cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריכוז הפולחן
השפעת החוק על חיי הדת
חוקרים רבים נדרשו לשאלה מדוע בחר המחוקק לחייב את האוכלוסייה לקיים את הטקסים הדתיים במקום מיוחד, אשר מרוחק ממרבית האוכלוסייה, מה גם שאחת מתפישות האלוהות הבולטות במקרא, שבה ה' הוא אל אוניברסלי. החוק גם השפיע על חיי הדת בארץ. המרחק השפיע על יחידים לקיים את המצווה, ורוב האוכלוסייה לא יכולה הייתה להגיע אל בית המקדש לעיתים קרובות יותר. החוק מנע מהעם את היכולת להקריב קורבנות הקשורים בין היתר בהיטהרות, אותם יכלו לקיים רק בבית המקדש.
לריכוז הפולחן נדרשה שחיטת חולין, בגלל הקושי בהגעה לבית המקדש לצורכי מאכל. בנוסף זבח הפסח היה לטקס דתי לכלל הציבור. בהתאם לנאמר בחוק ריכוז הפולחן במקום אותו יבחר ה' הפכה העלייה לרגל לירושלים למצווה לצורכי הקרבת קורבן פסח, אך העלייה הוגבלה ליום אחד ורבים הגיעו כיחידים. פרנסתם של עובדי הבמות נפגעה מרפורמת ריכוז הפולחן שיישם יאשיהו. הם לא הורשו לעבוד בבית המקדש בירושלים, אך בימי יאשיהו הובטחה פרנסתם של הלויים ועלו המעמדות הפולחניים - של הכוהנים והלוויים. כמו כן חיזק החוק את מעמדה של ירושלים ושל בית המקדש שבתוכה.
מנגד טוען חוקר המקרא יחזקאל קויפמן כי הדחתם של עובדי הבמות (מלכים ב', כ"ג 9) הייתה על רקע אישי.
יש הסוברים כי המונותאיזם נעשה נפוץ בזמן הרפורמות שהחילו חזקיהו ויאשיהו מלכי יהודה. מנגד יש הטוענים כי הסיבה לכך היא כיבוש ממלכת ישראל בידי אשור, אשר גרם לאוכלוסייה ממלכת ישראל לברוח ליהודה. אחרים טוענים כי ריכוז הפולחן היה אחד מעיקרי אמונתו של מחבר ספר מלכים. בעקבות רפורמת ריכוז הפולחן הפכה התפילה למרכיב חשוב בעבודת האל.
מניעים פוליטיים וכלכליים לחוק ריכוז הפולחן
צידוק שכלי לחוק מופיע כבר אצל פילון האלכסנדרוני.
יש הסוברים כי התועלת הרבה, שצמחה לשכבה העליונה של הנהגת העם והכוהנים בבית המקדש וההשפעה הרבה על אוכלוסיית הארץ, היא שהביאה ליישום החוק בזמנו של יאשיהו. כמו כן יש הטוענים כי המצב הכלכלי של אנשי הכהונה מעבר ליוקרה שנלוותה לכך הם מהגורמים להחלת החוק ביתר שאת. הצעדים בהם נקטו ליישם את החוק ובכללו טיהור מרכזי הבמות בחלקים שונים של ארץ ישראל הביאו חלקים רבים בשבט יהודה לתמוך במדיניות יאשיהו.
לעומת זאת ישנם נפגעים מחוק ריכוז הפולחן, הלויים וחלק מהכוהנים. המקרא מודע לכך ולכן לאחר חוק ריכוז הפולחן מוזכר שיש לדאוג ללוי "וּשְׂמַחְתֶּם, לִפְנֵי יְהוָה אֱלֹהֵיכֶם--אַתֶּם וּבְנֵיכֶם וּבְנֹתֵיכֶם, וְעַבְדֵיכֶם וְאַמְהֹתֵיכֶם; וְהַלֵּוִי אֲשֶׁר בְּשַׁעֲרֵיכֶם, כִּי אֵין לוֹ חֵלֶק וְנַחֲלָה אִתְּכֶם".
כאשר מרכזים את כל הפולחן במקום אחד, כל הבמות מתבטלות והכוהנים שעבדו בכל הבמות האלו, רובם נשארו חסרי עבודה. אין להם נחלה להתקיים ממנה והם התקיימו מתרומות בעיקר שהביאו המתפללים למקדשים ולבמות ולכן ברגע שמבטלים זאת הם הנפגעים העיקריים.
בדתות ובתרבויות אחרות
תופעת ריכוז הפולחן היא תופעה שהייתה קיימת גם בתרבויות ובדתות קדומות. במקרים רבים היא כללה אף מיזוג פולחני שבו התמזגו אלים שונים לאל אחד. תהליכי סינקרטיזם אלילי ומיזוג פולחן אלים ניכרים בכל תקופת המזרח הקדום, בדרך כלל, בעקבות שינויים גאו פוליטיים של השתלטות ערי ממלכה על ערים אחרות, צמיחתן ושקיעתן של ממלכות. כל שינוי גאו-פוליטי כזה, יצר גם שינוי במיתולוגיה האלילית ובפולחן באופן שיתאים למצב החדש. כך לדוגמה אל הסער האנטולי מוזג בשלבים מכמה אלים, עם הקמת הממלכה האכדית מוזגו האל אדד אם אישכור השומרי, האלה חבת של הדת החורית והחתית מוזגה מאלים שונים, סובק מהמיתולוגיה המצרית מוזג עם הוריו, אתון מוזג בתקופת אחנתון משני אלים קדומים. יש הרואים גם במעשה המקראי של מגדל בבל בו ניסו ליצור מיזוג וריכוז פולחן בעזרת מבנה-על. חוקר המקרא יגאל בן-נון סבור כי אלוהי ישראל המקראי הוא למעשה איחוד של שני אלים נפרדים, יהוה ואל, שמקורם הגאוגרפי שונה.
No More Dream
No More Dream הוא סינגל הבכורה של להקת הבנים הדרום קוריאנית BTS, שיצא ב-12 ביוני 2013 כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה.
גרסה יפנית ל-"No More Dream" שוחררה כסינגל ב-4 ביוני 2014 תחת חברת התקליטים.
תיאור
"No More Dream" הוא שיר מז'אנר ההיפ הופ עם נטייה לגנגסטה ראפ, המולחן בסולם בקצב של 168 פעימות לדקה. השיר נושא אופי מוטיבציוני, המזמין מתבגרים הנאבקים בנוקשות והיעדר סיכויים עתידיים, ללכת בעקבות החלומות שלהם במקום ליפול קורבן לציפיות החברה. בנוסף, השיר מלא בסרקזם ומשחקי מילים, מותח ביקורת ולועג על מערכת החינוך הדרום קוריאנית. בחלק הראפ של ג'יי-הופ הוא קורא למרד "נגד החברה הגיהנומית", אזכור לכינוי "גיהנום ג'וסון" המשמש לתיאור מדינת הרווחה של דרום קוריאה.
בתחילה עסק השיר בכיבוד הטעם האישי של כל אחד אבל עובד מחדש על ידי שוגה ו-RM יותר מעשרים פעמים, לאחר שמפיק BTS, באנג סי-היוק, הרגיש שהוא לא משקף אותם. גם שם השיר שונה מ-"Destruction of the World" ל-"No More Dream".
הגרסה היפנית
הגרסה היפנית של "No More Dream" שוחררה כסינגל ב-4 ביוני 2014 ושווקה בשלוש מהדורות: רגילה, מוגבלת א' ו-מוגבלת ב'. כל המהדורות הכילו דיסק עם הגרסאות היפניות של "No More Dream" ו-"Attack on Bangtan", ובגרסה הרגילה נוספה רצועה שלישית, תרגום ליפנית של "I Like It". עם זאת, למהדורה מוגבלת א' צורף DVD הכולל תוכן מאחורי הקלעים, ולמהדורה מוגבלת ב' צורפו מרצ'נדייזנג. הגרסה היפנית נכללה באלבום היפני הראשון של,.
קידום והצלחה מסחרית
הביצוע הראשון של השיר התקיים ב-12 ביוני 2013 באולם האמנות אילג'י בסיאול, ולאחר מכן ביצעה אותו הלהקה במגוון תוכניות מוזיקה דרום קוריאניות.
הסינגל נמכר ב-49,068 עותקים בדרום קוריאה, 39,000 עותקים ביפן ו-45,000 בארצות הברית. הגרסה הקוריאנית של "No More Dream" הגיעה למקום ה-124 ולמקום ה-84 במצעד ההורדות של גאון. עם יציאת הגרסה היפנית, היא נכנסה למקום השישי במצעד היומי של אוריקון, טיפסה בהדרגה למקום השלישי ב-7 ביוני והוצבה במקום השמיני במצעד השבועי. בנוסף, הסינגל הגיע למקום השני ב-מצעד שירי העולם הדיגיטליים.
קליפ
הקליפ, בבימויו של הונג וון-קי מחברת, צולם ב-18 במאי 2013 והועלה ליוטיוב ב-11 ביוני. בקליפ נראים חברי BTS יוצאים מאוטובוס בית ספר אל הפגנת מרד. ב-22 במאי 2021 צבר הקליפ 200 מיליון צפיות. גרסת הכוריאוגרפיה שוחררה ב-16 ביוני 2013.
ביקורת
מאי סירוקי מ-"Consequence" כתבה ב-2022 ש-"No More Dream" "הבדיל אותם משאר אמני הקיי-פופ של אותה תקופה. זו השביעייה הכי גולמית והכי פחות מהוקצעת אי פעם."
