cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sold Out בלב
רקע
ב-7 ביוני 2023 חשף העיתונאי גיל משעלי את הפרויקט המוזיקלי הבא של הזמרת. ב-3 ביולי פרסמה בחשבון האינסטגרם שלה את שם המיני-אלבום ואת תאריך יציאתו. בנוסף, חשפה כי סבתה סוזן נפטרה כמה שעות לפני הפרסום, ולכן היא מקדישה את הוצאתו לה. על מנת לקדמו הוציאה ב-27 ביוני את הסינגל המוביל מתוכו, "אהובי".
הרכב
בוחבוט מתארת את האלבום כבעל כיוון מוזיקלי יותר ים תיכוני ומזרחי, המשלב סאונד ששמעה בבית בילדותה.
מנקין לבן-זקן
מנקין לבן-זקן (שם מדעי: Manacus manacus) הוא מין של ציפור ממשפחת המנקיניים אשר חי באמריקה הדרומית מקולומביה, ונצואלה וטרינידד ודרומה עד ברזיל, בוליביה וצפון ארגנטינה.
תיאור
המנקין הוא עוף קטן באורך 10.7 סנטימטרים ומשקל של 16.5 גרם בקירוב. הוא בעל רגליים כתומות וכסות נוצות לבנות אצל הזכרים, כאשר הכיפה הזנב והכנפיים שחורים וכך גם העיניים והמקור בעוד צבע הנקבות הדהויות ירקרק-מנומר, דומות מאוד למין מנקין זהוב-ראש.
הזכרים ידועים בניפוח ציצות הצוואר הרחבות שלהם בעת החיזור בזירות עם זכרים אחרים, מה שנראה מהצד כמו זקן לבן ונתן למין את שמו.
המנקינים חיים ביערות גשם, מטעים וביערות משניים. הם נפוצים ביותר סביב אגן האמזונאס, כאשר הם נעדרים רק מנהר פורוס שבדרום-מערב המדינה אמזונאס שבברזיל. הם פעילי יום הניזונים מפירות וחרקים בין הענפים הנמוכים והבינוניים ומקננים באותו אזור.
תפוצת המנקין רחבה בטבע אך כי הוא עלול להיפגע מבירוא יערות בעתיד.
טימותי גראנדרוס
טימותי גרנאדרוס ג'וניור (באנגלית: Timothy Granaderos Jr; נולד ב-9 בספטמבר 1986) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי. הוא ידוע בתפקידו בתור מונטגומרי דה לה קרוז בסדרת הדרמה "13 סיבות" של נטפליקס.
ביוגרפיה
גרנאדרוס נולד ביפסילנטי במישיגן וגדל בפורטאז', מישיגן. מאוחר יותר הוא עבר ללוס אנג'לס כדי לעסוק בדוגמנות ומשחק. גרנאדרוס הוא חצי פיליפיני.
גרנאדרוס סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ולאחר מכן למד לתואר ראשון בשיווק ופרסום באוניברסיטת מישיגן סטייט, שם שיחק גם בנבחרת הכדורגל של מדינת מישיגן.
יחסי הממלכה המאוחדת–רואנדה
יחסי הממלכה המאוחדת–רואנדה הם היחסים בין הממלכה המאוחדת לבין רואנדה.
טימותי גראנדרוס
משחק
לפני שהחל את קריירת המשחק שלו, עבד כעוזר הפקה בסרט הקצר "מחויב".
יחסי הממלכה המאוחדת–רואנדה
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1962, לאחר שרואנדה קיבלה את עצמאותה מבלגיה. בעקבות רצח העם ב-1994 בו נרצחו 800,000 בני שבט הטוטסי, בריטניה תרמה מיליונים לסיוע לפיתוח ורואנדה הגיבה בשיעורי צמיחה כלכליים מרשימים. בריטניה השעתה זמנית את התמיכה התקציבית הישירה ברואנדה בשנת 2012, בעקבות הטענות של קבוצת מומחים באו"ם כי רואנדה מממנת את המיליציה M23 הנשלטת על ידי הטוטסי במלחמה במזרח. בריטניה היא התורמת הדו-צדדית הגדולה ביותר ברואנדה התורמת 66 מיליון ליש"ט בשנה לסיוע לרואנדה. בריטניה היא התורמת הדו-צדדית הגדולה ביותר ברואנדה ותורמת 66 מיליון ליש"ט בשנה לסיוע לרואנדה.
טימותי גראנדרוס
משחק
בשנים 2016–2018 הוא שיחק את אש פרנקלין בשלוש העונות של סדרת האינטרנט, "T@gged"
יחסי הממלכה המאוחדת–רואנדה
יחסים כלכליים
סחר הסחורות הדו-צדדי בין בריטניה לרואנדה עלה על 21 מיליון ליש"ט בשנת 2014 לעומת 10 מיליון ליש"ט בשנת 2012. היצוא לבריטניה לרואנדה, הכולל בעיקר מכונות ותרופות, הסתכם ב-15 מיליון ליש"ט. ברואנדה רשומים כ-150 חברות בריטיות. בריטניה היא המשקיעה הגדולה ביותר בתחום התה ברואנדה.
טימותי גראנדרוס
משחק
גרנאדרוס נבחן לסדרת הטלוויזיה "13 סיבות" בנטפליקס, במקור לתפקידם של ג'סטין פולי, טוני פדילה וג'ף אטקינס לפני שלוהק לתפקיד של מונטגומרי דה לה קרוז.
דוגמנות
בשנת 2019 דגמן עבוד חברת הביגוד Hnly. גראנדרוס מיוצג על ידי סוכנות הדוגמנים One Management.
אמא פולנייה
אמא פולנייה (המונח ידוע בתרבויות אחרות כאמא יהודייה) היא דמות סטריאוטיפית, אשר השימוש בה נפוץ במיוחד בקרב קומיקאים וסופרים ממוצא יהודי כאשר הם נוהגים לתאר את מערכות היחסים שלהם עם אמהותיהם, בין אם הדמות המוקצנת אותה הם מתארים אמיתית ובין אם היא בדיונית. מדובר באחד מהסטריאוטיפים היהודיים המוכרים ביותר.
הסטריאוטיפ הוא בדרך כלל של אם מגוננת, דאגנית, מניפולטיבית, שתלטנית, אשר מתעקשת להתערב בחיי ילדיה גם זמן רב לאחר שהתבגרו.
התכונות המיוחסות בסטריאוטיפ העברי לאמא פולנייה מיוחסות באנגלית ובצרפתית לאם היהודייה, בלי קשר לעדתה.
תכונות אופי עיקריות
תכונות אופי המיוחסות לדמות האמא הפולנייה הסטריאוטיפית:
ג'ייקוב גימפל
ג'ייקוב (יעקב) גימפל (באנגלית: Jakob Gimpel; 16 באפריל 1906 - 12 במרץ 1989) היה פסנתרן ומחנך יהודי-פולני.
חייו
ג'ייקוב גימפל נולד בלבוב (אז בגליציה הפולנית, חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית, וכיום באוקראינה). אחיו הצעיר של גימפל, ברוניסלב, היה כנר קונצרטים ידוע-שם, ואחיו הבכור, קארול גימפל, היה פסנתרן ומנצח.
גימפל החל את לימודי הפסנתר אצל אביו, אדולף, והמשיך אותם אצל קורנליה טארנובסקה ואדוארד שטוירמן. תאוריית המוזיקה למד אצל אלבן ברג. הופעתו הראשונה הייתה בווינה ב-1923, עם תזמורת הקונצרטחבאו בניצוח פייר מונטה. הוא ניגן את הקונצ'רטו השני לפסנתר של סרגיי רחמנינוב.
גימפל יצא למסעות קונצרטים עם הכנרים ברוניסלב הוברמן, אריקה מוריני ונתן מילשטיין ועם אחיו, ברוניסלב גימפל. בשנת 1937 עזר להוברמן לייסד את התזמורת הסימפונית הארץ-ישראלית, כיום התזמורת הפילהרמונית הישראלית. בשנת 1938 היגר גימפל לארצות הברית, שם ישב תחילה בניו יורק ובהמשך בלוס אנג'לס.
לאורך הקריירה שלו הופיע גימפל גם בסרטי קולנוע, בהם "אורות הגז" (1944), Possessed, "מכתב מאישה אלמונית" (1948) (על פי הנובלה של שטפן צווייג), Strange Fascination, "סיפור שלוש אהבות", ו"ואלס מפיסטו". כן הקליט גימפל לשני סרטים מצוירים קלאסיים,  Rhapsody Rabbit והסרטון זוכה פרס האקדמיה מסדרת "טום וג'רי", Johann Mouse.
גימפל היה אחד מראשוני האמנים האירופאים-אמריקאים שחזרו לאירופה אחרי מלחמת העולם השנייה; הוא ניגן במאות קונצרטים בגרמניה המערבית בשנת 1954. משנת 1971 עד 1986 כיהן גימפל כפרופסור הבית באוניברסיטת נורת'רידג' בקליפורניה.
ב-9 במאי 1979 נועד גימפל להופיע בלוס אנג'לס ברסיטל משותף עם אחיו, ברוניסלב גימפל. ברוניסלב מת באופן פתאומי ימים ספורים לפני הרסיטל וג'ייקוב ניגן רסיטל סולו לזכר אחיו.
ברוניסלב גימפל
ברוניסלב גימפל (באנגלית: Bronislav Gimpel; 29 בינואר 1911 - 1 במאי 1979) היה כנר ומורה פולני אמריקאי ממוצא יהודי.
אחיו הבכור, ג'ייקוב גימפל, היה פסנתרן קונצרטים ידוע-שם, שהקליט גם מוזיקה לסרטי קולנוע.
