקבוצת היעלים שחי בתקופת הפליוקן עד הפליסטוקן שלפני 3 עד 1 מיליון שנה מזמננו, בדרומה ובמזרחה של אפריקה. סוג זה הוגדר ב-1957 והוא כולל מין יחיד - Makapania broomi. הממצאים התגלו במספר אזורים, רבים מהם בדרום אפריקה בהם גם במקאפנסחאט.
המקפניה היה דומה לכבש מודרני, אך גדול יותר עם משקל ממוצע של 263 קילוגרם, והוא היה בעל מפתח קרניים עבות מאוד בדומה לפרים. מבנה שיניו התאים הן לאכילת עלים והן לרעייה של עשבים בסוואנה הפתוחה בקרבת מקורות מים. הוא כנראה חי בעדרים והתגונן בעזרת קרניו הגדולות.
יעל זה בעל קשר לכבש המושק המודרני והוא כנראה שייך לקבוצה כבשי שור, שרובה התקיימה בתנאים קרים יותר וגידלו פרווה עבה. כמותו הם מזוהים בקרניהם העבות השונות מאלה של שאר היעלים.
קהילת הסטודנטים הקתולים מינסטר
קהילת הסטודנטים הקתולים מינסטר (בגרמנית: KSHG - Katholische Studierenden- und Hochschulgemeinde Münster) היא קהילת הסטודנטים השייכת לדיוקסיה של מינסטר שבגרמניה. בראש הקהילה עומד איש דת, אך הקהילה מתנהלת בצורה דמוקרטית. ההחלטות עוברות בוועד הקהילה אשר מונה 25 חברים. 18 מהם סטודנטים אשר ממלאים את תפקידם בהתנדבות ו-7 עובדי כנסייה.
הצוות מונה מספר תאולוגים, בהם כומר נוסף, מוזיקאים, כלכלנים ועובדים סוציאליים.
הקהילת מתכנסת לתפילות בשתי הכנסיות שלה. בתחילת כל סמסטר ובסופו נערכת תפילה בקתדרלה של מינסטר, אליה מגיעים כ-1000 סטודנטים.
בקהילה חוגי עבודה רבים כגון "כלכלה וחברה" או "מדע ואמונה".
ועד הקהילה מארגן לסטודנטים אירועים, הרצאות ומופעים, וכן מסיבות ענק לקהל הסטודנטים. בנוסף, מארגן הוועד טיולים, שאמורים להכיל תוכנית למודית או בעלת נטייה דתית-רוחנית. היעדים האחרונים היו ישראל וגאנה, שתי מדינות איתן מקיימת הכנסייה קשרים הדוקים.
אחת ממטרותיה של הקהילה היא להוות אוזן קשבת לסטודנטים הזרים ולתמוך בהם כספית ונפשית.
הקשר עם ישראל
לקהילה קשרים הדוקים עם ארץ ישראל והיהדות. חזן העיר מינסטר הוא אורח קבע בחוג הבין-דתי של הקהילה. במסעותיה לארץ הקודש מנסה הקהילה להישאר במגע עם ועד הסטודנטים של המכללה בראשון לציון, העיר התאומה של מינסטר.
המרכז הראשי להתראה מפני מתקפת טילים
המרכז הראשי להתראה מפני מתקפת טילים (ברוסית: Главный центр предупреждения о ракетном нападении) הוא מרכז השליטה במערכות ההתראה על טילים סובייטים ורוסיים. ממוקם בסמוך לכפר טימונובו מחוז המשנה סולנצ'וגורסק, במחוז מוסקבה (בסיס: סולנצ'נוגורסק-7, היחידה הצבאית 26302).
קהילת הסטודנטים הקתולים מינסטר
הקשר עם ישראל
ה-KSHG היא אחת מקהילות הסטודנטים הגדולות ביותר בגרמניה וכפי הנראה מהמאורגנות והממומנות ביותר. היא מחפשת את הקשר עם ישראל ומהווה כתובת חשובה לסטודנטים ישראלים בגרמניה או ישראלים שמחפשים את הקשר הגרמני.
המרכז הראשי להתראה מפני מתקפת טילים
המרכז מקבל מידע מקווי תקשורת מיוחדים עם אמינות גבוהה מהרדארים המזהירים המוקדמים ברחבי הארץ, כמו גם ממסלולי אובייקטים מהחלל. המרכז מנתח מידע זה כדי לאתר התקפות של טילים בליסטיים בין יבשתיים. בהתבסס על תוצאות הניתוח, המרכז מאתר את יעד המתקפה ומפעיל את מערכת ההגנה מפני טילים בסמכות המפקד הראשי להחליט על מתקפת תגובה.
כפוף לארמייה ה-15 של חיל החלל.
היסטוריה
בניית המרכז החלה בשנת 1965 במקביל לקליטת שני מכ"מים של Dnester -M באולנגורסק ובסקרונדה. ב-15 בפברואר 1971 נכנסה רשמית לפעילה כאשר הצליחה לעקוב אחר שיגור טילים מצוללות נאט"ו בים הנורווגי והצפוני.
