cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית הטקסטיל
המבנה
כל ששת המגדלים חולקים בסיס משותף בעל עיצוב אחיד בתכנון האדריכלים אמנון ניב ואמנון שוורץ, באורך של 140 מטר מצפון לדרום וברוחב של 120 מטר ממזרח למערב. במרכז הפלטפורמה המשותפת משתרעת חצר מרכזית גדולה, אשר כיום כמעט ואינה נמצאת בשימוש והיא ברובה עזובה ומוזנחת. בחלקה הצפוני של הפלטפורמה, בין בית התעשייה ובית גיבור, לבין מלון דן פנורמה, משתרעת כיכר מוגבהת בשם "כיכר השעות היפות", אשר הייתה אמורה להיות הקצה המערבי של שדרות רוטשילד שתוכננו בשנות ה-60 לחצות דרך שכונת נווה צדק ולהסתיים בחוף הים בנקודה זו - תכנון אשר לא יצא אל הפועל. כתוצאה מכך, בדומה לחצר הפנימית במרכז הפלטפורמה, גם כיכר מוגבהת זו נותרות היום ללא שימוש והיא עזובה ומוזנחת, חרף המגדלים והמלונות הסובבים לה.
ששת המגדלים של מרכז הטקסטיל ערוכים בשלושה צמדים, כאשר לכל זוג מראה ומאפיינים משותפים - שניים בצידו הדרומי של המבנה, שניים בצידו הצפוני ושניים נוספים בתווך:
תעשיית רכב בישראל
וספה
בשנת 1954, ביקש התעשיין אפרים אילין לייבא את קטנועי למברטה לישראל. עקב המגבלות על הוצאת מטבע זר מישראל באותן שנים, הציע אילין שחברת קייזר-אילין תעשיות תרכיב את הקטנועים בישראל, בשילוב רכיבים תוצרת הארץ. באוקטובר 1955 קיבל אילין אישור להקים את המפעל, אך אחר כך הגיע להסכם עם החברה המתחרה וספה, והקים מפעל הרכבה בצפת, שהרכיב כ-10 קטנועים ליום. לאחר שהחלו תלונות על מחיר הקטנועים לעומת מחיר הקטנועים מיבוא, הייצור הופסק לזמן מה וחודש ביולי 1957. ביוני 1960, ערך משרד האוצר בדיקה כלכלית לכדאיות קו הייצור. מסקנתו הייתה שאין כדאיות מאחר שהערך המוסף במפעל הוא נמוך, ומכיוון שהמוצר המוגמר הוא "תוצרת הארץ" אין נגבה מכס והוא מוגן בפני יבוא. בנוסף, מאחר שנאסר יבוא, האוצר מפסיד את ההכנסות ממכס, למורת שהמחיר הסופי לצרכן היה זהה למחיר קטנוע מיובא. קייזר-אילין תעשיות החליטה להמשיך בייצור, למרות שהותר יבוא קטנועים, אך סגרה את המפעל בצפת והוא הייצור עבר למפעל הקיים קייזר-אילין בחיפה, והמשיך עד 1967.
למברטה
בתחילת 1957 חתם קונצרן כור תעשיות על הסכם להרכבת קטנועי למברטה בישראל. באוגוסט 1957 יצא קבוצה של מהנדסים מ"כור" לביקור לימודים במפעל במילנו כהכנה לתחילת הקמת מפעל ההרכבה בישראל, שתוכנן לייצור 5,000 קטנועים לשוק המקומי וליצוא. בדצמבר 1957, יצאו הקטנועים הראשונים ממפעל ההרכבה שהוקם בקריית שמונה כשלוחה של מפעל וולקן מחיפה, את חישוקי הגלגלים ייצר מפעל המתכת של קיבוץ מנרה. הצמיגים גם ייצרו בישראל. במהלך 1958 הורכבו במפעל כ-12 קטנועים ביום, בתחילת 1959, הופסק הייצור במפעל עקב חוסר כדאיות כלכלית.
אליאנס חברה לצמיגים
מפעל 'צמיגי אליאנס' הוקם בשנת 1950 על ידי קבוצת משקיעים מישראל ומארצות הברית, בשיתוף חברת סולל בונה.
אליאנס מתמחה כיום בפיתוח, ייצור ושיווק של צמיגים עבור חקלאות, יערנות, בנייה, תעשייה, עפר ויישומי OEM. אליאנס מתמחה בצמיגים חקלאיים רדיאליים ודיאגונליים מתקדמים, צמיגים תעשייתיים רב תכליתיים, קו שלם של צמיגי Flotation, צמיגי יערנות מסיביים וצמיגים לעבודות עפר וצמיגי OTR.
רבל
חברת רבל אי.סי.אס., שלה מפעלים בקיבוץ רביבים ובבאר שבע, עוסקת בפיתוח וייצור של מערכות אוורור ומכלולים מפלסטיק לתעשיית הרכב.
מצברים
בישראל פועלים שני מפעלים לייצור ושיווק מצברים לרכב, וולקן תעשיות רכב ושנפ.
רי אוטומוטיב
רי אוטומוטיב (REE) עוסקת בפיתוח רכב חשמלי שבו כל רכיבי התשתית (מתלים, מנוע, מערכת ההיגוי, בלמים, חיישנים, מערכות בקרת טמפרטורה ומערכות אלקטרוניות) נמצאים בצמוד לגלגלי הרכב, כך ששלדת הרכב שטוחה ומאפשרת עיצוב של גוף הרכב ללא האילוצים של רכיבים אלה ברכב רגיל. לחברה שיתופי פעולה עם יצרני רכב ויצרני מכלולים לרכב. ביולי 2021 החלה להיסחר בנאסד"ק, לאחר שהתמזגה עם חברת ספאק.
אלקטריאון וירלס
חברת אלקטריאון וירלס, שמרכזה בבית ינאי ולה חברה בת בשוודיה, עוסקת בפיתוח ציוד לטעינה אלחוטית של כלי רכב חשמליים, בזמן נסיעתם בכביש ובזמן שהם חונים. טכנולוגית החברה מורכבת משלושה מרכיבים בסיסיים: המוצרים שפיתחה החברה נמצאים בניסוי בישראל ובמדינות נוספות.
רכיבי תוכנה וחומרה
בתחילת המאה ה-21 החל עידן חדש בתעשיית הרכב העולמית, עם שילובם של רכיבי תוכנה וחומרה ייעודיים בכלי הרכב. מגמה זו התגברה בעשור השני של המאה ה-21 עם החתירה לרכב אוטונומי. בתחום זה יש לתעשייה הישראלית מקום נכבד - בישראל צמחו חברות הזנק רבות, בהן כאלה שהפכו למובילות עולמיות בתחומן, ויצרני רכב גדולים השקיעו בחברות הזנק ישראליות והקימו בישראל מרכזי מחקר ופיתוח. חברות ישראליות נוספות עוסקות בפיתוח מערכות הגנת סייבר לכלי רכב.
מובילאיי
מובילאיי היא חברת טכנולוגיה ישראלית העוסקת בפיתוח, ייצור ושיווק מערכות סיוע מתקדמות לנהג (ADAS), המבוססות על טכנולוגיות עיבוד תמונה. המערכת, אשר כוללת מצלמה אחת בלבד, מתריעה בזמן אמת מפני מגוון סכנות התנגשות, סטיית הרכב מנתיב נסיעתו, ומאפשרת שליטה על אורות הדרך הגבוהים. פונקציות אלה משמשות כמעין "עין שלישית" עבור הנהג ומאפשרות למנוע תאונות דרכים. מובילאיי חלוצה ומובילה בתחומה ועורכת מגוון שיתופי פעולה עם תעשיית הרכב העולמית. המשרדים הראשיים של מובילאיי ומרכז הפיתוח ממוקמים בירושלים, ומשרדי המכירות פרוסים ברחבי העולם. החברה שילבה את המכשיר תוצרתה ברכביהן של עשרות יצרניות רכב ברחבי העולם.
במרץ 2017 הודיעה חברת אינטל על רכישת חברת מובילאיי תמורת 15.3 מיליארד דולר.
מובילאיי מפתחת גם מכונית אוטונומית. בשנת 2018 החלו בכבישי ירושלים ניסויים במכוניות מתוצרת "פורד" שבהן הותקנו רכיבים של חברת "מובילאיי" ההופכים אותן למכוניות אוטונומיות.
ארבה רובוטיקס
ארבה רובוטיקס, שמרכזה בתל אביב, מפתחת מכ"ם לרכב אוטונומי. באפריל 2021 הודיעה החברה על חוזה למכירה, במהלך חמש שנים, של 400 אלף יחידות של המכ"ם שפיתחה, לחברת AutoX הסינית, המפתחת מונית אוטונומית.
אינוויז טכנולוגיות
אינוויז טכנולוגיות, שמרכזה בראש העין, עוסקת בפיתוח ובייצור של חיישני לידאר למכוניות אוטונומיות. עם לקוחותיה נמנית יצרנית הרכב הגרמנית BMW. באפריל 2021 החלה להיסחר בנאסד"ק, לאחר שהתמזגה עם חברת ספאק.
Waze
Waze היא אפליקציית ניווט GPS חינמית ושיתופית לטלפונים ניידים חכמים, שפותחה על ידי חברת ההזנק הישראלית "Waze Mobile" ונמכרה לחברת גוגל ביוני 2013.
אאוגסבורג (כדורגל)
אוהדים
לאוגסבורג מספר ארגוני אוהדים מהבולטים שביניהם: לאוהדים קשר טוב עם הנהלת הקבוצה ובשל כך נהנים מתמיכה ממנה. לקבוצה מועדון אוהדים בישראל, שעיקר פעילותו היא דרך עמוד הפייסבוק שלו.
