cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זיכרון
התמודדות עם שכחה
ניתן להשתמש בתזכורות דיגיטליות ובטכנולוגיות, כגון: טלפון נייד, יומן עם תזכורות, רישום פתקים וכולי על מנת להתמודד עם שכחה. בנוסף, מומלץ להשתמש בנייר כזיכרון העבודה. השימוש בנייר יפחית את המתח תוך כדי שיחה. פתרונות אלו אינם משפרים את הזיכרון עצמו.
רגשות וזיכרון
למצב הרוח ולרגשות יש השפעה על הזיכרון, ישנם פריטי מידע הנשמרים בשל השפעתם הרגשית. אחד החוקרים תיאר אותם כ"מותירי צלקת ברקמות הזיכרון". עם זאת, יש הסבורים שגם פריטי מידע מעוררים רגשית נשמרים בעיקר בשל נטייתו של האדם לשוב ולחשוב עליהם. אירועים טראומטיים נחרטים במוח כנראה בשל פעילותם של הורמוני לחץ. אחת הדרכים למנוע זיכרון פוסט טראומתי היא להזריק, סמוך למועד הטראומה, נוגדים לפעילות ההורמונלית. גם רגשות חיוביים מסייעים באחסון בזיכרון, כנראה בשל פעילותם של נוירוטרנסמיטרים. אחת הדרכים לשפר אחסון זיכרון היא שימוש בלמידה מהצלחות. לא כל רגש יעודד זיכרון. חרדה עלולה ליצור גם עומס קוגניטיבי ובשל כך לפגוע בתהליכי זכירה והיזכרות (דבר זה יכול להוביל, למשל, לפגיעה בהצלחה במבחן). בתרבויות שבהן מקובל לזכור ולא להעלות מידע על הכתב, הזיכרון טוב יותר. באופן כללי, ככל שיש יותר מוטיבציה לזכור, הזיכרון מאוחסן זמן רב יותר. כך למשל, לפני המצאת הטלפון הסלולרי, כל אחד זכר עשרות ואולי אף מאות מספרי טלפון, אולם מאז הפכו הטלפונים הסלולריים לנפוצים, נדיר למצוא אדם הזוכר יותר מכמה מספרים ספורים. האדם הממוצע כמעט ואינו נדרש לכך לאור זה שרוב מספרי הטלפון מאוחסנים במכשיר הנייד.
זיכרון תלוי מצב רוח
זיכרון תלוי מצב רוח (Mood-dependent memory) הוא כשהזיכרונות הנגישים לשליפה במצב רוח מסוים תלויים בין היתר בדברים שנלמדו כאשר אותו מצב הרוח נחווה בעבר. כלומר, ישנה סבירות גבוהה יותר שזיכרון שקודד במצב רוח טוב יישלף כאשר האדם נמצא שוב במצב רוח טוב. השפעה זו אינה קשורה לאופי או לתוכן של הזיכרון עצמו, אלא לעובדה שהאדם נמצא באותו מצב רגשי שבו קודד הזיכרון בעבר.
אפקט ההלימה
אפקט ההלימה (Congruence effect) הוא כשמצב הרוח משפיע גם על אופי הזיכרון שיקודד או יישלף. כלומר, כאשר אדם נמצא במצב רוח חיובי סביר יותר שהוא יזכור מידע חיובי וכשהוא במצב רוח שלילי סביר יותר שהוא יזכור מידע בעל אופי שלילי.
הארי נייקוויסט
הארי תאודור נייקוויסט (באנגלית: Harry Theodor Nyqvist; 7 בפברואר 1889 – 4 באפריל 1976), תורם חשוב לפיתוח תורת האינפורמציה.
קורות חייו
נולד בוורמלנד, שוודיה, ללארס נייקוויסט (1847) וקטרינה אריקסדוטר (1857). היגר לארצות הברית ב-1907. למד לתואר ראשון ושני בהנדסת חשמל באוניברסיטת דקוטה הצפונית. קיבל תואר דוקטור בפיזיקה מאוניברסיטת ייל בשנת 1917. עבד במחלקת המחקר של AT&T עד שנת 1934 והמשיך כשזו הפכה למעבדות בל, עד פרישתו בשנת 1954.
זכה במדליית הכבוד מטעם איגוד מהנדסי החשמל והאלקטרוניקה (IEEE) בזכות "תרומות יסודיות להבנה כמותית של רעש תרמי, שידור מידע, ומשוב שלילי". באוקטובר 1960 קיבל מדליה מטעם מכון פרנקלין עבור "ניתוחיו התאורטיים והמצאותיו הפרקטיות בתחום מערכות תקשורת ב-40 השנים האחרונות, ביניהם, עבודתו המקורית בתאוריות שידור טלגרף, רעש תרמי במולכים חשמליים, ובהיסטוריה של מערכות משוב". בשנת 1960 קיבל את מדליית ה-IEEE וב-1969 קיבל מדליה מטעם האקדמיה הלאומית להנדסה.
תרומותיו למדע
כמהנדס במעבדות בל, ניקוויסט תרם רבות בנושא רעש תרמי (הקרוי רעש ג'ונסון-ניקוויסט), יציבותם של מגברי משוב, טלגרפיה, פקס, טלוויזיה ובעיות תקשורת אחרות. פיתח יחד עם הרברט איווס את מכשיר הפקס הראשון של AT&T שיצא לציבור ב-1924. ב-1932 פרסם מאמר קלאסי על יציבותם של מגברי משוב. קריטריון היציבות של ניקוויסט מופיע עד היום בכל ספר לימוד על תאוריית איזון משוב.
עבודתו התאורטית המוקדמת על קביעת רוחב פס מינימלי לשידור אינפורמציה הניחה את היסודות לפיתוחים המאוחרים יותר של קלוד שאנון ולתורת האינפורמציה.
ב-1927 קבע כי מספר הפעימות שניתן לשדר בטלגרף ביחידת זמן מוגבל לפעמיים רוחב הפס. ניקוויסט פרסם את תוצאותיו במאמר "Certain topics in Telegraph Transmission Theory" בשנת 1928. החוק הוא אנלוגי לקריטריון ניקוויסט-שאנון בתורת הדגימה.
טרנללס
טרנללס (בהונגרית: Tarnalelesz) הוא כפר קטן בנפת פטרוואשארה שבמחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בטרנללס מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,866 תושבים ובשנת 2021 רק 1,562 תושבים.
האזור מיושב מסביבות המאה ה-13, והוא מוזכר לראשונה בכתבים משנת 1280.
יהודי טרנללס
יהודים חיו בטרנללס במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
אובר-גרופנפיהרר
אובר-גרופנפיהרר הייתה דרגה צבאית בתקופת הרייך השלישי, שנוצרה לראשונה בשנת 1932 כדרגה של האס אה (SA), ואומצה על ידי האס אס שנה אחת מאוחר יותר למערך הדרגות שלהם. עד אפריל 1942, זו הייתה הדרגה הגבוהה ביותר באס אס, למעט הרייכספיהרר אס אס (היינריך הימלר) הדרגה מתורגמת כ"מנהיג הקבוצה הבכיר", והייתה בכירה מדרגת גרופנפיהרר, המתורגמת כ"מנהיג הקבוצה". באופן דומה הייתה קיימת דרגת אונטרגרופנפיהרר, המתורגמת כ"מנהיג הקבוצה הזוטר", שהתקיימה באס אה בין השנים 1929–1930, וכתואר עד שנת 1933. באפריל 1942 נוצרה דרגה חדשה של אוברסט-גרופנפיהרר, שהייתה בכירה מאוברגרופנפיהרר, וזוטרה מרייכספיהרר אס אס.
היסטוריה
הדרגה נוצרה בשנת 1932 על ידי ארנסט רהם, ונועד לחברים הבכירים בפלוגות הסער לשימוש על ידי רוהם והגנרלים הבכירים באס אה. יחד עם רהם קיבלו את הדרגה הזו, ויקטור לוצה, אדמונד היינץ, אוגוסט שניידהיבר, ופריץ ריטר פון קראוסר.
אובר-גרופנפיהרר הייתה הדרגה הבכירה ביותר בדרגות האס אה עד אביב 1933, כאשר רהם נטל לעצמו דרגת שטאבשף.
בקיץ 1933, היינריך הימלר קודם על ידי אדולף היטלר לדרגת אובר-גרופנפיהרר, מתוך כוונה להפוך את הימלר למקביל למפקדים הבכירים של האס אה, אף על פי שהאס אס עדיין היה כפוף להם. אף על פי שהימלר התייחס לעצמו בדרך כלל כ"רייכספיהרר אס אס", לפני קיץ 1934, היה זה רק תואר של מפקד האס אס, ולא דרגה בפועל. זמן קצר לאחר הימלר, קידם היטלר גם את פרנץ שוורץ, אולם נתן להימלר את הוותק בדרגה, כדי להשאיר את הבכורה בידיו. בספטמבר 1933, כדי למנוע מאבק כוחות בקרב האס אס, קידם היטלר גם את קורט דליגה, שפיקד על כוחות האס אס באזור ברלין.
בשנת 1934 הועלו לדרגה זו גם פריץ וייצל, ריכרד ולטר דאר, ולטר בוש, רודולף הס, ולאחר ליל הסכינים הארוכות ביולי 1934, קיבל ספ דיטריך את הדרגה רטרואקטיבית מיולי 1933, על מנת לתת לו את המקום השלישי באס אס (אחרי הימלר ושוורץ). פאול האוסר, שהועלה לדרגת אובר-גרופנפיהרר בשנת 1941, קיבל את הדרגה רטרואקטיבית עד לשנת 1933 לאחר קידומו לדרגת אוברסט-גרופנפיהרר בשנת 1944.
