cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לוסי דובינצ'יק
עיסוקים נוספים
החל מ-2014 ועד 2016 הגישה את "מאחורי הקלעים עם לוסי דובינצ'יק", תוכנית בנושאי תרבות ב"רדיו פילפל".
ב-2016 העלתה מופע של שירי לאונרד כהן בהפקתה ובביצועה.
ב-2018–2019 השתתפה דובינצ'יק במופע "הגשר שבין המילים למנגינה", בניצוחו ובימויו של גיל שוחט, בו הקריאה מונולוגים של צ'כוב על רקע המוזיקה.
ב-2021 התמנתה לסמנכ"לית עמותת שניר.
חיים אישיים
ב-2007 ילדה דובינצ'יק בת מג'וני פיטרסון, אותו הכירה כששיחקו בסרט "קלרה הקדושה".
בשנת 2010 נישאה לבמאי שי בן עטר, ובשנת 2012 השניים התגרשו.
ב-1 באוגוסט 2017 נפלה מקומה רביעית בבניין בו היא התגוררה ביפו, ופונתה במצב קשה לבית החולים איכילוב. כעבור ימים אחדים חל שיפור במצבה, שתואר כמצב בינוני. דובינצ'יק מניחה כי בזמן שישבה על אדן החלון בביתה היא התעלפה, וכך נפלה. בספטמבר 2017 התארסה לחגי פוקס, אותו הכירה במהלך אשפוזה בבית החולים לאחר פציעתה, לאחר חודש שהיו בזוגיות. ב-18 בדצמבר באותה השנה השתחררה מבית החולים. ב-14 במאי 2018 ילדה בת משותפת לה ולארוסה, חגי פוקס. ב-5 באפריל 2019 ילדה בן.
מתגוררת ברמת גן.
קישורים חיצוניים
ריאיונות וכתבות
בריסק
{{פירושונים|
ראו גם
}}
סרט פורנוגרפי
סרט פורנוגרפי הוא סרט קולנוע פרובוקטיבי המציג תיאורים של פעילויות מיניות, ומתמקד בעלילתו ברומנטיקה עם דגש על המיניות. צפייה בסרט, לעיתים רבות, משפיעה על הצופים בו, וגורמת לתגובות פיזיות בגופם, כגון זקפה ושפיכה מהפין או רטיבות ושפיכה נשית מהפות ובסופו של דבר אף אורגזמה.
כינויי סלנג מיושנים אך מוכרים לסרטים פורנוגרפיים הם "סרטים למבוגרים בלבד" ו"סרטים כחולים".
קיים איסור על השתתפות ילדים בסרטי פורנו.
היסטוריה של סרטי הפורנוגרפיה
סרטי פורנו הופיעו לראשונה זמן קצר לאחר המצאתו של הקולנוע, בסוף המאה ה-19. בין הסרטים הראשונים היה Am Sklavenmarkt משנת 1907. לאורך ההיסטוריה הקולנועית, מצלמת הקולנוע שימשה מאז ומתמיד לצילום סרטים פורנוגרפיים, אולם לאורך שנים רבות סרטים אלו לא היו זמינים לקהל הרחב, והיו מופצים בצורה מחתרתית ופרטית, או מוקרנים רק במועדונים פרטיים. רק במהלך שנות ה-70, החלו הסרטים הפורנוגרפיים לזכות בלגיטימיות (אם כי מסויגת ומוגבלת).
בתחילת שנות ה-70 הופצו בארצות הברית כמה סרטים פורנוגרפיים שהתהדרו בעלילה ולכאורה גם ברבדים נוספים, כמו "גרון עמוק" (1972), "מאחורי הדלת הירוקה" (1972) ו"השטן בגברת ג'ונס" (1973). סרטים אלה הוקרנו בבתי-קולנוע רגילים, אך בעיקר בבתי קולנוע מיוחדים לסרטי פורנו שנקראו XXX Theater. בהמשך, התפרסמו פרשיות וסיפורים רבים מאחורי תעשייה זו. לינדה לאבלייס, השחקנית הראשית ב"גרון עמוק", טענה כי במשך כל שנותיה בתעשייה נוצלה ושועבדה בידי בעלה לעשות דברים נגד רצונה. בשנת 1986 העידה בפני ועדת הפורנוגרפיה של התובע הכללי וטענה כי כאשר צופים בסרט "גרון עמוק", בעצם צופים בה נאנסת, וציינה שזהו פשע שהסרט עדיין מוצג.
בשנות ה-80, עם עליית הווידאו הביתי, החלו לשווק את סרטי הפורנוגרפיה בקלטות, שהפכו לצורה הנפוצה ביותר להפצת סרטים כאלה. במהלך שנות התשעים, ה-DVD, הטלוויזיה הדיגיטלית הרב-ערוצית ורשת האינטרנט החליפו את קלטות הווידאו. תעשיית הפורנוגרפיה הייתה מהראשונות שהחלו לצלם בהפרדה גבוהה ולהפיץ את הסרטים בפורמט HD-DVD, אף על פי שאיכות השידור הגבוהה בשיטה זו חושפת פגמי עור בתצלומי התקריב הרבים שבסרטים הפורנוגרפיים. חברת סוני סירבה בתחילה לאפשר הפצה של סרטי פורנוגרפיה באמצעות פורמט בלו-ריי שפיתחה, אך חזרה בה מסירובה כעבור זמן קצר.
תעשיית הסרטים הפורנוגרפיים הפכה לעסק משגשג, רווחי ומשתלם מאוד מבחינה כלכלית: על פי מאמר רויטרס משנת 2004, זהו "ענף המגלגל מיליארדי דולרים המפיץ כ-11,000 כותרים חדשים ב-DVD בכל שנה".
עלייתה של האינטרנט בסוף שנות ה-90 הביאה לשימוש באינטרנט ככלי עיקרי להפצתם של סרטים פורנוגרפיים. בשנת 2018 בדירוג שמות התחום היקרים בעולם, דורג שם התחום sex.com במקום ה-8, ושם התחום porn.com במקום ה-11.
בארצות הברית מופקים אלפי כותרים מדי שנה, כשרוב (כ-90%) סרטי הפורנוגרפיה המקצועיים באים מסביבת עמק סן פרננדו שבקליפורניה, שזכה לכינוי "עמק הפורנו". רוב סרטי הפורנוגרפיה האחרים מופקים באירופה, ובמיוחד בהונגריה. תעשייה פורנוגרפית ענפה יש גם בצ'כיה, בגרמניה וברומניה. ביפן סרטי פורנוגרפיה אינם מקובלים, אך יש מספר רב של סרטים פורנוגרפיים מונפשים.
בדומה לתעשיות הקולנוע, הטלוויזיה והמוזיקה, גם לתעשיית סרטי הפורנוגרפיה יש טקסים שנתיים לבחירת הסרטים, השחקנים, הבמאים והמפיקים המצטיינים. הטקסים נערכים בארצות הברית ובאירופה, והפסלונים המחולקים לזוכים בהם מתאפיינים לעיתים בעיצובים בעלי רמיזות מיניות.
סרטים פורנוגרפיים קשים
באופן כללי, סרט פורנו קשה (באנגלית: hardcore porn) מתייחס לסרט פורנוגרפי אשר מציג בצורה מפורשת חדירה ומעשי פטיש קיצוניים, וכמו כן הצגה מלאה של איברי המין. בסרטים אלו, השחקנים מקיימים יחסי מין מלאים מרצון ובהסכמה (אם מוצגים בסרטים קטעי אונס, הם מבוימים), הכוללים חדירה של הפין לפות, ולא רק מעמידים פנים כעושים זאת. כמו כן, במקרים רבים סרטים אלו יראו את אקט השפיכה הגברית ויציגו שימוש באביזרי מין. כיוון שיחסי המין המוצגים בסרט מתרחשים בפועל במציאות, לעיתים ההשלכות הבריאותיות והפיזיולוגיות קשות - הידבקות במחלות מין וכניסה להריון לא מתוכנן.
סרטים פורנוגרפיים רכים
לעומת פורנו קשה, בסרט פורנו רך (באנגלית: softcore porn) לא מוצגים בצורה מפורשת חדירת איברי המין או מעשי פטיש קיצוניים. סרטים אלו מכונים לעיתים גם "סרטים ארוטיים" (על אף שכל סוג של סרט פורנו משלב בתוכו ארוטיקה כלשהי). בסרטים אלו, במקרים רבים, יחסי המין בסרט מבוימים ואינם מלאים. השחקנים מעמידים פנים כעושים זאת. בשל התוכן העדין של סרטי הפורנו הרך, תפוצתם פחות מוגבלת מזו של פורנו קשה.
בדין הישראלי
למועצה לביקורת סרטים ומחזות נתונה הסמכות לפסול הצגתו של סרט קולנוע בשלמותו או להגביל את הצפייה בו לבני גיל מסוים ומעלה, לפי ארבעה דירוגים: מגיל 12 ומעלה, מגיל 14 ומעלה, מגיל 16 ומעלה ומגיל 18 ומעלה, אם הסרט הוא סרט תועבה (המכיל קטעי אלימות קיצונית או פורנוגרפיה) או שהוא פוגע ברגשות הציבור. בהתאם לסמכותה זו המועצה פסלה להקרנה את הסרט היפני "אימפריית החושים", שכולל צילומים ברורים של אקטים מיניים. נגד החלטה זו הוגשה עתירה לבג"ץ, ובפסק הדין בג"ץ חברת סטיישן פילם בע"מ נגד המועצה לביקורת סרטים ומחזות נפסק כי חופש הביטוי משתרע גם על הביטוי הקולנועי, בין אם הוא מסחרי ובין אם לאו, וכי גם הביטוי הפורנוגרפי חוסה בצלו של חופש הביטוי. במקרה של "אימפריית החושים" אומנם הסרט הוא בעל אופי פורנוגרפי, אולם הוא בעיקרו בעל ערך אמנותי, שהרי אין לבחון את הקטעים הפורנוגרפיים במנותק מהסרט כולו, אלא כמכלול שלם של יצירה. לפיכך קבע בג"ץ שעל המועצה לביקורת סרטים להתיר את הקרנת הסרט בבתי הקולנוע בישראל, ללא השמטת קטעים, למעט שני הקטעים עליהם הוסכם, ותוך הגבלת הצפייה בו לגילאי 18 ומעלה.
