cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מריה־ז'ואאו פירש
התפתחות הקרירה המוזיקלית
הרפרטואר של פירש כולל בעיקר מלחינים קלאסיים ורומנטיים כמוצרט, שוברט, שומאן, גריג, ברהמס ושופן וכן יצירות לפסנתר מאת י.ס. באך.
הקלטות
פירש הקליטה במשך חמש-עשרה שנים עבור חברת "ארטו" ובמשך עשרים שנה עבור חברת "דויטשה גרמופון". הדיסקוגרפיה שלה מכילה כ־85 תקליטים ותקליטורים, רובם זכו לביקורות מעולות. פירש הקליטה קונצ'רטי של באך, קונצ'רטי וסונטות לפסנתר מאת מוצרט, קונצ'רטי, אטיודים ופרלודים של שופן, סונטות, אימרומפטי ויצירות נוספות מאת שוברט, מראות מהילדות, מראות יער ויצירות נוספות לפסנתר מאת שומאן, סונטות של גריג ועוד. ההקלטה של סונטות מוצרט זכתה בפרס הגדול לתקליטורים לשנת 1990. בשנת 1996 הגדיר כתב העת Gramophone את הקלטת כל הנוקטורנים של שופן בביצועה כהקלטה טובה ביותר הקיימת. הוא תיאר את פירש כפסנתרנית חסרת שמץ של נרקיסיזם – בין מוזיקאי העל הרהוטים ביותר של זמננו. בשנת 2015 הוענק לפירש פרס גרמופון, הנחשב לאוסקר של המוזיקה הקלאסית בקטגוריית "הקונצ'רטו", על הקלטת הקונצ'רטי של בטהובן עם התזמורת הסימפונית של הרדיו השוודי תחת שרביטו של המנצח האנגלי דניאל הרדינג.
פרויקטים חינוכיים
פירש יזמה וניהלה פרויקטים חינוכיים למוזיקאים צעירים. בשנת 1999, היא הקימה את מרכז Belgais לחקר האומנות בפורטוגל, בו הציעה באופן קבוע סדנאות בינתחומיות למוזיקאים מקצועיים ואוהבי מוזיקה. בשנת 2012, בבלגיה, יזמה שני פרויקטים משלימים. מקהלות הפרטיטורה, פרויקט היוצר ומפתח מקהלות לילדים מרקע מצוקה וסדנאות הפרטיטורה. מטרת פרויקטים אלה היא ליצור דינמיקה אוהבת אדם בין אמנים מדורות שונים, על ידי הצעת חלופות למציאות המתמקדת לעיתים קרובות מדי בתחרותיות. פילוסופיה זו מופצת ברחבי העולם בפרויקטים וסדנאות Partitura.
חיים אישיים
פירש נישאה בגיל צעיר לגרמני ארנסט אורטווין נוט ונולדו להם שתי בנות. היא התגרשה ממנו ונישאה לאמן הפאדו הפורטוגלי ז'ואו פריירה-רוזה, וגם ממנו התגרשה. היא המשיכה במסעות הקונצרטים שלה ברחבי העולם, כאשר בנותיה אתה. היא נישאה שוב לד"ר וולף, רופא שיניים יהודי מציריך,שם התגוררו, אך עד מהרה חזרו לפורטוגל. בשנת 2006 עברו לברזיל, שם גרו עד שנת 2017 ואז חזרו שוב לפורטוגל.
פרסים ועיטורים
ממשלת פורטוגל העניקה לפירש מספר עיטורי כבוד לאומיים:
תחנת הרכבת כרמיאל
תחנת הרכבת כרמיאל היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל המשרתת את העיר כרמיאל וסביבתה, ואשר הוקמה על מסילת עכו - כרמיאל.
תחנת הרכבת כרמיאל היא תחנת הקצה בקו כרמיאל – באר שבע - מרכז ובקו כרמיאל – חיפה - חוף הכרמל. בעתיד מתוכננת הרחבת המסילה מכרמיאל עד ראש פינה וקרית שמונה, כולל תחנת מטען באזור התעשייה בכרמיאל ותחנה בצומת חנניה שתשרת את אזור מירון.
התחנה ממוקמת בסמוך לצומת כרמיאל, וכן בקרבת תחנה מרכזית כרמיאל, המייצר מעבר תחבורתי שוטף, התחנה ממוקמת בשדרות נשיאי ישראל ורח' החרושת. התחנה נפתחה ב-20 בספטמבר 2017.
מבנה התחנה
בשטח התחנה חניון רכבים דו קומתי הכולל כ-700 מקומות חניה.
שרות רכבות בתחנה
אל התחנה מגיעות 19 רכבות בקו כרמיאל - חיפה לאורך היום פעם בשעה בכל כיוון, ובנוסף 8 רכבות אל באר שבע, דרך תחנות חיפה, חדרה ותל אביב.
קווי אוטובוס היוצאים ממסוף התחנה
בצמוד לתחנה נמצא מסוף התחבורה של כרמיאל שריכז בעבר את קווי התחבורה הציבורית לעיר ולאזור עד שרוב קווי האוטובוס הועברו למסוף תחנת הרכבת, במסוף ישנם רציפים בהם עוצרים קווים לשכונות העיר, אזור התעשייה וליישובי האזור שחלקם מתואמים עם הרכבת כחלק מפרויקט "קו רציף". בתחנה המרכזית הקודמת עוצרים קווים שאינם מתואמים עם זמני הרכבת, כמו קווים לעכו ולחיפה, קו לתל אביב, קו לירושלים וקווי תלמידים.
תוכניות לעתיד
בעתיד צפויות לצאת מהתחנה רכבות צפונה להר מירון, חצור הגלילית וקריית שמונה. התחנות יהיו על קו הרכבת לקריית שמונה אשר צפוי להיבנות בעתיד מתחנת הרכבת כרמיאל ולהסתיים בקריית שמונה.
תפארת ירושלים
חברת תפארת ירושלים הוא ארגון שהוקם בירושלים בראשית שנת 1873. הארגון היה משותף לספרדים ולאשכנזים כאחד, ובין מטרותיו היו סיוע לעניים מקופחי ה"חלוקה" של הפרושים, בני היישוב הישן, וקידום והפצת ההשכלה בקרב בני ירושלים.
החברה הוקמה בכ"ד בכסלו תרל"ה, וחודש לאחר מכן פורסם דבר קיומה, וכן מטרת ותקנות החברה, מעל גבי עיתון החבצלת.. מקימי החברה היו ישראל דב פרומקין (עורך החבצלת), חיים פרס, אברהם זוסמן, מיכל הכהן, בן ציון שלעז, אליעזר מוולאזין ואחרים. סקירה של פעולות החברה הופיעה דרך קבע מעל דפי עיתון החבצלת.
כחלק מפעילות החברה לקידום ההשכלה והתרבות בקרב בני ירושלים, הקימה החברה בשנת 1875 ספרייה בירושלים, עם החזון לעשותה ספריית העם היהודי. הספרייה נקראה בשם "בית אוסף ספרים אשר למונטיפיורי", והיא הנציחה את דמותו של משה מונטיפיורי שסייע ליושבי ירושלים היהודים, ואף תרם לספרייה. הספרייה לא האריכה ימים, זאת משום שבני היישוב הישן עד מהרה פעלו לסגירתה, בתואנה כי היא מחזיקה "ספרי מינות", והספרייה נסגרה.
אלרגי למפלצות (סדרת טלוויזיה)
אלרגי למפלצות (באיטלקית: Monster Allergy) היא סדרת טלוויזיה מונפשת איטלקית-צרפתית-גרמנית, מסוגת הרפתקאות, קומדיה ופנטזיה, שמבוססת על קומיקס איטלקי בעל אותו שם מאת קטיה סנטומו, פרנצ'סקו ארטיבאני, אלסנדרו ברבוצ'י וברברה קאנפה. הסדרה בוימה על ידי איג'יניו סטראפי, והופקה בקופרודוקציה על ידי Rainbow S.p.A ו-Rai Fiction האיטלקיות, Futurikon ו-M6 הצרפתיות ו-ZDF הגרמנית.
הסדרה, אשר הופקו לה שתי עונות שכל אחת מהן כוללת 26 פרקים באורך 24 דקות, שודרה בהתחלה בערוץ Rai 2 באיטליה בדיבוב איטלקי, ולאחר מכן שודרה בערוץ M6 בצרפת בדיבוב צרפתי ובערוץ KiKa בגרמניה בדיבוב גרמני. העונה הראשונה של הסדרה שודרה במקור החל מ-19 בדצמבר 2005 עד 20 בינואר 2008, והשנייה שודרה במקור החל מ-27 בדצמבר 2008 עד 18 באוגוסט 2009. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ הילדים החל משנת 2006 עד 2009.
הסדרה זכתה לאהדה רבה מהצופים, ובהשארתה הופקו פרקי ספיישל, סרטי טלוויזיה, בגדים, משחק וידאו, אלבום מדבקות אספנות, DVD ועוד.
תקציר העלילה
הסדרה מתרחשת בעיר עתיקה המאוכלסת במפלצות בלתי נראות, כאשר היחיד שיכול לראות אותן הוא הילד הצעיר זיק. זיק יכול לראות אותן מפני שהוא אלרגי אליהן, וכאשר כל פעם שהן בסביבה הוא מתחיל להתעטש ולראות אותן. ישנם מפלצות טובות אליהן הוא מתחבר, יחד עם אלנה, חברתו הטובה ביותר, וטימותי מות', חתולו המדבר, כאשר יחד הם עוברים הרפתקאות וצוברים חוויות מעניינות. כמו כן, ישנן מפלצות רעות, בהנהגת מגנה-קט, אשר רוצות לנקום בעיר לאחר שגורשו ממנה עקב עבירה על החוקים, בהן החבורה נלחמת.