"רולינג סטון הודו" בחר בו כשיר השביעי הטוב ביותר של BTS מתוך רשימת 100 המובילים שפורסמה בנובמבר 2020. ב-18 במרץ 2022, רולינג סטון מיקם אותו במקום ה-44 ברשימת 100 השירים הגדולים של הקבוצה, וכתב כי "זו הייתה הטעימה האמיתית הראשונה שקיבל העולם מהכישורים המיוחדים של השביעייה הצעירה - כוריאוגרפיה ושירה שפגעו בדיוק מסחרר. מילים שגידלו ילדים חסרי תקווה ודינמיקה קבוצתית מצחיקה."
קרדיטים
הקרדיטים נלקחו מהערות האלבום.
קישורים חיצוניים
undefined
ישראל מרום (מרמינסקי)
ישראל מרום (מרְמִינְסקי) (כ"ב בתשרי תרנ"ב, 24 באוקטובר 1891 – י' באייר תשל"ו, 10 במאי 1976) היה מהפעילים הבולטים בתנועה הציונית מילדותו ברוסיה הלבנה ועד למותו במדינת ישראל. היה נציג ההסתדרות בארצות הברית, שותף בהקמת "החלוץ", תנועת הנוער העובד ורשת "עמל" לחינוך ובתי ספר מקצועיים, בית הספר הולץ ו- מקס פיין.
בנוסף שימש כגזבר ההסתדרות, חבר הוועד הלאומי, חבר הנהלת עיתון "דבר", ציר לקונגרסים הציוניים מ-1920 ועד לקונגרס ב-1970 והיה פעיל בהבטחת קידום אופייה הסוציאליסטי של "קרן היסוד", שהפכה לזרוע לפיתוח חברתי וכלכלי של ארץ ישראל.
ילדותו (1891–1903)
בית הוריו של מרמינסקי בעיירה סלונים היה בית ציוני, עם מסורת של פעילות ציבורית. אביו, (אריה זאב) לייב וולף, היה בעל מנסרה, ובמקביל גם עסקן ציבורי, בורר יחיד ומאוד מקובל בעירו. סבו של ישראל, הרב ליוטה (אליהו), גם כן עסק בענייני ציבור, והוא שהקנה לאביו של ישראל את הגעגועים ל"לשון הקודש" ולגאולת ציון, ובאופן טבעי מפת ארץ ישראל הייתה תלויה על קיר ביתו.
אמו של ישראל, רחל קפלן, הייתה אישה משכילה, בקיאה בתנ"ך ובשפות זרות וסופרת. היא התגרשה מבעלה, עזבה את ביתה ויצאה לוורשה ללמוד עיסוי רפואי, שם גם שיחקה על הבמה ועסקה בכתיבה. במקביל עסקה קפלן בפעילות ציונית, והייתה ממניחי היסודות של קק"ל וגופים נוספים בוורשה.
פעילות ציבורית ראשונה (1903–1924)
פעילותו הציבורית הראשונה הייתה לאחר הפוגרום בקישינב ב-1903. הוא ארגן אספת מחאה של תלמידים, נאם ספונטנית, הלהיב והרשים. מכאן והלאה החליט לפעול בכל דרך למען עם ישראל. הוא פעל בקרב הנוער באספות וחוגים בלתי-לגאליים ונודע כנואם טוב.
מרמינסקי המשיך את לימודיו בוורשה, שם יחד עם אליהו גולומב המשיך את פעילותו לעידוד הנוער לעלייה לארץ ישראל.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, נרתם מרמינסקי לפעולות עזרה לפליטים. שנה לאחר מכן עבר למוסקבה ללמוד בפוליטכניקום, שם הוזמן לייצג את "צעירי ציון" במרכז ציוני רוסיה.
מרום היה הרוח החיה בארגון הוועידה השנייה של צעירי ציון ב-1919 ונבחר ליו"ר נשיאות הועידה. בנוסף הוא עסק בארגון הגנה עצמית ליהודי רוסיה והיה בין מארגני "החלוץ" (גרעיני חלוצים לעלייה).
עלייה לארץ ישראל והמשך פעילות ציבורית (1924–1939)
מרמינסקי יצא נגד מדיניות העלייה של ההסתדרות הציונית בתחילת שנות ה-20 שהסכימה להגבלת העלייה על פי "כושר הקליטה של ארץ ישראל" ודרש עלייה גדולה שתביא לצמיחה כלכלית.
בשנים 1928–1932 היה חבר במשלחות ההסתדרות לארצות הברית וקנדה וארגן את מגביותיה שם. באחת משליחויותיו ב-1928/9 הכיר את ד"ר מיי בר, פסיכולוגית קלינית ציונית ילידת ויניפג. מיי בר שימשה מתרגמת נאומיו מיידיש לאנגלית, לצעירים שכבר לא שלטו בשפה היידית. הם התחתנו ב-1929 בארצות הברית וחזרו יחדיו ארצה. ב-1930 נולדו התאומות סיניה ועליה בבית חולים הדסה בתל אביב.
נציג ההסתדרות בארצות הברית (1939–1945)
פועליו בארצות הברית היו בתחומים רבים:
גריניץ'
גריניץ' או גְרֶנִיץ' (באנגלית: Greenwich) הוא כפר עתיק בדרום־מזרח נורפוק, המהווה כיום חלק מרובע גריניץ' בלונדון.
ישראל מרום (מרמינסקי)
נציג ההסתדרות בארצות הברית (1939–1945)
פעילותו במשך 6 שנות השליחות הייתה מוצלחת. בישיבת הוועד הפועל של ההסתדרות שנערכה ב-19 בספטמבר 1945, שבה דיווח מרמינסקי על שליחותו, הקדים פנחס לבון, מזכיר ההסתדרות, דברי ברכה ואמר:
גריניץ'
הכפר גריניץ' ידוע בזכות מצפה הכוכבים המלכותי המפורסם השוכן בו, הניצב בראש גבעה בלב פארק גריניץ'. מצפה כוכבים זה העניק לגריניץ' את מיקומו הגאוגרפי הייחודי - קו האורך 0º, הידוע בכינוי קו גריניץ'. מיקום קו אורך זה (להבדיל ממיקומו של קו הרוחב 0º, קו המשווה) נקבע באופן שרירותי בשל מצפה הכוכבים, והוא מסומן באתר בקו מתכת ארוך. על פי קו האורך 0° נקבע גם שעון גריניץ', ששימש בעבר כשעון בינלאומי (GMT). בגריניץ' שוכנים מבנים היסטוריים עתיקים, ובהם גם אוניברסיטת גריניץ', תיאטרון, בית חולים, מוזיאון המניפות ושוק עתיקות. בשנת 1997 הכריז ארגון אונסק"ו על חלקים מהכפר כאתר מורשת עולמית, המכונה גריניץ' הימית.
ישראל מרום (מרמינסקי)
נציג ההסתדרות בארצות הברית (1939–1945)
רעייתו ובנותיו שהו עמו בארצות הברית במשך כל תקופת השליחות. מיי, רעייתו, הייתה שותפתו הפעילה בכל תחומי שליחותו בארצות הברית וקנדה.
חזרה לארץ ישראל - פעילות מקצועית בהסתדרות (1946–1970)
לאחר חזרתו לארץ ישראל, בשנים 1946–1957 עמד בראש המחלקה לחינוך מקצועי ופיתח את רשת בתי הספר המקצועיים של ההסתדרות – "עמל". בזכות קשריו עם יהדות ארצות הברית וקנדה גייס כספים רבים להקמת בתי ספר חדשים: ליידי דייוויס בירושלים ובתל אביב, "הולץ" בתל אביב, ליידיס גרמנט אינטרנשיונל בקריית חיים ואחרים ברמלה, חדרה וטבריה.
גריניץ'
מקור השם
מקור השם גריניץ' הוא בשפה הסקסונית (ובה נהגה כ-Grenewic או Grenevic). משמעות השם היא "כפר ירוק" או "כפר על הירוק". המקום נודע כגריניץ' המזרחית, כדי להבדילו מגריניץ' המערבית, שהייתה חלק מדפטפורד (Deptford), ואולם במאה ה-19 חדל השימוש בשם זה.
ישראל מרום (מרמינסקי)
חזרה לארץ ישראל - פעילות מקצועית בהסתדרות (1946–1970)
בשנים 1958–1968 עמד בראש המוסד לביקורת של המפעלים המשקיים של ההסתדרות. מרמינסקי היה הראשון שכיהן בתפקיד זה.
ישראל מרום נפטר בשנת 1976, בגיל 84, ונקבר בבית העלמין בעין חרוד.
גריניץ'
היסטוריה
במהלך שלטונו של המלך אתלרד השני (979-1013 וכן 1014-1016), השתלטו הדֵנים על גריניץ'; הצי הדני עגן בה, והצבא התמקם בגבעה שמדרום לה, בבלקהית' של היום. הדנים השתמשו בגריניץ' כבסיס שממנו יצאו להתקפות על קנט. בשנת 1012 השתלטו הדנים על העיר קנטרברי, ושבו את הארכיבישוף אלפה (Ælfheah). לאחר שהארכיבישוף סירב לאפשר את תשלומי הכופר עבורו, הוא הוצא להורג על ידי הדנים בסקילה. הדנים סירבו לאפשר את קבורתו של הארכיבישוף, אך האגדה מספרת שמקל של עץ שהיה מונח בדמו של הארכיבישוף החל ללבלב. כאשר ראו הדנים את הנס שהתרחש, איפשרו למאמינים לקבור את הגופה. אלפה הוכרז כקדוש והכנסייה שהוקמה במחוז במאה ה-12 נקראה על שמו. הכנסייה הניצבת כיום באתר הושלמה ב-1718, ונקראת כנסיית אלפה הקדוש (St Alfege's Church, ראו להלן).