לימודים וראשית הקריירה
ברוניסלב גימפל נולד בלבוב, אז בממלכת גליציה של הקיסרות האוסטרו-הונגרית (כיום אוקראינה). החל לנגן בפסנתר ובכינור בגיל חמש, בהדרכת אביו. בגיל שמונה החל ללמוד אצל מוריץ וולפשטאהל בקונסרבטוריון של לבוב. משנת 1922 המשיך בלימודיו אצל רוברט פולאק בקונסרבטוריון של וינה. בגיל ארבע-עשרה ניגן את הקונצ'רטו של קרל גולדמארק עם הפילהרמונית של וינה. כעבור שנה נחל שורה של הצלחות בקנה מידה היסטורי במסע הופעות ממושך, בו ניגן בין השאר לפני ויקטור עמנואל השלישי, מלך איטליה ולפני האפיפיור פיוס האחד עשר. גימפל הוזמן לנגן בכינור גוארנרי המפורסם של פגניני ליד קברו של הווירטואוז האגדי. לאחר מסע זה באו מסעות קונצרטים לדרום אמריקה ולאירופה. ב-1930 למד בבית הספר הגבוה למוזיקה של ברלין אצל פרופסור קרל פלש. בשנת 1935 זכה בפרס ראשון בתחרות הכינור על שם הנריק וייניאבסקי. בשנים הבאות טיפח קריירה כסולן ובמקביל ניגן ככנר ראשי בקניגסברג ובגטבורג.
המעבר לארצות הברית
גימפל היגר לארצות הברית בשנת 1937. בראשית מלחמת העולם השנייה הגיע ללוס אנג'לס ולתפקיד הכנר הראשי בפילהרמונית של לוס אנג'לס. אחרי שירות בצבא האמריקאי משנת 1942 עד סוף המלחמה, חזר גימפל לקריירה סולנית באירופה, שהנחילה לו כבעבר שבחים והוקרה. גימפל הקים את תזמורת הנוער של הוליווד וניצח עליה. היה חבר ברביעיית הפסנתר "ידידי המוזיקה החדשים" ובשנים 1950-56 ניגן ב"שלישיית הפסנתר מאנס". בשנים 1959 עד 1961 ניהל כיתת אמן בקארלסרוהה. בשנת 1962 הקים עם ולדיסלב שפילמן את "חמישיית הפסנתר הוורשאית" והיה הכנר הראשון בה עד 1967. כן היה כנר ראשון ב"רביעיית האמנים האמריקאית" וברביעיית המיתרים של ניו אינגלנד. טכניקת הנגינה של גימפל הצטיינה בתנופה, משוחררת ונטולת מאמץ. פרשנותיותיו היו סמכותיות. בתקופה מסוימת בקריירה שלו ניגן קונצ'רטי רחבי-יריעה, כמו הקונצ'רטו לכינור של בטהובן ושל פליקס מנדלסון ללא מנצח.
הקלטות
גימפל הרבה להקליט ותקליטיו מקיפים את רוב הרפרטואר הסולני והקאמרי לכינור. בעיקר בולט בין הקלטותיו אלבום של יצירות הסולו לכינור של יוהאן סבסטיאן באך.
משרות הוראה
ב-1967 התמנה גימפל למשרת פרופסור באוניברסיטת קונטיקט. משנת 1973 כיהן כפרופסור בקולג' המלכותי למוזיקה במנצ'סטר שבאנגליה. בתקופה זו חידש את הופעותיו כסולן בקונצרטים באירופה, ארצות הברית ודרום-אמריקה.
גימפל מת בלוס אנג'לס.
אליפות גרמניה בכדורגל 1920
אליפות גרמניה בכדורגל 1920 הייתה העונה ה-13 של התחרות. זו הייתה התחרות הראשונה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
מנצחות תחרויות אזוריות היו זכאיות להשתתף בתחרות.
נירנברג זכתה באליפות. הייתה זו זכייתה הראשונה בתואר בתולדות המועדון.
ארגון האליפות
אלוף של העונה הקודמת קיבל זכות להשתתף בתחרות. בנוסף לכך, לתחרות העפילו מנצחי תחרויות אזוריות:
כדורגלנים מצטיינים
מספר כדורגלנים כבשו 4 שערים וזכו בתואר מלך השערים של התחרות:
המצור על ורשה
המצור על ורשה (בפולנית: Obrona Warszawy; ההגנה על ורשה) נמשך בין 8 ל-28 בספטמבר 1939 והביא לכיבוש ורשה, בירת הרפובליקה הפולנית השנייה בידי הורמאכט, צבא גרמניה הנאצית במסגרת פלישת גרמניה הנאצית לפולין. במהלך המצור נהרגו 18,000 אזרחים, נשבו' ונהרגו 140,000 חיילים פולנים ונהרגו 7,500 חיילים גרמנים, בהם היה גנרל-אוברסט, ורנר פון פריטש. העיר ורשה נהרסה לגמרי מחוסר אספקה, הפצצות טקטיות ועוד.
רקע
יחסי גרמניה–פולין החלו להתדרדר מאז עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה והקמת הרייך השלישי. גרמניה תחת אדולף היטלר התקדמה למדיניות יותר ויותר אגרסיבית עם השנים שהביאה לאנשלוס; סיפוח הרפובליקה האוסטרית הראשונה ומאוחר יותר לסיפוח חבל הסודטים ומאוחר יותר צ'כוסלובקיה כולה. פולין, מאז מות יוזף פילסודסקי בשנת 1935, הונהגה בידי טריומווירט שכלל את אדוורד רידז-שמיגלי, איגנצי מושצ'יצקי ויוזף בק.
בליל 31 באוגוסט כוחות אס אס זייפו את ההתקפה על תחנת הרדיו בגלייביץ אשר שימשה כתירוץ לפלישת גרמניה הנאצית לפולין ביום למחרת, ובכך החלה את מלחמת העולם השנייה באירופה. הוורמאכט, אשר השתמש באסטרטגיה צבאית של מלחמת בזק (בליצקריג) התקדם במהירות לתוך אדמת פולין. פער טכנולוגי לטובת הגרמנים וכאוס אזרחי בתוך פולין, בין לבין הודות להפצצות טקטיות על ערים פולניות תרמו לכיבוש הגרמני של מערב פולין והורמאכט התקדם במהירות לעבר הבירה הפולנית, ורשה.
הקרב על העיר
ב-8 בספטמבר חיילים גרמנים התקרבו לפרברי ורשה, וממשלת פולין תחת נשיא פולין, איגנצי מושצ'יצקי, התפנתה ללובלין במזרח. הכוחות הגרמנים עם הזמן כיתרו את ורשה והטילו מצור שכלל 175,000 חיילים גרמנים. הכוחות הפולנים בעיר כללו 124,000 חיילים ואלפי מתנדבים.
כיתור ומצור
הכוחות הגרמנים קטעו את קווי האספקה אל ורשה ותושבי העיר לא יכלו לשתות עוד מים נקיים מהתשתיות העירוניות. במטרה להביא לכאוס אזרחי הלופטוואפה, חיל האוויר הגרמני, החל בסדרה ממושכת של הפצצות אוויריות טקטיות על העיר שפגע במרכזי ההנהגה, בתי האזרחים, תשתיות, מוזיאונים ועוד. הטירה המלכותית בוורשה, מקום מושבם הרשמי של מלכי פולין לשעבר, הופצצה והושמדה. ב-17 בספטמבר כבשו חיילים גרמנים את קוטנו ממערב לוורשה. ממזרח לורשה, הקורפוס הממונע ה-19 תחת פיקודו של היינץ גודריאן מקבוצת ארמיות צפון יצר קשר עם הקורפוס ה-21 מקבוצת ארמיות דרום, והחלה התקדמות אל עבר ברסט-ליטובסק. באותו יום הכריז בהמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות יוסיף סטלין שממשלת פולין כבר אינה קיימת, ולכן כל האמנות בין שתי המדינות אינן תקפות יותר; חיילים סובייטים זרמו מעבר לגבול והחלו את פלישת ברית המועצות לפולין, לכאורה כדי להגן על האינטרסים של המיעוטים האוקראינים והבלארוסים בפולין מפני תוקפנות גרמנית פוטנציאלית.
כניעה
יהדות פולין בורשה הועברו לגטאות שהחלו להיבנות בשטחים הפולנים הכבושים, בהם גטו ורשה, הגדול בגטאות הפולנים אשר הוקם כבר באוקטובר 1939, לפני הסדרת השטחים הכבושים בין ברית המועצות, גרמניה נאצית והגנרלגוברנמן, אזור חסות גרמנית שלא סופח רשמית לתוך גרמניה. ורשה עצמה נהרסה כליל ורק לאחר המלחמה, עם הקמת הרפובליקה העממית הפולנית, החלה בנייה מחדש ושיקום של העיר בסך מיליארדי דולרים.
פרס לורנס אוליבייה להפקה המחודשת הטובה ביותר
פרס לורנס אוליבייה להפקה מחודשת הטובה ביותר הוא פרס שנתי המוענק על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטרון הבריטי המסחרי. הפרס נוסד בשנת 1976 בשם פרסי איגוד תיאטרון הווסט אנד ושמו הוחלף ב-1984 לכבודו של השחקן האנגלי לורד אוליבייה.
הפרס הוענק לראשונה ב-1991 והופסק זמנית ב-1996. ב-2003 חודש מתן הפרס.
דמיטרי סניאבין
דמיטרי סניאבין (ברוסית: Дмитрий Николаевич Сенявин; 17 באוגוסט 1763 - 17 באפריל 1831) היה אדמירל רוסי, שלחם במלחמות של רוסיה עם האימפריה העות'מאנית וצרפת.
