cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אריה גלוברזון
ביוגרפיה
גלוברזון נולד בעיירה פינסק שבפולין (כיום בבלארוס). אביו, מנחם, עלה לארץ ישראל בגפו בשנת 1935, הצטרף לחברת החשמל, והיה ממקימי תחנת הכוח בנהריים. אמו של אריה, ציפורה, והבנים, אריה ואחיו דב, הצטרפו אל האב בשנת 1938, לאחר שהצליח לקבל עבורם אישור עלייה משלטונות המנדט. המשפחה גרה בקריית חיים, שם סיים גלוברזון את לימודיו בבית הספר התיכון, ולאחר מכן המשיך לתואר אקדמי בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה. באותה תקופה הכיר את אשתו רינה.
אימאן
קורות חייה
אימאן נולדה במוגדישו שבסומליה בשם זארה מוחמד עבדולמג'יד (בסומלית: Zara Maxamed Cabdulmajiid; באנגלית: Zara Mohamed Abdulmajid) למריאן ולמוחמד עבדולמג'יד. אביה היה דיפלומט וכיהן כשגריר סומליה בערב הסעודית, ואמה הייתה גינקולוגית. לאימאן שני אחים: אליאס ופייסל, ושתי אחיות צעירות: אידיל ונאדיה. אימאן התחנכה במצרים ובקניה, שם למדה מדעי המדינה באוניברסיטת ניירובי. היא מוסלמית ודוברת חמש שפות באופן שוטף: סומלית, ערבית, איטלקית, צרפתית ואנגלית.
אריה גלוברזון
ביוגרפיה
הוא המשיך את לימודיו לתואר השלישי בסורבון שבצרפת. עם שובו ארצה עבד בהתאחדות בעלי התעשייה, ובמשרד מבקר המדינה ולימד בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה ובאוניברסיטת תל אביב. הוא הקים באוניברסיטת תל אביב את החוג ללימודי עבודה ואת מכון גולדה ללימודי עבודה.
גלוברזון היה מעורב שנים רבות בנושאים הקשורים לניהול, ליחסים שבין עובדים לבין ההנהלה ולבקרה בארגונים. במסגרת הקריירה המקצועית שלו שימש כעובד בכיר במשרד מבקר המדינה, כראש החוג ללימודי עבודה, כאקדמאי שחקר ופרסם ספרים בנושא, כיושב ראש וחבר של מועצות ציבוריות שונות וכיועץ של ההסתדרות וגופים ציבוריים אחרים. ספרו "ניהול חבר עובדים", שהיה הראשון בארץ שעסק באופן מעמיק בתחום זה, שימש רבים מאנשי המנהל בארץ.
אימאן
קריירת דוגמנות
בעודה לומדת באוניברסיטה, אימאן נתגלתה על ידי הצלם האמריקני פיטר בירד ובשל כך עברה להתגורר בארצות הברית - כדי להתחיל את קריירת הדוגמנות שלה. עבודת הדוגמנות הראשונה שלה הייתה לירחון האופנה "ווג" בשנת 1976. עד מהרה הופיעה בשערי מגזיני אופנה יוקרתיים רבים וביססה את מעמדה כדוגמנית על.
אריה גלוברזון
ביוגרפיה
גלוברזון הועסק כיועץ בכיר לענייני ניהול על ידי גופים שונים, בהם האו"ם. במסגרת זו הוא שהה תקופות שונות באפריקה, בדהומיי, בניז'ר, בבורונדי, בפיליפינים ובחוף השנהב, שם שימש כיועץ מיוחד לממשלה.
אימאן
קריירת דוגמנות
עם צווארה הארוך, קומתה הגבוהה, גזרתה הצנומה, מבטאה האקזוטי וגוון הברונזה של עורה, אימאן זכתה להצלחה מסחררת בעולם האופנה אף על פי שהיא עצמה מעידה כי מראה הוא סומלי טיפוסי. אימאן הפכה להשראה של מעצבים בולטים כגון: הלסטון, ג'אני ורסצ'ה, קלווין קליין, איסי מיאקי, דונה קארן ובייחוד איב סן-לורן.
קריירת קולנוע
לאימאן יש מספר הופעות קטן כשחקנית מזדמנת בסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה. הופעתה הראשונה הייתה בסרט בריטי בשנת 1979 בשם הגורם האנושי. ב 1985 הופיעה בסרט זוכה האוסקר - זיכרונות מאפריקה לצד רוברט רדפורד ומריל סטריפ. במסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת - שיחקה חייזרית בעלת יכולת לשנות את הופעתה לצד ויליאם שאטנר ב 1991. הופיעה בקליפ של מייקל ג'קסון - Remember the Time, לצידם של ג'קסון, אדי מרפי והכדורסלן מג'יק ג'ונסון.
אריה גלוברזון
ביוגרפיה
לצד הקריירה המקצועית שלו במנהל, גלוברזון היה גם חובב אמנות ואספן של עבודות ציירים ישראלים. הוא לא הסתפק רק באיסוף עבודות אמנות, אלא למד את הנושא וגם יצר קשרים אישיים עם רבים מהציירים, סייע לחלקם באופנים שונים, כגון בארגון תערוכות רבות ברחבי הארץ.
אימאן
אימאן קוסמטיקה
לאחר שני עשורים של דוגמנות, פתחה אימאן חברת קוסמטיקה בשנת 1994 שהתמקדה בתמרוקים לבעלות גוון עור כהה כשלה. באותה התקופה הביקוש לכך היה רב וההיצע נמוך. אימאן השתמשה בניסיון שרכשה בערבוב חומרים כדי לייצר לעצמה תמרוקים והמוצרים הנמכרים בחברה הם פרי פיתוחה האישי, כמו כן, אימאן היא הפרזנטורית של החברה. נכון לשנת 2010 החברה שווה 25 מיליון דולר.
אריה גלוברזון
ביוגרפיה
אריה גלוברזון נפטר ביוני 2014, בגיל 89.
אימאן
Global Chic
בעקבות פרסומה הרב פנה לאימאן בשנת 2007 המנכ"ל של חברת HSN וביקש ממנה ליצור קולקציית בגדים. הקולקציה הראשונה שלה הושפעה מילדותה במצרים והדוגמנות עבור הלסטון. כיום, קולקציית התכשיטים שלה היא אחת מהארבע הנמכרות ביותר מבין 200 מותגים שמחזיקה חברת HSN.
קריירת טלוויזיה
אימאן הופיעה בשני פרקים של "מיאמי וייס". היו לה הופעות אורח בסדרות "כחום הלילה", "Back in the World" ו-"Love At First Sight". בשנת 2000 הייתה מארחת של סדרת הריאליטי "פרויקט מסלול (קנדה)". בשנת 2010 השתתפה בסדרת ריאליטי נוספת בשם "The Fashion Show", ביחד עם חברה, המעצב איציק מזרחי.
אוטוביוגרפיה
בשנת 2001 הוציאה לאור את האוטוביוגרפיה שלה בשם: I am Iman, המגוללת את קורותיה ומעלה טענות על גזענות בארצות הברית.
חיים פרטיים
אימאן נישאה בגיל 18 ליזם סומלי והתגרשה כעבור כמה שנים. ב-1977 נישאה לכדורסלן האמריקני ספנסר הייווד וב-1978 נולדה להם בת. ב-1987 התגרשה. ב-1992 נישאה לזמר הבריטי דייוויד בואי שנפטר בינואר 2016. ב-2000 נולדה בתם.
פרנק-ואלטר שטיינמאייר
פרנק-ואלטר שטיינמאייר (בגרמנית: Frank-Walter Steinmeier; נולד ב-5 בינואר 1956) הוא נשיא גרמניה החל ממרץ 2017. כיהן כשר החוץ של גרמניה בממשלות אנגלה מרקל (2005–2009, 2013–2017) וסגן-קנצלר (2007–2009).
ביוגרפיה
שטיינמאייר נולד בשנת 1956 בדטמולד שבמדינת נורדריין-וסטפאליה. תחילה למד משפטים והחל לעבוד כפרקליט ועוזר מרצה למדעי המדינה. הוא נכנס לפוליטיקה בשנת 1993 כאשר הפך ליועץ התקשורת של ראש ממשלת סקסוניה-תחתונה, גרהרד שרדר. כאשר שרדר נבחר לכהן כקנצלר גרמניה כעבור חמש שנים, עבר שטיינמאייר לפעילות בזירה הלאומית והחל מתקדם בסולם התפקידים.
קריירה פוליטית
שטיינמאייר כיהן תחילה כסגן שר במשרד הקנצלר, ובשנת 1999 החליף את בודו הומבך בתפקיד ראש לשכת הקנצלר. במסגרת תפקיד זה היה אחראי על הפעלת סוכנים של שירות הביון הפדרלי הגרמני בבגדאד שמסרו לצבא ארצות הברית מידע חיוני אודות הכוחות העיראקיים ערב מלחמת עיראק בשנת 2003, וזאת אף על פי שמפלגתו עשתה הון פוליטי מההתנגדות למלחמה. היה לו גם תפקיד מרכזי ביישום רפורמות שפגעו במדינת הרווחה הגרמנית.
לאחר הבחירות בשנת 2005 הוא מונה לכהן כשר החוץ בממשלת האחדות שהקימה אנגלה מרקל. בתפקיד זה נקלע לכמה עימותים עם הקנצלרית בנוגע לסגנון הדיפלומטי. שטיינמאייר התנגד לכמה צעדים הפגנתיים של מרקל, כגון פגישתה עם הדלאי לאמה טנזין גיאטסו, וסבר, כפי שניסחו זאת מקורביו, שמדובר ב"מדיניות חוץ של חלונות ראווה" ושגישה של דיפלומטיה שקטה הרחק מאור הזרקורים תוכל לסייע טוב יותר למעמדה של גרמניה.
