cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מירה (קומיקס)
מקור ראשוני ומשוכתב
במהלך אירועי "היום הבהיר ביותר" של תחילת העשור השני של המאה ה-21, סיפור המקור של מירה שוכתב, ואלמנטים אחדים ממקורה הראשוני שוכתבו כשקרים שסיפרה לאקוומן. בגרסה זו, ממד אקווה הוא למעשה קסבל, מושבה במשולש ברמודה אליה גורשו אטלנטיים מורדים, ושהמעבר בינה לבין העולם מוגבל להעברתו של אדם יחיד בכל פעם. מירה הייתה נסיכת קסבל הבכורה, ולה ולתאומתה הילה הוקצתה משימת ההתנקשות במלך אטלנטיס הנוכחי כנקמה על גלותם של תושבי קסבל המקוריים. כאשר התאהבה במלך אטלנטיס, הלא הוא אקוומן, מירה החליטה לנטוש את קסבל ולהציג את סיפור הכיסוי שלה כעברה האמיתי כדי להימנע מעימותים אתו. בנוסף, התגלה כי לפני שנטשה את בני עמה, מירה הבריחה את קאלדור'אם - היבריד אטלנטי-אנושי ובנו של מנטה שחורה העתידי - מקסבל לכדור הארץ, וזאת לאחר שאביה החליט לנסות להשתמש בו לפתיחת הפורטל לצבא קסבל.
שובה של המלכה
מירה נראתה מאוחר יותר כשבויתו של תנטוס, כפיל של אקוומן מממד אחר, בו הזמן חולף בצורה שונה. יחד עמה נראה איי ג'יי קורי, בנה השני שהוא ככל הנראה בנו של אקוומן המקורי. לאחר שהשתחררו משליטתו המוחית של תנטוס, השניים גילו כי איי ג'יי לא יוכל לשהות בכדור הארץ, היות ששם יזקן במהירות כי נולד בממד של תנטוס. הם מגיעים לממד שמנוצל בידי חוצנים בגלל משאביו העשירים, ונעזרים באקוומן כדי להביסם. מירה התאחדה עם אקוומן וחזרה לאטלנטיס, בעוד איי ג'יי נשאר מאחור כאקוומן של הממד האחר. אקוומן ומירה יצאו להרפתקאות שונות, ויצרו משפחת מלוכה שלווה עם גארת', אשתו דולפין ובנם סרדיאן, נוסף לבן בריתם נוידיס וולקו.
ויליאם או'דוויר
ויליאם או'דווייר (William O’Dwyer; 11 ביולי 1890 - 24 בנובמבר 1964) היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי. שימש כראש עיריית ניו יורק בשנים 1946–1950.
מירה (קומיקס)
שובה של המלכה
אושרם הזמני נקטע במהלך חורבן אטלנטיס באירועי "עידן האובידיאן", וכן חורבנה, לאחר בנייתה מחדש, בידי הספקטר. הספקטר, ששם לעצמו למטרה את כל בעלי כוח הקסם ביקום DC, חש במכשפי אטלנטיס מבטלים כישוף שהפך את מירה לנושמת אוויר בלבד ותקף את המקום. חורבן אטלנטיס מוביל למותם של דולפין, סרדיאן ווולקו, וכן להכרזתו של גארת' לנעדר. המלכה מירה החלה בניסיון לשקם את אטלנטיס לאחר היעדרותו של אקוומן, שנרצח זמן מה לאחר מכן ונקבר במרסי ריף ("שונית החמלה") לצד אביו המאמץ על פני היבשה.
הלילה האפל ביותר
גארת', שנמצא בידי תושבי סאב-דייגו, דרש ממירה להביא את שרידיו של אקוומן לקבורה באטלנטיס. מירה הסכימה לבקשתו, אך בדרכם למרסי ריף, הותקפו מירה וגארת' בידי אקוומן, דולפין וטולה, שהוחיו כפנסים שחורים. במהלך הקרב, גארת' נהרג וצורף לחיל הפקחים השחורים, ומירה הזועמת נאלצה להימלט להיכל הצדק. פיירסטורם, ג'ייסון ראש וגהנה, נענים לאות מצוקה ששלחה. לאחר שקבוצת פקחים שחורים המורכבת מחברי ליגת הצדק תקפה את היכל הצדק והרגה את גהנה, מירה וגיבורים נוספים חולצו בידי האטום. הפקחים השחורים רדפו אחר מירה, האטום והפלאש, שאמר כי בסיטואציה הנוכחית עליהם לתפקד כסופרמן ווונדר וומן עבור האזרחים. מירה והאטום סייעו לחברת הצדק בקרב נגד הפקחים השחורים, וכווצו בידי ג'ין לורינג, אשתו לשעבר של האטום שהוחייתה כפקחית שחורה, לתוך טבעת הכוח השחורה של הפקח השחור דאמאג'.
במהלך הקרב, לורינג חשפה את תוכניתו של נקרון, ודדמן הגיע למקום ותכנן להצילם. דדמן נכנס בלורינג, ומחלץ את מירה והאטום לקרב הגיבורים נגד חיל הפקחים השחורים. לאחר שכמעט נהרגה בידי וונדר וומן, שנעשתה לפקחית שחורה, אטרוסיטוס בחר במירה הזועמת לשמש כסגניתו בחיל הפקחים האדומים, והיא זכתה לטבעת כוח אדומה המאפשרת לה להיות יעילה יותר בקרב.
במהלך הקרב, אקוומן הופיע עם בנם המת שהוחיה כפקח שחור, והציע למירה להתאחד עמם. מירה, שזעמה הרשים את אטרוסיטוס עצמו, השמידה את בנה ונכנסה לעימות עם וונדר וומן, שטבעת הכוח השחורה הוסרה ממנה והוענקה לה טבעת כוח סגולה בידי כוכב ספיר. טבעות הכוח של מירה ווונדר וומן השפיעו זו על זו, כאשר למירה הוענקה שליטה בזעמה ווונדר וומן זכתה להצצה לסיבות כעסה של מירה. עקב תבוסתו של נקרון, חיל הפקחים השחורים הושמד, ואקוומן חזר לחיים בתוך אור לבן. מראהו של אקוומן החי הרגיע את מירה והפריד ממנה את טבעת הכוח האדומה, דבר שגרם לה להיכנס למצב של דום לב. כוכב ספיר וסיינט ווקר משתמשים בכוחותיהם כדי לרפאה, והיא מתאחדת בדמעות עם אקוומן.
ויליאם או'דוויר
ביוגרפיה
בנובמבר 1945 נבחר או'דוויר לראש העיר, בתמיכת ארגון טמאני הול, והחליף את לה-גוארדיה, שלא התמודד בשנית. הוא מינה את רוברט מוזס למנהל מחלקת התכנון של עיריית ניו יורק. כמו כן פעל להקמת מטה האומות המאוחדות במנהטן. בנובמבר 1949 הוא נבחר לכהונה שנייה. תקופת כהונתו השנייה של או'דוויר לוותה בחשיפת פרשיות שחיתות רבות. והוא התפטר ב-31 באוגוסט 1950.
עם התפטרותו מראשות העיר הנשיא הארי טרומן מינהו לשגריר ארצות הברית במקסיקו. בשנת 1951 הוא שב לזמן קצר לניו יורק על מנת להעיד על קשריו לפשע מאורגן, האשמות שליוו אותו עד יומו האחרון. ביוני 1952 התפרסמה במקסיקו סדרת כתבות שהאשימה את או'דוויר בקשרים עם המאפיה. ב-6 בדצמבר 1952, התפטר מתפקידו כשגריר. הוא נשאר במקסיקו ועבד בייעוץ משפטי, כדי לא להחקר על קשריו עם העולם התחתון. בשנת 1960 הוא שב לניו יורק.
בשנת 1946 נפגש עם נציגים של יהדות פולין ופעל לסייע ליהודים בפולין לאחר השואה.
מירה (קומיקס)
ה-52 החדשים
במהלך הקרב, מירה משחררת את נראוס וצבא קסבל הקפואים במחשבה שיסייעו בקרב, אך הם משתחווים למלך המת וטוענים כי הוא מלך שבעת הימים האמיתי. מירה ואקוומן מחליטים להימלט לאטלנטיס, אך הם מותקפים בידי אוכל נבלות ואנשיו. אקוומן מזמן קראקן כדי להילחם בכוחותיו של אוכל הנבלות, ומאבד את הכרתו רגעים לפני הגעתם של המלך המת וכוחות קסבל. כאשר אקוומן מתעורר, וולקו אומר לו כי שהה בתרדמת שארכה חצי שנה. מאוחר יותר, וולקו אומר לאקוומן שמירה נראתה לאחרונה כשיצאה לקרב נגד המלך המת. מירה נפלה בשביו של המלך המת השולט באטלנטיס, סירבה להתחתן עם נראוס והזהירה כי כאשר תשתחרר, תהרוג אותו. אקוומן הגיע ושיחרר את אטלנטיס, השמיד את המלך המת, אילץ את נראוס וחיילי קסבל לסגת, והתאחד עם מירה.
ויליאם או'דוויר
ביוגרפיה
בתחילת 1948 פעל למען הקמת מדינת ישראל ובין השאר נפגש עם הנשיא טרומן כדי לבקש ממנו לבטל את האמברגו על משלוח נשק לישראל. ביקר בישראל למשך 34 יום בשנת 1951. סייע לקהילה היהודית בניו יורק בארגון המצעד הראשון להקמת מדינת ישראל.
או'דוויר מת ב-24 נובמבר 1964 בבית החולים בית ישראל כתוצאה מאי ספיקת לב. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי בארלינגטון.
