cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פארק היורה - דמויות
אדי (ג'יימס ארנולד טיילור)
ואולם הוא מחליט לברוח לבדו ומנצל את הטנדר הדולק של החבורה כדי לברוח למרות שניסו לעצור אותו ללא הועיל. אך הוא לא מתרחק הרבה כשהאינדונימוס רקס פוגע בטנדר, פורץ לדלתו וטורף את אדי מול החבורה ההמומה שמוצאת רכב אחר בהמשך.
בעונה שנייה החבורה מחפשת רמזים על עבודותיו המפוקפקות עם ד"ר וו, עד שמוצאים את היצור המסתורי "E750".
טיפני (סטפני ביאטריס)
טיפני היא תיירת אקולוגית המגיעה עם בעלה מיטש לפארק בכוונה לצלם את הדינוזאורים השונים לצד המאבטח שלהם האפ, והזוג מארח את חבורת הילדים באוהלם. עם זאת מתברר בהמשך שהם מעוניינים בציד הדינוזאורים והם מנצלים את המידע של דריוס לשם כך. דריוס וסמי לוקחים להם את הנשק, מסיחים אותם עם הטירנוזאורוסית אך הם מוצאים את הנשק ובורחים. בהמשך החבורה מערימה עליהם וגורמת לכאוס בבור המים שבו הם ניסו לצוד, אף שטיפני הצליחה להרוג בריוניקס בשם "גרים". הכאוס גרם לטירנוזאורוסית להגיע אל הזוג ומיטש נתפס במלכודת. טיפני מנסה לעזור לו אך מחליטה לנטוש אותו והוא נטרף. היא בורחת אל ספינתה אך מגלה ששני בריוניקסים אחרים נמצאים שם והם טורפים אותה בנקמה על קרובם. ספינתם מאותרת בידי החבורה בהמשך וכך גם המחנה שלהם.
מיטשל "מיטש" (בראדלי ויטפורד)
מיטש הוא בעלה של טיפני המגיע עם האפ כתייר אקולוגי לצלם את הדינוזאורים. עם זאת דריוס מגלה אצלו ראש כרות של סינוצרטופס וחושף עם סמי ויאז שהזוג הם ציידי דינוזאורים. החבורה מנסה לקחת להם את הרובים אך הללו מנסים להמם אותם במקלות חשמליים. הם מייצרים לזוג הסחה של טירנוזאורוסית אך הם מוצאים את נשקם ובורחים לבור המים, שם הם מנסים לצוד דינוזאורים רבים. עם זאת החבורה מייצרת כאוס ליד הבור ומושכת את הטירנוזאורוסית. בכאוס מיטש נתפס במלכודות שלו, בעוד טיפני נוטשת אותו ובורחת, והטירנוזאורוסית טורפת אותו וגם שוברת את נשקי הזוג. ספינתם מאותרת בידי החבורה בהמשך וגם המחנה שלהם מאותר.
האפ (אנגוס סמפסון)
האפ הוא השומר האישי של טיפני ומיטש והוא אדם שתקן וזועף הנראה לברוקלין וקנג'י כחשוד בריגול חשאי. הם עוקבים אחריו אך הוא תופס אותם ומשגיח עליהם צמודים אליו. כשהוא מוסח הם בורחים לג'ונגל והוא משיג אותם אך מוכה בעורפו בידי בן פינקוס. אז הוא נשבה בידי החבורה והוא מסביר שהוא ניסה להציל אותם ושיעזור להם לעלות על סירה, כך שהם שומעים לתוכניתו להגיע למעבדה במרכז האי. הם מוצאים הוכחות לרכבים אך מותקפים בידי שלושה בריוניקסים ובמהלך המרדף האפ מבין שהם לא יוכלו להינצל, מוריד חלק מהאופנוע בו נמצא ומקריב את חייו כדי להסיח את הבריוניקסים במקל חשמלי, תוך שהחבורה בורחת.
הוקס (דייב ב. מיטשל)
הוקס הוא שומרו הצמוד של ד"ר וו, כשהוא למעשה איש של אלי מילס שהגיע לעזור לחילוץ עצמות האינדונימוס רקס. הוא מופיע בעונה השלישית לצד ד"ר וו והוא הראשון שחושד בחבורה שכוללת את ברוקלין, דריוס ויאז במעבדה. כשהחבורה גונבת את המחשב האישי של וו הם ממהרים להימלט אך ברוקלין נתקעת מאחור ומתברר שהוקס תפס אותה, אף שהיא העבירה את המחשב. אז הוא איים על חבריה שהיא תיפגע אם לא ימסרו את המחשב. לצד וו וברוקלין הוא נמלט מהג'ונגל לעבר המסוק, לאחר שכמה מאנשיו נהרגו, ושם מגלה את קנג'י מביא את המחשב, אך חלק מהקבצים נעלמו ממנו. אז הוא לוקח את ברוקלין לתוך המסוק אך עדר האנקילוזאורוסים של באמפי מגונן עליה והיא נעלמת בתוך העדר. המחשב עובר במהומה לידי סמי שזורקת אותו לעבר אנקילוזאורוס ששובר אותו. אז הוקס וד"ר וו עולים על המסוק חזרה והוקס מנסה לפגוע בהם מהמסוק אך ממשיך הלאה מהם.
הוקס חוזר בעונה 5 בתור שכיר חרב של דניאל קון, מה שמפתיע את קנג'י שזוכר אותו לרעה אך לאיטו משנה את היחס אליו, כשיחדיו הם מצליחים להכניע את "טורו". הוקס פועל ביער לצד דניאל כדי לתפוס דינוזאורים שונים ועוזר לחפש דינוזאורים עבור דודג'סון. כשהוא יוצא עם מיי לחפש אחר דינוזאור צמחוני הוא כמעט מותקף בידי צרטוזאורוס אך משתק אותו בזמן. הוא מצליח להשליט בריוניקס, דימורפודון ואת באמפי האנקילוזאורוסית. הוקס לצד דניאל חוזרים לאי של מנטה קורפ ושם מנסים לתפוס את ההחסן שהחבורה החביאה. כשהם מכניעים את הספינוזאורוס הוקס מוציא מהם את ההחסן אך החבורה נמלטת מהם ודניאל מבקש מהם את הסיסמה. הם מסרבים והוקס משסה בהם את הדינוזאורים ובהמשך דוחק את דריוס לפינה, מה שגורם לו לתת את הסיסמה. עם זאת דניאל מחליט להרוג אותו בכל מקרה והוקס כמעט עושה זאת. ואולם קנג'י מונע מאביו להרוג אותו וזוג הטירנוזאורוסים מגיעים להילחם בספינוזאורוס, דוחקים אותו הרחק ואחת הטירנוזאורוסית טורפת את הוקס השרוע.
דניאל קון (אנדרו קישינו)
דניאל קון הוא איש עסקים עשיר ואביו של קנג'י שכמעט ולא ראה אותו או דיבר איתו. הוא נראה בתמונה בעונה 3 בתוך האי הפרטי שלו, השורץ מונולופוזאורוסים. בעונה 4 הוא מוצג בתור הנשיא של "מנטה קורפ" והמנהל של קאש, אשר לא מחבב אותו. הוא מארגן מכירה של היברידים צעירים ונראה מאושר מלקיחת המחקר של מיי בידי קאש, אף שהתנגד לקרבות הדינוזאורים ולפציעת הקנטרוזאורוס (אף שתמך בהריגתו למען מזון לדינוזאורים). בסיום העונה הוא מוצג מול קנג'י ומופתע מבנו כשגם החבורה מופתעת. הוא מחבק את בנו כשהוא מגלה שהוא בחיים ומבקש שיספר לו איך ניצל. הוא מחליט לכבות את הרובוטים אך קאש מנצל את הרגע כדי להפנות אותם נגדו אך מסתבר לו שדניאל שולט על הרובוטים שלו ומחליט לכלוא אותו. עם זאת במשך הלילה מסתבר למיי שהוא שחרר את קאש כדי שיעזור לו לעבוד על תוכנית שליטה בדינוזאורים לצידה, ולא יפגע בילדים. היא גם מאולצת בידיו להרחיק את הילדים מהמעבדה. דניאל מתקרב לבנו ואף עוזר לו בדייט הראשון עם ברוקלין ומקרב אותו לחברה כשהוא מפגיש אותו עם המשקיעים במקומו של קאש. קנג'י מאושר ממצבו אך החבורה הורסת את ערב ההתרמה והדינוזאורים טורפים את מרבית המשקיעים למעט לנה מונילה, המציעה לו עסקה מדודג'סון, יו"ר ביוסין. אז דניאל כולא את החבורה ולצד קנג'י ואנשיו מפליג ל"איסלא נובלר" לפגישה עם דודג'סון בליווי הוקס ועוד שכירי חרב. כמעט נחתמת עסקה עם דוג'סון על ייצור של מספר שבבים אך כשקנג'י מגלה את באמפי עומדת להישלט הוא מפתיע את אביו ומבקש לעזוב אותה ודניאל מבקש ממנו שלא להרוס את שמו. מאז קנג'י מתחיל לשנות כיוון ועוזר למיי לברוח משכירי החרב. דניאל מגלה שהילדים שינו את סיסמאותיו ופגעו ברובוטים וחוזר לאי שלו, שם הוא מצליח להחזיר את ההחסן הנייד שלו אך מבקש מהילדים את הסיסמה. הם לא נענים והוא משליט נגדם דינוזאורים טורפים כמו הספינוזאורוס ובקרב נגד הטירנוזאורוסים הוא גורם לספינוזאורוס לנשוך את הטירנוזאורוסית ולכאורה להרוג אותה. אז הוא דוחק את הילדים המנסים לברוח ותופס את סמי ומגלה לה על אחריותו באיומים על חוותם, מה שגורם לה לפגוע בו. לצד הוקס הוא תופס את דריוס ומוציא ממנו בכוח את הסיסמה וכמעט הורג אותו עם הספינוזאורוס, אך קנג'י עומד בדרכו והוא עוצר. לאחר שליבת אנרגיה משתוללת מאתחות השבבים הוא עוזב את האי ומבקש מקנג'י לברוח איתו, אך הוא מסרב ונשאר עם שאר החבורה. דניאל בורח בספינתו אך המשטרה עוצרת אותו בהמשך עם עדותה של מיי נגדו.
