cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מערת כבארה
שכבה B - שכבה נאטופית (לפני כ-11,000-12,000 שנים).
שכבה C - שכבה כבארית (לפני כ-16,000-18,000 שנים, הכינוי בא משם המערה).
שכבה E - שכבה אוריניאקית.
שכבה F - שכבה מוסטרית (לפני כ-41,000 שנים ויותר).
בחפירות שטקליס ב-1965 נתגלה שלד תינוק ניאנדרתלי כבן שבעה חודשים מהתקופה המוסטרית, שנקבר קבורה ראשונית מכוונת.הממצא העיקרי שנמצא במערה בחפירות בשנת 1982 על ידי הצוות הישראלי-צרפתי, הוא שלד של אדם ניאנדרתלי. השלד, שכינויו "משה", תוארך בשיטת הלומינסצנסיה התרמית לסביבות 60,000 לפנה"ס. זהו השלד המקיף והשמור ביותר של האדם הניאנדרתלי שנמצא עד כה. השלד שנמצא כלל עמוד שדרה, צלעות ואגן, אך לא נמצאו הגולגולת והגפיים התחתונות. מאז שנת 1856, התבסס חקר הניאנדרתלים ברובו על גולגולות שונות שנמצאו בחפירות. עם זאת עד ל"משה" לא התגלה אף לא חלק קטן משלד הגוף של אדם ניאנדרתלי, ובשל כך חשיבותו הרבה. הממצא עורר הדים בעולם ופתר חלק מהמחלוקות שהיו בנושא זה במשך תקופה ארוכה.
בשכבה C נמצאו עצמות שרופות של ילדים ומבוגרים, המעידות על מנהג של שריפת מתים. נמצאו כלים רבים ומגוונים השופכים אור רב על הכלים של בני האדם והחומרים מהם יוצרו בתקופות הקדומות (בעיקר כלי צור וכלים עשויים מעצמות כמו צלצלים, חכות, מגרדים וידית מגל). כמו כן נמצאו שרידים של בעלי חיים שונים, שחלקם נכחדו מארץ ישראל (כמו קרנף), שיש בהם ללמד על החיות שהיו קיימות בארץ ישראל, השימוש של בני האדם בבעלי חיים בתקופות הנאטופית והכבארית, בארץ ישראל, ועל שינויים גאוגרפיים שחלו במקום בתקופות אלו.
יוחנן ברויאר
יוחנן בְּרוֹיֶאר (נולד ב-19 באוגוסט 1954) הוא בלשן ישראלי, פרופסור אמריטוס בחוג ללשון עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. עוסק בחקר הלשון העברית והלשונות השמיות הקרובות אליה. עיקר מחקרו מוקדש לחקר לשון חז"ל.
קורות חיים
יוחנן ברויאר נולד ברחובות לרב מרדכי ברויאר, בתקופה ששימש כמורה בישיבת הדרום ברחובות. הוא למד בישיבת הר עציון, ולאחר מכן בישיבת נצח ישראל בירושלים אצל הרב ישראל זאב גוסטמן. את השכלתו האקדמית רכש בחוגים לתלמוד וללשון העברית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנות ה־80 של המאה ה־20 הורה במכינה לתלמוד של החוג לתלמוד באוניברסיטה העברית. הצטרף לחוג ללשון עברית ושימש בין היתר כראש החוג. שימש גם ראש היחידה להוראת עברית בבית הספר לתלמידי חוץ לארץ. כמו כן היה חוקר אורח באוניברסיטת קולומביה ומרצה אורח בישיבה יוניברסיטי שבניו־יורק ובאוניברסיטת ייל שבניו־הייבן.
פרופ' ברויאר נבחר לחבר יועץ של האקדמיה ללשון העברית בשנת 2000 ובשנת 2009 נבחר לחבר האקדמיה. שימש יושב־ראש הוועדה למילים בשימוש כללי, ועדת הפרסומים וועדת הדקדוק.
ברויאר מתגורר בירושלים. נשוי לשירה ברויאר, לשעבר מנהלת התיכון לבנות פלך בירושלים, ואב לארבע בנות.
תחום התמחות ומתודולוגיה
מחקריו של פרופ' ברויאר עוסקים בלשון ספרות חז"ל, לשון התנאים ולשון האמוראים, בעברית של התלמוד הבבלי ובארמית הבבלית. כותב ומלמד גם על לשונו של עגנון. עבודת הדוקטורט שלו נכתבה בנושא "העברית בתלמוד הבבלי לפי כתבי היד של מסכת פסחים".
אנדרטת הטיטניק
הקמה
האנדרטה, שתוכננה על ידי גרטרוד ואנדרבילט ויטני, נבחרה בעקבות תחרות שנערכה על ידי איגוד ההנצחה של נשות הטיטניק (Women's Titanic Memorial Association). האנדרטה נוצרה על ידי הפסל ג'ון הוריגן והיא פסל שגובהו כ-4 מטרים של גבר לבוש למחצה שזרועותיו מונפות לצדדיו. האנדרטה נחנכה ב-26 במאי 1931 על ידי הלן הרון טאפט, אלמנתו של נשיא ארצות הברית ויליאם הווארד טאפט.
בעת הקמתה ניצבה האנדרטה במקום בו ניצב כיום מרכז ג'ון פ. קנדי לאמנויות הבמה. היא הועברה ממקומה בשנת 1966 והועתקה למקומה הנוכחי בשנת 1968.
העתק של האנדרטה, העשוי שיש נרכש על ידי ממשלת צרפת.
בסרט טיטניק משנת 1997 ישנה סצנה מפורסמת בה גיבורת הסרט, המגולמת על ידי קייט וינסלט, עומדת בתנוחת פסל האנדרטה.
בית באליול
בית באליול (באנגלית: House of Balliol) היה בית מלוכה ששלט בסקוטלנד בשלהי המאה ה-13 וראשית המאה ה-14.
מקורה של משפחת באליול בפיקרדי. המשפחה החלה למשול באזורים מסוימים באנגליה בתקופת שלטונו של ויליאם השני, מלך אנגליה הנורמני. בן המשפחה הראשון המוזכר בכתבים היה גי דה באליול (מת בשנת 1130) אשר הוענקו לו שטחים בצפונה של אנגליה בשנת 1090. לאחריו שלט בשטחים אלה אחיינו, ברנר דה באליול (נפטר בשנת 1154 או 1162), ולאחריו בנו, גי דה באליול השני (נפטר ב-1167). גי השני נפטר בלא ילדים, ולאחריו קיבל את האדמות ברנרד השני דה באליול (נפטר בשנת 1190 לערך). אחיינו, אוסטס דה באליול ירש אותו (נפטר בשנת 1209), ואותו ירשו בנו, יו דה באליאול (נפטר בשנת 1229), ונכדו ג'ון דה באליול (נפטר בשנת 1268).
ג'ון השני דה בליול, בנו של ג'ון דה באליול, שלט בסקוטלנד בין השנים 1292–1296, ובנו הבכור, אדוארד באליול טען לכתר סקוטלנד ואף שלט בה בין השנים 1332–1338 בתמיכת צבא אנגליה כאשר מלכה של סקוטלנד באותה עת, דייוויד השני נאלץ לשהות בגלות בצרפת.
צאצאי אחותו של אדוארד שלטו בטירת קושי בצרפת ומצאצאיו יצא בית בורבון אשר שלט בצרפת ובספרד.
פרנסיסקו מורנו
ביוגרפיה וקריירה
מורנו נולד בבואנוס איירס למשפחה דתית. למד בבית ספר פרטי נוצרי. את זמנו הפנוי הקדיש לאיסוף מאובנים ביחד עם אביו. בגיל 14 הקים מוזיאון ביתי בו הוצגו המאובנים שאסף. בשנת 1872 היה בין מייסדי האקדמיה הלאומית למדעים של ארגנטינה. מיד לאחר מכן יצא למסע מחקר ראשון לפרובינציית ריו נגרו, שבפטגוניה. מסע זה היה הראשון בסדרת מסעות לגילוי אזור זה. בינואר 1876 הגיע לאגם נאוול ואפי הנמצא בחלק הדרומי של הרי האנדים. ב-15 בפברואר 1877 גילה את אגם ארחנטינו ונתן לו את שמו. ב-2 במרץ באותה שנה גילה את הר פיץ רוי וקרא לו על שמו של רוברט פיצרוי, שהיה קפטן של ספינת המחקר הביגל.
בנוסף לגאוגרפיה התמחה מורנו גם באנתרופולוגיה. ב-1 ביולי 1880 מורנו הרצה לפני האגודה האנתרופולוגית של פריז על שתי גולגולות פרה-היסטוריות שמצא באזור ריו נגרו.
במסעו בשנת 1880 נאסר על ידי בני שבט טוולצ'ה ונידון למות. הוא הצליח להימלט יום לפני הוצאתו להורג.
בשנים 1882 ו-1883 חקר את הרי האנדים מבוליביה לכיוון דרום. ב-1884 ו-1885 חקר אזורים בפטגוניה הדרומיים מריו נגרו.
מורנו ידוע גם בזכות עמידת ועל האינטרסים של ארגנטינית במסגרת הסכם הגבולות מ-1881 בין צ'ילה לארגנטינה. קביעת הגבול הסתמכה במידה רבה על סקרי שטח שביצע.
פרנססיקו מורנו נפטר בשנת 1919 ונקבר בבית הקברות לה רקולטה. בשנת 1944 הועברו שרידי גופתו לאי Centinela שבאגם נאוול ואפי.
ניהול מוזיאונים והקמת אתרים לאומיים
בשנת 1888 ייסד מורנו את מוזיאון לה פלטה להיסטוריה של הטבע. זהו המוזיאון החשוב מסוגו בדרום אמריקה. מרונו אף ניהל את המוזיאון הזה. המוצגים המדעיים והאנתרופולוגיים שמורנו אסף תרמו לעיצוב המורשת התרבותית של ארגנטינה. בשנת 1903 תרם מורנו שטחים שניתנו לו בפטגוניה, כהוקרה על תרומתו לקביעת גבולות בפטגוניה המקונים לארגנטינה את מרבית השטח, לצורך הקמת פארק לאומי. הפארק הלאומי שהוקם הוא Nahuel Huapi National Park.
