cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נתן אהרנפלד
ביוגרפיה
אהרנפלד למד בישיבות יוקרתיות: בברטיסלאבה ובאייזנשטאדט ואחר כך בבית המדרש לרבנים בברלין. הוא היה תלמידו של הרב והחוקר עזריאל הילדסהיימר (1820–1899). אהרנפלד סיים את לימודיו גם באוניברסיטת וינה וקיבל תואר דוקטור לפילוסופיה באוניברסיטת קיל עם עבודת גמר בנושא ספר העיקרים של יוסף אלבו (תורתו של יוסף אלבו על העקרונות וקריטריוני הדת).
תחילה היה רב בברנדנבורג אחר כך בפרנצלאו. בשנת 1878 בגנסן (היום גנייזנו) ומשנת 1890 עד מותו מונה לרב ראשי של פראג. ביוני 1890 התבקש ארנפלד כאמור לרשת את מרקוס הירש (1833–1909) כרב הראשי של פראג. בשנת 1900 הוזמן לברלין לשמש כרב בשל היותו דרשן מצוין, אך הוא לא קיבל את ההזמנה ונשאר הרב הראשי של פראג עד מותו. לאחר מותו ירש את מקומו חתנו חיים ברודי (1868–1942), בעלה של בתו הבכורה. ברודי היה מומחה לשירה עברית מימי הביניים ולאחר מכן שימש כמנהל המכון לחקר השירה העברית מימי הביניים בברלין ובירושלים. לזכותו של נתן אהרנפלד תרשם הקמת המכון להכשרת מורים יהודים ופריחת המוסדות הוותיקים בפראג נובעות מעבודתו הבלתי נלאית.
משפחתו
לאהרנפלד היו שלוש בנות ושני בנים (הבכור, סאלו, הפך למורה בגימנסיה בפראג; הצעיר, סמי, היה סוחר בווינה).
פועלו
כחוקר מוכר, כרטוריקן וכמורה, אהרנפלד ביקש במיוחד לדבר בקהילות רחוקות. הוא שם דגש רב על החינוך הדתי, היה מעורב באופן פעיל בניסוחו, וכן פיקח על תהליך הבדיקה בבתי הספר בפראג. למרות סכסוך ניכר בתוך הקהילה היהודית בפראג, הוא הצליח ליישב את חילוקי הדעות בין הפלגים השונים. הוא היה חסיד של האורתודוקסיה הדתית, התייחס לשאלות תאולוגיות בצורה שמרנית לחלוטין. למשל, הוא התנגד באופן חד משמעי לשריפת הגופה ואסר על קבורת כדים בבית הקברות היהודי בפראג.
Unstoppable Momentum
Unstoppable Momentum ("מומנטום בלתי ניתן לעצירה") הוא אלבום האולפן הארבעה עשר של גיטריסט הרוק אינסטרומנטלי ג'ו סטריאני, שיצא לאור ב-7 במאי 2013.
מגע עור לעור
מגע עור לעור לאחר לידה (באנגלית: Kangaroo care, מוכר גם בשם Skin to skin) היא דרך לטיפול בתינוקות לאחר לידתם.
עיקרי הרעיון
דרך הטיפול מבוססת על זו של הקנגורו, שהוא כנראה המפורסם ביותר בקבוצת החיות שנקראות "חיות כיס", שהמאפיין המשותף להן הוא שאחרי ההמלטה הגור נמצא צמוד לאמו, במגע עור לעור אליה ובהנקה מלאה, עד שהוא הופך בוגר ועצמאי. האיגוד האמריקאי לרפואת ילדים וארגון הבריאות העולמי, ממליצים לכל התינוקת היונקים לשהות עור לעור עם אמם מיד לאחר הלידה. מחקרים רבים הוכיחו כי מגע עור לעור בין האם לתינוק משפיע לטובה על בריאות התינוק, יכולת ויסות מערכות גופו בשעות הראשונות לחיים וכן על הנקה יעילה יותר.
בעבר, בתרבויות רבות תינוקות התערסלו עם לידתם, ערומים במגע עור לעור עם אמם ונשארו צמודים לגופה. מבחינה התפתחותית, הדבר היה חיוני להישרדות התינוק. בעשורים האחרונים, במיוחד בתרבות המערבית, הלידות עברו מבית היולדת אל בתי החולים, שברובם נהוג כי לאחר הלידה התינוק מופרד מאימו ומוחזר לה רק לאחר שטופל, נרחץ ונעטף בשמיכה. התנהלות זו, בה נעטפים התינוקות ולא מונחים עור לעור על אמם מביאה לתוצאות המזיקות לקשר אם ילוד.
במהלך החיים התוך רחמיים, העובר נמצא בסביבה חמה ובטוחה. טמפרטורת מים קבועה וחמימה, והוא שומע את צלילי קולה של אמו ופעימות ליבה. מערכות גופו מאוזנות ורמות החמצון שלו אופטימליות. עם הלידה והמעבר לחיים החוץ רחמיים, התינוק עובר שינויים רבים ובראשם הצורך לאזן את מערכות גופו באופן עצמאי. בחדר הלידה המודרני הוא נולד לאור גדול ומסנוור, צלילים חזקים, ריחות חדשים, ומופרד במהירות מאימו. כל השינויים הללו, ובראשם הפרידה מהאם, מהווים גורמי דחק ליילוד: הוא חש לא בטוח, בסכנה, הורמון הדחק קורטיזול עולה בדמו, קצב הלב והנשימה מתגברים, והוא מגיב בבכי ובהפעלת תגובת תגובת הילחם או ברח, מופעלת מערכת העצבים המביאה בסופו של דבר להאטה בדופק הלב, ירידה בטמפרטורת הגוף ובפעילותו. תגובות אלו מובילות לעיכוב בהסתגלות של התינוק לסביבה החוץ רחמית וביכולתו לינוק. (ברגמן, 2009) מגע עור לעור לאחר הלידה מייצב את טמפרטורת הגוף, לחץ הדם, קצב הלב ורמות הסוכר של היילוד, מפחית בכי ומאריך את משך ההנקה.
במגע עור לעור, התינוק מונח מיד לאחר לידתו על החזה החשוף של האם, כשהוא על בטנו. המיילדת מנגבת אותו ומכסה בשמיכה. התינוק מתמקם על חזה של האם בתנוחה אנכית שמאפשרת לו לכוון ולהיערך לחפש בעצמו את השד. כשהתינוק במגע עור לעור עם אימו, הוא שומע את הדופק שלה ואת קולה, בדיוק כפי ששמע אותם ברחם, מריח את ריחה ומסוגל ליצור עמה קשר עין. יילודים מכוונים מרגע לידתם, והגירויים הללו יוצרים עבורם את הסביבה שמסמנת להם את השד להיצמד אליו. הקולוסטרום (החלב הראשוני) המופרש מהשד דומה בריחו לריח המוכר של מי השפיר, ומכוון את היילוד בדרכו אל השד.
התינוק מנוגב היטב לייבוש ומונח על האם. מלבד זאת אין בדרך כלל צורך להתערב ולנסות לעזור לו בדבר, גם לא להגיע לשד. גם אם התינוק אינו יונק במהלך השעות הראשונות, מגע עור לעור עדיין יעיל, חשוב ובעל יתרונות משמעותיים לאם ולתינוק.
הנקה
עור לעור בלידה מעלה את שיעורי ההנקה המוקדמת והנקה בלעדית בעת השחרור מבית החולים. הקרבה הפיזית של התינוק, מגרה את השדיים לייצר יותר חלב, ולשחרר אותו ביתר קלות ומהירות. מעורבות האם עוזרת לה לזהות סמני רעב מוקדמים, והנקה תכופה מסייעת לבניית תהליך יצור החלב.
תצפיות על יילודים ואימותיהם בשעה הראשונה לאחר הלידה, הראו את יכולת הזחילה של היילוד אל השד (בלועזית: Breast crawl), המתרחשת כ-40 דקות מהלידה. במהלך פרק זמן זה היילוד מכין את עצמו לקראת היניקה, ובסופו מגיע בכוחות עצמו אל השד, נצמד ומתחיל לינוק. תופעה זו נצפתה ב-15 מתוך 16 יילודים שהונחו במגע עור לעור על אימותיהם מיד לאחר הלידה. בלידות בהם לא בוצע מגע עור לעור נצפה עיכוב של 30–40 דקות במציאת הפטמה והתחלת היניקה.
חום גוף
אחד היתרונות המשמעותיים ביותר של עור לעור הוא שמירה על חום הגוף של היילוד. מחקרים הראו כי מגע עור לעור יעיל לשמירת חום גוף היילוד אף יותר מהנחת התינוק בעריסת חימום. יתרה מכך, גוף האם מסוגל לווסת את עצמו בהתאם לטמפרטורת גוף היילוד. במידה והאם לא יכולה לשהות עם התינוק, למשל לאחר ניתוח קיסרי, אותו אפקט שמירת חום נשמר גם במגע עור לעור עם גוף האב מיד לאחר הלידה.
מערכת הלב והנשימה
המעבר לחיים החוץ רחמיים מלווה בשינויים במערכת הלב, כלי הדם והנשימה וגורם לתגובת דחק אצל היילוד. מגע עור לעור מסייע להשגת קצב לב ונשימה סדירים יותר ולחץ דם תקין ויציב, וכן לוויסות הרמה של הורמוני הדחק לאחר הלידה.
זמן בכי קצר יותר
מחקרים מראים כי זמן בכי ממוצע של יילודים ששהו במגע עור לעור הוא שבע דקות, לאחריו הם עוברים למצב של ערנות שקטה, ומתרכזים בפניה של האם והשד. נמצא כי ב-90 דקות לאחר הלידה, יילודים ששהו עור לעור עם אימם כמעט ולא בכו כלל, לעומת תינוקות שיובשו, כוסו ונעטפו בשמיכה והונחו בעריסה.
