cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניצנה דרשן-לייטנר
ביוגרפיה
במקביל לפעילות ביוון כנגד המשט הטורקי השני הגישה דרשן-לייטנר ב-2011 גם תביעה בארצות הברית, בשם ד"ר אלן באוור, יהודי-אמריקאי נפגע טרור, כנגד ה"מאווי מרמרה" ואחרים, שהשתתפו במשט הראשון במאי 2010. התביעה דורשת להשתמש בתקנה אמריקאית שהותקנה עוד ב-1794 ולהחרים לטובת האוצר האמריקאי את כל 14 הספינות שהשתתפו במשט הטורקי הראשון ואשר מימון ציודן נעשה בעזרת תרומות אמריקאיות.
דרשן-לייטנר ממשיכה גם בייצוג שלא במסגרת "שורת הדין". בין היתר היא מייצגת את ג'ונתן פולרד בעניינים שונים, למשל עתירה לבג"ץ - שנדחתה ב-2006 - לחייב את ממשלת ישראל לדרוש מארצות הברית לשחרר אותו, ועתירות אחרות מטעמו ומטעם אשתו. מייצגת את חוקר השואה מרק גולד בנסיונותיו לגרום למדינת ישראל לבקש מגרמניה להסגיר לישראל את מי שהוא טוען שהוא פושע נאצי - ברנרד פרנק, המסתובב בה חופשי ועוד.
ב-2012 זכתה דרשן-לייטנר בפרס מוסקוביץ' לציונות בשל ה"מסירות היומיומית שלה בשמירת כבוד המדינה...עקשנותה והמקצועיות שלה הביאו להישגים ש...לא כולנו במדינה מודעים אליהם. אנשים כמותה מהווים סמן ימני לחברה". באותה שנה נבחרה לרשימת 50 הנשים המשפיעות בישראל של העיתון הכלכלי גלובס.
ב-2014 דורגה ברשימת 50 היהודים המשפיעים ביותר של הג'רוזלם פוסט על הובלת המאבק המשפטי כנגד הטרור וארגוני השנאה האנטי-יהודיים.
בדצמבר 2020 יצא ספרה "הרפון", העוסק בכוח משימה של המוסד שתפקידו לעצור העברות כספים של ארגוני טרור.
גלעד שמואלי (מוזיקאי)
גלעד שמואלי הוא מעבד, מפיק מוזיקלי ישראלי וחבר ההרכב המוזיקלי הפרויקט של עידן רייכל.
נגן
שמואלי התחיל את דרכו כמתופף להקת הרידינג ג' שהתפרסמה בשירה 'מנגנת באך' בשנת 1992. הוא ניגן עם להקת פאנקנשטיין באלבומם 'הלהקה' משנת 2005 ובאלבומים הבאים 'הרמה הבאה' ו-'פאנקי מישן'.
שמואלי ניגן בהרכב של עברי לידר, וכיום הוא משמש כמתופף בהרכב הפרויקט של עידן רייכל.
עיבוד מוזיקלי
במהלך השנים החל את דרכו כמעבד מוזיקלי. בתפקידו כמעבד עבד אמנים רבים ביניהם: עידן רייכל, עברי לידר, גלעד שגב, רן דנקר ועילי בוטנר, ריטה, עידן רפאל חביב, אמיר דדון ונתן גושן. בשנת 2014 הפיק את אלבומו השישי של הזמר והיוצר אודי דוידי.
בחודש מאי 2019 הפיק מוזיקלית ועיבד עם אמיר דדון את השיר "הדלת תהיה פתוחה" של להקת שלווה.
ניצנה דרשן-לייטנר
פעילות פוליטית
לקראת הבחירות לכנסת ה-21, הייתה דרשן-לייטנר מועמדת לתפקיד יו"ר הבית היהודי, אך המועצה לבסוף בחרה ברפי פרץ. לקראת הבחירות לכנסת ה-25 שובצה במקום הרביעי ברשימת הבית היהודי בראשות איילת שקד.
חיים אישיים
נשואה לאביאל (קרייג ארת'ור) לייטנר, עורך דין אף הוא, הפעיל בארגון שורת הדין, ואם לשישה (בהם שלישייה). מתגוררת בחשמונאים ובעלת משרד עריכת דין ברמת גן.
בן זוגה היה בעברו פעיל "הליגה להגנה יהודית" ו"תנועת כך", וריצה 30 חודשי מאסר לאחר שהורשע, במסגרת הסדר טיעון כעד מדינה, בהסעת פעילי "כך" אשר ירו על אוטובוס ערבי בשנת 1983.
רוסיה-24
רוסיה-24 (ברוסית: Россия-24) הוא שמו של ערוץ טלוויזיה חדשותי המשדר 24 שעות ביממה חדשות בשפה הרוסית והוא מהווה חלק מהחברה הרוסית הממלכתית לרדיו וטלוויזיה. החל את שידוריו ב-1 ביולי 2006.
הערוץ נקרא ערוץ וסטי מה-1 ביולי 2006 ועד ה-31 בדצמבר 2009 משניתן לערוץ השם "רוסיה-24".
היסטוריה
ב-15 במאי 2006 בפגישה שנערכה בסוצ'י לרגל 15 שנה להקמת החברה הרוסית לרדיו וטלוויזיה, מנכ"ל החברה אולג דוברודייב הבטיח לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין לפעול להקמת ערוץ חדשות.
ב-1 ביולי 2006 בשעה 19:00 בשעון מוסקבה החל הערוץ בשידור לווייני של ערוץ "וסטי" כחלק מחבילת "NTV Plus" (ברוסית: НТВ-Плюс). רשמית השידור החל במבזק חדשות בהנחיית אנה שניידר. לעורך הראשי הראשון מונה דמיטרי מדניקוב, ולמפיק ראשי — איגור שסטאקוב.
ב-1 בינואר 2007 — החלו השידורים הסדירים, וב-7 בפברואר 2008 — החלו השידורים גם למדינות המערב ובראשן ארצות הברית.
ב-19 במאי 2008 החלו שידורים חינמיים על גבי רשתות הכבלים של סרביה. ב-9 באוקטובר אותה שנה החלו שידורים גם לקירגיזסטן.
ב-17 בנובמבר 2008 הערוץ הפך לאחד מערוצי הטלוויזיה המשפיעים ביותר ברוסיה ולאחד הערוצים הנצפים ביותר.
ב-1 בינואר 2010 נערך מיתוג מחדש לערוץ והוא שינה את הלוגו ואת שמו מערוץ "וסטי" («Вести») לערוץ "רוסיה-24" («Россия-24»).
ב-26 באוקטובר 2012 הוחלף העורך הראשי של הערוץ. לתפקיד מונה יבגני בקאסוב.
ב-6 בדצמבר 2012 נהרג מנחה הערוץ בקברדינו-בלקריה, קזבק גקייב ובערוץ הוכרז יום אבל. סמל הערוץ הוחלף מסמל צבעוני בצבעי אדום כחול לסמל בצבעי שחור ולבן. ב-22 במרץ 2013 נהרג בתאונת דרכים צלם בערוץ יבגני לגראנז', שעבד באיטליה. ב-17 ביוני 2014 נהרגו במחוז לוהנסק כתבים של הערוץ, איגור קורנליוק ואנטון וולושין, כשצוות הצילום של הערוץ נקלע לאש מרגמות באזור הכפר מטאליסט שבמחוז לוהנסק במזרח אוקראינה, בשטחי הרפובליקה העממית של לוהנסק.
ב-4 ביולי 2014 נאסרו שידורי הערוץ למולדובה. קודם לכן נאסרו שידורי הערוץ גם ללטביה, ליטא ואוקראינה, ברם מה-1 במרץ 2014 הערוץ שידר לחצי האי קרים.
סמלי הערוץ
הערוץ החליף 4 סמלים. הלוגו הנוכחי הוא החמישי במספר.
