cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סמל אוסטרליה המערבית
הקנגורו האדום
הקנגורו האדום (Macropus rufus) הוא הזן הגדול ביותר מבין הקנגוראים והוא חי באוסטרליה המערבית הפנימית. סביבתו הטבעית, יחד עם סביבתו של הברבור השחור, מקיפה כמעט את כל שטחה של מדינה ומסמלת את אזור הסמכות השיפוטית של שלט האצולה. את הקנגורו האדום ניתן לראות במקומות רבים בהרלדיקה האוסטרלית לדוגמה בסמל הטריטוריה הצפונית ובסמל אוסטרליה. בסמל ניו סאות' ויילס מופיע קנגורו כתומך אך זהו הקנגורו הזהוב המיתי.
על הבומרנגים אשר אוחזים התומכים אין כל סמל או סימן. עומבדה זו נועדה לסמל את כלל אוכלוסיית האבוריג'ינים אשר חיים בשטחי המדינה.
יחסי הרשות הפלסטינית–לבנון
יחסי הרשות הפלסטינית–לבנון הם היחסים הדיפלומטיים והדו-צדדיים בין הרפובליקה הלבנונית לבין הרשות הפלסטינית המוכרת בחלקה, הכוללים שני שטחים: רצועת עזה, והגדה המערבית (יהודה ושומרון).
היסטוריה
בשנת 1948, במהלך מלחמת העצמאות, נאלצו פלסטינים רבים לברוח ללבנון. בשנות ה-70 גדל מספר הפליטים הפלסטינים בלבנון לאחר מלחמת ששת הימים ולאחר מלחמת ההתשה. בשנת 1987 התגוררו בלבנון כ-400,000 פלסטינים. עם הזמן החלו פליטים פלסטינים לארגן מחנות אימונים בדרום לבנון, מה שהוביל להידרדרות קשה ביחסי ישראל–לבנון. הדבר הוביל לשליטה בפועל של אש"ף בשטחי דרום לבנון (דבר אשר זכה לכינוי הישראלי "פתחלנד"), מה שגרם לגירוש האוכלוסייה הלבנונית המקומית ולעימות צבאי ישיר עם ישראל. התנהגות זו של פליטים פלסטינים עוררה תגובה מצד הקהילה הנוצרית בלבנון והובילה מדינה זו לתוצאות חברתיות-כלכליות קשות.
בשנת 1975 פרצה מלחמת האזרחים בלבנון ויחידות מיליציות נוצריות תקפו את אזור פלסטיני בביירות. הפלסטינים הגיבו בתקיפת נציגי הקבוצה הנוצרית החזית הלבנונית, וכן השתלטו על כמה שטחים במדינה. בשנת 1982 תקפו כוחות ישראליים את לבנון והדיחו את מורדי אש"ף מדרום לאותה מדינה. בתוך לבנון קיבלו מהגרים פלסטינים מדרום המדינה עוינות והם הותקפו לא רק על ידי נוצרים, אלא גם על ידי חמושים מוסלמים מקומיים. במהלך הקרבות הללו איבדו הפלסטינים כמה אלפי הרוגים.
בשנת 1989 הכירה לבנון בעצמאות הפלסטינית מישראל. ב-30 בנובמבר 2008 נוצרו יחסים דיפלומטיים. בשנת 2008 חיו בלבנון כ-400,000 פליטים פלסטינים. בשנת 2016 נרשמה ירידה משמעותית, כאשר היו בלבנון כ-250,000 פליטים פלסטינים.
ממשלת ישראל השישית
ממשלת ישראל השישית, שכונתה גם "ממשלת שרת השנייה", הייתה ממשלת ישראל, בראשותו של משה שרת, שפעלה מ-29 ביוני 1955 עד 3 בנובמבר 1955, בזמן כהונתה של הכנסת השנייה.
סיעות הקואליציה
מספר הח"כים החברים בקואליציה:
הרכב הממשלה
בממשלה כיהנו 12 שרים והיא הייתה זהה בהרכבה לממשלה החמישית בעת סיום כהונתה, למעט ארבעת שרי הציונים הכלליים, שלא היו שותפים לקואליציה שהרכיבה את הממשלה השישית.
אולטימו
גאוגרפיה
אולטימו מצוי 2 ק"מ דרום-מערבית ממרכז העסקים הראשי של סידני, גובל בצדו המערבי בגליב, בצפון בפירמונט, במזרח בהיימרקט ובדרום בצ'יפנדייל.
היסטוריה
אולטימו היה שם האחוזה של ד"ר ג'ון הריס (John Harris), שהשתרעה על פני 140,000 מ"ר וניתנה לו מידי המושל קינג ב-1803. שם האחוזה נבחר בזכות טעות פקיד בכתב אישום שהוגש כנגד הד"ר במהלך שירותו: בכתב האישום נאמר כי העבירה היא אולטימו (כלומר אירעה בחודש שעבר ונשפטה באיחור) ולא אינסטנט (כלומר אירעה באותו חודש בו התרחש המשפט ונגעה לעבירה מיידית). טעות זו גרמה לביטולו של משפט שדה כנגד הד"ר, ולאות הוקרה הוא קרא לאחוזתו על שמה.
רחוב הריס באולטימו נקרא על שם אותו בעלים ראשון. ב-1859 האחוזה חולקה ונבנה המתווה לרחובות השונים של אולטימו, וב-1880 תנופת פיתוח של בתים פרטיים בשטח הביאה את האוכלוסייה ל-30,000 תושבים רשומים, באזור שהוא כעת פירמונט ואולטימו. במהלך המאה ה-20 הפך אולטימו לאזור תעשייה ואחסון, ומאות בתים נהרסו כדי לפנות מקום לבתי חרושת. בהדרגה הצטמצמו בעלי הבתים הפרטיים בשטח עד שהאוכלוסייה ב-1978 מנתה פחות מ-2,000 איש.
תעשיית הצמר הייתה בין הגדולות באולטימו, עם למעלה מ-15 בתי מסחר שעסקו בתחום. בסוף המאה ה-20 שינויים במרכז העסקים המרכזי של סידני משכו עסקים לעבור מהפרוור, ורק מעטים מהם נותרו בתום המאה. אחד מהעסקים שנותרו שם הוא קואופרטיב חקלאי החלב (Dairy Farmers Cooperative) שנותר במקום מאז הקמתו ב-1912.
ב-1830 יובשה הביצה בחלקו המערבי של אולטימו, במפגש עם הגליב, ונבנה שם פארק ונתוורת', ששימש ביתה של נבחרת הראגבי של הגליב בתחילת המאה ה-20.
תרבות
באולטימו מצויים אולפני שידורי הטלוויזיה והרדיו של רשת ABC (ר"ת של Australian Broadcasting Corporation), ברחוב הריס. כמו כן מצויים בפרוור מספר אולפני הקלטה ואולפני טלוויזיה ציבורית. באולטימו מצוי מוזיאון אחד, הפאוורהאוס מוזאום (Powerhouse Museum), מוזיאון מדע גדול.
כמחצית מהדרים באולטימו הם ילידי חו"ל, שהיגרו לאוסטרליה. רבים מהם ילידי סין או מדינות הקרובות לסין, וייתכן שבחרו להתגורר במקום בעקבות קרבתו לצ'יינהטאון.
רוריימה
גאוגרפיה
האקלים ברוריימה הוא טרופי, עם טמפרטורה ממוצעת של 26 מעלות צלזיוס. רוב המדינה ממוקמת ביער האמזונאס, עם רצועה קצרה של סוואנה במזרח. המדינה עשירה במרבצי מחצבים - במיוחד זהב, יהלומים, קסיטריט, בוקסיט ונחושת, אשר בעטיים יש עימותים רבים בין שלטונות ברזיל והתושבים הילידים המקומיים, במיוחד בני שבט הינומאמי.
הפארק הלאומי של יער רוריימה ממוקם בסביבות אחד ההרים הגבוהים בברזיל, הר רוריימה טפוי שפסגתו מגיעה לגובה 2,810 מטרים.
היסטוריה
ב-1943 הכריז הממשל הפדרלי על חלוקת האזור ממדינת אמאזונס. השטח נקרא בהתחלה ריו ברנקו על שם הנהר הראשי באזור, וב-1962 השם שונה ל"רוריימה". ב-1988 היא הפכה למדינה.
דגל
הכחול בדגל מסמל את השמיים והאוויר הנקי של רוריימה, הרצועה הלבנה מסמלת שלום, והירוק בצד ימין מסמל את היערות והשדות. הכוכב מסמל את המדינה בדגל הלאומי של ברזיל, הצהוב בכוכב מסמל את המחצבים של המדינה. הפס האדום שבתחתית הדגל מסמל את קו המשווה, שחוצה את המדינה. הדגל עוצב על ידי האמן מאריו בארטו, ואומץ לפי חוק ב-14 ביוני 1996.
מפלגת העם הסוציאליסטית
מפלגת העם הסוציאליסטית (בדנית: Socialistisk Folkeparti, מכונה גם SF) היא מפלגה ירוקה וסוציאליסטית בדנמרק.
היסטוריה
המפלגה הוקמה ב-15 בפברואר 1959 על ידי אקסל לארסן, לשעבר מנהיג המפלגה הקומוניסטית הדנית (DKP). לארסן סולק משורות ה-DKP לאחר שביקר את מדיניות ברית המועצות במרד ההונגרי בשנת 1956. לארסן ניסה ליצור דרך כלכלית שתשלב את רעיון הסוציאל-דמוקרטיה מהמערב ואת הקומוניזם של ברית המועצות- לשלב דמוקרטיה וקומוניזם. ללארסן הצטרפו רבים מחברי ה-DKP, שתמכו בעצמאות מעול שלטון ברית המועצות. בשנת 1960 התמודדה לראשונה לפולקטינג (הפרלמנט הדני), וקיבלה 11 מושבים (מתוך 179), זאת לאחר שזכתה ב-6.1% מהקולות. ה-DKP הפסידה באותן הבחירות את כל כוחה. בשנות ה-60 פעלה המפלגה למען שלום, והתנגדה לפיתוח נשק גרעיני ולאנרגיה גרעינית. בשנת 1966 המפלגה הכפילה את כוחה, ותמכה מבחוץ בממשלת המיעוט של הסוציאל-דמוקרטים, ממשלה שהחזיקה רק שנה. שיתוף הפעולה בין המפלגות גרם למתחים שהפילו את הממשלה בסופו של דבר. בסוף העשור נחלש במעט כוחה של ה-SF.
