cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המרכז הלאומי למלחמה בטרור
בשנת 2012 העניק התובע הכללי של ארצות הברית אריק הולדר לסוכנות את הסמכות לאסוף, לאחסן ולנתח אוספי נתונים נרחבים על אזרחי ארצות הברית שהורכבו ממקורות ממשלתיים ולא ממשלתיים בגין התנהגות חשודה באמצעות ניתוח תבניות ושיתוף מסדי הנתונים עם מדינות זרות. המאמץ עורר מחלוקת על מאמציו למניעת פשע, שהושוו למשרד למודעות מידע והצעתו לביצוע מעקב המוני.
היסטוריה
הארגון שקדם ל־NCTC, המרכז לשילוב איומי טרור (Terrorist Threat Integration Center, TTIC), הוקם ב־1 במאי 2003 ידי הנשיא ג'ורג' וו. בוש. הנשיא בוש הודיע על הקמת TTIC בנאום מצב האומה בשנת 2003. TTIC הוקמה בתגובה להמלצות הוועדה הלאומית להתקפות טרור על ארצות הברית (ועדת 9/11) שחקרה את פיגועי הטרור ב-11 בספטמבר 2001. בין היתר, ועדת 11 בספטמבר הגיעה למסקנה ש"אף אחד מהצעדים שננקטו על ידי ממשל ארצות הברית לפני 11 בספטמבר לא הטריד ואף עיכב את התקדמות מזימת אל-קאעידה".
החוק לרפורמת מודיעין ומניעת טרור משנת 2004 שינה את שמו של המרכז מ־TTIC ל־NCTC והציב אותו תחת משרד מנהל המודיעין הלאומי של ארצות הברית. יש לו גישה למאגרי מידע שונים, כולל אלה של NSA ו־CIA, ואחראי על מסד הנתונים של סביבת נתונים לזיהוי מחבלים (Terrorist Identities Datamart Environment ,TIDE). כמו כן, הוא מפעיל את מאגר הנתונים למעקב אחר אירועים עולמיים הנגישים לציבור.
פעילויות
המרכז מנתח מודיעין טרור כולל מודיעין על איומים מקומיים פוטנציאלים; עוקב אחר תקשורת בינלאומית ופנימית לאיתור איומים פוטנציאליים; מייצר מידע הניתן להפעיל כדי למנוע מעשים פליליים מבית; מאחסן מידע על טרור; תומך בפעילות נגד טרור באמצעות טכנולוגיית מידע ומתכנן פעילויות נגד הטרור בהנחיית נשיא ארצות הברית, המועצה לביטחון לאומי והמועצה לביטחון המולדת.
באוגוסט 2019 דיווח The Daily Beast כי המרכז החל לעבוד על סיכול ריגול למאבק בטרור פנים.
יעדים
מטרותיה כוללות מתן מידע על טרור לקהילת המודיעין; לספק רשימות מפורטות של מחבלים, קבוצות ואירועי טרור ברחבי העולם; לתמוך בתגובה לאירועי טרור בארצות הברית ובעולם; לכתוב הערכות ותדרוכים עבור קובעי המדיניות.
לאחר ניסיון לבצע פיגוע טרור בחג המולד 2009 בטיסה 253 של נורת'ווסט איירליינס, הוטל על NCTC ליצור תהליך "לתעדף באופן יסודי וממצה" את קשרי האיום בטרור; לזהות פעולות מעקב על ידי מודיעין, אכיפת חוק וביטחון פנים; והגביר את מסד הנתונים של "סביבת נתונים לזיהוי מחבלים." כדי להוסיף שמות לרשימות המעקב.
סביבת נתונים לזיהוי מחבלים
סביבת נתונים לזיהוי מחבלים (Terrorist Identities Datamart Environment, TIDE) היא מאגר שמורכב על ידי NCTC ובו למעלה מ-1,200,000 זהויות של אנשים החשודים בקשרי טרור וגורמים מקומיים בעלי עניין, כולל שמות של מחבלים ידועים או חשודים וכן שלוחות טרור.
ג'יימי אוליבר
ג'יימס טרבור אוליבר (אנגלית James Trevor Oliver; נולד ב-27 במאי 1975) ידוע בשם ג'יימי אוליבר וכן בכינויו "השף העירום" הוא שף ידוען אנגלי. הוא התפרסם בזכות שימושו במזון אורגני ובזכות ניסיונו מן השנים האחרונות לשנות את מנהגי האכילה של תלמידי בתי ספר באנגליה. מאז תחילת פרסומו הוא זכה לתשומת לב בזכות מבטאו האופייני לילידי מחוז אסקס באנגליה ובמיוחד השימוש התכוף במילה פקה (pukka) שפירושה "מבריק", בשפת ההינדי.
ביוגרפיה
אוליבר גדל בכפר קטן, קלברינג, במחוז אסקס. הוריו הם בעלי פאב הנקרא "קריקטרס" (באנגלית: "שחקני קריקט") שם עבד מילדות במטבח כדי להרוויח דמי כיס.
בשנת 1989 הוא הקים להקת פופ עם חברו הטוב. למרות תקוותו להצליח בשטח המוזיקה, הוא ציית לעצתו של אביו ולאחר שעזב את לימודי התיכון בגיל 16, החל ללמוד במכללה למקצועות המטבח בשם Westminster Catering. שנים אחדות אחר כך עזב את כפר הולדתו ועבר להתגורר בלונדון, שם עבד, בין היתר, במסעדה איטלקית ידועה דה ריבר קפה. בעת תקופת חג המולד בשנת 1996 צולמה במסעדה תוכנית טלוויזיה תעודית בשם "חג המולד בקפה הנהר" (Christmas at The River Café) שבה הופיע אוליבר. כיוון שהצליח להצחיק את צוות הצילום והם התרשמו כי יש לו הופעה טלוויזיונית טובה, צולם קטע שבו הוא נראה בעת עבודתו. כאשר הוקרנה התוכנית בטלוויזיה, צפתה בה במקרה מפיקת טלוויזיה בשם פטרישה לואלין. אותה מפיקה גילתה בעבר את שתי הטבחיות הידועות בסדרה "שתי גבירות שמנות" וחיפשה שף צעיר ומבדר לתוכנית טלוויזיה חדשה. היא זיהתה מיד את הפוטנציאל הגלום באוליבר. בשנים 1998 ו-1999 צולמו שתי עונות מוצלחות מאוד של התוכנית "השף העירום" ברשת BBC הבריטית.
ב-24 ביוני 2000 התחתן אוליבר עם ג'ולייט נורטון, הידועה בכינוייה "ג'ולס", לבני הזוג שלוש בנות ושני בנים. הזוג נפגש בשנת 1993.
להקת הפופ של אוליבר, סקרלט דיביז'ן (Scarlet Division) זכתה בחוזה להפקת תקליט מחברת סוני. שירה של הלהקה "סאנדייל" (באנגלית, "שעון שמש") הגיע למקום ה-42 במצעד הבריטי. אולם זמן קצר אחר כך הופסק החוזה והלהקה התפרקה, לאחר עשר שנות פעילות משותפת. אחד מחברי הלהקה, לי הגרווד, התבקש על ידי אוליבר להלחין מוזיקה לסדרת הטלוויזיה החדשה של אוליבר בשם "אוליבר'ס טוויסט". הסדרה הצליחה מאוד, שודרה ביותר מחמישים מדינות בעולם ושיר הנושא Just The Start הפך לשיר ידוע.
אוליבר ייסד את מסעדת הצדקה Fifteen ("חמש עשרה" באנגלית), שם הוא מאמן 15 פרחי טבחים צעירים ומעוטי יכולת לעבוד בשטח המסעדנות והאירוח. אוליבר מתכנן פתיחת מסעדות במתכונת דומה, סביב העולם. בחודש דצמבר 2004 נפתחה מסעדת Fifteen באמסטרדם, בחודש מאי 2006 נפתחה מסעדת burgersun במחוז קורנוול, בדרום אנגליה ובחודש ספטמבר 2006 נפתחה מסעדה נוספת במלבורן אוסטרליה.
בחודש יוני 2003 קיבל אוליבר תואר כבוד, MBE חבר מסדר האימפריה הבריטית, מאת מלכת אנגליה. אוליבר אף כתב טור משלו בעיתון הטיימס הלונדוני. הונו של אוליבר הוערך בשנת 2006 בסך 58 מיליוני ליש"ט על ידי עיתון האינדפנדנט הלונדוני בחודש מאי 2005 נבחר אוליבר כדמות המשפיעה ביותר בבריטניה בתחום תעשיית האירוח. בשנת 2006 ירד אוליבר למקום השני ברשימה, אחרי שף ידוען אחר, גורדון רמזי. זכה בפרס על תרומתו לאנושות מאת ארגון TED.
עסקאות פרסום
מאז שנת 2000 הופיע אוליבר כמפרסם הראשי של רשת המרכולים הבריטית סיינסבורי. בין השאר הופיע אוליבר בפרסומות בטלוויזיה וברדיו וכן בעלונים פרסומיים שחולקו במרכולים. עסקה זו הכניסה לאוליבר סך 1.2 מיליון ליש"ט מדי שנה. על פי הערכות שונות, פרסומותיו של אוליבר תרמו סך של מיליארד ליש"ט למכירותיה של רשת סיינסבורי בשנתיים הראשונות לעבודתו של אוליבר, דבר שהגדיל את רווחי החברה במאתיים מיליון ליש"ט. עד לשנת 2004 הקליט אוליבר 65 פרסומות לרשת סיינסבורי.
בחודש פברואר 2002 הפסיקה רשת BBC משא ומתן עם אוליבר להמשך עבודתו, לאחר שהגיע למבוי סתום. דווח כי BBC הפגינה חוסר שביעות רצון מחוזה הפרסום שלו עם רשת המרכולים. מיד אחר כך חתמה רשת טלוויזיה בריטית אחרת, ערוץ 4, חוזה לסדרה עם אוליבר בשם "המטבח של ג'יימי".
