cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לואיסה זני
ביוגרפיה
היא חיה בשנים הראשונות של המאה העשרים, בתקופה של מתח גובר בתוך האימפריה האוסטרו-הונגרית בין איטלקים לגרמנים. היא הייתה שייכת לאירדנטה, אזור שהתלבט בין נאמנות בת מאות שנים להבסבורגים לבין הקריאה לעצמאות איטלקית. לאחר שחצתה את הגבול וגלתה לאיטליה ב-1914, היא מילאה תפקיד חשוב בתעמולה התומכת במלחמה בתוך הוועד של תושבי הים האדריאטי וטרנטו. בספר הזיכרונות, "פירורים" (Briciole), שפורסם ב-1926, זני מספרת את סיפורה כמרגלת, הסוכנת החשאית האחרונה של הריסורג'ימנטו.
מלחמת העולם הראשונה
לקראת המלחמה גייס פיקוד הארמייה הראשונה תושבים מטרנטינו שהיו מוכנים להשתתף במבצעי ריגול שמטרתם לחשוף את תנועות האויבים מ-אלה ועד מעבר ברנר. זני גויסה ב-1915 על ידי קולונל טוליו מרצ'טי, ראש ראש השירות החשאי הצבאי. ב-22 במאי 1915, יומיים לפני הכרזת המלחמה, חצתה זני את הגבול, ונכנסה לשטח האוסטרי באזור אוסניגו. היא נעצרה על ידי סיור אוסטרי והציגה את עצמה בתור ג'וזפין מולר, בטענה שברחה מאיטליה כדי לחזור לאוסטריה. מסמכיה המזויפים נבדקים ומאושרים.
זני הגיעה לאינסברוק ברכבת למלון יוניון, מקום מסוכן אך גם מכרה של מידע, שאליו מגיעים קציני הפיקוד המוצבים בעיר. בשל ידיעתה את השפה הגרמנית, בשבועות שלאחר הגעתה אספה זני מידע אותו רב. המידע שנאסף נשלח לשווייץ, לסוכן החשאי האיטלקי, הברון סילביו פראטו, כדי שיעביר אותו לאיטליה. בין היתר שלחה מספר דיווחים עם חדשות צבאיות מדויקות ברמה גבוהה מאוד. את המידע רשמה זני בניירות זעירים שהחביאה מאוחר יותר בכפתורי המעיל שלה. זהירותה הצילה את חייה. לאחר זמן מה עזבה זני את המלון ועברה לגור בדירה. היא החלה לנסוע לאורך העמקים הסמוכים לגבול עם איטליה מתוך כוונה להתיידד עם חיילים וקצינים ולהשיג מהם מידע על תנועות הכוחות.
מדי פעם נפגשה זני עם קבוצת חברים, במקור מארצה, שלא ידעו דבר על פעילותה. באחד המפגשים הללו פשטה המשטרה האוסטרית על המקום. זני ומספר מהחברים הצליחו להימלט. האחרים נעצרו ולא שמעו מהם שוב.
בסוף יולי היא נעצרה ונאלצה להודות בזהותה האמיתית. אמנם ההאשמות נגדה בוטלו, בניגוד לגורלם של מרגלים איטלקים אחרים, שהתגלו והוצאו להורג באותה תקופה, אבל היא הושמה במעקב ועבר לא הייתה בטוחה.
ב-6 באוגוסט 1915, בשל הסיכון הגובר, היא נאלצה לנטוש את המקום. היא התלבשה בבגדי גברים טירולים ובמהלך הלילה הגיעה לתחנת רכבת קטנה מחוץ לעיר ועלתה על רכבת צפופה באיטלקים שחזרו הביתה ונסעו לשווייץ, בתחנת הגבול של פלדקירך באוסטריה, ניירות המעבר שלה נדחים והיא מצליחה בכל זאת להתגנב לרכבת היוצאת לשווייץ. הקולונל טוליו מרצ'טי מגיע לפגוש אותה במילאנו כדי לשמוע ממנה ישירות את החדשות האחרונות. לאחר מכן הוא מפסיק את פעילותה כדי לא לסכן אותה יותר.
בסוף שנת 1915 זני החלה ללמוד בבית ספר לאחיות של הצלב האדום. היא עבדה כאחות בשירות חיילים איטלקים שנפצעו בקרב, בבתי חולים שונים.
זני, שהוקצתה לה פנסיה צנועה, בילתה את השנים הבאות בהחלמה מהשחפת שבה חלתה באינסברוק הקרה. היא אספה את זיכרונות המלחמה שלה בכמה ספרים.
בשנת 1940 מתה לואיזה זני בעיר הולדתה עקב החמרת המחלה.
סרטי אולפני וולט דיסני (חברת הפצה)
Walt Disney Studios Motion Pictures היא חברה להפצת סרטים, המשמשת כזרוע האחראית להפצה הקולנועית, השיווק והקידום של כל סרטי הקולנוע של חברות ההפקה במחלקת ההפקה וההפצה של חברת וולט דיסני.
החברה נוסדה ב-1953 על ידי וולט ורוי דיסני, במטרה לענות על הצורך לשליטה ישירה בהפצה של סרטיהם לבתי הקולנוע בצפון אמריקה. עד אז, השניים עבדו עם חברות חיצוניות - "יוניברסל" (הסרטים הקצרים של אוסוולד הארנב), "קולומביה" (1929–1932), "יונייטד ארטיסטס" (1932–1937) ו-"RKO" (1937–1953). מאז הקמתה ועד 2007, כשנטלה את שמה הנוכחי, החברה נקראה בשם המותג "בואנה ויסטה".
פעילות החברה מתמקדת בארצות הברית וקנדה, כשאת הזכויות לשאר העולם היא מוכרת לחברות מקומיות. החברה ממונה באופן ישיר על ההפצה של אולפני הלייב אקשן ואולפני ההנפשה של דיסני, "פיקסאר", "מארוול" ו"לוקאס פילם", ובעקיפין, דרך חברת הבת "המאה ה-20", על "פוקס 2000", "Blue Sky" וגם ההפקות של "המאה ה-20" עצמה.
היסטוריה
בזמן הפקת סרט הטבע התיעודי "המדבר מתעורר", יחסיהם של המפיקים וולט ורוי דיסני עם הבעלים של חברת ההפצה "RKO" הווארד יוז עלו על שרטון. האחים דיסני החליטו להשתחרר מהחוזה עם החברה, ובמטרה לשלוט באופן ישיר על הליך ההפצה של סרטיהם לבתי הקולנוע בצפון אמריקה הם ייסדו ב-23 ביוני 1953 חברת בת שתהיה אחראית על ההפצה הקולנועית, השיווק והקידום. בהקמתה, החברה נקראה "חברת הפצת הסרטים של בואנה ויסטה, בע"מ." ("Buena Vista Film Distribution Company, Inc."), על שם הרחוב בו שכנו משרדי החברה של האחים בעיר ברבנק.
הסרטים הראשונים בהפצת החברה היו "המדבר מתעורר" וסרט ההנפשה הקצר "Toot, Whistle, Plunk and Boom", שיצאו יחד לאקרנים ב-10 בנובמבר של אותה השנה. החברה הפיצה בתחילת דרכה אך ורק את סרטי אולפני הלייב אקשן ואולפני ההנפשה של דיסני, אך בחלוף הזמן היא החלה להפיץ גם סרטים עצמאיים וסרטי אולפנים אחרים שזוהו עם הסגנון המשפחתי של דיסני. הפעילות של החברה התמקדה בארצות הברית ובקנדה, כשהזכויות לשאר העולם נמכרו לחברות חיצוניות. נוסף על פעילויות ההפצה, השיווק והקידום, בואנה ויסטה גם רכשה בתי קולנוע ותיאטראות כנכסים עבור חברת וולט דיסני. מבנים אלו עברו שיפוץ ושודרגו, והם משמשים את דיסני לקיום פרמיירות וכינוס אירועים.
כדי להרחיב את פלח השוק בפעילות החברה, בואנה ויסטה החלה להפיץ ב-1979 גם סרטים שיועדו לקהל בוגר יותר, הן בהפקת דיסני עצמה והן כאלו שנרכשו מחברות הפקה עצמאיות או קטנות. עם זאת, לאחר שהמותג "דיסני" הגביל את פעילות ההפצה של בואנה ויסטה למשפחות וילדים בדימוי הציבורי, ב-1984 הושקה בבואנה ויסטה מחלקה ייעודית להפצת סרטים לקהל בוגר, והיא פעלה כמותג "טאצ'סטון" כדי להתנתק מהסגנון המסורתי של דיסני. לאחר הצלחתו של ניסיון זה, בואנה ויסטה הרחיבה את פעילותה והחלה להפיץ במהלך שנות ה-90 גם את סרטי "Cinergi", "Caravan" ו-"Spyglass" ואת סרטיהם של ג'רי ברוקהיימר ומ. נייט שאמלאן, ואף החלה להפעיל את המותגים "Hollywood" ו"מירמקס" (שהפיצה את "Dimension Films"). כמו כן, בשנים אלו החל שיתוף פעולה גם עם "Mandeville" וגם עם "סטודיו ג'יבלי" להפצת סרטי האנימה בצפון אמריקה והפקת דיבוב בשפה האנגלית להם.