אודו פון ווירש ופרידריך-וילהלם קריגר קודמו לדרגת אוברגרופנפיהרר בשנת 1935, בזמן שיוזיאס, נסיך הכתר של ולדק ופירמונט ומקס אמאן קיבלו את הדרגה לאחר שנה, יחד עם קרל פון אברשטיין ופיליפ בוהלר. בשנת 1936 קודמו כמה קצינים נוספים, לרבות פרידריך יקלן מי שיהפוך לאחד הידועים לשמצה ביותר מפקד האס אס והמשטרה בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. האחרון שקודם לדרגת אוברגרופנפיהרר לפני מלחמת העולם השנייה, היה ארנסט-היינריך שמאוזר שקיבל את הדרגה בשנת 1937. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, היו 17 קצינים בדרגת אובר-גרופנפיהרר.
במהלך מלחמת העולם השנייה, 88 גנרלים קודמו לדרגה זו, 22 מתוכם היו קצינים של הוואפן אס אס והשאר היו חברי האס אס הכללי. ההעלאה הראשונה לדרגה זו במהלך המלחמה, התרחשה באפריל 1940, כאשר הדרגה ניתנה ליואכים פון ריבנטרופ, מרטין בורמן והנס לאמרס; אוטו דיטריך הועלה אף הוא לאחר שנה. כל הארבעה החזיקו בדרגה זו כדרגת כבוד. בספטמבר 1941 הדרגה ניתנה לריינהרד היידריך, אשר היה קצין האס אס הראשון שהועלה לדרגה זו במהלך המלחמה. ב-20 באפריל 1942 הועלה תאודור אייקה לדרגה זו, והיה קצין הוואפן אס אס הראשון שקיבל דרגה זו במהלך המלחמה.
שני קציני אס אס בדרגה זו איבדו את דרגתם: רודולף הס ווולף היינריך גראף פון הלדורף. הס איבד את דרגתו, כאשר גורש מהאס אס ומהמפלגה הנאצית, לאחר הטיסה לסקוטלנד בשנת 1941. הלדורף איבד את דרגתו לאחר קשר העשרים ביולי, מכיוון שדרגתו הייתה טכנית, כל עוד שימש כמפקד משטרת ברלין, וברגע שהודח מתפקידו, איבד גם את דרגתו.
סך הכל החזיקו בדרגה זו 106 קצינים, וכמה מהם מתו במהלך מלחמת העולם השנייה; הבולטים מביניהם; ריינהרד היידריך, תאודור אייקה, ארתור פלפס. הקידום האחרון נעשה במרץ 1945, וניתן להנס קאמלר.
השימוש בדרגה
הדרגה הייתה בשימוש על ידי ארבע הקבוצות הגדולות של המפלגה הנאצית; האס אה, האס אס, החיל הממונע הנציונל-סוציאליסטי, והחיל האווירי הנציונל-סוציאליסטי. הדרגה הייתה הגבוהה ביותר של הגנרלים באס אס, עד אפריל 1942, עת נוצרה דרגת אוברסט-גרופנפיהרר.
הדרגה הייתה מקובלת עבור מפקד האס אס והמשטרה, כמו גם הבכירים של RSHA, אשר החזיקו אף בדרגת גנרל של המשטרה, וכן בכירי הוואפן אס אס, שהחזיקו בנוסף בדרגת גנרל הוואפן אס אס. בשנת 1944, רוב הגנרלים של הוואפן אס אס קיבלו דרגה זו, בשל תפקידם הפיקודי על יחידות גדולות.
בית הכנסת הישן בפשמישל
בית הכנסת העתיק בפשמישל (בפולנית: Stara Synagoga w Przemyślu) היה בית כנסת בסגנון אדריכלות הרנסאנס בפשמישל שבפולין. בנייתו הושלמה בשנת 1594. הוא נשרף בשנת 1939 כאשר הגרמנים נסוגו מהגדה המזרחית של נהר סן ונהרס כליל על ידי הנאצים בשנת 1941.
אובר-גרופנפיהרר
השימוש בדרגה
אובר-גרופנפיהרר הייתה הדרגה הגבוהה ביותר של האס אס עד אפריל 1942, והייתה שוות ערך ללוטננט גנרל (גנרל שלושה כוכבים) בצבאות האמריקני והבריטי, ורק הימלר החזיק בדרגה גבוהה יותר.
בית הכנסת הישן בפשמישל
מבנה האבן היה בצורתו מלבני, האופייני לסגנון הרנסאנס של אז. האולם המרכזי המלבני נותר החלק היחיד של הבניין המקורי לאחר שהתווספו חדרים בשנים מאוחרות יותר. הם כללו ישיבה, שני אולמות תפילה נוספים ומשרדים.
אובר-גרופנפיהרר
סימני הדרגה
טלאי הצווארון של אובר-גרופנפיהרר כלל בתחילה שלושה עלי אלונים וכוכב כסף, אולם לאחר מכן התווסף כוכב לתג, עם יצירת דרגת אוברסט-גרופנפיהרר באפריל 1942, ובנוסף הם נשאו דרגות כתף של גנרל חיל בוורמאכט.
בית הכנסת הישן בפשמישל
היסטוריה
התקנה החוקית הראשונה בנוגע לקהילה היהודית בפשמישל היא מ-20 במרץ 1559. הפריבילגיה, שהוענקה על ידי המלך זיגמונט אוגוסט, קובעת כי "ליהודים המתגוררים ברחוב היהודי בפשמישל זמן רב" יש הזכות להתיישב לצמיתות בפשמישל, והעניקה להם זכויות מסחר. יהודים נחשבו כעת תחת סמכות המלכותית, כלומר חצר וויוודה (מוזכרת בתקנה כ"חצר היהודים"). ממסמכי תביעה משנת 1560 עולה כי היהודים החזיקו אז בית כנסת מעץ, שעל פי הכתוב הוקם על ידי שני מהגרים ספרדים עשירים. בשנת 1561 הותקף בית הכנסת על ידי הבורגנים. שנה לאחר מכן, בשנת 1562, ניתן היתר לבנות בית כנסת מבצר מאבן במקום בית הכנסת הישן. הבניין החדש תוכנן על ידי האדריכל בונוני, בונה ביצורים איטלקי. הוא הושלם בשנת 1594 ונמצא בתוך העיר, קרוב לחומות ההגנה של העיר, והיווה חלק ממבני ההגנה של העיר.
כל הגטו כולל "הרחוב היהודי" בפשמישל הושמד כמעט לחלוטין בשריפה בשנת 1637. אולם בית הכנסת נותר ללא פגע. בשנת 1661 הוציא המלך צו המאפשר לקהילה היהודית להשתמש בבית הכנסת כבטוחה לשם הלוואת כסף. הדבר ממחיש את מצבה הכלכלי הנואש של הקהילה היהודית בפשמישל.
בשנת 1746 תקפו סטודנטים ישועים את הרובע היהודי, ובזזו בתים יהודיים. הם שדדו את בית הכנסת והרסו את פנים המבנה. ארון הקודש נהרס וספרי התורה נקרעו לחתיכות, שהתפזרו ברחובות. הם גם הרסו את חלקם הגדול של הארכיונים החשובים, שהכילו מסמכים יקרים מפז של בית המשפט של הוויוודה. רק כמה מהעותקים המקוריים של כתבי הזכות נשמרו. על היקף הנזק מעידה העובדה שלאחר משא ומתן מייגע שילמו הישועים סופית פיצוי של 15,000 גולן פולני. על פי הנתונים הסטטיסטיים של שנת 1765, היו באותה תקופה בפשמישל כ-2,418 יהודים.
בשנים 1910–1914 שוחזר הבניין בניהולו של האדריכל תדיאוש מוקלבסקי. בסוף מרץ 1919 נערכה בבית הכנסת תפילה חגיגית לכבוד ועידת השלום בפריז והחלטתה בנוגע לארץ ישראל. אנשים רבים השתתפו בתפילה.
בשנת 1934 נרשם הבניין בפנקס הבניינים ההיסטוריים והוכרז כבניין רשום, ובשנת 1936 הוקמה ועדה מיוחדת בראשות ה. קלגסבלד לחידוש ושיפוץ "בית הכנסת הגדול".
הרס בית הכנסת
בספטמבר 1939, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין, חולקה פשמישל על ידי הגבול הגרמני-סובייטי שעבר באמצע העיר לאורך נהר סן. כשנכנס הצבא האדום לעיר ב-26 בספטמבר, מרכז העיר מצא את עצמו בברית המועצות ואילו רובע זסאני, על הגדה המערבית של נהר סן, היה בשליטת הנאצים. בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, הגרמנים עזבו את הגדה המזרחית ב-28 בספטמבר 1939. לפני נסיגתם שרפו הגרמנים את בית הכנסת העתיק.
בשנת 1956 הורו רשויות העירייה על פינוי הריסות בית הכנסת, שעמד בחורבנו מאז שנת 1941, כאשר הנאצים השמידו את מה שנשאר לאחר ניסיונם הקודם לחסל את הבניין. ההריסה והפינוי בוצעו למרות התנגדותם של אנשי שימור, שתכננו לבנות מחדש את בית הכנסת.
אדוארד דיקהוף
אדוארד דיקהוף (בגרמנית: Eduard Dyckhoff; 14 בנובמבר 1880, אוגסבורג — 2 במרץ 1949, באד טולץ) היה שחמטאי גרמני ובעל תואר דוקטורט במשפטים. זכור בעקבות האימרה "עבור שחמטאי בהתכתבות, החיים הם למעשה משחק שחמט בלתי פוסק".
דיקהוף למד לשחק שחמט בגיל 14. בשנת 1900 השתתף בתחרות השחמט של הקונגרס הגרמני שהתקיימה במינכן (אליפות גרמניה). דיקהוף ניצח באליפות בוואריה לשחמט בשנת 1913 שהתקיימה בעיר קיצינגן וניצח פעם נוספת באליפות בוואריה בשנת 1942 שהתקיימה בעיר שטארנברג. דיקהוף נחשב לאחת הדמויות המרכזיות בהתפתחות השחמט בהתכתבות בתחילת המאה העשרים וכיהן בוועד המנהל של הארגון בין השנים 1929-1939.
