cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דניאל הלוי
ביוגרפיה
כדי להימלט מרדיפת האינקוויזיציה הספרדית, ברח סימון לפורטוגל, ונשאר זמן מה במריאלבה ובוילה-פלור. הוא לא הרגיש בטוח בפורטוגל ועבר לאלג'יריה. מיגל נסע לאיטליה והתגורר זמן מה בניס שבצרפת, שם דודתו מצד אביו הייתה נשואה לאברהם דה טורס. לאחר מכן שהה בליבורנו, שם אחות נוספת של אביו, אשתו של יצחק כהן דה סוסה, דרשה ממנו להכריז על עצמו בפומבי כיהודי. זמן קצר לאחר מכן התחתן עם דבורה ועז, קרובת משפחתו של גיסו, אליהו ואז מאלג'יריה, ולאחר מכן תכנן לעזוב את אירופה. ב-20 ביולי 1660, הוא, יחד עם 152 אנשי דת, הפליג לאי הודו המערבית. זמן קצר לאחר הגעתו לטובגו מתה אשתו הצעירה, והוא חזר לאירופה. הוא נסע לבריסל ושם גויס לשירות הצבאי של ספרד.
דה באריוס בילה כמה שנים בבריסל, שם בא הרבה במגע עם אבירים ספרדים ופורטוגזים, והועלה עד מהרה לדרגת קפטן. כאן כתב את יצירתו השירית הידועה "פלור דה אפולו", ואת "קורו דה לאס מוסאס", שבה שר הלל לנסיכים השליטים באירופה, ולשליטי מדריד, ליסבון, פריז, לונדון, רומא, אמסטרדם ואחרות. בשלב זה הוא יצר את יצירתו הגדולה ביותר, שהייתה אמורה לעסוק בתורה, ושהייתה מחולקת לשנים-עשר חלקים, שכל חלק יוקדש לשליט אירופי. הוא התכוון לקרוא לזה "אימפריו דה דיוס" או "הרמוניה דל מונדו". כמה פוטנציאלים כבר שלחו למשורר את דמותם, את אילן היוחסין ואת הסמלים שלהם, והבטיחו את האמצעים להפקת היצירה, אך מועצת ה"מעמד" ורבני קהילת אמסטרדם סירבו לתת את ה"אישור" הדרוש לפרסום היצירה, שלטענתם מחללת את חוק האל.
בשנת 1674 עזב דה באריוס את השירות הספרדי וחזר לאמסטרדם, שם הצטרף לחסידיו הרבים של שבתי צבי. הוא האמין שהמשיח יופיע בראש השנה היהודית של ה'תל"ה (1675 לספירה). בפסח שקדם לאותו יום קדוש הוא פתאום השתגע, צם ארבעה ימים, סירב לאכול, ובשל כך נחלש עד כדי כך שהיו בטוחים שימות. רק תגובתו של רבי יעקב ששפורטש, שנתן לו עצות בנוגע לחיבור ה"הרמוניה דל מונדו" שלו, גרמו לו לאכול. דה באריוס נשאר עני כל חייו. כדי להרוויח לחם עבור הקרובים לו, הוא שר באירועים יהודיים. כתביו הם לרוב מקורות המידע היחידים הנוגעים לחוקרים, למוסדות פילנתרופיים ולאקדמיות יהודיות של זמנו, אם כי המידע הניתן אינו תמיד מהימן. הוא נקבר בבית הקברות של אמסטרדם, לצד אשתו השנייה, אביגיל, בתו של יצחק דה פינה, לה נישא ב-1662, ומתה ב-1686.
יצירותיו
דה באריוס היה המשורר והסופר הפורה ביותר מבין כל יהודי פורטוגז בתקופתו. יצירותיו העיקריות הן: פלור דה אפולו, המכילה רומנים, "דזימאס", 62 סונטות ושלוש הקומדיות, פדיר פבור אל קונטראריו, אל קאנטו ג'ונטו אל אנקנטו ואל אספניול דה אוראן, (בריסל, 1663); Contra la Verdad no ay Fuerca, (אמסטרדם, 1665–67), פנגירי על אברהם אטיאס, יעקב רודריגס קאסרס ורחל נונייז פרננדס , שהועלו על המוקד בקורדובה. Coro de las Musas, בתשעה חלקים (בריסל, 1672); Imperio de Dios en la Harmonia del Mundo, (בריסל, 1670–1674) (המהדורה השנייה מכילה 127 פסוקים; הראשון, אך 125); סול דה לה וידה, (בריסל, 1673); Mediar Estremos, Decada Primera en Ros Hasana, אמסטרדם, 1677; Metros Nobles, אמסטרדם; Triumpho Cesareo en la Descripcion Universal de Panonia, y de la Conquista de la Ciudad de Buda, (חוגג את כיבוש בודפשט על ידי ההבסבורגים מהאימפריה העות'מאנית, אמסטרדם, 1687); דיוס קון נוס אוטרוס, (1688); Historia Real de la Gran Bretaña, ib. 1688; Arbol de la Vida con Raizes de la Ley, ib. 1689.
סר לנפל
סֵר לַנְפָל (Sir Launfal) היא עלילה ברטונית או רומנסה בת 1045 שורות באנגלית תיכונה שכתב תומאס צ'סטר בשלהי המאה ה-14. היא מתבססת בעיקר על הפואמה סר לנדבל בת 538 השורות, שנכתבה באנגלית תיכונה על-פי העלילה הברטונית לנבל מאת מארי דה פרנס.
סיפור על גבירת-פיות רבת-עוצמה הלוקחת לה אדם למאהב בתנאי שלא יעבור על איסור כלשהו, הוא סיפור נפוץ בשירת ימי-הביניים: העלילות הצרפתיות Desiré, Graelant ו-Guingamor, והרומנסה "איבן, אביר האריה" של כרטיאן מטרואה, כולן חולקות פרטי-עלילה זו עם זו ועם לנבל. צ'סטר שאל כמה אפיזודות ופרטים מ-Graelant.
האיור המעטר ערך זה נוצר בהשראת פואמה אחרת, "החזון של סר לנפל", מאת המשורר האמריקאי בן המאה ה-19, ג'יימס ראסל לואל (James Russell Lowell). אין זיקה בין הפואמות של לואל וצ'סטר; הפואמה של לואל עוסקת במשמעות החיפוש אחר הגביע הקדוש.
תקציר העלילה
סר לנפל נוטל חלק במסורת האבירית של הענקת תשורות במידה כזו שהוא הופך לאמרכל של המלך ארתור, האחראי על המשתאות. לבסוף, הוא עוזב את חצר המלך ארתור כשגווינביר, אשתו החדשה של ארתור, לא מסבירה לו פנים ולא מעניקה לו תשורה בחתונתה. הוא מחליט לעזוב את חצר המלך ארתור, אף שבכך יאבד את מעמדו, הכנסתו ואנשיו. ביום ראשון של השילוש הקדוש הוא שואל סוס ויוצא בדהרה מהטירה לבלי שוב. לאחר רכיבה ממושכת, הוא עוצר למנוחה תחת עץ רענן. או אז צצות לפתע שתי גברות, המובילות אותו לגבירה אותה הן מכנות טריימור, בתם של פיה ומלך אולירון. היא מציעה לו את עצמה, כמו גם מספר מתנות חומריות, ובהן שק הנותר מלא מטבעות זהב לעד, כולן בתנאי שהוא יסכים שלא לספר על מערכת-היחסים שלהם לנפש חיה. היא אומרת לו שהיא תבוא אליו כל אימת שיבקש זאת, ובלבד שיהיה לבדו.
עתה אביר בעל-אמצעים, סר לנפל מבצע מעשי צדקה רבים. הוא גם זוכה בטורניר מקומי, הודות לסוסו ולנס שהוא נושא אותם העניקה לו הגבירה. סר ולנטיין, אביר מלומברדיה, קורא עליו תיגר, בנוגע לכבוד גבירתו האהובה. לנפל מביס אותו בתום מסעו ללומברדיה, הודות למשרת בלתי-נראה המרים את קסדתו ומגינו כל אימת שוולנטיין מפילם. לאחר שהרג את ולנטיין, נאלץ סר לנפל להרוג עוד כמה מחבריו, אבירים לומברדיים, בפלסו את דרכו חזרה הביתה.
כעת, שבע שנים לאחר שעזב את חצרו, זוכה לנפל בשנית לתשומת לבו של המלך ארתור, המבקש ממנו לשרת כאמרכל בפסטיבל ארוך המתחיל במשתה יוחנן הקדוש. במהלך ההילולה, גווינביר מציעה עצמה לסר לנפל. סר לנפל מסרב, גווינביר מטיחה בו כמה מילים קשות, ולנפל בתגובה מתרברב ואומר שיש לו גבירה, שאפילו אמתה המכוערת ביותר תתאים למלוכה יותר מגווינביר. גווינביר נזעמת. היא הולכת לארתור ומאשימה את לנפל בניסיון לפתותה ובפגיעה בכבודה, בדברי-הרהב שאכן אמר. אבירים נשלחים לעצרו בשל עלבון זה שהסב לארתור.
סר לנפל מבין שעקב התרברבותו, טריימור לא תופיע עוד בפניו כל אימת שיבקשה, ותשורותיה נעלמות או מאבדות את קסמן. כעת הוא מובא למשפט. משום שהאבירים-המושבעים תמימי-דעים בכך שסביר יותר שהמלכה היא זו שפנתה ללנפל ולא להפך, הם בוחרים לאמץ את גרסת לנפל לאירוע. אולם, ניתנים לו שנה וארבעה-עשר לילות להציג את הגבירה היפהפייה כהוכחה לדברי-הרהב שלו; גווינביר מבטיחה בלעג שאם אכן לנפל יצליח להציג אישה כזו, היא תאבד את מאור עיניה. ככל שיום הדין הולך וקרב, המלכה מגבירה את לחציה להוציאו להורג בעוד שאחרים נותרים ספקנים, במיוחד כששתי קבוצות של נשים מדהימות רוכבות בסמוך. לבסוף, טריימור מגיעה ומזכה את לנפל משני האישומים; בנוסף, היא נושמת על גווינביר ומעוורתה. משרתו הבלתי-נראה חוזר, ויחד עמו הוא מביא לו את סוסו המיוחד, ולנפל, טריימור ואמותיה רוכבים לאי אולירון. אחת לשנה סוסו של לנפל מרעים שם את קולו, או אז יכול אביר להאבק עמו, אך ורק באותו היום.