שיכוך כאב
יילודים ותינוקות שחווים כאב מגיבים בעלייה בקצב הלב, תנועות גוף ערות ובכי. הטיפול המקובל הוא מתן סוכרוז ותרופות נוגדות כאב. מחקרים שנעשו בנושא מצאו כי מגע עור לעור מפחית כאב אצל יילודים בריאים ומפחית ואף מעלים את התגובה הפיזית לכאב.
איזון הסוכר בדם
הדרך הטובה ביותר לשמירת רמת סוכר מאוזנת ביילוד בריא במועד היא שמירה על חום גוף במגע עור לעור והנקה. נמצא באופן מובהק כי רמת הסוכר בדם אצל יילודים ששהו במגע עור לעור הייתה גבוהה ויציבה מאשר אצל יילודים ששהו בעריסה. במידה ומתרחשת ירידה ברמות הסוכר מסיבות שונות, הנקה היא האידיאלית ביותר כטיפול במצב, שכן בקולוסטרום יש פי 4 גלוקוז מאשר בתחליף חלב אם.
הגנה חיסונית
מחקרים מצאו, כי מגע עור לעור מיד לאחר הלידה מאפשר התרבות של חיידקים "טובים", שמקורם מהעור של האם אצל התינוק. תופעה זו נמצאה כמגנה ומפחיתה רגישות, זיהומים ובעיות אכילה בשנה הראשונה לחיים.
קשר אם תינוק
מגע עור לעור משפיע על ההתקשרות של האם לתינוקה. מחקרים בהם צפו באימהות ותינוקות בימים הראשונים לאחר הלידה, הראו שאימהות נטו לחבק ולגעת בתינוקות יותר לאחר ששהו עמם עור לעור לאחר הלידה. כמו כן הנקה בשעות הראשונות לאחר הלידה נמצאה כמעודדת התקשרות האם לתינוק. הורמון האוקסיטוצין המופרש אצל האם ואצל התינוק במהלך ההנקה יוצר אצל האם ישנוניות קלה, מצב רוח טוב ושיכוך כאב ומחזק את ההתקשרות ליילוד (בלועזית: Bonding)
דוכס בורבון
דוכס בורבון (בצרפתית: Duc de Bourbon) הוא תואר אצולה צרפתי. הוא נוצר במחצית הראשונה של המאה ה-14 עבור בנו הבכור של רובר, רוזן קלרמון וביאטריס מבורגונדי, ליידי בורבון, היורשת של הלורד של בורבון. בשנת 1416, עם מותו של ז'אן, דוכס ברי, דוכסי בורבון היו בעת ובעונה אחת גם דוכסי אוברן.
אף על פי שהענף הבכיר הגיע לסיומו ב-1527, הענף הצעיר של לה מרשה-ונדום ירש לאחר מכן את כס המלוכה הצרפתי כבית המלכותי של בית בורבון, שהיה עתיד להתפשט לממלכות ודוכסויות אחרות באירופה. לאחר תאריך זה, ניתנה הכותרת למספר נסיכי קונדה ובנים של משפחת המלוכה הצרפתית.
הדוכסים הראשונים
במשך רוב ההיסטוריה שלהם, דוכסי בורבון היו קרובים מאוד לדודניהם מבית ולואה המלכותי. זה איפשר להם לשמור על הדירוג שלהם עם יוקרה דומה. הם נלחמו נגד האנגלים במלחמת מאה השנים, והיו חלק מהצד של סיעת ארמניאק במהלך מלחמת האזרחים של ארמניאק-בורגונדיאן.
ארנסט שטהר
ביוגרפיה
ארנסט שטהר נולד ב-1 בנובמבר 1860, הרביעי מבין חמישה בניו של יצרן הכינורות, קרל שטהר. הייתה לו ילדות מוגנת המאופיינת באהבת אביו למוזיקה ובטיפולו של אמו. דודו, לודוויג שטהר, מורה למוזיקה, מלחין וראש אגודת סנקט פלטן למוזיקה, גר גם הוא באותו הבית. ארנסט שטהר חלק איתו לא רק אהבה למוזיקה אלא גם קשר הדוק לטבע. כישרונותיו של שטהר, בנוסף ליכולת הציור, הייתה גם בשירה ומוזיקה. אלה ניכרו כבר בשלב מוקדם. שטהר היסס לגבי איזה מכישרונותיו עליו לפתח.
דוכס בורבון
הדוכסים הראשונים
אחרי מות שארל השלישי, אוחדו כל נחלותיו עם אלה של הכתר הצרפתי. עם מותו בשנת 1527, הענף של בורבון-מונפנסייה נכחד, והענף הבכיר הבא, של בורבון-ונדום, לא הורשה לרשת את האדמות שהוחרמו.
תאוריית הקשר לתפירת תיקים בישראל
תאוריית הקשר לתפירת תיקים על ידי גופי האכיפה בישראל היא תאוריית קשר לפיה ישנה מגמה של שימוש בהליכים פליליים כלפי אישי ציבור באופן לא מידתי מסיבות פוליטיות. התאוריה אינה אחידה, אין בנמצא טקסט מכונן עליו מסכימים תומכי התאוריה. על פי רוב הטוענים לקיומו של קשר להפללת שווא, לא מציעים הסבר אחיד שיכול לכרוך את הפללתם של אישי ציבור מכל רחבי הקשת הפוליטית.
דוכס בורבון
הדוכסים הראשונים
שארל, דוכס ונדום היה היורש כעת של נחלות בית בורבון היה מבית בורבון-ונדום, והוא נשאר נאמן למלך, אף על פי שפרנסואה הראשון מנע ממנו את נחלות בית בורבון ואת הירושה של אשתו, אחותו של שארל הרביעי, דוכס אלנסון. בנו של שארל, אנטואן דה בורבון, יהפוך למלך נווארה, ונכדו, אנרי מנווארה, יהפוך למלך צרפת. כל בני המשפחה של ימינו הם צאצאיו. בעקבות כך, בית בורבון-ונדום פשוט נקרא בית בורבון.
תאוריית הקשר לתפירת תיקים בישראל
מאפייני תאוריית הקשר
התומכים בתאוריית הקשר מתבססים על מגמת עלייה במספרם של חקירות וכתבי אישום כנגד אישי ציבור, ועל רצף של ראשי ממשלה שנחקרו בזה אחר זה, ואינם מקשרים זאת להתרבות מעשי השחיתות או לעלייה בחומרתם.
ארנסט שטהר
ביוגרפיה
הוא החליט לצייר והחל ללמוד ב-Kunstgewerbeschule בווינה בשנת 1877. בשל השכלתו הרחבה, היה שטהר מחובר לחוגי אמנים שונים והפך לחבר בהאגנבונד. אבל ההכשרה הפורמליסטית בבית הספר לאומנויות ומלאכה דחתה אותו. הוא עזב בשנת 1879 ועבר לאקדמיה לאמנויות, שם עבד עם קרל רודולף הובר ואוגוסט אייזנמנגר. אך גם כאן נלחם שטהר באקדמיה בגישתה ההרואית-רומנטית, והיה חלק מהעימותים עם דרך האמנים הממוסחרת. הוא עזב את האקדמיה בשנת 1887, והחל להרבות בנסיעות. בין הנסיעות הוא תמיד נסוג לבידוד. בעיות כלכליות אלצו אותו לחזור לווינה.
תאוריית הקשר לתפירת תיקים בישראל
מאפייני תאוריית הקשר
בכמה מקרים שבהם נפתח תיק פלילי לאיש ציבור שתמך בשינויים במערכת המשפט שעשויים להגביל את כוחה או שביקש למנות שופט בבית המשפט העליון בניגוד לדעת שופטי העליון הקיימים, מחזיקי התיאוריה ייחסו זאת לנקמנות של מערכת המשפט נגדם. אם המשפט הסתיים בהרשעה, נשמעו טענות כי מערכת המשפט הפעילה כלפיהם אכיפה בררנית, ואם הוא הסתיים בזיכוי או באי העמדה לדין, ראו בזה ראיה ל"תפירת תיק".
דוכס בורבון
אחרי 1523: תואר אישי
התואר לא היה בשימוש בין השנים 1523–1544, ובשנת 1531 התמזגה הדוכסות לראשונה עם הנחלות המלכותיות.
תאוריית הקשר לתפירת תיקים בישראל
מאפייני תאוריית הקשר
העילות העומדות בבסיס תאוריית הקשר תלויות בהשקפת העולם של התומכים. חלקם גורסים שהמגמה היא חלק ממהלך רחב של השתלטות מערכת המשפט על המערכת הפוליטית, בין התומכים בגישה זו הפרופ' דניאל פרידמן, פרופ' יואב דותן, ד"ר גדי טאוב וראובן ריבלין שאף טבע בהקשר זה את הביטוי "כנופיית שלטון החוק" ד"ר אבישי בן חיים הגדיר זאת כמאבק בין "ישראל הראשונה" ל"ישראל השנייה", ויש מתומכי התאוריה הטוענים שמדובר במזימה של השמאל לפגוע בממשלות הימין.
ארנסט שטהר
ייסוד הזצסיון הווינאי
בשנת 1895 ארגן שטהר תערוכה עבור תיאודור פון הורמן, מבקר מוקדם של האקדמיה, שעורר סערה גדולה. כעבור שנה הוא הפך לחבר בקונסטלרהאוס בווינה, ובאותה שנה קבל פרס על תמונתו "בערב חג המולד". הוא היה אחד ה"נערים" סביב גוסטב קלימט, שעזב את ה"קואופרטיב" והקים את "אגודת האמנים החזותיים", מה שמכונה "הזצסיון הווינאי", עם קולומן מוזר, קרל מול ו-15 אמנים נוספים בשנת 1897.
דוכס בורבון
אחרי 1523: תואר אישי
התואר של דוכס בורבון הוענק בשנת 1661 ללואי השני, נסיך דה קונדה, אולם רוב צאצאיו העדיפו להשתמש בתואר העתיק, נסיך קונדה. התואר "דוכס בורבון" הפך לתואר כבוד של כמה מצאצאי נסיך קונדה. עם מותו בשנת 1830, נכחד בית קונדה.
