cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
להקת פיקוד הצפון
"בלילה על הדשא"
התוכנית האחרונה של הלהקה, בלילה על הדשא משנת 1977 הושפעה מיחסו של רפאל איתן, שלא הכיר בחשיבות הלהקות הצבאיות. על מנת להמשיך בפעילות סדירה לנוכח התנגדותו של איתן גובשה מדיניות של הטעיה. שם הלהקה בתוכנית האחרונה שונה ל"חבורת הזמר של פיקוד הצפון", והיא העלתה שתי תוכניות: תוכנית רגילה בשם בלילה על הדשא, ותוכנית שירה בציבור של שירי ארץ-ישראל. איתן לא ידע במשך זמן רב על התוכנית הראשית, והאמין כי הלהקה פועלת במסגרת התוכנית השנייה בלבד.
דווקא תוכניתה האחרונה של הלהקה הייתה מהמצליחות ביותר שהעלתה. השיר "בלילה על הדשא" היה להיט גדול והגיע למקום השני במצעד הפזמונים השנתי של קול ישראל. כותבת השיר, אסתר ניצב, חברת קיבוץ בית זרע כתבה אותו כשיר זיכרון לבן כיתתה,, שאהב לארגן ערבי שירה ונפל בהתרסקות ההרקולס בג'בל חלאל בשנת 1975. את השיר הלחין יאיר רוזנבלום שהלחין ועיבד לתוכנית את כל השירים בהם "בוא איתי אל הגליל" ו"שני דרורים", שניהם למילים של אהוד מנור. כמו כן כללה התוכנית גרסת כיסוי לשירו של חנן יובל "גשם אחרון" (אהוד מנור/יאיר רוזנבלום) עם סולו של חברת הלהקה ורדה נגה. בין חברי התוכנית היו גם ורדה גורן, אילן טל, יורם צדוק ויעל חובב.
ב-1978 הורה הרמטכ"ל איתן לפרק את הלהקות הצבאיות, ובהן להקת פיקוד הצפון, שסיימה את פעילותה.
פעילות מחודשת בשנות השמונים
בשנת 1986 הועלתה התוכנית בוא עכשיו, ומתוכה התפרסם השיר "כד הקמח", שכתבה והלחינה נעמי שמר בעקבות הבצורת באותה שנה. בין חברי התוכנית היו דני שטג, משה בן-בסט, רפי ויינשטוק, מיכל נחמן (צפיר),, מירי טננבוים (נבו) ושירה פרבר.
עד לשנת 1990 העלתה הלהקה מספר תוכניות נוספות, שכללו בעיקר גרסאות כיסוי לשירים ישנים. העדפתו של הקהל את השירים הישנים וחוסר הצלחת תקליטי הלהקה בשוק האזרחי הביאו לירידה בפופולריות הלהקה, עד פירוקה.
בשנת 2001, לאחר מספר שנות שפל, פתח מחדש פיקוד הצפון את הלהקה.
הלהקה כיום
כיום להקת פיקוד הצפון מורכבת ממספר חברים הפועלים בהרכב אחד. המפיק והמנהל המוזיקלי הוא נועם זלטין. את המופעים מפיקים חיילי מדור הפקות במקח"ר (מפקדת קצין חינוך ראשי). פעילות הלהקה כוללת, בין השאר, הופעות מול חיילים בבסיסי צה"ל, טקסים, ערבי גדוד וערבי התרמה לצה"ל ברחבי העולם.
זמרי הלהקה: ליאור זריבי-מפקדת הלהקה, נוי אזולאי, עמית הורוביץ, ליעד פרידמן
סאונדמן: אור כהן
סי. רייט מילס
שנותיו הראשונות
סי. רייט מילס נולד בוייקו, טקסס, ב-28 באוגוסט 1916. אביו, צ'ארלס גרובר מילס (1889 – 1973) עבד כסוכן ביטוח. אמו, פרנסס אורסולה (רייט) מילס (1893 – 1989) הייתה עקרת בית. הוריו היו בני מעמד הביניים, אדוקים בדתם וממוצא אנגלי-אירי. מילס היה נער מקהלה בכנסייה הקתולית של וייקו, ופיתח סלידה לכל החיים מהנצרות. מילס למד ב-Dallas High School והתעניין במיוחד בלימודי הנדסה כשהוריו הכינו אותו לקריירה מעשית בטקסס שעברה תהליכי תיעוש מהירים. מלבד הנדסה התעמק מילס גם בלימודי אלגברה, פיזיקה ושרטוט מכני.
חינוך
ב-1934 סיים מילס את בית הספר התיכון הטכני של דאלאס (Dallas Technical High School) ואביו לחץ עליו להגיש מועמדות ללימודים באוניברסיטת טקסס A&M. על מנת לעמוד בציפיות של אביו, החל מילס את לימודיו באוניברסיטה, אולם מצא את האווירה "חונקת" ועזב את לימודיו בתום שנת הלימודים הראשונה שלו במוסד. הוא עבר ללמוד באוניברסיטת טקסס באוסטין שם למד אנתרופולוגיה, פסיכולוגיה חברתית, סוציולוגיה ופילוסופיה. באותה התקופה פיתחה האוניברסיטה מחלקה חזקה להוראה לתארים מתקדמים, הן בתחום מדעי החברה, הן למדעי הפיזיקה. מילס נהנה מהפיתוח הייחודי הזה והוא הרשים את מרציו עם האינטלקט החריף שלו. ב-1939 סיים את לימודיו עם תואר בוגר בסוציולוגיה לצד תואר שני בפילוסופיה. בתקופה בה סיים את לימודיו כבר פרסם מאמרים בשני כתבי העת המובילים בסוציולוגיה, ה-American Sociological Review וה-American Journal of Sociology.
בעת לימודיו באוניברסיטה בטקסס, הכיר מילס את אשתו הראשונה, דורותי הלן סמית, סטודנטית אף היא, אשר הייתה בעיצומם של הלימודים לתואר שני בסוציולוגיה. קודם לכן למדה סמית ב-University of Science and Arts of Oklahoma, אשר עד 1965 נקראה Oklahoma College for Women. סמית סיימה שם תואר ראשון במסחר. לאחר נישואיהם, ב-1937, עבדה דורותי הלן, שנודעה בכינוי "פרייה", כחברת צוות של מנהל מעונות הסטודנטים של אוניברסיטת טקסס. דורותי הלן פירנסה את הזוג בעת שמילס השלים את התואר האקדמי שלו. כמו כן עסקה דורותי הלן בהדפסות, צילום ועריכת חלק ניכר מעבודתו של מילס, כולל הדיסרטציה לדוקטורט. בנסיבות אלו פגש מילס את האנס גרת', פליט מדיני מגרמניה ופרופסור במחלקה לסוציולוגיה. על אף שמילס לא למד אף קורס עם גרת', הפך הלה למנטור ולחבר קרוב בעבור מילס. ביחד, ערכו ותרגמו מילס וגרת' כמה מעבודותיו של מקס ובר. השניים גם שיתפו פעולה בכתיבת Character and Social Structure, טקסט בתחום הפסיכולוגיה החברתית. עבודה זאת שילבה את תובנותיו של מילס אודות תהליך החיברות ואת אלו של גרת' ביחס לחברות בנות זמננו, כמו גם חברות מעידנים קודמים.
ראשית הקריירה
לפני שמילס פנה לקידום הקריירה שלו, ודחה את גיוסו לצבא ארצות הברית בשל יתר לחץ דם, הוא התגרש מאשתו "פרייה" באוגוסט 1940. אולם לאחר שנה של גירושים, שיכנע מילס את פרייה לשנות את דעתה. במרץ 1941 נישא הזוג מחדש. מספר שנים לאחר מכן, ב-15 בינואר 1943, נולדה בִּתם, פמלה מילס. במהלך התקופה הזאת, בין 1941 ל-1945, בה עבד מילס כפרופסור משנה לסוציולוגיה באוניברסיטת מרילנד, נרשמה צמיחה במודעותו ובמעורבותו של מילס בפוליטיקה של ארצות הברית. במהלך מלחמת העולם השנייה התיידד מילס עם הפרופסורים להיסטוריה ריצ'רד הופשטדטר, פרנק פרידל וקנת' סטאמפ. ארבעת אנשי האקדמיה הללו שיתפו פעולה בשלל נושאים, וכל אחד מהם כתב על סוגיות הרלוונטיות לאותה העת, הקשורות למלחמת העולם השנייה, וכיצד הן משפיעות על החברה האמריקאית.
בעת שהיה עדיין באוניברסיטת מרילנד, החל מילס לכתוב ב-"journalistic sociology", ולפרסם טורי דעה לכתבי עת אינטלקטואליים כגון ניו ריפבליק, The New Leader ו-Politics, כתב עת שנוסד על ידי חברו, דווייט מקדונלד, ב-1944. בעת ששהה באוניברסיטה מרילנד, התיידד מילס עם ויליאם פורם, לימים עורכו של American Sociological Review, אשר זיהה כי העבודה המחקרית של מילס "שלטה באופן גורף" בחייו. מילס המשיך בעבודתו המשותפת עם גרת' בעת שניסה לפרסם את עבודתו של מקס ובר, "Klassen, Stande und Parteien" (מעמד חברתי, סטטוס חברתי ומפלגות). פורם הסביר שמילס היה נחוש בדעתו לשפר את הכתיבה שלו לאחר שספג ביקורת על אחת מעבודותיו.
