cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליהו שלמה ליס
ביוגרפיה
בשנת תרפ"ה עלה לארץ ישראל ולמד בישיבת כנסת ישראל בחברון, עד לחורבן הישיבה והיישוב היהודי במאורעות תרפ"ט, מהם ניצל עם כמה מחבריו לאחר שהצליחו להסתתר מפני הפורעים הערבים שפלשו לבית בו שהו.
לאחר מכן שהה לתקופת מה בישיבת מרכז הרב אצל הראי"ה קוק.
בשנת תרצ"ג נשא את אחותו של הרב דוב מאיר רובמן מקים וראש ישיבת תפארת ישראל בחיפה. לאחר נישואיו מונה לר"מ של שיעור ד' בישיבת תפארת ישראל, תפקיד אותו נשא עד לפטירתו. בנוסף מסר שיעורים לתלמידי הקיבוץ בישיבת כנסת חזקיהו.
לאחר מינויו בישיבת תפארת ישראל, הוסמך לרבנות על ידי רבו הרב איסר זלמן מלצר שכתב עליו: נפטר בחיפה בי' בניסן התשכ"ג. בהלווייתו השתתפו רבני הקהילה החרדית בחיפה והרב שך ספד לו. נקבר בבית הקברות הישן בחיפה.
חזקיה פייבל פלויט
הרב חזקיה פייבל פּלוֹיְט (פּלַאוּט; בגרמנית: Feiwel Plaut; כ"ד בשבט ה'תקע"ח, 31 בינואר 1818 - כ"ז בכסלו ה'תרנ"ה, 25 בדצמבר 1894) היה רב הונגרי-אורתודוקסי בולט, מתלמידי החת"ם סופר. כיהן כרבה של שוראן וחיבר את סדרת הספרים ליקוטי חבר בן חיים.
ביוגרפיה
נולד בקולין שבבוהמיה, אוסטריה (כיום בצ'כיה) לרבקה וחיים בן יחיאל פלויט. למד אצל אבי אמו שהיה מלמד, בגיל שש התחיל ללמוד גמרא מפי הרב יוסף בן יסכה, לאחר שסביו איים כי אם ימסרו אותו לידי מחנך מתקדם ששם דגש על לימודי תנ"ך ודקדוק ברוח תנועת ההשכלה, יאסור על כל בני המשפחה בשבועה לפתוח את דלת ביתו. רבו היה מכה את התלמידים שלא הבינו מעצמם את קושיות המהרש"א והמהר"ם שלא הזקיקו ידע מוקדם, כדי לגרום לתלמידים לפתח את חוש הביקורת. לדבריו, בגיל שמונה כבר ידע לשאול את שאלותיהם על כל עמוד שלמד בתלמוד.
בשנת ה'תקפ"ו (1826) עזב הרב בנימין וולף לעוו את רבנות העיר קולין. מעמד האדוקים נחלש לעומת שוחרי המודרנה; לדברי רח"פ פלויט בזכרונותיו, כבר ביום שלמחרת מעבר הרב, הורה מנהל בית הספר הגרמני בעיר לקיים את הלימודים כשהתלמידים יושבים בכיתות בגילוי ראש.
בשנים שלאחר עזיבת הרב לעוו הגיע לעיר מהר"ם בנט, אך תלמידי ישיבתו למדו גם לימודים כלליים, ומשפחת פלויט המסורתית יותר שלחה את בנה ללמוד אצל הרב אברהם פראהליך, מחבר הספר "זרע יעקב". בכ"ט בסיוון ה'תקפ"ט נפטרה אם המשפחה שהייתה המפרנסת העיקרית, חזקיה שסירב להתפרנס עם שאר בני משפחתו על שולחנם של קרובי משפחה, ניסה במשך תקופה להתקיים מתפוחי אדמה וקפה אותם ניתן היה להשיג בזול, אך הוא התמוטט בשל תזונתו הלקויה. בראשית אייר ה'תקצ"ד (קיץ 1834) נסע לטופולצ'אני לביתו של הרב לעוו, שהוא ובנו הרב ירמיה לעוו הכירו את אמו המנוחה וקירבו אותו. הוא לא השתהה בטופולצ'אני זמן רב, וקצת לאחר בואו לעיר המשיך במסעו לפרשבורג בה התארח אצל רעלא פרעגר, יוצאת קולין שהכירה את משפחתו והסכימה לארחו.
בהמשך התקבל לראיון אצל רב העיר, הרב משה סופר ("החת"ם סופר"), שבחן אותו וקיבלו ללימודים בישיבתו. הוא השיג לעצמו אכסניה ראויה אותה מימן עבורו אדם אמיד בתמורה לכך שלמד איתו במשך שעתיים מדי יום, אולם בהמשך התגלגל בין אכסניות שונות. בתקופה זו התיידד עם הלל ליכטנשטיין ושבתי דיאמנט שנעשו שניהם בבגרותם רבנים ידועי שם. בשנת ה'תקצ"ח הציע לו החת"ם סופר להשתדך עם בתו של רבי ישראל משקלוב בירושלים, לאור בקשתו של האחרון שישלח לו בחור מישיבתו. הוא נענה להצעה, אך לפני שהתארגן לנסיעה, באה הידיעה שהמיועדת התארסה לבחור אחר. לדבריו, דחה הצעות שידוך ורבנות בבוהמיה מולדתו, מחשש שלא יעמוד בפיתוי ללמוד באוניברסיטה, תנאי הכרחי באותם ימים לקבלת משרת רבנות בבוהמיה.
בשנת ה'תר"ז התארס עם מלכה, אך בשל המהפכה ההונגרית של 1848 התעכבה החתונה עד טבת ה'תר"ט (דצמבר 1848), שנתיים לאחר האירוסים. לאחר נישואיו התקבל כרב בשוראן וממנה השיב לשאלות בהלכה שנשלחו אליו מכל רחבי הונגריה. מיד עם הגיעו לשוראן באו עמו 30 תלמידים והוא הקים בעיר ישיבה. לרב חזקיה פייבל ולמלכה פלויט לא היו ילדים והם גידלו בביתם במשך השנים מספר ילדים יתומים.
סדרת ספריו "ליקוטי חבר בן חיים" כוללת אוסף של דברי תורה והלכה בעניינים שונים, דברי מוסר והשקפה, תולדות חייו של החת"ם סופר וחידושים רבים של רבו זה, בהם ספר שלם של חידושיו למסכת נידה.
1957 באסטרונאוטיקה
טיסה תת-מסלולית
במהלך השנה בוצעו מספר טיסות במסלול זה:
שיגורי לוויינים
שיגורים שנכשלו מסומנים ב אדום.
בוץ' הארטמן
אלמר ארל "בוץ'" הארטמן הרביעי (באנגלית: Elmer Earl "Butch" Hartman IV; ) הוא אנימטור, מפיק, במאי, תסריטאי, מדבב, שחקן ואיש עסקים אמריקאי. הארטמן הוא מנכ"ל חברת ביליונפולד בע"מ המפיקה סדרות אנימציה שהוא עצמו יוצר, מביים ומפיק. הארטמן ידוע בעיקר בשל הסדרות קסם של הורים ודני פנטום.
ילדותו
הארטמן נולד בהיילנד הפארק שבמישיגן לאלמר ארל השני ולקרול דייוויס. את כינויו "בוץ'" הוא קיבל בילדותו ומאז הוא משתמש בו בעבודותיו. את ילדותו בילה הארטמן בעיר רוזוויל שבמישיגן. את התואר שלו באמנות קיבל הארטמן ממכון קליפורניה לאמנויות.
תחילת הדרך
עוד כשעבד על התואר שלו במכון לאמנות השתתף הארטמן בעבודה על הסרט "זנב אמריקאי" של דון בלות'. לאחר שסיים את לימודיו במכון לאמנות החל לעבוד כמעצב הדמויות בסדרה "הפוני הקטן שלי", אך פוטר מהעבודה במהירות בעקבות שינויים שביצע בלי שיידע את עמיתיו לעבודה. לאחר שפוטר מעבודתו בסדרה "הפוני הקטן שלי" החל לעבוד כאנימטור ומעצב בסדרה "דינק, הדינוזאור הקטן" ובסדרה "זה פאנקי ברוסטר", במקביל שימש גם כאנימטור בסרט "פוקהונטס" של אולפני ההנפשה של וולט דיסני. באמצע 1990 התקבל לעבודה קבועה בסטודיו האנה-ברברה ויצר, כתב, עיצב וביים כמה סרטונים קצרים. בזמן העבודה בסטודיו האנה-ברברה החל להתיידד עם יוצר הסדרה "איש משפחה", סת' מקפרלן, ומאוחר יותר הארטמן אף עיצב דמויות בסרטון קצר של מקפרלן, ובנוסף לכך הדמות "ד"ר אלמר הארטמן" בסדרה "איש משפחה" קרויה על שמו.
הצלחה
ההצלחה של הארטמן הגיעה ב-1997 כאשר יצר את הסדרה "קסם של הורים" שהופיעה לראשונה בפרק ה-8 של הסדרה "Oh Yeah! Cartoons" וזכתה להצלחה המונית. ב-2001 קיבל הארטמן הצעה מערוץ ניקלודאון להפוך את "קסם של הורים" לסדרה באורך מלא, הסדרה זכתה במהרה להצלחה ענקית והפכה לסדרה המצליחה ביותר של הערוץ לאחר "בובספוג מכנסמרובע". בעקבות הצלחת הסדרה ביקש נשיא ערוץ ניקלודאון מהארטמן ליצור סדרה נוספת עבור הערוץ. בטרם נענה הארטמן להצעת יצירת הסדרה החדשה הוצע לו חוזה עבודה ארוך טווח ביצירת וניהול תכנים בערוץ. ב-2004 יצר עבור ניקלודיאון את הסדרה "דני פנטום" שזכתה גם היא להצלחה אך ירדה מהמסכים ב-2007. ב-2010 יצר תוכנית נוספת, "כלב חשאי", אשר זכתה להצלחה רבה אך ירדה מהמסכים ב-2013. ב-2011 יצא, כתב והפיק את הסרט קסם של הורים - הסרט: טימי טרנר, תתבגר! וב-2013 את המשכו קסם של הורים - הסרט: חג המולד. ב-2012 נשכר על ידי סוני אנימציות להפיק ולביים גרסה קולנועית לסדרה "אלף". ב-2014 הוציא המשך לסרט קסם של הורים בשם קסם של קיץ (בעברית: קסם של חופשה). ב-2017 יצר עבור ניקלודיאון את הסדרה "באנסן הוא מפלצת". בשנת 2018 הודיע הארטמן כי הוא עוזב את ניקלודיאון וכתוצאה מכך, באנסן הוא מפלצת וקסם של הורים בוטלו ולא חודשו לעונות נוספות.
