cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'וקו וידודו
בחירה כנשיא אינדונזיה
לאחר שמגוואטי סוקרנופוטרי, מנהיגת מפלגת האופוזיציה, בחרה בו כמועמד המפלגה לנשיאות. יצאו וידודו וסגנו המיועד, יוסוף קאלה, למסע בחירות ברחבי אינדונזיה. במיוחד בלט הביקור בפרובינציית פפואה המערבית שקיומה נתון במחלוקת. הפופולריות לה זכה בעת ששימש כראש עיריית סורקארטה וכמושל ג'קרטה סייעה לו לצבור אהדה בכל רחבי המדינה. לאחר שזכה במירב הקולות בסיבוב הראשון בבחירות לנשיאות, שנערך ב-14 במרץ 2014, התמודד וידודו ביולי 2014 בסיבוב השני מול קצין צבא ותיק, פראבוו סוביאנטו. ב-22 ביולי 2014 הוא הוכרז כנשיאה הנבחר של אינדונזיה לאחר שזכה ב-53% מהקולות ולאחר שגבר על יריבו שפרש מהמרוץ עוד בטרם הושלמה ספירת הקולות.
וידודו הוא הנשיא האינדונזי הראשון שאינו מגיע מהאליטה הצבאית או הפוליטית במדינה. הפרשן הפוליטי האינדונזי, סלים סעיד, הציג את נקודת הראות הפופולרית לגבי וידודו: "מישהו שהוא השכן שלנו, שהחליט להיכנס לפוליטיקה ולרוץ לנשיאות". לאחר ניצחונו אמר וידודו כי כמי שגדל תחת שלטון "הסדר החדש" הרודני והמושחת, הוא לא ציפה שאדם בעל רקע מהמעמד הנמוך יוכל להפוך לנשיא. הניו יורק טיימס דיווח כי וידודו אף אמר: "עכשיו, זה בהחלט דומה לאמריקה, נכון? יש את החלום האמריקאי, והנה כאן יש לנו את החלום האינדונזי".
שדה התעופה באי מיאנגאס
באוקטובר 2016 חנך ג'וקווי את שדה התעופה מיאנגאס.
הג'יפ הקרבי הטקטי P6 ATAV
פותח החל משנת 2016, גם הוא מתוצרת אינדונזית.
הטרקטורון FIN KOMODO בגרסה אזרחית
לאחר שמאז שנת 2006 יצרה אינדונזיה 2 דגמים שנועדו לשימוש צבאי או כרכב חילוץ, החלה אינדונזיה ליצר טרקטורון בגרסה אזרחית בשנת 2017. נפח מנועו: 250 סמ"ק.
חיים אישיים
וידודו נישא לאשתו איריאנה ב-1986 ויש להם שלושה ילדים; גיבראן רקבומינג (נולד ב-1988), קהיאנג איו (נולדה ב-1991) וקייסאנג פנגרפ (נולד ב-1995).
יהודה לייב שפירא
הרב יהודה לייב שפירא (נולד בי"ב באב תש"ז, 29 ביולי 1947) הוא רב ואב"ד קהילת חב"ד בפלורידה וראש "ישיבה גדולה דמיאמי רבתי" במיאמי, פלורידה, וחבר בוועד רבני ליובאוויטש. בצעירותו היה מהבחורים שמונו על ידי רבי מנחם מנדל שניאורסון לסייע בחזרה על דברי תורתו.
ביוגרפיה
נולד במחנות בפריז לחנה (בת הרב שניאור זלמן וילנקין, מגיד שיעור בעיר יקטרינוסלב, ורבו של הרבי מלובביץ' בצעירותו) ולרב ליפמאן שפירא.
בגיל שש עבר עם משפחתו לניו יורק, למד בישיבת תומכי תמימים ברחוב בדפורד, ובישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770 בברוקלין, שם למד במשך כמה שנים, מאז תשכ"ג החל להצטרף לרב יואל כהן, בשעת החזרה על התוועדויות של הרבי והיה גם כותב לעצמו התוועדויות של הרבי.
בערב י' בשבט תשכ"ו נקרא יחד עם שלושה בחורים נוספים (שלמה זרחי, שלום בער לויטין ואפרים פיקרסקי) אל הרב חיים מרדכי אייזיק חדקוב שביקש מהם בשם הרבי להצטרף כחוזרים לצידו של הרב יואל כהן, היות שבאותה תקופה הצטבר עומס על הרב כהן והוא התקשה להמשיך לשמש כחוזר לבדו. הם ניאותו, והקימו את "ועד הנחות התמימים". בהתוועדות השבת שלאחרי המינוי נקראו ארבעת ה'חוזרים' החדשים לקבל 'לחיים' מידו של הרבי ולקבל את ברכתו לתפקיד. במסגרת תפקידו החל לכתוב את השיחות ודברי התורה שאמר הרבי, ואף לערוך את כרכי לקוטי שיחות של הרבי, שעברו את הגהתו. מהחוברות שכתב הודפסו חלקים י-י"ד.
בשנת תשל"ג נישא לתרצה, בתו של הרב יששכר דוב ליברמן, והתגורר בקראון הייטס, ולמד בכולל אברכים. בתקופה זו המשיך בתפקידו כחוזר וכותב דברי הרבי.
במיאמי
בשנת תשל"ד נשלח על ידי הרבי למיאמי, להקים בה ישיבה גדולה ולעמוד בראשה.
בישיבה מוסר שיעורים עיוניים במסכתות הש"ס, המתייחדים בהבהרת יסודות הבנת שיטות הראשונים והאחרונים. חלק גדול משיעוריו מודפסים בספרי הפלפולים "שערי ישיבה גדולה" וקובצי הערות היוצאים על ידי תלמידי הישיבה.
מעמדו הציבורי
הרב שפירא מכהן כחבר בוועד רבני ליובאוויטש, בית הדין העולמי של חב"ד.
הרב שפירא נחשב בחסידות חב"ד לסמכות תורנית ומוזמן לאירועים בישראל וברחבי תבל, בהם מוסר שיעורים ומתוועד עם קהלים רבים.
בכסלו תשפ"ג הגיע לישראל למסע התוועדויות ושיעורים בכל רחבי הארץ, ואף היה אורח הכבוד באירועי 'צמאה' בבנייני האומה. במהלך ביקורו אף נפגש לשיחות ממושכות עם שורת רבנים בהם ברוך דב פוברסקי, דב לנדו, משה שטרנבוך, האדמו"ר מצאנז, האדמו"ר ממודזיץ ועוד.
קנדריק פאריס
קנדריק פאריס (באנגלית: Kendrick Farris; נולד ב-2 ביולי 1986) הוא מרים משקולות אולימפי אמריקאי.
חיים אישיים
פאריס השלים תואר בתקשורת באוניברסיטת מדינת לואיזיאנה שריבפורט. בשנת 2014, לקראת הולדת בנו השני, פאריס אימץ אורח חיים טבעוני. פאריס מגדיר עצמו כאדם מאמין, צאצא של אחד משבטי ישראל ומכנה את עצמו לעיתים בשם 'יעקב'. נשוי לקתרינה ולהם שני ילדים.
טלהאצ'י (נהר)
טלהאצ'י (באנגלית: Tallahatchie) הוא נהר באורך 370 קילומטר בשטח מיסיסיפי הזורם ממחוז טיפפה, דרך מחוז טלהאצ'י, אל מחוז לפלור, שם, נפגש עם נהר יאלובושה ויוצר את נהר יאזו. ניתן לשייט לאורך כ-160 קילומטר מהנהר.
פירוש השם "טלהאצ'י" הוא "סלע מים" בשפתם של השבט הילידי צ'וקטו.
כחלק מחוק בקרת השיטפונות הפדרלי משנת 1936, הממשלה הפדרלית של ארצות הברית בנתה סכר בקרת שיטפונות על הטלהאצ'י, בקרבת העיר סרדיס, מיסיסיפי, ובכך נוצר אגם סארדיס.
סמל באדן-וירטמברג
סמל באדן-וירטמברג הוא סמלה של המדינה הגרמנית באדן-וירטמברג. הסמל הוא שלט אצולה גרמני המוכר בשתי גרסאות: גרסה גדולה וגרסה קטנה.
היסטוריה ובסיס חוקי
הקמת מדינת באדן-וירטמברג, בשנת 1952, לוותה בסכסוכים רבים וחוסר הסכמה, ולכן גם בחירת סמלי המדינה ושמה היו משימה קשה וארוכה. בחוקה, מנובמבר 1953, נקבעו רק הצבעים הלאומים של המדינה (זהב ושחור) ללא כל התייחסות לסמל המדינה, אשר נקבע רק לאחר מכן. ב-3 במאי 1954 נחקק חוק שלטי האצולה של באדן-וירטמברג (Gesetz über das Wappen des Landes Baden-Württemberg) אשר קובע:
החוק נכנס לתוקף ב-3 במאי וקבע רק את מראה הסמל, אך לא את שימושו, אשר נקבע בתקנות מה-2 באוגוסט 1954. תוכן המגן המופיע הן בשלט האצולה הקטן והן בשלט האצולה הגדול היה שלט האצולה של הדוכס משוואביה ונעשה בו שימוש על ידי בית המלוכה של הוהנצולרן.
שלט האצולה הגדול
לפי הפיסקה הראשונה של התקנות לחוק שלטי האצולה של באדן-וירטמברג, שלט האצולה הגדול משמש רק את: ראש הממשלה, הממשלה, שרי הממשלה, נציגי המדינה באיחוד הפדרלי של גרמניה, נציגי המדינה באיחוד האירופאי, בית המשפט העליון, בתי המשפט העליונים של המדינה, במועצות האדמיניסטרטיביות האזוריות ובית המשפט האירופי לביקורת.