הערות על גאוגרפיה, האגדה על ארתור וקרבה למקור
בסיפור זה, ארתור הוא מלך אנגליה (המכונה גם ברטיין) ובעל חצרות בקרליל וגלסטנברי, במיוחד במהלך משתאות קיץ דוגמת פנטקוסט, יום ראשון של השילוש הקדוש ויום יוחנן הקדוש. גווינביר (גוונר, גוונור) - מוצאה מאירלנד, אפשר שבתו של המלך ריון (אויבו של ארתור ברוב הסיפורים אודותיו מימי-הביניים). בסיס המוצא של לנפל הוא ככל הנראה קרליאון. ממלכת הפיות ממוקמת על האי אולירון (קרוב לוודאי אולרון, ליד ברטאן). בנוסף, נזכרים האבירים של בריטניה הקטנה (בריטני), והצורך לחצות את הים המלוח כדי להגיע ללומברדיה.
העלילה של מארי דה פרנס חוברה בתקופה בה סיפורו של ארתור עוד לא סיים להתפתח, ובוודאי לפני שסיפור האהבה של לנסלוט דו-לאק והמלכה גווינביר התוסף אליו (בידי כרטיאן מטרואה ופטרוניתו מארי מקמפניה). תומאס צ'סטר, 200 שנה מאוחר יותר, כפי הנראה רצה 'לרומם' את סיפורה של מארי על ידי הכנסתו להיסטוריה של קרבות ארתור, ימי מלכותו, ונישואיו. מארי מתחילה את סיפורה בעת שארתור סיים לטהר את גבולותיו הצפוניים ומשם מגוללת את הסיפור במהרה; הסיפור נמשך כשנה לכל היותר ומתרחש כולו בקרליל בלבד. צ'סטר התעלם מהרעיון שהייתה מלחמה בגבול הסקוטי; במקום זאת, לאחר תקופה של 10 שנים במהלכן לנפל חי בנוחיות בחצר ארתור הרווק, נערכת המשלחת אל או נגד המלך ריון באירלנד, ורק אז נערכת חתונתו של ארתור עם גווינביר.
ברומנסות הצרפתיות על ארתור מהמאה ה-13, מרלין מתריע כנגד נישואין אלה; בפואמה של צ'סטר, הוא מארגן אותם, על אף שלנפל ואחרים רואים שחורות בשל עינה-המשוטטת של גווינביר. שבע שנים נוספות חולפות לפני שגווינביר מנסה לפתות את לנפל, ועוד שנה נוספת קודם שגבירתו מצילה את המצב. נראה שהתעוורות גווינביר מוציאה מכלל אפשרות את סיפור האהבה שלה עם לנסלוט (או מורדרד - שני הסיפורים רווחו באנגליה של המאה ה-14) שאמור להוביל ל"מות ארתור."
פסקאות רבות בפואמה של צ'סטר עוקבות אחר לנבל של מארי דה פרנס שורה אחר שורה (מארי מצדה, עוקבת בתורה אחר עלילה אנגלית קדומה, יש להניח). אולם, הוא מוסיף או משמיט דמויות וסצינות, לפרקים שואל חומרים ממקורות אחרים, וכמובן, כותב על-פי השקפת-עולמו. צ'סטר שם את הדגש על מניעים רבים והיבטים אחרים של הסיפור שמארי דילגה עליהם; למשל, ארנק-הפיות ותשורות אחרות (סוס, משרת בלתי-נראה, שריון), הנעלמים או מאבדים את סגולותיהם כשהוא מפר את הבטחתו שלא להתרברב, אינם בנמצא אצל מארי. צ'סטר מוסיף שתי סצינות טורנירים, המאפשרות לו להתפאר ביכולתו לחבר סצינות 'פעולה' כאלה, וכמו כן מסיטות את הדגשים המושמים על דמותו של הגיבור. ארתור מוצג כדמות טובה יותר בסר לנפל מאשר בלנבל, וגווינביר כרעה הרבה יותר; היא מקודמת למדרגת דמות מרכזית, עם יותר נאומים ומעשים, וביאתה אל עונשה היא ההזדככות של הפואמה. כמו כן, צ'סטר מוסיף דמות חדשה, ראש עיריית קרליאון, שיחסו אל לנפל האביון מלמד זכות על 'מוסריות' הנחמדות לאלו שהגורל הסתיר להם פנים; יחס זה מהווה רקע לנדיבות שלנפל מפגין כשהוא משיג את ארנק-הפיות. באופן כללי, בעוד שלנבל הוא סיפור אהבה, הרי שסר לנפל הוא סיפור הרפתקאות הטומן בחובו מרכיב עלילתי של סיפור-אהבה.
דגור-נואין-גיליאת
בעולם הפנטזיה של ג'ון רונלד רעואל טולקין, דַגוֹר־נוּאִין־גִילִיאַת (בסינדארין: Dagor-nuin-Giliath - הקרב תחת הכוכבים) היה הקרב השני במסגרת מלחמות בלריאנד. בקרב השתתפו סיעת הנולדור הגולים תחת הנסיך פֵאַנוֹר וכוחות האורקים של מלקור. הקרב נערך לאחר הריסת שני העצים, אך בטרם עליית הירח ועל כן שמו "הקרב תחת הכוכבים". סופו של הקרב בניצחון מזהיר של הנולדור, אך במחיר חייו של פאנור. הקרב התרחש לקראת תום שנות העצים.
בטרם הקרב נחתו הנולדור הגולים מאמן, הממלכה הברוכה במפרץ דרנגיסט וחצו את שערי הנולדור לתוך היתלום. שם הם חנו לחופו הצפוני של אגם מיתרים. המולתם ושריפת ספינותיהם סייעו למורגות' לגלות על בואם, ובתקווה להביסם בטרם יספיקו להכות שורש בבלריאנד, שלח מורגות' סיעת אורקים ליפול על הנולדור. למרות נחיתותם המספרית, הנולדור המיטו מכה קשה לאורקים. האורקים השורדים ברחו לארד גלן, ואחריהם הזדנבו הנולדור במרדף.
נמלי פלס של ממלכת הפלתרים היו תחת מצור אורקי מאז הקרב הראשון של בלריאנד. מורגות' קרא לכוח הצר לתקוף את הנולדור מהעורף, אך כוח בראשות קלגרום בן פאנור ארב להם. כוחות האורקים נקלעו בין שני כוחות הנולדור בסמוך לאֵיְתִיל סיריון. האורקים לחמו ללא הפסקה במשך עשרה ימים. רק סיעה זוטא של אורקים שרדה את המארב, אך פאנור סירב לתת להם לברוח ורדף אחריהם בתקווה לנצל את ניצחונו ולהביס את מורגות'. אומנם בהגיעם לדור דידלות יצאו הבאלרוגים ממצוקי התנגורודרים ושם לחמו בפאנור. רק גות'מוג, ראש הבלרוגים, הצליח להכניע את פאנור, ועל ערש דוויו הגיעו בניו לעזרתו. בניו של פאנור איחרו את המועד, ואביהם השביעם לנקום את דמו בטרם מותו.
משפט הסיבובים של אוילר
בגאומטריה, משפט הסיבובים של אוילר קובע שבמרחב תלת-ממדי, כל שינוי אוריינטציה של גוף קשיח שיש לו נקודת שבת (נקודה הנותרת קבועה במקומה), שקול לסיבוב יחיד מסביב לציר מסוים שעובר דרך נקודת השבת. פירוש הדבר הוא גם שכל הרכבה של שני סיבובים היא גם סיבוב, כאשר "סיבוב" מוגדר כאיזומטריה עם נקודת שבת בראשית הצירים. המשפט מראה לפיכך שכל האיברים בחבורת הסיבובים התלת-ממדית הם סיבובים.
המשפט קרוי על שמו של לאונרד אוילר, אשר הוכיח אותו ב-1775 בשיטות של גאומטריה כדורית. ציר הסיבוב השקול נקרא ציר אוילר, והוא מיוצג בדרך כלל על ידי וקטור היחידה ê. ההרחבה של המשפט הזה לקינמטיקה מולידה את המושג של ציר סיבוב רגעי; ישר של נקודות שבת. משפט זה של אוילר הוא משפט נקודת השבת הראשון שנתגלה.
משפט זה נכון רק בכל מרחב מממד אי-זוגי, אבל לא בממדים זוגיים. בממד זוגי, כמו למשל במקרה של סיבוב במישור, הרכבה של שני סיבובים לא בהכרח מותירה כיוון קבוע מסוים. על כן, כיוון שהמשפט אינו כה מובן מאליו, עולה הצורך לספק לו הוכחה פורמלית וריגורוזית.
במונחים של אלגברה ליניארית, המשפט קובע, שבמרחב תלת-ממדי, כל שתי מערכות קואורדינטות קרטזיות בעלות ראשית משותפת מתקבלות זו מזו על ידי סיבוב מסביב לציר מקובע מסוים. פירוש הדבר הוא גם שמכפלת שתי מטריצות סיבוב היא גם מטריצת סיבוב, ושבעבור מטריצות סיבוב מתקיים שהערך העצמי הראשון שלהם הוא 1 ושהשניים האחרים הם מרוכבים וצמודים זה לזה. הוקטור העצמי המתאים לערך העצמי 1 הוא ציר הסיבוב המקשר בין שתי מערכות הקואורדינטות.
