cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדריכלות פלדיאנית
סגנונו של פלדיו
פלדיו קיבל השראה לווילות שבנה מחזיתות המקדשים הרומאיים. חזיתות אלה הפכו בהמשך לאחד מסימני ההיכר של עבודתו. פלדיו שמר על פרופורציות בחדרים שבנה ועל יחס של 3:4 או 4:5 בחדרים השונים, וכן שמר על צורתם הריבועית של המבנים.
המבנים שבנה פלדיו שמשו הן כמקומות מנוחה בסופי שבוע של משפחות סוחרים, והן כחוות חקלאיות ולכן הקפיד פלדיו להפריד בין הבניין המרכזי לבין בנייני המשק החקלאי שנבנו במרחק מה מהבניין המקורי, והיו מחוברים אליו באמצעות מעברי עמודים מקורים.
החלון הפלדיאני
אחד התכנונים הייחודיים - שהפכו למעשה לסימן מזהה של פלדיו היה החלון הפלדיאני. חלון זה מוזכר על ידי סבסטינו סרילו (1475–1554) בספרו, והיה למעשה הרחבה של מוטיב קשת הניצחון הרומאית ושימוש בה ליצירת חלונות. פלדיו השתמש במוטיב זה בחזית הפלצו דלה רג'ונה בויצ'נצה, וכן בכניסה של וילה גודי ווילה פורני סראטו.
תפוצת הסגנון הפלדיאני
בשנת 1570 פרסם פלדיו את ספרו ארבעת הספרים על אודות האדריכלות - שהשפיע רבות על אדריכלים בכל רחבי אירופה. במהלך המאה ה-17 הגיעו אדריכלים רבים לאיטליה ללמוד את סגנונו של פלדיו, ולאחר שחזרו לארצותיהם - אנגליה, אירלנד והמושבות בצפון אמריקה הפך סגנון זה פופולרי ביותר.
אדריכלות פלדיאנית באנגליה
האדריכל איניגו ג'ונס היה האדריכל שהביא את הסגנון הפלדיאני לאנגליה. השפעתו הייתה כה רבה, שתלמידיו הפכו את הסגנון לפופולרי, אולם בעיקר התרבו "חזיתות הבתים הפלדיאניות" - והמתכננים לא שמרו על היחסים המתמטיים הקפדניים של הסגנון הפלדיאני המקורי. מספר בתי אחוזה גדולים נבנו בסגנון הפלדיאני בין השנים 1640 - 1680 ובהם בית וילטון, בית המלכה בגריניץ' ובית הסעודות בוייטהול (חלקו היחיד מארמונו של המלך צ'ארלס הראשון שהושלם).
בשל העובדה שהסגנון של איניגו ג'ונס היה מזוהה עם ארמונות בית המלוכה, הפך הסגנון מאוד לא פופולרי במהלך מלחמת האזרחים, ולאחר סיומה של מלחמת האזרחים הפך סגנון הבארוק לפופולרי באנגליה.
התקופה הנאו פלדיאנית
1. ויטרוביוס בריטניקוס שפורסם על ידי קולין קמפבל בשנת 1715. 2. ארבעת הספרים על אודות האדריכלות - פורסמו על ידי ג'אקומו ליאוני בשנת 1715. 3. ספרו של ליאונה בטיסטה אלברטי - די רה אאדיפיקטוריה, שפורסם על ידי ג'אקומו ליאוני בשנת 1726. 4. ספרי האדריכלות של איניגו ג'ונס, פורסמו על ידי ויליאם קנט בשנת 1727. (ספר נוסף של תוכניות איניגו ג'ונס פורסם בשנת 1744 על ידי האדריכל ג'ון וארדי.
האריסטוקרטיה האנגלית ראתה את הבארוק כהשפעות אירופאיות לא רצויות, והעדיפה את הסגנון הפלדיאני. בסגנון זה נבנה בשנת 1729 בית צ'יזוויק, בהשראת וילה קפרה של פלדיו.
בשנת 1734 תכננו ויליאם קנט ולורד ברלינגטון את בית הוקהאם שבנורפוק. בית אחוזה זה נחשב לאחד הבניינים היפים בבריטניה שנבנו בסגנון פלדיאני. הבניין המרכזי נבנה בסגנון פלדיאני מדויק, אולם בנייני האגפים שהיו במקור בנייני חווה הוגבהו והורחבו, עד שקיבלו חשיבות זהה למבנה העיקרי, וזה בניגוד לסגנון הפלדיאני הנותן חשיבות רק לבניין המרכזי.
שינוי זה של הסגנון הפלדיאני הפך מקובל יותר ויותר - וניתן לראותו גם במנזר וובורן - בו האגפים בנויים בגובה זהה למבנה העיקרי, בניגוד לפלדיו שהדגיש את המבנה המרכזי כמעין מקדש קלאסי. המנזר נבנה בשנת 1746 על פי הנחייתו של ג'ון ראסל, הדוכס הרביעי מבדפורד. סגנון זה שונה מסגנונו של פלדיו גם בכך שהמקדש אינו מודגש, ואכסדרת העמודים מרומזת. לבנייני האגפים שגובהם וחשיבותם זהה לזו של המבנה המרכזי יש חלונות פלדיאנים על מנת לשמר על אחידות המבנה. סגנון בנייה זה, המכונה כיום "נאו פלדיאני" הפך נפוץ ביותר באנגליה בתקופה זו. בניגוד לתוכניתו של פלדיו - וילות כפריות קטנות שנועדו לבריחה מהעיר בסופי השבוע, הפכו האחוזות בסגנון זה לבתי אחוזה מפוארים וגדולים שמטרתם לפאר ולהאדיר את האריסטוקרטיה הבריטית. בניינים אלה איבדו את היחסים המתמטיים של אגפי הבניין, ובמקום בניינים רבועים נבנו בניינים מלבניים בעלי חזיתות רחבות וארוכות שנועדו לתת הרגשה של עושר ועוצמה, ובפועל היה רוחבם של בניינים ארוכים אלה - רוחבו של חדר אחד.
אדריכלות פלדיאנית באירלנד
החל מאמצע המאה ה-18 הפך הסגנון הפלדיאני נפוץ ביותר באירלנד. אפילו בתים פשוטים נבנו בסגנון זה, שהיה שונה מהסגנון הפלדיאני שהיה נפוץ באנגליה. ההבדל בין הסגנונות נובע מהעובדה שאדריכלים רבים הגיעו לאירלנד לאחר שלמדו באיטליה, ולא מאנגליה, אולם בשל האקלים הקר יותר של אירלנד בוצעו מספר שינויים סגנוניים.
אחד האדריכלים הבולטים שפעלו על פי סגנון זה היה סר אדוארד לובט פירס (1699–1733), שהיה אחד התומכים הנלהבים של הסגנון, והשפיע על כל תלמידיו לתכנן בסגנון זה, ולהעדיף אותו על סגנון הבארוק שהיה נפוץ באותה עת בצרפת ובאיטליה. אחד המבנים העיקריים שפירס בנה בסגנון פלדיאני הם בנייני הפרלמנט האירי שבדבלין. כמו כן תכנן פירס בסגנון זה את חזיתו הדרומית של בית דרומקונדרה בשנת 1727 ואת ארמון קאשל בשנת 1731.
דוגמה נוספת לפלדיאניזם אירי היא בית קסלטאון שליד דבלין אשר נבנתה לפי כללים פלדיאניים מדוקדקים על ידי האדריכל האיטלקי אלסנדרו גלילי (1691 -1737). גלילי שמר אף על היחסים המתמטיים של המבנה על פי הסגנון הפלדיאני, והמבנה השפיע רבות על תכנונו של הבית הלבן.
דוגמאות נוספות לסגנון באירלנד הן בית פאוורסקורט במחוז ויקלו אשר קיים עד היום, רסבורו, בית החולים רוטונדה שבדבלין, וחצר פלורנס במחוז פרמאנאה שתוכננו על ידי ריכארד קסל. במהלך המאה ה-20 נהרסו בתי אחוזה רבים שנבנו בסגנון פלדיאני באירלנד, מתוך כוונה להשתמש בחלקיהם כחומרי בנייה. ניתן לראות עד היום את שרידיהם.
אדריכלות פלדיאנית בצפון אמריקה
תומאס ג'פרסון (1743–1826) שהיה אדריכל חובב, התייחס לספרו של פלדיו - ארבעת הספרים על אודות האדריכלות כאל "התנ"ך" שלו. ג'פרסון הושפע רבות מרעיונותיו של פלדיו, ותכנן את אחוזתו - מונטיצ'לו וכן את בנייני אוניברסיטת וירג'יניה בהתאם לרעיונות המופיעים בספרו של פלדיו. ג'פרסון הבין את המשמעות הפוליטית והציבורית של בניית בנייני ממשל בסגנון קלאסי, תוך יצירת קו "השראה" מהסנאט הרומי לשלטון האמריקאי, ובהתאם תכנן בנייני ממשל רבים בסגנונו של פלדיו, בשל דמיונו לסגנון הבנייה הרומי. האדריכלות הפלדיאנית שהביא ג'פרסון היוותה פרק חשוב בתולדות האדריכלות בארצות הברית.
ניתן לראות בתוכניות לבניית מונטיצ'לו השפעה רבה מתוכניותיו של פלדיו לוילה קפרה.
הבית הלבן שבוושינגטון נבנה אף הוא בהשפעת הסגנון הפלדיאני האירי. ג'יימס הובן מתכננו של הבית הלבן למד אדריכלות בדבלין והושפע מבית לנסטר הבנוי בסגנון פלדיאני ומהתוכניות של ג'יימס וייאט לבניית טירת קול (נבנתה ב-1790).