ישראל מרום (מרמינסקי)
קישורים חיצוניים
מכתביו:
גריניץ'
היסטוריה
אזור גריניץ' היה קשור למלכים כבר מימי קדם: במאה השמינית היה האזור בעלות את'רלדה (Ethelrada), אחייניתו של המלך אלפרד הגדול. בספר יום הדין (סקר קרקעות ומפקד אוכלוסין שנערך באנגליה בשנת 1086 בהוראת ויליאם הראשון מלך אנגליה) מוזכר שגריניץ' הייתה בחזקת הבישוף אודו מבאייה (Odo of Bayeux), אך אדמותיו הוחרמו על ידי הכתר בשנת 1082. במקום היה מעון מלכותי כבר לפני שנת 1300, שהיה שייך למלך אדוארד הראשון. גם מלכים אחריו ביקרו במקום לעיתים מזומנות: הנרי הרביעי ערך במקום את צוואתו, ובנו הנרי החמישי העניק את האחוזה המלכותית בגריניץ' לתומס בופור (Beaufort), דוכס אקסטר, אשר נפטר בגריניץ' ב-1417.
במאה ה-15 הייתה נחלת גריניץ' בבעלותו של המפרי, דוכס גלוסטר, דודו של הנרי השישי, מלך אנגליה. המפרי בנה בגריניץ' את ארמון פלסנטיה ב-1428. הארמון היה משכנו העיקרי של הנרי השביעי, מייסד שושלת טיודור, ובו נולדו גם כמה מילדיו: שניים מבניו, הנרי (שיהפוך למלך הנרי השמיני) ואדמונד טיודור (שניהם הוטבלו לנצרות בכנסיית הקדוש אלפה) ושתיים מבנותיו, מרי ואליזבת, שיהיו מלכות אנגליה. בארמון נולדו עוד רבים מבני בית טיודור.
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית נכבש הארמון על ידי הכוחות האנטי-מלוכניים, והפך למחנה מעצר לשבויים. לאחר הרסטורציה החליט המלך צ'ארלס השני, בשנת 1660, לשקם את הארמון וביקש מהאדריכל סר ג'ון רֶן (Wren) לתכנן עבורו ארמון חדש. התוכנית לא יצאה במלואה אל הפועל, והחלק שנבנה מחדש כארמון למלך הוסב לשמש כבית החולים המלכותי למלחים. אן, נסיכת דנמרק, אשתו של ג'יימס הראשון, בנתה על הגבעה שמדרום לארמון את בית המלכה (ראו להלן), המהווה כיום חלק מהמוזיאון הימי הלאומי.
בנייני בית החולים הפכו למכללה הימית המלכותית ב-1873, ונשארו בשימוש הצי המלכותי הבריטי עד 1998. באותה שנה הועברו המבנים לידי קרן גריניץ'. חלק מהמבנים משמשים את אוניברסיטת גריניץ' ואת קולג' טריניטי למוזיקה; חלק אחר פתוח לציבור.
גריניץ' הימית
בשנת 1997 נוספה גריניץ לרשימת אתרי המורשת העולמית. אתר המורשת העולמית נקרא גריניץ' הימית (Maritime Greenwich), והוא מתחם הכולל מבנים ומונומנטים ייחודיים לחוף הנהר, פארק מדרום להם ומבנים נוספים מדרום לו.
בית המלכה
המבנה המרכזי במכלול גריניץ' הוא בית המלכה (Queen's House), שתוכנן על ידי האדריכל איניגו ג'ונס, עבור המלכה אן מדנמרק. התכנון הוא בסגנון האדריכלות הפלדיאנית ברוח הרנסאנס. זהו המבנה הראשון בבריטניה שתוכנן בסגנון זה, ובכך היה שינוי רב מהמוכר בבריטניה עד אז. איניגו ג'ונס הושפע ממבנים שראה באיטליה בעת לימודיו שם, ועל פיהם תכנן את הארמון; השפעתו של המבנה הייתה רבה מאוד, ומבנים רבים נבנו בבריטניה ברוח זו בשתי המאות הבאות. בית המלכה נבנה בשנים 1616-1617. ב-1807 הוסב המבנה לבית ספר לרפואה, ונבנו משני צידיו אגפים שחוברו למבנה העיקרי באכסדראות עמודים. בבית המלכה שוכן כיום אוסף האמנות של המוזיאון הימי הלאומי, ואילו עיקר המוזיאון נמצא באגף המערבי של בית המלכה.
המכללה הימית המלכותית
המכללה נבנתה באתר שבו שכן ארמון פלסנטיה. המבנים נבנו לכתחילה במצוות מרי השנייה כדי שישמשו כבית חולים לספנים. הבניין הצפון מערבי (לחוף הנהר) הוא בניין המלך צ'ארלס, שהושלם ב-1694; הבניין הצפון מזרחי הוא בניין המלכה אן, שהושלם ב-1742 (למרות שהוחל בבנייתו כבר ב-1698); הבניין הדרום מערבי, בניין המלך ויליאם, והבניין הדרום מזרחי, בניין המלכה מרי, שהושלמו שניהם ב-1712. בבניין המלכה מרי נמצאת הקפלה ששימשה את בית החולים ואת המכללה. בניין המלך ויליאם התפרסם באולם הצבוע (Painted Hall) השוכן בו, המעוטר בציורים מתקופת הבארוק. המבנים בנויים סביב חצר פנימית, ולכן מכונים "חצר המלך צ'ארלס", "חצר המלכה אן", וכן הלאה.
בית החולים גריניץ', נסגר ב-1869, והמבנים הועברו לידי הצי המלכותי. לאחר שהצי המלכותי הפסיק להשתמש במכללה בשנת 1998 הוקמה קרן גריניץ' ששכרה את המבנים ואת השטח מסביבם למשך 150 שנים, ותפקידה לשמרם.
כיום משתמשת אוניברסיטת גריניץ' בשלושה אולמות עיקריים במכללה (המלכה אן, המלכה מרי והמלך ויליאם), ואילו מכללת טריניטי למוזיקה משתמשת באולם המלך צ'ארלס. קרן גריניץ' מנהלת את ההיכל הצבוע, את הקפלה, את האולמות התת-קרקעיים הסמוכים, את מרכז המבקרים ואת הקרקעות.
פארק גריניץ'
פארק גריניץ' משתרע מדרום לבית המלכה. שטחו הצפוני של הפארק (בסמוך למוזיאון הימי הלאומי ובית המלכה) הוא אזור מישורי, המשתפל לעבר נהר התמזה. בחלקו הדרומי יש הגבהה של הקרקע לכדי גבעה, היוצרת רושם של נוף כפרי אנגלי. שטחו של הפארק מלבני, רוחבו כקילומטר ואורכו כ-750 מטרים. במרכז הפארק נמצאת הגבעה שעליה ניצב מצפה הכוכבים המלכותי.
מצפה הכוכבים המלכותי
מצפה הכוכבים המלכותי של גריניץ' ממוקם על הגבעה בפארק גריניץ'. המלך צ'ארלס השני הורה על בניית המצפה בשנת 1675, והמבנה תוכנן בידי סר כריסטופר רן ונבנה בין השנים 1675–1676. בסיסו של המצפה הוא בית פלאמסטיד (Flamsteed House, על שמו של האסטרונום המלכותי הראשון, ג'ון פלאמסטיד), והוא המבנה הראשון שנבנה בבריטניה למטרת מחקר מדעי. בקומה השנייה נמצא חדר מתומן בעל שמונה צלעות, שנועד לכינוסים ולדיונים. מעליו נמצא כדור הזמן המפורסם, היורד כל יום בדיוק בשעה 13:00 מראש התורן עליו הוא נמצא, כדי לסמן את השעה המדויקת.
כנסיית סנט אלפג'
אתר המורשת העולמית כולל גם חלק מהעיירה שסביבו. בין האחרים הללו נכללת כנסיית סנט אלפג', שנבנתה בשנים 1711-1714, על הריסות מבנה ימי-ביניימי. הכנסייה נבנתה בידי סר ניקולס הוקסמור, תלמידו של כריסטופר רן. הוקסמור שילב במבנה את המגדל שנותר מהמבנה המוקדם יותר, ובנה מבנה בסגנון הבארוק בצורת צלב.
קאטי סארק
מונומנט חשוב נוסף בגריניץ' הוא ספינת הקליפר קאטי סארק, שהייתה במחצית השנייה של המאה ה-19 ספינת המפרשים המהירה ביותר בעולם. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הועלתה האונייה על מבדוק יבש שהוכן עבורה.
אתרים נוספים
במתחם נמצאים גם כמה מבנים נאים שנבנו במאות ה-17, ה-18, וה-19. בצידו המזרחי של הפארק נמצא ארמון ואנברו (Vanbrugh Castle), ביתו של סיר ג'ון ואנברו, אדריכל ארמון בלנהיים. המבנה נבנה בכוונה בסגנון ימי ביניימי, ועוצב על פי מבצר הבסטיליה, בפריז. בצידו המערבי של הפארק נמצא בית הריינג'ר (Ranger’s House - "בית השומר") - בניין הבנוי מלבנים אדומות, ששיכן במאה ה-17 את שומר הפארק. כיום שוכן בו אוסף וורנר (Wernher Collection), אוסף אמנות מימי הביניים ומהרנסאנס. בחלקו הצפון-מזרחי של מתחם גריניץ' הימית נמצא פונדק טרפלגר, מבנה שנבנה ב-1837 ואירח בשעתו אישים כצ'ארלס דיקנס, ויליאם מייקפיס תאקרי ואחרים. כיום שוחזר המקום להדרו הראשון. אתר נוסף הסמוך לכנסייה הוא שוק גריניץ' (Greenwich Market) - שוק מקורה, בו נמכרות בעיקר עתיקות וחפצי אמנות. השוק הוקם בעקבות צו מלכותי משנת 1849.
