cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שעת נעילה (סדרת טלוויזיה)
מוצב החרמון
אבינועם שפירא, חייל ביחידת האזנה של חיל המודיעין המוצבת במוצב החרמון, קולט בתשדורות שהיועצים הרוסים עזבו את סוריה, והתקבלה הוראה להרחיק חקלאים מאזור הגבול. הוא מסיק שסוריה עומדת לתקוף את ישראל. אך התראותיו נדחות שוב ושוב. הוא מזהיר את סגן יואב מזוז, מפקד מחלקה מגולני האחראי על אבטחת המוצב. יואב מזלזל בהתראתו עד לרגע שבו פגז ראשון נוחת במוצב. הסורים תוקפים את המוצב, וחיילי המוצב מתבצרים בו. הכוח הסורי מפוצץ את דלת הכניסה למוצב ובקרב היריות יש נפגעים. החיילים הישראלים נסוגים לעומק המוצב. יואב ואבינועם מנסים למצוא דרך למלט את החיילים מהמוצב. בדרכם הם מגלים שאחדים מחיילי המודיעין נפלו בשבי. תשעה לוחמים מצליחים להימלט מהמוצב, אך בדרכם לאזור מג'דל שמס הם נתקלים במארב של קומנדו סורי וכל החיילים נהרגים, פרט ליואב ואבינועם. לאורך כל ההימלטות אבינועם מחזיק בקופסה ובה קיפוד המחמד שלו, צנובר.
יואב ואבינועם ממשיכים בבריחה, ומוצאים עצמם בשדה מוקשים. יואב מפלס את דרכם אל השביל הסמוך ומוביל איתו את אבינועם המפוחד. יואב מספר לאבינועם שתכנן להציע נישואים לדפנה. לאחר שהגיעו לשביל יואב עולה על מוקש. אבינועם מבצע פעולות החייאה ביואב והוא חוזר להכרה. יואב מגלה כי רגלו התרסקה, ואבינועם משתמש בחוסם עורקים כדי לעצור את הדימום. אבינועם גורר את יואב, והם מגיעים לתחנת אוטובוס. יואב מתחנן שאבינועם יהרוג אותו, אך אבינועם מסרב. יואב נותן לו את הטבעת שהתכוון לתת לדפנה, כדי שימסור אותה לדפנה. הוא רץ לקרוא לעזרה ומשאיר את יואב לבד עם "עוזי" דרוך, לאחר שהוא מבטיח שלא יפגע בעצמו.
מחלקת הטנקים
ג'קי אלוש, מרקו דולזי ומלאכי ברדוגו הם שלושה חברי ילדות ממוצא מרוקאי. השלושה פעילים בתנועת "הפנתרים השחורים" בירושלים ומשרתים באותה מחלקה בחיל השריון. מרקו ואלוש חוזרים ליחידה שלהם המוצבת בדרום רמת הגולן, בזמן שחברם מלאכי נמצא במעצר לאחר שהצית ניידת משטרה. עם פרוץ המלחמה, המחלקה נאלצת להילחם מול טור שריון סורי, והיא מצליחה להשמיד מעל 40 טנקים. הם מקבלים פקודה להתקדם אל ציר החניונים. בדרך נהרג מפקד המחלקה, סגן אבירם. חברו הקרוב, סמל נמרוד כספי, יוצא מהטנק שלו ורץ לטפל באבירם, ואז הטנק שלו סופג פגיעה ישירה ועולה באש. כספי נוטל פיקוד על המחלקה, שממשיכה עם שני טנקים. בדרך, הוא רואה שריונית מתקרבת. כספי יורה עליה בפאניקה באמצעות המקלע עד שמתברר שזהו כוח ישראלי. חיילי הטנק רצים לסייע לנפגעים ומגלים שרק חייל אחד שרד, יונתן, והוא לוקה בהלם קרב. יחד, הם עולים לגבעה 87, שם אחד משני הטנקים שלהם מושבת. בגבעה הם פוגשים במחלקת צנחנים. מג"ד הצנחנים מודיע להם שהגבעה נמצאת באזור שבשליטה סורית. כספי מבטיח למג"ד להישאר על הגבעה ולהמשיך להילחם, למורת רוחם של חייליו.
מלאכי חושד באלוש שהסגיר אותו ואת מרקו למשטרה. אלוש מתוודה שהוא מאוהב בריקי, אחותו של מרקו המיועדת למלאכי, אך מכחיש שדיבר עם המשטרה. אלוש מתצפת מהגבעה, ומבחין שפלוגת חי"ר משוריין סורית עושה דרכה אל הגבעה. החיילים מתבצרים בבונקר וכספי נשאר בחוץ כדי לטווח את פגזי הארטילריה הראשונים. בבונקר, מלאכי מגלה שיוני הוא בנו של מני, ומבקש לדווח על כך למני בקשר. כספי נזכר ששכח את מכשיר הקשר בחוץ, יוצא להביא אותו ונפצע מפגז שנופל לידו.
הסורים מתקרבים ומרקו מבקש להיכנע אך חבריו מתנגדים. כאשר הסורים עומדים בפתח הבונקר, הלוחמים דוברי הערבית, מלאכי מרקו ואלוש, מחליטים כי אחד מהם יצא להיכנע, ובכך יגן על יתר הלוחמים. אלוש מתנדב לצאת ומספר לסורים שבבונקר היו ארבעה חיילים ורק הוא שרד. הם מטילים רימון לבונקר ולוקחים אותו בשבי. אחד החיילים בבונקר קופץ על הרימון ונהרג.
מחנה נפח
מלאכי, ששמע על פרוץ המלחמה, נמלט מהמעצר על מנת להצטרף לחבריו לטנק. בדרכו הוא תופס טרמפ במכוניתו של מני בן דרור, סופר ועיתונאי מפורסם, פעיל "מצפן", אשר יוצא לחפש את בנו יוני, טירון בחטיבת הצנחנים. בינתיים בחמ"ל הפיקוד במחנה נפח מתחילה להתבהר תמונת הקרב הקשה. המפקד במקום, סרן תמיר, מורה לפנות את כל החיילות לגליל. דפנה, קצינה במחנה, מבקשת להישאר, בין השאר מדאגה לחברה יואב מזוז שבמוצב החרמון. בקשתה מסורבת והיא יורדת עם יתר החיילות. בגליל היא תופסת טרמפ חזרה לבסיס עם מני בן דרור ומלאכי. בדרך הם מוצאים את הטנק הפגוע של היחידה של מלאכי, ואחר כך את השריונית הפגועה. הם מזדעזעים למראה החללים ודפנה מכתיבה למלאכי את שמות ההרוגים. הם מגלים תיק עם שמו של יונתן בן דרור, בנו של מני. לבסוף הם מגיעים למחנה נפח שבו הלחץ רב. לדפנה נודע שמוצב החרמון נכבש. במקביל היא מתחילה לעסוק ברישום הנעדרים ומבקשת להסדיר את הדיווחים למשפחותיהם.
מלאכי יוצר קשר עם מני ומודיע לו שיוני נמצא בגבעה 87, אך יוני מסרב לשוחח עם אביו. מני מבקש מאלוף-משנה אלמוגי שישלח כוח לחילוץ החיילים, אך נענה בסירוב. גם שר הביטחון דיין, מכר שלו, מסרב לשוחח עמו בטלפון. מני לוקח את הקשר, מתחזה למפקד, ומורה לכוח באזור לחלץ את החיילים בגבעה 87. דפנה מבחינה בכך ומבטלת את פקודת התנועה. מני גונב ג'יפ צבאי ויוצא אל גבעה 87. בדרך, הוא מקריא ליוני בקשר את סיפור "השחפית והדג", הסיפור שהיה אהוב על יוני בילדותו.
השתדרגות העלילה
בדרכו לגבעה 87 מני נחסם בידי מחלקת טנקים במילואים הלנים שם מכיוון שאין להם אמצעי ראיית לילה. מני מספר ללוחמים על בנו.
בבוקר, פלוגת המילואים לוקחת את מני לגבעה 87. הם מוצאים את גופות ההרוגים על הגבעה ואת יתר החיילים פצועים בבונקר. מלאכי ומרקו מזהים את גופות חבריהם ההרוגים, בהם סמל המחלקה כספי ומפקד הטנק פיקסמן.
בינתיים, אבינועם שהתמוטט נלקח לטיפול בבית חולים שדה בנפח. הוא מתחנן שיחלצו את יואב, אך זוכה להתעלמות מצד אנשי המודיעין שמנסים להבין ממנו אם "האמצעים המיוחדים" נפלו בידי האויב. דפנה מגיעה למיטתו של אבינועם, אשר מספר לה כי יואב נפצע, והוא מוסר לה את טבעת הנישואין שיואב תכנן לתת לה.
אלוף-משנה אלמוגי מספר לחיילים כי הסורים פתחו במתקפה גדולה בצפון רמת הגולן ומבקש מכל שריונר שיכול לצאת לקרב לעלות לטנקים. אבינועם יוצא לשטח בנגמ"ש כדי למצוא את יואב, ומקים חמ"ל האזנה נייד. אל הנגמ"ש מצטרפת דפנה ללא ידיעת מפקדיה. הם מגיעים לתחנת האוטובוס של יואב, אך לא מוצאים אותו. הסורים תוקפים את הכוח, דפנה נמלטת ואילו אבינועם נשבה. הוא נלקח לכלא בו נמצא אלוש, אשר עובר עינויים קשים מאחר שהסורים חושבים שהוא טייס. גם אבינועם נחקר, ומשמיעים לו את החדשות ברדיו לפיהם הסורים כבשו את תל אביב וירושלים. אבינועם מזהה את קולו של הקריין כדובר צבא סוריה. יואב מוכנס לחדר החקירות, פצוע, ומתחנן לאבינועם שלא יישבר בחקירה. אבינועם מסרב לשתף פעולה בחקירה ועובר עינויים.
