cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האפיפיור החדש
שיווק
הטיזר הרשמי לסדרה שוחרר ב-28 באוגוסט 2019. הטריילר השני של הטיזר הוקרן בבכורה ב-3 בנובמבר 2019. הטריילר המלא הראשון שוחרר ב-10 בדצמבר 2019.
חורבת גבול
חורבת גבול (ח'רבת ג'בול במקור) הוא אתר ארכאולוגי בדרום מזרח הגליל התחתון, כשלושה קילומטרים מדרום לכוכב הירדן, ומעל גדתו הצפונית של נחל יששכר.
היישוב הקדום "גבול" נזכר עוד בראשית המאה ה-14 בידי החוקר אשתורי הפרחי, בתיאור הדרך מבית שאן לטבריה, ולפי הסברה כאן היה מקום מוצאו של האמורא יעקב גבולאי הנזכר בתלמוד הירושלמי (חלה, נט, ע"א).
בחורבה נתגלו שרידים מהתקופה הביזנטית, וכן שני לוחות אבן עם חריטה מעוצבת של מנורת שבעת הקנים לצד מחתה, שופר וארבעת המינים.
כמו כן, נתגלו בחורבה שרידי מבנה ציבורי גדול, ובו אבני גזית, לוח שיש, אבן מזוזה ואבני פסיפס, אשר אופייניים לבתי כנסת קדומים באזור.
לקריאה נוספת
א' שילר, אריאל: כתב עת לידיעת ארץ ישראל, גיליון 52 - בתי כנסת קדומים בגליל ובגולן, תשמ"ז-1987, 75-73.
תהילים ו'
תהילים ו' הוא המזמור השישי בספר תהילים. המזמור חתום בידי דוד, ומבטא את תפילתו של היחיד וסבלו.
תוכן המזמור
בעל המזמור מתאר את סבלו, ומבקש שה' ינהג עמו במידת הרחמים. המשורר טוען בפני ה' כי אם ימות לא יוכל להתפלל, להודות ולספר בשבחו. המשורר מתאר בפירוט את סבלו, אך אינו מפרט מהו סבלו ומי הם אויביו. בפסוקי החתימה של המזמור מטיח המשורר באויביו שכעת הם יפסיקו לפגוע בו, מפי שה' שמע את תפילתו.
"השמינית" הוא כלי נגינה המופיע גם בספר דברי הימים. לדעת רש"י מדובר בכינור בעל שמונה נימים. אבן עזרא הביא פירוש נוסף, שייתכן וללחן היו שמונה שורות.
סוגת המזמור
מזמור ו' עוסק בתפילה אישית. יש הסוברים כי זוהי תחינתו של אדם חולה לאל. אחרים טוענים כי המזמור כשבועה נגד אנשים בעלי יכולות כישוף הפועלים נגד בעל המזמור. חוקרים אלה נסמכים על הדמיון המופיע בטקסטים המשמשים כטקסי השבעה שנערכו בבבל.
המזמור בליטורגיה היהודית
לפי נוסח אשכנז ורוב נוסח ספרד אומרים את פרק ו' בתהלים (תוך השמטת פסוק א' שלו) במסגרת נפילת אפים שבתפילת תחנון, בעוד נוסח הספרדים השתרשה אמירת פרק כ"ה בתהלים.
המזמור בליטורגיה הנוצרית
תהילים ו' הוא הראשון מבין שבעה מזמורי תשובה.
לי מין-הו
לי התפרסם בעיקר בשל תפקידו כאחד מחברי ה-F4, גו ג'ון-פיו, בדרמת הטלוויזיה "בנים על פני פרחים". הוא קיבע את מעמדו כשחקן טלוויזיוני כששיחק את התפקיד הראשי במקביל לחברתו פארק מין יונג (המכונה קים נא נא) בסדרת הטלוויזיה צייד עירוני (2011) ואחריה בסדרה "היורשים".
ב-2013 וב-2014 הפיק לי שני אלבומי מוזיקה, אולם הוא מצהיר שהמוזיקה אותה הוא יוצר נועדה לשרת את מעריציו בלבד, ואין לו כוונה לפתח קריירה מוזיקלית. ב-2015 שיחק בסרט הפעולה "גנגנם בלוז". ב-2017 שיחק בדרמה ״אגדת הים הכחול״.בסוף מחצית-2020 שיחק לי מין-הו בדרמה בשם ״המלך: שליט הנצח״ שם שיחק תפקיד ראשי.
קריירה
כילד רצה להיות שחקן פוטבול מקצועי. הוא אכן שיחק בילדותו בפוטבול, אך פציעה בכיתה ה' גרמה לו להפסיק לשחק. בשנתו השנייה בבית הספר התיכון החל לי לדגמן ולשחק. הוא החל בתפקידי דרמה קטנים כמו בנון-סטופ 5 או מתכון לאהבה. התפקיד המשמעותי הראשון שלו היה בסדרה Secret Campus. בשנת 2006 הוא לקח הפסקה של שנה בקריירת המשחק שלו בעקבות תאונת דרכים קשה בזמן שנסע עם ג'ונג איל וו. לי נפצע קשה והיה כמה חודשים מרותק למיטה. לאחר שהחלים, קיבל את התפקיד הראשי הראשון שלו בדרמת בית הספר רוץ מקרל מ-2007. אך הסדרה קוצרה ל-8 פרקים בלבד בעקבות רייטינג נמוך. ב-2008 הופיע בתתעורר ובקוראים לי סם וכן בשני סרטים, שובו של אויב הציבור ו-Our School's E.T.
הפריצה שלו התרחשה בעקבות התפקיד הראשי ששיחק בסדרה "בנים על פני פרחים", עיבוד קוריאני של סדרת טלוויזיה יפנית פופולרית. התחרות על התפקיד הראשי הייתה גדולה, ולי התבשר שקיבל את התפקיד על פי פרסום בעיתונות. בעקבות הסדרה הפך לי לשחקן מפורסם. בעקבות פרסומו הוא החל בשיתוף פעולה עם חברות עבור מוצרים כמו ביגוד, איפור ומזון שנושאים את שמו.
ב-2010 שיחק בסדרה הדרמה טעם אישי, בה הוא מגלם ארכיטקט שאפתני ופרפקציוניסט שמעמיד פנים שהוא הומו כדי שיוכל לשכור חדר עם אישה צעירה, מה שמוביל לתסבוכת רומנטית. ב-2011 גילם את לי יון סונג בדרמת האקשן צייד עירוני, המבוסס באופן חלקי על מאנגה של הסופר היפני טסוקאסה הוג'ו. הסרט תרם לפופולריות ההולכת וגוברת שלו ברחבי אסיה, בעיקר ביפן, הפיליפינים וסין, כמו גם חלקים מאירופה.
בשנת 2015 קיבל מועמדות לפרס גרנד בל (האוסקר הקוריאני) על משחקו בסרט האקשן "גנגנאם בלוז".
בשנת 2021 לוהק לסדרת הדרמה "פצ'ינקו" בה הוא יגלם את הדמות הראשית; האנסו, בחור קוריאני צעיר שמאומץ על ידי משפחה יפנית עמידה. הסדרה אשר מבוססת על ספרה באותו שם של הסופרת מין ג'ין לי עלתה לשידור ברשת אפל TV פלוס ב-25 במרץ 2022.
חיים אישיים
לי נולד בסיאול. הוא בוגר של אוניברסיטת קונקוק בקולנוע ואומנות. לי ניהל מערכת יחסים בת מספר חודשים עם פארק מין-יאנג, שכיכבה לצידו בדרמה צייד עירוני. במרץ 2015 אישר כי הוא במערכת יחסים עם השחקנית והזמרת סוזי, השניים נפרדו אחרי שנתיים וחצי של זוגיות.
רחוב ויצמן (כפר סבא)
רחוב ויצמן הוא הרחוב הראשי ההיסטורי של העיר כפר סבא שבשרון. הרחוב קרוי על שם חיים ויצמן, הנשיא הראשון של מדינת ישראל. הרחוב חוצה את העיר כמעט לכל אורכה וכולל חנויות, משרדים, בתי קפה, דוכני מזון, מוסדות ציבור, מבני מגורים ושטחים ירוקים. ביולי 2018 דורג הרחוב במקום התשיעי מבין רחובות המסחר המובילים בישראל במחקר שערך העיתון TheMarker וחברת הייעוץ צ'מנסקי בן שחר.
היסטוריה
סלילת הרחוב החלה בשנת 1929, והוא תוכנן במקור כעורק מסחרי המקשר בין יישובי השרון לערי החוף. בתחילה נקרא "רחוב השרון". בתוכנית המתאר הראשונה של העיר הרחוב סומן כדרך ראשית שרוחבה 20 מטרים. הרחוב התפתח במהירות ובשנות ה-30 של המאה ה-20 כבר היו בו 100 חנויות ובתי מלאכה.
בשנת 1976, הכין אדריכל העיר יוסף קולודני תוכנית מתאר מקומית, המכונה "התוכנית הרביעית" (שכן הייתה זו הפעם הרביעית בה הוכנה תוכנית מתאר לכפר-סבא).על פי התוכנית נבנה מרכז עירוני חדש לאורך רחוב ויצמן בין הרחובות ארבל וכצנלסון, שכלל את היכל התרבות ומרכז עסקים (קניון ערים) וביניהם חיברה כיכר העיר. החלטות נוספות שהתקבלו במסגרת התוכנית היו שבמרפסות הפתוחות של דירות המגורים ("מרפסות שמש") יהיו אדניות בנויות לפרחים ובבניינים המשלבים מגורים ומסחר חויבו הקבלנים לבנות אכסדרה עם קשתות לפני החנויות להגנה מפני גשם ושמש, שמתחברים לרחוב מסחרי רציף.