הציצה
הציצה של שלט האצולה הגדול מורכבת מששת המגנים של האזורים ההיסטוריים שהרכיבו את באדן-וירטמברג, והם: שלטי וירטמברג ובאדן גדולים יותר מהשלטים האחרים, מכיוון ששני המחוזות הם מחוזות עיקריים במדינת באדן-וירטמברג.
התומכים
התומכים הם דקסטר האייל משמאל המסמל את וירטמברג, וסיניסטר הגריפון מימין המסמל את באדן. התומכים היו מטענים במגנים הקודמים של מדינת באדן ומדינת וירטמברג, אך ניתן לראות מספר שינויים שנעשו בהם. כך לדוגמה הגריפון לא מפנה את ראשו החוצה כפי שהיה מוצב בסמל באדן הישן. התומכים עומדים על חלקה של זהב ושחור, הצבעים הלאומיים, אשר לא מפורטת בחוק שלטי האצולה של באדן-וירטמברג.
שלט האצולה הקטן
בשלט האצולה הקטן יש את המגן ועליו כתר המעוצב מעלים. הכתר מסמל את ריבונות העם, שהתקבלה לאחר ביטול המונרכיה בגרמניה. הסמל הקטן משמש את כל הסמכיות אשר לא משתמשות בסמל הגדול ובנוסף גם את הנוטריונים עובדי הציבור.
שלטי אצולה קשורים
המגן של בית ולדבורג מראה שלושה אריות שחורים פוסעים על רקע זהב, אשר שונים מאילו בסמל של באדן- וירטמברג רק בכיוון ראשם. עוד סמל דומה הוא סמלם של בית הוהנשטאופן. ניתן להסביר את הדמיון שבין סמלי שני הבתים בכך שלפעמים אנשים מבית וולדברג היו שרים בשירות בית הוהנשטאופן (שטאופן). יש המניחים כי מוטיב שלושת האריות האזורי נשאב מבית באדנברג השוואבי, והמוטיב חוזר על עצמו גם במגן הדני וגם במגן האנגלי.
בוריס יפימוב
בוריס יפימוביץ' יֶפימוב (ברוסית: Борис Ефимович Ефимов, שם המשפחה המקורי - פרידלנד; 28 בספטמבר 1900 – 1 באוקטובר 2008) היה קריקטוריסט יהודי-רוסי. נפטר בגיל 108.
ביוגרפיה
בוריס יפימוב נולד בקייב. במהלך מלחמת העולם הראשונה משפחתו נדדה בין מספר ערים. לאחר סיום הלימודים הוא החל לעבוד בעיתונות. זמן קצר גם עבד בתיאטרון בובות לילדים במוסקבה. בשנת 1922 הוא עבר למוסקבה והחל לשתף פעולה עם העיתונים הראשיים כמו פראבדה ואיזבסטיה.
בוריס יפימוב החל את חייו המקצועיים כקריקטוריסט של סטלין, וליווה את הפוליטיקה הסובייטית ובהמשך את המהפך בממשל הרוסי במשך רוב המאה העשרים. בכל יום היה מתייצב אצל סטלין ומגיש לו את ציוריו לביקורת. הציורים שלו גרמו להעלאת המורל של חיילי הצבא האדום בזמן מלחמת העולם השנייה, עד כדי כך שהיטלר עצמו הוציא עליו גזר דין מוות.
בוריס יפימוב או בשמו היהודי ברוך פרידלנדר, החל להניח תפילין בהשפעת הרב ברל לזר, רבה הראשי של רוסיה, שאותו פגש כשמסר לידיו מחזור ליום הכיפורים שמצא במחנה המוות מיידנק. מאז, תפילת 'כל נדרי' שאומר הרב בבית הכנסת שלו, נאמרת מתוך המחזור הזה לא לפני שהרב לזר מספר את סיפורו של המחזור בפני אלפי המתפללים בבית הכנסת המרכזי במוסקבה.
בריאיון לעיתון "וסטי" יפימוב סיפר את קורות חייו: מוצאו מקייב, משפחתו השתייכה לפלג הליטאי. בילדותו למד ב"חיידר" ואף ציטט באוזני העיתונאי את "מה נשתנה הלילה הזה מכל הלילות".
עבור עבודתו הוא זכה בתואר צייר העם, בעיטורים ופעמיים בפרס המדינה (בשנת 1950 ו-1951).
קישורים חיצוניים
מיצירותיו:
ג'ון דנוור
ג'ון דנוור (באנגלית: John Denver; 31 בדצמבר 1943 – 12 באוקטובר 1997, נולד בשם הנרי ג'ון דויטשנדורף, באנגלית:  Henry John Deutschendorf Jr) היה זמר-יוצר אמריקאי בז'אנר הפולק והפולק רוק. דנוור היה אחד האמנים המפורסמים ביותר במוזיקה האמריקאית בשנות ה-70 של המאה ה-20, והקליט במרוצת השנים יותר מ-300 שירים, כמחציתם הולחנו על ידיו.
גופתו נשרפה ביחד עם גיטרה גיבסון 1910 שניתנה לו על ידי סבתו, אשר העניקה השראה רבה לקריירה שלו.
מפלגה
מִפְלָגָה היא תנועה פוליטית, השואפת להשיג שליטה מלאה או חלקית במוסדות הממשל או הפרלמנט. פעולת ההצטרפות למפלגה נקראת לעיתים, התפקדות.
מאפייני המפלגה
למפלגה מספר מרכיבי יסוד:
סוגי מפלגות
מפלגות ניתנות למיון על בסיסים שונים. החלוקות העיקריות:
במקרה הראשון, נחשבת המפלגה לתנועה חברתית, או לחלק מכזו.
בשיטה רב-מפלגתית, לעומת שיטה דו-מפלגתית, קיימת קרבה וריחוק יחסיים של מפלגות. מידת הקרבה או הריחוק נקבע על פי ההבדל או הדמיון בזהותם, ההרכב הפרסונלי של המפלגות, המשחק הפוליטי ביניהן וההיסטוריה של משחק זה.
בשיטה זו קיימת מפה פוליטית המתארת את קרבתן ואת ריחוקן של המפלגות זו מזו. בדרך כלל מורכבת המפה הפוליטית משני גושים ("ימין" ו"שמאל") עיקריים, או משלושה (ימין, מרכז ושמאל) ומפלגות קטנות המשחקות ביניהם.
בשלטון דיקטטורי קיימת רק מפלגה רלוונטית אחת, היא מפלגת השלטון.
בישראל
בישראל, פעילותן של מפלגות מוסדרת על ידי חוק המפלגות, התשנ"ב-1992 ובמספר חוקים נוספים כגון חוק הבחירות (דרכי תעמולה), התשי"ט-1959, חוק הבחירות לכנסת (נוסח משולב), התשכ"ט-1969 וחוק יסוד: הכנסת. מפלגה מוגדרת על ידי החוק כ"חבר בני-אדם שהתאגדו כדי לקדם בדרך חוקית מטרות מדיניות או חברתיות ולהביא לייצוגם בכנסת על ידי נבחרים". במפלגה חייבים להיות 100 חברים, ועליה להיות רשומה אצל רשם המפלגות. החוק אוסר על מפלגה להתאגד אם במטרותיה יש אחד מאלה: שלילת קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, הסתה לגזענות, תמיכה במאבק מזוין, של מדינת אויב או של ארגון טרור, נגד מדינת ישראל או יסוד סביר למסקנה כי המפלגה תשמש מסווה לפעולות בלתי חוקיות.
החוק אוסר על חברות במספר מפלגות בו-זמנית. הוא אינו מגדיר את דרך בחירת יו"ר המפלגה ורשימתה לכנסת, אלא קובע רק כי "מועמדי מפלגה לבחירות לכנסת ייקבעו בהליך שיוגדר בתקנון". לפיכך, מפלגות שונות בוחרות את היו"ר שלהן ורשימתן בדרכים שונות. לדוגמה, לקראת הבחירות לכנסת ה-18, במפלגות הליכוד, קדימה והעבודה, נבחרו היו"ר והרשימה על ידי כלל חברי המפלגה, בעוד שבמפלגת ישראל ביתנו נבחר היו"ר על ידי מרכז המפלגה ובמפלגת ש"ס קובעת מועצת חכמי התורה את רשימת המפלגה ואת היו"ר. כמו כן, החוק לא קובע איזה מוסדות צריכה כל מפלגה לקיים ומה יהיו סמכויותיהם, ולכן אלה נקבעים על ידי כל מפלגה, לרוב באמצעות תקנון המפלגה.
מימון המפלגות בישראל מוסדר בחוק מימון מפלגות, אשר קובע שכל מפלגה תקבל מימון מהמדינה לפי מספר המנדטים שלה בכנסת, מדמי חבר ומכספי תרומות מוגבלים. מימון המתמודדים בפריימריז מוסדר בחוק המפלגות, אשר קבועות בו שורת הגבלות על התרומות אשר ניתן לתת למועמד ועל הוצאות המועמד.
מקום טוב באמצע
מקום טוב באמצע (באנגלית: The Middle) היא סדרת טלוויזיה קומית אמריקאית, המשודרת ברשת ABC החל משנת 2009. הסדרה מספרת על משפחה ממעמד הביניים ממערב אמריקה, המתגוררת בעיירה הפיקטיבית אורסון, שבאינדיאנה. את הסדרה מובילים השחקנית פטרישיה היטון ("כולם אוהבים את ריימונד") וניל פלין ("סקראבס").
בינואר 2017 חודשה הסדרה לעונה תשיעית, אשר עלתה לשידור באוקטובר באותה שנה. באוגוסט 2017 פורסם כי הסדרה תסיים את דרכה בתום העונה התשיעית, לבקשת היוצרים. עונה זו החלה באוקטובר 2017 ופרק הסיום שודר ב-22 במאי 2018.