חיים אישיים
הארטמן מתגורר בבל קניון שבקליפורניה יחד עם אשתו ג'וליאן ושתי בנותיו.
פילמוגרפיה
{|
אורפאוס
דמותו
אורפאוס קיבל במתנה מאפולו כלי נגינה - "לירה". בנגינתו היפה על הלירה הוא הצליח להפנט את כל שומעיו. האגדה מספרת שגם עצים ואבנים הקשיבו לזמרתו, ושלשמעה סטו נהרות ממסלולם וחיות היער נאלמו דום. הארגונאוטים (חבורת הגיבורים שהשתתפו במסע החיפוש של יאסון אחר גיזת הזהב בספינה ארגו) צירפו אותו אליהם במסעם כדי שישקיט בשירתו את גלי הים ויחזק את רוחם של הספנים.
בשובו נשא אורפאוס לאישה את הנימפה אאורידיקה, אותה אהב אהבה עזה. כשאאורידיקה נסה מפני סאטיר זר שרדף אחריה בשדה, היא דרכה מבלי משים על נחש ארסי שהכישהּ, ומתה. אורפאוס, בעודו ממתין לה ביום חתונתו, קיבל את ההודעה המרה על מותה מפי שליח. הוא סירב להתנחם וחדל לשיר. בהחליטו לחפשה הוא החל לנגן והאדמה שהייתה שבויה בקסם נגינתו פתחה פתח שדרכו הגיע לשאול, ושם פגש את כארון, הספן המעביר את המתים מעולם החיים לעולם המתים. הוא ריכך את לבו בשירתו הענוגה, וכארון הניח לו לעבור את סטיקס. הוא הרדים בנגינתו את קרברוס, הכלב התלת-ראשי השומר על הכניסה לשאול. רוחות הרפאים בשאול הוקסמו אף הן משירתו, ושליטי השאול, האדס ופרספונה, העניקו לו חסד חד-פעמי - הוא יוכל להחזיר את רעייתו אל ארץ החיים בתנאי שילך לפניה ולא יסב את ראשו אליה, עד צאתם כליל מהשאול. כאשר אורפאוס עלה ויצא מן המחילה החוצה, פנה לאחור כדי לראות את אאורידיקה, שהייתה עדיין בפנים. הוא ראה את דמותה מתקרבת ופשט את זרועותיו כדי לחבק אותה. בו ברגע נעלמה וכל ששמע היה לחישה 'היה שלום!'.
סופו של אורפאוס היה שנשים העובדות את דיוניסוס רצחו אותו.
על פי המסופר היה אורפאוס מייסד האורפיזם - כת דתית מסתורית שחבריה כונו "האורפים".
בקולנוע
הסרט הברזילאי אורפאו נגרו משנת 1959 המבוסס על מחזה של ויניסיוס דה מוראיס הוא עיבוד מודרני לסיפור אורפיאוס ואאורידיקה המתרחש בריו דה ז'ניירו בתקופת הקרנבל. הסרט זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן, בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשנת 1960.
בשירה
הזמר אלי לוזון חיבר שיר המבוסס על דמותו של אורפאוס בשם "נגן אורפאוס".
סטוריבורד
סְטוֹרִיבּוֹרְד (באנגלית: Storyboard; בתרגום חופשי: תרחיש) הוא תכנון גרפי מוקדם לצורך צפייה טרום-חזותית בהפקות ותכנונים מסוגים רבים בתעשיות שונות. תהליך הסטוריבורד מורכב ואורך זמן רב.
סטיבן מקינטוש
סטיבן מקינטוש (באנגלית: Steven Mackintosh; נולד ב-30 באפריל 1967) הוא שחקן אנגלי.
סטוריבורד
היסטוריה
הסטוריבורד הומצא על ידי חברת וולט דיסני בשנות ה-30. סטוריבורד שימש לראשונה עבור הסרט הקצר שלושה חזירונים קטנים. הסרט חלף עם הרוח היה הראשון שעשה שימוש מלא בסטוריבורד. מ-1940 הסטוריבורד שימש גם לסרטי לייב-אקשן, אך בשיטה מעט שונה.
סטיבן מקינטוש
ביוגרפיה
מקינטוש נולד בקיימברידג' שבקיימברידג'שייר לדורותי פאריס ומלקולם מקינטוש. יש לו אחות אחת, לינדה. הוא נשוי לשחקנית ליזה ג'ייקובס ולהם שתי בנות, מרתה ובליית'.
סטוריבורד
בתיאטרון
תכנון גרפי אינו נפוץ בתיאטרון. מפיק התיאטרון הרוסי קונסטנטין סטניסלבסקי היה מהיחידים אשר השתמשו בתכנון למחזות והצגות.
סטיבן מקינטוש
ביוגרפיה
הופעת הבכורה של מקינטוש בקולנוע הייתה בסרט "זקוף ת'אוזן". אחר כך כיכב בסרטים "ממפיס בל", "הלילה השנים עשר" ובסרטו של דייוויד לילנד "Land Girls" לצידן של רייצ'ל וייס ואנה פריל. בסרטו של גאי ריצ'י "לוק, סטוק ושני קנים מעשנים" שיחק בתפקיד וינסטון. עוד שיחק בסרטים "האם" של רוג'ר מישל, "החליפה", "Good" עם ויגו מורטנסן, בסדרת סרטי מלחמת האופל "מלחמת האופל 2" ו"מלחמת האופל: עלייתם של אנשי הזאב". בסרט "The Escapist" של רופרט וייאט שיחק בתפקיד טוני, ובסרט "The Scouting Book for Boys" בתפקיד קרצר. בגרסה הקולנועית של "היחידה" גילם את דמותו של איוואן לואיס. מקינטוש השתתף בסרט "Set Fire to the Stars" עם אלייז'ה ווד, ובסרטו של הבמאי מייקל קטון-ג'ונס "Urban Hymn".
סטוריבורד
בקולנוע
הסטוריבורד נוצר עבור סרטים מונפשים, ומאז יצירתו משמש כאמצעי המרכזי שעוזר להפיק סרטים וסדרות מונפשות. הנפשת הסטוריבורד מורכבת מציורים מוקדמים, דיאלוגים והערות. באולפני האנימציה הגדולים נפוץ השימוש בסטוריבורד. השימוש בסטוריבורד הפך לפחות נפוץ בעקבות המעבר להנפשה ממוחשבת שאינה מצריכה סטוריבורד. השימוש בסטוריבורד בסרטי לייב-אקשן נעשה כדי ליצור טייזרים מוקדמים ופרסומות לטלוויזיה בקלות. הסטוריבורד חוסך עלויות הפקה ומוזיל יצירת סרטים.
סטיבן מקינטוש
ביוגרפיה
בטלוויזיה מופיע מקינטוש בתפקיד סמל בילוש וינטר בסדרה "Lucky Man" שנוצרה על ידי סטאן לי עבור קרנבל פילמס ו-Sky TV. הוא שיחק בתפקיד רובו בסדרת הדרמה "From There to Here" מאת פיטר באוקר ברשת BBC, ושיחק כג'ון קוניסטון בסדרה עטורת השבחים "Inside Men". הוא השתתף בתוכניות טלוויזיה רבות בהן "לות'ר", "Lost Christmas", "נערת בולין האחרת", "הבודהה מהפרברים", "החשוד העיקרי" ובמיני סדרה "ידידנו המשותף" עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס.
מקינטוש זכה בפרס השחקן הטוב ביותר של "Royal Television Society" והיה מועמד לפרס באפט"א על תפקידו בסרט "Care" של ה-BBC.
סטוריבורד
בקומיקס
מספר קומיקסאים משתמשים בתכנון ליצירת הקומיקס שלהם בשיטה מעט שונה, השימוש כך אינו נפוץ וקורה לעיתים נדירות בקרוס-אוברים על מנת להזיל את ההפקה.
יתרונות וחסרונות
היתרון הגדול בשימוש הוא הוזלת ההפקה. יתרון נוסף הוא שינויים בעלילה שיכולים להתבצע ברגע מבלי לעבור על תהליך ההפקה שנית. יתרונות נוספים רבים קיימים בייחוד להנפשה. בלייב-אקשן קיימים כמה וכמה חסרונות.
פאלם ספרינגס (סרט)
פאלם ספרינגס (באנגלית: Palm Springs) הוא סרט קומדיה רומנטית ומדע בדיוני אמריקאי בבימויו של מקס ברבאקו, ובכיכובם של אנדי סמברג, כריסטין מיליאוטי, ג'יי קיי סימונס, קמילה מנדס, טיילר הקלין ופיטר גלאגר.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-26 בינואר 2020, ועלה לשירות הסטרימינג הולו ב-10 ביולי 2020, ולאחר מכן הוקרן גם במספר בתי קולנוע מובחרים.
הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע ירושלים שהתקיים בדצמבר 2020.
תקציר העלילה
הסרט עוקב אחרי שני זרים, ניילס (אנדי סמברג) ושרה (כריסטין מיליאוטי), שמגיעים לחתונה של אייב (טיילר הקלין) וטאלה (קמילה מנדס) בפאלם ספרינגס. ניילס ושרה מגיעים למערה מסתורית שמכניסה אותם ללולאת זמן אינסופית.
