cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפארק הלאומי גרנד טיטון
ציידי פרוות
חברת הסחר חברת הפרוות של הרי הרוקי (Rocky Mountain Fur Company), הוקמה באמצע שנות ה-20 של המאה ה-19 כשותפות בין ג'דדיה סמית, ויליאם סבלט (William Sublette) ודייוויד אדוארד ג'קסון (David Edward Jackson), או "דייווי ג'קסון". ג'קסון היה אחראי לצייד הפרוות באזור טיטון בין 1826 ל-1830. סבלט קרא לעמק מזרחית לרכס טיטון "גקסונ'ס הול" (Jackson's Hole), שם שקוצר אחר-כך לג'קסון הול על שם דייווי ג'קסון. ככל שהביקוש לפרוות בונים הלך ופחת והאזורים השונים של מערב ארצות הברית הלכו והתרוקנו מבונים בשל ציד יתר החלו חברות הפרוות לפשוט את הרגל. עם זאת אנשי הרים בודדים המשיכו לצוד בונים באזור עד בערך 1840. מאמצע שנות ה-40 של המאה ה-19 ועד 1860 התרוקנו ג'קסון הול ורכס טיטון משבטי הילידים שחיו שם, למעט אוכלוסיות קטנות. נתיבי הנדידה האנושיים ביבשה כדוגמת שביל אורגון או שביל המורמונים (Mormon Trail) חצו דרך המעבר הדרומי, הרחק דרומה מרכס טיטון, וההשפעה של האירופאים באזור טיטון הייתה מינימלית עד שהממשלה הפדרלית של ארצות הברית יזמה משלחות מחקר מאורגנות.
חוקרי ארצות, מחפשי זהב ומתיישבים
המשלחת הראשונה מטעם ממשלת ארצות הברית שהגיעה לג'קסון הול הייתה משלחת ריינולדס (Raynolds Expedition; 1859–1860). את המשלחת הנהיג ויליאם ריינולדס (William F. Raynolds; 1820–1894) והוביל איש ההרים ג'ים ברידג'ר, היא כללה גם את הגאולוג והרופא פרדיננד ואנדאביר היידן (Ferdinand Vandeveer Hayden; 1829–1887), שמאוחר יותר יוביל משלחות אחרות לאזור. על המשלחת הוטל התפקיד לחקור את אזור ילוסטון, אבל היא נתקלה בקשיים בעת חציית מעברי ההרים בשל השלג. סופו של דבר הוביל ברידג'ר את המשלחת דרומה דרך מעבר יוניון ואז עקב אחר אגן הניקוז של הנהר גרוס ונטר עד לנהר סנייק ויצא מהאזור במעבר טיטון. מלחמת האזרחים האמריקנית גרמה לעצירת חקר ארצות מאורגן של האזור. המחקר התחדש ב-1872 כאשר פרדיננד היידן הוביל לאזור משלחת סקר גאולוגי שקיבלה מימון ממשלתי גדול. ב-1872 פיקח היידן על חקר הארצות בילוסטון, בעוד שקבוצה ממשלחתו הקרויה חטיבת הנהר סנייק (Snake River Division), כשבראשה עמד ג'יימס סטיבנסון (James Stevenson) חקרה את אזור טיטון. קבוצה זו מיפתה את האזור וסקרה אותו מבחינה גאולוגית וביולוגית; בנתונים אלו השתמשה מאוחר יותר גם משלחת אחרת. יחד עם סטיבנסון היה הצלם ויליאם הנרי ג'קסון (William Henry Jackson; 1843-1942), שצילם את התמונות הראשונות של רכס טיטון. משלחת הסקר הגאולוגי של היידן נתנה שמות להרים ואגמים רבים באזור.
משלחות המחקר המוקדמות של אנשי ההרים והמשלחות שבאו אחריהם כשלו בניסיון לזהות עושר של מינרלים בעלי ערך כלכלי. עם זאת, קבוצות קטנות של מחפשי זהב תבעו זיכיונות כרייה והחלו בפעולות כרייה בכמה מהקניונים והנהרות. עד 1900 ננטשו כל הניסיונות למצוא מינרלים.
אף שברכס טיטון מעולם לא הוקם יישוב קבע, חלוצים החלו להתיישב בעמק ג'קסון הול ממזרח לרכס ב-1884. מרבית המתיישבים היו גברים רווקים שנאלצו להתמודד עם חורפים ארוכים, עונת גידול קצרה וקרקעות סלעיות שהיה קשה לעבד. האזור התאים ברובו לגידול חציר ומרעה לבקר. בהגיע 1890 הייתה בג'קסון הול אוכלוסייה קבועה המוערכת ב-60 איש. מנור'ס פרי (Menor's Ferry), מעבורת על הנהר סנייק וחווה ממערב לנהר, נבנו ב-1892 בסמוך לנקודת היישוב מוס (Moose) של ימינו במטרה לאפשר מעבר של עגלות לצד המערבי של הנהר סנייק. היקף החקלאות גדל משמעותית בין 1900 ל-1920, אבל סדרה של אירועי שפל כלכלי הקשורים לחקלאות בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 הפכו חקלאים רבים לחסרי כול. החל בשנות ה-20 אפשרו המכוניות גישה קלה ומהירה יותר לאזורים של יופי טבעי ושופרו כבישים צבאים עתיקים לג'קסון הול דרך מעברי ההרים טיטון וטוגווטיי על מנת להתמודד עם התנועה המתגברת של כלי הרכב. בתגובה לגידול בתיירות הוקמו חוות לתיירים, חלקן חדשות, חלקן חוות בקר שעברו הסבה, כך שתיירים עירוניים יכלו לחוות את חייו של הבוקר.
המאבק לשימור ולהכרה כפארק לאומי
הפארק הלאומי ילוסטון, צפונית לעמק ג'קסון הול, הוקם ב-1872, ולקראת סוף המאה ה-19, רצו חסידי השימור להרחיב את גבולות הפארק, ולכלול לכל הפחות את רכס טיטון. כך למשל בשנת 1897 הציע הקולונל סמואל בלדווין מרקס יאנג, מפקח הפארק הלאומי ילוסטון, להרחיב את גבולותיו הדרומיים של ילוסטון, כך שיקיף את גבולו הצפוני של עמק ג'קסון, כדי להגן על העדרים הנודדים של האיילים הקנדיים באזור. בשנה שלאחר מכן הציע צ'ארלס וולקוט (Charles D. Walcott), ראש הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, שרמת טיטון תיכלל גם היא בשטח מורחב זה.
ב-1907, בניסיון לווסת את זרם המים למטרות חקלאות בנתה לשכת הטיוב של ארצות הברית סכר כלוב קורות עץ שמולא בגושי סלע במוצא הנהר סנייק מאגם ג'קסון. חלק מסכר זה כשל ב-1910 וסכר אגם ג'קסון, סכר כבידה חדש עשוי בטון, החליף אותו ב-1911. הסכר הורחב עוד יותר ב-1916, וגרם להרמת פני האגם ב-12 מטרים, כחלק מפרויקט מינידוקה (Minidoka Project), שנועד לווסת את הזרימה בנהר סנייק למטרות השקיה באיידהו. תוכניות נוספות לבניית סכרים באגמים אחרים ברכס טיטון החרידו את המפקח הכללי של הפארק הלאומי ילוסטון, הוראס אולברייט (Horace Albright) שפעל לבלום תוכניות אלו. אלברייט וסטיבן מאת'ר (Stephen Mather), מנהל שירות הפארקים הלאומיים שזה עתה נוסד, שלחו בשנת 1917 דיווח למזכיר הפנים של ארצות הברית והביעו תמיכה ברעיון הגדלת שטח ילוסטון.
נציג מדינת ויומינג בבית הנבחרים של ארצות הברית, פרנק מונדל (Frank Mondell), העביר בבית הנבחרים את ההצעה להגדיל את אזור פארק ילוסטון. ההצעה טורפדה לבסוף בסנאט של ארצות הברית על ידי ג'ון נוגנט, הסנטור מאיידהו, שחשש כי התפשטות הסמכות השיפוטית של שירות הפארקים הלאומיים תגביל הקצאת שטחי מרעה. התנגדות פומבית להתפשטות שטחי הפארק הייתה גם בקרב המתיישבים בעמק ג'קסון הול עצמו, שחששו כי הפיכת האזור לפארק לאומי תפגע בפרנסתם; הוראס אולברייט הוברח בשנת 1919 על ידי תושבים מהעיר ג'קסון השוכנת בקרבת העמק, לאחר שהגיע לשם במטרה לשכנע ולאסוף תומכים בעד הפארק.
דעת המקומיים בעניין הפארק החלה להשתנות בשנת 1919, כאשר עלו ההצעות לבנות סכרים באגמים ג'ני, אמה מטילדה, ואגם שני האוקיינוסים שבשטח העמק. ב-26 ביולי 1923 נפגשו נציגים מקומיים עם נציגי רשות הפארקים, ובהם אולברייט, בבקתת מוד במטרה לתכנן רכישת אדמות לצורך יצירת השמורה המדוברת, שתשמר את אופי "המערב הפרוע" של העמק. אולברייט היה היחיד שתמך בהצעת רשות הפארקים; האחרים תמכו בהמשך הציד, המרעה והחוואות בעמק ג'קסון.