ב-1945 עבר מילס לניו יורק לאחר שזכה במשרת שותף מחקר ב-Bureau of Applied Social Research (מוסד מחקר המתמחה בחקר תקשורת ההמונים) באוניברסיטת קולומביה. מעבר זה הביא לפרידתו מאשתו פרייה, והזוג התגרש ב-1947. ב-1946 מונה מילס ל-assistant professor במחלקה לסוציולוגיה של האוניברסיטה. באפריל 1945 קיבל מילס את מלגת גוגנהיים בסך 2,500 דולר מהקרן לזכרו של ג'ון סימון גוגנהיים, למימון מחקרו בשנת 1946. במהלך תקופה זאת כתב מילס את ספרו White Collar: The American Middle Classes, אשר פורסם ב-1951. ב-1946 פירסם מילס את From Max Weber: Essays in Sociology, תרגום למסות של מקס ובר, אותן תירגם בשיתוף עם האנס גרת'. ב-1953 פירסמו השניים ספר נוסף, Character and Social Structure: The Psychology of Social Institutions.
ב-1947 התגרש מילס מאשתו פרייה והתחתן עם אשתו השנייה, רות הארפר, סטטיסטיקאית ב-the Bureau of Applied Social Research. הארפר עבדה עם מילס על ספריו New Men of Power (1948),  White Collar (1951) ו-The Power Elite (1956). ב-1949 עברו מילס והארפר לשיקגו, על מנת שמילס יוכל לשמש כ-visiting professor באוניברסיטת שיקגו. מילס חזר ללמד באוניברסיטת קולומביה לאחר סמסטר באוניברסיטת שיקגו וקודם לדרגת Associate Professor לסוציולוגיה ב-1 ביולי 1950. בתוך שש שנים בלבד קוּדם מילס למשרת פרופסור, ב-1 ביולי 1956.
ב-1955 ילדה הארפר את בִּתם קתרין. בשנים 1957 – 1956 זכה מילס למלגת מחקר מטעם תוכנית פולברייט, וכך שהתה המשפחה בקופנהגן, דנמרק, שם שימש מילס כמרצה באוניברסיטת קופנהגן. מילס והארפר נפרדו ב-1957 והתגרשו סופית ב-1959.
קריירה מאוחרת
מילס נשא לאישה את אשתו השלישית, ירוסלבה סורמאק, אמנית אמריקאית ממוצא אוקראיני והזוג התיישב במחוז רוקלנד שבמדינת ניו יורק ב-1959. בנם, ניקולאס צ'ארלס, נולד ב-19 ביוני 1960.
באוגוסט 1960 שהה מילס בקובה שם שקד על פיתוח הטקסט Listen, Yankee. הוא בילה שם 16 ימים וראיין פקידים בממשלת קובה, כמו גם אזרחים קובנים. מילס שאל אותם האם ארגון הגרילה אשר חולל את המהפכה הקובנית, נשאר כמות שהוא גם כמפלגה פוליטית. בנוסף, ראיין מילס את נשיא קובה פידל קסטרו, אשר טען כי קרא ולמד את The Power Elite של מילס. על אף העובדה שמילס בילה רק חלק קטן מהזמן שלו בקובה בחברת קסטרו, הם הסתדרו טוב מאוד ביחד, וכאשר הלך מילס לעולמו כמה שנים מאוחר יותר, שלח קסטרו זר פרחים לאות ניחומים.
מילס תואר כאדם ממהר. לבד מטבעו הממהר, הוא היה ידוע מאוד בשל לוחמנותו. הן חייו הפרטיים - ארבע חתונות עם שלוש נשים שונות, ילד אחד מכל אחת מהן, לצד כמה פרשיות אהבים - כמו גם חייו המקצועיים, שהיו כרוכים באיתגור ובמתיחת ביקורת על רבים מהפרופסורים שלימדו אותו, כמו גם על עמיתיו החוקרים, משהפך לחוקר בעצמו, אופיינו כ"סוערים". הוא כתב מאמר ברור למדי, שבו ביקר את יו"ר המחלקה בוויסקונסין לשעבר, וכינה את התיאורטיקן הבכיר שם, הווארד פ. בקר, "טיפש אמיתי".
במהלך ביקור שקיים בברית המועצות, זכה מיל לכבוד כמבקר בולט של החברה האמריקאית. בעודו שם הוא מתח ביקורת על הצנזורה בברית המועצות באמצעות הרמת כוסית שלו למנהיג סובייטי מוקדם ש"טוהר ונרצח על ידי הסטליניסטים". הוא אמר, "לחיי היום שבו יצירותיו השלמות של ליאון טרוצקי תתפרסמנה בברית המועצות!".
בריאות
סי. רייט מילס נאבק בבריאות רעועה עקב מצב לִבּו. לאחר שקיבל את הדוקטורט שלו ב-1942, נכשל מילס בבדיקה גופנית בשל יתר לחץ דם. בשל העובדה שנכשל בבדיקה הגופנית, שוחרר מילס בשירות בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
מותו
בביוגרפיה של מילס שכתב ארווין לואי הורוביץ, כותב המחבר אודות מוּדעוּתו החריפה של מילס למצב לִבּו. הוא משער שהייתה לכך השפעה על הדרך בה חי את חייו הבוגרים. מילס תואר כמישהו שעובד מהר, וביעילות. הורוביץ תיאר את מילס כ"אדם בחיפוש אחר גורלו".
ב-1962 סבל מילס מהתקף הלב הרביעי והאחרון שלו. הוא נפטר ב-20 במרץ בווסט ניאק, ניו יורק. שירות הכנסייה שלו נערך באוניברסיטת קולומביה, אליה נסעו האנס גרת' ודניאל בל על מנת לשאת דברים לזכרו. שירות כנסייה לחברים ולמשפחה נערך ב-interfaith pacifist Fellowship of Reconciliation בניאק.
מערכת יחסים עם תיאורטיקנים אחרים
לפני היותו סוציולוג, היה מילס סטודנט שהתעמק בלימודים אינטנסיביים של פילוסופיה. החזון שלו ביחס לדמוקרטיה שוויונית, רדיקלית, היה תוצאה ישירה של השפעת רעיונות של תורסטן ובלן, ג'ון דיואי וג'ורג' הרברט מיד. במהלך תקופתו באוניברסיטת ויסקונסין, הושפע מילס עמוקות מהאנס גרת', פרופסור לסוציולוגיה מגרמניה. מגרת' נחשף מילס לתובנות מתיאוריות סוציולוגיות ומההשכלה האירופאית.
מילס וגרת' החלו את שיתוף הפעולה בן 13 השנים ביניהם ב-1940. כמעט מיד בתחילת שיתוף הפעולה הזה, ביטא גרת' את ספקותיו ביחס לעבודה משותפת עם מילס. בסופו של דבר התברר כי גרת' צדק, כאשר התגלעו בין השניים מתחים קשים בשיתוף הפעולה שלהם ביחס לאתיקה אינטלקטואלית. שניהם גייסו עורכי דין שיצדדו בעמדותיהם והם עשו שימוש בעמדות מוסריות כבכלי נשק. עם זאת, הם המשיכו לעבוד ביחד ולכל אחד מהם היו המטלות שלו כחלק משיתוף הפעולה ביניהם. מילס פיתח חלוקת עבודה וערך, אירגן ושיכתב את הטיוטות של גרת', בעוד שגרת' תירגם ופירש את החומרים שנכתבו בגרמנית. הפרסום המשותף הראשון שלהם היה "A Marx for the Managers" שהיה ביקורת על "The Managerial Revolution: What is Happening in the World" של ג'יימס ברנהאם.
שלמה ענבר
שלמה ענבר (בורשטיין) (נולד בשנת 1929), הוא אלוף לשעבר בצה"ל. כיהן כמפקד יחידה 848 (כיום 8200), קצין קשר ואלקטרוניקה ראשי וראש יחידת המחקר והפיתוח במשרד הביטחון.
ביוגרפיה
ענבר נולד בתל אביב בנם של יהודית ויששכר בורשטיין, אחיו הצעיר הוא יחיאל בורשטיין. גדל בנתניה, היה מראשוני הלומדים בגן הילדים ובבית הספר ביאליק המקומי. היה חבר בארגון ההגנה, שירת כקצין איתות, בנובמבר 1947 נשלח לקורס קציני קשר ובמלחמת העצמאות היה קצין קשר של גדוד 133 בחטיבת אלכסנדרוני ואחראי לקשר של נפת אשר (אזור עמק חפר והשרון הדרומי). לאחר המלחמה הועבר למפקדת קצין קשר ראשי. שימש כקצין קשר של חטיבה 10, סגן קצין טלפוניה ארצי, הקים את ענף הקשר הקווי בבה"ד 7, פיקד על בסיס אחסנה של החיל ושימש קצין תכנון והדרכה. במבצע קדש לחם בחצי האי סיני כסגן קצין קשר של אוגדה 38.
לאחר המלחמה נשלח לארצות הברית וסיים בהצטיינות קורס קציני קשר מתקדם של הצבא האמריקאי. עם שובו עבר קורסי שריון, וב-1958 התמנה לקצין קשר של גיסות השריון. ב-1962 יצא ללימודי הנדסת אלקטרוניקה בטכניון, וב-1966 מונה לסגן קצין קשר ראשי, תפקיד בו שימש במלחמת ששת הימים. לאחר המלחמה מונה לצוות בראשותו של אלוף אברהם אדן שעסק בפיתוח קו בר-לב והקים את רשת הקשר של המעוזים. בשנת 1969 התמנה לראש מחלקת ארגון ובקרה של אגף האפסנאות ולאחר מכן עבר לאגף המודיעין ועמד בראש יחידה 848 (לימים יחידה 8200). בתקופתו בפיקוד הוגדלו משמעותית תקציבי היחידה, וגויסו לשורותיה מהנדסים רבים וכוח אדם איכותי נוסף. באוגוסט 1972 חזר לחיל הקשר והתמנה לקצין קשר ראשי, תפקיד בו כיהן בתקופת מלחמת יום הכיפורים. על פי עדותו, לפני המלחמה העריך כי זו תפרוץ על סמך סקירות ששמע במטכ"ל וקשר עם פקודו לשעבר יואל בן-פורת, שפיקד על יחידה 848 ועל כן הכין את החיל, כולל אימונים, גיוס מילואים והכנת תשתית קשר חלופית לשעת חירום.