ד"ר מיי אנפיס טרנר (קירבי האוול-בפטיסט)
ד"ר טרנר היא אתולוגית-פלאונטולוגית ידועה שנשכרה בידי חברת "מנטה קורפ" כדי לעבוד על מחקר התנהגות של דינוזאורים. החבורה מוצאת אותה בעודה חוקרת שני טירנוזאורוסים, אם ובתה: "פה גדול" ו"פה קטן". תחילה היא חושדת בחבורה כמרגלים, מאחר שהאי מבודד ומשומר בקפידה מריגול, אך היא מבינה שהם נתקעו בו ומנסה לעזור להם לחזור על מטוס אספקה שלבסוף לא מגיע וכן מצילה קנטרוזאורוס בשם "פירס" מקפיאה למוות. החבורה מזהירה אותה מהארגון שלה ולבסוף היא משתכנעת שהעניינים מאבדים שליטה, כך שכשקאש מגיע היא מתעמתת איתו. להפתעתה הוא לוקח את מסקנות מחקרה ללא רשות כדי להשתלט על הדינוזאורים וכשהיא מנסה לעצור בעדו הוא מורה על רובוטים לחסל אותה. החבורה מצילה אותה אך היא נפצעת בבטן מרפטור. היא ניצלת ומובאת הרחק למחבוא. לבסוף לצד החבורה היא נדחקת לקיר בידי הרובוטים של קאש.
בעונה החמישית מיי מאשימה את קאש שניסה להרוג אותה, קאש הודף אותה ופוגע בה ודניאל עוצר אותו. עם זאת בלילה מתברר שהוא דוחק אותה לעזור לו לנהל שיחות מוחיות עם הדינוזאורים לצד קאש כדי שהילדים לא ייפגעו. היא נאלצת להסכים וכן לגרור את הילדים הרחק מהמעבדה אך רומזת להם שקאש נמלט. לצד דניאל היא עוזבת לאיסלא נובלר כדי לעזור לחפש דינוזאורים ועוזרת להוקס למצוא צמחוניים, כשהוא בטעות מותקף בידי צרטוזאורוס. תוך כדי היא מתפעלת מהגנה של פרזאורולופוסים על נקבה מבריוניקס ומדריכה את קנג'י שאביו אדם רע. בלילה היא מחליטה לברוח ולזרוק את דגימות הדינוזאורים של דודג'סון וקנג'י מחפה עליה. היא מוצאת את דייב, רוקסי וברנדון ויחדיו מפליגה איתם לאי כדי להציל את הילדים. כעבור מספר שנים היא מופיעה לצד בן והאנקילואורוסית "באמפי" באי.
ייתכן שהיא ויילסית מאחר ששמה האמצעי הוא קשת בענן בוולשית.
קאש ד. לנגפורד (היילי ג'ואל אוסמנט)
קאש הוא האנטגוניסט הראשי של עונה 4. הוא מנהל בכיר אכזרי ב"מנטה קורפ", אשר סחט את משפחתה של סאמי ואילץ אותה לרגל בפארק היורה וכן הבוס של ד"ר מיי. הוא מגיע לאי המסתורי בעונה 4 על מטוס לאחר שכמה רובוטים נהרסו. הוא מחלץ את המחקר של מיי וכשהיא מתעמתת איתו ומאיימת עליו הוא מורה לרובוטים שלו לחסל אותה (תוך שימוש בטבעת מיוחדת), אך החבורה מצילה אותה. הוא גם מארגן קרבות עקובים בין הדינוזאורים כמו טירנוזאורוס וקנטרוזאורוס ומתכנן קרבות ענק למען טייקונים אמידים, גם ללא הסכמת נשיא הארגון. כשדריוס מוצא את הטלפון שלו הוא מאיים לפגוע בו אך דריוס מתחקה לניצול בודד באי וקאש מצמיד אליו רובוט עוקב וחזק. דריוס משכנע אותו להפסיק את המשחק ולרפא את הדינוזאורים ובינתיים מוצא זמן להתחבר לחבורה הנסתרת מקאש. עם זאת לפני שקאש הזועם יטפל בו הוא חוזר אליו ומרגל מחדר ההנהלה לחבורה. כשקאש מדבר על מכירה גדולה של היברידים צעירים החבורה מבריחה אותם בעוד צרטוזאורוס נכנס למרפאה שלהם. קאש מנסה להחזיר אותם אך פטרנודונים תוקפים והוא בורח למסדרון. בהמשך הוא נכנס לחדר של מיי ושם דריוס ובן נועלים אותו והחבורה מבריחה את הנכסים החוצה. בהמשך החבורה מגלה שהוא נמלט ונפגש עם נשיא הארגון. הם חוברים אחד לשני לצד מיי ושם מכותרים בידי קאש והרובוטים ובידי דניאל קון.
מר גולד (אוקייריאטה אונודואן)
מר גולד הוא אחד המשקיעים המגיעים לאי של מנטה קורפ במטרה לראות קרבות דינוזאורים, כשהוא מחפש לאן להפנות את כספיו. לאחר שדניאל אומר שלא יהיו קרבות הוא מתנגד לעסקה אך מתלהב מתוכנית השליטה בדינוזאורים באמצעות שלט לצד חבריו: סירוס ולנה מונילה (המציעה לו עסקה עם ביוסין לשווא). הוא מחליט להשתמש בשלט הספינוזאורוס ומחליט להפוך את השליטה עצמה לקרב דינוזאורים. עם זאת החבורה מגיעה כדי לעצור אותו ובעוד הוא משסה את הספינוזאורוס נגדם הם ניצלים ומצליחים לחמם את השבבים עד שהם נשרפים. אז הספינוזאורוס מתנער מהשליטה ובעוד דריוס בורח, מר גולד לא מבין בזמן והספינוזאורוס טורף אותו.
סירוס (ג'ון רודניצקי)
סירוס הוא אחד המשקיעים המגיעים לאי של מנטה קורפ במטרה לראות קרבות דינוזאורים. לאחר שדניאל אומר שלא יהיו קרבות הוא מתנגד לעסקה אך מתלהב מתוכנית השליטה בדינוזאורים באמצעות שלט לצד חבריו: מר גולד ולנה מונילה, כשנראה שהוא מזלזל בקנג'י. הוא מחליט להשתמש בשלט טירנוזאורוסית ומחליט להפוך את השליטה עצמה לקרב דינוזאורים. עם זאת החבורה מגיעה כדי לעצור אותו ובעוד הוא משסה את הטירנוזאורוסית נגדם הם ניצלים ומצליחים לחמם את השבבים עד שהם נשרפים. אז הטירנוזאורוסית מתקרבת אליו וטורפת אותו.
לנה מונילה	 (אבריאל קורטיד)
לנה מונילה היא אחת המשקיעות המגיעות לאי של מנטה קורפ במטרה לראות קרבות דינוזאורים, כשלמעשה היא מרגלת מוסוות של "ביוסין". לאחר שדניאל אומר שלא יהיו קרבות היא מתנגדת לעסקה אך מתלהבת מתוכנית השליטה בדינוזאורים באמצעות שלט לצד חבריה: מר גולד (לו היא מציעה עסקה בביוסין) וסירוס. היא מחליטה לקחת את שלט השליטה בזוג הרפטורים כשהחבורה מגיעה ועומדת בדרכה. היא משסה בהם את הרפטורים אך הם ניצלים ובעוד קאש מצליח לחטוף לה את השלט כדי להפנות אותו נגד דניאל קון, הוא מבין שהרפטורים משוחררים וטורפים אותו תוך שלנה מונילה מתחבאת. לאחר שהספינוזאורוס בורח והורס את המקום היא יוצאת ואומרת לדניאל שדודג'סון, האחראי שלה מתעניין בשבבים אך היא מבקשת שיעצור את הילדים ודניאל נענה לה. אז היא נוסעת עם דניאל ואנשיו לאיסלא נובלר כדי להשיג לדודג'סון עם דינוזאורים טורפים נשלטים ולאחר שדניאל חוזר ללא הדינוזאורים עקב רעידת אדמה שקברה את קנג'י היא מפגישה אדישות. כשדודג'סון מופיע היא עוזרת לו עם התיק אך הוא מודיע שהתיק נשאר אצלו. מאוחר יותר בלילה היא מנסה לגנוב את תיקו של דודג'סון כדי למכור אותו בשוק השחור וקנג'י רואה אותה ומצליח להחזיר ממנה את התיק. בעודה מתקשרת לסוכן היא מנסה להימלט אך נתפסת בידי חבורת קומפסוגנתוסים ארסיים הטורפים אותה, דבר הנקלט במצלמתה בידי הוקס.
השבוי מזנדה (סרט, 1937)
השבוי מזנדה (באנגלית: The Prisoner of Zenda) הוא סרט הרפתקאות אמריקאי משנת 1937 בבימויו של ג'ון קרומוול, עם רונלד קולמן וריימונד מאסי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "השבוי מזנדה" מאת אנתוני הופ (1896) שהוא הראשון מתוך הטרילוגיה שלו שמתרחשת במדינה דמיונית בשם רוריטניה.
