cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הינה ג'ילאני
עמדות וציטוטים
"הבעיה עם רציחות לשם כבוד ואי-העמדת הרוצחים לדין טמונה ברשות שהחוק מעניק למשפחת של הקורבן להתפשר בנוגע לעבירה, ולכן מי בעצם לוחץ על ההדק מתהלך חופשי... אם כי במקרה של רציחות כבוד מדובר בדרך כלל בקנוניה בין יותר מאחד מבני המשפחה, וזה הנושא העיקרי כאן. אני לא חושבת שהממשלה מעוניינת לטפל בנושא הזה."
"תמיד הייתה לי תחושה שאם אתה רואה עוול, אתה צריך לצאת נגדו, אחרת אתה לא בעמדה של להתלונן."
"היה זה כעס נגד אי-צדק בחסות המדינה שגרם לי להיכנס לבתי המשפט בשנות ה-1970. [...] במשך כל השנים האלה שמרתי על התרעומת שלי, כדי שאהיה מסוגלת להילחם למען זכויות אדם ונגד עבודה בכפייה, חוקי כפירה..." (יום שני, 15 במרץ 1999, Tribune India)
"הזכות לחיים של נשים בפקיסטן מותנית בציותן לנורמות חברתיות ומסורות."
"לצבא יש אג'נדה של תמיכה בקיצוניים [האסלאמיים], הם מבחינה אידאולוגית מאוד דומים להם. זה מאוד חשוב שהעולם יבין כמה זה חשוב לפעול בדרך חכמה בנושא."
"ארצות הברית לגמרי לא הבינה את המצב. אם מושארף היה מתנגד לטרור בהצלחה, לא הייתה לנו הבעיה שמונה שנים לאחר מכן שבו (הטרוריסטים) למעשה שולטים בשטח. אף אחד לא ניסה למצוא את מקור הכסף או את המקור של כלי הנשק."
"כשאתה מעמיד אותם לדין, אתה מראה את הרשע שבפשע שלהם. ברגע שזה הופך להיות ברור כשמש שהקורבנות של המחבלים הם כמעט כולם אזרחים פקיסטנים, רק אז תאבד להם האהדה עבור מטרתם. אנחנו צריכים להתמודד עם טרור כנושא פלילי."
"הממשלה האזרחית חייב להיות נתמכת היטב, אחרת אנחנו נאבד אותה."
אלה קושניר-שטיין
אלה קושניר-שטיין (ברוסית: Алла Шулимовна Кушнир; 11 באוגוסט 1941, מוסקבה; ברית המועצות – 2 באוגוסט 2013, תל אביב) הייתה פרופסור לנומיסמטיקה באוניברסיטת תל אביב, שחמטאית בדרגת רב אמן לנשים וגדולת השחמטאיות הישראליות בכל הזמנים (אף עלי פי שאת רוב הקריירה השחמטאית שלה עשתה כשחמטאית סובייטית). זכתה שלוש פעמים בתואר סגנית אלופת העולם בשחמט לנשים, ושלוש פעמים במדליית זהב קבוצתית ואישית באולימפיאדת השחמט (פעמיים כחברת נבחרת ברית המועצות, ופעם אחת כחברת נבחרת ישראל).
בשנת 1962 השיגה את הדרגה אמן בינלאומי לנשים ובשנת 1976 הפכה לרב אמן לנשים. בשנת 1973 עלתה לישראל. נפטרה סמוך ליום הולדתה ה-72. תרמה את גופתה למדע. היא חברה בהיכל התהילה העולמי של השחמט.
קריירה אקדמית
קושניר-שטיין נטשה את משחק השחמט לטובת קריירה אקדמית כחוקרת ומרצה בעלת שם עולמי בתחום הנומיסמטיקה של ארץ ישראל, בחוג ללימודים קלאסיים בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת תל אביב.
הופעות באולימפיאדות השחמט
קושניר זכתה להישג פנומנלי של 23 נקודות מ-25 אפשריות (92%) בשלוש אולימפיאדות שחמט שבהן השתתפה, ובשלוש הפעמים זכתה במקום ראשון אישי וקבוצתי.
פסטיבל דוף
פסטיבל דוף (Doof Festival) הוא פסטיבל הטראנס הגדול והוותיק ביותר בישראל. הפסטיבל נערך לראשונה בשנת 2004 ומאז הוא מתקיים מדי שנה בפסח בחוף גולן במזרח הכנרת. הפסטיבל מארח אומנים מהארץ ומהעולם ונמשך על פני שלושה ימים.
פסטיבל דוף שם לו למטרה ליצור מקום מפגש לתרבות ומוזיקה אלקטרונית בישראל, גרסה דיגיטלית עכשווית של התנועה הפסיכדלית בשנות השישים תוך שמירה על ערכי תנועת הרייבים הבין-לאומית - PLUR. עם השנים הפסטיבל הרחיב את חזונו גם לכיוונים אקולוגיים של שמירה על אדמה בדגש על חופי הכנרת. כיום, הפסטיבל הוא אבן שואבת לאוהבי מוזיקה אלקטרונית ותרבות הטראנס מהארץ ומהעולם, ונחשב לאירוע שיא של תרבות הטראנס בישראל.
היסטוריה
פסטיבל דוף הוא פרי יוזמתם של זירקין (שחר זירקין), יובי (יובל אבנשטיין) וברקש (גיא ברקאי), חברי ילדות שבצעירותם נחשפו לסצנת הרוק הפסיכדלי ולניצני תרבות הקלאבינג בישראל. לאחר שנסעו ברחבי העולם והתוודעו למוזיקה האלקטרונית, שהייתה אז בחיתוליה בארץ, החלו לארגן ב-1995 מסיבות מדבר מחתרתיות תחת השם Doof Project. בניגוד לטראנס הגואה המלודי שצבר פופולריות בארץ, ה-Doof הביא איתו קו מוזיקלי פסיכדלי, קשוח ומחוספס יותר שבמהרה הביא מאות אנשים למסיבות המדבר שלהם.
קהילת המוזיקאים הפסיכדליים שנבנתה סביב המסיבות הביאה לפתיחתו של הלייבל Doof records ב-1999. הלייבל הוציא עשרות אלבומים ואוספים שהפכו לנכסי צאן ברזל בסצנת הטראנס הבין-לאומית, ועד היום נחשב לאחד הלייבלים החשובים של הטראנס. אחרי שראו במו עיניהם פסטיבלים רבים ברחבי אירופה החליטו השלושה להביא את הוויב האירופי לישראל ולערוך פסטיבל של מספר ימים שימשוך אליו אנשים מכל רחבי העולם ויוסיף את פסטיבל DOOF לסבב הפסטיבלים האירופאי.
הפסטיבל החל את דרכו בשנת 2004 בחשאיות גמורה ובתחילת הדרך היה מבוסס על דארק-טראנס ומוזיקה מחתרתית יותר. בבוא הזמן נוספו לפסטיבל במות של פגנקה ומגאיה, ומאז הז'אנר המוזיקלי התרחב והחל לכלול סוגים מגוונים של מוזיקת טראנס ומוזיקה אלטרנטיבית. צוות פגנקה הצטרף לפסטיבל בשנת 2011 והביא איתו מוזיקת פרוגרסיב פאנקית שהעניקה רבדים חדשים לפסטיבל. בשנת 2013 הצטרף להפקת הפסטיבל צוות מגאיה והביא עימו מערך מוזיקלי אלטרנטיבי עשיר, סדנאות ועיצוב אקולוגי.
הפסטיבל כיום
פסטיבל הדוף מורכב משלוש הפקות שונות (דוף, מגאיה, פגנקה), אשר כל אחת מביאה את הצבע ואת הייחודיות שלה לפסטיבל. שלוש ההפקות יוצרות יחד פסטיבל בעל שלוש במות מוזיקליות הפועלות בו-זמנית: רחבת Doof המרכזית מאופיינת במוזיקה אלקטרונית ופסיי קשוחה, ובמוזיקת דארק חריפה ואגרסיבית. רחבה נוספת היא הבמה של פגנקה, המתאפיינת בקו מוזיקלי המשלב מוזיקת פרוגרסיב-טראנס, טכנו ואלקטרו, פאנקית, מוזיקת עולם, אמביינט וצ'יל-אאוט. אליהן מצטרפת רחבה סולרית, הבמה של מגאיה המהווה גם "הילינג זון" ומשלבת בתוכה מתחם אלטרנטיבי, עשיר בפעילויות המותאמות גם לילדים ומשפחות, בסדנאות תוכן, במתחם קולנוע (סינמה דוף), ונותנת במה למוזיקה אלקטרונית חיה, מוזיקת עולם ודי. ג'ייס אלטרנטיביים.
בתחילת חודש יוני 2019, ביטלה המשטרה את האירוע בהודעה מוקדמת קצרה בשל חשש לסחר בסמים במתחם הפסטיבל. בעקבות זאת פרצו הפגנות מחאה בכיכר רבין. ב-18 ביולי התקיים אירוע המוני בכיכר רבין, שסיסמתו הייתה "תנו לרקוד בשקט", במחאה על סגירת הפסטיבל ועל ביטול שורה של פסטיבלי מוזיקה נוספים ברחבי הארץ.
פופוב
פופוב (Попов) הוא שם משפחה רוסי, בולגרי וסרבי נפוץ שמשמעותו כומר. {{פירושונים|
ראו גם
}}
פני מכשף
פני מכשף (בשוודית Ansiktet שפירושו: "הפנים", בארצות הברית: The Magician, בבריטניה: The Face (הפנים)) - סרט של הבמאי השוודי אינגמר ברגמן משנת 1958. הסרט מגולל את סיפורו של תיאטרון נודד העוסק בהצגת מעשי קסם ותופעות על טבעיות. הסרט בוחן סוגיות של רציונליות וכוחות נסתרים.