בתחילת שנות ה-70 הובילה המפלגה למשאל עם בנושא הצטרפות דנמרק לשוק האירופי המשותף, משאל בו נצחה המפלגה. בהמשך העשור ה-SF ניסתה להיפתח לקהלים חדשים מלבד פועלים גברים. בתקופה זו החלה ה-SF לעסוק גם בפוליטיקה של זהויות ובסביבתנות. בשנת 1988 הגיעה המפלגה לשיא כוחה- 27 מושבים בפרלמנט.
בשנת 1992 הוקם האיחוד האירופי באמצעות אמנת מאסטריכט, שאליה המפלגה התנגדה בתחילה, אך התפשרה בהמשך התהליך. בשנת 2000 המפלגה הובילה קמפיין מוצלח כנגד הפיכת האירו למטבע הלאומי של דנמרק. בבחירות שנערכו בשנת 2001, המפלגה איבדה חלק ממושביה בפרלמנט, ולא היה לה כוח פוליטי ממשי. בשנת 2004 הנציג היחידי של המפלגה בפרלמנט האירופי החליט לעבור לגוש הברית החופשית של הירוקים האירופאים, במקום השמאל האירופי המאוחד/השמאל הנורדי הירוק. המעבר בין המפלגות האירופיות הוביל למחלוקת עזה בתוך המפלגה. המחלוקת נמשכה עד שנת 2008, כאשר הוחלט שנציגי ה-SF יישארו בברית של הירוקים האירופאים, אך כמשקיפים בלבד, ולא חברים בצורה מלאה.
בבחירות 2007 הוכפל כוחה של המפלגה והיא הפכה למפלגה הרביעית בגודלה. חיזוק זה לא הוביל לחיזוק העוצמה הפוליטית של המפלגה, שכן הימין שמר על רוב בפרלמנט. למרות זאת, הגידול בכמות הקולות והמושבים הביא אופטימיות ומשאבים חדשים למפלגה. מספר חברי המפלגה גדל מאוד בתקופה זו. בשנים 2011-2014 הייתה ה-SF חלק מהממשלה.
אידאולוגיה
בבסיסה הערכי של המפלגה, נמצאים הסוציאליזם דמוקרטי ורעיון הקיימות. המפלגה תומכת בזכויות האדם, זכויות מיעוטים וערכים דמוקרטיים נוספים. בתחילת דרכה, המפלגה הייתה מאוד אירוסקפטית, אך במהלך שנות ה-90, החלה לתמוך בו. נושא זה עדיין מהווה מחלוקת פנימית ב-SF. בנוסף על כך, המפלגה תומכת בפמיניזם ובאיכות הסביבה.
תקופת בית שני
תקופת בית שני היא תקופה בתולדות עם ישראל, אשר החלה בראשית שיבת ציון בשנת 538 לפנה"ס, והסתיימה בשנת 136, עם תום מרד בר כוכבא, אשר הסתיים בתבוסה והרס נרחב ליישוב היהודי בארץ ישראל. התקופה נקראת על שם בית המקדש השני, והתיקוף מקובל על היסטוריונים, אף שבית המקדש השני נבנה 22 שנה לאחר תחילת שיבת ציון, וחרב 65 שנה לפני תום מרד בר כוכבא.
במהלך התקופה הייתה התפתחות תאולוגית ורוחנית שכללה יצירה תרבותית ודתית ענפה, ועלו ונפלו זרמים דתיים, כוהנים ומנהיגים. בסוף ימי בית שני, במאה הראשונה לספירה, הגיעה האוכלוסייה היהודית לשיא היסטורי מבחינת חלקה היחסי באוכלוסיית העולם. ההערכות השמרניות נוקבות בכ-2,000,000 יהודים (אומדנים מקסימליים מגיעים אף ל-8,500,000) מפרס במזרח ועד קרתגו במערב, כשאוכלוסיית האימפריה הרומית כולה מנתה על פי האומדן כ-60,000,000 נפש.
היסטוריה
בתקופה זו נכתבו חלק מספרי התנ"ך (למשל מגילת אסתר וספר דניאל), וחלקים נוספים נערכו ונחתמו. בין השאר נכתבו גם הספרים החיצוניים והמגילות הגנוזות. במשך הזמן החל תהליך ארוך של יצירת קובצי הדינים וההלכות הכלולים בתורה שבעל פה, שהפכו לימים למשנה ואחר כך לתלמוד. סדרי התפילה החלו להתגבש, והזהויות והגישות באוכלוסייה היהודית שינו צורה.
במהלך רוב תקופה זו היה בית המקדש בירושלים למרכזו הרוחני והדתי של עם ישראל, הגם שבמהלך חלק מתקופה זו היו קיימים בתי מקדש נוספים בגולה, אשר אף בהם היו מקריבים קורבנות, ונהוגה הייתה שם עבודת הכוהנים כפי שהייתה נהוגה בבית המקדש בירושלים. בימי זרובבל נבנה בית המקדש השני ברובו מחדש, הוא נהפך להיכל מרהיב בידי הורדוס ונהרס לבסוף בידי טיטוס. לאחר חורבן בית המקדש השני לא הוקם בית המקדש מחדש.
במשך התקופה היה עם ישראל עצמאי בארצו אך לתקופה קצרה - תקופת החשמונאים. רוב התקופה היה העם משועבד למעצמות אזוריות שונות - האימפריה הפרסית, מצרים התלמיית, הממלכה הסלאוקית, והאימפריה הרומית. דבקות העם באמונתו ורצונם של רבים בעצמאות מדינית, יצרו חיכוך מתמיד עם האימפריות השליטות, וכן עם תושבי הארץ שאינם יהודים.
ארבעת העימותים הגדולים בין היהודים לבין השלטון הזר בארץ ישראל היו: מרד החשמונאים, המרד הגדול, פולמוס קיטוס, ומרד בר כוכבא; שלושת האחרונים נוהלו מול האימפריה הרומית, וסופם היה חורבן בית המקדש, חיסול היישוב היהודי בירושלים, גירוש המוני של יהודים מן הארץ ואובדן העצמאות המדינית.
לאורך תקופה זו התחוללו גם עימותים פנימיים בין פלגים שונים בחברה היהודית, כמו מאבקי הכוח בין בית חשמונאי לצדוקים ולפרושים בימים בהם הגבירו החשמונאים את אחיזתם בשלטון, וכן המאבקים העזים על השלטון בממלכה, בטרם הגעת הרומאים לאזור.
החברה היהודית
מאפייני החברה היהודית בארץ ישראל בתקופת בית שני היו כלכלה הנשענת ברובה על חקלאות, ולצדה פעילות מסחרית ענפה.
הושם דגש על חיי הדת והתרבות. נוצרה יצירה ספרותית, שכללה את עריכת התנ"ך, המשנה, מגילות מדבר יהודה וכתבים נוספים שרובם אבדו; תפיסת ירושלים ובית המקדש הפעיל שבה כמרכז חיי האומה. חינוך הילדים קיבל מעמד עצמאי, ונערכו רפורמות מהותיות באופיו. וזאת במקביל לקיומן המשגשג של קהילות יהודיות בתפוצות, הגדולה שבהן בבבל, שבינה לבין היהודים בארץ ישראל התקיימו קשרים ענפים.
תקופות משנה עיקריות
תקופות עיקריות בתקופת בית שני:
יחסי הפיליפינים–מיאנמר
יחסי הפיליפינים–מיאנמר הם היחסים הבילטרליים שבין רפובליקת הפיליפינים לבין הרפובליקה של איחוד מיאנמר. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בספטמבר 1956. לפיליפינים שגרירות ביאנגון, ולמיאנמר שגרירות במנילה.
היסטוריה
הפיליפינים הייתה אחת המדינות הביקורתיות ביותר באסיה כלפי משטר החונטה במיאנמר בטרם הציגה מספר צעדים לכיוון דמוקרטיה ב-2011. שתי המדינות נשלטו על ידי שליטים סמכותניים כמו נה וין במיאנמר ופרדיננד מרקוס בפיליפינים. שר החוץ לשעבר של הפיליפינים, אלברט דה רוסריו תמך במפת הדרכים של מיאנמר לדמוקרטיה, וכינה אותה חיונית. כמו כן, הוא פנה לשר החוץ של מיאנמר בבקשה לשחרר יותר מ-2,000 אסירים פוליטיים.
מיאנמר והפיליפינים חיזקו את היחסים ביניהן בעיקר בתחום הכלכלי. הפיליפינים הסכימו לסייע לפיתוח המגזר החקלאי במיאנמר על ידי טכנולוגיות לגידול אורז ובננות. ב-2013 הביעה הפיליפינים את תמיכתה בהסרת הסנקציות המערביות על מיאנמר.
משבר הרוהינגיה
הפיליפינים פתחה את שעריה בפני פליטים בני הרוהינגיה שברחו ממיאנמר. הן תחת שלטון בניגנו אקינו והן רודריגו דוטרטה, הסכים לקלוט פליטים ולתת להם אזרחות פיליפינית.