הספר עובד לתיאטרון, לקולנוע ולטלוויזיה. הופקו שלושה סרטים אילמים (1912, 1915, 1922), סרטים מדברים (1937, 1952, 1979) וסרטי טלוויזיה (1961, 1984). הגרסה המוצלחת ביותר היא מ-1937.
העלילה היא על הדמיון המוחלט של רודולף ראסנדייל לרודולף החמישי מלך רוריטניה, שמסבך אותו בהרפתקה מרתקת. רונלד קולמן משחק בתפקיד כפול של ראסנדייל והמלך רודולף. בסרט לא מוזכר שם המדינה.
בשנת 1991 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית שבספריית הקונגרס "על חשיבותו מבחינה תרבותית, היסטורית ואסתטית".
תקציר העלילה
רודולף ראנסדייל (רונלד קולמן), מגיע מאנגליה למדינה קטנה באירופה כדי לנוח ולדוג. ברדתו מהרכבת הוא מתפלא שהאנשים מסתכלים עליו בהפתעה ובתימהון. הוא פוגש ביער את קולונל זאפט (סי. אוברי סמית) וקפטן טרלנהיים (דייוויד ניבן) שמלווים את המלך רודולף החמישי (רונלד קולמן) שעומד להיות מוכתר למחרת. כולם משתאים מהדמיון המפתיע בין שינהם ומתברר שיש להם אבות קדומים משותפים.
לרודולף יש חצי אח בשם מייקל (ריימונד מאסי) שלא נבחר להיות מלך כי אמו אינה בת אצולה. מייקל מחליט למנוע את ההכתרה. הוא שולח לאחיו בקבוק יין עם תרופות הרדמה בתקווה שלא יתעורר להכתרה ואז הוא יוכתר במקומו.
זאפט וטרלהיים מגלים את מזימתו של מייקל כאשר רודולף לא מתעורר בבוקר. כדי למנוע ממיקל את תוכניתו להפוך למלך, הם מציעים לראנסדייל להופיע להכתרה בתור רודולף והוא מסכים.
בטקס ההכתרה המפואר נדהמים מייקל ועוזרו רופרט (דאגלס פיירבנקס הבן) מהופעתו של "רודולף". "רודולף" מופגש בטקס עם ארוסתו, הנסיכה פאביה (מדלין קארול) שאינה מבחינה בשינוי שנעשה. היא מבחינה בשינוי לטובה ביחסו של "רודולף" אליה. מקודם הוא היה קצר רוח, עצבני מזלזל בה וכעת הוא עדין וטוב מזג ושניהם מתאהבים.
על מנת לחזק את שלטונו מתעתד מייקל לשאת את הנסיכה פלאביה. זה מרגיז את פילגשו של מייקל, אנטואנט (מרי אסטור), ששונאת את רופרט ושולחת שליח לראנסדייל שמוסר פרטים על המלך השבוי כדי לסכל את תוכניתו של מייקל.
הטירה מוקפת בחפיר מלא מים. ועליו גשר נייד. ראנסדייל יוצא לשם עם צבא, קופץ למים ומצליח לעלות לטירה בעזרתה של אנטואנט. בינתיים מתחיל רופרט עם אנטואנט מייקל רואה אותו ורופרט הורג אותו. ראנסדייל מתגבר על שני שומרים ולבסוף מתפתח דו-קרב בינו לרופרט שבסופו נכנע רופרט נכנע וקופץ למים. ראנסדייל מוריד את הגשר, החיילים פורצים והמלך משוחרר זמן קצר לפני שהיה אמור להיות מוצא להורג.
ראנסדייל חוזר לנסיכה פלאביה ומציע לה לעבור איתו לאנגליה אך היא מסרבת מפני שמולדתה חשובה לה יותר.
עקרבנון
עַקְרַבְנוּן (שם מדעי: Scorpaena) הוא סוג דגים ארסיים ממשפחת העקרבנוניים שבסדרת העקרבנונאים.
אנטומיה
פיהם של העקרבנוניים מצויד בשיניים זעירות ורבות. הזימים שלהם גדולים באופן - יחסי, למינים רבים של דגים. גופם של בני - משפחתו עבה, קצר ומכוסה בקשקשים קטנים. על הסנפירים, מופיעות קרניים קוצניות, שרבות מהן (במיוחד באזור הגב), קשורות לבלוטות הארס. העקרבנון יכול להגיע לאורך של כ-55 ס"מ.
צבעו חכלילי, בעל קוצים ודבלולים על הסנפירים - האורך של הקוץ השלישי על גבו הכי ארוך.
הישרדות
דג העקרבנון מגושם, אך למרות זאת - צבעו של העקרבנון מותאמים לסביבתו, על קרקעית הים, שם הוא רובץ, רוב הזמן. הארס של העקרבנון משמש כהגנה מפני אויבים, וכאשר מישהו נפגע ממנו, הוא גורם לכאבים קשים וחום גבוה, אך אינו גורם למוות.
תזונה
כל משפחת העקרבנוניים ניזונים מטרף חי. המאכלים החיים העיקריים, מהם - הם ניזונים, הם דגים קטנים, סרטנים וחסרי חוליות. הם מכניסים אותם לפה שלמים, ולאחר מכן בולעים אותם.
קיה KX7
"קיה KX7" (באנגלית: Kia KX7) הוא קרוסאובר קומפקטי בעל מספר מאפייני SUV (SUV) מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Dongfeng Yueda Kia  (שם רשמי: Dongfeng Yueda Kia Motor Co., Ltd, בסינית: 东风悦达起亚汽车), חברת בת של Dongfeng Motor Corporation  ויצרנית הרכב הדרום קוריאנית קיה אשר מיוצר משנת 2016 ועד היום בסין.
Dongfeng Motor Corporation ויצרנית הרכב הדרום קוריאנית קיה שותפים שווים (joint venture).
סתם
{{פירושונים|
ראו גם
}}
סתימה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קולין באלינג'ר
קולין באלינג'ר (באנגלית: Colleen Ballinger; נולדה ב-21 בנובמבר 1986) היא שחקנית אמריקאית, קומיקאית, זמרת ויוטיוברית. ידועה בעיקר בתור הדמות האינטרנטית שלה מירנדה סינגס אשר מפרסמת סרטונים ב-YouTube, ומופעי הקומדיה בהם משולבות הדמות ובאלינג'ר עצמה.
ביוגרפיה
באלינג'ר נולדה וגדלה בסנטה ברברה, קליפורניה, בתם של טים באלינג'ר, מנהל מכירות, ואשתו גוון, עקרת בית. באלינג'ר למדה בתיכון סן מרקוס וסיימה את לימודיה בשנת 2008 באוניברסיטת אזוסה פסיפיק, בה למדה פיתוח קול. יש לה שני אחים גדולים, כריסטופר וטרנט, ואחות צעירה, רייצ'ל.
באלינג'ר יצרה את דמותה של מירנדה סינגס כסאטירה על סרטוני יוטיוב רבים הכוללים אנשים שרים באופן גרוע ונראה שהם לא מודעים לחוסר כישרונם. הדמות מאופיינת כאגואיסטית, נרקיסיסטית וחסרת כישרון. בקטעי הווידאו וההופעות שלה, הדמות עוסקת בשירה וריקוד בהם היא כושלת, דנה בנושאים אקטואליים בהם היא לא מבינה, מבצעת מדריכים כושלים, משתפת פעולה עם יוטיוברים אחרים ומקטרת על הבעיות האישיות איתם היא מתמודדת והביקורות השליליות שהיא מקבלת מצופים מסוימים אשר אותם היא מכנה "Haters" (שונאים).
מ-2007 ועד 2009, באלינג'ר הופיעה עבור דיסני בקליפורניה, אך פוטרה לאחר שמיזגה בין הדמות מירנדה במהלך הופעות לבין הדמות אותה שיחקה במחזה על מנת לבדר את הקהל.
לבאלינג'ר ערוץ יוטיוב משלה, Colleen Ballinger (בעבר "PsychoSoprano") וערוץ ולוג נוסף בשם "Colleen Vlogs". לשני הערוצים הללו יחדיו יש כ-1.8 מיליארד צפיות. ב-2015, באלינג'ר זכתה בפרסי בחירת הנוער כ "אישיות אינטרנט קומית". בנוסף דורגה ב"הוליווד ריפורטר"במקום ה-25 כאישיות אינטרנט ידועה.
ב-28 באפריל 2020 העלה מעריץ בן 17 של באלינג'ר סרטון יוטיוב שבו טען שלא שילמה לו על תוכן שהציע לה בשביל החשבונות של מירנדה סינגס, והציג פריטי הלבשה תחתונה ששלחה לו במסגרת סטרים משנת 2016. בנוסף, נחשפו סרטון משנת 2006 שבו באלינג'ר ואחותה חיקו נשים היספניות בצורה גזענית, וסרטון משנת 2008 שבו התלוננה על אישה שמנה שישבה לידה בטיסה. ב-13 במאי אותה שנה פרסמה באלינג'ר סרטון שבו התנצלה על הדברים והודתה שטעתה כששלחה למעריץ את הבגדים וכשהחליטה לתת למעריץ לתת לה תוכן בלי לפקח על כך.
גרשון ק' גרשוני
גרשון ק' גרשוּני (קָמֶלהַאר) (Gershon K. Gershuni; 1902 – 22 בספטמבר 1969, ירושלים) היה מבקר תיאטרון ואמנות ישראלי.
ביוגרפיה
גרשוני, במקור גרשון קָמֶלהַאר (קאמעלהאר), נולד במשפחת רבנים וסופרים בגליציה, אז תחת שלטון אוסטריה. הוא נקרא על שם אבי-אביו, ר' גרשון קמלהאר (שהיה בן ביתו של קרובו, רבי צבי הירש מרימנוב). אביו, הרב יקותיאל אריה קמלהאר, היה רב וסופר, שכיהן כרב קהילות ריישא (זֶ'שוב) וקורצ'ין (קארטשין; Korczyna) וכראש ישיבת סטניסלב, וחיבר ספרי הלכה וכן מונוגרפיות על יהודה החסיד, הרמב"ם, אבן עזרא, "הנודע ביהודה", וכן על החסידות והמתנגדים.
