cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ברזיל
מוזיקה ומחול
פרט לסמבה התפתחו סוגי מחול נוספים בברזיל, רובם קצביים וחושניים, כגון הפוחו – ריקוד עממי הפופולרי במיוחד במחוזות הצפוניים, מיועד בעיקר לריקוד בזוגות, ומלווה בנגינת אקורדיון ותוף בס. הרוק הברזילאי אף משלב לעיתים את מרכיבי הרוק המוכרים עם אלמנטים מהפולקלור הברזילאי, כמו בסגנון הטרופיקליה שפרח בברזיל בשלהי שנות ה-60, אשר מעבר להיותו גרסה מקומית למהפכת הרוק העולמית, נתן ביטוי למחאה חברתית ופוליטית נגד השלטון הדיקטטורי. בברזיל מגוון יוצרים בכל תחומי הרוק, החל מלהקות רוק כבד ומטאל כגון ספולטורה ועד הרכבים המשלבים מגוון סגנונות פופ ורוק, דוגמת ההרכבים פאטו פו ועייפתי מלהיות סקסית.
האקלים הפוליטי בו שגשגה הטרופיקליה חדל להתקיים, והמוזיקה הפופולרית הברזילאית (MBP) היא כעת שילוב סוגים שונים של מוזיקת אמצע הדרך, אם כי עדיין בשילוב מרכיבים פולקלוריסטיים.
ראוי לציון גם פסטיבל רוק בריו – פסטיבל בינלאומי של מוזיקת רוק, המתקיים מדי כמה שנים בריו דה ז'ניירו (ובליסבון שבפורטוגל). הפסטיבל התקיים שלוש פעמים בריו דה ז'ניירו, בשנים 1985, 1991 ו-2001.
בין הזמרים והמלחינים הברזילאים המוכרים והמשפיעים ביותר ניתן למנות את קייטנו ולוזו, ז'ילברטו ז'יל, מילטון נסימנטו, שיקו בוארקי, מריה בתניה (אחותו של ולוזו), דוריבאל קאיימי, אליס רז'ינה, סימוני, גל קוסטה, דז'וואן, קסיה אלר, נארה לאאו, אסטרוד ז'ילברטו וכן את אנטוניו קרלוס ז'ובים, ויניסיוס דה מוראיס וז'ואאו ז'ילברטו, אבות הבוסה נובה, ואת הייטור וילה לובוס (מלחין בסגנון קלאסי). במכירות התקליטים בברזיל מוביל הזמר רוברטו קרלוס.
הקרנבל הססגוני המתקיים מדי שנה ברחבי ברזיל ומושך אליו רבבות תיירים מרחבי העולם, מהווה תצוגה מרהיבה של מגוון המחול והמוזיקה העממיים המקומיים בתהלוכות רחוב מרהיבות של בתי הספר לסמבה, הכוללות ריקודי סמבה וסגנונות ריקוד מקומיים אחרים, תלבושות ססגוניות וחושפניות ומוזיקה קצבית.
ראו גם: קטגוריה:מוזיקה ברזילאית | קטגוריה:מוזיקאים ברזילאים | קטגוריה:להקות ברזילאיות
אוכל
המטבח הברזילאי, ככלל התרבות הברזילאית, מורכב מהשפעות שהביאו איתם מהגרים מארצות מוצאם, העיקריים שביניהם: פורטוגל, גרמניה, אפריקה, ארצות המזרח התיכון (בעיקר סוריה ולבנון), אך כולל גם השפעות מהשבטים הילידים. שילוב זה יצר סגנון בישול לאומי, שלמרות היותו כזה שומר על הבדלים בטעמים ובסוגי המאכלים, וזאת בשל שטחה הגדול של ברזיל.
הפייז'ואדה (בפורטוגזית feijoada), הוא תבשיל קדירה המורכב בעיקר משעועית שחורה, מאורז לבן ומבשר חזיר טחון, ונחשב למאכל הלאומי של ברזיל. מאכל זה, שנוצר כתוצאה מהשפעות אירופאיות שהביאו איתם הפורטוגזים, נפוץ גם בארצות אחרות שהיו קולוניות פורטוגזיות. לצד הפייז'ואדה, הקשאסה – סוג משקה המיוצר מקנה סוכר ומקורו בעבדים האפריקניים, נחשב למשקה הלאומי של ברזיל.
בין סוגי משקאות אחרים הנפוצים בברזיל, מלבד המשקה הלאומי, ניתן למנות את הקפיריניה – קוקטייל מסורתי העשוי מתערובת של קשאסה, ליים, סוכר וקרח, וגם את הגוארנה – משקה קל בטעם פרי הגוארנה – הנפוץ מאוד בברזיל.
במטבח הברזילאי מספר מצרכים עיקריים המופיעים במגוון רב של מאכלים: בשר (עוף או בקר), שעועית (בעיקר שחורה), ירקות שורש וירקות אחרים, קמח מאניוק (manioc), ותבלינים פיקנטיים שונים, כמו גם אורז, תפוחי אדמה ואגוזים. ככלל, נפוצים במטבח הברזילאי תבשילי קדירה ונזידים רבים. פירות טרופיים הנפוצים בברזיל כמו הגוארנה, אסאי, קופואסו, מנגו, פפאיה, קקאו, קשיו, גויאבה, פסיפלורה, אננס וספונדיאס משמשים להכנת משקאות, שוקולדים וגלידות. חלק מהמאכלים הברזילאים הם תוצר של מאכלי דלות ועוני שיצרו העבדים האפריקנים שהובאו לברזיל; כשחסרו להם חומרים איכותיים לבישול הם הרכיבו תבשילי קדירה המכילים מרכיבים שונים. מרכיבים אלה אינם בנמצא בכל המאכלים הברזילאים, אך הם נפוצים ברבים מהם. באזורים שונים מכינים לעיתים מאכלים דומים בסגנונות תיבול והכנה שונים.
ספורט
הספורט הנפוץ ביותר בברזיל הוא הכדורגל, המשוחק על ידי כל חלקי העם; החל מעשירים ועד דיירי שכונות עוני כגון הפאבלות ואף בקרב כל המגדרים, גברים ונשים. ברזיל ידועה בעולם כולו בכדורגלנים אשר יצאו מתוכה, ביניהם ניתן למנות את פלה, גארינצ'ה, סוקרטס, זיקו, רומאריו, ריבאלדו, רונאלדו, רונאלדיניו וניימאר, משחקני הכדורגל הטובים ביותר בכל הזמנים. בברזיל אף הומצא כדורגל החופים והיא המדינה הבולטת והמצליחה ביותר בענף בעולם ולכן הענף אף נחשב לספורט הלאומי שלה.
נבחרת ברזיל בכדורגל היא היחידה שהשתתפה בכל המונדיאלים והיא שיאנית הזכיות כאשר לזכותה חמישה גביעי עולם בשנים: – 1958, 1962, 1970, 1994 וב-2002. גם אצטדיון המרקנה, מהגדולים בעולם, נמצא בריו דה ז'ניירו אשר בברזיל. היא אירחה את המונדיאל פעמיים, ב-1950 וב-2014.
סוגי ספורט נוספים הנפוצים בברזיל הם הכדורעף וכדורעף חופים, המשוחקים בעיקר בקרבת חופי הים במדינה; בפרט אלו של ריו דה ז'ניירו. משחקים נוספים הם גרסאות מקומיות, מעין שילוב בין כדורגל לכדור-חוף וכדור-עף. נבחרות הכדורעף וכדורעף החופים של המדינה מצליחות גם הן, באופן יחסי, בתחרויות בינלאומיות.
גם ענפי ספורט אחרים נפוצים בברזיל. נבחרתה הכדורסל הלאומית של ברזיל זכתה פעמיים באליפות העולם בכדורסל; בשנת 1959 ובשנת 1963. שחקן הכדורסל הברזילאי אוסקר שמידט נחשב אחד מטובי הכדורסלנים ששיחקו בשנות השמונים והתשעים.
גם משחק הטניס נעשה נפוץ במדינה, בעיקר מתחילת שנות האלפיים, וזאת, בין השאר, בעקבות דירוגו הממושך של שחקן הטניס הברזילאי גוסטבו קוורטן בצמרת הטניס העולמי וזכייתו שלוש פעמים באליפות צרפת הפתוחה בטניס; בשנים 1997, 2000, ו-2001.
תחומי הספורט המוטורי, בעיקר מרוצי אופנועים ומרוצי מכוניות, אהודים ונפוצים בברזיל מזה זמן רב. ברזיל הוציאה מקרבה מספר זוכים בתחרות פורמולה 1: אמרסון פיטיפאלדי בשנים 1972 ו-1974, נלסון פיקה בשנים 1981, 1983 ו-1987, ואיירטון סנה, אשר נהרג בתאונת מרוץ. סנה נחשב לאחד מנהגי הפורמולה 1 הטובים ביותר בכל הזמנים וזכה בברזיל להערצה המונית.
בתחום האתלטיקה הקלה היו לברזיל מספר הישגים לאורך השנים. במיוחד בולטים בתחום קופצי הקפיצה המשולשת. הבולטים מביניהם הם: אדהמר דה סילבה אשר שלט בתחום בשנות החמישים וזכה בשני משחקים אולימפיים במדליות זהב, וז'ואאו קארלוס דה אוליווירה אשר החזיק בשיא העולמי בקפיצה משולשת מ-1975 ועד 1985.
מספר סוגים של אמנויות לחימה שפותחו בברזיל נפוצו ונעשו לאהודים גם בשאר רחבי העולם, בהם ניתן למנות את הולה טודו (Vale tudo), ג'יו ג'יטסו ברזילאי, והמוכרת מכולם – הקפואירה.