משפט אוילר (1776)
אוילר ניסח את המשפט שלו כדלהלן:
הוכחה
ההוכחה המקורית של אוילר נעזרת בשיטות בנייה מתחום הגאומטריה הכדורית.
אנליזה מכינה
כדי להוכיח את המשפט, אוילר מנתח תחילה כיצד ייראו הדברים אילו המשפט היה נכון. בהנחה שהקו הצהוב באיור 1 עובר דרך מרכז הכדור והוא ציר הסיבוב שאנו מחפשים, ואילו נקודה O היא אחת משתי נקודות החיתוך של הציר הזה עם הכדור. לאחר מכן הוא מתייחס למעגל גדול שרירותי שלא מכיל את O (המעגל הכחול) ולתמונה שלו תחת הסיבוב (המעגל האדום), שהיא מעגל גדול אחר שלא מכיל את O. הוא מסמן את נקודת החיתוך שלהם כ-A (אם המעגלים מתלכדים, אז A יכולה להיבחר ככל נקודה אחרת; אחרת יש שתי נקודות חיתוך). כעת A היא על המעגל ההתחלתי (המעגל הכחול), כך שהתמונה שלה תהיה על מעגל התמונה (המעגל האדום). הוא מסמן את התמונה הזו כ-a, כיוון ש-A היא נקודת החיתוך של שני המעגלים, ועל כן היא גם על מעגל התמונה, המיקום שלה הוא גם התמונה של נקודה אחרת שהייתה על המעגל ההתחלתי (המעגל הכחול) - נקודה זו "תופסת את מקומה" של A, והוא מסמן אותה באות α (ראו איור 2). לאחר מכן הוא מתייחס לשתי הקשתות המחברות את α ו-a עם A. לקשתות הללו יש אותו האורך כיוון שקשת αA מועתקת לקשת Aa. בנוסף, כיוון ש-O היא נקודת שבת, משולש αOA מועתק למשולש AOa, כך שהמשולשים הללו שווי-שוקיים, והקשת AO חוצה את הזווית αAa∠.
בנייה של הנקודה המתאימה ביותר
כעת נבנה את הנקודה שתהיה אינווריאנטית תחת הפעולות שתוארו מקודם. נתחיל עם המעגל הגדול הכחול והתמונה שלו תחת הטרנספורמציה, שהוא המעגל האדום הגדול שהופיע באיור 1. תהי A נקודת החיתוך של שני המעגלים הללו. אם התמונה של A תחת סיבוב היא אותה הנקודה אז A היא נקודת שבת של הטרנספורמציה, והקוטר של הכדור שמכיל את A הוא ציר הסיבוב, כך שהמשפט מוכח.
אחרת נסמן את התמונה של A כ-a ואת הקדם-תמונה שלו כ-α, ונחבר את שתי הנקודות הללו עם A באמצעות הקשתות αA ו-Aa. לשתי הקשתות הללו יש אותו אורך. נבנה את המעגל הגדול שחוצה את הזווית αAa∠ ונמקם נקודה O על המעגל הגדול הזה כך שקשתות AO ו-aO יהיו בעלות אותו אורך, כשלאחר מכן נקרא לאזור של הספירה המכיל את O ותחום על ידי המעגל האדום והמעגל הכחול "הפנים של αAa∠ (זהו האזור הצהוב באיור 3). מכיוון ש-αA = Aa ו-O היא על החוצה זווית של αAa∠, אז נקבל גם αO = aO.
הוכחה לאינווריאנטיות של הנקודה תחת הטרנספורמציה
כעת נניח בשלילה שנקודה O אינה הנקודה המבוקשת, כך שקיימת נקודה אחרת ′O שהיא התמונה שלה. אז אנו יודעים ש-αAO′ = ∠AaO∠ ושהאוריינטציה נשמרת כך ש-′O חייבת להיות פנימית ל-αAa∠. כעת AO מועתקת ל-′aO, כך ש-′AO = aO. כיוון ש-AO היא באותו אורך כמו aO, מתקיים AaO = ∠aAO∠. אולם aAO′ = ∠AaO∠, כך ש-∠AaO′ = ∠AaO, ולפיכך ′O היא אותה נקודה כמו O. במילים אחרות, O היא נקודת שבת של הטרנספורמציה, וכיוון שמרכז הכדור הוא גם נקודת שבת, הקוטר של הכדור שמכיל את O הוא ציר הסיבוב.
הערות כלליות על הבנייה
אוילר מצביע גם על כך ש-O ניתנת לבנייה באמצעות חיתוך האנך האמצעי לקשת Aa עם חוצה הזווית αAO∠, דרך בנייה שעשויה להיות קלה יותר מבחינה מעשית. הוא גם הציע להיעזר בחיתוך של שני מישורים:
דרך פשוטה אחרת למצוא את ציר הסיבוב היא להתייחס למישור שעליו נמצאות הנקודות α, A, a. ציר הסיבוב הוא בבירור ניצב למישור הזה, ועובר דרך המרכז C של הספירה.
הוכחה מטריציונית
סיבוב מרחבי הוא העתקה ליניארית שנמצאת בהתאמה חד-חד ערכית עם מטריצת סיבוב R מסדר 3 × 3 אשר מעבירה וקטור קואורדינטות x לוקטור קואורדינטות אחר X, כלומר Rx = X. לפיכך, ניסוח אחר של משפט אוילר הוא שבעבור כל סיבוב R ישנו וקטור שונה מאפס n כך ש-Rn = n; כלומר, זוהי בדיוק הטענה ש-n הוא וקטור עצמי של R השייך לערך העצמי 1. לכן מספיק להוכיח ש-1 הוא ערך עצמי של R; ציר הסיבוב יהיה הישר μn, כאשר n הוא הווקטור העצמי עם ערך עצמי 1.
כאשר I היא מטריצת היחידה מסדר 3 × 3 והכתיב העליון T מסמל את המטריצה המשוחלפת.
כעת נחשב את הדטרמיננטה של מטריצות הסיבוב הללו כדי לגלות שהן שוות ±1. מתקיים:
כעת נראה שלמטריצת סיבוב R יש לפחות וקטור אינווריאנטי אחד n, כלומר Rn = n. כיוון שזה מצריך ש-R − I)n = 0), יש להראות det(R − I) = 0. ניעזר בקשר:
בעבור כל מטריצה A מסדר n × n כאשר n אי-זוגי; כיוון שאנו עוסקים בסיבובים תלת-ממדיים, n = 3 והתנאי מתקיים. כמו כן ניעזר בקשר: (הנובע מכך ש-det(R) = 1 ומהעובדה שהדטרמיננטה היא כפלית) ונקבל:
זה מראה ש-λ = 1 הוא שורש (פתרון) של הפולינום האופייני של R, כלומר ש-:
הישר λn הוא אינווריאנטי תחת הפעולה של R, כלומר, λn הוא ציר הסיבוב. זה מוכיח את משפט אוילר.
סאלם
{{פירושונים|
ראו גם
}}
דרגות משטרת ישראל
משטרת ישראל היא ארגון היררכי שבו יש מפקדים ופקודים. כל מתגייס חדש מתחיל את שירותו בדרגה מסוימת ומטפס בסולם הדרגות בהתאם לכישוריו ובהתאם לקורסים וההכשרות שעבר.
דרגות משמר הגבול, שהוא חיל בתוך משטרת ישראל, זהות. המבדיל את לוחמי משמר הגבול ממשרתי המשטרה הכחולה הוא צבע הרקע של הדרגה, שדומה לצבע המדים שהם לובשים.
דרגות נגדים
דרגות רב-סמל-ראשון עד רב-נגד כולל נענדות על כותפות החולצה, הסוודר או המעיל.
דרגות צוערים בקורס קצינים
דרגות צוערים בקורס קצינים:
דרגות קצונה
דרגות הקצונה נענדות על הכתפיים בתוך כותפות המיועדות לכך. ניתן לראות שקיימת הקבלה לדרגות בצה"ל: מפקח מקביל לדרגת סגן, פקד מקביל לדרגת סרן וניצב מקביל לדרגת אלוף.
שמות הדרגות
עם הקמת משטרת ישראל, סולם הדרגות ושמותיהם הושאלו מסולם הדרגות של המשטרה הבריטית. בשנת 1958 אושרו שמות עבריים לדרגות שהיו קיימות עד אותה עת, ובשלב מאוחר יותר נוספה דרגת תת-ניצב. הכינויים העבריים אומצו בסיוע המשוררים אברהם שלונסקי ויצחק שלו והאקדמיה ללשון העברית, והשימוש במילה "ניצב" הוצעה על ידי מנהל בית הספר בנוף ים, דובשני, בהסתמך על מלכים א', פרק ד', פסוק ז': "ולשלמה שנים עשר ניצבים על כל ישראל".
היסטוריה
מאז הקמת משטרת ישראל, הדרגות בארגון עברו תהליך של התאמה ושיפור בסולם הדרגות עצמו, ובסמלים אשר מייצגים את הדרגות במדי השוטר.
שמות הדרגות
בשנת 1970 שונה שמה של דרגת המפקח הכללי לרב-ניצב.
סמלי הדרגות ואופן ענידתם
דרגות שוטרים-שוראים
בתקופה עד אוקטובר-נובמבר 2008, דרגות רב-שוטר עד רב-סמל (כולל) נענדו (בדרך כלל על ידי תפירה) על השרוול הימני של חולצה או סוודר, אך לא על שרוול המעיל.
סמל הדרגה היה סרט אחד עד שלושה סרטים מאריג לבן, שרוחבו כרוחב השרוול. הרקע התוחם את הסרטים היה כחול למשטרה הכחולה, או ירוק זית למשמר הגבול.
הסרטים נענדו על השרוול כאשר קודקוד הזווית כלפי מטה, במרחק 20 ס"מ מתפר הכותפת.