תעשיית רכב בישראל
אוטונומו טכנולוגיות
אוטונומו טכנולוגיות עוסקת באיסוף נתונים ממיליוני כלי רכב המתקשרים עם שרתיה. מידע על פי נתונים אלה משמש יצרני רכב, ציי רכב ונותני שירותים לענף הרכב. בשנת 2021 אספה החברה מדי יום יותר מארבעה מיליארד נתונים, מיותר מ-40 מיליון כלי רכב.
אאוגסבורג (כדורגל)
מאמנים
להלן רשימת המאמנים הראשיים של אוגסבורג החל משנת 1980 ואילך:
סגל הקבוצה
(קפטן)
תעשיית רכב בישראל
ארגוס
ארגוס, שמרכזה בתל אביב, מפתחת הגנת סייבר לרכב. החברה נוסדה בשנת 2013, ובנובמבר 2017 נמכרה לחברת קונטיננטל AG הגרמנית ושולבה כחטיבה עצמאית בחברת אלקטרוביט, חברת הבת לתוכנה של קונטיננטל AG.
אאוגסבורג (כדורגל)
סגל הקבוצה
(בהשאלה מפנרבחצ'ה)
תעשיית רכב בישראל
Moovit
Moovit היא אפליקציה חינמית ושיתופית, לטלפונים חכמים ולדפדפנים, לניווט בתחבורה ציבורית, מבוססת GPS. במאי 2020 נרכשה על ידי אינטל בכ-900 מיליון דולר.
אאוגסבורג (כדורגל)
סגל הקבוצה
(קפטן שני)
תעשיית רכב בישראל
מרכזי פיתוח של יצרני רכב עולמיים
בתחילת 2017 פתחה "מאיר חברה למכוניות ומשאיות" את Drive למיזמים בתחום התחבורה החכמה, בשיתוף עם וולוו, הונדה וחברות נוספות. בסוף אותה שנה פתחה חברת מרצדס-בנץ מרכז פיתוח בתל אביב.
אאוגסבורג (כדורגל)
אצטדיון
עד 2009 שיחקה הקבוצה באצטדיון רוזנאושטדיון. בשנת 2009 עברה הקבוצה לשחק באצטדיון החדש והמודרני WWK ארנה.
תעשיית רכב בישראל
מרכזי פיתוח של יצרני רכב עולמיים
לחברת פולקסווגן יש 40% מהבעלות בחברת סיימוטיב טכנולוגיות, העוסקת בהגנת סייבר של כלי רכב. בשנת 2018 פתחה חברת פולקסווגן מרכז חדשנות בתל אביב, בשם Konnect. בהמשך אותה שנה פתחה חברת יונדאי מוטור בתל אביב סניף של מיזם Hyundai Cradle, זרוע החדשנות וההשקעות של החברה, {אחד מחמישה סניפים בעולם).
פרנקוניה עילית
פרנקוניה העילית (בגרמנית: Oberfranken) היא מחוז מנהלי במדינת בוואריה בדרום גרמניה. היא מהווה חלק מן האזור ההיסטורי של פרנקוניה, שכלל גם את פרנקוניה התיכונה ואת פרנקוניה התחתית, כל האזורים הם היום חלק מבוואריה).
תנשמיתיים
מאפיינים
מוטת הכנפיים של רוב המינים נעה בין 50-30 מ"מ. הכנפיים הקדמיות צרות וארוכות יותר מהכנפיים האחוריות לרוב, והן צבועות בצבעי הסוואה כהים. בחלק מהמינים (תנשמית הצפצפה למשל) הכנפיים האחוריות הן בעלות צבעים עזים: כחול, צהוב או אדום. בזמן המנוחה הכנפיים הקדמיות מקופלות כגגון מעל גב התנשמית ומכסות את האחוריות.
פרנקוניה עילית
מבחינה גאוגרפית, המחוז מצוי בין תורינגיה (צפונית לו); פרנקוניה תחתית ממערב לו; פרנקוניה המרכזית מדרום-מערב; הפאלץ העילי בדרום מערב; וסקסוניה וצ'כיה במזרח. בירת פרנקוניה עילית היא ביירוית (בה מתקיים פסטיבל ביירוית הנודע). בין הערים האחרות במחוז ניתן למנות את במברג, קובורג, הוף ופוֹרְשְהָיים. האזור ידוע כאזור של מבשלות בירה. יש בו יותר מ-200 מבשלות קטנות המייצרות כ-1000 סוגים שונים של בירות; וכתוצאה מכך, הכמות הגבוהה ביותר של מבשלות בירה לנפש בעולם. קיים גם מסלול תיירותי הקרוי "דרך המבשלות הפרנקונית" (Fränkische Brauereistraße), המחבר בין מבשלות שונות.
תנשמיתיים
מאפיינים
איברי השמיעה של התנשמיות נמצאים בחלק החזה האחורי.
פרנקוניה עילית
יהודים בפרנקוניה עילית
במהלך התקופה הנאצית היה יוליוס שטרייכר הגאולייטר של פרנקוניה עילית, והוא זה שיזם ועודד רדיפת יהודים באזור עוד לפני תחילת עליית הנאצים לשלטון.
תנשמיתיים
מאפיינים
הביצים לרוב מוטלות בקבוצות או בבודדים על צמח ממנו הזחל ניזון, או קרוב אליו. אצל רוב המינים הזחלים קרחים, אך יש מינים בהם הזחלים שעירים מאוד. לזחלים שלושה זוגות רגליים אמיתיות וחמישה זוגות רגליים מדומות, אך יש מינים בהם חסר זוג או שניים מן הזוגות הקדמיים של הרגליים המדומות. אצל מינים מסוימים הזחלים מסתתרים באדמה במהלך היום, ורק בלילה עולים על הצמח וניזונים ממנו. הזחלים מתגלמים בתוך מטווה או ללא מטווה על צמח, בקרקע או במקום מוסתר על פני הקרקע.
הזחלים מזיקים בצורה חמורה לחקלאות ולהשמדתם משתמשים בקוטלי חרקים למיניהם.
חיל המשלוח הקנדי
חיל המשלוח הקנדי למלחמת העולם הראשונה (באנגלית: Canadian Expeditionary Force - C.E.F) היה המסגרת הצבאית שהוקמה על ידי קנדה במלחמת העולם הראשונה כחיל משלוח על מנת להשתתף במלחמה. חיל המשלוח התחלק לגיס חי"ר לוחם, הגיס הקנדי, שלחם בחזית המערבית ולכוחות נוספים, שחלקם אף לא הגיעו לאירופה. החיל מנה 619,646 חיילים רשומים, מתוכם 142,588 מגויסי גיוס חובה. 424,589 חיילים שירתו מעבר לים (מתוכם רק 25,000 מגויסי חובה). בנקודת השיא, עם תום המלחמה, שירתו בחיל המשלוח שירות פעיל 388,038 חיילים בכל הדרגות.
הרכב
חיל המשלוח הקנדי כלל, בנוסף לגיס החי"ר, כוחות נוספים שכללו כוחות מנהלה, רפואה וסיעוד (ובהם כ-3,000 נשים), תובלה, אספקה וחימוש, ארטילריה, פרשים קלים (חלק ניכר מהם לא הגיע לחזית), רוכבי אופניים ששימשו כרצים וחפרים. כמו כן נכללו בכוח 35,000 יערנים שעסקו בהקמת מחנות ומחסות ביערות צרפת וכריתת עצים עבור הנעת הרכבות הצבאיות הרבות של מדינות ההסכמה. החיל חולק ל-260 גדודים, חלקם התבססו על תשתית קודמת של גדודי המיליציות המקומיות בקנדה. כ-80 מהם חולקו לחמש הדיוויזיות שהרכיבו את הגיס הקנדי.
הגיוס ההתנדבותי לצבא היווה הזדמנות לשילוב ולניעות חברתית עבור מיעוטים. הגדוד ה-114 הורכב ברובו מילידים קנדיים שבעיקר נודעו כצלפים מעולים, אם כי 3,500 מהם שירתו גם במסגרות אחרות. בנוסף, התגייסו גם קנדים ממוצא אפריקאי ויפני. עם זאת, רק מעטים מבין דוברי הצרפתית התגייסו במסגרת הגיוס ההתנדבותי (וראו פולמוס גיוס החובה של 1917).
דאקשה
דאקשה ("המוכשר") הוא אל הינדי עתיק, אחד מהפראג'אפאטים, הרישים והאדיטייאים, והבן של אדיטי וברהמה (לפי מקור אחר, הנקרא קאשייאפה, דאקשה הוא אביהן של דיטי ושל אדיטי, נשותיו של קאשייאפה ואחיותיו של סאטי).
לדאקשה ולאשתו פראסוטי היו בנות רבות, ש-27 מתוכן היו נשואות לצ'אנדרה. דאקשה גילה שצ'אנדרה הפלה לטובה בת אחת (רוהיני דבי), והזניח את צרכיהן ואת חובותיו כבעל. בעקבות זאת, דאקשה הטיל עליו קללה שגרמה לו לחלות ולמות. בנותיו של דאקשה התערבו והפכו את מותו של צ'אנדרה לתקופתי (כלומר, מתרחש כל תקופה מסוימת), ומסיבה זו מותו של צ'אנדרה מסומל על ידי מחזור הירח.
נישואי שאקטי ושיווה
אחת מבנותיו של דאקשה (ולפי רוב הטענות מדובר בצעירה ביותר) הייתה שאקטי (אם כי ייתכן וזו הייתה דאקשאיאני), שרצתה במשך זמן רב להינשא לשיווה. דאקשה אסר עליה לעשות זאת, אולם היא סירבה לבצע את ההוראה והתחתנה עם שיווה. דאקשה חש חוסר חיבה עז כלפי שיווה, וכינה אותו בכינויי גנאי רבים.
