cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
על הדרך עץ עומד
תמות ומבנה
השיר הוא בלדה העוסקת בכיסופיו של הדובר, הילד איציק, בן דמותו של המשורר, להפוך לציפור כדי שיוכל לנחם את העץ, שננטש על ידי כל ציפוריו ונותר בודד וחשוף לרוחות – כיסופים המסוכלים על ידי אמו האוהבת והחרדה (ארכיטיפ של האם היהודייה). לשיר אחד-עשר בתים מרובעים. בשני הבתים הראשונים מסופר על העץ העומד על אם הדרך, שחוח, בודד לאחר שכל ציפוריו עזבו אותו והותירו אותו מופקר לסופה. בפתיחה זו של השיר מזהה חוקר ומבקר הספרות י"ח בילצקי את "נימת החורבן". בבית השלישי מתחיל הדיאלוג בין הבן לאמו, המהווה את עיקר השיר. הבן שואף לצאת לדרך עצמאית. השיחה בין השניים מלאה רגש. בבתים ג'–ד' שח הדובר לאמו שאם לא תפריע לו, הוא יהפוך לציפור, יעוף אל העץ, ישב עליו וירדים אותו בשיר לחורף. האֵם (בית ה') חרדה לבנה, שמא יקפא מקור על העץ (הרקע להתרחשות הוא אפוא אירופה הקרה, ערש מולדתו של המשורר). אולם הבן בשלו (בית ו'), ותוך כדי שיחה הופך לציפור. האם (בתים ז'–ט') אינה מרפה: היא ממררת בבכי ומבקשת מבנה היקר – איציק ("'איציק קרוין", איציק עטרת ראשי) – שייקח אִתו סוודר, יגרוב ערדליים ויחבוש כובע חם, שלא יתקרר חלילה, ושילבש גם אפודה, שכן אם לא ישמע בקולה – ימצא עצמו בין המתים. הדובר, אשר הפך לציפור, מרגיש כי אמו העמיסה עליו יותר מדי והוא אינו יכול לעוף: "אֲנַסֶּה לָׂעוּף... לַשָּׁוְא / עוֹד כָּנָף אָרִימָה, – / נֶטֶל רַב עַל דַּל-כָּנָף / הֶעֱמִיסָה אִמָּא." (בתרגום סבר). והבן מכיר בעצב בכך שאהבתה של האם חיבלה במעופו, לא אפשרה לו להיות ציפור: "נֶעֱצָב, אֶל פְּנֵי אִמִּי / דֹּם אֶשָּׂא עֵינַיִם... / לֹא נָתְנָה לִי חִבָּתָה / טוּס כְּעוֹף שָׁמַיִם." ("ס'האָט איר ליבשאפט נישט געלאָזט / ווערן מיך א פויגל"; 'אהבתה לא נתנה לי / להיות לציפור).
פרשנות
יצחק בקון עמד על כך שבשיר ניצב סמל של אם – העץ, שציפוריו-ילדיו פרחו ממנו – כנגד דמות ריאלית של אם. הטרגדיה של האם בשיר מגולמת במיתוס עץ-אם. בין שתי ישויות האם – המיתית והריאלית – יש מתח, או דיאלקטיקה: הבן מוצא עצמו בקונפליקט בין משאת נפשו, מעוף אל העץ-האם, לבין דרישותיה של האם הריאלית. הבן-הציפור, בניגוד לאֶּׁחיו הציפורים, אינו מבקש לעזוב את העץ-האם ולהרחיק לאחת מארבע רוחות השמים, אלא לשבת עליו ולהנעים לעץ בשירתו את ימי הזקנה. הדרך הייחודית שהוא בוחר בה, בניגוד לזו של הקולקטיב, היא לא לִרחוק מהקן, אלא לגמול לאם-העץ, שערסלה אותו כילד, ולערסל אותה בחורף חייה, וזאת באמצעות אמנות: שירה וזמרה. עזיבת הקן אינה דרמטית, שכן הוא מבקש להרחיק רק עד צמרת העץ; ובכל זאת, אמו נוקטת בשיטות שונות כדי למנוע את עזיבתו. ראשית, היא מפעילה מניפולציה של דמעות, שיידע מה גדול הכאב שהוא מסב לה. הסיבה המפורשת לדמעות אינה חששה מבדידותה או מעצמאותו של הגוזל, אלא חששה שיקפא מקור על העץ; דבריה, "מיר פארפרוירן" (תקפא לי), הם צורה מילולית סטנדרטית ביידיש (כמו גם בעברית מדוברת), אולם ב"תקפא לי" זה של האם יש גם כדי להציע שהיא מתייחסת לבנה כאל שלוחה שלה. תשובתו של הבן, "על עינייך היפות צר לי, אמא" (אמירה שניתן לזהות בה יסוד אדיפלי), אינה מרככת את עמדת האם – שלאחר שבנה הופך ממש לציפור, פורצת בבכי של ממש. הבכי מלווה במניפולציה נוספת: היא שוב אינה אוסרת על בנה לעזוב, אלא רק מורה לו להתעטף היטב בבגדים מחממים, שאם לא כן צפויה לו סכנת מוות; כלומר, היא מצווה על הגוזל הרך, שרק הפך לציפור ומבקש רק לפרוש כנפיים, "שיקשור את צווארו וראשו, יכביד בערדליים על צעדיו ויחנוק את נשימתו בגופייה העבה, שלבית החזה הקטן שלו [...] הגוזל רוצה להמריא, להגשים את ייעודו, להפוך לאמן הזקוק לחופש. אך האֵם מעמיסה עליו את זוטות החיים המקבעות אותו למקומו ואינן מאפשרות לו לפרוש כנפיים. לאה גרפינקל ניסתה למפות את הסיטואציה: טכניקה עיקרית של האם היא דיבורה לגוזלה בלשון חיבובים כשהיא מונעת ממנו את העזיבה על ידי העמסת הבגדים הכבדים והמטען הרגשי. לדברי גרפינקל, "לשון חיבובים אינה מותירה מקום למרד, לכן הגוזל של מאנגר אינו מורד ונשאר". ולבסוף, האֵם אמנם עושה כל שביכולתה לעכב או אף למנוע את פריסת הכנפיים של גוזלה, כדי שלא יקיים אינטראקציות שיבואו על חשבון הקשר בינה לבינו – במילים אחרות, שהיא תוסיף להיות בת-השיח היחידה בעולמו. אפשרות נוספת שיש להביא בחשבון היא שהדיאלוג הוא איננו אלא דיאלוג פנימי של הבן, הנקרע בין היסודות השונים בתודעתו, ובסופו של דבר חושש לצאת לדרך עצמאית משלו.
השיר כמוטיב עממי המוכנס לסדר השירה האמנותית
חוקרת ספרות היידיש רות וייס קובעת כי
דימוי הציפור
בשירתו של איציק מאנגר שזורה מטפוריקה ציפורית עשירה. כפי שמציעה כותרת השיר המקורית, נראה כי המשורר הזדהה עם דמות הציפור; בשעה שנטע עץ לזכר קורבנות השואה ביער הקדושים, אמר: "חברים, אויב איר וועט זען א פויגל אויף מיין בוים, זיַיט וייסן אז דאָס בין איך – ס'איז מיין גילגול" (=חברים, אם תראו ציפור על עצי, תדעו שזה אני – זה הגלגול שלי). לדברי שלמה נש, דימויי הציפור של מאנגר עשירים ועמוסי משמעות, יש בהם ממד מרהיב והם בעלי כוח שופע ורבגוני; הם "צופן לעולם חיוני, מלא רגש, הרה סמלים ומשמעויות, מרתק ומרומם נפש". לעיתים הציפורים חורשות רע או מבשרות רעות; בהקשר של שואת יהודי אירופה מופיעה בשיר קינתו של מאנגר על השואה "אונטער די חורבות פון פוילן" (על חָרבותיה של פולין) דמות ציפור נשגבת בסמליות האבל שבה: "דער גרויסער שבעה-פויגל" (ציפור ה שִׁבעה הגדולה). הציפורים אצל מאנגר מהוות "מעין נציגות של התחום האלוהי או של עולם הפועם במסתרים". ב'על הדרך עץ עומד' מסמלת הציפור את כיסופיו של הדובר-הילד, המבקש להציע ניחומים ליצור השרוי בעצבות – העץ, המגונן בשגרה על ציפורים כמותו. הכנפיים והמעוף הם סמל לדרכו העצמאית של הבן. לאה גרפינקל הציעה שדימוי הציפור נשען גם על כינוי החיבה היידי הנפוץ לילדים קטנים, "פייגעלע" (גוזל).