עמק ג'קסון הול היה ברובו בידיים פרטיות כאשר הנדבן והתעשיין האמריקאי ג'ון ד. רוקפלר, הבן ואשתו ביקרו במקום בשלהי שנות ה-20 של המאה ה-20. הוראס אולברייט ורוקפלר דנו בדרכים לשמור על ג'קסון הול מניצול מסחרי. בשנת 1927 הקים רוקפלר את "חברת הקרקעות - נהר סנייק" (Snake River Land Company) כך שהוא ואחרים יוכלו לקנות את אדמות האזור בעילום שם, ולהחזיקן עד ששירות הפארקים הלאומיים יוכל לקחת על עצמו את ניהולן. החברה שהקים פתחה במסע-פרסום לקניית יותר מ-142 קילומטרים רבועים תמורת 1.4 מיליון דולר אמריקאי, אולם שירות הפארקים הלאומיים סירב לקבל את השטח.
בשנת 1928 נועדו אנשים מטעם תומכי הפארק עם תושבי העמק והגיעו להסכמה לגבי הפארק. לאחר מכן ג'ון קנדריק (John Kendrick), הסנאטור מוויומינג, הכריז לראשונה רשמית על כוונה להקמת הפארק. ההחלטה אושרה בשני בתי הקונגרס ונחתמה סופית כחוק על ידי הנשיא קלווין קולידג' ב-26 בפברואר 1929. הפארק הלאומי החדש, ששטחו היה 388 קילומטרים רבועים, השתרע החל מ"היער הלאומי טיטון" וכלל את רכס טיטון ושישה אגמים-קרחוניים בשולי עמק ג'קסון הול. התעקשות מצד בוקרים וחוואים מקומיים הביאה לכך שגבולות הפארק המקוריים לא כללו את מרבית עמק ג'קסון הול (שקרקעותיו שימשו למרעה).
ההתנגדות למצב החדש
ב-1930 התפרסמה התוכנית של רוקפלר להעביר את הקרקעות שרכש לשירות הפארקים ועוררה התנגדות עזה של תושבי האזור. מאמצים בקונגרס למנוע את הרחבת הפארק הלאומי גרנד טיטון הסתיימו בכך שהנכסים שרכשה "חברת הקרקעות - נהר סנייק" הוקפאו. בהגיע 1942 הפך רוקפלר חסר סבלנות יותר ויותר מכך שהקרקעות שרכש עלולים שלא להיות מצורפים לפארק וכתב להרולד איקס (Harold L. Ickes), מזכיר הפנים של ארצות הברית, כי אם הגוף הממשלתי, שירות הפארקים הלאומיים, לא יקבל תחת שיפוטו את האזור שבבעלותו, הוא מתעתד להשתמש בו לשימושים אחרים או למכור אותו לכל קונה פוטנציאלי שישביע את רצונו, לאו דווקא ממשלתי. איקס המליץ לנשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט להשתמש בסמכותו על פי חוק העתיקות, שאפשר לנשיאים להקצות קרקעות לשימור בלא אישור הקונגרס, להגדיר מונומנט לאומי, בג'קסון הול. ב-15 במרץ 1943, הכריז הנשיא על הקמת "המונומנט הלאומי ג'קסון הול" (Jackson Hole National Monument) על שטח בן 894 קילומטרים רבועים תוך שימוש בקרקעות שנתרמו על ידי "חברת הקרקעות - נהר סנייק" ובתוספת שטחים מהיער הלאומי טיטון. הפארק והמונומנט היו סמוכים זה לזה ושניהם נוהלו על ידי שירות הפארקים הלאומיים, אבל ההכרזה כמונומנט לא הבטיחה הקצאת מימון, וגם לא הבטיחה רמת הגנת משאבים שווה להגנה שקיבל הפארק.
התנגדות התושבים המקומיים להפיכת העמק למונומנט לאומי לוותה בביקורת, לפיה הצהרת הנשיא היוותה עבירה על זכויות של מדינות בארצות הברית והיא עתידה לפגוע בכלכלה המקומית. חוואים מהעמק הוליכו 500 ראשי-בקר על פני שטח אתר המונומנט הלאומי החדש כצעד מחאתי על הפעולה המוטעית לדעתם. שירות הפארקים הלאומיים לא הגיב לפעולה זו, אך היא גררה תשומת לב לאומית לעניין הפארק. נציג ויומינג, פרנק בארט, הציע לבטל את ההכרה באזור כמונומנט לאומי; הצעתו עברה בשני בתי הקונגרס, אולם התבטלה לבסוף בווטו כיס (Pocket veto; וטו שיכול להטיל נשיא ארצות הברית על חוק על ידי הימנעות מלחתום עליו, דבר שמביא בתנאים מסוימים לביטולו) שהטיל נשיא ארצות הברית רוזוולט.
הצעות אחרות לביטול מעמד "מונומנט לאומי" הוצעו בין השנים 1945 ל-1947, אולם הן לא התקבלו. הגידול בהכנסות מתיירות וסופה של מלחמת העולם השנייה צוטטו כסיבות העיקריות לשינוי בעמדות המקומיים בדבר האזור, מהתנגדות להסכמה ותמיכה. מהלך למיזוג אזור עמק ג'קסון שהוגדר כ"מונומנט לאומי" עם שאר חלקי הפארק וכן לשילוב אדמות הרוקפלרים בפארק צבר תאוצה ואדמות הרוקפלרים הועברו מבעלות פרטית לציבורית ב-16 בדצמבר 1949. החוק, שהציע את מיזוג רוב המונומנט הלאומי שבעמק ג'קסון הול עם הפארק הלאומי גרנד טיטון, נחתם כחוק על ידי נשיא ארצות הברית הארי טרומן ב-14 בספטמבר 1950, ובמצב זה נשאר האזור עד היום.
מתוך הכרה במאמצים שהשקיע ג'ון ד. רוקפלר הבן להקים ואחר כך להרחיב את הפארק הלאומי גרנד טיטון הוחלט ב-1972 להוסיף לשירות הפארקים שטח בגודל 96 קילומטרים רבועים בין הפארק הלאומי ילוסטון לפארק הלאומי גרנד טיטון. שטח אדמה זה והכביש מהגבול הדרומי של הפארק הלאומי גרנד טיטון ועד האזור המכונה וסט תמב בפארק הלאומי ילוסטון נקראו "הכביש הנופי לזכרו של ג'ון ד. רוקפלר הבן" (John D. Rockefeller, Jr. Memorial Parkway). בבעלות משפחת רוקפלר הייתה חווה (JY Ranch) שגבלה בפארק הלאומי גרנד טיטון מדרום-מערב. בנובמבר 2007 העבירה משפחת רוקפלר את הבעלות על החווה לפארק לשם הקמת שמורת לורנס ר. רוקפלר (Laurance S. Rockefeller Preserve), שנחנכה ב-21 ביוני 2008.
היסטוריה של טיפוס הרים
באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20, נקבעו יותר מתריסר מסלולי טיפוס שונים על גרנד טיטון כולל הרכס הצפון-מזרחי ב-1931 על ידי גלן אקסום (Glenn Exum). יחד עם פול פצולדט (Paul Petzoldt), מטפס הרים ידוע אחר, הקים אקסום ב-1926 את חברת "מדריכי ההרים אקסום" (Exum Mountain Guides), שמספקת שירותי הדרכה לטיפוס ברכס טיטון. כל הפסגות הראשיות האחרות ברכס טיטון נכבשו עד שלהי שנות ה-30, כולל הר מוראן ב-1922 והר אוון ב-1930 על ידי פריטיוף פריקסל (Fritiof Fryxell) ואחרים לאחר ניסיונות רבים קודמים שנכשלו. הפסגות מידל טיטון וסאות' טיטון נכבשו באותו יום, 29 באוגוסט 1923, על ידי קבוצת מטפסים אותם הוביל אלברט אלינגווד (Albert R. Ellingwood). מסלולים חדשים לפסגות נבחנו ככל שציוד הבטיחות וכישורי הטיפוס השתפרו ובסופו של דבר נקבעו על גרנד טיטון מסלולי טיפוס המדורגים מעל 5.9 בסולם הדירוג "השיטה העשרונית של יוסמיטי" (Yosemite Decimal System). מסלול הטיפוס הקלאסי העוקב אחר המסלול שהתווה אוון, המכונה מסלול אוון-ספולדינג מדורג כ-5.4 בשל צירוף של חששות מעבר לשיפוע בלבד. טיפוס מצוקים וטיפוס בולדרינג הפכו פופולריים בפארק באמצע המאה ה-20. בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20, הגיע לפארק המתעמל ג'ון גיל (John Gil), והחל לטפס על סלעים גדולים ליד אגם ג'ני. גיל ניגש לטיפוס מפרספקטיבה של מתעמל, ובהיותו בפארק היה למטפס הראשון בהיסטוריה להשתמש בגיר של מתעמלים כדי לשפר אחיזה ולשמור על הידיים יבשות בזמן הטיפוס. בעשורים האחרונים של המאה ה-20 החלו לחקור צוקים קשים במיוחד כולל כמה בקניון דת', ובאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 תועדו 800 מסלולי טיפוס שונים לפסגות ולצוקים בקניונים.