הסרט היה אחד מעשרת המועמדים לקבלת פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר לשנת 1958.
עלילה
הסרט מתחיל בנסיעה בכרכרה של "התיאטרון לריפוי מגנטי" של ד"ר ווגלר, עוזרו שאינו אלא אשתו המחופשת לגבר, סבתו ודמויות נוספות. בדרך הם פוגשים את השחקן יוהאן שמת בכרכרה כעבור זמן קצר.
Esri
Esri (ראשי תיבות של: Environmental Systems Research Institute) היא חברה המפתחת מערכת מידע גאוגרפית (GIS) ומערכות לניהול בסיסי נתונים גאוגרפיים. החברה שהוקמה בתור מכון למחקר הסביבה בשנת 1969 כמשרד ייעוץ לשימושי קרקע, היא בין החברות המרכזיות בתחום מערכות המידע הגאוגרפיות.
מדי שנה מארחת החברה את הכנס השנתי הבינלאומי של המשתמשים, שהתקיים לראשונה בשנת 1981 בקמפוס מטה החברה, אליו הגיעו 16 משתתפים. בשנים האחרונות נערך כנס המשתמשים בסן דייגו, וב-2007 השתתפו בו כ-14,500 אנשים.
פני מכשף
עלילה
למחרת מאלצים את ווגלר לערוך בפניהם הופעה פרטית. במופע מת לכאורה ווגלר מהתקף לב. היועץ הרפואי ומפקד המשטרה עורכים בו ניתוח לאחר המוות בהתאם לחוק. זוהי ההזדמנות של ווגלר שכלל לא מת לנקום במדען.
Esri
בשנת 2012 העניקה Esri שני פרסים למרכז למיפוי ישראל בתחרות בינלאומית שנערכה בארצות הברית בהשתתפות 100,000 ארגונים, מוסדות, וחברות פרטיות מרחבי העולם. הפרס הראשון ניתן על מצוינות במערכות מידע גאוגרפי על שדרוג תשתית המידע הגיאו-מרחבי בישראל. הפרס השני בו זכה המרכז למיפוי ישראל היה על "מפת צפון מזרח הנגב (המכתשים)", שהוכנה במחלקת הכרטוגרפיה של המרכז למיפוי ישראל. בשנת 2017 העניקה esri פרס לענף הידרוגרפיה בחיל הים על הישגים משמעותיים בתחום המיפוי הימי.
פני מכשף
עלילה
מפקד המשטרה סטארבק רוצה לגרש את ווגלר מהעיר אבל ברגע זה מגיע מסר דחוף ממלך שוודיה, שמבקש להציג את המופע של "התיאטרון לריפוי מגנטי" בארמונו.
ביקורת
לסרט נכתבו ביקורות שונות. יש הרואים בו סרט "גרוטסקי" עם מסרים עמומים. יש הרואים בו מהסרטים החשובים של הבמאי וסרט שפותח עדן חדש ביצירות הבמאי. וודי אלן רואה בסרט זה (לצד החותם השביעי ותותי בר) את אחד מהסרטים החשובים של ברגמן, סרט בעל מסרים דתיים. הוא ממליץ למי שרוצה להכיר את יצירות ברגמן לראות סרט זה לצד ארבעה סרטים נוספים של הבמאי.
פאולה רגו
פאולה רגו (בפורטוגזית: Paula Rego; 26 בינואר 1935 – 8 ביוני 2022) הייתה ציירת ומאיירת פורטוגזית.
מריה פאולה Figueiroa רגו (בפורטוגזית שם המשפחה הראשון הוא מצד האם ושם המשפחה השני הוא מצד האב) זכתה בתואר DBE – אות ההצטיינות ממסדר האימפריה הבריטית. היא הייתה אומנית חזותית, שהייתה ידועה בעיקר בזכות הציורים וההדפסים שהיו מבוססים על סיפורי ילדים. סגנון העבודה שלה עבר תפנית מן המופשט אל המייצג. ברוב עבודותיה היא השתמשה בצבעי פסטל, עבודות ששיקפו לעיתים קרובות פמיניזם בשילוב סיפורי עם מפורטוגל.
רגו למדה בבית הספר לאומנות Slade בלונדון והייתה חברה בקבוצת לונדון (London Group) שבה היו חברים גם דייוויד הוקני ופרנק אורבך. היא הייתה אומנית תורנית בגלריה הלאומית (National Gallery) בלונדון והיא חיה ועבדה בלונדון.
ראשית חיים
רגו נולדה בשנת 1935 בליסבון שבפורטוגל למשפחה אמידה. אביה היה מהנדס חשמל שעבד בחברת מרקוני והיה אנטי פשיסט מושבע. בשנת 1936 נשלח אביה לעבוד בבריטניה והוריה עזבו את רגו בפרוטוגל עם סבתה עד לשנת 1939, כך הפכה הסבתא לדמות חשובה בחייה של רגו וממנה למדה על סיפורי הפולקלור המסורתיים שבהם השתמשה בעבודותיה.
רגו למדה בבית ספר אנגלי בליסבון בשנים 1945–1951 ובשנת 1951 נשלחה רגו לבית ספר משלים בקנט, בריטניה. רגו לא הצליחה להשתלב שם וניסתה, בשנת 1952, לעבור וללמוד בבית ספר לאומנות בצ'לסי שבלונדון, אך לבסוף נרשמה לבית הספר לאומניות Slade, שם למדה עד לשנת 1957. כאן גם פגשה את בעלה Victor Willing, שלמד יחד איתה. בשנת 1957, עזבו שניהם את לונדון ועברו לגור בפורטוגל. הם נישאו בשנת 1959 לאחר שווילינג התגרש מאשתו הראשונה. שלוש שנים לאחר מכן קנה אביה של רגו בית לזוג בקמדן שבלונדון ורגו חילקה את זמנה בין ברטניה לפורטוגל.
קריירה
אביה של רגו אומנם הזמין ממנה, בשנת 1954, ציורי קיר גדולים לקנטינה של בית החרושת לחשמל, אבל הקריירה האומנתית שלה החלה רק בשנת 1962 כאשר הציגה יחד עם קבוצת האומנים של לונדון (The London Group) שהייתה קבוצה ידועה ומנתה בין שאר חבריה את דויד הוקני ופרנק אורבך. בשנת 1965 נבחרה רגו לקחת חלק בתערוכה שישה אומנים. באותה שנה הציגה רגו גם בתערוכת יחיד בליסבון, פורטוגל ואחר כך בין השנים 1984–1987 גם במספר תערוכות יחיד בלונדון ובבריסטול.
בשנת 1988 הציגה רגו בתערוכת יחיד מקיפה בליסבון וגם ב Serpentine Gallery בלונדון. תערוכות אלו הובילו אותה להיות האומנית העמית הראשונה בגלריה הלאומית (National Gallery) בלונדון בשנת 1990 כחלק מתוכנית חדשה של אומנים תורנים. כתוצאה מכך, היא יצרה שתי סדרות - האחת ציורים והדפסים בנושא שירי ילדים, שהוצגו במרחבי בריטניה בשנים 1991–1996, והשנייה סדרה של ציורים גדולים שנעשו בהשראת ציורי הגן של Carlo Crivelli.
מלבד תערוכות בלונדון, בוושינגטון, בניו יורק, בצרפת, במקסיקו ובברזיל, הופיעה רגו גם בסרט דוקומנטרי, ובשנת 2004 היא נתבקשה לעצב בולים סביב הספר ג'יין אייר.
בעבודותיה, הביאה רגו מבט פמיניסטי. לדוגמה, בשנת 1995, היא ציירה את שלגיה לאחר שטעמה מהתפוח המורעל בו ניסתה להראות מה עובר על נשים במשך חייהן ואת תהליך הנבילה שלהן. בשלב זה רגו הייתה כבת שישים ולגילה ניתן ביטוי ניכר בעבודותיה בתקופה זו.
רגו התמקדה רבות במשך הקריירה שלה בזכויות נשים ובזכות שלהן לבחור בהפלה. היא יצאה נגד התנועה שהייתה נגד הפלות והפכה את הנושא הזה למרכזי בעבודותיה. היא יצרה סדרת ציורים שתיעדה הפלות לא חוקיות כמענה למשאל עם על הפלות שנערך בפורטוגל בשנת 1998. כמו כן, יצרה סדרה של ציורי פסטל בנושא המציג נשים בשלבים שונים כגון, כוננות להפלה, שעת ההפלה והכאבים שלאחריה. בראיון, בשנת 2002, ציינה רגו שהסדרה נוצרה עקב ההתמרמרות שלה בנושא. היא אמרה כי קשה להבין איך אפשר להתייחס לנשים שעוברות הפלה כפושעות, כאילו הן האשמות. די ומספיק הוא הסבל שעובר על האישה. היא טענה שהכל נובע מהעבר הטוטלטרי של פורטוגל והציפייה שנשים תלבשנה סינר ותאפנה עוגות ותהיינה עקרות בית טובות. רגו ניסתה לאתגר את הצופה דרך מבט הנשים המביט ישירות בצופה, או דרך סגירת העיניים בכאב, המראה את התוצאה הפיזית של מגע מיני, כמו הריון והפלה.
סגנון והשפעות
רגו הייתה אומנית שייצרה שפע של ציורים והדפסים ובתחילת דרכה יצרה גם קולאג'ים. היא הייתה ידועה בכך שהיא מתארת סיפורי עם. בשנת 1990 החלה לצייר בפורמט גדול דמויות של נערות מודגשות וברורות, לעומת הסגנון היותר חופשי שהשתמשה בו לפני כן. על פי המבקר Januszczak, רגו הייתה אומנית עזה ומרגשת. היצירות שלה התחברו לצופה רגשית והעירו אותו. עבודותיה היו חומרי נפץ המכות בך בשוק, בחיות ובצבעוניות שלהן. היא לא חששה לשנות את סגנונה ולנסות חומרים שונים בעבודותיה.
