cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפארק הלאומי מערות קרלסבד
מערת קרלסבד
כמה ממוקדי העניין במערה הם "הבור חסר התחתית" (Bottomless pit), תהום בעומק של למעלה מ-40 מטרים; "אולם המלכה" (Queen's Chamber), הנחשב לאחד מהאולמות היפים במערה; "ארמון המלך" (Kings Palace), ארבעה אולמות רצופים שגם הם מפורסמים בשל יופיים; ועוד.
מערות אחרות
הפארק כולל מעל 119 מערות. שלוש מערות פתוחות לציבור. מערת קרלסבד היא הידועה ביותר והמפותחת ביותר עם אורות חשמל, שבילים סלולים ומעליות. המערות האחרות הפתוחות לציבור אינן מפותחות והביקורים בהן נועדו לקהל הרפתקני ונעשים בלוויית מדריכים:
מערה נוספת, מערת לצ'וגייה (Lechuguilla), התפרסמה בשל הספלאותמים העדינים שבה והסביבה תת-קרקעית השמורה. המערה הייתה ידועה כבר מתחילת המאה העשרים, כשנהגו לכרות ממנה גואנו, אך מחקר רציני בה החל רק ב-1986, כאשר חוקרי מערות קיבלו אישור ממנהלי הפארק הלאומי לחפור בתוך ערימת הסלעים שהרוח שרקה ביניהם כל פעם שהשתנה מזג האוויר. המחקר גילה כי זוהי המערה החמישית באורכה בעולם - אורך המחילות הידועות בה הוא כ-193 קילומטרים, והשנייה בעומקה בארצות הברית היבשתית (אחרי "מערת דמעות הצב" במונטנה), בעומק כ-490 מטרים. בניגוד למערות הקודמות שהוזכרו, מערה זו סגורה בפני מבקרים במטרה להגן על הסביבה הרגישה ופתוחה לצוותי מחקר בלבד. במערה נתגלו חיידקים העמידים לאנטיביוטיקה.
תיירות
בפארק מבקרים בממוצע מעל לחצי מיליון תיירים מדי שנה. תקופת השיא של המבקרים היא בסופי השבוע אחרי יום הזיכרון ויום העצמאות האמריקאים. כניסה חופשית לביקורים ללא הדרכה מוענקת בחופשות כדוגמת סוף השבוע של יום מרטין לותר קינג, שבוע הפארקים הלאומיים וסוף השבוע של יום הווטרנים.
החלק שעבר פיתוח סביב פתח המערה הוכר כ"הנפה ההיסטורית של המערות" (The Caverns Historic District) ורשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
פעילויות נוספות
מלבד הביקור במערות מציע הפארק פעילויות נוספות:
דם, יזע ודמעות (להקה)
תקופת אל קופר
הלהקה המקורית נוסדה על בסיס מוזיקאים שקיבץ אל קופר, נגן אורגן האמונד, זמר, מעבד מוזיקלי ויזם: נגן הבס ג'ים פילדר, הזמר והגיטריסט סטיב כץ והמתופף בובי קולומבי  יחד עם סקציית נגני כלי הנשיפה שכללה את הסקסופוניסט פרד ליפסיוס , החצוצרנים רנדי ברקר  וג'רי וייס  ונגן הטרומבון דיק האליגן. נגני כלי הנשיפה נבחרו על ידי אל קופר, סטיב כץ (חברו להרכב The Blues Project), פרד ליפסיוס והמפיק ג'ון סיימון מבין נגני ג'אז שהוזמנו לאודישנים. קופר החתים את החברים על הצהרה לפיה הוא האיש הקובע בלהקה לכל דבר ועניין, כראשון בין שווים.
הופעת הבכורה של ההרכב התקיימה ב-17 בנובמבר 1967 ב-Cafe Au Go Go בניו יורק. השילוב בין רוק, רית'ם-אנד בלוז, ג'אז ורוק פסיכדלי היה ללהיט בקרב הקהל. הלהקה הוחתמה בחברת קולומביה רקורדס ועד סוף דצמבר השלימה את ההקלטות לאלבום הבכורה שלה, Child Is Father to the Man. האלבום, ובו הלהיטים "I Can't Quit Her", "House in the Country" ו-"I Love You More Than You'll Ever Know", ראה אור ב-21 בפברואר 1968. האלבום זכה להצלחה, אולם אל קופר לא היה זמר בעל יכולת ווקלית מרשימה, ודאי לא לאורך שעות של הופעה. סטיב כץ ובובי קולומבי החליטו לחפש זמר מחליף, כאשר קופר יישאר נגן האמונד ומלחין-מעבד בלבד. באפריל 1968 עזב קופר את הלהקה שהקים מתוך מחאה על חוסר האמון שהובע בו, להבנתו. גם וייס וברקר עזבו את הלהקה על מנת לפתח קריירות ג'אז. לתפקיד החצוצרנים נכנסו לב סולוף (Lew Soloff) וצ'אק וינפילד (Chuck Winfield).
תקופת דייוויד קלייטון-תומאס
כץ וקולומבי בחנו מספר זמרים לתפקיד הזמר המוביל של הלהקה ובחרו לבסוף בזמר הקנדי דייוויד קלייטון-תומאס. נגן הטרומבון דיק האליגן נטל את תפקיד נגן ההאמונד וללהקה הצטרף ג'רי היימן (Jerry Hyman) כנגן טרומבון. ב-18 ביוני 1968 ערכה הלהקה ב-Cafe Au Go Go את מופע הבכורה שלה בהרכבה החדש. בהרכב זה הוקלט גם תקליטה השני של הלהקה, Blood, Sweat & Tears בחברת קולומביה ובהפקתו של ג'יימס ויליאמס גרושיו (James William Guercio) שראה אור בדצמבר 1968. התקליט זכה בפרס גראמי לאלבום השנה לשנת 1969 (תוך שהוא מביס את Abbey Road של הביטלס). השיר הידוע ביותר מהתקליט הוא "Spinning Wheel" שחיבר דייוויד קלייטון-תומאס. כן זכתה להצלחה גרסת כיסוי לשירו של ברי גורדי "You've Made Me So Very Happy". בפסטיבל וודסטוק זכתה הלהקה למיקום כבוד של אחת הלהקות המובילות. במאי-יוני 1970 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות במזרח אירופה שמומן על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית.
ביוני 1970, לאחר שובה של הלהקה לארצות הברית היא הוציאה לאור את התקליט Blood, Sweat & Tears 3, גם הוא בחברת קולומביה. התקליט כלל כמעט רק גרסאות כיסוי, בהן Somethin' Comin' On, שבוצע כבר שנה קודם לכן על במת פסטיבל וודסטוק, וגרסאות כיסוי בגוון ג'אז לשירם של האבנים המתגלגלות "Sympathy for the Devil" ולשיר "Hi-De-Ho" מאת קרול קינג. ביוני 1971 ראה אור תקליטם הרביעי, Blood, Sweat & Tears 4 עם דייב ברגרון (Dave Bargeron) בטרומבון במקום ג'רי היימן. רוב החומר בתקליט חובר על ידי חברי הלהקה. אף לא אחד מהסינגלים מהתקליט הגיע ל-30 הגדולים במצעד הבילבורד, עובדה שסימנה את תחילת ההתדרדרות המסחרית של הלהקה.
תקופת ג'רי פישר
בסוף 1974 עזבו דייוויד קלייטון-תומאס וג'רי לקרוס את הלהקה. זמר הבלוז מניו אורלינס לותר קנט נכנס למשבצת הזמר.
המשכיות ושינויים
בובי קולומבי, החבר המייסד והמפיק המוזיקלי של הלהקה, יחד עם מנהלה, פרד הלר, ביקשו להחזיר את הלהקה לימי הזוהר שלה ולהחזיר אליה את דייוויד קלייטון-תומאס. קלייטון-תומאס הסכים להופיע בהופעה יחידה במילווקי יחד עם הזמרים ג'רי פישר ולותר קנט. התקליט New City שראה אור באפריל 1975 הציג מחדש את קלייטון-תומאס כזמר המוביל של הלהקה. חצי מהשירים בתקליט היו גרסאות כיסוי וחציים מקוריים. גרסת הכיסוי לשירם של הביטלס, "Got to Get You into My Life" הגיעה למקום ה-62 במצעד בילבורד, טוב יותר מהישגי האלבומים האחרונים, אך הרחק מאחורי הישגיהם של אלבומיה הראשונים של הלהקה. הלהקה ניצלה את המומנטום ויצאה למסע הופעות ארוך ביפן ובאירופה, שהניב תקליט שהוקלט בהופעות - In Concert, שכלל את להיטי הלהקה בביצוע חי, תוך אירוח של נגנים שונים.
ביולי 1976 ראה אור התקליט More Than Ever, שהציג אורחים רבים, בהם הזמרת פטי אוסטין, הגיטריסטים ריצ'רד טי, אריק גייל ויו מקפרלן, החצוצרן ג'ו פאדיס, נגן הבנג'ו אריק ויסברג ועוד. על אף הציפיות שנתלו בתקליט, הוא נכשל מסחרית. ב-1977 עזבה ההלקה את חברת קולומביה והוחתמה בחברת ABC. תקליטה הבא, Brand New Day ראה אור בנובמבר אותה שנה. הזמרת צ'אקה קאן התארחה ברצועה השנייה בתקליט, Dreaming As One. היה זה התקליט האחרון של ההרכב שהופק על ידי קולומבי.
הרכב הלהקה המשיך להשתנות באופן תדיר. במהלך סיבוב הופעות בינואר 1978 נפטר סקסופוניסט הלהקה, גרגורי הרברט ממנת יתר של סמים, בגיל 31, דבר שהביא להפסקה בפעילות הלהקה.