חברה ישראלית העוסקת בהפקת סרטים פורנוגרפיים תבעה, בבית משפט השלום בהרצליה, אדם שהעלה באתר האינטרנט שלו קישורים ל-15 סרטים שהפיקה. בפסק הדין נקבע שהיצירה הפורנוגרפית היא יצירה שיש לגביה זכויות יוצרים, אך אין לחייב את המפר במתן פיצוי, משום שהיצירה הפורנוגרפית אינה חוקית, ולכן יש לקיים בה "מעילה בת עוולה לא תצמח זכות תביעה".
פורנוגרפיית ילדים אסורה בישראל ובמדינות נוספות. חוק סמכויות לשם מניעת ביצוע עבירות באמצעות אתר אינטרנט מאפשר, בין השאר, הוצאת צו לחסימת הגישה לאתרי פדופיליה. ביוני 2019 הורה בית המשפט על חסימת הגישה מישראל ל-1,700 אתרי פדופיליה, לפי רשימה שהתקבלה מהאינטרפול.
אספמיה
אסְפַּמְיָה או אספמיא הוא, בארמית ובעברית של חז"ל, שמה של ארץ ספרד (בדומה לשמה הלטיני Hispania). במדרש תנחומא נזכרות אספניה וגליה, המושבות הרומיות. יש הסוברים כי מקור השם הוא בעברית-כנענית או הפיניקית "אי-שפניא" (אי השפנים). לפי סברה זו, כאשר הפיניקים, אשר היו יורדי ים, הגיעו לספרד, הם נתקלו בארנבונים אותם חשבו בטעות לשפנים, ומכאן השם אי-השפנים, שהפך לשם הלטיני Hispania אשר התגלגל לשם הספרדי המודרני España. פרשנות אחרת מציעה כי מקור המילה מהמילה "ספון", חבוי מהעין, כך שמשמעות השם הוא "האי החבוי".
בשל מרחקה נתפסה המילה אספמיה בתלמוד כמייצגת ארץ המרוחקת שנה הליכה לכל כיוון, ארץ הנמצאת ב"סוף העולם". בדיון בענייני חזקה בבבא בתרא אומר רבי יהודה "ויחזיק שנה וילכו ויודיעוהו שנה ויבוא לשנה אחרת". שמאל|ממוזער|200px|שרידי חנויות [[האימפריה הביזנטית|ביזנטיות בסרדיס]]
ספרד המקראית, לעומת זאת, היא סרדיס שבאסיה הקטנה, לדעת רוב החוקרים. בעת תרגום התנ"ך לארמית, (בידי יונתן בן עוזיאל), תורגמה המילה ספרד בתור "אספמיה". נראה כי מקור תרגום זה הוא דמיונה של המילה ספרד למילה "הספרה" (ביוונית - ארצות המערב).
בתקופת הגאונים התקבעה הזהות בין "אספמיה" לבין "ספרד". משמעות הביטוי "חלומות באספמיה" היא חלומות בלתי מציאותיים, שלא ניתן לממשם. הביטוי מופיע בתלמוד הבבלי במסכת נידה, ל/ב: "אדם ישן כאן ורואה חלום באספמיא". הביטוי התלמודי מופיע בסיפורו של י"ל פרץ "האשה מרת חנה": "כאשר אני סוגר את עיני, נדמה לי שאני ישן בבית ורואה חלום באספמיא".
נפתלי גולומב
נפתלי גולומב (14 באפריל 1915 - 22 בדצמבר 1984) היה ממקימי קיבוץ ניר דוד (תל-עמל). מונה על ידי ההגנה לרכז את מבצע העלאת יהודי מדינות ערב לארץ ישראל בדרכי היבשה. לאחר מלחמת העצמאות התמקד בתחום שיפור שיטות הניהול בקיבוצים.
קורות חייו
נולד ב-1915 בתל אביב לדוד ונחמה גולומב (דוד הוא אחיו של אליהו גולומב ואימו ממשפחת ליפשיץ ממייסדי פתח תקווה). נקרא ע"ש סבו, נפתלי גולומב.
כנער למד בגימנסיה הרצליה והצטרף לתנועת מחנות עולים. בגיל 17 הצטרף לקיבוץ תל עמל (כשנקרא עדיין קיבוץ השומר הצעיר הא"י א' וישב ברמת גן/גבעתיים). ב-1936 השתתף בעליית הקיבוץ לקרקע בעמק בית שאן (בשיטת חומה ומגדל).
בתחילת מלחמת העולם השנייה התנדב לעזור לצבא הבריטי ונשלח לעבודות ביצורים בצפון סוריה. בהמשך (1941-1942) מונה על ידי ההגנה לרכז את העלאת יהודי מדינות ערב לארץ ישראל (המוסד לעלייה ב'). לאחר המלחמה נשלח גולומב מטעם השומר הצעיר למחנות המעצר בקפריסין.
בניר דוד (תל-עמל) נשא נפתלי לאישה את צילה (לבית זילבר) ונולדו להם 3 ילדים. ב-1972 עזב את הקיבוץ ועבר לקיבוץ העוגן שם התחתן בשנית עם חווה.
נפתלי נפטר ב-1984 בקיבוץ העוגן והובא לקבורה בקיבוץ ניר דוד (תל-עמל).
טינטורטו
טינטוֹרֶטוֹ (באיטלקית: Tintoretto; 29 בספטמבר 1518 – 31 במאי 1594) הוא כינויו של יאקופו קומין (Jacopo Comin), צייר בן הרפובליקה של ונציה, מחשובי ציירי אסכולת ונציה והרנסאנס באיטליה. יצירתו של טינטורטו מאופיינת בשימוש בקומפוזיציות תאטראליות ובצבעים עזים, שבזכותם זכה לכינוי 'איל פוריוזו' (Il Furioso).
ביוגרפיה
טינטורטו נולד כיאקופו קומין בוונציה בשנת 1518, הבן הבכור מתוך 21 אחים. אביו, ג'ובאני, היה צבע בדים (טינטורה באיטלקית) ומכאן קיבל את כינויו, טינטורטו - צבע קטן. מקור המשפחה הוא בברשה בלומברדיה, שהייתה אז חלק מהרפובליקה של ונציה. בעבר מקובלת הייתה הסברה כי מקור המשפחה בעיירה הטוסקאנית לוצ'ה.
בילדותו נהג טינטורטו לצייר על קירות ביתו. בערך בשנת 1533 נשלח טינטורטו אל הסטודיו של הצייר טיציאן, כדי להתמחות בסדנא שלו. טינטורטו שהה בסטודיו רק עשרה ימים וטיציאן שלח אותו בחזרה הביתה. ייתכן כי הסיבה לכך הייתה שטיציאן ראה כמה ציורים חדשניים ומרעננים שנוצרו על ידי טינטורטו, מה שגרם לו לקנא באמן הצעיר והמבטיח, או להבין שבשל גישתו העצמאית לא יוכל להיות תלמיד נוח.
למרות זאת, ניכרת השפעתו הרבה של טיציאן על יצירתו של טינטורטו. עדות לכך ניתן למצוא בכתובת שכתב על קיר הסטודיו שלו - "Il disegno di Michelangelo ed il colorito di Tiziano" (עיצובו של מיכלאנג'לו, צבעיו של טיציאן). אכן השפעתו של מיכלאנג'לו ניכרת בעיצוב הדמויות בציוריו.
טינטורטו היה הצייר הרשמי של הרפובליקה הוונציאנית ויצר תמונות רבות עבור ארמון הדוג'ה. את ציוריו של טינטורטו מאפיינות קומפוזיציות תיאטרליות וצבעים עזים. בשל שימושו הדרמטי בפרספקטיבה וצורות תאורה מיוחדות, הוא נחשב למבשר אומנות הבארוק.
טינטורנו הוזכר בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
הפועל בני כפר סבא
הפועל בני כפר סבא היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר כפר סבא, המתמודדת בליגה הארצית צפון, אשר שיחקה בליגה הלאומית בשנים 2009–2019 ובסיום עונת 2018/19 ירדה לליגה הארצית.
היסטוריה
המועדון שעיקר השקעתו הוא בקבוצות הנוער ובשיתוף הפעולה עם קבוצת תיכון כצנלסון בעיר שיחק ברוב שנותיו בליגה השלישית בקיץ 2009 התאחדה הקבוצה עם קבוצת אליצור כוכב יאיר ששיחקה באותה התקופה בליגה הלאומית ומאותו שנה ועד 2019 שיחקה הקבוצה בליגה השנייה.
בעונת 2010/11 הגיעה הקבוצה לפלייאוף העליון לאחר שסיימה במקום ה-6.
בעונת 2011/12 סיימה הקבוצה את העונה במקום ה-12 בפליאוף התחתון.
בעונת 2012/13 סיימה הקבוצה את העונה במקום ה-12 בשנית בפליאוף התחתון.