ב-2002, בואנה ויסטה חתמה על חוזה להפצה של ארבעה מסרטי ההנפשה של "Vanguard Animation", אם כי רק סרט אחד הופץ בסופו של דבר בטרם ההסכם התפרק. ב-2007, חברת האם "וולט דיסני" הודיעה כי במסגרת מיתוג מחדש היא זונחת את המותג "בואנה ויסטה", ושמה של חברת ההפצה שונה ל-"Walt Disney Studios Motion Pictures". בשנים שלאחר מכן, כחלק מהתרחבותה של חברת האם בתחום הבידור, עברו לידיה של חברת ההפצה האחריות על "פיקסאר", "מארוול" ו"לוקאס פילם". במקביל, מחלקת טאצ'סטון נסגרה לאחר סיומו של חוזה ממושך עם "דרימוורקס".
במרץ 2019, חברת האם רכשה את "פוקס המאה ה-21", וחברת ההפקה "המאה ה-20" וגרורותיה "פוקס 2000" ו-"Blue Sky" התמזגו אל תוך מחלקת ההפקה וההפצה של חברת וולט דיסני. עם השתלבות גוף ההפצה של "המאה ה-20" בתוך חברת ההפצה של דיסני, האחריות לפעילות ההפצה, השיווק והקידום הופקדו עליה, על אף שסרטי החברות המשיכו לצאת תחת שם "אולפני המאה ה-20".
הפצה בינלאומית
המטרה העיקרית בהקמת חברת ההפצה של וולט דיסני הייתה לשלוט באופן ישיר על ההפצה של סרטיהם לבתי הקולנוע בצפון אמריקה, על מנת לבסס את שליטתם בשוק ה"ביתי" ובמיוחד בארצות הברית. לאחר שיעד זה הושג, חברת וולט דיסני ייסדה ב-1961 חברת בת שתהיה אחראית על ההפצה הקולנועית, השיווק והקידום בשאר העולם - "Walt Disney Studios Motion Pictures International" (שנקראה בעת הקמתה "Buena Vista International"). עד אז, הזכויות נמכרו לחברות חיצוניות מבלי שלדיסני הייתה בפועל יד בנעשה.
חברת ההפצה הבינלאומית סיימה כמה מהחוזים הקיימים או עם החברות החיצוניות או ניסחה אותם מחדש, כך שלמעשה הן יבצעו את ההפצה בפועל בעוד חברת ההפצה הבינלאומית תשמור על שליטה מלאה בכל ההחלטות שנוגעות להפצה, לשיווק ולקידום הסרטים. חברת ההפצה הבינלאומית של האחים וורנר חתמה על חוזה בנוסח זה ב-1988, והיא הפיצה את סרטי אולפני הלייב אקשן ואולפני ההנפשה של דיסני וסרטי טאצ'סטון מחוץ לצפון אמריקה. חברת ההפצה הבינלאומית של דיסני החליטה לסיים את החוזה ב-1992, והיא החליטה להתחיל בהפצה אוטונומית של סרטיהם בשווקים הזרים. ב-1993, בשם "בואנה ויסטה", חברת ההפצה הבינלאומית הקימה זכייניות במדינות בהן לא היה הסדר קיים עם חברות מקומיות אחרות. ב-2007, חברת האם "וולט דיסני" הודיעה כי במסגרת מיתוג מחדש היא זונחת את המותג "בואנה ויסטה", ושמה של חברת ההפצה שונה לזה הנוכחי.
נכון ל-2021, דיסני שולטת באופן ישיר על מרבית השווקים הזרים דרך זכיינויות או מטות מקומיים של חברת האם. עם זאת, היא עודנה מתחזקת חוזים עם חברות מקומיות אחרות - בצפון אמריקה והמזרח התיכון, בגרמניה ובחלק מדרום אמריקה ומזרח אסיה.
היחידה הארצית לחקירות הונאה
היחידה הארצית לחקירות הונאה (יאח"ה) היא יחידה בתוך להב 433 העוסקת במאבק בשחיתות ציבורית, הונאות כלכליות רחבות היקף, ופרשיות מיוחדות שבחרו ראש אגף החקירות והמודיעין או פרקליט המדינה, וכן היועץ המשפטי לממשלה, להעביר לטיפולה. היחידה שוכנת בלוד, ושלוחותיה ממוקמות בחיפה ובבאר שבע.
יאח"ה נוסדה ב־1974 בהשראת יחידות מיוחדות של ה־FBI. היקפן של עבירות צווארון לבן התרחב בעקבות מלחמת יום הכיפורים, ומטרתה הרשמית של היחידה הייתה להיאבק בעבירות כלכליות שעברו אזרחים. חוקר השחיתות דורון נבות הגדיר את יאח"ה גוף החקירה החשוב ביותר במשטרת ישראל בפרט וברשויות השלטון במדינה בכלל, אך טען שהיא סובלת ממחסור באמצעים, במשאבים ובתקציב. לדבריו הקמתה לא לוותה בדיונים מעמיקים. היא לא נתפסה כאירוע חשוב בעיניו של שר המשטרה באותם ימים, שלמה הלל, וזה לא שיער כי עד מהרה היא תחל לחקור פוליטיקאים.
דולגופרודני
דולגופרודני (ברוסית: Долгопру́дный) היא עיר במחוז מוסקבה שברוסיה, הממוקמת כ- מצפון למרכז העיר מוסקבה. בשנת 2010 התגוררו בעיר כ-90,000 תושבים, לעומת 68,000 בלבד ב-2002.
שטחה של דולגופרודני גובל עם מוסקבה בדרום ובמזרח, חימקי בדרום־מערב, ותעלת מוסקבה. מצפון לעיר ממוקם מאגר קלאזמינסקוי.
היסטוריה
העדויות הראשונות לקיומו של היישוב הן מהמאה ה-17. בעשור הראשון של המאה ה-20 נבנתה מסילת רכבת באזור, כאשר תחנת הרכבת נחנכה ב-1914. היישוב כאשר ב-1931 נפתח מפעל לייצור ספינות אוויר. במשך מספר שנים במהלך שנות ה-30 שונה שם היישוב לדיריז'בלסטרוי ("בניית ספינת אוויר"). בשנת 1951, המכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה ("פיזיטק"), עבר לדולגופרודני, ובניית הקמפוס הנוכחי שלו החלה בדרום העיר.
כיום פועלות בדולגופרודני תעשיות הנדסיות לבניית מכונות וייצור וכימיקלים. העיר מתפתחת רבות, עם בנייה רבה של אזורי מסחר ומגורים. זאת לאור מיקומה הנוח של דולגופרודני ובעקבות הביקוש הגובר לנדל"ן בפרברי מוסקבה.
יחסי קרואטיה–רוסיה
יחסי קרואטיה–רוסיה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין קרואטיה לרוסיה. המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-25 במאי 1992. לקרואטיה ישנה שגרירות במוסקבה וקונסוליות כבוד בקלינינגרד, נובוסיבירסק וסוצ'י. לרוסיה יש שגרירות בזאגרב וקונסוליות כבוד בפולה ובספליט. בעוד שגאוגרפית הן אינן קרובות, קרואטיה ורוסיה הן שתי מדינות סלאביות ובכך חולקות מורשת תרבותית. שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה ובארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה. קרואטיה היא יעד תיירותי פופולרי בקרב מטיילים רוסים, למרות ירידה דרסטית במספרים לאחר 2014 בעקבות המשבר באוקראינה שגרם למתח פוליטי בין רוסיה לאיחוד האירופי, אליו הצטרפה קרואטיה בשנת 2013. בסוף 2016 צוטטו מומחים רוסים כי הם מעריכים כי היחסים בין רוסיה לקרואטיה "הצטננו".
רקע כללי
קשרים תרבותיים ואישיים בין רוסיה לאנשים משטחה של קרואטיה המודרנית מתוארכים הרבה לפני העצמאות של קרואטיה בשנת 1991, כמו טיול למוסקבה על ידי המיסיונר הקתולי הקרואטי יוראי קריז'ניץ' בשנת 1659, שם הוגלה לטובולסק בסיביר, ובילה שם 16 שנים כתיבת כתבי יד שקידמו את הפאן-סלביזם.
על רקע התנועה האילירית, תנועה פאן-דרום-סלאבית, הנחשבת בהיסטוריוגרפיה קרואטית כחלק מההתחדשות הלאומית הקרואטית (Hrvatski narodni preporod), כמה קרואטים בולטים במאה ה-19 (אדמות קרואטיה המודרנית היו אז בחלקן הגדול של האימפריה האוסטרית, לימים האימפריה האוסטרו-הונגרית) ביקשו לפתח מערכת יחסים חזקה יותר עם רוסיה מכיוון שראו ברוסיה הקיסרית מעצמה עולמית ואומה אחות סלאבית, שממנה קיוו להשיג עזרה במהלך התחייה הלאומית הקרואטית. "
בעוד שיחסי רוסיה עם סרביה, מדינה שנחשבת באופן פופולרי כבעלת ברית מסורתית של רוסיה, הידרדרו באופן משמעותי בעקבות קונגרס ברלין (1878), השפעתה בשטחי קרואטיה גברה: מפלגת הזכויות תחת אנטה סטארצ'ביץ' אימצה אוריינטציה של רוסופיליה, טקטיקה במאמץ שלהם להשיג עצמאות קרואטית מבית הבסבורג. על אף השאיפות האלו, הביקור בסנקט פטרבורג של הקיסר האוסטרי פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה והוועידה שלו עם ניקולאי השני, קיסר רוסיה בשנת 1897 בישרו על הסכם סודי בין שתי האימפריות לכבד ולשמור על הסטטוס קוו בחבל הבלקן.
בשנים 1915–1917 התקיימו מספר יחידות של משמר הבית המלכותי הקרואטי בתוך הצבא האוסטרו-הונגרי, כמו גם של הצבא המשותף (.k. u. k) רגימנטים שגויסו מממלכת קרואטיה-סלאבוניה (כמו רגימנט הרגלים ה-79 מאוטוצ'ק), השתתפו במערכות מלחמת העולם הראשונה ולחמו נגד צבא האימפריה הרוסית בגליציה ובוקובינה; הם ספגו אבדות כבדות, במיוחד ביוני 1916, בשלב הראשון של מתקפת ברוסילוב.