שנות ה-60 של המאה ה-17
שנות ה-60 של המאה ה-17 היו העשור השביעי של המאה ה-17, החלו ב-1 בינואר 1660 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1669.
ביקורת על האסלאם
ביקורת על האסלאם, במובן הצר, היא ביקורת תאולוגית על הדוגמה האסלאמית ועל הקוראן, ובמובן הרחב יותר ניתן לייחס אותה גם לביקורת פוליטית על החברה האסלאמית, על השריעה ועל האסלאמיזם הפוליטי, על הג'יהאד המיליטנטי, ועל ההתנגדות ל"אג'נדה" איסלאמית. השקפות שליליות על האסלאם מכונות לעיתים אסלאמופוביה.
הביקורת מתמקדת לרוב במוסריות חייו של מייסד האסלאם מוחמד, הן בחייו הציבוריים והן בחייו האישיים. סוגיות הנוגעות לאותנטיות ולמוסר של כתבי הקודש המוסלמים, הן הקוראן והן החדית'ים, גם מהווים מוקד לביקורת. האסלאם נתפס גם כצורה של אימפריאליזם ערבי, ועל כן זכה לביקורות מצד אישים שונים באפריקה ובהודו, על מה שהם מחשיבים כהרס של תרבויות ילידיות. ההכרה של האסלאם בעבדות כמוסד, אשר תרמה לכך שמוסלמים עסקו בסחר עבדים, שייצא עד 17 מיליון עבדים מחופי האוקיינוס ההודי, אזור המזרח התיכון ואזור צפון אפריקה, גם מהווה מוקד לביקורת.
ביקורת נוספת מתמקדת בשאלת זכויות האדם בעולם המוסלמי, הן מבחינה היסטורית והן במדינות המוסלמיות המודרניות, כולל זכויות נשים ומעמד האישה באסלאם, היחס ללהט"ב ולמיעוטים דתיים ואתניים. השפעת האסלאם על יכולתם או על רצונם של מהגרים מוסלמים להתבולל בעולם המערבי, ובארצות אחרות, אליהם מגיעים המהגרים המוסלמים זכה גם לביקורת.
התגובות מצד האוכלוסייה המוסלמית לביקורת על האסלאם משתנה ממדינה למדינה. בחברות מוסלמיות הובילה ביקורת על האסלאם פעמים רבות למחאות, גילויי אלימות ודיכוי.
מוסר
חלק מהמבקרים טוענים כי כדת וכמערכת חוקים המשמשת לשליטה בחברה, האסלאם אינו מסתמך על ערכים מוסריים מקובלים על פי אמות מידה מודרניות. בתגובה, המגינים על האסלאם הציעו שהביקורת על האתיקה של האסלאם מתמקדת לעיתים קרובות לא בעקרונות בפועל של הדת, אלא בצורות שונות של מסורות תרבותיות וכי הביקורות הללו, כאשר הן מתמקדות בעקרונות משפטיים אסלאמיים, מתמקדות לעיתים קרובות במקרים הסנסציוניים ביותר, תוך התעלמות מההשפעה החברתית של חוקי השריעה בכללותה בכל קהילה אסלאמית נתונה.
מוסריותו של מוחמד
הביקורת על מוחמד קיימת עוד מאז המאה ה-7 לספירה כאשר מוחמד האוכלוסייה הערבית הלא-מוסלמית ביקרה אותו על כך שהוא הטיף למונותיאיזם, ועל ידי השבטים היהודיים בחצי האי ערב על כך שניכס באופן בלתי מוצדק נרטיבים ודמויות מקראיות, על גידוף הדת היהודית, ועל כך שהכריז על עצמו כ"נביא האחרון" מבלי שביצע שום נס, ולא הוכיח שהוא נביא אמיתי שנבחר על ידי האל וכי אינו נביא שקר.
הביקורות בעת המודרנית מצד גורמים דתיים וחילוניים מתמקדת בעיקר במוסריותו של מוחמד, בכך שהיו בבעלותו עבדים, ביחסו לאויביו, בנישואיו, ובמצבו הפסיכולוגי. מוחמד הואשם בין היתר בסדיזם ובחוסר רחמים - בפרט במקרה בו כבש ורצח את כל הגברים בשבט בני קוריט'ה שחיו בצפון חצי האי ערב - בכך שקיים יחסי מין עם עבדיו, ועל נישואיו לעאישה כשהיא הייתה בת שש.
עבדות
שלא בדומה לחברות המערביות בהן התנגדותן לעבדות הולידה את התנועה לביטול העבדות, תנועות כאלו לא התפתחו מעולם בחברות המוסלמיות. רק בתחילת המאה ה-20 (לאחר מלחמת העולם הראשונה) העבדות הוצאה מחוץ לחוק בהדרגה במדינות המוסלמיות, בעיקר בשל הלחץ שהופעל על אותן המדינות מצד מעצמות מערביות כמו בריטניה וצרפת.
נושא העבדות בעולם האיסלאמי בעת החדשה הוא שנוי במחלוקת. לאורך השנים תועדו של מקרים באזורי מלחמה כמו סודאן וסומליה בהם מתקיימים מקרים של עבדות. בכתב העת הדיגיטלי "Dabiq" של ארגון המדינה האסלמית משנת 2014 נטען במפורש כי ישנה הצדקה דתית לשעבוד נשים יאזידיות.
כפירה
לטענת עבדול ראשיד עומאר רוב המשפטנים המוסלמים המודרניים ממשיכים לראות בכפירה כפשע אשר ראוי לתת עליו עונש מוות. לטענת ח'אלד אבו אל פאדל מוסלמים מתונים אינם נוטים להאמין שיש להעניש כופרים. המבקרים טוענים כי עונש מוות או עונש אחר על כפירה באסלאם מהווה פגיעה בזכויות האדם האוניברסליות ואינו מאפשר חופש דת וחופש מדת לאנשים שהוגדרו ככופרים.
נכון ל-2014 במדינות שונות בעלות רוב מוסלמי עדיין קיימים עונשי מוות או מאסר בפועל לאנשים שמוגדרים ככופרים. בשנים 1985–2006 שלוש מדינות שונות הוציאו להורג ארבעה כופרים על האסלאם - אדם אחד הוצא להורג בסודאן על כפירה ב-1985, שניים הוצאו להורג באיראן על כפירה ב-1989 וב-1998, ואדם אחד הוצא להורג על כפירה בסעודיה ב-1992. נכון לשנת 2013 היו ב-23 מדינות מוסלמיות חוקים כלשהם נגד כופרים. על פי סקר של מרכז המחקר פיו התמיכה הציבורית בעונש מוות על כפירה בקרב מוסלמים נע בין 78% באפגניסטן לפחות מאחוז אחד בקזחסטן.
היחס לכופרים על פי שריעה (הדין האסלאמי)
לטענת המזרחן הישראלי יוחנן פרידמן מצוקתם האמיתית של המוסלמים המודרניים אינה קיומם של חוקים נוקשים נגד כפירה בספרים עתיקים מימי הביניים אלא העובדה שהאשמות בכפירה והדרישות על ענישה בשל כפירה נשמעות שוב ושוב מגורמים מוסלמים קיצוניים שונים בהווה.
אי התאמה בין האסלאם לבין הצהרת זכויות האדם של האו"ם
לטענת מבקרים כגון אייאן חירסי עלי ורוברט ספנסר קיים פער בין השריעה לבין הצהרת זכויות האדם של האו"ם משנת 1948 וכי משום כך מספר מדינות בעלות רוב מוסלמי כמו מלזיה וסעודיה סירבו לאשרר את ההצהרה. מוסלמים רבים סבורים שהסתירה מהווה בעיה מהותית. ב-1990 פרסמה הוועידה האסלאמית הצהרה נפרדת בקהיר לזכויות אדם, אשר תואמת את השריעה.
חילול הקודש
נכון לשנת 2012 ב־33 מדינות היו חוקים כלשהם נגד חילול הקודש. מתוכם 21 מדינות הם מדינות עם רוב מוסלמי - אפגניסטן, אלג'יריה, בחריין, מצרים, אינדונזיה, איראן, ירדן, כווית, לבנון, מלזיה, האיים המלדיביים, מרוקו, עומאן, פקיסטן, קטר, ערב הסעודית, סומליה, איחוד האמירויות הערביות, וסהרה המערבית. במדינות הללו, קיומם של החוקים נגד חילול הקודש הובילו במקרים רבים לרדיפה, לרצח או למעצר של אנשים שונים לאחר שהועלו נגדיהם האשמות בגין חילול הקודש. במדינות מוסלמיות מסוימות חילול הקודש נחשב לפשע הכרוך בעונש מוות.
בשנים האחרונות הוצאו פאטוות נגד סלמאן רושדי ותסלימה נסרין. הפאטוות וכמו גם חוקים הנוגעים לחילול הקודש שנויים במחלוקת ברחבי העולם וגם בעולם המוסלמי.
אלימות
פיגועי 11 בספטמבר בארצות הברית ופעולות טרור בולטות אחרות שבוצעו במהלך המאה ה-21 על ידי ארגוני טרור מוסלמים קיצוניים גרמו לכך שרבים החלו להחשיב את האסלאם לדת אלימה. בפרט, הכתבים בקוראן שעוסקים במלחמה ושלום הפכו לנושאים שעוררו דיונים סוערים בתחילת המאה ה-21. מצד אחד, ישנם מבקרים שטוענים כי פסוקים מסוימים בקוראן קוראים לביצוע פעולות צבאית נגד כופרים - הן במהלך תקופת חייו של מוחמד והן באופן כללי. בקוראן כתוב "הילחם בשם הדת שלך באלה שנלחמים בך." לעומת זאת, רוב החוקרים המוסלמים, כולל אחמדיה, טוענים כי המבקרים שמתייחסים לפסוקים הללו אינם קוראים אותם בהקשר הנכון, וכי כאשר קוראים את הפסוקים בהקשר הנכון מובן בבירור שהקוראן למעשה אוסר על תוקפנות, ומאפשר לחימה רק מתוך הגנה עצמית.