שרה כועסת על ניילס, אך לאחר מכן מתחילה להנות מלולאת הזמן, אך אחרי כמה זמן ניילס מתחיל לעצבן אותה, והיא מנסה למצוא דרכים לצאת מהלולאה.
הסרט נגמר בשניים מפוצצים את המערה ובורחים מהלולאה.
מועצת החמש מאות
מועצת החמש מאות (בצרפתית: Le Conseil des Cinq-Cents הייתה אחד משתי האספות המחוקקות הצרפתיות בימי הדירקטורט או ה"דיקרטוריון" לצד מועצת הזקנים. הוא הוקם על ידי חוקת השנה השלישית שאומצה על ידי הריאקציה התרמידורית ב-22 באוגוסט 1795 ונכנסה לתוקף ב-23 בספטמבר 1795. מועצת החמש מאות ישבה החל מ-9 באוקטובר 1795 באולם המנז', במקום הנמצא כיום ברחוב ריבולי בפריז, ואחרי 21 בינואר 1796 עברה לארמון בורבון. חוקת השנה השלישית כוננה שלטון פרלמנטרי דו-ביתי שכלל את: אחרי הפיכת 18 בברימר ששמה קץ לדירקטורט, מועצת החמש מאות פוזרה על ידי בונפרטה. חלק מסמכויותיו עבר לידי הטריבונט.
אף -על-פי שהטקסט שאב השראה מחוקת 1791, שהנהיגה הפרדה קפדנית של הרשויות, הרשות המבצעת יוצגה על ידי הדירקטוריון והייתה כפופה לרשות המחוקקת, המיוצגת על ידי הפרלמנט. ב-4 בפלוריאל (23 באפריל 1795 הטילה הוועידה הלאומית על ועדה לערוך פרויקט לחוקה החדשה, לימים חוקת 5 פרוקטידור בשנה השלישית.
נסיבות הקמתו
ב-10 – 13 באוגוסט 1792 האספה הלאומית המחוקקת ביטלה את המשטר המלוכני. המלך המודח לואי השישה עשר נשלח לכלא. ב-21 בספטמבר 1792 פינתה האספה הלאומית את מקומה לוועידה הלאומית. ב-6 באפריל 1793 הוועידה הקימה את הוועד לשלום הציבור: הרשות המבצעת חמקה מפיקוח הרשות המחוקקת, מה שבישר את התחלת הטרור הגדול. דיקטטורת שהושכנה על ידי הוועידה הסתיימה ב-9 בתרמידור בשנה השנייה למהפכה על ידי הדחתו של רובספייר. הוועד לשלום הציבר שפעל כממשלה מהפכנית, פוזר על ידי אנשי תרמידור. הושהתה החוקה המונטניארדית שנועדה להיכנס לתוקפה, אולם התרמידוריאנים שחששו מפני תגובת המועדון היעקוביני ודחו כל רעיון של דמוקרטיה ישירה, העדיפו חוקה חדשה. אף-על-פי שהתוכן שלה קיבל השראה מחוקת 1791 שהפרידה בקפידה בין הרשויות, הרשות המבצעת המיוצגת על ידי הדירקטוריון הייתה כפופה לרשות המחוקקת המיוצגת על ידי הפרלמנט. ב-23 באפריל 1795 או לפי לוח השנה המהפכני, 4 בפלוריאל בשנה השלישית, הטילה הוויעדה על ועדה חדשה את המשימה לערוך הצעה לחוקה חדשה.
בואסי ד'אנגלא הציג את העיקרון:"החמש מאות הם הדמיון של הרפובליקה, "הזקנים" הם שכלה". לפי רעיון של סיאייס, לשיטה היו שני מקורות:
כתגובה לשלטון הטרור המהפכני החוקה החדשה מ-1795 קבעה צמצום בזכויות ההצבעה לפי שיטת ה"בחירות הצנזיטריות". הונהגה הצבעה עקיפה באמצעות "אלקטורים". בעקבות העלאת סף המינימום בגובה המסים ששולמו על ידי בעלי זכות ההצבעה, מספר המצביעים (רק זכרים) ירד מ-שבעה לחמשה מיליון. מצד שני, הזכות להיבחר הוגבלה לקבוצה עוד יותר קטנה של משלמי מסים בסכום גבוה. הפרלמנט נבחר לשלוש שנים. כל שנה התפטר שליש מסך הנציגים. מקומותיהם התמילאו על ידי בחירות חדשות.
ההרכב סמכויותיה ושיטת תפקודה
המועצה הורכבה איפוא מחמש מאות נציגים שנבחרו מקרב גברים בעלי סף הכנסה מסוים ("בחירות צנזיטריות"), מעל גיל 30 ושחיו לפחות עשר שנים בשטח המדינה. בכל קנטון התכנסו ב"אספות ראשוניות" גברים מעל גיל 21, משלמי מס מעל סף מסוים (בעלי הכנסה מלפחות 150 ימי עבודה) או ששרתו שירות צבאי פעיל בצבא ושהתגוררו בצרפת לפחות שנה אחת על מנת לבחור ב"אלקטור גדול" (grand electeur) אחד למאתיים תושבים. הבוחרים האלה הרכיבו בכל מחוז "אספת בוחרים" שבחרה את נציגי המחוז לגוף המחוקק.
שליש ממושבי מועצת החמש מאות הועמד לבחירות כל שנה. הפרלמנט בהרכבו המלא כולל 755 מושבים.- 500 נבחרים במועצת חמש המאות, 250 במועצת הזקנים (שכללה נבחרים מעל גיל 40 נשואים או אלמנים) ובנוסף 5 הדירקטורים. מתוך ה-755, 711 ייצגו את צרפת המטרופוליטנית ושאר ה-44 באו מהמושבות.
הדירקטורים כמו ה"זקנים" היו גברים מעל גיל 40 ובסיום תפקידם לא יכלו להיבחר מחדש. פרט לקיום הדירקטוריון דמתה שיטה הפרלמנטרית הזאת לשיטה הדו-ביתית הנוכחית בצרפת, שבה פועלים בית נבחרים או אספה לאומית וסנאט.
ב-5 בפרוקטידור השנה ג (22 באוגוסט 1795) אישרה הוועדה לאומית (הקונבנט הלאומי) את החוקה החדשה ואת "צו שני השלישים" ששמרה לחברי הוועדה הלאומית שני שלישים ממושבי שני הבתים, על מנת להבטיח את הבחירה מחדש שלחבריה, את הנצחת המוסדות השלטוניים ובעיקר למנוע את חזרת המלוכנים. החוקה החדשה פיזרה את הוועד לשלום הציבור ואת הוועדות הפועלות והקימה דירקטוריון בן חמישה דירקטורים הכפופים לפרלמנט המורכב משני בתים:מועצת חמש המאות ומועצת הזקנים.
הצו ב-13 בפרוקטידור השנה ג (30 באוגוסט 1795 קבעה את תנאי זכות ההצבעה ואת הרכבת הגוף הפרלמנטרי הראשון. ב-6 בספטמבר 1795 משאל-עם אישר את החוקה החדשה ואת צו שני השלישים שאושררו אחר כך על ידי צו הקונבנט ב-1 בוונדמיאר השנה ד (23 בספטמבר 1795).
הבחירות לפרלמנט של 1795 התקיימו בין 29-20 ונמיאר השנה ד (21-12 באוקטובר 1795) ובחרו רק ב-394 נבחרים חברי הקונבנט מתוך חמש מאות שהיו אמורים להיבחר – (כ"שני השלישים" מתוך 750 חברי שני הבתים יחדיו) 105 נוספים נבחרו על ידי עמיתיהם שהתכנסו ב"אספת הבחירות של צרפת" ב-3 בברומר בשנה הרביעית (26 באוקטובר 1795) הוועדה הלאומית (הקונבנט) התכנסה בפעם האחרונה לפני סיום קיומה ואישרה חוק אחרון שלפיו על חברי מועצת החמש מאות ללבוש "גלימה ארוכה ולבנה, חגורה כחולה, מעיל בצבע אדום בוהק, הכל מצמר, כמו כן כובע קטיפה כחול".
ב-30 באוקטובר 1795 התכנסו לראשונה מועצת החמש מאות ומועצת הזקנים. ב-1 בנובמבר התכנס הדירקטורט.
אנטולי ליאדוב
אנטולי קונסטנטינוביץ' ליאדוב (ברוסית Анато́лий Константи́нович Ля́дов, 11 במאי 1855 - 28 באוגוסט 1914) היה מלחין רוסי.
חייו ויצירתו
ליאדוב נולד בסנקט פטרבורג למשפחת מוזיקאים. אביו היה המנצח של תזמורת תיאטרון מריאינסקי בסנקט פטרבורג. הוא הכיר בכישרון של בנו והחל ללמדו מוזיקה באופן לא רשמי. בשנת 1870 התקבל ליאדוב לקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג והחל ללמוד כינור ופסנתר. אחד ממוריו היה ניקולאי רימסקי-קורסקוב שנאלץ לסלק אותו מהקונסרבטוריון ב-1876 בגלל היעדרויות. כעבור שנתיים הסכים לקבלו וליאדוב סיים את לימודיו. ליאדוב לא נטר לו איבה וכאשר פוטר רימסקי קורסקוב לאחר שהשמיע דעות לא מקובלות על השלטון במהפכת 1905, היה בין המוזיקאים שהתפטרו לאות מחאה. מעשה שהביא להחזרתו של רימסקי קורסקוב לקונסרבטוריון.
ליאדוב שימש כפרופסור לתזמור בקונסרבטוריון. בין תלמידיו היו סרגיי פרוקופייב, מיכאל גנסין, ניקולי מיאסקובסקי, לזר סמינסקי ועוד. בצד עבודתו כמורה ומנצח, ראה עצמו כממשיך קבוצת "החמישה". הוא ליקט ועיבד שירי עם רוסיים והוציאם במספר קבצים.
יצירותיו של ליאדוב הן קצרות. ברובן מיניאטורות לפסנתר - פרלודים, מזורקות, בגטלות, וריאציות, בלדות, אינטרמצי ועוד.