גרשוני נולד בשנת 1902 בעיירה קאשוי וגדל בה ובסטניסלב. קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדר". בהיותו נער צעיר הגיע לבירה וינה. אחרי המלחמה שב לצ'כוסלובקיה, רכש השכלה כללית בבוהמיה ולאחר מכן למד באוניברסיטת ברנו שבמוראביה. בראשית שנות ה-20 עבר לברלין וניהל עד 1924 מחלקה עברית בהוצאת ספרים ידועה. בשבתו שם היה פעיל בתנועה העברית והציונית שהתהוותה בעיר באותן שנים, עמד בקשר עם סופרים עבריים רבים שישבו בה אז, בין היתר ביאליק, טשרניחובסקי, יעקב קלצקין, וכן נמשך אל התיאטרון שפרח אז בעיר וקלט הרבה מתרבות זו.
בשנת 1924 עלה לארץ ישראל והצטרף מיד לקיבוץ עין חרוד, אולם בשל המלריה נאלץ לעזוב את עמק יזרעאל ועבד כמורה בבית ספר בחיפה. בתקופה זו החלה לפרסם רשימות על ספרים ורשמים מארץ ישראל ביומון העברי ביישוב "דואר היום", ביומון העברי בפולין "הצפירה", וכן בעיתונות יידיש בפולין ובאמריקה. בשלהי שנות ה-20 שב לברלין, שם השתלם בדרמטורגיה ולמד בימוי אצל מקס ריינהרדט. ב-1931 שימש תקופה קצרה כמזכירו ומלווהו של נחום סוקולוב בנסיעותיו לרומניה. אחר-כך שב לריינהרדט, ודרכו היה לבמאי תיאטרון ניסיוני של פועלים. המחזה הראשון שביים היה מחזה של צ'כוב. הוא עבד עם הלהקה עד עליית הנאצים לשלטון ב-1933, אז שב לארץ ישראל והתיישב בירושלים.
בשובו ארצה התמסר לביקורת תיאטרון, החל לפרסם מאמרים בעיתונות העברית, בפרט (בשם העט 'גרשוני') ב"העולם", השבועון העברי של ההסתדרות הציונית העולמית שהופיע בלונדון, וקנה לו שם כאיש מקצוע בתחום. היה פעיל במשך עשרות שנים בשדה הספרות והתיאטרון. נודע במאמריו במוספים הספרותיים של העיתונות בארץ – ב"זמנים", ב"משא" של למרחב, במוסף "על המשמר" ובכתבי עת שונים. בשנותיו האחרונות כתב ב"משא" רשימות "לקראת ההצגות". הוא היה מרצה נודד מטעם ועדת התרבות של ההסתדרות, הרצה ברדיו והיה מביים מחזות בקיבוצים. כמו כן שלח ידו במחזאות. בשנת תש"ה ראה אור בהוצאת אחיאסף מחזהו "נס המרד בגטו ורשה".
כתב ערכים באנציקלופדיות, בהן האנציקלופדיה העברית, בנושאי תיאטרון, בלט וקולנוע. היה בקיא במיוחד בתיאטרון של מערב אירופה עד מלחמת העולם השנייה, שכן ביחסו לתיאטרון היה שמרן, נאמן לנכסי צאן ברזל הקלאסיים ולא חיבב את החידושים פורצי-הגבולות שבאו תחתיהם.בשנת תשכ"ג-1962 התפרסם בהוצאת יבנה ספרו הגדול "עולם התיאטרון: גדולי במה ויצירתם", על גדולי הבמה של התרבות המערבית החל מהמאה ה-18 ועד אמצע המאה ה-20. בספר רשימות ממצות ועשירות בפרטי-פרטים על אמני התיאטרון הגדולים באירופה, בהם דייוויד גריק, אדמונד קין, אלברט באסרמן, בנואה קונסטן-קוקלן , לודוויג דפרינט , אליאונורה דוזה, ומוקדש בו מקום מיוחד לשחקנים היהודים בתיאטרון הכללי באירופה, בהם ראשל, שרה ברנאר (לה מוקדשים 18 עמודים), מקס פאלנברג (הפרק עליו הוא שילוב של רשימה ביוגרפית עם רצנזיה ורושם חי של השחקן, שראה גרשוני על הבמה), רודולף שילדקראוט , אלכסנדר גראנאך, אדולף פון זוננטל , אליזבת ברגנר ופריץ קורטנר.
ב-1963 התפרסמה החוברת "התיאטרון העברי" שכתב גרשוני עבור משרד החוץ, אשר ראתה אור בשלוש שפות בסדרת "Israel Today" של הוצאת Israel digest (ב-1970, לאחר מותו, ראתה אור מהדורה מורחבת, שהתבססה גם על ספרו של מנדל קוחנסקי מ-1969 "התיאטרון העברי: חמישים שנותיו הראשונות"). כן פרסם מאמר מקיף על תולדות התיאטרון העברי ב-Atlantisbuch des Theaters.
העיתונאי ומבקר התרבות אורי קיסרי כתב עליו ב"מעריב" לאחר מותו:
הסופר הירושלמי אריה ליפשיץ כתב:
גרשוני לא נישא מעולם ולא היו לו ילדים. נפטר בסתיו 1969, בגיל 67. הותיר את אחיו משה קמלהר וצבי ק' אריאל.
בשנתו האחרונה עסק בחיבור ספר גדול על התפתחות התיאטרון היהודי והעברי, מה"פורים שפיל" ועד המודרנה. בעזבונו הספרותי הותיר כמה כתבי יד מוגמרים שלא הגיעו לדפוס, בהם סיפור היסטורי גדול בשם "הרודיה", וכן ספר סיפורים קצרים על אמנים גדולים בתיאטרון ובאמנויות נוספות. בשנת 1975, כ-15 שנה לאחר מותו, ראה אור בהוצאת מסדה קובץ המאמרים מפרי עטו "בבואות וחיוכים: סיפורים קטנים על אמנים גדולים", שהביא לדפוס אחיו צבי ק' אריאל. אסופת המאמרים, העוסקת באמנויות בכלל ובאמנות התיאטרון בפרט, לוקטה על ידי גרשוני תוך כדי עבודתו, ובה כמאתיים אנקדוטות וסיפורי מעשה ברוח קלה על אנשי תיאטרון, אמנים ואנשי ספר, הנחלקים לארבעה מדורים.
גרשון גרשוני נפטר ב-22 בספטמבר 1969 בירושלים, ונקבר יום למחרת בהר המנוחות בירושלים.
טטמיברי
טטמיבּרי (ביפנית: タタミバリ) היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי. החידה מבוססת על מחצלות טטאמי יפניות.
אגם דזיאני
אגם דזיאני (בצרפתית: Lac Dziani; בקומורית: Dziani Dzaha) הוא אגם לוע הממוקם במיוט שבצפון מצר מוזמביק. זהו אגם מוקף יערות שנוצר ממילוי לוע הר געש רדום במי גשמים וכן במים שהגיעו מהאוקיינוס ההודי שנמצא כ-200 מטר ממנו.
יעקב שטיינהרדט (רב)
הרב יעקב שטיינהרדט (בהונגרית: Steinhardt Jakab; מאקו, 17 בדצמבר 1818 – ארד, 2 בפברואר 1885) היה רב הונגרי.
ביוגרפיה
יעקב שטיינהרדט היה תלמידו של הרב אלעזר אולמן ממאקו ואחר כך של החתם סופר בברטיסלאבה (בהונגרית: פוז'ון; אז מקום מושבה של האספה הלאומית ההונגרית, למעשה בירת הונגריה). במהלך מושב הפרלמנט שם בשנת 1843 הוא ערך מאמר ליתוגרפי שכותרתו ששמו היה "המבשר" (Hírnök). לאחר מותו של הרב אהרן חורין (1844) הוא הפך לרב הראשי של העיר ארד. הוא כיהן בתפקיד זה בארד 40 שנה (1844–1885). בשנת 1868, בקונגרס הכללי של יהודי הונגריה הוא היה ממנהיגי המפלגה הפרוגרסיבית. בשנת 1877 היה חבר מייסד של בית המדרש לרבנים בבודפשט והיה חבר בוועדת הניהול של בית המדרש עד 1885.
חייו הפרטיים
בשנת 1843 נשא את רוזליה לפלר.
מרסל קרנה
מרסל קרנה (Marcel Carné; 18 באוגוסט 1906 – 31 באוקטובר 1996) היה במאי קולנוע צרפתי, מן הדמויות המובילות בקולנוע הצרפתי בשנות ה-1930-1940.
קורות חייו
קרנה נולד בפריז ברובע בטיניול, בנם של פול קרנה, נגר יוצר רהיטים, שמוצאו מהאזור מורבאן (בורגון) ושל מרי, בת לבית רקואה, ממוצא ברטוני. בגיל 5 התייתם מאמו, ובמשך חלק מילדותו גידלו אותו סבתו ואחת מדודותיו. הוא למד בבית ספר לייצור רהיטים ועבד בצעירותו כעוזר נגר רהיטים. בגיל 17 הפסיק את לימודיו ועבד פרק זמן כפקיד בנק וכפקיד בחברת ביטוח.