בסיום תפקידו ב-1975 התכוון להשתחרר ולעבור לעבוד כמנכ"ל הדואר, אך הרמטכ"ל מוטה גור ושר הביטחון שמעון פרס החליטו לקדמו לדרגת אלוף ולמנותו לראש יחידת המחקר והפיתוח במשרד הביטחון. הוא היה נציג מערכת הביטחון בהדרכה ובקידום הצבא האיראני בתקופת השאה פהלווי, כולל אסטרטגיה שדגלה בפיתוח טילים מתקדמים. ב-1977 מונה לנספח צה"ל בוושינגטון ובקנדה. על שירותו עוטר ב-1980 באות לגיון ההצטיינות. השתחרר מצה"ל ב-1981.
לאחר שחרורו עבד בשיקום קיבוצים, בין השאר של כפר בלום ומשמר דוד. שימש כיועץ בתחומי הטכנולוגיה והתקשורת בחברות שונות בהן פלאפון ולמבקר המדינה, בין השאר כיהן כדירקטור, יועץ אסטרטגי ויועץ לצורך היערכות לבאג 2000 בחברת בזק. משמש כנשיא העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב, כיהן כחבר בקורטוריון ובוועד המנהל של הטכניון.
ענבר בוגר תואר ראשון במשפטים (1957) מבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה ותואר ראשון בהנדסת חשמל בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון (1965).
ניפור
ניפּוּר (Nippur) הייתה עיר שוּמֶרִית קדומה, ששכנה בדרום מסופוטמיה על גדת הפרת, כ-70 ק"מ דרומית-מזרחית לבבל (כ-150 ק"מ דרומית-מזרחית לבגדאד של היום, בעיראק). היא אחת מהערים העתיקות ביותר בשומר; כבר באלף ה-3 לפנה"ס נודעה כמרכז דתי ראשי, מרכז פולחן לאחד האלים החשובים בפולחן השומרי, אנליל. אשר היה שליט התבל והיה כפוף אך ורק לאל אנו אל השמים ומנהיג כל האלים באסיפות האלים. האל של העיר היה נינורתה בנו של אנליל.
חשיבות העיר
ניפור לא הגיעה מעולם למנהיגות פוליטית בעולם השומרי. העולם השומרי היה מורכב ממספר ערי מדינה כאשר בתקופות שונות הגיעו חלק מהערים למנהיגות פוליטית על האזור. שליטי הערים שאבו את מקור סמכותם מאנליל ולכן הייתה חשובה לשליטי הערים אשר ידעו ששליטה בניפור תיתן להם לגיטימציה בשלטונם באזור. גם מלכי אכד ואור וכן ממלכת בבל בתקופה הכשית הדגישו את קדושת העיר, דאגו לעיר ומקדשיה. תושבי העיר נהנו מזכויות יתר, הם שוחררו משירות צבאי ומתשלום מיסים. פגיעה בתושבי העיר נחשבה לחטא.
ארכאולוגיה
ניפור נחפרה לראשונה ב-1851 על ידי סר אוסטן הנרי לייארד. חפירות בקנה מידה גדול נעשו על ידי אוניברסיטת פנסילבניה; בין השנים 1889–1900 נחפר האתר במשך 4 עונות חפירה. 19 עונות חפירה נוספות נערכו בין השנים 1948–1990 על ידי אוניברסיטת פנסילבניה בשיתוף המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו.
העיר שכנה משני צידיה של תעלת מים שנקראה שט אנ-ניל, שהייתה אחד הנתיבים העתיקים של הפרת בין הגדה הנוכחית של הנהר, ונהר החידקל. בחלק מהמקורות מזוהה תעלה זאת עם נהר כבר, המופיע במקרא.
הממצאים כללו מקדש גדול זיגוראת, המקדש נבנה על גבי פירמידה, כן נמצא ארמון. אחד הממצאים החשובים היה ארכיון המקדש, הכולל עשרות אלפי לוחות חרס בכתב יתדות (הערכה היא שנמצאו למעלה מ-40,000 לוחות ושברי לוחות). הארכיון נמצא מחוץ למקדש בערימה מרוחקת מדרום מזרח לרובע המקדש. הארכיון כלל טקסטים שומריים פולחניים וספרותיים. תעודות כלכליות אכדיות מכל התקופות. בין הממצאים, נמצא גם קודקס שכונה חוקי אור-נאמו, קודקס החוקים הקדום ביותר בעולם.
חשיבות מיוחדת נודעת לארכיון בית מורשו מן התקופה הפרסית, במאה ה-5 לפנה"ס. בית מורשו הייתה משפחה של אנשי עסקים בבליים. הארכיון התגלה ב-1893. בחלק מהתעודות הוזכרו שמות של יהודים בני גולת בבל, שישבו בניפור מאז ימי נבוכדנצר השני.
בחלק הגבוה של התל נמצאה עיר יהודית המתוארכת לתחילת התקופה הערבית. בתוך הבתים נמצאה כמות גדולה של קערות השבעה. על חלק מהקערות הופיע טקסט בארמית, אשר כלל שמות יהודיים.
אלינור ויר בויל
אלינור ויר בויל (באנגלית: Eleanor Vere Boyle; ) הייתה אמנית בתקופה הוויקטוריאנית, שעבודתה כללה בעיקר איורים בצבעי מים לספרי ילדים. איורים אלה הושפעו מאוד מהתנועה הפרה-רפאליטית, בהיותם מפורטים ביותר. אהבה ומוות היו נושאים פופולריים בזרם האמנות הזה, ומשהו מכך ניתן לראות ביצירתה של אלינור ויר בויל. היא חתמה על עבודותיה "EVB" כדי לטשטש את זהותה והפכה במהרה לאחת המאיירות החשובות ביותר בשנות ה-60 של המאה ה-19.
ביוגרפיה
אלינור ויר בויל נולדה בסקוטלנד לאלכסנדר גורדון מאברדינשייר, צאצא של הדוכס מאנקסטר. היא הייתה הקטנה מבין שמונה ילדים. מאוחר יותר עברה לאנגליה והתחתנה עם ריצ'רד בויל, בנו של רוזן קורק וכומר של המלכה ויקטוריה.
עבודות ראשיות
הקסם שלה והשפעתם היו ברורים באיורים שיצרה עבור "מלכת מאי" של המשורר טניסון בשנת 1852. איורים מיוחדים כאלה בלטו עוד יותר באגדות האנס כריסטיאן אנדרסן בשנת 1872, שהייתה אחת המהדורות המוקדמות ביותר שאוירו על ידי מאייר אנגלי. הם כללו שתים עשרה תמונות בצבע מלא ושרטוטים רבים אחרים. לאנדרסן היה צד אפל מובהק ברבים מסיפוריו. לאלינור הייתה היכולת לתרגם אותו בדרך ויזואלית עם טעם מרושע משלה, המהדורה הזו נעשתה לאחת המגובשות ביחסים בין האיור לכתיבה.
לכידות זו הציבה סטנדרט חדש להמחשה העתידית ביצירתו של הנס אנדרסן. כמה מהאיורים המוערכים ביותר מהספר הזה כוללים: את "מלכת השלג", "הברווזון המכוער", "בת הים הקטנה", "גן העדן", "המלאך" ועוד.
שלוש שנים מאוחר יותר, אלינור ויר בויל יצרה את מה שנחשב לאחת היצירות הגדולות שלה. בשנת 1875, אלינור יצרה מחדש ואיירה של הסיפור הידוע "היפה והחיה". עבודה זו כוללת עשר תמונות בצבע מלא. היא זכתה לשבחים רבים על התפיסה הייחודית שלה את דמות החיה. אף על פי שסיפור זה אוייר פעמים רבות, נראה שגרסתה של אלינור ויר בויל היא הראשונה והיחידה שמזכירה יצור מוזר. יצוג שונה מאוד מהגרסה ההומניסטית הרגילה. אלינור התרחקה מכל הנורמליות של הדמות, חסרת הגוף הזקוף ותווי פנים ובגדים אנושיים.
יצירות בולטות נוספות של אלינור ויר בויל הן איוריה ב"הסיפור ללא קץ" ו"משחק ילדים", כמו גם באיוריה ובכתביה. "הסיפור ללא קץ" הוא במקור סיפור גרמני מאת פרידריך וילהלם קארוב. מאוחר יותר תורגם על ידי שרה אוסטין לאנגלית ואויר על ידי אלינור.
מאידך היא כתבה ספרי ילדים משל עצמה. אחד מהם מוערך ביותר על ידי חוקרים ונטען שהוא חשוב מבחינה תרבותית.
בספר "משחק ילדים" היא התאימה איורים לחרוזי ילדים מפורסמים.
לקראת סוף הקריירה המשיכה אלינור ויר בויל לכתוב ספרי ילדים. התוכן שלהם התמקד בטבע כפי שכתבה ואיירה.
היא כתבה ואיירה ארבעה ספרים: "ימים ושעות בגן" (1884), "הגן הנאה" (1895), "שבעה גנים וארמון" (1900) ו"הגן הצבעוני" (1905). הספר האחרון שלה נכתב ב 1908 כלל 12 סיפורים בליווי שמונה איורים.
בית גיבור ספורט
בית גיבור ספורט הוא מגדל משרדים בן 37 קומות הנמצא במערב מתחם הבורסה ברמת גן, סמוך לנתיבי איילון.
