cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ספורט מוטורי בישראל
הישגים בינלאומיים
רוכב KTM ערן וולנברג, מסיים במקום ה-11 בדירוג הכללי של קטגורית האופנועים ובמקום השלישי בקטגוריית המרתון. רז היימן והלל סגל מסיימים במקום ה-14 בדירוג הכללי של הרכבים ובמקום השני בקטגוריית T2 דיזל. רוי פרוידנהיים מסיים במקום ה-60 בדירוג הכללי ובמקום השני בקטגוריית הטרקטורנים.
2008 זכה אלון דאי זוכה בתואר האליפות. שנה לאחר מכן, ב-2009, הוזמן דאי להשתתף בליגת אסיה, אותה סיים במקום הראשון. לאחר מכן בשנת 2016 הצטרף אלון לסבב ה-nescar האמריקני. יובל שרון מסיים במקום השלישי בקטגוריית ה"איירון מן" על טרקטורון הונדה. לראשונה, משתתפת נבחרת ישראל הרשמית ב-ISDE הנערכת ביוון, עם 6 רוכבים רשמיים ועוד 6 רוכבים מועדון. מבין חברי הנבחרת - נדב לוגסי, הדר עציוני ואוריה כרמלי זכו במדליית כסף, תומר שמש ושחר סולמיני זכו במדליית ארד.
יצחק ברעם
יצחק ברעם (במקור בוּרקוֹ, 15 במאי 1945 – 11 באפריל 2019) היה אלוף-משנה בצה"ל, שירת כמפקד חטיבת אלכסנדרוני ועמד בראש מפקדת השליטה המטכ"לית למבצעים מיוחדים (משמ"מ).
ביוגרפיה
נולד בפירנצה, איטליה, כשאימו, ניצולת שואה פרידה קלאוזר, ילידת פינסק, בלרוס, הייתה בדרכה מאירופה לישראל. כתינוק בן יומו עלה בזרועות אימו על אוניית המעפילים מורדי הגטאות, האוניה נתפסה על ידי הבריטים והם נעצרו במחנות המעצר בקפריסין. ב-13 במאי 1948 קיבלה אמו אישור להיכנס לישראל, הם עלו והשתקעו בקיבוץ גבת, שם עברה ילדותו.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1964 התנדב לצנחנים לגדוד 890. בצנחנים עבר ברעם מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב ברעם לצנחנים כמפקד מחלקה. לאחר מכן השתחרר ושב לקיבוץ גבת. בשירות המילואים לחם ברעם כמפקד מחלקה בחטיבה 55 בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים, ולאחר המלחמה שב לשירות קבע בצנחנים. במלחמת יום הכיפורים לחם כסגן מפקד גדוד חי"ר. בהמשך היה מפקד גדוד 906 בין השנים 1975–1977. לאחר מכן שירת כמפקד חטיבת אלכסנדרוני בין השנים 1983–1984. לאחר מכן הקים את מפקדת השליטה המטכ"לית למבצעים מיוחדים (משמ"מ) ופיקד עליה.
אחד מבניו הוא אמיר ברעם.
גביע הפדרציה 1994
גביע הפדרציה 1994 הייתה התחרות ה-32 לנבחרות טניס נשים. היא אורגנה על ידי פדרציית הטניס הבינלאומית.
התחרות נערכה במגרשי מרכז הטניס בפרנקפורט. התחרות נערכה בחסות של NEC. זו הייתה התחרות האחרונה במתכונת המקורית, תוך קיום משחקי הבית העליון באופן רצוף בעיר המארחת.
תחרויות אזוריות החלו באפריל 1994. התחרות של הבית העולמי החלה ב-18 ביולי בהשתתפות 32 נבחרות והסתיימה ב-24 ביולי 1994.
נבחרת ספרד ניצחה במשחק הגמר את נבחרת ארצות הברית וזכתה בגביע בפעם השלישית בתולדות הנבחרת.
מתכונת התחרות
בעקבות גידול הנבחרות תחילה נערכו תחרויות אזוריות:
משחקי הבית העולמי בהשתתפות 32 קבוצות נערכו בגרמניה.
בסיום התחרות של הבית העולמי נערכו משחקים סוכם שנבחרות שהתחרו ברבע הגמר יעפילו לבית עולמי א' בגביע הפדרציה 1995.
ישראל בתחרות
בנבחרת השתתפו שין בורשטיין, ציפי אובזילר ואנה סמשנובה. הנבחרת החלה את השתתפותה בבית אזורי אירופה/אפריקה בבית ה' וסיימה אותו במקום השני. בהמשך היא התמודדה עם, הפסידה 3:0 וסיימה את השתתפותה בתחרות..
הרישיון הציבורי של מוזילה
הרישיון הציבורי של מוזילה (מאנגלית: Mozilla Public License, ידוע גם בראשי התיבות MPL) הוא רישיון תוכנה המשמש לתוכנה חופשית. הוא שימוש לראשונה עבור תוכנות בפרויקט מוזילה אבל משמש גם לתוכנות רבות אחרות.
הרישיון הוא רישיון copyleft חלש (דומה במידת מה ל־LGPL) - שימוש בו מחייב הפצת שינויים בתוכנה, אולם שימוש בו כספריה לא מחייב הפצת שינויים בתוכנית שמשתמשת בו. להבדיל מרישיון ה-LGPL, הוא חל על כל קובץ בנפרד, ולא על כל התוכנית או כל הספרייה.
היסטוריה
כאשר חברת נטסקייפ החליטה לשחרר את קוד המקור של הדפדפן שלה וליצור את פרויקט מוזילה היא החליטה לכתוב רישיון תוכנה מתאים. גרסה 1.0 התבררה כמנוסחת בצורה לא מתאימה ולכן שוחרר עדכון לנוסח, שהוא גרסה 1.1.
בשנת 2010 החלה קרן מוזילה לכתוב גרסה חדשה של הרישיון: 2.0. לגרסה הזו יש ניסוח פחות משפטי ומסורבל. כמו כן היא אמורה לפתור בעיות תאימות עם מספר רישיונות פופולריים לתוכנה חופשית. הגרסה הסופית פורסמה בשלושה בינואר 2012.
אחזור קרקע בנמל ולינגטון
אחזור קרקע בנמל ולינגטון, בירת ניו זילנד, הייתה פעולה הנדסית שנעשתה בהדרגה מאמצע המאה ה-19 ועד 1970. היא שינתה כליל את קו החוף של העיר והוסיפה לה שטח של למעלה מ-1.55 קילומטר רבוע.
ייבוש הקרקע
הפעולות הראשונות של ייבוש קרקע בנמל העיר נעשו על ידי אזרחים פרטיים. ב-1852 הוכנה התוכנית השיטתית הראשונה לייבוש קרקע על ידי הממשל המקומי. כעבור שלוש שנים (1855) פקדה את ניו זילנד רעידת אדמה עזה בעוצמה של 8.2 דרגות בסולם ריכטר. היא הביאה להתרוממות הקרקע בחלק מקו החוף של העיר (עד ל-1.5 מטרים בחלק מהמקומות) וליצירת שטחי ביצות, באופן שהפך את חלק מהרציפים בנמל לבלתי ראויים לשימוש. גם התפתחות זו תרמה לקידום תהליך ייבוש הקרקע בעיר, שבמסגרתו יובשו שטחי הביצה שנוצרו.
בשנת 1870 הוקמה מועצת עיריית ולינגטון, ועד תום השנה הושלם ייבוש שטח של 280 דונם על ידי שפיכתה למים של אדמה שנלקחה מגבעות בעורף העיר. ב-1880 הוקמה מועצת הניהול של נמל ולינגטון ומלאכת ייבוש האדמה חולקה בינה לבין עיריית ולינגטון וממשל איי ניו זילנד. בעקבות תהליך ייבוש האדמה מאז ועד תום המאה ה-19 השתנה קו החוף של הנמל לחלוטין ביחס לתוואי המקורי שלו עם ייסוד העיר. לא נותרו בו חלקות בבעלות פרטית והוא עבר כולו לניהולה של ועדת הנמל.
בשנת 1976 קבעה הקרן לאתרים היסטוריים של ניו זילנד במדרכות בוולינגטון 14 לוחיות, אשר סימנו את מיקומו של קו החוף ההיסטורי המקורי של העיר.
שירות חשאי
שירות חשאי הוא זרוע ביצועית חשאית של השלטון בחלק ממדינות העולם, והיא בעלת מטרות וסמכויות המשתנות ממדינה למדינה. כך, למשל, במדינות מסוימות השירות החשאי הוא בעל סמכויות של סוכנות ריגול, ואילו במדינות אחרות הוא בעל סמכויות שיטור ומהווה משטרה חשאית.
לשירות חשאי של מדינה יכולות להיות סמכויות שיטור שונות שאין לגופים אחרים בממשלה (כמו פיקוח ומעקב אחר האוכלוסייה). סמכויות אלה תלויות בהחלטות הממשלות ויכולות לפעול בחופשיות בבית ובחשאיות מחוץ למדינה (דוגמה לכך היא פעילות שירות הביטחון הפדרלי הרוסי שפועל כשירות ביטחון פנים אך מפעיל גם זרוע חשאית לפעולות מחוץ למדינה) או להפך.
לרוב משטרה חשאית וסוכנות ריגול נחשבים לשירותים חשאיים. במשטרים ומדינות שונות הוקמו גופים שכונו בשם שירות חשאי או משטרה חשאית כמו גוף Agentes in rebus באימפריה הרומית, או שירותי ביטחון לגיטימיים כמו השב"כ, FBI ושירות הביטחון הפדרלי הרוסי.