מהיצירות התזמרתיות של ליאדוב מנוגנות כיום: ב-1909 ביקש סרגיי דיאגילב מליאדוב לחבר מוזיקה לבלט ציפור האש. ליאדוב התעכב במתן תשובה ודיאגילב מסר את התפקיד למלחין הצעיר וחסר הניסיון אז, איגור סטרווינסקי.
"תיבת הנגינה" אופוס 32 היא היצירה המפורסמת ביותר של ליאדוב. היא חוברה במקור לפסנתר אך יש גם עיבודים לתזמורת. פסנתרנים רבים נוהגים לנגן קטע זה כהדרן. בשנות ה-50 שימש קטע זה כפתיחה לתוכנית הבוקר "השעון המוזיקלי" בקול ישראל.
רואדיז
רואדיז (באנגלית: Roadies) היא סדרת טלוויזיה מסוגת הדרמה קומית אמריקאית שנוצרה על ידי קמרון קרואו. העונה הראשונה, שכוללת עשרה פרקים, עלתה לשידור ב-26 ביוני 2016 ברשת השידור שואוטיים.
ב-16 בספטמבר 2016 הודעה רשת שואוטיים על ביטול הסדרה לאחר עונה אחת.
רוזמרי אש
רוזמרי אש (באנגלית: Rosemary Ashe; נולדה ב-28 במרץ 1953) היא שחקנית תיאטרון וקולנוע וזמרת אופרטות בריטית.
ביוגרפיה
רוזמרי אליזבת אש נולדה כבת לפיליפ סטיבן אש ולדורותי מיי, בת לבית ווטס. היא למדה בבית ספר לוסטופט ומאוחר יותר באקדמיה המלכותית למוזיקה ובמרכז לאופרה בלונדון.
רוזמרי אש שיחקה ושרה במחזות זמר ובאופרטות רבים - בתפקידים קרלוטה בפנטום האופרה, מאדאם תנרדייה בעלובי החיים, פלישיה גבריאל ב"מכשפות מאיסטוויק", דרורי ליין במרי פופינס, האלמנה קורני באוליבר! כמו כן בקנדיד, מופע הקולנוע של רוקי, סיפור הפרברים, פיטר פן, גבירתי הנאווה, ובעוד הצגות וסרטים רבים. רוזמרי אש לימדה באקדמיה הסקוטית לדרמה ומוזיקה, באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון, בבית הספר למשחק גילפורד ובבית הספר לתיאטרון מוזיקלי בלונדון.
מחנה רחוב ליפובה
מחנה רחוב ליפובה (בפולנית: Lipowa; בגרמנית: DAW Lindenstraße) היה מחנה עבודה בלובלין. המחנה יועד לשבויי מלחמה ממוצא יהודי, ששירתו בצבא פולין, אך שימש גם כמחנה עבודה ומחנה מעבר ליהודים מכל אזור לובלין.
היסטוריה
המחנה הוקם על אתר מתקני הספורט של איגוד הספורט האקדמי של לובלין וסמוך לאזור תעשייה של העיר ולבית קברות נוצרי. המחנה הוקם באוקטובר 1939 על ידי איש האס אס אודילו גלובוצניק לאחר כיבוש פולין, על מנת להפריד את שבויי המלחמה היהודים מהצבא הפולני המנוצח מחבריהם הגויים. בנוסף לשבויי מלחמה עבדו במחנה גם יהודים מהעיר לובלין, אשר התגוררו בגטו לובלין או בגטו מיידן טטרסקי. בדצמבר 1940 סופח המחנה ל"מפעלי הציוד הגרמניים" ((Deutsche Ausruestungswerke (DAW), החברה לעבודת כפייה של האס-אס. בפברואר 1941 הועסקו כ-3,000 יושבי המחנה בהקמת מחנה הריכוז מיידנק שהוקם בסמוך. במחנה עברו עובדים רבים, יהודים כשירים שהופנו לעבודה במסגרת אקציות בגטאות הסביבה, חלקם לתקופות קצרות. מן המחנה נשלחו לעבודה במפעלים בסביבה ולעבודות ייצור שונות בבתי מלאכה במחנה עצמו. במרץ 1942, במסגרת מבצע ריינהרד הופרדו גם יהודים כשירים לעבודה שהתגוררו בלובלין ממשפחותיהם שבגטו ונכלאו במחנה העבודה. לאחר חיסול גטאות לובלין בנובמבר 1942 רוכזו כל יהודי העיר הנותרים ברחוב ליפובה.
מפקד המחנה היה הרמן דולפ (Hermann Dolp) והתנאים בו היו קשים ביותר וכללו משמעת נוקשה, עונשים אכזריים והוצאות פומביות להורג. לפי דברי אחת העדות: "כל אחד ידע שליפובה משמעה מכות, עבודה בלי מעיל ובלי נעליים. ליפובה זו עבודה ללא הגבלת זמן". השומרים היו מתנדבי טרווניקי אוקראינים. חולים, בלתי כשירים לעבודה ומתקוממים נשלחו למיידנק. לפי חלק מהעדויות, השבויים היהודים ה"ותיקים" שלטו במחנה ושיתפו פעולה עם הנאצים בתפקיד של קאפו.
המחנה חוסל ב-3 בנובמבר 1943, במסגרת אקציית ארנטפסט, כאשר 2,500 אסיריו היהודים הוצעדו בצעדת מוות להשמדה במיידנק.
לאחר מכן שימש המחנה כמתקן-חוץ של מיידנק לעבודות של אסירים לא יהודים. המחנה חוסל סופית ב-22 ביולי 1944 ו-229 האסירים ששהו בו נשלחו לאושוויץ.
משתנה סדיר למחצה
כוכב משתנה סדיר למחצה הוא כוכב משתנה ענק או על-ענק שבהירות נראיתו משתנה באופן מחזורי, אך העלייה והירידה בבהירות אינן אחידות בין המחזורים ומדי פעם יש גם שינויים לא סדירים בבהירות. אורכי המחזור נעים מעשרות ימים ועד למספר שנים והשינוי בבהירות נע ממספר מאיות של דרגת בהירות ועד לשתי דרגות בהירות.
מאפיינים
המשתנים הסדירים למחצה הם ענקים ועל-ענקים קרים יחסית, רובם ענקים אדומים ועל-ענקים אדומים מסוג ספקטרלי M, S ו-C, אך יש ביניהם גם מסוגים חמים יותר כמו K, G ו-F. אלו כוכבים אשר יצאו מהסדרה הראשית לאחר שכילו את המימן שבליבתם ועכשיו הם מתיכים מימן להליום והליום ליסודות כבדים יותר בשכבות המקיפות את הליבה. מנגנון הפעימות של משתנים אלה דומה למנגנון הפעימות של משתני מירה, שמבוסס על יצירת מולקולות אטומות יחסית לאור נראה מתוצרי ההיתוך בשכבות החיצוניות של הכוכב. מולקולות אלו בולעות את האור ומתחממות ומביאות להתנפחות של השכבות החיצוניות, אך בעוד שמשתני מירה פועמים באופן התנודה הבסיסי, המשתנים הסדירים למחצה פועמים בתדרים עיליים (אוברטונים) של התדר הבסיסי ויוצרים תבניות מורכבות יותר של שינויים בבהירות. במשתנים סדירים למחצה רבים משרעת הבהירות עצמה משתנה במחזוריות שאורכה גדול בהרבה ממחזור ההשתנות והמנגנון שעומד מאחורי תופעה זו אינו ידוע.
סיווג משנה
בעבר סווגו המשתנים הסדירים למחצה על פי סיווגם הספקטרלי וסדירות המחזור לארבע קבוצות. כיום נהוג להפריד מתוכם את אלו שמחזור השתנותם קצר מחודש לקבוצה חמישית ולהשאיר בסיווג המקורי רק את אלו שמחזורם ארוך מחודש. סיווגי המשתנה המקובלים כיום הם:
ברניקי הרביעית
ברניקי הרביעית (ביוונית:  Βερενίκη; נולדה בשנת 77 לפנה"ס, נרצחה בשנת 55 לפנה"ס) הייתה מלכה מצרית מבית תלמי לתקופה קצרה בין השנים 55-58 לפנה"ס.
קורות חיים
ברניקי הייתה בתו של תלמי השנים עשר מקלאופטרה החמישית. כנראה בתו הבכורה. היא הייתה אחותה של קלאופטרה השביעית שהייתה אהובתם של יוליוס קיסר ומרקוס אנטוניוס וכן ארסינואי הרביעית, תלמי השלושה עשר ותלמי הארבעה עשר. ייתכן והייתה לה אחות נוספת בכורה קלאופטרה השישית אבל קיומה של זאת אינו מוסכם על דעת כל החוקרים. המלומד היווני סטראבון שהיה בן תקופתה קרא לברניקי בת בכורה, וזה כינוי שניתן רק לילד הבכור החוקי של השליט.
בשנת 58 לפנה"ס העביר טריבון הפלבס פובליוס קלודיוס פולכר שהיה בן חסותו של מרקוס ליקיניוס קראסוס, חוק ברומא ההופך את קפריסין לפרובינקיה של רומא. ההצדקה של רומא למעשיה הייתה שתלמי מלך קפריסין היה מאוד עשיר ולא השתמש בעושרו. כדי לדחוק את רגליו של מרקוס קאטו, שהתנגד לטריאומווירט, שקראסוס היה חלק ממנו, נשלח קאטו לקפריסין ומונה למושל האי. לפי הגרסה הרשמית קאטו הציע למלך קפריסין בתמורה לממלכתו את תפקיד הכהן הגדול במקדש אפרודיטה בפאפוס. תלמי סירב להצעה והתאבד. כל אוצרותיו הועברו לרומא.