ב-2018, מיאנמר הביעה התנגדות לאופן שבו נשיא הפיליפינים דוטרטה תיאר את המצב כ"רצח עם", ובתגובה העבירה הפיליפינים התנצלות לשליטת מיאנמר אונג סן סו צ'י, עם הדגשה כי הביקורת כוונה למדינות אירופה שביקרו את המצב מבלי להושיט סיוע למיאנמר. מוקדם יותר בינואר 2018 יעץ נשיא הפיליפינים דוטרטה למיאנמר להתעלם מביקורת על מצב זכויות האדם בה. כמו כן, צוות יפני ופיליפיני משותף הוקם כדי לחקור את הפרות זכויות האדם במשבר.
ב-2017, במהלך שלטון דוטרטה, הפיליפינים הצביעה בעצרת האומות המאוחדות נגד הצעה שגינתה את מצב זכויות האדם במיאנמר וב-2018 התנגדה שוב במועצת זכויות האדם להחלטה שהרחיבה את המנדט של האו"ם לחקור הפרות זכויות אדם.
ארנקה בהם
ארנקה בהם (בהונגרית: Böhm Aranka, שאהי, 17 ביולי 1893 – אושוויץ, 1944) הייתה רופאה הונגריה-יהודייה, אשתו השנייה של הסופר פרידייש קארינתי ואמו של הסופר פרנץ קארינתי. היא נרצחה במחנה ההשמדה אושוויץ בשנת 1944.
ביוגרפיה
ארנקה בהם נולדה במשפחה יהודית בעיירה בת כ-8000 תושבים ממש על הגבול הנוכחי בין סלובקיה לבין הונגריה. מצד אביה מוצאה ממשפחת סוחרים מנובי סאד ומצד אמה ממשפחת סוחרים מקומית בעיירת הולדתה. אביה, איגנץ בהם, היה סוחר תיקים, חוטים וברזנט ובשנת 1892 נשא לאישה את הרמינה מנגולד. אחיה של ארנקה, טיבור, הפך גם הוא לסוחר ובמשך הזמן המשיך את חנות החוטים של אביהם.
חייה המקצועיים
בהם החלה את לימודי הרפואה בפסיכואנליזה בשנת 1913 באוניברסיטה ההונגרית המלכותית בבודפשט לפני נישואיה הראשונים, אך רק שנים ספורות לאחר מכן, במהלך נישואיה לפרידייש קארינתי, השיגה את התואר ברפואה.
נשואיה הראשונים
ב־28 ביולי 1914 נישאה לטיוודר קרטס, רופא בבודפשט, ממנו נולד לה בן, טמאש קרטס, ובשנת 1920 הם התגרשו.
נשואיה השניים
בינואר 1920, בגיל עשרים ושבע, פגשה לראשונה את פרידייש קארינתי, שהיה מבוגר ממנה בשש שנים. היא עדיין הייתה נשואה באותה תקופה, אך קארינתי כבר היה גרוש מנישואיו הראשונים והיה גם לו בן, גאבור קארינתי. הם נישאו ב -14 באוגוסט 1920 בבודפשט. בנם המשותף, פרנץ קארינתי, נולד כשנה לאחר מכן בשנת 1921. קארינתי כתב ביומן של אשתו כך על ארנקה בהם: "את טיפשה, מוזרה, מתוקה ומרה עד להחריד, חמודה ויפה, מכוערת ומוכשרת. את חסרת מנוחה, צרה גדולה ושמחה גדולה בעולם, את חוסר המזל הגדול בראשי ...".
נישואיהם היו מערכת יחסים לא שגרתית לחלוטין, עם סכסוכים בלתי פוסקים, סופות וסצנות קנאה, וריבים מדי פעם. המחסור התמידי בכסף הייתה בעיה מתמדת במהלך נישואיהם ומסיבה זו ארנקה בהם עודדה ללא הרף, שוב ושוב, את בעלה לכתוב יצירות חדשות וחדשות יותר, שחלקן הצליחו לכסות את הוצאותיהם העצומות. בשנת 1938 היא ניסתה להתאבד מתוך קנאה, ואף על פי ששרדה היא נפצעה קשה. הם היו נשואים שמונה עשרה שנים עד מותו של קארינתי.
קשריה עם אנדרה אדי
ארנקה בהם התקרבה מאוד לספרות כבר בגיל צעיר. סימוכין לכך ניתן למצוא באוטוביוגרפיה של הסופר והמשורר ההונגרי-יהודי אנדור נמט. לפי כתביו, בשנת 1912 ארנקה בהם פגשה את המשורר אנדרה אדי מספר פעמים עם ספרים וכתבים שונים של תלמידת בית ספר. המשורר כתב בזה אחר זה שירים אליה וכשקוראים את "שירי הזהב" של אדי ("במעגן הזרועות הצעירות", "כתפייך, כתפייך", "בת הסבך", "ראית פרחים שחורים" וכו'). כשקוראים שירים אלה מתקבלת תמונה על יחסיהם, יחסים שבהם אדי קורא לארנקה בהם "זהב שחור".(בהונגרית השם Aranka נובע מהמילה Arany, שפירושו זהב בהונגרית. שמה בעצם זהה לגולדה או לזהבה).
יחסיה עם טיבור דרי
ארנקה בהם הייתה ידועה בחוסר נאמנותה. מערכת היחסים שלה עם הסופר ההונגרי-יהודי טיבור דרי החלה בסביבות שנת 1928 ונמשכה עד שנת 1931 בערך, מערכת יחסים שלמעשה הייתה גלויה לכל וכנראה גם בעלה ידע עליה. "היא אהבה את הסכנה של להיות גלויה בציבור, הייתה נרגשת מהאפשרות להתעלס בפני אחרים", כתב טיבור דרי. על פי האוטוביוגרפיה של המחבר (ללא שיפוט, 1969), מערכת היחסים ביניהם נשלטה על ידי נרדפות, פגיעות וחוסר ביטחון תמידי, שהשפיעו בתחילה בעיקר על דרי, ובמשך השנים גברה גם הפגיעות שלה להזדקנות והפחד שלה מה שההזדקנות סימלה עבורה. מערכת יחסים זו המוטרדת והבלתי יציבה יותר ויותר, נקטעה כאשר דרי תפס את ארנקה בהם עם אהובה הראשון, הכנר בלה זוכמן.
מותה
בשנת 1944, בגיל חמישים ואחת, גורשה למחנה ההשמדה אושוויץ ונרצחה שם.
"לאחר פרסום הצו לענידת הטלאי הצהוב, היא הגיעה אלי להתייעץ: האם להישאר בבודפשט, אך סירבה לענוד את ההטלאי; או לקבל משרת רופאה במוסד לחולי נפש בטרנסדנוביה, שם תוכל לשרוד את המלחמה עד סופה בצורה בטוחה יותר. יעצתי לה את השני; היו כל כך הרבה אנשים בבודפשט שהכירו אותה שלא ניתן היה להימנע מכך שתוגש עליה מתלונה אנונימית. היא הייתה מהראשונים שגורשו למחנה השמדה ..." (טיבור דרי: ללא שיפוט).
אילניה
אִילָנִיָּה הוא מושב בגליל התחתון, כשני קילומטר וחצי מדרום למחלף גולני, בתחום מועצה אזורית הגליל התחתון. המושב ידוע גם בשם "סֶגֶ'רָה", על שם הכפר הערבי הסמוך א-שג'רה (בערבית: "אילן"), אשר חרב במלחמת העצמאות ושעל חלק מאדמותיו התרחבה אילניה לאחר קום המדינה.
היסטוריה
אילניה התחילה כחוות סג'רה שאדמותיה נרכשו בידי החברה היהודית להתיישבות בשנת 1899, ובשנת 1902 הפכה למושבה, ובה עבדו בחקלאות ובשמירה אנשי העלייה השנייה, ובהם מניה שוחט, יוסף ויץ ודוד בן-גוריון.
בפסח תרס"ט ( 1909) הוקמה באילניה אגודת "השומר", כוח ההגנה המאורגן הראשון בארץ.
בתחילת המאה העשרים הגיעו לסג'רה מספר משפחות של סובוטניקים - מהכפר סולודקין ברוסיה ביניהם משפחת קורקין, פרוטופופוב, ניצ'ייב, מטביוב וסזנוב. למרות הקשיים הצליחו, בהיותם חסונים ובעלי ניסיון בחקלאות, לנטוע שורש במקום. רוב הסובוטניקים עזבו את המושבה. בחצר שמואלי - משק פרוטופופוב נערכים סיורים על תולדות גרי הצדק בארץ ישראל בכלל ובסג'רה בפרט על ידי משפחת סטפמן שמואלי - צאצאי פרוטופופוב. רופא המושבה בין השנים 1923–1927 היה הד"ר יעקב זס. רב המושבה בשנת ה'תרפ"ד היה הרב חיים זבולון חרל"פ.
בסקר הכפרים של הרשויות המנדטוריות מ-1945 נאמדה אוכלוסיית המושבה ב-240 תושבים.
במלחמת העצמאות נערכו על סג'רה קרבות כבדים בין כוחות צבא ההצלה של פאוזי קאוקג'י ולוחמים מכפרי הסביבה לבין חיילי חטיבת גולני שסבלו אבדות כבדות. הכפר נכבש על ידי גדוד 12 של חטיבת גולני ב-6 במאי 1948. בקרב נהרגו 20 מתושבי הכפר, וכל שאר תושביו ברחו. בתי הכפר נהרסו על ידי כוחות צה"ל.
בשנת 1949 התרחבה החווה על שטח הכפר הערבי הסמוך א-שג'רה, שתושביו נמלטו ממנו במהלך מלחמת העצמאות. בשנת 1957 הפכה אילניה למושב, שקלט תושבים נוספים.