עירית נתן בנדק
עירית נתן בֶּנֶדֶק (נולדה ב-19 בנובמבר 1968) היא שחקנית, מדבבת, יוצרת ומורה למשחק ישראלית.
ביוגרפיה
עירית נתן-בנדק נולדה בלוד והיא בוגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב (1997).
הצגות שבהן הופיעה: "גבר אשה מילים" (עליה זכתה בפרס המשחק בפסטיבל עכו 99), "האשה שרצתה", "לילה בתל אביב", "השליח" (תיאטרון צוותא), "ילדים רעים", "ינטל" (התיאטרון הקאמרי), "האוהל האדום", "התבוננות", "מעשה מופלא" (התיאטרון הערבי-עברי ביפו), "סיפור פשוט" ע"פ עגנון בתיאטרון חיפה. "משחקי חברה", "שיחות לילה", "איכה?", "האישה מן הים" מאת הנריק איבסן (בתיאטרון תמונע) בבימויו של שלומי ליברמן, "פצפונת ואנטון" (תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער), "מחכות לכבודו" (פרס השחקנית, פסטיבל Smallבמה 2005), "המלך ליר" בבימויו של יוסי יזרעאלי באוניברסיטת ת"א. ב-2012 הופיעה בהצגת היחיד "בומפס והופ" בתיאטרון צוותא. ב-2013 שיחקה בהצגה המלט בתיאטרון תמונע.
בטלוויזיה הופיעה בסרט "וסרמן איש הגשם" ובתוכניות הטלוויזיה "לגעת באושר", "החיים זה לא הכל", "שאול", "פרשת השבוע", "מי פירסט סוני", "עבודה ערבית" ועוד.
בשנת 2011 שיחקה בסדרה האינטרנטית של ynet "במעגל סגור" בתפקיד אלנה, לצד הנרי דוד וליאל דניר, ושיחקה בתפקיד אורח בסדרה "סברי מרנן" את אשתו של צבי, יעל.
בנוסף לתפקידי המשחק שלה, היא משמשת כמדבבת. בין ההפקות שדיבבה נכללות "טינקרבל", "וול-E", "טרמפ לירח", "האי של נים", "הצ'יוואווה מבוורלי הילס" ו"החתול של שרק".
חיים אישיים
מתגוררת בגבעתיים, נשואה לשחקן דביר בנדק ולשניים שתי בנות.
אברהם-לואי ברגה
חייו
אברהם-לואי ברגה נולד בקנטון נשאטל בשווייץ (שהיה באותה העת נסיכות פרוסית) לאביו ז'ונא-לואי ברגה (Jonas-Louis Breguet) ולאמו סוזן-מרגריט בולה (Suzanne-Marguerite Bolle). בגיל 10 נפטר אביו של ברגה הצעיר, ולימודיו הרשמיים הופסקו בגיל 12. אימו נשאה בשנית לז'וזף טאטה, נצר למשפחת שענים, וזה ניסה במשך זמן מה לשכנע את ברגה הצעיר להיכנס לעסקי השענות, ללא הצלחה. לבסוף, בגיל 15, הסכים ברגה ללמוד את המקצוע ונשלח כשוליה לשען אלמוני בוורסאי. לחצר המלוכה דאז הייתה השפעה רבה על מקצוע השענות וטובי השענים פעלו באזור ורסאי.
במהרה הדהים ברגה את מורו בכישרונו ובאינטליגנציה שלו. הוא השלים את השכלתו בשיעורי ערב במתמטיקה בקולג' מאזרין, ומורו בקולג' דאג להציג את ברגה הצעיר בפני המלך לואי XII של צרפת. המלך התעניין מאוד במכניקה והזמין מאוחר יותר עבודות רבות אצל ברגה, ובכלל זה את שעון ה-perpetuelle (שעון שנמתח מעצמו), ששימח את המלך במיוחד.
אולם זמן קצר לאחר תחילת לימודיו נפטר מורו של ברגה, ואחריו גם אימו ואביו החורג, וברגה הצעיר נאלץ לפרנס את עצמו ואת אחותו הצעירה באופן בלתי ידוע, עד אשר הקים את העסק הפרטי שלו. ברגה השלים את תקופת החונכות שלו ונישא ב-1775 לססיל מארי-לואיז להוייה, ויחד איתה ייסד את חברת השעונים ברגה בפריז. ברגה המציא מנגנונים מכניים חדשניים לשעונים, ובכלל זה את מנגנון ה-tourbillon למתיחה אוטומטית של השעון, לצד חידושים רבים אחרים. רבות מהמצאותיו נותרו פורצות-דרך עד ימינו.
בתוך עשר שנים קיבל ברגה הזמנות ממשפחות האצולה של צרפת ומחצר המלוכה. השעון המפורסם ביותר של ברגה תוכנן ככל הנראה עבור מארי אנטואנט ונקרא על שמה (השעון גם היה ידוע כ"שעון מספר 160" מאחר שזה היה השעון ה-160 שהכין ברגה), אולם הכנתו הושלמה רק לאחר הוצאתה להורג במהפכה הצרפתית. שעון זה מוצג במוזיאון ל. א. מאיר לאמנות האסלאם בירושלים לצד כ-57 שעונים אחרים של ברגה, ובהם גם "שעון ה-Sympathiques". כל השעונים האלה נתרמו על ידי בתו של האספן, ורה סלומונס, שהקימה את המוזיאון.
היסטוריה של אריזונה
ההיסטוריה של אריזונה מתייחסת לרצף האירועים המקושר לאריזונה, שהיא מדינה הנמצאת באזור הדרום מערבי של ארצות הברית.
האזור משך אליו ספרדים ומקסיקנים החל מראשית המאה ה-19, בשל אגדות על שפע המינרלים שאפשר לכרות בה.
ב-1853 ביצעה ארצות הברית את רכישת גדסדן שבמסגרתה סופח לטריטוריית ניו מקסיקו שטח נוסף, שעבר לאחר מכן לטריטוריית אריזונה, שהפכה לבסוף למדינת אריזונה.
ב-1864 ריפא רופא אמריקני, שנישבה בידי אינדיאנים, את אחד משוביו ובתמורה נלקח למכרה פתוח שבו טען כי "ניתן לאסוף את הזהב מהקרקע". הסיפור הניע משלחת מחקר אמריקנית רצינית ב-1869, שאמנם לא מצאה זהב, אך חנתה בחווה שממנה צמחה העיר פיניקס.
במלחמת האזרחים האמריקאית הייתה אריזונה חלק מהקונפדרציה. היא גם המדינה האחרונה שהצטרפה לארצות הברית מבין 48 המדינות הסמוכות זו לזו.
טריטוריית אריזונה (קונפדרציה)
טריטוריית אריזונה של קונפדרציית המדינות של אמריקה הייתה טריטוריה מאורגנת בשליטת הקונפדרציה שהתקיימה בין 1861 ל-1865. שטחה חפף, הגם שלא היה זהה, לטריטוריית אריזונה שנוצרה על ידי ארצות הברית ב־1863. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית התרחשו בה מספר קרבות חשובים, בעיקר עקב נתיב הפלישה האפשרי שהיה בכוחה להציע לקונפדרציה לעבר דרום קליפורניה.
היסטוריה
בטרם מלחמת האזרחים האמריקנית היה כל שטחן של מדינות אריזונה וניו מקסיקו של היום חלק מטריטוריית ניו מקסיקו. אולם, לאחר הגדלת הטריטוריה ברכישת גדסדן, התעוררו בקרב ממשלת הטריטוריה בסנטה פה חששות בקשר ליכולתה לשלוט בשטחה הדרומי.
ב-29 באוגוסט 1856 התכנסה ועדה בטוסון ובה הועלה לראשונה באופן רשמי רעיון יצירתה של "טריטוריית אריזונה" עצמאית בחלקה הדרומי של טריטוריית ניו מקסיקו הקיימת. בוועדה נוסחה עצומה למען הצעת החלוקה, שנחתמה על ידי 256 איש ונשלחה לקונגרס ארצות הברית, ואף נבחר נציגה של הטריטוריה המוצעת לקונגרס.
בינואר 1857 הצעת החוק למען יצירת הטריטוריה הוצגה בבית הנבחרים, אך לא התקבלה בטענה שאוכלוסייתה של הטריטוריה המוצעת קטנה מדי. הצעת חוק דומה בסנאט נחלה אף היא כישלון.
ההתנגדות להצעות החוק נבעה בחלקה מחשש שהמתיישבים בחלקה הדרומי של טריטוריית ניו מקסיקו נתונים להשפעתם של פעילים דרומיים שהיו מעוניינים להרחיב את מנהג העבדות לעבר אזור הדרום מערב.
בפברואר 1858 אישר בית המחוקקים של טריטוריית ניו מקסיקו את ההצעה ליצירת טריטוריית אריזונה, בתנאי שכל האינדיאנים בטריטוריה יועברו לשטחה הצפוני של אריזונה.
ביולי 1860 נערכה ועדה נוספת בטוסון בהשתתפות מתיישבים מחלקה הדרומי של הטריטוריה, בה נוסחה חוקה לטריטוריה החדשה, ואף נבחר לה מושל.
לאחר שפרצה מלחמת האזרחים, התמיכה בקונפדרציה הייתה חזקה בקרב חלקיה הדרומיים של הטריטוריה. ב-1861 כוח חיילים מטקסס בפיקודו של לוטננט קולונל ג'ון ביילור פלש לטריטוריה ואילץ את חיילי האיחוד בה להיכנע. ב-1 באוגוסט 1861, הכריז הוא על טריטוריית אריזונה העצמאית בהתאם לגבולות שהוצעו בוועידת טוסון, ומינה עצמו למושל.
