cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נוטינגהאם פורסט
היסטוריה
בשנת 1949 נשרה נוטינגהאם בפעם הראשונה בתולדותיה לליגה השלישית, אולם היא חזרה לליגה השנייה בחלוף שנתיים, לאחר עונה מצוינת עם הפסד ביתי אחד בלבד כל העונה ולאחר שכבשה 110 שערי ליגה. בשנת 1957 היא חזרה לליגה הבכירה אחרי היעדרות של 32 שנים.
שנתיים לאחר שחזרה לליגה הבכירה זכתה נוטינגהאם בגביע האנגלי בפעם השנייה בתולדותיה, לאחר ניצחון במשחק הגמר על לוטון טאון 1-2.
בשנת 1967 הייתה הקבוצה על סף זכייה באליפות היסטורית, אולם סיימה לבסוף את העונה במקום השני כסגניתה של מנצ'סטר יונייטד. בשנת 1972, אחרי 15 שנים ברציפות בליגה הבכירה, נשרה נוטינגהאם חזרה לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום הלפני האחרון.
ב-1979 זכתה הקבוצה בגביע אירופה לאלופות אחרי ניצחון במשחק הגמר על מאלמה משוודיה 0-1. הקבוצה הצליחה באותה שנה להגן על תוארה כמחזיקת גביע הפוטבול ליג אחרי ניצחון במשחק הגמר על סאות'המפטון 2-3.
שנה מאוחר יותר זכתה הקבוצה בפעם השנייה ברציפות בגביע אירופה לאלופות אחרי ניצחון במשחק הגמר על המבורג באותה תוצאה. הקבוצה העפילה בפעם השלישית ברציפות לגמר גביע הפוטבול ליג אך בניגוד לשתי הפעמים הקודמות לא הצליחה להגן על תוארה והיא נוצחה במשחק הגמר בידי וולבס 0-1.
במשך רוב שנות השמונים שיחקה הקבוצה בחלק העליון של הליגה הראשונה ומאז הלכה הקבוצה ודעכה.
בסיום עונת 1992-1993 נפרדה הקבוצה מהליגה הבכירה אחרי 16 שנים ברציפות בהן הספיקה לזכות באליפות, פעמיים בגביע אירופה לאלופות וארבע פעמים בגביע הפוטבול ליג. בסיום אותה עונה נפרדה הקבוצה ממאמנה בריאן קלאף שאימן במועדון במשך 18 שנים ברציפות.
פרנק קלארק, שחקן העבר של הקבוצה, שהיה שותף לאליפות ולשתי הזכיות של נוטינגהאם בגביע אירופה לאלופות בשנות השבעים, מונה למאמנה החדש של נוטינגהאם והוא הצליח להחזיר את נוטינגהאם לפרמייר ליג תוך עונה אחת לאחר שהקבוצה סיימה במקום השני, ובעונתה המחודשת בפרמייר ליג סיימה נוטינגהאם במקום השלישי, מה שזיכה אותה בכרטיס השתתפות גביע אופ"א. נוטינגהאם העפילה עד לרבע הגמר של המפעל, בו הודחה בידי באיירן מינכן.
בדצמבר 1996 עזב קלארק את נוטינגהאם אחרי 3.5 שנים, לאחר שהקבוצה דורגה עמוק בתחתית הטבלה, אך גם מחליפו, סטיוארט פירס, ששימש כמאמן זמני בקבוצה בנוסף להיותו שחקן בקבוצה, לא הצליח למנוע את ירידתה של נוטינגהאם לליגת המשנה אחרי 3 עונות רצופות בפרמייר ליג.
דייב באסט מונה למאמנה החדש של נוטינגהאם לקראת פתיחת עונת 1997-1998 שבסיומה שבה נוטינגהאם לפרמייר ליג לאחר שסיימה במקום הראשון בליגת המשנה, כשהיא מסיימת את העונה עם 94 נקודות, אלא שדייב באסט עזב את הקבוצה בעונה שלאחר מכן, בתחילת ינואר 1999, לאחר שהקבוצה הייתה בתחתית הטבלה, וגם מחליפו מיקי אדמס לא הצליח למנוע את ירידתה לליגה השלישית תוך 7 שנים.
בניגוד לשתי הפעמים הקודמות בה נוטינגהאם פורסט חזרה לפרמייר ליג תוך עונה, לא הצליחה נוטינגהאם לחזור לפרמייר ליג בעונה הראשונה שלאחר הירידה לאחר שהקבוצה סיימה במקום ה 14 בלבד. בשנת 2003 סיימה הקבוצה במקום השישי והשתתפה בפליאוף על העלייה לפרמייר ליג, אך היא נוצחה בחצי גמר הפלייאוף בידי שפילד יונייטד.
מצבה של הקבוצה הוחמר שנתיים לאחר מכן, לאחר שהקבוצה נשרה לליגת הפוטבול ליג הראשונה, הליגה השלישית בחשיבותה. בסיום עונת 2007-2008 שבה נוטינגהאם לליגת המשנה לאחר היעדרות של 3 שנים.
בעונת 2021/2022 העפילה לגמר פלייאוף הצ'מפיונשיפ לאחר שסיימה במקום הרביעי וניצחה בחצי הגמר את שפילד יונייטד ובגמר את האדספילד טאון ושבה לפרמייר ליג לאחר 23 שנות היעדרות. בגביע האנגלי העפילה הקבוצה לרבע הגמר, כאשר היא עוברת קבוצות בכירות ביניהן ארסנל ולסטר סיטי בטרם הודחה על ידי ליברפול.
את עונת 2022/2023 סיימה הקבוה במקום ה-16 והצליחה להישאר עונה נוספת בפרמייר ליג.
סגל נוכחי
(בהשאלה ממנצ'סטר יונייטד)
(בהשאלה מפריז סן ז'רמן)
(בהשאלה מאתלטיקו מדריד)
(בהשאלה מניוקאסל יונייטד)
ליגת ההגנה הלאומית-נוצרית
ליגת ההגנה הלאומית-נוצרית (ברומנית: Liga Apărării Național-Creștine ובראשי תיבות: LANC) הייתה מפלגה לאומנית אנטישמית ברומניה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם.
כנס ההקמה של המפלגה היה ב-4 במרץ 1923 באוניברסיטת יאשי וכנשיא נבחר הפרופסור אלכסנדרו קונסטנטין קוזה. הכנס נפתח בטקס דתי במטרופוליה המקומית ולאחר מכן נשא קוזה נאום על הסכנה היהודית ועל "חוק הלאומים" שתכנן, שאמור היה לבטל את אזרחות היהודים. הכמרים קידשו 38 דגלים של התנועה, דגלים רומניים שהכילו במרכזם עיגול לבן ובתוכו צלב קרס. הנוכחים נשבעו אמונים לכנסייה, למלך ולדגל החדש.
מפלגה זו הובילה לשנאה על בסיס דתי נגד היהודים בטענה שהיהודים פועלים בצורה אינסטינקטיבית להשתלטות על רומניה, כמו רובוט שתוכנת על ידי אלוהי היהודים והם המיעוט היחיד שאינו יכול להתבולל בתוך העם הרומני.
על קורנליו זליה קודריאנו הוטל לארגן את המפלגה ברחבי רומניה. עיקר מצע המפלגה הייתה התנגדות למתן אזרחות ליהודי רומניה, אך ב-26 במרץ הפרלמנט הרומני אישר את השינוי בחוקה הרומנית, שינוי שהשלים הענקת זכויות שוות ליהודי רומניה. ליגת ההגנה לאומית-נוצרית ארגנה הפגנות ברחבי רומניה נגד האקט הזה.
ב-1926 היו למפלגה 10 נציגים בפרלמנט הרומני, אך ב-1927 פרש ממנה קודריאנו תוך פיצול המפלגה והקים את התנועה הלגיונרית. ב-14 ביולי 1935, ביאשי, הליגה התאחדה עם המפלגה הלאומית-חקלאית, שהונהגה על ידי אוקטביאן גוגה ויחד יצרו את המפלגה הלאומית-נוצרית.
הליגה הקימה תנועה צבאית למחצה בשם לנצ'יירי.
ויליאם סמית
ויליאם סמית (באנגלית: William Smith; 23 במרץ 1769 – 28 באוגוסט 1839) היה מודד וגאולוג אנגלי נודע, בעיקר בשל מחקריו בסטרטיגרפיה, קביעת גילן של שכבות סלע והנחת הבסיס לבניית לוח הזמנים הגאולוגי. סמית נודע בהיסטוריה של הגאולוגיה בין היתר כמי שהבדיל ורשם את סדר השכבות בסטרטיגרפיה האנגלית – ובכך ביטא את עקרון הסופרפוזיציה הגורס כי לשכבות יש סדר היווצרות, והראה כי הן עשויות להתאפיין באמצעות מאובנים. הוא ערך מיפוי מקיף באנגליה ובסקוטלנד והכין את המפה הגאולוגית הכלל-ארצית הראשונה מסוגה. בשל תרומותיו כינוהו רבים "אבי הגאולוגיה האנגלית", והכינוי "סטרטה" (strata – שכבה) דבק בו.
שנותיו הראשונות
ויליאם סמית נולד בכפר צ'רצ'יל באוקספורדשייר כבכורו של הנפח ג'ון סמית, נצר למשפחת חקלאים. בגיל 7, עם מות אביו, עבר ויליאם לבית דודו. עוד בגיל צעיר היה אספן מאובנים נלהב, ובטרם הבין את ערכם המדעי – השתמש בהם ביחד עם חבריו כגולות משחק. מאחר שלא חפץ בחיי-חווה, הוא החל ללמוד בעצמו מתמטיקה, שיטות מדידה וגאומטריה. סמית היה מוכשר ברישום, ולמד להכיר את הטופוגרפיה ואת משק המים ואוצרות הטבע של דרום ומרכז אנגליה, ובעיקר את הגאולוגיה.