גובהו בסיום הבנייה היה 116 מטר בהשמטת החוד הדקורטיבי, וכלל 29 קומות ובנייתו הסתיימה בשנת 2000. המגדל נמצא בין שני גורדי שחקים סמוכים. מדרום לו נמצא לאונרדו סיטי טאוור ומצפון לו מגדל איילון. שלושת המגדלים חולקים כביש גישה תת-קרקעי המוביל לחניוני הבניינים. יזמי הפרויקט היו אלוני אופק בע״מ בבעלות מר רועי גיל וכן קבוצת בסר, האדריכלים שעיצבו את הבניין הם אמנון ניב ואמנון שוורץ (אמאב אדריכלים), שבנוסף עיצבו את מגדל משה אביב ואת גשר היהלומים. בשעות הלילה מואר המגדל בתאורה לבנה.
בשנת 2014יזמה אלוני אופק בע״מ ורועי גיל תכנית בסמכות הוועדה המחוזית תל אביב אשר אישרה תוכנית להגבהת בית גיבור ספורט ברמת גן ב-8 קומות, מ-29 כיום ל-37 קומות. כך שהמגדל יגיע לגובה של 160 מטר,אלוני אופק החלה בעבודות ההרחבה בשנת 2017 והן כללו בנוסף שיפוץ מקיף של כל הבניין, העבודות הסתיימו במחצית 2019 והבניין הגיע למלוא גובהו בשנת 2019 יזמה אלוני אופק בע״מ תכנית בסמכות הועדה המחוזית תל אביב להוספת 4 קומות בחלק הצפוני של המבנה (מעל החניון) והעבודות לתוספת הקומות החלו במחצית 2023
אוסטין ריברס
אוסטין ג'יימס ריברס (באנגלית: Austin James Rivers; נולד ב-1 באוגוסט 1992 בסנטה מוניקה שבקליפורניה) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת מינסוטה טימברוולבס מליגת ה-NBA, בעמדות הרכז וקלע. בנו של שחקן העבר והמאמן דוק ריברס.
ראשית חייו
אוסטין ריברס נולד ב-1992 בקליפורניה, ובנערותו למד בתיכון "ווינטר פארק". ריברס שיחק גם בקבוצת הכדורסל של התיכון במשך ארבע שנים, ובעונת ה שלו קלע 28.8 נקודות, קטף 6.1, הוסיף 2.2 אסיסטים למשחק ו-2.0 חטיפות כדור בממוצע למשחק. בעונת הסניור שלו בתיכון "ווינטר פארק", הוביל אותה לזכייה בתחרות ה-A6 היוקרתית עם 23 נקודות במשחק האליפות. באותה עונה היה ריברס שותף למדליית הזהב של נבחרת הנוער של ארצות הברית. ריברס קבע שיא לאומי לשחקן בן 18, כאשר קלע 35 נקודות נגד קנדה במשחק הגמר.
קולג'
ריברס הצטרף לקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת דיוק ב-2010, ונבחר על ידי ESPN ל"מגויס" הטוב ביותר של עונת 2011. ב-8 בפברואר 2012 קלע ריברס את שלשת הניצחון של אוניברסיטת דיוק נגד אוניברסיטת קרוליינה הצפונית, ובכך סיים את רצף 31 הניצחונות (הגדול ביותר) של קרוליינה הצפונית. בסיום עונתו הראשונה בליגת המכללות, העמיד ממוצע של 15.5 נקודות, לקח 3.4 ריבאונדים, והוסיף 2.1 אסיסטים למשחק. בסיום אותה עונה, נכנס ריברס לדראפט 2012.
ניו אורלינס הורנטס/פליקנס
ב-26 במרץ 2012 הודיעה אוניברסיטת דיוק כי אוסטין ריברס ויתר על שלוש השנים שנותרו לו באוניברסיטה וינסה להיבחר בדראפט הקרוב. ב-28 ביוני נבחר ריברס על ידי הניו אורלינס הורנטס במקום ה-10, יחד עם בחירה מספר 1 של אותו דראפט, אנתוני דייוויס. כמה ימים לאחר מכן, ריברס חתם על חוזה בהורנטס לשלוש שנים. במשחקי טרום העונה, נפצע ריברס בקרסול הימני והושבת לתקופה קצרה. ריברס נכנס להופעת הבכורה שלו בליגת ה-NBA, כאשר החליף את אריק גורדון, וקלע 7 נקודות. ב-14 בדצמבר קבע ריברס שיא קריירה כאשר קלע 27 נקודות נגד מינסוטה טימברוולבס. ב-6 במרץ שבר את ידו, ולכן החמיץ את שאר העונה. ריברס סיים את עונת הרוקי שלו עם ממוצע של 6.2 נקודות, 1.8 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
בתחילת העונה הבאה, הפליקנס מימשו את האופציה שלהם על ריברס לשנתיים, עד עונת 2014–2015. בעונה זאת חלה התקדמות מועטה ביכולתו של ריברס, שהשתפר לממוצע שיא קריירה של 7.7 נקודות למשחק, והוסיף לכך 2.3 אסיסטים ו-1.9 ריבאונדים.
לוס אנג'לס קליפרס
ריברס הועבר, ב-12 בינואר 2015, לבוסטון סלטיקס בטרייד שכלל גם את הממפיס גריזליס. שלושה ימים מאוחר יותר, עבר שוב – הפעם לקבוצה שמאמן אביו, דוק ריברס, לוס אנג'לס קליפרס. שוב בטרייד משולש שכלל הפעם גם את הפיניקס סאנס. ב-16 בינואר עשה את הבכורה בקליפרס והפך לשחקן הראשון בהיסטוריה שמשחק תחת אביו. ב-21 בפברואר, קבע שיא קריירה של 28 נקודות בניצחון 98–128 על סקרמנטו קינגס. ב-8 במאי, במשחק הסיבוב השני של הפלייאוף נגד יוסטון רוקטס, קבע שיא קריירה בפלייאוף של 25 נקודות שעזר לקבוצתו להשיג ניצחון 1–2, אך קבוצתו הודחה בשבעה משחקים.
לקראת עונת 2015/2016, חתם ריברס על חוזה חדש בקליפרס. ב-6 בפברואר שבר את ידו והחמיץ שישה שבועות.
וושינגטון ויזארדס
בקיץ 2018 הועבר ריברס בטרייד לוושינגטון ויזארדס בתמורה למרצ'ין גורטאט. ב-17 בדצמבר 2018, לאחר 29 משחקים בלבד במדי הוויזארדס, נשלח ריברס בטרייד לפיניקס סאנס, יחד עם קלי אוברה, בתמורה לטרבור אריזה. יומיים לאחר מכן שוחרר מסגל הקבוצה.
יוסטון רוקטס
ב-24 בדצמבר 2018 חתם על חוזה ביוסטון רוקטס עד לסיום עונת. ביולי 2019 חתם על חוזה בקבוצה לשנתיים נוספות.
ניו יורק ניקס
לקראת עונת חתם ריברס על חוזה בניו יורק ניקס. במרץ 2021 הועבר בטרייד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר, ומיד שוחרר ממנה.
מינסוטה טימברוולבס
ב-14 ביולי 2022 חתם ריברס במינסוטה טימברוולבס לעונה אחת.
חיים אישיים
אוסטין ריברס הוא בנו של מאמן הלוס אנג'לס קליפרס, דוק ריברס. גם אחיו, ג'רמייה ריברס, משחק כדורסל בליגת הפיתוח של ה-NBA. אחותו, קאלי, משחקת כדורעף מקצועני בפוארטו ריקו. אחיו הצעיר, ספנסר, משחק גם הוא כדורסל בעמדת הגארד, וגם בתיכון "ווינטר פארק", שם שיחק אוסטין.
אגדות המחר
אגדות המחר (באנגלית: DC's Legends of Tomorrow - "אגדות המחר של DC") היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת גיבורי-על ופעולה שפותחה על ידי המפיקים גרג ברלאנטי, מארק גוגנהיים ואנדרו קרייסברג בנוסף למפיקים שרה שכטר, פיל קלמר וכריס פדאק. חלק מיקום החץ.
הסדרה מהווה סדרת בת לסדרות האם "החץ" ו"הפלאש", מתרחשת באותו עולם וכוללת דמויות מסדרות האם. צוות האגדות מורכב מדמויות מסדרות האם לצד דמויות חדשות, והאגדות נוסעות בזמן כדי לתקן שינויים בעייתיים בציר הזמן.
הסדרה עלתה לשידור ברשת The CW ב-21 בינואר 2016. הסדרה זמינה למנויי נטפליקס.
ב-29 באפריל 2022 הסדרה בוטלה לאחר 7 עונות.
עונה 2
העונה נפתחת בזה שד"ר נייט הייוד (סטיל) נפגש עם אוליבר קווין (החץ הירוק) ואומר לו שהאגדות בצרה. ביחד נייט ואוליבר מגיעים לוויבריידר הנטושה, שם מיק (היחיד שנמצא) מספר להם איך הם הגיעו למצב הזה. לאחר מכן, אוליבר חוזר לסטאר סיטי בעוד מיק ונייט עוצרים במספר מקומות בזמן על מנת להחזיר את כל חברי הצוות שריפ פיזר ברגעים בהיסטוריה, כל האגדות מתאחדים במחשבה שריפ מת. האגדות מגלים שיש סטייה בזמן בשנת 1942 ונוסעים לשם למרות האזהרה של רקס טיילר. בשנת 1942 האגדות פוגשים את חברת הצדק של אמריקה - אמאיה ג'יווה (ויקסן), רקס טיילר (שלא מודע לשיחתו עם הקבוצה) הנרי הייווד האב (סביו של נייט וקומנדר סטיל), קורטני וויטמור (סטארגירל) צ'ארלס מקינדר (ד"ר חצות) וטוד רייס (אובסידיאן). לאחר המפגש איאוברד ת'ון (הפלאש ההפוך) רוצח את רקס ואמאיה מצטרפת לאגדות כדי למצוא את הרוצח. בהמשך העונה, האגדות מנסות לעצור את ת'ון, מלקולם מרלין ודמיאן דארק ששיתפו פעולה מלהשיג את חנית הגורל שאיתה הם מתכננים לשנות את המציאות לפי רצונם.