שחמט בהתכתבות
דיקהוף החל לשחק שחמט בהתכתבות בשנת 1895. לאחר מלחמת העולם הראשונה עשה הפסקה, ושב לשחק בשנת 1929. הוא השתתף בהצלחה במספר תחרויות שאורגנו על ידי IFSB, אחד הארגונים שקדם ל-ICCF. דיקהוף זכה בשלוש תחרויות לאליפות אירופה (לא רשמיות) בשנים 1930,1929 ו-1931. פעמיים היה סגן אלוף אירופה, בשנת 1932 כאשר ניצח האנס מולר ובשנת 1937 כאשר ניצח בתחרות מילן וידמר. במהלך למעלה מ-50 משחקים ששיחק בתחרויות אלו ניצח ב-29 ולא הפסיד אף לא משחק אחד. בין השנים 1935-1939 השתתף בנבחרת השחמט של גרמניה באולימפיאדה לשחמט בכתב, בלוח הראשון. לאחר מלחמת העולם השנייה השתתף בנבחרת השחמט של גרמניה באולימפיאדה לשחמט בכתב שהחלה בשנת 1948, אך עקב מחלתו נאלץ לפרוש.
בין השנים 1930 ל-1934 שימש דיקהוף כעורכו של הביטאון השחמטאי Fernschach.
איגוד השחמט הגרמני ארגן לזכרו תחרות חזקה בין השנים 1954-1956 בשם Dr.-Dyckhoff-Fernschach-Gedenkturnier. לתחרות זו הוזמנו שחקני השחמט בכתב המובילים מהעולם. בנוסף ארגנו סדרת תחרויות בהן השתתפו 1,860 שחקנים מכל רחבי העולם. המנצח בתחרות האמנים היה לותר שמיד.
מבחן
מבחן, בחינה או מבדק הוא כלי מדידה או תהליך שיטתי שנועד לבחון תכונה (כמו: טיב הידע או הביצוע, כישורים, אופי) של אדם בתחום מסוים, לרוב באמצעות שאלון עליו הוא נדרש לענות בזמן מוגבל. טיב הביצוע יכול להימדד ביחס לביצועי שאר האנשים או ביחס לחומר הלימודי, על פי קריטריונים קבועים מראש.
מהות המבחן
כל מבחן בודק, למעשה, משתנה מסוים, האמור להצביע תכונות של על משתנה אחר. למשל, מבחן אינטליגנציה (IQ) אמור להצביע על מידת התבונה של אדם, בעוד שלמעשה הוא מודד משתנה אחר, אשר, אמנם, קשור במשתנה האינטליגנציה אך אינו זהה לו. כך גם מבחנים פסיכוטכניים, האמורים לנבא את יכולותיו של אדם, אולם, תוצאות המבחן, גם אם מצביעות על היכולות, אינן נותנות תשובות, שהן נכונות בהכרח בכל המקרים, לגבי היכולות האמיתיות.
תחומי יישום של מבחנים
מבחנים לגבי בני אדם משמשים בתחומים שונים, כמו: בפסיכולוגיה קלינית (מבחני אישיות), בתחום החינוך, בו המבחן הוא הכלי העיקרי בו נעשות הערכה ומדידה בחינוך פורמלי, בתחומי התעסוקה והקבלה לעבודה ועוד.
חקר המבחנים ותכנונם נעשה במסגרת תורת המבחנים.
מבחן רב-ברירתי (מבחן אמריקאי)
במבחן רב-ברירתי משתמשים בשאלה ובמספר תשובות אפשריות ("מסיחים") שאחת מהם היא התשובה הנכונה לדוגמה:
לפעמים אף אחת מהתשובות נכונות או שכולן נכונות ויש תשובות בנוסח: "אף תשובה אינה נכונה" או "תשובות א' ו ד' נכונות" או "כל התשובות נכונות".
תשובות חופשיות
מבחן בשאלות חופשיות קשה יותר לבדיקה אך קל יותר להכנה (לרוב האנשים) ולא מאפשר ניחוש בניגוד למבחן אמריקאי. יש מבחנים שדורשים תשובה בת מילים ספורות, לעיתים אפילו מילה אחת בלבד, ויש הדורשים מענה ארוך ומפורט. דוגמאות:
מבחן מעשי
מבחן הנעשה מול עיני הבוחן מתאים למבחני נגינה, משחק (מבחן בד), שפה, נהיגה ועוד, שבהם יש לעמוד על יכולתו המעשית של הנבחן.
גם המבחן המעשי נחלק לכמה סוגים: מבחן שהנבחן עובד בזמנו החופשי ונבדק בסוף על ידי הבוחן ומבחן שהבודק מסתכל על אופן הביצוע.
מבחן פסיכוטכני: מהותו לבחון את רמת היצירתיות והחשיבה של האדם.
ויליאם קומינג
ויליאם קומינג, באנגלית: William Cuming (1769–1852) היה צייר דיוקנאות אירי, נשיא האקדמיה המלכותית היברניאן.
ביוגרפיה
קאמינג נולד בשנת 1769, הצעיר מבין ארבעת בניו של ויליאם קאמינג. הוא הפך לתלמיד בבתי הספר של אגודת דבלין ב-1785, שם זכה במדליית כסף ב-1790 עבור רישום דמויות. לאחר שסיים את הכשרתו הוא התבסס כצייר היסטורי ודיוקנאות בדבלין. בשנת 1793 הוא הוזמן על ידי תאגיד דבלין לצייר את דיוקנו של ראש עיר לשעבר.
בשנת 1795 עבר קאמינג לביתו של אחיו יו ברחוב אנגלסי, שם נשאר עד 1808, אז עבר לרחוב קלייר 15. בשנת 1800, הוא תרם את תרומתו הראשונה לתערוכות שערכו אמני דבלין ברחוב דאם. הוא הציג אחד-עשר דיוקנאות בתערוכה באותה שנה, ועבודותיו הופיעו ברוב התערוכות עד 1813. הוא זכה לציון מיוחד בזכות דיוקנאותיו של יושבות. עם זאת, הוא היה מבוסס כלכלית מספיק כדי לא להיות לחוץ בעבודתו, ובילה זמן רב בנסיעות ברחבי אירופה.
הוא מת בביתו בדבלין, ב-5 באפריל 1852.
צ'ארלס סי אינגהם היה תלמידו.
תחמוצת טנטלום
תחמוצת טנטלום היא תרכובת כימית אי-אורגנית בעלת הנוסחה הכימית Ta2O5. התחמוצת היא מוצק לבן שאינו מסיס כלל. ניתן לפרק את התחמוצת באמצעות בסיסים חזקים ובאמצעות חומצה הידרופלואורית. תחמוצת טנטלום היא תחמוצת אינרטית בעלת מקדם שבירה גבוה ומקדם בליעה אופטי נמוך, שהופכים אותה לשימושית עבור ציפויים שונים.
צורה בטבע
בטבע התחמוצת מופיעה במינרלים טנטלייט וקולומבייט (קולומביום הוא שם שיצא משימוש ליסוד ניוביום). תערובת של שני מינרלים אלה מכונה קולטן.
שימושים
בזכות המקדם הדיאלקטרי הגבוה (כ-25) ופער האנרגיה הגדול יחסית (3.8-5.3 אלקטרון וולט) תחמוצת הטנטלום שימושית כחומר הדיאלקטרי בקבלים. קבלים אלה, המכונים לעיתים "קבלי טנטלום", משמשים באלקטרוניקה בתעשיית הרכב, בטלפונים סלולריים ועוד.
ארקסילאוס
ארקסילאוס (ביוונית: Ἀρκεσίλαος; 316-241 לפנה"ס) היה פילוסוף יווני, מייסד האקדמיה האפלטונית התיכונה באתונה ואחד מממשיכיו של פירון מאליס, מייסד זרם הספקנות בפילוסופיה היוונית.
חייו
הוא חשב שכוחה של אמונה אינטלקטואלית איננה יכולה להיחשב כבת-תוקף, כמו שזה מאפיין שוויון סותר באמונות. אי הוודאות של מידע הגיוני נראית במידה שווה למסקנות הסיבה, ולכן אדם חייב להסתפק בהסתברות שיש בה כדי להיות מדריך מעשי. "אין אנו יודעים דבר, אפילו לא את הבורות שלנו". לכן, האדם הנבון חייב להסתפק בגישה האגנוסטית. הוא השתמש בשיטה של סוקרטס להדרכה ולא השאיר אחריו כתבים. עימותיו כללו הומור עוקצני ורעיונות פוריים.
המנון גרנדה
הריעו לגרנדה (באנגלית: Hail Grenada) הוא ההמנון הלאומי של גרנדה מאז הקמתה של גרנדה בשנת 1974. השיר נכתב על ידי מאסנטו בפטיסט והולחן על ידי לואי ארנולד.
בנדיקוט קוצני דוד
בנדיקוט קוצני דוד או בנדיקוט קוצני קיריווינה (שם מדעי: Echymipera davidi) הוא מין בנדיקוט בינוני בסוג בנדיקוט קוצני שאנדמי לאי יחיד בים שלמה מזרחית לגינאה החדשה. הוא התגלה ותואר מדעית בשנת 1990 על ידי הזואולוג האוסטרלי ומצוי בסכנת הכחדה עקב סביבת מחיה מצומצמת וגידול באוכלוסייה האנושית באי שבו הוא חי.
תיאור
בנדיקוט דוד קטן במעט מקרוביו האחרים. גופו גוצי ושמנמן, זנבו ארוך, אוזניו עגולות וחרטומו מחודד. יש לו טפרים גדולים וחזקים שמסייעים לו לחפור באדמה כדי למצוא את מזונו. עד כה נמדדו רק שני זכרים ממין זה; אורך הראש והגוף שלהם היה 32–40 סנטימטרים, אורך הזנב 10.8 סנטימטרים והמשקל הממוצע 950 גרם. הנקבות כנראה קטנות יותר.