אולימפיודורוס הזקן
אולימפיודורוס הרצה על אריסטו בהצלחה ניכרת. בשל מהירות דיבורו וקושי הנושאים בהם עסק, הוא הובן על ידי מעטים ממש. כאשר הרצאותיו היו מסתיימות, פרוקלוס היה חוזר על הנושאים שטופלו בהם לטובת אותם תלמידים שהיו איטיים יותר בתפיסת כוונתו של רבם. לאולימפיודורוס היה המוניטין של היותו אדם רהוט והוגה דעות מעמיק. שום דבר משלו לא הגיע לידינו בצורה כתובה.
הוא מכונה כיום "אולימפיודורוס הזקן" מכיוון שהיה פילוסוף נאופלאטוניסטי מאוחר יותר (במאה ה-6) שגם הוא נקרא "אולימפיודורוס" ולימד באלכסנדריה (אולימפיודורוס הצעיר). אין לבלבל אותו גם עם אולימפיודורוס הדיקון, מחבר אלכסנדרוני של פרשנויות התנ"ך.
אוטו פלצר
אוטו פאול אֶבֶּרְהַארד פֶּלְצֵר (בגרמנית: Otto Paul Eberhard Peltzer; 8 במרץ 1900 - 11 באוגוסט 1970) היה אתלט גרמני. היה שיאן עולם בריצות למרחקים בינוניים. בריצת 800 מטר לאחר שיפור שיאו בן ה-14 שנים של טד מרדית' האמריקאי, בריצת 1000 מטר ובריצת 1500 מטר לאחר שיפור שיאו של פאבו נורמי מפינלנד. הוא אתלט הראשון מתוך שניים בלבד, שהחזיק בו זמנית בשיאי העולם בריצת 800 מטר ובריצת 1500 מטר, 50 שנה עד שסבסטיאן קו הבריטי הצליח לקבוע הישג זה.
פלצר היה קורבן של הנאצים בשל היותו הומוסקסואל.
ביוגרפיה
פלצר נולד באלרנברוק-דרגה שבהולשטיין. כילד בריאותו הייתה לקויה, אך הוא התגבר וגדל להיות אתלט מעולה. בשנת 1918 החל ללמוד באוניברסיטת מינכן. הוא הצטרף למועדון האתלטיקה ושם כונה "אוטו המוזר" ("Otto der Seltsame"). בשנת 1922 זכה לראשונה באליפות גרמניה. בשנת 1925 קיבל את הדוקטורט.
ב-3 ביולי 1926 הוזמן פלצר להשתתף באליפות איגוד החובבים באתלטיקה של אנגליה, שנערכה באצטדיון סטמפורד ברידג' שבלונדון. הוא ניצח בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 1:51.6 דקות, שיפור לשיאו הוותיק בן ה-14 שנים של טד מרדית' מארצות הברית (1:51.9 דקות). בריצה זו ניצח את דאגלס לאו, האלוף האולימפי (פריז 1924) בריצה זו ומי שלימים ינצח בריצה זו גם באולימפיאדה הבאה (אמסטרדם 1928). השיא החזיק מעמד שנתיים. גרמניה לא הורשתה להשתתף במשחקים האולימפיים שנערכו בפריז בעקבות מלחמת העולם הראשונה.
בתחרות הזמנה שנערכה בברלין, גרמניה ב-11 בספטמבר 1926, לעיני 30,000 צופים נלהבים, בהשתתפות פאבו נורמי מפינלנד, אדווין ווייד משוודיה (בעל 5 מדליות אולימפיות) והרברט בוכר בן ארצו, ניצח פלצר בריצת 1500 מטר בשיא עולם חדש של 3:51.0 דקות, שיפור לשיאו בן השנתיים של נורמי (3:52.6 דקות), שיא זה החזיק מעמד 4 שנים ונשבר על ידי ז'ול לדומג מצרפת (3:49.2 דקות).
בתחרות שנערכה בקולומב פרבר של פריז, צרפת ביולי 1927 קבע פלצר בריצת 1000 מטר שיא עולם חדש של 2:25.8 דקות.
לאחר שגרמניה הורשתה להשתתף במשחקים האולימפיים, תקופה קצרה לפני אולימפיאדת אמסטרדם (1928) נפצע פלצר במהלך משחק כדוריד. הוא אמנם החלים ואף נבחר לתפקיד קפטן הנבחרת, אך לא הצליח להעפיל לשלב הגמר בריצת 800 מטר לאחר שקבע תוצאה של 1:56.3 דקות. גם בריצת 1500 הוא לא הצליח להעפיל לריצת הגמר, כמו שלושת הרצים האחרים מגרמניה שעלו לגמר.
בתחרות שנערכה באולם בשנת 1932 קבע פלצר בריצת 1000 מטר שיא אירופה חדש של 2:30.8 דקות.
פלצר נבחר שוב לקפטן נבחרת גרמניה באתלטיקה לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932). במשחקים עצמם הוא סיים במקום תשיעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:55.0 דקות, לאחר שנאלץ לרוץ בתנאים גרועים, עם נעלי מסמרים על המסלול הקשה. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:53.6 דקות ועלה חמישי לריצת הגמר. את ריצת ה-1500 מטר שבה השתתף, הוא לא סיים. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי עם הרביעייה הגרמנית בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:14.4 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:08.2 דקות, בריטניה (3:11.2 דקות) וקנדה (3:12.8 דקות).
רדיפתו על ידי הנאצים
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 הצטרף פלצר למפלגה הנאצית ולאס אס. ביוני 1935 הוא נידון למאסר של 18 חודשים בשל קיום יחסים הומוסקסואלים עם צעירים, לפי סעיף 175 לחוק העונשין הגרמני. הוא שוחרר בטרם עת בתנאי שתיפסק מעורבותו בספורט, אך נעצר בשנית ב-1937. לאחר תקופה שבה בילה בדנמרק, בפינלנד (סבל מברונכיטיס חסימתית) ובשוודיה חזר לגרמניה בשנת 1941, לאחר שהיה סמוך ובטוח כי ההאשמות נגדו יבוטלו, אך הוא נשלח למחנה הריכוז מאוטהאוזן שם שהה עד לשחרור המחנה ב-5 במאי 1945.
אחרי המלחמה
בשנות ה-50, נחשבה ההומוסקסואליות של פלצר עדיין לעבירה פלילית בגרמניה וגרמה לסכסוך בינו לבין איגוד האתלטיקה הגרמני. האפשרויות שלו לאמן בגרמניה היו מאוד מוגבלות. למרות זאת, הוא קיבל עמלה מעיתון גרמני עבור סיקור אולימפיאדת מלבורן (1956). לאחר המשחקים ניסה להתקבל לאיגודי אתלטיקה לאומיים שונים כמאמן, אך ללא הצלחה. בסופו של דבר, הגיע פלצר להודו ושם אימן באצטדיון הלאומי בניו דלהי וייסד את המועדון הנוער האולימפי של דלהי. לאחר מכן הונצח שמו, בכך שהמועדון נקרא על שמו.
במהלך שנות השישים היגר פלצר לקליפורניה, ארצות הברית, שם המשיך בלימודים אקדמיים והוסמך לדוקטור בתחום המדעים המדויקים באוניברסיטת ברקלי. לאחר התקף לב שעבר בשנת 1967, שוכנע לחזור לגרמניה, שם טופל בבית חולים בהולשטיין.
בשנת 1970 לאחר שהשתתף במפגש ספורטאים שנערך באוטין שבהולשטיין, נמצא פלצר מוטל מת בדרך למגרש חניה.
שיאים אישיים
פלצר קבע 4 שיאי עולם ו-16 שיאי גרמניה אישיים
הישגים ותארים בספורט
פלצר זכה ב-14 תוארי אליפות גרמניה אישיים
מס מכירה
מס מכירה היה מס שנגבה על ידי רשות המסים בישראל בעת מכירת מקרקעין (למעט דירת מגורים) ושיעורו 2.5% משווי הנכס.
על המס נמתחה ביקורת משום שהכנסות המדינה ממנו היו נמוכות והוא יצר עיוות בכך שגם מי שהפסיד ממכירת נכס שילם את המס. המס בוטל בהדרגה: בשנת 2001 נקבע שרק נכסים שנרכשו לפני שנה זו יחויבו במס, ולאחר מכן הוא בוטל לחלוטין במסגרת חוק ההסדרים שנלווה לתקציב המדינה לשנת 2008. ביטול המס חל רטרואקטיבית מיום 1 באוגוסט 2007.
נורווק (קליפורניה)
נורווק (באנגלית: Norwalk) היא עיר במחוז לוס אנג'לס השוכנת מזרחית ללוס אנג'לס שבקליפורניה, ושייכת למטרופולין שלה. לפי מפקד התושבים בשנת 2000 חיו בה 103,298 תושבים. היישוב הוקם במאה ה-19 אך היא הוכרזה עיר רק בשנת 1957.
העיר מרוחקת כ-27 ק"מ מזרחית ממרכז העיר לוס אנג'לס.
העיר מונה אוכלוסייה גדולה של הולנדים והחל משנות ה-90 בעקבות ההגירה הגדולה ממקסיקו גם מקסיקנים. היא חלק מערי המעבר של לוס אנג'לס.
היסטוריה
לאחר שהסתיימה מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, קליפורניה הייתה אזור מבוקש למגורים. בשנות ה-60 של המאה ה-19 נרכשו האדמות עליהן שוכנת העיר כיום. תוך זמן קצר החלה מכירה של שטחים למטרת בנייה. מספר משפחות קנו שטחים גדולים ובנו בהם חוות. בשנת 1973 נבנתה מסילת רכבת שעברה בקרבת מקום ונבנתה תחנת רכבת קטנה. בשנת 1874 ניתנה לעיירה השם 'נורווק'. תחנת הרכבת הייתה הסיבה העיקרית לכך שבעשור האחרון של המאה ה-19 החלו להתיישב באזור עוד ועוד משפחות.