צבא וביטחון
הכוחות המזוינים של ברזיל מורכבים מארבע זרועות:
מלבד הכוחות המזוינים של ברזיל, סוכנות הביון הברזילאית (Agência Brasileira de Inteligência), ממשיכת דרכו של שירות המידע הלאומי הידוע לשמצה שהתפרק עם כינון המשטר הדמוקרטי, היא האחראית לתכנן, לבצע, לבקר ולתאם על מבצעי הביון במדינה, בנוגע לאיומים פנימיים או איומי חוץ.
לברזיל גם תוכנית חלל משלה, שבמסגרתה שוגרו מספר רקטות וגשושיות אל החלל. תוכנית החלל הברזילאית הייתה בשליטה הצבא עד שנת 1994, אז, בעקבות לחץ מצד ארצות הברית, היא הופרטה ונעשתה לאזרחית, ושמה שונה לסוכנות החלל הברזילאית.
ספרדית
ספרדית (בספרדית: Español אֶספָּנְיוֹל) או קסטילית (Castellano קָסְטֶיַאנוֹ), היא שפה איברו-רומאנית מתוך קבוצת השפות הרומאניות במשפחת השפות ההודו־אירופיות וקרובה במיוחד לפורטוגזית וגליסית.
הספרדית היא השפה הרומאנית המדוברת ביותר. עם כ-570 מיליון איש דובריה ברחבי העולם, ספרדית היא שפת הדיבור השלישית בתפוצתה בעולם (מבחינת מספר הדוברים הכולל, כשפת אם וכשפה זרה), לאחר מנדרינית ואנגלית. ספרדית משמשת כשפת אם בפי כ-470 מיליון דוברים ובפי השאר כשפה זרה. כשפת אם היא השנייה המדוברת ביותר בעולם. ספרדית מדוברת בפי 40 מיליון איש בספרד ומלבדה היא מדוברת בלמעלה מ-20 מדינות, רובן בדרום אמריקה ובמרכזה. היא גם אחת השפות הרשמיות של האומות המאוחדות.
המסמכים המוקדמים ביותר בהם הספרדית הופיעה בכתב מתוארכים למאה ה־11 לספירה. אוצר המילים הספרדי מכיל בעיקר אוצר מילים לטיני אך גם אוצר מילים ערבי רב. הספרדית התפתחה מהלטינית הוולגארית שדוברה במושבות של האימפריה הרומית. בימי הביניים המוקדמים הושפעה מהערבית וגם מהבסקית. היא התפשטה בכל רחבי חצי האי האיברי בתקופת הרקונקיסטה ובכל רחבי אמריקה הלטינית בתקופת האימפריה הספרדית.
שמות השפה
השמות העיקריים של השפה הספרדית הם Español ו-Castellano.
מקור השם Español (אספניול) בשם España, שמה העצמי של ספרד. המונח הספציפי בצורתו הסופית לקוח כנראה מהשפה האוקסיטנית.
השם Castellano (נהגה קסטלְיאנו, קסטֶיַאנוֹ, קסטֶזַ'אנוֹ או קסטשאנו בניבים שונים) נגזר משמה של ממלכת קסטיליה ממנה התפתחה ספרד. פירוש שמה של ממלכת קסטיליה הוא "ארץ הטירות" שכן בזמן הכיבוש המוסלמי של רוב חצי האי האיברי הייתה הממלכה מוקפת טירות, ועם הרקונקיסטה (הכיבוש הנוצרי) התפשטה לשאר חלקי חצי האי.
לרוב השימוש במונח Español הוא בהשוואה לאנגלית, ערבית, רוסית, גרמנית, צרפתית וכדומה בעוד שהשימוש במונח Castellano הוא בהשוואה לקטלאנית, גליסית, בסקית ועוד שפות אזוריות בספרד. הבחנה זאת נעשית בעיקר בספרד בעוד שבשאר העולם דובר הספרדית ישנה העדפה לאחד השמות.
בארגנטינה, אורוגוואי, פרגוואי, בוליביה, אקוודור וונצואלה יש עדיפות לשם Castellano; בקולומביה, מקסיקו, גואטמלה ופרו ישנה עדיפות לשם Español, ובצ'ילה שני המונחים בשימוש באותה המשמעות כאשר המונח Español נפוץ בתקשורת והמונח Castellano הוא שם המקצוע בבית הספר.
שם השפה בעברית, ספרדית, נגזר מהשם המסורתי לחצי האי האיברי, ספרד. כפי הנראה רצו היהודים בימי הביניים להשתמש בשם עברי לספרד, ושאלו שם זה מספר עובדיה (א, כ), שם הוא מוזכר כיעד ההגליה מירושלים. בעברית מקובל הביטוי "חלומות באספמיה". אספמיה היא למעשה ספרד. מקור השם הוא המלחים שחצו את הים התיכון ונתקלו בספרד. הם גילו שם ארנבות רבות אותן חשבו לשפנים ולכן קראו למקום "ארץ השפנים" הוא שפניה. שפניה הפך לספמיה בגלגולים שונים ומציין עד היום ארץ רחוקה ומסתורית, כביטוי.
הגיית השפה וכתיבתה
בספרדית 29 אותיות שמתוכן שתיים – K ו-W – הן לא חלק אינטגרלי מהשפה עצמה ומשמשות אך ורק במילים שאולות משפות אחרות, ואות אחת – H – שאינה נהגית כלל.
ספרדית ארגנטינאית
לניב הספרדי המדובר בארגנטינה ואורוגוואי כמה מאפיינים ייחודיים. ניב זה מכונה ספרדית של ריו דה לה פלטה (Rioplatense). ניב זה הוא הנפוץ בישראל.
Y ולפניה אות ניקוד לא יופיע באף מילה במילון, אבל הצירוף יכול להופיע בשמות (כמו Maylen, שנהגה "מיילן").
מערכת הפועל הספרדי
שמות הפעולה בספרדית נוטים לפי 3 נטיות בסיסיות: פעלים אשר בצורת המקור מסתיימים ב-ar (לדוגמה: jugar - לשחק), ב-er (לדוגמה: comer - לאכול) וב-ir (לדוגמה: vivir - לחיות/לגור ב...).
בינוני ההווה
צורת בינוני ההווה היא סוג של שם תואר, הנגזר מפועל וכתואר הוא נוטה לפי נטיות התארים ועשוי לשמש את הזמנים המתמשכים בעזרת נטיות פועל העזר Estar.
בינוני ההווה נוצר בדרך הבאה:
בינוני העבר
צורת בינוני העבר היא סוג של שם תואר הנגזר מפועל והוא נוטה לפי נטיות התארים, אך עשוי לשמש גם את הקול הסביל יחד עם נטיות הפועל Ser או את זמני הפרפקט יחד עם נטיות הפועל Haber.
בינוני העבר נוצר בדרך הבאה:
הזמנים המתמשכים
הזמנים המתמשכים נוצרים באמצעות שימוש בנטיות פועל העזר Estar בזמנים השונים ושם הפעולה והם מוסיפים לזמנים ממד מתמשך.
הסביל
הקול הסביל נוצר באמצעות שימוש בנטיות הפועל ser בזמנים השונים וצורת הבינוני.
נטיות שמות העצם
שמות העצם בספרדית הם בעלי מגדר, זכר/נקבה. בדרך-כלל, שם עצם המסתיים בצליל o הוא זכר, ושם עצם המסתיים בצליל a - נקבה. גם הסיומות ión ו-ad אופייניות לשמות עצם בנקבה.
למעשה כאשר מילה נגמרת באחת מאותיות: n,o,r,m,l אזי המילה היא זכר. שאר הסיומות יעידו על נקבה למעט חריגים משני הכיוונים. [למשל:día - יום (זכר) ]
בצורת הרבים בשמות העצם בספרדית אין הבחנת זכר/נקבה. צורת הרבים נוצרת בדרכים הבאות:
שמות העצם עשויים להיות מיודעים באופן מסוים או בלתי-מסוים.
נטיות התארים
שמות התואר בספרדית מתאימים לשמות העצם במגדר ובכמות, והם מופיעים לאחר שם העצם אותו הם מתארים, פרט לתארים הלא מיודעים (לדוגמה: הרבה, כמה, כל וכדומה), אשר יופיעו לפני שם העצם.
גוליית GP700
גוליית GP700 (בגרמנית: Goliath GP700) היא מכונית משפחתית, בתצורת קופה, 2 דלתות. דגם ה"גוליית GP700" יוצר על ידי חברת המכוניות "Goliath-Werk G.m.b.H" הגרמנית בין השנים 1950–1957.
היסטוריה
בין השנים 1951-1953 יוצר דגם "GP 700 Sport".
ביו השנים 1955-1957 יוצר דגם "GP900".
מדגמי ה"גוליית GP700" יוצרו 36,524 יחידות, מתוכם : 27,123 יחידות לדגם הקופה, 9,147 יחידות לדגם הקבריולה, 27 יחידות לדגם הספורט, 227 לדגם הסטיישן (חלקם נבנו עם חלונות צד, קדמיים, אמצעים ואחוריים וחלקם נבנו עם חלונות צד קדמיים בלבד).
פילטוס PC-6A טורבו-פורטר
פילטוס PC-6A טורבו-פורטר הוא מטוס הנ"ק לשימוש כללי מתוצרת שווייץ.
כללי
למטוס פילטוס PC-6A טורבו-פורטר היו מאפיינים אווירודינמיים מתקדמים אשר גרמו לו לביצועי המראה ונחיתה טובים מאוד משטחים קצרים ומאולתרים. בשנות הששים המטוס הראשון הגיע לארץ ופעל תחת הטייסת הקלה בשדה דב. מפקדי חיל האוויר עזר ויצמן ומוטי הוד אהבו את המטוס הזה וקיימו בו דיוני מטה במהלך הטיסות. לחיל האוויר היו שני מטוסים כאלה ששימשו למשימות תובלה קלה. חיל האוויר השתמש במטוס הזה בעיקר בתנאים שבהם למטוסים אחרים היה קשה לנחות. כשהמטוס התרסק בתאונה הוא הוחלף במטוס אחר ואז יצא מכלל שירות ב-1973.
