cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מ.ק. 22
תוכן
הנושאים בהם עסקה הסדרה כוללים בין השאר את יחסה של התקשורת הישראלית כלפי אילן רמון ערב שיגורו לחלל (הפרק "מים כבדים"), קליטת יהודי אתיופיה בישראל ("שבת בבסיס"), פרשת השמדת מנות הדם של עולי אתיופיה ("יזכור"), העמימות הגרעינית של ישראל (הסדרה כולה ובמפורש ב"אחת משלנו"), הקמת גדר ההפרדה, היחס של צה"ל כלפי המיונים לקורס הטיס ("זאב זאב"), ההתנגדות הדתית ל"מצעד הגאווה" ("רובו רבי"), ופרשת המסך המפוצל ("אחת משלנו"). כמו כן יצרה הסדרה פרודיות על מספר סרטי קולנוע (ביניהם "אחד משלנו", "יוסי וג'אגר", "הסנדק", "2001: אודיסאה בחלל", "ממנטו", "מבצע יונתן" ו"השעה ה-25") ותוכניות טלוויזיה ("יאיר לפיד", "רובוטריקים") ועל פוליטיקאים וידוענים ישראלים (שמעון פרס, טומי לפיד, שרי אריסון, סאבלימינל והצל, מוחמד בכרי ויעקב אילון). בתפקידי אורח השתתפו מנשה נוי בתפקיד הרמטכ"ל שאול מופז וארז טל ודליה שימקו בתפקיד עצמם.
שידור
לאחר שידורה המקורי של העונה הראשונה בת עשרת הפרקים בערוץ הכבלים ביפ, שודרה "מ.ק. 22" בשידורים חוזרים מצונזרים במקצת בערוץ 2, תוך הימנעות כליל משידורו בערוץ של הפרק השביעי "רובו רבי" העוסק ביחסים בין חרדים והומוסקסואלים בישראל. נטען כי ההחלטה לצנזר את הפרק נבעה מחששה של חברת קשת מהתעמתות עם מועצת הרשות השנייה לקראת מכרז ערוץ 2. כל פרקי הסדרה זמינים לצפייה באתר ערוץ "ביפ" ובספריית הווידאו על פי דרישה של אתר התוכן Mako.
בנובמבר 2004 דווח באתר nrg מעריב כי ערוץ ביפ מנהל מגעים עם חברת ההפקה שורטקאט בנוגע להפקתה של עונה שנייה לסדרה. הכוונה הייתה להעלות עונה נוספת ב-2005 בערוץ ביפ ובהמשך גם בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת, אך מאז לא חלה כל התקדמות בנושא. צור וניסקי המשיכו לשתף פעולה עם אסף הראל בכתיבה עבור תוכנית האירוח בהנחייתו, "כל לילה עם אסף הראל", שנחשבה אף היא לפרובוקטיבית ושידורה הופסק לאחר כשישה חודשים.
ב-2010 יצרו צור וניסקי גרסה אמריקאית לסדרה, בת 20 פרקים של 4 דקות כל אחד. גרסה זו נמכרה לרשת פוקס.
תגובות
הסדרה זכתה לביקורות משבחות. רענן שקד מ-ynet שיבח את הסדרה וכינה אותה "סידרת האנימציה הסאטירית המושקעת הראשונה כאן (בישראל)". באתר המסך המפוצל כונתה הסדרה "סרקאזם במיטבו" תוך ציון לחיוב של הביקורת שמעבירה הסדרה על צה"ל, ושל הצלחתה להפוך לסדרה המונפשת הראשונה המשודרת בפריים טיים בטלוויזיה הישראלית. באתר עין הדג הובאה הסדרה כדוגמה להתפתחות ההנפשה בישראל וכונתה "סדרת פולחן".
הסדרה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לסדרה הקומית-דרמטית הטובה ביותר לשנת 2004.
יורם כהן (פירושונים)
{{פירושונים|
Lovestrong
Lovestrong (מוכר כ-) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת האמריקאית כריסטינה פרי. האלבום יצא לאור ב-10 במאי 2011, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק. מתוך האלבום יצאו הסינגלים: "", "" ו-"Distance".
רקע והוצאה
האלבום הופק על ידי ג'ו צ'יקארלי, בארט ירציאן ודייוויד הודג'ס ושיריו נכתבו על ידי כריסטינה פרי עצמה, ביחד עם פזמונאים נוספים. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לאלבום את תואר אלבום הפלטינה, על מכירות של מיליון עותקים במדינה.
שפמנון זהוב
שפמנון זהוב (שם מדעי: Zungaro zungaro) הוא מין של דג גדול ממשפחת הפימלודיים שבסדרת השפמנונאים החי בנהרות אמריקה הדרומית. דג זה יחידי בסוגו.
אורכו של הדג יכול להגיע ל-40 ס"מ ומשקלו ל-10 ק"ג, אך נתפסו פרטים באורך של 130 ס"מ ומשקל של מעל 50 ק"ג. הדג בעל זיפי שפם ארוכים איתם הוא חש את המים ובעל פה עצום. ראייתו חלשה והוא בעל קשקשים צהובים עם גב שחור וראש אפור.
הדג מצוי בטבע ביובלי האמזונאס והאורינוקו בהם הוא נע לאורך היובלים והקרקעית הבוצית. דגים אלה פעילים בלילות והם אוכלי דגים להוטים היודעים לנדוד אחרי להקות דגים קטנים (מסדרת החריתאים). הם מתרבים בקרקעית הנהרות.
עימאד
עימאד (בפרסית: عماد, משמעות: עמוד) הוא טיל בליסטי לטווח בינוני המונע בדלק נוזלי, תוצרת משרד ההגנה האיראני. לטיל טווח הנאמד בכ-2,500 ק"מ. הטיל הוצג לראשונה ב-11 באוקטובר 2015 על ידי שר ההגנה האיראני חוסיין דהקאן. הטיל עודנו נמצא בשלבי ניסוי אך הוכרז כי צפוי בסוף שנת 2016 להפוך מבצעי ולשמש יחידת הטילים של חיל האוויר של משמרות המהפכה.
טיל העימאד מסוגל לשאת ראש קרב של 750 ק"ג ואף ראש קרב גרעיני. מכיל אמצעי ניווט והנחיה משופרים ההופכים אותו לטיל לטווח הבינוני הראשון באיראן בעל יכולת פגיעה מדויקת של כ-500 מטר. זאת בניגוד לטילי השיהאב בעלי טווח דומה אך לעומתו דיוק של כ-2,000 מטרים. הוא עושה זאת באמצעות יכולת תמרון הנמצאת בקצהו הקוני. יכולת תמרון זו גם מהווה מנגנון להתמודדות מול מערכות הגנה אוויריות ונגד טילים.
אנטוני קורדסמן, חוקר במרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים בוושינגטון, כתב מאמר הנוגע לטיל, בו ציין כי הוא מעריך שהטיל הוא גרסה של טיל השיהאב-3.
בדצמבר 2015, פורסם בעיתון וול סטריט ג'ורנל כי ארצות הברית צפוי להטיל סנקציות על איראן בטענה שהפרה את החלטה 1929 של מועצת הביטחון של האו"ם משנת 2010, כשביצעה ניסוי בטיל הבליסטי. מדובר בסנקציות הראשונות שיוטלו על איראן לאחר הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
אשחר ארץ ישראלי
אֶשְׁחָר ארץ ישראלי (שם מדעי: Rhamnus lycioides) הוא מין של שיח קוצני גבוה, בסוג אשחר.
מאפיינים
האשחר הארץ ישראלי הוא שיח נשיר, גובהו מגיע עד כ-3 מטרים, נופו סבוך במיוחד, וענפיו מסתיימים בקוצים חדים. עליו של האשחר הארץ ישראלי קטנים, רחבים כלפי ראשם וצרים יותר כלפי בסיסם, שפת העלה חלקה או משוננת מעט כשבין השיניים בלוטות כהות קטנות. הפריחה בין מרץ לאפריל, השיח דו-ביתי - הפרחים חד מיניים וצומחים על גבי שיחים נפרדים. הפרחים קטנים, צבעם ירקרק-צהוב, והם בעלי ארבעה עלי כותרת. הפרי - בית גלעין עסיסי, קוטרו כ-6 מ"מ, צורתו דומה לביצה, צבעו סגול או אדום כהה, והוא מנוקד בכתמים שחורים. ההבשלה בסביבות אוגוסט. ציפתו של הפרי מתוקה והיא נאכלת על ידי ציפורים, וזרעיו מופצים על ידיהן. הפרות ראויים גם למאכל אדם.
פיבי בופה
פיבי בופה-האניגן (באנגלית: Phoebe Buffay-Hannigan; נולדה ב-16 בפברואר 1967) היא דמות בדיונית, המגולמת על ידי ליסה קודרו, אחת משש הדמויות המרכזיות בסיטקום האמריקאי "חברים". פיבי הופיעה בכל אחד מ-236 הפרקים בסדרה, החל מפרק הבכורה שהוקרן ב-24 בספטמבר 1994 ועד לפרק הסיום שהוקרן ב-6 במאי 2004. פיבי היא מעסה ומוזיקאית ונודעת בהתנהגותה המפוזרת ויוצאת הדופן. היא שרה ומנגנת בגיטרה ב"סנטרל פארק", בית הקפה בו חבריה נוהגים לבלות.
אשחר ארץ ישראלי
מאפיינים
משרעת תפוצתו של האשחר הארץ ישראלי היא מזרח ים-תיכונית. בארץ הוא נפוץ בבתות של האזור הים-תיכוני. האשחר הארץ ישראלי מתחדש בקלות לאחר כריתה או שרפה, וזרעיו המופצים על ידי ציפורים נובטים ומתבססים בקלות רבה. תכונות אלו עוזרות לאשחר הארץ ישראלי להשתלט במהירות על שטחי חורש שנכרת ועל אזורים הנתונים ללחץ רעייה חזק. תפוצתו הרבה של הצמח ניכרת גם בכך שעל שמו קרויים מספר מקומות בארץ ישראל, ביניהם היישוב אשחר בגליל ועין אשחר בנחל געתון.