בין שתי מלחמות העולם, בשנות העשרים והשלושים, אירחה ממלכת יוגוסלביה, שכללה אף את שטחי קרואטיה, חלק ניכר מהגולים הלבנים שנמלטו מרוסיה הסובייטית במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה. יחד עם סרביה, קלטה קרואטיה אלפי פליטים רוסים בהנהגת הגנרל פיוטר וראנגל והמטרופוליטן אנתוני חראפוביצקי. עד מותו בשנת 1936, המטרופוליטן אנתוני נחשב כמנהיג כל הפליטים הרוסים ביוגוסלביה, מדינה שהמשטר המלוכני האנטי-סובייטי, האנטי-קומוניסטי שלה סירב לכונן יחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות עד יוני 1940. בזאגרב ובכמה ערים קרואטיות רבות היו מוסדות רוסיים צבאיים, דתיים, חינוכיים ומקצועיים, שכולם נסגרו במאי 1945, לאחר ביסוס המשטר הקומוניסטי בקרואטיה. מרבית הרוסים הבודדים שלא הצליחו לעזוב למערב, נפגעו מפעולות תגמול ותביעה או נאלצו לעזוב לברית המועצות.
במהלך מלחמת העולם השנייה (יוני 1941-מאי 1945), רגימנט החי"ר המשוריין הקרואטי ה-369 (יחידה של הדיוויזיה ה-100 של הצבא הגרמני, תחת הקצינים הקרואטים ויקטור פאבישיץ' ולאחריו מרקו מסיץ') הצטיינו בקרב סטלינגרד, אך נכנעו יחד עם הארמייה הגרמנית השישית בתחילת פברואר 1943. בתום המלחמה באירופה, יחידות של החזית האוקראינית השלישית של הצבא האדום נלחמו בכמה שטחים מאוכלסים בקרואטים, אז בעיקר מחוץ לגבולותיה של המדינה העצמאית של קרואטיה הפרו-גרמנית (NDH). ברית המועצות תמכה באופן פעיל בפרטיזנים היוגוסלביים של טיטו - נגד גרמניה, ה-NDH ובעלות בריתה, כמו גם הצ'טניקים - מאז 22 ביוני 1941, כאשר תקפה גרמניה את ברית המועצות. בנובמבר 1944, במהלך קרב בטינה (כיום בקרואטיה), נהרגו 1,237 אנשי הצבא האדום בלחימה נגד כוחות הציר המשולבים. לעומת זאת, דיוויזיית הפרשים הקוזאקים הראשונה ודיוויזיית הפרשים הקוזאקים השנייה התמזגו לקורפוס הפרשים הקוזאקים אס אס ה-15 בפברואר 1945 בפיקוד גרמני, ואוישו בעיקר על ידי קוזקים מברית המועצות, משנת 1943 הם ביצעו פעולות טקטיות מוצלחות בקרואטיה נגד הפרטיזנים הקומוניסטים, ומשלהי 1944 נגד הצבא האדום. הלחימה בין כוחות הקוזאקים תחת הלמוט פון פנוויץ והצבא האדום בצפון סלאבוניה בדצמבר 1944 נתפסת על ידי היסטוריונים רוסים כקרבות האחרונים במלחמת האזרחים ברוסיה. כמו כן, לחמו בשטח ה-NDH מאוקטובר 1944 - כנגד הפרטיזנים הקומוניסטים והכוחות הסובייטים - היחידות הנסוגות של חיל המגן הרוסי, שמפקדו, הגנרל הרוסי בוריס שטייפון, נפטר בזאגרב ב-30 באפריל 1945.
בנובמבר 1945 הוכרזה הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, כאשר קרואטיה הייתה אחת הרפובליקות המכוננות שלה. ברית המועצות החזיקה קונסוליה כללית בזאגרב.
שנות התשעים
ב-4 בנובמבר 1996 העניק נשיא רוסיה ילצין לנשיא קרואטיה פרניו טוג'מן את עיטור מדליית ז'וקוב.
במהלך שנות התשעים הועברו ברוסיה הון רב על ידי אזרחים קרואטים כמו דנקו קונאר, שייחס את הצלחתו העסקית ברוסיה, בין היתר, ל"מגע האנושי הרגיל" שלו עם ה-FSB, הסוכנות הרוסית היורשת של הק.ג.ב. של ברית המועצות.
שנות האלפיים
בספטמבר 2016 דיווחה רשימת יוטארנג'י כי קרואטיה גירשה דיפלומט רוסי אחד החשוד בריגול. מקור שלא צוין, שתואר כ"דיפלומט קרואטי לשעבר שהכיר היטב את המצב ברוסיה", הצהיר כי הוא ידע בוודאות כי "הרוסים נפגעו מאוד" וכי הם הגיבו בגירוש דיפלומט קרואטי אחד. מאמר שפורסם במגזין לענייני חוץ ביולי 2017 התייחס לממשלתו של אנדריי פלנקוביץ' כ"בעל ברית החזק ביותר של המערב כיום נגד ההתפשטות הרוסית בחבל הבלקן".
ביקורה של נשיאת קרואטיה, קולינדה גרבר-קיטרוביץ' ברוסיה באוקטובר 2017, נראה על ידי פרשנים רוסים כסימן להתחממות מהוססת של היחסים שהיו "קפואים למחצה" ברמה הרשמית מאז 2009. הנשיאה גרבר-קיטרוביץ 'הצהירה כי היחסים בין שתי מדינות הופכים שוב לדינמיים ומבטיחים.
ב-1 באפריל 2019 הודיעה סברבנק הרוסית כי רכשה רשמית בעלות על כ-40 אחוז מהנכסים של קבוצת פורטנובה." האחרונה הוקמה כחלק מעסקת החלפת החוב להון שסוכמה בין הממשל החריג המונה לממשלה של אגרוקור ההרוסה, החברה הגדולה ביותר בבעלות פרטית בבלקן שהוקמה על ידי איביקה טודוריץ', ונושיה כמו סברבנק ו-בנק VTB . על פי המומחים, מומחים נתנו מנוף עקיף של ולדימיר פוטין על הכלכלה הקרואטית ועל החברה הגדולה ביוגוסלביה לשעבר. הדובר של סברבנק באגרוקור היה מקסים פולטייב, שאשתו ילנה קיבלה אזרחות קרואטית בשנת 2015. מקסים פולטייב התמנה ליו"ר דירקטוריון פורטנובה.
ב-27 במאי 2022, רוסיה הוציאה חמישה דיפלומטים קרואטים מתפקידם. בחודש שלפני זה, קרואטיה הוציאה 24 דיפלומטים רוסיים מתפקידם בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה.
קשרים כלכליים
על פי נתוני הבנק הלאומי הקרואטי, רוסיה השקיעה בקרואטיה 390.5 מיליון אירו בין השנים 1993–2016, בעוד שקרואטיה השקיעה ברוסיה 101 מיליון אירו באותה תקופה.
קרואטיה מייצאת בעיקר מזון, תרופות, מוצרי גילוח, צלוחיות לייצור מתכות וציוד טלקומוניקציה, ואילו רוסיה מייצאת נפט, נפט וגזי נפט, ומהווה 90 אחוז מהיבוא מרוסיה לקרואטיה, דשנים מינרליים וכימיים, אלומיניום יצוק ודודים לייצור אדים. בשנת 2008, על פי הנתונים הסטטיסטיים הרשמיים של קרואטיה, הסחר בין המדינות הסתכם בכ־3.38 מיליארד דולר אמריקאי. בשל הסנקציות ההדדיות בין האיחוד האירופי לרוסיה שהונהגה בשנת 2014, הסחר בין רוסיה לקרואטיה ירד בשנת 2015 ל-40%. על פי נתוני שירות המכס הפדרלי ברוסיה, מחזור המסחר בין קרואטיה לרוסיה הסתכם ב-1.23 מיליארד דולר כאשר היצוא הרוסי צנח ב -35% והסתכם ב-988.4 מיליון דולר, והיצוא הקרואטי בסך 238 מיליון דולר, בירידה של 43.7%. בשנת 2016 הסתכם הסחר בין שתי מדינות בכ-. 810 מיליון דולר. בשנת 2017 הסתכם הסחר בין שתי מדינות ב-807 מיליון דולר, ובמחצית הראשונה של 2018 עלה ב-64%.
במרץ 2017, יותר משליש מהחובות שנגרמו לאגרוקור, החברה הגדולה בבעלות פרטית של קרואטיה שהוכנסה לממשל מנוהל באפריל, נאמר כי החזקה של שני הבנקים הגדולים ברוסיה, Sberbank בבעלות המדינה ובנק VTB. האיום הציבורי של שגריר רוסיה בקרואטיה אנוואר אזימוב על אגרוקור בפברואר 2017 נתפס על ידי אנליסטים קרואטיים ואזוריים כסימן לכך שלבעיותיו של אגרוקור יש ממד גאופוליטי והם מיועדים בידי רוסיה להרחיב את השפעתה ולהפעיל לחץ. במסגרת דיון ההסגרה בבית המשפט בלונדון ב-7 בנובמבר 2017, עורך דינו של בעלה של אגרוקור, איביצה טודוריץ', הצהיר כי התיק הפלילי נגד לקוחו קשור ל"השפעה רוסית נתפסת", וחלקו בגלל מעורבותם של בנקים רוסים ומימון."