דעיכת הפלדיאניזם
לקראת סוף המאה ה-18 באנגליה זכו האדריכלים רוברט אדם וסר ויליאם צ'מברס לפופולריות רבה, מקורות ההשראה שלהם התבססו יותר ויותר על אדריכלות יוון העתיקה, ופחות על השראתו של פלדיו, ועל כן הפך בהדרגה הסגנון לסגנון נאו קלאסי. בצפון אמריקה, תוכניותיו של תומאס ג'פרסון המתבססות על תוכניותיו של פלדיו נשארו פופולריים עד תחילת המאה ה-19.
ביבליוגרפיה
רודולף ויטקובר, עקרונות הארכיטקטורה בעידן ההומניזם. תרגם: רון פוקס, בצירוף הקדמה ומילון מונחים. רסלינג 2010
איפה היית
איפה היית הוא שיר של להקת בית הבובות שיצא בשנת 2013 כחלק מהאלבום הרביעי של הלהקה, רני. השיר נכתב והולחן על ידי אמיר אטיאס, ועבר עיבוד על ידי איתי בן מרגי. לשיר בוצעה גם גרסת דואט עם יסמין לוי.
רקע
סולן הלהקה, אמיר אטיאס, אמר על השיר לאתר וואלה! NEWS כי הוא "נכתב לבתי הבכורה, כיום בת 4.5, כאות אזהרה לגיל ההתבגרות, שמבחינתי התחיל כבר. כשהפכתי לאב נוספו לי תכונות אופי שמעולם לא היו לי, כמו דאגנות, חששנות, הרצון להתביית ולהגן וכל מה שנובע משורש חרדה".
קליפ
לשיר בוצע גם קליפ בכיכובה של שירלי בוגנים.
ביקורות
בסיקורו את השיר השווה יוסי חרסונסקי את אטיאס לדודו טסה, וכן התייחס ל"כאב המזוקק, האפטר שוק של אחרי" שראה בשיר, ולמימד האמינות שטען שהמוזיקה מוסיפה לשיר.
אלעזר בן שמעון
אלעזר בן שמעון (לערך 1 לספירה עד לערך 70 לספירה), היה מראשי הקנאים בתקופת המרד הגדול. כרבים ממנהיגי המרד הגדול, רוב הידוע על אלעזר בן שמעון לקוח מכתבי יוסף בן מתתיהו, ואין מקורות נוספים המעידים על חייו.
חייו
אלעזר בן שמעון היה בן למשפחת כהנים. לאחר פרוץ המרד הגדול, השתתף אלעזר בן שמעון בהבסת צבאו של קסטיוס גאלוס, בשנת 66 והשתלט על אוצרו של המצביא הרומי המובס. לאחר הקמת "ממשלת החירות", ציפה אלעזר לקבל מינוי בממשלה, אך הוסט הצידה לטובת מנהיגים מתונים כחנן בן חנן, יוסף בן גוריון ויוסף בן מתתיהו - זאת מחשש כי בעזרת אנשיו יהיה לשליט עריץ.
עם בוא חג הפסח של שנת 70 פתח אלעזר את שערי בית המקדש לעם הבא להקריב קורבנות. אל המקום הגיעו אנשיו של יוחנן מגוש חלב, כשהם נושאים נשק מוסתר בבגדיהם. לאחר הגיעם למקום שלפו את נשקם, הרגו הרג רב באנשי אלעזר, וגירשו אותם מהר הבית.
רק לאחר שהחל טיטוס במצור על ירושלים נאלצו ארבע מפלגות הקנאים היריבות להתאחד כנגד האויב המשותף. אין ידוע מה עלה לבסוף בגורלו של אלעזר בן שמעון, אך נראה שנהרג או מת לפני נפילתו הסופית של בית המקדש.
אלדו ברונצ'י
ביוגרפיה
ברונצ'י נולד באסיזי למשפחה של אמנים. הוא למד בבית הספר היסודי באסיזי, שכיום נקרא "בית פאפא ג'ובאני", על שם האפיפיור ה-23, והמשיך את לימודיו ברומא.
פעולותיו במהלך מלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבשה איטליה על ידי הגרמנים בספטמבר 1943, בעקבות כניעת איטליה לבעלות הברית. הנאצים הקימו "ממשלת בובות" בחסותם, ובראשה עמד ראש ממשלת איטליה לשעבר, בניטו מוסוליני. הגרמנים פלשו לאיטליה מהצפון, ורבים מתושבי צפון איטליה, ובהם יהודים ומתנגדי המשטר הפאשיסטי, מיהרו לברוח כדי להציל את עצמם מהצבא הגרמני.
העיר אסיזי שבמחוז אומבריה הייתה מוצפת בכ-4,000 פליטים שברחו מהשלטון הנאצי בצפון. בין הפליטים היו יותר משלוש מאות יהודים שחיפשו מקלט באסיזי. מנהיגי הכנסייה באסיזי החליטו לקחת אחריות על בעיית הפליטים ודאגו להם למגורים, מזון, תברואה ועוד. דון אלדו ברונצ'י, הכומר של קתדרלת סן רופינו, עמד בראש הוועד העירוני למען הפליטים שנמלטו מכפריהם ועריהם בשל הפגזות.
מונסניור ניקוליני, הבישוף של אסיזי, שהשתייך למסדר הפרנציסקני, הקים בחשאי ועדת סיוע ליהודים, שפעלה במקביל לוועד העירוני למען הפליטים. ניקוליני סייע ליהודים בהוראת הוותיקן. בשנת 1943, לאחר שפלשו הגרמנים לצפון איטליה, שלח האפיפיור פיוס ה-12 מכתב סודי לניקוליני וביקש ממנו להגן על הפליטים, ובמיוחד על היהודים. פעולה זו סותרת את הטענה הרווחת כי האפיפיור לא עשה דבר למען היהודים בתקופת השואה. קיים מסמך המוכיח שהאפיפיור פיוס ה-12 שלח הודעה לראשי כמורה ברחבי איטליה, ובו הוא מורה להם לעזור ליהודים. האפיפיור פעל בשקט כדי לא לעורר מהומה, אך הציל בסופו של דבר יהודים רבים באיטליה ממוות ומהגליה.
ניקוליני מינה את ברונצ'י לעמוד בראש המבצע להצלת היהודים שבאסיזי, ולארגן מקומות מסתור ב-26 המנזרים של העיר. בנוסף, האב רופינו ניקאצ'י, האב האחראי של מנזר סן דמיאנו (San Damiano), היה אחראי על ארגון מסמכים מזויפים ומציאת מקומות מסתור ליהודים במנזרים, כשהוא מסווה אותם בבגדי נזירים ונזירות.
כך נוצרה "רשת אסיזי", שהסתירה את הפליטים היהודים במנזרים ודאגה להם לתעודות ולמסמכים מזויפים כדי שיוכלו להמשיך בניהול אורח חיים רגיל. מרכז הפעילות היה במנזר בשם "סן קוויריקו", שם המתינו היהודים עד לקבלת המסמכים. כל מסמכי היהודים, הניירת והחפצים האישיים שלהם, לרבות ספרים ותשמישי קדושה, הוסתרו במרתפים של ארמון הבישוף באסיזי. ברונצ'י היה רוכב על אופניו מאסיזי לפרוג'ה כדי לתת את המסמכים ליהודים ששהו שם, או להחתים מסמכים מזויפים עם חותמת ליהודים שהתחבאו באסיזי. הוא היה נוסע מאוחר בלילה, ישן במחבוא עם היהודים, ועוזב למחרת מוקדם בבוקר בחזרה לאסיזי, על מנת להספיק לשיעור שלימד באסיזי. פעמים רבות הוא היה תופס טרמפ עם אופניו בשיירה של רכבים גרמניים, שלא ידעו שהוא נושא בכליו תעודות מזויפות עבור יהודים.
פעילות המחתרת
למחתרת באסיזי היו קשרים באזורים שונים באיטליה, למשל עם לואיג'י בריצי ובנו טרנטו, שבבעלותם היה בית דפוס באסיזי, בו השתמשו לזייף תעודות למען המחתרת. הם לא היו אנשי כנסייה, ואמרו כי עזרו ליהודים למען עתידה של איטליה. תפקידם היה להדפיס בבית הדפוס שלהם מסמכים מזויפים ליהודים. גם ג'ינו ברטלי, רוכב האופניים הידוע וחסיד אומות העולם, סייע למחתרת. הוא נסע באופניו והעביר מסמכים מזויפים ליהודים.
נוסף על כך, נוצר שיתוף פעולה בין המחתרת של אסיזי לבין הקצין הגרמני קולונל ולנטין מילר (Valentin Mueller). מילר היה רופא מטעם הצבא הגרמני והגיע לאיטליה בשנת 1943 כראש החטיבה הרפואית שייסד. בנוסף להיותו חייל, היה גם קתולי אדוק. הוא האמין בפרנציסקוס הקדוש מאסיזי, ולכן היה לו חשוב לדאוג שאסיזי לא תיפגע. היה לו רעיון להפוך את אסיזי ל"עיר בתי חולים", שתאוכלס על ידי חיילים ואזרחים פצועים, כך שהעיר תהיה חשובה והגרמנים לא יהרסו אותה. הגרמנים אישרו להפוך את אסיזי ל"עיר בתי חולים" ולמרכז החלמה עבור חיילים גרמנים פצועים, כך שב-31 במאי הוקם באסיזי בית חולים צבאי גדול ובנוסף התחילו להפוך בתי ספר, בתי מלון ובנייני ציבור למרכזי החלמה. ב-1 ביוני 1944 הכריזו הגרמנים על אסיזי כ"עיר בתי חולים באופן רשמי". אלפי חיילים גרמנים פונו לאסיזי והיא הפכה למוקד החלמה מרכזי, ובדרך זו ניצלה מהריסה והפצצות. תושבי אסיזי תיארו את מילר בהערכה ואהבה, הוא תמיד עזר לפצועים, טיפל בהם ואפילו הגיע לביקורי בית. היו לו יחסים טובים גם עם ראש העיר ועם הבישוף ניקוליני. הוא גם דאג שאף יהודי לא יגורש מאסיזי.