ארנסט שטהר
ייסוד הזצסיון הווינאי
באמצעות מספר רב של מאמרים פרוגרמטיים במגזין Ver Sacrum, מילא שטהר תפקיד מכריע בדימוי העצמי של קבוצת האמנים החדשה, והיה פרודוקטיבי ביותר בתקופה זו. עבור אחיו, הרופא הרמן שטהר, הוא תכנן את ציור החזית "רפואה" בביתו בסנט פולטן בשנת 1898.
תאוריית הקשר לתפירת תיקים בישראל
דוגמאות שתומכי התיאוריה מסתמכים עליהן
לאורך השנים יש יותר חקירות והגשת כתבי אישום מול אישי ציבור על רקע שחיתות שלטונית בישראל ועבירות פליליות נוספות (כמו מעשים מגונים). כנגד חברי הכנסת, בין 1949 ל-1969 הוסרה החסינות של שלושה מחברי הכנסת בגין חשד לשחיתות פלילית, ואיש מהם לא הורשע. בין 1969 ל 1995 הוסרה החסינות של שבעה חברי כנסת, מתוכם שישה הורשעו. בין 1995 ל-2010 הוסרה החסינות של 13 חברי כנסת, מתוכם הורשעו 11. שיעור ההרשעות של חברי כנסת אלו בין 1969 ל-2010 נותר דומה - כ-85%. אהוד אולמרט, שכיהן כראש עיריית ירושלים, שר וראש ממשלה נשפט והורשע בארבע פרשיות שחיתות שונות. בין 1981 ל-2021 נתבעו והורשעו עשרה שרים בעבירות שונות. בנימין נתניהו כראש ממשלת ישראל הואשם בארבעה תיקי שחיתות. בנוסף, חקירות, אישומים והרשעות נוגעת לעוד עשרות אישי ציבור כולל ראשי ערים, נושאי תפקידים בחברות ממשלתיות, קצינים בכירים, מנכ"לים משרדי ממשלתיים ועוד.
פרופ' דניאל פרידמן שכיהן כשר המשפטים בממשלת אולמרט, מחזיק בתאוריית הקשר, ומונה את ההליכים הפליליים שננקטו כנגד אנשי ציבור שהואשמו בעבירות שונות, החל מקנוניה פוליטית, דרך מעשים מגונים, ועד לקיחת שוחד והפקת רווחים לא חוקיים, בהם ראובן ריבלין, יעקב נאמן, רפאל איתן, דרור חטר-ישי, בנימין נתניהו, אביגדור ליברמן, חיים רמון ואהוד אולמרט. לטענתו כתבי האישום נגדם הושפעו מתאוריה זו, הוא תולה זאת כחלק מהמהלך רחב של התגברות האקטיביזם השיפוטי.
ארנסט שטהר
מלנכוליה ודיכאון
הטיפול והאובדן של יקיריו הכניס את שטהר למצב של עצב ודיכאון, דבר שהתבטא גם בתמונותיו. שטהר העצים את עיסוקו בדת ובפילוסופיה. בשנת 1915 קיבלה "תמונת ישו" את פרס רייכל. כניסתה של איטליה למלחמת העולם הראשונה, הפכה את אזור ווכיין לאזור מלחמה, מה שהכניס את שטהר לדיכאון עמוק. הוא יצר בתקופה זו תמונות העוסקות במצבים חסרי תקווה, כמו מוות.
בשנת 1917 הוא נלקח לסנטוריום טולן, ששחרר אותו לאחר מספר שבועות. שטהר נסע לסנט פולטן, ושם התאבד ב-17 ביוני במטבח בית הוריו.
תאוריית הקשר לתפירת תיקים בישראל
פעילות הכנסת והממשלה לביקורת מערכת המשפט
בשנת 2014 הוקמה נציבות הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות בראשה הועמדה השופטת הילה גרסטל. גרסטל נתקלה בחוסר שיתוף פעולה מצד הפרקליטות, מקורביה טענו כי הפרקליטות התנקמה בה. כשנה לאחר מכן פורסם תיק 1270 בו נטען כי נתניהו ביקש למנות את גרסטל לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה, בתמורה לסגירת תיק המעונות. היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, סגר את התיק.
ארנסט שטהר
הערכה
באמצעות עבודתו המגוונת כמשורר, מוזיקאי וצייר מעולה, ניתן לתאר את שטהר כחלוץ התפיסה הכוללנית. ציורי הנוף והדיוקנאות שלו שואבים בחלקם מקאנון הסגנונות של המאה ה-19, שהוא נלחם בהם בעצמו. מאפיין של יצירתו של שטהר הוא הניסיון להכניס את תחושת האמן ליצירתו. כמעט לכל יצירותיו יש את התוכן הסמלי המשותף, מה שהפך את שטהר לאחד הנציגים העיקריים של הסמליות האוסטרית.
ההתמודדות עם סגנונות וצורות רבות ושונות (קטעי מוזיקה, שירים, דרמות) הפכו את שטהר לאמן האוניברסלי ביותר של הזצסיון. אך חוסר היציבות שלו מנע ממנו לעשות זאת יותר, וליישם את כל החזונות שלו ובסופו של דבר הביא לכך שהוא האפיל עם האישיות האמנותית הגדולה שלו על הזצסיון.
האוסף של ארנסט שטהר נמצא במוזיאון העיר סנט פולטן. ציורים חשובים מצויים במוזיאונים בווינה.
טלי וייס
טלי וייס (נולדה ב-27 במאי 1977) היא משוררת ועורכת ספרותית ישראלית.
ביוגרפיה
בעלת תואר ראשון בתקשורת וניהול מהמסלול האקדמי המכללה למינהל ותואר שני בספרות בתוכנית לכתיבה יוצרת מאוניברסיטת חיפה (סיימה ב-2008). למדה לימודי תעודה בתסריטאות באוניברסיטה הפתוחה וביבליותרפיה במכללת אורנים.
וייס מציירת והציגה מציוריה בתערוכות מקומיות באזור עמק יזרעאל.
פועלה הספרותי
בשנת 1997 וייס הוציאה לאור את ספר ביכוריה, לאחר זכייה בתחרות שירה לצעירים על שם עמליה פנדריך. נכון ל-2023, פרסמה שבעה ספרי שירה.
שיריה פורסמו בעיתונות היומית; בכתבי עת בהם: מאזניים, הליקון, משיב הרוח, המוסך, ליריקה ועוד; באתרים ספרותיים בעברית, באנגלית ובספרדית וכן במספר אנתולוגיות.
וייס ערכה מעל שלושים ספרי שירה, שיצאו לאור בהוצאות: פרדס, צבעונים עמדה גוונים, פיוטית, ארגמן-מיטב ועוד.
בין השנים 2017–2018 ערכה את כתב העת המקוון לשירה "קֶפֶל".
וייס מנחה לכתיבה יוצרת באזור הצפון.
פעילות התנדבותית
בין השנים 2010 ל-2016 יזמה וייס והנחתה יחד עם אבי פן מפגש חודשי של ערבי שירה בקריית טבעון, בחנות "קרון הספרים", התארחו כמאה משוררים ומשוררות מכל רחבי ישראל וקראו משיריהם, לצד קטעי נגינה של מוזיקאים.
לספרה השני, "שירים שקטים", הוקמה בשנת 2012 אפליקציה ייחודית וראשונה מסוגה, אשר זכתה לאלפי הורדות מהחנות של אפל עד הסרתה מהחנות ב-2015.
קולרבו
קולרבו (גם קוּלֶרְווֹ; בפינית: Kullervo, הגיית IPA: ) הוא דמות טרגית מוכת-יגון המופיעה בשישה מחזורים מתוך 50 בקאלוואלה, האפוס הלאומי של פינלנד מאת אליאס לנרוט.
לאחר שנולד לאמו השפחה, ניצולה יחידה לכאורה משבטה, מגלה קולרבו כי הבעלים שאצלו הוא עבד, האדון אונטמו, הוא זה שטבח בשבטו והרג את אביו, קלרבו. כילד, נמכר קולרבו לעבדות ומושפל בידי אדוניו החדשים, הזוג אילמרינן. לאחר שהורג את אשת אילמרינן ובורח, מגלה קולרבו שורדים מבני-שבטו רק כדי לאבדם שוב. הוא שוכב עם ילדה במחשבה שאחותו מתה, אולם לבסוף מתברר כי זוהי אחותו. כשאחותו מגלה כי אחיה הוא זה ששכב איתה, היא שולחת יד בנפשה. קולרבו השבור, שב לנחלת אונטמו ושבטו, הורג אותם בחרבו הקסומה ולאחר מכן שולח יד בנפשו גם הוא.
אם כי סיפורו של קולרבו אינו חלק אינטגרלי מהקאלוואלה, הוא התפרסם כאחד הסיפורים הידועים בה עקב אופיו הייחודי, הריאליסטיות שבו והשפעתו הגדולה על אנשים כמו ג'. ר. ר. טולקין, ז'אן סיבליוס ואקסלי גאלן-קאללה.