בעונת 2013/14 סיימה הקבוצה את העונה במקום ה-13 בפליאוף התחתון. אך מסיבות טכניות נשארה בליגה.
בעונת 2014/15 סיימה הקבוצה את העונה במקום ה-11 בפליאוף התחתון.
בעונת 2015/16 סיימה הקבוצה את העונה במקום ה-7 בפליאוף העליון בפעם השנייה.
בעונת 2016/17 סיימה הקבוצה את העונה במקום ה-2 בליגה הסדירה, זוהי עונת השיא של הקבוצה שזכתה לראשונה ביתרון הביתיות בפליאוף ברבע הגמר גברה הקבוצה פעמים 69:78 ו-70:75 על ה-7 בטבלה אליצור קריית אתא והעפילה לחצי הגמר בו הפסידה להפועל באר שבע בני שמעון 3-1 בסדרה לאחר שניצחה במשחק הראשון אשר התקיים בביתה והפסידה שלושה משחקים פעמיים חוץ ואחד בית.
בעונת 2017/18 סיימה הקבוצה את העונה במקום ה-8 והעפילה בפעם הרביעית אל הפלייאוף העליון בזכות הפרשי סלים מה-9 בטבלה מכבי קריית מוצקין, בעונה זו הודחה הקבוצה ברבע הגמר לאחר שהפסידה 1–2 בסדרה למוליכה מכבי קריית גת
במרץ 2019 לאחר כעשר שנים בליגה הלאומית ירדה הקבוצה לליגה הארצית לאחר שהפסידה למכבי הוד השרון במחזור ה-25 של הליגה הסדירה ופתחה פער של 6 משחקים מן המקום ה-12 כ-6 משחקים לסיום העונה.
בקיץ 2019 מונה עוזר המאמן שחוף תור למאמן הקבוצה במקומו של הוד בן הרצל. הקבוצה מארחת את משחקיה באולם של תיכון היובל המכיל 680 מקומות ישיבה. ב-9 בנובמבר 2015 נחנך בעיר היכל ספורט חדש ע"ש אריק איינשטיין שנבנה בעלות של כ-30 מיליון ש"ח. המבנה בשטח 2,600 מ"ר ומכיל 1000 מקומות ביציעים לצד חדרי סטודיו לאימונים ומגרשים פתוחים אליו הייתה אמורה לעבור הקבוצה בעתיד אך כ-4 שנים לאחר הקמתו ממשיכה הקבוצה לשחק באולם היובל שבעיר.
החל מעונת 2022/23 אלעזר יעקובי מונה למאמן הקבוצה.
מלחמת ספרד–אמריקה הדרומית
תחילתו של העימות במשלחת חקר מדעית ספרדית שסקרה את חופיה של אמריקה הדרומית בסוף שנת 1862. מעט לאחר שעזבה המשלחת את פרו, ב-3 באוגוסט 1863, נהרג ספרדי שהתגורר בפרו בקטטה שהתרחשה באסיינדה טלמבו (Talambó), אירוע שקיבל את השם "תקרית טלמבו", בעקבותיה דרש האדמירל הספרדי שהיה במקום את התנצלותה של פרו. סירובה של פרו להתנצל בנימוק כי מדובר באירוע משטרתי פנימי שיידון במערכת המשפט עורר את הספרדים לשלוח במרץ 1864 נציג, תחת מינוי קולוניאלי של גובה מיסים, לגבות חובות ישנים של פרו לספרד מתקופת מלחמת העצמאות של פרו. ב-14 באפריל 1864 השתלטה המשלחת הימית הספרדית על איי צ'ינצ'ה (Chincha) העשירים בגואנו, שהיו שייכים לפרו, בתואנה כי הדבר מהווה תשלום על החוב הפרואני לספרד. המשבר הביא לחתימתו של הסכם ויואנקו פרחה (Tratado Vivanco-Pareja) ב-27 בינואר 1865, אותו דחה מאוחר יותר, בנובמבר אותה שנה, הקונגרס הפרואני בשל ההשפלה הלאומית שהייתה גלומה בו.
צ'ילה, כמדינות דרום אמריקאיות אחרות, צידדה בפרו כנגד ההתנשאות והתוקפנות הספרדית. כאשר סרבה צ'ילה לצייד ספינה ספרדית בפחם, בנימוק כי המחצב מהווה אספקה צבאית ואינו אפשרי בשם הנייטרליות הצ'יליאנית בסכסוך, הטיל האדמירל הספרדי מצור ימי על צ'ילה, ועל אף שלמעשה היה בכוחו להטיל מצור על נמל ולפראיסו בלבד, הרי ששיתוקו של נמל עיקרי זה הסב לצ'ילה נזק כלכלי משמעותי. ב-17 בספטמבר 1865, יום לפני חגיגת עצמאותה של צ'ילה, סירבו הצ'יליאנים לכבד ספינה ספרדית בנמל ולפראיסו במטח כבוד. שבוע לאחר מכן, ב-24 בספטמבר, הכריזה צ'ילה מלחמה על ספרד. עוד בטרם חברו פרו וצ'ילה באופן רשמי הנחיל הצי הצ'יליאני תבוסה צורבת לזה הספרדי בקרב פפודו (Papudo) ב-26 בנובמבר 1865, בעקבותיה התאבד האדמירל הספרדי על סיפון ספינתו.
בתחילת דצמבר נחתם הסכם צבאי בין צ'ילה ופרו ובאמצע ינואר הכריזה גם פרו מלחמה על ספרד. ב-31 בינואר 1866 הפגיז הצי הספרדי את נמל ולפראיסו, שרף את העיר והשמיד את צי הסוחר הצ'יליאני. מעט לאחר מכן, ב-7 בפברואר 1866, התעמתו הציים בקרב אבטאו (Abtao), אולם לאחר מספר מטחים הדדיים לא הגיעו לכדי קרב של ממש. הספרדים פנו לנמל קייאו הפרואני המבוצר. בו בזמן הצטרפו גם אקוודור ובוליביה לברית כנגד ספרד, והצי המשותף הועמד תחת פיקודו של איש הצבא והנשיא הצ'ילאיני לשעבר בלנקו אנקלדה. ב-2 במאי 1866 התחולל קרב קייאו, אולם הוא לא הוכרע צבאית בצורה ברורה. לאחר הפגזת הנמל נסוגו הספרדים ובכך הסתיים העימות.
פרשת עמותות הליכוד
פרשת עמותות הליכוד הייתה פרשה אשר במסגרתה התנהלה חקירה משטרתית בשנים 2000 עד 2001 בחשד להפרה של חוק מימון מפלגות בגיוס תרומות לא חוקיות, בהיקף של מיליוני שקלים, עבור מסע הבחירות של בנימין נתניהו ומפלגת הליכוד במערכת הבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה. במסגרת החקירה נחקרו, אך לא הואשמו, בין השאר אהרן דומב מנכ"ל מועצת יש"ע ומוטי קרפל שעמד בראש תנועת "מנהיגות יהודית". בשנת 2001 נסגרו מרבית התיקים בפרשה מחוסר ראיות.
דו"ח מבקר המדינה
ב-27 בינואר 2000 פרסם מבקר המדינה את הדו"ח המנדטורי שלו בדבר חריגות מחוק מימון מפלגות, כפי שנעשה לאחר כל מערכת בחירות. בדו"ח כלל המבקר פירוט על חריגות של סיעות "הליכוד" ו"יהדות התורה". מבקר המדינה, אליעזר גולדברג, העביר לחקירת המשטרה חשדות נגד הליכוד, לקבלת תרומה בלתי חוקית מגוף חוץ-מפלגתי. החשדות התייחסו למודעות שפרסם הנדבן האוסטרלי יוסף גוטניק בתמיכה בנתניהו, וכן לפרסום מודעות על ידי מועצת יש"ע התוקפות את מועמדותו של יצחק מרדכי, מודעות אותן פירש גולדברג כהבעת תמיכה בנתניהו. חשד נוסף שנחקר הוא של קשר בין מפלגת "מנהיגות יהודית" לבין הליכוד. המפלגה תמכה בנתניהו בתשדיריה, וגולדברג העלה חשד לפיו המפלגה הוקמה במימון הליכוד במטרה להשיג זמן שידור נוסף בשידורי תעמולת הבחירות בטלוויזיה. המשטרה לא מצאה קשר בינה ובין הליכוד.
החקירה
החקירה בדקה את פעולותיהן של העמותות, ביניהם פרסום מודעות תעמולה בעיתונות בשפה הרוסית אשר פורסמו על ידי עמותת "שלום לדורות", אשר קראו להצביע עבור נתניהו. במהלך החקירה הועלו נגד הליכוד חשדות נוספים, ובהם העברה של חצי מיליון שקל ממועצה אזורית מטה בנימין למועצת יש"ע, אשר שימשו על פי החשד למימון שלושה מסעות פרסום של המועצה בעיתונות שכותרתם: "אזרחים ההולכים בדרך", "השמאל מתפלל שנתפצל", ו"ערפאת לא יקבע". התברר ש מועצת יש"ע קיבלה את הכספים ממטה בנימין עבור פיתוח התיירות באזור, אך הכסף שימש בסופו של דבר למסעות פרסום בעיתונות. המשטרה המליצה להעמיד לדין את מנכ"ל מועצת יש"ע, אהרן דומב, על קבלת דבר במרמה, אך היועץ המשפטי לממשלה החליט לסגור את התיק.