בשנת 1900 חיו בעיירה 50 משפחות. הרוב מתוכן עסקו בחקלאות או הפעילו מחלבות. עד היום ידועה העיר בזכות המחלבות המשובחות שלה.
נורווק הוכרזה רשמית כעיר בשנת 1957.
גאוגרפיה
נורוולק שוכנת על שטח של 24.2 ק"מ רבועים, בגובה 92 מטרים מעל פני הים. נורווק היא עיר פרבר של לוס אנג'לס וחברה במועצת ערי המעבר של לוס אנג'לס. גבולותיה הן: סטנה פה ספרינגס בצפון, דאווני בצפון-מערב, בלפלאוור בדרום-מערב, קריטוס וארטסיה בדרום, ולה מיראדה בדרום-מזרח.
אקלים
נורווק, כמו כל אזור לוס אנג'לס ודרום קליפורניה ידועה בזכות אקלים ים תיכוני. החודש החם ביותר הוא אוגוסט. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה הייתה 43 מעלות צלזיוס והיא נמדדה בשנת 1961. החודש הקר ביותר הוא ינואר והטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה הייתה -4 מעלות צלזיוס בשנת 1963.
שכונות
ישנן 5 שכונות עיקריות בעיר:
חאפז אל-אסד
חאפז אל-אסד (בערבית: حافِظ ٱلْأَسَد; תעתיק מדויק: חָאפִט' אלְאַסַד; 6 באוקטובר 1930 – 10 ביוני 2000) היה שליט סוריה משנת 1970 ועד למותו. אסד, בן למיעוט העלווי, החל את דרכו כקצין בחיל האוויר הסורי והיה פעיל במפלגת הבעת'. ב-1966, לאחר הפיכה צבאית שהובילה המפלגה, היה לשר ההגנה ושר החוץ, ובנובמבר 1970 תפס בעצמו את השלטון, תוך מינוי בני משפחתו ומקורביו העלווים לעמדות מפתח. בתקופת שלטונו, הנהיג אסד דיקטטורה ופולחן אישיות ודיכא באכזריות את האופוזיציה למשטרו, דיכוי שהגיע לשיאו בטבח חמה. הוא פעל לרסן את כוחם של האחים המוסלמים, ולחזק את מעמדה של סוריה כרפובליקה חילונית. אסד הוביל עם מצרים את מלחמת יום הכיפורים מול ישראל, והנהיג חזית קשוחה במסגרת המגעים להגעה להסכם שלום עימה. במקביל, הגביר את מעורבותה של סוריה בענייניה של שכנתה לבנון, מעורבות שהביאה לעימות נוסף בינה לבין ישראל במלחמת לבנון הראשונה. לאחר מותו, ביוני 2000, מונה בנו בשאר אל-אסד ליורשו.
נעוריו וקריירה מוקדמת
ב-1 בפברואר 1958 הכריזו מצרים וסוריה על איחוד ביניהן, אשר כונה "הרפובליקה הערבית המאוחדת", בהשראתו של המנהיג הכריזמטי גמאל עבד אל נאצר אשר הגה את רעיון האיחוד הפאן-ערבי. ב-1959 שהה אסד בברית המועצות שם קיבל אימוני טיסה מתקדמים, ולאחר מכן הוצב בקהיר. ב-28 בספטמבר 1961 התקוממו קצינים סורים כנגד האיחוד, וזה פורק לאחר הפיכה צבאית בסוריה. אסד ששהה בקהיר בזמן ההפיכה בילה כחודש ימים בכלא, בשל חלקו בפירוק האיחוד שלא היה לרוחו של נאצר, ולאחר מכן חזר לסוריה. הייתה זו תקופה סוערת בחיי סוריה, וחילופי המשטר התכופים גרמו לאסד להימלט ללבנון שם נכלא, ולאחר מכן הוסגר לסוריה, שם בילה זמן קצר בכלא.
ב-8 במרץ 1963 תפסו קצינים המקורבים למפלגת הבעת' את השלטון בסוריה, והדיחו את הנשיא המכהן אל-קודסי. תפקידו של אסד בהפיכה היה משמעותי - הוא השתלט על בסיס חיל אוויר סמוך לדמשק. בעקבות ההפיכה מונה אסד למפקד חיל האוויר. המדינה נשלטה על ידי אמין אל-חאפז קצין צבא ממוצא סוני, אך למעשה הייתה תחת שלטונה של כת צבאית עלווית, אליה השתייך אסד.
שר ההגנה
ב-23 בפברואר 1966 הסתיימה הפיכה נוספת בהדחתו של אמין אל-חאפז, והעלאת סלאח ג'דיד במקומו. במשטר החדש קיבל אסד את תפקיד שר ההגנה, ולמעשה היה שליטה של המדינה הסורית מאחורי הקלעים. אסד נכשל בהכנת הצבא הסורי למלחמת ששת הימים, וחיל האוויר הסורי, שהיה במידה רבה גאוותו האישית של אסד, הושמד על הקרקע ביום הראשון למלחמה. ב-9 ביוני 1967 חצו כוחות ישראלים את הגבול, וכבשו את רמת הגולן בתוך יום אחד. כשהסתיימה הלחימה, הדרך לדמשק הייתה פתוחה בפני הכוחות הישראלים.
המלחמה יצרה יריבות מרה בין אסד ובין ג'דיד, שכל אחד מהם האשים את רעהו בתבוסה. אסד, אשר שליטתו בחיל האוויר הייתה מלאה, ניצל את מושבו על מנת להעמיק ולקבע את שליטתו בצבא, כשהוא מבין כי השולט בצבא הוא יהיה שליט סוריה. היריבות הקשה בין השניים באה לידי ביטוי במעורבות סוריה בספטמבר השחור. כוחות צבאיים סורים נכנסו לירדן על מנת להתערב לטובת הפלסטינים, אך אסד החליט שלא לאפשר לכוחות חיל האוויר הסורי להשתתף בקרב ולספק תמיכה אווירית לכוחות הקרקעיים. דבר זה הביא לתבוסה לכוחות הסוריים, אך לא פגע ביחידות הצבא הנאמנות לאסד- ובעיקרן חיל האוויר. בנובמבר, כאשר המועצה הלאומית הסורית הצביעה בעד הדחתו של אסד מתפקידו כשר ההגנה, הפעיל אסד את שליטתו על הצבא ותפס את השלטון במהפך בלתי אלים, "מהפכת התיקונים", על מנת "לתקן את הליקויים" של יריביו.
שליט סוריה
ב-13 בנובמבר 1970 הכריז על תפיסת השלטון בידיו, בהפיכה המכונה כיום מהפכת התיקונים בסוריה, תוך שהוא ממנה את מקורביו - אחיו רפעת אסד, שר ההגנה הנאמן מוסטפא טלאס ואחרים לעמדות מפתח. כעבור כמה חודשים, ב-22 בפברואר 1971, מינתה אותו "מועצת העם", אשר מונתה בעצמה על ידו, לנשיא. מינוי זה אושרר ב-12 במרץ במשאל עם. לאחר מכן הכריז על חוקה, אשר אושרה במשאל עם בשנת 1973. החוקה החדשה אומנם כללה סעיף לפיו על הנשיא להיות מוסלמי, אבל לשם כך השיג אסד פתווה מהאימאם השיעי מוסא א-צדר, המכירה בכת העלווית כמוסלמים שיעים לכל דבר. בסיס הכוח של משטרו של אסד היה מיום עלייתו לשלטון הצבא, אשר נשלט בידי כת קטנה של קצינים ממוצא עלווי. הכת העלווית מהווה כיום 12% מתושבי סוריה. התקוממויות עממיות כנגד משטרו של אסד דוכאו ביד רמה.
מלחמת יום הכיפורים
ב-6 באוקטובר 1973 פרצה מלחמת יום הכיפורים אשר תואמה מראש בין אסד, ובין הנשיא המצרי אנואר סאדאת, אשר עלה על כיסאו של נאצר לאחר פטירתו בשנת 1970. בתוך 24 שעות הצליחו כוחות סורים לפרוץ את הקו הישראלי בנקודות רבות, וכבשו שטחים נרחבים ברמת הגולן, וכן את מוצב החרמון. רק לאחר קרבות בלימה קשים, והרוגים רבים, הצליחו הכוחות הישראלים להדוף את המתקפה, ולהעביר את הלחימה אל שטחה של סוריה.
היה זה הישג משמעותי. בפעם הראשונה מאז מלחמת ששת הימים, הצליחו הכוחות הערבים להכות בצה"ל, לתפוס אותו כשאינו מוכן ולהפתיעו. הסורים הציגו זאת כשבירת מיתוס העוצמה הצה"לית הבלתי מעורערת, והנחיתות של הלוחם הערבי לעומת הלוחם הישראלי.
ב-21 בדצמבר 1973 התכנסה בז'נבה ועידת שלום, ביזמת מזכ"ל האומות המאוחדות, קורט ולדהיים, מזכיר המדינה האמריקני הנרי קיסינג'ר ושר החוץ של ברית המועצות אנדריי גרומיקו. סוריה לא התייצבה לוועידה זו. מצרים אשר התייצבה לוועידה החלה בשיחות שבסופן הגיעו הצדדים להסכם הפרדת כוחות שנחתם ב-18 בינואר 1974. אסד ראה בהשתתפותה של מצרים בוועידה, ובהסכם הפרדת הכוחות משום בגידה במאמץ המשותף. מסע דילוגים של קיסינג'ר בין דמשק וירושלים הסתיים אף בהסכם הפרדת כוחות בין ישראל לסוריה שנחתם ב-31 במאי 1974 בז'נבה. ישראל נסוגה מהמובלעת שהחזיקה בשטח סוריה, והחזירה לסוריה את העיר קוניטרה ברמת הגולן, וכן מספר כפרים בסביבה. הוכרז על הקמת כוח או"ם שישרת באזור חיץ בהיקף של כ-235 קמ"ר שהוקם בשטח הסורי.
