cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרשנות התלמוד הבבלי
פלפול
בתחילת תקופת האחרונים התמקדה פרשנות התלמוד בפלפול בסוגיות התלמוד, בשיטה שכונתה "שיטת החילוקים", שהגיעה לשיאה בין המאה ה-15 והמאה ה-17 בגרמניה ובפולין, אם כי ניצנים ראשונים של השיטה ניתן לזהות ב"תוספות גורניש" של המאה ה-14. שיטת פלפול זו הגיעה לעיתים לקיצוניות, שהתבטאה בעיסוק בפרטי פרטים וערימת תלי תלים של השערות והנחות שלא הייתה להן משמעות מלבד האתגר האינטלקטואלי. אמנם רוב הלימוד בשיטה זו התקיים בעל-פה, וכמעט שלא הועלו על הכתב חיבורים של פרשנות פלפולית כזו. שיטה זו עוררה עליה ביקורת, גם מצד רבנים, שהעדיפו עיון במידה המספיקה לעמוד על עקרונות הסוגיה והבנת השיטות המרכזיות בה. פירושים ברוח זו של התנגדות לפלפול קיצוני נכתבו למשל בידי המהרש"א והמהרש"ל, והם התמקדו בעיון בסוגיה ובדברי רש"י והתוספות על הסוגיה.
שיטת בריסק
במחצית תקופת האחרונים לערך גבר כוחם של השוללים את הפלפול המוגזם, ובהם רבי יעקב יהושע פאלק בעל "פני יהושע" ורבי אריה לייב גינצבורג בעל "שאגת אריה". את פלפול החילוקים החליף לימוד בעל אופי חקרני יותר, שהתמקד בהבנה קונספטואלית של הרעיונות ההלכתיים ובפענוח הגורמים העקרוניים המשפיעים על מהלכי הסוגיה. דרך לימוד זו, שמופיעה כבר בפירוש קצות החושן של רבי אריה לייב הלר, הגיעה למיצוי בשיטת בריסק שפותחה בידי רבי חיים מבריסק. במקביל נכתבו קובצי חידושים רבים, כגון אלו של רבי עקיבא איגר, הגר"א, הנצי"ב, רבי שמעון שקופ וראשי ישיבות נוספים. דרך לימוד זו הדגישה את הראשונים ובעיקר את ראשוני ספרד כמקורות סמכות ולימוד; והמשיכה את המגמה של בעלי התוספות שפעלו למצוא קוהורנטיות בין המקורות.
יציאה מעולם הישיבות
עם ראשית פעילותה של תנועת ההשכלה היהודית ואנשי חוכמת ישראל החל גם עיסוק במחקר ביקורתי של התלמוד ועיון בדרכי התפתחותו ובנוסחיו. מחקר זה ביקש להדגיש דווקא את השונות שבין המקורות השונים. בין החוקרים החשובים בתחום זה: זכריה פרנקל, יעקב נחום אפשטיין ושאול ליברמן. בדרך כלל לא התקבל מחקר התלמוד בעולם הישיבתי, וברגיל קיים נתק הדדי בין שיטת הלימוד הישיבתית-החדשה לבין חוקרי התלמוד באוניברסיטאות. עם זאת, ניתן למצוא מספר חריגים, כגון שיטת הרב יחיאל יעקב וינברג. בשנים האחרונות נעשו מספר ניסיונות לשלב בין שתי התפיסות בבתי מדרש המשתמשים גם בכלי המחקר הביקורתי.
סוגות בפרשנות
פרשנות התלמוד קיימת בסוגות שונות. הסוגות הנפוצות ביותר הן הביאורים והחידושים.
תהילים ל"ה
תהילים ל"ה הוא המזמור השלושים וחמישה בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-34) ומיוחס לדוד המלך. המזמור הוא אחד מארבעה עשר מזמורים הפותחים במילה 'לדָוִד'. קריאת הפרק הומלצה בספרי הסגולות כסגולה אם קמו עליך מריבים.
תוכנו של המזמור
מזמור ל"ה מורכב מעשרים ושמונה פסוקים ומחולק לשלושה חלקים:
א'-י'
המזמור נפתח בבקשת המשורר מאלוהים שילחם באויביו במקומו ובשבילו: "רִיבָה ה' אֶת יְרִיבַי לְחַם אֶת לֹחֲמָי" (א'). המשורר מפרט איך בדיוק ילחם בשבילו אלוהים: "הַחֲזֵק מָגֵן וְצִנָּה וְקוּמָה בְּעֶזְרָתִי. וְהָרֵק חֲנִית וּסְגֹר לִקְרַאת רֹדְפָי אֱמֹר לְנַפְשִׁי יְשֻׁעָתֵךְ אָנִי" (ב'-ג').
המשורר מסביר את בקשתו לפני אלוהים: "כִּי חִנָּם טָמְנוּ לִי שַׁחַת רִשְׁתָּם חִנָּם חָפְרוּ לְנַפְשִׁי" (ז'), ומתחייב כי לאחר קיום בקשתו ישמח באלוהים ויברכו: "וְנַפְשִׁי תָּגִיל בַּה' תָּשִׂישׂ בִּישׁוּעָתוֹ." (ט'), "כָּל עַצְמוֹתַי תֹּאמַרְנָה ה' מִי כָמוֹךָ מַצִּיל עָנִי מֵחָזָק מִמֶּנּוּ וְעָנִי וְאֶבְיוֹן מִגֹּזְלוֹ" (י').
י"א-י"ח
בחלקו השני של המזמור המשורר מתאר את פעולותיהם של אויביו: "יְקוּמוּן עֵדֵי חָמָס אֲשֶׁר לֹא יָדַעְתִּי יִשְׁאָלוּנִי" (י"א), "יְשַׁלְּמוּנִי רָעָה תַּחַת טוֹבָה שְׁכוֹל לְנַפְשִׁי" (י"ב).
י"ט-כ"ח
בחלקו האחרון של המזמור המשורר מצפה שאויביו לא ישמחו במפלתו: "אַל יִשְׂמְחוּ לִי אֹיְבַי שֶׁקֶר שֹׂנְאַי חִנָּם יִקְרְצוּ עָיִן" (י"ט).
המשורר מתעטר בפני אלוהים שישמע לתפילתו: "רָאִיתָה ה' אַל תֶּחֱרַשׁ אֲדֹנָי אֲל תִּרְחַק מִמֶּנִּי" (כ"ב), ושב ומחכה לגאולתו ומתפלל שידידיו ירננו בה, כמו שאויביו ושונאיו שמחו במפלתו: "יָרֹנּוּ וְיִשְׂמְחוּ חֲפֵצֵי צִדְקִי וְיֹאמְרוּ תָמִיד יִגְדַּל ה' הֶחָפֵץ שְׁלוֹם עַבְדּוֹ" (כ"ז).
המשורר חותם את החלק הסוגר של המזמור, בהבטחה כי ימשיך ויודה לאלוהים כל הזמן: "וּלְשׁוֹנִי תֶּהְגֶּה צִדְקֶךָ כָּל הַיּוֹם תְּהִלָּתֶךָ" (כ"ח).
אות מערכת צוק איתן
אות מערכת צוק איתן הוא אות מערכה ישראלי שהוענק על ידי צה"ל או משרד הביטחון למשתתפים במבצע צוק איתן, מכוח החלטת ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים ובהתאם לתקנות העיטורים בצבא הגנה לישראל (אות מערכת צוק איתן – קביעת זכאים), תשע"ה-2015 ותקנות העיטורים בצבא הגנה לישראל (אות מערכת צוק איתן – קביעת אזרחים זכאים), תשע"ה-2015.
שר הביטחון, משה יעלון, המליץ לוועדת השרים לענייני סמלים וטקסים להורות על חלוקת האות אף על פי שהמבצע צוק איתן לא הוכר כמלחמה, בשל "היקף הכוחות שהיו מעורבים במערכה ובשל משך הזמן שלה". זהו אות המערכה הישראלי השמיני, והראשון המוענק לעימות צבאי שלא הוגדר כמלחמה.
עיצוב האות
במרכז האות מופיעים הצבעים כחול ולבן - המסמלים את דגל המדינה. בנוסף מופיעים הצבעים: אדום – מסמל את דם הנופלים והפצועים, חום בהיר – צבע החול ברצועת עזה ובנגב, וכתום – צבעו של פיקוד העורף, מסמל את עמידת אוכלוסיית העורף במהלך המבצע.
ככל אותות המערכה בישראל, האות מעוצב בצורת סרט בגודל 40×10 מ"מ המחובר באמצעות סיכות לבגד. האות מיוצר ממתכת מצופה אמייל.
האות יוצר על בסיס הצעתו של המעצב יגאל גבאי.
זכאות לאות
האות הוענק בליווי תעודה ומכתב לחיילי צה"ל בסדיר ובמילואים שהשתתפו במערכה במשך חמישה ימים לפחות בתקופה הקובעת (התקופה שמיום 7 ביולי עד 26 באוגוסט 2014), וכן לאנשי שירות הביטחון הכללי, "המוסד", משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר.
בנוסף לגופים אלה, העניק שר הביטחון (בכפוף לאישור ועדת החוץ והביטחון) את האות לקציני הביטחון ורכזי הביטחון ביישובי עוטף עזה, לאנשי הרשות הארצית לכבאות והצלה, מגן דוד אדום, אזרחים עובדי צה"ל ועובדים אזרחיים של מינהלת התיאום והקישור לאזור רצועת עזה ביחידת מתאם פעולות הממשלה בשטחים.
גופים אזרחיים נוספים שנטלו חלק במערכה בדרום, כגון משרדי ממשלה, בתי החולים הציבוריים וארגוני מתנדבים, קיבלו, בכפוף לאישור ועדת החוץ והביטחון, אותות מערכה קבוצתיים.
