cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אילנה זינגר בליין
קורות חיים
בשנת 1997 הקימה את החטיבה ללימודי יפן באוניברסיטת חיפה ועמדה בראשה. בין הקורסים שלימדה באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטת תל אביב: "מבוא לאמנות יפן", "העולם הצף – טעם אמנותי חדש והתפתחות רובעי השעשועים בתקופת אֶדוֹ", "זֶן – פילוסופיה ואסתטיקה", "האסתטיקה היפנית וביטויה המסורתי והמודרני", "'מַא' - ההעדר הטעון וביטויו באמנות ובאסתטיקה היפנית המסורתית והעכשווית".
בית הקברות העברי
תולדות בית הקברות
בשנת 2006 התווסף בית הקברות למרשם הלאומי של אתרים היסטוריים של ארצות הברית.
אילנה זינגר בליין
פרסומים נבחרים
from Japan," in Double Vision - Contemporary Art from Japan.
בית הקברות העברי
חלקת החיילים
בבית הקברות מצויה חלקה צבאית יהודית, מן המעטות בעולם כולו מחוץ למדינת ישראל. נקברו בה שלושים חיילים יהודים, שנפלו בקרבת ריצ'מונד בשורות צבא קונפדרציית המדינות של אמריקה (צבא מדינות הדרום) במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.
אילנה זינגר בליין
פרסומים ביפנית
masters of present Japanese Calligraphy. Association International Advancement of Calligraphic Culture,
בית הקברות העברי
חלקת החיילים
קיימת טענה כי החלקה הוקמה לאחר שמנהלי בתי הקברות של צבא הקונפדרציה באזור סירבו ממניעים אנטישמיים לקבור את החיילים היהודים בתחומיהם.
אילנה זינגר בליין
פרסומים ביפנית
Shobi Co. Ltd., Tokyo.).
2017. Singer Blaine I., MORI－柳澤紀子により銅版画. MORI - The Etchings of Noriko Yanagisawa, in 柳澤紀子全作品 1964-2017. Noriko Yanagisawa, The works 1964-2017. ABE Publishing Ltd., Tokyo.
בית הקברות העברי
חלקת החיילים
בשנת 1866 הוקמה בריצ'מונד אגודת הזיכרון של הנשים העבריות על מנת לתחזק את החלקה. היא גייסה כסף להקמת מצבות לחללים ולהקמת גדר סביב החלקה. בשנות השלושים הועברה תחזוקת החלקה לידי הקהילה המתחזקת את בית הקברות כולו.
גדר המתכת היצוקה המקיפה את החלקה עוצבה על ידי האמן ויליאם ברקסדייל מאיירס (William Barksdale Myers). היא כוללת סמלים שונים – עמודים בדמות רביעיית רובי מוסקט, שעל קניהם כרוכים דגלים מקופלים של הקונפדרציה, חרבות מצולבות וזרי עלי דפנה.
לימים הוסרו המצבות האישיות מהחלקה בשל מצבן שהידרדר. במקומן הוצב בה גלעד מגרניט ועליו לוח ארד ובו כתובת זו:
לתהילת האלוהים ולזכרם של חיילי הקונפדרציה היהודים הנחים במקום מקודש זה
(שמות החללים)
הוקם על ידי אגודת הזיכרון של הנשים העבריות ריצ'מונד, וירג'יניה הוקמה ב-1866
חיילים יהודים נוספים שנפלו בשורות צבא הקונפדרציה נקברו באתרים אחרים.
עניבת צופים
עניבת צופים (באנגלית: neckerchief ), המכונה לעיתים מטפחת צוואר או צעיף, היא סוג של אביזר לבוש לצוואר הקשור לעבודה או חיים בטבע, כולל פועלים חקלאיים, בוקרים ומלחים. היום היא מזוהה בעיקר עם תנועת הצופים, הצופות ותנועות נוער דומות אחרות. העניבה מורכבת מחתיכת בד משולשת או חתיכה מלבנית המקופלת למשולש. הקצה הארוך מגולגל לכיוון הפינה, ומשאיר חלק בלתי גלוי. אז העניבה מהודקת סביב הצוואר כשקצותיה קשורים או מוחזקים באמצעות ענד.
בתנועת הצופים
לכל קבוצת צופים הייתה עניבה בעיצוב וצבעים שונים. ברוב המדינות כל שבט צופים השתמש בעניבה בצבע משלו. הצבעים הם בדרך כלל "צבעי השבט" אשר עשויים להיות בעלי משמעות היסטורית מסוימת לקבוצה או לקהילה המקומית.
במחנות צופים ובג'מבורי העניבות מייצגות יחידות, תתי־מחנות או את המחנה בכללותו. עניבות משמשות גם כמזכרות מאירועי צופים ולעיתים קרובות יש מסורת של החלפת עניבות צופים במפגשים בינלאומיים.
בקנדה, בעוד שרוב הקבוצות משתמשות בעניבות צבעוניות, קיימת גם עניבת טארטאן מטלית אוניברסלית חלופית: חלון לבן משובץ בצבע אדום לצופים, משובץ זהב על ירוק כהה לחניכים הצעירים. קווים עבים ודקים מתחלפים לסירוגין מסמלים את המילה "קנדה" בקוד מורס.
באוסטרליה, קווינסלנד משתמשת בעניבת צופים אחת למדינה כולה, בעוד שאר המדינות מאפשרות לקבוצות, שבטים וגדודים לבחור את העניבה שלהן. לצוותי הנהגה ועובדי התנועה יש גם עניבות משלהם.
בהונגריה, כמו גם קהילות הפזורה ההונגריות במדינות כמו ארצות הברית, צבע העניבה הוא לאומי ולא ייחודי לכל שבט. הוא כחול בהיר לגילאי 10 ומטה וירוק דשא לגילאי 11 ומעלה.
במדינות אחרות ניתן לזהות שבטים או קבוצות על ידי העניבות שלהם ולכן לחניכים מסוימים עשויות להיות עניבות שונות רבות בבת אחת. בשני המקרים הללו העניבה וצבעיה הם סוג של זהות, והופכים לסמלים של השבט או הקבוצה.
עניבות יכולות להיות בעלות פונקציות טקסיות חשובות בצופים, לדוגמה, קורס תג היער מעניק עניבה מיוחדת לבוגריו עם סיומו.
עניבות צופים בתנועת הצופים העבריים ישראל
לכל חבר בתנועת הצופים עניבה שונה, הנקשרת מגולגלת בתוך צווארון חולצת החאקי. קשר העניבה מסמל את הקשר של המדריך לחינוך לעשיית מעשים טובים. בשנים ד' - ט' מסמלים צבעי העניבה את שכבת הגיל של החניך, ולאחר מכן את תפקיד חבר השכב"ג בשבט.
עניבות חניכים
חניך שכבת ג׳ (קיים לעיתים רחוקות, בעיקר בשבטים קטנים) - עניבה צהובה עם פס לבן או לבנה עם פס צהוב (תלוי בשבט)
חניך שכבת ד' – עניבה צהובה מסמלת את כניסתו של החניך לשבט
חניך שכבת ה' - עניבה צהובה עם פס כחול
חניך שכבת ו' - עניבה כחולה
חניך שכבת ז' - עניבה כתומה
חניך שכבת ח' - עניבה כתומה עם פס ירוק
חניך שכבת ט' - עניבה ירוקה
חניך מצטיין (נדיר מאוד) - עניבה בצבע השבט עם פס זהוב או כסוף
צוותי הדרכה
מדריך שנה שנייה - עניבה ירוקה בעלת שני פסים לבנים
מדריך שנה שלישית - עניבה ירוקה בעלת שלושה פסים לבנים
מדריך חוץ - עניבה ירוקה עם פס כחול ופסים לבנים בהתאם לשנת ההדרכה שלהם.
מדריך צמי"ד - עניבה ירוקה עם פס בצבע ורוד
ראשג"ד שנה ראשונה - עניבה ירוקה בעלת פס לבן וסמל פדרציה
ראשג"ד שנה שנייה - עניבה ירוקה בעלת שני פסים לבנים וסמל פדרציה
מדריך שכב"ג - עניבה ירוקה עם פס לבן ופס אדום או עניבה ירוקה עם פס סגול
צוותי פעילים
פעיל (בחלק מהשבטים גם חבר שכב״ג) - עניבה ירוקה עם פס אדום.
בתוך הקטגוריה פעיל יש כמה וכמה צוותים כגון: צופיות, תחזוקה, מחסן וקהילה. אך לפי תנועת הצופים אין להם צבעי עניבה ייחודיים (פרט לצוות מחסן וצופיות) וצבע העניבה היא כמו של פעיל רגיל, ישנם שבטים שמוציאים עניבות מיוחדות לצוותים אלו.
ראש"צ (ראש צוות פעילים מסוים, בהנהגות מסוימות מכונה יו"ר) - עניבה בצבע ירוק עם פס אדום/פס בצבע תואם לפס בעניבת צוות הפעילים עליו הוא אמון וסמל הפדרציה בחלקה האחורי
ראש מחסן - עניבה ירוקה עם פס שחור וסמל הפדרציה בחלקה האחורי
פעיל מחסן - עניבה ירוקה עם פס שחור
ראש צוות קהילה - עניבה ירוקה עם פס בצבע השבט וסמל פדרציה בחלקה האחורי
פעיל בצוות קהילה - עניבה ירוקה עם פס בצבע השבט
מרכז צעיר - עניבה ירוקה עם פס אפור וסמל הפדרציה בחלקה האחורי
עניבות דרג שכיר ומתנדב
ש"ש (חבר שנת שירות) - עניבה אפורה עם פס ירוק
מרכז שבט בוגר - עניבה אפורה עם פס לבן
חבר צוות הנהגה ודרג מתנדב - עניבה לבנה עם פס ירוק
ראש שבט - עניבה לבנה עם פס אפור
ראש צופים ארצי - עניבה לבנה עם פס אפור עבה
בן שירות (שירות לאומי) בצופים - עניבה לבנה עם פס שחור
עניבות נוספות
קיימים שבטים שמוציאים עניבות נוספות מעבר לעניבות הרגילות:
עניבת שבט - לעיתים שבטים מוציאים עניבות בצבע השבט שלהם ומחלקים אותן לחברי השכב"ג.
