cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מטווח הטילים וייט סנדס
עשור לאחר מכן, החל צבא ארצות הברית בשכירת קרקעות נרחבות מחקלאים במקום, לצורך הקמת בסיס לחיל האוויר, וב-1945 נחנך במקום בסיס ניסויי הטילים וייט סנדס. בשנת 1946 באתר בוצע שיגור של V-2 מס' 13 וממנה בוצע צילום ראשון של כדור הארץ מבחוץ.
הרחבות נוספות לבסיס נעשו בשנות ה-70.
בבסיס מתבצעות אף בדיקות של מערכות ישראליות, בין היתר של כיפת ברזל וסדרת טילי החץ.
בית ראשון במולדת
בית ראשון במולדת הוא מיזם של התנועה הקיבוצית לקליטה ראשונית לעולים מחבר המדינות, במסגרת העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים.
התנועה הקיבוצית נמנית עם המגזרים של החברה הישראלית אשר להם יש יכולת קליטה טובה בשל התנאים המיוחדים הקיימים והמקלים על השתלבות העולים בארץ. הכוונה למשק השיתופי והצריכה השיתופית המאפשרים קליטה טובה בעבודה ובחברה, וההתפתחות הטכנולוגית המהירה בקיבוצים בעשורים האחרונים יצרה מקומות עבודה לשילוב בעלי מקצועות בתחום זה.
מסלולי הקליטה השונים שנפתחו בקיבוצים עבור העולים שעלו לארץ משלהי 1990 היו: "בית ראשון במולדת" ו"בית שני במולדת", קליטה ישירה בקיבוץ במטרה להתקבל לחברות, אולפנים ומסגרות לימודיות המכינות ללימודים אוניברסיטאיים. את המסלולים ייחדו מספר מטרות משותפות:
מסלולי הקליטה השונים בתנועה הקיבוצית היו קיימים בה מאז ומתמיד, כמו אולפנים לעברית, מרכזי קליטה, קבוצות נוער עולה שלמדו והתחנכו במסגרות החינוכיות בקיבוצים וכן גרעינים תנועתיים מחו"ל שבאו לקיבוצים ישירות כבודדים וכמשפחות על מנת להשתלב בהם כחברים. מסגרות אלו הלכו ודעכו כתוצאה ישירה מדעיכתה של העלייה לישראל, וזכו להתעוררות ולעניין מחודש עם חידושם של גלי העלייה לישראל.
התגברות גלי העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים הניעה את התנועות הקיבוציות להירתם למאמץ הלאומי ולפתח מסלולי קליטה חדשים או להרחיב את מסלולי הקליטה הקיימים. "בית ראשון במולדת" נבנה כמסלול ייחודי עבור העולים, בשנת 1990, ביוזמתו של המטה הבין-קיבוצי הנושא את אותו השם. בתחילה נתחם אורך המסלול לחצי שנה ראשונה בארץ והועד למשפחות (עם או בלי ילדים) וליחידים בגילאי 35-40. תקופה זו נועדה ללימוד עברית באולפנים שנפתחו לבאי "בית ראשון במולדת" באותם קיבוצים או בסביבה הקרובה.
מעל 90% מהקיבוצים השתלבו בתוכנית זו לתקופות מסוימות. בכולם פעלו צוותים המטפלים בכל ההיבטים של הקליטה הראשונית של העולים בארץ בכלל ובקיבוץ בפרט. הכוונה הראשונית של מעצבי התוכנית הייתה שעם תום ששת החודשים, העולים יפנו למסגרות חוץ-קיבוציות כדי להשתלב בחברה הישראלית הרחבה. במהלך 1992 הגיעו מעצבי התוכנית להסכמה להאריך את התקופה באופן רשמי מחצי שנה לשנה, ומאז הוצעה לעולים התוכנית למשך שנה שלמה מלכתחילה.
"בית שני במולדת" הוא שלב הביניים בין סיומה של התוכנית "בית ראשון במולדת" לבין מציאתו של פתרון קבוע לעולים. מסלול זה נוצר בגלל כורח המציאות. במסלול "בית שני במולדת":
מסלולי הקליטה במסגרת "בית ראשון במולדת" נושאים אופי של שהות זמנית בקיבוץ. מטרתה של התוכנית היא לאפשר לעולים להסתגל למציאות החדשה שאליה הם הגיעו ודחיית חלק מהבעיות העומדות בפניהם בעיקר בתחום הכלכלי ובתחום הדיור. ההנחה העומדת בבסיסה של התוכנית "בית ראשון במולדת" היא, שהיא תקל על תהליך הקליטה בארץ. עוד הניחו מעצביה של התוכנית, שבתקופת השהות יצליח העולה להשתלב בחברה הישראלית, כאשר הוא מבין את סמליה של התרבות החדשה, את השפה, הפנים או התוודע לחלק מהנורמות החברתיות ואף ביכולתו לגשר לפחות באופן חלקי על המרחק החברתי באמצעות המפגש עם אוכלוסיית הקיבוץ.
מטרה נוספת של מסלולי הקליטה במסגרת התוכנית "בית ראשון במולדת" הייתה, שחלק מהעולים יביעו את רצונם להשתלב בקיבוץ. מטרה זו נשענה על ההנחה, שנטייתם של עולים היא להשתקע ביישוב בו הם נקלטו לראשונה.
מעצביה של "בית ראשון במולדת" גם קיוו, שההיכרות עם צורת החיים הקיבוצית עצמה יכולה להשאיר בקיבוץ חלק מן העולים העוברים במסגרות הקליטה השונות. פינקל ומרגוליס מצאו שנכונותם של עולי ברית המועצות לשקול ולהישאר בקיבוץ גבוהה יותר בקרב העולים הלומדים באולפנים בקיבוץ מאשר מגזרים אחרים שהשתתפו במחקרם. עם זאת, נמצא שנכונותם של עולים אלו נמוכה לעומת עולים ממדינות אחרות. מחקרם של פינקל ומרגוליס מלמד על הבעייתיות ביחסם של עולי ברית המועצות לחיי הקיבוץ. פינקל ומרגוליס הסיקו, אפוא, שיחסם של עולי ברית המועצות לצורת החיים הסוציאליסטית בארץ מוצאם היא הגורם העיקרי המפריע להתייחסותם האובייקטיבית לקיבוץ כצורת חיים שיתופית.
לצד היתרונות בחשיפתם המדורגת של העולים למציאות הישראלית, קיימים כמה חסרונות אפשריים:
מעצבי המסלולים של התוכנית "בית ראשון במולדת" בתנועות הקיבוציות מעריכים, כי יתרונותיה של התוכנית עולים בהרבה על חסרונותיה. בראשיתה של התוכנית היו החסרונות שנמנו לעיל בגדר השערות בלבד, לעומת היתרונות שהיו בעיניהם של מעצביה גדולים יותר ובעייתיים פחות.
התוכנית "בית ראשון במולדת" על שני שלביה שונה מהותית מתוכניות הקליטה שידעה התנועה הקיבוצית עד כה:
נושא קליטת עולים בקיבוצים זכה לעניין מיוחד וכמה מחקרים חשובים נכתבו בנושא. הללו ביקשו לברר את מידת הסתגלותם של העולים מחבר המדינות, ששהו בתקופה הראשונית בקיבוץ, לקיבוץ בפרט ולישראל בכלל, באמצעות מסלולי הקליטה הייחודיים שהתנועה פיתחה.
וארדאר סקופיה
מועדון הכדורגל וארדאר סקופיה (במקדונית: Фудбалски клуб Вардар Скопје) הוא מועדון כדורגל מקדוני מהעיר סקופיה, בירת מקדוניה.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1947 והעפיל כבר לאחר עונה אחת לליגה הבכירה ביוגוסלביה אך גילה תחילה אי יציבות וירד לליגת המשנה לאחר עונה אחת בלבד וחזר לליגה הבכירה רק בעונת 1952. רגע השיא של המועדון בכל הזמנים הוא הזכייה באליפות יוגוסלביה בעונת 1987, כאשר בקבוצה משחקניה הדגולים ביותר של הקבוצה בכל הזמנים, כגון דארקו פאנצ'ב, איליה ניידוסקי, דראגן קאנאטלרובסקי וצדומיר יאנבסקי. בזכייה זו באליפות, הפכה וארדאר למועדון המקדוני הראשון, והיחיד, לזכות אי-פעם באליפויות היוגוסלבית ובכך שברה באופן זמני את הדומיננטיות של ארבעת מועדוני הצמרת ביוגוסלביה: פרטיזן בלגרד, דינמו זאגרב, היידוק ספליט והכוכב האדום בלגרד.
עם הקמת הליגה של מקדוניה, מיצבה עצמה וארדאר כמועדון המוביל במדינה כשזכתה בשלוש האליפויות הראשונות ובשני גביעים לאומיים אך לאחר מכן הגיעו שש שנים חלשות יותר, בהן זכתה "רק" בשני גביעים מקדוניים. הקבוצה חזרה לגדולתה לאחר תקופה זו עם חזרתו של מאמנה הדגול, גיוקו הדז'יבסקי, עמו זכתה בשתי אליפויות נוספות.
בעונת המועדון אמנם זכה באליפות מקדוניה הצפונית, אך לא השתתף במוקדמות ליגת האלופות עקב בעיות כלכליות. עונה לאחר מכן ירד לליגה המקדונית השנייה בה נשאר שנתיים עד לחזרה בסיום עונת.
הופעות באירופה
בעונת 1961/62, הקבוצה שיחקה בגביע המחזיקות, אז הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת דנפמרלין אתלטיק מסקוטלנד. בעונת 1985/86 השתתפה הקבוצה בגביע אופ"א, אז עברה בסיבוב הראשון את קבוצת דינמו בוקרשט הרומנית בדרך להפסד בסיבוב השני לקבוצת דאנדי יונייטד הסקוטית. בעונת 1987/88, בגביע אירופה, הפסידה הקבוצה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת פורטו הפורטוגלית.
מאז עצמאות מקדוניה, מייצגת וארדאר את המדינה כמעט בכל עונה במעפלים האירופיים השונים, כאשר היא לא העפילה בשנים האחרונות לרוב לשלבים הגבוהים ביותר. היא שיחקה בין השאר מול קבוצות הפאר האירופיות ראפיד בוקרשט, לגיה ורשה, רומא, צסק"א מוסקבה, סטנדרד ליאז', שאלקה 04 ובורדו. בעונת 2017/2018 העפילה לראשונה בתולדותיה לשלב בתים בליגה האירופית.
אני שנארך
אני שְנָארך (ברומנית: Ani Schnarch) היא כנרת ישראלית-בריטית ילידת רומניה, מורה בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון וזוכת פרס פרנסואה שפירא ופרס מוצרט.
לימודים
שנארך נולדה בבוקרשט. בילדותה, בשנת 1974, עלתה לישראל ולמדה נגינה בכינור אצל פליקס אנדרייבסקי באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב ובקולג' המלכותי למוזיקה.
קריירה
שנארך הופיעה בויגמור הול בלונדון ובשידורי טלוויזיה באנגליה, בארצות הברית, באוסטריה, בצרפת, בנורווגיה, ברומניה מולדתה ובישראל. כמו כן ניגנה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים והקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הסימפונית חיפה והסינפונייטה הישראלית באר שבע. כמו כן הופיעה עם תזמורת מלאגה ותזמורת סביליה הספרדיות, עם נגני מוצרט הלונדונים ועם הפילהרמונית של אוסלו בנורווגיה. בין השאר ביצעה את כל יצירותיו של בלה בארטוק לכינור. אני שנארך השתתפה בפסטיבלי מוזיקה שונים, בהם ברגן, בודואן קולג', פסטיבל לייק דיסטריקט והפסטיבל הבינלאומי בבאת, אנגליה. היא מורה מבוקשת לכינור, מגישה כיתות אמן במקומות שונים ויושבת בחברי שופטים בתחרויות כינור.
אני שנארך מנגנת בכינור ג'ובאני בטיסטה גואדניני משנת 1745.
משפחה
אני שנארך נשואה לכנר יצחק רשקובסקי להם שני ילדים, שירי, ויולנית, ואיתמר, כנר. היא ייסדה יחד עם בעלה את קשת אילון. רשקובסקי הוא המנהל המוזיקלי של קשת אילון, ואני שנארך היא מורה ומדריכה מרכזית שם.
ג'זין
ג'זין (בערבית: جزين) היא עיירה בדרום לבנון, כ-22 ק"מ מזרחית לצידון, 35 ק"מ ממטולה וכ-30 ק"מ דרומית מביירות. כל תושבי העיירה הם נוצרים - מרונים ומלכיתים ובעיירה ישנן מספר כנסיות ואף מנזר, אירועים דתיים מצוינים בתהלוכות.
העיר שוכנת במורדותיו המערביים של ג'בל ברוך, מוקפת בפסגות הרים מיוערים בעצי אורן. בעונת החורף, מזג האוויר בעיירה קר ומושלג. ג'זין נחשבת לאתר תיירות ונופש פופולרי בלבנון, ולבנונים רבים, מרביתם נוצרים, מגיעים לעיירה הן בעונת הקיץ, והן בחורף, בתקופת חג המולד. אחד מאתרי התיירות הטבעיים במקום - מפל מים שגבוהו 40 מטרים.
היסטוריה
ג'זין יושבת על הדרך הראשית מעיר הנמל צידון לבקעת הלבנון (הבקאע שבמזרח), ובשילוב הנוף ההררי והמצוקי שבאזור, היא מהווה נקודת מעבר אסטרטגית. על רקע זה, התחוללו בג'זין קרבות לאורך ההיסטוריה.
בתקופת מלחמת האזרחים הלבנונית הייתה העיירה מרכזה של מובלעת נוצרית, מובלעת ג'זין. המובלעת, הייתה בשליטת המיליציה הימנית שומרי הארזים. לוחמי המיליציה הגנו על העיירה על אף שכותרה על ידי כוחות עוינים; בתחילה מיליציות אסלמיות כצבא לבנון הערבי ואש"ף ומאוחר יותר צבא סוריה וחזבאללה.
במלחמת לבנון הראשונה נכבשה העיירה על ידי כוח צה"ל, במטרה לאפשר מעבר של כוחות נוספים צפונה אל כביש ביירות-דמשק. במהלך הקרב לחם צה"ל לראשונה במלחמה זו נגד כוחות סוריים, וזאת בניגוד לכוונה המוצהרת של ממשלת ישראל, שייעשה מאמץ להימנע ממגע עם הצבא הסורי.
אלחנן סמט
ביוגרפיה
נולד בשנת תשי"ג בירושלים. בצעירותו למד בבית הספר "דוגמה לבנים ע"ש הרב בן ציון עוזיאל", בישיבת נתיב מאיר ולאחר מכן בישיבת הכותל. שירת בצה"ל בחיל השריון. בשנים תשל"ז–תשמ"ג למד בישיבת מרכז הרב, היה חבר במכון "הלכה ברורה ובירור הלכה" והשתתף בכתיבת בירורי הלכה למסכת סנהדרין.
במקביל ללימודיו הישיבתיים למד במכון להכשרת מורים בישיבת הר עציון. את לימודיו לתואר שני בהיסטוריה של עם ישראל סיים בטורו קולג'.
בשנים תשל"ז–תשל"ט לימד בבית הספר התיכון לבנות "פלך" ובישיבת "נתיב מאיר", ומשנת תשל"ט החל ללמד תנ"ך וגמרא בישיבת ברכת משה שבמעלה אדומים למשך כעשרים וחמש שנים, ואף שימש בה ר"מ. משנת תשנ"ג החל ללמד ב"מכללת הרצוג" שליד ישיבת הר עציון באלון שבות. הוא מרצה מדי שנה ב"ימי העיון בתנ"ך" שמקיימת המכללה.
כתביו
העיונים שפרסם באינטרנט על פרשות השבוע במסגרת בית המדרש הווירטואלי של ישיבת הר עציון יצאו לאור בספריו "עיונים בפרשות השבוע" שיצאו בשלוש סדרות ובסך הכל בשישה כרכים (תשס"ב [הוצאת ישיבת ברכת משה], תשס"ד [הוצאת ישיבת ברכת משה], תשע"ג [הוצאת ידיעות ספרים]). כמו כן פרסם סדרה בת חמישה חלקים על ספר מלכים, הכוללת את הספרים "ימי ירבעם", "מלחמות אחאב", "מרד יהוא", "פרקי אליהו" ו"פרקי אלישע". פרסם גם ספר בשם "עיונים במזמורי תהילים" ואת הספר "יד לרמב"ם" אשר מקבץ מאמרים למדניים העוסקים בפסקי הרמב"ם. בנוסף, פרסם מאמרים רבים בתנ"ך ובגמרא בביטאונים ובכתבי עת שונים, כגון "מגדים", "מעליות", "כתלנו", ו"תחומין".
הרב סמט רואה את עצמו כממשיך את דרכם הפרשנית של נחמה ליבוביץ, אריה לודוויג שטראוס ופרופ' מאיר וייס. דרכו הפרשנית משלבת עיון בפרשנות המקרא לדורותיה עם ניתוח ספרותי מעמיק, תוך שימת דגש על מבנה היחידה הספרותית העצמאית, חלוקתה למחציות שוות, והקבלתן.
שירות בצה"ל
שירות בצה"ל הוא שירות חובה לאזרחי ישראל, ומוסדר בעיקר באמצעות חוק שירות ביטחון (נוסח משולב), התשמ"ו-1986. כן חלות על חיילים שהתגייסו לצה"ל פקודות מטכ"ל (פ"מ) והוראות הפיקוד העליון (הפ"ע). לאחר סיום תקופת השירות מתבצע שחרור מצה"ל.
בחברה הישראלית, חובת השירות הצבאי מגדירה את תחילת שלב הסיום של גיל ההתבגרות.
מסלולי השירות בצה"ל
השירות בצה"ל מתקיים בשלושה מסלולים:
משרתי החובה ומשרתי הקבע, יחד עם אזרחים עובדי צה"ל, מרכיבים את הצבא הסדיר.
ניתן להשתבץ בשלושה מערכים עיקריים בשירות החובה: המערך הלוחם, מערך תומכי הלחימה והמערך העורפי. השיבוץ נקבע בהתאם לפרופיל וליחידה בה ישובץ, אם כי ישנם מקרים בהם חלק מהמלש"בים מתנדבים מעצמם להיות לוחמים בצבא באותן חילות ויחידות.
לעיתים מקדים את שירות החובה בצה"ל קורס קדם צבאי (קד"צ).
חלק מן המועמדים-לשירות-ביטחון דוחים את שירותם מסיבות שונות, כגון יציאה לשנת שירות, השלמת בחינות בגרות, לימודים במסגרת העתודה האקדמית, בישיבה גבוהה במסלול הסדר מרכז, במכינות קדם צבאיות, ובישיבות הסדר. דחיית השירות טעונה קבלת אישור לכך מהצבא, ועתודאים בדחיית שירות נחשבים למי שגויסו כבר לצה"ל.
אגף כוח האדם במטה הכללי הוא הגוף המתכנן ומתאם את פעילות הצבת כוח האדם ותנועתו, מטפל במשאבי האנוש של הצבא, עוסק בתכנון מול תקינת אגף התכנון ובתנאי השירות של הפרט.
על פי ההערכה של מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים : בסך הכול - 176,500 חיילים ועוד 445,000 חיילי מילואים.
שירות חובה
שירות חובה מתקיים מכוח חובה שנקבעה בחוק שירות ביטחון. שירות זה מתחיל עם הגיוס לצה"ל של תושב ישראל שהגיע לגיל 18 שנה. למתגייסים עד 30 ביוני 2015 תקופת השירות הייתה 36 חודשים לגברים (שמורכבים מ-30 חודשי חובה על פי החוק ועוד 6 חודשים חובה על פי תקנות חירום) ו-24 חודשים לנשים. בעקבות אישור המלצות ועדת שקד, למתגייסים החל מ-1 ביולי 2015 משך השירות לגברים קוצר בארבעה חודשים ועומד על 32 חודשים. החל מיולי 2020 משך השירות לגברים קוצר בחודשיים נוספים, והוא עומד על 30 חודשים. למי שנקרא לשירות חובה כשגילו מעל 27 שנים, תקופת השירות קצרה יותר.
שירות קבע
שירות קבע הוא מסלול שנועד למי שרואה בצה"ל את מקום עבודתו, לתקופה קצרה או ארוכה. שירות הקבע מתחיל בדרך כלל מיד בהמשך לשירות החובה, אך יש גם המשתחררים משירות צבאי בתום שירות החובה ומתגייסים לקבע במועד מאוחר יותר. יש גם הפורשים משירות קבע, וחוזרים אליו לאחר תקופה מסוימת.
משרתי הקבע מהווים את השדרה הפיקודית והמקצועית מדרג הביניים ומעלה. נכון ל-2015, מספרם הוא כ-40 אלף.
שירות הקבע מתבסס על הסכמה חוזית בין משרת הקבע ובין צה"ל. בחוזה השירות נקבע משך השירות, ולקראת סיומו עשוי להתקיים דיון בהארכת משך השירות. לעיתים, נדרשים חיילי חובה להתחייב לשירות קבע בתמורה לשיבוצם בעיסוקים צבאיים המצריכים תקופת הכשרה ממושכת.
בתמורה לשירות הקבע מקבל משרת הקבע שכר, ופרישה לאחר תקופת שירות ממושכת מזכה את משרת הקבע בפנסיה מצה"ל. זכות זו ניתנת למשרתי הקבע בגיל מוקדם יחסית למקובל במשק. בנוסף יכול הרמטכ"ל להעניק תוספת לגמלה המשולמת לפורש כתקופה שהייתה גדולה משהייתה למעשה, תוספת הידועה כהגדלות הרמטכ"ל.
להבדיל מהמקובל בצבאות מערביים רבים, אין למשרתי הקבע בצה"ל יחסי עובד-מעביד, אין חופש ההתאגדות ובהתאמה גם אין ועד עובדים, וחל איסור על פעילות פוליטית ועבודה מחוץ לצבא.
משך שירות הקבע
משך שירות הקבע בצה"ל מחולק משנת 1998 לשני סוגים: חרף היותו של משרת הקבע עובד מדינה, הוא אינו נהנה ממעמד של עובד קבוע בדומה לזה של שאר עובדי המדינה (על פי רוב, עובדי מדינה יזכו בקביעות לאחר 5 שנות עבודה).
משרת קבע ראשוני אינו נחשב לבעל קביעות עד לכניסתו לקבע מובהק. החוזה עליו חותם משרת הקבע הראשוני מתנה את הישארותו בצבא מעבר ל-7 השנים הראשונות בקבלת דרגת רס"ר או רס"ן. ללא קבלת דרגה זו, על משרת הקבע לפרוש. מסיבות תקציביות, בעיקר פנסיה תקציבית הניתנת למשרתי הקבע מגיל צעיר יחסית, מוגבל מספר המשרתים בקבע מובהק למכסה קבועה. כן התפתחה פרקטיקה של הוצאה לחופשה ללא תשלום עד להתפנות תקן של קבע מובהק, ואף הוצאה לקורס קצינים, שלאחריו "התאפס" משך השירות הראשוני והוא נספר מחדש מיום ההסמכה לקצונה. נהלים אלה התקיימו עקב הרצון לשמר במערכת הצבאית משרתי קבע איכותיים. לאחר מספר שנים הוחלט על ידי צה"ל, מסיבות משפטיות, לאסור את השימוש במנגנונים אלו, ונקבעו נהלים למשך הארכת השירות תחת התחייבות, להחזרת אזרח לשירות קבע ראשוני לאחר תקופת שירות שכזו בעבר, ולהוצאה לקצונה של נגדים.
כיום צה"ל יכול לפטר משירות קבע עד לגיל 40 בעילות של "היעדר אופק שירות" (על פי הפ"ע 3.0509), עד לגיל המינימלי לפרישה הקבוע בחוק בעילת "תפקוד לקוי" (על פי הפ"ע 3.0509) ועד לגיל של שנתיים לפני הגיל המינימלי לפרישה הקבוע בחוק בעילות מטעמים ארגוניים (על פי הפ"ע 3.0508), וזאת בתנאי שמשרת הקבע השלים 8 שנים בשירות במצטבר. אם לא השלים 8 שנים בשירות קבע, אין הגבלת גיל לשחרור בעילות השונות. כמו כן, יכול צה"ל לפטר משרתי קבע על פי הפ"ע 3.0501 במסגרת "ועדה להתרת התחייבות" מטעמים הנוגעים לאירועים פליליים, ערכיים ומשרתי קבע לגביהם נגזר עונש מאסר בפועל בבית דין.
גיל הפרישה לגמלאות מצה"ל הוא נושא הנדון בציבור פעמים רבות ועולה מדי שנה בדיוני התקציב בכנסת. היסטורית, הוחלט ששירות בצה"ל יהיה במודל של "שתי קריירות", ששולב עם פנסיה תקציבית. קצינים ונגדים פרשו משירות צבאי לרוב בין הגילאים 42 ל-45, זכו לפנסיה ששולמה מתקציב המדינה, והמשיכו לעבודה בשוק האזרחי או הממשלתי. עם השנים הגדיל הסדר זה את עלות השכר והגמלאות בצבא עד כדי 12 מיליארד ש"ח. כאמור, צה"ל חילק בשנת 1998 את משק הקבע לשתי אוכלוסיות, כאשר משרתי הקבע הראשוני שהשתחררו לא היו זכאים לפנסיה (עד למעבר הצבא לפנסיה צוברת) ובכך נחסכו עלויות הפרישה לגמלאות של משרתים רבים. עם השנים הגיע צה"ל למצב שבו רק אחד מתוך עשרה חיילים שנכנסו לשירות קבע פורש לגמלאות בסיום שירות מלא, ובסך הכל מונה משק הקבע המובהק כיום פחות מ-50% מכלל המשרתים. בהמשך למהלך זה, ובעקבות לחץ ציבורי רב והחלטת ממשלה משנת 2010, הוחלט על העלאת גיל הפרישה למשרתי הקבע באופן הדרגתי, כך שנגדים ישרתו במודל של "קריירה אחת" וקצינים יישארו במודל "שתי קריירות". גיל הפרישה משתנה גם בהתאם לאופי השירות - לוחמה, מקצועות טכנולוגיים וכדומה - ונועד לענות על היבטי שחיקה בתפקיד ושימור איכות המשרתים בהתאמה לתנאים המוצעים בשוק האזרחי.
שירות מילואים
שירות המילואים מוסדר בעיקר לפי חוק שירות המילואים.
הטבות למשרתי קבע
שירות הקבע הוא שירות תובעני, הדורש פעמים רבות שהייה ממושכת הרחק ממקום המגורים, שעות עבודה רבות מעבר לשעות העבודה המקובלות במשק האזרחי, כמו גם אפשרות לשינוי מקום שירות כל כמה שנים. משרתי הקבע זוכים להטבות שונות מעבר לשכר, כדוגמת: השתתפות בתשלומי קייטנות וגני ילדים, סבסוד לנופש שנתי, מלגות לימוד לילדים, 'נקודות ספורט' המאפשרות קניית ציוד וביגוד ספורט בשווי שנתי של 900 ש"ח לבני המשפחה, והשתתפות בשכר דירה (בגובה של כ־1,000 ש"ח), בכפוף לעמידה בתנאים שונים. הטבות אחרות מתבטאות בביטוח רפואי המאפשר רכישת תרופות ללא השתתפות עצמית, פטור מתשלום בעת ביקור אצל רופא מקצועי, וזכאות לטיפולים רפואיים שונים במרפאות צבאיות (כדוגמת רפואת שיניים) ללא תשלום. דמי ביטוח בריאות ודמי ביטוח לאומי מנוכים משכר אנשי קבע בשיעורים מופחתים בהשוואה למשכורות אזרחיות. במקרים מסוימים לימודים אקדמאים לאנשי קבע בשליחות הצבא משולמים במלואם על ידי צה"ל, הממשיך לשלם במקביל משכורת מלאה לאיש הקבע.
שווי השימוש ברכב צמוד לאנשי קבע הזכאים לרכב ליסינג מהצבא נמוך באופן משמעותי משווי השימוש המחושב במקומות עבודה אזרחיים. גם הטבות אחרות לאנשי הקבע אינם מחושבות במלואם כשכר לחישוב מס. אנשי קבע ברמת פעילות גבוהה זכאים להנחה של כ־5% במס הכנסה.
עד 2004 היו משרתי הקבע זכאים לפנסיה תקציבית החל מגיל 45 (גיל הפרישה מצה"ל לאנשי קבע), בגובה של עד 70% מהמשכורת האחרונה (2% בגין כל שנת שירות בקבע). החל משנה זו עברו אנשי הקבע (ככל עובדי המדינה) לפנסיה צוברת. אך בגלל ההפרש בין גיל הפרישה מצה"ל לגיל הפרישה באזרחות, מובטחת לאנשי הקבע פנסיית גישור לשנים אלו.
הטבות למשרתי מילואים
לחיילי המילואים ניתנת הגנה מפני פגיעה בו עקב שירותו הצבאי:
פונקציה רציפה במידה שווה
בחשבון אינפיניטסימלי, פונקציה ממשית המוגדרת בקטע או קרן I היא רציפה במידה שווה שם, אם לכל קיים 0<\delta כך שאם  מקיימים, אז. כל פונקציה רציפה במידה שווה היא רציפה בכל נקודה בקטע, אבל ההפך אינו נכון. עם זאת, פונקציה רציפה בקטע סגור (וחסום) היא רציפה במידה שווה לפי משפט קנטור.
רציפות ורציפות במידה שווה
נזכיר שפונקציה היא רציפה בכל נקודה של קטע I, אם: בהגדרה הזו, בהינתן \varepsilon, הערך המתאים של \delta עשוי להיות תלוי בנקודה x_1. לעומת זאת, אם על הפונקציה להיות רציפה במידה שווה, ל-\delta מותר להיות תלוי ב-\varepsilon אבל לא ב-x_1. אפשר לנסח הבדל זה בסדר הכמתים גם כך: הפונקציה רציפה אם כדי להבטיח ש-f(y) יהיה קרוב ל-f(x), די לדרוש ש-y יהיה קרוב ל- x, אבל מידת הקרבה עשויה להיות תלויה בנקודה x; והיא רציפה במידה שווה אם מידת הקרבה בין y ל- x הדרושה על-מנת להבטיח מרחק מסוים בין f(y) ל-f(x) היא אחידה על-פני כל הקטע, ואינה תלויה ב-x.
כמובן, כל פונקציה רציפה במידה שווה, מוכרחה להיות רציפה בכל נקודה של הקטע. משפט חשוב של קנטור קובע שבקטע סגור, גם ההפך נכון: אם פונקציה רציפה בכל נקודה של קטע סגור, אז היא רציפה שם במידה שווה. משום כך, רציפות במידה שווה היא תכונה מעניינת בעיקר בקטעים פתוחים ובקרניים אינסופיות כגון [a,\infty).
תנאים המבטיחים רציפות במידה שווה
כאמור לעיל, על פי משפט קנטור, פונקציה רציפה בקטע סגור היא רציפה בו במידה שווה. בהינתן קטע פתוח סופי (a,b) שבו הפונקציה רציפה, תנאי מספיק והכרחי לכך שהפונקציה תהיה רציפה במידה שווה שם הוא שקיימים גבולות סופיים (חד-צדדיים) בנקודות הקצה של הקטע (משום שאז אפשר להשלים את הגדרת הפונקציה באופן רציף אל הקטע הסגור).
יחסי מרוקו–ספרד
יחסי מרוקו–ספרד הם יחסי החוץ שבין ספרד למרוקו. במשך רוב ההיסטוריה היחסים בין שתי המדינות היו יחסית ידידותיים.
פונקציה רציפה במידה שווה
תנאים המבטיחים רציפות במידה שווה
פונקציה המקיימת את תנאי ליפשיץ היא רציפה במידה שווה. בפרט, פונקציה גזירה שהנגזרת שלה חסומה, היא רציפה במידה שווה. ההפך אינו נכון: הפונקציה רציפה במידה שווה בקטע (0,1), אבל היא אינה מקיימת שם את תנאי ליפשיץ (והנגזרת שלה אינה חסומה בקטע).
הפונקציה f(x)=x
הפונקציה רציפה במידה שווה בכל הישר הממשי, משום שהיא מקיימת את תנאי ליפשיץ. נוכיח זאת לפי ההגדרה. יהי. נבחר, נקבל כי לכל אם , אז  כלומר  כרצוי.
יחסי מרוקו–ספרד
ספרד כבשה שתי מובלעות טריטוריאליות הסמוכות למרוקו ולים התיכון-מלייה וסאוטה. כיבוש טריטוריאלי זה גרם לעיתים למתיחות בין שתי המדינות. מעמדה הפוליטי של הטריטוריה סהרה המערבית (שעליה מרוקו טוענת בעלות) גם הוא גורם למתיחות בין מרוקו לספרד.
פונקציה רציפה במידה שווה
הפונקציה f(x)=x2
נעיין בפונקציה בקטע מהצורה [0,b]. מאחר שהקטע [0,b] סגור, ניתן להסיק את הרציפות במידה שווה ישירות ממשפט קנטור.
יחסי מרוקו–ספרד
למרות מתיחויות אלו, שתי המדינות מקיימות שיתופי פעולה כלכליים וביטחוניים- במיוחד בנושאי הגירה והמלחמה בטרור. מרוקו סייעה בחקירת פיגועי 11 במרץ 2004 במדריד.
פונקציה רציפה במידה שווה
הפונקציה f(x)=x2
נראה שפונקציה זו רציפה במידה שווה על-פי ההגדרה. יהי, ויהיו.
ראשית, נשים לב לכך ש-, ו-. על פי הערכה זו נבחר. ואכן (לפי אי-השוויון האחרון) לכל יתקיים.
לעומת זאת, הפונקציה f(x)=x^2 אינה רציפה במידה שווה בקרן [0,\infty).
על מנת לעשות זאת, יש למצוא שעבורו לא קיים \delta מתאים, כלומר, לכל \delta>0 קיימים x_1,x_2 כך ש- אולם. נבחר, ויהי \delta > 0 כלשהו. עבור יתקיים, בעוד ש-. לסיכום, עבור לכל \delta > 0 קיימים  כך ש- ובכל זאת, ולכן, הפונקציה  אינה רציפה במידה שווה בקטע [0,\infty ).
עבור מרחבים מטריים
ניתן להרחיב את ההגדרה למרחבים מטריים באופן הבא:
בהינתן שני מרחבים מטריים X,Y עם המטריקות d_X,d_Y בהתאמה ופונקציה f:X\to Y, הפונקציה תקרא רציפה במידה שווה אם ורק אם לכל \epsilon >0 קיים \delta >0 כך שלכל a,b\in X עבורם מתקיים.
במקרה שבו המרחב המטרי הוא שדה הממשיים \mathbb{R} עם הנורמה האוקילידית הסטנדטרטית, ההגדרה לעיל שקולה להגדרה זו. ניתן להראות שכל פונקציה רציפה במידה שווה בין מרחבים מטריים היא גם רציפה במשמעות זו, זאת באופן זהה למרחב המספרים הממשיים.
קיימת גרסה שקולה למשפט קנטור עבור מרחבים מטריים אשר קובעת שפונקציה רציפה ממרחב מטרי קומפקטי K למרחב מטרי כלשהו, היא רציפה במידה שווה.
עבור חבורה טופולוגית
ניתן להרחיב את ההגדרה של פונקציה רציפה במידה שווה עבור חבורות טופולוגיות באופן הבא:
מאחר וכל מרחב וקטורי טופולוגי הוא גם חבורה טופולוגית תחת פעולת החיבור, הגדרה זו תקפה גם למרחבים כאלו.
מרחבי Atsuji
פונקציה רציפה ממרחב קומפקטי היא רציפה במידה שווה. תכונה זו אינה מאפיינת מרחבים קומפקטיים. מרחב מטרי שכל פונקציה רציפה ממנו (למרחב מטרי אחר) היא רציפה במידה שווה, נקרא מרחב Atsuji. התכונות הבאות שקולות: לפי משפט קושי, כל מרחב קומפקטי הוא Atsuji.
כל מרחב Atsuji הוא שלם. בדומה לאפיון של מרחבים שלמים באמצעות משפט החיתוך של קנטור, אפשר לאפיין מרחבי Atsuji באופן הבא: מרחב מטרי X הוא Atsuji אם ורק אם לכל סדרה יורדת של קבוצות סגורות A_n שעבורה, יש נקודה משותפת; כאן.
יחסי אוסטריה–פקיסטן
יחסי אוסטריה–פקיסטן הם יחסי החוץ שבין אוסטריה לפקיסטן. לפקיסטן יש שגרירות בווינה וקונסוליה באינסברוק. לאוסטריה יש שגרירות באסלאמאבאד וקונסוליות בלאהור ובקראצ'י. בין המדינות יש מספר הסכמים: הסכם השירותים האוויריים (אף על פי שנכון לשנת 2018 אין טיסות ישירות בין שתי המדינות), הסכם הסגרה, הסכם לביטול ויזות לבעלי דרכונים דיפלומטיים רשמיים, הסכם מניעת מס כפול והסכם לשיתוף פעולה אקדמי.
הייצוא של פקיסטן הוא בעיקר טקסטיל. אוסטריה מצידה השקיעה רבות בפיתוח התעשייה הכבדה בפקיסטן. בשנת 1976 נוסדה האגודה האוסטרו-פקיסטנית במטרה לטפח את הקשר התרבותי והמדעי בין המדינות.
סטרואידים אנאבוליים
סטרואידים אנדרוגניים אנאבוליים הם הורמונים סטרואידיים סינתטיים וטבעיים אשר מעודדים גידול וחלוקת תאים, וכתוצאה מכך גידול של מספר סוגי רקמות ובעיקר שרירים ועצמות. טסטוסטרון הוא אחד מהסטרואידים האנאבוליים הטבעיים החזקים ביותר.
הורמונים אלו נתגלו בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, ושימשו מאז למגוון שימושים רפואיים בבעיות תיאבון, התבגרות מינית ואף טיפול בסרטן ואיידס. סטרואידים אנאבוליים מאיצים סינתזת חלבונים בגוף, מעלים את מסת השריר, הכוח הפיזי והתיאבון. תופעות לוואי שליליות הן עלייה ברמת ה-LDL וירידה ברמת ה-HDL עד כדי הצטברות משקעי "פלאק" עבים בדופן כלי דם שעלולים להגדיל מאוד את הסיכון להתקף לב (משתמשי סטרואידים רבים נפטרו עקב התקף לב בגיל צעיר יחסית, למרות עיסוקם האינטנסיבי בספורט), חטטת, עלייה בלחץ הדם, נזק רעלתי לכבד, תופעות פסיכולוגיות שונות (כגון תוקפנות, קיצונית לעיתים), גידולים סרטניים בכבד ובכליות ושינויים במבנה החדר השמאלי בלב. בזכרים עלולה להופיע עקרות קבועה או זמנית וניוון של האשכים. בנקבות עלול להופיע שיעור יתר, הצטמקות השדיים ופגיעה במחזור הווסת.
שימוש בספורט
שימוש מסוג אחר נעשה בסטרואידים אנאבוליים - כסמים בספורט - על ידי ספורטאים ומפתחי גוף, מתוך דחף תחרותי, למרות איסור חמור על כך מצד ארגוני הספורט. לפרסום רב זוכים מקרים שבהם נתפסים ספורטאים במהלך המשחקים האולימפיים בשימוש בחומרים אסורים. בין המקרים המפורסמים ביותר הוא זה של בן ג'ונסון, שאיבד את שיאו העולמי בריצת 100 מטר במהלך אולימפיאדת סיאול. מקרה מפורסם נוסף הוא של לאנס ארמסטרונג, שלתקופה נחשב גדול רוכבי האופניים בהיסטוריה לאחר שזכה בשבעה תוארי טור דה פראנס רצופים. לאחר חשיפת הפרשה ארמסטרונג הודה בשימוש בסטרואידים וכל תאריו נשללו ממנו.
השפעות בריאותיות
מאז ותמיד השימוש בסטרואידים אנאבוליים עלה יחד עם החשש מההשפעות השליליות על גוף האדם. משרדי בריאות שונים כמו בארצות הברית ובישראל הוציאו אזהרות רשמיות על השימוש בחומרים אלה.
במחקר מטא-אנליזה נמצא כי שימוש בסטרואידים אנאבוליים מוריד את רמות הגונדוטרופין והטסטוסטרון. בעוד שרמות הגונדוטרופין מתאוששות לאחר 13–24 שבועות, הטסטוסטרון אינו מתאושש, ונשאר מופחת לאחר 16 שבועות לאחר הפסקת השימוש. בנוסף נמצא קשר לשינויים במאפייני הזרע, הפחתה בנפח האשכים וגינקומסטיה אצל גברים, כמו גם השפעות על תפקוד הדגדגן ואי-סדירות במחזור החודשי בנשים ותת-פוריות בשני המינים.
שימוש לרעה בתוספי סטרואידים עלולה לגרום פגיעה כלייתית חריפה ומחלת כליות כרונית. בנוסף נמצא כי שימוש בסטרואידים אנבוליים נקשר עם היפרקלצמיה, הפרעות גלומרולריות ופרוטאינוריה.
חטפית לבנת-עורף
חַטָּפִית לִבְנַת עֹרֶף (שם מדעי: Ficedula albicollis) היא ציפור שיר קטנה ממשפחת החטפיתיים, אחד מארבעת המינים של החטפיות השחורות-לבנות.
רדיית הפת
רדיית הפת בהלכות שבת היא הפרדת הפת האפויה מדפנות התנור אליו הייתה מודבקת במהלך אפייתה. רדיית הפת בשבת מותרת כשהאפייה נעשתה בהיתר, ואסורה מדרבנן כאשר האפייה נעשתה באיסור. רדיית הפת האסורה היא רק כאשר הפת מודבקת לדפנות התנור, כפי שהיה בתנורים בזמן העתיק, אך לא כאשר הפת נמצאת בתחתית התנור, כמו בתנורים כיום.
חטפית לבנת-עורף
בישראל היא חולפת מצויה למדי בכל חלקי הארץ, נפוצה יותר בנדידת האביב מאשר בנדידת הסתיו. אחת לכמה שנים מתרחשת התפרצות בנדידה, ואז נצפים ריכוזים גדולים באתרים רבים ברחבי הארץ.
רדיית הפת
בסיס האיסור
פעולה זו אסורה רק מדרבנן היות שאין היא נחשבת למלאכה (האסורה מהתורה) אלא לחָכְמָה. הראשונים, וביניהם הרי"ף והרמב"ן, סבורים כי מדובר באיסור שבות, שבמסגרתו גזרו חכמים לרדות את הפת. לעומתם בעל המאור סבור כי מכיוון שזו פעולה כל כך פשוטה וכל כך רחוקה ממלאכה, אין בה אפילו איסור שבות, אלא רק איסור קל מדברי חכמים.
חטפית לבנת-עורף
אטימולוגיה
שם הסוג Ficedula הוא מלטינית ומתייחס לציפור קטנה אוכלת תאנים (ficus, "תאנה"), שאמור לעבור להתייחס לסבכי שחור-כיפה בחורף. שם המין הספציפי albicollis הוא מלטינית albus, לבן ו-collum, "צוואר".
רדיית הפת
רדיית הפת במקום היתר ובמקום איסור
על פי ההלכה מותר להניח פת בתנור על מנת שתאפה עם כניסת שבת, בתנאי שבעת כניסת השבת הבצק כבר עבר שלב התחלתי של האפייה ('קרימת פנים'). במקרה זה הותרה רדיית הפת כדרכה, בהגבלה של שיעור הפת הנצרך למאכל השבת. אולם אם האפיה נעשית בניגוד להלכה (בשעת כניסת שבת עוד לא קרמו פניו של הבצק): אם דבר זה נעשה בשוגג מותר לאדם לרדות בשינוי (באמצעות כל אחר במקום כלי הרדייה הרגיל) בשיעור הנצרך לשלוש סעודות שבת לו ולבני ביתו. היתר זה מתבסס על חשיבות הלחם למאכל האדם. אולם אם הדבר נעשה במזיד, חכמים קנסו את האדם ואסרו עליו להוציא את הפת מהתנור כלל, אפילו אם אין לו מה לאכול בשבת.
חטפית לבנת-עורף
תפוצה
היא מתרבה בדרום מזרח אירופה (אוכלוסיות מבודדות קיימות באיים גוטלנד ואולנד בים הבלטי, שוודיה) ובמזרח צרפת עד חצי האי הבלקני ואוקראינה. היא מין נודד, החורף באפריקה שמדרום לסהרה, במיוחד במוזמביק, זימבבואה, וזמביה. מזדמנת נדירה במערב אירופה.
רדיית הפת
רדיית הפת על מנת למנוע איסור תורה
הגמרא דנה בשאלה האם יהיה מותר לאדם שהניח בשבת בצק בתנור לרדות את הבצק (ובכך לעבור על איסור דרבנן של רדיית הפת) על מנת להימנע מלעבור בשוגג על איסור תורה של אפייה, כלומר האם חכמים העמידו את איסור הרדייה שהוא מדבריהם גם במקום שבו אדם יגיע בעקבות קיום דבריהם לכדי איסור תורה בשוגג. למסקנה אומרת הגמרא כי מותר יהיה לאדם לרדות את הבצק כדי למנוע עבירה על איסור תורה, כלומר חכמים לא העמידו את דבריהם במקום שאדם יבוא על ידי קיום דבריהם לכדי איסור תורה. היתר זה הוא בין אם הנחת הבצק בתנור נעשתה בשוגג או במזיד. עם זאת, היתר זה הוא רק לאדם שהכניס את הבצק לתנור, אך לא לאדם אחר, היות שאין אומרים לאדם חטא כדי שיזכה חברך, כלומר אסור לאדם לעבור אפילו על איסור קל על מנת להציל את חבירו מלעבור על איסור חמור.
חטפית לבנת-עורף
תיאור והתנהגות
אורכה של החטפית לבנת-עורף כ-12–13.5 ס"מ. הזכר בלבוש קיץ בעיקר שחור מלמעלה ולבן למטה, עם צווארון לבן, כתם כנף לבן גדול בבסיס אברות היד ובשלישוניות, זנב שחור (אם כי לזכרים מסוימים יש צידי זנב לבנים) וכתם לבן גדול על המצח. העל-שת בהיר. המקור שחור ובעל צורה רחבה אך מחודדת האופיינית לאוכלי חרקים אוויריים. מלבד ציד חרקים במעוף, מין זה לוכד זחלים בסבך העצים וגם מלקט פירות יער.
רדיית הפת
רדיית הפת כיום
כיום אפיית לחם בתנור אינה נעשית בהדבקה לדפנות התנור כבזמן העתיק, אלא בהנחה על תחתית התנור. לכן הוצאת הלחם מהתנור אינה נחשבת רדיית הפת, ובמידה ואפיית הלחם נעשתה בהיתר, מותר להוציא מהתנור אפילו כמות גדולה, אך לא בכלי המשמש בדרך כלל לרדייה אלא בכלי אחר. במידה והאפייה נעשתה באיסור, קנס חז"ל על השוגג והמזיד נשאר בעינו כמו בתנורים בזמן העתיק.
חטפית לבנת-עורף
תיאור והתנהגות
לזכרים בלבוש חורף, נקבות וצעירים, הצבע השחור מוחלף בחום בהיר, וייתכן שיהיה קשה מאוד להבדיל אותם מחטפיות שחורות-לבנות אחרות, במיוחד מחטפית שחורת-עורף (F. hypoleuca) וחטפית טורקית (F. semitorquata), איתו גם מתקיימת רביית כלאיים במידה מוגבלת.
גראפיטה
אדינאלדו באטיסטה ליבאנו (נולד ב-2 באפריל 1979 בסאו פאולו שבברזיל) הידוע בשם גראפיטה, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ. גראפיטה שיחק בקבוצות שונות בברזיל ובקוריאה הדרומית, וכבש 34 שערים עד חתימתו בלה מאן הצרפתית, בה שיחק 51 משחקים בהם כבש 17 שערים.
חטפית לבנת-עורף
תיאור והתנהגות
זהו מין של חורשות נשירים, פארקים וגנים, עם העדפה לעצים מבוגרים עם חללים בהם הוא מקנן. החטפיות בונות קן פתוח בחור בעץ, וגם בתיבות קינון מעשה ידי אדם. בדרך כלל התטולה מכילה 5–7 ביצים. השירה היא שריקות איטיות, בשונה מחטפית שחורת-עורף. חטפיות לבנות-עורף מסוגלות לחקות את שירתן של חטפיות טורקיות באוכלוסיות סימפטריות.
גראפיטה
ב-31 באוגוסט 2007 עבר לוולפסבורג תמורת 8 מיליון אירו. בעונת 2008/2009 הוא זכה בתואר מלך שערי הבונדסליגה עם 28 כיבושים ב-25 הופעות, וביחד עם אדין דז'קו הוביל את קבוצתו לזכייה באליפות. הוא זכה גם בתואר כדורגלן השנה בגרמניה. אחד השערים שהבקיע בליגה הגרמנית היה מועמד לפרס שער השנה של פיפ"א לשנת 2009. בשנת 2011 עבר לקבוצת אל-אהלי מאיחוד האמירויות הערביות, יחד איתה זכה בתארים.
חטפית לבנת-עורף
מחקר גנטי
חטפית לבנת-עורף משמשת כמין מודל הן באקולוגיה והן בגנטיקה, והיא אחת ממיני העופות הראשונים שהגנום שלו רוצף במלואו. נתונים ספקטרומטריים חוזרים ונשנים שנלקחו מחטפיות לבנות-עורף זכרים גילו שיש למדוד את הרפלקטיביות של הנוצות במהלך החיזור, התקופה העיקרית של האיתות המיני, עם ירידה בתכונות הספקטרליות במהלך עונת הרבייה.
גראפיטה
בשנת הצטרף לאל-סאד הקטרית.
חטפית לבנת-עורף
מחקר גנטי
באוכלוסייה טבעית של חטפיות לבנות-עורף גילוי עריות מתרחש באופן נדיר, אך כאשר הוא מתרחש יש לו השלכות שליליות חמורות על מאפייני הכושר כגון שיעור הצלחת הבקיעה.
גראפיטה
ב-27 באפריל 2005 ערך גראפיטה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל, והבקיע שער במשחק הידידות מול נבחרת גואטמלה. גראפיטה אף זומן לסגל נבחרת ברזיל למונדיאל 2010 ושותף במשחק מול נבחרת פורטוגל.
הפארק הלאומי הדיונות הגדולות
הפארק הלאומי ושמורת הדיונות החול הגדולות (באנגלית: Great Sand Dunes National Park and Preserve) הוא פארק לאומי, השוכן בעמק סן לואיס (San Luis Valley), בחלקים המזרחיים ביותר של המחוזות אלאמוסה (Alamosa) וסאגואצ'ה (Saguache) בדרום-מרכז קולורדו. החל מ-17 במרץ 1932 היה ידוע בשם "המונומנט הלאומי דיונות החול הגדולות" וב-13 בספטמבר 2004 קיבל מעמד של פארק לאומי בחוק של הקונגרס של ארצות הברית. הפארק נפרש על גבי 179 קילומטרים רבועים והשמורה מגינה על 168 קילומטרים רבועים נוספים.
ילידים
האנשים הראשונים שהגיעו לעמק סן לואיס ולדיונות החול הגדולות היו ככל הנראה ציידים-לקטים נודדים שצדו ממותות וביזונים שרעו בסמוך. הציידים השתמשו בחניתות שראשיהם העשויים אבן מעובדת משויכים לתרבויות פולסם או קלוביס.
כשהאירופאים הגיעו לאזור לפני כ-400 שנים הם פגשו בכמה שבטי אינדיאנים שהכירו היטב את המקום. בני שבט היוט כינו את הדיונות "Saa waap maa nache" ("חול שזז"), בני האפאצ'י חיקרייה קראו לדיונות "Sei-anyedi" ("הוא עולה ויורד"). פסגת בלנקה (Blanca Peak), דרומית-מזרחית לדיונות, היא אחד מארבעת ההרים הקדושים לנאוואחו. לתושבי הפואבלו לאורך הריו גראנדה היה האגם בסן לואיס שכונה בפיהם "Sip'ophe" ("אגם מקום החולות") מקום קדוש שממנו על פי האגדה הגיחו אנשיהם לאוויר העולם.
חוקרים ספרדים
הספרדי הראשון שידוע כי הגיע לעמק סן לואיס היה דון דייגו דה וארגס (Diego de Vargas) בשנת 1694, אם כי קרוב לוודאי שרועים וציידים מהמושבות הספרדיות בצפון ניו מקסיקו של ימינו נכנסו לעמק ככל הנראה החל משנת 1598. דה וארגס ואנשיו צדו ביזונים מתוך עדר גדול שרעה בעמק ושבו לסנטה פה. ב-1776 עברה בסמוך לדיונות המשלחת הגדולה של חואן באוטיסטה דה אנסה (Juan Bautista de Anza) ששבה ממסע עונשין כנגד הקומאנצ'י. בתקופה זו היה עמק סן לואיס חלק מהדרך שקישרה בין הרמות וסנטה פה והשתמשו בה הקומאנצ'י היוט וחיילים ספרדים.
חוקרים אמריקניים
ב-1806 נשלח לוטננט זבולון פייק (Zebulon Montgomery Pike) מצבא ארצות הברית לחקור מערבה עד הנהרות ארקנסו ורד. משלחתו חצתה את רכס סנגרה דה קריסטו מעל לדיונת החול והרישום ביומנו מ-28 בינואר 1807 מתאר את המפגש עם דיונות החול. פייק העריך שאורכן כ-15 מייל (24 קילומטרים) ורוחבן כ-5 מיילים (כ-8 קילומטרים).
ב-1848 נשכר ג'ון פרימונט לאתר נתיב למסילת ברזל מסנט לואיס לקליפורניה. פרימונט חצה את רכס סנגרה דה קריסטו לתוך עמק סן לואיס והוכיח בכך שהרכס עביר גם בחורף. ב-1853 חצתה משלחתו של קפטן ג'ון גניסון (John Gunnison) מהסקר הטופוגרפי של ארצות הברית את הדיונות ברכיבה איטית על סוסים.
דרכים אל העמק
בשנים אחר-כך התפתחה רשת של דרכים אל עמק סן לואיס. אף שרבים הגיעו מסנטה פה או דרך מעבר לה וטה (La Veta Pass), היו דרכים אחרות שחצו את רכס סנגרה דה קריסטו שהיו מוכרות לאינדיאנים ומתיישבים לבנים למדו להכיר ולהשתמש בשלהי המאה ה-19. עבור תושבי הערים המתפתחות במהירות ממזרח לרכס פרונט היו השבילים שעברו דרך מעבר מדאנו (Medano Pass) או מעבר מוסקה (Mosca Pass) קצרות יותר והם הסתיימו בעמק סן לואיס מזרחית לדיונות החול הגדולות. השבילים הפכו לדרכים שבהן יכלו לנוע עגלות ואחר-כך לכבישים. כביש האגרה מעבר מוסקה התפתח בשנות ה-70 של המאה ה-19 וכרכרות נוסעים ודואר עשו בו שימוש תדיר עד 1911. בשנה זו נהרס החלק המערבי של הדרך בשיטפון. ניסיונות לחדש את הדרך נעשו בין שנות ה-30 לשנות ה-50 של המאה ה-19 והוא נסגר שוב ושוב בשל שיטפונות וכיום משמש מטיילים בלבד.
הבהלה לזהב
סביב 1853 החלה הבהלה לזהב בהרי הרוקי. אלפי כורים הגיעו למדינת קולורדו והקימו מחנות שחלקם הפכו לעיירות דוגמת טליורייד ויוראי. בהרים סביב עמק סן לואיס התגלו כמויות קטנות של זהב, ולעיתים קרובות הועלו השערות שזהב חבוי במעמקי דיונות החול הגדולות. בשנות ה-20 של המאה ה-20 התפרסמו בעיתונים המקומיים מאמרים ששוויו של הזהב בדיונות נע בין 17 סנט ל-3 דולר לטון. לאורך ערוץ נחל מדאנו פעלו כורים תוך שימוש בכריית פלייסר. ב-1932 הקימה חברת וולקניק מיינינג (Volcanic Mining Company) מפעל שנועד למצות זהב מהחולות. לאחר שהתגלו כמויות קטנות של זהב התהליך התברר כלא כלכלי ופעולות הכרייה הופסקו.
הקמת הפארק
האזור סביב המונומנט הלאומי דיונות החול הגדולות הפך עם השנים למקבץ של אזורים מוגנים שעליהם פיקחו שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, "החברה לשימור הטבע" (The Nature Conservancy) וארגונים אחרים. התהליך היה הדרגתי והתוצאה בסופו של דבר קרויה פסיפס של אזור מוגן (protected area mosaic) והיא שילבה שימור ושימוש בר קיימא במערכת האקולוגית.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 ביקשו התושבים לחזק את מעמד המונומנט הלאומי באמצעות הפיכתו לפארק לאומי. ב-22 בנובמבר 2000 חתם נשיא ארצות הברית ביל קלינטון על "חוק הפארק הלאומי והשמורה של דיונות החול הגדולות משנת 2000", כשהמטרה הסופית היא להגדיר מעמד של פארק לאומי לכל האזור. האתר קיבל מעמד של פארק לאומי בחוק של הקונגרס של ארצות הברית ב-13 בספטמבר 2004. בעזרת הארגון "החברה לשימור הטבע" רכש הממשל הפדרלי כ-3,900 קילומטרים רבועים של חוות בקה (Baca Ranch), פעולה ששילשה את שטח הפארק. הרכישה כללה את החלקים של החווה שבעבר גבלו בפארק מצפון וממערב, כולל הר קיט קארסון (Kit Carson Mountain), ובו הפסגות "קיט קרסון" (Kit Carson Peak) בגובה 4,319 מטרים, ונקודת צ'לנג'ר (Challenger Point) בגובה 4,292 מטרים. הקרקע שנרכשה חולקה לשלושה חלקים. החלק ברכס סנגרה דה קריסטו הועבר ליער הלאומי ריו גראנדה (Rio Grande National Forest), החלק המערבי מוקצה לחיות הבר, כולל עדר של ביזונים חופשיים, והחלק המזרחי נלקח מהיער הלאומי ריו גראנדה והוא פתוח לציד מוגבל.
גאוגרפיה
הפארק כולל ארבעה אזורים גאוגרפיים מובחנים:
שדה הדיונות
החוקרים מעריכים שהדיונות החלו להיווצר לפני פחות מ-440,000 שנים. הדיונות נוצרו מחול ומשקעים של הנהר ריו גראנדה ויובליו, הזורמים דרך עמק סן לואיס. במהלך השנים התמוססו קרחונים שהזינו את הנהר והאגם הרחב שהיה בעמק והמים התאדו. רוחות מערביות נשאו גרגירי חול מהאגם וממישור ההצפה של הנהר. הרוחות נחלשו במפגש עם רכס סנגרה דה קריסטו והחול שנשאו בכנפיהן נשר בקצה המזרחי של העמק. תהליך זה עדיין נמשך, והדיונות גדלות לאיטן. הרוחות משנות את צורתן של הדיונות כל יום.
שדה הדיונות כולל סוגים שונים של דיונות:
קל מאוד לחוות את תהליך בניית הדיונות. באזור נושבות רוחות באורח קבע כפי שמטיילים בדיונות החול יכולים להעיד, כיוון שבמקרים רבים יומטרו עליהם חול ואפילו אבנים קטנות. החול והאבנים נישאים ממרחק רב. אף שהדיונות לא משנות מיקום או גודל לעיתים קרובות, יש דיונות פרבוליות המתחילות ב"יריעת החול", השטח העוטף משלושה צדדים את הדיונות, והנעות לעבר שדה הדיונות העיקרי. לעיתים הן תצטרפנה לשדה הדיונות העיקרי, ולעיתים הן תכוסנה בצמחייה ותיוצבנה. לכיוון הרוחות יש השפעה גדולה על סוג הדיונות. הרוחות נעות מדרום-מערב לצפון-מזרח. השינויים התכופים בכיוון הרוחות, בייחוד בשלהי הקיץ גורמים ליצירת הדיונות המשתנות. משטר הרוחות הוא חלק מהגורמים ליצירת הדיונות הגבוהות.
הדיונות מכילות שטחים של חול שחור שמקורו במשקעים של מגנטיט, מינרל שהוא אחד מסוגי התחמוצות של ברזל.
אקלים
דיונות החול הגדולות שוכנות באזור של "מדבר גבוה" בעמק סן לואיס, מערבית לרכס סנגרה דה קריסטו. הטמפרטורות בקיץ באזור זה אינן טיפוסיות לאזורים של מדבר גבוה, אם כי טמפרטורות מעל 35°C אינן נדירות ביולי ובאוגוסט. השונות הגדולה בין הטמפרטורות הגבוהות והנמוכות טיפוסיות לאקלים של מדבר גבוה. הטמפרטורות בלילות החורף יכולות להיות קרות מאוד, כשלעיתים הטמפרטורה יכולה לרדת מתחת ל-18°C-. במרחק מדיונות החול הגדול כמות המשקעים במדבר גבוה זה נמוכות מאוד. אם כי גם בדיונות החול הגדולות כמות המשקעים עדיין נמוכה מאוד, מעט מעל ל-280 מילימטרים גשם בשנה. השטח מוגדר כמדבר אף על פי שכמות המשקעים גבוהה מ-250 מילימטרים בשנה בשל שיעורי האידוי הגבוהים בדיונות. על הדיונות יורד לעיתים שלג, אבל לזמן קצר באזור יבש ושמשי זה של קולורדו.
צמחייה
יש מאות מינים של צמחים בפארק הלאומי ושמורת הדיונות החול הגדולות המותאמים לסביבות מגוונות ושונות מטונדרה אלפינית ועד ביצות מים חמימים.
עצים כוללים צפצפה רעדנית, אשוח דאגלס, אורן פיניון (כמה מינים המייצרים צנוברים אכילים), אורן הזפת, מין האורן Pinus aristata (באנגלית Rocky Mountain bristlecone pine) וערער המצוקים (Juniperus scopulorum).
צמחים בעלי פרחים כוללים אוג משולש (Rhus trilobata), Cornus sericea (באנגלית red osier dogwood), מין השלהב phlox condensate (באנגלית alpine phlox), תלתן ננסי (trifolium nanum), זכריני אלפיני (Myosotis alpestris), בכור אביב, גיאון הררי (Geum montanum), קסטייחה, הסוג Pedicularis (באנגלית lousewort), פנסטמון כחול (Penstemon cyaneus), Erigeron speciosu (באנגלית aspen daisy), קסטייחה מערבית (Castilleja occidentalis), Pedicularis groenlandica (באנגלית elephant's head), נורית שלג (Ranunculus nivalis), Draba smithii (באנגלית Smith's draba), Oryzopsis hymenoides (באנגלית Indian ricegrass), Redfieldia flexuosa (באנגלית blowout grass), Helianthus petiolaris (באנגלית prairie sunflower), מין הבאשן cleome serrulata (באנגלית rocky mountain beeplant), ericameria nauseosa (באנגלית rubber rabbitbush), Tripterocalyx micranthus (באנגלית small-flowered sand verbena), Yucca angustissima (באנגלית narrowleaf yucca), מין הצבר opuntia polyacantha (באנגלית prickly pear) ו-muhlenbergia torreyi (באנגלית ring muhly).
בעלי חיים
בתחומי הפארק יש לפחות שבעה מינים אנדמיים של חרקים: Cicindela theatina (באנגלית Great Sand Dunes tiger beetle), Eleodes hirtipennis (circus beetle), Amblyderus werneri (Werner's ant-like flower beetle), Amblyderus triplehorni (Amblyderus triplehorni), מין שטרם תועד של הסוג Hypocaccus (clown beetle), מין שטרם תועד של תנשמית ומין שטרם תועד של טרפן (Asilidae).
דו-חיים השוכנים בפארק כוללים: סלמנדרה מנומרת (Ambystoma tigrinum), סוג הצפרדע Pseudacris (באנגלית chorus frog), צפרדע האחו (Lithobates pipiens), חפרית אמריקנית, קרפדת המישורים הגדולים (Anaxyrus cognatus) וקרפדת וודהאוז (Anaxyrus woodhousii).
זוחלים השוכנים בפארק כוללים: איגואנית קצרת-קוצים (Phrynosoma hernandesi), לטאה דוקרנית מערבית (Sceloporus occidentalis), מין החומט Plestiodon multivirgatus, תת-מין של נחש גופר פסיפי Pituophis catenifer sayi (bullsnake) ונחש בירית.
יונקים השוכנים בפארק כוללים: פיקה אמריקאית, כבש גדול-קרניים, דוב שחור אמריקני, פומה צפון-אמריקאית, בונה קנדי, גירית אמריקאית, ביזון אמריקאי, ואנטילוקפרה אמריקנית.
גישה לפארק ואתריו
העיר הקרובה ביותר לפארק היא אלאמוסה (Alamosa), אם כי קנון סיטי (Canon City), פואבלו, קולורדו ספרינגס ודנוור בקולורדו ואלבקרקי בניו מקסיקו נמצאות במרחק של כמה שעות נהיגה. הגישה אל הפארק היא מדרום מכביש 150 של קולורדו המסתעף מכביש 160 של ארצות הברית מזרחית לאלאמוסה או ממערב דרך כביש מחוזי 6 (County Road 6) המסתעף מכביש 17 של קולורדו צפונית לאלאמוסה.
הגישה לדיונות ממגרש החניה דורשת חצייה של ערוץ נחל מדאנו (Medano Creek) הרחב והרדוד, הזורם רק מתחילת האביב ועד תחילת הקיץ. מותר לטפס על הדיונות, אבל מבקרים המגיעים מתחילת האביב ועד שלהי הסתיו מוזהרים שלא לעלות על הדיונות יחפים או נעולים בסנדלים. אף שהחול נראה מפתה גוון השוקולד של החול סופג חום. הטמפרטורה של החול ביום עלולה להגיע עד ל-60°C ודריכה על החול תגרום לכוויות. בחורף יורד לעיתים שלג על הדיונות.
מרכז המבקרים משאיל בחינם כיסאות גלגלים בעלי צמיגים רחבים במיוחד המותאמים לחול.
החיצים האדומים
החיצים האדומים הם הצוות האווירובטי של חיל האוויר המלכותי (הבריטי). הצוות מונה תשעה טייסים, המשתמשים במטוסי הוק (Hawk T1A) הצבועים אדום.
רקע
טיסות ראווה נערכו על ידי חיל האוויר המלכותי החל משנת 1920, בהשתתפות מטוסים דו כנפיים. לאחר מלחמת העולם השנייה נערכו טיסות על ידי מבנים של מטוסי סילון מטייסות החיל השונות. ב-1956 טס לראשונה צוות שהשתמש במטוסים בסכימת צביעה ייחודית בצבע שחור. כינויו היה החיצים השחורים. ב-1961 בא במקומו צוות מטייסת אחרת, שנקרא היהלומים הכחולים. במקביל אליהם התקיימו צוותים נוספים שהפעילו דגמי מטוסים שונים, ובהם הנמרים, ציפורי האש והפליקנים האדומים.
בשנת 1964 הוחלט לאחד את הצוותים הבלתי-רשמיים השונים לצוות רשמי אחד של החיל, בעיקר בשל החשש שטייסי החיל יקדישו זמן רב לאימוני אווירובטיקה על חשבון אימונים לפעילות מבצעית. הצוות החדש אימץ את השם "החיצים האדומים", בין השאר משום שהוא הועבר מכפיפות לפיקוד מטוסי הקרב לכפיפות לבית הספר לטיסה של חיל האוויר המלכותי, שצבעו העיקרי היה אדום.
הצוות
הצוות מנה בראשיתו שבעה טייסים, וארבע שנים לאחר הקמתו הוגדל מספרם לתשעה, דבר שאיפשר לצוות להציג מפגנים מורכבים יותר ולפתח את מבנה היהלום, שהפך למאפיין שלו משם ואילך.
הצוות השתמש מראשיתו במטוסים מדגם פולנד נאט (Folland Gnat). בשנת 1980, לאחר 1,292 מפגנים אוויריים, הוחלפו המטוסים לדגם המטוסים הנוכחיים של הצוות. מטוסים אלו, כמו קודמיהם, הם מטוסים דו-מושביים המשמשים בחיל האוויר המלכותי לאימוני טיסה מתקדמים.
הצוות השתכן בבסיסים שונים של חיל האוויר המלכותי, ומאז שנת 2000 הוא מוצב בבסיס סקאמפטון ליד לינקולן שבמזרח אנגליה.
הצוות מבלה שישה חודשים בשנה (מאוקטובר ועד אפריל) באימונים לקראת עונת המפגנים הבאה, ובתקופה זו נערכים בקרבו השינויים הפרסונליים השנתיים (להלן). בעת האימונים לובשים הטייסים חליפות טיסה ירוקות, ואת החליפות האדומות ילבשו רק לאחר שהצוות יזכה בהיתר השנתי לערוך מפגנים לאחר אימוני החורף.
הטייסים החדשים בצוות טסים בתחילה בעמדות הקדמיות במבנה, ולאחר שהם צוברים ניסיון הם מורשים לטוס בעמדות אחוריות יותר.
במהלך החלק השני של כל מפגן מתפצל הצוות לשני צוותי-משנה. מטוסים 1 עד 5 מוסיפים לטוס במבנה סגור, הנקרא איניד (על שם איניד בלייטון, מחברת ספרי החמישייה). מטוסים 6 עד 9 טסים במבנה הנקרא גיפו (כינויו של אחד מטייסי הצוות בשנות השישים), העורך תמרונים דינמיים יותר. מטוסים 6 ו-7 מרכיבים את הצמד הסינכרוני, העורך יעפים שבהם הם חולפים זה בקרבת זה מכיוונים נגדיים. במהלך המפגנים חווים הטייסים תאוצת כובד של חמישה ג'י, ובתמרונים מסוימים - עד שבעה ג'י (גבול העומס המבני של המטוסים הוא 8 ג'י). המפגנים נערכים לעיתים בגובה של 90 מטרים בלבד, והצמד הסינכרוני טס לעיתים בגובה של 30 מטרים בלבד. המפגנים מלווים לעיתים בשימוש בעשן צבעוני.
לצוות יש טייס עשירי, שאיננו משתתף במפגנים, אך מלווה אותו במטוס הוק עשירי, שהוא מטוס מילואים. הטייס העשירי מתפקד כקצין הבטיחות של הצוות.
עד היום (2014) ערך הצוות 4,500 מפגנים אוויריים ב-55 ארצות.
מאז הקמתו היה הצוות מעורב בשש עשרה תאונות, שבהן נספו שבעה טייסים - שניים מהם ב-2011.
בתחילת שנות האלפיים נשקל קיומו של הצוות מחדש לאור העלות הגבוהה של הפעלתו. הוחלט כי הוא יוסיף להתקיים בשל תרומתו ליחסי הציבור של חיל האוויר המלכותי ותעשיית התעופה הצבאית של בריטניה וסיועו בגיוס מועמדים לטיס לחיל.
הטייסים
בצוות משרתים רק טייסים שהשלימו לפחות תקופת שירות אחת במטוסי סילון מהירים דוגמת טורנדו, טייפון או הרייר, צברו 1,500 שעות טיסה לפחות והוערכו כבעלי תפקוד מעל לממוצע. אפילו כך יש יותר מעשרה מתמודדים על כל מקום פנוי בצוות, וטייסים נבחרים לשרת בו בתהליך מיון קפדני.
כל טייס משרת בצוות במשך שלוש שנים. מדי שנה מתחלפים שלושה טייסים. מפקד הצוות הוא טייס שהשלים בעבר שלוש שנות שירות בצוות. הוא משמש בתפקידו במשך שלוש שנים. בשנת 2010 הצטרפה לצוות הטייסת הראשונה.
85 אנשי צוות הקרקע וההנדסה של הטייסים נקראים "הכחולים". בכל עונה נבחרים תשעה מהם לשרת בקרקס (Circus). כל אחד מחברי הקרקס מלווה אישית את אחד הטייסים במהלך העונה ומקבל את האחריות על תחזוקת מטוסו. חברי הקרקס טסים במהלך טיסות מעבר בין יעדים במושבים האחוריים של מטוסי הצוות.
אמתא דבי רבי
אַמְּתָא דְּבֵי רַבִּי (מארמית: שפחה של בית רבי) היא דמות הנזכרת בתלמוד כשפחה בבית רבי יהודה הנשיא. השפחה מתוארת בתלמוד כחכמה ובעלת ידע, חכמי התלמוד נהגו בה כבוד ואף למדו מדבריה במספר מקרים.
בתלמוד
בתלמוד הבבלי מוזכרת שפחת בית רבי מספר פעמים בהקשרים שונים, אך אין ודאות כי בכל הפעמים הכוונה לאותה שפחה. במסכת ראש השנה ובמסכת מגילה מסופר כי תלמידי החכמים למדו ממנה פירוש למספר מילים עבריות. סיפור זה מובא במספר שינויים גם בתלמוד ירושלמי. לפי גרסת הירושלמי, החכמים הגיעו לשאול את רבי יהודה את פירוש המילים, וכשנכנסו לביתו שמעו את דברי השפחה ולא הוצרכו לשאול. בירושלמי מוצג מעשה המטאטא כהמשך למעשה החלוגלוגות – המטאטא הובא כדי לאסוף את הפרחים שהתפזרו.
במקום אחר מספר התלמוד ששפחתו של רבי גזרה נידוי על אדם שהכה את בנו ועבר בכך על לפני עיוור לא תיתן מכשול כיוון שקיים חשש שבנו יכה אותו בחזרה ויעבור על איסור הכאת הורים, החכמים כבדו את הנידוי ולא הקלו בו במשך שלוש שנים.
באגדה על פטירתו של רבי יהודה הנשיא מתואר כי השפחה פעלה להפסקת התפילה לרפואתו, על ידי כך ששברה כד בסביבת המתפללים והם הפסיקו לרגע מתפילתם (ובאותו הרגע יצאה נשמתו), ואף התפללה שימות ויפסיק להתייסר.
במקומות נוספים מספרים חז"ל כי השפחה הייתה מדברת ב"לשון חכמה" ורמזים, היא גם מתוארת בכשרונה שבגיל 92 הייתה טועמת את התבשיל.
בהלכה
פוסקי ההלכה דנים במספר עניינים ביחס לשפחת בית רבי.
בעניין הנידוי על ידי השפחה, הרא"ש כתב שהייתה בשפחה "חכמה יתירה ויראת חטא" ואפילו רבי ורבן גמליאל לא רצו להתיר את הנידוי שגזרה. מאידך הרמב"ם למד מסיפור זה שמי שנידוהו על דבר שחייב נידוי, אפילו אם המנדה הוא "הקטן שבישראל" חייבים הנשיא וכל ישראל לנהוג בו נידוי עד שיחזור בתשובה ויתירו לו.
יש שהביאו ראייה ממעשיה של השפחה שמותר להתפלל על חולה שימות, אם הוא מתייסר ואין תקווה שיתרפא, על אף שההלכה שוללת המתת חסד.