הפרווה של בנדיקוט דוד צפופה, זיפית וקוצנית. צבעה הכללי חום כהה או בהיר שמנומר בשיער אוכרה וזהוב והיא הופכת לאפרפרה חיוורת בצד התחתון. השוקיים, הזרועות והחלק העליון של הכפות בצבע חום שוקולד כהה, ובראש יש זוג פסים כהים משני צידי הפנים. האוזניים, החוטם, הרגליים, הידיים והזנב בצבע ורוד. בניגוד לבנדיקוט האדמוני ולבנדיקוט קלרה, אצל בנדיקוט דוד הסוליות ברגליים האחוריות אינן כהות.
תפוצה
בנדיקוט דוד אנדמי לאי קיריווינה (545 קילומטרים רבועים) שהוא האי הגדול ביותר בארכיפלג איי טרוברינד; ייתכן שהוא קיים גם באיים נוספים בארכיפלג אבל נדרשים סקרים על מנת לאמת זאת. הארכיפלג ממוקם בתוך ים שלמה, מערבית לאיי וודלרק, צפונית לאיי ד'נטריסקו ומזרחית לגינאה החדשה, ושייך מנהלית לפרובינציית מפרץ מילן של פפואה.
האי קיריווינה מאוכלס בצפיפות על ידי האדם ושטח התפוסה של המין הוא בסביבות 280 קילומטרים רבועים או פחות. בית הגידול של הבנדיקוט מורכב מיער גשם טרופי שפלתי ואזורי ביצות ברחבי האי השטוח והנמוך שגובהו אינו עולה על 100 מטר מעל פני הים; ככל הנראה הוא חי גם ביערות משניים ובקרבת מגורי אדם עקב השטח המצומצם של האי.
מצב שימור
בנדיקוט דוד מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל טווח התפוצה המצומצם שלו שמוגבל לאי יחיד, וירידה מתמשכת באיכות בית הגידול של האי שנגרמת מהתרחבות החקלאות המקומית על חשבון היערות והביצות וגידול באוכלוסייה האנושית. לא ידוע האם הבנדיקוט קיים באזורים מוגנים, ונדרשים מחקרים נוספים אודות הביולוגיה, התפוצה והאיומים עליו.
קישורים חיצוניים
תמונות של בנדיקוט קוצני דוד.
מרשל ואן אלסטין
מרשל ואן אלסטין (באנגלית: Marshall W. Van Alstyne; נולד ב-28 במרץ 1962) הוא פרופסור באוניברסיטת בוסטון ועמית מחקר ב-"יוזמת MIT לחקר הכלכלה בעולם הדיגיטל". מחקריו ועבודתו עוסקים רבות בנושא כלכלת המידע. ואן אלסטין סיים תואר ראשון במדעי המחשב באוניברסיטת ייל, ותואר שני ודוקטורט במערכות מידע בבית הספר לניהול סלואן -MIT. בין השנים 1997–2004 שימש כאסיסטנט-פרופסור באוניברסיטת מישיגן. פרופסור ואן אלסטין הוא אחד מהמומחים המובילים בתחום המודלים העסקיים ברשת. הוא מוביל מחקרים בתחום כלכלת המידע כגון שוקי התקשורת, הקניין הרוחני, ההשפעות החברתיות של הטכנולוגיה השפעות הפרודוקטיביות של המידע, ולימד ביותר מ-50 בתי ספר לעסקים ברחבי העולם.
תרומתו למחקר
ואן אלסטין תרם במחקרו להבנת שוקי המידע. יחד עם שני דוקטורנטים מ-MIT לודר ו-וואש, הם היו הראשונים להראות כי הפעלת מנגנונים כלכליים ולא טכנולוגיים על דואר אלקטרוני, יוצרים מיון יותר מאשר כל מסנן לספאם. מדובר בהחלת "איתות" ו-"מיסוך" אשר מקדמים תקשורת בעלת ערך על חשבון תקשורת בזבזנית. מנגנון נוסף שעליו חשבו ואן אלסטיין עם לודר ו-וואש הוא מנגנון למניעת האסימטריה של המידע - אשר נותן לאנשים את המודעות לעלויות העברת המידע הלא שימושי ("תאוריית קונספט תשומת הלב בכלכלה" ). יחד עם  פרופ' ג'פרי ג'י פרקר, הוא תרם למחקר בתחום "רשתות דו-צדדיות" , וכן בתחום השפעות הרשת , אשר מסביר כיצד חברות יכולות לרכוש מידע במחיר אפסי. תמחור מסובסד והשפעות רשת דו-צדדית יכולות לגרום לשווקים להיות נשלטים על ידי כמה חברות. מאפיינים אלה, מעידים על אסטרטגיות של החברות והפעלת חוק ההגבלים העסקיים.
לעיתים תכופות הוא מוזמן להרצאות בכנסים בינלאומיים כדובר המרכזי, כמחבר וכבעל הפטנטים על אמצעי שמירת פרטיות התקשורת ומניעת דואר זבל. הוא בעל ארבעה פטנטים רשומים:
1. פתרונות כלכליים לבעיית הספאם (An Economic Solution to the Spam Problem).
2. שיטת ניהול רשימות היתרים (Method for managing a whitelist). על כך קיבל גם פרס National Science Foundation CAREER Awards, בשנת 2011.
3. שיטות ומערכות המאפשרים ניתוח של תוכן תקשורת תוך שמירה על סודיות (Methods and systems fosr enabling analysis of communication content while preserving confidentiality).
4. שיטה למעקב ואיתור רעיון שימוש חוזר (Method For Tracking And Tracing Idea Reuse).
ואן אלסטין שותף בפלטפורמת פסגה לאסטרטגיה אשר נערך מידי קיץ ב-MIT Media Labs.
לאחרונה יחד עם סינאן אראל חקר את השאלה של איזה מבני רשת חברתית מספקים גישה טובה יותר למידע חדשני. ברשתות חברתיות, אנשים יכולים לאבטח מידע חדש על ידי גישור שתי רשתות שאינן קשורות האחת לשנייה בשום דרך. מידע מגוון מתקבל מקשרים ומרשתות שבשליטה מרחוק. יחד עם זאת, מידע מסוג זה בדרך כלל מתקבל בשיעור נמוך יותר מאשר המידע המתקבל מקשרים מקומיים. למרות שהמידע המתקבל מקשרים מקומיים הוא בעל יתירות, ובשל כך ששיעור זרימת המידע כל כך גבוה אנו מקבלים מידע יותר חדיש. אראל וואן אלסטין כינו את היתרון של מבנה מגוון יותר ביחס ליתרון גבוה יותר של זרימת המידע "הפער בין גיוון רשתות התקשורת ורוחב הפס". הפער נובע מכך שרשתות מגוונות יותר, המתיימרות לספק מידע חדיש יותר מכילות בדרך כלל קשרים חלשים יותר, שבהם המידע הזורם הוא פחות חדש.
פרסים
ואן אלסטין קיבל פרסים רבים ואותות כבוד:
אישי
ואן אלסטין הוא בנו של הפרופסור למשפטים האמריקאי והמומחה למשפט חוקתי ויליאם ואן אלסטין. ב-7 בספטמבר 2010, באמצעות תמרון היימליך, הציל את חייו של הזמר רון קנולי, שנחנק בזמן ששהה במלון בוושינגטון הבירה.
הסמוראי האחרון
הסמוראי האחרון (באנגלית: The Last Samurai) הוא סרט קולנוע מסוגת דרמת פעולה היסטורית משנת 2003 שנעשה בהפקה משותפת ביפן ובארצות הברית, בכיכובו של טום קרוז. הסרט הופק ובוים על ידי אדוארד זוויק, עם ג'ון לוגאן ומרשל הרשקוביץ' שכתבו את התסריט. לצד קרוז, מככבים בסרט גם קן וטאנבה, טימותי ספול, ביל קונולי, טוני גולדווין, הירויוקי סנאדה, קויוקי ושין קויאמאדה.
"הסמוראי האחרון" הכניס סכום כולל של 456 מיליון דולר וקיבל ביקורות מעורבות, עם שבחים על המשחק והוויזואליה אך ביקורת על חלק מהסצנות בו. הסרט היה מועמד למספר פרסים, כולל ארבעה פרסי אוסקר, שלושה פרסי גלובוס הזהב ושני פרסי מועצת הביקורת הלאומית.
אירועים היסטוריים
עלילת הסרט מבוססת על תקופת מרד סצומה. דמותו של גיבור הסרט קצומוטו מבוססת באופן רופף על דמותו של טקמורי סאיגו.
תקציר העלילה
ניי'תן אלגרן (טום קרוז) הוא קפטן ותיק למוד הקרבות של מלחמת האזרחים האמריקנית ומלחמת האינדיאנים בחייל הפרשים של צבא ארצות הברית, סובל מדיכאון וסיוטים ומכור לאלכוהול בשל ייסורי המצפון שלו על חלקו במעשי הטבח באינדיאנים, ומתפרנס ממופעי הצגת כלי נשק של חברת וינצ'סטר. הוא נשכר על ידי תעשיין יפני בשם אומורה, בשם קיסר יפן מייג'י, במטרה לאמן את צבא הקיסר. זאת כדי שיוכל להתמודד מול קצמוטו (קן ואטאנבה), סמוראי וגנרל עבר בצבאו של הקיסר שהכריז על מרד. עם הגעתו ליפן מתחיל אלגרן לפעול לאימון צבא יפן, אשר באותה תקופה לא מהווה משקל נגדי לכוחותיו של קצמוטו. במהלך אחד הקרבות נשבה קפטן אלגרן על ידי כוחותיו של קצמוטו ומועבר כלאחר כבוד למחנהו של בנו נובטדה (שיין קויאמדה) בו הוא מתארח עד לסיום עונת החורף. בכפרו של נובטדה הוא מחלים מייסוריו, לומד את דרכי הסמוראים ואת לחימתם, הופך לידידו של קצמוטו וקושר קשר עם אחותו של קצמוטו ועם שני ילדיה, שמארחים אותו בביתם בהוראתו של קצמוטו.