שטיינמאייר נבחר בשנת 2008 למועמד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לתפקיד הקנצלר לאחר התפטרותו של יו"ר המפלגה קורט בק. הוא נבחר גם ליו"ר המפלגה.
הוא הוביל את מפלגתו לתבוסה הקשה ביותר שלה מאז מלחמת העולם השנייה. התבוסה בבחירות הובילה להקמת קואליציה ימנית-שמרנית של הקנצלרית החדשה-ישנה אנגלה מרקל עם הליברלים החופשים בראשותו של מי שעמד באותם ימים בראשות המפלגה – גידו וסטרוולה.
לאחר הפסדו בבחירות הכלליות לבונדסטאג הודיע שטיינמאייר כי אינו פורש מהפוליטיקה. מעת השבעת ממשלת מרקל השנייה הוא כיהן כיו"ר האופוזיציה וכיו"ר הסיעה הסוציאל-דמוקרטית בבונדסטאג. שטיינמאייר היה דמות מובילה במפלגתו לקראת הבחירות לבונדסטאג (2013) ולאור כינון ממשלת הקואליציה עם אנגלה מרקל זכה לכהן כשר החוץ, בפעם השנייה, מטעם מפלגתו. בשלהי 2016 עלה שמו כמועמד הקואליציה הגרמנית להחליף את יואכים גאוק כנשיא גרמניה. לאחר שהקואליציה בחרה באופן רשמי את שטיינמאייר להיות למועמדה עזב את הממשלה במהלך ינואר 2017 והתפטר מתפקידו כשר החוץ הגרמני. החליף אותו בתפקידו יושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית וסגן הקנצלרית, זיגמר גבריאל, שכיהן עד אז כשר הכלכלה הגרמני.
ב-12 בפברואר 2017 נבחר שטיינמאייר לנשיא, וב-19 במרץ 2017 החלה כהונתו.
ב-13 בפברואר 2022 נבחר שטיינמאייר לנשיא בפעם השנייה.
יאיר הגלעדי
יָאִיר הַגִּלְעָדִי לפי המקרא, היה השופט השביעי ששפט את ישראל בתקופת השופטים. מוצאו של יאיר הוא משבט מנשה, מחצי השבט שממזרח לירדן.
פועלו של יאיר
יאיר נזכר בשלושה פסוקים בספר: יאיר שייך לקבוצת "השופטים השקטים", שבעיקר ידוע שמם, אך פועלם נסתר. האויב מולו נלחם יאיר אינו נזכר בפסוקים ולכן אינו ידוע.
מקור השם
בפרשת כיבוש עבר הירדן המזרחי בתקופת התנחלות השבטים מופיע גיבור - יאיר בן מנשה. יאיר בן מנשה כבש שטחים בחבל הארץ הגלעד אשר כונו מאוחר יותר "חוות יאיר", והתנחל בהם יחד עם בני שיבטו. במקרא נאמר:.
עוד מסופר שהיו לו עשרים ושלוש ערים בארץ גלעד. מכאן השם יאיר הגלעדי. ייתכן והשופט השביעי אשר חי כשלוש מאות שנה אחרי יאיר בן מנשה, "אימץ" לעצמו את השם "יאיר הגלעדי" כשמו של אותו גיבור מתקופת ההתנחלות. השופט השמיני היה יפתח הגלעדי, אף הוא מהגלעד.
חוות יאיר
בתקופת שלמה המלך, נכללו חוות יאיר בתוך שטח הנציבות השישית - שהיא נציבות רמות גלעד.
סוף ימיו
יאיר נקבר בקמון. ישנן השערות רבות ביחס למקום זה כיום.
יאיר בספרות הישראלית
ספר על יאיר הגלעדי נכתב על ידי סופר הילדים צבי ליברמן ויצא בהוצאת עמיחי. קורות חיו של השופט המתוארים בספר זה, הם פרי המצאתו של הסופר.
Undertow
Undertow (אנדרטאו) הוא אלבום הבכורה משנת 1993 של להקת טול, בתקופה בה הגראנג' היה בשיאו והחלו להתפתח שירי פופ פאנק המתאימים לרדיו, אנדרטאו עזר למטאל ולפרוג להתבלט כסגנון מוזיקה ובכך איפשר ללהקות בעלות סגנון דומה לפרוץ לתודעת הציבור. האלבום הוכרז כפלטינה כפולה על ידי ארגון תעשיית ההקלטות של אמריקה (RIAA) ב-14 במאי 2001.
הקלטות
האלבום הוקלט בין אוקטובר לדצמבר 1992 בגראנד מאסטר סטודיוז בהוליווד, קליפורניה, על ידי סילביה מאסי.
מוזיקה
באלבום יש רצועה נסתרת שנקראת "Disgustipated", שבה באים לידי ביטוי התעניינות הלהקה במוזיקה ניסיונית, שימושם בסאטירה וכוונתם לאתגר את אוזני המאזין, לצאת מהתפיסה של מה שעד עתה החשיב כמוזיקה. הרצועה הושמה כשיר מספר 69 בתקליטור - כמשחק עם יכולות ההקלטה על תקליטורים, בזמן שחרורו. הרצועה מתחילה בהספד, ממשיכה לצלילים עיליים סאטיריים הנוגעים לדת ונגמרת ב"קצירת גזרים" (חלק ממילות הרצועה), ולבסוף שוככת אל תוך צליל של צרצרים. הרעיון להקלטת השיר נבע מערב בפאלאדיום בלוס אנג'לס, בזמן הופעה נגד ניסויים בבעלי חיים ש"טול מצאו את עצמם חלק ממנה".
עטיפת האלבום
עטיפת האלבום עוצבה על ידי הגיטריסט אדם ג'ונס. תמונות בתוך האלבום של אישה שמנה עירומה החובקת גבר רזה עירום וחברי הלהקה עם סיכות בצידי ראשם עוררו מחלוקות אשר גרמו לכך שהאלבום הורד ממדפי חנויות כגון קיימארט ווולמארט. תגובת הלהקה הייתה לשחרר אלבום בגרסה שונה, אשר מציגה ברקוד גדול על רקע לבן. בגרסה זו צורף פתק מהלהקה (ראו תמונה).
השירים באלבום
1. "Intolerance" – 4:53
3. "Sober" - 5:06
4. "Bottom" - 7:13 (Tool/Henry Rollins)
5. "Crawl Away" - 5:29
6. "Swamp Song" - 5:31
7. "Undertow" - 5:21
8. "4°" - 6:02
9. "Flood" - 7:45
69. "Disgustipated" - 15:47
ולדימיר פופובקין
הגנרל ולדימיר אלכסנדרוביץ' פופובקין (ברוסית: Владимир Александрович Поповкин; 25 בספטמבר 1957, דושנבה, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטג'יקית שהייתה חלק מברית המועצות - 18 ביוני 2014) היה מנהל סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה. הוא מונה לתפקיד לאחר פיטוריו של אנאטולי פרמינוב ב-2011. קודם לכן כיהן כסגן ראשון של שר ההגנה (מיוני 2010 עד אפריל 2011). באוקטובר 2013 פוטר מתפקידו עקב שורת כישלונות שיגור ומחדלים בסוכנות.
פופובקין נולד בדושנבה בו שירת אביו שהיה קצין ביחידת שריון. בשנת 1968 המשפחה עברה לקלינין.
שירותו הצבאי
פופובקין התגייס לצבא הסובייטי ב-1975. ב-1979, הוא סיים לימודיו במכון להנדסה צבאית ע"ש מוז'אייסקי בלנינגרד ושירת בקוסמודרום בייקונור - אתר שיגור החלל הוותיק והגדול בעולם.
ב-1986 סיים לימודיו באקדמיה הצבאית ע"ש דזרז'ינסקי ועד להתפרקות ברית המועצות שירת במינהל לניהול אמצעי חלל של משרד ההגנה הסובייטי (Управлении начальника космических средств Министерства обороны СССР).
ב-1991 עבר לשרת במינהל המבצעים הראשי של המטה הכללי הרוסי. ב-2001 כוחות הטילים האסטרטגיים פוצלו לחיל הטילים האסטרטגיים ולחיל החלל הרוסי. הגנרל פופובקין צורף ליחידה החדשה בתפקיד סגן ראשון לראש מטה חיל החלל. ב-14 במרץ 2004 התמנה למפקד חיל החלל של רוסיה. ב-30 ביוני 2008 מונה לראש החימוש של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית והיה אחראי לרכש ציוד ואמצעי לחימה. כיהן במקביל כסגן שר ההגנה הרוסי.
בפברואר 2009 הוא קודם לדרגת "גנרל ארמיי" (הדרגה השנייה שסדר הדרגות).
השירות האזרחי
במרץ 2009 פוטר מן הצבא, כחלק ממהלך של הרפורמה הצבאית הנרחבת לקיצוץ בכוח האדם הצבאי. על אף שלא שירת בכוחות המזוינים עצמם, המשיך לכהן במגוון תפקידי מינהלה בכוחות המזוינים. ב-30 באפריל 2010, נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב העניק לו את תואר היועץ הממלכתי של הפדרציה הרוסית מדרגה 2, המהווה תנאי לקבלת תפקידי ניהול בכירים בשרות המדינה. בשל כך, מונה ביוני 2010 לסגן ראשון לשר ההגנה. כבר ביולי 2010 פופובקין הודיע שתקציב רכישות אמל"ח לצבא הוגדל פי 2.
ב-29 באפריל 2011 על פי צו נשיאותי של דמיטרי מדבדב מונה פופובקין למנהל סוכנות החלל הפדרלית, בשל ניסיונו בתחום פעילויות החלל בשירותו בחיל החלל ושוחרר מתפקיד הסגן הראשון לשר ההגנה. באוגוסט 2011 התרחשו מספר תקלות בשיגורים לחלל, אך צוין שהם לא קשורים לפעילות המנהל החדש ומהווים תוצאה של משבר פנימי מתמשך.