פטרישה נלסון לימריק
פטרישה נלסון לימריק (באנגלית: Patricia Nelson Limerick; נולדה ב-17 במאי 1951) היא היסטוריונית אמריקאית, שנחשבת לאחת ההיסטוריוניות המובילות של מערב ארצות הברית.
ביוגרפיה
לימריק היא בתם של גרנט ופטרישה נלסון ונולדה וגדלה בבנינג שבקליפורניה. היא קיבלה תואר ראשון בלימודים אמריקאיים בשנת 1972 באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז ודוקטורט בלימודי אמריקה בשנת 1980 באוניברסיטת ייל.
היא הייתה מרצה זוטרה להיסטוריה באוניברסיטת הרווארד בשנים 1980–1984. היא לימדה גם באוניברסיטת ייל כעוזרת הוראה לתארים מתקדמים, שם סייעה ללמד את הקורס המוערך "Daily Themes". מאז מלמדת לימריק באוניברסיטת קולורדו בבולדר. היא פרופסור להיסטוריה באוניברסיטה ויו"ר הדירקטוריון של מרכז המערב האמריקאי (Center of the American West).
לימריק הייתה נשיאת ארגון ההיסטוריונים האמריקאים בשנת 2014, ונשיאת האיגוד ללימודים אמריקאיים  בשנים 1996–1997 ואיגוד היסטוריית המערב (האמריקאי)  בשנת 2000. היא ידועה בשל ספרה "The Legacy of Conquest" משנת 1987, שהוא חלק מכתיבה היסטורית המכונה לעיתים "היסטוריה חדשה של המערב האמריקאי". בשנת 1995 הוענקה לה מלגת מקארתור.
בינואר 2016 מונתה לתפקיד ההיסטוריונית של מדינת קולורדו ושימשה בתפקיד עד אוגוסט 2018. כמו כן, בינואר 2016 מינה אותה הנשיא ברק אובמה לחברה בקרן הלאומית למדעי הרוח, באישור הסנאט.
מחברת טור שבועי בדנבר פוסט.
פיבי בופה
על גילומה של פיבי בופה, זכתה קודרו בפרס אמי לבידור בפריים טיים, כמו גם בפרס גילדת שחקני המסך על הופעה יוצאת מן הכלל של שחקנית בסדרה קומית. בנוסף, הועמדה לקבלת פרס גלובוס הזהב.
תפקיד
בפרק הפיילוט, פיבי נחשבת לאחת מחמשת החברים המקוריים, שותפתה לדירה לשעבר מוניקה (קורטני קוקס), אחיה של מוניקה, רוס (דייוויד שווימר), והשכנים ג'ואי (מאט לה בלאנק) וצ'נדלר (מתיו פרי). פיבי היא מוזיקאית במקום המפגש הקבוע שלהם, בית הקפה "סנטרל פרק". היא מנגנת בגיטרה ושרה שירים שכתבה והלחינה בעצמה. למשך תקופה זמנית, פיבי הוחלפה כזמרת הראשית של הסנטרל פארק על ידי זמרת מקצועית בשם סטפני שיפר (כריסי היינד). שירה של פיבי, "Smelly Cat", המוצג באותו פרק, מתגלה על ידי חברת תקליטים, ופיבי מככבת בווידאו קליפ עבור השיר, בו קולה מוחלף בקול של זמרת אחרת. לרוב פיבי מתפרנסת כמעסה, אך באחד הפרקים פיבי עובדת כמזכירה זמנית של צ'נדלר, ובפרק אחר עבדה עם מוניקה בקייטרינג.
במהלך הסדרה מתברר כי אמה של פיבי, לילי בופה, התאבדה כאשר פיבי הייתה בת 14 בערך, באמצעות הרעלת פחמן חד-חמצני. לאחר מות אמה וכליאת אביה החורג, הפכה פיבי לחסרת בית. על אף שהיא נחשבת תמהונית ורחפנית, עדיין יש בה מ"חוכמת הרחוב" מימי נערותה. בסוף העונה השלישית פוגשת פיבי את החברה הטובה ביותר של אמה לילי, אשר לבסוף מתגלה כאמה הביולוגית. באמצע העונה החמישית פוגשת פיבי את אביה הביולוגי. לפיבי אחות תאומה זהה, אורסולה בופה, המגולמת גם כן על ידי קודרו. במקור, דמותה של אורסולה הופיעה כמלצרית בסיטקום האמריקאי "משתגעים מאהבה". פיבי ואורסולה אינן שומרות על קשר, אך בעונה השנייה היא מתוודעת לקיומו של פרנק ג'וניור, אחיהן למחצה. לאחר שהשחקנית ליסה קודרו נכנסה להריון, החליטו כותבי הסדרה לשבץ את ההריון גם בעלילת הסדרה. לכן בעונות 4–5 פיבי משמשת כאם פונדקאית עבור אחיה פרנק ג'וניור וזוגתו. היא מביאה לעולם את שלושת ילדיהם: פרנק ג'וניור ג'וניור, לסלי וצ'נדלר.
משפחתה
פיבי גדלה במשפחה חד-הורית לאמה, לילי יחד עם אחותה התאומה אורסולה. אביה נטש אותן, ובהמשך אמה התאבדה בהרעלת פחמן חד-חמצני כשפיבי הייתה נערה מתבגרת. היא הידרדה למגורים ברחוב, שם למדה "חכמת רחוב" שימושית. בהמשך העלילה, מגלה פיבי את מקום מגוריו של משפחתו החדשה של אביה, פרנק בופה. כשהיא מגיעה לביתם, היא מגלה שבינתיים הוא הספיק לנטוש גם אותם, אך מתיידדת עם אחיה למחצה, פרנק ג'וניור.
בהמשך העלילה, מגלה פיבי כי מי שחשבה להיות אמה, לילי, היא למעשה הייתה אמה המאמצת. אמה הביולוגית היא פיבי אבוט, והיא נקראת על שמה. לילי, פרנק ופיבי אבוט קיימו מערכת יחסים פוליגמית כשלמדו בתיכון.
פיבי אבוט נכנסה להריון עם התאומות פיבי ואורסולה, ומסרה את התינוקות ללילי ולפרנק. בינקותה אביה, פרנק בופה, ברח והותיר את
אמה התחתנה בשנית וכך גדלה פיבי לצד אבא חורג.
כשפיבי הייתה בת 14 היא נאלצה לעבור לגור ברחוב. אמה התאבדה ואביה החורג נכנס לכלא.
פיבי ואחותה, אורסולה, הן תאומות זהות. דמותה של אורסולה נצלנית ואנטיפתית, היא אנטיתזה לחברותיות והחיוביות שמאפיינת את פיבי. במהלך הסדרה פיבי מנסה לחדש את הקשר עם אחותה, ונכשלת. כשג'ואי יוצא עם אורסולה, פיבי נפגעת מאוד וכועסת עליו.
מסופר שפיבי חיה ברחוב לפחות עד גיל 18, אך במהלך חלק מהסדרה היא חיה עם סבתא שלה, אמא של אמא שלה. חיה של פיבי מסתוריים מאוד: היא מספרת שטיילה בהמון מקומות בעולם, היא דוברת מספר שפות, ואין פרטים רבים אודות חיה כנערה.
במהלך הסדרה פיבי יוצאת לחפש אחר אביה, ומגלה את אחיה למחצה פרנק. בעונה 4 היא גם כן מנסה לחפש את אביה, אך מוצאת את אמה הביולוגית- פיבי אבוט. בעונה 5 של התכנית פיבי משמשת אם פונדקאית לאחיה ואשתו, אליס נייט. היא יולדת שלישיית תאומים. פיבי שומרת על קשר רופף עם אחיה וילדיו, והם מופיעים רק בשלושה פרקים בסדרה.
זוגיות
במהלך עונות הסדרה היו לפיבי מספר רב של בני זוג, בניהם פיזיקאי בשם דייוויד (האנק עזריה), פסיכולוג בשם רוג'ר (פישר סטיבנס), לוחם ימי בשם ריאן (צ'ארלי שין), לוחם אש בשם וינס (מאט בטאליה) ושוטר בשם גארי (מייקל רפפורט). בעונה השנייה מתברר כי פיבי נישאה בעבר לדאנקן סאליבן (סטיב זאן), מחליק אמנותי הומוסקסואל ממוצא קנדי, כדי שיתאפשר לו לקבל גרין קארד למשך שש שנים. סאליבן מבקש מפיבי להתגרש, לאחר שהבין כי הוא שיקר לעצמו על היותו הומו, ולמעשה הוא רוצה להתחתן עם אישה אחרת. עם זאת רק שניים ממערכות היחסים שלה היו רציניות, דייוויד המדען, והשנייה עם מייק הניגן.
בעונה הראשונה, במהלך הופעה בבית הקפה פיבי מכירה בחור בשם דייוויד. מערכת היחסים של השניים לא הייתה ארוכה במיוחד, כיוון שדייוויד שב לעבודתו במינסק. דייוויד מופיע פעמיים נוספות בסדרה: כשפיבי פוגשת אותו במקרה, שוב, בסנטרל פארק. הוא מספר לה שהוא בחופשה מעבדותו והגיע לעיר. הם מבלים ערב אחד עד שהוא צריך לחזור למינסק. בפעם השנייה בה הוא מופיע מאז שנפרדו בעונה 2, זה כשהפרויקט שלו במינסק נכשל והוא חוזר לניו יורק.