לאחר מכן, דאקשה התרחק מבתו ומבעלה. שיאה של יריבות זו הייתה בפסטיבל חשוב שדאקשה ערך בארמונו, והזמין אליו אנשים ואלים חשובים ביותר, מלבד שאקטי ושיווה. בנוסף להוצאתה המכוונת של שאקטי מהרשימה, דאקשה בנה פסל של שיווה (שהיה ממוקם בכניסה לבית שלו) וביזה אותו באמצעים שונים. שאקטי, שהייתה נלהבת לאחר ששמעה על הפסטיבל והניחה שבכל מקרה בתו של המלך תוזמן לאירוע, אכן הגיעה אליו. למרות היחס המזלזל שספגה מאביה, שאקטי המשיכה להתנהג בצורה רגועה. למעשה, אפילו סירובו של דאקשה להזמין את שיווה לא גרם לה לאבד את עשתונותיה.
אולם, לאחר שהגיעה לפסטיבל וראתה את הצורה שבה דאקשה ביזה את בעלה בהיעדרו, שאקטי התאבדה מרוב צער. לאחר ששמעו על כך, משרתיו של שיווה פרצו לביתו של דאקשה והחלו לתקוף את כל האורחים שהיו שם, אך השדים שזומנו על ידי בהריגו הביסו אותם ואילצו אותם לסגת. כששמע על כך בעצמו, שיווה כעס מאוד על היחס המזלזל והמתנשא שדאקשה הפגין כלפי בתו כיוון שלא הסכים עם בחירותיה. שיווה תלש קווצת שיער מראשו, והטיח אותה ברצפה. מהשיער נוצרו ויראבהאדרה ומאהאקאלי. לפי הוראותיו של שיווה, הם הסתערו על הפסטיבל והרגו את דאקשה ורוב האורחים. האורחים הנותרים התחננו בפני שיווה שישיב את דאקשה לחיים. שיווה נעתר לבקשתם והחזיר את דאקשה, אם כי הפך את ראשו לראש של עז.
בנות אחרות
אחדות מבנותיו האחרות של דאקשה כולל בהאראני ואנוראדהא היו נשואות לצ'אנדרה. בת נוספת, ראטי, התחתנה עם קאמה. בת אחרת, דאנו, ילדה את דאנאבאס הרשע.
בסמלה
הבַּסְמָלָה (בערבית: البسملة) היא הכינוי המקוצר לאימרה המוסלמית "בִּסם אללּה (אל)רחמן (אל)רחים" (بسم الله الرحمٰن الرحيم; נהגה: בסמי-ללהי ר-רחמני ר-רחים ), ומשמעותה בתרגום המקובל – "בשם אלוהים הרחמן והרחום". אמירת הבסמלה מכונה "תַסְמִיָה" (تسمية). הביטוי מופיע בקוראן בראש כל סורה (פרק), מלבד סורה מספר 9, סורת א-תַוּבַּה. כחלק מהיותה האיה (פסוק) הראשונה בסורת אל-פאתחה, היא נאמרת בתפילה האסלאמית, הצלאה, שבה נקראת הסורה, אם כי קיימת מחלוקת בין אסכולות המשפט האסלאמי בסוגיית הכללתה ובאופן הגייתה בתפילה (בקול או בשקט).
אימרה זו, שלפי המסורת האסלאמית מעניקה ברכה לאומריה, נחשבת לאחד הביטויים הדתיים הנפוצים ביותר בעולם האסלאם, היא מצוטטת כהקדמה לספרים, טקסטים ומכתבים, ונאמרת על ידי המוסלמי הדתי כברכה לפני קריאה מהקוראן, ולפני פעולות ומצבים רבים כגון אכילה, נאום, יחסי מין ושחיטה. יש הרואים בבסמלה, במיוחד בקרב המיסטיקה המוסלמית, ביטוי המתמצת את הקוראן כולו. כך, למשל, אבן ערבי כותב כי "הבסמלה היא המפתח לכל סורה".
אטימולוגיה
הבסמלה היא צורת המקור של הפועל بَسْمَلَ (בַּסְמַלַ: "אמר 'בִּסם אללּה (אל)רחמן (אל)רחים'"), ונחשבת לצורה נדירה של שורש מרובע (ب. س. م. ل) אשר נוצר כאיחוד של ארבעת העיצורים הנשמעים בביטוי המקוצר של הבסמלה: بسم الله (בשם אללה). שיטה זו מתקיימת גם בפועל حَمْدَلَ (חַמְדַלַ), שצורת המקור שלו היא حَمْدَلَة (חַמְדַלַה) ומשמעותו אמירת "אלחמדוללה".
בכתיבת הבסמלה נהוג להסיר את האות ا|אליף של המילה הראשונה באימרה, אִסְם (اسم, "שם"), ובכך לחבר את אות היחס ب|בא ישירות לאות השנייה במילה, س|סין. עדות שניתנת לצורת כתיבה חריגה זו היא השמטת האליף מהסבר של עומר בן אל-ח'טאב, המצוטט בחדית', כיצד לכתוב את הבסמלה: "האריכו את הب|באא, הבליטו את שיני הس|סין ועגלו את הم|מים".
הבסמלה בקוראן
הבסמלה מופיעה בראש כל פרקי הקוראן, המכונים סורות, מלבד הסורה התשיעית, סורת א-תובה. בצורתה המלאה, הבסמלה מופיעה בתוך הטקסט הקוראני פעם אחת בלבד, בסורת א-נַמְל (הנמלים) ה-27 במספר, בה הביטוי מופיע במכתבו של שלמה למלכת שבא. סך הכל הבסמלה מופיעה בגרסתה המלאה 114 פעמים בקוראן. בכל 113 המופעים של הביטוי בראש סורות הקוראן, היחידה שבה הביטוי נחשב לחלק אינטגרלי מתוך הסורה היא סורת אל-פאתחה, הסורה הפותחת של הקוראן, שחשיבותה הרבה היא גם בהיותה חלק מהתפילה המוסלמית.
היותה של הבסמלה חלק אינטגרלי מתוך סורת אל-פאתחה וחלק מההתגלות האלוהית אינו ברור לעיני כל מלומדי הדת המוסלמים. בעבר הייתה מחלוקת בנושא בין קוראי הקוראן של מכה וכופה, אשר סברו כך, לעומת אנשי אל-מדינה, בצרה וסוריה, אשר ראו בה לא יותר מברכה ואמצעי הפרדה בין הסורות השונות. מייסד האסכולה החנפית אבו חניפה תמך בגישה השנייה, ואנשי אסכולה זו לא קוראים בקול את הבסמלה במהלך התפילה. הצלחת הגישה הנוכחית נובעת בחלקה מהדומיננטיות שזכתה לה הגרסה המודפסת של הקוראן בקהיר (1924 והלאה) ברחבי העולם המוסלמי.
באשר להיעדרותה של הבסמלה מהסורה התשיעית, סורת א-תובּה, חלק מהפרשנים העלו את הסברה כי היא למעשה חלק מהסורה הקודמת לה, סורת אל-אנפאל, ואחרים טענו כי התוכן שבו עוסקת הסורה, איומיו של אללה כלפי עובדי האלילים, לא מתאים שייפתח בביטוי המביע את רחמנות האל. טענה נוספת שהועלתה היא כי הסורה נתגלתה לנביא מוחמד לקראת מותו, ועל כן לא הספיק להכניס את הבסמלה לסורה.
פרשנות המושגים "רחמן" ו"רחים"
על פי הפרשנות המוסלמית המקובלת לשני הביטויים המקבילים "רחמן" ו"רחים" המופיעים בבסמלה, מילים אלה נובעות מאותו שורש - רח"מ, כלומר במשמעות של רחמנות, ומכאן התרגום הכפול של "רחמן ורחום". לפי הפרשנים המוסלמים, המושג "רחמן" הוא כינוי בלבדי לאללה, בעוד "רחים" יכול לשמש כתואר הן עבור אללה והן עבור בני אדם. קיימת גם פרשנות נוספת לשני המושגים, כזו שאינה מקובלת בקרב המוסלמים, ולפיה "א(ל)־רחמן" מתייחס לשמו של אל שהיה נפוץ באמונת הערבים בתקופה הטרום־אסלאמית, המכונה "תקופת הג'אהיליה" (קרי, "בַּעֲרוּת") בקרב המוסלמים. כך, למשל, מוסיילִמה, בן זמנו של מוחמד, שטען אף הוא לנבואת האל, התייחס לאלוהיו בשם "א(ל)־רחמן"; בני מכה, כאשר באו לחתום על הסכם חודיבייה, התנגדו שתיכתב בו הבסמלה ובה השם "א(ל)־רחמן", ובמקום זאת הופיע בהסכם הכינוי "باسمك اللهم" ("בִּסְמִכָּ אללהוּמָה", "בשמך, אלוהים"). פרשנות כזו, שכאמור אינה מקובלת על המוסלמים, תשנה את צורת התרגום של הבסמלה ל"בשם אללה, הרחמן הרחום".
השימוש בבסמלה
כאמור, בעקבות היותה של הבסמלה חלק אינטגרלי מ"סורת אל־פאתחה", לפי הפרשנות המקובלת כיום באסלאם, היא נאמרת על ידי המוסלמים במהלך התפילה המוסלמית, המבוצעת חמש פעמים ביום. בנוסף לכך, לבסמלה מקום מכובד ביותר בתרבות המוסלמית, והמזרחן הגרמני שטפן וילד אף מגדיר אותה כ"ביטוי הדתיות הנפוץ ביותר בעולם המוסלמי ובמהלך הדורות".
לפי המסורת המוסלמית, לכל פעולה חשובה יש להקדים את הבסמלה, אלא אם כן נקבע אחרת. כך, למשל, לפני התפילה עצמה – אז נאמר ה"תכביר", "אללה אכבר". מסורות חדית' רבות מדגישות את יכולותיה המבורכות של אמירת הבסמלה, ומן הצד השני את הבעייתיות שבאי אמירת הבסמלה, ולפיהן, פעולה חשובה שלא תיאמר לפניה הבסמלה לא תהיה מבורכת על ידי האל. הבסמלה אם כך נאמרת במצבים רבים, כך למשל לפני אכילה, יציאה למסע, נשיאת נאום, שחיטה ועוד. חדית' שמביא אל-בוח'ארי באוסף החדית'ים שלו "צחיח אל-בח'ארי", הנחשבים לאמינים ביותר במסורת המוסלמית (יחד עם "צחיח מוסלם"), קובע כי יש להגיד את הבסמלה אף לפני קיום יחסי מין. הבסמלה גם מצוטטת בהקדמה לספרים, מכתבים וטקסטים רשמיים, ומשמשת כמוטיב מרכזי ביותר בקליגרפיה המוסלמית.
