cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צ'ריטי המתוקה
צ'ריטי המתוקה הוא מחזמר, פרי עטו של המחזאי ניל סיימון. כל שירי צ'ריטי המתוקה נכתבו על ידי דורותי פילדס והולחנו על ידי סיי קולמן. המחזמר, שהועלה בברודוויי בוים על ידי בוב פוסי, אשר תרם את חלקו גם בכוריאוגרפיה.את צ'ריטי גילמה גוון וורדוֹן, אשתו של בוב פוסי, ולצידה שיחק ג'ון מק'מרטין כאוסקר לינדקוויסט.
המחזמר מבוסס על סרטו של פדריקו פליני - לילות כביריה, המתמקד בעליות ובמורדות של פרוצה בעלת תקווה אינסופית. לעומת זאת במחזמר הומר תפקידהּ של הדמות הראשית, צ'ריטי, לרקדנית בתשלום במועדון ריקודים בטיימס סקוור. המחזמר הועלה לראשונה בברודוויי בשנת 1966, והועמד ל-12 פרסי טוני. בנוסף, הוצג המחזמר גם בווסט אנד וכן הועלה פעמים רבות בהפקות מחודשות ברחבי העולם. המחזמר אף זכה לגרסה קולנועית ב-1969 בכיכובה של השחקנית שירלי מקליין וג'ון מק'מרטין לצידה, המגלם את דמותו של אוסקר לינדקוויסט. גם בַּגִּרְסָה הקולנועית נטל בוב פוסי, את שרביט הכוריאוגרף והבמאי.
מערכה ראשונה
צ'ריטי הופּ ולנטיין היא בחורה צעירה, העובדת כרקדנית בתשלום באולם הריקודים "פאנְדַנְגוֹ" בניו יורק. עם תיק וקעקוע בזרועהּ השמאלית, פוגשת צ'ריטי את בן-זוגהּ צ'ארלי בסנטרל פארק. בעוד צ'ארלי מתגנדר בשתיקה, צ'ריטי היא זו האומרת את משפטי החיזור שבדמיונה הייתה רוצה לשמוע את צ'ארלי אומר לה. היא מחניפה לו ומחמיאה ליופיו ("אתה צריך לראות את עצמךָ") ואילו הוא בתגובה חוטף את התיק שלה ודוחף אותה אל האגם ובורח (לרוב, במחזמר, השחקן מפיל את השחקנית המגלמת את צ'ריטי לבור התזמורת). החולפים-ושבים שמים-לב לצ'ריטי הטובעת אך לא עושים דבר, עד אשר בחור ממוצא ספרדי מצילה לבסוף.
באולם הריקודים, צ'ריטי מנסה לשכנע את עצמה ואת חברותיה כי צ'ארלי דווקא ניסה להציל אותה, אולם ניקי, חברתהּ, מעמידה דברים על דיוקם ואומרת לה: "את מנהלת את הלב שלך כאילו היה זה בית מלון - תמיד יש לך גברים שעושים צ'ק-אין וצ'ק אאוט". הרמן, המנהל, מגיע ומסביר לצ'ריטי וחברותיה כי הגיע שעת-העבודה. הבנות מתייצבות בקדמת הבמה לתחילת השיר המפורסם ביותר במחזמר, Big Spender - בזבזן גדול. הלן וניקי מנסות לנחם את צ'ריטי על חסרונו של צ'ארלי דרך השיר - "נאום מונולוג של צ'ריטי".
ברחוב, לאחר העבודה, צ'ריטי תורמת את כספהּ לכל קבצן המגיח מולה ברחוב, עד אשר היא מבינה כי נותרה ללא פרוטה. באותו הרגע, כוכב הקולנוע ויטוריו וידאל יוצא בסערה ממועדון ה"פומפיי", בעודו רודף אחרי הפילגש שלו - אורסולה. אורסולה מסרבת לחזור ולהיכנס עם ויטוריו למועדון, כשהלה בתגובה לוקח את צ'ריטי במקומה ונכנס עימה למועדון. בתוך המועדון האקסקלוסיבי, הרקדנים מציגים את הסגנון המוטרף והעכשווי ביותר "The rich man's frug".
לתדהמת כל הנוכחים במועדון, ויטוריו וידאל המפורסם נמצא בלווית צ'ריטי האנונימית. צ'ריטי מנסה להשכיח ממנו את המחשבות על אורסולה ולבסוף הוא מציע לה לרקוד. אך מכיוון שצ'ריטי לא אכלה פירור משעות הבוקר, היא מתעלפת. הרקדנים שמסביבה מסכימים פה-אחד כי עליה לשכב ולנוח. בתגובה, ויטוריו וידאל שואל: "היכן?" וצ'ריטי חוזרת להכרה ובשארית כוחותיה עונה: "אצלך... בדירה...".
שוכבת על מיטתו של ויטוריו, צ'ריטי טוענת כי אינה רעבה יותר. היא מודה כי היא רקדנית בתשלום, וטוענת כי הסיבה לכך היא "האצבע ההפכפכה של הגורל". ויטוריו אחוז הלם מחוש-ההומור והכנות של צ'ריטי ואילו היא, מתוך הערצה לוויטוריו, מבקשת ממנו תמונה חתומה כהוכחה ניצחת עבור חברותיה לכך שאכן בילתה בדירתו.
בעוד ויטוריו מחפש בחדר הסמוך חפצים ישנים שקיבל במתנה מהסרטים בהם השתתף, צ'ריטי רואה בעצמה כמי ששפר עליה מזלה, ובמילותיה, "אילו חברותיי יכלו לראותי כעת". אך בעודה בדירתו של ויטוריו, אורסולה מגיעה כדי להתנצל על קנאותהּ וצ'ריטי נאלצת להסתתר בתוך ארון הבגדים כדי שזו לא תראה אותה. בעוד אורסולה וויטוריו מקיימים יחסי מין, צ'ריטי נאלצת להסתכל מתוך הארון ולהמתין עד שבבוקר שלמחרת, היא מובלת החוצה על ידי ויטוריו המובך מהסיטואציה אליה נקלעו. כאשר צ'ריטי חוזרת למועדון הריקודים ומספרת לחברותיה על ליל אמש, אלו מאוכזבות לגלות כי לא הצליחה להוציא עוד פריטים מוויטוריו.
ניקי מכריזה כי אינה מתכננת להמשיך לעבוד בעבודה הנוכחית הזו עד שארית חיה, וממריצה את שאר הבנות לחשוב על קריירות חלופיות, כפי שהדבר בא לידי ביטוי בשיר "חייב להיות דבר-מה יותר טוב מזה!". אך הרמן, המנהל, מחזיר אותן אל המציאות. עם זאת, צ'ריטי מחליטה לחפש אחר השכלה תרבותית ב-YMHA (המרכז הקהילתי היהודי) ברחוב 92, בו היא נתקעת במעלית עם אוסקר לינדקוויסט הביישן. בעודה מנסה להרגיעו, צ'ריטי מגלה כי אוסקר אינו נשוי. לאחר שהצליחה לגרום לאוסקר להתגבר על הקלסטרופוביה שלו (בשיר, "אני האינדיבידואל הכי אמיץ") הן צ'ריטי והן אוסקר גם יחד, נלחצים כאשר גם האורות במעלית כבים.
מערכה שנייה
אוסקר וצ'ריטי נחלצים מן המעלית וצ'ריטי חוזרת לעבודתה במועדון. אוסקר מזמין את צ'ריטי להתלוות אליו לכנסייה, וזו מסכימה בהיסוס. בעודם פוסעים תחת גשר מנהטן לעבר הכנסייה, נשמע מרחוק בכי-העילפון של האדם הבא להיתקע במעלית.
כנסיית "קצב החיים" מסתברת כהעמדת-פנים חיצונית לתרבות ההיפים (אז מבוצע במחזמר השיר "קצב-החיים"). פשיטה של המשטרה מפזרת את האספה ובנסיעה הביתה ברכבת-התחתית, אוסקר מציע לצ'ריטי להיפגש בשנית ומנסה לנחש במה היא עוסקת, תוך שהוא מחליט כי היא עובדת בבנק. צ'ריטי משקרת בתגובה וממציאה לעצמה עבודה. אוסקר מנשק את ידה ומכנה אותה "צ'ריטי המתוקה" (ואז מבוצע השיר "צ'ריטי המתוקה").
במועדון בו היא עובדת, בערב ריק מאדם, צ'ריטי נכשלת ללכוד לקוח. נגעלת מעבודתה, היא עוזבת. מאידך, בטיימס סקוור, היא תוהה איזו אלטרנטיבה נוספת יש לה (אז מבוצע השיר "לאן אני הולכת?"). צ'ריטי שולחת מברק לאוסקר ומבקשת לפגוש אותו. היא מודה שהיא רקדנית בתשלום והוא מודה שהוא כבר יודע, שכן הוא עקב אחריה למועדון וצפה בה רוקדת אך הדבר מפריע לו והוא מעוניין להינשא לה. חשה הקלה ומרוממת, צ'ריטי עוזבת (אז נשמע השיר "אני תזמורת כלי נשיפה"), אורזת את חפציה במזוודה ושמה שלט "כמעט נשואה".
לאחר מסיבת פרידה במועדון הריקודים (עם השיר "אני אוהבת לבכות בחתונות"), צ'ריטי ואוסקר פוסעים בפארק, כשלפתע אוסקר מודיע כי לא יוכל להמשיך בהכנות לחתונה, כיוון שאינו מפסיק לחשוב על ה"גברים האחרים". לבסוף, הוא דוחף אותה אל האגם ובורח. לאחר שיצאה מהאגם, צ'ריטי פונה ישירוֹת לקהל, ושואלת "האם גם לכם היו כאלה ימים?". צ'ריטי שמבינה, כי בניגוד לצ'ארלי, אוסקר לא גנב לה את התיק, מושכת בכתפייה ומבצעת רפריזה לריקוד הפתיחה.
HD1 (גלקסיה)
HD1 היא גלקסיה המוסחת לאדום אשר נכון לאפריל 2022 נחשבת לגלקסיה הידועה הרחוקה ביותר שנצפתה ביקום הנראה. הגלקסיה נוצרה כ-330 מיליון שנה לאחר המפץ הגדול ונמצאת במרחק הנצפה של כ-13.5 מיליארד שנות אור מאיתנו. עם זאת, עקב התפשטות היקום, מרחקה הנוכחי מאיתנו הוא כ-13.4 מיליארד שנות אור בקירוב.
גילוי
הגלקסיה המוסחת לאדום התגלתה בקבוצת הכוכבים סקסטנט, ויחד איתה נצפתה גלקסיה נוספת המוסחת לאדום גם היא, בשם HD2 בקבוצת קבוצת הכוכבים לווייתן. הפרסום אודות גילויין של שתי הגלקסיות פורסם ב-7 באפריל 2022, על ידי אסטרונומים מאוניברסיטת טוקיו.
מאפיינים פיזיקליים
בהירותה יוצאת הדופן של גלקסיית HD1 העלתה מספר שאלות בעת גילויה, העובדה שהגלקסיה זוהרת באור אולטרה-סגול באופן בהיר בהרבה בהשוואה לגלקסיות אחרות במרחק דומה (בעלות היסט לאדום דומה). סברה אחת שהועלתה היא שהגלקסיה היא גלקסיה מסוג לימן-בריק, או שמדובר בגלקסיה היוצרת כוכבים בשיעור ניכר יחסית לגודלה ולגילה בהשוואה לגקסיות אחרות שנצפו. סברה נוספת היא שהגלקסיה מכילה אוכלוסייה גדולה של כוכבים "ברמה 3" שהרבה יותר מסיביים ובהירים מכוכבים בני זמננו. אפשרות נוספת היא שכלל לא מדובר בגלקסיה, כי אם בקוואזר הנמצא בקשר-גומלין כבידתי עם חור שחור על-מסיבי. האפשרות הזו מעלה את האפשרות שניתן יהיה לחקור את תהליך היווצרות חורים שחורים על-מאסיביים בשלבים הראשונים של היווצרות היקום. ייתכן כי טלסקופ החלל ג'יימס וב יגלה את הפתרון לשאלת הבהירות בשל יכולתו לצפות רחוק יותר לתוך היקום.
הגלקסיה הרחוקה ביותר שהייתה ידועה למדע טרם גילויה של HD1 ,GN-z11 שמה והיא נתגלתה ב-2015 ובעלת הסחה לאדום של 11, ולכן משוער כי היא נוצרה 420 מיליון שנים לאחר המפץ הגדול.
מחקר עתידי
לדברי מגלי HD1 ו-HD2, "אם יאושרו ספקטרוסקופית, שני המקורות הללו [כלומר, HD1 ו-HD2] ייצגו מעבדה יוצאת דופן לחקר היקום בהסחות לאדום שלא היו נגישות בעבר." החוקרים מצפים לבירור נוסף של העצמים האסטרונומיים, כולל זיהוי טוב יותר של העצמים כגלקסיות, או, אולי כקוואזרים או חורים שחורים, כאשר הם נבדקים בקפידה על ידי טלסקופ החלל ג'יימס וב, טלסקופ החלל ננסי גרייס רומן ומשימות החלל GREX-PLUS. בדיקה מדוקדקת של נתוני הגלקסיה יכולה להעיד על האפשרות להיווצרותם של כוכבי דור שלישי. זאת, בשל גילה המבוגר של הגלקסיה. בנוסף, החוקרים טוענים שהשימוש בטלסקופי החלל החדשים יוכלו לעזור לגלות מעל 10,000 גלקסיות בתקופה מוקדמת זו של היקום.
שמשון דרנגר
שמשון (שימק) דרנגר (באנגלית: Shimshon Draenger; 21 במרץ 1917 - 18 בנובמבר 1943) היה פעיל בתנועת הנוער עקיבא בקרקוב וממנהיגי מרד גטו קרקוב. נרצח על ידי הנאצים במהלך חיסול המרד.
ביוגרפיה
שמשון דרנגר נולד ב-1917 בעיר קרקוב שבפולין לדוד דרנגר ולאה לבית שטיין. לשמשון היו 3 אחים (יורק, ירז'י וברוך) ואחות (ססיליה צ'רנה). המשפחה הייתה משפחת סוחרים אמידה ושומרת מסורת. בילדותו חונך בחדר ובהמשך נשלח ללמוד בגימנסיה העברית שבעיר. ב-1930 הצטרף לתנועת הנוער עקיבא. תחילה הדריך קבוצות ויצא איתם למחנות ובהמשך מונה להוציא לאור את עיתון התנועה "דברי עקיבא".
ב-1938 נישא שמשון לגוסטה דוידזון שהייתה גם היא פעילה בתנועת הנוער.
לאחר כיבוש פולין, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, נאסר דרנגר על ידי הגרמנים, ב-22 בספטמבר 1939, בעקבות כתבות אנטי נאציות שהתפרסמו בעיתון התנועה. לאחר שהשתחרר מהכלא בדצמבר 1939 המשיך את פעילותו בתנועת "עקיבא" ובמקביל פעל במחתרת של התנועה. מדצמבר 1941 עד אוגוסט 1942 ניהל את החווה להכשרה חקלאית בקופליני (Kopaliny) שם המשיך את פעילותו המחתרתית כשאשתו לימדה שם ידיעת הארץ.
ב-20 באוגוסט 1942 היה דרנגר בין מקימי מחתרת "החלוץ הלוחם" בקרקוב (ובשמה המלא "הארגון הלוחם של הנוער היהודי החלוצי") בה היו שותפות רוב תנועות הנוער הציוניות שפעלו בקרקוב למעט תנועת השומר הצעיר שפעלה במסגרת מחתרת "איסקרא" (הניצוץ) בפיקוד צבי באומינגר. מחתרת "החלוץ הלוחם" מנתה כ-100 חברים ובראשה עמדו 4 אנשים: במסגרת הוויכוחים במחתרת על אופי הפעילות וההתנגדות לכובש הנאצי, היה שמשון מבעלי הדעות האקטיביסטיות שדחפו לפעולה נגד הנאצים. עמדתו זו הלכה והתחזקה ככל שהנאצים הוציאו לפועל את האקציות כנגד תושבי הגטו.
בשלהי 1942 הגבירו המחתרות את פעולות ההתנגדות לשליטה הנאצית בקרקוב ובסביבתה. שיאה של ההתנגדות אירעה ב-22 בדצמבר 1942 אז תקפו אנשי המחתרות מספר רב של מטרות ובראשן קפה ציגנריה שהיווה מקום התכנסות לקצינים נאצים. בעקבות פעילות זו החל הצבא הנאצי לפעול לחיסול המחתרת היהודית בעיר. במהלך החודשים הראשונים של 1943 נהרגו רב מנהיגי המחתרת ורוב חבריה נתפסו ונשלחו למחנות ריכוז. במהלך ינואר 1943 נתפס שמשון על ידי הגסטפו וכשנודע הדבר לאשתו היא הסגירה את עצמה. שמשון נאסר בכלא מונטלופיך וגוסטה בכלא הלצלוב הסמוך. ב-29 באפריל 1943 הצליח הזוג לברוח מבתי הכלא והסתתר ביערות שמסביב לקרקוב שם חברו לפרטיזנים. שמשון ניסה לחדש את הוצאת עיתון המחתרת בו קרא להמשך ההתנגדו לנאצים.
שמשון, שהיה איש המילה הכתובה, היה זה שהעלה על הכתב את רוח המחתרת
בשלהי 1943 החליטו שמשון וגוסטה לברוח להונגריה ולשם כך יצרה גוסטה דרנגר קשר עם יהודי בעל אזרחות הונגרית שהתגורר בוויליצ'קה. ב-8 בנובמבר 1943 הגיע שמשון לביתו של אותו יהודי כדי לקבל את התעודות המזויפות אולם עם הַגיעו נעצר על ידי אנשי הגסטפו. ב-9 בנובמבר הגיעה גוסטה (עם אחיינה ויטוש) למקום המפגש המיועד עם שמשון שם נודע לה שנעצר על ידי הגרמנים. היא התכוונה להסגיר את עצמה, אך שוטרי הגסטפו הקדימו אותה ועצרו אותה ב-11 בנובמבר. מרגע מעצרם נעלמו עקבותיהם ויש לשער כי השניים הוצאו להורג.
מזנג'מיהאי
מזנג'מיהאי (בהונגרית: Mezőnagymihály) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית מזנג'מיהאי קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-1,211 תושבים בשנת 1990 עד 990 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-18%).
במזנג'מיהאי חיו מעט יהודים.
נמל התעופה הבין-לאומי של קו סמוי
נמל התעופה הבין-לאומי של קו סמוי (בתאית: ท่าอากาศยานนานาชาติสมุย), הוא נמל תעופה בין-לאומי הנמצא באי סמוי שבתאילנד. הנמל נבנה בין השנים 1982 ל-1989 והוא בבעלות פרטית של חברת בנגקוק איירווייז.
נמל התעופה סמוי שונה מרוב נמלי התעופה בכך שאין בו אזורים בתוך מבנים, למעט חנות מזכרות. הוא הנמל השישי מבחינת עומס בתאילנד, ועוברים בו יותר ממיליון נוסעים בשנה. בנמל שני טרמינלים, האחד לטיסות פנים והשני לטיסות בינלאומיות.
חיים געש
חיים דוד געש (1950 – 9 בדצמבר 2020) היה פוליטיקאי ישראלי, שכיהן כראש מועצת פרדס חנה-כרכור, וקצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, ששירת בחיל הים.
משפחה וילדות
געש נולד בפרדס חנה, בנם הבכור של מרים ויוסף פטמן, ניצולי השואה שעלו לישראל אחרי המלחמה. בגיל 10 עבר עם משפחתו לקריית גת, בגיל 14 עבר ללמוד בכפר נוער מבואות ים במגמת מכונה והוא בוגר מחזור 1967.
שירות בחיל הים
התגייס לחיל הים כמנוען ושירת כסמל מחלקת מכונה בספינה הראשונה מספינות סער, אח"י מבטח. בהמשך התנדב לקורס חובלים במגמת מכונה. שירת בשייטת 3 כקצין מחלקת מכונה. החליט לבצע הסבה למגמת שייט, עבר הכשרה והסמכה לקצין משמרת גשר ובהמשך קורס קציני גנ"ק ושירת במשך 28 שנים בחיל הים. במהלך שירותו שימש קצין גנ"ק באח"י קשת, פיקד על ספינות טילים ופיקד על בית הספר לחובלים של חיל הים.
במהלך מלחמת שלום הגליל שימש כראש לשכת מפקד חיל הים.
פיקד על פלגה בשייטת ספינות הטילים במהלך מבצע דרך נץ הטבעת הספינה "Moon Light" של ארגון פת"ח בנמל ענאבה באלג'יריה.
בשנים 1990 עד 1992 פיקד על בסיס אשדוד ולאחר מכן כיהן כראש מחלקת מבצעים של חיל הים.
תפקידים אזרחיים
השתחרר משירות הקבע ב-1996. לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל חברה שייצרה ושיווקה אריחי קרמיקה ופסיפס.
ב-1998 נבחר לראשות מועצת פרדס חנה-כרכור בה חזר להתגורר ב-1981. בתחילת הקדנציה הראשונה עמד בראש רשימה מטעם מפלגת העבודה אולם פרש ממנה והתפטר מתפקידו כראש מועצה ב-2001. את געש החליף אורי מנג'ם, שכיהן כחבר מועצה בסיעת העבודה.
לאחר פרישתו מונה למנכ"ל המפקד הלאומי.
ב-2003 התמודד שוב לראשות המועצה הפעם בראש רשימה עצמאית ונבחר שוב. הוא ניצח גם בבחירות ב-2008 וב-2013. בנוסף לתפקידו כראש מועצה כיהן מאז 2014 גם כיו"ר קרן שלם הפועלת לפיתוח שירותים לאנשים עם מוגבלות שכלית ברשויות המקומיות.
ביולי 2017 סיים את תפקידו בקרן שלם, ובנובמבר 2017 הודיע על התפטרותו מראשות מועצת פרדס חנה-כרכור מסיבות בריאותיות.
ב-9 בדצמבר 2020, הלך געש לעולמו והותיר אחריו אישה ושלושה ילדים.
קרחון מוסון (אנטארקטיקה)
קרחון מוסון (באנגלית: Mawson Glacier) הוא קרחון גדול, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
מוצאו של הקרחון ברמת הקוטב; הקרחון זורם לכיוון מזרח מן הרמה, מצפון לנונאטאק טרינטי ולרכס קירקווד.
הקרחון נשפך אל ים רוס, ויוצר את לשון הקרח נורדנשלד.
רוחבו של הקרחון 9.2 קילומטרים.
במוצאו של הקרחון, מצויים מפלי קרח, בסמוך לפסגת רקלינג.
נונאטאק באטלמנטס מצוי בסמוך לראש הקרחון.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת נמרוד.
הקרחון נקרא על שמו של דאגלס מוסון (Douglas Mawson), פיזיקאי משלחת נמרוד, וחבר במלקת חקר הקוטב המגנטי הדרומי של המשלחת ( South Magnetic Pole Party), אשר מאוחר יותר הנהיג שתי משלחות מחקר לאנטארקטיקה: הראשונה בשנים 1911–1914 והשנייה בשנים 1929–1931.
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 236
• Monash University, Ice loss likely to continue in Antarctica, even if climate change is brought under control, study finds, ScienceDaily, 22 October 2020. <www.sciencedaily.com/releases/2020/10/201022083313.htm>
סמי שילט
סמי שילט (בהולנדית: Semmy Schilt; נולד ב-11 באוקטובר 1973) הוא קיקבוקסר ולוחם אמנויות לחימה משולבות עבר הולנדי. ארבע פעמים זכה בטורניר הגרנד פרי העולמי K-1 במשקל כבד, זכה בתואר ב-2005, 2006, 2007, ו-2009.
שילט הוא אחד מהקיקבוקסרים המעוטרים והטובים ביותר בהיסטוריה, ומחזיק בשיא הזכיות בגראנד פרי K-1 לצד ארנסטו הוסט (4 זכיות).
לשילט יש מאזן קרבות מרשים בקיקבוקס: מתוך 50 הקרבות, ניצח ב-43 והפסיד רק ב-6.
תשלום לפי תשומת לב
בפרסום מקוון, תשלום לפי מעורבות (CPE, cost per engagement) הוא מודל שבו משלם המפרסם לגורם המציג פרסומת מטעמו כאשר משתמש מעורב בצורה מבוקשת כלשהי בפרסומת. שיטה זו דומה לתשלום לפי פעולה (CPA). "מעורבות" (engagement) יכולה להיות פעולה, אינטראקציה או זמן שמוקדש לצפייה בפרסומת או במידע.
דוגמאות אופייניות ל"מעורבות" מדידה שמפרסם יכול לרצות לשלם עליה היא אינטראקציה עם פרסומת המגיבה ללחיצה או להשהיה של הסמן עליה בחשיפת מידע נוסף, השתתפות במשחק או בסקר, צפייה בסרטון, במצגת, או הקדשת זמן לסיור מודרך וירטואלי המציג למשתמש מוצר או שירות.
כנופיית רופוס באק
כנופיית רופוס באק הייתה כנופיה אינדיאנית שחבריה היו משבט קריק האינדיאני, והיא הוצאה מחוץ לחוק. מסע הפשע שלהם התרחש בטריטוריה האינדיאנית של אזור ארקנסו-אוקלהומה מ-30 ביולי ועד 4 באוגוסט 1895.
החבורה, שהוקמה על ידי רופוס באק, כללה גם את לואיס דייוויס, סם סמפסון, ממואה ג'וליי ולאקי דייוויס. הכנופיה החלה לבנות מאגר קטן של כלי נשק בזמן שהותה באוקמלג'י, אוקלהומה. לאחר שהרגה את סגן המרשל האמריקני ג'ון גארט ב-30 ביולי 1895, הכנופיה החלה להחזיק חנויות וחוות שונות באזור פורט סמית' במהלך השבועיים הבאים. בתקרית אחת, לאיש מכירות בשם קאלהאן – לאחר שנשדד – הוצעה הזדמנות לברוח אם יוכל לברוח מהכנופיה. כאשר קאלהאן הקשיש נמלט בהצלחה, החבורה הרגה את עוזרו מתוך תסכול. לפחות שתי קורבנות שנאנסו על ידי הכנופיה מתו מפצעיהן.
תיאור בתרבות הפופולרית
תיאור מעט שונה של פשעי הכנופיה היה הבסיס לרומן מדרגות מתפתלות מאת דאגלס סי ג'ונס.
כנופיית באק, "השופט התלוי" אייזק פרקר, חצי שחור, חצי אינדיאני פורע חוק צ'ירוקי ביל והסביבה הפוליטית-חברתית במותה של הטריטוריה האינדיאנית הם נושאי הרומן ההיסטורי משנת 2011 I Dreamt I Was in Heaven - The Rampage of the Rufus Buck Gang מאת לאונס גייטר.
טרודי מאקאי
פרופ' טרודי מאקאי (באנגלית: Trudy Mackay; נולדה ב-10 בספטמבר 1952) היא מדענית קנדית-אמריקאית בתחום הגנטיקה של תכונות מורכבות, זוכת פרס וולף לחקלאות לשנת 2016 עבור "מחקר חלוצי בתחום הארכיטקטורה הגנטית של תכונות מורכבות, ועבור גילוי עקרונות בסיסיים בגנטיקה כמותית עם השלכות רחבות למחקר ולמעשה החקלאי".
קורות חייה
מאקאי נולדה במונקטון שבניו ברנזוויק, קנדה. טרודי מאקאי למדה לתואר ראשון (1974) ושני (1976), שניהם בביולוגיה באוניברסיטת דלהאוזי (Dalhousie) שבנובה סקוטיה, קנדה. היא חיה בקנדה עד סיום לימודיה באוניברסיטה בשנת 1976. בהמשך חיה כ-10 שנים בסקוטלנד שם למדה לדוקטורט בגנטיקה באוניברסיטת אדינבורו (1979) בה גם המשיכה כחוקרת.
נישאות טופוגרפית
נישָאוּת או נישָאוּת טופוגרפית או התנשאות (באנגלית: prominence, relative height או autonomous height) היא המידה שבה בולטת פסגה מעל סביבתה. תכונה זו משמשת למיון של הרים ופסגות כ"ראשיים" או "משניים". ככל שפסגה בולטת יותר מעל סביבתה, כך היא נחשבת יותר כפסגה "ראשית". נישאות נמדדת ביחידות אורך (מטרים, למשל).
הנרי דירבורן
הנרי דירבורן (באנגלית: Henry Dearborn; 23 בפברואר 1751 – 6 ביוני 1829) היה איש צבא ופוליטיקאי אמריקאי. במלחמת העצמאות של ארצות הברית הוא שירת תחת בנדיקט ארנולד במסע לקוויבק, שמהיומנים שניהל באותה תקופה ניתן לקבל מידע רב. לאחר שנפל בשבי והוחלף בעסקת חילופי שבויים, הוא שירת תחת ג'ורג' וושינגטון בצבא הקונטיננטלי ונכח בכניעה הבריטית במצור על יורקטאון. דירבורן היה חלק מהמטה של וושינגטון בווירג'יניה. בתקופת ממשלו של נשיא ארצות הברית תומאס ג'פרסון הוא שימש כמזכיר המלחמה בין השנים 1801 – 1809 ובמלחמת 1812 הוא שימש בתפקיד הגנרל המפקד של צבא ארצות הברית. בערוב ימיו גרמה הביקורת שהטיח בגנרל ישראל פטנאם על תפקודו של זה האחרון בקרב גבעת בנקר למחלוקת קשה. על שמו נקראו המבצר "פורט דירבורן" (כיום בתחומי שיקגו והעיר דירבורן שבמישיגן).
נישאות טופוגרפית
הגדרות
קיימות מספר הגדרות שקולות לנישאות של פסגה:
הנרי דירבורן
ראשית חייו
הנרי דירבורן נולד בעיירה נורת' האמפטון שבניו המפשייר לסיימון דירבורן ולשרה לבית מרסטון. הוא היה צאצא של גודפרי דירבורן מאקסטר שבאנגליה אשר הגיע למושבת מפרץ מסצ'וסטס ב-1639. גודפרי דירבורן התיישב באקסטר שבניו המפשייר וזמן קצר לאחר מכן עבר להאמפטון הסמוכה, שם חיו ארבעה דורות של צאצאיו. הנרי דירבורן בילה את רוב שנות נעוריו בעיירה אפינג הסמוכה לעיירת הולדתו, שם הוא למד בבתי ספר ציבוריים. הוא גדל כנער אתלטי, חזק באופן בולט והצטיין בהיאבקות. הוא למד רפואה בהנחיתו של דר' האל ג'קסון בפורטסמות', ניו המפשייר וב-1772 החל לעסוק במקצוע בעיירה נוטינגהאם הסמוכה.
דירבורן היה נשוי שלוש פעמים. ב-1771 הוא נשא לאישה את מרי ברטלט, ב-1780 הוא נשא לאישה את דורקס (אוזגוד) מרבל וב-1813 את שרה בוודין, אלמנתו של ג'יימס בוודין שהיה מושל מסצ'וסטס. בנו מאשתו השנייה היה הנרי אלכסנדר סקמל דירבורן, פוליטיקאי בזכות עצמו.
מלחמת העצמאות של ארצות הברית
כאשר החלו קרבות מלחמת העצמאות של ארצות הברית, לחם דירבורן עם הצבא הקונטיננטלי כקצין בדרגת קפטן ברגימנטים ה-1 וה-3 של ניו המפשיר ועד מהרה הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל. ביולי 1781 הוא מונה לסגן קצין האספקה הראשי ושירת במטהו של ג'ורג' וושינגטון בווירג'יניה. בגיל 23 הוא ארגן את כוח מיליציה מקומי של שישים גברים באזור בוסטון ופיקד עליו, שם הוא השתתף ב-17 ביוני 1775 בקרב גבעת בנקר כקצין בדרגת קפטן ברגימנט ה-1 של ניו המפשייר בפיקודו של קולונל ג'ון סטרק. דירברון העיר שבמהלך הקרב "שום קצין או חייל מהכוחות הקונטיננטליים שהשתתפו בו לא לבש מדים, כל המשתתפים לבשו בגדים אזרחיים פשוטים, ואף אחד המקצינים לא רכב על סוס". שנים לאחר מכן האשים דירבורן את ישראל פטנאם על שכשל בתפקידו במהלך הקרב ובכך עורר מחלוקת קשה וידועה.
בספטמבר 1775 התנדב דירבורן לשרת תחת קולונל בנדיקט ארנולד במסגרת המסע הקשה לקוויבק. מאוחר יותר כתב דירבורן ביומן המלחמה שניהל על המצב והתנאים הכלליים: "היינו אכן כוח קטן כדי שנוכל לחשוב על כניסה לקוויבק. אך במצב בו אספקתנו כמעט ואזלה לחלוטין, היה ברור שנמות אם ננסה לשוב על דרכנו ומצבנו לא יהיה גרוע יותר אם נמשיך בנתיבנו".
בקטע האחרון של המסע הוא חלה קשות וחומו עלה, כך שהוא נאלץ להישאר מאחורי קוטג' על גדות נהר שודייר. מאוחר יותר הוא חבר לכוחות המשולבים של בנדיקט ארנולד ושל גנרל ריצ'רד מונטגומרי, בדיוק בזמן כדי לקחת חלק בתקיפה על קוויבק. יומנו של דירבורן מהווה מקור חשוב על מערכה זו. במהלך המסע נעשו הוא וארון בר לידידים. יחד עם כמה קצינים נוספים, נשבה דירבורן ב-31 בדצמבר 1775, במהלך קרב קוויבק, וישב בשבי במשך שנה. במאי 1776 הוא שוחרר, אך חילופי השבויים לא בוצעו עד מרץ 1777.
לאחר שהשתתף במצור על מבצר טיקונדרוגה ביולי 1777, הועלה דירבורן לדרגת מייג'ור והוצב ברגימנט בפיקודו של אלכסנדר סקמל.
בספטמבר 1777 הועבר דירבורן לרגימנט הראשון של ניו המפשייר, תחת פיקודו של ג'וזף סיליי. הוא לקח חלק בקרב סרטוגה נגד הגנרל הבריטי ג'ון בורגוין בקרב חוות פרימן. בקרב הראשון השתתפו בעיקר כוחות מניו המפשייר, שממנה הגיע דירבורן. בריגדת ניו המפשייר בפיקודו של גנרל פור ופלוגת חיל הרגלים בפיקודו של דירבורן, שיחד מנו כ-300 איש, יחד עם פלוגות ממיליציה אחרת ועם הריינג'רים של וייטקומב, שיתפו פעולה עם דניאל מורגן בהדיפת מתקפתו של הגנרל הבריטי סיימון פרייזר. הגנרל הזהיר הורשיו גייסט הורה באי רצון לכוח הסיור שכלל את כוח הרובאים הארעי של מורגן ואת כוח הרגלים הקל של דירבורן לתצפת על אזור רמות במיס. מאוחר יותר ציין גייטס לטובה בדיווחו את תפקודו של דירבורן כחייל וכקצין. לאחר מכן הצטרף דירבורן לכוח העיקרי של הצבא הקונטיננטלי בפיקודו של ג'ורג' וושינגטון בוואלי פורג' שבפנסילבניה כקצין בדרגת לוטננט קולונל, שם הוא בילה את חורף 1778-1777.
ב-1778 השתתף דירבורן בקרב מונמאות' בניו ג'רזי, שהתנהל בעקבות הפינוי הבריטי של פילדלפיה והנסיגה לניו יורק, בקרב העיקרי האחרון בזירה הצפונית ובקיץ 1779 הוא התלווה למייג'ור גנרל ג'ון סאליבן במשלחת שהוביל נגד שבטי האירוקוי בצפון מדינת ניו יורק. הוא גם השתתף בקרב נגדם בוויומינג שבפנסילבניה.
במהלך חורף 1778–1779 הוא חנה במה שהיום נקרא פארק הזיכרון פטנאם שברדינג, קונטיקט. ב-1781 הצטרף מחדש דירבורן למטה של הגנרל וושינגטון, שם הוא שימש כסגן קצין האספקה הראשי ופיקד על הרגימנט הראשון של ניו המפשייר בקרב יורקטאון, אז נשא כבר דרגת קולונל. הוא גם נכח בכניעתו של הגנרל הבריטי צ'ארלס קורנווליס באוקטובר אותה שנה.
ביוני 1783 שוחרר דירבורן מהצבא הקונטיננטלי והתיישב בגרדינר שבמיין, שם הוא היה למייג'ור גנרל במיליציה של מיין. הוא קיבל מוושינגטון מינוי של המרשל של מחוז מיין. בין השנים 1793 – 1797 כיהן דירבורן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז מיין, שהיה אז חלק ממסצ'וסטס.
יומני המלחמה
במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית ניהל דירבורן שישה יומנים שונים בהם הוא תיעד מערכות שונות, קרבות ואירועים חשובים אחרים במלחמה מנקודת מבטו. ספרו "יומני מלחמת העצמאות של הנרי דירבורן, 1783-1775" מספקים להיסטוריונים של ראשית ימי ארצות הברית מידע רב ערך ממקור ראשון מנקודת מבטו של קצין שהיה מעורב במגוון של קרבות ושל האירועים הקשורים אליהם. היומנים פורסמו לראשונה ב-1939 על ידי מועדון קקסטון משיקגו ונערכו מכתבי היד המקוריים על ידי ההיסטוריונים לויד א. בראון והווארד הנרי פקהאם. הפרסום כולל מאמר ביוגרפי אודות דירבורן מאת הרמון ד. סמית'. ששת היומנים הם:
יומן 1 – המסע לקוויבק
יומן 2 – מערכת ברגוין (מערכת סרטוגה)
יומן 3 – המבצעים במושבות המרכזיות
נישאות טופוגרפית
הגדרות נוספות
יש המעדיפים להתייחס לנישאות יבשה (dry prominence). מדד זה דומה לנישאות (או נישאות רטובה, למעשה) אך מתעלם לחלוטין ממים. מכאן שהנקודה הנמוכה ביותר לחישוב הנישאות אינה פני הים, אלא קרקעית הים. על פי מדד זה, האוורסט אינו ההר הגבוה ביותר (או בעל הנישאות הגבוהה ביותר) אלא הר הגעש מאונה קיאה (Mauna Kea) שבהוואי. גובהו אמנם רק 4,205מ' מעל פני הים, אבל עומק האוקיינוס השקט בסביבתו הוא כמעט 6ק"מ. יוצא שהמאונה קיאה מתנשא יותר מעשרה קילומטרים מעל בסיסו, ואם לדייק, 10,203מ'. אם בודקים מהו ההר בעל הנישאות הגבוהה ביותר, זהו ההר הגבוה ביותר בעולם.
בעיות
השימוש בנישאות כמדד בלעדי לקביעת חשיבותה של פסגה זוכה לביקורת רבה. יש לכך מספר סיבות, אבל העיקרית שבהן היא שההגדרה היבשה מתייחסת לגובה שצריך לרדת, ואינה משקללת כלל את המרחק של אוכף המפתח מן הפסגה. כך למשל, לפי ההגדרה היבשה, הר מקינלי, באלסקה, שהוא ההר הגבוה ביותר באמריקה הצפונית (אחת משבע הפסגות), הוא פסגה משנית של האקונקאגואה, הפסגה הגבוהה באמריקה הדרומית. אוכף המפתח של המקינלי נמצא בניקרגואה, במרכז אמריקה, כ-7450ק"מ משם.
הנרי דירבורן
יומני המלחמה
יומן 5 – מערכת יורקטאון
נישאות טופוגרפית
חשיבות הנישאות
למעשה, רק הרים עם נישאות ניכרת, נחשבים פסגות ראשיות או עיקריות.
הנרי דירבורן
יומני המלחמה
דירבורן גם כתב את המאמר "דין וחשבון על קרב גבעת בנקר". כמה חוקרים ציטטו את המאמר הזה כחשוב מבחינה תרבותית וככזה שתרם משמעותית לבסיס הידע על ההיסטוריה האמריקאית המוקדמת.
מזכיר המלחמה
ב-1801 מינה נשיא ארצות הברית השלישי, תומאס ג'פרסון את דירבורן לתפקיד מזכיר המלחמה, משרה בה הוא החזיק במשך שמונה שנים עד 7 במרץ 1809. דירבורן ייעץ לג'פרסון בסוגיות של ניהול כוח האדם הצבאי כאשר ג'פרסון ניסח את "חוק הממסד הצבאי לעתות שלום" (Military Peace Establishment Act) של 1800–1801, שהתווה את מערכת החוקים והמגבלות החדשים לצבא וגם הוביל לייסוד האקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט. באפריל 1801 ביקש דירבורן מג'ורג' ברון, אנגלי שהיה ידידו ממיין, לקבל על עצמו משרת לימוד מתמטיקה בווסט פוינט. דירבורן אף הציע את משרת המפקח הכללי של האקדמיה לג'ונתן ויליאמס שתרגם לאנגלית כמה מאמרים על ארטילריה ועל ביצורים.
במהלך השנים 1801 ו-1802 ניהלו דירבורן וג'פרסון תכתובת ענפה בה הם דנו בסוגיות פוליטיות וצבאיות שונות. הסוגיה הבולטת ביניהן הייתה הדוח של דירבורן מה-12 במאי 1801 על מחלקת המלחמה, והמלצתו ל"סימון קו הגבול בין ארצות הברית לבין הנחלות הבריטיות השכנות, באופן כזה שיימנה סכסוכים כלשהם בעתיד...".
במהלך תקופת כהונתו כמזכיר המלחמה סייע דירבורן לג'פרסון להתוות את המדיניות בנוגע לאינדיאנים בארצות הברית. המטרה הייתה להתוות גבול מערבי באמצעות רכישת אדמות לאורך נהר המיסיסיפי.
במרץ 1809 מונה דירבורן על ידי הנשיא ג'יימס מדיסון לתפקיד הגובה של נמל בוסטון, תפקיד בו הוא החזיק עד ה-27 בינואר 1812, כאשר הוא מונה להגנרל המפקד של צבא ארצות הברית.
מלחמת 1812
במלחמת 1812, כאשר האיץ הנשיא מדיסון באנשי המפלגה הפדרליסטית להצטרף ל"תמיכה המאוחדת" כנגד בריטניה במלחמה שבה לא היו להם סיבות רבות לשתף בה פעולה, הוא הטיל על דירבורן תפקיד פיקודי בכיר בגזרה הצפון-מערבית שהשתרעה מנהר הניאגרה ועד חוף ניו אינגלנד. כמי שלחם במלחמת העצמאות והגיע לדרגת קולונל, חיבב מדיסון את דירבורן ששירת כמזכיר המלחמה תחת הנשיא ג'פרסון ובמיוחד סייע לו לנסח את "חוק הממסד הצבאי לעתות שלום", שבאמצעותו סולקו קצינים פדרליסטים רבים ממערך הקצונה. כתוצאה מכך בחירתו של מדיסון בדירבורן לפקד על הזירה הצפון-מערבית לא התקבלה בברכה על ידי רוב הפדרליסטים. דירבורן היה אז בן 61, סבל מעודף משקל, התנהל באיטיות ובחוסר ביטחון, והוא חש שמשימתו להשרות ביטחון בקרב האנשים תחת פיקודו תהיה קשה עליו. במרץ הוא נחבל קלות עקב נפילה והוצע שהוא ייקח לעצמו זמן להחלמה. עם פרוץ המלחמה הוא בילה זמן רב יותר בבוסטון, מתוך חשש שלו היה שותף סגן הנשיא אלברידג' גרי, שהפדרליסטים יזממו פעם נוספת להתבדל מארצות הברית בחלקה הצפון-מזרחי והיה מוכן למסד מלוכה "בסגנון בית הנובר" כמשקל נגד מולם.
מתוך הצורך להציג בפני הקונגרס דיווחים על התקדמות, האיץ מזכיר המלחמה ויליאם יוסטיס בדירבורן לצאת מיד לאולבני ולהתחיל בהכנות לפלישה למונטריאול. דירבורן טען עם זאת שעליו להגיע קודם כל לניו אינגלנד ולדאוג להגנת חופה על ידי המיליציה, כך שהכוחות הסדירים יהיו פנויים להתכונן למערכה שעמדה להתחיל מצפון ולפני שהפדרליסטים יפתחו במרד גלוי שם. לאחר עימותים עם כמה מהמושלים הפדרליסטים של מדינות ניו אינגלנד, שסירבו להקצות את המיליציות שלהן לטובת הגנת החופים, עזב דירבורן את ניו אינגלנד באי-רצון ויצא לאולבני עם כוחות סדירים בסוף יולי, כשהוא מותיר את החופים כמעט חסרי הגנה כנגד תקיפה בריטית.
ב-9 באוגוסט, בעוד הגנרל ויליאם הל ציפה למתקפת הסחה של דירבורן בניאגרה פולס, היה זה האחרון עדיין במפקדתו בגרינבוש, שבפאתי אולבני, ונתקל בקשיים רבים לקבץ כוחות לטובת המתקפה בקנדה. באותה עת שלח המושל הכללי של קנדה ג'ורג' פרבוסט את הקולונל הבריטי אדוארד ביינס לנהל משא ומתן עם דירבורן על שביתת נשק זמנית. דירבורן למד שראש ממשלת הממלכה המאוחדת הלורד ליברפול נתן לממשלה האמריקאית זמן להגיב. מתוך מחסור באמצעים לפעול בצורה ראויה מול הבריטים בקנדה, לא היה דירבורן להוט לקרב והוא קיבל בברכה את העיכוב ובישר במהירות את החדשות על שביתת הנשק למדיסון כדי שיאשר אותה. בינתיים הורה דירבורן לגנרל סטפן ון רנסלר להימנע מכל התנגדות לאורך נהר הניאגרה. בכל אופן, שביתת הנשק הייתה קצרת ימים וב-15 באוגוסט דחה מדיסון את ההסכם שגיבש דירבורן והוצאו פקודות לחידוש המתקפה.
דירבורן הכין תוכניות למתקפות מקבילות על מונטריאול, קינגסטון, פורט ניאגרה ואמהרסטבורג, אך ביצוע התוכנית היה כושל. כמה חוקרים מאמינים שהוא לא פעל באופן מהיר מספיק כדי לדאוג לכוחות מספיקים להגנת דטרויט. הל נכנע בפני הגנרל הבריטי אייזיק ברוק, מבלי שחייליו ירו אפילו ירייה אחת. הוא נשפט על כך בפני בית דין צבאי בראשותו של דירבורן ונידון למוות, אך עונשו הומתק.
ב-27 באפריל 1813 השיגו הכוחות האמריקאים בימת אונטריו בפיקודם של דירבורן ושל קומודור אייזיק צ'אונסי הצלחה בקרב יורק (כיום טורונטו), כבשו את העיר למשך כמה ימים ולקחו שלל של כלי נשק וציוד. לאחר מכן מכן הועברו חיילי הצבא מעבר לימה בספינותיו של צ'אונסי אל פורט ניאגרה. דירבורן קיבץ שם 4,500 חיילים ותכנן לתקוף את פורט ג'ורג', משימה שהוא הפקיד בידיו של קולונל וינפילד סקוט, אך הצבא היה זקוק למנוחה ולהתארגנות מחדש. לא בוצעו שום הכנות לשכן את הכוחות בפורט ניאגרה ובמשך כמה ימים הם סבלו מחסור בצרכים בסיסיים.
טרודי מאקאי
קורות חייה
לאחר מכן חזרה לאוניברסיטת דלהאוזי לפוסט-דוקטורט. ב-1987 עברה לראלי בקרוליינה הצפונית, וקיבלה מינוי של פרופסור באוניברסיטת צפון קרוליינה. באוקטובר 2017 עברה לאוניברסיטת קלמסון בקרוליינה הדרומית שם היא מנהלת המרכז לגנטיקה של האדם ופרופסור לגנטיקה וביו כימיה.
הנרי דירבורן
מלחמת 1812
אף על פי שלדירבורן הייתה הצלחה בקנה מידה קטן בכיבוש יורק ב-27 באפריל 1813 ובכיבוש פורט ג'ורג' ב-27 במאי אותה שנה, הפיקוד שלו היה רוב הזמן חסר השפעה. ב-6 ביולי הוא נקרא מהחזית והוצב מחדש בתפקיד מנהלי בניו יורק. באותה עת הוא נשא לאישה את שרה בוודין, אשתו השלישית. ב-15 ביוני 1815 שוחרר דירבורן מהצבא בכבוד.
שנותיו האחרונות
ב-1816 נבחר דירבורן כחבר ב"חברת העתיקות האמריקאית" (American Antiquarian Society), שכיום היא החברה ההיסטורית הוותיקה ביותר בארצות הברית.
טרודי מאקאי
קורות חייה
תחום המחקר של מאקאי הוא גנטיקה של תכונות מורכבות, תכונות שבהן אין התאמה פשוטה בין הגנוטיפ והפנוטיפ. תכונות אלו מושפעות ממספר רב של גנים וכל אחד תורם רק מעט לשונות הביטוי של התכונה וזאת בנוסף להשפעת גורמי הסביבה. מאקאי מתרכזת במחקר גנטי של תכונות מורכבות שיש להן השלכות על בריאות האדם.
הנרי דירבורן
שנותיו האחרונות
ב-1818 התמודד דירבורן על משרת מושל מסצ'וסטס מול המושל המכהן ג'ון ברוקס. בשל חברותו של דירבורן במפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית במדינה שנשלטה על ידי הפדרליסטים, הוא היה זקוק לעיתונות אוהדת כדי להצליח במערכת הבחירות. בהמשך הוא קיבל הצעה מצ'ארלס מיינר, עורך The Port Folio, מגזין פוליטי בפילדלפיה, בה הוא ביקש ממנו לאמת מפה של חייל בריטי שמתארת את קרב גבעת בנקר. דירבורן ראה בכך הזדמנות לזכות באהדה ציבורית וקפץ על המציאה. אף על פי כן, מאמציו הביאו תוצאות הפוכות כאשר הוא כתב גם "דין וחשבון נכון" על הקרב במאמר שהודפס מחדש ב-1818 ובו הוא האשים את ישראל פטנאם במחדלים ובמנהיגות פחדנית במהלך הקרב, האשמה שהציתה מחלוקת מתמשכת בקרב משתתפי המלחמה ובקרב כמה היסטוריונים.
טרודי מאקאי
קורות חייה
את המחקרים שלה היא עושה על הגנטיקה של זבוב הדרוזופילה (המכונה "זבוב הפירות"). לשם כך הקימה מעבדה שבה מגדלים וחוקרים קרוב למיליון זבובים בכל שנה. יוצרים מוטציות מכוונות ב-DNA על מנת לבחון כיצד שילובים שונים של גנטיקה וגורמי סביבה משפיעים על תכונות כמו אורך חיים וחסינות בפני מחלות.
הנרי דירבורן
שנותיו האחרונות
ב-1813 הציג הנשיא מדיסון, עם היבחרו לתקופת כהונה נוספת, את מועמדותו של דירבורן בפעם השנייה לתפקיד מזכיר המלחמה, אך הסנאט דחה את המינוי, לנוכח הביקורת הקשה שהוטחה על תפקודו של דירבורן במלחמת 1812 ומדיסון משך את ההצעה. מאוחר יותר הוא מונה על ידי הנשיא ג'יימס מונרו לשגריר ארצות הברית בפורטוגל, בתפקיד זה הוא שימש מה-7 במאי 1822 ועד ה-30 ביוני 1824, כאשר הוא סיים את תפקידו על פי בקשתו ופרש לביתו ברוקסברי שבבוסטון.
טרודי מאקאי
קורות חייה
הישג בולט של מחקריה הוא קטלוג של הגנום השלם של 200 סוגים שונים של זבובי פירות, קטלוג שפורסם ב-2012.
הנרי דירבורן
שנותיו האחרונות
הנרי דירבורן מת בביתו ברוקסברי ב-6 ביוני 1829. הוא נטמן בבית הקברות פורסט הילס שבמישור ג'מייקה (אז מחוץ לבוסטון, מאז 1874 בתחומי העיר).
טרודי מאקאי
קורות חייה
נשואה לרוברט אנהולט, גנטיקאי אף הוא.
הנרי דירבורן
מורשתו והנצחתו
משלחת לואיס וקלארק שמונתה על ידי הנשיא ג'פרסון ב-1803, קראה לנהר דירבורן שבמערב מונטנה על שמו של דירבורן. על שמו נקראו גם מחוז דירבורן שבאינדיאנה, העיר דירבורן שבמדינת מישיגן והעיר דירבורן שבמדינת מיזורי. מבצר דירבורן שבשיקגו נקרא על שמו ושם זה הוא המקור לשמו של רחוב דירבורן, רחוב מרכזי במרכז העיר. בראשית המאה ה-19 היה גם מבצר דירבורן במחוז אדמס שבמיסיסיפי.
טרודי מאקאי
פרסומים
למאקאי 252 מאמרים ועוד 359 פרסומים אחרים.
הנרי דירבורן
מורשתו והנצחתו
שמה של בירת מיין, אוגוסטה שונה ב-1797 מהארינגטון לשמה הנוכחי על שמה של בתו של דירבורן.
במהלך מלחמת העולם השנייה נקרא מבצר להגנה חופית, שהוקם במדינת הולדתו ניו המפשייר, על שמו של דירבורן.
בנו של דירבורן, הנרי א. ס. דירבורן, היה חבר הקונגרס שייצג את מסצ'וסטס בין השנים 1831 – 1833.
תשלום לפי פעולה
תשלום לפי פעולה (PPA, pay per action) או עלות לפעולה (CPA, cost per action) הוא מודל תשלום מקובל בפרסום מקוון שבו משלם המפרסם תמורת פעולה מוגדרת: חשיפה (impression), לחיצה, קנייה, הורדת קובץ, שליחת פרטים או הירשמות לשירות או לרשימת תפוצה וכדומה. כמספר, העלות לפעולה היא המחיר שמשלם המפרסם לאתר המציג את הפרסומת תמורת כל השלמה של הפעולה המבוקשת. CPA הוא גם קיצור של cost per acquisition — ביטוי המתייחס לסוג הפעולה שעבורה משלם המפרסם, שלעיתים קרובות היא רכישה של דבר מה.
הפעולה המבוקשת היא בדרך כלל מקוונת, דרך האינטרנט, אך יכולה להיות גם בצורות אחרות, כגון שיחת טלפון. כדי לדעת מתי זכאי האתר המפנה לתשלום מן המפרסם נחוצים אמצעים למעקב אחר הפעולות. כאשר כל הפעולות מקוונות משתמשים באמצעים כגון עוגיות (cookies) כדי לזהות את המשתמש שעושה את הפעולה כאותו המשתמש שנחשף לפרסומת. כדי לעקוב אחר פעולות בלתי מקוונות הנעשות בעקבות פרסום מקוון ניתן להשתמש באמצעים אחרים. שיטה מקובלת היא מתן הטבה באתר אינטרנט שהמשתמש צריך לספקו לגורם המפרסם כדי לקבל הטבה כלשהי. שיטה אחרת היא שימוש במספר טלפון מיוחד הניתן רק למי שנחשפים לפרסומת, כך שביצוע שיחה אליו יכולה להיספר כפעולה המזכה את הגורם המפנה בתשלום.
המונח eCPA הוא כינוי למדד לאפקטיביות של פרסום בשיטת CPA ומבטא את ההבדל בין עלויות הפרסום בשיטת CPA לבין עלות פרסום בשיטה אחרת כגון תשלום לפי לחיצה (CPC).
הדרבי של רומא
הדרבי של רומא (באיטלקית: Derby di Roma), הידוע כדרבי הבירה (Derby della Capitale באיטלקית) או דרבי קפיטולינו (Il Derby Capitolino) הוא יריבות כדורגל בין שני מועדוני הכדורגל הבכירים של העיר רומא: "לאציו" ו"רומא". בין שתי הקבוצות שוררת יריבות ארוכת שנים ומשחקי הדרבי זוכים לתשומת לב רבה.
מאז 1929, הקבוצות נפגשו 194 פעמים. מבחינה סטטיסטית זכתה רומא ליותר הצלחות, וניצחה במשחק הדרבי פעמים רבות יותר (73 ניצחונות לעומת 55 ניצחונות של לאציו). מ-1953 הדרבי משוחק באצטדיון האולימפי. גם בהפרש שערים רומא גוברת על לאציו (246:199).
הדרבי נחשב לאחד המסוקרים ביותר בספורט האירופי. בנוסף, הוא גם אחת היריבויות האגרסיביות ביותר ולא פעם שהאוהדים תולים שלטים בעלי אופי גזעני ונאו-נאצי ולעיתים קרובות ישנן התפרעויות ביציעי האולטראס.
פעם אחת בלבד משחק הדרבי נערך במסגרת גמר הגביע, ב-26 במאי 2013, במשחק שהסתיים בניצחון לאציו בתוצאה 0–1.
שערוריות ותקריות
המקרה המפורסם ביותר הוא זה שהתרחש בעונת 1998/1999 כשהאוהדים הניפו כרזה אנטישמית בגודל 50 מטר ובה המשפט: "אושוויץ היא העיר שלכם, התנורים הם הבתים שלכם". שחקנים כהי עור ב"רומא" סופגים עלבונות רבים מצד אוהדי לאציו. אוהדי לאציו לעיתים קרובות צועקים ססמאות פרו-סרביות ומזכירים את ז'לקו רזנטוביץ'.
בתולדות הדרבי אירעו שתי תקריות טראגיות:
חגורת האבן הירוקה של איסואה
חגורת האבן הירוקה של איסואה (באנגלית: Isua Greenstone Belt) היא רצועת אבן מתקופת הארכאיקון בדרום-מערב גרינלנד. תחילת היווצרותה של החגורה מתוארכת למועד שבין 3.7 ל-3.8 מיליארד שנים. החגורה נוצרה במשך כ-300 מיליון שנה והיא מכילה סלעי מינרלים סיליקטיים, סלעים וולקניים  שעברו מטמורפוזה וסלעי משקע. עדויות גיאוכימיות לקיומם של מגנזיום וצורן דו-חמצני, המאופיינות על ידי דלדול קיצוני של יסודות לא נוזליים, מציעות ראיה לתהליכים של טקטוניקת הלוחות, תהליכים בהם שכבות צור שנמסו אולי היו אחראיות ליצירת החגורה. תאוריה אחרת מציעה שהחגורה נוצרה באמצעות תהליך המכונה טקטוניקת לוחות אנכיים.
ב-2016 התגלו בעקבות הפשרת שלגים סטרומטוליטים בני 3.8 מיליארד שנים - המאובנים העתיקים ביותר שהתגלו בכדור הארץ, בהפרש של מאות מיליוני שנים מהמאובנים העתיקים ביותר שעליהם נודע לפני כן. מהגילוי של סטרומטוליטים מורכבים בחגורת האבן, סטרומטוליטים שנוצרו מהצטברות שכבות של ביופילם בשלב כה מוקדם בהיסטוריה של כדור הארץ, עולה האפשרות שהחיים התפתחו לראשונה על כדור הארץ לפני למעלה מ-4 מיליארד שנים.
מבנה גאולוגי
מדענים השתמשו בשיטות שונות כדי לקבוע מתי וכיצד נוצרה החגורה. תיארוך מועד היווצרותה של החגורה נעשה בשיטת התיארוך הרדיומטרי אורניום-עופרת. לגבי קביעת אופן היווצרותה, חלקם הסיקו שהיא נוצרה באזור מפגש לוחות טקטוניים אוקיאני קדום, שם המסה חלקית שגרמה להפחתה, וכן מטאסומטיזם של מעטפת כדור הארץ וסיבות נוספות, גרמו ליצירת הקרום היבשתי הראשון. עם זאת, הסיבות להתפתחות הגאולוגית של החגורה, כמו גם חלק מתהליכיה, שנויים במחלוקת. כמו כן, לא ברור עד כמה דומים תהליכי טקטוניקת הלוחות שחלו בעידן הארכאיקון לתהליכים אלה כפי שהם חלים כיום.
חקר הסלע
הניסיון הראשוני לתאר את מבנה הסלע וההיווצרות הטקטונית של החגורה היה קשה עקב תהליכי מטמורפוזות נרחבים שעבר האזור, ולכן רוב המאמצים היו מרוכזים בצד הצפוני של המתחם. מספר שכבות סלע וסוגי סלעים שמרכיבים את החגורה אותרו ומופו. בנוסף, האזור מכיל סוגי סלעים אחרים, פחות נפוצים. המחקר הנוכחי מתמקד בתנודות הסלעים ובשאלת היווצרותם. מפת הסלעים מציגה את החגורה ואת סוגי הסלעים ומיקומיהם השונים בחלק הדרומי-מערבי של גרינלנד. ציר הזמן מראה מתי כל סלע פלש לתוך החגורה.
טקטוניקת הלוחות
החגורה יוצרת מורכבות מחקרית עקב תהליכי טקטוניקת הלוחות שהתרחשו באזור. הפחתה היא תהליך שעשוי להסביר את העברת החום בתוך האדמה, תהליך שהיה תהליך חשוב בתחילת קורותיו של כדור הארץ. לחגורה חשיבות ייחודית בכך שהיא מכילה את העדות היחידה על פני כדור הארץ לדפורמציה (אחד ממושגי הגאולוגיה המבנית) שחלה לפני 3.2 מיליון שנה.
אתגרי מחקר
חלק מהבעיות בחקר החגורה הן:
טקטוניקה אנכית
לפי רעיון חלופי, תנועת הלוחות כרוכה בתנודות סלעים אנכיות בליתוספירה שנוצרו עקב הבדלי צפיפויות בין סוגי הסלעים השונים שמרכיבים את החגורה.
גילוי מוקדם של החיים
כאמור, גילה של החגורה תוארך לכ-4 מיליארד שנה על ידי תיארוך אורניום-עופרת. עקב גילה הייתה החגורה מזה עשרות שנים מוקד למחקר בחיפוש אחר סימני חיים ראשונים. בשנת 1996 הועלתה ההשערה שאיזוטופ קל של פחמן בשכבות עשירות בפחמן מעיד על פעילות ביולוגית מוקדמת באזור.
באוגוסט 2016 הציג צוות מחקר ראיות לכך שהחגורה מכילה שרידים של סטרומטוליטים - מושבות חיידקים שנוצרו לפני כ-3.7 מיליארד שנים. אלה השרידים הקדומים ביותר הידועים של סטרומטוליטים. קודם לכן אותרו סטרומטוליטים בני 3.4 מיליארד שנה על ידי צוות מחקר במערב אוסטרליה.
מורכבות הסטרומטוליטים שנמצאו בחגורה מעידה על כך שהחיים על פני כדור הארץ התפתחו לפני למעלה מ-4 מיליארד שנים. מסקנה זו נתמכת בחלקה על ידי חוסר היציבות של פני השטח של כדור הארץ לפני 3.7 מיליארד שנים, אשר כללה הפגזה אסטרואידית אינטנסיבית. היווצרות ושימור של מאובנים מתקופה זו מעידים כי החיים התפתחו מוקדם ביותר בהיסטוריה של כדור הארץ.
הועלתה השערה שצורות שעשויות להתפרש כסטרומטוליטים עשויות להיווצר גם דרך תהליכים לא ביולוגיים. עם זאת, אופן הצטברות הממצאים ומקומות הריכוז שלהם מחזקים את ההשערה שמדובר בסטרומטוליטים.
גאוגרפיה של קמבודיה
שטחה הוא 181,035 קמ"ר, 176,515 קמ"ר יבשה ו4,520 קמ"ר מים מקום 90 בשטח בדירוג העולמי (אחרי סוריה וסנגל). אורך הגבול של קמבודיה הוא 3015 ק"מ מתוכם 514 ק"מ גבול עם לאוס, 803 ק"מ גבול עם תאילנד 1,228 ק"מ עם וייטנאם ועוד 443 ק"מ קו חוף.
נהרות ומקווי מים
בקמבודיה קיימים שני מקווי מים עיקריים: נהר המקונג ואגם הטונלה סאפ.
נהר המקונג
נהר המקונג שאורכו כ-4350 ק"מ חוצה ב6 מדינות: סין, וייטנאם, מינמאר(בורמה), לאוס, תאילנד וקמבודיה הוא הנהר ה-11 בגודלו בעולם. הנהר חוצה שתי ערים עיקריות את פנום פן בירת קמבודיה וויינטיאן בירת לאוס. הנהר מתחיל בצ'ינגהאי בסין וממשיך עד לשפיכתו בים סין הדרומי בדלתה בדרום וייטנאם.
יעקב אגוס
הרב יעקב ברנרד אגוס (באנגלית: Jacob Bernard Agus, נולד בשם יעקב בער אגושביץ; כ' בחשוון תרע"ב, 8 בנובמבר 1911 – כ"ב באלול תשמ"ו, 26 בספטמבר 1986) היה ממנהיגי היהדות הקונסרבטיבית בארצות הברית בדור שלאחר מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
יעקב אגושביץ נולד בסיסלעוויטש הסמוכה לגרודנו, למשפחה בת שבעה ילדים, אחיו היה החוקר והסופר אברהם יצחק איגוס. אביו יהודה לייב היה רב, ואמו בלה דבורה לבית ברזניצקי הייתה צאצאית למשפחת קצנלבוגן. לאחר שלמד מאביו ובחדר מקומי, עבר כילד לבית-הספר תחכמוני בביאליסטוק, שם הוכר כתלמיד מוכשר. ב-1925 היגרה משפחתו לפלשתינה-א"י, אך הקשיים במקום הניעו אותם לעזוב שוב כעבור שנתיים, והפעם לארצות הברית. הם התיישבו בבורו פארק, והאב התמנה לרב בית-כנסת בלואר איסט סייד. יעקב בן השש-עשרה נשלח לבית-הספר הנספח לישיבה יוניברסיטי האורתודוקסית, שם התחנך בגישת "תורה ומדע". הוא המשיך בישיבה יוניברסיטי, בה הצטיין בכימיה ואף התלבט אם להתמקצע בתחום. לבסוף נותר במסלול הרבני, והיה תלמיד מועדף של הרבנים דב רבל ומשה סולובייצ'יק. הוא גם אימץ את "אגוס" בעל הצלצול האמריקני יותר כשם משפחה. ב-1933 נסמך לרבנות, וב-1935 קיבל סמיכת "ידין ידין". בימי שהותו במוסד שימש כעוזר של הרב אליהו יונג, וחקר לבקשתו את שאלת המחיצה בין נשים לגברים בבית-הכנסת, סוגיה שהפכה טעונה עם התפשטות הישיבה המעורבת בקרב כל הזרמים ביהדות אמריקה. אגוס הגיע למסקנה כי אין לכך יסוד הלכתי מוצק, הכרעה שהשפיעה עליו רבות לאחר מכן.
ב-1935 קיבל רבנות ראשונה בנורפוק (וירג'יניה). הוא החל בלימוד בהתכתבות של הספרות המדרשית עם הרב לוי גינצבורג מבית המדרש לרבנים באמריקה הקונסרבטיבי. ב-1936 עזב את משרתו ונרשם ללימודי מוסמך לפילוסופיה באוניברסיטת הרווארד. מוריו היו הפרופסורים הארי אוסטרין וולפסון וארנסט הוקינג. הוא התפרנס כרב קהילת "טמפל אשכנז" בקיימברידג' (מסצ'וסטס), ונפגש מדי שבוע ללימודי רמב"ם עם הרב יוסף ב. סולובייצ'יק, שהיה חברו הקרוב. ב-1940 נישא למרים שור; סולובייצ'יק שימש כמסדר הקידושין. בימיו בהרווארד התעמק במחשבת ישראל לאחר שנחשף שם לראשונה לביקורת שיטתית על היהדות. הדיסרטציה שלו Modern Philosophies of Judaism, שהוגשה בשנת נישואיו, עסקה בהגותם של הרמן כהן, פרנץ רוזנצווייג, מרטין בובר ומרדכי קפלן. באותה תקופה הוזמן רשמית להצטרף לאגודת הרבנים, שייצגה את האגף השמרני ביותר באורתודוקסיה האמריקנית, מחווה נדירה כלפי רבנים שהתחנכו באמריקה ולא קיבלו את הסמכתם באירופה. הוא דחה את ההזמנה באמרו שאינו מאמין עוד בתורה מן השמים. נורטון שרגל ציין כי הצהרה זו הייתה העדות המובהקת הראשונה לשבר הגדל בינו לחשיבה האורתודוקסית.
לאחר שהשלים את חובותיו באוניברסיטה ב-1940 התמנה, לבקשת רבל, לרב בית-הכנסת "אגודת אחים" בשיקגו, אחת מהקהילות הרבות שהיו חברות באיחוד האורתודוקסי וקיימו ישיבה מעורבת. באווירה המתירנית יחסית של המערב התיכון, הרחק מהריכוז המהגרים השמרני והמסורתי בחוף המזרחי, החל אגוס לבחון את השלכותיהן למעשה של הלימודים שספג לגבי ההלכה. הוא עמד בקשר קרוב עם הרב הקונסרבטיבי המקומי, שלמה גולדמן, ועסק בהתמדה בכתבי קפלן, שהרקונסטרוקציוניזם שלו היה הפילוסופיה היהודית המהדהדת ביותר באותה תקופה. ב-1943 עזב את שיקגו לטובת קהילה אורתודוקסית בדייטון, אוהיו. קרבתו של היברו יוניון קולג' הרפורמי בסינסינטי אפשרה לו לנהל קשרים עם סגל המוסד, והוא נעשה חבר קרוב לאברהם יהושע השל. הלה, שהתקשה להתאקלם באווירה המחמירה של המכון שהיה עדיין מעוז של "הרפורמה הקלאסית", נהג לבלות את השבתות בבית ידידו. בהשפעת השל החל ללמוד את כתבי הרב קוק ואף הוציא ספר על רעיונותיו ב-1946; על אף שדחה את משנתו הקבלית ושמרנותו ההלכתית, ראה בו הוגה חשוב ש"קידש את החידוש". בדייטון, מול קהל רחוק מהדת ובצל השואה באירופה, הלכו עמדותיו של אגוס והתחדדו. הוא אימץ את רעיונו של קפלן להקים סנהדרין חדשה, על-זרמית, שתוכל לערוך תמורות מקיפות בנוהג הדתי. הוא ניסה לשכנע בכך את יונג, סולובייצ'יק ואחרים, שנטו להסכים לדעתו באופן פרטי אך סירבו לתת לכך ביטוי. בכינוסי הסתדרות הרבנים האורתודוקסים של אמריקה ב-1944 וב-1945 נכשל בגיוס תמיכה לטיעוניו. הוא פרש ממנה והצטרף לכנסת הרבנים הקונסרבטיבים ב-1946. בהשפעתו, עזבה קהילתו בדייטון את האיחוד האורתודוקסי יחד עמו.
אגוס התבלט מיד באגף החדשני והרדיקלי של התנועה, שנשלטה על ידי הציר שאול ליברמן-לואיס פינקלשטיין, שניהם שמרנים מובהקים. את משנתו החל לפרוש בשלושה מאמרים שהתפרסמו ברבעון Conservative Judaism ב-1946, 1947 ו-1950, והוסיף לפתח אותה בספרו "ציוני דרך ביהדות המודרנית" (Guideposts in Modern Judaism). במאמרים התייחס הן למתודה ההלכתית והן לשאלות אמוניות: בימים אלה, ציין, זקוקה התנועה ל"גוף מחוקק חוקים, ולא לוועדה לפרשנותם." הוא הציע לארגן מחדש את ועד הפסיקה תחת השם "הוועדה להלכה ולאמות מידה" (Committee of Jewish Law and Standards) כדי לשקף תפישה דינמית של עבודתה. אגוס דחה את הגישה האורתודוקסית כמאובנת ומתעלמת מההיסטוריה של הכרעות רבניות, בכך שייחסה חשיבות רבה יותר לתקדימי העבר מאשר לתכתיבי ההווה. הוא הציג תפישה משלו להתגלות האלוהית, לפיה היא כוללת גם מימד אנושי שבו בכל דור הפוסקים מרחיבים את הנתון בה מעבר לתוכן המקורי בהתאם לסוגיות השעה. כנגזר מכך, טען יש להפעיל באופן נרחב את הכלי של תקנת חכמים ולהשתמש בו כדי לגשר על הפער בין הפסיקה לאורח החיים של הציבור הרחב. כל עוד תוסיף כנסת הרבנים להתנהל בזהירות בנושא ההלכה, כתב, היא תהיה בעמדת נחיתות מול האורתודוקסים.
הצעתו של אגוס לגבי שינוי שמה של הוועדה התקבלה ב-1948, והוא היה לחבר בכיר בה עד יום מותו, כארבעים שנה לאחר מכן. דרכו התבטאה לראשונה ב"תוכנית שבע הנקודות לחיזוק שמירת השבת" מ-1950. הוא היה אחד ממנסחיה של התשובה שקבעה כי חשמל אינו בגדר של מלאכת מבעיר בשום אופן, והתירה את השימוש בו בשבת בחופשיות. כמו כן, הוסיף שם תקנה לצורך השעה שאפשרה נסיעה לבית-הכנסת בהיעדר אפשרות אחרת. אגוס הצהיר כי הציבור עושה זאת בכל מקרה, ויש לעודד הגעה למניין. תקנה זו ספגה לאחר מכן ביקורת קשה בחוגים הקונסרבטיביים, באשמה שסיפקה לגיטימציה לזלזול בשמירת השבת. באותה שנה מונה לרב קהילת בית אל בבולטימור, שמנתה רק חמישים משפחות עם כניסתו לתפקיד וגדלה ל-1,100 במהלך כהונתו. בראשית שנות ה-50 נקרא גם לשמש כעד מומחה בשורה של סכסוכים משפטיים שפרצו עקב התביעה האורתודוקסית המתחזקת להתקין מחיצה בבתי-הכנסת, בעוד שרבים בקהל תבעו לעבור לישיבה מעורבת מלאה. שאלה זו הפכה לסממן מבדיל מהקונסרבטיבים באותה תקופה, וקהילות רבות נאלצו להגדיר עצמן חד-משמעית. בשני תיקים, בסינסינטי ובניו אורלינס, נפטרים הותירו עיזבונות לבתי-כנסת בתנאי שסדרי הישיבה במקום יוותרו "מסורתיים" – דהיינו, גברים ונשים ישבו ללא מחיצה אך בשני צדי החדר. אגוס הוכיח לבתי-המשפט כי בכל מקרה, בהיעדרה של מחיצה, התנהלות כזו נגדה את ההלכה והם שחררו את הכספים. פעילותו הענפה כראש הזרם המתחרה הניעה את אגודת הרבנים להכריז עליו חרם באותה תקופה, אף כי הוא הופקע כעבור שנים אחדות בטענה שלא נערך כנדרש ולא חודש.
בין 1952 ל-1956 ניהל את ועדת נוסח התפילה של כנסת הרבנים, שערכה את הסידור התנועתי החדש שיצא לבסוף ב-1961. אגוס הרבה לבקר את היעדרה של השקפה קונסרבטיבית מגובשת. הוא טען כי ההיצמדות לעקרון "כלל ישראל", שטבע שניאור זלמן שכטר ואשר שלל התפלגות מיתר חלקי העם, חסרת תוחלת, שכן רוב הציבור נטש את ההלכה בכל מקרה. בין 1956 ל-1963 עמד בראש הוועדה לאידאולוגיה קונסרבטיבית, שניסתה ליצור מצע נהיר, אך המהלך נכשל. בהשקפתו הדתית היה אגוס רציונליסט. הוא הרבה לבקר את בובר וקפלן על התרחקותם מהשכל והישענותם על הרגש. ב-1965 נסע ללמד בסמינר הקונסרבטיבי בבואנוס איירס של מרשל מאייר. ב-1980 פרש מרבנות פעילה בבולטימור.
משפחתו
בן אחיו היה הפרופסור אהרון אליהו איגוס. אביו הרב יהודה לייב אגושביץ, היה רב בית-הכנסת בלואר איסט סייד בונו של הרה"ג רבי אליהו אגושביץ.
ילד מטריה
"ילד מטריה" הוא סינגל הבכורה של הזמרת-יוצרת הישראלית עטרה אוריה. את השיר הוציאה לאור ב-11 ביוני 2023 חברת התקליטים NMC, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
על השיר
לאחר שחלק מצופי האח הגדול עונה 13 התלוננו על קידום חרם מצד הפקת התוכנית כנגד הדיירת סתיו קצין עברו הדיירים משחק יזום של "אמת או חובה", בו שיתפו על חיי העבר שלהם. לאחר המשחק התבקשו הדיירים לעבור לסלון הבית שם חיכתה אוריה וביצעה את "ילד מטריה" בפני דיירי הבית.
במרכז מילות השיר מספרת הזמרת על עומר, ילד דחוי וחדש בכיתתה. הוא עובר התעללות יומית, ובמסגרתה שברו ילדים אחרים את משקפיו ורוקנו את תכולת קלמרו לאסלה. המורה החליטה להעבירו לצד עטרה, הזמרת והדוברת ב"ילד מטריה". נרקמת ביניהם חברות טובה, אך החרם כלפי עומר ממשיך. לבסוף, הוא מבקש מאלוהים לעשות עמו חסד, ולהעלימו מהמציאות הרעה שפקדה אותו. כך קרה, ויום למחרת הוא לא הופיע בכיתה. לא מסופרת הסיבה להיעדרותו, ייתכן שהתאבד או עבר לבית ספר אחר.
One of a Kind
One of a Kind (בבעברית: יחיד במינו) הוא אלבום הבכורה של הזמרת השוודית פנדורה. האלבום יצא לאור בנובמבר 1993, על ידי חברת התקליטים "וירג'ין רקורדס". האלבום הגיע למקום ה-12 במצעד האלבומים השוודי.