מדבבים
הדיבוב העברי בעונה הראשונה בוים על ידי הדס מוזס, והופק על ידי אופיר שורד, ואילו בעונה השנייה בוים על ידי אפרת קרצמן, והופק על ידי לי יפה. בנוסף דיבבו בדיבוב העברי בשתי העונות יגאל מזרחי, מיכל מוכתר, נעמי פורמן ואמנון וולף. בעונה הראשונה דיבבו גם הדר שחף-מעיין, עמית טולדנו ותמיר גינזבורג, ואילו בעונה השנייה דיבבו גם איטן גרינברג, איתי רוזנר, אפרת קרצמן, זיו מאיר, טליה ברקאי, עדי קוזלובסקי, עמיחי בר טוב ורועי ניב.
הפקה
הסדרה הופקה על ידי Rainbow S.p.A, חברת הפקה איטלקית שנוסדה בשנת 1995 על ידי איג'יניו סטראפי, בשיתוף עם Rai Fiction האיטלקית, Futurikon ו-M6 הצרפתיות ו-ZDF הגרמנית. זוהי הסדרה הרביעית שהחברה הפיקה, כאשר היא הראשונה שלא בעלת עלילה מקורית, אלא מבוססת על קומיקס איטלקי בשם "אלרגי למפלצות" מאת קטיה סנטומו, פרנצ'סקו ארטיבאני, אלסנדרו ברבוצ'י וברברה קאנפה. ייצור הסדרה היה כשנתיים וחצי, כאשר עלותו עלתה כ-6.3 מיליון יורו. כל פרק כולל 22,000 רישומים.
לסדרה הופקו שתי עונות שכל אחת מהן כוללת 26 פרקים באורך 24 דקות, כאשר הן שודרו החל משנת 2005 עד 2009. באיטליה הסדרה שודרה בערוץ Rai 2 בדיבוב איטלקי, בצרפת הסדרה שודרה בערוץ M6 בדיבוב צרפתי ובגרמניה הסדרה שודרה בערוץ KiKa בדיבוב גרמני. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ הילדים. הזכויות לשידור הסדרה בארצות הברית נרכשו על ידי Warner Bros. Television Studios, אשר שידרה אותה ברצועת השידור Kids' WB בערוץ The WB בדיבוב אנגלי, עם סצנות שנערכו או נחתכו בגלל מגבלות זמן ובשל צנזורה.
הסדרה זכתה לאהדה רבה מהצופים, ובהשארתה הופקו פרקי ספיישל, סרטי טלוויזיה ו-DVD, כמו כן נמכרו בגדים ואלבום מדבקות אספנות. לסדרה היה גם שיתוף פעולה עם פררו, חברת ממתקים, שהוסיפה בובות בהשראת הסדרה בביצת קינדר, אחד ממוצרי החברה. כמו כן היא הוסיפה משחק וידאו שזכה להצלחה רבה. בשנת 2011 נוסד פארק השעשועים Rainbow Magicland ברומא, אשר הייתה בו אטרקציה המוקדשת לסדרה.
ביקורות
אמילי אשבי בביקורת על הסדרה באתר "Common Sense Media" כתבה ש"אלימות מצוירת היא דבר שבשגרה לאורך כל התוכנית".
הנק זנולי
הנק זנולי (בהולנדית: Henk Zanoli; נולד ב-21 באפריל 1923 בלרן, הולנד – 9 בדצמבר 2015) היה עורך דין בדימוס, לשעבר חבר במחתרת ההולנדית במלחמת העולם השנייה, וחסיד אומות העולם, שהחזיר את המדליה שלו לאחר התקפה אווירית ישראלית בה נהרגו שישה מבני משפחתו.
במלחמת העולם השנייה היו בני משפחתו של זנולי מעורבים בהתנגדות לכובש הנאצי. בשנת 1943, כאשר אביו של זנולי היה במעצר על ידי הגרמנים, זנולי הבריח ילד יהודי צעיר - אלחנן פינטו מאמסטרדם - לאמנס. עם אמו ינס, המשיך זנולי להסתיר את פינטו במחבוא במשך יתר המלחמה. בני משפחתו של פינטו נהרגו בשואה, אך פינטו שרד ונפטר בירושלים בגיל 72 ב-2007.
אביו וגיסו של זנולי נרצחו על ידי הגרמנים עקב פעילותם במחתרת. גיסתו היהודיה של זנולי נרצחה בשואה.
בשנת 1950 העניקה מדינת ישראל לזנולי את התואר חסיד אומות העולם וכן מדליה הנלווית לתואר. בשנת 2014 החזיר זנולי את המדליה לישראל לאחר תקיפה אווירית ישראלית בה נהרגו שישה מבני משפחתו שגרו בעזה, גיסיה של אחייניתו, דיפלומטית הנשואה לכלכלן פלסטיני.
רחוב רמב"ן (ירושלים)
רחוב רמב"ן הוא אחד מן הרחובות המרכזיים שבשכונת רחביה בירושלים. הרחוב יוצא מכיכר צרפת במערב ומתמשך עד לכיכר ריבלין במזרח, שם הוא מתחבר לדרך רופין ולרחוב סעדיה גאון. הרחוב קרוי על שם רבי משה בן נחמן, ואורכו כ-700 מטרים.
ממאי 2020 ישנם שיפוצים לאורך כל הרחוב. השיפוצים כוללים את שיפוצי כיכר צרפת, הנגשת הפרקים ושינויים תחבורתיים.
ראש העיר משה ליאון מתגורר ברחוב, מה שהופך את הרחוב לעיתים למוקד עבור מחאות והפגנות. זאת בנוסף על כיכר צרפת, המהווה אף היא מוקד להפגנות לעיתים בשל הקרבה לבית ראש הממשלה.
יובה הראשון
יובה הראשון (85–46 לפנה"ס) היה מלך נומידיה שעמד לצידם של תומכי פומפיוס והסנאט הרומי במלחמתם כנגד יוליוס קיסר בצפון אפריקה (45–49 לפנה"ס).
אליפות אירופה באתלטיקה 1946
אליפות אירופה באתלטיקה השלישית נערכה באוסלו, נורווגיה בין ה-22 באוגוסט ל-25 באוגוסט 1946. תחרויות האתלטיקה נערכו באצטדיון ביסלט.
הבחירות לראשות העבודה (2007)
הבחירות לראשות מפלגת העבודה נערכו ב-12 ביוני 2007. עקב אי שביעות רצון מהיו"ר עמיר פרץ, הוכרזו בחירות לראשות המפלגה. סיבוב ההצבעה הראשון נערך ב-28 במאי ובו התמודדו חמישה מועמדים. מאחר שאיש מבין המתמודדים לא זכה בלפחות 40% מהקולות כפי שמחייבת חוקת המפלגה, נערך סיבוב הצבעה שני בו התמודדו שני המתמודדים שזכו במירב הקולות בסיבוב בראשון, אהוד ברק ועמי אילון. סיבוב ההצבעה השני נערך ב-12 ביוני, ובו ניצח אהוד ברק עם 51.29% מהקולות.
הבחירות
בבחירות התמודדו חמישה מועמדים:
ברק ניצח בסיבוב השני בהפרש קטן עם 51.3% מהקולות לעומת 47.7% לאילון, כאשר 1% מהמצביעים נמנעו.
בסיבוב הראשון זכה אילון בקולות רבים בקיבוצים, בעוד פרץ זכה בקולות רבים מהמגזר הערבי.
בעקבות ניצחונו, ב-18 ביוני 2007 החליף אהוד ברק את עמיר פרץ בתפקיד שר הביטחון וסגן ראש הממשלה.
וניל (תוכנה)
במדעי המחשב, וניל (באנגלית: vanilla) הוא מונח המשמש לתיאור תוכנת מחשב ולעיתים גם מערכות מחשוב אחרות כגון חומרה או אלגוריתמים שבצורתן הראשונית, אינן מותאמות, כלומר, הן משמשות ללא כל התאמות אישיות או עדכונים שהוחלו עליהן. תוכנת וניל הפכה לסטנדרט תעשייתי דה פקטו, בשימוש נרחב על ידי עסקים ואנשים פרטיים. המונח מגיע מהטעם הסטנדרטי המסורתי של גלידה, וניל. על פי ספרו של אריק ס. ריימונד The New Hacker's Dictionary, "וניל" פירושו יותר "ברירת מחדל" מאשר "רגיל".
דוגמאות לשימוש ב"וניל" במשפט (באנגלית):
גאבור פטר
גאבור פטר (בהונגרית: Péter Gábor, בשמו המקורי בנימין אייזנברגר, אויפהרטו, 14 במאי 1906 – בודפשט, 23 בינואר 1993) היה פוליטיקאי קומוניסטי הונגרי-יהודי, ראש המשטרה החשאית ההונגרית (ÁVO, ואחר כך ÁVH ) בין השנים 1945 לבין 1952. הוא שיחק תפקיד מרכזי במשפטי הראווה שלאחר מלחמת העולם השנייה, עד שגם הוא נידון למאסר במשפט ראווה. הוא היה החבר החמישי והסמוי בחברי הרביעייה המוסקבאית בה כולם היו יהודים ולפי סדר חשיבות וכוח היו: מתיאש ראקושי (מתתיהו רוזנפלד), ארנה גרה (ארנה זינגר), מיהאי פרקש (הרמן לוי), יוז'ף רוואי (יוז'ף לדרר), שניהלה את הונגריה בשנים 1956-1945.