אמירת הבסמלה בגרסה המקוצרת שלה מהווה תנאי לשחיטה כשרה לפי המשפט האסלאמי. הווריאציה המקובלת ביותר היא אמירת "ביסמיללה ואללה אכבר" לפני השחיטה. המקור למנהג זה נובע לפי המשפט האסלאמי ממספר פסוקים בקוראן, ובהן סורה 6 אל-אנעאם, פסוק 118:. חכמי הדת של המשפט האסלאמי חלוקים ביניהם בשאלה לגבי חובת אמירת הבסמלה לפני השחיטה. האסכולות החנפית, המאליכית והחנבלית מחייבים את אמירתה. לעומתן האסכולה השאפעית מגדירה את התסמיה כ"מֻסְתַחַב" (مستحب, "רצוי") אך לא חובה. יחד עם זאת, רוב העולמא מתירים שימוש בבשר שנשחט ללא אמירת הבסמלה, אם הדבר נעשה שלא במכוון. בנוסף, על הבסמלה להיאמר באופן נפרד על כל חיה שנשחטת, ולא באופן כללי. המזרחן יצחק גולדציהר טוען כי מנהג זה מושפע מהמצווה היהודית של אמירת ברכה לפני השחיטה.
על שם הבסמלה נקרא גם טקס מוסלמי הנהוג בהודו ובפקיסטן, הנקרא "טקס ביסמיללה" ואשר מציין את תחילת לימוד קריאת הקוראן של הילד או הילדה בגיל ארבע.
יחסי ישראל–קוסטה ריקה
היסטוריה
קוסטה ריקה התאפיינה בתמיכה בעם היהודי עוד בטרם הקמת המדינה. בשל תמיכתה בהצבעה בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947 בזמן ההצבעה על חלוקת ארץ ישראל למדינה יהודית וערבית (תוכנית החלוקה), נקרא שם רחוב בשכונת עיר גנים בירושלים על שמה של הרפובליקה. בלב הבירה סן חוסה נבנה מונומנט של הכותל המערבי בגן ״ירושלים״ הנמצא על שדרות מדינת ישראל בעיר, לרגל 50 שנה לאיחוד בירת ישראל.
בשנת 1962 ביקר נשיא קוסטה ריקה בישראל.
בשנת 1963 הודיעה קוסטה ריקה על הקמת שגרירותה בירושלים, והייתה אחת המדינות היחידות שמיקמו את שגרירותן הרשמית בישראל בעיר. באותה שנה ביקר שר החוץ הקוסטה ריקני דניאל אודובר קירוס בישראל ונפגש עם ראש הממשלה דוד בן-גוריון. השגרירות הישראלית במדינה נפתחה ב-7 בדצמבר 1966.
לאורך השנים קוסטה ריקה הוגדרה בתקשורת הישראלית כ-"ידידתה הגדולה של ישראל". היא תמכה בעמדת ישראל בשאלת הגבולות ובנושא הפלסטיני, התנגדה לאש"ף והתנגדה להחלטה 3379 של העצרת הכללית של האו"ם, שקבעה כי "ציונות היא צורה של גזענות ואפליה גזעית".
בשנת 1976 ביקר שר החוץ של ישראל, יגאל אלון, בקוסטה ריקה ונאם בפרלמנט, ולאחר שובו לישראל, אירח בגנוסר את נשיא קוסטה ריקה, דניאל אודובר. בשנת 1983 ביקר שר הביטחון של קוסטה ריקה בישראל.
ישנו פטור מהצטיידות באשרת כניסה מראש לישראלים הנכנסים לקוסטה ריקה. רשויות ההגירה מעניקות אשרה ל-90 יום עם הכניסה למדינה, ובכל מקרה הסמכות להענקת אשרה זו נתונה לשיקול דעתן הבלעדי של רשויות אלה.
ביולי 2015 הקימה קוסטה ריקה קרן פרו ישראלית במדינתה, והייתה המדינה ה-33 בעולם לעשות זאת. לאחר ההקמה חתמו 20 חברי פרלמנט קוסטה ריקנים על עצומה הקוראת להנהגת המדינה להכיר ברמת הגולן כשטח ישראלי, ובירושלים כבירת ישראל. עם זאת, העצומה נכשלה וקוסטה ריקה לא שינתה את עמדתה באופן רשמי.
עוזי אבן
יעקב עוזי אבן (נולד ב-18 באוקטובר 1940) הוא פרופסור אמריטוס בבית הספר לכימיה באוניברסיטת תל אביב, שכיהן כחבר הכנסת מטעם מרצ בשלהי הכנסת ה-15 והיה להומוסקסואל הגלוי הראשון בכנסת.
ביוגרפיה
אבן נולד בחיפה. אביו, גדליה קמינצקי-אבן, שימש כראש המחלקה המדינית של הש"י בעיר. הוא בעל תואר ראשון ושני בפיזיקה מהטכניון ותואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב, בהנחיית יהושע יורטנר. את שירותו הצבאי הוא עשה כמדען גרעין בכור הגרעיני בדימונה, והגיע לדרגת סגן-אלוף. ב-1968 עזב את עבודתו בכור והצטרף ללק"ם. במקביל לעבודתו המדעית, כתב אבן מאמרים בתקשורת על מדיניות הגרעין הישראלית ותפוצת הנשק הגרעיני בעולם.
פרופ' אבן הוא חבר בית הספר לכימיה באוניברסיטת תל אביב ואף כיהן כראש בית הספר בין השנים 1989–1993. מחקרו עוסק בייצור וחקר אלומות מולקולריות קרות. הוא פיתח, בשיתוף פעולה עם נחום לביא, מקור יונים המבוסס על התפשטות על-קולית (Supersonic Expansion Ion Source). על תלמידיו ברבות השנים נמנים הפרופסורים אביב עמירב ואורי צ'שנובסקי. ב-2001 הוענק לו תואר המדען המצטיין מטעם החברה הישראלית לכימיה.
פעילותו הפוליטית
במאי 1981 הדליף אבן לראש האופוזיציה, שמעון פרס, את דבר ההכנות של ראש הממשלה מנחם בגין למבצע אופרה להפצצת הכור הגרעיני "אוסיראק" בעיראק. בעקבות ההדלפה כתב פרס לבגין ודחק בו לבטל את המבצע ולטפל בסכנה באמצעות לחץ פוליטי על צרפת, ספקית הכור, וכן על משטרו של סדאם חוסיין. בסופו של דבר, גרם המכתב לדחיית המבצע בלמעלה מחודש.
ב-1996 זכה אבן בתביעה שהגיש, באמצעות האגודה לזכויות האזרח, נגד אוניברסיטת תל אביב לאחר שזו סירבה לאפשר לבן זוגו באותה עת, עמית קמה, לקבל אותן זכויות להן זכאים בני זוג הטרוסקסואלים של חברי סגל האוניברסיטה.
באותה שנה התמודד לראשונה לכנסת ה-14 במסגרת רשימת מרצ אך הגיע למקום לא ריאלי. שלוש שנים מאוחר יותר שב והתמודד ונבחר במקום ה-13 בפריימריס של המפלגה. בשלהי הכנסת החמש עשרה, ב-31 באוקטובר 2002, הושבע אבן כחבר הכנסת והחל לפעול בוועדה לקידום מעמד האישה ובוועדת הפנים ואיכות הסביבה. אבן היה חבר הכנסת הראשון שהצהיר בגלוי, עוד בטרם היבחרו, על היותו הומוסקסואל (קדמה לו מרשה פרידמן ש"יצאה מהארון" בפומבי, אך זאת רק לאחר תום כהונתה). בזמן השבעתו לכנסת ח"כים מש"ס, יהדות התורה והמפד"ל עזבו את המשכן במחאה על כניסת הומוסקסואל גלוי לכנסת. בבחירות 2003 שוב כשל בפריימריס (הוא הוצב במקום ה-15 ברשימה לכנסת) ופרש מהחיים הפוליטיים.
פרופ' אבן קרא, משיקולי בטיחות, לסגור את הכור הגרעיני בקריה למחקר גרעיני - נגב. הוא בדעה שיש הגזמה רבה בהצגת האיום הקיומי על ישראל הגלום בתוכנית הגרעין האיראנית, ובניגוד לגישה הרווחת בישראל לפיה הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית רע לישראל, הציג עמדה לפיה "ההסכם שנחתם עדיף על המצב הקיים, משום שהוא מעכב לפחות ב-15 שנה את היכולת של איראן לפתח פצצה גרעינית, ובעצם מעקר את כל התוכנית שלה".
ביוני 2015, במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב, זכה אבן להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב בארץ.
משפחתו
בסוף 2012 אישר בית משפט לענייני משפחה ברמת גן את הגירושים של קמה ואבן. בכך היו השניים לזוג החד-מיני הראשון שהתגרש בישראל וכן לזוג הראשון בישראל שהתגרש שלא דרך הרבנות - אלא בבית משפט.
בת דודתו היא הנוירוביולוגית פרופ' חרמונה שורק.
קריית היובל
קריית היובל (בית מזמיל לשעבר) היא שכונה בת כ-24,500 נפש בדרום־מערב ירושלים. הקמת השכונה החלה בשנת 1950, באזור לא מיושב בשם "בית מזמיל". בסוף 1952 ניתן לה שמה, לכבוד שנת יובל הקרן הקיימת לישראל (1951).