מבקרים כמו רוברט ספנסר מאמינים שלא רק האסלאם הקיצוני הוא שמטיף לאלימות אלא גם האסלאם עצמו. הוא טוען כי אף על פי שהאסלאם אינו מטיף במפורש לג'יהאד מזוין, העובדה שמוסלמים מתונים טוענים שמוסלמים קיצוניים אינם פועלים בהשראת הקוראן איננה קבילה. לטענת ספנסר, החשיבות של שמירה על זכויות אדם והיטמעות בחברות המערביות אליהם מהגרים אוכלוסיות מוסלמיות דורשת בפועל שאוכלוסיות מוסלמיות מתונות ידחו היבטים מסורתיים של האסלאם, כגון ג'יהאד, דהימיטות ושריעה.
חוק חובה לפי השרעיה אשר מתקיים במדינות כמו איראן, ערב הסעודית ובבתי הדין השרעיים המקומיים בצפון ניגריה. מבקרים שונים, כולל מבקרים מוסלמים, מחשיבים עונש זה כאכזרי וברברי. במדינות מוסלמיות מסוימות נהוג על פי החוקים המקומיים לכרות יד גנב אשר גנב פריט/פריטים ששווים יותר מערך של דינר אחד בהסתמך על כך שכתוב בקוראן לעשות זאת. מבקרים שונים, כולל מבקרים מוסלמים, מחשיבים עונש זה כאכזרי וברברי. עריפת ראשים הייתה שיטת הוצאה להורג סטנדרטית במשפט האיסלאמי לפני העידן המודרני, בדומה למשפט האירופי לפני העידן המודרני. עד סוף המאה ה-20 מרבית המדינות המוסלמיות הפסיקו להוציא להורג אנשים באופן זה. כיום רק בערב הסעודית נהוג להוציא להורג אנשים על ידי עריפת ראשם. עריפת ראשים חוקים גם בקטר, ובתימן, והייתה קיימת גם באיראן עד ל-2001 כאשר בוצע בה ההוצאה להורג האחרונה באופן זה.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 ארגוני טרור מוסלמיים קיצוניים כגון המדינה האסלאמית החלו להוציא להורג שבויים רבים על ידי עריפת ראשיהם. הדבר זכה לפרסום רב בעולם לאחר שהארגון המדינה האסלמית פרסמה תמונות וסרטוני עריפת ראשים של שבויים באינטרנט.
עמדות האסלאם כלפי הומוסקסואלים
מבקרים כמו הפעילה הלסבית אירשאד מנג'י ומוסלמים לשעבר כמו הפוליטיקאי האיראני-הולנדי אחסן ג'אמי והפוליטיקאית לשעבר ההולנדית-סומלית אייאן חירסי עלי מתחו ביקורת על עמדות האסלאם כלפי הומוסקסואלים. רוב ארגוני זכויות האדם הבינלאומיים כגון ארגון Human Rights Watch וארגון אמנסטי אינטרנשיונל מגנים את החוקים האסלאמיים שמגדירים כפשע אקטים הומוסקסואלים. מאז 1994 ועדת האו"ם לזכויות אדם קבעה שחוקים אלה פוגעים בזכות לפרטיות המובטחת בהכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם ובאמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות.
ב-10 מדינות שונות בעולם אשר בעלות רוב מוסלמי ניתן להעניש אנשים על אקטים הומוסקסואליים, אם כי בחלקם העונש מעולם לא מיושם.
לטענת המוסלמי לשעבר איבן וואראק על אף שהקוראן מגנה הומוסקסואליות בפועל החברה המוסלמית נוהגת לרוב להתעלם מהאספקט הזה וכי עד לאחרונה העולם המוסלמי היה הרבה יותר סובלני להומוסקסואליות מאשר החברות הנוצריות.
פסוקי החרב
באופן מסורתי המוסלמים מדברים על "פסוק החרב", בגוף יחיד. לפי דיפאק קוטה, "חלק גדול מההצדקה הדתית לאלימות נגד אנשים לא מאמינים (דר אל כופר) על ידי מובילי הג'יהאד מבוססת על פסוקי החרב מהקוראן".
הקוראן מכיל קטעים אשר ניתן לפרש כדי לאשר ולעודד אלימות, בהם קוראן 2:191, 4:76, 9:5 ו49:9.
בתגובה שלח הנביא מכתב לקורייש, פרשו מהברית עם בני בקר או שלמו כופר. קורייש דחו את שתי הצעותיו, ובכך הפרו את ההסכם. כמו כן מוסכם כי הפסוק מתייחס רק לאלו ששברו את הברית.
בשל כך נהוג לטעון כי לחימה מותרת רק למטרת הגנה.
בפסוקים 2:191 ו 8:39 בקוראן, ישנן שתי נקודות הגרומות לוויכוח. הראשונה היא, שרצח אחרים מורשה במקרה של "רדיפה". השנייה היא שלחימה עשויה להימשך עד ש"הדת תהיה כולה לאללה בלבד" ואין יותר "פיטנה" (לפיטנה יש פירושים אפשריים רבים, ככל הנראה "רדיפה", " דיכוי", או "כישוף", איך יש המפרשים זאת כ"חוסר אמונה ועבודת אלים אחרים פרט לאללה"
על פי האנציקלופדיה הראשונה של האסלאם של א.ג'יי. בריל, 1913-1936, כרך 4, המונח עובדי האלילים בקוראן מתייחס לתושבי מכה הלא מאמינים, אשר נלחמו בנביא מוחמד. מאוחר יותר נצטוו המוסלמים להפריד את עצמם מהלא מאמינים ולהגן על עצמם מפני התקפותיהם ואף לנקוט במתקפה. מרבית הסונות מתייחסות בקוראן לכופרים (לא מאמינים) באופן כללי, גורלם ביום הדין והיעד שלהם בגיהנום.
אלימות במשפחה
ישנם חוקרים שונים שטוענים שהשריעה מעודדת אלימות במשפחה נגד נשים, כאשר הבעל חושד ב"נושוז" (אי-ציות, אי-נאמנות, מרדנות או התנהגות רעה) מצד אשתו.
דיני מעמד אישי ונישואים לקטינות
למעט איראן, לבנון ובחריין אשר מאפשרות נישואין לקטינות, ברוב המדינות בהן הרוב הוא מוסלמי הקוד האזרחי איננו מאפשר נישואים לקטינים. אף על פי כן, בתי הדין השרעיים בכל המדינות הללו מסוגלים לעקוף את הקוד האזרחי. בתי הדין השרעיים מאפשרים לבנות צעירות מגיל 18 להינשא. החל משנת 2011 נישואים לקטינות הפכו נפוצים במספר מדינות במזרח התיכון, כאשר 1 מכל 6 נישואים במצרים הם נישואין בין מבוגר לקטינה ו-1 מתוך 3 נישואים בתימן הם נישואים בין מבוגר לקטינה. עם זאת, גיל הנישואין הממוצע ברוב מדינות המזרח התיכון עולה בהתמדה והוא לרוב בין תחילת שנות ה-20 עד אמצע שנות ה-20 עבור נשים. אונס נחשב לפשע בכל המדינות המוסלמיות, אך בתי דין שריעיים בבחריין, עיראק, ירדן, לוב, מרוקו, סוריה ותוניסיה מתירים במקרים מסוימים לאנסים לחמוק מעונש אם הם מתחתנים עם הקורבן. במדינות מוסלמיות מסוימות כאשר הקורבן מתלונן על כך שנאנס היא עשויה לעמוד לדיון באשמת ניאוף.
ביקורת על הגירה מוסלמית ומהגרים מוסלמים
ההגירה של מוסלמים למדינות אירופה גדלה באופן מהותי בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21. העמדות המוסלמיות השמרניות בנושאים מודרניים גרמו לקיומן של מחלוקות שונות באזורים בהם ישנו ריכוז גדול של מהגרים מוסלמים. בקרב חוקרים ישנן חילוקי דעות לגבי המידה שבה לאמונות האסלאמיות יש השפעה על העמדות הללו בקרב המהגרים. חלק מהמבקרים סבורים שהאסלאם איננו תואם את אורח החיים של החברה המערבית החילונית, וכי בניגוד לדתות אחרות, האסלאם מצווה על חסידיה לכפות את החוקים הדתיים של האסלאם על כל העמים - הן המוסלמים והן הכופרים כאחד בכל האמצעים הדרושים לשם כך.
תגובות לביקורות
ג'ון אספוזיטו כתב מספר כתבים על האסלאם והעולם המוסלמי. הוא התייחס לנושאים כמו עליית האסלאם המיליטנטי, נשים ורעלות ודמוקרטיה. לטענת אספוזיטו כי לרוב בעת הכיסוי בתקשורת על האסלאם והעולם המוסלמי יוצא מנקודת הנחה שהאסלאם הוא מונוליטי וכל המוסלמים זהים. מבחינתו, תפיסה שכזו היא נאיבית ולא לוקחת בחשבון כי ישנם מחלוקות והבדלים מהותיים בתוך העולם המוסלמי.
בספרו "Muhammad: Prophet and Statesman" ויליאם מונטגומרי וואט עוסק במוסר של מוחמד. לטענת וואט כי יש לשפוט את מוחמד על פי אמות המידה של הזמן והמקום בו הוא חי, ולא על סמך האנשים הנאורים ביותר בעולם המערבי כיום.