נייתן מחליט לאחר זמן לא רב לאמץ את דרכי הסמוראים ואת קוד הבושידו ולעזור להם כנגד צבאו של הקיסר וכנגד הקצין המפקד עליו, קולונל בגלי (מגולם על ידי טוני גולדווין), אותו נייתן שונא בכל ליבו בשל האחריות שלו במעשי הטבח באינדיאנים ומאשים אותו בסיוטיו. עם בוא האביב, עוזב נייתן את הכפר יחד עם הסמוראים ורוכב איתם לטוקיו, שם הוא נפרד מהם. הלורד קצמוטו בינתיים מצטרף למועצת שרי יפן, ומשום שסירב למסור את חרבו הוא נכלא בידי אומורה. בכלא מציבים לו שתי אפשרויות- להתאבד או להיות מוצא להורג. אלגרן החליט לנסות לשחרר את קצמוטו בזמן זה הוא מותקף על ידי אנשיו של אמורה (מגולם על ידי מאסטו האדרה) שמנסים לעכב אותו. קפטן אלגרן מצליח בעזרתו של סיימון גרהם (מגולם על ידי טימותי ספאל) מתרגם בריטי בשירותו של הקיסר מייג'י, לחלץ את קצמוטו מהכלא ולברוח מהשבי אל מחנהו של קצמטו. במהלך הבריחה נהרג נובוטדה, בנו של קצמוטו.
בצעד אחד אחרון מורה קצימוטו על אלגרון לעזור לו לבצע ספוקו (טקס התאבדות יפני מסורתי) ובכך למות בכבוד בשדה הקרב כאבות אבותיו.
אלגרן הפצוע מגיע אל טירתו של הקיסר מייג'י ומספר לקיסר כי קצמוטו מת ושאם הוא ייתן את ההוראה הוא ישמח לבצע את טקס הסיפוקו בעצמו. הקיסר מכריז כי צעדי המודרניזציה שאימץ בהשפעת אומורה לא יכולים לבוא על חשבון השמירה על המסורת העתיקה, אותה ייצג קצמוטו. אמורה כאקט של התגרות אחרונה צועק על אלגרן ועל חוצפתו וההתרסה כלפיו וכלפי הקיסרות. הקיסר מציג את החרב הקיסרות ואומר לו שאם הדבר לא נראה בפניו הוא מרשה לו להתאבד. אומורה ההמום יוצא מהחדר ובכך משאיר את הקיסר ואת אלגרן לשוחח על מהלך הקרב ועל גבורתו של קצמוטו ואנשיו. בסצנה האחרונה ניתן לראות את נייתן חוזר לכפרו של נובוטדה במטרה לחיות את שארית חייו עם אחותו של קצמוטו.
הפקה
הצילומים התקיימו בניו זילנד, עם חברי הצוות היפני וצוות הפקה אמריקאי. הר פוג'י צולם באמצעות CGI של כפי שניתן לראות מן יוקוהמה. חלק מהכפר צולם באולפני האחים וורנר בברבנק קליפורניה.
וינסנט מרטלה
וינסנט מיכאל מרטלה (באנגלית: Vincent Michael Martella; נולד ב-15 באוקטובר 1992) הוא שחקן, מדבב וזמר אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בגלל התפקיד גרג ווליגור בסדרת הטלוויזיה "כולם שונאים את כריס", ובקולו של פיניאס פלין מן הסדרה "פיניאס ופרב" המשודרת בערוץ דיסני.
החיים וקריירה
מרטלה נולד ב-15 באוקטובר 1992 ברוצ'סטר שבניו יורק. הוא הופיע בסרט "מודלים לחיקוי" בהשתתפותם של שון ויליאם סקוט ופול ראד. היה לו תפקיד ראשי בסרט "חנות פתיונות" יחד עם בילי אנגוול, בילי ריי ומיילי סיירוס. הוא שיחק גם ב"מדריך ההישרדות של נד" ואת אלבומו הראשון הוציא בבית הספר ובו הוא ניגן בפסנתר ושר. האלבום שנכתב על ידי מרטלה זמין ב-iTunes. הוא גר בדילנד שבפלורידה עם אימו, אביו ושלושת אחיו.
בלמן נואר
הסדרה מתרחשת בין השנים 1793 עד 1795, סטוקהולם שאחרי רצח גוסטב השלישי נשלטת על ידי פרנויה ומזימות. הכל מתחיל כשגופה מושחתת להחריד נמשית מהאגם המזוהם, כאשר פלג גופה העליון הושחת: היא חסרה ידיים, רגליים וראש נטול עיניים. מחקרים מראים שחודשים של עינויים ודאי קדמו למוות. עורך הדין לשעבר ססיל וינגה מתמודד עם המשימה הבלתי אפשרית לכאורה לחשוף את זהותו של הנרצח ושל הרוצח. זה יהיה המקרה האחרון שלו, מכיוון שהשחפת בה הוא חולה מקרבת אותו לסוף ימיו. החקירה מכניסה אותו עמוק לארגונים החשאיים הסדיסטיים של האליטה השוודית. אבל גם אל תוך חברת המעמדות חסרת הרחמים, שם העניים והפושעים צריכים לעשות כל שביכולתם כדי לשרוד.
ניקלס קרל בוסון נט או דאג (יליד 1979) היה העורך הראשי של מגזין סליץ לפני שעבר לעבוד במשרה מלאה בתחום הכתיבה. אבותיו רצחו את מנהיג המרד נגד המלך השוודי בשנת 1434, איבדו את סטוקהולם למלך דנמרק בשנת 1520 ונאלצו לברוח מהמדינה. נט או דאג שייך לאחת ממשפחות האצולה הוותיקות ביותר בשוודיה ולכן קשור באופן בלתי נמנע להיסטוריה הסקנדינבית הסוערת.
מאז יציאת הרומן הראשון, 1793, בשנת 2017, הספרים צברו פופולריות עצומה והצלחה מסחרית ברחבי העולם ונמכרו ליותר מ-30 מדינות, תוך שבוע מיום יציאתו לאור.
1793
גופה ללא גפיים וראש נמשית מהאגם בעיר סטוקהולם של שנת 1793 ומיקל קרדל, חייל לשעבר המצולק לאחר מלחמת רוסיה-שוודיה בה השתתף מוצא עצמו משתף פעולה עם המשפטן ססיל ונגה, המייעץ למשטרת מחוז סטוקהולם, בניסיונו לזהות את הנרצח ולעלות על עקבות הרוצח.
1794
אריק טר מואשם ברצח כלתו בליל חתונתם וססיל מוצא עצמו לבדו בחקירה שבה אף אחד לא משתף עמו פעולה, אפילו לא הרשויות שעסוקות בתככים פוליטיים זרים.
ביקורת
הסדרה התקבלה בהתלהבות והפכה ללהיט בשוודיה, רוסיה ובמדינות הדוברות אנגלית.
תחום כוכבי
באנליזה וקטורית, תחום כוכבי הוא תחום השומר על ישרים סביב נקודת אמצע מסוימת. תחום כזה קרוי תחום כוכבי, מפני שניתן לדמיין אותו במישור הממשי כמעין כוכב.
השימוש הנפוץ בתחום מסוג זה הוא בלמת פואנקרה, הקובעת כי כל תבנית דיפרנציאבילית סגורה היא גם מדויקת בתחום פתוח וכוכבי.
הגדרה פורמלית
נאמר כי הוא תחום כוכבי, אם קיימת  כך שלכל x\in \Omega הקטע שבין z ל-x כולו מוכל בתחום. כלומר,. הנקודה z מכונה הכוכב של \Omega.
שגית סול
שגית סול (נולדה ב-7 בפברואר 1976) היא שחקנית, קומיקאית, מחזאית, במאית ומפיקה ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בראשון לציון ובילדותה, עברה משפחתה לנס ציונה, שם גדלה. כילדה התגוררה במשך שנתיים וחצי גם בבוסטון, מסצ'וסטס. סבה, יהודה ימיני, שעלה לארץ ישראל מתימן ב-1933, היה רב, שוחט וחקלאי. ב-1971 הוא קיבל את "פרס קפלן" מנשיא המדינה, יחד עם אליהו גולדין, על פיתוח הבוטן מזן שולמית.
שגית סול היא בוגרת מגמת תיאטרון בתיכון עירוני א', תל אביב. בצבא שירתה כמ"כית בנות. לאחר שחרורה החלה להופיע ב"צוותא 2" עם רועי בר-נתן, טלי אורן ואדיר מילר. הופיעו איתם גם אסי כהן, גורי אלפי ורותם אבוהב. הם כתבו וביצעו שתי עונות של תוכנית הטלוויזיה "דומינו" 2000-1999, וב-2001 זכו בפרס מסך הזהב לתוכניות ילדים ונוער על התוכנית. ב-1998 הופיעה ביחד עם בר נתן ואורן ב"קפה שחור", ערב הצדעה לנעמי שמר בבריכת הסולטאן, ירושלים. באותה שנה השתתפו בשתי תוכניות של "לילה גוב" וגם התארחו אצלו במופע חי. לסול, בר נתן ומילר היה מופע משותף, אותו כתבו וביצעו בשם "אפקט הדומינו" שרץ במשך כשנה וחצי (2001-2000). באותה שנה הייתה להם פינה שבועית בתוכניתו של דודו טופז "הראשון בבידור", ערוץ 2. הייתה להם גם פינה בתוכניתו של אלי יצפאן. סול גם הופיעה בשתי תוכניות של "ערב אדיר" של אדיר מילר.