ביוגרפיה
פטר נולד במשפחה יהודית כבנם של פטר אייזנברגר, חייט ורוזה מצנר. בתחילה הפך גם הוא לחייט, אך במהירה הצטרף לתנועת הפועלים בשנת 1922. בשנת 1931 הצטרף למפלגה הקומוניסטית ההונגרית הבלתי חוקית. הוא השתתף בפעילות "הסיוע האדום" ((הסיוע האדום ההונגרי (Vörös Segély) הוקם בשנת 1923 ביוזמת הקומינטרן כחלק ההונגרי בסיוע האדום הבינלאומי למשפחות של קומוניסטים שנרצחו וקומוניסטים שנרדפו)) ולפעילותה האופוזיציונית של האיגוד המקצועי ההונגרי. בשנת 1932 התקיים קונגרס של "הסיוע האדום" במוסקבה שאליו נשלח גאבור פטר באופן לא חוקי. ככל הנראה, אז ושם נבחר לראש המשטרה הפוליטית הקומוניסטית ההונגרית, אז ושם גויס כנראה על ידי ה-ג.פ.או. עובדה זו נתמכת בעובדת הטיפול הקפדני שאורגן עבור שובו להונגריה: הוא נסע בחזרה עם מסמכים שהוחלפו רבות ובמסלולים שהשתנו תכופות.
בשנים 1942–1945 חי במחתרת. בשנת 1943 התמנה לחבר בהנהגת "מפלגת השלום". בין יולי 1943 לספטמבר 1944 הייתה מפלגת השלום המפלגה הקומוניסטית הבלתי חוקית של הונגריה ולקחה חלק פעיל בעבודת "החזית ההונגרית" ((החזית ההונגרית הייתה ברית אנטי-נאצית של מפלגות הונגריות, ארגונים דתיים וארגונים נוספים שהיו בלתי חוקיים במהלך הכיבוש הגרמני (19 במרץ 1944 - 4 באפריל 1945) ושפעלו למעשה עד דצמבר 1944).
ליד ההגה של ה- PRO, ה- ÁVO ואחר כך ה-ÁVH
בינואר 1945 מונה פטר לראש המחלקת הפוליטית לאכיפת החוק של משטרת בודפשט. לאחר מכן התקדם במהירות, והפך לראש ה- ÁVO שהפכה ל- ÁVH. תחת הנהגתו ביצע הארגון שורה של פשעים חמורים נגד האנושות. משימתו הראשונה הייתה, לפי הוראת מתיאש ראקושי לעצור את הפוליטיקאי הקומוניסטי פאל דמני, שסיפק לראקושי בעבר מסמכים בלתי חוקיים ומקום מקלט, מכיוון שהפלג הקומוניסטי של דמני הצליחה יותר מהמפלגה הקומוניסטית ההונגרית ולא הכירה במנהיגותו של ראקושי. ביום הוצאתו להורג של לאסלו רייק הופיע תקנה 9600/1949 ברשומות הרשמיות של ממשלת הונגריה עם רשימת הקצינים המעוטרים של ÁVÓ, לפיה "הגנרל שלושה כוכבים גאבור פטר קיבל את הצלב המרכזי של מסדר הרפובליקה ההונגרית."
לפני מעצרו, משפטו, המשך חייו
בשנת 1952 הודח פטר מתפקידו וגורש מהמפלגה. ב-3 בינואר 1953 בערב נעצר בווילה של מתיאש ראקושי (לטענת ההיסטוריון טיבור זינר פטר סיפר לו מאוחר יותר שהוא נאזק בידיו מאחור, ואז מיהאי פרקש זינק מאחורי וילון החלון וצעק: "המשחק נגמר!"). פטר הועבר למקום בלתי ידוע ואחר כך לכלא ברחוב קונטי. עד 25 במאי 1953 הוחזק באזיקים, שהורדו רק בביקורו האישי של סגן השגריר הסובייטי בבודפשט בזמנו. במהלך מעצרו ביקר אותו גם ארנה גרה בכלא רחוב קונטי. אשתו של פטר, יולאן שימון, שהייתה מזכירתו של ראקושי, נאסרה אף היא.
הסיבה האמיתית למעצרו של גאבור פטר תוארכה לתקופת מאסרו המינהלתי של לאסלו רייק. פטר כראש ההגנה הממלכתי, וסגנו אלוף-משנה ארנה סיץ', כתבו מכתב בנוכחות היועץ הסובייטי בשם גנרל בלקין לוויקטור סמיונוביץ' אבקומוב, ראש המשרד לביטחון המדינה הסובייטי, והזהירו אותו שראקושי מתכנן פרובוקציה.
משפטם של גאבור פטר ושותפיו נבנה בסגנון המשפטים שהחלו בסתיו 1952 בכל הגוש המזרחי: משפט אנטי-ציוני, אנטישמי שתוכנן והוכן בעקבות פרשת לנינגרד, משפטי הרופאים המקרה הצ'כוסלובקי של רודולף סלנסקי ומקרה שרת החוץ של רומניה אנה פאוקר. במקביל, קרנם של רבים מהמנהיגים הקומוניסטים היהודיים הרבים האחרים ירד. ביניהם זולטאן ואש (ויינברגר), אישטוואן סירמאי ואישטוואן קובאץ' וכן של הרופא הראשי של בית החולים היהודי בבודפשט דר' לאסלו בנדק, שהיה אמור להיות חלק מתביעה של גאבור פטר ומקורביו. כמה חודשים לאחר מכן, נעצרו גם מנהיגים רבים של הקהילה היהודית בהונגריה באשמת רצח ראול ולנברג ובאשמת שיתוף פעולה עם הגסטפו במלחמה. לאיוש שטקלר, נשיא הקהילה היהודית, מיקשה דומונקוש (פליישמן) מזכ"ל הקהילה, וד"ר אנדראש יוז'ף מורה לדת היהודית. עם זאת, ההאשמות השתנו במהרה כתוצאה מהאירועים בברית המועצות.
עם מעצרו של לברנטי בריה וששת מקורביו ביוני 1953 והוצאתם להורג בדצמבר, הייתה לראקושי הזדמנות להעביר את האחריות של מעשי העוולות הבלתי חוקיות של המשטרה הפוליטית באופן בלעדי על ראשו של גאבור פטר וכמה בכירי הביטחון של המדינה. פטר נידון למאסר עולם על ידי בית המשפט העליון הצבאי בשנת 1954, אך המועצה הצבאית של בית המשפט העליון קצבה אותו לארבע שנים בלבד בשנת 1957 ופטר שוחרר בינואר 1959 בחנינה אישית. הוא עבד כספרן עד פרישתו לגמלאות.
קישורים חיצוניים
מכתבו של גאבור פטר מבית הסוהר להנהגת המפלגה הקומוניסטית ההונגרית.
שירו של ג'ורג' פאלודי על גאבור פטר
רוני רוזין
רונלד (רוני) רוזין (1931 – 2 בנובמבר 1989) היה כירורג ישראלי.
ביוגרפיה
רוזין נולד בשווייץ ועלה לארץ ישראל. גדל בירושלים. היה חניך בצופים, הצטרף לגדנ"ע והשתתף בקרבות מלחמת העצמאות בעיר. לאחר המלחמה נכלל בהכשרה שהקימה את קיבוץ תל קציר שליד הכנרת, שם היה מפקד מחלקה.
לאחר שירותו הצבאי נסע לחוץ לארץ ושם למד רפואה. התמחה בכירורגיה. שימש כמנהל המחלקה הכירורגית בבית החולים הדסה בתל אביב, שהועברה בהמשך לבית החולים איכילוב. היה איש סגל הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית והגיע שם לדרגת פרופסור. בין תלמידיו היו ראובן פפרמן ומרדכי גוטמן. בשנים 1985-1986 ניהל את בתי החולים בתל אביב במקומו של דן מיכאלי, שמונה למנכ"ל משרד הבריאות.
רוזין שירת במילואים בחיל הרפואה והגיע בשירותו עד לדרגת סגן אלוף. הוא השתתף כרופא במלחמות ומבצעים ממלחמת ששת הימים ועד למלחמת לבנון הראשונה. מיוחסת לו הצלתם של נפגעים רבים. הוא עסק בשכלולו של המערך לטיפול מהיר בפצועים בשדה הקרב, ייצובם והעברתם לטיפול בבתי חולים בעורף. פרופסור יהודה דנון ייחס לו תרומה לפיתוח גישת בית החולים הזירתי הממיין של חיל הרפואה.
רוזין פיקד בתחילת שנות ה-70 על בית החולים הזירתי של צה"ל ברפידים. הוא שירת בבית חולים זה כמנתח גם במלחמת יום הכיפורים. לאחר המלחמה כתב עם מנתחים אחרים ששירתו במתקן מאמר נודע אודות פעולתו של בית החולים בכתב העת Journal of Trauma.
רוזין נפטר ממחלה קשה בשנת 1989, בגיל 58. נקבר בבית הקברות קריית שאול.
יעקב מוצפי
הרב יעקב מוצפי (ה'תר"ס, 1899 - י"ג בסיוון ה'תשמ"ג, 25 במאי 1983) היה אב בית הדין של העדה החרדית הספרדית בירושלים.
ביוגרפיה
לאחר שהרב ששון דנגור, חותנו של הרב מוצפי, הקים את ישיבת "דורשי תורה", החל הרב יעקב ללמוד שם לצד הרב סלמן חוגי עבודי.
בשנת ה'תשי"א (1950) עלה לישראל והתיישב בירושלים, זאת לאחר ביקור בן חודש בארץ אצל רבו, הרב צדקה חוצין. לאחר עלייתו קבע את מקום לימודו ותפילתו בבית הכנסת "שמש צדקה" שייסד הרב צדקה חוצין, וכיהן שם כשליח ציבור וכראש ישיבה למעלה משלושים שנה. כמו כן, כיהן כאב בית הדין של העדה החרדית הספרדית בירושלים.
