cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ישעיהו זילברשטיין
ביוגרפיה
בשבתו בוואץ' כיהן כראש הוועדה הרוחנית של כתב העת 'תל תלפיות' שהוציא תושב העיר הרב דוד צבי קצבורג. כתב העת היה מהחשובים שיצאו בהונגריה ושימש במה תורנית לפולמוסים חשובים ומכוננים בהיסטוריה היהודית בהונגריה, כדוגמת היחס לציונות, תוקפם של נישואים אזרחיים, גיור של בני זוג של מתבוללים ועוד. הוא הרבה לפרסם מאמרים ותגובות בכתב העת. תפקידו כראש הוועדה הרוחנית העניק לו כפי הנראה יכולת וטו על התכנים המתפרסמים, ובכך איפשר לו לעצב במידה רבה את גבולות השיח ההלכתי בהונגריה. לאחר שהרב קצבורג והרב שלמה זלמן ברודי כתבו ב'תל תלפיות' מספר מאמרים בשבח התנועה הציונית, הורה לרב צקבורג לחדול מכך, ומאז קיבל כתב העת גישה לעומתית לציונות. הרב זילברשטיין עצמו כתב ב'תל תלפיות' דברי נאצה כנגד התנועה הציונית.
חמלקרת
חמלקרת (לעיתים מתורגם לעברית כ"עמלקרת") הוא שם תיאופורי פיניקי שמשמעותו "אחי-מלקרת" (הוא בעל צור).
שדה לבן
בנוסף שדה לבן אינו מושקה אלא מסתפק בגשם בשונה מבית השלחים.
מקורות
בתנ"ך נזכרת המילה "שדמות", אשר רש"י מפרש אותה במשמעות "שדה תבואה ", מכאן ייתכן ששדה לבן הוא במקרא "שדמה" (אף שאחרים מפרשים שמשמעות המילה היא גפן ).
המונח שדה לבן מוזכר במשנה:, ובתוספתא.
בתלמוד מובא המונח בהקשר של נחלות השבטים בארץ ישראל: "ולא כחלוקה של עולם הזה חלוקה של עולם הבא העולם הזה אדם יש לו שדה לבן אין לו שדה פרדס שדה פרדס אין לו שדה לבן לעולם הבא אין לך כל אחד ואחד שאין לו בהר ובשפלה ובעמק... ".
Shackle code
shackle code היא מערכת הצפנה להעברה של מספרים, ששימשה בתקשורת רדיו בשדה הקרב את הכוחות המזוינים של ארצות הברית וכוחות הביטחון של רודזיה בעבר. לכל אחת מאותיות האלף-בית האנגלי הוקצה ערך מספרי, למספר יכולות להיות מוקצות מספר אותיות. ההקצאה שונתה בתדירות גבוהה והצריכה הפצת קודים מסוכמים לכל צד מראש. כאשר כוח רצה להעביר מסר, הוא שידר "SHACKLE" ואז נאמרה ספרה (או צירוף ספרות) סוף המילה סומנה במילה "UNSHACKLE".
במהלך מלחמת העולם השנייה, הצפנה ופיענוח של הקוד לקחו זמן רב, ולכן לעיתים במהלך הקרב, חיילים שדרו מידע לא מוצפן. כאלטרנטיבה השתמשו גם בדוברי קוד נאוואחו.
מוסקובסקאיה
מוסקובסקאיה (ברוסית: Московская водка) היא וודקה רוסית, על שם עיר הבירה, מוסקבה. וודקה זו מכילה 40 אחוז אלכוהול ומיוצרת משיפון. זו הוודקה הרוסית היחידה המיוצרת משיפון. היצור החל בשנת 1894 ברוסיה והופסק עם תחילת מלחמת העולם הראשונה. הוא חודש ב-1925 בברית המועצות.
חברת Союзплодоимпорт, המייצרת את מוסקובסקאיה ברוסיה, היא אותה החברה המייצרת את הסטוליצ'נאיה. המיתוג נמצא במחלוקת עם חברה SPI שמייצרת את הוודקה באירופה. בנושא כבר התקיימו מספר משפטים.
תהליך היצור הוא תהליך של זיקוק רציף כפול וסינון מרובע. מוסקובסקאיה נחשבת לוודקה רוסית איכותית עד ממוצעת.
צ'יף יישומים ישראל
צ'יף יישומים ישראל בע"מ היא חברת תוכנה ישראלית פרטית שהוקמה בשנת 1989, ושמתמחה בתחום הגיבוי, שחזור והצלת נתונים.
החברה נמנית עם החברות הראשונות בעולם שסיפקו שירותי Data Recovery - הצלת נתונים למערכות ממוחשבות כענף עיסוק עיקרי, ואף טבעה את המושג "הצלת נתונים" בעברית.
שחזור נתונים
שירות זה מסייע למשתמשי מחשב להשיב את עבודתם לאחר קרות נזק למערכת המחשב, שאינו מאפשר את אחזור הנתונים באמצעים רגילים. השירות ניתן פעמים רבות ללא תשלום או בתשלום סמלי בלבד.
תקשורת להמונים
בשנת 1991 הייתה צ'יף מהחברות הפרטיות הראשונות בישראל שסיפקו שירותי תקשורת מחשבים באמצעות פריסה ארצית של רשת מערכות BBS שנקראה CICS, לפני עידן האינטרנט. החברה סיפקה שירותים אלו לציבור הרחב ללא תשלום או בתשלום סמלי בלבד. פעילות זו מומנה באמצעות פרסום מודעות וקישורים לאתרי חברות כדוגמת אנשים ומחשבים, פרי אינטרנשיונל ועוד, גישה זו לא הייתה מקובלת בשנים אלו. מתכנתים צעירים רבים עשו שימוש בשירותים אלו ללימוד תכנות והורדת קטעי קודי מקור ממקורות רבים בעולם. בין היתר פיתחה החברה את תוכנת הצ'אט הראשונה בעברית עבור אתר סנונית. אחד משיאי הפעילות היה העברת כל מאגר המידע של חברת בורלנד לשרתים בארץ וחלוקתו החופשית. פעילות זו מומנה על ידי החברה ונציגי בורלנד בישראל לטובת כלל הציבור.
תוכנות חופשיות
צ'יף היא הראשונה בישראל לשווק מוצרי תוכנה בשיטת "נסה לפני שתקנה", והייתה הראשונה לייצג יצרן תוכנות שיתופיות אמריקאי בישראל במשך שנים רבות.
מוצרי החברה
עם מוצרי החברה נמנים מערכת התאוששות BOS, מערכות התאוששות לשרתי נובל, מערכות התאוששות למערכות הפעלה בסביבת אמת, מערכות אחזור מידע לסביבות יוניקס ומקינטוש, ומערכות השמדת מידע מידיות בתנאי שדה למערכות נישאות ומוטסות.
מגדלי עזריאלי
מגדלי עזריאלי, או "מרכז עזריאלי", הם קומפלקס של שלושה גורדי שחקים שהגבוה מביניהם הוא בן 49 קומות. בניית שניים משלושת המגדלים והקניון הושלמה בסוף שנת 1999 והמגדל השלישי הושלם בשלהי 2007. המגדלים ממוקמים במרכז תל אביב בין דרך בגין ממערב לנתיבי איילון ממזרח.
צורות התכנית של המגדלים הן עיגול, משולש וריבוע, כך שהמגדלים הם גליל, מנסרה משולשת ותיבה ריבועית. צורות אלו מרכיבות את הלוגו של מרכז עזריאלי. אל מרכז עזריאלי מוליכים שני גשרים להולכי רגל - האחד מחבר אותו אל תחנת הרכבת תל אביב השלום שממזרח לו, והאחר, הידוע כגשר עזריאלי, מקשר בינו ובין הקריה. המגדלים הם מהמאפיינים הבולטים של קו הרקיע של העיר.
מגדלי עזריאלי כיום הם אחד הסמלים הידועים ביותר של העיר תל אביב-יפו, ושל בנייה לגובה בתל אביב, והמגדלים הידועים ביותר בישראל.
המגדלים
לפני הקמת המרכז והמגדלים, שכן במקום חניון למשאיות לפינוי אשפה של עיריית תל אביב. המרכז והמגדלים נקראים על שם יזם הפרויקט, דוד עזריאלי. במקור אמור היה הפרויקט להיקרא "מרכז השלום", שם שניתן על ידי העירייה, בשל מיקומו על דרך השלום. תכנון המתחם נעשה משלביו הראשונים על ידי דוד עזריאלי ואלי עטיה והייחוד בו נחשב לאחת הסיבות שבגינן זכתה קבוצת עזריאלי (קנית) במכרז העירייה לרכישת הקרקע (הצעת המחיר שלה לא הייתה הגבוהה ביותר). לאחר שעזריאלי רצה לשנות את התכנון, ניסה עטיה לטרפד זאת באמצעים משפטיים. הסכסוך הגיע לבוררות, עזריאלי זכה ושינה את התוכנית. שירותי האדריכלות ניתנו על ידי האדריכלית חייקה פרידמן ממשרד יסקי-סיוון. התכנון של חזיתות המגדלים הפך לימים סמל של העיר תל אביב.
המגדלים מאכלסים בעיקר משרדים, אך גם סניף של מועדון הכושר הולמס פלייס ובתי ספר ללימודי ערב. בשנת 2008 נפתח במגדל המרובע מלון עסקים בן 272 חדרים של מותג המלונאות "קראון פלאזה" בבעלות איש העסקים לב לבייב. המלון משתרע ב-13 הקומות התחתונות של המגדל, ומובילה אליו כניסה נפרדת מקומת הכניסה של הקומפלקס. בראש המגדל העגול ממוקם מצפה-מסעדה המשקיף על תל אביב וגוש דן.