משפכנים אוסטרלים
משפכנים אוסטרלים (שם מדעי: Hexathelidae) היא משפחה של עכבישאים הקרובה למשפחת המשפכניים וחיה באזור הטרופי ברחבי העולם.
מאפיינים
המשפכנים האוסטרלים הם שוכני קרקע בגודל 1–5 ס"מ. הם בעלי צבעים כהים ועמומים, "שריון" קטן ונוצץ על הגב ובעלי מצבטים ענקיים המלאים בארס. כשהם מותקפים הם מתרוממים באיום ומציגים את הכליצרות הארסיות בדומה לטרנטולות. הכשתם יכולה לחדור איברים וצפרוניים ולהסתיים גם במוות.
הם חיים במחילות דמויות משפך ומכאן שמם. מינים אחרים מטפסים על עצים או בין סלעים וטורפים יצורים קטנים שאינם מבחינים בהם, בעיקר חרקים או עכבישים אחרים. למינים רבים במשפחה זו ארס קטלני לבני אדם.
סלעית הודית
סַלְעִית הָדִּית או סַלְעִית מִזְרָחִית (שם מדעי: Oenanthe picata) היא מין של ציפור שיר במשפחת החטפיתיים. היא נמצאת באפגניסטן, מצרים, הודו, איראןהודו, קזחסטן, לבנון, נפאל, עומאן, פקיסטן, רוסיה, טג'יקיסטן, טורקמניסטן, איחוד האמירויות הערביות ואוזבקיסטן. בית הגידול הטבעי שלה הוא מדבריות חמים.
בישראל נרשמה תצפית שגויה בזכר ב-4 בפברואר 1986 בבריכות המלח ליד אילת. בעקבות הגדרתה ותיאורה של סלעית הבזלות, הגיעו להבנה כי מדובר היה בזיהוי שגוי של האחרונה, והיא הוסרה מרשימת ציפורי הארץ במאמר שהתפרסם ב-2012.
טקסונומיה ואטימולוגיה
שם הסוג Oenanthe נגזר מהמילים ביוונית העתיקה oenos (οίνος), "יין" ו-anthos (ανθός), "פרח"; זה מתייחס לחזרתה של הסלעית האירופית ליוון באביב בדיוק בזמן פריחת הגפנים.שם המין הספציפי picata מגיע מלטינית, מהמילה picatus, שמשמעותה "מרוח בזפת", בהתייחס לצבעי השחור-לבן שלה. השם האנגלי לסלעית "wheatear" אינו נגזר מ"חיטה" או "אוזן", אלא הוא השחתה לשונית מהמאה ה-16 של "לבן" ו"עכוז", ומתייחס לשת הלבן הבולט המופיע ברוב המינים.
זהו מין מונוטיפי, כלומר לא תוארו תת-מינים נפרדים.
תיאור
אורכה של הסלעית ההודית הוא כ-15ס"מ, ומשקלה 20–25 גרם.
היא פולימורפית ויש לה שלושה מופעים מובחנים:
הדומיננטיות הגאוגרפית של שלושת מופעי הנקבות לא בדיוק תואמת את הדומיננטיות של שלושת מופעי הזכרים, אך בשטחי החריפה יש הפרדה בהתאם.
תפוצה ובית גידול
תפוצתה של הסלעית ההודית משתרעת מצפון-מזרח ודרום-מזרח איראן, דרך טורקמניסטן מזרחה עד מערב רכס טיין שאן, הרי פמיר, וצפון ומערב פקיסטן; והיא חורפת בדרום-מערב אסיה. היא נפוצה למדי בחורף בפקיסטן ובצפון-מערב הודו דרום-מזרחה עד דלהי, מרכז מאדהיה פרדש וצפון מהאראשטרה (חנדש). היא מגיע לאזורי הקינון במרץ (בלוצ'יסטן) או אמצע אפריל (צ'יטרל), ונשארת עד ספטמבר. היא נצפית בשטחי החריפה מתחילת אוגוסט (קראצ'י) עד סוף מרץ.
הסלעית ההודית היא מין החובב אזורים צחיחים וצחיחים למחצה, והיא מצויה באופן מקומי באזורים סלעיים עקרים, דיונות חול עם צמחיית שיחים, שטחי חקלאות, נקיקים, מחוץ לכפרים ומחנות נוודים. בחורף היא נצפית במדבריות סלעיים למחצה, ומדבריות עם דיונות חול, שטחי חקלאות, נקיקים, פאתי כפרים ומחנות נוודים, מכלאות בקר ועוד; בדרך כלל מגובה פני הים כמעט עד לרום של כ-1,200 מטר, אך היא נצפית גם ברום 2,700 מטר באזורים עם שלג עמוק.
סטטוס
לסלעית ההודית יש טווח תפוצה גדול, ונראה שמספרי האוכלוסייה יציבים, אם כי סך גודל האוכלוסייה לא הוערך, אך נראה כי המין אינו עומד בקריטריונים להיחשב פגיע, וכיום הוא מסווג במצב שימור "ללא חשש" על ידי ה-IUCN.
Terremoto
Terremoto (באנגלית: Earthquake, ובעברית: רעידת אדמה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הברזילאית אניטה, בשיתוף עם הזמר קביניו. השיר יצא לאור ב-1 בפברואר 2019, על ידי חברת התקליטים האחים וורנר, כסינגל שלא מתוך אלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אניטה, ג'פרסון ג'וניור ואומברטו טאוורס והמפיק שלו טרם נודע. השיר הוא שיר בסגנון הדאנסהול. בסמוך לצאתו, יצא הסינגל בפורמט של הורדה דיגיטלית. שיר זה הוא הסינגל הראשון של אניטה שיצא בשנת 2019.
וידאו קליפ
נכון לדצמבר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-316 מיליון צפיות.
פונקציות ברילואן ולנז'וון
פונקציות ברילואן ולנז'וון הן זוג פונקציות מיוחדות המשמשות לחקר חומר פאראמגנטי אידיאלי במכניקה סטטיסטית.
פונקציית ברילואן
פונקציית ברילואן (על שמו של לאון ברילואן) היא פונקציה מיוחדת המוגדרת על ידי המשוואה הבאה: <blockquote style="border: 1px solid black; padding:10px;">
הפונקציה מיושמת בדרך כלל (ראה להלן) בהקשר שבו x הוא משתנה ממשי ו-J הוא מספר חיובי שלם או חצי-שלם. במקרה זה, הפונקציה משתנה מ-1 עד 1, מתקרבת ל-1 כאשר ול-1- כאשר.
הפונקציה ידועה בעיקר בשל השימוש שנעשה בה לצורך חישוב המגנוט של פאראמגנט אידיאלי. ליתר פירוט, היא מתארת את התלות של המגנטיזציה M בשדה המגנטי B ובתנע הזוויתי הקוונטי הכולל J של המומנטים המגנטיים המיקרוסקופיים של החומר. המגנטיזציה ניתנת על ידי:
כאשר:
במערכת היחידות SI, השדה המגנטי Bנמדד ביחידות טסלה ו-B=\mu_0 H כאשר H הוא השדה המגנטי בריק הנמדד ביחידות A/m ו-\mu_0 הוא קבוע הפרמאביליות בריק.
פונקציית לנז'ווין
בגבול הקלאסי, כל המומנטים המגנטיים מיושרים בכיוון השדה המגנטי, והתנע הזוויתי. אזי, ניתן לפשט את פונקציית ברילואן לפונקציית לנז'וון, (על שמו של פול לנז'וון): <blockquote style="border: 1px solid black; padding:10px; width:230px">
עבור ערכים קטנים של x, ניתן לקבל קירוב לפונקציית לנז'וון על ידי חיתוך טור טיילור:
חלופה טובה יותרכאש לקירוב עבור פונקציית לנז'וון ניתן לקבל מהצגת \tanh(x) כשבר משולב על פי למברט:
פונקציית לנז'וון ההפוכה L^{-1}(x), מוגדרת במרווח הפתוח (1, 1-).עבור ערכים קטנים של x, ניתן לקבל קירוב לפונקציית לנז'וון ההפוכה על ידי חיתוך טור טיילור:
גבול טמפרטורה גבוהה
כאשר, הוא קבוע ומגנטון בוהר האפקטיבי הוא.
גבול שדה רחוק
כאשר פונקציית ברילואן שואפת ל-1. אזי, המגנטיזציה מגיעה לרוויה כאשר כל המומנטים המגנטיים מיושרים בכיוון השדה המגנטי:
חריסטו סטויצ'קוב
חריסטו סטויצ'קוב (בבולגרית: Христо Стоичков; נולד ב-8 בפברואר 1966 בבולגריה) הוא כדורגלן עבר בולגרי ומאמן כדורגל בהווה. שיחק בעמדת החלוץ או הקיצוני, ונחשב לאחד מגדולי הכדורגלנים הבולגרים בהיסטוריה. סטויצ'קוב נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם והיה נציגה היחיד של בולגריה ברשימה זו. ככדורגלן וכמאמן, ידוע סטויצ'קוב על מזגו החם, שהובילו אותו לא פעם לתקריות אלימות וסנקציות מסוגים שונים.
קריירת מועדונים
סטויצ'קוב החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצה בעיר הולדתו, פלובדיב, ששיחקה אז בליגה השנייה בבולגריה. תוך שנה זוהה כישרונו על ידי קבוצה מהליגה הראשונה, חברוס חרמנלי. בעונתו השנייה במדי הקבוצה הציג יכולת טובה - הוא הבקיע עשרה שערים בליגה – והמועדון הבולגרי המוביל צסק"א סופיה צירף אותו לשורותיו. בעונתו הראשונה במועדון זכה סטויצ'קוב עם הקבוצה בגביע הבולגרי, אך קטטה שהיה שותף לה במשחק הגמר הובילה להשעייתו לכל העונה הבאה. בעונה שלאחר מכן, עונת 1986/1987 עת חזר לשחק במגרשים, זכה עם צסק"א סופיה בדאבל הבולגרי תוך שהוא מבקיע שישה שערים.