יַלְדוּת קוּלֶרְווֹ
העלילה מתחילה באי הבנה בין שני האחים, אונטמו וקלרבו שלימים נהפכת לסכסוך. לאט לאט מחריף הסכסוך בין האחים ותקריות קטנות מדליקות אותו עד שלבסוף טינת אונטמו מכריעה אותו והוא ושבטו עולים על שבט קלרבו וטובחים בכולו למעט אשת קלרבו ההרה, אותה הם לוקחים בשבי כשפחה: זמן מועט לאחר מכן נולד לשפחה ילד ושמו קולרבו. מסופר כי קולרבו התינוק גדל והתחזק במהרה עד שכבר בהיותו בן שלושה ימים קרע מעליו את חיתוליו; מעשה שסימל את גדולתו לעתיד (ר' למעלה). ובגיל שלושה חודשים כבר הגיע לברכיו של אדם בוגר. באותו זמן נשבע קולרבו לנקום את מות אביו ויגון אמו: אונטמו הירא ממילותיו ומכוחו של קולרבו חושש כי זה יגדל ויהיה גדול כמו אביו, ולכן הוא מצווה להמיתו שלוש פעמים: בטביעה, בשריפה ובתלייה. ראשית, כולאים אנשי אונטמו את קולרבו בחבית ומשליכים אותה למים העמוקים בתקווה שיטבע. שלושה ימים לאחר מכן הם בודקים את החבית ומתפלאים לראות את הילד חי ושלם, אוכל דגים שדג באמצעות מטה נחושת וחוט משי. אז אוספים אנשי אונטמו חומרי בעירה למדורה ענקית כדי לשרוף את קולרבו על המוקד. אבל מקץ שלושה ימים שהמדורה בוערת מתפלאים השליחים לראות את קולרבו שלם ללא כוויות. כשקולרבו נותר ללא פגע גם מהמדורה מצווה אונטמו לתלות את הילד על עץ אלון ולצלוב אותו לענפיו. לאחר שלושה ימים נוספים שולח אונטמו את שליחיו לבדוק אם קולרבו עודנו חי; אלה חוזרים אל אונטמו האדון ומוסרים כי לא רק שהילד חי, הוא גם צייר וחרט ציורים ודמויות חיילים על כל עץ האלון.
כשרואה אונטמו כי קולרבו ניצל מכל ניסיון הריגה כבדרך קסם הוא נואש מלהורגו ולוקח אותו לעבד. קולרבו מתגלה כעבד חסר-תועלת הן כמטפל בילדים והן כחוטב עצי וגורם לאונטמו להתייאש ממנו לחלוטין, כך שזה משלח אותו הלאה אל אילמרינן הנפח, לעבוד אצלו בנפחייה בקרליה.
קוּלֶרְווֹ עֶבֶד לְאִלְמָרִינֶן - קוּלֶרְווֹ מִתְנַקֵּם בְּאֵשֶׁת אִלְמָרִינֶן
את קולרבו מעסיקה אשתו של אילמרינן, הבתולה מפוהיולה, ששולחת אותו לרעות את העדר. היא אופה לו כיכר לחם גדולה כצידה לדרך ומטמינה בה אבן גדולה ללא ידיעתו של קולרבו:. אשת אילמרינן נושאת תפילה ארוכה לשלומו של העדר ושולחת את קולרבו לדרכו. בדרך אל החורשות מתלונן קולרבו על מנת חלקו ועל מזונו הרע. כשהוא נהיה רעב הוא פורס את לחמו, אבל כשהסכין פוגעת באבן, היא נשברת. למראה הסכין השבורה פורץ קולרבו בבכי כי סכין זו הייתה המזכרת היחידה שלו מאביו. קולרבו מבין מייד שהאבן הוכנסה לכיכר בזדון ונשבע לנקום באשת אילמרינן: רגע לאחר שקולרבו צועק את נקמתו, קורא אליו עורב מענפי עץ ומציע לו לקבץ את העדר בביצה על מנת לפתות זאבים ודובים וכשאלו יטרפו ויתלכלכו בבוץ, לא יהיה ניתן להבחין בכך שהם חיות טרף. אז ינקום קולרבו את נקמתו. קולרבו שומע בעצת העורב ומניס את הפרות לתוך ביצה, ואלה נטרפות בידי זאבים ודובים. קולרבו מוביל את חיות הטרף המלוכלכות כעדר חדש אל בית אילמרינן. כשקולרבו מגיע, הוא קורא לאשת אילמרינן לצאת ולחלוב אותן וכשזו מושכת בעטין הזאב בפעם השלישית, החיות מתנפלות עליה. רגע לפני מותה מתחננת אשת אילמרינן בפני קולרבו להרחיק מעליה את החיות, וכשזה איננו שועה לבקשתה, היא מבקשת מאל האוויר, יומלה, שיכה בקולרבו ברק; אך במקום זאת הברק מכה בה והיא נופלת מתה. ישנם חוקרי מיתולוגיה הטוענים כי זו עדות להיות קולרבו קוסם, שכישף את חיות הטרף כך שיראו כחיות משק. מנגד, טוענים אחרים כי מוחה של אשת אילמרינן לא היה מסוגל לתפוס את המחזה.
קולרבו מוצא את בני שבטו
קולרבו בורח ליערות מפני חמתו של אילמרינן שמגלה כי אשתו מתה על סמך תקיעות שמחה לאיד שבקעו מקרנו של קולרבו. הוא נודד ביערות זמן רב, מקונן ארוכות על גורלו המר, מקלל את אונטמו ומבטיח לעשות לו את כל מה שזה עולל למשפחתו:
. אולם אז פוגש קולרבו גברת זקנה שמספרת לו כי משפחתו, אימו, אביו ואחיותיו חיים בכפר דייגים, מרחק שלושה ימי הליכה הימצאו. בהגיעו לכפר, הוא מוצא את אמו המספרת לו שאחותו נעדרת מאז יצאה ללקט פירות יער ונחשבת מתה כבר שלוש שנים.
קולרבו ואחותו
בתחילת המחזור מסופר שלמרות האיחוד מחדש עם משפחתו, טבעו של קולרבו אינו משתנה. גם אצל אביו נוחל קולרבו כישלון בעבודות הבית: הוא מטביע את סירת הדיג, קורע את רשתות הדיג ומשחיט את כל גופות הדגים. לפיכך שולח אותו אביו לאסוף מיסים. בדרכו הביתה על מזחלת פוגש קולרבו מספר בנות ומציע להן לבלות ולהתחמם עימו על המזחלת, אך הוא נדחה על ידן ומתייאש. את הנערה הבאה שהוא פוגש הוא מושיב בכוח על המזחלת למרות הפצרותיה, אך זו נרגעת כשהוא מראה לה זהב ותכשיטים שאסף ונכנעת לו. בשחר היום השני, שואלת הנערה למוצאו של קולרבו והוא עונה לה שהוא בן לקלרבו. קולרבו שואל בתורו את הנערה למוצאה והיא עונה כי גם היא בת לקלרבו ושאיבדה את הדרך הביתה כשיצאה ללקט פירות יער. לאחר מכן מתאבדת אחותו בקפיצה לנהר:
חלק זה של העלילה נחשב לשיא של סיפור קולרבו ובהתאם מצוין גם במקורות חיצוניים נוספים בגרסאות שונות עם גיבורים שונים.
קולרבו פוגש את סופו
כעת קולרבו נחוש לצאת למלחמה מול אונטמו ובניו ומתחיל בהכנות, אך בני משפחתו מנסים לעצור בעדו. אימו שואלת אותו מי ידאג לה ולאבי קולרבו בזקנתם, מי ידאג לאחיו ואחיותיו אם לא קולרבו? קולרבו עונה שככל שזה נוגע לו, שידאגו לעצמם או ימותו; כעת הנקמה היא יעודו האחד והיחיד. מעט לפני עזיבתו, בא קולרבו אל אביו ושואל אותו אם יבכה את מותו כגיבור, אך אביו עונה שלא יתעצב על בנו הרשע ויחליף אותו בגיבור אחר, שיהיה חכם ויעיל יותר מהראשון. כך עונים גם אחיו ואחותיו הנותרים, כולם יחכו לאח חדש, טוב ומוצלח ממנו. לבסוף בא קולרבו אל אימו ושואל אותה אם תתאבל על מותו והיא עונה שכן. ביודעו שיבכו את מותו, צועד קולרבו באושר, שירה ותקיעה בקרנו אל המלחמה.
לא עובר זמן רב מתחילת מסעו כששליחים מביאים לקולרבו בשורות על מות בני משפחתו, שמתו כולם באותן דרכים שקולרבו ייחל להן. קולרבו כה נחוש בדעתו לנקום, שהוא מסרב לשוב על עקבותיו ולחלוק להם כבוד אחרון, למעט אימו, שאת מותה הוא מבכה במהלך צעדתו. קולרבו נושא תפילה לאוקו, אל האוויר, שייתן לו חרב ראויה להילחם עמה וזה נענה לתפילתו:. בחרבו טובח קולרבו בשבט של אונטמו ושורף את בתי אנשיו עד אפר.
קולרבו חוזר לביתו ומוצא אותו נטוש וקר, כך גם את שאר הכפר, בנקודה זו הוא מפנים לבסוף שמשפחתו אבדה ומקונן שלושה ימים. רוח אימו מתגלה אליו ואומרת לו שיעקוב אחרי כלב לתוך החורשות, שם בנות-היער יתנו לו מזון ומחסה. קולרבו עוקב אחרי הכלב אל החורשות, אך במקום להגיע אל בנות-היער, מוביל אותו הכלב למקום שבו שכב עם אחותו, ושם הוא מגלה שהקרקע והצמחייה עדיין בוכים בשל מעשיו המזוויעים. אז פונה קולרבו אל חרבו ושואל אותה אם תרצה לשתות את דמו, הלהב מדבר אליו ומשיב בשקיקה, ומציין שככלי נשק לא אכפת לו מדמו של מי הוא שותה - הוא שתה גם דם חף מפשע וגם דם אשם. קולרבו ממקם את החרב על הקרקע כשהקצה מכוון לליבו, משליך את עצמו עליה ומת.
כמו מעשה גילוי העריות, גם סיפור ההתאבדות והדרך בה נעשתה נחשבים למוכרים ביותר ונתנו השראה למקורות וסיפורים חיצוניים (ר' לעיל).