מחקר גאולוגי
דודו, שלא היה מאושר מהנער שאהב לשוטט ולאסוף מאובנים, היה מרוצה כאשר סמית בן ה-18 החל לעבוד כעוזרו של מודד בגלוסטרשייר. סמית הפך למודד מיומן בזכות עצמו ועבר להתגורר בסאמרסט, שם עסק בסקירה לצורך בניית "תעלת הפחם של סאמרסט", שהייתה עתידה להוביל פחם מהמכרות בצפון המחוז. חפירת תעלות מסוג זה צברה תאוצה בימים הראשונים של המהפכה התעשייתית, בטרם הומצא מנוע הקיטור.
כתוצאה מעבודתו הפך סמית למה שקרוי כיום מהנדס אזרחי, והעניק ייעוץ בנושא בניית תעלות, העמסת פחם וכרייה. במהלך הסקרים הבחין כי המסלע בנוי משכבות עמוקות וסדירות, כ"פרוסות לחם וחמאה" רבות.
סטרטיגרפיה ומאובנים
סמית צבר מוניטין כמהנדס, כמודד וכגאולוג. הוא המשיך להתבלט והגיע לעמדת פיקוח, וב-1795 החליט להשתקע באזור עם תחילת חפירתה של תעלה חדשה. סמית – שבחן את החתכים החדשים – מצא כי כל אחת מן השכבות מכילה "מאובנים ייחודיים לה".
ב-1796 נבחר סמית לאגודה החקלאית של באת'. הוא חלק את רעיונותיו עם חברים אחרים שהתעניינו בסלעים ובמאובנים והחל לערוך רשימות סטרטיגרפיות ולשרטט מפות גאולוגיות מקומיות. סמית לא היה הראשון לשרטט מפות גאולוגיות, אך היה הראשון להשתמש במאובנים ככלי למיפוי סלעים על-פי סדרם הסטרטיגרפי, ולא בהכרח על-פי הרכבם הכימי – כפי שנעשה קודם לכן. ברשימותיו כתב:
ב-1797 הרכיב סמית רשימה של השכבות באזור באת', "Table of the Strata near Bath" – הרשימה המוקדמת ביותר של סמית ששרדה – בציינו 28 שכבות מקירטון ועד אבן גיר מהקרבון, אך ללא אזכור מאובנים.
ב-1798 רכש סמית נכס קטן ליד באת', באזור שהתקיימו בו מאוחר יותר ניסיונות כרייה של אבני בניין – רכישה שהתבררה בדיעבד ככישלון מאחר שאיכות האבן הייתה נמוכה, והשקעה זו של סמית הביאה אותו אל סף התמוטטות כלכלית. הייתה בכך אירוניה מרה, מאחר שניסיונו של סמית כמהנדס וכגאולוג בתחילת דרכו היו אמורים למנוע ממנו שיפוט מוטעה שכזה. מצד שני, במסגרת קשרים שיצר באזור בדפורדשייר הוצג סמית בפני ג'וזף בנקס – נשיא החברה המלכותית באותה עת – שהעניק לו סיוע מורלי וכלכלי.
גרסה מתוקנת של הרשימה מ-1797 הוכתבה ב-1799 לשני אנשי כמורה שהיו גם חוקרי טבע, ובה נכללו 23 שכבות כולל מאובנים – מקירטון למעלה ועד פחם למטה, בציון עוביין ומיקום המחשופים. בכל שכבה צוינו "מאובנים והתאבנות". מיון המאובנים ברשימה זו – כפי שציין – לא היה מדויק ולא הייתה חלוקה לאלמוגים, חלזונות, צדפות, טבעות של שרכים ועוד. בנוסף, חלק מהשכבות אופיינו בליתולוגיה שלהן או בהערה "אין מאובנים ידועים", מאחר שבאותה עת עדיין לא היה לסמית ידע מדעי מקיף עליהן. סמית קיווה שבאמצעות הרשימה יוכל להפיץ את רעיונותיו.
הוא מסר לשניים גם מפה של באת' וסביבתה שהשלים – תוך שימוש בידע הסטרטיגרפי שצבר – על-פי הנתונים הגאולוגיים שחקר. מפה זו היא כפי הנראה המפה הגאולוגית המוקדמת ביותר בנמצא.במפה הבדיל סמית בין ארבע שכבות של חרסיות כחולות ושני סוגים של אבן גיר אואוליטית – עובדה המדגישה שעשה שימוש בנוכחות מאובנים, שימוש שלא בא לידי ביטוי ברשימה המעודכנת. השניים התרשמו ממעשיות גילוייו ועודדו אותו להמשיך בחקירותיו. סמית עשה כן, ויצר מפה גאולוגית פשוטה לאנגליה ולויילס, שהראתה ייצוג ברור לתפוצה של כמה יחידות סטרטיגרפיות, בעיקר אלה שידוע היום כי נוצרו בקרבון, ביורה ובקרטיקון. מפה זו – שהושלמה ב-1801 והוצגה לחברה הגאולוגית ב-1831– הניחה את היסוד להכללתו של סמית בין "אבות הגאולוגיה".
קשיים וכשלונות
זמן קצר קודם-לכן הסתיימה העסקתו של סמית בתעלה – כנראה עקב מחלוקת הנדסית – וייתכן כי החל לחשוב על מציאת יישום מעשי ומשתלם לרעיונותיו החדשים. שמו של סמית כמהנדס גאולוגי יצא לפניו, ובמהלך השנים הבאות עסק במיזמי השבחה בנורפוק ובוויילס, שיקום המעיינות החמים בבאת' ומיזמי תעלות רבים. הוא גם נשכר כיועץ בנושאי ניקוז על ידי בעלי אחוזות עשירים. אלה ביקשו לפתח חקלאות בשטחיהם, אך היו מעוניינים גם באוצרות הטבע שאדמותיהם עשויות לנצור. עת הושלמה בנייתה של התעלה, החל לסקור את אזור הכפר האלטרו (Hallatrow) ביחד עם שותפו ג'רמיה קרוז (Jeremiah Cruse), שנשא בעיקר הנטל, ועסק בהנדסה בחלקים שונים של בריטניה. הוא סייר באנגליה ובויילס במטרה להפיק מיפוי גאולוגי שלם שלהן, תוך שימוש בעקרון הנשען על רצף המאובנים, אולם התקדמותו הייתה איטית והמימון לפרסום מפות כאלה היה קשה להשגה.
בתקופה זו – בה התמעטו יערות שנכרתו לצורך בניית ספינות והתגבר הביקוש לחומרי גלם עקב התפתחות התעשייה, החקלאות ופריצת המלחמות הנפוליאוניות – גדל גם הצורך במציאת פחם. ניסיונות חיפוש רבים נכשלו, וסמית – שהכיר את סדר השכבות – ידע שהחיפושים נערכו גבוה מדי בטור הסטרטיגרפי, אך גם הוא טעה רבות עקב מורכבויות בלתי-צפויות במבנה המסלע.
סמית הכין טיוטה לספר בשם " Accurate Delineations and Descriptions of the Natural Order of the Various Strata that are Found in the Different Parts of England and Wales, with Practical Observations Thereon", אך הספר לא התפרסם עקב פשיטת רגל של המו"ל המיועד ב-1801 ושוב ב-1804. תוכנו פורסם רק ב-1942, בתוך מאמר של חוקר במוזיאון הבריטי.
ב-1804 עסק סמית בסקר מכרות וערך סיורים במקומות מרוחקים תוך איסוף מידע. באותה שנה עבר ללונדון, שם הציג את המפות שיצר ואת אוסף המאובנים שלו, אותם סידר במדפים משופעים, באופן שהדגיש שכבתיות וסדר היווצרות תלת-ממדי – כפי שהופיעו בסלעי אנגליה.
מאמציו להתקדם במחקריו היו דלים ולא שיטתיים בגלל תובענות עבודתו. אף שהיה ברור כי סמית התכוון לפרסם מפה גאולוגית של אנגליה, ויילס ודרום סקוטלנד, מיזם זה לא התממש במלואו עד 1815. ענייניו של סמית לקחו אותו לכל קצווי בריטניה, והוא צבר ידע טופוגרפי וגאולוגי בכל מקום – עד לנקודה בה הדהים בידע הרב שצבר על הפרטים שאסף. באותה תקופה הכיר סמית את ג'ון פאריי (John Farey) – גאולוג ומתמטיקאי. השניים יצאו ביחד לסיורי-שדה, ופאריי הפך לתומך קבוע בעבודתו של סמית. היכרות נוספת שלו – עם הקרטוגרף ג'ון קארי (John Cary) – הובילה לשיתוף פעולה כאשר סמית השתמש במפת אנגליה וויילס של קארי כבסיס למפה הגאולוגית שלו.
בשנת 1807 נוסדה החברה הגאולוגית של לונדון ונשיאה הראשון היה ג'ורג' בלס גרינאו (George Bellas Greenough). סמית לא הצטרף לחברה, אף שנראה כי טבעי שכך יקרה, משתי סיבות: האחת – מוצאו היה נמוך מזה של מייסדי החברה, והצטרפות הייתה כרוכה בהזמנה מצדם. הזמנה כזו לא הגיעה אל סמית. השנייה – פטרונו – ג'וזף בנקס – היה מסוכסך עם מייסדי החברה, ואף ראה בחברה שייסדו תחרות לחברה המלכותית "שלו". בנוסף, חברי החברה הגאולוגית בראשית דרכה התעניינו בעיקר במינרלוגיה והטילו ספק בערכה של הביוסטרטיגרפיה של סמית.