תיירות
בשנת 2012 ביקרו בקרואטיה מעל 203,000 אזרחים רוסים. לאחר שהצטרפה קרואטיה לאיחוד האירופי בשנת 2013, היא נאלצה להנהיג ויזות לאזרחים רוסים, אוקראינים וטורקים, מה שהביא כתוצאה מכך לירידה בכניסתם של תיירים רוסים. בשנת 2016, על פי הסטטיסטיקה הרוסית, המספר הסתכם בכ־55,000 איש.
טקס פרסי אוסקר ה-58
טקס פרסי אוסקר ה-58 (באנגלית: 58th Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 1985 נערך בדורותי צ'נדלר פביליון שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-24 במרץ 1986. הנחו את הטקס השחקנים אלן אלדה, ג'יין פונדה ורובין ויליאמס.
סרט הדרמה "זיכרונות מאפריקה" היה מועמד ל-11 פרסי אוסקר וזכה ב-7, ביניהם פרסי הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר (סידני פולאק) והתסריט המעובד הטוב ביותר (קורט לודקי). הסרט "הצבע ארגמן" קיבל אף הוא 11 מועמדויות, אך לא זכה באף פרס.
נבחרת דרום אפריקה בכדורסל
נבחרת דרום אפריקה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של דרום אפריקה.
נבחרת דרום אפריקה נחשבת לנבחרת חלשה ולמרות שהשתתפה תשע פעמים באליפות אפריקה בכדורסל, ארבע פעמים מתוכן היא סיימה במקום האחרון.
הישג השיא של הנבחרת הוא המקום התשיעי באליפות אפריקה בכדורסל בשנת 2003.
נבחרת דרום אפריקה מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
תעודה על מכירות
תעודה על מכירות או אישור הסמכה להקלטת מוזיקה ניתנת לאמן/להקה על סמך המכירות, ההורדות או הזרמות של שירים. רמת הסף של כל אישור משתנה לפי סוג (אלבום, סינגל, הזרמת מוזיקה/הורדות דיגיטליות, וידאו קליפים/DVD ורינגטונים), ולפי מדינה או טריטוריה.
היסטוריה
פרסי תקליטי הזהב והכסף המקוריים הוענקו לאמנים על ידי חברות התקליטים שלהם כדי לפרסם את הישגי המכירות שלהם. דיסק הכסף הראשון הוענק על ידי ריגל זונופון רקורדס לג'ורג' פורמבי  בדצמבר 1937 עבור מכירות של 100,000 עותקים של השיר "When I'm Cleaning Windows". דיסק הזהב הראשון הוענק על ידי RCA רקורדס לתזמורת גלן מילר, טקס בנאקה ו-The Modernaires  בפברואר 1942, עבור מכירות של 1.2 מיליון עותקים של הסינגל "Chattanooga Choo Choo". דוגמאות נוספת לכך הם תקליט הזהב שהוענק על ידי RCA רקורדס לאלביס פרסלי ב-1956 עבור מכירות של מיליון יחידות של הסינגל "Don't Be Cruel", ותקליט הזהב שהוענק על ידי דקה רקרודס לג'רי לואיס עבור "Rock-a-Bye Your Baby with a Dixie Melody". תקליט הזהב הראשון עבור אריכי-נגן הוענק על ידי RCA רקורדס להארי בלפונטה ב-1957 עבור האלבום Calypso, האלבום הראשון שנמכר 1,000,000 פעמים.
ברמת התעשייה, ב-1958, הציג איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי את תוכנית פרסי תקליטי הזהב שלה לתקליטים מכל סוג, אלבומים או סינגלים, שהשיגה מיליון דולר במכירות קמעונאיות. מכירות אלו הוגבלו לחברות תקליטים בארצות הברית בלבד. ב-1968, כדי לקבל תקליט זהב היה צריך למכור 250,000 יחידות של אלבומים. בשל המחיר הקמעונאי הנמוך של סינגלים, מספר היחידות היה גבוה יותר. תקליט הפלטינה הוצג לראשונה ב-1976, כאשר סף המכירה לאלבומים היה מיליון יחידות, וסף המכירה לסינגלים היה שני מיליון יחידות. באותה שנה, סף המכירה לתקליט זהב השתנה: סף המכירה לאלבומים היה 500,000 יחידות, וסף המכירה לסינגלים היה מיליון יחידות. עד לשנה זו, אף אלבום לא קיבל תעודת פלטינה. למשל, ההקלטה של ואן קלייברן לקונצ'רטו לפסנתר מס' 1 של צ'ייקובסקי מ-1958 תזכה בסופו של דבר לתקליט פלטינה, אך רק עד שני עשורים לאחר יציאתו. תקליט היהלום הוצג לראשונה ב-1999, כאשר סף המכירה הייתה 10 מיליון יחידות. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, סף המכירה של סינגלים הושווה לסף המכירה של אלבומים.
אישור הסמכה של RIAA
הייעוד הרשמי הראשון של "תקליט זהב" על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) הוגדר לראשונה עבור סינגלים ב-1958. כמו כן, ה-RIAA הגדיר את המונח "תקליט זהב" כסימן מסחר של האיגוד בארצות הברית. תקליט הזהב הראשון שניתן על ידי ה-RIAA, ניתן ב-14 במרץ 1958 לפרי קומו "Catch a Falling Star". הפסקול של הסרט האמריקאי משנת 1955, אוקלהומה!, זכה לתקליט זהב ארבעה חודשים לאחר מכן. ב-1976, ה-RIAA הציג לראשונה את תקליט הפלטינה, שהוענק לראשונה לאלבום האוסף Their Greatest Hits (1971–1975) של האיגלס ב-24 בפברואר 1976, ולסינגל "Disco Lady" של ג'וני טיילור ב-22 באפריל 1976. לאחר שמכירות המוזיקה עלו עם הצגת התקליטורים, ה-RIAA הציג תקליט מולטי-פלטינה ב-1984. תקליט יהלום, שהוענקו לאמנים שמכירותיהם של סינגלים או אלבומים הגיעו ל-10,000,000 עותקים, הוצג לראשונה ב-1999.
במאה ה-20, ובעשור הראשון של המאה ה-21, בשל מכירות לסיטונאים, סינגלים ואלבומים רבים זכו לתעודות על מכירה, על אף שנמכרו בהרבה פחות. דבר זה הוספק באופן חלקי בשל המעבר של מכירת הסינגלים והאלבומים להורדות מוזיקה והזרמת מוזיקה.
אישור הסמכה למדיה דיגיטלית
בחלק מהמדינות, אישורי ההסמכה להקלטת מוזיקה אינם חלים רק על מדיה פיזית, אלא כוללים גם על רינגטונים הורדות דיגיטליות והזרמות מוזיקה. מדינות אחרות, כמו דנמרק וספרד, מחזיקות באישורי הסמכה להקטת מוזיקה נפרדים להורדות דיגיטלית וסטרימינג.
אישור הסמכה של IFPI
הפדרציה הבין-לאומית לתעשייה הפונוגרפית (IFPI) נוסדה ב-1996, ומעניקה את תקליט הפלטינה האירופאי עבור מכירות אלבומים של למעלה ממיליון באירופה ובמזרח התיכון. תקליט המולטי-פלטינה האירופאי מוענק עבור מכירות בכפולות עוקבות של מיליון. הזכאות אינה מושפעת מתאריך הפרסום, ואינה מוגבלת לאמנים אירופיים בלבד.
אישור הסמכה של IMPALA
איגוד חברות התקליטים העצמאיות (IMPALA) נוסד באפריל 2000 כדי להצמיח את תעשיית המוזיקה העצמאית ולקדם מוזיקה עצמאית למען מגוון אמנותי, יזמי ותרבותי. האיגוד השיק אישורי הסמכה להקלטת מוזיקה בשנת 2005, כך שיכללו סף מכירות של פחות ממיליון: כסף (20,000+), כסף כפול (40,000+), זהב (75,000+), זהב כפול (150,000+), יהלום (200,000+), פלטינה (400,000+) ופלטינה כפולה (800,000+).
ייצור פרסים
הלוחות עצמם מכילים פריטים שונים מתחת לזכוכית, כאשר פרסים מודרניים משתמשים לרוב בתקליטורים במקום בתקליטים. רוב תקליטי הזהב והפלטינה הם למעשה תקליטי ויניל שעברו ריבוץ בריק. ייתכן שהמוזיקה בתקליט עצמו לא תואמת את ההקלטה המוענקת בפועל. יצרני לוחות בודדים הפיקו את תקליטי הזהב והפלטינה על פי חומרים שהיו זמינים להם ובטכניקות אחרות. הלוחית, בהתאם לגודל ולמורכבות העיצוב, עולה בין 135 ל-275 דולר אמריקאי, והיא מוזמנת ונרכשת לרוב על ידי חברת התקליטים שהוציאה את ההקלטה המקורית של השיר או האלבום.
יום קנדה
יום קנדה הוא יום העצמאות של קנדה, שנחוג ב־1 ביולי מדי שנה. ב-1 ביולי 1867 הפכה קנדה למדינה עם איחודן של ארבע הפרובינציות המייסדות: קוויבק, אונטריו, נובה סקוטיה וניו ברנזוויק.
בתחילה כונה יום העצמאות הקנדי יום הדומיניון, אך מאוחר יותר שונה שמו ליום קנדה כחלק מתהליך ההתנתקות ההדרגתי של קנדה מבריטניה.
יום העצמאות מצוין בטקס מרכזי שנערך בנוכחות המושל הכללי של קנדה וראש-הממשלה ברחבת הכניסה של בניין הפרלמנט באוטווה. זהו יום שבתון בקנדה, והקנדים מציינים את החג בפעילויות ואירועים שונים הנערכים ברחבי המדינה.