לגבי התרומות של יוסף גוטניק, התברר כי כבר ב-1996 הוגשה ליועץ המשפטי לממשלה תלונה אודות המימון של גוטניק, אך הוא קבע כי לא מדובר בעבירה על חוק מימון מפלגות. מאחר ששיטת הבחירה הישירה הפרידה בין ריצת המפלגה לריצת מועמדה לראשות הממשלה, ומגבלות חוק המימון אינן חלות על הכנסות והוצאות שנועדו לקידום המועמד. היועץ המשפטי לממשלה כתב בעניין:.
רוח הקוטב
רוח הקוטב או מזרקת פלזמה היא הפליטה הקבועה של פלזמה מאזורי הקטבים של כדור הארץ למגנטוספירה, הנובעת מאינטראקציה בין רוח השמש והאטמוספירה של כדור הארץ. רוח השמש מיינת מולקולות גז באטמוספירה העליונה, והאלקטרונים מקבלים אנרגיה גבוהה דיה על-מנת להגיע למהירות גבוהה ממהירות המילוט והם זולגים לחלל. חלק ניכר מהאלקטרונים נשארים קשורים בשדה המגנטי של כדור הארץ, והם מהווים חלק מחגורות ואן אלן.
הפלזמה ביונוספירה זורמת מכדור הארץ לאורך קווי השדה המגנטי, בתהליך הדומה לזה המתרחש ברוח השמש.
דן אקרויד
דניאל אדוארד (דן) אקרויד (באנגלית: Daniel Edward "Dan" Aykroyd; נולד ב-1 ביולי 1952) הוא שחקן וקומיקאי קנדי, זוכה פרס אמי, שהיה מועמד לפרס האוסקר. אקרויד הוא גם מוזיקאי ותסריטאי, וכן יינן וחוקר עב"מים. אקרויד הוא אחד מחברי הצוות המקורי של סטרדיי נייט לייב. בתחילת הקריירה שלו שיתף פעולה כצמד קומי עם השחקן ג'ון בלושי, ששיחק לצידו בסטרדיי נייט לייב. הם הקימו את הלהקה האחים בלוז והופיעו בסרט המצליח "האחים בלוז" לו כתב את התסריט. לאחר מותו של בלושי פיתח קריירה ארוכה ומגוונת, שכללה להיטים כמכסחי השדים ומשנה מקום משנה מזל.
ילדות ונעורים
אקרויד נולד בשנת 1952 באוטווה שבאונטריו, קנדה. אביו היה מהנדס, ואמו מזכירה ממוצא צרפתי קנדי. המשפחה הייתה קתולית אדוקה, ואקרויד התכוון להפוך לכומר, ולמד בבתי ספר קתוליים. עם זאת, התנהגותו הפרועה הביאה לסילוקו מבית הספר התיכון. זמן מה ניסה ללמוד קרימינולוגיה וסוציולוגיה באוניברסיטת קרלטון, אך לא השלים את לימודיו. הוא החל לעבוד כקומיקאי במועדוני לילה בטורונטו, וכן עבד כשדר עבור רשת טלוויזיה מקומית.
סטרדיי נייט לייב
פריצתו של אקרויד לתודעת הקהל כקומיקאי מוכשר הייתה במסגרת תוכנית הטלוויזיה סטרדיי נייט לייב בה שיחק בין 1975 ל-1979. אקרויד היה חלק מן הצוות המייסד של התוכנית, ובלט בכישרונו הקומי, ובכישרון החיקוי שלו, הוא גם כתב חלק ניכר מהמערכונים בהם הופיע. פרט לדמויות כ"אלווד בלוז", ומגוון של דמויות שיצר במערכונים, הצטיין אקרויד בחיקוי אישים בני התקופה כג'ימי קרטר או ריצ'רד ניקסון. כן השתתף בפינת "עדכון סוף השבוע" (Weekend Update) ביחד עם ג'יין קרטין, מעין מהדורת חדשות מזויפת, שהייתה לפינה הקבועה והנמשכת ביותר בסדרה. בשנת 1977 זכה אקרויד בפרס אמי על המערכונים שכתב עבור הסדרה. לאחר מכן היה מועמד לפרס פעמיים נוספות על כתיבתו, ופעמיים על משחק, והופעה יוצאת דופן בקומדיה.
במהלך הזמן בו בילה בתוכנית התקרב למשתתף אחר בתוכנית, ג'ון בלושי, והשניים הפכו למעין צמד קומי. עם זאת אקרויד היה מאופק יותר, וחסרה לו הנטייה של בלושי להרס עצמי. בשנת 1979 עזב את הסדרה על מנת להתרכז בקריירה קולנועית. בעשורים שלאחר מכן שב לעיתים כאורח בסדרה. לפעמים היה שב לדמויות המוכרות שיצר בשנות השבעים, כאלווד בלוז (כשלצידו ג'ון גודמן, המחליף את בלושי, שמת בשנת 1982), לעיתים המשיך בחיקויים, והצטיין בחיקויו של בוב דול. מספר פעמים שימש כמארח של התוכנית, והופיע לאורך כל התוכנית.
האחים בלוז
המערכון המשפיע ביותר של אקרויד בסטרדיי נייט לייב, שבהשראתו נוצרו יצירות מוזיקליות, ושני סרטי קולנוע, היה "האחים בלוז". "האחים בלוז" הם שני בחורים משיקגו הפועלים במסגרת להקת רית'ם אנד בלוז. הם לבושים בחליפות שחורות ועניבות שחורות, חובשים כובע שחור ועוטים תמיד משקפי שמש. אקרויד שיחק את האח "אלווד בלוז", ובלושי שיחק את האח "ג'ולייט ג'ייק בלוז".
אקרויד סיפר כי כבר בפגישתו הראשונה עם בלושי נוצר הניצוץ ממנו נוצר המערכון על האחים בלוז. הם נפגשו בפאב בו היה אקרויד אורח קבוע. אקרויד השמיע תקליט בלוז כרקע לפגישה, ובלושי נדלק על המוזיקה ששמע, על אף שהיה חובב של רוק כבד. אקרויד השפיע על בלושי, הכיר לו את מוזיקת הבלוז, והדבר הוביל ליצירת "הצמד המוזיקלי" והמערכון שהיה להצלחה.
"האחים בלוז" היו להקת רית'ם אנד בלוז מן המניין. בשנת 1978 יצא לאור תקליטם "מזוודה מלאה בלוז" (Briefcase Full of Blues), והלהקה הופיעה בהופעות חיות. עם הזמן התגבש צוות נגנים שכלל את לו מריני, סטיב קרופר, אלן רובין ודונלד (דאק) דאן כמו גם את הזמר אדי פלויד.
בשנת 1980 יצא לאקרנים הסרט "האחים בלוז", בבימויו של ג'ון לנדיס, שזכה להצלחה רבה בארצות הברית ובעולם. הסרט הציג את האחים בלוז, היוצאים להשיג כסף להצלת בית היתומים בו גדלו בשיקגו. בסרט השתתפו שחקנים ידועים רבים כקארי פישר, אך הוא ידוע במיוחד בשל הופעות האורח של כמה מגדולי הזמרים בארצות הברית באותה התקופה, כג'יימס בראון, ריי צ'ארלס, ארית'ה פרנקלין, ג'ון לי הוקר ואחרים. הפסקול של הסרט זכה אף הוא להצלחה מרובה.
בשנת 1982 מת בלושי ממנת יתר של סמים. בשנת 1998 נעשה ניסיון להחיות את הצלחת הלהקה בסרט האחים בלוז 2000 בו החליף ג'ון גודמן את בלושי. הסרט נחשב לכישלון קופתי.
קריירה קולנועית
את דרכו התחיל אקרויד כשחקן טלוויזיה. במקביל להופעתו בסטרדיי נייט לייב, הופיע כדמות של מפעיל מעלית בסדרה הקומית לילדים "Coming Up Rosie", ששודרה ברשת CBS בין 1975 ל-1978.
לאחר שעזב את צוות סטרדיי נייט לייב, החל בקריירה קולנועית. הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 1977 בקומדיה רומנטית בשם "אהבה ממבט ראשון" (Love at First Sight) בה שיחק אדם עיוור המתאהב באישה צעירה, כן שיחק ודיבב מספר סרטי טלוויזיה. בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80 שיחק במספר סרטים מצליחים לצידו של ג'ון בלושי. הסרט הראשון 1941, היה ניסיון כושל של סטיבן ספילברג ביצירת קומדיה. הסרט נכשל הן בקופות, והן מבחינה ביקורתית. אך לאחריו באו האחים בלוז שהיה להצלחה גדולה, וקומדיה בשם שכנים, שזכתה להצלחה בינונית. "שכנים" היה סרטו האחרון של בלושי, שמת ממנת יתר של סמים בחודש מרץ 1982. מותו היווה מכה אישית ומקצועית כואבת לאקרויד.
אקרויד המשיך בקריירה כקומיקאי מצליח, ובשנת 1983 יצא לאקרנים הסרט "משנה מקום משנה מזל" בו שיחק. הסרט היה להצלחה גדולה, והוכיח כי אקרויד יכול לשמש כבן זוג קומי למגוון של דמויות, גם ללא בלושי לצידו. ב-1984 היה חלק מן הצוות שיצר את מכסחי השדים, להיט נוסף, בו שיחק. פרט למשחק, היה לאקרויד חלק בכתיבת התסריט, והוא שילב בכתיבה את הידע והעניין שגילה בעל טבעי.
ב-1985 השתתף אקרויד בהקלטת השיר We Are the World שיועד למטרות צדקה, ובו השתתפו רבים מהזמרים והשחקנים הבולטים באותה התקופה. בשנת 1989 היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט הנהג של מיס דייזי.