מרכז הקניות
בשתי הקומות התחתונות של המרכז פועל קניון שבו עשרות חנויות, כשלושים מסעדות, דוכנים ובתי אוכל. בעבר פעל במקום גם בית קולנוע של רשת "גלובוס" ובו שמונה אולמות הקרנה. בית הקולנוע נסגר ב-20 באוקטובר 2009 ופינה את מקומו לסניף רשת אופנה.
בקומת הכניסה שמתחת לקניון פועל מרכול. מתחת למרכז הקניות משתרע חניון תת-קרקעי מן הגדולים בישראל, בן 3,200 מקומות חניה ובו ארבע קומות תת-קרקעיות, ושתי התחתונות שבהן שמורות בחלקן עבור מנויים.
על גג מרכז הקניות נבנה פארק השעשועים "האי". תחילה עוצב הפארק כשהוא עוסק בגיבור העל "ספיידרמן", במקביל ליציאה לאקרנים של סדרת הסרטים העוסקת בגיבור, ובאישור של חברת מארוול קומיקס. מאז, עבר הפארק שינוי לעיצוב של אי בודד, הכולל בתוכו מתקנים כגון ספינת פיראטים, מערות וטירות. ואמפיתיאטרון.
שטח קומות המסחר בקניון הוא כ-35,000 מ"ר. על פי התוכניות העתידיות יורחבו שטחי הקניון לכ-50,000 מ"ר בעת שיוקם המגדל האליפטי החדש של המתחם.
מגדל הספירלה
במאי 2013 רכשה קבוצת עזריאלי את בית ידיעות אחרונות הסמוך למגדלים, במטרה להרוס אותו ולהקים במקומו מגדל נוסף - אליפטי. המגדל האליפטי צפוי לכלול 90 קומות ויתנשא לגובה של כ-350 מטר. במגדל החדש אמורים להיבנות קומות משרדים, שטחי מסחר (כהרחבה של שטח הקניון הקיים), שטחי ציבור, יחידות דיור וכן קומות לדיור מוגן. התוכנית אושרה בוועדת התכנון המחוזית באוקטובר 2017.
בדצמבר 2018 פורסמה התוכנית העדכנית למגדל שאומנם יהיה אליפטי, אך גם יעוצב בצורת ספירלה ולכן עיצובו יהיה שונה מקודמיו. המגדל החדש תוכנן על ידי משרד האדריכלים "Kohn Pedersen Fox" יחד עם משה צור ועל פי הפרטים שפורסמו, יכלול 91 קומות ויתנשא לגובה של כ-350 מטרים. כמו כן, פורסם כי עבודות הבנייה החלו ונמצאות בשלבי דיפון וחפירה, ובנייתו תושלם בסוף 2025. בסיס המגדל כולל חניון תת-קרקעי בן 6 מפלסים (שניתן יהיה בעתיד להסב לשימושים אחרים לאחר שמיזמים כמו הרכבת הקלה יפחיתו ביקוש לשימוש ברכבים פרטיים) בשטח של כ-45,000 מטר רבוע פלוס קומה מסחרית עם חיבור ישיר לתחנת שאול המלך וכן כמה קומות מסחר שיוסיפו לקניון בבסיס המגדלים כ-13,000 מ"ר שטחי מסחר ולצידם כ-2,000 מ"ר שטחי ציבור שעל פי המתווה הנוכחי מיועדים לגני ילדים. במגדל מתוכננים שטחי משרדים ו-273 דירות יוקרה וכן דיור מוגן של רשת הדיור המוגן "פאלאס" מבית עזריאלי. במגדל יהיו 43 מעליות ובקומתו העליונה מתוכננת מסעדה המשקיפה לנוף האורבני וכן קומת תצפית המאפשרת תצפית היקפית של 360 מעלות.
בינואר 2021 התקבל היתר בנייה סופי לבניין, בספטמבר 2022 בעת בניית המגדל האליפטי נפער בולען במחלף השלום, מה שסגר את המחלף לחודש.
מור חן
מור חן (נולדה ב-7 בספטמבר 1986) היא סטנדאפיסטית, שחקנית ואושיית רשת ישראלית.
ביוגרפיה
מור חן נולדה בבת ים וגדלה בכפר רות. בשנים 2008–2011 למדה משחק בבית הספר למשחק בית צבי.
בשנת 2011 החלה להופיע על במות כסטנדאפיסטית. בתחילת דרכה כסטנדאפיסטית, קיימה במקביל גם הפעלות לילדים באירועים והפעלות במסיבות רווקות. ב-2014 החלה לפרסם סרטונים משעשעים בפייסבוק שזכו להצלחה רבה.
בשנת 2016 החלה חן לשחק בסדרה "מסובך" ששודרה בערוץ 10, בתפקיד גבי, סטנדאפיסטית צעירה המקיימת רומן עם דורון (רן שריג). בשנת 2017 הייתה חברה בהרכב "הישראליות" של שידורי קשת במסגרתו הועלו לרשת האינטרנט תכנים בהן נשים מתחומי ההומור שוחחו על החיים.
בדצמבר 2017 החלה להשתתף בתוכנית "טין ניק סטנדאפ שואו" בערוץ ניקלודיאון.
בשנת 2019 השתתפה בתוכנית הדוקו-ריאליטי "יס מן" מבית yes. שנה אחר כך, השתתפה בתוכנית הסטנדאפ "קומדי סטאר" בהגשת צביקה הדר ששודרה ברשת 13.
חן היא רווקה ומתגוררת בבת ים.
גדעון שמעוני
גדעון שמעוני (נולד ב-27 באפריל 1937) הוא פרופסור אמריטוס במכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית.
מגרו מוסיקיס
מגרו מוסיקיס אתינון (ביוונית Μέγαρο Μουσικής Αθηνών; "אולם המוזיקה של אתונה") הוא אולם הקונצרטים החשוב באתונה, בירת יוון. המבנה שוכן בשדרות וסיליסיס סופיאס (Λεωφόρου Βασιλίσσης Σοφίας), סמוך ממזרח למרכזה של העיר.
גדעון שמעוני
חייו ופועלו
גדעון שמעוני נולד בדרום אפריקה והוא בן להורים ילידי ליטא. היה פעיל בתנועת הנוער הציונית הבונים וכיהן כמזכיר הכללי של התנועה וכיושב ראש מועצת הנוער הציונית בדרום אפריקה. במקביל סיים תואר ראשון בהיסטוריה ובפסיכולוגיה, וגם BA Hons. בהיסטוריה, באוניברסיטת ויטווטרסראנד ביוהנסבורג. ב-1961 הוא עלה לישראל יחד עם אשתו טוני, שגם הייתה פעילה בתנועת "הבונים". בירושלים החל ללמוד באוניברסיטה העברית, השלים לימודים לתעודת הוראה וב-1965 סיים גם תואר M.A, בהצטיינות יתירה, בהיסטוריה כללית והיסטוריה יהודית. את עבודת הגמר השלים תחת הנחייתו של פרופסור יעקב טלמון. בשנים 1961 עד 1970 לימד והדריך משתלמים מתנועות הנוער בתפוצות ב"מכון למדריכי חוץ לארץ" בירושלים. בשנת 1971 הזמין אותו פרופסור משה דייוויס, מייסד המכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית, להיות תלמיד מחקר וללמד במכון, שם סיים ב-1975 את עבודת הדוקטורט בציון מעולה, בנושא "דרכה של הקהילה היהודית והתנועה הציונית בחברה הדרום-אפריקנית 1910–1948" העבודה זכתה בפרס שמעון סגל לעבודת דוקטור מצטיין. מחקרו הורחב לספר - Jews and Zionism: The South African Experience שיצא לאור ב-1980 בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד.
מגרו מוסיקיס
מבנה
האולם הוקם על ידי "אגודת חברי המוזיקה" (Eταιρία των Φίλων της Mουσικής) החל בשנת 1976, אך בשל בעיות תקציב נטלה המדינה לידיה את המשך הבנייה בשנת 1987 והמבנה נחנך ב-1991. הוא קרוי על שם המגרון, אולם אופייני בתרבות המינואית והמיקנית. במבנה שני אולמות שנפתחו עם הקמתו: בשנת 2004 הוקם מרכז הכנסים הבינלאומי של אתונה (Διεθνές Συνεδριακό Κέντρο), ולמגרו מוסיקיס נוספו שני אולמות נוספים וספרייה: בשנת 2003 נחנכה בסמוך למבנה תחנת הרכבת התחתית של אתונה הנושאת את שמו.
גדעון שמעוני
חייו ופועלו
משנת 1971 הוא לימד באוניברסיטה העברית בחוג ליהדות זמננו, ומשנת 1983 שימש כמופקד הקתדרה ע"ש שלמה ארגוב ביחסי ישראל והתפוצות. בשנת 2005 הוא יצא לגמלאות בדרגת פרופסור מן המניין לאחר מילוי תפקיד של ראש המכון ליהדות זמננו. משנת 2005 הוא יועץ אקדמי לבית הספר ללימודי העם היהודי בבית התפוצות, תל אביב, ויועץ ראשי לתוכן היסטורי בתכנון "המוזיאון החדש של העם היהודי" בבית התפוצות.