בעבודותיה המוקדמות ניתן לראות את השפעת הסוריאליזם עליה, במיוחד עבודותיו של ג'ון מירו. העבודות מבוססות על ציור אוטומטי שאותו ניסתה והן כמעט מופשטות. אך גם כאשר העבודות שלה נטו להפשטה, היה בהן יסוד סיפורי חזק, כמו בציור "Salazar Vomiting the Homeland" משנת 1960 כאשר הדיקטטור סאלאזאר היה בשלטון בפורטוגל.
קיימות שתי סיבות לעובדה שרגו אימצה סגנון כמעט מופשט בשנות ה-60. ראשית, הציור המופשט שלט בזרם האוונט-גארד בזמנים אלו. אך בעבודותיה יצאה רגו גם נגד ההכשרה שקיבלה בבית הספר לאומנות שבו הדגש היה על ציור אנאטומי של דמויות. אפשר לראות את הסגנון שפיתחה בציורים כגון 'פאוסט' וסדרת 'הקוף האדום' משנות ה-80 המחקה את ציורי הקומיקס האקספרסיוניסטים.
בשנת 1990 נראה בבירור שרגו שינתה את סגנון הציור שלה לאחר שנבחרה כאומנית עמיתה במוזיאון הלאומי בלונדון. התקנה שניתנה שם הייתה ליצור עבודות הקשורות באוסף שנמצא בגלריה. והיות ובגלריה הלאומית קיימות יצירות של ציירי עבר ידועים, רגו נמשכה לסגנון בהיר ומעוצב יותר שדומה יותר לטכניקה שלמדה בבית הספר לאומנות. כך נוצרו עבודות ברורות ומודגשות של נשים חזקות שהופיעו לעיתים קרובות במצבים לא נעימים. עבודות רבות הושפעו מציירים כגון דייגו וואלאסקס.
כבר החל משנת 1970 ויתרה רגו על עבודות הקולאג' והחלה להשתמש בצבעי פסטל, בהם היא השתמשה עד למותה, ומעט מאוד בצבעי שמן. חלק מהעבודות החשובות שיצרה בצבעי פסטל הן בסדרה "Dog Women" שבהן נשים מתנהגות כאילו הן כלבים. ההבדל בין תנוחות אלה למה שמצופה מנשים, ועבודות רבות אחרות שלה שבהן קיימים איומים ואלימות כלפי נשים, גרמו לכך שעבודותיה יתקשרו לפמיניזם. היא הודתה שהיא קראה את ספרה של סימון דה בובואר, המין השני, בגיל צעיר ושזה אכן השפיע עליה. עבודותיה התכתבו עם סופרות פמיניסטיות משנות ה-90, כגון גריזלדה פולוק, עבודות כגון "Girl Lifting up her Skirt to a Dog" משנת 1986 ושתי נערות וכלב משנת 1987. הסבר אחר לדמויות החייתיות וחסרות הנשיות של רגו הוא שהן משקפות את המציאות הפיזית של הנשים ולא את האידיאל הגברי.
כנסיית וירי-גלילאי
כנסיית וִירִי גַלִילֵאי (בלטינית: Viri galilaei, "אנשי הגליל") היא כנסייה קטנה ומעון הקיץ של הפטריארך היווני-אורתודוקסי. הכנסייה שוכנת על פסגת הר הזיתים בירושלים, ממערב לבית החולים אל מקאסד.
סביבת הכנסייה
הכנסייה שוכנת בלב חורשה על פסגה בגובה 820 מטר מעל פני הים, באזור הקרוי בערבית כרם אל-ציאד - כרם הצייד. על פי הספר "קדמוניות נופי ארץ־ישראל", פסגה זו היא הר המשחה, אם כי מקובל כי הר המשחה שוכן דרומה משם. ממנה יורד מדרון תלול אל נחל קדרון בשם עקבת אל-סואן - "מעלה הצור".
הכנסייה נבנתה בשנת 1889 על בית קברות יהודי מתקופת בית שני ובחפירות שנערכו בעת הנחת יסודות הכנסייה נמצאו קברים בחלקם נמצאו ארונות קבורה שעליהם כתובות בעברית. כן נחשף בית תפילה מהתקופה הביזנטית, המציין, לפי המסורת הנוצרית, את המקום שבו בישר המלאך גבריאל למרים, אם ישו, על מותה הקרב. בין שרידי הכנסייה הקדומה נתגלו ריצפות פסיפס מהמאה ה-6 - התקופה הביזנטית. על אחת נכתב ביוונית:. בפסיפס אחר שנתגלה בסמוך נרשם ביוונית תרגום של פסוק מפרק קכ"א של ספר תהילים:. האתר איננו פתוח למבקרים.
שם הכנסייה
שמה של הכנסייה, שמשמעותו בלטינית הוא "אנשי הגליל", נגזר מפסוק בספר מעשי השליחים של הברית החדשה המתאר את עלייתו לשמיים של ישו, שהתרחשה לפי המסורת, בכנסיית העלייה הסמוכה:
פעילות הכנסייה
ב-4 בינואר 1964 התקיימה בווירי גלילאי הפגישה ההיסטורית בין האפיפיור פאולוס השישי, בעת שביקר בארץ, ופטריארך קונסטנטינופול אתינגורס. פגישה זו סימלה את סופו של החרם ההדדי בין הנצרות המזרחית והמערבית, אשר נמשך 910 שנים, מאז הסכיזמה הגדולה ב-1054. ב-26 במאי 2014, בעת ביקורו של האפיפיור פרנציסקוס בישראל, התקיים במתחם וירי גלילאי מפגשו עם הפטריארך ברתולומאיוס מקונסטנטינופול, ואשר עמד בסימן יובל חמישים שנים למפגש האקומני הקודם.
פרנק למפארד
פרנק ג'יימס למפארד ג'וניור (באנגלית: Frank James Lampard ; נולד ב-20 ביוני 1978 בסולסברי) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדות הקשר המרכזי והקשר ההתקפי, המשמש כיום כמאמן כדורגל. לאחר שהחל את הקריירה בווסטהאם יונייטד הגיע למפארד לצ'לסי ב-2001, והיה בורג חשוב בזכייתה בגביע האלופות, שלוש אליפויות של הפרמייר ליג (בשנים 2005, 2006 ו-2010), בארבעה גביעים אנגליים ובשני גביעי הפוטבול ליג, והפך למלך השערים של הקבוצה בכל הזמנים. למפארד הוא הקשר בעל מספר השערים הגבוה ביותר בתולדות הפרמייר ליג, ומדורג במקום החמישי בין כלל השחקנים. בנוסף, מדורג במקום גבוה בדירוג הבישולים של הליגה. ב- עבר לניו יורק סיטי מליגת ה-MLS, שם שיחק עד פרישתו ב-, עם תקופת השאלה למנצ'סטר סיטי.
למפארד, אשר בזכות הישגיו נחשב לאחד מטובי שחקני הקישור בעולם בתקופתו, נבחר לכדורגלן השנה בליגה האנגלית מטעם התאחדות העיתונאים ב-2005, ובאותה שנה זכה במקום השני בבחירת כדור הזהב ובעולם. לזכותו של למפארד 106 הופעות במדי נבחרת אנגליה עמה השתתף בשלושה גביעי עולם וביורו 2004.
ראשית הקריירה
למפארד נולד בסולסברי, והחל את הקריירה שלו בווסטהאם יונייטד - המועדון בו שיחק בעבר גם אביו, פרנק למפארד, ככדורגלן. הוא הצטרף למחלקת הנוער של המועדון ביולי 1994, וכעבור שנה קודם לסגל הקבוצה הבוגרת וחתם על חוזה מקצועני בווסטהאם. באוקטובר 1995 הושאל למפארד לקבוצת סוונסי סיטי מהליגה השנייה של הפוטבול ליג. למפארד ערך את הופעת הבכורה שלו בסוונסי סיטי בניצחון 0–2 על ברדפורד סיטי ואת שערו הראשון בקריירת הבוגרים הבקיע נגד ברייטון אנד הוב אלביון, ושיחק בסך הכול תשע פעמים בליגה במדי סוונסי. בינואר 1996 הוא שב לווסטהאם ושיחק לראשונה במדי הקבוצה במהלך אותו חודש, נגד קובנטרי סיטי, אולם עד לסיום העונה המשיך בעיקר כשחקן ספסל.
בעונה הבאה,, שבר למפארד את רגלו במשחק מול אסטון וילה בחודש מרץ, מה שהוביל להשבתתו ממשחק עד לסיום העונה לאחר שהשתתף ב-13 משחקים בלבד. רק בעונה שלאחר מכן הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בווסטהאם, במשחק בו ניצחה קבוצתו את בארנסלי.
בעונת עשה למפארד את פריצתו הגדולה - הוא הפך לשחקן קבוע בהרכב וסטהאם ושותף בכל משחקיה של הקבוצה, שסיימה במקום החמישי בפרמייר ליג ובכך העפילה להשתתפות במפעלים האירופיים. בעונת היה למפארד מלך השערים של וסטהאם עם 14 שערים בכל המסגרות, שהיוו את המספר העונתי הגבוה ביותר עבורו בתקופתו בקבוצה. הוא גם הבקיע באותה עונה לראשונה במסגרת הטורנירים האירופיים בהם השתתפה הקבוצה, גביע האינטרטוטו וגביע אופ"א. לאחר מכירת חברו לקבוצה ריו פרדיננד ללידס יונייטד בנוסף לעזיבתו של המאמן הארי רדנאפ ב-2001, הביע למפארד אף הוא את רצונו לעבור לקבוצה אחרת. על אף שזכה להתעניינות גם מצידה של אסטון וילה, הועבר למפארד באותה שנה לצ'לסי, ששילמה תמורתו 11 מיליון לירות שטרלינג.