עונה 3
ריפ האנטר חוזר לסדרה ומגלה לאגדות שבמשך 5 שנים הוא ייסד את חברת הזמן כדי שיעזרו לו לתקן אנכרוניזם ( אנשים וחפצים שלא שייכים לזמן שלהם) שנגרם מהמפגש של האגדות עם עצמם בעבר (עונה 2) הצוות מגלה שריפ הסתיר מהם את העובדה שמפלצת הזמן, מאלוס, מתחיל לברוח מכלאו. בזמן שהם מנסים לתפוס אותו בעצמם, דמיאן דארק חוזר לתחייה עם בתו, נורה דארק, והם משרתים את מאלוס. לפי הוראותיו של מאלוס דמיאן ונורה דארק יוצרים עוד אנכרוניזם במטרה לשחרר את מאלוס לחופשי, והצוות מנסה לעצור אותם.
עונה 4
בעונה הרביעית, לאחר ההקרבה של ריפ במהלך הקרב של האגדות מול מאלוס, ג'ון קונסטנטין מודיע לאגדות שמלוס לא היה השד היחיד שנמלט וש"נמלטים קסומים" ברחו לחופשי. ג'ון מצטרף לצוות, יחד עם משנת הצורה צ'רלי ומונה וו, כדי לתפוס אותם. האגדות נכנסות לעימות עם השד נירון, לאחר שהן מבינות שהוא זה שעומד מאחורי רוב ההתקפות של היצורים הקסומים, ובמהלך העונה הן מנסות לעצור אותו.
עונה 5
בעונה החמישית, אסטרה לוג, שאותה שלח ג'ון בטעות לגיהנום בגירוש שדים, הקימה לתחייה אנשים מרושעים מההיסטוריה הידועים בשם "הדרנים". בינתיים, צ'רלי מתגלה כקלות'ו, אחת משלושת הגורלות שאחיותיה רודפות אחריה כדי לשחזר את נול הגורל. האגדות מנסות לעצור אותן מלהשמיד את הרצון החופשי בעולם. בפרק סיום העונה, שרה נתפסת על ידי קרן מסתורית.
עונה 6
ג׳ון קונסטנטין מאבד את כוחותיו כדי להציל את אסטרה, הוא מתמכר לסם קסם ערפדי שגורם לו לאבד את שפיותו, ג׳ון מחפש את אגם האימפריום, מקור קסם חייזרי שיכול להחזיר לו את כוחותיו, אך בגלל התמכרותו לסם הערפדי, הוא פוגע באגם ומת. שרה וגארי משחררים בטעות חייזרים ברחבי ההיסטוריה, והאגדות, יחד עם אספרנזה "ספונר" קרוז, בעלת אנטנה לתקשורת חייזרית במוחה, עוצרים את החייזרים מלהשחית את ההיסטוריה ומחפשים מידע שיעזור להם להחזיר את שרה. בישופ מהעתיד חוטף את שרה ומשבט אותה יחד עם DNA של חייזרים שהופך אותה לחסינה מפני פגיעות. בפרק סיום העונה, ספינת הזמן של האגדות, הוויבריידר, מושמדת על ידי וויבריידר אחרת והם נתקעים בעבר.
עונה 7
האגדות תקועות ב1925, טקסס, אחרי שמתגלה שבישופ מזמן מוקדם יותר השמיד את הוויבריידר של האגדות עם אחת משלו, והצוות מנסה למצוא דרך לחזור לביתם, בזמן שאנשי העיירה מתחילים לחשוד. הם מחליטים לנסוע לניו יורק לאיש הראשון שהמציא את המסע בזמן אך בדרך הם נתקלים בג'יי אדגר הובר ובטעות הורגים אותו. הם בורחים אך מאוחר יותר מתברר שג'יי אדגר הובר האמיתי הוחלף ברובוט שזהה לו ומטרתו העיקרית היא להרוג את האגדות. בהמשך העונה, האגדות, עם מכונת הזמן של ד"ר גווין דיוויס, מנסות להשיג את הוויבריידר השנייה שעליה משתלטת גידעון מרושעת שיצרה רובוטים מרושעים של הצוות.
אינטגרלי מסלול
שיטת אינטגרלי המסלול היא תיאור של מכניקת הקוונטים על פיה, למשל, ניתן להציג את הסתברות המעבר של חלקיק מנקודה אחת לאחרת כסכום (אינטגרל) על כל המסלולים האפשריים בהם החלקיק יכול לעבור בין שתי הנקודות. שיטה זו פותחה על ידי הפיזיקאי חתן פרס נובל ריצ'רד פיינמן ב-1948. גישה זו מצטרפת לאלו של שרדינגר והייזנברג כתיאור נוסף של מכניקת הקוונטים. היא מדגישה את השוני בין המכניקה הקוונטית והמכניקה הקלאסית, כיוון שבזו האחרונה, מעבר חלקיק בין שתי נקודות נתונות מתבצע לאורך מסלול אחד ויחיד. אינטגרלי מסלול הוכיחו עצמם כיעילים מאוד לצורך פיתוח התמונה הפיזיקלית, ופתרון של בעיות רבות בתורת הקוונטים, וההכללה שלהם לתורת שדות היא כיום ה"שפה" המקובלת של הפיזיקה התאורטית.
הערת מינוח
אינטגרלי המסלול (path integrals) שהוצגו על ידי פיינמן ב-1948 ובהם דן מאמר זה, הומצאו מתוך ניסיון להבנה עמוקה יותר של מכניקת הקוונטים והם שונים בתכלית מאינטגרלי המסלול במתמטיקה. במתמטיקה אינטגרלי מסלול (או אינטגרלים מסילתיים) מתייחסים לאינטגרלים של פונקציות (סקלריות או וקטוריות) לאורך מסילות במרחב. לעומת זאת כאן האינטגרציה היא של פונקציונלים והמסילות במרחב הן למעשה משתני האינטגרציה. כשם שחשבון וריאציות הוא הכללה של פעולת הנגזרת עבור פונקציונלים, אינטגרלי מסלול, בהקשר בו נדון כאן, מהווים הכללה של פעולת האינטגרציה.
דיון איכותי
בניגוד למכניקה הקלאסית הדטרמיניסטית, תיאור הדינמיקה של מערכות קוונטיות נעשה במונחים של הסתברות. בפרט, משוואת שרדינגר מתארת את ההתפתחות בזמן של מערכת קוונטית, היא משוואה עבור אמפליטודת הסתברות או פונקציית הגל אשר הערך המוחלט שלה בריבוע נותן את ההסתברות עבור מציאת החלקיק במקום מסוים או במצב מסוים. אינטגרלי המסלול של פיינמן מבטאים את אמפליטודת ההסתברות  למעבר מנקודת ההתחלה \ x_0 לנקודת הסיום \ x_f, לאחר זמן\ t, כסכום על כל המסלולים האפשריים  המחברים נקודות אלו, כלומר מסלולים שנקודת ההתחלה שלהם היא  ונקודת הסיום :
כאן המקדם \ A_j מייצג את המשקל (המידה) של תרומת המסלול ה-\ jי, ואילו הוא פונקציונל הפעולה הקלאסית של החלקיק הנע לאורך המסלול זה. אם, בפרט, נניח שחלקיק בעל מסה \ m נע תחת ההשפעה של האנרגיה הפוטנציאלית \ V(x), אזי פונקציונל הפעולה המתייחס למסלול כלשהו \ x(\tau) הוא:
כאשר
הוא הלגראנז'יאן של המערכת, ו מציין את מהירות החלקיק או הנגזרת לפי הזמן של מיקומו. הפעולה המחולקת בקבוע פלאנק מיצגת את הפאזה שצובר החלקיק לאורך המסלול. הפרוש של נוסחה זו הוא שחלקיק קוונטי עובר מנקודה אחת לשנייה דרך כל המסלולים האפשריים בו זמנית, וההתאבכות של התרומות מכל המסלולים היא שקובעת את אמפליטודת ההסתברות (ולכן גם את ההסתברות) למעבר.
ההצגה בעזרת אינטגרלי מסלול מבהירה את הבדל בין הדינמיקה הקלאסית והקוונטית: הדינמיקה הקלאסית נקבעת מעקרון הפעולה המינימלית לפיו המסלול בו נע החלקיק הוא זה עבורו פונקציונל הפעולה מינימלי. לעומת זאת התורה הקוונטית מאפשרת תנועה של החלקיק גם במסלולים אחרים עבורם הפעולה אינה מינימלית. למרות זאת, כפי שנראה בהמשך, למסלולים הקלאסיים, בהיותם "נקודות מינימום" של פונקציונל הפעולה (ע"ע חשבון וריאציות), מעמד מיוחד, ותרומתם בגבול של אורכי גל קצרים דומיננטית.