עניבת צלם שבטי - עניבה ירוקה עם פס בצבע ליים
בתנועות נוער נוספות בישראל
בעקבות תנועת הצופים, תנועות נוער נוספות בישראל בחרו לעשות שימוש בעניבה כחלק ממדי התנועה שלהן:
תנועות נוער פוליטיות
במדינות קומוניסטיות רבות ענדו חברי תנועת הפיונירים עניבה אדומה שנלבשה לעיתים ללא שאר המדים. לבוש זה נמשך גם כיום בסין ובווייטנאם.
הקתדרלה הקתולית של מוסקבה
הקתדרלה הקתולית של מוסקבה או בשמה המלא ברוסית: Собор Непорочного Зачатия Пресвятой Девы Марии (תרגום לאנגלית: Cathedral of the Immaculate Conception of the Holy Virgin Mary) היא קתדרלה קתולית במוסקבה, רוסיה, הבנויה בסגנון נאו-גותי. הקתדרלה ממוקמת באזור המחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי והיא אחת משתי הכנסיות הקתוליות היחידות במוסקבה והיא הכנסייה הקתולית הגדולה ביותר ברוסיה.
היסטוריה
בניית הקתדרלה הוצעה על ידי ממשלת הצאר ב-1894. חניכת הבנייה נחגגה ב-1899 אך בנייה ממשית החלה רק ב-1901 והושלמה ב-1911. הקתדרלה בנויה כבזיליקה ובנויה מלבנים אדומות, חומר בנייה המקובל בסגנון גותיקת הלבנים שנפוץ בסקנדינביה וצפון אירופה הקרות. מבנה הקתדרלה מבוסס על תכנון של האדריכל Tomasz Bohdanowicz-Dworzecki והושפע ממנזר וסטמינסטר האנגלי שבלונדון ומקתדרלת מילאנו שבאיטליה. חזיתה עטורה ב-5 צריחים מחודדים ומעל מגדל המצלב מתנשא צריח נאה המוקף צריחונים ותמיכות דואות. בעזרת תמיכה כספית מהקהילות הקתוליות של רוסיה והמדינות השכנות, נחנכה הקתדרלה ב-1911 כקפלה לקהילה הפולנית-קתולית של מוסקבה. ב-1917 התרחשו ברוסיה שתי מהפכות: המהפכה המנשביקית ומאוחר יותר המהפכה הבולשביקית, שבה עלתה המפלגה הקומוניסטית בראשות לנין לשלטון. בשל מדיניות אתאיזם מדיני שהנהיגו הבולשביקים כחלק מהאידאולוגיה המרקסיסטית-לניניסטית, הורתה הממשלה על סגירת כנסיות רבות והקתדרלה נסגרה ב-1938. בזמן מלחמת העולם השנייה ריחפה חרב ההריסה על הקתדרלה, ואחרי המלחמה שימשה לצורכי ציבור חילוניים כמחסן ואכסניה (הוסטל). ב-1996, אחרי נפילת ברית המועצות והשלטון הקומוניסטי, הקתדרלה נפתחה מחדש וחזרה לתפקד ככנסייה. ב-2002 הועלתה לדרגת קתדרלה. כתוצאה מכך החלה תוכנית שיקום ושיפוץ נרחבת ובסופה נחנכה הקתדרלה מחדש ב-2005.
במאה ה-21, אחרי 58 שנים של שימוש לא-דתי, היא שוב מתפקדת כמקום פולחן נוצרי. תפילות מתקיימות באופן סדיר בשפות שונות בהן רוסית, פולנית, קוריאנית, אנגלית, צרפתית, ספרדית, ארמנית ולטינית. בקתדרלה מתקיימים גם קונצרטים הכוללים נגינה בעוגב. הקתדרלה מכילה ספרייה, משרדי העורך של המגזין הקתולי של רוסיה "Католический вестник — Свет Евангелия" ("השליח הקתולי: אורה של הבשורה") וכן משרדי הקאריטאס (ארגון צדקה קתולי). העוגב של הקתדרלה, השלישי במספר בהיסטוריה שלה, נתרם על ידי המינסטר של בזל. הקתדרלה רשומה כמבנה מורשת של הפדרציה הרוסית והיא מונומנט מוגן.
ריקרדו סרברה
ריקרדו סרברה (בספרדית: Ricardo Cervera) הוא רקדן ומורה לבלט ממוצא ספרדי המתגורר בלונדון.
ביוגרפיה
סרברה נולד בשנת 1976 במאלגה שבספרד וגדל בטורמולינוס שבחבל אנדלוסיה. בגיל 7 החל ללמוד מחול לאחר שצפה עם אחותו בשידור של מופע הבלט רומיאו ויוליה בטלוויזיה, בהשתתפותם של מרגוט פונטיין ורודולף נורייב. סרברה התמיד בלימודי הבלט במשך 10 שנים במקביל ללימודים בבית ספר רגיל. בגיל 16, לאחר שהשתתף בתוכנית קיץ של האופרה המלכותית באנגליה, הוזמן סרברה להצטרף לבית הספר המלכותי לבלט ועבר לאנגליה.
קריירה מקצועית
עם סיום לימודיו בשנת 1993 הצטרף ללהקת הבלט המלכותי, בשנת 1996 קודם לדרגת ארטיסט ראשון, בשנת 1999 לדרגת סולן ובשנת 2002 הגיע לדרגת סולן ראשון. ב-2014 מונה סרברה כאסיסטנט של מנהל הבלט, ושנה לאחר מכן פרש מקריירת הריקוד. סרברה הוכשר כקורפטיטור בתוכנית חונכות של קרן פרדריק אשטון ועבד כאסיסטנט של הכוריאוגרף ליאם סקרלט, בין השאר על הפקת הבלט הנזל וגרטל. הוא גם יצר מספר תפקידים, כולל מיילס (תור הבורג) ותפקידים ב-מר וורדלי החכם, חדר הטבחים, טרייסט, שלושה שירים - שני קולות, קונטרפונקט חשמלי, אינפרה, תרגיל אש חיה ו-24 פרלודים.
לאורך השנים לימד סרברה בלט בספרד, יפן ומדינות נוספות, ומאז 2019 הוא מלמד בבית הספר של הבלט המלכותי בלט קלאסי לגברים, pas de deux ורפרטואר, כולל יצירות מפתח מהבלט המלכותי. במהלך מגפת הקורונה התנסה לראשונה בלימוד בלט מרחוק וללא אפשרות לשימוש בסטודיו.
חיים אישיים
סרברה מתגורר בלונדון עם בן זוגו, העובד בטלוויזיה כמפיק-במאי של סרטי תולדות האמנות.
הארי נף
הארי נף (באנגלית: Hari Nef; נולדה ב-21 באוקטובר 1992) היא שחקנית, דוגמנית ועיתונאית יהודייה-אמריקאית. תפקיד הפורץ של נף היה גיטל בסדרת המקור של אמזון טרנספרנט, עליו הייתה מועמד לפרס גילדת שחקני המסך לשנת 2016. היא עשתה את הופעת הבכורה שלה על מסלול שבוע האופנה בניו יורק בעונת האביב בשנת 2015, והפכה לאישה הטרנסג'נדרית הראשונה בגלוי שחתמה בסוכנות הדוגמנות IMG Models. היא הפכה לאישה הטרנסג'נדרית הראשונה בגלוי שהופיעה על שער מגזין בריטי גדול. נף כתבה על מגוון רחב של נושאים מאמנות וקולנוע ועד למין, מגדר וזהות טרנסג'נדרית. היא חיה ועובדת בניו יורק.
ביוגרפיה
הארי נף נולדה בפילדלפיה, פנסילבניה למשפחה יהודית. הוריה הם דייוויד נף, מנהל פרסום, ורובין קלבניק. הוריה התגרשו כשהייתה בת שנתיים והיא גדלה עם אמה בניוטון, מסצ'וסטס.
נף סיימה את לימודיה באוניברסיטת קולומביה במאי 2015 עם תואר ראשון בחוג לדרמה. בזמן לימודיה באוניברסיטה החלה בתהליך התאמה מגדרית.
משחק
נף גילמה את הדודה גיטל בסדרת הטלוויזיה טרנספרנט שזכתה בפרס אמי לשנת 2015. דמותה של גיטל היא קרובת משפחה של משפת פפרמן בסדרה אשר חייתה את חייה כדוגמנית בברלין בתקופת רפובליקת ויימאר ונרצחה במהלך השואה. היוצר ג'ואי סולוווי כתב את התפקיד עבור נף לאחר שהשניים התחברו ברשתות החברתיות והשתתפו במסיבת ארגון הורים, משפחות וחברים של לסביות והומואים יחד.
כתיבה
נף כתבה כתבות פרופילים על אמנים ואנשי תרבות שונים, כולל אודות הבמאי ג'ון ווטרס, הזמרת/שחקנית כריסטינה אורטיז רודריגז והצייר נאש גלין. בנוסף כתבה טור ייעוץ וניסיון מיני קבוע עבור Adult magazine של שרה ניקול פריקט. מאמרים פרי עטה הופיעו במגזינים רבים בהם "Artforum", "Dazed", "Vice", "Original Plumbing", "L'Officiel" ו - "BlackBook".