סבג
סבג (או: סבאג וגם צבאג) הוא שם משפחה בערבית שמשמעותו "צַבָּע" של בדים (מערבית: صَبّاغ). הוא נפוץ בקרב יהודים יוצאי ארצות האסלאם.
האקדמיה הצבאית של המטה הכללי הרוסי
האקדמיה הצבאית של המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Военная академия Генерального штаба Вооружённых Сил Российской Федерации) הוא מוסד חינוכי צבאי גבוה אשר מעניק הכשרה, הסבה, שיפור כישוריהם של בכירים וקצינים בכוחות המזוינים וגופים צבאיים אחרים של הפדרציה הרוסית, ראשי ופקידי מפעלים ומוסדות של התעשייה הצבאית הרוסית, כמו גם קציני צבאות זרים.
האקדמיה היא הגדולה והוותיקה מבין האקדמיות הצבאיות ברוסיה ורבים מבוגריה שירתו לאורך השנים בעמדות מפתח בצבא ובפוליטיקה הרוסית. האקדמיה הצבאית נחשבת למוסד החינוכי המוביל של הפדרציה הרוסית שמבצע מחקרים מדעיים בענייני ביטחון וצבא וייעול השימוש בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
לאורך כל שנות קיומה, האקדמיה שינתה את שמה מספר פעמים:
בראש האקדמיה עמדו בשנים שונים פיודור קוזנצוב, בוריס שפושניקוב, מאטוויי זכארוב, איוואן בגרמיאן.
אגרידב
אגרידב חברה לפיתוח חקלאי (ארצות חוץ) בע"מ הייתה חברה ממשלתית, שעסקה ביצוא ידע חקלאי ומתן ייעוץ בניהול משקים חקלאיים למדינות, גופים מוסדיים ופרטיים מחוץ לישראל. הפעילות נעשתה בעיקר כחלק מהמרכז לשיתוף פעולה בינלאומי במשרד החוץ, וחלקה ישירות עם הלקוחות. הפרויקטים בוצעו בעיקר במדינות מתפתחות, כחלק ממדיניות של פיתוח הקשרים הבינלאומיים של מדינת ישראל ברחבי העולם. חלק מפרויקטים בוצעו במימון של גורמי חוץ דוגמת הבנק העולמי וממשלת ארצות הברית.
היסטוריה
אגרידב נוסדה בשנת 1963 כחברת בת של חברת "פיתוח מקורות מים (ארצות חוץ) בע"מ, שכונתה "ורד" על שם ראשי התיבות שלה באנגלית (Water Resources Development - W.R.D.), שהייתה בעצמה חברת בת של חברת מקורות הממשלתית. "ורד" עסקה בסיוע בפיתוח מקורות מים במדינות מתפתחות. ו"אגרידב" הוקמה כדי לעסוק בסיוע חקלאי.
בסוף 1976 החליט ראש הממשלה, יצחק רבין, כי החברה תירכש מידי מקורות ותהפוך לזרוע של הממשלה, לחיזוק הקשרים הבינלאומיים באמצעות ידע חקלאי, תחת רשות ממשלתית חדשה שהוקמה בשם "הרשות למתן סיוע חקלאי". את מלאכת הקמת החברה במתכונתה החדשה הטיל על הפרופסור לחקלאות עמרם אולמרט (אחיו הבכור של אהוד אולמרט). בין עובדי החברה היה גם עמרם בן-צבי, בנם הבכור של נשיא המדינה השני, יצחק בן-צבי, והאגרונומית רחל ינאית בן-צבי, שניהל בשנות ה-70 פרויקטים של החברה בליבריה ואיראן.
הפרטה וסגירה
במאי 2001, פרסם מבקר המדינה דו"ח ביקורת על החברה. המבקר מצא אי סדרים בחברה בנושא רכש ציוד ותשומות, וקבע כי עניינים כאלו נעשו שלא כדין. בין היתר נמצא, כי אין לחברה לא הייתה ועדת מכרזים. בנוסף, משנת 1997, לאחר פרישתו של עמרם אולמרט, החלו הכנסות החברת לרדת, והיא החלה לצבור הפסדים. שר החקלאות רפאל איתן ומנכ"ל משרדו התערבו בתהליך הבחירה של המנכ"ל בניסיון להביא מינוי מועמד שהעדיפו, כל זאת חרף עמדתה של הוועדה לבדיקת מינויים שקבעה כי המועמד אינו מתאים לדרישות חוק החברות הממשלתיות, מהלך שפגע בתפקוד החברה.
בדצמבר 2001, אישרה ועדת השרים להפרטה, בראשות ראש הממשלה, אריאל שרון, את תוכניתו של שר החקלאות, שלום שמחון, להפרטת אגרידב. ובינואר 2002, אישרה ועדת הכספים של הכנסת את ההפרטה. 12 גורמים עסקיים, מתחומי החקלאות והנדל"ן, הגישו לרשות החברות הממשלתיות הצעות להשתתפות בהליך המכירה של החברה. מתוכן 8 קבוצות עלו לשלב הבא במכרז. המתמודדת המובילה הייתה חברת גאון אחזקות. באוגוסט 2002, החברה נרכשה על ידי "החברה להדברת עשבי בר", שבעצמה הייתה חברה ממשלתית שהופרטה בשנת 1998, כאשר נמכרה לחברת שלג לבן, שבבעלותו של איש העסקים אלי אורגד. החברה הפסיקה לפעול זמן קצר אחר כך.
פעילות
במשך השנים ביצעה החברה עשרות פרויקטים, במספר רב של מדינות ברחבי העולם, בין השאר:
איראן
בשנת 1965 זכתה החברה במרכז של משרד החקלאות האיראני לסיוע בפיתוח חקלאי של אזור חבל ח'וזסתאן בדרום מערב המדינה. האזור הוא צחיח אך הוקם בו סכר ענק וממשלת איראן ביקשה להשתמש במים לגידול כותנה, לאחר שבמשך 4 שנים כשלו מומחים מצרפת וארצות הברית, פנה משרד החקלאות לאגרידב שהצליחה תוך שנתיים להקים בהצלחה חווה רחבת היקף לגידול כותנה.
ברבדוס
בשנת 1984, זכתה החברה במכרז בינלאומי של הבנק העולמי, שבו השתתפו 82 חברות מכל העולם, לביצוע פרויקט פיתוח באי ברבדוס. מטרת הפרויקט הייתה פיתוח ושיפור היבול של שטחי גידול ירקות ומשקי בעלי חיים. זאת במטרה להוציא מהקרקע יבולים גבוהים ולשפר את הכלכלה הלאומית של ברבדוס, שנאלצה לייבא 80% מהמזון שלה. צוות החברה מנה מומחים בתחומי ההשקיה, ההדרכה החקלאית, שיווק תוצרת חקלאית, מיכון חקלאי, וגידול ירקות.
ברית המועצות
באוגוסט 1989, חתמה החברה על הסכם להקמת פרויקטים חקלאיים בברית המועצות בשיתוף האקדמיה הרוסית למדעים. ובאוקטובר 1989 פתחה את הסניף המקומי שלה במדינה.
דרום אפריקה
החל מתחילת שנות ה-70 פעלה אגרידב בדרום אפריקה שהייתה אז תחת משטר האפרטהייד. החברה סייע בהקמת חוות חקלאיות, התקנת מערכות השקיה ודישון, ויישום שיטות חקלאיות חדישות. החברה גם פעלה בבנטוסטן סיסקאי (מדינת חסות של דרום אפריקה).
הודו
בשנת 1996, חתמה החברה על הסכם להקמת חווה חקלאית על בסיס עסקי כמיזם משותף] עם מדינת מהאראשטרה.