'על הדרך עץ עומד' ו'לבדי' לח"נ ביאליק
יצחק בקון הבחין בקווי הדמיון שבין שירו של מאנגר לבין שירו העברי של ח"נ ביאליק 'לבדי' (1902). לדבריו, לא זו בלבד שיש קרבה רבה בין התמונות שבשני השירים, אלא אף ייתכן ששירו של מאנגר הושפע מזה של ביאליק. 'על הדרך עץ עומד' זהה בקווים כלליים ל'לבדי'. בשניהם ניצב סמל על יד דמות ריאלית: אצל ביאליק זוהי השכינה, כשֵאם ריאלית נשקפת רק בפרספקטיבה; ואילו אצל מאנגר את מקום השכינה תופס עץ, שלדעת בקון מגלם דמות אם. הטרגדיה של האם והקונפליקט של הבן מגולמים ב'לבדי' במיתוס שכינה-אם, וב'על הדרך עץ עומד' מגולמים במיתוס עץ-אם, שציפוריו-ילדיו פרחו להם ממנו. גם ההבדלים בין השירים ניכרים: המוקד בשירו של ביאליק הוא הנקודה היהודית הפרטיקולרית, בעוד מאנגר מעמיד את עיצוב השיר על האנושי-קיומי. "יחד עם זאת", לדברי בקון, "הרי כל ההבדלים האלה שרויים במשותף שבין שני השירים, והוא – שבשניהם מעוצבת אותו הוויה של אם–בן, מגולמת בתמונה מיתית-חזיונית, כשב"לבדי" מיתוספת הטרגדיה של "ייסורי התולדה", בלשונו של ברדיצ'בסקי". בקון מציע לראות בשתי השורות האחרונות בבית א': "אַלע פֿייגל פֿונעם בוים / זענען זיך צעפֿלויגן" ("צִפֳּרֵי הָעֵץ כֻּלָּן / עָפוּ וּפָרָחוּ", בתרגום סבר) כמעט תרגום של דברי השכינה בסיום "לבדי": "כֻּלָּם פָּרְחוּ לָהֶם". ומכאן שפריחתם מהקן של "כֻּלָּם", שנשא הרוח כציפורים מאמם, הוא נקודת הפתיחה של שירו של מאנגר; אך בניגוד לגיבורו של ביאליק, גיבורו של מאנגר לא הצטרף אל כל הציפורים שפרחו, אלא להפך, הוא ביקש להישאר לבדו עם העץ-האם על מנת לתמוך בו (שאיפה שסוכלה בידי האם הריאלית).
לחן
אין ידיעה ברורה ומוסמכת בנוגע לזהותו של מלחין השיר או מועד הלחנתו. מסורת מקובלת, שאמנם לא אומתה, מייחסת אותו לפיליפ לסקובסקי (1889–1960), מלחין, שחקן וזמר בתיאטרון היידי. לסקובסקי נולד בוורשה למשפחה חסידית, למד זמרה וניצוח מקהלות, שיחק בתיאטרוני יידיש שונים בפולין ושלח ידו גם בכתיבה ובהלחנה. בשנת 1921 היגר לארצות הברית והשתלב מיד בסצנת תיאטראות היידיש בניו יורק. הוא הופיע כשחקן וזמר ועסק גם בכתיבה ובהלחנה של שירים ואופרטות. כאמור, אין אמנם עדות מוסמכת שלסקובסקי אכן הלחין את שירו של מאנגר, אך זו מסורת מושרשת. אפשר אפוא להניח שההלחנה נעשתה בניו יורק בראשית שנות ה-40.
בין מבצעי השיר במקור: נחמה ליפשיץ, חוה אלברשטיין.
לכמה מתרגומי השיר לעברית נכתבו לחנים חדשים, מאת בני נגרי, דפנה אילת ונחום היימן (ראו הפרק תרגומים לעברית להלן).
תרגומים לעברית
השיר זכה למספר תרגומים לעברית, שכולם הותאמו למנגינה המוכרת של פיליפ לסקובסקי: יעקב אורלנד, מרדכי סבר, בנימין טנא, נעמי שמר, מרדכי אמיתי ונתן יונתן. תרגומיהם של טנא ויונתן גם זכו ללחנים חדשים. במרבית התרגומים נקרא השיר "על הדרך עץ עומד".
הידוע והאהוב בתרגומים הוא של נעמי שמר. תרגום זה, שגם זכה לביצועים רבים, נכתב בשנת 1973 עבור תוכנית הרדיו "דוֹ רֶה וּמִי עוֹד", שהוקדשה לשירי יידיש מתורגמים, לבקשת חברתה של שמר, המפיקה דליה גוטמן. בתרגום זה נקודה ייחודית, שבה הוא שונה מכל המתרגמים האחרים. במקור כתב מאנגר: "דריַי קיין מזרח, דריַי קיין מערב, / און דער רעשט קיין דרום", כלומר: שלוש (ציפורים פנו) מזרחה, שלוש מערבה; והנותרות – דרומה. שמר שינתה את סדר רוחות השמיים וכתבה: "אל דרום ומערב / ואולי מזרחה". לכאורה מדובר בשינוי פעוט, שאולי מתחייב מצורכי החריזה, אך בולטת משמעותו הנסתרת: הבלטת הפנייה למזרח, לארץ ישראל. הביצוע המפורסם של תרגום זה הוא של צילה דגן, ששרה אותו באותה תוכנית הרדיו "דו רה ומי עוד", שהוקלטה בבית המורה בתל אביב ב-1973. בין הביצועים נוספים לתרגומה של שמר: ביצוע הרמוני של מיקי קם, מירי אלוני ועליזה רוזן, בתוכנית בטלוויזיה הישראלית בשנות ה-70; עוזי חיטמן וחיים משה בדואט, מלווים בתזמורת צה"ל בניצוחו של זיקו גרציאני; ותמר גלעדי (כלתה של נעמי שמר) בביצוע בלוזי מתוך התקליט "בלוז לנעמי" (2011).
בין השנים 1945–48 תורגם השיר על ידי יעקב אורלנד. תרגומו של בנימין טנא, שנכתב לא יאוחר מתחילת שנות ה-60 והתפרסם ב-1965 ב"מעריב" וב-1967 ב"על המשמר", נעשה גם הוא על פי המנגינה המוכרת של לסקובסקי, אך הגרסה שלו זכתה בתוך זמן קצר לשני לחנים חדשים. בשנת 1972 הלחינה את השיר דפנה אילת עבור צוות הווי תותחנים. ביצוע זה לא נכלל באף תקליט (הוא השתמר בהקלטה מתוך הופעה שנערכה באותה שנה בבית המורה בתל אביב). שנתיים לאחר מכן זכה השיר שוב ללחן חדש, הפעם מאת בני נגרי, ובוצע בפי ריקי גל בפסטיבל שירי משוררים לילדים בשנת 1974.
תרגומו של נתן יונתן זכה אף הוא ללחן חדש, שחיבר נחום היימן. עוד תורגם השיר על ידי מרדכי אמיתי ("על הדרך עומד עץ") וכן על ידי מרדכי סבר ("על אֵם דרך עץ עומד") – תרגום שפורסם בעיתון "דבר" לרגל ביקורו של איציק מאנגר בישראל ב-1961. שני בתים מן השיר תורגמו על ידי אידוב כהן והתפרסמו בעיתון "היום" לרגל מותו של מאנגר.
להלן ארבעת הבתים הראשונים בשיר בתרגומים העבריים השונים:
תרגומים לשפות נוספות
השיר תורגם לפולנית ("Na drodze stało drzewo") על ידי המשורר הפולני ממוצא יהודי אנטוני סלונימסקי. סלונימסקי, שלא ידע יידיש, ככל הנראה תרגם את השיר בשיתוף פעולה עם מאנגר עצמו, שאותו פגש בלונדון בימי המלחמה. השיר פורסם לראשונה ב-1945 בירחון הספרותי בשפה הפולנית שערך סלונימסקי, "נובה פולסקה" (Nowa Polska, פולין החדשה).
השיר תורגם מספר פעמים לאנגלית: בידי מארי ב' יפה בכתב העת הספרותי Poet Lore ("On The Way There is a Tree"), בידי סטיבן גארין ("On the Road There Stands a Tree"), בידי מתרגם ששמו הושמט באנתולוגיה ישראלית לשירי עם ביידיש, באנתולוגיה אמריקאית לפזמוני יידיש בעריכת איצ'ה גולדברג ("A Tree Stands on the Road") ובידי ליאונרד וולף ("There is a Tree That Stands"); מספר פעמים לגרמנית – בידי מנפרד וינקלר ("Steht ein Baum auf dem Weg"), בידי אנדריי יֶנדרוש, אלפרד מרגול-שפרבר והוברט ויט ("Dicht am Weg steht ein Baum"; 1999) ובידי אפרת גל־עד ("Auf dem Weg steht ein Baum"; 2004); לצרפתית על ידי שארל דובזינסקי ("Sur la route se dresse un arbre"); וכן לרוסית ("В поле деревце одно", "У дороги стоит дерево").
עיבוד קולנועי
בשנת 1980 עובד השיר לסרט הנפשה קצר אמריקאי בשם The Bent Tree (העץ הכפוף) בבימויה של סאלי הקל (Heckel) (8 דק', עם גרסה בת 4 דק').
קישורים חיצוניים
ביצועים:
אשוח אדום
אשוח אדום (שם מדעי: Abies magnifica, באנגלית: Red fir או Silvertip fir) הקרוי בשפות רבות אשוח מפואר (על בסיס השם המדעי), הוא מין אשוח שתחום התפוצה הטבעי שלו בהרים של מערב אמריקה הצפונית, בדרום-מערב אורגון ובקליפורניה בארצות הברית. זהו עץ הגדל בגובה רב, בין 1,400 ל-2,700 מטרים מעל גובה פני הים, אף שרק לעיתים רחוקות הוא מגיע עד קו העצים. זהו עץ מחטני ירוק עד גדול הצומח לגבהים שבין 60 ל-70 מטרים וקוטר גזע בין 2.4 ל-3 מטרים. מקור השם בצבע קליפת הגזע של עצים עתיקים. העץ פופולרי כעץ חג המולד בקליפורניה.
תיאור
אשוח אדום הוא עץ ירוק-עד הצומח לאט יחסית, כשהוא מגיע לגבהים בין 40 ל-60 מטרים וקוטר גזע בגובה החזה כ-2 מטרים. גובהו של האשוח האדום הגבוה ביותר הידוע הוא 76.8 מטרים וקוטר הגזע הרחב ביותר הוא 295 סנטימטרים. נוף העץ חרוטי צר.