בישראל שודרה הסדרה עד עונתה השלישית ב-HOT3 וב-HOT VOD. ב-11 בנובמבר 2018 החל שידור יומי של הסדרה בערוץ הוט קומדי סנטרל, אולם שידור העונה התשיעית והאחרונה התעכב במספר חודשים והחל בערוץ רק בספטמבר 2019.
הפקה
ב-8 באוקטובר 2009 בעקבות נתון צפייה מרשים לפרק הפתיחה - 8.7 מיליון צופים - שודרו 22 פרקים בעונתה הראשונה, וב-12 בינואר 2010 היא חודשה לעונה שנייה. ב-21 בספטמבר 2011 החלה עונתה השלישית של הסדרה. הסדרה חודשה לעונה רביעית בפברואר 2012. בספטמבר 2012 החלה העונה הרביעית. בינואר 2013 אושרה עונה חמישית לסדרה, אשר עלתה בחודש ספטמבר באותה שנה. עונה שישית אושרה בינואר 2014 ועלתה בספטמבר 2014. בספטמבר 2015 החלה העונה השביעית. באוקטובר 2016 החלה העונה השמינית. באוקטובר 2017 החלה העונה התשיעית והאחרונה.
עלילה
פרנקי (פטרישיה היטון) היא העובדת הגרועה ביותר בסוכנות הרכב שבה היא עובדת, ויחד עם בעלה מייק (ניל פלין), שעובד במחצבה, היא מנסה לגדל בביתם שבעיירה אורסון את שלושת ילדיהם הבינוניים- אקסל, נער אתלטי ועצלן בכל הקשור למשימות היומיום; סו, נערה חסרת ביטחון שנכשלת בנסיונותיה להתקבל כמעט לכל מסגרת שהיא; ובריק, בן הזקונים המתבודד והמשונה.
ז'רמי (כדורגלן)
זֶ'רֵמי סוֹרֵלֵה נְזִ'יטָאפ פוֹצוֹ (בצרפתית: Geremi Sorele Njitap Fotso; נולד ב-20 בדצמבר 1978), הידוע כז'רמי, הוא כדורגלן עבר קמרוני ששיחק בעמדת הקשר האחורי או המגן הימני.
בשנת 2003 הצטרף לקבוצת צ'לסי מריאל מדריד. צ'לסי שילמה שישה מיליון לירות שטרלינג תמורת העברתו לשורותיה מריאל מדריד.
בשנת 2007 הצטרף לניוקאסל יונייטד בהעברה חופשית, וחתם על חוזה לשלוש עונות. בינואר 2010 עבר לאנקרגוג'ו הטורקית, ובתום אותה עונה עבר ללאריסה היוונית.
קריירה בינלאומית
הוא השתתף בטורניר הכדורגל במשחקים האולימפיים סידני 2000 וזכה עם נבחרתו במדליית זהב.
דמי מחלה
דמי מחלה הם תשלום שניתן לעובד עבור תקופה שבה נעדר מעבודתו ולא קיבל שכר רגיל, מפאת מחלה.
בחלק ממקומות העבודה ברחבי העולם משולמים דמי המחלה לעובדים כחלק מהזכויות הניתנות להם בחוזה העבודה במסגרת המדיניות של המעביד, ובחלק משולמים דמי המחלה בהתאם לחקיקה של המדינה בנושא, כחלק מזכויות העובדים המעוגנות בחוק. בכ-145 מדינות בעולם נהוג תשלום דמי מחלה לעובדים עבור תקופת מחלה כלשהי, כאשר ב-127 מדינות נהוג תשלום דמי מחלה עבור תקופה של שבוע או יותר, סך הכל, במשך שנת עבודה.
בישראל
בישראל מוסדרת הזכות לקבלת דמי מחלה בחוק דמי מחלה. חוק זה שונה מהותית מיתר חוקי המגן בתחום דיני העבודה. חוקי המגן חלים על כל העובדים, וקובעים זכויות מינימליות, שלא ניתן לפגוע בהן או להתנות עליהן בחוזה אישי שבין המעביד לעובד. חוק דמי מחלה אינו חל על מי שנושא זה מוסדר לגביו במסגרת הסכם קיבוצי (אך הוא חל על מי שנושא זה מוסדר לגביו בחוזה אישי), וזאת מפני שהסכם קיבוצי תמיד רק מרחיב את זכויות העובד שמכוח החוק, ואינו מצמצם אותן. בהתאם לזאת, הזכות לקבלת דמי מחלה מוסדרת לגבי עובדים רבים במשק בהתאם להסכמים קיבוציים החלים עליהם, שלחלקם הוצאו צווי הרחבה שהרחיבו את תחולתם על כל העובדים בתחום מסוים במשק או אף בתחומים נוספים.
בהתאם לחוק, העובד זכאי ל-18 ימי מחלה בתשלום בשנה, בכפוף להמצאת אישור רפואי על מחלתו, כמפורט להלן. זכות זו ניתנת לצבירה עד 90 ימי מחלה. התשלום בעד ימי המחלה יתבצע כדלקמן:
סעיף 4א לחוק דמי מחלה קובע שאין לפטר עובד בתקופת מחלתו, עד מיצוי מלוא מכסת ימי המחלה שצבר (בגבולות 90 ימי מחלה). זהו הסעיף היחיד בחוק שחל על כל העובדים במשק.
דמי מחלה משולמים, על חשבון סך ימי המחלה של העובד, גם עבור תקופת היעדרותו מעבודה בגין מחלת ילד, מחלת בן זוג ומחלת הורה, בהתאם לתנאים שנקבעו בחוקים העוסקים בכך. בגין מחלת ילדים עד גיל 16 זכאי ההורה להיעדר עד שמונה ימים בשנה (בתנאי שההורה השני אינו מקבל דמי מחלה באותו זמן); הורה יחיד זכאי להיעדר עד 16 ימים בשנה, וכן קיימים הסדרים מיטיבים נוספים עבור מצבים של מחלה ממארת או עבור הורה לילד הסובל ממוגבלות.
בגין מחלת בן זוג או הורה (מעל גיל 65), החולה במידה שבה הוא תלוי לחלוטין בעזרת הזולת לתפקודו היומיומי, זכאי העובד להיעדר עד שישה ימים בשנה. בגין בדיקות וטיפולים הקשורים להריון, רשאי בן הזוג להיעדר עד שבעה ימים על חשבון תקופת ימי המחלה העומדים לזכותו, וכן ניתן להיעדר במסגרת זו ביום הלידה.
הוראות לעניין אישור מחלה מרופא, מצויות בתקנות. בתיקון לתקנות נקבע שתבוטל החובה לפרט, במסגרת אישור מחלה, את האבחנה הרפואית. יחד עם זאת, נקבעה שם הוראה לפיה התקנות אינן גורעות מכל דין או הסכם לעניין זה.
בהסכמים קיבוציים רבים ובצווי הרחבה נקבעו זכויות עדיפות על אלה שבחוק.
משרד הבריאות פרסם תעודת מחלה גורפת, לפיה כל מבודדי הקורונה היו זכאים ל"דמי מחלה" לפי חוק דמי מחלה. בג"ץ ביטל אותה ופסק כי מי שאין לו סימפטומים אינו "חולה" כמשמעות המונח בחוק. בעקבות זאת נקבעה בחוק מיוחד וזמני זכות ל"דמי בידוד", שגובהם נקבע לפי גובהם של דמי המחלה.
צנזורה פנימית
בכלים השונים להפצת מידע, כגון אמצעי התקשורת, הוצאה לאור ותעשיית הקולנוע, צנזורה פנימית או צנזורה עצמית היא הטלה וולונטרית, על ידי המו"ל, המפיק או היוצר, של הגבלות על פרסום מידע או סגנונו, כתוצאה מאינטרסים כלכליים, חברתיים או אחרים של המו"ל, המפיק או היוצר, אינטרסים העומדים בסתירה לעיקרון של זכות הציבור לדעת או חופש הביטוי. לכן, הצנזורה הפנימית שונה מצנזורה המוטלת על ידי השלטון.
במדינות בעלות משטר לא-דמוקרטי קיימת אפשרות כי יוצרים יגנזו חומרים מתוך חשש לשלומם. במדינות דמוקרטיות קיימות מספר סיבות לצנזורה עצמית: לעיתים נובעת הצנזורה הפנימית מלחצים שהופעלו על המו"ל, המפיק או היוצר, למשל על ידי לקוחותיו, המפרסמים וכו'. בשנים האחרונות קיים חשש כי מתקפה מילולית מתמשכת של שלטון פופליסטי במדינות דמוקרטיות עלול לגרור לצנזורה עצמית. מקרה נוסף של צנזורה עצמית במדינות דמוקרטיות עלול להתרחש עקב חשש מפני ארגוני פשע מאורגן.
לעיתון עשויים להיות אינטרסים כלכליים, בדמות חברות הקשורות בו. לעיתים נוקטים העיתונים גילוי נאות, ומציינים, בידיעה העוסקת בגוף הקשור לעיתון, שמדובר בגוף כזה (כך שייתכן שיש בידיעה צנזורה פנימית).
הנאו
שם העיר
השם הנאו נגזר מהמילה "Hagenowe" המורכבת מ"Haag" (עץ) ו"Aue" (שטחים פתוחים בצד של נהר).
צנזורה פנימית
בתעשיית הקולנוע בארצות הברית נהג משנות השלושים ועד אמצע שנות השישים קוד הייז, שהיווה צנזורה פנימית בתעשייה זו.
בורגווארד B 611
בורגווארד B 611 (בגרמנית: Borgward B 611) היא מכונית מסחרית אשר יוצרה ב-3 תצורות: טנדר, ואן ומיניבוס.
בורגווארד B 611
סך הכול יוצרו 14,748 יחידות.