ביוגרפיה
סניאבין נולד בכפר במחוז קלוגה במשפחת אצילים שהיו קשורים עם הצי הרוסי. אביו היה מושל של קרונשטאדט. בשנת 1773 הוא נרשם לבית ספר לקציני הצי בסנקט פטרבורג. בשנת 1780 קיבל דרגות קצונה והחל לשרת בצי. בשנת 1780 השתתף במערכה צבאית בחופי פורטוגל. בשנת 1783 הועבר לצי של הים השחור. לקראת תחילת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792) היה עוזר של מפקד הצי בים השחור. במהלך מצור אוצ'קוב תמך בכוחות היבשה ופיקד על מספר פעולות צבאיות. קיבל פיקוד על מספר ספינות ובלט בקרב כף קאליאקרה.
לקראת תחילת הלחימה עם צרפת פיקד על אוניית קו "הפטר הקדוש" והשתתף במערכה של הצי בים התיכון בפיקוד פיודור אושקוב. במערכה זו השתתף בכיבוש האיים היוניים. עם סיום המערכה, בשנת 1800 מונה למפקד נמל חרסון.
בשנת 1805 קיבל דרגת סגן-אדמירל. בשנת 1805 בראש כוח של 6 ספינות יצאה מים הבלטי לים התיכון. בהגעת לים התיכון קיבל פיקוד על כל הכוחות של הרוסים באזור. במערכה זו לחם נגד צרפת. עם תחילת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812) עבר עם הכוח של 9 ספינות לים האגאי והחל במצור על דרדנלים. במאי 1807 ניצח את הצי הטורקי באזור דרדנלים. ב-1 ביולי 1807 ניצח בקרב חשוב באזור הר אתוס. כתוצאה מניצחונות אלו, המצור הימי על קונסטנטינופול נמשך ולרוסים הייתה שליטה מלאה בים האגאי. בהתאם לחוזה טילזיט עזב את האזור והחל בהפלגה לים הבלטי. בעקבות תחילת המלחמה עם אנגליה ספינותיו נעצרו בליסבון והוא נאלץ להעביר אותם לבריטים. בהתאם לתנאי ההסכם, הספינות הועברו לנמלים בריטים לכל זמן המלחמה. באוגוסט 1809 קיבל רשות לעבור עם כל הספינות לריגה. עם חזרתו לרוסיה בספטמבר 1809 לא הסתדר עם אלכסנדר הראשון. בשנת 1811 הועבר לפיקוד על נמל טאלין.
במהלך מלחמת 1812 ביקש לחזור לפעילות צבאית אך לא קיבל תשובה חיובית. באפריל 1813 עזב את השרות.
בשנת 1825 הוחזר לשירות וקיבל פיקוד על הצי הבלטי. בשנת 1826 קודם לדרגת אדמירל.
מנקין אדום-מצח
מנקין אדום-מצח (שם מדעי: Machaeropterus deliciosus) הוא מין של ציפור ממשפחת המנקיניים החי באזור קטן למורדות הרי האנדים בצפון-מערב אקוודור ובקולומביה.
תיאור
המנקין הוא עוף קטן באורך של כ-10 ס"מ. הוא בעל ראש, גב ובטן חומים-ערמוניים כשהמצח עוטה פס אדום עז לאורכו, המקור, העיניים והחלל שביניהם שחורים והכנפיים שחורות-לבנות בעלות ציצות גדולות דומות מעט למניפה. הנקבות והצעירים בעלי נוצות ירוקות-זית עם קצוות כנפיים לבנות.
המנקין הזכר ידוע בקולות שהוא יוצר מנוצות כנפיו עי ידי פתיחתם וסגירתם במהירות עצומה, היכולה להגיע ל-107 פעמים בכל שנייה, גבוהות גם ממשק כנפי הקוליבריים, אם כי כנפיים אלה אינם עוזרות לבעליהם לעופף במהירות. הדבר עוזר לזכרים למשוך נקבות בדרך מיוחדת שלא קיימת באף עוף אחר ודומה מעט לדרך הרבייה של מספר חרקים כמו צרצרים.
הוא מצוי ביערות גשם, יערות עננים ויערות נמוכים לאורך מורדות אקוודור ומערב קולומביה בגבהים של 400 עד 1,600 מטרים מפני הים.
דרכון אנדורני
דרכון אנדורני הוא מסמך נסיעה המונפק לאזרחי אנדורה המאפשר להם לצאת מחוץ לגבולות המדינה.
למרות שאזרחי אנדורה אינם אזרחי האיחוד האירופי הם בכל זאת יכולים להשתמש בנתיבים עבור אזרחי האיחוד האירופי ו-EFTA (איגוד הסחר החופשי האירופי) בעת חציית הגבולות החיצוניים של אזור שנגן במקום להשתמש במעברי הגבול של אזרחי מדינות שלישיות.
דרישות אשרה
דרישות ויזה לאזרחי אנדורה הן הגבלות כניסה מנהליות על ידי רשויות מדינות אחרות המוטלות על אזרחי אנדורה. החל מה-2 ביולי 2019, לאזרחי אנדורה יש גישה ללא ויזה או ל-166 מדינות וטריטוריות, מה שדירג את הדרכון האנדורני במקום ה-21 מבחינת חופש הנסיעה לפי מדד הנלי לדרכונים. וכמובן כניסה ללא אשרה לכל מדינות אירופה.
אברהם משה פינגרהוט
הרב אברהם משה פינגרהוט (י' בחשוון ה'תרס"ט, 4 בנובמבר 1908, טורק, פולין - א' באייר ה'תשכ"ב, 1962, פריז, צרפת) היה הרב הראשי לקהילת יהודי אלג'יר, הרב של חיל הים הצרפתי, אביר לגיון הכבוד של צרפת, סגן יושב ראש בית הדין הרבני בפריז, מחנך ופוסק. הזדהה עם פעילות המזרחי והפועל המזרחי.
ביוגרפיה
נולד ב־4 בנובמבר 1908, לר' יצחק מאיר הלוי, מחסידי גור הידועים בעיר טורק שבווייוודה פולין גדול. אביו שלח אותו ללמוד בישיבות פולין וליטא: לומז'ה, ראדום וסלובודקה ואף זמן קצר בישיבתו של החפץ חיים. לאחר שהוסמך להוראה, בגיל צעיר למדי, כיהן כרב בצרפת, ואף לתקופה קצרה כרב בפורטוגל, במקביל לרבנותו קיים פעילות ציבורית רבה, וגילה עניין רב ביהדות צפון אפריקה ומנהגיה. בהיותו כבן 27 תכנן לעלות לארץ ישראל, ובדרך החליט לסור לאלג'יריה ומרוקו, כדי לעמוד על הבעיות שאיתן מתמודדים יהודי צפון אפריקה, ולהתרשם מקרוב.
בשנת 1936 (ה'תרצ"ו), ביקשו ממנו ראשי הקהילה באלג'יר לשמש כרב הקהילה, והוא קיבל עליו את המשרה. באלג'יר, חידש הרב פינגרהוט את ישיבת עץ חיים. הוא מונה על ידי הרב הראשי של אלג'יריה, הרב משה אייזנבט, למשנה לרב הראשי ותפקידי בית הדין הוטלו בעיקר עליו, אף על פי שבתחילה שימש רק כמזכיר בית הדין.
בשנת ה'תש"ב נפתח התיכון היהודי על שם ה'רמב"ם והוא החל ללמד בו עניינו יהדות. בשנת ה'תש"ח ייסד את בית המדרש לרבנים באלג'יר, ולימד בו גמרא.
הרב פינגרהוט השקיע רבות בענייני טהרת המשפחה וכתב חוברת בצרפתית על כך, יחד עם פרופסור נוצרי שלמד עמו רפואה.
במלחמת העולם השנייה שימש כמתורגמן של חייל לגיון הזרים הצרפתי וכרב צבאי ב.
בשנת ה'תש"ט קיבל אזרחות צבאית, וארבע שנים לאחר כמן מונה באופן רשמי לרבה של אלג'יר. בשנת ה'תשט"ז מונה לרב הצבאי של חיל הים.
במשך זמן רב היה חבר בוועד המרכזי של קרן קיימת לישראל באלג'יריה. לאחר הקמת המדינה השתתף במספר קונגרסים, ושימש כסגן נשיא הפדרציה הציונית באלג'יריה.
בשנת תשט"ו ביקר בישראל אצל הראשון לציון, הרב יצחק ניסים, והתכתב איתו בנושא בעיית ההתבוללות לאחר הביקור.
בשנת ה'תשי"ז מונה לסגן יושב ראש בית הדין הרבני הגדול בפריז. הרב פינגרהוט היה אחרי על הוצאת גופות היהודים ממחנה ההשמדה ברגן-בלזן.
ב-14 בפברואר 1961 הוענק לו מממשלת צרפת התואר אביר לגיון הכבוד בשל פעולות למען צרפת ויהודיה.
בשבתו בצרפת התמודד עם בעיית ההתבוללות הקשה והביע את עמדתו שנכון לגייר את בנות הזוג של היהודים המתבוללים, למרות מצבן הרוחני הקשה של המשפחות. בפסק דין שכתב עם בית הדין בצרפת כתב שנכון לגייר קטנים ממשפחות כאלה גם אם האם הנוכרית איננה מעוניינת להתגייר בעצמה ותאכיל את בנה מאכלות אסורות, משום ש'קטן אוכל נבלות אין בית דין מצווין להפרישו', אך טוב להשפיע על ההורים לחנך את הילד ליהדות.
יזם את הרעיון לנטוע יער בישראל על שם הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד, שנחנך כשנה לאחר פטירתו.