במאמרו של אדוארד סעיד "האסלאם דרך עיניים מערביות" כותב סעיד כי ישנה הטיה בכתבים של מזרחנים רבים. לטענתו האסלאם נבחן באיבה ובפחד מסוימים בשל סיבות דתיות, פסיכולוגיות ופוליטיות ברורות, הכל מתוך תחושה ש"מבחינת המערב, האסלאם מייצג לא רק מתחרה אדיר אלא גם אתגר מתקרב לנצרות".
Vices & Virtues
Vices & Virtues הוא אלבום האולפן השלישי של הלהקה האמריקאית פאניק! אט דה דיסקו. האלבום יצא לאור ב-22 במרץ 2011 דרך חברות התקליטים Decaydance ו-Fueled by Ramen. האלבום הופק על ידי ג'ון פלדמן ובוץ' ווקר, ובעת הקלטתו כללה הלהקה את הסולן, ברנדון יורי, ואת המתופף, ספנסר סמית', עקב עזיבתם של ריאן רוס וג'ון ווקר ביולי 2009. בשבוע הראשון להוצאתו הגיע האלבום למקום השביעי במצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200, כשמכר 56 אלף עותקים.
מצר פנמה
מצר פנמה הוא מצר יבשה שמפריד את הים הקריבי מהאוקיינוס השקט ומחבר את צפון אמריקה לדרומה. במצר נמצאת מדינת פנמה ובה תעלת פנמה שמחברת בין שני הימים. המצר נוצר כשלושה מיליוני שנים לפני זמננו במהלך הפליוקן כתוצאה מתהליכים גאולוגיים שהגביהו את קרקעית הים עד לגובה שמעל פני הים. קיומו של המצר השפיע רבות על כדור הארץ. דוגמה להשפעתו על האקלים העולמי, היא יצירתו של זרם הגולף. דוגמה להשפעתו על עולם החי היא ההחלפה האמריקנית הגדולה.
גאולוגיה
לפני התהוות המצר הפריד גוף מים גדול בין צפון אמריקה ודרום אמריקה, בו התערבו מי האוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי. מתחת לפני השטח החל הלוח הפסיפי לנוע לכיוון הלוח הקריבי ונדחק תחתיו. הלחץ והחום שנגרמו בשל ההתנגשות יצרו הרי געש תת-ימיים שחלקם גדלו לגובה שמעל מפני הים ויצרו איים. במקביל, גם תנועת הלוחות הגביהה את קרקעית הים, איים נוספים נוצרו ואלו הקיימים גדלו. במהלך הזמן, כמות גדולה של משקעים נסחפה מצפון ודרום אמריקה אל בין האיים ומסביבם, עד שלאחר מיליוני שנים נוצר רצף יבשה.
שרטן
שֶרָטָן, נקרא גם β בטלה וכן גליזה 80 הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצת הכוכבים טלה אחרי המל, עם בהירות נראית מדרגה 2.65. מקור השם הוא בערבית, الشرطان - א-שַרַטאן, "שני הסימנים", שבעבר התייחס לשני הכוכבים β בטלה ו-γ בטלה הסמוך, שסימנו את מיקומו של קו האורך השמיימי 0, שאותו הייתה השמש חוצה ביום השוויון של האביב. נקיפת ציר כדור הארץ העבירה את הקו לקבוצת דגים והשם נותר רק עבור β בטלה גם כאשר משמעותו אבדה.
תכונות
שרטן הוא כוכב כוכב כפול ספקטרוסקופי, כלומר לא ניתן להפרדה באמצעות טלסקופ אופטי, וקיומם של שני הכוכבים הוסק ממדידות ספקטרוסקופיות. בני הזוג מקיפים זה את זה במסלול מאוד אליפטי עם אקסצנטריות של 0.9 בזמן הקפה של 107 ימים והמרחק בין השניים נע בין 0.07 ל-1.3 יחידות אסטרונומיות. המערכת נמצאת במרחק של מעט פחות מ-60 שנות אור ובשל כך נכללת בקטלוג גליזה לכוכבים קרובים.
שרטן B
שרטן B הוא כוכב הסדרה הראשית צהוב מסוג ספקטרלי G0 V, דומה לשמש, אך מעט כבד, חם ובהיר יותר ממנה. מסתו מוערכת בכ-1.3 מסות שמש, רדיוסו כרדיוס שמש, טמפרטורת פניו מעט יותר מ-6,000 קלווין והוא מאיר בעוצמה גדולה ב-30% מעוצמת ההארה של השמש. בהירותו צפויה לעלות כתוצאה מספיחת חומר משכבותיו החיצוניות של בן הזוג בזמן שיהפוך לענק כתום, ולאחר שבן הזוג יסיים את חייו כננס לבן יישאר שרטן B הכוכב הבהיר במערכת.
תחנת עגינה
תחנת עגינה או תחנת עיגוּן (באנגלית: roadstead וגם road) היא גוף מים מחוץ לנמל המוגן מזרמי סחף, גֵּאוּת וָשֵׁפֶל בַּמּוֹלָד וּבַמָּלֵא (spring tides), ונחשולי ים, שבו יכולה אונייה לעגון בבטחה יחסית מבלי שתיסחף או שהעוגן יקרע, בעודה ממתינה לתורה להיכנס לנמל. המעגן יכול להיות פתוח וטבעי, בדרך כלל שפך נהר, או שהוא נוצר באופן מלאכותי. במשפט הימי מוגדרת תחנת עגינה כ"תחנה כללית לעגינת ספינות, נעשה בה שימוש כזה באופן ידוע, ומזוהה על פי שמה." במפות ובפרסומי ימאות באנגלית נעשה שימוש במונח "דרך" (road) במקום במונח המקובל לתחנת עגינה (roadstead).
לעיתים משמשת תחנת העגינה כתחליף לנמל, למשל כאשר האונייה גדולה מכדי להיכנס לנמל, ואת הסחורה או הנוסעים פורקים לסירות משא המשנעות אותם לנמל.
תחנות עגינה בנהרות (דוגמת הריין) שוכנות במרחק מן הכניסה לנמל, לעיתים עד 5 קילומטרים מהפתח, במעלה או במורד הנהר. הספינות ממתינות בתחנת העגינה לתורן להיכנס לנמל, לנהר אחר או לתעלה. זמן ההמתנה יכול להתארך אם בעלי הספינה נקלעו לקשיים כלכליים. במקרה זו נשאר צוות מצומצם על הספינה להפעיל את המנוע מדי פעם.
מרגרט המילטון (ציירת)
מרגרט המילטון (באנגלית: Maggie Hamilton; 1 בספטמבר 1867 – 31 בינואר 1952) הייתה אמנית סקוטית הידועה בציוריה ובעבודות הרקמה שלה.
ביוגרפיה
המילטון נולדה בגלאזגו וגדלה בהלסבורג לאחר שמשפחתה עברה לשם. אף שלא הייתה לה הכשרה אמנותית רשמית, המילטון נקשרה לקבוצת הציירים "נערי גלאזגו" דרך אחיה הבכור, ג'יימס וייטלאו המילטון. ב-1883, בזמן ששהתה בקיץ עם אחיה בקוקבורנספת', מרגרט המילטון התבקשה לעזור לאמו של ג'יימס גאת'רי בעבודות בית. גאת'רי צייר לאחר מכן כמה דיוקנאות של מרגרט המילטון, בעיקר ידוע הדיוקן משנת 1892.
בשנת 1897 התחתנה מרגרט המילטון עם האדריכל אלכסנדר ניסבט פטרסון, אחיו הצעיר של האמן ג'יימס פטרסון. בית המשפחה, עוצב על ידי פטרסון ועל ידי המילטון, בסגנון "ארטס אנד קרפטס" עם עיצובים ורקמות דמויות ופרחים. במשך זמן מה המילטון יצרה ציורי שמן של פרחים, אך גם החלה לצייר קומפוזיציות של טבע דומם. בסוף שנות ה-1890 רקמות המשי הסיניות שלה זכו לשבחים רבים.
במהלך הקריירה שלה, המילטון הציגה יותר מתשעים יצירות במכון המלכותי לאמנויות גלאזגו ויותר מארבעים באקדמיה הסקוטית המלכותית. היא הייתה חברה באגודת גלאזגו של אמניות ושימשה פעמיים כהונות של שלוש שנים כסגנית הנשיא שלה.
להמילטון ולפטרסון נולדו שני ילדים, ביניהם האמנית ויולה פטרסון. ב-1977 ערכה גלריית בלגרייב בלונדון תערוכה קבוצתית של עבודות של בני משפחת פטרסון שכללה רקמה גדולה של מרגרט המילטון, שעבדה עליה במשך חמש שנים. הגלריה והמוזיאון לאמנות קלווינגרוב מחזיקה בדוגמאות של עבודותיה.
מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי
מִנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי (באנגלית: National Oceanic and Atmospheric Administration, ובראשי תיבות NOAA) הוא סוכנות מדעית בתוך מחלקת המסחר של ארצות הברית, המתמקדת במצב האוקיינוסים והאטמוספירה. ה-NOAA מתריעה מפני מזג אוויר מסוכן, יוצרת מפות ורישומים של האוקיינוסים והשמיים, מדריכה את השימוש וההגנה על משאבי האוקיינוסים והחופים, ומבצעת מחקרים במטרה לשפר את ההבנה אודות הסביבה בה אנו חיים. בנוסף לעובדיה האזרחיים, NOAA נתמכת על ידי 300 לובשי מדים המרכיבים את הגיס הממונה של NOAA (NOAA Commissioned Officer Corps). תת-מזכיר המסחר לאוקיינוסים ואטמוספירה הנוכחי במחלקת המסחר של ארצות הברית.