צנזורה פנימית
צנזורה פנימית בעקבות לחץ פופליסטי
אחת הפרשיות הקשורות לבחירות לנשיאות ארצות הברית מדגימה כיצד לחץ פופליסטי עלול לגרור צנזורה עצמית. בליל הבחירות רשת פוקס ניוז השתמשה במערכת חיזוי חדשה, שעלתה לערוץ מיליוני דולרים, והיתה רשת החדשות הראשונה שדיווחה על תחזית על ניצחון לביידן במדינת אריזונה, תחזית שאכן התממשה.
תחזית מדויקת לפני המתחרים נחשבת להישג לרשת חדשות, אבל צופים ימנים רבים זעמו על פוקס ניוז בגלל התחזית, וחלקם נטשו אותה לרשתות אחרות כמו הרשת הימנית Newsmax TV או ל-CNN. הדבר עורר חשש בקרב קברניטי הרשת מפני פרסום תחזיות דומות נוספות וגרר צנזורה פנימית. שלושה ימים לאחר הבחירות יכלה פוקס לחזות על סמך המודל שלה כי טרמאפ הפסיד במדינת נבדה, דבר שגרר את הפסד טראמפ בבחירות לנשיאות באופן סופי, אך נשיא פוקס סרב לפרסם את התוצאות. בעוד שפוקס יכלה להיות הרשת הראשונה לבשר על נצחנו של ביידן בבחירות, היתה זו רשת CNN שדיווחה על כך, ובעקבותיה רשתות אחרות. פוקס היתה הרשת האחרונה שדיווחה על ניצחון ביידן. בפגישה בין מספר בכירים ברשת דנו בשאלה כיצד להתמודד עם אירועים מסוג זה. מנכל"ית הערוץ סוזן סקוט אמרה "זו המציאות העצובה: אם לא היינו מפרסמים את התחזית לגבי אריזונה, שלושה-ארבעה ימים אחרי הבחירות - הרייטינג שלנו היה גבוה יותר." המגישה מרת'ה מקלוהם אמרה "בסביבה טרמפיסטית המשחק הוא שונה מאד מאד".
חברת "מכונות ההצבעה דומיניון" תבעה בהמשך את ערוץ פוקס ניוז בגין השתתפות הרשת בטענה לזיוף בחירות באמצעות המכונות שלה, על רקע נסיון טראמפ לבטל את תוצאות הבחירות, בטענה שהן זויפו בידי הדמוקרטים. חומרי התביעה הראו כי שיקולים כלכליים ופחד מתגובת טרמפ גרמו למגישי הערוץ ולמנהלים בכירים בו להסתיר מידע מהצופים ואף להדהד תעמולה מסוג שקר גדול של טראמפ, למרות שידעו שמדובר בשקר.
המסמכים גילו לדוגמה כי טאקר קרלסון, המגיש הפופולרי ביותר בפוקס ניוז, לא האמין לטענות טראמפ ומצא ראיות נגדן, אך בפומבי המשיך להפיץ לצופיו מסר הפוך. קלרסון היה מודאג מפגיעה כלכלית בערוץ אם זה ישדר ידיעות שיוצאות נגד טענות טראמפ, וכן הביע חשש כי אם הערוץ יביא נתונים או פרשנות הסותרת את דבריו, הדבר יגרור תקיפה נגדית של טרמאפ על הערוץ, דבר שיוביל לפגיעה כלכלית נוספת. על רקע הסכם הפשרה בתביעה, פוטר קרלסון מהערוץ.
צנזורה פנימית בישראל
משנת 1942 פעלה בישראל ועדת העורכים - היה זה גוף לתיאום בין העיתונים והתקשורת המשודרת בישראל לבין ראשי מערכת הביטחון. משנת 1948 ראשי ממשלות ובכירי מערכת הביטחון העבירו מידע לוועדה, כולל מידע סודי רב, בתמורה להבטחה שגופי התקשורת לא יפרסמו אותו, גם אם יקבלו אותו ממקור אחר. דבר זה גרר צנזורה עצמית בקרב רוב העיתונים וגופי התקשורת בישראל במשך שנים רבות בסוגיות רבות הנוגעות לביטחון ויחסי חוץ.
יוצאי דופן היו גופי תקשורת שוליים כמו העולם הזה או קול העם שסבלו מהתנכלות מצד הממסד בצורות שונות כמו צנזורה, אי העברת ידיעות ונסיון להקים עיתונים מתחרים.
ועדת העורכים המשיכה להיפגש בתכיפות עם בכירי הממשלה, אך מעמדה נחלש בעקבות אירועי יום כיפור. בשנות ה-80 התערער עוד יותר האמון במוסדות הממשלה בעקבות טענות שקריות של ראשי מערכת הביטחון בפרשיות כמו פרשת קו 300, הסתרת הכוונת וההיקף של הפלישה ללבנון בתחילת מלחמת לבנון הראשונה וטבח סברה ושתילה. בשנות ה-90 הגוף נחלש עוד יותר, וסביב שנות ה-2000 הוא הפסיק להיות רלוונטי.
מאמר משנת 2021 של חוקרת התקשורת, איילה פנייבסקי, טוען כי מתקפות פופוליזם חוזרות ונשנות של נתניהו ושל אנשי ימין על אנשי תקשורת ביקורתיים כלפיו הובילה אותם לקיים צנזורה פנימית. היא ראיינה 40 עיתונאים בכירים שראש הממשלה נתניהו העביר עליהם ביקורת פומבית, בשני סבבי ראיונות. לדבריהם, בעקבות ההתקפות הם העדיפו להימנע מפרסום סיפורים מסוימים מחשש לתגובה ארסית. כמו כן הדבר משפיע גם על ביטויים שהם מעדיפים להימנע מהם. דוגמה בולטת לכך היא הימנעות מאזכור המילה כיבוש. בנוסף לכך, בסבב הראשון של הראיונות, בשנים 17–2016 רוב העיתונאים היו מוכנים להתראיין בשמם הגלוי, סבב זה כלל עיתונאים כמו אילנה דיין, רביב דרוקר ועיתונאים בכירים אחרים. בסבב השני, שהתקיים ב-2019–2020, עיתונאים פחדו לדבר וכמעט אף עיתונאי לא הסכים לדבר בשמו.
הנאו
גאוגרפיה
המרכז ההיסטורי של הנאו נמצא בעיקול נהר קינציג (Kinzig) הנשפך לנהר המיין מערבית לעיר. במהלך המאות ה-19 וה-20 העיר התרחבה מאוד וגבולותיה הגיעו עד לנהר המיין ולאחר ארגון מחדש של הגבולות המוניציפליים בתוך הסה בשנת 1970, כמה כפרים ועיירות סמוכים שולבו לתוכה ובפעם הראשונה העיר הנאו גלשה גם לגדה הדרומית של נהר זה.
מרכז העיר נחשב כשכונה בפני עצמה, ובנוסף, לעיר מוגדרות עוד תשע שכונות.
העיר העתיקה
הנאו הוזכרה לראשונה כמקום יישוב ב-1143. יישוב זה היה למעשה טירה שנעזרה בנהר הקינציג כמגן טבעי. הטירה הייתה שייכת למשפחת אצולה, שכינתה עצמה "של הנאו" מאז המאה ה-13. סביב טירה זו התפתח כפר שהפך לעיר ב-1303. למרות התפתחות העיר, הכנסייה הראשית עמדה מחוץ לחומותיה בכפר הסמוך קינצדורף (Kinzdorf). תושבי הכפר עברו לעיירה, והשאירוהו נטוש פרט לכנסייה. רק במאה ה-15, עם המשך התפתחות העיר, כנסיית הרובע עברה לכנסיית מריה מגדלנה בתוך החומות.
זמן קצר לאחר בניית חומות העיר הראשונות, בתחילת המאה ה-14, העיירה כבר גלשה אל מעבר להם. מחוץ לחומה, לאורך הרחוב המוביל לפרנקפורט התפתח יישוב ("Vorstadt") שנכלל באופן נאות בביצורי העיר רק כאשר במחצית הראשונה של המאה ה-16 נבנו בהנאו ביצורים חדשים לגמרי בסגנון הרנסאנס. ביצורים חדשים אלו כללו שלושה מרכיבים: את הטירה והעיירה הימי ביניימיות, ואת ה"Vorstadt".
העיר החדשה
בסוף המאה ה-16, הרוזן פיליפ לודוויג השני משך פליטים פרוטסטנטים מהולנד וצרפת לייסד יישוב משלהם דרומית להנאו. סיבותיו היו כלכליות כי וואלונים אלה הביאו מסחר ברמה גבוהה, ידע בייצור תכשיטים ומוצרי מותרות אחרים ולכן יכלו לשלם מיסים למחוז שלו. מתוך מסורת זו מקצוע הצורפות עדיין נלמד בהנאו. לאזרחים חדשים אלה הוענקו זכויות יתר והם יצרו קהילה, כנסייה וממשל משלהם ונקראו "העיר החדשה של הנאו" (Neustadt Hanau) הנפרדת לחלוטין מהקהילה הקיימת. איחוד הקהילות התארך יותר מ-200 שנים. העיר החדשה - הגדולה יותר מזו הישנה - הייתה מוגנת על ידי מיגון מאוד מודרני (לתקופתו) בסגנון הבארוק שהוכיח עצמו כנכס גדול רק כעבור כמה שנים במלחמת שלושים השנים. העיירה שרדה מצור בשנת 1637 עם נזק קל בלבד.
בשנת 1736 נפטר יוהאן ריינהרד השלישי של הנאו-ליכטנברג, האחרון בשושלת הרוזנים של הנאו. חלקים ממחוזו, כולל העיר הנאו, עברו בירושה לרוזנות הסן-קאסל. בשל סכסוכים פנים משפחתיים פוצלו מחוזות והנאו נשארה בירת מחוז למשך 50 שנים נוספות, והיא נותרה העיר השנייה בחשיבותה בתוך הסן-קאסל, לאחר העיר קאסל.
כרב העיר וראש הישיבה שפעלה אז בעיר כיהן הרב אליהו לואנץ.
