cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יון הליאדה רדולסקו
הנצחה
באותה שנה הוענק לבוגדן פטריצ'ייקו חאשדאו בעד ספרו "דברים מימי אבותינו" בשווי 5,000 ליי זהב. ב-1890 סביב פרס זה התעוררה שערורייה כאשר הנסיך דימיטריה סטורדזה, נציג המפלגה ה"ליברלית", האשדאו ואחרים סירבו להעניק את הפרס למחזאי יון לוקה קאראג'אלה בגלל השתייכותו לחוג "ז'ונימיה" ודעותיו האנטילאומניות.
קישורים חיצוניים
Răzvan Pârâianu ''În amintirea lui Ion Heliade Rădulescu. Aniversarea a 200 de ani de la naşterea sa '' (ג'ורג'ה קלינסקו - תולדות הספרות הרומנית - תקציר, ההוצאה לספרות, בוקרשט, 1963)
אדה קולאו
אדה קולאו בייאנו (בספרדית: Ada Colau Ballano; נולדה ב-3 במרץ 1974) היא פוליטיקאית ספרדיה שכיהנה כראשת העיר ברצלונה בשנים 2015 עד 2023.
ביוגרפיה
קולאו נולדה בברצלונה, בתם של רמון, צלם שעבד בתחום הפרסום, וטינה, אשת מכירות. הורי אביה הם מוסקה והורי אמה מהעיר סוריה. הוריה היו פרודים והיא גדלה עם שלוש אחיותיה בגווינארדו שבברצלונה עם אמה ושותפה לחיים, בעוד שני אחיה למחצה התגוררו עם האב במדריד.
בנעוריה התנדבה באמנסטי אינטרנשיונל ובארגון סיוע לקשישים. החלה ללמוד פילוסופיה באוניברסיטת ברצלונה, והשתתפה בתוכנית חילופי הסטודנטים ארסמוס במסגרתה שהתה במילאנו. היא עזבה את הלימודים בטרם סיימה את התואר הראשון. לאחר שעזבה את האוניברסיטה עבדה בעבודות מזדמנות וכמתרגמת תוכניות טלוויזיה איטלקיות.
את פעילותה הפוליטית החלה במהלך הלימודים כחברה בתנועת שמאל רדיקלית. עשור אחר כך חזרה לפעילות בשמאל במחאות אנטי-גלובליזציה, מחאות נגד ארגון הבנק העולמי ונגד מלחמת עיראק. היא הנהיגה מאבקים בתחום הדיור והייתה דוברת התנועה נגד פינוי משפחות שהתקשו בתשלום משכנתאות. ב-2013 זכתה לתשומת לב ציבורית כשהופיעה בפני ועדת הכלכלה בקונגרס הנציגים הספרדי ולאחר מכן בפרלמנט האירופי. ב-2014 אוחדה פעילותם של מספר תנועות שמאל בהן פודמוס לגוף אחד שפעל לקראת הבחירות לעיריית ברצלונה וקולאו הועמדה בראשותה. במאי 2015 זכתה בבחירות לראשות העירייה. בפברואר 2023 קיבלה החלטה לנתק באופן זמני את כל הקשרים של ברצלונה עם ישראל כולל ברית ערים תאומות של ברצלונה ותל אביב, מהלך שזכה לביקורת של הממשלה הספרדית. במאי 2023 הפסידה בבחירות לכהונה נוספת.
קולאו מתגוררת עם בן זוגה אדריה אלמני והם הורים לבן.
רכס ניקולאס (אנטארקטיקה)
רכס ניקולאס (באנגלית: Nicholas Range) הוא רכס הרים בארץ קמפ שבאנטארקטיקה.
הרכס ממוקם 46 קילומטרים ממזרח למפרץ מגנט שבארץ קמפ.
גילוי הרכס
הרכס התגלה ב-12 בינואר 1930 במהלך מסע המחקר של משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה תחת פיקודו של דאגלס מוסון.
מקור השם
מוסון קרא לרכס על שם ג'י. אר. ניקולאס (G.R. Nicholas) ממלבורן שבאוסטרליה, פטרון המשלחת.
פלאוקסטור
פלאוקסטור (שם מדעי: Palaeocastor; מילולית: "בונה עתיק") הוא סוג נכחד של מכרסם ממשפחת הבוניים, שחי בין סוף האוליגוקן לתחילת המיוקן באמריקה הצפונית, בטווח של 30.8 עד 23.03 מיליון שנה מזמננו, והוא נחשב לאחד מהסוגים הראשונים במשפחה.
תיאור
הבונה ידוע בעיקר משרידים שנותרו לאורך בתרונות ברחבי אמריקה הצפונית ובייחוד בנברסקה. בנוסף מאובני עקבות שהשתמרו נכללים בסוג זה, לאחר שבעבר השתייכו לסוגים המבוטלים Daimonhelix, Daimonelix ו-Daemonelix. הבונה הוגדר ב-1869 בידי החוקר ג'וזף ליידי ובסוגו נכללים שני מינים: Palaeocastor fossor ו-Palaeocastor peninsulatus.
מכרסם זה ידוע ממספר מאובנים, בהם הוא אותר במחילות מסולסלות בצורתם שהגיעו לעומק שלושה מטרים לעיתים, בהם חי בקבוצות משפחתיות. דבר זה מראה שהוא חי במבנים מהונדסים, בדומה לסכרים מודרניים. אך הוא היה מתחפר באדמה ולא חי במים כיונק מימי. הדבר קשור לקרבה בין הבוניים לקרוביהם, הירבועניים וחולדי השק החיים באדמה. עם זאת, הוא התפתח ליצור בעל אסטרטגיית רבייה K בניגוד למרבית המכרסמים כמו העכברים, המתנהלים באסטרטגיית רבייה R. כמה חוקרים טוענים שמחילות דמויות סליל כאלה נבנו מתחת למים בדומה לסכרי בונים מודרניים. הבונה השתמש במחילות כדי להתגונן מטורפים, כגון הזודיולסטיס ממשפחת הסמוריים.
בונה זה היה קטן יותר מהבונים החיים בימינו והוא הגיע לאורך 25 סנטימטרים בממוצע. את מחילותיו חפר באמצעות שיניו החותכות ללא סיוע של טפריו, מה שידוע מסימני נשיכה באבני המאורה. דבר זה יכול להצביע על התאמה התחלתית לחיים במים.
נמל התעופה הבין-לאומי טימישוארה טראיאן וויה
נמל התעופה נבנה בשנת 1964, והוא השלישי במדד העומס התעבורתי האווירי ברומניה, הוא משמש כבסיס תפעולי של חברת ויז אייר.
הנמל נקרא על שמו של טראיאן וויה, חלוץ תעופה רומני.
מתקני הנמל
בנמל קיים מסלול המראה ונחיתה יחיד באורך של כ-3,500 מטרים.
טיסות לישראל וממנה
הייסקיי מפעילה 5 טיסות שבועיות לנמל התעופה בן-גוריון.
מיטת מים
מאפיינים
קיימים שני סוגי מיטות מים:
למזרני מיטת מים מוקדמים, ולמזרנים מודרניים זולים, יש תא אחד למים. כאשר מסת המים במזרנים מופרעת (לדוגמה, כשמתיישבים על המיטה), נוצר גל משמעותי שניתן לחוש, ונדרש זמן כדי שהמים יוכלו להתייצב לאחר ההפרעה. במיטות מים מודרניות יקרות יותר יש תערובת של חדרי אוויר ומים ביניהם.
מיטות מים עשויות בדרך כלל מפוליוויניל כלוריד רך (PVC) או חומר דומה. לרוב ניתן לתקן אותן עם כל ערכה לתיקון פוליוויניל.
היסטוריה
מיטות מים המיועדות לטיפולים רפואיים מופיעות בדיווחים שונים החל מהמאה ה-19. בתחילת המאה ה-19 פיתח הרופא הסקוטי ניל ארנוט מיטה שכונתה "Hydrostatic", ותוכננה כדי למנוע פצעי לחץ בקרב חולים השוכבים בבתי חולים. היא יוצרה מאמבטיה של מים שכוסתה בבד ספוג גומי ועליהם הונחו מצעים קלים. ארנוט לא רשם פטנט על העיצוב, דבר שהתיר לכל אחד לבנות מיטה דומה.
השימוש במיטת מים עבור החולה גב' הייל מוזכר ברומן מ-1855 של אליזבת גאסקל, צפון ודרום.
בשנת 1871 מיטת מים הייתה בשימוש באלמירה, ניו יורק עבור אנשים עם מגבלות פיזיות. הדבר הוזכר בקצרה במאמרו של מארק טוויין "כנסיית ביצ'ר החדשה" שיצא לאור בניו יורק טיימס ב-23 ביולי 1871:.
מזרן המים המודרני נוצר על ידי צ'ארלס הול לפני שנת 1968, בעת שהיה סטודנט לעיצוב בסן פרנסיסקו סטייט (SFSU) בקליפורניה. עמיתיו ל-SFSU, הסטודנטים פול הקל ואוון פוקס תרמו גם לרעיון. במקור הול תכנן כיסא חדשני. האבטיפוס הראשון שלו היה תיק ויניל עם 300 פאונד (136 ק"ג) של קורנפלור, אבל התוצאה הייתה לא נוחה. הוא רוקן את התיק ומילא אותו בג'לי, אשר היה לו למצער "נטייה להתפרק". בסופו של דבר, הוא נטש את העבודה על כיסא, והחל לנסות לשכלל את המיטה הסטנדרטית.