אקרויד המשיך להופיע בתפקידי אורח בסרטים בעלי תקציב גדול, כתבלין קומי לצד כוכבים מוכרים אחרים. כך הופיע בתפקיד קטן בסרט פרל הארבור, בשנת 2001 ובתפקיד משנה בסרטו של וודי אלן קללת אבן העקרב הירוקה.
חייו האישיים ועיסוקיו מחוץ לתעשיית הקולנוע
על אף שעיקר הצלחתו הייתה בקולנוע האמריקני, שומר אקרויד על זהותו הקנדית. הוא מתגורר באופן קבע בעיירה סיידנהם שבאונטריו, בה החלו אבותיו להתגורר בשנות השמונים של המאה ה-19. כן זכה לכיבודים רבים ותוארי כבוד בקנדה, לרבות אות החבר במסדר קנדה בו עוטר ב-1998. עם זאת, אקרויד קיבל אף אזרחות של ארצות הברית.
ב-1983 נישא לשחקנית דונה דיקסון, שחקנית שלצידה שיחק במספר סרטים, דוגמנית ומלכת יופי לשעבר. לזוג שלוש בנות.
אקרויד מגלה עניין בעל-טבעי ובתופעת העב"מים, ואף השתתף בסרטים תיעודיים שנעשו על תופעה זו; הוא גם שותף ב"מרתפי הניאגרה" (Niagara Cellars), חברה בעלת ארבעה יקבים באזור הניאגרה, המשווקת יינות הנושאים את שמו.
ב-2013 חשף כי הוא בעל תסמונת אספרגר, המוגדרת כיום כתסמונת מהקשת האוטיסטית.
שורפני
שוֹרַפַּני (בגאורגית: შორაპანი) היא עיירה בנפת זסטפוני שבמחוז אימרתי, גאורגיה. העיר נוסדה במאה ה-3 לפנה"ס, כמקום מושבם של נסיכי (אֶריסתַווי) ארגוותי (ידועה גם כדוכסות שורפני) בתקופת יוון הקלאסית ותחילת ימי הביניים. במפקד שנערך בשנת 2014 נמנו בעיירה 1,258 תושבים.
ליד העיר נמצאים שרידי מצודת שורפני, שאוזכרה על ידי סטרבון כ"סַרַפַּנה", ועל ידי פרוקופיוס "סַרַפַּניס", ותוארה כמבצר על הדרך שהובילה מקולכיס שבמערב גאורגיה לממלכת איבריה שבמזרח גאורגיה.
בסיס קם רן
בסיס קם רן (בוייטנאמית: Cam Ranh) הוא בסיס צבאי בווייטנאם, בעיר קם רן שבמחוז חאנואה. הבסיס ממוקם על חופי ים סין הדרומי, על מפרץ קם רן. בשל התנאים הטבעיים, הנמל נחשב לאחד מנמלי המים העמוקים ביותר בעולם.
היסטוריה
במהלך מלחמת וייטנאם, קם רן היה בשטח של דרום וייטנאם והיה בסיס עורפי גדול של הכוחות האמריקנים. מהנדסים אמריקנים בנו שדה תעופה ונמל מודרני. אגף הקרב הטקטי ה-12 ואגף ההובלה הטקטית 483 של חיל האוויר האמריקני התבססו בשדה התעופה; זאת בניגוד לכמה טענות  לפיהן המפציצים האסטרטגיים B-52 מעולם לא התבססו כאן. בשנת 1972 העבירה ארצות הברית את כל המתקנים הצבאיים בקם רן לידי צבא דרום וייטנאם. ב-3 באפריל 1975, העיר נכבשה על ידי הצבא הצפון וייטנאמי במהלך מתקפת האביב.
ב-2 במאי 1979, חודשיים לאחר תום המלחמה הסינית-וייטנאמית, חתמו ברית המועצות ווייטנאם על שימוש בנמל קם רן כנקודת לוגיסטיקה עבור הצי הסובייטי לתקופה של 25 שנה. באוגוסט 1980, על בסיס הנחיה של מפקדת הצי של האוקיינוס השקט מיום 28 באוגוסט 1980, הוקם מרכז לוגיסטי על חצי האי קם רן באופן קבוע שכונה רשמית בשם יחידה צבאית 31350 (נקודת לוגיסטית קבועה מספר 922, ברוסית: пункт материально-технического обеспечения на постоянной основе — 922-й ПМТО).
במארס 1981, החטיבה התפעולית ה-26 של ספינות ואוניות התבססה במפרץ קם רן. שנה לאחר מכן, במרץ 1982, פורקה מפקדת החטיבה ה-26, הוקמה הטייסת המבצעית ה-17 של צי האוקיינוס השקט, שהייתה מורכבת מ-11 חטיבת ספינות, חטיבת הצוללות ה-38, חטיבה 255 של ספינות תמיכה, חטיבה 300 של אוניות להגנה על אזור המים, יחידה 501 ללחימה בכוחות חבלה ואמצעים תת-קרקעיים ומרכז התקשורת האזורי מספר 1073.
מאוחר יותר נפרס כאן הבסיס הצבאי הסובייטי הגדול ביותר, בשטח כולל של 100 קמ"ר, שמנה כ-6,000 איש. התשתית כולה עברה חידוש ומודרניזציה לקראת שנת 1987 על ידי SovSMO ומחלקת הבנייה ה-22 של משרד ההגנה של ברית המועצות. הבסיס הצבאי על חצי האי נשא את שם קוד אובייקט RS-3.
מבחינה ארגונית, הבסיס כלל מינהלה, מחלקת פיננסים, מחלקת לבוש, שירותי מזון, דלק, טכנולוגיה, תקשורת, מרפאה, בית החולים הימי ה-1393, מרכזים סניטריים ואפידמיולוגיים, שירותי כבאות וסניף של הבנק הממלכתי של ברית המועצות. כמו כן היו בחיל-המצב: חיל נחתים של חיל-האוויר, גדוד-ביטחון נפרד של היחידה הצבאית 15310, יחידת בנייה צבאית, התזמורת, משרדו של המפקד ועוד.
מצבת כוח האדם בגדוד עמדה על 741 איש, כולל 357 קצינים, 187 קצינים ו-197 אנשי צבא. הגדוד היה רשום במקור כחלק מחטיבת הטילים ה-25, ולאחר מכן הופרד, עם הכפפתו ישירות למפקד חיל האוויר של צי האוקיינוס השקט. באופן מעשי, החטיבה הייתה כפופה למפקד הטייסת המבצעית ה-17 של צי האוקיינוס השקט. אם לצי ולמסוקים היה צי מטוסים משלהם, אזי טייסת הקרב התחמשה במטוסים מחטיבת התעופה של המחוז הצבאי של המזרח הרחוק. על פי ההסכם בין וייטנאם לברית המועצות, 8-10 ספינות סובייטיות, 4-8 צוללות עם בסיס צף, ועד שש אוניות אחרות יכלו לשהות בבסיס בו זמנית. כמו כן הותר ל-14 עד 16 מטוסים, 6 עד 9 כלי טיס ו-2 עד 3 מטוסי תובלה להישאר באותו זמן בשדה התעופה. על פי הסכם בין משרד ההגנה של ברית המועצות לבין משרד ההגנה הלאומית של וייטנאם, היה ניתן להגדיל את מספר הספינות והמטוסים הרוסיים בבסיס.
מספר משימות הוקצו לבסיס בקם רן: אספקת מזון, חשמל, מים ודלק לספינות וכלי שיט במהלך השהות; שמירה על עתודות שהוקמו בבסיס, שמירה על קווי תחבורה בין ספינות באזורי האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי עם עמדות פיקוד של צי האוקיינוס השקט; שימוש בשדה התעופה כבסיס למטוסים נגד צוללות וסיור; פיתוח ותחזוקה של שיתוף הפעולה הסובייטי-וייטנאמי.
עם השקת הטייסת המבצעית ה-17 של צי האוקיינוס השקט, קם רן קיבלה מעמד של בסיס ימי. על פי האמנה הסובייטית-וייטנאמית, דמי השכירות של הבסיס היו חופשיים. מאז 1991 הצד הווייטנאמי הציע באופן לא רשמי לברית המועצות ולאחר מכן לרוסיה, לשלם שכירות.
ב-1 בדצמבר 1989 מגדוד המשמר ה-169 הפכו לגדוד המשמר ה-362 והפכו לטייסת תעופה מעורבת, המורכבת משני מפציצי Tu-95RTs, שני מטוסי Tu-142 ושני מטוסי אנטונוב An-26. מטוסי קרב ומסוקים נקראו לברית המועצות על ספינות בשל מצבם הפגום. ב-1 בדצמבר 1993, גדוד המשמר ה-362 פורקה (בהנחיית המטה הכללי של חיל הים מס' 730/1/0165 מיום 3 במרץ 1993). כל המטוסים הוטסו לשדות התעופה של חיל-האוויר של צי האוקיינוס השקט, למעט המטוסים הפגומים. משרדו של מפקד חיל האוויר של צי האוקיינוס השקט הוקם בשדה התעופה כדי לקבל ולשחרר מטוסים משדה התעופה.
ב-2001 החליטה ממשלת רוסיה שלא לחדש את ההסכם עם וייטנאם ולפנות את הבסיס מוקדם יותר. ב-17 באוקטובר 2001 הכריז הנשיא ולדימיר פוטין בישיבת משרד ההגנה על פירוק בסיסים צבאיים בלורדס ובקם רן. שר החוץ הרוסי, איגור איוואנוב, ציין ב-2002 כי "במשך 10 שנים הצי שלנו לא נכנס לאוקיינוס ההודי ולא השתמש בשירותי הבסיס הימי". הבסיס נסגר לאחר סגירת הבסיס הצבאי בלורדס (קובה).