המאה ה-19
הנאו הפכה למרכז תעשייה כבדה במהלך המאה ה-19: חברות צמחו מבתוך העיר (למשל: Heraeus) והגיעו אליה מבחוץ (למשל Degussa, דנלופ). התעשייה קודמה על ידי פיתוח העיר כצומת רכבות חשוב של שישה קווי רכבת, ברובם קווים ראשיים: במאה ה-19, הנאו הייתה מרכז של התנועה הדמוקרטית בגרמניה ותרם באופן משמעותי גם בשנת 1830 וגם במהפכת אביב העמים של 1848. כחלק מתנועה זו ליגת ההתעמלות הגרמנית (Deutscher Turnerbund) נוסדה בה בשנת 1848.
בסוף המאה ה-19 הפכה הנאו למרכז חיל מצב גדול. בשל צומת קווי הרכבת, פלוגה גדולה של מהנדסי רכבת-צבאיים וכן יחידות צבאיות אחרות הוצבו כאן.
המאה ה-20
במהלך מלחמת העולם השנייה, הנאו נהרסה ברובה על ידי תקיפות אוויריות בריטיות במרץ 1945, ימים ספורים לפני שנכבשה על ידי צבא ארצות הברית. חיל משמר אמריקאי גדול שכן בה עד 2008.
בשנת 2010 החל פרויקט בנייה ענקי במטרה לעצב מחדש את מרכז העיר לחלוטין. זה פרויקט הבניה הגדול מאז שחזורה לאחר מלחמת העולם השנייה.
כיום, תושבים רבים עובדים בתעשייה הטכנולוגית בעיר או שנוסעים לפרנקפורט. נמל התעופה הבינלאומי של פרנקפורט נמצא במרחק של 30 ק"מ בלבד.
המאה ה-21
ב-19 בפברואר 2020 נהרגו 10 איש כולל היורה שביצע פיגוע ירי בעיר.
לימבורגית
לימבורגית (Limburgs) היא שפה גרמאנית המורכבת מקבוצה של ניבים פרנקוניים המדוברת באזור לימבורג בקרבת הגבול המשולש בלגיה, הולנד וגרמניה (פרובינציית לימבורג ההולנדית, פרובינציית לימבורג הבלגית ומחוז לימבורג-ויילבורג הגרמני) ומכאן שמה. היא מוכרת כשפה אזורית (בהולנדית: Streektaal) בהולנד והיא מוגנת לפי חוק האיחוד האירופי.
בגרמניה לימבורגית מוכרת כניב פרנקוני. בהולנד ובבלגיה, לעומת זאת, לימבורגית מוכרת כלא יותר מניב גרמני. השינוי הזה בין ההכרה של שפה זו נובע מההגדרה השונה של בלשנים בארצות השפלה ובגרמניה של מהו ניב לגרמנית ומהו ניב של שפה הקרובה לה.
לימבורגית מדוברת בפי כ-1,600,000 בארצות השפלה ועוד מאות אלפים בגרמניה, בהתאם לסיווג. דוברי הלימבורגית החיים בבלגיה מושפעים יותר מצרפתית לעומת דוברי הלימבורגית החיים בגרמניה או הולנד, אשר שפתם גרמאנית כמעט לחלוטין.
לימבורגית מראה סימנים להשפעה קלטית אשר מצוינת על ידי מספר מילים ממקור קלטי, אשר שונות ממילים בעלות אותן משמעות בניבים מערב-גרמניים. האזור בעבר יושב בידי קלטים.
ריצ'רד האמונד
נקודות חשובות בקריירה הטלוויזיונית שלו הן התוכנית טופ גיר והמסע הגדול, אותה הגיש לצד ג'רמי קלארקסון וג'יימס מיי, אומני הבריחה הגדולים שבה השתתף ביחד עם טורי בלייצ'י והתוכנית Brainiac והתוכנית קשרים הנדסיים אותן הגיש לבד.
האמונד ידוע בכינוי "האוגר" - כינוי חיבה שנתנו לו שני המנחים שעימם מגיש את התוכנית "טופ גיר", המתייחס לקומתו הנמוכה יחסית (1.68 מ).
בשנת 2006, עבר תאונה קשה בעת ניסיון לשבור את השיא למהירות נהיגה בבריטניה. האמונד ביצע את הנסיעה במסגרת התוכנית. הוא שקע בתרדמת והעונה של "טופ גיר" הופסקה עד שחזר.
בשנת 2017 האמונד עבר תאונה נוספת, הפעם בתוכנית המסע הגדול שבה נסע במכונית העל החשמלית מתוצרת רימאק, רימאק נברה השווה כ-2 מיליון יורו, לאחר שסיים את המסלול ולא האט בפניה חדה שהייתה אחרי קו הסיום ונזרק במורד הגבעה והתהפך מספר פעמים עד שהמכונית נעצרה על גבה, האמונד חולץ שניות לפני שהמכונית עלתה באש כליל.
ביוגרפיה
ריצ'רד האמונד נולד בסוליהאל, פרבר של ברמינגהאם, נכד לעובדים בתעשיית הרכב המקומית.
רדיו
לאחר סיום לימודיו החל להגיש תוכנית ברדיו מקומי קטן ואט אט הפך לשדרן מוביל בתחנה. עם השנים שידר בתחנות רדיו רבות (רובן תחנות השייכות לבי.בי.סי).
טלוויזיה
את הקריירה בטלוויזיה החל בהגשת תוכנית בערוץ Men & Motors. בקריירה של האמונד תוכניות רבות מכל הסוגים. תוכנית בולטת, היא סדרת המדע הקומית Brainiac, ששימש כמנחה שלה, ובה ביסס האמונד את מעמדו כאחד מאנשי הטלוויזיה האהובים בבריטניה.
גולת הכותרת בקריירה של האמונד היא התוכנית "טופ גיר" אותה הוא מנחה יחד עם ג'רמי קלארקסון וג'יימס מיי מאז שנת 2002. תוכנית זו זוכה לרייטינג גבוה מאוד ברחבי בריטניה ומשודרת במדינות רבות בעולם, כולל ישראל.
בשנת 2008, הנחה האמונד גם את התוכנית "קשרים הנדסיים" בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק. בתוכנית, האמונד סוקר מכונות שונות ומבני ענק, ובודק את המדע וההנדסה שמאחוריהם. לאחר תוכנית זו הנחה האמונד את התוכנית "מדע הטיפשות" של נשיונל ג'יאוגרפיק, שבה הוא מוכיח שלכל מקרה טיפשי ישנו הסבר מדעי ברור.
משנת 2009 עד שנת 2012 הנחה את הגרסה הבריטית לוויפאאוט (טוטאל וייפאאוט), הגרסה השנייה בגודלה לפי מספר העונות אחרי הגרסה המקורית של וייפאאוט והגרסה שממנה התפתח מסלול המכשולים של שאר גרסאות הוויפאאוט מהגרסה השנייה של מסלול המכשולים.
בשנת 2020 עלתה לאוויר תוכניתו בערוץ דיסקברי, גדול (מאנגלית - big) שבה סוקר האמונד את פלאי ההנדסה הגדולים ביותר בעולם כגון, מפעל המכוניות של וולקסוואגן, ספינת מכולות וכדומה.
תאונתו בתוכנית טופ גיר
במהלך צילומי העונה התשיעית של "טופ גיר" (לפני עליית העונה) ביצע האמונד פעלול בו נסע על מכונית הספורט ה"ומפייר דראגסטר" ("הערפד") המצוידת במנוע סילון. האמונד נסע במהירות של 464 קמ"ש, במטרה לשבור את השיא האנגלי למהירות נהיגה. במהלך הנסיעה התפוצץ הגלגל הקדמי הימני, האמונד איבד שליטה והמכונית התרסקה בחולות שלצד הכביש. האמונד שרד את התאונה ללא נזק חיצוני רב, אך ספג פגיעת ראש חמורה שבמהלכה חדר בורג את גולגולתו ושקע בתרדמת כשמצבו מוגדר קשה מאוד. למרות שהרופאים צפו שתהליך ההחלמה בבית החולים יארך כ-15 חודשים, האמונד השתקם לחלוטין לאחר חמישה שבועות בלבד. כארבעה חודשים לאחר מכן, "טופ גיר" חזרה למסך הקטן בעונה ה-9, לאחר שהאמונד התאושש. בתוכנית הפתיחה של העונה ה-9, ב-28 בינואר 2007 קידמו את פניו כגיבור ועשו מעין מסיבה בתוכנית בהשתתפות רקדניות וזיקוקי דינור. באותה תוכנית הוקרנה התאונה והאמונד סיפר את הרגעים שעברו עליו באותו זמן.
ביום התאונה, האמונד, שהגיע למהירות של 505 קמ"ש, למעשה שבר את השיא הבריטי שעמד על 483 קמ"ש, אולם בשל התאונה והעובדה שחוקי שבירת השיא לא נאכפו (האמונד לא נסע בנוסף לנסיעתו שוברת השיא, גם בכיוון הנגדי של המסלול כפי שמחייבים חוקי גינס), השיא אינו רשמי.
חייו האישיים
ב-4 במאי 2002 נישא לאמנדה (מינדי) את'רידג'. לזוג שתי בנות: איזבלה, ילידת אוקטובר 2000, וווילו (Willow), ילידת אוגוסט 2003. כיום מתגוררים האמונד ומשפחתו בטירה מודרנית בגלוסטר, שבה הם מגדלים מספר סוסים וכלבים. להאמונד אוסף של בתים, וכמובן אוסף של מכוניות ואופנועים.
Below
Below (בעברית: "מתחת", תעתיק: "בילאו") היא להקת אפיק דום מטאל שוודית. הלהקה הוקמה בתחילת שנת 2012, כאשר חברי הלהקה החליטו על הקמה של להקת דום מטאל שתעשה כבוד לסגנונות האפיים והאפלים יותר של דום מטאל (בניגוד לסטונר מטאל, שנעשה מאוד נפוץ בקרב חובבי הדום).