במהלך שנות התשעים ותחילת האלפיים נבנו בקצוות העיר ובאזורי התעשייה קניונים וחנויות ענק. בשנת 2009 נפתח מרכז קניות "G", וב-2015 נפתח בו מתחם קולנוע מרשת "סינמה סיטי", ותנועת הקונים בו פחתה. בתחילת 2015 הכריזה עיריית כפר סבא על תחרות אדריכלים לשיפוץ ושינוי פני הרחוב. ההצעה הזוכה כללה הוצאת תנועת כלי רכב מהרחוב והפיכתו לשדרה להולכי רגל שבצידיה מסלולי מערכת אוטובוסים מהירה. התוכנית משתלבת בתכנון הרכבת הקלה של מטרופולין תל אביב, במסגרתה מתוכנן קו אוטובוס מהיר, הקו הוורוד, שיעבור ברחוב. תוכניות אלו מעולם לא מומשו.
בשלהי 2019 ובתחילת 2020 החלו עבודות להקמת נתיב תחבורה ציבורית שמאלי בהפרדה מלאה לכל אורכו של רחוב ויצמן. ברחוב עוברים כ-70 אוטובוסים בשעה, ונתיב התחבורה הציבורית נועד לתעדף אותם בכביש על מנת לשפר את יעילותם ואמינותם של ה קווים. בנוסף לבניית נתיב התחבורה הציבורית, העבודות, שעלותן הוערכה תחילה בסכום של כ-200 מיליון שקלים, נועדו גם לחידוש תשתיות הרחוב, סלילת שביל אופניים, נטיעת עצים, הרחבת המדרכות ושיפוץ חזית הרחוב. תושבי האזור התנגדו לפרויקט, יחד עם העירייה, מתוך סירוב להעניק העדפה לתחבורה ציבורית על פני רכבים פרטיים, שכן הפרויקט כלל הסבה של נתיב רכב פרטי לתחבורה ציבורית בלבד וכן הפקעה וביטול של חניות. ב-16 במרץ 2023, לאחר כשלוש שנות עבודה, נפתח לתנועה שלב א' של הפרויקט, במקטע שבין קניון G לבין רחוב העמק. כחודשיים לאחר מכן, ראש העיר רפי סער הצליח להביא לסיכום עם משרד התחבורה בראשות מירי רגב על גניזת המשך תוכניות העבודה על נתיב התחבורה הציבורית ברחוב ויצמן וביטולו דה-פקטו. כך, נותר ברחוב מקטע בן כקילומטר וחצי לכל כיוון שאיננו משלים את ייעודו הנחוץ לתחבורה ציבורית.
נומי לאם
נעמי אליזבת "נומי" לאם (באנגלית: Naomi Elizabeth "Nomy" Lamm; נולדה ב-1 בספטמבר 1975) היא זמרת ופזמונאית אמריקאית ופעילה פוליטית.
מוזיקה ואקטיביזם
רגלה השמאלית של לאם נכרתה בהיותה בת שלוש, בעקבות הפרעת צמיחת העצם עבורה נדרש תותב. בעקבות הכריתה היא הרגישה אאוטסיידרית והפכה לפעילה פוליטית כבר בגיל הנעורים. לאם ידועה גם בשל האקטיביזם שלה בנושא קבלת שומן.
לאם היה מעורבת בסצנת הקווירקור באולימפיה, וושינגטון, שם הייתה מופיעה עם מגוון מוזיקאים. ב-1991 היא פרסמה פנזין בשם "I'm So Fucking Beautiful", בו ביטאה בטקסט ובגרפיקה את הכעס שלה על ההתייחסות אליה כאישה שמנה.
בשנת 1999, לאם הוציאה אלבום בכורה בסגנון פאנק רוק עם תמות מהפכניות, בשם "Anthem" (המנון). במקור, חברת התקליטיםTalent Show התכוונה להוציא אלבום אוסף עם להקות שונות עבורם היא משמשת כסולנית, אך לאם הקליטה את החומר מחדש בתור פרויקט סולו. באותה שנה, לאם הוציאה גם את האלבום "The Transfused", פסקול של מחזמר רוק אנטי-תאגידי שהיא יצרה עם להקת "The Need", עוד הרכב מתנועת הקווירקור. לאם גם יצאה לסיבוב הופעות כחלק ממופע "Doctor Frockrocket’s Vivifying Reanimatronic Menagerie and Medicine Show".
אלבומה הבא, "Effigy", שהוציאה חברת התקליטים הקלטות יויו ב-2000, היה אלבום מוזיקה אלקטרונית, דיסקו-פופ במקום רוק - אך לדבריה של לאם, עדיין פאנק. גם אלבום זה דיבר על מהפכה, אך הפעם מהפכה פנימית במקום החיצונית.
בשנות האלפיים, לאם המשיכה לפרסם פנזינים, וגם הגישה הרצאות תיאטרליות באוניברסיטאות על דיכוי מבוסס משקל גוף. בשל הופעותיה, לאם הייתה מועמדת לפרס "אשת השנה" של מגזין Ms. לאם גם השתתפה במסע הופעות של ספוקן וורד עם ההרכב Sister Spit, והייתה כתבת קבועה במגזין Punk Planet.
מינואר 2004 עד מאי 2005, לאם אירחה תוכנית "מיקרופון פתוח" ג'נדרקווירי בשם "The Finger". המופע אירע בחנות פמיניסטית לצעצוע מין בשיקגו, וכללה מופעי שירה, אלתורים, קומדיה, ריקוד, סיפורים, תערוכות וידאו, מוזיקת פולק, מוזיקת רוק, מיצג ואמנות מיצג.
המוזיקה של לאם היא אחד מנושאי הסרט התיעודי משנת 2006 Young, Jewish, and Left. ראיון איתה על הקשר בין פאנק רוק ויהדות מופיע בתוספות של ה-DVD של הסרט. לאחר מכן, עבדה לאם בשיתוף פעולה עם הלהקה Tricrotic, ויחד הוציאו EP אחד.
בשנות ה-2010 ממשיכה לאם בשיתופי פעולה עם אמנים קווירים ופאנקיסטים, ויש לה טור במגזין make/shift. היא גם מופיעה במסגרת ארגון מאזור סן פרנסיסקו בשם Sins Invalid, ארגון ללא מטרת רווח לקידום האמנויות, אשר מארגנת הופעות על מיניות, מגדר ונכות, ומקדמת יצירות של אמנים קווירים ולא-לבנים. בשנת 2012 לאם הייתה הדוברת המרכזית בכנס הדו-שנתי Femme, כנס המיועד לנשים לט"ביות. היא גם השלימה את ספרה הראשון, במסגרת לימודי תואר שני, סדרה של סיפורים קצרים על טראומה ושינוי הנקרא 515 רמזים.
טאקוונדו באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
תחרויות הטאקוונדו באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו התקיימו בין התאריכים 17 באוגוסט עד ה-20 באוגוסט 2016. בתחרויות השתתפו 128 ספורטאים שחולקו לשמונה קבוצות משקל שונות - ארבע קבוצות משקל לגברים וארבע קבוצות לנשים. רון אטיאס היה הספורטאי הישראלי הראשון שייצג את ישראל בתחרויות הגברים בענף.
התחרויות התקיימו באולם קריוקה ארנה 3 הנמצא בשכונת בארה דה טיז'וקה במערב ריו דה ז'ניירו.
ישראל בתחרויות הטאקוונדו
רון אטיאס, לוחם הטאקוונדו הישראלי, היה הספורטאי הראשון המתחרה באולימפיאדה בקטגוריית הגברים. את מקומו במשלחת הישראלית הבטיח לאחר שזכה במדליית הזהב בטורניר הקדם אולימפי שנערך באיסטנבול. אטיאס התחרה במשקל עד 58 ק"ג. בקרב הראשון הפסיד לברזילאי ונילטון טשיירה בתוצאה 16:2 וסיים את ההשתתפות בתחרויות לאחר קרב אחד.
טרסיירה (אי)
האי טֵרְסֵיְרָה, המכונה גם האי הסגול, הוא אי בארכיפלג האיים האזוריים במרכז צפון האוקיינוס האטלנטי. זהו אחד מהאיים הגדולים של הארכיפלג ובו אוכלוסייה של 56,000 תושבים בשטח של 396.75 קילומטרים רבועים. בו שכנה בעבר בירת הארכיפלג והיום היא נחשבת לאתר מורשת עולמית (אנגרה דו אירואיז'מו). האי הוא מקום מושבם של בית המשפט העליון ושל הבסיס הראשי של חיל האוויר האמריקאי באיים האזוריים.
היסטוריה
מספר קטן של מבנים מסוג היפוגאום נתגלו על האי טרסיירה, עדות לנוכחות אנושית שהייתה על האי לפני יותר מ-2000 שנה, עוד לפני ההתיישבות הפורטוגזית.
מבחינה היסטורית, יש אי-ודאות בנוגע לתאריך בו נתגלו האיים האזוריים. על תרשימים ימיים עתיקים ניתן לראות שהאיים זוהו עוד בשנת 1325.
תיעוד ראשון רשמי בו מופיעים האיים האזוריים בכלל וטרסיירה בפרט הוא מסמך משנת 1439 שנכתב על ידי גונזאלו וולו קברל. כנראה שהאי טרסיירה עצמו התגלה על ידי רב החובל של ויסנטה דה לאגוס, וולו קברל ב-1 בינואר 1445. במסמכים הראשונים שנכתבו לאחר תקופה זו החל להופיע שמו של האי השלישי בארכיפלג - Ilha de Jesus Cristo (האי של ישו), ומאוחר יותר הוא שונה ל-Ilha de Jesus Cristo da Terceira. ההיסטוריון וההומניסט גספר פרוטוסו, הסביר מאוחר יותר את מקור שמו של האי בציינו בין היתר כי: בלי קשר, זה היה רק שם זמני. בפורטוגזית שגורה המילה Terceira היא "השלישי" ומשמעותה במקרה זה "האי השלישי" או "השלישי להתגלות" וזה השם שנטבע בקרב התושבים עד היום.