צ'לסי
למפארד ערך את הופעת הבכורה שלו בצ'לסי באוגוסט 2001, במשחק נגד ניוקאסל יונייטד. פתיחתו בצ'לסי הייתה לא מוצלחת, כשכבר בספטמבר אותה שנה הוא נקנס על ידי ראשי הקבוצה יחד עם שלושה שחקנים נוספים, שנתפסו מתפרעים במהלך היותם במסיבה. למפארד והשחקנים האחרים הטרידו תיירים אמריקאים בבית המלון הית'רואו, יום אחד בלבד לאחר פיגועי 11 בספטמבר. למרות זאת, למפארד השתתף בכל משחקיה של צ'לסי בליגה באותה עונה והבקיע שבעה שערים בכל המסגרות. בעונת הוא המשיך ושמר על קצב הבקעה דומה כאשר הבקיע שמונה שערים, וסייע לצ'לסי לסיים במקום הרביעי בפרמייר ליג.
במהלך עונת הצטיין למפארד במיוחד, כאשר זכה בתואר שחקן החודש בפרמייר ליג בספטמבר 2003 (ובתואר שחקן החודש מטעם האוהדים באנגליה בחודש אוקטובר). הוא סייע לצ'לסי לסיים במקום השני בפרמייר ליג, אחרי ארסנל שסיימה עונה שלמה ללא הפסד, ובעצמו נכלל בנבחרת העונה בליגה האנגלית לאחר שהגיע לראשונה בקריירה שלו לכמות של עשרה שערי ליגה. הוא הבקיע גם ארבעה שערים במסגרת ליגת האלופות והעפיל עם צ'לסי עד לחצי הגמר. בשלב חצי הגמר נגד א.ס. מונקו הוא הבקיע שער, שלא מנע את הפסדה של קבוצתו 3–5 בסיכום שני המפגשים.
בעונת שותף בפעם השלישית ברציפות בכל 38 המשחקים של קבוצתו בליגה. הוא הבקיע 13 שערי ליגה ו-19 שערים בכל המסגרות, והוביל את הליגה כולה מבחינת כמות הבישולים שלו עם 16 כאלו. למפארד היה מהשחקנים המובילים בצ'לסי, שזכתה באליפות אנגליה הראשונה שלה מזה 50 שנה, ואף כבש את שני השערים בניצחון 0–2 על בולטון וונדררס שהבטיח לקבוצה את האליפות. הוא זכה עם צ'לסי גם בגביע הפוטבול ליג, והעפיל עמה עד לחצי גמר ליגת האלופות שם הודחה על ידי ליברפול. הוא זכה בסיום העונה בתואר כדורגלן השנה בליגה האנגלית מטעם התאחדות העיתונאים ונכלל גם בנבחרת העונה, ובנוסף סיים במקום השני בבחירות לפרסי כדור הזהב וכדורגלן השנה בעולם בסוף שנת 2005.
למפארד העמיד שיא קריירה חדש של 16 שערי ליגה בעונת, וקבע את שיא השערים לעונה אחת לשחקן קישור במסגרת הפרמייר ליג. הוא היה הכובש המצטיין של צ'לסי בעונה זו. במהלך אותה עונה הגיע למפארד לרצף של 164 משחקי פרמייר ליג בהם השתתף, שיא המשחקים הרצופים בליגה זו בכל הזמנים (חמישה משחקים יותר מדייוויד ג'יימס). רצף זה נקטע במשחק מול מנצ'סטר סיטי, ממנו נעדר בעקבות מחלה. בעקבות יכולתו הטובה של למפארד הצהיר מאמנו בצ'לסי, ז'וזה מוריניו, כי הוא השחקן הטוב ביותר בעולם. למפארד סייע לצ'לסי לזכות באליפות שנייה ברציפות של הפרמייר ליג, אך בליגת האלופות הודחה הקבוצה כבר בשלב שמינית הגמר על ידי ברצלונה.
בשל פציעותיו של חברו הוותיק לקבוצה ג'ון טרי, כיהן למפארד במשך חלקים גדולים מעונת כקפטן של צ'לסי. באותה עונה הוא הבקיע את שערו ה-77 במדי הקבוצה, ובכך שבר את שיאו של דניס ויזה והפך לקשר בעל מספר השערים הגבוה בתולדות המועדון. על אף שצ'לסי איבדה את האליפות למנצ'סטר יונייטד, היא זכתה בגביע האנגלי ובגביע הפוטבול ליג, והעפילה גם לחצי גמר ליגת האלופות, שם הודחה בשנית על ידי ליברפול. למפארד סיים את העונה עם 21 שערים בכל המסגרות, ובהם שישה שערים במסגרת הגביע האנגלי, כשבין היתר נבחר לשחקן הסיבוב בטורניר לאחר שכבש צמד נגד טוטנהאם הוטספר ברבע הגמר, ובישל את שער הניצחון לדידייה דרוגבה במשחק הגמר.
בעונת שיחק למפארד ב-24 משחקי ליגה בלבד בשל פציעות שעבר. למרות זאת, הוא כבש עשרה שערים בליגה ו-20 בכל המסגרות - ממוצע של חצי שער למשחק. בפברואר 2008 הפך לשחקן השמיני בתולדות צ'לסי שמגיע ל-100 שערים, כאשר כבש בניצחון על האדרספילד טאון בגביע האנגלי. באותה שנה הוא סייע לצ'לסי לסיים במקום השני בפרמייר ליג ולהעפיל לגמר גביע הפוטבול ליג, וכן להגיע להישג השיא בתולדות המועדון - העפלה לגמר ליגת האלופות. הוא כבש שער בהארכה שהוביל את קבוצתו לניצחון על ליברפול בחצי הגמר, ובמשחק הגמר מול מנצ'סטר יונייטד כבש שער שוויון, מה שלא מנע את הפסדה של צ'לסי בדו-קרב בעיטות עונשין. לאחר אותה עונה זכה למפארד בפרס קשר העונה בליגת האלופות מטעם אופ"א.
בעונת, תחת המאמן החדש לואיס פליפה סקולארי ומאוחר יותר חוס הידינק, הוא הבקיע 12 שערי ליגה והוסיף עשרה בישולים, ונבחר בפעם השלישית בקריירה לשחקן העונה של צ'לסי, לאחר שזכה בתואר זה גם ב-2004 וב-2005. בהישג נמוך ביחס לעונות הקודמות, סיים למפארד עם קבוצתו במקום השלישי בליגה. בחצי גמר ליגת האלופות הודחה צ'לסי על ידי ברצלונה; לאחר תיקו 0-0 במשחק הראשון היה למפארד מעורב בשער יתרון של מייקל אסיין בגומלין, אך ברצלונה עלתה לאחר שער של אנדרס אינייסטה בתוך תוספת הזמן. הוא הבקיע את שער הניצחון של צ'לסי בגמר הגביע האנגלי מול אברטון, שהיה התואר היחיד בו זכתה באותה עונה.
בסיום שנת 2009 הועמד למפארד שנה שישית ברציפות לפרס כדורגלן השנה בעולם, אך שוב לא זכה בו. בדצמבר אותה שנה הוא נבחר לשחקן המצטיין בפרמייר ליג בעשור הראשון של המאה ה-21, על ידי איגוד הסטטיסטיקות הרשמיות של הליגה. בעונת הגיע למפארד לשיא אישי חדש מבחינת הבקעות שערים: הוא הבקיע 22 שערי ליגה מתוך 27 בכל המסגרות, ובנוסף סיים בפעם השנייה כמלך הבישולים של הפרמייר ליג עם 17 בישולים. הוא זכה עם צ'לסי באליפות הפרמייר ליג השלישית שלו באותה עונה, לאחר מאבק צמוד שהוכרע בניצחון 0–8 על ויגאן את'לטיק במחזור האחרון, והיה שותף ל"דאבל" הראשון בתולדותיה לאחר ניצחון על פורטסמות' בגמר הגביע האנגלי. למפארד זכה בפרס ההוקרה של ה-FWA לשנת 2010, בשל תרומתו הרבה לכדורגל האנגלי. ב-11 במאי 2013 שבר למפארד את שיא הכיבושים לשחקן צ'לסי אי פעם, עם 203 שערים במועדון. ארבעה ימים אחר כך זכה עם צ'לסי בליגה האירופית, לאחר ניצחון 1–2 במשחק הגמר על בנפיקה ליסבון.
מנצ'סטר סיטי וניו יורק סיטי
ב-4 ביוני 2014 עזב למפארד את צ'לסי לאחר 13 שנה בקבוצה. ב-24 ביולי 2014 חתם בניו יורק סיטי מליגת ה-MLS, אך כעבור עשרה ימים הושאל לעונה לקבוצת האם של המועדון מנצ'סטר סיטי. ב-21 בספטמבר 2014 כבש למפארד את שער הבכורה שלו במדי הסיטי, במשחק ליגה מול קבוצתו הקודמת, צ'לסי, שהסתיים בתוצאה 1-1 וקיבל תשואות ומחיאות כפיים מהקהל המקומי בסטמפורד ברידג'. למפארד כבש שמונה שערים ב-38 הופעות בעונתו היחידה בסיטי.
בקיץ 2015 עבר למפארד רשמית לניו יורק סיטי, וכבש את שערו הראשון בקבוצה ב-16 בספטמבר 2015 בניצחון על טורונטו. בסך הכול כבש 15 שערים בשנתיים בהן שיחק בקבוצה.
ב-2 בפברואר 2017 הודיע למפארד על פרישה ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
למפארד זומן לראשונה על ידי פיטר טיילור לסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21 בנובמבר 1997, וערך את הופעת הבכורה שלו מול הנבחרת המקבילה של יוון. הוא שיחק בנבחרת הצעירה עד יוני 2000, וסיים את תקופתו בנבחרת זו בתור הכובש השלישי המוביל שלה בכל הזמנים עם תשעה שערים, כשרק השחקנים אלן שירר ופרנסיס ג'פרס הבקיעו יותר ממנו.