המערכת מתרחבת ומשתפרת כל העת. בשנת 1973, עוד שני מערכות נקלטו ומאז 1974 חודשו תחנות המכ"ם. בשנת 1978 חוברה מערכת ההתרעה קרוקוס, בשנת 1982 - מערכת הלוויין אוקו ובשנים 1984–1985 נכנסו לתפקיד שני מכ"מים מדגם דריאל מהדור השני (פצ'ורה, קוטקאשן) וכיסו את האזורים הצפוניים והדרומיים של המדינה.
לאחר קריסת ברית המועצות הוחלפו האובייקטים שנמצאים בשטחי חבר המדינות בתחנות ממשפחת וורונז' החדשה שנמצאות רק בשטח הפדרציה הרוסית.
די ג'יי דרמה
טיירי סינק סימונס (באנגלית: Tyree Cinque Simmons; נולד ב-22 באפריל 1978), הידוע בשם הבמה די ג'יי דרמה (DJ Drama), הוא תקליטן ומנהל מוזיקלי אמריקאי.
ביוגרפיה
טיירי סימונס נולד וגדל בפילדלפיה שבפנסילבניה. בגיל 13, אחותו לקחה אותו לניו יורק, שם רכש את המיקסטייפ הראשון שלו. הוא החל לעבוד על מיקסטייפים משלו זמן קצר לאחר מכן, בהם מיקסטייפ הנקרא Iladelph בו אירח אמנים כמו בלאק ת'אוט, דייס ראו, מאליק בי ואחרים. בנוסף, החל להתעסק בתיקלוט.
בשנת 2003 הקים את הלייבל "אפיליאייטס מיוזיק גרופ" ביחד עם דון קאנון ודי ג'יי סנס. הלייבל הפיץ את סדרת המיקסטייפים של די ג'יי דרמה, Gangsta Grillz, שזכתה בתחילה להצלחה בזכות Down With the King של טי. איי. משנת 2004 ו-Trap or Die של ג'יזי משנת 2005. בנוסף, ב-2005, דרמה הפיק והנחה את המיקסטייפ של ליל ויין, The Dedication, שקדם לסדרה ארוכה של מיקסטייפים בשם Dedication. המיקסטייפ השני בסדרה, Dedication 2, יצא במאי 2006, נכנס למצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ ותואר על ידי הניו יורק טיימס כ"אחד מ-10 התקליטים הטובים ב-2006".
בדצמבר 2007 יצא אלבום הבכורה הרשמי של די ג'יי דרמה, Gangsta Grillz: The Album, בהוצאת חברות התקליטים גראנד האסטל ואטלנטיק רקורדס. האלבום הגיע בשיאו למקום ה-26 במצעד הבילבורד 200. במאי 2009 הוציא די ג'יי דרמה את אלבום ההמשך, Gangsta Grillz: The Album (Vol. 2), שהגיע גם הוא למקום ה-26 במצעד.
באוקטובר 2011 הוציא די ג'יי דרמה את אלבומו השלישי, Third Power. מתוך האלבום יצא הסינגל "Oh My" בהשתתפות פאבולוס, ויז קאליפה ורוסקו דאש שנכנס למקום ה-95 במצעד הבילבורד הוט 100. האלבום עצמו הגיע למקום ה-42 במצעד הבילבורד 200. בשנת 2012 יצא אלבומו הרביעי, Quality Street Music. האלבום זכה להצלחה מסחרית במצעדים והגיע למקום ה-15 במצעד הבילבורד 200. מתוך האלבום הצליח במיוחד הסינגל "My Moment" בהשתתפות 2 צ'יינז, מיק מיל וג'רמי, שהגיע למקום ה-16 במצעד שירי הראפ של בילבורד.
ב-2015, די ג'יי דרמה ודון קאנון הקימו את חברת התקליטים Generation Now, כחברת-בת של אטלנטיק רקורדס. אחד מהאמנים הראשונים שהוחתמו בה הוא הראפר ליל עוזי ורט. ביולי 2016, דרמה הוציא את האלבום החמישי שלו, Quality Street Music 2, מתוכו זכה להצלחה הסינגל "Wishing" בהשתתפות כריס בראון, סקים וליקווין.
ב-2021, דרמה קריין את אלבומו של טיילר, דה קריאייטור, Call Me If You Get Lost, וזכה לקרדיט כאורח בשיר הראשון, "Sir Baudelaire". האלבום הושפע מסדרת המיקסטייפים Gangsta Grillz של דרמה. במרץ 2022 יצא מיקסטייפ נוסף בסדרת Gangsta Grillz, הנקרא D-Day: A Gangsta Grillz Mixtape, שיתוף פעולה של דרמה עם דרימוויל וג'יי קול.
יינדז'יך טרפישובסקי
קריירת אימון
ביולי 2011 מונה טרפישובסקי למאמן Horní Měcholupy מהליגה הצ'כית הרביעית, ובתום העונה העלה אותה לליגה השלישית.
ביוני 2013 מונה למאמן ויקטוריה ז'יז'קוב מהליגה השנייה.
ביולי 2015 הצטרף לסלובן ליברץ מליגת העל הצ'כית, ובשתי העונות וחצי שאימן אותה - הגיעה הקבוצה למקומות השלישי והתשיעי.