טושיקאזו קוואסקי
טושיקאזו קוואסקי (ביפנית: 川崎敏和; נולד ב-26 בנובמבר 1955 בקורומה, קיושו) הוא מתמטיקאי ואמן אוריגמי יפני שהתפרסם בעיקר בשל דגם הוורד שלו והווריאציות על דגם זה. דגם הוורד של קוואסקי מבוסס על פיתול של מרכז הנייר השובר את סימטריות המראה של ריבוע הנייר וגורם לעלים לצאת ממרכז הדף בסימטריה סיבובית בלבד, דבר המקנה מראה כמעט אמיתי לדגם המוגמר.
מיכאיל מורוזוב
מיכאיל מורוזוב (ברומנית: Mihail Moruzov; 16 בספטמבר 1887 - 27 בנובמבר 1940) היה מייסד שירות הריגול והריגול הנגדי הרומני ומנהלו בשנים 1924 - 1940. היה חבר בקמרילה של קרול השני, מלך רומניה, ונרצח על ידי הלגיונרים.
חייו
מיכאיל מורוזוב נולד בכפר זביל (Zebil) במחוז טולצ'אה, ברומניה, במשפחה של קוזאקים, שמצאו בה מקלט במועד לא ידוע. אביו, כמו סבו לפניו, היה כומר בכנסייה הרוסית של טולצ'אה. למיכאיל היו 4 אחים ושתי אחיות. הוא נישא והתגרש פעמיים - עם אשתו הראשונה, מריה אנטון ורארו, נולדה לזוג בת, אך זמן קצר לאחר מכן האישה נפגעה בתאונה ונשארה משותקת. הזוג נפרד בהסכמה, כדי לא להפריע לקריירה של מיכאיל, וב-1932, כשהבת הייתה בת 7, התגרשו רשמית. האישה השנייה, תאודורה סנדולסקו, הייתה מורה לצרפתית. לזוג לא היו ילדים. הם התגרשו ב-1938.
מורוזוב החל את הקריירה שלו בשירותי המודיעין כמודיע פשוט, והתקדם בהדרגה בשירות הביטחון של דלתת הדנובה. בנוסף לרומנית ידע רוסית ובולגרית, אך לא שפות מערביות, וסיים רק שלוש כיתות תיכון (שווה ערך לכיתה ז', כי בית הספר היסודי היה בן 4 כיתות), ועובדות אלה הכבידו על קידומו. הוא הצטיין בזיכרון מצוין וכשנזקק לידע מסוים היה פונה למומחים ולומד בעל פה.
ב-1920 נעצר ונחקר מורוזוב בחשד שפעל כמרגל בולגרי או סובייטי; בחקירה לא אוששו החשדות והוא שוחרר. לאחר המלחמה נידונה ברומניה התארגנות מחודשת של שירותי המודיעין, וב-1924 הועמד מורוזוב בראש "השירות החשאי למודיעין" (Serviciul Secret de Informații), שכונה בדרך כלל בשם "סיגורנצה". ב-1928 נדרש מורוזוב לארגן מחדש את סיגורנצה, כך שיהפוך לשירות מודיעין מהשורה העולמית הראשונה, שיוכל להתחרות עם הבריטים, הצרפתים, האמריקאים והסובייטים.
מורוזוב פעל למען האינטרסים של קרול השני, מלך רומניה בכל מיני הזדמנויות, איתור תמונות עירום של פילגשו, אלנה לופסקו, ביום ביגמיה ליון אנטונסקו ועוד. הוא היה למרכיב חשוב בקמרילה של קרול השני, מלך רומניה ותמך בתפיסת השלטון הדיקטטורית שלו. הוא פעל לדיכוי התנועה הלגיונרית, אך בו-זמנית טיפח קשרים עם קבוצת לגיונרים ובראשם הוריה סימה.
לאחר הדחתו של המלך קרול השני והגעתם לשלטון של יון אנטונסקו והלגיונרים, נעצר מורוזוב ונכלא בז'ילבה. הוא נרצח במקום כליאתו בטבח ז'ילבה.
המתים המהלכים (משחק וידאו)
המתים המהלכים (באנגלית: The Walking Dead), שנקרא גם המתים המהלכים: המשחק (The Walking Dead: The Game), או המתים המהלכים: עונה ראשונה (The Walking Dead: Season One) הוא משחק וידאו מתמשך מסוגת ההרפתקאות-פעולה. המשחק פותח והופץ על ידי חברת Telltale Games ויצא לאנדרואיד, iOS, Kindle Fire HDX, OS X, Microsoft Windows, PlayStation 3, PlayStation Vita, Xbox 360, PlayStation 4, ו-Xbox One. המשחק מורכב מחמישה פרקים, אשר יצאו בין אפריל לנובמבר 2012 במרווח של חודשיים, וכן גם מפרק ספיישל, שיצא ביולי 2013.
המשחק מבוסס על סדרת קומיקס בעלת שם זהה שכתב רוברט קירקמן, ואף מתרחש יחד איתה באותו יקום בדיוני, ומרחיב על אירוע אפוקליפסת הזומבים בג'ורג'יה שאירעה בקומיקס. במרכז המשחק עומד לי אוורט, פרופסור באוניברסיטה שחשוד ברצח חבר סנאט, ושומר על ילדה קטנה בשם קלמנטיין שננטשה על ידי הוריה, כשברקע מתרחשת אפוקליפסת זומבים קטלנית.
בניגוד למשחקי הרפתקאות אחרים, "המתים המהלכים" לא מתמקד בפתרון פאזלים או חידות, אלא בפיתוח העלילה ואופי הדמות אותה משחקים. המשחק מאפשר לשחקן לשנות את רצף האירועים בדרכים שונות ומגוונת, ובכך לגרום לאירועים אחרים בכל פעם.
משחקיות
ישנם קטעים במשחק אשר דורשים מהשחקן להגיב בפרק זמן מסוים, קצר לרב, דבר שלעיתים קרובות יכול להוביל להחלטות משמעותיות שישפיעו על הסיפור של המשחק, באופן דומה לזה של משחקי תפקידים. עצי שיחה מסוימים דורשים מהשחקן לבחור באפשרות כלשהי בזמן מוגבל, אחרת, הדמות הראשי, לי, לא יאמר כלום, דבר שיכול להשפיע על תגובת הדמויות האחרות אליו. בנוסף, בניגוד למשחקי תפקידים אחרים כמו "Mass Effect" ו-"Fallout" שבהם בחירות נופלות בצד של "טוב או רע", לבחירות ב"המתים המהלכים" יש תוצאות חד משמעיות, שלהן יש השפעה על יחסן של הדמויות האחרות כלפי השחקן.
כל פרק מכיל חמש נקודות שבהן השחקן חייב לקבל החלטה משמעותית, כשלפני השחקן מוצגות רק שתי בחירות אפשריות. דרך השרתים של "Telltale", המשחק עוקב אחר בחירות השחקנים, ובכל סיום פרק כל שחקן יכול לראות כמה אחוזים מכלל השחקנים ששיחקו במשחק בחרו באפשרויות בהן הוא בחר. המשחק מאפשר לשחקן לשמור בכל שלב בו הוא רוצה את המשחק, ולחזור לשחק בו מאוחר יותר, אם כי אפשרות השמירה מוגבלת לשלוש שמירות בלבד.
רקע ודמויות
עלילת המשחק המתרחשת באותו יקום בדיוני בו מתרחשת גם סדרת הקומיקס, באפוקליפסת זומבים שהרגה את רוב החברה. כמו בקומיקס ובסדרת הטלוויזיה, עלילת המשחק מתרחשת בג'ורג'יה שבארצות הברית. הדמויות במשחק קוראים לזומבים "מהלכים" (Walkers), בשל הליכתם האיטית. אף על פי שבתחילה השורדים חשבו שהדרך היחידה להידבק במחלה ההופכת אדם לזומבי היא על ידי נשיכה מנגוע, במהלך המשחק מתברר כי רק אדם שמת הופך לזומבי, מבלי סיבה נראית לעין, וכי הדרך היחידה למנוע מלהפוך לזומבים היא להסב נזק רב למוח האדם לפני שהוא מת.
לאורך המשחק מופיעות דמויות רבות. לי אוורט (מדובב על ידי דייב פנוי), הגיבור הראשי של המשחק, פרופסור באוניברסיטה שחשוד ברצח חבר סנאט בנקמה על שקיים יחסי מין עם אשתו, פוגש בקלמנטיין (מדובבת על ידי מליסה האטצ'יסון), ילדה בת שמונה שהוריה נסעו לבילוי והשאירו אותה בבית, ולוקח אותה תחת חסותו. בהמשך, לי וקלמנטיין פוגשים בניצולים נוספים, משפחה מפורט לודרדייל: קני (מדובב על ידי גאבין האמון), אב המשפחה, קאטיה (מדובבת על ידי קיסי ג'ונס), אם המשפחה, וקני ג'וניור (מדובב על ידי מקס קאופמן), הבן של קני וקאטיה, שידוע בכינויו "דאק" (Duck, ברווז). לי, קלמנטיין, קני, קאטיה וקני ג'וניור מצטרפים לקבוצה נוספת של שורדים: לילי (מדובבת על ידי ניקי ראפ), מנהיגת קבוצת השורדים; לארי (מדובב על ידי טארי מאקגובן), אביה של לילי; קרלי (מדובבת על ידי ניקול ויגיל), כתבת חדשות; דאג (מדובב על ידי סאם ג'ואן), טכנאי מערכות מידע; וגלן (מדובב על ידי ניק הרמן), שליח פיצה. כעבור זמן מה לחבורה מצטרפים עוד שני שורדים: מארק (מדובב על ידי מארק מידלטון), טייס לשעבר בחיל האוויר של ארצות הברית, ובן פאול (מדובב על ידי טרוור הופמן), תלמיד תיכון. כעבור זמן מה מצטרפים עוד שישה שורדים: צ'אק (מדובב על ידי רוגר ג'קסון), חסר בית; אומיד וקריסטה (מדובבים על ידי אוון תומאס ומארה ג'ונאט בהתאמה), זוג צעיר; מולי (מדובבת על ידי ארין אש), אקרובטית; ורנור (מדובב על ידי בוטץ' אנגל), רופא; והזר (מדובב על ידי אנטוני לאם ורוג'ר ג'קסון), אדם מסתורי שלא ידוע עליו דבר.
