cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עזא ועזאל
מלאכים בספר חנוך (בני האלוהים)
על פי ספר חנוך, עזזאל נכלא בחושך, בדוּדׇאַל מתחת לסלעים קוצניים על ידי המלאך רפאל, וביום הדין הוא ישלח לאש. לאחר שראו את כל אהוביהם ובני משפחותיהם מתים, שמחזי ושאר המלאכים נכלאו מתחת לגבעות הארץ, ל-70 דורות, עד ליום הדין בו ישולחו לאש.
דיאנג'לו ראסל
דיאנג'לו דאנטה ראסל (באנגלית: D'Angelo Danté Russell; נולד ב-23 בפברואר 1996) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת לוס אנג'לס לייקרס מליגת ה-NBA
קריירת תיכונים ומכללות
ראסל נולד וגדל בלואיוויל שבקנטקי. החל ללמוד בתיכון מקומי, אך לאחר שנה אחר עבר לתיכון אקדמיית מונטורדה בפלורידה, המפורסם בטיפוח כדורסלנים. הוא שיחק לצד כוכב התיכון, האוסטרלי בן סימונס, וזכה עם הקבוצה פעמיים באליפות ארצות הברית לתיכונים, ב-2013 וב-2014. ב-2014 נבחר למשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.
בעונת 2014/2015 שיחק בנבחרת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של אוהיו, הוא פתח בכל המשחקים ורשם ממוצע של 19.3 נקודות, 5.7 ריבאונדים ו-5 אסיסטים למשחק. הוא נבחר לחמישיית העונה של ה-NCAA.
לוס אנג'לס לייקרס
ביוני 2015 נבחר בבחירה השנייה בסיבוב הראשון של דראפט ה-NBA על ידי לוס אנג'לס לייקרס. את העונה סיים עם ממוצע של 13.2 נקודות למשחק ונבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה ב-NBA. את העונה השנייה סיים עם ממוצע של 15.6 נקודות.
ברוקלין נטס
לאחר עונת הועבר בטרייד לברוקלין נטס לצד טימופיי מוזגוב, תמורת ברוק לופז והזכויות להחתמתו של קייל קוזמה, הבחירה ה-27 בדראפט של אותה שנה. בעונת נבחר בפעם הראשונה בקריירה להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, כמחליפו של ויקטור אולדיפו הפצוע.
גולדן סטייט ווריורס
ביולי 2019 סיכם על חוזה בגולדן סטייט ווריורס, והועבר אליה במסגרת עסקת "החתמה והעברה" (sign and trade), בתמורה לקווין דוראנט.
מינסוטה טימברוולבס
בפברואר 2020, לאחר 33 משחקים בלבד בגולדן סטייט, הועבר יחד עם אומארי ספלמן וג'ייקוב אוואנס בטרייד למינסוטה טימברוולבס, בתמורה לאנדרו ויגינס ושתי בחירות דראפט עתידיות.
לוס אנגלס לייקרס
ב-9 בפברואר 2023, עבר ראסל חזרה ללוס אנג'לס לייקרס במסגרת של טרייד משולש.
אונאי אמרי
אונאי אמרי אצ'גויין (בספרדית: Unai Emery Etxegoien; נולד ב-3 בנובמבר 1971 בהונדריביה, ספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי שמשמש כיום כמאמנה של אסטון וילה. ככדורגלן אמרי שיחק בעמדת הקשר השמאלי.
כמאמן הוביל אמרי, בין היתר, את ולנסיה לשלוש עונות רצופות במקום השלישי בליגה הספרדית, ואת סביליה לשלוש זכיות רצופות בליגה האירופית, מה שהפך אותה לשיאנית הזכיות במפעל בכל הזמנים ולשיאנית הזכיות הרצופות בו. ב-2021 הוביל גם את ויאריאל לזכייה בליגה האירופית, הייתה זו הפעם הרביעית בה אמרי זוכה בתואר.
קריירת משחק
אמרי החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של ריאל סוסיאדד. הוא החל לשחק בעונת בקבוצת הבת של המועדון, ריאל סוסיאדד ב', ששיחקה בליגה השלישית.
לאחר חמש עונות בקבוצה, קודם אמרי לסגל ריאל סוסיאדד בעונת. ב-15 באוקטובר 1995 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה, כשעלה כמחליף לרבע שעה בהפסדה הביתי של קבוצתו 1–2 למרידה. עד לסיום העונה ערך אמרי חמש הופעות ליגה, כולן כמחליף, ובהן כבש שער ליגה אחד.
לקראת עונת עבר אמרי לטולדו מליגת המשנה, שם היה לשחקן מפתח במשך ארבע עונות. בעונתו הרביעית והאחרונה במועדון ירדה הקבוצה לליגה השלישית, ואמרי סיים את דרכו בקבוצה. בסך הכול ערך 126 הופעות ליגה במדי טולדו, יותר מבכל קבוצה אחרת בקריירת המשחק שלו.
אמרי נותר בליגת המשנה גם לאחר ירידת קבוצתו, כשעבר לקראת עונת לראסינג פרול. אמרי היה לשחקן הרכב קבוע במשך שתי עונות בקבוצה, ובעונתו השנייה בקבוצה כבש שבעה שערי ליגה, שיא קריירה אישי. בעונת שיחק במדי לגנס מליגת המשנה, ואחריה עבר לשחק בלורקה דפורטיבה מהליגה השלישית. לאחר חמישה מחזורים בעונתו השנייה בקבוצה, נפצע אמרי בברכו ונאלץ לפרוש בגיל 32 ממשחק פעיל.
תחילת דרכו
בתחילת עונת נפצע אמרי ופרש במדי לורקה דפורטיבה. חודשים ספורים אחר כך, במהלך אותה העונה, התמנה לתפקיד מאמן הקבוצה, וכבר באותה העונה הוביל אותה למקום הרביעי ולהעפלה ראשונה בתולדותיה לליגת המשנה. עונה אחר כך, עונתו המלאה הראשונה על הקווים, הוביל אמרי את המועדון בעונת הבכורה שלו בליגת השנייה למקום החמישי בטבלה, מרחק חמש נקודות בלבד מהעפלה לליגה הבכירה.
לקראת עונת, בעקבות הצלחתו בלורקה, התמנה אמרי לתפקיד מאמן אלמריה מליגת המשנה. כבר בעונת הבכורה שלו בקבוצה הוביל אמרי את אלמריה למקום השני בטבלה, והעפיל עמה לראשונה בתולדות המועדון לליגה הבכירה. עונת הייתה העונה הראשונה של אמרי על הקווים בליגה הספרדית הבכירה, ובה הוביל את אלמריה, בעונתה הראשונה בתולדותיה בליגה הראשונה, למקום השמיני בטבלה, שמונה נקודות בלבד מהשתתפות בגביע אופ"א.
ולנסיה
בעקבות הצלחותיו במועדונים הקטנים אותם אימן, זכה אמרי להצעה מקבוצה בכירה בדמותה של ולנסיה, ולקראת עונת התמנה לתפקיד מאמן הקבוצה במקומו של רונאלד קומאן. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, על אף הקשיים הכלכליים הכבדים בהם היה שרוי המועדון, הוביל אמרי את ולנסיה למקום השישי בטבלה ולהשתתפות בליגה האירופית. באותה עונה צלח עם הקבוצה את שלב הבתים בגביע אופ"א ללא הפסד, אך הודח עמה כבר בשלב הנוקאאוט הראשון מול דינמו קייב בעקבות חוק שערי חוץ.
בעונת הוביל אמרי את קבוצתו למקום השלישי בטבלה, ובכך החזיר אותה לליגת האלופות לאחר היעדרות בת שנתיים. במקביל, הוביל אמרי את קבוצתו עד לרבע גמר הליגה האירופית, שם הודחה על ידי בת ארצה והזוכה בסוף הטורניר, אתלטיקו מדריד, שוב עקב חוק שערי חוץ. הישגיו של המאמן הובילו להארכת חוזהו בסיום העונה לעונה נוספת.
עונת החלה ללא שניים מבכירי שחקניה של הקבוצה, דויד וייה שעבר לברצלונה ודויד סילבה שעבר למנצ'סטר סיטי. גם ללא השניים הצליחה ולנסיה לנצח חמישה מששת משחקיה הראשונים בליגה, וסיימה עונה נוספת במקום השלישי. היא חגגה את חזרתה לליגת האלופות עם ניצחון 0–4 על בורסאספור בטורקיה, וצלחה את שלב הבתים במפעל לפני שהודחה בשמינית הגמר.
בעונה הרביעית והאחרונה של אמרי בקבוצה, הצליח המאמן להוביל את ולנסיה למקום השלישי בטבלה בפעם השלישית ברציפות. בליגת האלופות הודחה הקבוצה בשלב הבתים, ובסיום העונה עזב אמרי את הקבוצה לאחר קדנציה בת ארבע עונות.
ספרטק מוסקבה
לקראת עונת יצא אמרי לראשונה בקריירה המקצועית מספרד, כשהחליף את ואלרי קרפין כמאמן ספרטק מוסקבה מהליגה הרוסית. ב-25 בנובמבר 2012, לאחר פחות מחצי עונה, פוטר אמרי מתפקידו בעקבות שרשרת תוצאות לא מוצלחת, האחרונה שבהן תבוסה בדרבי של מוסקבה, 5-1 לדינמו מוסקבה. בעת פיטוריו של אמרי, ניצבה הקבוצה במקום השביעי בטבלה. מי שהחליפו בתפקיד היה קרפין, אותו החליף אמרי בתחילת העונה.