המעורבות בלבנון
מלחמת האזרחים בלבנון בשנת 1976 הביאה למעורבות סורית גוברת והולכת בענייניה הפנימיים של מדינה זו. ביוני 1976 נכנסו כוחות סוריים ללבנון על מנת להתערב במלחמה, כנגד ארגונים שמאליים ופלסטינים, ולטובת הנוצרים. התערבות זו הביאה להגדלת הקרע שבין מצרים וסוריה, ולניתוק היחסים הדיפלומטיים ביניהן, כמו גם להגברת התערבותה של ישראל בפוליטיקה הלבנונית, תוך ניסיון להביא את הנוצרים לתמיכה בישראל ולקבלת סיוע ממנה, במקום קבלת הסיוע מאסד. המעורבות הסורית גברה עם השנים, והביאה להצבת עשרות אלפי חיילים סורים בלבנון החל משנת 1976.
הסכם השלום בין ישראל ומצרים
בנובמבר 1977 ביקר נשיא מצרים אנואר סאדאת בישראל. אסד ביקש מסאדאת להימנע מצעד זה. ערב ביקורו בירושלים, ב-16 בנובמבר 1977 ביקר סאדאת בדמשק, וביקש מאסד להתלוות אליו בביקורו. אסד סירב, ועמד מן הצד כאשר סאדאת ביקר בירושלים ב-19 בנובמבר ולאחר מכן קיים מגעים עם ישראל שהביאו לחתימת הסכם שלום במסגרתו קיבלה מצרים מישראל בחזרה את חצי האי סיני. סוריה נדחקה לשוליים, והייתה למדינה מבודדת בעולם.
מרידת האחים המוסלמים
האופוזיציה המוסלמית התנגדה מלכתחילה לשלטון כת העלווים בסוריה, ובמיוחד לשלטון הבעת' החילונית, וראתה באסד "כופר" השולט על אוכלוסייה מוסלמית. מתוך כך פצחה בהתקפות טרור כנגד מוסדות השלטון, שבהן נפגעו גם אזרחים ולמרידה בשלטון שהלכה והתעצמה. ב-26 ביוני 1980 נחלץ אסד מהתנקשות, בה נהרג שומר ראשו, התנקשות שהייתה אך תחילתן של מהומות אלימות, שדוכאו ביד רמה, ברחבי סוריה. ההתקוממות הגיעה לשיא במהומות אלימות בעיר חמאת, אשר נמשכה שבועות מספר ודיכוין בפברואר 1982, בטבח חמאת, גבה בין 3,000 (המספר שמסרה הממשלה הסורית) ל-20,000 (לפי הערכת מקורות אובייקטיביים) קורבנות אזרחיים. הרבעים העתיקים בעיר נחרבו עד היסוד, ומשפחות שלמות נהרגו על לא עוול בכפן. לאחר דיכוי זה, לא הייתה עוד תקומה להתנגדות למשטרו של אסד למשך כל ימי חייו.
מלחמת שלום הגליל
מעורבותן הגוברת של ישראל ושל סוריה בענייניה של לבנון הגיעה לשיא אלים בשנת 1982, כאשר קשריה של ישראל עם הנוצרים, בהנהגת משפחת ג'ומייל, הפכו לגלויים כמעט, והתנגשו עם האינטרסים הסוריים בעמק הבאקע, שם היו פרוסים כוחות צבא סורים שתמכו במליציות הלבנוניות הנאמנות למשטר הסורי, ויריבות לאלו שהיו נאמנות לג'ומייל. ב-28 באפריל 1981 הפיל חיל האוויר הישראלי שני מסוקים סורים אשר הפציצו את הכוחות הנוצרים בלבנון. הייתה זו ההתערבות הגלויה הראשונה של ישראל במלחמה זו. למחרת הורה אסד על הכנסת סוללות טילים נגד מטוסים לעמק הבאקע. ראש ממשלת ישראל מנחם בגין הזהיר כי ישראל לא תסבול עוד זמן רב את הנוכחות הצבאית הסורית בלבנון, ובמיוחד את הטילים שהוצבו שם. נשיא ארצות הברית רונלד רייגן מינה מתווך, פיליפ חביב אשר ניסה לפתור את המשבר שנוצר. השליח הצליח ליצור הבנה בין הצדדים, והטילים נותרו במקומם, בהסכמה ישראלית.
ב-14 בדצמבר 1981 סיפחה ישראל בחוק את רמת הגולן לשטחה. היה זה, לדעתו של אסד, איתות ברור על כך שפניה של ישראל למלחמה נוספת.
ב-6 ביוני 1982 פלשו כוחות ישראלים ללבנון, כתגובה על ניסיון התנקשות של פלסטינים בחיי שגריר ישראל בלונדון שלמה ארגוב. לא הייתה זו תגובה ספונטנית כי אם מבצע מתוכנן ומאורגן היטב. ב-9 ביוני 1982 הושמדו סוללות הטילים הסורים בלבנון על ידי חיל האוויר, ועשרות מטוסים סורים הופלו. במקביל המשיכו הכוחות הישראלים בהתקדמותם בלבנון לעבר ציר ביירות דמשק, והיו עתה מעורבים במגע ישיר עם כוחות סורים. ב-11 ביוני השיג השליח חביב הסכם הפסקת אש בין הסורים והישראלים, אך ב-24 ביוני חודשו הקרבות, והחלה לחימה קשה באזור העיירה בחמדון. במהלך הקרבות ב-11 ביוני נקלע כוח שריון של צה"ל למארב באזור סולטאן יעקוב, ונסוג לאחר אבדות כבדות, תוך שהוא משאיר אחריו שבעה נעדרים, אשר גורלם של שניים מהם (פלדמן וכץ) אינו ידוע עד היום.
אסד נאלץ לראות כיצד משתלטים הישראלים על ביירות, מגרשים ממנה את הכוחות הסורים והפלסטינים, ומשליטים על לבנון את נאמנם בשיר ג'ומייל. ב-14 בספטמבר 1982 הרגה פצצה את הנשיא ג'ומייל, ימים אחדים לאחר מינויו. הפלנגות של ג'ומייל בפיקודו של אלי חובייקה נקמו על רציחתו בעריכת טבח גדול, במחנות הפליטים סברה, שתילה, בורג' אלבראג'נה ושכונת אלפאכהאני (טבח סברה ושתילה). שומר ראשו לשעבר של חובייקה, רוברט חטאם, טען שהטבח תוכנן על ידי חובייקה ואסד במטרה להביך את ישראל. מחליפו של ג'ומייל, אחיו אמין ג'ומייל היה נוח בהרבה לאינטרסים הסורים בלבנון. ב 17 במאי 1983 חתמה ישראל על הסכם עם לבנון בעיר ח'אלדה ובקריית שמונה. ההסכם, שאחד מסעיפיו המרכזיים היה נסיגת כל הכוחות הסורים מלבנון, לא מומש מעולם. הקונספציה הישראלית בדבר ממשלה ידידותית בלבנון קרסה, והחלה מציאות חדשה, שהוכתבה במידה רבה על ידי האינטרס הסורי, של המשך המלחמה כנגד ישראל משטח לבנון על ידי ארגונים ומליציות הנתמכים על ידי סוריה. ב-29 בפברואר 1984 הכריז הנשיא אמין ג'ומייל בדמשק, על ביטולו של ההסכם.
ועידת מדריד
ב-1991 החליט אסד החלטה אסטרטגית, לעמוד לצד הקואליציה שריכזה ארצות הברית בלחימה בסדאם חוסיין במהלך מלחמת המפרץ. חיילים סורים השתתפו במלחמה לצד חיילים אמריקנים, ולקחו חלק בשחרורה של כווית מן הכיבוש העיראקי. הייתה זו סטייה מהקו האנטי אמריקני ופרו סובייטי בו נקט עד עתה. סירובו של אסד לשיחות כלשהן עם ישראל, שהחל מאי השתתפותו בוועידת ז'נבה בשנת 1974, פינה עתה את מקומו להבנה כי הזמן הבשיל לנסות ולקבל בדרכי שלום את מה שלא הצליח להשיג בכוח. לאחר מלחמת המפרץ, נפתח "חלון הזדמנויות" ואסד הסכים להשתתף בוועידה בינלאומית שמטרתה השגת שלום במזרח התיכון.
ב-30 באוקטובר 1991 נפתחה במדריד הוועידה המכונה "ועידת מדריד". הוועידה החלה בנאומים טקסיים, כאשר הנאום הסורי גילה קו קיצוני ונטול פשרות. ישראל מצידה, תחת שלטון יצחק שמיר נגררה לוועידה כנגד רצונה, והוועידה לא השיגה כל מטרה מעשית שהיא. ב-10 בדצמבר 1991 נפתחו בוושינגטון שיחות דו צדדיות בין נציגי ישראל והמדינות הערביות, ובהן סוריה. השיחות האלה לא הובילו לתוצאה כלשהי, עקב עמדותיהם הקיצוניות של הנציגים הסורים והנציגים הישראלים כאחד.
המגעים עם יצחק רבין
ב-23 ביוני 1992 ניצח יצחק רבין בבחירות במדינת ישראל, והחל בסדרה של מגעים חשאיים ופומביים עם סוריה. השיחות בוושינגטון התחדשו, תחת חסותו של הנשיא החדש ביל קלינטון. בספטמבר 1992 יצא רבין לביקורו הראשון בארצות הברית, והכריז כי הוא מוכן לדון עם סוריה על עתידה של רמת הגולן.