עלילה
לאחר שהורשע בבית משפט מקומי באטלנטה ברצח חבר סנאט כנקמה על שקיים יחסי מין עם אשתו, הפרופסור לי אוורט מובל למאסר במכונית סגן השריף המקומי. במהלך הנסיעה, המכונית פוגעת במהלך, ומתדרדרת לשולי הכביש. סגן השריף מוצא את מותו, ואוורט סופג פציעה בברכו, ובורח. לאחר הליכה קצרה, אוורט מוצא מחסה בבית סמוך, בו הוא מוצא ילדה קטנה בשם קלמנטיין המסתתרת בבית עץ. קלמנטיין מספרת כי הוריה נעלמו לאחר שנסעו לחופשה קצרה בסוואנה וכי היא לבדה, ואוורט מחליט לקחת אותה תחת חסותו.
ביקורת
אתר הסקירה "GameRankings" העניק לגרסת הפלייסטיישן 3 של הפרק הראשון, "יום חדש" (A New Day), ציון של 85.14%, לגרסת ה-Xbox 360 ציון של 83.87% ולגרסת המחשב האישי ציון של 83.38%. אתר הסקירה "Metacritic" העניק לגרסת הפלייסטיישן 3 ציון של 84 מתוך 100, לגרסת ה-Xbox 360 ציון של 79 מתוך 100 ולגרסת המחשב האישי ציון של 82 מתוך 100. בנוסף, האתרים "IGN" ו"-Gamespot" נתנו לפרק ציונים של 8.5 ו-8 מתוך 10, בהתאמה.
אתר הסקירה "GameRankings" העניק לגרסת הפלייסטיישן 3 של הפרק השני, "רעב לעזרה" (Starved for Help), ציון של 85.90%, לגרסת ה-Xbox 360 ציון של 86.26% ולגרסת המחשב האישי ציון של 86.53%. אתר הסקירה "Metacritic" העניק לגרסת הפלייסטיישן 3 ציון של 84 מתוך 100, וכך גם לגרסאות ה-Xbox 360 והמחשב האישי. בנוסף, האתרים "IGN" ו-"Gamespot" נתנו לפרק ציון של 8.5 מתוך 10.
אתר הסקירה "GameRankings" העניק לגרסת הפלייסטיישן 3 של הפרק השלישי, "ארוכה הדרך קדימה" (Long Road Ahead), ציון של 86.11%%, לגרסת ה-Xbox 360 ציון של 88.47% ולגרסת המחשב האישי ציון של 85.41%. אתר הסקירה "Metacritic" העניק לגרסת הפלייסטיישן 3 ציון של 87 מתוך 100, לגרסת ה-Xbox 360 ציון של 88 מתוך 100 ולגרסת המחשב האישי ציון של 85 מתוך 100. בנוסף, האתרים "IGN" ו-"Gamespot" נתנו לפרק ציונים של 9 ו-8.5 מתוך 10, בהתאמה.
הפרק הרביעי קיבל ביקורות חיוביות, אך מעט פחות משאר הפרקים. אתרי הסקירה GameRankings ו-Metacritic נתנו לגרסת ה-PlayStation 3 ציון של 78.94% וניקוד של 87 מתוך 100, לגרסת ה-Xbox 360 ציון של 82.50% וניקוד של 88 מתוך 100 ולגרסת המחשב ציון של 85.41% וניקוד של 85 מתוך 100.
הפרק החמישי זכה להמון ביקורות חיוביות. אתרי הסקירה GameRankings ו-Metacritic נתנו לגרסת ה-PlayStation 3 ציון של 87.75% וניקוד של 88 מתוך 100, לגרסת ה-Xbox 360 ציון של 88.15% וניקוד של 89 מתוך 100 ולגרסת המחשב ציון של 94.75% וניקוד של 89 מתוך 100.
פרק הספיישל קיבל ביקורות חיוביות. אתרי הסקירה GameRankings ו-Metacritic נתנו לגרסת ה-PlayStation 3 ציון של 78.20% וניקוד של 78 מתוך 100, לגרסת ה-Xbox 360 ציון של 76.88% וניקוד של 80 מתוך 100 ולגרסת המחשב ציון של 78.00% וניקוד של 78 מתוך 100.
משחקי המשך
בעקבות הצלחת המשחק, חברת "Telltale" החליטה לפתח לו המשך. הפרק הראשון של משחק ההמשך, שקיבל את השם "המתים המהלכים: עונה שנייה" (The Walking Dead: Season Two),יצא ברבעון השלישי של שנת 2013, והאחרון בו ברבעון השלישי של שנת 2014.
בכנס קומיק-קון שנערך בסן דייגו בשנת 2014, הכריזה חברת "Telltale" כי היא מתכננת להוציא משחק שלישי בסדרה, שיענה לשם "המתים המהלכים: עונה שלישית" (The Walking Dead: Season Third), ושנה מאוחר יותר נודע כי הוא ייצא במהלך 2016.
M3 גריז
M3 גריז (באנגלית: M3 Grease) הוא תת מקלע מתוצרת ארצות הברית, בעל קליבר 11.43 מ"מ. הרובה נכנס לשירות צבא ארצות הברית ב-12 בדצמבר 1942, בזמן מלחמת העולם השנייה.
בדומה לסטן הבריטי, הרובה היווה פתרון זול ופשוט יותר לייצור המוני ובכך למעשה היה אלטרנטיבה לרובה ה-M1 תומפסון שהיה יקר ומסובך מאוד לייצור.
רובה הגריז היה חביב בשל גודלו הזעיר ביחידות מוצנחות ומוטסות, טנקיסטים ונהגים. הגריז שימש אפילו צוותי טנקים במלחמת המפרץ.
תכנון ופיתוח
ה-M3 גריז פותח משתי סיבות:
ואן רנסבורג החוזה
ניקולאס פיטר יוהנס ("החוזה") ואן רנסבורג (באפריקאנס: Nicolaas Pieter Johannes ("Siener") Janse van Rensburg; 30 באוגוסט 1864 – 11 במרץ 1926) היה חקלאי אפריקאנר, שטען ליכולת נבואה והיה ידוע עקב כך בכינוי החוזה (באפריקאנס: Siener). במהלך מלחמת הבורים, הוא מקורבו וידידו הקרוב של הגנרל הבורי קוס דה לה ריי ושירת בקומנדו שלו.
ראשית חיים
ואן רנסבורג נולד בחווה מחוץ לעיר פוטצ'סטרום ברפובליקה הדרום אפריקנית לוילם יעקובוס ואן רנסבורג, איכר עני, ואנה קאתארינה. בגלל העוני של המשפחה, ומקומה המבודד של החווה המשפחתית כל השכלתו הרשמית של ואן רנסבורג הייתה רק 20 ימים בבית הספר. הוא מעולם לא למד לכתוב אבל באמצעות אמו הוא למד לקרוא מהתנ"ך. את רוב ילדותו הוא העביר בעבודה בחווה המשפחתית.
ב־1883, בגיל 16, הוא השתתף במסע העונשין של הממשלה כנגד שבט הנדבלה ומנהיגו מבוהוגו בצפון הרפובליקה. במהלך המשלחת הוא חלה במלריה אבל הצליח לשרוד. לאחר המשלחת הוא התיישב בוולמרנססטאד במערב טרנסוול. כשהיה בן 21, ניקלאס, כנראה בגלל הידע שלו בכתבי הקודש, נבחר לזקן בכנסייה הרפורמית באזור מגוריו. בשנת 1884 הוא התחתן עם אנה סופי קרוגר.
מלחמת הבורים
ואן רנסבורג ואחיו פיטר עם פרוץ המלחמה התגייסו לקומנדו של הגנרל דו טויט. אבל אף על פי שיצא למלחמה ואן רנסבורג סירב לשאת נשק ולא ירה בכלל במהלך המלחמה. לאחר המלחמה ואן רנסבורג הסביר התנהגות זאת בכך שבלילה שקדם למלחמה איש זר העיר אותו באמצע הלילה ואמר שעבודתו צרכה להיות מוקדשת לאלוהים.
בעקבות החזון הזה ואן רנסבורג היה מוטרד עמוקות. כאשר מצבו המעורער החמיר עם הטלת המצור על קימברלי, המפקדים שלו שלחו אותו הביתה. בדרכו החזרה לביתו הוא חווה הקלה והחליט לחזור למצור על קימברלי. לטענתו בקימברלי הוא חווה חזון חדש שהגלה בפניו את התבוסה והאובדן של החיים שהמלחמה תביא. זמן קצר לאחר מכן, ואן רנסבורג עבר לקומנדו של הגנרל פיט קרוניה, אך הצליח להימלט מן המלכודת של הכוחות הבריטיים בפאארדברג שבה נתפס הגנרל קורניה. לאחר מכן, הוא רכב עם מספר יחידות קומנדו שונים, מספר תחזיות מדויקות לכאורה שהוא העלה ביססו את המוניטין שלו כנביא.
