cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סוזה לינוקס
סוזה לינוקס (SUSE linux) היא הפצת לינוקס נפוצה. היא אחת ההפצות הוותיקות ביותר שעדיין מפותחות. כיום יש מספר הפצות שונות בשם הזה: OpenSUSE הן ההפצות הקהילתיות והחופשיות, ו־SLES (SUSE Linux Enterprise Server) לשוק הארגוני.
היסטוריה
תחילת דרכה של מערכת ההפעלה הזו הייתה כהפצה של חברה גרמנית פרטית, למעשה גרסה מתורגמת לגרמנית של הפצה ותיקה יותר בשם סלאקוור (Slackware). למרות שבשלב זה היא הייתה לא יותר מאשר פתרון שנועד לשמש דוברי גרמנית שרצו להתקין לינוקס, עד מהרה החליטו המפתחים שלה שעדיף להם לפתח הפצה משלהם עם תוכנית התקנה וניהול תצורה חדשים.
ראשי התיבות של SUSE משמעותם פשוט "פיתוח תוכנה ומערכת" (Software und System Entwicklung) וגרסה 4.2 הייתה למעשה הגרסה הראשונה של ההפצה, שכבר כללה את YaST. גרסה זו התבססה כאמור על סלאקוור לינוקס ועל הפצה נוספת בשם Jurix. ההפצה זכתה להצלחה רבה בעיקר בגרמניה והולנד תחילה, אבל לאחר מכן באירופה ובארצות הברית. בתחילת שנת 1997 חברת סוזה פתחה משרדים באוקלנד, קליפורניה.
סוזה היא ללא ספק ההפצה שהובילה את כל השאר בכל מה שקשור להשמשת לינוקס לשימוש בשולחן העבודה. היא כללה מאז ומתמיד כלי ניהול מהמתקדמים ביותר, כמו YaST ו-Sax - שהיו ייחודיים לסוזה והעדרם בהפצות אחרות הורגש. סוזה גם הצטיינה בתמיכה בחומרה ויכולות זיהוי אוטומטי, גם כאשר מדובר בחומרה אזוטרית למדי.
בשנת 2003 הוקמה אופן סוזה (OpenSUSE) בתחילה כגרסת הפצה קהילתית חלקית של ההפצה SUSE, ובהמשך, כשמה החדש של הפצה המקורית (הלא ארגונית) SUSE, שהפכה להיות חופשית לחלוטין ויותר קהילתית.
בשנת 2011 נרכשה החברה על ידי חברת Attachmate האמריקנית.
בשנת 2014 התמזגה Attachmate עם חברת מיקרו פוקוס האנגלית וסוזה הפכה לחלק ממיקרו פוקוס.
בשנת 2018 מכרה מיקרו פוקוס את החברה לקרן הון פרטית תמורת 2.535 מיליארד דולר.
ח'אנות חיווה
ח'אנות חיווה (באוזבקית: Xiva Xonligi) הייתה מדינה במרכז אסיה, באזור ח'ווארזם, שהתקיימה בשנים 1511–1920. החל משנת 1873 הייתה תחת חסות האימפריה הרוסית. שטחי הח'אנות מחולקים עתה בין אוזבקיסטן לבין טורקמניסטן. תושבי המדינה קראו לה "ח'ווארזם", והשם "ח'אנות חיווה" הוא המצאה של היסטוריונים, על שם חיווה, בירת המדינה.
היסטוריה
אזור ח'ווארזם היה מיושב במשך שנים רבות, החל מהעת העתיקה. ערי האזור היו נקודת מעבר חשובה לאורך דרך המשי. בשנת 1388 האזור נכבש ונהרס על ידי כוחות של טימור לנג. בהמשך שוקמו הערים, והוקמה מחדש מדינה עצמאית. בתחילת המאה ה-16, בעקבות שינוי הנתיב של אמו דריה, היה צורך להעתיק את בירת הח'אנות, והוחלט להעבירהּ לחיווה. בשנת 1611 עברה הבירה לחיווה באופן סופי, והבירה הישנה ננטשה.
בתקופה זו הועבר השלטון לשושלת של שבטים אוזבקים, והח'אן היה מצאצאיו של ג'ינגיס חאן. המדינה כללה בנוסף לנווה מדבר באזור חיווה גם שטחים נרחבים שאוכלסו על ידי שבטים טורקמנים באזור מדבר קאראקום. המדינה הייתה למעשה קונפדרציה של ישויות בשליטה של סולטאנים עצמאיים באופן חלקי, תחת שליטה כמעט לא מורגשת של הח'אן. החולשה הכלכלית של המדינה ניכרת בכך שעד לסוף המאה ה-18 ההילך החוקי בה היה מטבעות של אמירות בוכרה. השבטים האוזבקים היו המעמד הצבאי השולט במדינה. שבטים ממוצא תדז'יקי היוו את רוב האוכלוסייה בערים ואת רוב משלמי המסים. שלטון הח'אן היה תלוי בתמיכה האוזבקית. כדי להקטין תלות זו, היה הח'אן מממן יחידות צבא משכירי חרב ממוצא טורקמני; כתוצאה מכך, הלך וגדל חלקם של הטורקמנים באוכלוסיית האזור. יחסי הח'אנות עם אמירות בוכרה היו מתוחים. במהלך המאה ה-16 נכבשה הח'אנות על ידי הבוכרים מספר פעמים. בתחילת המאה ה-17 הגיעה לשלטון ח'אן דומיננטי. בתקופתו בוצעו מספר עבודות ששיפרו את יכולת עיבוד הקרקעות, הוסדרו היחסים עם השבטים האוזבקים והוקטנה עצמאותם של השליטים המקומיים. למרות זאת, המדינה הייתה ענייה מאוד, והכסף לאוצר הח'אן הגיע מפלישות לשטחים סמוכים.
מאבקים עם האימפריה הרוסית
ב-1717, בתקופת פיוטר הגדול נשלחה משלחת מרוסיה לשטחי הח'אנות בראשות אלכסנדר בקוביץ'-צ'רקסקי. מטרת המשלחת הייתה לבדוק אפשרות לפתיחת דרך מסחר להודו. הח'אן קיבל את המשלחת יפה, אך בסופו של דבר הרג את כל חבריה, פרט לעשרה אנשים, שלהם הרשה לחזור לרוסיה. פיוטר הגדול, שהיה עסוק במלחמה עם שוודיה, לא הגיב.
פאבל הראשון שלח משלחת נוספת, אך היא לא אורגנה כראוי וחזרה ללא הצלחות. הניסיונות הרוסים לכבוש את הח'אנות חודשו בתקופת אלכסנדר השני. בשנת 1839 נשלח כוח צבאי משמעותי בטענה שיש לשחרר שבויים רוסים המוחזקים בח'אנות. לאור החורף הקשה ששרר באזור, חזרה המשלחת תוך אבדות גדולות עוד בטרם פגשה בצבא הח'אן.
גם האנגלים ניסו לחדור לשטחי הח'אנות. הם שלחו מספר חוקרים ואף הצליחו לשחרר שבויים רוסים שהועסקו כעבדים.
בשנת 1848 הקימו הרוסים מבצר על שפת ימת ארל בשפך סיר דריה. הייתה זו תחילתה של נוכחות רוסית קבועה באזור. במהלך השנים כבשו הרוסים באזור מדינות מוסלמיות, שלא יכלו לעמוד נגד הכוח הצבאי הרוסי. בשנת 1873 החל כוח רוסי בפיקוד קונסטנטין פון קאופמן פלישה גדולה לח'אנות. הכוח כלל 13,000 חיילים רגלים ופרשים. ב-28 במאי 1873 נכבשה העיר, וב-12 באוגוסט 1873 נחתם הסכם שלום. בהתאם להסכם, הוקטן שטח הח'אנות באופן משמעותי והיא הפכה למדינת חסות רוסית.
לאחר מהפכת אוקטובר החלו כוחות מקומיים במרד נגד שלטון הח'אן. באביב 1918 השתלט מנהיג הטורקמנים על המדינה. במקביל, בנובמבר 1919 החלה התקוממות בהנהגת הקומוניסטים המקומיים. כוחות המורדים לא הצליחו להפיל את הח'אן החדש, ולעזרתם נשלחו כוחות של הצבא האדום. ב-2 בפברואר 1920 התפטר החאן האחרון, והוקמה הרפובליקה הסובייטית העממית של ח'ווארזם, שהייתה חלק מרוסיה הסובייטית. לאחר מספר שנים, בתקופת ברית המועצות, במהלך סתיו 1924, חולקה הרפובליקה בין הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית לבין הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטורקמנית.
כלכלה
עד להשתלטות השושלת הקונגרת בתחילת המאה ה-19, היו ראשי השבטים האוזבקים שליטים מקומיים כמעט עצמאיים, והם השפיעו מאוד על המצב במדינה.
במחצית השנייה של המאה ה-16 התרחש אסון כלכלי של ממש: נהר אמו דריה שינה באופן מהותי את נתיבו, וכתוצאה מכך, שטחים לאורך הנתיב הישן הפכו לשטחים שלא ניתנים לעיבוד חקלאי, ואוכלוסיית הסביבה נאלצה לעזוב את האזור לטובת אזורים חדשים. בנוסף לכך, השלטון המקומי לא היה מסוגל להתמודד עם פלישות צבא אמירות בוכרה; ולדבר נודעה השפעה ניכרת על מעבר הסחורות ונתיבי המסחר.
אוכלוסיית הח'אנות הייתה חייבת לשלם לח'אן מספר רב של מיסים: כ-20 סוגי מיסים בסך הכול. בנוסף לכך, הייתה חובת השתתפות בעבודות ציבוריות שהיו קשורות בעיקר בבנייתה ותחזוקה של מערכות השקיה אך גם בביצורים סביב מעוזי הח'אן.