ב-28 באוגוסט באותה השנה התכנסה ועדה נוספת בטוסון בה הוחלט על הצטרפות הטריטוריה לקונפדרציה. ההצעה לארגון הטריטוריה הועברה בקונגרס הקונפדרציה ב-13 בינואר 1862 ואושררה על ידי הנשיא ג'פרסון דייוויס ב־14 בפברואר 1862.
מאמצי הקונפדרציה להבטיח את שליטתה באזור הובילו לקרב ניו מקסיקו.
טריטוריית אריזונה (ארצות הברית)
טריטוריית אריזונה הייתה טריטוריה מאורגנת מאוגדת של ארצות הברית שהתקיימה בין 1863 ל-1912.
היסטוריה
בעקבות היווצרה של טריטוריית אריזונה בחלקה הדרומי של טריטוריית ניו מקסיקו ב-1861 (לאחר פרוץ מלחמת האזרחים) וקבלתה לקונפדרציה בפברואר 1862, עברה במרץ של אותה השנה בבית הנבחרים של ארצות הברית הצעת חוק ליצירת טריטוריית אריזונה של ארצות הברית. גבולה של הטריטוריה המוצעת היה שונה במכוון מזה של טריטוריית אריזונה הקיימת וזאת על מנת שלא להכיר בה דה פקטו. ההצעה עברה בסנאט בפברואר 1863 ונחתמה ב-24 בפברואר על ידי הנשיא לינקולן. בשעת היווצרה של הטריטוריה הייתה נתונה הבירה המוצעת טוסון בשליטת הקונפדרציה ולכן שימשה פרסקוט כבירה הזמנית. ב-1867 לאחר סיום המלחמה עברה הבירה לטוסון, וב-1889 עברה היא שוב לפיניקס. ב-14 בפברואר 1912 הייתה הטריטוריה למדינה ה-48 של ארצות הברית, המדינה האחרונה שהצטרפה לארצות הברית מבין 48 המדינות בארצות הברית גופא.
סקפה פלו
מלחמת העולם הראשונה
בסיס הצי המלכותי הבריטי, שנטל חלק בקרב יוטלנד היה בסקפה פלו. הבסיס הותקף פעמיים על ידי צוללות גרמניות, אך שתי ההתקפות נכשלו והצוללות U-18 ו-U-116 הוטבעו.
בעקבות כניעת גרמניה בסוף מלחמת העולם הראשונה, הועברו למשמורת בגאטר סאונד שבסקפה פלו 74 מאוניות צי הים הפתוח של הצי הגרמני, ממתינות לתוצאות השיחות בורסאי שם יוחלט על עתידן. ב-21 ביוני 1919, לאחר שעיקר הצי הבריטי יצא את המעגן לצורך אימונים, הורה סגן אדמירל לודוויג פון רויטר, המפקד הגרמני הבכיר בסקפה פלו, להציף ולהטביע את האוניות כדי למנוע את נפילתן לידיים בריטיות. חמישים ואחת אוניות טבעו. תשעה אנשים מתו במהלך הניסיונות להציל את האוניות מטיבוע, והם היו החללים האחרונים במלחמת העולם הראשונה.
מלחמת העולם השנייה
בתחילת מלחמת העולם השנייה, ב-14 באוקטובר 1939, הצליחה הצוללת הגרמנית U-47 בפיקודו של גונתר פריאן לחדור לתוך המעגן בסקפה פלו ולהטביע את אוניית המערכה אה"מ רויאל אוק. הטורפדו שירה פריאן פער חור בקוטר 9 מטרים בדופן האונייה הבריטית והיא שקעה למצולות בתוך דקות ספורות. מבין 1400 אנשי צוותה קיפחו 833 את חייהם. טרופת האונייה היא כיום קבר צבאי מוגן. לאחר ההתקפה פקד וינסטון צ'רצ'יל לבנות מספר סוללות לחסימת המבואות המזרחיים של סקפה פלו; סוללות אלה נבנו על ידי שבויי מלחמה איטלקים, שהוחזקו באיי אורקני. "מחסומי צ'רצ'יל" אלה משמשים כיום כדרכי גישה מהאי המרכזי אל האיים בוריי ודרום רונלדסיי, למרות שהם חוסמים את התעבורה הימית.
שלושה ימים לאחר התקפת הצוללת פשטו ארבעה מפציצי יונקרס של הלופטוואפה על סקפה פלו באחת מההפצצות הראשונות מן האוויר על בריטניה במלחמה. בהתקפה ניזוקה קשה אוניית המערכה הקשישה אה"מ "איירון דיוק" (1912), ששימשה כבסיס צף, אך אחד המפציצים הופל על ידי סוללת תותחים נגד-מטוסים באי הוי.
מרכז המבקרים
מרכז המבקרים נמצא באי הוי, והוא ממוקם בתחנת התדלוק לאוניות ובמכל אחסנת דלק שהוסב לתפקידו החדש. התצוגות כוללות מיצג תלת-ממדי של מראה האי והאוניות קודם שהוטבעו. ניתן להגיע לאי במעבורת המקומית, המפליגה פעמים אחדות ביום. במרכז שירותי הסעדה למטיילים.
צלילה ספורטיבית
צי האוניות הגרמניות הטבועות נעשה מקום נופש פופולרי של צוללים. על הצוללים לקבל אישור מוקדם משלטונות הנמל, וניתן להשיגו בחנויות ובמרכזי הצלילה. רוב האוניות הטרופות שקועות בעומקים שבין 35 ל-50 מטרים. הצוללים אינם רשאים להיכנס לתוך הטרופות או למשות חפצים מתוכן או מסביבתן.
וירטמברג-באדן
וירטמברג-באדן (בגרמנית: Württemberg-Baden) הייתה מדינה היסטורית שהתקיימה בימי גרמניה המערבית (הרפובליקה הפדרלית של גרמניה). המדינה הוקמה ב-1945 תחת אזור הכיבוש האמריקני לאחר מלחמת העולם השנייה. עיר הבירה שלה הייתה שטוטגרט. וירטמברג-באדן חדלה מלהתקיים ב-1952 לאחר שמוזגה למדינה חדשה בשם באדן-וירטמברג.
היסטוריה
וירטמברג-באדן הורכבה מחלקה הצפוני של המדינה החופשית וירטמברג ומחלקה הצפוני של רפובליקת באדן. חלקה הדרומי של וירטמברג הפך למדינת וירטמברג-הוהנצולרן תחת הכיבוש הצרפתי, כמו כן חלקה הדרומי של רפובליקת באדן הפך למדינת דרום באדן, שהייתה אף היא תחת הכיבוש הצרפתי. החלוקה בין החלק הצפוני לדרומי הוגדרה באמצעות נתיב (Autobahnen) שחיבר בין קרלסרוהה למינכן באזור האמריקני.
ב-24 בנובמבר 1946 נבחר הפרלמנט הראשון של וירטמברג-באדן, וב-18 במאי 1947 חוקקה חוקה חדשה לגרמניה המערבית. ב-23 במאי 1949 עם הקמת גרמניה המערבית, הצטרפה וירטמברג-באדן לרפובליקה הפדרלית.
ב-24 בספטמבר 1950 נערכה הצבעה בווירטמברג-באדן, וירטמברג-הוהנצולרן ודרום באדן בנוגע למיזוג שלוש המדינות. משאל העם התרחש ב-16 בדצמבר 1951 ושלוש המדינות אוחדו ב-24 באפריל 1952 ויצרו מדינה חדשה בשם באדן-וירטמברג, שמהווה כיום אחת מ-16 המדינות הפדרליות שמרכיבות את גרמניה המודרנית.
החץ הירוק: ציידי הקשת הארוכה
החץ הירוק: ציידי הקשת הארוכה (באנגלית: Green Arrow: The Longbow Hunters) היא מיני סדרת קומיקס בת שלוש חוברות שפורסמה בחוברות הקומיקס החץ הירוק בין אוגוסט לאוקטובר 1987 על ידי חברת DC קומיקס. את הסדרה כתב ואייר מייק גרל.
המיני סדרה הייתה מועמדת לפרס אייזנר בשנת 1988, והייתה פופולרית דיו כדי שגרל יפקח על הרצתה של סדרת כותרים על דמותו של החץ הירוק, שנמשכה כ-11 שנים.
תקציר עלילה
ביום הולדתו הארבעים, אוליבר קווין עובר מסטאר סיטי להתגורר בסיאטל, וושינגטון - המקום בו מתגוררת חברתו דיינה לאנס. הוא משנה את תחפושתו ונוטש את השימוש בחצי התכסיס המוכרים שלו לטובת ציוד חץ וקשת מסורתי יותר. בעוד החץ הירוק מנסה לאתר רוצח סדרתי שנודע בשם "המשסף מסיאטל" ואשר הורג פרוצות באזור, הקנרית השחורה מנסה להסתנן לתוך ארגון סמים ששייך לאיל הון בשם קייל מגנור.
אוליבר עוקב אחר הרוצח לתוך מסתור תת-קרקעי בסיאטל, ומגלה שמדובר בחופר מנהרות מעורער בנפשו במלחמת וייטנאם. המשסף מתנפל על אוליבר ונמלט כדי להרוג שוב ככל הנראה, אך קשתית מסתורית הנושאת קעקוע דרקון על זרועה יורה במשסף ובאופנוען שנקלע למקום לפני שנעלמת. הקשתית מתגלה כאשה אסייתית בשם שאדו, ביתו של סוכן יאקוזה שנכלא בתקופת מלחמת העולם השנייה, במקום בו חיילים אמריקנים וביניהם מגנור אילצו אותו להסגיר מקום מסתור בו חבוי זהב של היאקוזה. כתוצאה מחילול כבודו, סוכן היאקוזה הרג את עצמו לאות כפרה. כאשר שאדו הגיעה לבגרות, היא בחרה לצוד אחר אותם אלה אשר המיטו קלון באביה וביאקוזה. האופנוען שאותו הרגה היה אחד מאותם חיילים, שהשתמש בזהב היאקוזה כדי להקים אימפריה כלכלית. אוליבר מאתר את מיקומה של שאדו, אך מובס בעימות ביניהם.