מיקום השכונה
קריית היובל שוכנת בדרום־מערב העיר ופרושה על מרומי רכס שכיוונו צפון-דרום וגובהו כ-810 מ' מעל פני הים, והיא נחשבת לאחת השכונות הגבוהות בירושלים. רכס קריית היובל יושב בין הר הרצל ושכונת עין כרם ממערבו. בדרום משתפל הרכס לעבר נחל רפאים וממזרח גובל בנחל מנחת. בשל המיקום הגאוגרפי שלה צופה השכונה לנוף מרשים. מבחינת שכונות העיר השכונה ממוקמת ממזרח לשכונת עין כרם וקריית הדסה עין כרם, מצפון מזרח לקריית מנחם וממערב לעיר גנים ושכונות בית וגן, רמת דניה, רמת שרת ומנחת (מלחה) ומצפון לגן החיות התנ"כי ולעיר גנים א'.
היסטוריה
השכונה נבנתה סמוך לחורבה בשם הערבי "ח'רבת בית מזמיל" ("בית הסתתים") ובתחילה נקראה על שמה. יש הסוברים בטעות כי מקור השם הוא בכפר ערבי בשם זה שעמד במקום וניטש במלחמת העצמאות, אולם סקרים מימי המנדט הבריטי ומפות בנות התקופה ואף לפניה, מלמדות כי לא היה באזור כל כפר בשם זה. מקור השם הוא במחצבות אבן שהיו בראש הגבעה ושימשו את תושבי עין כרם, השטח בחלקו היה חקלאי והיו בו מטעי זיתים.
באפריל 1948 התרחשו קרבות בין כוח ההגנה שישב בסמוך לח'רבת חמאמה (שלוחה של הר הרצל) ובין כוחות מתנדבים ערביים שישבו באל-ג'ורה (כיום אורה). ב-19 ביולי 1948, לאחר שכוחות צה"ל השתלטו על ח'רבת בית מזמיל וח'רבת אל-חמאמה, והפגיזו את עין כרם, היא נפלה כמעט בלי ירייה. במהלך הקרבות נכבש גם אזור ח'רבת בית מזמיל אשר נמסר בהמשך לקרן הקיימת. בשנת 1950 הוקצו 1,700 דונם להקמת השכונה אשר על פי התוכנית יועדה לכלול 2,000 יחידות דיור עבור עולים חדשים, ועוד כ-1,000 יחידות דיור לארגונים המזוהים עם מפלגות שונות. כן הוקצה שטח בשכונה לאזור תעשייה. 30 משפחות ראשונות התגוררו בשכונה במאי 1951. בחודשים הראשונים לא היו בשכונה חשמל וטלפון. הבתים נבנו באיכות גרועה ולאחר שנה נדרשו לשיפוץ יסודי. ביוני 1953 החל אכלוס של 100 דירות עמידר בשכונה, שנבנו בבניינים דו קומתיים, שכללו כל אחד 4 דירות.
בתחילת שנותיה נבנו בשכונה בתים דו-קומתיים כשבכל בית יש ארבע יחידות דיור על שטח של פחות מחצי דונם. הבתים היו מצופי אבן "דבש" פראית ובשל כך הוענק להם הכינוי: "בתי אבן", יחידות הדיור הללו היו קטנות (כ-33 מטר רבוע). יותר מאוחר הצטרפו אל בתי האבן צריפים עשויים עץ ואזבסט שכונו בשם "אזבסטונים". נבנו שתי שכונות כאלו: האחת מסביב לערוץ הנחל שמערב דרום-מערב לקריית היובל, בינה לשכונת עיר גנים (אזבסטונים א'). והשנייה ממערב לבתי השכונה בכיוון עין כרם (אזבסטונים ב'). בהמשך, נבנו שיכונים עבור האנשים שישבו באזבסטונים. בכלל נבנו בשכונה שיכונים רבים: שיכון ותיקי ההסתדרות, שיכון עובדי המדינה, שיכון עובדי משרד העבודה, שיכון אזרחי של חברי הציונים הכלליים ועוד שיכונים (רבים מהם נבנו על ידי חברת שיכון עובדים). במשך שנותיה הראשונות, נחשבה השכונה לשכונת עוני. לעזרתה באו שיכוני הסטודנטים שנבנו במרכזה (ברחוב גואטמלה). בשנת 1958 דווח שיש בשכונה כבר 15,000 תושבים
בחלק מהשכונה נבנו החל משנת 1953 וילות מפוארות במונחי הימים ההם. אחד מהם, של אליעזר ליבנה, היה למוקד דיון ציבורי כאשר המוסד לביקורת של מפא"י הורה לליבנה שלא להתגורר בבית, הוראה שליבנה סירב למלא.
בשנת 1965 הונחה אבן הפינה לבית חולים אלי"ן שהוקם בשולי השכונה.
אחרי מלחמת ששת הימים
ב-1970 הוקמה ממזרח לקריית היובל שכונת היוקרה רמת דניה, שנקראת על שם החברה שבנתה אותה, ומי שהשיגה ידו עבר לשכונה החדשה. הקמת שכונות הלוויין של ירושלים לאחר מלחמת ששת הימים והחל מראשית שנות ה-70 הביאה תושבים רבים לעזוב את השכונה העממית ולעבור לשכונות החדשות (נווה יעקב, גילה, הגבעה הצרפתית ורמת אשכול) בהן אפשר היה להשיג דירות רחבות ידיים בתנאים נוחים. למרות זאת, לשכונה היו יתרונות: היותה שכונה מרכזית בדרום-מערב העיר, קרבתה לבית החולים הדסה עין כרם וליציאה לתל אביב וכביש ישיר ורחב המוביל ממנה למרכז העיר (שדרות הרצל). בשל יתרונות אלו אימצו רבים את השכונה ובהם סטודנטים ב"הדסה" ובאוניברסיטה העברית. גם המרכז המסחרי של השכונה היה הצלחה והמתנ"סים הראשונים שנבנו בה בסיועה של ההסתדרות סייעו להצלחה המקומית, השכונה הייתה למרכז תרבות והדבר הביא אנשים רבים מהמעמד הבינוני לעבור לגור בשכונה. בקיץ 1975 אירעה מפולת אבנים ברחוב ברזיל ונהרגו כמה בני אדם, ביניהם שני ילדים.
בשנות ה-80 פעלה במתחם תחנת הדלק בצפון השכונה מסעדה סינית לא-כשרה בשם צ'ונג-חווא, שזכתה לפופולריות רבה בקרב תושבי העיר. המסעדה לבסוף הוצתה ולא חזרה לפעול.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 פונו אחרוני התושבים ממעברת קריית יובל. עם זאת שני צריפים שרדו עד שנת 2012, בשטח שבין קריית יובל לעין כרם שהיה ידוע בשם "עמק האסבסטונים". במקום נבנו כ-1,000 יחידות דיור ב-12 מבנים.
ב-10 במרץ 1991 נרצחו 4 נשים בפיגוע דקירה בזמן שהמתינו לאוטובוס. בעיצומה של האינתיפאדה השנייה, ב-29 במרץ 2002, פוצצה עצמה מחבלת המתאבדת איאת אל-אח'רס בכניסה לסופרמרקט במרכז המסחרי של השכונה, ורצחה נערה ואת המאבטח חיים סמדר אשר מנע בגופו את כניסתה של המחבלת.
אופי השכונה
עם הזמן השכונה התפתחה וגדלה, ועם בוא העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים, החליפו עולים רבים את תושביה המקוריים של השכונה. נכון לשנת 2010, גרים בשכונה אנשים ממעמדות שונים בכפיפה אחת, ולא ניתן לסווג את השכונה למעמד חברתי מסוים. בשכונה ישנם פערים סוציו-אקונומיים גדולים בין הרחובות השונים.
התחרדות
השכונה נחשבת לשכונה חילונית ולשכונה של שומרי מסורת. תושבים דתיים ומשפרי דיור מהשכונות הדתיות הקרובות עוברים אליה. בשנת 2003 אף הוקמה לראשונה בשכונה ישיבה. ישיבת הר המור עברה לשכונה בשנת 2008, ובשנת 2017 עזבה את השכונה.
שינוי בהרכב האוכלוסייה בשכונה נוצר בעקבות מעבר של תושבים חרדים לשכונה, דבר שהביא אף למתיחת חוטי עירוב פרטי נוסף בשכונה. וכן למעברה של ישיבה גדולה חרדית "היכל יצחק" המונה מעל 230 בחורים. בצפונה של קריית היובל יש הגירה פנימית מתמדת של אוכלוסייה חרדית משכונת בית וגן היקרה לשכונת קריית היובל הזולה יותר. כיום (2012) מונה הקהילה החרדית בשכונה כ-700 משפחות. הקהילה מרוכזת בשלושה אזורים עיקריים; רחוב זנגוויל והסביבה, רחוב ברזיל והסביבה, רחוב שטרן והסביבה.
בשכונה פועל "ועד קריית יובל החופשית", אשר הוקם במטרה לשמור על צביונה החופשי והפלורליסטי של השכונה, בין השאר נהג הוועד לקיים קבלות שבת במתחם ורבורג ולאחר מכן להקרין שם סרטים. כבר ב-1962 הפגינו פעילים חילוניים בשכונה בעד תחבורה ציבורית בשבת.פעולות אלה ועוד לא הצליחו לעצור את מגמת ההתחרדות, וכיום נחשבת השכונה לבעלת רוב חילוני, אך עם אוכלוסייה חרדית משמעותית.
אתרים בשכונה
בשכונה קיימים מספר מרכזים קהילתיים, המאוגדים תחת המנהל הקהילתי "יובלים": מתנ"ס גדול על שם פיליפ לאון ובו שירותי חברה ותרבות רבים וכן מנהל השכונה; "בית טיילור" השוכן ברחוב זנגוויל כולל מרכז ספורט גדול, כמו גם גני ילדים מטעם המנהל הקהילתי; מרכז "הסנפלד" ברחוב שטרן כולל גנים, מרחבי פעילות וספורט, מרכז תעסוקה, מועדון גמלאים ומרחב קהילתי; מתנ״ס ״בית רחל״ ברחוב אולסוונגר הכולל מרכז פעילות לגיל הזהב, פעילויות למשפחות, חוגים ומגרש דשא סינתטי לקטרגל.