מעריכים כי במהלך המאה ה-19 התגוררו בח'אנות כ-800 אלף תושבים: מהם כ-65% אוזבקים, כ-26% טורקמנים והיתר קזחים ובני עמים אחרים.
הנכס העיקרי במדינה היה אדמה. היא הייתה מחולקת לאדמה עם מערכות השקיה לעיבוד חקלאי וחלקות אדמה לא מעובדות. משפחת החאן הייתה בעלת כ-50% מכל האדמות. האיכרים שעבדו על אדמות הח'אן נדרשו לתת לו כמחצית היבול. אנשי דת ופקידות בכירה היו מקבלים מהח'אן אדמות לשימוש, והיו פטורים מתשלום מיסים.
מרצ'לו מלפיגי
מרצ'לו מלפיגי (באיטלקית: Marcello Malpighi; 10 במרץ 1628 - 29 בנובמבר 1694) היה רופא איטלקי, על שמו קרויות מספר תכונות פיזיולוגיות.
חייו
מלפיגי נולד בקרבלקורה שבאיטליה, וגדל בחווה של הוריו, עד שנכנס לאוניברסיטת בולוניה, כאשר היה בן 17. בזמן שהוא למד פילוסופיה, הוריו מתו, ובגלל שהיה הבן הבכור במשפחה, הוא נאלץ לקחת אחריות ולטפל בעסקי המשפחה. מלפיגי חזר לאוניברסיטת בולוניה לאחר שנתיים, והחל ללמוד רפואה בשנת 1653.
מלפיגי השתמש במיקרוסקופ בשביל ללמוד על העור, על הכליות, ובשביל השוואה בכבד. הוא העצים והגדיל עד מאוד את הידע על האמבריולוגיה. השימוש במיקרוסקופ עזר לו לתאר את התפתחות האפרוח כאשר הוא עוד בתוך הביצה, ולגלות שהחרקים (הוא השתמש בעיקר בתולעת המשי) לא משתמשים בריאות כדי לנשום, אלא משתמשים בגומות קטנות הנמצאות על גבי העור שלהם כדי לנשום. מלבד זאת, מלפיגי היה הראשון שהצליח לזהות את הנימים, ולכן הוא גילה את הקישור בין הוורידים לעורקים, דבר שויליאם הארווי לא הצליח לעשות.
מלפיגי נחשב למייסד האנטומיה המיקרוסקופית, ולהיסטולוג הראשון. הרבה מבנים אנטומיים מיקרוסקופיים קרויים על שמו, כגון רובד עור (רובד מלפיגי), ושני גופיפי מלפיגי-איבר (מצויים בנפרון שבכליות אצל בעלי חוליות) בכליות. כמו כן נקראו על שמו צינוריות מלפיגי, הנמצאות במערכת הצואה של רמשים למיניהם. מרצ'לו מלפיגי גילה גם את רשת הנימים המחברות בין העורקים ובין הוורידים ובכך הניח את התשתית העובדתית לתורתו של ויליאם הארווי ותרם לגילוי מחזור הדם.
מלפיגי היה פרופסור באוניברסיטאות בולוניה ופריז. בשנת 1669, התקבל כחבר כבוד בחברה המלכותית של לונדון.
טרנסאוקסאניה
טראנסאוקסאניה או "טראנסאוקסיאנה" (פירוש מילולי בלטינית: "מעבר לנהר האוקסוס"; שמות נוספים: בערבית: ما وراء النهر Ma Wara' un-Nahr שפירושו "מעבר לנהר", בפרסית: فرارود "Farārud") הוא שטח נרחב במרכז אסיה הנפרש בין נהרות אמו דריה לסיר דריה, כיום בין אוזבקיסטן, טג'יקיסטן ודרום קזחסטן.
היסטוריה
המושג נכנס לשימוש בזמן כיבושיו של אלכסנדר מוקדון אז נהיה לגבול צפון-מזרחי של האימפריה שלו במאה ה-4 לפנה"ס. מאז ועד הכיבוש הערבי התרבות באזור נשארה שילובם של תרבויות יוון, פרס, סין ובודהיזם וקיבלה שם סרינדיאנית.
בתקופת הממלכה האחמנית באיראן חלק מן האזור קיבל את השם סוגדיאנה שבתקופת האימפריה הסאסאנית התפשט לכלל האזור על מנת להבדילו מבאקטריה הסמוכה. בין הממלכה לאימפריה הוא נכלל בשליטת הממלכה הסלאוקית, ממלכת יוון-בקטריה, האימפריה הפרתית ואימפריית קושאן.
מגלה הארצות הסיני ג'אנג צ'יאן היה הסיני הראשון המתועד שסיפר על האזור אותו הוא ביקר ב-126 לפנה"ס יחד עם ביקורו בבקטריה ופרתיה.
נ"ב
נ"ב (נהגה: נ|נוּן ב|בֵּית) הם ראשי תיבות שגורים לסימון תוספת או הערה בשולי מכתב או בשולי הדברים. תעתיק ראשי־התיבות הלטיניים הוא P.S. (post scriptum - אחרי הכתיבה, תחת הכתוב...). יש שטענו שמקור ראשי־התיבות בעברית הוא בראשי־התיבות הלטיניים N.B., שפירושם nota bene – "עיין היטב", אך הן הביטוי הלטיני והן הפירוש המקובל "נכתב בצדו" מתועדים עוד בתחילת המאה ה-20 כפירושם של ראשי־התיבות. עם הזמן נפוצו פירושים אטימולוגיים נוספים לראשי־התיבות, כמו "נזכרתי בזאת", "נוסף בזאת" ,"נזכרתי בדבר", ״נשכח בכתב״, "נוסף בסוף", "נזכרתי בסוף" וכן "נזכרתי במשהו". הכתיב נ.ב נפוץ, אך לא נכתב בהתאם לכללי האקדמיה ללשון העברית. בהוספת הערות נוספות משתמשים בסימון "נ"ב 2", "ננ″ב" או "נ"ב לנ"ב".
בהשאלה, משמשים ראשי־התיבות לא רק להוספת דבר שנשכח מן הכותב בגוף הדברים, אלא גם כדרך להוסיף הערה שאין לה קשר ישיר לגוף המכתב, ככזו המאירה באופן אחר את תוכנו. שימוש מכוון בדרך זו נפוץ במיוחד עם התפתחות היכולת לערוך מכתבים המוקלדים על מחשב, דבר המייתר את הצורך המעשי בהוספת הערת נ"ב.
מנזר פאנונהאלמה
מנזר פאנונהאלמה (בהונגרית: Pannonhalmi Bencés Főapátság, בלטינית: Abbatia Territorialis Sancti Martini in Monte Pannoniae) הוא מנזר עתיק בהונגריה כ-100 ק"מ ממערב לבודפשט.
המנזר נוסד בשנת 996 על ידי הנסיך גזה עבור הבנדיקטינים. נכון לשנת 2014, מתגוררים במנזר כ-50 נזירים וצמודה אליו פנימייה בניהולם.
היסטוריה
במקור נבנה המנזר לכבודו של מרטין הקדוש מטור. בנו של הנסיך גזה, המלך אישטוון הראשון העניק למנזר שטחים ופריבילגיות. אב-המנזר הראשון נקרא אסתריק. המבנים הראשונים במנזר נחרבו בשנת 1137 ושוקמו לאחר מכן. ב-1486 בנה המלך מתיאש הראשון את המנזר מחדש בסגנון הגותי. המנזר הפך להיות מנזר ראשי (Archabbey) בשנת 1541 ובמהלך המאות ה-16 וה-17 בוצר בגלל הפלישות העות'מאניות. במהלך מאה וחמישים שנות הכיבוש העות'מאני של הונגריה נאלצו הנזירים לעזוב את המקום לתקופות מסוימות ורק לאחר מכן שבו אליו.
במאות ה-17 וה-18 התווספו למנזר תוספות וקישוטים בסגנון הבארוק ורוב החזית הנוכחית שלו היא מאותה תקופה. את צורתו הסופית קיבל המנזר ב-1832 עם בניית הספרייה והמגדל שנבנו בסגנון נאו-קלאסי.
אדריכלות
בנוסף נמצאים במנזר:
חסוי (אדם)
חסוי הוא אדם שאינו יכול לדאוג לענייניו (באופן קבוע או זמני) או לחלק מהם, ואין מי שמוסמך ומוכן לדאוג לענייניו במקומו.
בישראל החוק המגדיר ומסדיר את ענייניהם של החסויים הוא חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, תשכ"ב-1962. החוק מגדיר ב כי "חסוי" הוא מי שבית המשפט מינה לו אפוטרופוס, או מי שבית המשפט רשאי למנות לו אפוטרופוס על אף שעדיין לא נתברר האם הוא זקוק לאפוטרופוס על פי חוק זה.
הערה: המונח חוסה המוגדר בחוק הגנה על חוסים, תשכ"ו-1966 איננו זהה למונח חסוי.
קישורים חיצוניים
Myndling
ישנן בנות (סדרת טלוויזיה)
ישנן בנות (באנגלית: "The L Word", "מילת ה-ל'", כלומר לסבית) היא סדרת דרמה המשכית אמריקאית, ששודרה ברשת Showtime והציגה את חייהן של חבורת נשים לסביות וביסקסואליות בלוס אנג'לס. הסדרה מזכירה לצופים רבים את הסדרה "הכי גאים שיש" שגם שייך לערוץ "Showtime" ועם אותה ההפקה, שזה מציג את חייהן של חבורת גברים הומוסקסואלים.
