cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מדיטציה
מדיטציה והשפעתה על המוח
מוח האדם מאופיין בתכונות של גמישות ואדפטיביות ("פלסטיות") אשר ממשיכות להתקיים לאורך כל תקופת החיים. תכונות אלה מהוות "קרקע פורייה" לביצוע שינויים במוח על ידי התנסויות שונות בכל גיל. אחת ההתנסויות אשר להן השפעה ניכרת על תפקודי המוח היא מדיטציה. מחקרים שונים מהשנים האחרונות, אשר השתמשו במכשיר דימות תפקודי בתהודה מגנטית (fMRI), הראו כי לפעילות מדיטטיבית ישנה השפעה המפחיתה רמות דחק (stress), לחץ דם, ואת מידת הכאב והסבל הנלווים למחלות כרוניות. כמו כן פעילות כזו משפרת את המערכת החיסונית ויכולה להיטיב בהפרעות כמו דיכאון, הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות.
פלסטיות המוח
פלסטיות היא תכונה בסיסית של מערכת העצבים, אשר קיימת גם באורגניזמים פשוטים ומוגדרת כיכולתה של מערכת העצבים המרכזית להשתנות. שינויים אלה יכולים להתרחש כתוצאה מגורמים שונים, החל מהתפתחות נורמלית והבשלת האורגניזם, דרך רכישת מיומנויות חדשות אצל אנשים צעירים ובוגרים וכלה בהופעת נזק למערכת העצבים המרכזית או מהזנחה סנסורית. השינויים המתחוללים במעגלים העצביים במוח משקפים השתנות של מעגלים קיימים או יצירה של מעגלים חדשים. המקום בו נראים שינויים אלה הם בצמתים בין הנוירונים הקרויים "סינפסה" (בשל מורכבות מערכת הנוירונים והסינפסות במוח, ניתן רק לאמוד את השינוי במספרן אך לא לספור אותן באופן מדויק). שינויים אלה מתרחשים בתיאום עם שינויים בהתנהגות או בתפקודים פסיכולוגיים.
הפלסטיות הנוירולוגית מתרחשת בשתי דרכים:
לפי התפיסה המסורתית, למוח יש יכולת להשתנות רק בגילאים צעירים בהם הוא עודו מתפתח. עם זאת, המדע הוכיח כי תכונת הפלסטיות ממשיכה לאפיין את המוח עד ליום מותו. מחקרים שונים וסיפורי חיים מראים כי על ידי אימון של המוח ניתן לבצע שינוי מהותי בתפקודים שונים, כאשר לכל תפקוד מוחי נדרש אימון מסוג שונה. הפסיכיאטר נורמן דוידג' בספרו "המוח הגמיש" מציג מקרים לפיהם אנשים הצליחו לסגל את עצמם לשינויים כדוגמת העלאת רמת משכל, התגברות על כאבי רפאים (פנטום), טיפול בהפרעות אובססיביות, ותיקון לקויות למידה. כדבריו: "בתנאים הנכונים, לימוד ותרגול של מיומנות חדשה עשויים לחולל שינויים במאות מיליוני, ואולי במיליארדי החיבורים שבין תאי העצב במפות המוח שלנו" (דוידג', 2009, 57).
השפעת המדיטציה על אזורים שונים במוח
טווח רחב של השפעות מוחיות נמצאו בקרב מתרגלי מדיטציה וותיקים (מספר שנים) ומתרגילי מדיטציה טירונים (מספר שעות עד מספר חודשים). נכון ל-2017 דווחו כבר למעלה מ-120 מחקרים שבדקו כיצד מדיטציה משפיעה על מבנה ותפקוד אזורי מוח שונים. השינויים הללו, במבנה המוחי ובתפקוד המוחי מיוחסים להשפעה של מדיטציה על מגוון תפקודים והתנהגויות, כגון מערכות קוגניטיביות (לדוגמה, הגברת פונקציות ניהוליות של קשב, שיפור זיכרון העבודה, שיפור יכולת האינטרוספקציה, ושיפור בהבחנה תפיסתית), שינויי התנהגות (לדוגמה, הגברת התנהגות פרו-חברתית וחמלה), שיפור מערכת החיסון, ואפילו הפחתת סימפטומים קליניים של הפרעות נפשיות כגון חרדה ודיכאון. טכניקות מדיטציה שונות נבדלות זו מזו במטרות, בהיקף, ובקושי של כל טכניקה, דבר המוביל לגיוס אזורים מוחיים שונים בעוצמות שונות. לדוגמה, מתרגלי זן (Zen) נוטים להפעיל מנגנונים של קשב פתוח ומודעות לרגע הנוכחי ולכל מה שמתרחש בו, תרגולי ויפאסנה מביאים תשומת לב מכוונת לחוויה הגופנית ותרגולי שמאטה מטפחים יכולות של ריכוז חד נקודתי. למרות ההבדלים בתרגולים השונים ובהשפעות השונות שלהם על המוח, אותרו כמה מערכות ואזורים מוחיים שמושפעים מרוב סוגי המדיטציה:
המערכת הלימבית: מיקומה האנטומי של המערכת הלימבית מאפשר לה לחבר בין העולם החיצוני (המערכות החושיות) לעולם הפנימי (המערכת האוטונומית) ולתקשר עם אזורים גבוהים במוח. חלק מהפונקציות העיקריות שמיוחסות למערכת זו הן יצירת רגשות, מוטיבציה וזיכרון לטווח ארוך. תרגולי מדיטציה שונים משפיעים על תפקוד החלקים השונים במערכת ועל הקישוריות שלה עם אזורי מוח אחרים. הממצאים העיקריים בהקשר של המערכת הלימבית נוגעים לאמיגדלה (מוכרת לרוב כאזור רגשי המקושר לתהליכים של פחד ומעורבת בוויסות הפעולה של המערכת ההורמונלית ושל מערכת העצבים האוטונומית), ולפיהם קיים מתאם שלילי בין פעילות האמיגדלה לתרגולי מדיטציה. כמו כן נמצאו השפעות על הקישוריות בין אזורים קדמיים האחראים על שליטה ובקרה לתפקוד האמיגדלה. שינויים אלה מיוחסים לוויסות של המערכות הקדמיות על תפקוד האמיגדלה וכתוצאה מכך שיפור יכולות של וויסות רגשי ואותרו כבר לאחר שישה שבועות של אימון מדיטציה. אזור נוסף אשר מקושר רבות לתרגולי מדיטציה ונמצא גם הוא במערכת הלימבית הוא ההיפוקמפוס. מחקרים מצביעים על עליה בנפח ההיפוקמפוס בקרב מתרגלי מדיטציה. ההיפוקמפוס משחק תפקיד חשוב ביצירת זיכרונות כמו גם בלמידה רגשית, דבר המתבטא ביצירת תגובה רגשית שלוקחת בחשבון את ההקשר שבה התגובה מופקת. ניוון בהיפוקמפוס מקושר להפרעות קליניות רבות הכוללות לחץ, חרדה ודיכאון. מחקרים בחולדות הדגימו שההיפוקמפוס רגיש לגורמים סביבתיים מסוימים, ושלגורמים מיטביים (למשל, סביבת למידה תומכת), השפעות מגנות על ההיפוקמפוס במצבי לחץ. אחת האפשרויות היא שתרגולי מדיטציה מגבירים את עמידותו של ההיפוקמפוס מול גורמי לחץ על ידי יצירת שינויים מבניים דומים לאלו שנגרמים על ידי גורמים סביבתיים וששינויים אלו תורמים להשפעות המיטביות של מדיטציה על בריאות נפשית.
אינסולה, הקורטקס הסומטוסנסורי ופיתול החגורה הקדמי: מחקרים מצביעים כי תרגול מדיטטיבי עשוי להגביר את חוויית המודעות הסובייקטיבית לתחושות הגוף. קיים קשר עקיב בין פעילות האינסולה לבין המודעות לתהליכים ביולוגיים בגוף האדם, וביניהם הנשימה וקצב הלב. הקורטקס הסומטומוטורי הראשוני והמשני הם מרכזי קליפת המוח העיקריים האחראים לעיבוד מידע תחושתי (מגע, כאב, טמפרטורה וכדומה). פיתול החגורה הקדמי אחראי על ויסות עצמי, שליטה עצמית, פתרון בעיות ממוקד ותגובות התנהגותיות אדפטיביות בתנאים משתנים. מחקרים מצביעים על שינויים באזורים אלו בעקבות תרגולי מדיטציה. מכיוון שאזורים אלו קשורים לחוויה הסובייקטיבית של כאב, שינויים באזורים אלו, הנצפים במוחם של מתרגלי מדיטציה וותיקים, מעניקים הסבר לסיבולתם הגבוהה יותר לכאב (סף כאב גבוה; רגישות נמוכה לכאב) בהשוואה לאנשים שאינם מתרגלים מדיטציה. ההבדלים המבניים באינסולה ובקורטקס הסומטוסנסורי מאפשרים לחוות את התכונות החושיות של גירויים בלתי נעימים, בנפרד מהתגובה הרגשית והקוגניטיבית שעשויה להתלוות אליהם. שינויים בפיתול החגורה הקדמי מיוחסים לשיפור בוויסות כאב, ויסות רגשי, מודעות רגשית, רגולציה רגשית ופתרון בעיות.