העם המצרי לא היה מרוצה מחוסר תמיכתו של תלמי השנים עשר באחיו ובמניעת הכיבוש ומרד בו. הרקע למרידות היו גם המיסים הגבוהים שהוטלו על העם המצרי כדי לשלם שוחד לרומא והגידול המשמעותי ביוקר המחיה. המרד הביא לבריחתו של תלמי לרומא כנראה יחד עם בתו קלאופטרה השביעית כדי לחפש מקום מבטחים. במקומו עלתה לשלטון במצרים בתו ברניקי הרביעית היא שלטה ביחד עם אחותה (ואולי אמה) קלאופטרה השישית טריפיאנה. בשנת 57 לפנה"ס, שנה לאחר מכן מתה קלאופטרה טריפיאנה וברניקי הרביעית בגיל 20 הפכה להיות השליטה היחידה במצרים. כנראה שהיא שלטה לבדה עד שנת 55 לפנה"ס.
בגלל היותה שליטה יחידה, הציפייה ממנה הייתה שהיא תינשא כדי שתוכל למלוך במשותף עם גבר לצידה. כשלא עשתה זאת היא הוכרחה על ידי הקונסולים שלה להינשא לנסיך מבית סלאוקוס, סלאוקוס השביעי ("פילומטור" או "קיביוסאקטס"), אבל היא רצחה אותו זמן קצר לאחר נישואיהם ונשארה שליטה יחידה. העם באלכסנדריה דאג ששלטון בית תלמי ייפול בגלל התנהגותה הטיפשית של ברניקי וכן בגלל תשומת הלב הרבה שהיא הקדישה לנושאי אופנה ומותרות שהביא לעליה בהוצאות. בשנת 56 לפנה"ס היא נישאה לארכלאוס שהיה הכוהן הגדול בקומנה (Comana) בקפדוקיה. על פי סטראבון הוא היה בנו של המצביא היווני ארכלאוס. הוא טען שהוא בנו של מיתרידטס השישי, מלך פונטוס. לא ברור האם היה שותף לשלטון.
בשנת 55 לפנה"ס שילם תלמי למצביא הרומי אולוס גביניוס סך של 10,000 טאלנטים כדי שיפלוש למצרים ויסייע לו לחזור לשלטון. כשנכנס לארמון הוציא את ברניקי הרביעית ואת תומכיה להורג. על פי סטראבון ארכלאוס שהיה מיודד עם גביניוס נהרג בקרבות.
לא ידוע על ילדים שנולדו מנישואים אלה.
הרטוויג נפתלי קרליבך
הרב ד"ר הרטוויג נפתלי קרליבך (בגרמנית: Hartwig Naphtali Carlebach; כ"ד באב ה'תרמ"ט, 21 באוגוסט 1889 – כ"ב בכסלו ה'תשכ"ח, 23 בדצמבר 1967) היה רב גרמני-אמריקאי. אביו של "הרבי המרקד" שלמה קרליבך.
ביוגרפיה
הילד האחד-עשר מתוך שנים עשר ילדיהם של הרב שלמה קרליבך, רבה של ליבק, ושל אסתר, משוררת ובתו של הרב אלכסנדר זוסמן אדלר, רבה של ליבק לפני הרב קרליבך.
כמו אחיו הגדולים עמנואל, אפרים, יוסף צבי ודוד למד נפתלי בגימנסיה כללית ולא בישיבה, עד סיום לימודיו באביב 1907. לאחר סיום לימודיו עבר לברלין, ולמד בבית המדרש לרבנים בברלין (1910–1914) ובאוניברסיטת ברלין, בין השאר אצל פרידריך פָּאולזֶן. מ-1912 עד 1917 לימד בבית הספר של קהילת "עדת ישראל" בעיר, וב"תיכון היהודי" שהקים אחיו אפרים בלייפציג.
בשנת 1917 היה לרב בית הכנסת בפאסאואר שטראסה שבברלין, ובמקביל היה מנהלו של בית הספר האורתודוקסי בעיר. על פי עדותו, בית הכנסת שבראשו עמד היה אחד היחידים בכל גרמניה שלא הפלה יהודים ממוצא מזרח-אירופאי, וקירב את היהודים הגרמנים, שנתפסו כנוקשים, אל "החום של יהודי המזרח". ב-1923 נבחר לרב המחוז ההולנדי פריסלנד; הוא בחר, עם זאת, לדחות את הבקשה לשמש כרב המחוז ולהישאר בברלין. בשנת 1924, בעקבות תזה שכתב בהנחיית אדוארד שפרנגר, על גאורג פון גיזיצקי, מייסד החברה ל"תרבות אתנית" בגרמניה, קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת לייפציג.
ב-16 בנובמבר 1930 נבחר לרב הראשי של הקהילה היהודית בבאדן שבאוסטריה. בעקבות הבחירה עברה כל המשפחה לבאדן, והתגוררה ברחוב הלן-שטראסה. ב-9 באוגוסט 1931 הוצג במשרתו החדשה.
ב-1 בפברואר 1938 פוטר ממשרתו כרב העיר. לאחר האנשלוס, סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית, ב-14 ביולי 1938 ברח עם משפחתו מאוסטריה. תחנתם הבאה הייתה ליטא, שם בא הרטוויג נפתלי במגע עם המסורת החסידית, ולאחר מכן עבר עם משפחתו ב-1939 לניו יורק.
בניו יורק מצא עבודה כרב בית הכנסת "קהילת יעקב" ב-West 79th Street. בשל אישיותו הייחודית ושילוב המסורות – יקית עם חסידית – בית הכנסת נודע תוך זמן קצר כ"קרליבך שול".
בשנים 1940–1944 היה רב קהילת ישראל הצעיר באיסטרן פארקוויי שבברוקלין.
נפטר ב-23 בדצמבר 1967 ונקבר בירושלים.
נישא לפסיה (פאולה/פאולין), בתו של הרב אשר מיכל הכהן, אב בית הדין של העיר בזל שבשווייץ. ב-22 בדצמבר 1919 נולדה בתם הבכורה, שולמית. היא נישאה לרב שמחה זיסל הלוי ליבוביץ, בנו של משגיח ישיבת מיר הרב ירוחם ליבוביץ. אחריה נולדו התאומים שלמה קרליבך ("הרב המרקד") ואליהו חיים קרליבך, שהיה רב ה"קרליבך שול" לאחר אביו ובעל תפקידים בהוצאת קה"ת בברוקלין. אליהו חיים נישא להדסה, בתו של הרב שניאור זלמן שניאורסון, יו"ר ארגון "התאחדות החרדים בצרפת" ובן דודו של הרב לוי יצחק שניאורסון.
טרומאה
הר טרומאה (ביפנית: 樽前山 – "טרומאה-זן") הוא הר געש שכבתי אנדזיטי פעיל באי בדרום מערב האי הוקאידו ביפן. גובה ההר 1,041 מטרים והוא חלק מהפארק הלאומי שיקוצו-טויה (支笏洞爺国立公園) ובקרבה לערים טומאקומאי וצ'יטוסה שמהם ניתן לראותו בבירור.
תיאור
הר הגעש טרומאה הוא חלק מקלדרה גדולה הקרויה קלדרת שיקוצו (支笏カルデラ) שממדיה הם 13 X 15 קילומטרים, שמי אגם שיקוצו ממלאים את מרבית שטחה. הקלדרה נוצרה בהתפרצות געשית גדולה בתקופת הרביעון לפני 34,000 עד 31,000 שנים. ההר שוכן על השוליים הדרום מזרחיים של הקלדרה וצפונה לו בתוך הקלדרה יש שני הר געש רדומים. הר פופפושי (風不死) במרחק כ-3.5 קילומטרים ממנו והר אניווה (恵庭) מהצד השני של הקלדרה. בעוד שאין רישומים על התפרצויות שמקורם בהר פופפושי והרישומים על הר אניווה מספרים על התפרצויות מינוריות, שהאחרונה בהן הייתה במאה ה-17, הר טרומאה היה המקור להתפרצויות הגדולות ביותר בתולדות הוקאידו בשנים 1667 ו-1739. בפסגת ההר יש קלדרה ברוחב של 1.5 קילומטרים שנוצרה בהתפרצויות אלו ובה כיפת לבה שטוחה שנוצרה בהתפרצות של 1909 וגדלה מאז. אל שולי הקלדרה מוביל שביל מסומן המגיע אל היגאשי-דאקה, הנקודה הגבוהה ביותר בשולי הקלדרה.
היסטוריה של התפרצויות
העדויות הגאולוגית מוכיחות כי זרמים פירוקלסטיים שמקורם בהר טרומאה, הגיעו עד לחוף האוקיינוס. ההתפרצויות הגדולות ביותר בהר התחוללו בשנים 1667 ו-1737 שהיו התפרצויות פליניאניות, מדד התפרצות געשית (VEI) 5 והן אחראיות לצורתו הנוכחית של ההר, ובשנת 1909 (מדד התפרצות 3). התפרצויות נוספות התרחשו בשנים 1921-1919, 1923, 1926, 1933, 1936, 1944, 1951, 1955-1953 ו-1978. ההתפרצות האחרונה, נכון ל-2013, הייתה התפרצות פריאטית בפברואר 1981.
מונומנט לאומי של הוקאידו
ההר הוכרז כ"רכוש תרבותי מוכרז של הוקאידו" (北海道指定文化財) והוא אתר פופולרי למטפסי הרים. הטיפוס עליו בשביל מסומן קל ואפשר לטייל לאורך כל שולי הקלדרה (הלוע).
למרגלות הר טרומאה בצידו הצפון-מערבי יש מערה מרשימה שקירותיה מכוסים באזוב (קוקה-נו-דומון).
מסופוטמיה
מֶסוֹפּוֹטַמְיָה (מיוונית: Μεσοποταμία, מילולית: "בין נהרות"; בפרסית: میان‌رودان, מִיָאן־רוּדָאן; בערבית: بِلَاد ٱلرَّافِدَيْن, בִּלַאד א־רַּאפִדַיְן, מילולית: "ארץ [שני] היובלים") או נהריים (בסורית: ܒܝܬ ܢܗܪ̈ܝܢ, בֵּית נַהְרֵין) הוא אזור גאוגרפי־היסטורי במזרח התיכון, המשתרע בין נהרות הפרת והחידקל. המונח "מסופוטמיה" משמש חוקרים גם ביחס לתקופה כרונולוגית של האנושות שבה האזור שגשג תחת שלטון שמי, לפני הכיבוש הפרסי בשנת 539 לפנה"ס.