בשנת 2003 זכה אוליבר לכינוי "זונה" מפי שפית בריטית ידועה אחרת, קלריסה דיקסון-רייט, זאת לאחר שקידם את מכירות דג הסלמון אותו מגדלת רשת סיינסבורי בחוות דגים בסקוטלנד. דיקסון האשימה את אוליבר כי "מכר את נשמתו" לחברה.
אוליבר הופיע אף בסדרת פרסומות בניו זילנד ובאוסטרליה. אוליבר אף משווק בעצמו קו מוצרים על שמו בחברת כלי המטבח הצרפתית Tefal.
תוכניות טלוויזיה
תוכנית הטלוויזיה הראשונה של אוליבר הייתה "השף העירום" ברשת BBC הבריטית. שמה של הסדרה מרמז על פשטות המתכונים של אוליבר ואין לה כל קשר לעירום גופני. אוליבר הודה לא פעם כי לא אהב את שם הסדרה, אשר נקבע על ידי המפיקה פטרישה לואלין. הצלחת הסדרה הובילה להוצאת הספרים "חזרתו של השף העירום" ו"ימים טובים עם השף העירום". עבודתו במסגרת מסעדתו Fifteen תועדה אף היא בסדרת טלוויזיה בשם "המטבח של ג'יימי" וכן "חזרה למטבח של ג'יימי" בערוץ 4 הבריטי. תוכניותיו מוקרנות בעשרות מדינות בעולם, כולל בערוץ האוכל האמריקאי, שם היא התוכנית השנייה באחוזי הצפייה. סדרת הטלוויזיה האחרונה שלו "אוליבר'ס טוויסט" (פרפרזה על סיפורו הנודע של דיקנס). הסדרה "הבריחה האיטלקית הגדולה של ג'יימי", החלה להיות משודרת בערוץ 4 בבריטניה באוקטובר 2005.
בשנת 2005 החל ערוץ 4 לשדר את הסדרה "ג'יימי עושה בית ספר", שבהן נטל על עצמו אוליבר לספק את הארוחות בבית ספר אחד בגריניץ', אנגליה, למשך שנה שלמה. אוליבר הביע בסדרה את סלידתו מאיכות המזון המוגשת לתלמידים בבריטניה ונטל לעצמו את המשימה לשפר את ערכו התזונתי, כמו גם טעמו. בעקבות הצלחתו להעלאת המודעות הציבורית לנושא זה, התחייבה ממשלת בריטניה להקצוות 280 מיליון ליש"ט לארוחות בבית הספר (במשך שלוש שנים). ראש ממשלת בריטניה, טוני בלייר, הודה כי צעד זה ננקט בעקבות פעילותו של אוליבר.
ב-2010 שודרה בערוץ ABC האמריקאי הסדרה "מהפכת המזון של ג'יימי אוליבר", במהלך הסדרה מבקר אוליבר בווירג'יניה המערבית ומנסה לשנות את הרגלי האכילה של תושבי המקום. הסדרה זכתה בפרס אמי בקטגוריית סדרת הריאליטי הטובה ביותר.
הופעות חיות
מסע ההופעות החיות הראשון של אוליבר היה מסע "הימים הטובים" בשנת 2001 וכלל הופעות בבריטניה, אוסטרליה וניו זילנד. כל הכרטיסים להופעות אלה נמכרו. אוליבר אף מופיע באופן קבוע בהופעת המזון הטוב של ה-BBC ובשנת 2006 קיים הופעות חיות בסידני ובמלבורן, באוסטרליה.
מחלוקת וביקורת
למרות (או אולי בגלל) חשיפתו הציבורית הרבה, אוליבר זכה לא פעם לביקורת וללעג מידוענים אחרים וממגזרים שונים בציבור הבריטי. הופעתו ה"חברמנית" והקלילה, עוררה לעג באינספור בדיחות באינטרנט. אוליבר אף ספג ביקורת על ריבוי הופעותיו באמצעי התקשורת הבריטיים.
בשנת 2003 דורג אוליבר במקום ה-28 במשאל "100 הבריטים הגרועים ביותר" שערך ערוץ 4. המשאל נעשה לאחר שה-BBC ערך משאל על "100 הבריטים הטובים ביותר". מטרת המשאל הייתה לגלות את "100 הבריטים שאנחנו הכי אוהבים לשנוא". על פי דרישות המשאל, על כל המועמדים להיות בריטים, בחיים ולא בתקופת מאסר, או אנשים העומדים לדין.
בשנת 2005 זכה אוליבר לביקורת עיתונאים ופעילים לזכויות בעלי חיים, כאשר שחט טלה בתוכנית הטלוויזיה שלו, אשר נצפתה על ידי מיליוני צופים בעולם. התוכנית צולמה באיטליה. בתוכנית נראה אוליבר שוחט את הטלה שהיה תלוי וראשו כלפי מטה ואחר פושט את עורו לקראת ארוחה שבישל. אופן שחיטת הטלה היה מנוגד לחוקי האיחוד האירופאי, לפיהם יש חובה להמם את בעל החיים בטרם שחיטתו. נשמעו אף קריאות להעמדתו לדין של אוליבר.
אף על ניסיונו של אוליבר, בתוכנית הטלוויזיה שלו, לשיפור ארוחות בית הספר באנגליה, נשמעה ביקורת. לטענת המבקרים אוליבר התנהג בגסות ואף קילל אימהות על איכות האוכל שנתנו לילדיהן, בעוד שלא ביקר כלל את האוכל הנמכר במרכולים. יש אשר ביקרו את אוליבר על כך שהנהגת ארוחות מזינות בבתי הספר פוגעת בחירות הפרט של הילדים למזון החביב עליהם. היו אף שטענו כי אכילת מאכלים בלתי בריאים בכמויות סבירות, אינו גורם לנזקים לבריאות.
ב-16 בספטמבר 2006 הגיעה תוכנית ארוחות בית הספר של אוליבר לכותרות העיתונים בבריטניה כאשר הורי בית ספר אחד בדרום יורקשייר "מרדו" בתוכנית הארוחות, שבה לתלמידים ניתנו שתי מנות של פירות ושלוש מנות של ירקות מדי יום. ההורים טענו כי "לילדינו יש זכות לאכול מה שהם אוהבים". ההורים החלו מעבירים לילדיהם דרך גדר בית הספר, אוכל שהביאו מרשתות מזון מהיר. תגובתו של אוליבר הייתה:. האירוע תפס את כותרות העיתונים והופיע בראש מהדורות החדשות בבריטניה.
ספרים
באנגלית ראו אור שמונה ספרי מתכונים של אוליבר וכן שתי ביוגרפיות.
גדג'
גדג' הוא שם משפחה הנפוץ בקרב יהודים יוצאי צפון אפריקה.
רובן דישדישיאן
בשנת 1995 הקים את חברת הסרטים הרוסית Central Partnership, שבה שימש כמנכ"ל עד 2011. בנובמבר 2011 עזב את החברה והקים את חברת ההפקות Mars Media (Марс Медиа Энтертейнмент), המתמקדת בהפקות קולנוע וטלוויזיה.
ביוגרפיה
בשנת 1981 סיים את לימודיו בפקולטה לאדריכלות ולבנייה של המכון הפוליטכני בירוואן, ולאחר מכן עבד שבע שנים בתחום. בשנת 1988 הקים קואופרטיב לעיצוב אדריכלי ובנייה בירוואן.
איתן (כטב"ם)
איתן (ידוע גם כ"הרון TP", "הרון 2", ו"מחץ 2") הוא כלי טיס מאויש מרחוק (כטמ"ם) מתוצרת התעשייה האווירית לישראל. הוא מוגדר ככטמ״ם מסוג HALE (רום גבוה, שהייה ממושכת). מבנה ה"איתן" דומה לזה של ההרון 1, אך הוא גדול ממנו פי ארבעה.
רובן דישדישיאן
ביוגרפיה
בשנת 2005 הוא הפך לאחד מחמשת מפיקי הסרטים המבטיחים ברוסיה על פי מגזין פורבס. בשנת 2007 הוענק לו פרס הגראנד פרי של מנהל המדיה של רוסיה לשנת 2007 על תרומתו לפיתוח תעשיית הקולנוע והטלוויזיה, כמו גם הפרס האישי הראשי ותואר מפיק השנה בעסקי הקולנוע בטקס פרסי XI Blockbuster.
איתן (כטב"ם)
היסטוריה
בחודש אוגוסט 2006 דווח כי חיל האוויר הישראלי הפעיל כטמ"ם תקיפה (UCAV) חדש, הגדול פי ארבעה מההרון 1, בשם "איתן", בעל יכולת תקיפה מן האוויר והשמדת טילים בליסטיים בשלב ההאצה.
רובן דישדישיאן
ביוגרפיה
הוא אביר מסדר האמנויות והספרות. בשנת 2010 הוא נבחר כמפיק השנה על פי מגזין GQ רוסיה. בשנת 2011 הוענקה לו מדליית מוסס חורנאצי, הפרס הלאומי של ארמניה.
בשנת 2010, תחת רובן דישדישיאן, הפכה Central Partnership לאחד משמונה האולפנים שקיבלו תמיכה ממלכתית בהפקת סרטים מהקרן הפדרלית לתמיכה חברתית וכלכלית בקולנוע המקומי בשנים 2010–2011. בשנת 2009 הפכה החברה למפיצה רשמית ברוסיה ובחבר מדינות (למעט אוקראינה) של סרטים בהפקת Paramount Pictures International. בשנים 2010 ו-2011 הפכה החברה למובילת שוק הפצת הסרטים הרוסי. בטקס פרסי נשר הזהב 2012, סרטים שהפיק דישדישיאן היו מועמדים באחת עשרה קטגוריות וקיבלו פרסים בחמישה מהם.