רשת מצב ברירת המחדל (DMN): מערכת אשר פועלת בעיקר במצב שבו אין התעסקות במטרה נקודתית אלא במצב של נדידת מחשבות. פעילות המערכת נמדדת בעיקר על ידי קישוריות בין אזורים קידמיים (קליפת המוח הקדם-מצחית) כמו גם האינסולה ופיתול החגורה הקדמי. המחקרים בתחום מראים שינויים תפקודיים בקרב מתרגלי מדיטציה בין האזורים השונים: ירידה בפעילות והקישוריות בין אזורים קדמיים, עלייה בקישוריות בין פיתול החגורה הקדמי והאינסולה, כמו גם עלייה כללית בפעילות האינסולה. תוצאות אלה מצביעות על עלייה במודעות עצמית ויכולות קשב. בנוסף, במספר מחקרים נמצאה ירידה בפעילות מערכת ה-DMN, אשר פעילות מוגברת בה מקושרת להפרעות מצב רוח ורומינציה של מחשבות.
השפעות המדיטציה על יכולות למידה
ליכולת הקשב השפעה קריטית על התהליך המנטלי המרכזי בלמידה. בעולם המודרני, מתייחסים לקשב כמורכב משני חלקים: עלייה בזרם המידע וחיפוש אישי לביצוע מספר פעילויות באופן סימולטני או חיפוש אחר מספר גירויים. לפיצול קשב גם כן השפעה חשובה על ביצועי הלומד, דוגמה לכך ניתן לראות למשל במחקר שבדק ביצוע של מספר משימות באותו זמן. המחקר הראה כי נוכחותה של משימה משנית קידם בעיקר למידה של שינון בעל פה. בניגוד לכך, הסטת קשב למשימה אחת קידמה יכולת נוספת של הכללת המידע הנלמד למצבים חדשים.
מדיטציה ונוירופידבק
נמצא במחקרים רבים שבאמצעות תרגול קבוע של מדיטציה, ניתן להפיק את אותן תועלות של טיפול בנוירופידבק עבור מגוון רחב של הפרעות, כגון: קשב וריכוז, נדודי שינה, חרדה, דיכאון, אפילפסיה, התמכרות, אוטיזם ועוד. מכיוון שגם מדיטציה וגם נוירופידבק משמשות כשיטות לאימון מצבים נפשיים, ההנחה הרווחת היא ששתי השיטות גורמות לשינויים פלסטיים דומים במוח, ולכן יכולות לסייע לסוגי הפרעות דומות.
אחת ההשערות להסבר הדמיון בין מדיטציה ונוירופידבק, היא שלשתיהן השפעה חיובית של שיפור רמת הקשב והשליטה הקוגניטיבית, אשר מסייעות בוויסות הריכוז והרגש.
ביקורת מחקרית
על-אף ריבוי הממצאים הקושרים בין תרגולי מדיטציה לדפוסים מוחיים שונים, ולמרות השיפור העצום במכשור המשמש למחקרים מוחיים, עדיין קיימות מגבלות ושאלות רבות שהמדע מתקשה לספק להן מענה.
אוואלישווילי
אוואלישווילי (בגאורגית: ავალიშვილი) הייתה משפחת אצולה גאורגית, שהייתה ענף של בית ציציאשווילי מהמאה השש עשרה. הנחלות הראשוניות של המשפחה היו ממוקמות במחוז ההיסטורי תורי (כיום ערוץ בורג'ומי, שמרכזו היה הכפר סַדגֶרי).
משנת 1545 והלאה הם היו ואסלים לנסיך של סאמצחה, שזמן קצר לאחר מכן הייתה תחת השפעה עות'מאנית והאסלאם. במטרה לברוח מהאיסלאמיזציה של האזור, עברו, בתחילת המאה השבע עשרה, מספר מחברי המשפחה לתוך פנים גאורגיה. אלה שנותרו באחוזות שירשו מאבותיהם הפכו למוסלמים וקיבלו את התואר בֶּכּ (بک). ענף של המשפחה באימרתי (מערב גאורגיה) ירד ממעמדו לדרגת אצולה נמוכה יותר. הפליטים באזורי מזרח גאורגיה, בכארתלי ובקאחתי, תוגמלו במספר אחוזות ותואר האצולה שלהם אושר מחדש, ב-1826 וב-1850, כנסיכים באימפריה הרוסית.
הסלע
{{פירושונים|
הערות שוליים
}}
קריית נורדאו
קריית נורדאו היא שכונת מגורים על שמו של מקס נורדאו בדרום נתניה.
השכונה נמצאת צפונית מזרחית לשכונת רמת פולג. היא סמוכה גם לשכונה קטנה וחדשה יותר, "גבעת האירוסים".
היסטוריה
בקיץ 1919 החליט הוועד הפועל הציוני, בראשות חיים ויצמן ונחום סוקולוב, להקים בארץ ישראל עיר גנים על שם מקס נורדאו. הקרן הקיימת החלה לאסוף כספים לצורך מימוש מטרה זו, אולם בעקבות תהפוכות שונות בהנהלת הקרן הקיימת, מילוי ההחלטה נדחתה. בתחילת שנת 1924 פרסם מנחם אוסישקין מודעה שקראה לתרום כסף לצורך מימון הקמת עיר הגנים, מכיוון שנאספו רק 22,000 לא"י, מתוך 50,000 שנדרשו על פי הפרסום עבור הפרויקט. בשנת 1947 החל האדריכל אלכסנדר קליין בתכנון עיר גנים באזור ואדי פאליק על שטח של 6000 דונם, עבור 40,000-50,000 נפש. בסוף 1949 ביקרה באתר מקסה נורדאו, לקראת הקמת עיר הגנים. אולם אגף התכנון התנגד לתוכנית וועדה של משרד הפנים החליטה, על אף התנגדות הקרן הקיימת, לספח את השטח לנתניה, בטענה שאין מקום לשתי ערים נפרדות ושכנות. עיריית נתניה השקיעה בפיתוח האזור ותוכנית הקריה נכללה בתוכנית בניין עיר של נתניה, אך הקמת הקריה התעכבה בגלל שטחי אש של צה"ל באזור.
באפריל 1957 הוחל בהקמת השכונה על ידי חברת "דיור לעולה", שהציבה במקום 400 צריפי בטונדות. בשנת 1958 חיברה עיריית נתניה את השכונה לרשת החשמל. בשנת 1962 הוחל בהרחבת השכונה בכ-600 יחידות דיור ולצידם הוקם אזור התעשייה של נתניה דרום ממזרח לכביש החוף.
בתחילת שנות ה-70 פעלה החברה לפיתוח קריית נורדאו, בראשות נפתלי רבין ובבעלות שיכון ופיתוח, סולל בונה ושיכון עובדים, להקמת 10,000 יחידות דיור בשכונה. לצורך כך הוחלט על הקמת מחלף פולג במימון משותף של החברה, עיריית נתניה ומע"ץ.
חינוך
בשכונה נמצאים בית הספר היסודי צליל, בית הספר אורות רש"י, והחטיבות-תיכונים אלדד ואורט גוטמן.
מאז ראשיתה פעיל בשכונה קן קריית נורדאו של הנוער העובד והלומד. כמו כן פועל בשכונה סניף של תנועת בני עקיבא שפעיל בבית הספר הדתי וסניף של תנועת אריאל שהוקם על ידי הגרעין החינוכי הפועל בשכונה.
בשכונה יושבים גם מתנ"ס ומועדון הנוער בר יהודה.
תרבות
בשנות ה-70 התגוררו חברי להקת גן עדן בצריף בשכונה. הבמאי אורי ברבש תיעד אותם בסרטו "גן עדן" (1977).
חברי הרכב קפה שחור חזק גדלו בשכונה והיא השפיעה על המוזיקה שהם יוצרים.
יחסי אוקראינה–רוסיה
יחסי אוקראינה–רוסיה (באוקראינית: Українсько-россійські відносини, ברוסית: Российско-украинские отношения) הם כינוי ליחסים הבינלאומיים בין הפדרציה הרוסית לאוקראינה. בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה נותקו היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות ואלה נתונות במלחמה נכון להרגע.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ביניהן החל מראשית שנות ה-90, בעקבות פירוק ברית המועצות, שרוסיה ואוקראינה היו חלק מהרפובליקות שהרכיבו אותה. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות עברו תקופות של קשרים טובים, וכן תקופות של מתח ואף עוינות גלויה מאז 1991. היחסים בין המדינות הידרדרו בעקבות הסכסוך האוקראיני-רוסי, שהחל ב-2014, והעימות ביניהן גרם לביטול מספר הסכמים וקשרים הכלכליים בין שני הצדדים. ב-24 בפברואר 2022, רוסיה תקפה את אוקראינה ופלשה לשטחה, מה שגרם לאוקראינה לנתק באופן מיידי את כל הקשרים הדיפלומטיים הפורמליים עם רוסיה.
במהלך התקופה בה התקיימו יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות, לרוסיה הייתה שגרירות בקייב וקונסוליות בחרקוב, בלבוב ובאודסה, ואילו לאוקראינה הייתה שגרירות במוסקבה וקונסוליות ברוסטוב על הדון, סנט פטרסבורג, יקטרינבורג, טיומן וולדיווסטוק.