בהמשך, אוליבר שומע בביתו חדשות המדווחות על הירצחו של ספק הסמים אחריו רדפה דיינה. הוא נתקף בפאניקה ועושה את דרכו במהירות למחסן ממנו הסמים הופצו בנמל. שם הוא מוצא את דיינה קשורה ועל סף מוות, אחרי שעברה עינויים רבים. ללא כל היסוס, אוליבר הורג את זה שעינה אותה וכן את האחרים הנמצאים במעבדת הסמים, כולל אחד מקורבנותיה המיועדים של שאדו. אחרי שמגנור למד אודות הנעשה בנמל, הוא מזהיר את איש הקשר שלו ב-CIA, אוסבורן, כי הוא מעוניין בעבודת שמירה טובה יותר בעסקה הבאה שלהם. בתגובה, אוסבורן שוכר את אשף הלחימה אדי פיירס לחסל את שאדו.
צבי אקשטיין
צבי (צביקה) אקשטיין (נולד ב-9 באפריל 1949) הוא פרופסור מן המניין ודיקן בית ספר לכלכלה באוניברסיטת רייכמן. הוא משמש פרופסור אמריטוס בבית הספר לכלכלה של אוניברסיטת תל אביב ע"ש איתן ברגלס. מופקד הקתדרה ע"ש ג'ודית וויליאם בולינג'ה בבית ספר למנהל עסקים וורטון, אוניברסיטת פנסילבניה. כיהן בתפקיד המשנה לנגיד בנק ישראל (2011-2006). נושא הרצאת וולרס-באולי (The Walras-Bowley Lecture) לשנת 2008 ועמית החברה האקונומטרית.
ביוגרפיה
צבי אקשטיין נולד ברמת גן ועבר עם אמו לקיבוץ יקום, בו גדל עד אחרי צבא. בצה"ל שירת בחיל השריון. בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת תל אביב (1974). עשה דוקטורט באוניברסיטת מינסוטה, ארצות הברית (1980-1976), בה זכה במלגת קורדה, קיבל את התואר דוקטור בשנת 1981. נושא עבודת הדוקטורט היה: "מודלים של ציפיות רציונליות של הצע מוצרי חקלאות; המקרה המצרי." מנחיו לדוקטורט היו הפרופסורים אן קרוגר (לימים מנהלת מחלקת המחקר בבנק העולמי וסגנית ראשונה של מנהל קרן המטבע הבינלאומית) והפרופסורים כריסטופר סימס ותומאס סרג'נט (חתני פרס נובל לכלכלה ב-2011). עבד כ-Assistant Professor במחלקה לכלכלה ובמכון לצמיחה כלכלית באוניברסיטת ייל (1984-1980).
ב-1983 מונה למרצה בבית הספר לכלכלה של אוניברסיטה תל אביב, מונה למרצה בכיר עם קביעות ב-1985, לפרופסור חבר ב-1989 ולפרופסור מן המניין ב-1999. עמד בראש בית הספר לכלכלה ע"ש איתן ברגלס (2001-1999). היה פרופסור חבר אורח במחלקה לכלכלה של אוניברסיטת קרנגי מלון (1987-1986), פרופסור חבר אורח במחלקה לכלכלה של אוניברסיטת פיטסבורג (1988-1987). כיהן כפרופסור מן המניין במחלקה לכלכלה של אוניברסיטת בוסטון (2001-1989) וכפרופסור מן המניין במחלקה לכלכלה של אוניברסיטת מינסוטה (2006-2001).
ב-19 ביוני 2008 נשא צבי אקשטיין את הרצאת וולרס-באולי (The Walras-Bowley Lecture), בכנס החברה האקונומטרית של צפון אמריקה. זו הרצאה שנתית שניתנת על ידי כלכלן אירופאי נבחר ונושא הרצאתו, שהוגשה ביחד עם אסנת ליפשיץ, היה "Dynamic Female Labor Supply".
החל מינואר 2011 מכהן כדיקן מייסד של בית ספר לכלכלה במרכז הבינתחומי הרצליה והחל מאוגוסט 2014 מכהן גם כדיקן בית ספר אריסון למנהל עסקים במרכז הבינתחומי. מכהן כמנהל מכון אהרן למדיניות כלכלית במרכז הבינתחומי, ומשמש כחבר במועצה הציבורית של המכון החרדי למחקרי מדיניות בירושלים.
החל משנת 1981 הוא חבר החברה האקונומטרית ואגודת הכלכלה האמריקאית. מאז שנת 1997 עמית מחקר ב-CEPR) Center for Economic and Policy Research) המרכז למחקר מדיניות כלכלית. מאז שנת 1998 עמית מחקר ב-IZA) Institute for the Study of Labor), המכון למחקר העבודה.
בשנת 2000 נבחר לעמית החברה האקונומטרית (Econometric Society).
צבי אקשטיין נשוי להדסה מאז שנת 1975 ולהם שלושה ילדים.
פעילות עסקית וציבורית
צבי אקשטיין כיהן כיושב ראש ועדת ההשקעות ומנהל קרנות להק של בנק הפועלים, ישראל (1993-1992). כיהן כדירקטור מטעם הציבור במי עדן (1997-1992). מונה בידי השר לקליטת העלייה יאיר צבן ליושב ראש הוועדה המקצועית ל"קידום התעסוקה של מהנדסים ומומחים אחרים מבין המהגרים על מנת לקדם את השימוש בהון האנושי של גל המהגרים האחרון" (1995-1994). כיהן כיושב ראש ועדת ההשקעות ומנהל קופות הגמל בבנק מרכנתיל דיסקונט (1998-1993, 2006-2002). היה חבר הוועדה הממשלתית בנושא שכר המינימום (2000). כיהן כיושב ראש ועדת ההשקעות ומנהל קופות הגמל בבנק לאומי לישראל (2001-1998).
מונה בידי שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט לחבר הוועדה הציבורית לתיקון חוק ההגבלים העסקיים (2005). באותה שנה מונה בידי שר הביטחון שאול מופז לחבר הוועדה הציבורית לקיצור שירות החובה בצה"ל. כיהן כיועץ לפדרל ריזרב במיניאפוליס (2006-2001).
עמד בראש ועדות ממשלתיות בנושאים של עובדים זרים, עובדים בחקלאות ועובדים פלסטינים בישראל במשך היותו המשנה לנגיד בנק ישראל. כמו כן עמד בראש הוועדה שמונתה על ידי שר התמ"ת ושהתוותה את מדיניות התעסוקה לטווח הארוך בישראל (2011-2010).
עמד בראש שתי ועדות בנושא ההייטק – האחת במשרד המדען הראשי והשנייה מטעם שר המדע, הטכנולוגיה והחלל יעקב פרי (2013-14). הוא עמד בראש ועדת תעסוקה 2030.
בנק ישראל
צבי אקשטיין כיהן כמשנה לנגיד בנק ישראל סטנלי פישר (2011-2006).
במסגרת עבודתו הוביל את תהליך הסליקה של Repo (מכשיר פיננסי בו ניתן לקבל מזומן כנגד שווה ערך של איגרות חוב ולהפך), ויצר את התשתית הרגולטיבית המתאימה לשוק ה-Repo בישראל. הקים את פורום שוק ההון במשותף עם החשב הכללי באוצר ועמד בראש צוות בין-משרדי שיצר תשתית רגולטיבית וחקיקה לאיגוח תזרימים פיננסים בישראל. היה אחראי על הקמת החטיבה לסטטיסטיקה, אחראי על הקמה ותפקוד חטיבת השווקים, נטל חלק בהחלטות בדיוני הצוות המצומצם על גובה הריבית ולקח חלק בהחלטות על ההתערבות בשוק המט"ח ממרץ 2008.
הגירה וניידות בשוק העבודה הישראלי, 1990 עד 2009
לאחר התמוטטות ברית המועצות ב-1991, היגרו יהודים רבים יוצאי חבר העמים לישראל. במהלך עשר השנים שלאחר מכן, ישראל קלטה כ-900,000 מהגרים ממדינות ברית המועצות לשעבר, כמות שהייתה שווה לכעשרים אחוזים מאוכלוסייתה של מדינת ישראל. אחוז ניכר המהגרים החדשים שהיו בגיל העבודה היו בוגרי אוניברסיטה ועתירי ניסיון. בהגיעם לישראל הם זכו לחבילת הטבות שכללה סיוע בשכר דירה, קורסים בלימוד עברית והכשרה מקצועית. פרק זמן זה מהווה ניסוי טבעי לבחינת תוצאותיה של הגירה גדולה, השופעת בעובדים מיומנים. הספר מציג ניתוח פרטני של התהליך ההדרגתי של השדרוג התעסוקתי של המהגרים ושל העלייה בשכר שנלוותה לכך.
בהתבסס על הניתוח שלהם, המחברים מסיקים שלמרות שחלק גדול של גל ההגירה היה בלתי צפוי, הם יכלו להשתלב בשוק העבודה המקומי בלי שום השפעה שלילית ארוכת טווח על הישראלים הוותיקים. התמורה להשקעה בהון אנושי מקומי (שפה ומקצוע התואם כישורים) היא גבוהה מאוד. יחד עם זאת, היא נמשכת על פני תקופה של כחמש עד שבע שנים בממוצע.