איתן (כטב"ם)
היסטוריה
ה"הרון TP" הוצג לראשונה בפומבי בסלון האווירי בפריז שנערך ביוני 2007. באוקטובר 2007 הודיע חיל האוויר על כוונתו להצטייד בכלי, תחת השם "איתן". טקס הקבלה הרשמי של הכטמ"ם נערך בבסיס חיל האוויר תל נוף ב-21 בפברואר 2010. הכטמ"ם מופעל על ידי טייסת 210 של חיל האוויר.
טיסתו המבצעית הראשונה של ה"איתן" הייתה בתום מבצע עופרת יצוקה.
בשנת 2011, הודיעה צרפת על עסקה לרכישת ה"איתן", אך העסקה בוטלה אחר כך לטובת פרויקט פיתוח עצמאי.
בשנת 2018 הוסכם שגרמניה תחכור מהתעשייה האווירית שבעה מטוסי "הרון TP", בעסקה בסך מיליארד אירו.
משתמשים
ישראל: חיל האוויר מפעיל מ-2010 את האיתן במסגרת טייסת 210. גרמניה: ביוני 2018, גרמניה אישרה עסקת מכירה כטמ"מ איתן על סך 3 מיליארד דולר, העסקה כוללת מכירה של 7 כטמ"מ איתן, לימוד וחניכה של מפעילים גרמנים ושימוש בתשתיות רלוונטיות של חיל האוויר. לשם הכשרת הטייסים הגרמנים הוקמה בבסיס תל נוף טייסת משותפת גרמנית-ישראלית בשם טייסת הברון האדום.
הודו: 10 כלים בשירות מבצעי. העסקה לקנייתם על סך 400 מיליון דולר נחתמה ביולי 2018.
רכבות 68-80-88
רכבות 68-80-88 הוא שיר של דני רובס המוקדש לג'ון לנון. זהו השיר השני באלבומו הרביעי "בגוף ראשון" (1991), אורכו ארבע דקות ושלושים ושש שניות (4:36), והוא השיר המוכּר ביותר מבין שירי האלבום. השיר נכלל גם באלבום האוסף של רובס "עשור! או שאני יורה..." (1994). רובס שר אותו כמעט בכל הופעותיו והוא השיר היחיד פרי עטו שהוא מבצע בהופעותיו משירי הביטלס. הוא נוהג לספר בפירוט את הסיפור מאחורי השיר, החל מתיאור יום הרצח של לנון וכלה באופן שבו הוא השפיע על חייו.
במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשנ"א (1991) של רשת ג' דורג השיר במקום ה-36.
הרקע לשיר
סדר האירועים בשיר מתחיל דווקא מהשנה האמצעית ונגמר בשנה הקדומה יותר. דהיינו העלילה מתחילה ב-1980, ממשיכה ב-1988 ונגמרת ב-1968.
1980
ב־1980 היה רובס נשוי לאשתו הראשונה דינה והם התגוררו בכיכר דיזנגוף בתל אביב ועברו מדירה בצד אחד של הכיכר לדירה בצד האחר. ב־8 בדצמבר 1980, היום שבו נרצח ג'ון לנון בידי מארק צ'פמן, הגיעו המובילים והעבירו את כל הארגזים לדירה החדשה. רובס, אחרי לילה של הופעה, נשאר לישון על מזרן בדירה הישנה עם טרנזיסטור פועל לצידו. רצף שירים של הביטלס משך אותו מתוך השינה, ואז הוא שמע את קולו הנוגה של יואב קוטנר מכריז: "ולמי שעוד לא שמע את הידיעה, הלילה נרצח ג'ון לנון". רובס,הצטער מאד על הידיעה והלך אל אשתו, ששמעה אף היא את הידיעה ממקור אחר. הם נפגשו בכיכר והתחבקו באבל משותף על לנון, היוצר האהוב שהשפיע על חייהם.
1988
ב-1988 יצא לאקרנים "דמיין" (Imagine: John Lennon), סרט תיעודי על חייו של לנון. הסרט הורכב מראיונות עם בני משפחה וקולגות של לנון ומקטעי ארכיון. בין המרואיינים הייתה סינתיה לנון, אשתו הראשונה. ג'ון וסינתיה התחתנו צעירים, באופן לא מתוכנן, ב־1962, לאחר שהיא גילתה שהיא בהיריון עם בנם ג'וליאן, שלבסוף המשיך את דרכו של לנון והפך לזמר. נישואיהם ידעו קשיים ומשברים רבים, והסתיימו סופית ב־1968.
1968
בתחילת 1968 נסעו חברי הביטלס ובנות זוגם למהרישי מהש יוגי בהודו. הזוג לנון נפרד זמן קצר לאחר שובו לאנגליה, אך למעשה הסיפור שמתארת סינתיה בסרט התרחש באוגוסט 1967, כשנסעו הביטלס לשמוע את המהרישי בפעם הראשונה, בסמינר בנסיעה בבנגור, ויילס, שקוצרה עקב מותו הפתאומי של אמרגן הלהקה בריאן אפשטיין. חברי הלהקה נסעו לבנגור ברכבת, והתחנה בלונדון שקקה המולת מעריצים, אנשי תקשורת, שוטרים ונוסעים. ג'ון, שהיה רגיל שיש מי שדואג לו לציוד, רץ לרציף עם חבריו ללהקה. סינתיה נשארה מאחור עם המזוודות וניסתה למהר בעקבותיו כשהיא מפלסת את דרכה בין ההמון, אך כשהגיעה לרציף עוכבה בידי שוטר שלא זיהה אותה; הוא חסם את דרכה והבהיר לה שהיא איחרה את הרכבת. סינתיה סיפרה כי ראתה בכך רגע סימבולי שסימן את תום היחסים ביניהם – ג'ון ברכבת המתרחקת, ממשיך קדימה, בשעה שהיא נשארת מאחור על הרציף, מוצפת דמעות.
מצעדים שנתיים
השיר דורג במקום 36 במצעד הפזמונים העברי השנתי 1991.
אדי מגיל
אדוארד ג'יימס "אדי" מגיל (אנגלית: Edward James "Eddie" Magill; נולד ב-17 במאי 1939 בלרגאן) הוא שחקן ומאמן כדורגל צפון אירי לשעבר.
מגיל החל את הקריירה שלו בפורטדאון, ובמאי 1959 עבר למועדון הלונדוני ארסנל. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול שפילד ונסדיי ב-19 בדצמבר 1959. מגיל שיחק בעמדת המגן הימני, והחליף את דניס אוונס הפצוע, אך איבד את מקומו בהרכב בעונת 1960/1961 לטובת לן ויליס ודייב באקוזי. הוא חזר להרכב בעונה הבאה (1961/1962), והתחרה עם באקוזי על מקום בהרכב. ב-1961 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת צפון אירלנד במשחק מול נבחרת סקוטלנד. בעונת 1962/1963 הוא הבטיח את מקומו בהרכב באופן סופי.
הוא התפרסם בזכות יכולת המסירה שלו ושליטתו בכדור, ושמר על מקומו בהרכב עד להגעתו של דון האו בשלהי עונת 1963/1964. הוא עבר לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ובמשך חמישה עשר החודשים הבאים השתתף במשחק אחד בלבד במדי הסגל הבכיר. באוקטובר 1965 הוא עזב את ארסנל והצטרף לברייטון אנד הוב אלביון. בסך הכל הוא השתתף ב-131 משחקים במדי ארסנל, ולא הבקיע בהם שערים. הוא שיחק בברייטון במשך שלוש עונות, ולאחר מכן חזר לצפון אירלנד. לאחר פרישתו הוא אימן את המועדונים הדניים ויבורג, B109, נסטבד ופרדריקסהאבן.
רנו R8
רנו R8 היא מכונית משפחתית קטנה, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו אשר יוצרה בין השנים 1962–1971.
במהלך שנות הייצור, יוצרו 1,329,379 יחידות.
היסטוריה
רנו R8 הוצגה לראשונה ביוני 1962, והתבססה על דופין של רנו. רוחבה היה צר מהדופין ב-34 מ"מ. המכונית דמתה לסימקה 1000 אשר הוצגה ב-1961. בשנת 1965 הוצגה גרסה מהודרת יותר: רנו R10.
בשנת 1964 פותחה רנו R8 גורדיני 1100, אשר זוהתה בחזית עם מספר פנסים גדולים, ובשנת 1965 רנו R8 גורדיני 1300, בעלת מנוע שהפיק 103 כ"ס, אשר הגיעה למהירות שיא של 175 קמ"ש.
עד לשנת 1970 יוצרה גם בבולגריה, ועד לשנת 1976 יוצרה גם בספרד. בין השנים 1968 - 1971 יוצרה ברומניה תחת השם "דצ'יה 1100". בסך הכל יוצרו 37,546 יחידות.
במקביל, רנו R8 הורכבה בוונצואלה, מקסיקו, אוסטרליה, מרוקו, קנדה וניו זילנד.
מנועי דגם "רנו R8" הורכבו ברישיון, במכונית המשפחתית הקטנה דאף 66 ההולנדית (מנועי 1,108 סמ"ק).
גביע דייוויס 1914
אתגר הטניס הבינלאומי 1914 (באנגלית: 1914 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות ה-13 במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס".
משחק על התואר נערך ב-13-15 באוגוסט בניו יורק, ארצות הברית. המשחק הסתיים בניצחון של אוסטרלאסיה עם תוצאה 2:3.