בנובמבר 2011 נכשל שיגור גשושית רוסית למאדים. פופובקין הודיע שקיימת סבירות שתקלה נגרמה בעקבות השפעת גורם זר על הציוד האלקטרוני בגשושית. עד מהרה התברר שתקלה נגרמה מבעיות בתוכנה ופופובקין בעצמו הודיע על כך.
פופובקין היה חבר באקדמיה הרוסית למדעי החלל ע"ש ציאולקובסקי וחבר האקדמיה הרוסית למדעי הטילים. נוסף לכך, ולדימיר פופובקין בעל עיטורים ממשלת הפדרציה הרוסית בתחומי המדע והטכנולוגיה.
מותו
ביוני 2014 מת במרכז רפואי רבין בישראל מסרטן.
גאורגי פלחנוב
גאורגי ולנטינוביץ' פְּלֵחַנוֹב (בכתב רוסי: Георгий Валентинович Плеханов;29 בנובמבר 1856 – 30 במאי 1918) היה מהפכן רוסי, תאורטיקן מרקסיסטי וממנהיגי המנשביקים. נחשב לאבי המרקסיזם ברוסיה.
חייו
פלחנוב, יליד גודלובקה, האימפריה הרוסית, היה נרודניק מראשי ארגון "זמליה אי ווליה" ("אדמה וחופש"). לאחר שהיגר מרוסיה בשנת 1880 יצר קשרים עם התנועה הסוציאל-דמוקרטית במערב אירופה, והחל לקרוא את כתבי קרל מרקס ופרידריך אנגלס. בעקבות הקריאה זנח את הנרודניקיות והיה למרקסיסט מושבע. בשנת 1883 ייסד בשווייץ את הקבוצה "האמנציפציה של העבודה", שעסקה בהפצת המרקסיזם בין הגולים הרוסים. לאחר שהקבוצה התפרקה הצטרף ל"מפלגה הסוציאל-דמוקרטית של העבודה ברוסיה", ובמסגרת זו פגש את לנין ושיתף פעולה איתו תקופת מה.
ב-1892 פרסם את המאמר "על מטרות הסוציאליסטים במאבקם נגד הרעב ברוסיה", שבו הטיף להתאגדות בקנה מידה גדול של הפועלים (אגיטציה) על בסיס צורך כלכלי, במקום הגישה שרווחה עד תקופתו, של עבודה בקבוצות קטנות (חוגים).
בשנת 1903, לאחר הפיצול בקונגרס השני של המפלגה, הצטרף פלחנוב לפלג המנשביקים. במהלך מלחמת העולם הראשונה החזיק בדעה שיש להמשיך במלחמה עד לניצחון על גרמניה, והציג בכך עמדה לאומית, מנוגדת לעמדה הקוסמופוליטית של הבולשביקים בהנהגת לנין.
זמן קצר לאחר מהפכת פברואר שב לרוסיה לאחר שעזב אותה 37 שנים קודם לכך. יחד עם ורה זסוליץ' ולב דייטש תמך בשיתוף פעולה עם הממשלה החדשה והמשך השתתפות המדינה במלחמת העולם הראשונה. אך לא היה לו שום תפקיד רשמי.
לאחר מהפכת אוקטובר עזב שוב לנוכח עוינות הבולשביקים. הוא מת ממחלת השחפת בטריוקי, אז בפינלנד (כיום זלנוגורסק, סנקט פטרבורג, רוסיה).
סטרץ' פור
בכדורסל, סטרץ' פור (לפעמים נקרא קומבו פורוורד או סטרץ' ביג) הוא שחקן שמשחק בעמדת הפאוור פורוורד. "סטרץ'" (Stretch - למתוח) מתארת את ההשפעה שיש לשחקן מסוג זה על הגנת היריב, ועמדת הפאוור פורוורד קרויה גם עמדת "ארבע" (Four); ולפיכך נקראת העמדה "סטרץ' פור". סטרץ' פור הוא מונח די חדש ב-NBA (מאז עונת 1999–2000 יש יותר ויותר שחקנים בעמדה זו), והוא הופך ליותר ויותר נפוץ במשחק המודרני, מאחר שמאמנים רבים משתמשים בהסטת החמישייה ל"סמול-בול" כמהלך טקטי.
סגנון משחק
פאוור פורוורדים משחקים באופן מסורתי קרוב לסל, ומשתמשים בגודל ובעוצמה שלהם כדי לספק הגנת פנים, קליעת פוסט (קליעה בקרבת הסל) וריבאונדים. סטרץ' פור הוא שחקן שלו מבנה הגוף של פאוור פורוורד, אבל הוא בעל כישורי קליעה מעולים (במיוחד קליעת שלשות). תוך שימוש במיומנויות אלה בהתקפה, השחקן שומר את היכולת להגן על הפאוור פורוורד היריב.
בשחקני סטרץ' פור נעשה מבחינה טקטית שימוש בדרך זו כדי "למתוח" את ההגנה של היריב. היכולת לקלוע באחוז גבוה זריקות "" (catch-and-shoot) מטווח השלוש (תכונה מובהקת של שחקני סטרץ' פור) גורמת לבעיות הגנתיות עבור הקבוצה היריבה, מפני שהיא מושכת את הפאוור פורוורד היריב מחוץ לאזור הלואו-פוסט, ופותחת נתיבים שהגארדים של הקבוצה יכולים לנצל (אלה יכולים להיות מסלולים בפועל או נתיבי מסירה). הריווח יוצר עוד מרחב פוסט להזדמנויות קליעה וריבאונדים עבור הסנטר.
שחקנים המשחקים בסגנון המשחק של שחקני סטרץ' פור המשחקים בעמדת הסנטר (נקראת גם "עמדה 5") נקראים שחקני "סטרץ' פייב" (stretch five).
עמדת הקומבו פורוורד הפכה לחשובה במיוחד במשחק הבינלאומי, שבו זריקות לשלוש וריווח המגרש חשובים יותר בשל ההגנה האזורית שבה נעשה שימוש על ידי קבוצות רבות בעולם, כמו גם קו השלוש הקצר יותר בהשוואה ל-NBA. גם ב-NBA שחקנים כמו לברון ג'יימס וכרמלו אנתוני משמשים כקומבו פורוורדים, ומנצלים את הגודל שלהם ואת הכישורים.
אדון האור
אדון האור (באנגלית: Lord of Light) הוא ספר מדע בדיוני מאת רוג'ר זילאזני שנכתב בשנת 1967, וזיכה את כותבו בפרס הוגו ובמועמדות לפרס נבולה. תרגום עברי הופיע בהוצאת עם עובד בשנת 1978, בתרגום נורית רונאל.
עלילת הספר נעה על הגבול שבין מדע בדיוני לפנטזיה והיא מתארת עולם בו שולטים אנשים ("הראשונים") בעלי כוחות עליונים שמקורם בטכנולוגיה, שהתיישבו בעולם זה לפני זמן רב, אך בעזרת טכנולוגיה של העברת אישיותם וזיכרונותיהם לגוף חדש, הם למעשה זוכים לחיי נצח. שאר בני האדם בכוכב, צאצאיהם של המתיישבים הראשונים, חיים חיי מחסור ובורות ועובדים את האלים מבלי לדעת על מקור כוחם. העלילה מתרכזת בסיפורו של סאם, "הבודהא", אחד הראשונים, שמנהל מאבק ממושך לשחרור העולם מעריצותם של האלים באמצעות הנגשת הטכנולוגיה לכלל האוכלוסייה. בעלילה משולבים אלמנטים רבים מהמיתולוגיה ההינדית והבודהיסטית והוא נחשב על ידי רבים לפסגת יצירתו של זילאזני.
פרשת צו
פרשת צַו היא פרשת השבוע השנייה בספר ויקרא. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת ב.
טעות נפוצה היא, כי בפרשת צו ישנם צ"ו (96 בגימטריה) פסוקים, טעות שאף השתרבבה למספר ספרים, אך בפועל בפרשה ישנם צ"ז (97) פסוקים. במהדורת מקראות גדולות שנדפסה בוונציה (רפ"ה) מצוין מספר הפסוקים הנכון, וכן מופיע הסימן 'עובדיה' (גימטריה 97).
בשנה פשוטה, הפרשה נקראת תמיד לפני פסח, בשבת הגדול. בשנה מעוברת, היא נקראת תמיד בשבת הסמוכה לפורים מלפניו או מאחריו.
נושאים בפרשה
החלק השני של הפרשה עוסק בשבעת ימי המילואים, כלומר בקיום טקסי חנוכת המשכן שעליהם נצטווה משה בפרשת תצווה. במסגרת זו הוקדשו אהרן ובניו לכהונה, הולבשו בבגדים המיוחדים להם ונמשחו בשמן המשחה. שיאו של תהליך חנוכת המשכן, היום השמיני למילואים, יפורט בפרשה הבאה, פרשת שמיני.
תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת צו יכולה לחול בתשעה תאריכים שונים:
הפטרה
הפטרת פרשת צו היא בנבואת תוכחה של ירמיהו. אצל האשכנזים והספרדים, קוראים עד, ומוסיפים. בנוסח איטליה קוראים עד  ומוסיפים. התימנים קוראים עד, ומוסיפים. ירמיהו מוכיח את העם על שעבודת הקורבנות שלהם מחפה על שחיתות מוסרית. לנבואת התוכחה מוסיפים עוד פסוקי מוסר. בנוסח רומניא הפטירו בפרשת צו עד, וחזרו על.