נסיכות מוסקבה, רוסיה הצארית והאימפריה הרוסית
לאחר הפלישה המונגולית לרוסיה ההיסטוריות של העם הרוסי והעם האוקראיני החלו להסתעף. נסיכי מוסקבה הצליחו לאחד תחת שלטונם את כל שרידי הפרובינציות הצפוניות של רוס הקייבית, ואלה הפכו למדינה רוסית רבת עוצמה. אוקראינה לעומת זאת הייתה תחת שליטתה של הדוכסות הגדולה של ליטא, ואחר כך באיחוד הפולני-ליטאי. בתוך האיחוד, הקוזאקים הלוחמים מזפוריז'יה סירבו לעבור "פולוניזציה" ולאמץ את הזהות הפולנית. הללו התעמתו לעיתים קרובות עם ממשלת האיחוד, אשר הייתה בשליטת האצולה הפולנית. התסיסה בקרב הקוזקים הובילה אותם להתקומם נגד האיחוד ולבקש איחוד עם רוסיה, עמה הם חלקו הרבה מן התרבות, השפה והדת. איחוד זה אכן התרחש לבסוף באופן רשמי בשנת 1654 עם חתימת הסכם פריסלב. מאמצע המאה ה-17 אוקראינה אוחדה בהדרגה לתוך האימפריה הרוסית, תהליך שהושלם בסוף המאה ה-18 עם חלוקת פולין. זמן קצר לאחר מכן, בסוף המאה ה-18, השלטון הקוזאקי פורק בכוח על ידי האימפריה, כאשר רוב האוכלוסייה עברה לאזור קובאן בקצה הדרומי של האימפריה הרוסית, שם לקוזקים היה תפקיד חשוב בהגנה על האימפריה נגד הפרעות של השבטים הקווקזים.
האימפריה הרוסית החשיבה את האוקראינים ואת הבלארוסים כרוסים, ושטחם נחשב כ"רוסיה הקטנה". עד סוף מלחמת העולם הראשונה השקפה זו נתקלה בהתנגדות מצד קבוצה קטנה של לאומנים אוקראינים. בשנת 1804 נאסרה השפה האוקראינית כשפת הוראה בבתי הספר וכמקצוע למידה. בשנת 1876 יצא אוקאז סודי של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה המחרים ספרים אוקראינים. הצו אסר פרסום וייבוא של רוב הספרים בשפה האוקראינית, הופעות פומביות והרצאות, ואסר אפילו טקסטים באוקראינית המלווים תווים מוזיקליים.
ברית המועצות
מהפכת פברואר מיסדה את הקמת היחסים הרשמיים בין הממשלה הזמנית הרוסית לבין המועצה המרכזית האוקראינית, אשר יוצגה בממשלת רוסיה על ידי הקומיסר שלה פטרו סטבניצקי. במקביל, דמיטרי אודינץ מונה לנציג לענייני רוסיה בממשלה האוקראינית. לאחר התוקפנות הצבאית של הסובייטים בתחילת 1918, בהנחיית הממשלה הסובייטית, אוקראינה הכריזה על עצמאות מלאה מהרפובליקה הרוסית. שתי האמנות של ברסט-ליטובסק, שאוקראינה ורוסיה חתמו בנפרד עם מעצמות המרכז, הרגיעו את הסכסוך הצבאי ביניהן, ומשא ומתן לשלום החל באותה שנה. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה הפכה אוקראינה לשדה קרב במלחמת האזרחים ברוסיה. הן הרוסים והן האוקראינים נלחמו כמעט בכל הצבאות על בסיס האמונות הפוליטיות שלהם. ב-1922 אוקראינה ורוסיה היו שתיים מהחברות המייסדות של ברית הרפובליקות הסוציאליסטיות הסובייטיות, והיו החתומות על האמנה שהפסיקה את האיחוד בדצמבר 1991.
נפילת האימפריה הרוסית הביאה לקיצו את האיסור על השפה האוקראינית. בימיה הראשונים, ברית המועצות קידמה את התרבויות של הרפובליקות הסובייטיות השונות. דבר זה הסתיים בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20, כאשר סטלין עבר לקידום הלאומיות הרוסית ברחבי ברית המועצות כולה. הדבר הוביל בפועל להכחשת קיומה של התרבות האוקראינית, ובמקום זאת היא תוארה כווריאציה מקומית של התרבות הרוסית המתמשכת בברית המועצות.
בין השנים 1932–1933 אוקראינה חוותה את ההולודומור (באוקראינית: Голодомор, "רצח באמצעות רעב" או "הרעבה עד מוות"), שהיה רעב מעשה ידי אדם ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, שהרג לפי הערכות עד כ-7.5 מיליון אוקראינים. במהלך הרעב, הנחשב מעשה טרור ואף רצח עם, מיליוני אזרחים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, רובם אוקראינים, מתו מרעב באסון חסר תקדים בהיסטוריה של אוקראינה. מאז 2006, הולודומור הוכר על ידי אוקראינה העצמאית ומספר מדינות נוספות כרצח עם של העם האוקראיני. חוקרים לא מסכימים בשאלת החשיבות היחסית של גורמים טבעיים ומדיניות כלכלית כגורמים לרעב ולהרס מעמד האיכרים האוקראינים. יש הרואים ברעב מדיניות מכוונת של הממשל הסובייטי שבראשה עמד יוסיף סטלין, ולא תוצאה מפגעי טבע. לפי גישה זו, ההולודומור תוכנן על ידי הסובייטים כדי לפגוע בלאומיות האוקראינית ובעם האוקראיני, הן ככוח פוליטי והן כישות חברתית. אובדן החיים הושווה לשואה. אם המדיניות הסובייטית ופעולותיה היו מתועדות באופן חד-משמעי ככוונה לעקר את עליית הלאומיות האוקראינית, הן היו נופלות תחת ההגדרה המשפטית של רצח עם.
ב-13 בינואר 2010, בית המשפט לערעורים בקייב מצא את סטלין, קגנוביץ', מולוטוב, קוסיאור ובכירים אחרים במפלגה הסובייטית אשמים ברצח העם האוקראיני במהלך ההולודומור.
אוקראינה והפדרציה הרוסית
לפני היברומאידאן (2013-2014), תחת נשיא אוקראינה ויקטור ינוקוביץ' (בתפקיד מפברואר 2010 עד פברואר 2014), היחסים היו תקינים וכללו הסכמי סחר שונים. לאחר המהפכה האוקראינית ב-2014, אשר גירשה את ממשלתו הפרו-רוסית של ינוקוביץ' ב-21 בפברואר 2014, היחסים בין רוסיה ואוקראינה התדרדרו במהירות. בעקבות זאת, אוקראינה החזירה את השגריר שלה מרוסיה במרץ 2014. מאז, הייצוג הדיפלומטי הגבוה ביותר של אוקראינה ברוסיה הוא מיופה כוח זמני. באופן דומה, מאז יולי 2016, לאחר ששגריר רוסיה באוקראינה הוחלף, גם הייצוג הדיפלומטי הגבוה ביותר של רוסיה באוקראינה הוא מיופה כוח זמני.
עימותים צבאיים בין המורדים הפרו-רוסים, המגובים על ידי הצבא הרוסי, לבין הכוחות המזוינים של אוקראינה החלו במזרח אוקראינה באפריל 2014. ב-5 בספטמבר 2014 ממשלת אוקראינה ונציגים של המדינות-לכאורה, הרפובליקה העממית של דונצק והרפובליקה העממית של לוהנסק, חתמו על הסכם הפסקת אש זמנית, שנקרא פרוטוקול מינסק. הפסקת האש התפוצצה בקרבות קשים חדשים בינואר 2015. הסכם הפסקת אש חדש נכנס לפועל באמצע פברואר 2015, אך גם הסכם זה לא הפסיק את הלחימה.
באוקראינה נטען כי רוסיה מנצלת מעת לעת את משאבי האנרגיה העצומים שלה כדי להציק לשכנותיה הקטנות יותר, אך ממשלת רוסיה טוענת כי התכתשות פנימית בקרב האליטה הפוליטית של אוקראינה גרמה לסכסוכים באספקת אנרגיה. הסכסוך באוקראינה והתפקיד של רוסיה בו הסלים מאוד את המתח בין רוסיה והמעצמות המערביות, במיוחד את היחסים בין רוסיה לארצות הברית.
ב-10 בפברואר 2015, בתגובה להתערבות הצבאית הרוסית ב ההתקוממות הבדלנית באוקראינה, הפרלמנט של אוקראינה רשם טיוטת צו, שתוכנו השעיית היחסים הדיפלומטיים עם הפדרציה הרוסית. אף על פי שהכוונה להשעיה זו לא התממשה, הודה הדיפלומט האוקראיני דמיטרו קולבה (אז, הנציג הקבוע של אוקראינה למועצת אירופה) בתחילת אפריל 2016, כי היחסים הדיפלומטיים צומצמו "כמעט לאפס". ב-5 באוקטובר 2016 משרד החוץ של אוקראינה המליץ רשמית לאזרחיה להימנע מכל סוג של נסיעה לרוסיה או מעבר דרך שטחה. המשרד דיווח על מספר גדל והולך של מעצרים חסרי שחר של אזרחים אוקראינים שלעיתים קרובות "מטופלים בגסות בשיטות בלתי חוקיות של לחץ פיזי ופסיכולוגי, עינויים ומעשים אחרים הפוגעים בזכויות האדם ובכבודם". ב־24 בפברואר 2022 היחסים הדיפלומטיים בין המדינות נותקו עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה.
ב-30 בנובמבר 2018 הכריז נשיא אוקראינה פטרו פורושנקו כי גברים רוסים מגילאי 16–60 לא יוכלו להיכנס לשטח אוקראינה.