בשנת 1993 דחקה ההתקדמות במשא ומתן בין הפלסטינים ובין ישראל את ההתקדמות עם סוריה. רבין האמין כי לא ניתן לקדם את שני המסלולים בו זמנית, וכי הציבור הישראלי לא בשל למשא ומתן עם יאסר ערפאת ועם אש"ף, ולוויתור על רמת הגולן בו זמנית. ב-13 בספטמבר 1993 נחתמו בוושינגטון הסכמי אוסלו בין רבין וערפאת, והמסלול הסורי הוסט זמנית לצד. בשנים 1994 ו-1995 נראה היה לקלינטון ולרבין כי השלום האזורי נמצא בהישג יד. הסכם השלום עם ירדן וההתקדמות ביישום ההסכמים עם הפלסטינים, המריצו את רבין לנסות ולקדם אף את המסלול הסורי. רבין התחייב בפני הנשיא קלינטון התחייבויות מרחיקות לכת לנסיגה מרמת הגולן. רציחתו של רבין ב-4 בנובמבר 1995 קטעה מהלך זה. ראשי הממשלה שבאו לאחר רבין לא היו מוכנים לקבל על עצמם את התחייבויותיו, אמנם בנימין נתניהו ואהוד ברק ניהלו מגעים עם אסד, אך אלו היה קצרים וההסתיימו תוך זמן קצר.
המגעים עם נתניהו וברק
לאחר תקופת ביניים שבה שימש שמעון פרס כראש ממשלה, נבחר בשנת 1996 בנימין נתניהו כראש ממשלה. כקודמיו, המשיך נתניהו במשא ומתן עם אסד, אך מגעים אלו לא היו פומביים, ונוהלו באופן חשאי על ידי שליח - המיליונר האמריקני רון לאודר. מגעים אלו לא הביאו לכל תוצאה כלשהי. בשנת 1999 נחשף מסמך שנכתב על ידי לאודר המסכם את המשא ומתן שנוהל בין הצדדים. מסמך זה שימש ככלי בידי מתחרהו של נתניהו אהוד ברק, שהחליף אותו בראשות ממשלת ישראל, לטעון כי על אף השקפת העולם הימנית של נתניהו, הנה אף הוא נשא ונתן על החזרת רמת הגולן לידי סוריה.
בשלב זה היה אסד אדם חלש מבחינה גופנית, ולמעשה בימי חייו האחרונים. אסד רצה להעביר את השלטון לבנו בשאר אל-אסד (וזאת לאחר שבן אחר, באסל, אשר גודל מילדות כיורש השלטון, מת בתאונה). אסד ראה בשלום עם ישראל גורם מייצב למשטר הסורי, ועשה מאמצים לסיים את המשא ומתן בהסכם עוד בימי חייו. בינואר 2000 נוהלו מגעים נוספים בארצות הברית, בין אהוד ברק ושר החוץ הסורי פארוק א-שרע. אף מגעים אלו לא הבשילו לכלל הסכם.
מאבק הירושה
לאסד, ולאשתו אניסה מח'לוף נולדו חמישה ילדים: בושרה הבכורה, באסל, בשאר, מאהר ומג'ד. הבן הבכור באסל הוא שטופח לקידום עתידי למשרת נשיא סוריה. עם התרופפות מצבו הבריאותי של אסד האב, החל מאבק ירושה, שהגיע לשיא בעימות בין אסד עצמו לבין אחיו ריפעת, מאבק שגרם ליציאתו של ריפעת לגלות. אסד החל לנסות ולטפח את בנו באסל, על מנת למנוע מאבק ירושה עתידי. באסל, יליד 1962, קיבל חינוך צבאי, מונה למשרות בכירות (בהן ראש הרשות למאבק בהברחת הסמים), ותמונותיו הופיעו לצד אביו בכרזות ברחובות דמשק. אסד, אשר כינה עצמו שנים "אבו סוליימאן", כונה מעתה "אבו באסל". ההכרזה הרשמית על באסל כיורש נמנעה, אולי מן הטעם שלפי החוקה הסורית, אין למנות נשיא מתחת לגיל 40. עם זאת ברור היה כי אסד תולה תקוות רבות בבנו ורואה בו את יורשו העתידי. תקוות אלו התנפצו ב-21 בינואר 1994 כאשר באסל נהרג בתאונת דרכים. עתה הפנה אסד את מבטו אל בנו השני, בשאר. בעת התאונה שהה בשאר בלונדון, שם למד רפואת עיניים. הוא זומן במהירות לדמשק, ושם החל לקבל את תפקידיו של אחיו המנוח - הצטרף לאקדמיה הצבאית בעיר חומס, וקיבל דרגת קולונל (אלוף-משנה) בצבא סוריה בשנת 1999.
בשנים האחרונות לחייו היה חאפז אל-אסד אדם חולני, אך עדיין החזיק בכוח בהגה השלטון בדמשק. אסד ראה את מטרתו בשנים אלו בהעברה מסודרת של השלטון לבנו. לבשאר היו מתחרים הן מבין משפחת אסד (אחיו של חאפז ריפעת וג'מאל), והן מתוך האליטה השלטונית העלווית. סגן הנשיא בחיי חאפז אל-אסד, עבד אל-חלים ח'דאם, והרמטכ"ל הסורי, חיכמת שיהאבי, שניהם מוסלמים סונים, הוזכרו אף הם כיורשים.
אסד מת לאחר מחלה ארוכה ב-10 ביוני 2000 בעודו משוחח בטלפון עם נשיא לבנון, אמיל לחוד. עם מותו היה בנו בשאר היורש הבלתי מעורער, והוא מונה כנשיא סוריה וכממשיך דרכו של אביו.
פועלו ואישיותו
אסד החזיק ביציבות בשלטון בסוריה במשך קרוב לשלושים שנה, הישג בלתי מבוטל במדינה שידעה חילופי משטר תכופים. הוא ניווט את המדינה הסורית דרך משברים, והשליט עליה את המיעוט העלווי, אל מול התנגדויות מבית ומחוץ. הישג נוסף היה ביכולת עמידתה של סוריה כנגד מדינת ישראל - במלחמת יום הכיפורים ובהריסת הסדר הישראלי המתוכנן בלבנון לאחר מלחמת שלום הגליל. ברם, הוא לא ניצל הישגים אלו להשגת הסדר בר-קיימא עם מדינת ישראל ולהחזרת רמת הגולן.
עם זאת, בעיני רבים, משטרו של אסד היה משטר רקוב ומושחת, המושתת על פולחן אישיות, איום כלפי האזרח ושלילת חירויות היסוד מבפנים, ועל הסתגרות כלפי חוץ. הכלכלה הסורית תחת אסד הייתה כלכלה מפגרת וריכוזית, וחלק ניכר ממנה הושתת על רווחי סמים שהופקו בצורה בלתי חוקית תחת פיקוחו של הצבא הסורי בבקעת הלבנון. בנוסף, סוריה של אסד הרחיקה עצמה ממשפחת העמים בתמיכתה בארגוני טרור כחזבאללה וארגוני הסירוב, שמרכזיהם היו מזה שנים בדמשק.
קרל כריסטיאן פוגל פון פוגלשטיין
קרל כריסטיאן פוגל פון פוגלשטיין (בגרמנית: Carl Christian Vogel von Vogelstein; 26 ביוני 1788, וילדנפלז – 4 במרץ 1868, מינכן) היה צייר גרמני.
פרידריך יוזיאס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה
פרידריך יוזיאס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה (בגרמנית: Friedrich Josias Prinz von Sachsen-Coburg und Gotha, 29 בנובמבר 1918 – 23 בינואר 1998), היה הטוען לכתר דוכסות סקסוניה-קובורג-גותה בין השנים 1954–1998.
ביוגרפיה
פרידריך יוזיאס נולד בקובורג ב-29 בנובמבר 1918 לקרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה ולויקטוריה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין, בתם של פרידריך פרדיננד, דוכס שלזוויג-הולשטיין וקרולינה מטילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, זמן קצר לאחר שב-14 בנובמבר 1918 התפטר אביו מהשלטון, בעקבות תבוסת הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה והמהפכה הגרמנית. מצד אביו היה פרידריך יוזיאס נינה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
בשנת 1938 הוא התגייס לוורמאכט, והשתתף בכיבוש צ'כוסלובקיה, פולין וצרפת. בשנת 1941 הוא לחם ביוגוסלביה ובברית המועצות, ובחורף 1941 הוא חלה באורח קשה. לאחר החלמתו הוא נלחם כאובר-לויטננט בקווקז. ב-25 בינואר 1942 התחתן פרידריך יוזיאס עם בת דודתו ויקטוריה לואיזה, רוזנת זולמס-בארוט, בתם של הנס, רוזן זולמס-בארוט וקרולינה מתילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ממנה נולד לו בן אחד. בשנת 1944 הוא מונה לעוזרו של גנרלפלדמרשל ארווין רומל בחוף הצרפתי. ביוני 1944 הוא הוצב בדנמרק תחת הגנרל הרמן פון האנקן, שם נפל בשבי הבריטי במאי 1945, אך שוחרר כבר בסתיו אותה שנה. לאחר שחרורו הוא שהה במשך תקופה בסטוקהולם, אצל אחותו זיבילה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה. בשנת 1946 הוא קיבל עבודה בחברת הספנות השוודית Johnson Line AB, ומשנת 1948 הוא הועסק על ידי WR גרייס ושות' בסן פרנסיסקו. ב-19 בספטמבר 1946 הוא התגרש מאשתו הראשונה, וב-14 בפברואר 1948 הוא התחתן עם דניס הנרייטה דה מוראלט, ממנה נולדו לו 3 ילדים. לאחר שעבד בחברת ספנות בסנטוס, ברזיל משנת 1951, הוא חזר לגרמניה בשנת 1952 ועבד בחברת הספנות בהמבורג.
