cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הממלכה המאוחדת
דמוגרפיה
על-אף ההגירה, עדיין היוו הבריטים הלבנים רוב גדול (כ-87 אחוזים, כולל אירים) ב-2001. לבנים שאינם ממוצא בריטי היוו כ-5.3%, ואנשים ממוצא אתני מעורב היוו מעט יותר מאחוז מן האוכלוסייה.
הזדהות לאומית כבריטים היא מועטה יחסית בקרב האוכלוסייה. בריטים "לבנים" מזדהים בדרך כלל כאנגלים, ולשים, סקוטים ואירים, ואף מאמצים זהויות מקומיות כמו קורנוולים. רק בקרב מהגרים וצאצאיהם מקובל לומר שהם בריטים בלבד.
לפי האומדנים האחרונים, בין חצי לשני שלישים מהאוכלוסייה הבריטית הם דתיים, והיתר אינם דתיים. הדת החשובה ביותר היא עודנה הכנסייה האנגליקנית, שכשליש מהאזרחים מזדהים עמה לפי נתוני מפקד 2011, אף על פי שהיא מצויה בתהליך שקיעה ממושך (רק 12% מהתינוקות שנולדו ב-2010 נטבלו לאנגליקניות ורק חצי מהאנגליקנים מאמינים באלוהיותו של ישו). כ-9% מהבריטים הם קתולים, וזרמים נוצריים קטנים יותר כוללים את הבפטיסטים והמתודיסטים. כ-8% שייכים לדתות לא-נוצריות, בייחוד אסלאם, האמונה השנייה בגודלה בממלכה המונה כ-5% מהתושבים, וגם הינדואיזם, סיקיזם, יהדות ובודהיזם. לפי האומדנים האחרונים, מעט יותר מרבע מהבריטים מאמינים באלוהים/אלים, כ-40% אינם מאמינים בדבר, כ-10% אגנוסטים והרבע הנותרים לא מאמינים באל אך סוברים שקיים כוח רוחני כלשהו.
שפה
האנגלית, אף שאינה מוגדרת בחוק כשפת המדינה הרשמית, מדוברת בפי כל ומהווה את שפת המדינה מבחינה מעשית. כ-90% מן התושבים דוברים אנגלית כשפת אם. פרט לה מדוברות בממלכה מספר שפות ילידיות נוספות, בעלות סטטוס רשמי כלשהו – סקוטית, שפה גרמאנית הקרובה לאנגלית ומדוברת בפי 1.5 מיליון מתושבי סקוטלנד, וארבע שפות קלטיות (גוידליות) – ולשית, אירית, גאלית סקוטית, וכן קורנית, שכמעט ונכחדה, ושגורה כיום בפי כמה אלפי דוברים. השפה הנפוצה מבין השפות הקלטיות בממלכה המאוחדת היא הוולשית, המדוברת בפיהם של כ-750 אלף איש, ובוויילס היא בעלת מעמד השקול לזה של האנגלית.
נוסף על שפות אלו, משמשות עשרות שפות נוספות את אוכלוסיות המהגרים המגוונות בממלכה המאוחדת.
יהדות הממלכה המאוחדת
יהדות הממלכה המאוחדת היא קהילה גדולה, ואחת הקהילות היהודיות החשובות והגדולות ביותר במערב אירופה. היא הגיעה למעמד זה אחרי השמדת רוב הקהילות האחרות על ידי הנאצים בשואה, ובין היתר בשל הגירה של פליטים אליה, בתקופות הפרוגרומים והשואה. קהילה זו נהנת מארגון יציב ויש לה ארגונים רבים הפועלים למען בני הקהילה וחלקם למען קירובם לציונות.
הקהילה היהודית בממלכה המאוחדת מנתה עם סיום מלחמת העולם השנייה כ-400 אלף בני אדם, חלקם פליטים מהארצות הכבושות על ידי הנאצים. בשנים שחלפו מאז, קטן מספר היהודים בממלכה המאוחדת וכיום שיעורם מוערך בכרבע מיליון בני אדם, בין היתר בשל הגירה לישראל. בעבר ישבו יהודים בערים רבות ברחבי הממלכה, אולם כיום קיימת מגמה של התרכזות במספר מצומצם של ערים. הקהילה הגדולה ביותר נמצאת בלונדון, ומונה כ-200 אלף יהודים. רוב היהודים מרוכזים בשכונות הצפון מערביות של העיר ובראשן הנדון וגולדרס גרין, אך גם ב'המפסטד'. באזורים אלו קיימות חנויות ומסעדות כשרות רבות.
בערים אחרות, כגון ניוקאסל וקארדיף, בירת ויילס, מתגוררים כמה מאות יהודים. הארגון הגדול ביותר בקהילה היהודית בממלכה המאוחדת הוא ארגון המגבית הציוני ה-UJIA. כמו כן קיימים במדינה ארגונים כגון קק"ל, חב"ד, ועוד.
בממלכה המאוחדת קיימת רשת חינוך יהודית הפועלת בעיקר בלונדון מנצ'סטר ולידס. בעבר לא נהגו רוב הילדים היהודים ללכת לבית ספר יומי יהודי והסתפקו בחינוך שסופק על ידי תנועות הנוער היהודיות.
בממלכה המאוחדת פועלות מספר תנועות נוער יהודיות כשהגדולות בהן הן בני עקיבא, הבונים דרור ו-FZY. תנועות אלו מקיימות פעילות שוטפת בלונדון ובערי השדה במדינה וכן מחנות בהם משתתפים אלפי ילדים, פעמיים בשנה. ליהדות הממלכה המאוחדת מספר עיתונים קהילתיים, הוותיק ביניהם הוא הג'ואיש כרוניקל-JC הלונדוני.
ליהודי הממלכה המאוחדת קשר הדוק עם ישראל. מאז האינתיפאדה השנייה, חלה עליה מהירה באירועים האנטישמיים במדינה, בעיקר מצד חוגים מוסלמיים. התקשורת בממלכה המאוחדת נחשבת כעוינת יחסית את ישראל בעיקר בהשוואה לזו האמריקאית. כל אלו משפיעים על התחושה בקרב הקהילה היהודית במדינה ובעיקר על הסטודנטים בקמפוסים שמאוגדים בארגון UJS. התחושות הלא נוחות גורמות לחלקים מהקהילה 'להוריד פרופיל' לגבי זהותם היהודית בעוד אחרים נעשים מעורבים יותר בחיי הקהילה ומעתיקים את מקום מגוריהם לאזורים בעלי דומיננטיות יהודית. מספר יהודים בולטים במעורבותם בחיי הפוליטיקה הבריטית. מייקל הווארד היה מועמד המפלגה השמרנית לתפקיד ראש-הממשלה בבחירות 2005 ואד מיליבנד כיהן כמנהיג מפלגת הלייבור הבריטית בין השנים 2010–2015.
פוליטיקה
הפוליטיקה של הממלכה המאוחדת מתנהלת במסגרת דמוקרטיה ייצוגית פרלמנטרית בה הממונה העיקרי הוא ראש ממשלה. היא נחשבת גם למונרכיה חוקתית, אם כי לבית המלוכה תפקיד ייצוגי בעקרו. השלטון הוא שלטון רב-מפלגתי, הכולל אצילה חלקית של סמכויות בסקוטלנד, ויילס, ולעיתים גם בצפון אירלנד.
הרשות המבצעת היא הממשלה. הרשות המחוקקת כוללת ממשלה ושני בתי פרלמנט - בית הנבחרים ובית הלורדים. המערכת המשפטית פועלת באופן עצמאי מהרשות המבצעת ומהרשות המחוקקת. שיטת ממשל זו נקראת גם שיטת הממשל וסטמינסטר והיא אומצה גם במדינות אחרות, כגון קנדה, הודו, אוסטרליה, ניו זילנד, סינגפור, מלזיה וג'מייקה, מדינות אשר היו חלק מן האימפריה הבריטית, ובמידה רבה גם בישראל.
לממלכה המאוחדת אין חוקה כתובה ומסודרת, אלא מוסכמות חוקתיות שרובן בלתי כתובות, ונתגבשו במשך השנים.
צבא וביטחון
הכוחות המזוינים של הממלכה המאוחדת המופקדים על הגנת הממלכה המאוחדת. המדינה חברה פעילה בברית נאט"ו ושותפה לקואליציות צבאיות אחרות, לרבות כוחות שמירת השלום של האו"ם. כוחות אלה כפופים למשרד ההגנה, ומפקדו העליון הוא צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, שאליו נשבעים אנשי הכוחות המזוינים אמונים.
על פי חוקת בריטניה כפופים הכוחות המזוינים לכתר. עם זאת, על פי חוק הזכויות 1689, לא ניתן להחזיק צבא קבע בעתות שלום ללא הסכמת הפרלמנט. הפרלמנט נותן את הסכמתו אחת לחמש שנים על ידי חקיקת חוק הכוחות המזוינים (Armed Forces Act). הכוחות המזוינים מנוהלים על ידי מועצת ההגנה (Defence Council) של משרד ההגנה שבראשו עומד שר ההגנה.
הכוחות המזוינים של בריטניה אחראים על הגנתה של הממלכה המאוחדת, של הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים ושל שטחי חסות של הכתר הבריטי, יחד עם קידום האינטרסים הביטחוניים הרחבים יותר של בריטניה, ותמיכה במאמצי שמירת שלום בינלאומיים. הכוחות פעילים כמשתתפים קבועים בכוחות נאט"ו ובקואליציות אחרות. בריטניה אף חברה בארגון חמש המעצמות (FPDA – בריטניה, אוסטרליה, ניו זילנד, מלזיה וסינגפור).