בחודשים מרץ ואפריל ב-2021 רוסיה החלה לרכז אלפי חיילים וציוד צבאי על גבול אוקראינה, מה שהוביל למשבר בינלאומי. והכוחות הוסרו חלקית עד יוני, אך באוקטובר חודשה התעצמות הכוחות. עד דצמבר נאספו כ-130,000 חיילים רוסים בגבול. בינואר 2022 התקיימו שיחות בין דיפלומטים אמריקאים ורוסים בז'נבה כדי להימנע מהסלמה. השיחות כשלו, עקב דרישותיה של רוסיה לכך שאוקראינה לא תצטרף לנאט"ו, וכן צמצום נוכחות צבאית של נאט"ו במזרח אירופה. בפברואר 2022 כ-300 חיילי צבא ארצות הברית נחתו בפולין עם ציוד צבאי. ב-22 בפברואר פוטין הורה כניסת הצבא הרוסי לשטחים שבשליטת הבדלנים הרוסים ברפובליקות העממיות של לוהנסק ודונייצק. בהמשך, ב-24 בפברואר 2022, פוטין הכריז על מבצע צבאי באוקראינה, מטרות הותקפו על ידי טילי שיוט בכל רחבי המדינה ואזעקות נשמעו בערים הגדולות במדינה. למחרת, כוחות רוסיים פלשו לעיר קייב, ביום זה נהרגו למעלה מ-100 אנשים בקייב. הכוחות הרוסיים התקדמו מגבול בלארוס דרומה במטרה לכתר ולנתק את קייב, בירת אוקראינה. הכוחות התוקפים, שכללו יחידות מהארמייה ה-41, הארמייה ה-35 והארמייה ה-36. בסיוע מספר בריגדות מוטסות, התקדמו לעבר קייב בשני צירים עיקריים: האחד, מגבול בלארוס במקביל לגדה המערבית של נהר דנייפר דרך צ'רנוביל ופריפיאט, והשני, מאזור מפגש הגבולות בלארוס-רוסיה-אוקראינה, דרך מחוז צ'רניהיב בגדה המזרחית של הנהר.
ב-24 בפברואר 2022, הכריז פוטין על פעולה צבאית מיוחדת כאשר הציב 190,000 חיילים וטנקים על גבול אוקראינה–רוסיה ובכך גבר הלחץ בין המדינות עד כי נשיא אוקראינה הכריז על ניתוק כל קשר דיפלומטי עם רוסיה. נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן ומזכיר המדינה האמריקאי אנתוני בלינקן התריעו מפני "השלכות קשות" אם תהיה פלישה לאוקראינה. ב-24 בפברואר של אותה שנה פלשה רוסיה לאוקראינה. בתגובה, נשיא אוקראינה ניתק את היחסים עם רוסיה.
במהלך הפלישה, רוסיה נכנסה לאזור בצפונה של אוקראינה ( כולל מצפון לבירה קייב) ונהדפה. במקביל השתלטה על שלטים בדרום אוקראינה ובמזרחה. הסחר בשטח הים השחור נפגע מאוד ועצר את היצוא דרכו. ב-22 יולי 2022 חתמו הצדדים הלוחמים על על ההסכם שיאפשר את פתיחת הנמלים האוקראיניים בים השחור לייצוא חיטה ודשנים. נציגי הצדדים, שר ההגנה הרוסי ושר התשתיות האוקראיני, נמנעו מלשבת אחד ליד השני, ולא לחצו ידיים בטקס החתימה על ההסכם, שבו תיווכו טורקיה והאומות המאוחדות. באוקראינה הדגישו מוקדם יותר כי החתימה על ההסכם תהיה רק מול המתווכים, כך לפי דובר של הממשלה. לדבריו, רוסיה חתמה על הסכם נפרד וזהה.
בספטמבר 2022, סיפחה רוסיה מחוזות באוקראינה: חרסון, לוהנסק, דונצק וזפוריז'יה. היא שלטה על כל שטח המחוזות והלחימה בשטחם נמשכה.
ולדימיר קריוצ'קוב
ולדימיר קריוצ'קוב (ברוסית: Владимир Александрович Крючков; 29 בפברואר 1924 - 23 בנובמבר 2007) היה איש שלטון סובייטי. ראש הק.ג.ב.. וראש שירות ביון החוץ של ברית המועצות בשנים 1974–1988. נטל חלק בניסיון ההפיכה בשנת 1991.
ולדימיר קריוצ'קוב נולד בשנת 1924. היה חבר המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מאז 1944. היה איש שרות החוץ הסובייטי המוצב בהונגריה עד לשנת 1959, שבה החל לעבוד בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית. בשנת 1967 הצטרף לק.ג.ב. ב-1974 נתמנה קריוצ'קוב לראש "המינהל הראשון" של הק.ג.ב., מודיעין החוץ של הארגון. בשנת 1978 נתמנה לסגן ראש הארגון.
בשנת 1988 הועלה לדרגת גנרל של ארמייה (הדרגה השנייה בבכירותה בכוחות המזוינים של ברית המועצות) ונתמנה לראש הק.ג.ב. בשנים 1989–1990 היה קריוצ'קוב חבר הפוליטבירו, נשיאות המפלגה הקומוניסטית.
בעת בניסיון ההפיכה באוגוסט 1991, שהיה ניסיון כושל של הקומוניסטים השמרנים לבלימת הרפורמות של מיכאיל גורבאצ'וב, היה קריוצ'קוב אחד מששת ראשי הקושרים, השני במעלה לגנאדי ינאייב, ראש הקושרים. במסגרת הקשר היה קריוצ'קוב חבר בוועדת החירום שהחליפה למשך שלושה ימים את גורבצ'וב שהודח.
לאחר כישלון ההפיכה הודח מתפקידו, הועמד למשפט ונדון למאסר. בינואר 1993 שוחרר מהכלא בתנאים מגבילים, וב-1994 זכה לחנינה מהפרלמנט הרוסי הדומה.
ולדימיר קריוצ'קוב מת בשנת 2007 ממחלה במוסקבה.
אנרכו-סינדיקליזם
אנרכו-סינדיקליזם הוא ענף של התאוריה האנרכיסטית המתמקד בתנועת העובדים, ומכאן המונח סינדיקליזם. אנרכו-סינדיקליסטים רואים באיגודי עובדים כוח פוטנציאלי לשינוי חברתי מהפכני, בכך שיחליפו את הקפיטליזם והמדינה בחברה חדשה שתנוהל בצורה דמוקרטית ועל ידי ניהול עצמי של עובדים. אנרכו-סינדיקליסטים שואפים לביטול מערכת השכר ורוב צורותיו של הרכוש הפרטי, המובילים להבדלי מעמדות.
עקרונות
עקרונות הבסיס של האנרכו-סינדיקליזם הם:
סולידריות עובדים משמעה שאנרכו-סינדיקליסטים מאמינים שכל העובדים, ללא הבדלי מין וגזע, נמצאים במצב דומה ביחס למעסיקיהם תודעה מעמדית. יותר מכך, משמעה שבתוך החברה הקפיטליסטית, כל הפסד או רווח של עובדים על או למעסיקיהם, ישפיע, בסופו של דבר, על כלל העובדים. לכן, על מנת לשחרר את עצמם, על כל העובדים לתמוך האחד בשני בחיכוכים מעמדיים.
אנרכו-סינדיקליסטים מאמינים שרק פעולה ישירה תאפשר לעובדים לשחרר את עצמם. פעולה ישירה היא פעולה שמציבה את האדם באופן ישיר אל מול הבעיה על ידי כך שהוא פועל בעצמו להעלאת הבעיה אל פני השטח בצורה כזו שאי אפשר להתעלם ממנה, זאת בניגוד לשיטות לא ישירות כמו בחירת נציגים אשר מבטיחים לספק פתרונות בעתיד הלא ידוע.
בנוסף, אנרכו-סינדיקליסטים מאמינים שארגוני עובדים – הארגונים הנאבקים נגד מערכת השכר, שעל פי התאוריה האנרכו-סינדיקליסטית, ייצרו בסופו של דבר את הבסיס לחברה החדשה – צריכים להתארגן בניהול-עצמי ללא היררכיה. אסור שיהיו בהם "בוסים", ובמקום זאת, העובדים צריכים להחליט בעצמם את כל ההחלטות שמשפיעות עליהם.
אישים מרכזיים בתנועה
רודולף רוקר היה אחד מן הקולות הפופולריים בתנועה האנרכו-סינדיקליסטית. במנשר שלו משנת 1938 אנרכו-סינדיקליזם הוא סיפק מבט על מקורות התנועה, השאיפות שלה, והסביר מדוע היא חשובה לעתיד העבודה.
נועם חומסקי מזהה את עצמו עם הפילוסופיה של אנרכו-סינדיקליזם, ויש האומרים שהוא מייצג את עורק הביקורת העכשווית על הטענות של איגודים ראקציוניים, כמו האיגוד המקצועי הגדול ביותר בארצות הברית – ה־Teamsters, על תמיכה במאבקים למען זכויות עובדים, בניגוד ל־IWW, שהוא איגוד אנרכו-סינדיקליסטי טיפוסי.
ארגונים
"איגוד העובדים הבינלאומי" הוא ארגון אנרכו-סינדיקליסטי בינלאומי המאגד בתוכו איגודי עובדים שונים ממדינות שונות. ה־CNT מילא ועודנו ממלא תפקיד חשוב בתנועת העובדים הספרדית. הוא גם היה כוח חשוב מאוד במלחמת האזרחים בספרד. איגוד אנרכו-סינדיקליסטי ספרדי נוסף הוא ה־CGT, שהוא כרגע איגוד העובדים השלישי בגודלו בספרד, והאיגוד האנרכיסטי הגדול ביותר, המונה עשרות אלפי חברים.