למפארד שיחק לראשונה במדי הנבחרת הבוגרת של אנגליה באוקטובר 1999, במשחק ידידות מול נבחרת בלגיה. בתחילת דרכו למפארד לא היה שחקן קבע בסגל הנבחרת - הוא לא זומן על ידי מאמניה לטורנירי יורו 2000 ומונדיאל 2002, ואת שערו הראשון הבקיע רק באוגוסט 2003, מול נבחרת קרואטיה. למפארד השתתף בטורניר הבינלאומי הראשון שלו עם הנבחרת ביורו 2004, והבקיע שלושה שערים בארבעה משחקים בהם השתתף. בשלב רבע הגמר נגד נבחרת פורטוגל הוא הבקיע שער שהשווה את התוצאה ל-2-2, אך נבחרתו הודחה לאחר הפסד בדו-קרב בעיטות עונשין. למפארד נכלל בנבחרת המצטיינים של הטורניר מטעם אופ"א.
לאחר פרישתו של פול סקולס ממשחק בנבחרת, הפך למפארד לשחקן קבוע בסגלה, ונבחר על ידי האוהדים לשחקן השנה של נבחרת אנגליה ב-2004 וב-2005. במונדיאל 2006 שותף למפארד בכל דקות המשחק של נבחרתו, אך לא הבקיע אף שער. אנגליה הודחה פעם נוספת על ידי פורטוגל ברבע הגמר, וגם במקרה זה הפסידה בדו-קרב בעיטות עונשין. על אף יכולת טובה שהפגין באותה עת במדי צ'לסי, למפארד הבקיע רק שער אחד במסגרת מוקדמות יורו 2008, ואנגליה לא הצליחה להעפיל לטורניר. אחת מהסיבות לכישלון הייתה התיאום הלוקה-בחסר בין למפארד לסטיבן ג'רארד בחוליית הקישור של הנבחרת.
לאחר קרוב לשנתיים בהן לא הבקיע במדי הנבחרת, הבקיע למפארד שער במשחק ידידות מול נבחרת סלובקיה במרץ 2009, ובנוסף בישל שער לוויין רוני. השער של למפארד היה ה-500 שהבקיעה נבחרת אנגליה באצטדיון ומבלי. תחת המאמן פאביו קאפלו סייע למפארד לנבחרתו להעפיל למונדיאל 2010, ואף הבקיע צמד שערים בניצחון 1–5 על קרואטיה שהבטיח את ההעפלה. במונדיאל עצמו, עם זאת, הציג למפארד יכולת מאכזבת יחד עם הנבחרת כולה. אנגליה הודחה לאחר הפסד 1–4 לנבחרת גרמניה בשמינית הגמר, כאשר שער חוקי של למפארד נפסל על ידי השופט בטענה שהכדור לא עבר את קו השער.
קריירת אימון
ב-31 במאי 2018 מונה למאמנה של דרבי קאונטי מליגת הצ'מפיונשיפ, קבוצתו הראשונה כמאמן.
ב-4 ביולי 2019 מונה למאמן צ'לסי, שהוא נחשב לאחד מגדולי שחקניה בכל הזמנים, וחתם על חוזה לשלוש שנים. באותו קיץ צ'לסי ספגה עונש העברות מפיפ"א, אך על אף זאת סיימה הקבוצה במקום הרביעי בליגה והשיגה את הכרטיס לליגת האלופות. הקבוצה הפסידה בגמר הגביע האנגלי באותה עונה לארסנל, והודחה בשמינית גמר ליגת האלופות מול באיירן מינכן.
ב-25 בינואר 2021 פוטר למפארד מצ'לסי.
ב-31 בינואר 2022 מונה למאמנה של אברטון מהליגה הבכירה באנגליה. ב-23 בינואר 2023 פוטר מתפקידו.
ב-6 באפריל 2023, לאחר פיטוריו של גרהאם פוטר, מונה למאמנהּ הזמני של צ'לסי עד לתום עונת 2022/2023.
סטטיסטיקות כמאמן
נכון ל-6 ביוני 2023
כשחקן
{{טורים
אישיים
}}
האיגרת אל הקולוסים
האיגרת אל הקולוסים היא איגרת שנכתבה, על פי האמור בה, על ידי השליח פאולוס ומהווה אחת מספרי הברית החדשה - כתבי הקודש של הנצרות.
האיגרת ממוענת לקהילה הנוצרית בקולוסאה.
מחבר האיגרת
על פי האמור באיגרת, פאולוס הוא שכתב אותה. כיום החוקרים חלוקים בדעתם אם אכן היא נכתבה על ידי פאולוס או שמדובר באיגרת מאוחרת שנכתבה לאחר מותו ומשויכת לו. מחד, באיגרת מופעים 48 מילים אשר אינן מופיעות ביתר האיגרות שכתב פאולוס; 33 מתוך מילים אלה אינן מופיעות באף ספר אחר מספרי הברית החדשה. מאידך, יש דמיון רב בין האיגרת לבין האיגרת הראשונה אל התסלוניקים אשר אין מחלוקת שנכתבה על ידי פאולוס.
יש חוקרים שסבורים שהאיגרת נכתבה על ידי טימותיוס, עוזרו של פאולוס.
מועד כתיבת האיגרת
האיגרת נכתבה אל הקהילה הנוצרית בעיר קולוסאה - עיר קטנה בסמוך לאפסוס. פאולוס לא ביקר בעיר זו, ותושביה נוצרו על ידי אפפרס. האיגרת נכתבה על ידי פאולוס בעת שהותו בכלא ברומא (בפעם הראשונה בה נכלא ברומא - על פי מעשי השליחים ט"ז 28 - 30) - ככל הנראה בשנת 62 לספירה, זמן קצר לאחר שכתב את האיגרת אל האפסים.
אם נכתבה האיגרת על ידי אחד מתלמידיו, היה זה ככל הנראה בשנות ה-80 של המאה הראשונה.
תוכן האיגרת
באיגרת יוצא פאולוס כנגד דעות שגויות שהיו לקהילה הנוצרית המקומית, וכנגד ניסיון לשלב תורות של מיסטיקה ואסקפיזם בנצרות.
האיגרת מורכבת משני חלקים: חלק תאורטי (פרקים א', ב') וחלק מעשי (פרקים ג', ד').
דלקת מפרקים ראקטיבית
דלקת מפרקים ראקטיבית היא תסמונת ראומטולוגיות שנובעת מתגובה חיסונית לקויה לזיהום במערכת העיכול או במערכת השתן. התסמונת מאופיינת על ידי שלושה סימנים (טריאדה) של דלקת מפרקים (Artheritis), דלקת בדרכי השתן (Urethritis) ודלקת עיניים (Conjunctivitis).
שם המחלה
שמה הישן של תסמונת המפרקים הריאקטיבית היה תסמונת רייטר (Reiter’s Syndrome) על שם הרופא הנאצי ד"ר הנס רייטר. לאחר שפורסם בשנת 2000 מאמר המוכיח כי ד"ר רייטר היה מעורב באופן ישיר בביצוע פשעי מלחמה בזמן מלחמת העולם השנייה, פחת מספר החוקרים המזכירים את שמו לתיאור התסמונת. החל מאותה שנה האיגוד הישראלי לראומטולוגיה החליט לא להשתמש בשמו ולא להזכירו עוד, לא בעל פה ולא בכתב.
פתוגנזה
הגורם לתסמונת הוא תגובה חיסונית לקויה לזיהום בדרכי העיכול או בדרכי השתן.
אפידמיולוגיה
התסמונת שכיחה בעיקר בגברים (פי חמש מבנשים) צעירים (בגיל 20–40) לבנים.
קבוע קצב
קבוע קצב התגובה בקינטיקה כימית הוא קבוע פיזיקלי המכמת את המהירות של התגובה הכימית. הקבוע מסומן באות k או באות λ.
עבור התגובה הכימית nA + mB → C + D, קצב התגובה מחושב, בדרך כלל, בצורה הבאה:
במשוואה זו:
המעריכים n' ו-m' נקראים סדרי התגובה והם תלויים במנגנון התגובה. לפי משוואת ארניוס, בתגובה חד שלבית הם יכולים להיכתב גם בצורה הבאה:
כאשר:
משוואת ארניוס נותנת את הבסיס הכמותי של היחסים בין אנרגיית ההפעלה וקצב התגובה שבו התגובה מתקדמת.
יחידות הקבוע
באופן כללי יחידות קבוע הקצב הן mol1-n·Ln-1·s-1 (כאשר n הוא הסדר הכולל של המשוואה).
נמל התעופה הבין-לאומי אל דוראדו
נמל התעופה הבין-לאומי אל דוֹראדוֹ (בספרדית: Aeropuerto Internacional El Dorado) הוא נמל התעופה הראשי והגדול ביותר של קולומביה. הוא ממוקם כ-15 ק"מ ממרכז עיר הבירה בוגוטה, בין השכונות פונטיבון ואנגטיבה, והוא תופס שטח קרוב ל-6900 דונם. כמו כן הוא נמל התעופה העמוס ביותר באמריקה הלטינית מבחינת היקף המטען המשונע דרכו, והשני מבחינת מספר הנוסעים החולפים בו בשנה, לאחר נמל התעופה הבינלאומי של מקסיקו סיטי.
הנמל כיום
מנמל התעופה יוצאות טיסות פנימיות ובינלאומיות ליותר מ-50 יעדים באמריקה ובאירופה. בשנת 2009 עברו בנמל התעופה 14,899,199 נוסעים, מהם 10,278,181 בטיסות פנים ו-4,621,018 בטיסות בינלאומיות.
נמל התעופה הוא בסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה הלאומית של קולומביה, אוויאנקה ושל רוב חברות התעופה הקולומביאניות.