סביליה
ב-14 בינואר 2013 חזר אמרי לספרד, כשהחליף את מיצ'ל בתפקיד מאמן סביליה. בעת מינויו ניצבה הקבוצה במקום ה-12 בטבלה, ואמרי הוביל אותה בסיום העונה למקום התשיעי. כמו כן, הוביל אמרי את הקבוצה לחצי גמר גביע המלך הספרדי, מה שהקנה לה מקום בליגה האירופית עונה אחר כך, בעקבות העפלתן של ריאל מדריד ואתלטיקו מדריד, הפינאליסטיות, לליגת האלופות.
בעונת, עונתו המלאה הראשונה של אמרי על הקווים בסביליה, הוביל אותה למקום החמישי בליגה הספרדית. במקביל, הוביל אמרי את קבוצתו לזכייה בליגה האירופית. סביליה צלחה שני שלבי מוקדמות, סיימה ראשונה בשלב הבתים ללא הפסד, ובשלבי הנוקאאוט חלפה על פני מריבור, ריאל בטיס, פורטו וקבוצתו לשעבר של אמרי, ולנסיה. במשחק הגמר גברה סביליה על בנפיקה ליסבון 2–4 בדו-קרב בעיטות עונשין, לאחר שוויון 0–0 בתום הארכה.
בעונת שמר עם קבוצתו על המקום החמישי, ובמקביל זכה בפעם השנייה ברציפות בליגה האירופית. קבוצתו העפילה אוטומטית לשלב הבתים של המפעל, בזכות זכייתה בטורניר עונה קודם לכן. בשלב הנוקאאוט הדיחה סביליה את רד בול זלצבורג, ויאריאל, זניט סנקט פטרבורג ופיורנטינה, ובמשחק הגמר גברה 2–3 על דניפרו. בכך, שברה סביליה את שיא הזכיות במפעל עם ארבע זכיות (כולל הפורמט הקודם של המפעל, גביע אופ"א), והייתה לקבוצה השנייה בהיסטוריה שזוכה בו פעמיים רצופות (אחרי ריאל מדריד ב-1986 ו-1987). בסיום העונה האריך אמרי את חוזהו בשנתיים נוספות.
בעקבות החלטתה של אופ"א על העפלתה של הזוכה בליגה האירופית לשלב הבתים של ליגת האלופות, זכתה סביליה להשתתף בליגת האלופות בעונת . ההשתתפות שלה במפעל הסתיימה כבר באותו השלב, כשסיימה שלישית אחרי יובנטוס ומנצ'סטר סיטי, והיא נשרה לשלבי הנוקאאוט של הליגה האירופית. סביליה המשיכה את הדומיננטיות שלה במפעל השני בחשיבותו, והדיחה בדרכה את מולדה, פ.צ. בזל, אתלטיק בילבאו ושחטאר דונצק בדרך לגמר שלישי ברציפות. לאחר שסביליה הבטיחה את העפלתה לגמר, שילב אמרי במשחקי הליגה בעיקר שחקנים מחליפים ושחקני נוער, וסיים את העונה במקום השביעי. עם זאת, הצליחה הקבוצה להשיג כרטיס לגמר שני באותה העונה, גמר גביע המלך הספרדי מול ברצלונה. בעוד בגמר הגביע נוצחה סביליה 0–2, בגמר הליגה האירופית השיגה קבוצתו של אמרי השיג מרשים, כשזכתה בתואר בפעם השלישית ברציפות. היא הגדילה את הפער בראש טבלת הזכיות במפעל עם זכייתה החמישית, והייתה לראשונה בהיסטוריה שזוכה בתואר שלוש פעמים רצופות. במשחק הגמר עצמו גברה סביליה 1–3 על ליברפול, וזאת לאחר שפיגרה 0–1 בהפסקה.
ב-12 ביוני 2016, לאחר שלוש וחצי עונות כמאמן סביליה ובעקבות רצונו של המאמן לעזוב את הקבוצה, הודיעה הנהלת סביליה על סיום ההתקשרות עם אמרי.
פריז סן-ז'רמן
ב-28 ביוני 2016, כשבועיים לאחר שעזב את סביליה, חתם אמרי כמאמן הטרבליסטית הצרפתית, פריז סן-ז'רמן, כמחליפו של לורן בלאן. בעונתו הראשונה כמאמן פריז הקבוצה נכשלה לזכות באליפות צרפת אך זכתה בגביע הצרפתי ובגביע הליגה. בליגת האלופות פריז סן ז'רמן הובסה 1–6 על ידי ברצלונה במשחק הגומלין של שמינית גמר ליגת האלופות לאחר ניצחון 4–0 בפריז במשחק הראשון וכתוצאה מכך הודחה מהמפעל. ב-2018 זכה עם הקבוצה בליגה הצרפתית ובגביע הליגה, אך בפעם השנייה ברציפות הקבוצה נכשלה לעבור את שמינית גמר ליגת האלופות לאחר שהודחה על ידי ריאל מדריד.
ב-27 באפריל 2018 אמרי פוטר בתום העונה.
ארסנל
ב-23 במאי 2018 מונה למאמן ארסנל. בעונתו הראשונה בקבוצה החל עם רצף 11 משחקים ללא הפסד בכל המסגרות, אך סיים עם הקבוצה במקום החמישי בליגה, והגיע לגמר הליגה האירופית בו ארסנל הפסידה 1–4 לצ'לסי. ב-29 בנובמבר 2019 פוטר מתפקידו לאחר הפסד 1–2 במשחק בית בליגה האירופית מול איינטרכט פרנקפורט וסדרה של שבעה משחקים ללא ניצחון.
ויאריאל
ב--23 ביולי 2020 אמרי חזר לאמן בספרד ומונה למאמנה של ויאריאל, בה הוא חתם על חוזה לשלוש עונות.
ב-26 במאי 2021 זכה אמרי עם ויאריאל בליגה האירופית לאחר ניצחון במשחק הגמר על מנצ'סטר יונייטד. הייתה זו הפעם הרביעית בה אמרי זוכה בתואר (3 פעמים עם סביליה).
אסטון וילה
ב-24 בנובמבר 2022 אסטון וילה הודיעה שאמרי מונה למאמן הקבוצה ויחל בתפקיד ב-1 בנובמבר.
טום פרז
תומאס אדוארד "טום" פרז (באנגלית: Thomas Edward "Tom" Perez; נולד ב-7 באוקטובר 1961) הוא פוליטיקאי ועורך דין לזכויות אזרח אמריקאי, כיהן כמזכיר העבודה של ארצות הברית מיולי 2013 ועד ינואר 2017, תחת הנשיא ברק אובמה. מ-25 בפברואר 2017 עד ינואר 2021 כיהן כיו"ר הוועדה הדמוקרטית הלאומית (DNC).
ביוגרפיה
פרז נולד בבאפלו, ניו יורק, לזוג הורים שהיגרו מהרפובליקה הדומיניקנית. הוא קיבל תואר ראשון ביחסי חוץ באוניברסיטת בראון ב-1983. ב-1987 סיים תואר J.D במשפטים ותואר שני במדיניות ציבורית באוניברסיטת הרווארד. בעת לימודיו בהרווארד התמחה אצל התובע הכללי של ארצות הברית בממשל רייגן, אדווין מיס. בתום לימודיו עבד כנציג מחוז קולורדו בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית ובין 1989 ל-1995 עבד במשרד המשפטים כתובע פדרלי וכסגן עוזר היועץ המשפטי לממשלה לזכויות האזרח תחת היועץ המשפטי לממשלה ג'אנט רינו.
ב-1995 שימש כיועץ מיוחד לסנטור טד קנדי עד שנת 1998, אז החל לכהן כמנהל המשרד לזכויות האזרח במשרד הבריאות והרווחה בארצות הברית בשנים האחרונות של ממשל קלינטון. פרז נבחר למועצת מחוז מונטגומרי (מדינת מרילנד) ב-2002, וכיהן כנשיא המועצה מ-2005, עד תום כהונתו ב-2006.
הוא ניסה לרוץ כמועמד הדמוקרטי לתפקיד התובע הכללי של מרילנד, אך נפסל בשל היעדר עשר שנות ניסיון משפטי.
בבחירות ליו"ר הוועדה הדמוקרטית הלאומית (DNC) שנערכו ב-25 בפברואר 2017 ניצח פרז את המועמד המוסלמי הפרוגרסיבי קית' אליסון ביחס של 200–235 קולות, ונבחר לתפקיד. לאחר שנבחר, מינה את אליסון לסגנו. ב-21 בינואר 2021 סיים את תפקידו, ובמקומו נבחר ג'יימי הריסון.
חיים אישיים
פרז גר בפארק טאקומה, מרילנד, עם אשתו, אן מרי סטודנמאייר, עורכת דין במקצועה, יחד עם שלושת ילדיהם.
פרז הוא קתולי.
צ'יילאר סויונג'ו
אלטינורדו
סויונג'ו גדל במחלקות הנוער של מנמן בלדייספור, של בוג'הספור ושל גומונשורדוספור. בשנת 2013 הגיע לאלטינורדו מליגת המשנה הטורקית. ב-24 בספטמבר 2014 ערך סויונג'ו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בתחילת המחצית השנייה בניצחון 0–2 על מנמן בלדייספור במסגרת הסיבוב השני של הגביע הטורקי. ב-28 בדצמבר ערך סויונג'ו את הופעת הבכורה שלו בליגה, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–1 על מניסהספור במסגרת המחזור ה-15 בליגה. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת ערך סויונג'ו ארבע הופעות ליגה בלבד, והוסיף שש הופעות בגביע.