דו"ח של חזיונותיו משך את תשומת הלב של הגנרל דה לה ריי, שגייס את ואן רנסבורג עבור קומנדו שלו . ב -7 בדצמבר 1900 מצא את עצמו גנרל דה ויט לכוד כנגד נהר הקלדון, שהיה מוצף, על ידי כוח בריטי עדיף. שליח מיוחד מדה לה ריי הצליח להתחמק דרך הקווים הבריטים ולמסור לידי גנרל דה ויט מסר, שכביכול הגיע מואן רנסבורג, על דרך מילוט. דה ויט וחייליו עקבו אחרי ההנחיות של השליח והצליחו לברוח מהכוחות הבריטים . דה לה ריי, כל כך שסמך על ואן רנסבורג, גם שלח אותו ללוות את הנשיא סטיין.
ביום 13 בספטמבר 1901 ואן רנסבורג בהיה במחנה של קומנדנט רוקס בריטקוייל ליד ורדפורט. לטענתו הוא חש בסכנה ממשית והוא יעץ למפקד לנטוש את המחנה. מפני שהסיירים שלו לא רואה שום סימן לבריטים, קומנדנט רוקס לא מהיר לפרק את המחנה. ואן רנסבורג, אשתו וילדיו נמלטו על עגלה, זמן קצר לפני שהחלק הגדול של המחנה נלכד בהתקפה פתע של כוחות בריטים.
בינואר 1901 היה לואן רנסבורג חזון שבו ראה שלוש נשים בוריות רצות, וילם בוסמן שנמצא עם ואן רנסבורג כאשר מסר את החזון, טען שהוא מצא לא רחוק מאזור בו היו את הנשים. כמה ימים לאחר שהצטרף לקומנדו של דה לה ריי, היו לו חזונות על בני משפחתו שנלכדו, וביקש חופשה כדי לסייע להם. משפחת ואן רנסבורג ברחה מבית החווה שלהם כשכוחות בריטים התקרבו, אך שיירת העגלות שהובילה את הקשישים, הנשים והשכנים הופתעה ונלכדה על ידי בוגדים למחרת בבוקר. הוריו של ואן רנסבורג, בתו הבכורה הסטר וארבעה ילדים צעירים יותר נכלאו במחנה הריכוז מאפקינג.
ואן רנסבורג, אשתו, בנו הבכור וילם ושתי בנותיו נסעו עם קבוצה שהצליחה להתחמק מרודפיהם, ואן רנסבורג שוב הצטרף לקומנדו של דה לה ריי. כשפגש את אשתו שוב באמצע אוקטובר 1901 הם מצאו שבית החווה שלהם נהרס. החשש של ואן רנסבורג בנוגע לבנותיהם, אנה ומריה, אושר כשהגיעה הידיעה כי הן ושני קרובי משפחה מתו במהלך התפרצות של חצבת במחנה הריכוז.
ב־17 במרץ 1902 הנשיא סטיין, בחברת הגנרלים דה ווט והרצוג למפקדה דה לה ריי ליד קלרקסדורף, כדי להתייעץ עם רופאו של דה לה ריי בנוגע למחלת עיניים. ואן רנסבורג שוב נשלח לשמירה על הנשיא. בסביבות ה-23 היה לו חזון שבו ראה חיילים אנגלים מגיעים למקום, אך הנשיא לא היה מוכן להישמע לאזהרתו, עד שדה לה ריי התערב בדחיפות בשמו של ואן רנסבורג. הנשיא חצה את נהר מולופו בערב ה-24. חיילים בריטים הגיעו קלרקסדורף בשעות המוקדמות של ה-25 ותפסו שניים השלישים של דה לה ריי.
מרידת מאריץ
לאחר מותו של דה לה ריי, ב־2 בנובמבר, נאם הגנרל יאן קמפ בפגישה ציבורית בוולסראל, ליד שוויצר-רנקה, כשלצדו ואן רנסבורג. ואן רנסבורג נאם גם הוא בפני האספה, והבטיח להם כי חזונותיו מעידים כי אין להם מה לחשוש ממרד. 610 גברים הצטרפו אז למטרת המורדים וכאשר הממשלה הודיע על גיוס לצבא מספר מתנדבי המורדים גדל ל -1,800. ואן רנסבורג ושאר המורדים חברו למאני מריץ וכוחותיו בגבול דרום מערב אפריקה הגרמנית. בנו של ואן רנסבורג וילם נפצע אנושות בעימות כנגד כוחות הממשלה ולאחר כישלון המרידה ואן רנסבורג, כמו חבריו, קיבל עונש מאסר. אולם הוא שירת כשנה, תחילה בבוקסבורג, אחר כך במבצר העתיק ביוהנסבורג.
שארית חייו
לאחר שחרורו ואן רנסבורג חזר לחוותו רייטקויל, ליד וולמארנסטאד. חלק מחזונותיו תועדו אז על ידי הכומר ד"ר רוסו. בתו של ואן רנסבורג אנה באדהורסט גם רשמה חלק מהחזיונות שלו עד מותו בגיל 61. החזיונות האחרונות שמסר נחשבות לקשות לפרשנות.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, אוספי הנבואות של ואן רנסבורג עוררו חשש בממשלה שבחרה לאסור על הפצתם וכמה עותקים נתפסו בהוראת ראש הממשלה יאן סמוטס. עם מותה של אנה הועברו מסמכיה בכתב ידה לארכיונים של מוזיאון ליכטנבורג, שם התגלו מחדש בשנת 1991. החווה ובית העלמין המשפחתי של ואן רנסבורג נמצאים 11 ק"מ מאוטוסדל, בפרובינציית צפון מערב.
החזיונות
אמו של ואן רנסבורג טענה שעוד כתינוק הוא ראה חזיונות ושהוא היה מוטרד מהם. הגנרל הרצוג תיאר אותו כמי שמסיח את דעתו ללא הרף במבוך של תמונות וסמליות.
ואן רנסבורג פירש את הזיותיו כחזונות שקשורים בדרך כלל לרווחת הבורים, הולנד וגרמניה. לדוגמה, חזון של צמח סיסל התפרש כמבשר לישיבה חשובה, אספה או פרלמנט. החזונות של ואן רנסבורג תוארו על ידי חלק כניבוי של אירועים מקומיים, כמו מותו של הגנרל קוס דה לה ריי. ואן רנסבורג וחסידיו פירשו גם את חזונותיו כקשרים לאירועים בינלאומיים, כמו תחילת מלחמת העולם הראשונה ועליית הקומוניזם. הוא לא פירש את כל חזונותיו, וחלקם קיבלו פירוש מאוחר יותר כנבואות.
תיאורו של רייץ
דניס רייץ בסיפרו קומנדו מעניק תיאור ססגוני של ואן רנסבורג וחזיונותיו:
"נלוה אליו היה נביא - ואן ראנסבורג - אישיות מוזרה עם זקן מתנופף ועיני קנאי, שחלם חלמות, והעמיד פני מחונן בכוחות ראיית הניסתר. אני עצמי הייתי נוכח באחת מהצלחותיו - להן היה חייב תודה על פרסומו - היה זה בוקר אחד כשנאספנו כולנו סביב קרונו של הגנרל, הרחיב ואן-רנסבורג את תיאוריו על חזונו החדש, כשקהל המאזינים מקשיב לו בדממה. תוכנו של חזון זה היה - בדבר פר אדום ופר שחור נלחמים ונוגחים זה את משנהו, עד שלבסוף כרע הפר האדום על ברכיו, מנוצח. הנביא הסביר ואמר כי גורל דומה נכון לאנגלים בקרוב. בעוד הוא ניצב שם לפנינו, זרועותיו נשואות ועיניו יורות ברקים, קרא אלינו לפתע: "ראו מי זה בא" - נשאנו את מבטינו וראינו מרחוק פרש מדרבן את סוסו, דוהר לעברנו מכיוון מזרח. חיכינו בשתיקה לבואו של הרוכב. כשהגיע אלינו, מאובק ועייף, העלה מכתב מהגנרל בותא - מרחק מאות מילין מאתנו.
''כשפתח הגנרל דה-לה-ריי את המכתב וקראו - אורו פניו, ובקול נרגש אמר: "אנשי, האמינו לי כי האויב הגאה הושפל" (Die trotse vyandse nek is gebuig). הוא הוסיף וסיפר לנו כי המכתב הכיל חדשות בדבר האנגלים, שהציעו לערוך שיחות שלום. בשורה זו, שבאה מיד בעקבות הנבואה - הפכה לרגע דרמטי, ועשתה עלי רושם, אף כי חשדתי כי ואן ראנסבורג הכין מראש הופעה זו."''
רייץ גם מציין שואן רנסבורג פירש כוכב שביט שהופיע בשמים כסימן לשלום שעומד לבוא.
רלוונטיות עכשווית
סוידלנדרס, קבוצת שרדנות אפריקאנרית מושפעת מאוד מהנבואות של ואן רנסבורג.
ג'ובאני פאיזיילו
ג'ובאני פאיזיילו (באיטלקית: Giovanni Paisiello או Paesiello; 9 במאי 1740 – 5 ביוני 1816) היה מלחין איטלקי מהתקופה הקלאסית.