חוף השנהב
בשנת 1965, נחתם הסכם סייע חקלאי בין מדינת ישראל לחוף השנהב, שבוצע באמצעות חברת אגרידב. בשנת 1970 זכתה במכרז בהיקף של 20 מיליון דולר להקמת סכרים והכשרת שטחים חקלאיים בחוף השנהב. בפרויקט עבדו 24 איש מישראל ו-700 מקומיים.
מצרים
לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים החלו מגעים עם בין ממשל ישראל לממשלת מצרים על שיתוף פעולה וסיוע חקלאית, באמצעות חברת אגרידב. בשנת ,1981 הוקמה ועדה חקלאית המשותפת לישראל ומצרים, בראשה עומד מנהל הרשות לתכנון ופיתוח החקלאות, פרופסור שמואל פוהורילס. הוועדה החליטה להקים במשותף פרויקט חקלאי, כאשר המצרים מינו מטעמם את הארגון ליצור חקלאי, הכפוף למשרד החקלאות המצרי, ומטעם ישראל נתמנתה חברת אגרידב לתכנן, להקים ולהפעיל במשותף את החווה. הפרויקט הראשון היה חוות "גמייזה", שהוקמה במסגרת תחנת מתקר חקלאית בדלתה של מצרים, בשטח של 140 דונם. בחווה הותקנו מערכות השקיה חדישות תוצרת ישראל, כדי להדגים לחקלאים המצרים שיטות השקיה ודישון חדישות, וכן מערכות אגרוטכניות מתקדמות ליישום בגידולי שדה וירקות. היבולים שהתקבלו בחווה בשיטות המתקדמות היו גדולים לאין שיעור בהשוואה ליבולים שהתקבלו בשיטות גידול מסורתיות במצרים.
בשנת 1989, הסתיימה המעורבת של אגרידב בחווה, ומומחים מצריים המשיכו להפעיל אותה. סוכם בין חברת אגרידב למשרד החקלאות המצרי להקים במשותף חווה חקלאית נוספת, באזור "האדמות החדשות" באזור המדבר המערבי של מצרים. באזור זה עסקה ממשלת מצרים בהתיישבות נרחבת, ובקישה ליישם שיטות חקלאיות ישראליות לאזורים צחיחים. מטרת צמרים הייתה לפתח את האזורים הצחיחים-למחצה במדבר המערבי, להכין תשתית חקלאית וקהילתית וליישב באזור תושבים חדשים. בשלב הראשון סייע החברה בהכשרת 200 דונם כחלקת הדגמה לגידול ירקות וייצור זרעים, ולשימוש בשיטות השקיה מודרניות, כחלק ממערך של חקלאות אינטנסיווית מודרנית. שכל הציוד, המיכון והתשומות של החווה הם מישראל. אחר כך הפכה החווה לנקודת מפגש בין המומחים מישראל לבין החקלאים המצרים, ונערכו במקום השתלמויות וקורסים למדריכים חקלאיים מקומיים. האזור כולו נהנה מפיתוח חקלאי מואץ. פרויקט נוסף שהחל באוגוסט 1988, בשיתוף בין חברת אגרידב ומשרד ההקלאות של ארצות הברית, היה פרויקט של הקמת מטעי נשירים, בעיקר אפרסקים ותפוחי עץ, על שטח של 600 דונם, ועל שטח נוסף של 280 דונם, לייצור זרעים.
טלסקופ החלל גראנאט
גראנאט (ברוסית: Гранат – רימון) היה טלסקופ חלל ששוגר על ידי ברית המועצות והותקנו על החללית מכשירים ממדינות נוספות. הוא שוגר בשנת 1989 ופעל עד לשנת 1998.
החללית נבנתה במשרד לבוצ'קין על בסיס גשושיות של תוכנית ונרה. השיגרו בוצע מקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר מדגם פרוטון M. משקל ציוד מדעי היה כ-2,300 ק"ג. פאנל סולארי סיפק כ-400 ואט. עד לספטמבר 1994 בוצעו מפעם לפעם שינויי מסלול. לאחר סיום מלאי הדלק פעולות אלו הופסקו. העברת נתונים הופסקה ב-27 בנובמבר 1998.
תוצאות
בעזרת הטלסקופ בוצע רישום מקורות קרני רנטגן וצילומי מרכז הגלקסיה. התגלו מספר גרמי שמיים. גרמי שמיים שהתגלו בעזרת הטלסקופ קיבלו תחילית GRS, למשל GRS 1124-683 וכו'.
על בסיס המידע שהתקבל נכתבו מאות מאמרים מדעים.
בעקבות התפרקות ברית המועצות מרכז קליטת הנתונם שהיה ממוקם בחצי האי קרים הועבר לשטח אוקראינה שצמצמה את תיקצובו. בנים האחרונות של פעילות הטלסקופ הוא תוקצב ישירות על ידי סוכנות החלל הצרפתית.
נוי
{{פירושונים| אישים: אחר:
ראו גם
}}
עיוורון כרזות
עיוורון כרזות או עיוורון באנרים - היא תופעה משוערת בשמישות האינטרנט שבה המבקרים באתר מתעלמים באופן מודע או בלתי מודע ממידע בכרזות. יש הקוראים לכך גם "עיוורון פרסומות". ישנה מחלוקת לגבי קיום התופעה והיקפיה.
המונח הוטבע בידי חוקרים מאוניברסיטת רייס, כתוצאה ממחקר שמישות אינטרנט, בו רוב הנבדקים התעלמו במודע או שלא במודע מהמידע שהופיע בכרזות שבאתר. משימת הנבדקים הייתה למצוא מידע באתר. המידע שהתעלמו ממנו היה הן בכרזות פרסומת, והן ממידע בחלקי הניווט של הדף, כמו "קישורים מהירים". למיקומה של הכרזה בדף הייתה השפעה מועטה על תשומת הלב בה זכתה. תוצאות המחקר סתרו את ההנחיות המקובלות באותה עת לעיצוב אתרים, על פיהן: הרכיבים הגדולים והצבעוניים יותר באתר, הם אלו שיקבלו את מרב תשומת הלב.
אך במחקר נגדי, מיולי 2000, שהתפרסם בשם "בדיוק עד כמה אנו עיוורים לכרזות ברשת", הוכח שמשתמשים דווקא שמים לב לכרזות. ההוכחה באה דרך בדיקות מעקב תנועת עיניים ואישונים, ובדרכים נוספות. מחקר זה התרכז באופן התפישה של דף בודד בעת ההתבוננות, ומה הכירו או זכרו ממנו לאחר מכן. ביקורת נגד מחקר זה והדומים לו, טענה שחסרות בהם משימות מציאותיות, ולכן מחקרים אלו לוקים בשיטת המחקר, ואין לסמוך על תוצאותיהם.
ג'יימס הארקנס
ג'יימס הארקנס (באנגלית: James Harkness; נולד ב-1993) הוא שחקן סקוטי, הידוע בתפקידיו כקרייג מאיירס בדרמת הפשע של רשת BBC One "הקורבן" משנת 2019, כג'יימס בסדרת הדרמה של ה-BBC "הקן" משנת 2020 והכדורגלן ג'ימי לאב בסדרת הדרמה של נטפליקס "המשחק האנגלי", גם היא משנת 2020.
ראשית חייו
הארקנס גדל עם אמו בגורבלס בגלאזגו. הוא למד בבית הספר התיכון קינגס פארק והתעניין במשחק בילדותו. בגיל 18 הוא סבל מפגיעות בזרוע מפגיעת גרזן (כלי נשק שהביא לעימות הקשור לטלפון נייד גנוב), מה שגרם מאוחר יותר להתקפי חרדה כאשר עבר במקום האירוע או אפילו ראה מישהו הולך עם טלפון.
הארקנס נבחר על ידי BAFTA לתוכנית המספקת תמיכה ורשת לשחקנים צעירים שאפתנים.