בעונה התשיעית, פיבי וג'ואי החליטו מחליטים לשדך אחד לשנייה פגישה עיוורת, עמם יצאו יחד לדאבל דייט. פיבי מצאה שידוך מושלם לג'ואי, בעוד ג'ואי שכח לגמרי מהדייט. הוא ניסה למצוא במהרה דייט לפיבי, וצעק שם אקראי בבית הקפה. כשצעק "מייק" הסתובב מייק הניגן, לו ג'ואי הבטיח ארוחה בחינם ופגישה עם בחורה יפה. מייק הסכים והעמיד פנים שהוא וג'ואי ידידים טובים משכבר הימים. במהלך הדייט, מגלה פיבי שהשניים למעשה כלל לא מכירים, ומיד מנתקת קשר עם מייק. בשלב מאוחר יותר, נפגשו השניים שוב בבית הקפה, מייק מתפייס עמה והם קובעים דייט. הם יוצאים תקופה אך לבסוף נפרדים, לאחר שפיבי מתוודעת לעובדה שמייק לא מעוניין להינשא שוב, עקב כישלון נישואיו הראשונים.
זמן קצר לאחר מכן, דייוויד חוזר של פיבי, בהופעתו השלישית בסדרה. הם יוצאים וטסים יחד לברבדוס. לברבדוס מגיע גם מייק, וכשדייוויד מציע לפיבי נישואין מייק עושה זאת גם כן. פיבי מסרבת לשיניהם, אך חוזרת למייק. לבסוף הם מתארסים, ומתחתנים בעונה העשירית והאחרונה.
Smelly Cat
מלבד Smelly Cat, פיבי כתבה שירים רבים אחרים שמופיעים בסדרה, וחלקם שזורים בסיפור העלילתי באופן בלתי נפרד.
דניאל אפרת
דניאל אפרת (נולד ב-4 באוגוסט 1982) הוא מחזאי, מעבד, כותב שירים, מתרגם, במאי ושחקן ישראלי.
קורות חייו
דניאל אפרת נולד וגדל בתל אביב. סבא רבא שלו, הוא גרשון אגרון, שהיה עיתונאי וראש עיריית ירושלים, סבו, אביה של אמו, אברהם טמיר, היה אלוף בצה"ל. אביו, עובד אפרת, הוא מוזיקאי ואמו, פרופ' דפנה אפרת, היא היסטוריונית של האסלאם. מגיל ארבע עד שש שהה עם משפחתו בבוסטון.
בגיל תשע (1991) השתתף בסדרה אמריקאית בבימויו של קווין קורנר, בשם "Iran: the Days of Terror", שעסקה במהפכה האיראנית וצולמה ביוון. כמו כן, שיחק בסרט אמריקאי שצולם בישראל. כילד השתתף בפרסומות ובלהקות נוער. בשנת 1992 השתתף בקלטת של מתי כספי "בובה מתי" בתפקיד ילד שבובת הטרול שלו מתעוררת בדמות מתי כספי, ונטל חלק בקלטות של "כמו גדולים" עם אריק איינשטיין ו"דו רה מי פה" עם ניצה שאול. בכיתה ד' החל ללמוד משחק בבית הספר לאמנויות. בכיתה י"א הופיע בסדרת הטלוויזיה "המכון" בערוץ 2 טלעד בבימוי אורי ברבש, שם גילם את בנם של שני פסיכולוגים, ששולח יד בנפשו בתום העונה הראשונה.
דניאל למד בבית הספר התיכון על-שם תלמה ילין, אותו סיים בשנת 2000. ב"תלמה ילין" כתב עבודת גמר, בהנחיית אהוד מנור, על הפונקציה הדרמטית של השיר במחזמר. חלקה המעשי של העבודה היה תרגום ובימוי המחזמר "מופע האימים של רוקי". לימים תרגם מחדש את "אחים בדם", שרץ בתיאטרון בית ליסין והיה אחד מנושאיה של עבודת הגמר שלו בתיכון. בין חברי כיתתו בתלמה ילין היו יעל טוקר, נילי רוגל, דקלה הדר, אילנית גרשון ומיכאל רונן. בשנת 2005 כיכב אפרת בסרט הקולנוע העצמאי של יאיר הוכנר "ילדים טובים".
בהמשך, למד בבית צבי, שם הושפע מארתור קוגן, גרי בילו, ואלון אופיר. הוא סיים את לימודיו בבית צבי בשנת 2003. במהלך לימודיו בבית צבי זכה במלגות שונות, ביניהן מלגה ע"ש עדה בן-נחום. בבית צבי הכיר את חברו לספסל הלימודים גלעד קמחי, שנעשה שותפו ליצירה. הם יצרו יחד מופע בשם "אצל הרננדז במרתף", שהוצג בצוותא. קמחי ביים ואפרת כתב, ערך ושיחק.
אפרת התבקש לכתוב מופע לפסטיבל "פותחים במה" של בית ליסין בשם "ברודוויי פינת פרישמן". לאור הצלחת המופע החליטו בבית ליסין לאמץ את קבוצת השחקנים (דקלה הדר, רויטל זלצמן, יוסי טולדו, הילה זיתון, ידידיה ויטל, יניב לוי, טל-יה יהלומי לוי) כקבוצת הצעירים של בית ליסין, ואת גלעד קמחי כמנהל האמנותי של הקבוצה ודניאל אפרת ככותב ומתרגם. חלק מההפקות בבית ליסין משותפות לקבוצת הצעירים ולקבוצת הבוגרים, וחלק מיועדות באופן בלעדי לקבוצה, כמו: "מנדרגולה", "חלום ליל קיץ" וכמה הצגות ילדים.
אפרת כתב שלושה עיבודים להצגות ילדים, וכמו כן כתב בעצמו ארבעה מחזות לילדים: "רוקדים ברחוב", "מועדון ויואלדי", "גיבורים קטנים" ו"חלום בקצות האצבעות" שהוצגו בתיאטרון השעה. כמו כן כתב שלושה עיבודים להצגות ילדים: "הקוסם מארץ עוץ" (בית ליסין / מדיטק) "בגדי המלך", "ספר הג'ונגל" (מדיטק). אפרת עסק גם בתרגום שירים: כתב נוסח עברי לשיר "די לה" עבור אלבומה של רוני דלומי "קצת אחרת", ותרגם את שירי הסרטים "פלונטר" ו"ריו" (וידאופילם) וסדרות אנימציה שונות.
עבודתו הראשונה שהוצגה בתיאטרון רפרטוארי הייתה "אביב מתעורר", מאת סטיבן סייטר ודאנקן שיק,על פי המחזאי הגרמני פרנק ודקינד, בהצגה כיכבו נינט טייב, עדו ברטל ועידו רוזנברג, בנוסף, תרגם עבור תיאטרון בית ליסין את המחזה "אחים בדם", שהיה מנושאי עבודת הגמר שלו בתיכון.
אפרת זכה בפרס אגודת ידידי בית ליסין על תרומה אמנותית לתיאטרון (2010) ובפרס קרן רבינוביץ' לתרגום מחזות ע"ש עדה בן נחום על תרגום "אביב מתעורר" בשנת 2011, ובמלגה מטעם אלי ליאון (2011).
תרגום
מחזות ומחזות-זמר
כתיבה ועריכה
מופעים:
הצגות ילדים:
בימוי
תיאטרון צוותא:
תיאטרון הספרייה ובית צבי:
חג המחזמר בת-ים: תיאטרון חיפה ביים את מחזה-הקריאה "למען הסדר הטוב" בפסטיבל פותחים במה (בית ליסין) 2010.
ב-2014 ביים אפרת את המחזמר "הלהקה" האגדי במסגרת להקת הנוער "להקת צופי תל אביב" בהפקתו של רוני גלעד וכוריאוגרפיה שבוצעה על ידי עומר זמרי.
בתיאטרון
כן השתתף במופעי מחווה לחיים חפר, אהוד מנור, דליה רביקוביץ' ונעמי שמר בתיאטרון הקאמרי.
קולנוע וטלוויזיה
בקולנוע:
חוקוק
חוקוק (חוּקֹק) הוא קיבוץ ליד הכנרת, בקרבת הערים טבריה וצפת, בתחומי מועצה אזורית עמק הירדן. הוא הוקם ביולי 1945, א' באב ה'תש"ה, כיישוב לחיילים יהודים שהשתחררו מהצבא הבריטי לאחר מלחמת העולם השנייה.
האתר
שמו נגזר מחוּקוֹק המקראית; השם המקראי השתמר בשם הכפר הערבי יאקוק ששכן בקרבת מקום. על פי המסורת, קבר קדום בפאתי היישוב יאקוק הוא קברו של חבקוק הנביא.
בימי הביניים עלו עולי-רגל לקברו של חבקוק. השם חוקוק-יקוק נזכר בתיאוריהם של ר' שמואל בן שמשון (שהיה בין מחברי אגרות ארץ ישראל), ואשתורי הפרחי שזיהו בכפר חורבות בית כנסת עתיק. במקום נמצאו בורות חצובים, קברים עשויים סלע ושברי עמודים. בעשור השני של המאה ה-21 נחשף בבית הכנסת העתיק פסיפס מרהיב.
תולדות הקיבוץ
גרעין הקיבוץ מורכב מיוצאי הפלמ"ח. לאחר הקמת הקיבוץ הצטרפו אליו כ-50 חברי הכשרה של הנוער העובד בנען, ברובם בוגרי בית הספר מקוה ישראל. בינואר 1954 נחנך הכביש המחבר את חוקוק עם כביש 90. בשנת 1957 הצטרפו לקיבוץ גרעין של תנועת דרור מארגנטינה ובשנת 1963 הצטרף גרעין של בוגרי תנועת דרור ממרוקו.
בקיבוץ הייתה רפת חלב שחוסלה בתחילת שנות ה-70.