בשכונה קיימים מספר בתי ספר : בית הספר היסודי השכונתי על שם גרשון אגרון הוא בית ספר ממלכתי. בית ספר תל"י בית וגן השוכן ברחוב וולטה עילית (במבנה בו שכן בית הספר הממלכתי ע"ש דוד סטון) ובית הספר הניסויי ארגנטינה. בית הספר הניסויי ארגנטינה כולל (פדגוגית) 4 גני ילדים מגיל 3 ועד חובה, כמו כן בשנים האחרונות קיבל בית הספר אישור להתרחב לתיכון ומצמיח חטיבת ביניים ותיכון משנת 2019. סמוך לשכונה נבנו בתי ספר הנחשבים למצוינים ובהם בית הספר התיכון על שם מיי בויאר ובית הספר התיכון למדעים ולאמנויות. בנוסף, בשכונה פועלים כמה ארגונים חברתיים כגון "מהפך" "בקהילה" ו"יובלים". ארגונים אלו פועלים בשכונה בשיתוף עם המנהל הקהילתי לרווחת תושבים הנמצאים בסיכון רווחתי. בשכונה פועלות מספר תנועות נוער המושכות אליהן את צעירי השכונה: קן פעיל של תנועת הנוער "השומר הצעיר", שבט של תנועת הנוער הצופים העבריים, שבט היובל, וסניף פעיל של תנועת הנוער "בני עקיבא", שהוקם ב-1972. בשכונה גם שוכן קן פעיל, קן קריית היובל של הנוער העובד והלומד. בשכונה פועל גם בית חב"ד שמפעיל בית תמחוי, חלוקת מצרכי מזון, שיעורי תורה ופעילויות שונות. בשנת 2006 הוקמה בשכונה ישיבה לתורה מנהיגה בראשות הרב שמעון אור. בין השנים תשס"ח (2008) לתשע"ז (2017) שכנה בשכונה ישיבת הר המור. בשנת 2017 עברה לשכונה ישיבה חרדית "היכל יצחק" בראשות הרב ישראל לנדא. בשכונה נמצאת הישיבה התיכונית שפע - מקור חיים.
בשנת 2010 הקימו קהילות הצעירים בשיתוף עם עמותת רוח חדשה מכינה קדם צבאית בקריית היובל, המכינה הירושלמית. חניכי המכינה תורמים בצורה משמעותית לקהילה ולשכונה.
השכונה בתרבות הישראלית
בשנת 2007 הוציא הסופר הרב חיים סבתו את ספרו בואי הרוח המספר את סיפורו של נער צעיר, עולה חדש ממצרים, בשיכון עולים בית מזמיל. עלילתו של הספר מתרחשת על רקע סיפורה של שכונת קריית היובל. בספר ישנה הצצה נדירה לחייה של השכונה בשלהי העשור הראשון של מדינת ישראל ובייחוד ליחסים בין יוצאי ארצות אשכנז ויוצאי ארצות המזרח.
צבי שטרן
צבי שטרן (נולד בכ"ד בתשרי ה'תש"ז, 19 באוקטובר 1946), הוא רופא ומנהל ישראלי,  פרופסור למנהל רפואי, נשיא עזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה ירושלים (לשעבר המכללה האקדמית להנדסה ירושלים).
מנהל בית החולים הדסה עין כרם בין השנים 1986 - 2001 ומנהל בית החולים הדסה הר הצופים בין השנים 2001 - 2012.
קורות חייו
צבי שטרן נולד בבית החולים הדסה הר הצופים להניה ופנחס שטרן. הוא גדל בירושלים, בקריית שמואל ואחר כך בשכונת בית הכרם. בצה"ל שירת כמפקד פלוגה בחיל השריון ובהמשך כסגן מפקד גדוד בחיל הרפואה.
בשנת 1973 סיים שטרן את לימודי הרפואה (MD) בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה בירושלים, התמחה ברפואה פנימית במרכז הרפואי הדסה עין כרם בשנים 1974 - 1979 ובהמשך היה רופא בכיר במחלקה פנימית א', עד לשנת 1982.
בשנת 1982 מונה לסגן מנהל בית החולים האוניברסיטאי "הדסה" עין כרם, בירושלים, ובשנת 1986 נבחר כמנהל המרכז הרפואי "הדסה" עין כרם. בשנת 2001 מונה כמנהל המרכז הרפואי "הדסה" הר-הצופים, בירושלים ומילא תפקיד זה עד שנת 2012.
ב-1984 סיים קורס למנהלי בתי חולים ומערכות בריאות באוניברסיטאות לונדון ובירמינגהם וב-1988 השתלם במינהל בתי חולים, בהנהלת בית החולים הר סיני בניו יורק ובמקביל, למד בקורס במינהל ציבורי באוניברסיטת ניו יורק.
תפקידים נוספים בהם שימש שטרן הם מנהל פרויקט ההקמה וההפעלה של בית חולים כללי בקינשסה, זאיר (1986), כיועץ לענייני רפואה של המחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי במשרד החוץ ובשנים האחרונות משמש כיועץ לענייני רפואה וביטוח רפואי למפקח על הביטוח ושוק ההון, במשרד האוצר.
שטרן חבר בוועדות הערעורים של נכי צה"ל וכוחות הביטחון בבית משפט השלום בירושלים, בבית הדין המשמעתי של משרד הבריאות והוא יו"ר הוועדה האתית של איגוד מנהלי בתי החולים בישראל.
משנת 2008 שטרן הוא פרופסור מן המניין במינהל רפואי בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה בירושלים.
ביולי 2012 נבחר שטרן, במקומו של עוזיאל וכסלר, כנשיא עזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה ירושלים (לשעבר - המכללה האקדמית להנדסה ירושלים).
שטרן מגדיר עצמו כמסורתי. הוא מתגורר במבשרת ציון, נשוי ואב ל-3 ילדים.
תחומי מחקר
תחומי המחקר העיקריים של שטרן הם כלכלת בריאות, שיפור האיכות ובטיחות החולים. שטרן פרסם עשרות מאמרים מדעיים בכתבי עת בינלאומיים, והשתתף והציג ממחקריו בכנסים ובפורומי מחקר רבים, בכל העולם.
שטרן הדריך תלמידים בעבודות לתואר ד"ר לרפואה וד"ר לפילוסופיה. הוא חינך דורות של רופאים בלימודי הרפואה והכשיר, כסגנים או כמתלמדים, רבים ממנהלי מערכת הבריאות בארץ.
הגנים הבוטניים האוניברסיטאיים בירושלים
הגנים הבוטניים האוניברסיטאיים בירושלים הם שני גנים בוטנים אוניברסיטאיים הסמוכים לשני הקמפוסים העיקריים של האוניברסיטה העברית בירושלים. האחד נמצא בחלקו הצפון־מזרחי של קמפוס הר הצופים והשני סמוך לשכונת ניות, בחלקו הדרום־מזרחי של קמפוס אדמונד ספרא (גבעת רם). שני הגנים שייכים לאוניברסיטה העברית, אולם הגן שבגבעת רם מנוהל על ידי חברה חיצונית.
הגן הבוטני בהר הצופים
הגן היה גולת הכותרת של עבודתו המדעית והחינוכית של הבוטנאי אלכסנדר איג. הוא ביסס את הגן על הצומח של ארץ ישראל לפי בתי גידול והקים עם תלמידיו ועמיתיו (מיכאל זהרי ונעמי פיינברון), דיונות זעירות, גדת נחל, חורש ים תיכוני זעיר וכדומה, בהם שתלו צמחים מקומיים. הוא ליקט צמחים לגן גם בסוריה, טורקיה, עיראק ולבנון, ממנה הביא שתילי 350 ארזים. בהמשך טיפלו בגן בוטנאים כטוביה קושניר וקלרה חן.
הגן המשיך לפעול גם לאורך 19 השנים שבהן היה הר הצופים מובלעת בשליטה ישראלית בתוך שטח ירדני. עם זאת, בגן נחפרו תעלות קשר והוטמנו בו מוקשים. מצב הגן הלך והתדרדר עד שבשנת 1980 הוחלט לשקמו. בשנת 1988 נחנך הגן מחדש ומאז הוא מהווה מרכז חינוכי ומדעי כמו גם פינת מרגוע בקמפוס.
בחלקו הדרומי של הגן הבוטני שבהר הצופים מצויה מערת ניקנור, בה קבורים מנחם אוסישקין ויהודה לייב פינסקר.
הגן הבוטני בגבעת רם
הגן הבוטני בגבעת רם נוסד בשנת 1954, אולם השטח עליו נבנה הגן היה שטח מרכזי וחשוב בקמפוס גבעת רם ולכן בשנת 1962 הועתק הגן משטח זה אל המקום בו הוא נמצא כיום, בשוליים המזרחיים של הקמפוס. השטחים הפתוחים שבגן מחולקים על פי היבשות האופייניות לצמחים שגדלים בהם.
פיתוח הגן במקומו החדש החל ב-1962, אך הוא נשלם ונפתח רשמית לציבור רק בשנת 1985. העיכוב בפיתוח הגן נגרם בשל הרעת המצב הכלכלי במדינה ובשל העובדה שהאוניברסיטה העדיפה לתקצב את שיקום קמפוס האוניברסיטה בהר הצופים והחזרת מרבית הפקולטות אליו.
