cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קורן איזוטרופי
אנטנות
בפועל, ניתן להוכיח כי קורן קוהרנטי איזוטרופי אינו קיים. שדה הקרינה שלו אינו מסוגל להיות תואם את משוואת הלמהולץ בכל הכוונים באופן סימולטני.
מקלט איזוטרופי
בתחום המדידה של שדות אלקטרומגנטיים, מקלט איזוטרופי או אנטנה איזוטרופית הוא מכשיר מדידה אשר יקלוט את השדה המלא ללא תלות בסידור הצירים התלת־ממדי שנבחר עבורו.
בפועל מקלט קוואזי-אידיאלי איזוטרופי (כמעט איזוטרופי) מושג על ידי שימוש בשלוש אנטנות אורתוגונליות עם דיאגרמת קרינה סינוסיאלית, כמו זו של דיפול קצר ואנטנות לולאה קטנה.
הפרמטר המשמש להגדרת הדיוק של אנטנה כזו נקרא "הסטייה האיזוטרופית".
אופטיקה
באופטיקה, קורן איזוטרופי הוא מקור אור נקודתי. השמש ניתנת לתיאור כמקור אור נקודתי בקירוב, עבור מרחקים גדולים. סוגי תחמושות כגון מוץ ונור, בעלי תכונות של קורן איזוטרופי.
קול
קורן איזוטרופי יהיה רמקול "מושלם" אשר פולט גלי קול בווליום זהה בכל כוון.
GTFO
GTFO (ראשי תיבות: Get The Fuck Out) הוא סינגל שיווקי של זמרת הרית'ם אנד בלוז האמריקאית מריה קארי. השיר יצא לאור ב-13 בספטמבר 2018, כסינגל השיווקי הראשון מתוך אלבומה ה-13, Caution.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד השירים שביוון, ה-13 במצעד השירים שבהונגריה, וה-19 במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ הדיגיטליים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מריה קארי, ביבי באורלי, פורטר רובינסון, ג'ורדון מנסוול ופול ג'פריז והופק על ידי ג'פריס ומנסוול. השיר בדומה לשאר שירי האלבום, הוא שיר בסגנון הרית'ם אנד בלוז, והוא יצא כסינגל שיווקי יחיד מתוכו.
בסמוך לצאתו, סקרו מגזין הרולינג סטון את השיר.
וידאו קליפ
הוידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי הצלמת שרה מקולגן, ופורסם ב-14 בספטמבר 2018. הוא הועלה לערוץ ה-Vevo של מריה קארי, וכבר ביומו הראשון ביוטיוב צבר קרוב למיליון צפיות.
הרמתי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
השנים הסוערות
השנים הסוערות (באנגלית: The Restless Years) הוא סרט דרמה אמריקאי בשחור-לבן משנת 1958 בבימויו של הלמוט קאוטנר, עם סנדרה די וג'ון סקסון בתפקידים הראשיים. זה סרטה הראשון של סנדרה די בתפקיד ראשי. היא הופיעה עם סקסון גם בסרטים "בנות ה-17 מבלות" ו"דיוקן בשחור".
התסריט מבוסס על המחזה "Teach Me How To Cry" של פטרישה ג'ודרי משנת 1958.
תקציר העלילה
מלינדה גרנט (סנדרה די) היא נערה בת 16 שלומדת בבית ספר תיכון בליברטיוויל. היא גרה עם אמה אליזבת (תרזה רייט) המתפרנסת מתפירה. מגיל צעיר אומרת לה אמה כי האב מת כשהייתה תינוקת אך בעיירה מתלחשים שהיא בת לא חוקית ובכיתה היא מוחרמת. מלכי הכיתה הם הזוג פולי פישר (לואנה פאטן) וברוס מיצ'ל (ג'ודי מקריי). בנשף ריקודים היא יושבת בפינה ואף אחד אינו מזמין אותה לרקוד פרט לוויל הנדרסון (ג'ון סקסון) שהוא תלמיד חדש וגם לא מקובל. לשניהם יש דבר משותף בכך שאינם מקובלים. כאשר הם נוסעים בלילה ברוס וחבריו נוסעים אחריהם ולועגים להם.
המחנכת מיס רובסון (וירדג'יניה גריי) מתעתדת להעלות את המחזה "העיירה שלנו" בכיתה. היא מציעה זאת למלינדה ואמה אך הן מהססות. לבסוף מסכימה מלינדה להיבחן ומועדפת על פולי. מכאן היא מתחילה להיות מקובלת. ברוס מנסה לחזר אחריה ופולי נהיית חברה שלה.
אד הנדרסון (ג'יימס ויטמור) הוא סוכן נדל"ן יליד המקום שעבר מקומות רבים ולא הצליח. כעת חזר לעיירה וזקוק לתמיכה כספית כדי לרכוש נדל"ן. הוא מבקש מידידו אלקס פישר (אלן בקסטר) עזרה ונענה בתשובה פושרת. אלקס הוא אדם אמיד ואביה של פולי ונשוי ללורה (דורותי גרין), אשה אלכוהוליסטית ולא מתפקדת.
ג'יימס מבקש מוויל להתחבר עם "החברים הנכונים" כדי לעזור לו בעסקיו אך וויל מסרב.
אליזבת תופרת למלינדה בגד של שמלת נישואין להצגה. הם עולים לגבעה סמוכה ומלינדה מחליפה את בגדיה ולובשת את השמלה. פולי עוקבת אחריהם ומניחה שהם עוסקים בפעילות אינטימית.
מתקיים בתיכון נשף בנוכחות הורים וגם אליזבת מגיעה עם חששות. פולי מזמינה את מלינדה לחדר סמוך ומאיימת שתפיץ את הידיעה על יחסיה האינטימיים עם וויל אם לא תוותר למענה על תפקידה בהצגה. מתחיל ויכוח קולני. וויל נכנס, תופס את פולי, מנענע אותה חזק ואומר שזה לא נכון. למקום נכנס ברוס ומתחיל מאבק בין שניהם כשג'ון מפליא בו את מכותיו. אנשים פורצים לחדר ואלקס פישר מאיים שיגיש תלונה במשטרה. הפעם עומד אד לצד בנו ומטיח בפני כולם מה שהוא חושב עליהם.
משפחת הנדרסון עוזבת את העיירה. וויל נפגש עם מלינדה על הגבעה ומתוודה על אהבתו. למקום מגיעה גם אליזבת ומתוודה כי אביה של מלינדה לא מת אלא עזב אותה ומאז היא מצפה כל יום למכתב ממנו. וויל מבטיח כי לא יעזוב את מלינדה. הוא ישלח לה מכתבים ולבסוף יחזור לעיירה.
תותח 7.5 ס"מ PaK 40
תותח 7.5 ס"מ PaK 40 (ראשי תיבות של Panzerabwehrkanone - תותח אנטי טנקים) היה תותח נ"ט מתוצרת גרמניה הנאצית שפותח בשנים 1941-1939 על ידי חברת רייהמנטל. כ-23,500 יחידות של ה-PaK 40 נבנו במהלך המלחמה, והוא היה לאחד מתותחי הנ"ט הנפוצים של גרמניה במלחמה. התותח הותקן גם על מספר כלי רכב משוריינים ביניהם המרדר 3.
היסטוריה
פיתוחו של ה-PaK 40 החל בשנת 1939, עת שחברת קרופ ורייהמנטל קיבלו חוזה לפיתוחו של תותח נ"ט בקוטר 7.5 ס"מ. בתחילה העדיפות לפרויקט הייתה נמוכה, אולם הופעתם של טנקי הT-34 והKV-1 במהלך מבצע ברברוסה ב-1941 נתן קדימות לפרויקט. הדגמים הראשונים של התותח נשלחו בנובמבר 1941 לחיילים בחזית המזרחית. באפריל 1942 היו לוורמאכט 44 יחידות של ה-PaK 40 בשירות.
עיצובו של ה-PaK 40 כמעט ולא נשתנה במהלך תקופת ייצורו (1941 ועד לסיום המלחמה). כ-23,500 כלים נבנו, מתוכם 11,728 ב-1944 לבדה. 6,000 תותחים שימשו כחימושם של משחית הטנקים מרדר 3 (דגם M), רק"ם הסיור Sd.Kfz. 234/4 וזחל"ם Sd.Kfz. 251. בנוסף שימש ה-PaK 40 כבסיס לפיתוחו של תותח הטנקים KWK 40, וגרסה אוטומטית קלה יותר של התותח הותקנה על מטוס הקרב הנשל HS129.
ה-PaK 40 סופק בין היתר גם לבעלות בריתה של גרמניה. מספר כלים שנשבו בחזית המזרחית הופעלו על ידי הצבא האדום. לאחר סיום המלחמה נשאר ה-PaK 40 בשירות מספר מדינות אירופיות, ביניהן אלבניה, בולגריה, צ'כוסלובקיה, פינלנד, נורווגיה, הונגריה ורומניה.
ביצועים
התותח היה אפקטיבי כנגד כמעט כל טנקי בעלות הברית עד לסיומה של המלחמה. התחמושת הסטנדרטית של התותח הייתה פגז חודר שריון (במשקל 6.8 קילוגרם), בעל טווח אפקטיבי של 2,542 מטר, מהירות לוע של 750 מטרים ויכולת חדירה של 132 מ"מ של פלדה (בזווית של 90 מעלות) ממרחק של 500 מטר. מאוחר יותר הוצג ה-AP40, פגז חודר שריון בעל ליבת טונגסטן (במשקל 3.18 קילוגרם) אשר היה בעל ביצועים טובים יותר, אולם הפך לנדיר ככל שהמלחמה התקדמה. בנוסף, ה-PaK 40 יכל לשמש ככלי ארטילריה למקרה הצורך ולירות פגזים נפיצים (במשקל 5.4 קילוגרם) עוצמתיים.