ברונצ'י העיד כי ללא עזרתו של מילר, העיר לא הייתה משתחררת. מילר מת מסרטן ריאות ב-31 ביולי 1951 באסיזי, עיר הולדתו.
חיי היהודים באסיזי
הפליטים היהודים הגיעו לאסיזי ממקומות רבים, ביניהם טריאסטה, פדובה, מילאנו, צרפת, ואוסטריה. בין המשפחות האיטלקיות היהודיות היו: ויטראבי, ברוך, גלב, קרוף, פאנו, פרובנזל, קורינאלדי, אנגלי ורייטי. אחת הפליטות היהודיות, מירה ברוך, הוזמנה לעיתים קרובות לספרייה של ברונצ'י, שם הוא לימד אותה לטינית, שאפשרה לה לחזור ללימודיה לאחר המלחמה ללא קושי.
בדצמבר 1943 הוקמו שני בתי ספר חשאיים, אחד מהם בלבורטוריו די סן פרנסיסקו, בניהולו של ברונצ'י, בו ילדים יהודים יכולים לקבל חינוך דתי ולרכוש השכלה. בעדותו לאחר המלחמה, סיפר על מאמצם של הכמרים לספק ליהודים גם את צורכיהם הדתיים, בנוסף לצרכיהם הבסיסיים. הוא סיפר במיוחד על ה-8 בספטמבר 1943, שבתאריך זה ציינו היהודים את יום כיפור. הנזירות הכינו את הארוחה המפסקת עבור היהודים ואף קישטו את המנזרים. בנוסף, אנשי הכנסייה דאגו ליהודים לאוכל כשר.
המעצר והגירוש לרומא
באותו זמן אסיזי הייתה מלאה במרגלים, פשיסטים ואנשי מיליציה. אלו צילמו בחשאי את ברונצ'י כדי להשיג הוכחות שהוא מחביא יהודים ולשלוח אותו למעצר. חודש לפני שחרורה של אסיזי, ב-15 במאי 1944, הגיעה המשטרה הפאשיסטית, בפיקודו של ארמנדו רוצ'י (Armando Rucci), לעצור את ברונצ'י.
ברונצ'י ביקש מהשוטרים לחכות בחוץ עד שיביא את ספר התפילות שלו. כאשר פתח את הדלת האחורית כדי לברוח, חיכתה לו שם פרופ' אמיליו ויטרבי (Emilio Viterbi), אשתו ושתי בנותיו, שלא חשו בטוחים עוד במקום בו הסתתרו באותה תקופה. הם באו לבקש ממנו עזרה כי סמכו על ברונצ'י שיעזור להם כפי שעזר להם בעבר כשהגיעו לאסיזי. אז הציע להם לגור בביתו ולהתארח בחדר השינה שלו, בעוד הוא עצמו יגור במשרד שלו. ברונצ'י הספיק להזהיר את המשפחה שתברח לפני שהשוטר, שחיכה לו בחוץ ועצר אותו, יעצור גם אותם.
הוא נשפט על ידי בית דין בפרוג'ה. כיוון שלא יכלו לתבוע את הבישוף ניקוליני, האשימו במקומו את ברונצ'י בבגידה, ואיימו להסגיר אותו לגרמניה, אך בעלות הברית כבר היו קרובות. על כן, כלאו אותו במחנה ריכוז אולם הוא שוחרר בהתערבות הוותיקן והבישוף ניקוליני, ונאלץ לברוח לרומא, שם יכול היה לקבל מקלט. ב-4 ביוני 1944, נכנסו בעלות הברית לרומא וברונצ'י, עם אחרים, שוחרר מרומא.
סיום המלחמה
ב-31 במאי 1944, חתם גנרל-פלדמרשל אלברט קיסלרינג, המפקד העליון של הכוחות הגרמניים באיטליה, על מסמך רשמי המכריז על אסיזי כעיר משוחררת. חיילי האס.אס. ששמרו בעיר קיבלו פקודה לעזוב, והחלו לפנות את הפצועים והחולים מבתי החולים באסיזי. ב-16 ביוני 1944, עזבו הפלוגות הגרמניות את אסיזי, וב-17 ביוני שוחררה אסיזי. העיר המשיכה לקלוט חיילים פצועים, הפעם מהצבא הבריטי.
הכרה והנצחה
בשנת 1955, שנת העשור לסיום המלחמה, העניקה הקהילה היהודית באיטליה עיטורי כבוד לנוצרים שפעלו למען הצלת יהודים בזמן המלחמה. באסיזי, קיבלו את העיטור הבישוף ניקולני, האב ניקאצ'י, דון אלדו ברונצ'י ועוד.
ב-6 בדצמבר 1977, יד ושם הכיר את האב אלדו ברונצ'י כחסיד אומות העולם וב-11 בדצמבר 1977 קיבל תעודת כבוד מיד ושם ונשתל לכבודו עץ בשדרת העצים של חסידי אומות עולם, הוא היה נוכח בטקס בישראל. בשנת 1978, כתב אלכסנדר רמתי (Alexander Ramati) ספר בשם "המחתרת באסיזי" (Assisi Underground), שמספר את סיפורה של המחתרת. על בסיס הספר הופק סרט בשנת 1985.
ב-27 בינואר 2003 צוין יום זיכרון באיטליה לרדיפות ורצח היהודים במחנות הריכוז במלחמת עולם השנייה. במעמד זה, ניתן אות הצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (OMRI) על ידי נשיא איטליה לדון אלדו ברונצ'י, אות "אביר הצלב הגדול", עבור סיוע, עזרה וסולידריות, אשר הפגין כלפי פליטים נרדפים יהודים במשך המלחמה. הוא אומר כי יצא לעזרתם בשם האנושיות והנצרות, ללא אפליה של דת או לאום, תוך סיכון עצמי ותמידי.
ב-25 במרץ 2004, קיבל ברונצ'י מדליה מהמכון לחקר השואה בווושינגטון, בשל גבורתו.
גם מאוניברסיטת סנט בונאבנטור בניו- יורק קיבל מדליה לאומית, עבור "שירות לאל והומניות ברוח הפרצסיקנית של חמלה והקרבה, שמחה ותקווה". אוניברסיטה זו ממומנת על ידי המסדר הפרנציסקני.
המפלגה הלאומית-נוצרית
המפלגה הלאומית-נוצרית (ברומנית: Partidului Naţional Creştin) הייתה מפלגה רומנית אנטישמית, אוהדת לגרמניה הנאצית ושהתנגדה לכל קשר רומני עם ברית המועצות. המפלגה, שהונהגה על ידי הפרופסורים אלכסנדרו קונסטנטין קוזה ואוקטביאן גוגה תמכה בחיזוק סמכויות המלך ובסילוק יהודי רומניה. המפלגה נוצרה ב-14 ביולי 1935, כשליגת ההגנה הלאומית-נוצרית בראשותו של קוזה התאחדה עם המפלגה הלאומית-חקלאית בראשותו של גוגה.
בבחירות, שנערכו ברומניה ב-20 בדצמבר 1937, זכתה המפלגה ב-281,167 קולות, שהיוו 9,5% מכלל הקולות וזכו ב-39 מקומות בפרלמנט הרומני, הסיעה הרביעית בגודלה. קרול השני, מלך רומניה, הטיל על אוקטביאן גוגה להרכיב את הממשלה והוא הרכיב ממשלת מיעוט, שהתקיימה מ-28 בדצמבר 1937 עד 11 בפברואר 1938.
המפלגה פורקה יחד עם כל המפלגות ברומניה, כשהמלך לקח לעצמו סמכויות דיקטטוריות.
תוארי אצולה אתיופיים
ערך זה עוסק בתוארי אצולה באימפריה האתיופית עד נפילתה במהפכה האתיופית ב-1974.
באתיופיה תוארי האצולה מתחלקים לשתי קבוצות:
מבחינה היסטורית המקווננית היו האנשים החזקים בבית המלוכה אך המספנת נהנו מתמיכה מכיוון שהשתייכו למשפחת המלוכה.
תארים בחשיבות עליונה
הערות: התואר ראס ("דוכס") הוענק גם לאנשי המכוננית ("המושלים"). ראס שהיה בעל דם מלכותי והשתייך למספנת ("שופטים") כמו ראס מנגשה יוהנס היה בעל דרגה גבוהה יותר מחברו שהשתייך למקונניט כדוגמת ראס אלולה שאינו מבית המלוכה, למרות שדרגתם שווה.
כמו כן לפי המסורת, יכול כל בעל תואר להעניק תארים בדרגה אחת נמוכה משלו.
על אף מציאות היררכית זאת לא דמתה אתיופיה בסדריה לאירופה הפיאודלית של ימי הביניים. ההבדל הבסיסי היה שהתארים והתפקידים לא בהכרח עברו מאב לבן ולכן לא נוצרו, בדרך כלל, מעמדות סגורים.
היא לא דמתה גם לחברות אפריקניות ומזרח תיכוניות, שכן לא נוצר בה מבנה שבטי שהיה יכול לחצוץ בין התושבים לשלטון. החברה האתיופית בעצם הייתה חברה פטרימוניאלית.