משימותיהם של הכוחות המזוינים בשנים האחרונות כללו את מלחמת אפגניסטן, מלחמת עיראק, ההתערבות בסיירה לאון, משימות שמירת שלום בחבל הבלקן ובקפריסין והשתתפות בתקיפה הצבאית הבינלאומית בלוב. חיילות המצב והמתקנים של הכוחות המזוינים מוצבים באסנשן, בליז, ברוניי, קנדה, דייגו גרסיה, איי פוקלנד, גרמניה, גיברלטר, קניה, קטר ובאקרוטירי ודקליה. הממלכה המאוחדת ביצעה לראשונה ניסוי בנשק גרעיני בשנת 1952 ובכך הייתה למעצמה הגרעינית השלישית בעולם. נכון לשנת 2012 בריטניה היא אחת מחמש המעצמות הגרעיניות המוכרות, כשלרשותה עומדים 225 ראשי חץ גרעיניים. מתוך אלה, 160 מראשי החץ מחומשים ופעילים.
בכוח הסדיר משרתים כ-200 אלף חיילים: כ-100 אלף בצבא היבשה, כ-45 אלף בחיל האוויר, וכ-41 אלף בחיל הים. הכוחות המזוינים של הממלכה המאוחדת הם מהצבאות החזקים באירופה, לצד צבאות רוסיה וצרפת. צבא הממלכה המאוחדת השתתף בלחימת הקואליציות בבוסניה, בקוסובו, באפגניסטן ובעיראק. הפעם האחרונה שבה לחם לבדו הייתה במלחמת פוקלנד, בשנת 1982.
לממלכה המאוחדת קשרים ביטחוניים הדוקים עם ארצות הברית. קשרים אלו הידועים בשם היחסים המיוחדים, התפתחו למן מלחמת העולם השנייה והם כוללים שיתוף מידע ופעולה מלאים בכל הקשור לציוד צבאי, מודיעין ועוד. ברשותה הצבא החמישי בגודל הוצאותיו בעולם, והיא מוציאה 2.4% מן התמ"ג שלה על הצבא.
תרבות
תרבותה של הממלכה המאוחדת עשירה ומגוונת ומשפיעה על התרבות העולמית כולה. הממלכה המאוחדת היא מדינה אירופית בעלת קשרים תרבותיים עם מושבותיה לשעבר, במיוחד עם ארצות שבהן אנגלית היא שפה רשמית. מהגרים ממושבותיה לשעבר דוגמת הודו, פקיסטן והאיים הקאריביים השפיעו רבות על תרבותה במהלך העשורים האחרונים.
המשקה שמאפיין את הממלכה המאוחדת בעולם הוא תה עם חלב. תרבות שתיית התה ב-5 אחה"צ, לצד ארוחת הבוקר האנגלית, היא מנהג מקובל מאוד בבריטניה ואשר לרוב מסמל את הממלכה המאוחדת בכלל ואנגליה בפרט.
ליאנקה גרו
ליאנקה גאורגייבנה גרו (ברוסית: Ля́нка Гео́ргиевна Гры́у; נולדה ב-22 בנובמבר 1987) היא שחקנית תיאטרון וקולנוע רוסייה.
ביוגרפיה
ליאנקה גריו נולדה במוסקבה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות. אביה היה השחקן המולדובי גאורגי גראו (גרו). אמה הייתה השחקנית הרוסייה סטלה אילניצקאיה. הוריה נפרדו כשליאנקה הייתה ילדה והאב כבר לא קיים קשרים עם המשפחה ועד גיל 3 לא דיברה רוסית.
גרו הופיע לראשונה בקולנוע בגיל ארבע. באותה תקופה אמה סיימה את מכון גרסימוב לקולנוע (VGIK) ויחד עם ליאנקה בת הארבע התגוררה במעונות המכון. במסדרונות המכון, הבחינו בליאנקה והוצע לה תפקיד בסרט הקצר "אחד", המבוסס על סיפור של ריי ברדבורי. הסרט קיבל מספר גדול של פרסים באירופה כמו גם בפסטיבלים קטנים יותר.
בהתעקשות המפיקים, גרו עבדה תחת שם הבמה ליאנה אילניצקאיה, שם שהבמאים חשו שהוא יותר מתאים לקהל הרוסי. בגיל שש הנחתה גרו תוכנית טלוויזיה לילדים בשם "טיק-טאק". תפקידה העיקרי הראשון היה דמותה של בקי בסרט "נסיכה קטנה" (1997) של הבמאי ולדימיר גרמאטיקוב. על תפקידה בסרט, זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי לסרטי ילדים במוסקבה של רולן ביקוב, ובפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע "אורליונוק".
בשנת 2000 צולמה על ידי הבמאי אולג פוגודין לסרטו "טריומף: יומנו של האדום", סיפור שהדמויות הראשיות הם ילדים, המשחקים במשחקי בוגרים. השחקנית הייתה אז בת 13. אך הסרט נגנז ומעולם לא יצא לאקרנים. בגיל 18, לפני שהתקבלה למחלקת המשחק במכון גרסימוב (בקורס של ולדימיר גרמטיקוב), גרו הפסיקה להשתמש בשם הבמה שלה והחלה לעבוד בתור ליאנקה גרו.
בקיץ 2011 לוהקה גרו לתפקיד איירין אדלר בסדרה הרוסית החדשה על הרפתקאותיו של שרלוק הולמס עם איגור פטרנקו בתפקיד הראשי.
בשנת 2016, גרו ניסתה לפתח קריירה בהוליווד והופיעה בסרט העצמאי האמריקני Impests Monsters בבימויו של נתן קטוצ'י ובסדרת הטלוויזיה של רשת FX, "האמריקאים". מופיעה בסרטים קצרים שונים בארצות הברית.
חיים אישיים
גרו נשואה למלחין והבמאי מיכאיל ויינברג (מאז 2010) ולשניים יש בן בשם מקסים (יליד 20 בפברואר 2011). הם מתגוררים בלוס אנג'לס, ארצות הברית. היא דוברת אנגלית רהוטה, נוסף לרוסית.
ישראל קנוהל
ישראל קנוֹהל (נולד ב-13 במרץ 1952) הוא חוקר מקרא והיסטוריון ישראלי. פרופסור אמריטוס בחוג למקרא, היה ראש הקתדרה למקרא על שם יחזקאל קויפמן באוניברסיטה העברית בירושלים ועמית מחקר בכיר במכון שלום הרטמן ומרצה אורח באוניברסיטאות הארוורד, ברקלי, סטנפורד ושיקגו. ספריו עוסקים בין היתר בשילוב הממצאים המדעיים והארכאולוגיים, עם ההיסטוריה התנ"כית וכן באמונה הישראלית הקדומה, סקירת פולחנה ומקור היווצרותה.
ביוגרפיה
קנוהל נולד בשנת 1952 בגבעת עלייה לדב ושושנה ממקימי כפר עציון. לאחר שירות צבאי המשיך ללימודי תואר ראשון בתלמוד באוניברסיטה העברית. לאחר מכן עבר לחוג למקרא ואת הדוקטורט שלו עשה בהדרכת פרופ' משה גרינברג בנושא המקור הכהני וספר הקדושה בתורה. לאחר לימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון הצטרף לסגל ההוראה בחוג למקרא באוניברסיטה העברית, שם גם שימש כראש החוג בשנים 1999–2001.
גר בירושלים, היה נשוי לרבקה עד פטירתה בשנת 2003. נשוי בשנית לסופרת והמחזאית דליה כהן-קנוהל ואב לשלושה ילדים. אחיו, הרב אלישיב קנוהל, היה רב קיבוץ כפר עציון וראש אגף הנישואין בצהר.
בשנת 2021 הוא הפסיק להרצות ובתחילת 2022 פרש מהאוניברסיטה.
מחקר
קנוהל הוא יהודי דתי, וטוען ששיטת ביקורת המקרא אינה סותרת בהכרח את האמונה היהודית המסורתית. הוא טוען שהתפיסה לפיה התורה היא יצירה מורכבת שנוצרה על ידי מספר מחברים מתבטאת במסורת היהודית בתקופות שונות, החל במקרא עצמו וכלה בכתבי רבי אברהם אבן עזרא וחסידי אשכנז.
בספרו "בעקבות המשיח" (2000) התייחס קנוהל לתפיסה על פיה מות המשיח ותחייתו לאחר שלושה ימים הם חלק הכרחי בתהליך הגאולה, וטען כי תפיסה זו נוצרה ביהדות עוד לפני ראשית הנצרות. ב-2007, לאחר שחקר את כתובת חזון גבריאל, טען קנוהל כי התגלית מאשרת את עמדתו, כמו גם את טענתו בדבר קדמות הדמות של "משיח בן יוסף" המשיח הנהרג. דבריו, שהתבססו בעיקר על קריאת המילים "לשלושת ימין חאיה [=חֲיֵה, קום לתחייה]" בכתובת, עוררו הדים רבים. אך על קריאה זו קמו עוררין, וקנוהל עצמו חזר בו ממנה בסופו של דבר לטובת הקריאה המקובלת: "לשלושת ימין האות".
מאין באנו
בספרו "מאין באנו" מציג קנוהל את פרשנותו ההיסטורית לראשית העם היהודי. על פי כותרת המשנה של הספר, מטרתו לפענח את "הצופן הגנטי של התנ"ך", כלומר לענות על שאלות הנוגעות למקורו של העם היהודי, לשורשי אמונתו, ולדרך בה הוא גיבש את חוקיו ומנהגיו.
קנוהל מתבסס על התנ"ך עצמו ועל ממצאים ארכאולוגיים ומנסה לקרוא רובד נוסף דרך הכתוב בתנ"ך. בספר "מאין באנו" הוא טוען כי עם ישראל התגבש במאה ה-12 לפנה"ס, מתוך שלוש קבוצות אתניות קרובות, וספר הספרים מציג שילוב של אמונות שלוש הקבוצות הללו. על פי חישובו של קנוהל מימי עליית החיקסוס עד בריחת העפירו עברו בדיוק 430 שנה כמתואר במקרא ב.