אחד החסרונות של ה-PaK 40 היה משקלו; הוא היה כבד בהרבה מה-PaK 38 (אותו נועד להחליף), והנעתו בשטח קשה (במיוחד בחזית המזרחית) ללא גרר היה למשימה קשה ביותר. כלים רבים ננטשו על ידי צוותיהם בנסיגות של הצבא הגרמני.
טום סטורטון
תומאס אדוארד אלכסנדר סטורטון (באנגלית: Thomas Edward Alexander Stourton; נולד ב-28 בספטמבר 1987) הוא שחקן, קומיקאי וסופר אנגלי.
קריירה
סטורטון החל את הקריירה שלו כקומיקאי באוניברסיטה, והופיע בסדרת האינטרנט "High Renaissance Man" שכתב יחד עם טום פאלמר. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, השניים המשיכו לכתוב ולהופיע יחד כצמד קומדי "Totally Tom".
החל משנת 2014, הוא מדבב בסדרת ההנפשה לילדים תומס הקטר וחברים בתור הקולות של דאנקן, רקס, טרנס, אלפי (עונה 23 ואילך), והכומר השמן (בריטניה/ארה"ב).
ב-2015, הוא הפך לאחד מהקאסטים הקבועים של קומדיית המערכונים של CBBC Horrible Histories ששודרה לראשונה ב-2015. סטורטון גם גילם ויקינגי שכונה 'לופטי' בפרק של הסדרה "דוקטור הו".
ב-2018, סטורטון שיחק בתפקיד אדוארד סנודן בסרט הקומדיה המרגל שזרק אותי, בהשתתפות מילה קוניס, קייט מקינון וג'סטין ת'רו. באותה שנה הוא החל לשחק את התפקיד החוזר של רובי, הסוכן המתחרה, בסדרה Stath Lets Flats.
בשנת 2019, הוא גילם את פרסי בסרט הקומדיה "Horrible Histories: The Movie – Rotten Romans", המבוסס על תוכנית הטלוויזיה "Horrible Histories".
בשנת 2021 הוא היה שותף לכתיבה וכיכב בסרט העלילתי, "All My Friends Hate Me". באותה שנה הוא גם הופיע בפיילוט של הסדרה Dreaming Whilst Black, וכיכב בפרקים בסדרות הטלוויזיה Buffering ו-Mood.
בשנת 2022 הוא גילם דמויות שונות בסדרת הטלוויזיה של ערוץ 4, "Red Flag". בשנת 2023 הופיע בסרט ברבי בתפקיד קן בעל עגיל-הקסם.
המכונית
המכונית (באנגלית: The Car) הוא מותחן משנת 1977, שבוים על ידי הבמאי אליוט סילברסטיין, בכיכובם של ג'יימס ברולין, קת'לין לויד, ג'ון מארלי ורוני קוקס. הסרט מתמקד במכונית מסתורית שרוצחת תושבי עיירה קטנה.
עלילה
הסרט מתרחש בגרסה הבדיונית של העיר יוטה שבארצות הברית. הסרט נפתח כאשר שני רוכבי אופניים רוכבים בקניון, ומכונית שחורה מסתורית נוסעת בעקבותיהם. כשהם מגיעים לגשר, המכונית מתנגשת בשניהם מאחור ומעיפה אותם מהגשר, דבר שהורג אותם מיד.
השריף המקומי אוורט פק (ג'ון מארלי) מגיע לחקור את המקרה הראשון בסדרת רציחות פגע וברח, שככל הנראה נגרמו על ידי אותה המכונית המשופצת וחסרת לוחית הרישוי, דבר שמקשה על הזיהוי. השריף מוצא כיוון לאיתור המכונית כאשר הוא מקבל את עדותו של עמוס קלימנס (אר. ג'יי. ארמסטרונג) לאחר שהמכונית דורסת קורבן נוסף. לאחר שהמכונית מחסלת את השריף שהופך לקורבן הרביעי שלה, החקירה מגיעה לאחריותו של השריף וייד פרנט (ג'יימס ברולין), במטרה שיעצור את הרציחות. במהלך החקירה, עד ראייה נוסף טוען שאין במכונית נהג.
למרות שהשריף וייד מציב מחסום משטרתי סביב האזור, המכונית נכנסת לעיירה ותוקפת את תזמורת בית הספר בזמן שהיא עסוקה בחזרות לקראת המופע המקומי. המכונית רודפת אחרי המורים והתלמידים, וביניהם החברה של וייד - לאורן (קת'לין לויד). המכונית רודפת אחריהם אל תוך בית קברות. למרות שלאורן מתגרה בנהג המסתורי שעדיין לא נראה, המכונית לא נכנסת לשטח בית הקברות. המכונית משמידה שער לבנים ונוסעת. המשטרה רודפת אחרי המכונית בכביש המהיר במדבר עד שהמכונית תוקפת אותם, משמידה מספר רכבים ורוצחת חמישה מהשוטרים האחרים. וייד מתעמת עם המכונית ונדהם לגלות שאף אחת מהיריות שפגעו במכונית לא הסבו לה שום נזק. לאחר שהוא מנסה לפתוח את הדלת ומגלה שלדלתות אין ידיות, וייד נפצע והמכונית נמלטת.
המרדף אחר המכונית הופך לאישי לאחר שהיא רוצחת את לאורן באמצעות נהיגה ישירות דרך הבית שלה בזמן שהיא מדברת עם וייד בטלפון. השותף של וייד, לוק ג'ונסון (רוני קוקס), מעלה תאוריה שלפיה המכונית נקמה בלאורן על כך שהתגרתה בה בבית הקברות. וייד מכין תוכנית לעצירת המכונית על ידי השמדתה בעזרת פיצוץ מבוקר בקניונים שבמדבר שמחוץ לעיירה. לאחר שהוא מגלה את המכונית אורבת לו בחניה שלו, הוא נאלץ להוציא את התוכנית לפועל במהירות האפשרית. המכונית רודפת אחריו אל תוך הקניון בו הכינו את המלכודת, והעימות האחרון עם המכונית מסתיים כאשר לאחר הפיצוץ נראית דמות שד בתוך העשן והאש שלאחר הפיצוץ, דבר שמזעזע את השוטרים.
בסצנה האחרונה בסרט וייד מסרב להאמין במה שראה, למרות שג'ונסון מתעקש על אמיתיות המקרה. הסרט מסתיים כאשר המכונית נוסעת ברחובות לוס אנג'לס, בלתי פגועה לחלוטין.
ממלכת פולין (1385–1569)
ממלכת פולין (1385–1569) הייתה מדינה במזרח אירופה שהתקיימה בין השנים 1385–1569, ושבימי תפארתהּ השתרעה על פני השטחים השייכים בימינו למדינות פולין, מולדובה, בלארוס, ואוקראינה.
היסטוריה
בשנת 1385 נישאה ידוויגה, מלכת פולין, בתו של המלך לאיוש, אשר שלט לתקופה קצרה הן על פולין והן על הונגריה לאחר מות אחרון מלכי בית פיאסט קאזימיר הגדול (השלישי) לנסיך הליטאי יגלו. נישואין אלו הביאו לעולם את השושלת היגלונית, אשר בתקופתה הייתה פולין בשיא כוחה והתפשטותה הטריטוריאלית.
יגלו, אשר הפך למלך ולדיסלב השני, עמד בפני בעיה המשותפת לליטא ולפולין – כוחם של האבירים הטבטונים, אשר העמיקו את אחיזתם בשטחי המזרח המיושבים על ידי עמים סלאביים, מבסיסיהם בפרוסיה המזרחית. בקרב גרונוולד בשנת 1410 ובקרב טאננברג לאחריו, ובסדרת קרבות ומלחמות במאה ה-15 הביאו היגלונים לכניעתם של הפרוסים, ולהתרחבות פולין אל המערב עד קבלת מוצא אל הים הבלטי.
בשנת 1505 קיבלה פולין את "חוקת ראדום" ("ניהיל נובי") אשר באה להסדיר את היחסים בין המגנאטים (בעלי אחוזות הענק) והשלאכטה (כלל האצולה). הוקם הפרלמנט הפולני, הסיים, שבו ניתן ייצוג לשלאכטה. כל חוק צריך היה אישור הסיים, ולכל אציל ניתנה זכות וטו (ליברום וטו). הסדר בעייתי זה היה בעוכריה של פולין זמן רב.
זיגיסמונד השני (Sigismund II Augustus) היה מלך פולין ונסיך ליטא. כבן יחיד הוא ירש את המלוכה מאביו, זיגיסמונד הראשון (Sigismund I the Old), בשנת 1548. אף על פי שהתקשה להיכנס לנעלי אביו, המלך הנערץ, בסופו של דבר הוכיח זיגיסמונד השני את עצמו כמדינאי מעולה שהצליח לבסס את מעמדה של פולין בתקופה סוערת. התנהלותו הכלכלית הייתה מעולה, ויותר מכל מלך אחר ידע להבין את הסיים ולשלוט בו. המעשה הגדול ביותר של המלך התרחש בשנת 1569, אז הוקם איחוד לובלין, בין פולין וליטא, המכונה בפולנית "הרפובליקה של שני הלאומים" (Rzeczpospolita obojga narodów). איחוד זה הביא את פולין לשיא התפשטותה הגאוגרפית. המדינה הפולנית השתרעה עתה מהרי הקרפטים עד הים הבלטי, וכללה חלקים נרחבים מהשטח המוחזק כיום בידי אוקראינה ובלארוס. זיגיסמונד השני נפטר בשנת 1572 ולא השאיר יורש אחריו. כך הסתיימה השושלת היגליונית.