הול רשם פטנט על מיטת המים שלו, שנקראה במקור "הנאת שחייה", ב-1971. הוא ייסד את חברת "The Pleasure Pit", לייצור ומכירות מיטות מים. החברה הפכה לקמעונאית מובילה בתחום מיטות המים בארצות הברית, עם 30 חנויות שהיו בבעלותה. לרוע מזלו, הול לא הצליח להגן על הפטנט שלו נגד המתחרים הרבים, שיכלו לנצל את מלוא היתרונות במיטות המים בעקבות הפופולריות של מיטה זו. המכירות הגיעו לשיאן בשנת 1987 כאשר 22% ממכירות המזרנים היו של מיטות מים.
יתרונות וחסרונות
למיטות מים יש מספר יתרונות על פני המיטות המסורתיות:
אבל יש להן גם חסרונות:
יונדאי i30
יונדאי i30 היא מכונית משפחתית קטנה, המיוצרת על ידי יונדאי מוטור מאז שנת 2007. ה-i30 חולקת פלטפורמה ומכלולים רבים נוספים עם הקיה סיד, המיוצרת על ידי קיה, חברה בת של יונדאי. המכונית יוצרה במגוון רחב של תצורות בעלי מנועים שונים.
הדור הראשון של המכונית שווק בהתחלה בארצות הברית וקנדה במקביל ליונדאי אלנטרה ונקרא אלנטרה טורינג ובהמשך אלנטרה GT. הדור הנוכחי של המכונית הוא הדור השלישי, שהוצג לראשונה בתערוכת הרכב של פריז בשנת 2016.
היא מחליפה האלנטרה לשוק האירופי.
דור ראשון: 2007−2012
הדור הראשון של המכונית הוצג לראשונה בתצורת האצ'בק בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2007. השיווק לאירופה ואוסטרליה החל שלושה חודשים לאחר מכן. תצורת הסטיישן הוצגה בתערוכת הרכב של סיאול באפריל 2007 ושווקה ברום קוריאה בשם i30CW. בשנת ההשקה זכתה המכונית לציון של 3.9 במבחני הבטיחות של יורו NCAP. שנה לאחר מכן השתפר הציון ועמד על 4.2.
גרסת הסטיישן שווקה בארצות הברית בשם אלנטרה טורינג ווגון. בשנת 2012 הוצג ברכב עם מנוע בנפח 2 ליטר והספק של 138 כוח סוס.
הצלחה ופרסים
הדור הראשון של יונדאי נחשב לדגם שאיפשר ליונדאי לפרוץ לשוק האירופי, המכונית הראשונה שתוכננה ויוצרה באירופה. בזכות הדגם צמחו מכירות הדגם מ-319 אלף מכוניות בשנת 2007 ל-403 אלף מכוניות בשנת 2011 והכפילה את נתח השוק שלה ל-2.9%. בישראל הדור הראשון זכה להצלחה רבה. במיוחד כאשר הדור השני של האלנטרה לא שווק בישראל בשל חוסר יצור לאירופה. הדגם מכר 8,500 רכבים בישראל ב-2009, כ-12,000 רכבים ב-2010 ו-8,900 מכוניות ב-2011.
הדגם זכה להצלחה באוסטרליה. בשנת 2007, שנת הבכורה, הוגרה המכונית כ"מכונית השנה" על ידי האתר "CarsGuide". שנה לאחר מכן זכתה המכונית בתואר "מכונית השנה" בספרד.
דור שני: 2011–2017
הדור השני של ה-i30 הוצג לראשונה בתערוכת הרכב של פרנקפורט בספטמבר 2011. המכונית תוכננה על ידי המרכז של יונדאי באירופה שנמצא בעיר רוסלסהיים, גרמניה. הדור השני הוצע עם ארבעה סוגי מנועים ותיבת הילוכים ידנית או אוטומטית. הייצור שיועד לשווקים האירופאים נעשה במפעלי החברה בצ'כיה, בעוד שהדגם שנמכר בקוריאה יוצר במדינה.
בארצות הברית הדור השני הוצג לראשונה בתערוכת הרכב של שיקגו ב-2012. המכירות החלו לקראת סוף השנה בשם יונדאי אלנטרה GT.
במלזיה הוצג הרכב לראשונה בתערוכת הרכב של קואלה למפור בנובמבר 2013. המכירות החלו במרץ 2014.
הדור השני של גרסת הסטיישן הוצג לראשונה בתערוכת הרכב של ז'נבה ב-2012 בשם "i30 אסטייט" (i30 Estate). בחלק מהשווקים שווק הדגם בשם "i30 טורר" (i30 Tourer). גרסת הסטיישן נבנתה על בסיס-גלגלים זהה לגרסת ההאצ'בק, אך בתוספת 185 מ"מ לאורך המכונית.
בתערוכת הרכב של פריז בספטמבר 2012 הוצגה גרסת 3 דלתות במטרה לפנות לקהל יעד צעיר יותר. הגריל הקדמי קיבל עיצוב אגרסיבי יותר על מנת לשוות למכונית מראה ספורטיבי. שיווק הדגם החל בשנת 2013. בשנת 2015 הוחל בשיווקה של גרסת טורבו.
דור שלישי: 2016–הווה
הדור שלישי של ה-i30 הוצג בתערוכת הרכב של פריז בספטמבר 2016. גם הדור הזה שווק בחלק מהשווקים בשם יונדאי אלנטרה GT. בארצות הברית נמכרה גרסת ההאצ'בק בשתי גרסאות: אלנטרה GT ואלנטרה GT ספורט. גרסת הספורט הוחלפה בשנת 2019 בגרסת האלנטרה GT N-Line, שהייתה דומה לגרסה הקודמת מבחינת ביצועים, אך שונה במחינה עיצובית.
בשנת 2017 הוצגה גרסת הספורט ליונדאי i30, יונדאי i30 N, ובשנת 2018 הוצגה גרסת הספורט לגרסת הסדאן של יונדאי i30 , יונדאי i30 פאסטבק N, שניהם מיוצרות על ידי חטיבת הביצועים של יונדאי, יונדאי N.
ישראל ניסן קרק
הרב ישראל ניסן קרק (1863, קאמי, ליטא – 1938, תל אביב, פלשׂתינה–ארץ ישראל) היה רב ליטאי, ראש תנועת "המזרחי" בליטא.
תולדות חייו
ישראל ניסן קרק נולד ב-1863 בעיירה קאמי שבליטא. למד, בין השאר, בישיבת וולוז'ין, ובשנת 1887 נתמנה למורה צדק (מו"צ) בעיר קובנה, והיה מראשי הקהילה היהודית בה במשך כ-40 שנה.
קרק היה מתלמידיו ועוזריו של הרב יצחק אלחנן ספקטור, ותחת השפעתו פעל כחובב ציון נלהב. החל משנת 1912 עמד קרק בראש כולל קובנא לתמיכת אברכים פרושים בעיר, כולל שהוקם על ידי הרב יצחק אלחנן ספקטור, במטרה לפתור את בעיית האברכים לומדי התורה שנזקקו לתמיכה כלכלית.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גורשו יהודי קובנה מהעיר, והורשו לחזור אליה רק תחת הכיבוש הגרמני. קרק היה מראשוני החוזרים לעיר, והקים (יחד עם ד"ר מ' רבין, י' אפשטיין, ש' שבל, וש' ויסטינצקי) נציגות של הקהילה היהודית. הנציגות טיפלה, בין היתר, במתן תמיכה במסגרת מוסדות של הקהילה כגון בית-היתומים, בתי-הספר, אגודת הנשים, אגודת "אחיעזר", מסעדה ציבורית, אגודת "עזרה", תלמוד תורה. נוסף על אלה טיפלה הנציגות גם בהשגת הלוואות לשיקומם של עסקים שונים, לתמיכה בגימנסיה הריאלית, ובעניי קובנה ופרווריה.
קרק היה יושב-ראש "המזרחי" בליטא, וציר לקונגרס הציוני ה-12 (1921). ב-1929 עלה לארץ ישראל, שבה המשיך לפעול כאיש תורה. נפטר בתל אביב, ב-1938, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק שבשכונה הקרויה על שם מורו ורבו, יצחק אלחנן ספקטור.
ארי אולפסון
ארי אולפסון (באיסלנדית: Ari Ólafsson; נולד ב-21 במאי 1998) הוא זמר איסלנדי. אולפסון ייצג את איסלנד באירוויזיון 2018 עם השיר "Our Choice". אולפסון שובץ בהגרלה לחצי הגמר הראשון של התחרות ולהופעה כשני בסדר ההופעות. אולפסון כשל להעפיל לשלב הגמר כאשר סיים את חצי הגמר במקום ה-19 והאחרון עם 15 נקודות בלבד מהקהל ומהשופטים גם יחד.
פסגות אקר
פסגות אקר (באנגלית: Aker Peaks או Akar Peaks) המכונות גם רכס אקר (באנגלית: Aker Range), הם רכס הרים, או סדרה של פסגות מכוסות שלג ברובן, מערבית למפרץ אדוארד השמיני שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 14 קילומטרים בכיוון צפון-מערב - דרום- מזרח.
הפסגות מצויות 6 קילומטרים מערבית לרכס ניקולאס, ו-50 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית למפרץ אדוארד השמיני.
מקור השם
בורצ'גרווינק קרא לפסגות על שמו של חוותו של מנהל חברת הצייד הנורווגית סוונד פויין ברון האב (.Svend Foyn Bruun Sr), שמקום מושבה בטונסנברג.