ניהול הפארק
הפארק הלאומי גרנד טיטון הוא אחד מעשרת הפארקים הלאומיים עם מספר המבקרים הגדול ביותר בארצות הברית. הממוצע השנתי בין 2007 ל-2016 היה 2.75 מיליון מבקרים, כשב-2017 ביקרו בפארק 3.31 מיליון איש. שירות הפארקים הלאומיים הוא סוכנות פדרלית של מחלקת הפנים של ארצות הברית ומנהלת הן את הפארק הלאומי גרנד טיטון והן את הכביש הנופי על שם ג'ון ד. רוקפלר הבן. בפארק הלאומי גרנד טיטון יש בממוצע כ-100 עובדים קבועים וכ-180 עובדים תקופתיים. הפארק גם מנהל 27 חוזי זיכיונות המספקים שירותים כדוגמת לינה, מסעדות, מדריכי טיפוס הרים, חוות בוקרים, דיג ומעבורת על אגם ג'ני. שירות הפארקים הלאומיים עובד בשיתוף פעולה צמוד לסוכנויות פדרליות אחרות כדוגמת שירות היערות של ארצות הברית, שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית, לשכת הטיוב של ארצות הברית, וגם, עקב נוכחותו של נמל התעופה ג'קסון הול בפארק, רשות התעופה הפדרלית. הבנייה הראשונית של מסלול ההמראה צפונית לעיירה ג'קסון הושלמה בשנות ה-30 של המאה ה-20. כאשר הוכרז המונומנט הלאומי ג'קסון הול היה נמל התעופה בתוכו. לאחר שהפארק והמונומנט הלאומי מוזגו היה שדה התעופה ג'קסון הול לנמל התעופה המסחרי היחיד בפארק לאומי של ארצות הברית. שדה התעופה עומד בתקני רעש מהחמורים ביותר בשדה תעופה בארצות הברית. אין המראות ונחיתות בלילה, ומהטייסים מצופה להגיע ולהמריא לאורך פרוזדור תעופה מזרחי, דרומי או דרום-מערבי. נכון ל-2010 היו בתחומי הפארק 110 חלקות קרקע פרטיות, רבות מהן שייכות למדינת ויומינג. ניסיונות לרכוש אותן או להחליף אותן בחלקות קרקע אחרות השייכות לממשל הפדרלי נמשכים והתוכנית היא לגייס 10 מיליון דולר לשם רכישת קרקעות פרטיים באמצעות שיתופי פעולה עם רשויות אחרות. חלק מהכסף מוקצה מהקונגרס באמצעות קרן השימור של הקרקע והמים, אבל ייתכן שהפארק הלאומי גרנד טיטון לא יקבל את כל המימון הנדרש מהקרן כיוון שהוא מחולק בין ארבע סוכנויות פדרליות שונות. בדצמבר 2016 רכש הממשל הפדרלי שטח בן 2.5 קילומטרים רבועים הקרוי "מישורי אנטלופ" (Antelope Flats) מממשלת מדינת ויומינג תמורת 46 מיליון דולר. במקביל נמשכים המאמצים לרכוש את השטחים הפרטיים האחרים שנותרו בשטח הפארק.
מרכזי מבקרים
מרכז המבקרים והתגליות קרייג תומאס (Craig Thomas Discovery and Visitor Center), הסמוך למנהלת הפארק במוס בוויומינג, פתוח כל השנה. מרכז המבקרים נפתח ב-2007 כדי להחליף את מרכז המבקרים הישן שכבר לא ענה על הצרכים. המרכז קרוי על שם קרייג תומאס, סנאטור מוויומינג שהלך לעולמו באותה שנה, ותוכנן על ידי חברת אדריכלים ידועה, בוהלין, ציווינסקי ג'קסון (Bohlin Cywinski Jackson). הוא מומן באמצעות שילוב של מענקים פדרליים ותרומות פרטיות. אודיטוריום סמוך ובו 154 מושבים נפתח לקהל באפריל 2011.
דרומית למוס על כביש מוס-וילסון (Moose–Wilson Road) שוכן מרכז שמורת לורנס ס. רוקפלר (Laurance S. Rockefeller Preserve Center ) על קרקע שהייתה שייכת למשפחת רוקפלר ושוכנת על אגם פלפס (Phelps Lake). המשפחה תרמה את הרכוש לפארק הלאומי גרנד טיטון שנפתח לציבור ב-2008. הרכוש היה פעם חלק מחוות JY (JY Ranch), חוות חוויית הבוקרים (dude ranch) הראשונה בג'קסון הול.
מרכז המבקרים אגם ג'ני (Jenny Lake Visitor Center) הקרוי על שם האגם שלידו הוא שוכן פתוח מאמצע מאי עד אמצע ספטמבר. מרכז מבקרים זה הוא בתחומי האזור הקרוי "הנפה ההיסטורית תחנת שומרי הפארק של אגם ג'ני" (Jenny Lake Ranger Station Historic District), שבה יש מבנים שנועדו לשימור משנות ה-20. המרכז שוכן במבנה שהצלם הריסון קרנדל (Harrison R. Crandall) בנה כסטודיו לאומנות בשנות ה-20.
לינה
בתחומי הפארק פועלים כמה בתי מלון, מלוניות ואכסניות פרטיים בזיכיון שקיבלו משירות הפארקים הלאומיים. בנוסף, בפארק מספר אתרי קמפינג ללינה עצמאית בשקי שינה או אוהלים. חלק מן המטיילים בפארק לנים בעיירת הנופש הקרובה ביותר אליו - ג'קסון (Jackson), שבה בתי מלון רבים, מסעדות וכן אטרקציות תיירותיות.
בית המלון הגדול ביותר הוא "ג'קסון לייק לודג'" (Jackson Lake Lodge), המנוהל על ידי חברת גרנד טיטון לודג'. בית המלון שוכן בסמוך לסכר אגם ג'קסון ויש בו 385 חדרים, חדרי פגישות, מינימרקט ומסעדה. חברת גרנד טיטון לודג' מנהלת גם את המלונית "ג'ני לייק לודג'" (Jenny Lake Lodge), שהלינה בה היא בבקתות ויש בה גם מסעדה, ואת "כפר מפרץ קולטר", שבו יש בקתות, מסעדה, מינימרקט, מכבסה ומרינה. דרומית לסכר אגם ג'קסון פועלת המלונית "סיגנל מאונטיין לודג'" (Signal Mountain Lodge) המנוהל על ידי חברת Forever Resorts, ובה יש בקתות, מרינה, תחנת דלק ומסעדה. המועדון האלפיני האמריקני (American Alpine Club) מפעיל אכסניה בסגנון מעונות בחוות המטפס של גרנד טיטון (Grand Teton Climber's Ranch) המיועדת למטפסי הרים. בסמוך לנהר סנייק ביישוב מוס בפארק הוקם אתר בקתות על קרקע פרטית ומתקנים נלווים בשם דורננ'ס (Dornan's) הפועל כל השנה. אפשרות נוספת ללינה קיימת בחוות טריאנגל X (Triangle X Ranch), רכוש פרטי נוסף בפארק וחוות חוויית הבוקרים האחרונה הקיימת בגבולות הפארק.
פעילויות
בשטח הפארק הלאומי גרנד טיטון ובאזורו סוגים שונים של אטרקציות ופעילויות, המתאימים לגילאים שונים. רוב התיירים מגיעים לפארק החודשים מאי עד אוקטובר, שכן אז מזג האוויר נעים יחסית ולא קר מדי.
בשטח הפארק עצמו ישנם כ-160 קילומטרים של כבישים וכן כ-370 קילומטרים של מסלולי טיולים מסומנים למטיילים, חלקם למיטיבי לכת בלבד, אם כי רבים מהם מתאימים גם למשפחות ולכאלה שלא רגילים בהליכה מאומצת. אפשרויות בילוי אחרות בפארק הן רפטינג באזורים סוערים או שקטים יחסית של הנהר סנייק, דיג, רכיבה על חמורים או סוסים במורדות ההרים או בעמק, טיפוס הרים בהרי הפארק או סביבתו וכן אפשרות לשכור סירת מנוע או משוטים לשיט באגמי הפארק. מרבית הפעילויות הללו אפשריות בחודשי הקיץ בלבד.
כל הרי רכס טיטון שבפארק מכוסים בשלג בעת החורף. פסגות ההרים בפארק הלאומי מכוסות בשלגים במשך כל השנה, אולם במשך החורף הטמפרטורות צונחות ולרוב יורד שלג כבד; אז, כאשר לא ניתן לטייל בפארק או ללון בו בקמפינג בשל האקלים, מנצלים גולשי סקי ואוהבי ספורט שלג את הפארק והעיירה ג'קסון שמשמשת כמעין עיירת קיט אלפינית, לפעולות אלו.
טיפוס הרים
הפארק הלאומי גרנד טיטון הוא יעד פופולרי למטפסי הרים ומטפסי צוקים, חלקית בשל הגישה הקלה להרים ברכב. השבילים מסומנים היטב והמסלולים למרבית הפסגות נקבעו מזמן, והמנוסים והכשירים גופנית מסוגלים לטפס למרבית הפסגות ביום אחד. השבילים המתוחזקים המגיעים למקומות הגבוהים ביותר מטפסים מקרקעית עמק ג'קסון הול מעל ל-1,200 מטרים אל מעברי הרים המכונים לעיתים אוכפים. המשך הטיפוס ממעברי הרים אלו דורש כישורים בדרגות שונות. מטפסי הרים אינם נדרשים לקבל אישור, אבל מצופה מהם לתעד את תוכניות הטיפוס שלהם מרצונם בשירות הפארקים הלאומיים ולדווח לשותפיהם על לוחות הזמנים המתוכנן לטיפוס. כל טיפוס הכולל גם לינה בשטח מחייב קבלת אישור. בפועל מטפסי ההרים מחליטים בעצמם מה רמת המיומנות שלהם ומעודדים אותם שלא לקחת סיכונים מיותרים. חברת מדריכי אקסום (Exum Mountain Guides), הנחשבת אחת מהטובות בתחום זה בארצות הברית, כמו גם חברת מדריכי ההרים ג'קסון הול (Jackson Hole Mountain Guides), מציעים הדרכה וליווי בטיפוס עבור אלו המנוסים פחות או שאינם מכירים את המסלולים.