הספר ראה אור בהוצאת המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) בשנת 2012 והוא נכתב ביחד עם ד"ר שרית כהן-גולדנר מאוניברסיטת בר-אילן ופרופ' יורם וייס מאוניברסיטת תל אביב.
המיתון הגדול: לקחים לבנקאים בכירים
משבר הסאבפריים זעזע לא רק את הכלכלה הגלובלית אלא גם את התפישה המקובלת בדבר מדיניות כלכלית. הספר בוחן גם את התפקיד המרכזי שמילאו בנקים גדולים במשבר והתפקיד שהם יכולים למלא במניעת או בהכנה לקראת משברים עתידיים.
המחברים מתמקדים במדיניות מוניטרית, שדה חדש של macroprudential policy, ובסוגיות של שערי החליפין, זרימת הון, בנקאות ושווקים פיננסיים. הם בוחנים את ניסיונן של כלכלות מתפתחות ומפותחות כאחת, מנסים לשער למה חלקן, בכללן ישראל ואוסטרליה סבלו קלות מהמשבר, בעוד אחרות, למשל אירלנד – סבלו ממשבר פיננסי קשה.
אקשטיין ערך את הספר ביחד עם קובי ברוידא, ממחלקת המחקר של בנק ישראל, פרופ' סטנלי פישר, לשעבר נגיד בנק ישראל וד"ר קרנית פלוג, נגידת בנק ישראל לשעבר.
צמיחה והתפתחות ואוכלוסייה
גדילתן של ערים: תאוריה ועדויות מצרפת ויפן
האוכלוסייה היחסית של ארבעים האזורים האורבניים המובילים של צרפת ויפן נותרה קבועה במהלך תקופות התיעוש והעיור של ארצות אלו. המחברים הראו שלערים גדולות יותר יהיו רמות גבוהות יותר של הון אנושי, דמי שכירות גבוהים יותר ושכר גבוה יותר בממוצע לעובד. במאמר מוצגת התופעה של גידול מקביל של ערים, של שמירה על גודל יחסי קבוע של הערים הגדולות ושל העדר תוספת של ערים חדשות או התרסקות של ערים ישנות במשך התהליך הגדול של עיור המתלווה לתהליך של צמיחה כלכלית.
כלכלת עבודה
למה נוער נושר מבית ספר תיכון: השפעותיהן של העדפות, הזדמנויות ויכולות
המחברים פיתחו מודל המנתח את השפעת הלימודים בתיכון על החלטות הנוגעות לתעסוקה בזמן הלימודים, להישגים ולהחלטה לסיים את לימודי התיכון ללא תעודת גמר. אמידת המודל הראתה שנוער שנושר מתיכון הוא בעל מאפיינים שונים מאלה שמסיימים תיכון – הם בעלי יכולות נמוכות יותר בבית הספר או בעלי מוטיבציה נמוכה יותר, יש להם ציפיות נמוכות יותר באשר לתגמולים להם יזכו לאחר סיום הלימודים, הם שמים דגש רב יותר על תרבות הפנאי ופחות על הנוכחות בלימודים.
המאמר נכתב ביחד עם פרופ' קנט וו. וולפין מאוניברסיטת רייס ביוסטון בארצות הברית.
ההשתתפות בכוח העבודה של נשים נשואות וניסיון עבודה בבחירה אנדוגנית
המחברים הראו שההחלטה אם לעבוד אם לאו מושפעת מהתשואה על הניסיון. לכן אישה שרכשה ניסיון עבודה בגיל צעיר – מנצלת זאת בגיל מבוגר יותר. בצורה כזו נשים בעלות השכלה מקבלות שכר גבוה יותר ורוכשות ניסיון נוסף. בנוסף לכך המחברים מצאו שככל שיש יותר ילדים קטנים וככל שמשכורתו של הבעל גבוהה יותר, פוחתת באופן ניכר השתתפותה של האישה בכוח העבודה, בעוד שלהשכלה רבה יותר יש השפעה חיובית על ההשתתפות בעבודה.
המאמר נכתב ביחד עם פרופ' קנט וו. וולפין מאוניברסיטת רייס.
חוק חינוך חובה והשפעתו על צמיחה, התפלגות ההכנסות ורווחה
במאמר המחברים משתמשים במודל הדורות החופפים בשיקלול המרכיבים של הון יצור והון אנושי, כגורמים המשפיעים על איכותה של העבודה. בכל דור הורים משקיעים בחינוכם של ילדיהם אולם מתעלמים מההשפעות החיצוניות שלו על התפוקה הנצברת. ממשלה מתערבת במתן חינוך חובה מגבירה את הצמיחה הכלכלית, בעוד התפלגות ההכנסה הבין-דורית נעשית שווה יותר. בנוסף לכך, בטווח הארוך, רוב הפרטים בכל דור הם במצב טוב יותר בשל חינוך חובה.
המאמר נכתב ביחד עם פרופ' יצחק זילכה מאוניברסיטת ת"א.
המאמר חוקר את תכונותיהם של ההתפלגות ההדדית של פרק הזמן של חיפוש עבודה ראשונה במשרה מלאה בתום הלימודים ושל השכר שניתן לעבודה זו במסגרת המודל התאורטי search-matching-bargaining. המאמר נכתב ביחד עם פרופ' קנט וו. וולפין מאוניברסיטת פנסילבניה.
אמידה של מודל חיפוש בשווי משקל מנתוני פנל על פרטים
במאמר זה אקשטיין ווולפין אומדים מודל של חיפוש עבודה בשווי משקל תוך שימוש בנתוני פנל. זו העבודה הראשונה שאמדה מודל של משחקים מסוג נאש על בסיס נתונים של פרטים כאשר השכר נפתר אנדוגנית. הממצא המרכזי הוא שמודל מסוג זה לא נותן מענה למידת הפיזור של שכר בין פרטים עם רקע מקצועי והון אנושי זהה. לכן, יש לאפשר במודלים קיומן של חברות עם פריון שונה לעובדים עם הון אנושי זהה.
כלכלת מוניטרית ומקרו-כלכלה
תוצאות מקרו-כלכליות של טרור: התאוריה וחקר מקרה של ישראל
המאמר נכתב ב-2004 ומנתח את השפעת הטרור על הכלכלה הישראלית בשנים שקדמו לו ובמיוחד בתקופת האינתיפאדה השנייה. המחקר מאפשר להבין את השינויים במגמה ובמחזור העסקים של הכלכלה הישראלית. ההערכות מראות שטרור גורם להפחתת ההכנסה והצריכה לטווח הארוך. במאמר נטען שאם הטרור יימשך, ומחיר הדמים שהוא יגבה יהיה באותו שיעור כמו מוות מתאונות דרכים, ניתן לצפות שתהיה הפחתה בצריכה לנפש בכ-5% ב-2004. אם ישראל לא הייתה סובלת מטרור במהלך שלוש השנים הקודמות לפרסום המאמר, המחברים העריכו שהתוצר לנפש היה גבוה ב-10% יותר משהוא ב-2004.
המאמר נכתב ביחד עם פרופ' דניאל צידון.
אקשטיין הראה שעצירת האינפלציה בישראל נעשתה בעיקר על ידי כתוצאה של חיסול הגירעון בתקציב הממשלה אשר מומן לפני כן באמצעות הדפסת כסף. זאת עם מחיר אפסי בתעסוקה אך עם תועלת גדולה כתוצאה של ירידת האינפלציה וצמצום הנזק שהיא גורמת לתועלות הפרטים במשק.
פיתוח, צמיחה ואוכלוסייה
מודל ציפיות רציונליות של הצע מוצרים חקלאיים
המאמר דן בחקלאות המצרית מראשית המאה העשרים ועד לשנת 1968. קיימת תופעה של מחזוריות בענפי החקלאות (תופעת העכביש). כשהמחיר עולה - התפוקה עולה יותר מהרגיל וכשהמחיר יורד – התפוקה יורדת יותר מהרגיל. הספרות הכלכלית נהגה להתייחס לכך כאל חוסר רציונליות של החקלאים. אקשטיין הראה שניתן לייחס זאת למחזור הזרעים. כשהמחיר עולה מגדילים את התפוקה יותר מהרגיל כדי להעלות את הרווח. הדבר גורם לירידה בפיריון הקרקע, כי משתמשים באותה הקרקע לאותו מוצר ואחר-כך מקטינים את התפוקה, כשלמעשה זוהי תופעה נורמלית ורציונלית.
קאסיני-הויגנס
קאסיני הייתה גשושית שנשלחה על ידי נאס"א וסוכנות החלל האירופית לחקור את כוכב הלכת שבתאי וירחיו. הגשושית שוגרה ב-15 באוקטובר 1997 מנמל החלל קייפ קנוורל, פלורידה ונכנסה למסלול סביב שבתאי ב-1 ביולי 2004. קאסיני הייתה הגשושית הרביעית אשר ביקרה בשבתאי והראשונה שנכנסה למסלול סביבו. היא סיימה את משימתה ב-15 בספטמבר 2017.
הגשושית קרויה על שם ג'ובאני דומניקו קאסיני וכריסטיאן הויגנס‎.
מסעה של קאסיני אל שבתאי
הגשושית שוגרה בכיוון הפוך ליעדה. במקום לשלוח אותה בכיוון הפוך מזה של השמש, כיוון בו נמצא מסלולו של שבתאי יחסית לכדור הארץ, היא שוגרה דווקא לכיוון השמש, לעבר כוכב הלכת נוגה, הקרוב לשמש יותר מאשר כדור הארץ. הגשושית התקרבה אל נוגה ועברה בסמוך אליו. זאת על מנת להאיץ את מהירות הגשושית, בטכניקה הקרויה מקלעת כבידתית.