אלינור רודניק
'''אלינור ה. "ג'וני" רודניק (באנגלית: Elynor H. "Johnnie" Rudnick'''; 2 באפריל 1923 – 25 במאי 1996) הייתה נדבנית וחלוצת תעופה אמריקאית, שניהלה במחתרת קורס טיס של "ההגנה" בקליפורניה, השתתפה באיסוף חלפים למטוסים שהוברחו לארץ ישראל, פעולה שבעקבותיה הועמדה לדין פלילי. שימשה הנשיאה הראשונה של איגוד המסוקים באמריקה (HAA), הנשיאה הראשונה של איגוד המסוקים הבינלאומי, בעלת בית ספר לטיסה, מדריכת טיס, בעלת עסק תעופתי, טייסת ומשחזרת מטוסים. ייסדה את פארק האוויר של בייקרספילד ואת קרְן קופטרס בע"מ וסייעה בארגון איגוד המסוקים הבינלאומי. נחשבה למומחית לריסוס חקלאי בעזרת כלי תעופה.
ראשית חייה וחינוכה
רודניק נולדה לאוסקר רודניק (1959-1892) ולליבי ברמן רודניק (1892–1951) בעיר בייקרספילד, בירת מחוז קרן במרכז קליפורניה. היא הייתה החמישית מבין אחד עשר ילדיהם של בני הזוג. אביה הגיע לארצות הברית כפליט מרוסיה הצארית. הוא החל את דרכו הכלכלית כסוחר כלי בית בניו יורק. משם עבר לקליפורניה ונישא לליבי ברמן. בני הזוג הקימו, פיתחו וניהלו חוות בקר גדולה. אוסקר רודניק, שהיה בהמשך בעליהן של בארות נפט ושטחי חקלאות עצומים ברחבי ארצות הברית, נחשב לאחד מעשרת האנשים העשירים בארצות הברית והיה מהתורמים הגדולים למוסדות הציוניים. כנערה, בלטה אלינור בכשרונה כרוכבת סוסים ואף זכתה בפרסים: פעמיים, בשנים 1939 ו-1940 הוכתרה בתואר "מיס מחוז קרן".
עסקיה
בשנת 1945, בגיל 22, קיבלה רודניק את אישור מועצת המפקחים של מחוז קרן לפתוח שדה תעופה פרטי משלה - "פארק האוויר של בייקרספילד". שדה התעופה היה ממוקם בסמוך לכביש 99, על פני 485 דונם. באותה שנה, תוארה אלינור רודניק בעיתונות המקומית כך: "ככל הנראה האישה הצעירה ביותר בארצות הברית שפתחה שדה תעופה פרטי ובין הראשונות שהשיקו פרויקט כזה." הכתבה דיווחה גם כי היא "קנתה מטוסים צבאיים שהוצעו למכירה, תיקנה אותם ומכרה אותם ברווח" וכי רודניק "מייצגת יוזמה נשית בפיתוח תעופה ויש לה האומץ לממש את חלומותיה."
בהמשך, ייסדה רודניק שתיים מחברות המסוקים הראשונות בעולם "קרְן קופטרס בע"מ" בבייקרספילד, ו"רודניק מסוקים בע"מ" בניו זילנד. ב-1948 הקימה בשדה התעופה שלה בית ספר לטיסה.
בשנת 1947 (או קודם לכן), הפכה רודניק לחברה ב-Ninety-Nines Inc, הארגון הבינלאומי לנשים טייסות. גם בארגון הנשים טייסות ההליקופטרים, Whirly-Girls International, הייתה חברה.
בשנת 1955 הפכה רודניק לנשיאה האישה הראשונה אי-פעם של איגוד המסוקים הבינלאומי.
קורס הטיס של "ההגנה" בבייקרספילד
בשנת 1948 פגשה רודניק, ציונית בהשקפתה, את טדי קולק, אז שליח "ההגנה" בארצות הברית, והוא שכנע אותה לקחת חלק פעיל בבניית חיל אוויר למדינה שבדרך. יחד, תכננו לקיים בשדה התעופה של רודניק קורס טיס לישראלים, שישמשו בהמשך טייסי קרב במלחמת העצמאות שפרצה חודשים ספורים קודם לכן. במרץ 1948 התייצבו בבייקרספילד, קליפורניה, 13 ארץ ישראלים צעירים, ששהו לצורך לימודים בארצות הברית (בהם שתי נשים - זהרה לביטוב ושרה גוברמן). הקורס נמשך 4 חודשים בלבד, ונערך במתכונת של קורסי הטיס שהתנהלו בימי מלחמת העולם השנייה - קורס מרוכז, ביום התנסות בטיסה מעשית ובלילה לימודי תיאוריה. הקורס נערך בחשאיות כדי שלא יתגלה ל-FBI. בסופו של דבר ה-FBI אכן הבחין במתרחש, ורודניק העניקה לכל אחד מן החניכים כנפי טיס ודאגה שיצליחו להתחמק בשלום.
במרץ 1948, במקביל לתחילת הקורס, שיתפה רודניק פעולה עם אל שווימר, בהקמת צי מטוסים שהועמד לרשות ההגנה בארץ. היא רכשה מטוס מעודפי המלחמה, פירקה אותו מחלקיו החיוניים, ואלה הועברו לצי המטוסים שהבריח שווימר לעזרת "שירות האוויר" בארץ ישראל. בכך, עברה רודניק על, וב-1949 הועמדה לדין פלילי יחד עם שותפיה למעשה. כולם הורשעו ונקנסו בגין העבירה. רודניק נידונה לאלף דולר קנס וליום מאסר אחד.
חיים אישיים
אלינור רודניק הייתה נשואה לדייוויד פאלק, חובש לשעבר בחיל הרפואה של צבא ארצות הברית, שהפך לרופא לאחר מלחמת העולם השנייה, והיה ראש המחלקה לאורולוגיה בבית החולים הכללי של מחוז קרן בבייקרספילד.
מוות ומורשת
רודניק נפטרה בשנת 1996 בגיל 73. היא קבורה בבית העלמין גרינלאון בבייקרספילד. על גב המצבה שלה נכתב "רוח חופשית".
במהלך חייהם הרבו רודניק ובעלה, דייוויד פאלק, לתרום למטרות פילנתרופיות, וקרנות שהקימה ממשיכות בכך עד היום, בעיקר בסיוע לסטודנטים לתארים מתקדמים.
ליגת העל הבלגית
ליגת העל הבלגית (בהולנדית: eerste klasse A ובשמה הרשמי Profvoetbal 1A; בצרפתית: Championnat de Belgique de football) היא ליגת הכדורגל הבכירה בבלגיה. הליגה הוקמה בשנת 1895, בה משחקות בה 18 קבוצות. שמה המסחרי של הליגה הוא "יופילר ליג".
מבנה הליגה
בליגה ישנן 18 קבוצות. השיטה הנהוגה כיום לניקוד קבוצות הכדורגל בטבלת הליגה פועלת החל מעונת 1995/96. לפיה, הקבוצה הזוכה מקבלת 3 נקודות, קבוצות הנפרדות בתיקו מקבלות נקודה אחת כל אחת וקבוצה מפסידה לא מקבלת אף נקודה. בתום כל עונה, הקבוצה הפחות טובה בטבלה יורדת לליגה הבלגית השנייה ומוחלפת על ידי קבוצה מהליגה הבלגית הראשונה.
החל מעונת 2009/2010 מונהגת בבלגיה שיטת הקיזוז על פיה לאחר שני סיבובים במתכונת בית-חוץ מספר הנקודות של הקבוצות מקוזז בחצי, והליגה מחולקת ל-3 חלקים:
במישור האירופי, הקבוצה שמגיעה למקום הראשון בליגה הבלגית מעפילה אוטומטית לשלב הבתים של ליגת האלופות והסגנית מעפילה לסיבוב המוקדם השלישי. כמו כן, הקבוצה מהמקום השלישי בטבלה וכן זוכת הגביע הבלגי מעפילות לליגה האירופית, אם זוכת הגביע כבר העפילה למפעל אירופי בגלל מיקומה בטבלה תשחק סגנית מחזיקת הגביע בליגה האירופית אלא אם גם זו כבר העפילה למפעל אירופי בשל מיקומה בטבלה ואז מעפילה לליגה האירופית הקבוצה מהמקום הרביעי בטבלת הליגה הבלגית. בשל מגפת הקורונה לא התקיים פלייאוף העלייה מהליגה השנייה ולכן שתי הקבוצות שהיו אמורות לשחק בו עלו אוטומטית לליגה הראשונה. על כן, העונה משחקות בליגה הראשונה 18 קבוצות.
היסטוריה
הליגה הבלגית הוקמה בשנת 1895 מ-7 קבוצות: אנטוורפן, קלאב ברוז' ופ.צ. ליאז' (האלופה הראשונה) וכן ארבע קבוצות מהבירה, בריסל: ספורטינג קלאב דה בריסל, רודיין פרווינקל, לאופולד קלאב דה בריסל ויוניון אף. סי. ד'לקסל. באותה העונה לא נעשתה הורדה לליגה השנייה אלא ששני המועדונים הפחות טובים בסוף העונה (קלאב ברוז' ויוניון אף. סי. ד'לקסל) הוצאו מהליגה ובמקומן נכנסה קבוצת "מועדון האתלטיקה והריצה של בריסל". החל בעונת 1899 הליגה פוצלה לשתי ליגות נפרדות ובשנת 1901 הליגות אוחדו שנית לליגה אחת בעלת 9 קבוצות בסך הכל. למרות זאת, שנה לאחר מכן הליגה פוצלה שנית.