מנהגים שונים לגבי החלוקה לפרשיות
הרמב"ם מונה את כל פרשיות התורה על פי הספר הידוע שהגיהו בן אשר, וכותב שיש פרשה פתוחה בפסוק "וידבר" שלפני "דבר אל בני ישראל". והעיר על כך בהגהות מיימוניות שיש בפרשת צו, בפרק ז', שני פסוקים שעונים להגדרה זו: פסוק כ"ב ופסוק כ"ח. וכתב על כך: . כלומר, בכל ספרי התורה שהיו לפני בעל הגהות מיימונית שתי הפרשיות היו פתוחות. גם בספרי התורה שאותם בדק הש"ך שתי הפרשיות היו פתוחות:. לפי עדויות גם בכתר ארם צובא, שרבים מזהים אותו עם הספר שעליו הסתמך הרמב"ם, הייתה פרשה בשני המקומות. לעומת זאת, במסורת העדות השונות יש פרשה אחת: בספרי התורה של יהודי תימן יש פרשה רק לפני פסוק כב, ואילו בספרי התורה של יהודי אשכנז ספרד והמזרח יש פרשה רק לפני פסוק כח. זהו המקום היחיד בספר תורה שיש בו הבדל בחלוקת הפרשיות בין מנהגי העדות השונות. הנושא נידון באחרונים ובעל קסת הסופר הכריע שספר תורה שנעשתה בו פרשה פתוחה לפני פסוק כב אין לפסלו.
אליפות העולם בשחייה 1994
אליפות העולם השביעית בשחייה נערכה ברומא, איטליה ב-1 בספטמבר - 11 בספטמבר 1994. האליפות כללה את ארבעת המקצועות האולימפיים: שחייה, קפיצה למים, שחייה צורנית וכדורמים, ובנוסף התקיימה תחרות שחייה במים פתוחים. בתחרות השתתפו 1400 ספורטאים, מ-102 מדינות.
סין ניצחה לראשונה בתחרות עם 16 מדליות זהב הודות לשליטה בשחיית נשים (12 מתוך 16 מדליות זהב), לפני ארצות הברית עם 7 מדליות זהב.
שחיינים
השחיינים הבולטים בתחרות היו אלכסנדר פופוב מרוסיה זכה ב-4 מדליות (2 זהב, במשחים ל-50 מטר חופשי ול-100 מטר חופשי ו-2 כסף), גארי הול ג'וניור זכה ב-4 מדליות, (2 זהב במשחי שליחים ו-2 כסף), נורברט רוז'ה מהונגריה שזכה ב-3 מדליות (2 זהב ו-1 ארד), קירן פרקינס מאוסטרליה זכה ב-2 מדליות זהב (קבע שיא עולם חדש), דניס פנקראטוב מרוסיה זכה ב-4 מדליות (1 זהב, 2 כסף, ו-1 ארד). שלושה שחיינים זכו ב-2 מדליות אישיות, זהב וכסף כל אחד, יאני סייבינן (קבע שיא עולם חדש) ואנטי קאסביו שניהם מפינלנד וכן מרטין לופז זוברו מספרד. ולדימיר סלקוב זכה ב-2 מדליות (1 זהב אישית ו-1 כסף שליחים) בנוסף, שני שחיינים זכו ב-2 מדליות, אחת זהב בשליחים ואחת כסף אישית, אנדרס הולמרץ משוודיה וג'ף ראוס מארצות הברית.
שיאי עולם
באליפות נקבעו 10 שיאי עולם (3 בגברים ו-7 בנשים). בנוסף, נקבעו 11 שיאי תחרות חדשים (5 בגברים ו-6 בנשים).
כדורמים
{| cellpadding="2"
נשים
משחק הגמר - הונגריה : הולנד (7 : 5) משחק על המקום השלישי - איטליה : ארצות הברית (14 : 9)
מקום רביעי: ארצות הברית מקום חמישי: קנדה מקום שישי: אוסטרליה
גברים
משחק הגמר - איטליה : ספרד (10 : 5) משחק על המקום השלישי - רוסיה : קרואטיה (14 : 13)
מקום רביעי: קרואטיה מקום חמישי: הונגריה מקום שישי: ארצות הברית
שחייה
2 שחיינים יצגו את ישראל באליפות. השחיין יואב ברוק סיים במקום ה-8 במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי וואדים אלכסייב סיים במקום ה-9 במשחה ל-100 מטר חזה ובמקום ה-10 במשחה ל-200 מטר חזה.
אי חג המולד
טריטוריית האי כריסטמס או טריטוריית אי חג המולד (באנגלית: Territory of Christmas Island) היא טריטוריה קטנה של אוסטרליה המצויה באוקיינוס ההודי, 2,360 ק"מ צפונית לפרת', 500 ק"מ דרומית לג'קרטה שבאינדונזיה. באי מתגוררים כ־1,530 תושבים במספר יישובים קטנים בקצהו הצפוני של האי. האי ייחודי בסוגי הצמחים ובעלי החיים הגרים בו. מתוך שטח האי של 135 קמ"ר, כ־65% מתוכם הם שמורת טבע.
היסטוריה
לא ידוע מי גילה את האי. למרות שיש האומרים שקפטן ג'יימס קוק גילה אותו במסעותיו. האי מופיע לראשונה על מפה של פייטר גוס משנת 1666 בשם "מוני". בשנת 1688 ביקר באי ויליאם דמפייר - באי לא היו כלל תושבים. בשנת 1718 ביקר באי דניאל ביקמן ובשנת 1771 עגנה באי האוניה ההודית "פיגוט". בשנת 1857 נעשה ניסיון ראשון לחקור את האי - צוות האניה "אמטסיט" ניסה להגיע לפיסגת האי, אולם נכשל בשל הצוקים התלולים.
בשנת 1887 עגן באי רב החובל ג'ון מקליר באונייה הבריטית "פליינג פיש" (דג מעופף) וגילה את "פליינג פיש קואוב" - מפרץ הדג המעופף. גילוי פוספטים באי הביא לסיפוח האי לשטחי הכתר הבריטי ביוני 1888, ולהקמת היישוב הראשון באי, והחלו כריית פוספטים באי. האי נוהל במשותף על ידי הניצב על הפוספטים ומשרד המושבות הבריטי, שישב באותה עת בסינגפור. מאוחר יותר הפכה השליטה באי לשליטה משותפת של בריטניה וסינגפור. בשנת 1943 כבשו כוחות יפניים את האי, וכלאו את תושבי האי עד שחרורו של האי בתום מלחמת העולם השנייה ב־1945. לבקשת אוסטרליה העבירה בריטניה את הריבונות באי לאוסטרליה, בשנת 1957. הממשלה האוסטרלית שילמה לסינגפור 2.9 מיליון ליש"ט כפיצוי על רכישת הריבונות באי.
החל משלהי שנות ה-80 החלו סירות הנושאות מהגרים, רובם מאינדונזיה, לעגון באי. בשנת 2001 מנעה ממשלת אוסטרליה מספינה נורווגית, MV Tampa, להוריד לאי 438 פליטים מאפגניסטן שנאספו בלב-ים מספינת דיג במצוקה. מאחר שאוסטרליה סירבה לקבלם נותרו הפליטים במים הטריטוריאליים במשך זמן מה, עד שהועברו לנאורו. אונייה נוספת של פליטים שהגיעה לאי נשלחה לפפואה ניו גיני.
בעקבות אירועים אלה הודיעה אוסטרליה כי האי אינו מהווה חלק משטחי אוסטרליה לצורך הגירה - והגעה לחופי האי ובקשת כניסה כפליט אינה מעניקה למבקש זכות להגיע לאוסטרליה במעמד פליט (כך מתאפשר לצי האוסטרלי להרחיק את ספינות הפליטים מחופי אוסטרליה).
אוכלוסין
נכון לשנת 2016 התגוררו באי 1,843 תושבים. באי אין רוב מובהק, הקבוצה הכי גדולה באוכלוסייתו היא סינים המהווים 21.2% מהאוכלוסייה, אחריהם אוסטרלים המהווים 12.7%, מלאים המהווים 12%, אנגלים המהווים 10.9% ואירים המהווים 2.3%. מבחינה דתית הקבוצה הגדולה ביותר באי היא מוסלמים המהווים 19.4%, אחריהם בודהיסטים המהווים 18.1%, קתולים המהווים 8.9%, כששאר האוכלוסייה (15.2%) אינה מזדהה עם אף דת.
השפה הרשמית באי היא אנגלית, אם כי מעל מחצית מהתושבים דיווחו כי מדברים בבית עוד שפות פרט לאנגלית. חוץ מאנגלית באי מדברים מנדרינית (17.2%), מלאית (17.2%), קנטונזית (3.7%), מין נאן (1.5%) וטאגאלוג (1%).
בשנת 2020 אוסטרליה העבירה לאי תושבים שנדבקו במחלת נגיף קורונה כדי שלא ידביקו אנשים באוסטרליה.
ממשל
האי הוא טריטוריה של אוסטרליה, המנוהל על ידי משרד התחבורה והשירות לאזורים האוסטרלי. ב-1 בנובמבר 2003 מינה המושל הכללי של אוסטרליה את אוון ויליאמס לייצג את המלכה באי.
כלכלה
עיקר כלכלת האי התבססה עד שנת 1987 על כריית פוספטים. בדצמבר 1987 הורתה ממשלת אוסטרליה לסגור את המכרות. בעידוד הממשלה, ועל מנת להציע תחליף לכלכלת האי, נבנה באי בשנת 1993 קזינו בהשקעה של 34 מיליון דולר. הקזינו לא הצליח ונסגר בשנת 1998. ממשלת אוסטרליה הסכימה לממן בניית אתר שיגור טילים למטרות אזרחיות באי, אולם טרם החלו בעבודות הבנייה.