ניבול פה
ניבול פה הוא דיבור בשפה שאינה ראויה, על נושאים שעל פי כללי הנימוס הצִנעה יפה להם, ובפרט איברים מוצנעים שבגוף האדם ומעשים מוצנעים, כגון יחסי מין. לעיתים שאלת היותו של ביטוי ניבול פה נבחנת על-פי הקשרו. שימוש בקללות נחשב אף הוא לניבול פה, אך לעיתים ניבולי פה רבים מסווגים וקרויים בלשון העם "קללות". לעיתים ביטויים שנחשבים גסים מקבלים משמעות מטפורית או אלגורית, ויוצאים מההקשר של ניבול פה.
בתנ"ך
הביטוי המקראי לניבול פה הוא "מחרף ומגדף". ביטוי זה שימש רבות בספרות התנאית והתלמודית.
בתנ"ך ניתן למצוא מספר ביטויים שהם בגדר של ניבול פה. אחד הידועים שבהם הוא דבריו החריפים של שאול לבנו יהונתן ואמירתו.
בשירת דבורה מסופר כי אם סיסרא מנחמת עצמה על העיכוב של סיסרא, בכך שסיסרא ואנשיו מחלקים ביניהם את נשות האויבים שמכונות בלשון גסה רחם:.
לעיתים שוּנָה הביטוי כדי שלא ייחשב גס; למשל הביטוי "הנשים תשגלנה" כאשר בקרי יש לקרוא "תשכבנה", (ירמיהו י"ג, טז, זכריה י"ד, ב). שינוי הביטוי מופיע גם בפסוק.
יחס חז"ל לניבול פה
יחסם השלילי של חז"ל לניבול פה מודגש בדיון במסכת שבת, שבו נאמר:
וכן
מהפסוק "והיה מחניך קדוש ולא יראה בך ערוות דבר" דרשו בויקרא רבה שיש להימנע גם מ"ערוות דיבור", היא ניבול פה. הרמח"ל מצטט מאמר זה, ומציין שאיסור ניבול פה הוא סעיף של איסור זנות. "שניבול פה הוא ערוותו של הדיבור ממש, ומשום זנות הוא שנאסר ככל שאר ענייני הזנות".
בספר מוסר אביך כותב הראי"ה שיש איסור ניבול פה לא רק בנושאים של איסורי העריות, אלא גם במידות. לדבריו אסור לאדם לדבר דיבורים שיש בהם "ניבול פה של גאוה".
ניבול פה באמצעי התקשורת
תחנות רדיו אחדות בישראל נהגו לצנזר שירים שבהם הופיעו מילים של ניבול פה - לא להשמיע כלל שירים אלה, או להשמיעם תוך מחיקת המילה הגסה. באמצעי התקשורת האמריקנית מקובל להשמיע צפצוף, במקום מילה גסה, שנאמרת על ידי מרואיין.
ניסיון לצנזר ניבול פה, גלוי או מרומז, באמצעי התקשורת האלקטרוניים, מעלה את השאלה האם גם ניבול פה ראוי להגנה בשם חופש הביטוי. במקרה שהובא לדיון בפני בג"ץ, הביע השופט מישאל חשין את דעתו בעניין זה:
אל מול גישתו המסויגת של השופט חשין, בולט וידאו קליפ שמקורו בתוכנית הריאליטי "Being Bobby Brown", ששודרה בארצות הברית בחצי השני של שנת 2005, ועסקה בחייהם של הזמר האמריקאי בובי בראון, ואשתו באותה עת, הזמרת ויטני יוסטון. באחד הוויכוחים ביניהם הגיבה יוסטון במילים "Kiss my ass" (שק לי בתחת). קטע זה בדבריה הפך לווידאו קליפ ששודר פעמים רבות בתוכנית הבידור "The Soup", שאף הכתירה אותו כ"קליפ השנה" לשנת 2005.
הקשר תרבותי
ניבולי הפה בשפות שונות, קשורות קשר הדוק לתרבות של דוברי השפה. ביידיש, למשל, ניתן להבחין כי ניבולי הפה הם ביטויים ציוריים ושנונים מאוד, עם הרבה מאוד הומור. להלן מספר דוגמאות:
בערבית ניתן לראות ביטויים חריפים הקשורים לאיברי המין, כגון "כוס אמק" (כוס = פות, אמק = אמא שלך), אך גם ביטויים משעשעים בחרוזים (טאוויל והביל - גבוה וטיפש).
בשפה הרוסית קיים מגוון רחב של ניבולי פה, חלקם בעלי הקשר חזק לאיברי המין. קטגוריה שלמה של ניבולי פה גסים במיוחד, הקיימים לא רק ברוסית אלא גם במספר שפות סלאביות, נקראת "מאט" (мат).
עגה
חלק נכבד מהדיבורים שהם בגדר ניבול פה כולל מילות סלנג וביטויי סלנג. ביטויים רבים משמשות מילים העוסקות באיברים המוצנעים כדי לסמן תארים, מצבים, או דמויות, גם בהקשר לא מיני. לדוגמה: "יש לו ביצים", "קפוץ לי", "מעניין את התחת שלי", "שק לי בתחת", "שמוק", "זין" וכדומה.
המניעים מאחרי ניבול פה
אחד המניעים החזקים העומדים מאחרי ניבול פה הוא רצון להשפיל ולזלזל במושא ניבול הפה. דבר זה רווח במיוחד כאשר ישנם יחסי מרות כמו למשל בתחומי הצבא, שם ישנה "התמחות מיוחדת" במילים בוטות וגסות, ומפקדים (במיוחד בדרגים הנמוכים) משתמשים כדבר שבשגרה בניבול פה כדי לגעור בפיקודים על רשלנות וזלזול, כמו בביטויים "נמושות", "קוקסינלים", "מה שעשיתם היה זריקת זין", או "נרדמתם בהרצאה כמו נבלות סרוחות, לופתי עכוז שכמותכם". האפקט הפסיכולוגי של הטחת מילים בוטות וגסות, מסייע למפקד להטיל את מרותו על החיילים. בדומה השימוש בניבול פה יכול להיות בין יריבים, שאין ביניהם יחסי מרות, ונועד במטרה להעצים איום כלפי הזולת ולסמן לו שהמאיים הנעזר בניבול פה, הוא מסוכן ואין להקל ראש באיומיו. לעיתים השימוש בניבול פה נעשה במטרה לבטא ולהחצין כעס, או להפגין סלידה נפשית ומאיסה מאדם, תנועה או תופעה.
מניע אחר, הוא רצון לפרוק משמעת ועול חברתי וסדר תרבותי מעיק. דבר שרווח במיוחד אצל ילדים קטנים וצעירים מתבגרים. האדם זורק לחלל האוויר "מילים אסורות", ובכך הוא מפגין את עצמאותו והחופש שלו, ומראה שהוא לא הולך ככבשה בעדר, בכך שהוא "שם פס" על כללי הנימוס הרווחים. אחד הביטויים הגסים הרווחים בהקשר זה בעברית הוא "על הזין שלי" שמשמעותו שהאדם מתייחס באדישות לסדר חברתי או לחוק מחייב, או איזו חובה שמנסים להטיל עליו. סיבה דומה יכולה להיות רצון להפגין "קוליות" וכושר מנהיגות. האדם נוטל לעצמו חירות לומר דברים שנחשבים נועזים, ומסמן לאחרים שהוא מנהיג חסר פחד, שמוכן להתעמת עם גורמים מסכנים, ולכן כדאי ללכת אחריו.
מניע נוסף לניבול פה, יכול להיות ניסיון לסימון שלאדם קיימת מוכנות מינית לקראת הזולת, והוא רומז על כך ומעורר את תשומת לבו של הזולת, באמצעות אמירה חורגת ומרמזת שלא מקובל לומר אותה בפגישת נימוסין שגרתית. כך למשל צעירה שחושקת בגבר, עשויה לשאול אותו אם היא כוסית בעיניו, ולבדוק האם היא נחשבת בעיניו למושא מיני. בזמן קיום יחסי מין יש המשתמשים באמירות של ניבול פה, אבל במצב כזה מטרתן של אמירות אלו בדרך כלל הוא, לעורר ולחזק את החשק המיני.
חריגה מכללי הנימוס
פסקי דין נכתבים בדרך כלל תוך הקפדה על לשון נקייה, אך לעיתים השופט חורג מכך. בפסק דין שבו קבע השופט כי כלל לא היה מקום להגשת כתב אישום, הוסיף ואמר כי מדובר בבלון: "שכל מה שיש בו באותו בלון, זה מעט אוויר חם ותו לא. אוויר זה שמילא את הבלון והגביהו אל על לשמחת הצופים ולהשתאותם, השתחרר בסופו של דבר ויצא בנפיחה יגעה, שלא זו בלבד שלא נשמעה כלל לאוזניהם הכרויות של הצופים, אלא שלא הניבה אפילו במעט ריח רע לרפואה". בערעור על פסק דין זה שללה השופטת דבורה ברלינר את השימוש באמירה זו, וציינה "זוהי אמירה בוטה וקשה במיוחד". שותפתה לפסק הדין, השופטת י' שטופמן, עסקה אך ורק באמירה זו וציינה "אכן, אין הצדקה לכך שעולם הדימויים העשיר של בית משפט קמא יעסיק את ערכאת הערעור, שהרי, איש איש וסגנונו, איש איש ודימויו. יחד עם זאת, לא אוכל להימנע מלהעיר כי זכאים המתדיינים כולם, תובעים ונאשמים כאחד, גם אלה שטענותיהם נדחות על ידי בית משפט, כי בית המשפט ינהג בהם בכבוד ובנימוס, ומוטב היה לו לבית משפט קמא להימנע מאותה הערה בוטה ומיותרת לחלוטין".