רקע כללי
הסדרה נוצרה על ידי איילין צ'ייקן ("Barb Wire", "הנסיך המדליק מבל אייר"), שהיא גם המפיקה הראשית שלה. מפיקים נוספים הם סטיב גולין ("להיות ג'ון מלקוביץ'", "שמש נצחית בראש צלול") ולארי קנר ("המספרה"). חוץ מצ'ייקן, כותבות נוספות של הסדרה הן גווינביר טרנר (Go Fish, אמריקן פסיכו) ורוז טרושה (Go Fish, עמוק באדמה).
בישראל התוכנית שודרה לראשונה בערוץ +yes, עברה ל-Yes stars 1, כיום משדרת ב-Yes stars Drama. השם בעברית - בהשראת השיר ישנן בנות של יורם טהרלב ויאיר רוזנבלום.
החבורה מבלה הרבה ב"פלנט", בית-קפה שכונתי בבעלותה של מרינה. ה"פלנט" הוא מקום מרכזי בתוכנית ומתרחשות בו סצינות רבות.
עונה 1
העונה מתחילה במערב הוליווד, ומציגה את בט פורטר וטינה קנרד, בנות זוג מזה 7 שנים המנסות להיכנס להריון. טינה נכנסת להריון במהלך העונה בעזרת הפריה מלאכותית, אך עוברת הפלה. בט מפתחת רומן עם קנדיס ג'אוול, וטינה מגלה על כך בפרק האחרון בעונה. במהלך הפיילוט מוצג משולש האהבה/סיפור היציאה מהארון של שכניהם של בט וטינה, טים הספל וחברתו ג'ני שכטר, החדשה בעיר. ג'ני פוגשת את מרינה פרר, שהיא מנהל בית הקפה "הפלאנט" בו מרבה החבורה לבלות ואחת מחברותיהן של בט וטינה ומתאהבת בה. מעגל החברות של בט וטינה כולל גם כן את שיין מקאצ'ן, מעצבת שיער ושוברת הלבבות, אליס פייזקי, עיתונאית ביסקסואלית, קיט פורטר, אחותה של בט, ודנה פיירבנקס, שחקנית טניס מקצועית שנמצאת עמוק בארון ונקרעת בין קידום הקריירה שלה לבין מציאת אהבה.
עונה 2
בפרק הראשון מתגלה הסוד שטינה שמרה: היא הרתה מהפריה מלאכותית שביצעה ללא ידעת בט לאחר ההפלה. היא מתחילה לצאת עם הלנה, אשת עסקים מצליחה, בזמן שחייה של בט הם בלגן: היא צורכת אלכוהול, יש לה בעיות בעבודתה והיא נאלצת להתמודד עם מות אביה ופיטוריה. בט וטינה מתפייסות בפרק האחרון. קיט קונה את ה"פלנט" והופכת אותו למועדון לילה.
עונה 3
פרקים 27–38 (12 פרקים). החלה ב-8 בינואר 2006 והסתיימה ב-26 במרץ 2006.
היא מתחילה 6 חודשים לאחר הולדת ביתה של טינה, אנג'ליקה. מערכת היחסים בין בט וטינה נרקבת. הדמויות החדשות בעונה הן חברה של ג'ני, מוירה/מקס סוויני, הטרנסג'נדר FTM (גבר שנולד בגוף של אשה). ואנגוס פרטרידג', המטפל של אנג'ליקה שמתאהב בקיט.
הדמות של הלנה עוברת מלהיות יריבתה של בט לחברה במעגל החברות. הלנה קונה אולפן קולנוע וטינה עובדת בשבילה. במהלך העונה הלנה פוגשת בצלמת סרטים דוקומנטריים, דילן מורלנד, ומנהלת איתה רומן. לאחר מכן דילן תובעת את הלנה בגין הטרדה מינית, דבר שמסכן את העסק המשפחתי המצליח של הלנה בפרק האחרון בעונה אמה של הלנה, פגי, מנשלת אותה מכל נכסיה והלנה נותרת ללא דבר.
עונה 4
פרקים 39–50 (12 פרקים). החלה ב-7 בינואר 2007 והסתיימה ב-25 במרץ 2007.
העונה הרביעית ממשיכה מאותה נקודה שעצרה העונה השלישית, כאשר בט חוטפת את אנג'ליקה מטינה. במהלך העונה בט וטינה מתיידדות מחדש, בט מתחילה עבודה חדשה באוניברסיטת קליפורניה כדיקנית בתחום אומנות, שם נכנסת לסדרה פיליס קרול (סיביל שפרד), הבוסית של בט, ואומנית בשם ג'ודי לרנר, שלימים הופכת להיות גם בת זוגה. ג'ני, שמוציאה ספר בשם "לז גירלס" המבוסס על חייה האישיים ודומה בקיצוניות לסיפורן של דמויות הסדרה, מקבלת את הצעתה של טינה מצד אולפן הסרטים בה היא עובדת, להפוך את הספר לסרט, אותו נבחרת לביים קייט ארדן (אנבלה סקיאורה). בעונה הרביעית נעשות רק ההכנות לסרט. טינה עוזבת את מערכת היחסים ההטרוסקסואלית עם הנרי למענה עזבה את בט בעונה השלישית, ובין היתר היא מוטרדת ביותר בשל עוקצנותה ודרישותייה של ג'ני, שכן הן נאלצות לעבוד ביחד על הסרט.
דמות חדשה נוספת היא אווה טורס, הידועה בכינוי פאפי (ג'אנינה גאוונקר), האישה היחידה בטבלה של אליס שבבעלותה יותר חיבורים מלשיין, בתחילת העונה, כאשר אליס מוצאת אותה בטבלה, היא יוצאת לחיפושים אחריה, וכאשר היא מוצאת אותה, הן מקיימות יחסי מין ולאחר מכן פאפי הופכת לחלק בלתי נפרד מחבורת הבנות. מערכת היחסים של אנגוס וקיט נרקבת כאשר אנגוס בוגד בקיט עם הייזל, המטפלת של אנג'ליקה ושל בנו של הנרי, אך הם חוזרים להסתדר לקראת סוף העונה. כמו כן, לאחר הבגידה של אנגוס, פאפי וקיט מתקרבות ופאפי מתעניינת בקיט, אך קיט שתחילה מנסה להתקרב לפאפי מבחינה מינית, מבינה שלעולם לא תוכל להיות לסבית. שיין, שבתחילת העונה שבורה לגמרי, מקבלת תחת חסותה את שיי, אחיה למחצה, דרכו היא לומדת אחריות מהי. בהמשך העונה היא פוגשת את פייג' סובל (קריסטנה לוקן), אם חד הורית לג'ארד, חברו של שיי. הן מנהלות מערכת יחסים. אביו של שיי מגיע לקראת סוף העונה וגוזל משיין את שיי, מה שמשאיר אותה שבורה. הלנה, בעונה הזאת, עוברת שינוי קיצוני. בעונה שעברה אמא גזלה ממנה את ההון המשפחתי וכעת היא נאלצת לחפש אחר מקום מגורים ומקור הכנסה. תחילה היא מתגוררת אצל אליס ועובדת בעבודות מזדמנות, אך במהלך העונה היא פוגשת את קתרין רות'טברג (סנדרין הולט), שחקנית פוקר לסבית ידועה ונכנסת איתה למערכת יחסים, שמכניסה אותה לא רק לעולם ההימורים, אלא גם לעולם הזכיות.
דמות נוספת בעונה היא טאשה ויליאמס (רוז רולינס), אישה אפרו-אמריקנית, חברתה הטובה ביותר של פאפי ומפקדת בצבא. במהלך העונה אליס מתעניינת בטאשה אך זו עושה לה חיים קשים. לבסוף הן הופכות לזוג. לקראת סוף העונה מתגלה שטאשה נאלצת לחזור לעיראק שם משרתת, ואליס נשברת מכך. בפרק האחרון בעונה הן מחליטות להישאר ביחד למרות נסיעתה של טאשה.
עונה 5
פרקים 51–62 (12 פרקים). החלה ב-6 בינואר 2008 והסתיימה ב-23 במרץ 2008.
עונה 6
פרקים 63–70 (8 פרקים). החלה ב-18 בינואר 2009 והסתיימה ב-8 במרץ 2009.
הדמויות
עונה 2:
עונה 3:
עונה 4:
ה-"טבלה"
היבט מפורסם של הסדרה הוא "הטבלה", המבוססת על פרשיות האהבים בסביבתה של אליס. במקור, הסדרה הייתה אמורה להיות מבוססת סביב דמותה של קיט פורטר, המשוחקת על ידי השחקנית פאם גריר. הדמות נכתבה במקור כלסבית, אשר "הטבלה" מקועקעת על גבה. כאשר שונתה דמותה של קיט פורטר לדמות הטרוסקסואלית, "הטבלה" ניתנה לאליס במקום.
על פי העלילה, אליס התחילה לראשונה את "הטבלה" על גבי מפית. בעונה הראשונה של הסדרה "הטבלה" מועברת מן הלוח הגדול בדירתה של אליס, לאתר אינטרנט שאליס יוצרת. יהיה בלתי אפשרי להפטר מן "הטבלה" לרשת פשטנית, מכיוון שהקווים המחברים בין האנשים ב"טבלה" חוצים זה את זה ומסתבכים, ומשקפים את הקשרים המיניים של דמויות הסדרה.