דוגמנות
בשנת 2014, הופיעה נף על שער המגזין "פריש". באותה שנה, היא הוצבה במקום ה-68 ברשימת ה-100 של המגזין "Dazed".
בשנת 2015, היא צעדה בתצוגות במהלך שבוע האופנה בניו יורק, ודיגמנה עבור אדם סלמן, VFiles, Vejas, Degen, ואקהאוס לאטה. במאי אותה שנה, הוחתמה נף בסוכנות הדוגמנים ב-IMG Models, מה שהפך אותה לדוגמנית הטרנסג'נדרית הראשונה בגלוי שהוחתמה בסוכנות. בקיץ 2015, לוהקה לעונה השנייה של הסדרה טרנספרנט, שעלתה לראשונה בדצמבר 2015. היא גם כיכבה בקליפ "There is Nothing Left" של The Drums באוגוסט אותה שנה. העיתון הפורוורד כלל אותה ברשימת 50 היהודים-אמריקאים המשפיעים ביותר של השנה.
המגזין Elle הדפיס שערי אספנים מיוחדים לגיליון ספטמבר 2016, ובאחד מהם הופיעה נף. זו הייתה הפעם הראשונה בה הייתה אישה טרנסג'נדרית בגלוי על השער של מגזין בריטי מסחרי גדול.
קרמיקה כפר מנחם
קרמיקה כפר מנחם היה מפעל לקרמיקה אמנותית שפעל בקיבוץ כפר מנחם.
היסטוריה
בראשית 1965 הוקם מפעל הקרמיקה של קיבוץ כפר מנחם. המפעל, שנועד לספק תעסוקה לחברי הקיבוץ המבוגרים, נוהל בראשיתו על ידי פייבל שריג (1911–1988). את עיקר הדגמים יצרו הפסלים אביגדור כהן (1920–2018) ומשה סעידי. בשנתו הראשונה של המפעל עיצב סעידי את סדרת המוצרים הראשונה, ולאחר מכן הקים את המחלקה לקרמיקה ארכיטקטונית שאותה הוביל במשך קרוב ל-40 שנה.
בשנת 1967 זכה המפעל בהשקעה ממשלתית בסך של כ-400,000 ל"י. בראשית הקמתו שימש והאדריכל ישראל טאוב, שהקים בשנת 1956 את "קרמוס", כיועץ טכני ועסק גם בהכשרת העובדים במפעל. בשנת 1967 מנה המפעל 12 עובדים.
המפעל ייצר בעיקר מוצרי קרמיקה דקורטיביים בטכניקות של יציקה בתבניות. מרבית הכלים שנוצרו במפעל אופיינו בשימוש בעיטורים גאומטריים-פיסולים ובזיגוג בצבעים עזים. בנוסף, נעשה במפעל שימוש גם בעיטורים שנעשו בצורה ידנית, בדומה למפעלי קרמיקה תעשיית אחרים בישראל. לצד הכלים ייצר המפעל גם אריחי קיר דקורטיביים לאדריכלות ועשרות תבליטי קיר שונים שיוצרו עבוד אמנים שונים. בין היתר יוצרו במפעל אריחי הקרמיקה עבור תבליט קיר (1970) שיצר שרגא וייל בשיתוף משה סעידי בחזית בית הכנסת הגדול בתל אביב-יפו.
בשנת 1973 זכה דגם אריחי קיר שעיצב סעידי ודגם של מערכת כלי אוכל בשם "מן התנור אל השולחן" בעיצוב ימימה ארגז בפרס שני בתחרות של המכון לפריון העבודה והייצור של משרד המסחר והתעשייה.
בשנת 1996 נסגר המפעל בשל הקושי להתחרות במוצרי ייבוא ולעמוד בסטנדרטים של האיכות הנדרשת.
מבני המפעל משמשים היום כסדנאות לאמנים שונים ובמקום שוכנת שדרת האמנים כפר מנחם.
בוניפאצ'ו, רוזן סבויה
בוניפאצ'ו, רוזן סבויה (באיטלקית: Bonifacio di Savoia; 1245 – 7 ביוני 1263), היה רוזן סבויה בין השנים 1253–1263.
ביוגרפיה
בוניפאצ'ו נולד בשנת 1245 בשיאמברי, לאמדאו הרביעי, רוזן סבויה ולססיל מבו, בתם של בארה הראשון, הלורד של בו וסיביל ד'אנדוז.
בשנת 1253 מת אביו אמדאו הרביעי, רוזן סבויה, ובוניפאצ'ו עלה לשלטון במקומו. אולם מכיוון שהיה קטין, שימשו אמו ססיל מבו ודודו טומאסו השני, רוזן סבויה כעוצרי הרוזנות. דודיו האחרים ניסו בתחילה לחלק את הרוזנות ביניהם, אולם לבסוף הוסכם להמשיך עם ההחלטה שהתקבלה בשנת 1234, ולפיה הם ישלטו על נחלות כחלק מהרוזנות, ואף התווספו להם עוד נחלות כפיצוי. בשנת 1259 מת דודו טומאסו השני, רוזן סבויה, ואמו נשארה עוצרת הרוזנות לבדה.
בוניפאצ'יו ניהל כמה מערכות בפלנדריה ובפיימונטה, אולם לא נחל בהם הצלחה. בספטמבר 1262 הביע ראול השני, רוזן ז'נבה את נאמנותו בפני בוניפאצ'ו. ב-7 ביוני 1263 נהרג בוניפאצ'ו בקרב בטורינו, ודודו פייטרו השני, רוזן סבויה עלה לשלטון במקומו.
CHEQ
צ'ק איי איי טכנולוגיות (2018) בע"מ, המוכרת במותג CHEQ, היא חברת תוכנה ישראלית העוסקת בהגנה על אתרי אינטרנט מפני הונאות.
היסטוריה
החברה הוקמה באוגוסט 2013 על ידי גיא טיטונוביץ' (מנכ"ל החברה), אהוד לוי (יו"ר החברה) ואסף בוטובסקי (סמנכ"ל טכנולוגיה). החברה מפתחת תוכנה להגנה על אתרי אינטרנט מפני תנועה לא נאותה (invalid traffic - IVT) של גולשים: תנועת בוטים, משתמשים מזויפים והונאות. לפי דו"ח שפרסמה החברה בדצמבר 2021, 20% מהגולשים באתרי אינטרנט ישראליים הם בוטים ומשתמשים מזויפים. התוכנה מוצעת ללקוחות במודל SaaS. בפברואר 2022 דיווחה החברה שיש לה 12,000 לקוחות, ושהיא מגנה על 50,000 אתרי אינטרנט. מטה החברה שוכן בתל אביב, ולה משרדים גם בניו יורק ובטוקיו. בפברואר 2022 העסיקה החברה 200 עובדים, מתוכם 120 בישראל.
גיוס הון
בגיוסי הון ראשונים גייסה החברה 17 מיליון דולר. בנובמבר 2019 גייסה החברה 16 מיליון דולר.
בפברואר 2022 גייסה החברה 150 מיליון דולר, ולפי הערכות הגיוס נעשה לפי שווי חברה של מיליארד דולר.
ראשונים (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מל קאונטס
מל גראנט קאונטס (באנגלית: Mel Grant Counts; נולד ב-16 באוקטובר 1941) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הפורוורד והסנטר במספר קבוצות ב-NBA מ-1964 עד 1976.
קריירה מקצוענית
למרות גובהו הרב (2.13 מטרים) הוא נחשב לקלעי מצוין.
הוא היה בנבחרת הכדורסל האולימפית של ארצות הברית שזכתה בזהב באולימפיאדת טוקיו 1964. הוא שיחק במכללות באוניברסיטת אורגון סטייט ונבחר במקום ה-7 על ידי בוסטון סלטיקס בדראפט 1964. הסלטיקס זכו באליפות ה-NBA ב-1965 וב-1966 עם קאונטס, שהיה בעיקר גיבוי לביל ראסל, אבל הוא הועבר בטרייד לעונת 1967 לבולטימור בולטס. באמצע אותה עונה הוא הועבר בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס, יריבתה הנצחית של הסלטיקס, שעלתה לפלייאוף באותה שנה.
בשלוש העונות הבאות הגיעו הלייקרס וקאונטס לגמר ה-NBA, שם הם ישחקו ובסופו של דבר יפסידו שלוש שנים ברציפות. בגמר 1969, קאונטס שיחק בעקיפין תפקיד באחת מהחלטות האימון השנויות ביותר במחלוקת בתולדות ה-NBA. במשחק 7 המכריע של סדרת הגמר נגד הבוסטון סלטיקס, הסנטר הפותח של הלייקרס, וילט צ'מברלין, ביצע את העבירה החמישית שלו 6 דקות לסיום. דקה לאחר מכן, צ'מברלין ירד מהפרקט בצליעה והוחלף על ידי קאונטס כשהלייקרס פיגרו אחרי סלטיקס בתשע נקודות. הלייקרס הורידו את הפיגור לנקודה אחת, והמאמן בוץ' ואן ברדה קולף סירב להחזיר את צ'מברלין למשחק בדקות האחרונות אף על פי שווילט אמר שהברך שלו מספיק טובה כדי לשחק. הלייקרס הפסידו את המשחק, 108–106, ואת הסדרה, 4–3.