ב-23 בספטמבר 2015 הבקיע סויונג'ו את שער הבכורה שלו במועדון, שער בתוספת הזמן של המחצית השנייה בתיקו 1-1 נגד בולוספור במסגרת המחזור השני לעונת. בסך הכל ערך סויונג'ו 30 הופעות ליגה בעונה זו, בהן הבקיע שני שערים.
פרייבורג
ב-24 במאי 2016 חתם סויונג'ו בפרייבורג, שהעפילה לבונדסליגה. ב-14 באוגוסט ערך סויונג'ו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 0–2 למילאן במשחק ידידות. ב-20 באוגוסט ערך סויונג'ו את הופעת הבכורה הרשמית שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–4 על באבלסברג במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע הגרמני. ב-28 באוגוסט ערך סויונג'ו את הופעת הבכורה שלו בליגה, כששיחק 90 דקות בהפסד 1–2 להרטה ברלין במסגרת המחזור הראשון.
לסטר סיטי
ב-9 באוגוסט 2018 חתם סויונג'ו בלסטר סיטי מהפרמייר ליג לחמש שנים.
לאחר שירד עם לסטר ליגה בסיום עונת 2022/2023, לקראת עונת 2023/2024 חתם באתלטיקו מדריד.
קריירה בינלאומית
סויונג'ו זומן לראשונה לסגל נבחרת טורקיה על ידי המאמן פתיח טרים לקראת משחק הידידות נגד נבחרת יוון ב-17 בנובמבר 2015 בשל פציעתו של סרדר עזיז. ב-24 במרץ 2016 ערך סויונג'ו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשהחליף את אוזאן טופאן בתוספת הזמן של המחצית השנייה בניצחון 1–2 על נבחרת שוודיה במשחק ידידות.
התנועה של קדושי אחרית הימים
תנועת קדושי אחרית הימים (נקראת גם תנועת Latter Day Saint, התנועה המתחדשת ל-LDS restorationist movement, או תנועת סמית'-ריגדון -Smith– Rigdon movement) היא אוסף קבוצות כנסיות עצמאיות מורמוניות שטוענות כי התפתחו מתנועה נוצרית רסטורציונית שנוסדה על ידי ג'וזף סמית' בסוף שנות העשרים של המאה ה-19.
כלל הכנסיות מונות למעלה מ-16 מיליון חברים, אם כי הרוב המכריע (98%) משתייכים לכנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים (כנסיית LDS). הזרם השולט בכנסיות החברות בתנועה הוא הזרם המורמוני, שרואה עצמו כמחדש דרכי הכנסייה הנוצרית המקורית. מיעוט בקרב חברי התנועה, כמו חברי קהילת המשיח, מאמינים בתאולוגיה פרוטסטנטית מסורתית, ובידלו עצמם מדוקטרינות התנועה.
היסטוריה
התנועה התפתחה במערב ניו יורק במהלך ההתעוררות הגדולה השנייה, כשסמית טען שהוא קיבל חזיונות שחשפו בפניו כתבים חדשים, אותם הוא חיבר לספר מורמון ב-1830. לאחר פרסום ספר זה הקים סמית' את "כנסית ישו". ב-1831, סמית' העביר את מטה הכנסייה לאוהיו, וב-1838 הוא שינה את שמה של הכנסייה ל"כנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים".
הכנסייה התפרקה בעקבות משבר כלכלי, וב-1838 העביר סמית' את פעילות הכנסייה למיזורי, שם נדרפו חברי הכנסייה, וסמית' נאלץ להעביר את הכנסייה לאילינוי. לאחר שסמית' נרצח ב-1844, ראשי הכנסייה לא הצליחו להחליט על יורש, והכנסייה התפרקה למספר קבוצות, הגדולה שבהן, "כנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים" שפעלה ביוטה, התפרסמה במאה ה-19 בשל תמיכתה בפוליגמיה. הכנסייה נטשה את הפוליגמיה ב-1890, וכתוצאה מכך יוטה צורפה לארצות הברית. כיום מספר קבוצות אחרות עדיין תומכות בפוליגמיה ונקראות "קבוצות מורמוניות פונדמנטליסטיות."
To Our Children's Children's Children
To Our Children's Children's Children (לילדי, ילדי, ילדינו) הוא אלבום האולפן החמישי של להקת הרוק המתקדם הבריטית, המודי בלוז. האלבום יצא לראשונה ב-1969, וזהו האלבום הראשון של הלהקה שיצא תחת חברת התקליטים, Threshold Records שהלהקה ייסדה. שם חברת התקליטים קרוי על שמו של האלבום הקודם של הלהקה, On the Threshold of a Dream.
האלבום הושפע ממשימתה של אפולו 11, וכל השירים עוסקים בנושאים שיגור לחלל וילדים, עם צליל מינורי וטונאלי תחת השפעות פסיכדליות.
זהו האלבום הרביעי ברשימת שבעת האלבומים המופתיים של הלהקה שיצאו בין השנים 1967–1972 בקריירה שלהם. כשהסינגל של הלהקה Watching and Waiting הפך לכישלון מסחרי, To Our Children's Children's Children הפך להצלחה גדולה כשהגיע למקום ה-2 במצעד האלבומים הבריטי ובמקום ה-14 במצעד האמריקאי. הלהקה גילתה שרוב שירי האלבום היו בלתי אפשריים לביצוע בהופעות בשל שימוש גדול בתזמורים והרבה אוברדאבינג. כתוצאה מכך, האלבום הבא של הלהקה A Question of Balance, התאפיין יותר בצלילים "רוקיים" והתמקד יותר בכלים החשמליים מאשר התזמורתיים. אך לאחר Question, האלבום אחריו Every Good Boy Deserves Favour סימן את החזרה של הלהקה אל הצליל התזמורתי שלה.
ב-2006, האלבום יצא שוב בגרסת רימסטר של SACD כאלבום כפול.
ב-2008, האלבום עבר רימסטר שוב אך רק עם דיסק אחד ובו רצועות בונוס.
השיר "Out and In" נכתב במקור על ידי קלידן הלהקה מייק פינדר והבסיסט שלה ג'ון לודג', שיתוף הפעולה היחיד של השניים בהיסטוריה של הלהקה. אך בגרסת הדיסק לאלבום בשנת 1997, לודג' נשמט מהקרדיט על השיר.
סן קרלוס
סנטה קרלוס (בספרדית: San Carlos) הוא שם שמשמעו "קרלוס הקדוש".
אנדורה (פירושונים)
ראו גם
}}
לורי פטי
לורי פטי (באנגלית: Lori Petty; נולדה ב-14 באוקטובר 1963) היא שחקנית, תסריטאית ובמאית קולנוע אמריקאית. ידועה בשל התפקידים טיילר אנדיקוט בסרט "נקודת פריצה" (1991), קיט קלר בסרט "ליגה משלהן" (1992), נערת הטנק בסרט "פצצה על טנק" (1995), ולולי ווייטהיל בסדרה "כתום זה השחור החדש".
תחילת דרכה
פטי היא הבכורה מבין שלושה ילדים, נולדה בצ'טנוגה, טנסי שבארצות הברית, בתו של מנהיג דת נוצרי-פנטקוסטלי. היא סיימה תיכון בסו סיטי, איווה, ב-1981, ועבדה במשך מספר שנים באומהה, נברסקה בתור מעצבת גרפית לפני שהחלה את קריירת המשחק שלה.
קריירה
התפקיד המוכר הראשון של פטי היה בתור הגולשת שלימדה את דמותו של קיאנו ריבס כיצד לגלוש במותחן הפעולה "נקודת פריצה", ב-1991. סרט זה הגיע בעקבות פריצת דרכה לעולם המשחק בסדרה בוקר, ברשת פוקס, לצידו של ריצ'רד גריקו.
ב-1992, פט זכתה בתפקיד קיט קלר בסרט "ליגה משלהן", מול טום הנקס, ג'ינה דייוויס ומדונה. תפקיד זה הביא אותה לידיעת הציבור. לאחר מכן שיחקה את התפקיד הראשי בעיבוד הקולנועי של קומיקס הקאלט הבריטי "נערת הטנק", ב-1995. סרטים אחרים שהשתתפה בהם כוללים את "לשחרר את וילי", "בית הפוקר", ו-"In the Army Now". היא גם כיכבה בסדרת הטלוויזיה "החיים הטובים" עם חברתה קרין פרסונס, אך הסדרה בוטלה אחרי חמישה פרקים בלבד. היא הצטרפה לקאסט של התוכנית Brimstone ב-1998 בתור בעלת המלון.
פטי ידועה גם בתור המדבבת את קולו של נבל-העל "לייבוואייר" בסדרות של האחים וורנר "סופרמן: סדרת האנימציה", ו"באטמן ההרפתקאות החדשות". היא הייתה אמורה במקור לגלם את תפקיד סגן לנינה האקסלי ב"איש ההרס", אך חילוקי דעות על התפתחות דמותה גרמו למפיק ג'ואל סילבר ללהק את סנדרה בולוק במקומה. ב-2009 פטי שיחקה את תפקיד "דדי", אסירת האלפא בסרט "נמלטים: הבריחה האחרונה", סרט טלוויזיה שהוא המשך לסדרת נמלטים.
החל מ-2014, פטי הצטרפה לקאסט של הסדרה "כתום זה השחור החדש", בדמות לולי וייטהיל, אסירה פרנואידית המאמינה בתאוריות קונספירציה.
בכורת הבימוי של פטי הייתה ב-2008 בסרט "בית הפוקר", דרמטיזציה של הילדות הקשה שלה—עבורו זכתה בפרסים בפסטיבל הקולנוע בלוס אנג'לס.