מרכז המחקר באסטרופיזיקה של האוניברסיטה הפתוחה
מרכז המחקר באסטרופיזיקה של האוניברסיטה הפתוחה (באנגלית: Astrophysics Research Center of the Open University (ARCO)) הוא מכון מחקר של האוניברסיטה הפתוחה, העוסק בחקר החלל. המכון המשויך למחלקת מדעי הטבע והחיים ושוכן בקמפוס רעננה.
המרכז נפתח רשמית בדצמבר 2021, בתור אחד המרכזים של המחלקה למדעי הטבע החיים של האוניברסיטה הפתוחה, במסגרת רשות המחקר. בראש מרכז המחקר עומד פרופסור סלים זארובי.
מחקר
מטרתו של המרכז ARCO היא מחקר במגוון נושאים במדעי החלל. ARCO חוקר נושאים תאורטיים, תצפיתיים ואמפיריים בתחום האסטרופיזיקה, לרבות מדעים פלנטריים, קוסמולוגיה, כבידה היחסותית, פיזיקה של אנרגיות גבוהות וחקר גלקסיות.
בנוסף לסגל חוקרים קבועים (ובהם פרופ' סלים זארובי ופרופ' יהונתן גרנות), המרכז מכשיר מספר פוסט-דוקטורנטים העוסקים במחקר בתחומי החלל השונים. מספר חוקרים מאוניברסיטאות אחרות עובדים במקביל גם ב-ARCO.
הרמן לייזין
הרמן לייזין (נולד לייזרוביץ', בדנית: Herman Leisin; 1907 – 1965) היה מתאבק יהודי דני, אלוף מספר מכביות (הראשונה 1932, השנייה 1935 והשלישית 1950) ומאמן מתאבקים.
נורית צרפתי
נורית צרפתי (נולדה ב-1946) היא מאיירת ספרי ילדים, זוכת עיטור אנדרסן לאיור לשנת 2004.
הרמן לייזין
ביוגרפיה
הרמן לייזרוביץ' נולד בקופנהגן למשפחת מהגרים מרוסיה, והוא ושני אחיו שינו מאוחר יותר את שם משפחתם ל"לייזין". השלושה היו פעילים במועדון הספורט היהודי הכח קופנהגן. לייזין התחרה במכביות בהיאבקות בסגנון יווני-רומי. הוא זכה במכביה הראשונה במדליית זהב במשקל תרנגול וחזר על זכייתו גם במכביה השנייה ובמכביה השלישית. במכביה השלישית התחרה גם בהיאבקות חופשית במשקל תרנגול וגם בכך זכה במדליית זהב. במכביה הרביעית זכה לייזין במדליית ארד במשקל קל, בסגנון יווני-רומי. הרמן לייזין לקח חלק גם במכביה החמישית ועל כך, בטקס הסיום של המכביה, הוענק לו פרס המכבי העולמי לספורטאי המסור.
במרווח שבין המכביה השלישית והמכביה הרביעית לייזין שהה בישראל ועבד כמאמן מתאבקים במכבי תל אביב.
נורית צרפתי
ביוגרפיה
צרפתי נולדה בישראל בתל אביב בשנת 1946 להורים פרטיזנים מצ'כוסלובקיה. היא גדלה והתחנכה בקיבוץ העוגן ולאחר שרותה הצבאי למדה בבצלאל במגמה לאמנות ועיצוב גרפי.
בשנות השבעים המוקדמות איירה וערכה ספרי לימוד רבים עבור משרד החינוך בתחומים שונים. ב-1975 איירה את ספרה הראשון בהוצאת עם עובד, "פיט פט טו" מאת חיה שנהב, ומאז המשיכה לאייר ספרים רבים נוספים, בין השאר ספרים לילדים ולנוער וספרי לימוד. צרפתי אף איירה לעיתוני ילדים רבים כדוגמת "משמר לילדים", "פילון", "כולנו", "פשוש" ואחרים.
ז'אן אנרי דינן
ז'אן אנרי דינן (Jean Henri Dunant; 8 במאי 1828 – 30 באוקטובר 1910; ידוע גם כאנרי דינן או הנרי דוננט) היה איש עסקים ופעיל חברתי שווייצרי.
נורית צרפתי
ביוגרפיה
צרפתי זכתה בעיטור אנדרסן לאיור ב-2004, בעבור איוריה בספרה של נורית זרחי, החתונה.
ז'אן אנרי דינן
במהלך נסיעת עסקים ב-1859 היה דינן עד לתוצאות הקרב על סולפרינו (24 ביוני 1859), באיטליה של היום. הוא רשם את זכרונותיו בספר "זכרונות מסולפרינו", שיצא לאור ב-1862 ב-1,600 עותקים שדינן מימן בעצמו. הספר היווה בסיס רעיוני לייסוד הצלב האדום. אמנת ז'נבה של 1864 מבוססת על רעיונות של דינן, וב-1901 הוא זכה בפרס נובל לשלום הראשון יחד עם פרדריק פסי.
ראשית חייו
דינן נולד בז'נבה, בנם הבכור של ז'אן-ז'אק דינן ואנטואנט דינן-קולאדון. בני משפחתו היו קלוויניסטים אדוקים ובעלי השפעה בקרב תושבי ז'נבה. שניהם היו פעילים חברתיים, אביו עבד עם אוכלוסיות של אסירים ויתומים ואמו עבדה עם חולים ועניים. בעקבותיהם הלך ז'אן כאשר בגיל 19, יסד יחד עם כמה צעירים את "אגודת יום חמישי"- אגודה של צעירים שהתאספו אחת לשבוע ללימוד תנ"ך ועזרה לעניים. ב-30 בנובמבר 1852, הוא הקים את סניף ז'נבה של ימק"א ושלוש שנים מאוחר יותר, השתתף בפגישה בפריס בנושא הקמת ימק"א הבינלאומי.
נורית צרפתי
ביוגרפיה
היא בעלת הוצאת ספרים משפחתית בשם "צפרא" המתמחה בספרי ילדים. נורית נשואה ללביא. בנותיהם רפאלה ושולמית הן סופרות ילדים.
ז'אן אנרי דינן
אלג'יריה
ב-1853 דינן ביקר באלג'יריה, תוניס וסיציליה בשליחות חברה שהתמקדה ב"מושבות סטיף". למרות חוסר הניסיון, הוא סיים את המשימה בהצלחה. בהשראת הנסיעה הוא כתב את ספרו הראשון "אודות השליט בתוניס" שפורסם ב-1858. ב-1856 הוא יסד חברה לפעול במושבות הזרות ואחרי שקבל אדמות מממשלת צרפת באלג'יר הוא הקים חברה לגידול תירס ומסחר בשם "החברה הפיננסית ותעשייתית של מון-ג'ימיליה מילס". עם זאת, זכויות האדמה והמים לא הוגדרו באופן ברור והשלטונות המקומיים לא שתפו פעולה. על כן החליט לערער ישירות לקיסר הצרפתי, נפוליאון השלישי, אשר באותו עת נלחם עם צבאו בלומברדיה. צרפת לחמה לצד ממלכת סרדיניה נגד האוסטרים שכבשו את רוב איטליה של ימינו. המפקדה של נפוליון הייתה ממוקמת בעיירה קטנה בשם סולפרינו. דינן כתב ספר בשבח נפוליאון השלישי בכוונה למסור אותו לקיסר ולפגוש אותו אישית בסולפרינו.
הקרב על סולפרינו
דינן הגיע לסולפרינו בערב של 24 ביוני 1859 לאחר קרב שהתרחש בה. הוא נדהם לראות כ-38,000 פצועים, גוססים וגופות מתים נטושים עדיין בשדה הקרב וככל הנראה כמעט ולא נעשה מאמץ להגיש להם עזרה. דינן ארגן את האוכלוסייה המקומית, בעיקר נשים ונערות, להגשת עזרה לחיילים הפצועים והחולים. דינן ארגן רכישת ציוד רפואי והקמת בתי חולים שדה. הוא שכנע את האוכלוסייה להגיש עזרה ללא הבחנה באיזו צד לחמו תחת הסיסמה "כולם אחים". הוא גם הצליח לארגן את שחרורם של רופאים אוסטרים שנשבו על ידי הצרפתים.
הצלב האדום
אחרי שובו לז'נבה ביולי, החליט דינן לכתוב את ספרו Un Souvenir de Solferino (זכרונות מסולפרינו) שהוציא לאור ב-1862. בספר תיאר את הקרב, עלותו והתוהו ובוהו שנוצר בעקבותיו. הוא גם פיתח את הרעיון שארגון נייטרלי צריך להתקיים לטיפול בחיילים הפצועים. הוא חילק את הספר למנהיגים פוליטיים וצבאיים מובילים באירופה והחל במסע באירופה לקידום הרעיונות שלו. הספר התקבל באופן חיובי ונשיא האגודה הג'נבית לרווחה ציבורית, גוסטב מויניה הפך את הספר לנושא המרכזי של מפגש הארגון ב-9 בפברואר 1863. במפגש דנו בהמלצותיו של דינן והחליטו על הקמת ועדה בת חמישה חברים לבדוק האפשרות ליישם את ההמלצות וקבעו שדינן יהיה חבר בוועדה. חברי הוועדה האחרים היו מוניה, הגנרל הצבאי השווצרי אנרי דופור והרופאים לואי אפיה ותיאדור מונואר. כיום מקובל לראות ב-17 בפברואר 1863, יום המפגש הראשון של הוועדה, כתאריך הקמת הצלב האדום.