ויינמיינן על קולרבו
הבית האחרון במחזור השישי עוסק בדברי ויינמיינן כשהוא שומע על מות קולרבו ועל דרך חייו. הוא מסביר איך ראוי לגדל ילדים.זהו למעשה מוסר ההשכל של המחזורים ואחד הפרטים בגינם נחשב סיפורו של קולרבו לכה יוצא-דופן:
דמותו ומקורות
דמותו של קולרבו הינה רגילה למדי בנוף המיתולוגיה הפינית בהיותו ניחן בכוחות קסם מלידה, אולם שלא כמו שאר הדמויות, סיפורו יוצא דופן בכך שחייו רצופים טרגדיות רבות; הוא בעל פוטנציאל, אבל מוזנח מילדות. חייו הופכים אותו לבור, אומלל ונקמן. אומללותו וזעמו הם מוטיבים שחוזרים על עצמם שוב ושוב במהלך המחזור: ישנם בתים שלמים המוקדשים לקינתו של קולרבו על מעשיו ולתהיותיו החריפות והקשות על קיומו במיוחד ברגעים שלאחר התאבדות אחותו ובמהלך הדיאלוג בינו לבין בני משפחתו רגע לפני צאתו לנקום באונטמו. על חייו אמר חוקר הקאלוואלה, יוהה פנטיקיינן כי "אלו הכילו יותר מוות מאשר חיים".
בספרו "המיתולוגיה הפינית" מ-2002, כותב על קולרבו יובל בן-עמי:
אליאס לנרוט שידוע בתור מחבר האפוס, לא באמת היה המחבר, אלא שימש יותר בתפקיד העורך. מקור הקאלוואלה הוא בסיפורים ואגדות עם בני מאות שנים שעברו מפה לפה ולנרוט ליקט אותם ברחבי פינלנד בין השנים 1835-1827. משכך, אין אחידות בין פרטים מסוימים וקיימות גרסאות שונות במקצת. מציאות זו גרמה להופעתן של מחלוקות בנוגע לפרטים מסוימים. מחלוקת אחת שנוגעת לקולרבו היא בנוגע למקורו של הסיפור:
אמיל סטלה, בלשן ופרופסור ללשון ולספרות פינית באוניברסיטת הלסינקי טען בספרו "Kullervo-Hamlet. Ein sagenvergleichender Versuch" מ-1911 כי מקורם של ששת המחזורים על קולרבו הוא בסיפורים מהמאה ה-13 ממערב פינלנד, קרי מפינים-שוודיים ולפיכך קיימת בו השפעה סקנדינבית ובמיוחד שוודית ודנית. סטלה טוען כי לשמות Kullervo ו-Untamo מקורות סקנדינביים וכן שקיים קשר בין קולרבו ל'אמלט' (באנגלית עתיקה: Amleth; בנורדית עתיקה: Amlóði. אין לבלבל בינו לבין המלט השייקספירי למרות היות אמלט ההשראה הישירה להמלט), גיבור המופיע בספר גסטה דנורום. אולם טענות אלו זכו להתנגדות.
מנגד, מציג בן-עמי נימוקים לכך שמקור הסיפור דווקא במזרח פינלנד, באזורי קרליה ואינגריה, שם ליקט לנרוט את רוב החומר לאפוס. בן-עמי כותב כי בגרסאות אחרות שלא נכללו באפוס, מסופר שהאחים אונטמו וקלרבו צמחו מתוך גדם עץ כרות - הד למיתוס פינו-אוגרי עתיק על בריאת האדם, שלפיו צמחו בני האדם הראשונים מגדם עץ. כמו כן, הצגת האלימות והאומללות המאפיינים את המחזורים מתאימים לאופי של מסורות קרליות ואינגריות ייחודיות. בדוגמה נוספת מציג בן-עמי השוואות בין מעשה גילוי העריות של קולרבו לבין מעשי גילויי עריות אחרים דומים, שבוצעו בידי גיבורים אחרים אשר מקור סיפוריהם בוודאות במזרח פינלנד. לדברי בן-עמי, מן ההשוואה עולה כי רמת האחידות בפרטים מסוימים במעשה היא בדיוק החריג - דבר המעיד שמקור סיפורו של קולרבו במזרח.
השראה בתרבות
כחלק מהקאלוואלה, קולרבו השפיע על יוצרים רבים מתחומים שונים, החל באומנים ובפסלים וכלה במוזיקאים ובתסריטאים. הרשימה הבאה חלקית, והיא מציגה יצירות מפורסמות המושפעות מדמותו של קולרבו:
"קולרבו" (Op. 15) הוא נושאה של פואמה סימפונית שהולחנה בשנת 1913 בידי לוי מדטויה. מדטויה, שהוקסם גם הוא מהקאלוואלה היה מבין הראשונים שראו בקולרבו מקור השראה והפיק יצירה המבוססת על דמותו. היצירה הועלתה לראשונה ב-14 באוקטובר 1913 בביצוע של התזמורת הפילהרמונית של הלסינקי.
"קולרבו" (Op. 61) הוא נושאה של אופרה משנת 1988 מאת המלחין הפיני אוליס סלינן. האופרה הועלתה לראשונה ב-25 בפברואר 1992 במרכז המוזיקה של לוס אנג'לס לציון יום העצמאות ה-75 של פינלנד. היא מיועדת עבור מגוון רחב של כלים ביניהם כלי הקשה, נשיפה ומיתר. סלינן העיד על האופרה:.
ביחס לכל אלה ראוי לציין שלושה אנשים שיצירותיהם זכו להצלחה ופרסום יוצאי דופן, ובין השאר בזכותם זכה קולרבו בהכרה:
ז'אן סיבליוס
את השפעתו של קולרבו על סיבליוס ניתן לראות באחת היצירות הראשונות המפורסמות שלו, יצירה משנת 1892 ששמה "קולרבו". בתקופה שקדמה ליצירה גברה אהבת סיבליוס לפינלנד ולתרבותה שלפני כן נחשבו לנחותות ווולגריות בעיני משפחתו הפינו-שוודית האליטיסטית. היצירה מורכבת מחמישה פרקים, בדומה לששת המחזורים של קולרבו, והיא מבטאת היטב את האינטנסיביות והאופל שבסיפור. סיבליוס ייעד את הסימפוניה לתזמורת מלאה, לזוג סולנים ווקאליים ולמקהלת גברים. זאת היצירה השביעית של סיבליוס (Op.7) והראשונה שעוסקת בקאלוואלה. היצירה זכתה להצלחה והתקבלה בהתלהבות רבה במדינה ומיצבה את סיבליוס כאחד מנושאי דברה העיקריים של הקאלוואלה.יצירה זו ויצירות נוספות היוו מרכיב חשוב בתהליכי התהוות הזהות הפינית הלאומית שיבואו מספר עשורים לאחר מכן.
עדות נוספת להשפעת קולרבו על סיבליוס בחיזוק הזהות הפינית ניתן לראות בבחירתו להוסיף מילים שכתב הייגר הפיני, הייקי נורמיו לשיר הלכת "Jääkärimarssi" (מארש הייגרים) שבמקור היה יצירה מוזיקלית שסיבליוס הלחין ב-1917. בבית השני של השיר מופיע המשפט: (אנו נקום כנקמת קולרבו, מה יפה לפגוש גורלות במלחמה) המבטא את הרצון בן המאה ה-20 לנקום נקמה עתיקה על הגורל המר שנפל בחלקו של קולרבו. הטון והמילים התוקפניות המורגשים בשיר נבעו מהלך הרוח באותה תקופה. בעת ההיא עברה פינלנד, אז הדוכסות הגדולה של פינלנד, תהליך רוסיפיקציה וניסתה ולזכות בעצמאות מהאימפריה הרוסית. בשלב מאוחר יותר, ערב פרוץ מלחמת האזרחים הפינית, כש"הלבנים" בתמיכת הקיסרות הגרמנית לחמו ב"אדומים" הסוציאליסטים שזכו לתמיכת ברית המועצות, גויס השיר שוב לטובת הייגרים הלבנים כחלק ממגמה שבה שני הצדדים כתבו שירים כדי לעורר את ההמונים להילחם בעד מטרתם.
אקסלי גאלן-קאללה
במקרה של קאללה, השפעתו של קולרבו הייתה ישירה שכן קאללה לקח על עצמו כפרויקט את איור האפוס. קאללה, שכבר בילדותו הוקסם מהסיפורים, החליט לאיירם בסוף 1888, אז היה בפריז. שנתיים מאוחר יותר, ב-1890 נבחר למאייר הרשמי של האפוס בידי אגודת הסטונדטים הקרלית-סבונית. כמאייר הרשמי צייר קאללה ציורים נראטיביים רבים של אירועים במחזורים. קאללה צייר מספר סקיצות של אירועי קולרבו, מתוכן חמש הושלמו כציורים. אחד מהם "Kullervon kirous" (קללתו של קולרבו) נהפך לאחד המזוהים והמוכרים ביותר של קאללה ולמזוהה ביותר עם קולרבו. את הפרסקו המפורסם "קולרבו יוצא למלחמה" יצר עבור אודיטריום המוזיקה של איגוד הסטודנטים של הלסינקי.
ג'. ר. ר. טולקין
השפעתו של קולרבו על טולקין איננה יחידנית, אלא רק היבט אחד מתוך מכלול ההשפעה הגדולה שהייתה למיתולוגיה הפינית ולפינלנד בכלל על טולקין. שנים רבות לאחר מכן כתב על כך: השפעה זו מוצאת את ביטויה החל בשפות וכלה בדמויות משר הטבעות, שיש להן מקבילות בקאלוואלה דוגמת המכשפים גנדלף וויינמיינן, האנטיגוניסטים לוהי ומלקור-מורגות שמחשיכים את העולם והנפחים הדגולים פאנור ואילמרינן שיוצרים חפצי קסם להם השפעה מכרעת על העלילה.
בסביבות 1914 נחשף טולקין לראשונה למיתולוגיה הפינית כשקרא את הקאלוואלה שנהייתה לו למקור השראה עצום לשפה ראשונית שפיתח ואחר כך לשאר הלגנדריום (עולמו הספרותי של טולקין). נראה כי בין הסיפורים שקרא דווקא סיפורו של קולרבו הוא ששבה את ליבו של טולקין, ייתכן שבשל הזדהותו של טולקין הצעיר עם הדמות - שניהם איבדו את הוריהם בגיל צעיר.