בשנת 2021 שיחקה בתפקיד שרה במיני-סדרה הפוסט-אפוקליפטית "תחנה אחת-עשרה"; המבוססת על הרומן באותו שם משנת 2014 מאת הסופרת הקנדית אמילי סנט ג'ון מנדל.
גשר יהודית (פראג)
הגשר, שהוקם בין השנים 1158 ו-1172 על חורבותיו של גשר עץ שקרס בשנת 1157, לבסוף ניזוק בשיטפון וקרס בשנת 1342.
רקע
הרעיון לבנות גשר אבן שחוצה את הוולטאבה מיוחס על פי רוב לבישופ השלושה-עשר של פראג, דניאל הראשון. לאחר שנהרס גשר העץ המקורי ב-1157, דניאל הראשון קיבל השראה מגשרי אבן באיטליה, שם היה עם ולדיסלאב השני, מלך בוהמיה. מצאו למבנה מספר פטרונים, ובעיקר אשתו של המלך, יהודית מתורינגיה, שעל שמה נקרא לבסוף המבנה.
היסטוריה
הבנייה הושלמה ב-1172. על פי מכתב מהקאנון של הכנסייה של פראג, וינסנטיוס, למלכה יהודית, הגשר נבנה בשלוש שנים.
בערך באותה תקופה נבנו בקצהו המערבי של הגשר שני שטחים מבוצרים (בתחומי שכונת מאלה סטרנה של ימינו) שהיו אמורים לשמור על הגשר. מאלה סטרנה של היום הוקמה כעיירה רק ב-1257 (במקור תחת השם "העיירה החדשה מתחת לטירת פראג" – "Nova civitas sub castro Pragensi")
ב-1253 מסר ונצל הראשון, מלך בוהמיה את ניהול הגשר לבית החולים של אחוות הצלבנים, שהוקם בכיכר קריז'ובניקה שנה קודם לכן. עבור התיקונים הנדרשים אספו אחי בית החולים מכס על הגשר וגם קיבלו הכנסות מהרכוש שנתרם על ידי המלך. כשהגשר נשבר הם גם אספו צדקות בבוהמיה.
ב-3 בפברואר 1342 נהרס גשר יהודית בשיטפון. בשנת 1357 החליט הקיסר קרל הרביעי על בניית גשר אבן חדש, אותו הפקיד בידי בית ההיתוך הקיסרי לבנייה. האדריכל פטר פארלר תכנן את הגשר במקביל לגשר ההרוס, וכתוצאה מכך הזיז את קצה העיר העתיקה כמה עשרות מטרים דרומה, היכן שעומד כיום מגדל גשר העיר העתיקה. השלמת הגשר לקחה מעל 40 שנה והתרחשה בשנים 1357–1402.
אוטו הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג
אוטו הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית:  Otto I, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg; 1204 - 9 ביוני 1252) היה דוכס בראונשווייג-לינבורג הראשון בין השנים 1235–1252.
ביוגרפיה
בשנת 1213 נפטר אביו וילהלם, הלורד של לינבורג, ואוטו ירש את נחלותיו ששכנו באזור בראונשווייג ולינבורג. בשנת 1214 מת בן דודו היינריך השישי, רוזן הפלטינט שעל הריין, ואוטו היה אמור לרשת אותו, אולם לבסוף החליט דודו לתת לאוטו את כל נחלות המשפחה בסקסוניה ובוואריה, בעוד רוזנות הפלטינט שעל הריין נמסרה ללודוויג הראשון, דוכס בוואריה מבית ויטלסבאך. פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שחשש מההתעצמות המחודשת של בית ולף, שלח נגדו את בנו היינריך השביעי, אולם תושבי בראונשווייג עמדו לצידו של אוטו והדפו את כוחותיו של היינריך.
על מנת למנוע ניסיונות נוספים לנשלו מנחלותיו, כרת אוטו ברית עם דודו ולדמר השני, מלך דנמרק, אולם הסכם זה פגע באוטו שנאלץ להילחם לצד דודו בקרב בורנהובד בשנת 1227, ונפל בשבי דוכסות מקלנבורג. בשנת 1228 שוחרר אוטו לאחר תשלום כופר וחזר לבראונשווייג. בדרכו עבר אוטו במרקיזות ברנדנבורג, שם פגש את בתו של אלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג - מתילדה, ועד מהרה התחתנו השניים.
בשנת 1227 מת דודו היינריך החמישי, רוזן הפלטינט שעל הריין, ואוטו נותר היורש היחידי של בית ולף, אולם נאלץ להיאבק על ירושתו בתומכי בית הוהנשטאופן. בשנת 1235 הגיע אוטו להסכם עם פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ועל פי ההסכם מסר אוטו את כל נחלותיו לקיסר, ומיד החזיר לו הקיסר את הנחלות כנסיך האימפריה. אמנם את דוכסות סקסוניה לא היה ניתן למסור לאוטו, מאחר שנמסרה בשנת 1180 לבית אסקניה, ומשום כך הוקמה בשבילו דוכסות בראונשווייג-לינבורג.
ב-9 ביוני 1252 מת אוטו, ובניו אלברכט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג ויוהאן, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירשו את נחלותיו.
משפחתו
בשנת 1228 התחתן אוטו עם מתילדה מברנדנבורג, דוכסית בראונשווייג-לינבורג, בתם של אלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג ומתילדה מגרוייטש, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
קוחדס
קוחדס (בספרדית: Cojedes) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת במרכז ונצואלה, גובלת ביארקוי ובקרבובו בצפון, בגואריקו במזרח, בברינס בדרום, בפורטוגסה במערב ובלרה בצפון-מערב.
המדינה משתרעת על שטח של 14,800 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 323,165 תושבים (נכון ל-2011). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא סן קרלוס.
היסטוריה
הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19.
אידה (סרט)
אידה (בפולנית: ida) הוא סרט דרמה פולני בשחור לבן, שיצא בשנת 2013, וזכה בשנת 2015 בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
עלילה
העלילה מתרחשת בשנות ה-60 של המאה ה-20 בפולין. אנה, נזירה צעירה, מחויבת על פי אם המנזר ללכת לבקר את דודתה, ונדה גרוז, בת משפחתה היחידה, לפני שאנה תוכל לנדור את נדריה. אנה נוסעת לבקר את דודתה ונדה, אשר מעשנת בשרשרת, בעלת בעיות שתייה ומופקרת מינית. ונדה מגלה לאנה כי שמה האמיתי הוא אידה לבנשטיין. ההורים של אידה היו יהודים שנרצחו בסוף הכיבוש הגרמני של פולין במלחמת העולם השנייה (1939-1945). אידה הייתה אז תינוקת, והגיעה כיתומה למנזר. ונדה, שהייתה לוחמת במחתרת הקומוניסטית נגד הכיבוש הגרמני, הפכה לפרקליטת המדינה שכונתה "ונדה האדומה" מכיוון שלעיתים שלחה אנשים אל מותם. תפקידה של ונדה מרמז על משפטי הראווה הפוליטיים של שנות ה-50 המוקדמות, כאשר הממשלה הקומוניסטית של פולין השתמשה בטרור שיפוטי (בין השאר) במטרה לחסל את האויבים הפוליטיים שלה.
קוחדס
היסטוריה
ב-1864, לאחר המלחמה הפדרלית, ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והפרובינציה הפכה למדינת קוחדס. בשנים שלאחר מכן, המדינה עברה איחודים עם מדינות שונות עד שבתחילת המאה ה-20 התקבע מעמדה כמדינה נפרדת.
אידה (סרט)
עלילה
ונדה מספרת לאידה שהיא צריכה לנסות כמה חטאים והנאות מהעולם החומרי והעכשווי לפני שהיא מחליטה לנדור את נדריה. היא אוספת טרמפיסט, ליס, שמתברר כנגן סקסופון אלט שמופיע בעיר. ונדה מנסה להביא את אידה להופעתו, אך היא מסרבת וונדה הולכת לבד.
קוחדס
כלכלה
כלכלת קוחדס מתבססת בעיקר על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול תירס, יאם, מניהוט מצוי, ודורה, וכן על גידול מקנה.
אידה (סרט)
עלילה
אידה רוצה למצוא את גופותיהם של הוריה אשר נרצחו. ונדה לוקחת אותה לבית שבו נולדה, שעתה נלקח על ידי פליקס סקיבה ובני משפחתו. במהלך המלחמה, כשוונדה עזבה את משפחתה בשביל להילחם במחתרת, היא שמה את משפחתה אצל פליקס. לבסוף, לאחר ניסיונות רבים לשכנוע, בנו של פליקס מחליט להראות לוונדה ולאידה את המקום שבו משפחתם נקברה, ובתמורה לא ידרשו את הבית.
פליקס מודה שהוא לקח את שלושת בני משפחת לבנשטיין (ההורים ובנה של ונדה) אל תוך היער והרג אותם. פליקס אומר שבגלל שאידה הייתה קטנה מאוד והייתה מסוגלת להתחזות לנוצרית, הוא שלח אותה למנזר. אבל בנה הקטן של ונדה היה כהה ונימול, ולכן לא יכל להתחזות לנוצרי. כתוצאה מכך, פליקס הרג אותו יחד עם הוריה של אידה. מניע הרצח אינו מתואר בסרט.
פליקס לוקח את הנשים למקום הרצח ביער, חופר ומוציא את עצמות בני המשפחה. ונדה ואידה לקחת את העצמות לאחוזת הקבר המשפחתי שלהן, בבית קברות נטוש, בלובלין וקוברות אותן.