סמית נישא ב-1808 לאשה חולנית ואסף לביתו את אחיינו, ג'ון פיליפס. באותה שנה זכה סמית לביקור של גרינאו ומנהיגים אחרים בחברה הגאולוגית, אך הם לא הביעו התרשמות מעבודתו.
שחזור המעיינות החמים בבאת' נחל כישלון בגלל הצפה והתמוטטות שאירעו ב-1810 בבור בכפר סמוך בו נערכו עבודות באותה עת. סמית נשלח לשם כדי להשיב את זרימת המים למרחצאות. לאחר תביעה למלא את הבור כדי להימנע מהוצאות נוספות, מצא סמית דרך לפקוק את הדליפה ולשאוב את המים.
המפה ששינתה את העולם
סמית לא נרתע מקשיים כלכליים, ולבסוף, בעזרת 400 מנויים שחותמו למיזם, הסתיימה הפקת המפה ב-1812. ב-1815 פורסמה המפה בשם "A Delineation of the Strata of England and Wales with part of Scotland", והמידע הוכנס לתוכה באמצעות תחריט של ג'ון קארי. היא לוותה ברשימות שערך סמית, כולל רשימות על סקוטלנד, ובהדפסים צבעוניים. אלה הוגשו בארבעה חלקים בשנים 1816–1819, וסיפקו תיאורים של יחידות סטרטיגרפיות שבחר סמית ואיורים צבעוניים על נייר צבעוני של המאובנים המאפיינים בכל שכבה – מסודרים על-פי הארגון הטבעי שלהם בשכבות.
בעמוד השני של התזכיר שליווה את המפה כתב סמית:
למעשה, אף אחד מהפרסומים לא היה שלם לגמרי. המפה הראשית פורסמה על 16 גליונות, כשאחד מהם משמש למקרא. ייתכן והעותק של בנקס הנמצא ברשות הספרייה הבריטית הוא המקורי, אך אין בכך ודאות. גודלה של המפה כולה – שקנה-המידה שלה הוא אינץ' ל-5 מיל: 2.6x1.8 מ'.
כ-400 עותקים של המפה הופצו, מוספרו ונחתמו על ידי סמית עצמו. המפות הוצעו בשישה פורמטים שונים ומחירן נע בין 5 גיני ל-12 לירות שטרלינג. כל עותק של המפה נצבע ביד על ידי אמנים ששכר קארי – לא תמיד לשביעות-רצונו של סמית, והם יצאו בחמש מהדורות בשנים 1815–1817. בדיקה של עותקי מפות הסקר של סמית הראו כי הוא הוסיף מידע למהדורות חדשות בכל עת שזה היה זמין לו.
בסופו של דבר, המפה הגאולוגית שפרסם סמית ב-1815 העניקה לו מוניטין וכבוד רב. בספרו מ-2001, "The Map that Changed the World" – המפה ששינתה את העולם – מספר סימון וינצ'סטר את סיפורם של ויליאם סמית והמפה.
פרסומים ואכזבות
לרוע המזל, הקהילה המדעית בת-זמנו של סמית התעלמה מהמפה: מוצאו הצנוע והשכלתו המוגבלת היוו מכשול להצלחה בחברה המשכילה.
סיבה נוספת התגלמה בדמות המחלוקת בין סמית לגרינאו, שהייתה מדעית רק בחלקה. השנים הראשונות של החברה הגאולוגית נשלטו כנראה על ידי הפילוסופיה של פרנסיס בייקון, שגרסה תצפיות אמפיריות נטולות-תאוריה. סמית לא יכול היה ליצור מפה שאינה נשענת על תאוריה, וגם גרינאו גילה זאת בסופו של דבר. עם זאת, גרינאו החמיא לסמית על המפה שלו בדרך מקורית: גנבה ספרותית. הוא שכר את שירותיו של ג'ון פאריי, השיג את חומר הרקע של סמית ויצר מפה תוך טענה כי היא תשמש לעניינים פנימיים של החברה הגאולוגית. למעשה התכוונו חברי החברה הגאולוגית למכור את המפה שלהם במחיר נמוך, וסמית מצא את עצמו ממשיך בעבודתו לבד, תוך דילול נוסף של משאביו הכלכליים.
משבר כלכלי
מצבו הכלכלי של סמית המשיך להידרדר, במידה רבה בשל ניהול כושל של נכסיו: רכישת הבית ליד באת' בו התגורר לעיתים נדירות, שכירת בית בלונדון היקרה, ואחרי שזה עלה באש – שכירת בית גדול ויקר יותר. על אף מצבו הכלכלי הקשה דחה סמית את מכירת אוסף המאובנים שלו על-מנת שיוכל לשלם את חובותיו, אולם ב-1817 נאלץ למכור אותו ואת הקטלוג המצורף למפה, "Stratigraphical System of Organized Fossils" – למוזיאון הבריטי תמורת 700 ליש"ט. מכירה זו רק דחתה את המשבר הכלכלי אליו נקלע, וב-1819 נכלא למשך כמה שבועות בבית כלא לבעלי חוב – משם השתחרר לאחר שמכר את נכסיו ליד באת'. באותה שנה אושפזה אשתו, שלקתה במחלת נפש.
אחרית ימיו
לאחר שחרורו מהכלא פנה צפונה. אחיינו כתב מאוחר יותר כי סמית ובכל-זאת, לא היה זה קיום דל.
סמית המשיך בעבודתו והפיק חתכים גאולוגיים לכמה ממחוזות אנגליה ב-1817, שפורסמו בשנים 1819–1824 כאטלס גאולוגי. מפות בקנה-מידה קטן יותר – אינץ' ל-15 מיל – יצאו ב-1820 וכללו עדכונים עד למהדורה האחרונה ב-1828.
סמית פרש לסקרבורו בצפון יורקשייר וחבר לקבוצה של גאולוגים נלהבים – אחד מהם אף שכר אותו לייעוץ בנכסיו – וסייע בייסוד החברה הפילוסופית של סקרבורו ובהקמת מוזיאון רוטונדה. המוזיאון נבנה על-פי תוכניות שסיפק סמית ומכיל אוסף מרשים של 5,500 מאובנים ו-3,000 מינרלים. סמית התקיים מעריכת סקרים ומהרצאות בסיוע אחיינו, ג'ון פיליפס.
הכרה מאוחרת
במהלך תקופה זו סייע סמית לגאולוגים אדם סדג'וויק ורודריק מרצ'יסון בהיכרות עם השימוש במאובנים לצרכים סטרטיגרפיים. סיוע זה הניב פירות בקביעת תורים גאולוגיים: דבון וקמבריון (סג'וויק) וסילור (מרצ'יסון).
במהלך השנה שלאחר כליאתו – תחת השפעת המפה שפרסם – שינו חברי החברה הגאולוגית את גישתם לסמית ולעבודתו והוסיפו למפה שלהם מידע מבוסס-מאובנים של סמית. עם זאת טען גרינאו כי השימוש במאובנים "הוערך יתר על המידה". סמית ותומכיו טענו לזכות-ראשונים בכמה הזדמנויות, אך זו לא הוכרה עד שחלו חילופי-גברי בחברה הגאולוגית.
עבודתו נסקרה והוערכה בספר "Outlines of the Geology of England and Wales" פרי עטם של הגאולוגים ויליאם קוניבר וויליאם פיליפס, שסקר התפתחויות בסטרטיגרפיה של אנגליה. גם חוקר הטבע הצרפתי ז'ורז' קיווייה קיבל את תצפיותיו של סמית בעניין רב, ואף הציע כי סלעים בצרפת המכילים מאובנים דומים לסלעים בני-גילם באנגליה שהכילו אותם מאובנים. מכאן נולד הרעיון כי סוגים מסוימים של מאובנים התקיימו במשך תקופת-מה בכדור הארץ, וכי שכבות סלע המכילות אותם מתואמות במקומות שונים בעולם – גם אלה הנמצאים מרחק רב זה מזה.
קשריו של סמית עם אדם סג'וויק ורודריק מרצ'יסון השתלמו בסופו של דבר, וב-1831 הוכרה לבסוף תרומתו של סמית למחקר הגאולוגי: החברה הגאולוגית העניקה לו את המדליה הראשונה על-שם וולאסטון, שכיהן כנשיא החברה ב-1820. סדג'וויק – שהיה באותה עת נשיא החברה – הכיר בחובו האישי לסמית וכינה אותו "אבי הגאולוגיה האנגלית". בהעניקו את המדליה לסמית אמר סדג'וויק:
הענקת המדליה היוותה חותם רשמי על ערכה הרב של עבודתו, מה שסייע גם לשפר את מצבו הכלכלי: בשנה שלאחר מכן החל סמית לקבל קצבה ממשלתית שנתית של 100 ליש"ט, שהוענקה לו על ידי המלך ויליאם הרביעי.
ב-1835 השתתף סמית בפגישה של אגודת המדע הבריטית בדבלין, וטריניטי קולג' המקומי העניק לו תואר LL.D.. שלוש שנים אחר-כך מונה לאחד מחברי הוועדה לבחירת אבני בנייה לארמון וסטמינסטר.
בימיו האחרונים היה סמית אדם מאושר, וייתכן ולא היה מודע לכך שגאולוגים חדשים חלפו על פניו. אחיינו של סמית, ג'ון פיליפס – שהיה לימים גאולוג מוכשר בזכות עצמו: חבר באגודה המלכותית ופרופסור באוניברסיטת אוקספורד וזוכה מדליית וולאסטון כדודו – כתב לאחר מות דודו: ועדיין, הוסיף פיליפס, אם סמית היה חי,
החוקר הנמרץ – שהיה פעיל כמעט עד יומו האחרון – לקה בהצטננות ולאחר כמה ימים הלך לעולמו. סמית – שהיה בדרכו לוועידה מדעית בברמינגהאם – שהה אותה עת בנורת'האמפטון, שם גם נקבר.