מלחמת הרעש
מלחמת הרעש (באנגלית: Loudness War) היא כינוי למגמה רווחת בהפקה מוזיקלית, בה עוצמת השמע של שיר או אלבום הוגברה באופן מלאכותי. הקצנה זו מפחיתה את איכות השמע ואף את ההנאה מהמוזיקה, לדעת מבקרים רבים.
מגמה זו נראתה לראשונה כבר בשנות הארבעים של המאה ה-20. הנושא זכה לתשומת לב ציבורית בשנות התשעים עם המצאת עיבוד האותות הספרתי וכניסתם של המחשבים לחדרי ההפקה - עזרים שאיפשרו למוזיקאים להקצין עוד יותר את עוצמת השמע המרבית של יצירותיהם.
לאמצעי שמע דיגיטליים, כגון תקליטור, קיימת משרעת שמע מקסימלית. באמצעות טכניקות מאסטרינג, כגון דחיסת הטווח הדינמי של השיר, ניתן לקרב את משרעת השיר הממוצעת עד כמה שניתן לגבול המקסימלי. טכניקות אלו עלולות לגרום לחיתוכים (clipping) ולעיוותים - דבר הפוגע באיכות המוזיקה לטובת מוזיקה רועשת יותר.
חובבי ומבקרי מוזיקה נוהגים להשתמש במונח "קורבנות מלחמת הרעש" כדי לתאר אלבומים או שירים שהושפעו לרעה על ידי טכניקות אלו.
ביקורת
ב-2007 פרסם סוהאס סרידהר מאמר על מלחמת הרעש במגזין ההנדסה IEEE Spectrum. סרידהר טען כי מפיקים מוזיקליים מתעלמים בכוונה תחילה מן הטווח הדינמי הרחב של התקליטור לטובת הגברה דיגיטלית ומלאכותית של עוצמת השמע. בנוסף טען כי מוזיקה שדחוסה יתר על המידה "מעייפת" ולא מאפשרת למוזיקה "לנשום".
הכלים ההפקתיים שיצרו את מלחמת הרעש זכו לגיוניים על ידי אנשי מקצוע רבים, ביניהם אלן פרסונס וג'ף אמריק. אף המוזיקאי בוב דילן גינה את המגמה: "אתה מקשיב לתקליטים המודרניים האלה, הם זוועתיים, הכל רעש. שום דבר אינו מוגדר - אין קול, אין כלום, ממש כמו רעש סטטי." מבקרי מוזיקה רבים התלוננו על דחיסה מוגזמת של איכות השמע. כך למשל ריק רובין, מפיק האלבומים Californication ו-Death Magnetic זכה לביקורת שליליות על איכות השמע של האלבומים הללו בעיתון הגרדיאן.
מבקרים רבים של מלחמת הרעש קראו לשינוי מיידי בתעשיית המוזיקה בנושא. באוגוסט 2006, גינה את המגמה אנג'לו מרון, סגן נשיאOne Haven Music, וטען כי טכנאי קול מגבירים את עוצמת השמע של שירים בניגוד לרצונם או משמיעים גרסאות דחוסות של שירים כדי למשוך את תשומת ליבם של בכירים בתעשייה. עצומות פומביות נפתחו כנגד מספר להקות בדרישה שיוציאו לאור גרסאות מחודשות של שיריהן.
חוקרי שמיעה במכון האוס מודאגים מכך שעוצמת קול גבוהה מדי עלולה לפגוע בחוש השמיעה של המאזינים, במיוחד בשמיעתם של ילדים. כתב העת לרפואה פנימית פרסם מחקר שטוען כי הגברת עוצמת השמע של שירים עלולה להוות גורם מסכן ללקות שמיעה.
סרטון יוטיוב חינוכי המדגים את מלחמת הרעש מאת מהנדס האודיו מאט מייפילד הפך ויראלי, וצוטט על ידי הוול סטריט ג'ורנל ועל ידי השיקגו טריביון.
מדידת מלחמת הרעש
קיים ויכוח לגבי השיטה הנכונה והאובייקטיבית ביותר לכימות מלחמת הרעש.
מאמר במגזין הטכנולוגיה וההקלטות "Sound on Sound" מאת עמנואל דרוטי, שיצא לאור בספטמבר 2011, טען כי מלחמת הרעש לא הובילה לירידה בטווח הדינמי במוזיקה המודרנית. דרוטי ניתח את טווח הקולניות (LRA) של שירים מ-45 השנים האחרונות והראה שטווח זה נשאר קבוע יחסית.
כנגד מאמרו של דרוטי נמתחה ביקורת מצד מהנדסי השמע והמפיקים המוזיקליים איאן שפרד ובוב כץ, שטענו כי ניתן לצפות במגמה ברורה של ירידת הטווח הדינמי של שירים לכל אורך שנות התשעים.
דוגמאות לאלבומים "רועשים"
להלן רשימה של אלבומים שזכו לביקורות שליליות בגין איכות השמע שלהם:
עונת 1951/1952 בסרייה א'
עונת 1951/1952 בסרייה א' הייתה העונה ה-50 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-9 בספטמבר 1951 והסתיימו ב-22 ביוני 1952.
בליגה השתתפו 20 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
ספא"ל ולניאנו עלו מהליגה השנייה.
יובנטוס זכתה באליפות בפעם התשיעית בתולדות המועדון. בסיום העונה לליגת משנה ירדו לוקזה, פדובה ולניאנו.(מכיוון שלוקזה וטריאסטינה זכו במספר נקודות זהה, נערכו משחקי השרדות להכרעה על הקבוצה שיישאר בליגה העליונה). לאור הכוונה לצמצם מספר קבוצות בליגה עליונה במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילה רק רומא.
כדורגלנים מצטיינים
ג'ון הנסן, מיובנטוס כבש 30 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
גספאר גראציאני
גספאר נולד בעיירה בוסנית בשם מילוסטיץ (Milostič). הוא התגורר בעיר גראדאצ'אץ (Gradačac) ומכאן נגזר שמו, גראדזאנין (Gradezanin), שלאחר לטיניזציה הפך ל"גראציאני". בראשית דרכו הוא נע ונד ועבד כמשרת אצל כמה אנשים ולבסוף נסע לוונציה. בנדודיו ובעבודותיו למד שפות וידע בוסנית, קרואטית, גרמנית, אנגלית וטורקית. התחיל לעבוד בשירות השער הנשגב כמתורגמן והצטיין בכמה משאים ומתנים, בתמורה קיבל את הדוכסות של איי נקסוס ופארוס.
השלטון בנסיכות מולדובה
גראציאני שאף לכס השלטון בנסיכות מולדובה, למרות שלא ידע רומנית והיה קתולי. בפברואר 1619, לאחר שהשליט ראדו מיכניה ויתר מרצונו על השלטון, קיבל אותו גראציאני, שהמיר את הקתוליות שלו לנצרות אורתודוקסית בנוסח הרומני. בראשית שלטונו התמודד עם מרד שהונהג על ידי מי שתבע את הכס לעצמו. התובע נלכד וראשו נערף וגם ראשיהם של כמה מתומכיו.
למרות שהומלך על ידי העות'מאנים, גרציאני לא היה נאמן להם ועסק בתככים בתקווה להגיע למצב בו ישלוט על כל הנסיכויות המיושבות ברומנים (ולאכיה וטרנסילבניה). גרציאני שם ידו על איגרות ששלח שליט טרנסילבניה לחאן של הטטרים ובו ניסה לתאם התקפה על הפולנים - גרציאני שלח איגרות אלה לפולנים. הדבר נודע לשליט טרנסילבניה ובתגובה הלשין על גרציאני בפני השער הנשגב ובעקבות זאת החליט הסולטאן לבטל את מינויו של גרציאני ולמנות במקומו בפעם נוספת את אלכסנדרו איליאש.
אבדן השלטון
בתחילת ספטמבר 1620 הגיע ליאשי השליח העות'מאני עם הצו לביטול מינויו של גרציאני, כשהוא מלווה במשמר טורקי ובכמה בויארים ממקורבי איליאש, שבאו להכין את עלייתו לכס השלטון. גרציאני לא נכנע וציווה להוציא להורג את השליח האימפיאלי ולהרוג את המשמר הטורקי, את הבויארים של איליאש וגם את יתר הטורקים שהיו באותה עת ביאשי.
גרציאני הכין את צבאו לקראת ההתמודדות הבלתי נמנעת נגד הצבא העות'מאני. צבא פולני, שכלל פרשים כבדים משוריינים, בראשותו של ההאטמן Zolkiewski, חצה את הדניסטר ונכנס למולדובה, שם הצטרף לצבא המולדבי לקראת ההתמודדות. הפאשה Skender הגיע עם צבא עות'מאני וחילות סיוע ולאכים, טטרים והונגרים. צבא זה מנה כשישים אלף לוחמים ועוד אלף יניצ'רים.
קרב צוצורה
גרציאני והפולנים התבצרו בצוצורה (Ţuţora), באתר שכבר שימש בעבר כמחנה של Zamoyski. לאחר תחילת הקרב, ב-19 בספטמבר 1620, המגינים עשו טעות ראשונה, כשהפרשים הכבדים יצאו מבין התעלות למרדף אחר הפרשים הטטרים - הטטרים מהירי התנועה, שמספרם עלה על מספר הפרשים הפולנים, הצליחו לשבור את שורות הפולנים ולהביא למפלה מולדובנית. במהלך הלילה פשתה הבהלה במחנה הפולני והם החליטו לצאת במחנה מאורגן ומתגונן, בתנועה אל הגבול הפולני.