היא בוגרת מגמת תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים (2003-2001). למדה משחק מול מצלמה עם רותי דייכס (2003).
ב-2005 עלה בפסטיבל "פותחים מסך", בית ליסין, המחזה "רחוב העלובים" שכתבה. השתתפו בו אלברט כהן, זהרירה חריפאי, גאולה נוני, גיא לואל, עירית פשטן, אורן יאדגר ועדי לב. סול זכתה בפרס על המחזה. באותה שנה התארחה בסדרת הדרמה של ערוץ 23 "בוא נתערב" המלמדת לשון עברית, בכיכובם של אביטל אברג'יל, לוסי דובינצ'יק ויובל ברגר.
ב-2006 הועלה בסמינר הקיבוצים המחזה "הצעת נישואים" שכתבה. זהו עיבוד לסיפור של יצחק אורפז וביימה אותו דליה שימקו. הוא עלה כחלק מ"אהבות קטנות וטירופים קטנים", ארבעה סיפורים של אורפז, סול עיבדה סיפור אחד ושלושה כותבים נוספים עיבדו שלושה סיפורים אחרים.
היא גילמה את דמותו של פוטי השמש בהצגה "השמשים", פרי עטו של חנוך לוין, בבימויו של יובל זמיר, שהציגה בתיאטרון הסימטה (2007-2005).
היא בוגרת בית הספר לכתיבת דרמה בהנהלת יובל המון (2008-2005).
החל מ-2006 יש לה תיאטרון להצגות ילדים בשם "שגית סול הפקות", שמופיע בכל רחבי ישראל. ביחד איתה מופיעים יונתן אבינועם ("מצב כפית"), אסף דגני, רענן פררה ונעמה בסון. עד עתה כתבה, ביימה והפיקה כעשר הצגות ילדים שהציגו במסגרת התיאטרון שלה. ההצגות הן עיבודים של סול לסיפורי ילדים ידועים כמו "החתול במגפיים", "פיטר פן", "אליסה בארץ הפלאות".
בשנים 2010–2011 הופיעה בצוותא 2 עם מערכונים שכתבה. לצידה הופיעו נתן אבינועם ויובל בנימין.
רז'ב
רְזֵ'ב (ברוסית: Ржев) היא עיר השוכנת במעלה נהר הוולגה, במחוז טבר שבמערב רוסיה. זו העיר השנייה בגודלה במחוז ומתגוררים בה (נכון לאומדן 2010) 61,982 תושבים.
העיר שוכנת בצומת מסילות הברזל הראשיות מוסקבה-ריגה וסנקט פטרבורג - בריאנסק. בסמוך לעיר ממוקמים בסיסי חיל האוויר רז'ב ובחמוטובו שהיו מרכזים חשובים של הגנה אווירית לאזור מוסקבה בעת המלחמה הקרה.
היסטוריה
לאחר הפלישה המונגולית, עברה רז'ב לשליטת שושלת סמולנסק שעשתה אותה לבירתה וחילקה אותה לשניים, חצי בשליטת הנסיך דימיטרי וחצי בשליטת הנסיך תאודור. באמצע המאה ה-14 סבלה תקיפות רבות של האלגירדים מליטא ונסיכי טבר, שקנו את כל הקרקעות סביבה לבסוף. צאצאיהם עזבו למוסקבה לאחר שנים רבות, ומשפחת רז'בסקי נותרה כמוקד לבדיחות עממיות רוסיות רבות. העיר נכבשה עוד מספר פעמים על ידי טבר, פולין-ליטא ולבסוף על ידי המוסקובים.
במאה ה-18 פרחה העיר כלכלית, פריחה שנקטעה על ידי המהפכה הקומוניסטית ובייחוד בשל קרב רז'ב השני (1942) במלחמת העולם השנייה שהחריבו את העיר כליל. למעלה משישית תושבי העיר נשלחו לעבודת כפייה בגרמניה וכ-9,000 הוצאו להורג במחנה ריכוז במרכז העיר.
המשכן לאמנויות הבמה באר שבע
המשכן לאמנויות הבמה באר שבע הוא היכל התרבות הרשמי והגדול של העיר באר שבע. ההיכל תוכנן על ידי האדריכלים שרה וסלו הרשמן והוא נפתח בספטמבר 2008. כיום מנהל את המקום יאיר נגיד.
במשכן נמצאים שני מוסדות תרבות חשובים של העיר- תיאטרון באר שבע והסינפונייטה הישראלית באר שבע. המשכן מכיל שני אולמות (גדול וקטן) ובהם 1,315 מקומות ישיבה.
בנייה ופעילות
תכנון המשכן החל בשנת 1985, והוא תוכנן מבחינה אדריכלית כחלק ממרקם עירוני של עיריית באר שבע המתפתח באזור של שדרות רגר. לשם ביצוע התוכנית, נבחרו האדריכלים שרה וסלו הרשמן לבניית המשכן. המשכן נבנה כחלק משילוב אורגני בסביבתו עם אופי דינאמי זורם המשקף את נושא של אמנויות במה. המשכן נחנך בספטמבר 2008, ומשמש להצגות של תיאטרון באר שבע, קונצרטים של הסינפונייטה הישראלית באר שבע, מופעי מחול ועוד. במבנה יש שני אולמות, האחד מכיל למעלה כ-900 מקומות והשני מכיל כ-420 מקומות
מאז פתיחתו המשכן הספיק לארח מאות אומנים ולהקות מהארץ ומחו"ל ולערוך אלפי מופעים. המשכן גם מארח טקסים עירוניים וממלכתיים, פסטיבלים, אירועי חג, הצגות למבוגרים ולילדים, מופעי מוזיקה, מחול, קונצרטים, אופרה, בידור וזמר.
אדריכלות
שרה וסלו הרשמן הם האדריכלים של המשכן, והם זכו בתחרות האדריכלים לבניית המשכן כאשר בראש צוות השופטים היו האדריכלים המצליחים בישראל.
בראיון עמו אמר סלו הרשמן:
טרפש
טרפש (בהונגרית: Terpes) הוא כפר קטן בנפת פטרוואשארה שבמחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. טרפש הוא הכפר הקטן ביותר במחוז.
כמו יישובים רבים באירופה גם בטרפש מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 253 תושבים ובשנת 2021 רק 202 תושבים.
האזור מיושב מסביבות המאה ה-15, והוא מוזכר לראשונה בכתבים משנת 1409.
יהודי טרפש
על פי רישומי מפקד האוכלוסין ההונגרי חיו בטרפש 12 יהודים מתוך 290 תושבי הכפר בשנת 1880.
זקני צפת (אלבום, 1994)
זקני צפת (המכונה האלבום הכחול או זקני צפת 2) הוא אלבומה השני של להקת הרוק הישראלית זקני צפת. האלבום יצא בשנת 1994.
רקע
בשנת 1993 עזבו את הלהקה אורן לוטנברג, רע מוכיח ויוני בן-טובים, ואת מקומם תפסו תום מוכיח, יובל קיינר ואביב פאפו.
בשנת 1994 יצא האלבום "זקני צפת", הנחשב למצליח ביותר של הלהקה. את האלבום הפיק מוזיקלית חיים רומנו ואת המילים והלחנים כתב מאור כהן.
מאור כהן סיפר בראיון ל-103FM כי האלבום הוקלט בארבעה ימים.
האלבום נחשב לפחות פרובוקטיבי מקודמו והתאפיין בסגנון מוזיקה רך יותר. הוא כולל בין היתר את הלהיטים: "השכן", "שישי שבת (יום הבוחר)" ו"רק אל תלכי".
במקביל הופיעה הלהקה ב"זהו זה" עם שתי גרסאות כיסוי לשירים "לוח וגיר" של שמוליק קראוס ו"היה לנו טוב נהיה לנו רע" של אריק איינשטיין. במסגרת התוכנית גם שודר קליפ לשיר "רק אל תלכי".
בניגוד לשאר השירים, הסינגל "שישי שבת" הולחן גם על ידי אורן לוטנברג, והוא דורג במקום השביעי במצעד הפזמונים העברי השנתי.
האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב.
אמנת אוטווה
אמנת אוטווה היא האמנה בדבר איסור השימוש, האגירה, הייצור והעברה של מוקשים נגד אדם ועל השמדתם, הידועה בכינויים "אמנת האיסור על מוקשים נגד אדם", או "האמנה על איסור מוקשים", היא אמנה בינלאומית אשר מטרתה הפסקת השימוש במוקשים נגד אדם  ברחבי העולם. נכון לשנת 2018 חתמו על האמנה 164 מדינות. אחת המדינות החתומות (איי מרשל)  לא אשררה את האמנה, ואילו 32 מדינות החברות באו"ם, בהן ארצות הברית, רוסיה, סין, הודו וישראל אינן חתומות על האמנה.
רקע
ב-1980 נחתמה האמנה בדבר כלי נשק קונבנציונליים מסוימים שמטרתה הייתה לאסור או להגביל את השימוש בסוגים מסוימים של נשק קונבנציונלי הנחשבים כפוגעניים במיוחד, או שהשפעתם אינה מבחינה בין אזרחים ללוחמים. פרוטוקול הגביל את השימוש במוקשים, מטענים ממולכדים וכלי נשק אחרים וקבע מגבלות מסוימות על השימוש במוקשי יבשה. המדינות לא הצליחו להגיע לקונצנזוס בנוגע להפחתת השימוש במוקשים נגד אדם. במהלך השנים, התברר כי נמשך שימוש נרחב במוקשים הפוגע באזרחים והניסוחים באמנה חלשים מידי וההסכמות באמנה לא נשמרות.
ב-1996 הזמינה ממשלת קנדה, מדינות וארגונים התומכים בהפסקת השימוש במוקשים נגד אדם למפגש. בחמישה באוקטובר נחתמה אמנת אוטווה. תהליך להשגת הבנות באמנת אוטווה נערכה בשותפות אסטרטגית בין מדינות, ארגונים לא ממשלתיים, קבוצות בינלאומיות ואומות המאוחדות.