חיבוריו
לאחר פטירתו בשנת ה'תשכ"ד, הוציאו חברת רבנים מצרפת מקבץ בתורתו:
קרון (רכב)
קרון הוא עגלה בעלת ארבעה גלגלים המחוברים, שניים קטנים יותר מקדימה ושניים גדולים יותר בחלק האחורי, שנועדה להעברת משא או נוסעים. בדרך כלל הקרון מונע על ידי סוסים, שורים, פרדות או בעלי חיים אחרים שמושכים את הקרון, אך יש גם גרירת קרונות על ידי כלי רכב מנועיים. את הבהמות נוהג אדם היושב בקדמת הקרון או רוכב על אחת הבהמות או בסמוך להן.
קיימים סוגים רבים של קרונות, מותאמים למשא שנועדו להוביל, מותאמים לדרכים בהן נועדו לעבור, מותאמים למזג האוויר ומותאמים לבהמות המושכות את הקרון.
הקרון הפשוט ביותר הוא פלטפורמה, עגלה בעלת ארבעה גלגלים הנושאים משטח (פלטפורמה), ללא דפנות וללא מושבים (לעיתים יש מושב מאולתר עבור הנוהג בבהמות). הפלטפורמה יכולה להיות קטנה יחסית או גדולה, לפי הצרכים ולפי יכולת הבהמות למשוך אותה.
בקרונות שנועדו להסעת בני אדם הוצבו מושבים ומקום המושב זכה להגנה מהרוח, הגשם והשמש. סוג זה של קרונות התפתח לכרכרות ולדיליז'נסים. לקרונות שנועדו להוביל מטען נוספו דפנות, כדי שהמטען לא יתפזר וייפול מהקרון.
ביטי אדני
ביאטריס "ביטי" אדני (באנגלית: Beatrice "Beatie" Edney; נולדה ב-23 באוקטובר 1962) היא שחקנית טלוויזיה אנגלייה, מרבה לשחק בסרטים מסוגת האימה, ההיסטוריה, והמתח.
ביוגרפיה
אדני נולדה בלונדון. היא בתה של השחקנית סילביה סימס ואחותו של בנג'מין אדני. היא זכתה להכרה כשגילמה את הת'ר מקלאוד, אהובתו של קונור מקלאוד (כריסטופר למברט) בסרט "איש הנצח" משנת 1986, הראשון בסדרת סרטי "איש הנצח". בשנת 2000 חזרה וגילמה את אותה דמות בסרט "איש הנצח 4: סוף המשחק".
ב-1987 שיחקה אדני בהפקה הטלוויזיונית של "The Dark Angel" עם פיטר או'טול. בסרט שיחקה בתפקיד הראשי בתור מוד רות'ין (Maud Ruthyn), נערה שנשלחת להתארח אצל דודה סילאס רות'ין (פיטר או'טול), נוכל כריזמטי שעומד לרשת את ההון המשפחתי. עם מאדאם דה לה רוז'יר הרודנית כאומנת שלה, מוד מגלה שהאחוזה טומנת בחובה אימים.
ב-1990 הופיעה בסרט הדרמה "מיסטר ג'ונסון" בבימויו של ברוס ברספורד לצדם של פירס ברוסנן ואדוארד וודוורד.
תפקידיה הרבים בטלוויזיה כוללים את התפקיד הראשי בסדרה "Lost Empires" המבוססת על רומן מאת ג'. ב. פריסטלי עם קולין פירת' מ-1986. היא השתתפה בפרק בסדרות "רוזמרי ות'יים", "A Touch of Frost", "החשוד העיקרי", "המפקח מורס", "לואיס", "פוארו" בעיבוד לספר "הרצח המסתורי בסטאייל" ובסדרה "וולנדר" ב-2009. ב-1994 גילמה את לואיזה גרדגיינד בעיבוד טלוויזיוני של הרומן "זמנים קשים" מאת צ'ארלס דיקנס. ב-1995 כיכבה בסיטקום "Dressing for Breakfast" של ערוץ 4. ב-2012 שיחקה בתפקיד המלכה שרלוט בהפקה מחודשת של המחזה "טירופו של המלך ג'ורג'" בתיאטרון אפולו.
בסדרת הטלוויזיה "פולדארק" ששודרה בשנים 2015-2019, גילמה בייטי אדני את דמותה של פרודי פיינטר. פרודי היא משרתת בביתו של הדמות הראשית, רוס פולדארק, בגילומו של איידן טרנר. פרודי לעתים קרובות מספקת הקלה קומית בסדרה עם הערותיה השנונות ואינטראקציות הומוריסטיות עם דמויות אחרות והיא משרתת נאמנה ומסורה בבית המשפחה.
מנקין כחול-כיפה
מנקין כחול-כיפה (שם מדעי: Lepidothrix coronata) הוא מין של ציפור ממשפחת המנקיניים אשר חי באמריקה הדרומית החי ביערות גשם לחים במדינות: בוליביה, ברזיל, קולומביה, אקוודור, פרו וונצואלה.
המין תואר למדע ב-1825 בידי החוקר יוהאן בפטיסט פון שפיקס.
תיאור
זכרי המנקינים בעלי נוצות כחוות-כהות עם כתר כחול בוהק והנקבות ירוקות ודהויות, כשכך הדבר אצל פרטים צעירים. הם בעלי עיניים גדולות וחומות-אדמוניות ובעת החיזור יכולים לפרוש את נוצות ראשם להרשמה.
תת-מינים
ישנם 6 תת-מינים במין זה:
אלעלה
אֶלְעָלֵה או אֶלְעָלֵא הייתה עיר באזור מואב בעבר הירדן המזרחי. בתקופת התנחלות שבטי ישראל היא נמסרה לשבט ראובן.
תולדותיה
אלעלה, אשר הייתה בשלטון תושבים מקומיים נכבשה על ידי שבטי ישראל בראשית תקופת ההתנחלות. על פי המסופר בתנ"ך בספר במדבר, היא הייתה אחד האתרים הראשונים בנחלת שניים וחצי השבטים שבאזור ממזרח לירדן, בו העדיפו וביקשו בני שבט ראובן ושבט גד להישאר ולהתנחל.
עמדתם זו נחשדה כהשתמטות מעזרה לשבטי ישראל בכיבוש כל הארץ. על כן, מנהיגי העם, ובראשם משה, הוכיחו אותם על כך. אולם כאשר נשבעו שיעברו חלוצים במלחמה לפני מחנה בני ישראל עד אשר יסיימו לכבוש את הארץ, בטרם ישובו לביתם שבעבר הירדן המזרחי אושר להם לבנות ולהתיישב בערים אלה. שבטי ראובן וגד, אכן קיימו שבועתם במלואה כמצוין בספר יהושע.
מספר אזכורים בתנ"ך מקשרים בין אלעלה לבין העיר חשבון כנראה הסמוכה. בספר ישעיהו מתנבא הנביא ישעיהו את אבלם הכבד של המואבים, כנראה על הרס וחורבן שנגרמו במלחמה:
מפשט הכתובים עולה כי ישעיהו התנבא כי ישתתף באבלם ובקינתם של המואבים על חורבנם:
בספר ירמיהו מאוזכר שם העיר בקינה ותוכחה כלפי המואבים, אשר ינחלו מפלה לאחר מערכה צבאית.
זיהוי
בעקבות אזכורה בספרי הנביאים, ביקש אוסביוס מקיסריה אשר פעל במאה ה-3, לזהות את אלעלה בכפר גדול בתקופתו, שנמצא בסמוך לחשבון המקראית.
במאה ה-20 הוצע לזהותה באתר בשם: אל-עאל מצפון מזרח לחסבאן, (שהוצע לזהותה כחשבון המקראית). באתר זה נערכו חפירות ארכאולוגיות, ונמצאו פריטים המעידים על יישוב קדום מתקופת הברזל, והתקופות ההלניסטית, הרומית והערבית.
סיפורי הבעש"ט
סיפורי הבעש"ט הוא קובץ של סיפורים מאת ש"י עגנון, שיצא לאור בהוצאת שוקן בשנת 1987, הספר עוסק בסיפורי הבעש"ט בשלושה שערים: תולדותיו, מעשיו ומשנתו תלמידיו ומתנגדיו; וסיפורי נפלאותיו.
על הספר
עגנון כינס סיפורים חסידים מאז ימי ישיבתו בבאד הומבורג בגרמניה. הסיפורים נאספו על ידו ועל ידי מרטין בובר.. ותוכניתם הייתה להוציא לאור ספר משותף. אך רובו של כתב היד עלה באש, בשריפה שהתחוללה בביתו של עגנון ב-1924, והשנים לא שבו לעסוק בתוכנית זו במשותף.
לימים, בובר פרסם את ספר הסיפורים החסידיים הקלסי "אור הגנוז" (שוקן) ועגנון פרסם סיפורים חסידיים מעת לעת. לאחר מותו נאספו מעיזבונו סיפורים העוסקים בבעש"ט, והוצא לאור קובץ הסיפורים סיפורי הבעש"ט.
עוזי ימין
עוזי ימין (נולד ב-18 בספטמבר 1968) הוא איש עסקים ישראלי-אמריקאי ומכהן כיו"ר חברת דלק US, חברת אנרגיה מתחדשת מיום היווסדה ונמנה עם מקימיה. בעבר שימש כמנהל תחום ביטוח אלמנטרי במשרד האוצר וסמנכ"ל כלל ביטוח.
ימין גר בנאשוויל, טנסי, ולו שלושה ילדים.
ביוגרפיה
עוזי ימין נולד בירושלים למשפחה אשר עלתה מעיראק לישראל בשנת 1951. אִמו של ימין נולדה בבגדאד ואביו במוסול שבעיראק. בפברואר 1987 ימין התגייס לצה"ל, ומשם השתחרר בפברואר 1990.
