cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משקל (מוזיקה)
משקל או מֶטרוּם הוא מונח במוזיקה המתאר את ארגון הפעמות בקבוצה (הנקראת תיבה) בעלת מספר קבוע של פעמות והטעמות, החוזרת במהלך היצירה המוזיקלית. המשקל בא לידי ביטוי בכך שחלק מהפעמות מודגשות (או מוטעמות), וחלק אחר מוחלשות. במוזיקה המערבית, המשקל מצוין (בתיווי) על פי "חתימת זמן". למעשה, המילה "משקל" מתארת את הקונספט הכללי של מדידת יחידות קצביות, אך בשפה המדוברת הוא משמש גם לקביעה ספציפית של מקצב של יצירה מסוימת. לדוגמה: "היצירה הזו כתובה במשקל של 4/4 (ארבעה רבעים)".
מקורו של המשקל וחשיבותו
מקורו של המשקל בהליכה של בני אדם ובריקודים, בהם שמו לב האנשים שמנגנים או רוקדים שיש צעדים כבדים יותר וצעדים קלים יותר במשך הריקוד החוזרים על עצמם באופן חוזר ונשנה. כל פעם שבא צעד כבד, הוחלט שתתחיל תיבה חדשה. בתקופות מאוחרות יותר, הרעיון השתנה מעט ונוספו כלים ריתמיים כמו סינקופות.
לתיבה במוזיקה המערבית שתי מטרות מרכזיות: האחת, תחימת מספר פעמות (המכילות תווים) לתוך "בלוק" אחד; השנייה, חלוקת פראזות (משפט מוזיקלי) ל"בלוקים" המרכיבים אותן. המשקל עשוי להוות תוכן מוזיקלי, כאשר הוא משנה את הפעמות המודגשות בכל תיבה ומכתיב את ה"רגש" שבו ינוגן הקטע. בנוסף, לאדם שאינו בעל השכלה מוזיקלית, המשקל מאפשר לרוב להבחין במרכז הצלילי של היצירה.
משקלים פשוטים
במוזיקה המערבית ישנם סוגים מוגדרים של משקלים. להלן הנפוצים שבהם: המשקל המשושה הנפוץ הוא שש שמיניות. זהו בעצם משקל זוגי כאשר כל תיבה מכילה שלוש שמינות. דוגמה למשקל זה יש בשירי הטרנטלה ("יש בחיפה חתיכה...").
משקלים מורכבים
בנוסף, קיימים גם משקלים מורכבים יותר ונפוצים פחות, בעיקר בשל היותם א-סימטריים. משקלים אלה נפוצים בעיקר במוזיקה ערבית, במוזיקת הג'אז, ברוק מתקדם וכן במוזיקה קלאסית של המאה ה-20. להלן מספר משקלים כאלה:
ניתן לזהות בשירים שונים גם משקלים מורכבים יותר, כגון מקצב 13 שמיניות (בחלוקה של 3-3-3-4), המופיע בפתיחת השיר "Golden Brown" של The Stranglers. קיימים גם שירים בהם המשקל משתנה תכופות במהלך השיר, כגון השיר "אגדה יפנית" שכתב אהוד מנור והלחין אריאל זילבר.
בעבר, היה נהוג שהמשקל ביצירה מסוימת נשמר לאורך כל היצירה, אך במוזיקה המודרנית ניתן לזהות שירים או יצירות בהם כל מקטע הוא בעל משקל שונה. לדוגמה:
המשקל בתיווי
בתיווי, המשקל מתורגם לשבר הנכתב בתחילת המקטע המוזיקלי. רוב המוזיקה הפופולרית כתובה ומנוגנת במשקל 4/4 (המייצג משקל מרובע), 2/4 (המייצג משקל זוגי) או 6/8 (המייצג משקל משושה). במוזיקה הקלאסית המסורתית נהגו לדבוק במשקלים כמו 4/4, 3/4 ו-6/8, לעיתים גם נראו וריאציות של המשקלים האלה כמו 3/2 או 6/4. בימי הביניים, בניסיון להלל או לשבח את השילוש הקדוש, היה נהוג להשתמש במשקלים משולשים שסימנו אותם בעיגול שלם, זאת בניגוד למשקלים זוגיים שסומנו בעיגול לא שלם. כיום, נהוג לסמן את המשקל 4/4 על ידי עיגול לא שלם ואת המשקל 2/2 בעיגול לא שלם עם שני קווים שחוצים אותו. בג'אז מסורתי נהוג להשתמש במשקל 4/4, אך לעיתים נעשה שימוש גם ב-3/4 (ג'אז וואלס).
קטרפילר די-8
קטרפילר די-8 (באנגלית: Caterpillar D8) הוא דחפור זחלי בינוני-גדול תוצרת חברת קטרפילר, ארצות הברית. הדחפור שוקל כ- ובעל עוצמה של . הוא נמצא בין הקטרפילר די-7 לקטרפילר די-9 מבחינת גודל וביצועים, ונחשב לדחפור הבינוני הגדול ביותר שקטרפילר מייצרת (ה-D9 נחשב כבר לדחפור כבד).
כתובת גנג'נאמה
כתובת גנג'נאמה (בפרסית: گنجنامه; מילולית: "איגרת האוצר") היא כתובת עתיקה הנמצאת כחמישה קילומטרים מדרום־מערב להמדאן, לצדי הר אלוַנד באיראן. הכתובת, שנחקקה בגרניט, מורכבת משני חלקים. החלק השמאלי הוזמן על ידי דריווש הראשון (521 – 485 לפני הספירה) והחלק הימני הוזמן על ידי חשיארש הראשון (485 – 465 לפני הספירה). שני החלקים, שנחקקו בשלוש שפות עתיקות — פרסית עתיקה, בבלית חדשה ועילמית חדשה, מתחילים בשבח לאל אהורה מזדא ומתארים את הגנאלוגיה ואת המעשים של המלכים המוזכרים.
הדורות הבאים, שלא יכולים היו לקרוא את לוחות כתבי היתדות, הניחו שהם מכילים מדריך לאוצר שלא־נגלה, ולכן קראו לו גנג'נאמה – איגרת האוצר. יש גם גרסה שלפיה נקרא המקום جنگنامه (ג'נגנאמה), כלומר איגרת המלחמה.
בשנת 2011 הוצבו בחניון לוחות דומים, המתרגמים את הכתובת לאנגלית ולפרסית חדשה.
מייק ג'קסון
מייקל דייוויד "מייק" ג'קסון (באנגלית: Michael David "Mike" Jackson; נולד ב-21 במרץ 1944) הוא גנרל לשעבר בריטי יוצא הצבא הבריטי אשר שימש כראש המטה הכללי.
ביוגרפיה
לאחר פנייתו להתגייס לצבא הבריטי התקבל ג'קסון לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט שאותה סיים בשנת 1963. הוא אמנם השלים קורס קציני מודיעין אולם התנדב לרגימנט המוצנח ושירת כמפקד מחלקה. ג'קסון שימש במספר תפקידי מטה ופיקוד ברגימנט המוצנח ולקח חלק בפעילות מבצעית בלחימה בצפון אירלנד. על האופן בו פעל בלחימה באירלנד בשנת 1978 עוטר על אומץ ליבו. בשנת 1984 שימש כמפקד גדוד הצנחנים ה-1.
בהמשך התאמן במשותף עם חיל הנחתים המלכותי ופיקד על חטיבת הרגלים ה-39. לאחר מכן שימש כמפקד הדיוויזיה הממוכנת ה-3 ועל כוח התגובה המהירה של נאט"ו, בין היתר במבצע כוח מאוחד. על האופן בו פיקד על הכוח הוענק לו אות השירות המצוין. בתפקידו הבא שימש כמפקד כוחות היבשה של הצבא הבריטי. בשנת 2003 מונה לראש המטה הכללי ושימש בתפקידו בין היתר במהלך מלחמת עיראק. ג'קסון פרש לגמלאות בשנת 2006.
שרת משחק
שרת משחק (באנגלית: Game Server, לעיתים נקרא מארח) הוא "חדר" של משחק וידאו מרובה משתתפים כלשהו, אשר מאוחסן על מחשב, לרבות שרת, אשר יכול להריץ מספר רב של שרתי משחק במקביל.
שרתי משחק ייעודיים
שרתי משחק ייעודיים (באנגלית: Dedicated server) הם שרתי משחק אשר מאוחסנים על גבי שרת ייעודי רב עוצמה. שרתים אלו מסוגלים לאחסן מספר רב של שרתי משחק, ולרבות כוללים הגנות כנגד מתקפות DDoS וכו'. סוג זה של שרתי משחק הוא הנפוץ ביותר.
שרתי משחק בשיטת עמית לעמית
שרתי משחק אלו דומים לשרתי משחק ביתיים, אך שונותם נובעת מכך שהם פועלים בשיטת עמית לעמית (P2P). אם המארח יסגור את תוכנת הקליינט, השרת עצמו לא ייסגר ותפקיד המארח יעבור אל שחקן אחר. סוג של שרתי משחק זה לא נפוץ במיוחד עקב בעיות שעלולות להתרחש, כמו בעיות תאימות, בעיות של פינג גבוה וכו'.
שרתי משחק ביתיים
שרתי משחק ביתיים (באנגלית: Listen server) הם שרתי משחק אשר פועלים על תוכנת הקליינט (ולא על תוכנת השרת) ומאוחסנים על גבי המחשב הביתי. שרתים אלו נועדו לרוב למשחקי LAN.
FreeTV
FreeTV (בעברית: פרי טיוי) הוא שירות טלוויזיה בישראל בטכנולוגיית ה-OTT של קבוצות התקשורת שידורי קשת ו-RGE, שנכנס לפעילות מסחרית ב-5 ביוני 2023.
במסגרת האישור נקבע שהשירות יחויב לשדר את ערוצי הברודקאסט כאן 11, קשת 12 (השייך לשידורי קשת, מבעלי המיזם), רשת 13, עכשיו 14, וערוץ 9.
בראיון שפורסם עם מנכ"ל המיזם, יעקב נדבורני, באפריל 2022, הוא אישר כי המיזם עובד על הפקת תוכנית תחקירים חדשה, וכן כי בכוונת השירות לבצע הפקות מקור נוספות. נדבורני גם הצהיר כי לחברה לא יהיו טכנאים שיבצעו התקנה פיזית של ממירים בבית הלקוח, וכי החברה כלל לא תמכור או תשכיר ממירים. זאת, בניגוד לארבעת ספקי הטלוויזיה הקיימים כיום, שכולם מציעים מכירה או השכרה של ממירים ללקוחותיהם (אך מאפשרים גם התחברות ללא ממיר).
בשלב ההשקה מחירי השירות נמוכים מהותית מהשירותים האחרים - כחצי משירותי ה-OTT הישראליים האחרים וכשמינית עד עשירית משירותי הכבלים והלווין ואף בהבטחה למחיר קבוע "לכל החיים" - אך עם זאת, התוכן שלהם עדיין דל יחסית בתכני חו"ל חדשים בשל התבססותו באופן משמעותי על שידורי העבר של החברות השותפות בשירות, שידורי קשת וערוץ 5. פעילות הטלוויזיה באינטרנט של החברות המתחרות סלקום ופרטנר אינה רווחית אך ייתכן שכניסתו של מוצר לואו קוסט נוסף לזירה יאלץ אותן להוריד את מחירי המנוי שלהן גם כן.
שבועות ספורים לאחר השקת השירות, חברת RGE, אחת השותפות במיזם, שוקלת את המשך דרכה. RGE, מפעילת ערוצי הספורט 5, היא זכיינית שידורי ספורט בינלאומיים המוכרת את השידורים במגוון פלטפורמות. ההפצה של אותם שידורים באמצעות FreeTV גורם לה לניגודי אינטרסים מסחריים, בשל העלויות הנמוכות של דמי המינוי ב-FreeTV.
ליאור איתן
חייו
ליאור איתן נולד בישראל. את שירותו הצבאי עשה בתזמורת צה"ל וב–1985 סיים בהצטיינות את לימודיו במסגרת האקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב בהדרכת אורי שוהם. באותה שנה התמנה לתפקיד החלילן הראשי של הסינפונייטה הישראלית באר שבע.
ב-1988 התמנה לנגן הפיקולו הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
מקום נכבד בפעילותו הוא מקדיש לקידום היצירה הישראלית. מאז 1985 נכתבו עבורו ובוצעו על ידו בביצועי בכורה למעלה מחמישים יצירות ישראליות מקוריות.
ב–1995 הקליט דיסק ראשון ובו יצירות קלאסיות בעיבוד לחליל ולנבל. כחבר באנסמבל החלילים הישראלי השתתף בהקלטת שלושה תקליטורים עבור חברת Centaur. כמו כן הקליט עם נגן הגיטרה ראובן סרוסי תקליטור עבור חברת Meridian ובו יצירות מאת באך, מוצרט, בטהובן ושוברט, בעיבוד לפיקולו וגיטרה. הוא השתתף בהפקת תקליטור כפול מיצירות המלחין הישראלי יחזקאל בראון, ביחד עם בתו של המלחין, הפסנתרנית והמלחינה רתם לוז, ועם נגן הבסון עוזי שלו, שהופק על ידי חברת Romeo records. התקליטור האחרון בו השתתף יצא ב - 2014 בהוצאת המכון למוזיקה ישראלית. בתקליטור משתתפות גם הפסנתרנית מוניקה פאלון והחלילנית רות רון.
פעיל מזה שנים רבות כסולן וכנגן מוזיקה קאמרית. בנוסף לפיקולו וחליל, הוא מנגן גם בחליל אלט וחליל באס.
לצד הקריירה שלו כנגן מבצע פעיל ליאור איתן גם כמעבד וחלק מהעיבודים שכתב ראו אור בהוצאת Svitzer בדנמרק.
חסאן דיאב
חסאן דיאב (בערבית: حسان دياب; נולד ב-6 בינואר 1959) הוא פוליטיקאי ומהנדס לבנוני, שכיהן כראש ממשלת לבנון. הוא מוסלמי סוני.
ביוגרפיה
דיאב נולד בביירות בירת לבנון ב-1959. בשנת 1981 סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת תקשורת מאוניברסיטת לידס באנגליה. ב-1982 סיים תואר שני בהנדסת מערכות מאוניברסיטת סארי באנגליה וב-1985 סיים דוקטורט בהנדסת מחשבים באוניברסיטת באת' באנגליה. היה פרופסור להנדסת אלקטרוניקה באוניברסיטה האמריקנית בביירות. בין השנים 2004 ל-2006 ייסד את הקולג' להנדסה וכיהן כנשיא באוניברסיטת דופאר במסקט בעומאן. פרסם למעלה מ-120 מאמרים בכתבי עת מדעיים ובכנסים.
מאוקטובר 2006 עד יוני 2011, היה סגן הנשיא לתוכניות מחוזיות חיצוניות באוניברסיטה. ב-13 ביוני 2011, מונה לשר החינוך וההשכלה הגבוהה של ממשלת לבנון ושימש בתפקידו זה עד לפברואר 2014. ב-19 בדצמבר 2019 השיג 69 חתימות של חברי הפרלמנט הלבנוני, הרוב הדרוש לתמיכה במועמדותו לתפקיד ראש הממשלה במקום סעד אל-חרירי שהתפטר מוקדם יותר, בשל ההפגנות והמשבר הפוליטי בלבנון ב-2019. בעקבות זאת הטיל הנשיא מישל עאון עליו את הרכבת הממשלה. דיאב נחשב מקורב לתנועת חזבאללה.
ב-10 באוגוסט 2020 הודיע על התפטרותו מראשות הממשלה עקב הפיצוץ בנמל ביירות. במקומו מונה מוסטפא אדיב. בינואר 2021 שב לתפקיד על מנת לנסות להרכיב ממשלה, אך נכשל בכך לכן ביולי 2021 החליף אותו נג'יב מיקאתי.
חיים אישיים
נשוי לנוואר רדוואן אל-מוולווי ואב לשלושה, מתגורר בבירה ביירות.
פרטהומוק
פרטהומוק (בהונגרית: Fertőhomok) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. בפרטהומוק חיו שני יהודים בשנת 1880.
יוליה רובינסקי
יוליה רובינסקי (נולדה ב-1968) היא נבלאית ישראלית המכהנת כנגנית הנבל הראשית בתזמורת הפילהרמונית הישראלית משנת 2003.
ביוגרפיה
נולדה בסנט פטרסבורג ולמדה בבית הספר המיוחד למוזיקה. היא סיימה את לימודיה לתואר שני באקדמיה למוסיקה על שם רימסקי קורסקוב בסנט פטרסבורג. ב-1988 זכתה בתחרות הנבל הלאומית במוסקבה.
בשנת 2016 מונתה למנהלת המוזיקלית של תחרות הנבל הישראלית הבינלאומית.
בא ונעלם
בא ונעלם (באנגלית: Now You See Him, Now You Don't) הוא סרט קולנוע אמריקאי בבימויו של רוברט באטלר שיצא לאור בשנת 1972 בכיכובם של קורט ראסל וסאזר רומרו, הוא צולם בארצות הברית.
תעודת יושר
תעודת יושר היא מסמך רשמי המונפק לאחר בדיקת רקע על ידי המשטרה, סוכנות אכיפה או זרוע אחרת של הממשלה המצהירה כי לבעל התעודה אין עבר פלילי. רישום פלילי עשוי לכלול מעצר, הרשעה, והליכים פליליים.
תעודת יושר מכונה בכינויים נוספים: "תעודת התנהגות טובה", באנגלית היא מכונה "תעודת משטרה (Police certificate)", בהונג קונג היא מכונה "תעודת אזרח טוב (good citizen certificate)" ובאוסטרליה מכונה "בדיקת היסטוריה לאומית של המשטרה (national police history check)".
פרטראקוש
פרטראקוש (בהונגרית: Fertőrákos) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. בפרטראקוש חיו תשעה יהודים בשנת 1880 ושני יהודים בשנת 1910.
תעודת יושר
המבקשים תעודת יושר עשויים להידרש למסור טביעות אצבעות ומידע אישי מסוים, כדי שבקשתם תיבדק, והמשטרה או הסוכנות הממשלתית עשויים לגבות אגרה.
הדרישה לתעודת יושר עלולה להופיע בעיקר במקרה של הגשת בקשה לקבלת אישור שהייה ובמקרה של הגשת מועמדות לתפקידים מקצועיים, בעיקר בתחומי החינוך ואכיפת החוק.
בישראל
בישראל חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים אפשר לאדם לקבל מהמשטרה תדפיס מהמרשם הפלילי אודותיו, ותדפיס זה, כאשר הוא נקי מהרשעות, שימש את האדם כתעודת יושר. ביולי 2022 בוטל חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים והוחלף בחוק המידע הפלילי ותקנת השבים, האוסר מסירת תדפיס מהמרשם הפלילי לאדם נשוא המידע, אך מאפשר, לפי בקשת האדם, להעביר מידע אודותיו לגוף הזכאי לקבלו, לשם מתן זכות מסוימת לאדם זה, למשל קבלת רישיון נהיגה ברכב ציבורי או הגשת הצעה במכרז.
ראש ממשלת אלג'יריה
ראש ממשלת אלג'יריה מתמנה על ידי נשיא אלג'יריה, ובהמלצתם של שרים ונציגי ממשלה, שראש הממשלה החדש הציע אותם בעצמו. מועצת העם הלאומית של אלג'יריה חייבת לאשר את התהליך החוקתי של מינוי הממשלה החדשה, ולא - המועצה מתפזרת וראש הממשלה חייב להתפטר.
אין הגבלות על מספר הכהונות של ראש ממשלת אלג'יריה, והכהונה הארוכה ביותר הייתה של מוחמד בן אחמד עבד אל-ע'ני, בין השנים 1984-1979.
ביוני 2021 הושבע איימן בן עבד א-רחמאן לתפקיד ראש ממשלת אלג'יריה כפוליטיקאי עצמאי.
K Bye for Now (SWT Live)
K Bye for Now (SWT Live) הוא אלבום ההופעה הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית אריאנה גרנדה. אלבום ההופעה יצא לאור ב-23 בדצמבר 2019, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. באלבום עצמו התארחו אומנים כמו: ניקי מינאז', ביג שון וצ'יילדיש גמבינו.
רקע והפקה
ב-17 באוקטובר 2019, גרנדה צייצה בחשבון הטוויטר והעלתה תמונה של עריכת קובצי הקול במחשב הנייד שלה וכתבה "עומדת להתחיל לדחוס ולבחור את המודעות / רגעי הביצוע האהובים עלי בטיסה זו ... למקרה שתרצה יום אחד אלבום חי". במהלך חודש בנובמבר 2019, המשיכה גרנדה לחשוף תמונות מתוך האלבום על ידי שיתוף תמונות נוספות בעמוד האינסטגרם שלה, כאשר השמיעה קובצי שמע שנקראו על שם ערים שונות בהן הופיעה. ב-1 בדצמבר, גרנדה שיתפה עדכון על הפקת האלבום.
ב-10 בדצמבר, גרנדה הגיבה בחיוב לאוהד ששאל אם אלבום חי יגיע לפני סוף השנה. ב-11 בדצמבר, האלבום הועלה לצורך שמירה מוקדמת בספוטיפיי ובו גם חשפה את רשימת הרצועות באינסטגרם שלה.
ב-22 בדצמבר, גרנדה חשפה ששמו של האלבום K Bye for Now (SWT Live), וציינה שיעלה באותו הלילה לרשתות החברתיות בתום סיום המופע האחרון שלה מתוך סבב ההופעות שלה "Sweetener World Tour", שהתקיים באינגלווד שבקליפורניה, באותו היום.
התבדלות
התבדלות (בלועזית: איסוֹלַציוניזם) היא גישה של קבוצה חברתית (שבט, קבוצה אתנית, דת או מדינה) המעדיפה להסתגר או לסגור את שעריה (להגירה) כדי לשמר את תרבותה משינויים תרבותיים או דמוגרפיים. מטבעה, ההתבדלות מצמצמת את הפתיחות ושיתוף הפעולה עם גורמים שונים בסביבתה. לפעמים משתמשים במונח בדלנות או בדלנות מדינית לתיאור גישה זו, אבל המונח "בדלנות" מתייחס לגישה אחרת (בלועזית: סֶפָּרָטיזם).
התבדלות בינלאומית
הפילוסוף עודד בלבן מאוניברסיטת חיפה הציע בספרו Politics and Ideology מטא-תאוריה פוליטית (המכונה "בלבניזם") המחלקת את הפוליטיקאים למתבדלים ומשתלבים.
התבדלות בארצות הברית
ואכן, במהלך רוב המאה ה-19 ובמחצית הראשונה של המאה ה-20 הצליחה ארצות הברית לשמור על מדיניות זו ולא להתערב במלחמות פנים-אירופאיות. מעטות המדינות שהצליחו לשמור על התבדלות לאורך תקופה כה ארוכה. היסטוריונים מצביעים על מיקומה הגאוגרפי של ארצות הברית כגורם שאיפשר לה להצליח בכך.
השאלה מתי בדיוק חדלה הדוקטרינה מלהתקיים שנויה במחלוקת. יש שיציינו את מלחמתה של ארצות-הברית עם ספרד ב-1898, כתוצאה משאיפות אימפריאליסטיות לכיבוש הפיליפינים, כציון-דרך. אחרים מציינים את מלחמת העולם הראשונה, בה אוימה מדיניות הבדלנות על ידי מלחמת הצוללות חסרת האבחנה של גרמניה (ראו: מברק צימרמן). עובדה זו עזרה לנשיא וודרו וילסון לשכנע את עמו להיכנס בסוף למלחמה, ועקב כך שלחה ארצות הברית חיל משלוח גדול לאירופה, התערבות שהיטתה את מאזני הלחימה כנגד מעצמות המרכז ותרמה לניצחון מדינות ההסכמה במלחמה. בתום המלחמה הכריז וילסון על החלפתה של דוקטרינת מונרו בדוקטרינת וילסון, התומכת במעורבות פעילה של ארצות הברית במערכת הבינלאומית ובחבר הלאומים, אך מבחינה מעשית חזרה ארצות הברית לעמדתה הבדלנית וברוח זו הקונגרס אף מנע את כניסתה של ארצות הברית לארגון חבר הלאומים שאותו הגה הנשיא.
רק המתקפה היפנית בפרל הארבור בשנת 1941, שהביאה להצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, ניפצה סופית את מדיניות ההתבדלות של ארצות הברית, שהחלה להיקרע בתקופת האמנה האטלנטית, ולאחר מעורבותה במלחמה זו המשיכה להיות מעורבת כמעצמה במערכת הדיפלומטית העולמית על פי העקרונות שנוסחו בידי הנשיא טרומן.
מאז מלחמת העולם השנייה ארצות הברית הייתה שחקנית מרכזית בשני קונפליקטים בין-לאומיים רחבי היקף, המלחמה הקרה מסוף מלחמת העולם עד 1991 והמלחמה בטרור מ-2001 עד היום.
כיום קיימים כוחות פוליטיים אמריקאיים מכל רחבי הקשת הפוליטית הקוראים לחזרה למדיניות של התבדלות: מפרוגרסיביים (ראלף ניידר) ועד שמרנים (פט ביוקנן). המפלגה הבולטת ביותר בתחום זה היא המפלגה הליברטריאנית.
פרטספלק
פרטספלק (בהונגרית: Fertőszéplak) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
יהודי פרטספלק
בפרטספלק חיו מעט יהודים בתקופות זמן שונות:
הברנוער
ה"ברנוער" היווה מקום מפגש לבני נוער להט"בים (לסביות, הומוסקסואלים, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים), המתלבטים בנוגע לנטיותיהם המיניות וכן חברים הטרוסקסואלים תומכים. המקום פעל כחלק משירותי אגודת הלהט"ב.
פעילות
הברנוער סיפק מקום מפגש ותמיכה עבור מגוון בני נוער, בדרך לגיבוש זהותם האישית באמצעות סביבה תומכת והכוונה בבעיותיהם הייחודיות. בנוסף, נתן הברנוער סיוע ראשוני לנוער מנותק ולנוער רחוב, והפניה לאנשי מקצוע המספקים סיוע לבני נוער השרויים במצוקה כלכלית. במקביל עובד הברנוער בצמוד לשירות הפסיכו-סוציאלי של אגודת הלהט"ב.
פעילות הברנוער, שנערכה בכל מוצאי שבת, הונחתה על ידי מתנדבים בוגרים שעברו הכשרה מיוחדת הכוללת מיונים קפדנים, כאשר גיל ההדרכה בברנוער עמד על 23 ומעלה.
למפגשי הברנוער היה אופי מסיבתי והם כללו משחקי חברה, בר מזון ומשקאות קלים מוזלים וחצר ישיבה, וסיפקו לנוער להט"בי ולכאלה המתלבטים לגבי זהותם מקום למפגש בלתי אמצעי, שבו הוא יכול להתבטא בחופשיות, להכיר ולחלוק חוויות עם חברים וחברות הנמצאים בסיטואציה דומה. בנוסף המתנדבים גם שמשו כאוזן קשבת לבני הנוער שפקדו את המקום.
ברנוער תל אביב
הברנוער הוקם בשנת 2005 על ידי שאול גנון והיה הראשון שהציע לנוער להט"בי מקומות מפגש חברתיים בסביבה בטוחה. הוא פעל בבית האגודה (בית פזי), ברחוב נחמני שבמרכז תל אביב, ושירת בני נוער בגילאים 13–19 מכל רחבי גוש דן ואף מיישובים מרוחקים יותר. מנהל הברנוער בתל אביב משנת 2011 הוא שרון רם.
הרצח בברנוער היה פיגוע ירי שהתרחש במוצאי שבת, 1 באוגוסט 2009. בפיגוע נרצחו ניר כץ (26), מדריך בברנוער, וליז טרובישי (16), אורחת במקום. כמו כן נפצעו תשעה בני נוער שנכחו במקום, חלקם קשה. אחד מהם, חן לנגר, שנותר נכה בעקבות כדור שחדר לרגלו ונשאר בה עד יומו האחרון, שם קץ לחייו ביוני 2020.
ב-2017 הוחלט על העברת הבר נוער בתל אביב לידי איגי - ארגון נוער גאה, הפועל תחת חסותם. ב-19 באוגוסט 2017 התקיימה הפעילות האחרונה של הברנוער בבית פזי שברחוב נחמני.
ברנוער באר שבע
ברנוער באר שבע נפתח ערב חודש הגאווה - יולי 2010 - ביוזמה של פעילים מקומיים בסניף האגודה בעיר. הוא דומה באופיו לזה שבתל אביב, ומשרת את הנוער מבאר שבע ויישובי הנגב.
מקורות מימון
פעילות הברנוער מומנה בחלקה על ידי אגודת הלהט"ב וברובה על ידי תרומות ולא על ידי מימון ממשלתי. בעקבות קשיים כלכליים נסגר הסניף התל אביבי למספר שבועות במהלך שנת 2011. הפעילות חודשה לאחר מספר שבועות לאחר מסע גיוס כספים נרחב. כל חברי הברנוער ביצעו את פעילותם בהתנדבות.
צפורה נריה
צפורה נריה (11 באוקטובר 1927 – 10 באפריל 2017) הייתה לוחמת בפלמ"ח וממלווי השיירות לירושלים בגדוד החמישי של חטיבת הראל במלחמת העצמאות, מן המפקדות הראשונות בנח"ל, קצינת ח"ן בדרגת סא"ל בצה"ל.
ביוגרפיה
צפורה גרליץ נולדה בירושלים, בת בכורה למלכה טבק, בת למשפחה חרדית ממאה שערים, ואריה (ליאו) גרליץ, גר בעל נתינות גרמנית, אשר נולד בלייפציג, ולמד בה באקדמיה למוזיקה. הם נפגשו בירושלים, ובה נישאו. בשל מוצאו של אִישָּׁהּ ניתקה משפחתה של מלכה כל קשר עמה. לאחר לידת בתם הבכורה, צפורה, חלתה האם ונפטרה.
במהלך מאורעות תרפ"ט פגש אריה גרליץ את שושנה שפירא, שעלתה לארץ ישראל מליטא וסיימה לימודי תיכון בתל אביב. היא הייתה אחות במקצועה ופעילה בהסתדרות. המשפחה עברה בתחילת שנות ה-30 לתל אביב, בה נולדו לצפורה עוד שתי אחיות. צפורה למדה עד כתה ז' בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון של זרם העובדים.
בשנת 1939 חזרה המשפחה לירושלים בשל קושי כלכלי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נעצר אביה על ידי שלטונות השלטונות הבריטים מפאת היותו אזרח גרמני, והוגלה לאוגנדה עד 1945. גירושו הניע את בתו להילחם בבריטים. היא הצטרפה לתנועת הנוער גורדוניה. בשל היעדרו של האב נאלצה אשת אביה שושנה לצאת לעבודה כאחות, כדי לפרנס את המשפחה. לאחר חזרתו של האב לארץ ישראל, הוא לא מצא בה את מקומו, עבר לתל אביב, וכעבור מספר שנים חזר לגרמניה, בה נפטר בשנת 1963.
ב-1942 הצטרפה לחברת נוער בקיבוץ חולדה כדי להיות חלק מההתיישבות החלוצית ולהשתתף בהגנה על הארץ. היא גרה בקבוצת חולדה כשנתיים וחצי. סדר יומה כלל מחצית מהיום לימודים ומחצית מהיום עבודה. בחברת הנוער היו כעשרים נערים ונערות, מאוכלוסיות מגוונות: ילדים ללא בית, ילדים שהוריהם התגייסו לצבא הבריטי ונשלחו מעבר לים, משפחות הרוסות ויתומים. בתקופה זו התוודעה לחינוך השיתופי.
באפריל 1943 הייתה עדה לחיפוש שביצעו הבריטים בחולדה אחרי סליקים כחלק מחיפוש ארצי בתנועה הקיבוצית ובתנועת המושבים. היא לקחה חלק בהתגייסות הכללית של החברים בקיבוץ להסתיר את מקום מסתור הנשק, אירוע שהשפיע על תפישת עולמה: "הרגעים האלה של לשכב על הנשק, ולהציל את הנשק ולא אכפת לנו מחיינו [...] זה השאיר עלי רושם נורא. היה לי ברור שאת האנגלים צריך לסלק מהארץ".
בחולדה פגשה לראשונה את יעקב נריה ובשנת 1950 הם נישאו. יעקב נריה היה חבר קיבוץ עמיעד, לחם פלמ"ח בגדוד החמישי של חטיבת הראל ושירת כמ"כ ומ"מ. לאחר מלחמת העצמאות שירת בצה"ל בתפקידי פיקוד ומטה, והשתחרר בשנת 1974 בדרגת אלוף-משנה.
ג'רג' קונרד
ג'רג' קונרד (בהונגרית: Konrád György, דברצן, 2 באפריל 1933 – בודפשט, 13 בספטמבר 2019) היה סופר וסוציולוג הונגרי-יהודי זוכה פרס קושוט. עבודותיו פורסמו בשפות רבות: אנגלית, צ'כית, דנית, פינית, צרפתית, עברית, הולנדית, גרמנית, נורווגית, איטלקית, רוסית, ספרדית וסרבית. הוא היה אחת הדמויות הידועות ביותר של הפרוזה ההונגרית העכשווית ברחבי העולם.
צפורה נריה
בהכשרה המגויסת
בשנת 1944 הצטרפה להכשרה מגויסת של קבוצת הנוער מחולדה יחד עם קבוצת גיל מקבילה מבן שמן בקבוצת גבע בפלוגה ו' בפיקודו של שאול יפה. היא נמנתה עם הצעירים שבחבורה והייתה רזה וחולנית. לגבע הגיעה לאחר שחלתה בטיפוס הבטן בחולדה ובמהלך שהותם בגבע חלתה בקדחת ועל כן התקשתה למלא את מכסת האימונים שנדרשה מבני ובנות ה-18, אולם הייתה נחושה להצטרף למעגל אימונים מלא במטרה להשתלב במערך הלוחם: "אני זוכרת שהייתה תקופת אימונים, שכל פעם הייתי מקבלת התקפה של קדחת עם חום גבוה. לא ויתרתי על יום אימונים אחד, זה היה דבר בשבילי שאסור לעשות".
היא השתתפה בקורס קשר ואלחוט, ושימשה כרץ האישי (שליחה) של המ"פ. התגייסה לפלמ"ח על תקן "רזרביסטית", במסגרת מכסה של 15 אחוז מחברי ההכשרה שהועברו לתפקידי פיקוד והתמחויות מקצועיות, אפשרה לפלמ"ח להשתמש בלוחמים אלו במסגרת שהותם בהכשרות, ופעילות זו קדמה לפעילויות הנחוצות בקיבוצים. בינואר 1946 עלתה יחד עם קבוצת ההכשרה מגבע להתיישבות בעמיעד כמחלקה מגויסת בהיאחזות. היה זה גרעין החושלים, שהיה הגרעין הראשון בעמיעד. במהלך שהותה בעמיעד השתתפה במשימות שונות, בהן הברחת מסמכים ורשימות של אנשי הגנה ופלמ"ח ממצפה ביריה, והייתה האישה היחידה בגרעין שהשתתפה בהברחת עולים מסוריה לארץ ישראל. היא השתתפה בליווי קבוצות של גברים, נשים וטף שחצו את הגבול הצפוני של ארץ ישראל המנדטורית במסגרת ההעפלה היבשתית מארצות המזרח. לאחר חציית הגבול הועברו על ידם מראש פינה לעמיעד ומשם פוזרו לקיבוצים שונים.
ג'רג' קונרד
ביוגרפיה
ג'רג' קונרד בילה את אחת עשרה השנים הראשונות לחייו בעיירה בשם בֶּרֶטיוֹאוֹיפַאלוּ (Berettyóújfalu) בקצה הדרום-מזרחי של הונגריה. אביו יוז'ף קונרד היה סוחר ברזל יהודי אמיד, ואמו רוזה קליין הייתה ממשפחה בורגנית יהודית מאוראדיה. אחותו אווה נולדה בשנת 1930. ג'רג' קונרד למד בבית הספר היסודי היהודי המקומי ואז עבר לכיתה הראשונה של בית הספר שכונה "האזרחי", ותפקידו היה דומה לחטיבת הביניים. למד עד אביב 1944, כלומר בסך הכל עד כיתה ה'. לאחר מבצע מרגרטה, כיבוש הונגריה על ידי הוורמאכט, נעצרו הוריו על ידי הגסטפו והז'נדרמריה וגורשו לאוסטריה. ג'רג' ואחותו וכן שני בני הדודים שלהם, אישטוואן זדור ופאל, נשלחו ב־5 ביוני לקרובי משפחה בבודפשט עם אישור נסיעה מיוחד שהיה קשה מאוד אז להשגה. למחרת גורשו כל תושביה היהודים של העיירה שלהם לגטו אוראדיה הסמוך ומשם תוך ימים לאושוויץ. כל חברי כיתתו של קונרד נרצחו בבירקנאו כמעט ללא יוצא מן הכלל. הוא ואחותו ובני הדודים שרדו את השואה בזכות דודתם ז'ופיה שלקחה אותם לבית מוגן של השגרירות השווייצרית. בודפשט שוחררה ב-18 בינואר 1945 ועיירת מגוריהם עוד קודם לכן. בסוף פברואר שבו אווה וג'רג' הביתה לבֶּרֶטיוֹאוֹיפַאלוּ. הם מצאו את ביתם ריק לחלוטין. ביוני 1945 חזרו גם הוריהם שגורשו. משפחת קונרד שרדה, היחידה כמשפחה מתוך כאלף היהודים בעיירה. בשנת 1950 הולאמו חנותו של אביו ובית משפחתו וההורים עברו קרוב לילדיהם שלמדו אז בבודפשט. תולדותיו בשואה היווה את בסיס הרומן האוטוביוגרפי של קונראד "העזיבה והשיבה הביתה" (2001) על הרפתקאות ההישרדות של ילדותו.
צפורה נריה
בהכשרה המגויסת
במקביל עברה קורס חובשות. במהלך כל התקופה המשיכה בפעילותה הרגילה בהיאחזות. פעילותה הסודית לא התקבלה בעין יפה על ידי חבריה, ובעיקר חברותיה לגרעין, אשר לא הבינו מדוע נהגה להיעדר מן הפעילויות של הגרעין: "היינו מקבלים מהחוליה את המעפילים בראש פינה ומביאים אותם אלינו, לעמיעד. מכאן היו טנדרים מובילים אותנו הלאה. לילה אחד [אמרו לי] את המובילה. והובלתי. היו בשיירה זקנים וילדים. הבריטים כנראה 'הריחו' משהו והיו עירניים. [...] לא פשוט. יצאנו בערב וחזרנו בבוקר, וכך כמה וכמה פעמים. לפעמים, מעבר השיירה היה קל ולפעמים - מאוד מייגע. הלכנו בטור. מוביל בראש, ומאסף מאחור, ואחרים - על הגבעות להבטחה.
ג'רג' קונרד
ביוגרפיה
בשנת 1945 היה תלמיד פרטי ואז בשנת 1946 הפך לתלמיד בגימנסיה הרפורמית בדברצן וחניך בפנימייה של הגימנסיה. בין השנים 1947–1951 למד בגימנסיה מדאץ' בבודפשט. בגלל הרקע הבורגני שלו (ולא רקע פועלים או איכרים) התקבל בשנת 1951 רק למכון הרוסי של אוניברסיטת אטווש לוראנד, בפקולטה למדעי הרוח, אך חברותו בלימודי המכון נשללה באפריל 1953, כאשר המכון קיבל את השם "מכון לנין" (בספטמבר 1954 נפרד מכון לנין מהפקולטה למדעי הרוח ותיפקד כמוסד עצמאי להשכלה גבוהה. ייעודו כלל חינוך אידאולוגי – מרקסיסטי-לניניסטי – וגם לימודי השפה הרוסית). בסתיו 1953 החל קונרד את לימודיו במחלקה לשפה ההונגרית בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה, אותה סיים בשנת 1956. פעמיים גורש בגלל התנהגות פוליטית אופוזיציונית, אך הצליח להמשיך את לימודיו בהתערבות הפרופסורים שלו. את התזה שלו כתב על הסופר, המשורר והמחזאי ההונגרי-יהודי קארוי פאפ שנספה בשואה.
צפורה נריה
ליווי השיירות לירושלים הנצורה
בסוף נובמבר 1947 שהתה בירושלים במסגרת תקופת החלמה מדלקת פרקים בה לקתה. בכ"ט בנובמבר 1947, כשהוחלט בעצרת האו"ם על סיום המנדט הבריטי וחלוקת הארץ לשתי מדינות, נערך הפלמ"ח להגנה על התחבורה לירושלים, הגדוד החמישי הקים יחידות מאבטחי שיירות בדרך לירושלים, כוח זהבי ופלוגת הקו, והגדוד השישי הקים את יחידת ה"פורמנים". יחדיו היוו שני הגדודים את הכוח העיקרי לביצוע המשימה. היא החליטה לא לחזור לקיבוץ, נסעה לתל אביב ולמחרת התייצבה במטה הפלמ"ח והוצבה לכוח זהבי. החלטה זו לא הייתה מקובלת על חברי הגרעין שלה וגם בן זוגה יעקב נריה הסתייג ממנה. כיוון שסירבה לחזור להיאחזות, החלטה זו הביאה לסיום תקופת חברותה בקיבוץ. לימים אמרה על כך:
ג'רג' קונרד
בשנות ה-50
בשנת 1955 פרסם קונרד לראשונה. בסתיו 1956 הפך לחבר מערכת כתב העת "תמונות מהחיים", שהיה מוערך באותה תקופה. במהלך המרד ההונגרי של 1956, כחבר במשמר הלאומי של הסטודנטים, נסע בעיר עם תת-מקלע, בעיקר כדי לראות מה קורה. הוא מעולם לא השתמש בנשק שלו. משרתו הסתיימה במהרה וחבריו, אחותו ובני דודיו, עזבו דרך הגבולות שהיו פתוחים יחסית במהלך המרד, לכיוון מערב. קונרד החליט להישאר בהונגריה. הוא התפרנס מעבודות מזדמנות: היה מורה פרטי, כתב דוחות עריכה כלקטור, היה מתרגם, ופועל בלתי מיומן. מקיץ 1959 מצא תפקיד קבוע ברשות האפוטרופסות של הרובע השביעי בבודפשט כמפקח על הגנת ילדים. הוא נשאר בתפקיד זה במשך שבע שנים, וחוויותיו מהתקופה קיבלו ביטוי ברומן שלו "עורך הביקורים" (1969).
צפורה נריה
ליווי השיירות לירושלים הנצורה
הנסיעה בדרכים הייתה מסוכנת בשל ירי צלפים מיישובים ערביים על מכוניות נוסעות. הנסיעה בכלי רכב בודדים נאסרה ומטות ההגנה והפלמ"ח קיבצו מכוניות לשיירות, בעיקר לכיוון ירושלים, וצירפו מלווים נושאי נשק כדי להשיב אש. המלווים היו בחורה שעל גופה הוסתר הנשק מהאנגלים, אשר היו מנועים מחיפוש אצל נשים, כ"סליקריות", ובחור שיכול היה להילחם בעת הצורך.
ג'רג' קונרד
בשנות ה-60
בראשית שנות השישים הוא לקח חלק בחיי החברה הספורדיים של סופרים צעירים ובלתי פורמליים של אותה תקופה, שהתארגנו סביב שולחנות בתי קפה ומגזינים שונים. בשנים 1960–1965 היה לקטור כמשרה נוספת בהוצאת הליקון ההונגרית, שם היה העורך האחראי לטיפול בכתביהם של גוגול, טורגנייב, טולסטוי, דוסטויבסקי, באבל ודה בלזק. הוא פרסם מסות בכמה כתבי עת. בשנת 1965 החליף משרה והפך לעמית מחקר במכון למדע ותכנון של בנייה אורבנית, שם ביצע מחקר סוציולוגי עירוני עם קבוצת המחקר הסוציולוגי של האקדמיה ההונגרית למדעים. עבודתו המשותפת עם איוואן סלני, מרצה וסוציאולוג אורבני, הניבה מחקרים רבים. באותה תקופה כתב את הרומן הראשון שלו "עורך הביקורים" (1969), שהניב תגובה ערה ומנוגדת: הביקורת הרשמית הייתה הרסנית, והלא רשמית מחמיאה, והספר אזל מהחנויות תוך ימים. עד מהרה תורגם ל-13 שפות והתקבל היטב על ידי מוציאים לאור ומבקרים יוקרתיים וכן על ידי סופרים מבית. לדברי ארווין האו, שהיה המבקר האמריקני המוביל באותה תקופה, קונרד הגיע לחזית הספרות האירופית עם ספר זה.
צפורה נריה
ליווי השיירות לירושלים הנצורה
בתחילה, השיירות מנו שניים עד ארבעה כלי רכב, אולם לאחר זמן תקיפת השיירות נעשתה נועזת יותר והנסיעה בכלי רכב פרטיים נאסרה כמעט לחלוטין. תנועת האוטובוסים צומצמה ועיקר התעבורה היה משאיות שהובילו מזון. "אנחנו כמלווים הרגשנו המעמסה עלינו, את הקושי והאת האחריות, להחזיק את הגישה לירושלים, ולשמור על איזה שהוא פתח. [...] כל אחד מאתנו הרגיש שהוא בשליחות בלתי רגילה. אנחנו, בידינו לשמור על דרך פתוחה לירושלים, ויהי מה".
ג'רג' קונרד
בשנות ה-70
עם הזמן, שיתוף הפעולה עם איוואן סלני העמיק לחברות, וכתוצאה מחוויותיהם המשותפות שרטטו טיוטה לתאוריה חברתית שהביאה לכתיבת ספרם "דרך האינטלקטואלים לכוח המעמד" בשנת 1974. הם שכרו יחד בית כפר בצ'ובאנקה, ליד בודפשט, והמציאו שיטת כתיבה משותפת. בינתיים קונרד איבד את משרתו ביולי 1973 בלחץ המשטרה הפוליטית. במשך חצי שנה עבד ככוח עזר לאחים בבית החולים לחולי נפש. בשלב זה האינטלקטואלים הביקורתיים כבר התארגנו, ומחקרים ראשונים ומאמרים של חברי האופוזיציה הדמוקרטית הופיעו. קונרד ניסה להעביר לחו"ל יצירה של חברו הצעיר, הרסטי. כתב היד נתפס בגבול על ידי המשטרה, התביעה הגישה תביעה נגד הרסטי בקיץ 1973, קונרד הוזהר על ידי התובע, נאסר לנסוע למשך שלוש שנים ונידון לעונש מאסר על תנאי.
צפורה נריה
ליווי השיירות לירושלים הנצורה
לאחר קורס חובשות בעמיעד עברה קורס נוסף בפלמ"ח והוכשרה כחובשת קרבית. כמלווה וחובשת השתתפה בהגנה על השיירות באמצעות זריקת רימונים, חילוץ פצועים מהשטח וטיפול בפצועים בתנאי קרב ותנאי מחסור מתמיד באמצעים רפואיים רבים.
ג'רג' קונרד
בשנות ה-80
בין 1977 ל-1982 פרסם שני כרכים של מאמרים, "פיתוי האוטונומיה והאנטי-פוליטיקה". כתבים אלה כבר הטילו ספק בכל הסטטוס קוו האירופי הפוליטי. הספר ראה אור תחת הכותרת "מדיטציות מרכז אירופאיות", והיה אחד הקולות שקרא להפרדת מרכז אירופה מהגוש הסובייטי כתנאי לשלום אירופי. קונרד היה בין הראשונים שחזו את היעלמותו של מסך הברזל בעתיד הנראה לעין. בין 1973 ל-1989 התגבשה קבוצת חברים בה נפגשה תת-התרבות הפוליטית והאמנותית שהפכה לבלתי תלויה מהתרבות הרשמית. קונרד היה בין הדמויות הבולטות באופוזיציה הדמוקרטית רבת-הפנים הזו. בשנת 1986 הוזמן על ידי "הקרן הספרותית לירושלים" ובילה חודש בירושלים. בתקופה זו כתב את המאמרים, הרשימות והיומנים על נושאים יהודיים שאסף ופרסם ב"צליל הבלתי נראה" (1997). בשנים 1992 ו-1996 חזר קונרד לישראל, תחילה לראיון ביוגרפי ממושך עם אוניברסיטת ירושלים, ושנית להרצאה ב"שלושת מסלולי היהדות" באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע. בשנת 1988 לימד בארצות הברית, במכללת קולורדו. בשנת 1989 פורסמו חמישה מספריו בהונגריה. בשנת 1990 הוענק לו פרס קושוט. משנת 1989, בשנים הראשונות לשינוי המשטר, קונרד היה משתתף פעיל בחיים הציבוריים ההונגריים והיה ממבשרי השינוי הדמוקרטי. הוא חבר מייסד של "הברית הדמוקרטית החופשית".
צפורה נריה
ליווי השיירות לירושלים הנצורה
השתתפה בליווי השיירות גדולות שיצאו לירושלים בחודשים מרץ ואפריל 1948, לרבות שתיים משיירות "נחשון". ב-21 באפריל ליוותה שיירה שיצאה לכיוון ירושלים כחלק ממבצע הראל, במסגרתה לחמה כחובשת. על כך סיפרה:
ג'רג' קונרד
בשנות ה-90 ואילך
באביב 1990 נבחר לנשיא מועדון ה- PEN הבינלאומי. הוא מילא תפקיד זה עד סוף הקדנציה ב־1993. הוא פעל רבות לשחרור הסופרים הכלואים והנרדפים. משנת 1997 ועד 2003 כיהן כנשיא האקדמיה לאמנויות בברלין (Akademie der Künste) בשתי קדנציות. קונרד היה הנשיא החיצוני הראשון של ה-ADK ופעל רבות לקירוב התרבותי בין האזורים המזרחיים והמערביים של אירופה, ולהכרת סופרים ואמנים ממרכז ומזרח אירופה במערב. הוא היה מחברי המערכת של הפסטר לויד החדש שהוקם שוב בשנת 1994.
צפורה נריה
ליווי השיירות לירושלים הנצורה
כיוון שגם בן זוגה היה לוחם, לעיתים קרה ששניהם ליוו יחד אותה שיירה. אמנם אף פעם לא נסעו באותה מכונית, אולם היו נפגשים כל פעם אחר הקרבות. כשחזרה לירושלים בשיירה האחרונה הלכה לחפש אותו. לימים סיפר יעקב נריה: "השעה הייתה לפנות בוקר, היינו אז בבית הכרם. ציפי מגיעה, אני זוכר מה לבשה... כולה מגואלת בדם. והיא אומרת לי: "דבר כזה עוד לא עברתי". איך נשארו שתיהן לבד עם הפצועים והערבים מעליהם – את זה לא סיפרה. עבר המון זמן עד שיכלה לספר. מה ששמעתי אחר כך היה ששתי בנות, ציפי ורבקה, נדברו ביניהן שהן בידי הערבים לא יפלו. היה להן רימון ומספרים וציפי חשבה איך אפשר לחסל את עצמה במספרים, לחתוך ורידים או משהו אחר".
ג'רג' קונרד
משפחתו
קונרד נשא לאישה את חברתו לכיתה, ורה ורשה, בשנת 1955 והתגרש ממנה ב-1963. אשתו השנייה הייתה יוליה לאנג, ממנה נולדו לו בת ובן. מאז 1979 הוא גר עם אשתו השלישית, יודית לקנר, ומנישואים אלה, הוא אב לשלושה.
צפורה נריה
לחימה בקרבות ירושלים
שירתה בגדוד החמישי של חטיבת הראל ללא השתייכות לפלוגה מסוימת. היא הוכרה כחובשת מנוסה וצוותה מדי יום לפעולות. נראה שהודות לכך, ובשל מחסור בחובשים מנוסים, התאפשר לה להשתתף בקרבות, אף על פי שמפקדי הפלמ"ח המעיטו בהשתתפות נשים בפעולות לחימה. היא השתתפה במבצע יבוסי בקרב על שועפאת, כחובשת קרבית וכלוחמת יחידה. השטח היה הררי וחשוף, ושרר ערפל כבד. ההתנגדות הייתה קלושה, ובתוך 3 שעות נטשו התושבים הערבים והפעולה הושלמה. בינתיים הגיעה הידיעה כי כיבוש נבי סמואל נכשל, ולחטיבת הראל הגיעה הפקודה לסגת מיד. "חזרנו מהקרב בתחושה של ניצחון. ראינו מה קורה בקרב על נבי סמואל. האסון הזה של כל כך הרבה חברה שנפלו שם, היה קשה. הייתה הרגשה קשה בכל היישוב. הסיפור שמצד אחד להצליח בקרב ומצד שני להפסיד את המבצע היה מאד טראומטי. הרגשנו את עצמנו נסוגים הרבה-הרבה אחורה".
עם שובה לבסיס הוצבה כחובשת קרבית לקרב אוגוסטה ויקטוריה. בקרב זה השתתף גם בן זוגה. שניהם צוותו לכוח התוקף, ואחד מחברי הקבוצה, רפי שטראוס, דרש ששניהם לא ייצאו יחד משום שהיו זוג. על כן הוא יצא בכוח התוקף, והיא שובצה לצוות הסחה. היא התרעמה על כך. "לא הסכמתי. ואמרתי: מה זאת אומרת? לא צריך לערבב כאן את העניינים. בשום פנים ואופן. ולא עזר לי... כעסתי נורא. יצאתי כעוסה בצורה בלתי רגילה אבל קיבלתי פקודה". הקרב היה עקוב מדם. חלק מן הפצועים הצליחו להגיע להר הצופים. כוח ההסחה אכן משך אליו אש רבה, אולם לא הצליח להסיט את האש העיקרית מהכוח הפורץ. יחידת ההסחה הגיעה אחרונה להר הצופים, כאשר אש ממשיכה ללוותם כל הדרך. בחמש בבוקר התעורר יעקב, בגדיו מגואלים בדם, כאשר חש שציפורה ממששת אותו כדי לוודא שהוא חי.
במסגרת מבצע מכבי וכיבוש משלטים לאורך הכביש, השתתפה באחד הניסיונות לכיבוש גבעת הרדאר. השתתפה בקרב על משלט 6 ו-7. משלט 6 היה הקדמי ביותר מעל דיר איוב, והוחזק על ידי ליגיונרים. לא הצליחו לכובשו ונסוגו למשלט 7, שהיה הצפוני ביותר, והקרוב ביותר ללטרון, בכניסה לשער הגיא. המשלט הופגז על ידי תותחים ללא הפסקה. במשלט היו כ-20 איש: "הרגשתי מנותקת מהחבר'ה, מנותקת מהחיים. כל הזמן נלחמנו, וביום שלא נלחמנו, אז הייתה סביב מלחמה. הייתי בתחנת איסוף פצועים (מתחת למשלט 7). ההרגשה של להיות כל הזמן בתוך זה". כמו כן השתתפה בקרב לטרון לשחרור הדרך לירושלים בתחנת איסוף הפצועים.
שירות בצה"ל
בשנת 1948 נשלחה לקורס מפקדות כיתה בקיבוץ דליה, ושירתה כמפקדת בית ספר לאימוני בנות בחטיבת יפתח. עם פירוקו הרשמי של הפלמ"ח הצטרפה לנח"ל לאחר הקמתו יחד עם בן זוגה וריכזה את גיוס הנשים.
באוקטובר 1951 השתחררה משירות פעיל. בנה נולד ב-1952 ובתה נולדה ב-1956.
ב-1962 שבה לשירות בצה"ל כקצינת ח"ן בבסיס תל השומר. שירתה כקצינת ח"ן בפיקוד המרכז וקצינת ח"ן בפיקוד הנח"ל, קצינת ח"ן ביחידת מורות ארצית. לאחר 18 שנות שירות השתחררה בדרגת סגן-אלוף.
במהלך שירותה בצה"ל כיהנה כשופטת, בדרגת רס"ן, בבית הדין הצבאי ששפט את המחבלות תרז הלסה ורימה טנוס, מחוטפי מטוס סבנה, לצד סא"ל (מיל') אהרון אלפרן ורס"ן (מיל') יהושע בן-ציון.
לאחר השירות הצבאי
אחרי פרישתה מצה"ל הייתה אמנית. היא ציירה, תפרה וארגה. הציגה בתערוכות קבוצתיות בבית הלוחם. במקביל המשיכה לעסוק בקידום מקומן של נשים בצה"ל, בהרצאות לצוערות בקורסי קצינות.
בנה הוא פרופ' יובל נריה, שקיבל את עיטור הגבורה על פועלו במלחמת יום הכיפורים. בתה, נורית נריה רוטשילד, שירתה כקצינת ח"ן.
מאז נישואיהם, גרו צפורה ויעקב נריה בחולון. בשנת 2001 עברו להתגורר עם משפחתה של בתם, ביישוב כפר ורדים. יעקב נריה נפטר ב-5 בינואר 2015.
רקוויאם מס' 1 (כרוביני)
רקוויאם מס' 1 בדו מינור הוא יצירה פרי עטו של המלחין האיטלקי שפעל בצרפת לואיג'י כרוביני, לטקסט הרקוויאם הקתולי. היצירה היא הראשונה מבין שתי מיסות הרקוויאם שהלחין כרוביני, השנייה היא הרקוויאם מס' 2 ברה מינור. היצירה היא אחת הידועות ביצירותיו של כרובני, נחשבת לטובה מבין שני הרקוויאמים, ועודנה מבוצעת היום. לודוויג ואן בטהובן, יוהנס ברהמס ורוברט שומאן העריכו מאוד יצירה זו והושפעו ממנה.
חיבור היצירה
לאחר נפילתו של נפוליאון בונפרטה התמנה לואי ה-18 למלך צרפת. הוא עסק בשיקום מעמדו של בית המלוכה ובתור שכך, ה-21 בינואר, יום עריפת ראשו של המלך לואי ה-16 היה ליום אבל לאומי בצרפת. כרוביני נתבקש בשנת 1815 לכתוב רקוויאם ליום השנה ה-23 למותו של לואי ה-16, וכתב כך את הרקוויאם הראשון שלו בדו מינור. הרקוויאם בוצע לראשונה ב-21 בינואר 1817. ארבע שנים מאוחר יותר בוצע הרקוויאם בהלווייתו של צ'ארלס פרדיננד, הדוכס מברי שנרצח ב-14 בפברואר 1820, כרוביני כתב להלוויה זו גם מארש לוויות ומוטט נוסף.
בשנת 1834 אסר הארכיבישוף הראשי של פריז על השמעת הרקוויאם, זאת בשל העובדה שהוא כלל גם קולות נשיים במקהלה. הדבר הביא לדרישה מכרוביני לכתוב רקוויאם נוסף, והוא, שכבר היה מבוגר, כתב את הרקוויאם השני שלו, שכלל רק קולות גבריים. עם זאת, הרקוויאם הראשון נחשב לטוב מבין שני הרקוויאמים של כרוביני והוא מושמע רבות גם היום, בניגוד לרקוויאם השני, הנשכח יותר. מלחינים ידועי שם שמעו רקוויאם זה והעריכו אותו, ביניהם בטהובן, ברהמס ושומאן שביקרו אותו לטובה. היצירה השפיעה גם על מלחיני רקוויאמים מאוחרים יותר כמו הקטור ברליוז (למרות זאת, מעניינת העובדה שכרוביני עיכב את הזמנת הרקוויאם שלו).
מוזיקה וביצוע
הרקוויאם עשוי בסגנון פוליפוני שמרני, זאת על אף שהרקוויאם של מוצרט והרקוויאם של מיכאל היידן, החדשניים יותר היו ידועים כבר בזמן כתיבתו. עם זאת, התזמור של הרקוויאם ייחודי, אין ברקוויאם סולנים, בניגוד למרבית הרקוויאמים, אין חלילים בתזמור וקטעי התזמורת בפתיחה נעדרים צלילים גבוהים. בנוסף, נעשה ביצירה שימוש בגונג, כלי ייחודי יחסית לזמנו.
ביצוע ממוצע של היצירה לוקח כ-50 דקות.
הרכב
היצירה נכתבה למקהלה מעורבת של ארבע קולות ולתזמורת הכוללת: 2 אבובים, 2 קלרינטים, 2 בסונים, 2 חצוצרות, 2 קרנות, 3 טרומבונים, טימפני, גונג וסקיצת כלי קשת (כינור ראשון ושתי ויולות, צ'לי וקונטרבסים).
בר כוכבא ברטיסלאבה
בר כוכבא ברטיסלאבה (בצ'כית: ŽPSK Bar Kochba Bratislava - Židovský Plavecký A Športový Klub Bar Kochba Bratislava) היה מועדון ספורט ושחייה יהודי, מהעיר ברטיסלאבה שבצ'כוסלובקיה. מועדון הספורט המוביל בסלובקיה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. המועדון זכה 3 פעמים ברציפות (1936–1938) באליפות צ'כוסלובקיה.
היסטוריה
באביב 1929 פרשו שחיינים ובראשם מנהלם, וילהלם לנארט, מקבוצת מכבי ברטיסלאבה והקימו את מועדון השחייה בר כוכבא ברטיסלאבה. המועדון היה חבר באיגוד מכבי העולמי.
כבר בשנתו הראשונה בשנת 1930 מנה המועדון כ-500 חברים.
בשנת 1931 הצטרף השחיין המוביל בצ'כוסלובקיה פבל שטיינר שזכה באליפות אירופה בשחייה באותה שנה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי. יחד עם שטיינר הצטרפו למועדון שחיינים ושחקני כדומים מצטיינים כמו: ארנסט ריינר, ג'ורג שוורץ ופרנטישק שולץ.
מועדון בר כוכבא ברטיסלבה השתתף במכביה הראשונה (1932) ובמכביה השנייה (1935) וזכה במדליות רבות ולהישגים נאים. בשנת 1935 זכה המועדון במקום השלישי הכללי באליפות צ'כוסלובקיה שנערכה בפראג.
לאחר שמכבי העולמי החליט להחרים את המשחקים האולימפיים שנערכו בברלין בשנת 1936, שחייני הנבחרת הצ'כוסלובקית היהודים (פבל שטיינר, אדיטה קפיחובה, קלרה מג'ירובה, היינץ בדרלה ומרטין פרוכט) קיבלו עונשים והמועדונים היהודיים קיבלו קנסות. ביולי אותה שנה באליפות צ'כוסלובקיה לנוער שנערכה בלטנוביצה זכה המועדון במקום הראשון הכללי ושבוע לאחר מכן באליפות צ'כוסלובקיה שנערכה בפראג זכה המועדון באליפות הכללית.
באליפות סלובקיה שנערכה במאי 1937 זכה המועדון באליפות הכללית בכל קטגוריות הגיל. השיא היה ניצחון של המועדון במשחק כדורמים נגד קבוצה מעורבת 13–1. באליפות צ'כוסלובקיה שנערכה בברטיסלאבה באוגוסט אותה שנה זכה המועדון במקום הראשון הכללי, ראשון בגברים ושני בנשים.
באליפות צ'כוסלובקיה שנערכה ביולי 1938 זכה המועדון שוב במקום ראשון באליפות הכללית, ראשון בגברים לפני הגיבור פראג (מועדון יהודי) וראשון בנשים.
בינואר 1939 המועדון התפורר כי מרבית חבריו עוזבו ללונדון. המועדון פורק רשמית ב-26 בספטמבר 1940, אז יצא צו ממשלתי על פירוק כל האגודות היהודיות בסלובקיה.
וילפריד וויניץ'
וילפריד (מיכל) וויניץ' (באנגלית: Wilfrid Voynich; שם לידתו הפולני: Michał Wojnicz; 12 בנובמבר 1865, טלז - 19 במרץ 1930) היה מהפכן פולני ממוצא ליטאי, סוחר עתיקות וספרים. זכה לפרסום רב בשל כתב יד וויניץ' שאותו מצא לדבריו בשנת 1912 בווילה מונדרגונה באזור פרסקטי בקרבת רומא שבאיטליה, ושנקרא מאז על שמו.
ביוגרפיה
וילפריד וויניץ' נולד בטלז למשפחה ליטאית-פולנית. הוא למד בגימנסיה בסובאלק, ובהמשך באוניברסיטאות בוורשה, סנקט פטרבורג ומוסקבה. וויניץ' קיבל תואר בכימיה מאוניברסיטת מוסקבה והיה לרוקח מוסמך.
ב-1885 הצטרף וויניץ' בוורשה לארגון הפרולטריאט המהפכני של לודביק ורינסקי. המשטרה הצארית פעלה נגד פעילי הארגון, וב-1886 לאחר ניסיון כושל לשחרור שניים מחבריו לארגון שנידונו למוות, פיוטר ברדובסקי (1846-1886) וסטניסלב קונציקי (1861-1886), ממבצר ורשה, נעצר וויניץ' על ידי המשטרה הרוסית. וויניץ' נשלח לעבודות פרך בטונקה (Тунка) שבדרום מזרח רוסיה. ב-1890 הצליח וויניץ' להימלט והגיע לבייג'ינג, ומשם חזרה לאירופה להמבורג ומשם ללונדון.
וויניץ' אימץ שם בדוי כאיוון קלצ'בסקי וסייע לסרגיי סטפנייק להקים אגודת חברים למען רוסיה החופשית בלונדון. לאחר מותו של סטפנייק ב-1895 הפסיק וויניץ' לעסוק בפעילות מהפכנית. ב-1898 פתח חנות ספרים בלונדון, וב-1902 נישא אתל ליליאן בול, בתו של המתמטיקאי ג'ורג' בול.
ב-1914 פתח וויניץ' חנות ספרים נוספת בניו יורק, וסחר בספרים ישנים.
ב-1930 נפטר וויניץ'.
סימפלקס אורתוסכמטי
בגאומטריה, סימפלקס אורתוסכמטי הוא סוג של סימפלקס. הוא מוגדר על ידי סדרה של צלעות, אשר כל שתי צלעות בה ניצבות זו לזו. סימפלקסים אלו נחקרו על ידי לודוויג שלפלי, אשר כינה אותם "אורתוסכמות" (orthoschemes) וחישב את נפחם במרחב אוקלידי, היפרבולי וכדורי. מאוחר יותר, הרולד סקוט מקדונלד קוקסטר כינה אותם "אורתוסכמות שלפלי".
פירוק סימפלקסים לאורתוסכמות
הוגו הדוויגר שיער ב-1956 שכל סימפלקס ניתן לפירוק למספר סופי של סימפלקסים אורתוסכמטיים. ההשערה הוכחה בעבור מרחבים בעלי חמישה ממדים או פחות, אבל עודנה פתוחה בממדים גבוהים יותר.
המטבעה הלאומית של מקסיקו
לה קאסה דה מונדה דה מקסיקו הוא המטבעה הלאומית של מקסיקו והוא נחשב למטבעה הוותיקה ביותר ביבשת אמריקה.
המטבעה המקסיקנית הוקמה בשנת 1535 על ידי המשנה למלך הספרדי אנטוניו דה מנדוסה על פי צו מהכתר הספרדי ליצור את המטבעה הראשונה ביבשת אמריקה. מטבעות הכסף של המטבעה ויורשו, פסו מקסיקני, הופצו באופן נרחב ביבשת אמריקה ואסיה עד המאה ה-19 והמטבעה הייתה לבסיס המטבעות הלאומיים המודרניים של מדינות רבות באזורים אלה בעולם, כולל דולר אמריקני, ין יפני ורנמינבי.
מאז 1983 מיוצרים מטבעות רק בסן לואיס פוטוסי. המטה העתיק הוא כיום מוזיאון לאומי לתרבויות (Museo Nacional de las Culturas) במקסיקו סיטי. הלקוח העיקרי של הוא בנק מקסיקו. מאז 13 בינואר 2014 מנכ"ל המטבעה הוא גיירמו הופקינס גאמז.
ב-6 באוגוסט 2019 חנות של המודעה נשדדה על ידי 3 שודדים שנטרלו את המאבטח והצליחו לגנוב מטבעות ושעונים בשווי 2 מיליון דולר (כ-50 מיליון פסו).
Unconditionally
ב-18 באוקטובר הופץ סרטון ליריקה לשיר, בכיכוב השחקנית ג'אנל שרטקליף והדוגמנית האנדרוגנית אריקה לינדר, כסמל לאהבה חסרת תנאים.
הקליפ הרשמי עלה לחשבון היוטיוב של הזמרת ב-19 בנובמבר 2013. בסרטון קיימות מספר סצנות המבטאות אהבה ללא תנאים, כמו אם מחזיקה את תינוקה, וזוגות מחובקים. במאי הקליפ הסביר בריאיון כי האהבה עלייה קייטי מדברת היא "כמו כוח טבע, סערה אפית וסופה", וזה דבר שרצה להנציח בקליפ.
מילות השיר מדברות על קבלת מגרעות אדם אהוב, במצב של אהבה חסרת תנאים. השיר זכה לביקורות חיוביות ממבקרים. קליפ השיר צבר למעלה מ-500 מיליון צפיות.
אדוארד גרדנר
אדוארד גרדנר (באנגלית: Edward Gardner; נולד ב-22 בנובמבר 1974 בגלוסטר, אנגליה) הוא מנצח אנגלי, שהתמנה ביולי 2019 לתפקיד המנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של לונדון החל מעונת הקונצרטים 2021/22.
קריירה
בילדותו שר כנער מקהלה בקתדרלת גלוסטר וניגן בפסנתר, קלרינט ועוגב. הוא למד בבית הספר קינג בגלוסטר ובאיטון קולג'. באוניברסיטת קיימברידג' המשיך כסטודנט למוזיקה, והתמחה במוזיקה כוראלית במקהלת קינגס קולג'. הוא החל לנהל מקהלות באיטון והמשיך בכך בקיימברידג'. בהמשך למד באקדמיה המלכותית למוזיקה, אצל קולין מטרס. הוא סיים את לימודיו באקדמיה בשנת 2000.
משנת 1997 עד 2002 היה אדוארד גרדנר מנהל מוזיקלי של האגודה למען המקהלה של ווקינגהאם, תפקיד שמילאו בעבר גראמה ג'נקינס, פול דניאל וסטיבן לייטון. בשנת 1999, בעודו סטודנט באקדמיה המלכותית למוזיקה, היה גרדנר לפסנתרן חזרות של פסטיבל זלצבורג בהזמנתו של מיכאל גילן, כשקודמו בתפקיד חלה. בהמשך היה גרדנר עוזר מנצח למרק אלדר בתזמורת האלה, במשך 3 שנים. בשנת 2003 מונה למנהל המוזיקלי של גליינדבורן בסיבוב ההופעות, ונכנס רשמית לתפקיד בשנת 2004. הוא ויתר על תפקיד זה בשנת 2007. בשנת 2005, זכה גרדנר בפרס האמן הצעיר של האגודה הפילהרמונית המלכותית.
אדוארד גרדנר, מונה למנהל המוזיקלי של האופרה הלאומית האנגלית במרץ 2006. הוא נכנס רשמית לתפקיד במאי 2007, בחוזה התחלתי לשלוש שנים, בהפקה חדשה של "מוות בוונציה" מאת בנג'מין בריטן. תחת ניהולו, הציגה האופרה שורה של הפקות, כולל "פיטר גריימס" של בריטן, "אביר הוורד" של ריכרד שטראוס, "קללת פאוסט" של הקטור ברליוז והפקה כפולה של פולחן האביב מאת איגור סטרווינסקי ו"טירת כחול הזקן" של בלה בארטוק. הפקות העונה כוללות את "ג'וליטה", דון ג'ובאני, ו"מוות בוונציה". אף על פי שלא היו הודעות רשמיות לעיתונות על הארכת החוזה עם גרדנר, הוא הצהיר בפומבי על כוונתו להמשיך לעבוד עם האופרה הלאומית האנגלית לפחות עד 2015. בינואר 2014 הודיעה האופרה הלאומית האנגלית על סיום כהונתו של גרדנר כמנהל מוזיקלי ב-2015.
לאור הצלחותיו כמנצח אופרה מחוץ לאופרה הלאומית האנגלית, קיבל אדוארד גרדנר הזמנות מיידיות לשנים 2012–2013 והלאה במטרופוליטן אופרה, ניו יורק ולה סקאלה, מילאנו. הוא ניצח על כרמן ועל "מוות בוונציה" של בריטן, על "דון ג'ובאני" בסתיו 2012 ועל רקוויאם המלחמה של בריטן בעונה שלאחר מכן. לפני מינויו באופרה האנגלית הלאומית כיהן גרדנר כמנצח קבוע באופרה של פריז ובשנת 2008 חזר לאופרה של פסטיבל גליינדבורן עם הפקה של "בטבעת החנק" של בריטן.
בספטמבר 2010 הודיעה התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם על מינויו של גרדנר למנצח האורח הראשי, החל בספטמבר 2011, עם חוזה התחלתי ל-3 שנים, ל-3–4 שבועות של הופעות בעונה. התקשרויות עם התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם בעונת 2011–2012 כללו את "חלומו של גרונטיוס" ברויאל פסטיבל הול ואת הבכורה בבריטניה של "וֶלֶטוֹס" מאת ג'ונתן הרווי לציון פתיחת האולימפיאדה התרבותית 2012. נקודות השיא של 2012–2013 כוללות התמקדות בבנג'מין בריטן, עם "סימפוניית האביב" בברמינגהאם ו"רקוויאם המלחמה" בקתדרלת סנט פול בפסטיבל לונדון.
מחוץ לבריטניה, בפברואר 2013, נבחר אדוארד גרדנר במקביל למנצח האורח הראשי של הפילהרמונית של ברגן, החל מאוגוסט 2013, ולמנצח הראשי של התזמורת החל בעונת 2015–2016. החוזה ההתחלתי שלו כמנצח ראשי הוא למשך 3 שנים. כמו כן ניצח על הקלטות לחברת צ'נדוס.
אדוארד גרדנר עומד בקשר גם עם תזמורת רשות השידור הבריטית מאז 2005 ובספטמבר 2011 ניצח עליה בליל הפרומס האחרון, ששודר בשידור חי לקהל ברחבי העולם. בשנת 2012 ערך אדוארד שתי הופעות לנשף, וניצח על "הלילה הראשון של הפרומס" עם תזמורת רשות השידור הבריטית, כמו גם מופע קונצרטי של "פיטר גריימס" עם האופרה הלאומית האנגלית. מערכות היחסים המתמשכות האחרות שלו בבריטניה כוללות את תזמורת פילהרמוניה, התזמורת הפילהרמונית של לונדון ותזמורת עידן הנאורות. הוא עובד באופן קבוע עם מוזיקאים צעירים, כולל תזמורת הנוער הסימפונית של ברמינגהאם ותזמורת הנוער הסימפונית של ברביקן וכן עם טריניטי קולג' למוזיקה בקיימברידג', האקדמיה המלכותית למוזיקה והקולג' המלכותי למוזיקה. בשנת 2002 הקים את תזמורת הנוער האלה.
מחוץ לאנגליה ניצח גרדנר על תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית, התזמורת הסימפונית הגרמנית, התזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת, תזמורת האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה, התזמורת הפילהרמונית של לה סקאלה, התזמורת הפילהרמונית הצ'כית, התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה, התזמורת הסימפונית הלאומית של דנמרק, התזמורת הסימפונית של גטבורג, הפילהרמונית של ברגן והתזמורת הסימפונית של מלבורן. בשנים האחרונות עבד אדוארד גם עם התזמורת הסימפונית NHK.
אילן שס
אילן שס (נולד ב-31 ביולי 1962) הוא מנהל אמנותי, מוזיקאי, מלחין, זמר ומנחה ישראלי.
ביוגרפיה
אילן שס נולד בחיפה וגדל בקריית חיים. הוא בנם של האקטיביסט דב ש"ס שעלה מרומניה ופנינה לבית אגיון שעלתה מאלכסנדריה, ונכדו של המתרגם ש"ס רומן.
מגיל 8 החל ללמוד לנגן בכינור. במקביל החל לנגן על גיטרה ופסנתר ישן שהיו בביתו. בגיל 16 חבר לארקדי דוכין שעלה באותה עת מברית המועצות. יחד הם ניגנו בכלים רבים והקליטו שירים באולפן ביתי מאולתר.
לאחר שירותו הצבאי, עבר להתגורר בתל אביב ולמד ב באוניברסיטת תל אביב במגמת קומפוזיציה וניצוח. היה תלמידו של פרופ' יוסף דורפמן. במסגרת לימודיו הלחין יצירות תזמורתיות גדולות ומוזיקה להצגות בפסטיבלים לתיאטרון. כדי לממן את לימודיו באקדמיה למוסיקה, ניגן במועדונים ידועים באותה תקופה, כגון "בר 51", "הסליק" ו"שבלול", וליווה אמנים מז'אנרים שונים.
ניהול אומנותי
קובי אפללו, אריאל זילבר, אביתר בנאי, בניה ברבי, ביני לנדאו, הפרויקט של רביבו, עקיבא, ציון גולן דוד ד'אור, ועוד. בין המשתתפים: בין המשתתפים : עדן בן זקן, איל גולן, סאבלימינל, נסרין, כנסית השכל, עדן חסון, רותם כהן, מאור עדרי ועוד. בין המשתתפים: זאב רווח, יהודה ברקן, זהבה בן, עמיר בניון, טוביה צפיר, מיקי קם, שלישית מה קשור, ועוד. בין המשתתפים : נורית הירש, יהונתן גפן, יהורם גאון, רבקה מכאלי, אביב גפן, יואב יצחק, קובי אושרת, חיים טופול, ציפי שביט, זאב רווח, אבי קורן, אילנית, חיים משה, חנה לסלאו ועוד.