מורשתו של סמית
השאלה שעמדה ביסוד מחקרו של סמית נפתרה באמצעות החתכים הסטרטיגרפיים שיצר, המראים את שכבות המסלע בדרום אנגליה בסדרם הנכון, במקום בו הן יוצרות "עוגת שכבות" סטרטיגרפית. מומחיותו העיקרית התבטאה בסטרטיגרפיה של שכבות משקע מהמזוזואיקון, ובהחלפת החלוקה הליתולוגית הקודמת בהכרה כי לכל שכבה מאפיינים מאובנים משלה. סמית נתקל לעיתים בבעיות זיהוי, אך כחלוץ שהיה – טעויות כשלו היו צפויות בראשית המחקר הביוסטרטיגרפי.
בריאה וזמן גאולוגי
לאורך הקריירה שלו התעניין סמית בארגון הגאומטרי של הסלעים, בשל חשיבותו לצורכי חקלאות וכרייה ולצרכים הנדסיים. קיומו הכלכלי של סמית היה תלוי בידיעת סדר זה. עם זאת, אף שזה היה עניינו הראשוני, הוא שאל את עצמו מדוע קיים הארגון הזה כפי שהוא, כיצד נוצרו השכבות וכמה זמן ארכה היווצרותן.
אמונתו הדתית של סמית הייתה כנראה דומה לזו של בני-זמנו, והוא נהג לבטאה גם בכתיבתו: ב-1817 טען כי "פנים כדור הארץ... נוצר על-פי העקרונות החכמים והטובים ביותר", וכי הנטייה של השכבות היא עדות לעיצוב כזה המאפשר שימוש אנושי בסוגי סלעים שונים. עוד טען כי מאובנים חייבים "להדהים את מעריצי הטבע במידה של יראת כבוד והכרת תודה לבורא הכל-יכול". קודם-לכן, בהקדמה לספר שהחל לכתוב ב-1802 ומעולם לא פורסם, תמך סמית ברעיון מהמאה ה-17 כי נטיית השכבות נוצרה כתוצאה מסיבוב כדור הארץ, כאשר החומרים היו עדיין "במצב רך או עיסתי". אך סמית נטש רעיון זה, הרומז כי סדר סטרטיגרפי אינו מייצג סדר כרונולוגי.
עוד קודם-לכן, ב-1795 – כפי שמתבטא ברשימות שערך פיליפס ב-1844 – חשב סמית כי "כל השכבות הושקעו ברציפות על קרקעית הים, והכילו בתוכן את המינרליזציה של מיני היצורים האורגניים שהיו קיימים אז". טיוטה של סמית מ-1806 מציעה כי סמית חשב על ההשתרעות הנרחבת של "הזמן הנחוץ להשלמה ולרקבון, וכתוצאה מכך להיווצרות התצורה, בתוך מסלע שבבירור נוצר בתוך מים עמוקים ושקטים", וכי זמן גאולוגי כזה "היה מערער את אמונתם של רבים". הרצאותיו של סמית בלידס ב-1825 הפנו באופן מיוחד לראיות גאולוגיות על קיום המבול. נראה שהוא התרשם מטענותיו של ויליאם בקלנד – ב"Vindiciæ Geologiæ; or the Connexion of Geology with Religion explained" שפורסם ב-1820 – על ראיות שנמצאו במערות ביורקשייר התומכות בקיום המבול.
סמית המשיך לתהות על היווצרות המסלע "מהמרה כימית של נוזלים וגזים למצב מוצק, ... ההשתכבות היא תוצאה של עודף מרכיבים לא-מתרכבים של אחד החומרים בשכבה שנוצרה אז, והסדקים האנכיים שנוצרו בשכבה הם תוצר של התמצקות". אולם בהמשך הרצאותיו ובעבודותיו האחרונות הוא שב לרעיונותיו המוקדמים על זיהוי סדר השכבות באמצעות המאובנים שבהן והתועלת בידע מסוג זה.
השפעת עבודתו של סמית
כאשר נולד סמית, אנשים עדיין תהו על טבעם של המאובנים. בעת מותו ידעו מדענים לא רק מה היו המאובנים אלא גם – הודות למאמציו של סמית – כיצד להשתמש בהם ולקבוע מתי הושקעו הסלעים המצויים מתחת לרגליהם.
סמית היה לא רק צופה מיומן אלא בעל יכולת לשלב את תצפיותיו לתאוריה שלמה. יכולת זו הייתה כל-כך משמעותית, שגאולוגים עדיין משתמשים בטכניקות שיצר כדי ליצור מפות גאולוגיות, השונות מאלה של סמית רק בפרטים קטנים. גם שינויים אלה חייבים את קיומם לסמית, מאחר שהם מבוססים על עקרון רצף הפאונה שלו – אחד מעקרונות היסוד של הגאולוגיה.
המפה של 1815 – המוצגת בחברה הגאולוגית בלונדון – היוותה תרומה גאולוגית חשובה וחסרת-תקדים, שבמידה רבה הושגה על ידי סמית לבדו. כמה מן הצבעים והשמות בהם בחר סמית לציון סוגי סלעים מסוימים משמשים גם במיפוי המודרני. המפה הגאולוגית המודרנית של בריטניה מבוססת על עבודתו המקורית של סמית. יתרה מכך, החתכים הסטרטיגרפיים שיצר עומדים בעינם עד היום והחלוקה הסטרטיגרפית שלו יצרה תבנית עבודה לחוקרים ברחבי העולם.
להשערותיו על זמן ועל אותם תהליכים נודעה השפעה רבה על התפתחות הגאולוגיה, וסמית נודע כאחראי למהפכה גאולוגית חשובה – קביעת גילן של שכבות סלע ויצירת היסוד לבניית לוח הזמנים הגאולוגי. על-פי גודלם וסוגם של המאובנים הגדיר סמית 3 עידנים גאולוגיים חשובים:
למעשה חינך סמית – בדרכו שלו – דור חדש של גאולוגים, שכל אחד מהם הרים תרומה חשובה לגאולוגיה המודרנית של בריטניה. אחד מהם הוא אחיינו של סמית, שערך את רשימות דודו והוציאן לאור ב-1844. אחיין זה, ג'ון פיליפס, היה לאחד הגאולוגים והפלאונטולוגים המובילים באנגליה של המאה ה-19, ולזכותו נזקפת קביעת מרבית יחידות הזמן הגאולוגי הנמצאות בשימוש עד היום. פיליפס כיהן כנשיא החברה הגאולוגית בשנים 1858–1860. בין הרבים הנוספים ניתן למנות את אדם סדג'וויק ורודריק מרצ'יסון – גם הם כיהנו כנשיאים של החברה הגאולוגית.
בנוסף, סמית מוכר כמי שלמעשה יסד את ענף הגאולוגיה ההנדסית בשל מומחיותו בניקוז קרקעות, ייצוב מפולות ותכנון מסלולן של תעלות, ונחשב לגאולוג ההנדסי הראשון של העולם המודרני.
עקרון רצף הפאונה
בכללותו דן עיקרון זה בשכבות סלעי משקע בהן מצויים מאובנים של יצורים שונים, שהתקיימו בעת היווצרות השכבות. השימוש בעיקרון זה הוא כלי חשוב בקביעת זמן וסדר היווצרות השכבות – שימוש שהופך למורכב כאשר מדובר ברצועות-זמן צרות. זאת מאחר שחלק מהיצורים שהתאבנו חיו במשך זמן רב ועשויים להימצא בכמה שכבות, או לחלופין להיעדר כליל מאזורים שבהם התרחשו שינויים בסביבת המחיה, שגרמו להכחדתם באותו אזור. עם זאת, העיקרון משמש לקביעת תחילתן וסופן של תקופות גאולוגיות.
התערבות מוקדמת בפסיכוזה
התערבות מוקדמת בפסיכוזה היא גישה קלינית לאבחון וטיפול מוקדם ומניעתי, המיועדת עבור אנשים החווים תסמינים של פסיכוזה בפעם הראשונה. הגישה היא חלק מפרדיגמה מניעתית חדשה בתחום הפסיכיאטריה, אשר מובילה לשינוי בתחום שירותי בריאות הנפש באירופה (בייחוד בבריטניה), צפון אמריקה, אסיה, אוסטרליה וניו זילנד.
גישה זו מתמקדת בגילוי ובטיפול המוקדם בתסמינים הראשוניים של הפסיכוזה. יש הטוענים כי 3-5 השנים הראשונות לאחר הופעת התסמינים הראשונים הן תקופה קריטית לטיפול. המטרה היא להעניק סיוע עבור אלו הנמצאים לאחר האפיזודה הראשונה של הפסיכוזה. ההנחה היא כי אם יינתן טיפול אופטימלי במהלך אותן שנים ראשונות, הדבר יסייע במניעת הישנות המחלה ובהפחתת ההשפעות ארוכות הטווח של המצב. זוהי אסטרטגיה של מניעה שניונית. יתרה מזאת, משכה של פסיכוזה שאינה מטופלת (Duration of Untreated Psychosis - DUP) נמצאה כאינדיקאטור של פרוגנוזה פחות טובה, כך ש-DUP ממושך יותר, מקושר ליותר נכויות לטווח הארוך. על כן הגישה טוענת כי חשוב לטפל בפסיכוזה בשלב מוקדם.