ישוב האי החל על ידי צו של אינפנטה ד. אנריקה (21 במרץ 1450) שהסמיך את Jácome de Bruges לנהל את ענייני האי. המתיישב הראשון באי היה פרדיננד ואן אולמן (Ferdinand van Olmen או Fernão d'Ulmo) הפלמי אשר מאוחר יותר נטש את המקום מסיבות לא ידועות. ברוז' המשיך להביא משפחות של מתיישבים מפלנדריה וממקומות נוספים בפורטוגל, הרפתקנים, בעלי חיים וציוד.
היישוב הראשון בטרסיירה נוסד ב-Quatro Ribeiras, באזור Portalegre ליד קפלה קטנה בסנטה אנה. ברוז' חזר כל הזמן נסע אל פלנדריה כדי לגייס מתיישבים חדשים למושבה שלו. באחת מנסיעותיו למדיירה הוא גייס את דיגו דה טייב והפך אותו לסגנו ובין היתר גם למפקח על האי טרסיירה. כמה שנים מאוחר יותר, ברוז' העתיק את מקום מגוריו לפראייה, החל לבנות את כנסיית מטריז בשנת 1456 והמשיך לנהל את האי ממקום מושבו עד שהוא נעלם באופן מסתורי ב-1474 באחד המסעות שלו בין המושבה לבין היבשת. בעקבות היעלמותו, אינפנטה ד. ביאטריס, בשמו של בנה אינפנטה ד. דייגו (מי שירש את האיים טרסיירה וגרסיוסה) חילקה את האי טרסיירה לשני אזורים: אנגרה (שניתנה ל-João Vaz Corte Real) ופראייה (שניתנה ל-Álvaro Martins Homem). מלבד מתיישבים פורטוגזים, פלמים, עבדים רבים מאפריקה וגם נוצרים ויהודים אכלסו את האי בשלב זה תוך שהם מפתחים מיזמים מסחריים רבים כולל גידול חיטה (שיוצאה במהלך המאה ה-15 בכל רחבי האימפריה), קני סוכר, צמחים להפקת צבע לתעשייה ועצים (בעיקר עבור תעשיות הבנייה). התפתחות זו נמשכה עד סוף המאה ה-19, עם כניסתם של גידולים חדשים, כולל תה, טבק ואננס.
במהלך מלחמות הירושה בשנת 1580, האיים האזוריים היו המקום היחיד ברחבי האימפריה הפורטוגלית שהתנגד לספרדים עד הקיץ של 1583. המלך הספרדי פיליפה השני הציע לאיים האזוריים חנינה במידה והם ייכנעו. כל האיים התנגדו לכך מלבד האי סאו מיגל שנשבע אמונים למלך הספרדי. אחרי הקרב על פונטה דלגדה (שבו Álvaro de Bazán, המרקיז הראשון של סנטה קרוז, ניצח את תומכיו האנגלו-צרפתיים של הטוען לכתר הפורטוגזי דון אנטוניו) גורשו המפסידים מחופי האי סאו מיגל ורוכזו הכוחות המנצחים בחוף הממוגן פחות של אנגרה דה הרוסימו. למרקיז המנצח היה צי של 96 ספינות ו-9500 חיילים (וכן חיילים בתוך סאו מיגל) והוא הצליח להביס את צבאו של דון אנטוניו ביום אחד בלבד. למרות שהחיילים הצרפתים והאנגלים ששהו באי אולצו להתפרק מנשקם, דון אנטוניו וקומץ מתומכיו הצליחו להימלט ללא פגע.
המלך הפורטוגזי חואן הרביעי התקבל באיים האזוריים בשמחה והם קיבלו עצמאות במסגרת האיחוד האיברי. מתיישבים ספרדים באנגרה דה הרוסימו הפכו להיות במעמד מועדף, אך הוא נשלל מהם לאחר החלת הריבונות הפורטוגזית על האיים בשנת 1640.
ב-1766 אורגנה מחדש מערכת הממשל ואנשי צבא קיבלו זכות להתיישב באנגרה דה הירוסימו.
ב-1828 האיים האזוריים אימצו את חוקת פורטוגל ונוסדה בהם חונטה זמנית תחת הדגל של מלכת פורטוגל, מריה ה-2. חילוקי דעות בין המיגליסטים (תומכי השליט האבסולוטי מיגל הראשון) לבין הליברלים (תומכי החוקה המלכותית שיוסדה על ידי המלך הפורטוגזי חואן ה-6) באו לידי ביטוי בקרב על פראיה דה ויטוריה ב-1829. כתוצאה מכך אנגרה הוכרזה כבירת פורטוגל ב-15.3.1830 על ידי הכוחות החוקתיים. כוחות אלו תמכו והגנו על הגולים הליברליים שהיו לצידה של מלכת פורטוגל מריה ה-2 ושזכויותיהם הופרו על ידי דון מיגל. ב-1832 פדרו ה-2 (המלך הקודם ויורש העצר של המלכה מריה) הגיע לאיים האזוריים לכונן משטר כאופוזיציה למשטר האבסולוטי בליסבון בראשות Marques of Palmela שנתמך על ידי תושבי האיים האזוריים Mouzinho da Silveira ו-Almeida Garrett שפיתחו רפורמות שונות.
ב-16 במרץ 2003 נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש, ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר, ראש ממשלת ספרד חוזה מריה אסנאר וראש ממשלת פורטוגל חוזה מנואל ברוסו נפגשו בטרסיירה כדי לדון בפלישה לעיראק שהחלה 4 ימים מאוחר יותר, ב-20 במרץ 2003.
ב-24 באוגוסט 2011 הגיע האי טרסיירה לראש מהדורות החדשות לאחר שטיסה 236 של חברת Air Transat ביצע בו נחיתת חירום לאחר שאזל הדלק במהלך הטיסה.
גאוגרפיה פיזית
האי טרסיירה כולל 4 שכבות חופפות שנבנו מעל מבנה גאולוגי שנקרא הבקע של טרסיירה. זהו צומת של 3 לוחות טקטוניים: הלוח האירואסייתי, הלוח האפריקאי והלוח הצפון אמריקאי. מבנים וולקנים אלו עלו מעומק של 1500 מטר מקרקעית האוקיינוס האטלנטי. תיארוך בעזרת פחמן וכן מיפוי גאולוגי שיפרו את הידע הכרונולוגי הקיים של הפעילות הוולקנית באי טרסיירה בתקופות הפליסטוקן התיכונה ובתקופת ההולוקן. ידע זה הביא למיון של ההתפרצויות הגעשיות השונות לפי הרשימה הבאה: הלוחות הטקטוניים של האי בולטים לעין על ידי 2 מגרעות בפינתו הצפונית של האי (המגרעות של Lajes ושל Fontinhas שנמצאות במרחק של 3 ק"מ זו מזו). המגרעת הראשונה הייתה אחראית לכמה אירועים סייסמיים חמורים. באופן היסטורי, שתי המגרעות יצרו רעידות אדמה יחסית שטחיות אך חזקות שהביאו לאובדן רכוש בפינה הצפונית של טרסיירה. (במיוחד ב-1614 וב-1841). הרעש של שנת 1614 היה בעוצמה שבין 5.8 ל-6.3 בסולם ריכטר. המגרעת השנייה נמצאת בצדו הדרום-מזרחי של הר הגעש סנטה ברברה והיא מאופיינת בסלעים וולקנים דמויי כיפה וצלבים שנמשכים מהחוף של Ponta do Queimado (למעשה מהאגן ההיסטורי Serreta) ועד הצוקים, המגרעות והלבה הבזלתית שנמצאים ליד מרכז האי.
החלק המערבי של האי מיוער יותר מחלקו המזרחי הודות לרוחות המזרחיות שגורמות למשקעים בחלק המערבי. נקודות עניין גיאומורפולגיות נוספות באי כוללות את המישורים של Achada, את ההרים שליד סנטה ברברה, את האגמים הקטנים Lagoa das Patas ו-Lagoa da Falca. החוף הצפוני הוא אזור שמוכחת בו קיומה של פעילות געשית על ידי שדות לבה וע"י הבריכות ב-Biscoitos. מרכז האי לעומת זה מודגש על ידי תצורות וולקניות פעילות ולא-פעילות כמו Algar do Carvão ו-Furnas do Enxofre שפופולריות בקרב חוקרים ותיירים כאחד. רוב חופי האי מוקפים בצוקים בגובה של כ-20 מטר מלבד בחוף הדרומי ליד אנגרה דה הרוסימו. בחוף הדרומי התמוטטות הלבה הבזלתית במים הרדודים גרמה ליצירת הר ברזיל שמגן על הנמל של אנגרה. היקף החרוט של הר ברזיל הוא כקילומטר אחד והוא מתנשא לגובה של 205 מטר מעל הצד המערבי של הנמל.
אזורים אקולוגיים ושמורות טבע
רוב החלק הפנימי של האי טרסיירה הוא פראי, הררי ומוגדר כשמורת טבע. ממרומי הרי Serra do Cume ועד המדרונות של סנטה ברברה יש שבילים רבים שלאורכם נמצאות חוות קטנות, קירות אבן ויערות שמהווים גן עדן לכל חובב טבע.