היחס ליהודים
במהלך תקופה זו הפכה פולין לביתה של האוכלוסייה היהודית הגדולה באירופה, כאשר צוים ממלכתיים המבטיחים את שלומם וביטחונם של היהודים הוצאו מהמאה ה-13. בתקופה זו (1348–1349) השתוללה באירופה מגפת הדבר המכונה "המוות השחור". האירופאים האשימו את היהודים במגפה, טבחו בהם, והצרו את צעדיהם. פגיעת המגפה בפולין הייתה שולית, וההגירה היהודית אליה התקבלה בברכה בהביאה כח אדם מיומן, משכיל ואיכותי, אשר נתן לפולין את הדחיפה הכלכלית שהייתה דרושה להתפתחותה בשנים אלו. עד המאה ה-18 היו היהודים ל-7% מאוכלוסיית פולין. היהודים הגיעו למשרות רמות, ולהשפעה בשדה המסחר, התרבות, ואף הפוליטיקה, במידה כזו, שמסופר על הרב שאול ואהל, שבעת חילופי מלכים במאה ה-17 משנכשלו הפולנים להחליט על בחירת מלכם על פי הנוהל הרווח אז, מונה ואהל למלך פולין ללילה אחד, ובבוקר שלמחרתו הכריז על המלך החדש מבין המתחרים האחרים. על אף שמדובר באגדה, פולין אכן היוותה בית חם ליהודיה במהלך תקופות אלו, על אף שהיהודים היו אהודים יותר על האצולה והמלכים, ופחות על האיכרים והכמרים. יש שדרשו את שמה – "פה לין", כאן יוכלו היהודים לקבל מקלט.
פלואו של טמבל
פלואו של טמבל הוא אלבום הבכורה של המוזיקאי והראפר הישראלי ליעד מאיר, שיצא לאור ב-2 באפריל 2023.
מילות השירים נכתבו על ידי מאיר, וההפקה נוהלה על ידי יובל ניאזוב, המוכר כדודא ממבוא הדודאים. האלבום כולל את הלהיטים "להקפיץ ת'רגל", "פלואו של טמבל", "תן לו!", ו"פלואו של טמבל 2" המארח את רון חיון. בשיר הראשון של האלבום מתארח מנהלו האישי של מאיר, שגיא דהן. אורחים נוספים הם דודא, זיו שביט, מיכאל סוויסה וביג סאזו.
האלבום זכה להצלחה בסטרימינג. במצעד האלבומים השבועי של ספוטיפיי בישראל, הגיע האלבום למקום התשיעי. השיר "פלואו של טמבל 2" מתוך האלבום היה ללהיט, זכה להצלחה בפלטפורמת טיקטוק והגיע למקום ה-19 במצעד היטליסט של מאקו.
אסטוניה באירוויזיון 2021
אסטוניה השתתפה באירוויזיון 2021 עם השיר "The Lucky One", שבוצע על ידי הזמר האסטוני אוקו סוביסטה.
בחירת השיר
אסטוניה בחרה את השיר באמצעות קדם בשם "Eesti Laul 2021". הקדם כלל שני חצאי גמר ב-18 וב-20 בפברואר 2021 וגמר ב-6 במרץ 2021. בשלבי חצאי הגמר השתתפו 12 שירים ומחציתם עלו לשלב הגמר. שיטת הניקוד בחצאי הגמר חולקה לשניים: בסיבוב הראשון עלו לגמר ארבעה שירים. הניקוד נקבע על ידי שילוב של הצבעות השופטים והקהל ביחס שווה של 50/50. בסיבוב השני עלו לגמר שני שירים שלא צלחו את הסיבוב הקודם. בסיבוב זה הניקוד נקבע על פי הצבעות הקהל בלבד. גם שיטת הניקוד בגמר חולקה לשני סיבובים: בסיבוב הראשון עלו שלושה שירים מתוך 12. הניקוד נקבע על ידי שילוב של הצבעות השופטים והקהל ביחס שווה של 50/50. הסיבוב השני כלל הצבעת קהל בלבד, שבעקבותיה הוכרז השיר הזוכה מבין שלושת השירים שעלו בשלב הקודם.
ב-1 בספטמבר 2020, רשות השידור האסטונית הכריזה על פתיחת ההרשמה לקדם האסטוני, שנמשכה עד 6 בנובמבר 2020. על פי חוקי הקדם, כל אמן זכאי לשלוח עד חמישה שירים בן אם הוא אזרח אסטוניה, ובין אם לא. רשות השידור האסטונית גבתה סכום של 25 אירו על שליחת שיר באסטונית לקדם, ו-75 אירו על שליחת שיר בשפה זרה. 156 הגשות התקבלו עד המועד האחרון. אוקו סוביסטה, שזכה בקדם האסטוני לאירוויזיון 2020, השתתף אוטומטית בשלב חצי הגמר, כפיצוי על ביטול התחרות באותה שנה. ב-11 וב-12 בנובמבר הוכרזו כל שאר האמנים שעלו לשלבי חצאי הגמר. בין האמנים שעלו לשלב הבא ניתן למצוא את איבו ליננה ומריה-ליס אילוס שייצגו את אסטוניה באירוויזיון 1996, קויט טומה אשר ייצג את אסטוניה ב-1998 וב-2017 ואת יורי פוטסמן שייצג את אסטוניה ב-2016.
מיצובישי פאג'רו ג'וניור
מיצובישי פאג'רו ג'וניור (ביפנית: パジェロジュニア, באנגלית: Mitsubishi Pajero Junior) הוא SUV בגודל קטן, מתוצרת התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, אשר יוצר בין השנים 1995 – 1998 ביפן.
דודו שליטא
דודו שליטא (נולד ב-1943) הוא אנימטור ישראלי.
ביוגרפיה
דודו שליטא נולד בשנת 1943. בשנת 1968, לאחר לימודי אמנות, הקים בקיבוץ עין גדי את חברת "מעבדות עין גדי", שעסקה בצילום והפקה של תצלומים ותצלומי ענק. בשנת 1973 נסע לארצות הברית ולקנדה, שם למד קולנוע ואנימציה. בעת לימודיו פגש את האנימטור נורמן מקלארן (Norman McLaren) והושפע מעבודתו. בשנת 1976, לאחר שובו לישראל, הקים את "סרטי עין-גדי", שהיה מראשוני אולפני ההנפשה בישראל. על העבודות שנוצרו באולפן זה נמנים סרטונים למערכת הבחירות של מפלגת העבודה בבחירות לכנסת התשיעית (1977), הסרט "אורות" (1982) באורך של כחצי שעה, סרטונים לתוכנית "רחוב סומסום" (1983 - 1985) ועוד.
נשקיני קייט
נשקיני קייט (באנגלית: Kiss Me Kate) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1953 בבימויו של ג'ורג' סידני, עם הווארד קיל, קתרין גרייסון ואן מילר בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על שחקנים המעלים את הצגת המחזה אילוף הסוררת של ויליאם שקספיר וחייהם האמיתיים משפיעים על הופעתם בהצגה. חלק מהשחקנים מופיע בתפקיד כפול של שחקנים בחיים האמיתיים ועל הבמה.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר (אנדרה פרבין וסול צ'פלין).
תקציר העלילה
פרד גראהם (הווארד קיל) ולילי ואנסי (קתרין גרייסון) נפגשים בביתו של קול פורטר (רון רנדל) לקראת הפקת המחזמר "נשקי קייט" לפי אילוף הסוררת של ויליאם שקספיר. פרד הוא השחקן הראשי, הבמאי והמפיק. לילי ופרד היו נשואים והתגרשו. פורטר נותן להם לשיר ביחד את "So in Love".
לחדר מתפרצת לואיז ליין (אן מילר) ושרה ורוקדת את שירו של פורטר "Too Darn Hot". בהצגה היא תשחק את אחותה הצעירה של קייט, ביאנקה. ביל קלהון (טומי ראן) הוא חבר של לואיז ומהמר כבד. הוא מזייף חתימה של פרד על שטר התחייבות של 2,000 דולר למאפיונר לאחר שהפסיד בקלפים. לואיז כועסת על התנהגות ושרה "Why Can't You Behave?". הוא משחק בהצגה את לוצ'נסיו, אחד המחזרים שלה. פרד ישחק את "פטרוצ'יו" ולילי את "קייט".
היחסים בין פרד ללילי יודעים עליות ומורדות. היא עומדת להינשא לאיש עסקים עשיר מטקסס. הם נזכרים בימים הטובים שבילו בשווייץ ושרים ורודים "נפלא" ("Wunderbar") ומתנשקים. פרד שולח פרחים ללואיז ובטעות הם מגיעים ללילי שכועסת מאוד וזה משפיע על משחקה בהצגה.
פטרוצ'יו מגיע לפדואה במטרה להתחתן עם אישה עשירה ושר ""I've Come To Wive It Wealthily In Padua"". הוא נפגש עם בפטיסטה (קורט קסנר) אביהם של קייט וביאנקה. קייט הבכירה היא אגרסיבית ושונאת גברים. היא שרה בכעס "I Hate Men". פטרוצ'יו מנסה לאלף אותה ולעיתים הם מחליפים סטירות ומכות.
ביאנקה לעומתה היא מחוזרת על ידי לוצ'נסיו, גרמיו והורטנסיו והיא שרה להם כי היא מוכנה להתחתן עם כל אחד בשם "Tom, Dick or Harry".