פאי דלעת
פאי דלעת הוא פאי עם מלית חביצה (פודינג), על בסיס דלעת. הדלעת היא סמל לזמן הקציר ופאי דלעת נאכל בדרך כלל במהלך הסתיו ותחילת החורף. בארצות הברית ובקנדה בדרך כלל, מכינים אותו לחג ההודיה, ליל כל הקדושים ולחגים אחרים המתקיימים בתקופה בה הדלעת בעונה.
צבעו של מילוי הפאי נע בין כתום לחום והוא נאפה בקלתית אחת, ולעיתים עם ציפוי מלמעלה. למלית מתווספים בדרך כלל קינמון, זנגביל, אגוז מוסקט וציפורן. יש שמשתמשים בפלפל אנגלי במקום ציפורן ומוסקט, כיוון שטעמו דומה לטעם של שניהם יחד. לפעמים משתמשים גם בהל ווניל כתבליני הבלילה. תערובת התבלינים נקראת תבלין פאי דלעת.
הפאי עשוי לעיתים קרובות מדלעת ושומר או ממילוי ארוז מראש (כולל התבלינים), העשוי בעיקר מזנים של דלורית.
הכנה
פאי העשוי מדלועים מכיל בדרך כלל דלועים שקוטרן כ-. הדלועים קטנות בהרבה מזו של ג'ק-או-לנטרן. השלב הראשון בהכנה, הוא להוציא את תכולת הדלעת, לחתוך אותה לשני חצאים ולהוציא מתוכה גם את הזרעים. שני החצאים מחוממים עד לריכוך בתנור, או שהם מבושלים על אש נמוכה על כיריים או בתנור מיקרוגל.
הבלילה מעורבבת עם ביצים, חלב מרוכז מאודה ו/או ממותק, סוכר ותערובת תבלינים הנקראת תבלין פאי דלעת, הכוללת אגוז מוסקט ותבלינים אחרים (למשל זנגביל, קינמון, ציפורן, פלפל אנגלי ותירס) ואז נאפה בתבנית אפייה. בין היתר, יש פאי מקביל בו משתמשים במילוי של בטטה או דלורית.
היסטוריה
כיום, ברחבי קנדה וארצות הברית, נהוג להגיש פאי דלעת לאחר ארוחת חג ההודיה. בנוסף, חברות מזון מודרניות רבות מייצרות מוצרים בטעם פאי דלעת עונתיים כגון: ממתקים, עוגת גבינה, קפה, גלידה, פרנץ' טוסט, ופלים ופנקייק, ומבשלות רבות מייצרות בירה עונתית; אם כי בדרך כלל לא בטעם דלעת, אלא בתוספת של תבליני פאי דלעת.
שיאים
פאי הדלעת הגדול בעולם הוצג בניו ברמן, אוהיו, בפסטיבל הדלעת. הפאי נוצר ב-25 בספטמבר 2010. הפאי כלל דלעת משומרת,  חלב מאודה, 2,796 ביצים,  מלח בישול,  קינמון ו- סוכר.
משקל הפאי הסופי היה ונמדד בגובה של. בעקבות כך, נכנס לספר השיאים של גינס.
ג'ניפה אמריקנה
ג'ניפה אמריקנה (שם מדעי: Genipa americana) הוא מין של עץ ירוק-עד במשפחת הפואתיים. הוא גדל באופן טבעי ביערות טרופיים באמריקה הצפונית והדרומית, כמו גם בקריביים. הפרי של העץ דומה לתאנה, אם כי הוא בדרך גדול ממנה בצורה משמעותית.
תפוצה ובית גידול
מקורה של הג'ניפה אמריקנה ביערות הטרופיים של יבשת-העל של אמריקה, מפלורידה הטרופית דרומה עד לארגנטינה. הוא גדל מגובה פני הים עד לגובה של 1,200 מטרים. קיימת טענה שתחום התפוצה המקורי הוא צפון אמריקה הדרומית.
שימושים
הפרי הבוסרי של הג'ניפה אמריקנה מניב נוזל המשמש כצבע לקעקועים, ציור עור ודוחה חרקים.
מגדלים מין זה גם בשל פירותיו האכילים, הנאכלים בשימורים או שמכינים מהם משקאות (ג'ניפאדו – genipado), ג'לי או גלידה.
העץ עמיד, חזק וניתן לעיבוד בקלות; הוא משמש לייצור כלים בבנייה ובנגרות.
ליטובצ'נקו
ליטובצ'נקו (ברוסית: Лито́вченко) הוא שם משפחה.
ספר המושיעים
בביקורת המקרא, ספר המושיעים הוא כינוי לחיבור קדום משוער, שלדעת חלק מחוקרי המקרא היווה את המסד לספר שופטים ולמיעוטו של ספר שמואל כפי שהם מוכרים בימינו.
לדעת חלק מהחוקרים, התהווה ספר שופטים בכמה שלבי עריכה. השלב הראשון, לדידם, יצא לפועל בימי הממלכה המאוחדת, וגולל את קורותיהם של השופטים משבטי יוסף (ובהם נכללים גם השופטים משבט בנימין).
היקף הספר
לדעת החוקרים, ספר המושיעים כלל את הרובד העיקרי של פרקים ג'-ט"ז בספר שופטים וכן מתוך ספר שמואל א' את הפרקים א-ב, ז-ח, י וי"ב. כלומר הספר הקיף את סיפוריהם של השופטים אהוד בן גרא, דבורה (וברק בן אבינעם), גדעון, אבימלך, יפתח הגלעדי, שמשון (היכללותו בספר המושיעים נתונה במחלקת בין החוקרים), שמואל ושאול.
מבנה הספר
מבנה הספר הוא מצולב, כלומר הדמיון ניכר בין הסיפור האחרון לראשון, השני ללפני האחרון וכדומה. כך למשל סידור השופטים הוא על פי שבטי מוצאם:
ניתן להצביע עוד על נקודות סימטריה רבות, כגון שירת נשים המופיעות הן בסיפור השני (שירת דבורה) והן בסיפור הלפני אחרון (תפילת חנה). במרכז המהדורה, כשובר הסימטריה, הוצב סיפורו של אבימלך, הדמות הפסאדו מלוכנית הנתפשת בספר כמופת שלילי.
מועד ומקום חיבור הספר
על סמך העובדה כי המושיעים כולם הם מבית יוסף, מסיקים החוקרים כי מקום החיבור הוא בשבטי הצפון. מועד חיבור הספר נקבע על סמך העובדות הבאות:
מכאן ועוד, מסיקים החוקרים כי הספר חובר בימי הממלכה המאוחדת, המקיימת את כל הסימנים שנמנו לעיל. ישנו סכסוך בין בית יוסף לבין שבט יהודה בעניין המסים (ראו למשל סיפורו של ירבעם בן נבט), שבט בנימין טרם נספח לשבט יהודה. בנוסף לכך, ההתנגדות למוסד המלוכה עדיין רלוונטית הן משום גילו הצעיר של המוסד, והן משום שהמלך הפופולרי על שבטי הצפון, ירבעם בן נבט, טרם עלה למלוכה.
הפילוסופיה של ספר המושיעים
לדעת החוקרים תכליתו של ספר זה הוא התנגדות למוסד המלוכה. בהתאם לכך הספר מציג את יתרונות שיטת ההנהגה שקדמה למלוכה, שיטת המנהיגות הכריזמטית:
השפעה מאוחרת
לספר המושיעים נודעה השפעה גם מאות שנים לאחר שחובר, כך למשל הפסוק החותם את ספר עובדיה מצטט את הרעיון המרכזי בספר המושיעים: וְעָלוּ מוֹשִׁעִים בְּהַר צִיּוֹן לִשְׁפֹּט אֶת הַר עֵשָׂו וְהָיְתָה לַה' הַמְּלוּכָה. ספר עובדיה יוחס לימי בית שני, כלומר חיבורו היה כשש מאות שנים לאחר ספר המושיעים ועדיין מהדהדים בו אותם הרעיונות.