השם - השערת יציאת מצרים בצפון
בספרו "השם: המספרים הסודיים של התנ"ך ותעלומת יציאת מצרים" (הוצאת דביר, 2012) מציג קנוהל את השערתו כי מזמור תהילים ס"ח הוא הטקסט העתיק ביותר בתנ"ך, המספר על קרב שהתחולל בשלהי המאה ה-13 לפנה"ס באגם החולה, שהוא לדעת קנוהל ים סוף המקורי, בין הישראלים הראשונים שהיגרו מאזור חרן בממלכת מיתני בדרכם לכנען, לבין הצבא המצרי בראשות פרעה מרנפתח, אותו קרב שעליו מסופר במצבת מרנפתח. לדעת קנוהל, קרב זה היה הגרעין ההיסטורי שסביבו התפתחה מאוחר יותר מסורת יציאת מצרים. לפי ניתוח המזמור מסיק קנוהל כי השם סיני לא מציין בו אזור גאוגרפי מדברי, אלא את אל הירח המסופוטמי סין, המיוצג בדמות עגל, שהמהגרים הביאו עמם מאזור חרן, וזיהו אותו עם אל הכנעני, ועם יהוה שמקורו באזור מדיין. את שלמותו של מזמור ס"ח, כמו גם של השירות העתיקות האחרות במקרא: שירת דבורה, שירת הים, שירת האזינו וברכת משה, מבסס קנוהל על ניתוח מספרי צלעות התקבולות, ועל מספרי המילים בהן, שלפי חשבונו חוזרים בהם המספרים 26 ו-52, המייצגים בגימטריה את השם המפורש, והמספר 30 המסמל את האל סין.
איך נולד התנ"ך
בספר איך נולד התנ"ך מנסה קנוהל להתחקות אחר מקור העם היהודי ואימוץ המונותאיזם. קנוהל מזהה את מקורות עם ישראל בקבוצת נוודים הנזכרת במקורות מצרים בשם יעקב-אל, נוודים אלו מתגוררים בחפיפה לבני קדם ומשתכנים באזור הבשן וקבוצה נוספת דרומית יותר באזור אדום.
במצבת ישראל המתארת את כיבושי פרעה מרנפתח נכתב כי הוא השמיד את ישראל בצפון, כתובת זו כנראה מתייחסת לקבוצה הצפונית של יעקב-אל שישבה בבשן. זמן קצר לאחר מכן בתחילת המאה ה-12 לפנה"ס החל רעב גדול באזור הלבנט שמגובה בעדויות היסטוריות וארכאולוגיות של זרעים וצמחים שהשתמרו.
רעב זה נמשך כחמישים שנה וגרם לקריסת ממלכות רבות כגון אוגרית, קיימות תעודות מצריות מהתקופה בה אפילו החתים שנמצאים באזור טורקיה נפגעו מהבצורת. מצריים נצלה מהרעב בזכות הדלתא של הנילוס שסיפקה מקורות מים יציבים ושדות חקלאות רבים בזכות טכנולוגיית ההשקיה המפותחת.
בתקופה זו נהרו מהגרי עבודה רבים למצרים כמו גם פולשים רבים כגון גויי הים שניסו להשתלט על מקורות המזון בכוח. באותו הזמן ירדה הקבוצה הדרומית של יעקב-אל למצרים ועבדה גם היא בעבודת כפיים כמהגרים זרים. יעקב-אל וזרים רבים אחרים כגון החיקסוס שנהרו למצרים התקרבו זה אל זה בכור היתוך וכוחם המשותף גדל מאוד. "וַיֵּשֶׁב יִשְׂרָאֵל בְּאֶרֶץ מִצְרַיִם בְּאֶרֶץ גֹּשֶׁן וַיֵּאָחֲזוּ בָהּ וַיִּפְרוּ וַיִּרְבּוּ מְאֹד" (בראשית מז כז).
מספרם הרב של הזרים החל לערער את השלטון המצרי עד שבסופו של דבר איפשרה להם להתאחד ולפתוח במרד שהונהג על ידי איזרו (חוקרים אחרים מזהים את איזרו או ישרו כשם נרדף לישראל וגם את החיקסוס ליציאת מצרים). בסופו של דבר המרד מוגר על ידי סת נ אחת והעמים הזרים גורשו ממצריים לכיוון ארץ כנען.
לפי קנוהל יהו הוא למעשה יהוה ובעל מאפיינים זהים גם במקרא. "לֹא תִשְׁתַּחְוֶה לָהֶם וְלֹא תָעָבְדֵם, כִּי אָנֹכִי יְהוָה אֱלֹהֶיךָ אֵל קַנָּא" (שמות כ ד) או "כִּי לֹא תִשְׁתַּחֲוֶה לְאֵל אַחֵר, כִּי יְהוָה קַנָּא שְׁמוֹ אֵל קַנָּא הוּא" (שמות לד יד) כלומר בשלב זה המקרא אוסרת לעבוד אלים אחרים, מכיוון שיהוה קנאי, אך לא מכחישה את קיומם כפי שקורה בתקופות מאוחרות יותר בגלגול המונותאיסטי, כאשר האל מקבל את השליטה הבלעדית על העולם ולא קיים שום דבר מלבדו ולכן אין מקום לאלים אחרים.
מחלוקת המשיח
בספרו "מחלוקת המשיח" (הוצאת דביר, 2019) מסכם קנוהל את מחקריו על תפיסת ה"משיחיות" ביהדות החל תקופת בית ראשון, דרך תקופת שיבת ציון ועד לסוף ימי בית שני. לפי גישתו של קנוהל, היחס ל"משיחיות" היה "סלע מחלוקת" בין הפרושים לבין הצדוקים.
צור ארליך כותב בביקורת על הספר:.
קישורים חיצוניים
מאמרים
מכּתביו:
שירת הגורל (יוהנס ברהמס)
רקע
עד תחילת שנות החמישים של המאה ה-19 היה ברהמס הצעיר מוכר רק בעירו המבורג ובכמה מחוזות בצפון גרמניה. בשנת 1853 יצא לסיור ברחבי גרמניה והפתיע את כל שומעיו בנגינה בפסנתר, כשהוא משלב בהופעותיו יצירות משל עצמו. המפגש הגורלי עם ליסט והכנר יוזף יואכים, אשר הכיר לו את הזוג קלארה ורוברט שומאן שינה את עולמו. יואכים והזוג שומאן הפכו לידידיו הקרובים ביותר והוא אף עבר להתגורר זמנית בדיסלדורף, מקום מושבם של הזוג שומאן. מאמר שפרסם שומאן בעיתון אותו ערך, אודות הצעיר המוכשר ש"יוביל אותנו בנתיב חדש" פתח בפני ברהמס את כל השערים.
מותו של שומאן בשנת 1856 היווה טרגדיה גדולה עבורו ועבור משפחת שומאן מרובת הילדים. יחסי הידידות העמוקים שקשר ברהמס עם קלארה קיבלו משמעות שונה עם מותו של בעלה והם העדיפו להתרחק זה מזו. ברהמס חזר להמבורג והחל לחלק את זמנו בין העיר המבורג, שם ניהל מקהלת נערות והעיר דטמולד שם קיבל מנוי כמורה החצר ומנצח. בתקופה זו החל ברהמס לשלוח ידו בכתיבה להרכבים גדולים יותר של מוזיקה קאמרית ואף החל לכתוב מוזיקה תזמורתית. ברהמס היה פרפקציוניסט חסר פשרות באשר למוזיקה שכתב. הוא הרבה להשמיד חומרים שלא נראו לו והיה עובד על כל יצירה זמן רב עד אשר הגיע לשלמות כפי שהוא ראה זאת, זאת אף על פי שהיה מהיר כתיבה ושופע רעיונות.
בשנת 1862 החליט ברהמס אחרי תקופה של התלבטות להתיישב בווינה, שהייתה מרכז תרבותי של כל אירופה. בשנת 1868 בוצעה לראשונה בעיר ברמן יצירתו הגדולה של ברהמס למקהלה ותזמורת – רקוויאם גרמני. יצירה זו זכתה להצלחה רבה והביאה להכרה כי המוזיקאי בן השלושים וחמש הוא מלחין בשל ומביא רוח חדשה לעולם המוזיקה של אמצע המאה ה-19.
סגנון מוזיקלי
ברהמס בכתיבתו מייצג את שיאה של התקופה הרומנטית במוזיקה. מסלול חייהם האמנותי של שני המלחינים הגדולים של המאה ה-19, ברהמס וריכרד וגנר הוביל אותם ואת עולם המוזיקה במערב אירופה לסוג של מחלוקת סגנונית על השאלה איך צריכה להראות המוזיקה הקונצרטנטית-אמנותית אחרי בטהובן, שהציב רף כה גבוה לבני דורו בכל הקשור לעושר ההבעה, החופש הסגנוני והיחסים שבין המוזיקאי לעולם הסובב אותו.