סיומת האינטרנט של האי "cx.", היא סיומת פופולרית ביותר בין אתרי ההימורים באינטרנט.
גאוגרפיה
צורתו של האי מרובעת, אורכו המרבי 20 מיל ורוחבו המרבי 9 מילים. שטחו הכולל של האי 135 קמ"ר, ולו 138.9 ק"מ של חופים. האי מהווה למעשה פסגתו של הר תת-מימי, וגובהה של הנקודה הגבוהה באי 361 מטרים מעל פני הים (4,572 מטרים מעל המישור התת-מימי בו נמצא ההר).
סביב האי נמצא ריף תת-מימי המקשה על הניווט בקרבתו של האי.
אקלים
אקלימו של האי טרופי. רוחות הסחר מווסתות את האקלים ומונעות אקלים חם ולח. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא מעל 2,100 מ"מ.
חי וצומח
בשל העובדה שהאי כריסטמס היה לא מיושב עד סופה של המאה ה-19, רבים מאוד הצמחים ובעלי החיים באי שהתפתחו מבלי הפרעה אנושית. הידוע בהם הוא הסרטן האדום של אי חג המולד - אשר מספר הפרטים ממנו (נכון לשנת 2004) עולה על 100 מיליון.
שני שלישים משטח האי הוכרזו כשמורת טבע. מרבית שטחי האי הם יערות גשם בהם גדלים שרכים, סחלבים וצמחי קנוקנות. מבין 135 סוגי הצמחים המצויים ביערות, 16 ייחודיים לאי.
מדי שנה מהגרים הסרטנים האדומים לים להטיל את ביציהם בחודש נובמבר. הגירה זו (מעל 100 מיליון פרטים) היא מהגדולות בטבע למין מסוים.
האי מהווה נקודת קינון לציפורי ים רבות, מבין 10 המינים המקננים דרך קבע באי, 7 ייחודיים לאי. 76 מינים נוספים של ציפורים נודדות עוברים דרך האי.
תקשורת
קידומת הטלפון של האי היא אותה הקידומת של אוסטרליה המערבית (08).
באי נקלטות ארבע תחנות טלוויזיה אוסטרליות המשדרות מפרת'.
תחבורה
מדי שבוע ישנן שתי טיסות לאי מפרת', וטיסה אחת מדנפאסאר שבבאלי.
על האי אין שירות אוטובוסים, אולם קיימות מוניות.
ג'ובאנה ד'ארקו
ג'ובאנה ד'ארקו (ז'אן ד'ארק, איטלקית: Giovanna d'Arco), היא אופרה עם פרולוג ושלוש מערכות מאת המלחין ג'וזפה ורדי ללברית מאת טמיסטוקלה סולרה. הופעת הבכורה נערכה ב-15 בפברואר 1845, בתיאטרון לה סקאלה במילאנו.
סיפור האופרה מבוסס באופן לא מדויק על סיפורה של ז'אן ד'ארק, ונטען כי חלקים ממנו שאובים ממחזה של פרידריך שילר "הנערה מאורליאן" (Die Jungfrau von Orleans). סולרה דחה טענות אלו במכתבים למוציא לאור של ורדי, והתעקש כי מדובר ב"דרמה איטלקית אורגינלית".
היסטוריה
כאמור, העלילה מבוססת באופן רעוע על סיפורה של ז'אן ד'ארק, הגיבורה הצרפתית. בניגוד לגיבורה המקורית, שהובסה בקרבות בסוף ימיה, והוצאה להורג על ידי האנגלים בהתעלמות מוחלטת מצד שארל השביעי על אף שהייתה בידו האפשרות להציל אותה, גיבורת האופרה נאהבת על ידי המלך, ואף זוכה לניצחון טרם מותה בקרב. מאחר שהאופרה נכתבה באיטלקית, תורגמו שמות הגיבורים לאיטלקית - שארל הפך לקרלו וז'אן לג'ובאנה.
האופרה מוצגת לעיתים נדירות, לרוב בפרויקטים מיוחדים המציגים את כל עבודותיו של ורדי. למרות זאת קיימות מספר הקלטות מלאות של האופרה, ואף לפחות גרסה מצולמת אחת שיצאה לאור ב-DVD.
פרולוג
קרלו, (שארל השביעי - המיועד להיות מלך צרפת), מספר לקציניו וחייליו על חיזיון שבו ראה את הבתולה מריה מורה לו להפסיק ללחום נגד האנגלים, להיכנע להם, ולהניח את כלי הנשק שלו לרגלי עץ אלון ענק. לאחר מכן הוא מביע את תסכולו מההגבלות שמוטלות עליו מתוקף תפקידו כמושל. תחת עץ אלון ענק, מתפלל ג'אקומו לשלומה של ביתו, ג'ובאנה. זו מתכוננת לשינה, ומתפללת במקדש סמוך לזכות להוביל את כוחות צרפת לניצחון על האנגלים הכובשים. קרלו מופיע להניח את נשקו למרגלות האלון. ג'ובאנה בשנתה רואה חיזיון בו מתגלים לה מלאכים המבקשים ממנה ליטול פיקוד על צבא צרפת ולהוביל אותו לניצחון. ג'ובאנה זועקת כי היא מקבלת על עצמה לעשות כן. קרלו שומע את צעקתה, ומתרשם עמוקות מהאומץ שלה. ג'אקומו מתייפח, בטוח כי ביתו מכרה את נשמתה לשטן בגלל נאמנותה למלך לעתיד.
מערכה ראשונה
המפקד טלבוט, מעודד את רוחם הנפולה של החיילים האנגלים, בטענה כי כניעתם הצפויה לכוחות הצרפתים לא נגרמה על ידי כוחות הרשע. ג'אקומו מופיע ומציע את ביתו, כשהוא משוכנע שהיא תחת השפעת השטן. ההכנות בעיצומן למעמד ההכתרה של קרלו. ג'ובאנה מתגעגעת לחייה הפשוטים בביתה בכפר. המלך קרלו מתוודה בפניה על אהבתו אליה, אך היא למרות רגשותיה כלפיו, נרתעת ממנו בטענה כי הקולות השמימיים הזהירו אותה מפני אהבה ארצית. קרלו נלקח אל קתדרלת ריימס לטקס ההכתרה.
מערכה שנייה
הכפריים והתושבים נאספים בככר כדי לחגוג את ניצחונה של ג'ובאנה על הכוחות האנגלים. החיילים הצרפתים מלווים את קרלו אל תוך הקתדרלה. ג'אקומו רוצה למחות ולהתנער מג'ובאנה, שכרתה ברית עם השטן, הוא מוקיע ומגנה אותה בפני ההמון, שמקבל את דבריו ודורש לעשות משפט בג'ובאנה. המלך אינו מאמין בכך, ומתחנן בפני ג'ובאנה שתגן על עצמה, אך זו מסרבת.
מערכה שלישית
האנגלים שבו את ג'ובאנה, והיא ממתינה להוצאתה להורג. היא שוב רואה חזיונות של ניצחונות בקרב, ומבקשת מהאל שיעמוד לצידה, ומוכיחה את צייתנותה בכך שלא נכנעה לאהבתה אל המלך. ג'אקומו שומע את הדברים ומבין כי שגה. הוא ממהר לשחרר את ג'ובאנה מכבליה, והיא בורחת אל שדה הקרב כדי להפוך את תבוסת הצרפתים לניצחון מזהיר.
ג'אקומו מתייצב לפני המלך, ומתחנן לעונש אך גם למחילה. קרלו מוחל לג'אקומו. בתוך כך נודע למלך על הניצחון בשדה הקרב אך גם על מותה של ג'ובאנה. כאשר גופתה מוכנסת, היא מתעוררת לרגע. ג'אקומו דורש לראותה, והמלך מביע שוב את אהבתו אליה. המלאכים שרים על גאולה וניצחון, כאשר ג'ובאנה עולה השמיימה.
הורציו קארו
קריירה
הקריירה השחמטאית של קארו התנהלה ברובה בגרמניה. קארו עורר תשומת לב רבה כאשר בשנת 1890 ניצח את אלוף העולם לעתיד עמנואל לסקר ב-14 מסעים בלבד.
בשנת 1892 סיים בתיקו דו-קרב עם קורט פון ברדלבן +2 =2 -2 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו), הפסיד לשמעון אברמוביץ וינוור +2 -3 =1. בשנת 1898 הפסיד לז'ק מיזס +3 -4 =3. בשנת 1903 סיים בתיקו עם קורט פון ברדלבן +4 -4 =0 ובשנת 1906 ניצח את מוריץ לויט +4 -3 =5.
קארו ניצח בתחרויות ברלין בשנים 1888, 1891, 1894, 1903 ובשנת 1898 חלק מקום ראשון. בשנת 1883 הגיע למקום העשירי בתחרות ברלין, בשנת 1887 למקום הרביעי, בשנת 1889 למקום השלישי ובשנת 1890 למקום השני. בתחרות נירנברג בשנת 1888 חלק מקום 2–3.
בשנת 1897 הגיע למקום התשיעי בתחרות ברלין, בשנת 1898 למקום ה-17 בתחרות וינה, בשנת 1899 למקום הרביעי בתחרות ברלין, בשנת 1902 חלק מקום 6–7 בתחרות ברלין, ב-1904 חלק מקום 11–12 בתחרות קובורג, ב-1905 חלק מקום 7–8 בתחרות ברמן וגבר בתחרות זו על רודולף שפילמן ואהרון נימצוביץ', ב-1907 הגיע למקום התשיעי בתחרות ברלין, ב-1908 חלק מקום 3–5 ובשנת 1911 הגיע למקום הרביעי.
שמו מונצח בהגנת קארו-קאן, אותה ניתח בעיתונו Täglichen Rundschau בשנת 1886 ביחד עם חברו מרקוס קאן.
הגנת קארו-קאן
שמו מונצח גם בפתיחה האנגלית 1. ג4 פו6 2. פג3 ג6 3. ה4 ד5
משרד המדע וההשכלה הגבוהה של רוסיה
משרד המדע וההשכלה הגבוהה של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Министерство науки и высшего образования Российской Федерации) הוא גוף פדרלי של הרשות המבצעת של רוסיה, האחראי לניסוח ויישום מדיניות המדינה בתחום השכלה גבוהה, חינוך מקצועי, פעילויות מדעיות, תחום החדשנות ופיתוח מרכזי מדע פדרליים לטכנולוגיות גבוהות ותמיכה בנאוקוגרדים.
נוסד ב-15 במאי 2018 לפי צו של נשיא הפדרציה הרוסית "אודות מבנה הרשות המבצעת הפדרלית", במסגרת ממשלת מדבדב השנייה..
היסטוריה
משרד המדע וההשכלה הגבוהה של הפדרציה הרוסית נוסד בשנת 2018 כתוצאה מפיצולו של משרד ההשכלה והמדעים של הפדרציה הרוסית לשתי משרדים ממשלתיים והעברת סמכויות הסוכנות הפדרלית לארגוניים מדעיים של רוסיה, לידי המשרד החדש.
האביר זיק
האביר זיק הוא דמות בדיונית אותה יצרו דודו גבע וחנוך מרמרי בספר יחיד, העונה לאותו השם, ולאחר מכן בארבעה ספרים נוספים, אותם יצר גבע לבדו.
גלגולו הראשון של האביר זיק
בשנת 1976 חברו הצייר והמאייר דודו גבע והכותב הסאטירי חנוך מרמרי, אשר עבדו יחד בעבר על הכנת הספר "זו ארץ זו" (1975) של חבורת "זו ארץ" ("העולם הזה"), ויצרו ספר מאויר בשם "האביר זיק- ספר מדליק" (1976), ספר הומוריסטי, כתוב בלשון עלילת אגדת ילדים, במסגרת "הוצאת זיק את גליק בע"מ" ובהפצת "גד". הקוראים, רובם מעריצי "זו ארץ זו", התאהבו בספר זה ומהר מאוד הפכו אותו לספר חובת-קריאה.
הספר מכיל בתוכו שלושה סיפורים קצרים ומשעשעים;
גלגולו השני של האביר זיק
בשנת 2002 הוציא גבע במפתיע, לאחר שהעלים את זיק למספר עשורים, ארבעה ספרים (או "ספרונים") של "האביר זיק", תחת אותה הוצאה פיקטיבית ("זיק את גליק") ובהפצת "כתר". חנוך מרמרי סירב להצטרף להכנת הספרים. הספרים, שנמכרו ביחידות ובאריזות משולבות מיוחדות, לא הצליחו כמו הספר המקורי, ואת רובם קנה גבע עצמו מ"כתר" ומכר באופן עצמאי (המכירה באופן עצמאי באה בהשראת יציאת החוברת העצמאית שלו "ספרות זולה"). זיק והרפתקאותיו משתנים בספרים אלה- הוא מזדקן מעט ונהייה הרבה יותר ממורמר וחסר-אונים (כמו גלגולו השני של דמותו המפורסמת של גבע- הברווז)
בפברואר 2005 נפטר גבע מהתקף לב. "הוא שכלל את הציור שלו לשפה, וגם עשה את זה הכי מצחיק. הוא באמת היה מסוגל לצייר כמה קווים פשוטים שיגרמו לצחוק, והשתמש במילים באופן יוצא מן הכלל בקשר עם הציור שלו, שאותו סיגנן במשך החיים" אמר מרמרי "הוא עשה מפעל חיים עצום באין-סוף הקומיקס, הטורים, המשבצות, התיבות. הוא היה אמן ייחודי".
אדן לכנר
אדן לכנר (בהונגרית: Lechner Ödön; 27 באוגוסט 1845 – 10 ביוני 1914) היה אדריכל הונגרי. נודע במיוחד בשל סגנונו, הזצסיון ההונגרי המקורי השואב את מקורותיו מאר נובו פריזאי, יוגנדסטיל גרמני וססציון וינאי יחד עם השפעות מטורקיה ופרס ואמנות מדיארית הונגרית-עממית. בנייני הציבור אשר תכנן במפנה המאה העשרים נדמים לארמונות מקושטים בסגנון המשלב מזרח ומערב וניכרים בעבודות השימוש בפרזול בברזל (חומר חדש באותה עת) ובאריחי טרה קוטה מזוגגים המופיעים בעיקר על גבי הגגות ושואבים את עיצובם מאדריכלות עממית. זכה לכינוי "גאודי ההונגרי". מקבץ המבנים שתכנן הוצעו ב-2008 על ידי הונגריה להכלל כאתר מורשת עולמי. אחד מתלמידיו ועובדי משרדו היה מרצל קומור האדריכל ההונגרי-יהודי שנרצח בשואה והאדריכל ההונגרי-יהודי אף הוא, דז'ה יאקאב.
תולדות חייו
לכנר נולד בבודפשט והתחנך בברלין. לאחר סיום לימודי האדריכלות נסע לסיור לימודי באיטליה, שארך כשנה. לאחר שחזר לבודפשט ב-1869 השתתף בתנופת הבנייה שאפיינה את הקמת השדרות המרכזיות של פשט במסגרת שותפות עם האדריכל גיולה פרטוש. לאחר מות רעייתו ב-1875 נסע לפריז ושהה שם כשלוש שנים במסגרתן התוודע לרעיונות האר נובו. ב-1889, לאחר כעשור של עבודה בהונגריה, במסגרתו תכנן את בתי העירייה של סגד, של נאג'בצ'קרק (כיום זרניאנין בסרביה) ושל קצ'קמט, נסע למסע בלונדון.
פעילות האר נובו
לאחר חזרתו מלונדון ב-1890 החל לכנר לשלב בתכנוניו יותר מוטיבים עממיים-הונגריים ומזרחיים. הוא יצר קשר עם מפעל האריחים של וילמוש ז'ולניי (Vilmos Zsolnay) ואריחי הטרה קוטה המזוגגים היו לסימן היכר שלו. ב-1896 פירק סופית את שותפותו עם פרטוש. באותה שנה תכנן את אחד מגולות הכותרת של עבודתו, מוזיאון האמנות השימושית בבודפשט, כמו כן הקים באותה שנה את המועדון האלגנטי להחלקה על הקרח בפארק העירוני של בודפשט העשוי בעיקר ברזל וזכוכית. יחד עם מבני המוזיאון לגאולוגיה בבודפשט (1899–1896) ובנק הדואר לחסכון (Postatakarékpénztár; 1902–1899) מהווה קבוצת מבנים זו את פסגת יצירתו המקורית וסגנונו הייחודי.
ב-1912 תכנן את כנסיית סנט לסלו בסאות' נורווק, קונטיקט, בארצות הברית. כמו כן עבד בערוב ימיו בפרסבורג (דאז בהונגריה כיום ברטיסלאבה, סלובקיה) והקים בה את "הכנסייה הכחולה" והקומפלקס המקיף אותה. עבודתו המאוחרת מתאפיינת בחזרה לקווים נקיים עם פחות קישוטים ועיצוב פונקציונלי ומודרני יותר.
Up (שיר של אולי מארס)
"Up" הוא שיר של הזמר האנגלי אולי מארס, שיצא לאור ב-1 בדצמבר 2014 כסינגל השני מאלבום האולפן הרביעי של מארס, Never Been Better. הוא כולל את הזמרת האמריקאית דמי לובאטו והשיר נכלל גם בגרסת הדלוקס של האלבום הרביעי של לובאטו, Demi.
רקע כללי
השיר נכתב והופק על ידי דניאל דייווידסן, קאטאפייר, ופיטר וואלוויק, והוא נכתב יחד על ידי וויין הקטור ומייגן קוטון. לדברי קאטאפייר, השיר בהשראת המוזיקה של ממפורד אנד סאנז ופיליפ פיליפס. "Up" הוצע בתחילה ללהקת הבנים האנגלית-אירית ואן דיירקשן, אך הוא נדחה על ידי הלייבל שלהם סייקו מיוזיק. פזמון השיר נכתב מחדש על ידי מייגן קוטון ואז הוצע לאולי מארס כדואט.
וידאו קליפ
הקליפ אותו ביימו בן וגייב טרנר יצא לאור בVevo ב-11 בדצמבר 2014. בסרטון מופיעים מארס ולובאטו עומדים בשני חדרים המופרדים על ידי קיר. הם מתחילים להרוס את החדרים לפני שמארס משתמש בגיטרה כדי לפרוץ חור בקיר והוא ולובאטו מתחילים להסיר את רוב הלבנים בקיר ולהביט אחד על השנייה. וידאו בשחור לבן של הגרסה האקוסטית של השיר יצא לאור ב-18 בדצמבר 2014, שם מקליטים מארס ולובאטו את השיר באולפן.
הופעות חיות
מארס ולובאטו ביצעו לראשונה את השיר בשידור חי בגמר העונה ה-11 של The X Factor ב-14 בדצמבר 2014.
הצלחה מסחרית
"Up" הופיע לראשונה במקום ה-120 במצעד הסינגלים הבריטי בדצמבר 2014, ועלה למקום 94 בשבוע השני לצאתו. בשבוע שלאחר מכן הגיע למקום ה-43, לפני שהגיע למקום הרביעי במצעד. הסינגל מכר עד כה 606,500 עותקים בבריטניה וקיבל תואר פלטינה במדינה. זהו להיט הפלטינה הראשון של דמי לובאטו בבריטניה, והראשון של אמן המיוצג על ידי הוליווד רקורדס, אף על פי שהסינגל הופץ על ידי אפיק רקורדס. בנוסף, Up הגיע למקום 14 במצעדי ה-ARIA; ובכך הפך ללהיט השני באוסטרליה של לובאטו שהגיע ל-20 המקומות הראשונים. ברחבי העולם, "Up" מכר למעלה מ-1,000,000 עותקים.
אנדראה מאפאי
אנדראה מאפאי (באיטלקית: Andrea Maffei; ) היה משורר, מתרגם ולבריתן איטלקי.
ביוגרפיה
כחסיד של וינצ'נצו מונטי, עיצב מאפאי, יליד מולינה די לדרו, חלק מן התרבות הספרותית הקלאסית של איטליה במאה ה-19. אחרי שסיים בהצטיינות את לימודיו בתורת המשפט, עבר לכמה שנים לוורונה, משם לוונציה ולבסוף למילאנו, שם נשא לאישה בשנת 1831 את הרוזנת קלרה ספינלי. השניים נפרדו בהסכמה הדדית ב-15 ביוני 1846.
נוסף לוורדי, קשר מאפאי יחסי קרבה עם אחרים בחוגי התרבות האיטלקיים בתקופתו, ביניהם וינצ'נצו מונטי, אנטוניו רוזמיני, מריו רפיסארדי, קרלו טנקה, הצייר פרנצ'סקו אייץ והפסלים וינצ'צו ולה וג'ובאני דופרה. דמויות מפתח בתרבות האירופאית עברו גם הן בטרקלין ביתו במילאנו, בין השאר ליסט וסטנדל. ב-1879 מונה אנדראה מאפאי לסנאטור של ממלכת איטליה ולקח חלק בחיים הפוליטיים של ארצו. באמצע המאה ה-19 התגורר לעיתים קרובות בריבה דל גארדה, שם ארגן את אוסף האמנות העשיר שלו ושם נקרא ב-1935 הליצאום הקלאסי העירוני על שמו.
קאדילק CT5
קאדילק CT5 (באנגלית: Cadillac CT5) היא מכונית סלון בגודל בינוני (Mid size Executive car) מתוצרת חטיבת הרכב היוקרתי קאדילק, חברת בת של ג'נרל מוטורס האמריקאי, אשר מיוצרת משנת 2019 (כמודל 2020)..
ה-CT5 הגיעה לישראל ב-14 ביוני 2022
ורנר אק
פרופ' ורנר אק (בגרמנית: Werner Eck; נולד ב-17 בדצמבר 1939) הוא היסטוריון וחוקר כתובות גרמני.
חייו
אק נולד בנירנברג שבגרמניה. בין השנים 1950–1959 למד בגימנסיה ההומניסטית בנירנברג, ולאחר מכן בבמברג. עד 1966 השלים לימודי היסטוריה, לטינית, יוונית עתיקה, גרמנית עתיקה וארכאולוגיה באוניברסיטת ארלנגן והשלים עבודת דוקטורט. בשנת 1974/5 הפך לפרופסור באוניברסיטת חבל הסאר. בין השנים 1979 ל-2007 היה פרופסור לארכאולוגיה באוניברסיטת קלן. אק נחשב לאחד המומחים בעולם בנושא האימפריה הרומית ובנושא אפיגרפיה לטינית. מתחומי המחקר שלו הם הנצרות הקדומה, פרוסופוגרפיה והיסטוריה חברתית. פרויקט חשוב שעסק בו הוא ההיסטוריה הרומית של העיר קלן שבגרמניה, וכיום הוא פועל עם קבוצת חוקרים מהאוניברסיטה העברית לפרסום קורפוס הכתובות של יודיאה-פלשתינה המכיל את כל הכתובות שהתגלו בארץ ישראל בכל השפות מהתקופה ההלניסטית; הכרך הראשון שפורסם עוסק בירושלים. בין החוקרים המשתתפים בפרויקט: בנימין איזק, חנה כותן, יונתן פרייס, לאה דיסגני, עדה ירדני, חגי משגב, אַלה שטיין ועוד.
מחקריו בנושא מרד בר כוכבא
מרד בר כוכבא נחקר כמעט תמיד מנקודת ההשקפה היהודית, זאת אומרת, איך המרד נתפס על ידי היהודים, ואיך הוא בא לידי ביטוי בכתבים היהודים. אמנם נכתבו כבר בעבר מאמרים אחדים שבחנו את המרד מנקודת מבט רומית, אך ורנר אק, פרסם בשנת 1999 מאמר בשם "הצד הרומאי של מלחמת בר כוכבא", שנוגע לעוצמתו ולהיקפו של המרד מנקודת מבט רומית, מציב דיון שונה בנוגע למרד. הוא מתייחס לשאלה הכללית, איך העריכו הרומאים את המרד בזמנו ואיך הם הציגו את ניצחונם ביודיאה. מה הייתה תגובתו של אדריאנוס לאירועים ואילו אמצעים הוא נקט כדי לדכא את ההתקוממות. וכן את התפשטות המרד מנקודת מבט רומית. דיונו איננו נוגע ליחידות הצבא שהגיעו לדכא את המרד, אלא מיהם מפקדי הצבא הרומי שלקחו חלק בדיכוי המרד.
במאמר זה, טען ורנר אק כי שלושת המפקדים הבכירים של הצבא הרומאי במרד בר כוכבא, יוליוס סוורוס, מושל בריטניה, ולאחר מכן יהודה, גאיוס פובליקיוס מארקלוס, מושל סוריה, והטריוס נפוס, קיבלו את אות הטריומף, אות הצטיינות הגבוה ביותר בצבא הרומאי על חלקם בדיכוי מרד בר כוכבא. הוא הסתמך על מאמר אחר שפרסם, שבו הוא טען כי מפקדי צבא בכירים, בדרגת סנטור יכלו לקבל את אות הטריומף רק לאחר שהקיסר לקח לעצמו את התואר אימפרטור פעם נוספת. דבר שאדריאנוס קיבל בשנת 136.
ורנר אק פרסם שחזור לכתובת מונומנטלית שנמצאה בתל שלם, לכתובת שלוש שורות החקוקות באיכות יוצאת מהכלל. לממדי האותיות הגדולות (41 ס"מ) אין אח ורע במזרח (להוציא אותיות מספר מפטרה ללא הקשר ברור), ובמערב יש להזכיר את הפנתאון ברומא, למשל. רוחבה של הכתובת הוא כ-11 מטרים וגובהה כ-1.30 מטר. לדעת אק הכתובת ושער הניצחון שעליה עמדה, הוצבו לרגל סיום המלחמה הקשה כנגד המורדים היהודיים בהנהגתו של שמעון בר כוכבא והכרזת הסנט על ניצחונו של אדריאנוס בשנת 136, תוך הענקת התואר אימפרטור לאדריאנוס פעם נוספת.
במאמר נוסף שפרסם ורנר אק בשנת 2003, הוא סוקר את אנדרטאות הניצחון שהוקמו לזכר הניצחון ודיכוי מרד בר כוכבא.
במאמר שפרסם בשנת 2006, הראה ורנר אק כי הלגיון העשירי ספג אבדות כבדות בזמן מרד בר כוכבא. בפפירוס ממצרים משנת 150 לספירה, 22 ותיקי קרבות של הלגיון העשירי שעברו מהצי המסיני ללגיון העשירי בתקופת אדריאנוס, רשמו בקשה למושל של סוריה-פלשתינה שייתן להם תעודה, כדי שהם יוכלו להוכיח במולדתם (מצרים), שאליה הם רוצים לחזור, שהם ותיקי קרבות, וזאת בגלל שהם עברו מהצי ללגיון העשירי. לא נאמר מתי הם עברו, אבל כבר הרבה זמן מקשרים פפירוס זה למרד בר כוכבא, שבו חלק מהלגיון העשירי הוחלף בחיילים מאומנים היטב. ורנר אק מקשר זאת לקבוצה של 13 דיפלומות צבאיות רומיות מ-7 בפברואר 160 ששייכות לחיילים מהצי המסיני שהתיישבו בתרקיה. הכמות הגדולה של הדיפלומות מתאריך אחד, מצביעה על כך ש-26 שנים לפני שחרורם, בסוף שנת 133 ותחילת 134 היו הרבה גיוסים בתרקיה לצי המסיני. דבר זה מצביע על מקרי חירום ועל מעבר של קבוצות גדולות מהצי המסיני ללגיון העשירי בזמן מרד בר כוכבא. מה שמצביע על אבדות כבדות ללגיון העשירי בזמן מרד בר כוכבא, אבדות שמוערכות בחצי עד שני שלישים מכוחו.
בשנת 2007 פרסם ורנר אק את ספר "רומא ויהודה", שבו הוא דן בפרובינקית יהודה.
היפה והחיה (פסקול, 1991)
Beauty and the Beast: Original Motion Picture Soundtrack הוא אלבום הפסקול הרשמי של סרט האנימציה של דיסני משנת 1991, "היפה והחיה". הוא יצא לאור במקור ב-24 באוקטובר 1991 על ידי וולט דיסני רקורדס, המחצית הראשונה של האלבום - רצועות 2 עד 9 - מכילה את שירי הסרט, שנכתבו על ידי המלחין אלן מנקן והפזמונאי הווארד אשמן, בעוד שחציו השני - רצועות 10 עד 14 - כולל את נעימות הסרט, שהולחנו על ידי מנקן בלבד. בעוד שרוב התוכן של האלבום נשאר בתוך ז'אנר המחזמר, השירים שלו הושפעו גם ממוזיקה צרפתית, קלאסית, פופ וברודוויי. האלבום כולל הופעות של השחקנים הראשיים של הסרט - פייג' אוהרה, ריצ'רד ווייט, ג'סי קורטי, ג'רי אורבך, אנג'לה לאנסברי, רובי בנסון ודייוויד אוגדן שטייר - לפי סדר הופעתם. בנוסף, האלבום כולל את הזמרים סלין דיון ופיבו ברייסון, שמבצעים ביצוע פופ לשיר הנושא של הסרט: "Beauty and the Beast", המשמש כסינגל היחיד של הפסקול.