היסטוריה
כחלק מהשינוי התפיסתי בנוגע לפסיכוזות וסכיזופרניה, המודל התפתח ממגוון רעיונות שונים ובמספר אתרים בעולם, לכיוון של טיפול בקהילה. סימן לכך ניתן לראות בסגירת מוסדות פסיכיאטריים אשפוזיים. חיזוק לחשיבות ההתערבות המוקדמת בפסיכוזה מתקבל ממחקר שמצא קשר בין דחיית טיפול לבין נכות, דבר המטיל בספק את השירות הסטנדרטי הניתן לאינדיבידואלים אשר חוו אפיזודה פסיכוטית ראשונה. זאת ועוד, בשנות ה-90 מחקרים הראו כי טיפול קוגניטיבי התנהגותי נמצא כיעיל עבור דלוזיות (אמונות שווא) והלוצינאציות (הזיות). בהמשך, בשנת 1996, התפתח השירות למניעה והתערבות מוקדמות בפסיכוזה The Early Psychosis Prevention and Intervention Centre - EPPIC במלבורן שבאוסטרליה והוקמה מרפאה לאיתור תסמינים של סכיזופרניה (Prodrome Clinic) בניהולה של אליסון יאנג (Alison Yung). שירות זה היווה השראה להקמתם של שירותים נוספים, כגון, IRIS West Midlands, Rethink, הגילוי המוקדם של TIPS באמצעות מחקרים אקראיים מבוקרים בנורווגיה, ו-Danish OPUS trial בדנמרק. בשנת 2001, משרד הבריאות בבריטניה הציב בעדיפות ראשונה את פיתוחם של צוותי פסיכוזה מוקדמת.
כמו כן, בשנת 2004, "ההתאחדות הבינלאומית לפסיכוזה מוקדמת", שנוסדה ב-1998, הוציאה לאור הצהרה בינלאומית העוסקת בקווים מנחים לטיפול קליני, יחד עם ארגון הבריאות העולמי.
מרכיבי מודל הפסיכוזה המוקדמת
מודל הפסיכוזה המוקדמת מבוסס על מרכיבים חיוניים שהם בעלי תפקיד בשירותי הפסיכוזה המוקדמת. שירותים אלה אחראיים על איתור, מניעה וטיפול בפסיכוזה ראשונית:
תפקידו של גילוי מוקדם
מטרתה של ההתערבות המוקדמת בפסיכוזה היא שיפור ביכולת הגילוי ובמעורבות של אנשים הנמצאים בשלב מוקדם במסלול הפסיכוזה. משימות מפתח הן להיות ערניים לסימנים מוקדמים של פסיכוזה, בקרב אלו הנמצאים בשלב פסיכוטי מוקדם, ולשפר את דרכי הטיפול בפסיכוזה המוקדמת. צוותי טיפול מספקים מידע וחינוך לציבור הכללי ומסייעים להם לזהות ולהגיב כלפי אנשים המבטאים סימנים חשודים. דוגמה לצוותים טיפוליים ידועים ברחבי העולם: (EPPIC) Youth Access Team (YAT) במלבורן; OPUS בדנמרק; TIPS בנורווגיה; REDIRECT בברמינגהאם; LEO CAT בלונדון.
צוותי הטיפול בפסיכוזה מוקדמת
צוותים קליניים רב תחומיים, מספקים גישת ניהול טיפול אינטנסיבית (Case Management) במהלך 3-5 השנים הראשונות. גישה זו דומה לגישת Assertive Community Treatment תוך התמקדות באוכלוסייה שלא טופלה בעבר וכן בדרכי טיפול מבוססות מחקרית ואופטימאליות עבור מטופלים שחוו אפיזודה ראשונה של פסיכוזה. לדוגמה, ישנו עידוד לשימוש במינון נמוך של תרופות אנטי-פסיכוטיות, יחד עם פיקוח על תופעות הלוואי. כמו כן, ניתן מידע לגבי המחלה באמצעות התערבות פסיכו-חינוכית למטופלים ובני משפחתם, שהם חדשים במערכת בריאות הנפש. בנוסף, התערבויות אשר מטרתן למנוע אפיזודות נוספות של פסיכוזה (הישנות מחלה) וכן אסטרטגיות אשר מעודדות חזרה למקצוע ופעילות חברתית נורמלית, הן בעדיפות ראשונה. זאת ועוד, ישנו רעיון של טיפול ממוקד שלב עבור מטופלים הנמצאים בשלבים שונים של האפיזודה הראשונה של הפסיכוזה, כגון, בשלב אקוטי, בשלב של החלמה מוקדמת ובשלב של החלמה מאוחרת.
מרפאות עבור מצב נפשי בסיכון או איתור תסמיני המחלה
ישנם שירותים המתמחים בטיפול באנשים הסובלים מתסמינים תת-קליניים של פסיכוזה או שישנם אינדיקטורים חזקים לגבי הימצאותם בסיכון לפסיכוזה. אלו הן מרפאות עבור מצב נפשי בסיכון ("At risk mental state") או איתור תסמיני המחלה ("Prodrome"). ההתערבויות המוצעות הן מתן מינון נמוך של תרופות אנטי פסיכוטיות, טיפול קוגניטיבי התנהגותי וטיפול פסיכו-סוציאלי המתמקד בנושאים של מערכות יחסים, משפחה, תעסוקה ומגורים. The Pace Clinic הנמצאת במלבורן שבאוסטרליה, היא מהמובילות בתחום, יחד עם Institute of Psychiatry בדרום לונדון, Yale Medical School ,PRIME, The Center of Prevention Evaluation -COPE בניו אינגלנד, Recognition and Prevention Program בניו יורק ו-NAPLS באטלנטה, ג'ורג'יה. שירותים אלו מנסים לזהות באופן מהימן את אלו הנמצאים בסיכון גבוה לפתח פסיכוזה. כמו כן, הם מתחילים לפרסם תוצאות מעודדות ממחקרים אקראיים מבוקרים, אשר מראים הפחתה בסיכוי לפתח פסיכוזה.
ממצאים קליניים
מחקרים מצאו כי התערבות על פי גישת הפסיכוזה המוקדמת מפחיתה את חומרת התסמינים, משפרת את שיעורי הישנות המחלה ומורידה את השימוש בטיפולים במסגרת אשפוזית, לאחר מעקב של 18 חודשים, לעומת טיפול סטנדרטי. בנוסף, המחקרים מצביעים על שביעות רצון של הלקוחות מהשירותים המוצעים להם. יחד עם זאת, טרם נמצאה לגישה זו השפעה חיובית מתמשכת. אך היו שהציעו כי השערות היסוד והעדר הוכחות לגבי יעילות גישת השירותים הסטנדרטיים של "ההתערבות המאוחרת", הופכים את הרציונל של "ההתערבות המוקדמת" למשמעותי.
בתחילת 2006, Cochrane review דיווחו על העדר מחקרים המוכיחים באופן מכריע את יעילותן של תוכניות לגילוי מוקדם והתערבות מוקדמת, אף על פי שיש הכרה בצורך בהתערבות מוקדמת. למרות זאת, המחקרים מצביעים על תוצאות טיפול חיוביות של גישת הפסיכוזה המוקדמת בנוגע לשיפור התפקוד, הפחתת תסמינים, צמצום משך הפסיכוזות הלא מטופלות וחיסכון בעלויות בהשוואה לטיפול סטנדרטי.
מחקרים לגבי עלויות הטיפול
ממצאים מבריטניה מעלים כי העלויות של שירותי פסיכוזה מוקדמת נמוכות יותר באופן משמעותי, בהשוואה לטיפול סטנדרטי: העלויות השנתיות של צוותי הפסיכוזה המוקדמת מהוות שני שלישים מהעלויות של צוותים סטנדרטיים. מצב זה נשמר כך לאורך שלוש שנים, בזכות הירידה בעלויות האשפוז בשל המעקב האינטנסיבי בקהילה הניתן על ידי שירותי הפסיכוזה המוקדמת. השוואה היסטורית שנעשתה באוסטרליה בנוגע לעלויות בריאותיות, מצאה יתרון כלכלי בולט לטובת גישת הפסיכוזה המוקדמת, לעומת טיפול סטנדרטי, לאחר מעקב של 12 חודשים. דוח נוסף, של Orygen Research Centre במלבורן, מסכם שהעלויות של שירותי פסיכוזה מוקדמת לא רק חסכוניות עבור הלקוחות, אלא גם עבור מערכת הבריאות והחברה. זאת ועוד, הנתונים הללו לא לוקחים בחשבון את הרווח הפוטנציאלי של פסיכוזה מוקדמת בהפחתת התאבדויות ובהשפעה חיובית בתחום התעסוקתי.
בריטניה
בריטניה, ככל הנראה, עשתה את הרפורמה המשמעותית ביותר בשירותיה באמצעות אימוץ צוותי הפסיכוזה המוקדמת, אשר נחשבים כעת כחלק בלתי נפרד מהמערכת המקיפה של השירותים לבריאות הנפש. "המדריך ליישום המדיניות של בריאות הנפש" מתווה מפרט שירותים ומניח את הבסיס לפיתוח כלי חדש. ישנה דרישה לשירותים שיפחיתו את משך הפסיכוזות הלא מטופלות (DUP), שירותים שנמצאו כקשורים לתוצאות טובות יותר לטווח הארוך.
ההמלצות של הקווים המנחים:
אוסטרליה וניו זילנד
מאז שנות ה-90 התפשטו השירותים מעבר להקמת ה-EPPIC המקורית במלבורן שבאוסטרליה.
ניו זילנד מפעילה צוות פסיכוזה מוקדמת בעל חשיבות רבה במשך למעלה מעשור, כאשר היא נוהגת על פי המסמך המדיני של בריאות הנפש בנוגע לפסיכוזה מוקדמת שיצא בשנת 1997. ישנו צוות מקצועי לאומי של פסיכוזה מוקדמת בשם "קבוצה מנחה להתערבות מוקדמת בפסיכוזה בניו זילנד" המארגן אירועים להכשרה ומפיק משאבים מקומיים.