במהותה של המחלוקת ייצג ברהמס את התפיסה השמרנית הנותנת כבוד לצורות המסורתיות של הסימפוניה וצורת הסונטה, תוך יציקת תכנים חדשניים בכל הקשור למרחב ההרמוני והריתמי ולחופש הטונאלי. התפיסה המהפכנית של ווגנר ותומכיו הייתה כי על הצורות הישנות כגון הסימפוניה והסונטה הקלאסית לעבור מן העולם. הם טענו כי עלינו לחפש ביטוי חדש בכל הקשור לשילוב אומנויות בעיקר הדרמה והמוזיקה. הרקוויאם שנכתב בהשפעת מותו של שומאן ובעקבות מות אמו של ברהמס נושא רעיונות אוניברסליים לטקסטים מכתבי הקודש בגרמנית (במסורת מבוצע הרקוויאם, שהוא מיסה קתולית, בלטינית). שמו של ישו אינו מוזכר בטקסט ומכאן האמירה של ברהמס עצמו (שלא היה קתולי) כי הכוונה לתפילה בעלת משמעות כלל אנושית. הרקוויאם זכה להצלחה ותקופת היצירה שלאחרי ביצוע הרקוויאם הייתה מהתקופות הפורות בחייו של ברהמס. באותה שנה בה בוצע הרקוויאם מצא ברהמס באוסף הספרים של ידידו המוזיקאי אלברט דיטריך ספר שירים של הלדרלין. השיר "שיר הגורל של היפריון" משך את תשומת לבו והוא החל ברישומים לפואמה המקהלתית המכונה כיום שירת הגורל. (בגרמנית "שיר הגורל" Schicksalslied).
הלדרלין ושיר הגורל
השיר של הלדרלין שאותו הלחין ברהמס מהווה כר נרחב לפרשנות מוזיקלית, בהיותו עוסק ביחסים שבין העולם הזה בו סובלים בני האדם מתהפוכות הגורל והעולם השמימי האידיאלי שבו שוררת הרמוניה נצחית בין שמיים וארץ. השיר מחולק לשלושה בתים. הבית הראשון והשני מתארים את האידיליה של האיזון השמימי, בו שוכנים יושבי מרום בשלווה ורוגע נצחיים. הבית השלישי מתאר את יושבי הארץ הרדופים כל חייהם ואינם מוצאים מרגוע.
נוסח שיר הגורל של הלדרלין היפריון (Hyperions Schiksaalslied)
תרגום: יעקב אבנט
היצירה בביצוע מקהלת MIT:
האינטרפרטציה של ברהמס
גישתו הטראגית של המשורר הלדרלין לא תאמה את תחושתו של הקורא בשיר – ברהמס. ברהמס ביקש לסיים את השיר בנימה האופטימית השוררת בשני בתיו הראשונים וכך אף הלחין זאת במקור. אבל גישה זו לא תאמה לחלוטין את האסתטיקה של המשורר. מתוך כך בחר ברהמס לסיים את היצירה באווירה שבה היא פותחת אך ללא הטקסט של הפתיחה, ובכך כיבד את המשורר אך לא ויתר על פרשנותו האישית. המוזיקה לפתיחה היא שמימית ובהירה. לאחר שהתזמורת יוצרת את האווירה המתאימה נכנסת המקהלה בקול חרישי ומשלימה את הרעיון שבפתיחה התזמורתית.
הבית השלישי הוא הקטע האמצעי של היצירה המוזיקלית, מאחר שבסיום כאמור חוזרת המוזיקה של הפתיחה ללא שירה. בבית השלישי המתאר את האדם הארצי הסובל, בחר ברהמס בדימוי בו משתמש הלדרלין – הממשיל את תלאות האדם בעולם הגשמי למים הזורמים בנתיב מסולע במדרון היורד למעמקי האין-סוף. כך גם במוזיקה של ברהמס נשמעת זרימת המים השוטפת כמעט באלימות על רקע שירת המקהלה.
יצירה זו מחזקת את השקפת העולם ההומניסטית שבה דגל ברהמס. על אף שהיה לותרני בדתו הרשמית, הירבה לבטא השקפות עולם הומאניות כלל אנושיות. המלחין הצ'כי דבוז'אק שהיה מאוד מקורב לברהמס אף טען פעם באוזני ידידים כי הוא (ברהמס) אינו מאמין כלל.
מבנה היצירה
לאורך היצירה קיימת התאמת המבנה המוזיקלי למבנה הטקסט בשירו של הלדרלין. כמו כן, בהאזנה מושכלת וקפדנית ניתן אף לשמוע "פרשנויות דקות" שנותן המלחין לטקסט דרך בחירת המרכיבים המוזיקליים, התיזמור ומבנה היצירה הכללי.
בית ראשון
התמונה המיידית הנפרסת לעיני הקורא בטקסט היא צעידה של ישויות כל שהן (האם מלאכים, בני-אדם, או נשמות בני אנוש שאולי כבר אינם בחיים?), אך לא על פני קרקע מוצקה אלא ב"זוהר הרקיע". מעניין שברהמס אינו פותח את היצירה בתיאור "זוהר הרקיע" אלא דווקא בתיאור הצעידה באמצעות נקישות הטימפני במקצב צעידה אופייני על רקע נגינת מיתרים רכה אך "ארצית". כבר כאן ניתנת פרשנות לטקסט המציעה הגדרה "אנושית" לאותן ישויות המהלכות "בזוהר הרקיע". לאט ובהדרגה במשך 28 תיבות בטמפו איטי עובר המבט מהקרקע הארצית אל הזהר השמימי ורק עם כניסת האלט בנושא המוזיקלי הראשון נעלמים הדי הצעדים והמצלול הופך להיות בהיר טהור ושמימי.
אך "הנשמות הטהורות" אינן נשארות ברקיע לבדן – עם הצטרפות הקולות האחרים לאלט בתיבה 34 מראה שוב גישה פרשנית של ברהמס לטקסט: כל עוד המלודיה הייתה מוצגת בקולות הנשים בלבד היא לוותה על ידי כלי נשיפה גבוהים בצלילם בהירים ה"מציירים" את זוהר הרקיע. עם כניסת הקולות הנמוכים במקהלה בתיבה 34 נשמעים שוב הצעדים "הארציים", הפעם בנגינת פריטה בכלי המיתר הנמוכים.
בתיבה 52 מצטרף המלחין לתיאור הכל כך לירי שבטקסט: מתוך חיבה מובלטת לשימוש בדמוי הנבלאית ("כאצבעות עלמה הפורטות על נבל השכינה") כמטפורה לתיאור רוח השכינה, המוזיקה "מתעגלת" על ידי שימוש בפראזות ארוכות ורכות בנגינת המיתרים הגבוהים, המרכיבות את הנושא השני, שהוא מעין הרחבה או וריאציה של הנושא הפותח. מתחתיו אנו שומעים חיקוי של נגינת הנבל בכלי המיתר הנמוכים הפורטים אקורדים שבורים על כליהם.
בית שני
בין הבית הראשון לבית השני בשיר נשמע שוב מוטיב הפתיחה של "זוהר הרקיע" אך לפני כניסת המקהלה לבית השני שהוא מבחינה מוזיקלית רפריזה של הבית הראשון נשמעים כלי המתכת הנמוכים במעבר המתחיל בסול מינור "מאיים" אך נפתר מייד למי במול מז'ור "רך ואופטימי יותר". והנה ברמז מוזיקלי כל כך קצר ומרוכז מגדיר המלחין ברהמס את המונח Schicksallos (שלוו לגורלו – ובשיר: כתינוק בן יומו שעדיין אינו מאוים על ידי גורל לא ידוע), בו משתמש המשורר כרמז לתוכנו הטראגי של הבית האחרון.
מעניין להבחין בכך שאותו מוטיב המהווה מעין נושא שני בבית הראשון, מופיע בבית השני שוב, הפעם בהכפלה של קרן היער והקלרינט עם המיתרים היוצרים רקע רך ושלוו למשפטי הסיום של הבית (והעיניים המבורכות...) אך מצד שני קושר מבחינה סימבולית את צליל הקרן אל המבוא "המאיים" שלפני תחילת הבית השני.
כמו בטקסט כך גם במוזיקה הבית השני מסתיים בשקט, כאשר המקהלה נשארת לבד ללא התזמורת וכאשר מסתיים המשפט נכנסת התזמורת במוטיב הפתיחה, הכולל גם את מוטיב הצעידה בטימפני. כך נוצר קשר לוגי במוזיקה כמו בטקסט המתחיל ב"נשמות הצועדות בזוהר הרקיע" ומסתיים ב"עיניים המביטות בשלוות הזוך הנצחי"... אלא שכאן ברהמס מוסיף פרשנות חריגה; האקורד מי במול מז'ור, המסיים את החלק הזה של היצירה, מתוזמר כמו התיאור של זוהר הרקיע, אלא שעם הגיעו למרחבי הרקיע הגבוהים ביותר הוא מתחלף באקורד מוקטן וברקע נשמע דרדור תופים. זה אינו מופיע בטקסט. הטקסט עובר באופן פתאומי ומפתיע אל הדרמה הגדולה של הבית השלישי.
בית שלישי
הבית השלישי הוא כאילו פרק חדש במוזיקה. המוטיב השולט במוזיקה הוא תיאור המים השוצפים במורד ונחבטים בסלעים, המופיע כמטפורה לתלאות החיים האנושיים על פני האדמה רק לקראת סוף הבית. רק בסוף התצוגה הראשונה של המוזיקה והטקסט מתחיל עיבוד מוזיקלי הנושא בחובו את המשמעותיות הנוספות, פנימיות יותר מבחינה רגשית, של קשיי החיים, בהם גם ייאוש וחוסר תקווה בנוסף לסערות הנפש הגדולות.
לסיום היצירה מציג ברהמס פרשנות הנוגדת בתכלית את "כוונת המשורר". ברהמס בוחר לסיים את היצירה במבוא הפותח אותה, המתאר את הבית הראשון המלא אור ואופטימיות. אין זאת אלא שברהמס לא יכול היה לסיים את היצירה ברוח כל כך נכאה כפי שסיים אותה המשורר ולכן כתב "בית נוסף" שאינו מושר כי הטקסט לא נכתב עבורו. כך שבמוזיקה היצירה מסתיימת ב"זוהר הרקיע", המקום בו התחילה.