בשנות ה-1920 המאוחרות נכנס לעולם הקולנוע. הוא הוצג על ידי השחקנית המפורסמת פרנסואז רוזה Françoise Rosay (1891 - 1974) בפני בעלה, הבמאי ז'אק פדר, וכך התקבל לעבוד כעוזר לצלם פרינאל, בעת הפקת סרט אילם של פדר. בגיל 25 יצר סרטו הקצר הראשון - נוז'אן, אלגורדו של יום ראשון" (1929) בהמשך קרנה עזר לז'אק פדר ולרנה קלר בעבודה על כמה מסרטיהם (הקרמס ההרואי) (1935). בהמשך פדר נסע לאנגליה על מנת לעבוד בשביל אלכסנדר קורדה ב"פרש ללא שריון" (1937), קרנה לקח על עצמו את פרויקט בימוי הסרט שפדר התחיל בצרפת - "ז'ני" (1936) עם פרנסואז רוזה בתפקיד הראשי. בהזדמנות זו התחיל שיתוף הפעולה הפורה שלו עם המשורר והתסריטאי ז'ק פרוור ביצירת סרטים בסגנון ריאליסטי פואטי.
בימי מלחמת העולם השנייה עבד קרנה באזור שבשליטת המשטר של וישי, תוך ניסיון להתחמק מהסדר החדש שנכפה על ידי השליטים הפרו-נאצים. הוא המשיך, למשל, להעסיק עובדים יהודים, בהם המלחין ז'וזף קוסמה והתפאורן אלכסנדר טארונר.
"שערי הלילה" היה הסרט השביעי והאחרון המשותף לקרנה ולפרוור. הוא נדרש להפקה יקרה מאוד, והיה לכישלון קופתי.
בשנות 1950 כוכבו דעך. בתקופת הגל החדש בקולנוע הצרפתי מבקרי הקולנוע התחילו להפחית בערכו וליחס את איכות סרטיו יותר לשיתוף הפעולה עם פרוור. רבים מסרטיו שבוימו החל משנות ה-1950 זכו לבקורות שליליות, למעט "ז'ולייט או המפתח לחלומות", משל פואטי סוריאליסטי, עם טונים פרוידיאניים, שהקדים את זמנו, אך זכה להערכה מאוחרת.
סרטו האחרון הופק בשנת 1976.
בחייו האישיים היה הומוסקסואל, מבלי לצאת מהארון בצורה פומבית. השחקן רולאן לסאפר, ששיחק ברבים מסרטיו, היה חברו הנאמן ביותר בחייו. הוא זה שדאג לו בימי מחלתו ועד מותו. לסאפר טען שליחסיו עם קרנה היה אופי לא "הומוסקסואלי" אלא "הומוסנזואלי".
מרסל קרנה נפטר בשנת 1996 בקלמאר (Clamart), במחוז או-דה-סן, ונקבר בבית העלמין סן בנסאן במונמרטר.
לקריאה נוספת
Edward Baron Turk Child of Paradise: Marcel Carné and the Golden Age of French Cinema Harvard film Studies 1989 (אדווארד ברון טרק - מרסל קרנה ועידן הזהב של הקולנוע הצרפתי, 1989
ראש ממשלת ניו זילנד
ראש ממשלת ניו זילנד (באנגלית: Prime Minister of New Zealand, במאורית: Te Pirimia o Aotearoa) הוא ראש הרשות המבצעת של ניו זילנד. ראש הממשלה מכהן בתפקידו עקב היותו מנהיג המפלגה או מנהיג הקואליציה שזוכה לתמיכת הרוב של הפרלמנט של ניו זילנד. מ-25 בינואר 2023 מכהן בתפקיד כריס היפקינס.
התואר "ראש הממשלה" הופיע לראשונה בנוסח החוק הניו זילנדי ב-1873, אך במקור כונה ראש הממשלה "המזכיר הקולוניאלי" (Colonial Secretary) או "השר הראשון" (First Minister). ב-1869 שונה שם התפקיד ל-Premier, אך גם תואר זה לא היה בשימוש זמן רב וב-1901 שונה באופן רשמי לתואר הנוכחי Prime Minister, על ידי ריצ'רד סדון במהלך תקופת כהונתו בתפקיד. מאז הכרזתה של ניו זילנד כדומיניון ב-1907, נעשה שימוש בתואר "ראש הממשלה" באופן בלעדי.
תפקידים וסמכויות
תפקידיו של ראש ממשלת ניו זילנד לא מוגדרים באופן רשמי, עקב היותם מבוססים על מוסכמה חוקתית (constitutional convention) ולא על חקיקה מסוימת. על פי מוסכמות חוקתיות אלה, ראש הממשלה הוא מנהיג הקבינט ותפקידו לתאם את פעולותיו.
המוסכמות החוקתיות מתייחסות לראש הממשלה כאל "ראשון בין שווים". ראש הממשלה אכן מחזיק באמת בתפקיד הבכיר ביותר בממשל של ניו זילנד, אך הוא נדרש לדבוק בכל ההחלטות שמתקבלות בקבינט. יכולתו המעשית של ראש הממשלה לתת הוראות ישירות, מוגבלות מאוד. רוב הסמכויות של התפקיד נובעות מאמצעים אחרים כמו:
ראש הממשלה יכול להחליט על עריכת בחירות חדשות על ידי ייעוץ למושל הכללי של ניו זילנד לפזר את הפרלמנט. המושל הכללי רשאי לסרב לבקשה כזאת אם קודם לכן איבד ראש הממשלה את אמון הפרלמנט בהצבעה, אך עד היום לא עשה אף אחד מהמושלים הכלליים שימוש בסמכותם זאת.
משרת ראש הממשלה, כמו משרותיהם של שאר השרים, הן מינוי של המושל הכללי "על פי רצון המלך". יחד עם זאת, החוקה מגדירה את הצורך של ראש הממשלה לקבל את תמיכת רוב חברי הפרלמנט. מבחינה היסטורית, משמעות הדבר היא שראש הממשלה הוא מנהיג המפלגה הגדולה בפרלמנט.
סמכויות בלעדיות
לראש הממשלה ארבע סמכויות שרק הוא המחזיק בהן. סמכויות אלו נוגעות לעצות שהוא נותן למלך ניו זילנד.
זכויות
ראש הממשלה מקבל סיוע מ"משרד ראש הממשלה והקבינט" (Department of the Prime Minister and Cabinet). ראש הממשלה מתגורר במעונו הרשמי (Premier House) ברחוב טינאקורי בוולינגטון. עם בחירתו לתפקיד מוצמד לשמו של ראש הממשלה התואר The Right Honourable לכל ימי חיו. משכורתו של ראש הממשלה ותשלומי הגמלאות שלו נקבעים על ידי גוף שהוסמך לכך בחוק.
ראש הממשלה מאובטח בידי שירות ההגנה הדיפלומטי של משטרת ניו-זילנד.
היסטוריה
בהנחה שהנרי סיוול הוא ראש הממשלה הראשון של ניו זילנד, 38 גברים ונשים כיהנו בתפקיד זה מאז תחילתו. כמה מהאישים שכיהנו בתפקיד עשו זאת במספר תקופות כהונה בלתי רצופות, כשאת השיא למספר הפעמים שבו כיהן אותו אדם בתפקיד ראש הממשלה, חולקים ויליאם פוקס והארי אטקינסון, שכל אחד מהם כיהן בתפקיד ארבע פעמים. ראש הממשלה שכיהן בתקופת הכהונה הארוכה ביותר הוא ריצ'רד סדון, שכיהן בתפקיד 13 שנים. ראש הממשלה הראשון, הנרי סיוול, כיהן בתקופת הכהונה הקצרה ביותר, 13 ימים (למעשה תקופת כהונתו השלישית של אטקינסון ארכה שבעה ימים בלבד, אך בסך הכול כיהן אטקינסון יותר מסיוול). הצעיר מבין כל האישים שכיהנו בתפקיד היה אדוארד סטפורד, שבעת שהחל לכהן בתפקיד, ב-1856, הוא היה בן 37. המבוגר ביותר מבין ראשי הממשלה היה וולטר נאש, שכאשר נבחר לתפקיד ב-1957, הוא היה בן 75.
ניו זילנד היא אחת הארצות היחידות בעולם שבראש הרשות המבצעת שלה כיהנו שתי נשים והיא אחת משתי הארצות היחידות בעולם (השנייה היא סרי לנקה) שבה כיהנו שתי נשים בתפקיד ראש הממשלה אחת אחרי השנייה. האישה הראשונה בתפקיד הייתה ג'ני שיפלי, שנבחרה לתפקיד ב-1997 והשנייה הייתה הלן קלארק, שהחליפה אותה ב-1999.
מושבה
עם הפיכתה למושבה ב-1841 נשלטה ניו זילנד ישירות על ידי מושל, שמונה על ידי משרד המושבות. ממשל עצמי החל להיות בניו זילנד ב-1853, לאחר חקיקתו של חוק חוקת ניו זילנד על ידי הפרלמנט הבריטי ב-1852 ולאחר שהפרלמנט של ניו זילנד התכנס לראשונה ב-24 במאי 1854.
נסיבות יצירתו של תפקיד ראש ממשלת ניו זילנד שנויות במחלוקת. השימוש במילים "ראש הממשלה" (prime minister), כמונח המתאר את נושא תפקיד זה, החל בפרלמנט הראשון והתייחס לג'יימס פיצג'רלד ולתומאס פורסיית'. לשניים לא היו תארים רשמיים. אך בכל אופן בשלב זה לא היה לניו זילנד עדיין שלטון עצמי ולפיכך, לא ניתן להגדיר אותם כראשי ממשלה במובן המקובל של המילה.