חזון, משימות, ומטרות
חזון הסוכנות הוא "ליצור חברה מודעת המשתמשת בהבנה מקיפה על תפקיד האוקיינוסים, החופים והאטמוספירה, במערכת אקולוגית גלובלית, כך שתוכל לקבל את ההחלטות החברתיות והכלכליות הטובות ביותר".
משימת הסוכנות היא "להבין ולחזות את השינויים האקולוגיים בכדור הארץ, ולשמר ולנהל את משאבי האוקיינוסים והחופים, שימלאו את הצרכים הכלכליים, החברתיים, והסביבתיים של ארצות הברית".
כתמיכה לחזון ולמשימת הסוכנות, ל-NOAA יש ארבע מטרות המנחות את פעולותיה. כל מטרה מתאימה לפעילויות המתמקדות במערכות אקולוגיות, אקלים, מזג אוויר ומים, ומסחר ותחבורה. באופן ספציפי, NOAA פועלת:
מטרה ותפקוד
NOAA ממלאת מספר תפקידים ספציפיים בחברה, ויתרונותיה משתרעים מעבר לכלכלת ארצות הברית, אל תוך הקהילה הבינלאומית:
מתוך הכרה בחיוניות הבנתנו את האתגרים העומדים בפנינו, כחלק ממערכת כדור הארץ, על מנת ליצור פתרונות מתאימים, NOAA מקיימת רצף מקיף של פעילויות, החל במחקרים מדעיים וכתוצאה מכך במספר שירותים ומוצרים סביבתיים חיוניים. חמש "הפעולות הבסיסיות" הן:
היסטוריה ומבנה הסוכנות
NOAA הוקמה ב-3 באוקטובר 1970, לאחר שנשיא ארצות הברית דאז, ריצ'רד ניקסון, הציע להקים מחלקה חדשה, שתשרת את הצורך הלאומי "... להגנה טובה יותר של נפש ורכוש מפני פגעי הטבע ... להבנה טובה יותר של הסביבה הכוללת ... [ו]להובלת פיתוח ומחקר לשימוש מושכל במשאבי הימים ..." NOAA יצרה איחוד של שלוש סוכנויות קיימות, מבין הוותיקות ביותר בממשל הפדרלי. הן היו ה-U.S. Coast and Geodetic Survey שהוקמה ב-1807, לשכת מזג האוויר (Weather Bureau) שהוקמה ב-1870, ולשכת הדיג המסחרי (Bureau of Commercial Fisheries) שהוקמה ב-1871. NOAA הוקמה כתת-מחלקה במחלקת המסחר של ארצות הברית, באמצעות "תוכנית הארגון מחדש מס' 4 מ-1970" (Reorganization Plan No. 4 of 1970). דרך קשריה ל-U.S. Coast and Geodetic Survey, NOAA חגגה 200 שנות שירות ב-2007.
NOAA פועלת באמצעות שישה משרדים מרכזיים, ויותר מ-12 תתי-משרדים. כמו כן היא מפעילה גיס ממונה הפועל לשירותה.
החל משנת 1975 המנהל מפעיל מערכת לוויינים GOES.
הגיס הממונה של NOAA
פעילויות NOAA נתמכות ומבוצעות על ידי כ-300 אנשי שירות לובשי מדים המאוגדים תחת הגיס הממונה של NOAA (NOAA Commissioned Corps). אנשי הגיס הממונה מתפעלים את המטוסים והספינות שבשירות NOAA, ומשרתים בתפקידי מחקר וניהול.
שירות מזג האוויר הלאומי (NWS)
משימת שירות מזג האוויר הלאומי (NWS) היא לספק "תחזיות ואזהרות בנושא מזג האוויר, ההידרולוגיה והאקלים, לארצות הברית, לטריטוריות שברשותה ולמקווי המים והאוקיינוסים הסמוכים לה, להגנה על החיים והרכוש ולפיתוח הכלכלה הלאומית". המשימה מבוצעת באמצעות אוסף מרכזים לאומיים ואזוריים ויותר מ-120 פקידי תחזית מזג אוויר, אשר מספקים תחזיות מזג אוויר, עצות ואזהרות על בסיס יומי. הם מספקים יותר מ-734,000 תחזיות מזג אוויר, יותר מ-850,000 תחזיות על מצבי הנחלים, ויותר מ-45,000 אזהרות מזג אוויר כל שנה. המידע המסופק על ידי NOAA רלוונטי גם לגבי ההתחממות העולמית והידלדלות שכבת האוזון. NWS מפעילה את NEXRAD, רשת ארצית של רדארי דופלר היכולים לאתר משקעים ולקבוע את מהירותם. הרבה מן המידע משודר על ידי NOAA ב-NOAA Weather Radio, רשת משדרי רדיו המשדרים תחזיות מזג אוויר, הצהרות ואזהרות מזג אוויר 24 שעות ביממה.
שירות הדיג הלאומי (NMFS)
NMFS אחראית להסדרת וניהול משאבי הימים החיים (כלומר בעלי חיים ימיים) ואזורי מגוריהם בתחומי המים הטריטוריאליים של ארצות הברית (כ-370 ק"מ מהחוף). NMFS מעריכה וחוזה את מצב "מאגרי" הדגים, דואגת לאכיפת תקנות הדיג הן באוקיינוסים והן באזורי גידול מלאכותיים, וכן פועלת למנוע את דיג בזבזני. השירות אחראי גם לטפל בבעלי חיים ימיים מוגנים או הנמצאים בסכנת הכחדה כגון לווייתנים וצבי ים.
קלואי קולמן
קלואי קולמן (באנגלית: Chloe Coleman; נולדה ב-11 בדצמבר 2008) היא שחקנית אמריקאית.
מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי
שירות המידע ונתוני הלוויינים הסביבתיים הלאומי (NESDIS)
NESDIS הוקמה על ידי NOAA על מנת שתפעיל ותנהל עבורה את תוכניות הלוויינים הסביבתיים של ארצות הברית, ועל מנת לנהל את המידע שנאסף על ידי NWS וסוכנויות ומחלקות ממשלתיות אחרות. מידע הנאסף על ידי NWS, הצי האמריקאי, חיל האוויר האמריקאי, רשות התעופה הפדרלית האמריקאית ושירותים מטאורלוגיים ברחבי העולם, מאוחסנים במרכז הלאומי למידע אקלימי (National Climatic Data Center) באשוויל, קרוליינה הצפונית. NESDIS מפעילה גם את המרכז הלאומי למידע גאופיזי (National Geophysical Data Center) בבולדר, קולורדו, את המרכז הלאומי למידע אוקיינוגרפי (National Oceanographic Data Center) בסילבר ספרינג, מרילנד, את המרכז הלאומי למידע שלג וקרח (National Snow and Ice Data Center) ואת המרכז הלאומי למידע פיתוח החופים (National Coastal Data Development Center). מרכזי מידע אלו משמשים מדענים סביבתיים בכל רחבי העולם.
קלואי קולמן
ביוגרפיה
קולמן נולדה ב-11 בדצמבר 2008 בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בשנת 2013 הופיעה בפרק בסדרה "Glee". באותה שנה ובשנה שלאחר מכן הופיעה בסרטים קצרים.
מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי
שירות האוקיינוסים הלאומי (NOS)
שירות האוקיינוסים הלאומי (NOS) מתמקד בשמירת האוקיינוסים והחופים של ארצות הברית בטוחים, בריאים ופרודוקטיביים. המדענים, המומחים ומנהלי המשאבים שעובדים ב-NOS מבטיחים תחבורה ימית בטוחה ויעילה, מקדמים פתרונות מתקדמים להגנה על קהילות המתגוררות בסמוך לחופים, ומשמרים את אזורי החופים והימים.
קלואי קולמן
ביוגרפיה
בשנת 2015 הופיעה בפרק בסדרה "מלאכים ושדים". בשנת 2016 התארחה בפרק בסדרת הטלוויזיה "אנימלס" בסדרת הקומדיה "טרנספרנט" ובסדרת הטלוויזיה "פיקניק בשולי הדרך". בשנת 2017 שיחקה בתפקיד אורח בסדרות "הסוכן הנרי" ו"סופרסטור". בשנת 2017 החלה לשחק בתפקיד חוזקר בסדרת הטלוויזיה "שקרים קטנים גדולים". בשנת 2018 שיחקה בתפקיד משני בסרט הקולנוע "Puppy Star Christmas".
מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי
משרד מחקר האוקיינוסים והאטמוספירה (OAR)
משרד מחקר האוקיינוסים והאמוספירה (OAR) היא זרוע המחקר של NOAA, והעומדת מאחורי המוצרים והשירותים הסביבתיים שמטרתם כאמור היא להגן על החיים והרכוש ולקדם את המסחר בארצות הברית. המחקרים, המבוצעים על ידי NOAA וארגונים נוספים, מתמקדים בשיפור הבנת התופעות הסביבתיות כגון סופות טורנדו, הוריקן, שינויי אקלים, התפרצויות שמש, שינויים באוזון, תופעת "אל ניניו" (ו"לה ניניה"), פריון מרבצי דגים, זרמי ים, אירועים תרמיים בתחתית האוקיינוסים ובריאות המערכת האקולוגית בחופים. המשרד מפתח גם טכנולוגיות ומערכות תצפית מתקדמות. המשרד כולל 7 מעבדות פנימיות, 14 מעבדות מחקר חיצוניות שותפות, 6 מרכזי מחקר תת-מימיים ועוד מספר תתי-משרדים.