בנפח, יוני מתנדב להצטרף לצוות הטנק של מרקו ומלאכי כטען-קשר. מני מבקש להצטרף אליהם כמפקד טנק ומספר שעבר קורס מפקדי טנקים. יוני בנו מסרב בתחילה, אך מסכים לאחר חילופי דברים קשים. הם מגיעים לשדה הקרב ומני מזהה עשרות טנקים סורים. הם מצטרפים לקרב עד שאוזלת להם התחמושת. אף על פי שפקדו עליהם להישאר בעמדה, הם חוזרים לשטחי הכינוס. שם, מרקו מתוודה בפני מלאכי כי הוא מסר את המידע שהוביל למעצרו, על מנת להגן על אמו שהסתבכה עם המשטרה ומלאכי סולח. מלאכי מציע טקטיקת לחימה ייחודית לפיה ייתקפו את הסורים מהצדדים, תוך ניצול העובדה שהם נלחמים כשמדפי הטנק סגורים. מני דורש שמלאכי ייקח פיקוד על הטנק והוא ינהג. מלאכי מקבץ סביבו מספר טנקים, והם יוצאים למערכה מול עשרות טנקים סורים. הכוח פוגע בטנקים סורים רבים אשר נסוגים במהרה. לאחר הצלחות רבות, הטנק של מלאכי נפגע. יוני נפצע ומני ומלאכי מחלצים אותו ומבצעים בו פעולות החייאה, אך ללא הצלחה. מלאכי מחלץ את מרקו מהטנק הבוער, ומרקו הנסער הורג בידיים חשופות לוחם סורי, תוך שהוא מתמוטט בבכי וצעקות.
סצינות הסיום
בנפח, דפנה מוסיפה את יוני לרשימת החללים. אל"ם אלמוגי מכריז על סיום שלב הבלימה ותחילת מתקפה אל תוך סוריה. מלאכי נשלח לעמוד בכוחות הראשונים שיפרצו אל סוריה. בזמן שאלמוגי מדבר, מני נכנס לרכבו ונוסע.
הסדרה נחתמה בצילומי וידאו עכשוויים של לוחמי המלחמה, כשהם עומדים ללא תנועה מול המצלמה.
בסצנה שאחרי הכתוביות נראה יוני לבוש סרבל מוכתם, הולך בשכונה חרדית. הוא נכנס לבית מדרש ובין הלומדים רואה את אביו, מני, לבוש כחרדי, ולומד סוגיה מתוך מסכת עירובין: ״נוח לו לאדם שלא נברא יותר משנברא״. השניים מחייכים זה לזה מבלי לומר מילה, ויוני עוזב את בית המדרש.
הפקה
הפקת הסדרה נמשכה כעשור, וצילומיה נערכו במשך כחודשיים החל מ-21 ביולי 2019.
הסדרה היא מסדרות הטלוויזיה היקרות ביותר בישראל, נעשה בה שימוש בטכנולוגיות מתקדמות לצורך שחזור הקרבות. עלות העונה הראשונה היא כ-23 מיליון ש"ח. תחילה תוכנן שהסדרה תשודר בשם "כיפור" בערוץ עשר בתחילת העשור השני של המאה ה-21, אך עקב עלותה הגבוהה, ערוץ 10 ויתר עליה.
לצורך צילומי הסדרה תוקנו והושמשו לנסיעה שני טנקי צנטוריון, אשר שימשו בצילומים, ובעזרת עיבוד מחשב הוצגו כעשרות טנקים.
מוצב החרמון המופיע בסדרה צולם במוצב תל סאקי. האירועים בגבעה 87 צולמו בגבעת בזק ומבוססים על הקרבות בתל סאקי. בסיס נפח כפי שמופיע בסדרה צולם במצודת טגארט נטושה בנס ציונה, שבה צולמה גם סדרת הטלוויזיה הסאטירית של כאן 11 "שב"ס".
תגובות וביקורת
הסדרה זכתה לשדר את פרק הפתיחה הכפול בפסטיבל "סירייס מאניה" לסדרות טלוויזיה.
לפי נתוני תאגיד השידור הישראלי, בפרק הבכורה של הסדרה צפו כ-255,000 צופים באתר האינטרנט של "כאן" ובכך, הוא הפך לפרק הנצפה ביותר מאז עלייתו לאוויר של תאגיד השידור "כאן".
עם תחילת שידורה זכתה הסדרה לתגובות חיוביות רבות ברשתות החברתיות. תא"ל (מיל') אביגדור קהלני חלק שבחים לפרק הראשון של הסדרה על הדיוק בתיאור פעילות צוות הטנק, והוסיף ביחס לעלילה: "האם היה פה צדק היסטורי? לא, זו לא הייתה המטרה ליצור צדק היסטורי; האם הייתה נגיעה בחיילים שהצילו את המדינה? כן, הייתה נגיעה בחיילים, בפחדים, בעיניים הגדולות, בחששות".
מאידך, ובפרט בהמשך שידור הסדרה, עלו טענות שהסדרה אינה משקפת כיאות את המציאות. כך, למשל, נטען שהסדרה מגזימה במשקלם של הפנתרים השחורים, אך מירון רפופורט רואה זאת כ"חלק מהחירות האמנותית שיש ליוצרים". דוגמה אחרת היא חייל המודיעין אבינועם, המוצג כקריקטורה של ג'ובניק. טענות נוספות נשמעו לגבי העובדה שחיילי הצבא הסדיר הם מגודלי שיער, בניגוד לתספורת הצבאית הקצרה שאפיינה את כל חיילי הצבא הסדיר. דורון נשרי, תותחן טנק במלחמת יום הכיפורים, חתם את ביקורתו במילים "'שעת נעילה' פוגעת בזיכרון המלחמה ההיא ובזכר חברינו. חבל שנוצרה."
העיתונאי אורי משגב תיאר את עיוותי הסדרה: "סדרה שעושה מאמץ ניכר כדי להעצים את דמות המזרחי כלוחם ואקטיביסט חתיך וכריזמטי המשלב תודעה פטריוטית וחברתית; שהאשכנזי בה יהיה רק קיבוצניק אטום, שחצן וגזען או משקפופר היסטרי וילדותי שמצווח ככרוכיה בעודו נושא בזרועותיו קיפוד (לבן!); שתעשה בה מניפולציה היסטורית כדי לרתך ולהעמיד במשקל שווה את מלחמת יום כיפור ואת תנועת הפנתרים השחורים."
לעומת הטענות על סטייה מהדיוק ההיסטורי, העלו מאיה רומן ומריאלה יאבו, באתר האינטרנט "פוליטיקלי קוראת", טענה נגד הייצוג המצומצם של נשים בסדרה ונגד ההתמקדות בלחימה על פני חוויות העורף. מאיה גולשמידט הוסיפה שאף שכדרמה המתרחשת באזורי לחימה סביר שיופיעו בה בעיקר גברים: "דיוק היסטורי אינו חזות הכל, ולא ניתן לתרץ באמצעותו את מחיקת החוויה הנשית על המסך. ... ב'שעת נעילה' אפשר היה לתאר את המלחמה דרך חוויותיהן של מספר נשים, חיילות ולא־חיילות, לצד הסיפור הגברי של הלחימה בחזית". מנגד נאמר כי אומנם בשנות האלפיים, הנשים משולבות יותר ויותר בצבא, אך בימים ההם הן כמעט ולא שולבו בכוחות הלוחמים, ולפיכך אי אפשר בשם השוויון לשכתב את ההיסטוריה. כמו כן הועלו טענות על החפצת נשים כאשר דפנה מופיעה בפרק השלישי בגופיה בלבד.
מונקו באירוויזיון 1959
מונקו השתתפה באירוויזיון 1959 עם השיר "Mon ami Pierrot", בביצוע הזמר המונגאסקי ז'אק פילס. זוהי השתתפותה הראשונה של המדינה בתחרות הזמר של האירוויזיון.
לפני האירוויזיון
בשנת 1959 הכריזה רשות השידור המונגאסקית כי ז'אק פילס נבחר לייצג את מונק בהופעתה הראשונה באירוויזיון. לאחר מכן פורסם כי פילס יבצע את השיר "Mon ami Pierrot" על בימת התחרות.
באירוויזיון
ב-11 במרץ 1959 ביצע פילס את שירו על בימת התחרות. הוא שובץ רביעי בסדר ההופעות, לפני הולנד ואחרי איטליה. לאחר ההצבעה, מונקו זכתה במקום ה-11 והאחרון עם נקודה אחת מאוסטריה. זו הייתה הפעם הראשונה בה מדינה מגיעה למקום האחרון בפעם הראשונה בה היא נוטלת חלק בתחרות.
בודומה (קבוצה אתנית)
בודומה (Buduma, הם קוראים לעצמם ידינה - Yedina) היא קבוצה אתנית מאגם צ'אד במערב אפריקה.
הם חיים על האיים ועל גדות האגם, שהמדינות הגובלות בו הן קמרון, ניז'ר, ניגריה וצ'אד. שפתם נקראת גם ומדברים בה כ-54,800 אנשים.