ביוגרפיה
פאיזיילו נולד בטאראנטו, שם למד בקולג' ישועי. קול שירתו הערב משך תשומת לב רבה כל כך, שב-1754 שלחו אותו לקונסרבטוריו די סאן אונופריו בנאפולי, שם למד אצל פרנצ'סקו דוראנטה ובהמשך היה למורה עוזר. הוא כתב כמה אינטרמצי בשביל תיאטרון הקונסרבטוריון, שאותו עזב ב-1763. אחד האינטרמצי האלה עורר את עניינו של אציל צעיר בשם ג'וזפה קאראפה, שמינה את פאיזיילו למנהל להקת האופרה הקטנה שעמד אז בהקמתה. הודות לקאראפה הוזמן פאיזיילו לכתוב שתי אופרות, La Pupilla ו-Il Mondo al Rovescio בשביל בולוניה ואופרה שלישית, Il Marchese di Tidipano, בשביל רומא. השנייה באופרות אלה נכשלה בהצגתה הראשונה, אבל זכתה להצלחה במודנה כשהועברה לשם כעבור שבועיים. כתוצאה מכך הוזמן פאיזיילו לכתוב מוזיקה חדשה לאופרה שהייתה במקורה של פייטרו גוליילמי. טיפולו המוצלח באופרה זו זיכה אותו בהזמנות לאופרות נוספות מעוד בתי אופרה בצפון איטליה.
אחרי שביסס כיאות את המוניטין שלו, חזר ב-1766 לנאפולי וישב שם למשך שנים אחדות. על אף הפופולריות של ניקולו פיצ'יני, דומניקו צ'ימרוזה וגוליילמי, שבהצלחותיהם קינא מרות, הפיק פאיזיילו שורה של אופרות מצליחות ביותר שאחת מהן, "האליל הסיני", הרשימה מאוד את הקהל הנאפוליטני. פאיזיילו חיבר שלוש אופרות הרואיות לתיאטרון סן קרלו, "לוצ'ו פאפיריו דידטאטורה", ,אולימפיה" ואופרה שכונתה "פסטה טאטראלה אין מוזיקה", שהתקבלו כנראה בעין יפה גם בחצר של פרדיננדו הרביעי, ב-1772 החל פאיזיילו לכתוב מוזיקה כנסייתית וחיבר רקויאם לג'נארה די בורבון, משושלת המלוכה השלטת. באותה שנה נשא לאישה את צ'צ'יליה פאליני ונישואיהם עלו יפה והיו מאושרים, לאחר ניסיון כושל של פאיזיילו לחזור בו מהסכם הנישואים ב-1768, ניסיון שעלה לו בחסדי החצר ואף הביא אותו לכלא עד שהתרצה. רק ב-1774 בוצעה אופרה קצרה, "איל דיברטימנטו דה נומי" בארמון המלכותי וההזמנה הבאה מתיאטרון סן קרלו הגיעה רק ב-1776. פאיזיילו לא יכול היה לקבל הזמנה זו, כיוון שבאותה שנה קיבל הזמנה לסנקט פטרבורג מטעם יקטרינה השנייה, הצארינה של רוסיה, ונשאר שם שמונה שנים. הצארינה לא גילתה עניין רב במוזיקה האיטלקית אלא בפוליטיקה שלה, ופאיזיילו היה פנוי אפוא לחבר גם מוזיקה לכלי מקלדת לגבירות החצר, בעיקר לתלמידתו מריה פיודורובנה, כלת הצארינה. ברוסיה חיבר, בין השאר, את יצירת המופת שלו, "הספר מסביליה", שעשתה לה שם עד מהרה ברחבי אירופה. גורלה של אופרה זו מציין את סיומה של תקופה וראשיתה של תקופה חדשה בתולדות האמנות האיטלקית; עמה באו אל קצם נועם ההליכות והחן, שטיפחו רבי האמנים של המאה ה-18 ופינו את מקומם לברק המסנוור של השנים הבאות.
פאיזיילו עזב את רוסיה ב-1784 ואחרי שחיבר את "המלך תיאודור" בווינה, התקבל לשירותו של פרדיננד הרביעי בנאפולי, שם חיבר רבות מן האופרות הטובות ביותר שלו, ביניהן "נינה" ו"לה מולינארה". אחרי תהפוכות רבות, שנבעו מתמורות פוליטיות ושושלתיות, הגיע לפריז (1802) בהזמנת נפוליאון, שאת חסדו רכש חמש שנים קודם לכן כשחיבר שיר לכת להלווייתו של גנרל הוך. נפוליאון נהג בו ברוחב יד, ובה בשעה הזניח באכזריות שני מלחינים אחרים מפורסמים, לואיג'י כרוביני ואטיין מאול, שאליו העביר חביבו החדש של השליט את השנאה, שרחש עד אז לצ'ימרוזה, לגוליילמי ולפיצ'יני.
יצירתו
האופרות של פאיזיילו, 94 במספר ככל הידוע, משופעות במלודיות, שיופיין וחינן זוכים להערכת אמת עד היום. הידועה ביותר, אולי, מבין אריות אלה היא "Nel cor più non mi sento" המפורסמת מתוך "לה מולינארה", שהונצחה לעד בוריאציות של בטהובן. המוזיקה הכנסייתית שלו רבה מאוד וכוללת שמונה מיסות ועוד יצירות רבות קטנות יותר; כמו כן כתב חמישים ואחת יצירות אינסטרומנטליות ומספר רב של קטעים בודדים. דומניקו דרגונטי מסר כתבי יד של רבות מן האופרות שלו לספריית המוזיאון הבריטי בלונדון.
ספריית ג'רולאמיני בנאפולי מחזיקה בקובץ כתבי יד מעניין, המתעד את דעותיו של פאיזיילו על מלחינים בני זמנו ומציג אותו כמבקר מחמיר משהו, בעיקר של יצירות פרגולזי.
מילון גרוב המרוכז למוזיקה מציין, כי "פאיזיילו היה אחד ממלחיני האופרה המצליחים והמשפיעים ביותר בתקופתו. רוב האופרות שלו, למעלה מ-80 במספר בסך הכל, הן קומיות וכתובות בסגנון פשוט, ישיר ומלא חיים, והמאוחרות שבהן מצטיינות באפיון דמויות חד יותר, בתזמור צבעוני יותר ובמלודיות חמימות יותר (מאפיינים שהשפיעו על מוצרט). באופרות הרציניות שלו כמות קטנה מהמקובל של כתיבה ווקאלית וירטואוזית; אלה (שכתב) לרוסיה הן הקרובות ביותר לגישה ה"מתקנת" של גלוק."
יחסי יוון–נמיביה
יחסי יוון–נמיביה הם היחסים הדיפלומטיים והכלכליים בין יוון לנמיביה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-9 באוגוסט 1990, זמן קצר לאחר שדרום-מערב אפריקה קיבלה את עצמאותה מדרום אפריקה והוכרה כנמיביה. היחסים בין המדינות טובים מאוד. מעט מאוד יוונים מתגוררים בנמיביה ואין קהילה יוונית מאורגנת במדינה.
יחסי בורונדי–יוון
יחסי בורונדי–יוון הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של בורונדי לבין הרפובליקה ההלנית.
סקירה כללית
על פי משרד החוץ היווני היחסים בין שתי המדינות הם "ידידותיים וטובים, שיתוף הפעולה בין המדינות משביע רצון".
הקהילה היוונית בבורונדי מורכבת מ-40 איש (כולם גרים בבירה, בוג'ומבורה). עד תחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 חיו בקהילה כ-1,500 איש. הקהילה היוונית מהגרת למדינות אחרות הן בשל המשברים הפוליטיים הרצופים בבורונדי והן בשל רמת חיים נמוכה ולא משביעת רצון במדינה. אזרחי שתי המדינות חייבים באשרת כניסה כדי להיכנס אחת אל השנייה.
אינטרספשן
אינטרספשן (באנגלית: Interception) היא חטיפת מסירה במשחק פוטבול. חטיפה תחשב אינטרספשן רק במקרה בו שחקן הגנה חטף את הכדור לפני שנגע בקרקע.
לאחר החטיפה המשחק לא נעצר והשחקן שהשתלט על הכדור רשאי לרוץ איתו עד שהוא נעצר על ידי שחקן מהקבוצה הנגדית, נדחף אל מחוץ לגבולות המגרש או משיג ניקוד על ידי טאצ'דאון.
קופה אמריקה 1916
טורניר אליפות דרום אמריקה בכדורגל 1916 בכדורגל (בספרדית: Campeonato Sudamericano de Football 1916) נערך ביולי 1916 בארגנטינה, והיה המהדורה הראשונה של הקופה אמריקה. בטורניר השתתפו ארבע נבחרות בלבד: אורוגוואי, ארגנטינה, ברזיל וצ'ילה.
הטורניר שוחק בשיטת ליגה בעלת סיבוב אחד ולאלופת הטורניר הראשון הוכתרה נבחרת אורוגוואי.
אידאס
אידאס (באנגלית: IDAS, ראשי התיבות: Interactive Defence and Attack System for Submarines) הוא טיל ים-אוויר וים-קרקע לטווח קצר שנמצא עדיין בשלבי פיתוח ומיועד לצוללות מדגם 212 של חיל הים הגרמני.
האידאס המבוסס על האיריס-טי, טיל אוויר-אוויר לטווח קצר, מיועד לתת מענה לאיומים אוויריים הטסים בגובה נמוך כמו מסוקים וכטב"מים אך יכול לשמש גם לתקיפת כלי שיט בגודל קטן ובינוני ולתקיפת מטרות חוף. האידאס ישוגר מצינורות הטורפדו של הצוללות מדגם 212, הוא יוטען במחסנית מיוחדת של 4 טילים שתפעל בעיקרון דומה לאקדח תופי, הוא יהיה מונחה סיב אופטי ויגיע לטווח של כ-20 ק"מ.
המשלוח הראשון של טילי אידאס לחיל הים הגרמני תוכנן ל-2009, הטיל עצמו מתוכנן להיכנס לשירות מבצעי ב-2014.
האידאס הוא קונספט מהפכני בהיותו הטיל הראשון בעולם המעניק לצוללות יכולת להתמודד עם איומים אוויריים ובהיותו הטיל הראשון בעולם המשוגר ישירות מצינורות הטורפדו ללא שימוש בקפסולה.