חבצלת דרור
חבצלת דרור (נולדה ב-1934) היא דוגמנית ישראלית ומלכת היופי של ישראל לשנת 1953.
ביוגרפיה
חבצלת דרור (דרילמן) נולדה באוסטריה ובגיל 4 עלתה לישראל עם הוריה.
חיים אישיים
דרור מתגוררת בתל אביב.
פאולו פריירה (כדורגלן)
פאולו רנאטו רבוצ'ו פריירה (בפורטוגזית: Paulo Renato Rebocho Ferreira; נולד ב-18 בינואר 1979) הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ששיחק בעמדת המגן הימני או המגן השמאלי.
לפני שהגיע למועדון צ'לסי הוא שיחק במדי מועדון פורטו מאז שנת 2002, ויחד איתו זכה בדאבל בעונה הראשונה, באליפות וגם בגביע פורטוגל. עונה אחר כך זכה עם המועדון בגביע אירופה לאלופות. אל מועדון צ'לסי עבר בשנת 2004 יחד עם מאמנה של פורטו, ז'וזה מוריניו, עונה לאחר זכייתם באליפות אירופה.
בסיום עונת 2012/13, ולאחר זכייתה של קבוצתו בליגה האירופית לאחר ניצחון 2-1 על בנפיקה ליסבון במשחק הגמר בו לא שותף, פרש פריירה ממשחק פעיל.
יאנדקס. שידור
'''יאנדקס. שידור (ברוסית: Яндекс.Эфир''') היה ספק שירות הזרמת מדיה של יאנדקס, שהושק בשנת 2018, המאפשר שידורי טלוויזיה באינטרנט, בעיקר של ערוצים אזוריים ברוסיה וערוצי ספורט רוסיים ומספק גם צפייה בסרטים באורך מלא, שידורים חיים, אירועי תרבות, סרטי אנימציה וקליפים מוזיקליים.
השירות נסגר ב-1 בספטמבר 2021 ותכניו הועברו לשלושה שירותים שונים: סרטי קולנוע וסדרות עברו לשירות KinoPoisk, סרטונים קצרים עברו לשירות יאנדקס. זן ושידורים חיים של שידורי ספורט עברו לשירות יאנדקס. ספורט.
פונקציות
הווידאו והשידורים היו זמינים באמצעות אתר yandex.ru, יישומי יאנדקס ודפדפן יאנדקס. השירות איפשר צפייה באמצעות טלפונים ניידים, על מחשבים ובטלוויזיות חכמות.
מבין הפונקציות העיקריות הן:
אימאם אל-תרמיד'י
אבו עיסא מחמד בן עיסא אבן סווארה אבן מוסא אבן אלדהאק אלסלמי א-תרמד'י (בפרסית: ابو عیسی محمد بن عیسی ابن سواره ابن موسی ابن الدهک السلومی الترمذی) (824–892) הידוע כאימאם אל-תרמיד'י, היה חוקר אסלאמי פרסי ואספן חדית' שחיבר את אוסף החדית' הנודע "סֻנן תרמד'י" (פרסית: سنن ترمذی), אשר נמצא בין ששת ספרי החדית' החשובים בקרב המוסלמים הסונים.
א-תרמיד'י היה מומחה גם בדקדוק השפה הערבית, והעדיף את האסכולה של כופה על פני האסכולה של בצרה בשל שימורה של השירה הערבית כמקור עיקרי.
לידה
סבו של אימאם אל-תרמיד'י היגר ממרב העתיקה לתרמז, תרמז שם נולד אל-תרמיד'י בתקופת שלטונו של אל-מאמון, הח'ליף מבית עבאס, בשנת 824.
שנים מוקדמות
מגיל צעיר הוא היה נחשב לאדם מוכשר, נבון, מסור וחרוץ במיוחד. תכונות אלו המשיכו אתו לאורך כל חייו. הוא למד לעומק את המדע של החדית' ואת השריעה. הוא הקדיש תשומת לב מיוחדת לעבודתם של מדענים וחוקרי חדית' שגרו בתרמז, בסמרקנד, במרב העתיקה, ובערים אחרות במרכז אסיה.
בגיל 26 הוא יצא במסע למקומות מרוחקים, בין השאר לח'וראסאן ועיראק, כמו גם לחג'אז, מכה, ואל-מדינה. שם הוא נפגש עם חוקרים ותאולוגים בולטים, עסק במפגשים הנוגעים לחוק האסלאמי ולמדעי האסלאם, והרחיב את הידע שלו בהיבטים השונים של דת האסלאם, של ההיסטוריה, ותחומים נוספים.
פטירתו
אל-תרמיד'י היה עיוור בשנתיים האחרונות לחייו. ישנם מסורות שגורסות כי העיוורון שלו הגיע מתוך צער על מותו של מורו וחברו הקרוב והאהוב, האימאם אל-בוח'ארי.
הוא נפטר בתאריך 8 באוקטובר 892.
כתביו
אימאם אל-תרמיד'י עסק רבות בכתיבה, ובין כתביו ניתן למצוא את הספרים שלהלן:
הבלתי מפלגתיים
הבלתי מפלגתיים הייתה תנועה עממית של פועלים בארץ ישראל בראשית המאה ה-20. היה זה הכוח השלישי בתנועת העבודה הישראלית בתקופת העלייה השנייה והעלייה השלישית, לצד הפועלים שהתארגנו במסגרת המפלגתית שכללה את המפלגות פועלי ציון והפועל הצעיר. בסיס הכוח של המפלגות היה הקיבוץ היהודי בגולה. חלק מהפועלים שעלו בעלייה השנייה לא מצאו את מקומם במפלגות הקיימות עד אז. עבור חלק היה זה בשל חילוקי דעות אידאולוגיים ועבור אחרים, בשל הרצון להתבסס באופן עצמאי בארץ ישראל תוך דאגה לפועלי ארץ ישראל, וללא הזיקות והשיקולים שהנחו את המפלגות ושהיו קשורים לארגון הציבור היהודי בגולה (שאלת השפה העברית כשפת תרבות בגולה למשל, או הקשר עם האינטרנציונל הסוציאליסטי).
הבולטים בין מנהיגי הבלתי מפלגתיים היו ברל כצנלסון, יצחק טבנקין, שמואל יבנאלי ודוד רמז. פעילותם המרכזית ביישוב הייתה הקמת הסתדרות פועלי יהודה, הסתדרות פועלי הגליל והסתדרות פועלי השומרון, ארגונים שדאגו להתיישבות עצמאית של פועלים, לרווחת העובדים, לעזרה ההדדית ולביטוח סוציאלי ובריאותי לעובדים.
בפברואר 1919, התאחדו הבלתי מפלגתיים ומפלגת פועלי ציון בארץ ישראל ויצרו את "אחדות העבודה". צעד זה תרם להקמתה של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל.
אניטה שפירא סיכמה את דעתו של ברל כצנלסון במילים: "אסור שהגולה, עם דרכי מחשבתה הנושנות ודרכי הארגון שלה, שאינן רלוואנטיות למציאות הארצישראלית, תמחץ בכוחה את הגרעין המתעצם [של פועלים ארצישראליים]".
איי פטיט-טר
איי פטיט-טר (בצרפתית: Îles de la Petite-Terre) הם שני איים לא מיושבים השייכים לגוואדלופ, צרפת. את שני האיים ("טר דה או" ו"טר דה בא") מקיפה שונית אלמוגים. האי מקושר מבחינה אדמיניסטרטיבית לאי לה דזיראד. איי פטיט-טר נמצא 12 ק"מ מדרום לאי לה דזיראד ו-12 ק"מ דרום-מזרחית לחצי אי פואנט דה שאטו שהוא הנקודה המזרחית ביותר של האי גרנד טר.
האיים מוגנים והם שמורות טבע לאומיות של צרפת.
היסטוריה
תושביהם הקדומים של האיים הקריביים חיו באיים מהמאה החמישית לתחילת המאה השש עשרה והם חיו מגידול מקנה, דייג וגידול כותנה שהתאפשר באגירת מי גשמים בבורות.
האיים התגלו על ידי כריסטופר קולומבוס ב-1493 אך לא יושבו על המאה השבע עשרה בגלל מחסור במי שתייה. ההתיישבות האנושית באי הסתיימה ב-1972.
גאוגרפיה
הארכיפלג מורכב משני איים. הגדול מביניהם הוא טר דה בא ששטחו 1.5 קמ"ר ובו נמצא המגדלור הקדום ביותר בגוואדלופ ומגיע לגובה 35 מטר. האי השני הוא טר דה או ששטחו 0.2 קמ"ר.
הפאונה מורכבת מאיגואנת האנטילים הקטנים עם 9,500 פריטים, ציפורים נודדות, צבי ים שמטילים את ביציהם בחופים. כמו כן, דגים רבים גרים בסביבות האיים ובלגונות ומוגנים על ידי שונית האלמוגים. על מנת לשמור על בעלי החיים הוכרזו האיים כשמורת טבע מאז 1998.
ה.ל.א. הארט
הרברט ליונל אדולפוס הארט (באנגלית: H.L.A. Hart; 18 ביולי 1907 – 19 בדצמבר 1992) היה פילוסוף יהודי-בריטי, הנחשב לאחד מהפילוסופים של המשפט החשובים ביותר במאה העשרים. חיבר את הספר "" והיה פרופסור לתורת המשפט באוניברסיטת אוקספורד. הארט פיתח תאוריה מתוחכמת של משפט פוזיטיבי בתוך המסגרת של הפילוסופיה האנליטית. הארט תרם גם תרומה חשובה לפילוסופיה הפוליטית.