היסטוריה
השם בודומה הוא השם בו כינו אותם שכניהם והגיע משפת ה. בשפה זו "בודו" פירושו "דשא" – "מה" יוצרת שם עצם. פירוש המילה בודומה הוא "אנשי דשא". זה תואם את המסורת של הבודומה, לפיה הם צאצאים מ"ריגה", בן קנורי שהסתתר בביצות אגם צ'אד מאחיו הבכור מאי עלי. ריגה פגש שם את בני ה, ונשא אישה בשם סאדו סאוראם. מקשר הזה בין קנורי לסאו נולד "בולו", שילדיו הם אבותיהם של הבודומה.
עד המאה ה-19 התגוררו בני הבודומה בפריפריה של אימפריית קאנם בורנו, שלא הצליחה להשיג שליטה מלאה באגם צ'אד. בני הבודומה נהגו לבזוז בשטחי קאנם-בורנו, ושני הצדדים ניסו לשמור על יחסי סחר. בתחילת התקופה הקולוניאלית הצרפתית משנת 1900 ואילך התנהלו קרבות מתמשכים בינם לבודומה, ל ולטוארג, כאשר כפרים שלמים ננטשו. כשבני הבודומה תקפו עמדות צבאיות צרפתיות בצ'אד, כבשו הצרפתים בשנת 1905 את איי אגם צ'אד בהם הם התגוררו. שלטונם הישיר של הצרפתים באזור בול (Bol), שבלב אזור הבודומה היה מוגבל בגלל היעדר תשתיות ואנשי כוח אדם. במהלך מלחמת העולם השנייה לא היו שם צרפתים. רק כשאגם צ'אד נפתח לשיט בשנת 1950, הובאו לבסוף בני הבודומה תחת ממשל המדינה.
חברה
הבודומה מאורגנים בכ-24 קלאנים. הקלאנים החשובים ביותר באזור הארכיפלג של אגם צ'אד הם הקלאנים בודג'ה (Budja), מאיבולה (Maibula), דאלה (Dalla), מייוואדג'ה (Maiwadja), גוריה (Guria), קליאה (Kelea), אורסוגנה (Orsogana) ומרנגנה (Marengana). ראש קלאן הנבחר מכונה מאי (May). בנוסף, הקבוצה האתנית אינה מאורגנת באופן קולקטיבי. הדתות הנפוצות בין בני הבודומה הן אסלאם ו. פוליגמיה נפוצה, ובני הזוג בדרך כלל חיים בבית אבי הבעל. עבור בודומה, חשובה במיוחד מבחינה כלכלית, כך גם גידול בקר, כמו גם דיג, חקלאות ומסחר, והם מציעים שירותי תחבורה עם פירוגים ו. הבודומה ידועים במיוחד בזכות בקר הקורי שלהם, תת-מין של בקר הטאורין, שיש לו קרניים גדולות במיוחד, לעיתים בצורת בצל בשני הזוויגים. סירות הקנים של הבודומה נקראות בשפתם קדאי (kadai). הבודומה נחשבים לבוני סירות מנוסים, ולכן תור היירדאל הנורווגי השתמש בידע זה ובידע של שלושה בוני סירות קנים של הבודומה, ששמם עומר, מוסה ועבדוללה, בתכנונה ובבנייתה של ספינת רע 1 שהפליגה כ-5,000 ק"מ לרוחב האוקיינוס האטלנטי בשנת 1969.
אלכסנדר רבה
אלכסנדר רֶבָה (ברוסית: Александр Ревва; נולד ב-10 בספטמבר 1974, דונצק, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות) הוא קומיקאי, מנחה טלוויזיה, זמר ושחקן רוסי מוצא אוקראיני. השתתף בעבר בנבחרת "שמש בוגדנית" בטורניר KVN והוא מיוזמי הקומדי קלאב.
ביוגרפיה
רבה נולד ב-10 בספטמבר 1974 בעיר דונצק, באוקראינה הסובייטית. שם המשפחה רבה הוא שם משפחה מומצא, שם המשפחה המקורי היה ארבה" (Эррва) ומוצא המשפחה הוא מאסטוניה. הוא בוגר הטכניקום לתעשייה והפקולטה למינהל באוניברסיטת דונצק למינהל. במשך זמן-מה עבד כחשמלאי במכרה.
בשנת 1995 השתתף בשעשועון KVN מטעם נבחרת האוניברסיטה למינהל של דונצק. בשנת 2000 השתתף ב-KVN כחלק מנבחרת "שמש בוגדנית". בשנים 2006-2013 הנחה את התוכנית Comedy Club בהפקת Comedy Club Production וב-2015 חזר לתוכנית, בה הוא משתתף יחד עם הקומיקאים גאריק חרלאמוב, טימור בטרודינוב, גאריק מרטירוסיאן, פאבל ווליה ואחרים.
יחד עם אנדריי רוז'קוב הנחה את התוכנית "אתה מצחיק" («Ты смешной!») של רשת NTV, תחת שם הבמה ארתור פירוז'קוב (Артур Пирожков), המשמש אותו כשם במה בקריירה המוזיקלית שלו והנחה תוכנית בידור בערוץ 1 הרוסי.
ב-2014 הפיק את סדרת האנימציה "קולובאנג" («Колобанга») שמיוצרת בעיר אורסק, במחוז אורנבורג ושודרה בערוץ СТС. בדצמבר 2017 הנחה פרק בתוכנית המסעות "אוריול ורשקה («Орёл и решка»).
יחסי זימבבואה–ישראל
בין מדינת ישראל והרפובליקה של זימבבואה קיימים יחסים דיפלומטיים חלקיים נכון לשנת 2013, כאשר לצד הכרה הדדית של כל מדינה ברעותה, וכן שיתוף פעולה מצומצם בנושאים כלכליים, אף אחת מהמדינות לא מחזיקה בשגרירות רשמית במדינה השנייה. נכון ל-2013, תיירים מישראל המבקשים לנסוע לזימבבואה, נדרשים להוציא ויזה למדינה דרך שגרירות זימבבואה בקהיר.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1993, כ-13 שנים לאחר קבלת עצמאותה הרשמית של זימבבואה. עם זאת, גם בתקופה שטרם עצמאותה של זימבבואה, ישראל מכרה נשק וציוד צבאי לממשלת המיעוט הלבנה של רודזיה, וזאת במהלכה של מלחמת העצמאות של זימבבואה.
בשנת 1980, לאחר קבלת העצמאות, ממשלת זימבבואה בראשות רוברט מוגאבה תמכה בארגון לשחרור פלסטין, בראשות יאסר ערפאת, וזאת בתור תנועה לאומית מקבילה אשר אף היא נאבקת להשגת עצמאות. בהמשך, זימבבואה הכירה באופן רשמי באש"ף כגוף המייצג של בני העם הפלסטיני, וזאת בחודש מרץ 1983. אחת מהסיבות העיקריות ליחסים הטובים בין זימבבואה לאש"ף באותה התקופה, הייתה היחסים החמים ששררו בשלהי שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 בין ישראל ודרום אפריקה תחת משטר האפרטהייד, אשר הייתה מתנגדת מושבעת של זימבבואה, והטילה ספק בזכותה לעצמאות מדינית. קשרים אלו, אשר מבחינת ממשלת זימבבואה הציבו את ישראל כתומכת עקבית באויבתה הגדולה, הובילה לשורה של התבטאויות רשמיות מטעם ממשלת זימבבואה לטובת אש"ף ובגנות ישראל, וכן להשוואה בין הציונות למשטר האפרטהייד.
במהלך אוקטובר 1983, אַבֶּל מוּזוֹרֶוָוה, ראש ממשלתה לשעבר של פדרציית רודזיה-זימבבואה, אשר התקיימה טרם עצמאות זימבבואה, קיים ביקור ראשון בישראל. בעקבות הביקור, ועם חזרתו לזימבבואה, הוא דחק בנשיא רוברט מוגאבה לכונן יחסים דיפלומטיים עם ישראל, והבהיר כי המדיניות הפוליטית הנוכחית של זימבבואה עלולה להוביל לפגיעה בתחומי החקלאות, התעשייה והטכנולוגיה ברודזיה, בשל אי קיום קשרים עם ישראל. עם זאת, במהלך סופה של אותה שנה מוזורואה נאסר על ידי השלטון הזימבבואי, וזאת בשל האשמה בדבר חתירה תחת המשטר בזימבבואה וניהול קשרים חשאיים עם ישראל ודרום אפריקה.
במהלך שנת 2001, ביחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני, ממשלת זימבבואה הביעה תמיכה רשמית בהקמתה של מדינת פלסטינית, לצד מדינת ישראל.
תמיכתה של זימבבואה בהקמת מדינה פלסטינית מתבטא בתמיכה עקבית בהחלטות אנטי-ישראליות בנושאי ירושלים, רמת הגולן, הפליטים הפלסטינים ועימותים מול רצועת עזה.
יחסי מסחר
זימבבואה אינה לוקחת חלק בחרם על ישראל.
במהלך מרץ 2002, ישראל מכרה מספר כלי רכב אשר נועדו לפיזור הפגנות לממשלת זימבבואה. בשנת 2008, משלחת סחר רשמית מזימבבואה קיימה ביקור רשמי בישראל אשר נמשך כשבוע, וזאת במטרה לבחון אפיקים חדשים לשיתוף פעולה כלכלי בין שתי המדינות בתחומי חקלאות, תקשורת, מוצרי קוסמטיקה ואנרגיה סולארית. המשלחת אורגנה על ידי ארגון "נוצרים ידידי ישראל" בזימבבואה.
בפגישה שהתקיימה בתל אביב ביוני 2010, הכריזה ישראל על תמיכתה בצירופה של זימבבואה להסדר תהליך קימברלי, וציינה כי זימבבואה מסוגלת לספק כמעט רבע מסך הביקוש העולמי ליהלומים.