בדרגת רב-סמל, נכללה גם סיכת מתכת בצורת עלה גפן, אשר נענדה במרחק של כ-1 ס"מ מעל קודקוד הזווית של הסרט העליון בסמל האריג.
דרגות נגד בעבר
מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 ועד שנת 1994, דרגות בד"א בכירות נענדו במדי קיץ כשעון על היד.
דרגות נגד עד נובמבר 2008
סמל הדרגה היה סיכת מתכת בצבע כסף, בצירוף רקע עגול מפלסטיק בצבע על פי הדרגה - ללא הבדל בין המשטרה הכחולה לבין מג"ב.
דרגות השוטרים החדשות
בעקבות תלונות של נגדים על חוסר נראות של הדרגות (בעיקר בחורף, לאור העובדה שלא נענדות דרגות נגדים על מעיל), בוצעה עבודת מטה משותפת של אגף משאבי אנוש (אמ"ש) ואגף תמיכה לוגיסטית (את"ל) אודות שינוי סימון הדרגות ואופן ענידתן, ואושרה על ידי המפכ"ל (רנ"צ דודי כהן). ב-22 בספטמבר 2008 (לפני ראש השנה תשס"ט) העניק המפכ"ל בטקס חגיגי את הדרגות החדשות לשבעה נגדים בכירים בתפקידי "רס"ר משמעת" במחוזות, מג"ב ומלמ"ש. בו ביום הופצה איגרת משותפת של ר' אמ"ש (ניצב עמיחי שי) ור' את"ל (ניצב אינה וולף) לכלל שוטרי מ"י שהודיעה רשמית על תחילת תקופת המעבר לדרגות החדשות, שהסתיימה ב-1 בנובמבר 2008. מתאריך זה חויבו השוטרים לענוד את הדרגות החדשות בלבד, והדרגות הישנות יצאו מהתוקף.
סמלי דרגות השוטר הזוטרות (רב שוטר עד רב-סמל) הועברו משרוול החולצה לדש צווארון החולצה, כפי שהיו נענדות עד אז דרגות הנגד הבכירות. הסמלים החדשים שונו לסיכות מתכת בצבע כסף, ללא רקע. צורות הסמלים הועתקו מהסמלים הישנים והוקטנו בהתאם: מסגרת חלולה של סרט אחד עד מסגרת של שלושה סרטים, בתוספת עלה גפן מוקטן לדרגת רב-סמל.
דרגות הנגדים החדשות
סמלי הדרגות הבכירות (רב-סמל ראשון עד רב-נגד) הועברו מדש החולצה לכותפות, כפי שנענדות דרגות הקצונה. בהשראת התהליך שעבר צה"ל.
הסמלים החדשים הם סיכות מתכת בצבע כסף בצורת מסגרת חלולה של סרט אחד עד שלושה סרטים, בדומה לדרגות הנגדים הזוטרות. סיכת מסגרת הסרטים נענדת על כותפות בצבע כחול למשטרה הכחולה, וירוק-זית למג"ב, בקצה הכותפת הקרוב לתפר השרוול (בדומה לקצונה). לדרגת רב-נגד נוספה סיכת כוכב קטנה בצבע כסף הנענדת ליד מסגרת הסרטים, קרוב יותר לצווארון.
אמיר (פירושונים)
{{פירושונים|
טורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס
טורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס (באנגלית: Dusty Rhodes Tag Team Classic) הוא אחד מהטורנירים השנתיים של ענף ההיאבקות המקצועית, שנערך על ידי ארגון ההיאבקות, ה-WWE, ושייך לארגון הפיתוח שלהם, NXT.
הטורניר נקרא על שמו של חבר היכל התהילה, דאסטי רודס, שנפטר בשנת 2015. רודס בעצמו היה אחד מאנשי המפתח מאחורי הקלעים של התוכנית NXT.
אמיר (פירושונים)
אישים ששם משפחתם אמיר:
טורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס
הטורניר הראשון שנערך לזכרו כמחווה היה בשנת 2015, והבשורה נודעה על כך באירוע NXT TakeOver: Brooklyn, למעשה חודשיים לאחר שנפטר. הטורניר הכיל 16 קבוצות שהחלו משלב שמינית הגמר ועד לשלב הגמר שנערך באירוע NXT TakeOver: Respect ובו התחרו פין באלור וסמואה ג'ו נגד ברון קורבין וריינו. בגמר זה באלור וג'ו ניצחו והפכו לזוג הראשון שזכה בטורניר.
אמיר (פירושונים)
אחר:
טורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס
הטורניר השני נמשך לאורך עונת הסתיו והגמר נערך באירוע NXT TakeOver: Toronto ובו התחרו ה-The Authors of Pain (אקאם ורזאר) נגד TM-61. בגמר זה אקאם ורזאר זכו.
אמיר (פירושונים)
ראו גם
}}
טורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס
הטורניר לא נערך בשנת 2017, אך חזר שנה לאחר מכן ב-2018, כשהפעם הזוכים בטורניר זכו בנוסף בקרב על אליפות הזוגות של NXT נגד אלופי הזוגות בובי פיש וקייל אוריילי מקבוצת The Undisputed Era באירוע NXT TakeOver: New Orleans, אירוע שהתקיים לילה לפני רסלמניה 34.
זוכי הטורניר מקבלים גביע המעוצב עם נעלי ההיאבקות של דאסטי, שנודעו כנעלי ה"קאובוי" שלו.
הטורניר לשנת 2018
1 מאסטש מאונטיין (טיילר בייט וטרנט סבן) היו אמורים ליטול חלק בטורניר בקרב נגד אוני לורקאן ודני בורץ', אך בסופו של דבר בעקבות פציעה של טיילר בייט לא יכלו להשתתף והזוג שהחליף אותם היה רודריק סטרונג ואלוף בריטניה של ה-WWE, פיט דאן. 2 הקרב היה קרב זוגות משולש שבו "הזוכה זוכה בהכל", כלומר גם באליפות הזוגות וגם בגביע לזכר דאסטי רודס.
גברים
1 צ'אמפה וטאצ'ר החליפו את אשנטה "תי" אדוניס ודזמונד טרוי לאחר שהאחרונים ספגו פציעה (כחלק מהעלילה) מידי קאריון קרוס.
נשים
2 קרב זה היה קרב הנשים הראשון שהתקיים בתוכנית 205 לייב.
ליאונרד סלטקין
ליאונרד סלטקין (באנגלית: Leonard Slatkin נולד ב-1 בספטמבר 1944) הוא מנצח, מלחין ומחבר יהודי-אמריקאי.
סלטקין נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה למשפחה מוזיקלית - אביו, פליקס סלטקין, היה כנר, מנצח ומייסד. אמו,, ניגנה בצ'לו ברביעיית מיתרים.
ליאונרד סלטקין למד באוניברסיטת אינדיאנה ובקולג' העירוני של לוס אנג'לס לפני שהתקבל לג'וליארד, שם למד ניצוח אצל. הופעתו הראשונה כמנצח הייתה בשנת 1966, ובשנת 1968 התמנה לעוזר בתזמורת סנט לואיס. הוא נשאר שם עד 1977, כאשר התמנה למנצח התזמורת הפילהרמונית של ניו אורלינס. לסנט לואיס חזר בשנת 1979 בתפקיד מנהל מוזיקלי. הוא נשאר שם עד 1996, כשקיבל לידיו את התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית בוושינגטון הבירה. בשנת 2000 התמנה למנצח ראשי של תזמורת רשות השידור הבריטית, משרה שבה כיהן עד 2004,
בשנת 2011 הוא התחיל לכהן באותו תפקיד ב ולאחרונה הוא סיים את תפקידו כמנהל מוזיקלי של תזמורת דטרויט.
סלטקין ניצח על מגוון רפרטוארי רחב, ובייחוד נודע בפרשנויותיו למוזיקה אמריקאית של המאה ה-20 וליצירות מאת מלחינים בריטיים. יצירותיו הוא, הכוללות את "העורב" לקריין ותזמורת (על פי הפואמה של אדגר אלן פו, 1971), אינן ידועות ברבים.
המלחמה הסינו-ווייטנאמית (1075–1077)
המלחמה הסינו-ווייטנאמית (ידועה גם כמלחמת לי-סונג) הייתה מלחמה בין שושלת לי של וייטנאם (דאי ויאט) לשושלת סונג של סין בין השנים 1075–1077. המלחמה החלה כאשר הקיסר לי הורה לפלוש לסין עם למעלה מ-100,000 חיילים. לאחר ארבעים ושניים ימי מצור על יונגז'ו (עיר הבירה של מחוז גואנגשי), הצליחו כוחות הדאי ויאט לכבוש את העיר. בתגובה לכך, ב-1076 הוביל הקיסר סונג כ-300,000 מחייליו לווייטנאם, וב-1077 הם כמעט הצליחו להגיע עד עיר הבירה טאנג-לונג, אך נהדפו על ידי הגנרל לי ת'ונג קיט. שני הצדדים נאבקו אחד בשני במשך ימים ארוכים, אך לבסוף הגנרל ת'ונג קיט הציע למפקד גואו קואי לחדול מהלחימה ולכונן שלום. קואי הסכים, ושני הצדדים הסיגו את כוחותיהם.
פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי
פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי (באנגלית: BAFTA Award for Best Actress in a Leading Role) הוא פרס המוענק על ידי האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה לשחקנית על הופעה מצטיינת בתפקיד ראשי בסרט קולנוע.
פיוטר שימניאק
פיוטר פאוול שימניאק (Piotr Pawel Szymaniak; 28 ביוני 1911 – 18 באוגוסט 1967) היה אדריכל פולני שהתפרסם בעיקר הודות לתכנון תחנות הרכבת בוורשה ובכלל זה התחנה המרכזית.