עדות להשפעתו של קולרבו על טולקין ניתן לראות כבר ב-1915: ניסיון (שאף היה הניסיון הראשוני שלו ליצור איזושהי מיתולוגיה) של טולקין לשכתב מחדש את עלילת הסיפור לגרסה מקוצרת יותר. הסיפור היה לעיסוקו המרכזי של טולקין למשך שנה, עד שזה ננטש לטובת הרעיון הגדול הבא שלו: קוניה. שפה עלפית שהתבססה בין היתר על השפה הפינית. ב-2015, בדיוק מאה שנה לאחר מכן, הטקסטים שכתב טולקין בנושא אוגדו על ידי חוקרת טולקין, ורלין פליגר לספר בשם "The Story of Kullervo" (הסיפור של קולרבו).
עם זאת, את ההיבט החשוב ביותר של קולרבו ניתן למצוא בסיפור "ילדי הורין" המהווה חלק חשוב מהסילמריליון ובעיקר בדמות הגיבור הפרוטגוניסט, טורין טורמבר. טורין הוא בהפרש ניכר הדמות שכתיבתה הושפעה יותר מכל מן הקאלוואלה. כמו לקולרבו, גם לטורין עשו החיים עוול: חייו רצופים טרגדיות ואומללות והוא אינו מוצא נחת למעט רגעים מועטים (על כך יעיד גם שמו: טורין טורמבר שפשרו "שר הגורל המר" בקוניה).
הטבלה הבאה מצביעה על אירועים זהים בחיי הדמויות:
מקורות:
פיסטולה בין השופכן לנרתיק
פיסטולה בין השופכן לנרתיק (באנגלית: Ureterovaginal fistula) היא חיבור לא תקין בין השופכן הדיסטלי לנרתיק: השתן עוקף את שלפוחית השתן וזורם לתוך הנרתיק, דבר המאפשר יציאה של שתן דרך הנרתיק, ובעקבותיו נגרמת בריחת שתן ממושכת או מוחלטת. לסיבוך זה קיימת השפעה פיזית ופסיכולוגית על החולה.
קולרבו
בעברית
אם כי הקאלוואלה תורגמה לעברית פעמיים (כחלק מפרויקט 'מיתוסים' של מפה - מיפוי והוצאה לאור, תרגם יובל בן-עמי את הקאלוואלה באופן חלקי ביותר, אך כלל את סיפורו של קולרבו בתרגומו), אף לא אחד משני התרגומים מכיל את סיפור קולרבו בשלמותו או בנוסחו המלא. תרגומו של טשרניחובסקי מכיל רק את שלושת המחזורים הראשונים, ואילו בתרגומה של טוביה שונו נוסח העלילה ותוכנה באופן ניכר כדי להתאים לקהל היעד, ילדים. כתוצאה מכך, האלמנטים הקשים בסיפור שונו דרמטית או הושמטו כליל.
במאמר ביקורת על "המיתולוגיה הפינית" כתב המשורר והמתרגם רמי סערי כי.
פיסטולה בין השופכן לנרתיק
שכיחות
שכיחות הפיסטולה בין אחד השופכנים לנרתיק בקרב נשים נעה בין 11%- 6%. אחוז התרחשות פיסטולה אחרי ניתוח כריתת רחם כתוצאה מפגיעה באחד השופכנים נע בין 10%- 0.5%.בספרות מדובר על כ 15%-25% מהנשים שסובלות מפיסטולה בין השופכן לנרתיק היא כתוצאה מניתוחים גינקולוגיים.
גורמים
פיסטולה זו יכולה להיגרם כתוצאה מלידה קשה ומאורכת שגורמת ללחץ על קיר הנרתיק הקדמי, ניתוח קיסרי, הפלה מזוהמת, טראומה גופנית, כריתת רחם, ובעיקר ניתוחים גינקולוגיים של הסרת גידולים, ניתוח תיקון צניחת רחם. פיסטולה יכולה להתפתח תוך חודשים או שנים לאחר קרינה לאגן. דימום במהלך כל ניתוח גינקולוגי יכול לטשטש את החזון של המנתח ולגרום לפגיעה בשופכן שיבוא לידי ביטוי בפיסטולה בינו לבין הנרתיק בשלב מאוחר.
טיפול
חולות שבאות תוך 24 שעות מהתרחשות הפיסטולה ללא עדות לזיהום או דלקת- נעשה ניתוח באופן מיידי.
אם החולה מגיעה עם סימני זיהום, דלקת או בצקת ברקמה- הטיפול המועדף הוא טיפול שמרני ל 6 שבועות הכולל קטטריזציה וכיסוי אנטיביוטי רחב עם תמיכה הזנתית מתאימה, לאחר מכן ביצוע ניתוח תיקון. לאחר הניתוח נהוג להמשיך טיפול אנטיביוטי דרך הפה. אם הפיסטולה עוברת כריתה כחלק מהניתוח, הפיסטולה נשלחת כדגימה להיסטולוגיה ופתולוגיה- משום שהרקמה יכולה להכיל תאים דלקתיים או תאים סרטניים המצריכים טיפול בהמשך.
סיבוכים אחרי הטיפול בפיסטולה
קיים מספר סיבוכים היכולים להתרחש אחרי תיקון הפיסטולה:
סיכום
פיסטולה בין השופכן לנרתיק היא חיבור לא תקין אשר נוצר בין שני איברים אלה. כתוצאת מחיבור זה נגרמת דליפת שתן קבועה דרך הנרתיק. הפיסטולה נגרמת לרוב מניתוחים גינקולוגיים או לידה מסובכת. והיא גורמת לסימפטומים כגון כאבי בטן, חום, דליפת שתן לא רצויה, ודלקת באזור האגן. ניתן לטפל בפיסטולה בשתי דרכים, שמרנית או ניתוחית, דרך הטיפול תלויה באטיולוגיה של הפיסטולה, הגודל שלה, הגישה אליה, ולפי החלטת המנתח. אחוזי הצלחת הניתוחים לתיקון פיסטולה גבוהים, הצלחת הניתוח תלויה במורכבות הניתוח ומספר הניסיונות הקודמים לתיקון.
קריאה נוספת
.Hacker, Neville F., Joseph C. Gambone, and Calvin J. Hobel. Hacker & moore's essentials of obstetrics and gynecology. Elsevier Health Sciences, 2015
גלדן
גִּלְדָּן (שם מדעי: Elytrigia) הוא סוג דגן רב שנתי, ממשפחת הדגניים.
מאפיינים
דגן זה מאופיין בכך ששיבוליו הדוקות מאוד, עד שאינן עבות מגבעולו.
טקסונומיה
סוג זה הופרד מהסוג אַגְרוֹפִּירוֹן (Agropyron) ושמו העברי ניתן על שום האיברים הגלדניים של השיבולית.
לדגן זה כ-40 מינים.
גלדן בארץ ישראל
המין העיקרי של דגן זה, הגלדן הסמרני גדל בר בעיקר שטחי מישור החוף, על אדמת חול וסלעי כורכר, ואף סמוך מאוד לים, כאשר מין זה עמיד בצורה רבה מפני רסס גלי הים המלוחים.
מינים נוספים הגדלים בישראל:
בניין מונטאוק
בניין מונטאוק (באנגלית: Montauk Building) היה גורד שחקים ששכן ברחוב Monroe 115 בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית. הבניין התנשא לגובה של 40 מטרים והיה בעל 10 קומות. הוא תוכנן על ידי האדריכלים דניאל ברנהם וג'ון רוט ונבנה בין השנים 1882–1883 בעלות כוללת של 325,000 דולר אמריקני.
יציבותו וחוזקו הושגו בעזרת יסודות עמוקים בקרקע, שלד פלדה וקירות נושאים והוא כונה כבניין הגבוה בעל שלד פלדה הראשון בשיקגו. היו בו 150 משרדים, 300 עובדים ו-2 מעליות נוסעים.
בניין מונדנוק נהרס בשנת 1902 לטובת בנייתו של ה-First National Bank Building, שנהרס בשנת 1965 לטובת הקמתו של מגדל צ'ייס (Chase Tower).
אנדרטת העשרה
פרטי האירוע
ב-8 ביולי 1971 מסוק יסעור של חיל האוויר טס ליד אל עריש כשעל סיפונו שלושה אנשי צוות אוויר ושבעה חיילי יחידת לוחמה אלקטרונית של חיל האוויר ששבו ממשימה מבצעית. המסוק טס בגובה נמוך מעל פני הים והחל בפנייה צפונה תוך כדי ביצוע הנמכה. בעת ההתיישרות הבחינו הטייסים בשיעורי הנמכה והטיה חריגים וביצעו נוהל חירום על מנת להיחלץ מההנמכה. בעת ניסיון החילוץ המסוק פגע במים והתרסק, עשרת אנשי הצוות והחיילים נהרגו. חיל הים שלח למקום את אנשי שייטת 13 ואת יחידה 707 על ספינת טילים עם סירות גומי וציוד צלילה וחיפוש, לשם איתור שברי המטוס.
בירור נסיבות המקרה העלה כי מקור התקלה היה כשל טכני בערוץ הגובה של מפעיל סרוו טייס אוטומטי במערכת ההיגוי של המסוק. בעקבות ממצאי ועדת חקירה הוחלפו כל מפעילי הסרוו הלקויים בצי מסוקי היסעור של חיל האוויר.
הנצחת החללים
את סיפור מותם הנציח המשורר אורי צבי גרינברג בשירו "אזכרה". ביולי 1973 הוציאו המשפחות ספר בשם "העשרה" לזכר הנספים.
האנדרטה
ביולי 1972, על גבעה הסמוכה לחוף הים בתל א שיח' ליד שיח' זוויד, מצפון מערב למושב דקלה לשעבר, 14 ק"מ מגבול סיני ורצועת עזה (לאורך החוף), מול מקום ההתרסקות, הוקמה אנדרטה לזכר עשרת החיילים שנספו. החוף הסמוך הוכרז כחוף רחצה ציבורי שנקרא על שם הנופלים "חוף-העשרה".
האנדרטה תוכננה בידי מרדכי כפרי. את חקיקת שמות הנופלים, סמל חיל-האוויר והפסוק "ואפרוש כנפי עליך" ביצע הפסל מרדכי כפרי.