גאוגרפיה אנושית
כמו איים אזוריים אחרים, ההתיישבות האנושית הוכתבה על ידי הגאומורפולגיה של פני השטח. החרוטים הגעשיים והרי הגעש שמאכלסים את רוב השטח הפנימי של האי טרסיירה הכריחו את רוב הקהילות להתיישב באזורי החוף ובעמקי הנהרות. כך נוצרה טבעת אורבנית שמקיפה את האי והכוללת לרוב מערכת של כבישים אזוריים. הקהילות השונות החלו כמובלעות חקלאיות והתבססו על עיבוד של שטחים מוגדרים (חלקות). גרעיני הקהילות היו אנשי הדת והכנסיות השונות שמנקדות עד היום את הנוף של האי.
מבחינה מנהלית, טרסיירה מחולקת ל-2 מועצות מקומיות: אנגרה דה הרוסימו ופראייה דה ויטוריה. המועצה של אנגרה דה הרוסימו נמצאת בחלק הדרומי של האי וכוללת את העיר ההיסטורית אנגרה, את הקהילות הפרבריות של העיר וכן קהילות נופש רבות לאורך החופים. (למשל: פורטו מרטינז). פראייה דה ויטוריה מרוכזת בפינה הצפון-צפון מזרחית של האי לאורך הציר שבין קאבו דה פורטו ו-Lajes. מועצה זו נחשבת כמרכז התעשייתי של האי והיא כוללת את אחד משני הנמלים המסחריים של האי, את שדה התעופה הבינלאומי ותעשיות רבות שקשורות לבסיס של חיל האוויר במקום. האי כולל אזורים לא מיושבים במרכז, בחלקים הצפון-מזרחיים שלו וחלקים מהחוף המערבי של האי. במסגרת הקהילות המנהליות ישנה חלוקה לקהילות מקומיות (19 באנגרה דה הרוסימו ו-11 בפראייה דה ויטוריה) שמנוהלות על ידי הנהלה (שכוללת נשיא וקבינט) וגם ועד מקומי (שכולל יושב ראש ומועצה).
אנגרה דה הרוז'ימו, היא הבירה ההיסטורית של טרסיירה, והיא העיר העתיקה ביותר בארכיפלג (נוסדה ב-1534). בהתחשב בחשיבותה ההיסטורית כמרכז לתגליות ימיות במאות ה-15 וה-16 הוכרז מרכז העיר כאתר מורשת עולמית על ידי אונסקו. הכרזה זו נעשתה גם כי העיר קישרה בין אירופה לעולם החדש וב-1499 וסקו דה גמה וב-1539 פדרו דה אלוואראדו השתמשו בנמל זה כנמלי הבית שלהם. ההכרזה של אונסק"ו התבססה על קריטריונים שלפיהם הנמל הוא בעל חשיבות היסטורית עולמית.
כלכלה
הפעילות הכלכלית העיקרית באי טרסיירה היא גידול פרות וייצור של מוצרי חלב. האי כולל 2 נמלי ים עיקריים, אחד באנגרה דה הרוסימו ואחד בפראייה דה ויטוריה וכן שדה תעופה מסחרי ושדה תעופה צבאי שמשמש את צבא ארצות הברית.
תרבות
מלחמות השוורים הפורטוגזיות נפוצות באי והן כוללות שני סוגים: מלחמת שוורים מסורתית שנעשית על ידי רכיבה על סוסים בזירה ומלחמת שוורים ברחוב.
הסוג השני נפוץ החל מהמאה ה-16 ובו לוקחים חלק תושבי האי הכפריים החל מחודשים אפריל-מאי ועד תחילת ספטמבר. באירועים אלו, השור משוחרר בכיכר העיר (או במקום פתוח אחר) עם חבל ארוך שקשור לצווארו. החלק השני של החבל אחוז על ידי 8 גברים שלבושים באופן מסורתי בחולצות לבנות, מכנסיים אפורים וכובעים שחורים והם שולטים בשור מרחוק. אנשים אמיצים מתגרים בשור ומנסים להתקרב אליו מבלי שינגח בהם. אנשים בקהל מנסים להרגיז את השור, לאחוז בחבל שלו עד שלבסוף השור משוחרר והפסטיבל שכולל סעודה כיד המלך מתחיל.
בערים מסוימות, מלחמות שוורים מתבצעות על גבי סוסים והם כוללות תהלוכות המוניות של גברים הלבושים בתלבושות מהמאה ה-16, של סייסים ושל נושאי כליהם. הסייס הוא מרכז האירוע והוא ינסה לעייף את השור ולתקוע חיצים בגבו. המטאדורים פה, בניגוד למטאדורים בספרד, ממלאים תפקיד קטן באירוע ותפקידם לרוב הוא להסיח את דעתו של השור. בסופה של כל מלחמת שוורים יסתערו על השור 8 גברים, כאשר המנהיג שלהם ינסה לתפוס את השור בקרניו וינסה להכניע אותו. כשהשור יותש יתפזרו הגברים ויוכרז סופו של הקרב.
רבייה
בביולוגיה, רבייה היא תהליך בו יצורים חיים מעמידים צאצאים. בזכות תהליך זה החיים ממשיכים להתקיים על פני כדור הארץ לאורך זמן, שהרי אף יצור לא חי חיי נצח.
ישנם שני סוגי רבייה: רבייה זוויגית ורבייה אל-זוויגית.
רבייה זוויגית
רבייה זוויגית (או מינית) היא רבייה באמצעות התלכדות של שני תאי מין (גמטות) לתא אחד אשר תכונותיו מורכבות מתכונות שני תאי המין. ברבייה זוויגית לאורגניזם החדש שני הורים: זכר ונקבה. תא מין נוצר באמצעות חלוקת תא ייחודית בשם מיוזה ("חלוקת הפחתה"), שבה מתחלק התא בדומה למיטוזה אך נעשות שתי חלוקות, ללא הכפלה נוספת של המידע התורשתי בתאים, כך שנוצרים ארבעה תאי צאצא, כשבכל אחד מהם מחצית מן החומר התורשתי של אותו זן. תאי המין נפגשים ומתרחשת הפריה, שהיא תהליך שבו מועבר המידע התורשתי לאחד מתאי המין כך שבאותו תא ישנו מלוא החומר התורשתי של אותו הזן. לאחר ההפריה נוצר תא מופרה (זיגוטה) המתחלק פעמים רבות (בחלוקת מיטוזה) עד שנוצר עובר (בבעלי חיים) או זרע (בצמחים) המתפתח עד לבגרות.
רבייה זוויגית אצל דגים ודו-חיים
אצל דגים לרוב ודו-חיים, בניגוד לרוב בעלי החיים, ההפריה מתרחשת מחוץ לגוף האם. הנקבה מפרישה מאות תאי ביצה למים, והזכר מפריש עליהם את הזרע. הפריה מסוג זה יכולה להתרחש בכמה דרכים:
רבייה אל-זוויגית
רבייה אל-זוויגית (או אל-מינית) היא תהליך ביולוגי שבו יצור יוצר העתק של עצמו הזהה לו מבחינה גנטית (למעט מוטציות), מבלי שיהיה מעורב בתהליך חומר גנטי מיצור אחר. דוגמאות:
רבייה זוויגית מול רבייה אל-זוויגית
ישנם גם אורגניזמים בעלי יכולת בחירה בין רבייה זוויגית לחד-זוויגית בהתאם לנסיבות, כמו כנימות, ריריות, שושנות ים וסוגים שונים של צמחים. כאשר שוררים תנאים סביבתיים נוחים, ניתנת עדיפות לרבייה אל-זוויגית המנצלת את התנאים המיטיביים, כגון היצע מזון בשפע, מחסה הולם, אקלים רצוי, היעדר מחלות, רמת חומציות אופטימלית (pH) או שילוב מתאים של צרכים קיומיים אחרים. אוכלוסיות כאלה, המתרבות באופן אל-זוויגי, גדלות באופן מעריכי תוך ניצול מרבי של מלאי המשאבים.
משהתרוקנו מקורות המזון, האקלים השתנה לרעה, או שלהישרדות הפרט נשקפת סכנה משינוי עוין כלשהו בתנאי המחיה, פונים אורגניזמים אלו לרבייה זוויגית. רבייה זוויגית מבטיחה ערבוב של מאגר הגנים של המין. השוני המצוי בצאצאים של רבייה זוויגית מקנה להם כושר הישרדות עדיף בתנאים החדשים, ומאפשר את פעילותו של מנגנון ההסתגלות הבררני. בנוסף, רבייה זוויגית מביאה בדרך כלל לידי יצירת שלב חיים שמסוגל להתמודד עם תנאים שמסכנים את צאצאיהם של יצורים אל-זוויגים. זרעים, נבגים, ביצים, גלמים, ציסטות או שלבי "תרדמת" אחרים של רבייה זוויגית, מבטיחים את הישרדותם של האורגניזמים בתנאים עוינים, בכך שהם מאפשרים להם להמתין עד חלוף המצב המאיים, ולהתאושש חזרה כשהתנאים משתפרים.
קראיניקובו
קראיניקובו (באוקראינית: Крайниково; בהונגרית: Mihálka, מיהאלקה; ביידיש: קרייניקוב או קרייניקוף) הוא כפר במחוז זקרפטיה באוקראינה. הכפר שוכן מדרום-מזרח לעיר חוסט.
היסטוריה
האזכור הראשון לכפר הוא במסמך הונגרי משנת 1391, שם הוא מוזכר בשם "קראינוקפלואה" (Karaynokfalua). במסמכים מאוחרים יותר הוא מוזכר גם כ"מיהאלפלואה" (Myhalfalua), "קראיניקפלבה" (Krajnikfalva) ו"מיהאלקפלבה" (Mihalkafalva).