ב-2 במאי 2002, היחידה הצבאית 31350 חדלה להתקיים באופן רשמי. חלק מהבסיס שוחזר ומאז 2004 הוא מתפקד כנמל התעופה קם רן (כיום - נמל התעופה הבינלאומי). בשנת 2010 ממשלת רוסיה הצהירה כי קם רן כבסיס צבאי רוסי אינו נחוץ יותר, אבל היא מעוניין להשתמש בחלק מתשתית הבסיס לשעבר כמרכז לוגיסטי של הצי הרוסי.
ב-12 בנובמבר 2013, במהלך שיחות הפסגה הרוסית-וייטנאמית, נחתם הסכם בין נשיא רוסיה ולדימיר פוטין לנשיא וייטנאם טרואונג טאן סאנג להקמת בסיס משותף לשירות ותיקון צוללות בקם רן.
ב-25 בנובמבר 2014, נחתם הסכם בסוצ'י עם המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של וייטנאם נגוין פו צ'ונג, הקובע סטנדרטים לשימוש של ספינות מלחמה רוסיות בנמל קם רן באופן מפושט (ספינות וכלי שיט של הפדרציה הרוסית, לאחר ששירתו באוקיינוס יצטרכו רק להודיע לרשויות הנמל על בואם מבלי להצטרך לאישור או אשרת כניסה). מאז אביב 2014, משמש שדה התעופה קם רן כבסיס שירות למטוסי איליושין IL-78, אשר מספקים תדלוק אוויר למטוסי Tu-95MS.
ב-12 באוקטובר 2016, דובר משרד החוץ של וייטנאם, לה האי בין הצהיר כי "לא נצטרף לבריתות או לבריתות צבאיות נגד מדינות שלישיות", והוסיף כי וייטנאם לא תאפשר פריסה של כל בסיסי צבא זרים בשטחה.
מניווה
מניווה (ביפנית: 真庭市) היא עיר במחוז אוקיאמה שביפן.
גאוגרפיה
העיר נמצאת כ-49.5 ק"מ מבירת המחוז אוקיאמה, אוקיאמה, וכ-544 ק"מ מבירת יפן, טוקיו. בנוסף, העיר נמצאת ליד הפארק הלאומי דייסן-אוקי.
סוניק הקיפוד - דמויות
סוניק הקיפוד (באנגלית: Sonic The Hedgehog) הוא זיכיון משחקי וידאו מחברת סגה היפנית. לאור הצלחת הסדרה הופקו סדרות טלוויזיה, חוברות קומיקס, ואף שני סרטי קולנוע; סוניק 1 וסוניק 2.
סוניק הקיפוד
סוניק הקיפוד (באנגלית: Sonic the Hedgehog, נולד ב-23 ביוני ) הוא הפרוטגוניסט בזיכיון המשחקים. דמותו מעוצבת כקיפוד כחול דמוי אדם שמסוגל לרוץ במהירות הקול. לובש נעלי ספורט אדומות וכפפות לבנות.
דוקטור אגמן/דוקטור רובוטניק
דוקטור אייבו "אגמן" רובוטניק (באנגלית: Doctor Ivo "Eggman" Robotnik) הוא האנטגוניסט הראשי בזיכיון המשחקים. בונה רובוטים במטרה להשתלט על העולם ולבנות אימפריה משלו. לובש מעיל אדום, מכנסיים שחורים וכפפות לבנות.
מיילס "טיילס" פראוור
מיילס "טיילס" פראוור (באנגלית: Miles "Tails" Prower) הוא אחת מהדמויות הראשיות בזיכיון המשחקים. דמותו מעוצבת כשועל כתום או צהוב בעל שני זנבות (מכאן מגיע שמו), וביכולתו להשתמש בהם   כמדחף ובכך לרחף באוויר לזמן מוגבל. טיילס הוא הסיידקיק של סוניק. טיילס לובש כפפות לבנות ונעליים אדומות - לבנות.
נאקלס הקיפודן
נאקלס הקיפודן (באנגלית: Knuckles the Echidna) הוא אחת מהדמויות הראשיות בזיכיון המשחקים. דמותו מעוצבת כקיפודן אדום שיכול לדאות ולטפס על קירות. אחד מחבריו של סוניק. נאקלס לובש כפפות לבנות עם קוצים ונעליים אדומות - צהובות.
איימי רוז
איימי רוז (באנגלית: Amy Rose) היא אחת מהדמויות הראשיות בסדרת המשחקים. איימי היא קיפודה ורודה אשר מאוהבת בסוניק. לובשת שמלה אדומה, ובעלת פטיש איתו יכולה לרסק אויבים.
שאדו הקיפוד
שאדו הקיפוד (באנגלית: Shadow the Hedgehog) הוא אחת מהדמויות המשניות בסדרת המשחקים ובסדרות הטלוויזיה. שאדו הוא קיפוד שחור עם פסים אדומים והוא לובש כפפות לבנות ונעליים אדומות.
רוז' בת העטלף
רוז' בת העטלף (באנגלית: Rouge the Bat) היא אחת מהדמויות המשניות בסדרת המשחקים ובסדרות הטלוויזיה. רוז' היא עטלפה בצבע לבן עם כנפיים סגולות כהות והיא אויבת של נאקלס. רוז' לובשת בגד שחור צמוד עם חזייה ורודה בצורת לב, כפפות לבנות ונעליים לבנות.
קרים הארנבת
קרים הארנבת (באנגלית: Cream the Rabbit) היא אחת מהדמויות המשניות בסדרת המשחקים ובסדרות הטלוויזיה. קרים היא ארנבת בצבע קרם עם שמלה כתומה, ובעלת צ'או מחמד בשם צ'יז.
סטיקס הגירית
סטיקס הגירית (באנגלית: Sticks the Badger) היא אחת מהדמויות המשניות בסדרת המשחקים ואחת הדמויות הראשיות בסדרה סוניק בום, יחד עם 5 הדמויות הראשיות של הזיכיון. סטיקס היא גירית כתומה עם שתי קוקיות שמחציתן חומות, לבושה עשוי מעלים ומעור ויש לה בומרנג איתו היא נלחמת. סטיקס היא פראית כמעט לגמרי וחיה במאורה ליד הג'ונגל.
סילבר הקיפוד
סילבר הקיפוד (באנגלית: Silver the Hedgehog) הוא אחת מהדמויות המשניות בסדרת המשחקים ובסדרות הטלוויזיה. סילבר הוא קיפוד לבן עם 2 צמידים זהובים ומגפיים כחולים.
בלייז החתולה
בלייז החתולה (באנגלית: Blaze the Cat) היא אחת מהדמויות המשניות בסדרת המשחקים ובסדרות הטלוויזיה. בלייז היא חתולה סגולה ששיערה אסוף בזנב סוס והיא לובשת גלימה סגולה ומכנסיים לבנים.
דייר סטרייטס
דייר סטרייטס (באנגלית: Dire Straits - צרות צרורות) הייתה להקת רוק בריטית שהוקמה בשנת 1977 על ידי מרק נופלר (שירה וגיטרה מובילה), אחיו הצעיר דייוויד נופלר (קולות רקע וגיטרה), ג'ון אילסלי (באס וקולות רקע) ופיק ויטרס (תופים). הסאונד של דייר סטרייטס הורכב מהשפעות של סגנונות ומגוונים כגון ג'אז, פולק, סווינג ובלוז.
במהלך הקריירה שלה, הוציאה הלהקה שישה אלבומי אולפן, שלושה אלבומי הופעה חיה ושלושה אוספים. האלבום המוצלח ביותר של דייר סטרייטס, "Brothers in Arms", יצא ב-1985, מכר למעלה מ-30 מיליון עותקים ברחבי העולם והיה האלבום הראשון שמכר למעלה ממיליון עותקים בפורמט ה-CD. כמו כן, נחשבה הלהקה לאחת מהמצליחות בעולם, עם מכירות כוללות של למעלה מ-120 מיליון עותקים מאלבומיהם. בנוסף למכירות, זכתה הלהקה גם בארבעה פרסי גראמי, שלושה פרסי בריט, שני פרסי MTV ועוד פרסים נוספים. בין שיריהם המוכרים ניתן למנות את: "Money for Nothing", "Sultans of Swing", "So Far Away", "Walk of Life", "Brothers in Arms", "Private Investigations", "Romeo and Juliet", "Tunnel of Love" ו-"Telegraph Road". לפי ספר השיאים של גינס, הלהקה צעדה 1,100 שבועות בסך הכל, במצעד מכירות האלבומים בבריטניה, המקום החמישי בכל הזמנים.
הלהקה פעלה בסך הכל 15 שנים. היא התפרקה לראשונה ב-1988 אולם חזרה לפעול ב-1991 ולאחר מכן התפרקה סופית ב-1995, עם החלטתו של מרק נופלר להתמקד בקריירת הסולו שלו באופן מלא. למעט מרק נופלר וג'ון אליסלי, אשר נותרו חברים קבועים, השתנה הרכב חברי הלהקה במהלך תקופת פעילותה.
בשנת 2018 נכנסה הלהקה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
היסטוריה
הלהקה הוקמה בלונדון בשנת 1977 על ידי מארק נופלר, זמר וגיטריסט, בשיתוף עם אחיו, דייוויד נופלר (גיטרה), יוצאי העיר ניוקאסל שבצפון מזרח אנגליה יחד עם ג'ון אילסלי (באס), ופיק ויטרס (תופים). מנהל הלהקה היה אד ביקנל. בזמן הקמת הלהקה, מארק עבד כמורה לאנגלית, אילסלי למד בקולג', ודייוויד היה עובד סוציאלי. המתופף ויטרס כבר היה פעיל כעשר שנים בעסקי המוזיקה.