הפקולטה למדעי הנתונים וההחלטות (הטכניון)
הפקולטה למדעי הנתונים וההחלטות של הטכניון (או בשמה עד ינואר 2023, הפקולטה להנדסת תעשייה וניהול) בחיפה נוסדה בשנת 1958, כפקולטה למדעי הנתונים וההחלטות והיא מכשירה מהנדסים וחוקרים בתחומי הנדסת נתונים, הנדסת מערכות מידע והנדסת תעשייה וניהול. בנוסף, הפקולטה מכשירה סטודנטים לתארים מתקדמים גם בתחומי מדעי החברה (ובהם כלכלה ופסיכולוגיה). דיקן הפקולטה הוא פרופ' רן סמורודינסקי.
היסטוריה
הפקולטה הוקמה כמחלקה אקדמית נפרדת בטכניון בשנת 1958. המחלקה עוצבה והתפתחה ברוח חזונו של פנחס נאור, דיקן הפקולטה הראשון. נאור הציע לשלב בין תוכניות הלימודים של הנדסת תעשייה המוצעות במסגרת בתי ספר להנדסה ובין תוכניות הלימודים לניהול המוצעות במסגרת בתי ספר למנהל עסקים, והציע להקים פקולטה גדולה ורב-תחומית אשר תכלול מגוון רחב של שטחי מחקר – תכן הנדסי, חקר ביצועים, כלכלה, מדעי ההתנהגות, סטטיסטיקה ועוד. על פי חזונו, בוגרי הפקולטה אמורים להוות עתודה ניהולית עבור התעשייה הישראלית או להשתלב בעולם האקדמי. באחד בינואר 2023 שינתה הפקולטה את שמה מהפקולטה להנדסת תעשייה וניהול לפקולטה למדעי הנתונים וההחלטות.
תחומי הלימוד בפקולטה
בפקולטה לימודים לתואר ראשון בשלוש מגמות ראשיות, הנדסת תעשייה וניהול, הנדסת נתונים ומידע (ביג דאטה) והנדסת מערכות מידע, וכן שלוש מגמות משנה בהן התמחויות בתורת המשחקים, פינקט וכלכלה.
מבנה הפקולטה
הפקולטה ממוקמת בבניינים בלומפילד וקופר בקריית הטכניון. כיום (2023) הפקולטה מונה 52 חברי סגל, לומדים בה כ-1000 סטודנטים לתואר בוגר אוניברסיטה, וכ-500 סטודנטים במסגרת לימודי מוסמכים.
איה ארוכת-זנב
איה ארוכת-זנב (שם מדעי: Henicopernis) הוא סוג בעל שני מינים של עופות ממשפחת הנציים הקרובים לאיה ואנדמיים לגינאה החדשה.
אלו איות שאורכן 50–60 ס"מ, מוטת כנפיהן 104–140 ס"מ, וצבע נוצותיהן שחור עם בטן לבנה משורטטת וראש שחור עם נוצות לבנות לאורכו. הזנב אפור-שחור וכשמו ארוך מאוד. המקור צהוב עם קצה שחור.
עופות אלה די נדירים. הם חיים ביערות ההרים של גינאה החדשה.
איסתא ליינס
קבוצת איסתא (נוסדה ב-1956) היא מקבוצות התיירות הוותיקות בישראל. איסתא משווקת מוצרי תיירות, בהם טיסות, מלונות והשכרת רכב. החברה מפעילה מערך תקופתי של טיסות שכר ונופשונים ליעדי אירופה ואגן הים התיכון. מנכ"ל איסתא: אחישי גל, יו"ר דירקטוריון: טל שיינברום.
בראש הקבוצה נמצאת החברה הציבורית איסתא ליינס בע"מ, שלה מספר חברות בנות העוסקות בתחום התיירות, ובראשן איסתא ישראל, המונה 45 סניפים נכון לשנת 2014. בין החברות הבנות בקבוצת איסתא ליינס נכללות החברות אמריקן אקספרס טרוול ישראל, וואלה טורס, נופש ישיר, איסתא ספורט, אורטל, איסתא סטייל, אקדמי טרוול, איסתא נכסים ומלונות ועוד.
על פי נתוני שנת 2014, קבוצת איסתא ליינס דורגה במקום הראשון בין סוכנויות הנסיעות בישראל, שירתה כ-750,000 נוסעים נכון לשנה זו, עם מחזור של 650 מיליון $. בחברה למעלה מ-1,000 עובדים, שהם כ-35% מהמועסקים בענף זה. בדצמבר 2017 הפכה החברה לראשונה בארץ שמקבלת תשלום בביטקוין.
היסטוריה
בשנות ה-60 החלה איסתא להציע שירותי תיירות נכנסת: טיולי אוטובוסים, אכסניות, מלונות וחומר כתוב, עקב עליה בתיירות הצעירים ובמתנדבים אשר הגיעו לישראל. בעקבות המודל שהתוו ארגוני תיירות הסטודנטים בעולם, החלה איסתא לשווק גם טיסות סדירות במחירים מוזלים לסטודנטים ולצעירים, אשר הושגו בהסכמים לטווח ארוך עם חברות התעופה השונות.
בקיץ 1978 חכרה איסתא מטוס מ"אל על" לעונה שלמה וביצעה טיסות שכר לסטודנטים מתל אביב לאירופה. בקיץ 1979 חכרה איסתא מחברת Capitol Airlines מטוס בן 260 מושבים לטיסה לניו יורק ולאחר מכן הפעילה שתי טיסות שכר טרנס-אטלנטיות בשבוע במטוס שנחכר מ"אל על שירותי שכר" (לימים "סאן דור"). בזכות הטיסות הללו הייתה 1979 השנה הרווחית ביותר בתולדות איסתא.
בשנת 1985 צורפה איסתא להתאחדות סוכני הנסיעות. עונות קיץ וחורף רווחיות במיוחד הובילו לתנופת פיתוח. החברה התחייבה לטיסות נוספות, הרחיבה סניפים והוסיפה עובדים בעונות השיא. בשנת 1987 היו לאיסתא 8 סניפים והועסקו בה כ-120 עובדים. מחזור המכירות הגיע ל-9 מיליון דולר והיא חילקה לראשונה מלגות לימודים לסטודנטים. בשנת 1989 פתחה איסתא במהלך אסטרטגי של הקמת סניפים בערי הלוויין של הערים הגדולות. בשנות ה-90 הוקם מוקד "איסתא ישיר", שהחל כמרכז מידע טלפוני ולימים הפך למוקד הזמנות.
ב-1995 הגיע מחזור המכירות הכללי של איסתא לכ-90 מיליון דולר. החברה העסיקה 300 עובדים ב-20 סניפים. בשנת 2011 שירתה הקבוצה כ-650,000 נוסעים במחזור מכירות כולל של כ-550 מיליון דולר.
במאי 1996 הונפקה איסתא בבורסה לניירות ערך בתל אביב. " כנפיים – אחזקות ארקיע", שהחזיקה ב-23% ממניות איסתא ליינס, מכרה בשנת 2005 את החזקותיה לאחישי גל. במאי 2007 מכרה עמותת איסתא ליינס, שבשליטת התאחדות הסטודנטים, 24.4% ממניות החברה לקבוצה בראשות אחישי גל.
ביוני 2022 מכרה התאחדות הסטודנטים עוד 16% ממניות איסתא ליינס, ונותרה עם החזקה של 5.31% בחברה.
נכון לאוגוסט 2022, בעל המניות הגדול בחברת איסתא ליינס הוא המנכ"ל, אחישי גל, המחזיק בכ-31.57% ממניותיה. קופות הגמל של הפניקס חברה לביטוח מחזיקות 15.71% ממניות החברה
החזקות
בבעלות קבוצת איסתא ליינס שורה של חברות בנות העוסקות בצדדים שונים של ענף התיירות. כמו כן, חברות בת העוסקות בתחום הנדל"ן המניב והמלונאי:
עמית ליאור
עמית ליאור (נולד ב-21 בדצמבר 1959) הוא תסריטאי ושחקן ישראלי, המכהן גם כיושב ראש איגוד התסריטאים בישראל וכמרצה לתסריטאות.
ביוגרפיה
סיים את לימודי המשחק בבית הספר "בית צבי" בשנת 1987. שיחק בין היתר בתיאטרון בית ליסין, בפסטיבל עכו, בתיאטרון "חזית" ועוד.
בין השנים 2007–2008 שימש כמנהל מחלקת הדרמה של ערוץ 10. שימש כיועץ דרמה למספר סדרות דרמה בערוץ. סדרות בולטות שהיה מעורב בהן: "מתי נתנשק", "המקום", "חמישה גברים וחתונה", "לאהוב את אנה" (יועץ אמנותי) ו"החברים של נאור" (עורך תסריט).
בשנים האחרונות משמש כמרצה לתסריטאות בבתי הספר: "סם שפיגל", "מנשר לאמנות", "מעלה" ו"בצלאל".
בין השנים 2004-2005 שימש כיו"ר איגוד התסריטאים בישראל, ומאז ינואר 2011 משמש שוב כיו"ר האיגוד.
סרטים וסדרות פרי עטו
ב-1993 שודרה בערוץ 1 סדרת הטלוויזיה "סטרייט ולעניין" שביים ערן ריקליס. ב-1997 עלה לאקרנים הסרט אותו כתב "עפולה אקספרס" בבימויה ג'ולי שלז. ב-1998 עלה לאקרנים הסרט "סופר בוי" בבימויו של חנוך רוזן ובכיכובו של תום אבני.
ב-2000 שודרה הסדרה "האישה האחרת" שביימו אורי ענבר ושמי זרחין, בכיכובן של גילה אלמגור ויונה אליאן. ב-2002 עלה לאקרנים הסרט אותו "חצוצרה בואדי" שהיה עיבוד לספרו של סמי מיכאל בבימויים של סלבה ולינה צ'פלין. ב-2003 עלה לאקרנים הסרט "סיפורי בית קפה" אותו כתב וביים. באותה השנה שודרה גם סדרת הטלוויזיה "פרנקו וספקטור" שביימו עמליה מרגולין ויוסף פיצ'חדזה, סדרת פרקליטים תל אביבית בכיכובם של משה איבגי, רונית אלקבץ, רותי בורנשטיין ומארק איווניר.