בעונת 1987/1988 זכתה צסק"א סופיה רק בגביע, אך שנה לאחר מכן זכתה פעם נוספת בדאבל, כשסטויצ'קוב היה מהשחקנים הבולטים בקבוצה ובליגה הבולגרית – הוא הבקיע 23 שערים ב-26 הופעות. העונה הבאה הייתה יוצאת מגדר הרגל, כשסטויצ'קוב רשם לזכותו 38 שערים ב-30 הופעות. הוא זכה בנעל הזהב האירופית בצוותא עם הוגו סאנצ'ס על היותו המבקיע המוביל בכל הליגות באירופה. היכולת המצוינת שהציג בבולגריה משכה את תשומת לבה של ברצלונה, מהקבוצות המובילות בספרד ובאירופה כולה, והיא שילמה תמורת העברתו אליה 400 מיליון פזטות.
בברצלונה, תחת אימונו של יוהאן קרויף, היה סטויצ'קוב חלק מ"קבוצת החלומות" שזכתה בארבע אליפויות לה ליגה רצופות ובליגת האלופות ב-1992. בעונתו הראשונה בקבוצה הספיק סטויצ'קוב לקבל השעיה למשך כחצי עונה על שדרך על רגלו של אחד השופטים. אי לכך הבקיע סטויצ'קוב 14 שערים בליגה הספרדית. העונה הבאה הייתה אחת המוצלחות ביותר בהיסטוריה של המועדון, עת זכה הן באליפות ספרד והן באליפות אירופה, לאחר ניצחון 1:0 במשחק הגמר על סמפדוריה. בעונה זו היה סטויצ'קוב חלק משמעותי מהקבוצה – בליגה הבקיע 17 שערים ובאירופה ארבעה נוספים. גם בשתי העונות זכתה ברצלונה באליפות ספרד, תוך שסטויצ'קוב מבקיע בסך הכול 48 שערים בכל המסגרות. בעונת 1993/1994 הגיעה ברצלונה פעם נוספת לגמר ליגת האלופות, אך היא הובסה בו על ידי מילאן בתוצאה 4:0, מה שסימן סוף תקופת "קבוצת החלומות".
העונה שלאחר מכן הייתה שפל הן מבחינתו של סטויצ'קוב והן מבחינת הקבוצה. סטויצ'קוב הבקיע 9 שערים בלבד, ובמקביל כשלה הקבוצה לזכות בתואר כלשהו. בסוף העונה עזב סטויצ'קוב לפארמה האיטלקית. סטויצ'קוב לא הותיר את חותמו באיטליה, ובתום עונה לא מוצלחת במדי פארמה שב לברצלונה. בעונת 1996/1997 סבל ממספר פציעות שפגעו במעמדו בקבוצה. סטויצ'קוב הבקיע במדי ברצלונה בעונה זו 8 שערים, עת זכתה הקבוצה בגביע המחזיקות תחת הובלתו של השחקן הברזילאי הצעיר, רונאלדו. לאחר מספר משחקים בעונה שלאחר מכן חזר למולדתו, כדי לשחק בצסק"א סופיה, אך הקדנציה השנייה שלו במדי הקבוצה הייתה קצרה, ובמהרה עבר סטויצ'קוב לא-נסר, קבוצה מבירת ערב הסעודית. עם קבוצה זו זכה בגביע אסיה למחזיקות גביע לעונת 1997/1998.
בסוף השנה עבר סטויצ'קוב לשחק ביפן למשך שנה, לפני שעבר מדינה פעם נוספת – הפעם לארצות הברית בשנת 2000, שם סיים את הקריירה שלו כעבור 3 שנים. ממש לקראת פרישתו היה מעורב בתקרית מצערת, כשתיקול חריף שלו על שחקן בקבוצה היריבה הוביל לשבר ברגלו. בעקבות התקרית נקנס על סך 2,000 דולר והושעה משני משחקים.
קריירה בנבחרת בולגריה
תחילת דרכו של סטויצ'קוב בנבחרת בולגריה הייתה עוד כששיחק בצסק"א סופיה, בשנת 1986. סטויצ'קוב לא זכה להצלחה רבה בשנותיו הראשונות עם הנבחרת, אך במונדיאל 1994 הגיע רגע הפריצה של הנבחרת בכלל ושל סטויצ'קוב בפרט. סטויצ'קוב הוביל את נבחרתו למקום הרביעי – בשמינית הגמר מול נבחרת מקסיקו, שהסתיים בניצחון של בולגריה בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר תוצאת 1:1 בסוף המשחק, הבקיע את השער היחידי של נבחרתו. ברבע הגמר הבקיע את השער הראשון מול נבחרת גרמניה, כשבסיום ניצחה נבחרת בולגריה 2:1. גם בחצי הגמר מול נבחרת איטליה הבקיע סטויצ'קוב, אך במשחק זה הפסידו הבולגרים 2:1. בסיכום הטורניר הבקיע סטויצ'קוב שישה שערים, בכך היה המבקיע המוביל של הטורניר בצוותא עם אולג סלנקו. סטויצ'קוב נבחר לשחקן השלישי הטוב ביותר בטורניר (מאחורי רומאריו ורוברטו באג'ו, ובסוף השנה אף זכה בתואר כדור הזהב.
במוקדמות יורו 1996 היה פעם נוספת השחקן הבולט בשורות נבחרתו, כשהבקיע עשרה שערים ועזר לנבחרת בולגריה להעפיל לטורניר הגמר שנערך באנגליה. בטורניר עצמו הבקיע שלושה שערים, אך נבחרת בולגריה לא הצליחה לעבור לשלב רבע הגמר. סטויצ'קוב היה שותף גם למונדיאל 1998, אך נבחרת בולגריה, שלא הייתה חזקה כבשנים עברו, הודחה כבר בשלב הבתים בבית שכלל את נבחרות ו. שנה לאחר מכן פרש סטויצ'קוב מהנבחרת, כשבאמתחתו 37 שערים ב-83 הופעות. בנובמבר 2003 נבחר במסגרת פרסי היובל של אופ"א לכדורגלן הזהב של בולגריה.
קריירת אימון
בעונת החל סטויצ'קוב בקריירת אימון, כשאימן את שחקני ההתקפה של ברצלונה. לאחר שמאמן נבחרת בולגריה, פלמן מרקוב, פרש בשל הדחתה המוקדמת של בולגריה מיורו 2004, התאחדות הכדורגל הבולגרית מינתה את סטויצ'קוב למאמן הנבחרת ב-15 ביולי 2004. סטויצ'קוב כשל להעפיל עם הנבחרת למונדיאל 2006, כשבמקביל נודעו סכסוכים בינו לבין שחקנים בנבחרת הבולגרית. קפטן הנבחרת, סטיליאן פטרוב, הצהיר בתקשורת כי אינו מוכן לשחק במדי הנבחרת כל עוד סטויצ'קוב הוא מאמנה.
גם במוקדמות יורו 2008 הציגה הנבחרת יכולת חלשה, וסטויצ'קוב נאלץ להודיע על התפטרותו מאימונה ב-2007. אחר כך עבר לאמן את סלטה ויגו ששיחקה אז בליגה השנייה בספרד, אך גם שם לא הצליח לעזור לקבוצה, שהידרדרה מספר מקומות בטבלת הליגה, והוא פוטר באוקטובר אותה שנה. ב-2009 הצהיר מועדון כדורגל איראני על החתמת סטויצ'קוב כמאמן הקבוצה, אך סטויצ'קוב שינה תוך זמן קצר את דעתו מפאת המצב המתוח פוליטית באיראן. במקום זאת, החל סטויצ'קוב לאמן בדרום אפריקה, החל מיוני 2009 ועד התפטרותו במרץ 2010. בעונה 2011/2012 עבד כעוזר נשיא ברוסטוב. בינואר 2012 סיכם את תנאיו כמאמן ליטקס לובץ' הבולגרית.
ביוני 2013 מונה למאמן צסק"א סופיה. ביולי 2013 התפטר מתפקידו בעקבות מחלוקת עם הנהלת המועדון.
סטנלי מתיוס
סר סטנלי מתיוס (באנגלית: Stanley Matthews; 1 בפברואר 1915 - 23 בפברואר 2000) נחשב לאחד מגדולי שחקני הכדורגל האנגלי. שליטתו באמנות הכדרור הקנתה לו את הכינוי "הקוסם", בעוד אורח חייו הספורטיבי, התנזרותו משתיית אלכוהול ותזונתו הצמחונית אפשרו לו להמשיך לשחק ברמות הגבוהות ביותר בגיל מבוגר יותר מכל שחקן אחר. כמו כן, הוא זכור כאחד מהשחקנים ההוגנים ביותר בתולדות הכדורגל האנגלי. אף שהשתתף בלמעלה משבע מאות משחקים בקריירה הארוכה שלו, מעולם לא נרשם בפנקס השופט.
ביוגרפיה
מתיוס היה השלישי מבין ארבעת בניו של המתאגרף ג'ק מתיוס מסטוק און טרנט. האב הטמיע בבנו את הנחישות, המשמעת והרוח הספורטיבית ששימשו אותו היטב כל חייו. הקיצוני הימני הטבעי שיחק בנבחרת הנוער של אנגליה והוחתם על חוזה מקצועני בסטוק סיטי ב-1932. לימים היה לגדול שחקני המועדון הוותיק. ב-1934 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת ואף הבקיע בניצחון 4-0 על ויילס. ב-1937 הבקיע שלושער במשחק בו הביסה אנגליה את צ'כוסלובקיה 10-0.