ב ציין השם את חלקו הצפוני של האזור בין הנהרות, שנתחם מדרום באזור בגדאד של ימינו. במשך הזמן התרחב הכינוי, ועתה הוא מתייחס לכל האזור שבין הפרת והחידקל.
גאוגרפיה
השם מסופוטמיה מציין את האזור הגובל ממזרח במורדות הרי הזגרוס והרי כורדיסטן, בצפון הרי כורדיסטן ורמת קרג'לי, במערב ובדרום גובל האזור במדבריות סוריה וערב עד חוף המפרץ הפרסי. רוב השטח נכלל בעיראק מיעוטו בסוריה ובאיראן.
האזור מתחלק לשני חלקים: בצפון רמה נמוכה בגובה 200–400 מטר, בעלת אופי ערבתי. עמקי הנהרות נמוכים בכמה עשרות מטרים מפני הרמה. חלקו הדרומי המתחיל באזור בגדאד הוא מישור נמוך המשתפל במתינות לעבר המפרץ הפרסי. אפיקי הנהרות הם בגובה המישור עד כדי הצפת האזור במי הנהרות.
את האזור חוצים שני נהרות עיקריים, נהר הפרת המערבי שמוצאו בטורקיה של ימינו ואורכו 2,781 ק"מ והחידקל, שזורם ממזרח לפרת, אורכו 1,740 ק"מ וגם מוצאו ממזרח טורקיה. המרחק המקסימלי בין הנהרות הוא 250 ק"מ, המרחק המינימלי הוא 10 ק"מ.
לשני נהרות יובלים גדולים מאוד. יובלי הפרת: החָבּוּר הזורם בסוריה מצפון לדרום. מערבה לו זורם הבָּליח. יובלי החידקל: הזב הגדול, הזב הקטן, ודיאלא (ליד בגדאד) זורמים כולם מהרי הזגרוס מערבה.
בעיית המים באזור
עיקר בעיית המים קיימת בדרום, כמות המשקעים בשנה נעה בין 70–300 מ"מ גשם בשנה. החקלאות צורכת כ־250 מ"מ גשם, כאשר חלק מהשנים הן שחונות. כתוצאה מכך ההסתמכות היא על מי הנהרות. מועד זרימת המים העיקרית הוא בחודשים אפריל–מאי עם הפשרת השלגים. העונה החקלאית היא בחורף, אז נוצרת בעיה בתזמון המים. בצפון מספקת כמות המשקעים בין 300–500 מ"מ גשם בשנה. נהר הפרת גבוה מהחידקל בתשעה מטרים, בכל תקופות ההתיישבות נבנו תעלות להזרמת מים בין הנהרות. התעלות בדרום היוו פתרון למיעוט הגשמים וזרימת המים המאוחרת, אבל הם הביאו גם להמלחת הקרקעות, אשר הביאו לשקיעת תרבויות ולתזוזתן. במאה ה־10 לפנה"ס למדו להעלות את מי החידקל; התוצאה הביאה להתיישבות באזורים הצפוניים יותר ולהקמת ההתיישבות של אשור.
היסטוריה
כבר בשנת 9000 לפנה"ס, הגיעו המתיישבים הראשונים לאזור נהרות הפרת והחידקל, זאת כדי לנצל את משאבי האזור המכונה הסהר הפורה. בתחילה, האנשים התיישבו ביישובים חקלאיים, אך ככל שהאוכלוסייה גדלה, עיירות החלו להיווצר ובהמשך התפתחו לערי־מדינות.
במהלך התקופה אורוכ המאוחרת, בסביבות 3500 לפנה"ס, מסופוטמיה הקימה את הערים הראשונות בעולם. אנשי ערים אלה, המכונים שומרים, היו עצמאיים ושאפו לשלוט על האזור. למרות היותם שותפים לזהות האזורית היו מאבקים פנימיים על כוח ואדמה בין אנשי הערים השונות. הערים השומריות התפתחו ועם זאת, צמחו תקנים פוליטיים, המנהיגים שהתמנו לתפקידים אלה נהיו מעין מלכים שהעבירו את מעמדם בירושה ויצרו שושלות. מלכים אלה מכונים גם מלכים־לוחמים, זאת מכיוון שנלחמו בצורה מתמדת כדי להרחיב את אזור שליטתם.
עוד בתקופת הברונזה המוקדמת, במסופוטמיה הצפונית תהליך העיור תפס תאוצה. בשנת 2334 לפנה"ס, המלך הצפוני האכדי סרגון עלה וכבש את שומר. כל מסופוטמיה הייתה תחת שליטת אדם אחד בפעם הראשונה, וכך נוצרה האימפריה הראשונה. לאחר מות סרגון, כל המחוז חזר למלחמה מתמשכת בין מלכי ערי־המדינות מה שהוביל לקריסת האימפריה.
האימפריה האשורית כבשה ושלטה במסופוטמיה, כאשר תחומי שלטונה השתרעו ממצרים ועד פרס. גודלה של האימפריה אפשר לאחד ממלכה האחרונים, אשורבניפל, להכריז על עצמו כ"מלך היקום". מותו של אשורבניפל השיב את הממלכה למצב של חוסר יציבות פוליטית, שתרם למפלתה הסופית של האימפריה האשורית.
האימפריה הנאו־בבלית השיגה את מרבית כוחה תחת שלטונו של נבוכדנצר השני, אשר השיב אותה לימי זוהרהּ, עודד השקעה בלימודים ואומנות ולימים אף בנה מחדש את בירת בבל. האימפריה הנאו־בבלית הפכה למרכז כוח, עושר ותרבות. בשנת 593 לפנה"ס נכבשה האימפריה הנאו־בבלית על ידי כורש השני, שליט האימפריה האחמנית. כיבוש מסופוטמיה על ידי פרס סימן את סוף שליטת המלכים ממוצא שמי באזור זה.
בתקופה הרומית התקיימה ברוב אזור פרובינקיה מסופוטמיה.
=== תקופות בסדר כרונולוגי ===
טריי קנינגהם
טריי קנינגהם (באנגלית: Trey Cunningham; נולד ב-26 באוגוסט 1998) הוא אתלט אמריקאי, סגן אלוף העולם (יוג'ין 2022) בריצת 110 מטר משוכות.
סגן אלוף העולם בריצת 110 מטר משוכות
באליפות העולם שנערכה בשנת 2022 ביוג'ין שבארצות הברית זכה קנינגהם במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.08 שניות, אחרי בן ארצו גרנט הולוואי שזכה במדליית זהב (13.03 שניות) ולפני אסייר מרטינס מספרד שזכה במדליית ארד (13.17 שניות).
Amanita Design
Amanita Design היא חברה עצמאית לפיתוח משחקי וידאו, אשר נוסדה בשנת 2003 ובסיסה בברנו, צ'כיה.
היסטוריה
הסטודיו נוצר במקור כאולפן גרפי, אך עד מהרה החל להתמחות ביצירת משחקים ואנימציות. בשנת 2003 יצא המשחק הראשון של הסטודיו - Samorost, שנוצר כיצירה בית ספרית על ידי Jakub Dvorský. זה היה משחק קצר, פשוט וחינמי שהתרחש ביקום סוריאליסטי, אשר משך אליו מגוון רחב של אנשים - בעיקר בגלל מקוריותו האמנותית. בעקבות ההצלחה יצא בשנת 2005 משחק ההמשך Samorost 2, שגם הוא חינמי. בשנת 2009, הציג הסטודיו את הפרויקט הגדול ביותר שלו עד כה - Machinarium, בו השחקן נמצא בעולם המאוכלס ברובוטים. בשנת 2012, יצא המשחק Botanicula, אשר מבוסס על עולם הטבע. בשנת 2016 יצא המשחק השלישי בסדרת Samorost ובשנת 2018 יצאו המשחקים ההומוריסטיים Chuchel ו-Pilgrims. בשנת 2020 יצא משחק הפלטפורמה והפאזלים Creaks.
לוגו החברה הוא הפטריה מסוג אמניטה מוסכריה (Amanita muscaria).
מגרנים
מגרנים (שם מדעי: Pristiophoridae) היא משפחה יחידה בסדרת המגרנאים מקבוצת דמויי כריש. בני קבוצה זו דומים מאוד לסדרת המסורניים, שבקבוצת הבטאים, אך בעלי כמה הבדלים.
בני הקבוצה חיים בקרקעית הים והם בעלי חרטום בולט בקצה הלסת העליונה. מטרת הלסת היא לשפד את טרפם הכולל דגים, סרטנים ויצורי ים דומים. אורכם יכול להגיע ל-1.70 מ'.
הם שונים מבני קבוצת המסורניים בכך שגופם אינו שטוח, זימיהם מצויים מהצדדים ויש להם מספר סנפירים גדול יותר.
בני המשפחה חיים בעומק הים (בערך 40-60 מ' אך גם יותר) בימים הממוזגים והטרופיים בתחום שבין דרום אפריקה לאוסטרליה ויפן. עם זאת הם נמצאו גם בקריביים.
גארפילד הופך לאמיתי
גארפילד הופך לאמיתי (באנגלית: Garfield Gets Real) הוא סרט הנפשה ממוחשבת משנת 2007, בכיכובה של הדמות גארפילד מקומיקס בעל אותו שם. הסרט הופק על ידי ג'ים דייוויס. הוא נכתב על ידי יוצרו של גארפילד, ג'ים דייוויס, שהחל לעבוד על התסריט בסתיו 1996.
זהו סרט האנימציה המלא הראשון של גארפילד מאז פרק הטלוויזיה האחרון ששודר בשנת 1995. הסרט יצא לאקרנים ב-9 באוגוסט 2007, וה-DVD נמכר החל מ-20 בנובמבר 2007.