ביוגרפיה
שימניאק נולד בוורשה. ב-1930 החל את לימודי האדריכלות בפקולטה לאדריכלות באוניברסיטה לטכנולוגיה בוורשה יחד עם ארסניוש רומנוביץ שהפך בהמשך לשותפו המקצועי. ב-1934 השתלב במקצוע במשרד אדריכלים מקומי. ב-1938 זכה עם חברו רומנוביץ ועם חבר שלישי, לתכנן את הביתן הפולני לתערוכה העולמית שהתקיימה שנה לאחר מכן בניו יורק. באותה שנה השלימו את עיצובה של מסעדה בזאקופנה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה והכיבוש הגרמני, עבדו השניים ברשות הרכבות הגרמנית בורשה ותכננו בין השאר את תחנת הרכבת המרכזית של העיר. ב-1944 הועבר שימניאק למחנה כפייה נאצי בברלין שם עבד במשרד התכנון של רשת הרכבות הגרמנית.
לאחר המלחמה, הצטרפו רומנוביץ ושימניאק למאמץ הלאומי ועבדו על חידוש העיר שנהרסה כמעט כליל במהלך המלחמה. ב-1946 זכו השניים בפרס הראשון בתחרות לתכנון התחנה המרכזית של העיר. הפרויקט נבנה בסוף רק בתחילת שנות השבעים והושלם ב-1976, אך עד אז תכננו את שאר שבע התחנות לאורך הקו. במקביל תכננו גם מספר מבנים שאינם קשורים לתחום הרכבות, כמו מרכז לספורט ימי עבור ימק"א ומתחם מגורים (שניהם בורשה).
ב-1967 נפטר לפתע שימניאק ורומנוביץ המשיך לעבוד, תוך שהוא מתמקד בהמשך השלמת פרויקט תחנות הרכבת וכן כיועץ בתחום תכנון מתקני רכבות בפולין ובשאר מדינות באירופה.
בניין התחנה המרכזית בורשה (ורשאבה צנטראלנה) שנחנך ב-1976 לאחר עיכובים רבים, הוא נקודת ציון עירונית בבירת פולין ומרכז תחבורתי המשלב תחנות רכבת ארציות ופרבריות. מאז זכייתם בתחרות, עברה התוכנית שינויים משמעותיים, אך העיצוב הסופי נותר נאמן להצעה האחרונה שהספיקו השניים להציג, קודם לפטירתו של שימניאק. מאז פתיחתה חלו מספר שינויים בבניין, אך הם לא פגעו בצורתו החיצונית. עליית ערך הקרקע במרכז העיר הביא ליוזמות להריסת הבניין, אך התחזקות המודעות למורשת האדריכלית הפולנית פסלו את היוזמות והבניין נחשב היום לאחד מהמבנים הייצוגיים ביותר לאדריכלות הפולנית של המאה העשרים.
כחום הלילה
כחום הלילה (באנגלית: In the Heat of the Night) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1967 בבימויו של נורמן ג'ואיסון. הסרט מבוסס על נובלה בעלת אותו שם של ג'ון בול משנת 1965. הסרט מגולל את סיפורו של וירג'יל טיבס, שוטר אפרו-אמריקאי, המסתבך בפרשת רצח בעיירה גזענית במיסיסיפי. הסרט זכה בחמישה פרסי אוסקר ובתוכם הסרט הטוב ביותר. בסרט מככבים סידני פואטייה, רוד סטייגר ו-וורן אוטס.
לסרט יצאו שני סרטי המשך; "They Call Me MISTER Tibbs!" (1970) ו-"The Organization" (1971). בנוסף, הסרט עובד לסדרת טלוויזיה בעלת אותו שם.
הפקה
הסרט יצא בתקופת מתיחות בארצות הברית כאשר האזרחים האפרו-אמריקאים נלחמו על זכויותיהם. הסרט נחשב לפורץ דרך בנוגע לייצוג שחורים בקולנוע האמריקאי.
פרסים ומועמדויות
{{טורים
מועמדויות
}}
הכרה ומעמד הסרט
הסרט דורג בשלוש רשימות של מכון הסרטים האמריקאי; מאה שנים... מאה סרטים - הגרסה המעודכנת במקום ה-75, מאה שנים... מאה גיבורים ונבלים במקום ה-19 עם הגיבור וירג'יל טיבס ומאה שנים... מאה ציטוטים במקום ה-16 עם הציטוט "They call me Mister Tibbs!".
נכון לשנת 2012 הסרט זכה לדירוג של 96% באתר "Rotten Tomatoes" בהתבסס על 28 ביקורות.
ערצביים
ערצביים (שם מדעי: Gryllotalpidae), הם משפחת חרקים מסדרת החגבאים. זוהי משפחה קטנה, המונה כ־60 מינים. מתוכם ניתן למצוא בארץ ישראל ארבעה:
ערצב הגינה
ערצב הגינה (שם מדעי: Gryllotalpa gryllotalpa) הוא חרק ממשפחת הערצביים המהווים חלק מסדרת חגבאים. ידוע בשפת העם בכינוי "כלב מים".
ערצביים
מאפיינים
גוף בני-המשפחה מכוסה מעטה קטיפתי, הגפיים הקדמיות רחבות ומותאמות לחפירה. במשפחה זו, לנקבה חסר צינור הטלה.
הערצב הוא אוכל-כול - הוא ניזון מחי ומצומח. הוא פעיל בלילה. בעת שיחורו אחר מזון הוא חופר מחילות ארוכות וניתן לזהות את הימצאו באדמה לפי השברים בקרום האדמה בנתיב חפירתו. הערצב פוגע בעיקר בשורשים של שתילי מטע וירקות, על ידי כרסום צוואר השורש. בשל כך, הוא מזיק מאוד לחקלאות, ובייחוד לגידולי תפוחי אדמה, תות שדה ובצלים. הוא פוגע במנבטות ובגינות-ירק, כאשר תוך כדי חפירה הוא מזיז נבטים ושתילים רכים, וגם יטרוף שלשולים הנקרים בדרכו.
ערצב הגינה
אורך גוף הבוגר 40–60 מ"מ. צבעו חום, ראשו קטן, עיניו קטנות ומנוונות בחלקן. החזה הקדמי גלילי, הרגליים הקדמיות מיועדות לחפירה ומצוידות בשוקיים ובפיסות רחבות, הנושאות דורבנות לחפירה. המין מוכר ממערב האזור הפָּלֵאַרְקְטִי (אזור זואוגֵאוגרפי הכולל את אירופה, צפון אפריקה, אסיה מדרום להימלאיה והים האדום), ונמצא בכמויות קטנות באזורים מסוימים בישראל.
ערצב הגינה ניזון מהחי ומהצומח. מין זה מיטיב להלך על הקרקע, לחפור, לעוף ולשחות. הוא שוכן בקרבת מקווי מים או באדמה לחה. הוא מעדיף קומפוסט או אדמה עשירה בחומר אורגני. בקרקע שלא הושקתה הוא חופר לעומק של 30 ס"מ ואף יותר. בלילות הוא נמשך אל אור החשמל בבתים. הזכרים מחזרים אחרי הנקבות תוך כדי השמעת קולות צרצור. הנקבה מטילה כ-200 ביצים אובאליות בתוך מחילה באדמה. כעבור שבוע עד עשרה ימים אחרי הטלת הביצים הן בוקעות וכעבור 4–5 חודשים נשלמת ההתפתחות ומופיעים הבוגרים. סך כל חיי הבוגר נמשכים כשישה חודשים.
1973 בברית המועצות
1973 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-56 למהפכת אוקטובר.
חומר גלם
חומר גֶּלֶם הוא חומר המשמש לייצורם של מוצרים. מקורם של חומרי הגלם העיקריים הוא בטבע:
קודם לניצולם של חומרי הגלם לייצורם של מוצרים מוגמרים, הם עוברים בדרך כלל תהליך עיבוד, לעיתים כזה המשנה את טיבם אך במעט, ולעיתים כזה היוצר שינוי ניכר. בהתאם לכך ניתן להבחין בין חומר גלם גולמי, כלומר בצורה שבה נלקח מהטבע, באמצעות כרייה, שאיבה, חציבה, קטיף וכדומה, וחומר גלם מעובד, שכבר עובד בידי האדם, אך טרם הפך למוצר מוגמר.
דוגמאות:
לעיתים מוצר מוגמר עשוי להוות חומר גלם בתהליך ייצורו של מוצר אחר. ביסקוויט, למשל, הוא מוצר מוגמר, הנאכל כמו שהוא, וכן משמש כחומר גלם בייצור עוגות וכדורי שוקולד. חלב ניתן לשתייה בצורתו הגולמית (לאחר פסטור), ומשמש כחומר גלם לייצור מגוון רחב של מוצרי חלב.
לייצורו של מוצר מסוים ניתן להשתמש לעיתים בחלופות אחדות של חומרי גלם, ולעיתים מוחלף חומר גלם מסוים בחומר גלם אחר, שנמצא עדיף. במוצרים רבים הוחלף העץ, שהוא חומר גלם המשמש את האדם אלפי שנים, בפלסטיק, שהוא חומר גלם מודרני.
מִחזור
חומרי גלם המבוססים על אוצרות טבע הם משאב מתכלה. מלאי הנפט, למשל, בבטן האדמה הוא סופי, והוא הולך ואוזל בהדרגה. תהליך המִחזור משמש לניצולה של פסולת באמצעות הפיכתה לחומר גלם, כך שתוכל לשמש שנית בתהליך הייצור. המִחזור מאפשר חיסכון בחומרי גלם בתוליים מצד אחד ומצמצם את כמויות הפסולת והזיהום מצד שני, ועל כן נודעת לו חשיבות גם כלכלית וגם אקולוגית.
כושרות (עמותה)
כושרות היא עמותה שיעודה הוא העלאת המודעות לכשרות בקרב הציבור. בנוסף היא מכון למחקר ליישום, הסברה והדרכה של נושא הכשרות, בשיתוף פעולה בין רבנים, מדענים, ואנשי שטח מתחום הכשרות. העמותה חברה בארגון חותם.