ב-1938 ביקש מתיוס לעזוב את סטוק סיטי. אולם עצרת מחאה של כ-3,000 מאוהדיה, ואלף נוספים שצעדו סביב האצטדיון, שינו את דעתו והוא נשאר בקבוצה.
מלחמת העולם השנייה קטעה את הקריירה שלו. הוא שירת בחיל האוויר המלכותי והוצב ליד בלקפול. בשנות המלחמה הופיע כשחקן אורח במדי קבוצות שונות: קרו אלכסנדרה, מנצ'סטר יונייטד, ארסנל, גלאזגו ריינג'רס ואפילו נבחרתה הבלתי רשמית של סקוטלנד.
לאחר המלחמה עזב את סטוק כדי לשחק במועדון הכדורגל בלקפול, עמו זכה סוף סוף בגביע ה-FA ב-1953, לאחר שכבר הפסיד בשני משחקי גמר קודמים. במשחק הגמר התמודדה בלקפול מול בולטון וונדררס. עד כ-30 דקות לסיום עוד הובילה בולטון 3:1. בחצי השעה האחרונה של המשחק ביצע מתיוס שורת פעולות מבריקות שהביאו לכיבוש שלושה שערים (כוכבה השני של בלקפול, סטן מורטנסן, הבקיע במשחק זה שלושער). בלקפול ניצחה בסיום 4:3 ומשחק הגמר זכה לכינוי "הגמר של מתיוס".
מתיוס היה הראשון שזכה בכדור הזהב ב-1956 וגם הזוכה הראשון בתואר כדורגלן השנה בליגה האנגלית (התאחדות עיתונאי הכדורגל) ב-1948. חמש עשרה שנים לאחר מכן, בגיל 48, העניקו לו עיתונאי הכדורגל את התואר בשנית, לאחר שסטוק סיטי (אליה שב ב-1961) חזרה בהנהגתו לליגה הראשונה. 1965 הייתה שנתו האחרונה כשחקן בליגה האנגלית. בן 50 חזר מפציעה בברכו שהשביתה אותו לשנה כדי לשחק משחק אחד נוסף ולבשל את שער השוויון של סטוק. באפריל 1965 נערך לכבודו משחק ראווה בוויקטוריה גראונד, אצטדיונה של סטוק סיטי (עד 1997) בין הקבוצה המקומית לנבחרת כוכבים שכללה בין השאר את לב יאשין, פרנץ פושקש ואלפרדו די סטפנו. עם סיום המשחק נישא מתיוס מהמגרש על כתפיים. באותה שנה אף הוענק לו תואר אבירות, אולם סיר סטנלי המשיך להתעקש כי פרש מהמשחק 'מוקדם מדי'. לאחר פרישתו באנגליה שימש כמאמנה של פורט וייל ואחר כך כמאמן-שחקן בליגה המלטזית בגיל 55. גם לאחר מכן, בגיל שישים ולמעלה מזה, שיחק במועדונים מקומיים שונים ברחבי העולם. ב-1981 השתתף במשחק צדקה שנערך בסקוטלנד.
מתיוס הוא השחקן המבוגר ביותר אי פעם ששיחק בליגה האנגלית הבכירה כמו גם בנבחרת אנגליה. את הופעת הליגה האחרונה ערך כאמור מספר ימים לאחר יום הולדתו ה-50, ובזירה הבינלאומית שיחק עד גיל 42. הקריירה שלו כשחקן הנבחרת ארכה 23 שנים וכללה 11 שערים ב-54 הופעות רשמיות. כמו כן הבקיע 2 שערים ב-29 הופעות בלתי רשמיות בימי מלחמת העולם.
על אף הקריירה יוצאת הדופן באורכה זכה מתיוס לשחק רק בשני גביעי עולם, ב-1950 וב-1954. זאת כיוון שבוטלו משחקי גביע העולם בשנות המלחמה, בזמן שגופו היה בשיא איתנו.
יששכר בר ריבק
יששכר בֶּר ריבַּק (ביידיש: בער ריבאַק; בכתב לטיני: Issachar Ber Ryback; 2 בפברואר 1897 – 22 בדצמבר 1935) היה צייר יהודי אוקראיני-צרפתי, שהתפרסם בעיקר בציורי השטעטל היהודי שלו.
קורות חיים
יששכר בר ריבק נולד בשנת 1897 ביליסבטגרד שבפלך חֶרסון, דרום-מערב רוסיה (כיום קרופיבניצקי, באוקראינה). אביו היה מנהל חשבונות, משכיל ממשפחה חסידית. התפתחותו של ריבק הייתה איטית, ורק בגיל תשע הגיע לרמת דיבור שאפשרה את שליחתו ללימודים ב"חדר". הוא למד ב"חדר" במשך שנה, ובגיל 11 החל ללמוד ציור, ובשנת 1909 הצטרף לקואופרטיב שעסק בציור במבני ציבור ובכנסיות.
לאחר שאביו נרצח בפרעות פטליורה, נמלט ריבק באפריל 1921 לקובנה, וכעבור חצי שנה קיבל אשרה לגרמניה. הוא שהה בברלין עד 1924. נמנה עם קבוצת נובמבר והציג יצירות קוביסטיות. אייר את הספר ביידיש "מאיסעלעך פאר קליינינקע קינדערלעך" (סיפורים לילדים קטנים) מאת מרים מרגולין-ייבין. כמו כן יצר טיוטה לסמליל של ארגון אורט, ששכן באותה עת בברלין.
ב-1925 שב לברית המועצות ועסק בעיצוב תפאורה לתיאטרון היהודי במוסקבה ובחרקוב. ב-1926 היגר לפריז ולא חזר עוד לברית המועצות. הציג מיצירותיו בגלריות בצרפת. סגנון הציור שלו השתנה לאקספרסיוניזם של אסכולת פריז. תערוכות נוספות שלו נערכו בהאג, ברוטרדם, בבריסל ובאנטוורפן.
עקב החמרה במצב בריאותו אושפז במשך חודשים אחדים, ונפטר ב-22 בדצמבר 1935, בגיל 38. לאחר פטירתו נערכה בפריז רטרוספקטיבה של יצירתו.
שורש 173
שורש 173, או יו בּוּ (בסינית: 雨部, פיניין: Yǔ bù) הוא השורש המאה שבעים ושלושה של הכתב הסיני. פירושו "גשם" והוא אחד מתוך 9 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משמונה קווים.
במילון קאנגשי יש 298 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
ארכאיקון
ארכאיקון (Archean) הוא העידן השני בפרקמבריון שבלוח הזמנים הגאולוגי, לאחר ההאדן ולפני הפרוטרוזואיקון. את תחילתו של הארכאיקון מציינות עדויות גאוכימיות לחיים לפני כ-3.8 מיליארד שנה ואת סופו לפני כ-2.5 מיליארד שנה מציינת התייצבותם של השילדים היבשתיים הראשונים לפני אסון החמצן של הפרוטרוזואיקון.
בדרום אפריקה נמצאו אצות כחוליות שגילם מוערך בכ-3.5 מיליארד שנה. באטמוספירה עדיין לא היה חמצן חפשי. יצורים מבצעי פוטוסינתזה נוצרו בארכאיקון ורק לקראת סופו שוחרר לאוויר חמצן על ידי פרוקריוטים שנוצרו במהלכו. השם "ארכאיקון" מחליף שם קודם – "ארכאוזואיקון", שפירושו ביוונית: חיים עתיקים.
בעידן זה הייתה פעילות טקטונית חזקה בהרבה מזו של היום בגלל חומו של כדור הארץ שהיה גבוה מהיום, אך לקראת סופו התמתנו ההתפרצויות, כ-70 אחוזים ממסת היבשות נוצרו בארכאיקון, אך עדויות מעידן זה נדירות למדי מכיוון שרובן כוסו בשכבות חדשות יותר, או נשחקו בתהליכי בליה, סחיפה והתמרה וצריך לקדוח אלפי מטרים בעומק האדמה כדי למצוא ממצאים מתקופה זו, קידוחים כאלה נערכו בזימבבואה, חצי האי קולה, קנדה, סין ועוד.
מלחמה בטרור (ספר)
מלחמה בטרור: כיצד יביסו המשטרים הדמוקרטיים את הטרור המקומי ואת הטרור הבינלאומי הוא ספר משנת 1996 מאת בנימין נתניהו. בספרו מציג נתניהו מנקודת מבטו כראש ממשלת ישראל את משנתו המדינית בסוגיית המלחמה בטרור.
הספר מבוסס ברובו על ספרו של נתניהו (בעריכת יורם חזוני), "Fighting Terrorism: How Democracies Can Defeat Domestic and International Terrorists", שנכתב בשנת 1995 בארצות הברית (180 עמודים). זהו ספר המשך והשלמה לספרו הטרור: כיצד יוכל המערב לנצח, שערך נתניהו ב-1987.
בספר מנתח בנימין נתניהו את הגילויים החדשים של הטרור. הוא חושף את שורשיה ושיטות פעולותיה של רשת הטרור של האסלאם הפונדמנטליסטי, ומציע דרכים להדוף את גלי הטרור המופנים כלפי מדינות המערב, וביתר שאת כלפי מדינת ישראל.
נוזל קוונטי
נוזל קוונטי הוא שם כולל למערכות המפגינות מאפיינים של מכניקת הקוונטים ברמה המאקרוסקופית, ביניהן מערכות של נוזלי-על, מוליכי-על, אטומים קרים (קירור באמצעות לייזרים) ועוד. תופעה זו מתרחשת לרוב כאשר ישנה חשיבות גם לתופעות של מכניקת הקוונטים וגם לתופעות קוונטיות סטטיסטיות.