פטרוצ'יו מקונן על מר גורלו. הוא מעיין בפנקס שמות של כל הנשים איתן ניהל יחסים ושר "Were Thine That Special Face".
להצגה נשלחים שני מאפיונרים, ליפי (קינן ווין) וסלאג (ג'יימס ויטמור) ומראים את שטר ההתחייבות של פרד לבוס שלהם. לילי מאיימת לברוח באמצע ההצגה עם ארוסה. פרד אומר למאפיורים כי אם היא תברח לא יהי לו כסף לשלם להם. הם מתחייבים לשמור על לילי שלא תברח ואף נכנסים כשחקנים בהצגה כדי לפקוח עין עליה. לבסוף מתברר שהבוס שלהם חוסל והחוב של פרד בוטל. מאחר שהם התאהבו בשקספיר הם שרים ורוקדים את "Brush Up Your Shakespeare".
לילי מנצלת את הסתלקות המאפיונרים ועוזבת עם ארוסה אך לקראת סוף ההצגה הוא מתחרטת וחוזרת להצגה. היא אומרת לו כי אישה צריכה להיכנע לבעלה. הם מתנשקים וכולם שרים "Kiss Me Kate".
פקונדו גונסאלס
פקונדו גונסאלס מולינו (בספרדית: Facundo González Molino; נולד ב-6 ביולי 2003 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת המילואים של ולנסיה.
קריירת מועדונים
גונסאלס גדל במחלקות הנוער של ויסטה אלגרה, אספניול וולנסיה. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצת המילואים של ולנסיה.
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת אורוגוואי עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023.
Mr. DJ
Mr. DJ (בעברית: מר. די ג'יי) הוא שיר שהוקלט על ידי להקת היורודאנס השוודית בייבי אליס. השיר יצא לאור בשנת 2007, על ידי חברת התקליטים וורנר מיוזיק שוודיה, כסינגל שלא מתוך אלבום וכסינגל הבכורה הרשמי של הלהקה. בשנת 2006 הוציאה הלהקה את "Shake It" שלא הופץ ברחבי העולם ועל כן, נחשב "Mr. DJ" לסינגל הבכורה שלה.
השיר הפך ללהיט מועדונים והגיע למקום השביעי במצעד הסינגלים הפיני.
רקע וכתיבה
לאחר שבשנת 2006 הוציאה הלהקה את "Shake It", הוחלט כי הוא לא יתפקד כסינגל הבכורה שלה, מה שהוביל ליציאתו של "Mr. DJ" בשנה שלאחר מכן. השיר זכה להצלחה וביסס את מעמדה של בייבי אליס כלהקת יורודאנס מצליחה, וזאת בנוסף לכך שהוא נכלל ברשימת השירים המצליחים ביותר בכל הזמנים בפינלנד.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-1.2 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
האודיו של השיר עלה ליוטיוב ב-19 בספטמבר 2011, אך לא הועלה לערוץ היוטיוב של בייבי אליס. הוא צבר קרוב ל-300,000 צפיות נכון לספטמבר 2021. שנתיים קודם לכן, במרץ 2009, העלתה הלהקה הופעה רשמית שלה בביצוע השיר. ההופעה התקיימה באירוע בשם "Hanssons Loge" בינשפינג, שוודיה, קיץ 2007.
במרוצת השנים פורסמו רמיקסים שונים שנעשו עבור "Mr. DJ" על ידי די ג'יים שונים.
דולפי פישר
אדולף (דולפי) פישר (1909 - ?) היה כדורגלן בקבוצות הכח וינה ו"הכח ריגה" ומאמן כדורגל אוסטרי-ישראלי יהודי שאימן בין היתר בקבוצת בית"ר ירושלים.
קורות חיים
פישר נולד בשנת 1909 בעיר וינה שבאוסטריה, ושיחק החל מגיל צעיר בקבוצת הפאר האוסטרית-יהודית, הכח וינה, בתפקיד קיצוני שמאלי במשך כ-6 שנים. לאחר מכן עבר לצ'כוסלובקיה ושיחק בקבוצת "פרוסטאוף" מהליגה הראשונה. כעבור 3 שנים הגיע לפינלנד שם אימן את קבוצת "הלסינקי אינטרציונל קלוב".
בשנת 1939 ניסה לחזור למולדתו, וינה, אך המלחמה באזור גרמה לו לעזוב ללטביה, שם אימן וגם שיחק בקבוצת "הכח ריגה". ב-1941, לאחר ששוטרים רוסים גילו אי-דיוקים בדרכונו, הוגלה לסיביר לתקופה של כ-6 שנים, שם אף המשיך לשחק במספר קבוצות מקומיות. לאחר סיום המלחמה שב למולדתו, וינה, ואימן בקבוצות "נוישטאט" ו"זיגינדורף" מליגת המשנה של וינה.
בשנת 1958 הוזמן לאמן באגודת בית"ר, תחילה כמאמן במבחן של קבוצת הנוער של בית"ר ירושלים. בסוף דצמבר 1958 מונה למאמן הקבוצה הבוגרת של בית"ר ירושלים ואימן אותה עד להחלפתו ביצחק שניאור בסוף העונה.
מירצ'ה לוצ'סקו
מירצ'ה לוצ'סקו (ברומנית: Mircea Lucescu; נולד ב-29 ביולי 1945) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל רומני, אשר מאמן כיום את קבוצת הכדורגל דינמו קייב, מליגת העל האוקראינית בכדורגל.
במהלך הקריירה שלו לוצ'סקו זכה 6 פעמים באליפות ליגת העל הרומנית עם קבוצתו דינמו בוקרשט, הופיע 70 פעם במדי נבחרת רומניה והיה קפטן הנבחרת במונדיאל 1970. לוצ'סקו אימן ברומניה, איטליה, טורקיה, אוקראינה ורוסיה. ידוע כמי שאימן את קבוצת הכדורגל האוקראינית שחטאר דונצק במשך 12 שנה והיה למאמן המוצלח ביותר בתולדות הקבוצה, לאחר שזכה עמה ב-8 אליפויות ליגת העל האוקראינית, 6 גביעי אוקראינה, 6 גביעי הסופר קאפ האוקראיני ובגביע אופ"א לעונת 2008/2009.
הוא אף זכה באליפויות ליגת העל הרומנית עם דינמו בוקרשט וראפיד בוקרשט ובליגת העל הטורקית עם גלאטסראיי ובשיקטש. בשנת 2013 הוכתר כמאמן העשור ברומניה.
ב-2016 מונה למאמן זניט סנקט פטרבורג, והוביל אותה לזכייה בסופר קאפ הרוסי, אולם משלא הצליח להוביל את הקבוצה להעפלה לליגת האלופות, פוטר במאי 2017. אך מאז לא הצליח במיוחד, באמתחתו סיימה במקום אחרון בבית בליגת האומות והוא אף הודיע על פרישה, אך ביולי 2020 זומן לאמן את דינמו קייב איתה זכה בסופר קאפ האוקראיני והפך למאמן הראשון שזכה בסופר קאפ האוקראיני עם שני מועדונים שונים.
קריירת משחק
מירצ'ה נולד ב-29 ביולי 1945 בבוקרשט. את קריירת המשחק שלו החל במועדון דינמו בוקרשט כקשר ימני. בעונת 1968/1969 הבקיע 8 שערים והופיע 28 במדי הקבוצה והוא הוכתר בשנת 1969 כשחקן השנה ברומניה. הוא היה לשחקן קבוע בנבחרת רומניה בכדורגל ושיחק בשורותיה במונדיאל 1970.
את קריירת האימון שלו התחיל מוקדם מאוד, לאחר שפרש ממשחק פעיל בשנת 1979.
קריירת אימון
לוצ'סקו אימן זמן קצר את נבחרת הכדורגל הרומנית ותקופה ארוכה אימן בליגות הכדורגל של איטליה קבוצות כדורגל כפיזה, ברשה, רג'אנה ואינטר מילאן, אך לא הגיע להישגים משמעותיים עד שחתם בקבוצת גלאטסראיי, כמאמן קבוצת הכדורגל.
גלאטסראיי
לוצ'סקו הגיע לגלאטסראיי בשנת 2000 וזכה עמה בהסופר קאפ האירופי לאחר ניצחון על ריאל מדריד. תחת לוצ'סקו הקבוצה העפילה לרבע גמר ליגת האלופות בעונת 2000/2001, אך הודחו על ידי ריאל מדריד. באותה שנה הוא גם הפסיד את תואר אליפות ליגת העל הטורקית בכדורגל ליריבה העירונית פנרבחצ'ה. בעונה לאחר מכן הקבוצה העפילה לשלב המוקדמות השני בליגת האלופות והצליחה לזכות באליפות ליגת העל הטורקית, אך בסוף העונה לוצ'סקו פוטר ובמקומו הובא פתיח טרים.
בשיקטש
ביוני 2002 הוא הוחתם בקבוצת בשיקטש, שהייתה נחושה לזכות בתארים בעונת 2003 שהייתה עבורה השנה המאה להקמתה. תחת הדרכת לוצ'סקו הקבוצה הצליחה לזכות באליפות ליגת העל הטורקית, עם הפסד אחד בלבד באמתחתם ועם הישג שיא של 85 נקודות.
בעונת 2003/2004 הקבוצה העפילה לשלב הבתים בליגת האלופות, אך הקבוצה הודחה לגביע אופ"א לאחר שסיימה שלישית בבית ושם הודחה מהטורניר על ידי ולנסיה שלבסוף זכתה בתואר. יכולות הקבוצה הלכו והתדרדרו ולוצ'סקו החליט לעזוב את טורקיה.