גראציאני העדיף להיפרד מהפולני ועבר את הפרוט, כשהוא מלווה בידי כמה לוחמים וכמה בויארים. לאחר שהגיע לאזור ברנישטה (Branişte) נרצח על ידי מלוויו, ההאטמן שפטליצ'י (Şeptelici) והפוסטלניק גויה (Goia).
המחנה הפולני נסוג אל הדניסטר, כשהטטרים מציקים לא ללא הרף. בלילה האחרון, כשהגיעו לחוף הנהר, נוצרה מהומה גדולה במחנה הפולני, כשהכל נדחפו להיות ראשונים במעבר הדניסטר ומשום כך סבלו אבדות כבדות. ההאטמן Zolkiewski נהרג על ידי טטרי וסגנו, Koniecpolski, נפל בשבי.
גורל הרוצחים
השליט החדש, אלכסנדרו איליאש, לא ראה בעין יפה את מעשי ההאטמן שפטליצ'י והפוסטלניק גויה, שרצחו את השליט הקודם. איליאש ציווה להוציא להורג את הרוצחים וגופותיהם החתוכות הושלכו ללא קבורה.
כף רוקמורל
כף רוֹקמוֹרֶל (באנגלית: Cape Roquemaurel) היא לשון יבשה סלעית בולט, בצד הצפוני של חצי האי טריניטי, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
הכף מהווה את הצד המזרחי של הכנסייה למפרץ בּוֹאוּן (Bone Bay).
גילוי ומיפוי הכף
הכף התגלתה על ידי משלחת צרפתית ב-2 במרץ 1838, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1837 – 1840, בפיקודו של קפטן ז'ול דומון ד'אורוויל.
הכף נסקרה על ידי סקר שטחי חסות איי פורלנד בנובמבר 1948. הכף נסקרה מחדש על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1960–1961.
מקור השם
ד'אורוויל קרא לכף על שמו של לוטננט גסטון דה קורמורל (Gaston de Roquemaurel), שהיה סגן המפקד על הספינה אסטרולאב (בצרפתית: Astrolabe), אשר שימשה את המשלחת הצרפתית.
לקריאה נוספת
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 332
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 141
פנדורה (מגזין)
פנדורה היה מגזין לסבי שראה אור בישראל בין השנים 2003–2005, בהוצאת ארגון קל"ף.
רקע ופעילות
הגיליון הראשון יצא ב-1 במאי 2003, וכלל 12 עמודים. הגיליון האחרון יצא ב-2005, כאשר המערכת לא הצליחה לממן את התקציבים הנדרשים. המגזין הופץ בחינם, ונתמך על ידי תרומות מהקהילה.
קרנטל
קרנטל (בערבית: جبل الأربعين; בלטינית: Mount Quarantania), הידוע גם בשם "הר הפיתוי" (באנגלית: "Mount of Temptation"), הוא הר המתנשא מעל העיר יריחו, ממערב, בתחומי הרשות הפלסטינית. פסגת ההר היא בגובה 366 מטר מעל פני הים.
מקור השם
"קרנטל" הוא שיבוש מהמילה הלטינית "קוודרגינטה" (Quadraginta) שפירושה ארבעים. לפי המסורת הנוצרית, ישו שהה במקום 40 יום ו-40 לילה במהלכם ניסה השטן להעביר אותו על אמונתו (לוקאס ד 1–13). מכאן גם השם "הר הפיתוי" על שם "פיתויו של ישו".
שמו הערבי של ההר, ג'בל אלארבעין (הר הארבעים), משמר גם הוא את המסורת הזו.
אתרים בהר
בהר מספר אתרים ביניהם:
מבצר דוק
דוק (או גם "דגון") מבצר מהתקופה החשמונאית.
בפרק האחרון של ספר חשמונאים א' (פרק טז, יא-טז) מתואר רצח שמעון התרסי, אשתו ושניים מבניו במדבר יהודה, במבצר דוק שמעל יריחו. לא ברור מתי ועל ידי מי נבנה, אך ודאי שכבר היה קיים בימי שמעון ב-135 לפנה"ס. במקום נמצאו שרידים מהתקופה החשמונאית. מאוחר יותר הוקמה במקום הלאורה השנייה במדבר יהודה על ידי חריטון.
הרכבל
ב-1998 בנתה החברה השווייצרית-אוסטרית "גאראוונטה-דופלמאייר" רכבל שעולה ממרכז יריחו מערבה במעלה ההר, לאורך 1,330 מטר, עד למסעדה ולמרכז מבקרים. ממנו ממשיכים ברגל למנזר הקרנטל. לרכבל שני זוגות של שלוש קרוניות אדומות (12 קרוניות סך הכל עם קיבולת של 8 אנשים כל אחת) ומתוכנן להסיע 625 אנשים בשעה. כל המסלול הוא מתחת לפני הים: התחנה התחתונה היא בגובה 230- מטר והתחנה העליונה היא בגובה 50- מטר. הרכבל עלה באש ב-3 במרץ 2015.
מערות
ההר זרוע במערות רבות, שמחציתן נמצאות באמצע גובה ההר, והאחרות קרוב לפסגתו. המערות שימשו כנקודות מסתור בתקופות שונות (לדוגמה בזמן מאבקי הורדוס אנטיפס ומתתיהו אנטיגונוס השני) ומשכו אליהן נזירים ומתבודדים, שמרכזם היה כנראה המקום שבו נמצא כיום מנזר קרנטל, הבנוי על 25 מערות וכוכי התבודדות.
מגדל יריחו
מגדל יריחו נמצא בתל יריחו, אך רן ברקאי ורועי לירן מאוניברסיטת תל אביב מציעים כי המבנה שימש למטרת מדידה אסטרונומית, וכי צל הר הקרנטל הגיע עד המגדל בדיוק ביום הארוך ביותר בשנה, וכך היווה המגדל למעשה לוח שנה. החוקרים סבורים כי המגדל נבנה מסיבות תאולוגיות הקשורות להתקצרות הימים לאחר יום זה.
המגדל נתגלה בחפירות שבוצעו על ידי קתלין קניון בין השנים 1952–1958.
מלחמת האזרחים בסיירה לאון
מלחמת האזרחים בסיירה לאון פרצה ב-1991 ונמשכה כעשר שנים, עד ל-2002 לערך. היא הונהגה על ידי פודאי סנקו שנולד ומת בסיירה לאון, אך גם היה רב"ט בצבא הבריטי. עשרות אלפי בני אדם נהרגו במהלך מלחמה זו, ויותר משליש מהאוכלוסייה נעקרו מבתיהם. רבים מהם נעשו פליטים במדינות שכנות, ואלה שנשארו היו נתונים לעבדות. בשנת 1999 החלו מנהיגי העולם לנהל משא ומתן להפסקת המלחמה, ובשנת 2002 הוכנעו המורדים שנתמכו בידי ליבריה, והשליטה חזרה לממשל המרכזי בתמיכת בריטניה וכוחות האו"ם.
סיירה לאון התמודדה עם הפיכות צבאיות רבות מאז קיבלה עצמאות בשנת 1961. עם גילוי מרבצי יהלומים חדשים בסיירה לאון, באזורים הסמוכים לגבול ליבריה, החלו להתקומם קבוצות מורדים בליבריה על הקשיים הכלכליים מהם סבלו, וזה מה שהוביל בסופו של דבר למלחמת האזרחים בסיירה לאון.
רקע פוליטי
בשנת 1985 פרש נשיא סיירה לאון סיאקה סטיבנס, והוחלף בג'וזף סיידו מומו. מומו הכריז על מצב חירום כלכלי בתחילת שלטונו, והעניק לעצמו שליטה רבה יותר בכלכלת המדינה, שגרמה לשקיעתה. הוא פיזר סמכויות בידי יועציו המושחתים, הכלכלה נקלעה למשבר ואזרחי המדינה חיו בתנאי מחיה קשים, ללא דלק וחשמל. המשבר הכלכלי לא איפשר למומו לשלם משכורות לאנשי הצבא של המדינה, ולכן משנת 1991, הצבא החל להתפרק. ארגון מורדים בשם החזית המהפכנית המאוחדת (R.U.F), אשר פלש מליבריה, ניצל את המשבר והחל לתפוס את השליטה על שדות היהלומים של סיירה לאון, תוך שהוא משתמש בהכנסות מהיהלומים לצורכי אלימות ומלחמת אזרחים. בנקודה זו פרצה מלחמת האזרחים הידועה בין החזית המהפכנית המאוחדת לבין צבא סיירה לאון (SLA).
יהלומי דמים
בשנות השלושים של המאה העשרים התגלה היהלום הראשון בסיירה לאון. מספר שנים לאחר מכן החלה להתפתח תעשיית היהלומים במדינה. ב-1968, עם עלייתו לשלטון של סיאקה סטיבנס, הוא הבחין ביתרון הפוליטי והכלכלי של כריית היהלומים, לכן הוא החל לקחת חלק בתהליכי כרייה בלתי חוקית. בשנת 1970, הוא הקים את החברה הלאומית לכריית יהלומים (NDMC). סיאקה ושותפו ג'מיל מוחמד, שהיה סוחר יהלומים לבנוני, השתלטו על תחום היהלומים בסיירה לאון עד פרישתו, בשנת 1985. במהלך שלטונו, מינה סיאקה קבוצות קטנות של סוחרים לבנונים כאחראים על חילוץ יהלומי הסחף, ובאמצעות המס שהוא גבה על היהלומים, יצר מקור הכנסה יציב עבור משטרו.