שגריר זיזמבבואה במצרים שבא שומביאוונדה מכהן כשגריר לא-תושב בישראל (נכון ל-2022).
דנילו סיקאן
דנילו ירוסלאבוביץ' סיקאן (באוקראינית: Данило Ярославович Сікан; נולד ב-16 באפריל 2001 בז'יטומיר שבאוקראינה) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת שחטאר דונצק מהליגת העל האוקראינית ובנבחרת אוקראינה.
קרפטי לבוב
סיקאן החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של פוליסיה ז'יטומיר, ובשנת 2014 עבר למחלקת הנוער של קרפטי לבוב מליגת העל האוקראינית. ב-12 באוגוסט 2018 ערך את הופעתו היחידה במועדון, בהפסד 1-0 לזוריה לוהנסק במסגרת המחזור הרביעי בליגה לעונת.
שחטאר דונצק
בחודש ינואר 2019 חתם סיקאן בשחטאר דונצק מליגת העל האוקראינית.
ההשאלה הראשונה למריופול
עם חתימתו בשחטאר דונצק, הושאל סיקאן למריופול מליגת העל האוקראינית למשך עונה. ב-9 במרץ 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד צ'רנומורץ אודסה במסגרת המחזור ה-21 בליגה לעונת. בסך הכל ערך סיקאן שש הופעות ליגה במדי מריופול במשך תקופת ההשאלה.
החזרה לשחטאר דונצק
בעונת שיחק סיקאן בשחטאר דונצק. ב-4 באוגוסט 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על קרפטי לבוב במסגרת המחזור השני בליגה. ב-26 בנובמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשנכנס כמחליף בתיקו 1-1 נגד מנצ'סטר סיטי במסגרת שלב הבתים לעונת 2019/2020. הוא ערך שבע הופעות ליגה בעונה זו.
בעונת חזר סיקאן לשחק בשחטאר דונצק. ב-18 בספטמבר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 5-0 על מריופול במסגרת המחזור השמיני בליגה. ב-22 בספטמבר החליף את לאסינה טראורה בדקה ה-78 בניצחון 3-0 על דינמו קייב במסגרת הסופר קאפ האוקראיני לשנת.
קריירה בינלאומית
סיקאן היה חלק מסגל נבחרת אוקראינה עד גיל 20 שזכתה בטורניר אליפות העולם עד גיל 20 בשנת 2019.
ב-1 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוקראינה הבוגרת, בתיקו 2-2 נגד נבחרת קזחסטן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
דיוויזיית הלנדווהר ה-13
דיוויזיית הלנדווהר ה-13 (בגרמנית: 13. Landwehr-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-17 במאי 1915 בחזית המערבית ולחמה שם בקרבות השונים, ובכלל זה מבצע מיכאל, הקרב השלישי על האן וקרב סן-מייל. לאחר תום המלחמה צעדה היחידה חזרה הביתה, שם שוחררה הדיוויזיה לראשונה ולבסוף פורקה בינואר 1919.
יחסי יוון–כווית
יחסי יוון–כווית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה ההלנית לבין ממלכת כווית.
סקירה כללית
הרפובליקה ההלנית כוננה את יחסיה עם ממלכת כווית לראשונה בשנת 1964. השגרירות של יוון בכווית סיטי, בירת כווית, מייצגת את האינטרסים היווניים במדינה. כווית גם היא מיוצגת ביוון באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה באתונה. בנוסף לשגרירות היוונית בכווית סיטי, מחזיקה יוון גם משרד לשיתוף פעולה כלכלי.
על פי משרד החוץ היווני, האקלים של היחסים הבילטרליים שבין יוון לכווית הוא "טוב מאוד". יוון הייתה חלק מקואליציית ה-34 שנוצרה בתמיכת ארגון האומות המאוחדות על מנת לעזור לכווית להתמודד עם הפלישה העיראקית אליה בשנת 1991. משרדי החוץ של יוון וכווית חתמו על מספר מזכרי הבנות בתחומים בילטרליים.
שתי משימות ממשלתיות ורשמיות של ארכאולוגים יוונים הגיעו לכווית בין השנים 2007–2009 על סמך הסכם בתחום הארכאולוגיה שנחתם בין שתי המדינות. הארכאולוגים היוונים חקרו מבצר מתקופת השלטון ההלניסטי במדינה, שנמצא בתחומי האי פילכה. גם השם של האי עצמו מגיע מהמילה היוונית "Φυλάκιον" שפירושה בעברית "מוצב". אלמנטים מהמיתולוגיה היוונית עדיין קיימים במיתוסים המקומיים-איסלאמיסטיים של תושבי האי.
יוונים בכווית
ישנה נוכחות מוגבלת של יוונים בכווית. רוב היוונים המתגוררים בכווית עובדים עבור חברות יווניות או בינלאומיות המגזרים הבולטים בכלכלתה של כווית.
אלכסנדרה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה
ראשית חיים
הנסיכה אלכסנדרה נולדה ב-1 בספטמבר 1878 בטירת רוזנאו שבקובורג לאלפרד, דוכס אדינבורו, בנה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, ולמריה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה ומריה, נסיכת הסן. היא הוטבלה בשם המלא אלכסנדרה לואיז אולגה ויקטוריה ב-2 באוקטובר 1878 בארמון אדינבורו, קובורג, ככל הנראה על ידי הכומר של אמה. הסנדקים שלה כללו את דודה מצד אמה, אלכסיי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה.
במהלך שנותיה הראשונות של אלכסנדרה, אביה, עסוק בקריירה שלו בחיל הים ומאוחר יותר כשליט בקובורג, הקדיש תשומת לב מועטה למשפחתו. הייתה זו אמה של אלכסנדרה שהייתה הנוכחות השולטת בחיי ילדיהם. לאלכסנדרה היו ארבעה אחים: אלפרד, מארי, ויקטוריה מליטה וביאטריס. לאורך כל חייה, היא נחשבה פחות יפה ומאופקת ממארי וויקטוריה מליטה.
אלכסנדרה, שזכתה לכינוי 'סנדרה' על ידי משפחתה, בילתה את ילדותה תחילה בממלכה המאוחדת, ולאחר מכן מ-1886 עד 1889 במלטה, שם שירת אביה בצי הבריטי. בשנת 1889 עברה המשפחה לקובורג שבגרמניה, כיוון שאביה היה היורש של דוכסות סקסה-קובורג וגותה. היא הייתה שושבינה בחתונתה של דודתה ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת בשנת 1885 עם הנרי, נסיך בטנברג, ובחתונת הדוכס והדוכסית מיורק בשנת 1893. באותה שנה, ארנסט השני, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה (אחיו של סבה מצד אביה, אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה) מת ללא יורשים. מפני שהנסיך אלברט נפטר, ואדוארד השביעי ויתר על תביעתו לדוכסות, הדוכס מאדינבורו ירש את הדוכסות. אף על פי שאלכסנדרה נותרה נסיכה בריטית, היא קיבלה את התואר הנסיכה אלכסנדרה מסקסה-קובורג וגותה.
נישואין
אמה של אלכסנדרה, הדוכסית הגדולה מריה אלכסנדרובנה, רצתה להשיא את בנותיה הצעירות. בסוף 1895 היא ארגנה את אירוסיה של אלכסנדרה לארנסט, הנסיך התורשתי של הוהנלוהה-לנגנבורג (13 בספטמבר 1863 – 11 בדצמבר 1950). סבתה של אלכסנדרה, המלכה ויקטוריה, התלוננה שהיא צעירה מדי. אביה של אלכסנדרה התנגד למעמד חתנו לעתיד, שיהפוך לנסיך השביעי של הוהנלוהה-לנגנבורג. לעומת אלכסנדרה, ארנסט היה בעל דרגת אצולה נמוכה יותר. הייתה ביקורת על השידוך גם מכיוון שבני הזוג היו קרובי משפחה רחוקים: ארנסט היה נכדה של פאודורה, נסיכת ליינינגן, אחותה למחצה של המלכה ויקטוריה. למרות זאת, החתונה התקיימה ב-20 באפריל 1896 בקובורג, גרמניה. אלכסנדרה הייתה בת 17 בלבד וארנסט בן 32.
לזוג היו חמישה ילדים:
חיים מאוחרים יותר
אלכסנדרה חיה עד סוף חייה בגרמניה. עם מותו של אביה בשנת 1900, בעלה של אלכסנדרה מונה לעוצר של הדוכסות של סקסה-קובורג במהלך המיעוט של הדוכס החדש, שהיה בן דודה הראשון. אחיה היחיד של אלכסנדרה, אלפרד, נפטר בשנת 1899.במהלך מלחמת העולם הראשונה עבדה כאחות הצלב האדום. בפברואר 1916 נישאה בתה, מארי מליטה בקובורג לנסיך וילהלם פרידריך, הדוכס העתידי משלזוויג-הולשטיין, ואלכסנדרה הפכה לסבתא כאשר בנם הראשון של בני הזוג, הנסיך הנס, נולד במאי 1917. ביום נישואיה ה-35, באפריל 1931, נישא בנה הבכור גוטפריד למרגריטה, נסיכת יוון ודנמרק. בשנים שקדמו למלחמת העולם השנייה הייתה אלכסנדרה תומכת מוקדמת של המפלגה הנאצית, אליה הצטרפה ב-1 במאי 1937, יחד עם כמה מילדיה.
היא נפטרה בבאדן-וורטמברג שבגרמניה בשנת 1942.
פיודור פוגורלוב
פיודור אלכסנדרוביץ' פוגורלוב (ברוסית: Фёдор Александрович Погоре́лов; נולד ב-23 במאי 1982, לנינגרד) הוא מנחה ושדרן טלוויזיה ורדיו רוסי, עיתונאי, פרשן כדורגל, מוזיקאי ומדריך טיולים.