נמל התעופה קיבל את שמו הנוכחי בשנת 1959 על שם האגדת עם הידועה של "אל דוראדו", לפיה כשכבשו הספרדים את אמריקה חיפשו לשווא את עיר הזהב "אל דוראדו" שבה האמינו שהדרכים עשויות מזהב. העיר בוגוטה והמדינה בכללותה קשורה באופן ישיר לאותה אגדה זאת מכוון שקרוב אליה נמצא האגם של גואטביטה שהוא המקום בו מאמינים שהייתה האגדה.
בנמל התעופה הבינלאומי אל דוראדו ישנם שני טרמינלים:
ג'וליאן פירת'
ג'וליאן פירת' (באנגלית: Julian Firth; נולד ב-12 במרץ 1960) הוא שחקן אנגלי. הוא מוכר בעיקר מהופעתו בתפקיד דייוויס בסרט הקולנוע "שפוטים" (Scum), ובדמות האח ג'רום בסדרת הטלוויזיה "קדפאל".
ביוגרפיה
פירת' נולד בלונדון. במהלך הקריירה שלו הופיע בתיאטרון ובהפקות טלוויזיה רבות, בהן "ג'יבס וווסטר", "The Bill", "אינדיאנה ג'ונס הצעיר" וסרט הטלוויזיה "מרגרט".
ב-1984 לוהק להופיע לצדו של רוב לאו בסרט "אוקספורד בלוז" בדמות שותף לחדר של לאו ואיש סודו. ב-2011 הופיע פירת' בסרט הטלוויזיה "החשדות של מר ויצ'ר" ברשת ITV.
ב-2006 גילם פירת' את עוזרו של בלייר בסרט הדרמה "המלכה".
ב-2017 הצטרף פירת' לצוות השחקנים של הסדרה "משחקי הכס" של HBO בעונה השביעית וגילם את הדמות המלומד סנדהו בפרק "Eastwatch".
מנפרד וייס
מנפרד וייס, הברון מִצֶ'פֶּל (בהונגרית: Báró csepeli Weiss Manfréd) (11 באפריל 1857 – 25 בדצמבר 1922) היה איל תעשייה יהודי-הונגרי, מייסד תשלובת הפלדה והמתכת מנפרד וייס. משפחת וייס הייתה אחת מעשרים ושמונה משפחות הברונים היהודים-הונגרים ומן המשפחות היהודיות העשירות בהונגריה (למעשה העשירה ביותר).
ביוגרפיה
סבו, של מנפרד היה ברוך וייס, בעל מלאכה זעיר למקטרות, יהודי מהכפר שהגיע כנראה להונגריה מצ'כיה, אך ילדיו נולדו כבר בממלכה ההונגרית. אביו של מנפרד, אדולף וייס, נולד בשנת 1807 וגידל משפחה של שישה ילדים, עם אשתו אווה קאניץ. מנפרד יצא לאוויר העולם כבן הצעיר במשפחה ב־11 באפריל 1857 בפשט שעדיין לא אוחדה אז עם העיר בודה לבירת הונגריה בודפשט.
לאחר סיום לימודיו באקדמיה למסחר הוא עבר להמבורג, שם בילה ארבע שנות חניכות אצל סיטונאי לסחורות מהמושבות. הוא הפך במהרה למנהל בית-המסחר, וחזר בשנת 1877 להונגריה רק בשל מחלתו המחמירה של אביו. לאחר מות אביו באותה שנה, הצטרף מנפרד לאחיו ברטולד, שכבר הצליח בעסקים, עסק בסחר תבואה והוסיף לעושר המשפחה. ברטולד הפך גם בעל מניות ואחד המייסדים של "תחנות הקיטור המלכותיות" בבודה. שני האחים חברו כעת יחד ופנו לקבלת רישיון לייצור בשר משומר. ב־28 בדצמבר 1882 הקימו ברטולד ומנפרד את "מפעל השימורים ההונגרי הראשון".
נכסי שני אחיו גדלו גם באמצעות נישואין. ברטולד נשא לאישה את בתו של איש עסקים אוסטרי עם הון משמעותי. מנפרד, הרחיב את קשריהם המסחריים לאחר שהתחתן בשנת 1884 עם בתו של אלברט פון וואהל היהודי, מנכ"ל הרכבת (פון אליס וואהל 1865–1904 ). העושר החדש אפשר הקמת מפעלים נוספים. עם זאת, רוב הרווח הגיע מהזמנות הצבא. ייצור תרמילי הכדורים וקליעים נוספו לייצור מוצרי הבשר, והאחים וייס סיפקו עוד ועוד אספקה לצבא.
צ'פל
עם זאת, אירוע בלתי צפוי חולל מהפכה בעסק. בשנת 1890 אירעה תאונה קשה במפעל לייצור השימורים. בעת ייצור הקליעים התרחש פיצוץ עז במקום. מכאן ואילך הרשויות כבר לא אפשרו במפעל השימורים גם את הייצור של הקליעים והמחסניות. זה אילץ את הבעלים להעביר את המפעל לאזור לא מיושב, אך לא הרחק ממפעל השימורים. כך נבחר האי צ'פל על הדנובה באזור הדרומי של בודפשט. מפעלם הועתק לאי בשנת 1892. כשהאחים וייס העבירו את עסקיהם לאי, הם כבר היו בעלי הון משמעותי והסיכוייהם לעתיד היו מצוינים. הם נכנסו לבעלות בכמה בנקים וחברות, נהנו מתמיכה ממשלתית בצורה הטבות אחדות, ופיתחו קשרים טובים גם בחוץ לארץ, אך במיוחד עם הצבא. באמצעות קשריהם העסקיים הצליחו להיכנס לחוגים הגבוהים ביותר של המדינה והמונרכיה.
כשהאחים וייס הקימו את המפעל, צ'פל היה עדיין כפר מנומנם, ואופיו החקלאי החל להשתנות רק כאשר נבנה המפעל הראשון של מנפרד וייס בחלקו הצפוני של האי. האיכרים באי שמחו לעבוד בענף תוך תנאי עבודה נוחים. ב־12 בדצמבר 1892, חכרו ברטולד ואחיו מנפרד שדה מרעה של כשלושים דונם. ב־12 בינואר 1893 קיבלו אישור להקים אתר תעשייתי. המפעל שלהם התפתח במהירות, ולכן בשנת 1896 הם קנו את השטח החכור. בשלב זה כבר היו 20 מבנים באזור וכ־400 עובדים. בשנת 1896 עזב ברטולד את החברה, נבחר לפרלמנט והפך לנשיא האיגוד הלאומי של מפעלי טקסטיל בהונגריה. מסוף אותה השנה המפעל נוהל על ידי מנפרד בלבד.
בין 1896 ל -1914 התפתח המפעל לבית החרושת הצבאי הגדול ביותר בהונגריה. יחסי משפחה-צבא עזרו למפעל לצמוח במהירות. ייצור תחמושת לחי"ר גדל בקפיצות, והתברר כי המפעל של וייס הוא העסק הפרטי הגדול ביותר של הצבא המשותף (האוסטרי-הונגרי) וגם המפעל הגדול ביותר בהונגריה בבעלות פרטית. האולמות החדשים נבנו בזה אחר זה. בשנת 1896 הוא כבר ייצר את הנחושת לייצור תחמושת בכורי ההתכה של המפעל שלו, ובשנים 99–1898 הוקמה נפחיה, מעבדה לבחינת החומרים, מגדל מים, חדר דודים ומחסנים רבים. בשנת 1913 מנפרד קנה את טירת קרולי בדראדיהאזה.
מלחמת העולם הראשונה
מלחמת העולם הראשונה פרצה בשנת 1914. מנפרד וייס ידע שההזדמנות הגדולה הגיעה אליו בדיוק. בקיץ אותה שנה המפעל גדל מאוד והפך לחברה בע"מ בבעלות משפחתית. הצבא לא רק הציף אותו בהזמנות, אלא גם הפעיל עליו לחץ להגדיל את התפוקה. מנפרד הנהיג אז שלוש משמרות והתארגן לייצור מכונות כלי עבודה. הוא הוסיף כור היתוך נוסף למפעל הפלדה ובשנת 1916 הקים את תנור ההיתוך החשמלי הראשון שלו לייצור נירוסטה. באמצע המלחמה הגיע הייצור במפעלי צ'פל לשיא. נכסי מנפרד וייס היו עצומים. בשנת 1917 העריכה חברת הביטוח הכללית את שווי מפעלי ציפל בכמעט 100 מיליון כתרים (כעשרים מיליון דולר אמריקאי באותה התקופה).
המפעל הולאם בשנת 1919 בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. מנפרד וייס ניסה להתאבד. הוא בלע רעל ושרד רק בזכות התערבות רפואית מהירה. הוא נלקח לווינה להתרפאות על ידי משפחתו, וחזר רק בשנת 1920 לאחר שהמצב התייצב. לאחר מותו של מנפרד בשנת 1922 נחלקה רכושו ומפעליו לשמונה חלקים, אך נותר בניהול משותף.
הצלחה והוקרה
בשנים שלפני המלחמה ובמהלכה, מנפרד וייס ומפעלו, זכו לשבחים ופרסים רבים. משנת 1905 מנפרד היה חבר מועצת המנהלים של הבנק המסחרי ההונגרי של פשט, חבר הנהלת התאחדות התעשיינים ההונגרי (GYOSZ). הוא גם היה חבר מועצת המנהלים של איגוד הרכבות האוסטרו-הונגרי. ב־8 באוגוסט 1896 הקיסר-המלך למנפרד וייס תואר אצולה הונגרי. בשנת 1901 הוענק לו עיטור "מסדר כתר הברזל" על הצלחתו בתערוכה העולמית בפריז. בשנת 1918 הוא התמנה לחבר בבית העליון של הפרלמנט ההונגרי. בנובמבר 1918 העניק לו מלך הונגריה קרל הרביעי התואר "ברון" כאחד הספקים הגדולים ביותר של צבא המונרכיה האוסטרו-הונגרית.