כמו יתר חבל זקרפטיה, הכפר היה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית עד לחתימת חוזה טריאנון לאחר מלחמת העולם הראשונה, אשר במסגרתו החבל הועבר לצ'כוסלובקיה. במלחמת העולם השנייה השתלטה הונגריה על החבל, ולקראת סוף המלחמה הוא נכבש על ידי ברית המועצות.
החבל היה תחת השלטון הסובייטי עד שב-1991 אוקראינה קיבלה את עצמאותה.
הקהילה היהודית
ב-1941 נמנו בכפר 86 יהודים ב-17 משפחות, כ-8% מכלל האוכלוסייה. ערב השואה מרבית היהודים עסקו בחקלאות ובמרעה, במיוחד של ביזונים.
ב-1944 החל ריכוז היהודים באזור לגטאות ויהודי קראיניקובו נשלחו ביחד עם יהודי כפרים נוספים לגטו שהוקם בסוקירניציה. כעבור מספר חודשים נשלחו כל יושבי הגטו לאושוויץ ורובם הגדול של יושביו נספו.
סחר חליפין של הזמן
יישום
הוגה הרעיון היה עורך דין אמריקני לזכויות אזרח בשם ד"ר אדגר כאהן, בשנות השמונים של המאה ה-20, ביסוד השיטה עמדה המחשבה לשמור על עצמאותם של קשישים ולספק להם שירותים. השיטה שכונתה על ידו Time Dollar (דולר זמן) ופורסמה בספרו "No More Throw Away People", הורחבה לקהילות שונות ומיועדת לקידום עזרה עצמית ולבניית הון אנושי באמצעות התנדבות הדדית.
בבסיס הרעיון של סחר חליפין של הזמן, עומד רעיון השוויון בין בני אדם, וגישה הסוברת שזמנו של כל אדם באשר הוא, יקר במידה שווה. מדד הזמן מוחלט. כנגד כל שעה שהאדם נותן, איכותית ככל שתהיה, הוא יקבל רק שעה אחת מידי כל נותן שירות אחר, בכיר או זוטר. כך למשל עורך דין בכיר שרוצה לתת ייעוץ משפטי, ובתמורה ללמוד לגלוש באינטרנט, לא יוכל לטעון ששעת הייעוץ שווה חמש שעות לימוד, מכיוון ששכר שעת ייעוץ שלו שקול, לשכר של חמש שעות של מדריך מחשבים.
יישומים
בישראל אחד היישומים של מושג זה הוא בנק זמן שהוא מיזם שהופעל במתנ"סים בישראל בשנת 2002, ובוסס על העיקרון של סחר חליפין של הזמן. עוד לפני כן היה ידוע על אנשים הסוחרים בשיטה זו, במיוחד בטיפולים אלטרנטיביים, שבו היה מקובל להתחלף בטיפולים על בסיס זמן שווה. יתרונו של מיזם בנק הזמן הוא מיסוד של השיטה בהיקפים נרחבים, כאשר בתווך עומד מוסד מוכר שתומך בו ונותן לו גושפנקא רשמית.
בדומה לבנק במערכת הפיננסית ממלא בנק הזמן תפקיד חשוב בהיותו מתווך בין אלו שיש להם כישורים שבזכותם הם יכולים לתרום ולסייע לאחרים, ובין אלה שזקוקים לעזרה בתחום מסוים, אך יכולים לתרום בתחומים אחרים. כך מצטרף בנק הזמן למוסדות שונים אחרים הנקראים 'בנק' בהשאלה, על אף שאינם עוסקים בהלוואות ופיקדונות כספיים - בנק הזרע ובנק דם.
שמות
עם ישראל במצרים (פרקים א-יב פס' כח)
בתחילת הספר מובא קישור אסוציאטיבי עם סוף ספר בראשית, על ידי מניית בני ישראל היורדים מצרימה. אחר כך מספר הכתוב על השינוי הדרסטי ביחס של המצרים לבני ישראל – מאורחים רצויים הם הופכים לעבדים. מתוך עם-העבדים צומח מנהיג ושמו משה, הגדל בבית פרעה, מלך מצרים.
משה יוצא ורואה את שעבוד אחיו. כאשר הוא מבחין במצרי המכה איש עברי – הוא הורגו. הדבר נודע לפרעה ומשה בורח למדין, דרך מדבר סיני, אזורים בהם הוא עתיד להוביל את עמו. במדין הוא מסייע לבנות הכהן המקומי, יתרו ואף נישא לאחת מהן, ועובד כרועה צאן. בצאתו למדבר הוא רואה סנה שבוער אך לא מתכלה, ומתוכו מתגלה אליו האלהים ומצווה עליו ללכת לפרעה ולשחרר את בני ישראל. משה מצטנע ומנסה להתחמק מהשליחות בנימוקים שונים, אולם האל עונה לשאלותיו, מצייד אותו באותות (מעשים על טבעיים) כדי לשכנע את העם, ומבטיח לו את שיתוף הפעולה של אחיו הגדול אהרון.
האל מנחית על מצרים רצף של מכות קשות: היאור הופך לדם, הארץ מתמלאת צפרדעים, כינים וערוב, מחלות הדבר והשחין מענות את הבהמות ואת האנשים, ברד וארבה משמידים את היבולים, חושך פוקד את הארץ ולבסוף – בכורי המצרים נהרגים. בכל המכות, בני ישראל, שישבו בארץ גושן, כמעט ולא סבלו. במהלך חלק מהמכות פרעה מתרצה ומסכים לשחרר את בני ישראל, אולם לאחר שעוברת המכה הוא מקשה את לבו וחוזר בו.
לקראת מכת בכורות, שתגרום לפרעה להישבר ולשחרר את העם, מורה ה' לבני ישראל כיצד להתגונן מפני המכה וכיצד להתכונן ליציאה ממצרים, וקובע את חג הפסח, שנקרא כך משום שהאל פסח על בתי ישראל והרג רק את בכורות מצרים, את מצוות החג (כגון איסור אכילת חמץ) ואת מצוות פדיון הבן, שקשורה גם היא למכת הבכורות.
יציאת מצרים (פרק יב פס' טז - פרק טו)
בעקבות מכת הבכורות נכנע פרעה ומשחרר את בני ישראל, אולם מאוחר יותר הוא שוב מתחרט, ויוצא לרדוף אחריהם. הם מגיעים לים סוף שנחצה לשניים ומאפשר להם לחצות אותו במעבר יבשתי. המצרים רודפים אחריהם אל תוך המעבר, אולם הים נסגר עליהם והם טובעים. לאחר הנס פוצחים בני ישראל בשירה הידועה כשירת הים, הנחשבת במחקר לאחד הטקסטים הקדומים ביותר שבמקרא.
הנדודים במדבר וקבלת התורה (פרקים טז-כ פס' יז)
מיד עם כניסתם למדבר סיני, מתלוננים בני ישראל על חוסר במים. אירוע זה פותח מסכת של סיפורים חוזרים אודות חששו של העם לסמוך על משה ועל השגחת האלוהים, מה שמצריך התערבות ניסית של האל - ואת משה כמתווך. כשמגיעים בני ישראל לרפידים, העם שוב צמא ומשה מכה את הסלע וגורם לו להוציא מים.
בהמשך הנדודים, תוקף את עם ישראל שבט נוודים ושמו עמלק, אולם ישראל מביסים אותו.
בני ישראל מגיעים להר סיני ושם מקבלים את התורה - מערכת מסועפת של חוקים ומצוות ובראשן עשרת הדיברות הנאמרות לעם על ידי האל עצמו. העם פוחד מהרעש ומהעשן שעולים מן ההר, והם מבקשים ממשה שישהה לבדו עם האל וידבר אליהם בשמו. משה מרגיע את העם, שנסוג מההר, וניגש לשמוע מהאל את חוקי התורה, שמפורטים בפרשות הבאות.
מערכת המצוות (פרקים כ פס' י"ח - כד)
משה מוסר לבני ישראל את מערכת מצוות-התורה שעליהם לקיים. במצוות אלה כלולים בין השאר דיני עבדות, כיבוד הורים, דיני גנבה, נזיקין, שמירה על החלש, דיני משפט, שמיטה ועוד.
מצוות בניית המשכן (פרקים כה-לא)
משה מצטווה לבנות משכן, מקום שבו ישכון האל. הפרקים כתובים כהוראות מפורטות לבניית המשכן, ארון הברית, המנורה, המזבח, ובגדי הכהונה (לדוגמה החושן), ומציינים את המידות המדויקות שלהם ואת החומרים שישמשו לבנייתם. הפרקים מציינים גם את אנשי המקצוע האמונים על בניית המשכן וכליו - בצלאל בן אורי ואהליאב בן אחיסמך.
פרקים אלה מציינים גם חוקים פולחניים, כגון התקדשות הכהנים והקרבת הקרבנות, שיפורטו ויורחבו בחומש הבא - ויקרא.
חטא העגל (פרק לב)
משה מתעכב ימים רבים על ההר, עד שסבלנותם של בני ישראל פוקעת והם מבקשים מאהרון לעשות להם אלוהים שילך לפניהם במדבר. אהרון אוסף את תכשיטי הזהב של העם ומתיך אותם, והעם יוצר מהזהב פסל של עגל, עליו הם קוראים "אֵלֶּה אֱלֹהֶיךָ יִשְׂרָאֵל, אֲשֶׁר הֶעֱלוּךָ מֵאֶרֶץ מִצְרָיִם" (לב, ד). אהרון בונה מזבח ומכריז על יום חג, ולמחרת קמים העם ומקריבים קרבנות לפסל.