בראשית 1979 החליטו דייוויד קלייטון-תומאס ופרד הלר להמשיך את פעילות הלהקה עם הרכב חדש לגמרי. לשם כך גויסה שורה של מוזיקאים קנדיים, הגיטריסט קני מרקו, נגן הבס דייוויד פיטש, הקלידן ג'ו סילי, החצוצרן ברוס קאסידי, הסקסופוניסט ארל סימור, הארווי קוגן שניגן בסקפוסון ובחליל צד והמתופף ג'ק סקרנגלה. הלהקה הוחתמה במותג ההקלטות LAX ובמרץ 1980 הוציאה את האלבום Nuclear Blues עם בובו אקונומו בתופים וריצ'רד מרטינז בקלידים. התקליט כלל שבע רצועות, בהן קטע באורך 15 דקות בשם "Spanish Wine Suite". התקליט, שביקש לברוא מחדש את הלהקה כלהקת פאנק, כשל אף הוא.
כאשר יצא דייוויד קלייטון-תומאס לקריירת סולו ב-1983, דיווחו אמצעי התקשורת על מסע ההופעות שלו כעל מסע הופעות של "דם, יזע ודמעות", אף שהסימן רשום של שם הלהקה השתייך לקולומבי, שלא נתן את הסכמתו. לבסוף הושגה פשרה במסגרתה המשיך דייוויד קלייטון-תומאס במסע ההופעות שלו, שנמשך 20 שנה בשם "דם, יזע ודמעות", עם צוות נגנים מתחלף. ב-1998 ראה אור התקליט Bloodlines, שכלל ביצועים מחודשים לשירי הלהקה, שבוצעו על ידי קלייטון-תומאס ונגנים, חלקם מהרכבי עבר של הלהקה.
במרץ 1993 ארגון אל קופר מופע בשם A Silver Anniversary Celebration of the Classic Album The Child Is Father to the Man לרגל 25 שנה ליציאת תקליט הבכורה של דם, יזע ודמעות. במופע הופיעו בין היתר רנדי ברקר, ג'ים פילדר, סטיב כץ ופרד ליפסיוס, כמו גם קופר עצמו, לב סולוף, טום מאלון ועוד.
לאחר פרישתו של קלייטון-תומאס ב-2004 המשיך לארי דור (Larry Dorr) לנהל את הרכב הנגנים בלעדיו והלהקה ממשיכה להופיע בסיבובי הופעות תדירים סביב לעולם.
ההרכב הופיע בישראל ב-22 באוקטובר 2018
דלתון (פירושונים)
{{פירושונים| מקומות
Live at the Isle of Wight 1970
Live at the Isle of Wight 1970 הוא אלבום הופעה של הזמר והמשורר הקנדי לאונרד כהן שיצא לאור ב-20 באוקטובר 2009. האלבום הוקלט במהלך הופעתו של כהן בפסטיבל האי וייט 1970 בשנת 1970. האלבום יצא בגרסת ה-CD וגם בגרסת ה-DVD כולל צילום של ההופעה.
לאונרד כהן הופיע בשנתו השלישית של הפסטיבל, בשעות הבוקר המוקדמות של ה-31 באוגוסט 1970, בפני קהל שמוערך בלפחות 600,000 איש. כהן עלה להופיע אחרי ג'ימי הנדריקס, והקהל היה משולהב שאף התפרע. כהן השתלט על המצב והרגיע תחילה את הקהל. אמנים כמו ג'ואן באאז, קריס קריסטופרסון, ג'ודי קולינס ואחרים סיפרו שהם נכחו בקהל ופשוט השתאו.
רעל
רעל הוא חומר, לרוב ביולוגי שעלול לגרום לאורגניזמים פציעה, מחלה או מוות, בדרך כלל על ידי תגובה כימית או פעילות אחרת ברמה המולקולרית. חלק מהרעלים הם גם רעלנים, וההבחנה בין השניים אינה מוקפדת תמיד, גם לא בקרב מדענים. בכימיה ופיזיקה רעל הוא חומר שמפריע או מונע תגובה כימית, למשל על ידי חבירה לקטליזטור של התגובה. סימון בין-לאומי לרעל הוא ציור של גולגולת על רקע עצמות מוצלבות בשחור לבן.
ישנם רעלים המשפיעים רק על גוף ספציפי, בעוד אחרים גורמים נזק אקולוגי ארוך טווח העלול להזיק למינים רבים. דבר זה קורה לרוב מרעלים שנוצרים מזיהום או משימוש במספר חומרים כמו חומרי הדברה רעילים.
ישנם מספר דרכים לבדיקת עוצמת רעלים, הנפוצה שבהם היא שיטת LD50 וישנם עוד כמה שיטות.
ארס ורעל
יש להבחין בין ארס לרעל ובין בעלי החיים המשתמשים בשניהם. בעלי חיים ארסיים מייצרים את הארס בבלוטות הארס או בקבוצת תאים בגופם, ואילו בעלי חיים רעילים נוטלים בדרך כלל את הרעילות מתזונתם או מגורם אחר. רעל מכיל אף הוא רעלנים בדומה לארס, אולם מורכבותם שונה בהתאם. רעל וארס הם שתי צורות שונות בהן מאוחסנים החומרים השונים. לדוגמה, בארס המולקולות יהיו גדולות כמו גם החלבונים שבו ומרכיביו הנפוצים הם פפטידים וחלבונים. ברעל המולקולות יהיו קטנות משמעותית באופן שיאפשר את כניסתן למערכות הגוף הפנימיות שלא דרך פצע. רעל בדרך כלל יהיה מורכב מאלקלואידים או מתרכובות אורגניות ארומטיות אחרות וישמש להגנה.
ההגדרה הכללית של בעל חיים רעיל היא באמצעות אופן העברת הרעל – בעל חיים רעיל מעביר את הרעל מגופו אל האחר ב-3 דרכים עיקריות:
מנגד - בעלי חיים ארסיים מעבירים את הארס שלהם למותקף באופן ישיר באמצעות פציעה חיצונית של גוף המותקף על ידי עקיצה או הכשה.
בטבע
רעלים מופקים על ידי מינים שונים של פטריות, פרוטיסטים וחיידקים שונים. באוקיינוס מספר אצות יכולות להפוך לרעילות מאוד, מה שיכול להרעיל את כל המים סביבם. צמחים רבים מפרישים רעלים, לרוב להגנה מאוכלי צמחים או אף מצמחים מתחרים. רעלים המופרשים מן הצומח גורמים בדרך כלל גירוי חריף בעור וחלקם עלולים להיות קטלניים במקרה של בליעה. ישנם גם רעלים המופקים ישירות מהאדמה, כמו מספר מלחים ותרכובות גזים רעילים. השפעת קרני השמש יכולה אף ליצור תסמונת קרינה חריפה.
בעלי חיים שונים משתמשים ברעלים להתגוננות מפני טורפים. ליצורים אלה פעמים רבות צבעי אזהרה כאדום, צהוב וכתום, כדי להרתיע את אויביהם. לרוב המינים המשתמשים ברעלים הם איטיים או פגיעים יחסית בדרכים אחרות, יותר ממינים גדולים, חזקים או מהירים יותר, המצליחים להשתמש בהגנות אחרות. בשל כך כמעט ואין זוחלים, עופות או יונקים רעילים אך בעלי חיים קטנים ורכי גוף הם לעיתים רבות רעילים. בין המינים הרעילים נפוצים פרוקי-רגליים שונים כמו חרקים שונים, חסרי חוליות ימיים רבים, דגים כמו נפוחיתיים, קברנוניים וצלופחים כמו ניבן ענקי (הגורם לאוכלו ללקות בסיגואטרה) ודו-חיים כמו צפרדעי חץ הרעל, קרפדות וסלמנדרות. ישנם אף כמה עופות רעילים כמו פיטוהוי עטוי.
מספר טורפים, הן של צמחים והן של בעלי חיים, מצליחים להתחסן מרעלים ספציפיים ולעיתים מצליחים להרוג את הטרף הרעיל ומחכים שרעלו יתנוון בהמשך (אצל החנקניים). אצל מספר טורפים הרעל יכול לשמש כהגנה משנית לטורפיהם שלהם, דבר הבולט אצל דנאית מלכותית הניזונה כזחל מצמחים רעילים כמו האסקלפיאס ואצל הימקגאשי, נחש תת-ארסי ההופך לרעיל לאחר שאוכל קרפדות רעילות.
מספר בעלי חיים אינם מייצרים רעל למטרות הגנה, אך יכולים לחלות בהרעלה, המסכנת את אוכליהם. כך נכון אצל המין שליו נודד ואצל מספר דגים (למשל ישנן גרינלנדי וכמה דגי שונית). כמו כן לעיתים הגוף סובל מהרעלת מזון שאינה מאכילת יצור רעיל.
בשימוש אנושי ובתרבות
חלק מהרעלים אינם נמצאים בטבע אלא מופקים בידי פעולות האדם, לרוב בחקלאות וייצור דשנים שונים. כמו כן תרכובות רעלים הנעשות במעבדה יכולות להיעשות מחוזקות יותר מהרעלים הטבעיים. מספר רעלים משמשים את האדם לכמה פעולות (הדברת מזיקים, ציד והרג בהרעלה). אחרות נעשות שלא במכוון.
הרעל בתרבות נחשב לדרך מוצלחת להריגה או להחלשת יריבים, זאת מאחר שהרעל אינו מאפשר איתור מיידי של החשודים ולרוב אינו מזוהה בזמן. לעיתים רעלים משמשים להוצאה להורג.
הסמל לחומרים רעילים, המשמש לאזהרה הוא לרוב גולגולת צלובה בעצמות, דומה מאוד לדגל שודדי ים, מה שמסמל מוות אפשרי.
גן החיות של קרזה
גן החיות של קרזה הקרוי גם הפארק הזואולוגי של קרזה והפארק הזואולוגי של ליסיו, הוא גן חיות הממוקם בנורמנדי, קלבדוס בנפת ליסיו.
גן החיות הוקם בשנת 1986, תחת השם של קרזה (CERZA, ראשי התיבות בעברית: מרכז המחקר והתרבות של הפארק הזואולוגי של אגרון). אחד ממייסדיו של גן החיות הוא תיירי ג'רדן, המשמש כמנהל גן החיות, נכון לשנת 2017. בגן החיות ישנם כ-120 מיני בעלי חיים, וזאת בשטח של 600 דונם. אחת מפעילויותיו של גן החיות היא השתתפות בגידולם ושימורם של חיות בר בסכנת הכחדה מחמש יבשות שונות. בנוסף גן החיות חבר באיגוד העולמי של גני חיות ואקווריומים (WAZA).
בשנים 2004 - 2014 ביקרו בגן החיות כ-247,000 מבקרים בממוצע לשנה.
היסטוריה
גן החיות של קרזה הוקם במאי 1986 על ידי שני אחים, תיירי ופטריק ג'רדן מייסד פארק החתולים בפארק החממה הזואולוגי ביוטרופיקי. כיום גן החיות מנוהל על ידי תיירי ג'רדן, ופטריק ג'רדן מנהל את פארק החתולים.
גן החיות פתוח למבקרים החל מחודש פברואר ועד לחודש נובמבר, שטחו הוא כ-600 דונם ובו ישנם יותר מ-1,000 בעלי חיים, המייצגים כ-120 מינים שונים, מחמש יבשות בעולם. בגן החיות שני מסלולי הליכה, האדום והצהוב, רכבת גן החיות וקולנוע.
פונקציית תטא
[[קובץ:Complex_theta_minus0point1times_e_i_pi_0point1.jpg|ממוזער|400x400 פיקסלים| פונקציית תטא המקורית של ג'קובי כאשר θ1 עם u = iπz ו q = eiπτ = 0.1e0.1iπ. כאשר (Mathematica):
גן החיות של קרזה
חיות בר
בינואר 2013 התרחשו בגן החיות מספר לידות, כאשר באחת מהן ופעם הראשונה בצרפת נולד קרנף הודי. לאחר מקרי ילודה נוספים, הכוללים שלושה אריות (ב-2013 וב-2015) ושתי פנדות אדומות (ב-2013 וב-2014), איפשרו לגן החיות למלא את תפקידו בהגנה על מינים ורבייתם.
היסטוריית שימור
גן החיות חבר מלא בארגונים: בנוסף, גן החיות משתתף בכ-40 תוכניות שימור למינים בסכנת הכחדה.
פונקציית תטא
כאשר מוכללות לאלגברה גרסמנית (Grassmann algebra), הן מופיעות גם בתורת השדות הקוונטית.
גן החיות של קרזה
היסטוריית שימור
חוץ מתוכניות השימור של גן החיות, הוא מעורב כלכלי בתוכניות שדה רבות. כדי להגדיל את ההשתתפות, נוצרה בשנת 2000 קרן השימור של גן החיות, מטרת קרן זו היא להוביל, לקדם ולתמוך בפעולות בטבע כדי להגן על בעלי חיים בסכנת הכחדה. עמותה זו גדלה בזכות תרומת חבריה, תרומות המבקרים והתרומות הרגילות של גן החיות.
פונקציית תטא
הצורה הנפוצה ביותר של פונקציית תטא היא זו צורתה תאוריה של פונקציות אליפטיות. ביחס לאחד המשתנים המרוכבים (בדרך כלל מסומן באות z), לפונקציה תטא תכונה המבטאת את התנהגותה ביחס לתוספת בפונקציה האליפטית הרלוונטית, והופכת אותה לפונקציה קואדרו-פריודית. באופן מופשט זה נובע מתנאי "line bundle" של דעיכה.
גן החיות של קרזה
שירותים
בגן החיות ישנן שלוש נקודות תצפית: מאז שנת 2006, מלון גן החיות מציע אירוח יוצא דופן, הכולל שלושה סוגי אתרי לינה: "יורט" המספק תצפית, "Zoobservatory" ו"לודג" המציע שהייה מלאה אצל חיות הבר.
כלכלה ונוכחות
מאז 2004 גן החיות היה יציב למדי מבחינה כלכלית, ובעל ממוצע מבקרים של 240,000 עד 310,000 מבקרים בשנה.
טכנולוגיית השמה משטחית
במעגלים מודפסים קיימים משטחים מוליכים ("פדים") אשר אליהם מולחמים הרכיבים החשמליים. הפד מאפשר חיבור פיזי של הרכיב אל המעגל, וחיבור חשמלי של רגלי הרכיב אל המוליכים שבמעגל המודפס. בשיטת ה-SMT הפדים הם משטחים מתכתיים קטנים, ללא חורים, שעליהם מולחם הרכיב החשמלי, באופן הדומה להדבקה על-גבי משטח.
לפני הרכבת הרכיבים החשמליים אל המעגל המודפס, הפדים נמרחים במשחת הלחמה. הרכיבים החשמליים מוזנים למכונת ההרכבה באמצעות "מחסניות", כל סוג רכיב במחסנית נפרדת. מהמחסנית נשלף כל פעם רכיב אחד ומונח במקום המיועד לו במעגל המודפס. לאחר שכל הרכיבים הושמו במקומם, המעגל כולו מוכנס לתנור בו ניתכת משחת ההלחמה (אם על ידי חימום איטי, שלא פוגע במעגל וברכיבים, או על ידי קרניים אינפרה-אדומות). ההתכה גורמת להלחמה של הרכיב אל הלוח המודפס, ולאחריה הרכיב מקובע למעגל.
יתרונות
(כל היתרונות הם בהשוואה להלחמה של רכיבי Through-hole)
היפרטקסט
היפרטקסט הוא צורה של ממשק משתמש להצגת מסמכים, אשר על פי הגדרתו "מסתעף או מוצג על פי דרישה". היישום המרכזי של מסמך היפרטקסט הוא הפניה צולבת למסמך אחר הנקראת היפר קישור. לחיצה על היפר קישור מציגה למשתמש את המסמך המקושר. המעבר הזה בין מסמכים נקרא "דפדוף" או "גלישה".
מסמך היפרטקסט יכול להיות סטטי או מיוצר דינמית על פי דרישת המשתמש. לכן, מסמך היפרטקסט בנוי היטב יכול לשמש כתחלופה לתבניות ממשקי משתמש רבים הכוללים תפריטים ושורת פקודה, כך שיאפשר לגשת למסמכי היפרטקסט אחרים ואף תוכנות אינטראקיביות שונות. המסמכים והתוכנות אינן חייבות להיות במחשב המקומי אלא מכל מקום בעזרת רשת מחשבים (כמו האינטרנט למשל). היישום המפורסם ביותר להיפרטקסט הוא ה-World Wide Web.
המונח היפרטקסט נמצא בשימוש לעיתים קרובות גם כאשר המונח היפרמדיה מתאים יותר. שיטה להצגת מידע ולימוד בצורה בלתי ליניארית. בניית יחידות לימוד מצומצמות (node) שניתן לנווט ביניהן על פי הקשר נושאי בצורת מילות קישור. מסמך היפר טקסט נפוץ במיוחד בפעילות מתוקשבת. המעבר בין יחידה ליחידה נעשה בעזרת קישורים. לחיצה על מילת הקישור מעבירה אותנו לנושא החדש. גם ביחידה החדשה ישנם קישורים, נושאים נוספים. דרך קריאה זו מאפשרת למידה רשתית ומסתעפת השונה מלימוד ליניארי בצורה היררכית. מסמך ההיפר טקסט מתאפיין גם בשילוב וריבוי מדיות ואמצעי המחשה: טקסט, תמונה, צילום, קובצי קול/מוזיקה סרטי וידאו ועוד. ניווט בין יחידות הלימוד הוא גם ניווט בין אמצעי המחשה שונים. הניווט נעשה באמצעות האינטרנט בדרך כלל בעזרת דפדפן (כדוגמת אינטרנט אקספלורר).
רקע
הדבר שהיווה את האות להיפרטקסט הייתה טכניקה פשוטה אשר הייתה בשימוש נרחב באנציקלופדיות - סימון ליד מילה המסמן את הימצאותו של ערך העוסק בה. בנוסף להפניה ידנית כזו, נעשה שימוש בסידור של פירושים מסביב לטקסט המרכזי. הדוגמה המרכזית לשיטה זו היא בתלמוד.
הרעיון בהיפרטקסט הוא להתמודד עם הבעיה של יתר-מידע. כל האנשים המוזכרים בהמשך עסקו בנושא כי חשו שהאנושות טובעת בעודף מידע, כך שלעיתים קרובות מקבלי החלטות קיבלו החלטות שגויות, ומדענים ביצעו עבודה כפולה בשוגג.
בשנים המוקדמות של המאה ה-20, שני אנשי חזון, התמודדו אל מול בעיית ההפניה הצולבת, באמצעות שיטה עתירת כח אדם. פול אוטלט הציע אב-טיפוס להיפרטקסט מבוסס על עקרונות מסמך שכתב כך שכל מסמך יפורק למשפטים מאפיינים. שיטת ההיפר טקסט צמחה כתוצאה מהתפתחויות תרבותיות, טכנולוגיות, פילוסופיות, חינוכיות ומדעיות. שיטת התקשורת הקדומה הייתה דיבור. העברת המידע בין המוסר לשומעים נעשתה על ידי מספרי סיפורים ליד "מדורת השבט". באופן זה היה צורך בקשר פיזי בין מוסר למקבל המידע. המצאת הכתב הרחיבה את תפוצת המידע ללא צורך בקשר פיזי בין המשדר לקולט. המצאת הדפוס היוותה את מהפכת המידע הראשונה. היכולת להדפיס ספרים אפשרה להפיץ מידע באופן נרחב ביותר שלא התאפשר קודם לכן. אלא שבאותה תקופה (ימי הביניים) שלטה הכנסייה הן בתרבות והן במדע והכתיבה את המידע ואת אפשרות הפצתו (למידת קרוא וכתוב). תקופת ההשכלה הביאה לערעור שלטון הכנסייה על הידע ולצמיחת תורות חדשות וההתפתחות מדעית ותרבותית. המהפכה הבאה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 הביאה את הרדיו, הפטיפון, הטלפון, המצלמה והקולנוע (ראינוע) והביאה מימד המחשה נוסף להעברת המידע, שאפשרה להעביר לא רק מידע טקסטואלי אלא גם ויזואלי וקולי. ניתן היה לא רק לקרוא אלא גם לשמוע ולראות. המצאת המחשב והאינטרנט בעקבותיו היוו שלב נוסף במהפכת המידע. האמצעים החדשים אפשרו מסירה וקבלה של מידע בצורה חופשית וללא הצורך לקבל אותו במקום או בזמן מסוים. למהפכה זו הייתה השפעה גם על דרך הלימוד.
Memex
בשנת 1945 כתב וניבר בוש מאמר בכתב העת "האטלנטיק" בשם "כיצד אנו נחשוב" (As We May Think), על מתקן עתידני אותו כינה בשם ממקס (Memex) ובו דיבר על המושג "שבילי מידע". על מנת לעזור לקוראים למצוא מידע, שהם יודעים שהוא קיים, אבל לא יודעים היכן המידע. הוא תיאר את ההתקן כשולחן מכני המחובר לארכיון רחב של מיקרופילם אשר יהיה מסוגל להציג ספרים, טקסטים או כל מסמך מהספרייה, ויהיה מסוגל באופן אוטומטי לעקוב אחר ההפניה מעמוד מסוים לעמוד אחר.
בוש היה הראשון ששם דגש על התכנים והנגשתם לקורא, גישה ששימשה מאוחר יותר גם את צוות CERN שפיתחו את ה-WWW.
מרבית המומחים לא החשיבו את ה-Memex כמערכת היפרטקסט אמיתית. המאמר השפיע ועורר השראה אצל שני אמריקנים אשר נחשבים כממציאי ההיפרטקסט, טד נלסון ודאגלס אנגלברט.
נלסון ניסה לפתח מערכת בשם "Xanadu", שנועדה לאחסן את כל הספרים שבעולם (ומידע נוסף) ולאפשר גישה בגישת היפרטקסט בין פריטי המידע.
המצאת ההיפרטקסט
נלסון טבע את המונח 'היפרטקסט' בשנת 1965, ועזר לאנדריוס ואן דאם לפתח את מערכת עריכת ההיפרטקסט בשנת 1968 באוניברסיטת בראון. אנגלברט החל לעבוד על Network Library System (מערכת ספריה מרושתת - NLS) בשנת 1962 במכון המחקר סטנפורד, אך עיכובים בהשגת תקציבים, כח אדם וציוד גרמו לכך שלא השלים את מאפייני המפתח של המערכת עד 1968.
אחרי שתקצוב ל-NLS הפך לטפטוף ב-1974, ההתקדמות בפיתוח ההיפרטקסט כמעט נעצרה. באותו הזמן, פרויקט בשם ZOG החל באוניברסיטת קרנגי מלון כמחקר על בינה מלאכותית. רק מאוחר יותר הבינו המשתתפים בפרויקט שהמערכת שלהם היא מערכת היפרטקסט. ZOG הפך למוצר ב-1980 ומאוחר יותר שווק כ-KMS.
היישום הראשון של היפרמדיה היה כמפה של אספן בשנת 1977.
בשנות ה-80 המוקדמות נערכו מספר ניסויים של היפרטקסט והיפרמדיה, מאפיינים רבים שולבו לאחר מכן ב-Web. בכל אופן, אף לא אחת מתוך אותן מערכות הגיעה להצלחה נרחבת או להכרה על ידי צרכנים.
מדריכים היו מערכות ההיפרטקסט הראשונות למחשבים אישיים, אך זו לא הייתה הצלחה של ממש. המדריכים היו די יקרים וקשים להפעלה, מכיוון שפותחו בתחילה עבור מערכות UNIX והוסבו לעבודה עם DOS.
באוגוסט 1987, אפל הציגה את היפרכרד, תוכנה למחשבי המקינטוש שלה בוועידת MacWorld בבוסטון. היפרכרד היה פגיעה ישירה ועזר לפשט את עקרון ההיפרטקסט לציבור הרחב. באותה השנה גם נערכה הוועידה האקדמית להיפרטקסט.
כל המערכות המוקדמות של היפרטקסט נעלמו במהירות בזכות הצלחת ה-World Wide Web.
יישומים
מלבד היישומים שהוזכרו לעיל, כגון היפרכרד וה-World Wide Web, ישנם יישומי היפרטקסט הראויים לתשומת לב:
חזקה (קניין)
חֲזָקָה הוא מושג משפטי המתאר שליטה אפקטיבית בנכס, יהא זה נכס מקרקעין או נכס מיטלטלין. מושג החזקה נפרד ממושג הבעלות ותיתכן חזקה שאינה מלווה בבעלות. שכירות ועכבון הם סוגי חזקה כדין הנפרדים מן הבעלות. חזקה שלא כדין הנפרדת מהבעלות היא עקב גזל או גנבה.
חזקה ובעלות
במשפט הישראלי, ישנם מקרים מסוימים בהם חזקה רבת שנים במקרקעין מקנה בעלות. כאן יש להבחין בין טענה לבעלות מהותית בנכס, לבין הטענה שתקופת התביעה התיישנה, ולכן לא ניתן לתבוע את סילוק יד התופס מן הנכס. במקרה האחרון, ההתיישנות היא דיונית בלבד, והבעלות על הנכס נותרת של הבעלים המקוריים, אך הוא אינו יכול לפעול לקבלת החזקה לידיו.
לפי סעיף 78 לחוק הקרקעות העות'מאני, מי שעיבד קרקע מסוג מירי במשך 10 שנים רצופות, זכה לבעלות עליה. במקרקעין לא מוסדרים לאחר 15 שנים יכול המחזיק לטעון להתיישנות, אך לא יוכל להרשם כבעלים במרשם המקרקעין. על פי סעיף 51 לפקודת הסדר מקרקעין, מי שמוכיח לפקיד ההסדר בעת ההסדר כי הוא מחזיק בקרקע מעבר לתקופת ההתיישנות, רשאי יהיה להרשם כבעליה. זכות זו נקראת במשפט "חזקת שנים". במקרקעין מוסדרים אין התיישנות, וגם מי שמחזיק בהם שנים רבות לא יזכה לקבל בעלות עליהם.
חשיבות החזקה
קביעת המחזיק בנכס היא חשובה במגוון של הקשרים משפטיים. כך, למשל, מוקנות למחזיק בנכס מקרקעין, בפרק ב' של חוק המקרקעין, זכויות רבות שנועדו להגן על החזקתו, לרבות הזכות לנקוט בכוח לסילוק פולש. כן חשוב איתורו של המחזיק לצורכי חיוב בארנונה.
על פי כללי הסמכות העניינית תביעות הנוגעות לחזקה במקרקעין (וכן תביעות הנוגעות לחזקה במיטלטלין הכרוכות בתביעות הנוגעות לחזקה במקרקעין), הן בסמכותו של בית משפט השלום.
חזקת ראיה
במשפט העברי, מהווה החזקה ראיה למחזיק בנסיבות מסוימות. על פי המשפט העברי כל אדם שהחזיק בנכס במשך שלוש שנים בידיעת הבעלים, ולא ערער הבעלים על חזקתו בבית-דין, ויש לו טענה מדוע הוא נמצא בנכס, הרי שהחזקה עצמה מהווה ראיה שהנכס בבעלותו.
לפי המשפט העברי החזקה אינה מהווה דרך לקנות את הנכס, אלא רק להביא ראיה לבעלות על הנכס, ואם המחזיק מודה שלא הייתה כל הקניה אחרת (כגון על ידי כסף), הרי שאין בהחזקתו ממש.
הוברט
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
דוד (דונטלו)
דוד (באיטלקית: David) הוא פסל ברונזה של הפסל דונטלו מסביבות שנת 1440.
פסל זה ייחודי בכך שהוא פסל הברונזה הראשון שאינו נתמך, שניצוק בעת החדשה (תקופת הרנסאנס), לראשונה מאז התקופה הרומית. הפסל עורר שערורייה גדולה בעת שהוצג לראשונה כיוון שהוא מציג גבר צעיר בעירום מלא.
בפסל מתואר המלך דוד עומד לאחר כריתת ראשו של גוליית והראש הכרות למרגלותיו. הפסל עירום למעט מגפיים וכובע.
העתק של הפסל עשוי גבס (עם חרב שבורה) מוצג במוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון.
מדריגל
מדריגל הוא צורה מוזיקלית מתקופת הרנסאנס. המוזיקה נכתבה לטקסט חילוני, בדרך כלל באיטלקית, ב-3 עד 6 קולות. מקור המדריגל בפרוטולה, וכן ניכרות בו השפעות המוטט והשאנסון הצרפתי של הרנסאנס. הקשר בינו לבין המדריגל האיטלקי משלהי המאה ה-13 והמאה ה-14 הוא בעיקר בשם: המדריגלים ההם נכתבו ל-2 או 3 קולות ללא ליווי, או בלוויית כלים, שהכפילו את הקווים הווקאליים.
כמו המוטט, גם המדריגל שם דגש על פוליפוניה, אך במקביל ייחס חשיבות לציורי מילים, להרמוניות, למרווחים בלתי שגרתיים ודיסוננטיים. המדריגל החל דרכו באיטליה בסביבות שנת 1520, כחלק מן ההתפתחות העצומה שחלה בשירה. לאורך המאה ה-16 נפוצו באיטליה מאות אלפי מדריגלים.
המדריגל היה הצורה החילונית החשובה ביותר במוזיקה של אותם ימים. הוא פרח בעיקר במחצית השנייה של המאה ה-16 ואיבד מחשיבותו בעשור השלישי של המאה ה-17, כאשר הודח ממעמדו עם עלייתן של צורות חילוניות חדשות יותר כמו האופרה והתמזג עם הקנטטה והדיאלוג.
עליית המדריגל החלה ב"ספר המדריגלים הראשון" של פיליפ ורדלו, שיצא לאור בוונציה בשנת 1533. היה זה הספר הראשון של מדריגלים בני-זיהוי. ההצלחה שזכה לה הביאה להתפשטות מהירה של הצורה, תחילה באיטליה ועד סוף המאה לעוד כמה ארצות באירופה. באנגליה, בעיקר, זכה המדריגל להערכה רבה מאז פרסום "מוזיקה טרנסאלפינה" של ניקולאס יונג בשנת 1588, קובץ מדריגלים איטלקיים עם טקסטים מתורגמים, שפתח תרבות מדריגלים משלו. המדריגל האריך ימים באנגליה יותר מבשאר אירופה: מלחינים המשיכו ליצור מדריגלים באיכות מפתיעה גם לאחר שהצורה יצאה מן האופנה ביבשת (ראו אסכולת המדריגל האנגלי).
כותבי מדריגלים מאוחרים גילו כושר המצאה ותחבולנות בעיקר במה שכונה "מדריגליזמים" - קטעים שבהם המוזיקה הנלווית למילה מסוימת מבטאת את משמעותה, לדוגמה, שירת המילה riso (חיוך) בתרוצת צלילים מהירים, המחקים צחוק, או sospiro (אנחה) בצליל, הנשמט אל זה שמתחתיו. טכניקה זו ידועה גם כ"ציור מילים" ואפשר למצוא אותה לא רק במדריגלים אלא גם במוזיקה ווקאלית אחרת מאותה תקופה. החשובים ביותר במחברי המדריגלים המאוחרים הם לוקה מארנציו, קרלו ג'זואלדו וקלאודיו מונטוורדי, שמיזג בשנת 1605 את הבאסו קונטינואו אל תוך הצורה וב-1638 חיבר את הספר "מדריגלים של מלחמה ואהבה" Madrigali guerrieri et amorosi שהוא, מכל מקום, דוגמה למדריגל של הבארוק המוקדם. חלק מן היצירות בספר זה אינן קשורות כלל למדריגל א-קאפלה של המאה הקודמת.
מדליית רמפורד
מדליית רמפורד (באנגלית: Rumford Medal) היא מדליה שמעניקה החברה המלכותית לחוקרים אירופיים בתחומי התרמודינמיקה והאופטיקה. המדליה נקראת על שמו של בנג'מין תומפסון, הידוע בשם הרוזן רמפורד, שב-1796 תרם לחברה המלכותית 5,000 לירה שטרלינג על מנת שתעניק את הפרס פעם בשנתיים. המדליה מצופה כסף, ובנוסף לה, מקבלים הזוכים גם אלף ליש"ט.
המילון ההיסטורי ללשון העברית
בניגוד למילון שימושי מן הסוג המקובל, שתפקידו העיקרי להגדיר במדויק את משמעויותיהן של המילים המשמשות בשפה, מילון היסטורי מתמקד בשינויים שעברה כל מילה לאורך ההיסטוריה: גלגולי צורתה במהלך הדורות (כגון טֹפֶס > טְפוּס > טִפּוּס > דְּפוּס) וגיווני משמעיה, מהו התיעוד הראשון שלה בשפה ואימתי פסק השימוש בה, במקרה שפסק.
מענה על שאלות אלו מצריך מאגר גדול של טקסטים מתקופות הלשון השונות. בעוד שמילונים היסטוריים לשפות אירופה מסתמכים בדרך כלל על ציטוטים נבחרים מן הספרות של המאות הקודמות, המפעל הישראלי שואף להתבסס על כל הטקסטים העבריים שהגיעו לידינו מן העת העתיקה וראשית ימי הביניים, ועל מבחר גדול של חיבורים מן המאה ה־11 ועד קום המדינה. הטקסטים מוזנים למסד נתונים ממוחשב על פי עדי הנוסח הטובים ביותר שלהם, וכל מילה בהם מתויגת לערכה המילוני המתאים. כך מתאפשר לאחזר בסדר כרונולוגי את כלל מופעיו של כל ערך מילוני מבוקש, להשוות בין המופעים ולנסח באופן מדויק את גלגוליה של כל מילה עברית.
בשל היקפו ודיוקו הפך ברבות השנים מסד הנתונים של המילון ההיסטורי ממאגר פנימי שנועד לסייע בכתיבת ערכי המילון לארכיון ספרותי לאומי העומד בזכות עצמו, והוא כיום המאגר המקיף והמוסמך ביותר לטקסטים עבריים מכל תקופות הלשון.
הקמת מפעל המילון ההיסטורי
יוזם מפעל המילון ההיסטורי היה נשיא ועד הלשון ונשיאהּ הראשון של האקדמיה ללשון העברית, פרופ' נפתלי הרץ טור־סיני. הוא העלה את הרעיון כבר בשנות השלושים, ועל פיו נקבע בתקנון האקדמיה משנת 1954 (כשנה לאחר הקמתה) כי אחת ממטרות המוסד היא "לעשות לכינוסו ולחקירתו של אוצר הלשון העברית לכל תקופותיה ושכבותיה". ההחלטה על כינון המפעל, בחסות כלכלית מלאה של מוסד ביאליק, אושרה במליאת האקדמיה בשלהי אותה שנה, ובשנת 1955 הוקמה מועצת המערכת של המילון ההיסטורי. כחלוף השנים צומצמה ההתקשרות עם מוסד ביאליק עד שפסקה לגמרי.
בשנת 1956 נתמנה פרופ' זאב בן־חיים לעורך החטיבה של לשון חז"ל במילון. לשם קביעת אופייה של העבודה ביקר בן־חיים במערכות של מילונים חשובים באירופה, בהם המילון האנגלי של אוקספורד וה־Thesaurus Linguae Latinae. בסדרת ישיבות של מועצת מערכת המילון ההיסטורי במאי 1958 דיווח בן־חיים על ממצאיו והציג תוכנית מפורטת לארגון מחדש של מלאכת הכנת המילון. הדוח וההמלצות פורסמו בשנת 1959, ועוד באותה שנה התחיל בן־חיים ביישום תוכניתו. שנה זו נחשבת לשנת ייסודו של המילון ההיסטורי בפועל.
בהשראת מפעלו של רוברטו בוזה, הנחשב לחלוץ המחשוב בענף מדעי הרוח, הציע בן־חיים להשתית את עבודת ההכנה מראשיתה על "השיטה האוטומטית" (כלומר על מחשבים). בשנת 1961 החל הניסיון להיעזר ב"מכונות אוטומטיות" של חברת IBM לעיבוד החיבור התנאי ברייתא דמלאכת המשכן, ובזה הפך המילון ההיסטורי למפעל הראשון בארץ (ומן הראשונים בעולם כולו) לעבד טקסט באמצעות מחשב.
איסוף המקורות
בהכנתו של כל מילון יש להכריע קודם כול מה יהיו המקורות – היצירות הספרותיות שמהן יישאב החומר למילון. כבר בתחילת דרכו של המילון ההיסטורי נקבע העיקרון שלצד היצירות החשובות מבחינת השפעתן על האומה תיכללנה במסד הנתונים גם יצירות הנותנות ייצוג לתקופות השונות של היצירה העברית, למקומות גאוגרפיים שונים ולסוגות מגוונות, אף אם חשיבותן הספרותית של היצירות אינה רבה.
העבודות להכנת המילון החלו כצפוי בלשון המקרא, אך כעבור שנים אחדות שונתה מתכונת המילון, כאשר העורך בן־חיים החליט להתמקד במקורות העת העתיקה מחתימת המקרא ועד סוף תקופת הגאונים בלבד. ההחלטה שלא לכלול את המקרא בין מקורות אלו נומקה בעובדה שהחומר המקראי נתון לחוקרים בקונקורדנציות ובמילונים טובים, וניתן בקלות לשאוב אותו משם.
בהתאם לתוכנית זו הוציאה האקדמיה בשנת 1963 את "ספר המקורות" לספרות העתיקה, הכולל רשימה כרונולוגית מפורטת של המקורות למילון, ולגבי כל מקור – באילו מסירות נוסח (כתבי יד, קטעי גניזה, דפוסים ראשונים וכיוצא בזה) ומהדורות הוא נתון, ומהי המסירה העיקרית שעל פיה יובא במילון. מהדורה שנייה מתוקנת של ספר המקורות יצאה בשנת 1970, ומהדורה שלישית בשנת 1997.
בשנת 1977 פורסמה מחברת ראשונה של ספר המקורות לספרות החדשה, שכללה מבחר חיבורים מן השנים 1860–1920, ובשנת 2001 פורסם בשני כרכים ספר המקורות לספרות העברית בצפון־אפריקה משנת קנ"א ואילך.
עם הנגשתו של מאגר הטקסטים של המילון לציבור הרחב פסקה הוצאתם של ספרי המקורות בדפוס, והמידע על כל מקור מרוכז ב"פרטי החיבור" שבמאגר הממוחשב.
בניית מסד הנתונים
השלב השני הוא הכנת מסד הנתונים הטקסטואליים שישמשו את המילון. כל המקורות הספרותיים שנקבעו כבסיס למילון מועתקים בקפידה למסד נתונים ממוחשב על פי עד הנוסח הטוב ביותר שלהם, תוך שימוש במנגנון מורכב של סימני התקנה, שנועדו להביע באופן השלם והמדויק ביותר את צורתו של הטקסט בעד הנוסח. לאחר מכן מתייגים עובדי המילון כל מילה עברית בטקסט לערך המילוני שלה (בצורות פועליות כולל התיוג מלבד השורש והבניין גם את הזמן הדקדוקי – עבר, עתיד וכדומה). באופן הזה הולכת ונוצרת מעין קונקורדנצייה ענקית של כל המקורות הנכללים במסד הנתונים, וזו מאפשרת לשלוף את כל הקטעים שבהם מופיעה מילה מסוימת (ערך מילוני או צורה נטויה).
העבודה על מסד הנתונים נמשכת כל העת, ולמן העשור השלישי של המאה ה־21 עיקר המאמץ הוא הרחבת המאגר בטקסטים מתקופת הביניים ומראשית העת החדשה.
בחיבורים שכבר עובדו כלולים כל המקורות מן העת העתיקה ובהם ספר בן סירא, החומר האפיגרפי מימי הבית השני ואילך (מגילות מדבר יהודה הלא מקראיות, איגרות בר כוכבא, כתובות ומטבעות), המשנה, התוספתא, התלמודים, מדרשי ההלכה ומדרשי האגדה (לרבות מדרשים קטנים ומאוחרים), ברכות ותפילות, ספרות ההיכלות וטקסטים מאגיים, פיוטים קדומים, כתבי הגאונים, חיבורים בענייני מסורה ודקדוק וחיבורים קראיים. כשישים שנה לאחר תחילת העבודה במילון, משנסתיים עיבודם של המקורות מן הספרות העתיקה שקבע בן־חיים, פנו עובדי המילון לטפל במקרא, ועיבודו (על פי כתר ארם צובה וכתב יד לנינגרד) הושלם בשנת 2022.
בשנת 2008 החל מפעל המילון לעבד חטיבות ספרותיות מתקופת הביניים שלמן סוף המאה ה־11 ועד לראשית המאה ה־16 – תחילה משירת ספרד, ובהמשך גם משתי חטיבות פרוזה המובחנות זו מזו במאפיינים הלשוניים שלהן: ספרות מקור (בעיקר ספרות רבנית – פירושים למקרא ולתלמוד, חיבורים הלכתיים, ספרי מוסר ושו"תים) וספרות התרגומים מערבית (ובראשם תרגומי התיבונים).
עוד בשנת 1969 הוחל בעיבוד מבחר מספרות החול של העת החדשה למן המאה ה־18 ועד שנות השלושים של המאה ה־20. ספרות ענפה זו כוללת חיבורים במדעי הטבע, ספרי היסטוריה וגאוגרפיה, מדריכים רפואיים, מסות, אוטוביוגרפיות, שבחי צדיקים, ספרות יפה (לרבות כל חיבוריהם של מנדלי מוכר ספרים, ביאליק ועגנון), מחזות ואף עיתונות עברית. בהמשך הורחבה היריעה גם לספרות שחוברה באיטליה ובאמסטרדם מתחילת המאה ה־16 ואילך.
שני חיבורים שעובדו לצורך שילובם במסד הנתונים יצאו לאור כמהדורות דפוס לעצמן: בשנת 1973 פרסם מפעל המילון ההיסטורי את ספר בן סירא העברי על פי כל עדי הנוסח הקדומים שלו, בצירוף הקונקורדנצייה ומפתחות שונים, ובשנת 2001 פורסם התלמוד הירושלמי על פי כתב יד ליידן (בצירוף מבוא מאת פרופ' יעקב זוסמן).
בסוף שנות השמונים הוחלט לפתוח לציבור הרחב בהדרגה את מסד הנתונים כולו, שעד אז היה זמין לעובדי המילון בלבד. בעקבות החלטה זו יצאו בשנת 1988 דפי זיעור (מיקרופיש) של נתוני חלק מספרות העת העתיקה, עד שנת 300 לסה"נ. כעבור עשר שנים הפיק מפעל המילון תקליטור בשם "מאגרים", הכולל את מסד הנתונים הממוחשב של ספרות העת העתיקה עד למאה ה־5 וכן תוכנה לחיפוש. מהדורה שנייה ומורחבת של התקליטור (עד המאה ה־11) יצאה בשנת 2001.
כמה שנים מאוחר יותר, עם שכלול האמצעים הטכנולוגיים ועקב הצורך לעדכן בהתמדה את מסד הנתונים שברשות הציבור לפי התקדמות העבודה במפעל, הוחלט לעבור לשיטה מקוונת. בשנת 2005, לאחר תקופת ניסיון קצרה, הועלה מסד הנתונים לאתר אינטרנט ייעודי של האקדמיה ללשון העברית, ושמו כשם התקליטור – "מאגרים". הגרסה המקוונת הראשונה של "מאגרים" נחנכה באופן רשמי במעמד ראש הממשלה אהוד אולמרט בעת ביקורו באקדמיה ב־19 ביוני 2006. אתר "מאגרים" הנוכחי, המציג את כל תקופות הלשון יחד,  עלה לאוויר בשנת 2014 ותוכנו מתעדכן אחת לכמה חודשים. נכון לשנת 2018 כולל "מאגרים" אלפי חיבורים, ובהם למעלה מ־16 מיליוני מילים המתויגות ליותר מ־55,000 ערכים מילוניים שונים. עם זה יש להדגיש שמסד הנתונים עדיין חסר חיבורים רבים וחשובים מימי הביניים, ונדרש שימוש זהיר ומושכל ב"מאגרים" כדי להימנע ממסקנות שגויות.
כתיבת הערכים
בחלוף השנים החלו ראשי המפעל לבחון אפשרויות שונות להתחיל בכתיבת גוף המילון במקביל להמשך העבודה השוטפת על מסד הנתונים. בשנת 1982 פורסמה מחברת לדוגמה: השורש ער"ב (למעשה מדובר במספר שורשי ער"ב הומונימיים) על כל ערכיו הנגזרים, כגון מערב, ערובה, עירב, התערב וכו'. השורש לערכיו נפרס על פני 88 עמודים, והוא התפרסם בכתב העת "לשוננו" בהוצאת האקדמיה ללשון העברית.
בשנת 2005 החלה כתיבה ניסיונית נוספת של ערכים במילון על סמך הטקסטים מן הספרות העתיקה בלבד (עד המאה ה־11). בחוברת שיצאה ב־2006 הוצגו לדוגמה כמה שורשים מן ת|האות ת' והערכים המשתלשלים מהם. לשם המחשה, ערכי השורש תרג"ם מחזיקים בחוברת זו 7 עמודים.
קרטזויארקטוס
קרטזויארקטוס (שם מדעי: Kretzoiarctos) הוא סוג נכחד של טורף מתת-משפחת האיילורופודים שבמשפחת הדוביים, אשר חי במהלך המיוקן של אירופה. הוא היה מעט קטן יותר מהפנדה הענקית המודרנית. המאובנים של והתגלו בספרד ותוארו בשנת 2012. הסוג הכיל מין יחיד - קרטזויארקטוס ביאטריקס (Kretzoiarctos beatrix).
דוב זה הגיע לאורך 1.3 מטר, לגובה 50 עד 70 סנטימטרים ולמשקל 60 קילוגרם. הוא היה כנראה קרוב לפנדה הענקית בשל מבנה דומה של הלסתות והשיניים שהותאמו לאכילת חזרן. ייתכן שגם דמה מעט לפנדה, והיה אולי הראשון במיני הדובים שניזונו באופן דומה לה. היו לו מבנה של שיני מלתעות חזקות יחסית שפנו קדימה ושיניים טוחנות רחבות אך נמוכות יחסית, מבנה שקרוב יותר לשיני פרסתנים מאשר לטורפים. טוחנות אלה גם צמחו באופן קבוע מבסיסם, כנראה עקב השחיקה הגבוהה יותר שלהם.
דוב קדום זה התקיים בספרד ומערב אירופה של המיוקן ולבסוף נכחד עם שינויי אקלים גדולים יחסית, אולי כתוצאה מהאירוע המסיני שגרם לירידה רבה בגובה פני הים התיכון, מה שגרם להתייבשות צמחייה רבה שהתבססה על משקעים לחים.
הפגנות טביליסי (1978)
הפגנות טביליסי 1978 הן הפגנות שהתקיימו ב-14 באפריל 1978 בטביליסי בירת גאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה), בתגובה לניסיון של אנשי המפלגה הקומוניסטית לשנות את הסטטוס החוקתי של השפה הגאורגית המקומית. לאחר אימוץ החוקה הסובייטית באוקטובר 1977, שקל הסובייט העליון של גאורגיה הסובייטית, טיוטת חוקה המנוגדת לחוקה משנת 1936, ושבה לא הוכרזה הגאורגית כשפה הרשמית של המדינה. כתוצאה מכך התקיימו פעולות מחאה פומביות ופנימיות שרמזו במידה של קרוב לוודאי כי עלולה להתרחש התנגשות בין מאות אלפי מפגינים. המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית הגאורגית, אדוארד שוורדנדזה, ניהל משא ומתן עם מרכז השלטון במוסקבה והצליח להשיג אישור להשארת הסטטוס של השפה הגאורגית.
הוויתור הגדול, הלא שיגרתי, לביטויי מחאה של האופוזיציה למדיניות השלטון הסובייטי, ניטרל כעס עממי בטביליסי, אולם מצד שני עורר מתיחות כנגד אבחזיה אסס"ר (1931-1991), כאשר מנהיגי המפלגה הקומוניסטית באבחזיה מחו כנגד "הכניעה ללאומנות הגאורגית" ותבעו כי האוטונומיה שלהם תועבר לשליטת הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה. התביעה נדחתה בעיקרה אולם נעשו מספר ויתורים פוליטיים, תרבותיים וכלכליים. מ-14 באפריל 1990 נקבע מועד זה כיום חג לשפה הגאורגית.
אלזרנוג–אבו קוידר
אלזרנוג–אבו קוידר (בערבית: الزرنوق – ابو قويدر) הוא כפר ערבי בדואי לא מוכר בצפון הנגב, הממוקם כ-14 ק"מ מדרום מזרח לבאר שבע בסמוך לכביש 25 המחבר בין באר שבע לדימונה.
מיקום ורקע היסטורי
בכפר גובלים ביר אל-משאש ממזרח, הכפר ח'שם זנה ממערב, ביר אל-חמאם מצפון והכפר אבו תלול מדרום - כולם כפרים בלתי מוכרים. . מקור השם בוואדי אלזרנוג הממוקם מצפון לכפר (קרוב לוואדי באר שבע) ומשמעות המילה אלזרנוג בערבית היא "נהר קטן".
אוכלוסייה
לפי אומדנים לא רשמיים, גרים בכפר כ-5,000 תושבים ממשפחת אבו קוידר, אל-אעסם, אל-ראפאייעה ואבו מאדי ומשפחות נוספות. משפחת אבו קוידר היא המשפחה הגדולה ביותר ומונה כ-3,000 נפשות על כן הכפר מוכר גם כן בשם אבו קוידר.
מוסדות ושירותים
בשנת 1979 הקימה המדינה את "הוועדה המחוזית לתכנון ולבניה מחוז דרום" ואת "הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב". אחת ממטרות הקמתן היא ליישב ולרכז את הבדואים ביישובים מסוימים בעלי אורח חיים עירוני, פחות כפרי (דוגמת רהט, ערערה בנגב, חורה וכו'..). כשלא עלה בידיהן ליישב את כל הבדואים במספר קטן של יישובים ולהעביר אותם מכפריהם, הממשלה לא הכירה בכפרים שתושביה סירבו לעבור. כתוצאה מכך, כפרים אלו לא הצליחו לפרנס את עצמם, מה שגרם להתפשטות האבטלה. יתר על כן, תושבי הכפרים הבלתי מוכרים בכלל, חיים בתנאים סוציאליים קשים מאוד, וסבלו מריבוי חסר תקדים של סמים ואלימות. תושבי הכפר מתפרנסים בעיקר מעסקים אישיים ועצמאיים, קבלנות, תשתיות, נהיגה על משאיות, רעיית צאן וחקלאות.
היות שהכפר איננו מוכר על ידי רשויות המדינה, תושבי הכפר אינם זכאים לזכויות בסיסיות דוגמת שירותים כלליים וחברתיים, חשמל, תחבורה, בריאות חינוך ומערכת ביוב. לאחר מאבק ממושך של תושבי הכפר ועתירה לבג"ץ, בשנת 2000 נוסד בית ספר יסודי, בשנת 2004 הוקמה בכפר מרפאה קטנה בתוך מבנים זמניים, ובשנת 2019 נבנה בכפר בית ספר תיכון. הכפר איננו מחובר לרשת החשמל הארצית, לאור זאת תושבי הכפר מסתמכים/מתבססים על ייצור חשמל סולארי. באלזרנוג, אין מוקד רפואי ולכן אחרי שעות הפעילות של המרפאה במקרי חירום לדוגמה, תושבי הכפר נאלצים לנסוע ליישובים סמוכים כדי לקבל טיפול. זאת ועוד אין כבישים, כל כבישי הכפר הם כבישי עפר פרט לכביש שנבנה ב-2019 המחבר בין הכביש הראשי לתיכון. מסוף 2019, תחבורה ציבורית נכנסת לכפר, אך רק עד התיכון.
אף נשללת מהם הזכות להקמה של כל בניין קבע, ובמקרה שהוקם, הוא כפוף להריסה מידית בתשלום קנסות. מפני שהכפר אינו מוכר על ידי רשויות המדינה.. תושביו אינם מורשים לקבל ייצוג אזרחי כלשהו באמצעות רשויות מקומיות או עירוניות מהסיבה הפשוטה שאם יקבלו ייצוג אזרחי אז בכך הממשלה "מכירה" בכפר. זו הסיבה שהמועצה האזורית ליישובים הלא מוכרים קמה בנגב, ארגון לא-ממשלתי שעושה מאמץ גדול עם משאבים מוגבלים מול הממשלה.
הכפר הוא בלתי מוכר, ולפיכך אין בו תשתיות ושירותים בסיסיים כגון כבישים ותחבורה ציבורית, מערכת ביוב והכפר אינו מחובר לרשת החשמל הארצית. לאחר מאבק ממושך של התושבים ועתירה לבג"ץ נבנו בכפר בית ספר יסודי ומרפאה קטנה. בבית הספר היסודי, "נווה מדבר" (בערבית: واحة الصحراء), שנוסד בשנת 2000, לומדים כ-900 תלמידים. המרפאה בכפר הוקמה בשנת 2003 ומשרתת את תושבי הכפר ותושבים מהכפרים הסמוכים. קיים בכפר מסגד ותיק שנבנה בשנת 1979 ונחשב למסגד הראשון שנבנה בכפרים הבלתי מוכרים. בתחילת שנות האלפיים נבנה מסגד חדש וגדול יותר ליד המסגד הישן. בנוסף, לאחרונה נבנה מסגד בשכונה המזרחית, שאותו הרסה המדינה, אך נבנה מחדש על ידי תושבי הכפר. בכפר אף קיים מועדון לאמנויות לחימה בשם "גיבורי המדבר" (בערבית: أبطال الصحراء) אשר נוסד בשנת 2004 והשתתף בתחרויות מקומיות ובינלאומיות.
הסכסוך סביב הבעלות על אדמות הכפר
חלק מתושבי רהט, מנהיגי הקהילה הבדואית ותושבי הכפר אלזרנוג, יצאו להפגנה בשל דיון שקיימה הוועדה המחוזית לתכנון ובניית דרום בתאריך 29 בינואר 2017. הדיון הנועד לאשר את תוכנית מתחם 11, המבקשת להעביר את תושבי הכפר למתחם 11 בעיר רהט, למרות התנגדותם לעזוב את המקום בו הם גרים.
התוכנית הוגשה בשנת 2015, וב-26 באוקטובר 2015 הוחלט על יישומה בפועל. דבר הפקדת התכנית פורסם ברשומות ב-22 במאי 2016, והוגשו לה שלוש התנגדויות: מטעם "המועצה האזורית בני שמעון", מטעם "הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה רהט" ומטעם תושבים ממשפחת אבו קוידר ועמותת "במקום". הוועדה המחוזית קיימה חמישה דיונים בהתנגדויות, והורתה ל"רשות להתיישבות הבדואים" להגיע להסכמות עם עיריית רהט בעניינים שונים.
ב-27 בנובמבר 2017 קיימה הוועדה המחוזית דיון בתוכנית, שבו התברר כי הושגו הסכמות בכמה נושאים, אולם הנושאים העיקריים בהתנגדות עיריית רהט נותרו שנויים במחלוקת.
בסיום הדיון נמנעה הוועדה מלדווח על החלטתה, ולפעילים נמסר כי היא תשלח בדואר לכל מי שהגישו התנגדויות. בתגובה לכך ציינו המארגנים כי הם חוששים שההחלטה עלולה להוביל להסלמת המאבק ותאלץ את המדינה להתמודד עם תוצאותיו. הם טענו כי אישור התכנית הוא מהלך המיושם בניגוד לעמדתה של העירייה ותוך התעלמות מוחלטת מזכויות תושבי אלזרנוג.
תושבי אלזרנוג הגישו, יחד עם עמותת "במקום", התנגדות חריפה לתוכנית. לטענתם, הכפר הכולל כיום בית ספר, קופת חולים ומכלול שירותים שהצליחו לקבל לאחר מאבק ממושך הכולל עתירה לבג"ץ, ואף על פי ששירותים אלו מהווים חלק קטן בהשוואה לשירותים מקבלים תושבי יישובים מוכרים, הוא לבה של קהילה אורגנית של משפחת אבו קוידר, המונה כ־6,000 איש, הרוצה להמשיך להתקיים במקומה ולשמור על אורח חיים כפרי-חקלאי, אורח שנשמר עוד מלפני קום המדינה. המעבר ידרוש מתושבי אלזרנוג להפוך ביום אחד את אורח חייהם, יפגום בוודאות במרקם החיים החברתי והכלכלי. עמותת "במקום" הכינה מתווה להכרה בכפר במקומו ועדת ההיגוי הקהילתית תומכת במאבק התושבים במלוא העוצמה. יתרה מכך, תוכנית מטרופולין באר שבע ייעדה את מרחב הכפר אלזרנוג לאזור שניתן להסדיר בו יישובים בדואים.