ביוגרפיה
נולד וגדל בסנקט פטרבורג. במהלך לימודיו החליף שלושה בתי ספר. בשנת 1999 נכנס לאוניברסיטת סנקט פטרבורג בפקולטה לסוציולוגיה וסיים עם תואר בסוציולוגיה של ידע וסוציולוגיה של המדע.
בשנת 2003 עבד בערוץ 5 עבד ככתב שבועי בתוכנית "שבוע בעיר הגדולה", היה תסריטאי ועורך ראשי של תוכנית "שכבת התרבות" יחד עם לב לורייה, כתב התוכנית "בוקר בעיר הגדולה" וכן עורך לתוכנית "ארץ גדולה. ספורט".
בין 2004 ל-2006 הגיש וערך את תוכנית הכדורגל "12 שחקנים" בערוץ 5 ומינואר עד אוגוסט 2006 היה מנהל יחסי הציבור של מועדון הכדורגל "זניט". מ-2007 עד 2016 היה עורך ראשי בתחנת הרדיו רדיו זניט. ערך את התוכניות "הערות בשוליים" ו"החמרה בכדורגל". בשנים 2009–2014 היה מחבר מגזין PROZENIT, שהיה מגזין רשמי של מועדון הכדורגל זניט.
בשנת 2010 הפך לחבר בלהקה "יסט, יסט, יסט" וניגן בגיטרה. בשנת 2010, הוא הפיק את הסרט התיעודי "השם שלנו הוא זניט" על מועדון הכדורגל זניט. בשנים 2011–2013 חזר לערוץ 5 והנחה את תוכנית הטלוויזיה בוקר בחמש. מדי פעם פרשן משחקים של "זניט" בערוץ הטלוויזיה "100TV".
מאז 2012 הוא חבר באיגוד העיתונאים של סנקט פטרבורג ומחוז לנינגרד. בשנת 2012 עמד בראש מערכת המהדורה המעודכנת של המגזין של המועדון "זניט שלנו". עד דצמבר 2018 היה בעלים משותף של הבר "הו, ספורט!". בעונת הכדורגל 2017/18 היה מנחה בערוץ 78 ושימש פרשן במשחקי טוסנו וזניט. בעונת 2016/17 פרשן כמה ממשחקיה של זניט בערוץ הטלוויזיה נאש פוטבול.
מאז 2019, הוא מדריך ובעלים משותף של "דון השקט", סוכנות טיולים. מאז 2019 הוא ראש מחלקת הספורט באתר פונטנקה והוא מנחה שותף בתוכנית היוטיוב "התוכנית העצובה על כדורגל".
חיים אישיים
אחיו הבכור מקסים מאז 2012 עבד כמנכ"ל ערוץ 100TV. הוא עבד גם כראש המטה של נשיא התאחדות הכדורגל הרוסית תחת סרגיי פורסנקו, המשנה למנכ"ל NMG, עבד כסמנכ"ל ב"גזפרום טרנסגז סנקט פטרבורג", שימש כמנהל מחלקת המשפטים של הסניף הפטרבורגי של תאגיד PricewaterhouseCoopers. עמד בראש סוכנות שיווק הספורט "iSport" והחל משנת 2021 כמנהל המחלקה לפיתוח כדורגל נוער במועדון הכדורגל "זניט".
לאן הולכים פתאום כולם
לאן הולכים פתאום כולם הוא אלבום האולפן השישי מאת נקמת הטרקטור.
רקע
האלבום הוקלט באולפני חברת LA4 הישראלית במשך שנת 2002, ונכללים בו 11 שירים. השירים באלבום בסוגות רוק מתקדם ורוק ישראלי. השיר "לאן הולכים פתאום כולם" היה לשיר הנושא של סדרת הדרמה הישראלית "שטיסל".
קלואי
קלואי (באנגלית: Chloe) הוא סרט מותחן ארוטי משנת 2009, בבימויו של אטום אגויאן. הסרט הוא גרסה מחודשת של הסרט הצרפתי "נטלי..." משנת 2003 שנכתב על ידי אן פונטיין. בסרט מככבים ג'וליאן מור, ליאם ניסן ואמנדה סייפריד. הסרט נכתב על ידי ארין קרסידה וילסון.
עלילת הסרט
הסרט נפתח כשקלואי (אמנדה סייפריד) מתלבשת. קלואי מתחילה לדבר ברקע, וכאשר היא מסיימת, היא יוצאת החוצה ומתלווה לאדם בתור יצאנית. במקביל, דרך חלון במשרדה, צופה בה קתרין (ג'וליאן מור), רופאת נשים. בעלה של קתרין, דייוויד (ליאם ניסן) הוא פרופסור באוניברסיטה. קתרין חושדת בדייוויד שהוא מקיים רומן עם אחת מתלמידותיו, לאחר שהיא רואה תמונה בטלפון הסלולרי שלו מחובק עם סטודנטית.
קלואי הולכת לבית משפחת סטיוארט ומקיימת יחסי מין עם מייקל, הבן של קתרין שחובב מוזיקה ונגן פסנתר. הם מקיימים יחסי מין בחדר השינה של קתרין ודייוויד. קתרין מגיעה הביתה כדי למצוא אותם. קלואי מספרת לקתרין שלא ניתן לקנות אותה בכסף, שהיא מאוהבת בה, ומאיימת לפגוע בה עם סיכת השיער שלה. קתרין שואלת את קלואי מה היא רוצה. קלואי מבקשת נשיקה אחרונה וקתרין מסכימה. מייקל רואה, קתרין נדהמת ודוחפת בגלל זה את קלואי אל חלון חדר השינה, שנשבר. קלואי מצליחה לאחוז במסגרת החלון אבל אז היא משחררת, ונופלת אל מותה. מאוחר יותר, במסיבת הסיום של מייקל, קתרין שמה את סיכת הראש של קלואי בשערה, ובכך מסתיים הסרט.
הסופר קאפ הבולגרי
הסופר קאפ הבולגרי (בבולגרית: Суперкупа на България) הוא מפעל כדורגל בולגרי המוכרע במשחק אחד, ומפגיש בין אלופת בולגריה לבין מחזיקת הגביע הבולגרי. אם האלופה היא גם מחזיקת הגביע, היא תפגוש במשחק את הקבוצה שהפסידה בגמר הגביע. המפעל נוסד בשנת 1989, אך הופסק לאחר עונה אחת וחזר לפעילות ב-2004. מאז, הוא נערך בכל שנה, כשבאופן מסורתי הוא משוחק בסוף השבוע שלפני תחילת העונה הבאה.
שיאנית הזכיות בתואר היא לודוגורץ ראזגרד, עם 5 זכיות.
היסטוריה
טורניר הסופר קאפ הבולגרי הראשון נערך בשנת 1989. את המפגש יזם קיריל זהרינוב, עורך הספורט של סוכנות החדשות הבולגרית ומזכיר איגוד עיתונאי הספורט הבולגרים באותה תקופה. המשחק הפגיש בין הדאבליסטית של עונת צסק"א סופיה (נקראה אז סרדץ סופיה), לבין סגנית מחזיקת הגביע באותה עונה, צ'רנומורץ בורגס. צסק"א זכתה בתואר לאחר שניצחה 1-0 משער של חריסטו סטויצ'קוב. הגביע שהוענק לה עוצב באיטליה וכיום הוא נמצא במוזיאון של המועדון. לאחר עונה אחת בלבד, המפעל הפסיק את פעילותו בעקבות סתיו העמים שגרם לשינויים פוליטיים נרחבים בבולגריה באותה שנה.
היסטוריית המשחקים
1 הגיעה כסגנית מחזיקת הגביע לאחר שיריבתה זכתה בדאבל
שמעון וגה
שמעון וֶגָה (ט' מרחשון תש"ד, 14 בנובמבר 1943 – י"ב כסלו תשפ"ב, 16 בנובמבר 2021) היה פיזיקאי כימי ישראלי, פרופסור מן המניין בפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע. מומחה עולמי בתחום התהודה המגנטית הגרעינית (NMR).
ביוגרפיה
שמעון וגה נולד בשם סימון וגה (Simon Vega) בכפר אודרקרק אאן דה אמסטל המצוי לדרומה של אמסטרדם, אח צעיר ללקס ורבקה. הוריו היו יהודה-לו וגה ואסטלה וגה לבית פרינס. משפחתו, שהייתה נצר ליהדות פורטוגל, הייתה המשפחה היהודית היחידה בכפר, ואביו שימש כשומר בית העלמין היהודי במקום.
כתינוק בן שישה שבועות נשלח להסתתר אצל משפחת Schogt באמסטרדם, משפחה המונה שלוש נפשות: האב הרמן, האם יוטה והבת ליקה. אבי המשפחה היה קפטן על אוניה בזמן המלחמה, בעוד יוטה טיפלה במסירות בשמעון והייתה לו כאם. לאחר המלחמה התאחדו הוא ושני אחיו יחד עם הוריהם באודרקרק.
וגה השלים את לימודי התואר הראשון והשני בפיזיקה באוניברסיטת אמסטרדם, ובשנת 1969 עלה לישראל יחד עם רעייתו. בישראל, עשה את לימודיו לתואר שלישי בהנחייתו של פרופ' זאב לוז במכון ויצמן למדע, בתחום התהודה הגרעינית הקוואדרופולית. בשנת 1974 יצא לארצות הברית ושהה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי כעמית הבתר-דוקטורי הראשון של פרופ' אלכסנדר פיינס.