המשך חייו ומותו
עסקיו של דינן באלג'יר התדרדרו, בין היתר בשל הקדשת זמנו לקידום רעיונותיו ההומניים. מצבו הכלכלי התדרדר עד מאוד וב-17 באוגוסט 1868 נאלץ על ידי בית הדין למסחר בז'נבה, להכריז על פשיטת רגל. בהמשך התדרדר דינן לעוני ורק ב-1887 בעודו חי בלונדון, התחיל לקבל תמיכה כספית חודשית מקרובי משפחה רחוקים ומצבו הכלכלי התייצב. ביולי של אותה השנה עבר לגור בהיידן שבשווייץ שם חיי שארית חייו. ב-30 באפריל 1892 עבר לגור בבית חולים ובית הבראה בניהול הרופא הרמן אלתר. בנין זה משמש כיום כמוזאון אנרי דינן. ב-1901 זכה בפרס נובל לשלום (בשנה הראשונה לחלוקת הפרס), יחד עם המדינאי הצרפתי פרדריק פאסי. מת ב-30 באוקטובר 1910 בבית האבות בהיידן כאשר הוא סובל מדיכאון ופרנויה.
נצר חזני (גוש קטיף)
נֵצֶר חַזָּנִי (נצ"ח) הייתה התנחלות ומושב חקלאי בעל אופי ציוני דתי שהוקם בצפון גוש קטיף. המושב שכן צפונית למחנה הפליטים של ח'אן יונס ולדרום העיירה דיר אל-בלח ונשק בצידו המזרחי לכפר הבדואי גררה. נחשב לבכור המושבים ברצועת עזה.
היישוב פונה ב־18 באוגוסט 2005 במסגרת תוכנית ההתנתקות. בעת הפינוי התגוררו בו 84 משפחות.
שם היישוב ותחילתו
בינתיים תוכנן להקים במקום יישוב אזרחי שנקרא בשם הזמני קטיף א'. גרעין שהתכונן לאכלס יישוב זה, התיישב בחורף תשל"ו בכפר דרום, שהתפנה מגרעין הנח"ל שישב בו עד אז.
בכ"ב בשבט תשל"ז (פברואר 1977) עלה הגרעין בן 12 המשפחות חברי תנועת עזרא, לקרקע בקטיף א'. לקראת אזרוח ההיאחזות הוחלט לקרוא ליישוב הקבע בשם "נצר חזני", על שמו של שר הסעד מיכאל חזני שהיה מראשי ההתיישבות הדתית בארץ. בטקס האזרוח שהתקיים בפברואר 1977, בו השתתפו כאלפיים איש, אמר יצחק רבין – מי שהיה ראש הממשלה באותה העת – "זהו יום גדול למדינה ולהתיישבות, יום המסמל את ביסוס אחיזתנו באזור, שמאז מלחמת ששת הימים נעשה לחלק בלתי נפרד מהמדינה וביטחונה".
אופי היישוב
המאפיין הבולט במושב היה הרכבו המיוחד במשפחות מחמש עשרה ארצות מוצא, החיים חיי קהילה משותפים. עיקר פרנסת המשפחות במושב הייתה חקלאות: בשנות השבעים והשמונים התפרנסו החקלאים בנצר חזני מגידולי פרחים בבתי גידול (חממות), לקראת סוף שנות השמונים ובשנות התשעים הסבו את תחום הגידול לירקות ובעיקר עגבניות. בסוף שנות התשעים החלו החקלאים בנצר חזני ובכל המושבים בגוש קטיף, לגדל ירקות עלים ותבלינים נקיים מתולעים בשיטת גידול ייחודית והמושב נחשב למוביל בתחום החקלאות האורגנית שנקרא ירקות ללא חרקים. ילדי המושב למדו בבית הספר האזורי בנוה דקלים ונהנו מפעילות חינוכית ותרבותית מגוונת באמצעות סניף בני-עקיבא.
קרבנות הטרור תושבי נצר חזני
כמו כלל תושבי ההתנחלויות ברצועת עזה, סבלו תושבי נצר חזני מפעילות טרור מצד שכניהם הערביים, הן בניסיונות חדירת מפגעים למושב, הן בהפגזות רבות של נשק תלול מסלול (פצצות מרגמה ורקטות קסאם) אליו והן בכבישי הגישה בין היישובים ובציר כיסופים, שהיווה כביש הגישה היחידי אל היישובים מתחילת שנות התשעים. במהלך השנים נהרגו בפיגועי טרור שלושה מתושבי המושב:
נצר חזני בתוכנית ההתנתקות
ב־18 באוגוסט 2005 פונה המושב, עם שאר יישובי גוש קטיף, במסגרת תוכנית ההתנתקות. שמונים המשפחות שהתגוררו בו, יחד עם עשרות משפחות ומאות צעירים שעברו להתגורר במושב חודש טרם הפינוי, נפרדו מהמושב בתפילה ונסעו לקיים תפילה מיוחדת בכותל המערבי בירושלים.
כ-40 משפחות בנות המושב מתגוררות באופן זמני באתר הקרווילות של קיבוץ עין צורים הסמוך לקריית מלאכי. כ-5 משפחות מתגוררות באתר קראוילות שהוקם במושב אבני איתן שברמת הגולן. חלק נוסף מהמשפחות עבר להתגורר זמנית באתר הקרוילות סמוך ליישוב ניצן ובהדרגה החלו האחרונים לעבור ממגורים בקרוילות לבתי הקבע ביישוב החדש באר גנים הממוקם מצפון לאשקלון. בנוסף לכל אלה, משפחות בודדות החליטו לקבוע את מושבן ביישובים שונים ברחבי הארץ.
נצר חזני החדשה
עשרות משפחות עברו להתגורר ביישוב חדש באותו שם - נצר חזני המוקם בשטח המועצה האזורית נחל שורק הנקרא על שם המושב שהיה קיים ברצועת עזה. במושב יבנו כ-130 יחידות דיור, מתוכם 40 יחידות למשפחות חקלאיות.
You Should Be Sad
You Should Be Sad (בעברית: אתה צריך להיות עצוב) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית הלסי, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Manic. השיר יצא לאור ב-10 בינואר 2020, על ידי חברת התקליטים קפיטול רקורדס, כסינגל השישי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד השירים של אירלנד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי הלסי וגרג קורסטין והופק על ידי גרג קורסטין גם כן. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה. זאת תוך שאיגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-70,000 עותקים במדינה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-200 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-10 בינואר 2020, בשידור חי. הקליפ בוים על ידי אמיל נאוה. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את הלסי, כשהיא יוצאת מהרכב שלה ונכנסת למבנה ישן שם היא פושטת את בגדיה ונותרת עם בגדים מינימליים.
נכון לאפריל 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-50 מיליון צפיות.
תגובות מבקרים
בחודש יוני 2020, מגזין בילבורד כלל את השיר ברשימת "50 השירים הטובים ביותר עד כה של שנת 2020".
שייח'
שייח' (شيخ, תעתיק מדויק: שַיח') הוא תואר שניתן למנהיג בשבטים ערביים שהם בדואיים ופלאחיים. משמעות השם בערבית היא זקן, אף שהשייח' אינו בהכרח כזה. בעדות אשכנז נהוג גם להגות ״שח״
הכינוי מתייחס לעיתים קרובות לאחד מזקני השבט, לאדם משכיל או לאיש דת (עולמא). למרות שהכינוי מתייחס בעיקר לגברים, קיימות בהיסטוריה מספר דוגמאות שבהן היו גם נשים שנשאו תואר זה. בקרב הסופים שייח' הוא כינויו של מנהיג המסדר (טריקה).
השייח' אחראי להתנהלותו הכללית של השבט, והוא הסמכות העליונה בנושאים כמו נישואין, סחר, נדידות, טיפול, משפט, טיפוח העדרים וכיוצא בזה.
כיום, בעיקר בחברה הבדואית, מעמד השייח' הולך ונכחד ואין לו השפעה כפי שהייתה בעבר בהיותו חורץ גורלות ומיישב סכסוכים.
תפקיד או מעמד השייח' עובר בדרך כלל לאדם בירושה, מאביו או סבו ועבודתו היא בהתנדבות מלאה.
אטימולוגיה ומשמעות
המילה בערבית נובעת משורש שלישוני הקשור לגיל ולזקנה: ش-ي-خ. מבחינה מילולית, פירוש המילה הוא אדם אצילי בעל עוצמה אדירה, והוא משמש אך ורק למשפחות המלוכה של המזרח התיכון. המונח מתאר את המנהיג המשמעותי, הבכור או האצילי, במיוחד באזור חצי האי ערב, שם הפך השייח' לתואר מסורתי של מנהיג שבטי בדואי במהלך המאות האחרונות. בשל ההשפעה התרבותית של הציוויליזציה הערבית, ובמיוחד בזכות התפשטות האסלאם, המילה נטבעה כמונח דתי או ככבוד כללי בחלקים רבים אחרים של העולם, ובמיוחד בתרבויות המוסלמיות באפריקה ובאסיה.
שבתי יגל
הרב שבתי יגל (תרל"ה, 1875 – י' בטבת ה'תשי"ח, 2 בינואר 1958) היה ראש ישיבת סלונים וחבר במועצת גדולי התורה.
שייח'
לבנון
בהר הלבנון, בקרב המשפחות הפיאודליות הדרוזיות והנוצריות לתואר שייח' היה את אותה המשמעות כמו בחצי האי ערב, עד לפלישה העות'מאנית בשנת 1516, משום שהיא ייצגה שליט יליד אוטונומי או מנהיג שבטי אוטונומי (בלטינית: "Sui iuris", בזכות עצמו).