MKR המטבח המנצח
MKR המטבח המנצח היא תוכנית מציאות ישראלית שעוסקת בבישול, המהווה גרסה מקומית לתוכנית האוסטרלית My Kitchen Rules. השופטים והמנחים בתוכנית זו הם השף והמסעדן חיים כהן והמסעדנית ואשת העסקים רותי ברודו.
העונה הראשונה שודרה ב-2018 בקשת 12, ובה זכו אסתר ויהונתן מיר.
העונה השנייה עלתה לשידור ב-14 ביוני 2020 והסתיימה ב-3 בספטמבר של אותה שנה, ובה זכו אבי פרץ וליאור חפצדי.
עונת ה-VIP עלתה לשידור ב-3 באוקטובר 2021 והסתיימה ב-21 באוקטובר של אותה שנה, ובה זכו אורלי זילברשץ ואלישע בנאי.
עונת ה-VIP השנייה עלתה לשידור ב-5 בנובמבר 2022 והסתיימה ב-20 בנובמבר באותה שנה, ובה זכו ריקי גל וירדן שוהם.
עונת ה-VIP השלישית עלתה לשידור ב-23 בנובמבר 2022, שלושה ימים לאחר סיום עונת ה-VIP השנייה, והסתיימה ב-8 בדצמבר באותה שנה, ובה זכו יגאל ושמחה גואטה.
מבנה התוכנית
במהלך סיורי המסעדות הביתיות תוקם כל יום מסעדה חדשה מאפס במקום אחר בארץ, בה בכל פעם זוג אחר יבשל ויגיש סרוויס שלם של שלוש מנות בזמן קצוב של שעתיים וחצי. הזוגות מקימים את המסעדה ומופקדים על כל פרט בה - מהעיצוב, דרך בחירת הכלים ובניית התפריט. השלב ייערך בשלושה סבבים של חמישה זוגות שונים, המקימים כל אחד מסעדה. הזוגות מדורגים בין הקבוצה שלהם על ידי השופטים וארבעת הצוותים האחרים בקבוצה שהוקצתה להם. כל צוות מעניק עד 10 נקודות על כל התפריט והחוויה במסעדה, וכל שופט מעניק עד 10 נקודות על כל מנה - סך הכל 30 נקודות לשופט. בתום ביקור כל המסעדות בסבב, הזוג שיזכה לניקוד הנמוך ביותר - יודח. שלב זה שווה ערך למסעדות הבזק (The Instant Restaurants) בגרסה האוסטרלית.
במהלך מבחני המסעדות האמיתיות יתחרו 12 הזוגות הנותרים. השלב ייערך בארבעה סבבים של שלושה זוגות שונים, אשר יגישו ארוחה בת שתי מנות בזמן קצוב של שעתיים וחצי. הזוגות מדורגים בין הקבוצה שלהם על ידי השופטים, על ידי השופט האורח (אשר מתחלף בכל סבב) ועל ידי הצוותים האחרים שלא מבשלים באותו הסבב - בין אם הם הודחו ובין אם לא. כל שופט מעניק עד 10 נקודות על כל מנה - סך הכל 20 נקודות לשופט, וכל צוות מעניק עד 10 נקודות על כל הארוחה. הזוג שיקבל את מרב הנקודות מהצוותים הטועמים יזכה ב-12 נקודות לציון הסופי של ארוחתו, הזוג שיגיע למקום השני בדירוג הצוותים הטועמים יקבל 10 נקודות, ואילו המקום השלישי יקבל 8 נקודות. בתום דירוג הארוחה, הצוות בעל הניקוד הנמוך ביותר בסוף כל סיבוב, יודח.
במהלך רבעי הגמר, יתחרו שמונת הזוגות הנותרים בשני סבבים שבכל אחד מהם יתחרו ארבעה זוגות. במהלך כל סיבוב יתחרו הזוגות בשני אתגרים - אתגר חסינות ואתגר הדחה. לאתגר החסינות שני חלקים: בחלק הראשון יבשלו ארבעת הצוותים ארוחה שלמה בזמן מוקצב של שעה וחצי, שאותה ינקדו השופטים האורחים (9 זוגות של שופטים אשר כל זוג שופטים יכול להעניק עד 10 נקודות - סך הכל 90 נקודות לארוחה). שני הזוגות בעלי הציון הנמוך ביותר לא יתחרו בחלק השני של אתגר החסינות (משמע; יתחרו באתגר הדחה). בחלק השני שני הזוגות הנותרים יבשלו ארוחה בת שתי מנות בזמן מוקצב של שעה ורבע שאותה ידרגו השופטים. הזוג שיגיע למקום הראשון יזכה בכרטיס לחצי הגמר, ואילו הזוג שיגיע למקום השני יתחרה ביחד עם שני הזוגות המפסידים בחלק הראשון באתגר הדחה. באתגר ההדחה יצטרכו הזוגות המפסידים לבשל ולהגיש סרוויס מלא של 3 מנות בזמן מוקצב של 3 שעות. את המנות ישפטו שופטי התוכנית, ושופט אורח. הזוג שיקבל את הניקוד הנמוך ביותר בסוף הסרוויס, יודח.
במהלך חצאי הגמר יחזרו ששת הזוגות הנותרים לבשל בבתיהם כמו בשלב המסעדות הביתיות. הם יחולקו לשלוש קבוצות שונות, כשבכל קבוצה יתחרו שני זוגות בלבד בדו-קרב על המקום בגמר. הזוגות יקימו מחדש את המסעדה הביתית והמשודרגת שלהם, ובה הם יבשלו ויגישו סרוויס כפול בעל שתי מנות ראשונות, שתי מנות עיקריות ושני קינוחים בזמן מוגבל. כל צוות יצטרך לבחור במנה אחת מבין השתיים שמוצגות בתפריט, וכל שופט יצטרך לבחור מנה אחת מבין השתיים אשר מוצגות בתפריט, שונה מהמנה שלקח השופט השני (לדוגמה, אם רותי הזמינה למנה ראשונה את מנה מספר 1, חיים יצטרך להזמין את מנה מספר 2, כדי שהזוגות המבשלים יקבלו ניקוד מהשופטים על שתי המנות). הם יקבלו ניקוד בשיטה הזהה לשיטת הניקוד בשלב המסעדות הביתיות: כל זוג מעניק עד 10 נקודות לארוחה ולחוויה כולה, וכל שופט מעניק עד 10 נקודות על כל מנה שבחר מהתפריט - סך הכל 30 נקודות לשופט. בסוף כל סיבוב, הזוג שיקבל את הניקוד הנמוך ביותר מבין המתחרים, יודח. שלב זה שווה ערך למסעדות הבזק האולטימטיביות (The Ultimate Instant Restaurants) בגרסה האוסטרלית.
במהלך שלב גלגל ההצלה יתחרו שלושת הזוגות שהודחו בחצאי הגמר על מקום בגמר הגדול. עבור כל אחד מהזוגות תיבחר מנה שאותה ביצע הכי פחות טוב מבין כל המנות שבישל בתחרות, ואותה הוא יצטרך לשפר ולבשל שוב בעזרת כל הידע שרכש במהלך התחרות. את המנות ישפטו חיים ורותי ושופטים אורחים נוספים. הזוג שיקבל את הניקוד הגבוה ביותר יחזור למשחק, ואילו הזוגות האחרים יודחו סופית מהתחרות.