סקנדינביה
תוכניות של פסיכוזה מוקדמת המשיכו להתפתח מעבר לשירותים המקוריים של TIPS בנורווגיה ול-OPUS randomised trial בדנמרק.
אמריקה הצפונית
לקנדה יש כיסוי נרחב על פני רוב מחוזותיה, כולל הקמת שירותים קליניים ומחקרים אקדמיים מקיפים בקולומביה הבריטית (ונקובר), אלברטה (EPT בקלגרי) ואונטריו (PEPP, FEPP).
בארצות הברית, "התקשרות ההערכה והסיוע" מטמיעה את ההתערבויות של פסיכוזה מוקדמת בכל רחבי המדינה.
אסיה
הפגישה הראשונה של "הרשת האסייתית של פסיכוזה מוקדמת" (ANEP) התקיימה בשנת 2004. כיום ישנם שירותים מבוססים בסינגפור ובהונג קונג.
ישראל
בישראל פועלות מספר מרפאות ומסגרות אשפוזיות, אשר שמות דגש על התערבות בפסיכוזה. "מרפאת שחר", אשר החלה את פעילותה בשנת 2001, היא יוזמה משותפת של המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר ואוניברסיטת בר-אילן. מטרתה היא זיהוי וטיפול מוקדמים בתסמינים ראשוניים של מחלות פסיכיאטריות, ביניהן פסיכוזה, בקרב צעירים, תוך ניסיון להארכת הזמן עד להתקף פסיכוטי ראשון, הקטנת העוצמה והתדירות של הישנות המחלה והקטנת תחלואה משנית בשלב הפוסט-פסיכוטי. במקביל למטרה זו, שואפת המרפאה לסייע בהקטנת העומס על מערכות תמיכה באמצעות סיוע לבני המשפחה וצמצום הפגיעה החברתית, התעסוקתית והפסיכו-סוציאלית של המטופלים. המרפאה מציעה טיפול כוללני במטופל ובמשפחתו על ידי צוות רב תחומי, כולל טיפול פסיכיאטרי, טיפול פסיכולוגי אישי, קבוצתי ומשפחתי, וטיפול סוציאלי המתמקד בתפקוד אישי ובסיוע מול מוסדות. בנוסף, מציעה המרפאה שירותים כגון קורס מחשבים, קבוצה לשיפור מיומנויות חברתיות, וקבוצה להעלאת המודעות הגופנית ושיפור הדימוי העצמי.
נו (תיאטרון)
נוֹ (ביפנית: 能) היא אחת מצורות תיאטרון הדרמה המוזיקלית העיקריות ביפן ששורשיה במאה ה-14. תיאטרון הנו מאופיין בחינניות מאופקת וספרטנית ובשימוש במסכות.
ב-2008 הכיר ארגון אונסק"ו בתיאטרון הנו כמורשת תרבותית בלתי מוחשית.
היסטוריה
תיאטרון הנו התפתח יחד עם סוג המחזה הקומי המבוצע איתו המכונה קיוגן מצורות אומנות עממיות ואריסטוקרטיות שונות הכוללות דנגאקו, שיראביוֹשי וגאגאקו. תיאטרון הנו התגבש לצורתו הנוכחית בתקופת אשיקאגה על ידי המחזאים קאנאמי (1333 – 1384) ובנו זאמי (1363 – 1443). זאמי כתב מספר רב של מחזות הכלולים בין 250 המחזות הקלאסיים המבוצעים כיום. כמו כן כתב זאמי הסברים על העקרונות האסתטיים השולטים בנו והוראות כיצד יש לחבר, לשחק, לביים וללמד מחזות נו.
בתקופת אדו (1603 - 1868) היה הנו אמנות הבמה הרשמית של הממשל הצבאי. לשליטים הפאודלים היו קבוצות נו פרטיות. הנו הניח את היסוד לצורות דרמה אחרות כדוגמת הקבוקי. בתקופת מייג'י, על אף שאיבדו את החסות הממשלתית, קיבלו הנו והקיוגן הכרה רשמית כשתיים משלוש צורות הדרמה הלאומיות.
המקורות למחזות הנו
סיפור הייקה, סיפור מימי הביניים על עלייתו ונפילתו של שבט טאירה, שבמקור הושר על ידי נזירים עיוורים שליוו עצמם ב"ביווה" (סוג של כלי פריטה יפני), מהווה מקור חשוב לחומרים עבור הנו (וצורות דרמטיות מאוחרות יותר), בייחוד מחזות של לוחמים. מחברי המחזות הסתמכו גם על קלאסיקה יפנית מתקופת נארה ומתקופת הייאן ועל מקורות סיניים.
המחזות
יש כ-250 מחזות ברפרטואר הקלאסי של מחזות הנו המועלים כיום, והם מתחלקים על פי נושאים לחמש קטגוריות:
הנוהג בתקופת אדו היה להעלות במשך יום הופעות תחילה את ה"אוקינה/קאמיוטה": מחזה מיוחד המשלב ריקוד עם פולחן שינטו שהוא מחזה הנו העתיק ביותר. ואחריו מחזה אחד מכל אחת מחמש הקטגוריות על פי סדר הקטגוריות. בין כל מחזה נו היה מועלה מחזה קיוגן. בין חמש הקטגוריות, המחזות על נשים הם בעלי הקצב האיטי ביותר, אך גם הפואטיים ביותר וברמה הגבוהה ביותר של האידיאל אסתטי הקרוי "יוּגן", מונח מתאר אלגנטיות שקטה ויופי מעודן ובר־חלוף.
מחזות נו מפורסמים
(החלוקה לקטגוריות על פי בית הספר קנזה)
הדמויות
הדמות הראשית במחזה נו קרויה שיטֶה (仕手, シテ), ומופיעה לעיתים עם בן לוויה אחד או יותר הקרוי צוּרֶה. במחזות רבים הוא מופיע במחצית הראשונה של ההצגה כדמות רגילה המתחלפת במחצית השנייה בזהותו האמיתית כרוחו של אדם מפורסם שמת מזמן. בדרך כלל מגלם אותו השחקן את שתי הדמויות. הדמות המשנית קרויה "ואקי" והוא לרוב כהן דת שהשאלות שהוא מפנה לדמות הראשית עוזרות בפיתוח העלילה. בצד הבימה ממוקמת בדרך כלל מקהלה שמטרתה לתאר את הרקע ואת הסיפור. לעיתים המקהלה מתארת את מחשבותיה ורגשותיה של הדמות על הבמה ואף שרה שורות בודדות עבור הדמויות.
השחקנים
יש ארבע קטגוריות ראשיות של שחקני נו, ושמונה קטגוריות של תפקידים בנו. מחזה נו טיפוסי כולל את כל הקטגוריות של השחקנים
יש ביפן כיום כ-1500 שחקני נו מקצוענים וצורת האומנות הזו ממשיכה לשגשג. חמשת בתי הספרים הקיימים למשחק הנו הם "קנזה" (観世), "הושו" (宝生), "קומפארו" (金春), "קיטה" (喜多) ו"קונגו" (金剛). בכל בית ספר ישנה משפחה מובילה הידועה כ-סוה-קי וראש כל משפחה זו רשאי ליצור מחזות חדשים או לערוך שירים קיימים. אגודת שחקני הנו היא פאודלית למדי באופייה ומגינה בקפדנות על המסורות שהתקבלו מהאבות הקדמונים.
הבימה והתלבושות
מחזה הנו מתרחש על בימה חשופה עשויה מהינוקי (סוג של ברוש יפני). הבימה ערומה למעט ה"קאגאמי-איטה" ציור של עץ אורן ברקע הבימה. קיימים הסברים רבים למשמעות העץ, אחד הנפוצים הוא שהעץ מסמל את הדרך בה אלוהויות יורדות לארץ בפולחן השינטו. מאפיין ייחודי נוסף לבימה הוא ה"האשיגאקרי", גשר צר משמאל לבימה שבו עושים השחקנים הראשיים שימוש על מנת להיכנס לבימה. בקאבוקי התפתח אביזר זה ל"האנאמיצ'י".
בניגוד לבימה שאינה מקושטת, תחפושות השחקנים מרהיבות. שחקנים רבים, במיוחד אלו בתפקיד ה"שיטה" (Shite), לובשים בגדי משי עם רקמת זהב.
תנועה ושירה
נו הוא הצגה מוּשרת ובשל סיבה זו, יש שמכנים אותה אופרה יפנית. עם זאת, השירה בנו עושה שימוש בסולם טונאלי מוגבל ובקטעים ארוכים החוזרים על עצמם בתחום מוזיקלי צר. המוזיקה בבירור אינה במרכז השירה בנו. עם זאת התמליל הוא פיוטי ומתבסס כמעט באופן בלעדי על קצב החמש-שבע-חמש המוכר לכל מי שיודע על הואקה המוקדמת וההייקו המאוחר הרבה יותר, תוך חיסכון בהבעה ושפע רמיזות.
מסכות במחזות נו
לכל המסכות בנו (能面 "נו" - יכולת, או 面 "אומוטה" מסיכה) יש שמות.
בדרך כלל רק הדמות המרכזית, ה"שיטה" עוטה מסכה. עם זאת, במקרים מסוימים עוטה גם הצורה מסכה, בייחוד עבור תפקידי נשים. השימוש במסכות הנו נועד לשרטט דמות נשית או בלתי אנושית (אלוהית, שטנית, או חיה). קיימות גם מסכות נו שנועדו לייצג צעירים או זקנים. מצד שני, שחקן נו שאינו עוטה מסכה משחק בתפקיד של גבר מבוגר בשנות העשרים, שלושים או ארבעים לחייו. גם השחקן המשני "ואקי" אינו עוטה מסכה.