האדם הראשון שמונה באופן רשמי לתפקיד זה היה הנרי סיוול, שהרכיב ממשלה עם תחילת כהונתו של הפרלמנט השני. למרות תפקידו הרשמי, תארו המעשי היה "מזכיר קולוניאלי" תפקיד שניתן להשוות אותו לתפקיד שר הפנים. ליורשו בתפקיד, ויליאם פוקס, ניתן גם תואר רשמי, אך לא היה זה תואר המזכיר הקולוניאלי. רק בימיו של ראש הממשלה השישי, פרדריק ולד, החל להיות מוזכר תפקיד מנהיגותי ממשי, Premier. יורשו של ולד, אדוארד סטפורד, שינה לזמן קצר את הגדרת התפקיד ל"השר הראשון" (First Minister), אך זה שונה חזרה על ידי פוקס כאשר זה נבחר מחדש לתפקיד. מנקודת זמן זו והלאה, היה התואר Premier המונח המקובל. לקראת סוף המאה ה-19 החל המונח ראש הממשלה (Prime Minister) לעלות כאלטרנטיבה מקובלת למונח Premier והראשון שהשתמש כמעט אך ורק בתואר זה היה ריצ'רד סדון. יורשו של סדון, ויליאם האל-ג'ונס, נבחר באופן רשמי כראש הממשלה. מאז זהו המונח היחיד בשימוש.
בתחילה פעלו ראשי הממשלה כיועצים למושל. מצב זה החל להשתנות במהלך כהונתו של אדוארד סטפורד. סטפורד היה נפגש עם שריו וקיבל החלטות מחוץ למסגרת הרשמית של "המועצה המנהלת של ניו זילנד" (Executive Council of New Zealand), וכך יצר את הקבינט (Cabinet of New Zealand). סטפורד גם התעמת עם המושל בנוגע לשליטה בענייניהם של המאורים, ובסופו של דבר הוכנס נושא זה לתחום אחריותו של ראש הממשלה. ההרחבה הבאה בסמכויותיו של ראש הממשלה התרחשה במהלך כהונתו של ג'ון באלנס שכיהן בראשית שנות התשעים של המאה ה-19, אז קיבל ראש הממשלה את היכולת להגביל את אורכם של המינויים למועצה המחוקקת (הבית העליון).
דומיניון וממלכה
ב-1907 העביר הפרלמנט הצהרה שהכריזה על ניו זילנד כעל "הדומיניון של ניו זילנד" (Dominion of New Zealand). מהלך זה הוביל להגדרתו מחדש של תפקיד המושל כמושל הכללי, ולצמצום סמכויותיו. כתוצאה מכך, הורחבו סמכויותיו של ראש הממשלה פעם נוספת.
ב-1967 מינתה המלכה אליזבת, על פי הצעתו של קית' הוליאוק את סר ארתור פוריט לתפקיד המושל הכללי הראשון שהיה יליד ניו זילנד.
עד לכהונתה של הלן קלארק, היה מקובל שחברים בכירים ברשות המחוקקת, ברשות המבצעת וברשות השופטת, כולל ראש הממשלה, ימונו כחברים במועצה המלכותית, ובתוקף מינוי זה הם זכו לתואר Right Honourable. נוהג זה לא המשיך מאז, במקביל לביטול הענקתם של תוארי האבירות בניו זילנד, החל משנת 2000. ג'ון קי מהמפלגה הלאומית, שנבחר כראש הממשלה ב-2008, דאג להחזרתם של התארים הללו אך יותר לא בוצעו מינויים למועצה המלכותית. לפיכך קיבל קי רק את התואר The Honourable. ב-3 באוגוסט 2010 העניקה המלכה אליזבת לראש הממשלה, למושל הכללי, ליושב ראש הפרלמנט ולנשיא בית המשפט העליון את התואר Right Honourable עם מינויים. החלטה זו לא נוגעת לכאלו שכיהנו בעבר בתפקידים אלו.
יום היוגה הבין-לאומי
היסטוריה
לפני ההצהרה על ה-21 ביוני כיום היוגה הבין-לאומי, חגגו קבוצות רשמיות ולא רשמיות את יום היוגה בתאריכים רבים אחרים. ה-21 ביוני הוצע כיום היוגה העולמי בוועידה בינלאומית שאורגנה ב-"עמותת אומנות החיים".
הצהרת האו"ם
ב-11 בדצמבר 2014, הציג הנציג הקבוע של הודו, אסוק מוקהרג'י, טיוטת החלטה באספה הכללית של האו"ם. הטיוטה זכתה לתמיכה רחבה של 177 מדינות חברות שאימצו את הכתוב ללא הצבעה. ביוזמה תמכו מנהיגי עולם רבים. מספר כולל של 175 מדינות נתנו חסות להחלטה שלה היה מספר נותני החסות הגבוה ביותר להחלטת או"ם מסוגה.
מזווית ראיית היוגה, היום הארוך ביותר בקיץ מציין את המעבר לתקופת ה-"דאקשיניאנה"', התקופה בין היום הארוך ביותר לקצר ביותר בשנה. הירח המלא הראשון לאחר היום הארוך ביותר ידוע כ-"גורו פורנימה". האל שיווה, היוגי הראשון, על פי המסורת, החל להעביר את הידע על היוגה והפך לגורו הראשון. תקופת ה-"דאקשיניאנה" נחשבת כתקופה שבה קיימת תמיכה טבעית לאלה המחפשים תרגול רוחני. כאשר הציע את ההצעה, אמר ראש הממשלה מודי שהתאריך הוא היום הארוך ביותר בחציו הצפוני של כדור הארץ והוא ייחודי בחלקים נרחבים בעולם.
לאחר אימוץ החלטת האו"ם, שיבח שרי שרי ראווי שנקר את מאמציו של ראש הממשלה מודי, ואמר ש-"זה קשה לכל פילוסופיה, דת או תרבות לשרוד ללא חסות מדינתית. יוגה הייתה קיימת עד כה כיתום. עתה, ההכרה הרשמית של האו"ם תמשיך להפיץ את היתרונות של היוגה לכל העולם." כשהוא מדגיש את חשיבותה של היוגה אמר שנקר ש-"היוגה הופכת אותך שוב לילד. כאשר קיימות היוגה והודנטה, אין מחסור, חוסר טוהר, בורות וחוסר צדק. עלינו להביא את היוגה לסף הדלת של כולם ולשחרר את העולם מהסבל."
יום היוגה הבין-לאומי 2015
יום היוגה הבין-לאומי הראשון נחגג ברחבי העולם ב-21 ביוני 2015. משרד האיור ודה, יוגה ונטורופתיה (AYUSH) ביצע את ההכנות הנדרשות בהודו. כ-35,985 איש, כולל ראש ממשלת הודו, נרנדרה מודי, ונציגים מ-84 מדינות, ביצעו 21 אסנות (תנוחות) של יוגה במשך 35 דקות, בראג'פאט בניו דלהי. היום שהוקדש ליוגה נחגג על ידי מיליונים ברחבי העולם. צוערים הודים נכנסו לספר השיאים של לימקה על תצוגת היוגה הגדולה ביותר אי פעם שנערכה על ידי ארגון נוער בתלבושת אחידה, במוקדים רבים במהלך היום.
האירוע שנערך בראג'פאט ביסס 2 שיאים בספר השיאים של גינס שחולקו למשרד ה-AYUSH, האחד על כיתת היוגה הגדולה ביותר (35,985 אנשים) והשני על מספר מדינות שהשתתפו (84 מדינות).
יום היוגה הבין-לאומי 2016
המשלחת הקבוע של הודו באו"ם קיימה אירועים מיוחדים ב-20 וב-21 ביוני. האירוע המרכזי נקרא "שיחות עם מורי יוגה - יוגה למטרת השגת יעדי התפתחות" ובו שימש סדגורו ג'גי ואסודב כדובר הראשי.
בפוסט ברשת פייסבוק, שהפך לוויראלי, נראה שר הביטחון לשעבר, משה "בוגי" יעלון, כשהוא מתרגל יוגה לכבוד יום היוגה הבין-לאומי. בתגובתו, אמר יעלון: "אתה אולי עוזב את הודו, אבל הודו לא עוזבת אותך".
יום היוגה הבין-לאומי 2017
ראש ממשלת הודו, מודי, הצטרף לכ-50,000 אנשים לשיעור יוגה המוני תחת כיפת השמיים. מפגני יוגה המוניים היו גם בסין, קולומביה, ארצות הברית, מקסיקו, פרגוואי, איטליה, סינגפור ועל גבעות מצ'ו פיצ'ו בפרו.
בישראל, תרגלו אלפי אנשים יוגה במפגן המוני בכיכר רבין שבו היו פרוסים כ-1,500 מזרנים ועליהם הדפסים המתארים את עתידה של ישראל.
יום היוגה הבין-לאומי 2018
בישראל, שני שיעורי יוגה המוניים תורגלו בנמל תל אביב והודרכו בידי המורים ויג'י אמאר מהודו וקארי אוורקו מארצות הברית, באירוע שהופק בשיתוף שגרירות הודו בישראל.
התקדמות בעלות הברית מפריז אל הריין
ההתקדמות של בעלות הברית מפריז לנהר הריין, הידועה גם בשם מסע קו זיגפריד, הייתה שלב בחזית המערבית במהלך מלחמת העולם השנייה.
שלב זה משתרע מסיום הקרב על נורמנדי, או מבצע אוברלורד, (25 באוגוסט 1944) המשלב את מתקפת הנגד הגרמנית בחורף דרך הארדנים (הידוע בכינויו קרב הבליטה) ומבצע נורדווינד (באלזס ולורן) עד שבעלות הברית התכוננו לחצות את הריין בחודשים הראשונים של 1945.
רקע כללי
כוחות גרמנים הוכרעו במהלך פריצת בעלות הברית מנורמנדי. בעלות הברית התקדמו במהירות מול אויב שהעמיד מעט התנגדות. אבל לאחר שחרור פריז בסוף אוגוסט 1944, עצרו בעלות הברית כדי להתאגד מחדש ולהתארגן לפני שהמשיכו את התקדמותן מפריז לנהר הריין. ההפסקה אפשרה לגרמנים לגבש את קוויהם - דבר שלא הצליחו לעשות ממערב לפריז.