האלבום הראשון של הלהקה, Dire Straits, הוקלט באולפני "בייסינג סטריט" בנוטינג היל, בפברואר 1978, בעלות של 12,500 ליש"ט. הוא יצא לאור לראשונה בבריטניה ב-Vertigo Records, ולאחר מכן בחטיבה של Phonogram Inc. הוא הגיע לידיעתה של נציגת חברת התקליטים וורנר רקורדס בניו יורק, שהרגישה שהאלבום הוא סוג המוזיקה שהקהל רעב אליו, אבל רק אדם אחד במחלקה שלה הסכים בהתחלה. באותה שנה החלה Dire Straits בסיבוב הופעות כלהקה חימום של Talking Heads, לאחר שהסינגל "Sultans of Swing" הוצא לאור מחדש והחל לטפס במצעד הבריטי. דבר שהוביל לחוזה עם וורנר רקורדס בארצות הברית לקראת סוף 1978, והאלבום "Dire Straits" הופץ ברחבי העולם. הלהקה זכתה להצלחה ראשונית בארצות הברית, וגם הגיעה לראש המצעדים בקנדה, אוסטרליה וניו זילנד. האלבום הגיע בסופו של דבר לעשר המהקומות הראשונים במכירות בכל מדינה באירופה.
בשנה שלאחר מכן, יתאה הלהקה לסיבוב ההופעות הראשון שלהם בצפון אמריקה. הם ניגנו 51 קונצרטים במשך תקופה של 38 ימים. הסינגל "Sultans of Swing" הגיע למקום הרביעי בארצות הברית ולמקום השמיני בבריטניה. בוב דילן, שראה את הלהקה מנגנת בלוס אנג'לס, כל כך התרשם שהוא הזמין את מארק קנופלר והמתופף פיק ווית'רס לנגן באלבומו הבא, "רכבת איטית מגיעה" (Slow Train Coming).
הקלטות לאלבום השני של הקבוצה הלהקה, "Communiqué", נערכו בדצמבר 1978 והוא יצא לאור ביוני 1979, והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הגרמני, יחד עם אלבום הבכורה Dire Straits בו זמנית, שהיה במקום ה-3. בבריטניה הגיע האלבום למקום ה-5 במצעדי האלבומים.
ביולי 1980 החלה הלהקה להקליט את אלבומה השלישי, "Making Movies", והוא יצא לאור באוקטובר 1980. במהלך ההקלטות, החל מתח בין מארק ודייוויד קנופלר, ודייוויד קנופלר החליט לעזוב כדי להתחיל בקריירת סולו; הוא לא קיבל קרדיט באלבום. ההקלטות המשיכו עם סיד מקגיניס בגיטרה קצב והקלידן רוי ביטן מלהקת E Street Band של ברוס ספרינגסטין. לאחר סיום ההקלטות, הקלידן אלן קלארק והגיטריסט הקליפורני האל לינדס הצטרפו ללהקה כחברים במשרה מלאה לסיבובי הופעות באירופה, צפון אמריקה ואוקיאניה. "Making Movies" קיבל ביקורות חיוביות, וכלל שירים ארוכים יותר עם עיבודים מורכבים יותר, סגנון שימשיך בהמשך הקריירה של הלהקה.
אלבום האולפן הרביעי של דייר סטרייטס, "Love Over Gold", בו שירים ארוכים עם נגינת הפסנתר והמקלדת של אלן קלארק, התקבל היטב כשיצא בספטמבר 1982. הוא הגיעה מיד למעמד של אלבום זהב בארצות הברית ובילה ארבעה שבועות במקום הראשון בממלכה המאוחדת. שם האלבום נוצר בהשראת גרפיטי שנראה מחלון דירתו הישנה של קנופלר בלונדון. הביטוי נלקח מעטיפת האלבום של קפטן ביפהארט. הוא היה האלבום הראשון של הלהקה שהופק אך ורק על ידי מארק קנופלר, ולהיט העיקרי שלו, "Private Investigations", העניק לדייר סטרייטס את סינגל הלהיט הראשון שלהם בבריטניה, שם הגיע למקום ה-2, למרות אורך של כמעט שבע דקות.
בינואר 1983, מיני-אלבום של הלהקה בן ארבעה שירים, בשם "ExtendedanceEPlay", יצאה לאור ש-"Love Over Gold" עדיין היה במצעד האלבומים. הוא כלל את הלהיט "Twisting By the Pool", שהגיע למקום ה-20 בבריטניה ובקנדה. הלהקה זכתה בתואר להקת השנה בטקס פרסי המוזיקה הבריטית ב-1983.
בשנת 1984 הוציאה את אלבום ההופעה הכפול "Alchemy".
בשנת 1985 יצא אלבום האולפן החמישי, "Brothers in Arms". אלבום זה היה אחד הראשונים שיצאו על גבי תקליטור, והוא זכה להצלחה גדולה במיוחד - מעל ל-20 מיליון עותקים נמכרו ברחבי העולם. סינגל מהאלבום, "Money for Nothing", שיר המוגש מנקודת מבטו של עובד זוטר בחנות אלקטרוניקה שמקנא בזמר הרוק על המרקע שמקבל "כסף בשביל כלום, בחורות בחינם", שיר זה היה השיר המוכר הראשון בו נעשה שימוש בגיטרת רזונטור והיה לקליפ הראשון של הלהקה אשר שודר בתחנת MTV אירופה. ההצלחה המסחרית הגדולה של אלבום זה, בשילוב עם הופעה מוצלחת בקונצרט הלייב אייד, הפכו את דייר סטרייטס ללהקה הנמכרת ביותר בעולם בתקופה של אמצע שנות ה-80. בעקבות האלבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות, כולל שתי הופעות בישראל, במאי 1985, בבריכת הסולטאן בירושלים ובפארק הירקון בתל אביב.
לאחר מכן יצאה להפסקה של שש שנים, עד שנת 1991. בשנה זו הוציאה הלהקה את אלבום האולפן האחרון שלה, "On Every Street". לאחר מסע הופעות שליווה את הוצאת האלבום הפסיקה הלהקה את פעילותה, וחבריה פנו לקריירות סולו נפרדות.
בשנת 1995, עם יציאת אלבום ההופעה "Live at the BBC" הודיעה הלהקה על התפרקותה באופן רשמי.
עם השנים הוכר מארק נופלר כאחד הגיטריסטים הטובים בעולם המשלב וירטואוזיות גדולה ויכולת הלחנה מיוחדת של קטעי גיטרה בשירי הלהקה.
בשנים 2015–2017 הופיעה להקת המחווה "דייר סטרייטס אקספיריאנס" בישראל מספר פעמים.
חברי הלהקה
במהלך השנים התחלפו חלק מחברי הלהקה, כשהרוח החיה מאחוריה היא תמיד מארק נופלר, שאחראי גם לרוב הלחנים והמילים של הלהקה. בוב דילן אמר שהוא אוהב את דייר סטרייטס כי זוהי להקה שנשמעת כמו איש אחד - האיש הזה למעשה היה מארק נופלר.
כירורג
כירורג (על פי האקדמיה ללשון העברית: רופא מנתח) הוא רופא המתמחה בכירורגיה כללית.
היסטוריה
בההיסטוריה המוקדמת, מקצוע הכירורג לא היה קיים כמקצוע עצמאי, אלא היה קשור למקצוע הספרות. הכירורג, שהיה בימים אלו גלב ולא רופא, היה מספר שיער וגם מנתח, תוך שימוש בכלי החיתוך שלו לביצוע הליך כירורגי, בדרך כלל בשדה הקרב או בחצר המלכות. עם התקדמות הרפואה והפסיכולוגיה, מקצועותיהם של הגלב והכירורג התבדלו זה מזה, ובמאה ה-19 המקצוע המשולב גלב-כירורג נעלם לחלוטין. תפקיד הכירורג בשדה הקרב נמשך, ונוסף תפקיד של כירורג או מנתח כללי לקציני הבריאות הממשלתיים.
התמחויות
התמחות בכירורגיה דורשת ידע אנטומי מקיף, סיבולת ניכרת המאפשרת לכירורג לעמוד על רגליו ברציפות, ללא הפסקה, במשך שעות רבות, וידיים יציבות.
התמחות בכירורגיה אורכת כ-6 שנים, שלאחריהן ניתן להמשיך להתמחות-על במספר מקצועות כגון: מקצוע הכירורגיה מכיל תתי התמחויות, כגון אלה:
חלק מהרופאים שתחום ההתמחות שלהם הוא רפואת משפחה או מיון מסוגלים לבצע טווח מוגבל של ניתוחים קטנים או נפוצים וכן ניתוחי חירום. לעיתים קרובות הרדמה מלווה את הניתוח. לכל מנתח יש צוות שעוזר לו במהלך הניתוח שהמורכב מאח כירורגי, עוזר ראשוני ומחלקת תפעול מתרגלים - כולם אנשי מקצוע המאומנים כך שיוכלו לסייע למנתח בצורה הטובה ביותר.
מה השתבש?
'''מה השתבש? : ההתנגשות בין האסלאם והמודרניות במזרח התיכון (באנגלית: What Went Wrong?: Western Impact and Middle Eastern Response''') הוא ספר עיון קצר, המיועד לקהל הרחב, שנכתב על ידי המזרחן ברנרד לואיס. הספר נכתב מעט לפני פיגועי 11 בספטמבר, אולם יצא לאור מאוחר יותר (2002). הספר תורגם לשפות רבות, בהן עברית, וזכה להצלחה מסחרית.