הליגה נפסקה פעמיים, במהלך מלחמת העולם הראשונה וכן במהלך תחילתה של מלחמת העולם השנייה.
בכל תקופה, מאז הקמת הליגה, היו מאבקי שלטון קשים בין מספר קטן של קבוצות שהשתנה בין השנים, תחילה הייתה שליטה של רויאל אוניון סן-ז'ילואז, ראסינג בריסל ובירסחוט. מאוחר יותר הגיעה תקופת השלטון של אנדרלכט, פ.צ. ליאז', סטנדרד ליאז' וקלאב ברוז'. אנדרלכט היא הקבוצה המצליחה ביותר בתולדות הליגה, עם 34 אליפויות, ואחריה קלאב ברוז' עם 16 אליפויות.
סכום של שני ריבועים
הבעיה של הצגת מספר נתון כסכום של שני ריבועים, כלומר בצורה \ a^2+b^2, היא מן הבעיות הקלאסיות בתורת המספרים. הבעיה נזכרת בכתבי דיופנטוס, שניסח אותה באופן גאומטרי: בהינתן מספר x, למצוא משולש ישר-זווית בעל צלעות שלמות או רציונליות שאורך היתר שלו הוא x. פרמה טען (ללא הוכחה) שאפשר להציג מספר שלם כסכום של שני ריבועים, אם ורק אם כל גורם ראשוני מהצורה 4m-1 מופיע בחזקה זוגית. תוצאה זו, שאותה חקר והוכיח לאונרד אוילר, נקראת לפעמים משפט שני הריבועים של פרמה.
במספר ההצגות הממוצע של מספר כסכום של שני ריבועים מטפלת בעיית המעגל של גאוס.
היסטוריה
ב- 1225 הציג והוכיח פיבונאצ'י את נוסחת המכפלה, שהייתה מוכרת כנראה כבר לדיופנטוס, אף על פי שהלה לא ניסחה במפורש. מן הנוסחה עולה שכדי להציג מספר נתון כסכום של שני ריבועים שלמים, די להציג באופן הזה את גורמיו הראשוניים; אז אפשר להיעזר בנוסחה כדי לקבל הצגות עבור המכפלה. לדוגמה, מן ההצגות ו- \ 1^2+2^2=5, אפשר לקבל את.
ב- 1638 הציע פרמה לדקארט להוכיח שלא ניתן להציג מספר מן הצורה \ 4k-1 כסכום של שני ריבועים. כעבור ימים ספורים שלח דקארט את הבעיה ופתרונה למרסן: הריבוע של כל מספר שלם הוא מן הצורה \ 4m או \ 8m+1. ב-1659 כתב פרמה לפסקל שהוא מצא הוכחה לכך שניתן להציג כל ראשוני מהצורה 4k+1 כסכום של שני ריבועים, בשיטה של נסיגה אינסופית.
פרמה המשיך לעסוק בבעיה גם אחר-כך, וכאשר פרסם ב-1670 קובץ הערות על הספר "אריתמטיקה" של דיופנטוס, התייחס גם למשוואה \ a^2+b^2=n. פרמה טען שאם n ראשוני מהצורה 4k+1, אז אפשר לפתור את המשוואה באופן יחיד (פרט להחלפת המשתנים, ולשינוי הסימן), וכן, שאם \ n=p^k ו- p ראשוני מהצורה הנזכרת, אז יש למשוואה בדיוק פתרונות. בעזרת נוסחת המכפלה, הציג פרמה שיטה למציאת מספרים שיש להם בדיוק m הצגות כסכום של שני ריבועים.
ל-Bernard Frénicle de Bessy מיוחסת ההבחנה שהצגת מספר כסכום של שני ריבועים בשתי דרכים שונות מאפשרת לפרק אותו לגורמים.
למעשה, אם הן הצגות שונות של n כסכום של 2 ריבועים, ניתן להגדיר:,  ואז  הוא גורם לא טריוויאלי של n. הפונקציה \gcd(a,b) מסמלת את המחלק המשותף המקסימלי של a ושל b.
ב- 1747, במכתב לגולדבך, הוכיח לאונרד אוילר שאם a ו- b זרים, אז כל גורם של \ a^2+b^2 ניתן להצגה כסכום של שני ריבועים. ההוכחה, המתאימה לתיאורו של פרמה על נסיגה אינסופית (ראו להלן), היא הראשונה שעל קיומה יש ראיות ברורות. אוילר עסק בבעיה זו פעמים רבות, ובאחת ההזדמנויות (ספרו "אלגברה", 1770) העיר שאת נוסחת המכפלה אפשר להוכיח באמצעות חישוב הנורמה המרוכבת של המכפלה. היום ידוע שאפשר להוכיח את כל התכונות הרצויות של התבנית \ x^2+y^2 בעזרת האוקלידיות של חוג השלמים של גאוס,.
מאוחר יותר, אדריאן-מארי לז'נדר (ב-1798) וקרל פרידריך גאוס (ב-1801) סיפקו תוצאות על מספר ההצגות של מספר כסכום של שני ריבועים, בעוד קרל גוסטב יעקב יעקובי נתן ביטוי אלגנטי יותר ב-1829, אותו הוכיח מספר שנים מאוחר יותר (ב-1834) דרך התורה החדשה של טורים אינסופיים של פונקציות אליפטיות.
הוכחה באמצעות נסיגה
נוכיח שאם p מספר ראשוני השקול ל-1 מודולו 4, אז אפשר להציג אותו כסכום של שני ריבועים. ידוע ש- 1- הוא שארית ריבועית מודולו p, כלומר, קיים x כך ש-. אם נבחר פתרון x כך ש-|x| < p/2, מתקבלת הצגה \ x^2+1=mp כאשר. נתבונן בהצגה שבה x,y אינם מתחלקים ב- p, ונניח ש-\ 1 < m. הפתרון יושג על ידי הוכחה בנסיגה אינסופית. על ידי חילוק עם שארית של x,y ב-m אפשר לכתוב, כאשר. כך יוצא ש-, ומצד שני. מכאן ש- עבור.
מנוסחת המכפלה יוצא ש-, אבל שני הגורמים מתחלקים ב- m. לאחר שמחלקים את המשוואה ב- \ m^2 מתקבלת הצגה של \ m_1p כסכום של שני ריבועים.
מספר ההצגות של מספר כסכום של שני ריבועים
גאוס טען, במאמר 182 של מחקרים אריתמטיים שלו, שאם M הוא מספר שנכתב בצורה, כאשר a,b,... הם גורמים ראשוניים מהצורה 4n + 1, ו-S הוא מכפלת כל הגורמים הראשוניים של M מהצורה 4n + 3 (ו-S חייב להיות ריבוע), אזי ישנם:
הצגות שונות של M כסכום של שני ריבועים. אם כולם זוגיים אז יש להוסיף  לביטוי הנ"ל כדי לקבל את מספר ההצגות. משמעות התוצאה היא שמספר ההצגות תלוי רק במעריכים של הגורמים הראשוניים מהצורה 4n + 1 ולא תלוי בכלל בגורמים מהצורה 4n + 3 (כלומר אין קשר ל-S), בשונה מהוכחת הקיום של הצגה כסכום של שני ריבועים, שם קיומה של הצגה תלוי בקיומו של שורש ריבועי טבעי ל-S.
ספר מורמון
ספר מורמון (במקור באנגלית: Book of Mormon) הוא מספרי היסוד של הזרם המורמוני בדת הנוצרית, הידועה גם כ"התנועה של קדושי אחרית הימים" (Latter-Day Saints Movement או LDS), ונחשב להתגלות אלוהית ולחלק מכתבי הקודש על ידי כל הזרמים של הדת המורמונית, כאשר הזרם הגדול שבהם הוא "כנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים". הוא הודפס לראשונה בשפה האנגלית במרץ 1830 בעיירה פלמירה במדינת ניו יורק שבארצות הברית, ומאז תורגם למעל ל-100 שפות. על פי ג'וזף סמית', הנביא והמייסד של הדת המורמונית, הספר כולל כתבים עתיקים שנכתבו במצרית עתיקה על ידי נביאים מצאצאי בני ישראל והוחבאו באדמה בארצות הברית במאה ה-5. לדבריו, בשנת 1823 נגלה אל סמית' המלאך מורוני, הראה לו היכן למצוא את הכתבים וציווה עליו להוציאם מהאדמה, לתרגמם ולהפיצם. סמית' עצמו הגדיר את ספרו כ"ספר הנכון ביותר בעולם."
רקע לכתיבת הספר
ג'וזף סמית' חי בתחילת המאה ה-19, תקופה בהיסטוריה של ארצות הברית המכונה "ההתעוררות הגדולה השנייה" (The Second Great Awakening). תקופה זו הייתה תקופה של התעוררות דתית גדולה בקרב הפרוטסטנטים בארצות הברית שהובילה להיווצרות של מספר קבוצות דתיות חדשות, חלקן בעלות אמונות משיחיות באחרית ימים שחשבו שתתרחש בקרוב. באותם ימים חי סמית' במערב מדינת ניו יורק, אזור שחווה התעוררות דתית גדולה. כחלק מהתעוררות זו, נוצרו אצל אנשים עניין וסקרנות בנוגע לסוגים חדשים של התנסויות דתיות, כולל עיסוק בקסמים ומאגיה, וניסיונות להשיג חזיונות נבואיים. כך גם צצו באותה תקופה אנשים רבים שטענו לנבואה ולכך שהם חווים התגלויות אלוהיות.בתוך הקשר זה יצא לאור ספר מורמון, עליו טען סמית' כי הוא נשלח אליו בהתגלות אלוהית.