כמו בקיבוצים רבים, גם בחוקוק החלו בקליטת תושבים שאינם חברי קיבוץ. בשנת 2006 נענה הקיבוץ לבקשת קבוצה של מעל 20 משפחות שחיפשו מקום לקיים בו שכונה אקולוגית, ללא קבלה לחברות בקיבוץ. לאחר אכלוס שתי הרחבות של תושבים שאינם חברי קיבוץ, החליט הקיבוץ שההרחבות הבאות תיועדנה רק למתקבלים לחברות בקיבוץ, והוא קולט חברים חדשים במסלול חברות מלאה.
ממשלת האחדות הפלסטינית (2014)
ממשלת האחדות של הרשות הפלסטינית (בערבית: حكومة الوفاق الوطني الفلسطيني) כיהנה תחת נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, מיוני 2014 עד יוני 2015. זו הייתה הממשלה ה-17 של הרשות הלאומית הפלסטינית. הממשלה הוקמה לאחר הסכם בין פת"ח לחמאס, אולם לשרים לא הייתה זיקה לחמאס. לפני ההסכם, היו לפלסטינים שתי ממשלות נפרדות, אחת בשליטת הפתח בגדה המערבית והשנייה בשליטת חמאס ברצועת עזה. למרות שממשלת האחדות הוצגה באופן רשמי כמייצגת את שני הגופים, בפועל נותרה ביניהם עוינות רבה, וניסיונות הפיוס ביניהם כשלו. ממשלת ישראל גינתה את ממשלת האחדות וארצות הברית הסתייגה ממנה, אולם פרט לכך הממשלה זכתה לשיתוף פעולה מגופים בינלאומיים.
ב-17 ביוני 2015 התפטרו מספר שרים והממשלה התפרקה. עקב כך מינה עבאס שרים חדשים בממשלתו בטענה שמדובר בחילופי האישים "טכניים ולא פוליטיים", צעד שגונה על די חמאס. הממשלה החדשה עדיין מכונה "ממשלת קונצנזוס".
רקע
בהתאם להסכמי אוסלו, ממשלת הרשות הפלסטינית אחראית על העניינים האזרחיים של הפלסטינים בשטחי A ו-B בגדה המערבית וברצועת עזה, וכן נושאת באחריות ביטחונית בשטח A וברצועת עזה. מאז 2007 נשלטת עזה על ידי חמאס, כתוצאה מעימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה. ב-3 במאי 2011 חתמו פתח וחמאס חתמו על הסכם בקהיר ובו הוסכם על הקמת ממשלת אחדות עתידית. הסכם דומה נחתם בדוחה ב-3 במאי 2012, אולם רק לאחר מינויו של ראמי חמדאללה לראש ממשלת הרשות הפלסטינית ב-2013 בשלו התנאים להקמת ממשלת אחדות.
הקמת הממשלה
הממשלה הוקמה ב-2 ביוני 2014 בעקבות הסכם בין פת"ח וחמאס. לאחר טקס ההשבעה, הנשיא מחמוד עבאס אמר בנאום טלוויזיוני שממשלת האחדות היא ממשלה זמנית, עד לכינון בחירות חדשות ברשות. ראש הממשלה ראמי חמדאללה ראה את הקמתה כצעד הראשון לקראת סיום הסכסוך בין פת"ח לחמאס. בשיחות לקראת הקמת הממשלה התעוררה מחלוקת על המשרד לענייני אסירים, שחמאס היה מעוניין בו, אולם עבאס ביטל את המשרד והקים במקומו את "הרשות הלאומית לטיפול באסירים ובעצירים", בהתאם לבקשת ישראל וגורמים מערביים שהתנגדו לסיוע כספי לאסירים מתקציב הרשות. אחד השרים הבכירים בממשלה היה זיאד אבו עין, שביצע פיגוע בטבריה וישב בכלא הישראלי. אבו עין שוחרר מהכלא בעסקת ג'יבריל ב-1985, ומת במהלך הפגנה נגד גדר ההפרדה בדצמבר 2014.
תגובות בינלאומיות
האיחוד האירופי, האו"ם, ארצות הברית, סין, הודו, רוסיה וטורקיה הכירו בממשלת האחדות ואמרו כי ישתפו איתה פעולה. עם זאת, מזכיר המדינה האמריקאי, ג'ון קרי, הביע "דאגה מהתפקיד של החמאס בממשלה זו" ואמר כי ארצות הברית תעקוב מקרוב אחר פעילויותיה. ממשלת ישראל גינתה את ממשלת האחדות, והודיעה על סדרת צעדים נגד הפלסטינים, ביניהם עצירת מימון, הקפאת המשא ומתן עם הפלסטינים, מניעת מעבר של ארבעה שרים מרצועת עזה לגדה המערבית, וקריאה לקהילה הבינלאומית להחרים את הממשלה הפלסטינית החדשה.
פעילות הממשלה
המשימה העיקרית של ממשלת האחדות הלאומית הייתה להיערך לבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית ולנשיאות, שהיו אמורות להתקיים לאחר שישה חודשים. אולם שבועיים לאחר הקמת הממשלה אירע רצח שלושת הנערים ולאחר מכן מבצע צוק איתן שבמהלכו חמאס ירה רקטות רבות לעבר ישראל, ורוב הזמן אירועים אלה העסיקו את הממשלה. הבחירות לא התקיימו לאחר שישה חודשים כמתוכנן, לכן החמאס הצהיר ב-30 בנובמבר 2014 על פירוק ממשלת האחדות. דובר חמאס, סאמי אבו זוהרי, מתח ביקורת על כך שהרשות הפלסטינית עצרה מאות פעילי חמאס בגדה המערבית, וכינה זאת "רדיפה פוליטית". בנוסף אירעו מספר פיגועים של חמאס על משרדי הפת"ח בעזה, וכמו כן בוטלה אזכרה ממלכתית ליאסר ערפאת שתוכננה בעזה.
פירוק הממשלה
במהלך מבצע צוק איתן התפטרו מספר שרים מהממשלה, בטענה כי הממשלה לא פעלה כיאות בתגובתה למבצע. עקב כך, ב-17 ביוני 2015 הודיע מחמוד עבאס על פירוק הממשלה. הוא מינה שרים חדשים במקום אלה שהתפטרו, וטען שמדובר בחילופי האישים "טכניים ולא פוליטיים", צעד שגונה על די חמאס. הממשלה החדשה עדיין מכונה "ממשלת קונצנזוס."
בירה אלכסנדר
בירה אלכסנדר היא מבשלת בירת בוטיק ישראלית. הבירה מיוצרת משנת 2008 בפארק תעשיות עמק חפר והיא אחת ממבשלות בירות הבוטיק הראשונות בישראל.
היסטוריה
המבשלה קרויה על שם נחל אלכסנדר, העובר בעמק חפר, מקום מושבה של המבשלה. הצבים הגדלים בנחל מופיעים בסמליל של המבשלה.
ייצור הבירה
ייצור הבירה נעשה בשני תהליכי תסיסה טבעיים: במכלי תסיסה ובבקבוקי הבירה עצמם. הבירה אינה מפוסטרת, מסוננת או כוללת חומרים משמרים.
בירה אלכסנדר מציעה כמה בירות תחת המותג אלכסנדר:
אופוסום צמרירי דרבי
אופוסום צמרירי דרבי (שם מדעי: Caluromys derbianus) הוא מין של יונק כיס ממשפחת האופוסומיים, המצוי בטבע ביערות הגשם ויערות נשירים טרופיים מאמריקה המרכזית ועד צפון אמריקה הדרומית מדרום מקסיקו עד קולומביה ואקוודור. הוא קיבל את שמו מהרוזן אדוארד סמית‑סטנלי, רוזן של דרבי, אשר בבעלותו היה מוזיאון שבו הוצגו העורות הראשונים של אופוסום זה.
מין אופוסם זה הוא אחד משלושה מינים של אופוסום צמרירי והוא הגדול בבני הסוג. הוא מגיע לאורך ממוצע של 60 עד 70 סנטימטרים (כולל הזנב) ולמשקל 200 עד 400 גרם. האופוסום בעל עיניים גדולות חומות, חוטם ורוד וזנב ארו ולופתני המסייע לו להיתלות מענפי העצים. הוא פעיל בשעות הלילה, אז הוא משתמש בעיניו הגדולות כדי להחזיר אור. האופוסום יכול להאריך ימים עד 5 שנים ושלושה וחודשים.
האופוסום חי רוב הזמן בין העצים הגבוהים ויורד לעיתים רחוקות. הוא אוכל כל הניזון מפירות, צוף פרחים של צמחים כמו פלפליים, קוציציים ועצי בלזה, מגוון חסרי חוליות כמו חרקים ועכבישים וגם מחולייתנים קטנים. המין חי לרוב בבדידות וביום נח בנקרות עצים. הטורף העיקרי שלו ביער הוא האוצלוט, אך האופוסום לרוב נמלט ממנו לסדקי עצים. הוא יכול גם לצווח בפראות או לנשוך בעזרת שיניו החדות את התוקף.
האופוסום מזדווג בעונה היבשה באמריקה המרכזית (לרוב באזור פברואר) והנקבות ממליטות כעבור 28 ימי היריון ולד אחד עד שישה בכיסה, ללא עזרת הזכר.
אופוסם זה לא נמצא בסכנה, אך כמה אוכלוסיות נפגעות מכריתת יערות. בעבר גם צדו אותו לפרוותו, דבר שכמה אינדיאנים עושים גם כיום.
יוהאן הראשון, רוזן פפאלץ-צווייבריקן
יוהאן הראשון, רוזן פפאלץ-צווייבריקן (גרמנית: Johann I. von Pfalz-Zweibrücken; 8 במאי 1550 – 12 באוגוסט 1604), היה רוזן פפאלץ-צווייבריקן בין השנים 1569–1604.
ביוגרפיה
יוהאן נולד ב-8 במאי 1550 במייזנהיים, לוולפגנג, רוזן פפאלץ-צווייבריקן ולאנה מהסן, בתם של פיליפ הראשון, רוזן הסן וכריסטינה מסקסוניה.