הברית החדשה בנקרת הצור (פרקים לג-לד)
משה שוהה על ההר ארבעים יום ללא אכילה ושתייה ויורד עם הלוחות הכתובים. כשהוא חוזר מההר עור פניו קורן ובני ישראל מפחדים לגשת אליו בתחילה, אך לבסוף הם נאספים והוא מצווה אותם את הדברים שאמר לו האל. בסיום דבריו משה מכסה את פניו במסווה שהוא מסיר רק בשעה שהוא מדבר עם האל.
בניית המשכן וכליו (פרקים לה-מ)
משה מקהיל את העם ומבקש מהם לתרום זהב וכסף לצורך בניית המשכן. הכסף נאסף ובניית המשכן מתחילה על ידי בצלאל ואהליאב, בדיוק כפי שפורט למשה קודם. הפרק האחרון בספר מתאר את בניית המשכן עצמו והכנסת הכלים לתוכו.
מאורעות מרכזיים בסדר כרונולוגי
בספר שמות מסופרים אירועים מרכזיים בחיי עם ישראל בדרכו למימוש זהותו. ביניהם יש גם מאורעות קטנים. להלן טבלת זמנים של רצף המאורעות, לפי הסיפור המקראי והכרונולוגיה המקראית והמסורתית:
חלוקת הספר לפי הרמב"ן
הרמב"ן מכנה את ספר שמות בתור "ספר הגלות והגאולה". במבוא לחומש שמות הוא כותב: "שעת הגאולה איננה היציאה ממצרים, כפי שהיינו מצפים, או בהתגלות ה' לעמו בהר-סיני, ואף לא בכניסה לארץ-כנען. רק כאשר הייתה שורה שכינה במשכן העדות שבקרב בני-ישראל – אז נחשבו גאולים". בסיום ספר שמות מתואר כיצד שורה השכינה האלוהית על אוהל מועד, באופן המקביל לדברי הרמב"ן לשכינתו על הר סיני.
בספר שמות כלולות פרשיות יציאת מצרים, מעמד הר סיני, הקמת "משכן העדות" וחטא העגל.
וכך מתחלק חומש שמות לפי הרמב"ן:.
פרשיות החומש
בספר שמות אחת-עשרה פרשיות ואלו הן:
טיל (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
סאל גסטון מדסין
סאל גסטון מדיסין (בצרפתית: Salle Gaston Médecin או Salle Omnisports) הוא אולם ספורט בפונטוויל, מונקו. הוא משמש לאירוח משחקי כדורסל, כדורעף וכדוריד ותחרויות ג'ודו, סיף, הרמת משקולות והתעמלות. הזירה היא חלק ממתחם הספורט אצטדיון לואי השני, והיא בבעלות מועדון הספורט AS מונקו.
מאז ההרחבה האחרונה של האולם ב־2021 על מנת שיוכל לארח משחקי יורוליג, האולם יכול להכיל 4,600 איש.
היסטוריה
הזירה נפתחה בשנת 1985 בנוכחות רנייה השלישי, נסיך מונקו, ונקראה על שמו של גסטון מדסין, ספורטאי מונגסקי שהתחרה ב בפריז 1924 ואמסטרדם 1928 ונפטר ב-1983. האולם עבר שיפוץ בין 2014 ל-2015 והורחב ב-2016 וב-2021.
אלייניקוב
אָלֶיְיניקוב (ברוסית: Алейников) הוא שם משפחה.
גן רינה
הקמת המבנה החלה בשנת 1928 לפי תכנון של האדריכל יעקב אורנשטיין, והוא נקרא על שם בתו הבכורה של בעל הקרקע, המהנדס ישעיהו ירחע. בחודש מאי 1929 נפתח גן רינה לקהל בהצגת "נשפי פורים" של תיאטרון המטאטא, והקהל שנדחק אליו גרם לקריסת החומה ההיקפית של המבנה. האולם יכול היה להכיל כ-1,500 צופים, ובמקום שכנו גם מזנון ובית קפה. במשך 32 שנות קיומו הוקרנו בו כ-800 סרטים. בשנת 1959 נמכר גן רינה, וההקרנה האחרונה במקום התקיימה ב-14 בנובמבר 1960. המבנה נהרס ותחתיו הוקם מבנה מסחרי בן שלוש קומות, אשר נהרס בתורו בשנת 1991. כיום שוכן במקום מגדל ישרוטל שבנייתו הסתיימה בשנת 1997.
אזכורים בתרבות
כשרבו השמועות על הכוונה להרוס את המבנה ואת בית העם הסמוך, כתב על כך המשורר נתן אלתרמן:
גן רינה נזכר גם בשיר "תנו לנו יד ונלך" שנכתב אודות תל אביב בעשורים הראשונים לקיומה, והושר על ידי עירית דותן בפסטיבל הזמר והפזמון של שנת 1973. בשיר נאמר:, רמז לילדים שנהגו "להתפלח" אל בית הקולנוע.
אליזבת גיליס
אליזבת' איגן גיליס (באנגלית: Elizabeth Egan Gillies; נולדה ב-26 ביולי 1993) היא שחקנית, זמרת ומדבבת אמריקאית, המוכרת מגילום דמותה של ג'ייד ווסט בסדרת הנוער "ויקטוריוס" בערוץ ניקלודיאון, ובתור פאלון קרינגטון בסדרת הדרמה "שושלת" ברשת The CW, המהווה עיבוד מחודש לסדרה באותו השם ששודרה בשנות ה-80.
ביוגרפיה
גיליס נולדה בעיירה האוורת', בניו ג'רזי, ארצות הברית לדייב ולורי גיליס. יש לה אח צעיר ממנה בשלוש שנים. משפחתה ממוצא אירי לרוב ורבע מוצאם הוא איטלקי.
קריירה
קריירת המשחק שלה החלה כשהייתה גיליס בת 12, כאשר הופיעה בפרסומות של חברת הסלולר "וירג'ין". היא עזבה את הלימודים בכיתה ט' כדי לקדם את קריירת המשחק שלה. בשנת 2007 דיבבה את דמותה של דפני בסרט האנימציה "מועדון ווינX: סוד הממלכה האבודה". באותה שנה שיחקה בסדרה "האחים דונלי" של רשת NBC את דמותה הצעירה של ג'ני ריילי אותה גילמה אוליביה ויילד.
בשנת 2010 החלה לגלם את ג'ייד וסט בקומדיה "ויקטוריוס" בכיכובה של ויקטוריה ג'סטיס אשר שודרה בערוץ ניקלודיאון למשך שלוש עונות עד שנת 2013.
בשנת 2014 שיחקה בסרט האימה "Animal". באותה שנה שיחקה את הדמות קלי רוס בסרט "killing daddy" ברשת "lifetime" והופיעה בפרק מתוך הסדרה "סאם וקאט".
ב-2017 החלה לשחק בתפקיד הראשי בחידוש לאופרת הסבון המפורסמת משנות השמונים "שושלת", בתפקיד פאלון קרינגטון, בתו של בלייק קרינגטון המיליונר.
בשנת 2018 שיחקה בסרט "אריזונה" בתפקיד קלסי. בשנת 2019 הופיעה ביחד עם אריאנה גרנדה כחלק מסיבוב ההופעות של גרנדה. הם הופיעו עם השיר "Give it up", שבוצע לראשונה ב"וויקטוריוס" כתשע שנים קודם לכן.
חיים אישיים
באוגוסט 2020 נישאה למפיק המוזיקלי מיכאל קורקוראן בטקס פרטי ומצומצם בניו ג'רזי. השניים הכירו על סט הסדרה "ויקטוריוס", שם קורקוראן שימש כמלחין של התכנית. השניים מתגוררים באטלנטה, ג'ורג'יה.
רועי שוורץ תיכון
רועי שוורץ תיכון (נולד בשנת 1992) הוא יו"ר אגודת "אף על פי כן" ופעיל חברתי הפועל למען תחבורה ציבורית בשבת בישראל.
ביוגרפיה
שוורץ תיכון נולד וגדל בחיפה, למד בבית הספר התיכון הריאלי, ב-2011 התגייס לצבא ההגנה לישראל ושירת בחיל האוויר הישראלי. ב-2015 סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה הפתוחה. סבו הוא יושב ראש הכנסת הארבע עשרה דן תיכון.
ב-2015 הקים את פרויקט נוע תנוע בעזרת כספי מענק השחרור שלו מצה"ל וחסכונותיו הפרטיים. הפרויקט מנוהל על ידי ארגון "אף על פי כן" שהוא מכהן כיו"ר שלה מאז היווסדו. מטרת הפרויקט היא הפעלת תחבורה ציבורית סדירה ביום שבת בערי ישראל.
בשלוש שנותיו הראשונות הארגון התמקד בהפעלת קווים עצמאית כאשר בשנת 2018 שינה את המיקוד שלו להתמקדות במרחב העירוני. בשנה זו הארגון פעל לקידום תחבורה בשבת בבחירות העירוניות וקרא לתמוך בפוליטיקאים אשר יתחייבו לקדם תחבורה בשבת. ב־2019 החל הארגון לפעול להפעלת תחבורה בשבת על ידי עיריות בכל רחבי הארץ, ביניהן: טבריה, רמת גן, קריית אונו, גני תקווה, אריאל, מודיעין ורמת השרון. בנובמבר החל לפעול "נעים בסופ"ש" - מערך קווי תחבורה חינמיים בשבת במטרופולין גוש דן, בהובלת עיריית תל אביב אותו יזם הארגון. הארגון אינו מפעיל את המערך אך הוא מהווה יועץ חיצוני.