איירין רוזנפלד
איירין רוזנפלד (Irene Rosenfeld נולדה ב-3 במאי 1953) היא אשת עסקים אמריקאית יהודיה, המכהנת כיום כמנכ"לית ויושבת ראש חברת המזון והמשקאות האמריקאית הבינלאומית "Mondelēz International" (לשעבר "קראפט"), מהגדולות בתחום בעולם.
ביוגרפיה
רוזנפלד נולדה בווסטברי שבמדינת ניו יורק. הוריה הם סימור, ממוצא יהודי רומני, וג'ואן בלקר, ממוצא יהודי גרמני. לרוזנפלד תואר ראשון בפסיכולוגיה, תואר שני במדעי העסקים, ותואר דוקטור בשיווק וסטטיסטיקה מאוניברסיטת קורנל. נשואה ולה שני ילדים.
רוזנפלד עבדה בתחילה בסוכנות פרסום בניו יורק, ובהמשך הצטרפה לחברת המזון "General Foods" ועסקה בתחום חקר שוק. עוסקת כשלושים שנה בעסקי המזון.
ב-2004 מונתה למנכ"לית חטיבת החטיפים של "פפסיקו", "Frito-Lay". במהלך תפקידה קידמה את ייצורם של מוצרים בריאים יותר. ב-2006 מונתה למנכ"לית "קראפט", אחת משתי חברות המזון הגדולות בארצות הברית, וב-2007 מונתה גם ליושבת ראש החברה. במסגרת תפקידה קידמה את עסקי החברה בארצות הברית, קנדה ומוסקבה. ב-2010 הובילה את מהלך רכישת חברת הממתקים "קאדברי" הבריטית. ב-2012 נותרה בתפקידה בראש חטיבת החטיפים של קראפט, שפוצלה מתוך קראפט ושינתה את שמה ל-"Mondelēz International".
רוזנפלד חברה בארגון "המועדון הכלכלי של שיקגו", ומכהנת כחברת דירקטוריון ב-"Grocery Manufacturers Association", ב-"Consumer Goods Forum", ובאוניברסיטת קורנל.
תמה שוחט
תמה שוחט (אפריל 1936 - 30 בספטמבר 2022) ממייסדות קיבוץ נחל עוז וממקימות העיר ערד, הייתה עובדת סוציאלית בהכשרתה ומנהלת המכון להכשרת עובדים סוציאליים. נבחרה למועצה המקומית ערד. רעייתו של שר האוצר לשעבר אברהם (בייגה) שוחט ובתו של ראש הממשלה השלישי, לוי אשכול.
קורות חייה
תמה שוחט נולדה באפריל 1936 בתל אביב וגדלה במעונות העובדים בעיר. במשך כארבע שנים, בשנים 1944-1940 התגוררה המשפחה בדגניה, אך לאחר מכן חזרה לתל אביב. תמה היא בוגרת "בית החינוך לילדי עובדים" בתל-אביב. בצבא שירתה כנח"לאית בנחל עוז. באוניברסיטה העברית למדה עבודה סוציאלית, מה שהביא לעיסוקה בפרויקטים חברתיים שהיו קשורים לקליטת עלייה ולילדים בסיכון.
תמה מספרת שכילדה בעוד שידעה על פעילותו בשל אביה במקורות, לא היה לה שמץ של מושג על פעילותו בהגנה, כמי שהיה מופקד על הצד הכספי של הארגון. זה היה סוד עד תום תקופת המנדט הבריטי. בהיות המשפחה בדגניה ב' היה להם חשוב להיות כמו כולם. עוד היא סיפרה שמה השתנה במשפחת אשכול עם כניסת אביה לממשלה, תחילה כשר החקלאות והפיתוח לאחר מכן כשר האוצר, שכיהן בתפקיד 11 שנה יותר מכל הבאים אחריו: "הרבה מאוד השתנה אצלנו. עברנו לגור בירושלים, ליד עמק המצלבה, בעיצומה של תקופת הצנע. אמא שלנו, אלישבע, שהייתה אשה עם הרבה תושייה, הקימה לול קטן מאחורי הבית". תמה למדה בתיכון עין כרם ובהמשך באוניברסיטה העברית. היא הייתה בגרעין היאחזות וממקימי קיבוץ נחל עוז.
בשנת 1959, בהיותה בת 23, נישאה תמה לאברהם "בייגה" שוחט, בנו של צבי שוחט מנהל עבודה בסולל בונה. השניים היו זוג מגיל 15 והכירו בתנועת הנוער התנועה המאוחדת בתל אביב.
אחרי הצבא למדה עבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים ועבדה במקצועה בעכו בתקופה שבה גרו בחיפה, שם למד שוחט בטכניון. ב–1962 הצטרפה אליו לצוות ההקמה של ערד. תפקידה היה להכין את אכלוס התושבים הראשונים, לראיין ולקלוט אותם בעיר. בהמשך היתה עובדת קהילתית והאחראית לחיי התרבות בקהילה החדשה. במשך חמש שנים גרה עם שוחט בצריף קטן, שם נולדו שלושת ילדיהם.
בתחילת 1965 נבחרה תמה שוחט לרשימת המועמדים המומלצים מטעם תושבי ערד למועצה המקומית. לימים הייתה לאחת מנציגות המערך במועצה הממונה.
בעלה של תמה, אברהם בייגה שוחט, היה בצוות ההקמה הראשון של ערד וראש המועצה הנבחר הראשון שלה כיהן מ-1967 עד 1989.
תמה שוחט הלכה לעולמה בגיל 86.
יחסי קוסטה ריקה–קנדה
יחסי קוסטה ריקה–קנדה הם יחסי החוץ בין קוסטה ריקה וקנדה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1961, ובאותה שנה פתחה קנדה את שגרירותה בסן חוסה.
קנדה וקוסטה ריקה נהנות מיחסים דו-צדדיים חזקים ומגוונים. שתי המדינות חולקות דעות דומות בתחומים רבים, כולל זכויות אדם, שלטון חוק, ביטחון וסחר חופשי, כמו גם דעות בנושאים אזוריים ובינלאומיים שהועלו במוסדות רב-צדדיים.
קנדה תומכת במאמצי האבטחה של קוסטה ריקה באמצעות התוכנית לבניית יכולות נגד פשע (GAC) של GAC. מאז 2009, ה-GAC סיפק כמעט 8 מיליון דולר בתכנות אבטחה לקוסטה ריקה באמצעות ה-ACCBP, עם פרויקטים דו-צדדיים או אזוריים המתמקדים בהתמודדות עם סמים אסורים, שחיתות, סחר בבני אדם והברחת מהגרים, מניעת פשע, רפורמה במגזר הביטחון והכנסות של פשע (כולל הלבנת כספים).
כמעט 10,000 תושבים קנדים חיים בקוסטה ריקה, כולל בעלי אזרחות כפולה, ועשרות אלפי קנדים נוסעים לקוסטה ריקה מדי שנה.
מזכר הבנות בין ממשלת קנדה לממשלת הרפובליקה של קוסטה ריקה בנושא ניידות נוער שנחתם באוגוסט 2010 נכנס לתוקף ביולי 2011. הסדר זה מאפשר לבני נוער בגילאי 18–35 לנסוע ולעבוד במדינה זו של זו עד שנתיים.
בשנת 2012, קוסטה ריקה הביעה את רצונה להצטרף ל-OECD, בה תומכת קנדה. קוסטה ריקה החלה את הליך ההצטרפות שלה ביולי 2015. נכון לאפריל 2018, 12 ועדות סיימו את הביקורות שלהן, והביקורות של 22 הוועדות הנותרות התקדמות היטב. הצטרפותה של קוסטה ריקה הייתה אמורה להסתיים בשנת 2019. קנדה סייעה במאמצי קוסטה ריקה בצורה של הדרכה וסיוע טכני.
יחסי סחר
קוסטה ריקה היא השותפה המסחרית הגדולה ביותר של קנדה במרכז אמריקה. סחר סחורות דו-צדדי הגיע בשנת 2017 ל-675 מיליון דולר. יצוא הסחורה הסתכם ב-159 מיליון דולר בשנת 2017 והיבוא מקוסטה ריקה הסתכם ב-516 מיליון דולר. הייצוא הקנדי כלל בעיקר מוצרי דגנים, מכונות, מכונות חשמל וירקות, ואילו מוצרי היבוא העיקריים כללו פירות ואגוזים, מכונות חשמל ומכשירים רפואיים.
כניסתו לתוקף של הסכם הסחר החופשי קנדה-קוסטה ריקה (CCRFTA) בנובמבר 2002 אפשרה פיתוח יחסי סחר בין שתי המדינות. הסכמים במקביל על הסביבה ועל העבודה בשיתוף גם שנחתמו באותה עת. אחת המטרות העיקריות של ה-CCRFTA היא ליצור הזדמנויות עסקיות חדשות עבור המדינות.
הסכם הובלה אווירי מסוג שמים פתוחים בין קנדה לקוסטה ריקה נכנס לתוקף באפריל 2012. הסכם זה מאפשר לכל חברת תעופה מקנדה או קוסטה ריקה לפעול בתדירות הרצויה בין שתי המדינות ובכל נקודה במדינות שלישיות.