גזירה של אמפליטודת המעבר
בחלק זה נראה תמצות לדרך בה מקבלים, באופן פורמלי, את ההצגה של אמפליטודת ההסתברות בעזרת אינטגרלי המסלול. החישוב המפורט, מראשיתו ועד סופו, מופיע בערך המורחב. לשם פשטות, נתבונן במערכת חד-ממדית המתוארת באמצעות ההמילטוניאן:
כאשר השתמשנו בסימון דיראק בו המצב |x \rangle מציין מצב מקום. לגודל זה נהוג גם לקרוא אופרטור ההתפתחות בזמן (או הפרופגטור) כיוון שהוא מקדם את המערכת בזמן. מכיוון שהמערכת אינה תלויה מפורשות בזמן אפשר לרשום את האופרטור כמכפלה של \ N גורמים  כאשר. בשלב הבא מציבים בין כל זוג גורמים במכפלה הזו את אופרטור הזהות \ I המבוטא באמצעות יחס השלמות של מצבי המקום:
ומכאן מקבלים
כאשר לשם נוחות ההצגה החלפנו את המציין של נקודת הסיום להיות \ x_f=x_N. אופרטור ההתפתחות בזמן עבור פרק זמן קטן הוא:
ולכן אמפליטודת המעבר בגבול היא
השלב האחרון הוא בסך הכול הסימון של האינטגרל שלעיל. בהנחה ש- \ x_j הן נקודות הדגימה של מסלול החלקיק \ x(\tau), ניתן להבין את הסכום באספוננט כסכום רימן אשר בגבול נותן את הפעולה לאורך המסלול:
כאשר הוא הלגראנז'יאן של המערכת. הסמל אנלוגי לסמל \mathrm{d}x באינטגרציה של פונקציות, ומשמעותו שיש לסכם על כל המסלולים עם משקל (מידה) הנקבעת דרך הדיסקרטיזציה של האינטגרל לנקודות זמן, בגבול.
גזירת עקרון הפעולה המינימלית
המכניקה הקוונטית מהווה תיאור מיקרוסקופי מדויק של חוקי הפיזיקה, ולכן אפשר לצפות שחוקי המכניקה הקלאסית מתקבלים כגבול של התורה הקוונטית, כשם שחוקי ניוטון מתקבלים מתורת היחסות הפרטית בגבול של מהירויות נמוכות ממהירות האור. במקרה דנן, המכניקה הקלאסית מתקבלת מהגבול בו קבוע פלאנק שואף לאפס. כדי לראות שגבול זה מזדהה עם עקרון הפעולה המינימלית (ממנו נגזרים חוקי המכניקה הקלאסית) יש לזהות מהם המסלולים בעלי התרומה הגדולה ביותר לאינטגרל המסלולי המתאר את אמפליטודת המעבר בין שני מצבים. כפי שאפשר לראות אמפליטודת המעבר בעלת סינגולריות עיקרית בגבול. משמעות הדבר, כאן, שבגבול שינוי קטן בצורת המסלול משנה את הפאזה שלו באופן משמעותי, ולכן הסכום על המסלולים, בדרך כלל, יתמצע לאפס בדומה לאינטגרציה של פונקציה מחזורית שהממוצע שלה אפס. יוצאים מן הכלל הם המסלולים אשר שינויים קטנים שלהם אינם משנים את הפאזה באופן משמעותי. מסלולים אלו הם המסלולים עבורם: כאשר
הוא פונקציונל הפעולה, ו- מציינת וריאציה  קטנה של המסלול \ x(\tau), והאפס באגף ימין הוא עד כדי אבר מסדר שני בווריאציה (ע"ע חשבון וריאציות). המסלולים היחידים שתורמים בגבול הקלאסי  הם, אם כן, אלו שפעולתם מינימלית, ובכך הוכחנו את עקרון הפעולה המינימלית.
הקשר בין אינטגרלי מסלול ומכניקה סטטיסטית
מתברר שאינטגרלי המסלול של פיינמן, ובפרט פרופוגטורי פיינמן, הם אנלוגיים לפונקציית החלוקה של מערכת קלאסית (בעלת מימד אחד גבוה יותר מהמימד של המערכת הקוונטית). אם אנו מעוניינים לעקוב אחרי דמיון זה, עלינו לבצע אינטגרל בזמן מדומה. לקשר זה משמעות גדולה כיוון שהוא מספק נקודת מבט נוספת על מערכות קוונטיות. נדגים אותו באמצעות דוגמה: נתבונן במיתר המתוח בין שתי נקודות \ z_0 ו-\ z_f ונניח שהוא יכול לבצע תנודות רוחביות בכיוון ציר \ x הניצב לישר שלאורכו מתוח המיתר כאשר הוא במנוחה. נוכל לתאר את צורת המיתר בעזרת הפונקציה \ x(z). נניח כעת שהמיתר נמצא תחת השפעה של פוטנציאל כך שהאנרגיה של אלמנט אורך אינפינטיסימלי \ dz היא \ V(x(z))dz. בנוסף לכך אם מתיחות המיתר היא \ \mu אז האנרגיה הכרוכה בעיוות המיתר ממצב שיווי המשקל שלו לצורה כלשהי \ x(z) נתונה על ידי הפונקציונל:
פונקציית החלוקה של מערכת זו, Z, מוגדרת להיות הסכום על כל מצבי המיתר האפשריים כאשר המשקל של מצב בעל אנרגיה E הוא. כאן k_B הוא קבוע בולצמן ו- \ T היא הטמפרטורה, ולכן: אמפליטודת המעבר עבור זמן מדומה t=-it' נתונה באינטגרל המסלולי:
המבנה של שני הביטויים שקיבלנו, פונקציית החלוקה של מיתר קלאסי, ואמפליטודת המעבר בזמן מדומה, זהה, ומכאן נובעת האנלוגיה בין שתי הבעיות. בטבלה הבאה מסוכמת אנלוגיה זו בין הבעיות:
אינטגרלי המסלול של פיינמן, האנלוגיה שלהם לבעיות בפיזיקה סטטיסטית, כמו גם אינטגרציה בזמן מדומה, אינן שעשוע מתמטי ותו לא. לאינטגרלי המסלול של פיינמן אפליקציות רבות ומגוונות בתחומים כגון מחקר של פולימרים, של DNA, של תנועה בראונית ואף של תנודות הבורסה. אינטגרלי המסלול של פיינמן נותנים אף רקע להבנה אינטואיטיבית של ההבדלים בין הסטטיסטיקה הפרמיונית והבוזונית.
אוניברסיטת טמפל
אוניברסיטת טמפל (באנגלית: Temple University) היא אוניברסיטה ציבורית בפילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית. האוניברסיטה נוסדה בשנת 1884 על ידי ד"ר ראסל קורנוול, כומר בפטיסטי. אוניברסיטת טמפל היא אחד המוסדות הגדולים בארצות הברית להכשרה מקצועית (משפטים, רפואה, פודיאטריה, רוקחות, רפואת שיניים, אדריכלות) והגדול ביותר במדינת פנסילבניה. באוניברסיטה יותר מ-300 תוכניות שונות לתואר אקדמי בשבעה קמפוסים בתחומי מדינת פנסילבניה ובקמפוסים בינלאומיים ברומא, טוקיו ולונדון. טמפל היא האוניברסיטה העשרים ושישית בגודלה בארצות הברית ובה יותר מ-37,000 תלמידים.
טמפל היא אחת מאוניברסיטאות מדינת פנסילבניה בכך שהיא מקבלת סיוע מתקציבי המדינה אולם ניהולה הוא עצמאי, זאת בדומה לאוניברסיטת מדינת פנסילבניה, אוניברסיטת פיטסבורג ואוניברסיטת לינקולן. האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאות הערים הגדולות.
היסטוריה
אוניברסיטת טמפל נוסדה בשנת 1884 על ידי ד"ר ראסל קורנוול, עורך דין מבוסטון בוגר אוניברסיטת יל, אשר היה אף נואם וכומר בפטיסטי, ואשר שירת בצבא האיחוד בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית. בשנת 1882 הגיע קורנוול לפנסילבניה כדי לעמוד בראש כנסייה בפטיסטית באזור צפון פילדלפיה והחל ללמד אזרחים בשיעורי ערב במרתף הכנסייה אשר שמה היה "היכל בפטיסטי" (Baptist Temple) שהוא אף מקור שמה של האוניברסיטה. עד מהרה הפכה הפעילות החינוכית לפעילות הבולטת בכנסייה, מונה חבר נאמנים אשר הקים את "טמפל קולג'" ומינה את קורנוול כנשיאו, והחל גיוס כספים למטרה זו. בשנת 1888 כבר למדו בקולג' כ-600 תלמידים, אולם העיר סרבה להתיר למוסד להעניק תארים.
בשנת 1907 עבר המוסד שינוי מבני והפך לאוניברסיטה תוך שהוא משלב לתוכו בית ספר לרפואת שיניים ובית ספר לרפואה.
הקמפוס המרכזי
הקמפוס המרכזי של אוניברסיטת טמפל נמצא בצפון פילדלפיה, כ-3 ק"מ מצפון למרכז העסקים של העיר. שטחו של הקמפוס הוא כ-420 דונם ובו כ-12,000 תלמידים המתגוררים בתחומו או בקרבתו.
קמפוסים משניים
קמפוס מרכז העיר היה במקורו מכללה דו-שנתית. בקמפוס פועל בית הספר לעיצוב סביבתי ומקצועות הלימוד בו מתמקדים בתכנון קהילתי ואזורי, תכנון גנים, גננות, ולימודי בר-קיימות סביבתיים. לפקולטה לעיצוב סביבתי אוסף צמחים הנמצא על שטח של כ-750 דונם במרחק כ-21 ק"מ מן הקמפוס.