בשנת 1569 נהרג אביו וולפגנג, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, במהלך מלחמות הדת בצרפת. לאחר מותו חילקו בניו את נחלותיו ביניהם: פיליפ לודוויג קיבל את פפאלץ-נויבורג, יוהאן קיבל את פפאלץ-צווייבריקן, אוטו היינריך קיבל את פפאלץ-זולצבאך, פרידריך קיבל את פפאלץ-צווייבריקן-ווהנשטראוס-פארקשטיין וקרל קיבל את פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד. בשנת 1588 החליף יוהאן את דת המדינה, מלותרניזם לקלוויניזם. ב-12 באוגוסט 1604 מת יוהאן, ובניו חילקו את נחלותיו: יוהאן קיבל את פפאלץ-צווייבריקן, פרידריך קזימיר קיבל את פפאלץ-צווייבריקן-לנדסברג, ואילו יוהאן קזימיר קיבל את פפאלץ-קלבורג.
רוברט קוהלר
רוברט קוהלר (באנגלית :Robert Koehler; 28 בנובמבר 1850 - 23 באפריל 1917) היה צייר ומורה לאומנות יליד גרמניה, שבילה את רוב הקריירה שלו בארצות הברית.
ביוגרפיה
קוהלר נולד בהמבורג; משפחתו עברה למילווקי, ויסקונסין בשנת 1854. שם הוא למד באקדמיה וסיים את לימודיו בשנת 1865, אך המשיך את שיעוריו אצל המאסטר לציור בבית הספר, הנרי ויאנדן, שסיים את לימודיו באקדמיה המלכותית לאמנויות במינכן. הוא התמחה בחברת ליתוגרפיה.
בשנת 1871 נסע לניתוח עיניים בניו יורק ונשאר לעבוד כליתוגרף. לאחר שלמד רישום בשיעורי הלילה של האקדמיה הלאומית לעיצוב, קוהלר נסע למינכן ללמוד אמנות באקדמיה המלכותית בשנת 1873, ולמד אצל קארל פון פילוטי ולודויג תירש. הוא חזר לניו יורק לאחר שנתיים בגלל המחסור בכסף. בשנת 1879 הוא הצליח לחזור למינכן באמצעות מענק שהעניק ג'ורג' אהרט, מניו יורק, שתשומת ליבו הופנתה לשאיפתם וליכולותיהם של אמנים צעירים. בנסיעתו השנייה למד אצל לודוויג פון לופץ ופרנץ דפרגר. החברות שלו עם ויליאם מריט צ'ייס ופרנק דובנק הם מהתקופה הזו.
עבודתו של קוהלר בזמן ששהה במינכן, זיכתה אותו בפרסי כסף וארד מטעם האקדמיה, ובצלב מסדר מיכאל הקדוש של בוואריה. קוהלר התמנה אז כראש בית ספר פרטי לאמנות.
הוא החל להציג באקדמיה הלאומית, ניו יורק, בשנת 1877. בשנת 1885 הוא לקח על עצמו ניהול בית ספר פרטי לאמנות בעיר זו. הוא ארגן את המחלקה האמריקאית של תערוכת האמנות הבינלאומית במינכן בשנת 1883, ומונה על ידי הרשויות בבוואריה לפעול באותה תפקיד בתערוכה בשנת 1888.
בשנת 1892 חזר רוברט קוהלר לעיר ניו יורק לעבוד כאמן פורטרטים. בשנה שלאחר מכן עבר למיניאפוליס, מינסוטה, וקיבל הצעה להיות מנהל בית הספר לאמנות יפה במיניאפוליס (המכללה לאמנות ועיצוב במיניאפוליס). קוהלר עסק גם בהקמת המוזיאון לאמנות יפה במיניאפוליס, (המכון לאמנויות במיניאפוליס). הוא היה חלוץ הדרכת אמנות והערכה באזור.
קוהלר היה נשיא הוועדה לאמנות במדינת מינסוטה בין השנים 1903–1910, חבר ליגת האמנים במיניאפוליס, חבר כבוד בחברה לאמנות במדינת מינסוטה, חבר באגודת אמנים מערביים, מרצה לתולדות האמנות באוניברסיטת מינסוטה, וחבר במכון לאמנויות ובז'ו דה לטרס מפריס, צרפת.
הוא קיבל מדליות ארד וכסף באקדמיה במינכן, מדליית ארד בתערוכת האמנות הבינלאומית בבואנוס איירס בשנת 1910, וצלב מסדר מיכאל הקדוש מבוואריה בשנת 1888. שלושה ציורים בולטים, "משפחת הנגר", "בבית הקפה" ויצירת המופת שלו "השביתה" נבחרו להצגה בתערוכה הקולומביאנית בשיקגו בשנת 1893.
קוהלר המשיך לעבוד במיניאפוליס, צייר דיוקנאות ונופים, לימד ציור וסידר תערוכות. הוא פרש כמנהל בשנת 1914.
הוא נפטר במיניאפוליס בגיל 66.
הסחה לאדום
הסחה לאדום או היסט לאדום (באנגלית: Redshift) היא תופעה פיזיקלית המתארת מצב בו תדר האור הנמדד על ידי צופה נמוך יותר מהתדר שהיה לאור כאשר נפלט על ידי המקור. לרוב תופעה זו מתרחשת כאשר מקור האור מתרחק במהירות מהצופה, עקב אפקט פיזיקלי המכונה אפקט דופלר. כאשר מקור האור מתקרב, מתרחשת תופעה הפוכה, ותדר האור הנמדד על ידי צופה גבוה יותר מהתדר שהיה לאור כאשר נפלט על ידי המקור. תופעה זו מכונה הסחה לכחול.
ההסחה לאדום נתונה על ידי: כאשר המהירות נלקחת בסימן חיובי כאשר הגוף מתרחק. עבור מהירויות לא יחסותיות, מתקבל הביטוי המקורב הרשום באגף הימני ביותר.
תופעת ההסחה לאדום מוכרת בעיקר במקרה הספקטרום הנפלט על ידי גלקסיות מרוחקות מוסט כולו לאדום, כאשר מידת ההסחה לאדום היא פונקציה של המרחק: ככל שהגלקסיה מרוחקת יותר, כך ההסחה לאדום תהיה גדולה יותר. תגלית זו היא שהביאה לניסוחה של תאוריית המפץ הגדול, לפיה היקום התפרץ כולו מנקודת ייחודיות אחת ומשם התחיל להתפשט.
גורמים להסחה לאדום
הסחה לאדום נגרמת עקב תופעה פיזיקלית המכונה אפקט דופלר: כאשר גוף הפולט גלים מתקרב אל צופה מסוים, אורך הגל שימדד על ידי הצופה יהיה קצר יותר (ובהתאם, התדירות גבוהה יותר) ואילו כאשר הגוף מתרחק מן הצופה, אורך הגל יהיה ארוך יותר (תדירות נמוכה יותר). אפקט זה נתגלה במקור בגלי קול אך הוא מתקיים בגלים מכל סוג שהוא, כולל גלי אור.
בגלי אור, הצבע האדום הוא הצבע בעל התדירות הנמוכה ביותר בספקטרום של האור הנראה ולכן התופעה נקראת "הסחה לאדום".
קיימים הסברים נוספים להסחה לאדום, שאינם מחייבים תנועה ממשית של מקור האור לעומת הצופה. הסבר אחד כזה הוא התפשטות המרחב, הסבר המקובל כיום בקוסמולוגיה. על פי הסבר זה, הגלקסיות אינן מתרחקות זו מזו על ידי תנועה קינטית, אלא על ידי התפשטות של המרחב עצמו, החל מהמפץ הגדול. אורך הגל של האור יגדל בהתאם, כתוצאה מאותה התפשטות של המרחב.
סיבה נוספת להסחה לאדום הוא אפקט הקשור לשדה כבידה. כאשר אור עובר דרך שדות כבידה חזקים עשוי להיגרם לאור הסחה לאדום או לכחול. אפקט זה מכונה גם הסחה כבידתית. משוואה המתארת את ההסחה, מתקבלת משיקולים של שימור אנרגיה. דהיינו, אנרגיית הפוטון לאחר ההסחה, שווה לאנרגיית הפוטון לפני ההסחה ועוד אנרגיית הכבידה. יוצא כי היחס בין התדירויות שווה לאחד ועוד היחס בין רדיוס הכבידה (חצי מרדיוס שוורצשילד), למרחק בין הפוטון לכוכב.
חישוב ההסחה לאדום
באסטרונומיה מקובל להתייחס לשינוי בתדירות על ידי שימוש בגודל חסר ממד הקרוי z. להלן טבלה המציגה את החישוב של z.
מדידת ההסחה לאדום
מדידת ההסחה לאדום מתאפשרת הודות לקיומו של ספקטרום אופייני ליסודות בטבע. אורכי הגל הנפלטים מאטום או מולקולה (והנבלעים על ידה) הם פונקציה של ההפרשים בין רמות האנרגיה של האלקטרונים סביב הגרעין. כתוצאה מכך לכל אטום ישנה "חותמת" ייחודית בספקטרום האלקטרומגנטי המאפשר לזהות את אותו יסוד, חותמת זאת היא סדרת קווים המתאימה לאורכי הגל בהן יש בליעה או פליטה. כאשר מתגלה "חותמת" אופיינית כזו של יסוד נפוץ בכוכבים כגון מימן או הליום, המוסטת כולה אל עבר האדום, ניתן לזהות הסחה לאדום ואף למדוד את מידת ההסחה על ידי השוואת מיקומם של סדרת הקווים לעומת המיקום שבו הם אמורים להיות לאורך הספקטרום.
גילוי התפשטות היקום
האסטרונומים האמריקאים אדווין האבל ומילטון יומאסון מדדו את ההסחה לאדום של האור הנפלט מגלקסיות מרוחקות. האבל גילה שקיים יחס ישיר בין המרחק של גלקסיה מאיתנו לבין מידת ההסחה לאדום של האור הנפלט ממנה, יחס אשר לימים קיבל את השם חוק האבל.