קלואי קולמן
ביוגרפיה
בשנת 2020 שיחקה בתפקיד ראשי לצד דייב בטיסטה בסרט הקולנוע "תרגיל בריגול". באותה שנה שיחקה בסרט "Timmy Failure: Mistakes Were Made" ובסדרת הטלוויזיה "המתמחה", בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "העלאה" אליה חזרה לשחק בעונות הבאות, ודיבבה בסדרות האנימציה לילדים "גורים וחברים" ו-"קינדרווד".
מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי
משרד תכנון ושילוב התוכניות (PPI)
משרד תכנון ושילוב התוכניות (PPI) הוקם ביוני 2002 על מנת לשפר את שיטת הניהול הפנימית בתוך NOAA, ובין משרדי ההנהלה לעובדים בשטח.
קלואי קולמן
ביוגרפיה
בשנת 2022 שיחקה בקומדיה הרומנטית "חתונה בהפתעה" לצד ג'ניפר לופז ואוון וילסון. ובסוף השנה שיחקה בסרט הקולנוע "אווטאר: דרכם של המים" שביים ג'יימס קמרון.
בשנת 2023 שיחקה לצדו של אדם דרייבר בסרט המותחן והמד"ב "65" בהפקתו של סם ריימי.
פורט ג'יי
פורט ג'יי (באנגלית: Fort Jay) הינו מבצר צבאי מדגם כוכב הנמצא על האי גברנרז איילנד שבניו יורק ונחשב למבנה העתיק ביותר שקיים על האי. בניית המבצר החלה ב-1776 והוא שופר וחוזק עם השנים ויועד להגנה על נמל ניו יורק שנבנה כקילומטר ממנו. הבסיס הצבאי במקום פעל עד 1997 כשצבא ארצות הברית פינה אותו לטובת שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. המבצר נכלל ב-1974 ב של ארצו הברית. המבצר נקרא על שם ג'ון ג'יי שהיה מזכיר המדינה של ארצות הברית, נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית ואחד מהאבות המייסדים של ארצות הברית.
התקופה הפדרלית
לאחר נסיגת הבריטים מהאי וסיום המלחמה נזנח המבצר וחלה שחיקה בסוללות העפר של המבצר. ב-1794 החלה מועצת העיר ניו יורק לחזק את המבצר וב-1797 הקצתה כ-30,000$ למימון העבודות. ב-1800 החליטה מועצת העיר למכור את המבצר יחד עם כל גברנרז איילנד לממשלת ארצות הברית תמורת דולר אחד.
ב-1806, עם התחזקות המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית והחלשות המפלגה הפדרליסטית, ירדה קרנו של ג'ון ג'יי הפדרליסט והוחלט לקרוא למבצר "פורט קולומבוס" על שם כריסטופר קולומבוס. בשנה זו החל תהליך שדרוג של המבצר בהובלתו של המהנדס ג'ונתן ויליאמס. השדרוג כלל הרחבת המבצר, החלפת סוללות העפר בקירות אבני גרניט ולבנים, חפירת חפיר ויצירת שיפועים. השדרוג הושלם ב-1808 והמבצר הפך לחלק מקו ביצורים ימיים שהגן על ערי החוף המזרחי של ארצות הברית.
מלחמת 1812
עד פריצת מלחמת 1812 כנגד בריטניה הקימו האמריקאים שורה של מבצרים שהגנו על ניו יורק. בין השאר נבנו "פורט ווד" על ליברטי איילנד, "פורט גיבסון" על אליס איילנד, טירת קלינטון בדרום מנהטן, טירת ויליאמס בגברנרז איילנד. ביצורים חזקים אלו הביאו את הבריטים להימנע מלתקוף את ניו יורק ולהפנות את המאמץ המלחמתי לגזרות אחרות כמו האגמים הגדולים, וושינגטון די. סי. ומפרץ מקסיקו.
טרום מלחמת האזרחים
בחצי הראשון של המאה ה-19 שימש המבצר כמקום הצבה ראשון של רבים מהקדטים שהשלימו את הכשרתם ב בווסט פוינט. בין השאר עברו במבצר יוליסס ס. גרנט, רוברט אי. לי, תומאס ג'ונתן ג'קסון ואחרים.
עם הקמת המבצרים פורט המילטון ופורט וודסוורת' בכניסה למיצר "נרוז" הצטמצם הצורך למגן את המבצרים הקרובים יותר לנמל ניו יורק ופורט ג'יי הפך למחנה צבאי סטנדרטי. ב-1833 הוקמו במקום 4 קסרקטינים מאבן למגורי חיילים וכן מחסן נשק גדול. ב-1852 הקים צבא ארצות הברית במקום מרכז קליטה לחיילים חדשים מצבא הרגלים.
מלחמת האזרחים האמריקנית
בתחילת המלחמה שימשו המבנים במצודה כמקום מעצר זמני לשבויים מצבא הדרום עד העברתם לבתי כלא קבועים בעורף האיחוד וכן הוקם במקום בית חולים צבאי לטיפול בשבויים. בשלבים המאוחרים של המלחמה (ובשנים שלאחריה) הוצבו במקום כ-50 תותחים בקטרים של 10 ו-15 אינץ'.
לאחר מלחמת האזרחים
בשנים שלאחר המלחמה שימש המבצר כמחסן תחמושת מרכזי וכן כמאגר נשק שיצא מגלל שימוש ויועד למיחזור או מכירה לצבאות זרים.
בשלהי המאה ה-19 החל הצבא האמריקאי בהוצאת כוחותיו מהאזורים העירוניים של ניו יורק וסביבתה וריכוזם בפורט ג'יי. במסגרת זו הוקם באי הפיקוד האטלנטי של צבא ארצות הברית שהפך בהמשך לפיקוד המזרחי. בין מפקדי פיקוד זה ששירתו במקום היו ג'ורג' מיד, וינפילד סקוט הנקוק וג'ון סקופילד.
תחילת המאה ה-20
ב-1904 הורה רוט להחזיר למבצר את שמו המקורי "פורט ג'יי".
עם תחילת המאה ה-20 נוצר קונפליקט בין צבא ארצות הברית למועצת העיר ניו יורק שדרשה לפנות את האי על מנת להפוך אותו לפארק עירוני. אליהוא רוט, מזכיר המלחמה של ארצות הברית, טען שקיים עדיין צורך צבאי באי כדי להגן על המרכז הכלכלי והמסחרי בדרום מנהטן. רוט הורה להרחיב את גודל האי ובמסגרת פרויקט ההגדלה הובאו למקום אדמה וסלעים שנחפרו עבור הרכבת התחתית של ניו יורק ולצורך ניקוי והעמקת נמל ניו יורק. פעולות אלו הביאו להרחבת שטח גברנרז איילנד מ-60 דונם ל-172 דונם. רוט שכר גם את שירותיה של חברת תכנון לפתח את המחנה הצבאי שבאי כשבסופו של תהליך נהרסו כל המבנים במחנה למעט הביצורים המקוריים ומבני מגורי החיילים.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 הוסבו מבני המגורים של החיילים לדירות מגורים למשפחות אנשי צבא קבע ולשם כך הורחבו החניות למכוניות פרטיות.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הפך המקום למפקדה של הארמייה הראשונה של ארצות הברית ובהמשך גם למפקדת "הפיקוד המזרחי" שהייתה אחראית להגנת חופיה במזרחיים של המדינה.
ב-1942 נלקחו כל התותחים ההיסטוריים שהוצבו במבצר (למעט ארבעה) ונשלחו למפעלי פלדה להתכה וייצור נשק חדש למאמץ המלחמתי.
סיום השימוש הצבאי
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 החל צבא ארצות הברית ברויזיה של המחנות הצבאיים שברשותו וב-1964 הוחלט לאחד את פיקוד הארמייה הראשונה עם פיקוד הארמייה השנייה ולהעביר אותן לפורט מיד שבמרילנד. האחריות על המבצר עברה למשמר החופים של ארצות הברית שהמשיכה לפעול מהאי עד 1996 אז עזב גם משמר החופים את האי.
בינואר 2001 הוכרזו כ-100 דונם מגברנרז איילנד כאתר לאומי על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. בשטח זה נכללו פורט ג'יי וטירת ויליאמס.
ירוק זית
ירוק זית, זית או זיתני הוא צבע ירוק-צהבהב הדומה לגוון פרי הזית. צבע הזית נפוץ בטבע בכסות זוחלים, רכיכות ובעלי צמחים. במאגר מילוני האקדמיה ללשון העברית, נמצאים נכון ל-11 ביולי 2022 13 מינים ששמם מכיל את הצבע זיתני.
אחד מגווני ירוק הזית, פנטון 448c, מכונה בכינוי "הצבע המכוער בעולם", ונבחר במספר מדינות כצבע לאריזות טבק וסיגריות רגילות, לאחר שחוקרי השוק קבעו שהוא הצבע הכי פחות מושך.
ירוק זית נפוץ בשימוש צבאות, וזהו צבע מדי השירות של חילות היבשה וצבע מדי העבודה (מדי ב') בכל החילות בצה"ל. בצה"ל, כומתה בצבע זית שייכת לחילות ללא צבע כומתה מיוחד ולטירונים לפני קבלת הכומתה החילית. לכומתה זו הכינוי "כומתת בקו"ם".
תקן HTML 4.01 מגדיר את הצבע זית (Olive) בשלשת ההקסא #808000.
הפיגמנט הזיתני ירוק אדמה הוא בין הפיגמנטים הירוקים העתיקים ביותר בשימוש, ותועד בציורי קיר מפומפיי. בציורים איטלקיים מוקדמים מימי הביניים, ירוק אדמה שימש בעיקר כשכבת תחתית לציור עור ולעיתים עבור ווילונות, ולאחר מכן, גם כירוק לנופים.