שחטאר דונצק
במאי 2004 לוצ'סקו הצטרף לקבוצת שחטאר דונצק והפך לדמות מרכזית בקבוצה ובעלייתה להצלחה בשנים הבאות. התואר הראשון שלו בשורות הקבוצה הייתה הזכייה בגביע האוקראיני בעונת 2003/2004 אחרי ניצחון על קבוצת דנייפר דנייפרופטרובסק בתוצאה 2–0. בעונת 2004/2005 שחטאר זכתה באליפות ליגת העל האוקראינית.
עונה לאחר מכן, שחטאר זכתה באליפות ליגת העל האוקראינית ובסופר קאפ האוקראיני. עונה לאחר מכן, שחטאר לא הצליחה לזכות בתואר האליפות, אך עשתה זאת בעונת 2007/2008 וזכתה באותה עונה גם בגביע האוקראיני. בעונת 2008/2009 שחטאר הצליחה לזכות רק בטורניר הסופר קאפ, ברם לוצ'סקו הצליח להוביל את קבוצתו לזכות בתואר האירופי הראשון שלה, עם הזכייה בגביע אופ"א אחרי ניצחון על ורדר ברמן במשחק הגמר, 2–1 בהארכה.
בעונת 2009/2010 שוב זכתה שחטאר באליפות הליגה האוקראינית. ובעונת 2010/2011 לוצ'סקו הצליח להביא לשחטאר זכייה באליפות ליגת העל האוקראינית, זכייה בגביע האוקראיני וזכייה בסור קאפ האוקראיני, בעונה שהייתה לאחת המוצלחות שלו. הקבוצה הצליחה להגיע גם להישג האירופי הטוב ביותר שלה לאחר שהעפילה עד לשלב רבע גמר ליגת האלופות, ממנו הודחה על ידי קבוצת הפאר ברצלונה.
בעונת 2011/2012 שוב זכתה שחטאר באליפות המדינה ובגביע. מה שהיה לאליפות הששית של לוצ'סקו באוקראינה והגביע הרביעי שלו. בזירה האירופית שחטאר סיימה במקום הרביעי בבית שלה בשלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-29 במאי 2009 מועצת העיר דונצק העניקה ללוצ'סקו את תואר אזרח הכבוד של דונצק בשל תרומה לפופולריות של הכדורגל האוקראיני, שיפור העיר דונצק והמחוז והבאת גביע אופ"א לעיר.
לוצ'סקו הוביל את שחטאר להעפיל לחצי גמר הליגה האירופית בעונת 2015/2016 ולאחר שהקבוצה הודחה על ידי סביליה הוא הכריז על עזיבתו בתחילת שנת 2016, לאחר 12 שנים בקבוצה והוא הפך למאמן המעוטר והמוצלח ביותר בתולדות הקבוצה. בחודש האחרון שלו, קבוצתו זכתה בגביע האוקראיני לאחר ניצחון 0–2 על זוריה לוהנסק בגמר, לפני שעזב לרוסיה.
במהלך שנות עבודתו באוקראינה לוצ'סקו זכה בתואר מאמן השנה בשנים 2006, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013 ו-2014.
זניט סנקט פטרבורג
ב-24 במאי 2016 לוצ'סקו חתם לחוזה בן שנתיים כמאמן קבוצת הכדורגל הרוסית זניט סנקט פטרבורג. ב-23 ביולי 2016 זניט זכתה בסופר קאפ הרוסי לאחר שגברה על צסק"א מוסקבה בתוצאה 1-0. ברם הקבוצה בהדרכתו כשלה בזכייה בגביע הרוסי חרף היותה פייבוריטית, היא הודחה בשלב שמינית גמר הגביע לאחר שהובסה בתוצאה 0–4 לאנז'י מחצ'קלה שהיה להפסד הגדול ביותר בתולדות זניט מאז ה-10 במאי 2003 כשהפסידה לדינמו מוסקבה בתוצאה 1-7. ב-28 במאי 2017 פוטר מהקבוצה.
נבחרת טורקיה
ב-2 באוגוסט 2017 מונה לוצ'סקו למאמנה של נבחרת טורקיה, אך בשל כישלונו להעפיל לשלבים המתקדמים בליגת האומות פוטר בפברואר 2019.
דינמו קייב
ב-23 ביולי 2020 מונה למאמן דינמו קייב. אך ארבעה ימים לאחר מכן הודיע במפתיע על התפטרותו בשל העובדה שאוהדי דינמו קייב מחו בחריפות על ההחלטה להעסיק את הרומני בגלל מערכת היחסים ההיסטורית שלו עם היריביה העיקרית – שחטאר. עם זאת, כבר באותו היום, מספר שעות לאחר מכן, נשיא דינמו, איהור סורקיס, הודיע לתקשורת שהוא הצליח לשכנע את לוצ'סקו שלא להתפטר.
תחתיו דינמו זכתה בסופר קאפ התשיעי שלה, אחרי שגברה על שחטאר דונצק.
כמאמן
נכון ל-23 ביוני 2021
נורברט הופר
נורברט גרוואלד הופר (בגרמנית: Norbert Gerwald Hofer; נולד ב-2 במרץ 1971) הוא פוליטיקאי אוסטרי, לשעבר מנהיג מפלגת החירות (FPÖ). בעבר כיהן כשר התחבורה של אוסטריה וכנשיא השלישי של המועצה הלאומית.
ביוגרפיה
הופר נולד ב-1971 בפוראו שבמזרח אוסטריה, גדל בפינקפלד, במדינת המחוז בורגנלנד. קיבל תואר ראשון בהנדסה אווירונאוטית מהמכון הטכני לתעופה באייזנשטט. שירת בצבא אוסטריה כחייל והוצב בגבול הונגריה. מ-1991 עד 1994 עבד כמהנדס מערכות במחלקת ההנדסה של חברת התעופה לאודה אייר.
בשנים 1996–2007 כיהן כמזכיר המפלגה המחוזי של FPÖ בורגנלנד. משנת 2006 מכהן כסגן יו"ר המפלגה במחוז.
לאחר תאונה קשה שעבר עם מצנח רחיפה בשנת 2003 עבר שיקום במשך כחצי שנה, והוא מסתייע במקל הליכה. הוא הצטרף כחבר לארגונים הפילנתרופיים "המועצה האוסטרית להתנדבות" ו"המועצה המייעצת הפדרלית לנכות".
באוקטובר 2013 מונה לנשיא השלישי של המועצה הלאומית של אוסטריה, והחליף בתפקיד את מרטין גראף.
מועמד לנשיאות אוסטריה
בינואר 2016 הציגה אותו מפלגת החירות של אוסטריה כמועמד לבחירות לנשיאות מטעמה. הוא זכה בסיבוב הראשון, שנערך ב-24 באפריל, עם הישג לא צפוי של 36% מהקולות, והתמודד בסיבוב השני מול אלכסנדר ון דר בלן, שזכה ב-21% מהקולות. עקב האשמות בהתבטאויות אנטישמיות, הקהילה היהודית באוסטריה התנגדה למועמדותו, והמליצה על ון דר בלן. זו הייתה הפעם ראשונה בתולדותיה שהקהילה היהודית באוסטריה יוצאת בהמלצה פומבית על מועמד לנשיאות. בסיבוב השני ניצח ון דר בלן, שקיבל 50.2% מהקולות, לעומת 49.8% להופר. בעקבות טענות של מפלגת החירות לאי-סדרים בוטלו תוצאותיהן על ידי בית המשפט העליון. נקבעו בחירות חוזרות, ובדצמבר 2016 הפסיד הופר לון דר בלן (ון דר בלן קיבל 53.8% מהקולות לעומת 46.2% להופר).
בחירות 2017 ואילך
לאחר בחירות 2017 הוקמה קואליציה של מפלגת החירות ומפלגת העם האוסטרית בראשותו של סבסטיאן קורץ והופר מונה לשר התחבורה, החדשנות והטכנולוגיה.
במאי 2019 התפוצצה פרשת איביזה, בעקבות חשיפת קלטת בה נשמע מנהיג מפלגת החירות היינץ כריסטיאן שטראכה רוקם עסקת שוחד. בעקבות הפרשה שטראכה התפטר, הקואליציה פורקה והופר מונה למנהיג המפלגה לקראת הבחירות החדשות שהוכרזו לפרלמנט בבחירות עצמם נחלה מפלגתו של הופר מפלה וזכתה לכ-16 אחוזים בלבד מקולות הבוחרים, ירידה של כעשרה אחוזים מבחירות 2017.
ב-1 ביוני 2021 פרש מראשות מפלגת החירות והוחלף על ידי הרברט קיקל.
חיים פרטיים
הופר מתגורר בבורגנלנד. הוא נשוי בשנית, ולו ארבעה ילדים. הוא דובר גרמנית ואנגלית.
שארלוט פריאן
שארלוט פריאן (בצרפתית: Charlotte Perriand; 24 באוקטובר 1903 – 27 באוקטובר 1999) הייתה אדריכלית ומעצבת צרפתייה. עבודתה נודעה ביצירת חללי מגורים פונקציונליים, מתוך אמונה שעיצוב טוב יותר יסייע ביצירת חברה טובה יותר. במאמרה "L'Art de Vivre" מ-1981 היא קובעת "הרחבת אמנות המגורים היא אמנות החיים - חיים בהרמוניה של האדם עם תחושותיו וכן עם הסביבה שלו." פריאן אהבה להקדיש זמן במרחב שעמדה לעצב, לפני שתתחיל בתהליך עצמו. באוטוביוגרפיה שלה, "שארלוט פריאן: חיי יצירה", היא אומרת "אני אוהבת להיות לבד כשאני מבקרת במקום מסוים או באתר היסטורי. אני אוהבת להשתלב באווירתו, להרגיש במגע ישיר את המקום בלי לחדור אליו." גישתה לעיצוב כוללת קבלת המקום והערכתו כפי שהוא. פריאן הרגישה שהיא התחברה לכל מקום שהיא עבדה בו או רק ביקרה שם. היא נהנית מדברים חיים גם באתר שהיה אמור להיות מת.