כאשר מומו החליף את סיאקה סטיבנס בנשיאות סיירה לאון, הניהול הכלכלי של המדינה התערער והמדינה איבדה את השליטה בענף היהלומים. מומו לא ידע לנהל את ענייני המדינה, הכלכלה של סיירה לאון החלה להתפורר בהדרגה, עד שמומו הכריז על מצב חירום כלכלי של המדינה. במקביל החזית המהפכנית המאוחדת ניצלה את חולשת הממשל להשתלט על שדות היהלומים של סיירה לאון, והעבירה את הבהכנסות מהיהלומים לצורכיה. עם גילוי מרבצי יהלומים חדשים בקרבת גבול ליבריה, החלה ליבריה ללטוש עיניים למרבצים אלו. בעקבות כך נשיא ליבריה צ'ארלס טיילור סיפק תמיכה פיננסית, אימון צבאי, נשק, כוח אדם לטובת החזית המהפכנית המאוחדת.
מהלך המלחמה
מלחמת האזרחים בסיירה לאון הייתה אלימה במיוחד. החזית המהפכנית המאוחדת החל להילחם בכל שטחה של סיירה לאון. המורדים הרגו כ-50,000 בני אדם, גירשו כמחצית מהאוכלוסייה המקומית והרסו חלק משמעותי של תשתיות המדינה, וכל זאת בעזרת הרווחים מסחר ביהלומים. הם היו מעבידים את אזרחי המקום. הגברים היו עוסקים בחפירה והנשים בחקלאות וברוכלות, כאשר כולם היו עובדים עבודת פרך. הכורים, אשר פעלו לצדם של החופרים, היו כורים באופן ידני ומוכרים את היהלומים שמצאו לסוכנים מורשים או יצואנים. העבודה עצמה הייתה בכפייה של המממנים ולא היה להם חופש פעולה. במקביל לעבודות הכפייה, האזרחים היו נתונים לתנאי מחיה קשים ולאונס של הנשים, פעילויות טרור ורצח.
בשנת 1992 הפילה קבוצה של קצינים זוטרים את ממשלת APC, אותה ממשלה אשר שלטה בין השנים 1996 - 2007. בשנת 1996, נחתם הסכם שלום בינם לבין ממשלת ליבריה, ולמרות זאת המלחמה המשיכה להתקיים באזורים מסוימים במדינה. בשנת 1997 התקיימה הפיכה צבאית, אשר במהלכה הודח הנשיא המכהן אחמד טג'אן קבאח. בשנת 1998, קבאח שב לנשיאות, ובשנת 1999 נחתם 'הסכם לומה'. הסכם זה נחתם בלומה, בירת טוגו, בין קבאח לבין פודאי סנקו. למרות ההסדר, שמטרתו לסיים את מעשי האיבה, המורדים המשיכו בפעילותם עד שנת 2001. בשנת 2000 מועצת הביטחון של האו"ם מינתה ועדת מומחים כדי להמליץ לאו"ם כיצד לאכוף את הסנקציות על החזית המהפכנית המאוחדת. המהלך הסופי התרחש בשנת 2002, עת ניסתה ליבריה לכבוש את פריטאון, בירת סיירה לאון. צעד זה הוביל להתערבות בריטית שבסיומה נכנעו המורדים ומלחמת האזרחים הסתיימה. הכוחות הבריטיים בפיקודו של ריצ'רד דייוויד (David Richards), אשר כללו את כוחות הקרקע, האוויר והיבשה, סייעו לסיירה לאון במלחמה והצליחו להדוף את כוחות המורדים משטחה.
סיום המלחמה
המלאכה הושלמה בתמיכת ממשלות ארצות הברית ובריטניה, כוח האו"ם לשמירת השלום (UNAMSIL) ותרומות מהבנק העולמי, קרן המטבע הבין-לאומית, ומגוון ארגונים לא ממשלתיים. משנת 2002 החלה נסיגת הכוחות מסיירה לאון, והסתיימה סופית בשנת 2005. במקביל, בשנת 2004, וועדת האמת והפיוס, אשר התקיימה כתנאי ל'הסכם לומה', כתבה דו"ח על ממשלת סיירה לאון ומועצת הביטחון של האו"ם. הדו"ח כלל את שמותיהם של העבריינים והמלצות הממשלה להמשך.
תהליך קימברלי
באותה שנה יצא לפועל 'תהליך קימברלי', שמטרתו לפקח על ענף היהלומים, הואיל וענף זה היה מקור לסכסוך שנמשך כעשור לערך. במסגרת התהליך, הדו"ח אשר נכתב על ידי ועדת המומחים לעניין סיירה לאון, דן בהגבלות על המדינה, תפקידי היהלומים והנשק אשר שימש הברחות במהלך סכסוכים. 'תהליך קימברלי', בראשיתו היה תהליך ייעוצי, אך מאוחר יותר הוחלט על הנפקת 'תעודת קימברלי'. התעודה עליה חתומות רבות ממדינות העולם, מאשרת את מקורו של כל משלוח יהלומי גלם, וכי משלוח זה אינו מכיל יהלומי סכסוך. למעשה, העקרונות הבסיסיים של 'תהליך קימברלי' קובעים, כי לכל משלוח של יהלומי גלם, גם ביבוא וגם ביצוא, חייבת להתלוות 'תעודת קימברלי' מקורית ורשמית של המדינה המייצאת.
ענף היהלומים
תרומתו העיקרית של 'תהליך קימברלי' הייתה במודעות שעלתה בזכותו, ובכך שהוא הפחית את השימוש ב'יהלומי הדמים' לפחות מאחוז אחד מכלל ייצור היהלומים בעולם. עם סיום מלחמת האזרחים ולאחר ש'תהליך קימברלי' נכנס לתוקף, החל ייעול של הכספים מכריית היהלומים הרחק מקבוצות מורדים, פעילי טרור ופוליטיקאים מושחתים, ובמקביל ניכרת תרומה נוספת בהגדלת סקטור המיסים, השקעה ופיתוח המדינה.
המלחמה בתרבות
בשנים האחרונות, עלתה המודעות ל'יהלומי הדמים'. הסרט 'לגעת ביהלום' הוא ראייה טובה לכך.
מדובר בסרט דרמה אמריקאי בכיכובם של לאונרדו דיקפריו, ג'ניפר קונלי ודג'ימון הונסו.
הסרט עוסק ביהלומים הנכרים בסיירה לאון על מנת לממן ארגוני מורדים לצורכי אלימות, הרג ומלחמות אזרחים.
ברבר (תבלין)
ברבר (באורומו: Barbaree, באמהרית: bärbäre ובתיגרינית: በርበረ) הוא תערובת תבלינים.
מרכיבי הברבר כוללים בדרך כלל פלפל צ'ילי, כוסברה, שום, ג'ינג'ר, בזיליקום, קצח, חילבה ותבלינים נוספים.
הברבר הוא מרכיב מרכזי במטבח האתיופי ובמטבח האריתראי.
תערובת תבלין הברבר מכילה עשבי תיבול ותבלינים שפחות מוכרים בעולם. הם כוללים גם צמחים מעובדים וגם כאלה הגדלים בר באתיופיה, כמו קורארימה ופלפל ארוך.
לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס
לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס  (בלטינית: Lucius Tarquinius Superbus; 535 - 495 לפנה"ס) היה מלך רומא השביעי והאחרון לפי המסורת הרומית. המידע עליו, כמו המידע על כל תקופת המלוכה ועל ראשית התקופה הרפובליקנית, הוא שילוב של מיתוס והיסטוריה.
ראשית חייו ועלייתו לשלטון
אביו של טארקוויניוס סופרבוס היה המלך החמישי של רומא – לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס. לאחר הירצחו ב-578 לפנה"ס בידי בניו של אנקוס מארקיוס עבר השלטון לידיו של סרוויוס טוליוס. הבנים של טארקוויניוס פריסקס, לוּקיוס ואָרוּנְס היו באותה עת עדיין צעירים מדי כדי לעלות לשלטון. על מנת למנוע את אפשרות הפלתו מהשלטון בידי בניו של טארקוויניוס פריסקס, ניסה סרוויוס טוליוס לקרב אותם אליו. המלך החליט לחתן אותם עם בנותיו. את העדינה ומלאת חיבה עבור טארקוויניוס סופרבוס, ואת הצעירה יותר עבור הבן השני. עם זאת, בניגוד לרצונו של האב נישאה הבת הצעירה טוליה לטארקוויניוס סופרבוס, והשניים הרגו את הבת השנייה ואת אחיו של סופרבוס.
אי שביעות רצונם של הפטריקים מהרפורמות של סרוויוס טוליוס הובילה לכך שהמלך איבד את תמיכתו של הסנאט. לוקיוס ניצל זאת וניסה לתפוס את השלטון. בפעם הראשונה ניסיונותיו לא צלחו, לפי המסורת הרומית. להגנתו של המלך קמו אזרחי רומא ולוקיוס טארקוויניוס סופרבוס ברח. אך בפעם השנייה הוא למד לקח והחליט לנקוט בפעולה כאשר כל העם היה עסוק בשדות. לוקיוס זימן את הסנאט (אף על פי שזאת הייתה פריבילגיה בלעדית למלך) והודיע כי הוא היורש החוקי של הכתר ולא סרוויוס טוליוס. כאשר סרוויוס טוליוס (באותו זמן כבר איש מבוגר מאוד) הגיע לסנאט על מנת לגרש את המתחזה, לוקיוס הפיל את טוליוס מהמדרגות ותומכיו רצחו את המלך הפצוע בזמן שניסה להימלט. כך תפס לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס את השלטון והפך למלכה השביעי של רומא.