בממוצע מנסים כ-4,000 מטפסי הרים להגיע לפסגת גרנד טיטון מדי שנה והם עולים דרך קניון גארנט (Garnet Canyon) למעבר הרים הקרוי האוכף הנמוך (Lower Saddle) שבין גרנד טיטון למידל טיטון. מהאוכף הנמוך ממשיכים המטפסים דרך מסלול אוון-ספולדינג (Owen-Spalding route) או רכס אקסום (Upper Exum Ridge Route) לפסגת הגרנד טיטון, אם כי יש 38 מסלולים שונים לפסגה. המסלול דרך המדרון הצפוני (North face) עולה לגובה 910 מטרים והתפרסם בעולם וכולל תריסר פיצ'ים והוא בדרגה 5.8 בסולם הטיפוס. הטיפוס למידל טיטון הוא טיפוס פופולרי נוסף שהגישה הקלה ביותר לפסגתו היא באוכף בינו לסאות' טיטון. על הרכס המחבר ומעט צפונה מגרנד טיטון שוכן הר מוראן, שהוא רחוק יותר מתחילת השבילים וקשה יותר לגישה ולטיפוס. המסלול המכונה Direct South Buttress של הר מוראן כולל טיפוס לגובה של כ-1,500 מטרים שנחשב לטיפוס הקשה ביותר בארצות הברית כאשר הוא נכבש לראשונה ב-1953. יעדי טיפוס פופולריים אחרים כוללים את הר באק (Buck Mountain), סימטרי ספייר (Symmetry Spire), הר סנט ג'ון (Mount Saint John), הר ויסטר (Mount Wister), הר טיווינוט (Teewinot Mountain), ופסגת נז פרס (Nez Perce Peak), ולכל אחד מההרים יש לפחות שישה מסלולים מוכרים אל פסגותיהם.
מחנאות וטרקים
בפארק הלאומי גרנד טיטון יש חמישה אתרי מחנאות שאפשר להגיע אליהם ברכב (front-country). הגדולים שבהם הם מחנה מפרץ קולטר (Colter Bay campground) ומחנה גרוס ונטר (Gros Ventre campground), שבכל אחד יש מקום ל-350 מעונועים. בליזרד קריק (Lizard Creek campground) ובסיגנל מאונטיין (Signal Mountain campground) יש 60 ו-80 מקומות בהתאמה בעוד שבמחנה הקטן ביותר אגם ג'ני (Jenny Lake campground) יש 49 מקומות לאוהלים בלבד. בנוסף, חיבור מלא לרכבי RV יש באתר המופעל בזיכיון בכפר מפרץ קולטר ובו 112 מקומות ועוד 100 מקומות לרכבים ו-75 מקומות לאוהלים יש בחוות פלאג (Flagg Ranch) בשטח של הכביש הנופי על שם ג'ון ד. רוקפלר הבן. אף שכל אתרי המחנאות פתוחים משלהי האביב ועד שלהי הסתיו בלבד, קיימת אפשרות למחנאות בתנאים פרימיטיביים בחורף על השלג בסמוך למרכז המבקרים.
אתרי מחנאות שאפשר להגיע אליהם ברגל על גב סוס בלבד מכונים אתרי מחנאות נידחים (backcountry campsites), והלינה בהם דורשת אישור, אם כי היא מותרת במרבית האתרים כל השנה. שירות הפארקים הלאומיים מנהל את חלוקת האישורים כך שלא ייווצר מצב של עומס על המשאבים. אש גלויה אסורה באתרי המחנאות וכל המזון חייב להיות מאוחסן במכלים חסיני דובים שאושרו על ידי ועדת דוב הגריזלי, גוף משותף לכמה סוכנויות פדרליות. רשימת המוצרים המאושרים מתעדכנת מדי פעם. בנוסף, יכולים המטיילים להשתמש בתרסיס דובים (bear spray) על מנת להתחמק מדובים תוקפניים.
בפארק יש 370 קילומטרים של שבילי הליכה, בדרגות קושי מקל למאומץ. שבילי ההליכה הקלים ממוקמים בעמק, שבו שינויי הגבוה הם מינימליים בדרך כלל. בקרבת כפר מפרץ קולטר קיים שביל הרמיטג' פוינט (Hermitage Point Trail) באורך 15.1 קילומטרים הנחשב קל. כמה שבילים אחרים מחברים בין הרמיטג' פוינט לשביל אגם אמה מטילדה (Emma Matilda Lake Trail) ולשביל אגם טו אושן (Two Ocean Lake Trail), שגם הם נחשבים קלים יחסית באזור ג'קסון לייק לודג'. שבילים קלים נוספים כוללים את שביל העמק (Valley Trail) שמסלולו הוא מאגם טרפר (Trapper Lak) בצפון ועד הגבול הדרומי של הפארק בסמוך לכפר טיטון, ושביל אגם ג'ני (Jenny Lake Trail), המקיף את האגם. שבילים בינוניים עד קשים מובילים לתוך הקניונים ומדורגים על פי המרחק, וחשוב יותר, הפרשי הגובה. העליות הגבוהות ביותר הן בשביל קניון פיינטברש (Paintbrush Canyon Trail), שביל אגן אלסקה (Alaska Basin Trail) ושביל קניון גארנט (Garnet Canyon Trail), שבהם מטפסים מעל ל-1,200 מטרים. סוסים ובהמות משא מותרים בכמעט כל השבילים בפארק. עם זאת, יש רק חמישה אתרי מחנאות המיועדים לבהמות משא ואתרי מחנאות אלו רחוקים ממעברי ההרים. אופניים מוגבלים לכבישים לכל רכב בלבד והפארק הרחיב חלק מהכבישים על מנת להבטיח את שלומם של רוכבי האופניים. נתיב אספלט המיועד לאופניים שאינם ממונעים נסלל ב-2009 מהעיירה ג'קסון עד אגם דרום ג'ני (South Jenny Lake).
שיט ודיג
מ-2010 החל הפארק הלאומי גרנד טיטון לחייב את כל הסירות להציג מדבקת "מינים פולשים מימיים" (Aquatic Invasive Species) המופקת על ידי מחלקת הציד והדגה של ויומינג או אישור סירה של הפארק הלאומי ילוסטון. במטרה להבטיח שנתיבי המים בפארק לא יזוהמו במינים פולשים כדוגמת צדפת הזברה (Dreissena polymorpha) או הטפיל Myxobolus cerebralis. מהשייטים מצופה לעמוד בתקנות מסוימות כולל הצגה של הסמכה עצמית של ציות לתקנות על לוח השעונים של כל רכב המחובר לגורר סירות ריק.
הדיג בפארק הלאומי גרנד טיטון מנוהל על ידי מחלקת הדגה והציד של ויומינג ורישיון דיג של מדינת ויומינג נדרש על מנת לדוג בכל נתיבי המים בפארק הלאומי גרנד טיטון. מותר לדוג עד שש טרוטות ביום, מתוכן לא יותר משלוש טרוטות קלארק, כשאף אחת לא יותר ארוכה מ-30 סנטימטרים, מלבד אלו הנידוגות באגם ג'קסון, שבו האורך המקסימלי המותר הוא 61 סנטימטרים. יש גם הגבלות על העונות שבהן מותר לדוג במקומות מסוימים כמו גם על סוגי הפיתיונות וציוד החכות.
פעילויות חורף
המקום היחיד בפארק הלאומי גרנד טיטון שבו מותר השימוש באופנועי שלג הוא על אגם ג'קסון. שירות הפארקים מחייב שכל אופנועי השלג ישתמשו ב"טכנולוגיה הטובה ביותר" ומפרט את הדגמים השונים המותרים של אופנועי שלג, שכולם נחשבים להכי פחות מזהמים והכי פחות מרעישים. כל אופנועי השלג חייבים להיות בני פחות מ-10 שנים ונסעו פחות מ-9,700 קילומטרים. בנוסף, השימוש באופנועי שלג הוא במטרה להגיע לאתרי דיג בקרח בלבד. עד 2009 הותרה תנועת אופנועי שלג גם בקטע שבין צומת מוראן וחוות פלאג הסמוכה לכביש הנופי על שם ג'ון ד. רוקפלר הבן, כך שנוסעים במסלול אופנועי השלג של קו פרשת המים של אמריקה (Continental Divide Snowmobile Trail) יוכלו לעבור בין היער הלאומי ברידג'ר-טיטון והפארק הלאומי ילוסטון. ב-2009 נסגר נתיב זה עקב סגירת הגישה החופשית לאופנועי שלג לפארק הלאומי ילוסטון.
מוד פרידלנד
ביוגרפיה
מוד קלודין מרי פרידלנד נולדה בווינה לבני הזוג אליס ויונל פרידלנד, משפחה בורגנית ואמידה. אביה, יונל שימש כסגן מנהל בנק, והוא החזיק באוספו יצירות אמנות של אמנים כטיציאן, פאולו ורונזה, קאראווג'ו ואחרים. לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית, בשנת 1938, פוטר האב ממשרתו בבנק. הנהלת הבנק הציע לו כפיצוי לנהל יקב בעיר ארד שבמערב רומניה.
לאחר מלחמת העולם השנייה החלה פרידלנד ללמוד אמנות. בתחילה באופן פרטי ובשנת 1948 נרשמה ללימודי פיסול באקדמיה לאמנות בבוקרשט. בשנת 1950 נמאס עליה "לפסל את כפתורי מעילו של סטלין", כדבריה, והיא עלתה לישראל עם משפחתה לישראל ונשלחה למעברת "שער העלייה". משם עברה המשפחה לחדרה.
בשנת 1951 נסעה לצרפת במימון מלגה של ארגון הג'וינט, שם למדה, רישום ופיסול בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות (ה"בוזאר"). עם סיום לימודיה, בשנת 1954, נסעה להשתלם בקרמיקה בווינה. בשנת 1956 חזרה לישראל והתיישבה בקריית האמנים בצפת.