עוזי ימין הוא רואה חשבון במקצועו, בעל תואר ראשון במשפטים, חשבונאות וכלכלה ובעל תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, שם גם שימש כמרצה בחוג לחשבונאות.
ימין החל בקריירה העסקית שלו כמנהל תחום ביטוח אלמנטרי במשרד האוצר. לאחר מכן עזב ימין את המגזר הציבורי, והצטרף כסמנכ"ל ביטוח אלמנטרי בחברת כלל ביטוח . לאחר זמן מה הצטרף לקבוצת דלק כסמנכ"ל כספים.
פעילותו בקבוצת דלק וניהול דלק US
שנותיו של ימין בחברה התאפיינו ברכישות תחנות דלק וחנויות נוחות, תאגידי נפט, בתי זיקוק ותשתיות לשינוע דלקים בארצות הברית. דבר זה הפך את החברה מקמעונאית אשר מפעילה תחנות דלק וחנויות נוחות - לבעלים של בתי זיקוק וליצרנית דלקים, אספלט ואנרגיה מתחדשת.
בשנת 2001 הצטרף ימין ל-"דלק" חברת הדלק הישראלית לשמש כסמנכ"ל הכספים של החברה. באותה שנה היגר לארצות הברית עם משפחתו, כאשר נבחר לפתח את עסקי החברה במדינה ולחפש תחנות דלק לרכישה. העסקה הראשונה של ימין בארצות הברית הייתה רכישת 198 תחנות דלק וחנויות נוחות של רשת MAPCO Express במחיר 147$ מיליון דולר . עסקה זו הניחה את היסודות להקמת חברת "דלק US" ואת ימין לנשיא החברה מיום היווסדה.
מלבד רכישת MAPCO Express, בשנת 2004 ימין רכש את חברת "Williams Oil". בעסקה זו נרכשו 89 תחנות שהחברה הפעילה ועוד 11 תחנות שהופעלו על ידי זכיינים – בסה"כ 100 תחנות דלק וחנויות נוחות. העסקה כללה גם נכסי הפצת מוצרי דלק.
בשנת 2004 מונה ימין באופן רשמי למנכ"ל החברה.
בשנת 2005 ביצע ימין רכישה של 25 תחנות דלק הממוקמות בנאשוויל מתאגיד הנפט והגז BP תמורת 33.5$ מיליון דולר. באותה שנה רכש ימין את בית הזיקוק טיילור אשר יושב בטקסס, ובכך הכניס את החברה לתחום זיקוק הדלק.
בשנת 2006 רכש 43 תחנות דלק וחנויות נוחות הנמצאות במדינות ג'ורג'יה וטנסי תמורת 50$ מיליון דולר, ובאותה שנה הוביל ימין את החברה להנפקה בבורסה לניירות ערך בניו יורק , וכהוקרה פתח את יום המסחר בבורסה בפעם הראשונה.
בשנת 2011 הרחיב את עסקי הזיקוק ופעילות הולכת הנפט על ידי רכישת חברת Lion Oil.
בשנת 2012 הוביל את הפרדת פעילויות החברה בכך שהפריד בין בתי הזיקוק למיכלי האחסון וצינורות הובלת הדלק. לצורך זאת קידם ביחד עם יצחק תשובה את הנפקת חברת Delek Logistics Partners, L.P, בבורסה לניירות ערך בניו יורק, וכהוקרה פתח את יום המסחר בבורסה בפעם השניה.
בשנת 2015 הוביל ימין את המשא ומתן לקניית אלון US, חברת הבת של דור-אלון. בסופו של המשא ומתן נרכשו מניות החברה והשליטה בה תמורת 570 מיליון דולר.
בשנת 2017 רכשה חברת דלק US את שאר מניות אלון US. עסקת המיזוג ביניהן הוסיפה לדלק US פעילות בתחום האספלט, 307 תחנות דלק, תשתיות הולכה ושני בתי זיקוק.
הקמת בנק דיגיטלי בישראל
בשנת 2018, חבר עוזי ימין לאחד ממייסדי צ'ק-פוינט, מריוס נכט להקמת בנק דיגיטלי אשר יתחרה בבנקים בישראל ויעניק ללקוחות הבנק שירותי עובר ושב מקוונים.
הדיוויזיה ה-63 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-63 (נורת'מבריה ה-2) של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר הוקמה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה כחלק מהצבא הטריטוריאלי, דיוויזיה משלימה לדיוויזיה ה-50 (נורת'מבריה). הדיוויזיה הופקדה על הגנת החוף באזור סנדרלנד-ניוקאסל, וכן על אימון מתגייסים חדשים מאזור נורת'מבריה עבור הדיוויזיה ה-50. במאי 1916 פורקה הדיוויזיה, ויחידותיה הועברו לדיוויזיות ה-71 וה-72 וכן לדיוויזיה ההודית ה-15 ולדיוויזיית הצי המלכותי. ביולי אותה שנה שונה שמה של דיוויזיית הצי המלכותי לדיוויזיה ה-63, אשר לחמה בחזית המערבית עד תום המלחמה.
היקום הקולנועי של לזמן את הרוע
היקום הקולנועי של לזמן את הרוע (באנגלית: The Conjuring Universe) הוא זיכיון קולנועי לעולם משותף שמאגד את סדרת סרטי אימה שוברי הקופות של אולפני ניו ליין סינמה, ספראן קומפני ואטומיק מונסטר הפקות. הזיכיון מופץ בחסות האחים וורנר. כל אחד מן הסרטים בסדרה מציג בתוכו דרמטיזציה של מקרים אמיתיים אותם חקרו אד ולוריין וורן.
הזיכיון כולל סרטי קולנוע נפרדים החולקים דמויות משנה, אזכורים או רמזים הקושרים את כולם זה לזה.
רקע
סדרת הסרטים מתמקדת בעיקר בשני הסרטים עליה היא קרויה, "לזמן את הרוע" ו"לזמן את הרוע 2", שבוימו בידי ג'יימס ואן, הופקו על ידי פיטר ספרן ורוב קוואן והוסרטו על ידי צ'אד האייס וקרי האייס. הסרט הראשון מדבר על סיפורם של צמד חוקרי העולם העל-טבעי אד ולוריין וורן, שנחלצים לעזור למשפחה המאוימת על ידי נוכחות אפלה בבית חווה מבודד. השני מבוסס על אחת מהחקירות המבעיתות ביותר של הזוג וורן. שש שנים לאחר המקרה האחרון אותו פתרו בסרט הראשון, הם מסייעים לאם חד-הורית וארבעת ילדיה, בביתם רדוף הרוחות, שבצפון לונדון. בזמן החקירה נחשף כי ישות מסתורית שמתגלה בהמשך כוואלאק, השתלטה על אחת מבנותיה של האם, ומשתמשת בה להשליט טרור על המשפחה.
בסרט "לזמן את הרוע", הציגו לראשונה את הבובה אנאבל במרתף החפצים המקוללים של הזוג וורן. בהמשך, זכתה הבובה לסרט בעל אותו השם "אנאבל", שיצא לאקרנים ב-3 באוקטובר 2014, כסרט השני מתוך הסדרה. הסרט בוים על ידי ג'ון ר. לאונטי, הופק על ידי פיטר ספרן וג'יימס ואן והוסרט על ידי צ'אד האייס וקרי האייס. הסרט מתמקד בזוג החווה אירועים על-טבעיים בהם מעורבת אנאבל, זמן קצר לאחר שביתם נפרץ על ידי חברי כת השטן.
סרט ההמשך "אנאבל: הבריאה", בוים והוסרט על ידי גארי דאוברמן והופק על ידי פיטר ספרן וג'יימס ואן. הסרט עוסק במקרה בו אנאבל, בתם הקטנה של מיה וג'ון פורם, נהרגה בתאונת דרכים. הוריה בצעד של ייאוש הסכימו לארח את מה שנדמה להם כרוחה בתוך בובתה, אך הרוח התגלתה כישות שטנית שכמעט הרגה אותם עד אשר רוסנה בטקס גירוש שדים ונכלאה בחדר קדוש בבית. כמה שנים לאחר מכן, מארחים הזוג פורם בביתם נזירה ומספר ילדות המבקשות מהם מקום ללון, מכיוון שבית היתומים בו חיו נסגר. במהרה, הן הופכות למטרה בעבור אנאבל שמתנכלת לכל אחת מהן בשלל דרכים. הסרט יצא לאקרנים ב-11 באוגוסט 2017, וזכה להצלחה חסרת תקדים עם גריפת סכום של 306.5 מיליון דולר.
בשנת 2018, יצא לאקרנים "הנזירה", המבוסס על דמותו של ואלאק שנראה כבר ב"לזמן את הרוע 2". מייק ואן וואס וג'יימס ואן הכריזו שעתיד לצאת הסרט "האיש העקום", שייכלל בסדרת סרטים זו. הסרט כשמו, מבוסס על האיש העקום שנראה גם הוא בסרט "לזמן את הרוע 2". ב-26 ביוני 2019, יצא הסרט "אנאבל חוזרת הביתה", שהתמקד על סמך דבריו של התסריטאי גארי דאוברמן; במוזיאון בו קורים דברים מבעיתים ועל-טבעיים בדומה ל"לילה מוטרף במוזיאון". בנוסף לכך, עתיד לצאת הסרט "לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן".