במהלך שלב הגמר יתחרו ארבעת הזוגות האחרונים על הניצחון בתחרות כולה. הם יצטרכו להגיש סרוויס בן 3 מנות, הכולל: מנה ראשונה, מנה עיקרית וקינוח. את המנות ישפטו הזוגות המודחים והמשפחות של הפיינליסטים שיעניקו 150 נקודות מתוך הציון הכולל (50 נקודות לכל מנה מהאורחים), ויחד איתם ישפטו השופטים עם שופט אורח, שיחד יעניקו 900 נקודות (300 נקודות לכל שופט, 100 נקודות בכל מנה). לאחר הכנת המנה העיקרית, הזוג שיקבל את הציון הנמוך ביותר יודח ויהיה המקום הרביעי בגמר, ואילו שלושת הזוגות הנותרים יסיימו להכין את הסרוויס. הזוג שלאחר סיום הסרוויס יקבל את הציון הגבוה ביותר, יזכה בגמר ויוכתר כזוכה העונה.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות:
ביקורות:
הזמן הירוק (תוכנית טלוויזיה)
"הזמן הירוק" היא תוכנית אקטואליה שבועית בנושאי אקלים וסביבה המשודרת בערוץ כאן 11 בימי חמישי, בהגשת יפעת גליק. התוכנית מסקרת בהרחבה את נושאי הגנת הסביבה, משבר האקלים והתמודדות ממשלת ישראל עם נושאים אלו. בנוסף, "הזמן הירוק" היא מוסף במהדורת חדשות הערב של כאן, שכולל לרוב תחקירים בתחום. התוכנית מצטרפת לתוכנית הרדיו "כאן בסביבה" המשודרת בכאן ב בהנחיית שרון וכסלר ואורי לוי.
ההיסטוריה של המחר
ההיסטוריה של המחר הוא ספר מדע פופולרי מאת פרופסור יובל נח הררי מהחוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים שיצא לאור בהוצאת דביר בשנת 2015.
כמו בספרו הקודם, קיצור תולדות האנושות, בוחן הררי את מהלך ההיסטוריה תוך תיאור של השתלשלות האירועים ועוסק בחוויה האנושית האינדיבידואלית ובסוגיות אתיות העולות מן ההיסטוריה. "ההיסטוריה של המחר", בניגוד לקודמו, עוסק יותר ביכולות שפיתח האדם (הומו ספיינס) לאורך שנות קיומו, ביסוס מעמדו כחיה השולטת בעולם ומנסה לצייר תמונה עתידית באשר להמשך קיומו של המין האנושי, אם בכלל. במהלך הספר נבחנים גם היבטים פילוסופיים רבים כמו החוויה האנושית, אינדיבידואליות, הרגש האנושי ותודעה. כמו כן, מציג הספר תמונה עכשווית באשר ליכולותיו והישגיו של האדם.
הספר זכה בפרס יאן מיכלסקי לשנת 2018.
קישורים חיצוניים
' 30 (יוני 2015), מכון הרטמן בירושלים
אטנבורוזאורוס
סוג זה הכיל מין אחד, Attenborosaurus conybeari והוא תואר ב-1993 בידי החוקר האמריקאי רוברט בקר על סמך ממצאי מאובנים שהתגלו ב-1940 בדורסט, אנגליה ונחשבו למאובני פלסיוזאורוס. שרידים אלה נהרסו במשך מלחמת העולם השנייה אך השרידים שוחזרו בגבס והופרדו לסוג עצמאי ממשפחת הפלסיוזאוריים. שם הזוחל נקרא לכבוד החוקר ויוצר סרטי הטבע סר דייוויד אטנבורו.
מאפיינים
זוחל ימי זה היה בעל צוואר ארוך, גולגולת שטוחה מוארכת מלאת שיניים חדות שמנעו מטרפו לברוח מהלסתות. לפי השרידים של דגימה אחת הוא הגיע לאורך של 5 מטרים והיה בעל התמחות לחיים במים בדומה לדולפינים או לכלבי ים כשהוא ניזון בעיקר מדגים או מרכיכות ימיות. לא ברור אם יכל לעלות ליבשה להטיל ביצים עקב גודלו. השרידים שנמצאו מעידים על קיומם של רצועות עור דמויות צלחות שריון, שאולי עזרו לבעליהם לצלול לעומק.
בתרבות
זוחל ימי זה הופיע במשחק המחשב Jurassic World Evolution 2.
Etcher
balenaEtcher (ידועה בשם Etcher) היא תוכנה ליצירת דיסק און קי בר אתחול באמצעות כתיבת קובצי אימג' לכונן הנשלף.
היסטוריה
התוכנה נקראה במקור Etcher, אך שמה שונה ל-balenaEtcher באוקטובר 2018 כחלק ממהלך שינוי שם החברה המפתחת את הכלי (שנקראה קודם לכם Resin.io) לשם Balena.
תוכנה
התוכנה אמנם כוללת ממשק משתמש גרפי, אך ניתן להריצה גם בגרסת ממשק שורת פקודה.
הערות שוליים
קט:תוכנות מערכת
קוליברי שחור-חזה
קוליברי שחור-חזה (שם מדעי: Archilochus alexandri) הוא מין של עוף ממשפחת הקוליבריים. הוא קרוב משפחתו של קוליברי אדום-חזה מצוי.
מאפיינים
קוליברי זה חי מדרום קנדה באלברטה וקולומביה הבריטית למערב ארצות הברית עד אוקלהומה ומדרים עד למקסיקו. הוא נפוץ ביערות, שדות, מדרונות הרים, פרדסים, ושיחים הכוללים פרחים מפיקי צוף. חלק מפרחים אלה עונתיים והקוליברי נודד דרומה בחיפושיו אחר הפרחים.
הקוליברי מעופף בנחלות פרטיות ותוקף כל מסיג גבול. הוא פעיל רק במשך היום ומחפש צוף ואבקה מפרחים אך גם צד חרקים קטנים. הקוליבריים נפגשים בעיקר בעונת הרבייה. את הקן הם מכינים בין הצמחים הנמוכים והוא מורכב בעיקר מחזזיות ומקורי עכבישים. בקן הנקבה מטילה 2 ביצים לבנות הבוקעות אחרי 15 יום. שני הזווגים עוזרים בטיפול בהם.
סמואל רזניק
סמואל רֶזניק (5 במאי 1928 – 27 בפברואר 1998) היה כדורגלן ומאמן ארגנטינאי-ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ בבית"ר ירושלים ובקבוצות שונות בארגנטינה.
ביוגרפיה
רזניק, יליד בואנוס איירס בארגנטינה התחיל את דרכו בגיל 17 בקבוצת הוראקן בתפקידי קישור והתקפה שונים במשך כ-5 עונות. לאחר סכסוך עם הנהלת הקבוצה שכלל הפסקת פעילות, עבר לשחק בשורות ארחנטינוס ג'וניורס ואז לקבוצת סן חואן שם מילא תפקיד של מאמן-שחקן והציל אותה מירידה, ואז לקבוצת סן לורנסו. בארגנטינה סברו כי היה יכול לשחק גם בנבחרת ארגנטינה.
רזניק עלה לישראל בתחילת שנות ה-60 כציוני נלהב, והצטרף לקבוצת בית"ר ירושלים, באמצע שנות ה-30 לחייו, גיל מבוגר יחסית לשחקן כדורגל. רזניק היה ידוע בשל בעיטות חופשיות יוצאות דופן, ונחשב לשחקן שהכיר לכדורגל הישראלי ולאוהדי הקבוצה את "בעיטת הבננה" ממצבים נייחים. כמו כן, היה לו סגנון ייחודי בבעיטת עונשין מ-11 מטר, בה היה כובש מהנקודה ללא תנופה, תוך עמידה במקום, ולא החטיא מעולם בעיטה זו.
לאחר שפרש ממשחק פעיל, החל לאמן את בית"ר ירושלים, ובסיומה של העונה הכפולה של 1966/1968 הצליחה בית"ר להעפיל לליגה הראשונה, ומאז להישאר בה למעט עונות בודדות, תוך קביעת שיא חסר תקדים בכדורגל הישראלי של 19 ניצחונות רצופים בליגה. בנוסף, אימן בבית"ר רמלה ובהפועל ירושלים.