ב-8 ביולי 2008 עוררה שרת החינוך, יולי תמיר, סערה כאשר במהלך ישיבה של ועדת החינוך של הכנסת אמרה שהיא "מנקה את הזבל והחרא" של קודמיה. כעבור שעות אחדות התנצלה תמיר על שהשתמשה ב"ביטוי לא פרלמנטרי".
דבריו של יצחק לאור, במדור "תרבות וספרות" של "הארץ", שבהם כינה את גרשם שלום "שמוק אקדמי", ספגו גל רחב של ביקורת, שהופנתה כלפי לאור וכלפי עורך המדור, בני ציפר. עם זאת, כאשר במועד מוקדם יותר השתמש לאור באותו עיתון במילה "שמוק" לתיאור הפילוסוף הנאצי מרטין היידגר, איש לא מחה על כך. אלי אשד העיר על כך: "כאן כנראה הייתה הסכמה כללית של הקוראים עם לאור בעניין היותו של הנאצי היידגר 'שמוק'."
בתרבות
בתוכנית הבידור "הקומדי סטור" היה מערכון שבו ניצב דוכן קללות ששם היה מוכר (צביקה הדר) שמכר קללות לכל סוגי האנשים.
אנדורה
היסטוריה
על פי המסורת, קרל הגדול העניק כתב זכויות לאנשי אנדורה בתמורה למלחמתם במורים. השליטה בטריטוריה הועברה לרוזן מאורחל (בקטאלנית: Urgell) שבקטלוניה, ספרד, ולאחר מכן לבישוף של אורחל. במאה ה-11 התעוררה מחלוקת על אנדורה בין הבישוף ובין שכנו הצפוני מצרפת.
בשנת 1278 נפתר הקונפליקט בחתימת ה"שוויון" (pareage) - חוזה שקבע שהשלטון באנדורה יהיה משותף בין רוזן פווה (Foix) הצרפתי (שתוארו עבר, בסופו של דבר, לשליט צרפת) והבישוף של אורחל, שבמחוז האוטונומי קטלוניה בספרד. הפאראג' הוא מוסד פאודלי המכיר בעקרון השוויון בין שני השליטים, שנתן לנסיכות הקטנה את שטחה ודרכה הפוליטית.
לאורך השנים עבר התואר למלכי נווארה, ותחת מלך צרפת אנרי הרביעי הוצא צו בשנת 1607 לפיו ראש המדינה בצרפת ובישוף אורחל יהיו הנסיכים-שותפים של אנדורה.
בשנת 1933 סערה פוליטית וחברתית הובילה לכך שהרפתקן רוסי בשם בוריס סקוסירב תפס את השלטון, הכתיר את עצמו כעל המלך בוריס הראשון והכריז מלחמה על בישוף אורחל, אולם עד מהרה הוא נעצר. הצבא הצרפתי כבש את אנדורה, פיזר את הממשל המקומי והציב את הוויגוארים, הם נציגי הנסיכים, בשלטון.
עקב בידודה היחסי, אנדורה התקיימה מחוץ לקו המרכזי של ההיסטוריה האירופית, עם קשרים מועטים עם מדינות אחרות פרט לצרפת ולספרד. עם זאת, בשנים האחרונות, תעשיית התיירות המקומית והשתכללות אמצעי התחבורה והתקשורת הוציאו את המדינה מבידודה והמערכת הפוליטית שלה עודכנה משמעותית בשנת 1993.
פוליטיקה
שיטת הממשל באנדורה היא דמוקרטיה ייצוגית פרלמנטרית המבוססת על מערכת רב-מפלגתית. בראשות המדינה עומדים שני נסיכים-שותפים, אך להם תפקידים סמליים בלבד. כוח הביצוע בנסיכות מופקד בידי ראש ממשלת אנדורה. סמכות החקיקה נתונה בידי הפרלמנט - המועצה הכללית של העמקים. הרשות השופטת באנדורה היא גוף עצמאי.
עד ראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 לא הייתה חלוקת כוח ברורה באנדורה בין הרשות המבצעת, הרשות המחוקקת והרשות השופטת. בשנת 1992, הפגינו תושבי אנדורה ודרשו הגדרה ושלטון עצמי. הממשלה התפטרה ונערך משאל עם שבו הוחלט על ביטול המשטר הפיאודלי ועל קיום בחירות.
בשנת 1993 התקבלה חוקה באנדורה, המסדירה את המשטר בה כדמוקרטיה ייצוגית פרלמנטרית.
אנדורה היא אחת מהמדינות ללא צבא, וביטחון המדינה מופקד בידי צרפת וספרד. ביטחון הפנים מוטל על שירות המשטרה של אנדורה.
לנשים ניתנה זכות הצבעה בשנת 1970.
בעלי דרכון אנדורני יכולים לבקר ב-166 מדינות ללא בקשת אשרת כניסה.
כלכלה
התיירות, שהפכה לנקודת המשען העיקרית של כלכלת אנדורה, אחראית בערך ל-80% מהתל"ג. בערך תשעה מיליון תיירים מבקרים בכל שנה, נמשכים לקניות הפטורות ממכס ולאתרי הנופש הקיציים והחורפיים. היתרון היחסי של אנדורה נשחק לאחרונה לאחר פתיחת הכלכלות של ספרד וצרפת השכנות, שבהן ניתן למצוא מבחר גדול יותר של מוצרים ומכסים נמוכים.
סקטור הבנקאות, עם המעמד של מקלט מס, תורמים באופן משמעותי אף הם לכלכלה. החקלאות באנדורה מוגבלת - רק 2% משטח המדינה ראוי לעיבוד - ועל כן המדינה נאלצת לייבא את רוב מוצרי המזון. הגידולים החקלאיים העיקריים הם תבואות המסתגלות לגובה כמו שיפון ושעורה, טבק וירקות - בעיקר ירקות עליים. בנוסף יש כריתת יערות מבוקרת לצורך עיבוד עץ, וכן מנסרות.
אנדורה מייצרת חשמל בעזרת תחנות כוח הידרו אלקטריות, ולכן פטורה מהצורך לייבא דלק להפקת חשמל.
אנדורה אינה חברה מלאה באיחוד האירופי, אך נהנית מקשרים מיוחדים עמו. לדוגמה, היא נחשבת לחברת האיחוד במה שנוגע לסחורות (אין מכסים) ולא-חברה עבור מוצרים חקלאיים. לאנדורה אין מטבע משלה, והיא משתמשת באלו של שתי שכנותיה. לפני שנת 1999 היו אלו הפרנק הצרפתי והפזטה הספרדית, שמאז הוחלפו במטבע אחיד - האירו. כמדינות קטנות אחרות באירופה, אנדורה מטביעה גם מהדורה מצומצמת של מטבעות אירו משלה.
תחבורה
קווי האוטובוסים מכסים את כל המטרופולינים וקהילות כפריות רבות, ופועלים בתדירות של כחצי שעה או גבוהה יותר במהלך ימי השיא. ישנם שירותי אוטובוסים ארוכי טווח תכופים מאנדורה לברצלונה ולטולוז. שירותי האוטובוסים מנוהלים בעיקר על ידי חברות פרטיות, אך חלקם מופעלים על ידי הממשלה.
תחנת הרכבת הקרובה ביותר נמצאת 10 ק"מ ממזרח לאנדורה, וממנה לטולוז ולפריז ברכבות מהירות צרפתיות (TGV), המופעלות על ידי SNCF. ל- Latour-de-Carol יש קו אופקי של 1,000 מטר (3 רגל 3 3/8 אינץ') ל- Villefranche-de-Conflent, כמו גם את קו ה-1,435 mmgauge של SNCF המתחבר לפרפיניאן, ואת ה-1,668 מ"מ של RENFE (5 רגל 5 21/32 in) - קו מד לברצלונה. יש גם רכבות אינטרסיטס נויט ישירות בין L'Hospitalet-près-l'Andorre ופריז במועדים מסוימים.
גאוגרפיה
בהתאם למיקומה בהרי הפירנאים המזרחיים, אנדורה היא בעיקר אדמת הרים טרשית בגובה ממוצע של 1,996 מטר, כשהנקודה הגבוהה ביותר בה היא הקומה פדרוזה (Coma Pedrosa) בגובה של 2,946 מטר. שטחה מבותר על ידי שלושה עמקים צרים בצורת האות Y (אחד מהם - עמק מדריאו פרפיטה קלארור) שמשתלבים לנהר אחד - נהר הוואלירה (Valira), שיוצא מהמדינה לתוך ספרד בנקודה הנמוכה ביותר במדינה, בגובה של 870 מטר. בעמק נהר הוואלירה נמצאת בירתה של המדינה, אנדורה לה ולה.
הבונדסליגה האוסטרית
הבונדסליגה האוסטרית (בגרמנית: Österreichische Fußball-Bundesliga) היא ליגת הכדורגל הבכירה באוסטריה. הליגה הוקמה בשנת 1974 במקומה של ה"שטאטסליגה 1" שהייתה נהוגה לפני כן. מאז שנת 1991 מוכרת הליגה כגוף עצמאי, ואינה מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל האוסטרית.
שיאנית הזכיות בבונדסליגה היא ראפיד וינה שזכתה 32 פעמים, האלופה הנוכחית היא רד בול זלצבורג.