כמו הסרט, גם הפסקול זכה להצלחה ביקורתית עצומה, וזכה לשבחים והכרה אוניברסלית ממבקרי קולנוע ומוזיקה כאחד. המוזיקה המופיעה באלבום זכתה במספר פרסים, כולל פרס גלובוס הזהב עבור הפסקול המקורי הטוב ביותר, פרס האוסקר עבור המוזיקה המקורית הטובה ביותר ופרס הגראמי עבור ההרכב האינסטרומנטלי הטוב ביותר שנכתב לסרט או לטלוויזיה. שיר הנושא והסינגל היחיד של האלבום, "Beauty and the Beast", זכו להצלחה דומה, וזכו בפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר, פרס האוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר ופרסי גראמי הן לשיר הטוב ביותר שנכתב למדיה חזותית והן לביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר של צמד או להקה. הפסקול היה מועמד גם לפרס גראמי לאלבום השנה.
ב-18 בדצמבר 2001, האלבום שוחרר מחדש כמהדורה מיוחדת כדי להתאים להוצאה המחודשת של הסרט ב-IMAX ולמהדורת הפלטינה הכפולה. המהדורה החדשה כללה שירים חדשים ונעימות שלא הופיעו בסרט המקורי. ב-14 בספטמבר 2010, הפסקול שוחרר שוב כפסקול מהדורת יהלום, במקביל ליציאה מחודשת של הסרט ב-DVD המצליחה של הסרט, שוחררה גרסת 1991 של הפסקול וכללה את הגרסה של ג'ורדין ספארקס של "Beauty and the Beast" כרצועת בונוס. הפסקול יצא מחדש בתור הערך הארבעה עשר ב-Walt Disney Records: The Legacy Collection ב-9 בפברואר 2018 וכולל שירים שלא פורסמו בעבר.
רקע כללי
במהלך שנות ה-70 וה-80, אולפני ההנפשה של וולט דיסני נאבקו להוציא סרטי אנימציה עלילתיים מצליחים כמו הסרטים הראשונים של האולפן. בשנת 1989, וולט דיסני הוציאו את הסרט "בת הים הקטנה". מחזמר אנימציה שכולל שירים שנכתבו על ידי הווארד אשמן והמלחין אלן מנקן, "בת הים הקטנה" זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית אדירה. בתקווה להוציא סרט שיזכה להצלחה דומה, החליט האולפן לעבד את האגדה "היפה והחיה" מאת ז'אן מארי לפרינס דה בומון לסרט אנימציה.
לפני שהשתלבו באופן מקצועי עם דיסני, אשמן ומנקן שיתפו פעולה בעיבוד המוזיקלי של "חנות קטנה ומטריפה" ובעיבוד הסרט המוזיקלי שיצא לאחר מכן. בעקבות הניסיון של האולפן לעבד את האגדה לסרט אנימציה לא מוזיקלי בהובלתו של ריצ'רד פורדום, הורה מנכ"ל דיסני, ג'פרי קצנברג, שלא היה מרוצה מהכיוון שאליו היה מועד הסרט, לבטל אותו ולהתחיל מחדש מאפס, הפעם כמחזמר. בנוסף לשכירת תסריטאי, גייס קצנברג את אשמן ומנקן לכתיבת שירי הסרט.
בריאותו הרופפת של אשמן
אשמן נרתע בתחילה מלהסכים לעבוד על "היפה והחיה" מכיוון שהוא אובחן כחולה איידס. בנוסף, הוא כבר התחיל לכתוב שירים עבור "אלאדין". בריאותו של אשמן החלה להידרדר זמן קצר לאחר שהשלים את "בת הים הקטנה". עם זאת, הוא רצה שמחלתו תישאר סודית והחליט לספר עליה למעטים. חלש מכדי לנסוע, אשמן ביקש לאפשר לו לעבוד על שירי הסרט מביתו, מה שגרם למנקן וליוצרי הסרט לנסוע באופן תדיר מאולפן הסרט בברבנק, קליפורניה לביתו בניו יורק כדי לשתף עמו פעולה. אשמן כתב את רוב השירים בעודו גוסס.
תוכן והרכב האלבום
הפזמונאי הווארד אשמן והמלחין אלן מנקן כיוונו לכך שהשירים ב"יפה והחיה" ישמשו ככלי עלילתי ויסייעו בסיפורו של הסרט. לדברי מנקן, שירי הסרט צמחו מהעובדה שהסרט נכתב כדי. מבחינת סוגת השירים, אשמן ומנקן שאבו השראה יצירתית מכמה סגנונות וז'אנרים מוזיקליים, כולל מוזיקה צרפתית, קלאסית וברודוויי, תוך שימוש בהם כחומרי עיון והשפעה בעת הלחנת שירי הסרט. מנקן גם חשף כי השירים והנעימות של הסרט נוטים להעביר מגוון רחב של רגשות, החל מכאב ועד הומור ושמחה.
בזמן שהלחין את הנעימה התזמורתית המלווה את הפרולוג של הסרט, קיבל מנקן השראה מהסוויטה הצרפתית "קרנבל החיות" מאת קמיל סן-סנס, בהתייחסו אליה כגרסה משלו להלחנה של סן-סנס. מנקן מאמין שכל מחזות הזמר הבנויים כהלכה צריכים להכיל שיר "I Want" כי הם עוסקים בעצם. "Belle", השיר הפותח של הסרט, הוא שיר מסוג זה. מבחינה מוזיקלית, מנקן ביסס את "Belle" על הסגנון הנרטיבי של אופרטה מסורתית, ותיאר אותה כ"משהו שמתאר את בל בעולם שהוא כל כך מוגן ובטוח". מנקן תיאר את השיר המוזיקלי הבא של הסרט, "Gaston", כ"שיר שתייה מצחיק שמבוצע בעצם על ידי קבוצה של בחורים ברמה ניאנדרטלית בשבחו של אידיוט מושלם", בהתייחסו לבחירתו של אשמן במילות השיר כהומוריסטיות וסרקסטיות.
כשהגיע הזמן לכתוב את השיר הגדול ו"הנוצץ" של הסרט "Be Our Guest", מנקן הלחין במקור וסיפק לאשמן מנגינה פשוטה שנועדה בתחילה לשימוש זמני בלבד, רק במטרה לאפשר לשותפו להתחיל לפתח את המילים של השיר. הוא כינה את הלחן המחוספס כ"הטיפשון". עם זאת, מנקן ויתר בסופו של דבר על הניסיון שלו לשפר את הלחן של השיר, ובסופו של דבר לחן זה הפך לגרסה שאליה כתב אשמן את מילותיו. מנקן תיאר את "Be Our Guest" כשיר שהוא גם "פשוט וערב" ש"נותן לליריקה לזרוח".
במקור, אשמן ומנקן כתבו שיר ארוך למדי, בקנה מידה גדול לסרט בשם "Human Again". עם זאת, לאחר שהוא נחשב כ"שאפתני מדי", הם כתבו במהירות והחליפו אותו בשיר בקנה מידה קטן יותר בשם "Something There". לפי מנקן, שיר הנושא של הסרט, "Beauty and the Beast", היה "שיר שקשה מאוד ליצור" למרות הפשטות היחסית שלו. הוא חשף שתהליך הכתיבה של "Beauty and the Beast" היה פרק הזמן הארוך ביותר שהקדיש אי פעם לשיר אחד. אשמן ומנקן, שכתבו את השיר כך שיידמה לשיר ערש, הגו את "Beauty and the Beast" כ"שיר שיכול להיות לו חיים מחוץ לסרט". השיר האחרון של הסרט, "The Mob Song", נכתב בתור מה שמנקן תיאר כ"הבלטה של הרפתקאות של גברי מאצ'ו".
סינגל
כשהסרט יצא לאקרנים, הוא זכה לשלוש מועמדויות נפרדות לפרס האוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר עבור "Belle", "Be Our Guest ו-"Beauty and the Beast". המפיק דון האן הביע דאגה שהדבר יגרום לבלבול בקרב הקהל והמצביעים, ועלול לגרום לתיקו שלילי. על מנת למנוע את זה, האולפן נלחם בעד שיר הנושא של הסרט והחליט להוציא ביצוע פופ של "Beauty and the Beast " כסינגל מסחרי בניסיון לשכנע את המצביעים להצביע עבורו. מנקן סיפר שזו הייתה הפעם הראשונה שאחת מיצירותיו הופקה מחדש ו"הפכה לממתק אוזניים".
מנקן גייס את המוזיקאי רובי ביוקנן לעיבוד של "Beauty and the Beast" בצורה של דואט פופ בעוד וולטר אפאנאסייף היה אחראי על הפקת השיר. אפאנאסייף גם סייע לביוקנן בעיבוד השיר. מנקן היה בסופו של דבר מרוצה מההפקה של אפאנאסייף, והסביר, מכיוון שדיסני לא יכלו להרשות לעצמם לשכור "זמרת גדולה", הם גייסו את הזמרת הקנדית סלין דיון, שהייתה חדשה יחסית בתעשיית המוזיקה באותה תקופה, להקליט את השיר. עם זאת, באולפן חששו שהיא לא תמשוך תשומת לב תקשורתית רבה בגלל שאינה הייתה מוכרת בארצות הברית, ולכן שכרו את הזמר האמריקאי פיבו ברייסון, שהיה זמר מוכר יותר באותה תקופה, להופיע לצדה. השיר שוחרר כסינגל המוביל של האלבום ב-25 בנובמבר 1991.