מדליות ופרסים
מורנו תרם רבות למחקר של פטגוניה. על תרומתו זו קיבל בשנת 1907 מדליית זהב מהחברה הגאוגרפית המלכותית של בריטניה. בשנת 1909 קיבל מדליית זהב הנקראת Cullum Geographical Medal. Cullum Geographical Medal היא מדליה הניתנת על ידי החברה הגאוגרפית האמריקאית. Cullum Geographical Medal היא הפרס הוותיק ביותר הניתן על ידי החברה הגאוגרפית האמריקאית החל משנת 1896.
גאנסו
גַאנְסוּ (בסינית: 甘肃 / Gānsù) הוא מחוז במערב הרפובליקה העממית של סין. המחוז גובל במחוזות צִ'ינְגְהַאי, שִׂינְגְ'יַאנְג, נִינְגְשְׂיַה, שַׁאַנְשִׂי וסצ'ואן. בירתו היא העיר לַאנְג'וֹאוּ (兰州/Lánzhōu). שטח המחוז הוא 453,700 קמ"ר ואוכלוסייתו נאמדת בכ-25 מיליון נפש. זהו מחוז עני ומרבית שטחו הררי וצחיח. עם זאת יש לו חלק חשוב בהיסטוריה של סין, שכן דרך המשי עברה דרכו.
מרבית אוכלוסייתו של מחוז זה נמנית עם בני ההאן, אם כי יש בו כמות לא מבוטלת של בני חווי, קזחים, טיבטים ומונגולים.
בשטחו של המחוז ניתן למצוא אתרים בודהיסטים חשובים, כגון מערות מוֹגַאו (莫高窟/Mògāo kū), הממוקמות באזור מדברי רווי דיונות ומכילות אומנות בודהיסטית; מנזר לאבראנג בעיירה שְׂיַאהֶה (夏河/Xiàhé), המהווה את המנזר הטיבטי החשוב ביותר מחוץ לטיבט עצמה וכן אתרים נוספים.
תומאס נייגל
תומאס נייגל (באנגלית: Thomas Nagel; נולד ב-4 ביולי 1937) הוא פילוסוף יהודי-אמריקאי, פרופסור אמריטוס לפילוסופיה ולמשפטים באוניברסיטת ניו יורק, שם הוא לימד מ-1980 עד 2016. תחומי העניין העיקריים שלו הם: פילוסופיה של הנפש, פילוסופיה פוליטית ואתיקה.
בתחום הפילוסופיה של הנפש, נייגל ידוע בשל ביקורתו את הרדוקציוניזם-המטריאלי של חקר התודעה, במיוחד במאמרו מ-1974 "איך זה להיות עטלף?" ("?What Is it Like to Be a Bat"), ניסוי מחשבתי פרדיגמאטי בתחום בעיית הגוף והנפש וחקר הקווליה. הוא המשיך ב-2012 את ביקורתו על הרדוקציוניזם "רוח וקוסמוס" ("Mind and Cosmos"), שבו הוא טוען כנגד הגישה הנאו-דרוויניסטית.
נייגל ידוע גם בשל הגותו המוסרית ותורתו הפוליטית הדאונטולוגיות-ליברליות, העולות בספרו מ-1970 "אפשרות האלטרואיזם" ("The Possibility of Altruism") ובכתבים אחרים.
אצטדיון אדיס אבבה
האצטדיון אירח את גביע אפריקה לאומות בשנים 1962, 1968 ו־1976, את גביע אפריקה לאומות (נוער) בשנת 2001 ואת אליפות אפריקה באתלטיקה בשנת 2008.
סן-סולפיס (קנטון וו)
סן-סולפיס (בצרפתית: Saint-Sulpice, מילולית: סולפיס הקדוש), שבקנטון וו (להבדיל מעשרות יישובים עם שם זהה בעולם דובר הצרפתית), היא עיירה ופרוור יוקרה של העיר לוזאן. יישוב זה מוזכר בכתובים לראשונה, בשנת 1228, בשם לטיני בעל משמעות זהה לזו הקיימת היום.
גאוגרפיה
סן-סולפיס מוכרת כרשות מוניציפלית והיא אחת מצבר של שמונה פרוורים של לוזאן, המהווים את המחוז "הלוזאנאים המערביים" (Ouest Lausannois), שהוא אחד מעשרת מחוזותיו של קנטון וו. גבולה המזרחי של סן-סולפיס הוא התחום העירוני של לוזאן, גבולה המערבי הוא גבול מחוז מורז', גבולה הצפוני הוא פרוור של לוזאן, בשם "אקובלן" וגבולה הדרומי הוא חוף אגם ז'נבה. שטחה של סן-סולפיס הוא כמעט שני קילומטרים רבועים והיא בצורה מוארכת, עם רצועת החוף ארורה.
בתי היישוב הם בעיקר קוטג'ים. נכון לשנת 2000, היו ביישוב כ-1,400 יחידות דיור וכמעט 3,000 תושבים. נכון לדצמבר 2014, היו ביישוב כ-3,500 תושבים. במהלך העשור הראשון של שנות האלפיים, קצב הבינוי ביישוב היה נמוך. כ-35% משטחו מוקצים לשדות חקלאיים, ליער, לפארקים ציבוריים ולמתקני ספורט.
הכנסייה הקתולית העתיקה על שם סאנט-מריי-מדלן (מרים המגדלית), ומבנה המנזר הסמוך לה ביישוב, הוכרזו כאתר מורשת לאומי שווייצרי. שרטוט חזית הכנסייה משמש כסמלו של היישוב.
הופכי
{{פירושונים|
דודאים (אתר פסולת)
דודאים הוא אתר לסילוק פסולת המשתרע על שטח של 470 דונם, וממוקם כ-5 ק"מ צפונית מערבית לבאר שבע, קרבה זו גורמת למורת רוחם של האזרחים הגרים במערב באר שבע המתלוננים על ריח חריף של אשפה לפרקים, בשטחה של מועצה אזורית בני שמעון,מיקום האתר סמוך לאשל הנשיא ופועל מאמצע שנות ה-90. החל משנת 1998 שודרג אתר דודאים והחל לפעול על פי תקנות מחמירות של טיפול בפסולת. האתר משלב הטמנה פעילה ומרכז ללימוד נושאי סביבה. האתר מחולק לאגפים המטפלים בפסולת מסוגים שונים החל בפסולת ביתית וכלה בגזם גינות.
באתר הוקצה שטח להקמת מפעלי מיחזור. המפעלים מתוכננים לטפל בכל סוגי הפסולות המגיעים לאתר, כגון: מפעל לקומפוסט, לפסולת ביתית, מיחזור פסולת בניין וכדומה.
מרבית הפסולת ממרכז הארץ, כ-1,100 טון מדי יום, מובלת ומוטמנת לאתר דודאים מתחנת המעבר בחיריה. האתר אטום ומבודד מהסביבה על ידי שכבות אטימה וביריעות פוליאתילן, וכך נמנע זיהום של מי התהום והקרקע. כחלק מתהליך התסיסה של החומרים האורגנים המוטמנים באתר, נפלטים גזים, כגון גז מתאן, הנאספים ומשמשים כחומר דלק לתחנת כוח המייצרת חשמל ירוק.
האתר מופעל על ידי מועצה אזורית בני שמעון ומכניס לה רווחים נאים. בשנת 2010 החליטה רשות המיסים לשנות את סיווג האתר ממלכ"ר לעוסק והחלטה זאת אושרה בידי בית המשפט העליון, בהתחשב בכך שהאתר פועל בסביבה תחרותית.
גני הדס
גני הדס הוא חלק מאתר "דודאים", ומשמש להטמנת פסולת מוצקה. האתר הוקם בשנת 1998 על ידי חברת "מממ - מפעלי מטמנות מאוחדים" שזכתה במכרז בשיטת BOT, לאחר שהופסקה הטמנת פסולת באתר "חיריה".
הפסולת מגיעה לאתר מאזור גוש דן וממספר ערים ורשויות מקומיות. האתר משתרע על שטח של כ-680 דונם, וכמות הפסולת הנטמנת בו מוערכת ב-2,700 טון ביום וכ-850,000 טון בשנה. ב"גני הדס" מרכז מבקרים פארק הכולל גן חיות, אגם ברווזים ודגים. הפארק פתוח לקהל כל ימות השבוע ללא תשלום.
באתר הוקמה תחנת כוח על ידי חברת ההקמה (EPC). תחנת הכוח מספקת כוח בהספק מותקן של 7 מגה-ואט, והיא הגדולה בישראל להפקת חשמל מגז מטמנות. התחנה הוקמה במסגרת המאמץ הבינלאומי למניעת פליטת גזי חממה לאטמוספירה - פרוטוקול קיוטו. על פי חברת ההקמה "הביוגז (Landfill gas), הנוצר ספונטנית במטמנה, נאסף באמצעות מערך קידוחי בארות החודרים אל תוך גוף הפסולת. הביוגז נשאב על ידי מפוחים ייעודיים מגוף המטמנה, עובר ניקוי ומועבר אל מנועי הגז להפקת חשמל. באם תחנת הכוח אינה פועלת, עקב עבודות תחזוקה או במידה וכמות הביוגז עולה על הכמות הדרושה למנועי הגז, מועבר הביוגז ללפיד סגור לשריפתו. כך, כאשר הביוגז מנוצל ליצירת חשמל או נשרף בלפיד, המערכת מונעת פליטה של ביוגז לאוויר ובכך מסייעת לשמירה על איכות הסביבה ומזעור סיכונים בטיחותיים וסביבתיים".