מיד לאחר עלייתה, חיה במושבים בפרוזדור ירושלים עד שנמצאה לה דירה בבית נטוש בעין כרם.
בשנים 1951–1954 שהתה בפריז ולמדה אמנות. בשנים 1954 - 1956 השתלמה בווינה. עם שובה לישראל, התקבלה לעבודה כמרצה באקדמיה לאמנות בצלאל בירושלים. בשנת 1964 נסעה לשליחות בגויאנה הצרפתית, מטעם הסיוע של מדינת ישראל למדינות מתפתחות.
בשנת 1970 עיצבה פרידלנד קיר דקורטיבי שיוצר במפעל "לפיד", עבור חברת "מאי" האמריקאית, שיועד לסניפה בקולורדו. הקיר הוצג בתערוכות ייצוגיות של ישראל בארצות הברית.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 עקרה מעין כרם ליפו, שם התגוררה עד מותה.
בשנת 2012 החלה עמותת אמנים יוצרים / אגודת הקרמיקאים להעניק את "פרס מוד פרידלנד לאמנות קרמית" על שמה.
נייתן
{{פירושונים| נייתן (Nathan) הוא שם פרטי ושם משפחה אנגלי שנגזר מהשם העברי נתן.{{ש}} אישים:
Caprisongs
רקע והוצאה
ב-25 בינואר 2021, FKA Twigs הכריזה על סינגל חדש בשם "Don't Judge Me", בהשתתפות הראפר הדי ואן מצפון לונדון והמפיק פרד אגיין. השיר הופץ למחרת, לצד וידאו קליפ בבימוי משותף של הבמאי ההולנדי-גנאי עמנואל אדג'י. באותו היום, היא השתתפה בפודקאסט עם לואי ת'רו ודנה על מערכות היחסים הקודמות שלה ועל אלבום שעתיד לצאת, וקבעה כי: "הכול היה דרך האינטרנט [...] יש לי יותר שיתופי פעולה ורגשות באלבום הזה ממה שהיו לי אי פעם". בפברואר, היא תיארה את האלבום כתקליט ש"יוצא החוצה", וחשפה שהוא יכלול שיתופי פעולה עם המוזיקאית רימה ופא סאליאו. כמה ימים לאחר מכן, FKA Twigs חשפה בריאיון שהיא שינתה את השם של האלבום. בריאיון לווג שאירע במאי 2020, FKA Twigs חשפה שלאלבום אין תאריך יציאה רשמי, אך היא רוצה להוציא אותו בקיץ של 2021. עם זאת, הדבר לא אירע לבסוף והוא יצא לאור ב-14 בינואר 2022.
נייתן
אחר:
Caprisongs
רקע והוצאה
FKA Twigs הצטרפה לדיסקורד בספטמבר 2021, ושיתפה פרטים נוספים על האלבום. בהמשך, אישרה שהאלבום הוא מיקסטייפ, תוך שציינה את כל אותם המפיקים שלו ואת המשתתפים בו ובשירים שנכללו בו. בנוסף לכך, היא דיברה על שיתוף פעולה עם הראפר השוודי יאנג לין בפוסט שפורסם באינסטגרם שלה.
נייתן
ראו גם
}}
Caprisongs
רקע והוצאה
FKA Twigs הוציא את הסינגל "Measure of a Man", בהשתתפות הראפר הבריטי סנטרל סי, ב-18 בנובמבר 2021, שנכלל בפסקול הסרט "קינגס מן: ההתחלה". "Tears in the Club" בהשתתפות הזמר הקנדי דה ויקנד הופץ כסינגל המוביל מ-Caprisongs ב-16 בדצמבר. המיקסטייפ הוכרז באופן רשמי ב-7 בינואר 2022, שבוע לפני תאריך היציאה המתוכנן שלו.
רשימות סיכום שנה
האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2022.
כריס זילקה
כריס זילקה (באנגלית: Chris Zylka; נולד ב -9 במאי 1985) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי, המוכר מתפקידו בסרט "ליל הכריש" (2011), בשל תפקידו בתור פלאש תומפסון בסרט "ספיידרמן המופלא" (2012) ובזכות הופעתו בתור טום "טומי" גארווי בסדרה "הנותרים" (2017-2014) של רשת HBO.
ביוגרפיה
נולד בשם כריסטופר מייקל סטלמייר, הוא גדל בעיירה האולנד, אוהיו, ארצות הברית. שם משפחתו הוא שם הנעורים של אימו לפני הנישואין. זילקה גדל עם אמו ומעולם לא פגש את אביו הביולוגי.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון האולנד בשנת 2003. זילקה למד אמנות באוניברסיטת טולדו במשך שנתיים, אך נשר לטפל בסבו מצד אמו כשפתאום חלה.
בגיל 19 עבר להתגורר בלוס אנג'לס כדי להתמקד בקריירת המשחק. הוא היה חסר בית במשך שישה חודשים כשהגיע ללוס אנג'לס והתגורר במכוניתו בחניון סבן אילבן בעיר ברבנק. הוא החל לעבוד כמלצר, שם התגלה על ידי המורה למשחק והסוכן ג'ון סימונס.
משחק
זילקה החל את קריירת המשחק שלו בהופעת אורח בתפקיד ג'ייסון בסדרת הטלוויזיה הדרמה 90210 בשנת 2008. הוא לוהק לתפקיד חוזר בסדרה כולם שונאים את כריס והיה לו תפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה האנה מונטנה, וקוגר טאון. בשנת 2009 קיבל זילקה תפקיד חוזר בקומדיית המצבים 10 דברים שאני שונאת אצלך. זילקה החל לשחק בסרטים בערך בתקופה זו, והופיע בסרט הקומדיה "האנשים ששכבתי איתם" (2009) ובסרט הטלוויזיה האימה "My Super Psycho Sweet 16, (2009). מאוחר יותר חזר לגלם את התפקיד בסרטי ההמשך. הוא גילם את ת'ור בסרט הקומדיה קאבום, שהוקרן לראשונה בפסטיבל קאן 2010.
זילקה כיכב בסרטים, "ליל הכריש" (2011) ו-"פיראנה" 3DD" (2012). זילקה גילם את פלאש תומפסון בסרט גיבורי העל ספיידרמן המופלא משנת 2012. הוא גילם את ג'ייק ארמסטרונג בסדרת הטלוויזיה הדרמה העל טבעית המעגל הסודי. היה לו תפקיד ראשי כקרמיט בסרט "דיקסילנד" משנת 2015. הסרט מתרכז סביב קרמיט טוב הלב, שזה עתה יצא מהכלא וחוזר הביתה למיסיסיפי.
הוא גילם את טום גארווי בסדרת הטלוויזיה הנותרים של HBO בין השנים 2014 עד 2017. הוא גילם את אלכס לאחן בסרט הטלוויזיה "I Killed My BFF". הסרט מבוסס על סיפור אמיתי, הרצח של אן מארי קמפ על ידי ג'יימי דניס ובעלה, מייקל ג'יאנקוס, במינסוטה בשנת 1997. הוא גילם את צ'אק האריס בסרט הדרמה "Novitiate" בשנת 2017. הסרט קיבל ביקורות חיוביות מצד המבקרים והקהל. בשנת 2018 ביים את הקליפ של פריס הילטון לשיר " I Need You ". הוא גילם את וויל ג'פורד ג'וניור בסרט הדרמה "מותו וחייו של ג'ון פ. דונובן", שיצא לאקרנים בספטמבר 2018. באפריל 2019 זילקה לוהק לתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה הדרמה נראה אותך. הסדרה עוקבת אחר חייהם של מעודדות תיכון תחרותיות בעיירה קטנה במערב התיכון. באפריל 2020 ביטלה רשת USA את הסדרה לאחר עונה אחת. ב־29 במאי 2019, סוכנות הכישרונות ICM Partners הודיעה כי החתימה את זילקה. זילקה שיחק הקצר "סליחה או מה יכול היה להיות" (2020) לצד פריס הילטון.
דוגמנות
בתחילת דרכו הופיע זילקה בקמפיין פרסומי של אברקרומבי אנד פיץ' שצולם על ידי הצלם ברוס וובר. הוא הופיע על שערי כמה מגזינים, בהם "וונדרלנד" ו- "Bello".
אומנות
הוא נהנה לצייר והוא גם אמן. זילקה התחיל ליצור אמנות כשהיה בן תשע. הוא תיאר את האמנות שלו לעיתים קרובות מגיעה "ממקום חשוך מאד." הוא השיק את תערוכת האמנות הראשונה שלו בשם "למה להשתמש בשם" במלון פייקס באיביזה, ספרד באוגוסט 2018.
חיים אישיים
זילקה יצאה עם השחקנית לוסי הייל במשך תשעה חודשים, והזוג נפרד בספטמבר 2012. זילקה התארס לדוגמנית האנה בת' מרחוס באפריל 2014. בני הזוג ביטלו את האירוסין ונפרדו בתחילת 2015.
זילקה התארס עם היורשת ואשת הטלוויזיה פריס הילטון בינואר 2018. הוא הציע לה אירוסין עם טבעת בשווי של 2 מיליון דולר במהלך חופשה באספן, לאחר שנה של זוגיות. בני הזוג ביטלו את האירוסין בנובמבר 2018.
1947 בגרמניה
1947 בגרמניה היא השנה בה ציינה גרמניה 77 שנות לאום.
בשנה זו הייתה גרמניה נתונה תחת כיבוש בעלות הברית ועצמאותה מושעית.
האנה קליין
האנה קליין (בגרמנית: Hanna Klein; נולדה ב-9 באפריל 1993) היא אתלטית גרמניה, אלופת אירופה באולם (איסטנבול 2023) בריצת 3000 מטר וזוכת מדליית ארד באליפות אירופה באולם (טורון 2021) בריצת 1500 מטר.