ראשית חייה
פריאן נולדה בפריז, צרפת, למשפחה של חייטים. המורה שלה לאמנות בתיכון שמה לב ליכולות הציור שלה, ויחד עם אמה עודדו אותה להירשם ל-Ecole de L'Union Centrale de Arts Decoratifs ("בית הספר המרכזי לאמנויות דקורטיביות") בשנת 1920 ללמוד עיצוב רהיטים, שם שהתה עד 1925. אחד ממוריה המפורסמים בתקופה זו היה מעצב הפנים של האר דקו הנרי ראפין. פריאן המשיכה את לימודיה באמצעות השתתפות בשיעורים בחנויות כלבו שסיפקו סדנאות עיצוב. היא גם הלכה להרצאות של מוריס דפרן, מנהל האולפן של סדנת 'לה מיטריס'. בשנת 1925 נבחרו הפרויקטים שלה מהעבודה בבית הספר כחלק מהתערוכה הבינלאומית לאמנויות דקורטיביות ותעשייתיות מודרניות. דפרן הציב גם את העיצובים שלה בגלריית לאפייט סביב התקופה ההיא.
קריירה
שנתיים לאחר סיום הלימודים, שיפצה פריאן את דירתה לחדר עם קורה עשויה מאלומיניום, זכוכית וכרום ושולחן קלפים עם מחזיקי משקאות. היא חזרה על העיצוב הזה ב"בר בעליית הגג" בסלון הסתיו ב-1927. העיצוב שלה כלל שפע של משטחי אלומיניום המשקפים את האור וציפויי ניקל, כמו גם בכריות עור ומדפי זכוכית. העיצוב שלה זכה לשבחים רבים בעיתונות, ותייגו אותה ככישרון לגדול. העיצוב שלה "בר בעליית הגג" הראה את העדפתה לעיצובים המייצגים את עידן המכונה, שהיו שונים מאופנת הזמן ההוא לחפצים המעוטרים בעבודת יד, ועשויים מעצים נדירים.
דיוגו קאצ'ובה
דיוגו קאצ'ובה (בפורטוגזית: Diogo Kachuba; נולד ב-16 בפברואר 1990) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר בדפורטיבו סן פדרו.
שארלוט פריאן
קריירה
פריאן ניצלה את השימוש בפלדה כמדיום בפרויקט זה, שבעבר שימש בעיקר לעיצוב על ידי הגברים. למרות ההצלחה של "הבר בעליית הגג" בפרסום שמה, פריאן לא הסתפקה ביצירת עיצובים רק למען יוצאי הדופן. היא רצתה לעבוד אצל לה קורבוזיה ולקדם ייצור סדרתי ודיור בעלויות נמוכות. היא קיבלה השראה מספריו של לה קורבוזיה, מכיוון שהיא חשבה שכתביו שביקרו את האומנות הדקורטיבית, תואמים את האופן בו היא עיצבה. כאשר פנתה לעבודה בסטודיו של לה קורבוזיה באוקטובר 1927, היא נדחתה בתשובה "איננו רוקמים כריות כאן." חודש לאחר מכן ביקר לה קורבוזיה בתערוכה "בר בעליית הגג", בסלון ד'אוטן, ששכנע אותו להציע לה עבודה בעיצוב רהיטים.
עבודה עם לה קורבוזיה 1927–1937
בסטודיו של לה קורבוזיה היא הייתה אחראית על עבודות עיצוב הפנים, וקידומם באמצעות סדרה של תערוכות. פריאן תיארה את היצירה כשיתוף פעולה פורה בין לה קורבוזיה, פייר ז'אננט, לבינה, "אנחנו כשלוש אצבעות ביד אחת". בשנת 1928 היא עיצבה שלושה כיסאות בעזרת עקרונותיו של קורבוזיה, שטען כי כיסא הוא "מכונה לישיבה". כל אחד מהשלושה התאים לתפקידים ולמשימות שונות. לבקשתו של קורבוזיה הוכן כיסא לשיחה – כיסא מסתובב. השני יועד למנוחה: "כיסא נוח" והאחרון לשינה: ספסל הכיסא. לכיסאות היו מסגרות מצינורות פלדה, מצופים ניקל או כרום.
דיוגו קאצ'ובה
קריירה
קאצ'ובה התחיל את הקריירה שלו בסנטקרוזנסה מהליגות הנמוכות של ברזיל. ב-1 ביוני 2011 חתם בקריסיומה מהליגה השנייה. הוא עבר גם באמריקנו, אמריקה פוטבול קלוב (נאטאל) וגרמיו קטנדוונסה דה פוטבול אך לא זכה לדקות משחק רבות.
בינואר החליט לנסות את מזלו מעבר לים כאשר חתם בהפועל ירושלים. ב-20 בינואר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בירושלים בהפסד 2-1 להכח עמידר רמת גן. לאחר שעזר לקבוצה במאבקי הירידה, נשאר במועדון גם בסיום העונה. ב-19 באוגוסט 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בישראל בהפסד 5-2 להפועל ראשון לציון במסגרת גביע הטוטו. את שער הבכורה שלו בליגה הבקיע בתיקו 1-1 נגד מכבי אחי נצרת. ב-10 בנובמבר 2014 הבקיע צמד בניצחון 2-4 נגד עירוני טבריה.
שארלוט פריאן
עבודה עם לה קורבוזיה 1927–1937
בשנות ה-30 המוקד של פריאן נעשה שוויוני ופופוליסטי יותר. לצד עיצוב רהיטים וחללי מגורים, היא הייתה מעורבת גם בארגוני שמאל רבים כמו Association des Écrivains et Artistes Révolutionnaires, ו-Maison de la Culture. בשנת 1937 עזרה להקמת The Union des Artistes Modernes. בעיצובים שלה מאותה תקופה, במקום להשתמש בכרום, שהתגלה כיקר, החלה להשתמש בחומרים מסורתיים כמו עץ ​​וקנים, שהיו נוחים יותר. היא גם התחילה להשתמש בכמה טכניקות בעבודת יד שהציגה בתערוכה הבינלאומית של בריסל ב-1935. רבים מהעיצובים שלה מהתקופה הזו עוצבו בהשראת הרהיטים המפוארים של סאבואה בה התגוררו סבא וסבתא – מקום בו ביקרה לעיתים קרובות בילדותה.
דיוגו קאצ'ובה
קריירה
בינואר חתם בבני סכנין מליגת העל עד לסיום העונה עם אופציה לשנתיים. ב-7 בפברואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בהפסד 2-0 נגד מכבי פתח תקווה. ב-11 באפריל 2015 הבקיע את שני שערי הבכורה שלו ואף בישל את השער השלישי בניצחון 2-3 נגד הפועל כפר סבא.
שארלוט פריאן
יפן ווייטנאם 1940–1946
לאחר שסיימה את עבודתה עם לה קורבוזייה, היא עבדה עם ז'אן פרובה. הוא תכנן חפצי מתכת, כמו מסכים ומעקות למדרגות. המלחמה הפנתה את המוקד שלהם לעיצוב צריפים לדיור זמני. בשנת 1940 נכנעה צרפת, והם נפרדו עד שנת 1951. פריאן עזבה את צרפת ונסעה ליפן כאשר הגרמנים כבשו את פריז בשנת 1940. היא נסעה ליפן כיועצת רשמית לעיצוב תעשייתי למשרד המסחר והתעשייה. ואילו ביפן ייעצה לממשלה איך לשפר את הסטנדרטים של העיצוב בתעשייה היפנית לפיתוח מוצרים עבור המערב. בדרכה חזרה לאירופה היא נאלצה לגלות לווייטנאם בגלל המלחמה. לאורך כל גלותה היא למדה עבודות עץ ואריגה וגם הושפעה מהעיצוב המקומי. גם ל"ספר התה" שעסק במשמעות של התה וטקס התה בתרבות היפנית, שקראה בתקופה זו הייתה השפעה רבה על עבודתה והיא התייחסה אליו לאורך כל שאר הקריירה שלה.
דיוגו קאצ'ובה
קריירה
ב-29 ביוני 2016 חתם בהפועל כפר סבא לעונה אחת. באוגוסט חתם בהפועל בני לוד.
את עונת פתח כשחקן חופשי, וב-4 בינואר 2019 חתם באורואה מליגת העל הבוליביאנית.
שארלוט פריאן
לז ארק 1967–1982
אתר הסקי בלז ארק בסבואה (ליד גרנובל) שילבו את האינטרסים של פריאן בתחום הכנה, סטנדרטיזציה, תיעוש ואדריכלות הרים, ומהווים את שיא הקריירה שלה. כיוון שהאורחים בילו את רוב זמנם בחוץ, עיצבה פריאן חדרים מינימליים, כאשר סגנון התא המינימלי הוא סימן ההיכר של העיצוב שלה. במקום זאת יש בבניינים חללים רבים הפתוחים לטבע. סטנדרטיזציה חשובה של היחידות הרטובות (חדרי אמבטיה ומטבחים) הגבירה את היעילות ואיפשרה להקים 500 יחידות מגורים במהירות רבה.