את מרחק הגלקסיה מדד האבל בהתבסס על עוצמת האור הנפלטת מהגלקסיה, כאשר עוצמת האור המגיעה לכדור הארץ קטנה עם המרחק בריבוע. הוא התבסס על כך שגלקסיות מסוימות הן בעלות גודל אופייני, ומכאן ניתן להעריך את מרחק הגלקסיה מאיתנו.
תגלית זו היא שהובילה למסקנה כי היקום מתפשט, ובהתאם לכך היקום כולו התפרץ מנקודה אחת.
העצם המרוחק ביותר שהתגלה עד כה ביקום הוא TN J0924-2201, גלקסיית הרדיו שהתגלתה בשנת 1999 על ידי וויל ואן בראוגל. על פי מדידת ההסחה לאדום של ספקטרום הגלקסיה, היא מתרחקת במהירות של כ־285,000 ק"מ בשנייה, קרוב ל־95% ממהירות האור.
שימוש למדידת מרחק
מדידת ההסחה לאדום משמשת היום להעריך את מרחקם של גרמי שמיים מרוחקים, תוך שימוש בחוק האבל. מדידת ההסחה לאדום היא פשוטה ומדויקת, ועל כן טכניקה זו היא השיטה המקובלת ביותר כיום לצורך הערכת מרחקן של גלקסיות וגרמי שמיים אחרים מאיתנו.
אנורוגנתוס
אנורוגנתוס (שם מדעי: Anurognathus; משמעות שמו מלטינית: "לסת חסרת זנב") הוא סוג של פטרוזאור קטן שחי בתקופת היורה לפני 150.8-148.8 מיליון שנה. הוא חי ברחבי אירופה ובעיקר בגרמניה.
מאפיינים
יצור זה היה מהקטנים שבפטרוזאורים והגיע לאורך של 10 ס"מ, מוטת כנפיו הגיעה ל-35 ס"מ ומשקלו ל-8–10 גרם. לאנורוגנתוס הייתה גולגולת גדולה מלאה שיניים דמויות מחט ופיו היה פעור לרווחה. הכנפיים היו גדולות ביחס לגודלו והזנב היה זעיר וממנו הוא קיבל את שמו.
האנורוגנתוס היה צייד של חרקים שונים כמו שפיריות ומרושתי כנף שעופפו ביערות אירופה של היורה. ייתכן שמבנה חייו דמה לתחמסים המודרניים והוא היה צייד מיומן שבלע את טרפו באוויר.
מרים נאור
מרים (מירה) נאור (26 באוקטובר 1947 – 24 בינואר 2022) הייתה שופטת ישראלית. כיהנה כנשיאה ה-11 של בית המשפט העליון, מינואר 2015 עד אוקטובר 2017, כמשנה לנשיא בית המשפט העליון ממאי 2012 עד ינואר 2015, וכשופטת בית המשפט העליון משנת 2003. שימשה יושבת ראש ועדת הבחירות המרכזית מדצמבר 2011 עד יוני 2012 ויו"ר ועדת החקירה הממלכתית לאסון מירון מאוגוסט 2021 ועד לפטירתה.
ביוגרפיה
נולדה בירושלים, בתם של בתיה קרקלינסקי ונפתלי לרנר. אביה היה לוחם "ההגנה", ואמה לוחמת אצ"ל . בשנת 1965 סיימה את לימודיה התיכוניים בגימנסיה העברית רחביה. שירתה בצה"ל כמורה חיילת בקריית גת והשתחררה ב-1967. בשנת 1971 סיימה בהצטיינות את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. התמחתה בעריכת דין אצל שופט בית המשפט העליון, משה לנדוי. במהלך הלימודים, הצטרפה ל, והשתתפה עם הרב משה לוינגר בניסיון לחידוש היישוב היהודי בחברון, אך פרשה מפעילות בתנועה בשל התנגדותה לשימוש באמצעים לא-חוקיים בהקמת ההתנחלויות ובשל תפיסתה כי הפעילות בנושא צריכה להיות בשיתוף פעולה עם הממשלה.
שיפוט
בשנת 1980 מונתה לשופטת בבית משפט השלום בירושלים. ביום הראשון לכהונתה כשופטת פסלה את עצמה מלדון במשפט של תושבי ימית שהפגינו מול בית ראש הממשלה, לאור האפשרות שבעלה, אריה נאור, שכיהן אז כמזכיר הממשלה, יוזמן להעיד במשפט. באפריל 1988 מונתה לשופטת בפועל בבית המשפט המחוזי בירושלים ובמאי 1989 מונתה לשופטת בבית משפט זה. בתפקידה זה הייתה בהרכב השופטים (יחד עם השופטים: יעקב צמח שכיהן כאב בית הדין, ומוסיה ארד) שהרשיע את אריה דרעי. בשנות ה-90 ישבה כדן יחיד ב"משפט הבנקאים" בו הרשיעה בנקים ובנקאים מרכזיים במדינה שהיו אחראים ל"ויסות מניות הבנקים" עד שנת 1983. במקביל שימשה כאב בית הדין להגבלים עסקיים, והחל בשנת 2000 שימשה סגן נשיא בית המשפט לעניינים מנהליים.
משנת 2001 כיהנה כשופטת בבית המשפט העליון בפועל עד למינוי הקבע ב-16 ביוני 2003.
באפריל 2012 בחרה בה הוועדה לבחירת שופטים לתפקיד המשנה לנשיא בית המשפט, מינוי שנכנס לתוקף עם פרישתו של המשנה הקודם, השופט אליעזר ריבלין. לפי הנוהג למינוי נשיא בית המשפט העליון (מינוי השופט הוותיק ביותר בבית המשפט העליון לנשיא - שיטת הסניוריטי), החליפה נאור בינואר 2015 את אשר גרוניס כנשיאת בית המשפט העליון, ונשארה בתפקיד זה עד לפרישתה בשנת 2017.
בנובמבר 2016 התפרסם מכתב שכתבה נאור, לנוכח הפרסומים על כוונת שרת המשפטים, איילת שקד, לבטל את התיקון לחוק שקבע כי בחירתו של שופט לבית המשפט העליון דורשת רוב של 7 מתוך 9 בוועדה למינוי שופטים, ובכך לשלול את כוח הווטו של השופטים, להם 3 נציגים בוועדה. נאור כינתה את ההצעה "הצבת אקדח על השולחן".
בסוף אוגוסט 2017, בעקבות פסק דין שבו התיר בית המשפט העליון לגרש מסתננים מאפריקה למדינה שלישית המסכימה לכך, אך אסר על החזקתם במאסר לשם כך במשך יותר מחודשיים, החלו הפגנות במוצאי שבת מול ביתה ברחביה. ההפגנות אורגנו על ידי הפעילה החברתית שפי פז מדרום תל אביב ומנו כ-200 מפגינים.
נאור פרשה מכס השיפוט והנשיאות ב-26 באוקטובר 2017, אז מונתה במקומה אסתר חיות.
משפט אזרחי
באחד מפסקי הדין שלה המתייחס לפסק דין אפרופים הייתה בדעת הרוב שיש לפרש כתב ערבות על פי אומד דעת הצדדים שהערבות כוונה רק לעסקאות מסוימות, אף על פי שלשון כתב הערבות לא כלל מגבלה כזאת.
משפט פלילי
בשנת 2011 ישבה בהרכב שדחה פה אחד את ערעורו של נשיא המדינה לשעבר, משה קצב, על הרשעתו באונס.
בערעור לבית המשפט העליון על הרשעתו של שמעון שבס סברה נאור בדעת מיעוט שיש להרשיע את שבס בעבירה של מרמה והפרת אמונים, ושבס זוכה. בדיון נוסף התקבלה עמדתה, ושבס הורשע ברוב של שמונה לעומת אחד.
משפט מנהלי
בספטמבר 2017 פסל הרכב תשעה שופטים בראשות נאור את ההסדר לגיוס בני ישיבות המבוסס על התיקונים 19 ו-21 לחוק שירות ביטחון (פרק ג'1: שילוב בוגרי ישיבות ומוסדות חינוך חרדיים לחוק), וקבע שבטלות הפרק תיכנס לתוקף כעבור שנה ממתן פסק הדין (זמן המאפשר לכנסת לחוקק חוק מתוקן).
בפרשת ראשי הערים הובילה את דעת הרוב לפיה נפסק שראשי ערים שהועמדו לדין בעבירות חמורות אינם רשאים להמשיך ולכהן בתפקידם.
בשנת 2016 הובילה את דעת הרוב לפיה נפסק שלעניין חוק השבות יש לראות כיהודי גם מי שעבר בישראל גיור בקהילה אורתודוקסית שלא במסגרת מערך הגיור הממלכתי.
בשנת 2016 כתבה את חוות הדעת העיקרית בבג"ץ גביש נגד הכנסת שבו דחה בג"ץ, בהרכב מורחב של שבעה שופטים, את עתירתם של אנשי אקדמיה בכירים להורות על בטלותו של סעיף 4 לחוק גיל פרישה, הקובע גיל פרישת חובה. נאור קיבלה את טענתם של העותרים כי חוק גיל הפרישה פוגע בזכות לשוויון, אך קבעה שפגיעה זו עומדת בתנאי פסקת ההגבלה, כלומר היא נעשתה לתכלית ראויה ועומדת בתנאי המידתיות.
ענייני ביטחון
נאור הייתה בעמדת הרוב שאין לשר הפנים סמכות לשלול מעמד של תושב קבע מתושבי מזרח ירושלים בגלל השתתפותם בבחירות של הרשות הפלסטינית מטעם רשימה המזוהה עם החמאס.