קולין ורנקומב
קריירה
הסינגל הראשון של בלאק יצא בשנת 1981 תחת השם "Human Features". אז ההרכב, תחת השם בלאק, מנה את ורנקומב עצמו כסולן ונגן, דיין גולדינג כנגן באס וחבר משותף על תקן מתופף. בעקבות הסינגל הוציאו בשנת 1982 את הסינגל "More than the Sun" בהפקה עצמאית. בשנת 1982 הצטרף ורנקומב כנגן לסיבוב הופעות של הרכב הניו וייב הבריטי Thompson Twins. שם זכה לחשיפה משמעותית. בשנת 1984 הוציא את הסינגל "Hey Presto" תחת חברת התקליטים WEA שזכה לחשיפה מחוץ לגבולות בריטניה כאשר הקליפ שליווה את הסינגל הוקרן בערוץ שידורי הלוויין Music Box והסינגל הופץ למכירה גם באוסטרליה.
בשנת 1985 הוציא ורנקומב את להיטו האירוני-מלנכולי "Wonderful life", בתחילה הסינגל הופק באופן עצמאי תחת חברת הפקות בשם "Ugly Man", אך עד מהרה חברת התקליטים A&M החתימה את ורנקומב על חוזה והגרסה המחודשת של הסינגל זכתה להכרה בינלאומית. הקליפ שליווה את הלהיט צולם בשחור לבן על רקע חוף הים סמוך לליברפול, עיר הולדתו של הזמר, על ידי ג'ררד דה-טיים שזיכה אותו בפרס בפסטיבל הסרטים של ניו-יורק בשנת 1988. סינגל נוסף בשם "Everything's Coming Up Roses" לא צלח במצעדי הפזמונים, אך "Sweetest Smile" העפיל לרשימת 10 הגדולים של המצעד הבריטי.
בשנת 1987 הוציא ורנקומב אלבום בשם "Wonderful life" שקיבץ את הסינגלים הקודמים וזכה להצלחה עולמית.
בשנים 1988 ו-1991 שחרר את האלבומים Comedy ו-Black, שנמכרו יחד במעל ל-2 מיליון עותקים ברחבי העולם. במהלך אותן שנים התחתן עם הזמרת השוודית קמילה גרייסל.
בלאק הקים את חברת התקליטים העצמאית Nero Schwartz ששמה נושא את שם הבמה שלו באיטלקית וגרמנית, תחתיה הוציא את אלבומו Are We Having Fun Yet? בשנת 1993.
בשנת 1999 חזר להוציא מספר סינגלים נוספים תחת חברת התקליטים העצמאית שלו, ב-2005 הוציא את האלבום "Between Two Churches" שמתכתב באחד משיריו עם להיטו משנת 1987 "Wonderful life" ובו ורנקומב שוזר את השאלה האירונית "?Are you having a wonderful life".
ב-2009 הוציא שני אלבומים: The Given שהופץ להורדה מאתר האמן ו-Water On Stone שהיה לאלבום האולפן הראשון מזה ארבע שנים.
ב-2011 הוציא לאור את האלבום Any Colour You Like להורדה מאתר האמן.
ב-10 בינואר 2016 אושפז במצב תרדמת קריטי לאחר שהיה מעורב בתאונת דרכים קשה באירלנד. ב-26 בינואר מת מפצעיו.
יורו 2004
אליפות אירופה בכדורגל 2004, הידועה גם בשם יורו 2004, היא אליפות אירופה בכדורגל ה-12 שמארגנת אופ"א. הטורניר נערך בפורטוגל בין ה-12 ביוני עד ה-4 ביולי 2004.
בדומה לשני טורנירי היורו הקודמים, גם הפעם 16 נבחרות השתתפו בתחרות. נבחרת פורטוגל המארחת העפילה אוטומטית לטורניר, ושאר 15 הנבחרות עלו מטורניר המוקדמות שהחל בשלהי שנת 2002. בין המעפילות לטורניר היו, שעלתה להופעה ראשונה בתולדותיה בטורניר יורו או מונדיאל, ו, שחזרה לטורניר לראשונה מזה 24 שנים, אז העפילה לטורניר יורו 1980.
בעוד נבחרות בכירות כמו, ו הודחו כבר בשלב הבתים, אל הגמר העפילו פורטוגל המארחת ויוון המפתיעה. השתיים נפגשו גם במשחק הפתיחה של הטורניר, ולראשונה בהיסטוריה נפגשו אותן הנבחרות גם במשחק הפתיחה וגם במשחק הגמר. בדומה למפגש הפתיחה, יוון ניצחה את פורטוגל גם במשחק הגמר, שהסתיים בתוצאה 1-0 משער של אנגלוס חריסטיאס. יוון זכתה בתואר לראשונה בתולדותיה.
מוקדמות
הגרלת מוקדמות יורו 2004 התקיימה ב-25 בינואר 2002 בסנטה מריה דה פיירה שבפורטוגל. 50 נבחרות חולקו לעשרה בתים בני חמש קבוצות כל אחד, שנפגשו ביניהן פעמיים. משחקי המוקדמות התקיימו בין החודשים ספטמבר 2002 ונובמבר 2003, ובסיומם העפילו המנצחות מכל בית באופן אוטומטי לטורניר, בעוד הסגניות הוגרלו לפלייאוף בשיטת בית-חוץ, ממנו העפילו חמש הנבחרות הנותרות לטורניר היורו.
הנבחרות המעפילות
1 במודגש: זכתה בטורניר, בנטוי: מארחת הטורניר
4 כ
5 כ
אצטדיונים
שמונה ערים שונות בפורטוגל אירחו את משחקי יורו 2004. בערים הגדולות ליסבון ופורטו התקיימו משחקים בשני אצטדיונים שונים, ובסך הכל הטורניר נערך בעשרה אצטדיונים שונים ברחבי המדינה. משחק הגמר נערך בגדול מבין האצטדיונים, אצטדיון האור בליסבון, בעוד משחק הפתיחה נערך באצטדיון הדרגאו שבפורטו.
שלב הבתים
הגרלת הבתים נערכה בליסבון ב-30 בנובמבר 2003, ובמסגרתה חולקו 16 הנבחרות לארבע קבוצות דירוג, על פי הישגי הנבחרות במוקדמות מונדיאל 2002 ובמוקדמות יורו 2004:
בית א'
הנבחרת המארחת,, פתחה את משחקי הבית עם הפסד ל, אך העפילה לבסוף מהמקום הראשון בבית לאחר שניצחה בשני משחקיה הנותרים. ו, שסיימו את המשחק ביניהן בתוצאת תיקו, השיגו בשלב הבתים מספר נקודות ופער שערים זהה. אמנם, יוון הייתה זו שעלתה לרבע הגמר בזכות מספר גבוה יותר של שערי זכות.
בית ב'
הגיעה לטורניר כאלופת אירופה המכהנת לאחר זכייתה ביורו 2000. כבר במשחק הראשון שלה בשלב הבתים, מול, הצליחה צרפת להשלים מהפך עם שני שערים של זינדין זידאן בתוך תוספת הזמן של המשחק. בסיום שלב הבתים צעדה צרפת בראש בית ב' ללא הפסד. אנגליה, שניצחה בשני משחקיה הנותרים, העפילה מהמקום השני בבית.
בית ג'
בסיום שלושת סיבובי בית ג', נוצר מצב של שוויון בנקודות בין שלוש נבחרות:, ו, וזאת לאחר שהשלוש סיימו בתיקו את המשחקים ביניהן, ושלושתן ניצחו את  במשחק הנותר. המעפילות לשלב הבא הוכרעו לפי טבלה פנימית בין השלוש, בה לשלושתן מאזן של שתי נקודות (שתי תוצאות תיקו), ופער שערים של אפס (מאחר שכל המשחקים ביניהן הסתיימו בשוויון), אך לכל אחת מספר שונה של שערי זכות. כתוצאה מכך העפילו לבסוף נבחרות שוודיה (שלושה שערים) ודנמרק (שני שערים), בעוד איטליה (שער אחד) נותרה מחוץ להמשך התחרות.
בית ד'
הייתה לנבחרת היחידה בטורניר שמעפילה לרבע הגמר עם מאזן מושלם, לאחר שניצחה בכל שלושת משחקיה בשלב הבתים. סיימה רק במקום השלישי, לאחר שסיימה בשתי תוצאות תיקו בשני משחקי הפתיחה ובמחזור הסיום הפסידה לצ'כיה ונעקפה על ידי שסיימה במקום השני.
נבחרת הטורניר
קבוצה של שמונה אנליסטים מטעם הוועדה הטכנית של אופ"א בחרה את 23 השחקנים שהרכיבו את נבחרת הטורניר. ההחלטה התקבלה לאחר צפייה בכל משחקי הטורניר, כולל משחק הגמר. חמישה שחקני הנבחרת הזוכה נכללו בנבחרת הטורניר, בעוד מיכאל באלאק וג'אנלוקה זמברוטה הם הנציגים היחידים בנבחרת הטורניר מנבחרות שלא עברו את שלב הבתים.
מענקים כספיים
סכום כולל של 200 מיליון פרנק שווייצרי, סכום גבוה יותר מטורניר יורו 2000 בו חולקו 120 מיליון פרנק שווייצרי. בנוסף למענק השתתפות בסך 7.5 מיליון פרנקים בו זכתה כל נבחרת, חולקו גם המענקים הבאים (הסכומים בפרנק ים שווייצרים):
ג'ון בילינגסלי
ג'ון בילינגסלי (באנגלית: John Billingsley; נולד ב-20 במאי 1960) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי הידוע בתפקידו כד"ר פלוקס בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז".