אישיות בלתי רצויה
אישיות בלתי רצויה (מוכר גם הביטוי הלטיני Persona non grata, פרסונה נון גרטה) היא הגדרה לדיפלומט שרשויות המדינה שהוא משמש בה כנציג של מדינה אחרת אינן מעוניינות בו. בדרך כלל הסיבה היא עימות בין שתי המדינות. כשמכריזים על דיפלומט כאישיות בלתי רצויה הוא מחויב לעזוב מיד את המדינה.
לפעמים סיבת ההכרזה כאישיות בלתי רצויה היא חשש מריגול או עבירה פלילית כלשהי, ועקב חסינותו הדיפלומטית של הדיפלומט אין אפשרות לעצור אותו, אלא רק לגרשו על ידי הכרזה עליו כאישיות בלתי רצויה.
בדיפלומטיה
על פי סעיף 9 לאמנת וינה בדבר יחסים דיפלומטיים מדינה מקבלת יכולה "בכל עת ומבלי שתזדקק להסביר את החלטתה" להכריז על חבר במשלחת דיפלומטית כאישיות בלתי רצויה. אדם שהוכרז כך אינו מקובל על המדינה המקבלת ובדרך כלל נקרא לשוב למולדתו. אם המדינה השולחת אינה קוראת לדיפלומט לשוב למולדתו, המדינה המקבלת "יכולה לסרב להכיר באותו אדם כחבר משלחת."
שימוש לא דיפלומטי
בנסיבות לא דיפלומטיות הכרזתו של אדם כאישיות בלתי רצויה משמעותה היא החרמתו של אותו אדם. מכל בחינה מעשית אדם כזה מוחרם מבחינה תרבותית, כאילו לא היה קיים.
מעבר מנחם בגין
מעבר מנחם בגין הידוע כמעבר טאבה (בערבית معبر طابا) הוא מעבר גבול יבשתי בין אילת בישראל וטאבה במצרים, השוכן כ-10 ק"מ דרומית למרכז העיר אילת על גבול ישראל-מצרים. המעבר נפתח ב-26 באפריל 1982 והוא משמש כמעבר עבור בעלי אזרחות ישראלית ותיירים זרים, למעט פלסטינים, וכן לבעלי תעודות מעבר המחזיקים בוויזה מצרית בדרכונם (עולים חדשים ופלסטינים המחזיקים בתעודת מעבר ישראלית). המסוף שוכן על רצועת חוף צרה ברוחב של 45 מטר ובאורך של 200 מטר, בין ים סוף והרי אילת. המעבר פתוח כל ימות השנה מלבד יום הכיפורים וחג הקורבן. צידו הישראלי של המעבר נקרא על שם ראש הממשלה לשעבר מנחם בגין.
היסטוריה
עם השלמת הנסיגה הישראלית מסיני ב-26 באפריל 1982, על פי הסכם השלום בין ישראל למצרים, נפתח מעבר גבול זמני בין המדינות, דבר שנבע מהמחלוקת סביב הריבונות על טאבה. החל ממרץ 1989 התאפשרה תנועה רציפה במעבר טאבה והוא נפתח 24 שעות ביממה. תנועה זו התאפשרה אחרי בוררות בינלאומית שקבעה שהחוף הציבורי, הכפר של רפי נלסון ומלון סונסטה יועברו לידי השלטון המצרי. בספטמבר 1995 הוכרזה פתיחת המסוף החדש באופן רשמי. בינואר 1989, הועברה טאבה למצרים ומעבר הגבול עבר כקילומטר וחצי מזרחית ממיקומו הקודם. דבר זה גרם לגידול משמעותי בנפח התנועה במסוף, שכן גם היוצאים לטאבה עשו בו שימוש. ב-1995, הוקם מסוף ישראלי מחודש וב-1997 נחנך גם המסוף המצרי החדש.
בנתוני תנועת הנוסעים במסוף חלה ירידה דרסטית לאחר תחילת האינתיפאדה השנייה. זו שבה והתייצבה בשנת 2004, אך לאחר הפיגוע במלון הילטון טאבה בסוף אותה שנה צנחה שוב. רק בשנת 2007 שבה תנועת הנוסעים במעבר והתאוששה, ואף חצתה לראשונה מאז 1999 את רף המיליון:
במרץ 2020, במהלך תקופת הקורונה, המעבר נסגר באופן זמני.
הטרמינל הישראלי
הטרמינל הישראלי נחנך בספטמבר 1995 והקמתו עלתה כ-3 מיליון דולר. אולם הנוסעים פתוח 24 שעות ביממה, כל ימות השנה, למעט ביום כיפור ובחג הקורבן. במקום תחנות "דרייב אין" לבעלי מכוניות, שירות להחלפת כספים, וחנויות פטורות ממס. בשל הנתונים הגאוגרפיים, אין במקום מגרש חנייה. ניתן להגיע אל המעבר בקווי האוטובוס 15 ו-16 של אגד מהתחנה המרכזית אילת ובקו 30 מנמל התעופה רמון, במוניות וברכב פרטי דרך כביש 90. בספטמבר 2016 הטרמינל הישראלי נקרא על שמו של ראש הממשלה מנחם בגין שחתם על הסכם השלום הישראלי מצרי ב-1979, והוקמה תערוכה על פועלו בשער הכניסה לישראל.
אנדרטת ג'ורג' מייסון
אנדרטת ג'ורג' מייסון (באנגלית: George Mason Memorial) ממוקמת בפארק הפוטומק המזרחי שבעיר וושינגטון בירת ארצות הברית.
המבנה
האנדרטה מנציחה את ג'ורג' מייסון כותב הצהרת הזכויות של וירג'יניה, נציג בוועידת פילדלפיה שנערכה בפילדלפיה בשנת 1787. מייסון ידוע בשל סירובו לחתום על חוקת ארצות הברית מאחר שהחוקה לא ביטלה מפורשות את העבדות בארצות הברית.
האנדרטה הוקמה בעקבות חוק שנחקק בקונגרס ארצות הברית ב-10 באוגוסט 1990. האנדרטה כוללת קיר שאורכו 24 מטרים שבמרכזו ספסל ועליו יושב פסלו של ג'ורג' מייסון. האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל פיי ב. הרוול, והפסל הוא מעשה ידי הפסלת ונדי רוס.
כיום האנדרטה מנוהלת ידי רשות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
משה בריינהנדלר
ביוגרפיה
בריינהנדלר נולד בבריסק למשפחה דתית. קיבל חינוך בחדר מתוקן, למד בבית ספר תיכון ולאחר מכן באוניברסיטת ורשה. הוא היה פעיל ציוני, חבר המפלגה הציונית-סוציאליסטית, וממייסדי החלוץ בבריסק והסתדרות הנוער הרצליה. במהלך לימודיו כתב מאמרים רבים בעיתונים ציוניים. בשנת 1925 התחתן ועלה עם אשתו לארץ ישראל. לאחר שעבד חודשים אחדים כפועל היה ממייסדי "קופת מלווה וחסכון" של העובדים בתל אביב וכיהן כמזכיר הקופה. בשנת 1931 יזם את הקמת משען, שעסקה בעזרה לנזקקים. בריינהנדלר נתן לפונים למשען יחס אישי ואנושי חם שכונה כגישה "רגשנית", לעומת מה שנודע כגישה ה"מפוכחת" של זאב ויינר.
בשנים 1942–1945 שירת בנוטרות.
בריינהנדלר היה חבר באחדות העבודה, ועם הקמת מפא"י היה לחבר בה. בעת הפילוג בשנת 1944 עבר אל התנועה לאחדות העבודה, ועם הקמת מפ"ם ב-1948 היה לחבר בה. הוא נשא בתפקידים שונים, בהם חבר מועצת פועלי תל אביב, חבר הוועד הפועל של ההסתדרות וחבר מועצת עיריית תל אביב.
נפטר ב-1953 ממחלה ממארת, בגיל 50. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
הותיר את אשתו, נעמי, ושני בנים: ברוך (בורלה) בן-ענת (1926–1999) ושמואל בן-ענת.
במלאת שנה למותו נקראה על שמו מרפאה של קופת חולים כללית ביפו. במלאת 20 שנה לפטירתו קבעו מרכז משען ולשכת המס המרכזית את פרס "משען" על שמו, שיוענק לעבודה בכתב בנושא "העזרה ההדדית בהסתדרות".
אווה נובק ז'ראר
אווה נובק ז'ראר (בהונגרית: Novák Éva; באנגלית: Éva Novák-Gerard; 8 בינואר 1930 – 30 ביוני 2005) הייתה שחיינית ואלופה אולימפית הונגרייה.
ביוגרפיה
אווה נובק ז'ראר נולדה בבודפשט. היא אחותה הצעירה של אילונה נובק, שחיינית הונגרית בעבר ואלופה אולימפית גם כן.
באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה נובק ז'ראר במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:00.2 דקות לפני בת ארצה אווה סקיי (3:02.5 דקות). המנצחות בתחרות היו נל ואן פליט מהולנד (2:57.2 דקות) וננסי ליונס מאוסטרליה (2:57.7 דקות). בשלב חצי הגמר קבעה נובק-ז'ראר תוצאה של 2:58.0 דקות.
שיאנית עולם
בשנת 1950 קבעה נובק ז'ראר שיא עולמי חדש במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:48.8 דקות. שנה מאוחר יותר ב-1951 היא שיפרה את שיאה והעמידה אותו על 2:48.5 דקות. נובק ז'ראר שחתה חזה בסגנון השמרני ולמעשה שיאה העולמי שופר לראשונה בשנת 1961 על ידי השחיינית המזרח גרמניה קארן באייר.