בכבידה של נוגה נעשה שימוש פעמיים: ב-26 באפריל 1998 וב-24 ביוני 1999. לאחר מכן, ב-18 באוגוסט 1999, עברה קאסיני ליד כדור הארץ והסתייעה בכבידתו להאצת מהירותה. הבא בתור (והאחרון) להאיץ את הגשושית היה כוכב הלכת הענק צדק, הגדול והמאסיבי שבין כוכבי הלכת של מערכת השמש. הדבר התרחש ב-30 בדצמבר 2000.
בסיום מסעה, כאשר הגיעה לקרבת שבתאי ביולי 2004, הופעל מנועה העיקרי של קאסיני למשך תשעים ושבע דקות כדי להאט את תנועתה. פעולה זו גרמה לה להיכנס למסלול יציב סביב שבתאי, שבו הגשושית נשארה עד 15 ספטמבר 2017, המועד שבו הוכנסה הגשושית לאטמוספירת הכוכב ונשרפה.
מהלך המשימה
המשימה הראשית של קאסיני נמשכה 4 שנים והסתיימה בינואר 2008.
הארכת המשימה הראשונה, שנקראה Cassini Equinox Mission הייתה לשנתיים נוספות והסתיימה בספטמבר 2010.
הארכת המשימה השנייה היא עד לספטמבר 2017. משימה זו נקראת Solstice Mission. הארכת משימה זו התחילה במהלך נקודת ההיפוך החורפית של החלק הצפוני (winter solstice) ועד לנקודת ההיפוך הקיצית (summer solstice)
שלב סיום המשימה (The Grand Finale) החל עם התקרבות קאסיני אל שבתאי וטבעותיו ב-23 באפריל 2017. קאסיני נכנסה למסלול הקרב והולך לשבתאי ומשימתה הסתיימה ב-15 בספטמבר 2017, כאשר קאסיני נשרפה עם חדירתה לחלק העליון של האטמוספירה.
ממצאים
פרומתאוס הוא אחד הירחים הקטנים, בעל קוטר של 91 ק"מ. כל 14.7 שעות חוצה פרומתאוס את הטבעת F, מושך אחריו חלקיקי קרח ואבק ויוצר שובל בו אין חלקיקים. כל סיבוב נעשה במיקום מעט שונה מהקודם וכך נוצרים מספר שבלים.
הגשושית שלחה קריאות מגנטיות של שבתאי שתרמו להשערת טבעות ריאה.
הנחתת הויגנס
ב-24 בדצמבר 2004 הופרדה מקאסיני הנחתת הויגנס, וב-14 בינואר 2005 היא נחתה על טיטאן, ירח של שבתאי. מיד עם נחיתתה החלה הגשושית לשדר תמונות ממקום הנחיתה.
חמי פרס
נחמיה (חמי) פרס (נולד ביולי 1958) הוא מבכירי תעשיית ההון סיכון בישראל. מאז 1996, הוא שותף-מייסד ומנכ"ל בקרן הון סיכון "פיטנגו".
ביוגרפיה
חמי פרס הוא בנם הצעיר של סוניה ושמעון פרס, אח לצביה ולדן וליוני פרס. הוא נקרא על שם נחמיה ארגוב, מזכירו הצבאי של ראש הממשלה דוד בן-גוריון וידיד טוב של אביו. חמי גדל והתחנך בתל אביב, ואת לימודיו התיכוניים עשה באורט טכניקום בגבעתיים.
בשנת 1976 סיים את לימודיו והתגייס לצה"ל. פרס התקבל לקורס טיס, והודח פעמיים מהקורס. לאחר מכן במשך זמן מה שירת בחיל השריון. את קורס הטיס השלישי סיים בהצלחה כטייס מסוק קרב ב-1980. בשנת 1985 זכה פרס לתעודת הערכה ממפקד חיל האוויר, יחד עם נועם נחמני, על הצלת צוות מסוק קוברה שטס עמו במבנה בטיסה לילית, והתרסק בשפך הירדן לכנרת. באותה שנה השתחרר פרס מהצבא, ופנה ללימודים באוניברסיטת תל אביב בהנדסת תעשייה וניהול, אותם סיים ב-1990. כטייס מילואים לחם פרס במבצע ענבי זעם.
פרס משמש כיו"ר הוועד המנהל של מרכז פרס לשלום. הוא חבר באגודת הידידים של רשת אורט ישראל המקדמת את החינוך המדעי-טכנולוגי בישראל, כיהן כיו"ר לשכת המסחר ישראל-אמריקה בשנים 2008-2011.
פרס כיהן כיו"ר איגוד קרנות הון הסיכון בישראל בין השנים 2002 - 2004; במהלך כהונתו יצא נגד כוונת הממשלה, בראשות שרון, לקצץ את תקציב המדען הראשי.
נשוי לגילה ואב לשלושה, המאייר נדב, גיא ויעל. מתגורר ברעננה.
בשנת 2022 נפטר בנו גיא עקב דום לב.
קריירה עסקית
פרס נשכר כמנהל פיתוח עסקי בחברת Decision Systems Israel) DSI), חברת היי טק העוסקת בפיתוח תוכנה לשוק הצבאי והאזרחי. ב-1992 הקים, בהשקעה ראשונית של חברת DSI ומשקיעים נוספים בסך מיליון דולר, את קרן הון הסיכון "מופ"ת - מחקר ופיתוח תעשייתי" (שבהמשך שונה שמה ל"מופת קרן הטכנולוגיה לישראל בע"מ"), אחת מהקרנות הראשונות בישראל שהוקמה כחלק מתוכנית "ענבל" (יוזמה לעידוד הון סיכון בגיבוי חברת הביטוח הממשלתית ענבל). הקרן גייסה כ-6 מיליון דולר בבורסה לניירות ערך בתל אביב ב-1993. באוגוסט 1993 השקיעה הקרן 1.5 מיליון דולר תמורת מחצית מהמניות של חברת ווקלטק (החברה הראשונה בעולם שהצליחה להעביר קול על-גבי רשת האינטרנט). בפברואר 1996 הונפקה בנאסד"ק וגייסה כ-48 מיליון דולר. כמו כן השקיעה הקרן בחברות "פראדיים גיאופיזיקל" ו"אורכית תקשורת" שהונפקו בנאסד"ק ושלוש חברות שנרכשו במהלך השנים 1994-1996 על ידי חברות אמריקאיות: "שני מחשבים" שנמכרה לאינטל בשנת 1994. נייסקום שנמכרה בשנת 1994 ל-3COM תמורת 53 מיליון דולר, "סקורפיו" שנמכרה ל-US Robotics באוגוסט 1996 תמורת 72 מיליון דולר.
בשנת 1996, החליט לעזוב את קרן מופת וחבר לרמי קליש בהקמת קרן "פולריס 2" בשותפות עם קבוצת "דוברת שרם", שהייתה שותפה גם בחברת הניהול של הקרן "דש פולריס". בנובמבר 1996 גייסה 50 מיליון דולר מקבוצת משקיעים שכללה את חברת "קלארידג'" של צ'ארלס ברונפמן, אריסון השקעות, חברת טבע ובנק לאומי. בסך הכל גייסה קרן "פולריס 2" 125 מיליון דולר ובשנת 2000 כבר כיסתה את ההשקעה והניבה רווח של כ-200 מיליון דולר.
הצלחתה של "פולריס 2" הביאה להקמת קרנות המשך, תחת השם "פיטנגו", והפיכתו של פרס לאחד מאנשי הון הסיכון הבולטים בישראל.
מדרוג דן אנד ברדסטריט עולה כי קרן פיטנגו, בייסודם ובניהולם של פרס וקליש, היא קרן הון הסיכון הגדולה בישראל, עם הון מנוהל בהיקף של כ-2 מיליארד דולר.
פרס מחזיק בין היתר גם במניות בחברת "iDigital", שמייצגת את חברת אפל בארץ מאז 2007.
צבי שפירא (איש תקשורת)
צבי (צביקה) שפירא (נולד ב-15 בדצמבר 1941) הוא איש תקשורת בתחומי הטלוויזיה, הקולנוע, הרדיו והחינוך. שפירא היה מפקד גלי צה"ל, ניהל את הטלוויזיה החינוכית, הפיק סרטים ותוכניות טלוויזיה וכן הקים וניהל את בית הספר "כותרת" לעיתונאות ולתקשורת. מנהל כיום את מיזם יד ושם לשותפות בהפקת סרטים.
ביוגרפיה
בשנת 1978 התמנה למפקד גלי צה"ל, על ידי הרמטכ"ל רפאל איתן ושר הביטחון עזר ויצמן, וכיהן בתפקיד זה עד 1982. בתקופת כהונתו הוקמה מערכת החדשות הפועלת 24 שעות ביממה, וכן הוקמה רשת שידורי ה-FM, והתחנה זכתה לראשונה לבכורה בשיעורי ההאזנה.
לאחר שפרש התמנה שפירא למנהל התוכניות בטלוויזיה הישראלית, והחל מ-1986 הוא פועל כמפיק סרטים עצמאי. הפיק סרטי קולנוע, סרטי תעודה ודרמות טלוויזיה בישראל, באירופה ובאפריקה.
ב-1989 הקים וניהל את "כותרת", בית הספר לעיתונאות ולתקשורת. ב-1996 הקים וניהל את תחנת הרדיו האזורי אמצע הדרך. ב-2000 התמנה למנהל הטלוויזיה החינוכית, ועמד בראש המאבק למניעת סגירתה ולהמשך פעילותה. כיהן בתפקיד עד שנת 2003. החל מ-2008 מנהל שפירא את פרויקט יד ושם לשותפות בהפקת סרטים.
שפירא הוא בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה ובפילוסופיה, מרצה בתחומי התקשורת והעיתונאות, וכן פעל כמגשר בתחומי דיני המשפחה ודיני העבודה.