בעצים צעירים קליפת הגזע חלקה, אפורה עם שלפוחיות שרף ועם השנים היא מתעבה, גונה משתנה לאדום-חום, היא הופכת למחוספסת ומתולמת בחריצים עמוקים. הענפים צומחים מהגזע מנוגדים או מסודרים במעגל סביב הגזע, גונם צהוב עד חום ועליהם פלומה אדמדמה. הענפים בחלק העליון של העץ פונים כלפי מעלה והענפים בחלק התחתון מוטים מעט מטה. הניצנים בגוון חום כהה, סגלגלים, קטנים באורך 0.8 סנטימטרים ואינם מכילים שרף, למעט בקצה הניצן.
העלים דמויי מחטים בגוון כחול-ירוק, אבל עלים חדשים בעלי גוון כסוף (מכאן המקור לכינוי הנוסף באנגלית "אשוח קצוות כסף") באורך שבין 0.6 ל-4 סנטימטרים, ורוחב 2 מילימטרים. העלים הראשונים צמודים לענף לאורך 2 עד 3 מילימטרים. צורת העלה בחתך רוחב היא שטוחה בעלים מוצלים או תיבה בעלים החשופים לשמש. לעלים ריח של קמפור. בחלק התחתון של העלים יש שני פסים בגוון כחול-ירוק שבכל אחד 4 או 5 שורות של פיוניות. בחלק העליון פס אחד בגוון כחול-ירוק במרכז העלה העשוי להתפצל לשניים לקראת בסיס העלה ובו שורות של פיוניות. הקצה מחודד ומעוגל. העלים מסודרים בצורה ספירלית על הענף אבל מעוותים קלות בצורת האות S על מנת לבלוט מעבר לענף. העלים חיים לפחות 12 שנים.
אשוח אדום הוא צמח חד ביתי. העץ מתחיל לייצר זרעים בגיל 30 עד 40 שנים. בגיל זה מופיעים אצטרובלי האבקה סגולים או חומים אדמדמים באורך 1.6 סנטימטרים והם גדלים מתחת הענף. ההאבקה מתרחשת בחודשים מאי-יוני. אצטרובלי הזרעים מוארכים-גליליים זקופים, באורך 14 עד 23 סנטימטרים ורוחב בין 6 ל-9 סנטימטרים. בתחילה בגוון סגול ההופך חום בבגרות כשהקצה מעוגל. הקשקשים של אצטרובלי הזרעים בגודל 3 על 4 סנטימטרים מכוסים בפלומה. הזרעים באורך 15 וברוחב 6 מילימטרים בגוון חום אדמדם שאליהם צמודה כנף באורך הגוף בגוון אדמדם חיוור. הזרעים משתחררים בשלהי ספטמבר עד אמצע אוקטובר, ועפים ברוח למרחק בין פעם לפעם וחצי מגובה העץ. אלף זרעים שוקלים כ-70 גרם. בין 30% ל-40% מהזרעים נובטים.
תת-מינים
קיימים שלושה תת-מינים:
מינים קרובים
האשוח האדום קרוב מאוד לאשוח אציל (Abies procera), שמחליף אותו צפונה יותר ברכס קסקייד. ההבדל הגדול ביותר ביניהם הוא בעלים. בעלים של אשוח אציל יש חריץ באמצע החלק העליון, בעוד שאין כזה בעלים של אשוח אדום. העלים באשוח אדום צפופים פחות, כשקליפת הענף גלויה מבעד לעלים, ומוסתרת באשוח אציל. אשוח אציל יוצר עם כלאיים עם אשוח אדום ששמו המדעי Abies × shastensis, שקשה להבדיל בינו לבין תת-המין Abies magnifica var.shastensis הגדל באותו תחום תפוצה.
גילוי
העץ התגלה על ידי ויליאם לוב (William Lobb; 1864-1809) תושב קורנוול שתפקידו היה לאסוף צמחים עבור משתלה באקסטר בעת מסעו בקליפורניה בשנים 1849–1853, לאחר שהבוטנאי הסקוטי דייוויד דאגלס (David Douglas; 1834-1799) שערך מסע מחקר לפניו החמיץ את גילוי העץ.
תחום תפוצה
תחום התפוצה הטבעי של האשוח האדום גבוה ברכס סיירה נבדה בקליפורניה, בייחוד בצד המערבי. הוא גם גדל בהרי סיסקיו ובפארק הלאומי קרייטר לייק בדרום אורגון וברכס הרי החוף של צפון קליפורניה. כמו גם ברצועה קטנה בקצה המערבי של נבדה. אשוח אדום גדל לעיתים קרובות בחורשות שבהן הוא המין היחיד באזורים מושלגים בגובה שבין 1,400 ל-2,740 מטרים מעל גובה פני הים. באזור תפוצתו שייך האשוח האדום לחבורת הקלימקס. העץ לא גדל כמעט כעץ תרבותי באירופה ואפילו באוספים הוא נדיר.
אקולוגיה
האשוח האדום גדל באזורים הרריים גשומים-קרירים עד גשומים-קרים. הטמפרטורה בבית הגדול שלו נעה בין 29°C+ לבין 29°C-. כמות המשקעים השנתית הממוצעת בין 750 ל-1,500 מילימטרים. העץ רגיש ליובש וללחות גבוהה. המצע האופטימלי לגידולו הוא קרקעות עמוקות, אבל הוא גדל גם על מדרונות תלולים. האשוח האדום אינו מין המעדיף שמש מוחלטת או צל מוחלט. הוא בחבורת החלוץ לאחר שרפות יער.
מזיקים
הצמח הוא פונדקאי למין של דבקון ננסי (Viscum minimum) צמח טפיל. טפיל נוסף היא הפטרייה מהמין Melampsorella caryophyllacearum היוצרת את תופעת מטאטא מכשפה. חרקים רבים תוקפים את העץ, כדוגמת מין החיפושית Scolytus ventralis, סוג של חיפושית קליפה. סנאים מהסוג סוסליק לא רק שמכרסמים נבטים של העץ אלא גם יכולים לגרום לנזק משמעותי למערכת השורשים של עצים עתיקים.
שימושים
אשוח אדום פופולרי מאוד כעץ חג המולד בקליפורניה. נוהגים לשרוף במדורות קליפה של עצים עתיקים הנשרפת כמו פחם.
כיפה אדומה סוגרת חשבון
כיפה אדומה סוגרת חשבון (באנגלית: Hoodwinked Too! Hood vs. Evil) הוא סרט אנימציה ממוחשבת תלת־ממדית אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2011. זהו סרט המשך ל"כיפה אדומה: הסיפור האמיתי" שיצא ב-2005.
תקציר העלילה
ניקי פליפרס הצפרדע-בלש, מזמין את החבורה שגיבש "באושר ובעושר" להציל את עמי ותמי מהמכשפה המרושעת. המכשפה חוטפת את סבתא ומתברר שסבתא מחזיקה בידע לייצור ממתק על, שהאוכל ממנו נהפך לגיבור על. עמי ותמי הם בעצם שותפיה של המכשפה למזימה. כיפה אדומה, שעברה אימונים במסדר "אחיות הכיפה" נחלצת להצלת סבתא ביחד עם הזאב וטוויצ'י הסנאי. המכשפה מצליחה להכריח את סבתא לגלות לה את המתכון ולייצר לה את ממתק העל. עמי ותמי אוכלים את הממתק ונהיים ענקיים, אך החבורה מצליחה בכוחות מאוחדים וביחד עם המכשפה שעברה לצד הטוב, לגבור על עמי ותמי אף על פי שאכלו את ממתק העל.
ביקורות
בניגוד לסרט הראשון בסדרה, הסרט זכה לביקורות שליליות ביותר בארצות הברית והיה "קטסטרופה קופתית". בישראל הביקורות היו סלחניות יותר. טל ניב שיבח את חברת ההפקות הקטנה של בוב והארווי ויינסטיין על שהצליחה לייצר סרט ראשון שהפתיע את חברות ההפקה הגדולות, וסרט שני, שלמרות פגמים מסוימים באיכות האנימציה וסצנות האקשן, הוא בסך הכל סרט חביב ואהוב על הילדים.
פיתוח
"Hoodwinked!" ("כיפה אדומה הסיפור האמיתי"; שמו בישראל) היה אחד מסרטי ההנפשה הראשונים הממומנים במלואם, והופק בתקציב של פחות מ-8 מיליון דולר, הרבה פחות מהתקציב של רוב סרטי האנימציה שהופקו על ידי אולפן.
הסרט בוים ונכתב על ידי קורי אדוארדס, טוד אדוארדס וטוני ליץ', והופץ על ידי חברת ויינשטיין, אשר לא חתמה עד קרוב לסיום ההפקה.
הוא יצא בדצמבר 2005 וקיבל ביקורות מעורבות, אך זכה להצלחה כלכלית, כאשר הרוויח מעל 110 מיליון דולר ברחבי העולם.
בפברואר 2006 הכריז קורי אדוארדס כי הוא, טוד אדוארדס וטוני ליץ בתהליך כתיבת סרט המשך, אם כי הם לא יחזרו לתפקיד במאים.
מלחמת הדפדפנים
מלחמת הדפדפנים הוא השם שניתן לתחרות על השליטה בשוק הדפדפנים.
ראשית התחרות
בתחילת שנות ה-90 היו דפדפנים רבים בעלי ממשק משתמש גרפי. הראשון שהשיג תפוצה נרחבת ופופולריות היה מוזאיק, שפותח על ידי NCSA (National Center for Supercomputing Applications). מספר חברות קנו את רישיון הדפדפן במטרה לייצר דפדפנים מסחריים משל עצמן המבוססים על מוזאיק, ובהם Spry Mosaic ו-Spyglass Mosaic.