פופולריותה של "הטבלה" בקרב קהילת הלסביות בסדרה גדלה בעקבות פרסומה ברחבי האינטרנט. במהלך הפרק השני של העונה הראשונה ניסתה אליס לכתוב מאמר על "הטבלה" למגזין L.A., אך לא הצליחה לשכנע את העורך האחראי עליה על חשיבותה של "הטבלה", ולכן נאלצה לפרסם את "הטבלה" באינטרנט במקום. "הטבלה" גדלה והועשרה על ידי גולשות האתר, והיה לאחד המשאבים בהן השתמשו דמויות הסדרה כאשר רצו לברר לגבי מיניותה של לארה.
לקראת סוף העונה השנייה "הטבלה" נעשית רלוונטית מחדש, כאשר מפגש של אליס עם גבי, האקסית שלה, מניע אותה להזכיר את "הטבלה" במהלך ראיון ברדיו. בסדרה, מפיק הרדיו נדהם ממורכביותה של "הטבלה" והבטיח לאליס חלק בתוכנית רדיו. הפופולריות הנמוכה של התוכנית מוזכרת בפרק 11 של העונה השנייה, אך בעונה השלישית התוכנית הופכת ללהיט בקרב קהילת הלסביות, והיא אף מושמעת במקומות ציבוריים (בפרק הרביעי של העונה השלישית דיינה נאלצת להקשיב לפרסומת לתוכנית בעת ביקורה בבית החולים).
מנקודת מבטה של אליס, "הטבלה" היא אודותיה, ועל איך שהיא מתקשרת לכל מי שמופיע בה. כל אחת מהדמויות הראשיות בסדרה מתקשרות לאליס בפחות מארבעה צעדים. למעשה, בפרק בשמיני של העונה השנייה, אליס טוענת שהיא יכולה להתקשר לכל אחת ב"טבלה" בפחות משישה צעדים. למרות זאת, בפרק בשני של העונה הראשונה עולה הטענה שהתורמת הגדולה ביותר ל"טבלה" היא שיין, דבר שאומת במהלך הפרק ה-12 של העונה הראשונה, כשאר רואים שסכום כל הקשרים הישירים של שיין ב"טבלה" יכול להסתכם בכ-1,200.
במהלך העונה השלישית "הטבלה" משמשת כעלילה מקבילה, המתקדמת בכל פרק, ובאה לידי סיכום בפרק האחרון שלה.
מינרל דמפייר
מינרל דמפייר (Mineral Dampier) הייתה אוניית צובר בצי הסוחר הישראלי במעמס של 170,698 טון ובקטגוריית גודל קייפסייז. האונייה נרשמה בהונג קונג והניפה דגל הצי המסחרי הבריטי.
ב-22 ביוני 1995 התנגשה מינרל דמפייר באוניית הצובר הקוריאנית Hanjin Madras בדרכה מברזיל לנמל פוהנג בקוריאה הדרומית, עמוסה במטען של עפרת ברזל, במשקל של למעלה מ-160,000 טון. מינרל דמפייר טבעה על כל צוותה. בערכאת הערעור של בית המשפט לאדמירליות בבריטניה נקבע כי האונייה הקוריאנית הייתה אחראית לתאונה ביחס של 4:1 לעומת המינרל דמפייר.
נסיבות התאונה
על פי העובדות, כפי שנקבעו בבית המשפט לאדמירלות, עולה כי בעת התאונה עמד בגשר הפיקוד של האונייה הקוריאנית הקצין השני קים, בן 25, בעל ניסיון מועט בלבד. הראות בליל ההתנגשות הייתה למרחק של כ-4.5 ק"מ. כבר כחצי שעה לפני ההתנגשות ניתן היה לקבוע, על פי רישומי המכ"ם, כי שתי האוניות, אשר תמרנו כדי לעקוף צי ספינות דיג שעגן בקרבת מקום, יחלפו זו בקרבת זו. על פי כיווני הפלגתן ובהתאם לחוקי הדרך בים, היה על האונייה הקוריאנית לפנות את הדרך למינרל דמפייר. עוד ניתן היה לקבוע כי כעשרים דקות לפני ההתנגשות, כאשר האוניות היו במרחק של כ-7-8 ק"מ זו מזו, יצרה המינרל דמפייר קשר רדיו עם האונייה הקוריאנית והוסכם כי האוניות יחלפו זו על פני זו בצידן השמאלי. הקצין הקוריאני אף הודיע למינרל דמפייר כי הוא יסיט את נתיב אונייתו ימינה ויעץ כי המינרל דמפייר תמשיך באותו נתיב ובאותה מהירות. למרות זאת הקצין הקוריאני לא שינה בשלב זה את נתיב השיט של אונייתו, או מהירותה.
כ-14 דקות בטרם ההתנגשות, כאשר האוניות היו במרחק של כ-4.5 ק"מ, נערכה בין האוניות שיחת רדיו שנייה ואחרונה. את שיחת הרדיו יזם הקצין הקוריאני והוא הודיע למינרל דמפייר להמשיך באותו נתיב ובאותה מהירות, האונייה הישראלית אישרה את התשדורת הזו. למרות הקרבה בין האוניות לא האט קים את האונייה הקוריאנית ושינה את נתיבה אך במעט, הוא העיד כי העריך שהמינרל דמפייר תחלוף על פני האונייה הקוריאנית במרחק של לא פחות מקילומטר. רק חמש דקות בטרם ההתנגשות ניסתה האונייה הקוריאנית לשנות נתיב לימין בחדות והשמיעה צפצוף קצר בודד, בצפצפה ולא בצופר האונייה, צפצוף שלא היה יכול להישמע במינרל דמפייר. כשתי דקות בטרם ההתנגשות ניסתה המינרל דמפייר לבצע תמרון התחמקות, אולם, בשעה 03:30 לפנות בוקר, אירעה ההתנגשות.
הדיווח על התאונה נעשה על ידי האנייה הקוריאנית באיחור של 3 שעות. בחיפושים הועסקו כלי שיט ומטוסים יפניים והאניות "צים אילת" ו"צים טוקיו" שנמצאו באזור. נמצאו גופות שני אנשי צוות ישראלים קצין האלחוט אורי ברגר ורב המלחים משה קול.
אף שעיקר האחריות לתאונה הוטל על האונייה הקוריאנית, מינרל דמפייר נשאה בחלק קטן של האחריות בכך ש"כבלה" עצמה בהסכם עם האונייה הקוריאנית להמשיך ולשוט באותו נתיב ובאותה מהירות, למרות הקרבה בין האוניות ובניגוד לכללי הימאות הטובה, וכן לא שינתה את נתיבה מעת שהיה ברור כי האוניות מתקרבות זו לזו באופן מסוכן.
לאחר ההתנגשות
מחקירת התאונה עלה כי בניגוד לפרסומים ראשוניים המינרל דמפייר לא טבעה בדקות שלאחר ההתנגשות, אלא כ-15-30 דקות אחר כך. עובדה זו מעוררת תהיות מדוע לא נטשו אנשי הצוות את האנייה בצורה מסודרת והאנייה טבעה מבלי שנעשה שימוש בסירות ההצלה. ההשערה היא כי צוות האנייה לא הבין את חומרת הפגיעה ושיער כי האונייה תצליח להגיע לנמל, כפי שעשתה האונייה הקוריאנית שהתנגשה בה.
לוך נס
לוך נס (באנגלית: Loch Ness, בגאלית סקוטית: Loch Nis) זהו לוך, אגם עמוק של מים מתוקים, הנמצא בהיילנדס בסקוטלנד. האגם הוא גוף המים הגדול ביותר לאורכו של השבר הגאולוגי הקרוי גלן אלבין או "הגלן הגדול" (גלן בגאלית סקוטית: עמק) שמתחיל באינוורנס בצפון ונגמר בפורט ויליאם בדרום; חלק מתוואי התעלה הקלדונית שמחברת בין הימים בשני קצותיו של גלן אלבין עובר בלוך נס.
לוך נס מורכב מסדרת אגמים אשר נוצרו כתוצאה מהפשרת קרחוני ענק בסוף תקופת הקרח האחרונה. לוך נס הוא האגם השני בגודלו בסקוטלנד, שטחו כ-56 קמ"ר (שליש משטח הכנרת). האגם נודע בגלל המפלצת המיתולוגית שנצפתה בו, כביכול, וקרויה לכן "המפלצת מלוך נס".
חוסה
חוֹסֶה, על פי חוקי מדינת ישראל, הוא קטין שלא מלאו לו 14 שנה או מי שמפאת נכות, ליקוי בשכלו או זקנה אינו מסוגל לדאוג לצורכי חייו.
חוק ההגנה על חוסים מכיל הוראות שמטרתן להגן על חוסים מפני ניצול וכן להגן על שלומם.
הערה: המונח חסוי, שאותו מסדיר, אינו זהה למונח חוסה.
Wiz
ראו גם
}}
נשוא
נָשׂוּא (בלועזית: פּרֵדִיקָט) הוא מונח בתורת התחביר המציין את מעמדו התחבירי של רכיב המשפט, המתאר או מאפיין את נושא המשפט (בלועזית: סובייקט).
הנשוא הוא לרוב רכיב המשפט המהווה חידוש ("קומנט" או"רימה" לפי גישות הבלשנות החדשה).
לפי הבלשנות החדשה:
בבלשנות המודרנית
הגדרת הנשוא הורחבה מאוד מזו המצומצמת והפשוטה של הדקדוק העברי, בעקבות גישות הבלשנות המשווה והבלשנות הגנרטיבית, המשוות את רוב השפות האנושיות, והרואות בנשוא חלק חשוב ואף עיקרי של המשפט.
בדומה לנוסחה מתמטית או פעולה מחשבית, הנשוא הוא הפעולה עצמה, ולו "טיעונים" או מקדמים (ארגומנטים) אפשריים: נושא ומושאים.