קורות חיים
הארט נולד ב-1907, בעיר הארוגייט באנגליה, בשם הרברט ליונל אדולפוס, בנו של חייט יהודי משגשג ממוצא גרמני ופולני. התחנך בקולג' צ'לטנהאם, בבית הספר בראדפורד גראמר ובניו קולג' שבאוקספורד. בשנת 1929 הוא סיים לימודי תואר ראשון באוקספורד, ראשון בני כיתתו. הוא נעשה עורך דין טוען בבית משפט (באריסטר), היה חבר בלשכת עורכי הדין בצ'נסרי מ-1932 עד 1940, והיה חברו הטוב של ריצ'רד (מאוחר יותר לורד) וילברפורס. במהלך מלחמת העולם השנייה, עבד הארט עם MI5, מחלקה במודיעין הצבאי הבריטי, שם הוא חידש את קשריו עם ידידיו מאוקספורד. הוא לא שב לפרקטיקה המשפטית לאחר המלחמה, והעדיף במקום זאת לקבל את ההצעה להיות מרצה עמית (בפילוסופיה, לא משפטים) בניו קולג' שבאוקספורד. בשנת 1952 הוא התמנה לפרופסור לתורת המשפט באוקספורד. הוא פרש מהקתדרה ב-1969 וירש אותו רונלד דבורקין. הוא היה נשיאה של החברה האריסטוטלית מ-1959 עד 1960. הוא נישא לג'ניפר ויליאמס, עובדת מדינה בכירה, ולזוג נולדו ארבעה ילדים. הארט ניהל גם מערכות יחסים מיניות עם גברים.
תלמידיו של הארט
רבים מתלמידיו הראשונים של הארט הפכו לפילוסופים משפטיים, מוסריים ופוליטיים חשובים. בכללם בריאן בארי, ג'ון פיניס, קנט גרינוולט, נייל מקקורמיק, יוסף רז, צ'ין ליו טן, וו.ג'. ואלושוב, ורונלד דבורקין. להארט הייתה גם השפעה חזקה על ג'ון רולס הצעיר בשנות החמישים, כשרולס היה מלומד אורח באוקספורד מעט אחרי שסיים את הדוקטורט שלו.
שיטה פילוסופית
יותר מכל אדם אחר, חולל הארט מהפכה בשיטות של תורת המשפט ובפילוסופיה של החוק בעולם דובר האנגלית. הוא הושפע מהפילוסופים של השפה ג'ון ל. אוסטין ולודוויג ויטגנשטיין. הארט הביא את כלי הניתוח, במיוחד לינגוויסטיקה ופילוסופיה, כדי להתדיין בעזרתם בבעיות המרכזיות של התאוריה המשפטית. שיטתו של הארט שילבה ניתוח זהיר של אנליזה פילוסופית בת המאה העשרים עם מסורת תורת המשפט של ג'רמי בנת'ם, הפילוסוף האנגלי המשפטי, פוליטי ומוסרי הגדול. הארט גם הושפע מן המשפטן האוסטרי הנס קלזן, על אף שהארט דחה שני מאפיינים בולטים של הפוזיטיביזם של קלזן: הרעיון שהחוק דורש בהכרח עונשים; והרעיון הנאו-קאנטיאני שהתופעה החברתית הנורמטיבית לא יכולה להיות מוסברת באופן טהור במונחים של עובדות חברתיות. במקומם, קיבל הארט את מאפייני המשפט הפוזיטיבי כפי שהציע המשפטן (להבדיל מפילוסוף השפה) ג'ון אוסטין: המשפט הוא יציר האדם, ואין קשר הכרחי בין המשפט למוסר.
מושג החוק (The Concept of Law)
עבודתו החשובה ביותר היא ספרו "מושג החוק", שיצא לאור לראשונה ב-1961, ומהדורה שנייה (שכוללת הערות חדשות) יצאה לאחר מותו ב-1994. הספר הוא תוצאה של סדרת הרצאות שהארט החל להעביר ב-1952, והוא מבשר בהרצאות הולמס שלו: "פוזיטיביות והפרדת החוק והמוסר" שהוא העביר בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד. מושג החוק התפתח להשקפה מורכבת של הפוזיטיביזם המשפטי. בין הרעיונות הרבים שהוא פיתח בספרו ניתן לראות את:
עבודות אחרות
הארט כתב ביחד עם טוני הונורה את ספרו "סיבתיות בחוק" (1959, מהדורה שנייה 1985). כתוצאה מוויכוחו המפורסם עם לורד פטריק דבלין על תפקיד החוק הפלילי באכיפת נורמות מוסריות, כתב הארט את "חוק, חירות ומוסר" (1963) ואת "טוהר המידות של החוק הפלילי" (1965). עמדתו הליברלית של הארט, שהובעה בספרים אלה, הייתה שאין לעשות שימוש במשפט הפלילי לשם אכיפת נורמות של מוסר פוזיטיבי. לעבודתו של הארט על היחסים בין החוק והמוסר הייתה השפעה ניכרת על החוק בבריטניה והיא עזרה להפוך לחוקית את ההומוסקסואליות, בין היתר.
השפעתו בישראל
אמנון רובינשטיין בספרו "אכיפת המוסר בחברה מתירנית" משנת 1975 מושפע מן הוויכוח שבין הארט ללורד דבלין, האם לגיטימי לאכוף את המוסר באמצעות החוק. רובינשטיין תקף את האיסור במשפט הישראלי על יחסי מין בין גברים.
נרות שבת ויום טוב
הדלקת נרות שבת ויום טוב היא תקנת חכמים להדליק נר בבית לצורך מאור בליל שבת ובליל יום טוב. הדלקת הנר היא חובה משפחתית, ונעשית לרוב על ידי אם הבית מעט לפני כניסת השבת.
בעבר, בהיעדר תאורה חשמלית, היו הנרות משמשים כעיקר המאור בליל שבת, אך בעידן המודרני הדלקת הנרות היא לרוב לצורך המצווה בלבד.
על פי סקר הלמ"ס מ־2009, כ־52% מהאוכלוסייה היהודית החילונית והמסורתית הבוגרת בישראל מדליקים נרות שבת.
מקור המצווה
ב מפורטים דינים שונים 'במה מדליקין' ו'במה אין מדליקין' ודיני הנרות והפתילות שמדליקים לצורך שבת, אולם ללא ציון ברור של חובה על הדלקת נרות לשבת (לדעת התוספות, חובת הדלקת הנר מוזכרת באחת המשניות).
בעקבות דברי התלמוד שיש חובה להדליק נרות לשבת, כתבו הגאונים וכן נפסק בשולחן ערוך, שיש לברך על ההדלקה: "ברוך... אשר קדשנו במצוותיו וציוונו להדליק נר של שבת".
היו שטענו שהברכה על הדלקת הנרות הותקנה בימי הגאונים כנגד הקראים שפירשו את הפסוק:. כמו הדת השומרונית כאוסרת על נר דולק בבית במהלך השבת גם אם הודלק לפני השבת. על פי הנטען, הברכה נועדה להדגיש את פרשנות חז"ל שהאיסור הוא רק על הדלקת אש בשבת עצמה, אך מותר להדליק אש בערב שבת כדי שתמשיך לדלוק במהלך השבת.
טעמי ההדלקה
הראשונים הסבירו שעיקר מטרת הדלקת נר השבת היא לשימוש בו למאור עבור סעודת ליל שבת, ונחלקו בשאלה האם חובה זו היא משום כבוד שבת או משום עונג שבת, או שמא שניהם גם יחד.
רבים מהאחרונים חילקו את חובת ההדלקה לשניים, ופירשו ששתי הבחינות קיימות בה, זו לצד זו.
עניין נוסף בהדלקת הנר הוא שלום בית. כלומר בלא הדלקת נר בזמנים קדמונים הבית היה חשוך, דבר שהיה עשוי לגרום לתקלות (לדוגמה, שבירת חפצים) ולמריבות, ועל כן הדלקת הנר היא צעד למניעת ערעור השלום בבית. מטעם זה נקבע שעל עני שאין ידו משגת, להעדיף לקנות נר לשבת על פני נרות חנוכה (בהם אסור להשתמש למאור), ואף על פני יין הקידוש. לפי טעם זה, אין חובה להדליק דווקא ליד השולחן אלא בכל מקום שיש צורך באור על מנת שלא להיתקל בחפצים וכדומה.
זמן ההדלקה
את הנרות יש להדליק קודם כניסת השבת, משום שהדלקת אש היא אחת מהמלאכות האסורות בשבת (מלאכת מבעיר). מנגד, היות שהדלקת הנר מיועדת למאור עבור הלילה, יש להסמיך אותה לשקיעת החמה, ועל כן הדלקת נרות שבת היא הפעולה האחרונה הנעשית בערב שבת. כיוון שיש דין של תוספת שבת, מקדימים את ההדלקה זמן מה קודם לשקיעת החמה, ומדליקים בזמן המוגדר כזמן כניסת השבת לפי הנהוג במקום. ברוב ארץ ישראל זמן הדלקת הנרות הוא כ־20 דקות קודם לשקיעת החמה, בחיפה כ־30, ובירושלים ובפתח תקווה 40.
במקרה של קבלת שבת מוקדמת, ניתן להקדים את הדלקת נרות שבת עד כשעה ורבע קודם לשקיעת החמה (זמן פלג המנחה).
מי מדליק
חובת הדלקת הנרות היא חובת הבית, ועל כן רק אחד מבני הבית צריך להדליק את הנרות. במשפחה, נהוג שבעלת הבית היא שמדליקה את נרות שבת ולא שאר בני הבית, וניתנו לכך מספר טעמים: החובה להדלקת הנר אינה רק על נשים. גברים הגרים לבדם באופן קבוע או זמני מחויבים גם כן להדליק נר לשבת.
