cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נקמת המרובעים
תקציר העלילה
לואיס שקולניק (מגולם על ידי רוברט קאראדין) וגילברט לואל (מגולם על ידי אנתוני אדוארדס) הם חנונים מגושמים וחביבים שעוברים ללמוד בקולג'. בתחילה הם עוברים להתגורר באופן זמני ביחד עם קבוצת סטודנטים חנונים אחרים שמעוניינים גם הם להצטרף לאחווה כלשהי. לבסוף לאחר שכל החנונים נדחו על ידי האחוות השונות הם מחליטים לעבור לבית נטוש ולהקים אחווה משלהם.
שקולניק ולולאל וחבריהם החנונים מהווים בתחילה מושא ללעג ומוטרדים באופן תדיר על ידי הסטודנטים מאחוות אלפא ביתא שכוללת צעירים ספורטאים, עשירים ופופולריים בלבד, והופכים במהרה לאויביהם המשובעים של החנונים.
שקולניק מתאהב בהמשך בבטי צ'יילדס הפופולרית (מגולמת על ידי ג'וליה מונטגומרי), חברה באחוות פיי דלתא פיי וחברתו של גייבל סטן (מגולם על ידי טד מקגינלי), המנהיג הפופולרי של אחוות אלפא ביתא.
לאחר שהספורטאים של אחוות אלפא ביתא מעלים באש את מגוריהם של החנונים, החנונים המושפלים מחליטים לעמוד על זכויותיהם ולצאת למלחמה נגד הספורטאים של אחוות אלפא ביתא.
ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות מעורבות באופן כללי ולציון 77% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 26 ביקורות.
עונת 2016/2017 בליגת האלופות
עונת 2016/2017 בליגת האלופות היא העונה ה-62 בה מתקיימת האליפות, והעונה ה-25 שהיא מתקיימת במתכונת החדשה. האליפות נחשבת למפעל התחרויות הבכיר של אופ"א. משחק הגמר נערך באצטדיון המילניום בקארדיף שב, ובגמר המפעל ניצחה ריאל מדריד את יובנטוס בתוצאה 4-1 ובכך הפכה לקבוצה הראשונה במפעל במתכונת החדשה שזוכה פעמיים ברצף.
שלב הפלייאוף של מסלול הליגה
חמש קבוצות אשר נכנסות בשלב הזה וחמשת הזוכים של שלב המוקדמות השלישי של הלא אלופות.
שלב הבתים
ההגרלה נערכה ב-25 באוגוסט, לכל בית הוגרלו 4 קבוצות, אחת מכל דירוג, כאשר שתי קבוצות מאותה מדינה/מרוסיה ואוקראינה לא יכולות להיות מאותו בית.
שתי הקבוצות מהמקומות הראשונים עלו לשלב שמינית הגמר, והמסיימת במקום השלישי נשרה לשלב 32 האחרונות של הליגה האירופית.
שמינית הגמר
16 הקבוצות שהעפילו לשלב זה הוגרלו כך שקבוצות שסיימו במקומות הראשונים יתמודדו מול קבוצות שסיימו כסגניות. כמו כן, קבוצות שנפגשו בשלב הבתים או קבוצות מאותה המדינה לא יכולות להיות מוגרלות זו מול זו. בתאריך ה8.3.17 הדיחה ברצלונה את פריס סן-ז'רמן לאחר שהפסידה 0-4 במשחק הראשון בצרפת וניצחה 1-6 בגומלין, עם שער דרמטי בדקה ה-95 של סרג'י רוברטו. בכך הפכה ברצלונה לקבוצה הראשונה אי פעם שהפכה פיגור ארבעה שערים לניצחון בשלב הנוקאאוט של ליגת האלופות. שמינית הגמר הסתיימה עם 62 שערים; הכי הרבה בהיסטוריה.
הגרלת המשחקים התקיימה ב-12 בדצמבר. מחזור המשחקים הראשון התקיים ב-14, 15, 21 ו-22 בפברואר. משחקי הגומלין התקיימו ב-7, 8, 14 ו-15 במרץ.
רבע הגמר
הגרלת המשחקים התקיימה ב-17 במרץ. מחזור המשחקים הראשון התקיים ב-11 ו-12. משחקי הגומלין התקיימו ב-17 ו-18.
במשחקים בין ריאל מדריד לבאיירן מינכן כבש כריסטיאנו רונאלדו 5 שערים (צמד במשחק הראשון ושלושער במשחק השני), ובכך הפך לשחקן הראשון בתולדות ליגת האלופות שכובש 100 שערים במפעל.
המשחק הראשון בין בורוסיה דורטמונד למונקו נדחה ביום אחד לאחר שבעת הנסיעה לאצטדיון הזיגנאל אידונה פארק, התפוצצו 3 מטעני חבלה בסמוך לאוטובוס של שחקני בורוסיה דורטמונד. שחקנה של דורטמונד מארק בארטרה נפצע בידו מפיצוץ המטענים ונותח באותו היום. לאחר שהפסידו במשחק השני והודחו מהמפעל טענו שחקני הקבוצה כי איבדו את הריכוז עקב הפיצוץ אמש, ומחו על כך שהמשחק נדחה רק ביום אחד.
חצי הגמר
הגרלת המשחקים התקיימה ב-21 באפריל. מחזור המשחקים הראשון התקיים ב-2 במאי וב-3 במאי, משחקי הגומלין התקיימו ב-9 במאי וב-10 במאי.
הגמר
הגמר נערך ב-3 ביוני באצטדיון המילניום, ווילס.
ריאל מדריד זכתה בתואר בפעם ה-12 והשנייה ברציפות.
אייקוום אודו
אייקוום אודו אוטין (באנגלית: Ikouwem Udo Utin; נולד ב-11 בנובמבר 1999) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת סלאבן בלופו.
קריירה
אודו התחיל את הקריירה שלו באקדמית הכדורגל אלסקה וממנה עבר לזו של אנימבה. בשנת אודו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. בפברואר נבחר לכדורגלן הצעיר של השנה בניגריה.
ב-5 במאי 2019 אודו חתם לארבע שנים במכבי חיפה מליגת העל. ב-25 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון קבוצתו 3–0 על מכבי נתניה.
ביולי, הושאל לבני סכנין עד לסיום העונה. בסכנין, רשם 9 הופעות.
ב-4 בספטמבר 2021, אודו עבר לסלאבן בלופו מליגת העל הצ'כית.
קריירת נבחרות
אודו הוא חלק מסגל נבחרת ניגריה בכדורגל עד גיל 20 ואף נכלל סגל הנבחרת לקראת גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 של שנת 2019. הוא השתתף בתחרות עצמה בה נבחרת הודחה בשלב הפלייאוף. ב-28 בינואר 2018 אודו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 2–1 על.
מתי (אלבום)
מתי הוא האלבום ה-13 של המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שיצא בשנת 1993.
על מנת לשמור על אחידות סגנונית בכתיבת הטקסטים ולאור שיתוף הפעולה ארוך השנים ביניהם, ביקש כספי מאהוד מנור לכתוב את כל המילים לאלבום. מנור בחר לכתוב על מתי עצמו באלבום זה. רוב השירים מתעדים את הקשיים האישיים בהם היה נתון כספי באותה תקופה. מוטיב הכלא חוזר במספר שירים באלבום כמו "קולו של הכאב" ו"אל תבכי בשבילי". כמו כן מוטיב נוסף הוא טיפות הגשם המופיע בעטיפה האחורית ובתמונת האמצע, והוא בא לבטא את סערת הנפש בה היה נתון מתי במהלך העבודה על האלבום.
בין השירים הבולטים באלבום ניתן למנות את ארבעת השירים הפותחים: 'מי אמר לך שאני מלאך' שעוסק בכספי כאדם "בשר ודם". השיר זכה לקבלת פנים אוהדת ומהווה מעמודי התווך בהופעותיו של כספי. כמו כן בלטו השירים: "שדה התעופה" (שכקודמו יצא כסינגל לרדיו וזכה להשמעות רבות), "בפסנתר", ו"בלילות העיר".
כבאלבום "אחד לאחד", באלבום זה השירים השמחים יותר פחות בולטים אבל קיימים כמו "עוד לא הייתי בספרד" ו"מוכה ירח". אך בשונה מהאלבום "אחד לאחד", בו הושם דגש על מינימליזם בהפקה, באלבום זה בחר כספי לשלב נגני כלי מיתר מחברי התזמורת הפילהרמונית הישראלית והרכב רחב של כלי נשיפה שכלל בין היתר את פטר ורטהיימר וניצן עין הבר בסקסופונים, וכן שמונה זמרי קולות רקע אחרים.
דוארטה נונו, דוכס ברגנסה
דוארטה נונו, דוכס ברגנסה (בפורטוגזית: Duarte Nuno de Bragança; 23 בספטמבר 1907 - 24 בדצמבר 1976) היה התובע המיגליסטי לכס המלוכה של פורטוגל בין השנים 1920–1976, והוא השתמש בתואר דוכס ברגנסה.
ביוגרפיה
דוארטה נונו נולד ב-23 בספטמבר 1907 בזיבנשטיין, למיגל, דוכס ברגנסה, בנו של מיגל הראשון, מלך פורטוגל, ולמריה תרזה, נסיכת לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג, בתם של קרל, נסיך לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג וסופיה, נסיכת ליכטנשטיין. על פי חוק הגירוש הפורטוגלי של 1834 והחוקה של 1838, נאסר על משפחתו להיכנס לפורטוגל, אולם הם כן החזיקו באזרחות פורטוגזית. בשנת 1919 מת אחיו פרנסיסקו ז'ואאו, נסיך ברגנסה, ובשנת 1920 ויתר אביו על טענותיו כמלך פורטוגל, לאחר מריבות עם בנו הבכור (שהתחתן בנישואים מורגנטיים עם יורשת אמריקאית), לטובת בנו השלישי, דוארטה נונו, שהיה אז בן 13.
בשנת 1920 מת אפונסו, דוכס פורטו, דודו של מנואל השני, מלך פורטוגל, ללא ילדים, ובעקבות כך נחתם הסכם בשנת 1922 בין אביו למנואל השני, שבו הוסכם כי לאחר מותו של מנואל השני, שהיה חשוך בנים, יעברו זכויות הירושה וראשות בית ברגנסה לדוארטה נונו, ואכן, לאחר מותו של מנואל השני בשנת 1932, הפך דוארטה נונו לטוען לכתר המלוכה הפורטוגזי.
דוארטה נונו סיים את לימודי התיכון שלו ברגנסבורג, ולאחר מכן הוא קיבל תואר במדעי החקלאות מאוניברסיטת טולוז. למרות שהיה אסור לו להיכנס לפורטוגל, בשל חוק הגלות נגד צאצאי מיגל הראשון, הוא ביקר במדינה בסתר בשנת 1929.
ב-15 באוקטובר 1942 התחתן דוארטה נונו עם מריה פרנסיסקה, נסיכת אורליאן-ברגנסה, בתם של פדרו דה אלקנטארה, נסיך גראו-פארה ואלז'בייטה, רוזנת דוברז'נסקי דה דוברז'ניץ, ובכך איחד למעשה את שני הענפים היריבים של בית ברגנסה.
בשנת 1950 בוטלו חוקי הגירוש נגדו, אולם בשל תאונת דרכים קשה הוא עבר להתגורר בפורטוגל רק בשנת 1952. בשנת 1951 בעקבות מותו של הנשיא אוסקר כרמונה, ניסה דוארטה נונו להביא להחזרת המונרכיה בפורטוגל, אולם המהלך נכשל בשל התנגדותו של סלזר. בשנת 1968 מתה אשתו, וב-24 בדצמבר 1976 מת דוארטה נונו בביתו בליסבון, ובנו דוארטה פיו, דוכס ברגנסה ירש את תאריו.
משפחתו
ב-15 באוקטובר 1942 התחתן דוארטה נונו עם מריה פרנסיסקה, נסיכת אורליאן-ברגנסה, בתם של פדרו דה אלקנטארה, נסיך גראו-פארה ואלז'בייטה, רוזנת דוברז'נסקי דה דוברז'ניץ, ממנה נולדו לו שלושה ילדים:
מקס אבגלן
ביוגרפיה
אבגלן נולד בשנת 1902 בנשאטל שבשווייץ ואחיו אנדרה וז'אן היו גם כן כדורגלנים. לזכותו 68 הופעות ו-34 שערים במדי נבחרת שווייץ ולמעשה היה לכובש הגדול ביותר שלה בכל הזמנים, עד שקובילאי טורקילמייז השווה את שיאו במשחק הבינלאומי האחרון שלו בשנת 2001. שיאם נשבר ב-30 במאי 2008 על ידי אלכסנדר פריי שכבש את ה-35 שלו.
כבר בהופעת הבכורה כבש שלושער נגד הולנד ב-19 בנובמבר 1922. שלושער נוסף והאחרון שלו היה ב-24 במאי 1924 במסגרת אולימפיאדת 1924 בניצחון 0–9 על ליטא. בתום הטורניר אבגלן זכה עימה במדליית כסף לאחר הפסד 3–0 בגמר לאורוגוואי. בניגוד לאחיו אנדרה, הוא החמיץ את מונדיאל 1934 ומשחקו האחרון במדים הלאומיים היה ב-2 במאי 1937 בהפסד 1–0 לגרמניה הנאצית, משחק בו ענד את סרט הקפטן.
במהלך הקריירה הקבוצתית שלו זכה עם גראסהופרס ציריך ב-4 תוארי אליפות ובחמישה גביעי שווייץ.
אבגלן נפטר בשנת 1970 בעיירת הנופש צרמט בגיל 68. הוא היה אחד ממייסדיה של המועדון נשאטל גזמאקס, שקרוי על שמו.
מוחרס ליברס
הרקע החברתי
בספרד המהפכנית של שנות ה-30, נשים רבות בתנועה האנרכיסטית זעמו על אפליה, דיכוי ובוז מצד גברים בכלל ובתוך שורות האנרכיסטים בפרט, ומדחיקתן לשוליים והדרתן בתנועה שהתיימרה להיאבק בכל סוג של היררכיה ודיכוי. תנאי החיים של נשים לפני מלחמת האזרחים היו דכאניים ביותר, הן אולצו להתחתן בנישואי שידוך ללא בחירה, ונשים לא-נשואות חויבו במלווה גבר ביציאה מביתן. יתר על כן, נשים השתכרו כמחצית משכר הגברים בשוק העבודה. לנשות המעמד הבינוני והגבוה היו חירויות ספורות, בעוד נשות מעמד הפועלים נותרו משוללות זכויות כמעט לגמרי.
ייסוד תנועת הנשים
מייסדות המוחרס ליברס היו נשים פעילות במסגרת התנועה הליברטריאנית בספרד, שלא היו מרוצות מאופן ההתמודדות של התנועה עם הבעיות הייחודיות שנתקלו בהן כנשים. לתחושתן, למרות היומרה להיאבק לשוויון, הגברים בתנועה סירבו להתייחס לנשים כאל שוות. התחושה הייתה כי: "כל החברים, רדיקליים ככל שיהיו בבתי קפה, איגודים, ואפילו קבוצות זיקה (FAI), נראים כמתנערים מהדימוי שלהם כתומכי השחרור הנשי על סף בתיהם. בפנים, הם מתנהגים עם רעיותיהם שלהם בדיוק כמו "בעלים" ממוצעים".
על אף שנשים רבות היו פעילות באיגודים המקצועיים ובתנועות האנרכיסטיות כ-CNT וה-FAI, הן היוו מיעוט בתנועות אלו. פעילותן קיבלה הכרה מועטה, בעיקר מסיבות סקסיסטיות, ומתוך חשש של נשים להיות מעורבות. גברים בדרך כלל לא לקחו ברצינות את פעילותן של נשים במישור הציבורי והפוליטי. בפגישות של ארגון ה-FIJL צחקו על נשים שקמו לדבר, עוד בטרם נשאו מילים, זאת על אף שארגונים כ-CNT דגלו רשמית ביחס שווה לגברים ולנשים בשורותיהם. תפיסת תנועות השחרור הייתה כי גברים ונשים צריכים להיות שווים בזכויותיהם ובחובותיהם. המוחרס ליברס לא נתפסו כארגון פמיניסטי נפרד, אלא כמי שרואות את מצוקותיהן של הנשים כחלק בלתי נפרד מן הבעיות החברתיות הקיימות, ושותפות למאבק למהפכה חברתית, תוך דחיפה להכרה ביכולותיהן של נשים וארגונן בקהילות להשגת מטרה זו.
ארגון התנועה
בשנת 1935 הוקמה התנועה במדריד, במטרה להקנות השכלה לנשים להבנת המציאות הפוליטית, האידאולוגיה האנרכיסטית ולמאבק לזכויות נשים. המקימות היו לוסיה סאנצ'ז סראורניל, סופרת ומשוררת שהייתה פעילת איגוד מקצועי בברצלונה ומרסדס קומפוסאדה, עורכת דין אשר גדלה בבית בעל נטייה שמאלית עם אב סוציאליסט. שתיהן ניסו להיות פעילות במדריד במסגרות דוגמת הCNT, אולם היו מתוסכלות מהיחס שקיבלו מהחברים. יחד הן הקימו את המוחרס ליברס וערכו במשותף מגזין אשר התמקד באנרכו-סינדיקליזם ובהשכלת נשים. מאוחר יותר הצטרפה אליהן הפסיכולוגית אמפרו פּוֹץ' אי גסקון אשר שאפה לקדם חופש מיני רחב יותר לנשים, אתגרה את רעיון המונוגמיה, ונאבקה במוסר המיני הכפול כלפי מיניות גברית ומיניות נשית. בינתיים בברצלונה, סולדאד אסטראצ' (Soledad Estroach) פעילה באיגוד המקצועי אשר הרגישה כי אינו פונה די לנשים ואינו הולם את מצוקותיהן, הקימה קבוצה משלה, "הקבוצה התרבותית הנשית" (Grupo Cultural Feminino). ב-1936 הקבוצות גילו זו על קיומה של זו, והתאחדו לפדרציה לאומית - Agrupacion Mujeres Libres.
פעולה פוליטית
בהביאן את הטענה האנרכיסטית, כי ארגון מהפכני חייב לעצב עצמו בדמות החברה אליה הוא שואף, הן דחו את התפיסה המרכזית באנרכיזם הספרדי - שגרסה כי שוויון האישה יבוא מאליו עם המהפכה החברתית-כלכלית. במקום זאת קידמו המוחרס ליברס חינוך ושוויון מגדרי בתשתית התנועה האנרכיסטית. בחודשי הפעולה הראשונים התמקדה התנועה בהעלאת המודעות וביצירת רשת פעילות ברחבי התנועה. הן נכחו בפגישות ודיווחו על התנהלויות שוביניסטיות של חברים בתנועה. ככל שגדל מספר החברות כך גם התרחבה מעורבותן הפוליטית בתנועה. עם תחילת המהפכה ב-1936 כבר העמידו המוחרס ליברס רשת יציבה של פעילות אנרכיסטיות שהיו מוכנות להשתתף במהפכה.
הארגון הפיק תעמולה באמצעות הרדיו, ספריות נודדות, וסיורים מודרכים. מארגנות ופעילות נסעו דרך האזורים הכפריים של ספרד וסייעו להקים קולקטיבים חקלאיים ומסגרות תמיכה לנשים.
בתחום החינוכי פעלה התנועה להכשרת מנהיגות נשית בתנועת הפועלים האנרכיסטית. הן הקימו בתי ספר, מסגרות חברתיות ועיתונים לנשים בלבד, על מנת להעלות את ההערכה העצמית בקרב נשים ואת תודעתן הפוליטית. רבות מן העובדות בספרד היו אנאלפביתיות, והתנועה פתחה מסגרות וחוגי אוריינות, הכשרה טכנית והכשרה במדעי החברה. הוקמו גם בתי ספר לאחיות, להכשרה רפואית למקרי חירום, וכן הוקמו כיתות בריאות אשר הפיצו מידע על בריאות מינית, וטיפולים לפני ואחרי לידה.
הארגון סייע לכניסתן של נשים לשוק העבודה, על ידי הכשרה מקצועית, זו נעשתה בשיתוף עם האיגודים המקומיים, שנאלצו למלא את שורות העובדים אשר יצאו לחזית. תרומה נוספת של הארגון למאמץ המלחמתי הייתה סיוע לכניסת נשים לשורות המילציה, על ידי מתן שיעורי ירי והקמת מטווחים ואימוני מטרות.
מגזין התנועה נועד לשמור על חברות הארגון מעודכנות בנעשה ברחבי התנועה. הגיליון הראשון שלו יצא ב-20 במאי 1936. המגזין הדפיס רק 14 גליונות, כשהאחרון נמצא בדפוס בשעה שמלחמת האזרחים הגיעה לברצלונה - עותקים ממנו לא שרדו. המגזין עסק בחיי האישה העובדת וב"התעוררות המצפון הנשי כלפי רעיון החירות".
התנועה הקימה גם מעונות יום לילדים, שאמותיהם עבדו או נמצאו בשליחות תנועתית. גם במעונות היום היה נהוג חינוך פוליטי. בנוסף הפעילה התנועה גם מסגרות להוראת הטיפול בילדים והתפתחות הילד.
ז'יברני
ז'יברני (בצרפתית: Giverny) הוא קומונה במחוז אר בחבל נורמנדי עילית בצרפת, השוכן על גדות נהר הסן במקום שנשפך אליו הנהר אפט. 80 ק"מ צפונית - מערבית לפריז. ז'יברני מפורסם בגלל שנמצאים בו הבית והגנים של הצייר קלוד מונה.
הכפר היה מיושב עוד בתקופה הרומית-גאלית. הכנסייה שלו נבנתה בימי הביניים. הוא נשאר קטן ולא מפורסם עד שהתיישב בו קלוד מונה וגר בו בשנים 1883–1926. הוא נקבר בבית הקברות הקטן הצמוד לכנסייה.
מונה שכר את הבית ב-1883 ורכש אותו ב-1890. הוא שיפץ את הבית ותכנן את צבעיו - דלתות ותריסים בירוק וחדר האוכל בצהוב. בקומת הקרקע נמצא הסלון, המטבח וחדר האוכל ובקומה הראשונה, חדרי המשפחה.
מנגבי
מנגבי (שם מדעי: Cercocebus) הוא סוג של קופים מתת-משפחת הגנונים שבמשפחת קופים בעלי זנב החיים רק ביערות אפריקה המערבית ואפריקה המזרחית. בסוג שישה מינים והוא קרוב משפחתם של מנגבי הרמות והמנגבי המצוייץ.
למנגבים פרווה עבה בצבע חום-כתום, זנב ארוך ועור פנים חשוף וכהה בעל כתמי עיניים לבנים.
ז'יברני
מונה הוריש את האחוזה לבנו מישל שלא התגורר במקום ונהרג בתאונת דרכים ב-1966. מישל הוריש את האחוזה לאקדמיה לאמנויות היפות. ב-1980 הוקם מוסד מונה (Fondation Claude Monet) המתחזק את המקום. בית מונה והגנים הם האטרקציה התיירותית במקום השני בנורמנדיה לאחר מון סן מישל.
מנגבי
המנגבים חיים באפריקה הטרופית באזורים הטרופיים וחיים בסביבות יער או שפלות לחות. הם טובים בטיפוס על עצים, אך יכולים לרדת לקרקע. הם ניזונים מצמחייה, פירות, נבלות ובעלי חיים קטנים.
גרינליף
גרינליף (באנגלית: Greenleaf) היא סדרת דרמה אמריקאית שנוצרה על ידי קרייג רייט, והופקה על ידי אופרה וינפרי ו-Lionsgate Television. הסדרה שודרה לראשונה ברשת Oprah Winfrey (OWN) ב-21 ביוני 2016.
רקע
הסדרה עוקבת אחרי משפחת גרינליף, עולמה חסר המצפון של המשפחה הכוללים סודות ושקרים שערורייתיים, מתחם האחוזה המשפחתית המפוארת שלהם, והמגה- כנסיית ממפיס רחבת הידיים שלהם עם חברים אפרו-אמריקאים. הדמויות הראשיות של הסדרה הן הבישוף ג'יימס גרינליף (קית' דייוויד) וליידי מיי גרינליף (לין וויטפילד), שהם הפטריארך והמטריארך של משפחת גרינליף, וגרייס גרינליף (מרלה דנדרידג'), בתם הפרודה שחזרה הביתה לאחר 20 שנה לאחר מותה מסתורי של אחותה, פיית'. עמוק בפנים, המשפחה הזו דואגת ואוהבת זה את זה, אבל סודות, שקרים, ניאוף, יריבות בין אחים וסוגיות אחרות רוחשות את המשפחה כשהם מנסים לשמור על עצמן. יש מגוון של אנשים שמנסים להפעיל את המשפחה מתוך הכנסייה האהובה שלהם, אבל הם מהמרים על הכל על מנת לשמור אחד על השני כמו כל משפחה. צילומי העונה הראשונה החלו באוקטובר, 2015 באטלנטה, והסתיימו ב-24 במרץ 2016.
בשנת 2020, הוכרז שקרייג רייט כותב ספין-אוף לסדרה. הסדרה תתמקד בתפקידה החדש של ליידי מיי ככומרה הראשית של הכנסייה.
ביקורת ונתונים
העונה הראשונה של גרינליף זכתה בעיקר לביקורות חיוביות ממבקרים, ששיבחו במיוחד את ביצועי המשחק של השחקנית הראשית בסדרה, מרלה דאנדרידג', וכן את לין וויטפילד וקית' דייוויד. ב- Rotten Tomatoes, לעונה הראשונה של הסדרה יש דירוג של 79%, על סמך 18 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.9/10. Metacritic העניקה לעונה הראשונה של התוכנית ציון של 68 מתוך 100, בהתבסס על 20 מבקרים, מה שמצביע על ביקורות חיוביות בדרך כלל.
הקרנת הבכורה של הסדרה משכה 3.04 מיליון צופים, מה שהפך אותה לבכורה עם הכי הרבה צפיות בהיסטוריה של OWN.
הסדרה משודרת על ידי נטפליקס ברחבי העולם מחוץ לארצות הברית וקנדה.
פרידריך וכנהוזן
אדולף פרידריך וילהלם וכנהוזן (בגרמנית: Adolf Friedrich Wilhelm Wachenhusen; 27 במאי 1859 – 2 במאי 1925) היה אמן נוף, שרטט וחרט גרמני. מוקד עבודתו היה באזור הכפרי של אזור ביתו במקלנבורג.
ביוגרפיה
על פי דרישת אביו, פקיד בכיר בעיר שוורין, לאחר סיום בית הספר התיכון בשוורין בשנת 1880 הלך ללמוד אדריכלות בפוליטכניקום בקרלסרוהה. אבל הוא נירשם לאקדמיה בקרלסרוהה, כדי ללמוד ציור. לאחר שנת 1884 הוא המשיך ללמוד אצל צייר הנוף תיאודור הייגן. בשנת 1889 עבר לברלין, למד באקדמיה לאמנויות יפות וצייר שנה עם אוגן בראכט. מאוחר יותר הוא עבד כראש בית ספר לציור בברלין.
מאז 1889 הוא היה גם חבר בהתאחדות אמני ברלין. בשנים 1892 עד 1895 ואכנהוזן שהה מספר תקופות בארנשופ שליד הים הבלטי. כאן הוא ניהל יחד עם פאול מילר-קמפף את בית הספר לציור של סנט לוקאס בחודשי הקיץ. מילר-קמפף התגורר כאן מאז 1892. טיולי לימוד הובילו את וכנהוזן 1892 לצפון איטליה ובשנת 1894 להולנד, שם שהה בולנדם ובמושבת האמנים קאטוויק.
בינתיים לוכנהוזן היה בית מגורים בהמבורג, שם ניהל גם בית ספר לציור. לאחר מות אשתו בשנת 1910 התחתן בשנת 1912 עם אשתו השנייה, לוסי שינדובסקי הצעירה ב-20 שנה, סטודנטית לשעבר לציור. בשנת 1909 מונה לפרופסור על ידי הדוכס הגדול ממקלנבורג.
בשנת 1926 התקיימה תערוכת זיכרון במוזיאון המדינה מקלנבורג שוורין.
דוד טרקטובנקו
כיהן כנשיא קבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג ובעלי הקבוצה, עד דצמבר 2005.
פרידריך וכנהוזן
ביוגרפיה
עבודותיו של וכנהוזן מוגדרות כאימפרסיוניזם. הם כללו לצד הנופים בעיקר גם מוטיבים של יער ובעלי חיים, כביטוי לתשוקתו לצייד. וכנהוזן היה, בנוסף לחברות באיגוד אמני ברלין, חבר בקואופרטיב האמנויות הגרמני הכללי, איגוד המאיירים הגרמנים, באגודה לתחריטים בברלין ובאגודות נוספות ברחבי גרמניה.
הוא היה חבר של כבוד באקדמיה לאמנויות בפריז.
דוד טרקטובנקו
עסקיו
הוא בוגר המכון לכלכלה ופיננסים של לנינגרד על שם ווזנסנסקי.
טרקטובנקו החל את פעילותו העסקית בתחום הבנקאות, כשעבד בבנק הממלכתי של ברית המועצות, ב-1978.
ב-1991 הקים עם שותפו לאוניד קוגן את בנק פרומסטרוי, שהיה לאחד הגדולים ברוסיה. כיהן גם כחבר בדירקטוריון הבנק. ב-1994 התמנה לסגן יו"ר דירקטוריון הבנק ושנתיים לאחר מכן היה ליו"ר הדירקטוריון.
בשנת 1998 מונה לסגן נשיא בית הבנקאות של סנקט פטרבורג ולסגן ראש התאחדות הבנקים הרוסיים.
בשנים 2001-2005 עבד בבנק סנקט פטרבורג, ב-2003 רכש את מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג וכיהן כנשיא הקבוצה עד שמכר את המועדון לתאגיד גזפרום בדצמבר 2005.
הוא עמד בראש בית הבנקאות של סנקט פטרבורג עד 2007.
ב-2006 רכש 22% ממניות מועדון הכדורגל סידני מליגת העל האוסטרלית בכדורגל וב-2008 רכש את מרבית מניות הקבוצה והוא מחזיק בבעלות מלאה עליה.
מכהן כיו"ר דירקטוריון בית הבנקאות של סנקט פטרבורג ומחזיק בבעלות על בית ההוצאה לאור "אורביטה" שמדפיס מגזיני ספורט.
בחינת הבגרות בהיסטוריה
בחינות הבגרות בהיסטוריה הן שתי בחינות בגרות מטעם משרד החינוך בישראל, להן נדרש כל נבחן על מנת להיות זכאי לתעודת בגרות מלאה.
הבגרות בהיסטוריה היא בהיקף 2 יחידות לימוד חובה וניתן להרחיב את המקצוע ל-5 יחידות, בתוספת שלוש יחידות בחירה. הבגרות בהיסטוריה מורכבת משני שאלונים - היסטוריה א' והיסטוריה ב'. השאלון הראשון מהווה 30% מהציון הסופי בשתי יחידות היסטוריה ועוסק בלאומיות ובתקופת בית שני או בערים וקהילות בימי הביניים. השאלון השני מהווה 70% מהציון הסופי במקצוע ועוסק בתקופת השואה ובהקמת מדינת ישראל. כל חלק עוסק הן בהיסטוריה היהודית והן בהיסטוריה העולמית.
החל משנת תשע"ו בתוכנית הרפורמה החדשה ללמידה משמעותית התבטלו השאלונים היסטוריה א' והיסטוריה ב', ושני השאלונים חוברו לשאלון אחד שבו הנושאים הם: בית שני, לאומיות, ציונות, הקמת מדינת ישראל וסוגיות נבחרות בתולדות המדינה . היבחנות בבחינת הבגרות בהיסטוריה מהווה 70% מהציון הכולל הסופי. כמו כן הורד החלק של השואה מן הבגרות וכדי לקבל את 30% הנדרשים לבגרות, על תלמיד לבצע עבודה על נושא השואה.
במשך כשנתיים העבודה נכתבה במסגרת הנושא "מלחמת העולם השנייה והשואה", ומשנת תשפ"א נבחנו התלמידים על מלחמת העולם השנייה והשואה בבחינת הבגרות, ואילו על הנושאים "ערים וקהילות בימי הביניים" או "בית שני", שעד אז נכללו בבחינת הבגרות, נכתבה העבודה הפנימית. זאת ועוד, לראשונה הורשו התלמידים להשתמש בחומר פתוח בבואם לענות על פרק "מלחמת העולם השנייה והשואה" בבחינת הבגרות כאשר הם יקבלו שעה לצורך מענה על השאלות שבפרק הספציפי. בתום שעה יכניסו התלמידים את חומר העזר לתיקם ויקבלו את שאר פרקי הבחינה - "לאומיות וציונות", "המאבק על הקמת מדינת ישראל" ו"סוגיות נבחרות בתולדות מדינת ישראל". משך הבחינה על כל פרקיה, החל משנת תשפ"א - 3 שעות, כאשר עד אז עמד על שעתיים וחצי.
לוסי פרסונס
לוסי אלדין גונזלס פרסונס (באנגלית: Lucy Eldine Gonzalez Parsons; 1853 – 7 במרץ 1942) הייתה פעילת זכויות אדם, עיתונאית ופעילת ארגוני עובדים מטעם איגוד פועלי התעשייה של העולם. פרסונס הייתה סוציאליסטית ואנרכיסטית-קומוניסטית בדעותיה. היא נודעה בעיקר בזכות יכולותיה הרטוריות, וכשרונה לנאום בפני פועלים. פרסונס הייתה פעילה בתנועת העבודה ביחד עם בעלה, אלבט פרסונס, עורך העיתון "האזעקה" (The Alarm) ולאחר הוצאתו להורג הפכה לדמות המובילה בתנועה.
חיים אישיים
לוסי פרנסוס נולדה ככל הנראה לעבדות בווירג'יניה, בזמן מלחמת האזרחים, להורים ממוצא מקסיקני, אפריקאי וילידי-אמריקאי, והועברה בגיל צעיר לטקסס. פרנסוס השתמשה בשמות שונים ובעיקר בשם לוסי גונזלס על מנת להסוות את שורשיה האפרו-אמריקאים, בגלל הגזענות, תוך שהיא טוענת כי מוצאה הוא מקסיקני, וזו הסיבה לצבע העור הכהה שלה.
ב-1871, בהיותה נערה בת 18, התחתנה עם אלברט פרסונס, לבן ששירת בצבא הקונפדרציה בזמן מלחמת האזרחים האמריקאית. הנישואים שלהם לא היו חוקיים בטקסס. בעקבות תגובות קשות כלפי נישואי הזוג המעורב, הם החליטו לעבור מדרום ארצות הברית והתיישבו בשיקגו, אילינוי. עם הגיעם לשיקגו, בתקופת שפל, אלברט פרסונס עבד כדפס והזוג גר בשכונת פועלים. לזוג היו שני ילדים, אלברט ריצ'רד ולולו עדנה, שנפטרה מלימפדנופתיה.
פעילות פוליטית
בני הזוג פרסונס החלו להיות מעורבים פוליטית במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של אמריקה ובאינטרנציונל הראשון, אך שני הארגונים הפסיקו לפעול ובני הזוג פרסונס הצטרפו למפלגת הפועלים של ארצות הברית. שם פרסונס פעלה למען עובדים של צבע והחלה לכתוב בעיתון של המפלגה מאמרים ושירה. ב-1879 היא הצטרפה לאיגוד הנשים העובדות והתחברה עם סופרג'יסטיות מקומיות שראו בארגוני העובדים קרש קפיצה עבור נשים לשכר שווה וזכות ההצבעה. אלברט פרסונס פוטר מעבודתו בגלל מעורבותו בתנועת העובדים ולוסי הפכה למפרנסת הראשית. היא עבדה כתופרת ופתחה חנות.
אלברט ולוסי פרסונס היו פעילים במאבק למען יום עבודה בן 8 שעות. ב-1 מאי 1886 הוכרזה שביתה שהסתיימה במהומות המכונות מהומות היימרקט. שמונה אנרכיסטים נעצרו, כולל אלברט פרסונס. הם הואשמו באחריות לפצצה שהרגה ארבעה שוטרים, אם כי עדים העידו כי איש מהם לא השליך את הפצצה. הוא נידון למוות בתלייה, והוצא להורג ב-11 בנובמבר 1887. פרסונס נעצרה גם היא, ולאחר שחרורה הייתה תחת מעקב והופצו שמועות על עברה ומוצאה הגזעי.
פרסונס כתבה לעיתונים סוציאליסטים רבים, ונהייתה לדמות מוכרת באזור. הקצנת עמדותיה באה לאחר שנוכחה שהפוליטיקה המפלגתית לא מקדמת את הפועלים עצמם. ב-1905 הייתה שותפה להקמת איגוד IWW (פועלי התעשייה של העולם). היא נעצרה לעיתים בגין נאומים פומביים בעד אנרכיזם וחלוקת מנשרים עם מידע על אידאולוגיה קומוניסטית. פרסונס והאנרכיסטית אמה גולדמן, שייצגה דור צעיר יותר של אנרכיסטיות, היו חלוקות אידאולוגית בניהן. פרסונס התמקדה בזווית המעמדית של המאבק האנרכיסטי, ושלא כמו גולדמן שקישרה את המאבק המעמדי למאבק הפמיניסטי. השתיים נשארו יריבות כל ימי חייהן.
פרנסוס הייתה מהמנהיגות היחידות בתנועה האנרכיסטית שלא הייתה לבנה. ואולם, היא טענה שהדיכוי הגזעי הוא תוצר של הדיכוי המעמדי ושכל מאבק נוסף, פוגע במאבק לסיום הקפיטליזם.
פרסונס הובילה מאבקים משמעותיים בסן פרנסיסקו ב-1914 ובשיקגו ב-1915 בדרישה לטיפול במובטלים ודרי רחוב. בשנות ה-1920, היא החלה להיות פעילה למען אסירים פוליטיים וזה היה מוקד פעילותה במשך כעשור. היא המשיכה להיות פעילה במאבקי פועלים שונים, וב-1939 היא נעשתה חברה במפלגה הקומוניסטית.
פרסונס נספתה בשריפה בביתה בשיקגו ב-7 במרץ 1942 בגיל 89, ונקברה בפרוור פורסט פארק, מערבית לשיקגו, ב"בית הקברות ולדהיים" לצד בעלה, ובסמוך לפעילים רדיקלים נוספים שנקברו שם.
מערת הלל
מערת הלל (קרויה גם מערת הלל ותלמידיו או מערת הלל ושמאי) היא מערת קבורה וקבר צדיקים המיוחסת להלל הזקן (ובמקורות שונים גם לשמאי הזקן ולתלמידיהם) בסמוך למתחם קבר הרשב"י ומירון.
רקע היסטורי
הלל הזקן היה נשיא הסנהדרין בירושלים בשלהי תקופת בית שני, בתקופה שסביב תחילת הספירה הנוצרית. היה מייסד וראש בית הלל, זרם הלכתי בשלהי תקופת בית שני שהיה בעימות עם בית שמאי, מיסודו של שמאי הזקן. פועלו של הלל הזקן מוזכר בהקשר לאלכסנדריה המצרית, ירושלים ויריחו, ואין כל אזכור במקורות קדומים לפועלו באזור הגליל או למקום קבורתו.
אזכור למערת הלל בימי הביניים
האזכור הראשון לקברו של הלל הזקן בגליל הוא במגילת אביתר שחיבר רב אביתר גאון, בשלהי המאה ה-11, ומתאר את קבורת אביו רב אליהו הכהן גאון בדלתון, מקום שסביבו קבורים צדיקים רבים מתקופת התנאים, ביניהם מוזכרים הלל ושמאי. אזכור למערת הלל בסמוך למירון מופיע ב'מסעות רבי בנימין' של בנימין מטודלה (אמצע המאה ה־12). במקור זה מוזכרת מערה שבה קבר הלל ושמאי, וקברים של כמה עשרות מתלמידיהם. תיאור דומה מתקופה קרובה מוזכר גם בחיבורו של פתחיה מרגנסבורג. תיאור נוסף של מערת הלל ושמאי לצד קברים רבים נוספים במערה מוזכר במאה ה־12 בסיפור מסעו של יעקב בן נתנאל הכהן, אצל רבי שמואל בן רבי שמשון בשנת 1210, אצל רבי יעקב השליח במאה ה־13, אצל רבי יצחק חילו ואשתורי הפרחי במאה ה-14.
אתר מערת הלל סמוך מאוד לאתר קבר הרשב"י כיום, אך בשני המקורות הראשונים כלל לא נזכר קבר הרשב"י בסמוך, ובאחרים מוזכר אתר קבר הרשב"י כמשני או מקביל לאתר מערת הלל. בהשפעת ספר הזוהר ועליית מגורשי ספרד בסוף ימי הביניים עבר מרכז החשיבות באתרי מירון ממערת הלל לקבר הרשב"י.
עלייה לאתר בפסח שני ונביעת מים מהמערה
בחלק ניכר מהמקורות סביב מערת הלל מוזכר פלא של נביעת מים בתוך המערה, לראשונה בחיבורו של פתחיה מרגנסבורג, המייחס אותם רק לבואו של אדם הגון. בתיאורו של תלמיד הרמב"ן ב'תוצאות ארץ ישראל' מוזכרת עליה לאתר בפסח שני ותפילה בו, ויציאת מים מהמערה בעקבות התפילה, דבר הנחשב לסימן טוב להתקבלות התפילה. במקורות שונים מובאת עובדת השתתפותם של ערבים מקומיים בתפילות אלו יחד עם היהודים, ואגירת כמות קטנה של המים שנבעו מהמערה כסגולה
בימינו
לאחרונה, סודרה גישה אל תוך המערה, הותקנה בה תאורה חשמלית וכיום היא פתוחה לציבור.
מזקקת אובודה
מזקקת אובודה (בהונגרית: Óbudai Szeszgyár) לשעבר "מפעל הכהל והסוכר של וילמוש לייפציגר בע"מ" בבעלות יהודית (בהונגרית: Leipziger Vilmos Szesz- és Cukorgyára Rt) כיום מתקן תעשייתי סגור והרוס בבודפשט הונגריה ברובע 3 אובודה.
היסטוריה
ברובע השלישי של בודפשט, ברחוב שורומפו 1 מתחם הבניין, שנרשם תחת מספר 1, ממוקם על שטח גדול שמשתרע בין שלושה רחובות ושפת הדנובה. המפעל הוקם בשנת 1879, ובשמו הראשון נקרא "חברת זיקוק הכהל הראשונה של אובודה בע"מ". בהמשך שונה שמו ל"מפעל הכהל והסוכר של וילמוש לייפציגר בע"מ", בנוסף לייצור משקאות חריפים לצריכה ייצר המפעל גם אתנול תעשייתי ומזון, וכן התמחה בייצור סוכר וחומץ. לאחר מלחמת העולם השנייה הולאם המפעל ובשנות ה-90 של המאה ה-20 הופרט והופעל על ידי "מפעל תעשיות מזון בוסס" (BUSZESZ Élelmiszeripari Zrt).
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 בוסס מכרה את שטח הקרקע הגדול של המפעל, שגרר דיון ציבורי לגבי גורל השטח. אף על פי שכמה מבנייני המפעל זכו להגנה ולשימור של מועצת הרובע בשנת 2013, תוך התעלמות מכך פורק כל המפעל פיזית בשנת 2017, למעט ארובת הלבנים והאולם המרכזי.
גלריית תמונות
תמונות של המפעל:
כביש 402
כביש 402 הוא כביש אורך באזור השרון המחבר את צומת עדנים הנמצא כ-850 מטר מצפון למחלף ירקון עם צומת רעננה. בחלקו הדרומי, בשטח השיפוט של הוד השרון, הוא ידוע גם כ"דרך רמתיים", ובאמצעו, בשטח השיפוט של כפר מל"ל, מצומת מל"ל עד לצומת הרחובות משה שרת הוא נקרא רחוב עין חי. בחלקו הדרומי ביותר נמצאים קניון שרונים ואזור התעשייה של הוד השרון. אורכו של כביש 402 הוא כ-5.8 ק"מ.
כביש 402 מהווה ציר ראשי בין אזור גוש דן (פתח תקווה) לבין אזור השרון.
סולנה
הרשת ממונעת על ידי המטבע המבוזר סול (SOL) שהוא אמצעי התשלום המקובל באקו-סיסטם שלה, ומסוגלת להגיע עד לעומס עבודה של כ-710 אלף עסקאות בשנייה. היא נוסדה ב-2017 בידי מעבדות סולנה בסן פרנסיסקו ועלתה לאוויר לראשונה באפריל 2019, וכיום מנוהלת בידי קרן סולנה המבוססת בז'נבה.
כביש 402
היסטוריה
מתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 הוכנה תוכנית לסלול כביש מיפו לחיפה. כביש 481 מיפו לפתח תקווה היווה חלק ראשון מהכביש לחיפה בהתאם לתוכנית זו. לאחר סיום סלילת כביש 481 עד לפתח תקווה ביקשו שלטונות המנדט הבריטי בתחילה להמשיך את הכביש לקלקיליה דרך ראש העין, אולם בלחץ היישוב העברי הוחלט להמשיכו עד כפר סבא. מפאת קיצוצים תקציביים והמתנה לתכנון תשתיות ובחירת מסלול הכביש התעכבה סלילת הכביש, ובינתיים התפרץ שוב הוויכוח על המשך סלילת הכביש. בשנת 1930 התעכבו העבודות על הכביש בשל הצורך לבנות גשר מעל הירקון והכביש לכיוון כפר סבא נעצר כמה מאות מטרים מדרום לרמתיים. בסוף 1930 הושלמה הקמת הגשר, אך טרם חודשו העבודות על הכביש, בהיעדר הסכמה בין המושבות לבין ממשלת המנדט. מושבות השרון לחצו על השלטונות וגייסו כספים וביוני 1931 חודשו העבודות על הכביש, שנקרא אז "כביש הצפון". בין השאר, שולמו פיצויים לתושבי רמתיים שמגרשיהם הופקעו ובתיהם הוזזו לצורך סלילת הכביש. העבודות על הכביש הסתיימו בינואר 1932. בשנת 1935 חובר הכביש לתחנת הרכבת בקלקיליה.
סולנה
הפלטפורמה נוצרה כפתרון טכנולוגי לבעיות המוכרות ברשתות הבלוקצ'יין של ביטקוין ואתריום, הדורשות זמן המתנה ארוך בביצוע עסקאות או עמלות תשלום גבוהות עבור קיצורו.
כביש 402
היסטוריה
בשנת 1936 נסלל הכביש מכפר סבא לחיפה על תוואי כביש 4 של היום, וכביש 402 הפך לחוליה בכביש הראשי מחיפה ליפו, לוד, רמלה וירושלים. עם הארכת כביש גהה לצומת רעננה בשנת 1968, פחתה חשיבותו של הכביש, אך עדיין שימש ציר מרכזי במשך שנים עד לסלילת הקטע של כביש 5 בין מחלף ירקון ומחלף מורשה שאיפשר לעקוף בקלות את הכביש, שעבר במרכז הוד השרון. ב-23 במאי 2002 נחנך "עוקף הוד השרון", הקטע של כביש 40 מצומת עדנים למחלף אלישמע, שהוריד עוד יותר את השימוש בכביש. בשלב זה שונה מספר הכביש מכביש 40 לכביש 402.
סולנה
מקור השם
הפלטפורמה קרויה על שם עיירת חוף קטנה בשם סולנה ביץ' או חוף סולנה הנמצאת צפונית לסן דייגו, בה התגוררו ונהגו לגלוש מייסדיה, אנטולי יקובנקו, גרג פיצג'רלד וסטפן אקרידג', בזמן שעבדו בקוואלקום.
היסטוריה
הפרויקט נוסד ב-2017 בידי מעבדות סולנה ובהובלתו של אנטולי יקובנקו, מהנדס תוכנה אשר עבד קודם לכן בקוואלקום ובדרופבוקס, יחד עם שותפיו אריק ויליאמס, גרג פיצג'רלד וסטפן אקרידג', במטרה להקים פרוטוקול מבוזר חדש ונטול הבעיות האופייניות לרשתות הבלוקצ'יין של ביטקוין ואתריום, קרי גביית עמלות שירות גבוהות וזמן המתנה רב בביצוע עסקאות.
מטבע הפלטפורמה החל להיסחר ב-7 באפריל 2020 על ידי חברת בינאנס, אשר הודיעה על תוכנית הזנק מיוחדת בה יוכלו להשתתף לקוחותיה ולזכות במטבעות חדשים מתוך מאגר האצה בשווי חמשת אלפים דולרים. ביממה החולפת זינק ערכו של המטבע ביותר מ-300 אחוזים, וכעבור מספר חודשים נפתח מסחרו גם אצל חברת הבת של בינאנס הפועלת בארצות הברית.
חברת FTX פרסמה הודעה בחודש יולי על כך שבחרה לבנות על גבי הרשת של סולנה את פרויקט סירום, שוק למטבעות מבוזרים וכלים פיננסים המשתמש בטכנולוגיית הבלוקצ'יין החדשה של סולנה בכדי לעבד עסקאות במהירות תוך גביית עמלות מינימליות. כמו כן הודיעה החברה כי תשיק את מטבע סולנה בזירת המסחר שלה ב-27 ביולי ותפתח בהגרלה לסוחרים בו עם סיכוי לזכות בטסלה סייברטראק וב-10,000 מטבעות שיחולקו על ידי אירדרופ.
כעבור מספר חודשים הודיעה חברת אוקיאקס על פתיחת קמפיין חלוקת פרסים בשיטת אירדרופ בסך 20,000 מטבעות סולנה, ועל הקמת בריכת נזילות להפקדת מטבעות סולנה אשר תחלק בין משתתפיה מטבעות טתר בשווי 40,000 דולר, וזאת לרגל הקמת השותפות החדשה בין שתי החברות והשקת המטבע בזירת המסחר שלה.
רשת שיתוף המוזיקה אודיוס הכריזה על הצטרפותה לשורות האקו-סיסטם של סולנה ב-29 באוקטובר, ומסרה כי במהלך השנה הבאה תעזוב את רשת POA עליה היא בנויה ותפתח בתהליכי הקמת תשתית על גבי הבלוקצ'יין החדש. רשת אודיוס מספקת שירות לאמנים המבקשים להעלות את תוכנם בצורה מתועדת וחתומה על גבי הבלוקצ'יין, ונחשבת לאחד הפרויקטים הבולטים ביותר הבנויים על סולנה.
חברת המסחר האמריקאית קוינבייס פרסמה ב-20 במאי 2021 ציוץ בחשבון הטוויטר שלה על כוונתה להשיק את מטבע סולנה על קוינבייס פרו, פלטפורמת המסחר שלה עבור סוחרים מקצועיים, וגרמה למחירו לזנק ל-49 דולר. המטבע החל להיסחר בזירה הפומבית של החברה לאחר חודשיים.
כעבור חודש הודיעה חברת קראקן על כוונתה להשיק את המטבע בפלטפורמה שלה. המטבע החל להיסחר ב-17 ביוני עם פתיחת הרשאות הפקדה ומשיכה, וכן צבירת ריבית שנתית בתשואה של 6.5 אחוזים. כמו כן פתחה החברה בשוקי מסחר עבור מטבע סירום, שהוא אמצעי התשלום המקובל של פרויקט סירום הנבנה כשנה לפני כן על סולנה.
לאחר שנרשם עומס כבד בכמות העסקאות שבוצעו על גבי הרשת ב-14 בדצמבר, קרסה הרשת למשך יום שלם והובילה ירידת ערך של חמש אחוז במטבעה. כמות העסקאות שהצטברה הייתה כ-400 אלף בשנייה, אף על פי שבספר הלבן של הפרויקט נטען כי הרשת מסוגלת לעמוד בעומס של עד כ-710 אלף עסקאות לשנייה. המאמתים לא הצליחו להגיע לקונצנזוס והרשת עמדה להתפצל, אולם אותחלה והושבה לסדרה כעבור יום.
במהלך כנס שהתקיים ב-8 בנובמבר בליסבון הודיע מנכ"ל מעבדות סולנה אנטולי יקובנקו על הקמת שותפות חדשה עם חברת התוכנה ברייב במטרה לשלב את טכנולוגיית הבלוקצ'יין של סולנה בדפדפן שלה.
העיתונאית ג'ואנה אוסינגר מסוכנות הידיעות בלומברג תיארה ב-2 בדצמבר 2021 את סולנה כ"יריבה אפשרית לאתריום בטווח הארוך" וזקפה לזכות הרשת את מהירות עסקאותיה הגבוהה והעמלות הזולות שהיא גובה.
מאוחר יותר באותו החודש הודיעה חברת אופרה כי החל מ-2022 יתמוך הארנק הקריפטוגרפי שלה במטבע הסולנה, נתון אשר עשוי להעיד על מרוץ אפשרי בינה לבין מתחרתה ברייב בנוגע לשילוב טכנולוגיית הבלוקצ'יין בתוכנות לקוח.
מעבדות סולנה הכריזו על השלמת אירוע מכירת מטבעות פרטי שהתרחש ביוני 2021 בהובלת חברות ההשקעות אנדרסן הורוביץ ופוליצ'יין קפיטל, בו גייסה סכום בסך כ-314 מיליון דולר שבכוונתה להשקיע בפיתוח אפליקציות ויישומים מבוזרים על הבלוקצ'יין שלה.
כדורסלן העבר מייקל ג'ורדן הודיע בדצמבר 2021 על כוונתו לבנות יחד עם בנו ג'פרי פלטפורמת Web 3.0 על גבי הבלוקצ'יין של סולנה, בה יוכלו ספורטאים וחובבי אתלטיקה לגלוש ולשוחח איש עם רעהו. הפלטפורמה תיקרא בשם Heir Inc ותשיק מטבע מבוזר משלה על גבי הרשת. ההשקעה הראשונית לפרויקט הגיעה מידי ת'רייב קפיטל, אולם משקיעים נוספים הם גם חברת סולנה ונטורס, וכן מספר אנשי מפתח מענף הכדורסל כגון לונזו בול מקבוצת השיקגו בולס, ויליאם וסלי, סגן נשיא קבוצת הניו יורק ניקס, והיזם אלכסיס אוהניהן.
הגברת הראשונה של ארצות הברית לשעבר מלאניה טראמפ פרסמה באותו החודש את תוכניותיה להקים פלטפורמה לאסימונים חסרי תחליף על רשת סולנה בעזרת חלפנית המטבעות Moonpay. נציג מקרן סולנה מיהר להגיב ואמר כי החלטתה של הגברת הראשונה הייתה עצמאית ואינה נובעת בשום צורה מיוזמות או כוונות כלשהן המקושרות לסולנה.
בלוקצ'יין סולנה (Solana Blockchain)
הבלוקצ'יין של סולנה (SPL) הוא פלטפורמה המשיגה קונצנזוס על ידי שילוב של מערכת הוכחת סיכון ומערכת הוכחת היסטוריה. משתמשים המפקידים את מטבעות הסולנה שברשותם כערבות ובכך שמים אותם "בסיכון" הופכים למאמתים או לצמתים (Nodes), כלומר הם רשאים לאשר עסקאות שנעשות בין מחזיקי המטבע ומצטברות לתוך מאגר משותף.
כל העסקאות נספרות בסדר אחיד באמצעות שעון המוטמע בבלוקצ'יין ובכך נוצרת פונקציית זמן או היסטוריה המאפשרת לקבוע מתי בוצעה עסקה מסוימת ביחס לאחרת. המאמת הראשי (המנהיג) מוציא לפועל את כלל העסקאות ומעביר אותן לידי המאמתים, אשר מוציאים אותן לפועל בשנית ובכך למעשה מגשימים את תכליתם. ברגע שכמות העסקאות שאומתו מגיעה לגודל מסוים נוצר בלוק חדש. דמות המנהיג מתחלפת בכל פעם באמצעות רוטציה.
משתמשים המפקידים את נכסיהם עשויים להפוך למאמתים או לשליחים. המאמתים נחוצים על מנת לעבד עסקאות שמתרחשות ברשת, ובכדי לקבל את תפקידם הם נדרשים לסכן כמות גדולה של מטבעות. מאחר שלא כל המשתמשים יכולים להרשות לעצמם ערבות בסדר גודל כזה, ניתנה להם האפשרות להפוך לשליחים על ידי הפקדת נכסיהם עבור מאמת לבחירתם. אין זה אומר כי המאמתים מקבלים חזקה על כספי השליחים, אלא שתהליך בחירת המאמתים אינו מושפע אך רק מסכום הכסף אשר מונח על הכף, וכי גם לתמיכתם של שאר העמיתים ברשת יש משקל.
מטבע סולנה (Solana Coin)
מטבע הפלטפורמה נקרא גם הוא סולנה או בקיצור סול (SOL) ומשמש למסחר, גביית עמלות בגין ביצוע עסקאות, והפקדות ערבות וסיכון. כמות המטבעות המקסימלית היא 511,013,553 כאשר מטבעות חדשים מגיעים לידי המאמתים והשליחים בתמורה לתמיכתם ברשת. המטבע נסחר במרבית הבורסות וזירות המסחר, ונחשב לאחד הנכסים המובילים ביותר בשוק.
פרויקטים
על רשת סולנה בנויים יותר מ-800 יישומים, אפליקציות, שירותים, מטבעות מבוזרים ושותפויות.
סירום (Serum)
פרוטוקול מבית חברות אפ טי אקס ואלמידה ריסארצ' המאפשר לזירות מסחר לקצר את זמן העסקאות שלהן ולהפחית את העמלות הכרוכות בביצוען. הפרויקט ממונע על ידי מטבע הבית שלו (SRM) ומסוגל ליצור אינטגרציה בין מטבעות ERC-20 ונכסים הבנויים על בלוקצ'יין האתריום ובין אלו המושתים על זה של סולנה.
אודיוס (Audius)
פלטפורמת הזרמת מדיה המבקשת להשיב את השליטה ביצירות המוזיקה לידי יוצריהן. השירות מאפשר לאמנים להעלות מוזיקה המתועדת ונחתמת על גבי הבלוקצ'יין. הפרויקט ממונע על ידי מטבע הבית שלו (AUDIO).
אנדרטת השלום של הילדים
אנדרטת השלום של הילדים (ביפנית: 原爆の子の像) היא פסל ברונזה המוקדש לזכרה של הילדה סדקו ססקי ושל אלפי הילדים הנוספים שמתו כתוצאה מהטלת פצצת האטום על העיר הירושימה ב-6 באוגוסט 1945. באנדרטה מונצחת דמותה של ססקי, ילדה יפנית ילידת הירושימה, שבעקבות נזקי הקרינה הרדיואקטיבית שספגה בעת הטלת פצצת האטום על עירה, חלתה בלוקמיה, ונפטרה מהמחלה בגיל 12. האנדרטה ממוקמת בפארק השלום בהירושימה שבעיר הירושימה שביפן.
מידע כללי
האנדרטה תוכננה על ידי האומנים היפנים קזואו קיקוצ'י וקיושי אייקבה. מימון האנדרטה הגיע מקמפיין גיוס תורמות שיזמו תלמידי בית ספר יפנים ובהם גם חבריה לכיתה של ססקי. הקמפיין זכה להצלחה רבה ולמעלה מ-3,000 בתי ספר ברחבי יפן ומתשע מדינות נוספות בעולם לקחו בו חלק. האנדרטה נחנכה ביום הילדים (יום חג ביפן) ב-5 במאי 1958. ססקי מונצחת באנדרטה על ידי פסל ברונזה המוצב בראשו של בסיס העומד על שלוש רגליים. הפסל מתאר ילדה אשר זרועתיה פרושות מעלה כשהן מחזיקות עגור מצופה בזהב. הפסל מבוסס על סיפורה האמיתי של ססקי שלאחר שרופאיה העריכו כי נותר לה רק שנה לחיות, החליטה לקפל אלף עגורי אוריגמי, זאת בהתבסס על האמונה השינטואיסטית כי קיפול מספר זה של עגורים יביא להגשמת משאלת לב של המבקש. לפי המיתוס שהתפרסם בספר "סדקו ואלף העגורים" של הסופרת אלינור קואר ונפוץ ביפן ובשאר העולם, ססקי קיפלה את העגורים מתוך משאלה לשלום עולמי אולם לרוע המזל היא נפטרה לאחר שקיפלה רק 644 עגורים וחברותיה השלימו את מלאכת קיפול יתרת העגורים. במציאות, ססקי הצליחה לקפל אלף עגורים ומשראתה שמשאלתה להבריא לא מתגשמת, המשיכה לקפל עגורים נוספים עד יום מותה. סיפורה של ססקי עורר הדים רבים ועגורים מקופלים הפכו לסמל של תנועות שלום רבות ברחבי העולם.
כזכר לסיפורה של ססקי, מונחים מסביב לאנדרטה אלף עגורי אוריגמי שנשלחו מכל העולם. הם משמשים סמל לילדים ששואפים לראות עולם ללא נשק גרעיני.
האנדרטה
משני צדי האנדרטה מוצבים פסלים של ילד וילדה המסמלים עתיד ורוד ותקווה.
אטום (פירושונים)
{{פירושונים|אָטוֹם:{{ש}} פיזיקה:
מתמטיקה: בתרבות:
אחר:
אָטוּם:
ראו גם
}}
תומאס היל
תומאס היל (מאנגלית: Thomas Hill; 11 בספטמבר 1829 – 30 ביוני 1908) היה אמן אמריקאי יליד אנגליה. הוא צייר את נופי קליפורניה, בעיקר בעמק יוסמיטי, וכן את ההרים הלבנים של ניו המפשייר.
ביוגרפיה
תומאס היל נולד בבירמינגהאם, אנגליה ב־11 בספטמבר 1829. אחיו הצעיר, אדוארד היל, הפך גם הוא לצייר נוף מצליח. בגיל 15 הוא היגר לארצות הברית עם משפחתו; הם התיישבו בטאונטון, מסצ'וסטס. בשנת 1851 התחתן עם שרלוט אליזבת הוקס; נולדו להם תשעה ילדים.
בגיל 24 השתתף היל בשיעורי ערב באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה ולמד אצל הצייר האמריקני פיטר פרדריק רותרמל (1812-1895). במהלך שנותיו כסטודנט, נסע היל להרים הלבנים בניו המפשייר כבר בשנת 1854 וצייר לצד חברי אסכולת נהר ההדסון. בשנת 1856, היל ומשפחתו עברו לסן פרנסיסקו, קליפורניה.
עם הצייר וירג'יל ויליאמס והצלם קרלטון ווטקינס, היל עשה את נסיעתו הראשונה לעמק יוסמיטי בשנת 1865. בשנה שלאחר מכן נסע היל לחוף המזרחי ולאירופה. הוא השאיר את משפחתו בחוף המזרחי אך המשיך לצאת לטיולי רישום לחוף המערבי ולהשתתף בישיבות של האגודה לאמנות בסן פרנסיסקו. הוא העביר את משפחתו שוב לסן פרנסיסקו בשנת 1873.
היל ביצע טיולי רישום שנתיים ליוסמיטי, ובחזרה מזרחה, להרים הלבנים. היל ניהל גלריה לאמנות וחנות למכירת יצירות אמנות. הוא שימש זמן קצר כמנהל של בית הספר לעיצוב SFAA. הוא התפרנס מהשקעותיו בבורסה ועל הכנסותיו מהאמנות. נישואיו הסתיימו בשנות השמונים של המאה ה-19.
לקראת סוף חייו הוא החזיק סטודיו במלון ביוסמיטי.
לאחר שסבל משבץ במוח, הוא נפטר בריימונד, קליפורניה, ב־30 ביוני 1908, ונקבר בבית העלמין Mountain View באוקלנד, קליפורניה.
יצירתו
עבודתו של היל מונעה לרוב על ידי חזון הנובע מחוויותיו עם הטבע. עבור תומאס היל, עמק יוסמיטי וההרים הלבנים של ניו המפשייר היו מקורות ההשראה שלו והשפיעו את תגובתו הישירה מהטבע.
הוא ערך טיולים מוקדמים להרים הלבנים עם חברו, בנג'מין שאמני, וצייר שם לאורך כל הקריירה שלו. היל רכש את הטכניקה של ציור בנוף הפתוח. ציורים אלה בשדה, שימשו לימים בסיס ליצירות גדולות וגמורות יותר. ציורי הנוף של היל מדגימים כיצד שילב את יכולת התבוננות במוטיבים רבי עוצמה בכל ציור.
המעבר של היל לקליפורניה בשנת 1861 הביא לו נושא חדש לציוריו. הוא בחר בנופים מונומנטליים, כמו יוסמיטי. במהלך חייו, ציוריו של היל היו פופולריים בקליפורניה, ועלו עד 10,000 דולר. מיטב היצירות של היל הם של הנושאים המונומנטליים האלה, כולל ״קניון הסיירה הגדול, יוסמיטי״, ״מפלי ורנה ועמק יוסמיטי״.
העבודה המפורסמת ביותר של היל היא של "החיבור האחרון" בפסגת פרומונטורי, יוטה, ב־10 במאי 1869. אירוע של סיום הנחת מסילת הברזל. הציור העצום בגודלו כולל דיוקנאות מפורטות של 71 אנשים הקשורים למסילת הרכבת הטרנסקונטיננטלית הראשונה, תלוי במוזיאון הרכבת בסקרמנטו, קליפורניה.
אחמד טוקאן
אחמד טוקאן (בערבית: احمد طوقان; 15 באוגוסט 1903–1981) היה פוליטיקאי ירדני ממוצא פלסטיני, שימש כראש ממשלת ירדן במשך חודש בזמן אירועי ספטמבר השחור.
ביוגרפיה
אחמד טוקאן נולד ב-15 באוגוסט 1903 בשכם למשפחת טוקאן, בנו של חיידר טוקן, שהיה מן הבולטים שבאישי שכם, ואחיהם של המשוררים איבראהים טוקאן ופדווא טוקאן. משפחתו הייתה בת ברית מסורתית של בית האשם ומקורבת לשלטון (בין היתר בת המשפחה עליא טוקאן הייתה לאשתו השלישית של המלך חוסיין בשנת 1972). טוקאן למד בביירות ובהמשך באוניברסיטת אוקספורד.
בשנת 1929 היה מרצה ב"קולג' הערבי", ב-1935-1937 מנכ"ל משרד החינוך בערב הירדן. ב-1937 התמנה למפקח במחלקת החינוך המנדטורית ובשנת 1944 הוא התמנה למנהל בית ספר כדורי לחקלאות בטולכרם. במסגרת תפקידו הוא ארח בבית הספר את חברי ועדת אונסקו"פ בביקורם בטולכרם ביוני 1947.
החל משנת 1948 החזיק במספר משרות בכירות בממשל הירדני. באפריל 1950 מונה לשר החינוך והעבודה, תפקיד בו החזיק במספר ממשלות. בתחילת מרץ 1951 מונה לשר החוץ, אולם הוא הודח מתפקידו לאחר כחודש וחצי, על רקע חילוקי דעות עם המלך על יחסי החוץ ובמיוחד הקשרים עם ישראל. עם זאת, הוא המשיך להיות מעורב בענייני חוץ לאחר רצח עבדאללה. בספטמבר 1951 הוא שותף במשלחת הירדנית לוועידת פריס ובשנים 1951–1953 היה נציג ירדן בוועדת שביתת הנשק. בתחילת 1954 הוא מילא את מקומו של שר החוץ, חוסיין אל-ח'אלידי, שהיה חולה. באפריל 1954 הוא התפטר מהממשלה ובמאי 1954 התמנה ליועץ לענייני חינוך באונר"א. בשנת 1961 הוא עבר מאונרר"א לכהן כיועץ לענייני חוץ בבנק העולמי. בתפקידים אלו התגורר שנים רבות בז'נבה.