לאחר פרישתה מבית המשפט העליון
מאוקטובר 2018 כיהנה נאור כנשיאת בית הדין הציוני העליון של ההסתדרות הציונית העולמית.
ביוני 2021 מונתה על ידי נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות לעמוד בראשות ועדת נאור – ועדת חקירה ממלכתית לחקירת האסון בהילולת רבי שמעון בר יוחאי, וכיהנה בתפקיד עד לפטירתה.
חיים אישיים
נאור הייתה נשואה לפרופסור אריה נאור, שהיה מזכיר הממשלה בתקופתו של מנחם בגין, ולהם שני בנים תאומים. התגוררה בירושלים עד לפטירתה ב-24 בינואר 2022, בגיל 74 מדום לב. היא נקברה בבית הקברות סנהדריה בירושלים.
The Breaker
The Breaker (בעברית: השובר) הוא אלבום האולפן השמיני של להקת הקאנטרי האמריקאית ליטל ביג טאון. האלבום יצא לאור ב-24 בפברואר 2017, על ידי חברת התקליטים קפיטול נאשוויל. מתוך האלבום, יצאו שלושה סינגלים: "Better Man", "Happy People" ו-"When Someone Stops Loving You".
האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200, והראשון במצעד אלבומי הקאנטרי.
ג'ייק מנלי
ג'ייק מנלי (באנגלית: Jake Manley; נולד ב-23 באוגוסט 1991) הוא שחקן קנדי.
ביוגרפיה
מנלי נולד באוקוויל, אונטריו, קנדה. הוא בוגר בית ספר התיכון הקתולי "Holy Trinity Catholic Secondary School".
קריירה
בשנת 2012, ערך מנלי את הופעת הבכורה שלו בסדרת הדרמה, "היפה והחיה". בהמשך לתפקידו הראשון, זכה מנלי בתפקידים אחרים במגוון סדרות טלוויזיה.
בשנת 2018 גילם מנלי את דמותו של פישר ווב בסדרה "איי זומבי" של רשת The CW.
בשנת 2019 מנלי שיחק בתפקיד ראשי, בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "המסדר". באותה שנה גילם את וילי וסט בסרט המלחמה "הקרב על מידוויי" בבימויו של רולנד אמריך.
בשנת 2020 הוא שיחק בסרט הקומדיה הרומנטית של נטפליקס "הולידייט". ולאחר מכן בסרט המותחן "ידועים לשמצה" שיצא לאקרנים ב־12 ביוני 2020.
חיים אישיים
מנלי החל לצאת עם השחקנית ג'וסלין יודון בשנת 2015. הזוג התארס ב־26 באוגוסט 2020. הזוג מתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה.
שואת יהודי קרואטיה
שואת יהודי קרואטיה הוא רצח עם של יהודים בקרואטיה שבוצע במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה על ידי ממשלת בובות פשיסטית שהונהגה על ידי משטר האוסטאשה. מתוך 39,000 היהודים, שחיו באזור קרואטיה ב-1941, יותר מ-30,000 נרצחו לפי ההערכות. מתוכם, 6,200 נשלחו לגרמניה הנאצית, והשאר נרצחו בשטח קרואטיה, רובם המכריע הושמדו במחנות ריכוז שנוהלו על ידי אנשי האוסטאשה, ובהם יאסנובאץ. האוסטאשה היו הכוחות הקוויזלינגים היחידים באירופה, שהפעילו בעצמם מחנות השמדה, במטרה לרצוח יהודים ובני קבוצות אתניות אחרות.
מתוך 9,000 יהודים שהצליחו לשרוד, 50% מהם עשו זאת על ידי הצטרפות לפרטיזנים.
חקיקה אנטישמית ותחילת רדיפת היהודים
חוקי הגזע בקרואטיה, מעוצבים על פי חוקי הגזע הנאציים, אומצו ונחתמו על ידי מנהיג האוסטאשה אנטה פאבליץ' ב-30 באפריל 1941. גזירות אלו הגדירו מיהו יהודי, ושללו את זכויות האזרח של כל היהודים והסרבים. בסוף אפריל 1941, חודשים לפני שהנאצים יישמו צעדים דומים בגרמניה, דרשו האוסטאשה מכל היהודים לענוד טלאי צהוב.
ב-26 ביוני 1941 פרסם אנטה פאבליץ' את הצו שקבע: "מאחר שיהודים מפיצים דיווחים כוזבים במטרה להטריד את האוכלוסייה, ומשתמשים בספקולציות אנו רואים אותם אחראים קולקטיבית ועל כן נתייחס אליהם בהתאם, ונמקם אותם בנוסף ליישום אמצעי ענישה במחנות כלא". זה היה האות לגירוש ההמוני של יהודים למחנות הריכוז באוסטאשה, שקודם בקמפיינים תקשורתיים, בסיסמה המרכזית: "אין מקום ליהודים במדינת קרואטיה העצמאית". ב-10 באוקטובר 1941 הכריז האוסטאשה על "הצו המשפטי להלאמת רכושם של יהודים וחברות יהודיות".
ב-10–11 באפריל 1941 נעצרה קבוצה של יהודים בולטים בזאגרב והוחזקו תמורת כופר. ב-13 באפריל מעשה דומה בוצע באוסייק, שם הרסו את בית הכנסת ואת בית הקברות היהודי. הליך המעצר והחזקת יהודים תמורת דמי כופר גבוהים חזר על עצמו בשנים 1941 ו-1942 מספר פעמים.
מחנות הריכוז
בקרואטיה פעלו מספר מחנות ריכוז.
כבר באפריל 1941 הקימו האוסטאשה את מחנה הריכוז דניקה (ליד קופריבניצה), מחנה הריכוז קרוסקיקה  ומחנה הריכוז קראסטינק, שם, יחד עם קומוניסטים ומתנגדים פוליטיים אחרים, כלאו האוסטאשה יהודים.
ההון ושברו
ההון ושברו הוא ספר המציע דרך תאורטית חדשה להבנת מוסד ההון והמשברים המחזוריים של ההון.
תאוריית הון-ככוח
על פי המחברים, קיימות שתי דוקטרינות עיקריות המסבירות את מחיר ההון: הכלכלה-הפוליטית הנאו-קלאסית (או מה שידוע כ"מדע הכלכלה" Economics) והכלכלה-הפוליטית המרקסיסטית. המחיר, על פי הדוקטרינה הנאו-קלאסית, מבוסס על תאוריית הערך של התועלת (השולית) ואילו הדוקטרינה השנייה מתבססת על תאוריית הערך של העבודה (המופשטת). המחברים טוענים כי שתי הדוקטרינות מופרכות מכל נקודת מבט עיונית ואמפירית אפשרית, בהיותן מבוססות על הנחות שגויות והשקפות עולם שאינן רלוונטיות למאה העשרים ואחת. ראשית, הן רואות בהון אובייקט של ייצור כלכלי המופרד מן העולם הפוליטי-מדיני והתרבותי-חברתי. שנית, הן מפצלות את ההון לשתי ספרות – הון ריאלי והון פיננסי.
במקומן מציגים מחברי הספר תיאוריה ערך חדשה המבוססת על יחידות כוח דיפרנציאליות. יחסי-הכוח מבוססים על סדר כמותי אוניברסלי וסדר זה מובע בסמלים פיננסיים בלבד.
לפי התיאוריה החדשה, ההון אינו ישות כלכלית-יצרנית בעלת סגולות פריון. הוא אינו מלאי סחורות המייצרות סחורות, או אמצעי ייצור המתחברים לעבודה שכירה. הוא לא צבירת ידע וטכנולוגיה, ואף לא אוסף של יחידות תועלת או יחידות עבודה האצורות בסחורת ההון. ההון, לפי תאוריית הון ככוח, הוא מוסד מרכזי של יחסי שליטה, המאפשר בין השאר, לשלוט בקווי הייצור והצריכה, במלאי הסחורות ובעבודה השכירה. מנגד, ההון אינו מוגבל לבתי-חרושת, מפעלים, מכרות ובניין, אלא הוא פרוס בכלל מרקמי החברה ההיררכית-מדינית כיום. מכאן נובעת האבחנה הראשונה של המחברים: ההפרדה השלטת בתודעה בין מוסד ההון (המבוסס על יחסי חליפין) לבין מוסד המדינה (כמבוסס על יחסי עוצמה) מוטעית מיסודה.
הספר טוען כי אידיאת הפיצול בין הכלכלה התועלתנית ובין המדינה הכוחנית (או בין יחסי התועלת שבשוק לבין יחסי הכוח שבפוליטיקה) צמחה בעת עליית "החברה האזרחית" ומוסדה בסיפורי מלחמותיה נגד האצולה ו"המשטר הישן" באירופה. האידיאה היוותה אחת מהדגלים העיקריים בהיסטוריה הליברלית, אולם היא אינה רלוונטית עוד להוויה בת זמננו.
"הכלכלה" כלומר העבודה, הידע, הייצור והפריון, אינה מפיקה רווח. רק היכולת לשלוט בכלכלה היא הסיבה לרווח. ההון מכל סוג, בין אם הוא מכונה "ריאלי" ובין אם "פיננסי", אינו מייצר מאומה ואין בו סגולות פריון כלשהן. גם טכנולוגיה אינה מפיקה רווח. טכנולוגיות הלווין, השרת, המחשב, הסיב האופטי, הסלולר ושידורי הטלוויזיה אינן "מייצרות רווח", אינן "עושות כסף", ואינן "מפיקות הכנסות". לעומת זאת, הבעלים התאגידיים-מדיניים השולטים בתשתיות הטכנולוגיות וברשתות הידע הינם בעלי היכולת לחלק-מחדש רווח מתוך ההכנסות בחברה האנושית.