עומר סאקו
עומר סאקו (בצרפתית: Oumar Sako; נולד ב-4 במאי 1996 בחוף השנהב) הוא כדורגלן איווארי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ארדה קרדז'אלי מליגת העל הבולגרית.
קריירת מועדונים
ב-24 בספטמבר 2020 חתם באל-ח'ריטיאת מליגת העל הקטרית, במדיה ערך 13 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-1 ביולי 2021 חתם בברואה סטארה זאגורה מליגת העל הבולגרית.
ב-13 בינואר 2022 הצטרף לל.א.ס.ק. לינץ האוסטרית. ב-17 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 3-4 נגד סלביה פראג במסגרת 32 האחרונות של הליגה האזורית.
שדי טוקיו
סדרת אנימה בעלת כ-12 פרקים אשר מהווה עיבוד למנגה, על ידי סטודיו פיירו, שודרה בין יולי וספטמבר 2014 בערוץ Tokyo MX. עונה שנייה לסדרה, אשר עוקבת אחר סיפור מקורי בשם "שדי טוקיו A√", שודרה בשמיני בינואר 2015, והסתיימה בעשרים ושישה במרס 2015. בצפון אמריקה Viz Media מפרסמת את המאנגה, בעוד Funimation רכשה את הרישיון על סדרת האנימה לצורכי שידור והפצת הווידאו הביתית. סדרת אנימה המבוססת על ההמשך העלילתי "טוקיו גול: רי" שודרה ב-2018 במשך שתי עונות.
האנימה זמינה בישראל עם תרגום עברי באמצעות ספריית האנימה החל מ-11 באפריל 2022.
רקע
שדי טוקיו מתרחשת במציאות חלופית שבה שדים, אשר יכולים לשרוד רק על ידי אכילת בשר אדם, חיים בין בני האדם הרגילים בחשאי, בעודם מסתירים את טבעם האמיתי כדי להתחמק מרדיפה על ידי הרשויות. יחד עם מהירות, חושים, ויכולת בנייה מחדש מואצים, שד ממוצע חזק פי כמה פעמים מאדם רגיל, בעל עור עמיד בפני נשק חודר רגיל. לשדים יש לפחות איבר מיוחד אחד המסוגל לטרוף איברים, אשר נקרא "Kagune", שבו הם יכולים להשתמש כנשק במהלך הלחימה. תכונה ייחודית נוספת של השדים היא שכאשר הם מתרגשים, צבע לובן העין של שתי העיניים שלהם משחיר, והקשתיות שלהם הופכות לאדומות, או שרק עין אחת האלה עוברת את השינוי, במקרה של חצי שד. חצי שד יכול גם להיוולד באופן טבעי כצאצא של שד ובן אנוש, או להיווצר באופן מלאכותי על ידי השתלה של איברי שד בבן אנוש. בשני המקרים, חצי-השד הוא בדרך כלל הרבה יותר חזק מאשר שד טהור. כדי לצוד את השדים קמו מספר ארגונים בחסות הממשלה.
עלילה
הסיפור עוקב אחר קאנקי קן, סטודנט שבקושי שורד מפגש קטלני עם ריזה קאמישירו, הדייט שלו אשר גילתה את עצמה כשדה, והוא נלקח לבית חולים במצב אנוש. לאחר התאוששות קאנקי מגלה כי עבר ניתוח אשר הפך אותו לחצי שד. זה קרה משום שחלק מאיבריה של ריזה הועברו לתוך הגוף שלו, ועכשיו, כמו שדים רגילים, הוא חייב לצרוך בשר אדם כדי לשרוד. השדים שמנהלים את בית הקפה "Antieku" לוקחים אותו תחת חסותם ומלמדים אותו כיצד להתמודד עם חייו החדשים כחצי שד. חלק מקשייו היום-יומיים כוללים השתלבות בחברת השדים, יחד עם הסתרת זהותו מחברת בני האדם. ולאחר מפגש עם רוצח שמתעלל בו, נותן קנאקי לצד הרצחני שבו לשלוט והופך להרבה יותר חזק.
חזון
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
חורבת זעק
גאוגרפיה
הגבעה עליה יושבת החורבה מהגבוהות באזור וממנה ניתן להשקיף אל דרום הר חברון, היישוב אשכולות במזרח, העיר דאהרייה במזרח, קיבוץ שומריה בצפון, יער להב ואל בקעת יבל, בקעה גדולה המפרידה בין גבעות השפלה לדרום הר חברון.
בארות מים שנחפרו במקום היוו מקור המים ליישוב וקרקעות הבקעה הפוריות, אפשרו למתיישבים לעסוק בחקלאות.
האזור בנוי על סלע קירטון רך, בו קל לחצוב בורות מים ומערות, שמעליו שכבת סלע נארי.
המחקר באתר
את האתר תיעד לראשונה הארכאולוג והגאוגרף הצרפתי ויקטור גרן בשנת 1870, עת שסייר באזור. הוא כתב:.
בשנת 1978 ערך הארכאולוג דוד אלון, שהיה מפקח באגף העתיקות (היום רשות העתיקות) סקר מקיף של כל מערכות המסתור בשפלת יהודה. לאחר שתוך כדי פעילות למניעת חפירות בלתי-חוקיות לשם מציאת עתיקות, הוסבה תשומת-ליבו על-ידי תושבי כפרים שבמערב הר-חברון, בגבול שפלת-יהודה, לקיומן של מערכות תת-קרקעיות באזור שמדרום לנחל אדוריים. לדוד אלון הצטרף אבי נבון, חבר קיבוץ להב ומאנשי המרכז לידיעת הארץ על-שם ג'ו אלון ואנשים נוספים, והם תיעדו מערכות מערות מסתור בכל האזור. אחר כך, בשנות ה-80, נערכה במקום חפירה ארכאולוגית, על ידי יובל גורן ופטר פביאן, בפיקוח דוד אלון. בחפירה זו נחפרה יחידת מגורים שלמה הכוללת מבנים מעל הקרקע ומערכת מערות הקשורה לה.
בשנים 1994–1996 ערך דוד אלון חפירה ארכאולוגית במערכת של 32 מערות הקבורה שבאתר. מאוחר יותר הושלם המחקר על מערות הקבורה על ידי הארכאולוגית אירית יזרסקי מאוניברסיטת בן-גוריון, מחקר שפורסם ב-2013
היסטוריה
השרידים הקדומים ביותר, שנמצאו באתר הם מתקופת הברונזה. מתקופה זו נמצאה מערת קבורה המתוארכת לברונזה התיכונה II (המאה ה-18 לפנה"ס עד המאה ה-16 לפנה"ס). רוב המערות מתוארכות לתקופת הברזל II (המאה ה-9 לפנה"ס עד המאה ה-6 לפנה"ס) והיו בשימוש משני ב והתקופה הביזנטית בארץ ישראל.
עיקר הממצאים שבאתר הם מהתקופה הרומית המאוחרת והתקופה הביזנטית. במקום כ-30 יחידות מגורים בהם מופעים שלושה מרכיבים קבועים: מבנה בעל חדר אחד או שניים, הקשור למערה, או מספר מערות, עם פתח שנבנה כך שניתן לסגור אותן וגדר היוצרת חצר סגורה ובה בור מים. לעיתים מספר חצרות שימשו יחידת מגורים אחת. יחידת המגורים שגורן ופביאן חפרו וחקרו כוללת מערה ובה נמצאה אבן ים (אבן גדולה עליה מניחים את הזיתים לכתישה), קנקני אגירה ופירים למתקני סחיטת שמן, ששימשו את בית הבד שפעל במקום.
באתר נחשפו מקווה ששימש לרחצה או לטהרה ובורות מים, מערכת מערות ומחילות המסתור, אותם יחסו גורן ופביאן למרד בר כוכבא. בנוסף התגלו חרסים האופייניים לתקופה זו.
בית הבד תוארך לסוף התקופה הביזנטית בארץ ישראל (המאה ה-6 והמאה ה-7). מתקופה זו נמצאה גם כמות גדולה של חרסים מלוקוס אחיד. כולל: קנקנים, קערות ומנורות שמן. ממצא נוסף מתקופה זו היה עגיל זהב. תושבי האזור בתקופה זו היו נוצרים, זאת על סמך שרידי שתי כנסיות גדולות מאותה תקופה שנחשפו בסמוך, ב"ח'רבת אבו חף" הממוקמת כקילומטר מדרום מערב לח'רבת זעק. באתר זה גם שרידי קולומבריום ומתקנים חקלאיים. חרסים מהתקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל והתקופה הממלוכית בארץ ישראל מעידים שהאתר המשיך להיות מיושב גם בתקופות אלו.
עם הדעיכה הכללית של היישובים באזור ננטשה גם חורבת זעק. מימי המאה ה-19, שימש המקום כ"מזרעה" (יישוב עונתי) לאנשי הכפר דורא. ה'דוראנים' שהגיעו למקום תיקנו את מערכות המים העתיקות ואף הקימו מספר בתי אבן ששימשו למגורים, ביניהם בית-המוכתר, הממוקם בחלק הגבוהה של הכפר. זהו המבנה היחידי מתקופה זו שנשאר עומד.
בסוף מלחמת העצמאות נתפסה החורבה על ידי אנשי 'אלכסנדרוני'
בשנת 1952 עלו לקרקע אנשי קיבוץ להב. השטחים ששימשו למרעה ולחקלאות לאורך הקו הירוק ובתוכם חורבת זעק, הוחכרו למתיישבים בקיבוץ לטובת עיבוד ורעיה.
קיום היישוב לאורך התקופות השונות, התאפשר הודות לבארות המים, שנחפרו במקום. הבאר הגדולה, "ביר-זַעַק", נמצאת למרגלות החורבה. סביב הבאר ישנם שרידים שזוהו כמכלאת לבקר. פתח הבאר רחב וקוטרו כ-4 מטרים. הבאר שופעת מים כל השנה, על אף שאינה עמוקה. מימיה מתאימים להשקיית בעלי חיים בלבד, שכן הם מעט מלוחים.