שובבי ציון
שובבי ציון הייתה להקה ישראלית שפעלה בשנים 1970–1972. חברי הלהקה היו חנן יובל, קובי אשרת וקובי רכט.
היסטוריה
השלישייה הוקמה בסוף 1970, לאחר שקובי אשרת וקובי רכט כבר שיתפו פעולה כצמד "הקוביות" והוציאו לאור את הסינגל "למה עכשיו", הם צרפו אליהם את חנן יובל, שבאותה עת חיפש הרכב חדש לאחר פירוק "השלושרים". הופעת הבכורה שלהם הייתה כלהקת חימום של מייק ברנט.
השלישייה השתתפה בפסטיבל הזמר והפזמון 1971 עם השיר "בגללי או בגללו" (מילים ולחן: מוטי גלעדי), וכן השתתפה בפסטיבל הזמר החסידי, בספטמבר 1971, עם שניים משירי שלמה קרליבך "ישראל ישראל בטח בשם" ו"חמדת ימים".
ביוני 1971 השלישייה הוציאה אלבום אחד, ממנו בלטו השירים "למה עכשיו", "נגה", "איש גדול" ו"אל תלכי".
בשנת 1984 התאחדה הלהקה למספר הופעות ב"מועדון החמאם".
בשנת 2015, ארבעים וארבע שנים לאחר התפרקות הלהקה, התאחדה השלישייה להופעה במועדון צוותא בתל אביב.
תוכנית בזל
תוכנית בזל היא מצעה של התנועה הציונית, שגובש בעת הקונגרס הציוני הראשון בבזל, (שווייץ, 1897) ונוסח על ידי מקס נורדאו. מטרת התוכנית: "הציונות שואפת להקים בית מולדת לעם היהודי בארץ ישראל, המובטח לפי משפט הכלל", כלומר: שאיפה להקמת בית לאומי ליהודים בארץ ישראל, בהסכמתן של אומות העולם. בתוכנית לא נעשה שימוש במונח "מדינה" אלא "בית מולדת", מחשש לתגובת העות'מאנים ששלטו באותה העת בארץ ישראל ויכלו להתנכל ליהודים שם.
ניסוח התוכנית
ההחלטה לחבר תוכנית לתנועה הציונית התקבלה בדיונים המקדימים לקונגרס הציוני הראשון במהלך סוף השבוע שלפניו. לטענת עורך הדי ולט, שאול רפאל לנדאו, הוא העלה בפני הרצל את הצורך בחיבור מצע ותוכנית לתנועה, אולם הרצל התנגד להצעה בטענה שהתוכנית לתנועה הציונית קיימת כבר בספרו מדינת היהודים. עם זאת, מכיוון שבספר זה לא הוזכרה ארץ-ישראל בהכרח כמדינת הלאום המיוחלת לעם היהודי, טענו לנדאו ונוספים (בעיקר חברי תנועת חיבת ציון מרוסיה) שיש בכל זאת צורך לחבר מסמך שיגדיר את מטרות הציונות. בעקבות הלחץ שהופעל על הרצל, הסכים הלה להקמת ועדה שתנסח את התוכנית הציונית. לראשות הוועדה מונה מקס נורדאו ואליו הצטרפו ארבעה משפטנים: נתן בירנבוים, אלכסנדר מינץ, זיגמונד ברומברג-ויטקובסקי ושאול רפאל לנדאו. כמו כן מונו שני בני הפלוגתא בנושא האסטרטגיה של התנועה הציונית: מקס בודנהיימר שיצג את "הציונות המדינית" בה דגל הרצל ואיש "חובבי ציון", צבי הרמן שפירא, שייצג את אסכולת "הציונות המעשית" שדגלה בהתיישבות בארץ ישראל. השניים כבר קיימו בשנים לפני כן מחלוקת ערה באשר לכיוונים אליהם צריכה הציונות לשאוף. חברי הוועדה קיימו מספר סבבי דיונים במהלכם ניסח נורדאו את מטרת הציונות כפי שמופיעה במשפט הפתיחה של התוכנית, והשאר חיברו וניסחו את ארבעת סעיפי התוכנית.
מקס נורדאו הציג בפני צירי הקונגרס את הנוסח המוצע ביומו השני של הקונגרס הציוני (30 באוגוסט 1897) ולאחר מכן התקיים דיון ער בסוגיית הבסיס החוקי למטרת הציונות ודיון חוזר בוועדה. בדיון זה התגבשה הסכמה כללית על שינוי הנוסח כך שמטרת הציונות תתממש על בסיס "משפט הכלל". כך אושרה התוכנית הציונית המכונה "תוכנית בזל".
ההחלטות שהתקבלו בקונגרס
"תוכנית בזל" שימשה כבסיס העקרוני המרכזי לתנועה הציונית עד להקמתה של מדינת ישראל. בקונגרס הציוני הכ"ג ב-1951, שהתקיים בירושלים, נוסחה תוכנית ירושלים של ההסתדרות הציונית ובה הוגדרו עקרונות פעולה של התנועה הציונית לאחר כינונה של מדינת ישראל. עקרונות אלה הפכו למטרות שנוסחו ב"תוכנית ירושלים" מעודכנת שגובשה בקונגרס הכ"ז של הסתדרות הציונית בירושלים ביוני 1968 ומשמשים גם היום כמצע העקרוני של מטרות התנועה הציונית
הערות שוליים
First Zionist Congress
התראת בטלות
התראת בטלות היא פסיקה של בית המשפט העליון, בעתירה המוגשת לפניו לקבוע בטלות של דבר חקיקה, שבה נמנע בית המשפט מלהורות על הבטלות המבוקשת, אך קובע שבטלות כזו תיקבע במופע עתידי של הנושא הנדון.
נשיאת בית המשפט העליון, אסתר חיות, התייחסה להתראת הבטלות, כדוגמה להשתדלות בית המשפט "למצות כל נתיב אפשרי אשר יוליך לפתרון באמצעות פעולה של הרשות הנוגעת בדבר עצמה, על מנת לייתר הכרעה שיפוטית":
חוק יסוד: הממשלה - סגן שר במעמד שר
ההסתדרות הרפואית בישראל עתרה לבג"ץ בדרישה שיורה למנות שר במשרה מלאה במשרד הבריאות, במקום ההסדר של "סגן שר במעמד שר" שהיה נהוג, לפי ח"כ יעקב ליצמן היא סגן שר הבריאות, כשפורמלית מחזיק ראש הממשלה בתיק הבריאות, אך למעשה אינו מעורב בפעילות המשרד. העתירה נדחתה, אך בפסק דינו ציין השופט אליקים רובינשטיין:
בעקבות עתירה שהגישה מפלגת "יש עתיד", מימש בג"ץ את התראת הבטלות, ופסק שליצמן לא יוכל לכהן כסגן שר במעמד של שר ועליו להתמנות לשר. כעבור כשלוש שנים, אישרה הכנסת תיקון לחוק יסוד: הממשלה המאפשר כהונה כסגן שר כאשר פורמלית ראש הממשלה הוא השר, דבר שאיפשר את חזרתו של ליצמן לתפקיד סגן שר הבריאות.
מס ריבוי דירות
בבג"ץ מס ריבוי דירות התבקש בג"ץ לפסול, עקב פגם בהליך החקיקה, את פרק י"ב לחוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז-2016, שבו הוטל מס ריבוי דירות.
חוק יסוד: משק המדינה
בחוק יסוד: משק המדינה נקבע "התקציב יהיה לשנה אחת". בשנת 2009 נחקק, כהוראת שעה, חוק יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 ו-2010 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה), שנועד לאפשר חקיקת תקציב דו-שנתי. בשנת 2010 הוארך תוקפה של הוראת שעה זו בשנתיים נוספות. נגד שיטה זו, של שינוי חוק יסוד בהוראת שעה, הוגשה עתירה לבג"ץ. העתירה נדחתה, אך הנשיאה דורית ביניש ציינה בפסק דינה: "מוטב יהיה אם בעתיד תימנע הכנסת מלעשות שימוש בהוראות שעה לתיקון הוראות חוקתיות. מכל מקום, כל עוד לא נקבע המתווה לחקיקה, לתיקון ולשינוי של חוקי יסוד, יש להותיר הליך חקיקה מסוג זה למקרים חריגים, קיצוניים וייחודיים, וזאת משום מעמדם של חוקי היסוד". חרף הסתייגות זו, גם לשנים 2013–2014 נקבע תקציב דו-שנתי, וכך גם לשנים 2015–2016 ואחריהן לשנים 2017–2018. בשנת 2016 הוגשה עתירה נוספת, המבקשת לבטל את הוראת השעה לשנים 2017 ו-2018 משום שהתקבלה בחוסר סמכות. העתירה לביטול הוראת השעה נדחתה, אך בג"ץ הוציא התראת בטלות, לפיה "אין עוד מקום לתקן את חוק היסוד ולכונן תקציב שאינו חד-שנתי על דרך הוראת שעה; וככל שכך ייעשה, צפוי הוא לביטול על פי התראה זו."
חוק יסוד: הכנסת
פסק דין של בג"ץ עסק בעתירה שביקשה להורות על בטלותו של תיקון מס' 50 לחוק יסוד: הכנסת, שבו נקבעו, בהוראת שעה, הוראות ביחס לתקציב המדינה לשנת הכספים 2020. פסק דינה של נשיאת בית המשפט העליון, אסתר חיות, אכן קבע שהתיקון אינו ראוי, ונימק מדוע לא תינתן הוראת בטלות אלא רק התראת בטלות:
המלט (סרט, 2009)
המלט (באנגלית: Hamlet) הוא סרט טלוויזיה משנת 2009 עיבוד של הלהקה השייקספירית המלכותית למחזה השייקספירי באותו שם. ההפקה היא בלבוש מודרני. הסרט שודר בערוץ BBC Two ב-26 בדצמבר 2009. בארצות הברית שודר הסרט לראשונה ב-28 באפריל 2010 בערוץ PBS.