הנשוא נחשב גם ללב הסמנטי משמעי של המשפט: באסכולות מסוימות של הבלשנות, הוא נתפס כפרדיקט לוגי המקבל ערך-אמת, כלומר קובעים אם הוא נכון או לא (בלוגיקה: "אמת" או "שקר").
נשוא פועלי
כאמור, הדקדוק העברי מגדיר את הפועל כנשואו של המשפט הפועלי: נורית אכלה את התפוח.
הבלשנות המודרנית, לעומת זאת, רואה בפועל על משלימיו את הנשוא (בדוגמה לעיל: "אכלה את התפוח").
נשוא מורחב
כאשר הפועל הראשי במשפט משמש כפועל עזר, נהוג לנתח את פועל העזר יחד עם הרחבתו הפעלית כנשוא מורחב. כך, מבחינים בשני סוגים של נשואים מורחבים:
בנוסף, נהוג לנתח ניבים וביטויים מסוימים כנשוא מורחב.
ישנם חוקרים המערערים על קיומו של הנשוא המורחב בעברית החדשה, והם מנתחים את הצירופים הנ"ל בצורה שונה.
נשוא שמני
במשפט שמני הנשוא מוגדר כחידוש במשפט (קומנט או רימה). מבחינה תחבירית, הנשוא הוא לרוב הרכיב הבלתי-מיודע במשפט, או השני במידת היידוע שלו (בעוד הנושא הוא הרכיב המיודע). לעיתים קרובות, כאשר שני רכיבי המשפט מיודעים באותה מידה יבוא הנשוא אחרי אוגד, אשר נועד למנוע דו-משמעות. הנשוא השמני יכול להיות שם עצם, שם תואר, שם פועל, צירוף יחס או תואר הפועל.
דוגמאות:
נשוא מזהה ונשוא משייך
במשפט שמני שבו הנשוא הוא שם עצם, נהוג להבחין בין נשוא מזהה לנשוא משייך.
נשוא משייך מבטא את השייכות של הנושא לקבוצה מסוימת. לדוגמה: "יוסי ואורי הם שכנים שלי". התמורה המשייכת היא גלגול של הנשוא המשייך: כך למשל, המשפט "יוסי ואורי, השכנים שלי, לומדים באותה כיתה" הוא צירוף של המשפט לעיל והמשפט "יוסי ואורי לומדים באותה כיתה".
קישורים חיצוניים
https://www.youtube.com/watch?v=V87ERrCA9xs
Jones in the Fast Lane
Jones in the fast lane הוא משחק סימולציה, אשר מדמה את התפתחותו של אדם בעולם (וכולל לימודים, עבודה, ואפילו מדד שמחה). המשחק פותח על ידי חברת Sierra Entertainment בשנת 1990, ומקור שמו בביטוי האנגלי keeping up with the Joneses (המתייחס להשוואת הצלחתך בחיים להצלחת שכנך).
בשנת 2006, פותחה גרסת Flash לא רשמית למשחק.
פיתוח
שמו המקורי של המשחק היה Keeping Up with Jones. הבחירה בממשק דמוי משחק לוח נעשתה על מנת לוודא שהמשחק יהיה נגיש לשחקנים צעירים, ובלתי מנוסים.
גרפיקת ה-VGA בת 256 הצבעים הייתה מרשימה לזמנה, עת מרבית משחקי המחשב עדיין התבססו על גרפיקת EGA בת 16 צבעים בלבד. נוסף על כן, על אף שהופק בשנת 1990, היה מראשוני המשחקים לרוץ על Windows 3.0, אשר יצא במאי אותה שנה.
מאפייני המשחק
המשחק מציג בפני השחקן טבעת בניינים, דמוית משחק לוח. הדמות אותה משחק השחקן מיוצגת על ידי גולה צבעונית, הנעה בין הבניינים בטבעת, המוגבלת על ידי אורך התור. כל תור במשחק אמור לייצג שבוע אחד בחיי השחקן, והזמן בו מתקדם על ידי תנועה ממקום למקום, עבודה, לימודים ומנוחה. בכל תור, על השחקן להחליט אילו פעולות תבצע הדמות.
עם סיום התור, מתקבלת הודעה המספרת מה עבר על הדמות בסוף השבוע, ונגרע מכספה סכום כספי כלשהו (לרוב, פחות מ-200 דולר). האירוע בסיום השבוע קשור לרוב לאחת הקניות שביצעה הדמות באותו השבוע (למשל, אם קנתה כרטיסים לתיאטרון, ההודעה תספר על הבילוי).
המשחק מתובל בהומור האופייני למשחקי חברת Sierra, והעובדים במרבית בתי העסק אליהם השחקן נכנס מברכים אותו לשלום, ומעירים הערות הומוריסטיות שונות. המשחק היה יוצא דופן לתקופתו בכך שהדמויות אשר פנו לדמות, היו דמויות מצולמות, ותנועות השפתיים שלהן תאמו לדיבורן (אם כי לא נעשה שימוש בווידאו).
במשחק יכולים לשחק לכל היותר 4 שחקנים בו זמנית, אשר משחקים בתורות, כל אחד שבוע מחייו. ניתן גם כשחקן בודד, להתחרות בבינה מלאכותית המגלמת דמות בשם Jones.
הצלחה מסחרית וביקורת
על אף עיצובו הצבעוני והאינטואיטיבי, המשחק לא זכה להצלחה מסחרית, ומבקרים רבים ראו בו לא יותר מאשר משחק קופסה ממוחשב, גם אם מתוחכם לזמנו.
הר ויליאם בות'
הר ויליאם בות' (באנגלית: Mount William Booth) הוא הר ברכס רם בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית אלברטה שבקנדה. גובהו של הרכס 2,730 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא 795 מטרים מעל סביבתו. ההר הוא ההר ה-92 בהתנשאותו באלברטה.
ההר נקרא על שם ויליאם בות', מייסד צבא הישע. שמו של ההר בפי האומות הראשונות היה "הר האינדיאני הישן".
Shades of Cool
Shades of Cool הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Ultraviolence. השיר יצא לאור ב-26 במאי 2014, כסינגל מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס.
השיר הגיע למקום ה-71 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי לנה דל ריי ביחד עם ריק נואלס אשר כתב עמה את "West Coast", "" ו-"High by the Beach". השיר הוא שיר בסגנון הבלוז רוק, אשר מאפיין שירים נוספים מתוך האלבום, Ultraviolence.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-75 מיליון השמעות.
פרנק בראדשו
פרנסיס בראדשו (אנגלית: Francis Bradshaw; 31 במאי 1884 בשפילד - 1950 בקירוב בטאונטון שבסאמרסט) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.
קריירה
בראדשו נולד בשפילד והחל את דרכו בקבוצות של בתי הספר שפילד סקולס ובית הספר של יום ראשון "אוקספורד סטריט", לפני שהצטרף לשפילד ונסדיי כשחקן חובב ב-1904. מאוחר יותר באותה שנה הוא חתם על חוזה המקצוען שלו. ב-1907 הוא היה בהרכב שניצח בגמר גביע ה-FA, לאחר פציעתו של הארי דייוויס. ביוני 1908 הוא הבקיע שלושער בניצחון 11 - 1 על נבחרת אוסטריה בווינה, והייתה זו הופעתו היחידה במדי הנבחרת. הוא החמיץ את המשחק מול נבחרת אירלנד בפברואר שלאחר מכן בעקבות פציעה, ולא זומן יותר לסגל. בכך הוא הפך לשחקן החמישי והאחרון עד כה שמבקיע שלושער בהופעתו היחידה במדי הנבחרת.
עם חידוש משחקי הליגה ב-1919 (כאשר המועדון זומן בחזרה לליגה הראשונה) עבר בראדשו מעמדת החלוץ השני לעמדת הבלם הקדמי. הוא המשיך לשחק בארסנל במשך ארבע עונות נוספות, ולבסוף פרש במאי 1923. בנוסף למשחקים בזמן המלחמה הוא השתתף ב-142 משחקי ליגה וגביע עבור ארסנל, והבקיע בהם 14 שערים. באותו חודש שבו פרש הוא החל לעבור כמאמן באברדייר אתלטיק, אך עזב את המועדון הוולשי באפריל 1924 לאחר שהוביל אותו למקום באמצע הטבלה של הליגה השלישית הדרומית.
טייכר וזרחוביץ'
טייכר וזרחוביץ היא תוכנית רדיו יומית שמגישים שרון טייכר וערן זרחוביץ', צמד קומיקאים ושדרני רדיו ישראלים, בתחנת רדיו תל אביב. הם מכנים את עצמם גם בשמות שון ורון.
התוכנית עלתה לאוויר בשנת 2007 בשם "תוכנית הערב", שם הצמד העביר בעיקר מערכונים מתוסרטים. לאחר מכן עברו השניים לגלי צה"ל וביולי 2015 שבו לשדר ברדיו תל אביב את התוכנית היומית, ששמה שונה ל"טייכר זרחוביץ'".
תחילה שודרה התוכנית בין השעות 17:00 עד 18:00, ובעקבות הצלחתה הוארכה מספטמבר 2016 לשעתיים, בשעות 16:00 עד 18:00 ובשידור חוזר בשעה 23:00. מאוקטובר 2018 התוכנית משודרת בסינדיקציה גם בתחנת רדיו קול רגע.
רקע
טייכר וזרחוביץ' הכירו בראשית שנות ה-2000, כשעבדו יחד בחברת אינטרנט. הצמד החל את דרכו המקצועית המשותפת בשנת 2005, כשהגישו יחד במשך שנתיים את תוכנית הלילה "ציפורי לילה מנקרות" בגלי צה"ל בין חצות לשתיים לפנות בוקר. לאחר מכן עברו השניים לרדיו תל אביב, בשנת 2010 החלו להגיש תוכנית שבועית חדשה בשם "חותרים למגע" בגלי צה"ל. ובשנת 2015 שב הצמד לשדר ברדיו תל אביב.