קאונטס שיחק עוד עונה אחת עם הלייקרס לפני שהועבר בטרייד לפיניקס סאנס כשהלייקרס החזירו את חבר היכל התהילה גייל גודריץ' (הוא התחיל בלייקרס אבל עבר לפיניקס בדראפט ההרחבה של 1967). לאחר מספר עצירות נוספות ברחבי הליגה, כולל חזרה ללייקרס ב-1973, סיים קאונטס את הקריירה שלו בניו אורלינס ג'אז ב-1976.
שאול סלע
שאול סלע (24 באפריל 1935 - 14 בספטמבר 2016) היה קצין בחיל הים הישראלי, לוחם בשייטת 13 ומפקדה השני של יחידה 707. תפקידו האחרון היה ראש מחלקת כח אדם בחיל הים, בדרגת אלוף-משנה.
ילדות ועלייה לארץ
שמו המקורי של שאול סלע היה שארל קלוד פיטוסי. הוא נולד ב-24 באפריל 1935 בעיירה בלידה, כ-30 קילומטרים מדרום מערב לאלג'יר, בירת אלג'יריה. שארל קלוד היה הבן הבכור במשפחה בת שמונה אחים ואחיות. אביו היה קצב, ואמו עקרת בית. לאחר שנה וחצי עברו ההורים לעיר הבירה אלג'יר, ואולם שארל קלוד נותר אצל סבו וסבתו בבלידה עד היותו בן שבע שנים. לאחר תבוסת צרפת לגרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה ועליית ממשלת וישי, נחקקו חוקים אנטישמיים בצרפת ובמושבותיה, ובין השאר נאסר על תלמידים יהודים ללמוד בבתי ספר כלליים. הקהילה היהודית באלג'יר הייתה קהילה מבוססת וגדולה, וכתגובה לחוק הקימה בית ספר משלה. בבלידה לא יכול היה שארל קלוד להמשיך ללמוד בבית הספר, ולכן עבר לאלג'יר כדי ללמוד בבית הספר היהודי שהוקם.
בנערותו היה שארל קלוד חבר בתנועת הנוער גורדוניה-מכבי הצעיר בה היה לחניך בולט ולמדריך. בגיל 17 וחצי מונה לראש התנועה בכל אלג'יריה. המשפחה עצמה לא רצתה לעזוב את אלג'יר והייתה מושרשת בתרבות הצרפתית, אך שארל קלוד רצה לעלות לארץ. בגיל 17.5 סיפר לאביו שעליו לעבור השתלמות בישראל, וב-1953 עלה על אונייה בדרך לארץ. אביו לא היה מודע לכוונתו לעלות, ורק אמו ידעה על כך.
שארל קלוד עלה לארץ יחד עם גרעין נוער, והגיע עמם לקיבוץ קריית ענבים. הוא תיאר מאוחר יותר את ההתייחסות אליו ואל חבריו בקיבוץ:. רוב חברי הגרעין לא נקלטו וחזרו לאלג'יר, אך סלע החליט להתגייס כדי לא להישבר ולעזוב גם הוא את ישראל. זמן קצר לאחר עלייתו עברת שארל קלוד פיטוסי את שמו לשאול סלע. שם המשפחה הפך לשמם של האחים כולם, שעלו עם כל המשפחה לארץ ב-1957. לאחר שלוש שנים במעברה רכש סלע דירה בחיפה והמשפחה עזבה את המעברה.
שירות בשייטת 13
תהליך הקבלה לשייטת -סלע ביקש להתגייס לחיל הים, אך גויס לחטיבת גבעתי. הוא היה חייל טוב ונשלח לקורס מ"כים. במהלך הקורס ביקש סלע, עם עוד כמה מחיילי הקורס, העברה לשייטת 13. לדברי סלע, רק החיילים שהיו בני קיבוץ מעוז חיים נענו, בהם ידידו של סלע, איתן ליפשיץ (לימים סגן-אלוף, מפקד בסיס אשדוד). בשנים מאוחרות יותר תיאר סלע כיצד לא התייאש, והחליט להגיע ליחידה בדרך לא פורמלית. יחד עם חבר נוסף הצליח להגיע לבסיס היחידה בעזרת ידידו איתן ליפשיץ. הם נכנסו לבסיס בעזרת אישור מזויף והצליחו להיפגש עם סגן מפקד השייטת, שהסדיר את קבלתם ליחידה. גרסה זו מופיעה גם בספר "צוללים קדימה" מאת דבורה עומר (ראו להלן). איתן ליפשיץ מכחיש סיפור זה, לדבריו במהלך קורס המ"כים הגישו הוא וסלע, עם כמה חיילים נוספים, ארבע פעמים בקשה לעבור לשייטת 13. עם סיום הקורס פוזרו כל החניכים ליחידות החי"ר השונות, ואילו ליפשיץ וסלע נשארו בבסיס ללא הצבה. קיבלו חופשה של יומיים ויצאו למחנה שייטת 13. שם לאחר שיחות הבהרה צורפו למבדקי קבלה לשייטת 13. תהליך מפרך שהחל בריצת חופים מראש הנקרה עד זיקים, אותו עברו בהצלחה.
שירות בשייטת - סלע סיים את שירות החובה ונשאר לשירות נוסף בקבע מספר חודשים בהתאם לצרכים שנוצרו לאחר מלחמת סיני. הוא עבר לקיבוץ מעוז חיים ושם עסק בגידול בקר. משפחתו הגיעה לארץ ושוכנה במעברה במושבה מנחמיה. התנאים במעברה היו קשים ואבי המשפחה, שלא מצא תעסוקה, חזר לצרפת. סלע חזר לשירות קבע כדי לסייע למשפחה, ואת משכורתו העביר לאמו ואף שילם לקיבוץ מעוז חיים עבור קיום בתו הבכורה טל. סלע עסק בצלילות קרביות בשייטת 13. בשנת 1962 נשלח סלע לקורס חובלים, למחזור שבו למדו גם מיכה רם ואברהם בן שושן, שניהם לימים אלופים ומפקדי חיל הים. בסיום הקורס הועלה סלע, כמו שאר המשתתפים משייטת 13, לדרגת סגן. לאחר קורס החובלים שירת תקופה קצרה בשייטת המשחתות, ואחר וחזר לשייטת 13 ומונה כמדריך בבית הספר ללוחמי השייטת ומפקד קורס לוחמים חדשים.
יחידה 707
בתחילת 1963 הציע מפקד שייטת 13 דב שפיר להקים יחידת צוללים הגנתית, שתהיה נפרדת משייטת 13. המטרה הייתה לאפשר לשייטת 13 להתמקד במשימות התקפיות בלבד, ולהעביר ליחידה החדשה משימות כמו עזרה ותיקון של כלי שיט של חיל הים מתחת לפני המים, ריתוך וחיתוך תת-מימי, ניסויים תת-מימיים מסווגים וכן חבלה וסילוק פצצות תת-מימיות. מפקד חיל הים יוחאי בן נון אישר עקרונית ורס"ן יעקב ריטוב נשלח לאיטליה ללמוד את הנושא. הקמת היחידה הוטלה על סרן מיכאל הדני שהפעיל אותה במסגרת בסיס נמל חיפה. בשנת 1965 מונה שאול סלע למפקד היחידה. בתחילה ראה בכך ירידה במעמדו ופגיעה, אך בתוך זמן קצר התלהב מהתפקיד החדש.
עקשנותו והתנהלותו המסודרת חייבה את חיל הים להשקיע ביחידה. תחת פיקודו הוגדל תקן היחידה, ואנשיה ביצעו פעולות רבות, ובכללן סריקת מצרי טיראן לאחר כיבושם במלחמת ששת הימים, כדי לוודא שהמצרים הנסוגים לא הותירו בהם מילכודים ומוקשים; בדיקת מתקני קידוח הנפט באבו רודס, גם שם כדי לוודא שלא מוקשו או מולכדו; וכן צלילה לשרידיה של המשחתת אילת שטובעה במרחק כ-30 ק"מ מפורט סעיד, כדי לחלץ מסמכים סודיים שנותרו בה וגופות של אנשי צוות שנותרו בה, וכן כדי להשמיד את שרידי האונייה.
אף שמטרת יחידה 707 הייתה צלילה הגנתית, בתחילתה של מלחמת ההתשה השתלבו אנשי היחידה תוך זמן קצר גם בפעילות התקפית. שאול סלע קבע כמדיניות לקבל כל פעילות שתתבקש היחידה לבצע. סלע הגדיר לאנשיו: "אין עבודות בזויות, יש אנשים בזויים", ולחץ על מפקדת חיל הים לשלב את אנשיו בפעילות. ביני תלם, אז סגן מפקד חיל הים, רצה לשלב את יחידה 707 בפעילות, שכן לדבריו העבודה מול שייטת 13 הייתה מורכבת ואיטית, ואילו יחידה 707 קיבלה עליה משימות במהירות וב מהיר ופשוט יותר.
רפאל איתן, שהיה אז קצין חי"ר וצנחנים ראשי, העריך את פעילות היחידה וקבע שחיילי היחידה יעברו הכשרת חי"ר ויוסמכו כחיילי יחידת פשיטה. כך הצליח סלע לבסס את יחידה 707 כיחידה מובחרת, הפועלת במקביל לשייטת 13 ומבצעת משימות שנחשבו "סוג ב'". בתחילה שובצו ליחידה 707 חיילים שהודחו ממסלול ההכשרה של שייטת 13, ואולם עם הזמן הצליח סלע להתחיל לגייס ליחידה מתנדבים ישירות מהבקו"ם. כבר בנובמבר 1967 החל סלע לדרוש אות ייחודי ליחידה. הפעילות המוצלחת במלחמת ההתשה הוכיחה את צדקתו וב-16 באפריל 1969 הוענק לאנשיה אות התמנון.