אנדורה
חלוקה מנהלית
אנדורה מורכבת משבעה מחוזות המכונים באנדורה קהילות אוטונומיות (parròquies, ביחיד - parròquia):
הבונדסליגה האוסטרית
היסטוריה מוקדמת
החל משנת 1890 התקיימו מועדוני כדורגל שונים באוסטריה, כאשר המועדונים הראשונים שהוקמו היו וינר ספורט קלוב (1893) ופירסט וינה (1894), ובהמשך הגיעו ראפיד וינה (1899), אדמירה ואקר מדלינג (1905), שטורם גראץ והכח וינה (1909), אוסטריה וינה (1911) וואקר אינסברוק (1915). משנת 1900 התקיימה תחרות הגביע המקומית של וינה בשם "Neues Wiener Tagblatt Pokal" - גביע ששוחק בפורמט ליגה. אף על פי שנעשו שני ניסיונות לא הצליחו ליצור ליגת כדורגל לאומית מסודרת עד לשנת 1911, אז הוקמה תחרות הליגה הראשונה באוסטריה ה-"1. Klasse". הליגה נשלטה תחילה על ידי "הפדרציה הנמוכה של הכדורגל האוסטרי" (ה-Niederösterreichischer Fußball-Verband) ומאוחר יותר על ידי "האליפות האוסטרית הלאומית הנמוכה". בשנת 1929, נערכה לראשונה אליפות חובבים כלל אוסטרית, בה זכתה Grazer AK. מועדונים מהליגה המקצוענית בווינה לא היו חלק מתחרות זו. קבוצות משאר מדינות אוסטריה הורשו לראשונה להצטרף לליגה הגבוהה ביותר עם הצגת הליגה הלאומית (ה-Nationalliga) בעונת 1937/1938.
מלחמת העולם השנייה ועד הקמת הבונדסליגה (1938 - 1974)
הליגה הפסיקה לפעול בשנת 1938 עם תחילת האנשלוס, והקבוצות האוסטריות הוכנסו ברובן לגאוליגה הגרמנית. קבוצת ראפיד וינה אף זכתה בגביע הגרמני בעונת 1938, וכן באליפות הגרמנית בעונת 1941, וגם קבוצת פירסט וינה שזכתה באליפות הליגה של 1943. למרות זאת, אליפות הליגה האוסטרית כן התקיימה במקביל, ונעשתה בצורת תחרות מחוזית של אוסטריה. עם סיום מלחמת העולם השנייה הוצאו כל המועדונים האוסטרים מהליגה הגרמנית. הליגה חזרה למתכונת של וינה בלבד ב-1945, שנקראה בקצרה 1. Klasse פעם נוספת לפני שהפכה לליגה בלבד ב-1946. רק בשנת 1949 חודש מבנה הליגה באוסטריה, עם פתיחתה של ליגת ה-"Staatsliga A".
אנדורה
דמוגרפיה
פחות ממחצית האוכלוסייה באנדורה מחזיקה באזרחות, שאר האוכלוסייה הם תושבים זרים, ספרדים ברובם, שנמשכו למקום בעיקר בגלל ההקלות במיסים בנסיכות.
הבונדסליגה האוסטרית
מלחמת העולם השנייה ועד הקמת הבונדסליגה (1938 - 1974)
ב-30 ביוני 1949 פרשו קבוצות הכדורגל של העיר וינה מהליגה והקימו ליגה עצמאית משלהן, דבר שהקשה על קיום הליגה האוסטרית הלאומית שכן המועדונים הטובים באוסטריה היו ברובם מווינה. ליגה זו, לעומת זאת, פורקה שוב בשנת 1959, לפיה ה-Staatsliga A הורידה את ה-A משמה, והצורך בהפרדה נעלם. בשנת 1965, התאחדות הכדורגל האוסטרית שוב השתלטה על ארגון הליגה הבכירה, עם כניסתה (השנייה) של הליגה הלאומית האוסטרית. ב-21 באפריל 1974, נגד ההצבעה של התאחדות וורלברג, הוחלט על הכנסת ה"בונדסליגה", והליגה הלאומית נותרה כליגה השנייה.
אנדורה
דמוגרפיה
האנדורים הם מיעוט בארצם. רק 33% מהתושבים הם בני הלאום האנדורי. הקבוצה הגדולה במדינה הם הספרדים (43%), כשאחריהם הפורטוגזים (11%) והצרפתים (7%). 6% הנותרים הם בני לאומים שונים.
השפה הרשמית היחידה במדינה היא הקטלאנית, שפת הארצות הקטלאניות שאנדורה היא אחת מהן, אותה דוברים גם בקטלוניה הסמוכה שבספרד, איתה חולקת אנדורה מאפיינים תרבותיים רבים. עם זאת, ספרדית וצרפתית נפוצות גם הן. הדת השלטת במדינה היא הנצרות הקתולית.
הבונדסליגה האוסטרית
הבונדסליגה האוסטרית (1974 ועד היום)
בעונת 1974/1975 הוצגה הבונדסליגה האוסטרית, שנוצרה בהובלת התאחדות הכדורגל האוסטרית, ונערך שינוי מבני בשתי הליגות הראשונות באוסטריה. בשנת 1976 שונה שם הליגה הלאומית לבונדסליגה השנייה בעוד שהבונדסליגה נקראה כעת בונדסליגה הראשונה. מ-1974 עד 1982 פעלה הליגה עם 10 מועדונים כאשר כל מועדון שיחק נגד האחרים ארבע פעמים במהלך העונה. משנת 1982 עד 1985 הליגה כללה 16 מועדונים כאשר כל מועדון שיחק נגד האחרות פעמיים. שיטת הליגה שונתה ב-1985 לליגה של 12 קבוצות ששיחקה מחזור בית וחוץ בסתיו. לאחר מכן עלו שמונת המועדונים המובילים לסיבוב האליפות (רשמית נקרא: האוברס פלייאוף) ששוב שיחקו זה עם זה פעמיים. ארבע התחתונות של מחזור הסתיו שיחקו בארבע הראשונות של הליגה הראשונה כדי לקבוע את ארבע הקבוצות שישחקו בבונדסליגה בעונה שלאחר מכן. מודל זה שימש במשך שמונה העונות הבאות עד 1993 כאשר הליגה חזרה לפורמט של עשר הקבוצות שבו פעלה במקור. 26 שנים לאחר פירוק הסטאטסליגה העצמאית ב-17 בנובמבר 1991, הוקמה מחדש הבונדסליגה האוסטרית כפדרציה והתקבלה ב-1 בדצמבר 1991 להתאחדות הכדורגל האוסטרית כחברה העשירית בה. החל מעונת 2018/2019 התרחבה הליגה מ-10 הקבוצות הנוכחיות שלה ל-12 קבוצות.
אנדורה
חינוך
חוק חינוך חובה באנדורה חל עד סיום כיתה י' (גילאי 15–16). באנדורה ישנה אוניברסיטה אחת, אוניברסיטת אנדורה, שנוסדה ב-1997. נכון לשנת 2007 לומדים בה 427 תלמידים בבית הספר לאחיות, מדעי המחשב ולימודים מרחוק מול אוניברסיטאות ספרדיות וצרפתיות.
הבונדסליגה האוסטרית
אלופות הליגה לפי עונות
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע האוסטרי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
אנדורה
חינוך
אנדורה היא חלק מארגון המדינות האיברו-אמריקניות, בו משתפות מדינות איברו-אמריקאיות פעולה בנושאי חינוך, מדע ותרבות.
הבונדסליגה האוסטרית
לפי קבוצה
הערות:
הכובשים המצטיינים בכל הזמנים
נכון ל-1 באוגוסט 2017
אוברוי טריידנט
מלון אוברוי טריידנט, הקרוי גם אוברוי מומבאי, מגדלי הילטון ומגדלי טריידנט, הוא בית מלון יוקרתי בן 5 כוכבים ברובע מארין דרייב בעיר מומבאי שבהודו, השייך לרשת בתי המלון אוברוי.
היסטוריה
המלון שנבנה ב-1986 ומונה כיום 287 חדרים נחשב כמלון השני בפארו בדרום מומבאי (אחרי מלון טאג' מהאל), ומקובל מאוד על אנשי עסקים ישראלים המגיעים לעיר.
כתר אדוארד הקדוש
כתר אדוארד הקדוש (אנגלית: St Edward's Crown) הוא כתר ההכתרה הרשמי של מלכי הממלכה המאוחדת. הכתר נוצר בשנת 1661 להכתרתו של מלך אנגליה צ'ארלס השני, לאחר שכתר ההכתרה הקודם הושמד בהוראת אוליבר קרומוול במהלך מלחמת האזרחים של אנגליה. על פי המסורת, הזהב ממנו הוכן הכתר נלקח מהכתר של אדוארד המודה (אדוארד הקדוש) - מלך אנגליה במאה ה-11 והפנינים נלקחו מתכשיט שהיה שייך למלכה אליזבת הראשונה.
הכתר מורכב מארבע צלבי פאטה בבסיסו, המעוטרים בארבעה פרחי חבצלת שמעליהם ארבע חצאי קשתות שמעליהן מונד ובראשו צלב. במרכז הכתר כיפת קטיפה. הכתר עשוי זהב טהור (24 קראט) ובו 444 אבנים יקרות. בהתאם לנוהג, לאחר ההכתרה הוצאו מהכתר היהלומים ואבני החן ונותר רק שלד הכתר. בשנת 1911 הוחזרו לכתר היהלומים ואבני החן.
על אף שהכתר הוא כתר ההכתרה הרשמי, המלכה ויקטוריה והמלך אדוארד השביעי בחרו שלא להיות מוכתרים בכתר זה בשל משקלו (2.155 קילו), והם הוכתרו בכתר האימפריה הממלכתי, הקל יותר.
מידלנד (טקסס)
היסטוריה
מידלנד הוקמה בשנת 1881 כתחנת ביניים במסילת הרכבת של טקסס והאזור הפסיפי. העיר קיבלה את שמה עקב מיקומה באמצע הדרך בין פורט וורת' לאל פאסו, אך כיוון שהיו כבר ערים בטקסס שנקראו "מידווי" (מאנגלית: אמצע הדרך), הוחלט לקרוא לה בשמה "מידלנד" (מאנגלית: אמצע הארץ). מידלנד הפכה לבירת מחוז מידלנד עם הקמת המחוז בשנת 1885 והיפרדותו ממחוז טום גריין. עד 1890 הפכה העיר לאחד מהמרכזים למשלוח בקר החשובים באזור ומנתה מספר מוערך של כ-600 תושבים.