חיים אישיים
בשנת 1926 נישאה שרלוט פריאן לבעלה הראשון, פרסי קילנר שוליפילד, והם הסבו את דירת הגג שלהם לפנים 'בעידן המכונה'. הייתה להם בת אחת, פרנט פריאן. היא עבדה לצד אמה במשך למעלה מ-25 שנה. בשנת 1930 שרלוט ופרסי נפרדו והיא עברה למונפרנאס. היא נפטרה שלושה ימים לאחר יום הולדתה ה-96 בשנת 1999.
יום הזיכרון (הממלכה המאוחדת)
יום הזיכרון בממלכה המאוחדת (שמו באנגלית: Remembrance Sunday) הוא יום זיכרון לאומי לחללי מלחמות בריטניה והאימפריה הבריטית. הוא מצוין מדי שנה בטקסים הנערכים ביום א' השני של חודש נובמבר.
יום הזיכרון נחשב למועד משמעותי ביותר בלוח השנה הלאומי הבריטי, ואירועי זיכרון שונים נערכים גם בשבועות שלקראתו.
במסגרת יום זה נערך בישראל טקס בבית הקברות הצבאי הבריטי בהר הצופים על ידי הקונסוליה הבריטית במזרח ירושלים, ובית הקברות הצבאי הבריטי ברמלה על ידי השגרירות הבריטית בישראל.
מקור המועד
המועד המקורי לאזכרת הנופלים בבריטניה היה מאז 1920 יום שביתת הנשק (Armistice Day), שצוין מדי שנה ב-11 בנובמבר, המועד בו נכנסה לתוקפה ב-1918 שביתת הנשק בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. לאחר מלחמת העולם השנייה קבעה ממשלת בריטניה כי יום הזיכרון ייערך בעתיד ביום א' השני של חודש נובמבר, הוא יום א' הסמוך ביותר ל-11 לחודש זה.
בשנים האחרונות הוחל שוב באזכור יום שביתת הנשק בנוסף ליום הזיכרון ובקיום טקסים גם במהלכו. כמו כן, מאז 2006 מצוין בבריטניה גם "יום הכוחות המזוינים" (Armed Forces Day) לכבודם של מי ששירתו בהם בעבר ומשרתים בהם בהווה.
טקסי יום הזיכרון
בכל הערים הגדולות בבריטניה ובמרבית היישובים הקטנים יותר בה נערכים טקסים ביום הזיכרון, בהשתתפות ראשי הערים, אנשי דת, אנשי הכוחות המזוינים, חיילים לשעבר, חברי תנועות נוער והציבור הרחב. הטקסים כוללים קיום שתי דקות דומייה בשעה 11:00 בבוקר והנחת זרים לרגלי אנדרטאות המלחמה הניצבות ברבים ממקומות היישוב. בחלק מן המקומות נערך גם מצעד מבית העירייה המקומי אל האנדרטאות. טקסים נערכים באותו יום גם בקתדרלות וכנסיות, שרבות מהן משמשות כאתרי הנצחה לחיילים וליחידות שונים.
טקסים מקומיים בולטים הם אלו הנערכים בחבלים השונים המרכיבים את הממלכה המאוחדת: באתרי אנדרטת המלחמה הסקוטית הלאומית באדינבורו, אנדרטת המלחמה הוולשית הלאומית בקארדיף ואנדרטת המלחמה של צפון אירלנד בעיר בלפסט.
ביום הזיכרון נערכים טקסי זיכרון במתכונת שתוארה גם בבתי קברות צבאיים בבריטניה ומחוץ לה. ארגון הטקסים בבתי הקברות שמחוץ לבריטניה נעשה על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה, המופקדת על תחזוקת אתרים אלו. זרי הפרחים בטקסים אלו מונחים למרגלות אבן הזיכרון, הניצבת בכל בית קברות צבאי בריטי.
הטקס הממלכתי המרכזי
הטקס הממלכתי המרכזי של יום הזיכרון נערך בלונדון, למרגלות אנדרטת הסנוטאף שבדרך וייטהול. הוא נערך במעמד המלך, חברים בכירים במשפחת המלוכה, ראש הממשלה ודמויות פוליטיות נוספות, מפקדי הכוחות המזוינים של בריטניה ונציגי כל ארצות חבר העמים הבריטי. סביב האנדרטה ניצבים משמרות של אנשי זרועות הכוחות המזוינים ושל שירותי הביטחון וההצלה האזרחיים. טקס זה נערך באתר האנדרטה מאז שנת 1921.
בחלקו הראשון של הטקס, הקודם לשעה 11:00 בבוקר, מנגנת קבוצת תזמורות צבאיות שורה של מנגינות, על פי תוכנית קבועה הנשמרת משנה לשנה. השיר הפותח תוכנית זו הוא "Rule, Britannia!" ("משלי, בריטניה!").
לקראת השעה 11:00 מתייצבים בני משפחת המלוכה באתר הטקס. בשעה זו מוכרזות שתי דקות דומייה. ראשיתן היא עם צלצול שעון הביג בן ויריית תותח בכיכר משמר הסוסים הסמוכים לסנוטאף; סיומן הוא עם יריית תותח שנייה.
לאחר דקות הדומייה משמיעה קבוצת חצוצרנים את מנגינת האבל Last Post. אז מונחים זרים לרגלי האנדרטה על ידי המלכה ונכבדים אחרים המשתתפים בטקס. זר המלכה (המייצג את האומה כולה) מונח כשהוא נשען אל פאה אנכית של האנדרטה; כל יתר הזרים מונחים אופקית על המשטח שלרגליו.
לאחר הטקס נערך בדרך וייטהול מצעד של קבוצות ותיקי צבא ומלחמה מרחבי המדינה, המאורגן על ידי הלגיון הבריטי המלכותי. קבוצות הצועדים השונות מאורגנות לפי שיוך חילי או יחידתי. הצועדים עונדים על בגדיהם האזרחיים את הסמלים והאותות של שירותם. הם צועדים בסך וחולפים על פני האנדרטה, כאשר כל קבוצה מגישה את זרה כדי שיונח למרגלותיה. המצעד נערך לצלילי שירים סמליים ופטריוטיים שונים ובכללם "ארוכה הדרך לטיפררי" (It's a long way to Tipperary).
הפרג האדום
סמלו של יום הזיכרון הוא פרח הפרג האדום. מקורו של סמל זה הוא במרבדי הפרגים שצמחו בשדות הקרב של פלנדריה שבבלגיה, שם לחמו מאות אלפי חיילים בריטים במלחמת העולם הראשונה ורבבות מתוכם נהרגו בהם. הפרגים נזכרים בפואמה המפורסמת בשדות פלנדריה, שחיבר ב-1915 הרופא הצבאי הקנדי לוטננט קולונל ג'ון מק'קרי. צבעם האדום של הפרחים מסמל את שפיכות הדמים שם. הפרג אומץ תחילה בקנדה כסמל זיכרון. ב-1921 קנה אחיזה גם בבריטניה ביזמת הלגיון הבריטי המלכותי, המוכר מאז פרגי נייר מדי שנה. רבים בבריטניה עונדים פרג נייר על דש בגדם השמאלי לקראת יום הזיכרון ובמהלכו (יש המעדיפים לענוד פרג לבן כסמל של שאיפה לשלום). גם רבים מן הזרים המונחים לרגלי האנדרטאות הם זרים עגולים של פרגים.
יום הזיכרון במדינות חבר העמים הבריטי
כמעט כל מדינות חבר העמים הבריטי מציינות גם הן יום זיכרון לנופלים במלחמותיהן בדומה ליום הזיכרון בבריטניה. המועד שנקבע ליום הזיכרון שונה ממדינה למדינה, אך מרביתן הועידו לכך את יום שביתת הנשק, 11 בנובמבר. בניו זילנד אין מאוזכר יום שביתת הנשק ויום הזיכרון בה חל ב-25 באפריל, הוא יום אנזא"ק. באוסטרליה מאוזכרים שני ימים אלו גם יחד. בחלק מן המדינות מכונה יום הזיכרון "יום הפרג" (Poppy Day).
תוכני הטקסים הנערכים במדינות חבר העמים בימי הזיכרון שלהן נושאים דמיון רב לזה של בריטניה, וכוללים את נגינת המנגינה Last Post ומנגינות נוספות מאלו הכלולות בטקס הממלכתי הבריטי, דקה או שתיים של דומייה בשעה 11:00 והנחת זרי פרגים לרגלי אנדרטאות המלחמה הלאומיות.
אירוע יום הזיכרון בישראל
ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ושגרירות בריטניה בישראל עורכים בבוקר יום הזיכרון טקס זיכרון בבית הקברות הצבאי הבריטי ברמלה. תוכני הטקס דומים לאלו הנערך בבריטניה, אך הוא מוקדם בחצי שעה מהרגיל (על מנת למנוע הפרעה מהמואזין של המסגד הסמוך, הכורז ב־11:30). בטקס משתתפים סגל השגרירות הבריטי, נספחים צבאיים זרים המשרתים בארץ, נציגים רשמיים של מדינת ישראל, נציגי עמותות ישראליות שונות המנציחות את מתנדבי היישוב היהודי בארץ ישראל בתקופת מלחמת העולם השנייה ובהן פורום משפחות פדויי השבי - לוחמי חיל החפרים, כומר, חזן צבאי ומשמר כבוד של חיילי צה"ל. בהמשכו של הטקס הרשמי נערכת אזכרה על ידי צה"ל בפינת בית הקברות, בו מרוכזים מספר חללים יהודים. הטקס פתוח לקהל הרחב.