לאחר מכן, כל אחת מהן חוזרת למסלול הרגיל של חייהן: ונדה חוזרת לשתות ואידה חוזרת למנזר בשביל להיערך לנדירת הנדרים. עם זאת, מציאת הגופות משפיעה עמוק על שתיהן - אידה עדיין אינה מרגישה מוכנה לנדרים, וונדה בסופו של דבר קופצת אל מותה מחלון דירתה. אידה חוזרת כדי להשתתף בהלווייתה של ונדה, שבה היא רואה את ליס, נגן הסקסופון שוב. בדירתה של ונדה, אידה לובשת את שמלת הערב של ונדה ואת נעלי העקב שלה, שותה ומעשנת. לאחר מכן הולכת להופעה של ליס, שם הוא מלמד אותה לרקוד.
אחרי ההופעה אידה וליס שוכבים. למחרת בבוקר, הוא מציע לה להתחתן, להביא ילדים ולחיות חיים נורמליים. אידה לא מתרשמת ומחליטה לחזור למנזר.
קבלה
הסרט התקבל באהדה רבה מאוד על התסריט, הצילום והאווירה המיוחדת שיש בסרט. בעיתון הניו יורק טיימס נכתב כי "עם תמציתיות עוצרת נשימה ובהירות-80 דקות של צנע, מיסגור בזהירות שחורה ולבן-מר. הבמאי חודר את הסבך החשוך ביותר, דרך היסטוריה הפולנית, והתחשבן עם הפשעים של הסטליניזם והשואה". בנוסף, מבקרים רבים היללו את המשחק של שתי השחקניות הראשיות.
באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל דירוג של 96% מתוך 115 ביקורות.
מחלוקת על הסרט
חוץ מהאהדה הרבה, הסרט קיבל ביקורות רבות ובמיוחד על יחסי יהודים-נוצרים במהלך המלחמה. נטען כי הסרט מראה בצורה שלילית את הפולנים ונראה כי כולם היו אנטישמים ופעלו נגד יהודים, מבלי להזכיר את אלפי הפולנים שנרצחו על ידי הנאצים במהלך המלחמה. אחד ממפיקי הסרט הגיב כי "האם הם באמת מציעים שכל הסרטים המבוסס על אירועים היסטוריים באופן רופף צריכים לבוא עם כיתובי קשר? תגידו את זה למר סטון, ספילברג ומר פון דונרסמארק," המתייחס לבמאי הסרטים של JFK, לינקולן, והחיים של אחרים.
לעומת זאת, פורסמה גם ביקורת מעורפלת על דמותה של ונדה, אשר יוצרת ומנציחה את הסטראוטיפ על יהודי פולין, כאלה ששיתפו פעולה עם המשטר הקומוניסטי שלאחר המלחמה.
פוסטושקה
פוסטושקה (ברוסית: Пусто́шка) היא עיר במחוז פסקוב ברוסיה, הממוקמת על נהר קרופיה 191 ק"מ דרומית לעיר המחוז פסקוב.
העיר נוסדה בשנת 1901 עקב הקמת מסילת רכבת בין מוסקבה לריגה, וקיבלה מעמד של עיר בשנת 1925. השיוך המחוזי של העיר עבר שינויים רבים במשך 65 שנה, מכיוון שמדובר במחוז גבול והשינויים בו נעשו תכופים בשנים אלו. העיקר מהווה מרכז תעשייתי גדול לתעשיית חלב.
יהודי העיר
בשנות ה-20 של המאה ה-20 ישבו בעיר כ-930 יהודים. מספר יהודי העיר פחת וירד עקב תהליכי עיור ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה היו בעיר כ-200 יהודים, רובם בעלי מלאכה וסוחרים בהיקף קטן. לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות במבצע ברברוסה, ברחו כמחצית מיהודי העיר. העיר נפלה בידי הגרמנים ב-16 ביולי 1941 והיהודים שנשארו בה הוכרחו לתפור את הטלאי הצהוב לבגדיהם.
בפברואר 1942 הוקם בעיר גטו ובו 70 היהודים שנותרו בה, והיהודים עבדו בעבודות כפייה. בלילה שבין ה-3 ל-4 למרץ 1942, נורו למוות כל יהודי הגטו.
אדמונד וודיק
אדמונד לודוויג אדוארד וודיק (בגרמנית: Edmund Ludwig Eduard Wodick: 21 בנובמבר 1816 – 10 במרץ 1886) היה צייר גרמני מתקופת בידרמאייר, הידוע בנופים, דיוקנאות וסצינות ז'אנריות.
ביוגרפיה
אביו היה צייר דקורטיבי שהעביר לו את השיעורים הראשונים שלו. לאחר שלמד בבית הספר לאומנויות ומלאכה במגדבורג, הוא היה חניך לליתוגרפיה. לפני שסיים את הכשרתו, קרוב משפחה רחוק, עזר לו להירשם לבית הספר לאמנות בדיסלדורף וללמוד אצל וילהלם פרידריך שדו. הוא היה שם משנת 1837 עד 1841. גם קרל פרדיננד זון ורודולף ויגמן היו בין המדריכים שלו.
לאחר סיום הלימודים הוא יצא ל"סיור הגדול", החל מפריז. כשהיה שם, הוא למד שיעורי ערב מפול דלארוש והכין עותקים במוזיאון הלובר. בשנת 1842 השתתף בתערוכה בסלון. בעקבות זאת, ביקר בשווייץ ובצפון איטליה, ולבסוף עשה את דרכו לרומא, שם בילה שנה וחצי, הכין רישומים וחקר את הפסלים. הוא עבד גם כצייר פורטרטים, וקיבל עבודות מהמלך לודוויג הראשון והנסיך הנרי מפרוסיה. לאחר שעזב את רומא, סייר בספרד וביקר במרוקו. בזמן שהותו במדריד הוא התוודע למנהל מוזיאון דל פראדו.
הוא שב למגדבורג דרך צרפת בשנת 1846, התחתן עם אהובת מתקופת ילדותו, ופתח סטודיו והפך אותו למקום מפגש של אמנים, סופרים ואנשי תיאטרון. עבודותיו מתקופה זו הן בעיקרן ספרדיות ומזרחיות. מאוחר יותר, הוא ביסס את עצמו כצייר פורטרטים. מצויריו כללו אנשי עסקים מקומיים רבים, אנשי דת ופוליטיקאים וכן את המלך (לימים, קייזר) וילהלם הראשון.
הוא היה חבר בחברות אמנות רבות והקים בשנת 1859 את "אתנה", עמותה ל"אמנות, מדע והומור ". במהלך שנות ה -60 וה -1870 הוא נסע ושהה ברחבי בהרי בוואריה, אוסטריה ושווייץ (בעיקר אזור הרץ), ומילא ספרי רישומים בציורים ובצבעי מים.
רבות מיצירותיו אבדו במהלך שתי מלחמות העולם, אך אוסף נרחב עדיין קיים במוזיאון מגדבורג.
שמואל כהן (משורר)
שמואל כהן (נולד ב-18 בנובמבר 1946) הוא משורר, סופר ילדים ועורך דין ישראלי.
ביוגרפיה
שמואל כהן נולד בירושלים. בצעירותו עסק בהדרכת נוער, שהגיע מחוץ לישראל. למד בבית ספר תיכון על שם הימלפרב בירושלים. את שירותו הצבאי בחיל השריון סיים בהצטיינות.
בוגר הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים (סיים בשנת 1971) ומוסמך בעריכת דין. למד כתיבה יצירתית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
שיריו התפרסמו בעיתונים יומיים ובכתב העת "מאזניים".
חיים אישיים
כהן נשוי ואב לשלוש בנות ומתגורר בירושלים.
Of Lucifer and Lightning
Of Lucifer and Lightning (מאנגלית: על לוציפר ועל הברק) הוא האלבום הרביעי והאחרון של להקת הבלאקנד דת' מטאל האמריקאית אנג'לקורפס. האלבום יצא לאור במאי של שנת 2007.
רשימת שירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי להקת אנג'לקורפס.
מבצעים
אנג'לקורפס
דויטשה רייכסבאן (גרמניה המזרחית)
דויטשה רייכסבאן (בגרמנית: Deutsche Reichsbahn; רכבת הרייך הגרמני) היה שמה של חברת הרכבות הממשלתית האחראית לתפעול תחבורה מסילתית ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (גרמניה המזרחית) ואחרי האיחוד עד 31 בדצמבר 1993, עד להקמת דויטשה באן.
החברה הייתה חברה בבעלות המדינה שהוקמה בשנת 1949 כאשר תחבורת המסילות הגרמנית הוחזרה לשליטת גרמניה, לאחר שבמשך 4 שנים היו בשליטת בעלות הברית, בעקבות מלחמת העולם השנייה ופירוק הדויטשה רייכסבאן. הרכבות באזורי הכיבוש הסובייטיים (שהפכו לגרמניה המזרחית ב-7 באוקטובר 1949) המשיכו לפעול בשם דויטשה רייכסבאן, השם שניתן לחברת הרכבות ב-1937. בגרמניה המערבית את הרייכסבאן ירשה חברת הרכבות הפדרלית, הדויטשה בונדסבאן. שניהן פעלו כיחידות נפרדות עד למיזוגן ב-1994.
הדויטשה רייכסבאן המזרח גרמנית הייתה למעסיק הגדול ביותר בגרמניה המזרחית והייתה חברה ממשלתית הכפופה למשרד התחבורה (Ministerium für Verkehr der DDR). מנובמבר 1954 עד נובמבר 1989, שר התחבורה גם החזיק במקביל בתפקיד מנכ"ל הדויטשה רייכסבאן (Generaldirektor der Deutschen Reichsbahn). מטה החברה היה במזרח ברלין בווסשטראסה (Voßstraße) סמוך לחומת ברלין ומול הרייך קנצלריה.