שבתי יגל
קורות חייו
נולד בעיירה פיאסק שליד וילקובישק. הוא למד ב״קיבוץ הפרושים״ בעיירה איישישוק ולאחר מכן בישיבת וולוז'ין עד שנסגרה. הוא נישא לבתו של אליעזר יוסף קלצקין מסלונים, עבר לגור בסלונים והצטרף לעסקי היערנות של חותנו. בשנת תרס"ו נתמנה לר"מ בישיבת סלונים, ואחר כך לראש ישיבה. הרב יגל היה פעיל גם מחוץ לישיבה, בוועד הקהילה של סלונים, באגודת ישראל ובועד הישיבות. בשנת תרפ"ט ביקר בארץ ישראל במשך כשלושה חודשים, עליהם כתב שהיו הימים המאושרים בחייו בהם נהנה מטוב הארץ וקדושתה. זמן קצר לאחר הביקור נרצח בנו שלמה בטבח חברון (תרפ"ט).
שייח'
לבנון
דוגמאות למשפחות עתיקות בעלות התואר "Sui iuris": לאחר השתלטות האימפריה העות'מאנית והטמעת שיטת ה"אילטיזאם" (בערבית:التزام, מס חוות שהונהג בימי האימפריה במאה ה-15) התואר קושר עם "מעמד האצולה", בניגוד לקונוטציה המלכותית שהייתה לו, מאחר שהוענקה לו סמכות גבוהה יותר - על ידי אמיר במקרה זה.
שבתי יגל
קורות חייו
כשפרצה מלחמת העולם השנייה נמלט הרב יגל לוילנה ומשם הגיע לארץ ישראל, התיישב ברמת גן והקים בה ישיבה בה לימד במשך 17 שנה עד פטירתו. בישראל הוא היה חבר במועצת גדולי התורה.
שייח'
לבנון
משפחות אחרות, שכיום פונים אליהן או מוכרות בתואר "שייח'ים", לא היו בדרך כלל שליטי המחוזות, אלא היו פקידים בכירים בשירותו של האמיר באותה העת.
שבתי יגל
משפחתו
לרבי שבתי נולדו שישה ילדים:
שייח'
חצי האי ערב
בחצי האי ערב, התואר שימש את משפחת המלוכה, כגון מלכים, נסיכים ונסיכות. לדוגמה, כך התייחסו במערב למנהיגי שושלת א-סבאח שבכווית, וכן ליתר מדינות המפרץ. המונח משמש כמעט כל זכר ונקבה (שייח'ה) החברים בבתי המלוכה במפרץ הפרסי.
שבתי יגל
משפחתו
אחיינו היה הרב יהושע יגל.
שייח'
המגרב
במגרב, בתקופת שושלת אל-מוואחידון, הח'ליף נבחר גם הוא על ידי מועצת השייח'ים. הם ייצגו את כל השבטים השונים באזור תחת שליטתם, כולל ערבים, בדואים, אנדלוסים וברברים. בנוסף, הם היו האחראים לגיוס קרוביהם במקרה של מלחמה.
קרן אפריקה
באזורים המוסלמיים של קרן אפריקה, שייח' משמש לעיתים קרובות כתואר אצילי.
בחברה הסומלית, התואר שמור ככבוד למנהיגים ואנשי דת מוסלמים בכירים. להלן מספר שייח'ים שזכו לתואר:
מערב אפריקה
במערב אפריקה, התואר משמש כשם משותף לחוקרים ולמנהיגים מוסלמים. בקרב הקהילות המוסלמיות בסנגל, ניז'ר וגמביה, המונח מבוטא בדרך כלל כ"צ'ייח'" (Cheikh).
יעקב פרלשטיין
יעקב פרלשטיין (י"ז בכסלו תרל"ט, 14 בדצמבר 1878, מאה שערים – כ"ט בחשוון תש"ב, נובמבר 1941, תל אביב) היה מבוני תל אביב ובת ים.
ביוגרפיה
פרלשטיין נולד בשכונה הירושלמית מאה שערים, בן שלישי ליצחק קלמן פרלשטיין ולרבקה מבית קורונל (מצאצאי יהדות ספרד), נכד לנחמן נתן קורונל. עוד בילדותו התעקש לצאת לעבוד ולא קיבל את הדעה הרווחת ביישוב הישן שלימוד תורה עדיף על מלאכה. בגיל 19, נשא לאישה את פסיה לבית הורוביץ ועבר ליפו, שם עבד בבית מסחר לעצים ולקמח "טורקניץ", לאחר שלוש שנות עבודה קיבל את העסק מידי בעליו. הזוג התגורר בנווה צדק שם נולדו שפרה, לאה, יצחק, רבקה (נישאה למרדכי מאיר, מיזמי מגדל שלום מאיר) ואהודה.
בשנת 1909 חבר לאגודת אחוזת בית להקמת תל אביב והגריל מגרש ברחוב ליליינבלום 32 עליו בנה את ביתו, שהיה הבית השני שהוקם בתל אביב (אחרי ביתו של ראובן סגל ברחוב יהודה הלוי 25). עם זאת, משפחתו סירבה לעזוב את נווה צדק ובמשך שנה היה הבית מושכר, לבסוף, בשכנועו של אבי המשפחה עברה המשפחה להתגורר בבית החדש.
ביומנו כתב ב-15 בדצמבר 1935 את זיכרונותיו מימיה הראשונים של אחוזת בית:
יעקב פרלשטיין היה אחד החברים האמידים ביותר באחוזת-בית ובין השנים 1922–1925 היה חבר מועצת העיר הראשונה של תל אביב.
בשנת 1925 החל לרכוש אדמות בעזרת כספים שלווה מבנק אַגְרוֹבַּנְק. חלומו היה להקים יישוב מדרום ליפו שישמש כמרכז קיט עולמי. ב-1934 התיישב בבית וגן (בת ים של היום) ונבחר לוועד הראשון כסגן. בתקופת מלחמת העצמאות, הייתה בביתו המפקדה הראשית של "ההגנה".
את הבית בבית-וגן בנה בתחילה כבית קיץ למשפחה. בני משפחתו מספרים כי "בגן הגדול היו עצי תות, עצי הדר, סוכות ענבים מזנים שונים, עצי תפוחים ושזיפים. במרכז הגן הייתה בריכת שחיה שנועדה בעיקר לילדים. מזרקות מים מסביב וספות למנוחה."
יעקב פרלשטיין נפטר ב-1941 ונקבר בבית הקברות טרומפלדור.
על שמו נקראו בית הכנסת הגדול "היכל יעקב" בבת ים, רחוב מרכזי בבת ים ומעון ילדים.
ג'סטין ביבר
לאחר שהתגלה באתר יוטיוב בשנת 2008 על ידי המפיק סקוטר בראון דרך סרטוני הקאברים שהעלה, ביבר הוחתם בחברת ההקלטות RBMG והוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, My World לקראת סוף 2009. האלבום הגיע למעמד פלטינה בארצות הברית ובמדינות נוספות ולמעמד פלטינה כפולה בקנדה ובממלכה המאוחדת. הזמר קבע הישג חסר תקדים ראשון בקריירה כאשר כל שירי האלבום נכנסו למצעד האמריקאי הפופולרי בילבורד הוט 100. ב-2010 הוציא את אלבום הבכורה שלו My World 2.0, שנחל אף הוא הצלחה עם מכירות עולמיות של למעלה מארבעה מיליון עותקים. והסינגל המוביל מתוך האלבום, "Baby", הפך לנצפה ביותר בהיסטוריה של יוטיוב.
בקיץ 2010 הוא קיים את סיבוב ההופעות הראשון שלו, "My World Tour". לאחריו פרסם את שני אלבומי הרמיקס My Worlds Acoustic ו-Never Say Never: The Remixes, כאשר האחרון יצא בשנת 2011 במקביל ליציאת סרט ההופעה התיעודי "ג'סטין ביבר: הסרט", שהפך לסרט ההופעה הרווחי ביותר. בהמשך אותה השנה הוא הוציא את אלבומו השני, Under the Mistletoe ואיגד שירים באווירת חג המולד. ב-2012 הוא הוציא את אלבומו השלישי, Believe, שהתאפיין בצלילי דאנס-פופ, שהחליפו את סגנון הטין פופ, ובכך סימן האלבום את השינוי המוזיקלי של ביבר והתפתחותו כאמן. בשנת 2015 יצא אלבומו הרביעי Purpose, ושלושה סינגלים מתוכו, "Sorry", "" ו-"Love Yourself", הפכו ללהיטים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד. בהמשך, השתתף בשורה של להיטים כדוגמת: "Cold Water" של מייג'ור לייזר, "Despacito", "Let Me Love You" ו-"I'm the One".
לאורך שנות הקריירה זכה ביבר ב-368 פרסים (מתוך 806 מועמדויות). ביניהם, 18 פרסים בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית, שני פרסי גראמי (מתוך 24 מועמדויות), שני פרסי בריטי, פרס אחד של טקס פרסי הבמבי, 23 פרסים בטקס בחירת הנוער, 21 פרסים בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה (אשר שבר את מספר הזכיות) ו-34 שיאי גינס.
המכירות העולמיות של ביבר מסתכמות בלמעלה מ-150 מיליון עותקים והוא נחשב לאחד המוזיקאים הנמכרים ביותר בהיסטוריה הממוקם במקום ה-21 ברשימה זו והצעיר ביותר בה. כתב העת "פורבס" כלל את ביבר שלוש שנים ברציפות ברשימת עשרת האנשים החזקים בעולם בין השנים 2011–2013. בשנים 2016–2017, ג'סטין נבחר פעמיים לכוכב הפופ המשפיע ביותר בעולם ונכון לשנת 2022, סקרים באתרים שונים בעולם ממקמים את ביבר ברשימת עשרת האנשים הידועים והמשפיעים בעולם.