יחידה 707 השתתפה בסדרת פעולות, תחת פיקודו של סלע. בין הפעולות הללו ניתן למנות את הבאות: ב-1972, לאחר שמונה שנים כמפקד יחידה 707 שבהן הפך את היחידה מיחידה קטנה ליחידה מובחרת גדולה ומקצועית, סיים סלע את תפקידו והוחלף על ידי רס"ן דב בר. במהלך שמונה שנות פיקודו לא נפגע אף לוחם של היחידה בתאונות צלילה או תאונות אימונים.
פעילות מיוחדת - כישוריו של סלע ויכולתו להיטמע בציבור האירופי הרשימו את הממונים על ביטחון המדינה. סלע נשלח, עם שותפים, לפעילות מסוכנת בחו"ל שהצליחה ונשארה עלומה. לפעילות זו העניק סלע את הכינוי קוזה נוסטרה.
הוקרה בדיעבד - על תקופת פיקודו על היחידה זכה סלע להערכת מפקד חיל הים אברהם בוצר:
פיקוד על קורס חובלים ומלחמת יום הכיפורים
תפקידו הבא של סלע היה פיקוד על בית הספר לחובלים. כאשר החלה מלחמת יום הכיפורים פורק בית הספר והחניכים נשלחו לתפקידי אבטחה בזירת ים סוף. שאול סלע עצמו נשלח גם הוא לזירה זו. המשימה הראשית שתוכננה לזירה הייתה מבצע נחיתה, ומפקד הזירה הקבוע סא"ל זאב אלמוג, נדרש להתרכז במשימה זאת. על כן מפקד חיל הים, אלוף ביני תלם, החליט לשלוח לזירה את מפקד חיל הים הקודם, אלוף אברהם בוצר. בוצר מינה את סלע כקצין אג"ם שלו. סלע היה שותף לתכנון פשיטות שבוצעו במהלך המלחמה על ידי דבורים ושייטת 13 סלע שימש בפועל כקצין האג"ם של בוצר, והיה שותף לתכנון מבצעי מגבית, פשיטות שבוצעו במהלך המלחמה על ידי שייטת 13 וספינות דבור, ונועדו להשמיד ספינות טילים מצריות שעגנו בנמל ע'רדקה ומנעו יכולת להנחית כוחות משוריינים צה"ליים דרך ים סוף. בפשיטות אלו הושמדו שתי ספינות טילים מסוג "קומאר" והמזח הצבאי במעגן נהרס. כתוצאה מהפשיטות פונה המעגן מכל כלי השיט שעגנו בו ושתי ספינות הטילים הנותרות עזבו את ע'רדקה ועברו לנמל ספאגה, 60 קילומטר דרומה יותר.
לאחר מלחמת יום הכיפורים
לאחר המלחמה חזר סלע לפקד על בית הספר לחובלים. תפקידו הבא היה מפקד בה"ד חיל הים, עליו פיקד מ-1975. תפקידו האחרון בחיל היה ראש מספן כוח האדם. סלע השתחרר מצה"ל ב-1983 בדרגת אלוף-משנה.
באזרחות וחיים אישיים
לאחר שחרורו מצה"ל מילא סלע תפקידים שונים בקרן היסוד ובמגבית היהודית המאוחדת, בעיקר כשליח בצרפת.
בשנת 1989 קיבל את ניהול חברת "העוגן", חברה ותיקה לעבודות ימיות בבעלות ההסתדרות, שבסיסה היה בנמל חיפה. החברה שעבדה שנים רבות הייתה בקשיים, כח האדם הוותיק הזדקן וחלקו פרש וכלי השיט היו במצב הדורש שיפוץ או החלפה. ב-23 בדצמבר 1990 התהפכה במפרץ חיפה סירת נוסעים של חברת "העוגן" בעת שנשאה אנשי צוות אל נושאת המטוסים סרטוגה של צי ארצות הברית. עשרים ואחד אנשי צי אמריקאיים איבדו את חייהם באסון. חברת "העוגן" לא התאוששה מהתקרית ונסגרה.
חיים אישיים
במהלך שירותו בצה"ל התקבל שאול סלע כחבר בקיבוץ מעוז חיים, בעזרת ידידו, איתן ליפשיץ, חבר הקיבוץ וחברו לשייטת 13. סלע התחתן עם מיכל, בתו של אורי ברנר, שהיה סגן מפקד הפלמ"ח וממייסדי הקיבוץ, ונכדתו של הסופר והוגה הדעות יוסף חיים ברנר. לזוג נולדו שתי בנות, טל וגל, העוסקות בהוראה, ובן בשם יובל. יובל היה למזכיר קיבוץ צבעון ועוסק בתוכנת מחשבים.
ב-1991 התגרש ועבר לגור במרסיי. לאחר כשנה נישא לאריקה מבית קליימן. מנישואים אלה נולדו שני בנים, אילן ואיתן.
סלע נפטר ממחלה ב-14 בספטמבר 2016 במרסיי. משפחתו קיימה את בקשתו והעלתה את גופתו לקבורה בבית הקברות חיפה.
"צוללים קדימה"
הסופרת דבורה עומר פגשה את שאול סלע ב-1967, ושמעה ממנו את סיפור חייו. היא התלהבה מהסיפור והחליטה להפוך אותו לספר לילדים בשם "צוללים קדימה", שיצא לאור בהוצאת י. שרברק בתל אביב, ב-1968. סלע ביקש מדבורה עומר לשנות כמה מן הפרטים האישיים, כדי להסוות את זהותו, בשל היותו קצין ביחידה מובחרת. עומר נענתה לבקשה; שמו של גיבור הספר הוא טבול, ומוצאו ממרוקו ולא מאלג'יריה. עומר שילבה בספר את הגרסה כאילו סלע הצליח להגיע לשייטת בדרך לא פורמלית, בעזרת קשרים עם חבר שהתקבל לשייטת, ברמז לאיתן ליפשיץ, כמתואר לעיל. חלקו האחרון של הספר, המתאר את חלקו של הגיבור, טבול (או שחר, לאחר ששינה את שמו) בפשיטה על אלכסנדריה במהלך מלחמת ששת הימים הוא בדוי; סלע לא השתתף בפעולה זו. מי שהשתתף בפעולה ונפל בשבי היה ידידו של סלע, רס"ן איתן ליפשיץ, שסייע לו בשעתו להתקבל לשייטת 13. גם פרטי הפעולה בדויים: בספר מתואר כיצד הלוחמים מצליחים לחמוק משבי ולשוב לישראל, ואילו במציאות נפלו הלוחמים בשבי.
UNetbootin
UNetbootin (או Universal Netboot Installer) הוא כלי יצירת החסנים ניידים ברי אתחול. הכלי מיועד בעיקר ללינוקס על הפצותיו השונות, ואף מציג תפריט הכולל הפצות לינוקס רבות, מהן יכולים המשתמשים לבחור את ההפצה שתועבר לכונן הנשלף. לאחר מכן, ניתן יהיה להשתמש בהפצה במצב חי שבו לאחר כל שימוש בהפצה, המידע שנוצר נמחק בעת יציאה ממנה. חרף זאת, ניתן גם להשתמש בקובץ ISO עבור התוכנה.
תוכנה זו זמינה עבור חלונות, מקינטוש ולינוקס (ללינוקס באמצעות חבילות להפצות ספציפיות, אך בה בעת גם בתור קובצי הרצה-מטיפוס bin).
Amame
רקע
במהלך הקלטות האלבום סלינה ניהלה מערכת יחסים עם הגיטריסט של לוס דינוס כריס פרס, לאחר שהצטרף ללהקה אחרי הקלטות אלבומה השני. אביה של הזמרת לא אהב את מערכת היחסים ביניהם וביקש מהם להיפרד אך הם המשיכו לנהל מערכת יחסים בסתר עד אפריל אותה שנה. לאחר שאביה של הזמרת גילה עליהם הוא פיטר את פרז מהלהקה אך מאוחר יותר הוא התנצל, החזיר את פרז ללהקה וקיבל את מערכת היחסים בין השניים. בהמשך לכך, נכתב השיר "Amame", שצורף לאלבום.
בניגוד למרבית שיריה סלינה הייתה שותפה לכתיבה של שיר זה ביחד עם אחיה א.ב. קינטנייה וריקי ולה. את השיר הפיק בבו סילבט.
אינגריד אנדרס
אינגריד אליזבט אנדרס (באנגלית: Ingrid Elizabeth Andress; נולדה ב-21 בספטמבר 1991) היא זמרת קאנטרי אמריקאית מקולורדו. סינגל הבכורה שלה, "More Hearts Than Mine" הגיע היישר אל המקום ה-59 במצעד הקאנטרי איירפליי של הבילבורד ב-1 ביולי 2019. במרץ 2020 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Lady Like.
ביוגרפיה
אנדרס נולדה בסאות'פילד, מישיגן, וגדלה בהיילנדס ראנץ', קולורדו. בילדותה למדה לנגן בפסנתר ותופים, תוך שהשתתפה בתחרויות מקהלות בתיכון רוק קניון. אנדרס למדה כתיבה וביצוע במכללת ברקלי למוזיקה.
היא הקימה להקת א-קפלה בשם Pitch Slapped, שהופיעה בריאליטי השירה של NBC, "The Sing-Off". אחת מלהקותיה האחרות, Delilah, הופיעה גם כן בתוכנית והגיעה למקום השישי. לאחר שעזבה את התוכנית, סיימה אנדרס את התואר שלה ועברה חונכות עם כותבת שירי הפופ קארה דיוגוארדי. לאחר מכן עברה לנאשוויל, טנסי, שם החלה לכתוב שירים לאמנים כגון סם האנט, אלישה קיז וצ'ארלי XCX.