ב-2019 נבחר הצמד על ידי תאגיד השידור הישראלי לפרשן את אירוויזיון 2019 שהתקיים בישראל, במטרה להוסיף לשידור זווית קומית ומעניינת. השניים ליוו את שלושת השידורים של התחרות – שני חצאי הגמר והגמר.
דמויות ומערכונים בולטים
חיקויים
ויליאם ג'ונס (מדינאי)
ויליאם ג'ונס (באנגלית: William Jones; 1760 – 6 בספטמבר 1831) היה פוליטיקאי אמריקאי.
ביוגרפיה
ויליאם ג'ונס נולד ב-1760 בפילדלפיה. במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית הוא היה שוליה במספנה וכן השתתף בקרב טרנטון ובקרב פרינסטון ובהמשך שירת בים. בעשורים שלאחר המלחמה הוא היה לסוחר מצליח בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית ובפילדלפיה. ב-1800 הוא נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לבית הנבחרים של ארצות הברית ושנה לאחר מכן הוצע לו תפקיד מזכיר הצי של ארצות הברית, אך הוא דחה את ההצעה ונשאר כחבר בית הנבחרים עד לתום כהונתו שם ב-1803.
בינואר 1813, עם השתוללותה של מלחמת 1812, מונה ג'ונס בסופו של דבר כמזכיר הצי. מדיניותו תרמה משמעותית להצלחה האמריקאית בימות הגדולות ולאסטרטגיית ההגנה החופית והפשיטות על תנועת הסחר בים הפתוח. בסוף 1814, לקראת תום כהונתו, הוא הגיש המלצות לארגון מחדש של מחלקת הצי. אלו הובילו להקמתה של מנהלת הצי של ארצות הברית שהתקיימה בין השנים 1815 – 1842.
ב-1816 מונה ג'ונס כנשיא הבנק השני של ארצות הברית. ב-1819 הוא פרש ושב לעסקיו הפרטיים.
אלפבית גאורגי
האלפבית הגאורגי הוא האלפבית שבו משתמשים בשפה הגאורגית, בשפות גאורגיות אחרות (כמו מגרלית), ולעיתים גם בשפות אחרות המדוברות בקווקז (כמו האוסטית בשנות ה-40). בשנת 2016 הכיר ארגון אונסק"ו באלפבית הגאורגי כמורשת תרבותית בלתי מוחשית.
באלפבית הגאורגי המודרני ישנן 33 אותיות. בעבר השתמשו באותיות נוספות (מודגשות בצבע בטבלה שלהלן), וכעת הן נחשבות לאותיות מתות.
כתב היד הגאורגי אינו מבחין בין אותיות גדולות לאותיות קטנות. מכל מקום, משוררים מודרניים מסוימים עשו שימוש באותיות אסומטברולי כאותיות גדולות, כמעין ניסוי בכתיבה.
ההיסטוריה של האלפבית
האלפבית האֲסוֹמְתַוְרּוּלִי ידוע גם בשם "מרגוולובני" (מעוגל). דוגמה לכך השתמרה בהקדשות המונומנטליות, כמו זו של הכנסייה בבית לחם (משנת 430) וזו של כנסיית בולניסיס סיוני אשר בבולניסי (מהמאות ה-4 וה-5). הקדשות אחרות באלפבית האֲסוֹמְתַוְרּוּלִי תוארכו לתקופה שלפני הופעת הנצרות, המאה השלישית לפני הספירה ועד המאה השלישית לספירה. אלה נמצאו בארמזציחה (ליד מצחתה) ונקרסי, שבקאחתי, בשנת 1940 ובשנים 1995-2003 במסעו המדעי של סימון ג'נשיה (1900-1947) ולבן צ'ילשווילי. ההקדשות מארמזציחה נחקרו על ידי פבלו אינגורועבה (התמחה בספרות ושירה גאורגית עתיקה, אשר יצירתו הראשונה, "השירה הדתית של גאורגיה העתיקה בין המאה השמינית לעשירית" מהווה את הבסיס לכל מחקר בתחום זה). הכתיב ה"נוסחורי" ("אות קטנה") והכתיב ה"קוחוואני" (עגול), הופיעו לראשונה במאה ה-9. האֲסוֹמְתַוְרּוּלִי והנוסחורי, יחד, ידועים בשם "חוּצוּרי" (בגאורגית: ხუცური) או "הכתב הכנסייתי", שכלל 38 אותיות, היו בשימוש יחד לכתיבת תרגומים לגאורגית של התנ"ך והברית החדשה, כאשר האֲסוֹמְתַוְרּוּלִי משמש כאותיות הגדולות. בהקשר זה, הספרים הראשונים שנכתבו בגאורגית הם: "עיוניה של שושניק" מאת יעקוב חוצסי מהמאה ה-5, "עיוניו של אווסטתה ממצחתה" מהמאה ה-6, "עיוניו של אבו תביללי" מאת יואן סבניסדזה מהמאה ה-8.
האלפבית המודרני נקרא "מחדרולי" (მხედრული), "הכתב החילוני", "הכתב הצבאי" או "כתב האבירים". כתב זה הופיע לראשונה במאה ה-11, ושימש מטרות לא-דתיות. כאשר הוא החליף לגמרי את החוצורי, טענו בלשנים גאורגים כי האורתוגרפיה פוֹנֶמִית.
לפי קורוין, היסטוריון ארמני מהמאה החמישית, האלפבית הגאורגי, ואף האלפבית הארמני, הומצאו על ידי מסרוב משדוץ הארמני. אבל מדענים גאורגים שוללים סברה זו, עקב ההבדל הגדול שבין האלפבית הארמני לגאורגי.
שוטרז (אי)
שוטרז או האי שוטרז (באנגלית: Shooters Island) הוא אי קטן ובלתי מיושב המצוי בקצהו הדרומי של מפרץ ניוארק, בקרבה לחופו הצפוני של רובע סטטן איילנד של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
הגבול בין המדינות ניו יורק וניו ג'רזי עובר באי, וחלקו הצפוני של האי שייך למדינת ניו ג'רזי.
האי הוא אי מלאכותי שנוצר בעת העמקת מפרץ ניוארק במאה ה-19. שטחו הוא 43 דונם וכיום הוא חלק ממחלקת הפארקים של ניו יורק, אך החל כשמורת ציד לאווזי בר בתקופת הקולוניאלית. לאחר מלחמת העצמאות האמריקנית ומלחמת האזרחים הפך שוטרז לאתר תעשייתי עם מספנה ובית זיקוק לנפט. בתום מלחמת העולם השנייה האי הפך למזבלה מזוהמת עבור ספינות. מאז הקמתו משמש האי כשמורת טבע ובית גידול לציפורים. בראשית המאה ה-20 שימש כאתר ציד, ונשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט צד בו. בשנות השבעים של המאה העשרים חזרו הציפורים לשוטרז כתוצאה מנתיבי מים נקיים יותר וסינון הביוב בעיר ניו יורק.
בשל זרמי הים והסחף באזור הולך האי ונשחק.
קלאו דו-גוני
קלאו דו גוֹנִי (שם מדעי: Bycanistes subcylindricus) הוא עוף במשפחת הקלאוניים.
מאפיינים
הקלאו הדו גוני חי במרכז ומערב אפריקה, אנגולה וממערב לקניה עד לחוף השנהב. הקלאו חי ביערות גבוהים מעל פני הים, לעיתים על הרים; גובה אזור המחיה הממוצע שלהם מגיע ל-2600 מטר מעל פני הים. רק לעיתים רחוקות הוא מגיע לסוואנה, למדבר או למושבות של בני אדם.
מין זה גדול יחסית, אורכו 70 ס"מ. הוא ברובו שחור ולבן. בראשו, מקורו, קסדתו וצווארו הצבע שחור, ובפלג גופו התחתון הצבע הוא לבן. הנקבה קצת קטנה יותר מהזכר. הבדל נוסף הוא שעור הראש שחור אצל הזכר ועיניו אדומות, כמו כן לקסדתו יש בסיס בצבע שחור כמו אצל הרבה מינים במשפחה. בטבע זוגות מקננים בחללים טבעיים בעצים או קודחים חור בעץ מת אך לא יכולים לקדוח בעץ רגיל כי מקורם חזק מבחוץ אך חלש מאוד מבפנים.
הקלאו הוא מונוגמי, זאת אומרת שבניגוד לכמה מינים של חיות וציפורים שלהם יש מספר מחזורי רבייה במהלך חייהם הזכר נשאר עם הנקבה לכל חייו. נקבת הקלאו נכלאת בקן בעזרת בוץ כדי להגן עליה ועל הגוזלים מאויבים כגון נחשים. גוזלי הקלאו הדו גוני לא יהיו עם הקסדה המאפיינת את מיני המשפחה ביציאה מן הקן, ועד לגיל שנה בערך יכסו את מקומה נוצות חומות; באזור הקסדה העתידי יש גם הרבה מאוד כלי דם. בגיל 10 חודשים הנוצות מתחילות לקבל את הגוון שלהן האפור.
הקלאונאים ניזונים מתאנים, חרקים וחיות קטנות שהם מוצאים בתוך העצים. כיוון שהחורים נדירים כל כך, הקלאו הדו גוני נאבק עם קלאויים אחרים על החורים. מין זה נמצא במצב שימור "ללא חשש" ברשימה האדומה של IUCN.