בצורת ממושכת ושקיעתה של הכלכלה החקלאית גרמו לדעיכתה של העיר ולעזיבתם של תושבים רבים בתחילת העשור השני של המאה ה-20. בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 חלה תפנית במצבה של העיר עם גילוי שדות נפט באזור, והעיר הפכה למרכז המנהלי העיקרי של שדות הנפט במערב טקסס. במהלך מלחמת העולם השנייה הבסיס הצבאי במידלנד היה לבסיס אימון התותחנים הגדול במדינה. תקופת צמיחה משמעותית נוספת חלה אחרי מלחמת העולם השנייה עם גילוי ופיתוח שדות נפט נוספים באזור. כיום שדות המשאבים הטבעיים באזור מספקים כחמישית מסך תפוקת הגז הטבעי והנפט במדינה.
כיום, כלכלת מידלנד עדיין מבוססת בעיקר על נפט אך גם משמשת כמרכז אזורי של טלקומוניקציה והפצה. העיר ידועה בקו הרקיע הגבוה שלה ומכונה "העיר הגבוהה", עקב בניינים גבוהים רבים שנבנו בה בתקופות גילויי הנפט באזור.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת באגן הפרמיאני שבמישורים הגדולים של מערב טקסס. האקלים במידלנד הוא אקלים צחיח למחצה הכולל קיץ ארוך וחם וחורף קצר.
דמוגרפיה
נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010, התגוררו בעיר 111,149 תושבים, 41,268 משקי בית ו-32,607 משפחות. צפיפות האוכלוסייה הייתה 550.6 נפש לקמ"ר. היו בעיר 47,562 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 231 דירות לקמ"ר. האוכלוסייה בעיר התחלקה ל-75.51% לבנים, 8.37% שחורים, 0.63% אינדיאנים, 1.01% אסיאתים, 12.49% מגזעים אחרים ו-1.96% משני גזעים או יותר.
בשנת 2000, ההכנסה החציונית למשק בית עמדה על כ-39,320 דולרים ו-48,290 דולרים למשפחה. בשנת 2007 ההכנסה הממוצעת לנפש הייתה 52,294 דולרים. בשנת 2000, 12.9% מהתושבים היו מתחת לקו העוני.
כלכלה
נכון לשנת 2014, בעיר אחוז הלא-מועסקים הנמוך ביותר בארצות הברית ועמד על כ-2.3%.
צבעוניים (פרפרים)
צבעוניים (שם מדעי: Papilionidae) היא משפחה של פרפרים, במשפחה זו 31 סוגים וכ-600 מינים שחיים ברוב העולם ובעיקר באזור הטרופי.
מאפיינים
לאחר ההזדווגות הזכרים מייצרים חומר דמוי דבק שמונע מהנקבות להזדווג עם זכרים אחרים. הנקבות מטילות ביצים בודדות על הצמחים שמהם ניזונים הזחלים. כמו שאר הפרפרים, הבוגרים לא מטפלים בזחלים. הזחלים לרוב מתגלמים בקרקע ובחורף המינים שנמצאים באזורים ממוזגים עוברים לרוב דיאפאוזה.
המינים במשפחה מאכלסים גבהים שונים מגובה פני הים עד לפסגות הרים לדוגמה פרפר אפולו מצוי נמצא בגובה 1,500 מטר מעל פני הים בהרי ההימאלאיה, בגובה רב יותר של 6,000 מטר מעל פני הים נמצא פרפר אפולו סיבירי.
הזחלים של הפרפרים במשפחה זו ניזונים ממגון רחב של צמחים אך רובם ניזונים בעיקר מחמש משפחות: ספלוליים, אנוניים, עריים, סוככיים ופיגמיים.
מינים מוכרים מתת המשפחה כוללים את זנב סנונית נאה, זנב סנונית יוליסס, זנב סנונית המכבים, זנב סנונית מדברי, סנוניתן הוורדיים, זנב סנונית אפריקאי ענק, כנף הציפור של המלכה אלכסנדרה, שילגן חרמוני, זנב סנונית אפריקאי כחול, זנב סנונית ירוק, זנב סנונית מלכותי, זנב סנונית אסייתי וצבעוני צהוב.
בישראל נפוצים 8 מינים מהמשפחה.
אנרי פרנאן דנץ
אנרי פרנאן דנץ (בצרפתית: Henri Fernand Dentz; 16 בדצמבר 1881 - 13 בדצמבר 1945) היה גנרל צרפתי, הנציב העליון מטעם שלטונות וישי בסוריה ולבנון בעת המבצע לכיבושן מידי שלטון וישי ב-1941.
תולדות חייו
דנץ נולד בצרפת בשנת 1881. היה איש צבא מקצועי, בוגר האקדמיה הצבאית סן-סיר בשנת 1909. טיפס בסולם הדרגות, ובשנים 1934–1937 היה מפקד חטיבה. לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה מילא תפקידי מטה שונים. בפרוץ המלחמה מונה למפקד הקורפוס ה-15 ולאחר מכן למפקד הקורפוס ה-12, ובשנת 1940 נתמנה למפקד האזור הצבאי של פריז הבירה.
בעת פלישת גרמניה הנאצית לצרפת ולארצות השפלה ב-10 במאי 1940, היה דנץ, כמפקד אזור פריז, אחראי להגנת העיר. עם תבוסת צרפת מסר דנץ את כניעת פריז לכוחות הגרמניים בפיקודו של גנרל גאורג פון קיכלר, ב-14 ביוני 1940.
דנץ היה משמעתן קנאי, ועם התבוסה המשיך לסור למרותם של שלטונות וישי ולשרת בצבאם. בשנת 1941 נתמנה על ידי שלטונות וישי לנציב העליון בסוריה ובלבנון ולמפקד צבא וישי בארצות אלה שכונה צבא הלבאנט.
בעת המבצע המשולב של בריטניה ושל כוחות צרפת החופשית, שהחל ב-8 ביוני 1941, לכיבוש סוריה ולבנון מידי כוחות וישי, גילו כוחותיו של הגנרל דנץ התנגדות עזה. לאחר כיבוש דמשק ב-21 ביוני 1941 ולאחר המשך התקדמות בעלות הברית נוכח הגנרל ביולי בתבוסת כוחותיו ושלח את נציגיו לעכו להיפגש עם מפקדי בעלות הברית על מנת לסכם את תנאי הכניעה של כוחותיו. את המשא ומתן על הכניעה ניהל הגנרל ז'וזף דה ורדיליאק המפקד הצבאי הצרפתי בלבאנט (דנץ היה, להלכה, הנציב האזרחי), מכיוון שדנץ סירב לנהל משא ומתן עם אנשי צרפת החופשית, ואילו דה ורדיליאק מצא עמם שפה משותפת. על פי הסכם הכניעה הותר לחיילי וישי, וגנרל דנץ בראשם, לשוב לצרפת (מלבד מיעוט של 6,000 איש שבחר להצטרף לכוחות צרפת החופשית).
זמן קצר לאחר הכניעה התברר כי שבויים בריטים שנפלו בידי אנשי וישי במערכה, נשלחו בחיפזון לצרפת שבשלטון וישי. הבריטים חששו כי הם יוסגרו לידי הנאצים. כאשר נתגלה הדבר הושם הגנרל דנץ, ביחד עם קצינים בכירים נוספים, במעצר כבני ערובה. המעצר פעל את פעולתו והשבויים הבריטים שוחררו. דנץ שב לצרפת ומילא תפקיד משני בחשיבותו כיושב ראש הוועדה להענקת אותות הצטיינות. לאחר שצרפת שוחררה מידי גרמניה הנאצית נעצר דנץ, הועמד לדין בפני בית דין צבאי באשמת בגידה ונדון למוות ב-20 בינואר 1945. הגנרל שארל דה גול המתיק את עונשו למאסר עולם והוא מת בכלא זמן לא רב לאחר מכן, בדצמבר 1945.
קיין (קומיקס)
קיין פארקר (באנגלית: Kaine Parker) הוא דמות בדיונית של גיבור-על/נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Web of Spider-Man #119 מדצמבר 1994, ונוצרה על ידי הכותב טרי קאוואנו והמאייר סטיבן באטלר.
התן דחה את קיין מכיוון שהשיבוט החל להראות סימנים מוקדמים של תהליך ניוון. עקב כך קיין חווה תחושה חזקה של דחייה דומה לזו שבין אב ובנו. קיין מבין שההתנוונות החלקית גם גרמה להגברה קלה של הכוחות אותם "ירש" מפיטר. לא רק כוחו, מהירותו וזריזותו הועתקו מפיטר פארקר אלא הוא קיבל גם "חוש נבואי" המראה לו הבזקים של העתיד (גרסה מוגברת של חוש העכביש של פיטר). הוא גם בעל "הסימן של קיין", כלומר מגע צריבה שקיין משאיר את סימן ידו על הפנים של קורבנותיו.
בהמשך, התן ממשיך בניסיונותיו ליצור שיבוט חדש וטוב יותר, ויוצר את בן ריילי. במיתוג מחדש "מארוול עכשיו!", קיין מופיע כסקרלט ספיידר בכרך השני של הדמות.
תופים אלקטרוניים
תופים אלקטרונים הם כלי הקשה אלקטרוני הבנויים כמערכת תופים, אולם במקום שהצליל ייווצר באמצעות תנודה אקוסטית, הוא נוצר על ידי חיישנים המתרגמים את עוצמת המכה לצליל התוף או המצילה.