בתקופות שונות שימש גם מנהל "מרכז צ'ריק לחקר הציונות, הישוב וארץ ישראל", ניהל מטעם המכון ליהדות זמננו התמחויות של פעילי קהילות וארגונים יהודיים מהתפוצות, ומטעם "המרכז הבין-ארצי להוראה אוניברסיטאית של ציוויליזציה יהודית" מייסודו של פרופסור משה דייוויס, ריכז סדנאות של מרצים בתחום יהדות זמננו מאוניברסיטאות בעולם. הוא ניהל סמינרים וכנסים שונים בנושאי יהדות זמננו, בהם כנסים בינלאומיים של "החוג לידיעת עם ישראל בתפוצות" בחסות נשיאי המדינה. הוא שימש גם כיועץ אקדמי לתצוגות על הציונות ועל יהדות דרום אפריקה במוזיאון בית התפוצות וכן ולמוזיאון הרצל המחודש בירושלים, כיהן כסגן עורך ראשי של The New Encyclopedia of Zionism and Israel, Cranbury, N.J. 1994 (Associated Univ. Press) והיה חבר במערכות של כתבי עת אקדמאים שונים. שמעוני הרצה לקהלי יהודים בארצות רבות בעולם, ושימש כפרופסור אורח באוניברסיטאות שונות בחו"ל, ביניהם אוניברסיטת וושינגטון בסיאטל, הסמינר התאולוגי היהודי, היברו יוניון קולג', קייס ווסטרן רזרב יוניברסיטי, ואוניברסיטת סידני.
בנוסף, שמעוני משמש כחבר במועצה האקדמית של מרכז מציל"ה למחשבה ציונית, יהודית, ליברלית והומניסטית.
מחקריו
מחקריו של גדעון שמעוני מתמקדים בהיסטוריה יהודית מודרנית ובת זמננו בכלל ובייחוד בהיסטוריה האינטלקטואלית של הציונות והיסטוריה של הקהילות היהודיות בארצות דוברות אנגלית.
האידאולוגיה הציונית
ספרו על האידאולוגיה הציונית יצא לאור בגרסתו האנגלית בהוצאת אוניברסיטת ברנדייס ב-1995 וזכה בפרס וויצניצר של המכון למדעי היהדות באוניברסיטה העברית לספר מצטיין בהיסטוריה יהודית. גרסה עברית של הספר יצאה לאור בשנת תשס"א 2001 בהוצאת מאגנס. זוהי החקירה האנליטית המקיפה ביותר של האידאולוגיה הציונית אשר פורסמה עד היום. המחקר בוחן את אופייה של האידאולוגיה הציונית מראשיתה וסוקר את תולדותיה באופן שיטתי, כאשר הציונות נתפשת כתופעה של לאומיות-אתנית על רקע תהליכי המודרניזציה של היהודים. המחקר מתחקה אחרי מקורותיה של הציונות ומתאר את הסתעפותה הרעיונית המגוונת, למן התחלתה ועד הקמת מדינת ישראל (בסדרת מאמרים נפרדת בוחן שמעוני את האידאולוגיה הציונית לאחר קום המדינה). יש פה לראשונה ניסיון להבין את התהוותה של האידאולוגיה הציונית על רקע תאוריות בדבר התהוות הלאומיות בכלל. פרקי הספר מנתחים את התפתחות כל קשת הזרמים הרעיוניים בציונית: כללית, דתית-לאומית, תנועת העבודה הציונית לזרמיה, הרוויזיוניזם הציוני ועוד. נוסף לכך מוקדשים פרקים לשתי שאלות מכריעות שעדיין לא באו על פתרונן ומעסיקות את החברה הישראלית עד עצם היום הזה והן: הראשונה, השפעותיה של האידאולוגיה הציונית על עיצוב הזהות החילונית של היהודי המודרני. השנייה, זכותם של היהודים להגדרה עצמית לאומית בארץ ישראל. בנושא זה המחקר בודק את כל קשת הגישות כפי שהתפתחו בתוך הציונות ומוצא שהמכנה המשותף ביותר הוא הטיעון שאכן זה מקרה של התנגשות בין שתי זכויות צודקות להגשמה לאומית באותה טריטוריה, זאת של היהודים וזאת של הערבים, אך לטיעון היהודי יש קדימות על יסוד צורך קיומי קריטי יותר ועל פי העיקרון המוסרי התועלתני של עשיית מירב הטוב ומזעור הרע.
מהטמה גאנדי והיהודים
גדעון שמעוני הוא הראשון בעולם שחקר נושא זה. ממצאיו פורסמו במונוגרפיות שראו אור ב-1977 במרכז דייוויס ליחסים בינלאומיים של האוניברסיטה העברית וכן בכתב העת "ילקוט מורשת". הוא בדק את הסאטיאגרהא הפילוסופית של גאנדי הדוגלת בהתנגדות בלתי אלימה, התפקיד של השותפים הקרובים היהודים שלו, יחסיו עם היהדות באופן כללי ודעותיו ופעולותיו לגבי הציונות והרדיפות הנאציות את היהודים באופן מיוחד. שמעוני מראה במחקרו שהיו לגאנדי קשרי חברות קרובים עם מספר יהודים מאז תקופתו בדרום אפריקה בראשית המאה העשרים. החשוב ביניהם היה אדם בשם הרמן קלנבאך שהפך להיות ציוני בשנות ה-30. הוא היה ידיד נפש אישי ורעיוני של גאנדי מתקופת היכרותם בדרום אפריקה בראשית המאה העשרים ועד מותו של קלנבך בשנות ה-40. שמעוני מראה שהתבטאויותיו של גאנדי בנושא הציונות ובזכות הערבים בארץ ישראל לא היו מחוסרות אהדה לעצם התופעה של הציונות וכלל לא הושפעו מדעות אנטישמיות. הן נבעו ביסודו של דבר מעמידתו על עקרון הסאטיאגרהא, כלומר התנגדות בלתי אלימה בכל תנאי, אך גם הושפעו ממחויבותו הפוליטית לאוכלוסייה המוסלמית של הודו.
הציונות בדרום אפריקה
ספרו הראשון של גדעון שמעוני דן לראשונה בעמקות בהתפתחות התנועה הציונית בקרב יהודי דרום אפריקה מראשיתה ועד סוף שנות השבעים של המאה העשרים. מתגלה קהילה ייחודית בעולם מהבחינה של עוצמת התנועה הציונית וההגמוניה שהשיגה בחיי הקהילה. המחקר מסביר את התופעה חלקית על רקע המקורות הליטאים המובהקים של יהודי דרום אפריקה אך בעיקר על יסוד מאפייניה המיוחדים של החברה הדרום אפריקנית המושתתת על שליטתו המוחלטת של המיעוט הלבן, המפוצל בעצמו בין שני מגזרים, האפריקנרי והבריטי, על חשבון הרוב הלא-לבן המורכב מהאפריקאים השחורים ומיעוטים אחרים, "צבעוניים" והודים.
הציונות בבריטניה
גדעון שמעוני ערך מחקר חלוצי בארכיונים ובספריות בריטיות, שאת תוצאתו פרסם בסדרת מאמרים בנושא ההיסטוריה של הציונות בתוך ההקשר של החברה הבריטית, ובמיוחד במאבק בין הציונים לבין מתנגדיהם, בתקופה החשובה של המנדט הבריטי על ארץ ישראל והמאבק לייסוד מדינת ישראל. מחקרו התחקה אחר תהליך "כיבוש" הקהילה היהודית בבריטניה במאה ה-20 מידיהם של הלא-ציונים. מאמריו בנושא ראו אור בעיקר בכתב העת Sociology The Journal of Jewish שמתפרסם בלונדון.
היהודים ומשטר האפרטהייד בדרום אפריקה
ספרו של גדעון שמעוני Community and Conscience: The Jews in Apartheid South Africa שראה אור ב-2003 מנתח לעומק ובפירוט רב את התנהגות היהודים כקהילה וכפרטים בכל תקופת משטר האפרטהייד בדרום אפריקה. המחקר איננו מתיימר לשפוט את היהודים, אך מגיע מצד אחד למסקנה שהיהודים כקהילה לא עשו דבר משמעותי כנגד האפרטהייד, אולם מצד שני אין ספק שבין המתנגדים הלבנים לאפרטהייד, בלטו והשפיעו יחידים יהודים מעל ומעבר לכל פרופורציה ביחס למספרם באוכלוסייה.
פרסומים עיקריים
( "Selig Brodetsky and the Ascendancy of Zionism in Anglo-Jewry (1939-1945)," The Jewish Journal of Sociology, vol. 22, no. 2, (December 1980): 125-161.
מחמצת שאור
מַחֲמֶצֶת שְׂאוֹר היא תרבית סימביוזית של שמרי בר ובקטריות מהסוג אצידופילוס, העשויה קמח ומשמשת בעיקר להתפחת בצק. לחמים העשויים מחמצת שאור נקראים לחמי שאור או לחמי מחמצת והם מאופיינים בטעם וריח המזכיר חומץ או יוגורט (בהתאם לתנאי ההחמצה), כתוצאה מחומצה לקטית וחומצה אצטית שמייצרות הבקטריות בתהליך התסיסה ההומולקטית.
היסטוריה
הראיה הארכאולוגית המוקדמת ביותר לאפיית לחם ולשימוש במחמצת נמצאה בצפון מזרח ירדן ומתוארכת ל-16,000 שנים לפני זמננו, כלומר כ־4,000 שנים לפני תירבות החיטה. הקמח של לחמים אלו הורכב בעיקר מחיטות פרא, כגון אמר ואיינקורן. מאז ועד פיתוח שיטת גידול ואריזה תעשייתית לשמרים בסוף המאה ה-18 הייתה מחמצת השאור הדרך הנפוצה ביותר להתפחת בצק, אך מאז תיעוש אפיית הלחם ירדה תפוצתה. כיום אופים מקצועיים וחובבניים כאחד מחזיקים מחמצת הן בשל מורכבות הטעמים שהן מוסיפות ללחמים ומאפים תפוחים אחרים והן בגלל היתרונות הבריאותיים של התססת קמח ארוכה יחסית להתפחה בשמרים, הכוללים את פירוק החומצה הפיטית המקשה על ספיגת מינרלים המצויים בחיטה, כגון ברזל, סידן, ואבץ.