לאולימפיאדת הלסינקי (1952) הגיעה נובק ז'ראר כשיאנית עולם במשחה ל-200 מטר חזה. במשחקים האולימפיים היא זכתה בשלוש מדליות. ב-200 מטר חזה זכתה נובק ז'ראר במדליית כסף בתוצאה של 2:54.4 דקות אחרי בת ארצה אווה סקיי (2:51.7 דקות, שיא אולימפי חדש). היה זה מאבק בין שלוש שחייניות מהונגריה, אך אלינור גורדון מקיי מבריטניה (2:57.6 דקות) התברגה ביניהן במקום השלישי לפני קלרה קילרמן ברטוש שסיימה במקום הרביעי בתוצאה זהה. כמו כן, היה הבדל רב בסגנון השחייה שלהן, סקיי שחתה חזה בסגנון ידיים פרפר ואילו נובק ז'ראר שחתה בסגנון השמרני. במשחה ל-400 מטר חופשי היא זכתה במדליית כסף נוספת בתוצאה של 2:13.7 דקות אחרי בת ארצה ולריה ג'נגה (5:12.1 דקות, שיא אולימפי). במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי היא וחברותיה (אחותה המבוגרת אילונה נובק, יהודית תמש וקטלין סוקה) זכו במדליית זהב בתוצאה של 4:24.4 דקות, שיא עולם חדש, שיפור לשיא העולמי הקודם שלהן (4:27.2 דקות) לפני ההולנדיות (4:29.0 דקות) והאמריקאיות (4:30.1 דקות). נובק ז'ראר קבעה במשחה זה את הזמן המהיר בתחרות 1:05.1 דקות. במשחה ל-200 מטר חזה בשלב המוקדמות, קבעה נובק ז'ראר שיא אולימפי חדש, בתוצאה של 2:54.0 דקות.
נובק ז'ראר פגשה את בעלה פייר ז'ראר, עיתונאי ספורט במשחקים האולימפיים בהלסינקי ומאוחר יותר התחתנה איתו. היא עברה להתגורר בבריסל, שם עבדה כרופאה וערכה את מחקריה.
לאולימפיאדת מלבורן (1956) הגיעה נובק ז'ראר בכושר לא טוב וכשחיינית נבחרת בלגיה. היא לא הצליחה לעלות לשלב הגמר, כשחתה במוקדמות תוצאה של 3:02.7 דקות ודורגה בסיום במקום ה-12.
אווה נובק ז'ראר נפטרה בבריסל שבבלגיה בשנת 2005.
מורין פורסטר
מורין פורסטר (אנגלית: Maureen Forrester; 25 ביולי 1930– 16 ביוני 2010) הייתה זמרת אלט אופראית קנדית-יהודייה.
חייה
מורין פורסטר נולדה בשם קתלין סטיוארט במונטריאול שבנפת קוויבק. היא גדלה בשכונת עוני במזרח מונטריאול. בגיל 13 נשרה מן הלימודים כדי לעזור בפרנסת המשפחה, שהיו בה עוד שלושה ילדים מלבדה, בעבודתה כמזכירה בחברת הטלפונים בל. היא הצליחה לממן לעצמה שיעורי פיתוח קול וזמרה אצל סאלי מרטין, פרנק ראו והבריטון ברנרד דיאמנט. את הרסיטל הראשון שלה נתנה ב-YWCA המקומי בשנת 1953. המלווה שלה היה ג'ון ניומרק, והופעתם זו הייתה פתיחה לשיתוף פעולה רב-שנים. הופעתה הקונצרטנטית הראשונה הייתה בביצוע הסימפוניה התשיעית של בטהובן עם התזמורת הסימפונית של מונטריאול בניצוח אוטו קלמפרר.
פורסטר סיירה רבות בקנדה ובאירופה עם Jeunesses Musicales. הופעתה הראשונה בניו יורק הייתה באולם הקונצרטים העירוני בשנת 1956. ברונו ולטר הזמין אותה לשיר בשבילו; הוא חיפש את האלט המתאים לביצוע והקלטה של הסימפוניה השנייה, "התחייה", של גוסטב מאהלר. הייתה זו ראשיתו של קשר חם, רצוף חיבה והרמוניה. ולטר היה תלמידו של מאהלר והדריך את פורסטר בפרשנות יצירותיו. היא שרה בביצועי הפרידה של ולטר מן הפילהרמונית של ניו יורק בשנת 1957.
פורסטר נודעה בביצועי מאהלר שלה ובכוח התמדה מרשים. היא יכלה להגיש עד 120 הופעות בשנה ובה בעת לגדל את חמשת הילדים שהביאה לעולם בנישואיה למנצח והמוזיקולוג היהודי יוג'ין קאש, והתגיירה בעקבותיו. היא נחשבה לבעלת דיקציה גרמנית יוצאת מן הכלל וחוש דרמטי מעולה, שהקנו לה שם של זמרת לידר מן השורה הראשונה. היא הופיעה דרך קבע גם בקונצרטים ובאופרות.
פורסטר הייתה בעלת הקול של ביאנקה קסטאפיורה בסדרת הטלוויזיה "הרפתקאות טינטין".
מורין פורסטר נודעה כמי שמעודדת מלחינים קנדיים ומשלבת דרך קבע את יצירותיהם בתוכניותיה, בייחוד בסיוריה בארצות אחרות. במשך השנים כיהנה בתפקידים שונים בקנדה וקיבלה תוארי כבוד רבים. בין השנים 1986 ל-1990 כיהנה כנשיאת אוניברסיטת וילפריד לוריה, ואולם הרסיטלים של האוניברסיטה נקרא על שמה.
בשנת 1986 פרסמה את ספר זיכרונותיה, Out of Character.
פורסטר נפטרה בשנת 2010 בטורונטו.
VirtualBox
VirtualBox היא תוכנה להפעלת מכונות וירטואליות המפותחת על ידי אורקל. היא מיועדת בעיקר להפעלה מסביבת שולחן העבודה ומאפשרת להריץ בקלות יחסית מערכת הפעלה אחת מתוך מערכת הפעלה אחרת.
התוכנה פותחה על ידי חברת התוכנה הגרמנית אינוטק. הגרסה הראשונה שוחררה תחת רישיון קנייני, ובינואר 2007 הפיצה החברה גרסה תחת רישיון GPL. בשנת 2008 נרכשה החברה על ידי סאן מיקרוסיסטמס. סאן נרכשה בשנת 2010 על ידי חברת אורקל.
לפני גרסה 4.0, התוכנה הייתה מופצת בשתי גרסאות:
עקב הצורך ברישוי כפול, תרומת קוד לפרויקט מחייבת השמת זכויות יוצרים לאורקל, או ליתר דיוק מתן הרשאה לאורקל לשנות את הרישיון של הקוד כרצונה.
פרנסיסקו דה סורבראן
פרנסיסקו דה סורבראן (בספרדית: Francisco de Zurbarán; 7 בנובמבר 1598 – 27 באוגוסט 1664) היה צייר ספרדי מתקופת תור הזהב. הוא ידוע בעיקר בזכות ציורי הדת שלו, אשר מתארים נזירים, נזירות ומרטירים (לעיתים קרובות ברוח מיסטית), ובזכות ציורי טבע דומם. ציוריו נחשבים לסמל לתקופת הקונטרה-רפורמציה.
ביוגרפיה
נפטר במדריד ב-27 באוגוסט 1664.
ג'ג'יאנג
גֶ'גְ'יאנְג (בסינית: 浙江; בפין-יין: Zhèjiāng - IPA: ) הוא מחוז במזרח הרפובליקה העממית של סין. שטחו 101,800 קמ"ר ואוכלוסייתו נאמדת בכ-64.5 מיליון נפש. בירתו היא העיר הַאנְגְג'וֹאוּ (杭州/Hángzhōu). בדומה למרבית המחוזות במזרח סין, הוא מאוכלס רובו ככולו על ידי בני ההאן.
ראשיד וולאס
ראשיד עבדול וולאס (באנגלית: Rasheed Abdul Wallace; נולד ב-17 בספטמבר 1974, פילדלפיה, פנסילבניה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות 4 ו5 (הפאוור פורוורד והסנטר). גובהו 2.11 מטרים. לאחר פרישתו שימש במשך שנתיים כעוזר המאמן בדטרויט פיסטונס.
ג'ג'יאנג
צפונו של המחוז מהווה חלק מהדלתה של שפך נהר היאנגצה. זהו שטח מישורי המהווה קרקע חקלאית פורייה כבר אלפי שנים והוא רווי נהרות ותעלות השקיה. דרומו של המחוז הררי יותר. חופו של המחוז מפותל ומשונן ולאורכו לא פחות מ-18,000 איים, כשהידוע שבהם הוא פּוּטְווֹשַׁאן (普陀山/Pŭtuóshān), שההר שעליו הוא אחד מארבעת ההרים הקדושים לבודהיזם בסין, והוא רווי במנזרים, חופים וצוקים.
ראשיד וולאס
רקע
נבחר בדראפט 1995 על ידי וושינגטון בולטס (לימים וושינגטון וויזארדס) מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. וולאס נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה בעונתו הראשונה ב-NBA, עוד באותה עונה הועברו הוא והארווי גראנט לפורטלנד טרייל בלייזרס תמורת רוד סטריקלנד וקווין דאקוורת'. ב-2001 קבע שיא קריירה של 42 נקודות למשחק כששיחק במדי פורטלנד טרייל בלייזרס נגד הדנוור נאגטס, באותה שנה הגיעה פורטלנד טרייל בלייזרס לגמר המערב. בעונת 2002 קבע את הממוצע הטוב בקריירה שלו - 19.4 נקודות למשחק. ב-2004 הועבר ראשיד לדטרויט פיסטונס (לאחר ששיחק משחק אחד בקבוצת אטלנטה הוקס) ועזר לה לזכות באליפות ה-NBA, האליפות הראשונה שלו והשלישית של המועדון. גובהו של וולאס הוא 2.11 מ', הוא ידוע בשמירה החזקה שלו, בכמות הריבאונדים שהוא לוקח וביכולת המסירה שלו, בנוסף הוא ידוע בהתקפה הרב-גונית שלו, מהטבעות מרשימות ועד זריקות מהשלוש באחוזים טובים.