תקציר העלילה
גארפילד חי עם הכלב אודי ובעליו ג'ון בעיר פרוורית המאוכלסת על ידי דמויות מצוירות בתוך רצועת עולם הקומיקס. גארפילד הוא כוכב הקומיקס, ושגרת חייו אינה משתנה מה שגורם לו להשתעמם ולהיות מתוסכל מחייו. יום אחד במהלך צילומים לקומיקס, נפער חור בקיר של אולפני הצילומים המוביל אל העולם האמיתי, כאשר גארפילד מביט בעגלת נקניקיות הוא חושק בהן וקופץ מהחור כאשר בעקבותיו הכלב אודי. זמן קצר לאחר שגארפילד ואודי עוברים לעולם האמיתי הם מתחילים להבין את הקשיים היום-יומיים האמיתיים.
במהלך טיול בפארק העירוני בעולם האמיתי גארפילד פוגש בחתול רחוב בשם שקי אשר מזמין אותו לארוחת ערב עם חבריו, גארפילד פוגש בחבריו - חתול וחתולה זמרים המעלים מופע ובכך משיגים את מזונם. מאוחר יותר, כשעולה הירח ומגיע הערב, גארפילד נאלץ לישון בבית הרוס. בעקבות הקשיים שעובר גארפילד הוא מתחיל יותר ויותר לרצות לחזור לעיתון, ומבין שבלעדיו אין קומיקס ומכך יוצא להציל את עולמו.
גארפילד ואודי מתחילים לעבור בחינות רבות וקשיים באותו הזמן על מנת לקבל את הרצועה בחזרה, בזכות מכונה שממציאים חבריו של גארפילד מעולם הקומיקס הוא מצליח לחזור ולהבין את משמעות חייו. בנוסף, גארפילד מחליט להעניק לחבריו שפגש בעולם האמיתי פינת קומיקס משלהם על מנת שלא ימשיכו לגור ברחובות.
ביקורת
הסרט זכה לביקורות שליליות רבות ומעריצי הקומיקס התאכזבו ממנו. המבקרים אמרו כי הדמויות חביבות לעיתים נדירות וגארפילד אינו אותו גארפילד אהוב.
משחק המחשב
ב-17 באוקטובר 2008 יצא משחק פעולה ממוחשב "גארפילד הופך לאמיתי" עבור Wii, המבוסס על הסרט.
שם המשחק זהה לשם הסרט - "גארפילד הופך לאמיתי".
מגדל סידני
מגדל סידני (באנגלית: Sydney Tower) הוא המבנה הגבוה ביותר בסידני, ניו סאות' ויילס, שבאוסטרליה, ומגדל התצפית השני בגובהו בחצי הכדור הדרומי. השם מגדל סידני הפך נפוץ בשימוש יומיומי, עם זאת, המגדל היה ידוע בשם מגדל עין סידני, מגדל AMP, מגדל הפרחים, מגדל זוהר, מגדל ווסטפילד סנטרפוינט, ביג פוק, מגדל סנטרפוינט או סנטריפוינט.
המגדל ניצב בגובה של 309 מטר מעל מחוז העסקים המרכזי של סידני (CBD), הממוקם ברחוב מרקט, בין רחובות פיט לקסטלריגה. הוא נגיש מקניון רחוב פיט, רחוב מרקט או רחוב קסטלריג ויושב מעל מרכז הקניות ווסטפילד סידני (לשעבר סנטרפוינט). המגדל פתוח לקהל; הוא אחד האטרקציות התיירותיות הבולטות בעיר וניתן לראותו ממספר נקודות תצפית ברחבי העיר ומפרברים סמוכים. מגדל השמיים של אוקלנד הוא גבוה יותר אך מרפסת התצפית העיקרית של מגדל סידני גבוהה בכמעט 30 מטרים ממרפסת התצפית שבמגדל השמיים של אוקלנד.
בעוד שמרכז הקניות בבסיס המגדל מנוהל על ידי Scentre Group, המגדל עצמו מוחזק על ידי קבוצת Trippas White ו-Merlin Entertainments.
היסטוריה
המגדל נפתח לציבור באוגוסט 1981. עלות הבנייה הכוללת הייתה 26 מיליון דולר. בשנת 1998, נוסף כליא ברק לראש הצריח, מה שהביא להגדלת גובהו הכולל של המגדל מ-305 מטר ל-309 מטר, כאשר גובהו המלא הוא 327 מטר מעל פני הים.
בזמן ש-AMP ניהלה את מרכז הקניות Centrepoint, המגדל נקרא רשמית "מגדל AMP". לאחר שקבוצת ווסטפילד השתלטה על Centrepoint בדצמבר 2001, שונה השם ל"מגדל סידני".
בשנת 2009 נסגר בסיס הבניין לצורך ביצוע שיפוץ נרחב, כולל חיבור של מרכז הקניות למבנים אחרים ושדרוג של כל האתרים. מרכז הקניות נפתח בהדרגה משנת 2010 ושינה את שמו לווסטפילד סידני. בין 25 ל-26 ביוני 2011 הוסר הבאנר של "AMP" מהמגדל והוחלף על ידי לוגו גדול ומואר "ווסטפילד". ההחלפה נעשתה באמצעות מסוק, לאחר ששני ניסיונות קודמים ב-22 במאי וב-12 ביוני הופסקו בגלל מזג אוויר קשה.
בשנת 2011 רכשה חברת Merlin Entertainments את הזכויות להפעלת מרפסת התצפית במגדל, ושמה שונה למגדל העין של סידני.
מרפסת התצפית
ארבעה חלקים של המגדל פתוחים לקהל הרחב, שלושה מאוכלסים על ידי שרותי הסעדה מגדל סידני, בר ומסעדה ב-360 מעלות, המציעים נוף מסתובב של קו הרקיע של סידני, ממוקם בקומה אחת של מגדל סידני. בופה מגדל סידני, מסעדה עכשווית לבחירה עצמית, נמצא במפלס השני של המגדל. STUDIO, הממוקם במפלס שלוש, הוא אולם האירועים הגבוה ביותר בחצי הכדור הדרומי, ויכול להכיל 200 איש, ויש בו כ-156 מקומות ישיבה.
מרפסת התצפית, שנקראת כיום מגדל עין סידני, ממוקמת במפלס ארבע של המגדל, וכדי לגשת אליו, מבקרים יכולים לקנות כרטיס מחברת ההפעלה, או בשער. המעבר מאפשר גישה לאטרקציות אחרות בסידני, כולל גן חיות הבר של סידני, והאקווריום של סידני. תצפית העין ממוקמת בגובה של כ-250 מטר מעל פני הקרקע. יש פלטפורמת צפייה סגורה לחלוטין הכוללת נופים של 360 מעלות של העיר והסביבה. קומה זו גם מאכלס חנות מתנות קטנה, מסכי מגע רב-לשוניים וקריאה המציגה נתונים על מהירות הרוח, הכיוון, משרעת התנופה וסטטיסטיקות אחרות של המגדל. ב־23 בספטמבר 2011 נפתח קולנוע 4D בקומה הרביעית של המגדל, מנגן סרט עם קטעים ממקומות שונים בסידני. התיאטרון הוא הראשון מסוגו באוסטרליה; אפקטים בתוך תיאטרון כוללים רוח, בועות ואש. Skywalk היא פלטפורמה מרוצפת זכוכית באוויר הפתוח המקיפה את תצפית העין סידני בגובה של כ-268 מטר מעל פני הקרקע. פלטפורמת הצפייה משתרעת על שולי המבנה הראשי של הסיפון. הוא נפתח ב-18 באוקטובר 2005, בעלות של 3.75 מיליון דולרו, אחרי ארבע שנים של עיצוב וחודשיים בנייה. פלטפורמה זו נגישה רק כחלק מסיורים מתוכננים ומוזמנים.
פרטים
הצריח המוזהב בסמוך לראש המגדל הוא בעל קיבולת מרבית של 960 איש. המסע אל מרפסת התצפית הוא על ידי שלוש מעליות בעלות סיפון כפול מהיר, כל אחת עם קיבולת של 8 עד 10 איש. המעליות נעות במלואן, חצי או רבע מהירות, תלוי בתנאי הרוח. במלוא המהירות המעליות מגיעות לסיפון תוך 45 שניות.
אירועי תרבות
בכמה הזדמנויות שימש המגדל לשיגור זיקוקים או שהוא הואר באורות צבעוניים כחלק מחגיגות שונות בסידני, כמו ערב ראש השנה האזרחית או במהלך אולימפיאדת סידני.
כל שנה מתקיים אתגר המדרגות של מגדל סידני כולל את האתגר לעלות 1,504 מדרגות מקניון רחוב פיט אל סיפון התצפית. האירוע נועד לגייס כסף למועצת הסרטן, ושני הזוכים הופכים כשירים להתמודד במרוץ המקביל בבניין אמפייר סטייט בניו יורק. בניית ההפעלה. עם זאת, האירוע בוטל הן בשנת 2011 והן בשנת 2012.
אירועים חריגים
ב־8 במרץ 2018 נסגרה ה-Skywalk למשך חמישה שבועות בעקבות התאבדותה של צעירה בת 21 שהסירה את רתמת הבטיחות שלה וקפצה מהמגדל תוך כדי סיור. הוא נפתח מחדש ב־12 באפריל 2018, לאחר שנערכה בדיקה, והמגדל שידרג את ציוד הבטיחות.
לאקי סטרייק
לאקי סטרייק (באנגלית: Lucky Strike) הוא מותג סיגריות אמריקאי, בבעלות החברות R.J. Reynolds Tobacco Company ו-British American Tobacco. המותג הופץ לראשונה ב-1871 בארצות הברית ובמשך שנים ארוכות היה מותג מוביל בשוק הסיגריות העולמי. בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 הייתה לאקי סטרייק הסיגריה הנמכרת ביותר בארצות הברית.