2017
באליפות אירופה באולם שנערכה בבלגרד שבסרביה במרץ 2017 סיימה קליין במקום תשיעי בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:58.57 דקות.
באליפות העולם שנערכה באותה שנה בלונדון, הממלכה המאוחדת סיימה קליין במקום 11 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:06.22 דקות.
2018
באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם, הממלכה המאוחדת במרץ 2018 סיימה במקום 19 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:12.11 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בברלין, גרמניה באותה שנה השתתפה קליין בגמר ריצת 5000 מטר, אך לא סיימה את הריצה.
מדליית ארד באליפות אירופה באולם
באולימפיאדת טוקיו שנערכה באותה שנה סיימה קליין במקום 40 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:14.83 דקות.
2022
באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד, סרביה בשנת 2022 היא סיימה במקום 11 בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:48.73 דקות.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית באותה שנה היא סיימה במקום 16 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:05.85 דקות.
באליפות אירופה שנערכה במינכן, גרמניה באותה שנה היא סיימה במקום חמישי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:05.49 דקות.
אלופת אירופה באולם
באליפות אירופה באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה במרץ 2023 היא זכתה במדליית זהב בריצת 3000 מטר בשיא אישי חדש של 8:35.87 דקות, לפני קונסטנזה קלוסטרהלפן מגרמניה (8:36.50 דקות) ומליסה קורטני-בראיינט מהממלכה המאוחדת (8:41.19 דקות).
אריה ים יפני
אריה ים יפני (שם מדעי: Zalophus japonicus) הוא מין מסוג אריה ים מצוי.
ככל הנראה, אריה הים היפני נכחד בסביבות שנות ה-50. עד ל-2003 נחשב מין זה לתת-מין של אריה ים קליפורני, וכונה בהתאם: Zalophus californianus japonicus ("אריה קליפורני יפני"). בהמשך סווג כמין נפרד.
כמה טקסונומים עדיין מחשיבים אותו בתור תת-מין של אריה הים הקליפורני. הם היו נפוצים בים יפן, במיוחד באזורי החוף של הארכיפלג היפני וחצי האי הקוריאני. הם הזדווגו לרוב על חופים חוליים שהיו רחבי ידיים ושטוחים, אך גם על אזורים סלעיים.
כיום ניתן לראות פוחלצים ביפן, במוזיאון הטבע הלאומי שבליידן. בנוסף, בבעלות המוזיאון הבריטי פרווה וארבע גולגולות.
תיאור פיזי
צבעו של זכר אריה הים היפני היה אפור כהה, אורכו נע בין 2.3 ל-2.5 מטרים ומשקלו היה בין 450 ל-560 ק"ג. פרטי מין זה היו גדולים יותר מאלה הנמנים עם מין אריה הים הקליפורני. נקבות המין היו קטנות מן הזכרים באופן משמעותי: אורכן היה 1.64 מטר בלבד, וצבען היה בהיר יותר.
לוסי סטנטון
לוסי סטנטון (1831–1910) הייתה פעילה בתנועה לביטול העבדות בארה״ב, פעילה פמיניסטית והאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שהשלימה ארבע שנות לימודים אקדמאיים באוברלין קולג' בשנת 1850. סטנטון נחשבת לדמות בולטת במאבקן של נשים שחורות לעצמאות, הן בהיבט של שחרור העבדים והן בפעילות מוקדמת של תנועות פמיניסטיות.
השכלה
אביה החורג של סטנטון, ג'ון בראון, פעל רבות גם למען השכלה עבור אפרו-אמריקאים ושלח את סטנטון ללמוד בקליבלנד פרי סקול, בית הספר החופשי של קליבלנד. בשנת 1846 נרשמה סטנטון ללימודים באוברלין קולג' והשלימה תואר בתחום הספרות במסגרת התוכנית 'לימודי הגברות'. סטנטון המוערכת זומנה לשאת את נאום הבוגרים בשנת לימודיה והיא כתבה את 'תחינה למען המדוכאים', טקסט שכלל התייחסות מקיפה לתחושת פעילה למען השחרור מן העבדות, זאת על אף שנולדה חופשית. נאומה נישא כתגובה לחוק העבד הנמלט 1850, שעמד להיכנס לתוקף. היא קראה לנוכחים, במיוחד לנשים שביניהם, לדמות את עצמם במצב של העבדים, להצטרף לפעילות למען שחרור העבדים ולהביא לביטול העבדות בארצות הברית. נאומה של סטנטון התקבל היטב, הודפס ופורסם במגזינים ועיתוני התקופה.
אקטיביזם
סטנטון עבדה כספרנית ועורכת משנה של העיתון האפרו-אמריקאי הראשון בקליבלנד, שנערך על ידי בעלה, ויליאם ה. דיי. בעותק המגזין הראשון שיצא לאור ב-9 באפריל 1853, סטנטון הייתה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שפרסמה סיפור עלילתי בשם 'צ'ארלס וקלרה הייס'.
בתם של סטנטון ודיי, פלורנס דיי, נולדה בשנת 1858. זמן לא רב לאחר מכן, דיי עזב לאנגליה וב-1872 הזוג התגרש. סטנטון עזבה את עבודת הספרנות והעריכה והחלה לעבוד כתופרת בקליבלנד. בתקופה הזו הצטרפה לפעילות בארגון סיוע בקליבלנד וב 1866 נשלחה לג'ורג'יה ולמיסיסיפי כדי ללמד ולהדריך עבדים ששוחררו. במיסיסיפי פגשה סטנטון את לוי סשיינס ונישאה לו. בני הזוג עברו למדינת טנסי, שם המשיכה סטנטון בעבודה אקטיביסטית בארגונים למען זכויות נשים אפרו-אמריקאיות. בשנת 1900, אחרי מות אמה, עברה סטנטון לגור בלוס אנג'לס וב-1904 ייסדה את ארגון 'המועדון התעשייתי' למענן של מאות נשים אפרו-אמריקאיות שהיגרו לעיר בחיפושן אחר עבודה בתעשייה. סטנטון מתה בלוס אנג'לס ב-18 בפברואר 1910.
הסוכנת קרטר
הסוכנת קרטר (באנגלית: Marvel's Agent Carter) היא סדרת טלוויזיה לייב אקשן שעלתה לשידור בינואר 2015 ברשת ABC וכללה 8 פרקים בעונת הבכורה שלה. הסדרה מבוססת על דמותה של פגי קרטר ועל הסרט הקצר מאת מארוול, "הסוכנת קרטר", המגולל את קורותיה של פגי קרטר (היילי אטוול), כשנה לאחר אירועי הסרט "קפטן אמריקה", כשפגי עובדת כסוכנת במשרד לעניינים אסטרטגיים (SSR) ואינה מקבלת שוויון זכויות אלא משמשת רק מזכירה. הסדרה מתרחשת ביקום הקולנועי של מארוול, בשנת 1946, ומתמקדת בניסיונותיה של פגי לאזן בין עבודתה הסיזיפית במשרד לעניינים אסטרטגיים לבין ביצוע משימות חשאיות לטיהור שמו של הווארד סטארק שהואשם במכירת נשק לגורמים מפוקפקים.
הסדרה הופקה על ידי חטיבת הטלוויזיה של מארוול כחלק מהיקום הקולנועי של מארוול ושודרה ברשת ABC. את הסדרה יצרו כריסטופר מרקוס וסטיבן מק'פילי, תסריטאי הסרטים "קפטן אמריקה", "קפטן אמריקה: חייל החורף" ו"קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים". הסדרה הוזמנה לעונה אחת במאי 2014 ועלתה לשידור בזמן פגרת אמצע העונה השנייה של סוכני. ב-7 במאי 2015 חודשה הסדרה לעונה שנייה וב-12 במאי 2016 הודיעה רשת ABC שהסדרה לא תחודש לעונה שלישית.
הפקה
בספטמבר 2013, חברת מארוול החלה לפתח סדרת טלוויזיה ששואבת השראה מהסרט הקצר "הסוכנת קרטר", בכיכובה של פגי קרטר. השחקנית היילי אטוול, שגילמה את קרטר בשני סרטי קפטן אמריקה ובסרט הקצר, הביעה התעניינות לשוב ולגלם את דמותה. התסריט לפרק הפיילוט נכתב בידי תסריטאי הסרטים של קפטן אמריקה, כריסטופר מרקוס וסטיבן מק'פילי. הסדרה נהגתה כבת 13 פרקים, שתתרחש בשנת 1946 ותתמקד בתיק חקירה אחד של קרטר. ב-8 במאי 2014, רשת ABC הזמינה רשמית את הסדרה לשידור, אך למשך עונה בת 8 פרקים ולא 13 כפי שתוכנן.
הכנה באירועי היקום
בפרק הראשון של העונה השנייה של סוכני מתקיים קרוסאובר בהשתתפות שחקני הסדרה בראשות הסוכנת קרטר וחברי צוות קפטן אמריקה. הקטע מכין בין היתר את הקרקע ליחסים המתוחים בין קרטר לסטארק נוכח רצונו "לשחק" עם חפצים נסתרים.
עונה 1
לאחר מלחמת העולם השנייה, בשנת 1946, פגי קרטר המשיכה להתגורר בניו יורק ולעבוד במשרד לעניינים אסטרטגיים. הצרה הגדולה היא שחבריה לעבודה, גברים כולם, לא לקחו אותה ברצינות והפכו אותה למזכירה שלהם. בשלב מסוים היא פגשה בשעת לילה את הווארד סטארק שביקש ממנה עזרה לטהר את שמו: מישהו פרץ ושדד את המחסן בו נשמרו גרסאות אבטיפוס של כלי נשק שהוא ייצר ועתה הוא מואשם במכירת כלי נשק לאויביה של ארצות הברית. הווארד ביקש מפגי שתחקור את העניין והשאיר לה כעוזר את משרתו האישי אדווין ג'רוויס.