עם חזרתו לישראל הצטרף וגה לסגל הפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע. בשנים 1986–1989 כיהן כראש המחלקה לחקר איזוטופים, ובשנים 2004–2010 כיהן כראש המחלקה לפיזיקה כימית. שימש מספר פעמים כפרופסור אורח במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) ובאוניברסיטת וושינגטון.
מחקר
בתקופת היותו עמית בתר-דוקטורי בארצות הברית, ביצע וגה תגליות חלוציות בתת-תחום מתפתח של תהודה מגנטית גרעינית, ששמו multiple-quantum NMR, ופיתח את הבסיס לפורמליזם המכונה "ספין-חצי מדומה" (Fictitious ½ -Spin). פורמליזם זה הוא כלי עיקרי בהבנת תהודה מגנטית גרעינית במוצקים ובנוזלים עד לימינו אלה.
בהיותו חבר סגל צעיר במכון ויצמן, הרחיב את תחומי העניין המחקריים שלו גם לחקר גרעינים קוואדרופולריים חצי-שלמים, צורונים המהווים את מרבית הגרעינים בטבלה המחזורית.
בראשית שנות ה-80 וגה החל לבצע מדידות בתחום המכונה "סחרור בזווית הקסם" (Magic Angle Spinning, ובראשי תיבות MAS). עד אותה העת, המחקר בתחום זה התבססו על נקודת מבט שעיקרה גלים רציפים. וגה הבחין כי ישנן תלויות-בזמן מורכבות יותר המצויות בבסיס תחום זה, והשתמש בתורת פלוקה על מנת לתת תיאור עיוני מורחב ומדויק יותר. מתובנות אלה צמחו רבים מניסויים הספין-חצי בני ימינו. בהמשך, תובנות אלה הורחבו והתפתחו לכדי תיאור תהליכים נוספים תלויים בזמן מתחום התהודה המגנטית, ואלה אפשרו את הבסיס הרעיוני לניסויי תהודה מגנטית גרעינית במצב מוצק (ssNMR).
בעשור האחרון לחייו עסק וגה בהבנת מנגנון המכונה פולריזציה גרעינית דינמית (Dynamic Nuclear Polarization, ובראשי תיבות DNP) והגיע לכלל מסקנות משמעותית שהתקבעו והיו לעקרונות מפתח בתת-תחום זה.
ברבות השנים העמיד וגה דורות של חוקרים שהגיעו לעמדות מפתח בתחום התהודה המגנטית הגרעינית בישראל, ביניהם: פרופ' אמיר גולדבורט מאוניברסיטת תל אביב, פרופ' גיל גובס מאוניברסיטת בר-אילן, ד"ר מיכל לסקס ממכון ויצמן, וד"ר דפנה שמעון מהאוניברסיטה העברית בירושלים. חלק ממאמריו של וגה נכתבו יחד עם אחיו לקס (אלכסנדר-יעקב), בעצמו מדען בתחום ה-NMR שהיגר לארצות הברית. כמו כן, שיתף פעולה רבות עם עמיתיו החוקרים לוסיו פרידמן ודניאלה גולדפרב ממכון ויצמן.
מירנדה (מדינה)
מירנדה (בספרדית: Miranda) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת בצפון ונצואלה, גובלת בארגואה במערב, בוורגאס, במחוז הבירה של ונצואלה ובים הקריבי בצפון, באנסואטגי בדרום-מזרח ובגואריקו בדרום.
המדינה משתרעת על שטח של 7,950 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 2,675,165 תושבים (נכון ל-2011). בירתה היא לוס טקס.
היסטוריה
האזור בו נמצאת כיום מירנדה היה מיושב במשך מאות שנים על ידי ילידים. כשהספרדים הגיעו לאזור בהנהגת הקונקיסטאדור דייגו דה לוסדה בתחילת המאה ה-16, שבטי הילידים נלחמו בהם אך הפסידו בסופו של דבר. לאחר שהספרדים שיעבדו את כל הילידים הם הקימו את העיר קראקס ועוד מספר עיירות בשטחי מדינת מירנדה של היום. הכלכלה המקומית הסתמכה על חקלאות במשך כל התקופה הקולוניאלית.
ב-1824, לאחר מלחמת העצמאות של ונצואלה, האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה. לאחר שרפובליקת קולומביה הגדולה התפרקה ב-1830 האזור צורף לוונצואלה.
ב-1864 ונצואלה נהפכה למדינה פדרלית ובאזור נוצרה מדינת מירנדה. המדינה נקראה על שמו של פרנסיסקו דה מירנדה, שהיה ממנהיגי המורדים במלחמת העצמאות. ב-1881 המדינה אוחדה עם מספר מדינות נוספות למדינת גוסמאן בלנקו, אך האחרונה התפרקה למדינות שהרכיבו אותה ב-1889. בעשורים שלאחר מכן הבירה של מירנדה עברה בין ערים שונות עד שב-1909 היא התקבעה על לוס טקס.
בריגמופיסטר
בריגמופיסטר (שם מדעי: Brygmophyseter; משמעות השם: "לווייתן זרע נשכני") הוא סוג לווייתן גדול ונכחד מקבוצת דמויי ראשתן. הוא חי בתקופת המיוקן לפני 14–15 מיליון שנה. בסוג נמצא מין יחיד - Brygmophyseter shigensis, אשר נמצא ב-1995 במחוז נאגנו שביפן.
מירנדה (מדינה)
כלכלה
כלכלת מירנדה מסתמכת על תעשייה, הכוללת ייצור כימיקלים ועיבוד מתכות, חקלאות, הכוללת בין היתר גידול עצי קקאו, תיירות וכרייה.
בריגמופיסטר
יצור זה היה מאבותיו של הראשתן המודרני, אך היה קטן יותר. הוא הגיע לאורך 7 מטר בממוצע והיה בעל לסתות מלאות שיניים מחודדות, 11–12 שיניים בכל לסת, אשר היו מחודדות וקשיחות יותר משיני הראשתן. מעריכים שבדומה לראשתן המודרני הוא היה בעל מערכת חזקה להשמעת סונאר בקצה של מצחו הגדול. עם זאת מבנה זה לא השתמר במאובנים. הוא היה בעל זנב מעוגל עם חמש עשרה חוליות (בעוד לראשתן רק 11 חוליות).
יצור זה דמה באורח חייו לאורקה, ואולי חי בלהקות והיה טורף-על באמצע המיוקן לצידם של דמויי-ראשתן נוספים כמו לווייתן מלווילי, האקרופיסטר (Acrophyseter) והזיגופיסטר (Zygophyseter), אשר התבסס על תזונה של יונקים ימיים שונים לרבות לווייתנים אחרים, דולפינים, טורפים ימיים, כרישים ומיני דגים ורכיכות. לא ידוע אם הוא צלל למעמקים כדי למצוא מזון.
למרות היותו טורף-על הוא היווה בעצמו טרף לגדול הכרישים בכל הזמנים - המגלודון שהגיע לאורך שבין 16 ל-28.6 מטר.
בתרבות
הבריגמופיסטר מופיע בסדרה של ערוץ ההיסטוריה, מועדון קרב ג'ורסי, בו נראית להקת לווייתנים שאחד מהם מותקף בידי מגלודון שנושך ופוצע אותו קשה. הלהקה מתגייסת להבריח את המגלודון בשימוש בכוח, שיניים ובסונאר החזק והכריש בורח. אך לבסוף הלווייתן הפצוע מת והכריש חוזר לאכול ממנו.
צבא האיחוד
צבא האיחוד היה הכוח הצבאי היבשתי של האיחוד, המדינות אשר נותרו בארצות הברית לאחר פרישת מדינות הדרום, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. הוא ידוע גם בשמות הצבא הפדרלי, צבא ארצות הברית, צבא הצפון והצבא הלאומי.
היסטוריה
כאשר פרצה מלחמת האזרחים באפריל 1861, מנה הצבא הסדיר כ-16,000 חיילים וקצינים, אשר חלקם התפטרו מהצבא על מנת לקבל תפקידי פיקוד במסגרת צבא הקונפדרציה. הצבא הסדיר מנה 10 רגימנטים של רגלים, 4 של ארטילריה, 2 של פרשים, 2 של דרגונים ורגימנט אחד של רגלים רכובים. הרגימנטים הללו היו פרושים לאורכה ולרוכבה של ארצות הברית כך שמתוך 197 פלוגות איישו 179 מהם 79 מוצבים במערב ו-18 הנותרות החזיקו במוצבים ובמצודות לאורך הגבול האמריקני-קנדי ולחוף האוקיינוס האטלנטי.
עם פרישתן של 7 המדינות הראשונות ב-20 בדצמבר 1860, לאחר מפלתו של האיחוד בקרב פורט סאמטר ולאור המשבר החמור בכוח האדם בצבא הסדיר, קרא אברהם לינקולן לגיוסם של 75,000 מתנדבים לתקופה של שלושה חודשים, לשם יישוב הסכסוך עם מדינות הדרום בדרכים צבאיות. קריאתו של לינקולן לגיוס הכריחה את מדינות הגבול לנקוט עמדה בסכסוך וכך פרשו יחדיו 4 מדינות נוספות וחברו למדינות הקונפדרציה שזה עתה הוקמה. במרוצת הזמן התברר כי המלחמה תהיה ארוכה ויקרה ממה שחשבו משני עברי הגבול, וב-22 ביולי 1861 אישר הקונגרס הקמה של צבא מתנדבים של 500,000 חיילים.