ב-2006 עלה לאקרנים הסרט "NO אקזיט" אותו כתב לצד ברק סלונים ודרור סבו שגם ביים. ב-2007 שודרה הסדרה "מרחק נגיעה" שביים רוני ניניו בכיכובם של הנרי דוד וגאיה טראוב. באותה שנה עלה לאקרנים סרט הקולנוע אותו כתב לצד לין רות' (שביים את הסרט) "הבוגד הקטן" ע"פ הסיפור "פנתר במרתף" מאת עמוס עוז, בכיכובם של גיליה שטרן ורמי הויברגר. ב-2009 שודרה סדרת הטלוויזיה "שירות חדרים" שביים איתן ענר, בכיכובם של אסי לוי ונלי תגר. ב-2012 שודרה סדרת הטלוויזיה "המיוחדת" בבימוי עודד רסקין בכיכובו של עפר שכטר. ב-2017 שיחק סרטו של צחי גראד, "הבן-דוד".
כמו כן כתב עבור הסדרות: "בלש בירושלים", "החיים זה לא הכל", "צה"ל אחת", "האישה באפור", "מוסיכף" ועוד.
קריירת משחק
ב-1989 גילם את רמי ברוורמן, התפקיד הראשי בסרט "שדות ירוקים" שביים יצחק צפל ישורון. בין השנים 1992–1996 גילם את המורה מתי הראל בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן" ששודרה בטלוויזיה החינוכית. ב-1997 גילם את יאיר בסרט "עפולה אקספרס". ב-1998 גילם את אבא של אביגיל בסרט "סופר בוי" והוא אף כתב את שיר הנושא של הסרט ביחד עם נועה ברנר.
ב-2003 גילם מורה לנהיגה מונעת בסדרה "החיים זה לא הכל". ב-2008 גילם את גידי לוין (אבא של שחר) בסדרת הטלוויזיה "ראש גדול". ב-2008 גילם את אבא של טוהר בסדרת הטלוויזיה "משמורת". ב-2009 גילם את סבי כוכבי בסדרה "תיכון השיר שלנו". ב-2010 גילם את דור בסדרה "עד החתונה". ב-2012 גילם את דני גטניו בסדרה "המיוחדת". ב-2013 גילם את גידי בסרטו של איתן גפני "בשר תותחים".
כמו כן שיחק ב"שביל קליפות התפוזים", "הבטליון הגדול", "גבעת צקלג", "פרנקו וספקטור", "NO אקזיט", "2.3 בשבוע", "הבן-דוד" ועוד.
ב 2022, שיחק בעונה השנייה של "מנאייכ"
Memories of the Never Happened
Memories of the Never Happened הוא אלבום האולפן השביעי של להקת רוקפור (אלבום האולפן הרביעי של הלהקה בשפה האנגלית). האלבום יצא ב־8 במאי 2007, ולווה בסיבוב הופעות בארץ ובארצות הברית.
רקע
את האלבום קידמו הסינגלים Goes Around (אליו צורפו השיר The Sound of Silence במקור של סיימון וגרפונקל והקטע האינסטרומנטלי Sideburns Pursuit) ו־Young Believer (אליו צורפו השירים Candlelight ו־Crash on Subtitles, שניהם במקור מהאלבום Nationwide אך בביצועים חדשים).
חברי הלהקה
ברוך בן יצחק - שירה, גיטרות
מרק לזר - שירה, באס
איסר טננבאום - תופים, כלי הקשה
יקי גני - קלידים
דרגון בול GT
דרגון בול GT (ביפנית: ドラゴンボールGT, באנגלית: Dragon Ball GT) היא סדרת אנימה יפנית, שנוצרה על ידי אולפני טואי אנימציה ושודרה בערוץ Fuji TV בין השנים 1996–1997. בניגוד לשתי הסדרות הקודמות מזיכיון דרגון בול, הסדרה "דרגון בול GT" אינה עיבוד של המאנגה שיצר אקירה טוריאמה, אלא סדרת-המשך ל"דרגון בול Z" עם עלילה מקורית משלה תוך כדי שימוש בדמויות מאותו היקום, ועל כן היא לא נחשבת כחלק מהקאנון העלילתי של יקום דרגון בול. העלילה בה מתרחשת מספר שנים (5 בדיבוב היפני ועשור בגרסה האנגלית) לאחר שגוקו סיים לאמן את אוב, והיא הסתיימה לאחר 64 פרקים בלבד. כעשרים שנה לאחר צאת הסדרה, יצאה סדרת המשך נוספת בשם "דרגון בול סופר", שכן מבוססת על המאנגה המקורית של טוריאמה, שלמעשה אתחלה (עשתה "ריבוט") לכל מה שהתרחש בסדרה של GT.
בישראל, הסדרה המדובבת לעברית שודרה בערוץ הילדים, כהמשך ישיר ל"דרגון בול Z".
סאגת כדורי הדרקון השחורים
העלילה, שאיננה מבוססת על עלילת סדרת המאנגה, נפתחת עם הקיסר פילאף וחבורתו (שכלל חבריה כבר הזקינו) המתגנבים למצפה השמיימי ומצליחים להשיג את שבעת כדורי הדרקון השחורים (סוג ייחודי לסדרה שלא אוזכר מעולם בסדרות הקודמות) אשר נותנים לו את היכולת להגשים כל משאלה בה יחפוץ. גוקו, שסיים לאמן את אוב, נאלץ להילחם כנגד פילאף ועוזריו במטרה לעצור אותם. הקיסר פילאף מאיים על גוקו שכעונש על חטטנותו ועל החיבול בתוכניותיו, הוא יבקש שגוקו יהפוך שוב לילד כדי שיוכל להכות אותו. הדרקון שזומן חושב שזוהי משאלתו של פילאף (אשר רצה לבקש שליטה עולמית), והופך את גוקו לילד קטן, מה שגורם לכדורי הדרקון השחורים להתפזר בכל רחבי היקום ועל גוקו לאתר את כל שבעת הכדורים - אם הם לא יימצאו בתוך שנה, כדור הארץ יתפוצץ. על מנת להציל את כדור הארץ ולהחזירו לגילו המקורי, גוקו יוצא למסע ברחבי היקום יחד עם טראנקס ופאן, בתו של בנו גוהאן (גם גוטן היה אמור להצטרף אבל מאחר שפאן הטיסה את החללית לפני זמן השיגור, הוא לא הספיק) במטרה למצוא את כל שבעת כדורי הדרקון. לאורך המסע החבורה מגלה שנבלים שונים מחפשים גם הם את הכדורים במטרה לחסל את היקום. הם נלחמים ובדרך פוגשים חבר חדש, רובוט קטן ששמו ג'ירו ( בעברית ג'יל). מכיוון שג'ירו אכל את גלאי כדורי הדרקון, הפך הגלאי לחלק ממנו ושימש להם כעת גם כחבר וגם כגלאי.
סאגת בייבי
בינתיים, יצור פרזיטי ומרושע בשם בייבי חוזר לחיים כרובוט על ידי דוקטור מיוו המרושע במטרה להתנקם בבני שבט הסאיין שהחריבו את כוכב הבית שלו לפני שנים. לאחר שבייבי שיצא מכלל שליטה הורג את דוקטור מיוו, בייבי משתלט על ילד בבית החולים כדי לחסל את גוקו, וכאשר הוא נכשל, הוא מגיע לכדור הארץ וזורע בו הרס. גוטן נלחם בו ובייבי שורט את גוטן. גוטן חשב שחיסל את בייבי אבל בייבי שרד והשתלט על גוטן. גוהאן חש שמשהו לא בסדר בגוטן, נלחם בו והפסיד לו. בייבי גוהאן נלחם בווג'יטה, שוכב על הספה ומנסה לנצח את השליטה של בייבי, הוא מצליח לזמן קצר ועף לקרב של ווג'יטה ובייבי גוהאן ובסוף בייבי מצליח להשתלט על מקיטה ועל כל שאר התושבים קודם, טרם השתלטות בייבי על גוטן. בינתיים גוקו מוצא את הכדור האחרון והם חוזרים לכדור הארץ ומגלים שרוב חבריהם נתונים לשליטת בייבי ושהוא זורע בכדור הארץ הרס וחורבן.
גוקו נלחם בבייבי וג'יטה, אך בייבי וג'יטה מתחזק עוד יותר מצליח להכריע אותו אפילו במצב סופר סאיין 3. גוקו נאלץ להצמיח מחדש את זנבו, הופך לגורילה מוזהבת (אוזארו מוזהב) אך בזכות שליטה בזעמו, מצליח להשתלט על השתנות זו ולהפוך לסופר סאיין 4. גוקו כמעט מביס את בייבי וג'יטה אך המצב משתנה כשבייבי וג'יטה הופך אף הוא לגורילה מוזהבת. בסופו של דבר בייבי וג'יטה מוחלש כאשר זנבו נחתך - מה שמאפשר לגוקו להביס את בייבי וג'יטה. בייבי המובס יוצא מגופו של וג'יטה ומנסה לברוח לכוכב הבית שלו אך אז מחוסל על ידי גוקו אחת ולתמיד.