בשנת תשל"ד (1975) יצא האדמו"ר מחב"ד רבי מנחם מנדל שניאורסון ביוזמה לעידוד הדלקת נרות שבת באופן כללי, לרבות ילדות קטנות מגיל שלש וקודם לכן כדי לחנכן במצווה (אך רק נר אחד), ואליו הצטרפו רבנים נוספים תחת הסיסמה: "כל אשה ובת - מדליקה נרות שבת". לעומת זאת, היו שהתנגדו לכך שבנות לא נשואות יברכו מחשש ברכה לבטלה ומסיבות אחרות. פעילות זו מכונה 'מבצע נרות שבת קודש' והיא אחת ממבצעי הרבי מחב"ד, ובמסגרתה יוצאות נשות חב"ד ביום שישי לחלוקת נרות שבת במקומות ציבוריים שונים (בהשראת מבצע זה של תנועת חב"ד החלו קבוצות נוספות ממגזרים שונים בחלוקת נרות שבת להמונים).
כמה נרות מדליקים
כדי לצאת ידי חובת המצווה די בהדלקת נר אחד בלבד, אך המנהג המקובל הוא להדליק שני נרות. אין הגבלה על מספר נרות השבת, ועל כן יש גם הנוהגים להדליק נרות שבת כמספר בני הבית, או כמספר ילדי המשפחה (גם אם אינם שוהים בבית) בתוספת זוג נרות עבור ההורים, או מספר אחר מסיבות שונות.
מספר טעמים נתנו למנהג המקובל בהדלקת שני נרות:
מנהגים נוספים כוללים הדלקת מספר רב של נרות, מטעמים קבליים.
אישה ששכחה להדליק פעם אחת נרות שבת מדליקה מכאן ואילך נר נוסף בכל שבת, וזאת כקנס. עם זאת, קנס זה הוא רק במקרה של שכחה, ולא במקרה של אי־הדלקה עקב אונס. כיום, כאשר קיימת תאורה בנוסף לנרות השבת, יש המקילים בקנס זה.
מקום ההדלקה
עיקר תקנת הדלקת נרות שבת היא לצורך מאור לסעודת ליל שבת (בייחוד בתקופה בה לא הייתה תאורה מלאכותית), ועל כן המקום העיקרי להדלקה הוא במקום סעודת ליל שבת. עם זאת, היות שהדלקת נרות שבת מיועדת גם עבור מאור כללי בבית, ניתן להדליק נרות שבת בברכה גם במקומות אחרים בבית.
ישנה מחלוקת בשאלה האם כמה נשים יכולות להדליק במקום אחד נרות שבת בברכה (היות שיש תוספת מאור), או שרק האישה הראשונה שמדליקה תברך (היות שלאחר ההדלקה שלה כבר יש מאור במקום).
במה מדליקים
כיום מקובל להדליק נרות שבת באמצעות נרות, אך בעבר נעשתה ההדלקה באמצעות מנורת שמן ובה שמן ופתילה. באופן עקרוני ההדלקה כשרה בכל חומר, אך במשנה ובגמרא מובאות מספר הגבלות שעיקרן הוא שהנר יבער היטב, על מנת למנוע חשש שאדם יתקן את הנר בשבת על מנת לשפר את אורו, ובכך יעבור על מלאכת מבעיר. לפיכך, אסרו חכמים להדליק בפתילות שהאש אינה נאחזת בהן, אלא נסרכת סביבן, וזה גורם לשלהבת לקפץ. כמו כן, אסרו חכמים להדליק בשמנים שלא נמשכים אחר הפתילה. עיקרו של הפרק השני במסכת שבת עוסק בפתילות ובשמנים הכשרים והפסולים להדלקה.
שמנים נוספים פסולים להדלקה מפני שהם נדיפים ועשויים לגרום לדליקה, בעלי ריח רע שעשוי לגרום לסועדים למאוס בסעודה, או בעלי ריח טוב שיש חשש שיבואו להשתמש בהם (ויעברו על מלאכת מכבה). נאסרה הדלקה גם בתערובת של שמנים פסולים וכשרים, ובפתילה מחוברת מפסול והיתר כגזירה, על אף שהתערובת דולקת היטב.
במקרה ובו הודלק נר מחומר פסול - אסרו חכמים ליהנות מאורו, גם לצרכים שאינם דורשים התבוננות מיוחדת, כדי למנוע את הטיית הנר בשגגה לצורך הגברת אורו. לכתחילה אסור להדליק נר פסול ליד נר כשר, אך אם הדליק - ישנה מחלוקת לגבי ההנאה מאורם המשותף של הנרות: הב"ח סובר שאסור ליהנות מהאור, ואילו המג"א סובר שמותר ליהנות מהאור, כיוון שגם ללא הנר הפסול היה יכול לראות לאור הנר הכשר.
בשונה משאר התנאים, רבי טרפון סבר שהשמן היחיד הראוי להדלקה הוא שמן זית. למרות שדעתו לא התקבלה להלכה, כתבו בעלי התוספות שהדלקה בשמן זית היא מהודרת ביותר, וכך נפסק בשולחן ערוך. כיום המנהג הרווח הוא להדליק נרות פרפין (המכונה שעווה), שאורם חזק ויציב יותר.
במשנה ישנה מחלוקת תנאים לגבי החובה לחרוך את הפתילה קודם להדלקה, על מנת שהפתילה תדלק היטב. להלכה, התקבלה דעתו של רבי עקיבא שאין חובה בכך, אך עם זאת, רבים נוהגים לעשות כן משום הידור מצווה, ויש אף מנהג נפוץ שהאיש מכין את הנרות לאשתו על ידי שמדליק הפתילה ומכבה אותה. בכך, האיש משתתף במצוות הדלקת הנר ביחד עם אשתו.
מותר לכהנים להדליק נרות שבת בשמן של תרומה טמאה, למעט בערב שבת שחל גם בערב יום טוב, משום שאסור לשרוף תרומה ביום טוב.
שימוש בתאורה חשמלית
לאחר כניסת השימוש בתאורה חשמלית דנו הפוסקים האם ניתן לצאת ידי חובה בהדלקת נורות חשמליות עם חוט להט כנרות שבת. הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל כתב שלדעת הראשונים הטוענים שיש מצווה להדליק את הנרות, לא ניתן לברך על הדלקת החשמל, מכיוון שהיא אינה הדלקה אלא המשכת חשמל הקיים כבר. לגבי הראשונים הטוענים שהמצווה היא שיהיה נר דלוק ואין מצווה בהדלקה עצמה, כתב הרב עוזיאל שגם לשיטתם ייתכן שאין לברך על ההדלקה, כיוון שיש חשש להפסקת חשמל. אחרים כתבו שניתן לברך על הדלקת נרות חשמל.
הרב עובדיה יוסף פסק שעדיף להשתמש בנרות שמן או שעווה, שניכר שהודלקו לכבוד שבת ויום טוב, ובברכת ההדלקה יכוון לפטור גם את הדלקת החשמל שידליק לאחר מכן. אך אם אין אפשרות להשיג נרות שמן או שעוה, אפשר להדליק מנורות חשמל ולברך עליהן.
גם בין המתירים, יש מגבילים זאת לנורות להט ולא נורת ניאון. לשיטת המתירים שימוש בחשמל, אם הנורה כבר דולקת, יש לכבות ולהדליק מחדש את הנורה לשם נר שבת. הרב בן-ציון אבא-שאול כתב שניתן לברך על אור החשמל רק אם האור מחובר לסוללה ולא לרשת החשמל המרכזית.
לגבי הדלקת נרות במקום בו כבר דולק אור החשמל, כתב הרב בן-ציון אבא-שאול שאם מדובר באור שיוצאים בו ידי חובה יש להדליק בחדר אחר את הנרות או להדליק את החשמל יחד עם הנרות לברך על שניהם.
אמירת הברכה לפני ההדלקה או אחריה
בספרות ההלכתית ישנה התחבטות בשאלה האם נשים צריכות לברך על הדלקת הנרות לפני ההדלקה או אחריה. הדיון הוא בשל התנגשות בין שני עקרונות הלכתיים. העיקרון הראשון הוא דין כללי בהלכות ברכות המובא בתלמוד הבבלי בשם האמורא שמואל הקובע כי "כל המצוות מברך עליהן עובר לעשייתן", דהיינו יש לברך על כל מצווה לפני קיומה - ואילו לאחר קיום המצווה כבר לא ניתן לברך. העיקרון השני הוא דין תוספת השבת (תוספת לעיקר השבת שהחל ממנה נאסרה עשיית מלאכות ובכללן כיבוי והדלקה). ישנה מחלוקת האם בעת הדלקת הנר והברכה עליו חלה תוספת השבת באופן אוטומטי, ועל כן אסור יהיה לכבות את הגפרור לאחר ההדלקה.
שיטת הבה"ג
בעל הלכות גדולות סובר שתוספת שבת חלה עם הדלקת הנר. בעקבות דעה זו התפתח מנהג (מוזכר כבר בשיבולי הלקט) שלא לכבות את הגפרור עמו מדליקים הנרות (שהרי עם הדלקת הנר חל איסור על פעולת כיבוי), אלא להשליכו מכף היד ולתת לו להכבות מעצמו. שיבולי הלקט עצמו אינו מסכים למנהג זה, וכותב שניתן לקבל את השבת בעת הדלקת הנרות, אך אין התוספת חלה כברירת מחדל בעת הברכה ואין גם חובה לעשות כך. עם זאת, לדעות אחרות תוספת שבת אכן חלה בעת הדלקת הנר, תלמידיו של המהר"ם מרוטנברג כתבו שלדעת רבם יש להתנות במפורש כדי שהשבת לא תחל באופן אוטומטי בעת הדלקת הנר. דעת רבנו פרץ היא שהתנאי יועיל רק לשאר בני הבית, אך לא לאישה המדליקה, שמקבלת את השבת עליה בעת הדלקת הנר ללא יכולת לשנות זאת.