אחד ממפתחי Mosaic, מארק אנדריסן, ייסד את החברה Mosaic Communications Corporation ויצר דפדפן חדש בשם מוזאיק נטסקייפ (Mosaic Netscape). כדי לפתור את בעיות החוקיות של שם החברה וההנפקה עם NCSA, שונה שם החברה ל-Netscape Communications Corporation, ושם הדפדפן שונה ל-Netscape Navigator (NN), שגרסתו הראשונה שוחררה ב-15 בדצמבר 1994. הדפדפן החדש נטסקייפ שיפר את היעילות והאמינות של Mosaic, וכעבור זמן קצר הוא השתלט על שוק הדפדפנים, וקיבל פופולריות מיוחדת מהעובדה שניתן היה להשתמש בו שימוש לא מסחרי בחינם.
התקופה הראשונה של מלחמת הדפדפנים (1995–2001)
שליטתו הבלעדית של NN בשוק הדפדפנים הייתה מוחלטת גם באמצע שנת 1995, כשחברת מיקרוסופט השתמשה ב-Mosaic כבסיס לפיתוח הדפדפן IE 1.0 ששוחרר כחלק מחבילת ה-Plus Pack (אוגוסט 1995) למערכת ההפעלה Windows 95 של מיקרוסופט. הדפדפן IE 2.0 שוחרר כעבור שלושה חודשים, ומאז החלה להתערער שליטתו הבלעדית של NN בשוק.
גרסאות חדשות של NN ו-IE שוחררו לעיתים קרובות, אך מפתחי שני הדפדפנים השקיעו את עיקר מאמציהם בהוספת תכונות ואופציות חדשות ולא בתיקון באגים. כתוצאה מכך, תקופה זו הייתה תקופה של דפדפנים לא יציבים שנטו לקרוס, היעדר סטנדרטים קבועים ובעיות אבטחה שונות. IE היה דפדפן נחות בהשוואה ל-NN עד לשחרור גרסה 3.0 בשנת 1996. גרסה זו כללה תמיכה בסקריפטים והייתה הראשונה בשוק שיישמה וביצעה שימוש מסחרי ב-CSS.
באוקטובר 1997 שוחררה גרסה 4.0 של IE. בעת ההכרזה על הדפדפן שהתקיימה בסן פרנסיסקו הוצג לראשונה לוגו בגודל של שלושה מטרים הנושא את האות "e". עובדי נטסקייפ שהגיעו לעבודה בבוקר שלאחר מכן, מצאו את הלוגו הענק בכניסה, עם הודעה מצורפת שעליה נכתב "From the IE team". עובדי נטסקייפ סילקו את הלוגו, והציבו במקומו סמל ענקי של הדרקון של החברה, עליו נכתב: "נטסקייפ 72, מיקרוסופט 18" (אחוזי השימוש בכל אחד מן הדפדפנים).
הרבה היה מונח על כף המאזניים בשביל שתי החברות שהיו מעורבות במלחמת הדפדפנים. דפדפן פופולרי יכול היה להרוויח סכומים גדולים של כסף: חברות של מנועי חיפוש היו משלמות ונותנות הצעות מחיר כדי להיות מנוע החיפוש ברירת המחדל בדפדפן, וחברות בעלות נוכחות ברשת היו משלמות ונותנות הצעות מחיר כדי להיות רשומות ברשימת המועדפים הראשונית שנוצרת בהתקנת הדפדפן. מאז שדפדפן נהיה שער רב-עצמה להרבה מאוד מידע, לחברה שתשלוט על השער הזה, תינתן יכולת להשפיע על המשתמשים.
השליטה של אינטרנט אקספלורר
למיקרוסופט היו שני יתרונות חשובים במלחמת הדפדפנים. הראשון היה פשוט משאבים: אמנם נטסקייפ התחילה עם כ-80% מהשוק, טיפול טוב בקהל המשתמשים ויחסי ציבור מעולים, אבל כחברה קטנה יחסית (מלבד הדפדפן, פיתחה נטסקייפ גם תוכנות שרת http והפעילה את הפורטל netscape.com), היא הייתה פגיעה ביותר מבחינה כלכלית. ההכנסות הכוללות של נטסקייפ אף פעם לא התקרבו להכנסות העצומות של מיקרוסופט.
היתרון השני, החשוב יותר, היה התקנתה כברירת מחדל: מערכת ההפעלה חלונות של מיקרוסופט הייתה כעת מונופול בשוק מערכות ההפעלה, דבר שנוצל על ידי חברת מיקרוסופט על מנת לקרב את IE למצב שבו השימוש ב- IE היה למעשה ברירת המחדל של המשתמש בהפעלה הראשונה ברוב המחשבים החדשים שנרכשו. הדפדפן IE הוכנס לתוך כל עותק של חלונות החל מגרסה 98 ולמעשה לא ניתן היה להסירו, בשל שילובו החזק מאוד בתוך מערכת ההפעלה. (ההתקנה של הדפדפן התקינה במקביל קבצים שבלעדיהם לא יכלה מערכת ההפעלה לפעול). למרות דרישות חוזרות ונשנות, הן מהציבור והן מהאיחוד האירופי, ניצלה חברת מיקרוסופט את כוחה הכלכלי וגרמה להתמשכות התביעות נגדה, דבר שלמעשה הפך אותן לחסרות חשיבות. כתוצאה משליטת מיקרוסופט, למרות הנחיתות הטכנולוגיית הניכרת של הגרסאות הראשונות של IE, בהשוואה לדפדפן של נטסקייפ, עדיין יכלה מיקרוסופט להרחיב את חלקה בשוק. מלבד זאת, הדפדפן IE המשיך להיות מחולק בחינם, בעוד ההכנסות העצומות שמיקרוסופט קיבלה מ"חלונות" שימשו על מנת לממן ולהרחיב את הפיתוח והשיווק שלו, מה שהביא לידי כך שהוכנסו בו שיפורים בקצב מהיר. הוא נעשה כה דומה ל-NN בעל האפשרויות הרבות והמגוונות, כך שלמשתמשים לא היו סיבות להוריד ולהתקין את נטסקייפ.
פעולות נוספות של מיקרוסופט פגעו בנטסקייפ:
התקופה השנייה של מלחמת הדפדפנים (2004–2017)
מאז שיחרורו של הדפדפן מוזילה פיירפוקס 1.0 בשנת 2004 החלה עלייה בנתח שוק של דפדפני מוזילה ודפדפנים מבוססי מוזילה.
בשנת 2003 הכריזה מיקרוסופט כי אינטרנט אקספלורר גרסה 6.0 SP1 תהיה הגרסה העצמאית האחרונה של הדפדפן, לפני שישולב במערכת ההפעלה ויסטה. בתגובה, קרן מוזילה ודפדפן אופרה החליטו לשתף פעולה ולפתח תקנים חופשיים חדשים תוך כדי שמירה על תאימות לאחור.
בפברואר 2005 הכריזה מיקרוסופט כי אינטרנט אקספלורר 7 יהיה זמין עבור משתמשי Windows XP SP2 וגרסאות עוקבות. ההכרזה הציגה את גרסה 7 של אינטרנט אקספלורר כעדכון משמעותי לעומת גרסה 6.1 SP.
אינטרנט אקספלורר 7 שוחרר באוקטובר 2006. תכונות חדשות לעומת הגרסה הקודמת כללו בין השאר לשוניות (תכונה שקיימת כבר בדפדפנים המתחרים החל מהגרסאות הראשוניות של מוזילה פיירפוקס ואופרה 2.0), סרגל חיפוש מובנה ותמיכה משופרת בתקני הרשת. בנוסף, הדפדפן כולל מסנן דיג מקוון (phishing), ושינוי משמעותי בממשק המשתמש. הפצת הדפדפן התבצעה באמצעות התקנה. בסוף אוקטובר 2006 שוחררה גרסה 2.0 של הדפדפן מוזילה פיירפוקס, שכללה שיפורים רבים, ביניהם מסנן דיג מקוון, שינוי לממשק המשתמש, בודק איות ותכונות נוספות. ביוני 2008 שוחררה גרסה 3.0 של הדפדפן.
ביוני 2007 נכנסה אפל באופן רשמי למלחמת הדפדפנים ושיחררה גרסה של הדפדפן ספארי עבור מערכת ההפעלה חלונות.
בספטמבר 2008 נכנסה גוגל באופן רשמי למלחמת הדפדפנים ושיחררה את הדפדפן כרום עבור מערכת ההפעלה חלונות. כרום השפיע מאוד על התחרות בשוק, והוא הפך תוך זמן קצר יחסית לאחד הדפדפנים הפופולריים בעולם. לכך תרמו העדכונים השוטפים שלו, מה שהפך אותו לדפדפן שמתעדכן בקלות ובמהירות ביחס למתחרים.
במרץ 2011 שחררה מיקרוסופט את גרסה 9 של אינטרנט אקספלורר (מיקרוסופט לא התאימו את הדפדפן ל-Windows XP), והממוצע העולמי בשימוש בגרסה 6 של אינטרנט אקספלורר עמד על 12 אחוז
ביוני 2011 דפדפן כרום זכה ליותר מ-20 אחוז של שימוש עולמי.
בספטמבר 2011 שחררה גוגל את גרסה 14 של דפדפן כרום, והדפדפן זכה ל-22 אחוז של שימוש עולמי. מוזילה שחררה באותו חודש את גרסה 7 של דפדפן פיירפוקס. מוזילה הודיעה שתוציא גרסה חדשה לדפדפן מדי 6 שבועות.