תת-מינים
יש שלושה תת-מינים וכל אחד חי באזורים שונים באפריקה:
ניקולאוס, נסיך הכתר של אולדנבורג
ניקולאוס, נסיך הכתר של אולדנבורג (בגרמנית: Nikolaus von Oldenburg; 10 באוגוסט 1897 – 3 באפריל 1970) היה נסיך הכתר של הדוכסות הגדולה של אולדנבורג.
ביוגרפיה
ניקולאוס נולד ב-10 באוגוסט 1897 באולדנבורג, לפרידריך אוגוסט, נסיך הכתר של אולדנבורג ולאליזבת אלכסנדרינה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ומריה, נסיכת שוורצבורג-רודולשטדט.
ב-26 באוקטובר 1921 התחתן ניקולאוס עם הלנה, נסיכת ולדק ופירמונט, בתם של פרידריך, נסיך ולדק ופירמונט ובטילדיס, נסיכת שאומבורג-ליפה, ממנה נולדו לו 9 ילדים. בשנת 1931 מת אביו, וניקולאוס הפך לראש בית אולדנבורג, ובשנת 1937 הוא היה נוכח בחתונת בת דודו יוליאנה, נסיכת אורנז' עם ברנהרד, נסיך ליפה-ביסטרפלד. ניקולאוס היה חבר המפלגה הנאצית וחבר SA, ואף שימש כמיור במילואים בוורמאכט. בשנת 1948 מתה אשתו הלנה, וב-20 בספטמבר 1950 התחתן פרידריך אוגוסט עם אן-מארי פון שוצבאר המכונה מילשלינג, אך לא היו לו ילדים ממנה. ב-3 באפריל 1970 מת ניקולאוס בראסטדה, ובנו אנטון גינטר, דוכס אולדנבורג ירש את תאריו.
משפחתו
ב-26 באוקטובר 1921 התחתן ניקולאוס עם הלנה, נסיכת ולדק ופירמונט, בתם של פרידריך, נסיך ולדק ופירמונט ובטילדיס, נסיכת שאומבורג-ליפה, ממנה נולדו לו תשעה ילדים:
White Light/White Heat
White Light/White Heat ("אור לבן/חוֹם לבן") הוא אלבומה השני של הוולווט אנדרגראונד. האלבום הוקלט במשך יומיים בשלהי 1967 והצליל המעוות, מונחה-הפידבק והגס שלו הפך למקור השפעה לאינספור מוזיקאים, כמו הסטוג'ס, ולאחד מאבות הטיפוס של תנועת הפאנק.
הפקה
שיר הנושא "White Light/White Heat", הקצבי, המהיר והאגרסיבי יחסית, מהלל את השימוש בהרואין ובסמים מעוררים. הוא מתעד את תחושותיהם של חברי הלהקה כשיצאו אל אור הבוקר לאחר לילה ארוך של צריכת סמים, מושר בידי לו ריד ומלווה בצלילי פסנתר, בדומה לשיר "I'm Waiting for the Man" מן האלבום הראשון. השיר כוסה בידי דייוויד בואי ב-1973. "The Gift" הוא סיפור קצר שכתב ריד ומדוקלם בידי ג'ון קייל, העוסק באדם השולח את עצמו בדואר אל אהובתו. "Lady Godiva's Operation" מושר בידי קייל, כאשר לקראת סוף השיר צועק ריד את מילות השיר כשהוא דורס את קולו של קייל, ומלווה בנגינת ויולה אלקטרונית מעוותת של קייל. השיר עוסק בדראג קווין בשם ליידי גודייבה העובר ניתוח שלא עולה יפה. השיר "Here She Comes Now", שנחשב לקונבנציונלי ביותר באלבום, כוסה על ידי נירוונה ב-1991. "I Heard Her Call My Name" הוא שיר אגרסיבי ורועש במיוחד בזכות סולו גיטרה מעוות ועמוס בדיסטורשן של ריד, הנחשב לאחד הטובים שלו. הדעות בנוגע לנושא השיר מתחלקות בין יחסי מין, לאהובתו המתה של ריד שמטלפנת אליו וקוראת בשמו דרך השפופרת.
השיר החותם "Sister Ray" נחשב לשיא האלבום. זוהי יצירה אפית ופרועה בת מעל ל-17 דקות שמקובל לחשוב שהוקלטה ב"טייק" אחד, תוך הסכמה מראש בין חברי הלהקה שלא לחתוך מן ההקלטה שגיאות שיקרו במהלכה. השיר עוסק בנושאים הטיפוסיים ליצירתו של ריד - התמכרות לסמים, אלימות, הומוסקסואליות וטרנסווסטיזם ומלווה בנגינת אורגן רועשת של קייל וגיטרה חורקת של ריד. השיר אינו כולל נגינת בס כלל, ומכיל כ-10 דקות של אקורדים ורעשים מאולתרים המזכירים ג'אז חופשי. ריד סיפר על תגובתו של טכנאי ההקלטות לשיר: "הטכנאי אמר, 'אני לא חייב להקשיב לזה. אני אלחץ על כפתור ההקלטה, ואז אני עוזב. כשתסיימו בואו לקרוא לי.'" השיר היה אהוב במיוחד על חברי הלהקה ורוב הופעותיה של הלהקה נחתמו אף הן בשיר "Sister Ray". השיר כוסה על ידי ג'וי דיוויז'ן וניו אורדר.
עטיפת האלבום
על גבי עטיפת האלבום השחור, מודפס בשחור (מעט כהה יותר מהרקע) תצלום מעובד מעשה ידיו של אחד מהאמנים שטופחו על ידי אנדי וורהול ב"מפעל" - בילי ניים. בתצלום מוצגת כתף שעליה קעקוע של גולגולת.
צרעת הפיקוס
סימביוזת רבייה
היחס המיוחד בין צרעות הפיקוס לפיקוס מבוסס על התרבות הדדית: לפיקוס דרושה צרעה שתכנס לפגותיו ותאביק אותו, ולצרעה דרוש מקום מוגן להטלת ביציה וגידול הזחלים. לכל מין של צרעת פיקוס מין מקביל של פיקוס שהיא מותאמת לפגותיו. באתרים בעולם בהם יובא הפיקוס אך לא יובאו הצרעות המתאימות לו, עץ הפיקוס לא יבצע האבקה; במקומות בהן נכחדו עצי הפיקוס ממין מסוים תכחדנה גם הצרעות הסימביוטיות, שאינן מסוגלות להטיל ביצים בפגות מינים אחרים.
קיימים שלושה סוגי פרחים בתוך פגות פיקוס: פרחים זכריים, פרחים נקביים קצרים ופרחים נקביים ארוכים. הצרעה נכנסת לפגה דרך פתח קטן בקשקשי התפרחת (אוסטיאולה - ostiole), ומסתובבת מפרח לפרח, מאביקה את הפרחים הנקביים באבקת הפרחים הזכריים שנשאה עימה מפגת הולדתה. אחרי שסיימה, היא מטילה את ביציה בפרחים הנקביים הנמוכים בלבד, היות שאינה מסוגלת להגיע לתוך הפרחים הנקביים הגבוהים.
הפרי מבשיל כך: הפרחים הנקביים הנמוכים הם מקור מזון לזחלים, והפרחים הנקביים הגבוהים הופכים לזרעים. בפירות פיקוסים מסוימים (כגון התאנה) הפרי האכיל כולל לרוב צרעות וזרעים גם יחד, וקשה להבחין בין השניים ללא מיקרוסקופ. כאשר הצרעות עוזבות את הפגה, הן נושאות אבקה שנאספה מבעוד מועד, וכך יוכלו להפרות פגות של פיקוסים אחרים.
סוגים ומינים חשובים
כחלק מענף חקלאי, אחת מצרעות הפיקוס החשובות היא צרעת פיקוס התאנה (Blastophaga psenes) המפרה תאנים. פגות התאנים ניתנות לאכילה גם שאינן מופרות (צבען לבן וטעמן מתוק) וגם מופרות (צבען סגול וטעמן מתוק-חמצמץ).
צרעה חשובה אחרת היא צרעת פיקוס השקמה, שאינה חיה בארץ. לכן, כל השקמים בישראל אינם מופרים כלל ופגותיהם נטולות זרעים. רביית שקמים אלו מתבצעת על ידי ייחורים בלבד.
פיקוסים רבים נוספים משמשים כצמחי נוי ועצים מטילי צל. בארץ בולט מהם פיקוס השדרות (Ficus microcarpa), שעצים ממנו שתולים ברחבי תל אביב (למשל בשדרות רוטשילד) וערים גדולות נוספות. הצרעות המאביקות את פיקוס השדרות לא יובאו ארצה עם נטיעת העצים, ומספר עשורים אלו צמחו ללא פירות. בשנות השבעים יובאה צרעת פיקוס השדרות ארצה בדרך לא דרך, וכיום (2008) פיקוס השדרות הנטוע בארץ מניב פרי המושך עטלפי פירות וחיות אחרות.
פרשת ניקולס גרין
ניקולס גרין (באנגלית: Nicholas Green; ), היה ילד בן 7, מהעיירה בודגה ביי (Bodega Bay) שבקליפורניה, שנורה ונהרג בעת ששודדים ניסו לשדוד את הרכב שבו נסע עם משפחתו לחופשה בדרום איטליה. לאחר מותו החליטו הוריו לתרום את איבריו, מעשה שהביא לשינוי היסטוריית ההשתלות באיטליה וברחבי העולם וכונה בשם ״אפקט ניקולס״.
הרצח האקראי והתוצאות שבאו אחריו כבשו את הציבור בעולם כולו.