אלמה מודי
אלמה מרי טמפלטון מודי (באנגלית: Alma Mary Templeton Moodie 12 בספטמבר 1898 – 7 במרץ 1943) הייתה כנרת אוסטרלית, שצברה מונטין רב בגרמניה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20. יוזף סיגטי מזכיר אותה ב"סיגטי על הכינור" כ"הכנרת האוסטרלית המעולה, אלמה מודי, שאינה נודעת ברבים מחוץ לגרמניה..." היא נחשבה לכנרת הראשונה במעלה בשנים שבין מלחמות העולם והיא ניגנה בביצועי בכורה קונצ'רטי לכינור מאת קורט אטרברג, הנס פפיצנר וארנסט קרנק. היא ומקס רושטל נחשבו לתומכים העיקריים במסורת של קרל פלש. מודי הייתה למורה בקונסרבטוריון הוך בפרנקפורט. אין שום הקלטות של ביצועיה והיא נזכרת במעט מאוד מקורות יחס. על אף פרסומה הקודם, שמה נשכח למעשה למשך שנים רבות. היא הופיעה במהדורות מוקדמות של מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים ומילון בייקר, אבל איננה מוזכרת במהדורות מאוחרות יותר.
ביוגרפיה
אלמה מרי טמפלטון מודי נולדה ב-12 בספטמבר 1898 במחוז קווינסלנד, אוסטרליה.
אלמה הייתה בת יחידה. אביה, סקוטי שהיה סוחר בכלי מתכת, מת ב-9 ביולי 1899, כשאלמה הייתה בת פחות משנה. אמה, מורה למוזיקה, הייתה בת למהגרים מאירלנד.
היא למדה נגינה בכינור במאונט מורגן. אמה החלה ללמד אותה בגיל רך, ומגיל 5 ואילך למדה אצל לואיס ד'האגה ברוקהמפטון. היא החלה להופיע ברסיטלים פומביים בגיל 6 - כתב מקומי מ"מורנינג ביולטין" תיאר את הופעתה ברוקהמפטון באוקטובר 1904: נגינתה את הברסז של רנארד, בליווי הר האגה על הפסנתר, הציגה אפשרות של כישרונות מוזיקליים מפתיעים בהתפתחותם בגיל צעיר כל כך. יכולת הביצוע שהציגה בזה ובקטע ההדרן שלה - "קנצונטה" (דאוב) - הייתה בהחלט ראויה לציון." ב-1905 עברה בהצטיינות את הבחינות לכינור, בציון הגבוה ביותר.
מודי למדה נגינה בכינור במאונט מורגן, תחילה אצל אמה האלמנה, מגיל צעיר מאוד, ומגיל חמש אצל לואי ד'האגה ברוקהמפטון. היא החלה להופיע ברסיטלים פומביים בגיל 6 - הופעה ברוקהמפטון באוקטובר 1904 תוארה על ידי הכתב המקומי של "המורנינג ביולטין" במילים "נגינתה את הברסז מאת רנאר, בליווי הר האגה בפסנתר, הציג אפשרות לכישרונות מוזיקליים מפתיעים המתפתחים בגיל צעיר ביותר. יכולת הביצוע שהוצגה ביצירה זו, וביצירה שנוגנה כהדרן - "קנצונטה" מאת דאובה, הייתה ראויה בהחלט לציון. ב-1905 עברה בהצטיינות את בחינות הכנור, שבהן השיגה את הציון הגבוה ביותר.
בשנת 1907, בגיל 9, קיבלה מודי מלגה לקונסרבטוריון של בריסל, שם למדה שלוש שנים אצל אוסקר בק, בהנחייתו הכללית של סזאר תומסון (בהמשך, לאחר שהתפרסמה, טענו הן בק והן תומסון למעמד המורה הראשון במעלה שלה). בתקופת לימודיה בבריסל נלוותה אליה אמה, שנשארה עמה עד מותה, כשאלמה הייתה בת 20. ב-1913 המליצו עליה למקס רגר, שכתב, אחרי ששמע את נגינתה, לפטרון שלו, הדוכס גיאורג מזאקסן-מיינינגן:
במיינינגן, אייזנאך והילדבורגהאוזן ניגנה מודי קונצ'רטי בניצוח רגר, והופיעה עמו ברסיטל. רגר המליץ עליה לפני מארגני קונצרטים אחרים. ב-1914, הקדיש לה את יצירתו "פרלוד ופוגה" לכינור סולו, אופוס 131a מס' 4. בני הזוג רגר היו חשוכי ילדים, ובין מקס לאלמה התפתחו יחסי אב ובת. אמה תכננה לחזור לאוסטרליה ולהשאיר את אלמה בחסות מקס ואלזה רגר, אבל פרוץ מלחמת העולם הראשונה מנע את יציאתה מאירופה. האם והבת נשארו במיינינגן לחודשים הראשונים של המלחמה, ואחר עברו לבריסל. רגר הלך לעולמו ב-1916 ולא שב לראות את אלמה. אלמה ואמה התנסו בימים קשים מאוד בבריסל. אלמה כחשה וחלתה, וטענה שלא נגעה בכינורה במשך ארבע שנים. אמה מתה בשחפת או בשפעת באביב 1918.
אלמה חזרה באוקטובר 1918 לגרמניה, שם התגוררה בטירה מן המאה ה-12 בהרי הרץ כבת חסותו של הנסיך כריסטיאן ארנסט משטולברג וורינגרודה. לא ידוע איך התוודעה אל הנסיך. כך או אחרת, בתקופת שהותה שם פגשה את בעלה לעתיד. היא רצתה ללחזור לנגינה בכינור, שהתדרדרה במידה רבה בשנות המלחמה, וב-1919 יצרה קשר עם קרל פלש בהנובר. הוא הסכים לקבל אותה כתלמידתו. היא המשיכה ללמוד אצל פלש במשך כל קריירת המסעות שלה ואחרי הולדת בנה. פלש רחש חיבה מיוחדת לאלמה מודי (הוא כתב "מכל התלמידים בקורס שלי חיבבתי ביותר את אלמה מודי").
מודי קבעה את משכנה בגרמניה ומעולם לא חזרה לאוסטרליה. בברלין ניגנה ב-6 בנובמבר 1919 עם הפילהרמונית של ברלין בניצוח מקס פון שילינגס, ביצוע בכורה של הקונצ'רטו לכינור במי מינור, אופוס 7, מאת קורט אטנברג. בעונת 1922–1923 ניגנה בתשעים קונצרטים, שבעים מהם תוך שבעה חודשים, במסע קונצרטים שהביאה לשווייץ, איטליה, פריז, ברלין והמזרח התיכון.
האקדמיה הירדנית ללשון הערבית
האקדמיה הירדנית ללשון הערבית (בערבית:  مجمع اللغة العربية الأردني) היא מוסד אקדמי־מדעי הפועל בעמאן בירת ירדן, ומטרתו קידום ופיקוח על השימוש בשפה הערבית.
אלמה מודי
ביוגרפיה
משנת 1922 (או קודם לכן), היה איש העסקים השווייצרי ורנר ריינהרט לכוח המניע בקריירה שלהה ולאורח קבוע בבתיה בווינטרטור ובמקומות אחרים, שם יצרה קשרים עם רוב השמות הבולטים בזירת המוזיקה העכשווית של התקופה. היה זה ריינהרט שנתן לה כינור גוארנרי שהיה שייך קודם לפריץ קרייזלר. באמצעות ריינהרט פגשה מודי ב-1923 את המשורר ריינר מריה רילקה, שהתרשם מאוד מנגינתה. באמצעות ריינהרט הגיעה להופיע ברבים מן הפסטיבלים של האגודה הבינלאומית למוזיקה בת-זמננו.
האקדמיה הירדנית ללשון הערבית
האקדמיה נוסדה בשנת 1924, ומאז התקיימה כיישות מדעית, אולם רק בשנת 1976 קיבלה הכרה פורמלית ממשלתית. האקדמיה מוציאה באופן קבוע את "הז'ורנל של האקדמיה הירדנית ללשון הערבית". האקדמיה הירדנית נחשבת לאחד המוסדות המכובדים בתחום. מילונים רבים וכן פרסומים שונים בערבית מפרסמים את אישורה כמקור בר סמכא ללשון הערבית. בין עיסוקיה, מקדמת האקדמיה "ערביזציה" של מילים לועזיות רבות, והתאמת הלשון הערבית למונחים מודרניים.
אלמה מודי
ביוגרפיה
מודי עודדה את ביצוע המוזיקה של הנס פפיצנר והוא הקדיש לה את הקונצ'רטו שלו לכינור בסי מינור, אופוס 34 (1923). היא ניגנה אותו בביצוע בכורה בנירנברג ב-4 ביוני 1924, בניצוח המלחין. מודי פרשה חסותה על הקונצ'רטו הזה וביצעה אותו למעלה מ-50 פעמים בגרמניה עם מנצחים שונים, בהם פפיצנר, וילהלם פורטוונגלר, הנס קנאפרטסבוש, הרמן שרכן, קרל מוק, קרל שוריכט ופריץ בוש. אותו זמן נחשב הקונצ'רטו של פפיצנר לתוספת החשובה ביותר לרפרטואר הקונצ'רטי לכינור מאז הקונצ'רטו הראשון לכינור של מקס ברוך, אם כי בימינו הוא נעלם מן הרפרטואר של רוב הכנרים.