במהלך החקירה פגי החלה לצוד את כלי הנשק, מצאה היכן רובם מוסתרים והעבירה אותם למשרד לעניינים האסטרטגיים. היא הפסיקה את שיתוף הפעולה עם הווארד כשגילתה שהוא הפעיל עליה מניפולציות כדי שתגנוב עבורו את דמו של קפטן אמריקה. הסתבר שארגון ביון רוסי בשם "הלוויתן" עמד מאחורי שוד כלי הנשק שפיתח סטארק ואף הוא אחראי לגל רציחות של פושעים שהעזו להניח את ידם על כלי הנשק במקום להעבירם לארגון.
בשלב מסוים המשרד לעניינים האסטרטגיים הצליח לעלות על עקבותיו של ארגון הלוויתן ושלח את סוכניו, כולל פגי קרטר, לרוסיה ושם הצטרפו אליהם פלוגת הקומנדו המייללים שלחמו עם קפטן אמריקה במלחמת העולם השנייה. ביחד הם חילצו מבית יתומים נטוש את ד"ר איבצ'נקו שהיה אסיר של ארגון הלוויתן.
בהמשך הסתבר שכל זה היה חלק מהמזימה של איבצ'נקו כדי לפרוץ למשרד לעניינים האסטרטגיים ולגנוב משם כלי נשק. איבצ'נקו (שמתברר כי הוא יוהאן פנהוף, המכונה דוקטור פאוסטוס) הוא בעל יכולת היפנוזה והוא גורם למפקד הארגון רוג'ר דולי לעזור לו במזימה ולאחר מכן ללבוש חליפה שתכנן סטארק שגרמה למותו. לפנהוף הצטרפה סוכנת של לוויתן המכונה דוטי. דוטי היא תוצר של פרויקט החדר האדום של לוויתן, שתכליתו לאסוף ילדות יתומות ולהפוך אותן למתנקשות על בדומה לסיפור הרקע של נטשה רומנוף. דוטי עוקבת אחרי פגי קרטר על ידי התחזות לשכנתה ובשלב מסוים אף מפלילה אותה. בעצם היא גם זו שפיתתה את הווארד סטארק, הידוע בחולשתו לנשים, על מנת שהוא יגלה לה איפה שמורים כלי הנשק המיוחדים שלו. התוכנית שלה ושל פנהוף הייתה לגנוב את כלי הנשק של סטארק ולנקום בסטארק עצמו, אשר אחראי בעקיפין למותו של אחיו של פנהוף, על ידי כך שסטארק המהופנט יפזר גז קטלני שהוא המציא בטעות על העיר ניו יורק. השפעת הגז גורמת לאנשים להפוך לכעין זומבים צמאי דם ולהרוג זה את זה באכזריות.
פגי, ביחד עם הסוכנים ג'ק תומפסון ודניאל סאוסה ובעזרתו של אדווין ג'רוויס, הצליחו לסכל את המזימה וללכוד את פנהוף.
בסצנה האחרונה של הסדרה נראה פנהוף היושב בכלא נפגש עם ארנים זולא מה שמסמן את גיוסו של פנהוף להידרה החדשה שעתידה לצמוח בתוך ארגון S.H.I.E.L.D..
עונה 2
בתחילת העונה הסס"ר לוכדים את דוטי אנדרווד אשר מנסה לפרוץ לבנק בעקבות סיכה שהסס"ר לא יודעים בשביל מה היא. בו בזמן מגלים כי דניאל סוזה הוא ראש הסס"ר של לוס אנג'לס ומתרחשת שם חקירה על רוצח סדרתי שמנהגו הוא להפוך את נעלי הנרצחות שהן נשים בלבד אך להפך מבדרך כלל, הנרצחות אשר נזרקות לאגם, נמצאת נרצחת אשר הקפיאה לחלוטין את האגם כולו ביום קיץ שמשי וחם. סוזה שב למשרדו עם קצוות חוט מעטים ומבקש מתומפסון, המפקד של הסס"ר ניו יורק תגבורת ותומפסון בוחר לשלוח את קרטר, אף על פי שהיא באמצע חקירת דוטי אנדרווד.
שחקנים ראשיים
השחקן קוסטה רונין מופיע בתפקיד אנטון ואנקו, יוצר שותף של כור הקשת יחד עם סטארק (כפי שנרמז בסרט "איירון מן 2"). ברידג'ט רגן מופיעה בדמותה של דוטי, המציגה את עצמה כנערה מעיירה קטנה באיווה שעוברת לגור ליד קרטר ומתגלה כחלק מפרויקט החדר האדום. כמו כן בתפקידי אורח מופיעים ניל מקדונו בתפקיד טימותי "דאם דאם" דוגאן וטובי ג'ונס בתור ארנים זולא.
כתב מושגים
כתב מושגים (בגרמנית: Begriffsschrift) הוא ספרו הראשון של גוטלוב פרגה, אבי הלוגיקה המודרנית, ואחד מעמודי התווך של הפילוסופיה האנליטית של המאה העשרים.
פרגה הציג מבנה לוגי של מגוון תכנים ושל יחסי הנביעה ביניהם, תוך הצגה חמורה ומדויקת של הוכחות והגדרות. הספר מפתח תחשיב פרדיקאטים מסדר ראשון, אשר נעשה בעקבותיו התחום המרכזי בלוגיקה, ומציג אקסיומטיקה שלמה שלו. כמו כן כלל פרגה הרחבות ללוגיקה מסדר שני. על בסיס זה הגדיר מושגים והוכיח משפטים שהיוו בסיס לעמדה הלוגיציסטית בפילוסופיה של המתמטיקה.
בפרק הראשון מגדיר פרגה מושגי יסוד וסימונים שחלקם שונים מהסימונים הנהוגים כיום:
עידית לבבי גבאי
עידית לבבי-גבאי (נולדה ב-1953) היא אמנית ישראלית.
ביוגרפיה
לבבי-גבאי נולדה בקיבוץ מרחביה. היא למדה אמנות והוראה במכללת אורנים. בשנת 1980 החלה לעסוק בפעילות אמנותית, בחינוך ובהוראה. היא הקימה את מגמת האמנות בבית הספר התיכון האזורי העמק המערבי, שבקיבוץ יפעת ולימדה בו. משנת 1986 מלמדת לבבי-גבאי במכללה האקדמית לחינוך אורנים, בשנים 1987–1989 שמשה לראשונה כראש מסלול האמנות במכון, וכן גם בשנים 2000–2005. בין השנים 2001–2010 ניהלה את הגלריה לאמנות ישראלית במכללת אורנים לצידו של האוצר דוד וקשטיין. בשנים 2003–2005 ניהלה את ההפקה של סדרת הסרטים 'שנות השמונים באמנות הישראלית' של הגלריה באורנים. משנת 2000 מייסדת ועורכת עמיתה של כתב העת קו נטוי, כתב עת לספרות ואמנות המשותף למורים ולסטודנטים במכללה.
לבבי-גבאי מתגוררת בקרית טבעון נשואה לישעיהו גבאי, אם לאודיאה.
יצירתה
לבבי חוקרת את הביוגרפיה שלה אל מול רצף היסטורי אישי-משפחתי ולאומי ואת זהותה כציונית וכיהודייה. חוויית הילדות בקיבוץ, אצורה בזיכרונה ובגופה והיא מטפלת בשאלות העוסקות בשייכות וזרות בפרטי וקולקטיבי, בהורים והמשפחה אל מול משפחת הקיבוץ, ובדיכוטומיה שבין העולם הפנים-קיבוצי לזה שמחוצה לו. לבבי מנהלת מסע נוקב לתוך עצמה ועברה, הנוגע במקומות סמויים ושכוחים ומציג את חוויותיה ואת המורכבות של החברה הקיבוצית.
