cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'וליה לואי-דרייפוס
קריירה
תפקידה הגדול הראשון בקולנוע היה בסרטו של וודי אלן "חנה ואחיותיה" בשנת 1986, שם גילמה את דמותה של מארי. לאחר מכן שיחקה בסרטים "איפה הילד?" לצד רובין ויליאמס ובילי קריסטל, "כיף של חופשה" (אנ') לצד צ'בי צ'ייס ו-"לפרק את הארי" לצד וודי אלן וטובי מגווייר.
הפריצה הגדולה שלה הייתה בשנת 1989, כשעלתה קומדיית המצבים "סיינפלד". לואי-דרייפוס שיחקה בסדרה את הדמות איליין בניס במשך תשע עונותיה. על השתתפותה בסדרה זכתה לואי-דרייפוס בפרס גלובוס הזהב ב-1994 ובפרס אמי ב-1996.
בשנת 2002 כיכבה בסיטקום "Watching Ellie" של רשת NBC, בדמותה של אלי ריגס, וחודשה גם לעונה שנייה ב-2003 אך זו בוטלה לאחר 6 פרקים.
בשנים 2003–2005 לואי-דרייפוס שיחקה בתפקיד אורח כמגי ליזר בסדרה "משפחה בהפרעה".
זכתה בפרס אמי בשנת 2006 על תפקידה הראשי בסדרה הקומית "כריסטין הישנה".
במאי 2010 הוענק ללואי-דרייפוס כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
החל ב-2012 ובמשך שבע עונות כמעט רצופות כיכבה לואי-דרייפוס בתפקיד הראשי כסגנית נשיא ארצות הברית (ובהמשך, כנשיאת ארצות הברית) בסדרה הקומית הפוליטית "ויפ" (VEEP) שברשת HBO. על תפקידה זה זכתה בשישה פרסי אמי רצופים (2012–2017) ובשלושה פרסי גילדת שחקני המסך בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית. הפקת העונה השביעית והאחרונה של "ויפ" התעכבה בשנה עקב מחלתה, והתחדשה מייד עם התאוששותה וחזרתה של לואי-דרייפוס לתפקוד מלא בשנת 2018. העונה השביעית של "ויפ" עלתה לאקרנים בארצות הברית בחודש מרץ 2019, כשלואי-דרייפוס מככבת במסע יחסי הציבור שליווה את הקרנת העונה השביעית ואת מהלכי סיום הפקתה של "ויפ".
בשנת 2013 שיחקה בתפקיד ראשי בדרמה הקומית "דיברנו מספיק" לצד ג'יימס גנדולפיני.
בשנת 2018 הוענק ללואי-דרייפוס פרס מארק טוויין, המחולק על ידי מרכז קנדי , שהוא אחד הפרסים היוקרתיים ביותר בארצות הברית בתחום אמנויות הבמה, ומוענק ליחידים שתרמו תרומה משמעותית לתרבות ההומור בארצות הברית.
בשנת 2020 תרמה את קולה לסרט האנימציה "קדימה".
בשנת 2023 החלה ביצירת הפודקאסט "Wiser Than Me", שבו היא משוחחת עם נשים מבוגרות כדי ללמוד מנסיונן.
חיים אישיים
בשנת 1987 היא נישאה לשחקן והקומיקאי בראד הול (אנ'), לאחר שהשניים הכירו בלימודים באוניברסיטת נורת'ווסטרן. יש להם שני ילדים.
אבילין
אבילין (באנגלית: Abilene) היא עיר במרכז מדינת טקסס שבארצות הברית. על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010 התגוררו בעיר 117,063 תושבים, העיר ה-27 בגודלה מבחינת אוכלוסייה במדינת טקסס. היא העיר המרכזית באזור המטרופולין של אבילין, על פי ההערכות משנת 2011 התגוררו באזור המטרופולין 166,416 תושבים. במערב העיר ממוקם בסיס חיל האוויר דיאס.
אבילין ממוקמת כ-240 קילומטרים מהעיר החמישית בגודלה במדינת טקסס, פורט וורת'. באזור העיר יש שלושה אגמים: אגם לייטל, אגם קירבי, ואגם פורט פנטום היל בצפון אבילין.
היסטוריה
בשנת 1881 מגדלי בשר התיישבו באזור והפכו אותו לנקודת משלוח, העיר נקראה אבילין על שם העיר אבילין שבמדינת קנזס. כמות יציאת המשלוחים מאבילין עברה את זו של העיר בופאלו גאפ, בירת המחוז באותו הזמן. בסופו של דבר, בעל קרקעות מצפון בופאלו גאפ, בשם קלייב מרצ'נט, המוכר גם כאב אבילין, בחר את השם עבור העיירה החדשה. על פי עיתוני דאלאס, כ-800 אנשים כבר החלו להתיישב באזור עוד לפני שמכירת הקרקעות נפתחה. העיר החלה את דרכה בעזרת קולונל ג'. סטודארד ג'ונסון ומכירת הקרקע החלה ב-15 במרץ 1881. בסוף היום הראשון, 139 יחידות קרקע נמכרו עבור סכום כולל של $23,810, ביום שלמחרת נמכרו עוד 178 יחידות עבור $27,550.
אבילין נוסדה זמן קצר לאחר שיושבה בשנת 1881. בשנת 1888, הוועדה הפרוגרסיבית נוצרה כדי למשוך עסקים לאזור, אשר מאוחר יותר בשנת 1890 הפכה ללשכת המסחר. בשנת 1900 התגוררו באבילין 3,411 תושבים.
בשנת 1940, אבילין גייסה כסף כדי לרכוש אדמות עבור בסיס צבאי דרומית-מערבית לעיר בשם קאמפ בארקליי, אשר באותו הזמן היה גדול פי 2 מגודלה של אבילין. כאשר הבסיס נסחר, רבים חששו שהעיר תתרוקן מתושבים אך בתום מלחמת העולם השנייה, אנשי צבא רבים חזרו לאבילין כדי להקים עסקים. בשנות החמישים המוקדמות, התושבים גייסו $893,261 כדי לרכוש 14 קמ"ר של אדמה עבור בסיס חיל האוויר. כיום בסיס חיל האוויר דיאס הוא אזור התעסוקה הגדול ביותר באבילין, עם 6,076 מועסקים. מקומות עבודה עזרו לגדילת מספר התושבים בעיר. עד 1960, אוכלוסיית העיר כמעט הוכפלה בתוך 10 שנים כאשר בשנת 1950 התגוררו בעיר 45,570 תושבים ועשר שנים לאחר מכן מספרם היה 90,638.
גאוגרפיה
אבילין נמצאת כ-257 ק"מ מערבית מהעיר פורט וורת'.
כלכלה
כלכלת אבילין הייתה במקור מבוססת על בעלי חיים וחקלאות. אבל מאז התפתחה וכיום מבוססת בחוזקה בממשלה, חינוך, שירותי בריאות וייצור. תעשיית הנפט נפוצה באזור גם היא. העיר מייצרת תמריצים כדי להביא לאזור עסקים חדשים כולל מענקי הכשרה לעבודה ומענקים לתושבים חדשים.
שוק התקווה
שוק התקווה הוא שוק ותיק השוכן בשכונת התקווה בתל אביב והוא קרוי על שמה. הוא משתרע על פני שני רחובות מרכזיים בצפונה של השכונה, ובמיוחד ברחוב התקווה. בנוסף לכך הוא מתפרש אל מספר רחובות צדדיים. השוק ידוע בססגוניותו, חיוניותו ובמחיריו הנוחים, והוא משמש מקור פרנסה לרבים מתושבי השכונה.
בשוק דוכנים וחנויות רבות, בהם דוכני ירקות ופירות טריים, אטליזים, מאפיות ומעדניות. בשוק פועלות גם חנויות לדברי מכולת, תבלינים, מזון אורגני, ממתקים, פרחים, כלי בית, כלי מטבח, כלי עבודה וביגוד, וגם דוכני פלאפל ומסעדות עממיות. בשוק ניתן למצוא חנויות רבות המשויכות לעדות מסוימות, כמו חנויות לממכר עוגיות עיראקיות או מאכלים תימניים. השוק זוכה לעדנה בימים שלפני בחירות כשפוליטיקאים פוקדים אותו. הוא מוכר גם כמעוזם של אוהדי קבוצת הכדורגל בני יהודה.
שוק התקווה הוקם בתחילת המאורעות (1939-1936), כאשר תושבי הכפר הערבי השכן סלמה נמנעו מלמכור בשכונה את תוצרתם החקלאית. במהלך קיץ 2005 שופץ השוק במקטעים. הוחלפו תשתיות מים וביוב, וכבלי תקשורת וחשמל הוטמנו באדמה. החנויות הורחבו וחופו בחרסינה, נבנו דוכנים ועמודי תאורה אחידים, המדרכות הוחלפו באבנים משתלבות, הכביש נסלל מחדש והשוק קורה ביריעות גליות שמשוות לו מראה רחב, נקי וחדיש. על תכנונו המחודש של השוק הופקד האדריכל אריה גונן. השוק המחודש והמשופץ נחנך בחודש ספטמבר 2005 במהלך שבוע של מופעים קהילתיים.
משה ליבר
משה ליבר (1887–1962) היה דרמטורג, מחזאי, עיתונאי, במאי, איש תרבות, הוגה דעות והעורך הראשי של השבועון "החיים הללו".
ביוגרפיה
משה ליבר נהג לפרסם תחת שמות עט שונים: בן-זאב ליבר (BenZew Lieber), משה לב ער, משה בן זאב. הוא נולד בשם: משה שמואל רוזנקרנץ, בעיירה קולומיאה באוקראינה בשנת 1887. אביו וואלף זאב רוזנקרנץ (1845 - 1915) היה מתרגם, סופר ומורה ידוע בעיירתו. משה ליבר נולד למשפחה דתית ומעורה היטב במסורת הקהילה ולציונות בניצניה הראשונים. משה ליבר קיבל את שם משפחת אמו קיילה ליבר. בנעוריו פרש מלימודי המדרש ועבר לווינה שם נפגש עם הספרות והתרבות של תקופת ה"ארט נובו". לאחר נישואיו עברה המשפחה ב-1915 לאמסטרדם, שם עסק במסחר אך גם בתיאטרון ובבימוי. משה ליבר ביים את חגיגות 500 שנה לעיר רוטרדם. שם גם החלה פעילותו הציונית, והוא יסד את סניף ההסתדרות הציונית באמסטרדם. באמסטרדם החל לנסות להקים תיאטרון עברי ביחד עם אבל הרצברג.
לאחר מלחמת העולם הראשונה חזרה המשפחה לקמניץ בגרמניה. ביתם הפך למרכז תרבות וציונות. בשנת 1929 עזב משה ליבר את עסקי המשפחה והתמסר לכתיבה ובימוי. תחילה בברלין ובהמשך גם לאחר עלייתו לארץ ישראל בשנת 1934. בארץ התמסר לכתיבת מחזות, אותם ניסה לשלב בתיאטראות הראשונים כמו האוהל, הבימה, תיאטרון חיפה. כרבים מאמני אשכנז, ובמיוחד יוצאי גרמניה,(בנו פרנק, ריכרד רוזנהיים, אסתר טאובר, מרים בן גבריאל, הרמן הויזר ואחרים), התקשה להשתלב בסגנון המקומי ועם האג'נדה של התיאטרון הארץ ישראלי שנשלט בעיקר על ידי קבוצת אמנים מרוסיה, מפולין ומישראל.
בשנת 1935 ייסד יחד עם סאלו בומס (Salo Bomse) ואהרון פרידלר (Aaron Friedler) שבועון מצויר בשם החיים הללו. השבועון הקיף בתמונות אירועים בארץ ובעולם, מאמרים וביקורות על אירועי תרבות, קטעי מחזות, מדורי צילום, אופנה ובישול. משה ליבר ערך את העיתון בשם "בן זאב ליבר", וכתב בו פרשנות ביקורת, סקירות ומחזות, בשמות העט: "בזל", "בן זאב", "בן ליבר", "בבל", "משה בן זאב" ועוד.
לאחר שמאמציו להציג את מחזותיו בארץ לא צלחו, פנה בשנת 1957 לבימוי בגרמניה, אך גם שם נדחה בעקבות מחלתו. בשנת 1960 כתב משה מיצג ב-2 פרקים לטלוויזיה הבריטית על פי הספר "The world of that summer" מאת רוברט מולר. הספר מתאר נער יהודי שהצטרף ל"היטלריוגנד", הנוער ההיטלראי, הצליח להימלט, ומצא דרכו לחברת נוער בקיבוץ.
בערוב ימיו בהיותו חולה על ערש דווי כתב משה לפרופ' דב סדן:
מחזותיו
אף כי שלט בעברית היטב, את מרבית מחזותיו כתב משה ליבר בגרמנית ומרביתם תורגמו לעברית על ידי בן-ציון ידידיה, אפרים טרוכה, וגם על ידי בנו, מנחם ליבר. משה ליבר כתב עשרות מחזות וכן דיאלוגים, קטעי הומור שחלקם פורסמו בשבועון "החיים הללו" שערך, בשנים 36–1935.
המחזה: ילדי ההפקר
ההצגה הועלתה בקולנוע מוגרבי בתל אביב בשנת 1937, מאת בן-זאב ליבר. בבימוי של בנו פרנקל. השחקנים ברובם היו נערים מ"מעון עירוני לילדים עובדים" של עיריית תל אביב. המחזה בא להמחיש את הקושי של הנערים לחזור ולהשתלב בחברה. לאחר ההצגה הראשונה, התערבה העירייה ודרשה לאסור על השתתפות הנערים בהצגה. הסיבה שהוצגה על-יד נציגי העירייה הייתה פגיעה בעתיד השיקום של הנערים. לאחר ההצגה השנייה, שהופיעה בפני מורים, אמנים ואנשי תיאטרון בלבד, בתאריך 12 בדצמבר 1937, עמדה העירייה בהחלטתה לאסור על הנערים להשתתף במחזה וההצגה ירדה מהבמה, למגינת ליבם של הנערים ומחנכיהם. ההחלטה עוררה ויכוח שנמשך כשנה מעל דפי העיתון דבר.
נויהרדטהוף
היסטוריה
בראשית תנועת ההתיישבות הטמפלרית, רכשה התנועה 3,000 דונם במקום, והמתיישבים גידלו בו חיטה, קטניות ואבטיחים. הם נהגו בתחילה לעבד את האדמה בשעות היום, ובערב לחזור לבתיהם במושבה הגרמנית בחיפה תוך הפקדת שומרים ערבים על המקום. לאחר מכן, בגלל ריבוי הגנבות, הוחלט לבנות במקום בתי קבע. בית הקבע הראשון נבנה ב-1897, ושלושה נוספים נבנו ב-1899. עם זאת, האדמה הייתה מטיב ירוד, ובגלל הקרבה לים התקשו למצוא שם מים מתוקים, ומסיבות אלו המקום לא התפתח ולא הגיע למעמד של מושבה עצמאית.
רצח אונגר
בשל ריבוי הגנבות הוחלט להציב מארבים, ובאחד מלילות יולי 1910 נורה ונהרג ערבי מטירה שניסה לגנוב. למחרת נערכה חקירה של השלטונות הטורקים בנוכחות סגן הקונסול הגרמני שהגיע מחיפה. בחקירה נכחו רבים מבני טירה הזועמים, ובאמצע החקירה הותקף האיכר הטמפלרי פריץ אונגר, שהוכה ונורה למוות.
מעשה רצח אכזרי זה לאור היום ובנוכחות נציגי השלטון והקונסוליה הגרמנית גרם לסערת רוחות בארץ ובגרמניה. זה היה הרצח הראשון של גרמני טמפלרי מאז תחילת ההתנחלות הטמפלרית ב-1868. ממשלת וירטמברג, שהטמפלרים היו אזרחיה, תבעה מהממשלה המרכזית בברלין לשלוח אוניית מלחמה לחיפה כדי לאלץ את הטורקים לאסור את האשמים ולשפוט אותם.
לבסוף הגיע למקום המושל הכללי של ביירות ויחידה צבאית. 15 איש נאסרו, אחד נידון למוות, והאחרים לתקופות מאסר ארוכות, אך השלטון המרכזי באיסטנבול ביטל את גזר הדין. בעקבות לחץ גרמני נוסף חודש המשפט בטריפולי ונאשם אחד נידון לתלייה, אבל גם משפט זה בוטל וכל העצורים שוחררו.
אלמנתו של אונגר החליטה לעזוב את המקום, לעבור עם משפחתה למושבה הטמפלרית ולדהיים (כיום אלוני אבא), ולבנות במקום בית בתבנית ביתם בנויהרדטהוף כמצבה לאבי המשפחה שנרצח. בית אונגר נמצא עד היום באלוני אבא.
בתקופת המנדט הבריטי
כמו ביתר מושבותיהם, גם הטמפלרים בחיפה תמכו בגרמניה במלחמת העולם הראשונה וסבלו מתבוסתה ומכיבוש הארץ על ידי הגנרל אלנבי. בשנות ה-30 תמכו חלק מתושבי המושבה בגרמניה הנאצית. עם תחילת מלחמת העולם השנייה הועברו התושבים למחנה הסגר, ובשנת 1944 גורשו מהארץ. האדמות שהיו שייכות לנויהרדטהוף, עברו לניהולו של "האפוטרופוס של רכוש האויב - ממשלת ארץ ישראל (פלשתינה-א"י)"
לאחר הקמת מדינת ישראל
לאחר הקמת מדינת ישראל עברו קרקעות היישוב, על פי "חוק נכסי גרמנים, תש"י ­1950" לבעלות האפוטרופוס לנכסי הגרמנים, ואחר כך לרשות הפיתוח. כחלק מהסכם השילומים עם גרמניה הוסכם גם על פיצוי קהילת הטמפלרים על אובדן רכושם בארץ ישראל בשנת 1962. בנויהרדטהוף הוסכם על תשלום פיצוי על שטח בן 1,280 דונם.
בראשית העשור השני של המאה ה-21 נותר מנויהרדטהוף רק מבנה אחד הנמצא בשטח מפעל "חישולי הכרמל", מול טירת כרמל.
ברדיה (עיר)
בַרְדִיַּה (ערבית: البردية, או בוּרדי: البردي) היא עיר נמל בצפון מזרח לוב, סמוך לגבול עם מצרים.
העיר הייתה המבצר האיטלקי המוגן ביותר בלוב במלחמת העולם השנייה, במלחמתם נגד הבריטים. השלטון בעיר עבר ידיים מספר פעמים, עד שנכבשה לבסוף, בנובמבר 1942 בידי הבריטים.
אולג ילישב
אולג ויאצ'סלאווביץ' ילישב (ברוסית: Олег Вячеславович Елышев; נולד ב-30 במאי 1971) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדות החלוץ והקשר, וכיום מאמן את בקבוצת הנערים של מועדון הכדורגל לוקומוטיב מוסקבה.
קריירה
ילישב החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת הנוער של המועדון הסובייטי בלטיקה קלינינגרד. כבר בגיל 16 הוא עלה להרכב הפותח של הקבוצה הבוגרת (אשר שיחקה אז בליגה הסובייטית השנייה). לאחר שתי עונות עבר לקבוצת פאקל וורונז'. בשנת 1992, ציידי הכישרונות של קבוצת הצמרת הרוסית דינמו מוסקבה הציעו לו לעבור לקבוצתם. ילישב אומנם עבר לדינמו, אך לא מצא את מקומו בקבוצה וכעבור כמה חודשים עבר לקבוצת טקסטילשצ'יק קמישין מליגת המשנה הרוסית. בשנת 1993 הוא שיחק עם הקבוצה בליגה העליונה ובסיום העונה נכלל בנבחרת הליגה. בשנת 1994 הצטרף ילישב לקבוצת הפאר לוקומוטיב מוסקבה, במדיה שיחק שתי עונות וזכה בגביע הרוסי. בהמשך שיחק שנתיים בדרום קוריאה.
בשנת 2000 הגיע לישראל וחתם בקבוצת הפועל חיפה. הוא שיחק במדי הפועל שתי עונות. בשנת 2002 שוחרר מן הקבוצה, לאחר שאחרונה נקלעה לקשיים כלכליים. ילישב שב לרוסיה. הוא חזר לשחק בקבוצת פאקל וורונז'. בשנת 2005 פרש ממשחק פעיל.
תארים
2000/1 גביע הטוטו (הפועל חיפה)
הארמייה ה-15 (ארצות הברית)
הארמייה ה-15 של ארצות הברית הייתה עוצבה של צבא ארצות הברית, שפעלה במהלך מלחמת העולם השנייה. היא הוצבה בזירת מערב אירופה וניהלה בה פעילות קרבית מוגבלת.
הקמת הארמייה
הארמייה ה-15 הוקמה בטקסס שבארצות הברית ב-21 באוגוסט 1944 – הארמייה האחרונה שהקים צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. כמפקדה הראשון נתמנה מייג'ור גנרל ג'ון לוקאס (John P. Lucas). במהלך חודשי נובמבר ודצמבר באותה שנה פיקד על הארמייה (למעשה רק המטה שלה) קולונל לואיס קומפטון (Louis Compton).
הגעה לאירופה
קבוצת חלוץ של מטה הארמייה הפליגה מארצות הברית לסקוטלנד ב-3 בנובמבר 1944 והתמקמה באחוזת דודינגטון הול שבחבל צ'שייר. המטה העיקרי של הארמייה הגיע לבריטניה ב-22 בנובמבר. ב-25 לחודש הוכפפה הארמייה לקבוצת הארמיות ה-12. סמוך לאחר מכן יצאה קבוצת החלוץ של הארמייה לאירופה והקימה מטה בבלגיה, אך נאלצה לפנותו לאחר תחילת קרב הארדנים עקב ההתקדמות הגרמנית בבלגיה ולהתמקם מחדש בצפון צרפת. המטה העיקרי של הארמייה הצטרף אליה בראשית ינואר 1945, לאחר שהספינה בה הפליג מבריטניה טורפדה בתעלת למאנש ב-28 בדצמבר על ידי צוללת גרמנית וטבעה (13 מנוסעי הספינה הוכרזו כנעדרים).
ב-2 בינואר 1945 מונה מייג'ור גנרל ריי פורטר (Ray E. Porter) כמפקד הזמני של הארמייה, וב-16 בינואר בא במקומו לוטננט גנרל לאונרד ג'רואו (Leonard T. Gerow). ממחצית ינואר ועד לחודש מרץ עסקה הארמייה במשימה של ציוד מחדש, אימון ושיקום של עוצבות שונות של קבוצת הארמיות ה-12, אשר סבלו אבדות כבדות בקרב הארדנים. כמו כן היא הופקדה על קליטת עוצבות אמריקניות חדשות שהגיעו לנמלי צפון-מערב אירופה עד להצבתן בין יחידות קבוצת הארמיות ה-12.
לחימה
באמצע מרץ קיבלה הארמייה את הפיקוד על היחידות אשר קיימו את המצור על הכוחות הגרמניים, שנאחזו עדיין בכמה מן הנמלים האטלנטיים של צרפת וטרם נכנעו.
בחודש מרץ 1945 צלחו הארמיות האמריקניות ההראשונה והתשיעית את נהר הריין מזרחה והחלו לתקוף בתנועת מלקחיים במגמה לכתר את חבל הרוהר התעשייתי שממזרח לריין. ב-4 באפריל הושלם הכיתור ובכיס הרוהר נלכדו 21 דיוויזיות גרמניות. לאחר תחילת המתקפה הוטלה על הארמייה החמש-עשרה המשימה להחזיק את קו החזית מול הגזרה המערבית של כיס הרוהר שהלך ונוצר. לאחר השלמת הכיתור צלחה הארמייה את הריין. יחידותיה השתתפו בחיסול הכיס בשיתוף פעולה עם הארמייה התשיעית, ולאחר מכן הן שחררו אותה להמשך התנועה מזרחה. הכוחות הגרמנים בכיס הרוהר – 325 אלף איש - נכנעו ב-21 באפריל. במחצית אפריל עמדה הארמייה בשיא כוחה הצבאי ופיקדה על שש דיוויזיות וביניהן הדיוויזיה המוטסת ה-82.
סיום המלחמה ופירוק הארמייה
בחודש אפריל החלה הארמייה החמש-עשרה לעסוק גם בתפקידי ממשל צבאי בחלק מהמחוזות בחלקה המערבי של גרמניה, ובמסגרת זאת עסקה בטיפול בשבויים גרמנים ובפליטים ועקורים באותם אזורים. מטה הארמייה התמקם בעיר בד נאוהיים (Bad Nauheim), כ-35 קילומטרים מצפון לפרנקפורט. לאחר כניעת גרמניה הועברו מרבית השטחים הגרמניים שבהם קיימה הארמייה ממשל צבאי לשליטה בריטית וצרפתית (במסגרת אזורי הכיבוש בגרמניה). על הארמייה הוטל להקים את המועצה הכללית של הזירה (Theatre General Board) – גוף שמשימתו הייתה לאסוף מידע, לתעד ולהפיק לקחים מן המבצעים הצבאיים שערכו כוחות ארצות הברית בזירה זו. תיעוד זה הפך למשימתה העיקרית של הארמייה ביתרת חודשי קיומה.
ב-14 באוקטובר 1945 מונה גנרל ג'ורג' פטון למפקד הארמייה, לאחר שהודח למעשה מן הפיקוד על הארמייה השלישית האמריקנית. הוא פיקד עליה עד מותו ב-21 בדצמבר בעקבות תאונת דרכים שעבר. בראשית ינואר 1946 נטל את הפיקוד על הארמייה מייג'ור גנרל הוברט גיי (Hobart R. Gay), ראש מטה הארמייה. הוא פיקד על הארמייה עד לפירוקה ב-31 בינואר 1946.
טלומראז
טֶלוֹמֶרָאז (Telomerase) הוא האנזים האחראי על הארכתו מחדש של הטלומר, המגן על כרומוזומי התא ומתקצר במקומם, עם כל חלוקה של התא.
גילויו
האנזים טלומראז התגלה לראשונה ביצור חד תאי בשם טטרהימנה, על ידי קרול גריידר ואליזבת בלקברן בשנת 1984. יחד עם ג'ק שוסטק, זכו גריידר ובלקברן בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 2009 על גילוי זה.
מהו טלומראז
הטלומר נמצא בקצה כל כרומוזום בתא, ומגן עליו, ממש כמו פיסות הפלסטיק הקטנות המגנות על שרוך נעל. עם כל חלוקה של התא, דהיינו הכפלה של הכרומוזומים, כל כרומוזום מתקצר מעט. אלמלא הטלומר, היה הכרומוזום מתקצר בחלק מהמידע הגנטי החיוני שלו. הטלומר, בקיומו בקצה הכרומוזום, "מקריב" את עצמו ומתקצר במקום החומר הגנטי עצמו. האנזים טלומראז מתקן את קיצורו של הטלומר ומאריך אותו מחדש. הוא מוסיף רצף נוקלאוטידים ספציפי (TTAGGG אצל כל בעלי החוליות), לקצה '3 של גדיל DNA, באזור הטלומרים ובכך מאריך את הטלומר מחדש ומונע לפחות חלק מהתקצרותו. האנזים עובד בשיטת רוורס טרנסקריפטאז ומחזיק גדיל RNA משלו המשמש כתבנית להארכת הטלומרים המתקצרים לאחר כל מחזור תא.
מבנה החלבון של הטלומראז האנושי זוהה ב-2007 על ידי צוות של דוקטור סקוט כהן במכון המחקר CMRI שבאוסטרליה. הוא מורכב משתי תת-יחידות: טלומראז רוורס טרנסקריפטאז (Telomerase Reverse Transcriptase; TERT) וטלומראז RNA (ידוע גם כ-TERC, או hTR). האזור המקודד את הגן TERT מורכב מ-3396 זוגות בסיסים, ומתורגם לחלבון בן 1131 חומצות אמינו. הפוליפפטיד נקשר עם TERC (שאורכו 451 נוקלאוטידים), שאינו מתורגם ונותר כ-RNA.
TERT כנובע משמו הוא רוורס טרנסקריפטאז, שהיא משפחה של אנזימים המשעתקים DNA חד-גדילי על פי תבנית RNA חד-גדילי. תבנית ה-RNA אותה TERT משעתק לאחור היא TERC.
השפעה על הזדקנות וסרטן
ב-2010, פרופ' רונלד דה פיניו וקבוצת מדענים נוספת גידלו במעבדתם באוניברסיטת הרווארד עכברים בעלי טלומרים קצרים. העכברים קצרי הטלומרים הראו מאפיינים רבים של זיקנה כבר בצעירותם. הקבוצה הצליחה לגרום לעכברים הללו לייצר את האנזים טלומראז המאריך את הטלומרים ולהראות כי כתוצאה מהארכת הטלומרים על ידי הטלומראז נעלמו מאפייני הזיקנה הללו. בין השאר הצליחו דה פיניו וחבריו לגרום להתחדשות תאי עצב של העכברים, לשיפור בפוריות שלהם ולהבראת איברים שנפגעו בתהליך ההזדקנות, ובהם הכבד, המעיים והטחול.
לדברי דה פיניו בשיחה עם "כלכליסט" הישראלי:
"רקמות ישנות שהתבלו יכולות לחזור אחורה בזמן. זה אומר שכבד שנהרס יכול לחזור לימיו הטובים ושעור מקומט יכול להימתח שוב. יש לנו בגוף יכולת מובנית להתחדש שוב ושוב, אם רק נסיר את המנגנון הספציפי שגורם לגוף שלנו להפסיק לעשות את זה... זו הפעם הראשונה שהגיל הושב לאחור ביצור חי... אני מאמין שהתגלית הנוכחית תאפשר בעתיד... להוריד את שיעור המתים מסרטן, מסוכרת, מאלצהיימר ומעוד מחלות שאופייניות לבני 60 ומעלה. במקום להילחם במחלות הללו אנחנו יכולים למנוע את התהליך... אם נצליח למנוע את הסרטן מראש ולשחק עם הטלומרים כרצוננו, נוכל להאריך את החיים שלנו באופן דרמטי".
עם זאת, ישנן ראיות שונות לכך שהאנזים מצוי בכמות רבה בתאים סרטניים, וכך, בנוסף למנגנונים שונים, הוא תורם לחיי הנצח שלהם.
לובסטר ובעלי חיים נדירים נוספים
לובסטר הוא בעל חיים, מהבודדים שנמצא כי לכאורה אינם מזדקנים כלל. דומים לו ככל הנראה סוגים מסוימים של צבים, המדוזה בת האלמוות ואולי גם יסעורון אטלנטי. ישנם חוקרים המייחסים את העדר ההזדקנות לכאורה, אצל בעלי חיים אלה, לקיומו של טלומראז בכל תאיהם, בניגוד למצב אצל כמעט כל בעלי החיים האחרים ובהם האדם. לפי הטענה הזו, הטלומראז מונע מהטלומרים בתאיהם להתקצר ובכך מונע מהם להזדקן.
פאול קסירר
פאול קסירר (בגרמנית: Paul Cassirer; 21 בפברואר 1871 – 7 בינואר 1926) היה סוחר אמנות ועורך יהודי גרמני, שמילא תפקיד משמעותי בקידום עבודתם של אמני הזצסיון הברלינאי והאימפרסיוניזם, כמו גם הפוסט-אימפרסיוניסטים הצרפתים. בפרט אלה של וינסנט ואן גוך ופול סזאן.
חיים
פאול קסירר התחיל את דרכו כסטודנט לתולדות האמנות, ואז הפך לסופר במינכן של שנות ה-1890, שם עבד במגזין השבועי "Simplicissimus" ופרסם שני רומנים.
קסירר עבר לברלין, והוא ובן דודו ברונו, בעודם באמצע שנות העשרים לחייהם, פתחו את הגלריה שלהם בקומת הקרקע בביתו של פאול בוויקטורישטראסה 35. בני הדודים הגיעו ממשפחה יהודית בולטת, שבין חבריה היו הנוירולוג ריכרד קסירר והפילוסוף ארנסט קסירר. אביו, לואי, היה מהנדס ואיש עסקים, שחברתו ייצרה כבלים טלגרפיים ובסופו של דבר השתלטו עליה סימנס.
בשנת 1895 התחתן עם לוסי אוברווארת.
בשנת 1901 ביקר קסירר בתערוכה הרטרוספקטיבית ליצירתו של ואן גוך, ומאוחר יותר באותה שנה הוא ארגן את שילובם של חמישה ציורים של ואן-גוך בתערוכת מאי של הזצסיון בברלין.
ב־21 במאי 1904 התגרשו קסירר ולוסי.
מוות
ב־7 בינואר 1926 פגש קסירר את אשתו במשרד עורך דין כדי לסיים את הליך הגירושין. הוא נכנס לחדר אחר, שם ירה בעצמו. כמו בהתאבדותו של ואן גוך, גם התאבדותו של קסירר לא הצליחה מיד. הוא נפטר מהפציעה כעבור כמה שעות.
איאן רייט
איאן אדוארד רייט (באנגלית: Ian Edward Wright; נולד ב-3 בנובמבר 1963 בוולוויץ', לונדון) הוא כדורגלן עבר אנגלי שהתפרסם בזמן ששיחק בקריסטל פאלאס ובארסנל.
קריירת מועדונים
רייט החל את הקריירה שלו כמקצוען בגיל מאוחר יחסית כיוון שבהתחלה לא הצליח להתקבל למועדון כלשהו ולא זכה לתשומת לב רבה.
רייט זומן לסגל של נבחרת אנגליה ב' בדצמבר 1989. הוא לא הצליח לשחק הרבה בעונה הראשונה שלו בליגה הראשונה בגלל פציעות בעצם השוקה. אולם, לאחר שהחלים מהפציעות הוא הצטיין במשחק גמר גביע ה-FA נגד מנצ'סטר יונייטד. רייט הבקיע את שער השוויון של פאלאס מספר דקות לאחר שנכנס למגרש בזמן ההארכה. המשחק הסתיים בתיקו 3 - 3, והמשחק החוזר הסתיים בניצחון של מנצ'סטר יונייטד.
בעונה שלאחר מכן הוא הצליח להבקיע את שערו ה-100 במדי קריסטל פאלאס. במהלך העונה הבקיע רייט שני שערים בניצחון על אברטון בגמר ה-Full Members Cup (טורניר שנערך בין 1985 ל-1992) באצטדיון ומבלי. רייט זכה למוניטין כחלוץ בעל יכולת הבקעה גבוהה, שאחד מסימניה הבולטים היה הבקעת שלושער בתוך 18 דקות במשחק החוץ של קריסטל פאלאס בווימבלדון, שהיה גם המשחק האחרון של עונת 1990/1991.
רייט הבקיע 117 שערים ב-277 משחקים בשש העונות ששיחק בקריסטל פאלאס, והוא מלך השערים של המועדון ביחס לתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה. בשנת 2005 הוא זכה בתואר "שחקן המאה" של קריסטל פאלאס.
בספטמבר 1991 הוחתם רייט בארסנל תמורת 2.5 מיליון לירות שטרלינג, שהיה באותה תקופה סכום שיא עבור ארסנל. רייט הבקיע שער בהופעת הבכורה שלו בארסנל במשחק נגד לסטר סיטי בגביע הליגה, ובבכורה בליגה נגד סאות'המפטון הוא הבקיע שלושער. בעונתו הראשונה בארסנל הוא זכה בתואר מלך השערים של הליגה עם 29 שערים (חמישה מתוכם במדי פאלאס), ו-31 שערים בכל המסגרות. במשחק האחרון של העונה, גם כן נגד סאות'המפטון, הוא הבקיע שלושער. השער האחרון מתוך השלושה היה האחרון שהובקע לפני שהליגה הראשונה השתנתה והפכה לפרמייר ליג. נכון לשנת 2007 רק רייט וטדי שרינגהאם (עונת 1992/1993) זכו בתואר מלך השערים בליגה הבכירה כשהם מבקיעים עבור שני מועדונים שונים.
רייט היה מלך השערים של ארסנל במשך שש עונות רצופות. הוא היה חלק חשוב מהתקופה המוצלחת בשנות ה-90, שבמהלכה זכה המועדון בדאבל גביע ה-FA וגביע הליגה ב-1993; רייט הבקיע במשחק נגד שפילד ונסדיי בגמר גביע ה-FA, ובנוסף הבקיע גם במשחק החוזר. רייט סייע לארסנל להגיע לגמר גביע המחזיקות ב-1994 (נגד פארמה), אך לא שיחק בו כיוון שהיה מושעה.
רייט הבקיע בכל אחד משלבי טורניר גביע המחזיקות של 1995 מלבד הגמר. בעונת 1994/1995 של הפרמייר ליג הוא הבקיע 18 שערים, אך הייתה זו עונה קשה שבסיומה סיים המועדון במקום ה-12 לאחר פיטוריו של המאמן ג'ורג' גרהאם כתוצאה משערוריית שחיתות, והחלפתו באופן זמני בסטיוארט יוסטון.
רייט לא הסתדר עם המאמן הקבוע החדש ברוס ריוק, ואף הגיש בקשה לעזוב את ארסנל, אותה ביטל בסופו של דבר. אולם, הגעתו של ההולנדי דניס ברגקאמפ הניבה שיתוף פעולה פורה בין השניים, ובעונתם הראשונה הם סייעו לארסנל לסיים במקום החמישי בליגה ולהעפיל לגביע אופ"א.
רייט כבר היה בן 33 כאשר ארסן ונגר הגיע לארסנל בספטמבר 1996. למרות גילו המתקדם הוא המשיך להבקיע שערים רבים (23 בעונת 1996/1997), וב-13 בספטמבר 1997 הוא שבר את שיא הבקעת השערים עבור ארסנל, שנקבע על ידי קליף באסטין, עם שלושער נגד בולטון וונדררס. שיאו של רייט נשבר על ידי תיירי הנרי באוקטובר 2005. חודשיים לאחר ששבר את השיא הוא נפצע בשרירי מיתר הברך והושבת ממשחק פעיל.
ביולי 1998 הועבר רייט לווטסהאם יונייטד תמורת חצי מיליון לירות שטרלינג; הוא שיחק במדי וסטהאם במשך 15 חודשים, אך לא הצליח כמו בארסנל. בתקופה זו הוא היה מעורב בתקרית אלימה כאשר השחית את חדרו השופט באפטון פארק לאחר שהורחק במשחק נגד לידס יונייטד. לאחר מכן הוא שיחק במשך תקופות קצרות בנוטינגהאם פורסט, סלטיק וברנלי לפני שפרש בשנת 2000. הוא סיים את הקריירה עם 323 שערים בכל המסגרות.
במרץ 2007 הוא התמנה לחבר הנהלה במועדון אשפורד טאון מהליגה האיסתמיאנית.
נבחרת אנגליה
הופעת הבכורה של רייט במדי נבחרת אנגליה הייתה בפברואר 1991, תחת הדרכתו של גרהאם טיילור. המשחק בוומבלי הסתיים בניצחון על נבחרת קמרון בתוצאה 2 - 0, ובסופו של דבר הצליחה הנבחרת להעפיל ליורו 1992 בשוודיה. בכל אחת משבע העונות שאחרי מונדיאל 1990 רייט הבקיע 23 שערים או יותר עבור המועדון שבו שיחק. בעונת 1990/1991 הוא הבקיע 25 שערים, ובחמש מתוך שש העונות הבאות הוא הבקיע 30 שערים או יותר. למרות יכולת מרשימה זו בהבקעת שערים הוא לא פתח בהרכב הנבחרת יותר מפעמיים ברציפות, וגם זאת עשה שלוש פעמים. למרות כל זאת, ב-38 המשחקים שבהם טיילור היה המאמן רייט פתח בתשעה ועלה כמחליף בשבעה. הוא בחר להשתמש בחלוצים פחות פוריים כגון נייג'ל קלאף מנוטינגהאם פורסט, פול סטיוארט מטוטנהאם הוטספר, דייוויד הירסט משפילד ונסדיי ובריאן דין משפילד יונייטד. רייט אף לא זומן לסגל הנבחרת לקראת יורו 1992.
חמישה מתוך תשעת השערים של רייט במדי הנבחרת הובקעו בתקופתו של טיילור. השער הראשון היה בתיקו 1 - 1 נגד נבחרת פולין במאי 1993, וארבעה שערים הובקעו בניצחון החוץ (שהיה גם המשחק האחרון תחת טיילור) על נבחרת סן מרינו, במשחק שהתפרסם בכך שהנבחרת האנגלית ספגה שער אחרי 8.3 שניות. שני המשחקים היו במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994 בארצות הברית, שהיה המונדיאל הראשון מאז מונדיאל 1978 שאנגליה לא השתתפה בו.
הראשון מבין ארבעת השערים של רייט תחת הדרכתו של הודל היה שער ניצחון במשחק הידידות נגד נבחרת דרום אפריקה במאי 1997, והשני היה השער הראשון בניצחון 2 - 0 על נבחרת איטליה בטורניר הכנה למונדיאל 1998, שבו זכתה נבחרת אנגליה. בנוסף לאנגליה ולאיטליה השתתפו בטורניר נבחרת ברזיל (אלופת העולם) ונבחרת צרפת (מארחת הטורניר והמונדיאל). רייט סייע לאנגליה להעפיל למונדיאל 1998 עם שני שערים בניצחון 4 - 0 נגד נבחרת מולדובה בוומבלי, וביכולת כללית טובה בתיקו החוץ 0 - 0 נגד נבחרת איטליה בחודש שלאחר מכן. לאחר התיקו הבטיחה הנבחרת האנגלית את העפלתה. אולם, רייט נפצע פעם נוספת בשרירי מיתר הברך והחמיץ את המונדיאל.
רייט שיחק בשני משחקי נבחרת נוספים לאחר שעבר לווטסהאם יונייטד. הופעתו האחרונה בנבחרת הייתה במשחק ידידות נגד נבחרת צ'כיה בוומבלי בנובמבר 1998. אנגליה ניצחה 2 - 0, והיה זה גם משחקו האחרון של הודל כמאמן. בסך הכל רייט פתח בשבעה משחקים ועלה כמחליף בשישה כשהודל היה המאמן.
קריירה תקשורתית
רייט פרסם את האוטוביוגרפיה שלו ("Mr Wright") כששיחק בארסנל. המהדורה הראשונה יצאה לאור ב-1996 בכריכה קשה, ובכריכה רכה ב-1997 שבה נכלל גם פרק עדכני.
רייט הוחתם על ידי רשת ITV שהעניקה לו תוכנית ראיונות עצמאית. רייט ראיין בתוכניתו ידוענים כגון אלטון ג'ון, מריה קארי וויל סמית'. לתוכנית היו שתי עונות. לאחר פרישתו מכדורגל הוא הופיע בפרשן בתוכנית ה-BBC "Match of the Day". בנוסף, הוא עבד כפרשן ב-BBC בזמן מונדיאל 2002, יורו 2004 ומונדיאל 2006. לאחר מכן השתתף במספר תוכניות של ה-BBC וגם בתוכניות של ערוצים אחרים.
רייט השתתף גם בפרסומות לטלוויזיה בנוסף לתוכניות הרגילות. בחלק מהפרסומות הוא אף הופיע עם לי דיקסון ששיחק עמו בארסנל.
שלמה קניבסקי
הרב שלמה קַנִיֶּבְסְקִי (נולד באלול ה'תש"ך, 1960) הוא רב חרדי-ליטאי העומד בראשות הישיבות קריית מלך ותפארת ציון בבני ברק. נשיא ארגון הצדקה קופת העיר, מאז פטירת אביו הוא כתובת לפונים לעצה וברכה בתחומים שונים.
ביוגרפיה
הרב קניבסקי הוא בנם של הרב חיים קניבסקי ובת שבע, ונכדם של הרב יעקב ישראל קניבסקי (הסטייפלער) והרב יוסף שלום אלישיב. הוא ערך לדפוס חלק מכתבי סבו הרב קניבסקי.
איאן רייט
קריירה תקשורתית
ב-17 באפריל 2008 אושר כי רייט עוזב את תפקידו כפרשן משחקי נבחרת אנגליה בתוכנית "Match of the Day". רייט ביקר את התוכנית על צורת עבודתו בתוכנית ועל דרך התנהלותה הכללית.
בבירוסה מצויה
בבירוסה מצויה או בבירוסת בורו (שם מדעי: Babyrousa babyrussa) הוא מין של חזיר מהסוג בבירוסה החי בטבע באיים בורו, סולה, מנגול וטאליבו שבאינדונזיה.
מאפיינים
אורכם של חזירים אלה 85–110 ס"מ וגובהם 65–80 ס"מ. הם בעלי ארבעה ניבים הצומחים מהלסת התחתונה ומתעקלים כלפי מעלה. השיער של מין זה הוא חום-זהוב והם שעירים יותר משאר הבבירוסות.
הם חיים ביערות ובביצות ברחבי איים באינדונזיה. הם מזכירים בהרגליהם את בבירוסת צפון-סולאווסי. הבבירוסות חיים בחבורות של עד תריסר פרטים והזכרים המבוגרים חיים בנפרד. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל עשרה חודשים ובכל המלטה נולדים עד שני גורים.
הבבירוסות הם אוכלי כל המשתמשים בחוש הריח כדי למצוא מזון. הם ניזונים משורשים, עלים שונים, פירות שנפלו, זרעים, חסרי חוליות, חולייתנים קטנים ונבלות. דווח גם על קניבליזם בחלק מהקהילות. הם משתמשים באפם השרירי כדי לנבור באדמה ולחלץ את מזונם והשיניים יכולות לשבור אגוזים קשים.
הבבירוסה נמצאת בסכנת הכחדה עקב פגיעה ביערות הגשם בהם הם חיים ועקב ציד בידי הילידים (לעומת רוב תושבי אינדונזיה המוסלמים, לנוצרים מותר לאכול את הבבירוסה). המין נחשב למוגן באינדונזיה.
איאן רייט
חייו האישיים
בנו המאומץ של רייט, שון רייט-פיליפס, גם הוא כדורגלן עבר השיחק המספר קבוצות וביניהן בצ'לסי, מנצ'סטר סיטי, קווינס פארק ריינג'רס ונבחרת אנגליה. בראדלי רייט-פיליפס, בנו הביולוגי של איאן, משחק עבור ניו יורק רד בולס. ג'רמיין רייט, בן דודו של איאן, אף הוא כדורגלן ששיחק עבור בלקפול וסאות'המפטון. ברט רייט, בנו השני של איאן, נבחן ברדינג בספטמבר 2005 ושיחק עבור קבוצת המילואים של המועדון.
רייט הוא גם הפטרון של קרן הלוקמיה האפריקנית-קריבית. בשנת 2002 זכה בתואר חבר מסדר האימפריה הבריטית כהוקרה על תרומתו למשחק.
תארים
קבוצתיים: ארסנל
אישיים:
שלמה קניבסקי
ביוגרפיה
למד בתלמוד תורה תשב"ר בבני ברק, ישיבת פוניבז' לצעירים, וישיבת פוניבז' הגבוהה בה היה מקורב לראשי הישיבה הרבנים אלעזר מנחם מן שך, שמואל רוזובסקי ודוד פוברסקי. ביום בר המצווה שלו סיים עם אביו את התלמוד בבלי. הסיום נערך בבית סבו הסטייפלר.
נשא את ציפורה, בתו של הרב מאיר הוניגסברג ולהם 18 ילדים.
לאחר נישואיו למד בכולל חזון איש. כמו כן התגורר מספר שנים במושבה זכרון יעקב. בצעירותו מינהו הרב יעקב שניידמן (סב אשתו) מייסד וראש ישיבת תפארת ציון, לכהן כרב בית כנסת תפארת ציון, שבבני ברק.
בשנת ה'תשנ"ז לאחר פטירת הרב שניידמן, מונה לראש ישיבת תפארת ציון לצעירים בבני ברק. מינויו הפיח רוח חיים בישיבה שמנתה אז כעשרים בחורים. כיום היא מונה כ-200 תלמידים. בשנת ה'תש"ס הקים את הישיבה הגדולה קריית מלך. בישיבה כ-250 תלמידים וכן כולל שבו כמאה אברכים.
שיטותיו
הרב קניבסקי הנהיג בישיבה דרך לימוד ייחודית. בשעות הבוקר והערב נלמדת הסוגיה בעיון מקיף, ובשעות אחר הצהריים נלמדת המסכת בלימוד בקיאות בהספק גדול, כך שכל מסכת נלמדת כולה.
הוא מדגיש את הצורך במשמעת עצמית של הבחורים, (עם זאת קיימים צעדי אכיפה על ידי הישיבה כנגד המחזיקים טלפונים ניידים וסיגריות בשטח הישיבה) וכן את חיוב התפילות במסגרת הישיבה.
עבדאללה בן זאיד אאל נהיאן
שייח' עבדאללה בן זאיד בן סולטאן אאל נהיאן (בערבית: عبد الله بن زايد آل نهيان ; נולד ב-30 באפריל 1972) הוא שר החוץ ושיתוף הפעולה הבינלאומי של איחוד האמירויות הערביות.
אאל נהיאן הוא בנו של מייסד איחוד האמירויות הערביות, שייח' זאיד בן סולטאן אאל נהיאן ואחיהם של נסיך הכתר של אמירות אבו דאבי, שייח' מוחמד בן זאיד אאל נהיאן ונשיא איחוד האמירויות ואמיר אבו דאבי, שייח' ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן.
ביוגרפיה
עבדאללה בן זאיד בן סולטאן אאל נהיאן נולד בבירת איחוד האמירויות הערביות, אבו דאבי ב-30 באפריל 1972 למייסדה של איחוד האמירויות הערביות, שייח' זאיד בן סולטאן אאל נהיאן ורעייתו פטימה בת מובראכ א-כתבי. אאל נהיאן הוא בעל תואר ראשון שסיים בשנת 1995 במדע המדינה מאוניברסיטת איחוד האמירויות הערביות. הוא נשוי לשייח'ה אליאזיה בת סייף אאל נהיאן, המשמשת שגרירה של רצון טוב לארגון המזון והחקלאות מאז שנת 2010, ולהם חמישה ילדים: פטימה, מוחמד, זאיד, סייף ודיאב.
בפוליטיקה
השייח' עבדאללה כיהן כיושב ראש תאגיד התקשורת של איחוד האמירויות הערביות, כיושב ראש התאחדות הכדורגל של איחוד האמירויות הערביות (1993–2001) וכתת-המזכיר של משרד ההסברה והתרבות (1995–1997). בשנת 1999 כיהן כיושב ראש דירקטוריון קרן התקשורת של האמירויות ובשנים 2006 עד 2008 כיהן כיושב ראש הדירקטוריון של מועצת התקשורת הלאומית של האמירויות. השייח' עבדאללה מונה לשר ההסברה והתרבות ב-1997, תפקיד בו החזיק עד שנת 2006. ב-9 בפברואר 2006 מונה השייח' עבדאללה לשר החוץ ושיתוף הפעולה הבינלאומי של איחוד האמירויות הערביות. הוא חבר במועצה לביטחון לאומי של איחוד האמירויות, יושב ראש קרן האמירויות לפיתוח הנוער, סגן יושב ראש קרן הפיתוח של אבו דאבי, חבר סגל המכללה לביטחון לאומי של האמירויות, ראש דירקטוריון האקדמיה האמירתית לדיפלומטיה ויושב ראש החינוך ומשאבי האנוש.
בשנת 2009 עמד שייח' עבדאללה בראש הקמפיין הבינלאומי שקידמה איחוד האמירויות הערביות כדי לקבל תמיכה בהצעתה, המוצלחת בסופו של דבר לארח את מטה הסוכנות הבינלאומית לאנרגיות מתחדשות (IRENA).
הטיה
הַטָּיָה (גם: נְטַאי; מכונה בָּיָאס, מאנגלית Bias) הוא עיוות של תוצאות מדידה או הערכה המוביל לפירוש מוטעה שלהן. לדוגמה, מתן העדפה מודעת או בלתי מודעת לנקודת מבט (פרספקטיבה) או אידאולוגיה מסוימת על פני החלופות האחרות.
גורמים להטיה
ישנם גורמים רבים היכולים ליצור הטיה. בשלב איסוף הנתונים ההטיה יכולה להיווצר בעקבות גורמים הקשורים במכשיר המדידה או בכלי ההערכה, בגורמים הקשורים במושא ההערכה (אדם, חפץ, תופעה וכו'), בגורמים הקשורים בסיטואציית ההערכה ובאינטראקציות שבין כל הגורמים הללו.
עבדאללה בן זאיד אאל נהיאן
בפוליטיקה
באוגוסט 2017, דחק עבדאללה באיראן ובטורקיה לסיים את מה שכינתה איחוד האמירויות כפעולות הקולניאליות שלהם בסוריה וקרא "ליציאה של אותם גורמים המנסים לפגוע בריבונותה של הרפובליקה הערבית הסורית."
הטיה
היבט קוגניטיבי ופסיכולוגי
אחד הגורמים האפשריים להטיה בתהליכים התפיסה והחשיבה האנושיים היא הסכמות. הסכמות מסייעות לאדם להבין את העולם באופן יעיל על סמך ניסיון העבר שלו ומאפשרות לו להתמודד עם היצף מידע של גירויים מהסביבה לנוכח צוואר הבקבוק של החשיבה האנושית. צוואר הבקבוק נוצר משום שהזיכרון לטווח קצר יכול להכיל פחות או יותר שבע יחידות מידע בו זמנית למשך זמן קצר בלבד. הסכמות משפיעות על החשיבה בכך שהן פועלות כמסנן עבור מנגנוני הקשב שלרוב מאפשר רק למידע שתואם אותן להירשם בתודעה ולעבור את תהליך הקידוד בזיכרון לטווח ארוך. לא רק זאת, אלא שהן משפיעות גם על המידה ואופן השליפה של אותו המידע. כתוצאה מכך יש להן עמידות בפני מידע סותר ונטייה לעודד התנהגות אשר תוביל לאישורן.
עבדאללה בן זאיד אאל נהיאן
בפוליטיקה
ב-14 בפברואר 2019, הצדיק שר החוץ עבדאללה את תקיפות המטרות איראניות בסוריה על ידי ישראל. ב-15 בספטמבר 2020 היה מן החותמים על הסכמי אברהם בין ישראל לאיחוד האמירויות ובחריין לצד נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו ושר החוץ של בחריין, עבד א-לטיף א-זיאני במדשאה הדרומית של הבית הלבן.
הטיה
היבט קוגניטיבי ופסיכולוגי
נאמר שמישהו הוא בעל דעה מוטה, אם שיקול דעתו מושפע מהטיה עד לרמה שבה השקפותיו אינן יכולות להיתפס כנייטרליות או אובייקטיביות, אלא כסובייקטיביות. הטיה יכולה, למשל, לגרום לאדם לקבל או לדחות את האמת שבטענה מסוימת, לא בשל חוזקם של הטיעונים ממנה היא מורכבת, אלא מכיוון שהיא תואמת או בלתי תואמת את רעיונותיו המגובשים-מראש. דבר זה מכונה הטיית אישור. בפועל, הטיה נובעת לעיתים קרובות מהעדפה לא-מודעת מצדו של האדם אשר נדרש לברור או לתווך בנושא כלשהו שלא מתוך עניין אישי.
היבט מערכתי
הטיה מערכתית (systematic bias) נגרמת כתוצאה מפגם מובנה במערכת שבה נוצרת הטיה (דוגמה - תרמוסטט שלא כויל כראוי ייטה במספר מעלות קבוע). כתוצאה מכך, הטיה מערכתית גורמת לשגיאות מערכתיות. זאת בניגוד לשגיאות אקראיות שפעמים רבות מבטלות את עצמן.
יוסף רז
ביוגרפיה
רז נולד בפלשתינה (א"י) ב-1939. למד תואר ראשון בפילוסופיה ובמשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1963. במסגרת כנס שנערך בישראל פגש אותו הפילוסוף הבריטי הרברט הארט והתרשם מכישוריו. הארט הזמין אותו ללמוד בהנחייתו באוניברסיטת אוקספורד ורז נענה להצעה. הוא השלים את לימודי הדוקטורט ב-1967 ולאחר מכן חזר ללמד באוניברסיטה העברית כמרצה בפקולטה למשפטים ובמחלקה לפילוסופיה. ב-1972 חזר לאוניברסיטת אוקספורד, שם התמנה לפרופסור לפילוסופיה של המשפט. ב-2002 החל בנוסף ללמד באוניברסיטת קולומביה. הוא נבחר ב-1992 כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. רז ביקר לעיתים בישראל והעביר סמינרים באוניברסיטאות. ב-2014 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית. נפטר במאי 2022.
עבודתו
רז נחשב כממשיכו של הארט. ספריו עוסקים בנושאים של נורמות, סמכות ופוזיטיביזם משפטי. בתחום הנורמות רז תופס אותן כחוקים המנחים התנהגות אנושית. רז בחן מערכות בהן מתקיימות נורמות, כגון מערכת משפט. בתחום הסמכות, רז בחן שאלות על סמכות החוק כלפי אנשים במערכות משפט שונות ואת הסמכות שהחברה מאשרת על פי החוק. פוזיטיביזם משפטי מתאר לעיתים עמדה לפיה חוקים לא יכולים או לא צריכים להתבסס על מוסר. אולם, רז לא מגן על עמדה זו. על פי גישתו, פוזיטיביזם משפטי מבטא את העמדה כי אין כל קשר מושגי הכרחי בין חוק למוסר. חוק לא משתנה אם איננו צודק או לא מוסרי.
סמכות בפילוסופיה פוליטית נחלקת לשני סוגים: סמכות פרקטית וסמכות אפיסטמית. הסוג הראשון, נותן טעם לפעולה, ואילו הסוג השני נותן טעם להאמנה באמיתות מסוימות. מקובל בספרות כי המיוחד בטעם של הסמכות הוא שהוא אינו תלוי בתוכן הדברים, והכפוף לסמכות מקבלו משום שהוא בתחום הסמכות של מנפיק הטעם. בעבודתו, רז מסביר כי הדרך שבה סמכות עובדת היא באמצעות "הטרמה" (Preemption). כך, בניגוד לשיקולים אחרים המנחים את האדם בבחירתו – הטעם של הסמכות מכריע ללא שקילה (ובמובן המטאפורי, בטרם נשקל מול טעמים אחרים). לגישתו של רז, סמכות תהיה מוצדקת כאשר היא יודעת להחליט יותר טוב מהפרט, אשר ניצב למול שיקולים רבים ולא פעם אינו טוב בלקבל החלטות על בסיסם.
עבודותיו האחרונות של רז עוסקות פחות בתאוריה משפטית ויותר בפילוסופיה פוליטית ופילוסופיה של הפעולה. בפילוסופיה פוליטית רז תומך בליברליזם פרפקציוניסטי, אשר דוחה את דרישת הנייטרליות מהמדינה ביחס לדרכי חיים, הגדרת הטוב וכיוצא בזה. באתיקה, הוא מגן על מוסר פלורליסטי (Value pluralism) ועל הרעיון שערכים שונים לא ניתנים להשוואה ולמדידה (רז משתמש במונח Incommensurable, ואילו היום הולך ועולה מעמדו של מונח מתחרה – Incomparable).
לפי רז, לאוטונומיה יש ערך אך כאשר היא נעשית "In the pursuit of the good", ואולם, משעומת עם טענותיו – הודה רז לא פעם כי יש ערך גם לכך שדברים רעים נעשו בשם עושם. בבסיס עמדתו של רז עומדת גישתו כי מעשים הם חמורים יותר כאשר הם נעשים על ידי סוכן מוסרי אוטונומי.
עוד לפי רז, אוטונומיה היא בעלת ערך אך כאשר ישנו מגוון של אופציות בחירה ומגוון זה הוא בעל ערך. רז ממחיש זאת באמצעות שתי דוגמאות: דוגמת הבור ודוגמת האריה. בדוגמה הראשונה, לאדם התקוע בבור אין מגוון של אפשרויות בחירה, ועל כן חייו אינם אוטונומיים. בדוגמה השנייה, מושא הדוגמה שקוע כל חייו בבריחה מפני איום האריה, ועל כן יש לו מגוון רחב של דרכי פעולה, אך אלה אינן בעלות ערך, ומטרתן היחידה להציל את עורו – ומכאן שאינו אוטונומי. רז ממשיך מכאן לטעון כי חיים בעלי ערך הם חיים אשר מושקעים בפרויקטים בעלי ערך אשר נבחרו באופן אוטונומי. רז מסייג עמדה זו לנסיבות החברתיות דהיום, ולגישתו בנסיבות חברתיות אחרות אוטונומיה לא הייתה תנאי הכרחי לחיים בעלי ערך (בימי הביניים למשל).
בעבודותיו יש גם התייחסות לבעיית אי הזהות.
אטומסטרויאקספורט
החברה בנתה את יחידת הכור הראשונה בכור הגרעיני האיראני בושהר שנמצא דרום-מערבית לטהראן בסכום של מיליארד דולרים, על פי חוזה שנחתם בשנת 1995. בשנת 2007, החברה חתמה על מזכר הבנות עם חברת Ciner Insaat Ticaret ve Sanayi כדי לקדם את בניית כור בטורקיה ובבנגלדש ואף שקלה לשתף פעולה בבניית תחנת כוח גרעינית בבריטניה. במרוקו החבכרה הייתה מעורבת בתכנון בניית תחנת כוח גרעינית בסידי בולברה. בסוף אוקטובר 2006 אושרה הצעתה של החברה להקמת תחנת הכוח הגרעינית בלנה בבולגריה, באמצעות כורים מהדור השלישי VVER-1000 / V-446B. עם זאת, ב-28 במרץ 2012 הודיעה ממשלת בולגריה על נסיגה מפרויקט בלנה עקב דיווח שלילי בדבר הכדאיות של תחנת הכוח העתידית והיעדר משקיע גדול אחר באירופה או ארצות הברית.
בשנים 1999–2007, הקימה החברה את תחנת הכוח הגרעינית טיאנוואן בסין, המורכבת משני כורים של VVER בהספק של 1,060 מגה וואט כל אחד, וחתמה על הסכם להקמת יחידות 3 ו-4.
ב-19 בפברואר 2008, אטומסטרויאקספורט חתמה על הסכם שיתוף פעולה עם חברת Technopromexport, יצואנית רוסית של חשמל, על הקמה וניהול של פרויקטים חשמליים ברוסיה ומחוצה לה. החברה חתמה על חוזה לבניית כור גרעיני בווייטנאם. בשנת 2016 החברה הייתה מעורבת בעבודות השיקום שנערכים באזור תחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל. במרץ 2021 הייתה החברה שותפה לבניית תחנת הכוח הגרעינית אקויו בטורקיה.
קריית בעלז
קריית בעלז (או בעלזא) היא שכונה חרדית בצפון ירושלים. השכונה נוסדה על ידי האדמו"ר מבעלז, הרב ישכר דב רוקח, וחסידיו כשכונה של חסידי בעלז בירושלים. שכונה זו היא מרכזה העולמי של חסידות בעלז.
בניית הקריה
אבן הפינה לשכונה הונחה בשנת תשל"ז. בי' בסיוון תשמ"ד היה מעמד הנחת אבן הפינה לבית הכנסת המרכזי של החסידות. ובשנת תש"ס (2000) נחנך בית הכנסת החדש. בית הכנסת בנוי על רמת הר גבוה כך שמהכניסה לירושלים וכן משכונות רבות בעיר ניתן להבחין בגודלו המרשים. סביב בית המדרש נוסדה קריית בעלז. בבית המדרש של החסידות ממוקמים משרדי "בד"ץ מחזיקי הדת". בתחילת שנות ה-2000 התרחבה השכונה דרומה, לעבר המתחם בו שכן גן החיות התנ"כי, לפני שעבר לדרום ירושלים.
בית המדרש הגדול של החסידות ממוקם במרכזה של הקריה כך שדרכי הגישה אליו שווים מכל קצוות הקריה. שני רחובות מובלים אל בית המדרש המרכזי והם קדושת אהרון ורחוב בינת יששכר על שמו של האדמו"ר האמצעי מבעלז.
התנהלות הקריה
הקהילה מנוהלת על ידי "ועד קריית בעלזא", המפקח על ענייני הקריה ומפעיל גם ועדת קבלה לשכונה. אחת מתקנות הקריה, אשר נקבעו על ידי האדמו"ר מבעלז, הן לא להשכיר דירות לבחורי ישיבות.
ועד הקריה אחראי גם על מחירי הדירות. בשנת 2007 קיבל הוועד על עצמו לדאוג כי מחירי הדירות בקריה לא יהיו גבוהים כך שמשפחות החסידות יוכלו להתגורר בנעימים בשכונה. למעשה מחירי הדירות הם מהיקרים שבירושלים.
קריית בעלז היא היחידה מבין כל הריכוזים והקריות החרדיים בישראל שבה פועלת באופן ייחודי צפירה גם בצאת השבת, צפירה זו המופעלת במוצאי השבת נועדה לבשר לתושבי הקריה כי השבת יצאה על פי שיטת רבנו תם.
אדי וילהנואבה
אדי וילהנואבה (נולד ב-6 באוקטובר 1946) הוא כומר ופוליטיקאי פיליפיני, מייסד זרם נוצרי בשם Jesus Is Lord Church Worldwide.
לפי המידע באתר האישי, בשנת 1973 חל מהפך בחייו והוא התמסר לפעילות דתית במקום תמיכה בתנועות השמאל. בשנת 1978 הוא הקים זרם נוצרי חדש בשם Jesus Is Lord Church Worldwide. לפי מידע באתר הכנסייה, בשנת 2007 היא כללה כ-5 מיליון מאמינים ברחבי הפיליפינים וכ-60 מדינות נוספות. בבעלותו נמצאים תחנת טלוויזיה ומספר תחנות רדיו.
בשנת 2004 אדי וילהנואבה התמודד בבחירות לנשיאות. במהלך מערכת הבחירות הוא פעל לפסילת מועמדותו של אדי חיל בטענה שזה מועמד סרק שמנצל קרבה בשמות. בבחירות אלו הוא זכה בכ-6% מהקולות. בשנת 2010 הוא התמודד שנית וזה ב-3.12% מהקולות. בשנת 2018 הוא נבחר לפרלמנט של המדינה.
לאדי וילהנואבה נולדו ארבעה ילדים שגם הם מעורבים בפוליטיקה מקומית.
הברית הצרפתית-פולנית (1921)
הברית הצרפתית-פולנית הייתה ברית צבאית בין הרפובליקה הפולנית השנייה לרפובליקה הצרפתית השלישית שהתקיימה בין 1921 ל-1940. ההסכם היה אחד מאבני היסוד של מדיניות החוץ של צרפת בתקופת בין המלחמות, ויחד עם ההסכמה הלבבית היווה הסכם זה בסיס להקמת בעלות הברית במלחמת העולם השנייה.
רקע
במהלך יריבות שהתקיימה בין בית הבסבורג לממלכת צרפת במאה ה-16 תרה צרפת אחר בעלות ברית למזרחה של אוסטריה, וייחלה להתאחד עם פולין. ליאן השלישי סובייסקי, מלך פולין, גם הוא, הייתה השאיפה להתאחד עם צרפת כנגד האיום האוסטרי ולבוא עימם יחד בברית, אך איום חמור יותר הציבה האימפריה העות'מאנית המוסלמית העולה והמתגברת לקיומה של הנצרות, אשר הוביל לקרב וינה. במאה ה-18 חולקה פולין על ידי ממלכת רוסיה, פרוסיה ואוסטריה, אך נפוליאון ייסד מחדש מדינה פולנית בדוכסות ורשה. עלייתה של האימפריה הגרמנית במאה ה-19 היוותה עבור שתי המדינות אויב משותף חדש.
בעת המלחמה הפולנית-סובייטית הייתה צרפת התומכת העיקרית של פולין, ושלחה גדודים מיוחדים כדי לסייע להם בלחימה בזירה הפולנית. בפברואר 1920 דנו מנהיגי שתי המדינות – אלכסנדר מילרנד ויוזף פילסודסקי, בנושאי כלכלה, פוליטיקה והסכמים צבאיים.
חתימת ההסכם
הברית הצרפתית-פולנית נחתמה ב-19 בפברואר 1921, בין שר החוץ הפולני אוסטאכי ספייהה לבין ראש ממשלת צרפת אריסטיד בריאן, במהלך תקופת נוהלי המשא ומתן שהובילו לחתימת הסכם ריגה. בשורת ההסכמים חתמו שני הצדדים על מדיניות חוץ משותפת, קידום מגעים כלכליים דו-צדדיים, וסיוע הדדי במקרה של תקיפה. יומיים לאחר החתימה חתמו המדינות על הסכם צבאי סודי על התמודדות מפני תקיפה אפשרית מצד רפובליקת ויימאר ומצד ברית המועצות. ההסכם אושר עם חתימתו של הסכם כלכלי אשר נחתם ב-2 באוגוסט 1923.
שנתיים לאחר ההסכם הכלכלי הורחב ההסכם במסגרת הסכמי לוקרנו (אשר הוביל ליציבות בגרמניה ולכניסתה לחבר הלאומים ב-1926), ושתי המדינות חברו לצ'כוסלובקיה כדי לבוא עימה יחד בברית משולשת, ולהניא את הגרמנים מהשתלטות בכוח על שטחים. אולם ברית משולשת זו לא נכנסה לתוקף בכל מאודה והצ'כוסלובקים מעולם לא התאחדו באופן רשמי עם הפולנים מכיוון שלא רצו לנקוט באף צד בסכסוכים הטריטוריאליים בין גרמניה לפולין. לפיכך צרפת סירבה לתמוך בפיתוח התעשייה הפולנית ובצבא צ'כוסלובקיה, או להגדיל את הסכמי הסחר שלהם.
הברית הצרפתית-פולנית הראשונית נמשכה עד להתחמשותה של גרמניה הנאצית. תחת האיום הנאצי ההולך ומתגבר ובשאיפה להגיע להסכם שיתופי צבאי חדש, נחתם הסכם צבאי שיתופי ב-19 במאי 1939 בפריז, על ידי הגנרלים מוריס גמלאן וטדאוש קספז'יצקי. הוא אושר על ידי ממשלת צרפת ב-4 בספטמבר, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין.
חוסם
חוסם (באנגלית: Jammer) הוא מכשיר המסוגל לשדר אותות רדיו אשר באופן מכוון, חוסם, מפריע או מתערב בתקשורת חוקית כגון שיחות טלפונים ניידים, הודעות טקסט, מערכות GPS, ו Wi-Fi.
חוקיות
בארצות הברית חוסמים אינם חוקיים לשווק, מכירה ושימוש. רשות התקשורת הפדרלית אף הציעה ביוני 2014 תביעה על סך כ-35 מיליון דולר (המקסימום האפשרי על פי החוק) לחברה סינית (C.T.S Technology Limited) שמכרה חוסמים בארצות הברית.
ריכרד קרונר
רִיכַרְד קְרוֹנֶר (בגרמנית: Richard Kroner; 8 במרץ 1884 בברסלאו – 2 בנובמבר 1974 ב בשווייץ) היה פילוסוף ותאולוג גרמני ממוצא יהודי. קרונר היה מקורב ל של הנאו-קאנטיאניזם, אך גם תרם תרומות חשובות ל, במיוחד עם עבודתו "Von Kant bis Hegel " ("מקאנט להגל").
קורות חיים
האב, טראוגוט קרונר (Traugott Kroner 1854–1899), בנו של רב מגלץ, היה רופא ופריבט-דוצנט בברסלאו, האם מרגרט קרונר (Margarete Kroner) לבית היימן (Heyman) הגיעה ממשפחה תעשייתית אמידה. לקרונר היה אח צעיר יותר, הפסל. משנת 1895 למד ריצ'רד קרונר ב בברסלאו, אותה סיים ב-1902 לאחר בחינות הבגרות (Abitur). הוא הוטבל לנצרות בעודו בבית הספר. אליס קאופמן (Alice Kauffmann), אשתו לעתיד, באה גם היא ממשפחת תעשיינים בברסלאו והייתה בת דודתו של מקס בורן. הוא פגש את שניהם במהלך שיעורי ריקוד בבית אמה של אליס.
הוא למד פילוסופיה וספרות בברסלאו מ ו (1865–1933) ופסיכולוגיה מהרמן אבינגהאוס. בסמסטר החורף של 1902/02 למד באוניברסיטת הומבולדט של ברלין אצל וילהלם דילתיי וגאורג זימל, ולאחר מכן בקיץ 1903 באוניברסיטת היידלברג אצל ו. כאן הוא פגש את, , , ו. היימסות דיווח על התקופה:
קרונר חזר לברסלאו פעמיים כסטודנט, שם עשה שירות צבאי בגדוד תותחנים מאוקטובר 1905 עד אוקטובר 1906. לאחר מכן המשיך את לימודיו בעצת וינדלבנד בגלל העניין האפיסטמולוגי שלו באוניברסיטת פרייבורג. שם הוא קיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1908 מ עם העבודה "Über logische und ästhetische Allgemeinheit" ("על אוניברסליות לוגית ואסתטית"). בתיאור העבודה ברבעון לפילוסופיה "" נאמר:
במקביל, העבודה הייתה אחת הבחינות הראשונות של הפנומנולוגיה של אדמונד הוסרל. ב-12 במאי 1908 הוא התחתן עם חברת ילדותו אליס בברסלאו. נולדה להם בת יחידה גרדה (Gerda) בשנת 1909, שלימים הפכה למרצה לבלשנות באן ארבור. בשנת 1910 היה קרונר מייסד שותף של כתב העת "לוגוס" (Logos), שפורסם בחוג ידידים עם סטפון,, סרגיוס הסן (Sergius Hessen 1887–1950) וניקולאי פון בובנוף (Nikolai von Bubnoff 1880–1962) נדון והוחלט בין היתר בבית ריקרט. עורך הכרך הראשון היה מהליס. קרונר הפך לעורך שותף מהכרך השלישי ולעורך יחיד לאחר המלחמת העולם הראשונה. הרעיון של כתב העת היה בינלאומי ובינתחומי. המטרה הייתה לא רק לפתח עמדות תאורטיות, אלא גם להשפיע ישירות על סוגיות תרבותיות עדכניות.
בכרך הראשון של הלוגוס פרסם קרונר חיבור שבו הוצגה לראשונה הפילוסופיה של אנרי ברגסון בגרמנית. לאחר שברגסון דיבר בצורה חיובית על עבודה זו, זו הפכה לנקודת המוצא של קרונר, לפוסט דוקטורט שהוצגה ב-1912, בנושא "Zweck und Gesetz in der Biologie" ("התכלית והחוק בביולוגיה"). ב-1 במרץ 1912 הפך קרונר למרצה לפילוסופיה בפרייבורג. לאחר ארבע שנות שירות במלחמת העולם הראשונה, סיים קרונר את שירותו כקפטן וזכה בצלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה. הוא המשיך את לימודיו אצל ריקרט ולאחר מכן אצל הוסרל. ב-14 במרץ 1919 הועלה לדרגה לא רשמית של פרופסור. בשנת 1920 הוא קיבל משרת הוראה בשכר של שלוש שנים על הפילוסופיה של האידיאליזם הגרמני, שאפשרה לו לראשונה להתפרנס. זה הביא ליצירה בת שני הכרכים "מקאנט להגל", שדרכה מצא גם תשומת לב והכרה בינלאומית.
ב-1922 נכשל מינויו לפרופסור חבר באוניברסיטת מרבורג, שבה ניתנה העדפה למרטין היידגר. בשנת 1924, בתמיכתו של ויקטור קלמפרר, הוא מונה לראש הקתדרה ל"פדגוגיה ופילוסופיה תאורטית" באוניברסיטה הטכנית של דרזדן, שם ניצח בתחרות עם. בדרזדן פגש קרונר את, עמו עבד בתחילה ביחסי ידידות, אך התרחק ממנו כאשר באומלר התנגד נחרצות לאידיאליזם ולפילוסופיית הערכים מ-1926 ואילך. מ-1925 הגיע פאול טיליך לדרזדן, איתו התיידד קרונר. כמו כן בשנת 1925, חברו פיודור סטפון מצא משרה כפרופסור חבר. פרופסור לסוציולוגיה. בנוסף לעבודתם באוניברסיטה, קרונר ואשתו דאגו למגוון רחב של התרועעות בווילה הגדולה שלהם על האלבה: "חלק גדול מדרזדן האינטלקטואלית והאמנותית נפגש שם להרצאות, שעות תה, דיונים, הצגות תיאטרון, אבל גם לפסטיבלי קיץ מתחת לפנסים".
בשנת 1928 קיבל קרונר פרופסורה באוניברסיטת קיל כיורשו של לפרופסורה אך ורק בפילוסופיה. מסמסטר הקיץ של 1929 הוא הצליח להתרכז יותר בנושא המיוחד שלו, האידיאליזם הגרמני. בקונגרס הגל הבינלאומי הראשון בהאג, הוא נבחר כהגליאני גרמני מוביל ליושב ראש הראשון של פדרציית הגל (Hegelbund) הבינלאומית החדשה שהוקמה. הוא כיהן בנשיאות עד 1934.