היסטוריה
בשנת 2003 עלתה יוזמה להקמת ארגון שיהיה גורם פיקוח ומחקר בעולם הכשרות, בו ישנו ריבוי גדול של גופי כשרות פרטיים.
העמותה אינה פועלת כגוף כשרות, אלא כארגון השואף למודעות ולשקיפות בתחומי הכשרות הציבוריים.
צוות המכון
המכון הוקם ומנוהל בעיקר על ידי רבנים המזוהים עם הזרם הדתי לאומי, המשתייכת לציונות הדתית, אך לדברי הארגון, הוא מקיים קשרים עם רבנים מכלל המגזרים הדתיים בישראל, ובכלל זה הציבור החרדי.
בנשיאות המכון עומד הרב אליקים לבנון המתווה את דרכו של המכון. הנהלת המכון פועלת ממשרדים בהתנחלות אלון מורה, ומפעילה שרותי ייעוץ והדרכה בנושאי כשרות בכל רחבי הארץ. אחד מראשי העמותה הוא הרב משה כ"ץ, המשמש גם כרב בישיבת "ברכת יוסף" באלון מורה. ובין הרבנים הפעילים אפשר למנות את הרב מרדכי וולנוב, הרב תומר בן-צבי (סין-הרשקו), הרב יצחק דביר והרב צבי בן ראובן.
תחומי הפעילות
פעילות המכון מתחלקת לחמישה תחומים עיקריים: בנוסף, הארגון שותף לפורום חותם, איגוד המכונים התורניים של הציונות הדתית.
ורה זסוליץ'
ורה איוואנובנה זָסוּלִיץ' (ברוסית:  Вера Ивановна Засулич; 8 באוקטובר 1849 – 8 במאי 1919) הייתה מהפכנית, מבקרת ספרות וסופרת רוסייה.
תחילת חייה
ורה זסוליץ' נולדה בכפר מיכאילובקה בגוברניית סמולנסק במשפחת קצין בגמלאות. כאשר הייתה בת 3 נפטר אביה, והיא נשלחה לקרובי המשפחה. בשנת 1864 החלה זסוליץ' ללמוד במוסקבה בבית ספר פרטי לבנות. סיימה את לימודיה בשנת 1867 עם הסמכה למורה, ועבדה כשנה אצל שופט בעיר סֶרְפּוּחוֹב (Серпухов) (בסביבת מוסקבה), ובתחילת שנת 1868 עברה לסנקט פטרבורג.
בסנקט פטרבורג הכירה זסוליץ' נרודניקים מקבוצתו של סרגיי נצ'אייב. בגל המעצרים נגד קבוצה זו במאי 1869 היא נעצרה, ושוחררה רק בשנת 1871 תוך הגליה מסנקט פטרבורג. זסוליץ' התגוררה במספר ערי שדה ובשנת 1873 הגיעה לחרקוב והתחילה ללמוד בקורסים למיילדות. לאחר סיום תקופת הגליה הורשתה זסוליץ' להישאר בחרקוב. היא הייתה חברה בארגון נרודניקים מקומי, ובסתיו 1875 ירדה למחתרת. בשנת 1877, לאחר שרוב חברי הארגון נעצרו על ידי המשטרה, עברה זסוליץ' לסנקט פטרבורג. היא התחילה לעבוד בבית דפוס המחתרתי של זמליה אי ווליה, והפכה להיות חברה בארגון זה.
התנקשות בראש העיר סנקט פטרבורג
לאחר המשפט הועבר השופט מתפקידו; השלכות משפט זה הורגשו במהלך כל הקריירה שלו. תוך מספר חודשים פוטר גם שר המשפטים.
בשנת 1879 שבה זסוליץ' לרוסיה באופן לא לגאלי, והצטרפה לארגון "החלוקה-מחדש השחורה" (Чёрный передел) בהנהגת גאורגי פלכנוב. ארגון זה התנגד נמרצות לפעולות טרור, כך ששזסוליץ', שבעצמה הייתה טרוריסטית, התאכזבה מדרך פעולה זו ולא תמכה בפעילות של נרודניה ווליה.
הגירה
בשנת 1880 עזבה זסוליץ' את רוסיה פעם נוספת. באירופה היא הייתה פעילה בארגון שעזר למהפכנים הרוסים. בשנת 1883 הפכה זסוליץ' למרקסיסטית, תרגמה את עבודות של קרל מרקס ופרידריך אנגלס לרוסית והתכתבה איתם. היא הייתה בין מקימי ארגון "שחרור העמל" (Освобождение труда) – ארגון מרקסיסטי ראשון של מהפכנים רוסים. זסוליץ' השתתפה באופן פעיל באינטרנציונל השני, והייתה נציגת הארגונים הרוסים בוועידות של 1896, 1900 ו-1904.
בשנת 1894 עברה זסוליץ' ללונדון, ושם החלה את פעילותהּ הספרותית. זסוליץ' כתבה ספרים על ז'אן-ז'אק רוסו ווולטר, שאף פורסמו ברוסיה לאחר מספר שנים. בנוסף לכך היא הייתה מבקרת ספרות פעילה מאוד.
בשנת 1899 ביקרה זסוליץ' ברוסיה עם דרכון בולגרי על שם וליקה דמיטרייבה. בהיותה ברוסיה היא הכירה את הנהגת המהפכנים החדשה שצמחה ברוסיה, ובה ולדימיר איליץ' לנין.
בשנת 1900 היא התמנתה לאחת העורכות של עיתון "איסקרה" ("הניצוץ").
זסוליץ' תמכה במהפכת פברואר. ביחד עם גאורגי פלכנוב ולב דייטש תמכה בחתימת הסכם עם הממשלה החדשה והמשך השתתפות המדינה במלחמת העולם הראשונה.
במרץ 1917 היא הייתה בקבוצה שתמכה בהמשך השתתפות רוסיה במלחמת העולם הראשונה. בקיץ 1917 תמכה בכל הפעולות של הממשלה הזמנית. זסוליץ' ראתה במהפכת אוקטובר מעשה שמחזיר את רוסיה אחורה; היא טענה שהשלטון הבולשביקי דומה מאוד לשלטון הצאר. לפעמים היא אף הציגה את עמדותיה בפומבי. לנין מתח ביקורת קשה על עמדותיה, אך ציין שהיא מהפכנית בעלת זכויות גדולות.
בשיחות עם חבריה ציינה זסוליץ' שהחיים קשים ושהיא אינה רואה סיבה להמשיך. נפטרה בשנת 1919 לאחר מחלה קשה.
ינשופיים
ינשופיים (שם מדעי: Strigidae) היא המשפחה הגדולה מבין השתיים שבסדרת דורסי הלילה. במשפחה זו נכללים מיני דורסי הלילה הקטנים ביותר, מביניהם הקטן ביותר הוא הינשוף השדוני, שאורכו לא עולה על 12–15 ס"מ, וכן הגדולים ביותר, כשהגדול מבין כולם הוא האוח המצוי, שאורכו מגיע עד 75 ס"מ.
סוגי ינשופיים
במשפחה זו 240 מינים המקובצים תחת 25 סוגים:
במשפחה זו ישנם גם שני סוגים שנכחדו:
מגדלי K
מגדלי K הוא מתחם מגורים בן 40 קומות באשדוד שכולל שני גורדי שחקים, הממוקמים במע"ר הצפוני שברובע הקריה ("הסיטי") בעיר. גובהם 148 מטר, והם דורגו ברשימת גורדי השחקים הגבוהים בישראל במקום ה-30 בעת חנוכתם.
המתחם כולל קומת מסחר, שש קומות של משרדים, 28 קומות של מגורים (בכל אחד מהמגדלים) ושש קומות לחניה (שלוש תת-קרקעיות ושלוש עיליות). בקומת המסחר ישנן מסעדות, חנויות הלבשה, בתי קפה ובנקים. בבנייני המשרדים שוכנים משרדי עריכת דין וייעוץ פיננסי, וכן מכון כושר גדול, מרפאות ומכון קוסמטיקה.
בניית המגדלים החלה בשנת 2008. תוך ארבע שנים הושלמה קומת המסחר ולאחר מכן הסתיימה הקמתן של שש קומות המשרדים. בנייתם של המגדלים הסתיימה בשנת 2017, ובוצעה על ידי הקבלן קלוד נחמיאס. במהלך הבנייה התגלו בה ליקויים, ומאחר ולא היו מקלטים בכל קומה, הבנייה נעצרה ונמשכה אחרי כשנתיים לאחר קבלת היתר מעיריית אשדוד.
קניון קטרקט
קניון קטרקט (באנגלית: Cataract Canyon) הוא קניון בנהר הקולורדו באורך 74 קילומטרים השוכן בתחומי הפארק הלאומי קניונלנדס ואזור הנופש הלאומי קניון גלן במדינת יוטה. הקניון מתחיל במפגש הנהרות קולורדו וגרין ומסתיים במפגש הקולורדו עם הנהר דירטי דוויל (Dirty Devil River). חציו התחתון של הקניון שקוע מתחת למי אגם פאוול כאשר פני האגם בגובה המתכונן של 1,100 מטרים מעל פני הים.
רפטינג במים סוערים
קניון קטרקט הוא אתר רפטינג פופולרי. האשדות בקניון נחשבים כאתגר מסוג המכונה באנגלית "big water" ("מים גדולים"), כלומר מים סוערים, הדומים באופיים לאשדות שבתוך הגרנד קניון. קניון קטרקט מדורג בסולם שבין אחת לחמש בניגוד לגרנד קניון המדורג בסולם שבין אחת לעשר. מלבד זאת, שלא כמו בגרנד קניון זרימת מי נהר הקולורדו דרך קניון קטרקט אינה מווסתת. זרימת המים בנהר יכולה להגיע לרמות קיצוניות במהלך הפשרת השלגים באביב בשנים שבהן ירד בחורף שפע שלג באגן הניקוז של נהר הקולורדו. במהלך הפשרת שלג ממוצעת באביב מגיע הקולורדו לשיא ספיקה של 1,500 מטרים מעוקבים לשנייה. השיא המתועד של ספיקה בקולורדו נמדד ב-27 במאי 1984 והיה 3,250 מטרים מעוקבים בשנייה. האשדות הופכים להיות קשים למעבר כשהספיקה גבוהה מ-850 מטרים מעוקבים בשנייה וקשים בצורה קיצונית מעל ל-1,400 מטרים מעוקבים בשנייה.