הכנת מחמצת
את עיסת המחמצת מכינים לרוב מקמח ומים בלבד בכמויות שוות, אם כי ניתן להשתמש במי פירות (לרוב צימוקים או אננס) כדי לזרז את התסיסה, וניתן גם להתסיס מחמצת עם אחוז נוזלים נמוך הדומה יותר לבצק. נבגים של שמרי-בר ובקטריות הנאספים על דגנים באופן טבעי תוססים בעיסה. שמרי הבר והחיידקים גדלים על בסיס תערובת הקמח והמים כשהקמח משמש להם מזון. לרוב לוקח לאוכלוסיית הבקטריות והשמרים מספר ימים להתייצב, וניתן להשתמש בהם לאפיה בין שבוע לחודש אחרי התסיסה הראשונית.
לייצור הגז והגדלת הנפח במחמצת אחראים השמרים, ואילו החומציות מתקבלת מפעילות של חיידקים מסוג לקטובצילוס, המבצעים תסיסה הומולקטית. למחמצות שונות פעילות שונה של חיידקים ושמרים, כך שלכל אחת רמת חומציות ומהירות תפיחה שונות, המושפעות גם מסוג הקמח והטמפרטורה. השמרים הופכים את הסוכרים המורכבים של הקמח לזמינים עבור הבקטריות ואלו דואגות לרמת חומציות גבוהה המגנה על השמרים מפני גורמים לא רצויים כמו עובש, חיידקים מזיקים או פטריות.
לרוב, משתמשים רק בחלק מהעיסה לצורך הכנת לחם, כאשר מעט נשמר ליצירת הבצק הבא.
לשם אחסון המחמצת לתקופות זמן ארוכות (שבוע עד חודש) ניתן להכניסה לקירור, ולספק למחמצת קמח ומים נוספים מדי פעם (פעמיים בשבוע עד חודש, אם השאור נשמר בקירור ובאם הוא רטוב למדי). אם מעוניינים להשתמש בשאור לעיתים רחוקות יותר, יש להוריד את אחוז המים בשאור ובהתאם גם את תדירות האכלת השאור. ניתן אף לייבש את השאור לגמרי, כך ניתן לעצור את פעילות השמרים והבקטריות לחלוטין ולעורר אותם בזמן עתידי.
קיימות מאפיות המתמחות בלחמי שאור, המתגאות בשימוש במחמצת שהחלה את דרכה מאות שנים קודם. טעמה הייחודי של מחמצת שאור נקבע לפי זן השמרים וזן הבקטריות שמשגשגים באקלים המקומי, הקמח ממנו עשויה, טיב המים ואף תכיפות ההאכלה ואופן הערבוב.
מבין זני השמרים המשמשים להכנת מחמצת שאור, אחד המפורסמים הוא "שאור סן פרנסיסקו", הידוע בטעמו הדומיננטי. בארץ ידועה מחמצת "פורטונה", פרי ידיו של השף סער מור, שעשויה אך ורק ממיני דגנים עתיקים ובעיקרם קמח קמוט. מחמצת זו זכתה בהכרה בין לאומית.
ישנן תרבויות אפיה רבות בעולם ובהן נהוגות צורות שונות של שימוש במחמצת. באיטליה לדוגמה נהוגה מחמצת "קשה" (כלומר שאחוז הנוזלים בה נמוך מאחוז הקמח) הנקראת "פסטה מַדְרה" (איטלקית: Pasta Madre, מילולית: עיסת אם) או "לַויאֵטוׂ מדרה" (איטלקית lievito madre, מילולית: שמרי אם) הנראית כמו בצק תפוח ואותה משלבים בעיסת בצקים חדשים.
איסור על השאור בפסח
חלק מרכזי ממצוות חג הפסח הוא איסור על אכילת חמץ ושאור, שאוסר במהלך החג את אכילת כל אחד מחמשת מיני דגן שנגעו במים עד שהחמיצו. איסור נוסף בחג זה הוא השהיית החמץ והשאור בבית. לכן, המשהה ברשותו בפסח שאור בגודל של כזית עובר באיסורי בל יראה ובל ימצא, כאמור ..
הביטוי שְׂאוֹר שֶׁבָּעִיסָּה - במסכת ברכות יז ע"א, נאמר: "ריבון העולמים! גלוי וידוע לפניך שרצוננו לעשות רצונך, ומי מעכב? שאור שבעיסה ושעבוד מלכויות" - כלומר השאור הינו סמל ליצר הרע (עפ"י רש"י). אולם בדורות האחרונים התהפכה המשמעות השלילית של הביטוי המקורי לדבר חיובי וטוב דווקא.
כשרות השאור
בדרך כלל, מאכל לא כשר ש"נפסל מאכילת כלב" כבר התבטל ממנו האיסור. אולם, כאשר הפסילה של המאכל מאכילת כלב משמשת לטובת השבחת מאכלים אחרים, כמו שׂאור שמוכנס לעיסה כדי להתפיח אותה הוא נותר בחשיבותו ובאיסורו ואוסר את המאכל שאותו השביח.
יחסי טורקיה–מונקו
היסטוריה
יחסים קונסולריים בין טורקיה למונקו קיימים כבר משנת 1954. היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הטורקית למונקו כוננו ב-16 בספטמבר 2008. היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות נחשבים לחמים ומתמקדים בשיתוף פעולה כלכלי ובארגונים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות.
אלבר השני, נסיך מונקו, ביקר בטורקיה בשנת 2007 על מנת להשתתף בקונגרס המדעי הים תיכוני ה-38. לאחר שנתיים ב-2009 ביקר הנסיך פעם נוספת בטורקיה על מנת להשתתף בכנס המים העולמי החמישי. שלוש שנים לאחר מכן, ביקר בטורקיה שוב הנסיך על מנת להיפגש עם נשיא טורקיה עבדאללה גול. רג'פ טאיפ ארדואן ביקר במונקו ב-2006 על מנת להשתתף בוועידת האשראי העשירית האירופאית.
בהתבסס על מפקד האוכלוסין המונגאסקי לשנת 2008 - ישנם 68 טורקים בעלי אישור עבודה ומעמד תושב במונקו. מתוכם 17 עובדים במקום ומתוכם 9 מתגוררים במונקו ולא בפרבריה שבצרפת.
פרנק מילר
פרנק מילר (באנגלית: Frank Miller; נולד ב-27 בינואר 1957) הוא כותב ומאייר קומיקס כמו גם מפיק ובמאי קולנוע אמריקאי שנודע בעיקר בעקבות הרומנים הגרפים והסיפורים שכתב בסגנון הפילם נואר. בין חברות הפצת הקומיקס איתן עבד מילר נמנים DC קומיקס ומארוול קומיקס, וכבמאי הוא גם שיתף פעולה על רוברט רודריגז בסרט "עיר החטאים", ביים את סרט הלייב אקשן "הספיריט" והפיק את "300".
ביוגרפיה
מילר נולד באולני, מרילנד וגדל במונטפלייר, ורמונט שבארצות הברית למשפחה נוצרית-קתולית. הוא החמישי מבין שבעה ילדים. ימי ילדותו בשכונת הלס קיצ'ן בניו יורק השפיעו על עבודותיו המאוחרות בשנות ה-80 של המאה ה-20. מילר התגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה בשנות ה-90, מה שהשפיע על יצירתו "עיר החטאים". בשנת 2001 חזר מילר לשכונת הלס קיצ'ן במהלך עבודתו על "באטמן: האביר האפל מכה שנית", כאשר התרחשה מתקפת פיגועי 11 בספטמבר לא הרחק מהשכונה.
בעקבות עבודתו של מילר בסדרת ספיידרמן, "The Spectacular Spider-Man", של חברת מארוול קומיקס הפך מילר למאייר הרגיל של "דרדוויל" והוא מיד גם לקח את המושכות לכתיבת הכותר.
בשילוב העבודה עם האינקר קלאוס ג'נסון, מילר צבר לעצמו מספר גדול של מעריצים וכבוד מחלוצי התעשייה. במשך הזמן שמילר עבד על דרדוויל הוא יצר דמות שהיא מתנקשת-נינג'ה בשם אלקטרה, אחת מהדמויות המזוהות ביותר עם דרדוויל ועבודתו של פרנק מילר. מילר נחשב כמהפכן בכך שהרג דמות ראשית בסדרת הקומיקס והפר נורמה בתעשיית הקומיקס. עבודתו של מילר על דרדוויל נחשבת כאחת המוערכות ביותר. בסרטי הקולנוע "דרדוויל" (2003) ו"אלקטרה" (2005) באו לידי ביטוי מוטיבים ואלמנטים רבים מעבודתו של מילר.
מילר השפיע רבות בכך שהראה לקוראי קומיקס אמריקאיים רבים את סגנון המאנגה היפני בפעם הראשונה. הוא כתב הקדמות וצייר קאברים לקומיקס של קאזו קויק וגוסקי קוג'ימה בשם "Lone Wolf and Cub" כשזה הודפס לראשונה באנגלית בהפצה ראשונה (1990).
יצירתו המוכרת ביותר של פרנק מילר מחוץ ובתוך תעשיית הקומיקס היא כנראה עדיין "באטמן: האביר האפל חוזר", יצירה העומדת בפני עצמה ומספרת על באטמן בעתיד, כגבר בגיל העמידה. הסיפור מציג את באטמן באופן קודר במיוחד, וכולל תיאורים של אלימות קשה, בניגוד לאופן הקליל שבו הוצגה דמותו באותה תקופה. בסיפור זה באטמן שב לתפקיד לאחר פרישה של עשר שנים, בעקבות כנופיות בריונים שמטילות את חתיתן על גות'אם סיטי. גות'אם העתידית היא חברה פוסט-מודרניסטית המאמינה בשיקום רוצחים פסיכופתים ומתייחסת בשלילה לפעילותו של באטמן הנוטל את החוק לידיו. נראה שבעתיד זה גם גיבורי-על נוספים פרשו מפעילות בנסיבות דומות, ורק סופרמן ממשיך לפעול, כשהוא כפוף לשליטת הממשלה.