כוח במשטר קפיטליסטי מוטבע בקניין הפרטי ובתהליך ההפרטה בכללותו. בדרך זאת הופך הכוח לסחורה, הניתנת לכימות, לפיצול למנות המופיעות ביחידות אנונימיות, לקניה ולמכירה. המשמעות של הכוח לעולם אינה חיובית אלא תמיד שלילית. במובן זה, הרווח אינו יכול לבוא מייצור אלא משלילת הייצור, מכוח האיום לשבש אותו, כלומר, על ידי כושר הדרה שיטתי. הבעלות על נכסים, כולל נכסים טכנולוגיים, מקנה לבעלים את הזכות להפקיע הכנסות לטובתם והזכות הזאת לרווח נובעת לא מיכולתם לייצר את הסחורות, להפיק את הטכנולוגיות ולהנפיק ידע חדש אלא מיכולתם של הבעלים למנוע מן החברה האנושית את השימוש בסחורות, בטכנולוגיות, בידע ובתשתית. יכולת זאת מתבטאת בכוחם לאיים בהשבתת ושיבוש מארג הייצור והתשתית של הלווין, השרת, המחשב והסיב האופטי ואף לממש איום זה. מידת היכולת הזאת למנוע, לחסום ולהשבית – היא שקובעת את מחיר ההון.
המנגנון המרכזי של הצבר-ההון אינו חתירה להשגת "מקסימום רווח" או "מקסימום תועלת", כפי שטוענת הדוקטרינה השלטת, אלא בעלי-ההון חותרים "להכות את הממוצע", כלומר, להגדיל את השליטה בנכסים ביחס לשיעור המקובל של שיעור הגדלת הנכסים. מסחור הכוח והיוונו (הקפיטליזציה של יחידות הכוח) הוא תמצית משמעות ההון. ההיוון (capitalization), משמע, מחיר ההון, דורש תאוריית מחיר שתעמוד מול תיאוריות המחיר הקיימות וזאת למעשה תאוריית ההצבר הדיפרנציאלי (differential accumulation).
תאוריית ההצבר הדיפרנציאלי
הקפיטליזציה (ההיוון) היא הרעיון המרכזי במשטר הקפיטליסטי ועליה מתבססים יחסי-השליטה. היא מופיעה כאוסף סימבולים, שהקפיטליסטים דבקים בו.
בעל ההון (יחיד או ארגון) מצפה לזרם רווחים עתידי. את הציפיות לזרם רווחים זה הוא מייחס לגודל יציב – מין יתד שנהוג להישען עליה, המכונה "שיעור-רווח נורמאלי". ולכל זאת, הוא ממשיך ומייחס את התנודות והתהפוכות בעתיד, המכונות "דרגת הסיכון".
מושג זה עתיק כימי הקפיטליזם ולמעשה, לפי ביכלר וניצן, הוא המאפיין המרכזי שמסמן את ראשיתו של הקפיטליזם (בניגוד להיסטוריוסופיה המרקסיסטית, הרואה בעליית מוסד השוק או במוסד העבודה השכירה את המאפיינים העיקריים של ראשית הקפיטליזם והפצעתו מתוך הפיאודליזם). המושג התפתח בבורגים (הערים האוטונומיות) של אירופה בתחילת האלף השני – באמצעות תפישה עתידית של חישוב חובות ומסחור האלימות והמלחמות. הוא הצליח להתגבר על הסדר הפיאודלי-כנסייתי ולהפוך לתפריט מקובל בקרב בנקאים במאה השמונה עשרה. הצורה המתמטית המקובלת היום, נוסחה לראשונה לצורכי חישוב הרכוש של בעלי יערות בגרמניה במאה התשע-עשרה והוצגה כדרך מחשבה אוניברסלית לשוק ההון בארצות הברית בתחילת המאה העשרים על ידי אירווינג פישר.
עם זאת בניגוד לגישות המסורתיות, הרי שלפי תאוריית ההצבר הדיפרנציאלי של ביכלר וניצן הערך המהוון מורכב בסופו של דבר מארבעה יסודות: רווח עתידי, התלהמות/דיכאון, שיעור רווח נורמלי, וגורם הסיכון. ניתן להציג את הרעיון כמשוואה פשוטה: K=(π × H)/(δ × nrr).
K הוא מחיר ההון או הערך המהוון של הנכס אשר עליו שולט הקפיטליסט. ההון בהופעתו כמכשיר פיננסי יכול להיות אג"ח, מניה, או ישות מהוונת אחרת הרשומה כארגון, תאגיד, כנסייה, ידע מוגן, זיכיון וכל דבר ביקום שניתן להשיג באמצעותו רווח מאחרים. מחיר ההון מובע בערכים כספיים.
הסוללים
הַסּוֹלְלִים הוא קיבוץ מתחדש בגליל התחתון, סמוך לצומת המוביל, בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל. שם הקיבוץ הוא סמלי, מתוך שאיפה לסלילת דרך להתיישבות יהודית באזור הצפון.
ההון ושברו
תאוריית ההצבר הדיפרנציאלי
לצד שיעור הרווח הנורמלי (nrr), מקננת במכנה האימה מפני הנפילה לתהום, המכונה בעגת העסקים סיכון (δ), שאותו הבעלים מייחסים לציפיות לרווח (π × H) שבמונה.
הסוללים
היסטוריה
הקיבוץ הוקם ביולי 1949 על ידי חברי תנועת "מכבי צעיר" יוצאי הפלמ"ח וגרעין מארצות הברית. שמו מסמל את רצונם של המתיישבים לסלול את דרכם להתיישבות בארץ ישראל.
ההון ושברו
תאוריית ההצבר הדיפרנציאלי
הקפיטליסט חותר להגדיל את הונו ביחס לשיעור הקפיטליזציה הממוצע של הקפיטליסטים האחרים. "הממוצע" יכול לבטא את הממוצע בסקטור העסקי שאליו הקפיטליסט מתייחס (למשל בנקאות או נפט), או את קבוצת הגודל הארגונית (למשל 500 הפירמות הגדולות בארצות הברית או 1,000 הפירמות הגדולות בעולם). הוא יכול להתייחס למכשיר הפיננסי בו הקפיטליסט משקיע (מניות או אג"חים) או לעסקים של כלל הקפיטליסטים (באזור מסוים, במדינה, או בעולם כולו). כלומר, הקפיטליסטים אינם עסוקים ב"מיקסום רווח" מסתורי אלא חותרים "להכות את הממוצע" (to beat the average) והממוצע הזה הינו ממשי: הקפיטליסטים מודדים את הונם ביחס לשיעור הקפיטליזציה של הקפיטליסטים האחרים והתוצאה היא שיעור הקפיטליזציה הדיפרנציאלי.
הסוללים
היסטוריה
על אף ניסיונות קליטה של קבוצות צעירים שהגיעו מהארץ ומחו"ל, נתקל הקיבוץ בשנותיו הראשונות בקושי בגיוס חברי קיבוץ נוספים.
ההון ושברו
תאוריית ההצבר הדיפרנציאלי
המסקנה המיידית מתוך התיאוריה היא שרווח (דיפרנציאלי) קשור לשליטה בייצור באופן לא-ליניארי. לעיתים יותר ייצור (צמיחה) מביא ליותר רווח ביחס לבעלי הון אחרים, ולעיתים בלימת הייצור (מיתון) מביא ליותר רווח דיפרנציאלי. מסקנה אחרת שעולה מתוך תאוריית ההצבר הדיפרנציאלי היא שבניגוד לתיאוריות המקובלות, רווחים דיפרנציאליים אינם מחייבים צמיחה אלא לעיתים דווקא מיתון. שנית, צמיחה לפי התיאוריה החדשה מנוגדת בדרך כלל לאינפלציה, ולעומת זאת מיתון יכול דווקא להתאים היטב לאינפלציה.
הסוללים
כיום
כיום מוגדר "הסוללים" כקיבוץ מתחדש (מופרט) והחברים בו מקבלים שכר דיפרנציאלי (לא שוויוני). בעבר פעל ביישוב מפעל "לינרו" לייצור כלי שרטוט ולוחות אור (נסגר בשנת 2006), ענפים חקלאיים (גידולי שדה, לול, בקר) ושתי מדגרות. רבים מהחברים עובדים מחוץ ליישוב.
ההון ושברו
תאוריית ההצבר הדיפרנציאלי
תפישה זאת של תהליך ההצבר מביאה לכך, שהמחקר הכלכלי-פוליטי של ביכלר וניצן מתמקד לא במוסד ההון בכללותו אלא במה שהם מכנים "הון דומיננטי". זהו חקר התפתחות גרעין הארגונים התאגידיים-מדיניים המרכזיים השולטים, מכוונים וממסדים-מחדש את תהליך הצבר-ההון. ניתוח של מבנה השליטה המשתנה במשטר הקפיטליסטי, הוא מה שניצן וביכלר מכנים – אופי הכוח (Mode of power) הקפיטליסטי.
הסוללים
כיום
בשנת 1998 הוקמה ליד הקיבוץ שכונת הרחבה קהילתית בשם "נוף אלונים" ובה 115 יחידות דיור, שאכלוסן הושלם בשנת 2003. לשם הפעילות המשותפת בין ההרחבה לקיבוץ הוקמה אגודה שיתופית. וכיום ישנו שיתוף בין הקיבוץ להרחבה בכל הנוגע לפעילויות החברתיות והקהילתיות.
ילדי הסוללים לומדים בבית הספר היסודי "רעים" שנמצא ביישוב שמשית. בוגרי בית הספר היסודי ממשיכים לרוב ללמוד בבית הספר השש-שנתי העמק המערבי בקיבוץ יפעת.
בשנת 2013 הוקם ביישוב בית כנסת המשמש את תושבי ההרחבה והקיבוץ.
היישוב נמצא במרכזה של רשת שבילי הליכה ושבילי אופניים.
את היישוב מקיף שביל אופניים - הידוע בשם "סינגל הסוללים". השביל עובר בלב יער אלונים ומהווה חלק ממכלול שבילי האופניים של אלון הגליל.