מבנה
התופים האלקטרוניים בנויים ממשטחים, שאליהם מחוברים חיישנים, הקולטים את עוצמת המכה ומתרגמים אותה לאות חשמלי. אות זה מועבר אלינו כצליל מסונתז או דגום של תוף או מצילה. במערכות התופים האלקטרוניים הראשונים, המשטחים היו עשויים בדרך כלל מגומי. במערכות חדישות יותר, חלק או כל המשטחים עשויים מ"עור" (יריעה סינתטית, שהחליפה במרוצת השנים את יריעות העור האמיתי ומכאן שמה), המשמש גם מערכות תופים אקוסטיות ("רגילות") ולכן מקנה לתיפוף עליהן תחושה פיזית של תוף "אמיתי". בחלק ממערכות אלה ניתן גם לכוון את מתיחותו של משטח ה"עור" ולהשפיע בכך על צליל התוף.
בניגוד למערכת תופים אקוסטית, ניתן בדרך כלל לשנות במערכת תופים אלקטרונית את הצליל הרצוי של כל תוף בנפרד. בדרך כלל ניתן גם לשנות בלחיצת כפתור את צליל מערכת התופים האלקטרונית כולה, כך שתדמה מערכת אקוסטית שונה. במערכות המקצועיות יותר ניתן גם לכוון מעבר לצליל הבוקע מכול תוף (בצורה וירטואלית) את סוג ה"עור", גודל החדר בו מנגנים (משפיע על התהודה של הצליל)  ועוד משתנים רבים נוספים. יתרון נוסף למערכת תופים אלקטרונית הוא משקלה הנמוך, המאפשר ניידות גבוהה ונוחה יותר.
היסטוריה
התופים האלקטרונים החלו לצבור פופולריות בשנות ה-80 של המאה ה-20.
בתחילת הדרך נשמעו התופים האלקטרוניים מלאכותיים מאוד, אך הטכנולוגיה התפתחה מאוד ולעיתים קשה אפילו למתופפים מקצועיים להבחין בין מערכת אקוסטית לאלקטרונית. הצלילים המושמעים על ידי תופים אלקטרוניים הם בדרך כלל צלילים, שנדגמו ממערכות תופים אקוסטיות "רגילות". גם כיום לאחר שהצליל השתפר מאוד, מתופפים מקצועיים רבים עדיין סולדים מהמערכת האלקטרונית, שכן נדרשת מערכת אלקטרונית משוכללת ולכן גם יקרה מאוד, המסוגלת לחקות בנאמנות את הצלילים של מערכת אקוסטית פשוטה וזולה בהרבה. תופים אלקטרונים נשלטים על ידי רכיב אלקטרוני שהוא ה"מוח" של מערכת התופים ובעזרתו ניתן להפיק מגוון רחב של צלילים, לחבר אליו נגנים חיצוניים, לשלוט על צליל התופים, עוצמתם וכולי.
שתי החברות העיקריות המייצרות תופים אלקטרוניים הן רולנד וימאהה. רולנד היא החברה שמוכרת את מספר התופים הגדול ביותר בעולם כיום והיא מייצרת בין שאר מוצריה גם תופים אלקטרוניים, הידועים באיכותם.
היתרונות הבולטים של התופים האלקטרוניים: מתופפים מקצועיים נוהגים לשלב במערכות התופים האקוסטיות שלהם רכיבים ועזרים אלקטרוניים, כדי לגוון את מאגר הצלילים שביכולתם ליצור.
וולטה אה ולנסיה
וולטה אה לה קומוניטאט ולנסיה (בקטלאנית: Volta a la Comunitat Valenciana) הוא מרוץ אופני כביש בקטעים שנערך בולנסיה מאז 1929. המרוץ הוא ברמה 2.פרו בסבב ה-UCI ProSeries החל מ-2020. שיאן הניצחונות בו הוא אלחנדרו ולוורדה שניצח במרוץ שלוש פעמים: בשנים 2004, 2007 ו-2018.
היסטוריה
המרוץ לא התקיים בשנת 2009–2015 בשל בעיות מימון. משנת 2020, המרוץ הוא חלק מסבב ה-UCI ProSeries. המרוץ כאמור מתאים למטפסים, אך כולל לעיתים גם לפחות שני קטעים שמתאימים לספרינטרים. הוא מתקיים בתחילת העונה ונחשב למרוץ הקטעים הבכיר הראשון בעונת המרוצים בספרד.
משוואת פואסון
משוואת פואסון היא משוואה דיפרנציאלית חלקית עם שימושים רבים באלקטרוסטטיקה, הנדסת מכונות ופיזיקה תאורטית. היא נקראת על שם המתמטיקאי והפיזיקאי הצרפתי סימאון דני פואסון.
משוואת פואסון היא:
כאשר \Delta הוא אופרטור לפלס או לפלסיאן ו-f,\varphi הן פונקציות מרחביות. כאשר המרחב הוא מרחב אוקלידי מסמנים את הלפלסיאן כך: {\nabla}^2 ומשוואת פואסון נכתבת בצורה הבאה:
במרחב תלת־ממדי במערכת צירים קרטזית המשוואה היא מהצורה הבאה:
כאשר המשוואה היא הומוגנית (f=0) משוואת פואסון הופכת למשוואת לפלס, והפונקציה המקיימת אותה נקראת פונקציה הרמונית:
משוואת פואסון ניתן לפתור על ידי פונקציית גרין. ישנן גם שיטות נומריות רבות לפתרון. שיטת הרלקסציה היא אחת מהן.
אלקטרוסטטיקה
אחת מאבני היסוד של האלקטרוסטטיקה היא הצגת הבעיה המתוארת על ידי משוואת פואסון. מציאת \varphi עבור f נתונה היא בעיה חשובה ועל ידי כך מוצאים את פונקציית הפוטנציאל החשמלי עבור התפלגות מטענים נתונה. במערכת יחידות SI:
כאשר \Phi \! הוא הפוטנציאל החשמלי (בוולט), \rho \! היא צפיפות המטען (בקולון למטר בשלישית) ו- היא הפרמיטיביות של הריק (בפאראד למטר).
באזור במרחב שבו אין מטענים מתקיים: \rho = 0 והמשוואה לפוטנציאל הופכת למשוואת לפלס:
פוטנציאל של התפלגות מטענים גאוסיאנית
כאשר Q הוא המטען הכולל, הפתרון \ \Phi(r) של משוואת פואסון:
נתון על ידי:
כאשר היא פונקציית השגיאה. ניתן לבדוק את נכונות הפתרון על ידי הערכה של. שימו לב שעבור r גדול בהרבה מ-\sigma, מתקרבת ל-1 והפוטנציאל \ \Phi(r) שואף לפוטנציאל של מטען נקודתי, כצפוי.
פרסיפל (אופרה)
פרסיפל (בגרמנית: Parsifal) היא אופרה בשלוש מערכות מאת ריכרד וגנר.
האופרה מבוססת על הפואמה "פרציפל" (Parzival) מאת המשורר בן המאה ה-13 וולפראם פון אשנבך, ועל הרומן "פרסיבל-סיפורו של הגביע" מאת המשורר הצרפתי בן המאה ה-12 כרטיאן מטרואה.
פרסיפל היא האופרה האחרונה שכתב והלחין ואגנר, והוא התאים אותה לאקוסטיקה הייחודית של אולם הפסטיבל החדש שנבנה באותה העת בעירו ביירוית.
וגנר החל בכתיבת האופרה באפריל 1857 וסיים אותה רק לאחר 25 שנים. האופרה הועלתה לראשונה בפסטיבל ביירוית השני בשנת 1882.
ההיבט הגזעני ביצירה
בביקורות שהושמעו כלפיה, יש הרואים באופרה את קיומם של מוטיבים לקידום רעיונות גזעניים ואנטישמיים. אחת הטענות היא כי האופרה פרסיפל נכתבה במטרה לתמוך ברעיונותיו הגזעניים של ארתור דה גובינו, בדבר עליונות הגזע הארי. פרסיפל מוצג כ"טהור דם" לעומת דמותו של הדוכס הקוסם קלינגזור (Klingsor), המתואר כבעל מאפיינים סטריאוטיפיים של יהודי, ובעיקר כאשר הוא מתנגד לאבירים הנוצריים. לעומת זאת המתנגדים לרעיון כי אנטישמיות מוסתרת ביצירה, טוענים כי למעשה אין כל הוכחה מפורשת בליברית התומכת בהם.
אף על פי שוואגנר ויצירתו היו נערצים על ידי הנאצים, האופרה פרסיפל הוכרזה על ידם כבלתי ראויה מבחינה אידאולוגית ככל הנראה בהשפעת ריבוי המוטיבים הדתיים-נוצריים הכלולים בה.
הצגת הבכורה
המלך לודוויג מבואריה שמימן את הפקת האופרה, קבע כי היא תבוצע על ידי בית האופרה של מינכן אשר המנצח הראשי שלה היה היהודי הרמן לוי. ואגנר התנגד בתוקף לכך כי הניצוח על האופרה הטעונה במוטיבים נוצריים רבים יופקד בידיו של יהודי, והביע את התנגדותו זו בפני המלך לודוויג. כתחליף העלה את הרעיון כי לוי יתנצר לפני כן, וזכה לסירוב. בתשובתו לוואגנר ענה לודוויג כי "כל בני האדם הם אחים בבסיסם", אך ואגנר הפגוע ענה כי לדעתו "הגזע היהודי הוא אויב מולד של האנושות".
סופיה אלכסייבנה רומנובה
סופיה אלכסייבנה רומנובה (ברוסית: Софья Алексеевна Романова; 27 בספטמבר 1657 - 14 ביולי 1704) הייתה בתו של אלכסיי הראשון ואחות של פטר הגדול. במשך 7 שנים הייתה עוצרת של רוסיה הצארית.