הניסוח המחודש של מילר לבאטמן שלט למשך כשני עשורים והוביל ליצירת הסרט "באטמן" שיצא בשנת 1989, אותו ביים טים ברטון בצורה אפלה במיוחד. הקומיקס והסרט הובילו ליצירת סדרות קומיקס ואנימציה לבאטמן בהן שלט הסגנון האפל.
מילר רשם גם מספר רב של תסריטים כשהנודעים מביניהם הם התסריטים לסדרת הסרטים רובוקופ ושני המשכיו. הסרט הראשון - רובוקופ (סרט, 1987), זכה להצלחה וביקורות טובות. לאחר יציאתו של "רובוקופ 3" הודיע מילר שהוא לעולם לא יאפשר להוליווד לעשות עוד סרטים בהשראת סיפוריו והקומיקסים אותם הוא יצר אולם הוא המשיך לשמור על קשר עם האולפנים השונים. מאוחר יותר, התסריט של מילר ל"רובוקופ 2" נרכש על ידי סטיבן גראנט לחברת Avatar Press לצורך הפקת קומיקסים בהתבסס על התסריט של רובוקופ. הקומיקס אויר על ידי ג'ון רוס ריפ ולסדרה קראו "Frank Miller's RoboCop" והיא הכילה אלמנטים רבים מעלילותיהם של "רובוקופ 2" ו"רובוקופ 3".
העמדה של מילר לגבי סרטים על ספרי הקומיקס שלו השתנתה לאחר שרוברט רודריגז יצר סרט קצר על אחד מסיפורי "עיר החטאים" של פרנק מילר בלי ידיעתו של מילר ולאחר מכן הראה אותו למילר. מילר כל כך אהב את התוצאה עד שהוא נתן אישור להפקת סרט באורך מלא המתבסס על הקומיקס "עיר החטאים". הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-1 באפריל 2005. בתהליך יצירת הסרט השתמשו בפאנלים אמיתיים מתוך הקומיקס של פרנק מילר. מילר ורודריגז מצוינים בקרדיטים כבמאים שותפים להפקת הסרט דבר עליו התעקש רודריגז. אגודת הבמאים האמריקנית לא הסכימה למתן קרדיט למילר כבמאי משום שמילר לא חבר בגילדה וכתוצאה מהתנגדותם משך רודריגז את חברותו באגודה. הצלחת הסרט הביאה לחידוש תשומת הלב לעיר החטאים של מילר. סדרת סיפורי עיר החטאים מתארת עיר אפלה ומושחתת בשנות ה-30 של המאה ה-20, המלאה בטיפוסים אפלים ומוזרים, רוצחים פסיכופתיים, זונות רצחניות ופוליטיקאים מושחתים.
בשנת 2005 חזר מילר לעבוד על הדמות המועדפת עליו ביותר, באטמן, כשלקח את תפקיד הכתיבה לחוברת באטמן החדשה "All Star Batman and Robin", סדרה שיוצאת בליין הראשי של חברת הקומיקס DC קומיקס, ומספרת מחדש את סיפורו של באטמן. הסדרה מאוירת על ידי ג'ים לי.
בשנת 2007 יצא לאקרנים הסרט "300" שבוים על ידי זאק סניידר, ופרנק מילר כחלק מצוות ההפקה, שתיאר את קרב תרמופילאי בין כוחות ספרטה לבין ממלכת פרס. הסרט מבוסס על נובלה גרפית מאת פרנק מילר, שבילדותו ראה את הסרט 300 הספרטנים משנת 1962, והחוויה השפיעה מאוד על עבודתו כיוצר. הסרט הפך להצלחה אדירה, וספר קומיקס השני של פרנק מילר שהצליח במסך הגדול.
ב-2009 מילר קיבל זכות מלאה לביים את הסרט "הספיריט" שמבוסס על סדרת הקומיקס הפופולרי של וויל אייזנר, שרצה גרסה קולנועית לקומיקס כבר שנים אבל הרעיון תמיד נדחה או בוטל. לאחר מותו של אייזנר, מילר שהיה מעריץ גדול של הקומיקס הצליח לקבל את הזכויות לעשות סרט על "הספיריט", למרות זאת הסרט קיבל ביקורות מאכזבות משום חוסר נאמנות לקומיקס, ביצוע בינוני מצד השחקנים והומור יבש.
המלאכיות של צ'רלי (סרט, 2019)
המלאכיות של צ'רלי (באנגלית: Charlie's Angels) הוא סרט פעולה-קומי אמריקאי שבוים, נכתב והופק על ידי השחקנית והיוצרת אליזבת' בנקס, שאף מככבת בסרט לצידם של קריסטן סטיוארט, נעמי סקוט, אלה בלינסקה, פטריק סטיוארט ודג'ימון הונסו. הסרט מבוסס על סדרת הטלוויזיה הפופולרית "המלאכיות של צ'רלי" שנכתבה ונהגתה על ידי היוצרים איבן גוף ובן רוברטס, ומהווה ריבוט לסרט "המלאכיות של צ'רלי".
הסרט יצא לאקרנים ב-15 בנובמבר 2019, תחת הפצתם של סרטי סוני.
פיתוח
ב-15 בספטמבר 2015, נודע שבכוונתם של סרטי סוני לאתחל מחדש את זיכיון "המלאכיות של צ'רלי", ושאליזבת בנקס נמצאת במגעים לתפקיד בימוי הסרט. בנקס גם אחראית להפקת הסרט יחד עם המפיק מקס הנדלמן. ב-16 בדצמבר 2015, "סרטי סוני" שכרה את אוון ספיליוטופולוס לכתוב את התסריט עבור האתחול. בנוסף, נודע שדאג בלגראד, יחד עם אליזבת קנטילון, בנקס והנדלמן, יפיק את הסרט, ושבנקס וג'יי באסו יכתבו את התסריט עבור הסרט בעזרת טיוטות ראשוניות שנכתבו על ידי קרייג מאזין וסמי שאלס.
ליהוק
ביולי 2018, הוכרז שהשחקניות קריסטן סטיוארט, נעמי סקוט ואלה בלינסקה יגלמו את המלאכיות של צ'רלי, צוות לחימה מוביל מני רבים ברחבי העולם שנמצאים תחת סוכנות טאונסנד, ושבנקס תגלם את גרסתו הנשית של בוזלי. בספטמבר, נודע שפטריק סטיוארט לוהק לדמותו של בוזלי נוסף, ובעקבות כך נודע שבסרט יופיעו מספר דמויות עם השם בוזלי. באותו חודש הצטרפו לואיס גררדו מנדז וג'ונתן טאקר לצוות השחקנים, ודג'ימון הונסו לוהק כבוזלי שלישי. באוקטובר 2018, הצטרפו סם קלאפלין, נואה סנטינאו, כריס פאנג ונאט פקסון לצוות השחקנים.
צילומים
צילומי הסרט החלו ב-24 בספטמבר ותמו ב-9 בדצמבר 2018.
בין 2 ל-7 באוקטובר 2018, התקיימו הצילומים באלבפילהרמוני שבהמבורג, גרמניה. בתחילת דצמבר 2018 התקיימו הצילומים באיסטנבול, טורקיה.
הפצה
בתחילה, הסרט נועד לצאת לאקרנים ב-7 ביוני 2019, אך התאריך הוזז ל-27 בספטמבר 2019. עם זאת, מאוחר יותר, הוחלט להזיז שוב את התאריך ל-15 בנובמבר 2019.
מוזיקה
את שיר הנושא של הסרט "Don't Call Me Angel" ביצעו אריאנה גרנדה, מיילי סיירוס ולנה דל ריי. ב-1 בנובמבר 2019, יצא לאור הפסקול המלא של הסרט, Charlie's Angels. הסינגל השני מתוכו "How It's Done" בוצע על ידי קאש דול, קים פטרס, עלמה וסטפלון דון. את הסינגל השלישי "Pantera" ביצעה הזמרת-יוצרת הפורטוגזית אניטה.
באחת מסצנות הסרט אשר התרחשו בטורקיה, הושמע הלהיט הטורקי "Adeyyo" של הזמרת-יוצרת הטורקייה אג'ה סצ'קין.
פאבל סוחוי
פאבל סוחוי (ברוסית: Павел Осипович Сухой; 10 ביולי 1895 – 15 בספטמבר 1975) היה מתכנן מטוסים סובייטי. במהלך עבודתו הוא היה אחראי על תכנון של כ-50 מטוסים מהם 34 נכנסו לייצור סדרתי. על פעילותו הוענקו לו עיטורי לנין (3 פעמים), עיטור הדגל האדום, גיבור העמל הסוציאליסטי (2 פעמים), פרס לנין ופעמיים פרס ברית המועצות.
חייו
פאבל סוחוי נולד בכפר בקרבת ויטבסק (אז בתחומי האימפריה הרוסית היום בבלארוס) למשפחה מורה ממוצא בלארוסי. הוא סיים גימנסיה בעיר הומל. ביוני 1915 סוחוי התחיל לימודים באוניברסיטה טכנית במוסקבה. בקיץ 1916 הוא התגייס ולחם בקרבות של מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1918 סוחוי שוחרר מהצבא וחזר להומל. תקופה מסוימת הוא עבר כמורה ובשנת 1920 החליט לחזור למוסקבה ולהמשיך את הלימודים שהופסקו.