סרטי קולנוע וטלוויזיה
אלטלנה – שותף להפקה, סדרת טלוויזיה בת 3 פרקים על פרשת אלטלנה, הופקה עבור שידורי קשת, ערוץ 2.
עכשיו או לעולם לא – שותף להפקה, סרט טלוויזיה בן 83 דקות, המתרחש בימים שלפני הקמת המדינה בין כ"ט בנובמבר ועד להכרזת המדינה במאי 1948. שודר בערוץ 2.
בסימן ונוס – שותף להפקה, מיני סדרה של שלושה פרקים בני 50 דקות ע"פ ספרו של אורי אדלמן. שודר בהוט ובערוץ 2.
קפה עם לימון – מפיק, סרט קולנוע העוסק בקליטת שחקן תיאטרון, עולה חדש, בישראל. הסרט צולם בישראל ובמוסקבה.
נקמה יהודית – שותף בהפקת סרט קולנוע, קופרודוקציה ישראלית-אוקראינית, המתרחש בישראל ובחצי האי קרים.
סרטי תעודה ותוכניות
מהפכת הקטיפה – סרט תיעודי על המהפכה בצ'כוסלובקיה. שותף להפקת סרט ישראלי ראשון שצולם בארץ זו. שודר בטלוויזיה הישראלית.
הנספח הספרדי – קופרודוקציה ישראלית-איטלקית, סרט תיעודי שצולם בהונגריה, באיטליה ובישראל, על איטלקי שהציל אלפי יהודים בבודפשט בסוף מלחמת העולם השנייה. שודר בטלוויזיה הישראלית, האיטלקית והגרמנית.
פרנץ קפקא – שותף להפקת דרמה דוקומנטרית, בקופרודוקציה ישראלית-צ'כית. שודר בטלוויזיה הישראלית, הצ'כית, הצרפתית והגרמנית.
בית לבן – סרט תיעודי מוזיקלי – הזמר אבי טולדנו חוזר למרוקו בהפקה ישראלית ראשונה בארץ זו. שודר בטלוויזיה הישראלית.
גדוד העבודה – סרט תיעודי על גדוד העבודה, בפרספקטיבה של 60 שנה. שודר בטלוויזיה הישראלית.
דרכים – סרט תיעודי על 10 שנים לעליית יהודי רוסיה. הסרט צולם ברוסיה ובישראל ושודר בערוץ 1.
תופעה – סרט תעודה מוזיקלי על להקת רוק של נשים חרדיות המופיעות אך ורק לפני קהלי נשים במגזר החרדי. שודר בערוץ 2.
פרשת נילי – דוקו-דרמה אשר הופקה עבור המרכז למורשת קהיליית המודיעין הישראלית. שודר בערוצי הכבלים.
טלוויזיה בפורטוגל
שידורי הטלוויזיה בפורטוגל החלו כשידורי ניסיון ב-1956 על ידי תאגיד השידור הפורטוגלי (RTP), שלה היה מונופול על שידורי הטלוויזיה עד שנת 1992. שידורי קבע החלו בפורטוגל ב-7 במרץ 1957. שידורים בצבע החלו ב-10 במרץ 1980.
שירות הטלוויזיה הדיגיטלית הארצית (DTT) הושק בשלב מאוחר מאוד ביחס למדינות אחרות באירופה, ופורטוגל נמצאת במקום האחרון מבין 34 מדינות אירופיות עם ההצעה הכי פחות אטרקטיבית של טלוויזיה דיגיטלית. כיוון שכך, אחוז הפורטוגלים שמנויים לשירותי הכבלים, הלוויין וה-IPTV גבוה מאוד לעומת יתר מדינות אירופה.
היסטוריה
רשות הרדיו והטלוויזיה הפורטוגלית RTP החלה ב-4 בספטמבר 1956 בשידורי ניסיון. באותה עת על שידורי הטלוויזיה בפורטוגל הוחלו כללים רבים יותר לעומת מדינות אחרות, היות שפורטוגל עוד הייתה תחת שלטון הדיקטטור אנטוניו דה אוליביירה סלזאר והטלוויזיה, בדומה לכל כלי תקשורת אחר באותה תקופה בפורטוגל היה תחת פיקוח הדוק של הצנזורה. נפילת הדיקטטורה הפורטוגלית ב-25 באפריל 1974 הובילה לחירות גדולה יותר ולהחלשת הצנזורה.
השידור הראשון בצבע היה בשנת 1975 בעת הבחירות לאספה המכוננת, ובאופן חלקי עד 10 במרץ 1980, עת עברו שידורי הטלוויזיה באופן מלא לצבע.
עד 1992 הושקו כמה ערוצי טלוויזיה ציבוריים בפורטוגל: ב-7 במרץ 1957 הושק ערוץ הטלוויזיה הפורטוגלי הראשון, RTP1, ב-25 בדצמבר 1968 הושק ערוץ RTP2, ובפברואר 1992 הושק ערוץ RTP Internacional, ערוץ טלוויזיה בינלאומי בבעלות רשות השידור הציבורית.
תחילת התחרות
כמו כן באותה שנה החלו שידורי הטלוויזיה בכבלים. כמו כן בשנת 1998 נבחנה האפשרות להשיק שירות טלוויזיה דיגיטלי וכך גם בשנים 2002 ו-2003, אך ללא תוצאה. רק באביב 2009 הושק השירות עם ארבעת ערוצי הברודקאסט, ובמאי 2011 הופסקו השידורים האנלוגיים בפורטוגל. בכבלים השידורים האנלוגיים נמשכו, אך בשנת 2017 כובו גם הם.
שידור ציבורי
בתאוריה, השידור הציבורי אמור להגן על עצמאותו ועל עצמאות התכנים שהוא משדר, שכן הוא אינו עוסק בהכנסות מפרסומות. לפיכך, הוא אינו נדרש לעניין מדידת הרייטינג. בפורטוגל, השידור הציבורי נמצא באחריות רשות השידור הפורטוגלית, שנקראת RTP. רשות זו הייתה הראשונה שהחלה לשדר בפורטוגל, והיה לה מונופול על השידורים הטלוויזיוניים בפורטוגל, מונופול אשר נשבר עם עלייתם של ערוצי טלוויזיה פרטיים. בנוסף לערוצים המתוארים מטה, קיימים עוד כמה ערוצי טלוויזיה ציבוריים אזוריים המשדרים בפורטוגל.
RTP1
RTP1 הוא ערוץ הטלוויזיה הראשון שהחל לשדר בפורטוגל בשנת 1957. במשך זמן קצר נקרא ערוץ זה גם "ערוץ 1", היות שהוא היה הערוץ היחיד ששידר במדינה. ערוץ זה הוא אחד מערוצי הטלוויזיה הנצפים ביותר בפורטוגל, והערוץ הראשי של השידור הציבורי בפורטוגל.
להעיר את נד
להעיר את נד (באנגלית: Waking Ned Devine) הוא סרט קולנוע אירי משנת 1998 בכיכובם של איאן באנן, דייוויד קלי, פינולה פלנגן, ג'יימס נסביט וסוזן לינץ'.
טלוויזיה בפורטוגל
RTP2
RTP2 הוא ערוץ הטלוויזיה השני שהחל לשדר בפורטוגל בשנת 1968. כיום הערוץ משמש בעיקר כחלופה לערוץ הראשי, RTP1. הערוץ אינו משדר פרסומות.
להעיר את נד
דייוויד קלי היה מועמד לפרס גילדת שחקני המסך על תפקידו בסרט. את המוזיקה לסרט חיבר המלחין האירי שאון דיווי (Shaun Davey). צילומי הסרט נערכו בכפר קרגניש ואתרים נוספים באי מאן.
טלוויזיה בפורטוגל
RTP2
בדומה לערוץ BBC Two, גם ערוץ RTP2 משדר בעיקר תוכן אינטלקטואלי וחינוכי, בדומה לערוץ ARTE הצרפתי. מאז שנת 2007, נתח השוק של הערוץ עומד על בין 5%-7%
להעיר את נד
תקציר העלילה
ג'קי אושיי (איאן באנן) ומייקל או'סאליבן (דייוויד קלי) הם שני קשישים, חברים טובים מאז ילדותם, המתגוררים בכפר (הבדיוני) טאלימור שבאירלנד, שבו 52 תושבים בלבד.
טלוויזיה בפורטוגל
RTP3
RTP3 הוא ערוץ הטלוויזיה הציבורי השלישי שהחל לשדר בפורטוגל בשנת 2001. זהו ערוץ חדשות אשר פועל 24 שעות ביממה. הערוץ זמין בשידורי הכבלים, הלוויין וזמין לקליטה חופשית על ידי שידורי הטלוויזיה הדיגיטלית היבשתיים.
להעיר את נד
תקציר העלילה
כאשר נודע להם שהזוכה בפרס הגדול בלוטו הלאומי של אירלנד הוא תושב טאלימור, הם מחליטים, יחד עם אנני (פינולה פלנגן), אשתו של ג'קי, לגלות מיהו הזוכה. אחרי שהם עורכים סעודה ומציעים עוף לכל תושבי הכפר ואינם מגלים את זהות הזוכה, הם מבקרים בלילה את נד דיוויין, קשיש תושב הכפר וידיד טוב של השניים, שהוא היחיד שלא הגיע לארוחה. נד נמצא מת בביתו כשכרטיס הלוטו הזוכה עדיין בידו - הזכייה גרמה לו להתרגשות רבה שהביאה למותו. לנד אין קרובי משפחה שידרשו את הפרס במקומו, ונראה שהזכייה תרד לטמיון.