התופעה נחזתה לראשונה בין השנים 1924–1925 בידי אלברט איינשטיין, תוך שימוש במאמר שכתב סאטינדרה נאת בוז על הנושא של סטטיסטיקה קוונטית.
תנאי לנוזליות קוונטית
תופעות קוונטיות מתרחשות לרוב בקנה המידה של אורך גל דה ברויי. עבור חומר מרוכז, תופעות אלו מתחילות להתרחש כאשר אורך גל דה ברויי של חלקיק גדול יותר מהמרחק בין חלקיקים צמודים בתווך שמרכיב את החומר.
אורך גל דה ברויי של חלקיק בעל מסה הוא:
כאשר h הוא קבוע פלאנק. את התנע נוכל למצוא באמצעות התיאוריה הקינטית של הגזים:
מכאן נוכל למצוא את הטמפרטורה, בה נציב את התנע שהתקבל מאורך גל דה ברויי:
המערכת תתחיל להתנהג כנוזל קוונטי כאשר אורך הגל \lambda יהיה גדול מהמרחק בין חלקיקים שכנים בתווך, המסומן ב- d, כלומר כאשר:
כאשר n זו צפיפות החלקיקים, והמעבר האחרון מתקבל משום ש- עבור תווך תלת־ממדי.
הטמפרטורה שהתקבלה- T מהווה את הטמפרטורה הקריטית האופיינית של המעבר לנוזל קוונטי, ויש לה משמעויות שונות כתלות במערכת בה מתבצע המעבר:
נוזליות קוונטית של גז בוזונים
גז בוזונים הוא גז המורכב מחלקיקים בעלי ספין שלם. בניגוד לגז פרמיונים, המאופיינים בידי ספין חצי-שלם, לא קיים תנאי מגביל כגון עקרון האיסור של פאולי שמונע משני פרמיונים להימצא באותו מצב קוונטי, ועל כן בטמפרטורה ששואפת אל האפס המוחלט הבוזונים שואפים להגיע אל רמת האנרגיה הנמוכה ביותר.
עקב כך, בטמפרטורות נמוכות החומר מתפצל לשני נוזלים: הנוזל הרגיל, בו נמצאים הבוזונים שברמות אנרגיה מעוררות, ונוזל העל, בו נמצאים הבוזונים שדחוסים ברמת היסוד. הטמפרטורה בה מתחיל עיבוי בוז-איינשטיין (כלומר מתחיל להיווצר נוזל על) מסומנת ב- T_c, ומחושבת כך:
נוזל-על הליום-4
דוגמה מוכרת לגז בוזונים המציג תופעת נוזליות קוונטית היא גז הליום-4, המכיל מספר זוגי של חלקיקים אלמנטריים ועל כן מתנהג כמו גז בוזונים. התופעה התגלתה בשנת 1937 בידי פיוטר קפיצה, ג'ון פ. אלן ודון מיסנר.
באיור ניתן לראות את דיאגרמת מעבר הפאזה של הליום-4 (דיאגרמת P-T). ניתן לראות את קו ההתכה המפריד בין מצב צבירה נוזל למוצק ואת קו לחץ האדים שמפריד בין נוזל לגז. ניתן גם לראות תכונה מעניינת המאפיינת גז זה: עד לחץ של 25 bar, החומר במצב צבירה נוזלי גם באפס המוחלט.
ניתן גם לראות את קו ה- \lambda שמפריד בין מצבי הנוזל השונים: נוזל רגיל (המסומן ב- He-1) ונוזל-על (המסומן ב- He-2). זהו מעבר פאזה מסדר שני.
מוליכות על
מוליכות על היא פאזה של חומר מוצק בו ישנה התנגדות חשמלית אפסית ודיאמגנטיות מושלמת. פאזה זו מתקבלת בחומרים מסוימים עבור טמפרטורות נמוכות, ורק כאשר הזרמים החשמליים והשדות המגנטיים החיצוניים הם חלשים.
המקור של תופעת ההתנגדות החשמלית בגבישים הוא תנועת האלקטרונים בחומר, המבצעים התנגשויות ופיזורים ובכך מאבדים אנרגיה. בכל פיזור שכזה ישנו עירור של אופן תנודה המתואר באמצעות פונון המשתחרר בגביש, ועלול להיקלט בידי חלקיק אחר ובכך שני חלקיקים מבצעים אינטראקציה ביניהם. אם לשני האלקטרונים הללו גם ספין הפוך, הם הופכים לזוג קופר - זוג אלקטרונים הקשורים יחדיו בטמפרטורה נמוכה ומהווים ביחד בוזון. ההיווצרות של זוגות קופר בטמפרטורות נמוכות גורמת לכך שהאלקטרונים, שהיו פרמיונים עד כה וצייתו לתנאי האיסור של פאולי, בטמפרטורות נמוכות מתנהגים כבוזונים, ועל כן יכולים לאכלס מצבים קוונטיים בהם ישנם זוגות קופר אחרים.
תופעה זו גורמת לכך שבטמפרטורות נמוכות החומר הופך למעין זורם בוז-איינשטיין מעובה, וכאשר מספיק זוגות קופר מגיעים אל מצב היסוד, התנגשויות ופיזורים יבוצעו רק כאשר זרם האלקטרונים שבמוליך עובר אנרגיה מסוימת כך שהוא יכול להעלות זוג מסוים לרמת אנרגיה גבוהה יותר.
נוזליות קוונטית של גז פרמיונים
עבור גז פרמיונים קיים תנאי האיסור של פאולי, שאומר כי שני חלקיקים לא יכולים להיות במצב קוונטי זהה, ועל כן גם בטמפרטורת האפס המוחלט ישנם חלקיקים מעוררים. החלקיקים ישאפו להתפרס על פני רמות האנרגיה הנמוכות ככל שאפשר, ועל כן לא ייווצר מצב של נוזליות קוונטיות. למרות זאת, בחומרים מסוימים של פרמיונים (למשל הליום-3) ישנו מצב של נוזליות על בכל זאת.
המודל שבאמצעותו תוארו האינטראקציות בתוך הליום-3 משתמש בקוואזי-חלקיקים, שזהו מודל המתאר תופעה בה חומר מוצק מתנהג כאילו ישנם בתוכו חלקיקים המבצעים אינטראקציות חלשות בריק. מודל זה לא מאפשר היווצרות של זוגות קופר, כפי שמתרחש במעבר הפאזה למוליכות-על, אלא זוגות מסוג דומה שנבדלים בכך שהם מבצעים תנועה סיבובית סביב עצמם.
אם כך, תופעת ההיווצרות של נוזל-על הליום-3 מתוארת כך: כאשר קוואזי-חלקיק הליום-3 עובר בנוזל הוא נוטה לקטב את הספינים של הקוואזי-חלקיקים השכנים לו בכיוון הספין שלו, עקב התכונות הפרומגנטיות שלו. כאשר קוואזי-חלקיק נוסף מתקרב אל הענן המקוטב של קוואזי-חלקיקים שנוצר, הוא ימשך אליו אם הספין שלו מקביל לכיוון הספין של הענן ושל הקוואזי-חלקיק שיצר אותו. כך נוצרים זוגות קופר עם ספין ותנע זוויתי שונים מאפס, להם כנראה יש דרגות חופש פנימיות. ההיווצרות של זוגות קופר אלו היא מה שמאפשר את מעבר הפאזה לכדי נוזל-על גם עבור חומרים מסוימים המורכבים מפרמיונים, כדוגמת הליום-3.
Nine Track Mind
Nine Track Mind הוא אלבום הבכורה של הזמר האמריקאי צ'ארלי פות'. האלבום יצא לאור ב-29 בינואר 2016 דרך חברות התקליטים Artist Partner Group ואטלנטיק רקורדס, זאת לאחר שתוכנן לצאת קודם לכן ב-6 בנובמבר 2015, אך הוצאתו נדחתה.
למור פטר עכברי
למור פטר עכברי (שם מדעי:  Microcebus myoxinus) הוא מין של פרימט מהסוג למור עכברי החי באי מדגסקר. למור זה נקרא על שם החוקר הגרמני ויליאם פיטרס.
מאפיינים
למור זה הוא אחד מהפרימטים הקטנים ביותר. אורכו של למור זה ללא הזנב 12 עד 13 סנטימטרים ומשקלו 30 עד 55 גרמים. למור זה בעל פרווה בצבע חום-אדמדם. למור זה חי ביערות נשירים יבשים, יערות מנגרובים, שפלות, אזורים הרריים וסוואנות מיוערות במערב מדגסקר. למור זה פעיל בלילה וניזון בעיקר מפירות, פרחים וחרקים קטנים. לאחר היריון שאורכו 50 עד 62 ימים נולדים 1 עד 2 צאצאים. בעבר המין למור ברטה עכברי (Microcebus berthae) היה תת-מין של למור זה אך בשנת 2000 הוא הופרד למין עצמאי. למור זה חי 6 עד 8 שנים בטבע. הטורפים של למור זה הם טורפי מדגסקר כמו הפוסה ומיני ינשופיים. למור זה נמצא על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע עקב בירוא יערות נרחב באי מדגסקר וציד.
פרקמבריון
עידן העל פרקמבריון (Precambrian, לפני קמבריון) הוא עידן על המציין את הפרק הקדום ביותר בלוח הזמנים הגאולוגי של כדור הארץ.
משך תקופתו כ-4 מיליארד שנים, החל מהיווצרות כדור הארץ לפני כ-4.54 מיליארד שנה ועד לפני 542 מיליון שנה, תקופה בה הופיעו בעלי חיים נראים לעין.
הסלעים מעידן על זה הם בעיקרם סלעי יסוד וסלעים מותמרים. בפרקמבריון הופיעו (החל מלפני כ-3.5 מיליארדי שנים) האורגניזמים הראשונים בכדור הארץ - כחוליות וחיידקים.