שלטונו הטירני של לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס
מיד לאחר עלייתו לשלטון כמלך רומא ניהל מדיניות של דיכוי כנגד חסידי סרוויוס טוליוס המנוח. כך עלה לוקיוס סופרבוס באכזריות לשלטון, אותו תפס בעזרת שותפיו הפטריקים מאביו ומתומכיו. הוא לא שאל את הסכמתו של העם או של הסנאט ושמר את השלטון בידיו באמצעי דיכוי. במהלך שלטונו ביטל סופרבוס את כל הזכויות שניתנו לעם במהלך כינונו של סרוויוס טוליוס. אסר על האזרחים להתאסף בחגים דתיים, ביטל את השוויון בין האזרחים והחזיר את העבדות עקב אי תשלום חובות. הוא שיפר את מצבם הכלכלי של הפטריקים בעזרת מיסים שרירותיים, ואת המעמד העני הנמוך לקח לעבודה תמורת שכר דל. רבים מיואשים מהמצב התאבדו, ועל מנת למנוע זאת מאחרים טארקוויניוס ציווה לצלוב את גופם של המתאבדים. החשש מהשפלה כזאת מנע מעוד אנשים מלנסות להתאבד. בכל מקום היו למלך מרגלים והעם חשש מהלשנות.
הפטריקים תחילה שמחו כי ננקטו צעדים שהובילו לביטול זכויותיהם של המעמדות הנמוכים והחזירו המעמד הפטריקי לעליון. אך עם הזמן החלו להרגיש את כובד ידו של המלך גם על עצמם. בדומה לרודנים יוונים, הקים טארקוויניוס סופרבוס חוליית שומרי ראש ובהסתמך עליהם החל לשלוט באופן שרירותי. טארקוויניוס פתח במלחמות וכונן שלום, כרת בריתות עם מדינות אחרות, וכל זאת מבלי להתייעץ עם הסנאט ומבלי לקבל את הסכמת העם. הוא ניצל את סמכותו כשופט עליון, הרג וגירש סנאטורים עוינים או שנראו לו חשודים וגם פטריקים אחרים. הוא לא החליף את הסנאטורים שהרג באחרים חדשים.
ניצחונותיו של טארקוויניוס סופרבוס
על פי המסורת הרומית משל טארקוויניוס סופרבוס באופן שרירותי ואלים, אך גם הצליח להשיג בשביל המדינה הרומית כוח ועושר שהיו חסרי תקדים עד אז. הוא השיג השפעה רבה באיחוד הלטיני, בעזרת גיסו אוקטביוס ששׂרר בTusculum ואילץ את העם הלטיני לקבל את כוחו ושלטונו של מלך רומא. טוּרנוּס הֵרדוֹניוּס, שניסה למנוע את כניסת הלטינים לברית עם טארקוויניוס הופלל בהבאת כלי-נשק אסורים לאספה ובתכנון הפיכה צבאית, והוצא להורג בהטבעה.
גרניקה וחלק מהערים הוולסקים נכנעו לרומא, וכאשר טארקוויניוס כבש את העיר העשירה של העמים הוולסקים הוא מכר לעבדות את כל אזרחיה של העיר והעשירית של הרווח שימשה אותו לבניית המקדש הקפיטוליני. ההתנהלות שלו בעיר הכניסה פחד אצל ערים אחרות וולסקים והם נכנעו לטארקוויניוס. הוא החרים מהם חלק מהאדמה והקים בהם שתי קולוניות שהפכו לעמוד התווך של הכוח שלו.
המבנים של טארקוויניוס סופרבוס ברומא
עם הרחבת הגבולות טארקוויניוס יצר ברומא מבנים ענקיים על מנת להפוך את העיר עצמה ראויה לכוחה העולה. הוא סיים את בנייתה של קשת ביוב תת-קרקעית וסלל את המבנה המרכזי לניקוז מים, אבני יסוד של הקלואקה מקסימה, תוך שימוש באבני טוף ענקיות, ללא מלט. מערכת ניקוז זו העקיפה בצורת חצי עיגול את העיר עד שהגיעה לטיבר.
טארקוויניוס סופרבוס השלים את בניית המקדש ליופיטר אופטימוס מקסימוס קפיטולינוס, אשר החלה עוד בתחילת כהונתו של אביו. על מנת לסיים את המקדש סופרבוס גבה מעמו כסף או הכריח את אזרחי רומא להשתתף בבנייתו של המקדש. לפי המסורת הרומית קיבלה גבעת הקפיטולין (mons Capitolinus) את שמה, מראש אדם שנמצא לכאורה בזמן עבודת חריש, ושמסמלת את הפיכתה העתידית של רומא לראש לאיטליה ולעולם כולו.
המקדש נבנה על יסודות גבוהים בסגנון אטרוסקי. הוא הכיל שלושה חדרים, בצד הפונה אל הפורום כלל עמודים גבוהים. המקדש הפך למרכז של חיים פוליטיים ודתיים ברומא. בתוכו שמרו קדושות ומסמכים יקרי ערך של המדינה. בנוסף לכך, בתוך המקדש התרחשו חגיגות חשובות ודנו על עניינים מהותיים הנוגעים לעיר.
בקריפטה מתחת לאדמה נשמרו ספרי הסיבילות בשפה היוונית. טארקוויניוס סופרבוס קנה אותם במחיר יקר מאוד מאישה זקנה שבעת הוויכוח על המחיר שרפה חלק ניכר מהספרים ולכן החלק שנשמר היה קטן מאוד. ספרי הנביאות הללו היוו חשיבות גדולה בחיים הציבוריים הרומים, כאשר התקשו לתת תשובה למקרה מסוים פנו לספרי הסיבילות, לפי הוראתו של הסנאט הרומי הכוהנים היו צריכים לשמור את המלל של הספרים בסודיות מוחלטת בגין הפרת הסודיות הם נענשו בעונש כבד מאוד שמשתווה לעונש של רצח אב.
המוות של טארקוויניוס סופרבוס
השלטון הטירני של טארקוויניוס סופרבוס גרם לאזרחי רומא לרצות לנקום בו. עונשי מוות וגירושים שננקטו כלפי הסנאטורים והאזרחים, מיסים כבדים, נטל של צעדות מלחמה ועבודות בנייה אשר טארקוויניוס חייב את הפלבס לעשות, הולידו חוסר שביעות רצון משלטונו בכל שכבות האוכלוסייה הרומית. בנוסף לכך, המעשה הנורא שביצע בנו הצעיר סקסטוס אשר אנס את לוקרטיה, בת האצולה הרומאית שהתאבדה בעקבות המאורע גרמו לאזרחי רומא לרצות לגרש את כל משפחת טארקוויניוס מהעיר. את המרד הוביל לוקיוס יוניוס ברוטוס, אשר היה קרוב משפחתה של לוקרטיה. יחד עם פובליוס ולריוס פובליקובה נשׂאו השניים את גופתה של לוקרטיה לפורום ושכנעו את אזרחי רומא לגרש את המלך, לבטל כליל את השלטון המלוכני, ולכונן רפובליקה. המהפכה המוצלחת סיימה את שלטונו בן עשרים וחמש שנים של סופרבוס, ובהמשך אף הובילה לגירוש משפחתו מהעיר. על אף ניסיונותיו של שליט אטרוסקי חזק לארס פורסנה להחזיר את טארקוויניס סופרבוס לכס המלוכה, רומא לא הסכימה לקבל חזרה על עצמה רודן מרגע זה ועד לדיקטטורות של לוקיוס קורנליוס סולה ושל יוליוס קיסר במאה הראשונה לפנה"ס. לאחר הריגת בנו, כנקמה על אונס לוקרטיה, המשיך טארקוויניוס לנוע ולנוד, עד שמצא את מותו באטרוריה.
חביצה
חביצה (באנגלית: Custard - "קאסטרד") היא קרם העשוי חלב או שמנת, חלמון ביצה וסוכר. זהו הקרם הבסיסי במגדנאות במטבחים האירופאיים. הכנת הקרם נעשית על ידי ערבוב המרכיבים ובישולם תוך ערבוב באמבט מרים כדי שהחלמון לא יתקשה במהירות, עד לקבלת סמיכות. הסמיכות של החביצה משתנה בהתאם לצורך ויכולה לנוע בין מרקם דמוי שמנת מתוקה לבין פודינג.
גרסאות
לחביצה שלוש גרסאות עיקריות:
הקרם מתובל לרוב בווניל וסוכר, ולעיתים גם בתבלינים מלוחים או חריפים להכנת פשטידות ומאפים.
היסטוריה
השימוש בתערובות ביצים וחלב בבישול אירופאי ובייחוד במטבח האנגלי מקורו בימי הביניים ומבוסס על מאכלים מהמטבח הרומאי. מקור המילה הלועזית "קאסטרד" באנגלית עתיקה ומשמעה בצק של טארט, אך בספרי מתכונים מהמאה ה-15 מופיע המאכל בשם "קרם מורתח" (Creme Boylede).
אלקטרופוס
אלקטרופוס (שם מדעי: Electrophorus) הוא סוג של דג מהסדרה דגי חשמל טרופיים החי בנהר האמזונאס וביובלים קרובים באמריקה הדרומית. סוג זה תואר בידי החוקר תאודור גיל ב-1864 והוא נחשב במשך זמן רב לסוג ומין יחיד בו המין: צלופח חשמלי (Electrophorus electricus). בשנת 2019 החליטו להוסיף לסוג 2 מינים חדשים.