בשנת 1975 קמה "אגודת ידידי הגנים הבוטניים" שריכזה את מאמצי פיתוח הגן. שנה לאחר הקמת האגודה נבנתה בגן חממה טרופית. בתחילת שנות ה-90 נבנה בדרום הגן אגם מלאכותי ולצדו הוקמו מרכז מבקרים ומסעדה (שתוכננו על ידי אדריכל נחום מלצר). בסוף שנות ה-90 הושכר המקום לחברה שמפעילה אותו וזו גידרה את הגן והחלה לגבות תשלום על המעבר בו. חממת גידול פרפרים פעלה בגן מספר שנים, בעשור הראשון של המאה ה-21 ועתה משמש המתחם לגידול צמחים מושכי פרפרים. בגן פועלת "רכבת הפרחים" המסיעה מבקרים ברחבי הגן. בשנת 2013 נסגרו החממה הטרופית ואזורים מסוימים בגן, לצורך בניית חממה גדולה ומודרנית והקמת "שביל התגליות", בו יוכלו ילדים לחוות ולהתנסות בתחומים בוטניים וסביבתיים מגוונים.
בגן מועברים קורסים בגינון ובהכרת צמחי הבר והנוי המקובלים בארץ ישראל ובשכנותיה, הדרכות ופעילויות שונות לילדים, חלקם במסגרת החווה ללימוד מדעי החקלאות והסביבה - ירושלים, המהווה חלק מהגן.
בחודש דצמבר נצבע הגן באורות צבעוניים לרגל חג החנוכה היהודי וחג המולד הנוצרי בפסטיבל הנקרא "Winter Lights".
רקיע
הרָקִיעַ הוא השמיים כפי שהם מוצגים בסיפור הבריאה בפרשת בראשית. לפי הסיפור המקראי, לאחר שברא אלוהים את השמיים והארץ ביום הראשון, הוא ברא ביום השני רקיע באמצע המים שכיסו את העולם, והבדיל באמצעותו בין המים העליונים למים התחתונים, לרקיע הוא קרא "שמיים".
במקרא
המקרא מתאר כך את בריאת הרקיע:
בהמשך מתואר כי ביום הרביעי ברא אלוהים את השמש והירח ותלה אותם ברקיע, וביום החמישי ברא עופות שיעופפו "על פני הרקיע".
פרשנות
השורש ר.ק.ע. משמש במקרא לתיאור מתיחת חומר מוצק ורידודו על פני שטח רחב, למשל רידוד גוש מתכת ללוח דק, גם בהקשר לרקיע ביארו מפרשי המקרא הקדומים שמדובר בגוף מוצק שנמתח כאוהל על העולם, מפרשים מאוחרים יותר ביארו שהרקיע הוא מהאוויר ואינו מוצק. מפרשים בני זמננו הציעו שהרקיע הוא אטמוספירת כדור הארץ, שנדמית לצופים מכדור הארץ כיריעה הפרוסה על הארץ.
בחז"ל
בכתבי חז"ל אין תיאור של עצם בריאת הרקיע אלא רק של השלמת בריאתו, חיזוקו או מתיחתו, שהרי כבר קודם לכן מוזכר שנבראו השמיים, דעה אחרת בכתבי חז"ל, היא שהרקיע שנברא ביום השני הוא "רקיע שעל ראשי החיות" המוזכר בספר יחזקאל.
המדרש מסביר שמי הגשם שאינם מלוחים מקורם מהרקיע: לפי מפרשי המדרש, מעל לרקיע יש מים מתוקים, ובגלל חומו של יסוד האש שברקיע, המים מתאדים ועולים לכיפה שמעליו; משם הם יורדים לאוקיינוס מבלי להתערב במים המלוחים שבו, ולאחר מכן עולים לעננים ויורדים כגשם. מי הרקיע אינם נגמרים בדרך נס. גם בתלמוד נאמר "כמין קובה יש ברקיע שממנה גשמים יוצאין". לדעה אחרת בחז"ל מקור הגשם אינו מן הרקיע.
חז"ל נחלקו על עוביו של הרקיע. ב נכתב שעוביו "מהלך 50 שנה" (כ-200 אלף קילומטר) וב מתוארת מחלוקת בין הטוענים שעוביו "מהלך 500 שנה" (כ-2 מיליון קילומטר) לבין הטוענים שעוביו "אחד מעשרה ביום" (כ-600 קילומטר). בתלמוד הבבלי מובאת גם דעתו של רבא שעובי הרקיע הוא אלף פרסאות. לדבריו, השמש עוברת ביום מרחק של 6,000 פרסאות שהוא גודל העולם, והזמן שבין עלות השחר להנץ החמה הוא 1/6 מהיום כולו, בזמן זה עוברת השמש את עובי הרקיע, ומכאן שעובי הרקיע הוא 1,000 פרסאות. לדעות אחרות בחז"ל עובי הרקיע הוא כשתי אצבעות, או כטס של מתכת.
שבעת הרקיעים
בתלמוד הבבלי מובאת דעת רב יהודה שקיימים שני רקיעים: השמיים ושמי השמיים. ריש לקיש סובר שישנם שבעה רקיעים, התלמוד מפרט את שמות הרקיעים ואת הנעשה בכל אחד מהם:
במסכת מנחות נקבע סדר קשירת הציצית על פי שבעת הרקיעים והאוירים שביניהם.
בספר הרזים מתוארים בפירוט שבעת הרקיעים והנעשה בכל אחד מהם. הרמב"ם כתב ששבעת הרקיעים שמוזכרים בתלמוד הם שבעה גלגלים שמסובבים את שבעת כוכבי הלכת.
באסלאם
גם באסלאם מופיעים הרקיעים, במסע הלילי של מחמד לפיו סיפר מוחמד שהמלאך ג’יבריל הגיע אליו באחד הלילות, ולאחר טקס טהרה הרכיב אותו על סוס פלאי ששמו אל-בוראק. באותו לילה הגיעו למקום המכונה היום בשם מסגד אל-אקצא. משם העלה אותו המלאך ג’יבריל אל שבעת הרקיעים, שם פגש את אברהם אבינו, משה רבנו ודמויות אחרות. ברקיע השביעי פגש את אלוהים, ושם ניתנה המצווה להתפלל חמש פעמים בכל יום.
בת הגנרל
בת הגנרל (באנגלית: The General's Daughter) הוא ספר מאת הסופר האמריקאי נלסון דה מיל העוסק בחקירת רצח בצבא ארצות הברית. המחבר, אשר שירת כמפקד מחלקת חי"ר בדיוויזיית הפרשים הראשונה (מוטסת) ולחם במלחמת וייטנאם, הסתמך על ניסיונו הצבאי כמו גם על תחקיר מעמיק שביצע. הספר עובד בשנת 1999 לסרט קולנוע בכיכובם של ג'ון טרבולטה כברנר ומדלין סטו כסנהיל וג'יימס קרומוול כגנרל קמבל.
עלילה
עלילת הספר נפתחת כאשר מוטל על חוקר מיחלק החקירות הפליליות פול ברנר ועל שותפתו, המומחית לפשעי מין, סינתיה סנהיל, לחקור את נסיבות מותה של סגן אן קמבל מצבא ארצות הברית, שנמצאה באחד המטווחים של פורט הדלי, בסיס האימונים של חיל הרגלים בג'ורג'יה. גופתה של קמבל נמצאה עקודה לרצפה, בעירום ועם סימני התעללות. ברנר הוא חוקר מנוסה שבעברו הוכשר כצנחן וכסייר. הוא לחם במלחמת וייטנאם בשורות דיוויזיית הפרשים הראשונה ועוטר על גבורתו בכוכב הארד. אולם חקירה זו, המורכבת בשל העובדה שמדובר בחקירת פשע על רקע מיני בצבא, הופכת מורכבת ומסובכת בהרבה בשל העובדה שהנרצחת היא בתו של הגנרל ג'וזף "ג'ו הלוחם" קמבל, שזכה לתהילה על גבורתו כמפקד גדוד רגלים משוריין במלחמת וייטנאם וכפקד אוגדה במלחמת המפרץ, ועשוי להתמנות לתפקיד בכיר בממשל האמריקני. כנגד רצונו של ברנר לפענח את הפרשה ניצב האינטרס של מפקדי הצבא לטייח אותה.
טיגציקלין
טיגציקלין (באנגלית:Tigecycline) היא אנטיביוטיקה ייחודית ממשפחת טטרציקלינים. היא סינתטית למחצה ומשמשת לטיפול במספר רב של זיהומים שנגרמים חיידקים גראם-חיוביים ושליליים שעמידים לריבוי תרופות (Multi drug resistant). התרופה פותחי ב-American Cyanamid בסוף המאה ה-20. התרופה אושרה על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) בשנת 2005. מחקרים חדשים הראו ששימוש באנטיביוטיקה טיגציקלין יעיל לטיפול בזיהום קשה בקלוסטרידיום דיפיציל.
מנגנון פעולה
טיגציקלין פועלת על ידי מניעת חיידקים לייצר חלבונים הנחוצים לצמיחתם ולשכפול שלהם. פעולתה הבקטריוסטטית מתבצעת על ידי קשירה לתת-היחידה הריבוזומלית 30S ועיכוב היווצרות של קומפלקס התחלת 70S פונקציונלי, ובכך חוסם סינתזת חלבון חיידקי.
פרמקוקינטיקה
קליטה - טיגציקלין לא נספגת טוב דרך מערכת העיכול, עקב כך נותנים את התרופה דרך הוריד.
מטבוליזם - פחות מ-20% מהתרופה עוברים מטבוליזם.
הפצה - התרופה נקשרת לחלבוני פלסמה בצורה לא ליניארית, מה שמוריד את ריכוזה כחומר פעיל בדם. בבדיקות פרמקוקינטיות שנעשו על בני אדם ועל בעלי חיים, נמצא כי החומר מופץ במהירות גבוהה בתוך הרקמות. טיגציקלין מגיע לריכוזים תירפואטים בעיקר ברקמות כמו ריאות, עור, כבד, לב, עצמות וכיליה. התרופה לא חוצה בקלות את מחסום דם-מוח (Blood brain barrier).