מג'יד חוסייני
סייד מג'יד חוסייני (בפרסית: سید مجید حسینی; נולד ב-20 ביוני 1986) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת הבלם בקייסריספור.
קריירת מועדונים
חוסייני התחיל את הקריירה שלו באסתקלאל טהראן. ב-8 בפברואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–1 נגד פיכאן. במהלך עונת הושאל לראה-אהן עד לסיום העונה. ב-8 באפריל 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בהפסד 2–3 נגד מאשין סאזי. בסיום העונה, חזר לאסתקלאל.
ב-30 ביולי 2018 חוסייני חתם בטרבזונספור מליגת העל הטורקית. ב-17 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–3 נגד סיוואספור.
ב-27 ביולי 2021 חתם בקייסריספור. ב-1 בדצמבר 2021 הבקיע צמד בניצחון 0–4 נגד איידיר במסגרת הגביע.
קריירה בינלאומית
ב-19 במאי 2018 חוסייני ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איראן. חוסייני זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018 ושיחק בכל משחקי הנבחרת בשלב הבתים.
נכלל בסגל נבחרת איראן לטורניר מונדיאל 2022.
אאודי 920
אאודי 920 (בגרמנית: Audi 920) היא מכונית סלון מתוצרת אאודי במפעל "Horch", בחברת האם Union AG אשר יוצרה בין השנים 1938–1940 בגרמניה.
גרבר
גרבר (Gerber Products Company) היא חברה בינלאומית לייצור מזון תינוקות ומוצרי תינוקות. החברה הייתה אמריקאית בעבר, וכיום היא חלק מהתאגיד הרב-לאומי נסטלה. הנהלתה שוכנת כיום בפרימונט שבמישיגן, ארצות הברית.
היסטוריה
החברה נוסדה ב-1927 בפרימונט שבמישיגן, על ידי דניאל פרנק גרבר, בעליו של מפעל "פרימונט" לייצור אריזות לפירות וירקות. אשתו דורותי גרבר החלה בהמלצת רופא להכין ידנית מזון תינוקות עבור בתה סאלי בת ה-7 חודשים (שהפכה בבגרותה לסמנכ"לית בחברה), ובעלה זיהה את ההזדמנות והחל לייצר מזון תינוקות. בתוך שנה הוציא לשוק חמישה מוצרי מזון תינוקות, עשויים משעועית, שזיף, גזר, תרד ומרק ירקות ובשר. בתוך כחצי שנה הופצו המוצרים ברחבי המדינה, ועם הזמן הפכה החברה לאחת החשובות בעולם בייצור מוצרי מזון לתינוקות. כיום היא מציעה יותר מ-190 מוצרים ב-80 מדינות. תוויות למוצרים נכתבו ב-16 שפות. החברה שולטת כיום בכ-83% משוק המזון לתינוקות בארצות הברית.
ב-1994 התמזגה החברה עם "מעבדות סנדוז", ושנתיים מאוחר יותר התמזגה סנדוז עם "סיבא-גייגי" והן הפכו לאחת מחברות מוצרי הפארם והתרופות הגדולות בעולם, "נוברטיס". ב-2007 נמכרה גרבר לחברת מוצרי המזון נסטלה, תמורת 5.5 מיליארד דולר.
לוגו החברה
בלוגו החברה מופיעה דמותה של תינוקת, והיא מתנוססת על כל אריזותיה ופרסומיה והפכה לסמל מוכר של החברה. על פי פרסומי החברה, רק בסוף שנות ה-70, התינוקת היא אן טרנר קוק, שבבגרותה הפכה למורה וסופרת ספרי מסתורין. דמותה אויירה על ידי שכנתה דורותי הופ סמית', ונבחרה על ידי החברה במסגרת תחרות שנערכה ב-1928 לבחירת לוגו החברה, וב-1931 הוא הפך לסמל הרשמי של החברה. ביוני 2022 הודיעה חברת המזון על פטירתה של אן טרנר קוק, ושתמשיך להיות סמל כפי שהייתה גם בחייה.
עם זאת, לאורך השנים נפוצו מספר אגדות אורבניות על זהות הדמות המופיעה בלוגו. על פי אחת מהן, התינוקת היא סאלי גרבר, בתם של דניאל ודורותי גרבר. אגדות אלו לא אומתו.
ב-2012 ערכה גרבר תחרות חדשה לבחירת דמותה של תינוקת, בה נבחרה תמונתה של מארי ג'יין; עם זאת, תמונתה מופיעה רק בפרסומות חדשות של החברה, ולא מחליפה את התמונה המקורית שעל האריזות.
בישראל
בישראל נמכרו מוצרי גרבר לאורך השנים בשיווק חברת אסם וזכו לפופולריות. מ-2012 הם נמכרים על ידי אסם (חברת אסם בבעלות 100 % של חברת נסטלה השווייצרית) במיתוג מחודש - בשילוב המותג מטרנה. בשנת 2020 כחלק ממהלך אסטרטגי רחב יותר של הפיכת חברת מטרנה לחטיבה בפני עצמה המתמחה במזון לתינוקות ולילדים עד גיל 6, הוחלט להחזיר את שמו של מותג המחיות חזרה למותג Gerber הבינלאומי ואף להרחיב את פעילות המותג בארץ מעבר למחיות הירקות והפירות המוכרים, גם לארוחות מוכנות המותאמות לפעוטות וילדים.
רוי צ'יפולינה
רוי צ'יפולינה (באנגלית: Roy Chipolina; נולד ב-20 בינואר 1983) הוא כדורגלן גיברלטרי חצי מקצועני המשחק בלינקולן בעמדת הבלם. בנוסף להיותו כדורגלן, צ'יפולינה עובד גם כפקיד מכס.
קריירה
צ'יפולינה התחיל את הקריירה שלו בלינקס. בשנת הצטרף ללינקולן איתה זכה באליפות בכל עונה בין השנים 2007 ו-2016.
צ'יפולינה אף השתתף בתיקו 1-1 נגד הבנר בולטפלאג במסגרת מוקדמות ליגת האלופות שהיה המשחק הראשון של קבוצה גיברלטרית אי פעם בזירה האירופית.
עד הצטרפותה של נבחרת גיברלטר לאופ"א, צ'יפולינה רשם 8 הופעות בנבחרת וכבש 3 שערים. ב-1 במרץ 2014 צ'יפולינה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת מאז הצטרפותה לאופ"א בהפסד 1–4 ל שהיה גם השער הראשון של הנבחרת מאז שהתקבלה בה כחברה. צ'יפולינה משמש כיום גם כקפטן הנבחרת והוא מדורג שני בשיאני ההופעות בנבחרת עם 66 הופעות.
ג'וני היינס
ג'ון נורמן "ג'וני" היינס (באנגלית: John Norman Haynes; 17 באוקטובר 1934 - 18 באוקטובר 2005) היה כדורגלן אנגלי ששיחק כקשר התקפי (inside forward באותה תקופה), ונודע ביכולת המסירה המצוינת ובקריאת המשחק שלו. הוא התפרסם במיוחד בשל תקופת 18 השנים שלו בפולהאם והופעותיו במדי נבחרת אנגליה, אשר בחלקם הגדול שימש כקפטן. הכדורגלן הנודע פלה אמר עליו: "הוא היה המוסר הטוב ביותר שראיתי מעולם".
ביוגרפיה
היינס נולד באזור קנטיש טאון שבצפון לונדון. בצעירותו למד בבתי ספר באדמונטון, ועוד בתקופת לימודיו הצטרף למחלקת הנוער של פולהאם (1950). לאחר מכן שיחק כמושאל במספר מועדונים חובבים, ובהם וימבלדון שעתידה להפוך למקצוענית. במאי 1952 חתם היינס על חוזהו המקצועני הראשון בפולהאם, כשהוא בן 17, וכעבור שנה ערך את הופעת הבכורה בקבוצה. על אף הצעות מקבוצות רבות שהתעיינו בשירותיו, היינס נשאר נאמן לפולהאם ושיחק בה 18 שנים, במשך כל הקריירה המקצוענית שלו. כשהצטרף לקבוצה עדיין שיחקה פולהאם בליגה השנייה, אך היינס, שהפך מיידית לאחד משחקניה הבולטים, הוביל אותה להעפלה לליגה הבכירה ב-1959. ב-1961 הוא הפך לשחקן הראשון שמרוויח 100 לירות שטרלינג בשבוע, מיד לאחר שהתאחדות הכדורגל האנגלית הסירה את ההגבלה של 20 ליש"ט.
לאחר שהופיע בכל נבחרות הגילאים השונות של אנגליה, ערך היינס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית באוקטובר 1954, עוד כאשר שהה עם פולהאם בליגת המשנה. באותו משחק הבקיע שער בניצחון על צפון אירלנד. הוא המשיך ושיחק 55 פעמים במדי הנבחרת במהלך הקריירה שלו. היינס הפך במהירות לאחד מכוכביו הבולטים של הכדורגל האנגלי לצידו של סטנלי מתיוס. הוא היה לשחקן הקישור המוביל של הנבחרת לקראת מונדיאל 1958, ותרומתו הרבה למשחק, שהתבטאה בין היתר במסירותיו המדויקות ובקריאת המשחק, זכתה להערכה מיוחדת מהמאמן וולטר וינטרבוטום. הנבחרת כשלה באותו טורניר והודחה כבר בשלב הבתים. בהמשך השנה הבקיע שלושער בניצחון 0-5 על ברית המועצות החזקה, במה שנחשב לאחד ממשחקיו הטובים במדי הנבחרת.