המועצה האזורית לכפרים הבלתי מוכרים פנתה אף היא לוועדה המחוזית וטענה כי אין מקום לתכנון המבוסס על עקירה. תושבי הכפר המסוגלים לפתח את היישוב ודורשים את זכותו להתפתח באמצעות הכרה במקום.
עיריית רהט הגיש אף היא התנגדות נחרצת לתוכנית, המבוססת על מצוקת הדיור בעיר. בטענה שהבטחות הממשלה להקים מתחמי הרחבה ובתוכם אלפי יחידות דיור לתושבים לא מומשו כלל, ועל כן זוגות צעירים נאלצים לחיות בצפיפות בבתי הוריהם. לפיכך, תבעה עיריית רהט לייעד את מתחם 11 למשפחות ולתושבי העיר הסובלים ממצוקת דיור ובמקביל להכיר בכפר אלזרנוג. היא טענה שמי שמנסה להעביר 6000 נפש לרהט בלי לשאול איש טועה טעות חמורה, בפרט בשל העובדה שרהט לא מסוגלת להתמודד עם קליטה של 6000 איש לא בחינוך, לא בתעסוקה ולא ברווחה.
תושבי הכפר דורשים להכיר בכפרם כיישוב קבע ולאשר את התוכניות שהציעו להכרה ביישוב. והם מבקשים מהמדינה לעצור לאלתר את עקירת תושבי הכפר אלזרנוג מבתיהם ולפעול להכרה בכפר.
בכפר אירעו כמה מקרים של הריסות בתים בשל בנייה בלתי חוקית. במסגרת תוכנית פראוור, עתידו של הכפר אינו ברור.
לטענת ארגון רגבים, היישוב הוקם בתחילת שנות ה-80 על ידי משפחת אבו קווידר על אדמה שבעליה החוקיים הוא מארק שלמה שמחה איסמעילוף, יהודי יליד פרס, שרכש אותה בשנת 1935. בשנת 2012 הגישה תנועת רגבים בקשה לשר הפנים אלי ישי ופנתה לבית המשפט בדרישה להריסת כל מבני הכפר בטענה שהם נבנו על אדמות פרטיות של איסמעילוף. תביעה נוספת הוגשה ב-2012 על ידי בעל הקרקע היהודי בסיוע תנועת רגבים בדרישה מהמדינה לפנות את מבני בית הספר אותו בנתה בשטחו. בתשובת משרד הפנים נמסר כי המדינה הודיעה לבית המשפט שבסוף שנת הלימודים הנוכחית יועתקו המבנים לשטח שבבעלות המדינה.
נידוני קהיר
נידוני קהיר הוא השם שבו נודעה חבורה של יהודים תושבי מצרים, שנלכדו והועמדו לדין בקהיר בעקבות פעולות חבלה כושלות שביצעו על-פי הוראות של המודיעין של צה"ל – פעילות שנודעה מאוחר יותר בשם "העסק הביש".
את החוליה הקים אברהם דר, ולדבריו מטרת הקמתה הייתה להפיל את משטרו של פארוק, מלך מצרים, שהיה עוין לישראל, במטרה להעלות משטר שיהיה נוח יותר לישראל, מתוך מחשבה שהדבר גם ישרת את מצרים. החוליה המשיכה לפעול גם לאחר שמשטרו של פארוק הופל על ידי קצינים מצריים. במאי 1954 הוטלה הפעלת החוליה על אברי אלעד, שהחליף את אברהם דר. 13 חברי החוליה נלכדו ביולי 1954, הועמדו לדין, ומרביתם נדונו לעונשים כבדים.
גורל אנשי החוליה
13 חברי החוליה נלכדו ביולי 1954, לאחר שאחד מהם נתפס בדרכו לביצוע פיגוע, והועמדו לדין. מקס בינט, לוחם סתר שנשלח על ידי המודיעין הישראלי למשימת איסוף מידע, נתפס בעקבות נפילת הרשת בגלל אי שמירה על עקרון המידור. אחרי 5 חודשי עינויים וחקירות בכלא בקהיר - החליט לשלוח יד בנפשו ב-21 בדצמבר 1954. כעבור חמש שנים הועברה גופתו לישראל והוא נקבר בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בטקס צבאי מלא, אך סודי, בו השתתפו ראשי מערכת הביטחון.
שניים מחברי החוליה, ד"ר משה מרזוק ושמואל עזר, נדונו למוות, והוצאו להורג ב-31 בינואר 1955. ב-24 באפריל 1977 הועברו לישראל עצמותיהם של מרזוק ועזר והובאו לקבורה בחלקת עולי הגרדום בהר הרצל שבירושלים.
על יתר חברי החוליה הוטלו עונשי מאסר כבדים: ויקטור לוי ופיליפ נתנזון נדונו למאסר עולם, רוברט דסה ומרסל ניניו נדונו למאסר של 15 שנה, מאיר זפרן ומאיר מיוחס נדונו למאסר של 7 שנים. שניים מהנאשמים זוכו.
מפקד החוליה אברי אלעד, שנודע במשך שנים, עקב מגבלות הצנזורה הצבאית, בשם "האדם השלישי", יצא ללא פגע ממצרים לאירופה, ובשנת 1957 עלו חשדות שהוא הסגיר את הרשת למצרים. מחוסר ראיות הוחלט להעמיד את אלעד לדין על אישומים פחותים, שלגביהם היו ראיות מוצקות: החזקת מסמכים סודיים וקיום מגע עם האויב. על עבירות אלה נדון ל-10 שנות מאסר.
אחרוני השותפים לעסק הביש, שישבו במאסר במצרים, שוחררו בשנת 1968, במסגרת עסקת חילופי שבויים שנערכה לאחר מלחמת ששת הימים. עוד אחת מחידות הפרשה היא מדוע לא שוחררו כבר בחילופי השבויים שלאחר "מבצע קדש", למרות שבידי ישראל היו כ-5,500 שבויים מצריים, בהם הגנרל דיגאווי מושל רצועת עזה, שהיה אב בית הדין שדן את נידוני קהיר.
בשנת 1988 נמנתה מרסל ניניו, אחת מחברי החוליה, עם מדליקי המשואות בטקס פתיחת יום העצמאות. פיליפ נתנזון נפטר בישראל בחודש מאי 2004.
מצר האדמירליות
מצר האדמירליות (באנגלית: Admiralty Sound הוא מצר ים, המשתרע בכיוון צפון-מזרח-דרום מערב ומפריד בין האיים סימור וסנואו היל לאי ג'יימס רוס, סמוך לקצה הצפוני-מזרחי של חצי האי האנטארקטי. לחלקו הרחב, הצפון-מזרחי, של המצר ניתן השם לשון ים האדמירליות על ידי המשלחת הבריטית בראשות ג'יימס קלארק רוס, שגילתה אותו ב-6 בינואר 1843. תוואי הנוף הוגדר כמצר ולא כמפרץ בשנת 1902 על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה בראשות אוטו נורדנשלד.
פרקרוקוטה
פרקרוקוטה (שם מדעי: Percrocuta; מילולית: "צבוע קשוח", בהתייחס לצבוע המנומר ששמו המדעי הוא: Crocuta crocuta) הוא סוג של יונק טורף נכחד בן למשפחת הפרקרוקוטיים, לצד הדינוקרוקוטה. סוג זה חי מאמצע עד סוף המיוקן באירופה, אסיה ואפריקה. ממצאיו של הטורף דמו למאובני צבועים קדומים שונים, ובעבר הוא נחשב לסוג של צבוע. כמה מהמינים הועברו מסוגי צבועים קדומים כמו Belbus או Allohyaena וכן מקרובו הדינוקרוקוטה. הסוג הוגדר ב-1938.
יונק דמוי-צבוע שהגיע לאורך 1.5 מטר והיה קטן מעט מאריה אך גדול בהרבה מצבוע מנומר בוגר. הוא היה בעל גולגולת קצרה ושרירית עם לסתות בעלות עוצמת נשיכה חזקה מאוד. בדומה לצבועים האמיתיים הוא היה בעל רגליים אחוריות יותר גבוהות מהקדמיות כך שהוא נע עם גב מעט כפוף, אך עדיין היה יכול לרוץ במהירות.
טורף גדול זה היה גדול מכדי לרדוף אחרי טרף איטי ובמקום זה התבסס על מארבים או שהיה אוכל נבלות שאולי בזז טרף לטורפים קטנים יותר כמו חתוליים וכלביים קדומים.
גבה
הגבות הן שני אזורי שיער צפוף המצויות מעל העיניים. תפקידן העיקרי הוא להגן על העיניים מזיעה הנוטפת מן המצח ולכך תורם השיער הצפוף המשמש לספיגה. הגבות מגינות גם מנזקי טבע וסביבה כגון גשם, חרקים, אבק, וכמו כן הן מצילות על ארובת העין מקרינת שמש ישירה.
אצל בני אדם, הגבות משמשות גם לתקשורת לא מילולית. שרירי הפנים מאפשרים לזקוף את הגבות או גבה יחידה וכן לכווץ אותן, דבר המסייע להביע רגשות שונים כמו הפתעה, כעס, קשב מרוכז ועוד. בשנים הראשונות למדינת ישראל, רווח שימוש במחווה של הרמת אחת הגבות בעזרת אצבע כדי לרמוז שהשומע אינו מאמין לדברים שנאמרו, והוא רואה זאת כהגזמה או שקר.