הפרקמבריון מתחלק לשלושה עידנים:
מילווינה דין
אליזה גלדיס דין (2 בפברואר 1912 – 31 במאי 2009), הידועה בשם מילווינה דין, הייתה עובדת מדינה וקרטוגרפית בריטית והניצולה האחרונה מטביעת הטיטניק ב-15 באפריל 1912. בגיל חודשיים, היא גם הייתה הנוסעת הצעירה ביותר על הסיפון.
משפחה
דין נולדה בברנסקום, דבון, אנגליה, ב-2 בפברואר 1912, לברטרם פרנק דין (1886–1912) ולז'ורז'ט אווה לייט (1879–1975). היה לה אח גדול, ברטרם ורה דין, נולד ב-21 במאי 1910. היא מעולם לא נישאה ולא היו לה ילדים. אביה מת על הטיטאניק ; אמה נפטרה ב-16 בספטמבר 1975, בגיל 96; ואחיה מת ב-14 באפריל 1992, בגיל 81, ביום השנה ה-80 להתנגשות הקרחון.
על סיפון הטיטניק
ב-1912 הוריה של מילווינה החליטו לעזוב את בריטניה ולהגר לארצות הברית; הם תכננו לעבור לוויצ'יטה, קנזס, שם לאביה היו קרובי משפחה, ובן דודו היה הבעלים של חנות טבק שהוא הולך להיות בבעלותו. הם לא היו אמורים להיות על סיפון הטיטאניק, אך עקב פגיעת פחם, הם הועברו אליה ועלו עליה כנוסעים ממחלקה שלישית בסאות'המפטון, אנגליה. דין הייתה בת תשעה שבועות כשעלתה על הספינה. אביה חש בהתנגשותו עם הקרחון בליל ה-14 באפריל 1912, ולאחר חקירה חזר לתא שלו, ואמר לאשתו להלביש את הילדים ולעלות לסיפון. דין, אמה ואחיה הוצבו בסירת הצלה 10. אביה לא שרד, וגופתו, אם נמצאה, מעולם לא זוהתה.
חזרה לבריטניה
כפי שהיה במקרה של רבות מאלמנות המהגרות של טיטאניק, אטה דין ויתרה על כל רעיון להישאר בארצות הברית ברגע שהיה ברור שבעלה לא ניצל. בסרט התיעודי Lost Liners של PBS משנת 2000, כשסיפרה על האסון, תיארה מילווינה את המצב שבו הייתה אמה במהלך האסון:
כשדין הייתה על סיפון הספינה, היא משכה תשומת לב רבה. RMS Adriatic קו הכוכב הלבן הציע לאטה ולילדיה לעבור חזרה לאנגליה על סיפון המאמר ב"דיילי מירור" תיאר את החוויה הקשה:
בעיות בריאותיות
באפריל 2008, דין קיבלה הזמנה לנאום בסאות'המפטון באירוע לציון יום השנה ה-96 לטביעה, אך בריאות לקויה כתוצאה מזיהום בדרכי הנשימה אילצה אותה לוותר על נאום זה.
בדצמבר 2008, בגיל 96, דין נאלצה למכור כמה מרכוש משפחתה כדי לשלם עבור הטיפול הרפואי הפרטי שלה בעקבות שבר בירך. אלה כללו מכתב שנשלח לאמה מקרן הסיוע של הטיטניק ומזוודה שניתנה לה ולאמה בניו יורק בעקבות הטביעה. המכירה שלהם גייסה כ-32,000 פאונד. בפברואר 2009, היא הודיעה שהיא תמכור עוד כמה פריטים כדי לשלם את עלויות בית האבות הגוברת שלה, שלדבריה עלו על 3,000 פאונד בחודש.
פטירתה
מילווינה דין נפטרה מדלקת ריאות בבוקר ה-31 במאי 2009, 97 שנים ושבעה שבועות לאחר הפלגת הטיטניק , בבית אבות באשורסט, המפשייר. גופתה נשרפה, וב-24 באוקטובר 2009, האפר שלה פוזר מהשיגור לרציפים בסאות'המפטון, שם הפליגה הטיטניק. מאז אוקטובר 2007, דין הייתה הניצולה החיה האחרונה של הטיטניק, לאחר מותה של ברברה ווסט דיינטון, שמתה בגיל 96 באנגליה.
קרן מילווינה
בתגובה לעלות ההולכת וגוברת של הטיפול בדיקן, קרן מילווינה הוקמה באפריל 2009 על ידי אגודות הטיטאניק בבלפסט, הבריטיות והבינלאומיות במטרה בלעדית לטפל בחשבונות בית האבות שלה. הוא קיבל דחיפה על ידי הסופר האירי ועיתונאי מסע הבחירות דון מולן בפתיחת תערוכת הצילום העולמית שלו נוקיה, A Thousand Reasons for Living (הכוללת דיוקן של דין), בדבלין ב-22 באפריל 2009. מולאן הציג דיוקן נוסף של ידיו של דין, כשהיא חתומה על כרטיס לאספן חתימות של טיטאניק, אותו הפיק במהדורה מוגבלת של 100 עותקים. הוא העמיד את המהדורה לזמינה במחיר של 500 אירו כל אחד ואז קרא תיגר על הבמאי והכוכבים של הסרט טיטאניק (1997) - ג'יימס קמרון, לאונרדו דיקפריו וקייט ווינסלט - הזמרת סלין דיון - ששרה את שיר הנושא של סרט הטיטניק "My Heart Will Go On", והתאגידים Sony Music, 20th Century Fox ו- Paramount Pictures כדי להתאים לו יורו ליורו כדי לתמוך בה עם החשבונות שלה. דיקפריו ווינסלט הובילו את הדרך עם תרומה משותפת של 20,000 דולר ארצות הברית. קמרון ודיון תרמו 10,000 דולר כל אחד.
קרמנד
קורמנד (בהונגרית: Körmend) היא עיירה השוכנת על חוף נהר הראבה במחוז ואש, מקום מושבו של נפת קרמנד, היא זירת אירועים היסטוריים משמעותיים. היישוב גובל בכביש המהיר M80 ובכביש הראשי 86, מה שהופך אותו למרכז תחבורה חשוב. מבחינה גאוגרפית הוא מהווה חלק מאזור הגבול המערבי של הונגריה, ובתוכו מישור ואש-שופרון, מישור המדורגים של נהר הראבה.
מיקום
היישוב ממוקם בעמק הראבה, על הגדה השמאלית של הנהר, ליד שפך נחל הפינקה שמגיע מהאלפים האוסטריים. זהו צומת תנועה חשוב בסמוך לגבול המערבי של הונגריה (לאוסטריה ולסלובניה).
היישובים השכנים: Rádóckölked מצפון, Magyarszecsőd מצפון-מזרח, Molnaszecsőd ו-Döröske ממזרח, Szarvaskend, Nagymizdó ו-Katafa מדרום מזרח, Nádasd מדרום, Halogy ו-Csákánydoros ממערב ו-Maglószecsőd ו-Döröske Harasztifalu מצפון מערב.
נגישות
נקודת העצירה המשותפת לכל קווי הרכבת ליישוב היא תחנת הרכבת קרמנד, אשר ממוקמת בחלק הצפון-מזרחי של מרכז העיר.
מקור שמו
תעודה מ-1238 מזכירה את ה-Villa Curmend terra regis הקדום ביותר, כלומר הכפר קוּרמנד, שהיה אז אחוזה מלכותית. ניתן לגזור את שמו מהמילה הטורקית Kärmän - טירה או מעבר מים מבוצר.
ימי הביניים
לאחר הפלישת המונגולית לממלכת הונגריה, בלה הרביעי, מלך הונגריה העניק הרשאת עיר ליישוב שהמצטמצם – שהטירה שלו (Arx Körmend) והכנסייה שלו כבר הוזכרו אז – בצ'רטר שהוצא ב-28 באוקטובר 1244. הצ'ארטר אושר על ידי אישטוואן החמישי, מלך הונגריה ב-1270 וקארוי רוברט, מלך הונגריה ב-1328 אישר שוב את הצ'ארטר ואת הפטור ממכס ביחד עם זכות לבחירות שופטים ולגבי זכויות ירושה. בשנת 1345 אישר לאיוש הראשון, מלך הונגריה את מעמדם של אזרחי העיר כפטורים ממכס. 12 שנים מאוחר יותר, מקור כתוב הזכיר את העיר כ"civitas", כלומר עיר מלוכה, אז היו בה שופט ומועצת אזרחים מושבעים. הנוף העירוני של ימי הביניים הוגדר בעיקר על ידי מבני הכנסייה הנמצאים בשטחה. כנסיית סנט מרטין נבנתה על ידי התושבים המקומיים המקוריים, בעוד שכנסיית סנט אליזבת עמדה ברובע ההוספים, המתיישבים הגרמנים. מנזר מרי הקדושה של המסדר האוגוסטיני היה אחד המבנים המובהקים של קרמנד במשך מאות שנים. בימי הביניים פעל כבר בקרמנד גם בית ספר קהילתי.
העיר חדלה להיות אחוזה מלכותית בתקופת שלטונו של מלך הונגריה ז'יגמונד, זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. באותה תקופה זה היה רכושו של יאנוש אלרבך, ובשנת 1412 ביקש פטר סצ'י לכלול את העיר באופידיום, כלומר כעיר השוק.
אחרי קרב מוהאץ'
בשנת 1548, קרמנד הגיע לרשותו של אנדראש טרנוצי, אך בני הזוג Erdődy קנו אותו בחזרה בשנת 1565, והוא נשאר שלהם במשך זמן רב. במאה ה-16, הנוף העירוני של קורמנד עבר שינוי יסודי, ששיקף את המצב שהשתנה. העיר הייתה מוקפת ביצורים ותעלות. בפינה הצפון מזרחית של היישוב חוזקה הטירה שבנו בני הזוג אלרבך במאה הקודמת, במעוזים, חומה ושער.