האירוע ומותו של ניקולס גרין
ניקולס גרין, אחותו, אלינור, והוריהם, מרגרט (מגי) ורג'ינלד (רג׳) גרין, יצאו לחופשה בקלבריה, שבדרום איטליה. הם נסעו על הכביש המהיר A3 - כביש סלרנו-רג׳יו קלבריה (Salerno - Reggio Calabria) ועצרו במסעדת ״אוטוגריל״ (Autogrill) כאשר שני אנשים עֲטוּיֵי מסיכות החלו לעקוב אחרי רכבם. לדברי האב, רג׳ינלד גרין, הוא חש בסכנה עם התקרבות מכונית שעקפה אותם ולאחר מספר דקות סבר שהסכנה חלפה. אלא שהמכונית לא ביצעה עקיפה מלאה, היא נסעה במקביל אליהם ונוסעיה צעקו לעברם באיטלקית. רג׳ינלד ומרגרט סברו שנוסעי הרכב השני מבקשים מהם לעצור, אך הוא לא עצר אלא האיץ, נוסעי הרכב השני האיצו גם הם. לפתע, נשמע מאחור קול ניפוץ זגוגית ומגי הֵסֵבָּה את פניה לאחור וראתה ששני ילדיה ישנים, במיוחד ניקולס שנראה ישן עמוקות. בפעם השנייה נופץ חלון הנהג והמכונית השנייה נסעה וברחה.
לאחר הירי עצר רג׳ גרין את הרכב, וכשנדלק האור הפנימי הבחין שניקולס לא זז, ההורים הבינו שבנם נפצע קשה. הם נסעו מיד לבית החולים בעיר הקרובה, ברם בית החולים המקומי לא היה ערוך להתמודדות עם פציעה כזו - ״מקרה ראש״. לפיכך הועבר ניקולס לבית החולים al centro neurochirurgico del Policlinico di Messina, שם שהה יומיים בתרדמת ולאחריהם נפטר.
מאוחר יותר נודע, שהרוצחים קיבלו מידע כי רכב של סוחר תכשיטים בעל לוחיות רישוי מרומא צפוי להגיע בלילה לאזור ולהעביר תכשיטים לסיציליה. הרכב שבו נסעה משפחת גרין היה גם הוא בעל לוחיות רישוי מרומא, והמתנקשים הניחו שזה הרכב המבוקש ואותו הם צריכים לשדוד.
המשפט
בדרך כלל נמנעים העבריינים באיטליה לפגוע בילדים כיוון שהמשטרה במדינה נחושה לתפוס את הרוצחים בכל מחיר. ואכן, חקירת המשטרה שהתקיימה בנחישות וללא לֵאוּת הביאה למעצרם של שני הרוצחים לאחר 34 ימים: פרנצ'סקו מסיאנו (Francesco Mesiano) ומישל איאנלו (Michele Iannello), למרות שבתחילת החקירה לא היה ברור אם הם טעו בזיהוי ותקפו את הרכב הלא נכון. אך העובדה שאחד מהם העסיק את אחד מעורכי הדין הבכירים באיטליה, מעידה שייתכן והיו להם קשרים עם המאפייה.
הם נשפטו ונשלחו למאסר בשנת 1995, ושנתיים לאחר מכן שוחררו. באיטליה, קיימת אפשרות לערער על ההרשעות בפני בית המשפט הקונסטיטוציוני שהוא בית המשפט העליון. בעקבות כך, הוגש ערעור על שחרורם ובית המשפט לערעורים באסיס קטנזארו באיטליה, דן אותם למאסר: מסיאנו ל-20 שנות מאסר ואיאנלו למאסר עולם.
איאנאלו שהיה בעל עבר פלילי, הודה שהיה מעורב לא פעם באירועים אלימים והרג בהם, אולם הכחיש את הריגתו של ניקולס גרין. עדותו הובילה לכליאתם של אנשים נוספים שהשתתפו באירועים הללו והוא הֻכְלַל בתוכנית להגנת עדים, מסיאנו הכחיש כל התערבות באירועי שוד ורצח.
חבר המושבעים בבית המשפט, טען שבמשך 11 חודשי המשפט לא הופיעו ראיות חדשות בכדי להרשיע אותם. עם זאת, שני גורמים הביאו כנראה להטיית התיק במשפט הערעור שנמשך שבוע ימים והובילו שוב למאסרם: (1) אקדח שנמצא בבית אמו של איאנלו. אף על פי שהאקדח לא שימש ככלי הרצח באירוע, גילויו עִרְעֵר את אמינותו של איאנלו, שהעיד קודם לכן שאין לו נשק נוסף; (2) האזנת סתר ל-2 הנאשמים שייתכן שהודו שהם הרגו את ניקולס גרין. קלטת האזנת הסתר לא שימשה כראייה במשפט הראשון מכיוון שהניב (דיאלקט) הקלברי של השניים היה קשה להבנה (באיטליה קיימים מספר דיאלקטים), ומושבעים שמקום מגוריהם היה במרחק של כ-15 מייל לא יכלו להבין את שיחתם, משום שלא הבינו את הניב שדיברו בו. גורם זה עלה במשפט השני וייתכן שגרם לשופטי בית המשפט העליון לשנות את הכרעת הדין הקודמת.
תובעי בית המשפט העליון לא ידעו להצביע בבירור על שינוי פסק הדין שהביא להרשעה, הם שיערו שחבר המושבעים בהרכב זה בחן ביתר תשומת לב ובדקדקנות את העובדות והממצאים שהגיעו לידיו.
פסק הדין הובא לידיעת הוריו של ניקולס, אך לא הייתה בליבם כל שמחה, הם התבטאו בכך שהאחראים לרצח בנם צריכים לשאת בעונש ולשבת בכלא.
תרומת האיברים
ניקולס נפטר, והוריו החליטו לתרום את איבריו. צוותי הבריאות האיטלקים ערכו את ההשתלות, ו-7 אנשים זכו לקבל את איבריו: (1) אנדריאה מונגיארדו (Andrea Mongiardo) קיבלה את הלב, אולם נפטרה ב-2017 (היא נפטרה מכישלון נשימתי ולא בשל היחלשותו של הלב ); (2) פרנסיסקו מונדילו (Francesco Mondello), קיבל קרנית; (3) טינו מוטה (Tino Motta) קיבל כליה; (4) אנה מריה די-סגלי (Anna Maria Di Ceglie) קיבלה כליה; (5) מריה פיא פדאלה (Maria Pia Pedala) קיבלה את הכבד; (6) דומניקה גאלתה (Domenica Galleta) קיבלה קרנית; (7) סילביה קיאמפי (Silvia Ciampi) קיבלה את הלבלב.
הפרסום
מותו של ניקולס היה זָרָז ששינה צורת חשיבה של אומה שלמה בנושא תרומת איברים. הוא שִׁנָּה את היסטוריית ההשתלות באיטליה וברחבי העולם. באיטליה, לא היה נהוג לתרום את איבריו של המת לאחר תאונות דרכים, במיוחד כאשר הנפגעים היו ילדים, בשל החששות שהיו בקרב הציבור מפני המוות: המחשבה עליו וההתעסקות בו, כל שכן החתימה על כרטיס תורם. undefinedכפועל יוצא מכך שיעור תרומת האיברים באיטליה היה באותה עת מהנמוכים באירופה.
נקודה נוספת, תחום השתלות האיברים הוא היחיד מבין כל תחומי הרפואה בו אין די במומחיות העוסקים בו או במכשור המתקדם הניתן בידיהם. קיימת גם אצילות הנפש ורוחב הלב של משפחות הנפטרים, הנקראים ברגע הנורא מכל, להתעלות מעל ליגונם ולהעניק את הסכמתם לתרומת האיברים של הקרוב היקר להם. מצד שני, ברפואה לא קיים תחום נוסף שהמהפך בגורלו של המטופל הוא כה דרמטי ומהיר, כמו זה המתרחש בתום כל ניתוח השתלת איבר - מצב של דעיכה גופנית מהירה וסכנת חיים מיידית הופך באחת ל״יום הולדת״ חדש למושתל ולתקווה גדולה לחיים חדשים.
תוצאת ההחלטה הביאה לכך, שתוך שבוע ימים חתם מספר רב של אנשים על כרטיס תורם ותרומת האיברים שכונתה ״אפקט ניקולס״ ("L'Effetto Nicholas" ) באיטליה עלתה פי 3 באותו עשור. ההחלטה מתייחסת לא רק לתרומת האיברים, אלא גם לרצונם הטוב של ההורים רג׳ינלד ומרגרט, שנבע מהאסון הנורא.
לאחר ההשתלות שנעשו במקצועיות רבה על ידי הצוותים הרפואיים, האהדה הציבורית כלפיהם הייתה רבה. נשיא איטליה אוסקר לואיג׳י סקאלפרו (President Oscar Luigi Scalfaro) הזמין אותם אליו לשיחה; אנשים הגיעו למלון שבו שהו והשאירו צעצועים לבתם אלינור; המשטרה פעלה בנחישות ועצרה את השודדים תוך מספר שבועות; מאמרים רבים נכתבו בעיתונות במטרה לגלות את האמת מאחורי ההתנקשות.
תת שר הבריאות באיטליה באותם ימים - ויטו דה פיליפו (Vito De Filippo), הביע בדבריו את הטרגדיה הנוראה שקרתה, וציין שיחד עם זאת היה זה סוג של מהפכה חיובית במערכת הבריאות הלאומית של איטליה. לדבריו, ניקולס גרין תרם תרומה מכרעת לקידום הפצת תרומות האיברים ולהגדלת ההשתלות. הוא הודה שאיטליה הייתה בפיגור בנושא זה, ולאחר תרומת האיברים הפכה המדינה לאחת המדינות המובילות באירופה בתחום.