קמפוסים מחוץ לארצות הברית
אוניברסיטת טמפל יפן פועל בטוקיו, יפן. קמפוס זה הוא הגדול והוותיק מבין האוניברסיטאות הזרות הפועלות ביפן. מחצית מתלמידי קמפוס זה הם יפנים ומחציתם תלמידים הבאים מארצות הברית ויותר מ-60 מדינות נוספות. בקמפוס כ-800 תלמידים לתואר ראשון ו-400 תלמידים לתארים מתקדמים. כ-1,000 תלמידים אינם לומדים לקראת תואר וכ-1,000 נוספים משתתפים בתוכניות המשך. בקמפוס פועלות 9 תוכניות לתואר אקדמי.
אוניברסיטת טמפל רומא פועל ברומא, איטליה. הקמפוס נמצא סמוך לפיאצה דל פופולו בעיר. בקמפוס פועלים מעונות סטודנטים ואחת הספריות האנגליות הגדולות בעיר.
אוניברסיטת טמפל לונדון מציע תוכניות באמצעות הפקולטה לתקשורת ותיאטרון. אוניברסיטת טמפל מציעה אף תוכניות לימודים באוביידו (ספרד), ובסינגפור.
מסורות ואתרים
הלוגו המסורתי של אוניברסיטת טמפל הוא האות הלטינית T. לוגו זה נוצר בעבודה של מורי ותלמידי האוניברסיטה. הלוגו נוצר בשנות ה-80 לאחר תחרות לעיצוב לוגו שעליה הכריז נשיא האוניברסיטה באותם ימים. בשנת 1983 אומץ הלוגו באופן רשמי על ידי האוניברסיטה.
הינשוף הוא סמל וקמע אוניברסיטאי מאז היווסדה. טמפל הייתה האוניברסיטה הראשונה בארצות הברית שאימצה את הינשוף כסמל. בתחילה סימל הינשוף, עוף לילי, את העובדה כי במוסד התקיימו לרוב לימודי ערב לתלמידים עובדים.
מגדל הפעמון ממוקם במרכז הקמפוס הראשי של האוניברסיטה, סמוך לרחבה בה מתכנסים תלמידים רבים. ברחבה נערכים אירועים פומביים רבים של האוניברסיטה, בהם הפגנות, נאומים, כינוסים פוליטיים ואירועי צדקה. סביב הרחבה מרחבי דשא המושכים אליהם תלמידים רבים בימי שמש.
חווה חקלאית
בחווה חקלאית מספר מבני מגורים בודדים המשמשים לבעלי המקום ולעובדיהם. החוות מתבססות בדרך כלל על ענפי חקלאות בודדים. קיימות חוות לגידול חיות משק: פרות וצאן להפקת חלב ומוצריו ובשר, אך גם חוות לגידולי שדה: חיטה, כותנה ועוד. בעידן המודרני חוות חקלאיות עשויות להיות גם בבעלות חברות מסחריות או קהילות.
בעברית לא קיים מינוח מיוחד לסוגים מסוימים של חוות. באנגלית יוחד המונח Ranch לחוות לגידול בעלי חיים, בעוד שהמונח הכללי לחווה הוא Farm.
חוות לגידול גידולי שדה
חוות שדה הן בדרך כלל בעלות שטחי עיבוד נרחבים. מגדלים בהם גידולים ככותנה, ירקות, דגנים ופרחים. את התבואה מאחסנים באסם.
רבות מחוות אלה מצוידות בציוד חקלאי ממוכן לעיבוד שטחים בהיקף נרחב, כמערכות השקיה ניידות ומכונות חקלאיות מתקדמות. דוגמה לחווה כזו היא חוות יזרעם שבנגב הצפוני.
חוות לגידול חיות משק
בחוות אלו מגדלים בעיקר חיות משק להפקת בשר, כפרות,עזים כבשים, חזירים וכדומה. קיימות גם חוות לגידול סוסים וחיות משק אחרות שאינן משמשות לבשר. החוות הללו כוללות בנוסף למבני המגורים, גם מבנים למגורי החיות, כרפתות, אורוות, לולים ודירים.
חוות לייצור חלב
המאפיין חוות לייצור חלב הוא גודלן המשתנה. גודל החווה נגזר ממספר ראשי הבקר או הצאן החולבות בה, ומשיטת ההזנה הנהוגה בה. חווה לייצור חלב עשויה להחזיק החל מעשרות ועד לאלפי ראשי בקר או ראשי צאן. החווה עשויה להחזיק בשטחי מרעה גדולים, לגדל חלק או את כל המספוא הדרוש לה, או לחלופין לרכוש את מזון הבהמות בשוק. כאשר הבהמות ניזונות ממזון מוכן, הן מוחזקות ברפת, ומובלות משם לחליבה מספר פעמים ביום. גידול זה נקרא "גידול אינטנסיבי" והוא נועד לשפר את תפוקת החלב של הבהמות לעומת גידול במרעה. המונח "גידול אינטנסיבי" מצביע על גידול בחצר סגורה, האכלה מבוקרת וחליבה קבועה ואינו מציין דווקא הזרקת הורמונים או תוספים למיניהם.
כל חווה כזו מצוידת במתקן לתחמיץ, ובמתקני אחסון לגרעינים.
חוות חקלאיות בעולם
בעידן הסובייטי היו נפוצות בברית המועצות חוות חקלאיות שיתופיות - הקולחוזים והסובחוזים, שהופעלו על ידי איכרים במשותף, והיו בלתי יעילים.
במדינת ישראל קיימות חוות למגוון מטרות. בעשרים השנים האחרונות הוקמו עשרות חוות, בעיקר בנגב (חוות בודדים) על הנתיב שמכונה "דרך היין" בכביש 40, בתחום מועצה אזורית רמת הנגב. חוות הבודדים הללו מתבססות ברובן על תיירות לא פחות מאשר על חקלאות. לאחר מלחמת ששת הימים אומצה השיטה ברמת הגולן, בשטחיה הוקמו חוות לגידול בקר. מאז 1980 החלו להקים חוות גם בשטחי יהודה והשומרון, ומספר החוות באזור זה מגיע לעשרות.
שלילת הגשמות
שלילת הגשמות היא עיקרון תאולוגי של כמה דתות מונותאיסטיות באופן תפיסתן את מהותו של האלהים. עקרון שלילת הגשמות מורה על כך שהאל מופשט, אבסטרקטי, איננו חומרי. שלילת הגשמות נחשבת חלק מעיקרי האמונה היהודית, ומהעיקרים המכוננים בדת האסלאם. בשתי דתות אלו, נספחות לעיקרון שלילת הגשמות דעות או מצוות נוספות התלויות בו ומשלימות אותו, כדוגמת שלילת התארים מהאל ואיסור עשיית פסלים ומסכות. הרמב"ם בספרו מורה הנבוכים דן בהרחבה בעיקרון שלילת הגשמות.
פוליתאיזם בעולם העתיק
עמי קדם, הפגניים, האמינו באלים רבים. לכל עם היה פנתאון אלים משלו, שאותם עבד והעריץ, ירא אותם וכיבדם. כמעט אין תופעה – תופעת טבע או תופעה מנטלית – שלא זכתה לפרסוניפיקציה ולפולחן כלשהו. אף על פי שייחסו להם תכונות אלוהיות כאלמותיות, ידיעה מקיפה, שליטה בגורל בני אדם וכדומה, בכל זאת היו האלים במחשבת עמי העולם העתיק אנתרופומורפיים או אנימימורפיים – הייתה להם דמות אדם (גבר, אשה, אינטרסקס), או דמות חיה כלשהי כחתול, שור או תיש. כך למשל, אל הרעם והברקים (נינורטה) תואר בשומר כאריה ענק בעל כנפיים, ובכנען (שם הוא נקרא בעל) כלוחם גיבור האוחז בידו כידון ובידו השנייה חזיז ברק. הדבר הנהוג ביותר בפולחן העמים הקדומים היה עשיית פסל בדמות האל; לפסל היו מקריבים קורבנות, מקטירים קטורת ומתפללים, וסביבו היו נעשים הטקסים הדתיים. האמונה הייתה כי כוח האל שוכן בפסל שנעשה לכבודו.
לאלים הייתה ביוגרפיה, הם הופעלו על ידי רגשות ויצרים, ובמרבית הדתות העתיקות הם גם היו מוחשיים. כך למשל, במיתוס אנומה אליש (סיפור בריאת העולם במיתולוגיה הבבלית, תחילת האלף ה-2 לפנה"ס) ישנה האנשה של תופעות טבע, והבריאה נעשית לאחר מאבקים קוסמיים בין אלים שונים: האלה תיאמת וחיילותיה לוחמים באל מרדוך. לאחר שזה מנצחם הוא מבתר את גופת תיאמת ומחלקי גופתה בורא את היקום. מחלק אחד הוא בורא את הארץ ומחלק שני את השמים.
מוטיב זה של בריאה לאחר מאבקים בין אלים חוזר כמעט בכל המיתולוגיות של העמים. מרבית התיאורים שנמצאים במיתולוגיה אחת חוזרים במיתולוגיות של עמים אחרים עקב שינוי שמות האלים או שוני בפרטים מסוימים בסיפור.
האמנות של ימים עברו, שהייתה חלק בלתי נפרד מהדת, עסקה בציור דמות האלים ובפיסול לצורכי פולחן וכו'.
פגניזם ומיניות אצל העמים האליליים לא הייתה הגבלה חמורה על המיניות; למעשה, יחסי מין היו חלק אינטגרלי מדתם. צורת הפולחן כללה בתוכה מימזיס, ובמקדשיהם היו מחקים את מעשי האלים. דבר זה התבטא בשומר ובבבל בקיום יחסי מין פולחניים כחיקוי לזיווגם של דומוזי ואיננא, ולצרכים דתיים כגון אלו חיו במקדשים קדשים וקדשות – 'כוהנות אהבה', שקיימו יחסי מין כחלק מהפולחן. מנהג זה היה נהוג גם במקדשי אלילים כנעניים כמו אשרה, ששליחה במיתולוגיה הכנענית נקרא קדש-אמרר.