הרעיונות המובאים בספר
בספר מועלה הטענה שלאורך ההיסטוריה, בעיקר לאחר כישלון האימפריה העות'מאנית בקרב וינה בשנת 1683, לא ספג עולם האסלאם את תמורות המודרניזציה ולא הדביק את קצב ההתקדמות של העולם המערבי. הספר מתאר את התגובות השונות בעולם האסלאמי לשינוי שחל ביחסי הכוחות בינו לבין המערב, לאחר שבמשך מאות שנים הייתה הציוויליזציה המוסלמית מתקדמת בהרבה מזו האירופית. לואיס סוקר את ההסברים השונים שנתנו הוגי-דעות מוסלמים לשינוי (קרי, התשובות שנתנו המוסלמים לשאלה "מה השתבש") ואת ההצעות לפתרון שהעלו.
הספר מפרט רבים מכשלי הבאת המודרניזציה לעולם האסלאמי, ובסיומו מעלה בקצרה סיבות אפשריות לשיבוש שחל בעולם המוסלמי. בין האפשרויות, שלואיס נמנע מלהכריע ביניהן: ההתנגדות האיסלאמית לבנות שעונים ציבוריים, העדר סטנדרטים למדידות ליניאריות, המשטר האוטוקרטי, מעמדן הנמוך של הנשים, או גם האפשרות שהשאלה הנכונה אינה "מה השתבש אצל המוסלמים" אלא "מה גרם להצלחתם של האירופים".
אנה ואגאנר
אנה ואגאֶנר (נולדה ב-14 באוקטובר 1976, בלץ, ברית המועצות (כיום מולדובה)) היא שחמטאית מולדובנית-לוקסמבורגית ממוצא יהודי בדרגת רב אמן נשים.
החל ממרץ 2019 אינה שחמטאית פעילה.
ביוגרפיה
אנה ואגאנר (שוסטרמן) נולדה בבלץ. אביה הוא לייזר שוסטרמן בעל דרגת אמן בינלאומי, גם אמה שחמטאית מוצלחת. אנה החלה להתאמן בגיל צעיר בהדרכת אביה. בשנת 1992 היא חלקה מקום 1–2 באליפות אירופה לנערות עד גיל 16. בשנים 1995, 2000 ו-2004 היא הייתה אלופת מולדובה בשחמט נשים.
אניה שוסטרמן למדה באוניברסיטת בלץ והתמחה בשפות.
היא התחתנה עם בנקאי מלוקסמבורג והחל משנת 2006 מייצגת את ארץ מגוריה החדשה. גם הוריה עברו להתגורר בלוקסמבורג.
אנה ואגאנר באולימפיאדת השחמט
בין השנים 1994 ל-2008 השתתפה אנה ואגאנר ב-6 אולימפיאדות שחמט:
יחיאל מיכל פוחצ'בסקי
מיכל זלמן פוחצ'בסקי או בשמו המלא ייחל (כתיב יחיאל) מִיכֶל שלמה זלמן פוחצ'בסקי (1863 בריסק, ליטא - 1947, ראשון לציון, ישראל) היה איש העלייה הראשונה, מראשוני המושבה ראשון לציון, מומחה לגידול עצי פרי בכלל ולכרמי גפן בפרט. היה מראשוני המדריכים החקלאיים היהודים בארץ ישראל, הן במושבות העלייה הראשונה והן במושבים ובקיבוצים של העלייה השנייה. תרומתו התבטאה גם בפיתוח טכניקות חקלאיות.
ביוגרפיה
מיכל פוחצ'בסקי בן רחל-גולדה ומאיר נמשך מילדותו למלאכת כפים ועבודות טכניות. הוא למד בחדר מתוקן, אשר כלל בצד לימודי קודש גם לימודי חול. היה פעיל ב"פרחי ציון", (תנועת הנוער של "חובבי ציון") בבריסק. היה בן דודו של סבא של אריק שרון.
בשנת 1885 ביקש הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד מ"חובבי ציון" לבחור שישה צעירים מכל רחבי רוסיה ולשלחם ארצה, על מנת ללמוד את תורת החקלאות מפי גנני הפקידות, כדי שידריכו אחר-כך את איכרי המושבות. פוחצ'בסקי נבחר כאחד מהשישה, יחד עם אברהם הלפרין, ליאון איגלי, משה ורהפטיג (לימים אמיתי), יצחק אפשטיין וגרשון הורוביץ. יחד עם חבריו הגיע לארץ ישראל, באותה שנה, במטרה להתמחות בחקלאות.
הכשרה
הקבוצה התיישבה בזכרון יעקב, שם עבדו עם הגנן המקומי, מר דִיגור, צרפתי נוצרי שהתייחס אליהם בעוינות מסוימת, לא לימד אותם חקלאות, אלא הטיל עליהם בטלה כדי לבזותם בעיני האיכרים או העסיקם בעבודות קשות שאינן קשורות כלל בחקלאות, כגון סבלות וטבחות. אברהם הלפרין חלה, נפטר ונקבר בזכרון יעקב. איגלי חלה מאוד וחזר לרוסיה. הנותרים היו מיואשים. הם כתבו ל"חובבי ציון" ברוסיה וביקשו עזרה. פוחצ'בסקי נמנע מלחתום על המכתב, ורק הוסיף: "פוחצ'בסקי לא זקוק לתמיכה".
לאחר כמה חודשים הגיע שַייד, הממונה הראשי מטעם הברון על המושבות, לזכרון יעקב, והארבעה נשלחו לראש פינה. שם הגנן החדש, דִיהָה, קיבלם בסבר פנים יפות, ולימד אותם עבודה מעשית ותאוריה מתוך ספרים מקצועיים שהזמין עבורם. פוחצ'בסקי הפך תוך זמן לא רב למומחה למטעים בכלל ולגידול גפנים בפרט. אחרי תקופת הכשרה, הגיע פוחצ'בסקי ליסוד המעלה על מנת להקים משתלה לגידולים טרופיים.
בשנת 1889 התקשר עם בת עירו נחמה לבית פינשטיין, נסע לבריסק לשאתה לאשה, ויחד חזרו ארצה וקבעו את ביתם בראשון לציון. ביתם היה השני במושבה, אחרי בית המורה דוד יודילוביץ, שהתנהל על טהרת השפה העברית – תופעה נדירה באותם ימים. רעייתו נחמה לחמה למען השפה העברית, וכתבה מאמרים, סיפורים ורומן בשפה זו. לימים הייתה נחמה לאיכרה, עסקה בענייני ציבור, הקימה מוסדות עזרה ועזרה אישית לכל נזקק.
בבאר טוביה
בשנת 1889, מיכל זלמן פוחצ'בסקי היה הממונה על הקמת המושבה באר טוביה. על מנת לזרז את הבנייה של צריפי העץ שהובאו למקום, הוא אסף את כל הנגרים שנמצאו אז בארץ. לאור דיווחי מוכתרי כפרי הסביבה על הקמת המושבה הגיע למקום מושל עזה. אך בטרם בואו דאגו לפצות אותו. וכך נשלח למושבה חייל טורקי ועימו כתב רשמי מאת הקימקם האוסר בנייה במקום, וכן הוראה לאנשי המקום לתת אכסניה ומזון לחייל ולסוסו. החייל זכה לאירוח נאות במושבה, וכך האחריות ממוכתרי הסביבה להודיע על הקמת מושבה חדשה פגה. עובדת הימצאות החייל במקום מנעה גם מערביי הסביבה לבוא ולגנוב מהמושבה. בתום שירותו במושבה הוא שב לראשון לציון.
מלבד פעולות ההדרכה, עסק פוחצ'בסקי גם בענייני ציבור. הוא בנה את בית הספר לבנות בנוה צדק שביפו, ואת בניין בית העם ברחובות. ברחובות לימד את התושבים לנטוע כרמי-גפן ועזר בנטיעת פרדסים.
בראשון לציון
בשנת 1896, פרש פוחצ'בסקי מהפקידות והפך לאיכר עצמאי בראשון לציון, באדמות שעבורן שילם תוך כמה שנים. הוא היה בין האיכרים הראשונים ששילמו עבור אדמתם.
אחרי מלחמת העולם הראשונה השתתף מיכל פוחצ'בסקי בוועדה מטעם הקרן הקיימת לישראל להערכת כל המשקים והמטעים בארץ. השתתף כמומחה בוועדות ממשלתיות לענייני חקלאות.
בראשון לציון הוא לימד את איכרי המושבה שיעורים בתולדות ישראל ובידיעת הארץ. נתמנה למפקח על שתילת גן המושבה, ויחד עם גרשון הורביץ נטע את שדרות הדקלים בגן. היה חבר הוועד של בית הספר וחבר בוועד המושבה. חתום על מגילת היסוד להקמת מוזיאון רוטשילד. נמנה עם מייסדי קופה חקלאית במושבה. לקראת הקמת מגרש המשחקים הראשון, התנדב להכין את תוכנית הגן ולהוציאה לפועל.
אחרי כעשר שנים כמדריך, הוא המשיך לעיין בספרות מקצועית וכתב מאמרים בעיתונים חקלאיים כגון "האכר", "החקלאי", "השדה", ובהם הדרכה מעשית ומפורטת בכל תחומי הטיפול במטעים. זו כללה שיטות חדשות שפיתח בעצמו לגיזום, סימון השטח, חריש, השקיה ועוד, וכן תשובות לשאלות הקוראים.