העובדים התעשייתיים של העולם היה בעבר ארגון בעל השפעה רבה, והוא עודנו איגוד פעיל התומך בגישה של "איגוד אחד גדול" בהתארגנות מהפכנית. הארגון נוסד באופן מפורש כאיגוד תעשייתי מהפכני על ידי אסופה של סוציאליסטים ואנרכיסטים, והוא שואף לביטול עבודת השכר ולייסוד הון תעשייתי משותף. כיום, רוב חברי הארגון הם אנרכו-סינדיקליסטים. קבלת ההחלטות ושיטות ההתארגנות של הארגון – בנוסף למספר מצומצם של הצהרות פוליטיות – מקבילים לאלו של הסינדיקטים האירופאיים.
האוריינטציה האנרכו-סינדיקליסטית של איגודי עובדים אמריקניים רבים, מילאה תפקיד חשוב בצורתה של הפוליטיקה האמריקאית. ארצות הברית היא המדינה המתועשת היחידה ללא מפלגה פוליטית גדולה המתבססת על האינטרסים של העובדים.
טריוויה
יש האומרים שהחברה המתוארת בספר המדע בדיוני "המנושל" מאת אורסולה ק. לה גווין היא חברה אנרכיסטית המושתתת על עקרונות אנרכו-סינדיקליסטים. הספר מספק נקודות ביקורת וגם נקודות זכות על חברה שכזו.
קרחון מרטין (אנטארקטיקה)
קרחון מרטין (באנגלית: Martin Glacier) הוא קרחון בחוף המערבי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 17 קילומטרים ורוחבו 6 קילומטרים.
מוצאו של הקרחון בצידו הדרומי של הר לופה, והוא זורם לכיוון מערב, ולאחר מכן לכיוון צפון מערב, ונשפך אל הקצה הדרום-מזרחי של מפרץ ריימיל אל תוך הדום הקרח ברטרנד.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון נסקר לראשונה בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל.
הקרחון נסקר בשנית בין השנים 1948–1949 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
מקור השם
הקרחון נקרא על שמו של ג'יימס המילטון מרטין (James Hamilton Martin) שהיה חבר משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1929–1931 בפיקודו של סר דאגלס מוסון, ולאחר מכן היה הקצין הראשון של הספינה Penola במהלך המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בין השנים 1934–1937.
המלכים הנורמנים
שושלת הנורמנים היא שושלת מלכים אשר שלטו בממלכת אנגליה משנת 1066 ועד 1154, ואשר מלכי הממלכה המאוחדת עד ימינו הם צאצאים שלה.
רקע
מוצא שושלת זו הוא משבטים סקנדינבים אשר התיישבו בצפון מערב צרפת במאה ה-9 לספירה. מנהיג פולשים אלו נקרא רולו מנורמנדי, ובן נינו נקרא ויליאם הכובש. בשנת 1066 לספירה פלש ויליאם לאנגליה וניצח את מלך אנגליה דאז, הרולד גודווינסון, בקרב הייסטינגס.
היסטוריה
לאחר פלישתו וניצחונו של הצבא הנורמני, נכנס ויליאם ללונדון והוכתר שם למלך בכנסיית וסטימנסטר על ידי אולדרד הארכיבישוף של יורק. בשנים שלאחר מכן ביסס את שלטונו ונלחם כנגד ערי הצפון, שעדיין לא היו תחת שלטונו: בשנת 1069 הוא כבש את יורק, וב-1070 כבש את העיר האחרונה שהתנגדה לו - צ'סטר. אחר הכיבוש הוחלפה מרבית האצולה בממלכה, שהייתה ממוצא סקסוני, באצילים נורמנים ובבעלי בריתו של ויליאם.
בשנים הבאות רקם בית המלוכה הצרפתי מזימות שונות כנגד ויליאם, כדי לקחת מידיו את קרקעותיו בצרפת. ב-1087 נפצע ויליאם פצעים אנושים באחת ממלחמותיו בצרפת, ולאחר הקרב מת במנזר בעיר רואן. השליטה בנחלותיו התחלקה בין בניו: הבכור רוברט קיבל את השטחים בצרפת, ואילו הצעיר יותר, שנקרא אף הוא ויליאם (נקרא גם ויליאם 'רופוס') ירש את הכס באנגליה, כמלך ויליאם השני.
בשנת 1088 פתחו האבירים הנורמנדים במרד כנגד ויליאם השני, כדי להכתיר את אחיו הבכור רוברט למלך בשני צדי התעלה, אך רוב תושבי אנגליה עמדו לצידו של ויליאם והמורדים הובסו. ב-1096 יצא רוברט למסע הצלב הראשון, והותיר את ויליאם כעוצר בנורמנדיה, ב-1100 מת ויליאם במהלך ציד, כאשר חץ מסתורי פילח את ראשו, ואחיו הצעיר הנרי עלה לכס המלכות.
ב-1105 יצא הנרי למלחמה באחיו רוברט בנורמנדיה, וב-1106 הביסו ולקחו בשבי, ואיחד שוב את נורמנדיה ואנגליה תחת שלטון אחד.
ב-1120 טבע בנו היחיד של הנרי מול חופי נורמנדיה, כשחזר מצרפת בספינה הלבנה. בעקבות זאת השביע הנרי את ברוניו שיקבלו את בתו מתילדה כיורשתו.
השפעות
היותו של ויליאם הכובש וסאל של מלך צרפת, הולידה מצב מורכב: בעוד שבאנגליה עצמה שלטו מלכי אנגליה שלטון מלא, בשטחיהם בצרפת הם היו כפופים למלך צרפת. כתוצאה מכך התנהלו סכסוכים רבים בין צרפת לאנגליה סביב שאלת השליטה במחוזות המערביים של צרפת. סכסוכים אלו ששיאם התרחש במלחמת מאה השנים לא הסתיימו אלא בשנת 1453.
כיבוש הנורמנים הביא לאנגליה את הפיאודליזם, שעד אז לא היה קיים שם כלל.
השפה האנגלית של טרום ימי הנורמנים, הייתה למעשה ניב של השפות הגרמאניות, אך הכיבוש הנורמני הביא לאנגליה גם את השפה הצרפתית. לפיכך האנגלית של ימינו מורכבת מהשפעות של גרמנית וצרפתית.
טופ גיר
טופ גיר (באנגלית: Top Gear) היא תוכנית טלוויזיה בריטית מבית ה-BBC על כלי רכב מנועיים, ובפרט מכוניות. התוכנית הומוריסטית באופייה.
טופ גיר שמשודרת החל משנת 2002, היא גרסה חדשה של סדרה באותו שם ששודרה החל משנת 1977 עד שנת 2001.
טופ גיר הונחתה ב-22 עונותיה הראשונות על ידי ג'רמי קלארקסון, ריצ'רד האמונד וג'יימס מיי, ומציגה את הסטיג, נהג מרוצים אנונימי. התוכנית פרובוקטיבית, מצחיקה ועליזה. בתוכנית יש סקירה על מכוניות שונות, ובפרט על מכוניות על כגון בוגאטי ויירון, פגאני זונדה או פרארי 430 אשר מסוגלות להגיע למהירויות של למעלה מ-300 קמ"ש. בתוכנית מתקיימים מדי שבוע שני מרוצים: Power Lap - בו הסטיג בוחן ביצועי רכב נבחר במסלול של התוכנית, ו"כוכב במכונית במחיר סביר" (Star In a Reasonably-Priced Car), קונספט בו נבחנים מדי שבוע ידוענים תוך כמה זמן יקיפו את המסלול במכונית פשוטה ויחסית זולה (סוזוקי ליאנה שהוחלפה בעונה התשיעית לשברולט אופטרה. ובעונה ה-15 בקיה סיד).
בצילומי הפרק הראשון של העונה התשיעית עבר המגיש ריצ'רד האמונד תאונה קשה במהלך נסיעה ברכב מיוחד בעל מנוע סילון. האמונד נסע במהירות של 450 קמ"ש ונפצע קשה, אך החלים לחלוטין. העונה החלה ב-28 בינואר 2007, אחרי שהיא נדחתה מאוקטובר 2006. האמונד חזר להשתתף בפרק הראשון של העונה בו שודרו צילומים מהתאונה.
התוכנית משודרת בישראל בערוצים אגו ו-BBC Prime.
בצילומי העונה ה-22 הכה קלארקסון את אחד המפיקים והושעה מן התוכנית. יחד איתו פרשו גם מיי והאמונד והתוכנית הושעתה. באמצע 2015 הודיע ה-BBC כי הוא מתכוון להמשיך לשדר תוכנית בפורמט טופ גיר, אך עם מגישים אחרים.
באמצע 2015 פורסם ששלושת המגישים המקוריים יפיקו תוכנית דומה בשם "המסע הגדול" (The Grand Tour) עבור שירותי הווידאו של חברת אמזון.
במשחק הווידאו פורזה הוריזון 4 (Forza Horizon 4) קיימת משימה המבוססת על התוכנית.
מרוצים כנגד אמצעי תחבורה אחר
בתוכנית הופיעו מספר מרוצים בהם נהג קלארקסון במכונית על מסוימת (כגון הבוגאטי ויירון או מרצדס SLR) כנגד אמצעי תחבורה אחר שאינו מכונית, בו עושים שימוש המגישים הנותרים – מיי והמונד. בכולם קלארקסון ניצח, לעיתים אף בהפרשים של כמה דקות, קלארקסון מעוניין להוכיח שמכונית פרטית היא תמיד יותר יעילה מאמצעי תחבורה אחר. בתוכנית טוענים כי המרוצים אינם מבוימים והכול מתרחש בדיוק כפי שהדברים מוצגים, ואת צילומי הרכב מצלמים לאחר המרוץ, בדרך חזרה.