מרבית האשדות בקניון קטרקט מכונים בפשטות "אשד 1", "אשד 2", וכו' כשהספירה מתחילה מכיוון מעלה הזרם למורד הזרם. עם זאת, חלק מהאשדות זכו לשמות מיוחדים בשל מיקומם או משום שנודעו לשמצה. בייחוד ידועים לשמצה האשדות המכונים "ביג דרופס" ("Big Drops" – "נפילות גדולות"), מקבץ של שלושה אשדות ברצף המכונים "ביג דרופ 1", "ביג דרופ 2" ו"ביג דרופ 3". כאשר יש שפע מים בנהר מתמזגים שלושת אשדות אלו לאשד אחד ארוך מאוד. קטעים באשדות אלו קיבלו כינויים כדוגמת "הניאגרה הקטנה" ("Little Niagara"), "מעי השטן" ("Satan's Gut") ו"הטופרים" ("The Claw"). בתקופות של זרם חזק נוהג שירות הפארקים הלאומיים להקים מחנה מיד לאחר ביג דרופס ומשתמש בסירות סילון על מנת לחלץ מטיילים מסירות שטבעו. עם זאת, מדריכי רפטינג מנוסים יודעים שהם חייבים לדעת להיחלץ בעצמם ולא לסמוך על עזרת שירות הפארקים הלאומיים.
בעבר היו בקניון קטרקט אשדות שכיום הם מתחת למי אגם פאוול ונקברו במשקעים ששקעו על קרקע האגם. בהם, נחשבו קשים במיוחד למעבר אשד קניון הגבס (Gypsum Canyon Rapid) ואשד הקניון האפל (Dark Canyon Rapid).
שיט בנהר העובר דרך קניון קטרקט חייב קודם לכן לעבור דרך אחד מקטעי המים השטוחים מעל למפגש הנהרות גרין והקולורדו. מרבית הקבוצות היוצאות לשיט זה מפליגות מפוטאש (Potash), שעל נהר הקולורדו או מ"מינרל בוטום" (Mineral Bottom) שעל הנהר גרין ושוהות על הנהר כ-5 ימים לפני שהם נכנסות לקניון קטרקט. שיט בסירות ממונעות יכול לקצר את המסע לקניון קטרקט בצורה משמעותית, בדרך כלל ליום אחד. בנוסף למים השטוחים שהקבוצות חייבות לעבור בתחילת השיט, הן גם חייבות לחצות את אגם פאוול לפני שהן מגיעות לנקודת הסיום בנהר דרטי דוויל (Dirty Devil River) או במרינה הייט (Hite Marina). כתלות בגובה פני המים באגם פאוול עלולות הקבוצות לעבור מרחק של עד 56 קילומטרים באגם עד נקודת הסיום של המסע בקניון.
כמה חברות מסחריות מציעות טיולים מאורגנים דרך קניון קטרקט הנמשכים בין יום לשישה ימים. בטיולים אלו נעשה שימוש הן בכלי שיט ממונעים והן בכלי שיט שאינם ממונעים. קבוצות פרטיות יכולות לארגן שיט דרך קניון קטרקט לאחר השגת רישיון מתאים משירות הפארקים הלאומיים.
תנשמתיים
תנשמתיים או תנשמות (שם מדעי: Tytonidae), היא המשפחה הקטנה מבין השתיים שבסדרת דורסי הלילה.
קניון קטרקט
היסטוריה
ילידים, קרוב לוודאי מתרבות פרימונט (בערך משנת 700 ועד שנת 1300 לספירה), שחיו במקביל לבני עם האנסאזי, התיישבו באזור קניונלנדס זמן רב לפני שהמתיישבים האירופים הגיעו לאזור. בקניון קטרקט אותרו אתרי אמנות סלע וחורבות בני לפחות 800 שנים.
בשל ריחוקו, עבר זמן רב בטרם הגיעו חוקרי הארצות והמתיישבים האירופים לאזור. נהר הקולורדו והקניונים סביבו היו יותר מכשול למעבר מאשר יעד למחקר. האירופי הראשון שיש לגביו תיעוד שהגיע לקניון קטרקט היה צייד פרוות בשם דניס ג'ולין (Denis Julien). ג'ולין הגיע לקניון קטרקט ב-1836 וחרת את שמו על קיר הקניון.
תנשמתיים
מאפיינים
תפוצתם בעיקר באזורי אקלים טרופי, אולם מינים אחדים נפוצים גם בקוי רוחב צפוניים יותר. מרבית המינים שוכנים ביערות, חלקם שוכנים ביערות פתוחים, תנשמת העשב שוכנת בסוואנה.
קניון קטרקט
היסטוריה
מסע המחקר המאורגן הראשון שעבר דרך קניון קטרקט היה מסע המחקר של ג'ון וסלי פאוול ב-1869. פאוול, גידם כתוצאה מפציעה משירותו בצבא הצפון בתקופת מלחמת האזרחים בארצות הברית, ארגן משלחת מחקר שהפליגה בסירות עץ בנהר גרין מנקודה בסמוך לעיירה גרין ריוור ביוטה. המשלחת שטה במורד הנהר גרין עד למפגשו עם הנהר קולורדו בתחילת קניון קטרקט. האשדות של קניון קטרקט היוו מכשול בלתי עביר למשלחת פאוול, ואנשיה נאלצו להוביל את סירותיהם מסביב לכל אשד בקניון, עבודה קשה ומאומצת. אשדות מרהיבים אלו שגרמו למשלחת קשיים רבים הניעו את פאוול לכנות את הקניון "קניון קטרקט" (Cataract Canyon, "קניון מפלי המים"). לאחר שהמשלחת נחלצה מהקניון המשיך פאוול את מסעו במורד הזרם דרך קניון גלן, שכיום שקוע מתחת למי אגם פאוול, ובסופו של דבר חצה את הגרנד קניון לפני שסיים את מסעו בסמוך לשפך הנהר וירג'ין.
תנשמתיים
מאפיינים
מבחינה מורפולגית, שונים התנשמות מיתר דורסי הלילה במספר מאפיינים:
קניון קטרקט
היסטוריה
שייטים אחרים באו בעקבותיו. החל ב-1894 ערך נתניאל גאלוויי (Nathanial Galloway) כמה מסעות דרך הקניון. מהניסיון שרכש היה גאלוויי חלוץ בשיטות חתירה ששייטים בנהר משתמשים בהן גם כיום. האחים אמרי ואלסוורת קולב (Emery and Ellsworth Kolb) שטו דרך הקניון ב-1911. האחים קולב הקימו סטודיו על השפה הדרומית של הגרנד קניון שבו הקרינו את מסעותיהם באשדות של קניון קטרקט ושל הגרנד קניון. "באז" הולמסטרום (Buzz" Holmstrom") שט לבדו דרך קניון קטרקט והגרנד קניון ב-1937 וסיים את מסעו בסכר הובר שבנייתו הסתיימה זמן קצר קודם לכן. היזם הראשון שארגן מסעות שיט לתיירים דרך הקניון היה נורמן נווילס (Norman Nevills) ב-1938. סירות הגומי המתנפחות הגיעו לראשונה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-19 כאשר החלו להימכר סירות גומי עודפות ממלחמת העולם השנייה. סירות גומי אלו היו זולות יותר והשייטים גילו שקל יותר לתמרן איתן והן היו סלחניות הרבה יותר לטעויות מאשר מקבילותיהן מעץ. עם כניסת הציוד החדש החלו לפעול חברות מסחריות רבות שהציעו שיט בקניון קטרקט ובגרנד קניון.
תנשמתיים
מאפיינים
לתנשמות טופרים מפותחים כיתר דורסי הלילה, כאשר האצבע הרביעית מתהפכת לאחור. הנקבות גדולות מהזכרים, ופלומתם בעלת כתמים כהים. כסות הנוצות רכה וסבוכה, חלקה העליון כהה ומפוספס בעוד שחלקה התחתון בהיר ולעיתים קרובות חסר כל סימן. כיתר דורסי הלילה, לשונם בשרנית, המעי האטום מפותח והם חסרי זפק אשר נפוץ בעופות.
קניון קטרקט
גאולוגיה
קניון קטרקט נחצב על ידי נהר הקולורדו ברמת קולורדו, אזור נרחב הכולל את מרבית דרום-מערב ארצות הברית. עד לפני כ-80 מיליון שנים הייתה רמת קולורדו בגובה פני הים. במשך מיליוני שנים, כוסה האזור על ידי ים פנימי שנסוג ושב כמה פעמים, ובו הושקעו כמה שכבות סלע. לפני כ-80 עד 70 מיליון שנים התחוללו סדרה של אירועים של בניית הרים המכונה האורוגנזה הלרמידית שהרימו את האזור כולו. בהמשך התחתר נהר הקולורדו דרך שכבות הסלע וחשף אותן. שכבת הסלע העתיקה שניתן לראות בקניון קטרקט הוא תצורת פרדוקס (Paradox Formation), שהושקעה לפני בערך 320 מיליון שנים.