העמסת הסלע על גבי המשאית ארכה חמישה ימים והובלתו נמשכה שבעה ימים נוספים. לצורך העברת הסלע נבנה דייק במקום הימצאו ונפרצו מספר דרכים. גובה האנדרטה הוא 10 מטרים, רוחבה כ-4 מטרים ומשקלה 120 טון. בבית הורי הטייס דוד תמיר שבהרצליה, מצוי סלע נוסף, במשקל 10 טון, שנשבר מראש הסלע המקורי בעת הצבת האנדרטה.
באפריל 1982 הוחזר המקום לידי מצרים, והמצרים התחייבו לשמור על האנדרטה ולאפשר גישת ישראלים למקום.
סטר אנגלי
סֶטֶר אנגלי (באנגלית: English Setter) הוא תת-מין של כלב השייך למשפחת הכלביים.
היסטוריה של הגזע
אבות אבותיו, כמו של הסטר האירי הם כפי הנראה הכלאה של פוינטר, ספרינגר ספניאל אנגלי וספניאל מים אירי. גזע זה הוא כלב ציד אשר שימש לאיתור ציד על ידי חוש הריח. הסטר שייך לקבוצת כלבי הציד ששמם מלמד על תפקידם: הרטריוור משמש להבאת הציד אחרי שנורה, הפוינטר מצביע על הצייד ואילו הסטר מתיישב ליד הציד.
מבנה כללי
פרוותו קצרה עד בינונית ובעלת מרקם משיי. פרוותו מתארכת בחלק החיצוני של האוזניים, הצוואר, החזה, במורד החלק האחורי של הרגליים הקדמיות, מתחת לבטן וברגליים האחוריות, ואינה מתולתלת. היא לבנה, ועליה כתמים בצבעים שונים.
אופי
הסטר נחשב לכלב בעל מרץ רב, כלב ציד מעולה ובעל חוש ריח מפותח.
מכיוון שזהו כלב נמרץ ושובב מומלץ להוציא אותו למרחבים פתוחים ויש הממליצים לאלפו. הם כלבים פעילים שזקוקים להרבה פעילות גופנית, לפחות שעתיים ביום.
הוא נחשב לכלב מאוד חברותי, ומתואר כ"ידידותי מאוד", "טוב לב" ו"מעריץ מבקרים ושמח במיוחד בילדים".
סטרים אנגליים הם אינטליגנטיים מאוד, וניתן לאמן אותם לבצע כל משימה שגזע אחר יכול לעשות, למעט רעיית צאן. עם זאת, לא תמיד קל לאמן אותם, שכן אינסטינקט הציפורים הטבעי שלהם נוטה להסיח את דעתם בסביבות חיצוניות.
בעיות נפוצות
לגזע זה מספר בעיות מוכרות: תת-פעילות של בלוטת התריס, מחלת אגן תורשתית, רגישות למזון, היתכנות לחירשות חלקית ומחלות עור שונות.
לפגוש את ג'ו בלאק
לפגוש את ג'ו בלאק (באנגלית: Meet Joe Black) הוא סרט פנטזיה רומנטי אמריקאי משנת 1998, שבוים על ידי מרטין ברסט, בכיכובם של בראד פיט, אנתוני הופקינס וקלייר פורלני. הסרט מבוסס בצורה רופפת על הסרט "המוות יוצא לחופשה" משנת 1934. זה היה שיתוף הפעולה השני של בראד פיט ואנתוני הופקינס לאחר הסרט "רוחות של תשוקה" משנת 1994.
עלילה
איל התקשורת המיליארדר ויליאם פריש (אנתוני הופקינס) שוקל מיזוג בין החברה שלו לבין ענקית תקשורת אחרת. הוא לקראת יום הולדתו ה-65, ובתו הבכורה אליסון (מרשה גיי הארדן), מארגנת מסיבה גדולה כדי לחגוג את המאורע. באותו זמן, ויליאם מתחיל לשמוע קולות מסתוריים, שהוא מנסה בכל כוחו להתעלם מהם. בתו הצעירה, סוזן (קלייר פורלני), המתמחה ברפואה פנימית, מתראה עם אחד מחברי ההנהלה של החברה שבבעלות אביה, דרו (ג'ייק וובר). היא שוקלת נישואין, אבל אביה לא מרוצה ממערכת היחסים בין השניים, ונותן לה נאום על החשיבות של הלהט והאושר החיוניים לחיי זוגיות וחסרים לטעמו בינה לבין דרו. כשהיא מבקשת "גרסה מקוצרת" של נאומו הנלהב מדוע, הוא אומר בפשטות "תישארי פתוחה, מי יודע? אולי ברק יכה!".
סוזן נמשכת לג'ו, אבל אינה מבינה למה הוא מתייחס אליה כאל זרה. ויליאם מתאמץ לעבור את הימים הבאים, שכעת הוא יודע שהם האחרונים שלו, אך נכשל בניסיונותיו למנוע מהאירועים לצאת מכלל שליטה. דרו נפגש בחשאי עם אדם המעוניין במיזוג בין החברות, ומנצל את התנהגותו המוזרה של ויליאם כדי לשכנע את ועד המנהלים להדיח אותו מעמדת היו"ר, תוך כדי שהוא משתמש במידע שהובא לו בשוגג על ידי חתנו של ויליאם, קווינס (ג'פרי טמבור), כדי לאשר את המיזוג בין החברות שוויליאם החליט למנוע. סוזן מתאהבת עמוקות בג'ו, שכעת, לאחר שהוא מושפע מתשוקות בני האדם, מתאהב בה גם כן. ויליאם מתעמת עם ג'ו בנושא, אבל ג'ו מחליט לקחת את סוזן לעצמו. כשמגיע יום הולדתו האחרון של ויליאם, הוא מנסה בפעם האחרונה להראות לג'ו את המשמעות של אהבה אמיתית וכל מה שהיא כוללת - בעיקר כנות והקרבה. כשג'ו מבין לבסוף שסוזן אף פעם לא אהבה אותו, אלא את האדם הצעיר שהוא משתמש בגופו, הוא חוזר בו מתוכניתו לקחת אותה איתו.
בנוסף, הוא בא לעזרתו של ויליאם בהחזרת השליטה בחברה, בכך שהוא חושף את ערמומיותו וקשריו העסקיים של דרו בפני ועד המנהלים. ויליאם מקדיש את הזמן שנותר לו במסיבה לאליסון וסוזן. ג'ו נפרד מסוזן, כשהוא מודה במעורפל שהוא אינו האדם אותו פגשה לראשונה. סוזן קולטת משהו מן האמת בדבריו, אבל אינה רוצה או מסוגלת להבין אותו לחלוטין. בזמן שמופע זיקוקין מסמן את סוף המסיבה, ג'ו מלווה את ויליאם החוצה, בזמן שסוזן צופה בהם מרחוק. היא נדהמת לראות את ג'ו חוזר, הפעם בתור הצעיר שהמוות השתמש בגופו, וזו הפעם הראשונה שהוא רואה אותה מאז המפגש בבית הקפה. סוזן אומרת: "הלוואי שהכרת את אבא שלי", משמע היא יודעת שאביה איננו.
יחסי אוגנדה–מלזיה
יחסי אוגנדה–מלזיה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין מלזיה לאוגנדה. למלזיה אין שגרירות באוגנדה ואילו לאוגנדה יש נציבות עליונה בקואלה לומפור אשר מוסמכת גם לברוניי, אינדונזיה, הפיליפינים, תאילנד, וייטנאם, לאוס, קמבודיה ומיאנמר.
היסטוריה
שתי המדינות היו בעבר חלק מהאימפריה הבריטית ואוגנדה כוננה יחסים דיפלומטיים עם מלזיה מיד לאחר השגת עצמאותה בשנת 1962.
יחסים כלכליים
בשנת 1998 חתמו מלזיה ואוגנדה על מזכר הבנות לקראת הסכם שיתוף פעולה כלכלי, מדעי, טכני ותרבותי. בעוד שבשנת 2011, מלזיה ואוגנדה חתמו על הסכמה לתקנים במהלך פגישת CHOGM בפרת'. אוניברסיטה מלזית החליטה גם לפתוח קמפוס באוגנדה. כמה מחברות שמן הדקלים המלזיות כבר פעלו בקלנגלה בהזמנתו של הנשיא יוורי מוסווני. חברת דקל נפט מלזית נוספת גם השקיעה במדינה סך של 10 מיליון דולר.
פנדות אדומות
סיווג
הזואולוג הצרפתי ז'ורז' קיוויה סיווג את הפנדה האדומה ב-1825 כמין במשפחת הראקוניים, זאת כתוצאה מתכונות דומות כמו מבנה הראש, הזנב והתפקיד האקולוגי. בהמשך שייך אותם למשפחת הדוביים, לצד הפנדה הענקית (Ailuropoda melanoleuca), אשר אינה קרובה אליה כלל. מחקרים שבדקו את הקרבה לדביבון הראו שוני גנטי גדול ביותר, אשר לפי המאובנים מראה על ניתוק של 40 מיליון שנה בין שתי הקבוצות.
כיום מעריכים שפנדות אלה הן קרוביה של הסמוריים, הראקוניים ובעיקר הבואשיים אך נחשבת למין פרימיטיבי יחסית. לדובים אשר להם מראה דומה היא כלל לא קרובה.
הפנדה האדומה היא יונק קטן באורך 50–75 ס"מ ובמשקל 5–20 ק"ג. בעבר היו מינים גדולים יותר כמו הסימוקיון ששוטט במרחבי אירואסיה ואולי גם באמריקה הצפונית, היה בעל נשיכה חזקה ותפקד בדומה לפומה מודרנית. אחרוני הפנדות האדומות נכחדו בעידן הקרח האחרון, למעט המין הקיים המצוי כיום בסכנת הכחדה.