קריירה
בילינגסלי הופיע בפרק של "תיקים באפלה". הוא לוהק לתפקיד פרופ' מיילס בלארד בסדרת הטלוויזיה קצרת הימים "The Others" ולאחר מכן גילם את ד"ר פלוקס, החייזר האקסצנטרי, בסדרה החמישית של "מסע בין כוכבים", "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז". הוא שיחק את עצמו בפרק של "רוזוול", אשר עשה שימוש בתפאורה של "אנטרפרייז". הוא גם כיכב בסרט העצמאי "Breathing Hard" (2000) באותה השנה. בשנת 2002, הוא היה כוכב אורח בפרק של "סטארגייט SG-1", ששיחק מדען שהוא גם "טרקי", הסוגד לג'ין רודנברי. כמו כן, הוא גילם את ידידו של חוקר מקרי המוות (דנזל וושינגטון) בסרט משנת 2003 "עד קצה הזמן".
בילינגסלי מוכר היטב למעריצים של סדרת הפשע "פשע מן העבר" בשל הופעת האורח שלו במהלך העונה השנייה של התוכנית, בה שחק רוצח סדרתי בשם ג'ורג' מרקס, הרוצח היחיד בתוכנית שלא נלכד. מאוחר יותר, בילינגסלי שב לגלם את דמותו של מרקס בפרק סיום העונה, שבו הוא נהרג. כמו כן, בילינגסלי הופיע כקורבן תקיפה בפרק של העונה הראשונה של "עמוק באדמה", בפרק "The New Person".
בילינגסלי הופיע בעונה הראשונה של "נמלטים" כטרנס סטדמן המסתורי, אחיו של סגן נשיא ארצות הברית, שמותו זוייף על מנת להפליל את לינקולן בורוז ברצח. זמן קצר לאחר מכן, הוא לוהק כדמות קבועה בסדרה "The Nine". כתוצאה מכך, לא היה באפשרותו להמשיך ולגלם את סטדמן, והוא הוחלף על ידי ג'ף פרי. בשנת 2005, הוא העניק את קולו לדמותו של טראסק בסדרת האנימציה "Ultimate Spider-Man". בחודש נובמבר 2006, בילינגסלי גילם את דמותו של ויליאם ברדפורד בשני פרקים של הפודקאסט "The Radio Adventures of Dr. Floyd". במאי 2007 הוא הופיע ב-"NCIS" כצלם עיוור בפרק "In The Dark". הוא הופיע בעונה השביעית של "24", כדמות חוזרת. ב-8 באוקטובר 2007, הוא הופיע כשחקן אורח בסדרה "בJourneyman", בדמותו של אלן פלאט. בילינגסלי שיחק את פרופ' הארי, ביולוג, בסרט המדע בדיוני העצמאי משנת 2007, האיש מכוכב ארץ (The Man from Earth). כמו כן הוא הופיע כשחקן אורח בפרק מאוקטובר 2007 של "CSI", ובשנת 2006 הופיע בסדרת הספין אוף שלה, "CSI: ניו יורק".
בילינגסלי הופיע כג'ייקוב נולסטון בפרק הכפול "Crash Into Me", מעונה 4 של סדרת הטלוויזיה "האנטומיה של גריי".
בילינגסלי ואשתו הופיעו בתפקיד עצמם בסדרת רשת הכבלים HGTV "?My House Is Worth What", שבו מומחה נדל"ן מסייר בביתם, ומספק פרשנות לצופים לפני מתן הערכה.
בשנת 2008, היה לבילינגסלי תפקיד משנה במספר פרקים של "דם אמיתי", סדרת HBO, כחוקר מקרי המוות מייק ספנסר. בחודש מאי של אותה שנה, הוא הופיע ככוכב אורח בדמותו של ג'ון אריס, כאביו של רוצח סדרתי בפרק "Never Tell" של "Women's Murder Club".
הוא הופיע בסרט האסונות "2012", אשר עלה לאקרנים ב-13 בנובמבר 2009, כפרופ' פרדריק ווסט, מדען אמריקאי. לאחר מכן הוא הופיע בסדרת רשת ABC "סקראבס", בחודש דצמבר 2009. בחודש אוגוסט 2010, הוא היה כוכב אורח בפרק בסדרה "Leverage" של רשת TNT, כאחראי האבטחה במוזיאון לאמנות ועתיקות בבוסטון. בנובמבר באותה השנה הוא היה כוכב אורח בפרק "Red Moon" של הסדרה "המנטליסט".
בחודש פברואר 2011 בילינגסלי שיחק את דמותו של גידג'ר, במחזהו של ריצ'רד גרינברג "The Violet Hour", בלוס אנג'לס.
בחודש אוגוסט 2011 בילינגסלי כיכב בפרק של סדרת הדרמה של USA "Suits", כרואה החשבון של החברה אשר מפוטר משום שמעולם לא סיים לימודי אוניברסיטה.
ב-22 ביולי 2012 בילינגסלי הופיע בפרק של "דם אמיתי", כחוקר מקרי מוות.
באוקטובר 2012 בילינגסלי יככב בסרט "Trade of Innocents" לצידם של דרמוט מלרוניי ומירה סורבינו.
בשנת 2015 התארח בסדרת המדע הבדיוני האמריקאית "הלחישות" בתור אביו של תומאס. בין השנים 2015–2016 שיחק את סמואל טאונסנד, אביו של המרגל רוברט טאונסנדר, בסדרה "המרגלים של וושינגטון".
מיכאל שמש
מיכאל שמש (נולד ב-22 בספטמבר 1996) הוא עיתונאי ישראלי המשמש ככתב פוליטי בתאגיד השידור הציבורי.
ביוגרפיה
שמש נולד בבני ברק למשפחה חרדית ולו 11 אחים. אביו הוא ראש כולל בתל אביב. למד במוסדות חינוך ספרדיים וליטאים. בגיל 16 החל לעבוד בתחנת הרדיו החרדית קול ברמה בה שימש ככתב וכמגיש פינות.
שמש התגייס לצה"ל ושרת בגלי צה"ל ככתב בכנסת וכתב לענייני ירושלים. הוא הכתב החרדי הראשון בתולדות התחנה הצבאית.
ככתב בכנסת פרסם שמש הקלטה ובה עימות בין חבר הכנסת מיקי זוהר ויושב ראש הקואליציה דוד ביטן על רקע דיונים על הקצבות כספים פוליטיות בוועדת הכספים. ככתב לענייני ירושלים פרסם כתבת תחקיר אודות חבר מועצת העיר מאיר תורג'מן. בעקבות תלונה במשטרה שהגיש תורג'מן בגין הטרדתו על ידי הכתב ופרסום פרטים שאינם נכונים לטענתו, זומן שמש לחקירה בניגוד לנוהלי משטרת ישראל בנוגע לחקירת עיתונאים. בעקבות התחקיר של שמש נפתחה חקירה בלהב 433 נגד תורג'מן בחשד לקבלת שוחד. ביולי 2020 הודיעה הפרקליטות על הגשת כתב אישום בגין שוחד נגד תורג׳מן וכמה אנשי עסקים שהופיעו בתחקיר שפרסם שמש.
לאחר שחרורו מגל"צ הצטרף לכאן תאגיד השידור הישראלי ככתב פוליטי. בין כתבותיו הבולטות היו חשיפת הקלטות יולי אדלשטיין נגד בנימין נתניהו, ותחקיר על עסקת נדל"ן בעייתית לכאורה בקריית יערים.
זכה בפרס הצטיינות עיתונאית ע"ש אילן רועה פעמיים בשנים 2020 - 2022.
במרץ 2021 נכנס לרשימת 30 הצעירים המשפיעים של 'פורבס ישראל'.
באוקטובר 2022, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, פרסם הקלטה של יו"ר מפלגת הציונות הדתית בצלאל סמוטריץ' מדבר נגד יו"ר הליכוד בנימין נתניהו בין היתר על כוונתו של זה האחרון להקים ממשלת ימין-חרדים בתמיכת רע"מ. סמוטריץ' נשמע בהקלטה אומר : "הייתי צריך להיכנס חזק בנתניהו", "נתניהו הוא שקרן בן שקרן", "נתניהו זה צרה", "מתישהו הוא יורשע בבית המשפט".
בפברואר 2023 חשף את כוונת רה״מ נתניהו למנות את מנכ״ל משרדו ופעיל הליכוד יוסי שלי לתפקיד ראש הלמ״ס. חצי שעה לאחר הפרסום נתניהו חזר בו מהמינוי. בהמשך פרסם תחקיר איך ניסו בלשכת רה״מ לקדם את המינוי למרות ההתנגדויות.
ידידי ישראל באירופה
ידידי ישראל באירופה (באנגלית: European Friends of Israel (EFI)) הוא ארגון עבר אשר פעל בבריסל עד 2015 והיה מורכב מחברים בפרלמנט האירופי ובפרלמנטים של המדינות החברות באיחוד. מטרת הארגון היתה "יצירת יחסים מדיניים חזקים יותר והבנה עמוקה יותר בין אירופה וישראל".
הארגון נוסד בספטמבר 2006 על ידי 300 חברים, בהם חברי הפרלמנט האירופי וחברי פרלמנטים לאומיים של מדינות האיחוד, מתוך כוונה לאגד תחת קורת גג אחת את כל קבוצות הידידות עם ישראל הפועלות במדינות האיחוד האירופי ובפרלמנט האירופי.
האקדמיה הימית המלכותית של נורווגיה
האקדמיה הימית המלכותית של נורווגיה (בנורווגית: Sjøkrigsskolen; בראשי תיבות: RNoNA) היא מוסד אקדמי המופקד על הכשרת קצינים לשירות בצי המלכותי הנורווגי.