נודע כמתנגד חריף לציונות ואף אסר על השתתפות בבחירות לכנסת ישראל וקרא להשתתף בהפגנות של נטורי קרתא.
נפטר בי"ג בסיוון ה'תשמ"ג (25 במאי 1983) והוא כבן 83. ספד לו הרב בן ציון אבא שאול. נקבר בחלקת הבבלים בהר הזיתים.
הנצחתו בישראל
בשנת 2019 יצא לאור שו"ת "תפארת יעקב" בהוצאת טקסט רץ, ובו מאות פסקי הלכה מאת הרב מוצפי, וכן קונטרס "ויחי יעקב" על תולדות חייו. כמו כן יצא ספר לזכרו בשם, ארי עלה מבבל.
על שמו רחובות בערים בישראל ירושלים וביתר עילית.
תורתו שיטתו והשקפת עולמו
למרות השתייכותו לחוג הקנאים ניחון באהבת ישראל והיה בקשר עם כל הסוגים והחוגים לטובת הכלל והפרט וידע לכבד כל אדם במישור האישי, וכפי שכתב בחידושיו;
מארי-ז'וזה טה לו
מארי-ז'וזה טה לו (בצרפתית: Marie-Josée Ta Lou; נולדה ב-18 בנובמבר 1988) היא אתלטית מחוף השנהב. סגנית אלופת העולם (לונדון 2017) בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר ואלופת אפריקה (דרבן 2016) בריצת 200 מטר.
2015
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג באוגוסט 2015 סיימה טה לו במקום תשיעי בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 22.56 שניות, 3 מאיות השנייה מריצת הגמר ומקום עשירי בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 11.04 שניות.
2016
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה טה לו פעמיים במקום רביעי בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 10.86 שניות ובתוצאה זהה לזו של זוכת מדליית הארד שלי-אן פרייזר-פרייס מג'מייקה ובריצת 200 מטר בשיא חוף השנהב חדש של 22.21 שניות, 6 מאיות השנייה איטי ממדליית הארד של טורי בואי מארצות הברית (22.15 שניות).
עונת 1959/1960 בפוטבול ליג
עונת 1959/1960 הייתה העונה ה-61 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-22 באוגוסט 1959 והסתיימה ב-2 במאי 1960. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה, בדיוויזיון השלישי ובדיוויזיון הרביעי.
מארי-ז'וזה טה לו
תארים והישגים
בשנת 2015 הוכתרה טה לו לאתלטית השנה באפריקה.
עונת 1959/1960 בפוטבול ליג
הליגה הבכירה כללה 22 קבוצות. שפילד וונסדי ופולהאם היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.
ברנלי זכתה באליפות בפעם השנייה בתולדות המועדון.
בסוף העונה לליגת משנה ירדו לידס יונייטד ולוטון טאון. במקומן לליגה הבכירה עלו אסטון וילה וקארדיף סיטי.
כדורגלנים מצטיינים
דניס ויולט ממנצ'סטר יונייטד כבש 32 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
ביל סלייטר מוולברהמפטון וונדררס זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית.
עוסמאן דמבלה
קריירת מועדונים
דמבלה נולד וגדל בוורנו שבצרפת. אביו הוא ממאלי, ואמו ממוצא מאוריטני וסנגלי. הוא מוסלמי אדוק.
מגיל צעיר הצטרף למחלקת הנוער של מועדון מהעיר אוורה שהשתייך לליגות הנמוכות בצרפת. לאחר שנה אחת עזב את אוורה והצטרף למחלקת הנוער של סטאד רן. ב-6 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי סטאד רן ב' כשעלה כמחליף בניצחון 0–2 על גנגאן. ב-9 בנובמבר כבש את שער הבכורה שלו במדי קבוצת המילואים של רן כשעלה מהספסל במשחק נגד לאבל. במהלך עונתו הראשונה בקבוצת המילואים של סטאד רן כבש 13 שערים ב-18 הופעות. ב-22 בדצמבר 2015 כבש את שער הבכורה שלו בליגה הראשונה בצרפת בתיקו 2–2 של סטאד רן נגד בורדו. ב-6 במרץ כבש שלושער בניצחון רן 1–4 על נאנט. במהלך עונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של סטאד רן כבש 12 שערי ליגה ב-26 הופעות.
בורוסיה דורטמונד
ב-12 במאי 2016 חתם לחמש שנים בבורוסיה דורטמונד. בעונתו היחידה במדי דורטמונד הוביל דמבלה את הקבוצה לרבע גמר ליגת האלופות וזכה במדיה בגביע הגרמני. בזכות העונה המצוינת שלו במדי דורטמונד הוא הפך לאחד השחקנים המבוקשים בחלון ההעברות.
ברצלונה
ב-25 באוגוסט 2017 הודיעה ברצלונה על החתמתו של דמבלה על חוזה לחמש שנים תמורת סכום המוערך בכ-148 מיליון אירו, דבר שהופך את ההעברה שלו להעברה השלישית הכי יקרה בכל הזמנים ביחד עם העברתו של פול פוגבה למנצ'סטר יונייטד ולאחר העברתו של ניימאר לפריז סן-ז'רמן והעברתו של פיליפה קוטיניו לברצלונה. דמבלה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ברצלונה ב-9 בספטמבר 2017 בניצחון 0–5 על אספניול במסגרת הלה ליגה, הוא נכנס כמחליף ובישל את השער החמישי.
ב-17 בספטמבר 2017, לאחר שנפצע בעת משחק מול חטאפה במסגרת הליגה הספרדית, הודיעה ברצלונה שדמבלה סובל מקרע בגיד בשריר הירך ברגלו השמאלית, ובעקבות כך עבר ניתוח ונעדר ליותר משלושה חודשים. הוא חזר לשחק בתחילת ינואר כאשר החליף במשחק הגביע את חוסה ארנאיס, אך כבר כעבור עשרה ימים נפצע שוב. את שער הבכורה במדי הקבוצה הבקיע ב-14 במרץ 2018 בניצחון 0–3 של ברצלונה על צ'לסי, מבישול של ליונל מסי, בגומלין שמינית גמר ליגת האלופות ובסיכום שני המשחקים ברצלונה העפילה לרבע הגמר בתוצאה 1–4 לטובתה על צ'לסי. בסיום העונה זכתה ברצלונה בדאבל כשדמבלה כובש ארבעה שערים בכל המסגרות.
הוא הבקיע את שער הניצחון במסגרת הסופר קאפ הספרדי נגד סביליה ב-12 באוגוסט 2018 כשבעט כדור חזק לחיבורים. המשחק הסתיים בתוצאה 1–2 לזכות ברצלונה.
את שער הבכורה שלו לעונת 2018/2019, שהיה גם שער הניצחון במשחק שהסתיים בתוצאה 0–1 לזכות ברצלונה, כבש ב-25 באוגוסט, במשחק נגד ריאל ואיאדוליד. הוא כבש שמונה שערי ליגה בסיום העונה וזכה עימה פעם נוספת בלה ליגה. בליגת האלופות כבש במחזור הראשון נגד פ.ס.וו. איינדהובן כשהסתובב על שחקן ובעט מחוץ לרחבה לפינה הרחוקה של השוער. גם במחזור הסיום של שלב הבתים כבש דמבלה, והפעם נגד טוטנהאם, כשרץ מחצי המגרש עם הכדור עד לשער של הוגו לוריס והכניע אותו. בשלב הנוקאאוט כבש נגד ליון את השער החמישי במשחק מבישול של ליונל מסי. ברצלונה הגיעה עד לחצי גמר ודמבלה כבש שלושה שערים בסך הכל בליגת האלופות באותה עונה. הוא בסיום העונה זכה בפעם השנייה ברציפות בלה ליגה וכבש 14 שערים בכל המסגרות.
את עונת 2019/20 התחיל דמבלה בצורה מקרטעת, כאשר נפצע במשחק הפתיחה בהפסד 0–1 לאתלטיק בילבאו ב-16 באוגוסט. חזר למגרשים ב-24 בספטמבר אך גם במשחק הזה נפצע ונעדר לתקופה. כבש את שערו הראשון לעונה נגד סביליה בניצחון 0–4 ואף הורחק בכרטיס אדום לאחר שקיבל כרטיס צהוב שני בשל הערה לעבר השופט מתיאו להוז. ב-27 בנובמבר שוב נפצע במשחק נגד קבוצתו לשעבר, בורוסיה דורטמונד, פציעה אשר השביתה אותו לתקופה ממושכת.
את עונת עונת 2020/21 התחיל בצורה טובה תחת רונאלד קומאן למרות המחדלים בהגנה ושערוריית התקשורת של ברתומאו. ב-20 באוקטובר הבקיע שער נגד פרנצווארוש בשלב הבתים של ליגת האלופות בניצחון 1–5. ב-28 באוקטובר הבקיע שער נגד יובנטוס בליגת האלופות בניצחון 0–2. בתקופה הכללית בחודש נובמבר ובתחילת דצמבר התחיל דמבלה לצבור יותר קרדיט מקומאן. ב-7 בנובמבר הבקיע שער נגד ריאל בטיס בליגה הספרדית בניצחון 2–5. ב-2 בדצמבר הבקיע שער בפנדל נגד פרנצווארוש בניצחון 0–3 ואף היה הקפטן באותו משחק עקב רוטציות מרובות של קומאן. בתחילת עונת 21/22 מיעט לשחק, אך בהמשך, תחת המאמן צ’אבי, הוא הפך לשחקן הרכב קבוע וסיפק 13 בישולים ושער ב-20 משחקים.