ב-2017 נבחר לאחד מ"אנשי השנה 2017" של מגזין Time Out תל אביב, וב-2018 נבחר לרשימת "ל"ו צעירים" של כלכליסט. באותה שנה השתתף גם בפרויקט התרגום של ספר החובבים "הארי פוטר והשיטה הרציונלית". הספר נועד לקדם חשיבה רציונלית ומדע בקרב מבוגרים וצעירים.
החל מ-2018 שוורץ תיכון כותב בבלוג "לו הייתי שר אוצר" באתר TheMarker בנושאים כלכליים שונים, מקדם גישה תועלתנית ליברלית ומופיע לעיתים גם במדיות שונות בהן גלובס, מאקו, TheMarker והפודקאסט הקונגרס.
משנת 2020 מנחה את הפודקאסט הכלכלי "שנקל" לצד העיתונאי הכלכלי עידן ארץ.
בשנת 2020 רועי הצטרף לפורום כרמל למדיניות בריאות, פורום המורכב מעוסקים במקצועות הרפואה וכלכלנים, באוגוסט 2021 רועי הכין במסגרת הארגון מסמך עמדה המעודד צעירים להתחסן כנגד מגפת הקורונה.
הוא חבר הליכוד.
עמדותיו
הוא מחזיק בגישה התועלתנית, תומך בבחירה חופשית, קידום הליברליזם ועקרונות השוק החופשי.
אן בקסטר
אן בקסטר (באנגלית: Anne Baxter; 7 במאי 1923 - 12 בדצמבר 1985) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1946 על הופעתה בסרט "חוד התער". זכתה להגיע למעמד של כוכבת קולנוע בזכות תפקידיה בסרטים "הכל אודות חוה", "עשרת הדיברות" ו"אני מתוודה".
ביוגרפיה
בקסטר נולדה בעיר מישיגן סיטי שבאינדיאנה לקת'רין ולקנת' סטיוארט בקסטר. גדלה בניו יורק סיטי והחלה להופיע בהצגות מגיל 10, היא למדה משחק מקצועי אצל השחקנית והמורה למשחק מריה אוספנסקאיה.
קריירת משחק
בקסטר זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1946 על הופעתה בתור הדמות הטרגית סופי מקדונלד בדרמה "חוד התער". הופעות נוספות בסוף שנות ה-40, עליהן זכתה בקסטר לשבחים, היו בפנטזיה הקומית של הנרי קוסטר "מזלו של האירי" בתפקיד הצעירה האירית נורה ובמערבון של ויליאם ולמן, "שמיים צהובים", לצידו של גרגורי פק.
בשנת 1950 הופיעה בקסטר בדרמה הקלאסית של ג'וזף ל. מנקייביץ', "הכל אודות חוה", בתפקיד השחקנית המבטיחה והשאפתנית איב הרינגטון, המעריצה את השחקנית מרגו צ'נינג (בטי דייוויס). בקסטר הייתה מועמדת על הופעתה בסרט לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
בשנת 1953 שיחקה בסרטו של אלפרד היצ'קוק "אני מתוודה" בתפקיד רות, אהובתו של מייקל לוגן (מונטגומרי קליפט). ב-1956 הופיעה בקסטר באפוס התנ"כי של ססיל ב. דה-מיל, "עשרת הדיברות", בתפקיד מלכת מצרים, נפרטרי.
את תפקידיה המוכרים האחרונים בקריירה עשתה בקסטר בסדרת הדרמה "הוטל", בתור האריסטוקרטית ויקטוריה קאבוט, ובסרטים "סימארון" של אנתוני מאן, בתור דיקסי לי, וב"ללכת על הצד הפרוע" של אדוארד דמיטריק.
חיים אישיים
בשנת 1946 נישאה בקסטר לשחקן ג'ון הודיאק, ממנו התגרשה בשנת 1953. לזוג יש ילדה משותפת אחת, השחקנית קתרינה הודיאק. בשנת 1960 התחתנה עם בעלה השני, איש העסקים רנדולף גלט, אותו הכירה בעת שצילמה סרט באוסטרליה. בקסטר עזבה את קליפורניה על מנת לחיות איתו באוסטרליה, שם נולדו שתי בנותיהם. הם התגרשו בשנת 1969.
בקסטר התחתנה בפעם השלישית, לזמן קצר, בשנת 1977, עם סוחר בורסה בשם דייוויד קלי, שמת לאחר מספר חודשים.
Science Fiction/Double Feature
"Science Fiction/Double Feature" הוא השיר הפותח את ההפקה המקורית משנת 1973 של המחזמר "מופע האימים של רוקי", כמו גם את העיבוד הקולנועי לסרט הפולחן "מופע הקולנוע של רוקי" משנת 1975. המילים והלחן נכתבו על ידי ריצ'רד או'בריאן, והעיבודים מאת ריצ'רד הארטלי. השיר מופיע שוב, בגרסה קצרה יותר, בסוף המחזמר, עם טקסט אחר, כאפילוג של השתלשלות האירועים שתוארו בהצגה.
תוכן השיר (כמו גם המחזה עצמו) הוא הומאז' ופרודיה על סרטי לז'אנר סרטי הבי מוביז.
סקירה
השיר הוא הומאז' לסרטי האימה-מדע בדיוני הקלאסיים משנות ה-50, ומילותיו משלבות בתוכן שמותיהם של רבים מסרטים אלו - בדומה לעבודותיו של אמן האוונגרד טריסטן צארה; על פי ורה דיקה, מחברת הספר Recycled Culture in Contemporary Art and Film, צארה נהג לחבר שירים באמצעות לקיחת מילים מעיתונים וחיבורם יחדיו באופן אקראי. עם זאת, מילות השיר "Science Fiction/Double Feature" נכתבו באופן מתוכנן, על מנת לשמור על מבנה קבוע, חריזה וקוהרנטיות. שם השיר, בתרגום חופשי לעברית "מדע בדיוני/הקרנה כפולה", כאשר המונח "הקרנה כפולה" מתייחס להקרנות שהיו נהוגות בעבר ובהן הוקרנו שני סרטים במחיר של כרטיס אחד.
בתיאטרון
בגרסת המופע התיאטרלי המקורי, שיר הפרולוג מבוצע על ידי סדרנית (תפקיד שאותו גילמה אותה השחקנית המגלמת את דמותה של מג'נטה), כשהיא נכנסת לאולם התיאטרון, לאחר שהתאורה כבר עוממה. זרקור של פנס עוקב אחריה, בעודה נושאת מגש של כיבוד ועושה דרכה במעבר שבין הצופים אל עבר הבמה. דמות זו זכתה למספר שמות לא רשמיים, כגון "טריקסי" או "נערת הפופקורן" (רמז למגש החטיפים אותו נשאה הדמות במהלך השיר).
בקולנוע
בגרסה הקולנועית, מעצב ההפקה בריאן תומסון בחר להציג בסיקוונס כתוביות הפתיחה של הסרט זוג שפתיים חסרות גוף, המרוחות בליפסטיק אדום, על רקע שחור. השפתיים של פטרישיה קווין (שהפכו עם הזמן לאיקוניות) צולמו בקלוז אפ, כשהיא מבצעת ליפ סינק לשיר בביצועו של ריצ'רד אובריין. במהלך הצילומים, היה צורך לקשור את ראשה של קווין ללוח, על מנת לשמור אותו קבוע במקום.
על פי התסריט המקורי, סיקוונס כותרות שיר הפתיחה של הסרט אמור היה לכלול רצף של קטעים מסרטי הבי מוביז הרבים המוזכרים בשיר, המתחלפים זה אחר זה באמצעות אפקטים מיוחדים של עריכה. הרעיון נזנח בסופו של דבר, לאחר שהתברר כי עלות רכישת זכויות היוצרים של קליפים אלו גבוהה מדי מכפי שהתקציב של הסרט מאפשר.
השיר, כאשר הוא נשמע על רקע כתוביות הפתיחה, מבוצע במפתח לה מז'ור; על רקע כתוביות הסיום, השיר מבוצע בשנית, אך בפעם זו במפתח סי במול מז'ור.
היום בו עמדה האדמה (1951)
עלילת הסרט מתארת חוצן דמוי-אדם המגיע לכדור הארץ, עם אזהרה. בסרט מככבים מייקל רני, פטרישה ניל, סם ג'אפה ויו מרלו, וביים אותו רוברט וייז. התסריטאי אדמונד ה' נורת' ביסס את התסריט על Farewell to the Master - סיפור קצר משנת 1940 מאת הארי בייטס. את המוזיקה של הסרט הלחין ברנרד הרמן, תוך שימוש בשני מכשירי טרמין אלקטרוניים. לעיתים קרובות, סרט זה נחשב על ידי היסטוריונים של הקולנוע כסרט הקלאסי ביותר של ז'אנר המדע הבדיוני. מאז שיצא הסרט, הביטוי Klaatu barada nikto המופיע בו צוטט שוב ושוב בספרות ובתרבות הפופולרית. משמעותו של הביטוי איננה נאמרת בסרט.
סרט זה שימש השראה לפרט רב-חשיבות בעלילה של מופע האימים של רוקי - זוג צעיר שהולך לבקר מנטור חכם וזקן.
פלאש גורדון (1936)
סדרת סרטים המספרת את סיפורם של שלושה אנשים מכדור הארץ שנוסעים לכוכב הלכת "מונגו" על מנת להילחם במינג, קיסר רשע וחסר-רחמים. באסטר קרייב, ג'ין רוג'רס, צ'ארלס ב. מידלטון, פריסילה לוסון ופרנק שינון שיחקו את התפקידים המרכזיים. סדרת הסרטים נבחרה לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
עלילת הסרט נפרשת על פני 13 פרקים קצרים, שכל אחד מהם מסתיים בקליף האנגר בכוונת תחילה, על מנת למשוך את קהל הצופים לחזור לקולנוע לצפות בפרק הבא.