לאחר הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867, העיר איבדה את מעמדה כעיר ב-1871, אך שמרה על תפקידה המוביל באזור ונשארה המרכז המנהלי של המחוז. באותה תקופה היא הייתה יישוב עם מסחר משמעותי, אך הפיתוח התעשייתי שלה פיגר מאחור.
המאה ה-20
נבנו ביישוב מפעלים קטנים לעיבוד תוצרת חקלאית. בקרמנד פעלו גם מסור קיטור, טחנת קיטור, בית חרושת לחומץ, מפעל לעיבוד בשר, מפעל לבנים, מפעל מכונות כלכליות ומפעל מלט. החישמול של העיר החל ב-1911.
שמות זרים
שמה של העיר הוא קירמנט בגרמנית, קרמנדין בסלובנית וקרמדן בוונדית. יש לו שני שמות בקרואטית. הקרואטים של סנטפטרפלבה קראו לו קרמיאן, הקרואטים של Hrvatlövő כינו אותו קירמיד.
תיאודבלד
תיאודבלד (Theudebald; 535 לערך – 555) היה מלך אוסטרזיה בשנים 548–555.
אחרי מותו של תיאודברט ה-1 בשנת 547 או 548 עלה על כס השלטון בריימס בנו מדויטריה, תיאודבלד בן ה-13. נאמנותם של האצילים לזכר אביו שמרה על השקט בעת היותו קטין.
עם פטירתו של תיאודבלד בשנת 555 עברה הממלכה לידי דוד-אביו, כלותר הראשון.
רודני מקריי
רודני ארל מקריי (באנגלית: Rodney Earl McCray; נולד ב-29 באוגוסט 1961) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1983–1993. לאורך הקריירה נבחר פעמיים לאחת מחמישיות ההגנה של העונה, וב-10 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 11.7 נקודות, 6.6 ריבאונדים ו-3.6 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות
מקריי נולד בעיר מאונט ורנון שבמדינת ניו יורק, ובין השנים 1979–1983 למד באוניברסיטת לואיוויל. כבר בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שימש כשחקן חמישייה קבוע, לצדם של דארל גריפית' ודרק סמית', וקלע 7.8 נקודות בממוצע למשחק. באותה עונה זכתה הקבוצה באליפות טורניר המכללות, לראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה במשחק הגמר על UCLA, בתוצאה 59–54. בעונות 1982 ו-1983 העפיל עם קבוצתו פעמיים נוספות לשלב הפיינל פור, אולם בשתי העונות הפסידה לואיוויל במשחק חצי הגמר, מול אוניברסיטת ג'ורג'טאון (46–50) ואוניברסיטת יוסטון (81–94), בהתאמה. לאורך 4 עונותיו בליגת המכללות העמיד מקריי ממוצעים כוללים של 9.2 נקודות, 7.6 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים למשחק.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1983 נבחר מקריי בבחירה השלישית על ידי יוסטון רוקטס, אשר צירפה באותו הדראפט גם את רלף סמפסון (בחירה ראשונה) ואת קרייג אילו (בחירה 48). בעונת העפיל עם הרוקטס לגמר ה-NBA, בו הפסידה קבוצתו מול בוסטון סלטיקס, בתוצאה 2–4. לאורך סדרת הגמר היה הקלעי השני של יוסטון (אחרי האקים אולאג'ואן) עם 15.3 נקודות למשחק, ובהגנה תופקד כשומרו העיקרי של כוכב הסלטיקס לארי בירד. בעונת נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, ובעונה העוקבת נבחר לחמישיית ההגנה הראשונה, לצדו של אולאג'ואן.
באוקטובר 1988, לאחר 5 עונות ביוסטון, הועבר יחד עם ג'ים פיטרסון לסקרמנטו קינגס בתמורה לאוטיס ת'ורפ. בשתי עונותיו בסקרמנטו המשיך להציג יכולת טובה, עם ממוצעים של 14.7 נקודות, 7.9 ריבאונדים ו-4.5 אסיסטים למשחק, אך קבוצתו לא הצליחה להעפיל לשלב הפלייאוף.
ביוני 1990 הועבר בטרייד לדאלאס מאבריקס בתמורה לביל ונינגטון, ולקראת עונת נשלח לשיקגו בולס, במסגרת טרייד משולש בו הייתה מעורבת גם גולדן סטייט ווריורס. באותה עונה זכה עם הבולס באליפות ה-NBA, לאחר שגברה בסדרת הגמר על פיניקס סאנס. לכל אורך הפלייאוף שותף מקריי בשבעה בלבד מתוך 19 משחקי קבוצתו, וקלע 2 נקודות בסך הכול. בסיום עונתו היחידה בשיקגו פרש מקריי ממשחק, בגיל 31.
אנה ראסל
אנה וורזלי ראסל (באנגלית: Anna Worsley Russel; נובמבר 1807 – 11 בנובמבר 1876) הייתה בוטנאית בריטית. היא תוארה כ"ייתכן והאישה הכשרונית והבולטת בזמנה בתחום בוטנאות השטח".
ביוגרפיה
אנה נולדה בנובמבר 1807 בבריסטול, אחת מלפחות שבעת ילדיו של פיליפ ג'ון וורזלי, שעבד בבית זיקוק לסוכר. משפחתה הייתה אוניטריאנית, ומספר מבני משפחתה גילו עניין במדעים, וגם את אנה עודדו ללמוד את ידיעת הטבע. בהתחלה היא למדה אנטומולוגיה (חקר חרקים), אבל אחר כך העדיפה ללמוד על צמחים. גיסה, תומאס באטלר, שהיה מאוחר יותר לכומר של קהילה בקרבת נוטינגהאם ואביו של הסופר סמואל באטלר, גם התעניין בבוטניקה, וייתכן שהוא זה שהשפיע על אנה להמשיך את לימודיה בתחום.
וירג'ין אוסטרליה
וירג'ין אוסטרליה (באנגלית: Virgin Australia) היא חברת תעופה אוסטרלית, והשנייה בגודלה במדינה (אחרי קוואנטס). החברה שייכת לקבוצת וירג'ין שבבעלות איש העסקים הבריטי ריצ'רד ברנסון. החברה החלה לפעול באוגוסט 2000 תחת השם "וירג'ין בלו", בתחילת דרכה הפעילה החברה שני מטוסים חכורים מדגם בואינג 737-400. לאחר פשיטת הרגל של החברה המתחרה "Ansett Australia" בספטמבר 2001, נכנסה וירג'ין לשוק שנוצר, והחלה להפעיל טיסות בין 29 ערים במדינה באמצעות מטוסים צרי גוף מתוצרת איירבוס, אמבראר ובואינג. בשנים 2009-2011 היא הפעילה את "V אוסטרליה".
אנה ראסל
ביוגרפיה
ב-1835, יצא הכרך הראשון של New Botanist's Guide (המדריך החדש לבוטנאי) מאת ה. ק. וטסון, שכלל תרומות משמעותיות של וורזלי, בעיקר רשימה של צמחים פורחים מאזור בריסטול. הספר עורר תשומת לב לעבודתה, ובשנת 1839 היא פרסמה את הספרון, Catalogue of Plants, found in the Neighbourhood of Newbury (קטלוג של צמחים, שנתגלו באזור ניוברי) אשר תיעד לראשונה יותר מ-60 מיני צמחים ממחוז ברקשייר. במהרה, היא הצטרפה לחברה הבוטנאית של לונדון, והייתה פעילה שם בחילופי דוגמיות. היא גם הרחיבה את תחומי עבודתה לטחבי עלים ופטריות.
וירג'ין אוסטרליה
לאחר מספר שנים בהם פעלה כחברת לואו קוסט, החלה החברה להפעיל מחלקות עסקים במטוסיה, במטרה להתחרות בקוואנטס ששלטה בתחום.
ב-20 באפריל 2020 עקב משבר מגפת הקורונה נכנסה החברה מרצון להליך פשיטת רגל.
אנה ראסל
ביוגרפיה
וורזלי נישאה לפרדריק ראסל בשנת 1844. גם הוא היה אוניטרי ובוטנאי; השניים היו מיודדים במשך מספר שנים, וראסל היה מלווה את וורזלי במסעות איסוף הדגימות שלה. בהתחלה הם חיו בבריסלינגטון, קרוב לבריסטול, וב-1856 הם עברו לקנילוורת שבווריקשייר. היא חקרה את הפטריות המקומיות, ופרסמה מאמר בכתב העת Journal of Botany על המינים הנדירים של המחוז, וגם ציירה יותר מ-730 איורי צמחים.
וירג'ין אוסטרליה
הסכמי שותפות קוד
לחברה הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות:
אנה ראסל
ביוגרפיה
אנה ראסל נפטרה בקנילוורת ב-11 בנובמבר 1876. בעלה נפטר לפניה, ולא היו לזוג ילדים. היא השאירה את ציוריה למוזיאון הטבע הבריטי, שם הם נמצאים עד היום, ואת אוסף הצמחים וביצי הציפורים שלה הורישה למכון בירמינגהאם ומידלנד.
וירג'ין אוסטרליה
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2021:
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא וירג'ין אוסטרליה באתר Airliners.net
Tones for Joan's Bones
Tones for Joan's Bones הוא אלבום הסולו הראשון של פסנתרן הג'אז האמריקאי צ'יק קוריאה. האלבום כולל שלושה קטעים מקוריים של קוריאה, לצד עיבוד לקטע "This is New" של איירה גרשווין וקורט וייל. האלבום הוקלט בשנת 1966, אך יצא לאור רק בשנת 1968 על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
קוריאה הקליט בעבר עם אמני ג'אז ידועים כמו הוברט לואוס, בלו מיטשל והרבי מאן, ששימש כמפיק האלבום. באלבום זה השתתף לראשונה ג'ו פארל, שעתיד להקליט עם קוריאה עוד אלבומים רבים כחלק מההרכב Return to Forever.