היינס מונה לקפטן נבחרת אנגליה ב-1960, וכעבור שנה הוביל אותה לניצחון המפורסם 3-9 על נבחרת סקוטלנד באליפות הבית הבריטית. הוא השתתף כקפטן הנבחרת במונדיאל 1962, והופיע במדיה בפעם האחרונה בהפסד 3-1 לנבחרת ברזיל ברבע הגמר. באותה שנה הוא עבר תאונת דרכים שבעקבותיה סבל מקרע ברצועות, והושבת ממשחק למשך כשנה. פציעה זו הביאה לסיום הקריירה שלו בנבחרת, והוא לא השתתף במונדיאל 1966 שבו זכתה אנגליה.
במשך כל תקופתו בפולהאם ערך היינס 658 הופעות (מתוכם 594 במסגרת הליגה), שיא של המועדון. על אף שלא היה כובש שערים טיפוסי והתמקד בעיקר ביצירת מצבים לחבריו ובישולים, הוא הבקיע 158 שערים במדי המועדון, שיא נוסף שנשבר רק על ידי גורדון דייוויס ב-1991. לאורך הקריירה הבקיע תשע פעמים שלושער, ועונתו הטובה ביותר מבחינת כיבושים הייתה 1958/1959, שנה בה הבקיע 26 שערים והוביל את פולהאם להעפלה לליגה הראשונה. הוא שימש לתקופה קצרה גם כמאמן הזמני של פולהאם בנובמבר 1968, כמחליפו של בובי רובסון שפוטר. ב-1970 הוא עזב את הקבוצה ועבר לדרום אפריקה, שם זכה באליפות עם דרבן סיטי (תוארו היחיד במסגרת המועדונים) ושיחק במספר קבוצות נוספות עד שפרש ב-1975. שנים רבות לאחר פרישתו עדיין היה נערץ מאוד בקרב אוהדי פולהאם, שכינו אותו "המאסטרו".
ב-2002 הוכנס היינס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי כהוקרה על תרומתו הרבה למשחק.
ב-17 באוקטובר 2005 נהג היינס במכוניתו באדינבורו כשהוא סובל מדימום במערכת העצבים, ונקלע לתאונה שבה נפצע באורח אנוש. הרופאים הצליחו להשאיר את לבו חי במשך 30 שעות, אך ביום שלמחרת הוא נפטר בגיל 71.
אנטנת מונופול
צד אחד של כבל ההזנה מחובר לחלק התחתון של האנטנה, והצד השני מחובר למישור הקרקע, בדרך כלל כדור הארץ.
זאת בניגוד לאנטנת דיפול, אשר מכילה שני מוטות זהים מוליכים, כאשר הסיגנל ממשדר עובר בין שני חצאי האנטנה.
עקום קרינה
כמו באנטנת דיפול, אנטנת מרקוני היא בעלת עקום קרינה כלל-כיווני. כלומר, הוא מבטא קרינה בעוצמה אחידה בכל זווית סביב ציר האנטנה, אולם הקרינה משתנה כתלות בזווית ההגבהה, עם צניחה ל-0 בזנית של ציר האנטנה.
האנטנה מייצרת גלי רדיו בעלי קיטוב אנכי.
המונופול ניתן לתיאור (ראה איור) כדיפול, אשר החליפו את החלק התחתון שלו במישור קרקע, בזוויות ישרות לחצי הנותר. אם המישור גדול דיו, הגלים המוחזרים מהמישור, שנוצרו על ידי החלק העליון, יראו כאילו הגיעו מאנטנה מדומה זהה לחלק השני של הדיפול, וכך נוצר עקום קרינה של דיפול.
לכן, עקום קרינה של מונופול, עם מישור מוליך אידיאלי אין סופי, זהה לחלק העליון של דיפול, עם קרינה מקסימלית בכיוון מאוזן, בניצב לאנטנה. עקב העובדה שהוא קורן רק למרחב שמעל המישור, שהוא חצי המרחב של אנטנת דיפול, למונופול יהיה שבח אנטנה כפול (או גדול ב-3 dB) מדיפול זהה.
מכיוון של"דיפול חצי אורך גל" שבח אנטנה של 2.19dBi והתנגדות קרינה של 73 אוהם, "מונופול רבע אורך גל", הנפוץ שהאנטנות המונופול, יהיה בעל שבח אנטנה של:
2.19 + 3 = 5.19 dBi
והתנגדות קרינה של 36.8 אוהם, מעל מישור קרקע "טוב".
הנטייה של מישורי קרקע קטנים, או של בעלי מוליכות פחות טובה, היא להטות את כוון העוצמה המקסימלית מעלה לזוויות גבוהות יותר ביחס למישור.
ג'ון גריפין קרליסל
ג'ון גריפין קרליסל (באנגלית: John Griffin Carlisle; 5 בספטמבר 1834 – 31 ביולי 1910) היה פוליטיקאי אמריקאי מקנטקי, חבר המפלגה הדמוקרטית. הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית שבע פעמים, בפעם הראשונה ב-1876. הוא כיהן כיושב ראש בית הנבחרים בשנים 1883–1889. לאחר מכן הוא כיהן כסנאטור מטעם קנטקי בשנים 1890–1893, ולאחר מכן ועד 1897 כמזכיר האוצר של ארצות הברית, כשהאירוע הבולט בתקופת כהונתו בתפקיד זה היה המשבר הפיננסי של 1893. הוא היה אחד ממנהיגי האגף השמרני של המפלגה הדמוקרטית, יחד עם הנשיא גרובר קליבלנד.
ראשית חייו
ג'ון גריפין קרליסל נולד באזור שהיום הוא מחוז קנטון שבקנטקי. הוא החל את חייו הציבוריים כעורך דין בקווינגטון, קנטקי, בהדרכתו של ג'ון ו. סטיבנסון. ב-1857 נשא קרליסל לאישה את מרי ג'יין גודסון, ולשניים נולדו שני בנים. מרי הייתה בתו של מייג'ור ג'ון אדם גודסון, ששירת במלחמת 1812 ובמשך כמה שנים כיהן כחבר בית הנבחרים של קנטקי.
על אף קשיים פוליטיים שנגרמו לו עקב נקיטת עמדה נייטרלית במלחמת האזרחים, כיהן קרליסל במהלך שנות ה-60 של המאה ה-19 כחבר באספה הכללית של קנטקי, גם בבית הנבחרים וגם בסנאט של המדינה. ב-1871 הוא נבחר כסגן מושל המדינה, במקומו של חונכו סטיבנסון.
חבר הקונגרס
קרליסל היה למנהיג האגף השמרני של המפלגה ושמו הוזכר כמועמד לנשיאות, אך המפלגה העדיפה את וינפילד סקוט הנקוק במערכת הבחירות של 1880 ובגרובר קליבלנד במערכת הבחירות של 1884. חוסר הנוחות בבחירתו של איש מדינות הדרום בתקופה שלאחר מלחמת האזרחים שיחק חלק חשוב בכשלונו של קרליסל לזכות בשתי ההזדמנויות הללו. ב-1892 הוצגה שוב מועמדותו של קרליסל בוועידת המפלגה, אך הפעם הוא ביקש שלא להתמודד. ככל הנראה הייתה הסיבה לכך שהוא הגיע להבנה שאם קליבלנד ינצח, הוא ימנה אותו כחבר בקבינט שלו.
ב-1890 נבחר קרליסל כסנאטור במקומו של ג'יימס בק שנפטר. כאשר נבחר קליבלנד לתקופת נשיאות שנייה בבחירות של 1892, הוא בחר בקרליסל כמזכיר האוצר בממשלו.
מזכיר האוצר
תקופת כהונתו של קרליסל כמזכיר האוצר עמדה בצל, שהייתה משבר פיננסי וכלכלי כה חמור עד שהוא גרם לסיום הקריירה הפוליטית שלו. בתגובה להסתערות על מלאי הזהב של ארצות הברית, חש קרליסל שהוא חייב להפסיק את הטבעת מטבעות הכסף. הוא גם התנגד ל מ-1894. שני מהלכים אלו היו בלתי אהודים על ידי החוגים החקלאיים במפלגה. ב-1896 התנגד קרליסל נמרצות למועמדותו לנשיאות מטעם המפלגה של ויליאם ג'נינגס ברייאן ותמך במועמד המפלגה הלאומית הדמוקרטית, מושל אילינוי לשעבר ג'ון פלמר. בשלב זה, קרליסל, שבעבר היה פופולרי מאוד בקרב חוגי המפלגה ותומכיה, איבד את האהדה הציבורית כלפיו בשל עמדותיו בחוקי המטבע, והגיעו הדברים עד כדי כך שהוא ירד מן הבמה באמצע נאום שנשא בעירו קווינגטון (קנטקי) בשל ביצים סרוחות שנזרקו לעברו.
קרליסל עבר לניו יורק, שם הוא עסק בעריכת דין.
ג'ון קרליסל נפטר בניו יורק ב-31 ביולי 1910. הוא נטמן בבית הקברות לינדן גרוב שבקווינגטון. על שמו נקרא מחוז בקנטקי.
גייב יורק
גייב יורק (באנגלית: Gabe York; נולד ב-2 באוגוסט 1993) הוא כדורסלן אמריקאי בעמדת הרכז.
קריירה
ב-22 ביולי 2016 חתם יורק בקבוצת ונולי קרמונה האיטלקית. ב-15 בנובמבר 2016 עזב יורק את הקבוצה לאחר שהעמיד ממוצעים של: 4.3 נקודות ו-2.5 ריבאונדים כאשר שיחק שישה משחקים בלבד.