בשנת 2015, בעקבות ההפסד במאבק על השליטה בשוק, מיקרוסופט הודיעה על הפסקת הפיתוח של אינטרנט אקספלורר, ותחת זאת השיקה דפדפן חדש, מיקרוסופט אדג'. עם זאת, גם לאחר מכן הדפדפן לא תפס תאוצה רבה, וב-2020 מיקרוסופט הודיעה על השקה מחודשת של הדפדפן כשהוא מבוסס על מנוע כרומיום, עליו פועל גם גוגל כרום. במאי 2017 אמר אנדראס גל, לשעבר מנהל הטכנולוגיות הראשי במוזילה, כי גוגל ניצחה במלחמת הדפדפנים השנייה.
התאוריה של הכול (סרט)
התאוריה של הכול (באנגלית: Theory of Everything) הוא סרט ביוגרפי-רומנטי, בבימויו של ג'יימס מארש. הסרט מגולל את סיפור נישואיהם של ג'יין ויילד (Jane Wilde, בגילומה של פליסיטי ג'ונס) וסטיבן הוקינג (בגילומו של אדי רדמיין), אסטרופיזיקאי ותאורטיקן אנגלי ופרופסור באוניברסיטת קיימברידג', שהתפרסם בעיקר בזכות ספרו "קיצור תולדות הזמן", ספר מדע פופולרי, המתאר את התפתחות היקום למן המפץ הגדול.
הסרט נקרא על שם ספרו של סטיבן הוקינג "התאוריה של הכול", שקיבץ שבע הרצאות שלו העוסקות ב"תאוריה של הכול": החל במפץ הגדול דרך חורים שחורים וכלה בתורת המיתרים.
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. הסרט היה מועמד למספר פרסים (פרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך וכדומה) וזכה במספר פרסים. אדי רדמיין זכה עבור משחקו בסרט בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
שרגא הרפז
שרגא הרפז (נולד בשם שרגא פייבל זילברשטיין ב-20 באפריל 1947 באיטליה) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה
הרפז נולד להורים ניצולי שואה יוצאי פולין שעלו לישראל דרך איטליה. גדל בשכונת בת גלים בחיפה ולמד בכפר הנוער מבואות ים בנעוריו.
ב-1972 סיים שלוש שנות לימודי משחק לצד ספי ריבלין ואילן רונן בבית הספר למשחק בית צבי.
בתיאטרון
בתיאטרון חיפה: ב-1973 שיחק במחזמר "לילי גם" מאת אהוד מנור (על פי "גם הוא באצילים" מאת מולייר) שביים צדי צרפתי. ב-1974 גילם את לן בהצגה "הצילו" מאת אדוארד בונד שביים עודד קוטלר. עם שמואל קלדרון ואייל גפן. ב-1975 גילם את שרגא בהצגה "שרגא הקטן" שכתב וביים הלל מיטלפונקט. ב-1979 גילם את ראש האינקוויזיציה בהצגה "חיי גליליאו" מאת ברטולט ברכט שביים יוסף מילוא.
בפסטיבל עכו: ב-1997 שיחק בהצגה "רסיסים" מאת אפרים כהן שביימה זהרירה חריפאי. על משחקו בהצגה זו זכה בפרס השחקן המצטיין.
בתיאטרון הקאמרי: ב-1996 שיחק בהצגה "קומדיה של טעויות" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן. ב-1997 גילם את שמוליק בהצגה "הפלגות" מאת שולמית לפיד שביים עמית גזית. ב-1999 גילם רב חובל בהצגה "אויב העם" שכתב הנריק איבסן וביים עמרי ניצן. ב-2000 שיחק בהצגה "דבורה בארון" מאת יהודית קציר שביימה זהרירה חריפאי.
בתיאטרון הספרייה: ב-2002 שיחק בהצגה "הבחורים בדלת ממול" מאת תום גריפין שביים גדי ענבר ובהצגה "כובע מלא גשם" מאת מייקל וינסנט גאזו שביים ארתור קוגן. ב-2003 שיחק בהצגה "ריצ'רד השני" מאת שייקספיר שביים ארתור קוגן ובהצגה "אורח לא צפוי" מאת אגתה כריסטי שבים סלבה מצלב. ב-2004 שיחק בהצגה "מיס שרה סמפסון" מאת גוטהולד אפרים לסינג שביימה אתי רזניק, ושיחק בהצגה "עד התביעה" מאת אגתה כריסטי שביים מיטקו בוזקוב.
בפסטיבל תיאטרון קצר: ב-2004 שיחקה בהצגה "ירח דבש מעונן" שכתב וביים יורם פאלק.
בפסטיבל פותחים מסך 7: ב-2006 שיחק בהצגה "נורה קריגר" שכתבה נטע גלפמן-גבתון (על פי רומן מאת לאה גולדברג) וביים אוהד שחר.
השתתף בקריאת המחזה "נערים" מאת שפרה האפרתי ב"קוראים בצוותא".
בתיאטרון הסימטה: שיחק בהצגה "דאון טאון".
התאוריה של הכול (פירושונים)
{{פירושונים|
שרגא הרפז
בתיאטרון הבימה
ב-1980 את לאונרדו בהצגה "חתונת הדמים" מאת פדריקו גארסיה לורקה שביים ויקטור גרסיה. ב-1994 גילם את הרולד בהצגה "יתומים" מאת לייל קסלק שביים יוסי פולק; גילם את פראפונט בהצגה "שלוש אחיות" מאת צ'כוב שביים שחר סגל, וגילם רופא ושוער בהצגה "מקבת'" מאת שייקספיר שביים טובי רוברסטון. ב-1995 גילם את מייג'ור תומפסון בהצגה "זינזאנה" שכתב עירא דביר וביים אלי כהן (במאי) וגילם את מושבע מס' 7 בהצגה "12 המושבעים" מאת רג'ינלד רוז שביים שמואל וילוז'ני.
בקולנוע ובטלוויזיה
ב-1972 השתתף בסרט "סלומוניקו" שכתבו אלי תבור וראובן בר יותם וביים אלפרד שטיינהרדט. ב-1975 שיחק בסרט "דודי ורעי" שכתבה טלילה לוי בן-זכאי (על פי ספרה של נעמי פרנקל) וביים עמק פרי. ב-1977 שיחק בסרט "סרט וארוחת בוקר" שכתב אלי תבור וביים אלפרד שטיינהרדט. ב-1978 גילם את שמוליק בסרט הטלוויזיה "חרבת חזעה" שכתבה דניאלה כרמי (על פי ספרו של ס. יזהר) חרבת חזעה) וביים רם לוי בערוץ הראשון. ב-1979 גילם את מוסטפא בסרט "אל תשאלי אם אני אוהב" שכתבו מארק דיקרמן ועמוס קולק (על פי ספר בעל אותו שם מאת עמוס קולק) וביימה ברברה נובל. ב-1981 גילם את בועז - קצין צעיר בצה"ל, ה"מייצר" זכרונות להורים שכולים - בסרט "העיט" שכתב וביים יקי יושע. ב-1982 גילם את גיא - חובב סוסים המגיע לחוותו של בני (אשר צרפתי) שאינו יכול לטפל בחווה לבדו - בסרט "אהבה אילמת" שכתב (לצד אלי תבור) וביים יואל זילברג. ב-1989 גילם את צחי המספר בסרט הטלוויזיה "משולש וכל היתר" שכתב צביקה קרצנר וביימו ניצה גונן ומיקו גרוניק. ב-1992 שיחק בסרט "ערב בלי נעמה" שביים משה צימרמן. ב-1996 גילם את מאיר גבר בסרט "נשים" שכתב (על פי סיפור של יהודה בורלא) וביים משה מזרחי. בין השנים 1997–2000 גילם את חיים דניאלי בסדרה "חלומות נעורים" שביימו מתי הררי ואריק לובצקי. ב-2000 גילם את דוגה בסרט "שחרר את הנסיכה" שכתב וביים אורון אדר. ב-2004 גילם את מקס בסרט "שנת אפס" שכתב (לצד דב שטויר) וביים יוסף פיצ'חדזה. באותה שנה גילם רוצח פסיכופת בסדרת הטלוויזיה "שלווה" שכתב וביים חיים בוזגלו ועלילתה התרחשה בבית חולים לחולי נפש. לצורך כך נפגש עם פסיכיאטרים ועם אנשים הסובלים מבעיות נפשיות. ב-2005 גילם את איזי פולק בסדרת הטלוויזיה "כתב פלילי" שביים חיים בוזגלו. ב-2006 גילם את אביהם של אילן (אדם הירש) ודליה (טינקרבל) בסרט "בקרוב יקרה לך משהו טוב" שכתב עוזי וייל וביים אייל שיראי. ב-2019 גילם את גמליאל בסדרת הטלוויזיה "בתולות".
אוטו
אוטו (בגרמנית: Otto) נמנה עם שמות המשפחה הנפוצים בגרמניה. {{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
אליפות איטליה בכדורגל 1909
אליפות איטליה בכדורגל 1909 הייתה העונה ה-12 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית. המשחקים החלו ב-17 בינואר 1909 והסתיימו ב-25 באפריל 1909.
בתחרות השתתפו 9 קבוצות. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
החל מהעונה הראשונה של התחרות בקבוצות שיחקו גם כדורגלנים בעלי אזרחות זרה. כמו בעונה הקודמת התאחדות הכדורגל האיטלקית החליטה שיהיו שתי תחרויות: Campionato Federale בה מותר לכדרגלנים זרים להשתתף ו-Campionato Italiano לאיטלקים בלבד. מספר קבוצות (מילאן, גנואה, פרו ורצ'לי וטורינו) סירבו להשתתף בתחרויות כמחאה להחלטת התאחדות.