ביוגרפיה
ביבר נולד בלונדון השוכנת בפרובינציית אונטריו שבקנדה, וגדל בעיר סטרטפורד שבאותה הפרובינציה. מוצאו הוא צרפתי-קנדי מצד אמו וגרמני מצד אביו ושורשיו הרחוקים יותר הם אנגלים, אירים וסקוטים. הוא בן יחיד לסופרת ומפיקת סרטים פטריסיה "פטי" מלט ולנגר לשעבר ואמן לחימה בהווה ג'רמי ג'ק ביבר. הוריו, שמעולם לא נישאו, נפרדו מספר חודשים לאחר לידתו ולפיכך אמו גידלה אותו בדירה למעוטי יכולת כאם חד-הורית כשהיא עובדת במשרות עם שכר נמוך ונעזרת באמה ואביה החורג. לביבר אח ואחות קטנים למחצה, ג'קסון וג'זמין מאשתו השנייה של אביו, איתם הוא בחר לשמור על קשר.
כשנה לפני לידתו אמו פטי הפכה לנוצרייה אדוקה, מה שהשפיע על החלטתה לשלוח אותו ללמוד בבית ספר קתולי דו-לשוני.
2007–2009: קדם הקריירה
במהלך ילדותו אמו עודדה אותו לעסוק במוזיקה לאחר ששמה לב כי הוא מפגין עניין בדבר, ועד שהיה בן 13 ביבר לימד את עצמו לנגן בפסנתר, גיטרה ותופים. היא המשיכה לתמוך בו כאשר רשמה אותו לתחרות כישרונות מקומית בתחילת שנת 2007, במסגרתה הוא שר את השיר "So Sick" של ני-יו וזכה במקום השני. פטי הגאה תיעדה את הופעתו והעלתה את הסרטון באתר יוטיוב כדי שמשפחתו וחבריו יוכלו לצפות בו. היא החליטה להמשיך לצלם ולהעלות עוד מספר סרטונים של ביבר שר גרסאות כיסוי לשירי R&B מוכרים של זמרים כמו באו ואו, שרה מקלכלן, אלישה קיז, לייפהאוס, סטיבי וונדר, כריס בראון, ג'סטין טימברלייק, ואשר בעוד הפופולריות של ביבר באתר עולה.
ב-11 בדצמבר 2007 הוציא ביבר שיר ראשון בשם "Set A Place At Your Table", אותו כתבו ג'ייק ליסקה וקן מאנשו והפיק ג׳יי ריהל, שפורסם באופן עצמאי בערוץ היוטיוב של ביבר, מלווה בווידאו קליפ מאולפן ההקלטות. השיר הופק כחלק מאלבום ״חג המולד״ עבור גיוס כספים לארגון מזון מקומי. ג'סטין שר 2 שירים בפרויקט ואת השאר שרו ילדים מקומיים אחרים. השיר השני, העונה לשם "Someday At Christmas", למעשה היה השיר הראשון של ג'סטין שהוקלט באולפן. זהו גם השיר ה-15 והאחרון במהדורת הדלוקס של האלבום "Under the Mistletoe" משנת 2011. בדצמבר 2021, לרגל 10 שנים לצאת האלבום "Under the Mistletoe" ביבר שיחרר את השיר לצד וידאו-קליפ מצויר שפורסם בערוץ היוטיוב שלו.
2008–2009: תחילת הקריירה ו-My World
סקוטר בראון, מנהל השיווק לשעבר של חברת התקליטים "So So Def" חיפש סרטונים באתר יוטיוב ולחץ בטעות על אחד הסרטונים של ביבר. לאחר שהתרשם הוא החליט לאתר את התיאטרון בו התקיימה התחרות מסרטון ההופעה, ומשם הוא הגיע לבית הספר של ביבר, עד שלבסוף הצליח ליצור קשר עם אמו פטי. רק לאחר שכנועים רבים פטי הסכימה להזמנה שלו להטיס את ביבר לאטלנטה שבג'ורג'יה, ומבלי התחייבויות קודמות, כדי להקליט הקלטות דמו. שבוע לאחר מכן ביבר הוזמן לשיר בפני שני מוזיקאים מצליחים, אשר וג'סטין טימברלייק ושניהם הראו בו עניין, אמנם ביבר הוחתם לבסוף בחברת ההפקה המשותפת לאשר ובראון RBMG. לאחר מכן, ובעזרתו של אשר, חברת התקליטים "איילנד רקורדס" הסכימה לקחת עליו חסות ובאוקטובר 2008 החתימה את ביבר. בעקבות זאת ביבר ופטי עברו לאטלנטה כדי שיוכל להמשיך לעבוד ולקדם את הקריירה המוזיקלית המתפתחת שלו.
ב-18 במאי 2009 יצא לרדיו הסינגל הראשון הרשמי של ביבר, "One Time", כשבמקביל הוא ממשיך להקליט את אלבום הבכורה שלו. הסינגל הגיע למיקום שיא 12 במצעד הבילבורד הקנדי קנדה הוט 100 כבר בשבוע הראשון ליציאתו, ובהמשך הגיע למיקום שיא 17 במצעד בילבורד הוט 100. בספטמבר 2009 זכה השיר בתואר פלטינה בקנדה ובינואר 2010 השיג את אותו התואר בארצות הברית, ועד לשנת 2015 הוא צבר פופולריות רבה והוכתר כפלטינה מחומשת בארצות הברית. המיני אלבום הראשון של ביבר My World יצא ב-17 בנובמבר 2009. הסינגל השני מתוכו "One Less Lonely Girl", כמו גם שני הסינגלים השיווקים "Love Me" ו-"Favorite Girl" פורסמו בבלעדיות בחנות האייטיונס ונכנסו ל-15 המדורגים ביותר במצעד הבילבורד הקנדי ול-40 המדורגים במצעד הבילבורד. מאוחר יותר "One Less Lonely Girl" יצא אף הוא לרדיו וזכה בתואר זהב בקנדה ופלטינה בארצות הברית. על מנת לקדם את האלבום, ביבר הופיע במספר תוכניות אירוח אמריקאיות פופולריות כגון "Good Morning America" והתוכנית של אלן דג'נרס ובסדרה "טרו ג'קסון", ולצד ביקורות חיוביות ברובן ממבקרים My World מכר 137,000 עותקים כבר בשבוע הראשון ליציאתו, מה שקידם אותו למקום השישי במצעד האלבומים בילבורד 200. האלבום מכר למעלה משני מיליון עותקים ברחבי העולם והוכתר כאלבום פלטינה בארצות הברית, אוסטריה, גרמניה ונורווגיה וכפלטינה כפולה בקנדה והממלכה המאוחדת. האלבום רשם שיא חסר תקדים כשכל שיריו נכנסו למצעד הבילבורד, ובכך הפך ביבר לאמן היחידי בהיסטוריה שעשה כן.
ב-20 בדצמבר 2009 ביבר נבחר להתארח בספיישל הטלוויזיוני השנתי "Christmas in Washington" שצולם בבית הלבן, במהלכו הופיע עם השיר "Someday at Christmas" בפני נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, והגברת הראשונה של ארצות הברית, אשתו מישל אובמה. בנוסף הוא נכלל באותה השנה ברשימת האומנים שהופיעו בספיישל הטלוויזיוני "Dick Clark's New Year's Rockin' Eve" בהנחיית ראיין סיקרסט שמתקיים מדי שנה בערב השנה החדשה.
2010–2011: My World 2.0 ו"ג'סטין ביבר: הסרט"
ב-18 בינואר 2010, יצא השיר "Baby" כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלו My World 2.0. בשיר השתתף הראפר לודאקריס, שגם היה השותף לכתיבתו יחד עם כריסטופר סטיוארט, דה דרים, כריסטינה מילאן וביבר עצמו. השיר הפך ללהיט בינלאומי ונחל הצלחה מסחרית; הוא הגיע למיקום שיא 5 בבילבורד האמריקאי, למיקום שיא 3 בבילבורד הקנדי ולעשרת המדורגים ביותר במצעדים של 12 מדינות, ביניהן ישראל; הוידאו-קליפ של השיר הוכתר כסרטון הנצפה ביותר ביוטיוב כחמישה חודשים בלבד אחרי יציאתו והחזיק בתואר זה קרוב לשלוש שנים, זאת לצד השיא השלילי של סרטון בעל מספר הדיסלייקים השני הגבוה ביותר ביוטיוב; ולאחר שלוש שנים בלבד הוא זכה בתואר סינגל יהלום בארצות הברית, פלטינה מרובעת באוסטרליה, פלטינה משולשת בנורווגיה, פלטינה בממלכה המאוחדת וניו זילנד ובתואר זהב בשלוש מדינות נוספות. לאלבום יצאו שלושה סינגלים נוספים אשר זכו להצלחה מועטה יותר, בהם הסינגל השני "Somebody to Love", שיצא גם בגרסת רמיקס בהשתתפותו של אשר, ושני הסינגלים השיווקיים "Never Let You Go" ו-"U Smile".
ב-12 בפברואר 2010 ביבר השתתף בציון יום השנה ה-25 להקלטת השיר "We Are the World" כשהקליט אותו בגרסה מחודשת עם למעלה מ-75 אמנים נוספים, ואשר כל הכנסותיו יועדו לשיקום האיטי בעקבות רעידת האדמה שחוותה בתחילת השנה. כחודש לאחר מכן, ולמען אותה המטרה, ביבר נרתם להקלטת השיר "Wavin' Flag" של קיינאן יחד עם מוזיקאים קנדיים נוספים.