סאגת סופר 17
דוקטור מיוו פוגש את דוקטור ג'ירו בגיהנום ויחד הם רוקמים מזימה לחסל את יריבם המושבע גוקו אחת ולתמיד. דוקטור מיוו יוצר בגיהנום גרסה משלו לאנדרואיד 17 תוך כדי זה שהוא ודוקטור ג'ירו מבצעים שטיפת מוח על אנדרואיד 17 בכדור הארץ. האינטראקציה בין אנדרואיד 17 מכדור הארץ לתאומו מהגיהנום יוצרת קרע בין-ממדי שמעביר את גוקו לגיהנום וגורם לכל האויבים שחוסלו על ידי לוחמי ה-Z להשתחרר בחזרה לכדור הארץ. גוקו מתעמת בגיהנום נגד יריביו הוותיקים סל ופריזה, מנצח אותם ובורח מהגיהנום תוך כדי זה שהנבלים זורעים הרס וחורבן בקנה מידה עצום, אך בסופו של דבר מובסים בקלות על ידי לוחמי ה-Z.
בינתיים שני האנדרואידים 17 נפגשים ומתאחדים ביניהם, מה שיוצר את מכונת ההריגה האולטימטיבית - סופר 17. סופר 17, שקם על יוצריו וחיסל גם את ג'ירו וגם את מיוו, ממרר לסופר סאיין 4 גוקו את החיים כשהוא שואב לתוכו כל מתקפה ומתקפה שגוקו מפעיל נגדו ומתחזק יותר. עם זאת קטילתו של קרילין על ידי סופר 17 מעוררת את זעמה של אנדרואיד 18, אשתו, שנלחמת נגדו ומסיחה את דעתו מגוקו. גוקו חוזר לצורה הרגילה שלו ומפעיל נגד סופר 17 את מתקפת המחץ שלו, אגרוף הדרקון (שנראתה לראשונה בסרט "דרגון בול Z: זעם הדרקון") שלא מחסלת את סופר 17 לגמרי אך פוגעת בו מספיק קשה כדי שגוקו יחסל אותו סופית בעזרת קאמאהמאה.
סאגת הדרקונים האפלים
בסיום הקרב מול סופר 17, מתבשר גוקו כי בשל ניצול ושימוש יתר בכדורי הדרקון בשנים האחרונות, נוצרו 7 דרקונים אפלים - דרקונים חדשים ומרושעים מכל כדורי הדרקון, ושהדרך היחידה לשקם את כדור הארץ היא על ידי הבסתם. גוקו ביחד עם פאן מביסים בקלות את ששת הדרקונים הראשונים וכמעט מביסים את הדרקון האחרון, סין שנרון, לפני שזה האחרון שואב לתוכו את כל כדורי הדרקון והופך לדרקון עוצמתי ביותר בשם אומגה שנרון. אומגה שנרון כל כך חזק שאפילו גוקו ווג'יטה סופר סאיין 4 לא מצליחים להביסו, לכן אין להם ברירה אלא להתמזג באמצעות ריקוד המיזוג ולהפוך לגוג'טה (בדומה למאורעות הסרט "דרגון בול Z: מיזוג נולד מחדש"). גוג'טה סופר סאיין 4 מצליח לגרום לאומגה שנרון מספיק נזק כדי לגרום לו לפלוט את כדורי הדרקון שהוא שאב ולחזור בחזרה לצורתו המקורית - סין שנרון. אך לפני שהם מחסלים אותו סופית המיזוג נגמר. אומגה שנרון חוזר לעצמו, ומצליח להחריב כמעט את כל היקום, אך סופו של דבר גוקו מצליח לחסל אותו על ידי שימוש בגנקי דמה (ספיריט בומב) שנוצרה מהאנרגיה של היקום.
הדרקונים חוסלו אך מצפה ללוחמי ה-Z הפתעה נוספת. הדרקון שנרון האמיתי אומר שלאחר שגוקו יבקש את משאלתו, כדורי הדרקון לא יתפזרו ברחבי היקום, אלא ייעלמו למשך 100 שנים. גוקו מבקש לשקם את כדור הארץ ולהחזיר לחיים את כל מי שנפגע במהלך תקופת הקרב מול סופר 17, ועולה על גבו של הדרקון. כשעוזב גוקו, כל שבעת כדורי הדרקון נכנסים לגופו.
בסוף הסדרה יש קטע הצצה למה שקרה 100 שנים לאחר שגוקו עזב, בו רואים את פאן בת ה-115 ונכדה, גוקו ג'וניור, נכד נכדתו של גוקו וגם את נכד צאצאיו של ווג'יטה, נלחמים. זוהי גם קריצה לספיישל הטלוויזיוני "מורשתו של גיבור".
שדרת הכוכבים של הוליווד
שדרת הכוכבים של הוליווד (באנגלית: Hollywood Walk of Fame) היא שדרה בין שדרות הוליווד ורחוב ויין בהוליווד שבקליפורניה, ארצות הברית, בה משובצים למעלה מ-2,700 כוכבים, בהם שמות ידוענים שזכו לכבוד על תרומותיהם לתעשיית הבידור – בחמישה תחומים שונים: קולנוע, טלוויזיה, רדיו, מוזיקה והופעות חיות / תיאטרון.
היסטוריה
בשנת 1953 הציע הנשיא המתנדב של לשכת הסחר בהוליווד, אי. אמ. סטיוארט, להקים שדרת כוכבים בהוליווד כדי לשמור על התהילה והזוהר. ועדה מיוחדת ומשרד האדריכלים "פריירה ולוקמן" עסקו בפיתוח הרעיון.
בשנת 1955 הושגו האישורים הנדרשים והארי שוגרמן ממנהלי התיאטראות המובילים בקליפורניה, נבחר לעמוד בראש הפרויקט.
השדרה נוצרה ב-1958 על ידי אמן מדרום קליפורניה, אוליבר וייסמולר, אותו שכרה העירייה כדי לעשות להוליווד "מתיחת פנים". אלו שזכו לכוכב קיבלו אותו על בסיס הישגיהם בקולנוע, תיאטרון, רדיו, טלוויזיה ומוזיקה. רבים זכו למספר כוכבים בשלב הראשוני של הרעיון על תרומתם במספר קטגוריות, מצד שני, המגמה בעשורים האחרונים היא לתת כוכבים יחידים, לכאלו שטרם קיבלו ורק מעטים זוכים לכוכב נוסף.
ב-1978, הכריזה לוס אנג'לס על שדרת הכוכבים כאתר בעל משמעות תרבותית והיסטורית.
שדרת הכוכבים המקורית הכילה 2,500 כוכבים ריקים. 1,558 כוכבים הוענקו בשישה עשר החודשים הראשונים. ג'ואן וודוורד נחשבת לרוב לראשונה שזכתה לכוכב בשדרה, אולם למעשה, נבחרו באופן אקראי 8 שמות מבין 1,558 השמות שתוכננו, וכל השמונה כולל וודוורד הוטבעו במדרכה במיקום זמני באוגוסט 1958, ללא טקס מיוחד ולצורכי פרסום בלבד, שכן הפתיחה הרשמית של השדרה נדחתה עקב תביעות משפטיות. טקס ההשקה הרשמי נערך לבסוף ב-8 בפברואר 1960, אך הכוכב הראשון שהוטבע במיקום שאינו זמני נעשה רק ב-28 במרץ. ככל הנראה וודוורד הייתה הראשונה להצטלם עם הכוכב שלה ועל כן האמונה הרווחת כי היא הראשונה שזכתה לכוכב.
מאז, כוכבים חדשים הוענקו בממוצע של עד שני כוכבים לחודש. עד 1994 יותר מ-2,000 מהכוכבים הראשוניים הוענקו לידוענים, ונקבעו כוכבים נוספים שהמשיכו את שדרת הכוכבים מערבה עד לשדרת לה בראה. מיקומם של הכוכבים נשאר קבוע מלבד אלו שמוקמו מחדש מסיבות מגוונות כגון שיפוצים בדרך.
החברים במועצה אינם ידועים לציבור, כך הזוכים לכוכב נבחרים בדרך חשאית. כאשר נעשו מספר ניסיונות על ידי התקשורת לגלות מי הם החברים בוועדה.
כוכבים חדשים נבחרים ממספר מועמדים שמוכרזים כל שנה ב-31 במאי. מועצת שדרת הכוכבים מקיימת ישיבה כל שנה ביוני כדי לבחור את הידוענים שיזכו לכוכב בשנה שלאחר מכן. טקסי הענקת כוכבים פתוחים לציבור, את הטקסים מנחה ג'וני גראנט, ראש העיר של כבוד של הוליווד.
נכון לפברואר 2023 נקבעו בשדרה 2,752 כוכבים
תחזוקה
השדרה מתוחזקת על ידי הקרן ההיסטורית של הוליווד. כדי לקבל כוכב בשדרת הכוכבים חייב האדם שלו מוענק הכוכב להסכים להגיע לטקס עד חמש שנים מיום ההכרזה ולשלם 15,000 דולר אמריקאי לקרן על הוצאות כמו אבטחה בטקס. נכון לספטמבר 2022, עומד התשלום על 55 אלף דולר, לכיסוי עלות הקמת הכוכב ואחזקתו.
בדרך כלל, משלמים אולפני הקולנוע וחברות התקליטים את התשלום, כחלק מהפרסום לידוען שזכה בכוכב אותו הם מייצגים. במקרים אחרים, משלמים מועדוני מעריצים או הזוכה עצמו את הסכום.
בעלי תפקידים
אנה מרטינז, מפיקת שדרת הכוכבים מסוף שנות התשעים, אשר קובעת את מיקום הכוכב.
כוכבים שהושחתו או נגנבו
היו שמונה מקרים של גנבת כוכבים משדרת הכוכבים מאז 1960. כוכביהם של ג'יימס סטיוארט וקירק דאגלס נגנבו מאתר בנייה ברחוב ויין. הכוכבים הוסרו זמנית כדי לבצע עבודות בנייה. הגנב היה בנאי שמאוחר יותר נתפס עם שני הכוכבים ההרוסים שלא היו ניתנים לשימוש. הוא נתפס רק לאחר שנקבעו כוכבים חדשים. הכוכב של ג'ין אוטרי נלקח גם הוא מאתר בנייה ונמצא מאוחר יותר באיווה. ב-27 בנובמבר 2005, כוכבו של גרגורי פק נלקח מהמדרכה. הפעם היו אלו קבוצת גנבים שניסרו את הכוכב. ב-27 באוקטובר 2016, הושחת הכוכב של דונלד טראמפ, בעיצומה של מערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. הכוכב הושחת בעזרת פטיש על ידי ג'יימי אוטיס, שהתחזה לפועל עיריית לוס אנג'לס.