ג'ג'יאנג
בשנת 2015 פגע במחוז הטייפון צ'אן הום. לקראת הגעתו למחוז פונו כמיליון תושבים, ונזקיו במחוז נאמדו בכמיליארד דולר.
ראשיד וולאס
אישיות
וואלס הוביל לא פעם את ליגת ה-NBA בכמות העבירות הטכניות שלו (בעונת 2000/2001 נשרקו לחובתו 41 עבירות טכניות. זהו שיא NBA לעבירות טכניות בעונה) דבר שפגע לו מאוד במוניטין בנוסף לעבירות שביצע על המגרש ומחוצה לו. לוולאס בעיות התנהגות גם מחוץ למגרש, הוא נעצר בשל אחזקת מריחואנה, ובשל נהיגה ללא רישיון. מאז שהגיע לדטרויט פיסטונס התנהגותו של ראשיד השתפרה מאוד, תחת אימונו של לארי בראון, אמנם עדיין נשרקות הרבה עבירות טכניות לחובתו אך התנהגותו מחוץ למגרש השתפרה והוא אף הקים קרן על שמו שעוזרת בפיתוח החינוך בפילדלפיה, פורטלנד, דורהאם ובעוד מספר קהילות. ראשיד וולאס ידוע כשחקן שלא אוהב לדבר עם כלי התקשורת ובעבר הגיב כמעט לכל עיתונאי ששאל אותו על המשחק כך: "היה משחק טוב, שתי הקבוצות התאמצו".
ג'ג'יאנג
במחוז נמצאת תחנת הכוח השביעית בגודלה בעולם, תחנת הכוח גוודיין ביילון.
ראשיד וולאס
אישיות
ראשיד נשוי לפטימה וואלס, לשניים ארבעה ילדים: שניים משותפים ועוד אחד לכל אחד ממערכות יחסים קודמות.
שנותיו הראשונות
ראשיד החל את קריירת הכדורסל שלו בפילדלפיה, פנסילבניה. אחרי עונת 1992–1993 בליגת התיכונים, הוכתר ראשיד לשחקן השנה בתיכונים על ידי עיתון ה-USA Today ובאותה שנה נבחר על ידי עיתון ה-Basketball Times לנבחרת הראשונה של שחקני התיכונים. בממוצע של 19 דקות בלבד למשחק, ראשיד נתן ממוצעים מרשימים של 16 נקודות, 15 ריבאונדים ו-7 חסימות כבר בעונה הראשונה. בנוסף לכדורסל השתתף ראשיד באותה שנה בתחרויות ריצה וקפיצה לגובה.
מכללה
באוניברסיטת קרוליינה הצפונית היה דין סמית' מאמנו של ראשיד. בשנותיו במכללה הצליח מאוד ונבחר על ידי Associated Press לנבחרת השנייה של המכללות האמריקניות. בנוסף, רשם ראשיד שיא במשחקי החוף האטלנטי עם אחוזי קליעה של 63.5 אחוזים מהשדה.
וושינגטון בולטס
בשנתו הראשונה שיחק וולאס 65 משחקים בוושינגטון, ב-51 מתוכם הוא עלה בחמישייה הפותחת. בנוסף לניסיונו בעמדה מספר 4 (פאוור פורוורד) רכש ניסיון גם כסנטר בשל מבנה גופו. וולאס שיחק בנבחרת הרוקיז בסוף שבוע האולסטאר של ה-NBA. שנה לאחר מכן הוא שבר את האגודל במשחק נגד אורלנדו מג'יק ולא חזר לשחק עד לעונה הבאה.
פורטלנד טרייל בלייזרס
לאחר שנה, עבר ראשיד וולאס לקבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס, הוביל את הקבוצה בסטטיסטיקות הקליעה 12 פעמים ודורג שלישי בליגה באחוזי הקליעה. כשפורטלנד התחילה במומנטום חיובי, שבר שוב וולאס את האגודל. היה זה במשחק נגד קבוצת וושינגטון בולטס, אשר בחרה אותו בדראפט והעבירה אותו לפורטלנד טרייל בלייזרס. בעקבות הפציעה נאלץ להפסיק לשחק למשך חודש ימים. וולאס חזר מהפציעה שלו עם מוטיבציה גבוהה במיוחד והוא היה לנקודת האור היחידה של הקבוצה בסיבוב הראשון של הפלייאוף של אותה עונה (עונת 96–97) נגד הלוס אנג'לס לייקרס, הופעה זו בסיבוב הראשון הייתה לתקוות המועדון לקראת עונת 97–98. העונה הבאה אכן הייתה מצוינת בשביל ראשיד, לאחר שהאריך חוזהו בקבוצה. בעונת 1999 ובעונת 2000 הוביל וולאס את קבוצתו לגמר המערב ובשתי העונות הפסיד איתה, באחת לסן אנטוניו ספרס ובשנייה ללוס אנג'לס לייקרס, שתי הקבוצות, זכו בשנים אשר בהן ניצחו בפורטלנד טרייל בלייזרס באליפות ה-NBA. סדרת גמר המערב של שנת 2000 נגד לוס אנג'לס לייקרס היא הבולטת ביותר מבחינת הקבוצה מכיוון שבמשחק השביעי והאחרון בסדרה הובילו ברבע האחרון ב-13 נקודות הפרש, ואיבדו את ההובלה ואיתה את אליפות המערב. לאחר הפסד אליפות המערב בשנת 2000, ראשיד וולאס לא זכה להצלחה נוספת ברמה הזאת עם הפורטלנד טרייל בלייזרס.
דטרויט פיסטונס
לאחר מספר עונות בינוניות שלו, הועבר ראשיד לאטלנטה הוקס ולאחר משחק אחד הועבר משם לדטרויט פיסטונס, שם זכה למעמד של שחקן בחמישייה הפותחת כבר בעונה הראשונה של שנת 2003–2004. בעונה זאת עזר ראשיד לקבוצה לסיים את העונה ברצף ניצחונות מרשים ובסופה גם לקחת את האליפות שאף אחד לא האמין שייקחו, בסדרת משחקים נגד הלוס אנג'לס לייקרס ניצחו 4:1 בסדרה של חמישה משחקים. לאחר הזכייה באליפות ראשיד קנה לכל אחד מחברי הקבוצה "חגורת אליפות" לפי עיצוב אישי ונתן להם את החגורות עם פתיחת מחנה האימונים של העונה שלאחר מכן. בעונת 2004–2005 ראשיד נשא איתו את "חגורת האליפות" לחדר ההלבשה לפני כל משחק כדי לעודד את הקבוצה להגן על התואר. החל מהפלייאוף של אותה עונה כונה ראשיד בכינוי Guaransheed, שילוב בין שמו לבין המילה Guarantee - ערבון, זאת מכיוון שלאחר הפסד נגד האינדיאנה פייסרס, הבטיח את הצלחת הקבוצה במשחק שאחרי (ולא בפעם הראשונה), ואכן עזר לקבוצה לנצח בסדרה כולה, 4:2. לאחר סיום סדרה זאת, עלו הדטרויט פיסטונס לגמר המזרח נגד המיאמי היט, לאחר הפסדים בשני המשחקים הראשונים הבטיח שוב ראשיד את ההצלחה, ושוב עזר לבצע כשקלע בממוצע בסדרה 14.5 נקודות ב-50 אחוזים. במשחק ה-7 ניצחו הדטרויט פיסטונס בעזרת משחק קליעות מצוין של ראשיד, דבר שהעלה אותם לגמר ה-NBA. בגמר ה-NBA פגשו דטרויט פיסטונס את הקבוצה החזקה במערב, הסן אנטוניו ספרס, שהחזיקו ביתרון הביתיות (2 משחקים בסן אנטוניו, 3 משחקים בדטרויט ועוד 2 משחקים בסן אנטוניו). הסדרה נפתחה בשני הפסדים של הפיסטונס, אך הם לא ויתרו ונלחמו כדי להשאיר את התואר במישיגן, והם השוו את הסדרה ל-2:2. במשחק החמישי הגיע הכדור האחרון לרוברט הורי שהיה בערב קליעות מצוין מהשלוש, ראשיד וולאס השאיר אותו פנוי לזריקה מהשלוש וסן אנטוניו ספרס ניצחו במשחק. בזכות ניצחון זה היו למשחק אחד מניצחון הסדרה, 3:2. במשחק השישי ידע ראשיד שהוא צריך להחזיר את הקבוצה לתמונה ושאין עוד הזדמנויות אחרי משחק זה (משחק 6, בחוץ) והוא אכן עזר לפיסטונס להגיע למשחק 7 כשהקבוצה השוותה את הסדרה ל-3:3. במשחק השביעי והאחרון הפסידו הפיסטונס 81:74 ובכך הפסידו את האליפות לסן אנטוניו ספרס.
בהצבעת האולסטאר של שנת 2006 לא נבחר וולאס לפתוח בהרכב של המזרח (אזור קבוצתו, דטרויט) כשזכה ל-866,932 קולות בלבד (מקום שלישי בין הפורוורדים במזרח ושני בין ה-PF במזרח) לעומת 1,291,836 שהלכו לג'רמיין אוניל, שנבחר ל-PF הראשון של המזרח אך בעקבות פציעה לא היה יכול לקחת חלק במשחק. אף על פי שלא נבחר על ידי הקהל לחמישייה הפותחת, מאמני המזרח בחרו בוולאס כשחקן ספסל (בפעם השנייה שלו באולסטאר, הפעם הראשונה בנבחרת הרוקיז) יחד עם עוד 3 משחקני ההרכב הפותח של הפיסטונס, צ'אנסי בילאפס הרכז שזוהי השתתפותו הראשונה באולסטאר, ריצ'רד המילטון השוטר-גארד שגם עבורו זוהי השתתפות ראשונה באולסטאר ובן וולאס הסנטר, שעבורו זו הופעה רביעית באולסטאר. את המשחק סיים ראשיד עם 2 נקודות ו-2 ריבאונדים ב-17 דקות.