לאחר סיום הלימודים סוחוי התחיל לעבוד במשרד לתכנון מטוסים בראשות אנדריי טופולב. בתקופה זו הוא היה אחראי על תכנון מספר מטוסי קרב. כמו כן הוא תכנן מטוסים לטיסות ארוכות במיוחד בהם ואלרי צ'קאלוב ביצע טיסה מברית המועצות לארצות הברית דרך אזור הקוטב הצפוני. טיסה זו הייתה מיוחדת במינה לתקופה זו. בשנת 1939 סוחוי עבר לעיר חרקוב והיה מהנדס ראשי ומתכנן מטוסים במפעל לייצור מטוסים בעיר זו. סוחוי לא היה מרוצה ממיקום המפעל שהיה מרוחק ממרכזי הפיתוח של התעופה הסובייטית. לבקשתו המפעל הועבר לסביבות מוסקבה ומעבר הסתיים במהלך שנת 1940. שנת 1949 הוא חזר למשרד של טופולב ומונה לסגנו. בשנת 1953 סוחוי הועמד במשרד תכנון עצמאי שהוקם מחדש.
בהיותו בראשות משרד תכנון עצמאי סוחוי תכנן מספר מטוסי קרב שהיו בסיס לעוצמת חיל האוויר הסובייטי. היא תכנן את מטוס ה-סוחוי Su-7 שהיה בין מטוסי קרב עם מנוע סילון הראשונים. המטוס האחרון שתוכנן בהתאם להנחיותיו היה סוחוי Su-27 שנכנס לשירות מבצעי כבר לאחר פטירתו.
פאבל סוחוי נפטר בשנת 1975 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
החל משנת 1995 אוניברסיטה טכנית בעיר הומל נקראת על שמו של סוחוי.
איסור הקמת מצבה
איסור הקמת מצבה הוא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות לפיה אסור להקים מצבה, כלומר מקום מכובד המשמש לפולחן. האיסור הוא דווקא על הקמת מצבה ולא על בניית מזבח, ולפי העמדה המקובלת הוא כולל גם הקמת מצבה לעבודת ה'.
בתורה מסופר שיעקב הקים מצבה. בעקבות כך הסבירו חז"ל שלמרות שבתקופת האבות מצבה כזו הייתה אהובה בעיני ה' - ברבות הימים היא הפכה לסממן אלילי ולכן בתורה נאסר על הקמתה.
המצבה בתקופת האבות
יעקב נודע במיוחד בכך שהקים מצבות, ובעקבות כך הסבירו חז"ל שבתקופת האבות מצבה הייתה רצויה לפני ה'. בבריחתו של יעקב מעשו אחיו לחרן, לאחר שהתעורר מחלומו על מלאכי האלוהים, הוא הקים מצבה מהאבן שישן עליה, קרא למקום בית א-ל, ונדר שמצבה זו תהיה בית לעבודת ה':
הקמת המצבה הייתה כה משמעותית עבור יעקב, ולכן ה' מזכיר אותה כאשר הוא מצווה את יעקב לשוב מחרן לארץ כנען:. ואכן, כאשר יעקב חוזר לארצו הוא מקים את המצבה בשנית:. בנוסף למצבה בבית אל, הקים יעקב מצבה גם בעת כריתת הברית עם לבן, וכן לאחר מות רחל הקים על קברה את.
מקור האיסור וטעמו
בפרשת שופטים, לאחר איסור נטיעת אשרה, מצווה משה את בני ישראל:
חז"ל ופרשנים רבים הסבירו שהאיסור כולל גם מצבה שנועדה לעבודת ה': . כלומר ההבנה היא שמדובר במצבה שמיועדת לעבודת ה', וממילא מובן שאסור להקים מצבה המיועדת לעבודה זרה. כך פסקו הרמב"ם ורבי משה מקוצי. לעומתם, האבן עזרא מפרש שהאיסור הוא דווקא על מצבה המיועדת לעבודה זרה, ולשיטתו סוף הפסוק מפרש את תחילתו - המצבה האסורה היא דווקא זו שה' שנא כיוון שהיא מיועדת לעבודה זרה. הרשב"ם בפירושו לתורה הציג את האיסור כחזרה על איסור ההקרבה בבמות, שהיה תקף כל זמן שהיה מרכז פולחני כמו משכן שילה או בית המקדש (ותקף גם כיום).
על פי האבן עזרא ,לא נאסרו מצבות לעבודת ה' ונאסרו מצבות פולחניות לעבודה זרה בלבד וזאת הסיבה מדוע הרמב"ם שינה את הגדרת המציבה.
רש"י, רמב"ם, רבי משה מקוצי וספר החינוך הסבירו שהכנענים עשו את המצבה לחוק פולחני בעבודה זרה, ולכן ה' שנא אותה, למרות שבתקופת האבות הייתה רצויה. הרמב"ן הוסיף על כך שמגמת התורה היא שיחד עם עבודת הקרבנות יש לצמצם את הפולחן כפי שהתפתח בתרבות האלילית:
אבן אחת
בתלמוד הירושלמי מובאים דברי רבי יוחנן לגבי ההבדל בין מזבח למצבה:. הנפקא מינה המובאת בהקשר זה היא לגבי דרך הביטול של העבודה הזרה - שבמצבה די לפגום מעט, ואילו במזבח יש צורך בפגימת כל אבן ואבן כדי לבטל ממנו את איסור ההנאה מעבודה זרה. אמנם, רש"י, הרמב"ן ורבי אליעזר ממיץ למדו מהגדרה זו גם להגדרת המצבה שאסור להקים, שמדובר דווקא במצבה העשויה מאבן אחת. לעומתם, הרמב"ם הגדיר את המצבה כ, וספר החינוך הרחיב שמדובר ב, וביאר הרב יששכר תמר שלשיטתם מצבה יכולה להיות מאבנים רבות, בתנאי שהן מחוברות בבניין, בשונה ממזבח שבנוי מאבנים לא מחוברות.
האיסור
האיסור הוא על הקמת המצבה, ואפילו כאשר הכוונה היא לעבודת ה'. ומי שעובר על האיסור - עונשו מלקות, כמו ברוב מצוות הלא תעשה. בניית מזבח לה' הוחרגה מהאיסור, כפי שכתוב.
מזכיר הצי של ארצות הברית
מזכיר הצי של ארצות הברית (באנגלית: United States Secretary of the Navy, בראשי תיבות: SECNAV) הוא פקיד ממשל, שתפקידו מעוגן בחוק העומד בראש מחלקת הצי של ארצות הברית שהיא מחלקה צבאית שמהווה חלק ממחלקת ההגנה של ארצות הברית.
מזכיר הצי חייב להיות אזרח ארצות הברית על פי חוק וחייב בתקופת צינון של לפחות חמש שנים לאחר שסיים שירות צבאי. מזכיר הצי ממונה על ידי נשיא ארצות הברית והמנוי טעון את אישור הסנאט של ארצות הברית.
מזכיר הצי היה חבר הקבינט של ארצות הברית מאז יצירתו של תפקיד זה ב-1798 ועד לחקיקת "חוק הביטחון הלאומי של 1947" (National Security Act of 1947) שעל פיו הוא הוכפף למזכיר ההגנה של ארצות הברית.
מזכיר הצי הנוכחי הוא קארלוס דל טורו שהושבע לתפקידו ב-9 באוגוסט 2021.
סמכויות
תחומי האחריות של מזכיר הצי הם: גיוס, ארגון, אספקה, הצטיידות ואימון. המזכיר גם אחראי על בנייה, ציוד ותיקונים של ספינות הצי, על ציוד הצי ומתקניו. המזכיר אחראי על ניסוח ויישום הנהלים והתוכניות התואמים למדינית הביטחון הלאומית ולמטרות שהותוו על ידי הנשיא ועל ידי מזכיר ההגנה.
מזכיר הצי הוא חבר "מועצת הרכש הביטחוני" שבראשה יושב תת-מזכיר ההגנה לרכש, טכנולוגיה ולוגיסטיקה. יותר מכך, מזכיר הצי מחזיק בידיו כמה תחומי אחריות המוגדרים בחוק על פי "הקוד האחיד למשפט צבאי" (Uniform Code of Military Justice) בהתייחס לניהול מערכת המשפט הצבאית של הצי ושל חיל הנחתים, כולל הסמכות לכנס בית דין צבאיים ולהמתיק עונשים.
היועצים הצבאיים העיקריים של מזכיר הצי הם שני מפקדי הזרועות שתחת אחריותו: לעניינים הנוגעים לצי – ראש המבצעים הימיים, לעניינים הנוגעים לחיל הנחתים – מפקד חיל הנחתים. השניים פועלים כסוכניו הניהוליים הראשיים של המזכיר כלפי הזרועות שלהם כדי ליישם את הוראותיו של המזכיר.
תקנות הצי
"תקנות הצי של ארצות הברית" (United States Navy Regulations) הן מסמך התקנות הראשי של מחלקת הצי וכל שינוי בהן יכול להיעשות רק באישורו של מזכיר הצי.
משמר החופים
בכל מקרה בו פועל משמר החופים של ארצות הברית במסגרת מחלקת הצי, מחזיק מזכיר הצי באותן סמכויות ותחומי אחריות כלפיו כמו של מזכיר ביטחון המולדת, כאשר משמר החופים פועל שלא כזרוע במסגרת מחלקת הצי.
משרד מזכיר הצי
"משרד מזכיר הצי" (Office of the Secretary of the Navy), שידוע גם כ- Navy Secretariat, הוא המטה שמסייע למזכיר הצי למלא את תפקידיו. על הפקידים הראשיים של משרד זה נמנים תת-מזכיר הצי (סגנו הראשי של המזכיר שהוא אזרח), עוזרי מזכיר הצי, הפרקליט הראשי של מחלקת הצי, התובע הכללי של הצי, המפקח הכללי של הצי, האחראי על נושאים חקיקתיים וראש משרד המחקר הימי. בידי משרד מזכיר הצי מצויות הסמכויות הבלעדיות במחלקת הצי לרכש, ביקורת, ניהול פיננסי, ענייני חקיקה, יחסי ציבור, מחקר ופיתוח.