ב-14 ביולי חתם על חוזה חדש בברצלונה עד 2024.
את עונת 2022/23 פתח בצורה טובה בליגה עם ארבעה שערים וחמישה בישולים ב-13 המשחקים הראשונים בעונה לפני פגרת המונדיאל, בליגת האלופות כבש שער בודד בתיקו 3-3 עם אינטר ולאחר כמה משחקים בליגת האלופות בארסה שוב הודחה בבתים.
קריירה בינלאומית
עוסמאן דמבלה שיחק בכל נבחרות הנערים של צרפת. ב-1 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 1–3 על איטליה.
הוא נכלל /בסגל למונדיאל 2018. במשחק ההכנה של צרפת למונדיאל נגד אירלנד ב-28 במאי 2018, הוא נכנס כמחליף בדקה ה-77. ב-1 ביוני כבש שער נגד איטליה, במשחק שהסתיים בתוצאה 1–3 לצרפת.
הוא זומן ליורו 2020, אך נפצע במשחק מול נבחרת הונגריה בשלב הבתים ולא שותף בהמשך הטורניר.
נכלל בסגל נבחרת צרפת בטורניר מונדיאל 2022.
מגנט שש קוטבי
מגנט השש קוטבי (באנגלית: Sextupole Magnet) הוא מגנט המשמש מאיצי חלקיקים למיקוד החלקיקים ושמירתם יחד. המגנט יוצר נקודת מיקוד אחת לאלומת החלקיקים ופועל כך שנקודת המיקוד הנוצרת היא ביחס פרופורציונלי למרחק של חלקיקים ממרכז המגנט.
המגנט בנוי משישה אלקטומגנטים זהים. האלקטרומגנטים הללו מסודרים בסדר קטבים הפוך לסירוגין. כלומר, קוטב צפוני של אחד צמוד לקוטב דרומי של המגנט הסמוך לו.
עיצוב האלקטרומגנט השש קוטבי לרוב כולל שישה קצות מוט פלדה. הפלדה מתמגנטת על ידי זרם חשמלי גדול שזורם בסליל מתכת המלופף מסביב למוטות, דבר שיוצר את השדה המגנטי אשר שומר את האלומה ביחד.
לרוב משתמשים במגנט שש קוטבי כדי לתקן את השיבוש הנגרם על ידי המגנט הארבע קוטבי.
במאיצי חלקיקים
במאיצי חלקיקים האנרגיה גבוהה מאוד ולכן משתמשים בהסטה מגנטית החזקה יותר מהסטה אלקטרוסטטית. משתמשים בכוח לורנץ: המאפשר למספר מגנטים היוצרים את "הסריג" הנחוץ כדי לכופף, לכוון ולמקד אלומת חלקיקים טעונה.
המגנט הארבע קוטבי משמש כדי לאחד ולמקד את אלומת החלקיקים אך יכולת המיקוד שלו תלויה באנרגיה של החלקיק אותו הוא מנסה למקד. כלומר, ככל שאנרגיית החלקיק גבוהה יותר נקודת המיקוד של אותו חלקיק רחוקה ולהפך. לכן, המגנט יכול למקד לאותה נקודה רק חלקיקים באותה רמת אנרגיה.
מאחר שהמגנט הארבע קוטבי אינו ממקד את כל אלומת החלקיקים לאותה נקודה, נחוץ מגנט שש קוטבי אשר יכולת המיקוד שלו תלויה במרחק של החלקיקים ממרכז המגנט שבו הם עוברים וכך אלומת החלקיקים כולה מתמקדת לאותה נקודת מיקוד.
בעיות עם המגנט השש קוטבי
ישנן מספר בעיות עם המגנט השש קוטבי: השדות השש קוטביים אינם-ליניארים (מה שאומר שהם תלויים בתוצר של התזוזה הרוחבית), והם תלויים גם בהסטה האופקית וההסטה האנכית. זה מוביל לביטויים מתמטים שאי אפשר לחשב ברוב המקרים. דבר שדורש להשתמש בהשערות והערכות כדי לחשב את השפעת המגנט על האלומה. בנוסף, המגנט עלול להעיף חלק מהחלקיקים מהמסלול הקבוע ולהאבד בקירות האלומה - לצאת ממנה. דבר זה מגביל את האזור היציב שהחלקיקים יכולים לנוע בו במאיץ.
הפתעת אוקטובר
"הפתעת אוקטובר" (אנגלית: October surprise) הוא מונח בז'רגון הפוליטי האמריקאי המתאר אירוע חדשותי שנוצר במכוון או באופן ספונטני כדי להשפיע על תוצאות הבחירות, בעיקר הבחירות לנשיאות. החודש אוקטובר מוזכר משום שיום הבחירות בארצות הברית (כמו גם רבים מימי הבחירות המדינתיים) נערך בתחילת נובמבר. לכן, לאירועים שיתקיימו בסוף אוקטובר יש פוטנציאל גדול להשפיע על החלטות של מצביעים פוטנציאליים.
מאז הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1972 (כאשר נכנס המונח לשימוש), המונח "הפתעת אוקטובר" שימש כאמצעי-מנע במהלך עונת הקמפיין על ידי מועמדים ותומכים מצד אחד כדי לערער את אמינותן של ידיעות חדשותיות הפוגעות בסיכויו.
2004: בוש הבן נגד קרי
ב-29 באוקטובר, ארבעה ימים לפני הבחירות, רשת אל ג'זירה שידרה קלטות וידאו של אוסאמה בן לאדן. בקלטת בן לאדן התגרה בבוש על תגובתו לפיגועים במגדלי התאומים. בימים שלאחר פרסום הסרטון הראו הסקרים כי בוש מוביל במספר אחוזים, רבים מעריכים כי הדבר גרם למלחמה העולמית בטרור לחזור לתודעה הציבורית, דבר אשר עזר לבוש לנצח בבחירות.
2012: אובמה נגד רומני
הוריקן סנדי תויג על ידי חלק המדיה כהפתעת אוקטובר. המושל הרפובליקני של ניו ג'רזי, כריס כריסטי, שנודע בביקורתו כלפי ברק אובמה, שיבח את ממשל אובמה על תגובתו לאסון. האירוע (והצורה בה ממשל אובמה טיפל בו) ככל הנראה השפיע על דפוסי הצבעה, אך מכיוון שאת האירוע לא יזמו בני אדם, אין זה מדויק להכיל את הביטוי על אירוע זה.
ב-17 בספטמבר המגזין "Mother Jones" (מאנגלית: אמא ג'ונס) פרסם הקלטות שהוקלטו בסתר באירוע גיוס כספים פרטי עבור הקמפיין של מיט רומני בהן נשמע מזלזל ב-47% מהאמריקאים שאינם משלמים מס פדרלי. אם כי לא פורסמה באוקטובר, יש המגדירים הקלטה זו כהפתעת אוקטובר מכיוון שפורסמה בשלב מאוחר של מערכת הבחירות ומכיוון שההקלטה הוקלטה במאי. מאוחר יותר, דייוויד קורן, העיתונאי שפרסם את ההקלטה, הסביר שתזמון הפרסום לא נבע ממניעים פוליטיים, אלא מכך שהעיתון ניהל משא ומתן עם מחזיק הקלטת בנוגע לדרך פרסומה.
2016: קלינטון נגד טראמפ
ב-7 באוקטובר, ויקיליקס פרסמו הודעות דוא"ל וקטעים נוספים של הילרי קלינטון, כולל הקלטות מתוך נאומים שנישאו על ידי קלינטון בפני מגוון רחב של נציגי בנקים החושפים עמדה שונה מזאת שהציגה בקמפיין שלה, בהם היא גם מתגאה ביכולת שלה להפריד בין "הפרסונה הציבורית" שלה "לפרסונה הפרטית", אותה היא מציגה רק לבעלי אינטרסים.
באותו יום, שוחררה הקלטה מ-2005 בה מועמד המפלגה הרפובליקנית, דונלד טראמפ, בעודו משתמש בשפה גרפית, טען שהוא יכול לנשק ולמשש נשים כי הוא "כוכב". מספר פוליטיקאים משתי המפלגות הגדולות הביעו מורת רוח מדברים האלה. טראמפ, שהואשם בסקסיזם עוד לפני כן, מאוחר יותר התנצל על דברים אלה, בטענה שהם "לא משקפים את מי שאני." אבל דבריו הובילו רפובליקנים רבים להסיר את תמיכתם מטראמפ כולל הסנטור של אריזונה ג'ון מקיין, הסנטורית של ניו המפשייר קלי איוט, וקרלי פיורינה. רבים אחרים אשר לא תמכו בו בעבר ביקשו ממנו לפרוש כמועמד הרפובליקני, כולל מזכירת המדינה לשעבר קונדוליזה רייס.
ב-28 באוקטובר, מנהל ה-FBI ג'יימס קומי, הודיע במכתב לקונגרס, כי הוא ינקוט "באמצעים המתאימים לחקירה" כדי לבדוק מיילים נוספים הקשורים להילרי קלינטון ולשימושה בשרת דוא"ל פרטי. זאת הוכרז לאחר שהתגלו הודעות דוא"ל חדשות על המחשב שנתפס על ידי האף-בי-איי במהלך חקירה של חבר הקונגרס לשעבר אנתוני וינר לאחר שהואשם בשליחת תמונות בוטות לקטינה. על פי גורמי אכיפת חוק, הודעות דוא"ל נמצאו על מחשב בו השתמשו ווינר ואשתו לשעבר, עוזרתה של קלינטון הומה אבדין. כמה שעות מאוחר יותר, הילרי קלינטון הגיבה על החלטתו של המנהל על ידי קריאה לאף-בי-איי להיות שקוף לחלוטין ולפרסם "עובדות מלאות ומוחלטות" בנוגע לתוכן הודעות הדוא"ל. ב-30 באוקטובר דווח, כי 650,000 הודעות דוא"ל מהמחשב של וינר עתידות להיחקר, ועלולות להכיל מידע רלוונטי לתיק זה ולתיקים אחרים.