הגרסה המורמונית
לשיטת המורמונים, המאמינים בסיפור כתיבת הספר כפי שסיפר אותו ג'וזף סמית', הספר נכתב במקור על לוחות זהב ונערך במאה ה-4 וה-5 בארץ שעתידה להיקרא ארצות הברית. הספר נכתב ונערך על ידי הנביא מורמון ובנו הנביא מורוני, שמאוחר יותר ייהפך למלאך שיגלה את הספר לסמית'. כפי שהוא כותב בהקדמה לספר, ב-21 בחודש ספטמבר 1823, נגלה אליו המלאך מורוני וציווה עליו להוציא את הלוחות מהמקום בו החביא אותם, גבעת קומורה שכיום נמצאת בעיירה מנצ'סטר שבמדינת ניו יורק, לתרגם את תכולתם ולהפיץ את הבשורה הטמונה בתוכם. על פי סמית', הספר נכתב במקור בשפה אותה הוא כינה "מצרית מתוקנת" (Reformed Egyptian), וכדי לתרגם את הספר נעזר סמית' במשקפיים נבואיים. המסורת המורמונית זיהתה משקפיים אלו לאחר מכן בתור ה"אורים ותומים" המוזכרים במקרא.
בחייו, העידו כמה ממאמיניו של סמית' כי הם ראו את לוחות הזהב מהם תרגם סמית' את ספר מורמון. סמית' החתים אחד עשר איש על עדות כי הם ראו בעיניהם את לוחות הזהב. עדויות אלו, המצויות בשני מסמכים המכונים "עדות שלושת העדים" ו"עדות שמונת העדים," מצורפות בדרך כלל כהקדמה לספר מורמון ומודפסות איתו במהדורות שמוציאה הכנסייה.
ההקדמה לספר מורמון אומרת כי:
הגרסה הביקורתית
לפי דעתם של חוקרים, אין ספק בכך שהספר נכתב על ידי ג'וזף סמית' עצמו. הם טוענים כי תוכן הספר וסגנונו מורים על המודרניות שלו ושאין שום בסיס היסטורי לסיפורים הנמצאים בתוכו על אירועים שהתרחשו כביכול במאות הראשונות לפני ולספירה. הם מעלים נקודות שונות המצויות בספר והמתאימות לזמן ולמקום בהם חי סמית', ומבטלים כל אפשרות לתארוך של הספר למאות הראשונות לספירה. הספר מכיל רמזים ברורים לעניינים שהעסיקו אנשים בתקופה בה סמית' כתב, כגון אוניברסליזם דתי, אנטי-מסוניות ואנטי-קתוליות. כמו כן, הצביעו חוקרים על הדמיון בין הצמיחה של המורמוניות לבין הצמיחה של תנועות דתיות נוצריות אחרות בארצות הברית, כמו השייקרים, האדוונטיסטים, הספיריטואליסטים והמתודיסטים, דמיון המראה שהדת המורמונית היא תוצר מודרני לחלוטין, ואינה דת עתיקה שרק התגלתה מחדש כפי שטוענים מאמיניה.
בעבר נטו מבקרי הכנסייה המורמונית לראות בג'וזף סמית' רמאי ונרקיסיסט, שהציג את עצמו כנביא וכתב ספר נבואה כחלק מתאוותו לכוח ולנשים. בשלב מסוים, אף טענו מתנגדיו של סמית' כי לא הוא כתב את הספר, אלא תוכן הספר נגנב מכתב יד של סופר בן זמנו בשם סולומון ספולדינג (Solomon Spaulding), שטרם הודפס. טענה זו התפוגגה תוך זמן קצר עם הדפסת ספרו של ספולדינג, שהתגלה כחסר כל קשר לספרו של סמית'. כמו כן, טענו חוקרים וממשיכים לטעון כיום שסמית' שאב חלק מרעיונותיו מספר בשם View of the Hebrews, שנכתב על ידי סופר בשם אית'ן סמית' (Ethan Smith), גם הוא בן תקופתו של סמית'. ספר זה כלל את הטענה שהאינדיאנים הם צאצאים של בני ישראל, רעיון שתופס מקום מרכזי בספר מורמון. בעשורים האחרונים, מבקשים חוקרים של מורמוניות כגון דן פוגל, בראיין ווטרמן וג'אן שיפס להציג דעה מורכבת יותר, שאינה מקבלת את התפיסה המורמונית הדתית אך גם לא את הביקורת הגמורה על דמותו של סמית'. חוקרים אלו מציגים את סמית' כאדם בעל מניעים טובים, אך שעשה שימוש בהמצאות ושקרים משום שראה בכך הכרח כדי לשכנע אנשים לקבל את המסרים הדתיים אותם הוא ביקש להפיץ.
מבנה הטקסט והתפתחותו
מהרגע הראשון בו התחילו השמועות על הדפסתו הקרובה של ספר מורמון כונה הספר ה"ביבליה מזהב", ואף לפני הדפסתו יצאה כתבה קצרה באחד העיתונים על השמועות שנפוצו סביב כתיבת הספר. כתבה זו הצביעה על השימוש בכינוי זה כבר אז, ובכך שונה ההתפתחות של ספר מורמון מההתפתחות של ספרי קודש של דתות רבות אחרות. שלא כמו ספרי הקודש של היהדות, הנצרות ואף האסלאם, הספר המרכזי של הדת המורמונית יצא כולו כספר שלם וגמור מהרגע הראשון, עוד לפני קיומה של קהילה מורמונית, ולא קובץ לאורך זמן רב או אחרי מות מייסד הדת. לעומת דתות אחרות, בה הקהילה היא זו שיצרה את הספרים המקודשים שלה במהלך הזמן, בדת המורמונית ניתן לומר שהספר הוא זה שיצר את הקהילה.
על פי העדויות, הספר הוכתב על ידי ג'וזף סמית' למספר כותבים בין אפריל ליוני 1829, וכבר בשנת 1830 ראה אור הספר השלם בבית דפוס מקומי בעיירה פלמירה שבמערב מדינת ניו יורק. כתב היד המקורי נשמר בחלקו ונמצא בבעלות של הכנסייה המורמונית, וכתב היד של המדפיס נמצא כמעט בשלמות אצל "קהילת המשיח," כנסייה מורמונית נוספת שהתפצלה מהזרם המרכזי בסוף המאה ה-19. לא רק שהתקבל הספר להדפסה תוך זמן קצר, אלא תוך שנים מועטות יחסית כבר הודפסו מהדורות רבות של הספר. עם השנים, שונה נוסח הספר כמה פעמים, ביניהם גם על ידי ג'וזף סמית' עצמו, שהכניס אלפי שינויים במהדורות שיצאו בשנת 1837 ובשנת 1840, אך רוב השינויים היו רק שינויים טיפוגרפיים או דקדוקיים.
תוכני הספר
הספר בנוי בצורה של התנ"ך או הביבליה נוצרית, כלומר הוא ספר המורכב מספרים רבים הטוענים כי נכתבו על ידי אנשים שונים. הספר מציג נרטיב הנמשך מתקופת בית ראשון עד המאה ה-5 לספירה. מבחינת התוכן של הספר, ניתן לראות בו מיזוג של רעיונות השאובים מהתנ"ך, הברית החדשה והמסורת הנוצרית, יחד עם רעיונות חדשים וייחודיים לדת המורמונית וכאלה שרווחו במידה זו או אחרת בתקופתו של סמית'. ניתן למצוא מספר אמונות ייחודיות למורמונים בספר, כגון:
רעיונות רבים המצויים בספר מורמון ניתנים לקישור לרעיונות אמריקניים שהתקיימו בזמנו ולפני זמנו של סמית', וישנו קשר מובהק בין הספר והדת לבין עולם החדש, יותר מכל דת אחרת. דבר זה גרם לטולסטוי לכנות את המורמוניות "הדת האמריקאית."
היחס לספר מורמון בכנסייה המורמונית
ספר מורמון נחשב על ידי זרם ה-LDS לספר קדוש, והוא מהספרים המרכזיים של אמונתם, יחד עם התנ"ך, הברית החדשה, וכתבים אחרים של ג'וזף סמית' ושל הנביאים שהנהיגו את הכנסייה אחרי מותו כגון "האמונה והבריתות" (Doctrine and Covenants), ו"הפנינה יקרת הערך" (Pearl of Great Price).
שנים רבות תפס הספר עצמו מקום קטן יחסית בלימודי הכנסייה ובדרשות של מנהיגיה, שהתבססו בעיקר על כתבי הקודש הנוצריים ועל תאולוגיה ורעיונות שהתפתחו לצד ספר מורמון ואחריו. המנהיגים המוקדמים של הכנסייה נטו לצטט את הברית הישנה והחדשה בערך פי עשרים מאשר את ספר מורמון. הספר עצמו נחשב אמנם לאבן יסוד של האמונה המורמונית, אך הודגש קיומו והתגלותו הנסית יותר מהתוכן והרעיונות שנובעים מתוך הספר. הספר נתפס כהוכחה לכך שאלוהים ממשיך להתגלות אל בני אדם גם בתקופה המודרנית. כמו כן, המורמונים ראו בקיום הספר סימן לכך שאחרית הימים ושיבת ישו יתרחשו בקרוב יחד עם המרה גמורה של האוכלוסייה הילידית של ארצות הברית לדת המורמונית.
בסוף המאה ה-20, ובעיקר בסוף שנות השמונים, החל ספר מורמון לתפוס מקום יותר ויותר חשוב בחיי המורמונים, והיחס אליו הפך לדומה ליחס של נוצרים פרוטסטנטים לכתבי הקודש הנוצריים. תופעה זאת כלולה בתופעה רחבה יותר של התקרבות המורמונים, תרבותית, תאולוגית ופוליטית, אל הנצרות הפרוטסטנטית האוונגליסטית בארצות הברית, תופעה שהחלה בסוף המאה ה-20, והמשיכה בראשית המאה ה-21.