בוטרגה
בּוֹטָרְגַה (יהדות תוניסיה: אָדָם-אֵל-חוּט, או אָדָמְחוּט; יהדות לוב: אוֹבׇדִיטוֹנוֹ, (uova di tonno - באיטלקית "ביצי טוּנה") ערבית: בָּאטארִךְ או אֵל-בָּאטארִךְ (البطارخ); צרפתית: לָה-פוּטֳארְג; ספרדית: לָּה-בוֹטארגָה; איטלקית: בוֹטָארְגָה, יוונית: אבגוטאראחו) הוא מעדן העשוי שק ביצי דגים הנכבש במלח ומיובש. שק הביצים לרוב שייך לקיפון בורי או טונה כחולת-סנפיר. מקור הנוסח הכי מוכר של המעדן הוא באזור הים התיכון. ניתן למצוא מאכל דומה במטבח היפני הנקרא קרסומי ובמטבח הקוריאני שם הוא נקרא אוראן ומופק מביצי קיפון או מוסר. בארץ המאכל מזוהה עם יהדות תוניסיה.
הבוטרגה מיוצר ונצרך גם בצרפת, יוון וטורקיה. הוא נחשב מאכל גורמה בריא, שהיה פופולרי מאוד בקרב דייגים שהיו משמרים את ביצי הדגים לשימושם העצמי.
הכנה
בין אמצע יולי לאמצע ספטמבר, כשנקבות דג הבורי מגיעות לאגמים כדי להשריץ, הדייגים לוכדים אותן ופותחים את נקבות הדגים בזהירות כדי לחלץ מהן את כיסי הביצים, שחייבים להישאר מחוברים. הם מכנים אותם “רגליים”. את הכיסים הם מניחים במלח במשך שש עד שמונה שעות ואז שוטפים ומייבשים על רשת במשך כמה ימים.
בעבר לצורך הכנת המאכל ולאחר שביצי הדגים הומלחו במלח היו מיבשים את ביצי הדגים בחוץ בשמש ומכסים ברשת למניעת כניסת חרקים. במדינות מסוימות באסיה היבוש הראשוני נעשה בחוץ תחת משקלם של לוחות עץ, והוא נמשך מספר ימים. בהמשך מונחים לוחות הביצים השטוחים בשמש, על מנת לקבל את צבע המנה האדום.
צבע הביצים המיובשות תלוי בטריות הביצים, ככל שהביצים טריות יותר צבען בהיר יותר, זמן רב מרגע הוצאתם מהדג הטרי והקפאתם במקרר הביצים יקבלו גוון כהה עד שחור בניסיון לשמרם לבוטרגה, ככל שהגוון צהוב ובהיר יותר וללא פגם בשלימות המעטפת החיצונית, עלותם גבוהה יותר.
כיס הביצים המיובש נעטה בשעוות דבורים או שיטה מודרנית יותר בשקית ואקום, במטרה לשמרם לאורך זמן. לצורך אכילת הביצים המיובשות חותכים את הביצים יחד עם השעווה לפרוסות דקות ולאחר מכן מסירים את השעווה, או מגרדים לפירורים / פרוסות (לאחר שהשעווה או שקית הואקום הוסרו).
כיום נהוגה שיטה נוספת והיא יבוש בצל במכונות יבוש מבוקרות, שיטת ההכנה המסורתית כפי שהייתה נהוגה בעבר וכפי שהיא נהוגה כיום אינה דורשת חומרים משמרים, תוספים או צבעי מאכל, מכך נחשב המאכל למזון מזין ובריא, עם תכולת חלבון גבוהה וחומצות שומן חיוניות.
בשנים האחרונות שפים ברחבי העולם משלבים את הבוטרגה במנות שונות בשילובי ים־יבשה (למשל: ביצי דגים מגורדות על בשר בקר צלוי), מנות המשלבות טעמים מלוחים־מתוקים (גילוחי ביצי דגים עם מלון או מנגו), מרקמים מנוגדים (יבש, מחוספס, חלק, מימי) ועוד. יש האומרים שהמאכל מייצג את האוממי של הים התיכון, שמשלים טעמים וקושר ביניהם.
מקור השם
מקור שמו של המאכל בערבית: بطارخ - באט-א-ריק (ביצי דגים) או מהמילה הקופטית "אוטאקאחון" או מיוונית מהתקופה הביזנטית: ᾠοτάριχον שמשמעו "ביצה" - ᾠóν "מומלחת" - τάριχον.
היסטוריה
היסטוריית הבוטרגה נקשרה במהלך הדורות בקשר הדוק לים התיכון
הפקה של בוטרגה תועדה לראשונה באזור הדלתא של הנילוס במאה העשירית לפני הספירה.
במאה ה-15, מרטינו דה-קומו (מומחה קולינאריה איטלקי) מתאר ייצור של בוטרגה על ידי המלחה ולאחר מכן עישון.
ישנן עדויות כבר לפני 4,000 שנים לכך שהמצרים המליחו וייבשו ביצי דגים כדי לשמרן. השם בוטרגו תועד בכתב כמלה שנגזרה מבאטאריק בערבית (“ביצי דגים מומלחות ומיובשות”) במאה ה-16, אז נהפך מאכל זה למומחיות של מרטיג, עיירה בקטו־בלו השוכנת בסמוך למרסיי.
איסטנבול בשאקשהיר
איסטנבול בשאקשהיר (בטורקית: İstanbul Başakşehir) הוא מועדון כדורגל מקצועני טורקי, שבסיסו במחוז בשאקשהיר של איסטנבול, טורקיה, ונוסד בשנת 1990 בשם "איסטנבול ביויוקשהיר בלדיאספור" (İstanbul Büyükşehir Belediyespor).
איסטנבול בשאקשהיר הוא אחד מחמישה המועדונים המייצגים את העיר איסטנבול בליגת העל הטורקית לצד גלאטסראיי, פנרבחצ'ה, בשיקטאש וקסימפאשה. בעונת 2016/2017 הקבוצה השתתפה לראשונה גם במפעלים האירופיים כשהתמודדה ב. בעונת 2017/2018 העפילה לשלב מוקדמות הליגה האירופית ובעונת 2019/2020 זכתה לראשונה באליפות טורקיה.
היסטוריה
המועדון נוסד ב-1990 בשם "ISKI SK" בבעלות חברת המים העירונית באותו השם. הקבוצה התמודדה תחילה בליגה האזורית החובבנית בעונת 1990/1991 ועלתה לליגה השנייה בתום אותה עונה. לאחר ההעפלה לליגה המקצוענית שונה שמה ל"איסטנבול ביויוקשהיר בלדיאספור". המועדון התמודד בליגה השנייה עד עונת 1996.
בעונת 2006/2007 העפילה לראשונה לליגת העל הטורקית בכדורגל והצליחה להישאר בליגה בעונה שאחריה. בעונת 2012/2013 הקבוצה סיימה במקום 16 וירדה לליגה הראשונה, אך חזרה לליגה הבכירה אחרי עונה אחת כשזכתה באליפות הליגה הראשונה.
ביוני 2014, לאחר שהעפילה בשנית לליגת העל, שונה שמה ל"מועדון הכדורגל איסטנבול בשאקשהיר" (İstanbul Başakşehir Futbol Kulübü). ובעונות הבאות התמקמה במקום הרביעי בטבלת הליגה בעונות 2014/2015 ו-2015/2016. ב-25 במאי 2015 הקבוצה חתמה על הסכם חסות עם קבוצת החינוך והבריאות מדיפול (Medipol Eğitim ve Sağlık Grubu) לחוזה של ארבע שנים ושם הקבוצה שונה ל"מועדון הכדורגל מדיפול בשאקשהיר" (Medipol Başakşehir Futbol Kulübü).
בעונת 2019/2020 זכתה לראשונה באליפות ליגת העל הטורקית בכדורגל בהדרכת המאמן אוקאן בורוק. הם הפכו למועדון השישי בלבד בתולדות הליגה שזוכה באליפות, ולמועדון הרביעי מאיסטנבול שעושה זאת. עם זאת, במפתיע הקבוצה פתחה את עונת 2020/2021 עם 3 הפסדים וללא שערי זכות.
בעונת 2020/2021 הופיעה לראשונה הקבוצה בליגת האלופות והשיגה ניצחון בכורה היסטורי במחזור השלישי של שלב הבתים כאשר ניצחה באיסטנבול את מנצ'סטר יונייטד 1-2. עם זאת היו אלה הנקודות היחידות שהיא השיגה, וסיימה אחרונה אחרי פריז סן-ז'רמן, ר.ב. לייפציג ומנצ'סטר יונייטד.
סגל נוכחי
(קפטן)
קלמיוס
קלמיוס היה שמו של מחנה קוזקי מהמאה ה-16 שהתקיים במקום שבו הוקמה בהמשך מריאופול.
אתל מרמן
אתל מרמן (באנגלית: Ethel Merman; 16 בינואר 1908 - 15 בפברואר 1984), זמרת מצו סופרן/אלט ושחקנית אמריקאית, זוכת פרס טוני ופרס גלובוס הזהב, שנודעה ככוכבת הגדולה ב"תור הזהב" של מחזות הזמר של ברודוויי. קולה החזק היווה יתרון של ממש בימים שלפני ההגברה המלאכותית.
ביוגרפיה
היא נולדה כאתל אגנס צימרמן (Ethel Agnes Zimmermann), להורים ממוצא גרמני וסקוטי ברובע קווינס בניו יורק ומגיל צעיר הלכה לצפות במחזות בברודוויי. היא עבדה כמזכירה בחברת מסחר למכוניות ועבדה במקביל בוודוויל בתיאטרון פלס, ב"סקנדלים" של ג'ורג' וייט, למוזיקה של ג'ורג' גרשווין. בהדרגה הפכה להיות שחקנית וזמרת במשרה מלאה, בלי ללמוד שיעורי פיתוח קול. הופעתה במחזמר Girl Crazy (1930) אותו כתבו ג'ורג' ואיירה גרשווין ובייחוד שירתה את הלהיט I Got Rhythm ממחזה זה הפכו אותה לכוכבת.