לרשותם של ראש המבצעים הימיים ומפקד חיל הנחתים עומדים מטות נפרדים משלהם.
דניאל בן יהודה
דניאל בן יהודה היה משורר יהודי, שחי ברומא באמצע המאה הארבע עשרה לספירה. הוא היה סבו של דניאל בן שמואל הרופא, שהיה רב בטיבולי.
לפי לוצאטו, דניאל בן יהודה היה מחברו של הפזמון הידוע יגדל אלוהים חי המכיל את י"ג מאמרי האמונה של הרמב"ם. שיר זה מהווה חלק מתפילת שחרית בקרב האשכנזים, ומושר על ידי הספרדים במוצאי שבתות וחגים.
מפרצון יונדולה
מפרצון יונדולה או יונדולה קוב או זאליב יונדולה (באנגלית: Yundola Cove; בבולגרית: залив Юндола) הוא מפרצון בחוף הצפוני של האי רוברט באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
מפרצון יונדולה ממוקם ממערב לנקודת לברנוב.
רוחב פתחו של מפרצון יונדולה הוא 1.34 קילומטרים. המפרצון חודר 670 מטרים לתוך שטח האי.
מיפוי אזור המפרצון
אזור המפרצון מופה לראשונה על ידי סוקרים בולגרים בשנת 2009.
מקור השם
המפרצון נקרא על שם אוכף יונדולה בין הר רילה לבין רכס הרי רודופי שבדרום בולגריה.
הסרט שלא היה
הסרט שלא היה הוא סרט תיעודי בן שני חלקים ששודר ב בשנים 1993–1994 ומציג עדויות של נחקרי שב"כ בשטחי הרשות הפלסטינית. הסרט בוים על ידי רם לוי.
הפקה
לטענת לוי, הוא קיבל השראה ליצור את הסרט ב-1991, לאחר שקרא את הדיווחים התכופים בעיתונות על פלסטינים שעונו במהלך האינתיפאדה הראשונה. הוא העלה את הרעיון עם יוסף בראל, שעמד אז בראש הטלוויזיה הישראלית, אך נדחה במהירות. האקלים הפוליטי במדינה לא היה בשל לסרט כל כך שנוי במחלוקת. הדברים השתנו במהירות ב-1992, כאשר מפלגת המערך השמאלנית בראשותו של יצחק רבין ניצחה בבחירות את הליכוד. זמן קצר לאחר הבחירות התבשר ללוי כי הצעתו אושרה. הוא הביא מיד את המפיקה הוותיקה ליאורה עמיר-ברמץ והחל לחקור את הנושא השנוי במחלוקת.
זה היה בשלב שבו החליטו לוי ועמיר-ברמץ שהסדרה צריכה להיות מורכבת משני פרקים נפרדים. הראשון יתמקד בחקירות בתחומי הקו הירוק, בעיקר כפי שבוצעו על ידי משטרת ישראל. הפרק השני יתמקד בעינויים ב וברצועת עזה, במיוחד בשיטות ששימשו את צה"ל ושב"כ נגד אסירים פלסטינים. הם תכננו ששני הפרקים ישודרו במשך שבועיים רצופים כדי להדגיש את הקשר המהותי בין הדרכים שבהן נעשה שימוש בעינויים בשני האזורים הגאוגרפיים. כל פרק יתמקד במקרים רבים ושונים של עינויים על מנת להדגיש שעינויים היו תופעה נפוצה, במיוחד בתקופת האינתיפאדה, בתגובה לגל הטרור. לבסוף, הם תכננו להיות מאוד ברורים שהמקרים שהם בחנו הם אמיתיים ולא איזה כלי תעמולה שנועד להשמיץ את ישראל. כל העדויות יאוששו על ידי מספר מקורות ולגוף שניהל את העינויים תוצע פלטפורמה להגיב להאשמות הללו. יחד עם זאת, הם התעקשו שלא יקבלו כלליות או הלבנת המקרים במקום הסבר קונקרטי.
בשלב זה הם גם החליטו לקרוא לסדרה "הסרט שלא היה". בביקורת על הסדרה שהופיעה בעיתון מעריב הסביר העיתונאי מאיר שניצר את השם כך: "המשמעות של הסרט שלא היה היא שכל מה שנאמר בו על ידי העדים נכנס לקטגוריה של "מעולם לא היה ומעולם לא קרה", וכל זה הוא לא יותר ממחק שעושה משימה רצחנית על מודעות הציבור. עם תחכום של במאי מנוסה, לוי יודע שאפשר לצעוק דברים גם לשלילה - באמצעות שתיקה."
שני הפרקים היו בפורמט דומה. קורבנות עינויים על ידי הרשויות הישראליות היו מוסרים את עדויותיהם, לעיתים בעילום שם. תשובות הרשויות, לעיתים קרובות מפורטות אך מעוותות, היו מוצגות אז בשקט בשקופית על המסך.
הסרט כיסה מגוון רחב של טכניקות, פיזיות ונפשיות, ששימשו להוצאת מידע מנחקרים. רבים מהם היו ידועים בשמות ערביים, המציינים מי היו קורבנות העינויים. אחת הטענות שהועלו היא שלפחות במקרה אחד, מכות שהופעלו היו כה קשות עד שקורבן בשם חסן זוביידה, נותר במצב קטטוני במשך חמישה עשר ימי החקירה. בהצהרת השב"כ, שהופיעה בשקופית בעקבות הצילומים של זוביידה הנכה, נכתב כי "לא הוכח שהקטטוניה שלו נבעה מהחקירה."
אחד ההיבטים המצמררים של הסרט אינו העדויות של הקורבנות, אלא העדות האנונימית של אחד החוקרים, שזהותו הוסתרה וקולו שונה כדי להימנע מעונש. לחלקם, עדותו הזכירה את מה שחנה ארנדט תיארה פעם כ"בנאליות של הרוע" בספרה "אייכמן בירושלים" משנת 1963. המענה האלמוני היה חייל במילואים ששירת במשטרה הצבאית.
הקרנת הסרט
הפרק הראשון של הסרט שודר ב-28 באוקטובר 1993, והפרק השני היה אמור לעלות שבוע לאחר מכן, ב-4 בנובמבר. בעוד הסרט אושר על ידי רוב הבכירים בטלוויזיה הישראלית, מוטי קירשנבאום, המנכ"ל החדש של רשות השידור, היה נחוש לדחות את הפרק השני עוד לפני הקרנת הפרק הראשון. הוא התעקש כי למשטרה, לצבא ולשב"כ תינתן הזדמנות להגיב שוב להאשמות. זו תמיד הייתה כוונתם של יוצרי הסרט. למרות שהמשטרה והשב"כ הגיבו לכל אחת מהעדויות, בצה"ל סירבו להגיב לעדותו של חייל המילואים האלמוני שהשתתף בעינויים.
לוי וצוותו קיוו לקבל את תשובותיהם של המענים הצבאיים עצמם, ואף היו מוכנים להסוות את זהותם. כאשר הדבר נדחה על ידי צה"ל, צוות הצילום התפשר והיה מוכן לקבל במקום זאת הצהרה בכתב. אבל אפילו זה לא הגיע. בינתיים, "המענה האלמוני" ביקש לעמת את צה"ל עם מה שאירע והיה מוכן להעיד בפני הפרקליט הצבאי, בתנאי שתובטח לו אנונימיות. הצבא סירב להעניק לו זאת. לאחר מכן החלו מספר חודשים של משא ומתן אינטנסיבי בין רשות השידור לצה"ל. לוי רצה לשדר את הסרט ולהודיע ​​שהצבא סירב להגיב. הוא טען שזו אחריותה של רשות השידור ושלא יתנו את אותו פטור לאף ארגון אחר. קירשנבאום סירב, ככל הנראה בטענה שהצבא אינו רק "עוד ארגון". הוא אחראי בסופו של דבר לביטחון ישראל. לאחר חודשים ארוכים, נציגי צה"ל סוף סוף התרצו. חייל המילואים האנונימי נתן תצהיר לנציג הפרקליטות וכעבור מספר ימים הגיב צה"ל. התגובה כללה הבטחה לערוך חקירה רשמית של ההאשמות. הפרק השני שודר ב-14 ביוני 1994, כמעט שמונה חודשים לאחר הפרק הראשון.
התגובות לסרט
עם זאת, לוי אימץ גישה צנועה יותר לסרטו, עצוב על מה שהוא מכנה האדישות שבה התקבל סרטו. מצד שני, הוא ציין לטובה את העובדה שהסרט מומן על ידי ערוץ ממשלתי ולקח על עצמו להתעמת עם הכוחות החזקים ביותר בממסד הישראלי, "הפרות הקדושות" המטפוריות של הביטחון הלאומי וארגונים כמו צה"ל והשב"כ. לדבריו, "במבט לאחור על התקרית כולה, אני מוצא את זה מרתק ואיכשהו מרומם שרשות השידור הציבורי בישראל הסכימה לממן ולשדר סרט שחקר את הזוועות שחוללו כוחות ישראליים על הפלסטינים. מעניין כמה מדינות אחרות היו מסכימות לעשות את זה." אף על פי כן, בסימפוזיון שהתקיים ב-2009 בתל אביב, הוא גם ציין כי צה"ל טרם קיים את הבטחתו ל"מענה האלמוני" כי יערוך חקירה רשמית בנוגע להאשמות.
