cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וולברין: לוגאן הזקן
ארץ-616
מבולבל ומעורער נפשית, לוגאן הזקן האמין כי הוא עבר מסע בזמן שהחזיר אותו לעבר, מבלי לדעת כי הוא הועבר ליקום שונה לחלוטין כולל ההיסטוריה של אותו יקום, והוא החליט כי יש באפשרותו למנוע את העתיד הפוסט-אפוקליפטי על ידי הריגתם של אלו העתידים להיות מעורבים בהשתלטות נבלי-העל והבסת גיבורי-העל. תחילה, הוא יצא בעקבות "הקצב השחור", פורע חוק העתיד לפצוע את בנו, והרג אותו. לאחר מכן, הוא יצא בעקבות הענק הירוק, אשר צאצאיו עתידים להוביל לחורבן משפחתו, אך הובס על ידו בשל זקנתו, וגילה כי הוא למעשה נלחם באמדאוס צ'ו וכי ברוס באנר נעדר. פצוע קשות מן הקרב עם צ'ו, הוא פנה לביתו של הוקאיי, אשר עתיד להפוך לחברו הטוב ביותר, במטרה לקבל סיוע רפואי, אך פגש בקייט בישופ, אשר הזעיקה את האוונג'רס בעקבות הופעתו הפתאומית. זעום וחמום מוח, הוא יצא בחיפושים אחר מיסטריו, העתיד לתמרן אותו להרוג את כל גיבורי-העל, אך נתקל בסטיב רוג'רס. לוגאן התערער, ורוג'רס לקח אותו לאלברטה, קנדה, שם הוא הציג בפניו את גופתו מכוסת האדמנטיום של וולברין המת, מה שגרם לו להבין כי הוא אינו נמצא ב"עבר", אלא בהווה של יקום שונה לחלוטין עם עתיד שונה לחלוטין.
לוגאן הסתתר במשך שמונה חודשים וניסה לחיות ללא הפרעות ולפצוח בחיים חדשים, אך מצא את עצמו במסעות נוספים. הוא משך את תשומת לבם של האקס-מן לאחר שתקף את הסנטינל "סרברה", וזכה להצעתה של סטורם להצטרף לקבוצה. עם זאת, הוא סירב להצעה, אם כי לבסוף, בעקבות שכנועה של ג'ין גריי הצעירה, הוא שינה את דעתו ונענה בחיוב. הוא התלווה לקבוצה באירועי "מלחמות אפוקליפס", והיה חבר בה עד להתפרקותה. מאוחר יותר, הוא אסף לקבוצה את סייברטות', ליידי דת'סטרייק, וורפאת' ודומינו על מנת להילחם בנשק אקס, והצטרף לקבוצת האקס-מן החדשה של קיטי פרייד.
כביש 367
כביש 367 (נקרא בפי תושבי גוש עציון גם "כביש הפירצה") הוא כביש רוחב אזורי המחבר את עמק האלה עם גוש עציון. אורכו 17 ק"מ. הוא מתחיל בצומת עציונה על כביש 375 ומסתיים בצומת גוש עציון על כביש 60.
היסטוריה
חלקו הראשון נסלל לפני 1967 וחיבר את כביש 375 עם מושב רוגלית שהיה אז ישוב ספר.
לאחר מלחמת ששת הימים וחידוש היישוב היהודי בגוש עציון הוחלט לסלול את הכביש על מנת לקרב את הגוש לשפלה. הכביש נחנך ביום ה' בשבט תשל"ה (1975) ונקרא לפני תקופת מספור הכבישים בשם "דרך הל"ה".
הכביש סלול על רכס בין נחל גדור מדרום ונחל עציונה מצפון. לוחמי מחלקת הל"ה צעדו בתחילה בנחל גדור המגיע עד לגוש עציון ובנקודה מסוימת נתגלו. הם עלו מהנחל, עברו את הרכס עליו סלול כעת כביש 367, ירדו לנחל עציונה ומשם עלו לקרב האחרון שלהם על גבעת הקרב נ.ג. 573.
הכביש מתחיל בצומת עציונה ומוליך דרומה לנווה מיכאל. לאחר מכן הוא פונה מזרחה ועובר ליד אנדרטה לזכר יהודי צרפת. הכביש ממשיך מזרחה וליד מחסום צה"ל יש נקודת תצפית על גבעת הקרב של הל"ה עם הסבר וקיר שעליו כתובת ברכה לבאים לגוש עציון.
הכביש מטפס ועובר בין הכפרים ג'בעה מצפון וצוריף מדרום, עובר ביער שניטע על ידי קק"ל לאחר 1967, עובר את המסעף לגבעות והמסעפים ליישובי גוש עציון (בת עין, כפר עציון, ראש צורים ואלון שבות) ומגיע לצומת גוש עציון. אנדרטת האבן שהייתה לציון חנוכת הכביש, חובלה ומצויה כיום בכפר עציון.
CNCO World Tour
סיבוב הופעות זה הוא סיבוב ההופעות העולמי הראשון של הלהקה.
רשימת השירים
להלן רשימת השירים איתם הופיעו CNCO במופעים אשר נכללו בסיבוב ההופעות:
בית הסוהר רמניקו סראט
בית הסוהר רמניקו סראט (ברומנית: Închisoarea Râmnicu Sărat) היה מתקן כליאה מחוזי בעיר רמניקו סראט שנודע לשמצה בעיקר בימי המשטר הקומוניסטי ברומניה, כשנכלאו בו בתנאים מחפירים, הוכו ועונו בו אסירים פוליטיים רבים.
המבנה
לפי דו"ח מ-24 במאי 1948 בית הסוהר כלל קומת קרקע וקומה עליונה.
בקומת הקרקע היו 16 תאים ו-3 חדרים ("סלונים") משותפים, כשכל תא היה מיועד לשלושה אסירים לכל היותר. כמו כן היו חדר חובש ("אינפירמריה") עם 6 מיטות, מטבח, מחסן בגדים, מחסן מזון, 4 משרדים, חדר תורן, שני חדרים של סוהרים ראשיים ו-5 חדרים של מנהל בית הסוהר.
בקומה העליונה היו 19 תאים ו-3 חדרים ("סלונים") משותפים. לבית הסוהר היו 4 חצרות לטיול האסירים.
בשנת 1949, בזמן המשטר הקומוניסטי, נבנה קיר שהפריד בין אגף האסירים הפליליים ובין אגף האסירים הפוליטיים.
חיסולי חשבונות בימי הדיקטטורה המלכותית של קרול השני
בשנות ה-30 של המאה ה-20 החל בית הסוהר לשמש לכליאת אסירים פוליטיים. המקום הפך מאוחר יותר לאתר לעלייה לרגל של חסידי הימין הקיצוני הרומני (ה"לגיונורים") מפני שראשי התנועה הלגיונרית הפרו-נאצי הוחזקו בו בשנים 1937-1938 בימי מלכותו של קרול השני וחלקם נרצחו בהמשך.
בימי משטר אנטונסקו
בשנת 1940 נכלאו בבית סוהר זה לפרק זמן קצר הפעילות הקומוניסטיות אנה פאוקר וליובה קישינבסקי שהוחלפו כעבור חדשים אחדים בעקבות משא ומתן עם ברית המועצות, תמורת אסיר לאומני רומני שהיה בידי הסובייטים, יון זליה קודראינו, אביו של קורנליו זליה קודריאנו.
חלק מה"גולאג" הרומני בימי השלטון של גאורגה גאורגיו-דז'
בשנות השלטון הקומוניסטי חזר בית הסוהר, לאחר פסק זמן, להיות כלא לאסירים פוליטיים. זאת ביוזמת הבולשת בהתהוות - ה"סקוריטאטה" - ובראשה אנשים כמו אלכסנדרו ניקולסקי וגאורגה פינטיליה. בשנים 1947-1953 נכלאו בו איכרים שהתנגדו ל"קולקטיביזציה" של החקלאות או שנחשבו ל"מחבלים" או "סבוטורים" מפני שלא היו מסוגלים לספק למדינה את מכסות המוצרים החקלאיים הדרושים. כמו כן נכלאו בבית סוהר זה רבים ממנהיגיה וחבריה של מפלגת האיכרים הלאומית (כולל אחרי 1955- יון מיכלאקה, וקורנליו קופוסו, יונל לופסקו, איליה לאזר, יון דיאקונסקו) והמפלגה הלאומית -ליברלית. בנוסף נכלאו כמרים של הכנסייה היוונית-קתולית שהוצאה מחוץ לחוק, וכמרים קתוליים.
נגד האסירים הופעלו שיטות התעללות שונות: החזקה בבידוד ממושך, שתיקה ותנוחות כפויות, מניעת אוכל וטיפול רפואי ראויים, מכות שיטתיות בידי סוהרים בקבוצה או יחידים. התעללויות מעין אלה הופעלו גם נגד אסירים קשישים וחולים, כמו יון מיכלאקה שנפטר בכלא זה בשנת 1963. חלק מהאסירים ממפלגת האיכרים הלאומית הועברו למתקן זה אחרי סגירת בית הכלא סיגט בשנת 1955. אחרי שביתת הרעב של האסירים הפוליטיים בבית הסוהר איוד נאסרו במתקן זה גם נציגים של המשטר הצבאי-פאשיסטי של יון אנטונסקו, שנידונו למאסר בגלל פשעי מלחמה. בין אלה פרופ' יון פטרוביץ (שהיה שר החינוך בימי ממשלת גוגה-קוזה ושר התרבות והדתות בממשל אנטונסקו); פרופ' פטרה טומסקו (שהיה שר העבודה, הבריאות והרווחה בממשל אנטונסקו); הגנרל קונסטנטין פנטאזי (שר הביטחון בממשלת אנטונסקו); והגנרל גאורגה ז'יאֶנסקו, (ממפקדי חיל האוויר ושר בממשלת אנטונסקו). אסיר מפורסם אחר היה הקונטרה-אדמירל הוריה מצ'לאריו שהועבר לכאן אחרי כליאה בת 11 שנה בבית הסוהר זילאבה. הוא הצליח לשרוד את שנות המאסר וזכה לרהביליטציה אחרי שחרורו מהכלא בשנת 1964.
צוות הסוהרים פעל תחת פיקודו של הקפטן אלכסנדרו וישינסקו , מפקד בית הסוהר, שנודע כאדם אכזרי שניהל בעברו את בית הכלא מיסליה בשנת 1951, והיה זמן מה קצין פוליטי בכלא המעבר ז'ילאווה. יחד איתו עבד שם חוקר ו"קצין פוליטי" בשם וסילה (?) לופו. ידוע יותר היה הסוהר הסדיסטי פורניקה.
לאחר הסגירה
ב-13 באפריל 1963 נסגר בית הסוהר. החל מ-1964 שימש כמחסן לירקות ופירות, ואחרי מהפכת 1989 הפך לרכוש פרטי. בשנת 2007, ביוזמת אסירים לשעבר, הועבר המקום לרשות "המכון לחקר פשעי הקומוניזם" על מנת שיהפוך לאתר מוזיאוני וליד זיכרון. על יד בית הסוהר נחנך באוגוסט 2010 אתר לזכר קרבנות הרדיפות הפוליטיות הכולל פסלי עץ - יצירה של הפסל שטפאן בלאז' מסיגט.
קישורים חיצוניים
Lexiconul negru - Unelte ale represiunii comuniste'', Humanitas, Bucureşti, 2001 דוינה ז'לה - הלקסיקון השחור - משרתי הדיכוי הקומוניסטי, הוצאת הומניטאס, בוקרשט, 2001
אווה רידברג
אווה רידברג (נולדה ב-20 ביוני 1943) היא זמרת, שחקנית, קומיקאית, אמנית רביו ורקדנית שוודית.
קורות חייה
רידברג נולדה במאלמו שבשוודיה. בילדותה למדה בבית הספר לבלט ושיחקה בתיאטרון ילדים מקומי. בגיל התמחתה בריקוד בלט במאלמו סטאדסטיטר. היא התקבלה לאחת מההפקות הרביו של שפובל ראמל מתיאטראות Ideontheater בסטוקהולם. בשנת 1965 הצטרפה לתיאטרון אודנס שבדנמרק, שם גילמה טום בוי במחזמר "סיפור הפרברים". היא חתמה עמם על חוזה לשלוש שנים. בשנת 1966 רשמה את הופעת הטלוויזיה הראשונה שלה במהלך קטע קומי ששודר ב-Kvitt eller dubbelt. בשנת 1971 השתתפה בסרט "Sound of Näverlur". בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-20 החלה לעבוד עם פרנסואה ברונט, והופיעה באולימפיה בפריז. בשנת 1977 השתתפה במלודיפסטיבלן, הקדם הלאומי של שוודיה לאירוויזיון 1977, עם השיר "Charlie Chaplin", ודורגה במקום התשיעי. בשנת 2021 חזרה לתחרות עם אווה רוס עם השיר "Rena Rama Ding Dong". הוא העפיל לשלב גלגל ההצלה, אך לא עבר לשלב הגמר. בשנת 2023 שב הצמד לאירוע עם השיר "Länge leve livet". הן לא עברו את שלב המקצים הראשוניים.
קארוי מארוט
תחום המחקר: היבטים מוקדמים ואתנוגרפיים של האפוס היווני. ההיסטוריה של הדת.
ביוגרפיה
בשל יהדותו והחוקים היהודיים בממלכת הונגריה (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) נאלץ להסתתר מהרדיפות הגזעניות בשנים האחרונות של מלחמת העולם השנייה, אך ברגע שהכוחות הסובייטים כבשו את סגד, חזר מארוט במהרה והחל להפעיל מחדש את הקתידרה. בינואר 1946 מונה לפרופסור חבר. בשנת הלימודים 1945/1946 מונה לראש המחלקה לפילולוגיה קלאסית ונבחר לסגן - דקאן. ב-27 באוגוסט 1947 עזב לאוניברסיטת בודפשט, שם הפך לפרופסור מן המניין במחלקה לפילולוגיה קלאסית, ולאחר מכן לראש המחלקה בשנת 1962 עד פרישתו בחודש יולי. הוא ערך שוב כמה מסעות לימודים קצרים למערב אירופה, בלגיה (1948) ואיטליה (1955, 1958) במהלך פעילתו בבודפשט.
משנת 1958 היה נשיא "האגודה ללימודים קלאסיים". הוא פיתח יצירה מחקרית-ספרותית גדולה. רוב מחקריו דנו בתקופה ובהיבטים האתנוגרפיים של האפוס היווני.
יצירתו
הוא מיקד את האפוסים של הומרוס במרכז המחקר שלו. רבות מהמאפיינים הללו הוטמעו בתורת השירה שפותחה על ידו באופן אינדיבידואלי, שהסתמכה על הלקחים של האסכולה האנגלית לאתנולוגיה ואנתרופולוגיה (בעיקר ה-The Golden Bough של ג'יימס ג'ורג' פרייזר) ונתמך בחקירת האינסטינקטים של הפסיכולוגיה. תוך חיפוש השורשים החברתיים של היווצרות ההאפוסים היווניים הנאיביים חיפש טרמינולוגיה חדשה והציע הכנסת מונח כ"שירת הכלל'. כמורה, התאפיין קארוי מארוט בדרישות גבוהות ביותר.
Franke
פרנקה אחזקות (באנגלית: Franke Holding) היא חברה שווייצרית המייצרת כיורים ומשטחי עבודה למטבחים.
נכון לשנת 2019 מעסיקה החברה כ-10,500 עובדים בכ-68 חברות באירופה, דרום וצפון אמריקה, אפריקה, אוסטרליה ואסיה.
מטה החברה הראשי נמצא בעיר ארבורג, שווייץ ומפעלי החברה נמצאים בסין, טורקיה, פורטוגל, רוסיה, רומניה, בולגריה והונגריה.
היסטוריה
החברה הוקמה בעיר רורשך, בשנת 1911 על ידי הרמן פרנקה (Hermann Franke) כמפעל לייצור מתכות.
בשנת 1934, יישמה עבודה בטכנולוגיית ריתוך חדשה והחלה בייצור סדרתי של כיורי ניקל ונירוסטה.
בסוף שנות השלושים, בנתה החברה מפעל חדש בעיר ארבורג, שווייץ ועובדי החברה העתיקו את מגוריהם אל העיר. בתאריך 25 בינואר 1939, נפטר פרנקה ובנו וולטר ירש את מלוא עיזבונו ומונה למנכ"ל ולבעלים של החברה.
בשנת 1940, בעקבות התפתחותו של ענף הבניה, החלה בייצור כיורים ומטבחים לבתים פרטיים.
בסוף שנות הארבעים, ייצרה החברה את הסיר הראשון שלה שכלל מכסה והחלה לייצא את מוצריה אל שווקים זרים מחוץ לשווייץ.
בשנת 1950, החלה לייצור ציוד סניטרי לחדרי שירותים ורחצה.
בשנת 1972, התקינה החברה את המטבח הראשון שלה בסניף מקדונלד'ס בעיר מינכן, גרמניה.
בשנת 1975, מונה ווילי פייפר (Willi Pieper) למנכ"ל החברה והוקמו 4 חברות בנות נוספות.
בסוף שנות השבעים, רכשה את חברת פרוגרסיב (Progressive Corporation) מהעיר פילדלפיה, ארצות הברית.
בשנת 1990, רכשה את חברת קרון פיניקס (Carron Phoenix) מהעיר פאלקירק, סקוטלנד. לאחר הרכישה הקימה החברה שני מפעלים בפולין ובצ'כוסלובקיה.
בשנת 2018, מונה פטריק וולהאוזר (Patrik Wohlhauser) למנכ"ל החברה.
אמלק (כדורגל)
קלוב ספורט אֶמֶלֶק (בספרדית: Club Sport Emelec) הוא מועדון כדורגל אקוודורי מהעיר גואיאקיל, המשחק בליגת העל האקוודורית. אצטדיון הבית של הקבוצה הוא אצטדיון ג'ורג' קאפוול. לזכות המועדון 13 אליפויות, האחרונה שבהן ב-2015.
היסטוריה
המועדון נוסד על ידי עובדי חברת החשמל של גואיאקיל ובראשם ג'ורג' קאפוול שעל שמו נקרא אצטדיונה הביתי של אמלק. מועדון הכדורגל נוסד בשנת 1929 לאחר שהיו לו ייצוגים בשלל ענפי ספורט כגון: בייסבול, כדורסל, אגרוף, שחייה וכדוריד.
בשנת 1957 המועדון זכה באליפות הראשונה שלו. כיום יש למועדון 13 אליפויות והוא נחשב למועדון השלישי המעוטר באקוודור אחרי ברצלונה ואל נסיונל. בשנת 1995 אמלק הגיע לחצי גמר גביע הליברטדורס בו הודחה על ידי גרמיו שהמשיכה עד לזכייה. בשנת 2001 אמלק הגיע לגמר גביע מרקונורטה בו הפסידה 1–3 בפנדלים למיונאריוס.
יריבות
היריבה הגדולה ביותר של אמלק היא יריבתה העירונית ברצלונה. הדרבי של גואיאקיל זכה לשם "אל קלאסיקו דל אסטיירו" (בספרדית: El Clásico del Astillero, הקלאסיקו של המספנה).
אחד מהמפגשים המפורסמים ביותר בין שתי הקבוצות התקיים ברבע גמר גביע ליברטדורס 1990, ובסיום דו-קרב כפול העפילה ברצלונה לשלב הבא בזכות ניצחון 0–1 בסיכום שני המשחקים. ברצלונה המשיכה עד לגמר הטורניר, והייתה לאקוודורית הראשונה שעושה זאת.
היריבות הגדולה בין המועדונים הביאה גם לאלימות של ממש ביציעי הקבוצות. ב-30 באפריל 2006, הובילה אמלק 0–3 בביתה על ברצלונה. בתגובה, החלו אוהדי ברצלונה לזרוע הרס במגרש הביתי של יריבתם. בין היתר הם פרצו לתאי שידור הרדיו באצטדיון וגרמו נזק לרכוש הפרטי של התקשורת המקומית. חלק מאוהדי נמלטו אל כר הדשא מחשש ממעשיהם של חבריהם ליציע. בסיומו של האירוע נעצרו תשעה אוהדים ונפצעו כארבעים. אחד מהאירועים הטרגיים ביותר בתולדות ההתמודדות התרחש ב-16 בספטמבר 2007, כשקרלוס סדניו וליס, ילד בן 11 אוהד אמלק, נהרג כעשרים דקות לפני תחילת הדרבי במונומנטל מפגיעת זיקוק שנורה מיציע אוהדי ברצלונה בחזהו. על אף האירוע המשחק עצמו לא נדחה, ואמלק המשיכה לניצחון 0–1.
מריונה קלדנטיי
מריה פרנססקה קלדנטיי אוליבר (בספרדית: María Francesca Caldentey Oliver, נולדה ב-19 במרץ 1996 בפלניץ' שבספרד), הידועה בשם מריונה קלדנטיי, היא כדורגלנית ספרדייה המשחקת כחלוצה במדי קבוצת ברצלונה ובנבחרת ספרד. את ספרד ייצגה ביורו 2017 ובמונדיאל 2019.
ראשית חייה
מריונה נולדה בעיירה פלניץ' שבאי מיורקה למיגל אנחל קלדנטיי, מאמן כדורגל, ולמריה אוליבר, אחות במקצועה. בגיל 5 החלה לשחק כדורגל בקבוצה מקומית בעיירה, מעורבת של בנים ובנות. מגיל 9 ועד 12 שיחקה במקביל גם בקבוצת כדורגל אולמות במנקור, גם כן מעורבת של בנים ובנות.
אף על פי שלא גדלה במחלקת הנוער של ברצלונה, גדלה קלדנטיי כאוהדת של הקבוצה וחלומה היה להשתלב בקבוצת הנשים של המועדון, הרבה הודות לאביה, שהיה מדמויות המפתח במועדון האוהדים "אלס טמרייס", מהגדולים ביותר שיש לברצלונה ברחבי העולם.
קריירת מועדונים
בגיל 12 עברה למחלקת הנוער של קויירנסה, קבוצה מפלמה דה מיורקה שהיא באופן בלעדי של נשים. בקויירנסה עשתה את צעדיה המקצועיים הראשונים, וב-2011, בגיל 15 בלבד, כבר ערכה את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של המועדון, בליגת העל לנשים. קלדנטיי שיחקה במועדון עוד 3 עונות מלאות בהן התפתחה כשחקנית.
בקיץ 2014, בגיל 18, זכתה להגשים את חלומה והיא חתמה בשורות ברצלונה. כבר בעונתה הראשונה במדי קבוצתה החדשה, עונת 2014/2015, סייעה לה לזכות באליפות הליגה בכך שכבשה 11 שערים ב-26 הופעות. ב-2015 הייתה ברצלונה לקבוצת הנשים הראשונה בספרד שהופכת למקצוענית באופן מלא. בעונת 2015/2016 הגיעה הקבוצה לגמר גביע המלכה, שם הפסידה לאתלטיקו מדריד, וכן סיימה במקום השני בליגה, אחרי אתלטיק בילבאו. במהלך העונה תרמה קלדנטיי 2 שערי ליגה בלבד ב-13 הופעות.
בעונת 2016/2017 זכתה קלדנטיי עם ברצלונה בגביע המלכה, כשבמשחק הגמר גברה על אתלטיקו מדריד. בנוסף, עזרה לקבוצה להעפיל בפעם הראשונה בתולדותיה לחצי גמר ליגת האלופות, אך ברצלונה הודחה בשלב זה על ידי פריז סן-ז'רמן. ב-23 בנובמבר 2017, במשחק שמינית גמר ליגת האלופות נגד גינטרה, נקעה קלדנטיי את הברך השמאלית, פציעה שבעקבותיה נעדרה ממשחק במשך 4 חודשים. חרף הפציעה, תרמה קלדנטיי 8 שערים ב-14 הופעות במהלך עונת 2017/2018 בליגה הספרדית. ב-2 ביוני 2018, המשחק מול אתלטיקו מדריד בגמר גביע המלכה המשיך להארכה לאחר ש-90 הדקות הראשונות הסתיימו בתיקו מאופס. בדקה ה-122 של המשחק, ברגעיו האחרונים, הבקיעה קלדנטיי את השער היחיד במשחק, שהעניק לברצלונה את הזכייה בגביע.
בעונת 2018/2019, עונתה החמישית במדי ברצלונה, הבקיעה קלדנטיי 9 שערים ב-20 הופעות בליגה. בנוסף, בליגת האלופות, כבשה 2 שערים ב-7 הופעות. אחד משני השערים היה בגומלין חצי הגמר נגד באיירן מינכן, שער שהעניק לברצלונה יתרון 0–2 בסיכום שני המפגשים, וכך היא העפילה לראשונה בתולדותיה לגמר. במשחק הגמר נגד ליון פתחה קלדנטיי בהרכב קבוצתה, אך זו הפסידה בתוצאה 1–4.
נבחרות הנוער
קלדנטיי החלה לייצג את מדינתה בנבחרות הנוער. היא השתתפה עם נבחרתה ביורו עד גיל 17 2013. בחצי הגמר, בו הפסידה נבחרתה בדו-קרב בעיטות עונשין ל, היא הבקיעה את בעיטת העונשין שלה. במשחק על המקום השלישי, ענדה קלדנטיי את סרט הקפטן והבקיעה שער, בדרך לניצחון 0–4 על, שהביא לנבחרתה מדליית ארד.
שנה מאוחר יותר לקחה חלק גם ביורו עד גיל 19 2014, בו פתחה בכל אחד ממשחקי הנבחרת בטורניר. בחצי הגמר נגד כבשה את השער הראשון של נבחרתה, בדרך לניצחון 0–2 והעפלה לגמר. גם במשחק הגמר פתחה, אז הפסידה ספרד לנבחרת הולנד, וכך סיימה במקום השני.
קלדנטיי ייצגה את מדינתה גם בגביע העולם עד גיל 20 2016. בשלב הבתים הבקיעה שני שערים, במשחקים נגד ונגד. רבע הגמר מול המשיך להארכה לאחר ש-90 הדקות הראשונות הסתיימו בתיקו 2-2, אך בהארכה הבקיעה קוריאה הצפונית שער, ניצחה את המשחק והדיחה את ספרד. שערה של קלדנטיי במשחק מול קנדה נבחר לשער הטוב ביותר בטורניר.
הנבחרת הבוגרת
בינואר 2017 זומנה קלדנטיי לראשונה לסגל נבחרת ספרד הבוגרת על ידי המאמן חורחה וילדה, לצמד משחקי ידידות מול. חודשיים לאחר מכן ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הספרדית, במשחק גביע אלגארבה נגד, כשנכנסה כמחליפה במחצית השנייה. נבחרת ספרד זכתה בגביע לאחר שניצחה בגמר את, התואר הבינלאומי הראשון של קלדנטיי. ב-30 ביוני אותה שנה הבקיעה קלדנטיי את שערה הראשון במדי הנבחרת, במשחק ידידות נגד.
קלדנטיי השתתפה ביורו 2017, אז פתחה בשני משחקים בשלב הבתים, בניצחון על ובהפסד ל. היא גם פתחה ברבע הגמר מול, אך הוחלפה בדקה ה-56, ובהמשך, ספרד הודחה בדו-קרב בעיטות עונשין.
ב-2019 לקחה חלק גם בגביע אלגארבה 2019, בו הגיעה נבחרת ספרד למקום השביעי. בהמשך השנה, במונדיאל 2019, פתחה בכל משחקי הנבחרת בשלב הבתים, ממנו העפילה נבחרתה לשמינית הגמר, לראשונה בתולדותיה. בשמינית הגמר מול, נכנסה קלדנטיי כמחליפה בדקה ה-83 במקומה של וירחיניה טורסייה, אך ספרד הפסידה והודחה מהטורניר.
מחוץ לכדורגל
קלדנטיי מנגנת על פסנתר, ומדי פעם צצים סרטונים שלה ברשתות החברתיות מנגנת עבור חברותיה לקבוצה או לנבחרת. בנוסף, היא בוגרת לימודי מדעי הפעילות הגופנית והספורט, והיא הביעה את רצונה לעסוק בהוראה לאחר פרישתה מכדורגל.
בקיץ 2020 נחנך מגרש כדורגל על שמה בעיירת לידתה, פלניץ'.
ויל פולטר
ויליאם ג'ק פולטר (באנגלית: William Jack Poulter ; נולד ב-28 בינואר 1993) הוא שחקן קולנוע אנגלי. התפרסם לראשונה בתפקידו כיוסטוס סקראב בסרט "סיפורי נרניה: המסע בדורך השחר" משנת 2010, ולאחר מכן שיחק בסרטים "אנחנו המילרים", עבורו זכה בפרס באפט"א לכוכב העולה, "הרץ במבוך", "האיש שנולד מחדש", "מכונת מלחמה" ו"הרץ במבוך: תרופת המוות".
ביוגרפיה
פולטר נולד וגדל ברובע האמרסמית' במערב לונדון, אנגליה. בנם של קרולינה (לבית בארה) אחות במקצועה, וניל פולטר, פיזיקאי מכובד ופרופסור לקרדיולוגיה באימפריאל קולג'. אמו גדלה בקניה.
פולטר למד בבית הספר "The Harrodian", שבין בוגרי נמנים גם ג'ורג' מקיי ורוברט פטינסון. עם זאת, הוא נאבק בבית הספר בדיסלקסיה והפרעה התפתחותית בקואורדינציה.
קריירה
ב-2010 שיחק בתפקיד יוסטוס סקראב בסרט "סיפורי נרניה: המסע בדורך השחר" הסרט השלישי בסדרה.
ב-2015 שיחק בתפקיד ג'ים ברידג'ר בסרט ההרפתקאות של הבמאי אלחנדרו גונסלס איניאריטו "האיש שנולד מחדש" שקיבל 12 מועמדויות לפרס אוסקר בטקס פרסי אוסקר ה-88 אך זכה בשלושה בלבד.
ב-2017 שיחק בתפקיד שוטר גזען בסרטה של קתרין ביגלו "דטרויט". בשנת 2018 שיחק בסרט "מראה שחורה: בנדרסנאץ'"; סרט אינטראקטיבי מסוגת האימה והמדע בדיוני המהווה חלק מתוך הסדרה "מראה שחורה" של נטפליקס.
באוקטובר 2021 אושר על ידי הבמאי ג'יימס גאן כי יצטרף ליקום הקולנועי של מארוול בסרט "שומרי הגלקסיה: חלק 3" בתפקיד גיבור העל אדם וורלוק.
מתי תינשאי?
מתי תינשאי? (בצרפתית: Quand te maries-tu, ובטהיטית: Nafea faa ipoipo) הוא ציור בצבעי שמן של הצייר הצרפתי פול גוגן משנת 1892. הציור היה שמור בהלוואה במוזיאון קאנסט בבזל למשך כחצי מאה. בפברואר 2015, משפחתו של רודולוף שטאקלין מכרה את הציור לאל-מיאסה בנת חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני תמורת 210 מיליון דולר, מה שהפך את היצירה לאחת היקרות ביותר שנמכרו אי פעם. הציור הוצג בתצוגה פומבית ברייהן עד יוני 2015.
אודות היצירה
גוגן נסע לטהיטי לראשונה ב-1891. הוא קיווה למצוא גן עדן שבו הוא יוכל לצייר אומנות פרימיטיבית, וזאת בניגוד לצרפת ששם נדחו יצירות מסגנון הפרימיטיביזם. בהגיעו לטהיטי הוא גילה כי המקום אינו כפי שציפה; האי עבר תהליכי קולוניאליזם במאה ה-18 וכשני שלישים מהילידים נפטרו ממחלות שהביאו עימם האירופאים בעת יישוב האי. למעשה, בשלב שבו גוגן הגיע לאי כבר רוב התרבות הפרימיטיבית נעלמה. למרות זאת, הצייר צייר את הנשים הילידות בעירום, בלבוש מסורתי ובלבוש מערבי כפי שניתן אצל הנערה שנמצאת מאחור ביצירה.
השטח שעליו יושבות הנערות הוא בצבע צהוב, ירוק וכחול. הנערה שנמצאת מלפנים יושבת בדיוק בין החלק הצהוב לחלק הירוק של הדשא. הנערה עונדת פרח מסוג טיארה על ראשה, המסמן שהיא מחפשת חתן. מאחוריה יושבת בזקיפות נערה נוספת הלבושה בבגדים מערביים. תנוחתה של הנערה השנייה דומה לתנוחת מודרה הבודהיסטית, המסמלת אות אזהרה. פניה של הנערה השנייה נמצאים במרכז הציור, ושמלתה הורודה שונה מהצבעים הסובבים אותה, באופן המדגיש את הניגוד בין הילידים לבין המתיישבים המערביים. גוגן חתם את שם היצירה בטהיטית והוא נהג לעשות זאת באותה תקופה על אף שהידע שלו בשפה היה מוגבל.
ההיסטוריונית ננסי מת'יוס אמרה כי גוגן בחר במודע להציג את תושבי האי טהיטי כעסוקים רק בשירה ובאהבה, וזאת כדי לעורר עניין בפעילותו. הוא ידע למעשה כי האי עבר תהליכי מודרניזציה. היצירות של גוגן מטהיטי התקבלו באדישות בצרפת ולא זכו להתעניינות רבה.
שלמה יצחק
__ללא_תוכן_עניינים__ שלמה יצחק (1893 ~ 21 ביוני 1920) היה אחד מתלמידי יעקב פייטלוביץ', אשר למדו בארץ ישראל.
ביוגרפיה
על פי פייטלוביץ' יצחק נולד בצ'ילגה, לפי המשפחה המורחבת נולד בסקלט. שמו האמהרי היה סולומון.סביו היה הכהן הגדול אבא זרו ירמיאס המכונה "אבא סמעו זרו". אביו יצחק זרו היה אחיהם של המנהיגים הרוחניים אבא יעקב זרו ואבא לווי זרו ,חמיו של ברהן ברוך. התייתם מהוריו בגיל צעיר ועבר לגור יחד עם הכהנים הגדולים בכפר גורבה, שם היה חניך כהונה.
במהלך מסעו השני לאתיופיה (1909-1908) בליווי גטה ירמיהו, פגש פייטלוביץ' בשלמה יצחק, בן דודו של ירמיהו אשר המליץ עליו שישלח לארץ ישראל למטרת לימודים. ב-1909 החל ללמוד יחד עם ירמיהו בבית הספר למל של חברת עזרה שבירושלים תחת השגחתו של אברהם צבי גולדשמידט והתחנכו על ידי אשר בן נתן. ב-1912 הועבר ירמיהו ללימודים באירופה ויצחק נותר לבדו כאשר לעיתים רחוקות פייטלוביץ', עמנואל וירמיהו יוצרים עמו קשר.
בזמן שהותו בירושלים כתב יומן אישי ושם מתוארים רבים מאירועי חייו לרבות פירוט ניכר של כיבוש ירושלים בידי הבריטים ומצב העיר בזמן מלחמת העולם הראשונה, ביומנו ישנו גם תיאור של מלחמת השפות. היומן נכתב במחברת של בית הספר "למל" שבירושלים. היומן עבר דיגיטציה ומקוטלג באוניברסיטת תל אביב. יצחק היה אדם בודד ואדוק בדת היהדות הרבנית שאותה אימץ לחלוטין והיה בקשר קרוב עם הקהילה הנוצרית אתיופית בירושלים. בשנת 1918 עזב את בית הספר מכיוון שלא ידע מספיק את השפה הגרמנית, עמה לימדו בבית הספר ועבר לגור בחדר קטן יחד עם שותף יהודי-תימני, באותה השנה הוא שלח מספר מכתבים אל מנהל למל, אל פייטלוביץ', אל דוד ילין ואל הרב שמואל צבי מרגליות כדי שיחזרו אותו לאתיופיה כדי שימלא את יעודו, להיות מורה לביתא ישראל.
כחלק ממסעו הרביעי לאתיופיה (1921-1920), הגיע פייטלוביץ' לירושלים יחד עם תאמרת עמנואל ולקחו עמו את יצחק וכן התלוו אליהם אחיו, חיים פייטלוביץ' ורופא מבית החולים הדסה בשם אנטין. כאשר החבורה הגיע לנמל מאסאווה היא החלה לצעוד לכיוון היישוב היהודי ושבדרך חלה יצחק. עם חלוף הזמן מחלתו של יצחק החמירה והוא נפטר ב-21 ביוני 1920, בסביבות 9 בבוקר ונקבר בדרך שבין הכפר עדי קולה לעיר עדווה. הרב מנחם ולדמן מצא בספר צילומים של בית הקברות היהודי באסמרה, אריתראה צילום קבר ומצבה שעליה כתוב שמו של סולומון יצחק ה"פלשי". הרב ולדמן משער שגטיה ירמיהו ויעקב פייטלוביץ' העבירו את עצמותיו של סולומון יצחק לאסמרה והוא נקבר שם מחדש. שם הספר: אסמרה : יהודים באריתריאה / שמואל מנחם כהן, מנצור יעקב כהן, דונטלה סימאונה, משה יעקב כהן, עדי כהן, פרנקו דל אורו, 2016.
שלמה הפלאשי
הנובלה שלמה הפלאשי (Salomo der Falascha) הוא על חייו של יצחק ונכתב בגרמנית על ידי זליג שכנוביץ (Selig Schachnowitz) שכיהן כעורך של העיתון דער איזראעליט בתחילת המאה ה-20. הנובלה עצמה תורגמה לעברית בידי מאיר צבי פורש ופורסמה בשנת תשכ"ד. עותק מהמהדורה הגרמנית לספר נמצא באוניברסיטת תל אביב. עותק של התרגום העברי נמצא בספרייה הלאומית בירושלים.
לקריאה נוספת
הנובלה
רבקה קוגמן
רבקה קוגמן (נולדה בשנת 1960) היא אתלטית ישראלית בעבר. אלופת ישראל בריצות ל-100 מטר (1979 ו-1981) ול-200 מטר (1979 ו-1981) ושותפה לשיא הישראלי בריצות שליחות 4x100 מטר ו-4x400 מטר.
שיאיה האישיים של קוגמן, בריצת 100 מטר (12.11 שניות) ובריצת 200 מטר (25.08 שניות) היו התוצאה השלישית בטיבן של אתלטית ישראלית, באותה העת.
ביוגרפיה
קוגמן גדלה בבאר שבע והתאמנה בקבוצת הפועל באר שבע בהדרכתם של ברוך שפירא ואלי מלול.
1979
באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי 1979 זכתה קוגמן בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.45 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 25.40 שניות. שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקארדיף שבוויילס ב-21 ביולי 1979 היא זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם ענת להב, מאיה בן-צור ואסתר רוט-שחמורוב שיא ישראלי חדש של 47.68 שניות וסיימה במקום חמישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.36 שניות. שיא זה החזיק מעמד 4 שנים. ארבעה ימים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בדבלין שבאירלנד ב-25 ביולי היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם דיאן הופרט, אורלי דדוש ופאינה בומשטיין בשיא ישראלי חדש של 3:46.2 דקות, שיא זה החזיק מעמד 12 שנים. מדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.28 שניות.
1980
באליפות ישראל שנערכה בסוף יוני 1980 זכתה קוגמן ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.45 שניות, אחרי אסתר רוט מהפועל תל אביב (11.87 שניות) ולפני זיוה נבו מהפועל ירושלים (12.64 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 25.3 שניות, אחרי אסתר רוט (24.3 שניות) ולפני זיוה נבו (25.4 שניות) ומדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 57.97 שניות, אחרי נועה שטרן (56.81 שניות) ורונית זילברשטיין (57.22 שניות).
באליפות ספורט הפועלים שנערכה בסיינה שבאיטליה בספטמבר 1980 זכתה קוגמן בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.4 שניות ומדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.5 שניות.
1981
באליפות הפועל שנערכה ב-20 ביוני 1981 זכתה קוגמן בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.3 שניות ומדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 57.6 שניות. שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי היא זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.25 שניות, לפני שרונה סיקסלר ממכבי תל אביב (12.47 שניות) וענת להב (12.52 שניות) ובריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 25.08 שניות לפני נועה בן מלך (25.56 שניות) וענת להב (25.62 שניות).
המכביה ה-11
שבוע לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה ה-11 שנערכה בתל אביב זכתה קוגמן ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם מיה בן-יהושע, מיה קלה בנצור וענת להב בהשוואת השיא הישראלי ובשיא מכביה חדש של 47.68 שניות, לפני אוסטרליה (49.91 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם ענת להב, רונית זילברשטיין ונועה בן מלך בשיא מכביה חדש של 3:49.22 דקות, לפני ארצות הברית (3:59.63 דקות) ואוסטרליה (4:05.80 דקות). מדליות כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.52 שניות, אחרי ברנדה קזינס מארצות הברית (12.39 שניות) ולפני נאדיה סטריקובסקי מאוסטרליה (12.60 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 25.10 שניות, אחרי ברנדה קזינס (24.99 שניות) ולפני ענת להב (25.40 שניות).
באליפות ספורט הפועלים שנערכה בברן שבשווייץ בספטמבר אותה שנה זכתה קוגמן במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.47 שניות.
1982
בתחרות שנערכה בתל אביב ב-8 במאי 1982 קבעה קוגמן בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 12.11 שניות, התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים של אתלטית ישראלית, אחרי השיא הישראלי של רוט-שחמורוב.
הגישה הסינתטית פונטית ללימוד קריאה
הגישה הסינתטית פונטית ללימוד קריאה היא שיטה להוראת קריאה שיטתית שבה לומד הילד את כל צלילי האותיות המרכיבות את המילה לפני שהוא מתבקש לקרוא את המילה עצמה בשלמותה. זאת, בשונה מהגישה הגלובלית להוראת הקריאה (או "גישת המכלול") שבה לומד הילד מילים שלמות או משפטים.
משמעות השם ורקע
מקור השם "הגישה הסינתטית" לקוח מתוך המושג באנגלית to synthesis, לחבר ביחד או לערבב, כלומר בגישה זו על הלומד לחבר יחד את צלילי האותיות למילה. שיטות להוראת קריאה ניתן למיין על פי היותן מדגישות צופן, או מדגישות משמעות.
השיטה המדגישה משמעות, הנקראת גם הגישה הכוללנית או הגלובלית, מניחה כי הקריאה היא תהליך טבעי, וכפי שהשפה המדוברת נרכשת רק כשיש לה שימוש פונקציונלי, השפה הכתובה תירכש רק שהילד יתנסה בה. כלומר כמו שלומדים לדבר על ידי דיבור כך צריך ללמוד לקרוא על ידי קריאה. לכן, לפי שיטה זו הילד לומד מילים שלמות, וההנחה היא שהוא יחבר את המילים לרעיונות בראשו, וכך המילים יקבלו משמעות. בשל כך, מתנגדים מחזיקי הגישה הזו להקניית הקריאה באופן טכני ומשעמם על ידי צלילי אותיות, שאין בהם משמעות בפני עצמם. בישראל מיושמת שיטה זו באמצעות "שיטת קל"מ" - קריאה ללא מקראה. ולרב היא כוללת למידה של מילים, משפטים וסיפורים מתוך ההקשר השפתי של הילד, ללא פירוקן במודע לצלילים.
הגישה המדגישה צופן נקראת גם הגישה השיטתית. לפי גישה זו, בדומה להנחות של הפסיכולוגיה ההתנהגותית, הקריאה היא אוסף של מיומנויות שיש לרכוש אותן בסדר מסוים: ממיומנויות פשוטות למיומנויות מורכבות עד הגעה לשליטה ואוטומטיות בביצוע פעולות הקריאה. לכן בגישה מסוג זה, יש ללמד קודם את ההתאמה בין הצופן הצלילי לבין הצופן החזותי של המילה.
השיטה הסינתטית פונטית להוראה היא למעשה תת-גישה בתוך הגישות השיטתיות להוראת קריאה, המדגישות צופן. גישה שיטתית נוספת להוראת הקריאה היא הגישה האנליטית שבה מחלקים את המילה ליחידות (ולא לצלילים בודדים כמו בשיטה הסינתטית).
אודו שטיינברג
אודו שטיינברג ורלה (בגרמנית: Udo Steinberg Werle, נולד ב-1876 בברלין שבגרמניה, נפטר ב-25 בדצמבר 1919 במדריד שבספרד) היה כדורגלן גרמני ששיחק כחלוץ. שטיינברג היה מהשחקנים הבולטים בברצלונה בראשית דרכה בתחילת המאה ה-20, והוא שיחק שם במשך 9 שנים, בין 1901 ל-1910.
ביוגרפיה
שטיינברג נולד וגדל בגרמניה. במקצועו היה מהנדס תעשייתי, ובשל אהבתו לספורט עסק גם במספר ענפים כגון כדורגל, אתלטיקה, טניס, רכיבה על אופניים, אגרוף וקריקט. ב-1896 עבר לגור בקמניץ, וב-1899 ייסד מועדון כדורגל בעיר, את בריטניה קמניץ. ב-28 בינואר 1900 היה שטיינברג נוכח כנציג של המועדון בכנס בלייפציג בו ייסדו את התאחדות הכדורגל הגרמנית.
שטיינברג ביסס את מעמדו בברצלונה במהרה והיה מהשחקנים הבולטים בה ב-9 השנים בהן היה שחקנה, בין 1901 ל-1910. ב-1902 נערך "קופה מקאיה", טורניר בין ברצלונה, אספניול ואיספניה, שלימים הוכר כאליפות קטלוניה הראשונה. שטיינברג היה שותף לזכייתה של ברצלונה בטורניר, התואר הראשון בתולדותיה. בהמשך השנה הוזמנה ברצלונה לגביע ההכתרה, טורניר גביע שהפך בהמשך לגביע המלך. ב-13 במאי, בחצי גמר הגביע, נפגשו ברצלונה וריאל מדריד לראשונה בתולדותיהן, מפגש שלימים הוכר בכינוי "הקלאסיקו". שטיינברג הבקיע את השער הראשון בהיסטוריית הקלאסיקו, ועם שער נוסף שהבקיע עזר לקבוצתו לנצח 3 - 1. במשחק הגמר, בו שיחקה ברצלונה מול קלוב ביסקאיה, הבקיע שטיינברג שער נוסף, אך קבוצתו הפסידה 2 - 1. עוד ב-1902, הוטלה על שטיינברג האחריות להקים את בית הספר לכדורגל הראשון של המועדון, וכך לעיתים הוא נחשב למאמן הראשון בהיסטוריית המועדון.
בהמשך דרכו בברצלונה סייע לה לזכות בתארים נוספים. ב-1903 זכה עמה בקופה ברצלונה, טורניר שנערך בין המועדונים השונים בעיר, וב-1905 באליפות קטלוניה, שהוקמה תחת שם זה בסוף 1903. לאחר מספר שנים שהסתיימו ללא אף תואר, ב-1909 וב-1910 היה שותף לשתי זכיות רצופות באליפות קטלוניה. כמו כן, ב-1910, לקח חלק בזכייתה של ברצלונה בפעם הראשונה בתולדותיה בגביע הספרדי, אחרי שהיא ניצחה בגמר את אספניול מדריד בתוצאה 3 - 2. בשנה זו פרש ממשחק. בסך הכול השתתף שטיינברג ב-67 משחקים, בהם הבקיע 55 פעמים.
בין 8 בפברואר 1906 ל-9 בדצמבר אותה שנה היה שטיינברג נשיא התאחדות המועדונים של ברצלונה, לפני שזו הפכה להתאחדות הכדורגל הקטלאנית. בנוסף ב-1906, היה אחד מהמקימים והעורכים הראשונים של עיתון הספורט אל מונדו דפורטיבו. אהבתו לספורט לא דעכה גם לאחר שחדל מלשחק במדי ברצלונה, והוא תמיד היה מקושר למועדון.
אחמד בן מוחמד אאל ת'אני
שייח אחמד בן מוחמד אאל ת'אני (בערבית:أحمد بى محمد آل ثاني 1853-1905) היה מושל דוחה ואחיו של אמיר קטר הראשון ג'אסם בן מוחמד אאל ת'אני.
כשדודו נפטר, הוא הפך למפקד ה"צבא" כאשר נלחמו נגד הצבא מידהט פאשה ממצרים העות'מאנית.
הוא הפך לשליט הראשי של משפחת אל ת'אני על התפטרותו של אחיו ג'אסם בשנת 1900 ועד השתלטותו של מוחמד בנו.
הוא נרצח על ידי משרתו בדוחה בדצמבר 1905.
פרארי F12 ברלינטה
הפרארי F12 ברלינטה (Ferrari F12berlinetta) היא מכונית גראן טוריסמו איטלקית המיוצרת על ידי חברת פרארי. זוהי מכונית הדגל הדו-מושבית של פרארי המחליפה את הפרארי 599 החל משנת 2012.
מיצ'ו סמיליאניץ'
אוסטויה "מיצ'ו" סמיליאניץ' (בסרבית: Octoja "Мићо" Cмиљaнић; נולד ב-4 בספטמבר 1974) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת הבלם.
פרארי F12 ברלינטה
הפרארי F12 ברלינטה בעלת מנוע קדמי הממוקם במרכז ובעלת הנעה אחורית. המכונית הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב בז'נבה בשנת 2012.
עיצוב המכונית נעשה על ידי מרכז העיצוב של פרארי ופינינפארינה (Pininfarina), חברת עיצוב רכב איטלקית. חלק מהאלמנטים באוטו לקוחים מדגמי פרארי אחרים כמו הפרארי FF ופרארי 458 איטליה.
מיצ'ו סמיליאניץ'
קריירה
סמיליאניץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של מלאדוסט אפאטין. בגיל 20, הצטרף לספרטק סובוטיצה, במדיה שיחק ארבע שנים. בקיץ, הצטרף לדיושג'ר מליגת העל ההונגרית.
פרארי F12 ברלינטה
נתונים טכניים
לפרארי F12 ברלינטה מנוע בנפח 6,300 סמ"ק V12 בעלת הספק מרבי של 730 כ"ס ב-8,500 סל"ד ומומנט מרבי של 70 קג"מ ב-6,000 סל"ד. דבר ההופך אותה למכונית הפרארי השנייה החזקה ביותר בייצור סדרתי. למכונית תיבת הילוכים רובוטית כפולת מצמדים 7 הילוכים.
הפרארי F12 ברלינטה מסוגלת להאיץ מ-0 ל-100 ב-3.0 שניות, מ-0 ל-200 ב-8.5 שניות ולהגיע למהירות מרבית של מעל ל-350 קמ"ש. מנוע ה-F12 תוכנן להיות יעיל יותר ממנוע ה-599, כמו גם חזק יותר. צריכת הדלק יעילה יותר ב-30% מאשר זו של ה-599.
מיצ'ו סמיליאניץ'
קריירה
בקיץ, חתם במ.ס. אשדוד מליגת העל שקמה באותו קיץ. באותה עונה, סמיליאניץ' שיחק בכל משחקי הקבוצה באותה עונה וכבש שלושה שערים.
פרארי F12 ברלינטה
נתונים טכניים
פרארי מדווחת שה-F12 ברלינטה מסוגלת להקיף את המסלול בפיוראנו בדקה ו-23 שניות שזה שנייה אחת מהיר יותר מהפרארי 599 GTO, כמעט 2 שניות מהיר יותר מהפרארי אנזו וה-458 איטליה ו-3.5 שניות מהיר יותר מה-599 GTB.
מיצ'ו סמיליאניץ'
קריירה
בהמשך הקריירה, שיחק סמילאניץ' במ.ט.ק. בודשפט, פאניוניוס, בודפשט הונבד וסופורוני.
פרארי F12 ברלינטה
נתונים טכניים
ב-2015 הוצגה גרסת ה-F12TDF המפיקה 770 כ"ס.
יצחק זעקיל עטהויזן
רבי יצחק זעקיל עטהויזן (בגרמנית: Etthausen; ה'תמ"ה, 1685 - ז' באלול ה'תקכ"ג, 16 באוגוסט 1763) היה רב אשכנזי, שכיהן ברבנות במספר קהילות בגרמניה.
ביוגרפיה
נולד לרב מנחם מענדל עטהויזן, אשתו הייתה בתו של רבי בעריש אסקלס, רבה של ניקלשבורג ומדינת מורביה, ונכדתו של רבי שמשון ורטהיימר.
הרב עטהויזן נקבר בבית החיים של קהילת יהודי קריגסהבר. בתקופת הנאצים נהרסה מצבתו מלבד בסיסה שעדיין קיים.
רבנותו ומעמדו
במשך חמש עשרה שנים שימש ברבנות במארקברייט, שנייטאך, ובאשפנבורג. לאחר מות קרובו רבי בעריש אסקלס, עלה על כיסא הרבנות במיינץ, בירת נסיכות הבוחר ממיינץ והמדינה.
בסוף ימיו היה רב ומורה בקהילת פפערשא ובכל מדינת שוואבן, במשך שלשים ושלש שנים.
הרי"ז זכה ליחס של הערכה מרובה. כבר בהיותו בן 25 שנה בלבד (שנת 1710), כינו אותו: "הרב המופל' מוה"ר". וסופר פנקס קהילת שנייטאך מכנהו: "המאור הגדול אדונינו מורינו ורבינו הגאון". וכך נאמר בממורבוך של ק"ק הירבן: "...עבור שהתמיד בלימודו יום ולילה".
עמד בקשרי מכתבים עם רבים מגדולי דורו וחלקם השתמרו כבוד בכתביהם.
ספריו
מתוך פסקיו, ניתן לראות את נתיב דרכו ללכת אחרי פוסקי אשכנז במלוא המידה. עם כל זאת, הוא לא שלל את שאר הפוסקים ודבריהם אף הובאו לאחר כבוד בספריו.
מתוך ספרו "אור לו בציון" על התלמוד, ניתן לראות ברמז, שידיו רב לו בתורת הקבלה.
רבותיו
היה תלמיד של:
רבקה חוואלס ליכטנפלד
רבקה חוואלס-ליכטנפלד (10 בפברואר 1928 – 23 בינואר 2017) הייתה שחמטאית ליטאית-ישראלית, ציירת וספרית וניצולת שואה.
זכתה באליפות וילנה לנשים ופעמיים באליפות ליטא לנשים. אלופת ישראל לנשים השנייה (1957). ייצגה את ישראל באליפות אסיה לנשים, שהתקיימה בחיפה ב-1958. מאמניה היו אלופי ליטא, יצחק ויסטנייצקי וזאב (אלכסנדר) מאכט.
ביוגרפיה
עלתה לישראל מווילנה יחד עם בעלה יוסף ליכטנפלד, לו נישאה בנישואים אזרחיים, בשנת 1955 והם היו מראשוני המתיישבים באשדוד ים. לאחר שזכתה ב-1957 באליפות ישראל בשחמט והייתה גם לציירת ולדמות מוכרת, למדה ספּרות נשים על מנת לסייע לבעלה, בהתאם לבקשתו, במספרה שפתח בפחון במעברה בה התגוררו. בתום לימודיה הפכה לספרית הראשונה באשדוד. ליכטנפלד-חוולאס מעידה כי שנאה את עבודתה. בשנת 1966 בעודם נשואים (ללא ילדים), יוסף היגר לבדו לוונקובר, קנדה. בשנת 1973 תבעה רבקה בבית הדין הרבני באשדוד קבלת מזונות מבעלה בנפרד, אך בית הדין דחה את התביעה בטענה שלא נישאה כדת משה וישראל. בשנת 1980 הגישה רבקה בשנית תביעה לבית הדין הרבני, שקבע כי רבקה יכולה להינשא מחדש, אך רק כעבור 11 שנה, בשנת 1991, שינה משרד הפנים את מעמדה האישי מ"נשואה" ל"גרושה".
פעילותה בתחום הציור
בתיכון בווילנה למדה ליכטנפלד ציור, דקורציה וקומפוזיציה. עם עלייתה לישראל למדה ציור בבית הספר לאמנות קלישר בהדרכתו של הצייר אריה מרגושילסקי. לאחר מכן השתלמה אצל אמנים בפריז, בעיקר לצידו של אחיה רפאל חוואלס. הציגה בגלריות בישראל ובאירופה. יזמה בהתנדבות פרויקטים קהילתיים באשדוד, וביניהם ניוד של יצירותיה ושל אמנים אחרים למתנ"סים ולבתי ספר (פרויקט שפעיל עד היום בזכותה), עיצוב תפאורות והשתתפות בימי אמן בבתי ספר. סגנונה אימפרסיוניסטי והיא מציירת נוף וטבע. ה בשנת 2010 זכתה באות מפעל חיים בתחום האמנות במסגרת "אות מכחול הזהב" של עיריית אשדוד.
Best of Both Worlds Tour
Best of Both Worlds Tour היה סיבוב ההופעות הראשון של הזמרת האמריקאית מיילי סיירוס. סיבוב ההופעות נערך על מנת לקדם את האלבום הכפול (2007), שהורכב מפסקול העונה השנייה של האנה מונטנה ואלבום האולפן הראשון שלה. סיבוב ההופעות התחיל באוקטובר 2007 והסתיים בינואר 2008, ונערך בערים שונות בארצות הברית ובקנדה. האחים ג'ונאס, אלי ואייג'יי ו-Everlife שימשו כל אחד כמופע חימום במהלך סיבוב ההופעות. דולר אחד מכל כרטיס שנמכר נתרם למרכז הרפואי הלאומי עיר התקווה בלוס אנג'לס, ארגון המוקדש למאבק בסרטן. סיבוב ההופעות גייס עבור הארגון למעלה מ-2 מיליון דולר.
בתור מיילי סיירוס
הערות:
RAID (יחידה)
היחידה אחראית על אזור פריז ופרווריה, על פעולות נגד חטיפת מטוסים, הגנה על כורים גרעיניים, מנהרת התעלה, אבטחת רכבות ואתרים אסטרטגיים אחרים. יחידות עילית נוספות של צרפת ללוחמה בטרור הן GIPN, הגדולה ממנה, וה-GIGN של הז'נדרמריה.
היסטוריה
היחידה הוקמה ב-1985 על ידי רובר ברוסאר כיחידת השתלטות כנגד פיגועי מיקוח, מצבים של בני ערובה ומעצר מחבלים ופושעים מסוכנים.
ב-13 במאי 1993 אדם מעורער בנפשו החזיק כבני ערובה 21 ילדים בעיר ניי-סיר-סן כאשר הוא חמוש בחומר נפץ. ראש העיר באותה תקופה, ניקולא סרקוזי, הצליח לשחרר חלק מהילדים במשא ומתן. אחרי שהחוטף נרדם, התגנבו לוחמי RAID אל המבנה, שיחררו את 6 הילדים הנותרים והרגו את החוטף בירי 3 כדורים בראשו כאשר ניסה לפוצץ את חומרי הנפץ. הפעולה הסתיימה בהצלחה ואף שוטר או בן ערובה לא נפגע.
ב-1994 ערכה היחידה גל פשיטות ומעצרים כנגד ארגון טרור אלג'יראי. בפשיטות נתגלו מצבורי כלי נשק.
היחידה השתתפה בדיכוי המהומות בצרפת ב-2005 ו-2006.
בעקבות שרשרת פיגועי הירי בדרום צרפת במרץ 2012, איתרה המשטרה הלאומית של צרפת את המחבל, מוחמד מראח', ולוחמי RAID שמו מצור על הדירה בה התבצר. אחרי משא ומתן כושל ומצור ממושך של כ-30 שעות פרצו לוחמי היחידה למבנה. מראח' הצליח לפצוע 3 שוטרים, לפני שנהרג כאשר קפץ מהחלון ונורה על ידי צלף של המשטרה.
מבנה
RAID כוללת כ-180 אנשי צוות, המחולקים ל-3 מחלקות בנות 60 איש כל אחת.
כדי להצטרף ליחידה על המועמד להיות קצין בעל ותק של 5 שנים במשטרה הלאומית, ולעבור מבחן מקיף. אם הוא עובר את המבחן הוא מתקבל ליחידה למשך 5 שנים, וממשיך ל-5 שנים נוספות רק אם הוא מקבל המלצה. כל הלוחמים חייבים לפרוש מהיחידה הטקטית אחרי 10 שנות שירות. קצינים מעל גיל 40 אינם יכולים להתקבל ליחידה. באימוני היחידה מושם דגש על כושר גופני.
כלי נשק
רוב אמצעי הלחימה של RAID הם נשק קל מתוצרת אירופה.
יהונתן דחוח-הלוי
פעילותו כקצין מודיעין
על פי הכתוב בספר "המלחמה השביעית", הוביל דחוח-הלוי, בהיותו קצין מודיעין, גישה ייחודית בנוגע לרשות הפלסטינית וליאסר ערפאת. עם פרוץ האינתיפאדה השנייה התפתח באמ"ן ובשב"כ ויכוח האם ערפאת תכנן את האינתיפאדה מאז הקיפאון המדיני בקמפ דייוויד, או שזו פרצה מעצמה וערפאת רק ניסה למנף אותה לתועלתו. דחוח-הלוי החזיק, עוד לפני פרוץ האינתיפאדה, בתפישה ייחודית, שלפיה האלימות הפלסטינית והאינתיפאדה אינן תולדה של נסיבות פוליטיות משתנות, אלא מעשה שתוכנן מראש, לפני שנים רבות. לדעתו האינתיפאדה היא שלב בתוכנית השלבים המסודרת שבה דגל אש"ף ותכליתה חיסולה של ישראל. על פי דחוח-הלוי ההנהגה הפלסטינית תכננה מראש להשיג ויתורים מקסימליים במשא ומתן ואחר כך לחדש את מצב העימות. בעוד בשנות התשעים התפישה הזו הייתה נחלתם של חוגים צרים בקהילת המודיעין, לקראת סוף שנות התשעים ותחילת שנות האלפיים, תפישה זו מבית מדרשו של הלוי התפשטה וחדרה גם להערכות אמ"ן שהוצגו לממשלה.
פועלו של הלוי כקצין מודיעין זיכה אותו בפרס הרמטכ"ל לכתיבה בענייני צבא וביטחון מידי הרמטכ"ל שאול מופז.
פעילותו כעיתונאי
דחוח-הלוי מפרסם מאמרים ומאמרי דעות בעיתונות ובאתרי חדשות. הוא כותב ב"חדשות מחלקה ראשונה", ynet והבלוג של המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה.
חלק ממחקריו ורבים ממאמריו עוסקים בארגון "בצלם", שאותו מאשים דחוח-הלוי בדיווחים מסולפים ולא מדויקים, בעיקר בסיווג שיטתי של מחבלים ופעילי טרור כ"אזרחים שלא נטלו חלק בלחימה", וכן בנקיטת עמדה פוליטית אנטי-ישראלית. בנוסף למחקרים פרסם דחוח-הלוי דוגמאות רבות באתר "חדשות מחלקה ראשונה" בהן, לטענתו, בצלם סיווג מחבלים כ"אזרחים שלא נטלו חלק בלחימה". כך, למשל, ב-2009 פרסם כי בשנת 2004 ארגון "בצלם" פרסם ש-14 הרוגים בתקיפה של חיל האוויר הישראלי לא היו חמושים או מעורבים בלחימה, אלא השתתפו בפעילות דתית ולא-מלחמתית במרכז קהילתי של חמאס, אך כעבור יותר מארבע שנים חזר בו הארגון וקבע שהתקיפה אכן הייתה של מחנה אימונים של חמאס וההרוגים היו פעילי טרור שהיו מעורבים בלחימה. דחוח-הלוי ביקר את בצלם על כך שלא פרסם הודעה על תיקון מאגר הנתונים ולא התנצל בפני צה"ל על ההאשמה השגויה. כמו כן פרסם מאמר שטען שתחת הנהגתה של ענת בילצקי (יו"ר "בצלם" בשנים 2001–2006) קיבלה הנהלת "בצלם" החלטה לעסוק בבעיית הפליטים הפלסטינים, שלטענת דחוח-הלוי היא שם "מכובס" לדרישת זכות השיבה לתוך ישראל. ב-26 במאי 2010 במכתב לעיתון הארץ כתבה מנכ"ל "בצלם" ג'סיקה מונטל שלארגון אין כלל עמדה לגבי זכות השיבה ושהארגון לא עוסק בכך. ב-17 באפריל 2010 פרסם דחוח-הלוי כי בבלוג של ליזי שגיא, בכירה ב"בצלם", מופיעות התבטאויות אנטי-ישראליות קיצוניות וחריפות במיוחד, הכוללות את השוואת ישראל לנאצים וכינוי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל "קרקס פורנוגרפי". בעקבות הסערה שנוצרה עקב הפרסום גינתה מנכ"ל "בצלם", ג'סיקה מונטל, את דבריה של שגיא, ושגיא התנצלה והתפטרה מ"בצלם" על מנת שלא להכתים את הארגון.
ב-29 בנובמבר 2008, בעקבות מספר כתבות שפרסם עיתונאי "הארץ" אורי בלאו, פרסם דחוח-הלוי הערכה בבלוג הפורום האסטרטגי של המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, ובה נאמר שהכתבות מתבססות על דוחות שהודלפו ממפקדת פיקוד המרכז על ידי אחד או אחת מאנשי לשכת המפקד. הוא כתב: "המכנה המשותף של המסמכים שחשף אורי בלאו הוא פיקוד המרכז. שניים מהם נכתבו במפקדת פיקוד המרכז ואחד נשלח למפקד פיקוד המרכז. לשכת מפקד פיקוד המרכז היא הגורם היחיד שקיבל את כל שלושת המסמכים". הוא הוסיף הערכה לגבי מניעי ההדלפה: "סביר להניח כי 'הגרון העמוק' מעוניין באמצעות המסמכים לקדם אג'נדה פוליטית ולעורר ביקורת ציבורית נרחבת בישראל ובעולם נגד מדיניות הסיכול הממוקד של צה"ל נגד פעילי טרור". בכך היה מהראשונים לכתוב על מה שהתגלגל לפרשת ענת קם.
ב-19 ביוני 2010 הצליח לראיין את פעילת השמאל הרדיקלי טלי פחימה אחרי שהתאסלמה, למרות סירובה להתראיין ל"כלי תקשורת ציוניים".
במהלך השנים 2008 – 2011 פרסם דחוח-הלוי סדרת כתבות תחקיר על פרשת הירי בנעלין, בהן חשף קטעים שלא שודרו מתוך קלטת הווידאו שתיעדה את אירוע הירי וכן את תמלול השיחה שהתנהלה בין הנערה הצלמת לאחיה. סדרת מאמרים זו חשפה את העובדה, שאושרה בסופו של דבר בבית המשפט, שהעצור הפלסטיני לא נפגע מהכדור שנורה בידי החייל ניקולה קוראה וכי המג"ד לא הורה לחייל לירות בעצור, אלא הופתע מהירי ואף גער וחבט בו.
ב-21 באוגוסט 2011 התריע דחוח-הלוי מפני האפשרות המוחשית של כיבוש שגרירות ישראל בקהיר בידי המפגינים המצרים, בדומה להשתלטות ההמון על השגרירות האמריקנית בטהראן ב-1979. הוא המליץ למשרד החוץ הישראלי לפנות את הדיפלומטים הישראלים מחשש לביטחונם האישי כל עוד לא שבה השליטה האפקטיבית במצרים לידי השלטון הצבאי. התרעה זו התממשה ב-9 בספטמבר, כאשר ההמון המצרי פרץ לשגרירות.
ב-9 בינואר 2013 פרסם תרגום לנאום שנשא אבו מאזן, יו"ר הרשות הפלסטינית, ובו תמך בזכות השיבה ושיבח את המופתי הנאצי חאג' אמין אל-חוסייני והמחבל עז א-דין אל-קסאם.
באוקטובר 2013 פרסם דחוח-הלוי תרגום לנאום שנשא אסמאעיל הנייה, ראש ממשלת חמאס ברצועת עזה, בו הוא מודה לארגוני השמאל וארגוני זכויות האדם בעולם על תמיכתם במאבק הפלסטיני ופעולותיהם נגד מדינת ישראל, והתווה שימוש בארגוני זכויות האדם למאבק דיפלומטי ומשפטי לצד מאבק מזוין במערכה להשמדת ישראל.
באפריל 2014 חשף ותרגם דחוח-הלוי מסמכים פלסטיניים שחיבר בחודש מרץ סאיב עריקאת, הממונה על המשא ומתן מטעם הרשות הפלסטינית, ובהם נכתב שהפלסטינים מתכוונים להפר את התחייבויותיהם ולפנות לאו"ם ולמוסדות בינלאומיים אחרים למרות המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים (2013–2014).
רוברט ספיר
'''רוברט מ. ספיר (באנגלית: Robert M. Speer'''; נולד ב-10 בפברואר 1956) הוא איש ממשל אמריקאי, שכיהן כמזכיר הצבא בפועל של ארצות הברית מינואר ועד אוגוסט 2017.
ראשית חייו
רוברט ספיר נולד בבסיס הצבאי פורט אורד שבקליפורניה. אביו היה איש צבא ועקב כך ילדותו עברה עליו במקומות שונים ברחבי ארצות הברית. הוא למד לתואר ראשון בחשבונאות באוניברסיטת נוטרדאם, לתואר שני במערכות מידע באוניברסיטת אינדיאנה ולתואר שני במשאבים לאומיים אסטרטגיים בקולג' התעשייתי של הכוחות המזוינים של האוניברסיטה לביטחון לאומי. הוא התגייס לצבא ארצות הברית לאחר שהוכשר ב"גיס אימון קציני המילואים" (ROTC). ספיר שירת 28 שנים בצבא ושימש בתפקיד מפקד גדוד בדיוויזיה המוטסת ה-82 וכקצין מטה בדרג מפקד בריגדה.
קריירה
ב-2004, לאחר תום שירותו, מונה ספיר לנהל את השליטה הפיננסית לתקציב של 18.6 מיליארד דולר שנועדו למיזמי שיקום בעיראק. לאחר מכן הוא שימש כמנהל ברשת החברות PricewaterhouseCoopers, שם הוא הוביל את העסקים הביטחוניים שלהם. באוקטובר 2009 הוא מונה כסגן הראשי לעוזר למזכיר הצבא לניהול פיננסי ובקרה ובדצמבר 2014 הוא מונה כעוזר למזכיר הצבא לניהול פיננסי ובקרה. בינואר 2017 נמנה ספיר על ששת בכירי הפנטגון היחידים שהתבקשו להישאר בתקופת המעבר לממשלו של הנשיא דונלד טראמפ.
מזכיר הצבא בפועל
בפברואר 2017, באומרו שקיים כבר מידע מספק, הכריז ספיר שחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית יקבל את הקמת צינור הנפט של דקוטה שיעבור מתחת לאגם אווהי. הצינור, שחוצה את נהר מיזורי, יעבור ליד שמורת אינדיאנים והתקיימו כנגד בנייתו פעולות מחאה של שבט הסו ושבטים אחרים וכן של פעילי סביבה וקבוצות אזרחיות. במהלך שלבי התכנון של המיזם, נתיב החצייה המוצע של הצינור הוסט מהנתיב העובר מצפון לביסמרק, דקוטה הצפונית בשל מחאות תושבי העיר. נציגי החבר שבונה את הצינור טענו שהוא בטיחותי. בהצהרתו אמר ספיר, "השלמנו את כל המשימות שפורטו במזכר של הנשיא מיום 24 בינואר 2017".
Luigi's Mansion 3
Luigi's Mansion 3 הוא המשחק השלישי בסדרת משחקי הסולו של הדמות לואיג'י מסדרת משחקי מריו. המשחק יצא בשנת 2019 לקונסולת הנינטנדו סוויץ' ועלילתו היא המשך ישיר ל־Luigi's Mansion: Dark Moon. המשחק זכה להצלחה גדולה ומכר עד כה כ-12 מיליון עותקים.
עלילת המשחק
עלילת המשחק היא המשך ישיר ל-Dark Moon. לואיג'י וחבריו, מריו, הנסיכה פיץ', ושלושה טודים נוסעים לנופש במלון מפואר לאחר שקיבלו הזמנה מיוחדת. לואיג'י מגלה שרוחות רפאים מנהלות את המקום, וביחד עם King Boo (האויב הגדול מהמשחק הקודם), הם מנסים לנקום בלואיג'י על כך שכלא אותם מלכתחילה. בתחילת המשחק מנהלת המלון, King Boo והרוחות מצליחים לכלוא את כל החבורה, מלבד לואיג'י שחומק מהם במטרה להציל את החבורה. אל לואיג'י מצטרף פרופסור גד, שגם עזר ללואיג'י במשחקים הקודמים. הוא מצייד אותו בשואב-הרוחות ובכלים נוספים, כדי להביס את הרוחות ולהציל את החברים שכלואים בין 17 קומות המלון.
משחקיות
במהלך המשחק עומדים לרשות השחקן מספר כלים נרחב בהם עליו להשתמש. חלקם מופיעים במשחקים הקודמים, וחלקם חדשים למשחק הנוכחי.
ביקורות
המשחק קיבל ביקורות מצוינות מרוב המבקרים. באתר Vgames נכתב:.
פונקציה שומרת סדר
בתורת הקבוצות, פונקציה שומרת סדר היא פונקציה בין קבוצות סדורות, השומרת על יחס הסדר.
בניסוח מדויק: תהיינה (P ,\le) ו-(Q ,\le) קבוצות סדורות חלקית. פונקציה היא שומרת סדר אם לכל a \le b ב-P מתקיים  ב-Q (ייתכן ש- גם אם לא נכון ש-a \le b).
אפקט מילר
באלקטרוניקה, אפקט מילר מתייחס לעלייה בקיבול השקול בכניסה למגבר מתח מהפך בשל הגדלת השפעתו של הקיבול המחובר בין צומתי הכניסה והיציאה של המגבר. קיבול הכניסה המוגבר יינתן על פי הנוסחה, כאשר -A_v הוא ההגבר בין הכניסה והיציאה של המגבר, C הוא הקיבול שמחובר בין צומתי הכניסה והיציאה, ו-C_{M} הוא קיבול הכניסה השקול.
על אף שלרוב נעשה שימוש באפקט מילר לצורך חישוב קיבול שקול בכניסה, הוא נכון לכל עכבה המחוברת בין הכניסה ליציאה של מגבר מתח מהפך, וגם עכבות של רכיבים אלקטרוניים אחרים ניתן "לשקף" לכניסה בעזרת אפקט מילר, באופן שישפיע על עכבת הכניסה של המגבר. תכונות אלו של אפקט מילר מוכללות במשפט מילר.
היסטוריה
אפקט מילר קרוי על שמו של מהנדס החשמל והפיזיקאי האמריקאי ג'ון מילטון מילר (John Milton Miller). מילר פרסם את מסקנותיו באשר לתופעה ב-1920, עת עסק ברכיבים אלקטרוניים מסוג טריודה (שפופרת ריק בעלת שלוש אלקטרודות) וגילה קיבול טפילי, אך התאוריה שפיתח לגבי טריודות תקפה גם לגבי רכיבים אלקטרוניים שנעשה בהם שימוש כיום, כמו טרנזיסטור ביפולרי וטרנזיסטור MOSFET.
הסבר
נניח שישנו מגבר מתח מהפך (בעל הגבר שלילי) אידיאלי בעל הגבר -A_v עם עכבה Z המחוברת בין צומתי הכניסה והיציאה שלו. אם מתח הכניסה שלו הוא V_i, מתח היציאה שלו הוא. בהנחה שכל זרם הכניסה I_i עובר דרך Z (כלומר לכניסת המגבר לא נכנס זרם), מתקבל על פי חוק אוהם כי. לכן עכבת הכניסה של המעגל היא.
אם Z מייצג קבל, בעל עכבה, עכבת הכניסה שתתקבל תהיה כאשר. כלומר הקיבול האפקטיבי בכניסה, או קיבול מילר, C_M, יהיה הקיבול הפיזי C מוכפל בפקטור (1+A_v).
Remembrance
היסטוריה
הלהקה נוסדה ביוני 2004 על ידי קרלין ון רוס (חברת הלהקות Aythis / Lethian Dreams) ומתיאו זאכס (Lethian Dreams). במרץ 2005 הקליטה את הדמו הראשון שלה - דיסק בן 4 שירים בשם "Among Lost Illusions". אלבומה המלא "Fall, Obsidian Night" שיצא ב-2010, זכה בפרס "מטאל סטורם" בקטגוריית "דום מטאל קיצוני 2010".