עד אמצע ספטמבר 1944, שלוש קבוצות הארמיות של בעלות הברית המערביות; קבוצת הארמיות ה-21 האנגלו-קנדית (פילדמרשל סר ברנרד מונטגומרי) בצפון, קבוצת הארמיות ה-12 האמריקאית (לוטננט גנרל עומר בראדלי) במרכז, וקבוצת הארמיות ה-6 הצרפתית-אמריקאית (לויטננט גנרל ג'ייקוב ל. דיוורס) בדרום, יצרו חזית רחבה תחת מפקד הברית העליונה, גנרל דווייט ד. אייזנהאואר והמפקדה שלו SHAEF (המפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית).
ההתקדמות המהירה דרך צרפת גרמה למתח לוגיסטי ניכר, שהחמיר בשל היעדר כל נמל מרכזי מלבד שרבור הרחוקה יחסית במערב צרפת. אף על פי שאנטוורפן נתפסה כמפתח לפתרון בעיות הלוגיסטיקה של בעלות הברית, הנמל שלה לא נפתח לשייט של בעלות הברית עד ששפך הסכלדה היה נקי מכוחות גרמנים. ככל שהתקדמה המערכה, חשו כל הלוחמים, בעלות הברית כמו גם הגרמנים, את ההשפעות של היעדר תחליפים מתאימים לכוחות החזית.
היו שני מכשולים הגנתיים גדולים בפני בעלות הברית. הראשון היה המחסומים הטבעיים שנוצרו על ידי הנהרות של מזרח צרפת. השני היה קו זיגפריד, שנפל תחת פיקודו, יחד עם כל כוחות הוורמאכט במערב, של גנרל-פלדמרשל גרד פון רונדשטט.
לוגיסטיקה ואספקה
אף על פי שהפריצה מנורמנדי ארכה זמן רב מהמתוכנן, ההתקדמות עד ספטמבר עלתה בהרבה על הציפיות. לבראדלי, למשל, עד ספטמבר היו 4 דיוויזיות יותר מהמתוכנן וכל כוחותיו היו לפני מיקומם הצפוי. אחת ההשפעות הייתה שלא ניתן היה לספק אספקה מספקת לחזיתות השונות כדי לשמור על ההתקדמות: הביקוש עלה על הצרכים הצפויים. עדיין היה צורך להביא ציוד לחימה רב אל החוף על פני חופי הפלישה ודרך נמל מאלברי האחד שנותר (השני נהרס בסערה של התעלה האנגלית). אף על פי שנמלים קטנים, כמו איסיני, Port-en-Bessin ו-Courcelles, היו בשימוש, הנמלים הקדמיים הגדולים כמו קאלה, בולון, דנקרק ולה האבר נשארו בידיים גרמניות כ"מבצרים" או נהרסו באופן שיטתי. הזמינות של שרבור הייתה בעלת ערך עד לפריצה, אבל אז המחסור בהובלה לשאת אספקה לארמיות שהתקדמו במהירות הפך לגורם המגביל.
אף על פי שהדלק נשאב בהצלחה מבריטניה לנורמנדי דרך צינור פלוטו, זה עדיין היה צריך להגיע לחזיתות, שהתקדמו מהר יותר מכפי שניתן היה להאריך את הצינורות. מסילות הברזל נהרסו ברובן על ידי התקפות בעלות הברית והיה צורך במאמץ רב כדי לתקן אותן, ולכן היה צורך בציי משאיות בינתיים. בניסיון להתמודד עם המחסור החריף הזה בתחבורה, שלוש דיוויזיות חיל רגלים אמריקאיות שזה עתה הגיעו - ה-26, ה-95 וה-104 - הופשטו ממשאיותיהן כדי לגרור אספקה. דיוויזיות מתקדמות של קבוצת הארמיות ה-12 השאירו את כל הארטילריה הכבדה שלהן וחצי הארטילריה הבינונית שלהן ממערב לסן, ושחררו את המשאיות שלהן כדי להעביר אספקה ליחידות אחרות. ארבע חברות משאיות בריטיות הושאלו לאמריקאים. 1,500 משאיות בריטיות אחרות נמצאו עם תקלות מנוע קריטיות ולא היו שמישות, מה שהגביל את הסיוע מאותו רבעון. ה-Red Ball Express עשה ניסיון לזרז את התובלה באמצעות משאיות, אך הקיבולת לא הייתה מספקת לנסיבות.
קבוצת הארמיות ה-6 שהתקדמה מדרום צרפת קיבלה אספקה מספקת מטולון ומרסיי מכיוון שהיא כבשה נמלים שלמים ומערכת הרכבות המקומית נפגעה פחות. מקור זה סיפק כ-25% מצרכי בעלות הברית.
בשלב זה קווי האספקה הראשיים של בעלות הברית עדיין חזרו לנורמנדי, והציגו בעיות לוגיסטיות חמורות. הפתרון היה לפתוח את נמל אנטוורפן. הנמל הגדול הזה נכבש ב-90% בשלמותו ב-4 בספטמבר, אבל הכיבוש של אנטוורפן לא הספיק מכיוון שקבוצת הארמיות ה-21 לא הצליחה להשיג גישה לים על ידי פינוי שפך הסכלדה. אז לא ניתן היה להשתמש בנמל עד 29 בנובמבר לאחר מערכה ממושכת של הארמייה הקנדית הראשונה; בתחילה שפך הנהר הוחזק בצורה חלשה, אך הארמייה הגרמנית ה-15 הצליחה להתחפר שם.
העיכוב באבטחת אזור זה הוטל על גנרל אייזנהאואר כמפקד קבוצת הארמיות ה-21, פילדמרשל מונטגומרי העדיף את מבצע מרקט גארדן ופתיחת נמלי התעלה הצרפתית על פני ניקוי הגישות לנמל אנטוורפן בקרב שפך הסכלדה. עם זאת, גם אם שפך הסכלדה היה מאובטח מיד בתחילת ספטמבר, נמל אנטוורפן לא יפתור את משבר האספקה באותו חודש, שכן הגישות מוקשו על ידי הגרמנים חודשיים קודם לכן, וכאשר ננקטו לבסוף זה לקח חודש שלם לפנות את זה.
כוח אדם
הארמיות הגרמניות איבדו מספר רב של חיילים בנורמנדי והמרדף שלאחר מכן. כדי לנטרל זאת, כ-20,000 אנשי לופטוואפה הוקצו מחדש לצבא הגרמני, כוחות לא כשירים גויסו מחדש לקו החזית ויחידות פולקסשטורם הוקמו תוך שימוש באזרחים בקושי מאומנים.
משאבי כוח האדם הבריטיים הוגבלו לאחר חמש שנות מלחמה ובאמצעות התחייבויות כלל עולמיות. המחליפים כבר לא הספיקו לכסות את ההפסדים וכמה יחידות פורקו כדי לשמור על כוחם של יחידות אחרות. לקנדים היה גם מחסור בכוח אדם, עקב חוסר רצון לדרוש ממגויסים לשרת מחוץ לקנדה. זה נבע ממשבר הגיוס של 1917 במהלך מלחמת העולם הראשונה; כדי למנוע בעיות דומות במלחמת העולם השנייה, חוק גיוס המשאבים הלאומיים משנת 1940 אסר לשלוח מתגייסים לחו"ל. עם זאת, הוראה זו של החוק הוסרה מאוחר יותר, והובילה למשבר הגיוס של 1944.
האבדות של האמריקאים יצרו ביקוש ישיר למחליפים ישירות מארצות הברית. לעיתים קרובות הם היו חסרי ניסיון ולא רגילים לתנאים הקשים של החלק האחרון של המערכה. היו גם תלונות על האיכות הירודה של החיילים ששוחררו לחיל הרגלים מחלקים אחרים של צבא ארצות הברית. בשלב מסוים, לאחר שהקרב על הבליטה הדגיש את המחסור בחיילי רגלים, הרפה הצבא את האמברגו שלו על השימוש בחיילים שחורים ביחידות קרביות. מתנדבים שחורים הופיעו היטב לאורך השלב והביאו לשינוי קבוע במדיניות הצבאית.
נמלי התעלה
נמלי התעלה היו נחוצים בדחיפות כדי לשמור על אספקת ארמיות בעלות הברית. עד שבריסל שוחררה, היה קשה לספק לקבוצת הארמיות ה-21 בצורה מספקת. ואכן, קורפוס אחד - הקורפוס ה-8 - הוצא משירות פעיל כדי לשחרר את ההובלה שלו לשימוש כללי. על הארמייה הראשונה הקנדית הוטל לשחרר את הנמלים במהלך התקדמותה לאורך החוף הצרפתי. הנמלים המעורבים היו לה האבר, דייפ, בולון, קאלה ודנקרק בצרפת, כמו גם אוסטנדה בבלגיה. אדולף היטלר העריך את ערכם האסטרטגי. הוא הוציא צו פיהרר שהכריז עליהם כ"מבצרים" שחייבים לקבל ציוד הולם למצור ולהחזיק בהם עד אחרון הלוחמים.
דייפ פונתה על ידי הגרמנים לפני שהתקבלה פקודתו של היטלר, וכתוצאה מכך, הקנדים לקחו אותה במעט לחימה ועם מתקני הנמל שלמים ברובם. אוסטנדה הושמטה מצו הפיהרר וגם היא לא הייתה מוגנת, אף על פי שהריסות עיכבו את השימוש בה. עם זאת, הנמלים האחרים זכו להגנה בדרגות שונות, והם דרשו לחימה משמעותית כדי להכניס אותם לשימוש, מלבד דנקרק שנותרה בידי הגרמנים עד סוף המלחמה.