מפקדי צבא האיחוד
4 קצינים כיהנו כגנרלים מפקדים של צבא האיחוד
צרפת באירוויזיון 1959
צרפת השתתפה באירוויזיון 1959 עם השיר "Oui, oui, oui, oui", שבוצע על ידי הזמר הצרפתי ז'אן פיליפ. זוהי השתתפותה הרביעית של צרפת בתחרות הזמר של האירוויזיון, והראשונה לאחר ניצחונה באירוויזיון 1958.
לפני האירוויזיון
בשנת 1959 הכריזה רשות השידור הצרפתית כי ז'אן פיליפ נבחר לייצג את צרפת באירוויזיון 1959, שנערך בעיר קאן, צרפת. מאוחר יותר נודע כי הוא יבצע את השיר "Oui, oui, oui, oui" בתחרות.
באירוויזיון
ב-11 במרץ 1959 ביצע פיליפ את שירו על בימת התחרות. הוא שובץ ראשון בסדר ההופעות, לפני דנמרק. לאחר ההצבעה הגיע למקום השלישי עם 15 נקודות.
ג'ון טראמבל
ג'ון טראמבל (באנגלית: John Trumbull; 6 ביוני 1756 – 10 בנובמבר 1843) היה לוחם, ואמן שתיעד את תקופת העצמאות. בולט בציוריו ההיסטוריים של המהפכה האמריקאית ומכונה "צייר המהפכה". הכרזת העצמאות של טראמבל (1817), אחד מארבעת ציוריו התלויים ברוטונדה של הקפיטול, שימש לציור על שטר של שני דולר.
ראשית החיים
היו לו שני אחים גדולים, ג'וזף טראמבל, המפקח הכללי הראשון של צבא היבשה במלחמת המהפכה, וג'ונתן טראמבל ג'וניור, שיהפוך ליו"ר השני של בית הנבחרים בארצות הברית.
המהפכה האמריקאית
כחייל במלחמת המהפכה האמריקאית, טראמבל היה בבוסטון ועסק ברישום תוכניות של קווי הלחימה הבריטיים והאמריקאיים. הוא מונה לעוזר לגנרל ג'ורג' וושינגטון, וביוני 1776 סגן לגנרל הורשיו גייטס. הוא התפטר מהצבא בשנת 1777 לאחר סכסוך על תיארוך זמן הקצונה שלו.
בשנת 1780, כאשר נגמרו לו הכספים, פנה טראמבל לאמנות כמקצוע. הוא נסע ללונדון, שם, לאחר היכרותו עם בנג'מין פרנקלין, למד טראמבל אצל בנג'מין וסט. לפי הצעתו של וסט, צייר טראמבל תמונות קטנות של מלחמת העצמאות ודיוקנאות זעירים. הוא צייר כ-250 תמונות בחייו.
ב-23 בספטמבר 1780, נתפס הסוכן הבריטי רב-סרן ג'ון אנדרה על ידי כוחות הצבא האמריקאיים, ונתלה כמרגל ב -2 באוקטובר 1780. לאחר שהגיעו החדשות לבריטניה, התלקח זעם ציבורי, וטראמבל נעצר, כי היה קצין בצבא היבשתי בדרגה דומה לג'ון אנדרה. הוא היה כלוא במשך שבעה חודשים בלונדון.
לאחר ששוחרר, טראמבל חזר לארצות הברית בהפלגה שנמשכה שישה חודשים והסתיימה בסוף ינואר 1782. לאחר מכן הצטרף לאחיו דייוויד באספקה לצבא שהוצב בניו ווינדזור, ניו יורק, בחורף 1782–1783.
שנים שלאחר המלחמה
בשנת 1784, לאחר ההכרה של בריטניה בעצמאות ארצות הברית, חזר טראמבל ללונדון ללימודי ציור. בזמן שעבד בסטודיו שלו, צייר טראמבל את קרב בונקר היל ואת מותו של הגנרל ג'וזף ווארן בהתקפה על קוויבק. שתי העבודות נמצאות כעת בגלריה באוניברסיטת ייל. ביולי 1786 נסע טראמבל לפריז, שם עשה רישומי פורטרט של קצינים צרפתים לציור "כניעת לורד קורנוואליס". בסיועו של תומאס ג'פרסון, שכיהן כשגריר האמריקני בצרפת, החל טראמבל בתכנון ראשוני של מגילת העצמאות. במהלך חמש השנים הבאות צייר טראמבל פורטרטים קטנים של החותמים, בהם השתמש מאוחר יותר כדי לחבר את הציור הגדול יותר. אם החותם נפטר, הועתק דיוקן קודם, כמו במקרה של ארתור מידלטון, שתנוחת ראשו בולטת בציור. במהלך ביקור אצל כל חותם או משפחתו, טראמבל, שתמיד חיפש מימון, ניצל את ההזדמנות כדי למכור העתקים מראש של התחריטים שיופקו מציוריו על המהפכה האמריקאית.
בהיותו בפריז, טראמבל הוצג על ידי ג'פרסון בפני הציירת האיטלקית מריה קוסוויי. הם הפכו לחברים אינטימיים לכל החיים. ציורו של טראמבל של ג'פרסון, שהוזמן על ידי קוסווי, התפרסם בעיקר בגלל חריטה מאוחרת יותר על ידי אשר בראון דיורנד.
ציור הכרזת העצמאות של טראמבל נרכש על ידי הקונגרס האמריקאי, יחד עם ציור כניעתו של הגנרל בורגוין, כניעתו של לורד קורנווליס, והציור - גנרל ג'ורג' וושינגטון מתפטר מתפקידו, הכל קשור למהפכה. כולם תלויים עכשיו ברוטונדה של קפיטול ארצות הברית.
אמצע החיים
בשנת 1791 נבחר טראמבל כחבר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (AAA&S).
בשנת 1794 שימש טראמבל כמזכירו של הדיפלומט ג'ון ג'יי בלונדון במהלך המשא ומתן על האמנה עם בריטניה, שקבעה במידה רבה את הגבול עם קנדה ואיפשרה חידוש ייצוא כותנה לבריטניה. הוא פעל עוד בנושאים דיפלומטיים תוצרי המשא ומתן ותוצאות המלחמה. זמן קצר לאחר סיום שירותו של טראמבל, הוא נסע לשטוטגרט כדי לאסוף את החריטה השלמה של הציור על קרב בונקר היל. בנסיעה חזרה הוא עבר דרך פריז.
מאוחר יותר עבר טראמבל תקופות קשות בהן לא הצליח למכור את ציוריו. בשנת 1831 מכר לאוניברסיטת ייל סדרה של 28 ציורים ו -60 דיוקנאות זעירות תמורת 1,000 דולר.
לאחר שנים רבות של ניסיונות ליצור הכנסות מציוריו, הוא סוף סוף מצא דרך לקיים את עצמו מהאמנות שלו. זה ללא ספק האוסף הבודד הגדול ביותר של יצירותיו. האוסף שכן במקור בגלריה לאמנות נאו-קלאסית שתוכנן על ידי טראמבל עצמו בקמפוס העתיק של ייל, יחד עם דיוקנאות של אמנים אחרים.
שנים מאוחרות יותר
טראמבל מונה לנשיא האקדמיה האמריקאית לאמנויות יפות בעיר ניו יורק, כיהן במשך עשרים שנה, משנת 1816 עד 1836. עם הדגשת המסורות הקלאסיות, טראמבל לא הסתדר עם התלמידים. במקביל, כישורי הציור שלו פחתו.
בשנת 1825 פרשו רבים מהתלמידים והקימו את האקדמיה הלאומית לעיצוב. האקדמיה האמריקאית לא הצליחה להכיל טעמים משתנים, ומאוחר יותר בשנת 1839 נסגרה לאחר ששריפה שנייה הרסה את אוספיה.
טראמבל כתב את האוטוביוגרפיה שלו, שפרסם בשנת 1841.
הוא נפטר בעיר ניו יורק בגיל 87 ב־10 בנובמבר 1843.
מורשת
טראמבל נקבר במקור (יחד עם אשתו) מתחת לגלריה לאמנות באוניברסיטת ייל, אותה הוא עיצב.
בשנת 1867 הועבר אוסף עבודותיו לאולם חדש שנבנה. מקום הולדתו של ג'ון טראמבל בלבנון, קונטיקט, הוכרז כאתר היסטורי לאומי (NHL), 1965
הודפס בול זיכרון של ג'ון טראמבל, בשנת 1968.
יעבץ בנטינג
יעבץ בנטינג (באנגלית: Jabez Bunting; 13 במאי 1779 - 16 ביוני 1858) היה כומר מתודיסטי, מראשי הכנסייה לאחר מותם של המייסדים, האחים ג'ון וצ'ארלס ווסלי. הוא שימש משנת 1820 ועד 1850 כנשיא הוועידה המתודיסטית.
ביוגרפיה אודותיו, "The life of Jabez Bunting", נכתבה על ידי בנו, תומאס פרסיבל בנטינג. בנו, ויליאם בנטינג היה אף הוא מטיף מתודיסטי.
יעל אילת ון אסן
יעל אילת ון-אסן (נולדה ב-5 בינואר 1960) היא חוקרת ואוצרת בתחומי הממשק שבין אמנות, עיצוב, מדע וטכנולוגיה ומוזיאולוגיה. היא חברת סגל בכיר בפקולטה לעיצוב במכון הטכנולוגי בחולון וכמו כן מרצה בתוכנית לתואר שני בפקולטה לאומנויות באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
יעל אילת ון אסן נולדה וגדלה בירושלים ולמדה בתיכון ליד האוניברסיטה. היא בוגרת המחלקה לאמנות בבצלאל. בעלת תואר שני (בהצטיינות) ודוקטורט מאוניברסיטת תל אביב. את לימודי הפוסט דוקטורט היא עשתה בבית הספר לאמנויות של האוניברסיטה העברית בירושלים במרכז המחקר "דעת המקום" שפעל במסגרת תוכנית מרכזי המצוינות I-CORE.