שישה ימים בלבד לאחר שעזב את ונולי קרמונה חתם יורק באירי בייהוקס מליגת הפיתוח של ה-NBA שם רשם שיא קריירה של 38 נקודות בניצחון 99–118 על סאות' ביי לייקרס (קבוצת הבת של לוס אנג'לס לייקרס).
ב-31 ביולי 2017 חתם יורק במדי ביירוית מליגת העל הגרמנית בכדורסל, בה קלע 14.2 נקודות למשחק.
ב-12 באפריל 2019 חתם יורק בא.א.ק אתונה מליגת העל היוונית וליגת האלופות בכדורסל עד סוף עונת 2018–2019.
לפני תחילת עונת המשחקים 2019\2020 חתם יורק בשטרסבורג מה-pro a.
MTC
MTC או אֵם.טֵ.אֵס. (ברוסית: МТС, Мобильные ТелеСистемы בתעתיק מובילניה טלסיסטמי ומשמעותו "מערכות טלפון ניידות") היא חברת תקשורת המפעילה רשת תקשורת סלולרית ברוסיה ומספקת שירותי טלפוניה מקומית, שירותי גישה נרחבים לאינטרנט, טלוויזיה דיגיטלית ונחשבת למפעילה הסלולרית הגדולה ביותר ברוסיה ובחבר המדינות עם 107 מיליון מנויים בסך הכל, נכון לשנת 2014.
בסוף שנת 2016 היו לחברה כ-80 מיליון מנויים ברוסיה, 20.4 מיליון מנויים באוקראינה, 2.1 מיליון מנויים בטורקמניסטן, 1.6 מיליון מנויים בארמניה, 1.1 מיליון מנויים באוזבקיסטן ו-5.6 מיליון מנויים בבלארוס.
החברה נסחרת בבורסת מוסקבה ובמדד נאסד"ק של הבורסה בניו יורק.
תקשורת סלולרית
החברה החלה את פעילותה ברוסיה בשנת 1993 כשהוקמה על ידי רשת הטלפון העירונית של מוסקבה, חברת מניות בבעלות עיריית מוסקבה שנכנסה לשוק התקשורת הסלולרית והייתה הראשונה מסוגה (אחריה נכנסו חברת GSM צפון-מערב, Beeline בבעלות Vympelcom, Tele2 רוסיה, MOTIV ואחרות כמו Yota שמהווה חברת בת של מגאפון, רוסטלקום ואחרות).
בנוסף לרשת ה-GSM וה-GPRS ("דור 2.5") שלה, לחברה רשת UMTS (דור 3) אשר בטכנולוגיית +HSPA (דור 3.5), מציעה קצב הורדה של עד 42Mbps. באמצעות הפריסה הרחבה היא הייתה הראשונות ברוסיה להצטרף לרשת בטכנולוגיית LTE ("דור 4") ופרשה רשת דור רביעי בטכנולוגיית LTE ובכוונתה לפרוס גם רשתות דור חמישי לכשזו תהיה זמינה.
ספק אינטרנט
החברה מספקת שירותי גישה לאינטרנט (ISP) ושירותי טלוויזיה ניידת MTS TV.
ספק שירותי הזרמת מדיה
החברה השיקה בשנת 2021 את שירות הזרמת המדיה KION ובו סרטים וסדרות לצפייה ישירה.
חיים טולידאנו (מהרח"ט)
רבי חיים טולידאנו, המכונה "מהרח"ט בסתם", היה אב בית דין ורב העיר מקנס שבמרוקו רב, דיין, פוסק הלכה ומחבר ספר "חק ומשפט" וספרים נוספים.
קורות ימיו
רבי חיים נולד במקנס, לרבי משה טולידאנו, בן למשפחת טולידאנו שמקורה בטולדו שבספרד. לאחר גירוש ספרד, התיישבו אבות המשפחה בפאס, ומשם היגרו למקנס והיו לראשוני הרבנים שהתיישבו בעיר וייסדו שם ישיבה. אמו הייתה אחותו של הרב משה טולידאנו, רב העיר. אחיו הוא רבי יעקב טולידנו - המהרי"ט.
רבי רפאל אנקאווא כתב עליו "הגאון המחבר חסידא קדישא ופרישא אבן הראשה קדוש יאמר לו, המאיר לארץ ולדרים בחיבוריו היקרים כי ממנו תוצאות חיים".
תלמידו הוא רבי משה טולידאנו - בעל ה"מלאכת קודש".
ניקול מיינס
ניקול אמבר מיינס (באנגלית: Nicole Amber Maines; נולדה ב-7 באוקטובר 1997) היא שחקנית ואקטיביסטית אמריקאית טרנסג'נדרית, הידועה בתור ניה נאל / החולמת (אנ'), בסדרה "סופרגירל" (2018–2021), גיבורת העל הטרנסג'נדרית הראשונה בטלוויזיה.
חיים טולידאנו (מהרח"ט)
קורות ימיו
נפטר בשנת ה'תק"י.
ניקול מיינס
עוד לפני כן, התפרסמה בתור סוזן דו בתיק "משפחת דו נגד מדינת מיין" בבית המשפט העליון של מדינת מיין ("משפחת דו נגד אזור בית הספר יחידה 26") שדן בשימוש בשירותים בבתי הספר בהתאם לזהות המגדרית. התיק דן בזהותה המגדרית של מיינס, כאשר נמנע ממנה להשתמש בשירותי בנות בעקבות תלונה. בית המשפט קבע ב-2013 כי הכחשת זכות התלמידים הטרנסג'נדרים לגשת לשירותים בהתאם לזהותם המגדרית היא הפרה של מגילת זכויות האדם של מדינת מיין.
ביוגרפיה
מיינס ואחיה התאום הזהה ג'ונאס אומצו בלידה על ידי ויין וקלי מיינס, כשאחד מההורים הביולוגיים שלהם היה בן דוד בדרגה שנייה של קלי. לאחר שבילו את שנותיהם הראשונות בגלוברסוויל שבמדינת ניו-יורק, הם גדלו בפורטלנד, מיין. הוריה מספרים כי מילדותה חלמה להיות שחקנית. מיינס הייתה זכר בלידה, החלה להתלונן על אי התאמה בגיל שנתיים, וסיפרה בראיון שהבינה את היותה טרנסג'נדרית כשמלאו לה שלוש. בגיל 7 שינו הוריה את שמה מוויאט לניקול, ובגיל 16 אשררה זאת בעצמה באופן רשמי. מיינס הסבירה שבחרה את השם ניקול כהוקרה לדמות המגולמת על ידי אלכסה ניקולס בתוכנית "זואי 101" בערוץ ניקלודיאון.
החלה את לימודיה באוניברסיטת מיין, ועל פי דברי אביה בחרה לא לחזור ללימודים בסתיו 2018, על מנת להתמקד במשחק.
מיינס הייתה סוזן דו בתיק משפטי פורץ הדרך "משפחת דו נגד אזור בית הספר יחידה 26", אשר מכונה גם "דו נגד קלנצ'י". בבית הספר היסודי בו למדה משתמשים הילדים בכיתות א'-ד' בשירותים משותפים בחלל פתוח. לאחר מכן הם עוברים לחדרי שירותים נפרדים לבנים ולבנות ובהם תאים סגורים. כשמיינס עלתה לכיתה ה' היא החלה להשתמש בשירותי הבנות בהמלצת היועץ החינוכי של בית הספר, לאחר דיון עם הוריה וצוות המורים. בעקבות כך הגיש סבו של אחד מחבריה לכיתה תלונה בעניין, אז מנע בית הספר ממנה כניסה לשירותי הבנות והורה לה להשתמש בשירותים המשותפים של חברי הסגל. בית הספר אף שכר שומר ראש, שתפקידו היה ללוות את הילדה במסדרונות ולוודא כי תיכנס לשירותי הסגל בלבד. כאשר שומר הראש היה עסוק, על הילדה היה להתאפק עד לחזרתו. כתוצאה מכך עברה המשפחה לפורטלנד כדי לפתוח דף חדש, ושם הוצגה מיינס מלכתחילה כילדה. מיינס והוריה תבעו את מִנהל בתי הספר המחוזי בטענה כי מפלה אותה. ביוני 2014 קבע בית המשפט העליון של מדינת מיין כי מִנהל בתי הספר המחוזי הפר את מגילת זכויות האדם ואסר עליו למנוע מתלמידים טרנסג'נדרים גישה לחדרי השירותים בהתאם לזהותם המגדרית. מיינס ומשפחתה קיבלו פיצוי כספי על סך 75,000 דולר בעקבות התביעה.
ביולי 2015 עברה ניתוח להתאמה מגדרית.
קריירה
בשנת 2015 הפכו מיינס ומשפחתה לגיבורי הספר "להפוך להיות ניקול: הטרנספורמציה של משפחה אמריקאית", שפורסם על ידי כתבת "וושינגטון פוסט" איימי אליס נאט, זוכת פרס פוליצר. הספר תיעד את המשפחה ואת דרכה להשלמה עם היותה של מיינס טרנסג'נדרית. ביוני אותה שנה שיחקה מיינס בתוכנית של USA Network בשם רופא להשכיר את אנה, קטינה טרנסג'נדרית שההורמונים שלה עלולים לסכן את בריאותה.
ב-2016, מיינס הייתה לאחת מ-11 האנשים שכיכבו בסרט תעודי של ערוץ HBO בשם "רשימת הטרנס". בסרט מספרים הגיבורים את סיפוריהם האישיים כטרנסג'נדרים.