בנובמבר 2020, הוכרז כי אנדרס קיבלה מועמדות לפרס גראמי, בקטגוריית "תגלית השנה", בטקס פרסי גראמי ה-63. נוסף על כך, סינגל הבכורה שלה "More Hearts Than Mine" קיבל מועמדות לקטגוריית "שיר הקאנטרי הטוב ביותר", ואלבום הבכורה שלה Lady Like קיבל מועמדות לקטגוריית "אלבום הקאנטרי הטוב ביותר".
ילנה לשמנובה
ילנה אנטוליבנה לשמנובה (ברוסית: Елена Анатольевна Лашманова; נולדה ב-9 באפריל 1992) היא הלכית תחרותית רוסיה, ושיאנית העולם לשעבר בהליכה ל-20 ק"מ.
לשמנובה הורשעה באימרוץ וקיבלה השעיה לשנתיים משנת 2014, כמו כן נשללו ממנה מדליית הזהב האולימפית (לונדון 2012), ומדליית הזהב מאלופת העולם (מוסקבה 2013).
ביוגרפיה
לשמנובה נולדה בסרנסק, מורדוביה.
אלופה אולימפית
באולימפיאדת לונדון (2012), זכתה לשמנובה במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בשיא עולם חדש של 1:25:02 שעות, לפני בת ארצה אלופת העולם אולגה קניסקינה (1:25:09 שעות) וקיאנג שנג'י מסין (1:25:16 שעות). שיא זה החזיק מעמד כ-3 שנים ונשבר על ידי בת ארצה אלמירה אלמבקובה (1:24:47 שעות).
המדליה נשללה ממנה לאחר שהורשעה באימרוץ.
אלופת העולם
באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה בשנת 2013 זכתה לשמנובה במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:27:09 שעות, לפני בת ארצה אניסיה קירדיאפקינה (1:27:11 שעות) וליו הונג מסין (1:28:10 שעות).
המדליה נשללה ממנה לאחר שהורשעה באימרוץ.
השעיה לשנתיים עקב אימרוץ
ב-22 ביוני 2014 נמצאו חומרים אסורים בדמה של לשמנובה והיא הושעתה מהשתתפות בתחרויות למשך שנתיים, מה שאומר שהיא תוכל להשתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ולנסות להגן על תוארה.
פולקה
הריקוד העממי התפרסם מאוד והגיע במהרה לסלונים של אירופה המערבית ולאמריקה בהופכו מריקוד עם לריקוד סלוני. הריקוד שולב גם ביצירות מוזיקה קלאסית כגון על ידי סמטנה באופרה שלו "הכלה המכורה".
ילנה לשמנובה
השעיה לשנתיים עקב אימרוץ
למרות ההשעיה קיבלה לשמנובה היתר להשתתף בתחרות שנערכה ב-30 בדצמבר 2014.
פולקה
מבחינה מוזיקלית לפולקה יש משקל זוגי וטמפו מהיר. קיימת גם פולקה-מזורקה שבה המשקל הוא משולש עם דגש על התו השלישי.
היסטוריה
השם "פולקה", מקורו בשפה הפולינית במילה "Pulka" שפירושה חצי, כאשר הכוונה לצעדים הקטנים ("חצאי צעדים") של הריקוד. יש הטוענים שמקור השם הוא בקצב - בטמפו של הריקוד שהוא קצב של חצי - 2/4. סברה פחות מקובלת על החוקרים היא שמקור השם במילה "פולנייה" (אשה ממוצא פולני) בשפה הצ'כית, זאת במטרה לנכס את הפולקה למורשת התרבותית הפולנית.
המצאת הריקוד מיוחסת לרקדנית עממית בוהמית בשם אנה סלזקובה - Anna Slezakova, בשנת 1830, בבוהמיה. מורה וחוקר המוזיקה יוסף נרודה - Josef Neruda, ראה ושמע את הרקדנית, רשם את התווים והחל מלמד את תלמידיו את צעדי הריקוד. חוקרים אחרים שוללים סיפור זה וטוענים שמקור הפולקה הוא בריקוד עממי כפרי בבוהמיה. בכל אופן, הריקוד זכה להצלחה גדולה וכבר בשנת 1835 הופיע במועדוני הריקודים בעיר פראג וב-1839 בעיר הבירה וינה. שנה לאחר מכן, ב-1840, הוא הפך לריקוד האופנתי ביותר בפריס ובלונדון ובשנת 1844 הופיע בארצות הברית. הפופולריות של הריקוד הייתה כה גדולה, עד כי אותה תקופה כונתה "תקופת הפולקומניה".
בהדרגה, לקראת סוף המאה ה-19, הפופולריות של הריקוד החלה שוקעת. תהילתה של הפולקה עלתה שוב במאה ה-20, בייחוד עקב גל המהגרים שזרמו ממזרח אירופה, בייחוד מפולין, לארצות הברית ולדרום אמריקה.
הפולקה במוזיקה הקלאסית
החל ממחצית השנייה של המאה ה-19, מספר מלחינים השתמשו בקטעי פולקה ביצירותיהם. באופן כללי, הפולקה במוזיקה הקלאסית, מורכבת מפתיחה של מספר צלילים מהירים ולאחריהם, שני נושאים מוזיקליים ברצף, במקצב הפולקה. בהמשך, מופיע טריו המורכב אף הוא משני נושאים ברצף ולבסוף, חזרה על שני הנושאים הראשונים. המלחין בדז'יך סמטנה השתמש בפולקה במערכה הראשונה של האופרה "הכלה המכורה". גם אנטונין דבוז'אק השתמש בקטעי פולקה בחלק מיצירותיו (למשל בסוויטה הצ'כית אופוס 39). מלחיני הואלסים המפורסמים של וינה, משפחת שטראוס, חיברו גם פולקות רבות, במקצב המקורי שלהם של 2/4 אך גם במקצב של 3/4. ביניהן, הפולקה המפורסמת של יוהאן שטראוס הבן - טריץ'-טרץ' פולקה. במחצית הראשונה של המאה ה-20, אנו יכולים למצוא עדיין פולקות ביצירותיהם של סטרבינסקי (ב-"פולקה לפיל צעיר") ושוסטקוביץ'.
הפולקה בארצות הברית
הפולקה הגיעה לארצות הברית עם גלי ההגירה ממזרח אירופה בתחילת המאה ה-20. להקות הפולקה הראשונות החלו להופיע כבר בשנות ה-20 של המאה, בייחוד בעיר קליבלנד שהפכה למרכז מוזיקת הפולקה בארצות הברית.
למרות מוצאה הצ'כי, הפולקה אומצה על ידי קהילות מהגרים רבות בארצות הברית ובייחוד על ידי המהגרים מפולין, אשר החלו לראות בריקוד ובמוזיקת הפולקה חלק מהמורשת התרבותית שלהם. בעיר שיקגו הוקמה "האגודה הבינלאומית לפולקה" כחלק ממאמץ שמירת מורשת תרבותית זו. אך גם קהילות אחרות אימצו את הפולקה כחלק מתרבותן. כך נוצרו גם תת-סוגים שונים ורבים של פולקה כגון פולקה סלובקית, פולקה נורווגית, פולקה-מזורקה ועוד. באזורים שונים של ארצות הברית נוצרו תת-סוגי פולקה אזוריים כמו פולקה-שיקגו, פולקה טקסס ועוד. פסטיבלי ותחרויות פולקה נערכו במקומות רבים בארצות הברית.
בשנת 1985, החלו בחלוקת פרס גראמי למבצעי ואלבומי פולקה. הזוכה הראשון היה פרנקי ינקוביץ' (Frankie Yancovic) אשר הוכתר באותה שנה גם כ-"מלך הפולקה" (במשך השנים היו מבצעי פולקה נוספים שקיבלו את אותו תואר). אחד מעשרת שיאני פרסי גראמי עד ימינו, הוא ג'מי סטור (Jimmy Sturr) אשר אלבומי הפולקה שלו זכו ב-18 פרסי גראמי. בשנת 2009, בוטל פרס גראמי למוזיקת פולקה ומאז, הפופולריות של סוגת מוזיקה זו הלכה ושקעה. אך גם היום, עדיין קיימים מבצעי פולקה בודדים, בעיקר בקליבלנד ובטקסס. בטקסס גם קיים המוזיאון למוזיקת פולקה - Texas Polka Music museum.
המפלגה הלאומית של ניו זילנד
המפלגה הלאומית של ניו זילנד (באנגלית: New Zealand National Party, במאורית: Rōpū Nāhinara) היא מפלגת מרכז-ימין בניו זילנד ואחת משתי המפלגות הגדולות בפוליטיקה של ניו זילנד. המפלגה נוסדה ב-1936 כמיזוג של "המפלגה המאוחדת" ו"המפלגה הרפורמיסטית" ובכך היא המפלגה השנייה בוותיקותה שפעילה כיום בניו זילנד.
מאז הפסדה בבחירות 2017 יושבת המפלגה הלאומית באופוזיציה.
קווי מדיניות
על פי אתר המפלגה, "המפלגה הלאומית שואפת לביטחונה, שגשוגה והצלחתה של ניו זילנד שבה נוצרים הזדמנויות לכל הניו זילנדים להגשים את מטרותיהם האישיות ואת חלומותיהם".