גרגורי דוראן הוא במאי הסרט. דייוויד טננט מככב בתפקיד הראשי בדמות הנסיך המלט. עוד משתתפים בסרט פטריק סטיוארט בתפקיד המלך קלאודיוס ורוחו של אביו של המלט, פני דאוני בתפקיד המלכה גרטרוד, מריה גייל בתפקיד אופליה, אדוארד בנט בתפקיד לארטס, אוליבר פורד דייוויס בתפקיד פולוניוס ופיטר דה ג'רזי בתפקיד הורציו.
הפקה
הסרט צולם בטכניקת מצלמה יחידה, בשימוש בטכנולוגיה של חברת RED One camera.
הפצה ב-DVD
ב-4 בינואר 2010 יצא הסרט ב-DVD בהוצאת 2 Entertain בממלכה המאוחדת ובאירלנד. ב-19 באפריל 2010 יצא בפורמט Blu-ray. ב-4 במאי 2010 יצא הסרט בארצות הברית ובקנדה ב-DVD וב-Blu-ray.
התאחדות הכדורגל הצרפתית
התאחדות הכדורגל הצרפתית (בצרפתית: Fédération française de football; ידועה גם כ"FFF") היא הגוף הממונה על ענף הכדורגל בצרפת.
ההתאחדות נוסדה רשמית ב-1919, כשהחליפה את הגוף הקיים CFI (הוועדה האינטר-פדרלית הצרפתית). ההתאחדות היא מהגופים המקימים של התאחדות הכדורגל העולמית פיפ"א, וחברה בהתאחדות הכדורגל האירופית אופ"א מאז הקמתה.
ההתאחדות אחראית בין היתר למינוי מאמנה של נבחרת צרפת בכדורגל וכן על מינוי הנהלתן של כל הנבחרות הלאומיות של צרפת. כמו כן היא האחראית בעקיפין על שתי הליגות הבכירות בצרפת (ליגה 1 וליגה 2) ועל מפעל הגביע הצרפתי, והאחראית במישרין על ניהולן של כל הליגות החל מהליגה השלישית ומטה, כל ליגות הנשים, וליגות הכדורגל במחוזות צרפת מעבר לים.
היסטוריה
נשיאה הראשון של ההתאחדות היה ז'יל רימה, והוא כיהן בתפקיד במשך הזמן הארוך ביותר בתולדותיה, 23 שנה, עד 1942. לאחר מכן חזר לנהל את ההתאחדות מ-1944 ועד 1949. במקביל, שימש כנשיאה השלישי של פיפ"א, וגם בתפקיד זה כיהן במשך הזמן הארוך ביותר, מ-1921 ועד 1954. הוא היה דמות מוערכת מאוד בעולם הכדורגל, והיה מהיוזמים והתומכים ברעיון טורניר גביע העולם. הגביע שחולק עד מונדיאל 1970 נקרא על שמו, גביע ז'יל רימה.
נשיא ההתאחדות המכהן הוא נואל לה גרה, מנהלה לשעבר של קבוצת גנגאן. הוא ניהל את הקבוצה משנת 1971 ועד 1992, וכן מ-2002 ועד תחילת כהונתו ב-2011. כמו כן, היה נשיא ליגת העל הצרפתית, ונחשב למי שהביא תנופה כלכלית לליגה, וסגן נשיא ההתאחדות מ-2005 ועד 2011. הוא נבחר לתפקיד לאחר שנשיאה הקודם של ההתאחדות, ז'אן פייר אסקלט, התפטר מתפקידו בעקבות כישלונה של הנבחרת להעפיל משלב הבתים במונדיאל 2010. ב-8 ביוני 2011 נבחר לה גרה לשמש בתפקיד הנשיא.
מטרות ופעילות
התאחדות הכדורגל הצרפתית אחראית באופן עקיף לניהול שתי הליגות הבכירות במדינה, וניהול טורניר הגביע הצרפתי וגביע הליגה.
על שתי הליגות הבכירות ועל גביע הליגה אחראי גוף הניהול הנקרא "הליגה לכדורגל מקצועני" (LFP). גוף זה כפוף ישירות להתאחדות. על הגביע הצרפתי אחראית הוועדה הפדרלית של הגביע הצרפתי, והיא כפופה ישירות למועצה הפדרלית של ההתאחדות.
בנוסף, אחראית ההתאחדות באופן ישיר לניהול הליגה השלישית ומטה, ליגות הנוער, מינוי מאמן הנבחרת הצרפתית ומינוי הנהלותיה של כל הנבחרות הלאומיות, וניהול ליגות הכדורגל של מחוזות צרפת מעבר לים - גוודלופ, ראוניון, גינאה הצרפתית, מרטיניק, טהיטי, קלדוניה ומיוט.
ההתאחדות מגדירה את תפקידיה באופן הבא:
תחנת הרכבת חדרה מזרח
היסטוריה
התחנה הוקמה על ידי הרכבת המנדטורית בשנת 1920 כחלק ממיזם הארכת שלוחת רכבת האלונים העות'מאנית עד לתחנת הרכבת חיפה מזרח, על מנת ליצור קישור מסילתי נוח בין חיפה ללוד וממנה לתל אביב, לירושלים ודרומה למצרים (עד אז הקישור מחיפה דרומה נעשה דרך מסילת השומרון שיצאה מעפולה דרומה לכוון ג'נין, ומשם דרך הרי השומרון ותחנת הרכבת מסעודיה לטולכרם). התחנה הייתה במרחק של מיל וחצי מחדרה.
התחנה שירתה את רכבות הנוסעים בקו חיפה - קנטרה שהופעל על ידי הרכבת המנדטורית עד להקמת המדינה. אל התחנה היה שירות אוטובוסים מחדרה, כרכור ופרדס חנה. בתחנה לא היה בניין לנוסעים בשנות ה-30 ולא היו סככות להגנה מפני גשם ושמש, עבור הממתינים לרכבת.
בשנות ה-50 נסללה מסילת החוף מצומת רמז שמצפון לתחנה אל תל אביב ועם פתיחתה בשנת 1953 הצטמצם מאוד שירות רכבות הנוסעים בתחנה. במקומה נפתחה תחנת הרכבת חדרה מערב במערב העיר, ותחנת חדרה מזרח המשיכה לשרת רכבות ספורות בקו חיפה - ירושלים שנסעו על המסילה המזרחית עד שנת 1968, אז הופסק לחלוטין שירות הנוסעים בקו והתחנה נסגרה. המסילה המזרחית מדרום לתחנת חדרה מזרח ועד לכפר סבא פורקה. התחנה המשיכה לשמש כתחנת משאות וכתחנה תפעולית, וכיום היא משמשת רק רכבות משא בודדות המובילות תבואה למפעלי "גרנות" הסמוכים אליה דרך שלוחה ייעודית. במקום יש מספר מסילות ומבנים מתפוררים מתקופת המנדט.
ילדי טהראן
ב-18 בפברואר 1943 הגיעו ילדי טהראן ממצרים לישראל ברכבת מיוחדת. הרכבת עצרה בתחנות רחובות, חדרה מזרח ובעתלית, שם נערכו קבלות פנים חגיגיות לילדים.
מבנה התחנה
בצידה הצפון מזרחי של התחנה נמצאים מחסנים שהוקמו בשנות השישים וכיום מוזנחים. מבנים אלו פורקו בתהליך העבודה על הקו המזרחי החדש של הרכבת.
בצידה הדרום מערבי של התחנה נמצאים בעיקר המבנים שהוקמו על ידי הבריטים והם כוללים את המבנה הראשי בו עברו הנוסעים, מגדל מים ומבני שירותים ומחסנים.
לכיוון דרום מערב, עובר קו הרכבת מעל גשר נחל חדרה כשלצד הגשר נבנו פילבוקס ומגדל שמירה לשמור על הגשר. המסילה מסתיימת עשרות מטרים לאחר הגשר. ניתן לצעוד לאורך סוללת הרכבת ולהבחין באדני העץ שתמכו בפסי הרכבת של המסילה המזרחית.
ממערב לתחנה (לאורך הגדר הדרומית של קיבוץ גן שמואל) נמצאת דרך סולינג שבנו הבריטים על מנת למנוע שקיעת כלי רכב בחולות.
תוכנית עתידית
בשנת 2026 התחנה צפויה להיפתח מחדש לשירות נוסעים כחלק מפרויקט חידוש המסילה המזרחית. לתחנה מתוכננות 5 מסילות.
סביבת השירות של התחנה היא חדרה (ובפרט, שכונת בית אליעזר), אזור התעשייה קיסריה ופרדס חנה-כרכור, כמו כן, תחנה זו צפויה לשרת את המגיעים לאצטדיון חדרה העתידי.
מבנים לשימור
בתחום התחנה קיימים מספר מבנים לשימור: גשר נחל חדרה שנבנה על ידי הצבא הבריטי בתחילת שנות ה-20, מגורי עובדי המסילה והשירותים משנת 1927, מגורי הקוון שנבנו על פי תוכנית מגורי הקוון בתחנת זכרון יעקב, רציף וסככת ההדרים מתחילת שנות ה-30, מבנה התחנה, מגדל המים, מגדל שמירה ועמדת שמירה משנת 1944.
בנימין איזק
בנימין איזק (נולד ב-10 במאי 1945) הוא פרופסור אמריטוס בחוג ללימודים קלאסיים ומופקד על הקתדרה על שם פרד והלן לסינג להיסטוריה עתיקה באוניברסיטת תל אביב, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, חתן פרס ישראל לשנת תשס"ח 2008 בחקר ההיסטוריה הכללית וחבר החברה הפילוסופית האמריקאית.