מקורות ראשוניים
Smith, Joseph. The Book of Mormon. Salt Lake City: Church of Jesus Christ of Latter-day Saints, 1921.
מקורות משניים
Bushman, Richard L. “The Book of Mormon and The American Revolution.” Brigham Young University Studies 17 (1976): 3-20.
Fetzer, Leland A. “Tolstoy and Mormonism.” Dialogue 6 (1971): 13-29.
Givens, Terryl, L. Encyclopedia of Religion in America. s.v. “Book of Mormon.” Washington, D.C.: CQ Press, 2010.
Givens, Terryl L. and Phillip L. Barlow, ed. The Oxford Handbook of Mormonism. New York: Oxford University Press, 2015.
Larsen, Wayne A., Rencher, Alvin C., and Tim Layton. “Who Wrote the Book of Mormon? An Analysis of Wordprint.” Brigham Young University Studies 20 (1980): 225-251.
Lippy, Charles H. and Eric Tranby. Religion in Contemporary America. Abingdon and New York: Routledge, 2013.
Reynolds, Noel B., ed. Book of Mormon Authorship: New Light on Ancient Origins. Provo, UT: Religious Studies Center, 1982.
Shipps, Jan. “The Prophet Puzzle: Suggestions Leading Toward a More Comprehensive Interpretation of Joseph Smith.” Journal of Mormon History 1 (1974): 3-20.
Waterman, Bryan, ed. The Prophet Puzzle: Interpretive Essays on Joseph Smith. Salt Lake City: Signature Books, 1999.
Welch, John. “Chiasmus in the Book of Mormon.” Brigham Young University Studies 20 (1980): 69-84.
קסם (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
שושנדוחט
שושנדוחט נכתב גם כשושנדוכט (המאה הרביעית - המאה החמישית) הייתה בתו של ראש הגולה היהודי, אשתו של יזדגרד הראשון, שליט האימפריה הסאסאנית ואמו של בהראם החמישי.
ארנסט הרצפלד טען, שהקבר הידוע כקבר אסתר ומרדכי שבהמדאן הוא כנראה קברה של שושנדוחט. לפי הסברא קברם של אסתר המלכה ומרדכי היהודי נמצא למעשה על יד קיבוץ ברעם בגליל העליון בצפון הארץ והוא הובא לשם על ידי בנם המלך כורש ששיפץ את בית המקדש השני ודאג להעלות משם את יהודי הגולה שהיו בארצו.
מקור היסטורי המזכיר אותה ואת הקשר שלה ליהדות הוא ספר ערי הבירה של פרס (פסוקים 47–54). פסוק 47 אומר (בתרגום חופשי) "הערים שוש ושושתר נבנו על ידי שישין-דוחט, אשתו של יזגרד בן שאפור, בתו של ראש הגולה, מלך היהודים, וכמו כן אמו של בהראם."
גם החלק העשירי של ספר זה מאזכר אותה וקושר אותה לבניין עיר ליהודים בח'ווארזם.
דוק וריידר
דוק וריידר (באנגלית: Doc and Raider) הייתה סדרת רצועות קומיקס, שנוצרה על ידי הקומיקסאי שון מרטין. רצועת הקומיקס החלה להתפרב בעיתונים ובמגזינים להט"בים ב-1987. רצועת הקומיקס מתאתרת שני גברים גאים, דוק (סופר במקצועו) וריידר (עובד בניין במקצועו) שגרו אחד עם השני כשותפים לחדר, ולבסוף נהיה זוג. הסדרה, על אף שהיא הומוריסטית בעיקרה, התייחסה גם לבעיות רציניות בקהילה הגאה, כגון הומוסקסואליות ודת, HIV, אלימות במשפחה וקיום יחסי מין לא מוגנים.
בנוסף לרצועה הקומיקס הרגילה, דוק וריידר הופיעו בקמפיינים של חינוך מיני למין בטוח יותר בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.
סרט תיעודי על רצועת הקומיקס, Raider in Canada: A Portrait of Sean Martin, יצאה ב-1998.
ב-2002, הדמויות דוק וריידר הפיעו בשני סיפורים, שפורסמו בשני אנתולוגיות שנמכרו, כדי לגייס כספים לחנות הספרים Little Sister's Book and Art Emporium.
לסדרת רצועת הקומיקס פורסמו למעלה מ-5,600 רצועות קומיקס. סדרה זו מהווה אחת מסדרות רצועות הקומיקס הלהט"ביות הוותיקיות והארוכות ביותר.
פרנק נלסון קול
קורות חייו
נולד באשלנד, מסצ'וסטס ולמד באוניברסיטת הרווארד, שם הרצה על מתמטיקה משנת 1885 עד 1887.
מאוחר יותר, עבד באוניברסיטת מישיגן ואוניברסיטת קולומביה. הוא הפך למזכיר של החברה האמריקאית למתמטיקה ב-1895 ולעורך של הרבעון שלה ב-1897.
קול פרסם מספר מאמרים חשובים, ביניהם "ההשתנות היומית של הלחץ הברומטרי" (1892).
ב-1903 נתן קול את הרצאתו המפורסמת בעת כינוס של החברה האמריקנית למתמטיקה, בה זיהה את הגורמים של מספר מרסן, M67. אדוארד לוקס הוכיח כבר ב-1876 כי M67 מתפרק לגורמים, כלומר הוא אינו מספר ראשוני, אך לא הצליח למצוא את הגורמים עצמם. במהלך "ההרצאה" של קול, הוא ניגש אל הלוח וחישב, תוך שמירה על שתיקה מוחלטת, את ערכו של M67 (הוא 2 בחזקת 67, פחות 1). התשובה הייתה 147,573,952,589,676,412,927. לאחר מכן עבר קול לצידו השני של הלוח, כתב את המכפלה 193,707,721 x 761,838,257,287 וחישב אותה על הלוח במלואה. לאחר שהשלים את החישוב והדגים כי התוצאה זהה ל-M67, חזר למושב, לאחר שלא אמר אפילו מילה אחת במהלך ההרצאה, שנמשכה שעה שלמה. הקהל הגיב בתשואות. לאחר מכן הודה קול כי מציאת הגורמים ארכה "שלוש שנים של ימי ראשון".
קול מת בניו יורק בגיל 64. על שמו ולכבודו נקרא פרס קול של החברה האמריקנית למתמטיקה.
פסיפס (גנטיקה)
בגנטיקה, פסיפס (מוזאיקה) היא נוכחות של לפחות שתי אוכלוסיות תאים שונות מבחינה גנטית באותו יצור, כאשר לשתיהן מקור גנטי משותף. פסיפס מתקבל באופן טבעי כאשר שתי ביציות מופרות המצויות ברחם בו זמנית, אינן מתפתחות לתאומים לא זהים, אלא נצמדות ויוצרות עובר אחד. במעבדה ניתן לקבל תופעה דומה לפסיפס באופן מלאכותי על ידי עירוב שני עוברים ויצירת "כימרה", אולם במעבדה שתי הביציות אינן חייבות להיות מאותה אם.
לעיתים קרובות, היותו של אדם מורכב כפסיפס תאים מתגלית משום שאוכלוסיית תאים אחת היא תקינה והשנייה נושאת פגם גנטי. במקרים כאלה למחלה הגנטית יש תסמינים קלים מהמקובל. דוגמה למחלה גנטית שחושפת את היותו של אדם מורכב כפסיפס היא תסמונת רט בגברים. זאת משום שככלל, עוברים זכרים שלוקים בתסמונת זו מתים בסמוך ללידתם והפסיפסים הם בין הבודדים ששורדים.
אצל חתולי בית יש דוגמה ברורה לפסיפס שאינה נחשפת בשל מחלה - חתולה נקבה שלפרוותה יש יותר משני צבעים היא ברוב המקרים מורכבת כפסיפס, כתוצאה מהשתקה של כרומוזום X.
פסיפס מוגבל לשליה
Confined placental mosaicism, בקיצור CPM, הוא מצב פסיפס המחולק כך שבעובר עצמו התאים תקינים ורק בשליה נמצאים פגמים כרומוזומליים כגון טריזומיה. המצב בדרך כלל מתגלה כאשר בדיקת סיסי שליה מגלה טריזומיה אך בבדיקת דם העובר עצמו הכרומוזמים נראים תקינים.
CPM יכול להיווצר בשני מנגנונים:
סיכון להריון
רוב המקרים של CPM ממשיכים להריון תקין אך אחוז העיכובים בהתפתחות ואחוז ההפלות הטבעיות גבוהים יותר. קיימת התאמה בין מידת ההתפשטות של התאים הפגומים לרמת הסיכון להריון וכן ישנה השפעה של סוג התאים שנפגעו. CPM שנובע מ"הצלה טריזומית" יכול להיות כרוך בדיזומיה חד הורית, מצב שגם בדרך כלל אינו מסוכן אך יכול ליצור בעיות במקרים מסוימים.
ברנרד ואכשטיין
ברנרד (דב בר) ואכשטיין (Bernhard Wachstein; 31 בינואר 1868 - 15 בינואר 1935) היה היסטוריון וביבליוגרף יהודי אוסטרי. הוא הקים מחדש והרחיב את הספרייה של "הקהילה היהודית וינה".
ביוגרפיה
נולד בטלוסטה שבדרום גליציה מחוז זאלישטשיק, לאחר שהשלים את לימודיו בתלמוד, פילוסופיה, היסטוריה וביבליוגרפיה. התיישב בווינה והתמנה כספרן בקהילה היהודית וינה. בשנת 1919 נפטר הספרן הראשי, ברנרד מינץ (Münz), וואכשטיין התמנה במקומו כספרן ראשי.