בפלייאוף 2006, אחרי עונתם הטובה ביותר של דטרויט - אכזב וולאס כשקלע 14 נקודות בממוצע בכל הפלייאוף ו-10.5 נקודות בלבד בסדרת גמר המזרח נגד המיאמי היט (אשר הדיחה את דטרויט באותה סדרה ולקחה אליפות לאחר שהדיחה בסדרה שאחרי את הדאלאס מאבריקס) לאחר שסובב את קרסולו.
לקראת עונת, עם תום חוזהו בדטרויט, חתם וולאס על חוזה לשלוש שנים בבוסטון סלטיקס, אולם לאחר עונה חלשה, בה רשם את הממוצעים החלשים בקריירה, הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
חזרה מהפרישה
וולאס הודיע על חזרה מפרישתו לאחר שתי עונות בהן לא שיחק, וחתם על חוזה בניו יורק ניקס לקראת עונת. במהלך העונה שותף וולאס ב-21 משחקים בלבד, לאחר שסבל משברי מאמץ חוזרים. הוא תרם 7.0 נקודות ו-4.0 ריבאונדים, ובעקבות פציעה נוספת לקראת סיום העונה, הודיע על פרישתו השנייה.
שאבייר דירסאו
דירסאו שאבייר פרנסיסקו (בפורטוגזית: Dirceu Xavier Francisco, נולד ב-18 בדצמבר 1977 בקבו פריו שבמדינת ריו דה ז'ניירו, ברזיל), מוכר בישראל כשאבייר דירסאו, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
את הקריירה שלו בקבוצות הבוגרים החל בפלומיננסה, אחד המועדונים הגדולים בריו דה ז'ניירו. הוא שיחק שם כחמש שנים בהן זכה עם הקבוצה אליפות המחוזית. לאחר ירידת הקבוצה לליגה השנייה עבר לז'ובנטוס, קבוצה קטנה בברזיל. בזמן משחק נפצע, עזב את הקבוצה והושבת לשנה. לאחר שהתאושש מהפציעה חזר לליגה הברזילאית, לקבוצת סנטו אנדרה.
בשנת 2004 הגיע דירסאו לישראל וחתם בשורות האלופה, מכבי חיפה. הוא עזר לחיפה לזכות באליפות התשיעית שלה ב-2005 ובעשירית ב-2006. הוא הצטרף למועדון כאלמוני אך הפך במהרה לאחד הקשרים האחוריים המובילים בליגת העל.
באוגוסט 2007, זמן קצר לפני תחילת העונה, שוחרר ממכבי חיפה וחתם על חוזה לשלוש עונות במכבי פתח תקווה אך שוחרר לאחר עונה אחת וחזר לברזיל.
מייקל רד
מייקל וסלי רד (אנגלית: Michael Wesley Redd; נולד ב-24 באוגוסט 1979 בקולומבוס, אוהיו) הוא כדורסלן עבר אמריקאי בגובה 1.98 מטר ששיחק בעמדת הקלע. רד זכור בעיקר כשחקן קבוצת מילווקי באקס מליגת ה-NBA, בשורותיה שיחק במשך 11 עונות, והוא ממוקם במקום הרביעי ברשימת קלעיה בכל הזמנים. רד שמאלי, ונודע ביכולת הקליעה המרשימה שלו.
שנותיו הראשונות וקריירת מכללות
רד נולד ב-24 באוגוסט 1979 בקולומבוס, אוהיו. הוא שיחק 3 שנים באוניברסיטת המדינה של אוהיו, בין 1998–2000. בשנתו השנייה הוא הוביל את קבוצתו לפיינל פור של טורניר אליפות המכללות. בשלוש עונותיו במכללה קלע רד ממוצעים של 21.9, 19.5 ו-17.5 נקודות למשחק, בהתאמה.
מילווקי באקס
מייקל רד נבחר בדראפט 2000 על ידי מילווקי באקס בסיבוב השני, בבחירה ה-43 בלבד. בעונת הרוקי התקשה רד לשחק בצילו של כוכב הקבוצה ריי אלן ושותף בשישה משחקים בלבד. בשתי העונות הבאות השתפר בהדרגה, וקלע ממוצעים של 11.4 ו-15.1 נקודות למשחק, בהתאמה. באוקטובר 2002 חתם רד על חוזה בדאלאס מאבריקס ל-4 עונות עבור 12 מיליון דולר, אך הבאקס השוו את ההצעה והשאירו את רד במילווקי. בעונת, לאחר שכוכב הקבוצה ריי אלן הועבר בטרייד לסיאטל סופרסוניקס, הציג רד יכולת מצוינת כשקלע 21.7 נקודות למשחק, נבחר למשחק האולסטאר ונכלל בחמישיית העונה השלישית של העונה. בפלייאוף של אותה עונה הודחו הבאקס כבר בסיבוב הראשון, בו קלע רד 18 נקודות למשחק. לפני עונת חתם רד על הארכת חוזה, שנכנסה לתוקף רק בעונת, בסכום של 91 מיליון דולר ל-6 עונות. בעונת היה רד הקלע החמישי בטיבו ב-NBA, לאחר שקלע 26.7 נקודות למשחק, אך לא הצליח להוביל את הבאקס לפלייאוף, בין היתר בשל פציעות מרובות (רד החמיץ 29 משחקים באותה עונה). ב-11 בנובמבר 2006 קלע רד שיא קריירה של 57 נקודות בתצוגת כדורסל מרשימה נגד יוטה ג'אז. 57 שניות לסיום אותו משחק קלע רד סל שלוש שהביא לשוויון זמני, אך בסופו של דבר הפסידה קבוצתו לאחר סל הניצחון שקלע שחקן הג'אז מאט הארפרינג, שנייה אחת לסיום המשחק.
הנסיגה בקריירה של רד החלה בעונת, בה שיחק ב-33 משחקים בלבד, בעקבות מספר פציעות ברצועות ברכו השמאלית. בשתי העונות הבאות התקשה רד לשחזר את היכולת שהציג לפני הפציעות, והוא שותף בסך הכול ב-28 משחקים בעונות -. בסיום עונת 2010/11 עזב רד את הבאקס, לאחר שהעמיד בשורותיה ממוצע של 20 נקודות למשחק ו-11,554 נקודות בסך הכול, לאורך 11 עונות בקבוצה. נכון ל-2015, מדורג רד במקום הרביעי ברשימת קלעי מילווקי באקס בכל הזמנים, ובמקום השני ברשימת קלעי השלשות של המועדון, עם 1,003.
פיניקס סאנס
ב-29 בדצמבר 2011 חתם רד בפיניקס סאנס לעונה אחת. ב-7 בפברואר חזר רד למילווקי בניצחון חוץ של קבוצתו על הבאקס, כשהוא קולע 14 נקודות. כשעלה למגרש קיבל רד תשואות בעמידה מקהל הבאקס. בסיום אותה עונה, בה קלע 8.2 נקודות למשחק, הודיע רד על פרישה ממשחק.
נבחרת ארצות הברית
רד שיחק רבות במדי קבוצות הנוער של נבחרת ארצות הברית. באליפות אמריקה בכדורסל ב-2007 קלע רד 15 נקודות בממוצע למשחק, ובמהלך הטורניר הוא שבר את שיא השלשות למשחק נגד נבחרת פוארטו ריקו, עם 7, ואת שיא השלשות לטורניר שלם כשקלע 28. כמו כן היה רד שותף לזכייתה של נבחרת ארצות הברית במדליית הזהב ב אולימפיאדת בייג'ינג 2008.
פאולו די קאניו
פאולו די קאניו (באיטלקית: Paolo Di Canio; נולד ב-9 ביולי 1968 ברומא) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל איטלקי.
קריירה
לדי קאניו הייתה קריירה רבת תהפוכות, בה מצד אחד זכה בתארים רבים, אך בו בזמן היה מעורב בשערוריות רבות, הידועה שבהם, מנהגו להצדיע במועל יד בסגנון פשיסטי לעבר אוהדי יובנטוס. די קאניו ידוע בכנות ובתשוקה שלו למשחק, כמו גם לכישרון ובתעוזה שלו במגרש מחוצה לו.
די קאניו החל את דרכו בלאציו בשנת 1985, בה הוא שיחק עד שנת 1990 בקדנציה הראשונה שלו, כאשר עבר לאחת הענקיות האיטלקיות יובנטוס. די קאניו שיחק ב"גברת הזקנה" במשך 3 עונות, לאחר מכן עבר לשחק בנאפולי ולאחר מכן במילאן.
ב-1996 הצטרף די קאניו לסלטיק הסקוטית, הקבוצה הבריטית הראשונה שלו. יכולתו המצוינת בקבוצה, בה הבקיע 15 שערים ב-37 משחקים, הסבה את תשומת לבה של שפילד ונסדיי מהפרמייר ליג, שהעבירה אותו לשורותיה. באי הבריטי עמד די קאניו במרכזה של תקרית בשנת 1998, בה הוא הטיח את השופט פול אלקוק לרצפה לאחר שזה הרחיק אותו מהמשחק עם כרטיס אדום. בעקבות זאת הורחק די קאניו מ-11 משחקים ונקנס ב-10,000 ליש"ט.
בינואר 1999 עבר די קאניו לווסטהאם ועזר לה להגיע למקום החמישי ולהעפיל לגביע אופ"א. שער שכבש בבעיטת וולה נגד וימבלדון במרץ 2000 זכה בתואר שער העונה של ה-BBC, שער שעד היום נחשב לאחד הגדולים בהיסטוריה של הפרמייר ליג. באותה עונה הוא אף נבחר על ידי אוהדי הקבוצה ל"פטיש השנה" (Hammer of the Year), תואר שחקן העונה של וסטהאם.
בשנת 2001 הוא נבחר על ידי פיפ"א לקבל את פרס המשחק ההוגן. הוא זכה בפרס לאחר שבדצמבר 2000, במהלך משחק נגד אברטון, בחר די קאניו לתפוס את הכדור בידיו על מנת לעצור את המשחק במקום לנסות להבקיע שער כאשר שוער היריבה שכב פצוע על הדשא. פיפ"א תארה את הפעולה של די קאניו כ"פעולה מיוחדת של ספורטיביות".