ב-6 בנובמבר שיגר קומי מכתב לראשי הוועדות בו מודיע כי אין במיילים שנחשפו די כדי להעמיד את קלינטון לדין.
2020: ביידן נגד טראמפ
ב-2 באוקטובר, צייץ הנשיא טראמפ בטוויטר כי הוא ואשתו (מלניה טראמפ) אובחנו כחיובים לאחר שעברו בדיקה לנגיף קורונה, מגפה עולמית מתמשכת. על אף שטראמפ חש בטוב ואושפז במשך זמן קצר ב שנמצא בסמוך לבית הלבן, מספר כלי תקשורת החשיבו את הידבקותו בנגיף כ"הפתעת אוקטובר". כך נטען למשל שיוכל לנצל זאת לטובתו בבחירות הצפויות להתקיים כחודש לאחר מכן מכמה סיבות, ביניהן העובדה שכאשר קיים חשש לבריאותו של הנשיא וכאשר אירעה טרגדיה לאומית (כמו ניסיון ההתנקשות הכושל ברונלד רייגן והמקרה בו הנשיא בוש האב התמוטט לאחר שחווה קלקול קיבה) גם במקרה הדבר גורם לעלייתו בסקרים.
מרכז דאליין גרינלנד
מרכז דאליין גרינלנד הוא גורד שחקים אשר נמצא תחת בנייה בעיר דאליין במחוז ליאונינג שממוקם בצפון-מזרח סין.
המגדל צפוי לכלול 88 קומות ולהתנשא לגובה של 518 מטר (1,700 רגל). בנייתו של המגדל החלה בשנת 2014.
אה"מ מארי אנטואנט
אוניית הוד־מלכותו "מארי אנטואנט" (באנגלית: HMS Marie Antoinette) הייתה סלופ דו-תורני נושא 10-תותחים של הצי הצרפתי ואחר כך של הצי המלכותי הבריטי. היא נבנתה בצרפת ונקראה במקורה "מארי אנטואנט". במהלך המהפכה הצרפתית הוסב שמה ל"קונבנסיון נסיונל" (Convention Nationale). ב-1793 נפלה האונייה לידי שייטת בריטית בפיקודו של קומודור ג'ון פורד. היא הוכנסה לשירות בצי הבריטי בשמה המקורי, ונטלה חלק בפעילות הצי במימי סן דומנג (האיטי). ב-1797 התמרדו חלק ממלחיה, ולאחר שהשתלטו על האונייה השיטו אותה אל נמל גונאיב ומסרו אותה לידי הצרפתים. גורלה אחר כך אינו ידוע.
שירותה בצי הצרפתי
"מארי אנטואנט" הייתה סקונר מסחרי. אורכה 26 מטר, רוחבה 7 מטר ותפוסתה 187 טונות. היא נרכשה ב-1793 על ידי תחנת הצי הצרפתי בסַן דוֹמֶנְג (האיטי), דורגה כקורבטה נושאת 20 תותחים והוכנסה לשירות פעיל בשם חדש: "קונבנסיון נסיונל".
נפילת האונייה בשבי ושירותה בצי הבריטי
בספטמבר 1793, לבקשת המלוכנים הצרפתיים, תקפה שייטת בריטית בפיקודו של קומודור ג'ון פורד את סן דומנג ואת זֶ'רֶמִי שבים הקריבי. ב-23 בספטמבר 1793 לכדו הבריטים ארבע ספינות סוחר בנמל ל'אילט, וב-29 בחודש תפסו שבע ספינות נוספות במפרץ פלמנד. במולה-סן-ניקולא, ב-23 בספטמבר, תפסו ספינות המלחמה הבריטיות "אירופה", "גואלן" ו"פליינג פיש" את הסקונר "קונבנסיון נסיונל", אז תחת פיקודו של מר אנקטי (Anquetin), ושבו אותו. הספינה נרשמה ב-12 במאי 1794 וצורפה לשייטת בפיקודו של פורד. שמה של הספינה הוחלף ל"מארי אנטואנט" והיא נמסרה לפיקודו של לפטננט ג'ון פרקינס. זמן קצר אחר כך השתתפה עם שאר אוניות השייטת במצור ובכיבוש על פורט-או-פרנס. ארבעים וחמישה כלי שיט מסחריים שנמצאו באותו זמן בנמל נלקחו שלל.
ב-1796 הייתה "מארי אנטואנט" חלק משייטת קטנה שלכדה את הסקונר "שארלוט" והבריג "סאלי". פרקינס המשיך לפקד עליה עד תחילת 1797, אז הועלה לדרגת מאסטר אנד קומנדר ועבר לפקד על הבריג "דרייק" (14 תותחים).
לא ידוע בבירור מי היה מפקדה של "מארי אנטואנט" ב-27 בפברואר 1797, כאשר עצרה את האונייה "פֵיים" מניו יורק בפיקודו של רב החובל ג'ון אבלין, וגייסה בכפייה שני מלחים מצוותה.
המרד בספינה וגורלה לאחריו
הפיקוד על "מארי אנטואנט" הועבר לידיו של לפטננט ג'ון מק-אינרני (McInerheny). ב-7 ביולי 1797 פרץ מרד באונייה בהנהגתו של המלח הבכיר (quartermaster) ג'קסון ובהשתתפות חלק מן הצוות. המורדים השליכו את לפטננט מק-אינרני וקצין נוסף לים והשתלטו על שאר אנשי הצוות והקצינים שנותרו נאמנים לכתר. אחר כך השיטו את האונייה אל נמל גונאיב בסן דומנג ומסרו אותה לידי הצרפתים. הבריטים הצליחו ללכוד את אחד המורדים, ויליאם ג'ייקובס, ובפברואר 1799 נגזר דינו והוא נתלה מן הסקריה לנוכח כל אנשי הצי.
גורל הספינה וגורל מרבית אנשי צוותה לאחר המרד אינם ידועים. בספטמבר אותה שנה אירע מרד דומה באה"מ "הרמיוני". המורדים רצחו את קפטן האונייה ואחר כך השיטו אותה אל נמל לה גוואירה שבוונצואלה ומסרו אותה לידי הספרדים, אויבי בריטניה באותו זמן.
Dicen
Dicen (באנגלית: They Say, ובעברית: הם אומרים) הוא סינגל שהוקלט על ידי אנטוניו אורוסקו, ביחד עם הזמרת-יוצרת הקולומביאנית קרול ג'י. השיר יצא לאור ב-29 ביוני 2018, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק לטין אנטרטיינמנט, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר הגיע אל המקום ה-70 במצעד השירים שבאקוודור, וה-70 במצעד השירים שבספרד.
רקע וכתיבה
בנוסף לכך, הועלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי. השיר הצליח לצבור שם למעלה מ-20 מיליון השמעות בסך הכל.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של אנטוניו אורוסקו ב-29 ביוני 2018, בסמוך לצאתו של השיר כסינגל. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות את השניים כשהם שרים את השיר, תוך שבכמה קטעים ניתן לראות את ג'י בחדר המואר בצבע ורוד.
נכון לנובמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-40 מיליון צפיות.
איב אנסלר
חיים אישיים
אנסלר נולדה וגדלה בפרבר הצפוני של סקרסדייל, ניו יורק, השנייה מבין שלושה ילדים. ביתם של ארתור אנסלר, בכיר בתעשיית המזון, וכריס אנסלר. אביה היה יהודי ואמה נוצרייה, והיא גדלה בקהילה יהודית ברובה ; עם זאת, אנסלר מזהה את עצמה כבודהיסטית של ניצ'ירן ואומרת שהתרגול הרוחני שלה כולל שירת נאמו מיהו רנג' קיו ועשיית יוגה.
אנסלר מספרת שמגיל חמש עד עשר היא עברה התעללות מינית ופיזית על ידי אביה. כשגדלה, היא אמרה שהיא "עצובה מאוד, מאוד כועסת, מאוד מתריסה. הייתי הילדה עם השיער המלוכלך. לא התאמתי לשום מקום". אנסלר למדה במידלברי קולג' בוורמונט, שם נודעה כפמיניסטית לוחמנית. לאחר שסיימה את לימודיה ב-1975, היא ניהלה שורה של מערכות יחסים פוגעניות ונעשתה תלויה בסמים ובאלכוהול. בשנת 1978, היא נישאה לריצ'רד דילן מקדרמוט, ברמן בן 34, ששכנע אותה להיכנס לגמילה. כשהייתה בת 23, היא אימצה את מארק אנתוני מקדרמוט, בנו בן ה-16 של בן זוגה מנישואיו הראשונים. מערכת היחסים ביניהם הגיעה לקשר קרוב, ואנסלר אמרה שזה לימד אותה "איך להיות בן אדם אוהב". לאחר שאנסלר הפילה את עוברה, מארק שינה את שמו לשם שתכננה עבור התינוק שלה, דילן. מקדרמוט ואנסלר נפרדו ב-1988. הוא ציין כי היא "צריכה את העצמאות, את החופש". על פי מאמר משנת 2012 בסאנדי מורנינג הראלד (Sydney Morning Herald) לאחר שנישואיה הסתיימו, היא ניהלה מערכת יחסים ארוכה עם האמן והפסיכותרפיסט אריאל אור ג'ורדן. כעת היא רווקה, מה שנראה שמתאים לאורח החיים הנוודי שלה - יש לה בתים בניו יורק ופריז אבל היא מטיילת חלק גדול מהשנה. במאמר של אנסלר ביוני 2010 בעיתון הגרדיאן ( (The Guardian) נאמר שהיא מקבלת טיפול בסרטן הרחם . אנסלר כתבה על ניסיונה עם הסרטן בספר הזיכרונות שלה "בגוף העולם".