עבודותיו של ואכשטיין מהוות תרומות חשובות בתחום ההיסטוריה של הקהילות היהודיות במזרח אירופה והגנאלוגיה.
הוא נפטר ונקבר בווינה ב-15 בינואר 1935.
חיבוריו
"מפתח ההספדים", ווינא, תרפ״ב-תרצ״ב "אבני אש", ווינא, תרפ״ב
לייב (אלבום)
Live הוא אלבום הופעה של הזמר והמפיק אסף אמדורסקי.
באלבום שירים משלושת אלבומי האולפן הראשונים של אמדורסקי, וכן השיר "האינטימי שלי" - עיבוד אלקטרוני לשיר "החדר האינטימי שלי" מהאלבום של להקת "תערובת אסקוט". הרצועה החותמת את האלבום היא עיבוד מחודש לשיר "הוא האמין לה", והיא הוקלטה באולפן במיוחד לאלבום.
ההופעה הוקלטה ב־27 ביולי 2000 במועדון התיאטרון שביפו, ובה השתתפו גם אביתר בנאי, יעל קראוס, החצוצרן אבישי כהן, מושיק קופ ורונן סבו.
מצר קילדין
מצר קילדין (ברוסית: Кильдинский пролив או Кильдинская салма) הוא מצר ים בים ברנץ בין חצי האי קולה לאי קילדין במחוז מורמנסק שברוסיה.
רוחבו של המצר נע בין 700 מ' בנקודה הצרה ביותר ועד 4 ק"מ; עומקו המרבי הוא 142 מ' ואורכו 19 ק"מ.
האזור נחשב לאזור טוב לדיג של דגי הבקלה.
המצר מתואר בפירוט באטלס משנת 1682 של הקרטוגרף ההולנדי יוהנס ואן קלן (Johannes van Keulen) ומצוין במפה הולנדית משנת 1790; נחקר מאוחר יותר, בשנת 1822, על ידי משלחת בראשותו של מגלה ארצות רוסי ממוצא גרמני פיודור ליטקה.
אנומלור ביקרופט
אנומלור ביקרופט (שם מדעי: Anomalurus beecrofti) הוא מין של מכרסם שוכן עצים החי ביערות הגשם של אפריקה המערבית ומסוגל לדאות מעץ לעץ.
האנומלור הוא מכרסם עצים דמוי סנאי ובעל זנב גדול וארוך שמגיע לאורך 25–31 ס"מ ולמשקל 600–700 גרם. האנומלורים בעלי קרום עורי מסביב לגופם העוזר להם לדאות בין ענפי היער. האנומלור נח ביום בתוך קן הנמצא על העצים. הקן מורכב מעלים יבשים וענפים..הוא חי בבדידות או בזוג ויוצא בעיקר בשעות הלילה, אז ישנם פחות עופות דורסים המהווים טורפים שלהם.
האנומלור ניזון בעיקר מאגוזים, פירות, זרעים, עלים וקליפות עצים.
האנומלור חי ביערות הגשם הטרופיים או היבשים יותר במדינות: אנגולה, קמרון, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, חוף השנהב, גינאה המשוונית, גבון, גאנה, גינאה, גינאה ביסאו, ליבריה, ניגריה, סנגל, סיירה לאון, טוגו, אוגנדה וזמביה.
האנומלור מאוים מעט על ידי האדם עקב פגיעה בבית גידולו הטרופי.
אנהאוזר-בוש אינבוו
אנהאוזר-בוש אינבוו (Anheuser-Busch InBev בקיצור AB InBev) היא חברה בלגית-ברזילאית בינלאומית לייצור משקאות עם משרדים ראשיים בלוון וסאו פאולו. היא מבשלת הבירה הגדולה בעולם ומחזיקה בנתח שוק של כ-25%.
לחברה מאות מותגים מובילים בעולם של משקאות. לפחות 17 מהמותגים מייצרים כל אחד מעל מיליארד דולר הכנסות. בין המותגים המובילים נמצאים באדוויזר, קורונה, סטלה ארטואה, Beck's, הוגרדן, לף, Skol ,Brahma.
ב-2013 עמדו סך הכנסות החברה מ-200 ממותגיה על כ-43 מיליארד דולר.
ב-2018 היא רכשנ את החברה הישראלית וייסבירגר.
המכתב (סרט, 1940)
המכתב (באנגלית: The Letter) הוא סרט אפל אמריקאי משנת 1940 בבימויו של ויליאם ויילר. תסריט הסרט נכתב על ידי הווארד קוץ' ומבוסס על מחזה בעל אותו שם של סומרסט מוהם משנת 1927. בסרט משחקים בטי דייוויס, הרבט מרשל, ג'יימס סטיבנסון וגייל סונדרגארד.
הפקה
במחזה המקורי שעליו מבוסס לסלי קרוסבי חייה בנפרד מבעלה. אך עקב קוד הייז האולפנים "האחים וורנר" נאלצו לשנות קטעים נרחבים מהסרט. במאי הסרט ויליאם ויילר והשחקנית הראשית בטי דייוויס רבו במהלך הצילומים ועקב כך האחרונה עזבה את הסט. לבסוף היא חזרה אך המשיכה לדבוק בדעתה. ויילר והמפיק ג'ק וורנר חלקו על ליהוקו של ג'יימס סטיבנסון בגלל אנונימיותו. הרבט מרשל שיחק במחזה המקורי משנת 1929.
מועמדויות לפרס האוסקר
הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר מבלי לזכות אפילו באחת מהקטגוריות.
פורטוס יוליוס
פורטוס יוליוס (לטינית Portus Iulius) היה נמל באיטליה ששימש את הצי הרומי, ושכן בקצהו המערבי של מפרץ נאפולי.
היסטוריה
סקסטוס פומפיוס, לאחר ניצחונו של יוליוס קיסר על כוחותיו של אביו פומפיוס הגדול, השתלט על סיקיליה והיה מסוגל לבצר את מעמדו שם כתוצאה מהאירועים הסוערים ברומא שגרמו לחוסר יציבות. וכך, תחת הנהגתו, הפכה סיקיליה למעוז של שוד ימי שאיים על הספקת התבואה לרומא.
הניסיונות שנעשו להגיע לשלום בין פומפיוס לכוחות הטריומווירט השני נכשלו, והאיום שפומפיוס היווה על הספקת המזון לרומא הביא לפריצת מלחמה. ניסיונו של אוקטביוס להביסו נכשל מכיוון שהיה חסר ניסיון בלוחמה ימית, ולאחר תבוסתו הוא הטיל את מלאכת בניית הצי על מצביאו מרקוס ויפסניוס אגריפס.
הדבר הראשון שאגריפס עשה היה לבנות נמל מבטחים שממנו יוכל לאמן את מלחיו ולבנות אוניות, וכך בסופו של דבר לצאת למלחמה נגד כוחותיו של פומפיוס ולמגרו. אגריפס בחר לבנות את הנמל במפרץ קימה, שסיפק הגנה לספינות מתנאי מזג אוויר קשים והיה מושלם לבניית אוניות, אולם כדי להפוך אותו לנמל שממנו אפשר יהיה להפעיל צי מלחמה הוא חיבר את אגם אוורנוס, שעל יד פוטיאולי, עם הים, והקים במקום את נמל פורטוס יוליוס, שנקרא כך לכבוד חברו אוקטביוס.
קיו-פרודקשנס
האמנים המוכרים ביותר שהוחתמה בה הם סלינה (שהייתה בתו של אברהם), לוס טרס רייס וג'ניפר פינה.
פורטוס יוליוס
היסטוריה
לאחר ניצחונו של אגריפס על פומפיוס בשנת 36 לפנה"ס, פורטוס יוליוס ננטש כנמל, ומפקדת הצי הרומי הועברה למיסנום, שהתאים יותר כנמל.
קיו-פרודקשנס
אולפני הקלטה ומיקום
לקיו-פרודקשנס שלושה אולפני הקלטות; "זברה רום", "לאופרד לאונג'" ו-"פוקס רום". מטה החברה נמצא ברחוב לאופרד 5410, קורפוס כריסטי, טקסס.
מוזיאון סלינה
אוסף של עיצובים ומזכרות של סלינה שוכנים באולפני ההקלטות. בין היתר, ישנה קולקציה הכוללת פריטים מארון הבגדים של סלינה וצעצועים שאהבה עוד מימי הילדות שלה.
קמטן החורש
קמטן חורש (שם מדעי: Pseudopus apodus), הוא מין יחיד בסוגו של לטאה ממשפחת הקמטניים. למרות דמיונו לנחש הוא אינו שייך לאותה תת סדרה. מאפיינים אלו מהווים הומופלסיה, כלומר היווצרות מאפיינים משותפים בין מינים שונים ואף מרוחקים אבולוציונית. בניגוד לנחש, יש לו רגליים אחורית קטנות (כ-2 מ"מ אורכן) ליד פתח הביב, ולכן הוא נראה כחסר רגליים.
קמטן החורש מגיע לאורך של כ-135 סנטימטרים. הוא אינו ארסי ואינו נוטה לנשוך. בשעת סכנה הוא מפריש חומר המדיף ריח רע ומאפשר לו להתחמק מאזור הסכנה. הוא ניזון בעיקר מחלזונות ומחרקים, אך טורף גם לטאות קטנות ועכברים, ולפעמים אפילו צפעים ונחשים קטנים. עונת הרבייה באביב, ובקיץ הנקבה מטילה את ביציה. הוולדות עצמאים מיד לאחר הבקיעה.