מרוצים כנגד אתלטים
בתוכנית הופיעו מספר מרוצים בהם מכונית נבחרת התחרתה נגד אתלטים. בכל המרוצים הפסידה המכונית. רשימה חלקית:
אתגרי מכוניות זולות
מספר פעמים הוטלו על המגישים אתגרים לקנות מכוניות בתקציבים מצומצמים (בדרך כלל בסביבות 1000 ליש"ט, אך פעם אחת ב-10,000 ליש"ט ופעם ב-100 ליש"ט) בדרך כלל לאחר האתגר המגישים סופרים נקודות בטבלה לפי מספר אתגרים שהוצבו בפניהם כדי לקבוע מי המנצח, וכמעט תמיד במקרה וקלארקסון לא מנצח בטבלה הוא שולף טריק מסוים והזוי שלפיהו הוא המנצח. דוגמאות לאתגרים:
כוכב במכונית במחיר סביר (Star in a reasonably priced car)
מדי תוכנית (למעט ספיישלים) מופיע ידוען בתוכנית, אותו קלארקסון מראיין ריאיון קצר בדרך כלל בעל צביון הומוריסטי ומתייחס למכוניות. כל אורח שמגיע לתוכנית מבצע מספר הקפות אימונים על המסלול הצמוד לאולפן עם הדרכה מהסטיג ולאחר מכן מספר הקפות אימון לבדו. לאחר מכן בראיון מציג קלארקסון את ההקפה הטובה ביותר של האורח ואת הזמנים אשר קבע מתעדים על לוח מיוחד.
סוזוקי ליאנה
בשבע העונות הראשונות של התוכנית המכונית בה נהגו הידוענים הייתה הסוזוקי ליאנה. הליאנה לא עברה שינויים, למעט כלוב התהפכות ומושבי ספורט שהותקנו בה מטעמי בטיחות.
רשימת הסלבריטאים וזמני ההקפות שלהם בסוזוקי ליאנה
שברולט אופטרה
החל מהעונה השמינית הוחלפה הסוזוקי ליאנה בשברולט אופטרה (מכונה בבריטניה "לאסטי") וגם הפורמט השתנה. במקום שכל אורח יקבל מספר הקפות אימון ובתוכנית יציגו את ההקפה בעלת הזמן הטוב ביותר, כעת כל אורח מבצע 5 הקפות אימון כאשר את ההקפה השישית מתזמנים, גם אם לא הייתה ההקפה הטובה ביותר שלו.
בעת חניכת המכונית החדשה, ערכו בתוכנית "יום פתוח" והזמינו מספר סלבריטאים לבצע הקפות במכונית החדשה.
רשימת הסלבריטאים וזמני ההקפות שלהם בשברולט לאסטי
קיה סיד
החל מהעונה ה-15 הוחלפה השברולט אופטרה בקיה סיד.
בעת חניכת המכונית החדשה, ערכו בתוכנית "יום פתוח" והזמינו מספר סלבריטאים לבצע הקפות במכונית החדשה.
הקפות מהירות (Power Laps)
כמעט כל מכונית אשר מופיעה בתוכנית עוברת הקפה מתוזמנת על המסלול של טופ גיר כשהסטיג נוהג בה. ההקפות הללו נמדדות ונרשמות בלוח מיוחד.
בדרך כלל, לפני שהסטיג בוחן אותן על המסלול אחד המגישים בוחן ומסקר אותן במבחן דרכים רגיל.
נכון ל-17 בפברואר 2018 המכונית עם התוצאה המהירה ביותר היא מקלארן 675LT (ראו en:McLaren 650S), עם זמן הקפה של 1:13.7 דקות.
זמני ההקפות בתוכנית טופ גיר
"הקיר המגניב" (The Cool Wall)
"הקיר המגניב" הוא לוח שמופיע בתוכנית בו ממיינים המגישים מכוניות לפי מידת ה"קוליות" שלהם. הקיר מחולק לארבע קטגוריות עליהן מדביקים תמונות של המכונית לפי מידת המגניבות שלהן בעיני המגישים. הקטגוריות:
חוקי הקיר
לעיתים קרובות פונה קלארקסון אל הקהל לשאול את דעתם בנוגע למכונית מסוימת, אם מישהו מהקהל עונה תשובה שלא לרוחו, בדרך כלל קלארקסון יורד עליו אישית, או לחלופין אם אדם שנראה לא מגניב בעיני קלארקסון מסכים איתו, הוא משנה את דעתו.
לאחר שפורד הודיעה כי היא תשלח מספר מצומצם של כלי רכב מדגם Ford GT לבריטניה, החליט קלרקסון, שרצה להזמין אחת, להעביר את כל הרכבים מתוצרת פורד לחלקת הSub-Zero בקיר.
ערך ה-Cool Wall בוויקיפדיה האנגלית
מכונית השנה
כל שנה, בוחרים המגישים את מכונית השנה לפי דעתם. המכוניות הזוכות:
הסטיג
הסטיג (The Stig) הוא נהג המרוצים של התוכנית.
תפקידיו של הסטיג הם בעיקר להדריך את הכוכבים במכונית במחיר סביר ולבחון את המכוניות החדשות. לעיתים הוא מופיע גם בקטעים אחרים בתוכנית, לרוב בתפקיד היתולי, אך לעיתים בתפקיד נהיגה החיוני לקטע.
כמעט שום דבר אינו ידוע על הסטיג. הוא מופיע תמיד בחליפת מרוצים וקסדה לבנים (בעונה הראשונה הם היו שחורים), כך שהמידע הגופני שידוע עליו מסתכם בגובהו המוערך במטר ושמונים, מהרווח הקטן שבין צווארון החליפה לקסדה אפשר לראות כי הוא לבן ושערו שחור.
לרוב, לפני קטע עם הסטיג מציג אחד המנחים מידע היתולי עליו כמו "אנו חושדים ששמו הפרטי הוא באמת ה (The)", "נאמר לנו כי מבושיו הפוכים" או "ישנה שמועה כי אוזניו לא בדיוק איפה שהן צריכות להיות". בנוסף, המנחים לא מתייחסים אליו כאנושי (it ולא he).
לצד הסטיג, לעיתים מוצגים בני משפחתו, שגם הם לובשים קסדות וחליפות מרוץ ומומחים בנהיגה בכלי רכב מסוימים. למשל: בן דודו השמן של הסטיג המומחה בנהיגת משאיות.
כאשר הוא בוחן מכוניות במכונית נשמע ממערכת הסטריאו דברים מוזרים: מוזיקת בארוק, מוזיקת קאנטרי, שיעור ללמידת שפה מסוימת ועוד, הגוררים תגובות מהמנחים. הדברים שהסטיג שומע משתנים מידי עונה.
בפרק הראשון של העונה ה-13 נחשפה זהותו של הסטיג, אשר לאמיתו של דבר הוא נהג הפורמולה 1 המפורסם מיכאל שומאכר, אם כי בסוף התוכנית נרמז שזוהי בדיחה מתוחכמת. באותו פרק, זכה שומאכר לקרדיט כאורח בנוסף לסטיג.
ההשערות הנפוצות ביותר הן שה – BBC מזמינה נהגים שונים אשר יככבו בחליפת הסטיג בהתאם לדיסציפלינה שלהם ולאופי הרכב שבו הם יאלצו לנהוג. תמונות פפראצי שונות כבר חשפו את מיכאל שומאכר, לואיס המילטון, טום צ'ילטון, טיף נידל, דייוויד קולט'ארד ומיכאל ברטלס.
פרסים ומועמדויות
בנובמבר 2005 זכתה טופ גיר בפרס אמי הבינלאומי בקטגוריית "תוכנית בידור ללא תסריט". בפרק בו הציגו את הפרס לקהל באולפן, התבדח קלארקסון ואמר כי הוא לא היה יכול להגיע לניו יורק לקבל את הפרס מפני שהוא היה עסוק בלכתוב את התסריט לתוכנית.
טופ גיר גם הייתה מועמדת מספר פעמים ואף זכתה בפרס BAFTA וכן בפרס ה-NTA.
המגזין
בנוסף לתוכנית הטלוויזיה מוציא צוות התוכנית את מגזין טופ גיר. המגזין הוא מבין מגזיני המוטוריקה המובילים בבריטניה וגרסאות שלו רואות אור גם בסין, צ'כיה, יוון, המזרח התיכון, הפיליפינים, אינדונזיה, קוריאה הדרומית, רוסיה, הולנד, ניו זילנד, תאילנד, הודו, רומניה מלזיה וישראל (נקרא "מכוניות" אבל זאת עריכה ישראלית מאת בית הדפוס של גלובוס ל-Top Gear).
במגזין מופיעים מבחני דרכים אשר בוצעו על ידי המגישים או על ידי כתבים נוספים, טור חודשי של ג'רמי קלארקסון וטור של ג'יימס מיי, ראיונות עם סלבריטאים (דומים לאלו שמופיעים בתוכנית), מדריך למכוניות חדשות ועוד.
החל מ-2004 בוחר צוות המגזין את מכונית השנה (בעבר חלק מהתוכנית אך בגלל בעיות זכויות יוצרים דבר זה ירד). הזוכות:
אכסניית קסטיליה
אכסניית קסטיליה, לאון ופורטוגל, הידועה בדרך כלל כאכסניית קסטיליה (במלטזית: Berġa ta’ Kastilja; בצרפתית: Auberge de Castille; בקטלנית: Alberg de Castella), הוא מבנה היסטורי השוכן סמוך לחומה הדרומית של העיר ולטה בירת מלטה, והמשמש כיום כמשרדו הרשמי של ראש ממשלת מלטה וכמקום מפגשה של הממשלה.