לודוביק טרארי
חייו המוקדמים
לודוביק טרארי נולד ב-30 בנובמבר 1840 בכפר במחוז שראנט. סיים לימודי משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין של בורדו ב-1862, ועסק בעריכת דין עד 1881. נבחר לנשיא הלשכה בשנת 1877. באותה שנה הצטרף למפלגה הרפובליקנית, שתמכה בהקמת הרפובליקה הצרפתית השלישית.
באפריל 1879 נבחר כאחד מנציגי המפלגה בפרלמנט התחתון של צרפת, שם בלט בפעילותו. בין השאר הצביע נגד הקלות שניתנו לקומונה הפריזאית, ונגד בחירתו של לואי אוגיסט בלאנקי לתפקיד ציבורי. בשנת 1881 סיים את תפקידו וחזר לעבוד בלשכת עורכי הדין.
בשנת 1888 נבחר לסנאטור של ז'ירונד בפרלמנט הצרפתי, תפקיד אותו מילא עד יום מותו. דגל בעמדות שמרניות בנושאים חברתיים, בהם חוזי שירות, בוררות בין מעסיקים לעובדים, עבודת נשים ועבודת נוער. עם זאת, במאי 1897 קידם חוק שאסר חקירות חשאיות ללא נוכחות עורך דין, וגיבש מערכת חוקים בעניינים פליליים. בשנת 1889 נבחר כחלק מוועדה שניסחה את כתב התביעה נגד ז'ורז' בולנז'ה.
פרשת דרייפוס
ב-26 בינואר 1895 מונה לשר המשפטים של צרפת, וקידם מספר חוקים חברתיים. כמו כן ביקש לבדוק מספר מסמכים הקשורים לפרשת דרייפוס, והשתכנע בחפותו. בנובמבר 1895 פרש מתפקידו ונלחם למען זיכויו של אלפרד דרייפוס. הוא אסף ראיות נוספות שחיזקו את החשדות כלפי פרדיננד אסטרהאזי בבגידה, והעיד במשפטו השני של דרייפוס, בשנת 1899. במשפט זה הופחת עונשו של דרייפוס. טרארי הציע שהסנאט יעניק לו חנינה, וזו ניתנה לו רק בשל מצב בריאותו הלקוי. רק ביוני 1900 זכה דרייפוס בחנינה מלאה, לאחר מחאה ציבורית נרחבת.
טרארי העיד גם במשפטו של אמיל זולא, ותקף בעדותו את צבא צרפת על הרשעת השווא של דרייפוס.
הליגה הצרפתית לזכויות האדם
במהלך משפטו של אמיל זולא בפברואר 1898 יזם טרארי הקמת ארגון זכויות אדם בשם "הליגה הצרפתית לזכויות האדם." הארגון הוקם בפגישה בביתו ב-20 בפברואר 1898, ובתוך כמה חודשים נרשמו בארגון כאלף חברים. ביוני 1898 כונסה אספה כללית של הארגון בפריז וטרארי נבחר כנשיא הארגון.
ב-20 באוגוסט 1898, לאחר הרשעתו הכוזבת של ז'ורז' פיקאר, כתב טרארי מכתב פתוח בו תקף את שר המלחמה גודפרואה קווניאק והפיץ אותו ברחבי צרפת. קווניאק נאלץ להתפטר לאחר שנחשפו המסמכים המזויפים של אובר-ז'וזף אנרי. צעדים אלו הגבירו את הפופולריות של ליגת זכויות האדם, ועשרות אלפי חברים הצטרפו לארגון.
שנותיו האחרונות
בשנת 1903 התדרדרה בריאותו של טרארי, והוא נאלץ להעביר את נשיאות ליגת זכויות האדם לידידו, פרנסיס דה פרסנסה. עד יום מותו הקדיש את מאמציו האחרונים לשיקומו של דרייפוס ולהגנה על זכויות האדם.
טרארי נפטר ב-13 במרץ 1904 בפריז. דרייפוס זוכה רק ביולי 1906.
הפרס הבין-לאומי לזכויות האדם על שם לודוביק טרארי
בשנת 1984 הקים בבורדו עורך הדין הצרפתי ברטרנד פברו קרן המעניקה. הפרס מוענק מדי שנה לעורך דין שבלט בהגנה על זכויות האדם ועל מאבק בגזענות. הזוכה בפרס נבחר לאחר התייעצות עם ארגוני זכויות האדם, והוא ממומן על ידי מספר לשכות עורכי דין וארגוני זכויות אדם באירופה.
פרס לודוביק טרארי הראשון הוענק ב-29 במרץ 1985 לנלסון מנדלה, שישב אז בכלא. הפרס נמסר רשמית לבתו, זני מנדלה-דלמיני, ב-27 באפריל 1985.
מינו דה פיאסול
מינו דה פיאסול (באיטלקית: Mino da Fiesole ;אוגוסט 1429, ארצו – 11 ביולי 1484, פירנצה) היה פסל איטלקי מראשוני פסלי הדיוקנאות של הרנסאנס.
ביוגרפיה
דה פיאסול תלמיד עמית של דזידריו דה סטיניאנו שהושפע מאנטוניו רוסלינו ועמית של הפסל מתיו סיוויטלי באופן יוצא דופן מחבריו הפלורנטינים דה פיאסול שהה פעמיים ברומא בשנים 1459 עד 1464 ובשנים 1473/4 עד 1480.
ביוגרפיה של דה פיאסול נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר".
גבי בן זנו
ביוגרפיה
גבי בן זנו נולד במקנס שמרוקו ב-1943. אביו אברהם היה חייט, ועסק בתפירת חליפות לקציני הלגיון הצרפתי. אמו רחל הייתה תופרת עילית. להוריו נולדו 5 ילדים. בן זנו עלה לישראל יחד עם משפחתו בשנת 1955 והוא נער בן עשר וחצי. המשפחה שוכנה במעברת חרובית לקראת הכנה להתיישבות בחבל לכיש. לאחר מכן עברה המשפחה למעברת עקיר שליד רחובות, כיום קריית עקרון. ב-1958 עברה המשפחה לפתח תקווה. החשיפה הראשונה של בן זנו לציור הייתה כנער בן 13, כאשר פגש באקראי את הצייר צבי שור אשר ניסה לתפוס נקודת מבט לציור הצריפים ועצי האקליפטוס שליד בית הוריו של בן זנו. לימים הסתבר שזה היה מפגש גורלי שקבע את המשך דרכו כצייר. צבי שור הזמין אותו להצטרף לחוג הציור שלימד בפתח תקווה.
צילום על ידי בן משפחה, שמראה את בן זנו כנער הצעיר יושב ומצייר ורד על שיח שפרח בגינת הוריו, מתעד את משיכתו לציור עוד בנעוריו, ומבשר כבר על כיוון הזהות האישית והמקצועית שלו בעתיד כאמן. כבר בנעוריו ביקר בן זנו במוזיאונים ובגלריות, ונחשף לתערוכות בינלאומיות חשובות שהוצגו במוזיאון תל אביב, כגון על האימפרסיוניסטים ועל אמנים כווינסנט ואן גוך ואז'ן דלקרואה. את לימודי התיכון שלו החל בן זנו בבית הספר המקצועי אורט סינגלובסקי בתל אביב. לאחר שנתיים עבר לבית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה לשנת הכשרה לחיל האוויר.
בשנים 1964–1966 שירת בן זנו בצבא בתפקיד חשמלאי ומכשירן מטוסים בבסיס חצור של חיל האוויר. במקביל לשירותו הצבאי למד שנה ציור בבית הספר לציור של אריה מרגושילסקי בתל אביב, שלימים הפך לבית ספר קלישר לאמנות. שם התוודע למורה לתולדות האמנות, פרופ' גילה בלס.
לאחר שירותו בצה"ל החל בן זנו בלימודי אמנות במכון אבני לאמנות בתל אביב, אותם סיים ב-1969. הוא פגש שם את אמנים ישראליים חשובים כמו אבשלום עוקשי, יחזקאל שטרייכמן, משה פרופס, יעקב וקסלר וטוביה בארי - שהיו מוריו. במכון אבני הוא גם פגש את הציירת חניתה בירנפלד, שאביה אהרון בירנפלד היה מראשוני הצלמים של תל אביב. בשנת 1966 הם נישאו. המורה שלהם, הצייר יחזקאל שטרייכמן, שימש כשושבין בחתונתם.
חניתה בן ז'נו, שנולדה ברחוב אלנבי בתל אביב להורים יוצאי פולין, בוגרת סמינר בית הכרם ומכון אבני לאמנות תל אביב, שימשה גם כמורה בכירה ומרכזת מגמת אמנות בבית הספר מקיף ו' בבאר שבע, ולימים הייתה שותפה בהקמת "הסטודיו" ברעננה. לזוג נולדו שתי בנות, עינב והדס, אשר ממשיכות בדרכן את המורשת האמנותית של הוריהן.
בשנים 76–1975 - בתקופת התמחותו בניו-יורק עם מלגת לימודים שקיבל מקרן התרבות אמריקה ישראל והמועצה לאמנות - הוא השתלם בהדפס אמנותי, בקולנוע ניסיוני, ולמד אמנות אצל אגנס דניס ולואיז בורז'ואה, בסקול אוף ויזואל ארטס S.V.A – School of Visual Arts, NY, וכן עבר התמחויות בצילום ובתהליכי יציקה מתקדמים בפיסול, במכון פראט Pratt Institute.