היסטוריה
במהלך שנות האיחוד בין נורווגיה ודנמרק, הכשרתם של קציני ים בצי המלכותי המשותף נורווגי-דני התבצעה במסגרת מוסד ה-Søcadet-Akademiet, אשר הוקם בקופנהגן בשנת 1701.
לאחר התפרקות האיחוד בין דנמרק לנורווגיה בשנת 1814, נוצר צורך בהקמתו של מוסד נורווגי עצמאי להכשרת קציני ים, מה שהוביל בשנת 1817 להקמתה של האקדמיה בבסיס הצי הנורווגי בפרדרסקוורן, שפעלה בימיה הראשונים בשם "המוסד להכשרת צוערים לצי הנורווגי המלכותי (Kongelige Norske Søcadet-Institut)".
במהלך שנת 1864, הבסיס הימי ומוסד ההכשרה הועתקו להורטן, שם המשיכו לפעול עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה. בעקבות פרוץ מלחמת העולם ובמהלך תקופת הכיבוש של נורווגיה על ידי גרמניה הנאצית בין השנים 1940–1945, הוקמה בלונדון בשנת 1941 אקדמיה ימית נורווגית זמנית, הרחק מהישג ידם של כוחות הכיבוש הגרמנים.
לאחר תום המלחמה ושחרור נורווגיה מהכיבוש הנאצי האקדמיה הימית נפתחה מחדש בעיר אוסלו, בירת נורווגיה.
בשנת 1960 האקדמיה הועברה למקום משכנה הנוכחי בלקסוואג, ברגן.
תוכניות לימוד
האקדמיה הימית המלכותית של נורווגיה נהנית ממעמד של מוסד אקדמי עצמאי במסגרת החוק הנורווגי. במסגרת מעמד זה, האקדמיה רשאית לפתח ולקיים תוכנית לימודים קדם אקדמית, להעניק תואר ראשון לבוגריה וכן להכיר בתארים ממוסדות אקדמאים אחרים.
האקדמיה אינה מוסמכת להעניק תואר שני, ובוגרי האקדמיה המעוניינים בלימודים מתקדמים יכולים להמשיך בלימודים במסגרת אוניברסיטת ההגנה באוסלו, או לחלופין באוניברסיטה אזרחית.
נכון לשנת 2013, האקדמיה הימית כוללת שש תוכניות לימוד לתואר ראשון בלימודי צבא, כאשר שלוש מביניהן מקנות זכאות לתואר ראשון בהנדסה.
דמיטרי קומבארוב
דמיטרי ולדימירוביץ' קומבארוב (ברוסית: Дми́трий Влади́мирович Комба́ров; נולד ב-22 בינואר 1987) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת המגן שמאלי בקבוצות ספרטק מוסקבה, דינמו מוסקבה ובנבחרת רוסיה. אחיו התאום קיריל קומבארוב גם הוא שחקן כדורגל.
קריירת משחק
קומבארוב התחיל לשחק כדורגל בגיל 4, ביחד עם אחיו. לאחר סכסוך עם המאמנים, עזב ביחד עם אחיו את ספרטק לדינמו מוסקבה. ב-13 ביולי 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים במסגרת הגביע הרוסי נגד דינמו בריאנסק. באוגוסט 2010 חזרו האחים קומבארוב לספרטק מוסקבה. את עונת סיים בתואר "מלך השערים" של המועדון עם 7 שערים למרות היותו מגן שמאלי.
ביוני 2019 הודיע על מעברו לקבוצת קריליה סובייטוב סמרה.
בפברואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת רוסיה במשחק ידידות נגד. הוא נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2012. ב-5 במרץ 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת נגד.
קריירת אימון
הוא החל את קריירת האימון שלו בקיץ 2022 כשמונה לאמן את זבזדה סנקט פטרבורג, אותה הוליך לראשונה בתולדותיה לרבע גמר הגביע הרוסי בכדורגל.
יחסי ליכטנשטיין–ספרד
יחסי ליכטנשטיין–ספרד הם היחסים בין נסיכות ליכטנשטיין לבין ממלכת ספרד.
יחסים דיפלומטיים
לליכטנשטיין יש שגרירים רק באוסטריה, בבלגיה, בגרמניה, בוותיקן, בשווייץ ובארצות הברית, יחד עם מספר שליחים לארגונים בינלאומיים. על פי הסכם משנת 1919 בין ליכטנשטיין ושווייץ, שגרירי שווייץ מוסמכים לייצג את ליכטנשטיין במדינות ובמצבים דיפלומטיים, אלא אם כן ליכטנשטיין תבחר לשלוח שגריר משלה. בהתאם לכך שגרירות שווייץ בספרד מייצגת גם את ליכטנשטיין, ואילו שגרירות ספרד בשווייץ מטפלת גם ביחסים הדיפלומטיים עם ליכטנשטיין.
על פי נתונים מקומיים, נכון ל-31 בדצמבר 2014 התגוררו בתחומי הנסיכות אוכלוסייה של 366 ספרדים, ואילו 34 תושבי ליכטנשטיין התגוררו בספרד. הגירה ספרדית לליכטנשטיין היא חדשה יחסית, ורוב המהגרים היגרו בין השנים 1990–2000. רובם הגיעו מאזור קנטבריה, ובמיוחד מאסטוריאס וגליסיה, והם עוסקים בעיבוד תעשיות מוצרים, בנייה תעשייתית וחקלאות.
יחסים כלכליים
היחסים המסחריים בין המדינות כלולים ביחסים המיוחדים של האיחוד האירופי עם מדינות ה-EFTA. בנוסף, ליכטנשטיין חברה באזור הכלכלי האירופי מאז 1995 (ומאז אותה שנה, חברה בארגון הסחר העולמי), כך שהאינטגרציה הכלכלית עם האיחוד האירופי מאוד גבוהה.
מלחמה למען האלונים
מלחמה למען האלונים (באנגלית: War for the Oaks) הוא ספר מאת אמה בול. זהו ספר פנטזיה, המשתייך לקטגוריית "הפנטזיה האורבנית". הספר זכה בפרס לוקוס מטעם המגזין "לוקוס" והיה מועמד לפרס מטעם האגודה המיתופואטית. הספר תורגם לעברית על ידי דוד חנוך ויצא לאור בהוצאת הספרים מודן.
הספר הוא ספר ביכורים של הסופרת, וככזה היא בחרה לשתף את הקוראים בתהליכי כתיבתו. הן הפרולוג והאפילוג עוסקים בהלך היצירה של הספר, ובסופו מובא תהליך ייחודי של עיבוד הספר לתסריט קולנועי.
תקציר העלילה
גיבורת הסיפור היא אדי מק'קאנדרי, מוזיקאית וזמרת, החוזרת הביתה בתום הופעה כושלת עם הלהקה של אהובה לשעבר, ומוצאת את עצמה מותקפת על ידי זר אימתני וכלב גדול הגורמים לה לאובדן הכרה.
כשהיא מתעוררת, היא מגלה שהזר האימתני הוא שומר הראש החדש שלה, לאחר שנבחרה בעל כורחה להיות בת התמותה הנדרשת, כדי ששתי חצרות ממלכת הפיות תוכלנה להילחם אלה באלה, ורק נוכחותה בקרבות תאפשר מיתה של חיילי שני הצדדים, שאם לא כן – מלחמתם תימשך לנצח.
אדי מוצאת את עצמה נסחפת למאבק לא לה, שבמקביל אליו עליה לשקם את חייה, להקים להקה חדשה, לתקן חברויות ולפתח קשרים, וזאת כשפוקה חצוף, מציק וקנאי – צמוד אליה בכל שעות היממה ומשמש לה הן כמגן והן כטפיל מציק ועוקצני, שלא תמיד שש לשתף פעולה עם צרכיה, או להשיב לשאלותיה.
הסיפור משלב אלמנטים מודרניים עכשוויים, דוגמת להקות רוק, גיטריסטים פרועים, אופנועים ושירים של פיטר גבריאל, דייוויד בואי ורבים אחרים, ואלמנטים פנטסטיים דוגמת פיות, מלכה טובה ומלכה רעה.
טראש טוק
טראש טוק (מאנגלית: Trash Talk; בעברית: "דיבור מלוכלך", מילולית: "דיבור זבל") הוא מונח המתאר עלבונות וגידופים המטיחים ספורטאים אחד בשני, במטרה להוציא מריכוז או לערער את ביטחונו של היריב.
שימוש
טראש טוק יכול להתייחס ליכולותיו של השחקן היריב, תוך הבעת זלזול בהן, למשל לפני זריקות עונשין במשחק כדורסל, או להדר את כישוריו של השחקן הדובר, במיוחד לאחר ביצוע מהלך כלשהו על חשבונו של השחקן היריב.
טראש טוק יכול להתייחס גם לחילופי דברים בנושאים אישיים אודות השחקן היריב שאינם קשורים למהלך המשחק עצמו. בהקשר זה, ידועה במיוחד תקרית הנגיחה במשחק הגמר של מונדיאל 2006, שבה בעקבות חילופי דברים בין שחקן נבחרת איטליה, מרקו מטראצי, לבין שחקן נבחרת צרפת, זינדין זידאן, נגח זידאן במטראצי והורחק מהמשחק.