המשרד לחיזוק וקידום קהילתי
המשרד לחיזוק וקידום קהילתי הוא משרד ממשלתי, שאליו הועברו תחומי עיסוק שהיו במסגרת המשרד לביטחון הפנים. המשרד הציג עצמו כ"עוסק בבינוי קהילה וכפועל בשתי זרועות מרכזיות. האחת זרוע המניעה בטיפול בתופעות קצה כדוגמת נפגעי סמים ואלכוהול, תוכניות לאומיות למניעת אלימות, מניעת אלימות נגד נשים בהיבט הקהילתי ואוכלוסיות קצה. בזרוע העצמה עוסק המשרד לפרויקטים לקידום ההתנדבות, ליוזמות בונות קהילה ולקשר שבבניית קהילה בין שלטון מקומי, שלטון מרכזי, מגזר שלישי ומגזר עסקי."
היסטוריה
המשרד הוקם במסגרת ממשלת ישראל השלושים וחמש, כחלק ממהלך של הקמת שישה משרדי ממשלה חדשים, וניתן לאורלי לוי-אבקסיס. תקציב המשרד נאמד בסך של כ-785 מיליון שקל. ב-14 ביוני אושר מינויו של חגי רזניק למנהל הכללי של המשרד. בנובמבר 2020 השיק המשרד ביחד עם הרשת החברתית "טיקטוק" קמפיין להעלאת המודעות הציבורית לסכנות באינטרנט.
הקמת המשרד דרשה שינוי חקיקה והליכי תכנון. במהלך ימי המשרד נמתחה לא פעם ביקורת על עצם היותו, בטענה כי הוא חסר סמכויות ומהווה בזבוז כספי ציבור, וכי הוא נוסד כגחמה אישית עבור אורלי לוי-אבקסיס. יתרה מכך, משרד האוצר אף הרכיב רשימה ובה עשרה ממשרדי הממשלה שלטענתו יש לסגור לצמיתות, ובהם נכלל המשרד לחיזוק וקידום קהילתי.
לקראת הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש, נקבע בהסכם הקואליציוני בין יש עתיד לימינה כי המשרד לחיזוק וקידום קהילתי ייסגר וסמכויותיו ישובו אל המשרד לביטחון הפנים; בהחלטת הממשלה ב-19 ביולי 2021 נקבע שהמשרד ייסגר אחרי שיושלמו תיקוני החקיקה הדרושים לשם כך. נכון לשנת 2023, המשרד טרם נסגר ובממשלת ישראל השלושים ושבע השר איתמר בן גביר מכהן במשרד, בנוסף להיותו השר לביטחון לאומי.
למרות שעל הנייר המשרד קיים, לא נעשית בו כל פעילות ממשית מאז סיום כהונת הממשלה השלושים וחמש.
סוכנויות ביצוע
להלן תחומי אחריות וסוכנויות ביצוע הכפופות למשרד:
דונג ביוו
דונג ביוו (במנדרינית: 董必武. 5 במרץ 1886 - 2 באפריל 1975) היה פוליטיקאי סיני, ששימש כנשיא הרפובליקה העממית של סין בפועל בשנים 1972–1975.
ביוגרפיה
דונג נולד במחוז חוביי בשנת 1886. הצטרף למחתרות מהפכניות בשנת 1911 ובשנת 1912 השתתף במהפכת שינהאי. לאחר מכן נסע ללמוד ביפן. בשנת 1921 הצטרף דונג למפלגה הקומוניסטית של סין והשתתף בוועידה הראשונה שלה. דונג היה הגבר היחיד (מלבד מאו דזה-דונג) שהשתתף גם בקונגרס הראשון של המפלגה וגם בהכרזה על הקמת הרפובליקה העממית ב-1949.
בשנים 1959–1972 שימש כסגן הנשיא. בשנת 1972 ובשנת 1975 משרה זו בוטלה. בכך תפקיד ההנהגה הלאומית עברה ליו"ר הוועדה המתמדת של קונגרס המפלגה. דונג התמנה לסגן יו"ר הוועדה.
שלדון ריילי
שלדון ריילי (נולד ב-14 במרץ 1999) הוא זמר-יוצר ודוגמן אוסטרלי-פיליפיני, שהשתתף בעונה השביעית והשמינית של "The Voice". בנוסף, הוא השתתף ב-"Eurovision – Australia Decides", הקדם האוסטרלי לאירוויזיון 2022, עם השיר "Not the Same" ("לא אותו הדבר").
קריירה
בשנת 2016 השתתף ריילי, שהשתמש אז בשמו המלא, שלדון הרננדז, בעונה השמינית של "The X Factor" בקטגוריית הצעירים מתחת לגיל 22. הוא ביצע בשלב האודישנים את השירים "Circle of Life" ו-"Ordinary People" של ג'ון לג'נד. תחילה שובץ לקבוצתו של השופט אדם למברט, שהדיח אותו בשלב מחנה האימונים. אולם ריילי חזר לתוכנית כשהמנטורית קטגוריות ה"להקות" בתחרות הקימה להקת בנים בהשתתפותו. ללהקה קראו "Time and Place", ופרט לריילי היא כללה את סמי אפוני, מת'יו מקנוט ולאון קרובר. הם הצליחו להגיע עד לשלב ההופעות החיות, שם הודחו לאחר שקיבלו את מספר ההצבעות הנמוך ביותר.
שנתיים לאחר מכן, ב-2018, ריילי השתתף בעונה השביעית של "The Voice". הוא ביצע בשלב האודישנים את השיר "Do You Really Want to Hurt Me" של להקת Culture Club. ארבעת השופטים, בוי ג'ורג', קלי רולנד, דלתא גודרם וג'ו ג'ונאס, הסתתבו, וריילי בחר לבסוף את בוי ג'ורג' שלווה אותו בהמשך התוכנית. בשלב הנוקאאוט שר את "Believe" של שר, ואילו בשלב הדו-קרב ביצע את "Diamonds" של ריהאנה. הוא הצליח בשניהם. הוא הגיע עד לשלב הגמר, שם ביצע את "Young and Beautiful" של לנה דל ריי ואת "Sweet Dreams (Are Made of This)" יחד עם בוי ג'ורג'. בסיום הערב הוא הגיע למקום השלישי. באותה השנה הוא הוציא לאור את סינגל הבכורה שלו, "Fire".
ריילי חזר ל-"The Voice" כשנה לאחר מכן, בעונה השמינית, עונת ה"אולסטארס". בעונה זו השתתפו מספר מתמודדי עבר של התוכנית. בשלב האודישן ביצע ריילי את השיר "Frozen" של מדונה. דלתא גודרם וגיא סבסטיאן סובבו את כיסאותיהם. נבחרותיהם של בוי ג'ורג' וקלי רולנד היו מלאות, ולכן השניים לא הסתבבו. ריילי בחר את גודרם כמנטורית שלו לעונה זו. בשלב הדו-קרב ביצע את השירים "Call Out My Name" ו-"Praying". הוא הודח בהתאם להחלטת השופטת, ומתחרו, ג'ורדן אנתוני, עלה לשלב הבא. אולם לאחר שקיבל את כרטיס הזהב מגודרם, הוא חזר לתחרות. ריילי הודח מהתחרות בשלב חצי הגמר, לאחר ששר את "The Show Must Go On" של קווין.
ביולי 2020 השתתף ריילי את בעונה ה-15 של America's Got Talent. הוא שר את "idontwannabeyouanymore" של בילי אייליש, כשהוא לבוש בבגד שחור ועוטה מסכת שרשרת נוצצת. שלושת השופטים שנכחו באותו היום הצביעו בעדו. על-אף שהביצוע שלו בשלב הבא לא שודר, הוא הצליח לעבור אותו לרבע הגמר, שם הודח מהתחרות. הוא חזר לסידני מאוחר יותר באותה השנה והוציא לאור את הסינגל השני שלו, "More Than I", שהופק על ידי סאר סאקר.
ב-26 באוגוסט 2021 פתחה רשות השידור את תקופת הגשת שירים לשלב הסינון של הקדם האוסטרלי לאירוויזיון, "Eurovision – Australia Decides". היא הסתיימה ב-26 בספטמבר אותה השנה. עשרה שירים נבחרו באמצעות ועדה מיוחדת, והמבצעים נבחרו על ידי בכירי רשות השידור בהתייעצות עם כותב השיר. הם נחשפו בשלוש פעימות, הראשונה ב-28 באוקטובר 2021, השנייה ב-26 בנובמבר 2021 והשלישית ב-14 בדצמבר 2021. ריילי הוכרז כמשתתף בקדם ב-26 בנובמבר, ושירו, "Not the Same", יצא לאור לשירותי הסטרימינג ב-15 בפברואר 2022. הוא ביצע אותו בגמר הקדם שנערך ב-26 בפברואר. בסיום הקראת התוצאות הוכרז ריילי כזוכה. הוא קיבל 100 נקודות (50 מהשופטים ו-50 מהקהל), 3 נקודות בלבד מהמקום השני. ב-12 במאי 2022 ביצע ריילי את "Not the Same" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה הוא נמנה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-14 במאי ביצע ריילי את "Not the Same" בגמר התחרות. הוא הגיע למקום ה-15 עם 125 נקודות (123 מהשופטים ו-2 מהקהל).
חיים אישיים
אביו של ריילי הוא איש עסקים ממוצא פיליפיני, ואמו היא סקוטית–אירית. יש לו אחות אחת. בגיל 6 הוא אובחן על הספקטרום האוטיסטי, ובגיל 10 החל לכתוב ולהלחין את שיריו עם פסנתר. כילד, סבל מבריונות מתמשכת בארבעה עשר בתי הספר שלמד בהם. בכיתה י' הוא הופיע המחזמר של בית ספרו, "Little Shop of Horrors". בשנה שלאחר מכן זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי במחזמר של בית ספר בטקס פרסי גולד קוסט, עבור תפקידו ב-.
ריילי הוא הומוסקסואל מוצהר. הוא הופיע במספר אירועי התרמה ופסטיבלים של הקהילה הלהט"בית. מאז 2019 הוא בזוגיות עם זאקרי טומלינסטון.