cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אה"מ בנבאו (1813)
אוניית הוד-מלכותו "בנבאו" (באנגלית: HMS Benbow) הייתה אונית קו בריטית מדרגה שלישית מסדרת ונגור (Vengeur), בעלת 74 תותחים. היא נקראה על שם אדמירל ג'ון בנבאו (1653-1702), והייתה הראשונה באוניות הצי המלכותי שנשאה שם זה.
הספינה הושקה ב 3 בפברואר 1813 במספנות ברנט, רותרהיית, לונדון. בשנת 1840 הייתה חלק משייטת בריטית-אוסטרית-טורקית, שפעלה לסילוק מוחמד עלי שליט מצרים מסוריה וארץ ישראל, ולקחה חלק פעיל בהפגזת העיר עכו ב-3 בנובמבר 1840.
מ-1848 סיפקה שירותי נמל, בשנת 1854 שימשה כספינת כלא לשבויים רוסים ממלחמת קרים בנמל שירנס, בשנת 1859 הוסבה לגוות פחם, וב-1892 - לאחר 79 שנות שירות - נמכרה. שלוש שנים אחר כך נגרטה.
תאונת הרכבת באנקרה (2018)
תאונת הרכבת באנקרה הייתה תאונת רכבת שהתרחשה ב-13 בדצמבר 2018, כשרכבת נוסעים מהירה וקטר רכבת התנגשו זה בזה ליד ינימאהלה שבמחוז אנקרה, טורקיה. שלושה קרונות של רכבת הנוסעים ירדו מהמסילה בעקבות ההתנגשות. שלושה מהנדסי רכבת וחמישה נוסעים נהרגו במקום ו-84 אחרים נפצעו. נוסע אחד מת בבית החולים. 34 נוסעים, ביניהם שניים במצב קשה, טופלו במספר בתי חולים.
התאונה
הרכבת המהירה מאנקרה לקוניה עזבה את תחנת הרכבת באנקרה (בטורקית: Ankara YHT Garı) עם 206 נוסעים ב-06:30 שעון מקומי (03:30 UTC) ב-13 בדצמבר 2018. ארבע דקות מאוחר יותר, אירעה התנגשות חזיתית כאשר הרכבת המהירה, שנסעה לקוניה מהירות של 80-90 קמ"ש התנגשה לפני ההגעה לתחנת הרכבת מרשנדיז בינימאהלה שבפרברי אנקרה עם קטר, שבדיוק חזר מבדיקות חובה שבוצעו בו. שלושה קרונות של הרכבת המהירה ירדו מהפסים, כשהגשר מעל מסילת הרכבת התמוטט על שתי מכוניות אחרות. שמונה אנשים, כולל שלושה מהנדסי רכבת נהרגו במקום. אזרח גרמני היה בין הקורבנות. בתחילה דווח על 48 פצועים אך בהמשך הנתונים עודכנו ל-84. שלושה מהפצועים היו במצב קריטי והובהלו לכמה בתי חולים באנקרה. אחד הפצועים מת לאחר מכן.
פורסמו תצלומים המראים את הקטר מדגם TCDD E68000 (יחידה מספר 68,041) והרכבת מדגם TCDD HT80000 שנועדה לנסיעות במהירות גבוהה שהיו מעורבים בתאונה.
לאחר התאונה
יותר מ-40 אמבולנסים, 20 משאיות כיבוי אש, ניידות משטרה, צוות רפואה והצלה לאומיים, אנשי חילוץ והצלה הוזעקו לזירת התאונה.
העבודות על פינוי ההריסות החלה מיד לאחר מכן כשמנופים כבדים הובאו לאזור התאונה בשעה 16:00 בזמן מקומי. על מנת לפתוח את קו הרכבת לשגרה תנועה, צוותים של כבאים ועובדי רכבת המשיכו בחיתוך והסרת ההריסות גם באמצע הלילה, למרות השלג הכבד.
התובע הראשי של אנקרה פתח בחקירה כדי לברר את סיבת התאונה, והוא מינה למטרה זו את העוזרת שלו ועוד שלושה תובעים לתיק. שלושה עובדי רכבת, מפקח, פקיד רכבת ואחראי משמרת, שהיו אחראים על ניווט תנועת הרכבות, נעצרו בחשד לרשלנות. רשומות דיגיטליות בתחנת הרכבת, כמו גם רשומות של תקשורת רדיו בין פקידים שהיו בתפקיד הועברו למשרדי התביעה לצורך ניתוח טכני וכראיות נגד. מצלמת מעקב וצילומים שתיעדו את התאונה בשידור חי הפכו לנגישים לציבור בעיקר בשל הפצתם במדיה החברתית.
נראה כי נהג הקטר היה על המסילה הנכונה, שעליה היה אמור לנסוע. הרכבת המהירה, לעומת זאת, כוונה בטעות לאותו מסלול מה שגרם להתנגשות החזיתית.
לאופולד סדאר סנגור
לאופולד סדאר סנגור (בצרפתית: Léopold Sédar Senghor, בוולופית: Leopool Sedaar Sengoor; 9 באוקטובר 1906 ז'ואל, סנגל – 20 בדצמבר 2001 ורסון, צרפת) היה מדינאי, משורר, מסאי והוגה דעות סנגלי. מראשי התנועה לשחרור העמים האפריקאים נגד הקולוניאליזם, נשיא סנגל הראשון בשנים 1960–1980 והאפריקאי הראשון שנבחר באקדמיה הצרפתית. יחד עם אמה סזר ולאון דמאס היה מייסד תנועה ה"נגריטוד", תנועה לחיזוק מעמד הערכים הספציפיים של התרבויות האפריקאיות בזירה העולמית, על יסוד הכרת אישיות האדם השחור. סנגור היה גם אחד מיוזמי הארגון הבינלאומי של הפרנקופוניה.
ילדותו
מאוחר יותר, מגיל שמונה למד למשך שש שנים בפנימיית "הנזירים הספיריטאנים" (Pères Spiritains) בנגאזוביל ולאחר מכן בדקאר, במכללה-מדרשה הרומית-קתולית ע"ש פרנסואה ליברמן. שוכנע על ידי אחד המורים שאינו מתאים לקריירה כנסייתית ואז המשיך את השלב הבא בלימודיו בבית הספר התיכון שברחוב ונסאן (Rue Vincens) שנודע לימים כבית הספר התיכון "ואן וולנהובן", (נקרא בימינו התיכון "לאמין גיי"). לאופולד אהב במיוחד את הספרות הצרפתית, והצטיין במיוחד בצרפתית, לטינית, יוונית ואלגברה. הצליח בבחינות הבגרות, בעיקר הודות לציוניו בצרפתית ובלטינית. מנהל התיכון ומוריו המליצו שיישלח להמשיך את לימודיו בצרפת. ואכן, בעזרת "חצי מלגה" מטעם המינהל הקולוניאלי, עזב לראשונה את מולדתו בגיל 22 ונסע ללמוד בצרפת.
שנות לימודיו בצרפת
סנגור הגיע לצרפת בשנת 1928. לדבריו זו הייתה תחילת "שש עשרה שנות החסד" שבחייו. התחיל את לימודיו בפריז, במסלול על-תיכוני בסורבון, אך התייאש מהר, ועבר, בעזרתו של בלז דיאן (Blaise Diagne) שהיה נציג סנגל בפרלמנט הצרפתי, ללמוד בבית הספר התיכון "לואי לה גראן" ("לואי הגדול"). בבית ספר תיכון יוקרתי זה התכונן לקראת מבחני הכניסה ל"אקול נורמל סופרייר" שברחוב אולם. בתיכון "לואי לה גראן" למד לצידם של פול גוט, אנרי קפלק, רובר ורדייה וז'ורז' פומפידו, איתם התיידד. שם פגש לראשונה גם את אמה סזר.
אחרי שנכשל בבחינות הכניסה, החליט ללמוד לתעודת הסמכה "agrégation" בהוראת דקדוק. למטרה זו נדרש ממנו לבקש את האזרחות הצרפתית. כיליד ז'ואל, יישוב שנמצא מחוץ לאזור המינהלי של דקאר, הוא לא נחשב לאזרח צרפתי. רק תושבי ארבעה יישובים (דקאר, גורה, רופיסק וסן לואי) היו אז זכאים למעמד זה. סנגור, כמו השאר, נחשב אז, ל"נתין צרפתי" בלבד. בשנת 1932 קיבל סנגור את האזרחות הצרפתית ובשנת 1935, אחרי ניסיון כושל אחד, הצליח לעבור בשנת 1935 את ההסמכה המיוחלת. הוא היה לאפריקאי הראשון שהשיג את ה agrégation בדקדוק.
את הקריירה כמורה – לספרות קלאסית – התחיל סנגור בבית הספר התיכון "דקארט" בעיר טור, אך באוקטובר 1938 הועבר לתיכון "מרסלן ברטלו" בסן-מור-דה-פוסה (Saint-Maur-des-Fossés) באזור פריז. פרט לעבודתו כמורה השתלם בקורסים לבלשנות אפריקאית אצל ליליא הומבורגר ב"אקול פרטיק דה אוט ז'אטוד" וכן ב"מכון לאתנולוגיה" בפריז, אצל מרסל כהן, מרסל מוס ופול ריבה.
חייו בצרפת אחרי המלחמה
בתום המלחמה נעשה קומוניסט. לימד בקתדרה לבלשנות וציוויליזציה נגרו-אפריקאית ב"בית הספר הלאומי לשטחי צרפת שמעבר לים", עד שנת 1960 כשסנגל זכתה בעצמאות. במהלך אחד ממסעות המחקר שלו על שירתם של בני סררו, הציע לו לאמין גיי, ראש הסניף הסוציאליסטי המקומי, להגיש את מועמדותו בבחירות לאספה הלאומית של צרפת.
סנגור קיבל את ההצעה ונבחר לפרלמנט הצרפתי מטעם אזור הבחירות סנגל-מוריטניה. בהמשך חלק על דעותיו של לאמין גיי בנוגע לשביתת עובדי הרכבת בקו דקאר-ניז'ר. גיי התנגד לשביתה מפני ששיתקה את חיי המושבה, בעוד סנגור הביע תמיכה בשובתים. עמדתו זיכתה אותו בפופולריות רבה. בהשפעת האירועים כתב את אחד משיריו היפים ביותר – "אלגיה לאינינה פאל".
ב-12 בספטמבר 1946 התחתן סנגור עם ז'ינט אבואה (1992-1923), נספחת פרלמנטרית של השר הצרפתי לשטחים שמעבר לים ובתו של פליקס אבואה, לשעבר מושל אפריקה המשוונית הצרפתית. לזוג נולדו שני בנים:פרנסיס-ארפאנג סנגור (נולד ב-1947) וגי-וואלי סנגור (1983-1948) שנפל למוות מדירתו בקומה החמישית בפריז. סנגור הקדיש לבנו השני זה את השיר "שירים לנאאט" שהוכנס לקובץ ה"נוקטורנות" שלו בגרסה אחרת שנקראה "שירים לסיניארות".
בטוח בסיכוייו, עזב כעבור שנה את המחלקה האפריקאית של המפלגה הסוציאליסטית (שהתקראה באותם ימים SFIO – "המחלקה הצרפתית של אינטרנציול הפועלים) שמימנה את מרבית התנועה החברתית, והקים יחד עם ממאדו דיה, את הגוש הדמוקרטי הסנגלי (Bloc démocratique sénégalais) שניצח בבחירות לפרלמנט בשנת 1951. לאמין גיי איבד את מושבו באספה.
בתחילת שנות ה-1950 היה סנגור חסיד של שילוב אפריקה הצרפתית ב"קהיליה האירופית הפדרלית". ב-1951 הוא נבחר בשנית כנציג עצמאי של השטחים מעבר לים והתמנה למזכיר מדינה ליד משרד ראש הממשלה אדגר פור (מרץ 1955-פברואר 1956. בהמשך נבחר בנובמבר 1956 לראש העיר תיאס (Thiès) בסנגל והחל מ-23 ביולי 1959 התמנה לשר יועץ בממשלת מישל דברה, עד 19 במאי 1961. סנגור היה גם חבר בוועדה שנועדה לערוך את חוקת הרפובליקה הצרפתית החמישית, יועץ כללי של סנגל, חבר במועצה הגדולה של אפריקה המערבית הצרפתית וחבר באספה הפלמנטרית של מועצת אירופה. מספר פעמים היה חבר במשלחת צרפת לאונסקו ולעצרת הכללית של האו"ם.
בינתיים, בשנת 1956 התגרש מאשתו הראשונה ונשא לאשה את קולט יובר, צרפתייה ממוצא נורמנדי, איתה היו לו בן נוסף, פיליפ-מאגילן (17 באוקטובר 1958 – 4 ביוני 1981), שנהרג בתאונה בדקאר. סנגור הקדיש את הקובץ " Lettres d'Hivernage (מכתבים משינת החורף) לאשתו השנייה. בשנת 1964 פרסם את הראשון מסדרה של חמשת הכרכים הקרויה "Liberté" (חירות). כרכים אלה כוללים נאומים, הרצאות, מסות ודברי מבוא לספרים.
בסנגל 1960–1981
סנגור תמך בנחישות ברעיון הפדרציה של המדינות האפריקאיות שזכו לעצמאות, במסגרת סוג של "חבר עמים" בסגנון חבר העמים הבריטי. ב-13 בינואר 1957 קמה "קונבנציה אפריקאית" שתבעה את הקמת שתי פדרציות באפריקה הצרפתית. סנגור הסתייג מ"בלקניזציה" של אפריקה המערבית הצרפתית על ידי פיצולה לשמונה מדינות. כשרעיון הפדרליזם לא זכה בתמיכה מצד המדינות האפריקאיות, החליט סנגור להקים יחד עם מודיבו קייטה מסודאן הצרפתית את "הפדרציה של מאלי" קצרת הטווח. פדרציית מאלי, שקמה בינואר 1959 כללה את סנגל, סודאן הצרפתית, דהומיי, ו-וולטה עילית. כעבור חודש דהומיי ווולטה עילית נטשו את הפדרציה אחרי שלא אשררו את הקמתה. סנגור התחלק בתפקידים עם מודיבו קייטה. סנגור היה יושב ראש האספה הפדרלית בעוד מודיבו קייטה הפך לראש הממשלה. בסופו של דבר המחלוקות בין שתי המדינות הביאו לפירוק הניסיון הפדרטיבי. ב-20 באוגוסט 1960 סנגל הכריזה על עצמאותה וב-22 בספטמבר 1960 גם מודיבו קייטה הכריז על עצמאות סודאן הצרפתית בשם "הרפובליקה של מאלי".
בתמיכתו אליון דיופ ארגן בשנת 1966 פסטיבל של מוזיקה שחורה.
ב-22 במרץ 1967 ניצל מניסיון התנקשות. המתנקש נידון למוות.
מסות
(חופש 1. נגריטוד והומניזם) (חופש 2. האומה והדרך האפריקאית לסוציאליזם) (חופש 3. הנגריטוד והציוויליזציה של האוניברסלי) (חופש 4. סוציאליזם ותכנון) (האני מאמין שלי. נגריטוד, צרפתיות וציוויליזציה) (חופש 5. נגריטוד ושיח התרבויות)
רמזים
רמזים הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת הישראלית ריטה, אשר יצא ב-14 בינואר 2008, אחרי שלוש שנות עבודה, בהפקתו המוזיקלית של עברי לידר.
רקע
האלבום כולל 11 שירים, רובם בהלחנתו של רמי קלינשטיין, בעלה לשעבר. ריטה עצמה אחראית למילים בשניים משירי באלבום, וכן השתתפו בו עברי לידר, עידן רייכל, עילי בוטנר, יהונתן גפן ואמנים נוספים.
האלבום כולל, בין היתר, את הסינגל "אני גרה מול המים", אותו כתב יוסי בנאי והלחינה ענבל סמדר, שהוקלט לציון שנה למותו של בנאי (בנאי עצמו הקליט גרסה משלו לשיר עם לחן של יונתן בר גיורא שיצאה באלבומו "לאט"). טרם צאתו, שוחררו לתחנות הרדיו הסינגלים "אחרי שאהב", שהלחין רמי קלינשטיין למילים של יהונתן גפן, "הפעם", שכתב והלחין עברי לידר, ו-"מחכה" שהלחין עידן רייכל למילים של ריטה.
האלבום מתאפיין בקו מאופק, מעודן ואינטימי יחסית לאלבומיה הקודמים. מרבית הטקסטים בו עוסקים בזוגיות. קדמה לצאתו פרידתה המתוקשרת של ריטה מבעלה רמי קלינשטיין, אך לדבריה האלבום נכתב לפני הפרידה.
האלבום זכה להצלחה מסחרית גדולה והגיע תוך שבועיים למעמד אלבום זהב, וכעבור כחודשיים, למעמד אלבום פלטינה, לאחר שנמכרו ממנו למעלה מ-40,000 עותקים. נכון לדצמבר 2008 נמכר ביותר מ-50,000 עותקים. והוא נחשב לאחד האלבומים הישראלים הנמכרים במיוחד.
בעקבות יציאת האלבום יצאה ריטה לסיבוב הופעות הנושא את שם האלבום "רמזים".
נייט רובינסון
נת'ניאל קורנליוס "נייט" רובינסון (באנגלית: Nathaniel Cornelius "Nate" Robinson; נולד ב-31 במאי 1984) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז. גובהו 1.75 מטר בלבד, נתון שהפך אותו לאחד השחקנים הנמוכים ביותר בליגת ה-NBA בתקופתו, אך יכולתו לנתר לגובה של כ-110 ס"מ הציבה אותו כאחד המנתרים הטובים ביותר בליגה. אף על פי שהיה אחד מ-25 השחקנים הנמוכים בהיסטוריה של ה-NBA, זכה רובינסון בשלוש תחרויות הטבעות בליגה.
ראשית חייו
רובינסון נולד כבכור מבין תשעה אחים ואחיות. אביו ז'אק היה שחקן פוטבול ששיחק כרץ אחורי באוניברסיטת וושינגטון ולאחריה במשך עונה אחת בפילדלפיה איגלס, ואימו רנה לבית בּוּשׁ ניהלה סלון יופי. בן דודו הוא רכז ניו יורק ניקס טוני ורוטן. רובניסון בילה שנתיים בתיכון ריינר ביץ' בסיאטל, לאחר מכן עבר לשחק בתיכון ג'יימס לוגן בקליפורניה במשך שנה בטרם חזר לסיאטל. בריינר ביץ' הוא הצטיין בכדורסל, פוטבול וריצה. בשנתו האחרונה הוביל את קבוצת הכדורסל של בית ספרו לאליפות המדינה, ולמאזן של 28 ניצחונות מול הפסד בודד, כשהוא רושם של 17.9 נקודות, שבעה, שבעה אסיסטים ו-3 חטיפות למשחק. באותה השנה נבחר גם לשחקן הפוטבול המצטיין של העונה כאשר מסר 1,200 יארדים, תפס 500 יארדים ורשם 21 טאצ'דאונים. בנוסף רשם באותה השנה תוצאה של 13.85 שניות בריצת 110 מטר משוכות.
בעונת הצטרף לאוניברסיטת וושינגטון. בעונת ה"" שלו שותף רובינסון ב-23 משחקים בהם קלע 13.0 נקודות למשחק. בעונתו השנייה שיחק רובינסון ב-31 משחקים, פתח ב-21 מהם ורשם 13.2 נקודות למשחק, וסיים שלישי בליגה בחטיפות עם 53 באותה העונה. בעונת ה שלו פתח רובינסון בכל 35 המשחקים, קלע 16.4 נקודות למשחק וחטף 61 פעמים במהלך העונה.
בשנותיו באוניברסיטת וושינגטון העפיל רובינסון עם קבוצת הכדורסל לטורניר אליפות המכללות בכדורסל פעמיים, והמשיך להיות פעיל גם בקבוצת הפוטבול של המכללה. בשנת 2016 נבחר להיכל התהילה של ההאסקיז.
ליגת ה-NBA
רובינסון נבחר במקום ה-21 בדראפט של שנת 2005, על ידי קבוצת פיניקס סאנס, אך עבר מיד, ביחד עם קוונטין ריצ'רדסון לניו יורק ניקס תמורת קורט תומאס ודיז'ון תומפסון. בעונת הרוקי שלו, שותף רובינסון ב-72 משחקים, ב-26 מהם אף פתח בחמישייה. משחק השיא שלו בעונתו הראשונה היה בהתמודדות מול פילדלפיה 76' במדיסון סקוור גארדן, כאשר קלע 17 נקודות, כולל שלשת ניצחון מעל ראשו של גיבור ילדותו אלן אייברסון עם ה, וקלט שישה. במהלך סוף-שבוע האולסטאר, זכה רובינסון בתחרות ההטבעות, כאשר ניצח את אנדרה איגודלה כשבאחת מן הקפיצות זינק מעל ראשו של זוכה תחרות ההטבעות של שנת ספאד ווב, וקיבל ציון מושלם של 50 נקודות.
ב-16 בדצמבר 2006, לקח רובינסון חלק בקטטה ההמונית שהתפתחה במהלך המשחק של קבוצתו נגד דנוור נאגטס. מריבתו עם ג'יי אר סמית' אשר נמשכה לתוך יציע האוהדים גרמה להרחקתו של רובינסון מעשרה משחקים. רובינסון התמודד בשנית בתחרות ההטבעות, אך סיים במקום השני אחרי ג'רלד גרין. ב-14 בפברואר 2009 זכה בשנית בתחרות ההטבעות כאשר ניצח בסיבוב הגמר את דווייט הווארד בזכות הטבעה בזינוק מעל ראשו של הווארד (הגבוה ממנו בכ-40 סנטימטרים), אשר זיכתה אותו ב-52% מקולות האוהדים. רובינסון חווה את עונתו הטובה ביותר בעונת אותה סיים עם ממוצע של 17.2 נקודות ו-4.1 אסיסטים למשחק, כולל משחק שיא של 41 נקודות ו-8 ריבאונדים.
לאחר שחילוקי דעות עם מאמנו מייק ד'אנטוני הובילו להשעייתו של רובינסון מסגל הקבוצה ל-14 משחקים, וכמעט חודש לא שותף במשחק. הוא חזר לשחק ב-1 בינואר 2010, כשעלה מהספסל מול אטלנטה הוקס, קלע 41 נקודות והוביל את קבוצתו לניצחון. ב-13 בפברואר 2010 ניצח רובינסון בתחרות ההטבעות, ובכך הפך לשחקן הראשון בהיסטוריה אשר זוכה בתחרות שלוש פעמים ב-18 בפברואר 2010, עבר רובינסון בעסקת חליפין לקבוצת בוסטון סלטיקס ביחד עם מרקוס לנדרי בתמורה לאדי האוס, ביל ווקר וג'יי.אר גידנס שעברו לניו יורק. הוא שיחק 26 משחקים בשארית העונה, בהם קלע 6.5 נקודות ב-14.7 דקות למשחק. על אף זמן המשחק המוגבל לו זכה, תרם רובינסון במשחק מספר 6 בגמר המזרח 13 נקודות במחצית המשחק השנייה, בדרך לגמר ה-NBA.
בפברואר 2011 עבר רובינסון בעסקת חליפין לאוקלהומה סיטי ת'אנדר ביחד עם קנדריק פרקינס בתמורה לג'ף גרין וננאד קרסטיץ' שעברו לבוסטון, אך כמעט ולא שותף במשחקי הקבוצה עד לסיום העונה. בדצמבר 2011, מעט אחרי תחילת עונת, ולאחר שלא שותף ולו במשחק בודד במדי אוקלהומה סיטי, נופה רובינסון מהסגל וב-4 בינואר 2012 חתם בגולדן סטייט ווריורס. בגולדן סטייט הוא שותף ב-51 משחקים מהם עלה בחמישייה בתשעה, קלע 11.2 נקודות והוסיף שיא קריירה של 4.5 אסיסטים בממוצע.
לקראת עונת חתם רובינסון על חוזה לעונה אחת בשיקגו בולס תמורת כמיליון דולר. הוא לקח חלק בכל 82 משחקי הקבוצה לאורך העונה הסדירה, וב-23 מהם אף עלה בחמישייה, ותרם 13.1 נקודות ו-4.4 אסיסטים. הוא אף נבחר לראשונה בקריירה לשחקן השבוע בליגה, לאחר שבארבעה משחקים בחודש פברואר בשבוע אחד קלע 17.8 נקודות, מסר 6.8 אסיסטים והוסיף 2.5 חטיפות בממוצע. במשחקי הפלייאוף הוא רשם 16.8 נקודות בממוצע, ואף הוביל את קבוצתו לניצחון בשלוש הארכות במשחק הרביעי הסיבוב הראשון מול ברוקלין נטס, כשקלע 34 נקודות, בהן 23 נקודות ברבע הרביעי.
בסיום העונה תם חוזהו של רובינסון בשיקגו, והוא חתם על חוזה לשנתיים בדנוור נאגטס תמורת כארבעה מיליון דולר. משום שבדנוור הוחלט שהספרה 2, איתה שיחק רובינסון בשיקגו וגולדן סטייט, לא תשמש עוד שחקנים לכבודו של אלכס אינגליש כוכב העבר של הקבוצה, החליט רובינסון לשחק עם הספרה 10 לכבודו של הכדורגלן ליונל מסי. במהלך עונת הועבר רובינסון בטרייד תמורת ג'מיר נלסון לבוסטון סלטיקס, אך שוחרר מהקבוצה לאחר יומיים. לקראת סיום העונה הוא חתם על חוזה בלוס אנג'לס קליפרס, והופיע במדיה בתשעה משחקים בטרם שוחרר מהמועדון. באוקטובר 2015 הוא חתם על חוזה וטרן בניו אורלינס פליקנס ונופה לאחר שני משחקים בלבד.
הפועל תל אביב
לקראת סוף עונת 2015/2016, ב-17 במרץ 2016, חתם בהפועל תל אביב על חוזה עד סיום העונה. בקבוצה הישראלית שיחק רובינסון לצד חברו מאוניברסיטת וושינגטון - טרה סימונס. במשחקו הראשון בליגת העל, מול מכבי ראשון לציון, קלע 25 נקודות והוביל את קבוצתו לניצחון 103-94. בנוסף קלע שיא של 46 נקודות במשחק הראשון של רבע הגמר מול הפועל ירושלים בו הפסידה קבוצתו בתוצאה 99:97, שיא נקודות למשחק פלייאוף בליגת העל מאז 1995.
סטטיסטיקת קריירה ב-NBA
נכון ל-15 במרץ 2016
משימות מעבורות החלל
תוכנית המעבורות של נאס"א ביצעה 135 טיסות, בעוד שתוכנית החלל הרוסית ביצעה טיסה אחת לא מאוישת עם המעבורת בוראן.
תוכנית המעבורות של נאס"א החלה עם 5 משימות ניסיוניות באנטרפרייז. כל משימה נמשכה מספר דקות וכולן התרחשו בתוך האטמוספירה. במשימות אלו שוחררה המעבורת מעל גבו של בואינג 747 בגובה רב, ונחתה בכוחות עצמה על מסלול נחיתה. לאחר 5 משימות אלו, פתחה משימת STS-1 ב-12 באפריל 1981 את תוכנית המעבורות של נאס"א. התוכנית הסתיימה ב-21 ביולי 2011 עם נחיתת מעבורת החלל אטלנטיס ממשימת STS-135.
לאחר השבתת כל המעבורות תבנה חללית חדשה שתהיה בטוחה יותר, זולה יותר ותתבסס על הטכנולוגיות של חלליות אפולו ומעבורות החלל, עליהן יתווספו טכנולוגיות חדשות. כל זה כחלק מתוכנית החלל "קונסטליישן" של ארצות הברית, שכללה כוונה לחזרה לירח עד שנת 2020, הקמת בסיס קבע ירחי ובסופו של דבר ביצוע משימות מאוישות למאדים, אך ב-2010 היא בוטלה.
שמות המשימות
כל משימות החלל האמריקאיות נקראות תחת השם Space Transportation System או בקיצור (STS). תחילה מספור המשימות נעשה באופן מספרי עוקב עד משימת STS-9. לאחר משימת STS-9, שונתה שיטת הספירה של השיגורים. כך התקבל השם STS-41-B, במקום השם STS-11 (משימת STS-10 התבטלה בגלל עיכוב רב בקבלת והעמסת הציוד והמטען על המעבורת). שיטת הספירה נועדה להיות יותר ספציפית. המספר 4 מייצג את הספרה האחרונה של שנת הכספים הפדרלית השיגור (1984) הספרה השנייה מייצגת את אתר השיגור (הספרה 1 מייצגת שיגור ממרכז החלל קנדי והספרה 2 מייצגת שיגור מבסיס חיל האוויר ונדנברג, למרות שבוונדנברג מעולם לא שוגרה מעבורת) והאות B מייצגת את מספר השיגור לאותה שנת כספים (STS-10 בוטלה, במקור הייתה אמורה להיקרא STS-41-A). לאחר אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר ב-1986 חזרה שיטת הספירה המקורית.
STS-3xx היא משימת הצלה שיוצאת בהתראה קצרה כאשר קורה משהו למשימה שממריאה. הצוות של משימה זו נקבע לפני כל משימה שגרתית וזוהי המשימה היחידה שלא מתוארכת. המעבורת למשימה זו נקבעת לפי המעבורת שיוצאת למשימה שגרתית. (אם יקרה משהו למשימה STS-121 שבה ממריאה הדיסקברי, משימת ההצלה תתבצע על ידי האטלנטיס משום שהיא הבאה בתור לצאת למשימה שגרתית (STS-115).
סטטיסטיקה
סטטיסטיקה זו נכונה ל-27 במאי 2010.
32 (מספר)
32 (במילים בלשון זכר: שלושים ושניים; בלשון נקבה: שלושים ושתיים) הוא מספר טבעי הבא אחרי 31 ולפני 33.
כארתלי תחתית
יישובים
הישובים במחוז:
מושלים
1994 - לוואן מָמַלאדזֶה 2003 - זוּראב מֶליכּישווילי 2004 - יוֹסב מאזמישווילי 2004 - זוּראב מֶליכּישווילי (בפעם השנייה) 2008 - דוד (דווית) קירקיטאדזֶה
האסלאם בכארתלי תחתית
מרנאולי, יחד עם בולניסי ודמניסי, נמצאת באזור המאוכלס ברוב אזרי מוסלמי. האזור הוא אזור אסטרטגי על גבול ארמניה ואזרבייג'ן, בצומת ציר תחבורה חשוב מהים הכספי וציר צינור הנפט באקו-טביליסי-ג'ייהאן. אזור זה, אשר במשך שנים רבות היה חלק מהאימפריה הספווית האיראני, היה תחת השפעה ישירה של האסלאם השיעי. הרחבת השטח הספווית באזור הקווקז, תחת שאה עבאס במאה ה -17, הוביל להתפשטות השיעה באזור. שליטת השלטון המרכזי, תחת האימפריה הספווית, הייתה קפדנית ובעלי הדרגות השונים היו קשורים בקשר הדוק עם הממשלה. משנת 1928 ואילך, עם השתלטות האימפריה הרוסית על הקווקז וקביעת הגבול על נהר האראקס, הביא את האסלאם השיעי באזרבייג'ן ובגאורגיה לניתוק מהמרכזים התאולוגיים החשובים באיראן ועיראק. ניתוק שהתגבר עם מסך הברזל הסובייטי שבא לאחר מכן וקטע בפועל כל קשר עם איראן. העלייה לרגל לערים כרבלא, משהד, נג'ף וקום, היו בלתי אפשריות. הכרזת העצמאות של אזרבייג'ן וגאורגיה בשנת 1991 מצאה את האסלאם מוחלש. מדיניות האתאזם הסובייטית והניתוק מהמרכזים התאולוגיים הביאו למחסור בהדרכה תאולוגית, חולשה אידאולוגית של הארגונים האיסלאמיים ועוד.
עם התפוררות העידן הסובייט בקווקז, נחתו, שליחי הדת האיראניים, בגאורגיה ובקווקז בכלל ותוך זמן קצר החלו להפתח מדרסות ומסגדים. חודשה העלייה לרגל לערים הקדושות בעיראק (עד לפלישת האמריקאים) ולאיראן. בעוד שבתקופה הסובייטית נשלחו הצעירים מהקווקז ללמוד בבוכרה המוסלמית החלו משלב זה ללמוד גם באוניברסיטאות בעולם הערבי, באיראן ובטורקיה. מאות צעירים באזרבייג'ן וגאורגיה לקחו יוזמה והחלו ללמוד תאולוגיה במשהד ובקום ומיעוטם בטהראן וקזווין (قزوین) (מחוז קזווין). החיית הקישורים של הקהילות המוסלמיות בגאורגיה ובקווקז חיברה מחדש את האזור לקהילה השיעית העולמית.
פומבדיתא
פּוּמְבֶּדִיתָּא הייתה עיר בבבל, על חופו המזרחי של הפרת, ליד מוצא תעלה גדולה שחיברה בינו ובין החידקל. פירוש השם בארמית "פומא בדיתא" לאמור "פי התעלה". העיר המודרנית פלוג'ה (الفلوجة) ניצבת על חורבותיה של העיר.
יישוב יהודי גדול התקיים בפומבדיתא בתקופת התלמוד בזכות ישיבת פומבדיתא, שפעלה בעיר מהמאה ה-3 לספירה ועד למאה ה-11 לספירה. נתן אלתרמן עשה שימוש בשמה של העיר, בה התקיימה גלות-של-קבע, כגינוי ליהדות ארצות הברית המסרבת לעלות לארץ ישראל בשירו "ניו פומבדיתא".
ישיבת פומבדיתא
חכמי ישיבות פומבדיתא נודעו בחריפות שכלם, ובנוסף נאמר עליהם שהם "משחילים פיל בקוף של מחט".
חונטה (מוסד שלטוני)
חונטה (בספרדית: Junta) היא מוסד שלטוני-מנהלתי שאפיין את התרבות ההיספנית בספרד ומושבותיה בתקופת המשטר הישן (לפני סוף המאה ה-18), ואשר שרד את התקופה המודרנית והמשיך לשמש בה.
במהלך העת החדשה המוקדמת, מימי הביניים ועד מאה ה-19 התאפיינו הממלכות הנוצריות דוברות הספרדית שבחצי האי האיברי בשיטת שלטון מורכבת שזכתה לכינוי פוליסינודיאלית (polisinodial, קרי רובי מועצות). שיטה פוליטית זו אפיינה את המונרכיות האבסולוטיות באזור ובמסגרתה נוצרה מערכת של מועצות (Consejos) קבועות בתחומים שונים שייעצו לכתר. החונטות היו גופים שכוננו על מנת לדון בנושא מסוים, שדרש תיאום בין מועצות שונות. כך, למשל, הוקמו "חונטת המסחר והמטבע (Junta de Comercio y Moneda) בשנת 1679 ו"חונטת התברואה" (Junta de Sanidad) בשנת 1720. בין השנים 1787 ו-1792 הקים קרלוס השלישי את החונטה העליונה של המדינה (Junta Suprema de Estado) שקיבצה יחדיו את ראשי השרים והמשרדים החשובים בשלטון תחת מנהיגותו של חוסה מוניינו אי רדונדו, הרוזן מפלורידהבלנקה (Moñino y Redondo, conde de Floridablanca).
חונטות היו גם שמם של כינוסים של תאולוגים ומשפטנים שדנו בשאלות קונקרטיות במטרה להוציא צו, או לייעץ בסוגיות מורכבות. מבין אלו התפרסמו שתיים שדנו בשאלות חיוניות שנגעו לקולוניזציה של האמריקות: החונטה של בורגוס (Junta de Burgos) והחונטה של וויאדוליד (Junta de Valladolid).
חונטות היו גם מוסדות מקומיים, כגון החונטות השונות של הטריטוריות הצפוניות של כתר קסטיליה שייצגו אותן בקורטס של קסטיליה (Cortes de Castilla): החונטות הכלליות של הפרובינציות הבסקיות (Juntas Generales de las Provincias Vascongadas) שהורכבו מהחונטות הכלליות של ביסקאיה (Juntas Generales de Vizcaya), החונטות הכלליות של גיפוסקואה (Juntas Generales de Guipúzcoa) והחונטות הכלליות של אלבה (Juntas Generales de Álava), חונטות הקיימות גם כיום במסגרת ארץ הבסקים; החונטה של ממלכת גליסיה (Junta del Reino de Galicia); והחונטה הכללית של נסיכות אסטוריאס (Junta General del Principado de Asturias). בין השנים 1758 ו-1847 תפקדה החונטה המלכותית המיוחדת למסחר של ברצלונה (La Real Junta Particular de Comercio de Barcelona) כמוסד כלכלי בעל אופי מקומי.
המושג חונטה שימש גם לציון מוסד שלטוני זמני או של זמן חירום, שמקורו בנסיבות יוצאות דופן. כך, למשל, במהלך מלחמת הקהילות של קסטיליה (Guerra de las Comunidades de Castilla) הוקמה בצד המורד חונטת הקהילות (Junta de Comunidades); במהלך מלחמת העצמאות הספרדית (Guerra de la Independencia Española) ומלחמות העצמאות באמריקה הספרדית הוקמו חונטות לשלטון עצמי מקומי רבות. לאחר מלחמות העצמאות נהוג היה במדינות אמריקה הספרדית לכנות מוסדות שלטוניים זמניים כ"חונטה", ובמיוחד חונטה צבאית לאחר הפיכה צבאית.
אורנט קולמן
רנדולף דנארד אורנט קולמן, ידוע כאורנט קולמן (באנגלית: Randolph Denard Ornette Coleman; 9 במרץ 1930 - 11 ביוני 2015) היה סקסופוניסט ומלחין אמריקאי. קולמן הוביל והשפיע על התפתחות הג'אז החופשי משנת 1960.
ביוגרפיה
קולמן נולד וגדל בפורט וורת' שבמדינת טקסס, שם החל להופיע בסגנון אר נ' בי (R&B) ובי בופ. תחילה ניגן בסקסופון טנור ואחר כך עבר לנגן בסקסופון אלט, כלי שנשאר הכלי המרכזי שלו. הטון והסאונד של קולמן קלים לזיהוי - צליל חריף, חד "מחקה בכי" אשר מושפע מאוד מסגנון הבלוז. מה שתרם לסאונד הייחודי שלו זה בין השאר השימוש שעשה בסקסופון מפלסטיק בהקלטות המוקדמות שלו, קולמן טען שהצליל שלו נשמע יבש ולכן בהקלטות המאוחרות שלו החל להקליט עם סקסופון ממתכת.
הקריירה המוקדמת
קולמן עבר ללוס אנג'לס בתחילת שנות ה-50, הוא התפרנס ממגוון עבודות, בהן גם נער מעלית. בזמן זה המשיך לנגן ולפתח עצמו מבחינה מוזיקלית. כבר מתחילת הקריירה שלו, המוזיקה והסאונד שלו היו "לא רגילים", קולמן דאג יותר לדיוק הטון מאשר להתאמת המזג שלו למוזיקה, הידע שלו בהרמוניה ובמהלכי אקורדים לא היה עמוק כמו של חבריו המוזיקאים שניגנו סווינג ובי בופ. מוזיקאי ג'אז רבים מאזור לוס אנג'לס טענו ורגזו על כך שקולמן מנגן "מחוץ למסגרת" והוא התקשה במציאת פרטנרים לנגינה. פול בליי היה אחד מתומכיו הראשונים של קולמן. בשנת 1958 הנהיג קולמן סשן הקלטות לתקליט "Something Else" ההרכב כלל את החצוצרן דון צ'רי, המתופף בילי היגינס, הבסיסט דון פיין והפסנתרן וולטר נוריס.
The Shape Of Jazz To Come
שנת 1959 מצאה את קולמן עסוק מאוד, הוא הוציא את הפסנתר מהרכביו והקליט את הדיסק "Tomorrow is The Question", בהמשך חברו לקולמן הבסיסט צ'ארלי היידן, המתופף בילי היגינס והחצוצרן דון צ'רי להקלטת האלבום "The Shape Of Jazz To Come" ההרכב היה "עוף מוזר" בשמי הג'אז שכן לא היה בו כלי הרמוני (מלבד קונטרבס) וכן קולמן ניגן על סקסופון מפלסטיק בעוד דון צ'רי ניגן על חצוצרת כיס. האלבום יצא בחברת אטלנטיק, שהחתימה את קולמן על חוזה למספר אלבומים. האלבום מבוסס מעט על מאפיינים (סאונד ומלודיה) שלקוחים ממסורת הבלוז אך עם זאת, המבנה וההרמוניות באלבום יוצאי דופן.
לפי מבקר הג'אז סטיב היואי, האלבום היווה קו פרשת מים בהיווצרות האוונגרד ג'אז, בעודו חותר דרך מסלול קשה ולא טבעי בתחום הג'אז. מבקרים אחדים טענו שקולמן חסר כישרון לחלוטין בעוד מבקרים אחרים החשיבו את קולמן לגאון בתחומו.
הרביעייה של קולמן הופיעה רבות במועדונים נחשבים בניו יורק ואמנים רבי מוניטין כ"רביעיית הג'אז המודרני", ליאונרד ברנשטיין וליונל המפטון אהדו אותם מאוד. אמנים אלו חיזקו את חברי הרביעייה בנוף הניו יורקי.
למרות האהדה הרבה, היו הדעות לגבי קולמן, הרביעייה שלו וסגנון הנגינה שלו חלוקות מאוד, בעוד מיילס דייוויס הצהיר בפומבי כי לדעתו קולמן "דפוק מהיסוד" (שנים אחר כך, חזר בו דייוויס כשהחל לברך את השפעותיו של קולמן כפי שהצהיר על אלבומיו משנות השבעים), טען רוי אלדרידג' כי לאחר שהקשיב לקולמן בעודו מסומם, מפוכח וכמו כן ניגן איתו, הוא מוצא שקולמן בחור "מאוד ג'אזי".
בהקלטותיו המוכרות מהתקופה המוקדמת, קולמן הקליט בהרכב רביעייה הכולל בס, תופים, חצוצרה וסקסופון, ניתן לשים לב שאין כלי הרמוני שינגן אקורדים (פסנתר/ גיטרה) מה שמאפשר לסולן לאלתר לפי רצונו ולפתח את ההרמוניה ע"ב תפקיד הבס (האזינו ל-Lonely Women כדוגמה).
ג'אז חופשי
בשנת 1960 קולמן הקליט את האלבום "Free Jazz: A Collective Improvisation". הרכב האלבום כלל בתוכו שתי רביעיות (double quartet) שהכילו כל אחת סקסופון, חצוצרה, קונטרבס ותופים כאשר כל הרכב מוקלט בערוץ נפרד, מה שגורם לסטריאו. זהו האלבום השנוי במחלוקת של קולמן. האלבום מכיל קטע של כמעט 40 דקות, שבאותה תקופה היה קטע הג'אז הכי ארוך שהוקלט. המרקם המוזיקלי של האלבום מורכב ממקצבים שונים שמנוגנים על ידי שני מתופפים (לדוגמה - אחד מנגן "Straight" בעוד האחר מנגן "Double Time" אלתורים ספונטניים של שאר הנגנים - בעוד אחד מאלתר, השאר מלווים אותו בחופשיות כאשר הם מוזמנים להצטרף לאלתור ו"להתפרץ" באלתור משלהם כאשר ביחד הם יוצרים קטע יוצא דופן של אלתור סימולטני על ידי שמונה נגנים שהם בעצם שני קוורטטים אינדיבידואליים.
קולמן תכנן לקרוא לאלבום בפשטות Free Jazz אבל המוניטין הגדול שהוא צבר מיקם אותו בחזית המחדשים בג'אז ו-Free Jazz נחשב במהרה לסגנון, למורת רוחו של קולמן שהביע אי נוחות עם ההגדרה הזאת למוזיקה שיצר. אחת הסיבות בגינן קולמן לא היה מרוצה עם הגדרת המוזיקה שלו כג'אז חופשי היא שהיצירות שלו הכילו מידת מה של הלחנה, "המילון" המלודי שלו הזכיר בוודאות את הלחנים של צ'ארלי פארקר "הלביש" על קטעי סטנדרט שונים. בנוסף, ברור לעין (ולאוזן) כי מספר קטעים שקולמן הלחין בעצם מולבשים הרמוניות כגון אלה של I Got Rhythm ו- Out Of Nowhere.
קולמן מיעט לנגן סטנדרטים והתרכז בביצוע הלחנים מקוריים שלו.
שנות השישים
קולמן החל לבחון את הגבולות של המוזיקה וצירף נגני כלי קשת ככלים מלווים, בנוסף הוא עצמו החל לנגן בחצוצרה ובכינור, בתחילה בטכניקה מועטה אך בהמשך, חברותו עם אלברט איילר השפיעה על התפתחותו בכלים אלה.
בשנת 1966 הקליט קולמן דיסק עם צ'ארלי היידן ועם בנו בן העשר, דנארדו. שם הדיסק - The Empty" Foxhole". על הדיסק קיבל קולמן ביקורות שונות עקב שיתוף בנו הצעיר בהקלטותיו, אך עם זאת, ניכר במאזינים ובדנארדו עצמו כי הוא למד תופים והיה בקיא במסורת הג'אז החופשי וכמוכן גם במסורת הבי בופ (אם כי לא באותה רמה של הג'אז החופשי) דנרדו קולמן החל להיות המתופף הקבוע של אביו החל מסוף שנות השבעים (1970)
קולמן הרכיב רביעייה נוספת שכללה בס (היידן וג'ימי גאריסון שניגנו לסירוגין) אלווין ג'ונס על תופים לרביעייה הצטרף דיואי רדמן (אביו של ג'ושוע רדמן, סקסופוניסט מוכשר שחידש באלבומיו קטעים שונים של קולמן - Turnaround ו-Lonely Women) שניגן לרוב על טנור.
הקריירה המאוחרת
כמו מיילס לפניו, גם קולמן החל להשתמש בכלי נגינה חשמליים בהרכביו ובמקצבי רוק ופאנק (Funk), מה שלעיתים כונה Free Funk. אמנם קולמן השתמש בכלים חשמליים אך המוזיקה שלו הייתה דומה למוזיקה המוקדמת שלו - מבחינה מלודית, המלודיות היו לא קונבנציונליות, חופשיות מאוד והאלתור היה סימולטני - מה שג'ו זאווינול כינה "אלתור של אף אחד- אלתור של כולם", הגישה של קולמן למקצבים לא השתנתה.
אמצע שנות התשעים היו מאוד פוריות מבחינת קולמן, בשנים 1995–1996 הקליט ופרסם ארבעה אלבומים שונים, בנוסף, הוא החל לשלב בהרכביו נגני פסנתר (כדוגמת ג'רי אלן ויוהקים קאן).
קולמן מיעט בנגינה עם אמנים אחרים אך רשם מספר הופעות והקלטות עם ג'קי מקלין (אלבום בו ניגן על חצוצרה), יוקו אונו, ג'ו הנרי ולו ריד.
בספטמבר 2006 פרסם אלבום עם רביעייה שכוללת את בנו דנרדו על תופים ושני בסיסטים, זהו האלבום הראשון מזה עשור שקולמן הוציא. האלבום, "Sound Grammar", הוקלט בגרמניה בשנת 2005, וזכה בפרס פוליצר לשנת 2007.
אחרית ימיו
גם באחרית ימיו, כשקולמן נמצא במקום גבוה ומכובד בקרב נגני ומפתחי שפת וסגנון הג'אז המודרני והג'אז החופשי, המשיך לדחוף עצמו לנגינה בסגנון ובמצבים לא רגילים, הוא המשיך לנגן עם מוזיקאים צעירים מתרבויות שונות, המשיך להופיע ויצירות אחדות שלו נחשבות לסטנדרטים בג'אז, למשל:
קולמן הפך לדמות חשובה ומשפיעה, אשר השפיעה על כל דור נגני הג'אז שבאו אחריו, בדגש על סקסופוניסטים.
ב-11 פברואר 2007, הוענק לקולמן פרס גראמי על מפעל חיים.
אורנט קולמן נפטר ב-11 ביוני 2015 לאחר שלקה בלבו.
יחסי ארגנטינה–ישראל
יחסי ארגנטינה–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין הרפובליקה הארגנטינאית לבין מדינת ישראל אשר מוסדו לראשונה ב-31 במאי 1949.
היסטוריה
ב-29 בנובמבר 1947, בזמן ההצבעה בעצרת הכללית של האו"ם על חלוקת ארץ ישראל למדינה יהודית וערבית (תוכנית החלוקה) הביעה ארגנטינה עמדה נייטרלית ונמנעה מלהצביע בעד או נגד. ב-31 במאי 1949 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטים רשמיים ושגרירויות נפתחו בבואנוס איירס ובתל אביב. היחסים בין 2 המדינות היו קשורים במהלך השנים הראשונות על רקע ציד הנאצים מאחר שמיד לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, ארגנטינה היוותה מקלט בטוח לפקידים נאצים לשעבר. בשנת 1960 פרץ משבר קשה בין שתי המדינות לאחר שסוכני המוסד לכדו את הפושע הנאצי אדולף אייכמן בבואנוס איירס והבריחו אותו משם במטוס של המשלחת הישראלית בראשותו של שר החוץ אבא אבן. ארגנטינה דרשה את החזרתו של אייכמן ואף קיימה דיון בנושא באו"ם. החלטה 138 של מועצת הביטחון של האו"ם קבעה כי ישראל הפרה את ריבונותה של ארגנטינה. שגריר ישראל דאז אריה לבבי נחשב בארגנטינה כאישיות בלתי רצויה לאחר שכמה ימים קודם לכן חתם על הסכם הסגרה בין שתי המדינות.בסוף שנות ה-70 ניהלה ארגנטינה מלחמה מול הממלכה המאוחדת על השליטה באיי פוקלנד. ישראל הייתה בין יצואניות הנשק הגדולות לחונטה הצבאית ששלטה בארגנטינה באותם ימים. בין היתר סופקו לחיילים הארגנטיניים חלקי ציוד למטוסים וטכנולוגיות חדישות. במהלך תקופה זו בחרו ממשלות ישראל להעלים עין מרדיפת המשטר בארגנטינה את הקהילה היהודית.
קרלוס מנם, נשיא ארגנטינה בין השנים 1989-1999 הוגדר כראש המדינה הראשון של ארגנטינה שערך ביקור דיפלומטי בישראל, בשנת 1991.
בשנת 1992 נפגעה שגרירות ישראל בבואנוס איירס בפיגוע טרור שגבה את חייהם של 22 איש. ביולי 1994 בוצע הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה ("AMIA") בבואנוס איירס בו נהרגו 85 איש. ממשלות ישראל וארגנטינה האשימו את חזבאללה בביצוע הפיגועים בהכוונת איראן. מאז 2006, דרשה ארגנטינה את הסגרתם של שמונה איראנים, כולל שר ההגנה אחמד וחידי והנשיא לשעבר אכבר האשמי רפסנג'אני, בגין ביצוע הפיגוע. איראן הכחישה כל מעורבות בהפצצה וסירבה לעצור את החשודים. נשיאת ארגנטינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר הצהירה כי שני הצדדים הסכימו להקים "ועדת אמת" עם חמישה שופטים עצמאיים - שאף אחד מהם לא יגיע מאיראן או מארגנטינה. מאז 2013, כ-100 ארגונים יהודיים ברחבי ארגנטינה קראו לממשלה לבטל את ההסכם בהם "AMIA" והמשלחת של האגודות הישראליות הארגנטינאיות ("DAIA") שהצהירו כי הפניית התיק לוועדה מסוג זה היא "השפלה של מערכת המשפט הארגנטינאית" אשר תוביל להחליפה בוועדה "שבמקרה הטוב ביותר תוציא, ללא כל מועד מוגדר, 'המלצה' לצדדים המהווה, ללא ספק, היפוך במטרה המשותפת של השגת צדק". בשנת 2015 התובע היהודי אלברטו ניסמן תבע את נשיאת ארגנטינה קירשנר דאז, בטיוח המעורבות האיראנית בפיגוע ומניעת העמדה של בכירים באיראן לדין. ב-18 בינואר 2015 נמצא ניסמן בדירתו ירוי בראשו, שעות ספורות לפני שהציג ראיות בפני המחוקקים.בעוד בארגנטינה ישנה האוכלוסייה היהודית הגדולה ביותר באמריקה הלטינית, לאורך השנים נודעו מקרים שונים של אנטישמיות במדינה , אשר כללו בין היתר חילול 58 קברים יהודים בלה טבלדה בשנת 2009 , בעיקר בשל סטריאוטיפים על יהודים הכוללים שליטה באינטרסים עסקיים ושליטה עולמית באמצעות קפיטליזם, כמו גם השתייכותה של ישראל בקרב מדינות המערב הקרובות לארצות הברית.
בשנת 2010 הודיעה ארגנטינה על כוונתה להצטרף לברזיל בהכרה במדינה פלסטינית עצמאית. הצהרה זו עוררה ביקורת שלילית מצד ישראל.
משנת 2015 חל שינוי לטובה במדיניות של ארגנטינה כלפי ישראל עם בחירתו של הנשיא החדש, מאוריסיו מאקרי אשר שינה את עמדתה של ארגנטינה בנוגע ליחסיה עם מדינות המזרח התיכון. בשבוע הראשון של מאקרי בתפקיד, הוא ביטל את מזכר ההבנות בין ארגנטינה לאיראן, שקבע חקירה משותפת על הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה. התזכיר נקבע כבלתי חוקתי על ידי מערכת המשפט, פסק דין שעליו הוגש ערעור במהלך כהונתה של הנשיאה לשעבר קירשנר. מאקרי משך את הערעור ואישר את פסק הדין המקורי, ועודד את המשך החקירות בנוגע לפיגוע ופרשת מותו של התובע ניסמן. השגריר קרלוס פאוסטינו גרסיה והדיפלומט הישראלי מודי אפרים שיבחו את מאקרי על עידוד המשך החקירות. באותה שנה חתמה ישראל על עסקה לשדרוג טנקי TAM של הצבא ארגנטינאי.
בספטמבר 2017 יצא ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לביקור באמריקה הדרומית ונפגש עם נשיא ארגנטינה. בכך, היה לראש הממשלה המכהן הראשון שביקר רשמית בארגנטינה ואמריקה הלטינית. בדצמבר 2017 ארגנטינה נמנעה לצד 34 מדינות נוספות בהחלטה בעצרת הכללית של האו"ם בגנות הצהרת נשיא ארצות הברית ה-45, דונלד טראמפ, המכירה בירושלים כבירת ישראל.
באוגוסט 2018 האשים הנשיא מאקרי את הפלסטינים באלימות בין ישראל לרצועת עזה. ביולי 2019 הכריזה ארגנטינה על חזבאללה כארגון טרור, לציון 27 שנה לפיגוע בבניין הקהילה היהודית, צעד אשר נקט מאקרי.
במרץ 2019, שני אזרחים איראנים השתמשו בדרכונים ישראליים מזויפים כדי לצאת מספרד ובדרכונים ישראלים מזויפים שונים כדי להיכנס לארגנטינה. כשהתברר כי הדרכונים היו הונאה, עצרה המשטרה הארגנטינאית את החשודים. תובעים ארגנטינאים גילו כי החשודים השתמשו בעבר בדרכונים מזויפים כדי להיכנס למדינות נוספות, בהן פורטוגל.
בינואר 2020, הנשיא אלברטו פרננדס הגיע לישראל לטיול הנשיאותי הראשון שלו מחוץ למדינה. במהלכו הביע כבוד לקורבנות השואה בעת פורום השואה העולמי החמישי וניהל פגישה דו-צדדית עם ראש הממשלה בנימין נתניהו.
שגרירויות
לארגנטינה יש שגרירות בהרצליה ולישראל שגרירות בבואנוס איירס ושתי קונסוליות כבוד בקורדובה ובמנדוסה.
תאודיציה
הבעיה
סוגיית התיאודיציה במחשבה הדתית נובעת מהצלבתן של שש הנחות יסוד:
בין שש ההנחות האלה קיימת לכאורה סתירה. סתירה זו נוגעת רק עבור מי שמחזיק בכל ההנחות; מספיק לבטל אחת מהן כדי להימנע מסתירה זו.
הבעיה הנוצרת היא, כיצד יכול להיות שהאל המיטיב ברא עולם רע? או לחלופין, כיצד יכול להיות שקיים רע בעולם ואלוהים לא מונע ממנו להתרחש?
בעיית צידוק האל במקרא
המסורת הדתית היהודית מאפשרת לא רק להצדיק את הדין האלוהי, אלא גם למחות כנגד אלוהים ולהעלות כנגדו תוכחה. המחאה מקבלת מעמד בתוך המסורת הדתית, היא חלק מהחיים הדתיים גופם. דוגמאות לפעולה כזאת של תוכחה כנגד האל ניתן למצוא למכביר במקורות במקרא:
בעיית צידוק האל בספרות חז"ל
מסורת זאת נמשכת אל תוך ספרות חז"ל, כאשר השיא הוא במדרשי האגדה שבמקרים רבים מבליטים מאוד את תוכחת האל.
גם אצל אלישע בן אבויה מתעוררת מחאה דומה. בשיר השירים רבה בן אבויה רואה את לשונו של רבי חוצפית המתורגמן, אחד מעשרת הרוגי מלכות מוטלת באשפה. על פי מקור אחר, הוא רואה ילד שנהרג בשעה שטיפס על עץ לאחר שאביו הורה לו לשלח את הקן. הילד נהרג בשעה שהוא קיים שתי מצוות שהתורה מבטיחה עליהן אריכות ימים, שילוח הקן וכיבוד אב ואם. אלישע בן אבויה בתגובה יצא ואמר "לית דין ולית דיין" - והוא מוזכר בתלמוד כדוגמה ל״תלמיד חכם שסרח״ כלומר ״כפר בעיקר״ ויצא בשאלה בעקבות מחשבותיו אלו.
באגדה נוספת שמובאת בתלמוד הבבלי אלוהים מראה את רבי עקיבא למשה בנבואה. לאחר שאלוהים מראה למשה את תורתו של רבי עקיבא, משה לא מצליח להבינה, בזמן שרבי עקיבא מסביר שדבריו הם "הלכה למשה מסיני". לאחר מכן משה מבקש לראות את שכרו של רבי עקיבא, ורואה ש"שוקלין בשרו במקולין". משה שואל את אלוהים "זו תורה וזו שכרה?" ונענה ״שתוק, כך עלה במחשבה לפני״.
דרכי התמודדות עם הבעיה
עם בעיית התיאודיציה התמודדו גישות רבות במחשבה היהודית הדתית. כל גישה מנסה לרכך אחת מן ההנחות מהן צומחת הבעיה, וכך נפתרת בעיית צידוק האל.
אור-המלט (מחזה)
אוּר-המלט (בגרמנית: Ur-Hamlet) הוא מחזה אשר נכתב על שייקספיר, אשר לא ידוע על קיום עותק של המחזה, אך הוא מתוארך על ידי חוקרים למחצית השנייה של 1587. ידוע שהמחזה הוצג בלונדון. במחזה ידוע שיש דמות בשם המלט; וכן כי יש דמות רפאים  במחזה שבוכה "המלט, נקמה!".
יצירות קשורות
הקשר של אור-המלט למחזה הידוע המלט של שייקספיר אינו ברור. ייתכן ומדובר במחזה המציג אירועים שהתרחשו לפני הטרגדיה של שייקספיר או אולי גרסה מוקדמת של המחזה.
תומאס קאנטרימן
'''תומאס מ. קאנטרימן (באנגלית: Thomas M. Countryman''') הוא דיפלומט אמריקאי אשר שימש כעוזר מזכיר המדינה לביטחון בינלאומי ולמניעת תפוצה גרעינית ותת מזכיר המדינה לענייני ביטחון בינלאומי.
אור-המלט (מחזה)
יצירות קשורות
כמה חוקרים מאמינים כי אור-המלט הושפע מהעבודה הגרמנית "Der bestrafte Brudermord".
תומאס קאנטרימן
ביוגרפיה
'''תומאס מ. קאנטרימן''' נולד ב-1957 בארצות הברית. הוא למד באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ובבית הספר לממשל על שם ג'ון קנדי.
אור-המלט (מחזה)
על המחבר
תומאס נאש (מחזאי אנגלי מהמאה ה-16) ציין את הדמיון בין סגנונו של המחזה המלט של שייקספיר לסגנון "הטרגדיה הספרדית" מאת תומאס קיד ולכן האמין שקיד הוא המחבר של אור המלט.
תומאס קאנטרימן
ביוגרפיה
הוא הצטרף למחלקת המדינה של ארצות הברית ב-1982. בין השנים 1983 עד 1985 הוא הוצב בשגרירות ארצות הברית בבלגרד. בשנים 1985 עד 1988 הוא עבד במחלקה לענייני מזרח אירופה ויוגוסלביה. בין השנים 1988 עד 1990 הוא למד את השפה והתרבות הערבית בארצות הברית ותוניסיה. בעת מלחמת המפרץ הוא עבר לשגרירות האמריקאית בקהיר. בין השנים 1991 עד 1993 הוא היה אחראי לדווח על עניינים פוליטיים, ביטחוניים ודתיים במצרים
אור-המלט (מחזה)
על המחבר
חוקרים אחרים מאמינים כי המחזה הוא גרסה מוקדמת של מחזהו של שייקספיר, וכהוכחה הם מצביעים על שלוש גרסאות מוקדמות של המחזה השייקספירי ששרדו שבהם קווי דמיון לאור-המלט. אפשרות נוספת היא שמדובר באותו מחבר על פני תקופה של שנים רבות. הארדין קרייג הראה במחקרו כי ייתכן ואור-המלט הוא טיוטה מוקדמת של המחזה שנכתב גם הוא על ידי שייקספיר. כך גם סוברים בצורה זו או אחרת הרולד בלום, פיטר אלכסנדר, ועוד.
תומאס קאנטרימן
ביוגרפיה
ב-1993 עד 1994, הוא עבד במשרד ללוחמה בטרור. בין השנים 1994 עד 1997 הוא שימש כיועץ מיוחד לשגרירת ארצות הברית באומות המאוחדות מדליין אולברייט לענייני המזרח התיכון והיה איש הקשר האמריקני עם "UNSCOM". בשנים 1999 עד 2000 כיהן כמנהל המשרד לענייני דרום מרכז אירופה במחלקת המדינה. בשנים 2001 עד 2005 הוא הוצב בשגרירות ארצות הברית ברומא. בשנים 2005 עד 2008 הוא כיהן כסגן ראש משלחת ארצות הברית בשגרירותה באתונה. בשנים 2008 עד 2009 הוא שימש כיועץ למדיניות חוץ לגנרל ג'יימס טי. קונוואי, מפקד חיל הנחתים של ארצות הברית. בשנים 2009 עד 2010 כיהן כסגן מזכיר המדינה לעניינים פוליטיים צבאיים, ובשנים 2010 עד 2011 כסגן עוזר מזכיר המדינה לענייני אירופה ואחראי לענייני הבלקן.
אור-המלט (מחזה)
על המחבר
הזרם המרכזי של החוקרים עדיין מחזיק בטענה שאור-המלט הוא פשוט גרסה משובשת בלתי מורשית לטקסט שפורסם בסופו של דבר.
תומאס קאנטרימן
ביוגרפיה
בשנת 2011, נשיא ארצות הברית ברק אובמה מינה אותו להיות עוזר מזכיר המדינה לענייני ביטחון בינלאומי ולמניעת הפצת נשק גרעיני, ולאחר אישור הסנאט הוא הושבע לתפקיד עוזר מזכיר ב-27 בספטמבר באותה השנה. ב-27 בינואר 2017, כאשר היה בדרכו לכנס בנושא בקרת נשק, פיטר אותו נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ מתפקידו.
המסלקה הפנסיונית
הקמה
המסלקה הוקמה בשנת 2013. היא מבוססת על מערכת המידע שבנתה חברת נס טכנולוגיות, ומופעלת על ידי חברה בת שהוקמה לשם כך, "סוויפטנס".
המסלקה נועדה להגביר את יעילות ודיוק הפעולות בתחום החסכונות הפנסיוניים והביטוחים הנלווים להם של כלל בעלי החסכונות הפנסיוניים - שכירים עצמאים ואחרים, להוריד עלויות, ולהנגיש ייעוץ פנסיוני לכלל האוכלוסייה. בתחילה הייתה ספקנות לגבי יכולתה של המסלקה לתפוס מקום משמעותי בעבודת סוכני הביטוח והחוסכים, אולם השימוש במסלקה הפך לכלי מרכזי בפעילות בענף.
פעילות במסלקה
המסלקה מרכזת מידע מכ-100 חברות ביטוח ובתי השקעות בהיקף של כ-1.4 טריליון ש"ח ועד היום עשו בו שימוש יותר מ-600 אלף חוסכים. המסלקה מאפשרת לסוכני ביטוח ולעובדים המפרישים כספים לביטוח חיים, ביטוח נכות, קרן פנסיה, ביטוח מנהלים, קופת גמל וקרן השתלמות לקבל את המידע על כל חסכונותיהם ובכלל זה סכומי הצבירה, גובה דמי הניהול, כיסויים ביטוחיים, תשואות ועוד.
המסלקה הפנסיונית מסוגלת להעביר לא רק מידע פנסיוני אלא גם לסלוק כספים, כך שהעברות כספי פנסיה וביטוחים על ידי המעסיק בעבור עובדיו יכולים לעבור גם הם דרך המסלקה ישירות לקופות העובדים. כל פעולה במסלקה, בין אם מדובר על קבלת מידע, העברת מסמכים או העברת כספים כרוכה בתשלום. התעריף מפוקח ונקבע על ידי משרד האוצר.
קאנה (אי)
קאנה (אנגלית: Canna) הוא האי המערבי ביותר מבין ארכיפלג האיים הקטנים באיים ההברידיים הפנימיים שבסקוטלנד. הוא מחובר לאי השכן סאנדי על ידי דרך ושרטון בשעות שפל. אורכו 7 קילומטר ורוחבו 1.5 קילומטר. האי שייך ל"נאמנות הלאומית של סקוטלנד" מאז 1981 ומנוהל כחווה וכאזור שימור.
כמו האיים ויסט הדרומי ובארה היה האי קאנה באופן מסורתי קתולי ברובו משום שהוא היה אחד המקומות המעטים אליו היו יכולים קתולים לברוח מהרפורמציה הסקוטית. במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 הייתה באי אוכלוסייה די יציבה של 20-30 תושבים, אך במפקד של שנת 2001 נשארו בו רק 12 תושבים (יחד עם האי סאנדי).
החיים באי
ישנם כ-20 מבנים על האי, ביניהם שלוש כנסיות, חדר תה ומשרד דואר (שהיה פעם סככת גן). האי מבודד ותושביו חייבים לקנות את מצרכיהם ביבשת. יש באי חיבור טלפוני וגישה לאינטרנט, אך אין כיסוי לטלפונים סלולרים. באי אין פשיעה בכלל אך שוטר מגיע פעמיים בשנה מהיבשה, בעיקר כדי לבדוק רישיונות נשק. הרופא הקרוב ביותר נמצא באי אג והוא מבקר בקאנה פעם בחודש. הדרכים באי לא סלולות והן בבעלות פרטית, לכן הרכבים המקומיים לא צריכים לשלם מס דרך.
נמל טבעי גדול נוצר בין קאנה לסאנדי. המזח בקאנה ובשאר האיים הקטנים שופץ והוגדל בשנת 2005 והוא משמש למעבורת המחברת בין קאנה, רום, אג ומאק ליבשת.
הטבע באי
קאנה ידועה בשל עופות הים שלה, ביניהם יסעורים מצויים ותוכי ים. באי שוכנים גם מספר מינים נדירים של פרפרים ובמים ניתן למצוא דולפינים ולווייתנים קטנים. בשנים האחרונות גדלה אוכלוסיית חולדות החוף גדלה ל-10,000 פרטים וגרמה לבעיות רבות לתושבי האי וגם לעופות המקומיים.
טילוצפלוניקס
טילוצפלוניקס (שם מדעי: Tylocephalonyx; מילולית: "ראש עבה בעל טפרים") הוא סוג נכחד של מפריט פרסה ממשפחת הכליקותריים, אשר חי בערבות אמריקה הצפונית בתקופת המיוקן שלפני 15.97-13.6 מיליון שנה מזמננו. הוא הוגדר ב-1979 ובסוג זה נכלל מין אחד - Tylocephalonyx skinneri. הממצאים התגלו במספר אזורים, ביניהם בתצורה "Sheep Creek Formation" בנבדה וב-"Split Rock vertebrate fauna" בויומינג. ממצאים נוספים התגלו באורגון, יוטה, מונטנה וקולורדו.
הטילוצפלוניקס היה קרובם של המורופוס ושל האנכילותריום והשתייך כמותם לתת-המשפחה Schizotheriinae. הוא היה יונק מוצק וחסון בגובה 1.8 מטר ומשקל של 600 ק"ג בממוצע. הוא היה בעל גולגולת מחוזקת דמוית "קסדה" של דינוזאורים ממשפחת הפכיצפלוזאוריים. ייתכן שהוא השתמש בכיפתו המוזרה להילחם ביריבים בצורה דומה או לפחות בדומה לכמה מיני פריים ואיילים בעלי מצח נוקשה. כמו שאר הכליקותריים הוא היה בעל זרועות רחבות ובקצוותיהם בלטו טפרים מאונקלים שאיתם תלש ענפים ועלים מהצמחייה שסביבו.
רסיסי אהבה
רסיסי אהבה הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2011 בבימויו של ניסים נוטריקה, עם ריימונד אמסלם ויחזקאל לזרוב בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ניסים נוטריקה בהשראת סיפור ילדותו במשפחה קשת יום ומתפוררת בשכונת מצוקה בירושלים. האם היא אישה מוכה והבעל מתעלל בה כל הזמן. מהאהבה הגדולה בהתחלה נשארו רק רסיסים.
העלילה מתרחשת בשכונת נחלאות בירושלים ב-1968.
תקציר העלילה
סמי כהן (יחזקאל לזרוב) הוא גבר מרשים ויפה תואר. הוא נשוי למלכה (ריימונד אמסלם) ולהם ארבעה ילדים. הבכור שלמה (ידידיה ויטל) משרת בצבא ונמנע מלחזור הביתה בחופשות. הבת תקווה (תימור כהן) בחרה להיות בקיבוץ, רחוק מהמשפחה. בבית נשארו איציק (תמיר מתוק) המתכונן לבר מצווה ומיכה הקטן (עידן שלו) שאינו מדבר בגלל מה שהוא חווה בבית.
לסמי יש נגריה בשותפות עם אברהם (ערן בן זאב), ניצול שואה. הוא מתחמק מעבודה, שותה, מהמר בקלפים, מעשן ביום כיפור ומבלה שעות רבות עם דינה (עדנה בליליוס), אישה בודדה עשירה שמחלקת אתו את יצועה וגם תומכת בו בכספים אותם הוא מפסיד בקלפים.
מלכה אשתו ואם ארבעת ילדיו, היא אישה מסורתית וכנועה, שמנסה בכל כוחה לשמר את התא המשפחתי. בסמוך אליה גרות אימה ג'מילה (רבקה בכר) ששונאת את סמי ומקללת אותו תוך כדי עישון נרגילה, אחותה ציונה (אופירה רחמים) שמנסה לגלות לה את האמת ושכנתה הרכלנית בכורה (לירית בלבן).
לסמי יש תוכנית גדולה להתקדם בחיים. הוא קונה ביחד עם ידידיו הקלפנים וכסף שמקבל מדינה, את המועדון של סוראמלו. דינה מופיעה כזמרת במועדון ושרה שם את "La Nave del Olvido" אך הוא צובר חובות וסמי מפזר המחאות רבות ללא כיסוי ונשלח לבית כלא.
אופירה והילדים מבקרים אותו בכלא והוא מבקש לדחות את בר המצווה אך מלכה מסרבת בהוראת הרב.
לבסוף דינה אוספת כסף ומשחררת אותו מהכלא ללא ידיעת מלכה. בכורה מגלה לה כי סמי בשכונה ביחד עם ה"שרמוטה" דינה. ג'מילה מגיעה לדירתם ומקללת את דינה ואחותה ציונה אומרת שעליה להתגרש אבל מלכה מסרבת ומגרשת אותה.
אברהם מנסה להתקרב אל מלכה ומזמין אותה לצאת אתו אך היא אומרת שהיא עדיין אשת איש ומסרבת. היא הולכת לדירת דינה אך סמי יוצא, מכה אותה ומזהיר אותה לבל תחזור שוב.
דינה מציעה למלכה כסף כדי שתוותר על סמי אך מלכה זורקת את השטרות.
מלכה הולכת למגדת עתידות וזאת יועצת לה להשיג שומן חזיר ולהניח אותו בכניסה לביתה של דינה. אם סמי ידרוך עליו, הטומאה שלו תחדור לשומן החזיר. מיכה הקטן נשלח להניח את שומן החזיר אך הוא רואה שדינה עוזבת וסמי שהגיע דופק בדלת שלא נפתחת.
בתחילת הסרט מקריאה מלכה את צוואתה למשפחה ומבקשת שלא יערכו סעודות לזכרה אלא קבר נמוך כמו שחייה היו נמוכים.
דניאל כפרי
דניאל כפרי (נולד ב-1945) הוא פסל ישראלי. פסלו המפורסם, "שער האמונה" מוצב ביפו העתיקה.
ביוגרפיה
דניאל כפרי נולד בצ'כוסלובקיה ועלה לישראל בשנת 1949. גדל בקריית מוצקין ובגיל 21 החל ללמוד בבצלאל בעזרת מלגת לימודים שקיבל מקרן ידידות אמריקה-ישראל. בשנות ה-70 יצר עבודות פיסול שונות עבור הסוכנות היהודית ועיריית ירושלים. בשנת 1971 זכה בפרס ראשון בתחרות לאמנים צעירים בביאנלה במונקו. בשנת 1976 זכה בפרס ירושלים לפיסול.
עבודותיו של דניאל כפרי, הכוללות בעיקר פסלים ותבליטי קיר, מוצגות במספר רב של ערים ברחבי ישראל, בין השאר במתחם בית החולים סורוקה, במתחם מרכז רפואי שיבא, במכון ויצמן, ביפו העתיקה, באילת, במלון הילטון בטאבה, במוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים, נמל התעופה בן-גוריון ועוד.
כמו כן, אוספים משמעותיים של עבודותיו ניתן למצוא אצל אספני אמנות ברחבי העולם וביניהם, מוזיאון בלז לאמנות בממפיס, אוסף הרמלין בדטרויט, אוסף שאלתיאל בלאס וגאס, אוסף פסברג בניו-יורק ואוסף קפלן במוסקבה.
מאז הוא מנהל אורח חיים אורתודוקסי, ומחלק את זמנו בין ביתו בביתר עלית לבין הסטודיו והגלריה בירושלים.
דניאל מצליח לאחד בעבודותיו רבדים שונים מהסיפור של העם היהודי, עלה לארץ ונלחם במלחמות ששת הימים ויום כיפור, יוצר אמנות, לומד תורה ומקדיש את חייו לשילוב כל האלמנטים הללו יחד.
אלכסנדר קוקורין
אלכסנדר אלכסנדרוביץ' קוקורין (ברוסית: Алекса́ндр Алекса́ндрович Коко́рин; נולד ב-19 במרץ 1991 במוסקבה) הוא כדורגלן רוסי, המשחק כחלוץ באריס לימסול. קוקורין נחשב לאחד הכדורגלנים השערורייתיים ברוסיה.
פרנסיס הודג'קינס
פרנסיס מרי הודג'קינס (באנגלית: Frances Hodgkins; 28 באפריל 1869 – 13 במאי 1947) הייתה ציירת ניו זילנדית. היא נולדה וגדלה בניו זילנד, אך בילתה את מרבית חייה באנגליה. היא נחשבת לאחת הציירות המשפיעות ביותר של ניו זילנד.
אלכסנדר קוקורין
במועדוני מוסקבה
קוקורין שיחק במחלקת הנוער של לוקומוטיב מוסקבה בין השנים 2002 ל-2008.
פרנסיס הודג'קינס
ביוגרפיה
הודג'קינס נולדה בדנידין, ניו זילנד בשנת 1869, בתם של רייצ'ל אוון פרקר וויליאם הודג'יקנס, עורך דין, צייר חובב ודמות מובילה בחוגי האמנות בעיר.