ארנסט קרנק נשא לאישה את אנה מאהלר (בתו של גוסטב מאהלר במרץ 1924, כשקרנק עמד בהשלמת הקנצ'רטו לכינור מס' 1, אופוס 29. אלמה מודי סייעה לקרנק, לא בסימון תפקיד הכינור בפרטיטורה, אלא בהשגת מימון מוורנר ריינהרט, בתקופה של אינפלציה משתוללת בגרמניה. לאות תודה, הקדיש קרנק את הקונצ'רטו למודי, והיא ניגנה אותו בביצוע בכורה ב-5 בינואר 1925, בדסאו. בינתיים התפרקו נישואי קרנק לאנה מאהלר, והגירושין היו לסופיים ימים ספורים אחרי קונצרט הבכורה. קרנק לא בא לקונצרט הבכורה, אבל היה לו רומן עם מודי. מעולם לא הזדמן לו לשמוע אותו מנגנת את הקונצ'רטו שלו, אבל הוא "הנציח כנה היבטים של אישיותה בדמות של אניטה באופרה שלו "ג'וני מנגן". קרנק הקדיש גם את הסונאטה שלו לכינור סולו, אופוס 33, לאלמה מודי ב-1924.
איגור סטרווינסקי ערך קטעים מתוך הבלט פולצ'ינלה לסוויטה לכינור ופסנתר, שאותה כינה "סוויטה מנושאים, רסיסים וקטעים מאת פרגולזי". אלמה מודי ניגנה אותה בביצוע בכורה עם המלחין בפרנקפורט ב-25 בנובמבר 1925, ובעוד אירועים פומביים אחרים. הם ניגנו את הסוויטה גם בביתו של ורנר ריינהרט בווינטרטור. סטרווינסקי תיאר את מודי כ"מצוינת".
ארתור ניקיש כתב עליה אל קרל פלש מלייפציג, בדצמבר 1925: "בשבילי, הנערה הזאת היא תופעה מרנינה כל כך מבחינה אמנותית, שאני רואה זאת כחובתי הטבעית לקדם את ענייניה של הבריה המבורכת הזאת ככל יכולתי" גם לאופולד אאואר שמע אותה והתייחס אליה בהערכה גבוהה ביותר.
אלמה מדי נחשבה לאחת הפרשניות החשובות ביותר ליצירות הכינור של ברהמס.
ב-18 בדצמבר 1927 נישאה מודי לאלכסנדר בלתאזר אלפרד שפנגלר, עורך דין גרמני, השלישית בשש נשותיו, ונולדו להם שני ילדים. הם חיו תחילה בקלן. שפנגלר לא התעניין בקריירה שלה, והיא עייפה ממסעות בלתי פוסקים, והופעותיה פחתו לאחר נישואיה. היא לימדה כינור בקונסרבטוריון הוך בפרנקפורט, שם המשיכה במסורת ההוראה של קרל פלש. תלמידיה היו גינתר קר, מריה תומאן (בתו של אישטוואן תומאן), לאה לובושוץ, מי האריסון, אירמה סיידה ותלמה גיבן.
שפנגחר הרבה במסעות מחוץ לגרמניה; כשהיה בבית, היה תובעני ובוגדני. אלמה התמכרה לשתייה ועישון, ומצאה שהיא נזקקת לטבליות שינה; בהמשך, החלה זרוע שמאל שלה, זרוע הקשת, לרעוד ללא שליטה, מצב שדחף אותה לעוד שתייה ועוד טבליות שינה.
אלמה מודי מתה ב-7 במרץ 1943, בת 44, בשעת הפצצה אווירית על פרנקפורט, אם כי לא הפצצות הן שגרמו למותה. רופא קבע, שמותה נגרם מטרשת, כתוצאה מערבוב אלכוהול וטבליות שלקחה, אבל רבים מידידיה הקרובים האמינו שהייתה זו התאבדות. בהספד שלה אמר המבקר קרל הול: "נגינת הכינור שלה הושתקה אבל היא מותירה אחריה צליל של טוהר נדיר. שמה ייזכר לעד כאישיות נשית בתולדות המוזיקה."
יחסי אורוגוואי–טורקיה
יחסי אורוגוואי–טורקיה הם יחסי החוץ בין אורוגוואי לטורקיה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1929. בשנת 2019 ביקרו בטורקיה 7,191 תיירים מאורוגוואי.
יחסים כלכליים
נפח הסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-341.4 מיליון דולר בשנת 2019 (ייצוא / יבוא טורקי: 42.8 / 298.6 מיליון דולר).
נורית קרלין
נורית קרלין (26 בדצמבר 1938 – 30 באפריל 2019) הייתה קריקטוריסטית, מאיירת וסופרת ילדים ישראלית. נודעה בקריקטורות שפרסמה במגזין "הניו יורקר".
ביוגרפיה
נורית קרלין נולדה בשנת 1938 בשכונת טלביה בירושלים, הצעירה מבין שלוש בנות, לאב בנקאי ואם עקרת בית. שירתה בצה"ל ביחידת הקישור לאו"ם ואחר כך הייתה מ"כית בבסיס צריפין. בשנים 1958–1961 למדה במחלקה לעיצוב גרפי ב"בצלאל", ולאחר מכן עבדה בתל אביב במשרד פרסום ובסטודיו "קרמן/קרמן"של אריק ודני קרמן. בשנת 1964 נסעה ללמוד אנימציה ב- בניו יורק, והתגוררה בסנטרל פארק וסט במנהטן. לאחר סיום לימודיה עבדה אצל המעצב הגרפי אלן פלטשר, ובמקביל עבדה כאנימטורית עצמאית עם מותגים ידועים, ובין השאר יצרה פרסומות עבור ועבור חברות נדל"ן והשקעות.
פרסמה קריקטורות ואיורים בכתבי עת בולטים, בהם "ניו יורק טיימס", "פלייבוי" ו"ניוזוויק". בשנת 1974 הצטרפה לצוות "הניו יורקר" כקריקטוריסטית קבועה, ועסקה בכך במשך 14 שנים. היא הייתה המאיירת היחידה במגזין במשך מספר שנים. הקריקטורות שלה התאפיינו בקווים פשוטים, ובדרך כלל היו ללא מילים.
קרלין השפיעה על מאיירות נוספות, בהן לייזה דונלי, ו.
בשנת 1978 יצא לאור ספרה "No Comment" ובו מבחר מעבודותיה שפורסמו ב"ניו יורקר". באותה שנה יצא לאור (באנגלית) ספר ילדים מאת דייוויד קליבלנד, "הארנבות של חודש אפריל", עם איוריה של קרלין. הספר תורגם לצרפתית ויפנית, ובשנת 2021 יצא לאור תרגום לעברית של הספר.
לאחר סיום עבודתה ב"ניו יורקר" כתבה ואיירה ספרי ילדים שזכו להצלחה ותורגמו לשפות רבות, בהם:
קרלין הייתה רווקה וללא ילדים. בשנת 2004 חזרה לישראל והתגוררה בתל אביב. היא נהגה לצייר קריקטורות פוליטיות, אותן פרסמה בחוג מצומצם של מכרים. במקביל התנדבה במשך עשר שנים בעמותת "יש דין". נפטרה ב-30 באפריל 2019. ארכיונה נמסר לאוניברסיטת קולומביה.
ביולי 2019 התקיים בפסטיבל אנימיקס פאנל בשם "בין ניו יורק לתל אביב" לכבודה של נורית קרלין, בהנחיית גלית גאון.
יחסי מזרח טימור–פקיסטן
יחסי מזרח טימור–פקיסטן הם היחסים הבילטרליים בין מזרח טימור ופקיסטן.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים זמן קצר לאחר עצמאותה של מזרח טימור בשנת 2002. שתי המדינות נהנות מיחסים לבביים. הדיפלומט הפקיסטני לשעבר מר ג'משד מרקר שניהל בהצלחה את משאל העם במזרח טימור כנציג המיוחד של מזכ"ל האו"ם נערץ מאוד בקרב הנהגת מזרח טימור. באופן דומה, חברי כוחות ההגנה הפקיסטניים מילאו תפקידים חשובים כחלק מכוחות שמירת השלום של האו"ם במזרח טימור. ממשלת מזרח טימור העניקה עיטורים לרבים מקציני הצבא בשנים האחרונות, שהיו חלק מכוח שמירת השלום במזרח טימור. ב-26 באפריל 2017, שגריר פקיסטן באינדונזיה קרא לסגן שר הבריאות של מזרח טימור שביקר בג'קרטה לתמוך במועמדותה של פקיסטן לארגון הבריאות העולמי (WHO).
קיימת קהילה קטנה של כ-100 פקיסטנים במזרח טימור. רובם אנשי עסקים קטנים העוסקים בחייטות ולמעטים מהם יש משרות פרטיות במגזרים שונים. לאחר ליברליזציה של הגבלות ויזה על ידי ממשלת אינדונזיה, פקיסטנים המתגוררים במזרח טימור יכולים כעת לנסוע בקלות דרך אינדונזיה בזמן שהם נוסעים מ/אל פקיסטן. הקהילה הפקיסטנית גם הקימה את איגוד הפקיסטנים במזרח טימור (APTL) במאי 2017. הארגון עורך קבלות פנים בימים הלאומיים של פקיסטן ומזמין גם את הקהילה הדיפלומטית. העמותה גם מסייעת בפתרון בעיות הקהילה.
יחסי סחר
יחסי הסחר בין שתי המדינות צוברים תאוצה. הייצוא של פקיסטן למזרח טימור בשנת 2018 הסתכם ב-11.6 מיליון דולר, עלייה של 485% מאז השנים הקודמות. המוצרים העיקריים הם דגנים, סוכר וממתקים, ירקות אכילים ומוצרים פרמצבטיים. סך היבוא של מזרח טימור באותה שנה היה קצת יותר מחצי מיליארד דולר.
פרשת תכנון הפיגוע במלון בי סנטר באילת
פרשת תכנון הפיגוע במלון בי סנטר באילת היא פרשה שבה שני ערבים ממזרח ירושלים הודו בחקירת שב"כ בתכנון פיגוע במלון בי סנטר באילת. לאחר מספר שנים זוכו השניים מכל אשמה, ופוצו על מעצר שווא של מעל שנתיים.