פרידריך היה הבן השלישי במשפחה, ומשום כך לא היה אמור לרשת את תוארי אביו, אולם אחיו הבכור יוהאן לאופולד, נסיך הכתר של סקסוניה-קובורג-גותה התחתן בשנת 1932 בנישואים מורגנטיים וויתר על זכויותיו, ואילו אחיו הוברטוס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה נהרג בשנת 1943, ומשום כך, לאחר מות אביו בשנת 1954, ירש פרידריך יוזיאס את תאריו. בשנת 1958 החזירה לו ממשלת אוסטריה את נכסי המשפחה באוסטריה, אשר הוחרמו בשנת 1945 על ידי בעלות הברית.
בשנת 1958 הוא החל לעבוד בחברת ספנות בבואנוס איירס, ובשנת 1964 הוא חזר לגרמניה והתיישב בהמבורג. ב-17 בספטמבר 1964 הוא התגרש מאשתו השנייה, וב-30 באוקטובר אותה שנה הוא התחתן עם קתרין ברמה, אך ממנה לא היו לו ילדים. בשנת 1967 הוא עבר להתגורר בקובורג, ובהמשך הוא התגורר בעיקר באוסטריה. ב-23 בינואר 1998 מת פרידריך יוזיאס באמשטטן, ובנו אנדראס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה ירש את תאריו.
משפחתו
ב-25 בינואר 1942 התחתן פרידריך יוזיאס עם ויקטוריה לואיזה, רוזנת זולמס-בארוט, בתם של הנס, רוזן זולמס-בארוט וקרולינה מתילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ממנה נולד לו בן אחד:
ב-14 בפברואר 1948 הוא התחתן עם דניס הנרייטה דה מוראלט, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
אורה מורג
אורה מורג (נולדה ב-11 באוגוסט 1943) היא סופרת לילדים ונוער ושחקנית תיאטרון לשעבר.
ביוגרפיה
מורג נולדה בחיפה וגדלה בבת גלים. למדה בבית-ספר תיכון בקריית מוצקין. בצבא שירתה בנח"ל ולאחר כשנה הצטרפה ללהקת הנח"ל בתוכניתה מ-1962, "טיפת דבש". בהמשך למדה ספרות עברית ותיאטרון באוניברסיטת תל אביב. שיחקה על הבמה בתיאטרון הקאמרי ובהבימה.
מורג כותבת ספרי שירה ופרוזה לילדים ולמבוגרים. תרגמה ספרים לעברית, בין השאר מספרי רודיארד קיפלינג וא. א. מילן. את ספרה הראשון, "תומר כ"ץ ילד מומלץ", כתבה עבור בנה בשנת 1972. שירה "קלרה אפרסק" (מתוך "תומר כ"ץ ילד מומלץ") בוצע על ידי גלי עטרי בפסטיבל החמישי לשירי ילדים בחנוכה 1974.
מריה אדאנס
מריה אדאנס אלמנארה (בספרדית: María Adánez Almenara) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ספרדיה, זוכת פרס איגוד השחקנים הספרדי. החל משנת 2011 אדאנס עוסקת גם בבימוי, תסריטאות והפקה.
אורה מורג
ביוגרפיה
ב-1982 התחתנה עם בעלה השני, העיתונאי והרעיונאי אמנון אריאלי, שחזר בתשובה לאחר שהיו נשואים שנתיים. לאחר שלוש שנים נוספות התגרשו. ספרה "מאה תפוחים חדשים כולל מע"מ" מתאר את חזרתו בתשובה של בעלה והשפעתה על מערכת היחסים שלהם באור הומוריסטי. הספר שימש בסיס לתסריט הסדרה "לתפוס את השמיים" ששודרה בערוץ 2.
ב-1998 פרסמה רומן למבוגרים, "שמלת הכלה המכורה", המתאר מערכת יחסים בין שני אנשים נשואים, כאשר הגבר מציע נישואים למאהבתו שבעקבות זאת עוזבת את הבית, אבל הוא עצמו מעדיף בסופו של דבר להישאר עם זוגתו. לספר רקע אוטוביוגרפי של מערכת היחסים שבעקבותיה התגרשה מבעלה הראשון.
זכתה בפרס הספריות הציבוריות בשנת 2011. בשנת 2018, במסגרת חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל, נבחר ספרה "חפרפרת במחתרת" על ידי משרד החינוך לרשימת הספרים המומלצים לנוער בנושא מלחמות ישראל.
מריה אדאנס
ביוגרפיה
אדאנס מוכרת מאוד בשל תפקידהּ כלוסיה אלברס (Lucía Álvarez) בסדרה הקומית Aquí no hay quien viva, אחת הסדרות המצליחות ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה הספרדית, שם שיחקה לצד שחקנים כמו לולס לאון, מריבי בילבאו, מלנה אלטריו, פרננדו טחרו ולואיס מרלו. תפקידה בסדרה זו זיכה אותה בפרס השחקנית הטובה ביותר של איגוד השחקנים הספרדי. אדאנס זכתה להצלחה רבה גם בעקבות תפקידיה בסדרות Farmacia de guardia ו-Pepa y Pepe, וכן בשל תפקידהּ בסרט "האהבה היוונית שלי" שהוצג ב-13 מדינות ורשם רווחים של כ-20 מיליון דולר.
אורה מורג
ביוגרפיה
ב-2021 יצא לאור ספרה האוטוביוגרפיה "היא עוד תגיע להוליווד".
מריה אדאנס
ביוגרפיה
בשנת 2013 הצטרפה לסדרה La que se avecina – סדרת ההמשך של Aquí no hay quien viva. אדאנס משחקת בסדרה לצד שחקנים ששיחקו איתה גם ב-Aquí no hay quien viva וכן שחקנים נוספים כמו אנטוניה סן חואן ועוד. דמותהּ של אדאנס בסדרה היא רבּקה אורטיס (Rebeca Ortiz), עורכת דין גרושה. אדאנס שיחקה בעונות השישית והשביעית של הסדרה, עד שפרשה מהמשחק בסדרה ביולי 2015.
פילמוגרפיה
בסרטים שלא צוין אחרת תפקידהּ של אדאנס היה שחקנית.
פרסים
פרסי איגוד השחקנים הספרדי: פרס Ercilla: פרס Mayte לתיאטרון: פרס פסטיבל הקולנוע של איסלנטיה:
מוחמד א-רביעי
מוחמד א-רביעי אל-יאמי (בערבית: محمد الربيعي اليامي, בתעתיק מדויק: מחמד אלרביעי אליאמי; נולד ב-14 באוגוסט 1997 בנג'ראן שבערב הסעודית) הוא כדורגלן סעודי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אל-אהלי מליגת העל הסעודית ובנבחרת ערב הסעודית.
קריירת מועדונים
א-רביעי גדל במחלקות הנוער של אל-אוח'דוד ואל-אהלי. ב-2 באוגוסט 2018 הושאל עד לתום עונת מליגת העל הסעודית. הוא ערך שש הופעות ליגה במדי המועדון במהלך תקופת ההשאלה.
בעונת חזר א-רביעי לאל-אהלי.
קריירה בינלאומית
אל-בורייכאן היה חלק מסגל נבחרת ערב הסעודית בגביע אסיה 2019 ובטורניר הכדורגל בטורניראולימפיאדת טוקיו בשנת 2021.
ב-14 בנובמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3-0 על נבחרת ג'מייקה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת ערב הסעודית לטורניר מונדיאל 2022.
טרה הוט (מחזה)
טרה הוט (באנגלית: Terre Haute) הוא מחזה דרמטי משנת 2006 מאת המחזאי האמריקאי אדמונד וייט.
עלילה
עלילת המחזה עוסקת במפגש בדיוני בין טימותי מקווי, מבצע הפיגוע באוקלהומה סיטי בשנת 1995, לבין הסופר גור וידאל, בימים שקדמו להוצאה להורג של מקווי ב-2001 במתקן הכליאה שבטרה הוט, אינדיאנה.
הפקה
המחזה הוצג לראשונה בשנת 2006, כחלק מפסטיבל הפרינג' באדינבורו, סקוטלנד, ומשם ההפקה המשיכה אל Trafalgar Studios, תיאטרון בוסט אנד של לונדון, במאי 2007. הבכורה של ההצגה בארצות הברית הייתה בסן פרנסיסקו בשנת 2007. בניו יורק ההצגה הועלתה לראשונה בשנת 2009, בתיאטרון אוף ברודוויי בשם "59E59".
אנטון ווקס
אנטון צ'ארלס ווקס (באנגלית: Anton Charles Walkes; 8 בפברואר 1997 – 19 בינואר 2023) היה כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
ווקס גדל במחלקת הנוער של טוטנהאם הוטספר. ב-21 בספטמבר 2016 ערך את הופעתו היחידה במדי המועדון, בניצחון 5-0 על ג'ילינגהאם במסגרת גביע הפוטבול ליג.
ב-26 בינואר 2017 הושאל ווקס לאטלנטה יונייטד מה-MLS למשך עונת. ב-6 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 לניו יורק רד בולס במסגרת הליגה. ב-5 ביולי הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-2 על סן חוזה ארת'קווייקס במסגרת הליגה. בסך הכל ערך 21 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שני שערים.
ב-29 בינואר 2018 הושאל ווקס עד לתום עונת לפורטסמות' מהפוטבול ליג הראשונה. ב-18 ביולי 2018 חתם ווקס על חוזה קבוע במועדון. בסך הכל ערך 48 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-14 בדצמבר 2021 חתם ווקס בשארלוט מה-MLS. ב-20 במרץ 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-1 על ניו אינגלנד רבולושן במסגרת הליגה. בסך הכל ערך 23 הופעות ליגה במדי המועדון.
חיים אישיים
ווקס נולד ברובע לואישהאם שבלונדון. היה ממוצא ג'מייקני. לווקס ובת זוגו, אלכסיס, נולדה בת.
בנובמבר 2018, הודה בנהיגה בזמן פסילה. הוא נקנס וקיבל עונש של 120 שעות של עבודות שירות.