בתערוכה "עיניים של חלוצה" מנהלת לבבי שיח אישי ומשפחתי עם סביה, מקימי קיבוץ מרחביה ועם העולם שאותו הקימו וייצגו, ובתוכו גדלה: הקיבוץ והחברה הקיבוצית. הסבים, אחריהם מתחקה לבבי, אינם רק מבחינת פתיחת צוהר אל השורשים אלא חיפוש אחר נרטיב, אישי, משפחתי וקיבוצי. הדיאלוג בין הנכדה לסבתה, סוניה שטוק-סדן, ממייסדות קיבוץ מרחביה, עוסק בין השאר במטבח, כמוקד נשי-קיבוצי. לבבי מבקשת לשחזר בתוך ההוויה החלוצית הסגפנית, את הממד האירוטי- גופני השייך לנשיות הסמויה של סבתה. דרך מגבות המטבח המשובצות, נסללת דרך אל מיניות שונה, אל גוף נשי שהוסווה על ידי בגדי עבודה וסינרים מסורבלים וחסרי-חן. לבבי מחפשת אחר קווי הגוף של אותה חלוצה, מנסה להעלות באוב תחושה גופנית ערה וארוטי. בתערוכה זו משולבים גם עבודות של הסב, מאיר לבבי, שעבד כחצרנו של בוריס שץ, ואמנותו נבלעה בעשייה החלוצית-קיבוצית, והוא התאבד בערוב ימיו. ציוריו המהווים כעין פרולוג למיצב של נכדתו, מתגלים כביקורתיים ואמיצים בהם התעקש על תיאור אמת קשה ולא מקובלת ומתאר את חיי החלוצים כהליכה לאבדון
עבודותיה של לבבי גבאי מביאות לקדמת הבמה באומץ את מחוז ילדותה ("מקור החיים" לדבריה של לבבי): קיבוץ מרחביה ועוסקות בסיפורה האישי והמשפחתי כבת קיבוץ. עבודותיה הביקורתיות על הקולקטיב הקיבוצי, אשר הוצגו בין השאר בתערוכות "עיניים של חלוצה" ו"לינה משותפת", מציגות את המחיר של היחיד בחברה הקולקטיבית המגויסת של הקיבוץ, ומביא גם זוויות נשיות ואינטימיות "נדידת המוקד האינטימי בין המקומות כולם, היא מוקד החוויה, אולי- המוקד הפרובלמטי ביותר שלה" - כך לבבי
בתערוכה הקבוצתית "לינה משותפת" בבית הלנה רובינשטיין (2005) נבנה "בית ילדים" - אייקון המכיל פרוזדור ארוך, שורת דלתות אחידה וחללים שוויוניים, בתוכם הציגו חמישה אמנים את זיכרונם הפרטי מילדותם בקיבוץ. במיצב של לבבי גבאי 'חדר הפוך', 2005, מתואר המבנה הפיזי של חדר בבית הילדים, אשר מלבד המיטה היה כולו ציבורי, מחולק בשוויון מוקפד ("כמו גם האוויר בחדר"). חוסר השקט ואי הנוחות ניכרים בעבודתה, בה היא הופכת את החדר מן הפנים אל החוץ (כמו כיס במכנסיים) כדי לשחרר ולהשתחרר מהסוד, לערבב פנים וחוץבעבודותיה עושה לבבי שימוש רב משמעי בסמלים, חפצים ומבנים: מגבות המטבח מבית הילדים הקיבוצי, בגדי העבודה ואסם התבואות מזכירים חפצי קודש, טליתות ותפילין. כפי שכתבה נעה מלמד " בבחירת החפצים הפשוטים ואופן עיצובם מהפכת לבבי גבאי בין הקולקטיבי לפרטי, רשות היחיד ורשות הרבים, בין הלאומי והאישי, ומניפה דגל הקורא ליום יום אפשרי ושפוי."
בתערוכה "אור התכלת העזה" (בית אבי חי, 2012) מציפות העבודות שאלות יסוד אִתן התמודדו החלוצים בעמק יזרעאל, ומבטאות נקודות השבר של ראשית הציונות בארץ. נחשפים הקשרים והניתוקים, הגלויים והסמויים, בין החצר הקיבוצית הסוציאליסטית, על טקסיה ומנהגיה, ובין החצר היהודית. ההוויה החלוצית ודת העבודה מתכתבת עם הדת היהודית ונטישתה על ידי חלוצי העמק. גבאי מציגה את המאבק בין יעקב והמלאך בחצר מרחביה החלוצית, כך שהיהודי והחופשי, הישן והחדש, המסורתי הגלותי, החלוצי והקיבוצי ארוגים באותה נשימה
גליה בר אור מתארת את תהליכי יצירתה ככאלו שהחלו ב"מארג רגיש בין אלמנטים אשר ביקש לעורר עולמות זיכרון רדומים, להצית שברי תמונה, רסיסי חיים, צביטה של כאב, מועקת החמצה, הרהורי פליאה ורגישות ליופי" כל אלה יצרו מערכת סימנים אופיינית ומהלך אשר צבר משמעות כשפה אישית.
אהבתה למילה, לספרות ולשירה העברית ניכרת בכתיבתה, בשימוש חזותי במילה הכתובה וכן בשמות עבודותיה והתערוכות שהציגה, כפי שתיאר יניב שפירא בקטלוג התערוכה "שעת התבהרות".
טוהר הדם
טוהר הדם (בספרדית: Limpieza de sangre, "לִימְפְּיֵסָה דֶה סַנְגְרֶה"; בפורטוגזית: Limpeza de sangue) היה מושג חוקי ומעמדי שנטבע בחצי האי האיברי לאחר השלמת הרקונקיסטה וגירוש היהודים והמוסלמים שסירבו להתנצר. הוא ציין מוצא בלעדי מ"נוצרים ישנים", אלה שלא היו מבין המומרים החשודים. טוהר הדם היה תנאי סף לקבלת זכויות והטבות שונות, והתגלגל גם אל מערכת הקאסטה באימפריה הספרדית שמעבר לים, שהופנתה לא כלפי צאצאי מומרים אלא כנגד הילידים המקומיים. בכך הפך העיקרון של 'טוהר הדם', שהותווה על רקע דתי בעיקרו, לגילוי חשוב של פרוטו-גזענות. אכיפת הדרישה לבדיקה מעמיקה של אילן היוחסין התרככה מאוד כבר במאה ה-17, אם כי החוק האחרון לגבי טוהר הדם בוטל בספרד רק ב-1870.
רקע
עם סיום הרקונקיסטה ולאחר גירוש היהודים מספרד וגירוש המוסלמים ממנה, ובהמשך, לאחר הטבלת יהודי פורטוגל לנצרות בכפייה, היו ספרד ופורטוגל בראשית המאה ה-16, נוצריות לחלוטין דה יורה. עם זאת, צאצאי יהודים ומוסלמים שהמירו את דתם לנצרות, בין אם בכנות מלאה או אם בכוח החרב לא התקבלו באופן מלא בחברה הנוצרית.
מלבד סיבות חברתיות וכלכליות, נטען כלפי המומרים וצאצאיהם כי הם אינם נוצרים נאמנים וכי הם ממשיכים לקיים את דתם הקודמת בסתר (בהקשר היהודי ומנקודת המבט היהודית: אנוסים). אולם, החלוקה בין "נוצרים חדשים" ו"נוצרים ישנים" לא נסובה סביב שאלת האדיקות הדתית, אלא סביב מוצא.
בחיים החברתיים משמעות הריבוד הייתה שנוצרי ישן, ולו מפשוטי העם, יכול היה לתבוע את כבודו מנוצרי חדש. המסדרים הצבאיים-דתיים השונים חוקקו חוקי עזר שדרשו הוכחות לניקיון הדם מחבריהם. משפחות של נוצרים חדשים שזכו למוביליות חברתית מסוימת נאלצו להעצר בשלב מסוים, או להמשיך בדרכן כלפי מעלה בכחש, שוחד או באמצעות זיוף מסמכים המעידים על מוצא נוצרי בן מספר דורות.
היסטוריה
בקרב הבסקים התפתחה הטענה לזכות כוללת לאידלגיה (hidalguía) - הדרגה הנמוכה של האצולה הספרדית - מכיוון שהכיבוש הערבי לא כלל את צפון ספרד ואת הטריטוריה הבסקית. מכאן התפתחה האמונה כי הבסקים שימרו את "טוהרם" המקורי, בעוד שכל שאר הספרדים חשודים בנישואי תערובת. אפילו הלאומיות הבסקית מבית מדרשו של סבינו אראנה (Arana) במרוצת המאה ה-19 ביקשה לסנן את הבסקים שנישאו נישואי תערובת לספרדים באמצעות רשימות של שמות משפחה בסקים מקוריים.
על אף ביטול חוקי טוהר הדם נמשכה האפליה במקומות מסוימים הרחק אל תוך המאה ה-20. במיורקה, למשל, נאסר על כומר שאבותיו היו נוצרים חדשים [בהקשר של מיורקה מדובר בשואטה (Xueta), צאצא למומרים ממיורקה] לומר את המיסה בקתדרלה עד לשנות ה-60.
בורסרצ'ק
בורסרצ'ק (בהונגרית: Borszörcsök) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בבורסרצ'ק מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 452 תושבים, ובשנת 2019 רק 329 תושבים.
יהודי בורסרצ'ק
בבורסרצ'ק חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
אליזבת: תור הזהב
אליזבת: תור הזהב (באנגלית: Elizabeth: The Golden Age) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 2007. הסרט הוא סרט המשך לסרט אליזבת' מ-1998, וכמוהו, מהווה דרמה היסטורית אודות אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה. הסרט מתמקד במאבקיה של אליזבת' כנגד ספרד, ובמאבקי הכוח בין המעצמות עד לפרשת הארמדה הספרדית.
הסרט זכה בפרס אוסקר בקטגוריית עיצוב התלבושות הטוב ביותר והיה מועמד לאוסקר בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר עבור קייט בלאנשט על משחקה בתפקיד אליזבת'.
הסרט בוים על ידי שאקאר קפור והופק על ידי סרטי יוניברסל וWorking Title Films. התסריט נכתב על ידי ויליאם ניקולסון ומייקל הריסט. צילומי הסרט נעשו בבריטניה ובצרפת.
טוקסיקופרה
טוקסיקופרה (שם מדעי: Toxicofera; פירוש השם: "אלה שנושאים רעלים") היא קבוצה של קשקשאים הכוללים כיום מיני לטאות ונחשים וכן מיני קשקשאים נכחדים הקרובים לנחשים. הקבוצה הוגדרה ב-2005 בידי ניקולאס וידאל וסטיפן בלייר הדג׳ס, על סמך ניתוחים מולקולריים ומורפולוגים בין מספר מיני לטאות ונחשים. למרות שם הקבוצה, רוב המינים בה, הכוללים מעל 60% מהקשקשאים אינם בעלי בלוטות ארס אלא רק הנחשים הארסיים (או התת-ארסיים) ומיני ההלודרמיים והכוחיים. עם זאת המבנה שלהם דומה יותר מלשאר הקשקשאים. קבוצה זו מחליפה מודלי מיון דומים החל מ-2012, אף שלא כל החוקרים מסכימים על קיומה.
בקבוצה זו כלולים כיום 3 קבוצות גדולות: