cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התעמלות במשחקים האולימפיים
שיטת התחרויות
בהתעמלות מכשירים, שלב המוקדמות של כל התחרויות נערך במקביל. למעשה, המתעמלים השונים מתחרים במסגרת של קרב-רב, והתוצאה שהשיגו בכל מכשיר בנפרד משמשת גם לדירוג שלהם לגבי המכשיר עצמו. עבור מדינות שמיוצגות על ידי חמישה מתעמלים, המוקדמות מהוות גם מוקדמות לקרב-רב הקבוצתי. בכל אחד מהמכשירים מתחרים ארבעה מתוך החמישה, והציון המצטבר של כל המתעמלים של מדינה מסוימת בכל המכשירים, מהווה את הניקוד הכולל של הנבחרת. לשלב הגמר בכל מכשיר מעפילים 8 המתעמלים שהשיגו את הציון הגבוה ביותר בשלב המוקדמות ורק שניים מכל מדינה. שלושת המתעמלים שדורגו במקומות 9 עד 11 מהווים רזרבה. לשלב הגמר בקרב-רב ליחידים מעפילים 24 המתעמלים שסכום הציונים שלהם בכלל המכשירים היה הגבוה ביותר, וארבעה נוספים הם רזרבה. לגמר הקרב-רב הקבוצתי מעפילות 8 הנבחרות שהשיגו את הציון הגבוה ביותר בשלב המוקדמות. בגמר הקרב-רב הקבוצתי מתחרים שלושה מתעמלים מכל נבחרת בכל תרגיל מתוך חמישה מתעמלים.
בטרמפולינה, מתחרים 16 מתעמלים בשלב המוקדם, לכל היותר שניים מכל מדינה. הם מבצעים שני תרגילים, תרגיל רשות ותרגיל חובה, והניקוד המצטבר שלהם הוא הניקוד הסופי. 8 המתעמלים בעלי הציון הגבוה ביותר מעפילים לשלב הגמר. בשלב הגמר מבצעים המתעמלים תרגיל אחד.
מתעמלים ישראלים במשחקים האולימפיים
בהתעמלות מכשירים, לזכות ישראל מדליה אחת והיא מדליית הזהב בה זכה ארטיום דולגופיאט בתרגיל הקרקע באולימפיאדת טוקיו 2020. מדליה זו היא הישג השיא של מתעמל ישראלי. מתעמלים ישראלים השתתפו לראשונה במשחקים האולימפיים ברומא 1960 (רות אבלס, ראלי בן-יהודה ומרים קארה). באולימפיאדת בייג'ינג 2008 היה אלכס שטילוב למתעמל הראשון שמעפיל לשלב הגמר בתחרות במכשיר בודד, תרגיל הקרקע, וסיים במקום השמיני. בתחרות הקרב-רב, המאחדת את יכולת המתעמל בכל המכשירים, הישג השיא שייך לאלכס שטילוב שסיים במקום ה-12 באולימפיאדת לונדון 2012.
נפוליון - חי או מת!
נפוליון – חי או מת! הוא מחזה מאת נסים אלוני אשר הועלה לראשונה בתיאטרון בימות בחודש אוקטובר 1970.
הפקות
המחזה הועלה במקור בתיאטרון בימות (בהנהלתו של יעקב אגמון) בשנת 1970, כמחזה מוזיקלי כולל שירים בהלחנתו של גארי ברתיני. במאי ההצגה היה אלוני עצמו, המעבד המוזיקלי היה יוסי מר-חיים ואת התפאורה הכין שלמה ויתקין. השחקנים: איצקו רחמימוב, יוסי פולק, אדית אסטרוק, שולה חן, גליה ישי, חנה רוט, הוגו ירדן, דובי גל, נורית כהן, קובי רכט ושמעון לב-ארי.
הייתה זו ההפקה הגדולה ביותר של התיאטרון עד אז: בהצגה השתתפו 11 שחקנים ו-4 נגנים, והוקלטו תזמורת גדולה ומקהלת רינת.
הוצאות ההפקה הסתמכו ב-214,000 ל"י, וההצגה זכתה לתמיכה בסך 30,000 ל"י מטעם משרד החינוך (הייתה זו ההצגה הראשונה ש"בימות" זכה לתמיכה ציבורית עבורה).
ההצגה זכתה לביקורות טובות ואולם ירדה מן הבמות כעבור שבועות ספורים, בסוף חודש נובמבר אותה שנה, עקב מחסור בצופים. בטורו 'הטיוטות שלי', ניתח העיתונאי אורי קיסרי את הסיבות לכישלון ההצגה והסיק שהאשם איננו במנהל יעקב אגמון, וגם לא בבמאי המוכשר ניסים אלוני, ואף לא במחזאי ("ניסים אלוני לא בייש את ניסים אלוני, הבמאי את המחזאי") ומכאן הסיק קיסרי שהסיבה לכישלון ההצגה הוא ש"לקהל אין כשרון".
באביב 1979 הועלה המחזה מחדש על ידי התיאטרון הקאמרי, שוב בבימויו של אלוני, עם מוזיקה מאת ברתיני ותפאורה ותלבושות מאת שלמה ויתקין, הפעם בניהול מוזיקלי ועיבוד מאת אלכס כגן, ועם תאורה על ידי אברהם צברי, בהשתתפות: אורנה פורת, אורי לוי, יוסי פולק (השחקן היחידי מהליהוק המקורי), יוסי גרבר, יוסף כרמון, אלברט כהן, גבי קרן, דב רייזר, ששי סעד, לירון נירגד, אסתי קוסוביצקי, מיקי מרין ותמי אשל. העילה להפקה המחודשת הייתה התעניינותו של הבמאי הנודע הרולד פרינס בהצגה, לאחר ששמע עליה מפי ברתיני. עבור ההפקה המחודשת עיבד אלוני את המחזה מחדש, בין היתר הוא אפשר לדמותו של נפולאון המת, לקרום עור וגידים במהלך המחזה, להבדיל מהגרסה הראשונה בה הדמות היא שד לאורך כל המחזה. ההפקה המחודשת זכתה להצלחה גדולה, ובזכותה המחזה נודע כאחד החשובים ביצירתו של אלוני.
בשנת 1993 יצא המחזה לאור בהוצאת כתר כחלק מספריית המחזות העבריים 'צד התפר'. זאת לאחר שדורי פרנס ערך את המחזה עבור הופעה בניסן נתיב, מה שדרבן את אלוני להכין את המחזה לדפוס.
בשנת 2004 הועלה חידוש למחזה על ידי הסטודיו למשחק ניסן נתיב, בבימויו של אודי בן-משה, ועם לחן מחודש לשירים פרי עטה של קרן פלס.
בשנת 2017 עלה בתיאטרון החאן חידוש למחזה, בבימויו של אודי בן-משה. ההצגה זכתה בפרסים בטקס פרסי התיאטרון לשנת 2017 בקטגוריית תאורה (רוני כהן) ותלבושות (יהודית אהרון).
קישורים חיצוניים
ביקורות על הפקת 1970 ביקורות על הפקת 1979 ביקורות על הפקת 2017
יוסי ענבר
יוסי ענבר (במקור, בורנשטיין; נולד ב-8 בינואר 1956) הוא אגרונום ישראלי ומומחה בינלאומי לסביבה וקיימות. בשנים 2009–2011 שימש מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה.
ביוגרפיה
ענבר נולד בתל אביב לחנה ואמנון ענבר. בצעירותו היה חניך ומדריך בתנועת "בני עקיבא". בין השנים 1971–1973 שהה עם משפחתו במלאווי. את שירותו בצה"ל עשה כלוחם וכקצין ובשירות המילואים שירת כמפקד פלוגה בדרגת רב-סרן. בשנת 1978 החל בלימודים בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית.
בין השנים 1981–1984 עבד כחוקר בנושא מיחזור פסולות חקלאיות עבור איגוד התעשייה הקיבוצית. בשנת 1985 סיים בהצטיינות לימודי מוסמך במדעי החקלאות, ועבודתו לקבלת התואר עסקה בנושא "אפיון כימי ופיזיקלי של בוצה הנוצרת בתהליך תסיסה מתנואגנית של זבל פרות ושימושה כתחליף לכבול בחקלאות". בשנת 1989 סיים בהצטיינות יתרה את לימודי הדוקטורט, בו חקר היווצרות חומרים הומיים במהלך הדשנתן של פסולות חקלאיות ואפיון תכונותיהם הפיזיקוכימיות. מחקריו התמקדו בתחום פיתוח פתרון לפסולת חקלאית. בשנת 1989/90 השתלם בפוסט-דוקטורט במרכז המחקר והפיתוח החקלאי של אוניברסיטת אוהיו. כאקדמאי וכחוקר שימש מרצה אורח בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ופרסם כ-85 מאמרים מדעיים.
ענבר הצטרף למשרד להגנת הסביבה בשנת 1991 כסגן מנהל אגף פסולת הממונה על נושא המיחזור, ולאחר מכן שימש ראש אגף פסולת מוצקה.
בשנים 1995–1998 עבד בלונדון כמנהל פיתוח עסקי באנגליה ומנהל טיפול בפסולות אורגניות בכלל אירופה עבור חברת "Browning-Ferris Industries".
ענבר שב לישראל לבקשת מנכ"לית המשרד להגנת הסביבה, הגב' נחמה רונן, ומונה לסמנכ"ל בכיר לתשתיות במשרד (1998–2003) ולאחר מכן שימש סמנכ"ל בכיר לתעשיות (2003–2007) ומשנה למנכ"ל (2007–2009).
לאחר מינויו של גלעד ארדן לשר, מונה על ידו בשנת 2009 למנכ"ל המשרד. בינואר 2011 הודיע על סיום תפקידו.
מאז פרישתו מהשירות הציבורי משמש ד"ר ענבר כיועץ מומחה לנושאים סביבתיים שונים לגופים פרטיים וציבוריים בישראל ומחוצה לה. בדצמבר 2015 מונה ענבר לפאנל המיוחד של מומחים מדעיים למחלוקות סביבתיות של בית המשפט הקבוע לבוררות בהאג.
חיים אישיים
ענבר נשוי ואב לשניים. מתגורר ברעננה.
סוויפט
סוויפט (Swift) הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעותו מהיר.
המדריך למהפכה
המדריך למהפכה הוא סרט תיעודי, דוקו אקטיביסטי, עלילתי, ישראלי מ-2010 שיצרו הבמאי דורון צברי והמפיק אורי ענבר. הסרט מתמקד במאבקם של יוצריו למען הבראת הערוץ הראשון באמצעות שינוי בחקיקה שיפריד את השידור הציבורי מהמערכת הפוליטית. הסרט גולש אל חייהם הפרטיים של דורון צברי ואורי ענבר ומעלה את השאלה, האם אדם אחד יכול לחולל שינוי? בין השאר, הסרט מנסה ללמד כיצד לעשות שינוי ומנגיש כלים כדי להצליח לחולל את השינוי. הסרט זכה בשני פרסי אופיר עבור "המלחין הטוב ביותר" (אבי בללי) ו"העריכה הטובה ביותר" (עמי טיר ומאור קשת) והיה מועמד לחמישה פרסי אופיר.
גרום-לשוניים
גרום-לשוניים (שם מדעי: Osteoglossidae) היא משפחה של דגים גרום לשונאים החיים בנהרות טרופיים בדרום-מזרח אסיה ובאמריקה הדרומית, לרוב סביב נהר האמזונאס. דגים אלה בעלי התאמה לציד של טרף בזינוקים מרשימים מעל המים והם יכולים לנשום אוויר לזמן קצר. דגים אלה בעלי 2 זיזים מתחת ללסת התחתונה וחסרת השיניים ובעלי לשון גרמית המועכת את הטרף במקום.
סוגים
הסוגים ארפאימה (Arapaima) והמין היחיד בסוגו ארפאימה אפריקאית (Heterotis niloticus) שהשתייכו למשפחה, עברו למשפחת הארפאימיים (Arapaimidae).
משה הכהן נהר
הרב משה הכהן נהר, המכונה אבא (תקפ"ה, 1825 בערך - כ"ב בתמוז תרנ"ד, 26 ביולי 1894), היה רב באזמיר, בטבריה ובצפת ורבה של תירייא (Tire) הסמוכה לאזמיר. מחבר ספר כסא דברכתא.
תולדותיו
נולד באזמיר, לרבי דניאל הכהן נהר, מחבר ספר יד הנהר, ולקדן חנולה, בתו של ר' רחמים אריה אברהם הכהן ארייאש. נישא לג'וייא, בתו של רבי אברהם פאלאג'י, שמזכיר אותו רבות בספריו ומכנהו "חתני החכם השלם והכולל נז"י [=נעים זמירות ישראל] כמה"ר משה הכהן נהר". רבי חיים פאלאג'י, מזכירו בספריו ומשבח אותו מאד:.
שימש כרב של הכפר בורון אבאד הסמוך לאיזמיר, משם שלח רבי משה שאלות לרבי חיים פלאג'י. לאחר מכן כיהן כרבה של תירייא הסמוכה לאזמיר. עלה לארץ ישראל והתיישב בטבריה. דן עם חכמי דורו, וביניהם רבי משה בארקי, ורבי חיים בנימין פונטרימולי בספרו פתח הדביר שכותב לרב משה. הוציא לאור את ספר קרית ספר לרבי מנחם המאירי בשתי מהדורות עם הקדמה ממנו.
בתר"י עזב את טבריה ועבר לגור בצפת. שב לאיזמיר ושם נפטר בכ"ב בתמוז התרנ"ד (1894). רבי יוסף פלאג'י ספד לו.
צאצאיו
בתו שרה נישאה לרב ישמעאל הכהן, רבה של צפת. בתו רבקה נישאה לרבי אליהו, בנו של רבי מאיר הכהן ובנם היה רבי דוד רחמים הכהן, שנפטר בה' בטבת תרמ"ד בימי אביו וסבו בעודו מאורס אך טרם נישא. בת אחרת (ששמה לא נודע) נישאה לרב שמואל ממן.
ספרו
קונטרס כסא דברכתא (בתוך ' ספר' אזמיר תרכ"ג) - ט"ז סימנים: שו"ת ובירורי הלכה בענייני מידות, שעורים וספק ברכות וכן קונטרס בנושא כתיבת סת"ם. אותו הדפיס יחד עם ספר קרית ספר לרבי מנחם המאירי. כתב גם את ההקדמה לספר יד הנהר לאביו, רבי דניאל.
האגודה הישראלית להלוואות ללא ריבית
עוגן – קרן להלוואות ללא ריבית (עד 2018 נקראה האגודה הישראלית להלוואות ללא ריבית - IFLA) היא עמותה פילנתרופית שמעניקה לישראלים עובדים ממעמד הביניים ומהשכבות החלשות באוכלוסייה הישראלית הלוואות ללא ריבית ומסייעת לעסקים קטנים בישראל שמתמודדים עם קושי כלכלי. האגודה הוקמה בשנת 1990 ומאז הקמתה העניקה עשרות אלפי הלוואות בסכום מצטבר של כמיליארד ש"ח.
ההלוואות
האגודה מספקת הלוואות לצרכים עסקיים ומשפחתיים שונים, בהם אימוץ ילדים, טיפולי פוריות, רכישה של ציוד רפואי, תרופות שאינן בסל הבריאות, מימון של ניתוחים, סטודנטים שרוצים ללמוד במכללה או באוניברסיטה אך נתקלו בקשיים כלכליים, שיפוץ דירות, רכישת דירה, למשפחות ברוכות ילדים, למשפחות חד-הוריות, לעולים חדשים, למשפחות ישראליות שמצבן הכלכלי קשה, כיסוי חובות ועוד.
הלוואות ניתנות לישראלים עובדים בעלי הכנסה חודשית (נטו) של בין 3,000 ל-20,000 ש"ח, שנמצאים במקום העבודה לפחות שנה אחת. ההלוואות ניתנות בסכומים של בין 20,000 ל-30,000 ש"ח בהתאם למצב הכלכלי והמשפחתי של הלווה. הלוואות אלה ניתנות לכל מטרה, החזרי הלוואה מסוכמים מראש עם הלווה, מספר החזר התשלומים נע בין 30 ל-67 תשלומים, בהתאמה מלאה לגובה ההכנסה של הלווה ולסכום הלוואה שניתנה.
הלוואות לבעלי עסקים קטנים ובינוניים, לשם הרחבת העסק או השלמת הון חוזר, ניתנות (בכפוף לאישור ועם ערבות) עד סכום של 90,000 ש"ח.
דיור
בחודש מרץ 2017 ייסדה האגודה מחלקה ייעודית לסיוע ולווי צעירים ישראלים בתהליך הרכישה של הדירה הראשונה. המחלקה החדשה נקראת "אחים לבית", והיא משלבת ליווי מקצועי מצד מומחים בשוק הנדל"ן למערך הסיוע הפיננסי שמעניקה קרן הדדית כדי לסייע לצעירים ישראלים לרכוש את דירתם הראשונה.
המחלקה עוסקת בייעוץ בכל הנוגע לאפשרויות מיצוי ההון העצמי ומספקת הנחיה לגבי הליך בחירת הבית המתאים ביותר למשפחה וליכולותיה הכלכליות. בנוסף מאפשרת המחלקה סיוע כלכלי למשפחות אשר יזדקקו לעזרה בגיוס ההון העצמי, על ידי מתן הלוואה ללא ריבית.
היסטוריה
האגודה הוקמה על ידי פרופסור אליעזר יפה, עולה מארצות הברית, פרופסור לעבודה סוציאלית ומראשוני המורים בבית הספר לעבודה סוציאלית של האוניברסיטה העברית בירושלים. האגודה נוסדה כדי לסייע לעולים החדשים שהגיעו לארץ בשנות השמונים והתשעים, בעיקר מאתיופיה ומברית המועצות.
לאחר ביקור במרכז קליטה החליט יפה להקים גוף שיתמוך בביסוס העולים החדשים בארץ. לדברי יפה, “לא רצינו לאסוף תרומות של ריהוט ובגדים משומשים, או מזון, להקים מחסנים עבור המוצרים האלה ולרכוש משאיות כדי לחלקם. בנוסף מפעלים כאלה היו מגבילים מאוד את יכולתם של העולים לפתח כלכלה עצמאית. ידענו שרצוי לאדם להיות עצמאי ולרכוש בעצמו את המוצרים הנחוצים לו. לכן בחנו את שמונה מעלות הצדקה של הרמב"ם, והמעלה הגבוהה ביותר היא לתת לנזקק הלוואה ללא ריבית או מקום עבודה שמאפשר לו לעזור לעצמו, לשמור על כבודו ולהפכו לעצמאי".
דרך מאמר של יפה שהתפרסם בג'רוזלם פוסט גויסו תורמים מארצות הברית וב-1990 נרשמה העמותה בישראל והחלה לפעול מירושלים, שם נמצא מרכזה עד היום.
קנצ'נבורי
קנצ'נבורי (בתאית: กาญจนบุรี) היא עיירה במערב תאילנד. קנצ'נבורי היא בירת מחוז קנצ'נבורי. בשנת 2006 התגוררו בה 31,327 תושבים.
בשנת 1833, תחת שלטונו של המלך ראמה השלישי, עברה קנצ'נבורי כ-18 קילומטרים לדרום מזרח לאורך הנהר, ושם היא נמצאת עד היום.
מיקום
קנצ'נבורי ממוקמת היכן שנהרות Khwae Noi ו-Khwae Yai מתמזגים לנהר Mae Klong. היא ממוקמת בקצה רכס הרים ולכן היא קרירה יותר ביחס למחוזות אחרים במרכז תאילנד. המרכזים המסחריים בעיר ממוקמים שני חלקים עיקריים: מרכז העיר, שם נמצאים משרדים, חנויות וקניון, ואזור גדות הנהר בו ממוקמים עסקים.
אקלים
האקלים בעיר הוא של סוואנה טרופית, החורפים יבשים וחמים מאוד. עונת המונסון נמשכת מחודש מאי ועד לחודש אוקטובר. הטמפרטורות עולות עד למקסימום בחודש אפריל, אז נמדדת טמפרטורה מרבית ממוצעת של 38.2 מעלות צלזיוס.
מסילת המוות
בשנת 1942 הייתה קנצ'נבורי תחת שליטת היפנים, הצבא היפני החליט לבנות מסילת רכבת מצפון תאילנד אל תוך בורמה, שאליה פלש בראשית אותה שנה. המסילה, שנבנתה באופן חלקי לפני המלחמה, נועדה להתמשך מבנגקוק אל רנגון, והייתה אמורה לאפשר הזרמת אספקה לצבא היפני בבורמה. לצורך בניית יתרת המסילה גייסו היפנים צבא של עובדי כפייה. הוא מנה כ-180 אלף אזרחים מארצות בדרום-מזרח אסיה וכ-60 אלף שבויי מלחמה, אשר נפלו בשבי היפני במהלך הקרבות. קרוב למחציתם מתו במהלך הבניה כתוצאה ממחלות, תת תזונה ותאונות.
בהקשר לאירוע זה צולמו מספר סרטים מפורסמים: הגשר על הנהר קוואי, החזרה מנהר קוואי ואיש המסילה.
בקנצ'נבורי יש אנדרטה ושני מוזאונים לזכר ההרוגים וגם את בית הקברות הצבאי קנצ'נבורי.
Dune 2000
Dune 2000 הוא משחק וידאו מסוג אסטרטגיה בזמן אמת, שפותח על ידי Intelligent Games ופורסם על ידי אולפני ווסטווד בשנת 1998 עבור Microsoft Windows. מאוחר יותר המשחק פותח גם לפלייסטיישן באותה השנה. זוהי גרסה מחודשת חלקית של Dune II, שמבוססת באופן חלקי על היקום של חולית של פרנק הרברט. סיפור המשחק דומה ל-Dune II, ולאחר מכן, ממשיך במשחק Emperor: Battle for Dune. אף על פי ש-Dune 2000 נועדה במקור להיות מהדורה מחודשת של Dune II, קו העלילה שונה לחלוטין ומתייחס להוצאתו להורג של "מנטט אמון" מבית אורדוס והחלפתו של הרקונן מנטון מ-Dune II וורדנור על ידי "הייט דה פריז". הסיפור מסופר בסדרת סרטונים בתוך המשחק עצמו.
עלילת המשחק
הקיסר קורינו פרסם אתגר שבו קבע כי מי שיכרה את המספר הרב ביותר של ה"סם" ישלוט במקורו, כוכב הלכת המדברי "Dune", בלי לקבוע חוקים כיצד אחד משלושת הבתים יוכל להשיג את המטרה. בינתיים, ליידי אלארה אחת מבנות הגשרית והקשורה לפילגש הקיסר, לוקחת בחשאי את המפקד, השחקן לאחד ההילינרים, האדם שנושא את הדם המתאים והעתיד שלו נבדק על ידן. לדברי אלארה, הן ראו חזיונות רבים של המפקד גוסס ורק בחזיון אחד חי ואפילו שולט על צבאות ענקיים ומביא שלום לאראקיס.
כמו ב-Dune II, שלושת הבתים הראשיים שניתן לשחק אותם הם בית אטריידיס, בית הארקונן ובית אורדוס. יש שלושה בתים משניים שלא ניתן לשחק איתם בשם בית קורינו, הדררים ושכירי החרב והמבריחים.
בית אטריידיס
הם הגיעו מכוכב המים של קלדן. לאטרייסדיס נאמנות חזקה לדוכס שלהם. היועץ המפורסם של הדוכס שלהם, המנטאט, נורי מונאו, מייעץ ושולט על הכוחות של הדוכס באראקיס. הבית שולט בסוג של מטוסי קרב המבטיח להם כוח אווירי חזק המגובים על ידי "טנקים על-קוליים" המבטיחים השמדת אויבים על פני הקרקע. הדוכס מעוניין גם לכרות ברית עם הדררים, הלוחמים המקומיים שממוקמים בכוכב חולית.
בית הארקונן
בית הארקונן נשלט על ידי הברון המרושע ומגיעים מכוכב הפסולת הגעשית גידי פריים. לדברי ליידי אלארה, הדבר היחיד שאנושי בהארקונן הוא ההרכב הגנטי שלהם, שכן כל האנושיות ננטשה לפני זמן רב מהם לטובת אכזריות מרושעת וכוונות זדון. הם משתמשים ב"טנקי הרס" ובטילי "יד המוות".
בית אורדוס
הם הגיעו מכוכב קרח ששמו במשחק לא היה ידוע, אך במשחק הבא "Emperor: Battle for Dune" הוא נקרא סיגמא דרקוניס IV. כאשר הם מייבאים את הסחורה שלהם ממערכות כוכבים סמוכות, בית אורדוס מסתמכמים על כישוריהם כסוחרים כדי לייצר רווח. עם זאת, עושרם הפך אותם לפרנואידים יותר. על פי מדריך המשחק, בית אורדוס קונים את כל יחידותיהם במקום לאמן אותם בעצמם, כולל חבלנים כדי להרוס מבנים וטנקים מיוחדים אשר גורמים לכלי רכב לתקוף את בני בריתם. בניגוד לשני הבתים האחרים, בית אורדוס אינו מוזכר באף ספרי Dune, אך הם מוזכרים באינציקלופדיות לא רשמיות של Dune.
משחקיות
ב-Dune 2000, השחקן בוחר לשלוט באחד משלושת הבתים והוא נלחם על השליטה של ב"סם" המרקוח (Spice) על כוכב הלכת אראקיס (או חולית). השחקן קוצר את ה"סם" בעבור "סולאריס", המטבע של המשחק, ובעזרתו הוא יוצר יחידות תקיפה כדי להגדיל את כוחותיו. המשחק משתמש במנוע דומה לזה של המשחק "Command & Conquer: Red Alert" ובניגוד ל-Dune II, השחקן יכול לשלוט ביותר מיחידה אחת כל פעם.
כמו רוב משחקי האסטרטגיה בזמן אמת, מפת המשחק מתחילה עם ערפל קרב שחור שמכסה את כל המפה. ככל השחקן חוקר את המשך המפה הערפל מוסר להמשך המשימה, ומאפשר לשחקן לצפות בפעילות באזורים שהיו מוסתרים קודם לכן. כמו Dune II, השחקן יכול לבנות יסודות בטון לפני הצבת מבנים ובכך הם נבנים עם נקודות פגיעה מקסימליות.
אף על פי שבכל בית יש יחידות משותפות רבות, כגון חיל רגלים, "מלכודות רוח" (אשר מספקות חשמל למבנים) ורכבי בנייה ניידים, לכל בית יש גם יחידות מיוחדות משלו, כמו ה"טנקים העל-קוליים" של בית אטריידיס. כמו במשחקים אחרים של וסטווד סטודיו, שחקן יכול לקבל גישה ליחידות המיוחדות של הבתים האחרים על ידי לכידת בניין אויב שיכול לייצר את היחידות הרצויות.
פיג'ו 304
פיג'ו 304 היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו, בין השנים 1969–1980.
סך הכול יוצרו 1,178,423 יחידות.
יחסי עומאן–ערב הסעודית
יחסי עומאן–ערב הסעודית הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין סולטנות עומאן לממלכת סעודיה.
שתי המדינות מנהלות מערכת יחסים היסטורית ארוכה, והן חברות במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ. שתי המדינות הן מוסלמיות, אולם עומאן משתייכת לזרם האיבאדיה ואילו ערב הסעודית משתייכת לאסלאם הסוני. שתי המדינות בעלות ברית חזקות, אולם לעומאן יש גישה מקלה יותר בכל הנוגע לאיראן.
שתי המדינות חולקות גבול ארוך, שני באורכו רק לגבול ערב הסעודית–תימן בקרב הגבולות הסעודיים.
היסטוריה
הח'וארג', קבוצה איסלאמית קיצונית שהוקמה לאחר מותו של הנביא מוחמד במה שעתיד להיות ערב הסעודית, היה אחראי למרד נגד הח'ליף עלי. עם זאת, חלקם, סירבו לסמכותו של ח'וארג' ועברו לדרום ערב, לאזור הכולל כיום את עומאן, והקימו את זרם האיבאדיה.
ישראל גל
ישראל גל (נולד ב-31 ביולי 1964) הוא ראש עיריית קריית אונו.
ביוגרפיה
גל נולד בתל אביב. אביו היה ניצול השואה שעלה לארץ ישראל ב-1947 ואמו עלתה ממרוקו. הוא גדל בקיבוץ עין המפרץ. בצה"ל שירת כלוחם בחטיבת הצנחנים וכמפקד פלוגה בבקו"ם. לאחר שחרורו מהצבא, המשיך להתגורר בקיבוץ, עד שבשנת 1988 עבר לקריית אונו.
ב-1989 מונה למזכיר הפועל קריית אונו ולאחר מכן שימש יו"ר הסתדרות העובדים במרחב בקעת אונו וכן חבר בית נבחרי ההסתדרות, עד 1996. ב-1998 נבחר לחבר במועצת העיר, הוא שימש מחזיק תיק הכספים וכוח אדם, סגן וממלא מקום ראש העיר. ב-2003 וב-2008 התמודד בבחירות לראשות העיר מטעם מפלגת "קריית אונו ירוקה" אך הפסיד ליוסי נשרי. משנת 2009 עד 2013 כיהן כסגן ראש העיר ויו"ר הוועדה המקומית לתכנון ובניה.
בנוסף שימש יו"ר הנהלת עמותת אמנות לעם, יו"ר האגודה למען הקשיש בקריית אונו, היה ממייסדי "העמותה לחינוך מוזיקלי בקרית אונו" ועמותת "אפשרות - עמותה לפתוח שרותי רווחה ותרבות בקרית אונו".
בבחירות 2018 עמד שוב בראש "הרשימה המאוחדת" וזכה לרוב של 54.56% ונבחר לראשות המועצה בפעם השנייה ברציפות ורשימתו בתמיכת מפלגת העבודה זכתה לחמישה מושבים במועצה.
חיים אישיים
גל בעל תואר ראשון במדעי המדינה מהאוניברסיטה הפתוחה ותואר שני במנהל עסקים מהקריה האקדמית אונו. הוא נשוי ואב לשלושה. בנו הבכור, עמית גל, הוא שחקן נבחרת ישראל בכדוריד.
No Quiero Saber (שיר של סלינה)
No Quiero Saber (בעברית: אני לא רוצה לדעת) הוא שיר של הזמרת המקסיקנית-אמריקאית סלינה אשר יצא ב-20 ביוני 1996 על ידי חברת EMI לטין. השיר הופיע לראשונה באלבומה השני Ven Conmigo ולאחר מכן הוא יצא כסינגל מתוך האלבום Voces Unidas ואף גם הופיע באלבום Siempre Selena בגרסת הרמיקס שלו ובאלבום Enamorada de Ti בגרסה אקוסטית שלו. השיר נכתב והופק על ידי אחיה א.ב. קינטנייה ופיט אסטודילו אשר היה זמר ליווי בסלינה ולוס דינוס.
השיר זכה לביקורות חיוביות על ידי מבקרי המוזיקה. עיתון Deseret News כינה את השיר כ"אחד מהשירים הטובים ביותר של סלינה". השיר זכה בפרס "שיר הקרוסאובר של השנה" ב"טקס פרסי הטחאנו" ואף הגיע למקום השישי במצעד השירים הלטיניים של בילבורד.
הצלחה מסחרית
השיר הופיע לראשונה במקום ה-35 במצעד השירים הלטינים של בילבורד בתאריך ה-11 במאי 1996. ב-22 במאי הוא כבר טיפס למקום ה-6 במצעד. במצעד שירי הפופ הלטיניים, מצעד אשר מראה את שירי הפופ הלטיניים שהאזינו להם הכי הרבה השבוע ברדיו האמריקאי השיר הופיע לראשונה במקום ה-12 והגיע בשיאו למקום ה-10 לאחר 4 שבועות. במצעד האיירפליי המקסיקני הלטיני האזורי, מצעד אשר מראה את השירים המקסיקניים האזוריים שקיבלו הכי הרבה האזנות ברדיו האמריקאי באותו שבוע השיר הגיע לראשונה למקום ה-20 ושבוע שלאחר מכן הוא הגיע למיקום השיא שלו, 15.
צפידת מוות
צפידת מוות (בלטינית: Rigor mortis, ריגור מורטיס) היא אחד מסימני המוות, המאופיינת בהתקשחות השרירים תוך מספר שעות לאחר המוות בגלל שינויים ביוכימיים החלים בהם. סימני מוות נוספים הם כתמי המוות, המופיעים תוך פרק זמן מסוים ממועד הפטירה כתוצאה מיציאה של דם לרקמות תת-עוריות בהתאם לגרביטציה שפעלה על הגופה, וכן התקררות הגופה , המתרחשת גם היא תוך פרק זמן ממועד המוות. סימנים אלו ואחרים מסייעים לרופא המשפטי להעריך מתי אירע מועד המוות, אם לא ידוע מועד זה.
שינויים פיזיים
לאחר המוות, השרירים הופכים להיות רפים ומדולדלים, וניתן להזיז באופן פסיבי את הגפיים ואת הלסת התחתונה. לאחר מכן השרירים הולכים ומתקשחים באופן בו יש ריגידיות או קשיחות מלאה של השרירים והמפרקים, תופעה הידועה בשם צפידת המוות או ריגור מורטיס. לאחר מכן הריגידיות חולפת והגוף הופך להיות רפה כמקודם.
צפידת מוות מתפתחת ונעלמת בשיעור דומה בכל השרירים. עם זאת, שרירים בעלי נפח קטן יותר (כגון, שרירי הלעיסה והידיים) הופכים ריגידיים (קשיחים) לפני שרירים בעלי נפח גדול יותר (למשל, שרירי הירכיים). בעבר תופעה זו גרמה לתפיסה מוטעית אשר גרסה כי הצפידה מתחילה מהראש ומתקדמת מטה.
לרוב, כמעט ולא ניתן להבחין בצפידת מוות אצל ילדים ופעוטות, בעיקר עקב מסת השריר הנמוכה שלהם.
מנגנון ביוכימי
ההיארעות של צפידת מוות היא תהליך פיזיו-כמיקלי המתרחש לאחר המוות, כאשר השרירים ממשיכים בביצוע פעילות מטבולית של גליקוליזה למשך זמן קצר. במהלך התהליך הזה, ATP, המשמש למגוון של תהליכים מטבוליים בתא, עובר הידרוליזה ל-ADP, וכן מיוצרת בשריר חומצה לקטית המורידה את רמת ה-pH התאי. מחסור ב-ATP חדש לאור מחסור בחמצן וכן עליה בחומציות התא מביאה לתופעה הקרויה locking chemical bridges בין שני חלבוני שריר עיקריים הקרויים אקטין ומיוזין. בכיווץ שריר פיזיולוגי, פעולת הכיווץ מתאפשרת הודות ליצירת הקשרים בין שני חלבונים אלו (קשרים המכונים Cross-bridges) ולניתוקם לאחר הכיווץ. אך בצפידת מוות, עקב המחסור ב-ATP לא מתרחש תהליך הניתוק בין החלבונים, והחיבור בין שני חלבונים אלו מביא להתקבעות ולהתקשחות, ללא קיצור השריר. עם הזמן, בעקבות תהליך פירוק של חלבונים והתחלת תהליך של ריקבון הגופה, הקשר שבין האקטין למיוזין מתפרק והשרירים הופכים להיות רפויים בשנית.
הערכת שעת המוות
בדומה לסימני מוות אחרים ושינויים המתרחשים לאחר המוות, צפידת מוות יכולה לשמש לצורך הערכה משפטית הנוגעת למועד המוות. עם זאת, יש לקחת בחשבון שהתפתחות של צפידה יכולה להיות מושפעת ממגוון רחב של גורמים המשפיעים על התהליך הכימי שתואר לעיל. כך למשל, ההופעה וההיעלמות של צפידה היא מואצת על ידי מאמץ גופני שקדם למוות, פרכוסים, היפרתרמיה או טמפרטורה חמה. באזורים חמים, יכולה צפידה להתחיל ולהיעלם בתוך 9 עד 12 שעות בלבד. באופן דומה, מצבים מטבוליים המקושרים לחמצת ואורמיה מגבירים את הקצב המטבולי בו מתרחשת הצפידה.
צפידת מוות מתפתחת באופן שונה כתלות במסת השריר, כאשר אצל ילדים קטנים, אנשים מבוגרים או נכים הריגור מתפתח לאט יחסית. גם תרופות או רעלים שונים משפיעים על התפתחות של צפידת מוות. הרעלת סטריכנין, הידוע כגורם להתכווצויות טטניות חזקות של השריר, מאיצה את התהליך, בעוד הרעלה של פחמן חד-חמצני גורמת לאיחור בהתחלה של צפידה. קיימות תרופות או רעלים מסוימים המקושרים בצפידה משמעותית מאד. ניתן להעריך האם חל שינוי במנח הגופה לאחר המוות בחקירה משפטית על פי צפידת מוות: כך למשל, אם הגפיים הריגידיות אינן תואמות את חוקי הגרביטציה (גופה שידיה מורמות באוויר, למשל, היא דוגמה למקרה בו הידיים הוזזו לאחר התהוות הצפידה).
צפידת מוות בשרירים לא רצוניים
צפידת מוות משפיעה לא רק על שרירים רצוניים כי אם גם על שרירים לא רצוניים וכן על שריר הלב עצמו. צפידת מוות משפיעה למשל על השריר האחראי על כיווץ האישון ויכולה לייצר מצב בו אישוני העיניים אינם שווים, ארטיפקט שיכול לבלבל במהלך הבדיקה הגופנית. השריר זוקף השערה שעל העור מתכווץ אף הוא וגורם למראה של "עור ברווז", אשר בעבר יוחס בטעות למקרים בהם סיבת המוות הייתה טביעה, למשל. הימצאות של זרע באזור או בקצה הפין היא תופעה שכיחה ונובעת מכיווץ של שכבת השריר של שלפוחיות הזרע אשר מתפקדות כמאגר של נוזל זרע ולמעשה "דוחפות" את מאגר הזרע לאחר המוות לאור הריגור הקיים גם בשריר זה.
גריבלדי (דג)
מאפיינים
אורכו של דג זה 40 ס"מ והוא בעל גוף כתום עם סנפירים גדולים ושפתיים בשרניות אך קצרות מאוד. דג זה קיבל את שמו על שם הגנרל האיטלקי ג'וזפה גריבלדי שחסידיו לבשו כותונות כתומות.
הוא נפוץ בימים רדודים בצפון האוקיינוס השקט ויכול לצלול לעומק 50 מטר והוא ניזון ממגוון חסרי חוליות. הוא נח בין הסלעים שעל הקרקעית ומגונן עליה מדגים אחרים. הדג הזכר בונה קן בו נמצאות הביצים והזכר שומר עליהם ומתקיף באגרסיביות כל מסיג גבול.
דג זה הוא אחד משני דגים הרשמיים של מדינת קליפורניה לצד טרוטה זהובה ונחשב למין מוגן בה.
יחסי דנמרק–צרפת
בין ממלכת דנמרק לבין הרפובליקה הצרפתית מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים. כמו כן השתיים חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היסטוריה
היחסים בין שתי המדינות ראשיתם בימי הביניים, ובתו של ולדמר הראשון, מלך דנמרק - אינגבורג התחתנה עם פיליפ השני, מלך צרפת. באותם ימים היו נזירים צרפתים רבים בדנמרק.
במהלך המאה ה-17 שהו סטודנטים רבים מדנמרק בפריז, לצורך לימוד רפואה, משפטים, פילוסופיה ותאולוגיה, ואילו מורים רבים בדנמרק היו ממוצא צרפתי.
במהלך מלחמת צרפת-הולנד חיפשה הרפובליקה ההולנדית בעל ברית, ולבסוף כרתה ברית עם דנמרק-נורווגיה שרצתה להחזיר לעצמה את שטחי סקונהלנד, ובעקבות כך פרצה המלחמה הסקאנית בין דנמרק לשוודיה, שהייתה בעלת בריתה של צרפת. המלחמה נמשכה 4 שנים, והסתיימה לבסוף ללא הכרעה, תוך חזרה למצב הקודם.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות לחמה דנמרק לצד צרפת, אולם לבסוף הובסה, ובקונגרס וינה אושר שלטונה של שוודיה בנורווגיה שנלקחה מדנמרק.
לאחר מלחמת העולם השנייה היו צרפת ודנמרק ממקימי נאט"ו, ובמהלך השנים הצטרפו שתי המדינות לאיחוד האירופי, על אף שדנמרק לא הצטרפה לגוש האירו ועדיין משתמשת בקרונה דנית.
יחסים כלכליים
הייצוא הצרפתי לדנמרק עמד על 2.19 מיליארד אירו בשנת 2009, ואילו היבוא מדנמרק עמד על 2.35 מיליארד יורו באותה שנה.
יחסים פוליטיים
צרפת מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן, ו-6 קונסוליות באולבורג, אורהוס, אסביירג, פרדריקסהאבן, אודנסה, ורנה. מאידך, דנמרק מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז, ו-12 קונסוליות כבוד בפריז, בורדו, לה רושל, ליל, ליון, מרסיי, נאנט, ניס, פורטו וקיו, רואן, סן מאלו וטולוז .
פרדריק, נסיך דנמרק
פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק (שמו המלא: פרדריק אנדרה הנריק כריסטיאן; בדנית: Frederik André Henrik Christian, Kronprins til Danmark; נולד ב-26 במאי 1968), הוא בנה הבכור של המלכה מרגרטה השנייה מדנמרק ויורש העצר של כס המלוכה של דנמרק. כאשר הוא יירש את הכתר הוא צפוי להפוך לפרדריק העשירי, מלך דנמרק.
ביוגרפיה
פרדריק נולד ב-26 במאי 1968 בקופנהגן, להנריק, נסיך דנמרק ולמרגרטה, נסיכת הכתר של דנמרק, בתם של פרדריק התשיעי, מלך דנמרק ואינגריד, נסיכת שוודיה. בעת לידתו היו בחיים סבו פרדריק התשיעי, מלך דנמרק, ואבי סבתו גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה.
בצעירותו התחנך פרדריק בבית ספר יסודי בקופנהגן, ובין השנים 1982–1983 למד בבית ספר תיכון בנורמנדי, צרפת. לאחר מכן למד פרדריק באוניברסיטת ארהוס ובאוניברסיטת הרווארד, והוציא בהם תואר בתחום מדעי המדינה. כמו כן מילא פרדריק תפקידים בכל שלוש הזרועות של כוחות ההגנה של דנמרק, ורכש בנוסף השכלה צבאית. כמו כן, פרדריק הוא חבר הוועד האולימפי הבינלאומי.
ב-14 במאי 2004 התחתן פרדריק בקתדרלת קופנהגן עם מארי דונלדסון, אותה פגש בתחרות המשחקים האולימפיים בסידני בשנת 2000. הילד הראשון שלהם, כריסטיאן (כמקובל במסורת בית המלוכה הדני, השמות של היורשים לכתר הם כריסטיאן או פרדריק), נולד ב-15 באוקטובר 2005. לאחריו נולדה איזבלה ב-1 ביולי 2007. ב-8 בינואר 2011 נולדו לבני הזוג תאומים, וינסנט ויוספינה.
באוקטובר 2016 נפצע פרדריק בעת קפיצה על טרמפולינה באירוע פרטי. בעקבות סדיקת עמוד השדרה, טופל נסיך הכתר בקיבוע הצוואר והוא נאלץ לבטל את השתתפותו במספר אירועים.
משפחתו
ב-14 במאי 2004 התחתן פרדריק עם מארי, נסיכת דנמרק, ונולדו להם ארבעה ילדים:
סאלי הפטל נוה
סאלי הפטל נוה (נולדה ב-18 באוקטובר 1969) היא אוצרת עצמאית בתחום האמנות העכשווית. היא אצרה תערוכות יחיד וקבוצתיות רבות בחללי תצוגה, גלריות, מוזיאונים ובמרחב הציבורי בישראל ומחוצה לה, בין היתר במוזיאון ישראל, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית וב-Brno House of Arts ברנו, צ'כיה.
ביוגרפיה
הפטל נוה נולדה בקולומביה. היא בוגרת לימודי תואר ראשון ושני בתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1994–1996 למדה בסטודיו לאמנויות התיאטרון של יורם לוינשטיין בתל אביב. בשנת 1997 למדה בבית הספר לתיאטרון וקולנוע "The Lee Strasberg Theatre & Film Institute" בניו יורק. הייתה מרצה אורחת במוסדות אקדמיים שונים ומלמדת אוצרות במכללת ספיר.
היא החלה את דרכה המקצועית בגלריה בינט בתל אביב, שם עבדה בין השנים 1998–2003. לאחר מכן שמשה כאוצרת גלריה ברוורמן, תל אביב ובין השנים 2008–2010 שימשה כאוצרת בגלריה אורבניקס (Urbanix), סטודיו לקריאייטיב ועיצוב בתל אביב. בין השנים 2010–2013 שימשה כאוצרת ומנהלת של קו 16 – גלריה קהילתית לאמנות עכשווית בתל אביב, ובשנת 2017 אצרה יחד עם עדנה מושנזון את הביאנלה לרישום, "שובו של הנייר / מחשבות על רישום", רשמים VI, בבית האמנים ירושלים.
הפטל נוה אצרה את פסטיבל אוהבים אמנות עושים אמנות מטעם עיריית תל אביב בשנים 2011 ו-2013. בשנים 2018–2020 שימשה כיועצת אמנות של גלריה הוילה, מכללת אמונה ירושלים. הייתה חלק מהוועדה לבחירת לבחירת אמנים לתוכנית שהות אמן ב-IDA Hannover 2013 (Intercultural Dialog in Art) וחברה בוועדת פרויקטים של עיריית תל אביב –יפו. חברה בוועדה המייעצת של ארטפורט.
תעלול קטלני
תעלול קטלני (במקור: F/X) הוא סרט מתח פעולה אמריקאי משנת 1986 בבימויו של רוברט מנדל ובכיכובם של בריאן בראון, בריאן דנהי, דיאן ונורה, קליף דה יאנג, מייסון אדמס וג'רי אורבך. כמו כן, משתתפת בסרט אנג'לה באסט, בתפקידה הקולנועי הראשון.
ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ולציון 85% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 20 ביקורות.
MacOS Big Sur
macOS Big Sur (גרסה 11.0) היא המהדורה הקודמת - לפני שיצאה מהדורת macOS Monterey - של MacOS, מערכת ההפעלה של אפל למחשבי מקינטוש. היא ממשיכה את דרכה של macOS Catalina (גרסה 10.15). המערכת הוכרזה בכנס המפתחים העולמי של אפל ב-22 ביוני 2020 והופצה ב-12 בנובמבר באותה שנה. היא נקראת על שם אזור החוף ביג סֶר בחוף המרכזי בקליפורניה.
macOS Big Sur כוללת עיצוב מחדש של ממשק המשתמש. זו הגרסה הראשונה של macOS שתומכת במעבדי ARM שתוכננו על ידי אפל. במחשבי Mac מבוססי ARM, היא תתמוך בהפעלת אפליקציות iOS ו-iPadOS.
עיצוב
macOS Big Sur מציג רענון של עיצוב ממשק המשתמש, שתואר על ידי אפל כשינוי הגדול ביותר מאז הצגת Mac OS X. מערכת ההפעלה מציגה חידודים לממשק כמו שקיפות ופלטת צבעים חדשה. כל היישומים הסטנדרטיים, כמו גם ה-Dock וסרגל התפריטים, מתוכננים ומייעלים מחדש. סמלי היישום מעוצבים גם הם מחדש כדי שייראו דומים יותר לאלו ב-iOS ו-iPadOS. בהשוואה ל-iOS, הסמלים של ביג סר כוללים הצללות רבות יותר והדגשים כדי להעניק מראה תלת־ממדי. האסתטיקה שלה תוארה כ"ניאומורפיזם", פרימנטנטו של חידושים וסטיות. צלילי מערכת מוחלפים גם כן.
מערכת ההפעלה החדשה מביאה גם אינטגרציה נוספת עם סמלי SF של אפל ומאפשרת שימוש קל יותר על ידי מפתחי צד ג 'כאלמנטים של ממשק משתמש עבור היישומים שלהם באמצעות UIKit, מה שמאפשר לאחד אפליקציות צד שלישי עם שפת העיצוב הקיימת מתוצרת אפל.
מרכז שליטה
ממשק עם החלפת נתונים מהירה ל-Wi-Fi, Bluetooth, בהירות מסך ועוצמת שמע נוסף לשורת התפריט. ממשק זה דומה באופן פונקציונלי ויזואלי ל-Control Center ב-iOS ו-iPadOS.
מרכז עדכונים
מרכז ההודעות מעוצב מחדש, כולל התראות אינטראקטיביות וממשק משתמש שקוף. מרכז ההודעות כולל גם מערכת ווידג'ט חדשה הדומה למערכת זו ב-iOS 14, ומציגה מידע רב יותר עם התאמה אישית רבה מזו שקיימה בעבר.
תמיכה במעבדים מעוצבים של אפל
macOS ביג סר מציין את תחילת המעבר של קו המחשבים האישיים של מקינטוש של אפל ממעבדים מבוססי אינטל x86-64 למעבדים מבוססי ARM64 של אפל, המכונים "סיליקון אפל". השבב המוזכר בסרטוני הדגמה, ומשמש בערכת המעבר למפתחים, הוא ה-A12Z Bionic, שהוא אותו שבב ששימש ב-iPad Pro 2020. זוהי המהדורה הראשונה של macOS שתומכת במחשבי מקינטוש מבוססי ARM, למרות שאפל הצהירה שהיא תתמוך ב-Intel Macs "עוד שנים רבות." רוב התוכנות שלא השלימו את מעבר סיליקון אפל יכול להשתמש רוזטה 2, עדכון מנגנון תאימות המנוצל הראשון במהלך PowerPC כדי אינטל x86 המעבר.
תמיכה ביישומי iOS ו-iPadOS
ב-Macs המבוסס על סיליקון של Apple, macOS Big Sur יפעיל יישומי iOS ו-iPadOS באופן טבעי וללא כל שינוי הדרוש מצד המפתחים.
נפח מערכת חתום
עוצמת הקול של המערכת חתומה באופן קריפטוגרפי כדי למנוע חבלה. זה כולל הוספת hash-256 hash לכל קובץ בנפח המערכת.
עדכוני תוכנה
עדכוני תוכנה יכולים להתחיל ברקע לפני הפעלה מחדש, ובכך לדרוש פחות זמן השבתה. מכיוון שקובצי מערכת חתומים על גבי קריפטוגרפיה, תוכנת העדכון יכולה לסמוך על כך שהם נמצאים במיקומים מדויקים, ובכך לאפשר לעדכן אותם בצורה יעילה במקום.
ספארי
ספארי בביג סר כולל כעת דף התחלה חדש הניתן להתאמה אישית ועיצוב לשוניות משופר. בנוסף, השיפורים בספארי 14 כוללים:
הודעות
אפליקציית ההודעות נכתבה מחדש כדי להתבסס על טכנולוגיית הקטליסט של אפל. זה מאפשר לאפליקציה להיות זוגיות עם התכונה המקבילה ל- iOS. לצד עיצוב מעודן, אפליקציית ההודעות מביאה:
חנות אפליקציות
חידודים ותכונות חדשות של Mac App Store כוללים:
ג'אנגו ללא מעצורים
ג'אנגו ללא מעצורים (באנגלית: Django Unchained) הוא מערבון שנכתב ובוים על ידי קוונטין טרנטינו, אשר יצא לאקרנים בארצות הברית ב-25 בדצמבר 2012. עלילת הסרט מתרחשת בתקופה שקדמה למלחמת האזרחים האמריקנית, ומציגה בצורה בוטה וגרפית את היחס האלים במדינות דרום ארצות הברית כלפי העבדים השחורים. במרכז הסרט מתוארת מערכת היחסים בין ג'אנגו, עבד שחור משוחרר, לבין ד"ר קינג שולץ, צייד ראשים לבן ממוצא גרמני. הסרט זכה בשני פרסי אוסקר, גלובוס הזהב ובאפט"א. בשלושת הטקסים זכה הסרט באותן קטגוריות: התסריט הטוב ביותר (טרנטינו), ושחקן המשנה הטוב ביותר (כריסטוף ואלץ).
עלילת הסרט
עיקר עלילת הסרט מתרחשת כשנתיים לפני מלחמת האזרחים האמריקנית בדרום ארצות הברית. ג'אנגו (ג'יימי פוקס) הוא עבד שחור, שמובל יחד עם עוד עבדים אחרים בעודם יחפים וללא חולצות בשממה של ארצות הברית. בעת שמובילים אותו לבעליו החדשים, נתקלת השיירה בצייד הראשים הגרמני ד"ר קינג שולץ (כריסטוף ואלץ), ההורג לפרנסתו פושעים נמלטים. שולץ רודף אחר האחים בריטל הרצחניים, ומאחר שאינו יודע כיצד הם נראים, הוא מחפש את האדם האחרון שראה אותם - ג'אנגו. שולץ מציע לשלם לשני האחים שמובילים את השיירה (אייס ודיקי) עבור ג'אנגו, אך מתפתח עימות ובו שולץ הורג את אחד מסוחרי העבדים, ואת השני מותיר ירוי לכוד מתחת לסוסו, ולבסוף (לאחר עזיבת שולץ עם ג'אנגו) לחסדיהם של שאר העבדים. הוא לוקח את ג'אנגו איתו ומבטיח לשחררו לאחר שילכדו את האחים בריטל, חיים או מתים.
ג'אנגו ושולץ מגיעים לאחוזתו של ספנסר "ביג דדי" בנט (דון ג'ונסון) ומציעים לו מחיר גבוה במיוחד עבור אחד מעבדיו. בזמן ששולץ ובנט נכנסים לבית, לפי בקשתו של שולץ, ג'אנגו מובל ברחבי אחוזתו של בנט להתרשם ממנה. בעת סיורו הוא מזהה את האחים בריטל והורג שנים מהם. את השלישי הורג שולץ שממהר לאזור. בנט ואנשיו מגיעים אף הם, עצבניים ונושאים רובים, אולם שולץ מדגיש בפניהם שהוא צייד ראשים של פושעים נמלטים, ולפיכך הוא וג'אנגו הם למעשה נציגי החוק, ולכן אסור לפגוע בהם. בלית ברירה, בנט מאפשר להם לקחת את הגופות של הפושעים, ומורה להם להסתלק מאדמותיו.
לאחר הצלחתם במשימה, שולץ עומד במילתו, ומשחרר את ג'אנגו, אולם מציע לאחרון הצעה במסגרתה יעזור לו לשחרר את רעייתו ברומהילדה, המוחזקת כשפחה באחוזה במיסיסיפי, אם יהיה מוכן להישאר איתו בזמן החורף ולתפוס פושעים נוספים. בהמשך ג'אנגו, אשר רכש כישורי צליפה מרשימים, מחסל מן המארב את הפושע המבוקש סמיטי באקול, עליו מוצע פרס של 7,000 דולר, אף שהאחרון נמצא ליד בנו בשדה, ולאחר מכן גם את שלושת אנשי חבורתו, המבוקשים אף הם. שולץ מעניק לו את מודעת ה"מבוקש" של באקול, באומרו שזה סימן למזל לשמור את המודעה של הפושע הראשון שהוא תפס.
עם תום החורף, ג'אנגו ושולץ יוצאים לחפש את ברומהילדה. החיפוש של ג'אנגו ושולץ מוביל אותם לקלווין קנדי (לאונרדו דיקפריו), הבעלים של אחוזת "קנדילנד". הם פוגשים את קנדי בזמן שהוא צופה בהיאבקות מנדינגו, בה עבדים נלחמים אחד בשני עד מוות לשעשוע בעליהם. שולץ וג'אנגו מציגים עצמם כסוחרי לוחמי מנדינגו, ומציעים לקנדי סכום מופרז של 12,000 דולר, עבור מתאבק מנדינגו טוב. קנדי מסוקרן וניאות להזמין את השניים לאחוזתו. במהלך ההליכה מצליח שולץ לוודא כי ברומהילדה אכן נמצאת באחוזה.
עם ההגעה לאחוזה, החלפת מבטים בין ג'אנגו לבין השפחה ברומהילדה, מעוררת את חשדו של סטיבן (סמואל ל. ג'קסון), עבדו הנאמן של קנדי. סטיבן חולק את חשדותיו עם אדונו, בסצנה שמבהירה שלמעשה סטיבן הוא זה ששולט בקנדי ולא ההפך. קנדי הנסער חוזר לשולחן הארוחה וחושף שהוא יודע את האמת, תוך איומים על ג'אנגו ושולץ. תחת איומיו של קנדי, ג'אנגו ושולץ רוכשים את ברומהילדה במחיר מופקע, ומקבלים את שטר המכירה שלה. כאשר קנדי מתעקש לחייב את שולץ ללחוץ את ידו כדי לחתום את העסקה סופית, המצב מתדרדר לקרב יריות, במהלכו נהרגים שולץ, קנדי ורבים נוספים מבני הבית. לאחר קרב ממושך, ג'אנגו נלכד, ובעצתו של סטיבן, מוחלט שהוא יימכר לחברת כריה אכזרית, שם יעבוד עד מוות.
צלב משמר החופים
צלב משמר החופים (באנגלית: Coast Guard Cross) הוא העיטור השני בחשיבותו המוענק למשרתים במשמר החופים של ארצות הברית והוא מוענק עבור גבורה יוצאת דופן בפעילות במהלך שירותם. העיטור ניתן כאשר הפעולה אינה מצדיקה את מדליית הכבוד. העיטור נוסד בשנת 2010 וטרם הוענק מאז.
ג'אנגו ללא מעצורים
עלילת הסרט
בזמן הנסיעה של ג'אנגו ועבדים נוספים שמוגלים מאחוזת קנדילנד למכרות, משכנע ג'אנגו את מוביליו לשחרר אותו, תוך שהוא גורם להם להאמין שבאחוזת קנדילנד מסתתרים חבורת סמיטי באקול, אותה ג'אנגו מנסה לצוד. עם שחרורו ג'אנגו הורג את המובילים, משחרר את העבדים שנסע עימם וחוזר לקנדילנד כדי לשחרר את ברומהילדה. עם הגיעו לקנדילנד, ג'אנגו הורג את הלבנים שנותרו בחיים ואת סטיבן, ומשחרר את אשתו ברומהילדה. שניהם רוכבים אל עבר האופק כשברקע אחוזת קנדילנד מתפוצצת ונשרפת.
ניתוח
לעומת סרטיו הקודמים של טרנטינו, המבנה של הסרט הוא ליניארי והוא מחולק לשלוש מערכות, כפי שעושים בקולנוע ההוליוודי.
צלב משמר החופים
קריטריונים
קריטריונים להענקת העיטור:
ג'אנגו ללא מעצורים
ניתוח
שולץ אומר לג'נגו בתחילת הסרט, כשהוא מלמד אותו את רזי מקצועו - יש "דמות" שהוא אמור לשחק, דמות שהוא אמור לשמור עליה עד שישיג את האיש שהוא מחפש. אבל במהלך המערכה השנייה של הסרט, שולץ שובר אותה – לעומת ג'אנגו ששומר אותה לכל אורך הדרך. אפשר להבחין בכך בסצנה שבה קנדי מנסר גולגולת ונואם אודות נחיתותו של האדם השחור. ד"ר שולץ נראה מבועת, ואילו ג'אנגו שומר על קור רוח. במובן מסוים, תפקידו של ד"ר שולץ בסרט הוא לחנוך את ג'אנגו, ללמד אותו להיות אדם חופשי ולדאוג לעצמו. כאשר תפקיד זה מסתיים, שולץ נהרג.
צלב משמר החופים
קריטריונים
צלב משמר החופים יוענק ליחידים אשר במהלך שירותם במשמר החופים התבלטו במעשה גבורה עילאי אשר אינו מצדיק הענקת מדליית הכבוד וכאשר הפעילות לא הייתה תחת פיקוד מחלקת הצי של ארצות הברית (במקרים אלו יוענק צלב הצי). מעשה גבורה זה:
ג'אנגו ללא מעצורים
ניתוח
עוד דמות שזכתה ליחס וביקורת מיוחדת היא סטיבן (סמואל ל. ג'קסון), עבדו הזקן והשפוט של קלווין קנדי. סטיבן, על אף היותו שחור, נוהג בגזענות כלפי העבדים השחורים, מרבה לקלל, ללעוג, להפחיד, להשפיל אותם ולאיים עליהם כדי למצוא חן בעיני אדוניו קנדי ושאר האנשים הלבנים. סמואל ג'קסון נבחר בכוונה לגלם דמות זו הנוגדת את אישיותו הפוליטית שכן ג'קסון היה פעיל בתנועה לזכויות האזרח ואף בתנועה קיצונית יותר - הפנתרים השחורים. דמות זאת מביעה מחאה (לדברי ג'קסון) כנגד שחורים המוכרים את זהותם ואת גזעם על מנת להתחנף לאנשים לבנים. בסוף הסרט ג'אנגו יורה בברכיו של סטיבן ומשאיר אותו למות לאחר שהוא מפוצץ את קנדילנד.
פיתוח
ב-2 במאי 2011 אושר שהכותרת של הסרט תהיה Django Unchained ויציג את נקמתו של עבד לשעבר במעביד. טרנטינו סיים את התסריט ב-26 באפריל 2011. צילומי הסרט החלו ב-27 בינואר 2012 והסתיימו ביוני 2012.
ביקורות
הסרט התקבל בביקורות חיוביות והיה מועמד לחמישה פרסי אוסקר, מתוכן זכה בשתי קטגוריות, התסריט הטוב ביותר ושחקן המשנה כריסטוף וולץ. באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ביקורות חיוביות ברובן עם 88% ביקורות חיוביות מתוך 209 מבקרים. ביקורות הגולשים אף נתנו לסרט ציון גבוה יותר של 94%. ב-IMDb, הסרט קיבל ציון של 8.5 מתוך 10, בממוצע מלמעלה מ-800,000 גולשים. רוב הביקורות, החמיאו על הסגנון של הסרט והתסריט השנון של טרנטינו, כמו גם על הפסקול. מבקרים כגון רוג'ר איברט, אמרו שמדובר באחד מהסרטים הטובים של השנה.
בראיון למגזין "וייב" ביקר הבמאי ספייק לי את הסרט ואמר "העבדות באמריקה לא הייתה מערבון ספגטי של סרג'יו ליאונה, היא הייתה שואה".
באפריל 2013, מספר סצנות בסרט נערכו מחדש, כדי להתאים לצנזורה הסינית. אך הקרנות הבכורה בסין בוטלו במפתיע ברגע האחרון.
מוזיקה
המוזיקה והפסקול של הסרט מנו מגוון אמנים ושירים משנות ה-60 וה-70 וקומץ נעימות של אניו מוריקונה - מלחין וכותב מוזיקה גדול של סרטי מערבונים.
קאלבי-ליווה
קאלבי-ליווה (באסטונית: Kalevi-Liiva) הוא אתר ובו דיונות חול, הממוקם במחוז האריו שבאסטוניה, בסמוך לחוף הים הבלטי. האתר ממוקם צפונית למחנה הריכוז יֶגָאלָה. בזמן השואה נרצחו בו לפחות 6,000 יהודים וכן צוענים.
הרצח בזמן השואה
במהלך ספטמבר 1942 הגיעו לאזור כ-2,000 יהודים, חלקם תושבי אסטוניה וחלקם הגיעו מגרמניה ומטרזיינשטט. כ-450 מהיהודים נשלחו למחנה הריכוז יֶגָאלָה, והשאר נרצחו במקום. בהמשך הגיעו למקום ונרצחו אלפים נוספים, בהם יהודים, צוענים ואסירים פוליטיים.
ההוצאה להורג נעשתה על ידי משתפי פעולה נאצים אסטונים בפיקוח גרמני. האסטונים האחראים על מעשי הרצח - אלכסנדר לאק, איין-ארווין מיר וראלף גרטס - הואשמו במעשי הרצח בשנת 1961 בידי הסובייטים בעת כיבוש המדינות הבלטיות, נשפטו למוות ושניים מהם הוצאו להורג.
ויליאם קווין
ויליאם פרנסיס קווין (באנגלית: William Francis Quinn; 13 ביולי 1919 – 28 באוגוסט 2006) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה-12 של טריטוריית הוואי בשנים 1957–1959, וכמושל ה-1 של מדינת הוואי בארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית בשנים 1959–1962.
הוא מונה לתפקיד על ידי נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר, והיה למושל הוואי האחרון שממונה מטעם הנשיא, תהליך שקרה בקביעות מאז שהחל השלטון האמריקאי במדינה בשנת 1893.
ביוגרפיה
קווין נולד ברוצ'סטר, וגדל בנעוריו בסנט לואיס. הוא למד באוניברסיטת סנט לואיס, ולאחר מכן עבר לבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, אך באמצע לימודיו פרצה מלחמת העולם השנייה, והוא שירת במודיעין הצבאי והוצב בהוואי. עם שחרורו מהשירות סיים את לימודיו בהצטיינות, ובשנת 1947 השתקע בהונולולו שבהוואי לאחר שקיבל הצעת עבודה ממשרד עורכי דין מקומי.
קריירה
בשנת 1956 התמודד על מקום בבית הנבחרים המקומי, ובשנת 1957 מונה על ידי נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר למושל טריטוריית הוואי.
בשנת 1959, לאחר שהפכה הוואי למדינה ה-50 של ארצות הברית, ניצח קווין בבחירות את ג'ון ברנס, והפך למושלהּ הראשון של המדינה החדשה.
יורי ולאסוב
יורי פטרוביץ' ולאסוב (ברוסית: Юрий Петрович Власов; 5 בדצמבר 1935 – 13 בפברואר 2021) היה מרים משקולות, סופר ופוליטיקאי סובייטי-רוסי. אלוף אולימפי (רומא 1960) וסגן-אלוף (טוקיו 1964), בעל 4 מדליות זהב באליפות העולם (1959, 1961, 1962, 1963).
ויליאם קווין
קריירה
בשנת 1962 התמודד שוב בבחירות מול ברנס, אך הפסיד משום שסגנו לשעבר, ג'יימס קילואה, התמודד גם הוא וגרם לפיצול הקולות הרפובליקנים.
בשנים 1965–1972 היה נשיא תאגיד המזון הרב-לאומי "Dole Pineapple Company".
יורי ולאסוב
ביוגרפיה
בשנת 1957 הוא שבר את שיא ברית המועצות בהרמת משקולות. בשנת 1959 הוא זכה במקום השלישי באליפות ברית המועצות ובשנת 1959 החל סדרת ניצחונות בתחרויות שונות. בשנים 1959–1963 הוא זכה שלוש פעמים באליפות העולם. בנוסף לכך הוא היה 6 פעמים אלוף אירופה ו-31 פעמים שבר שיאי עולם.
ויליאם קווין
קריירה
בשנת 1976 התמודד על מקום ב, אך הפסיד.
חיים אישיים
ב-11 ביולי 1942 נישא לננסי אלן ויטבק, ולזוג נולדו שבעה ילדים. לאחר פטירתם, השניים נקברו זה לצד זה בבית הקברות הלאומי של האוקיינוס השקט לזכר הנופלים.