שני סרטי "לזמן את הרוע", זכו לביקורות חיוביות מצד מבקרי המוזיקה ואוהדי האימה כאחד, וזכו לשבחים על בימויו של ג'יימס ואן ועל המשחק של ורה פרמיגה ופטריק וילסון. אותם המבקרים, טענו שהסרטים פופולריים ומשפיעים על כל סוגת האימה והכלל. כלפי הסרט "אנאבל" הופנו ביקורות מעורבות שטענו כי הוא נחות מהשניים הראשונים. לעומת זאת, "אנאבל: הבריאה" זכה לביקורות חיוביות ושבחים רבים. "הנזירה" זכה לביקורות מעורבות גם כן, שבחלקן היו חיוביות ובחלקן השני שליליות. סדרת הסרטים זכתה להצלחה רבה עם גריפה של למעלה מ-1.9 מיליארד דולר, מתקציב של 139.5 מיליון דולר, מה שהופך אותה לסדרת האימה הרווחית ביותר בכל הזמנים.
התפתחות
דרוזה-גרונד כתב ויצר את הכל, תוך שקרא לפרויקט "לזמן את הרוע". במשך כמעט 14 שנים, הוא ניסה לגרום לסרט לצאת לאור, אך ללא הצלחה. במקור, הוא אף ניסה ליצור קשר עם אולפני סרטי מעגל זהב, שעמדו מאחורי הסרט המצליח "The Haunting in Connecticut", במטרה שיעזרו לו עם הסרט הזה, אך ללא הצלחה גם כן.
לבסוף, דרוזה-גרונד יצר קשר עם המפיק פיטר ספרן ועם האחים צ'אד האייס וקרי האייס. האחים הובאו במטרה לעדן ולערוך את התסריט המקורי. בעקבות כך, הצליחו האחים האייס ביחד עם דרוזה-גרונד ליצור דבר מוגמר, תוך שראיינו את לוריין וורן פעמים רבות בטלפון כדי להבהיר פרטים ולדייק בעובדות. בהמשך, הציעו אולפני קולנוע שונים הצעות מחיר על היקום הקולנועי של לזמן את הרוע, אך רק ב-11 בנובמבר 2009, נחתם חוזה בין ניו ליין סינמה לדרוזה-גרונד ולחברת אוורגרין מדיה גרופ בו הוסכם כי דרך ניו ליין סינמה יופצו הסרטים שיצאו במסגרת היקום הקולנועי.
ציר זמן
ציר הזמן הרשמי של היקום הקולנועי של לזמן את הרוע פורסם בסמוך לצאת הסרט החמישי בסדרה, "הנזירה". בציר הזמן ניתן לראות כי כל סרטי "לזמן את הרוע", סרטי "אנאבל" ו"הנזירה", מתרחשים בין השנים 1952–1977, כאשר "הנזירה" מתרחש תחילה, אחריו "אנאבל: הבריאה", "אנאבל", "לזמן את הרוע", "קללת לה יורונה" ולבסוף "לזמן את הרוע 2".
אף על פי שהסיפור המרכזי ב"אנאבל: הבריאה" מתרחש בשנת 1955, הסרט עצמו כולל רצפי פלשבקים משנת 1943, המתרחשים לפני מאורעות "הנזירה".
לזמן את הרוע (2013)
בינואר 2012, אישר בלאדי דיסגסטינג שג'יימס ואן יפיק ויביים סרט בשם "תיקי וורן", ששמו שונה מאוחר יותר ל"לזמן את הרוע", שיתמקד בסיפורים של אד ולוריין וורן, זוג נשוי, שחקר אירועים פאראנורמליים. כאשר דיסגסטינג נפגש בשנית עם ואן, החליטו השניים כי פטריק וילסון יככב לצד ורה פרמיגה בתפקידים הראשיים של אד ולוריין. תחילה, צולם הסרט בווילמינגטון, שבקרוליינה הצפונית בפברואר 2012, בסדר כרונולוגי. הסרט התמקד במקרה אותו חקרו הזוג וורן בשנת 1971. המקרה מדבר על קללה אותה הטילה מכשפה על בית חווה בהריסוויל, רוד איילנד. "לזמן את הרוע" יצא לאקרנים ב-19 ביולי 2013, וכבר אז זכה לביקורות חיוביות ולרווחים רבים. בסופו של דבר, גרף הסרט סכום של כ-320 מיליון דולר, עם תקציב של 20 מיליון דולר בסך הכל, מה שהופך אותו לאחד מסרטי האימה הרווחיים בהיסטוריה של הקולנוע.
לזמן את הרוע 2 (2016)
ביוני 2013, נמסר כי ניו ליין סינמה כבר התחילו לעבוד על סרט ההמשך ל"לזמן את הרוע". ב-21 באוקטובר, הוכרז כי ג'יימס ואן יהיה במאי הסרט בדומה לקודם. צילום הסרט החל בספטמבר 2015, בלוס אנג'לס, והסתיים בדצמבר 2015 בלונדון. הסרט התמקד בפרשה על-טבעית מבעיתה, בלונדון ב-1977, תוך התייחסות קצרה לאירועים שהתרחשו בספר "אימה באמטוויל", שנכתב על ידי ג'יי אנסון. הסרט יצא לאקרנים ב-10 ביוני 2016, וכבר אז זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה והציבור הרחב כאחד; חלק הסכימו כי הסרט היה טוב בהרבה ביחס לסרט הקודם, בעוד החלק השני טען שהוא לא מתעלה על הסרט הקודם. הסרט זכה להצלחה חסרת תקדים כאשר בשבוע הראשון להקרנתו גרף סכום של 40,406,314 מיליון דולר ובסך הכול 320,392,818 מיליון דולר, מתקציב של 40 מיליון דולר, מה שהפך אותו לסרט האימה השני הרווחי ביותר בהיסטוריה של הקולנוע, לאחר הסרט "מגרש השדים" (1973).
לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן (2021)
בסמוך לצאת הסרט "לזמן את הרוע 2", אמר ג'יימס ואן כי רעיון לגבי סרט שלישי בסדרה הועלה. הוא הוסיף ואמר גם כי "יש כל כך הרבה סיפורים מפיהם של הזוג וורן, שיכולים להיות ההמשך בסדרה עד שקשה לבחור, אך נצטרך להחליט על אחד שיתפקד כסיפור עליו יבוסס הסרט". בשונה משני הסרטים הקודמים, בסרט זה על תקן התסריטאי אחראי דייוויד לסלי ג'ונסון לבדו, שיהיה ככל הנראה לאחד מאלו שיבחרו את הסיפור עליו יתבסס הסרט. מפיקי הסרט היו פיטר ספרן וג'יימס ואן. בנוסף לכך, אמר ואן כי הסרט השלישי בסדרה יתרחש בערך בשנות ה-80 של המאה ה-20, בלונדון, ויעסוק בדומה לשניים הקודמים בסוגת האימה העל-טבעית. באוגוסט 2017, החל דייוויד לסלי ג'ונסון לכתוב את תסריט הסרט השלישי, ונאמר כי באמצע 2019 בערך, יתחילו לעבוד על הסרט בדומה לסרט "האיש העקום" שעליו ככל הנראה יחלו לעבוד באותה השנה גם כן.
ביוני 2017, נודע כי דייוויד לסלי ג'ונסון שהיה לתסריטאי הסרט הקודם, יהיה תסריטאי סרט זה גם כן. חודשיים לאחר מכן, ואן התראיין לאנטרטיינמנט ויקלי ואמר כי "אנחנו בעיצומי צילומי הסרט השלישי בסדרת לזמן את הרוע". באוקטובר 2018, פורסם כי מייקל צ'אבס שעבד בעבר עם אולפני אטומיק מונסטרס פרודקשנס, יהיה במאי הסרט. בחירה זו נעשתה בעקבות עבודתם המשותפת של ואן וצאבס בסרט "קללת לה יורונה". בסרט זה, גילמו בפעם השלישית ורה פרמיגה ופטריק וילסון את הזוג לוריין ואד וורן. הסרט יצא לאקרנים ב-4 ביוני 2021.
אנאבל (2014)
אנאבל נראתה לראשונה בסרט "לזמן את הרוע" במחסן החפצים המקוללים של הזוג וורן. בעקבות הצלחתו חסרת התקדים של הסרט, הוחלט כי יצולם סרט על אנאבל. את הצילומים החלו בינואר 2014, בלוס אנג'לס. הסרט יצא לאקרנים ב-4 באוקטובר 2014, וגרף סכום של 257 מיליון דולר בסך הכל. כלפי הסרט הופנו ביקורות מעורבות שטוענות כי הוא "נחות" בהרבה מהקודם וציונו ברוטן טומייטוז עומד על 28 אחוזים מתוך מאה בסך הכל. את הסרט ביים ג'ון ר. לאונטי, הסריט גארי דאוברמן, הפיקו פיטר ספרן וג'יימס ואן וצילם ג'יימס קניסט. הסרט מתרחש בשנת 1967 בסנטה מוניקה, ומתמקד בזוג אשר חווה אירועים על-טבעיים בהם מעורבת אנאבל, זמן קצר לאחר שביתם נפרץ על ידי חברי כת השטן.
אנאבל: הבריאה (2017)
הסרט "אנאבל: הבריאה" יצא לאור ב-11 באוגוסט 2017, בהפצתם של האחים וורנר. הסרט בוים על ידי דייוויד פ. סנדברג, הופק על ידי פיטר ספרן וג'יימס ואן והוסרט על ידי גארי דאוברמן. "אנאבל: הבריאה" יצא כסרט הרביעי במסגרת היקום הקולנועי של לזמן את הרוע, וכשמו, ניתן לראות בו את תהליך היווצרותה של אנאבל ואת העבר שלה. בסרט ישנה ילדה העונה לשם אנאבל. באחד מן הימים אמה אוספת אותה מבית הספר. השתיים נפגשות עם אבא של אנאבל וכשהם באים לנסוע ברכב שלהם, הוא לא מתניע. לאחר המאורע נדרסת אנאבל על ידי רכב תוך שהיא מחזיקה בובה. הסרט זכה להצלחה רבה כאשר גרף סכום של כ-306.5 מיליון דולר, מתקציב של כ-15 מיליון דולר.