בתראקיה אשר בסמוך ליוון היתה נהוגה בכחנליה, שבמסגרתה נעשו אורגיות המוניות על ידי נשים שהתהלכו ביערות כשלגופן עורות בעלי חיים לכבודו של דיוניסוס. כמו כן כלל הפולחן נישואין בין כוהנים לכוהנות, פולחן הנקרא "חתונה קדושה". במקומות שונים היו גברים מהעדה מאוננים על האדמה – טקס דתי האמור לעורר באלים רצון להפרות את האדמה כשם שאלו הפרו אותה בזרעם.
בפילוסופיה היוונית
הדת ביוון העתיקה הייתה אלילית. אלי יוון זהים לאלים של שאר העמים הקדומים. יש להם דמות וצורה, הם מונעים על ידי היפעלויות נפשיות, יש להם ביוגרפיה ולעיתים הם גם מתים. מתוך האמונות המיתולוגיות צמחה ביוון, בסביבות המאה ה-6 לפנה"ס, הפילוסופיה היוונית. ככל הנראה, גם הפילוסופים היווניים האמינו באלים הלאומיים של עמם, אך במהלך התפתחות מחשבתם החלו ההוגים לחפש עיקרון יסודי הנמצא בתשתית היקום, עקרון שלא זוהה עם אחד האלים.
בראשית הפילוסופיה, בהשפעת החשיבה המיתית, היה היסוד שעליו הצביעו הפילוסופים משהו חומרי. תאלס סבר שהיקום נברא מתוך מים. הפילוסופים הקדם-אלאטים סברו שהעולם נברא מחומר קדמון וחוזר אליו בתהליך של הוויה וכיליון. פרמנידס ותלמידו זנון מאלאה, ובעקבותיהם כל האסכולה האלאטית, אחזו בדעה פנתאיסטית לפיה העולם קדום ונצחי, אך בכל זאת הם האמינו שהכול גשמי.
הראשון שטען שהעקרונות המונחים בבסיס הבריאה הם מופשטים ואינם ישויות חומריות היה פיתגורס מהאי סאמוס. אף על פי שהיה פגני בדתו, פיתגורס האמין שמאחורי התופעות נמצא המספר, או היחס המספרי הבלתי נראה. הוא הראשית, הוא איננו גשמי והוא שרוי בתוך כל הדברים כפי שהאל נמצא בתוך הכהן של דיוניסוס. יש זהות בין האחד לאחר – הכהן עם האל, המספר עם התופעה.
בכתבי הפילוסוף היווני אפלטון מופיע האל (דמיורגוס (יוונית: אומן) כישות מופשטת ותבונית. כנראה היה זה פיתוח דעותיהם של פיתגורס והירקליטוס אשר חיו לפניו. הדמיורגוס בורא את העולם החומרי כשהוא נעזר באידאות – המושגים המופשטים אשר הם המהות האמיתית של הדברים מעבר להתגלמותם הקונקרטית. תורת האידאות של אפלטון היא ככל הנראה פיתוח של תורת המספר הפיתגורית. המספר המופשט של פיתגורס הפך במשנת אפלטון לכלל המכנים המשותפים של המושגים האנושיים אשר הם מהותם הפנימית של הדברים והם מצויים מחוץ למרחב ולזמן.
תלמידו המובהק של אפלטון, אריסטו, יצר שיטה מטאפיזית ענפה שלפיה לכל דבר ביקום יש סיבה, מניע שגרם לה, עד שמגיעים אל הסיבה הראשונה לה אין סיבה קודמת, סיבה זאת היא המניע הבלתי מונע. לפי אריסטו, הסיבה הראשונה היא שכל החושב את עצמו אשר נמצא בראש שרשרת המציאות בשלווה מוחלטת. המניע הבלתי מונע של אריסטו מזכיר מאוד את הלוגוס של הרקליטוס.
בפילוסופיה הנאופלאטוניסטית, שהתפתחה מההשקפה האפלטונית, הדגישו רבות את שלילת הגשמות של האל ואת חוסר יכולת האדם לדעת משהו חיובי עליו. הדמות המרכזית באסכולה זאת הוא פלוטינוס. לפי פלוטינוס האל הוא אחד, מופשט, קדמון וטרנסצנדנטי לחלוטין. אין לו תכונות, אינו ניתן לחלוקה ואין בו ריבוי. אפילו מחשבה או רצון אי אפשר לייחס לו – אם הוא חושב, אז יש הבחנה בינו למחשבתו. אם הוא רוצה, זה מייחס לו חיסרון. האחד המוחלט אם כן איננו ניתן להכרה כלל. יחד עם זאת, ביקשו הוגים נאו פלטונים להסביר כיצד נוצר הגשמי מן הרוחני בדרך של האצלה או השתלשלות מתוכו של הרוחני עצמו, ולא כבריאה חיצונית 'יש מאין' של הגשמי. לפי תאוריה זו, הגשמי בנוי מן הרוחני עצמו.
תפיסת האלוהות במקרא
תורת משה נוצרה בסביבתם של העמים האליליים, ומאבקהּ באמונותיהם תופס בה חלק עיקרי. השאלה הנוגעת לערך זה היא האם מלחמה זאת מכוונת רק נגד האמונה בריבוי אלים אך אין עניינה מלחמה ברעיון של אל גשמי, או שמא שלילת הגשמות היא פן מרכזי בתורת ישראל הקדומה.
לכאורה, פסוקים רבים בתנ"ך מתארים את אלוהים כבעל דמות ותכונות פיזיות, ביניהם:
לעומת זאת, יש בתנ"ך פסוקים אחרים הרומזים לאלוהות פחות גשמית ויותר מרוחקת, שאיננה ניתנת לתפיסה חושית ולתיאור:
את הסתירות בין הפסוקים ניסו תאולוגים ומלומדים בכל הדורות להסביר.
תרגומי המקרא היהודיים הקדומים, ובפרט תרגום אונקלוס פירשו את הפסוקים בצורה המרחיקה הגשמה, אולם לא ברורה תפיסתם המדויקת, ויש מקרים בהם הם מתרגמים את הפסוקים מילולית, גם כאשר הם נשמעים כהגשמה, וכן מתרגמים מילולית פסוקים לגבי רגשות המיוחסים לאל, לגבי תרגום אונקלוס טען הרמב"ם כי ייתכן ובמספר מקומות נוסחו שובש, וכל עוד ולא יהיה לנו את האוטוגרף של אונקלוס עצמו, לא ניתן יהיה לדון באותם המקומות.
לגבי הבנתם של חז"ל את התאולוגיה של התנ"ך (וממילא - שלהם, מתוקף מחויבותם אליו), ניטשת מחלוקת מחקרית, הדעה המקובלת ביהדות (עכ"פ מאז הרמב"ם) היא כי הם שללו את ההגשמה. (וראה להלן).
בקרב יהדות אשכנז הקדומה שררו ככל הנראה תפיסות מגשימות של האל, שהלכו ונעלמו לאחר הפולמוס על כתבי הרמב"ם. יש המזהים את ר' משה תקו ור' שלמה מן ההר כאותם שתפסו תפיסה מגשימה של האל. אולם הרב מנחם מנדל כשר סתר זיהוי זה.
הפילוסופים היהודים בימי הבניים שללו מהמקרא כל הגשמה או האנשה של האל, וחלקם גם שלל את היכולת ליחס לו כל תואר חיובי, ואף טען כי יחוס גוף גשמי לאל מהווה כפירה. (ראה להלן)
האמונה שלאל יש רגשות איננה סותרת את ההנחה שיש לשלול גשמות מהאל. בדעה זאת החזיק רבי חסדאי קרשקש שהאמין שהאל משולל דמות וצורה, אך ניתן לייחס לו רגשות כמו אהבה לעמו, וניתן לרצותו על ידי מעשים שראויים בעיניו. למרות זאת, דעה זאת בעייתית מבחינת התארים שניתן ליחס לאל ויש בה בכל זאת האנשה.
נתן פנץ
נתן פנץ (28 בספטמבר 1917, ויטבסק, האימפריה הרוסית – 28 באפריל 1948, יפו, ארץ ישראל) היה כדורגלן ארץ-ישראלי, מגדולי הכדורגלנים בארץ ישראל בתקופה שלפני הקמת המדינה. נהרג בעת שירותו באצ"ל.
שלילת הגשמות
תפיסת האלוהות במקרא
גם המלומד היהודי ברוך שפינוזה כתב שלאחר עיון מתמשך בתורה הוא הגיע למסקנה שמשה אכן האמין באל אחד ויחיד, מופשט וללא דמות, אך הוא האמין שלאל יש היפעלויות כמו כעס ושמחה, קנאה ואכזבה.
היו שסברו שהעברים בראשית אמונתם האמינו באלים רבים אלא שחשבו שהאל שלהם הוא ראש האלים או החזק ביניהם. חוקרים אחרים אחזו בדעה שהעברים הקדומים האמינו באל אחד ויחיד, קדום וכל-יכול, אך הם לא שללו ממנו את הגשמות. במחשבתם לאל הייתה דמות של אדם, או האדם נוצר בדמותו של האל. כך ניתן להסיק מהפסוק "כי בצלם אלהים עשה את האדם", ומהתיאורים של האל כפי שהם מופיעים בחזון הנביאים: ישעיהו, ירמיהו , ויחזקאל.
נתן פנץ
חייו
כבר בגיל צעיר הצטיין בכדורגל. הוא הצטרף תחילה למכבי הצעיר ולאחר מכן לקבוצת הכדורגל של מכבי תל אביב, בה נחשב ל"כוכב".