החל מ-2007 מקדמת המפלגה הלאומית קווי מדיניות של הורדת נטל המס, הפחתת תשלומי הרווחה, קידום כלכלת השוק, החזרה או שמירה על מדיניות הביטחון המסורתית באמצעות בריתות עם מדינות המערב וקידומו של קנה מידה אחיד של אזרחות לכל הניו זילנדים ("חוק אחד לכולם" - One law for all). מסמכי המדיניות של המפלגה כוללים מחויבויות להכפלת הצמיחה הכלכלית של ניו זילנד, מתן תשלומי רווחה רק לאלה "שבאמת זקוקים להם" והסדר "מהיר, מלא וסופי של התביעות על פי הסכם ואיטנגי ההיסטורי".
המפלגה הלאומית שואפת להשאיר בניו זילנד את אזרחיה בעלי המיומנויות המקצועיות ולמשוך את אזרחיה המתגוררים מעבר לים לשוב הביתה. המפלגה מציעה לשפר את מערכת האבחון המקצועי של המהגרים ולהפוך את שירותי ההגירה ליעילים יותר ברמה בינלאומית ולהחזיר את האמון בהם.
בסיס התמיכה
המפלגה הלאומית החלה את דרכה כשבסיס התמיכה בה הגיע הן מהמגזר העירוני והן מהמגזר הכפרי. מאז ומתמיד היא פנתה הן למעמדות הכפריים והן למצביעי המעמד הבינוני העליון.
מבנה ארגוני
המפלגה הלאומית מתאפיינת במבנה ארגוני אזורי. למפלגה יש באופן מסורתי ארגון ביזורי, שנועד לאפשר מערכת יחסים בין ציבור הבוחרים לבין חמשת אזורי המפלגה. עם זאת, לאור תוצאות הבחירות של 2002, בחינה מחודשת של מבנה המפלגה הובילה להחלטות להחלשת המבנה האזורי וליישום מבנה ריכוזי יותר כדי להתאים את המבנה הארגוני של המפלגה לשיטת הבחירות היחסית המעורבת החדשה. האגף הצעיר של המפלגה נקרא "Young Nationals" או "Young Nats". שתי קבוצות אידאולוגיות נוספות הקיימות בתוך המפלגה הם ה"כחולים-ירוקים" (Bluegreens), המסייעים למפלגה לגבש את המדיניות הסביבתית שלה. רבים מחברי המפלגה שותפים לקבוצה זו. קבוצה נוספת היא "הליברלים הכחולים" (Blue Liberals), המקדישה את פעילותה לקידום כלכלת שוק ליברלית ונושאים כלכליים נוספים.
הקמה
המפלגה הלאומית של ניו זילנד הוקמה במאי 1936, אך שורשיה מגיעים לזמנים מוקדמים יותר. המפלגה הוקמה כתוצאה ממיזוג בין "המפלגה המאוחדת" (United Party), שעד 1927 הייתה ידועה בשם "המפלגה הליברלית" (למעט תקופה קצרה בין השנים 1927-1925 בהם היא נשאה את השם "המפלגה הלאומית"), לבין "המפלגה הרפורמיסטית" (Reform Party). בסיס התמיכה העיקרי של המפלגה המאוחדת היה במגזר העירוני, במיוחד המגזר העסקי והמעמד הבינוני, בעוד שבסיס התמיכה של המפלגה הרפורמיסטית היה בעיקר במגזר החקלאי, שאוכלוסייתו הייתה אז מרכיב משמעותי באוכלוסיית ניו זילנד.
מבחינה היסטורית, היו שתי המפלגות הללו יריבות לאורך שנים רבות, אך בין השנים 1931 – 1935, התבססה ממשלת ניו זילנד על קואליציה של שתיהן. הקואליציה הלכה למערכת הבחירות של 1935 תחת השם "פדרציה פוליטית לאומית" (National Political Federation), שם שאומץ כדי להצביע על ייצוג של ניו זילנדים מכל הרקעים, בניגוד למצב הקודם בו המפלגה המאוחדת ייצגה עירוניים והמפלגה הרפורמיסטית ייצגה חקלאים. בכל אופן, עקב השפעות השפל הגדול ובשל התפיסה שהממשלה טיפלה אז במשבר בצורה גרועה, נחלה הפדרציה תבוסה בבחירות מידי מפלגת הלייבור של ניו זילנד ובעקבות מפלה זו הואץ תהליך האיחוד בין שתי המפלגות. בהשוואה ל-53 המושבים שגרפה מפלגת הלייבור בבחירות אלו, קיבלה הפדרציה 19 מושבים בלבד.
ממשלת המפלגה הלאומית הראשונה
במרכז מערכת הבחירות של 1949 עמדה הסיסמה: "בעלות פרטית על אמצעי הייצור ההפצה והמסחר". עם הקמתה, הוכיחה ממשלת הולנד את עצמה כממשלה שמרנית, אך המשיכה ליישם את מדיניות מדינת הרווחה של ממשלת הלייבור שקדמה לה, אף על פי שהמפלגה הלאומית זכתה ושמרה על מוניטין של מי שפעלה לטובת החקלאים ואנשי העסקים יותר מאשר עשתה מפלגת הלייבור.
ב-1951 פרץ סכסוך העבודה בנמלים, שארך 151 ימים. ממשלת המפלגה הלאומית נכנסה לסכסוך זה כשהיא נאבקת באיגודים המקצועיים של עובדי הנמלים. הולנד ניצל גם את ההזדמנות כדי להכריז על בחירות בזק באותה שנה. מסע התעמולה שלו במערכת בחירות זו היה על בסיס אנטי-קומוניסטי שניצל את חוסר ההחלטיות לכאורה של האופוזיציה בהנהגת הלייבור ולאחר מערכת הבחירות הגדילה המפלגה הלאומית את מספר מושביה בפרלמנט ל-54 מתוך 80.
בבחירות של 1954, נבחרה ממשלת המפלגה הלאומית הראשונה לקדנציה שלישית, אף על פי שאיבדה כמה ממושביה בפרלמנט. לקראת סוף קדנציה זו, התדרדרה בריאותו של הולנד והוא פרש ממנהיגות המפלגה זמן קצר לפני הבחירות של 1957. קית' הוליאוק, שהיה סגנו במשך תקופה ארוכה, מילא את מקומו. עם זאת, להוליאוק לא היה זמן רב לקבע את תדמיתו בציבור כראש הממשלה ובבחירות שהתקיימו מאוחר יותר באותה שנה, הוא הפסיד ללייבור בהנהגת וולטר נאש.
ממשלת המפלגה הלאומית השנייה
ממשלת נאש איבדה את האהדה הציבורית כלפיה בשל טיפולה הגרוע בכלכלה ורבים בציבור ראו את התקציב שהיא הגישה ב-1958, שנודע מאז בכינוי "התקציב השחור", כתקציב קמצני. לאחר קדנציה אחת בלבד בתפקיד, נחלה הלייבור תבוסה מידי המפלגה הלאומית בהנהגתו של הוליאוק בבחירות של 1960.
ממשלת הוליאוק כיהנה במשך 12 שנים והמפלגה הלאומית הצליחה להיבחר מחדש בשלוש מערכות בחירות (1963, 1966 ו-1969). עם זאת, בתקופה זו עלה כוחה של "מפלגת האשראי החברתי", שערערה את מאזן הכוחות בפרלמנט בין המפלגה הלאומית לבין הלייבור ובבחירות של 1966 היא הצליחה לזכות במושבים בפרלמנט שהיו קודם לכן של המפלגה הלאומית. הוליאוק פרש מראשות הממשלה וממנהיגות המפלגה בראשית 1972 והוחלף בג'ק מרשל.
מרשל ירש מנהיג מנוסה במהלך שנת בחירות הוא לא הספיק לייצב את מעמדו בזמן. בנוסף, היה עליו להתמודד כנגד מנהיגה הכריזמטי והפופולרי של מפלגת הלייבור, נורמן קירק ובבחירות 1972 הוא הובס על ידו.
ממשלת המפלגה הלאומית השלישית
שנתיים לאחר מכן העבירה המפלגה את מרשל מתפקידו כמנהיג הסיעה הפרלמנטרית והחליפה אותו ברוברט מולדון, שקודם לכן כיהן כשר האוצר. בעקבות כך התחוללה תחרות עזה בין מולדון לבין קירק. בעודו מכהן כראש הממשלה חלה קירק ומת ב-1974. יורשו, ביל רולינג, לא היה הדמות המתאימה להתמודד מול מולדון ובבחירות של 1975 שבה המפלגה הלאומית בהנהגתו של מולדון לאחוז שוב בהגה השלטון.
ממשלת מולדון, שהעדיפה מדיניות של מעורבות ציבורית בכלכלה, עוררה דעות מעורבות בקרב תומכי כלכלת השוק בחוגי המפלגה. יוזמתו של ביל בירץ', "לחשוב בגדול" (Think Big), שנועדה כדי להשקיע כספי ציבור במיזמי אספקת אנרגיה, עמדה בניגוד לעמדות המפלגה בתקופה זו. סגנון מנהיגותו האוטוקרטי של מולדון נהיה בהדרגה בלתי פופולרי הן בציבור הכללי והן במפלגה עצמה ויחד עם מורת הרוח בנוגע למדיניות הכללית, נעשה ניסיון להחלפת מנהיג המפלגה ב-1980. השרים שעמדו מאחורי ניסיון זה היו דרק קוויגלי, ג'ים מק'לאי וג'ים בולגר. הם קראו תיגר על מנהיגותו של מולדון ושאפו להחליפו בסגנו, בריאן טלבויס. בכל אופן, תוכנית זו לא צלחה כתוצאה מאי רצונו של טלבויס ומולדון המשיך להנהיג את המפלגה.