מבצע מרקט גארדן
המבצע הראשון של המערכה על הריין, מבצע מרקט גארדן, היה בפיקודו של מונטגומרי ונועד להבטיח ראש גשר מעל הריין בצפון, בארנהם, אשר יעקוף את קו זיגפריד.
למרקט גארדן היו שני חלקים נפרדים. מרקט היה אמור להיות המבצע המוטס הגדול בהיסטוריה, וכלל הנחתת שלוש וחצי דיוויזיות של צנחנים אמריקאים, בריטים ופולנים כדי לכבוש גשרים מרכזיים ולמנוע את הריסתם על ידי הגרמנים. גארדן הייתה מתקפה קרקעית של הארמייה השנייה הבריטית מעבר לגשרים. ההנחה הייתה שהכוחות הגרמניים עדיין לא התאוששו מהמערכה הקודמת וההתנגדות לא תהיה נוקשה במיוחד לאף אחת מהפעולות.
אם יצליחו, יהיה לבעלות הברית נתיב ישיר לגרמניה שיעקוף את ההגנות הגרמניות העיקריות וגם יתפסו שטח שממנו שיגרו הגרמנים טילי V-1 ו-V-2 נגד לונדון, אנטוורפן ועוד.
הגנרל אייזנהאואר אישר את מרקט גארדן. ב-10 בספטמבר הוא נתן עדיפות אספקה לקבוצת הארמיות ה-21 והחליט להסיט את הארמייה הראשונה לצפון הארדנים כדי לבצע התקפות מוגבלות כדי למשוך מגנים גרמנים דרומה, הרחק מאתרי היעד. המבצע יצא לדרך ב-17 בספטמבר. בהתחלה המבצע הלך טוב. הדיוויזיות המוטסות האמריקאיות ה-101 וה-82 תפסו את מטרותיהן באיינדהובן, וגהל וניימכן. עם זאת, הדיוויזיה ה-82 לא הצליחה לכבוש את מטרותיה העיקריות, גשרי ניימכן, ובמקום זאת התמקד מפקדה ברמת גרוסביק. אף על פי שהמטרה הייתה לתפוס במהירות את הגשר באנרהם, אזורי הנחיתה של הדיוויזיה המוטסת הבריטית היו במרחק מה מגשר ארנהם ורק בצד הצפוני של הנהר. הבעיות התעוררו כאשר הדיוויזיה הבריטית המוטסת הראשונה איבדה ציוד חיוני - ג'יפים ותותחי נ"ט כבדים - כאשר דאונים התרסקו. הייתה גם הערכת חסר חמורה של הכוח הגרמני באזור. כדי להחמיר את המצב, מזג אוויר גרוע מנע חיזוקים אוויריים והפחית באופן דרסטי את האספקה מחדש. ההתנגדות הגרמנית לכוחות שנסעו לארנהם הייתה יעילה ביותר, ועותק של תוכנית הקרב של בעלות הברית נתפס.
בסופו של דבר, מבצע מרקט גארדן לא הצליח. גשר ארנהם לא נכבש והצנחנים הבריטיים ספגו אבדות אדירות - כ-77% עד 25 בספטמבר. הכישלון של הדיוויזיה ה-82 לכבוש את גשרי ניימכן במהירות גרם לכך שכוחות היבשה הבריטיים שנועדו להקל על הדיוויזיה המוטסת הראשונה בארנהם עוכבו ב-36 שעות, שכן דיוויזיית המשמר המשוריינת, למרות הגעתם לניימכן לפני המועד, נאלצה לשלוח כוחות כדי לכבוש את הגשרים, במקום פשוט לעבור, כפי שתוכנן. בעלות הברית הצליחו להחזיק במבלט בתחילת אוקטובר על ידי הדיפת מתקפת נגד גרמנית.
קרב שפך הסכלדה
המצב הלוגיסטי נעשה קריטי, ולכן פתיחת נמל אנטוורפן הייתה כעת בעדיפות גבוהה. ב-12 בספטמבר 1944, הוטלה על הארמייה הקנדית הראשונה המשימה לנקות את הסכלדה מכוחות גרמניים. הארמייה הראשונה כללה את הקורפוס הקנדי ה-2, שכלל את דיוויזיית השריון הפולנית ה-1, הדיוויזיות הבריטיות ה-49 וה-52 והקורפוס הבריטי ה-1.
ב-21 בספטמבר 1944 החלה ההתקדמות. דיוויזיית השריון הקנדית ה-4, שנעה צפונה לכיוון החוף הדרומי של הסכלדה סביב העיירה ההולנדית ברסקנס, היו הכוחות הראשונים של בעלות הברית שהתמודדו עם המכשול האדיר של הקו הכפול של תעלות לאופולד ו-Dérivation de la Lys. התעלות נחצו וראש גשר הוקם, אך התקפות נגד עזות של הגרמנים אילצו אותם לסגת עם אבדות כבדות. הדיוויזיה המשוריינת הפולנית ה-1 זכתה להצלחה גדולה יותר, נעה מצפון מזרח לחוף, כבשה את טרנאוזן ופינתה את הגדה הדרומית של הסכלדה מזרחה לאנטוורפן. אולם עד אז היה ברור שכל התקדמות נוספת תהיה בעלות עצומה. דיוויזיית הרגלים הקנדית ה-2 החלה את התקדמותה צפונה מאנטוורפן ב-2 באוקטובר. נגרמו לה אבדות כבדות, כולל הרס כמעט מוחלט של גדוד המשמר השחור של חטיבת הרגלים הקנדית ה-5 ב-13 באוקטובר. עם זאת, ב-16 באוקטובר נכבשה וונסדרכט, בעקבות מטח ארטילרי עצום שאילץ את הגרמנים לסגת. זה ניתק את דרום בבלנד ואלכרן מהיבשת והשיג את מטרת המבצע הראשון.
מונטגומרי הוציא הנחיה שהפכה את פתיחת שפך הסכלדה לעדיפות עליונה. במזרח, הארמייה השנייה הבריטית תקפה מערבה כדי לנקות את הולנד מדרום למז. זה עזר לאבטח את אזור הסכלדה מהתקפת נגד.
מבצע חיוניות - השלב הגדול השלישי של קרב הסכלדה - החל ב-24 באוקטובר. דיוויזיית הרגלים הקנדית ה-2 החלה את התקדמותה לכיוון דרום ביוולנד, אך הואטה על ידי מוקשים, בוץ והגנות אויב חזקות. הדיוויזיה הבריטית ה-52 ביצעה מתקפה אמפיבית כדי להיכנס מאחורי עמדות ההגנה של תעלת בוולנד של הגרמנים. לפיכך, ההגנה האדירה הזו כותרה, וחטיבת הרגלים הקנדית ה-6 החלה במתקפה חזיתית בסירות סער. המהנדסים הצליחו לגשר על התעלה בכביש הראשי. כשקו התעלה טוהר, ההגנה הגרמנית התפוררה ודרום בבלנד נוקה. השלב השלישי של קרב הסכלדה הושלם כעת.
השלב האחרון, מבצע Infatuate, היה ההתקפה על האי המבוצר וולכרן בפתח הסכלדה המערבי. הדייקים של האי נפרצו על ידי התקפות של פיקוד המפציצים של RAF ב-3, 7 ו-11 באוקטובר. הדבר הציף את החלק המרכזי של האי, אילץ את המגינים הגרמנים לעלות על הקרקע הגבוהה ואיפשר שימוש בכלי רכב אמפיביים. יחידות של דיוויזיית הרגלים הקנדית ה-2 תקפו את הכביש ב-31 באוקטובר, ולאחר מאבק קשה, קבעו דריסת רגל מסוכנת. הם הוחלפו על ידי גדוד של הדיוויזיה ה-52 הבריטית. במקביל להתקפות האמפיביות, הדיוויזיה ה-52 המשיכה בהתקדמות. הנחיתות האמפיביות החלו ב-1 בנובמבר עם נחיתת יחידות של חטיבת הרגלים הבריטית ה-155 על חוף באזור הדרום-מזרחי של פליסינגן. במהלך הימים הבאים הם ניהלו קרבות רחוב קשים נגד המגינים הגרמנים. כמו כן, ב-1 בנובמבר, לאחר הפגזה ימית כבדה של הצי המלכותי הבריטי, חיילים של חטיבת הקומנדו ה-4, (עם יחידות של קומנדו בין בעלות הברית ה-10, המורכבות בעיקר מכוחות בלגים ונורווגים), נתמכו על ידי כלי רכב משוריינים מיוחדים של דיוויזיית השריון הבריטית ה-79, אשר נחתו משני צידי הפער בדייק הים. התפתחו קרבות קשים. כוח קטן יותר נע דרומה-מזרחה, לכיוון Vlissingen, בעוד הכוח העיקרי פנה לצפון-מזרח כדי לנקות את החצי הצפוני של ואלכרן כדי לחבור לקנדים שכוננו ראש גשר בחלק המזרחי של האי. שוב כוחות גרמנים שהגנו על האזור גילו התנגדות עזה, והלחימה נמשכה עד 7 בנובמבר. עם זאת, הפעולה הסתיימה ב-8 בנובמבר לאחר שכוח של כלי רכב אמפיביים נכנס למידלבורך, בירת ואלכרן.
בינתיים, דיוויזיית השריון הקנדית ה-4 דחפה מזרחה מעבר לברגן-אופ-זום לסינט פיליפסלנד, שם הטביעה כמה כלי שיט גרמניים בנמל Zijpe. עם הגישות לאנטוורפן חופשיות, הושלם השלב הרביעי של קרב הסכלדה; ב-28 בנובמבר נכנסה השיירה הראשונה לנמל.