תנשמתיים
מאפיינים
המשפחה מוכרת בעיקר אודות למין הנפוץ והנחקר ביותר- התנשמת הלבנה (Tyto alba), השוכנת אף באזורים מיושבים על ידי האדם. מינים רבים לא נחקרו דיים, וניתן רק לשער שהם חולקים דפוסי התנהגות עם המין המוכר. תנשמתיים ניזונים בעיקר מיונקים קטנים, כאשר מכרסמים שונים, נברניים וחדפיים מהווים את עיקר התזונה. אולם, המינים יכולים להסתגל לתזונה מקומית נפוצה, מיני עופות קטנים, עופות מים, זוחלים, צפרדעים וחרקים שונים. את טרפם הם נוהגים לשאת במקורם, לא כמרבית העופות הדורסים שאת טרפם נושאים בטופריהם.
התנשמתיים ידועים בתעופתם החרישית ביותר, המתאפשרת אודות לשינויים והתאמות של מבנה הנוצות. לדורסי לילה רבים כנפים רחבות וגדולות ומאפשרות תעופה איטית. מינים אחדים צדים בדאייה איטית בצמוד לקרקע. מרבית המינים פעילים בשעות הלילה, חושי הראייה והשמיעה מפותחים, על כן מסוגלים בציד מדויק אף בתנאי תאורה שאינם מיטיבים.
התנשמתיים יימצאו בזוגות או ביחידים לאורך כל השנה, לעיתים קרובות בטריטוריה קבועה. המינים יושבי קבע בנחלתם, ואף לא יתרחקו רבות ממקום ההטלה. תקופת הדגירה משתנה בהתאם לתנאי מזג האוויר ובהתאם לתקופת הדגירה של מיני הטרף. גודל התטולה משתנה מ-1–2 ביצים ל-4–7 ביצים, בהתאם למין ולתנאים הסביבתיים. מספר מינים דוגרים בחורי עצים ובחורי מבנים מעשי ידי אדם. תנשמות העשב דוגרות על הקרקע, אך להם מערכת מאורות מסועפת בתוך העשב הצפוף. הנקבה היא על פי רוב הדוגרת היחידה על הביצים, כאשר הזכר אחראי לספק את המזון. גידול הצאצאים ולימוד מיומנויות התעופה בעזרת שני ההורים.
מיני תנשמתיים
במשפחה נכללים 27 מינים:
הליאיה
הליאיה (ביוונית עתיקה: Ἡλιαία; ביוונית דורית: Ἁλία) היה בית המשפט העליון של אתונה העתיקה. הדעה הרווחת בקרב חוקרים היא ששמו של בית המשפט נלקח מהפועל היווני העתיק ἡλιάζεσθαι, שפירושו 'קהילה'.undefined הנחה נוספת היא שהשם נבע מהעובדה שהדיונים התקיימו בחוץ, תחת השמש (ἥλιος).undefined
השופטים נקראו הליאסטים (ἡλιασταί) או דיקסטים (ὀμωμοκότες, δικασταί'', = אלה שנשבעו, כלומר המושבעים).
משפט סוקרטס (399 לפנה"ס)
סוקרטס הואשם בחילול הקודש על ידי מלטוס, אניטוס ולייקון, ובסבב ההצבעה על גזר דינו, הוחלט ברוב של 280 קולות מתוך 500 לגזור עליו גזר דין מוותundefined למרות גזר הדין, סוקרטס שמר על קור רוח לאורך המשפט, וכאשר ניתנה לו ההזדמנות לדבר, הוא לא הציע להגלות את עצמו מאתונה, ואף סירב להצעות חבריו לסייע לו להימלט.
בבל הגדולה
בבל הגדולה או  זונת בבל היא דמות אלגורית מספר חזון יוחנן של הברית החדשה.
שמה המלא של הדמות הוא "בָּבֶל הַגְּדוֹלָה אֵם הַזֹּנוֹת וְתוֹעֲבוֹת הָאֲדָמָה" (ביוונית: Βαβυλὼν ἡ μεγάλη, ἡ μήτηρ τῶν πορνῶν καὶ τῶν βδελυγμάτων τῆς γῆς).
תיאורה של בבל
בבל היא דמות המשויכת לאנטיכריסט (צורר המשיח) ולחיה. על פי המסופר בספר ההתגלות, בבל תופל על ידי החיה בעלת שבעת הראשים ועשר הקרניים.
על פי המתואר, בבל לובשת בגדי ארגמן ושני, ומעוטרת בזהב, אבנים יקרות ופנינים. היא מחזיקה בידה גביע זהב המלא בחטאים ובזימה (יוחנן, י"ז, 4). על מצחה כתוב שמה המלא "בבל הגדולה, אם הזונות ותועבות האדמה" (שם, 5), והיא שיכורה מדם קדושים (שם, 6).
רומא
פרשנים רבים מפרשים את דמותה של בבל כדמותה של רומא. פרשנות זו מבוססת על האמור בפסוק 9:
ועל העובדה שהעיר רומא יושבת על שבע גבעות (יצוין כי בתנ"ך המלך ג'יימס הפסוק מתייחס ל"שבע גבעות" ולא ל"שבעת הרים"). פרשנות זו מתבססת גם על התיאורים המופיעים בהמשך, המתארים את בבל כמרכז עולם המסחר (פרק י"ח, פסוקים 3, 11 - 13), וכמשחיתת כל הארצות (י"ז 2; י"ח 3, י"ט 2).
כמו כן, באיגרת פטרוס הראשונה, פרק 5, פסוק י"ג. משמש המונח "בבל" לתיאור שמה של רומא.
הכנסייה הקתולית
במהלך הרפורמציה נעשה שימוש רב בכינוי זה על ידי כותבים פרוטסטנטית לתיאור הכנסייה הקתולית, ובהם מרטין לותר, ג'ון קלווין וג'ון נוקס. פרשנות זו מבססת את זיהוייה של הכנסייה הקתולית עם העיר רומא, מקום מושבה של הנהגת הכנסייה, ועם הלבוש של החשמנים הקתולים (הלבושים בגדי שני, ארגמן וזהב) אשר הפרוטסטנטים ביקרו.
ירושלים
ישנם תאולוגים המזהים את בבל עם העיר ירושלים, את שבע הגבעות – עם הרי ירושלים, ואת נפילתה בידי החיה – עם חורבנה בשנת 70 לספירה בידי רומא. פרשנות זו מתבססת על פסוקי התנ"ך המתארים את ירושלים כזונה.
פיקלהאובה
פיקלהאובה (גרמנית: Pickelhaube) היא קסדה גרמנית שהייתה בשימוש הצבא הגרמני, מכבי האש והמשטרה.
היסטוריה
במהלך מלחמת העולם הראשונה נוכחו הגרמנים לדעת שהפיקלהאובה מספקת הגנה מועטה מכדורי האויב, ובמהלך 1916 היא הוחלפה על ידי השטאלהלם (Stahlhelm). הפיקלהאובה המשיכה לשמש לאירועים טקסיים עד התמוטטות האימפריה הגרמנית ב־1918. היא נשארה בשימוש על ידי ארגוני וותיקי מלחמת העולם הראשונה עד שנת 1939.
מחוץ לגרמניה
בסוף המאה ה־19 הפיקלהאובה (או גרסה דומה לה) אומצה על ידי מספר מדינות כמו ארצות הברית, בריטניה, צ'ילה, פורטוגל, נורווגיה, אקוודור, שוודיה, רוסיה, מקסיקו וקולומביה.
כיום הפיקלהאובה עדיין בשימוש על ידי המשמר המלכותי השוודי, משטרת התנועה בירדן, המשמר הנשיאותי בקולומביה והאקדמיות הצבאיות של צ'ילה ואקוודור.
עיצוב
הפיקלהאובה הייתה עשויה מעור עם ציפוי מתכת וקוץ מתכתי על ראש הקסדה. כמו כן, הייתה קיימת גרסה טקסית שהייתה עשויה כולה ממתכת, עם סמל המדינה על חלק הקסדה הקידמי. גרסה זו שימשה בעיקר קצינים בטקסים ובמצעדים.
יהדות אוסטרליה
נכון למפקד האוכלוסין ב-2022, יש באוסטרליה כ-118 אלף יהודים, המהווים כ-0.4% מאוכלוסיית המדינה.
היסטוריה
הקהילה הוקמה ככל הנראה עם הגעת גלי ההגירה של האירופאים הראשונים לאוסטרליה בשנת 1788. אוסטרליה הייתה כל השנים קהילה לא גדולה במיוחד שחיה בתנאים דתיים ורוחניים טובים. יהודי אוסטרליה כמעט שלא סבלו מאנטישמיות, שאמנם הייתה קיימת אך במידה מועטה בלבד.
עד שנת 1901 הייתה אוסטרליה מושבה של בריטניה, אך ההשפעה הבריטית לא חלפה ממנה עוד שנים רבות. יהודים רבים אף שימשו במשרות שונות באוסטרליה מטעם הממשל הבריטי. דוגמה לכך היא הברון שמואל זאמואל, שכיהן לאורך חייו כשופט, שר, וציר של ניו סאות' ווילס בלונדון. השפה באוסטרליה וכן השפה המדוברת על ידי יהודי המדינה היא אנגלית, והיהודים התייחדו בניב כלשהו בלמעלה ממאתיים שנות קיום הקהילה.
במשך שנים היוותה אוסטרליה יעד להגירה יהודית, הן בגלל הבריחה מהאנטישמיות ממנה סבלו באירופה, והן מסיבה כלכלית שהחלה עם הבהלה לזהב שהחלה במאה ה-19 ותרמה רבות לכלכלת המדינה שרק צמחה מאז. במשך השנים היגרו לאוסטרליה יהודים ממזרח אירופה, וכן מבריטניה ואירלנד שמהן יצאו באופן כללי גלי הגירה גדולים לאוסטרליה, וביניהם גם יהודים. לפני השואה, במהלכה ולאחריה היגרו יהודים רבים מאירופה לאוסטרליה, וכיום אלו מהווים כ-50 אחוזים מבני הקהילה היהודית באוסטרליה. בשנות ה-80 היגרו לאוסטרליה רבים מיהודי דרום אפריקה שחששו מפני התערערות המשטר במדינתם באותה תקופה.