תחת מנהיגותו של מולודן, ניצחה המפלגה הלאומית בשלוש מערכות בחירות רצופות ב-1975, ב-1978 וב-1981. עם זאת, גדל חוסר שביעות הרצון של הציבור וסגנון המנהיגות הלוחמני והשתלטני של מולדון נעשה פחות ופחות מושך. הן בבחירות של 1978 והן באלה של 1981, גרפה המפלגה הלאומית רק מעט יותר קולות בהשוואה לאלה של הלייבור, אך בבחירות בשיטה הרובנית, שהייתה נהוגה אז, היא הצליחה לשמור על רוב של מושבים בפרלמנט.
המחלוקות בשורות המפלגה המשיכו להתגבר, כשחברי הפרלמנט המורדים, מרילין וורינג ומייק מינוג, גרמו לדאגה מיוחדת בהנהגת המפלגה ואיימו על הרוב הדחוק של המפלגה בפרלמנט. ב-1984, כאשר סירבה וורינג לתמוך במדיניותו של מולדון בנוגע לביקוריהן של ספינות מונעות באנרגיה גרעינית או חמושות בנשק גרעיני בנמלי ניו זילנד, הכריז מולדון על בחירות בזק. על גבי מסך הטלוויזיה הכריז מולדון על עריכתן של הבחירות כשהוא נראה שתוי והיו כאלה שהאמינו שמאוחר יותר הוא התחרט על החלטתו לפנות לציבור הבוחרים. בבחירות אלו הובסה המפלגה הלאומית על ידי הלייבור בהנהגתו של דייוויד לאני.
ממשלת המפלגה הלאומית הרביעית
זמן קצר לאחר התבוסה בבחירות הדיחה המפלגה את מולדון מתפקידו כמנהיג המפלגה והחליפה אותו בג'ים מק'לאי, שעוד קודם לכן, זמן קצר לפני הבחירות, החליף את בראין טלבויס כסגן מנהיג המפלגה. מק'לאי, ליברל עירוני, בעל השקפות ימניות בנוגע לסוגיות כלכליות, לא הצליח לשקם את מזלה של המפלגה. ב-1986 נבחר ג'ים בולגר כמנהיג המפלגה בתמיכתו של הגוש המרכזי של המפלגה.
בבחירות של 1990 הביסה שוב המפלגה הלאומית את הלייבור תבוסה מוחצת ובולגר הקים ממשלה חדשה. עם זאת, המפלגה איבדה את תמיכתם של חלק מהשמרנים מתקופתו של מולדון כאשר היא המשיכה ליישם רפורמות כלכליות שגרמו לתבוסתה של ממשלת הלייבור. רפורמות אלו, החל מאלה שיזם שר האוצר של הלייבור, רוג'ר דאגלס, שכונו בציבור "רוג'רנומיקס" (Rogernomics), התמקדו בתהליכי הפרטה של נכסי המדינה ובצמצום הפיקוח על המחירים והסובסידיות. צעדי מדיניות אלו גרמו לניכור מצדם של תומכי לייבור מסורתיים, שראו בהם כבגידה בתדמית המפלגה, אך גם לא נראה היה שהם גרמו לפיוס של חברי המפלגה הלאומית, שעדיין היוו בסיס תמיכה חשוב למדיניות האטטיזם מבית מדרשו של מולדון.
רבים מהשמרנים ומאנשי המרכז בקרב תומכי המפלגה הלאומית העדיפו את המדיניות האוטוריטרית והמתערבת יותר של מולדון על פני מדיניות כלכלת השוק הליברלית שקידם דאגלס. עם זאת, שרת האוצר החדשה של המפלגה הלאומית, רות ריצ'רדסון, שהייתה תומכת נלהבת במדיניותו של דאגלס, האמינה שדאגלס לא הרחיק לכת יתר על המידה. מדיניותה גרמה לשני חברי פרלמנט מהמפלגה הלאומית לנטוש אותה ולהקים את המפלגה הליברלית של ניו זילנד. השקפותיה של ריצ'רדסון נתקלו בהתנגדות משמעותית בקרב חברי הסיעה הפרלמנטרית של המפלגה הלאומית ולזמן מה גרמו לנזק בבסיס התמיכה הציבורי בה.
במסגרת תנאי ההסכם הקואליציוני, מונה פיטרס להיות סגן ראש הממשלה ושר האוצר. בנוסף סחטה מפלגתו של פיטרס ויתורים נוספים מהמפלגה הלאומית בתמורה לתמיכתה. מהלך זה הכעיס רבים מחברי הפרלמנט של המפלגה הלאומית, במיוחד את ג'ני שיפלי.
ב-1997, הביסה שיפלי את בולגר ונבחרה להיות מנהיגת המפלגה והאישה הראשונה בתפקיד ראש ממשלת ניו זילנד, היחסים בין המפלגה הלאומית לבין שותפתה לקואליציה התדרדרו. לאחר שב-1998 פיטרה שיפלי את פיטרס מהממשלה, התפלגה מפלגת ניו זילנד תחילה לשתי קבוצות ומחצית מחברי הפרלמנט שלה הלכו בעקבותיו של פיטרס ופרשו מהקואליציה. שאר חברי המפלגה פרשו ממנה ונותרו כחברי פרלמנט עצמאיים או שהקימו מפלגות חדשות שלא שרדו את מערכת הבחירות של 1999. אלה האחרונים העניקו לממשלת שיפלי את תמיכתם. ממשלת המפלגה הלאומית שלכאורה ניזוקה מהמצב, הצליחה לשרוד, אך הפסידה בבחירות למפלגת הלייבור בהנהגתה של הלן קלארק, אשר יחד עם מפלגת "הברית" (Alliance), הרכיבה ממשלת קואליציה חדשה.
באופוזיציה (2008-1999)
לאחר התבוסה בבחירות ועד 2001 המשיכה שיפלי להנהיג את המפלגה הלאומית ואז הוחלפה בביל אינגליש. עם זאת, לא הצליח אינגליש לרשום לזכותו הישגים במאבקו כנגד קלארק ובבחירות של 2002 נחלה המפלגה הלאומית את התבוסה הקשה ביותר בתולדותיה כשלזכותה נרשמו 27 מושבים בלבד מתוך 120 מושבים בפרלמנט. רבים קיוו שאינגליש יצליח בשיקומה של המפלגה, אך שנה לאחר מכן הסתמן בסקרים שמצבה של המפלגה השתפר רק במעט בהשוואה למצבה בבחירות. באוקטובר 2003 התפטר אינגליש ובמקומו נבחר דון בראש, הנגיד לשעבר של הריזרב בנק של ניו זילנד שהצטרף לשורות המפלגה בבחירות של 2002.
תחת מנהיגותו של בראש השתפר מצב התמיכה הציבורית במפלגה הלאומית. אך בעיקר השיגה זאת המפלגה באמצעות החזרת התמיכה מהבוחרים שהצביעו למפלגות המרכז-ימין בבחירות 2002. מסע התעמולה של המפלגה הלאומית בנוגע ליחסים הבין-גזעיים, בנוסף לטענותיה בנוגע להעדפה שניתנה למאורים ולהתנגדותה למדיניות ממשלת הלייבור במהלך המחלוקת עם המאורים על הבעלות על מימי החופים, עוררו מחלוקת ציבורית קשה. מחלוקות קשות על הדרישה לקיצוצים במיסוי לקראת הבחירות של 2005, יחד עם איחוד בסיס התמיכה במחנה המרכז-ימין, תרמו ככל הנראה לעליה בכוחה של המפלגה הלאומית שזכתה ב-48 מתוך 121 מושבים בפרלמנט. אף על פי כן, המפלגה נותרה השנייה בגודלה, אחרי הלייבור שזכתה ב-50 מושבים והיו לה מספר אפשרויות להרכבת ממשלה. בסופו של דבר הרכיבה מפלגת הלייבור ממשלת קואליציה והמפלגה הלאומית נותרה באופוזיציה. לאחר בחירות 2005 ספגה מנהיגותו של דון בראש ביקורת מצדה של התקשורת והפרשנים הפוליטיים העלו אפשרות של עריכת בחירות למנהיגות המפלגה עוד לפני בחירות 2008. בנובמבר 2006 התפטר בראש, זמן קצר לפני שפורסם ספר שחשף מעשים בלתי כשרים שנעשו במסגרת מערכת הבחירות הקודמת. ימים ספורים לאחר מכן נבחר ג'ון קי להיות מנהיג המפלגה החדש. קי הצטייר כבעל תדמית נייטרלית יותר ואחד הנושאים שהיו בראש מעייניו היה היקף העוני בקרב ילדים.
ממשלת המפלגה הלאומית החמישית
בבחירות הכלליות שהתקיימו ב-8 בנובמבר 2008, זכתה המפלגה הלאומית בהנהגתו של קי ב-58 מושבים בפרלמנט. מפלגת הלייבור שממשלותיה כיהנו בשלוש קדנציות רצופות, הובסה בבחירות, וב-19 בנובמבר הושבעה הממשלה החדשה, ממשלת קואליציית מרכז-ימין בראשות המפלגה הלאומית יחד עם "מפלגת הצרכנים ומשלמי המיסים" (ACT), המפלגה המאורית ו"מפלגת העתיד המאוחד" (United Future Party).
לאחר הבחירות, החל קי לנהל שיחות עם נציגי המפלגה המאורית, למרות שכבר יחד עם המפלגות השותפות לקואליציה הוא הצליח להשיג רוב לממשלתו. נכון ל-2014 איישו מפלגות הקואליציה 64 מתוך 121 המושבים בפרלמנט.