רזניק נפטר ב-27 בפברואר 1998, כשהוא בן 69. יום לאחר מותו התארחה קבוצת בית"ר ירושלים אצל הפועל באר שבע באצטדיון וסרמיל וחלקה כבוד לשחקן העבר. משחק זה כשלעצמו ראוי לציון: למרות שהקבוצה פיגרה 2:0 במחצית וב-10 שחקנים בלבד, הצליחה הקבוצה לנצח 5:2, באחד המשחקים הזכורים ביותר בהיסטוריה של הכדורגל הישראלי.
בשנת 1970 הוציא לאור ספר בשם "תורת הכדורגל" העוסק בטכניקות משחק וכן בהיסטורית הענף.
קורי ג'וזף
קורי אפרם ג'וזף (באנגלית: Cory Ephram Joseph; נולד ב-20 באוגוסט 1991) הוא כדורסלן קנדי המשחק בעמדת הרכז. מאז 2011 משחק ג'וזף בנבחרת הכדורסל של קנדה.
נעורים וקריירת מכללות
ג'וזף נולד בטורונטו שבפרובינציית אונטריו, קנדה, וגדל בעיר פיקרינג הסמוכה. אביו דייוויד היה כדורסלן בעברו, ולאחר מכן אימן קבוצות תיכון, קבוצות מכללות וקבוצות מקצועיות בליגת העל הקנדית. לצד אחיו דאבו, ועם אביו כעוזר מאמן הקבוצה, הוליך ג'וזף את קבוצת התיכון בה שיחק לשתי אליפויות בליגת התיכונים הרביעית של אונטריו. בגיל 16 עזב את משפחתו ועבר לאקדמיית הכדורסל "פינדלי פרפ" שבהנדרסון, נבדה, בה שיחק לצד אייברי בראדלי וטריסטן תומפסון, חברו הקרוב. בסיום שנתו האחרונה בתיכון נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן היוקרתי, וזכה בתחרות השלשות שהתקיימה במסגרת האירוע.
לאחר לימודיו התיכוניים בחר ג'וזף ללמוד באוניברסיטת טקסס באוסטין, בה חזר לשתף פעולה עם תומפסון. בעונתו היחידה במכללה השתתף בכל 36 המשחקים של קבוצתו, ורשם ממוצעים של 10.4 נקודות, 3.6 ריבאונדים ו-3.0 אסיסטים למשחק.
סן אנטוניו ספרס
ג'וזף נבחר על ידי סן אנטוניו ספרס בבחירה ה-29 בדראפט ה-NBA לשנת 2011. יחד עם ג'וזף הצטרף לספרס הרכז האוסטרלי פאטי מילס, שהתחרה איתו על דקות משחק כמחליפו של טוני פארקר לכל אורך תקופתו בקבוצה. בשתי עונותיו הראשונות בסן אנטוניו שותף ג'וזף ב-29 ו-28 משחקים בלבד, בהתאמה, ושיחק לסירוגין גם בקבוצת הבת של הספרס מליגת הפיתוח - אוסטין טורוס. בעונת 2012/2013 נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ליגת הפיתוח, לאחר שהשיג ממוצעים של 19.4 נקודות ו-5.5 אסיסטים למשחק, אך נעדר מהמשחק עצמו בשל פציעה. בעונת נכנס ג'וזף באופן קבוע לרוטציה של הספרס, כששיחק ב-68 משחקים, ועזר לקבוצה לזכות באליפות ה-NBA.
טורונטו ראפטורס
בסיום עונת עבר לטורונטו, עיר הולדתו, כשחתם בקבוצת טורונטו ראפטורס על חוזה ל-4 עונות עבור כ-30 מיליון דולר. בטורונטו הפך ג'וזף למחליפו הראשון של קייל לאורי, והציג בעונתו הראשונה בקבוצה ממוצעי שיא של 8.5 נקודות ו-3.1 אסיסטים ב-25.6 דקות למשחק. באותה עונה קבעו הראפטורס את מאזן הניצחונות הטוב בתולדות הקבוצה, 56-26, שהציב אותם במקום השני באזור המזרח (אחרי קליבלנד). בפלייאוף 2016 ניצחה טורונטו את שתי הסדרות הראשונות, לראשונה בתולדות המועדון, ובגמר המזרח הפסידה לקליבלנד בתוצאה 4-2.
אינדיאנה פייסרס
ב-14 ביולי 2017, לאחר שנתיים בטורונטו, נשלח ג'וזף בטרייד לאינדיאנה פייסרס בתמורה לזכויות הדראפט של אמיר פרלדזיץ'.
סקרמנטו קינגס
ב-6 ביולי 2019 חתם ג'וזף על חוזה בסקרמנטו קינגס.
דטרויט פיסטונס
במרץ 2021 הועבר ג'וזף (יחד עם שתי בחירות דראפט עתידיות) בטרייד לדטרויט פיסטונס, תמורת דלון רייט.
נבחרת קנדה
ג'וזף יצג לראשונה את נבחרת קנדה באליפות אמריקה עד גיל 19 לשנת 2007, ולאחר מכן באליפות העולם עד גיל 19 לשנת 2009, בה הפסידה קנדה לארצות הברית בשלב רבע הגמר.
שנתיים לאחר מכן הצטרף לנבחרת הבוגרת של קנדה באליפות אמריקה 2011, ובטורניר הבא, בשנת 2013, הוביל את קלעי נבחרתו עם 16.1 נקודות למשחק. את שני הטורנירים סיימה נבחרת קנדה במקום השישי. באליפות אמריקה 2015 לקח ג'וזף תפקיד קטן יותר בקבוצה בעקבות הצטרפותו של הכוכב הצעיר אנדרו ויגינס, והציג ממוצעים של 9.9 נקודות ו-5.7 אסיסטים למשחק. במשחק על מדליית הארד מול נבחרת מקסיקו קלע ג'וזף את סל הניצחון, שהעניק לקנדה את הניצחון בתוצאה 87-86.
בטורניר גביע העולם בכדורסל 2019 היה ג'וזף הקלעי השני של הקנדים עם ממוצע של 15.0 נקודות למשחק, אך נבחרתו סיימה במקום ה-21 בלבד.
אושמאל
אושמאל (בספרדית: Uxmal) הייתה עיר גדולה של ציוויליזציית המאיה שהתקיימה באזור מקסיקו לפני עידן הקולוניאליזם. העיר שוכנת כ-78 ק"מ דרומית לעיר מרידה במדינת יוקטן שבמקסיקו.
האתר, הכולל בין היתר מספר פירמידות גדולות, מקדשים ואתרי פולחן שונים, הוא כיום אחד מהאתרים הארכאולוגיים החשובים ביותר של ציוויליזציית המאיה, יחד עם אלו של צ'יצ'ן איצה וטיקאל.
אושמאל נוסדה בסביבות שנת 500 לספירה על ידי השליט הון יוטציל צ'אק טוטול קסיו. העיר נשארה תחת שלטונה של שושלת קסיו (Xiu) במשך מאות שנים. חלק הארי של העיר נבנה בין השנים 700 - 1000 לספירה. בשיאה חיו בה כ-25,000 אנשים. בסביבות 1,200 ננטשה העיר, ושושלת קסיו עברה למאני. עם זאת, ככל הנראה אושמאל לא ננטשה לחלוטין, שכן עדויותיהם של הכובשים הספרדים מצביעות על כך שהיא הייתה עדיין מיושבת בחלקה במהלך המאה ה-16.
פירוש השם אושמאל הוא "נבנתה שלוש פעמים".
אושמאל הוכרזה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1996.