אף שהטראש טוק, כשלעצמו, נתפס כלגיטימי, יש התבטאויות שעשויות להיחשב בוטות מדי. שחקן מכבי תל אביב, גיא פניני, הוענש בחומרה לאחר מצלמות הטלוויזיה לכדו אותו מגדף בבוטות את שחקן הפועל תל אביב יונתן שולדבראנד במהלך משחק בין הקבוצות בשנת 2012. בארצות הברית התעוררה סערה לאחר ששחקן דטרויט פיסטונס צ'ארלי וילנואבה טען כי שחקנה של בוסטון סלטיקס קווין גארנט כינה אותו "חולה סרטן". גארנט הכחיש את הטענות, ובהיעדר ראיות נוספות, לא ננקטו נגד כל צעד. פרשן רשת ESPN כתב בהקשר זה כי "אנחנו מסוגלים להיות חברה טובה יותר ולהשאיר מילים כמו ‘סרטן' מחוץ לשיח הספורטיבי... קוראים לזה הגינות אנושית בסיסית. אני לא נגד טראש טוק, זה תוצר לוואי של תחרותיות וכשזה נעשה כמו שצריך זה מאוד יצירתי, כל עוד יש גבולות. אם כבר הליגה מענישה על כל הערה או תנועה לא במקום, היא יכולה לעשות זאת גם כשמזכירים סרטן או כל מחלה אחרת".
ישנם פסיכולוגים הסבורים כי הטראש טוק יוצר דווקא אפקט הפוך – השחקן המשתמש בו מתרכז בכך במקום במשחק עצמו, ובכך נפגעת יכולתו הוא.
מכפלה (תורת הקטגוריות)
במתמטיקה, ובמיוחד בתורת הקטגוריות, מכפלה של אובייקטים בקטגוריה היא הכללה של בניות שונות במתמטיקה, כגון מכפלה קרטזית של קבוצות, מכפלה ישרה של חבורות, מכפלה של מרחבים טופולוגיים וכו'. במהותה, מכפלה של זוג אובייקטים היא "האובייקט הכללי ביותר" שיש ממנו מורפיזם לכל אחד מזוג האובייקטים.
הגדרה
נניח כי C היא קטגוריה וכי היא משפחה של אובייקטים ב-C. המכפלה של הקבוצה \,\{X_i\} היא אובייקט X ביחד עם אוסף מורפיזמים (הנקראות ההטלות הקנוניות, שהן לעיתים קרובות, אם כי לא תמיד אפימורפיזמים) אשר מקיימים את התכונה האוניברסלית הבאה: לכל אובייקט Y ואוסף מורפיזמים  קיים מורפיזם יחיד  כך שלכל \,i \in I מתקיים. במילים אחרות, לכל i הדיאגרמה הבאה היא דיאגרמה קומוטטיבית: מרכז|התכונה האוניברסלית של מכפלה במילים אחרות, X הוא אובייקט סופי בקטגוריה עם המורפיזמים המתאימים (כך שהדיאגרמה המתאימה קומוטטיבית).
אם משפחת האובייקטים מכילה רק שני איברים, נהוג לסמן את המכפלה ב, ואז התכונה האוניברסלית מבוטאת על ידי הדיאגרמה הקומוטטיבית הבאה: מרכז|התכונה האוניברסלית של מכפלת זוג אובייקטים המורפיזם היחיד f ההופך את הדיאגרמה לקומוטטיבית מסומן לעיתים ב<f1,f2>.
דוגמאות
וההטלות הקנוניות הן בהינתן קבוצה כלשהי Y ואוסף של פונקציות המורפיזם האוניברסלי f נתון על ידי
קיום ויחידות
לא בכל קטגוריה C קיימת לכל משפחה \,\{X_i\} מכפלה. אם קיימת המכפלה אז היא יחידה במובן הבא: אם ו- הן זוג מכפלות של המשפחה \,\{X_i\} אז קיים איזומורפיזם יחיד  כך ש.
מילה נרדפת
בתחומי המילונאות והסמנטיקה הלקסיקלית, מילים נרדפות או סינונימים (מיוונית עתיקה) הן קבוצת מילים בשפה מסוימת שיש להן משמעות שקולה או דומה מאוד. מילון מיוחד למיפוי מילים נרדפות מכונה "אגרון" או "תזאורוס".
תופעת המילים הנרדפות קיימת כמעט בכל חלקי הדיבר (שמות עצם, שם תואר, תואר הפועל, פועל, מילת יחס, וכו'), אם כי בכל קבוצה של מילים נרדפות ישתייכו כל המילים לחלק דיבר אחד.
תפקידן של מילים נרדפות
תופעת המילים הנרדפות היא לכאורה מעמסה על דוברי השפה, שכן היא פוגעת ביעילות של השפה כאמצעי תקשורת. אמצעי תקשורת יעיל הוא בדרך-כלל כזה שיש בו התאמה חד-חד-ערכית בין צורה לבין משמעות. אילו יחס כזה היה מתקיים בשפות טבעיות, הרי לכל מילה או מורפמה הייתה רק משמעות אחת, ולכל משמעות הייתה רק מילה או מורפמה אחת שמתאימה לה, ותופעת המילים הנרדפות לא הייתה קיימת.
תופעת המילים הנרדפות אכן נוצרה בחלקה כתוצאה מ"תאונות היסטוריות" בתולדותיה של שפה כלשהי. בעברית למשל, המילים "אווירון" ו"מטוס" נוצרו שתיהן באותה תקופה, בידי שני אנשים שונים, כשמות לכלי תחבורה חדש. שתיהן נכנסו לשימוש והפכו מילים נרדפות בשפה. אף על-פי-כן, ברוב המקרים תופעת המילים הנרדפות משרתת צורך חברתי או לשוני שאינו קשור ישירות בתפקידה של השפה כאמצעי תקשורת. בעברית ישראלית למשל, המילה "כעס", היא המילה לתיאור תחושה מסוימת של אי-נחת, אולם קיימות גם המילים "חרון" ו"חימה" ששימוש בהן מעיד על משלב גבוה או על תחכום לשוני. שימוש במילים "חרון" או "חימה" מעיד על הדובר שהוא בעל יכולות לשוניות גבוהות, או מעיד על טקסט מסוים שהוא שייך לסוגה עילית, כגון שירה.
בספרות המזרח הקדום נוצר סגנון שעודד שימוש במילים נרדפות כאמצעי סגנוני (ראו להלן). לפיכך, שפות שמיות רבות, בכלל זה עברית מקראית, אוגריתית וערבית קלאסית, כוללות קבוצות רבות של מילים נרדפות. חוקרי ספרות המזרח הקדום מעריכים שחלק מהקבוצות האלה נוצרו במכוון בידי סופרים כדי לשמר את האמצעי הסגנוני הזה.
הסיבות להיווצרות מילים נרדפות
אפשר למנות מספר סיבות להיווצרות מילים נרדפות:
מילים נרדפות בספרות הקדומה
במזרח הקדום היה מקובל סגנון ספרותי שבו שימשו מילים נרדפות כאמצעי אמנותי מרכזי. סגנון זה ניכר היטב בתנ"ך ובשירה האוגריתית. הסגנון המובהק ביותר שמשתמש במילים נרדפות הוא התקבולת. יש סוגים שונים של תקבולות. הסוג שבו שני אגפי התקבולת זהים במשמעותם מכונה "תקבולת נרדפת" ובו מוצאים לעיתים קרובות שתי מילים זהות או קרובות במשמעותן, כל אחת באגף אחר של התקבולת. לדוגמה:
בתקבולת זו המילה "גויים" היא מילה נרדפת למילה "לאומים", והביטוי "רגשו גויים" שקול במשמעותו לביטוי "יהגו ריק". פעמים רבות משמשות תקבולות נרדפות אמצעי להבנת משמעותן של מילים יחידאיות, בהנחה שיש להן מילה נרדפת מוכרת באגף האחר של התקבולת. יש להשתמש באמצעי זה בזהירות - אמצעי התקבולת היה נפוץ כל כך בשירת המזרח הקדום, עד שלפעמים השתמשו במילים בעלות משמעות קרובה אך לא שקולה כמילים נרדפות רק לצורך יצירת התקבולת.
כמה מפרשני המקרא הסבירו את הגיוון הסגנוני בדרך שונה: לדעתם יש הבדלים דקים במובנם של המילים הנרדפות, והם חתרו להוכיח את הדבר ממופעים שונים של המילים הללו לאורך כל המקרא. המייצגים הבולטים ביותר של כיוון פרשני זה הם הגר"א ובעיקר המלבי"ם. פירושיו של המלבי"ם למילים הנרדפות פזורים בפירושו לכל המקרא, וגם כונסו בנפרד בהקדמתו לספר ויקרא, הנקראת "איילת השחר", וכן בחוברת בשם 'יאיר אור - בנתיבות שמות ופעלים הנרדפים'. בפסוק שהוזכר לעיל, "שפה אחת ודברים אחדים", הוא מפרש: "שפה" - שפת הדיבור. "דברים" - רעיונות. דוגמה נוספת היא ההבדל בין הביטוי "על-כן" לבין המילה "לכן" ישנו הבדל; על-כן נאמר על דברים שהתרחשו בזמן עבר או בינוני, והמילה לכן נאמרת על דברים שעתידים להתרחש.
הבדלים בין מילים נרדפות
לעיתים קרובות המילים הנרדפות משמשות זו לצד זו, אך יש ביניהם הבדלים מסוגים שונים:
משלב לשוני
משלב לשוני הוא הרמה של המילה בשפה, כלומר: סלנג, שפת יום-יום או שפה גבוהה. לדוגמה:
הבדל קונוטציה
לעיתים קיים הבדל קונוטציה בין מילים נרדפות, כלומר משמעותן הכללית היא שונה ולא תמיד ניתן להשתמש בהן באותו מקום. לדוגמה:
לעיתים, מילה חדשה (תחדיש או השאלה) מובאת לשפה, באופן מכוון, כדי להחליף מילה קודמת, שהקונוטציה שלה חדלה להיות נעימה. לדוגמה, לשחורי עור בארצות הברית, חדלו לקרוא בשם "ניגר", שצבר קונוטציות שליליות והחלו לקרוא להם "צבעוניים". כעבור תקופה מסוימת, החלו לקרוא להם "שחורים". כיום המונח המקובל הוא "אפרו-אמריקנים".