קריירה
ספר הזיכרונות של אנסלר "בגוף העולם" יצא לאור ב-30 באפריל 2013 בהוצאת בוקליסט, סקרה את הספר וכתבה: "זהו ספר מרהיב של התגלות וריפוי, אמיתות ורגשות עמוקים, אומץ והתמדה, חמלה ונדיבות. חמה, מצחיקה, זועמת ופיקחית, כמו גם פואטית, נלהבת והרואית, אנסלר רותמת את כל מה שאיבדה ולמדה כדי לבטא חזון של מהות החיים: "הישועה היחידה היא חסד"". ב-6 בפברואר 2018, היא העלתה לראשונה גרסה תיאטרלית של ספר זיכרונותיה, אותו היא מבצעת כמונולוג סולו, בבימויה של דיאן פאולוס, במועדון התיאטרון של מנהטן בניו יורק.
אנסלר הייתה מעורבת בסרטים, כולל: "V-Day עד שתיפסק האלימות (באנגלית: V-Day Until The Violence Stops)", הסרט התיעודי של PBS "מה אני רוצה שהמילים שלי יעשו לך (באנגלית: What I Want My Words To Do To Youׂׂ)", והופיעה בתוכניות טלוויזיה כולל ראיונות ב-סי.אן.אן., דמוקרטיה עכשיו (באנגלית: Democracy Now), טודיי שואו (באנגלית: Today) , זמן אמת עם ביל מאהר (26 באוגוסט 2005).
היא תרמה את היצירה "תיאטרון: בית קדוש לנשים" ל-"ארגון אחות היא לנצח: אנתולוגיית הנשים למילניום חדש" (באנגלית: Sisterhood Is Forever: The Women's Anthology for a New Millennium) משנת 2003, בעריכת רובין מורגן.
מאוקטובר 2005 עד אפריל 2006, אנסלר סיירה ב-20 ערים בצפון אמריקה עם המחזה "הגוף הטוב", בעקבות התקשרויות בברודוויי, ב-ACT בסן פרנסיסקו, ובהפקת סדנה בתיאטרון הרפרטוארי של סיאטל. "הגוף הטוב" מתייחס לשאלה: מדוע נשים מתרבויות ורקעים שונים חשות לחץ לשנות את המראה שלהן כדי להתקבל בעיני החברה.
המחזה של אנסלר, "הטיפול" (באנגלית: The Treatment), הוצג לראשונה ב-12 בספטמבר 2006, ב"פרויקט התרבות" (Culture Project) בניו יורק. מחזה זה חוקר את הטראומה המוסרית והפסיכולוגית הנובעת מהשתתפות בסכסוכים צבאיים. במחזה זה מככב בנה המאומץ, דילן מקדרמוט. בשנת 2006, אנסלר הוציאה את עבודתה הגדולה הראשונה שנכתבה אך ורק עבור העמוד המודפס. "סוף סוף לא בטוח: לאבד את זה בעולם האובססיבי שלנו לביטחון" (וילארד; כריכה קשה; 3 באוקטובר 2006). בספרה "חוסר ביטחון - לבסוף" (באנגלית: Insecure at Last), היא חוקרת איך אנשים חיים היום, את האמצעים שאנשים נוקטים כדי לשמור על עצמם, וכיצד אנשים יכולים לחוות חופש על ידי שחרור מהמושג המתעתע של "הגנה". בשנת 2006 אנסלר גם השתתפה בעריכה משותפת ב: "זיכרון, מונולוג, השתוללות ותפילה" (באנגלית: A Memory, A Monologue, A Rant, "and A Prayer), אנתולוגיה של כתבים על אלימות נגד נשים.
עבודתה של אנסלר "אני יצור רגשי: החיים הסודיים של בנות מסביב לעולם" (באנגלית: I Am An Emotional Creature: The Secret Life of Girls Around The World), אוסף של מונולוגים מקוריים על ועבור בנות שמטרתה לעורר בנות להשתלט על המוח, הגוף, הלב והסקרנות שלהן, יצא לאור בפברואר 2010 בספר על ידי בית ההוצאה ויליארד-רנדום ונכנס לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. הספר נתמך וקודם, ביולי 2010, על ידי ארגון הבמה והסרט של ניו יורק (באנגלית: New York Stage and Film) ומכללת וסאר של ניו יורק, והתקדם לקראת הפקה אוף ברודוויי. ההפקה התיאטרלית של היצירה, שכותרתה "יצור רגשי" (באנגלית: Emotional Creature), הופיעה לראשונה בארצות הברית בתיאטרון הרפרטוארי של ברקלי בברקלי, קליפורניה ביוני 2012. בפברואר 2012, ההפקה הדרום אפריקאית של יצירה זו, הייתה מועמדת לפרס תיאטרון נאלדי (באנגלית: Naledi) לשנת 2011 להפקת האנסמבל/הפקת הקצה הטובה ביותר.
אנסלר הייתה יועצת בנושאי פמיניזם ונושאי נשים לסרט הפעולה מ-2015 "מקס הזועם: כביש הזעם".
בשנת 2019 פרסמה אנסלר את הספר "ההתנצלות", שם היא מדמיינת מה היה אומר אביה המת כעת אם היה מסוגל להתנצל על ההתעללות המינית והפיזית שהוא גרם לה בילדותה. לאחר שסיימה את העבודה, אמרה אנסלר כי היא חדלה לחוש מרירות כלשהי כלפי אביה, אך היא אינה רוצה עוד לשאת את שמו, והזמינה אנשים לקרוא לה V.
מונולוגים מהוואגינה
אנסלר כתבה את "מונולוגים מהווגינה" בשנת 1996. המחזה הוצג לראשונה במרתף בית הקפה קורנליה סטריט בגריניץ' וילג', המחזה תורגם ל-48 שפות והוצג בלמעלה מ-140 מדינות. בין המפורסמות שכיכבו בו ניתן למנות את ג'יין פונדה, וופי גולדברג, אידינה מנזל, גלן קלוז, סוזן סרנדון, מרין מאצי, סינדי לאופר, מרי טסטה, סנדרה או ואופרה ווינפרי. אנסלר זכתה בפרס אובי בשנת 1996 עבור 'המחזה החדש הטוב ביותר' ובשנת 1999 זכתה בפרס מלגת גוגנהיים בכתיבת מחזות. היא גם קיבלה את פרס ברילה-קר לכתיבת מחזאים, את פרס אליוט נורטון להופעת סולו יוצאת דופן, ואת פרס חבר השופטים לתיאטרון בפסטיבל האמנויות הקומדיה בארצות הברית.
אקטיביזם
אנסלר היא פעילה העוסקת בנושאים של אלימות נגד נשים ונערות. בשנת 1998, הניסיון שלה בביצוע מונולוגים מהוגינה נתן לה השראה ליצור את תנועת V-Day, תנועה אקטיביסטית עולמית להפסקת אלימות נגד נשים ונערות. התנועה מגייסת כספים ומודעות באמצעות הפקות הטבה שנתיות של המופע. בשנת 2010, יותר מ-5,400 אירועי V-Day התקיימו בלמעלה מ-1,500 מקומות בארצות הברית וברחבי העולם. נכון ל-2014, תנועת ה-V-Day גייסה למעלה מ-100 מיליון דולר וחינכה מיליונים על נושא האלימות נגד נשים והמאמצים לסיים אותה, יצרה חינוך בינלאומי, תקשורת וקמפיינים בעלי מסרים לציבור, השיקה את תוכנית קאראמה (Karama) במזרח התיכון, פתחה מחדש מקלטים ומימנה למעלה מ-12,000 תוכניות נגד אלימות מבוססות קהילה ובתים בטוחים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, האיטי, קניה, דקוטה הדרומית, מצרים ועיראק. הבתים הבטוחים הללו מספקים לנשים מקלט מפני התעללות, מום באברי המין ו"רצח על כבוד המשפחה". ה-'V' ב-V-Day מייצג ניצחון, אָהוּב ונרתיק (Victory, Valentine and Vagina).
בפברואר 2004, אנסלר, לצד סאלי פילד, ג'יין פונדה וכריסטין להטי, מחו כדי שממשלת מקסיקו תחקור מחדש את רציחתן של מאות נשים בסיודאד חוארז, עיר לאורך גבול טקסס.
אנסלר היא תומכת של האגודה המהפכנית של נשות אפגניסטן (RAWA) ויצאה לאפגניסטן תחת שלטון הטליבאן. היא תומכת בנשים אפגניות וארגנה עבורן תוכניות רבות. אחד האירועים שארגנה אנסלר נקרא "פסגת הנשים האפגניות לדמוקרטיה".
אנסלר הובילה קבוצת כתיבה מאז 1998 במתקן הכליאה לנשים בדפורד הילס, שהוצג בסרט " מה אני רוצה שהמילים שלי יעשו לך". ג'ודי קלארק, קתי בודין ופמלה סמארט היו בין משתתפי קבוצת הכתיבה שהוצגו בסרט.