רימייק לסרט הופק בשנת 1980 על ידי המפיק דינו דה-לורנטיס. בסרט, אותו ביים מייק הודג'ס, מככבים סם ג'יי ג'ונס, מלודי אנדרסון, חיים טופול, מקס פון סידוב, טימותי דלטון, בריאן בלסד ואורנלה מוטי. התסריט נכתב על ידי מייקל אלין (תסריטאי "הדרקון") ולורנצו סמפל ג'וניור. בסרט נעשה שימוש מכוון בסגנון הקאמפי שאפיין גם את סדרת הטלוויזיה משנות ה-60 "באטמן" (עבורה סמפל כתב פרקים רבים), וזאת בניסיון למצוא חן בעיני מעריצי סדרת חוברות הקומיקס המקוריות. פסקול הסרט הולחן על ידי קווין. באופן אירוני, ריצ'רד או'בריאן, יוצר "מופע האימים של רוקי" ומחבר השיר "Science Fiction/Double Feature", מופיע בסרט בתפקיד קטן.
האיש הבלתי נראה (1933)
סרט אימה-מדע בדיוני אמריקאי משנת 1933, שנוצר בהוליווד שלפני קוד הייז, על פי "הרואה ואינו נראה" - רומן-מדע בדיוני מאת הרברט ג'ורג' ולס, שיצא לאור בשנת 1897. את התסריט של העיבוד הקולנועי כתבו ר' ס' שריף, פיליפ וויילי ופרטון סטרג'ס. בסרט, אשר הופק על ידי אולפני יוניברסל ובוים על ידי ג'יימס ווייל, מככבים קלוד ריינס (בהופעתו הראשונה בסרט אמריקאי) וגלוריה סטיוארט. בעקבות הצלחת סרט זה הופקו מספר סרטי המשך וסרטי ספין אוף, בהם נעשה שימוש בדמות של אדם הרואה ואינו נראה, אך עלילות רבים הם לא היו קשורות לסיפורו המקורי של וולס.
ריינס, המגלם את דמותו של ד"ר ג'ק גריפין - האיש הבלתי נראה - כמעט ולא נראה על המסך, ורק קולו נשמע לאורך רוב הסרט. רק למשך זמן קצר, בסוף הסרט, ריינס נראה בבירור, בעוד ברוב זמן המסך שלו הוא היה מכוסה בתחבושות. בשנת 2008 החליט ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית שיש לשמר את הסרט בספריית הקונגרס, בשל היותו "תרבותי, היסטורי, או אסתטי [באופן] משמעותי".
ה"קריצה" לסרט זה באה לידי ביטוי במופע האימים של רוקי מתבטאת בתחבושות העוטפות את כל גופו של רוקי, בסצנת החייאתו.
קינג קונג (1933)
סרט מפלצות בשחור-לבן משנת 1933 על גורילה ענקית בשם "קונג" וכיצד הוא נתפס על אי פרהיסטורי מבודד, ובעל כורחו מובא אל לב הציוויליזציה האנושית. הסרט הופק על ידי RKO ונכתב במקור על ידי רות רוז וג'יימס אשמור קרילמן, על פי רעיון מאת מריאן ס. קופר. קרדיט על הכתיבה של הסיפור ניתן גם לאדגר וואלאס, מבלי שכתב מילה, משום שחלה ונפטר זמן קצר לאחר הגעתו להוליווד, אבל קופר הבטיחה להעניק לו קרדיט. עיבוד של התסריט לרומן מאת דלוס וו. לאבלייס התפרסם כבר בשנת 1932, כשנה לפני צאת הסרט לאקרנים, והוא כולל מספר סצנות שלא הופיעו בסרט.
את הסרט ביימו מריאן ס. קופר וארנסט ב. שדסאק ומככבים בו פיי ריי (כמושא אהבתו של הקוף), רוברט ארמסטרונג וברוס קאבוט, והוא כולל אנימצית סטופ מושן פורצת דרך מאת וויליס אובריין ופרטיטורה מאת מקס שטיינר. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בניו יורק ב-2 במרץ 1933, ברדיו סיטי מיוזיק הול.
באחד הניסיונות הבוטים יותר "לדחוף" דמות איקונית ל-"מופע הקולנוע של רוקי", הבמאי ג'ים שרמן הציג את רוקי נושא את גופו חסר החיים של פרנק, ומטפס על מגדל שבראשו מופיע הלוגו של RKO.
זה מגיע מהחלל החיצון (1953)
סרט תלת-ממד מדע בדיוני משנת 1953 בבימויו של ג'ק ארנולד, בכיכובם של ריצ'רד קרלסון, ברברה ראש וצ'ארלס דרייק.
הסופר והאסטרונום החובב ג'ון פוטנאם (קרלסון) והמורה אלן פילדס (ראש) צופים בהתרסקות מטאור בסמוך לעיירה הקטנה סנד רוק, אריזונה. לאחר ביקור באתר ההתרסקות, ג'ון מבחין בחפץ מוזר בנקודת הפגיעה, ומתחיל להאמין שלא היה זה מטאור כלל, אלא ספינת חלל של חוצנים. אחרי שמפולת מכסה את החללית המסתורית, סיפורו של ג'ון זוכה ללעג מצד תושבי העיירה, השריף מאט וורן (דרייק) והתקשורת המקומית. בתחילה, אפילו אלן איננה מאמינה לג'ון, אך מסכימה לסייע לו בחקירתו. בימים שלאחר מכן, מספר אנשים מקומיים נעלמים באופן מפתיע. חלקים שבים, אך התנהגותם רובוטית ומנותקת. בסופו של דבר, השריף משתכנע שאכן לא היה מדובר רק בהתרסקות של מטאור, והוא יוצא בראש חבורה למצוא ולהשמיד את הפולשים. לעומתם, ג'ון עדיין מקווה למצוא דרך להשכין שלום, והוא יוצא אל מכרה תת-קרקעי, בתקווה שיוביל אותו אל החללית הקבורה ואל הדיירים המסתוריים שבה.
מחבר "מופע האימים של רוקי" ריצ'רד או'בריאן אימץ את נושא האיחוז על ידי החייזרים ושילב אותו בעלילת יצירתו. במהלך המופע, לאחר שד"ר פרנק-נ'-פרטר הופך את קורבנותיו לאבן, הוא מכריח אותם להשתתף במופע מוזיקלי, והם מפגינים התנהגות המנותקת מאופיים הנורמלי.
דוקטור איקס (1932)
"דוקטור איקס" הוא סרט אימה ומסתורין בעל אלמנטים קומיים משנת 1932 בהפקה משותפת של First National והאחים וורנר. עלילת הסרט מתארת סדרה של מעשי רצח פתולוגיים שמתרחשים במשך מספר חודשים בניו יורק. מעשי הרצח מתרחשים תמיד בלילה, לאורו של ירח מלא, והגופות נאכלו על ידי אדם. העדים לאירועים אלו מתארים "מפלצת" מעוותת להחריד בתור הרוצח. המשטרה, עיתונאי, ומדען בשם דוקטור איקס חוקרים את מעשי הרצח לאורכו של הסרט.
את הסרט ביים מייקל קורטיז ומככבים בו לי טרייסי, פיי ריי, וליונל אטוויל. סרט זה צולם בטכניקולור והופק בטרם החלו לאכוף בהוליווד את קוד ההפקה של הייז, ועל כן הסרט עוסק בנושאים למבוגרים בלבד, כגון רצח, אונס, קניבליזם וזנות, השזורים אל תוך הסיפור.
הפלנטה האסורה (1956)
סרט מדע בדיוני משנת 1956 בבימויו של פרד מ. וילקוקס בכיכובם של וולטר פידג'ן, אן פרנסיס ולזלי נילסן. הרקע והדמויות עוצבו בהשראת "הסערה" של שייקספיר, והעלילות של שתי היצירות מאוד דומות.
הסרט כולל מספר אפקטים מיוחדים שזיכו אותו במועמדות לפרס האוסקר על האפקטים הטובים ביותר, שימוש פורץ דרך במוזיקה אלקטרונית, ואת הופעתם הקולנועית הראשונה אי פעם של רובי הרובוט ושל הצלחת המעופפת C-57D.
מיד עם נחיתתם, הצוות פוגש ברובי הרובוט, אשר לוקח את אדמס, יחד עם הקצין הראשון שלו, לוטננט ג'רי פארמן, ולוטננט דוק אוסטרואו, לביתו של מורביוס. מורביוס מסביר כי כשנה לאחר הגעתה של המשלחת, כוח בלתי-ידוע השמיד כמעט את כל חברי המשלחת, ואידה את ספינת החלל שלהם. רק הוא, אשתו (שלימים נפטרה) ובתם התינוקת שרדו את המתקפה. מורביוס חושש כי גורל דומה צפוי גם לצוות של ה-C-57D.
טרנטולה (1955)
סרט מדע בדיוני משנת 1955 בבימויו של ג'ק ארנולד, בכיכובם של ליאו ג. קרול, ג'ון אגר ומארה קורדיי. כמו כן, הסרט כולל את הופעתו של קלינט איסטווד בן ה-25, בתפקיד כטייס המטוס בסוף הסרט.
העלילה עוסקת בחוקר ביולוגיה, פרופ' ג'רלד דימר, שמנסה למנוע מחסור במזון הנובע מהגידול הצפוי של האוכלוסייה ברחבי עולם. בעזרת מדע אטומי, הוא ממציא מזון מיוחד המיועד לבעלי חיים, אך גורם להם לגדול לממדים עצומים. במעבדתו, הוא מבצע ניסויים בסוגים שונים של בעלי חיים, כגון מכרסמים וטרנטולות.