היסטוריה
המותג 'לאקי סטרייק' הופץ תחילה כטבק לעיסה, ומאוחר יותר הופץ גם כסיגריה. ראשי חברת הטבק האמריקאית, ובעיקר ג'ורג' וושינגטון היל, שמו דגש חזק לאורך העשורים הראשונים של המאה ה-20, על חדשנות בפרסום המוצר. באותן שנים ראשונות של שיווק הסיגריות בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, לחברות הטבק היה כוח רב בקביעת מיתוסים עממיים על טיבן של סיגריות, ועל החוקים שחוקקו באמריקה הנוגעים להפצה וקניה של סיגריות. השפעה זו, הובילה במידת מה, לחופש פעולה רחב שהתבטא בהתעלמות ממחקרים ראשוניים אודות סכנות העישון, פרסום סיגריות כמוצר בריא, והטמעה של פעולת העישון כפעולה נחשקת, דרך פרסומות בעיתונים, ברדיו ודרך פרסומות סמויות בהן כוכבי קולנוע עישנו לאקי סטרייק בסרטים. ב-1917, החלה לאקי סטרייק להשתמש לראשונה בסיסמה 'זה קלוי', כדי להדגיש את תהליך ייבוש הטבק של הסיגריה שעבר קלייה, בניגוד למותגים אחרים באותה התקופה שהשתמשו בטכניקת ייבוש בשמש. הרעיון לסיסמה הגיע מנשיא החברה, ג'ורג' וושינגטון היל, שטען כי תהליך הקלייה של הטבק, מעניק לסיגריה טעם 'קליל' יותר - טענה אשר היל חשב עליה לראשונה, בעת ביקור במפעלי הטבק של חברתו, בעודו מתבונן בתהליך הקלייה. במרוצת שנות ה-20 של המאה ה-20, החלה לאקי סטרייק סדרה של מסעות פרסום שיועדו לקהל הנשים. באותן שנים, פרסומות לסיגריות פנו לקהל הגברי בלבד, זאת מאחר שפעולת העישון נתפסה כגברית בעיקרה. היל, נשיא החברה האמריקאית לטבק, רצה להגביר את מכירות הטבק של החברה שלו, על ידי פרסום אגרסיבי ופתיחת הסיגריות של החברה שלו לקהלים שטרם נוצלו. הקמפיין של לאקי סטרייק לנשים נשען על התפיסה (שלא הייתה מעוגנת במחקר) שסיגריות מובילות להורדת משקל. הקמפיין עשה שימוש בסלוגנים כגון במקום לקחת מתוקים, קחי לאקי, ויצר אפקט משמעותי על מכירות הסיגריה. המכירות של לאקי סטרייק עלו בלמעלה מ-300% בשנתו הראשונה של הקמפיין. מ-14 מיליארד סיגריות ב-1925, ל-40 מיליארד סיגריות ב-1930. בשנות ה-60, הושקו שני סוגים חדשים של לאקי סטרייק, סיגריות פילטר וסיגריות בטעם מנטה בשם 'לאקי ירוק'. לאקי סטרייק עברה לבעלות מוחלטת של חברת הטבק הבריטית BAT ב-1976. ב-2006, נפסקה מכירת רוב המותגים של לאקי סטרייק בצפון אמריקה, אולם המשיכו להימכר באזורים אחרים של העולם בהן פועלת חברת הטבק הבריטית. חברת R.J. Reynolds Tobacco Company עדיין מפיצה לאקי סטרייק בגרסה נטולת פילטר בארצות הברית כיום.
מקור השם
מקור השם 'לאקי סטרייק' (בעברית: מכה מוצלחת), היה בתקופת הבהלה לזהב של סוף המאה ה-19 בארצות הברית, במרוצתה רבים נהרו לחצוב בהרים ובנהרות על-מנת למצוא זהב, בשל שמועות רבות על זהב המצוי ברחבי ארצות הברית באזורים לא ממופים. הביטוי 'לאקי סטרייק', היה בשימוש על ידי כורים אשר איחלו אחד לשני 'פגיעה ברת-מזל' בעורק זהב. הבחירה בשם 'לאקי סטרייק', היוותה מעין קריצה כלפי כורי הזהב, ולאוכלוסייה הכללית, על כך שקניית המותג 'לאקי סטרייק', תיתן מזל לאלו אשר רוכשים אותו.
משמעות ראשי התיבות בקופסה המחודשת
החל מ-1945, נוספו בראש החפיסה האותיות באנגלית - .L.S.M.F.T פשר ראשי התיבות הוא - לאקי סטרייק זה טבק איכותי (Lucky Strike Means Fine Tobacco)
לוגו האינדיאני בצד החפיסה
לצד קופסת לאקי סטרייק, יש אייקון של אינדיאני, לרוב בצבע אדום על הרקע הלבן של החפיסה. מיתוס פופולרי לגבי האייקון הוא שאם מסתכלים על הלוגו מצדדים שונים, מגלים תמונות שונות לחלוטין. למעשה, הלוגו מיוחס לצ'יף פאּוהאטאן, אשר חי במהלך המאה ה-17 באזור וירג'יניה באמריקה הצפונית, והיה ידוע בשל גידולי הטבק האיכותיים שלו. הצ'יף הוא גם אביה של פוקהונטס הידועה, אשר התחתנה עם אחד מראשוני מגדלי הטבק האמריקנים, ג'ון רולף. מטרת הצבתו הייתה לשדר אמינות ומסורת ארוכה של טבק.
מקור השם
מיתוס פופולרי מסביר את שם המותג 'לאקי סטרייק', בהימצאותה של סיגריה אחת הממולאת במריחואנה באחת ממאה מכל חפיסות המותג. מה שהופך את מי שהתמזל מזלו להשיג חפיסה זו למי ש'פגע במזל'. המיתוס כרוך בדרך כלל סביב הוויה צבאית, בתארו את הסיבה להימצאות המריחואנה בחבילות הלאקי כאספקה לחיילים אמריקאיים במלחמה (מלחמת העולם הראשונה/שנייה, מלחמת קוריאה, מלחמת וייטנאם וכיוצא בזה), שנועדה להעניק להם רוגע ותקווה. המיתוס מופרך בקלות, שכן ייצור המותג התחיל עוד במאה ה-19, הרבה לפני המלחמות אותן מייחסים כמקור לנתינת השם.
משמעות ראשי התיבות בראש הקופסה
משחקי מילים רבים נעשו על חשבון ראשי התיבות המפורסמים של לאקיי סטרייק .L.S.M.F.T. ניתן למצוא את חלקם באתרים שונים המתמחים בסלנג. רובם ככולם מתייחסים לפעילויות מיניות שונות.
במוזיקה
הסיגריות הוזכרו בשירים מאת טום וויטס, בילי ג'ואל, זי זי טופ ועוד.
בטלוויזיה
בסדרה מד מן אשר מתרחשת בשנות השישים של המאה ה-20, לאקי סטרייק היא לקוח מרכזי של חברת הפרסום 'סטרלינג קופר' שקורותיה הבדיוניים הם מרכז העלילה של הסדרה. במרוצת הסדרה, מאבדת 'סטרלינג קופר' את לאקי סטרייק לטובת חברת BBDO, שהייתה למעשה, החברה שפרסמה את לאקי סטרייק באותה התקופה.
איחוד הרבנים למען ארץ ישראל
איחוד הרבנים למען ארץ ישראל הוא איגוד של רבנים שנוסד בשנת 1993 על ידי הרב שאול ישראלי, הרב משה צבי נריה והרב אברהם שפירא שהיו הנשיאות המייסדת שלו. מטרתו הייתה לשמור על שלמות ארץ ישראל השלמה.
פעילות
בתקופת הסכמי אוסלו בתמוז תשנ"ה קבע איחוד הרבנים שמסירת שטחים שבשליטת ישראל לנכרים, אפילו תמורת הסכם שלום, מנוגדת להלכה. תחת הכותרת "פסק הלכה בעניין סירוב פקודה" הם קראו לחיילים שלא להישמע לפקודות המורות למסור שטחים לנכרים, בהן ראו פקודות שסותרות את התורה. על פסק-הלכה זה היו חתומים כל רבני האיגוד ובפרט נשיאי האיחוד הרב משה צבי נריה, הרב שאול ישראלי והרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, כאשר לפניהם הוציא הרב שלמה גורן פסק דומה. באותה תקופה עורר העניין פולמוס רב.
באותה העת הוציא איגוד הרבנים את החוברת 'ארץ חמדה: קובץ מאמרים, מתוך דברי הרה"ג אברהם שפירא, הרה"ג שאול ישראלי'.
הארגון התקיים כעמותה רשומה ברשם העמותות החל משנת ייסודו ב-1994 ועד לפירוק העמותה ב-2003.
מאוחר יותר בתקופת הסכם מגרון והבתים בעופרה נאבק הארגון בכל ניסיון לעקור או להעתיק יישוב יהודי ממקומו.
חברים
מלבד חברי הנשיאות המייסדת, היו שותפים בו חלק מגדולי רבני הציונות הדתית שתמכו במאבק למען שלמות הארץ כגון: הרב שלמה גורן, הרב מרדכי אליהו, הרב נחום אליעזר רבינוביץ, הרב מאיר יהודה גץ, הרב חיים דרוקמן, הרב דב ליאור, הרב יעקב אריאל, הרב חיים שטיינר, הרב אליעזר ולדמן, הרב זלמן מלמד, הרב צבי ישראל טאו, הרב יעקב יוסף, הרב איתן איזמן, הרב מיכאל הרשקוביץ, הרב אליקים לבנון, הרב משה לוינגר,  הרב יעקב שפירא, הרב דוד חי הכהן, הרב יהושע מגנס, הרב חיים ירוחם סמוטריץ', הרב דוד דודקביץ, הרב שלום גולד, הרב אליעזר מלמד, הרב מאיר פנדל, הרב דוד פנדל,  הרב דניאל שילה, מזכיר האיחוד הרב יוסי ארציאל והרב יוסף פרידמן. לפרק זמן מסוים היו הרב אהרן סולובייצ'יק והרב עובדיה יוסף חתומים על כרוזים של האיחוד.