לאחר שווסטהאם ירדה ליגה בעונת 2002/03, עבר די קאניו לשחק בצ'רלטון אתלטיק, שם הפך ליקיר האוהדים. באוגוסט 2004, הוא חזר לשחק בקבוצת נעוריו לאציו, כאשר הוא ויתר על סכומי כסף גדולים והאהדה של אוהדי צ'רלטון כדי לחזור ולעזור למועדון שנקלע לקשיים כלכליים ונזקק לעזרתו כדי לשרוד בסרייה א'.
די קאניו הוא יקיר האוהדים בלאציו, וחוץ מהתקרית המפורסמת של מועל היד, התפרסם במריבה שהייתה לו עם סימונה אינזאגי על רקע בעיטת פנדל, דבר שמאוחר יותר הביא לעזיבתו של אינזאגי לסמפדוריה והגעתו של תומאזו רוקי בהעברה במקומו. ביוני 2005 די קאניו חתם באס אס לאציו לעונה נוספת. בסוף עונת 2005/6 עזב די קאניו את לאציו בטונים צורמים תוך הוצאת דיבה על ראשי לאציו ומאמנו. לפני שפרש ממשחק פעיל שיחק בקבוצת סיסוקו רומא מהליגה הרביעית.
ב-31 במרץ 2013 מונה די קאניו למאמנה של סנדרלנד מהפרמייר ליג האנגלית, וזאת במקומו של מרטין אוניל שפוטר. ב-23 בספטמבר 2013, אחרי שורה של תוצאות לא טובות, פוטר די קאניו מהקבוצה.
קתדרלת ההשכלה
קתדרלת ההשכלה (או קתדרלת הלמידה; Cathedral of Learning) היא מגדל נאו-גותי באוניברסיטת פיטסבורג, פנסילבניה, ארצות הברית. המגדל הוא נקודת ציון (Landmark) מקומית ולאומית ומהווה את המרכז של קמפוס אוניברסיטת פיטסבורג באוקלנד שבפיטסבורג, פנסילבניה. המגדל מתנשא לגובה 163 מטר (כ-535 רגל) עם 42 קומות ובכך מהווה את המבנה החינוכי הגבוה ביותר בעולם המערבי והמבנה החינוכי השני בגובהו בעולם, אחרי המגדל באוניברסיטת מוסקבה, המתנשא לגובה 240 מטר על 36 קומותיו והצריח בגובה 57 מטר. בניית המגדל, שתוכנן על ידי צ'ארלס קלאודר, החלה ב-1921 והסתיימה ב-1937. המבנה בעל 2,529 חלונות. זהו מגדל נאו-גותי מרשים המשמש ומופיע לעיתים קרובות בתמונותיה, בגלויות ופרסומים נוספים שלה.
ייעוד ושימושים
המרתף והקומות 1–36 משמשות למטרות לימודיות וחינוכיות. קומות אלה כוללות אולמות הרצאה, מעבדות מחשבים, כיתות ומשרדי מחלקות. הקומה הראשונה והשלישית מאכלסות 26 "חדרי לאומיות", כיתות שתוכננו בידי חברי קהילת פיטסבורג בסגנונות המדינות השונות (בהן ישראל). המגדל מכיל את מחלקת הפילוסופיה הנחשבת לאחת מחמש הטובות בארצות הברית. ואת המחלקה להיסטוריה ופילוסופיה של המדע הנחשבת לטובה בתחומה. מחלקות אחרות במגדל כוללות ספרות אנגלית ולימודי דת. בנוסף, תוכנית University Honors College נמצאת בקומות ה-35 וה-36 של המגדל. קומות 38–42 סגורות לציבור הרחב ומכילות את החיווט החשמלי של המגדל ואף מקנן בהם זוג של בזים נודדים. ניתן לראות באינטרנט תמונות מראש המגדל באמצעות מצלמת רשת המותקנת שם. בקומה ה-40 נמצא חדר בבקוק, חדר כנסים גדול עם מראה פנורמי של פיטסבורג תחתית ושאר הקמפוס, וכן תצפית על אוניברסיטת קרנגי מלון.
היסטוריה
ב-1921 נסע ג'ון גאברט בואומן (John Gabbert Bowman) לעיר פיטסבורג, פנסילבניה כדי לכהן כקאנצלר העשירי של האוניברסיטה. באותה תקופה, האוניברסיטה הורכבה מסדרה של מבנים קצרים וקטנים, בעוד ששיעורים נערכו בבניינים זמניים ממלחמת העולם הראשונה. לפי הסיפור, הוא ביקש מנהג חשמלית לקחת אותו לאוניברסיטה, אך לנהג לא היה כל מושג למה הוא מתכוון. כאשר בואומן ראה זאת, הוא החליט לעשות מעשה כדי להבטיח שהאוניברסיטה תשאיר רושם על העיר. הוא שקע בחזון של מגדל שיקרא קתדרלת הלמידה. הנימוקים לכך מסוכמים בציטוט הבא מדבריו:
בניסיון למצוא מקום מתאים לבניין, בואומן נמשך לשטח בן 14 אקר (57,000 מטר מרובע) שנקראה Frick Acres. בנובמבר 1921, עם עזרה ממשפחת מלון, האוניברסיטה קנתה את השטח והחלה בתכנון מבנה אוניברסיטאי הולם שיבנה שם.
מימון
כדי לממן את הפרויקט השאפתני נדרש מימון רב, שהגיע בדרכים שונות ומגוונות, בהן: כספים מהתעשייה, חברות מסחריות, יחידים וממשלות שונות, זאת כדי לגרום לדעת הקהל לתמוך בהקמת קתדרלת הלמידה, ובו-זמנית לממן את הבנייה. הקמפיין הושק ב-1925
חלק חשוב מהקמפיין היה להגיע לילדי העיר ונקרא "Buy a Brick for Pitt" ("קנה לבנה עבור פיט (סבורג)"). כל ילד שלח מטבע דיים (השווה לעשירית הדולר) ומכתב לאוניברסיטה המסביר כיצד הם הרוויחו את הדיים לבנייה. בתמורה, הילד קיבל תעודה עבור לבנה אחת הנמצאת במגדל. כ-97,000 תעודות הונפקו עבור ילדים.
חדרי הלאומיות
קתדרלת הלמידה היא בית ל-26 חדרי לאומיות, בהם 24 כיתות ו-2 חדרי תצוגה, בקומות הראשונה והשלישית. כל חדר לאומיות תוכנן כדי להעלות על נס תרבות של לאום אחר שהשפיע על צמיחתה של פיטסבורג, ולשקף את התרבות הלאומית הזאת כפי שהייתה בשנות ה-20 של המאה ה-20, בעת בניית המגדל. נכון להיום (דצמבר 2007), כ-8 חדרים נמצאים בתהליכי אישור וגיוס כספים להקמתם. סיור וירטואלי בחדרים אפשרי באתר הרשמי http://www.pitt.edu/~natrooms.
בואומן החליט לערב את הקהילה ככל האפשר בבניית קתדרלת הלמידה, לכן הוא הציע שכל לאום שהוא בעל ייצוג משמעותי בקרב אוכלוסיית פיטסבורג יורשה לתכנן את חדר הלאומיות שלו. כל קבוצה הקימה ועדת חדר, שהייתה אחראית לגיוס הכספים, התכנון והרכישות. האוניברסיטה סיפקה רק את החדר, בעוד שאת כל החומרים, העבודה והתכנון סופקו על ידי הוועדות, שלעיתים נתמכו בידי הממשלות של הלאומים השונים ש".. הגיבו עם תמיכה נדירה, לעיתים קרובות סיפקו אדריכלים, אמנים, חומרים ומתנות כדי להבטיח אותנטיות ואיכות מעולה של הכיתות שלהן."
תוכניה שנייה שהוצעה הציעה לבנות חדר לכל תקופה בהיסטוריה של אמריקה ואלה יהיו בעיקר בקומה השלישית. אף על פי שסדרת חדרים שורטטה בתוכניות, רק חדר אחד נבנה והוא ידוע כ-Early American room.
באבן הפינה של המגדל מ-1939 ניצב לוח נחושת, מתנה מיו"ר ועדת חדרי הלאומיות, ובו כתוב:
מאז 1944, ארגון סטודנטים באוניברסיטת פיטסבורג בשם Quo Vadis מציע סיורים מאורגנים בחדרי הלאומיות, בהם משתתפים כ-30,000 תיירים בשנה.
חדרים מוצעים
האוניברסיטה מתכננת 8 חדרי לאומיות חדשים, בנוסף ל-26 הקיימים. הראשון שבהם יהיה החדר הטורקי, שיושלם ב-2008. עומר אקין, פרופסור באוניברסיטת קרנגי מלון, ישגיח על תכנון החדר והאדריכלות. אחריו יבנה החדר הוולשי. עלותם של 2 החדרים היא 300,000 דולר.
החדרים המוצעים:
האולם
החלק העיקרי של המגדל הוא האולם (Commons room), אולם בסגנון גותי המשתרע כל שטח של 2,000 מטר רבוע ומתנשא לגובה 16 מטר (כ-4 קומות). האולם בנוי בסגנון גותי אמיתי, ללא תמיכות מפלדה ובעל קמרונות צלעות מאבן. הקשתות הן קשתות אמיתיות והן נושאות את משקלן, בסיסיהן שוקלים כ-5 טונות כל אחד.
על מבנה זה התעקש הנגיד בואומן. האדריכל, קלאודר, התנגד בגלל עלויות שיטת הבנייה המסורתית. בואומן הגיב בהערה ש"אי אפשר לבנות אוניברסיטה גדולה עם זיוף בתוכה".
ג'וזפה גאטוני (Joseph Gattoni) תכנן את עבודת האבן, רובה מתארת את הצמחייה של אזור פנסילבניה. הקירות עשויות מאבן גיר מאינדיאנה והרצפה מרוצפת בצפחות מורמונט.