בשנת 2011, תנועת V-Day וקרן פאנזי (Fondation Panzi DRC) בתמיכת יוניסף, פתחו את עיר השמחה, קהילה חדשה לנשים שורדות אלימות מגדרית בבוקאבו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (DRC). עיר השמחה תספק לעד 180 נשים קונגולזיות בשנה, הזדמנות ליהנות מטיפול קבוצתי; אימון הגנה עצמית; חינוך מיני מקיף (המכסה HIV/איידס, תכנון משפחה); חיזוק כלכלי; סיפור סיפורים; ריקוד; תיאטרון; אקולוגיה וגננות. את עיר השמחה מפעילות ומנהלת נשים קונגולזיות, מקום שנוצר מתוך החזון שלהן. מאז פתיחת שעריה ב-2011, 1734 נשים ריפאו את עצמן, חזרו לקהילתן והפכו למנהיגות בקהילתן. סיפורה של עיר השמחה, כולל מעורבותה של אנסלר, מתוארת בסרט התיעודי "עיר השמחה" המוקרן בנטפליקס.
בשנת 2012, יחד עם תנועת V-Day, אנסלר יצרה את הקמפיין "מיליארד מתקוממות" (One Billion Rising), קמפיין מחאה עולמי להפסקת האלימות, ולקידום צדק ושוויון מגדרי לנשים. ב-14 בפברואר 2013, יום השנה ה-15 ל-V-Day, נשים וגברים במדינות ברחבי העולם ערכו פעולות ריקוד לדרישה להפסיק את האלימות נגד נשים ונערות
בשנת 2016, אנסלר חתמה על מכתב לבאן קי-מון הקורא למדיניות סמים הומאנית יותר, יחד עם וורן באפט, ג'ון לג'נד ואליזבת וורן.
בשנת 2017, במאמר דעה ב"גרדיאן" אנסלר השמיעה ביקורת נוקבת על הנשיא החדש של ארצות הברית, דונלד טראמפ, שהתייחסה אליו כ"תוקף מיני שהודה בעצמו" ו"הטורף הראשי שלנו".
בשנת 2020, אנסלר תמכה בסנאטור ברני סנדרס לנשיא ארצות הברית בבחירות 2020.
פרסים נבחרים
אנסלר זכתה בפרסים רבים על עבודתה האמנותית וההומניטרית:
קלייב גריינג'ר
סר קלייב ויליאם ג'ון גריינג'ר (באנגלית: Sir Clive William John Granger; 4 בספטמבר 1934 - 27 במאי 2009) היה כלכלן בריטי, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2003.
ביוגרפיה
גריינג'ר נולד בסוונסי שבדרום ויילס, בנם של אדוארד ג'ון גריינג'ר ואוולין גריינג'ר. שנה לאחר לידתו עברה המשפחה ללינקולן.
במהלך מלחמת העולם השנייה עבר גריינג'ר עם אמו לקיימברידג', שם למד בבית ספר יסודי והתחיל את לימודיו התיכוניים, אך המשיך אותם בנוטינגהאם, לשם עברה משפחתו לאחר המלחמה.
לאחר לימודיו התיכוניים, למד גריינג'ר באוניברסיטת נוטינגהאם. תחילה למד לתואר משותף בכלכלה ובמתמטיקה, אך בשנה השנייה ללימודיו עבר ללמוד מתמטיקה בלבד. לאחר קבלת התואר הראשון שלו, ב-1955, המשיך ללמוד באוניברסיטה גם לתואר שלישי בסטטיסטיקה. בהמשך שימש גם כפרופסור מן המניין באוניברסיטת נוטינגהאם.
בשנים 1959–1960 עבד באוניברסיטת פרינסטון שבארצות הברית. בשנת 1969 הוא פיתח שיטה שקיבלה שם מבחן גריינג'ר.
ב-1972 החל גריינג'ר לשמש כחבר החברה האקונומטרית.
בשנת 1974 עבר להתגורר בארצות הברית, על מנת לעבוד באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
גריינג'ר נפטר ב-27 במאי 2009 בשכונת לה הויה שבסן דייגו, קליפורניה. הותיר אחריו אישה, פטרישיה, בן ובת.
אווז הצפון
אווז הצפון (שם מדעי: Chen caerulescens) או אווז הקוטב הוא מין אווז בסוג אווז לבן החי באזורי הצפון ובטונדרה הארקטית. האווז חי בצפון אמריקה, בקנדה, אלסקה ומזרח סיביר וגם בגרינלנד וחורף באזורים חמים בארצות הברית כגון מערב קולומביה הבריטית ואף במקסיקו. לרוב הם אינם נצפים באירופה, למעט בכמה מהאיים הבריטים וחלקם גם נקלעים למרכז אמריקה ושוהים שם במשך החורף.
מאפיינים
האווז לבן ורק קצות כנפיו שחורות, ראשו כתום ומקורו אדום, אך חלק מהאווזים אפורים ואף כחולי נוצות עם ראש לבן. הרגליים ורודות וגבוהות. אורכו 64–79 ס"מ, משקלו 2.05–3.2 ק"ג, אורך מוטת כנפיו 135–165 ס"מ.
האווזים חיים בלהקות גדולות ומריעים בקולות שנשמעים עד קילומטר מהאווז.
הם מקננים בלהקות בקוטב באביב וצריכים להגן על המושבות מפני טורפים כמו שועל השלג, חמסנים ודובי קוטב והאווזים מוכנים להגן עם כנפיהם ולפצוע כל טורף. בנוסף הם קובעים את המושבות ליד ליליות שלג שאומנם עשויות לטרוף אפרוחים, אך גם מרחיקות טורפים קטנים מהאזור. לאווז הבוגר פחות טורפים הכוללים: זאבים, קויוטים, עיטם לבן-ראש ועיט זהוב וכן 3 מיני הדובים הצפון-אמריקאים (דב חום, דב הקוטב ודב שחור אמריקני).
לאווז שני תת-מינים שאחד גדול במעט מהשני. הם דומים מאוד וקשה להבדיל ביניהם. אווז הצפון ואווז רוס חולקים בית גידול ולעיתים אף נוצרים כלאיים ביניהם, לרוב צאצאי הכלאיים יכולים להתרבות. התרבות עם אווז לבן-מצח ומינים נוספים נצפו גם כן.
החל משנות השבעים של המאה ה-20 חל גידול חד באוכלוסיית אווז הצפון בקצב של מעל 5% בשנה, תוך התפשטותה לאזורים שעד כה לא נצפו אוכלוסיית האווז עד כה. גודל האוכלוסייה מוערך בכ-5 מיליון פרטים ואף יותר.
תזונה
אווזי הצפון אוכלים עשבים, דגנים ועוד, בין השאר משדות חקלאיים בהם עוברים האווזים.
כריסטיאן טיילור
כריסטיאן טיילור (באנגלית: Christian Taylor; נולד ב-18 ביוני 1990) הוא אתלט אמריקאי. הוא פעמיים האלוף האולימפי (לונדון 2012, ריו דה ז'ניירו 2016) ו-4 פעמים אלוף העולם (טגו 2011, בייג'ינג 2015, לונדון 2017 ודוחה 2019) בקפיצה משולשת. הוא בעל התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים בקפיצה משולשת 18.21 מטר.
ביוגרפיה
טיילור נולד בפאייטוויל, ג'ורג'יה להורים מברבדוס. הוא לומד באוניברסיטת פלורידה.
2007
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה באוסטרבה, צ'כיה בשנת 2007 זכה טיילור בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.98 מטר ומדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.29 מטר.
2008
באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 20 שנערכה בבידגושץ', פולין בשנת 2008 הוא סיים במקום שביעי קפיצה לרוחק בתוצאה של 7.41 מטר ובמקום שמיני בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.61 מטר.
אלוף עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכה טיילור במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 17.96 מטר, לפני פיליפס אידוו מבריטניה (17.77 מטר) ובן ארצו ויל קליי (17.50 מטר).
2012
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה במרץ 2012 זכה טיילור במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.63 מטר, אחרי ויל קליי (17.70 מטר) ולפני ליוקמן אדמס מרוסיה (17.36 מטר).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה טיילור במדליית זהב בתוצאה של 17.81 מטר, לפני ויל קליי (17.62 מטר) ופבריציו דונאטו מאיטליה (17.48 מטר).
2013
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה במוסקבה, רוסיה 2013 סיים טיילור במקום רביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.20 מטר ולא הצליח להגן על תוארו.
התוצאה השנייה בטיבה בעולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בבייג'ינג, סין בשנת 2015 זכה טיילור במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים ובשיא אמריקה חדש של 18.21 מטר, לפני פדרו פאבלו פיצ'רדו (17.60 מטר) ונלסון אבורה מפורטוגל (17.52 מטר).
דאשה אסטפייבה
דאשה ויקטורבנה אסטפייבה (ברוסית: Дарья (Даша) Викторовна Астафьева, באוקראינית: Дар'я Вікторівна Астаф’єва; נולדה ב-4 באוגוסט 1985) היא דוגמנית, זמרת, שחקנית ומנחת טלוויזיה אוקראינית. סולנית להקת NikitA בשנים 2008–2017. זכתה לפרסום על ידי זכייה בתואר Playmate of the Month של מגזין פלייבוי.
ביוגרפיה
אסטפייבה נולדה ב-4 באוגוסט 1985, במחוז דניפרופטרובסק שבאוקראינה. במחלקת הבימוי, שבה למדה אסטפייבה, לימדו שירה. לדבריה, היא מאוד אהבה את השיעורים, אז היא למדה באופן קבוע עם המורה לבדה.
מאוחר יותר אסטפייבה זכתה לפופולריות הודות להשתתפותה בלהקת NikitA.
במרץ 2009 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה "משינה" (מכונה). באותה שנה, להקת ניקיטה הגישה בקשה להשתתפות באירוויזיון כנציגי אוקראינה, אך בסופו של דבר קיבלו סירוב, שנבע בעיקר מהפופולריות המוגברת של אסטפייבה כדוגמנית.