תנאי האמנה
בנוסף להפסקת הייצור והפיתוח של מוקשים נגד אדם, מדינה שהיא צד לאמנה חייבת להשמיד את מאגר המוקשים נגד אדם שברשותה בתוך ארבע שנים, אף שבאפשרותה להמשיך ולהחזיק במספר קטן של מוקשים למטרות אימונים (אימון בזיהוי ופינוי מוקשים).. בתוך עשר שנים מעת אשרור האמנה, המדינה המצטרפת חייבת לפנות את כל אזורי המדינה הממוקשים. זו משימה קשה עבור מדינות רבות, אולם בישיבות השנתיות של המדינות החברות רשאיות המדינות לבקש הארכה וסיוע במשימה זו. האמנה קוראת גם למדינות החברות להעניק סיוע לאנשים הנפגעים ממוקשים בתחומן ולספק סיוע למדינות אחרות כדי לעמוד בהתחייבויותיהן על פי האמנה.
האמנה חלה אך ורק על מוקשים נגד אדם; היא אינה מטפלת כלל במוקשים שנועדו למטרות מרובות, למוקשים נגד טנקים, מוקשים, מטעני רסיסים המופעלים בשלט רחוק, במטענים ממולכדים, ובמטעני חבלה אחרים.
הרס המאגרים
המדינות החתומות על האמנה השמידו יותר מ-48 מיליון מוקשים שהוחזקו במאגרים מאז כניסת ההסכם לתוקף ב-1 במרץ 1999. מאה חמישים ותשעה (159) מדינות השלימו את השמדת מאגרי המוקשים שברשותן, או הצהירו כי לא החזיקו ברשותן מאגרים שיש להשמיד.
ארקטותריום
ארקטותֶריום (שם מדעי: Arctotherium; מילולית, מיוונית: "דוב בהמה") הוא סוג קדום של דוב קדום שחי ברחבי אמריקה הדרומית, אליה היגר אחרי ההחלפה האמריקאית הגדולה. הוא קרוב משפחתו של דוב המשקפיים.
אמנת אוטווה
שמירת מספר מוקשים
סעיף 3 לאמנה מאפשר למדינות החתומות לשמור על מספר קטן של מוקשים לצורך הכשרת מומחים באיתור ופינוי מוקשים, או בטכניקות להשמדתם. 72 מדינות חברות עשו שימוש בזכותן זו. מתוך קבוצת מדינות זו, 26 המדינות בחרו להותיר ברשותן פחות מ-1,000 מוקשים. רק 2 מדינות הותירו ברשותן יותר מ-10,000 מוקשים: טורקיה (15,100 מוקשים) ובנגלדש (12,500 מוקשים). 83 מדינות חברות הצהירו שלא נותרו ברשותן מוקשים נגד אדם, בהן 27 מדינות שהחזיקו במאגרים של מוקשים נגד אדם בעבר.
מדינות ללא מוקשים
עד לשנת 2015, 29 מדינות פינו מתחומן את כל האזורים אשר היו ידועים כממוקשים. המדינות הן: אוגנדה, אלבניה, בהוטן, בולגריה, בורונדי, ג'יבוטי, גואטמלה, גינאה ביסאו, גמביה, גרמניה, דנמרק, הונגריה, הונדורס, הרפובליקה של מקדוניה, הרפובליקה של קונגו, ונצואלה, יוון, ירדן, מוזמביק, מלאווי, ניגריה, ניקרגואה, סווזילנד, סורינאם, צרפת, קוסטה ריקה, רואנדה ותוניסיה. אל סלוודור סיימה את פינוי המוקשים מתחומה עוד בטרם הצטרפה לאמנה.
ארקטותריום
זה היה מין הדוב הגדול ביותר. הוא הגיע למשקל של 2 טונות, ולגובה 2.3 מ'. ייתכן שהיה טורף היבשה (היונק) הגדול ביותר שחי אי פעם. היו לו לסתות חזקות, והוא יכול היה לשבור עצמות בנגיסה.
אמנת אוטווה
מדינות ללא מוקשים
גם הרשות הפלסטינית חתמה על אמנת אוטווה, ודיווחה כי אין בבעלותה או בשטחה מוקשים. בשנת 2018 ביצעה משלחת של האו"ם ביקורת על מנת לוודא שלא נותרו מוקשים בשטחי הרשות.
ישראל והאמנה
ישראל לא חתמה על אמנת אוטווה, ואף ממשיכה להניח מוקשים נגד אדם סמוך לגדר הגבול עם סוריה ולבנון.
ארקטותריום
דוב זה התפתח מדוב קצר-פנים שהיגר לאחר ההחלפה האמריקאית מאמריקה הצפונית יחד עם טורפי יבשה נוספים כגון הסמילודון, האריה האמריקאי, והיגואר. טורפים אלה, שהיו חדשים ביבשת, היו חזקים יותר מטורפיה הקדומים, בני קבוצת הספרסודונטה ועופות הטרף פורוסרקוסיים, והם הכחידו אותם.
עם זאת, יש מחלוקת בין החוקרים האם הוא היה טורף, אומניבור בדומה לרוב הדובים, או אוכל צמחים.
אמנת אוטווה
ישראל והאמנה
משנת 1967 נפגעו ממוקשים 69 דרוזים ברמת הגולן, מהם 18 נהרגו, מחציתם ילדים. גם אזרחים ישראלים, חיילי צה"ל ותיירים נפגעו מהתפוצצות מוקשים ברמת הגולן.
במרץ 2010 נפצע דניאל יובל, ילד בן 10, מהתפוצצות מוקש בזמן טיול משפחתי בהר אביטל. מאז הפך לפעיל בתנועה העולמית לפינוי מוקשים. בשנת 2011 הועבר חוק לפינוי שדות מוקשים ושטחי נפלים, אך הפינוי מתבצע בקצב איטי.
ליאם הפקות
היסטוריה
החברה נוסדה על ידי הזמר הישראלי אייל גולן ומנהלו, היזם בני פרץ. בין האמנים שייצגה החברה לאורך השנים ניתן למנות את גולן עצמו, מושיק עפיה, איתי לוי, נסרין קדרי ולואי עלי.
ב-2011 עלתה לשידור בערוץ 24 התוכנית "אייל גולן קורא לך", תוכנית מציאות בהנחיית אייל גולן העוסקת בגילוי כישרונות מוזיקליים בז'אנר המוזיקה הים תיכונית. הפרס לזוכה התכנית היה הפקת אלבום בכורה וחוזה ייצוג בחברה. בין האמנים שזכו בפרס במסגרת התכנית ניתן למנות את מורן מזור ונסרין קדרי. כמו כן, אף על פי שלא העפיל לגמר, אך בלט במהלך העונה, נחתם הזמר לואי עלי בחברה גם הוא. התכנית ירדה משידור עקב "פרשת משחקי חברה", בה עורב גולן.
ב-2013 החלה חקירה משטרתית נגד הזמר אייל גולן בשם "פרשת משחקי חברה", בחשד לבעילה אסורה בהסכמה של קטינות. רוב המקרים המתוארים בפרשה, התקיימו במשרדי החברה. כמו כן, היו מעורב בפרשה גם מנהלו של גולן ומייסד החברה בני פרץ ומנהל הכספים של החברה צחי אסולין.
ב-2019, עקב סכסוך בין גולן לפרץ, הוחלף מנכ"ל החברה מפרץ לאבי רז.
קמץ
קָמָץ (גם: קָמֵץ, יוניקוד: U+05B8. יוניקוד לקמץ קטן: U+05C7) הוא אחת משבע התנועות העיקריות במערכת הניקוד של העברית לפי שיטת הניקוד הטברני. הוא מסומן בקו קצר אופקי מתחת לאות, שממנו יוצא קו קצר אנכי כלפי מטה. יש שני סוגים של קמץ, קמץ קטן (הנחשב לתנועה קטנה) וקמץ גדול (הנחשב לתנועה גדולה).
הקלדה
כך מקלידים את הקמץ במערכות הפעלה שונות:
התפתחות
תנועת הקמץ מייצגת בניקוד הטברני שתי תנועות הומופוניות שונות שהיו בשלב הלשון שלפניה: תנועת a ארוכה ותנועת u קצרה. שני המקורות האלה תואמים לשני סוגי הקמץ, הגדול והקטן בהתאמה. ברוב המקרים שבהם נוצר הקמץ מתנועת a ארוכה, התגלגלה תנועה זו עצמה מתנועת a קצרה שהייתה קיימת בשלב הקדום יותר. להלן פירוט המקרים:
הגייה
ככל הנראה, הן על פי מסורת הניקוד הטברני והן על פי המסורה הבבלית נהגה הקמץ – בין הקטן ובין הגדול – בתנועה שבין /a/ ו-/o/, כלומר תנועה אחורית חצי-פתוחה מעוגלת (בסימון IPA: ɔ). בהגייה הארץ-ישראלית מופיע ניקוד של חולם במקומות שבניקוד הטברני מופיע קמץ בהברה סגורה בלתי-מוטעמת (שבהם היינו מצפים כיום לראות "קמץ קטן"). בהגייה התימנית של העברית, שמקורה בהגייה הבבלית, והגייה האשכנזית, שמקורה במסורת הטברנית, הוא נהגה כתנועת [o̞ ~ ɔ ~ ʌ]. בהגיית רוב קהילות עדות המזרח – שמקורה במסורת ההגייה הארץ-ישראלית – ישנו הבדל בין שני סוגי קמץ: קמץ גדול, שמקורו בתנועת /a/, נהגה [a], וקמץ קטן, שמקורו בתנועת /u/, נהגה [o̞]. בהגייה של יוצאי בוכארה ופרס, נשתמרה ההגייה המקורית של הקמץ כתנועה שבין /a/ ו-/o/.