יעל אילת ון אסן הייתה מהראשונים בארץ שעסקו במחקר בתחום התרבות הדיגיטלית. היא ערכה את האנתולוגיה הראשונה בתחום זה שיצאה לאור בשפה העברית עוד בשנת 2002. (תרבות דיגיטלית - וירטואליות, חברה ומידע, הוצאת קו אדום של הקיבוץ המאוחד). והקימה בראשית שנות ה-90 את המחלקה הראשונה בארץ לניו-מדיה שנוסדה במקביל למחלקות הראשונות שפעלו בתחום בעולם. בעבודתה האוצרותית היא מתמקדת בממשק שבין אמנות, עיצוב, מדע וטכנולוגיה. בין התערוכות אותן אצרה: IL(L) Machine בפסטיבל ארס אלקטרוניקה בלינץ שבאוסטריה (2013) ואת תערוכת הביתן הישראלי, LifeObject, בביאנלה לאדריכלות בוונציה (2016) שעסקה בקשר שבין אדריכלות וביולוגיה.
מחקר
מחקריה עוסקים במגוון נושאים הקשורים לתרבות דיגיטלית ולזיקה שבין אמנות, מדע וטכנולוגיה. נושא מרכזי במחקריה הוא השפעת הטכנולוגיות הדיגיטליות על מושג המוזיאון, לאחרונה היא בוחנת את המשמעויות של השימוש הפוטנציאלי בבינה מלאכותית בהיבטים שונים של הפעילות המוזיאלית. כמו כן היא עוסקת בתחומים נוספים בניהם: משמעות הדימוי העידן הפוסט-צילום, השפעת השימוש בבינה מלאכותית על תחום העיצוב, ביטויים של תפיסות פוסט וטרנס הומניסטיות באמנות עכשווית, יחסי אדם-מכונה וביטויים באמנות והיבטים אתיים של שימושים אפשריים בבינה מלאכותית במערכות מבוססות חוסן.
הספר, תרבות דיגיטלית - וירטואליות, חברה ומידע (2002) אותו ערכה, מתמקד בהשלכות התרבותיות העמוקות הכרוכות בהטמעת הטכנולוגיות הדיגיטליות בחיינו. הספר עוסק במגוון נושאים העומדים במרכזו של השיח הדיגיטלי, ומציע תשתית תאורטית לדיון בנושא זה שעוצמתו מהפכנית ומחוללת שינויים רבים בכל תחומי חיינו. השאלה העומדת לדיון בספר היא, באילו תחומים יש לטכנולוגיה הדיגיטלית משמעות של "מהפכה" במרחב התרבותי, כאשר מושגים מסוימים מאבדים מתקפותם ומוחלפים באחרים, ובאילו היא מסמנת רק שינוי של העברת דגשים והרחבת מושגים. (מתוך האתר הוצאת הקיבוץ המאוחד)
ספרה לחשוב מוזיאונים מחדש (2016, הוצאת הקיבוץ המאוחד) בוחן את השינויים שעוברים מוזיאונים ומציע לראות ברבים מהם ביטוי לתמורות פרדיגמטיות שמקורן בטכנולוגיות החדשות ובהתאמתם של המוזיאונים לקהלי היעד שלהם. הניתוח המוצע בספר מתבסס על חקר תולדות האמנות והתרבות המוזיאלית, על תיאוריות ניו-מדיה ועל גישות ביקורתיות במדעי החברה ומדעי הרוח. מתוך אלה מתגלה המוזיאון העכשווי בארץ ובעולם כמרחב היברידי, שבו הממשי והווירטואלי מתלכדים לבלי הפרד. (מתוך אתר הוצאת הקיבוץ המאוחד)
הספר אותו ערכה עבור התערוכה של הביתן הישראלי בביאנלה לאדריכלות בוונציה (2016) LifeObject Merging Biology and Architecture, בהוצאת Strenthal, עוסק בהיבטים שונים הקשורים לחשיבה במושגים מתחומי הביולוגיה בהקשרים אדריכליים. הספר בוחן אפשרויות שונות להגדרת היחסים שבין האדם לסביבתו כפי שהיא באה לידי ביטוי באמצעות הדיסציפלינה האדריכלית. הספר כולל טקסטים תאורטיים המתייחסים לשאלה זו בהקשרים גלובליים ומקומיים ומתייחס לפרויקטים השונים שהוצגו במסגרת התערוכה.
ג'ין קנדי סמית'
ג'ין אן קנדי סמית' (באנגלית: Jean Ann Kennedy Smith; 20 בפברואר 1928 – 17 ביוני 2020) הייתה דיפלומטית, אקטיביסטית, הומניטרית, וסופרת אמריקאית, ששירתה כשגרירת ארצות הברית באירלנד בין השנים 1993–1998. היא הייתה בת למשפחת קנדי.
ביוגרפיה
ג'ין קנדי נולדה בשנת 1928 בבוסטון, השמינית מתוך תשעת ילדיהם של ג'וזף פ. קנדי ורוז פיצג'רלד. אחייה היו ג'וזף ג'וניור, ג'ון, רוזמרי, קת'לין, יוניס, פטרישיה, רוברט, וטד.
כשגרירה באירלנד הועילה סמית' לתהליך השלום בצפון אירלנד, כנציגת הנשיא ביל קלינטון בדבלין. היא ספגה ביקורת קשה לאחר שהפצירה במשרד החוץ האמריקני להעניק ויזה לנשיא מפלגת שין פיין, ג'רי אדמס, אם כי משפחתה אמרה כי צעד זה השפיע על הצבא האירי הרפובליקני הזמני (PIRA), בהכרזתו על הפסקת האש בשנת 1994. עם זאת, אדמס אמר שזה היה הנשיא קלינטון שהוביל את תהליך השלום בצפון אירלנד, וכי במהלך התהליך הסתמכה סמית על עצות של כומר בעל השפעה בבלפסט. נשיאת אירלנד מארי מקאליס העניקה לסמית' אזרחות כבוד אירית בשנת 1998 בהוקרה על שירותה במדינה.
סמית' הייתה המייסדת של עמותת "Special Special Arts" ((VSA), עמותה בינלאומית נודעת, המוקדשת ליצירת חברה, בה אנשים עם לקות יכולים לעסוק באמנויות. בשנת 2011 היא זכתה במדליית החירות הנשיאותית, הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית, על ידי הנשיא ברק אובמה על עבודתה עם VSA ואנשים עם לקות.
חיים אישיים
בשנת 1956 נישאה קנדי לסטיבן אדוארד סמית' (אנ'). לאחר נישואיהם, בשנת 1960, עבד סמית' בתור אנליסט פיננסי ואסטרטג פוליטי למען הקמפיין הנשיאותי של גיסו, ג'ון פ. קנדי. לזוג נולדו שני בנים ביולוגיים ואימצו שתי בנות:
סטיבן סמית' נפטר מסרטן ריאות ב-19 באוגוסט 1990. שנה לאחר מכן, הואשם בנם, וויליאם קנדי סמית', באונס שהתרחש בפלורידה. לאחר משפט שעורר עניין רב בתקשורת, זוכה סמית'.
ב-11 באוגוסט 2009 נפטרה יוניס קנדי שרייבר, וב-25 באוגוסט 2009 נפטר הסנאטור טד קנדי. לאחר מותם, נותרה ג'ין האחות האחרונה ממשפחת קנדי.
ג'ין קנדי סמית' הלכה לעולמה ב-17 ביוני 2020, בגיל 92. מבין אחיה, הגיעה לגיל המבוגר ביותר.
ג'ק מולהרן
ג'ק מולהרן (באנגלית: Jack Mulhern נולד ב-15 במאי 1994) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
מולהרן גדל בריי, ניו יורק. הוא בנם של קארן ומאט מולהרן. אחיו קונור הוא מלחין. הוא סיים את לימודיו במכללת סקידמור.
קריירה
הופעתו הראשונה של מולהרן בטלוויזיה הייתה בפרק של הסדרה המפתחות של משפחת לוק.
בשנת 2019 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה עולם חדש שהוקרנה בנטפליקס. באותה שנה הופיע בפרק של סדרת הטלוויזיה וו טאנג קלאן: סאגה אמריקאית.
בשנת 2020 הופיע בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "Odd Man Rush".
בשנת 2021 שיחק בסדרת הטלוויזיה הסודות של איסטאון. באותה שנה לוהק מולהרן לתפקיד בסדרת הטלוויזיה העתידית אימפריית הכאב.
בפברואר 2022 לוהק מולהרן לתפקיד בסרטו של ג'ורג' קלוני, הבחורים בסירה.
משה ברנט
משה ברנט (נולד ב-2 בפברואר 1954) הוא מרצה לשעבר (בגמלאות) במחלקה לסוציולוגיה, מדע המדינה ותקשורת של האוניברסיטה הפתוחה.
בעל תואר ראשון בהנדסת חשמל מטעם הטכניון בחיפה. את התואר השני בפילוסופיה, בהדרכת פרופסור יוסף אגסי, קיבל באוניברסיטת תל אביב. את התואר השלישי בהיסטוריה פוליטית השוואתית קיבל באוניברסיטת קיימברידג' באנגליה; בין המנחים של ברנט נמנה הסוציולוג וחוקר הלאומיות ארנסט גלנר.
תחומי מחקר: יוון העתיקה והזהות הלאומית הישראלית.
ב-2022 התפקד לליכוד.