האולם היה מתנתו של אנדרו מלון. הברזל המחושל בחדר, כולל שערים גדולים המובילים למעליות, היה מתנה מג'ורג' האברד קלאפ, ותוכננו בידי סמואל ילין. מעל השירים חקוקות שתי שורות משיר חסר כותרת של רוברט ברידג'ס:
בזמן הבחינות בחורף מדליקים אש באח כדי לספק אווירה חמימה ונעימה לסטודנטים היושבים באולם ולומדים אל תוך הלילה.
יוניברסיטי הונורס קולג'
יוניברסיטי הונורס קולג' (באנגלית: University Honors College, בעברית: מכללת הכבוד של אוניברסיטת פיטסבורג) שנחנך ב-1986, נמצא בקומות ה-35 וה-36 אחרי שנערכו במקום שיפוצים
אולם הנשפים ע"ש קרוגהאן-שנלי
אולם הנשפים ע"ש קרוגהאן-שנלי (באנגלית: The Croghan-Schenley Ballroom) הוא אולם הנמצא בקומה הראשונה של חדר 156 ולמעשה מדובר בשני חדרים סמוכים, אולם הנשפים והחדר הסגלגל, המקושרים באמצעות מעבר סתרים באח של חדר הנשפים. החדרים היו במקור חלק מאחוזתו של ויליאם קרוגהאן הבן שנבנתה במקור ב-1830 באזור Stanton Heights בפיטסבורג.
בתו של קרוגהאן, מרי אליזבת שנלי, נסעה לפנימייה בניו יורק, אך ב-1842, בהיותה בת 15, ברחה כדי להינשא בסתר לאדוארד ויינדהאם הארינגטון שנלי, סרן בצבא בריטניה. הנישואים בסתר גרמו לקרע במשפחה, ובמאמץ לשכנעה לחזור לפיטסבורג, הוזמנו שני החדרים הללו. בעקבות מותו ש ויליאם קרוגהאן ב-1850, האחוזה נוהלה בידי אפוטרופוסים ונשארה רקע במשך כ-60 שנה. ויליאם ס. מילר, אז נשיא חברת Steelwood Corp רכש את האחוזה אחרי מלחמת העולם השנייה והרס אותה על מנת לבנות בתי מגורים, אך שני חדרים אלה ניצלו מההרס.
ב-1955, החדרים, שנתרמו על ידי מילר, פורקו ונבנו מחדש בתוך הקתדרלה, למעט העובדה שהתקרה הונמכה בכ-20 סנטימטר (8 אינץ') כדי להתאים לחלל הזמין במבנה.
ב-1982 שופצו ולוטשו החדרים, כדי להחזיר אותם לתהילתם מהמאה ה-19. ראויים לציון בחדר הנשפים הם נברשת הזכוכית שנחתכה ביד, ו-4 עמודים יוונים שגולפו מעץ, דוגמה ששרדה לתחייה היוונית הקלאסית שהייתה פופולרית באזור מערב פנסילבניה בשנות ה-1830.
חדרים אלה הם השריד האחרון לנכסים של מרי שנלי, אשר לפני מותה, תרמה את רוב רכושה והחזקותיה לעיר פיטסבורג, כולל את חוות שנלי, בה נמצאת הקתדרלה, ואת פארק שנלי.
הספרייה לזכר דרלינגטון
בעוד שהמוקד העיקרי של האוסף הוא היסטוריה של אמריקה וספרות, נושאים אחרים הזוכים לתשומת לב באוסף הם אטלסים ומפות נדירים, עבודות על אורניתולוגיה והיסטוריה של הטבע, וכן ספרי מסעות. בנם של הדרלינגטונים, אוהרה דרלינגטון, הרכיב אוסף מרשים של ספרות ויקטוריאנית, ספרי ספורט ועבודות מאיירים וקריקטורות. במהלך השנים האוסף התעשר אודות לנדבנותם של אנשים פרטיים וארגונים, שאפשרו לספרייה למלא חללים בנוגע להיסטוריה של האזור.
חדר בראון
בעקבות פתיחת קתדרלת הלמידה, משרדיו של הדיקן לענייני נשים הועברו ב-1938 לקומה ה-12 של הקתדרלה. הפנים לא הושלם עד אז אך הדיקן ראה בחזונות חלל מכובד ויפה בו נשים יכולות להיפגש.
כאשר הדיקן עמוס מת ב-1941, משרדיו עדיין לא היו גמורים. אגודת הבוגרים החליטה להקים קרן על שם תרצה ו. עמוס (Thyrsa W. Amos) כדי לסיים את החדר 1217 ולרהטו. חדר 1217 מעולם לא הושלם, אך אחרי מלחמת העולם השנייה כל שאר החדרים בקומה ה-12 הושלמו. גברת בראון, ביחד עם ביתה וחתנה תרמו את הריהוט ואת הפאנלים מעץ ב-1946.
הדיקן הלן פול ראש והבאה אחריה, סבינה סקואיס, המשיכו את המסורת של הדיקן עמוס עד שתפקיד הדיקן לענייני נשים בוטל ב-1969 ותפקידיו ומשרדיו הועברו למחלקות אחרות.
תיאטרון הסטודיו
תיאטרון הסטודיו (The Studio Theater), אולם תיאטרון שנמצא בשימוש המחלקה לאמנות התיאטרון, ממוקם במרתף קתדרלת הלמידה. זהו תיאטרון קופסה שחורה שאפשר להתקין בו כמעט כל סוג תפאורה הדרוש. התיאטרון משמש להצגות והפקות של הסטודנטים, לקריאת מחזות, לקברט וכן מציג את ההצגה שרצה הכי הרבה זמן בפיטסבורג Friday Nite Improvs, שהחל לרוץ מ-1989 בידי סטודנטים לתארים מתקדמים.
שינויים מוצעים לקתדרלת הלמידה
בתחילת שנות ה-2000 התעוררה מחלוקת האם יש להשתמש בתקציב האוניברסיטה להאיר את קתדרלת הלמידה בלילה, או לנקות את החזית החיצונית של המגדל. הניקוי הופסק באמצע ובוטל כיוון שהיה יקר מדי אך המגדל עדיין מואר בלילה. רבים מדיירי אוקלנד התבטאו כנגד הניקוי בטענה ששנים של פיח צריכים להישאר כמחווה לעבר התעשייתי של פיטסבורג. למרות זאת, האוניברסיטה הקציבה כ-5 מיליון דולר לניקוי ושחזור עבודות האבן. העבודות הושלמו בסוף 2007 והחזירו את החוץ של המגדל למצבו המקורי.
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר הקתדרלה סומנה כמבנה בסכנה, שיכול לשמש כמטרה להתקפות טרור שכן מחבלים יכלו בקלות לנהוג רכב כבד אל תוך קומת הקרקע של המגדל. כדי לענות על חשש זה הציבה האוניברסיטה עמודי בולארד כדי מנוע מכלי רכב לנסוע אל תוך המבנה. האוניברסיטה מתכננת להמשיך במאמצים להתקנת מערכת מיזוג אוויר מרכזית בסוף העשור. כרגע פועלים בקתדרלה 200 מזגני חלונות.
חזרזר
חזרזר (שם מדעי: Ribes uva-crispa או Ribes Grossularia) הוא שיח קטן בעל פרחים מהסוג דומדמניתיים, אח לדומדמנית וענבי השועל. הוא צומח באירופה, צפון אפריקה ומערב אסיה.
הצמח סווג בעבר כסוג נפרד: Grossularia.
חזרזר הוא רק אחד מהשמות העבריים לצמח ה-Ribes Grossularia; שם נוסף הוא עכובית (אין קשר לעכובית הגלגל). קיים בלבול לגבי ייחוס השם ענבי שועל לחזרזר, היות שפרי השיח מזכיר במראהו ענבים; כיום, הייחוס של השם ענבי שועל הוא לשיח ה-Ribes nigrum, השייך גם הוא לסוג דומדמניתיים, או לשיח הדומה לו במראה סולנום שחור, שנקרא בעברית לעיתים "ענבי שועל" או "ענבי נחש".
החזרזר הוא שיח נשרך, בגובה מטר עד שלושה. גבעוליו נוקשים, ולרוב צומחים בקבוצות קטנות. על הגבעול מתפתחים פרחים דמויי פעמון, בקבוצות של בודדים וזוגות. הפרי הוא ענבה עגולה, בגוון בהיר (ירוק-צהוב, עם נימים לבנים) או במקרים מועטים סגול. במרבית זני הבר, פרי החזרזר בעל פלומה; בזן אחד המגודל למאכל, הפרי חלק.
מוצא החזרזר ככל הנראה מאזור האלפים, והוא גודל באירופה לאורך מרבית ימי הביניים. אין עדויות ממשיות שהמין היה מוכר בתקופת האימפריה הרומית. כיום המין מגודל באסיה ובאירופה, באקלים קר וגשום ולרוב באדמות הרריות או גבוהות. בחלק מהמקרים גודל השיח למטרות חקלאיות (במיוחד בגרמניה וצרפת) אך במקומות מסוימים, כמו בריטניה, הפך המין לשיח נוי המגודל למטרות יופי ופרי. בישראל השיח גדל רק בצפון רמת הגולן, ככל הנראה בגלל דרישות אקלים.
בן-ציון נוביס
בן-ציון (בנטלי) נוביס (נולד בפרטוריה, דרום אפריקה בט"ז בשבט, תרצ"ט, 5 בפברואר 1939) הוא פרופסור אמריטוס לגסטרואנטרולוגיה באוניברסיטת תל אביב, חלוץ בתחום רפואת גסטרואנטרולוגיה בישראל. הוא הקים וניהל את המכון הגסטרואנטרולוגי בבית החולים מאיר וכיהן כיושב ראש האיגוד הישראלי לגסטרואנטרולוגיה ומחלות כבד בישראל.