מדקדקי העברית הספרדיים הציעו כללים שונים שמטרתם להקל על ההבחנה בין קמץ גדול וקמץ קטן. אלה הם ארבעת הכללים המשקפים את המציאות הפונולוגית, שבה קמץ גדול נהגה כתנועת /a/, וקמץ קטן נהגה כתנועת /o/.
א. קמץ המופיע לפני אות המנוקדת בשווא, ואין מתג בין הקמץ ובין השווא, הקמץ נהגה כתנועת /o/ והשווא הופך לנח, כמו למשל (שמות לא, ג) בְּחָכְמָה (הוגים: בחוכמה) (אם קיים מתג בין הקמץ ובין השווא, הקמץ גדול, ונהגה כתנועת /a/; ואם ההברה אינה מוטעמת - השווא נע).
ב. במילה בעלת 4 אותיות המתחילה באות "ו" בפתח, שתי אותיות הבאות מנוקדות בקמץ ואות האחרונה שאיננה א' או ה' או ע', הקמץ השני נהגה כתנועת /o/, כמו למשל (שמות א, ח) וַיָּקָם (הוגים: ויקוֹם),
ג. בסמיכות של שתי מילים המופרדות בקו עליון, אם במילה הראשונה, האות השנייה מהסוף מנוקדת בקמץ והאות האחרונה (של המילה הראשונה) איננה א' או ה' או ע', הקמץ נהגה כתנועת /o/, כמו למשל (תהילים קמה, ח) וּגְדָל-חָסֶד (הוגים וגדוֹל חסד). זאת בתנאי שלא מופיע מתג לאחר הקמץ, כמו בצירוף מְנָת-חֶלְקִי.
ד. קמץ המופיע לפני אות עם דגש נהגה כתנועת /o/, כמו למשל (שמות טו, ב) עָזִּי (הוגים עוֹזי)
בכל מקרה אחר התנועה קמץ גדול וההגייה /a/, כמו למשל (ויקרא כג, טו) מִמָּחֳרַת (נהגה: mimachorat)
אולם יש אי-הסכמה קלה בין ההגייה בעברית המודרנית ובין הכללים לעיל, כדלהלן:
בכמה סידורים וספרי תנ"ך מודרניים מסמנים קמץ קטן בסימון שונה במעט מסימון הקמץ הרגיל, כדי להבליט את הגייתו השונה (קמץ גדול: ◌ָ, קמץ קטן: ◌ׇ).
בכתיב של היידיש מסמנת האות א עם קמץ את התנועה /o/, למשל לאָנדאָן = לונדון.
סיכום הגיות נפוצות בקרב עדות
הגיה של עברית מודרנית, הגיה ספרדית: קמץ רגיל - /a/ קמץ קטן - /o/
הגיה של בוכרים ופרסים: - קרוב יותר ל: /ɒ/ שזה /a/ שקרוב יותר ל/o/
הגיה מזרח אירופית - (ליטא,בלארוס...), הגיה מערב אירופית, הגיה תימנית (שאמית ובלאדית): /o/
הגיה מזרח אירופית - (פולין-גליציה, אוקראינה, הונגריה...) - /u/
חוקי אשנונה
חוקי אשנונה הם קובץ חוקים שנוסחו בין המאות ה-20 וה-19 לפנה"ס. הקובץ התגלה בחפירות בעיראק בשני העתקים נפרדים הכתובים על לוחות חרס בכתב יתדות. הלוחות נמצאו על ידי הארכאולוג העיראקי טהא באקר בשנים 1945 ו-1947 בשדופום (תל רחמל) – אחת מערי הממלכה של אשנונה, צפונית לבגדאד בעיראק של ימינו, קודם שנכבשה בידי חמורבי.
חוקים אלה הם מהקדומים ביותר שנמצאו בעולם התרבות השמית. ההבדל בין חוקים אלה לחוקי חמורבי תורם להבנת ההתפתחות של החוקים בעולם הקדום של מסופוטמיה. אשנונה הפכה לממלכה חשובה מבחינה פוליטית לאחר נפילת השושלת השלישית של אור.
המחקר
קובץ החוקים תורגם ופורסם ב-1948 על ידי אלברכט גצה מאוניברסיטת ייל. חלק ההקדמה של החוקים בו מצוין שם המלך נמצא שבור. גצה שיער, שהחוקים נכתבו בימי המלך דָדוּשה, שהיה המלך האחרון של ממלכת אשנונה. קובץ החוקים כולל כ-60 סעיפים ואינו קובץ מקיף. החוקים נכתבו במבנה של משפטים אשר מקל לזכור אותם. רובם נכתבו במבנה של משפטי תנאי. ראובן ירון מהאוניברסיטה העברית בירושלים, אשר חקר את החוקים, חילק אותם ל-5 קבוצות של עבירות. הקבוצה הראשונה לוקטה מכל הקובץ ויתר הקבוצות מופיעות בו לפי הסדר, אחת לאחר השנייה. העונש על רוב העבירות היה קנס כספי, אשר שולם במתכת כסף. בגין עבירות חמורות כרצח, שוד ועבירות מין, העונש היה מוות.
החוקים
החוקים מצביעים על ריבוד חברתי (חברה מעמדית). החוקים הראשונים קובעים מחירים מקסימליים למצרכי מזון, לשכר הפועלים החקלאיים ולשירותי תחבורה. קיים דמיון בין חוקי אשנונה לחוק העברי בחוקים שבין אדם לחברו. למשל, בחוק אשנונה (סעיף 53) כתוב:. בדומה למה שכתוב בספר שמות בתורה:.
לפי חוקים אלה, כמו אצל עמים אחרים בעולם השמי, נישואין נכנסו לתוקף כאשר החתן או אביו הביאו מוהר, אשר ניתן במצרכי מזון או במזומן. כמו במשפט העברי, רק הבעל הורשה לגרש את אשתו, אבל בניגוד למשפט העברי, אם לזוג יש ילדים, הבעל מאבד את כל רכושו. העבד בחוקי אשנונה לא הורשה לעזוב את העיר ללא רשות בעליו. אזרח אשר נתן מקלט לעבד צפוי היה לעמוד לדין בגין גנבה. לעומת זאת, חוקי המשפט העברי אינם אוסרים על כך (שמות כ"א, א-יא), אדרבה, חל איסור להסגיר את העבד לבעליו, ויש חובה לדאוג לו.
דוגמה לקנס כספי בחוקי אשנונה: חוקי אשנונה, סעיף 42:
בחוקי חמורבי בחלק מהמקרים העונש לעובר העבירה היה להיענש באותו מעשה שהוא עשה (מידה כנגד מידה), וזאת בדומה ללשון המופיעה בתורה "עין תחת עין":
בתורה שבעל פה מפורשת כוונת התורה בדבריה "עין תחת עין" כדרישה לתשלום פיצויים, וזאת בדומה לחוקי אשנונה.
סרוגייט
פיתוח השיטה
שיטת הטיפול פותחה על ידי הרופא ויליאם מסטרס והסוציולוגית וירג'יניה ג'ונסון. בשנות החמישים הם הקימו מעבדת מחקר בה בדקו מתנדבים במצב של פעילות מינית פרטנית או זוגית. הם השתמשו באמצעים שהיו קיימים אז ובדקו את לחץ הדם, הדופק, קצב הנשימות, מתח השרירים, רוחב האישונים, התגובתיות העורית, הרטיבות הנרתיקית והשינויים באברי המין. מחקר זה פורסם בספר "Human Sexual Response". בספר נוסף, "Human Sexual Inadequacy", הם הציעו תוכנית טיפולית לאנשים הלוקים בתפקודם המיני.
בעקבות כך הגיעו למרפאתם בסנט לואיס אנשים מרחבי ארצות הברית וחלקם היו ללא בני זוג. מסטרס וג'ונסון ניסו לטפל בהם בשיטות שלהם ללא בני זוג וכשלו. מתוך גישה אתית לא לדחות אנשים במצוקה וגם לא להציע טיפול שאינו יעיל הם חיפשו מוצא לאותם פונים שלא הצליחו בשום אופן להביא בני זוג לטיפול. הצעה להפעיל נערות ליווי נדחתה על ידם על הסף, הם ראו בזה קטסטרופה שעלולה רק לפגוע במטופליהם. ואז הם העלו את הרעיון לגייס סרוגייט להכשיר אותם שתהיינה בנות זוג חליפיות (היה להם גם גבר סרוגייט אך מספר הנשים עלה על מספר הגברים). הם הגדירו את הסרוגייט כבת זוג לצורך הטיפול המפעילה הלכה למעשה את הוראות הטיפול ומהווה מודל למטופל לתפקידיה השונים של האישה במערכת הזוגית. הסרוגייט מצטרפת לטיפול בהמלצת מטפל מיני לגברים או נשים שאין להם מי שיספק להם את התמיכה הפיזיולוגית והפסיכולוגית בשלב הקריטי של הטיפול. IPSA ארגון הסרוגייט בחוף המערבי של ארצות הברית הוסיף להגדרה זו גם את החלקים החברתיים והאינטימיים של הקשר הזוגי.
הטיפול
תוכנית הטיפול היא אישית ומצריכה מהמטופל התמודדות עם קשיים רבים. התוכנית בנויה משלבים כאשר המטופל אינו יכול לעבור שלב, מבלי להרגיש מוכן לשלב הבא. בתוכנית זו הסרוגייטים נוהגים לשלב שלוש טכניקות - "הסברה", "הקשבה" ו"הדגמה"; הסיבה לכך היא לנסות ככל האפשר לפתור את בעיותיהם המיניות של המטופלים. שיטת הטיפול פועלת באמצעות שני סוגי מפגשים טיפוליים מקבילים, הנמשכים על פני תקופה ארוכה. האחד - פגישה שנערכת עם יועץ או פסיכולוג. והשני - התנסות מעשית עם הסרוגייט.