ה"לשונות" והאכסניות
המבנה הוקם על ידי ההוספיטלרים אשר בנו אכסניות נפרדות לאבירים בני הלאומים השונים שהיו חברים במסדר, ואשר כונו באופן מסורתי בשם "לשונות" (langues). שמונה הלשונות היו צרפת, אנגליה, גרמניה, אוברן, פרובאנס, אראגון, איטליה וקסטיליה. כל אכסניה הוקמה בחלק אחר של העיר, בקרבת קטע החומה שעליו הופקדו האבירים שהתגוררו בה, והיא שימשה אבירים בני הלשון שלא היה להם בית משלהם באי, וכן נוסעים בעלי מעמד.
אכסניית קסטיליה שירתה בעיקר את בני קסטיליה, אך גם את בני לאון ופורטוגל, שלא היו להם אכסניות משלהם. לשון קסטיליה נחשבה לאחת הלשונות החזקות במסדר, וראש הלשון (ה"פילייה" - Pilier) שימש כגראנד צ'נסלור או הקנצלר הגדול (Grand Chancellor), שהיה מופקד על כל דברי החקיקה של המסדר.
היסטוריה
הקרקע עליה ניצב המבנה נמסרה לבני קסטיליה ב-1569, ושנה לאחר מכן, ב-1570, הוטל מס על חברי הלשון כדי לממן את הבנייה. המבנה תוכנן על ידי האדריכל ג'רולאמו קסאר (Gerolamo Cassar), ובין השנים 1571 עד 1573 שימש רק את הפילייה וחלק מהאבירים, בעוד שרוב בני הלשון המשיכו להתגורר במעוזם הקודם של ההוספיטלרים בבירגו, מעברו האחר של הנמל הגדול. ב-1574 המבנה הורחב והותאם לצורכי הלשון. ב-1741 החליטו בני הלשון להקים מבנה חדש ומפואר יותר, ולהחליף את חזותו הצבאית בחזות של ארמון בסגנון הבארוק. מבנה זה נחנך ב-1745.
האכסניה נפגעה בעת המצור ששמו כוחותיו של נפוליאון על מלטה בשנת 1798, אך עם כיבוש העיר עשו בו אלה שימוש כמפקדתם במלטה. הבריטים חגגו במבנה את כיבושה של מלטה ב-1800, וב-1805 קבעו במקום את מפקדת הצבא הבריטי באיים. הבריטים הסבו את אחד החדרים באכסניה לקפלה אנגליקנית ב-1840, וב-1899 הקימו על גג המבנה מתקן איתות לאוניות. המבנה נפגע בהפצצות האוויריות של מטוסי הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה, אך שופץ, ומאז ה-4 במרץ 1972 הוא משמש כמשרד ראש ממשלת מלטה.
נבחרת קיריבטי בכדורגל
נבחרת קיריבטי בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מדינת קיריבטי. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של קיריבטי.
הנבחרת שייכת לקוניפ"א ולקונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה (OFC), אך אינה חברה רשמית בפיפ"א.
הנבחרת שיחקה רק שמונה משחקים רשמיים בתולדותיה ובכולם הפסידה חוץ ממשחק אחד מול ונואטו. שישה מהמשחקים התקיימו במסגרת גביע דרום האוקיינוס השקט.
יחסי הממלכה המאוחדת–צ'ילה
יחסי הממלכה המאוחדת–צ'ילה הם יחסי החוץ בין בריטניה וצ'ילה. שתי המדינות מקיימות קשרים תרבותיים חזקים, והתרבות הצ'יליאנית הושפעה מאוד מתרבות הממלכה המאוחדת לאחר קבלת העצמאות.
היסטוריה
בריטניה מילאה תפקיד חשוב בתולדות צ'ילה. על פי ויליאם אדמונדסון בספרו "היסטוריה של הנוכחות הבריטית בצ'ילה", 2009, לצ'ילה הייתה תחת אותו ראש מדינה כמו אנגליה במהלך המאה ה-16, המלכה מרי הראשונה, אשר התחתנה עם פליפה השני, בהיותו עדיין נסיך, ולכן מלך ספרד, קרלוס הראשון מינה אותו ואת מרי למלך ומלכת צ'ילה, כמו גם של אנגליה, אירלנד, נאפולי וירושלים. מרי הפכה למלכת צ'ילה ואנגליה מנישואיה בשנת 1554 עד להכתרת בעלה כמלך ספרד בשנת 1556, כאשר צ'ילה הפכה לחלק מרכושו של המלך הספרדי.
בראשית העשור הראשון של המאה ה-20 מכרה בריטניה אוניית מערכה מדגם דרדנוט - Almirante Latorre לצ'ילה. אף על פי שהוחזקה על ידי הצי המלכותי במהלך המלחמה, הספינה הועברה לאחר מלחמת העולם הראשונה ושימשה כספינת הדגל של הצי הצ'יליאני במשך עשורים רבים לאחר מכן. בעידן המודרני הצי הצ'יליאני והצי המלכותי מקיימים קשר הדוק, ופריגטה סימן 22 בריטית לשעבר ושלוש פריגטות סימן 23 נמצאות בשירות הצי הצ'יליאני.
במהלך מלחמת פוקלנד ב-1982, עם הסכסוך ביגל שעדיין הממתין, הפכו צ'ילה וקולומביה למדינות אמריקה הלטינית היחידות שנמנעו מהצבעה ב-TIAR (וכך גם ארצות הברית וטרינידד וטובגו). צ'ילה סיפקה לבריטניה מידע מוגבל אך משמעותי. העמדה הצ'יליאנית מתוארת בפירוט על ידי סר לורנס פרידמן בספרו ההיסטוריה הרשמית של מבצע פוקלנד.
נציגויות דיפלומטיות
בריטניה מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה ו-5 קונסוליות באריקה, אי הפסחא, פוארטו מונט, פונטה ארנס וולפראיסו. מאידך, צ'ילה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון ו-3 קונסוליות בבלפסט, גלאזגו וליברפול.
הדינוזאורים של בריטניה
הדינוזאורים של בריטניה (באנגלית: Dinosaur Britain) היא תוכנית טלוויזיה מדעית דוקומנטרית בריטית של רשת ITV אשר עוסקת בדינוזאורים שחיו על אדמת בריטניה. התוכנית כוללת 2 פרקים באורך 45 דקות ששודרו בין ה-31 באוגוסט ל-1 בספטמבר 2015.
התוכנית מוגשת בידי המגישה אלי הריסון אשר נוסעת ברחבי בריטניה לאזורים בהם התגלו דינוזאורים שונים ונחקרו, מלווה בפלאונטולוג דין לומקס. לצידם נראים דינוזאורים מונפשים המהלכים ברחבי בריטניה.
יונה סאלק
יונה אדוארד סאלק (באנגלית: Jonas Edward Salk - ג'ונאס סוֹלק; 28 באוקטובר 1914, ח' בחשון תרע"ה – 23 ביוני 1995, כ"ה בסיוון תשנ"ה) היה רופא ווירולוג יהודי-אמריקאי. פיתח את החיסון המוצלח הראשון כנגד שיתוק ילדים הנגרם על ידי נגיף הפוליו.
ביוגרפיה
סאלק נולד בניו יורק ב-28 באוקטובר 1914 לדורה ודניאל סאלק. אביו היגר מאוקמרגה בליטא ואמו ממינסק. היו לו שני אחים צעירים, הרמן ולי. כשהיה סאלק בן 13, החל ללמוד בתיכון טאונסנד האריס, בית ספר ציבורי לתלמידים מחוננים. את התיכון סיים בגיל 15, והחל ללמוד בסיטי קולג' של ניו יורק. בשנת 1934 קיבל תואר ראשון בכימיה. כילד לא התעניין סאלק ברפואה ואף חשב לפתח קריירה כעורך דין, אך בעידודה של אימו פנה ללמוד רפואה. בקולג' פגש את אשתו לעתיד, דונה לינדסי קאלפין, לה נישא ב-9 ביוני 1939. לזוג נולדו שלושה ילדים: פיטר, דארל וג'ונתן.
לאחר סיום הלימודים בקולג', נרשם סאלק ללימודי רפואה באוניברסיטת ניו יורק. במהלך שנות לימודיו שם עבד כטכנאי מעבדה, ובחופשות הקיץ עבד כמדריך במחנה. במהלך לימודיו באוניברסיטה, החליט סאלק שהוא אינו רוצה לעסוק ברפואה, אלא להתעמק במחקר. הוא החל ללמוד ביוכימיה ובקטריולוגיה. לדבריו, רצה לעזור לאנושות בכלל, ולא רק למטופלים מזדמנים.
לאחר שסיים את לימודיו עבד בבית הספר לרפואה "מאונט סיני" שבעיר ניו יורק. לאחר שסיים את ההתמחות שלו שם, ניסה להשיג משרת מחקר קבועה, אך גילה שמקומות עבודה רבים נסגרו בפניו בשל זהותו היהודית. הוא גם לא התקבל לעבודה במאונט סיני, בשל המדיניות ששררה שם שלא להעסיק מתמחים מהמקום. כמוצא אחרון, פנה אל ידידו ד"ר תומאס פרנסיס, וזה הזמין את סאלק לעבוד איתו באוניברסיטת מישיגן, שם פיתחו חיסון כנגד שפעת.
בשנת 1947, קיבל סאלק הצעת עבודה מאוניברסיטת פיטסבורג. סאלק עבר לשם והמשיך במחקרו על חיסונים כנגד שפעת.