ביום השבת הקודם ליום הזיכרון נערך טקס בבית הקברות הצבאי הבריטי בירושלים, על ידי הקונסוליה הבריטית במזרח ירושלים. הקדמת הטקס לשבת נועדה לאפשר את היעדרותה של נציגות רשמית של מדינת ישראל, על רקע מעמדה הבינלאומי המורכב של ירושלים.
מטרוגורודוק
מטרוגורודוק (ברוסית: Метрогородок) הוא ראיון של המחוז המזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח המחוז הוא 27.5674 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 39,121 תושבים (2020).
מטרוגורודוק הוא הראיון הגדול ביותר מבחינת שטחו במוסקבה. מרבית שטחו של הראיון מאוכלס על ידי הפארק הלאומי "לוסיני אוסטרוב".
בראיון יש 18 מפעלי תעשייה, כולל תחנת כוח תרמית וחום 23 של מוסאנרגו ,26 חברות סחר, 4 בתי חולים, 2 קופות חולים, בתי מרקחת, 10 גני ילדים. על שטח הראיון נמצאות האוניברסיטה החברתית הממלכתית הרוסית, האוניברסיטה הפסיכולוגית והפדגוגית של העיר מוסקבה.
על גבול הראיון יש שתי תחנות של הטבעת המרכזית של מוסקבה – "בלוקמנאיה" ו"בולבר רוקוסובסקוגו". תחנת המטרו הקרובה ביותר היא "בולבר רוקוסובסקוגו" של קו סוקולניצ'סקאיה, שנמצא בסמוך לגבול הראיון.
למרות העובדה כי למעלה מ-90% מכל שטח הראיון תופס הפארק הלאומי לוסיני אוסטרוב, המצב האקולוגי מוערך כלא טוב בקשר לאזור התעשייה מספר 53 "קלושינו", שבשטחו נמצאת תחנת כוח תרמית וחום 23, ומספר גדול של כריתות אזורי יער.
פרידריך ראצל
פרידריך ראצל (בגרמנית: Friedrich Ratzel; 30 באוגוסט 1844 – 9 באוגוסט 1904) היה גאוגרף ואתנוגרף גרמני בן המאה ה-19. ידוע בעיקר בשל טביעת המונח "מרחב מחיה" (Lebensraum), והשימוש הראשוני בו, בהקשר ששימש מאוחר יותר את התנועה הנאצית בגרמניה.
חייו
ראצל נולד בעיר קרלסרוהה למנהל המשק של הנסיך מבאדן. לאחר סיום לימודיו בתיכון הועסק כשוליית רוקח. עד שנת 1868 סיים לימודים גבוהים קלאסיים וכן לימודי זואולוגיה באוניברסיטאות של היידלברג, יינה וברלין. לאחר סיום לימודיו ובעקבות טיולים שערך החל להתמחות בגאוגרפיה בעיקר באזור הים התיכון. לפרנסתו הועסק כעיתונאי לענייני טיולים בעיתון בעיר קלן.
בשנים 1874–1875 השתתף ראצל במשלחת מטיילים לצפון אמריקה, מקסיקו וקובה. עבור ראצל היה טיול זה נקודת מפנה משמעותית בקריירה, והוא החל לחקור את השפעת התושבים ממוצא גרמני ומקבוצות אתניות נוספות על צפון אמריקה, בעיקר באזור המערב התיכון של ארצות הברית.
עבודת הסיכום שלו משנת 1876 יצרה תחום מחקרי חדש, שזכה לכינוי "גאוגרפיה תרבותית". לטענת ראצל, הערים הגדולות הן המקום הטוב ביותר לחקר תרבויות, מכיוון שהן משלבות בתוכן אורח חיים אינטנסיבי המאפשר להחצין במהירות וביעילות את אופיים וטבעם של בני האדם.
גרגורי דייוויד רוברטס
גרגורי דייוויד רוברטס (באנגלית: Gregory David Roberts, נולד כ- Gregory John Peter Smith ב-21 ביוני 1952) הוא סופר אוסטרלי, שהיה פושע בעברו.
פרידריך ראצל
חייו
ראצל המשיך ופיתח את יסודות המחקר של "גאוגרפיה הומנית", המצביעה על הקשר בין בני האדם לבין סביבתם. עבודתו זו זכתה לפרשנויות שגויות של תלמידיו, אשר הדגישו בעיקר את ההיבטים הסביבתיים על פני ההיבטים החברתיים שעמדו בבסיס הרעיון המקורי.
גרגורי דייוויד רוברטס
ביוגרפיה
גרגורי רוברטס החל להשתמש בהרואין אחרי גירושיו ובעקבות איבוד זכויות אחזקה של ביתו הצעירה. בניסיון להשיג כספים לקניית סמים הוא החל במעשי שוד. הוא נהג לשדוד רק מוסדות בעלי ביטוח והתנהג באדיבות כלפי העובדים והלקוחות במהלך השוד.
פרידריך ראצל
חייו
בעבודתו משנת 1897 בנושא "גאוגרפיה פוליטית" השתמש ראצל לראשונה במושג "מרחב מחיה", והרחיב את הרעיון של דרוויניזם חברתי.
גרגורי דייוויד רוברטס
ביוגרפיה
הוא נעצר בשנת 1978 ונשפט ל-15 שנים, והצליח לברוח מהכלא האוסטרלי בשנת 1980. הוא עבר לגור במומבאי, הודו למשך כ-10 שנים.
בשנת 1990 הוא נעצר שוב במהלך ניסיון להכניס סמים לגרמניה. הוא גורש לאוסטרליה ונשלח לכלא ל-6 שנים. לפי הטענות שלו, הוא ברח פעם נוספת וחזר לכלא בלי שהבחינו במעשה.
במהלך שהייתו בכלא, החל רוברטס לכתוב את ספרו שנטרם. קיים ויכוח עד כמה אירועי הספר מבוססים על חייו.
פרידריך ראצל
חייו
ראצל היה תומך נלהב של הקולוניאליזם הגרמני באפריקה ובפסיפיק.
גרגורי דייוויד רוברטס
ביוגרפיה
הספר זכה להצלחה ונתן לו אפשרות להיות ללא בעיות באוסטרליה, גרמניה וצרפת. בסופו של דבר הוא התיישב במומבאי והקים קרן צדקה לעזרה לעניי העיר.
פרידריך ראצל
כתביו
ראצל הושפע מאוד מעבודותיהם של צ'ארלס דרווין וארנסט הקל. בשנת 1901 פרסם את המאמר "מרחב מחיה" בהקשר של ביוגאוגרפיה, ובכך הניח את היסודות לרעיון הגרמני של המונח "גאופוליטיקה".
גרגורי דייוויד רוברטס
ביוגרפיה
בשנת 2015 פורסם ספר נוסף בשם ״צל ההר״ (The Mountain Shadow).
פרידריך ראצל
כתביו
ראצל תרם תרומה משמעותית ליצירת הקשר בין היבטים ביולוגיים להיבטים של גאופוליטיקה בהקשר הגאוגרפי שלהם תוך התעלמות מן הגבולות המדיניים ההיסטוריים. ראצל ראה בהרחבת גבולותיה של מדינה את הביטוי לבריאותה של האומה עצמה, בדיוק בדומה לגוף החי.
מרחב המחיה על פי ראצל לא היה ביטוי פוליטי או כלכלי, אלא ביטוי להתפשטות והתרחבות רוחנית–לאומית. הצורך במרחב מחיה הוא גורם מדרבן ומניע של עמים בעלי רמה תרבותית גבוהה. ראצל ראה בגרמנים את בעלי הזכויות על המרחב, בהיותם בעלי התרבות הנעלה מכולם. על פי רעיון זה, על העמים החלשים והנחותים יותר מוטלת המשימה לתמוך ולשרת כלכלית את העם הגרמני, ואילו בתמורה יזכו מן הגרמנים להפריה ולהתפתחות תרבותית.
בניגוד לביטוי האלים הרצחני שקיבל הרעיון בשנים הבאות בידיהם של הנאצים, הרי שראצל ראה אותו כחלק מתהליך טבעי ובלתי אלים לחלוטין שבו משתלטות מדינות חזקות על מדינות חלשות מהן.
פאן ג'אנלה
פָּאן גָ'אנְלֶה (בפין-יין: Pan Zhanle; נולד ב-4 באוגוסט 2004) הוא שחיין סיני, אלוף סין ושיאן אסיה, במשחה ל-100 מטר חופשי.
רביעי באליפות עולם
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביוני 2022 האו סיים במקום רביעי במשחה 100 מטר חופשי בתוצאה של 47.79 שניות, 8 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד. בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא לאומי בתוצאה של 47.65 שניות ועלה מהמקום החמישי למשחה הגמר. נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי (4 מאיות השנייה אחרי ישראל) במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:15.39 דקות, כשחיין רביעי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.65 שניות, פעמיים במקום שמיני במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:10.93 דקות, כשחיין רביעי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:45.71 דקות, ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:34.62 דקות, כשחיין רביעי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.61 שניות.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה במלבורן, אוסטרליה בדצמבר אותה שנה הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אסיה חדש של 45.77 שניות, שיפור לשיא בן 5 השנים של נינג דזטאו מסין (46.14 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 14 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:43.48 דקות, במקום 11 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:06.26 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:44.85 דקות, פעמיים במקום שביעי, במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב בשיא לאומי חדש של 1:33.13 דקות, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 20.88 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא לאומי חדש של 3:25.15 דקות, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 46.09 שניות ובמקום שישי במשחה שליחים משולב 4x50 מטר מעורב בשיא לאומי חדש של 1:30.18 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 21.49 שניות.