פרו ורצ'לי זכתה בתחרות בפעם השנייה בתולדות המועדון. היא זכתה ב-Campionato Federale, וזו התואר היחיד שמוכר היום.
מהלך התחרות (Campionato Federale)
בשלב ראשון נקבעו מנצחי האזורים (בשיטת משחק בית ומשחק חוץ):
בשלב השני התקיימו משחקי חצי הגמר והגמר. גם שלב זה התקיים בשיטת משחק בית ומשחק חוץ.
אדיוואסי
המונח אדיוואסי (בהינדי: आदिवासी, תרגום מילולי: התושבים המקוריים) מתייחס לקבוצות אנשים שמוכרים בחוקה ההודית כשבטים (Scheduled Tribes).
מעריכים כי מספרם של בני השבטים בהודו בתחילת המאה ה-21 נע סביב 84 מיליון נפש (כ 8% מכלל האוכלוסייה ההודית על פי מפקד 2001)
הריכוזים הגדולים של האדיווסי הם בשלושה מוקדים: בנוסף, בטריטוריות כמו איי אנדמן וניקובר.
בנוסף על הודו ניתן למצוא אדוואסי גם בסרי לנקה ובפקיסטן.
סן פדרו (חוף השנהב)
גאוגרפיה
סן פדרו ממוקמת כ-260 ק"מ מבירת המדינה יאמוסוקרו.
תנועה ותחבורה
העיר ממוקמת ליד הכביש סן פדרו-טאבו רד. ליד העיר יש נמל ימי ויש את נמל התעופה סן פדרו המפעילה טיסות לאביג'אן וחזרה.
אקלים
סן פדרו ממוקמת באקלים טרופי. הטמפרטורה הממוצעת בסן פדרו היא 26 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים הממוצעת היא 1,702 מ"מ. חודש יוני הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם, וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם.
היסטוריה
מהמאה ה-15 ועד לשנות השישים של המאה הקודמת, סן פדרו היה רק כפר דייגים קטן שבו היו רק כ-100 תושבים. ב-1968–1972, העיר גדלה במהירות מבחינה דמוגרפית אחרי שבנו את הנמל. לאחר תקופה זו, הפכה העיר להיות העיר השנייה בגודלה בחוף השנהב לאחר אביג'אן.
מוסדות בעיר
בסן פדרו יש בית חולים מרכזי אחד, פארק מים, מספר רב של בתי מלון, כנסיות, בתי מרקחת, סניפי בנק, מסעדות, ברים וסופרמרקטים. בנוסף, העיסוקים העיקריים בסן פדרו הם דיג וחקלאות (קקאו, שמן דקלים ועצים).
Scorpion (אלבום של דרייק)
Scorpion הוא אלבום האולפן החמישי של הראפר הקנדי דרייק. האלבום יצא לאור ב-29 ביוני 2018 דרך חברות התקליטים קאש מאני רקורדס, ריפבליק רקורדס ויאנג מאני. האלבום הוא אלבום כפול המכיל 25 רצועות המחולקות לשני דיסקים. הדיסק הראשון מכיל בעיקר שירי היפ הופ, בעוד הדיסק השני מכיל שירי רית'ם אנד בלוז ופופ.
בטקס פרסי גראמי ה-61 שנערך בשנת 2019 הועמד האלבום לפרס גראמי לאלבום השנה, והסינגל "God's Plan" זכה בפרס לשיר הראפ הטוב ביותר.
אווטאר: כשף האוויר האחרון – חוסר איזון
אווטאר: כַּשָּף האוויר האחרון – חוסר איזון (באנגלית: Avatar: The Last Airbender – Imbalance) הוא רומן גרפי בעל שלושה חלקים מאת פיית' ארין היקס. הוא ספר הקומיקס השישי בטרילוגיית הקומיקסים בזיכיון האמריקאי "אווטאר: כשף האוויר האחרון" ומהווה המשך ישיר לספר "אווטאר: כשף האוויר האחרון – צפון ודרום" ולעלילת סדרת הטלוויזיה "אווטאר" של ניקלודיאון ומשמש כפריקוול לסדרה "האגדה של קורה" ולהקמת העיר רפאבליק סיטי.
החלק הראשון יצא לאור על ידי חברת ההוצאה דארק הורס קומיקס ב-18 בדצמבר 2018, החלק השני יצא ב-15 במאי 2019 וב-2 באוקטובר יצא לאור החלק השלישי והאחרון של הספר.
עלילה
לאחר סיום מלחמת מאה השנים, אווטאר אנג, שליט האש צוקו ומלך האדמה קו הגיעו לידי הסכמה על הקמת רפובליקה עצמאית בשטחי מושבות אומת האש בממלכת האדמה אשר קמו במהלך המלחמה.
חלק ראשון
אנג, קטרה, סוקה וטוף נוסעים על גבי אפה משבט המים הדרומי לעבר העיר "יו דאו" שבממלכת האדמה, אך הם נעצרים בעיר "עגור הדג" שבממלכת האדמה שם שוכן מפעל "אש האדמה" בבעלות אביה של טוף, לאו בייפונג אשר מזמין את החבורה לפגישה של "מועצת בעלי העסקים" המנהיגים זמנית את העיר. בינתיים, אנג וטוף עוצרים סכסוך שהתפתח בין כשפי אש לכשפי אדמה שבמהלכו נהרס מבנה מגורים של תושבי העיר ולאחר שטוף ואנג מציעים לבנותו מחדש מסרבים הדיירים בטענה כי "כשפים הרסו לנו את הבית ואנחנו לא רוצים שכשפים יעזרו לנו לבנות את הבית".
טוף וקטרה מגיעות למפעל אש האדמה שם הם מגלות מהמנהל סאטו כי המכונות החדשות והיעילות החליפו את הפועלים הכשפים מה שיצר מתח וכעס מצדם של הכשפים שהחלו להחרים את המפעלים.
בינתיים, בפגישת המועצה, לאחר שלאו בייפונג מציע לאסור שימוש בכשפות ברחובות העיר כדי להתמודד עם האלימות, מצהיר אנג כי הוא מתנגד להצעה אשר תפגע בכשפים חפים מפשע ולחלופין מציע להקים כוח משטרתי שיאכוף את הסדר בעיר. בתגובה, חברת המועצה וכשפית המים לילינג מציעה את אנשי האבטחה שלה לטובת הכוח המשטרתי שיוקם והתוכנית של אנג זוכה להסכמה בפה אחד. כשאנג וקטרה יוצאים לטיול באי קטן הסמוך לחופי העיר מביע אנג את חששו ממתח וכאוס בעיר.
שתי בנותיה של לילינג, יאלינג כשפית האדמה ורו חסרת הכשפות שוכרות כשף אש לחבל באישון ליל במפעל "אש האדמה".
חלק שני
לאחר שאנג הצליח לתפוס את זה שחיבל במפעל הוא גילה לו כי שתי נערות שלחו אותו לשם כך. לאו בייפונג אומר כי במהלך הלילה נפגעו מספר בעלי עסקים וכי הוא חושד שמדובר במהלך מתוכנן. לאחר שהחבורה נפגשת עם לילינג בקשר לסיוע לנפגעי החבלה אומרת טוף כי היא מזהה את קולות הצעדים של בנותיה של לילינג בתור אלו אותם אלו שברחו בליל החבלה. ובינתיים סוקי נענתה למסר של סוקה ובאה לעיר מהבירה בה-סינג-סה.
למחרת, התחילה טוף ללמד את יאלינג כשפות מתכת ויאלינג מזמינה אותה למפגש של תושבים המתנגדים לשינויי התיעוש של העיר ומוסרת לה את סיסמת הכניסה לכינוס:. בערב, חודרים צוות האווטאר למפגש הסודי בו מפחידה לילינג את עשרות המתכנסים מפני החלפת הסדר העולמי בו "הכשפים שולטים", וכי הם הכשפים חזקים יותר וטובים יותר משאר בני האדם. היא חושפת את תוכניתה להברחת חסרי הכשפות מהעיר על ידי כך שהללו יפשטו רגל בעקבות מעשיהם של הכשפים. לאחר שטוף עוצרת את יאלינג מתפתח קרב בין הכשפים לצוות האווטאר ולאחר שלילינג מנסה לגרום לקריסת המבנה, סוקי חוסמת את יכולת הכשפות שלה על ידי "חסימת צ'י". צוות האווטאר כולאים את לילינג ומתלבטים כיצד ראוי וכדאי להעניש את לילינג. טוף מציעה כי לילינג תשמש דוגמה והרתעה בכך שאנג ייטול ממנה את יכולת הכשפות לעד כפי שעשה לשליט האש אוזאי.
חלק שלישי
קטרה אומרת לאנג שלמרות שנטילת יכולת הכשפות נשמעת כפתרון לא אלים, משמעותו היא בעצם נטילת חלק מזהותו של האדם, ולדעתה לילינג איננה ראויה לעונש שכזה. החבורה נזעקים לבניין מועצת העיר לאחר שזה עלה באש, דבר אשר שימשה כהסחה בזמן שיאלינג וחבורתה מביסים את השומרים של לאו במפעל אש האדמה ומשחררים את לילינג. לאחר מכן, מפקדת האבטחה על המפעל מציעה כי סוקי תלמד אותם את טכניקת חסימת הצ'י ואנג מאשר את הדבר.