יורי ולאסוב
השתתפות באולימפיאדות
ברומא 1960 ולאסוב זכה במקום הראשון כאשר הזוכה במקום השני הרים 25 קילוגרם פחות ממנו. את הניצחון הוא השיג תוך שבירת שיא עולם.
לטוקיו 1964 ולאסוב הגיע כמועמד לניצחון. היריב הקשה שלו היה עמיתו לנבחרת לאוניד ז'בוטינסקי. לאחר קרב צמוד, ולאסוב הגיע רק למקום השני.
לאחר עזיבת הספורט
מייד לאחר האולימפיאדה ולאסוב הודיע על עזיבת הספורט התחרותי. אומנם עקב מצבו הכלכלי הוא חזר לתחרויות ובשנת 1967 אף שבר פעם נוספת את שיא עולם אך בשנת 1968 עזב את התחרויות באופן סופי.
עוד בשנת 1959 ולאסוב התחיל לכתוב פרוזה. לאליפות אירופה בשנת 1962 הוא נסע כספורטאי וכעיתונאי. בשנת 1964 יצאה לאור ספר סיפורים הראשון שלו.
בשנת 1968 ולאסוב התמסר לכתיבה בלבד. הוא פרסם מספר ספרים. הספר "סין–אזור מיוחד" (1973) מבוססת בין היתר על יומני אביו. לאחר שנת 1973 ולאסוב תקופה ארוכה לא כתב שום דבר. רק בשנת 1984 הוא הוציא ספר אוטוביוגרפי שכולל גם פרקים על היסטוריה של הרמת משקולות ומחשבות על ניהול הספורט.
בשנים 1985–1988 ולאסוב היה יושב ראש פדרציה של הרמת משקולות הסובייטית.
עם תחילת הפרסטרויקה ולאסוב החל בפעילות פוליטית. הוא נבחר היה חבר של הסובייט העליון של ברית המועצות בשנים 1989–1991 ושל הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית בשנים 1993–1995. בוועידה הראשונה בשנת 1989 הוא מתח ביקורת נוקבת על פעילות הק.ג.ב והמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
בשנת 1992 הוא כתב מאמר נגד מדיניות ממשלתית ובעד הדחת הממשלה.
בבחירות לנשיאות 1996 ולאסוב היה מועמד אך זכה ב-0.2% בלבד.
כריסטוף שפרינג
כריסטוף שְפֶּרינג (בגרמנית: Christoph Spering; נולד ב-23 ביוני 1959 בזימֶרְן) הוא מנצח גרמני, המתמחה במוזיקה כנסייתית. בשנת 1985 ייסד שפרינג את כורוס מוזיקוס קלן ובשנת 1988 את "התזמורת החדשה" (Das Neue Orcherster).
צ'ארלס קייטלי
לאחר מותו של קייטלי, נעשתה בחינה רבה של השיטות שבהן השתמש ב-1945 כדי לשלוח אלפי קוזקים ורוסים לבנים אל מותם בידי סטלין.
לימודים וקריירה צבאית
קיטלי נולד ב-24 ביוני 1901 באנרלי ליד קרוידון, והיה בנו היחיד שנותר בחיים של הכומר צ'ארלס אלברט קייטלי, הכומר המקומי, ואשתו, קתלין רוס. השכלתו המוקדמת הייתה במכללת מרלבורו.
הוא סיים את לימודיו במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, והצטרף בדצמבר 1921 כלוטננט משנה למשמר הדרגונים ה-5 (של הנסיכה שרלוט מוויילס) שלאחר התמזגותו עם רגימנט הדרגונים ה-6 (האינסקילינג) הפך לרגימנט הדרגונים ה-5/6. בשנת 1922. הוא הועלה לדרגת לוטננט בסוף 1923 ולקפטן באפריל 1932, לאחר ששירת שלוש שנים כשליש של הגדוד. הוא למד במכללה לפיקוד ומטה, קמברלי בין השנים 1935–1936, ולאחר שיבוץ מטה מונה באוקטובר 1937 למייג'ור חטיבתי של חטיבת פרשים ממוכנת במצרים. עם זאת, הוא נטל בנובמבר חלק בהכתרת המלך ג'ורג' השישי בלונדון כחבר בתהלוכה שליוו את המלך והמלכה. בספטמבר 1938 הפכה החטיבה שלו לחלק מהדיוויזיה הניידת החדשה במצרים בפיקודו של פרסי הוברט רב ההשפעה.
מלחמת העולם השנייה
בשנת 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא מונה לקצין אדמיניסטרטיבי ראשי של דיוויזיית השריון ה-1, בפיקודו של מייג'ור-גנרל רוג'ר אוונס, במהלך פריסת הדיוויזיה לצרפת. לאחר הפינוי מצרפת עברה הדיוויזיה רפורמה באנגליה. ב-13 במאי 1941, קיבל קייטלי, שקודם לדרגת ממלא מקום בריגדיר, את הפיקוד על חטיבת השריון ה-30, חלק מהדיוויזיה המשוריינת ה-11, שעליה פיקד קודם לכן מייג'ור-גנרל פרסי הוברט. הוא מונה לקצין מסדר האימפריה הבריטית ביולי 1941. בסוף דצמבר 1941 הועלה לתפקיד ממלא מקום מייג'ור גנרל ומונה למפקד מתקן ההכשרה של חיל השריון המלכותי. לאחר חמישה חודשים בלבד בתפקיד זה הוא קיבל לזמן קצר את הפיקוד ב-21 באפריל 1942 על דיוויזיית השריון ה-11, שהתבססה אז בממלכה המאוחדת ולאחר מכן ב-19 במאי 1942 מונה למפקד על דיוויזיית השריון ה-6 והוביל אותה בהצטיינות במהלך המערכה בתוניסיה, כאשר יחידות מהדיוויזיה נחתו בצפון אפריקה הצרפתית בנובמבר כחלק ממבצע לפיד. הוא קיבל תואר עמית מסדר האמבט על שירותיו בתוניסיה וגם עוטר בלגיון ההצטיינות על ידי ממשלת ארצות הברית. דרגתו הקבועה הועלתה ללוטננט קולונל בספטמבר 1943 ושוב לקולונל באפריל 1944 בדצמבר 1943 הוא החליף תפקיד עם מייג'ור גנרל ויויאן אוולג, מפקד דיוויזיית הרגלים ה-78, שלחמה לצד דיוויזיית השריון ה-6 בתוניסיה, אשר שירתה באיטליה, וזו הפכה לפיקוד החי"ר הראשון שלו. באוגוסט 1944 הוענק לו עיטור אות השירות המצוין והצלחתו כמפקד דיוויזיות שריון וחי"ר כאחד הביאה לקידומו באוגוסט 1944 לממלא מקום לוטננט-גנרל כאשר קיבל את הפיקוד על הקורפוס ה-5, שהיה חלק מהארמייה השמינית הבריטית, במקום לוטננט גנרל צ'ארלס אלפרי, באיטליה. בגיל 43 היה הקצין הצעיר ביותר בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה שפיקד על קורפוס בפעולה. טובי לואו, הבריגדיר הצעיר ביותר בצבא הבריטי, היה ראש המטה של קייטלי (BGS). הוא פיקד על הקורפוס במהלך מבצע זית, המתקפה על הקו הגותי בסתיו 1944, וגם במהלך מתקפת האביב האחרונה באפריל 1945, שם מילא תפקיד ראשי בחסימת הפרצה של ארגנטה. הקורפוס עבר לאוסטריה עם כניעת הכוחות הגרמניים והכוחות שלחמו בצד הגרמני. ב-8 במאי 1945, הוא חתם על הסכם תיחום עם מפקד הארמייה הראשונה של בולגריה, גנרל ולדימיר סטויצ'ב בקלגנפורט.
במזרח טירול וקרינתיה קיבל צבאו של קייטלי את כניעת "הקוזאקים של לינץ" תחת מנהיגיהם פיוטר קרסנוב, קלך גיריי ואנדריי שקורו וקורפוס הפרשים הקוזאקים אס אס ה-15 ה-15 בפיקודו של הלמוט פון פנוויץ. בוועידת יאלטה התחייבו הבריטים להחזיר אזרחים סובייטים לברית המועצות. לאחר התייעצות עם הרולד מקמילן קייטלי המשיך למסור את האסירים ואת משפחותיהם ללא קשר ללאום שלהם, כולל אנשים בעלי דרכון צרפתי, גרמני, יוגוסלבי או דרכון ננסן. האסירים נמסרו במרמה ובכוח ל- SMERSH ביודנבורג; רבים הוצאו להורג מיד, השאר נשלחו לגולאג.
באמצע שנת 1945, מונה קייטלי לאביר מפקד מסדר האימפריה הבריטית ומונה למפקד "קורפוס חבר העמים" שהיה אמור לפעול במהלך מבצע קורונט, השלב השני של מבצע נפילה - התוכנית לפלישה ליפן. הקורפוס היה אמור להיות מורכב מדיוויזיות חי"ר של הצבאות האוסטרליים, הבריטיים והקנדיים. ממשלת אוסטרליה התנגדה למינוי קצין ללא ניסיון בלחימה ביפנים והמלחמה הסתיימה לפני שהסתיימה הקמת הקורפוס.
לאחר המלחמה
ב-1946 עזב קיטלי את אוסטריה וחזר לדרגתו הקבועה של מייג'ור גנרל (אליה קודם בפברואר 1945), ומונה למנהל ההדרכה הצבאית במשרד המלחמה. בשנת 1948, הוא הפך למזכיר הצבאי של עמנואל שינוול, אז מזכיר המדינה למלחמה, וקיבל את הדרגה הקבועה של לוטננט גנרל. ב-21 בספטמבר 1949, הוא מונה למפקד ארמיית הריין הבריטית (BAOR) בגרמניה וויתר על התפקיד באפריל 1951. הוא מונה לאביר מפקד מסדר האמבט בתקופתו בתפקיד.