מאמצים רבים נעשים כדי למנוע גנבות, כדוגמת התקנת מצלמות סביב אזור השדרה.
מריו סטאניץ'
מריו סטאניץ' (בקרואטית: Mario Stanić; נולד ב-10 באפריל 1972 בסרייבו) הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדות הקשר ההתקפי והחלוץ.
סטאניץ' היה שחקן התקפה ורסטילי שיכול היה לשחק במספר עמדות התקפיות. הוא החל את הקריירה בז'לייזניצ'אר סרייבו מעיר הולדתו, ממנה עבר לקרואטיה זאגרב ומשם המשיך לקריירת משחק אירופית בה שיחק בחמש קבוצות מחמש מדינות שונות. סטאניץ' זכה במגוון תארים והישגים ובהם אליפות קרואטיה, דאבל ותואר מלך השערים בבלגיה, גביע אופ"א וקופה איטליה עת שיחק בפארמה ומגן הצדקה באנגליה. לזכותו שתי הופעות במדי ו-49 הופעות נוספות במדי, בהן כבש שבעה שערים.
קריירת משחק
סטאניץ' החל את הקריירה בקבוצת הנוער של ז'לייזניצ'אר סרייבו מעיר הולדתו. הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון בעונת, ורשם 14 הופעות ליגה באותה העונה. סטאניץ' נחשב לאחד מהשחקנים הצעירים המוכשרים ביותר ביוגוסלביה, ובעונה השלישית שלו בקבוצה, עונת, היה דומיננטי בהתקפת הקבוצה עם 11 שערים ב-21 הופעות. במהלכה של העונה, בעקבות מלחמת בוסניה והמצור על סרייבו, הפסיקה הקבוצה את פעילותה בליגה ושחקנים רבים ובהם סטאניץ' ברחו מזוועות המלחמה אל מחוזות אחרים. סטאניץ' עצמו ברח לסלבונסקי ברוד דרך נהר הסאווה, והצטרף לקרואטיה זאגרב.
סטאניץ' שיחק בקרואטיה זאגרב בעונת וסייע לה לזכות באליפות קרואטיה עם 11 שערי ליגה ב-26 הופעות. כמו כן, כבש שמונה שערים בתשעה משחקים במסגרת הגביע הקרואטי, כאשר קבוצתו העפילה עד לצמד משחקי הגמר מול היידוק ספליט. במשחק הראשון כבש סטאניץ' לזכות זאגרב, שהובסה בסיום 1–4. על אף ניצחון 1–2 בגומלין, החמיצה הקבוצה הזדמנות לזכות בדאבל.
בעונת 1993/1994 עבר סטאניץ' לספורטינג חיחון, תחת המאמן מריאנו גרסיה רמון. סטאניץ' השתלב היטב בקבוצה, ואת שער הבכורה שלו כבש כבר בהופעתו הרשמית הראשונה במועדון, בהפסד החוץ 2–3 לקולטורל לאונסה. בליגה כבש סטאניץ' לראשונה במחזור השמיני, ב-24 באוקטובר 1993, בניצחון 0–2 על ראיו ואיקאנו. את העונה סיים עם שבעה שערי ליגה ב-34 הופעות.
לאחר עונה בודדת בספרד, עבר סטאניץ' לבנפיקה ליסבון הפורטוגלית. במשך רוב העונה היה סטאניץ' שחקן ספסל, זכה ל-14 הופעות בלבד בליגה בהן כבש חמישה שערים. שלושה משעריו נכבשו בשלושה מחזורים רצופים בחודש מאי 1995, בשלהי העונה. סטאניץ' נותר מחוץ לסגל הקבוצה גם במשחקיה של בנפיקה בליגת האלופות, והסתפק ב-16 הופעות בכל המסגרות.
לקראת עונת עבר סטאניץ' לקלאב ברוז' הבלגית, תחת המאמן הוגו ברוס. הייתה זו עונת שיא בקריירה של סטאניץ', שקבע באותה העונה שיא קריירה אישי של עשרים שערי ליגה בשלושים הופעות, שהפכו אותו למלך השערים של הליגה. שעריו של סטאניץ' סייעו לקבוצה לזכות באליפות בלגיה בפער עשר נקודות מהסגנית אנדרלכט. באותה העונה השלימה ברוז' זכייה בדאבל, לאחר שזכתה גם בגביע. קלאב ברוז' פגשה במשחק הגמר את סרקל ברוז', יריבתה העירונית, ונקלעה לפיגור מוקדם, אלא שצמד של סטאניץ' עוד במחצית הראשונה קבע את תוצאת המשחק, 2-1 לקלאב ברוז'.
סטאניץ' פתח היטב את עונת, עם שבעה שערים בשבעה משחקים בליגה הבלגית, לפני שחתם בפארמה האיטלקית של המאמן קרלו אנצ'לוטי. את הופעת הבכורה בסרייה א' ערך במסגרת המחזור ה-12, ב-8 בדצמבר 1996, בשוויון 0-0 מול אטאלנטה. שבועיים בדיוק לאחר מכן כבש את שער הבכורה שלו, שהעניק לפארמה ניצחון חוץ 0–1 על מילאן. עד לתום העונה כבש סטאניץ' שלושה שערי ליגה ב-13 הופעות, וסייע לקבוצתו לסיים את העונה כסגנית האלופה. בעונת 1998/199, תחת המאמן אלברטו מלסאני, כבש סטאניץ' שבעה שערי ליגה ב-18 הופעות, שיא השערים שלו לעונה אחת במועדון האיטלקי. באותה העונה זכה עם קבוצתו בקופה איטליה, לאחר שפתח בצמד משחקי הגמר מול פיורנטינה. שני המשחקים הסתיימו בשוויון, אך פארמה זכתה בתואר בזכות חוק שערי חוץ. פארמה רשמה הישג מרשים נוסף באותה העונה, כאשר זכתה בגביע אופ"א בפעם השנייה בתולדותיה. סטאניץ' לא שותף כלל במשחק הגמר בו גברה פארמה 0–3 על אולימפיק מרסיי. סטאניץ' המשיך לעונה רביעית ואחרונה בפארמה, בה כבש חמישה שערי ליגה ב-23 הופעות. בתום העונה, ולאחר ארבע עונות באיטליה, סיים סטאניץ' את דרכו במועדון עם 19 שערי ליגה ב-77 הופעות.
לקראת עונת 2000/2001 בפרמייר ליג הפך סטאניץ' לרכש השלישי של ג'אנלוקה ויאלי בצ'לסי. הופעת הבכורה שלו במועדון הייתה בלתי נשכחת, כאשר פתח בהרכב קבוצתו מול וסטהאם יונייטד במחזור הפתיחה של העונה. סטאניץ' כבש צמד בניצחון קבוצתו 2–4, כאשר הקפיץ את הכדור על הרגל שלוש פעמים ושלח בעיטה עוצמתית מהאוויר, למעלה משלושים מטרים מן השער. אלא שבהופעתו השנייה בלבד בליגה, במחזור השלישי במשחק חוץ מול אסטון וילה, נפצע סטאניץ' בברכו לאחר 25 דקות ונעדר לחמישה חודשים מהמגרשים. סטאניץ' התקשה לחזור לכושר משחק עד לתום העונה, וסיים אותה עם 12 הופעות ליגה בלבד. סטאניץ' גם לא כבש עוד באותה העונה, למעט הצמד במשחק הראשון.
עונת 2003/2004 הייתה האחרונה של סטאניץ' במדי צ'לסי. הפציעה בברכו לא אפשרה לו לשחק לאורך רובה המוחלט של העונה, והוא שותף בשלושה משחקים בלבד לכל אורכה, מתוכם שניים בליגה. בכל שלושת המשחקים הוא שותף כמחליף בלבד, ובמצטבר רשם 47 דקות של כדורגל בעונה שלמה. על אף שנכלל בתחילה בסגל של ז'וזה מוריניו, שנכנס לתפקידו בקיץ, הודיע לו סטאניץ' כי נאלץ לפרוש ממשחק בעקבות הפציעה, בגיל 32 בלבד.
קריירה בינלאומית
סטאניץ' החל את הקריירה הבינלאומית בתקופה בה שיחק בז'לייזניצ'אר סרייבו, וערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת יוגוסלביה במשחק חוץ מול ב-16 באוקטובר 1991. המאמן איביצה אוסים העלה את סטאניץ' מהספסל כעשר דקות לסיום ניצחון נבחרתו 0–2. את הופעתו השנייה והאחרונה במדי יוגוסלביה ערך שבועיים בדיוק לאחר מכן, במשחק ידידות מול, אז עלה מהספסל לכרבע שעה בהפסד נבחרתו, 3-1 בסיום.
ב-3 בספטמבר 1995, כארבע שנים מאז ערך הופעה בינלאומית בפעם האחרונה, ערך סטאניץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרתו החדשה, תחת המאמן מירוסלב בלז'ביץ'. סטאניץ' פתח בהרכב נבחרתו במשחקה מול במסגרת מוקדמות יורו 1996, בו ניצחה קרואטיה 1–7 בסיום. הייתה זו הופעה ראשונה שלו מבין שלוש הופעות במסגרת טורניר המוקדמות. ב-10 באפריל 1996, במסגרת משחקי ההכנה לקראת יורו 1996, כבש סטאניץ' את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחונה של קרואטיה 1–4 על.