מחקר הפוליו
בתחילת המאה העשרים, התפרצו בארצות הברית מגיפות פוליו, וילדים רבים נלקחו להסגר מחשש שהם מדבקים. קרובי משפחתם של אותם ילדים לא הורשו ללכת ללוויות שלהם במקרה ומתו בבית החולים. המחלה הלכה והתפשטה, ופגעה בעשרות אלפי בני אדם מדי שנה. בשנת 1938, הנשיא פרנקלין רוזוולט, שאובחן כנכה בשל פוליו ייסד את הקרן הלאומית לשיתוק ילדים, שמימנה פיתוח חיסון כנגד המחלה. הפחד הציבורי מפוליו סייע לקרן להשיג תרומת נרחבות לצורך מחקרי חיסון, אך המחקרים הובילו למבוי סתום. הניסויים היו מסוכנים וחסרי תועלת מעשית. מחלת הפוליו בלבלה חוקרים רבים במשך שנים רבות, ולקח זמן רב לגלות כיצד הנגיף חודר לגוף והיכן הוא מתמקם.
בשנת 1948 פנה הארי וויבר, מנהל מחקר בקרן הלאומית לשיתוק ילדים, ליונה סאלק, וביקש ממנו להצטרף למאבק נגד פוליו ולהוביל מחקר שיאשר את מספר סוגי הפוליו הקיימים. באותו הזמן היו שלושה סוגים של פוליו ידועים למדע, והקרן רצתה לקבוע את המספר המדויק. אף על פי שהמחקר היה צפוי להיות משעמם וטרחני, הוצעה לסאלק מעבדה גדולה יותר מזאת שהייתה ברשותו, יחד עם הבטחה שכל המתקנים יישארו אצלו לאחר סיום המחקר. סאלק ענה להצעה בחיוב.
החדשות על החיסון הוכרזו בחגיגיות בערוצי הרדיו והטלוויזיה, וברחבי ארצות הברית פרצו חגיגות ספונטניות. כבר למחרת היום פוליטיקאים רבים שגרו לסאלק מדליות וכרטיסי ברכה והזמינו אותו לטקסי הוקרה. סאלק זכה במספר רב של כיבודים, תארים ומדליות, ואוניברסיטת ניו יורק יצרה על שמו מלגה לסטודנטים לרפואה. אולפני הסרטים נלחמו על זכויות ליצירת סרט קולנוע על חייו של סאלק. סאלק עצמו סלד מהפרסום הרב לו זכה, וניסה לשמור על פרטיותו.
שנותיו המאוחרות
ב-1962 עזב סאלק את אוניברסיטת פיטסבורג ופתח את מכון סאלק למחקרים ביולוגיים בלה הויה, קליפורניה. הנושא העיקרי של המחקר במכון היה ביולוגיה מולקולרית וגנטיקה. הצוות הראשון הכיל חברים מכובדים רבים כמו יעקב ברנובסקי ופרנסיס קריק. סאלק ניהל את המכון עד לפרישתו.
ב-1968 התגרש מאשתו הראשונה, וב-1970 נשא לאישה את פרנסואז ג'ילו, אמנית שהייתה בת הזוג ואם ילדיו של פאבלו פיקאסו. הוא נפטר מאי ספיקת לב בגיל 80.
במהלך חייו זכה סאלק לפרסים רבים ביניהם: מדליית הזהב של הקונגרס האמריקני (1956), פרס לסקר (1956), הפרס על שם ג'ווהרלל נהרו (1975) ומדליית החירות הנשיאותית (1977). על שמו נקראו רחובות ברמת גן, חולון ובאשדוד.
ב-28 באוקטובר 2014 הושק לרגל יום הולדתו ה-100 גוגל דודל.
אבוד (אלבום)
אבוד הוא אלבום אולפן משותף של הראפר נורוז והמפיק המוזיקלי אורי שוחט. יצא לאור ב-24 במרץ 2019 דרך חברת התקליטים NMC.
רקע והפקה
את האלבום הפיק במלואו המפיק המוזיקלי הישראלי אורי שוחט, דמות רבת השפעה בהיפ הופ הישראלי. נורוז ושוחט יצאו יחד לסיבוב הופעות בשם "הטור האבוד" לכבוד יציאת האלבום.
לחלק משירי האלבום יצאו וידאו קליפים: "עמוק מדי", "מייקל ג'קסון" ו"לילה". מהאלבום יצא כסינגל השיר "לילה".
Think Before I Talk
Think Before I Talk הוא סינגל של הזמרת-יוצרת הנורווגית אסטריד אס, שיצא על ידי איילנד רקורדס ויוניברסל מיוזיק גרופ ב-25 באוגוסט 2017. מאוחר יותר, השיר הופיע במהדורה המלאה של האלבום הראשון של אסטריד אס, Leave It Beautiful.
רקע
אסטריד אס הסבירה כי השיר עוסק ב-.
ביקורת
רובין מאריי מהמגזין הבריטי, Clash, אמר כי השיר מביע צער וכי הוא.
סיפורה של כריסטין יורגנסן
סיפורה של כריסטין יורגנסן (באנגלית, "The Christine Jorgensen Story") הוא סרט ביוגרפי-עלילתי המבוסס על חייה של האישה הטרנסקסואלית הראשונה שהתפרסמה בארצות הברית, כריסטין יורגנסן. למרות שקווי העלילה הכלליים של הסרט נאמנים למציאות, ישנן בסרט סצנות בדויות למען ההמשכיות של הסרט. הסרט, בבימויו של אירווינג ראפר, התבסס על האוטוביוגרפיה של כריסטין יורגנסן.
הפקה
הסרט הוצע להפקה לראשונה ב-1960. המפיק, אדוארד סמול, קנה את הזכויות לסרט ב-1968. יורגנסן טענה יותר מאוחר שעל פי החוזה היא הייתה זכאית ל-10% מההכנסות ברוטו, ול-3.5% מהתקציב.
"כל מלכות הדראג שבעולם טסו להוליווד בטענה שהן-הן כריסטין", סיפרה יורגנסן. השחקן ג'ון הנסן גילם את יורגנסן בסרט. הבמאי, אירווינג ראפר, אמר שסמול בחר בו לביים את הסרט כי הסרט דרש רגישות מוגברת.
עלייה לאקרנים
הסרט היה אחד משני סרטים על דמויות טרנסג'נדריות שיצאו ב-1970. השני היה מיירה ברקינרידג', המבוסס על ספרו של גור וידאל. הביקורות היו מעורבות,, אך בסך הכל הסרט היה רווחי. ב-1977 יורגנסן ניסתה ללא הצלחה להוציא צו מניעת הפצה נגד יורשיו של סמול, בטענה שהוא נטל לעצמו $100,000 השייכים לה. יורגנסן גם הייתה מודאגת שהסרט יופץ כ-"B Movie". במרוצת הזמן, הסרט נהיה לסרט קאלט בחוגים קווירים.
ניופאונדלנד (דומיניון)
הדומיניון של ניופאונלנד הייתה דומיניון בריטי בין השנים 1907 עד 1934. לפני כן הייתה מושבה בריטית. בשנת 1934 ויתרה ניופאונדלנד על עצמאותה וחזרה לשלטון מרכזי בריטי, אחת המדינות היחידות בהיסטוריה שעשו צעד כזה. בשנת 1949, לאחר משאל עם הצטרפה ניופאונדלנד לקנדה (כיום תחת השם הפרובינציה של ניופאונדלנד ולברדור).
רקע
בשנת 1854 ניתן לניופאונלנד שלטון עצמי חלקי על ידי הממשלה הבריטית. בשנת 1855 נבחר פיליפ פרנסיס ליטל, לראש הממשל העצמי הראשון. בשנת 1869 דחו תושבי ניופאונדלנד בבחירות את ההצעה לקונפדרציה עם קנדה. בשנת 1907 קיבלה ניופאונדלנד עצמאות ביחד עם ניו זילנד, והיא הפכה ממושבה לדומיניון. יחד עם זאת הוסיפו הבריטים להשפיע על מדיניות המושבה ומנעו הסכם מסחרי עם ארצות הברית בלחצה של קנדה.
היסטוריה
בעקבות בקשה זו, ויתרה ניופאונדלנד בשנת 1934 על עצמאותה וחזרה להיות נשלטת ישירות על ידי בריטניה באמצעות "ועדת ממשל".
אחרית דבר
בתקופת מלחמת העולם השנייה הייתה במדינה פריחה כלכלית עקב הקמת בסיסים צבאיים רבים על ידי ארצות הברית ופריחה מחודשת של תעשיית הדיג. בעקבות השגשוג הכלכלי עלתה לדיון מחדש שאלת העצמאות של המדינה.
בשנת 1946 נערכה הצבעה לבחירת אספה לאומית אשר תכריע בשאלת עתידה של ניופאונדלנד. האספה הצביעה בעד עריכת משאל עם בשאלה האם לשוב ולהיות עצמאיים. בריטניה הודיעה למושבה כי היא מסרבת לשאת בעלויות הכלכליות של ניהול המושבה, והציעה כי אחת האפשרויות שתעמודנה בפני המצביעים תהיה הצטרפות לקנדה. משאל ראשון נערך ב-3 ביוני 1948. 44.6% תמכו בשלטון עצמאי, 44.1% תמכו בהצטרפות לקנדה ו-14.3% תמכו בהישארות כמושבה בריטית.
משאל שני נערך ב-2 ביולי 1948, בו נשאלו התושבים בין שתי האפשרויות הראשונות, כאשר 52% הצביעו בעד הצטרפות לקנדה ו-48% תמכו בעצמאות. ניופאונדלנד הצטרפה לקנדה ב-31 במרץ 1949 כפרובינציה העשירית, והיום שמה הרשמי הוא "ניופאונדלנד ולברדור".