חוות זעק
בשנת 2003, יצא קול קורא של משרד החקלאות לבוא וליישב את הנגב. הרצון הסמוי של הרשויות בהובלתו של ראש הממשלה אריק שרון, היה לייצר רצף טריטוראלי של יישובים יהודים, על מנת למנוע התפשטות של ההתיישבות הבדואית באזור. בעקבות כך הגיעו דודי דהן וזוגתו, באפריל 2003, לחורבת זעק, ובסיוע גורמים ממשרד החקלאות, עלו דודי וזוגתו, לשטח הצמוד לחורבה והקימו במקום את "חוות זעק". בעזרת מתנדבים מילדי מיתר וילדי קיבוץ שומריה (ישובים באזור), ניקו במשך חודשים פסולת וזוהמה שמילאה את המערות באתר, פינו אבנים וכבשו שבילים מוסדרים והפכו את האתר ליקב המייצר 2,000 בקבוקים בשנה, ונטענו 500 עצים וכרם והקימו דיר עזים. בנוסף הקימו מבני מגורים, צימרים לאירוח ומגדל מים.
בשנת 2006 הגישה פרקליטות מחוז דרום, בשם הוועדה לתכנון ובנייה של מועצה אזורית בני שמעון, כתב אישום נגד דוד ודורינה דהן. על פלישה למקרקעי ציבור אשר מעולם לא הוקצו להם, מבלי שקיבלו אישורי בנייה, ומבלי ששלמו דמי שימוש למינהל מקרקעי ישראל. במקביל נפתח הליך אזרחי של מינהל מקרקעי ישראל נגד דודי דהן, בגין הפלישה למקרקעין.
ההליכים המשפטיים נמשכו מספר שנים, ובספטמבר 2014 הרשיע בית משפט השלום בבאר־שבע את דודי דהן בעבירות של בנייה ושימוש במקרקעין ללא היתר. נגזר עליו קנס של 120 אלף שקלים, או שמונה חודשי מאסר תמורתו. לצד זאת קבע כי יש להרוס בתוך תשעה חודשים את כל המבנים שבחווה. ההליך האזרחי הסתיים בפשרה שלפיה הוא הרס את המבנים, ושילם קנס נוסף כדמי שימוש על השנים שבהן החזיק בקרקע, אך הותר לו לחכור שטח של 200 דונם לרעייה, אך לא להתגורר במקום.
איתי אופיר
איתי אופיר (נולד ב־1973) הוא משפטן ישראלי המכהן כיועץ המשפטי למערכת הביטחון.
ביוגרפיה
אופיר נולד בישראל ושירת בצה"ל כקצין בחטיבת גבעתי. לאחר שירותו הצבאי למד משפטים, מנהל עסקים ופילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן. התמחה בבית המשפט העליון אצל השופט תיאודור אור וסיים לימודי תואר שני בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. הוא בוגר תוכנית המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר.
במאי 2017 נבחר לכהן כיועץ המשפטי למערכת הביטחון.
בינואר 2022 נבחר על ידי ועדת האיתור כאחד משלושת המועמדים לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה.
הסדרת מעמדם של בתי עפרה
בשנת 2018 בחוות דעת משפטית קבע אופיר כי בחלוף ארבעים שנה מהקמת היישוב ניתן להכשיר חלק מבתיו באמצעות הפקעת הקרקע ופיצוי מלא, אם לא למעלה מכך, של בעלי הקרקע הפלסטינים על הפקעה זו, כפי שהחוק מאפשר לעשות בתוך מדינת ישראל וכפי שבפועל בוצע. חוות הדעת לא חלה על מאחזים בלתי חוקיים שחוק ההסדרה בקש להכשיר.
חוק הגיוס
בפברואר 2018, מונה אופיר על ידי שר הביטחון אביגדור ליברמן לעמוד בראש הוועדה לבחינת גיוסם של בני הציבור החרדי. מטרת הוועדה הייתה לגבש הסדר המוסכם על מערכת הביטחון וצה"ל לגיוסם של בני הציבור החרדי לאחר פסילת הסדר הגיוס על ידי בג"ץ. חברי הוועדה היו: רח"ט תומכ"א, תא"ל ערן שני, הפרקליט הצבאי הראשי, תא"ל שרון אפק, הרב הצבאי הראשי, תא"ל הרב אייל קרים וראש האגף הביטחוני חברתי במשרד הביטחון, מר משה צין. הוועדה קיימה מפגשים עם גורמים במערכת הביטחון, צה"ל, עולם הישיבות, גורמי אקדמיה ועוד וביוני 2018 פרסמה את תמצית המלצותיה.
על בסיס מסקנות הוועדה פרסם משרד הביטחון תזכיר חוק לתיקון חוק שירות ביטחון. ביולי 2018 אושרה הצעת החוק בממשלה ובקריאה ראשונה בכנסת. הצעת החוק נדונה בוועדה מיוחדת להסדרת מעמדם של תלמידי הישיבות ושילובם של בוגרי הישיבות בשירות צבאי, בשירות לאומי-אזרחי ובתעסוקה, בראשותו של חבר הכנסת דודי אמסלם. הוועדה לא הצביעה על אישורה של הצעת החוק עד להצבעה על פיזורה של הכנסת העשרים.
חיים אישיים
נשוי לרונית אופיר, שופטת בית משפט השלום בתל אביב.
דורית רבליס
דורית מרים רבליס (נולדה ב-9 בדצמבר 2001) היא דוגמנית ישראלית בינלאומית.
ביוגרפיה
רביליס נולדה וגדלה באשדוד. הוריה עלו לישראל ב-1991 כשאביה, ואדים לדימיר רבליס, עלה מרוסיה מהקווקז, ואמה זויה שפיר, מאוקראינה. בבית הספר התיכון הרחיבה מתמטיקה ופיזיקה. ניגנה על פסנתר. בילדותה, במשך כעשר שנים הייתה מתעמלת אמנותית, הייתה בחוג התעמלות אמנותית בגיל ארבע, ומשם זה הפך לעניין מקצועי של תחרויות, נבחרת ובהמשך גם מדליות, ואף זכתה בין השאר בגיל 12 באליפות העולם בהתעמלות אמנותית לקטורגיית גילה. לאחר מכן, עברה לאתלטיקה קלה, לריצת משוכות.
קריירה
היא הפכה לראשונה לפופולרית בקרב צלמים מקצועיים בזכות שיערה הבלונדיני המתולתל שיצר דמיון לדוגמנית העבר הישראלית מיכאלה ברקו. בשנת 2016, היא חתמה חוזה בלעדי להובלת קמפיינים עבור בית האופנה הצרפתי איב סן-לורן, אולם החוזה בוטל על ידי החוק הצרפתי עקב היותה בת 16 אז. בשנת 2017 נבחרה רבליס לפתוח את מופע ההוט קוטור של בית האופנה הצרפתי כריסטיאן דיור. עם זאת, הדבר בוטל מכיוון שהם האמינו שהיא עשויה להיראות צעירה מדי.
בשנת 2017 היא הייתה במסעות פרסום בינלאומיים רבים, כולל קמפיינים פרסומיים עבור מותג האופנה האמריקאי ראלף לורן. היא גם הובילה קמפיינים עבור מותגים בינלאומיים כגון טופשופ, קלווין קליין, סוניה ריקייל, אורבן אאוטפיטרס, שאנל, קלודי פיירלו , מיו מיו ומסימו דוטי.
בשנת 2018 הוחתמה על ידי מותג האופנה הספרדי זארה. היא גם נבחרה להוביל את הקמפיין העולמי עבור מותג האופנה השוודי H&M לשנת 2018.
ב-2020 החלה לעבוד בתור הפרזנטורית של רשת האופנה הישראלית קסטרו. הצטלמה לקמפיינים של מעצבת שמלות הכלה הישראלית ברטה, ומותג השעונים היפני "ג'י-שוק".
חיים אישיים
ביוני 2022, אחרי כחצי שנה של זוגיות עברה להתגורר ביחד עם חברה השחקן דניאל פרץ (יוצא העונה השישית של "המירוץ למיליון") בדרום תל אביב.
אמריקה הרוסית
אמריקה הרוסית (ברוסית: Русская Америка) הייתה ההתיישבות של האימפריה הרוסית ביבשת אמריקה. המושבה כללה את חצי האי אלסקה, האיים האלאוטיים, ארכיפלג אלכסנדר, היישוב פורט רוס אשר בקליפורניה (לחופי האוקיינוס השקט של ארצות הברית) ומבצר אליזבת  שבהוואי. העיר נובו ארכנגלסק הייתה בירת אמריקה הרוסית משנת 1808.
היסטוריה
הרוסים הראשונים שהגיעו ליבשת אמריקה היו חברי משלחת, בפיקודו של גריגורי שליחוב, שהגיעה אל האיים האלאוטיים בקיץ 1784. ב-1799 שליחוב וניקולאי רזאנוב הקימו את חברת סחר בשם "החברה הרוסית-אמריקאית". אלכסנדר בראנוב היה למנהלה ועיקר עיסוקה היה ציד לוטרות ומכירת פרוותם. ראשי החברה ביקשו לקבל סמכויות ניהול במושבות הרוסיות בניכר בדומה לחברת הודו המזרחית הבריטית, החברה שהוקמה, כאמור, ב-1799 קיבלה צ'ארטר קיסרי וזכויות בלעדיות כמעט על הסחר עם המושבות הרוסיות ביבשת אמריקה.