באפריל 1967 הוא מונה לשר החוץ בממשלתו של סעד ג'ומעה. בתחילת אוגוסט 1967 הוא עבר לכהן כסגן ראש הממשלה והמשיך לכהן בתפקיד זה גם בממשלתו של בהג'ת א-תלהוני. בדצמבר 1968 הוא קיבל לידיו גם את תיק ההגנה ובמרץ 1969, עם הקמת ממשלתו של עבד אל-מונעם א-ריפאעי, הוא קיבל לידיו גם את תיק החוץ. בסוף יוני 1969, הועבר משרד ההגנה לאחריותו של עמר חאמש, אולם בסוף אוגוסט הושב תיק ההגנה לאחריותו של טוקאן. באפריל 1970 קיבל טוקאן לאחריותו גם את המשרד לעניינים כפריים ועירוניים. טוקאן לא נכלל בממשלתו של עבד אל-מונעם א-ריפאעי שהוקמה בסוף יוני 1970 ונועדה לרצות את תומכיהם של אש"ף.
בפרוץ אירועי ספטמבר השחור ב-16 בספטמבר 1970 מונה טוקאן לראש לשכתו של המלך חוסיין. ב-26 בספטמבר מונה טוקאן לראש ממשלה חצי אזרחית במקום ראש הממשלה הצבאית הזמנית מוחמד דאוד. בצו המינוי כתב חוסיין שלאחר "הימים השחורים" על ממשלת טוקאן "להחזיר את הסדר על כנו, להשליט ביטחון בקרב האוכלוסייה ולסלול את הדרך להתפייסות לאומית". מינוי פלסטיני לראש ממשלה אמור היה להציג נדיבות של מנצחים ביחס לארגונים הפלסטיניים ולקרוא להפסקת האש ולחזרת החיים למסלולם. יום לאחר שמונה לראש ממשלה נחתם הסכם הפסקת אש בקהיר בין ראש אש"ף יאסר ערפאת לבין המלך חוסיין. למרות ההסכם, הלגיון הירדני המשיך לפעול כנגד הפדאיון בצפון המדינה. טוקאן התפטר מראשות הממשלה כחודש לאחר שקיבל לידיו את התפקיד, ב-28 באוקטובר 1970. ירש אותו בתפקיד וספי א-תל, שהיה ידוע במדיניותו הקשוחה כלפי הארגונים הפלסטיניים. טוקאן מונה במקום זאת להיות שר החצר.
בדצמבר 1974 מונה טוקאן לחבר הסנאט הירדני. טוקאן נפטר בעמאן בשנת 1981 לאחר מחלה.
טוביאס
טוביאס הוא הגרסה היוונית לשם טוביה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
איי פרסאן
איי פרסאן (בערבית: جزر فرسان) הוא ארכיפלג איים בדרום הים האדום, במחוז ג'אזאן בדרום מערב ערב הסעודית. באיי הארכיפלג קיימים מונומנטים רבים וטירות שהמפורסמים ביניהם הם: הטירה העותמאנית, מסגד אלנג'די, ואדי מטר, בית רפאעי, בית אלג'רמל (במקור קראו למקום זה הבית הגרמני אבל עם השנים שמו עוות) וטירת לקמן. באיי פרסאן נמצא המגוון הביולגי הגדול ביותר של יצורים בערב הסעודית.
גאוגרפיה
איי פרסאן שייכים למחוז ג'אזאן שבערב הסעודית. איי פרסאן מרוחקים כ-40 ק"מ מן העיר ג'אזאן, ונמצאים בקו רוחב 16.7 צפון וקו אורך 41.7 מזרח. האיים נמצאים בחלק הדרום מזרחי של הים האדום. שטחם הכולל של האיים הוא 1050 ק"מ רבועים. בארכיפלג ישנם כ-150 איים שונים, אורך קו החוף הכולל של כל האיים הוא 300 ק"מ. האי הגדול ביותר והמאוכלס ביותר בארכיפלג הוא האי פרסאן הגדול ושטחו הוא 380 קילומטרים רבועים לערך. אורכו של האי פרסאן הגדול הוא 66 ק"מ. האי השני בגודלו ובאוכלוסייתו בארכיפלג הוא האי פרסאן הקטן, שטחו של אי זה הוא 109 ק"מ מרובעים בקירוב.
גובהם הממוצע של איי פרסאן נע בין 10–20 מטרים מעל פני הים והנקודה הגבוהה ביותר באיים נמצאת בגובה של 72 מטרים מעל פני הים.
גאולוגיה
איי פרסאן מורכבים ממשטחי גיר נקבובי שגובהם אינו עולה על 20 מטר מעל פני הים בממוצע. בתקופת הפליסטוקן הים האדום החל להתרחב (עקב ההתרחקות של לוח ערב מהלוח האפריקאי), התרחבות זו גרמה להיווצרות שברים ושקעים באיי פרסאן, ולהרמה מתמשכת של איים אלה. באיי פרסאן מצויה תצורה גאולוגית של סלעי גיר נקבוביים המכסים את כל האיים כמעיין קרום גיר קשה. תצורה זאת מכילה מספר רב של מאובנים. בצפון איי פרסאן ישנם שרשראות של חרסית, גבס ואנהידריט. מעריכים כי הגיל הגאולוגי של איי פרסאן הוא בין 3-3.5 מיליון שנים. הגיל הגאולוגי של אזור ג'אזאן וההרים שלידו הוא 3 מיליון שנים לערך. רוב עתודות הנפט שנתגלו במחוז ג'אזאן נמצאות באיי פרסאן. בעבר חברות בריטיות קיבלו זיכיון באזור (והם אלה שגילו את הנפט) אך מאחר ששטח זה הוא שמורת טבע, המלך עבדול עזיז חתם הסכם עם אותם החברות הבריטיות ובמסגרתו הם נמנעות מהחפירה בשטח זה ומוענק להם עתודת נפט אחרת במזרח ערב הסעודית.
האי פרסאן הגדול (جزيرة فرسان الكبير)
האי הגדול ביותר בארכיפלג, אורכו הוא 66 ק"מ רוחבו הממוצע הוא 30 ק"מ ושטחו הוא 380 ק"מ מרובעים לערך. הנקודה הגבוהה ביותר באי נמצאת בגובה של 72 מטרים מעל פני הים.
כפרים באי
כפר מחרק: הכפר נמצא דרומית לעיר פרסאן, מרבית תושבי הכפר הם דייגים.
כפר אלקסר: אתר הנופש המרכזי באי פראסן הגדול, מרוחק כ5 ק"מ מהעיר פרסאן, הכפר שוכן קרוב לחוף הים.
כפר מסילה: ממוקם צפונית לעיר פרסאן, רוב תושבי הכפר נוודים ומכנים אותם "רשאידה" (رشايدة).
כפר אלחוסיין: ממוקם בצפון מזרח האי במרחק של כ-30 ק"מ צפונית מהעיר פרסאן. תושבי הכפר עוסקים בחקלאות ומגדלים גמלים.
כפר סיר: הכפר הגדול ביותר באי פרסאן, ממוקם כ-45 ק"מ מהעיר פרסאן. הכפר ידוע בשל סחר הפנינים המתקיים בו. נוסף על כך הכפר מספק דגים טריים לשווקים של העיר ג'דה.
מסגד אלנג'די (مسجد النجدي)
מסגד עתיק שנבנה באי פרסאן על ידי סוחר פנינים בשם איברהים תמימי בשנת 1347. המאפיין החשוב ביותר במסגד זה הוא הכתובות והעיטורים האיסלאמיים הדומים מאוד לעיטורים המופיעים במסגד קסר אלחמרה (قصر الحمراء).
האי אלסקיד (جزيرة السقيد)
האי אלסקיד הידוע גם בשם האי פרסאן הקטן (فرسان الصغرى) הוא האי השני בגודלו בארכיפלג איי פרסאן שבים האדום. שטחו של האי הוא 156 קמ"ר ואורכו 82.7 ק"מ.
האי דמסכ (جزيرة دمسك)
האי דמסכ נמצא דרומית לאי פרסאן, במרכז הארכיפלג. שטחו של האי הוא 12.5 קמ"ר. ברחבי האי פזורים צריפים שמשמשים את הדייגים הדגים באי, כמו כן באי מצוים מספר זנים של שחפים, תור מצוי וכמה מינים של צמחים ודגים נדירים.
האי כירה (جزيرة كيرة)
האי כירה הוא אי קטן הממוקם מערבית לאי פרסאן. שטחו הכולל של האי הוא 5 קמ"ר, והיקפו הכולל של האי הוא 11.5 ק"מ.
האי דושכ (جزيرة دوشك)
האי דושכ הוא אחד האיים הקטנים ביותר בארכיפלג איי פרסאן. שטחו של האי הוא 1.6 קמ"ר בלבד. האי ממוקם דרומית לאי פרסאן, דרום מערבית לאי כירה וצפון מזרחית לאי זפאפ.
האי זפאפ (جزيرة زفاف)
האי זפאפ ממוקם דרום מערבית לאי פרסאן, שטחו של האי הוא 31.3 קמ"ר.
חוף עברה (ساحل عبره)
חוף עברה נמצא כמה קילומטרים בודדים דרום מערבית לאי פרסאן, מרבית תושבי האזור עוסקים בדיג והאזור נחשב לאזור הפופולרי ביותר לנפוש בו באיי פרסאן, ניתן לעשות קמפינג בחוף זה. הכפר הקרוב ביותר לחוף זה הוא הכפר מחרק (محرق).
מפרץ אלע'דיר (خليج الغدير)
מפרץ אלע'דיר הוא המפרץ הגדול ביותר בין מפרצי איי פרסאן. כמו כן מפרץ זה נחשב לאחד מהאזורים עם הכי הרבה בעלי חיים ימיים ושוניות אלמוגים בים האדום. ישנו מתחם לקמפינג בסמוך למפרץ.