אנאבל חוזרת הביתה (2019)
באפריל 2018, הודיעו האחים וורנר כי ב-26 ביוני 2019, עתיד לצאת הסרט השלישי בסדרת אנאבל. מאוחר יותר באותו החודש, הוכרז כי הסרט יבוים ויוסרט על ידי גארי דאוברמן. בנוסף לכך, נודע כי ג'יימס ואן ופיטר ספרן יהיו חלק מצוות הניהול של הסרט. כמה שבועות לאחר מכן הודיע גארי דאוברמן כי הסרט יתמקד במוזיאון בו קורים דברים מבעיתים ועל-טבעיים בדומה ל"לילה מוטרף במוזיאון" (2006). בספטמבר 2018, נודע כי מייקל בורגרס נבחר להיות צלם הסרט. שלב הצילומים של הסרט החל באוקטובר 2018, בלוס אנג'לס. בסרט גילמו ורה פרמיגה ופטריק וילסון את אד ולוריין וורן.
בשבוע בכורתו בקולנוע, הצליח הסרט לגרוף למעלה מ-70 מיליון דולר ברחבי העולם, מה שהופך אותו לאחד מסרטי האימה הבודדים בהיסטוריה שהצליחו לעשות זאת. בנוסף לכף התמקם הסרט במקום השני ברשימת שוברי הקופות בשבוע צאתו, לאחר שנחסם על ידי "צעצוע של סיפור 4" (2019).
הנזירה (2018)
ביוני 2016, דווח כי סרט ספין אוף ל"לזמן את הרוע 2", ששמו "הנזירה", עתיד לצאת במהלך שנת 2018. בפברואר 2017, הוכרז כי קורין הארדי יהיה במאי הסרט וכי גארי דאוברמן וג'יימס ואן יהיו התסריטאים. חודשיים לאחר מכן, נחשף כי דמיאן ביצ'יר, יהיה לאחד משחקניו הראשיים של הסרט. הצילומים החלו במאי 2017 בבוקרשט, רומניה. ב-1 באוגוסט 2017, טען ואן כי אם הסרט הזה יצליח ויזכה לאהדת הקהל, ייתכן ויצא לו סרט המשך. עלילת הסרט מתמקדת ברומניה של שנת 1952, בפרשה בה נזירה צעירה מתאבדת באופן לא ברור בכנסייה, אליה מוזעקים כומר, נזירה ותושב שגר בקרבת מקום. שלושתם נשלחים על ידי הוותיקן במטרה לחקור את הפרשה. כשהם מגיעים למקום, הם מגלים סוד אפל ומבעית שמוביל אותם לסכן את חייהם במאבק מול ואלאק ושאר הכוחות האפלים שאופפים את המקום. הסרט יצא לאקרנים ב-7 בספטמבר 2018, וזכה להצלחה חסרת תקדים כאשר גרף סכום כולל של 330 מיליון דולר.
הנזירה 2 (2023)
באפריל 2019, הודיע פיטר ספרן כי סרט ההמשך עבור "הנזירה", כבר בשלבי פיתוח מתקדמים. בין היתר, הוא ציין כי סיפור הסרט והתסריט שלו יכתבו על ידי אקילה קופר, וכי הוא יופק על ידיו ועל ידי ג'יימס ואן בדומה לסרט הקודם. עוד נודע כי בוני ארונס תגלם בשנית את ואלאק.
האיש העקום (בוטל)
במאי 2017, ספראן קומפני ציינו כי עתיד לצאת סרט על האיש העקום. חודש לאחר מכן, נמסר כי שם הסרט יהיה "האיש העקום" והוא יהיה מעין ספין אוף לדמותו של האיש העקום מתוך הסרט "לזמן את הרוע 2". על התסריט יהיה אחראי מייק ואן וואס ואת הסיפור יכתוב ג'יימס ואן שיהיה גם לאחד ממפיקי הסרט. ואן אף הצהיר כי הסרט כבר בשלבי פיתוח וכי הוא מתכנן להיכלל בתת-הז'אנר "אגדות אפלות", שיהפוך לחלק מהיקום הקולנועי של לזמן את הרוע.
שנה לאחר מכן, עדכנו ספראן קומפני על כך שמייק ואן וואס כמעט סיים לכתוב את התסריט וכי ג'יימס ואן צריך לסיים לכתוב את הסיפור כדי שיתחילו לצלם את הסרט.
בנובמבר 2022 הודיע וואן שהוא מבטל את הסרט.
סרטים קצרים
ביולי 2017, האחים וורנר, בשיתוף עם ג'יימס ואן, הודיעו על תחרות בשם, My Annabelle Creation. התחרות נועדה לקדם את הסרט "אנאבל: הבריאה", שיצא באותה העת. משתתפי התחרות היו צריכים לצלם סרט קצר שיזכיר את סרטי היקום הקולנועי של לזמן את הרוע. הפרס עבור הסרט הזוכה היה זה שהוא ייכלל ביקום הקולנועי של לזמן את הרוע. בנוסף לכך, הזוכה עצמו זכה לפגישה בלוס אנג'לס עם במאי הסרט "אנאבל: הבריאה", דייוויד פ. סנדברג. התחרות הסתיימה ב-27 ביולי 2017, ולבסוף נבחרו חמישה זוכים מחמש מדינות שונות; מקסיקו, ארצות הברית,, שוודיה, קולומביה והממלכה המאוחדת.
האחות (2017)
ב-16 באוגוסט 2017, פורסם הסרט הקצר "האחות", אותו ביים ג'וליאן טרי, הפיקו אלכסנדר אנדרסון וג'וליאן טרי וצילם, ויל ופרין. אורכו של הסרט הקצר הוא שתי דקות בלבד, והוא צולם במשך ארבעה ימים. הסרט סובב סביב אמילי (אריה וולטרס), המאושפזת בבית חולים, בזמן שפרצופה כולל העיניים שלה חבושים זמנית, מה שהופך אותה למעין עיוורות.
הסרט מתחיל בסצנה חשוכה, בה מתגלגלת לעבר חדרה של אמילי עגלת בית חולים. אמילי מתעוררת בבהלה וקוראת לאחות שמתגלה כאחות-שֵׁדה (מעין ספין אוף לנזירה-שֵׁדה), אך לא זוכה למענה. בעקבות כך, אוחזת אמילי בעמוד האינפוזיה אליו היא חוברה, ובכוס המים שהונחה ליד מיטתה במטרה ללכת ולמלא אותה, אף על פי שאינה רואה דבר. בהמשך, היא מגיעה אל מסדרון בית החולים, שם היא שומעת רעשים מרתיעים, שגורמים לה להפיל את כוס המים ולרוץ אל עבר חדרה במטרה לחפש את לחצן המצוקה שלה. לאחר שלחצה עליו, מגיעה האחות, שמיד מרגיעה אותה ומורידה לה את התחבושות. כאשר אמילי מביטה בפניה של האחות, היא נחרדת לגלות שאלו פניה של האחות-שֵׁדה.
הווידוי (2017)
ב-26 באוגוסט 2017, פורסם הסרט הקצר "הווידוי", אותו ביים והפיק ליאם בנקס. אורכו של הסרט הקצר הוא בערך שתי דקות והוא צולם במשך שבוע שלם. הסרט סובב סביב צעירה חולת נפש (אסמי מטאוס), שמתוודה בפני כומר (צ'ארלי קלארק) על המפגשים המפחידים שלה עם גופים על-טבעיים שבהמשך מתגלים כמציאותיים.
מה לא בסדר עם אמא? (2017)
בתחילת הסרט הקצר ניתן לראות אבא וילדה אשר יושבים בסלון, ואישה שמתגלה בהמשך כאמא, שוכבת חולה במיטתה. האבא אומר לילדתו שהוא הולך לכמה דקות והשתיים נשארות לבד. לאחר זמן מה, אמה של הילדה מתחילה להשמיע קולות מבעיתים ולבסוף נעלמת ממיטתה והאורות כבים. הילדה נכנסת לפאניקה ולאחר כמה רגעים צלב שהיה תלוי על הקיר מתחיל להסתובב, וכשהוא נעצר האמא מושכת את ילדתה לחדר מסוים בבית והורגת אותה.
שיר ערש לבלונדיניים (2017)
ב-14 בספטמבר 2017, יצא לאור הסרט הקצר "שיר ערש לבלונדיניים", אותו ביימו, הפיקו והסריטו אמנדה נילסון ומגדה לינדבלום. הסרט מתחיל כאשר ניתן לראות שתי אחיות בלונדיניות משחקות תופסת בחצר הבית שלהם. לאחר מכן, השתיים מצחצחות שיניים ונכנסות אל הבית. אחת מהן מחליטה לקרוא ספר בסלון, והשנייה עולה במדרגות אל חדרה.
מיד לאחר מכן, כשהיא עולה במדרגות, היא מוצאת מעין תיבת נגינה אדומה, ומושכת בחוט שלה וזו מתחילה לנגן. בסמוך לכך, נפתחת בפתאומיות מטריה הגורמת לילדה להיבהל ולרוץ אל חדרה. לאחר שנכנסה אל החדר, היא הולכת לישון כשהיא מבוהלת ומבולבלת, וכאשר היא כמה היא נחרדת לגלות כי מטריות רבות מקיפות אותה מכל כיוון.
צוות השחקנים
<blockquote class="toccolours" style="text-align:justify; width:95%; float:center; padding:5px; display:table;"> מקרא
טבלה זו מפרטת את התפקידים העיקריים בסרטי היקום הקולנועי של לזמן את הרוע, לפי סדר אלפביתי של שם משפחת הדמות.