מיני סוג זה מזכירים במראם צלופח אך שייכים לקבוצה דרום-אמריקאית של דגי מים מתוקים נודמי אוויר היכולים לפלוט מגופם זרמי חשמל חזקים מאוד. למעשה זהו דג החשמל הקטלני ביותר בעולם. דגים אלה ניזונים בעזרת הימום טרפם מדגים אחרים, סרטנים וחרקים ולעיתים גם מטרף גדול יותר כמו חולדות.
מינים
החל מספטמבר 2019 הוחלט לשייך לסוג זה 3 מינים שונים:
איגנץ הלאס
איגנץ הלאס, (במקור פישר עד 1879, בהונגרית: Halász Ignác; טש, 26 במאי 1855 – בודפשט, 9 באפריל 1901) היה בלשן יהודי-הונגרי, היסטוריון ספרות, פרופסור באוניברסיטה, חבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים (1888).
ביוגרפיה
איגנץ הלאס נולד במשפחה יהודית. אביו היה תחילה מורה ואחר כך סוחר. הוא תכנן לבנו לקריירה מדעית ולימד אותו מעבר ליכולתו. איגנץ השלים את בתי הספר היסודיים שלו בוורפלוטה. הוא למד את שש הכיתות של הגימנסיה בווספרם, אחר כך התחנך בסקשפהרוואר וסיים שם את לימודיו. הוא נרשם לפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת בודפשט (היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). בשנת 1873 כבר שלט בצרפתית, באנגלית ובאיטלקית בנוסף להונגרית ולגרמנית. מוריו היו פרנץ טולדי, אגוסט גרגוש, גוסטב היינריך ויוז'ף בודנץ, הלאס הושפע במיוחד מעבודתו של בודנץ בתחום הבלשנות ההשוואתית. כסטודנט באוניברסיטה, זכה בפרס על המורפולוגיה של לפלנד שכתב יחד עם מוריץ סילאשי (מקודם: זוננפלד). בשנת 1877 ניגש למבחן המקצועי לקבלת תעודת הוראה ולימד בעיר בבודפשט ובסקשפהרוואר. בשנת 1881 קיבל דוקטורט במדעי הרוח.
בשנת 1888 נבחר לחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים, בשנת 1889 הוא הפך לחבר בחברה הפינית-אוגרית בהלסינגפורס (Suomalais-Ugrilainen Seura). הוא לימד בבודפשט בשנת 1892, היה מרצה להשוואת השפה הונגרית באוניברסיטת בודפשט בשנת 1893, ומסוף השנה לימד בלשנות השוואתית הונגרית ואוגרית באוניברסיטת קלוז'-נאפוקה.
בסיוע האקדמיה ההונגרית למדעים ערך הלאס שלושה מסעות מחקר בשוודיה ובנורווגיה בין הלאפים(סאמים) ואסף חומר רב על השפה והפולקלור. הוא החל את מסעו הראשון ביוני 1884 והשלים אותו בסוף ספטמבר; הוא עבר דרך ורשה, סנט פטרסבורג לפינלנד ומשם ללאפלנד. שם גר באוהלים עם הלאפים, הלך לבית הספר שלהם, הקליט את כל הנוגע לשפתם, מנהגיהם וחינוכם; יתר על כן, הוא רכש כמעט את כל הספרות החדשה של לאפלנד והביא איתו את העבודות האלה. המסע השני היה, בקיץ 1886, והשלישי בשנת 1891. בכל פעם חזר עם נתונים לשוניים מעניינים ובעלי ערך.
פועלו
הוא עבד בשלושה תחומים: בלשנות, היסטוריה ספרותית וספרות נוער. הוא עיבד סיפורי עם הונגריים לקוראי ילדים בשם בדוי "דוד בדחן". עבודתו הלשונית התרחבה בחלקה להונגרית, בחלקה לשפות אוגריות ואלטאיות, ועסקה בקרבת שפות פינו-אוגריות ושפת הסמויד. מאמריו בהונגריה ובעולם הופיעו בעשרות כתבי עת.
דני איילו
דניאל לואיס "דני" איילו הבן (באנגלית: ; 20 ביוני 1933 – 12 בדצמבר 2019) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי, שהיה ידוע בהופעותיו האלימות והוולגריות. היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשנת 1989 על תפקידו בסרט "עשה את הדבר הנכון".
ביוגרפיה
בגיל 16 שיקר איילו בנוגע לגילו האמיתי במטרה להתגייס לצבא ארצות הברית, לאחר ששירת שלוש שנים חזר איילו לניו יורק והתחיל לעבוד בעבודות מזדמנות כדי לעזור בפרנסת המשפחה.
קריירת משחק
איילו התחיל את דרכו בתעשיית הסרטים בתחילת שנות ה-70 עם הופעות בתפקידים משניים בסרטים "פעימות לב", ו"הסנדק 2", בשני הסרטים הופיע איילו לצידו של רוברט דה נירו. ב-1984 שיחק איילו פעם נוספת לצד דה נירו, בדרמת הפשע של סרג'ו לאונה "היו זמנים באמריקה". את תפקיד הפריצה שלו עשה איילו שנה לאחר מכן בדרמה הקומית של וודי אלן "שושנת קהיר הסגולה", שם התפרסם בתור מונק, בעלה של ססיליה (מיה פארו). איילו הופיע גם בסרטו של וודי אלן "ימי הרדיו". לאחר מכן הופיע איילו בתפקיד ראשי בקומדיה "מוכת ירח", בסרט גילם את ג'וני סאמריי, ארוסה של גיבורת העלילה לורטה קאסטוריני (שר).
דמותו הידועה ביותר עד היום של איילו בעולם הקולנוע הייתה סלבטורה "סאל" פרנג'יאונה, בעל הפיצרייה האיטלקית שבשכונת ברוקלין בסרטו של ספייק לי בשנת 1989 "עשה את הדבר הנכון". תפקיד זה הקנה לאיילו מועמדות לפרס גלובוס הזהב ולפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
הופעותיו הבולטות האחרונות של איילו היו במותחן האימה "חיים בצל הסיוט", בו גילם את חברו של הדמות הראשית ג'ייקוב סינגר (טים רובינס) שמנסה להשאיר את עברו הטראומטי כחייל במלחמת וייטנאם מאחוריו ללא הצלחה, ופולחן הפעולה של לוק בסון "לאון", שם הופיע בתור המאפיונר האיטלקי טוני, מפעילו של המתנקש קר הרוח לאון (ז'אן רנו).
חיים אישיים
לאיילו ארבעה ילדים - שני בנים ושתי בנות מאשתו סנדי כהן, לה היה נשוי מאז 1955 ועד למותו. בנו, דני איילו השלישי היה פעלולן והלך לעולמו ב-2010 ממחלת הסרטן. דני איילו אושפז בעקבות מחלה והלך לעולמו ב-12 בדצמבר 2019.
Crazy (שיר של פרנקה באטליץ')
Crazy (בעברית: משוגעת) הוא סינגל שהקליטה הזמרת הקרואטית פרנקה באטליץ', ומופיע באלבום הבכורה שלה, S tobom. השיר יצא לאור ב-6 במרץ 2018, כסינגל השביעי מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים קארפו מדיה.
השיר ייצג את קרואטיה באירוויזיון 2018.
וידאו קליפ
הטיזר הראשון של הווידאו קליפ הופץ לראשונה באינטרנט ב-26 בפברואר 2018. לבסוף הועלה הקליפ המלא של השיר לערוץ היוטיוב של פרנקה ב-6 במרץ 2018. הקליפ בוים על ידי סנדרה מיהאלביץ' ואיגור איבנוביץ'.
נכון למאי 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-1.1 מיליון צפיות.
Elend
מוזיקה וסגנון
האלבומים המוקדמים של הלהקה השתמשו בסינתיסייזרים וסימפול כדי ליצור סאונד תזמורתי דחוס ואפל. בשלושת האלבומים האחרונים בסדרת "Winds Cycle" ("מחזור הרוחות") אלנד השתמשה גם בתזמורת וכלי נגינה אקוסטיים, דבר שהעניק עומק ונפח למוזיקה שלהם. בחלק משיריהם הם כללו מוזיקה אלקטרונית ומוזיקת אינדסטריאל.
בשונה מהרכבי Gothic Neoclassical אחרים, אלנד משלבים במוזיקה הקלאסית שלהם אלמנטים אגרסיביים וכבדים יותר כגון צרחות וגרואלינג המאפיינים מטאל גותי. בנוסף, הם משלבים דקלומים וקטעים המזכירים מוזיקת רוק ואלמנטים של רוק גותי. עם זאת, המוזיקה של אלנד איננה הבי מטאל וגם לא מטאל גותי, אלא מבוססת על מוזיקה קלאסית בת-זמננו ומוזיקת אווירה גותית. אלנד היו חתומים בחברות תקליטים/"לייבל" שמזוהים עם מטאל כגון הולי רקורדס (Holy Records) ושילוב האלמנטים הכבדים והאפלים במוזיקה שלהם הביא לכך שגם שוחרי מטאל מקשיבים להם.
סדרת האלבומים שלהם, "Winds Cycle" ("מחזור הרוחות"), תוכננה לכלול 5 אלבומים אך בסופו של דבר יצאה כטרילוגיה.
בריאיון עיתונאי ב-2007 הכריז איסקנדר השנאווי על הפסקת פעילות ההרכב עקב העלויות והקשיים של הקלטת מוזיקה תזמורתית. בינואר 2019 הודיעו אלנד בדף הפייסבוק שלהם שהם יחזרו ליצור מוזיקה בשנים 2019–2020.