טלוויזיה בפורטוגל
RTP3
על אף שרוב התוכניות של הערוץ עוסקות בחדשות, לעיתים הערוץ משדר גם כמה אירועי ספורט, כגון האולימפיאדה או גביע הקונפדרציות.
להעיר את נד
תקציר העלילה
בעקבות חלום שחלם על בילוי משותף שלו ושל נד בדיג, ג'קי משוכנע שנד היה רוצה שכולם יחלקו בזכייה שלו. הוא ומייקל חוזרים עוד באותו הלילה לביתו של נד כדי לאסוף כמה שיותר מידע אישי עליו, בניסיון לדרוש את כספי הזכייה במקומו. הם מחליטים להערים על הלוטו ולדרוש את כספי הזכייה תוך שמייקל מתחזה לנד.
טלוויזיה בפורטוגל
ARTV
ARTV הוא ערוץ טלוויזיה ציבורי פורטוגלי, אשר נמצא בבעלות המדינה, ומשדר בשידור חי את ישיבות הפרלמנט הפורטוגלי, לצד תוכניות פוליטיקה שונות. על אף שהערוץ ציבורי, הוא אינו נמצא בבעלות RTP, והוא פועל במתכונת דומה לזו של ערוץ הכנסת.
להעיר את נד
תקציר העלילה
במקביל, תושבת הכפר הצעירה מגי אוטול (סוזן לינץ') מקיימת קשר סוער עם פין (ג'יימס נסביט), חוואי מקומי המגדל חזירים, ומכונה בשל כך "פיג" פין. פין משוכנע שהוא אביו של מוריס, בנה של מגי, ובעוד השניים מעוניינים זה בזו - נרתעת מגי מריח החזירים שדבק בפין דרך קבע, ומתלבטת בין פין לבין מחזר נוסף.
טלוויזיה בפורטוגל
RTP Internacional
ערוץ RTP Internacional (ידוע גם בשמו המקוצר RTPi) הוא שירות הטלוויזיה הבינלאומי של RTP. הערוץ משדר תוכניות מקומיות לצד תוכניות מיוחדות אשר מיועדות לקהילות מהגרים פורטוגליים באירופה, אפריקה, דרום אמריקה, צפון אמריקה, מקאו ומזרח טימור.
להעיר את נד
תקציר העלילה
לאחר שג'קי ומייקל מתקשרים למשרדי הלוטו ודורשים את כספי הזכייה, נשלח מפקח מטעם הלוטו אל הכפר כדי לוודא את זהותו של נד. הוא פוגש את ג'קי על חוף הים ומבקש ממנו להנחות אותו לביתו של נד. בעוד ג'קי לוקח את המפקח בדרך עוקפת כדי לעכבו, ממהר מייקל אל ביתו של נד ופורץ פנימה, כדי שיוכל לפתוח את דלת הבית ולהעמיד פנים שהוא נד.
טלוויזיה בפורטוגל
טלוויזיה מסחרית
בשנת 1992 עלו לשידור שני ערוצי טלוויזיה מסחריים, ובכך נורתה יריית הפתיחה לתחרות בטלוויזיה בפורטוגל. עם זאת, לא קיימים יותר משני ערוצי טלוויזיה מסחריים בפורטוגל, היות ששוק הפרסום הפורטוגלי אינו מסוגל להחזיק יותר משני ערוצי טלוויזיה מסחריים, לצד שני ערוצי טלוויזיה ציבוריים.
להעיר את נד
תקציר העלילה
כשמתברר שהסכום המדובר הוא גדול הרבה יותר משציפו - כ-7 מיליון לירות איריות - ג'קי ומייקל משתפים את כל 52 אנשי הכפר בתוכנית להערים על המפקח ולקבל את כספי הזכייה, כך שהכפר כולו יאשר את היותו של נד בריא ושלם ויאשר את זהותו של מיקל כנד, וכספי הפרס יתחלקו באופן שווה בין כל התושבים. כל התושבים מסכימים לתוכנית, פרט לאישה אחת, ליזי קווין, קשישה נרגנת. היא דורשת מיליון לירות איריות מכספי הזכייה, ומאיימת שאם לא תמולא דרישתה, תדווח למשרדי הלוטו על התרמית ועל ידי כך תקבל עשרה אחוז מכספי הזכייה תוך סיבוכו של הכפר כולו בפלילים. ג'קי מסרב לדרישתה.
טלוויזיה בפורטוגל
SIC
SIC היא רשת טלוויזיה וחברת מדיה פורטוגלית, אשר מפעילה כמה ערוצי טלוויזיה, ובבעלותה ערוץ הדגל SIC, שהוא ערוץ הטלוויזיה הארצי השלישי שהושק בפורטוגל ב-6 באוקטובר 1992, והערוץ המסחרי הראשון שהושק בפורטוגל. הערוץ נמצא בבעלות תאגיד המדיה הפורטוגלי אימפרסה. בבעלות התאגיד נמצאים גם ערוץ חדשות, ערוץ בידור המכוון לנשים, ערוץ לילדים, ערוץ בינלאומי וערוץ בידור המתמקד במפורסמים.
להעיר את נד
תקציר העלילה
הכפר כולו, למעט ליזי, משתתף במאמץ להסתיר מהמפקח את זהותו האמיתית של מייקל. כאשר הכפר כולו מתכנס בכנסייה לרגל טקס האשכבה של נד, נכנס המפקח במקרה לכנסייה, ולאחר שהתושבים מבחינים בו כיוון שהתעטש עקב אלרגיה ממנה הוא סובל - מעמיד ג'קי, הנואם את נאום האשכבה, פנים כאילו הטקס הוא לכבודו של מייקל. הוא נושא כביכול הספד למייקל ומדבר בשבחו של מייקל והחברות ארוכת השנים ביניהם, מול מייקל ושאר אנשי הכפר המתרגשים בעליל מדבריו.
טלוויזיה בפורטוגל
TVI
Televisão Independente (בתרגום לעברית "טלוויזיה עצמאית") הוא ערוץ הטלוויזיה הארצי הרביעי שהושק בפורטוגל בשנת 1993. הערוץ הוא המוביל מבחינת נתוני הרייטינג מאז שנת 2005. והוא משדר בעיקר תוכניות פורטוגליות מקוריות, לצד תוכניות ריאליטי שנרכשו מחו"ל דוגמת האח הגדול.
להעיר את נד
תקציר העלילה
המפקח בא על סיפוקו ומשתכנע שמייקל הוא נד, נותן למייקל המחאה על סכום הפרס, ואנשי הכפר מתכנסים בפאב המקומי לחגוג את קבלת כספי הפרס. באותו זמן עושה ליזי קווין את דרכה באיטיות אל הטלפון הקרוב ביותר, טלפון ציבורי הנמצא מחוץ לכפר על קצה צוק, כדי לדווח על התרמית למשרדי הלוטו. בעודה מחייגת, עושה את דרכו המפקח של הלוטו במכוניתו אל מחוץ לכפר, ושוב מתעטש. ההתעטשות גורמת לו לאבד את השליטה על ההגה, והוא מתחמק בקושי מתאונה חזיתית עם מכונית המגיעה מולו - מכוניתו של הכומר של טאלימור החוזר לכפר משנת שבתון. מכוניתו של הכומר שנאלצה לחמוק מהתאונה מתנגשת בתא הטלפון בו נמצאת ליזי, ותא הטלפון, וליזי בתוכו, נופל במורד הצוק ומתרסק.
טלוויזיה בפורטוגל
ערוצי הטלוויזיה הנצפים ביותר
רשימת ערוצי הטלוויזיה הנצפים ביותר בפורטוגל נכון למאי 2018:
להעיר את נד
תקציר העלילה
בחגיגה בפאב מאתר ג'קי את מגי המאושרת, שיכולה כעת לממש את אהבתה לפין לאחר שחלקו בכספי הזכייה מאפשר לו לעזוב את גידול החזירים. היא מגלה לג'קי את סודה - נד הוא אביו האמיתי של מוריס, כך שמבחינה טכנית מוריס הוא יורשו של נד וזכאי לכל כספי הפרס. ג'קי דוחק בה לדרוש בשמו של מוריס את הכסף במלואו, אך מגי מסרבת, כיוון שגילוי הסוד יגרום לפרידתה מפין, ומוריס יגדל ללא אב.
טלוויזיה בפורטוגל
טלוויזיה בכבלים
בשנת 1992 הושקו שידורי הטלוויזיה בכבלים הראשונים בפורטוגל באזור מדיירה. בשנת 1994 הושק שירות TVCabo אשר הציע ללקוחותיו חבילה מרוכזת של טלוויזיה בכבלים, אינטרנט, קו טלפון נייח וקו טלפון נייד. זהו השירות הטלוויזיה הגדול ביותר בפורטוגל ואחד מהגדולים ביותר באירופה. בשנת 2005 החל שירות TVCabo את המעבר לשידורים דיגיטליים.
להעיר את נד
תקציר העלילה
בסצנה המסיימת את הסרט יוצאים ג'קי ומייקל, עם מוריס וחלק מתושבי הכפר, אל צוק המשקיף אל הים, כשבידיהם כוסות משקה. הם מרימים את כוסותיהם לשמיים לכבודו של נד דיוויין, ומודים לו על המתנה שהעניק לכפר כולו עם מותו.
טלוויזיה בפורטוגל
טלוויזיה בכבלים
עם תחילת שידורי הטלוויזיה הדיגיטלית, חייבה ANACOM (רשות התקשורת הפורטוגלית) את כל מפעילי הטלוויזיה לעבור לטכנולוגיה זו.
טלוויזיה בלוויין
שירותי טלוויזיה בלוויין קיימים בפורטוגל מאז שנת 1998. כיום קיימים שני שירותים כאלו, והם מספקים שירותים נוספים מלבד טלוויזיה בלוויין.