הכנסה וביקורת
סדרת הסרטים זכתה להצלחה רבה כאשר שני הסרטים "לזמן את הרוע" ו-"לזמן את הרוע 2" הצליחו לגרוף סכומי עתק. הסרט "אנאבל" אף הניב רווחים של סכום הגדול פי ארבעים (257 מיליון דולר), מהתקציב שלו (6.5 מיליון דולר), והסרט "אנאבל: הבריאה", הצליח לשחזר זאת גם כן. הסרט החמישי בסדרה, "הנזירה" הצליח לגרוף סכום של כ-175,976,325 בשבוע הבכורה שלו בקולנוע.
בסך הכל, גרפה כל סדרת הסרטים "לזמן את הרוע" סכום של 1.6 מיליארד דולר, מה שהופך אותה לסדרת סרטי האימה המכניסה ביותר בכל הזמנים. מבקר הקולנוע סקוט מנדלסון מפורבס כינה את סדרת הסרטים כ-"יקום הקולנועי המצליח ביותר שיש, מאז היקום הקולנועי של מארוול".
Take My Breath
Take My Breath הוא סינגל של הזמר הקנדי דה ויקנד, שיצא לאור ב-6 באוגוסט 2021, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן החמישי שלו, Dawn FM. הוא פורסם בהוצאת חברות התקליטים XO וריפבליק רקורדס.
רקע וקידום
דה ויקנד חשף לראשונה שהוא עובד על אלבום חדש בספטמבר 2020, באמצעות ראיון לרולינג סטון, בו הצהיר כי "אולי יהיה לי אלבום מוכן יותר עד שהסגר הזה ייגמר". מאוחר יותר, במהלך פרסי המוזיקה של בילבורד 2021 במאי, סיים את נאום הזכייה שלו: "אני רק רוצה להגיד שה-After Hours נגמרו והשחר מגיע". טספיי המשיך להזכיר את הפרויקט העתידי בשם "The Dawn" ברשתות החברתיות במהלך יוני ויולי. ב-2 באוגוסט 2021, פורסם קטע מתוך השיר, עם סרטון בשם "The Dawn Is Coming" ולצידו ראיון ל-GQ לקידום הסינגל. תאריך צאת הסינגל אושר באמצעות פרסום סרטון תדמית של אולימפיאדת טוקיו (2020) מאוחר יותר באותו היום.
ב-9 באוגוסט 2021 הוציא דה ויקנד גרסה מוארכת של השיר, יחד עם רצועת אינסטרומנטל.
ביקורות
הקולות וההפקה בשיר זכו לשבחים מג'ו לינץ' מבילבורד, שהשווה את השמימוש בסינתיסייזר בשיר לריף הסינת' ששימש בשיר "I Feel Love" של דונה סאמר מ-1977. בן בומונט-תומאס מהגרדיאן העניק לשיר דירוג של חמישה כוכבים, ואמר כי הוא "יצירת מופת מיידית של דיסקו-פופ".
וידאו קליפ
לווידאו קליפ של השיר פורסם טיזר לראשונה ברשתות החברתיות של דה ויקנד באמצעות תמונות מהקליפ במהלך השבוע שקדם לצאת הסינגל. במקור, הקליפ היה אמור להתנגן לפני הצגות ה-IMAX של הסרט "יחידת המתאבדים", אך לפי הדיווחים, בוטלה הצגתו עקב חששות בנוגע לחולי אפילפסיה, בהתאם ל"תאורה העצומה העזה" המוצגת בקליפ. הקליפ יצא לאור ב-6 באוגוסט 2021, יחד עם הסינגל.
קרולינה הררה
קרולינה הררה (באנגלית: Carolina Herrera; נולדה ב-8 בינואר 1939) היא מעצבת אופנה אמריקאית ילידת ונצואלה. הררה ידועה בגלל סגנונה הייחודי ועיצוביה נלבשו על ידי ג'קלין קנדי-אונאסיס ומישל אובמה.
ביוגרפיה וחיים אישיים
הררה נולדה תחת השם מריה קרולינה ג'וזפינה פקנינס נינו ב-8 בינואר 1939 בקראקס, ונצואלה, לאביה, גילרמו פקנינס אסבדו, קצין בחיל האוויר שהיה מושל קרקאס בעברו ואמה מריה כריסטינה נינו פסיונס.
סבתא של הררה הכירה לה את עולם האופנה ונהגה לקחת אותה לתצוגות אופנה של בלנסיאגה וקנתה לה בגדים של לנווין ודיור.
בשנת 1957, בגיל 18, נישאה לגילרמו הרנס טלו, בעל אדמות ונצואלי, שעמו היו לה שתי בנות. מאוחר יותר השניים התגרשו. בשנת 1968 היא נישאה לריינלדו הררה גבארה שירש את התואר הספרדי המרקיז החמישי של בית טורה לאחר מות אביו ב-1962. ריינלדו היה מנחה של תוכנית בוקר ונצואלית ובנוסף עורך משנה במגזין ואניטי פייר. לזוג יש שתי בנות ושישה נכדים.
קריירה
בשנים 1965–1968 עבדה בחנותו של המעצב וחברה הטוב אמיליו פוצ'י בקרקאס. לאחר נישואיה לריינלדו החלה לטפח את סגנון החיים של המעמד הגבוה והקפידה להתלבש בעיצובים האחרונים של בתי אופנה ידועים כדוגמת איב סן-לורן, ולנטינו גאראווני וארמני. בנוסף לסגנון הלבוש היא נהגה להסתובב עם מפורסמים כמו מיק ג'אגר ואנדי וורהול במקומות כמו סטודיו 54 ומועדונים ידועים ברחבי העולם, מה שגרם לה להתפרסם בסגנון הייחודי והדרמטי שלה. ב-1972 נכנסה לראשונה לרשימת המתלבשים הטובים העולמית.
ב-1980 הציעה העורכת הראשית של המגזין ווג בזמנו, דיאנה פרילנד שהררה תעצב קו בגדים משלה. הררה החלה לעצב ולהציג את עיצוביה בניו יורק. באותה שנה התרחשה תצוגת האופנה הראשונה של הררה שכלל את דוגמנית העל אימאן. המותג של הררה פעיל משנת 1980 בעיר ניו יורק. בין לקוחותיה הידועות ביותר נמנות ג'קלין קנדי-אונאסיס שביקשה ממנה לעצב שמלה לחתונת בתה, קרוליין קנדי, השחקנית רנה זלווגר ומישל אובמה.
בסוף שנות השמונים רכשה חברת בישום בשם "Puig" את הזכויות ליצור קו בישום תחת המותג קרולינה הררה. החברה אחראית בין היתר על ניחוחות מבתי אופנה כמו ז'אן-פול גוטייה, נינה ריצ'י ופראדה.
בשנת 2008 השיקו מותג סגנון חיים הקרוי "CH" ונכון לשנת 2012 קיימות 18 חנויות של המותג ומוצריה של הררה נמכרים ב-280 חנויות ב-104 מדינות.
בשמים
במהלך הקריירה שלה, הפיצה הררה 138 בשמים בסך הכול, כשחלקם נכללים ב-13 סדרות שונות. שלוש הסדרות הבולטות ביותר הן "Good Girl", "212" ו-"212 VIP".
Good Girl
סדרת ה-"Good Girl" הפכה לאחת מסדרות הבשמים המצליחות בהיסטוריה. היא הושקה לראשונה בשנת 2016 והבושם הראשון שיצא במסגרתה היה "Good Girl", שהפך לאחד מהבשמים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, תוך שהנפיק סכום כולל של למעלה מ-200 מיליון דולר, בפרק זמן קצר מצאתו והיה לבושם הנמכר ביותר במדינות רבות במשך שלושה חודשים. אירוע ההשקה שלו היה אחד מאירועי ההשקה הגדולים בעולם הבישום והבושם עצמו זכה להצלחה ולהכרה בינלאומית.
מנקין זהוב-ראש
מנקין זהוב-ראש (שם מדעי: Ceratopipra erythrocephala) הוא מין של ציפור ממשפחת המנקיניים אשר חי באמריקה הדרומית ובקצה הדרומי של אמריקה המרכזית ביערות גשם טרופיים. מין זה תואר בידי קארולוס לינאוס ב-1758 והוא קרובו של המין מנקין אדום-כיפה.
תיאור
המנקין הוא עוף קטן באורך ממוצע של 9.4 ס"מ ומשקל של 0.44 גרם. הזכרים שחורים לחלוטין מלבד ראשם הזהוב, המקור הצהוב, אזור השת הלבן-אדום והרגליים הורודות. הנקבות והצעירים בעלי גוון ירוק זית והרגליים ורודות. הם משמיעים קריאות חרישיות בעודם עפים ביער.
מין זה מצוי בטבע לאורך הג'ונגלים, המטעים והיערות הנמוכים עד לגובה 1,500 מטרים שבין פנמה, קולומביה, טרינידד וטובגו ודרומה עד לברזיל, פרו ומדינות גיאנה (גיאנה, גיאנה הצרפתית וסורינאם) כשגבולם הוא נהר האמזונאס והאוקיאלי.
המנקין מצוי ביערות בין הענפים שמתחת לצמרת וניזון מפירות, חרקים ועכבישים כשלעיתים הוא ניזון בקבוצות עם ציפורים אחרות.
קבוצת המנקינים מחזרים בזירות על הענפים בגובה של 6 עד 12 מטרים והם מזנקים יחדיו במקום במהירות או מרקדים על הענף, כדי להרשים את הנקבות תוך שהם קוראים חזק בין הריקודים. עד 12 פרטים יכולים להופיע יחד, אך רק אחד דומיננטי מזדווג לבסוף עם הנקבה. הנקבה מכינה קן לבדה ומטילה בו 2 ביצים, עליהם היא דוגרת במשך כ-16–17 ימים.