ג'סטין טרנטר
ג'סטין דרו טרנטר (באנגלית: Justin Drew Tranter; נולד ב-16 ביוני 1980) הוא/היא זמר/ת יוצר/ת ופעיל/ה חברתית אמריקאי. טרנטר כתב/ה שירים לבריטני ספירס, גוון סטפאני, לינקין פארק, קלי קלרקסון, סלינה גומז, ג'סטין ביבר, DNCE, קשה, Imagine Dragons, פיפת' הרמוני,, אריאנה גרנדה, ליידי גאגא, בי מילר, דמי לובאטו, דואה ליפה ופול אאוט בוי, ולעיתים קרובות כתב/ה יחד עם הזמרת-יוצרת האמריקאית, ג'וליה מייקלס. טרנטר היה/הייתה הסולן של להקת הרוק האמריקאית, Semi Precious Weapons. הוא/היא חבר/ה במועצת המנהלים של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה.
ביוגרפיה
לאחר שסיימ/ה ללמוד בבית הספר התיכון, עבר/ה טרנטר לבוסטון בשביל ללמוד במכללת ברקלי למוזיקה. לצד כתיבת שירים, טרנטר לקח/ה שיעורים במנהל עסקים, כהכנה לקריירה במוזיקה. בהיותו בברקלי, טרנטר הקימ/ה את קרן מלגות לחינוך נוער להט"ב, Musicians with a Mission.
ב-2003 זכת/ה טרנטר בפרס Outmusic על השיר "Blend In", שכתב/ה יחד עם סטפני דלק.
קריירה מוזיקלית
ב-2004, טרנטר הצטרפ/ה להקת הרוק האמריקאית, Semi Precious Weapons. ב-2009–2011, טרנטר הופיע/ה, כחלק מהלהקה, כמופע חימום במספר הופעות בסיבוב ההופעות The Monster Ball Tour של ליידי גאגא. כמו כן, הלהקה הופיעה, כמופע חימום, במספר הופעות בסיבוב ההופעות Warrior Tour של קשה. עד להתפרקות הלהקה ב-2014, הלהקה הוציאה 3 אלבומי אולפן.
לאחר שעבר/ה לגור בלוס אנג'לס ב-2012, טרנטר הוחתמ/ה בחברת התקליטים וורנר צ'אפל מיוזיק, במיוחד בשביל לכתוב שירים לאמנים אחרים. טרנטר החל/ה לשתף פעולה עם אמנים כמו ג'סטין ביבר, סלינה גומז והיילי סטיינפלד, כמו כן עם פיפת' הרמוני ופול אאוט בוי. טרנטר ושותפתו לכתיבה, ג'וליה מייקלס, שיתפו פעולה במספר רב של להיטי בילבורד, בין היתר השירים "Good for You" של סלינה גומז בשיתוף אייסאפ רוקי, ו-"Sorry" של ג'סטין ביבר, שהחזיקו במקום הראשון ברדיו הפופ למשך שלושה שבועות כל אחד. טרנטר ומייקלס גם כתבו יחד את אלבום הסולו השלישי של גוון סטפאני, This Is What the Truth Feels Like.
בדצמבר 2015, טרנטר נבחר/ה לאחד מ-"20 פורצי הדרך הגדולים של 2015" של רולינג סטון על תרומותיו/ה לכתיבת השירים למצעדי הפופ של 2015.
בטקס פרסי הפופ של BMI לשנת 2017, טרנטר נבחר/ה לכותב שירי הפופ של השנה לשנת 2017 ואספ/ה פרסים על כתיבה משותפת של ארבעה מהשירים המובילים של השנה.
ב-2018, השיר "Issues" של ג'וליה מייקלס, שאליו היה/הייתה שותף בכתיבתו, היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית שיר השנה.
הופעות בטלוויזיה ובקולנוע
טרנטר הופיע/ה כאורח בתוכנית הטלוויזיה של, הלילה עם צ'לסי.
בדצמבר 2008, טרנטר הופיע/ה בתוכנית הריאליטי של MTV, Made, בה עזר/ה לנערה צעירה להפוך לכוכבת רוק.
ב-2010, טרנטר הופיע/ה בווידאו קליפ של השיר "Telephone" של ליידי גאגא.
ב-2012, טרנטר הופיע/ה בסרט התיעודי.
ישיבת גאון יעקב (בני ברק)
ישיבת גאון יעקב היא ישיבה גדולה בבני ברק שנוסדה על ידי הרב אהרן יהודה ליב שטינמן בשנת ה'תשל"ח (1978). בראשות הישיבה עומדים הרב זאב ברלין והרב נתן זוכובסקי.
הקמת הישיבה
הישיבה הוקמה באלול תשל"ח (1978) על ידי הרב אהרן לייב שטינמן וחתנו הרב זאב ברלין, יחד עם בן דודו הרב מנחם צבי ברלין שלימים פרש מהישיבה בשל חילוקי דעות, והקים את ישיבת רבינו חיים עוזר. הישיבה הוקמה בבנין כולל וולוז'ין בבני ברק שהיה בבעלות הרב שמעון לנגבורט, חתנו של הרב יעקב שפירא רבה של וולוז'ין שהישיבה נקראה על שמו. גרעין היסוד של הישיבה הורכב מתלמידיו של הרב שטיינמן מישיבת פוניבז' לצעירים שעלו ללמוד אצלו בישיבת גאון יעקב לצד קבוצות תלמידים שעברו מישיבות פוניבז', סלבודקה ועוד.
ביסוד הישיבה החליט הרב שטיינמן שהישיבה לא תשתמש בתקציבי המדינה ותישען על שכר לימוד ותרומות. בשיחה שמסר בעת ייסוד הישיבה אמר הרב שטיינמן שיש מעלה לקיים ישיבה ללא תקציבים מהמדינה ומי שיכול לעמוד בזה זה עדיף.
צוות הישיבה
בשנים הראשונות לקיומה, מסר הרב שטינמן שיעור יומי בישיבה 3 פעמים בשבוע לבני השיעור הגבוה, ושיעור כללי מדי שבוע. לאחר שהקים את ישיבת ארחות תורה עבר למסור רק שיעור כללי, ובשנותיו האחרונות מסר שיעור לבני הקיבוץ של הישיבה בביתו. הרב שמעון לנגבורט היה מוסר בישיבה שיעור פתיחה בכל תחילת זמן עד לפטירתו בשנת תשמ"ג (1983). לאחר פטירתו, הקפיד הרב שטיינמן למסור שיעור לעילוי נשמתו ביום פטירתו.
בנוסף מכהנים בישיבה חתנו של הרב שטינמן הרב זאב ברלין (ראש הישיבה - מוסר שיעור יומי לבני שיעור ג') וכן הרב נתן זוכובסקי שהיה תלמידו בישיבת חפץ חיים בכפר סבא (מוסר שיעורים לבני שיעור ב' - מכונה 'ראש הישיבה' מאז מינויו לראש ישיבת חכמה ודעת ברחובות). חתנו של הרב זאב ברלין, הרב יצחק לאער, מוסר שיעורים לבני שיעור א'.
לאחר פטירת הרב לנגבורט ללא ילדים, הוא הותיר את הבניין בצוואתו לישיבת וולוז'ין, והתנהל דין תורה בבית דין של הרב נסים קרליץ, בין יורשי משפחת שפירא, לבין הישיבה. לפי פסק הדין, הישיבה זכתה בחלקו העליון של הבניין ובשימוש בחדרי הפנימייה, בלא יכולת לערוך שינויים במבנה. בקומה התחתונה בבניין קיים כולל וולוז'ין המנוהל על ידי יורשי משפחת שפירא. בשנת 2014 הושג הסדר, ובסוף חודש מאי החלו שיפוצים נרחבים במבנה להרחבת היכל הישיבה והוספת חדרי פנימייה. ההיכל נחנך לאחר פטירת הרב שטיינמן ונקרא על שמו "היכל ר' אהרן לייב".
בישיבה נמסרים בשבתות שיעורי חומש על ידי ראש הישיבה הרב זאב ברלין, בסגנון שיעורי החומש הנמסרים בישיבות בריסק. מדי שבוע מתפרסם בישיבה עלון עם קושיא תלמודית, עליה עונה לאחר מכן ראש הישיבה הרב ברלין. בשנים קודמות אף הרב שטיינמן היה מפרסם תשובות משלו לחלק מהקושיות. מעלונים אלו יצאו לאור על ידי הישיבה, סדרת ספרים בשם "פירורים משולחן גבוה".
עד לשנת תשנ"ב, נאמרו כל השיעורים והשיחות בישיבה בשפת היידיש. מאז עברו בהדרגה לשפת העברית. בתקופה מסוימת בשנות ה-90, למדו בישיבה קבוצה גדולה של בחורים מחסידות דארג, שפרשו מישיבת חוג חתם סופר.
Our Choice
Our Choice (בעברית: הבחירה שלנו) הוא שירו של הזמר האיסלנדי ארי אולפסון, שייצג את איסלנד באירוויזיון 2018.
השיר הופיע בחצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2018 והיה לשיר השני בסדר ההופעות. השיר הופיע אחרי השיר של אזרבייג'ן ולפני השיר של אלבניה. השיר סיים במקום ה-19 והאחרון וקיבל 15 נקודות מההצבעה של השופטים והקהל. השופטים נתנו לשיר את כל 15 הנקודות במלואן והקהל לא נתן נקודות.