בערב, רו מגיעה לסוקי וסוקה ואומרת להם כי היא לא מסכימה עם דרכיה של משפחתה, אך חוששת לאבדם. סוקה משיב כי הוא הכיר את צוקו, וכי העובדה שהתנגד לאביו היא אחת הסיבות לסיומה של מלחמת מאה השנים האיומה. רו מספרת להם כי אמה מתכננת לתקוף את המפעל למחרת בבוקר אך מבקשת מהם לא לפגוע באמה.
בבוקר, מגיעה לילינג ומציעה לאנג כי העיר תהיה לכשפים בלבד, לאחר שאנג מסרב היא ומאמיניה תוקפים את החבורה וטוף בייפונג חוסמת את דרכם עם קירות מתכת ונותנת לסוקי וחסמיות הצ'י החדשות את הגישה לחסום את יכולת הכשפות של התוקפים. יאלינג וטוף נלחמות על גג המפעל שבמהלכו נפרצת התקרה והן נופלות לתוכו. טוף מתקשה להילחם נגד הכשפית המיומנת ורגע לפני שיאלינג גברה על טוף היא חוטפת מכת בומרנג מסוקה ונופלת על הרצפה.
כשלילינג מגלה שרו היא זו שסיפרה לחבורת האווטאר על התקיפה שתכננו היא מתחילה להטביע את יאלינג באדמה בעזרת כשפות אך אנג מציל אותה, ולאחר מכן הוא נכנס למצב אווטאר וכובל אותה בכשפות מים אך קטרה משכנעת אותו לא ליטול מלילינג את יכולת הכשפות ואומרת: "תוודא שאתה עושה זאת מהסיבות הנכונות ולא בגלל שזו הדרך הקלה או כי היא הכאיבה לאנשים". אנג מבטיח ללילינג כי הוא ינקה את האווירה הרעילה שהיא החדירה בקרב תושבי העיר.
כעבור שלושה ימים אנג אומר לקטרה כי הסיבה שהוא החליט לא ליטול ללילינג את הכשפות היא כי הוא הבין שזוהי לא הייתה הכשפות שלה אשר גרמה לסכסוך אלא הגזענות שלה. קטרה מביעה את חששה מהעובדה שהכשפים שלא נמנו עם מאמיני לילינג לא סייעו לאחיהם חסרי הכשפות והשניים מחליטים כי העיר זקוקה להם וכי הם יישארו בעיר לזמן מה,אנג אומר לקטרה שהעיר זקוקה לשם חדש קטרה עונה שסוקה יטפל בזה והעיר נקראתה ריפבליק סיטי.
הפקה והוצאה לאור
"חוסר איזון" הוא הקומיקס הראשון בזיכיון האמריקאי "אווטאר: כשף האוויר האחרון" שנכתב על ידי פיית' ארין היקס ואויר על ידי פיטר ורטמן.
ב-18 בדצמבר 2018 יצא לאור החלק הראשון של הספר בארצות הברית בהוצאת דארק הורס קומיקס, החלק השני יצא ב-15 במאי 2019 וב-2 באוקטובר יצא לאור החלק השלישי והאחרון של הספר. ב-17 ביוני 2020 הוציאו דארק הורס קומיקס מהדורת ספרייה המאגדת את שלושת חוברות הקומיקס בכריכה אחת.
קבלה
עם יציאתו זכה הספר לשבחי המבקרים. רבים שיבחו את המסרים המוסריים שהספר מעביר כגון סוגיית הגזענות שמוצגת באופן אלגורי בסכסוך בין כשפים לחסרי כשפות, שנוצר מתוך מצב של הבדלי של מעמדות ופגיעה בתעסוקה של קבוצת אוכלוסייה מסוימת. וכן שיבחו את המשך התבגרות העלילה.
עם זאת, היו שציינו את הדמיון עם עלילת הספר השלישי בטרילוגיות, "אווטאר: כשף האוויר האחרון – הקרע", אשר מתעסק גם הוא בעיר עגור הדג ובמפעל אש האדמה.
שורש ריבועי
שורש ריבועי של מספר a כלשהו הוא מספר, שאם מכפילים אותו בעצמו מקבלים את a. הפעולה החישובית של מציאת השורש הריבועי נקראת הוצאת שורש ריבועי. מכל השורשים, השורש הריבועי נקרא דווקא כך בגלל משמעותו הגאומטרית: אם a הוא שטחו של ריבוע, אז אורך צלעו של הריבוע שווה לשורש הריבועי של a. כאשר ההקשר ברור, השורש הריבועי מכונה לעיתים גם שורש.
למספר חיובי יש שני שורשים ריבועיים ממשיים, חיובי ושלילי. למשל, למספר 100 יש את השורשים פלוס 10 ומינוס 10, אשר כל אחד בריבוע מחזיר 100. עם זאת, כאשר מדובר על השורש הריבועי של מספר, מקובל כי סמל השורש הוא בדרך כלל חיובי בלבד (Principal square root). השורש הריבועי החיובי מסומן כך: \sqrt{a}. אולם, למשוואה \ x^2=a יש שני פתרונות: \ +\sqrt{a} ו-\ -\sqrt{a}.
למספרים ממשיים שליליים אין שורש ריבועי ממשי (מכיוון שכל מספר ממשי שמוכפל בעצמו נותן תוצאה אי שלילית, בין אם הוא שלילי ובין אם הוא חיובי). המספרים המרוכבים פותחו בין היתר על מנת לתת מענה לבעיה זו: במספרים המרוכבים יש שני שורשים ריבועיים לכל מספר (ממשי או מרוכב).
השורש הממשי
הפונקציה, שנקראת פונקציית השורש (הריבועי), היא פונקציה חד-חד-ערכית ועל מהמספרים הממשיים האי-שליליים לעצמם. פונקציה זו היא רציפה בכל מקום שבו היא מוגדרת, וגזירה עבור כל מספר חיובי. בנקודה \ x=0 פונקציית השורש לא גזירה (גם לא באופן חד-צדדי), והנגזרת שלה שואפת לאינסוף, כאשר המשתנה שואף לאפס. פונקציית השורש משמרת את פעולת הכפל ואת פעולת החילוק, כלומר: לעומת זאת, פונקציית השורש בדרך כלל לא משמרת חיבור, כלומר: קל לראות ששוויון מתקבל אם ורק אם \ xy=0 כלומר אחד המספרים, או שניהם הוא אפס.
השורש המרוכב
במספרים המרוכבים, לכל מספר יש שני שורשים. בניגוד למספרים הממשיים, במישור המרוכב אין דרך להגדיר מספר חיובי ולכן לא ניתן להחזיר תמיד את "השורש החיובי" כמו שאפשר לעשות במספרים הממשיים, ולכן הבחירה איזה שורש מהשורשים מיוצג בפונקציה היא שרירותית. ההגדרה המקובלת לפונקציית השורש במספרים המרוכבים היא באמצעות פונקציות האקספוננט והלוגריתם הטבעי המרוכבות, בהתאם להגדרת החזקה המרוכבת: הגדרה זו למעשה מעבירה את נקודת ההחלטה לבחירת הענף של הלוגריתם, כאשר שינוי הענף יוסיף \ i\pi למעריך החזקה ולכן יכפיל את השורש ב 1-.
במספרים המרוכבים, פונקציית השורש לא רציפה בכל המישור, כיוון שפונקציית הלוגריתם איננה רציפה. מהסיבה הזו הנוסחאות הרגילות של מכפלת שורשים ומנת שורשים לא בהכרח מתקיימות. לדוגמה:
אותיות גדולות וקטנות בתנ"ך
אותיות גדולות וקטנות (בארמית: אותיות רבתיות וזעירות) הן אותיות שעל פי המסורה נכתבות בגודל גופן שונה משאר האותיות בתנ"ך - אותיות גדולות נכתבות מעט יותר גדול משאר האותיות, ואילו אותיות קטנות נכתבות בגופן קטן במעט משאר האותיות.
יש שכתבו שמקורם של שינויים אלה הוא בהלכה למשה מסיני.
רשימת אותיות גדולות וקטנות שבתורה
במניין האותיות הגדולות והקטנות שבתורה, ישנן שתי גרסאות:
דעה ראשונה היא דעתו של רבי יוסף טוב עלם כפי שהובאה במחזור ויטרי שבתורה לבדה נמצאות כל אותיות האלפבית (כולל סופיות) באותיות גדולות וכן באותיות קטנות:
דעה אחרת היא דעתו של רבי מנחם המאירי בספרו קריית ספר שעל פיה בתורה ישנן 10 אותיות גדולות ו-6 קטנות, וציטט שיש מוסיפין את וא"ו של המילה שלום מהפסוק 'הנני נותן לו את בריתי שלום', שבתחילת פרשת פנחס.
בפועל בספרי התורה והנ"ך שבידינו ישנן בסך הכל 22 אותיות גדולות ו-22 אותיות קטנות, כאשר מתוכם עשר אותיות גדולות, ושש אותיות קטנות הן בתורה, כדעת המאירי.
רשימת האותיות הגדולות והקטנות שבתורה לדעה זו:
טעמים לשינוי האותיות
בחז"ל כמעט ולא נזכרו טעמים לשינוי האותיות הגדולות והקטנות. בספרי הראשונים והאחרונים כתבו לעיתים פירושים לשינויים נוספים, וכן דברים אשר נרמזים באותם שינויים, וכן ישנם מספר הסברים במדרש אותיות של רבי עקיבא. דוגמה אחת ידועה היא הטעם שנכתבה האות אל"ף של המילה בתחילת פרשת ויקרא קטנה כפי שנזכרת בבעל הטורים, מפני שמשה רבנו מפני ענוותנותו ביקש מהקב"ה לכתוב רק 'ויקר ה' אל משה', כפי שמופיע אצל בלעם, 'ויקר ה' אל בלעם', שפירושו הוא שנקרא רק במקרה, משלא נעתר, ביקש משה בשנית לכותבה קטן יותר, ונתרצה לו הקב"ה לזה.