עברית
ישן- נם
גן בן שפר
גן בן שפר הוא גן ציבורי שנקרא על שם צבי בן-שפר, שהוא מראשוני הרצליה ומעסקניה הבולטים, השוכן ברחוב סוקולוב. על הקמת הגן החליטו חברי המועצה המקומית הרצליה בשנת 1955.
מאפייני הגן
הגן מתפרש על פני כ-12 דונם.
בגן בן שפר מצויה בריכת הנוי הראשונה של העיר הרצליה, שהפכה לבריכת נוי אקולוגית. לצד הבריכה מצוי אמפיתיאטרון ובימת מופעים, שבה מתקיימים אירועי מוזיקה שונים וטקסים של עיריית הרצליה.
בגן מצויים מרחבי דשא ירוק בשפע וגם מתקן אומגה מעץ ומתחם משחקים המדמה את רחוב סוקולוב של פעם.
בשנת 1958 נחנכה אנדרטה לזכר בני ובנות הרצליה, חללי מערכות ישראל, שעוצבה על ידי מהנדס המועצה שמואל מוהליבר.
הגן משמש לקיום טקסים ציבוריים, ובהם פתיחת שנת הלימודים בגני הילדים, טקס יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל וחגיגות יום העצמאות, אל מול הבמה שבמערב הגן.
מתחם המשחקים
מתחם המשחקים מורכב ממתקנים ייחודיים אשר מדמים את רחוב סוקולוב ההיסטורי (הרחוב הראשי של הרצליה), באמצעות שימוש בדימוי המבנים האופייניים לתקופה, כגון: מגדל המים, קופת חולים, דואר ואוטובוס. מבני העץ מציעים לילדים לבקר בסניף הדואר, במרפאה ולנסוע באוטובוס של אגד.
המתקנים מהווים אטרקציה לילדים הנהנים מ"עיר קטנה" משלהם, לצד מתקני הטיפוס והמגלשות. בנוסף, לאורך הגן מתפרש כביש מדומה עם מעבר חצייה, והילדים יכולים לשחק ב"כביש" בבטחה.
בצד השני של אזור המשחקים רחבת חול ובה קיימות מגלשות, נדנדות, קרוסלות ועוד מתקני משחק. בעבר היה בגן גם מתקן אומגה אבל בשל חוסר בטיחות המתקן הורד.
בגן מתקיימות לעיתים קרובות פעילויות לילדים, באזורי הדשא שבגן, וכן אירועי מכירות ספרים ומשחקים.
שטחים ירוקים וצמחייה
בתהליך תכנון הגן הושקעה מחשבה רבה בשימור ושילוב הצמחייה הקיימת בגן.
אתגר רב היה בשינוי הטופוגרפיה ללא פגיעה בעצים קיימים - קבוצת לגרסטרמיות הודיות, אורני הצנובר, ברושים ופיקוסים רחבי עלים.
בנוסף, בגן קיימים אזורים רחבי ידיים של דשא ועצים. בלב הפארק קיימת בריכת נוי אקולוגית אשר מדמה נביעת מים הזורמת לנקודה הנמוכה בגן. בריכה זו היא אחת מהבריכות האקולוגיות הראשונות בישראל.
הגן הכיל קבוצות עצים שעברו טיפולי בטיחות ובריאות, בהם נכללים: אורן הצנובר, אורן קנרי, פיקוס השדרות, מכנף נאה ואזדרכת.
בשל הקרבה לבית הספר ברנר, הוצב לצד העצים שילוט עם שמותיהם.
משחקי פיתוי
עלילה
עלילת הסרט עוקבת אחר קתרין (גלר) וסבסטיאן (פיליפה) - אח ואחות חורגים הנהנים ממעמד חברתי וכלכלי גבוה. קתרין כועסת על חברה לשעבר אשר עזב אותה לטובת ססיל (בלייר), תלמידה בתיכונם בעלת אופי תמים ונאיבי. היא משכנעת את סבסטיאן לפתות את ססיל ולגרום לה לאבד עכבות מוסר. בתחילה סבסטיאן מסרב, ומסביר שהוא מעדיף להתרכז ב"כיבוש" אנט (וית'רספון), תלמידה פופולרית אשר הצהירה כי תשמור על בתוליה. קתרין מתערבת איתו כי יכשל, ומבטיחה כפרס, במידה ויצליח, לחלוק עמו את מיטתו, בתנאי שאם יפסיד - ימסור לה את מכונית היוקרה שלו.
לאחר שאנט מסרבת לחיזוריו של סבסטיאן בעקבות אזהרותיה של אמה של ססיל - הוא מחליט לעזור לקתרין ולהשיג בכך נקמתו. קתרין מארגנת מפגשים פרטיים בין ססיל לרונלד, מורה למוזיקה המאוהב בה, ולאחר מכן שוברת את ליבה של ססיל על ידי "הלשנה" לאימה של ססיל, אשר ממהרת להפריד בין בתה והמורה. סבסטיאן אומר לססיל כי יש בידו מכתב עבורה מרונלד ומזמין אותה לביתו, שם הוא סוחט אותה ומבצע בה מין אוראלי. ססיל מתוודה בפני קתרין על שארע, והיא מציעה לה לחלוק את מיטתו של סבסטיאן כדי שתוכל ללמוד כיצד לפתות את רונלד.
סבסטיאן מבין כי שגה ומנסה לפייס את אנט על ידי שליחת יומנו האישי, בו הוא מפרט את כל כיבושיו הרומנטיים במיטה, אך גם את רגשותיו כלפיה. קתרין ממשיכה במזימותיה ומספרת לרונלד על מערכת היחסים המינית בין ססיל לסבסטיאן וזה מתעמת איתו ברחוב. אנט, אשר נקלעת למקום, מנסה להפריד בין הנצים אך נדחפת לכביש. סבסטיאן מזנק להציל את חייה ממכונית נוסעת ונדרס. בנשימתו האחרונה הוא מתוודה על אהבתו הכנה לאנט.
לאחר האירועים שנת הלימודים נפתחת בטקס אשכבה לסבסטיאן. קתרין מספידה אותו וטוענת כיצד ניסתה להניא אותו ממסלול החיים הבלתי מוסרי שלו על ידי מתן דוגמה חיובית, אך במקביל אנט מחלקת עותקים מיומנו של סבסטיאן, אשר חושפים את חייה המיניים והמניפולציות שערכה קתרין בכל הסובב אותה, ואף כי היא משתמשת בקוקאין. לאחר שקתרין נחשפה במערומיה והאמת אודות כפרתו של סבסטיאן יצאה לאור עוזבת אנט את המקום, נוסעת במכוניתו של סבסטיאן ויומנו לצידה.
הכנסות וביקורות
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-5 במרץ 1999. בסוף השבוע הראשון ליציאתו דורג הסרט במקום השני בלבד, אחרי הסרט בואו נדבר על זה, עם הכנסות בסך 13 מיליון דולר. מסוף שבוע זה ואילך הכנסות הסרט הדרדרו במהירות וכעבור שבועות מספר הסתכמו במאות אלפי דולרים בלבד מדי סוף שבוע. הכנסותיו בארצות הברית הסתכמו לבסוף בכ-38 מיליון דולרים, ובעולם בכ-37 מיליון דולרים נוספים.
מבחינה ביקורתית הסרט לא צלח במיוחד, והדעות עליו היו חלוקות. באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes זכה הסרט ל-47% ביקורות חיוביות. אלו השליליות מנו בעיקר חוסר בתחכום או אי מימוש הפוטנציאל בעלילת הסרט.
על אף חוסר הצלחה בביקורות הקולנוע הממסדיות יותר, הסרט כן זכה להצלחה מסוימת בקרב הקהלים הצעירים. עדות לכך ניתן למצוא בזכיית הסרט בפרס הסרט הדרמטי הטוב ביותר במסגרת פרסי Teen Choice של רשת פוקס האמריקאית, אשר נקבעים על פי סקר בין קוראי מגזינים לצעירים בארצות הברית. הצלחת הסרט גרמה לרשת פוקס לשקול להפיק סדרת טלוויזיה כספין אוף לסרט, אך לאחר הפקת פרקי פיילוט הסדרה בוטלה עקב התוכן המיני הבוטה שבה, ולא שודרה מעולם. פרקי הפיילוט הפך לבסוף למעין פריקוול אשר יצא ישירות לווידאו - משחקי פיתוי 2. סרט נוסף, משחקי פיתוי 3, אשר זנח את קווי העלילה המקוריים כליל, יצא אף הוא ישירות לווידאו.
גשר ווטרלו
גשר ווטרלו (אנגלית: Waterloo Bridge) הוא גשר מעל הנהר תמזה במרכז לונדון. הגשר, הנמצא בין גשר בלקפריירס וגשר הנגרפורד, קרוי על שם קרב ווטרלו שנערך בשנת 1815.
הגשר מקשר בין אזור סאות' בנק בדרום (בו מצויים אולם הפסטיבלים המלכותי, תחנת ווטרלו, אולם המלכה אליזבת, התיאטרון הלאומי המלכותי ותיאטרון הסרטים הלאומי המצוי ישירות מתחת לגשר), לרציף ויקטוריה, הסטרנד ואזור אלדוויץ' (בקרבת בית סומרסט) בצפון.