סושו (כדורגל)
מועדון הכדורגל סושו-מונבליאר (בצרפתית: Football Club Sochaux-Montbéliard) הוא מועדון כדורגל צרפתי שנוסד בעיר מונבליאר המשחק בליגה הצרפתית השנייה. הקבוצה משחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון אוגוסט בונאל שבמונבליאר. המועדון העפיל לחמישה משחקי גמר של הגביע הצרפתי וזכה בשניים. כמו כן, זכתה הקבוצה בשתי אליפויות הליגה הראשונה ובשתי אליפויות הליגה השנייה.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1928 כקבוצת כדורגל לפועלים ממפעל פג'ו הסמוך. בשנה לאחר מכן הקבוצה כבר החלה למשוך כדורגלנים מוכשרים מכל רחבי אירופה שרצו לשחק במועדון מקצועי כמו סושו. התוצאות לא איחרו לבוא ובעונות 1935 ו-1938 הקבוצה זכתה באליפויות הליגה הראשונה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הקבוצה נחלשה מעט, ומקבוצת ראש-טבלה היא ירדה לאמצע הטבלה ונשענה יותר על קבוצת הנוער המוכשרת במקום להשקיע רק בקבוצה הבוגרת. אף על פי שהקבוצה לא ירדה לליגה השנייה, היא לא הגיעה להישגים משמעותיים, עד לזכייה בגביע הליגה הצרפתית בעונת 2004.
הקבוצה השתפרה בשנים האחרונות ומתברגת בחצי העליון של טבלת הליגה הצרפתית הבכירה וכן קבוצת הנוער של המועדון מספקת שחקנים מוכשרים שמשחקים בקבוצות המובילות בצרפת. למרות השיפור, בסיום עונת ירדה הקבוצה לליגה הצרפתית השנייה לאחר שסיימה במקום ה-18.
בסיום עונת 2022/2023 בליגה השנייה, הקבוצה מוקמה תשיעית בטבלה, אך עקב בעיות כלכליות הורדה לליגה השלישית.
ניהול משברים
משבר הוא אירוע חריג, לא מתוכנן, בעל פוטנציאל השפעה שלילי על השם הטוב או מהימנות הארגון, שעלול לסכן את עצם קיומו של הארגון או לפגוע בו פגיעה קשה, או לסכן קו מוצרים/שירותים או יחידות-משנה, לפגוע בביצועים הפיננסיים, לפגוע בבריאותם או במצבם של צרכנים, עובדים, הקהילה מסביב והסביבה בכלל. טיפוסית, מצב כזה יוצא משליטת המנהלים. משבר כולל בתוכו את הגרעינים להצלחה ואת השורשים לכישלון. ניהול משברים הוא הפונקציה המנחה כיצד משתלטים על משבר, מצמצמים נזק ופגיעה בשמו הטוב של הארגון, תוך גריפת יתרונות מהמצב. משבר עלול לנבוע מתקלה חמורה שזכתה לפרסום רב ועוררה כעס בציבור, או מפעילות מתמשכת של הארגון שחשיפתה עוררה זעם בציבור.
סוגי משברים
משברים הם מסוגים שונים, ולסוג המשבר השפעה על אופן ההתמודדות עם המשבר. בספרות המקצועית נודעת חשיבות עצומה לסיווג המשבר (Crisis Type) בפרמטרים ומדדים שונים, על מנת לעצב את המענה הנכון והמתאים ביותר עבורו. מילר מגדיר משברים ארגוניים על פי סווגם כמשברים חריפים או כמשברים כרוניים (Deep Crisis vs. Chronic Crisis). האחרונים מתחילים בבעיות פנימיות קטנות ושכיחות, אך עקב רשלנותו של המנהל, הן מתפתחות למצב משבר. בכך ניטעת ההבנה כי גם אירוע קטן ושולי יכול להפוך למשבר נרחב, אם לא יזוהה ויטופל באופן הנכון והמתאים לו. סוגים עיקריים של משברים:
ניהול משברי תקשורתי
הבחנה חשובה עושה המחקר בהבדילו בין ניהול המשבר בכללותו לבין ניהול המשבר מבחינה תקשורתית. מונחים אלו קשורים האחד בשני באופן הדוק, אך ההבחנה ביניהם חשובה וניכרת במחקר. ניהול משברים (Crisis Management) הוא תהליך של ניהול אסטרטגי רחב וכולל של הארגון, אשר מטרתו שינוי או הסרה של חלק או כלל הסיכונים, והצבת הארגון בעמדת שליטה טובה יותר על המשך גורלו. לעומת זאת, תקשורת משברית (Crisis Communication) מתמקדת בהתנהלות מול התהודה הציבורית של המשבר, בשיח המתקיים בין הארגון לקהליו השונים. דיאלוג זה מתקיים בין אם הארגון חפץ בכך ובין אם לאו, ומתרחש טרם האירוע, במהלך האירוע ולאחר סיומו. תפקידו של הדיאלוג, הבנוי על אסטרטגיות וטקטיקות שונות, למזער ככל הניתן את הנזקים לשמו של הארגון קיימת טענה כי ניהול המשבר חייב להתרכז באיום המוחשי, דהיינו, בפתרון הבעיה. לטענתם גם ללא סיקור תקשורתי וידיעת הציבור, הניהול הנכון חייב לפתור את הבעיה עצמה, אחרת היא תצוץ ותפגע בחברה, אמינותה, ויכולותיה התפקודיות. חוקרים אחרים מדגישים כי נמצא מתאם בין יכולתה של חברה לעמוד לאחר משבר לרצונה לפתור את הבעיה באופן אמיתי וחסר פשרות. ניתן לזהות מגמות אשר נוטות להעניק מקום נרחב לניהול המשבר מבחינה תקשורתית, כחלק מראיית התקשורת כשחקן חשוב ההולך ומתעצם.
ניהול כושל של משבר מקראי
פרק י"ב בספר מלכים א מתאר את האופן שבו התמודד רחבעם עם משבר שאליו נקלע. בעקבות מותו של שלמה המלך פנה העם אל רחבעם בנו הבבקשה: רחבעם ביקש פסק זמן של שלושה ימים להתמודדות עם בקשה זו, ואותו ניצל להיוועצות במומחים. תחילה פנה אל הזקנים, יועצי אביו המנוח, ואלה יעצו לו:  רחבעם לא קיבל עצה זו, ופנה אל  אלה יעצו לו:
לרחבעם הוצעו שתי גישות מנוגדות לטיפול במשבר: גישתם הפייסנים של הזקנים, וגישתם הלוחמנית של הילדים. רחבעם העדיף את גישת הילדים, וברוח דבריהם אמר לעם: תגובת העם לא אחרה לבוא:  - הניהול הכושל של המשבר הביא לפיצולה של ממלכת ישראל המאוחדת לשניים: ממלכת יהודה וממלכת ישראל.
בעולם
משברים בולטים בעולם שנוהלו במתכונת כושלת היו, בין השאר:
משבר שנוהל במתכונת מוצלחת היה משבר תרופות טיילנול של חברת ג'ונסון אנד ג'ונסון האמריקאית ב-1982, שהביא למותם של שבעה בני-אדם בעקבות החדרת רעל הציאניד לתרופות בקפסולה.
משברים בולטים נוספים מתחילת האלף השלישי:
בישראל
משברים בולטים בישראל שהצריכו ניהול משבר אינטנסיבי הם פרשת הסיליקון בחלב בחברת תנובה ופרשת החלבון מן החי שנמצא במוצרים הצמחוניים של חברת טבעול. החברות הללו הצליחו להתאושש ממשברים אלה. לעומת זאת פרשת רמדיה, שבה נפטרו שלושה תינוקות וחלו רבים, עקב פגם בייצור מזון לתינוקות על ידי רמדיה, הביאה להתרסקות מכירות החברה. כמו כן, משברים נוספים אשר התרחשו בישראל בשנים האחרונות הם משבר מעדנות, משבר בחברת HOT ומשבר דליפת הנפט בשמורת עברונה של חברת קצא״א. ממספר סקרים שבוצעו בישראל, עולה כי הציבור נוטה באופן כללי להיות סלחן למשברים אשר פוקדים חברות, גם אם אלו תופסים כותרות לאורך זמן. כמו כן, נמצא כי שני הגורמים המשפיעים ביותר על זיכרון הציבור הם רמת המוכנות של החברה להתמודדות עם משבר ואופן התגובה. כך, חברות שנמצאו מוכנות ושהגיבו באופן שהוא איננו אגרסיבי זכו ליחס סלחני יותר מהציבור
משבר המכשירים התקולים של סלקום
החל מחודש מרץ 1995 החלו להצטבר במשרדי סלקום תלונות רבות על ניתוקים בלתי-מוסברים באזורי הקליטה. באותה תקופה היו לסלקום 85 אלף מנויים, ורבים מהם מצאו את עצמם מנותקים מהרשת. החשד היה שמקור הבעיה הוא בתשתית הסלולרית שהייתה מבוססת על ציוד של חברת "נורטל". לשם איתור התקלה הובאו 70 מהנדסי תקשורת מגרמניה, שפעלו במשך כחצי שנה, כשהם בודקים בכל פעם רכיב אחר של הרשת. בינתיים התקלות החריפו, וסלקום איבדה את המוניטין הטוב לו זכתה בתחילה, והחברה נקלעה למשבר תדמית קשה.
אורן מוסט, סמנכ"ל החברה באותה תקופה, סיפר: "היינו במשבר אדיר כיוון שבמשך כל תקופת המשבר לא ניתן היה לגלות בבקרת איכות את הסיבה לתקלה, וגם מומחים מהעולם לא הצליחו לעזור. נפח התעבורה ברשת סלקום באותם ימים ירד בעשרות אחוזים. משרד התקשורת איים להקפיא את הרישיון של החברה, ובתוך החברה היה אז תסכול עמוק מאוד... אבל בכל התקופה הזו הבנו שאנחנו אחראים בלעדיים לנעשה כלפי הלקוח, כי להם לא חשוב בכלל מי אשם ומי לא אשם". החברה הפסיקה לחייב את הלקוחות בתשלום עבור זמן אוויר למשך 3 חודשים.