הסבר אחר נתן רבי יחיאל מיכל אפשטיין לכך שבספר דברים פרק ו', פסוק ד, "שְׁמַ ע, יִשְׂרָאֵל: יְהוָה אֱלֹהֵינוּ, יְהוָה אֶחָ ד", במילה 'אחד' נכתבה הדל"ת גדולה, ואילו בספר שמות פרק ל"ד פסוק י"ד, "לאל אח ר ", נכתבה המילה ברי"ש גדולה. לדעתו נעשה הדבר על מנת להדגיש את האותיות כדי שלא יתחלפו בטעות - המילה אח ד לאח ר וכן המילה אחר לאחד - מאחר שהאותיות דומות, בייחוד באותם הפסוקים, שיכול הדבר לגרום למשמעות הפוכה לגמרי. הסבר זה אינו מבאר את שאר המקומות שנשתנו האותיות, ובייחוד לא את השינוי הנוסף באותו פסוק עצמו במילה "שמע" שנכתבת ב-ע' גדולה גם היא.
חציין של אותיות
יש מהאחרונים שרצו לבאר מה שאמרו בתלמוד:בספרי האחרונים התקשו בביאור דברים אלו - שהאות ו' של המילה "גחון", חוצה את אותיות התורה לשניים - מאחר שדברי הברייתא אינם תואמים כלל לספרי התורה של נוסח המסורה המצויים בידינו, שכן המילה גחון אינה נמצאת כלל באמצע מילות התורה. הסברים שונים הוצעו על מנת ליישב סתירה זו.
הרב ראובן מרגליות יישב את דברי התלמוד, בטוענו כי אין כוונת התלמוד שהאות ו' של גחון היא חציין של כלל אותיות התורה, אלא רק לאותן אותיות משונות. מאחר שמניין האותיות הגדולות והקטנות שבתורה הוא 16, ובצירוף האות וא"ו של המילה 'שלום' שבפסוק "הנני נותן לו את בריתי שלום", שאף היא שונה משאר האותיות מאחר שהיא נכתבת ב-"ו' קטיעה", נמצא שמספר האותיות המשונות הן 17, והאות האמצעית של כל אותן האותיות היא האות ו' שבמילה 'גחון'.
הילוכים (אופניים)
באופניים, ההילוכים מאפשרים לרוכב להתאים את המרחק שעוברים האופניים עם כל סיבוב של הדוושות לתנאי הדרך. אופניים המאפשרים בחירת הילוכים תוך כדי רכיבה הומצאו כבר בשנת 1887 בבריטניה, אולם הוכנסו לשימוש משמעותי רק בעשור הראשון של המאה ה-20.
אופן פעולת ההילוכים באופניים
באופניים בהם יש הילוך אחד קבוע, גלגל השיניים המניע (המחובר לדוושות), גדול מגלגל השיניים המונע (המחובר לציר הגלגל האחורי). באופניים בעלי מספר הילוכים, נמצאים על אחד הצירים או על שניהם מספר גלגלי שיניים בגדלים שונים. כאשר גלגל השיניים הגדול ביותר הוא המונע, וגלגל השיניים הקטן ביותר הוא המניע (גלגל השיניים המחובר לדוושות), תתקבל מהירות נסיעה איטית, אך מומנט רב יועבר לפני הדרך (כביש, מסלול עפר וכדומה), כך שלרוכב יהיה קל יותר להאיץ גם בשטח משופע. כאשר גלגל השיניים הגדול ביותר הוא המניע, וגלגל השיניים הקטן ביותר הוא המונע, תתקבל מהירות נסיעה גבוהה.
כדי לקבל יחסי העברה שונים, יש לשלב זוגות גלגלי שיניים שונים. דבר זה מושג על ידי הסטת השרשרת בין גלגלי השיניים. כדי להסיט את השרשרת, משתמש רוכב האופניים בידיות קטנות, הנמצאות, על פי רוב, על הגה האופניים. הידיות מותחות כבלי מתכת דקים המתוחים לאורך שלדת האופניים. כבלי המתכת מזיזים מנגנון שתפקידו להסיט את השרשרת בין גלגלי השיניים השונים. משלהי שנות העשרה של המאה ה-21 נמכרות באופן מסחרי מערכות חשמליות להעברת הילוכים. מערכות אלו עושות שימוש במתגים הממוקמים לפי נוחות הרוכב, חוטי חשמל ומנועים חשמליים המסיטים את השרשרת לגלגל השיניים הרצוי.
ישנם מספר מנגנונים להסטת השרשרת:
לכל ציר עם גלגלי שיניים יש ידית האחראית להסטת השרשרת. הידיות בהם משתמש הרוכב כדי להחליף את ההילוכים מופיעות בתצורות שונות:
היסטוריה
אופנים המאפשרים בחירת הילוכים תוך כדי רכיבה הומצאו כבר בשנת 1887 בבריטניה, אולם הוכנסו לשימוש משמעותי רק בעשור הראשון של המאה ה-20. עם זאת, עד שנת 1937 לא הורשו הרוכבים במירוץ הטור דה פראנס להשתמש באופני הילוכים והאפשרות היחידה להחלפת הילוכים שהורשתה הייתה העברה ידנית של השרשרת בין גלגלי שיניים בגדלים שונים, תוך שחרור חלקי של הגלגל. גלגלי שיניים היו בשני צידי הגלגל האחורי ועל מנת להשתמש בגלגל שיניים בצד השני של הגלגל הרוכב היה צריך לשחרר את הגלגל לגמרי ולהופכו.
מערכות הילוכים של אופניים סובלות לרוב מחופש המצריך העברת יתר של כוונון ידית ההילוכים כדי להגיע להילוך הנכון, במיוחד כאשר מעבירים מגלגל שיניים קטן לגדול ממנו. דבר זה דרש מהרוכב מיומנות בהעברת הילוכים שכללה קביעת כמות כוונון היתר ואת משך הזמן שלו.
במשך השנים הוגשו מאות פטנטים על מערכות להעברה אוטומטית של הילוכים באופניים. פטנט על מערכת אחת של העברה אוטומטית של הילוכים נתנה לחברה ישראלית בשם מונוטורק.
התנגשות הציביליזציות
התנגשות הציביליזציות היא תאוריה שהוצעה על ידי הפרופסור למדע המדינה סמואל הנטינגטון, שהניבוי העיקרי שלה הוא שהזהות התרבותית והדתית תהיה המקור העיקרי לסכסוכים בעולם שלאחר המלחמה הקרה. ראשיתה של התאוריה בהרצאה שנשא הנטינגטון במכון האמריקני ליוזמה (AEI), בעקבות פרסום ספרו של פרנסיס פוקויאמה – "קץ ההיסטוריה והאדם האחרון" (1992). בספר זה טען פוקויאמה שהעולם שלאחר המלחמה הקרה יתאפיין בעליונות המערב, הדמוקרטיה הליברלית והשלום העולמי. עד מהרה, בשנת 1993, הרחיב וסיכם הנטינגטון את שאמר בהרצאתו שנה קודם לכן, במאמר בכתב העת Foreign Affairs תחת הכותרת "התנגשות הציביליזציות?". מספר שנים לאחר מכן, בשנת 1996, הוציא הנטינגטון גם ספר בנושא.
מבנה הספר
הספר מתחלק לחמישה חלקים:
הרעיונות המובאים בספר
כאמור, הנטינגטון רואה בציוויליזציות בעידן שלאחר המלחמה הקרה כוח מניע ראשי במערכת היחסים הבינלאומיים. יתרה מזו, ציוויליזציות, כפי שההיסטוריה מראה לנו, הן "כוח על" בהיסטוריה ששורד את שלל המהפכים שתרבויות, עמים ומדינות יכולים לעבור – אידאולוגיים, התנהגותיים, שלטוניים וכו'. ציוויליזציות נבדלות זו מזו בערכיהן הבסיסיים ובהשקפותיהן הבסיסיות והנחות היסוד במגוון שאלות ורעיונות. על פי הנטינגטון, בני האדם מגדירים עצמם במונחים אתניים ודתיים ועל כן הם נוטים לראות את מערכות היחסים בינם לבין אנשים מקבוצות אתניות או קבוצות דת אחרות במונחים של "אנחנו" מול "הם". הבדלים אלו יוצרים חילוקי דעות בסוגיות מגוונות. קווי שבר בין ציוויליזציות נוצרים והם בלתי נמנעים: למשל בכל הקשור למאמצי המערב לקדם את ערכיו ברחבי העולם נולדות תגובות נגד מצד הציוויליזציות האחרות.
הגדרת המונח ציוויליזציה
על-פי הנטינגטון, "ציוויליזציה היא הישות התרבותית הרחבה ביותר". לדעתו, כל אדם עשוי לראות בהשתייכותו הציוויליזציונית את דרגת הזהות המקיפה והגבוהה ביותר שבתוכה הוא "מרגיש בבית" – כך, דרך משל, פריזאי עשוי לזהות עצמו קודם כל כפריזאי, אחר כך כצרפתי, אירופאי, קתולי, נוצרי ולבסוף מערבי. ציוויליזציה היא דרגת הזהות הגבוהה ביותר של האדם המבדילה בין קבוצות שונות של בני אדם.