גיל, מין ותפקוד כלייתי אינם פקטורים שמשפיעים על הפרמקוקינטיקה של טיגציקלין, ועל כן אין צורך להתאים את התרופה לחולים עם אי ספיקת כליות. לעומת זאת, יש להיזהר במתן התרופה בפגיעות כבדיות. יש להתחיל במינון של 100 מ"ג ולהמשיך לתת אותה במינון של 25 מ"ג כל 12 שעות.
פרמקודינמיקה
מחקרי עוקבה הראו שאין השפעה לבבית משמעותית שבאה לידי ביטוי במרווח QTc, לאחר נטילת מנה אחת של 50 מ"ג או של 200 מ"ג טיגצקלין.
שימוש
כל השימושים שמופיעים לעיל נכונים עבור מטופלים מגיל 18 ומעלה;
מינון
משטר המינון המומלץ לטיגציקלין הוא מינון התחלתי של 100 מ"ג, ואחריו 50 מ"ג כל 12 שעות. יש לתת עירוי תוך ורידי של טיגציקלין במשך כ-30 עד 60 דקות כל 12 שעות.
משך הטיפול המומלץ בטיגציקלין לזיהומים מסובכים בעור ובמבנה עור או לזיהומים תוך בטניים מסובכים הוא 5 עד 14 ימים. משך הטיפול המומלץ בטיגציקלין לדלקת ריאות חיידקית הנרכשת בקהילה הוא 7 עד 14 ימים. משך הטיפול צריך להיות מונחה על פי חומרת ומקום הזיהום וההתקדמות הקלינית והבקטריולוגית של המטופל.
מנת יתר
אין מידע ספציפי זמין על הטיפול במינון יתר עם טיגציקלין. תוֹך וְרִידִי.
מתן TYGACIL במינון בודד של 300 מ"ג במשך 60 דקות במתנדבים בריאים הביא לשכיחות מוגברת של בחילות והקאות. טיגציקלין אינו מופרש בכמויות משמעותיות על ידי המודיאליזה.
אינטראקציות בין-תרופתיות
נמצא כי טיגציקלין בעל אינטראקציות עם תרופות שונות, למשל בהקשר לוורפרין יש לעקוב אחר זמן פרוטרומבין או בדיקת נוגדת קרישה מתאימה אחרת אם TYGACIL ניתנת עם וורפרין.
מעכבי קלצניורין: שימוש בו-זמני בטיגצקלין ובמעכבי קלציניורין כגון טקרולימוס או ציקלוספורין עלול להוביל לעלייה בריכוזי השפל של מעכבי הקלציניורין בסרום. לכן, יש לעקוב אחר ריכוזי הסרום של מעכב קאלצניורין במהלך הטיפול בטיגציקלין כדי למנוע רעילות של התרופה.
אמצעי מניעה אוראליים: שימוש בו-זמני בתרופות אנטיבקטריאליות עם אמצעי מניעה אוראליים עלול להפחית א פעילותם.
תופעות לוואי
היות שטיגציקלין הנה תרופה ממשפחת טיטרצקלינים' תופעות הלוואי שלה דומות, וכוללות:
הריון
אין נתונים זמינים על הסיכון למומים מולדים גדולים או הפלה לאחר שימוש במהלך ההריון.
הנקה
אין נתונים על נוכחות התרופה בחלב אם; עם זאת, תרופות אנטיבקטריאליות מסוג טטרציקלין קיימות בחלב אם. לא ידוע אם לתרופה יש השפעה על תינוק יונק או על ייצור חלב.
לתרופה זמינות ביולוגית נמוכה דרך הפה; לכן, חשיפת תינוקות צפויה להיות נמוכה.
בגלל הסיכון התאורטי לשינוי צבע השיניים ועיכוב צמיחת העצם, הימנע מהנקה אם אתה מקבל טיפול במשך יותר משלושה שבועות.
גור-אלקטרוטרנס
גור-אלקטרוטרנס (ברוסית: СПб ГУП «Горэлектротранс»; מילולית: "תחבורה חשמלית עירונית") הוא שמה של חברת תחבורה רוסית מהעיר סנקט פטרבורג האחראית להפעלת מערך החשמלית של סנקט פטרבורג והטרוליבוסים העירוניים.
נכון ל-2019 החברה מפעילה 83 קווים (46 קווי טרוליבוס, 37 קווי חשמליות) והיא גם מפעילה את מוזיאון התחבורה החשמלית בסנקט פטרבורג, זו אחת מחברות התחבורה הגדולות בצפון-מערב רוסיה ועובדים בה 1,100 עובדים.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1907 בשם "מינהל למסילות הברזל העירוניות" (Управление городских железных дорог ,УГЖД) ונועד להפעיל את מערך הרכבות בעיר.
בשנת 1931 החברה הפכה לחברה ממשלתית בשם "לנטרמוואי" («Лентрамвай») ונוהל על ידי מחלקת התחבורה של עיריית לנינגרד. ב-1936 הפכה למינהל הטרוליבוסים והחשמליות של העירייה.
ב-1989 נכנס לתוקף החוק המאפשר פתיחת חברות ועסקים פרטיים ברוסיה והמינהל הפך לחברה פרטית בשם לנגור-אלקטרוטרנס (ТПО «Ленгорэлектротранс»). בשנת 1994 החברה הולאמה מחדש.
בשנת 2003 החלו תוכניות פיתוח ותקציב החברה גדל והיא כיום אחת מחברות התחבורה הגדולות במדינה.
פרנקים סאלים
הפרנקים הסאלים (בלטינית: Salii) היו תת-קבוצה של הפרנקים המוקדמים, שהתיישבו בתקופת האימפריה הרומית צפונית ללימס באזור החוף שמעל לנהר הריין, כיום צפון הולנד, באזור הקרוי עד היום זאלנד ("ארץ הסאלים"). מוצאם מן הסיקמברי או הצ'אמאבי. מלכי השושלת המרובינגית, שכבשו את גאליה, היו ממוצא סאלי. החל מן המאה ה-3 קיימות עדויות היסטוריות המתארות את הסאלים כשבט לוחמים גרמאני, כשודדי ים וכ"Laeti", בני ברית של הרומאים. הסאלים הפכו לשבט הגרמאני הראשון שמוצאו מעבר ללימס, שהקים יישובי קבע בשטח האימפריה, תחילה בטוקסנדריה (כיום במרכז הולנד), ב-430 כבש כלודיו את קמברה וב-432 התיישבו באזור טורנה (כיום בפרובינציה של אינו בבלגיה).
הסאלים אימצו את הזהות הפרנקית והפסיקו להופיע בשם "סאלי" החל מן המאה ה-5, זמן רב לפני שמוזכרים הפרנקים הריפוארים הוזכרו לראשונה במסמך היסטורי. הלקס ריפואריה מתוארך ל-630 והוא למעשה התפתחות מאוחרת יותר של החוקים הפרנקים ב. לא הייתה חלוקה מאוחרת יותר בין סאלים וריפוארים בממלכת הפרנקים.
אין לבלבל בין הסאלים לבין השושלת הסאלית שהופיעה כמה מאות שנים מאוחר יותר בימי הביניים בגרמניה.
סטיבן ר. מקווין
ביוגרפיה
מקווין נולד לסטייסי וצ'אד מקווין, אביו היה מפיק במקצועו. סבו וסבתו מצד האב היו השחקן סטיב מקווין והשחקנית נילי אדמס. אחייניתה של אדמס היא איזבל פריסלר, אמו של הזמר אנריקה איגלסיאס, כך שמקווין ואיגלסיאס הם דודנים מדרגה שנייה.
קריירה
הופעת הבכורה של מקווין הייתה בשנת 2005 בסדרה של רשת CBS "על הסף". לאחר מכן ביצע מספר הופעות אורח בסדרות כמו "מספ7ים", "ללא עקבות" ו-"CSI: מיאמי". בנוסף ביצע תפקיד משנה בשבעה פרקים בעונה הראשונה של הסדרה "אוורווד".
בפברואר 2009 לוהק מקווין לתפקיד ג'רמי גילברט בסדרת הערפדים של רשת The CW, "יומני הערפד", אשר מבוססת על סדרת ספרים בעלת אותו השם. הסדרה היוותה את תפקיד הפריצה של מקווין.
ב-2010 שיחק מקווין בסרט האימה "פיראנה 3D", הסרט זכה לביקורות מעורבות אך למרות זאת זכה לרווחים רבים ואף לסרט המשך. בשנים 2015–2016 שיחק בסדרה "שיקגו FIRE".
טיסה 932 של סאות'רן איירוויס
טיסה 932 של סאות'רן איירוויס הייתה טיסת שכר של חברת סאות'רן איירוויס, במטוס מסוג DC-9 שיצא משדה סטולינג הנמצא בקינסטון, קרוליינה הצפונית אל שדה פרגוסון בקרדו, וירג'יניה המערבית. בשעה 19:35 ב-14 בנובמבר 1970, התרסק המטוס לתוך גבעה לא רחוק משדה התעופה. בהתרסקות נהרגו כל 75 הנוסעים. מטוס זה הטיס 37 מחברי קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת מרשל, שמונה מאמנים, 25 ספונסרים של הקבוצה, ארבעה אנשי צוות (כולל הטייסים) ונציג חברת התעופה. הקבוצה הייתה בדרכה הביתה לאחר הפסד 17-14 במשחק נגד קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת מזרח קרוליינה.
רקע
המטוס בטיסה 932 היה מסוג DC-9-31 (מספר זנב N97S), בעל שני מנועי סילון ו-95 מקומות ישיבה.
בתקופה זו, קבוצות הספורט של אוניברסיטת מרשל הגיעו להתמודדויות ומשחקים באמצעות טיסה במקרים נדירים בלבד, מכיוון שרוב משחקי החוץ היו במרחק נסיעה מקמפוס האוניברסיטה. מנהלי הקבוצה אף תכננו במקור לבטל את הטיסה, אבל ביטלו את ההחלטה, והעלו את חברי הקבוצה על הטיסה לאחר המשחק. טיסה זו הייתה הטיסה הראשונה שלקחה קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת מרשל.