תערוכת העשור
בתערוכה, שהייתה מעין יריד, הוצגו הישגי המדינה וגופיה השונים. בביתנים הוצגו יצירות אמנות של אמנים ישראליים, לצד מתקני שעשועים (למשל, גלגל ענק) ולצד אגפים שהוקדשו, בין היתר, לפעילותם של גופים כסולל בונה, המוסד לביטוח לאומי ואחרים. בתערוכה הוצגו גם חידושים טכנולוגיים (למשל, רובוט שפנה למבקרים בעברית; פרה מכנית שעליה הודגם תהליך ייצור החלב) וממצאים היסטוריים, כמו למשל מגילת העצמאות. בתערוכה הוצב גם אולפן רדיו שממנו שידרו חגי פינסקר ויצחק שמעוני.
ההכנות לתערוכה
ההכנות לתערוכה החלו כשנתיים קודם לפתיחתה, עם תום מבצע קדש. בדצמבר 1956, מיד לאחר המבצע, יזם ראש עיריית תל אביב, חיים לבנון, מהלך להקמת התערוכה בתל אביב. טיעוניה של עיריית תל אביב לא עזרו בידה למנוע את החלטת מנכ"ל משרד ראש הממשלה, טדי קולק, לקבוע את משכן התערוכה בירושלים.
יו"ר מועצת המנהלים של התערוכה היה ד"ר פאול י' יעקבי, סגן ראש עיריית ירושלים. למנכ"ל התערוכה מונה מארגן התערוכות יצחק רול. את התערוכה תכננו חבורת אדריכלים בראשות אבא אלחנני, זאב רכטר, משה זרחי ויעקב רכטר. את ניהול מחלקת האמנות והתרבות הטיל רול על המוזיקולוגית מיכל זמורה-כהן, מכרתו (זמן קצר לאחר התערוכה נישאו השניים). הכנת התערוכה הייתה מלווה בקשיים רבים. זמורה-כהן מספרת בספרה "רפרטואר אישי" כי "בערב הראשון היה צריך להתקיים קונצרט תזמורת קול ישראל בניצוח איתן לוסטיג, עם 'בריאת העולם' של היידן, וכשבאתי בבוקר לאולם הוא נראה כמו אתר בניה וכמובן לא היו כיסאות". בטקס הפתיחה היה אמור נשיא המדינה יצחק בן-צבי ללחוץ על כפתור שידליק אורות, תוך שהוא מכריז "ויהי אור", אך מערכת החשמל כשלה.
סמל התערוכה, שעיצב המעצב הגרפי היהודי-בריטי הנודע אברהם גיימס (שלאורך שנים עיצב סמלים עבור המדינה, בהם סמל תערוכת "כיבוש השממה" ב-1953 ומספר בולים לשירות הבולאי), תיאר יד המחזיקה במנורה (מסמלה של מדינת ישראל) שמתוכה צומח שתיל ועליו האות י', המסמלת את עשר שנות העצמאות.
אמנות יפה בתערוכה
התערוכה האמנותית הורכבה מחלקי תערוכה בשם "עשר שנות ציור ישראלי", שהוצגה במוזיאון תל אביב והועתקה לבנייני האומה, אך מוקמה במסדרונות צדדיים. לצד מוצגים אלה, הוצגו יצירות אמנות גם בביתנים האחרים, המרכזיים יותר.
שערורייה התעוררה לאחר שעבודה של יוסף זריצקי הוזמנה כמוטיב המרכזי בביתן המשק, אבל בן-גוריון פסל אותה, ומקורבו טדי קולק החליט להעתיק את היצירה לביתן "חיי חברה חדשים". סמדר שפי מצטטת את חוקר תולדות האמנות והמבקר יונה פישר, שאומר כי "העלבון שנגרם לצייר הוותיק זריצקי מדגים כיצד מבינים אצלנו את המילה 'תרבות'. ניהול חיי האמנות בארץ והכוונתם, ארגונם המתמיד במסגרת של 'יצוג המדינה בכבוד' יכולים לתת מענה לשאלה מה המניעים האמיתים לשילוב יצירות אמנות במסגרת מפגנים רשמים בארץ ומחוצה לה".
ביתן מרכזי נוסף בתערוכה היה ביתן חברת מלאכת היד האמנותית הממשלתית "משכית".
ביקורת
מעבר לביקורת על הצנזורה האמנותית שהפעיל בן-גוריון, לעיתים נמתחה ביקורת על תוכני התערוכה כתערוכת תעמולה, האופיינית למשטרים לא-דמוקרטיים ובייחוד למשטרים הקומוניסטיים של אותה תקופה. בספרם "איפה היינו ומה עשינו" מתארים דוד טרטקובר ואמנון דנקנר את התערוכה כשיא של "תערוכות סובייטיות".
כ-600,000 איש ביקרו בתערוכה. (עם זאת, זמורה-כהן מתארת את התערוכה ככישלון וקובעת: "הישראלים לא אהבו את התערוכה".)
אוטו סוורדרופ
אוטו נוימן קְנוֹף סְווֶרְדְרוּפ (בנורווגית: Otto Neumann Knoph Sverdrup 1 באוקטובר 1854 בבינדאל, הלגולנד - 26 בנובמבר 1930) היה ימאי וחוקר ארקטי נורווגי.
חייו
בשנת 1875 רכש א. ט. אולסן, קרוב משפחה של אמו של סוורדרופ, את אוניית הקיטור "טריו" ומינה את סוורדרופ לרב החובל שלה. בערך בתקופה זו פגש סוורדרופ את עורך הדין אלכסנדר ננסן, אחיו של פריטיוף ננסן, ובאמצעותו התוודע אל חוקר הארצות הנורווגי הנודע.
קריירה ומשלחות
סוורדרופ הצטרף למשלחתו של ננסן לחציית גרנלנד בשנת 1888. ב-1892 היה יועץ לפריטיוף ננסן בבניית הספינה פראם. בשנת 1893 קיבל סוורדרופ פיקוד על האונייה, וב-1895 מונה לפקח על האונייה ואנשיה כשננסן ניסה להגיע אל הקוטב הצפוני. סוורדרופ הצליח לשחרר את האונייה מן הקרח סמוך לסוולבארד באוגוסט 1896 והפליג לסקיירווי, לשם הגיע 4 ימים אחרי שננסן הגיע לנורווגיה.
בקיץ 1897 עבד סוורדרופ כרב חובל של "לופוטן", אוניית נוסעים אל סוולבארד וממנה. ב-1898 הצטרף למשלחת אחרת עם ה"פראם". סוורדרופ ניסה להקיף את גרנלנד דרך מפרץ באפין אבל נכשל בניסיון לחצות את מצר נארס. מאחר שנאלץ לחרוף באי אלסמיר, חקרו הוא ואנשיו וכינו בשם מספר רב של פיורדים וחצאי איים בחופיו המערביים של האי, שלא נחקרו עד אז.
בין -1899 ל-1902, חרף סוורדרופ עוד שלוש פעמים באי אלסמיר באזור הארקטי הקנדי עם ה"פראם", שם המשיך לעסוק במסעות חקר ובמיפוי, ששיאם בגלוי האיים שממערב לאי אלסמיר, דהיינו אקסל הייברג, אמונד רינגנס ואלף רינגנס, הידועים בשמם הקיבוצי כאיי סוודרופ. הודות לשיטות האינואיטים שאימצו, הצליחו סוורדרופ ואנשיו למפות שטח כולל של 260,000 קמ"ר - יותר מכל משלחת חקר אחרת לקוטב. האזור מופה בהצלחה רבה בידי הטופוגרף שלו, גונאר איזקסן, ו-35 פרסומים אקדמיים נכתבוכתוצאה מן המשלחת. עם שובו, התקבל סוורדרופ כגיבור לאומי בנורווגיה. אף על פי כן, הוא נשאר אלמוני יחסית בצפון אמריקה, ואלמוני יחסית בנורווגיה בכל הנוגע לחקר קנדה שעשה.
סוורדרופ טען לחזקת נורווגיה על שלושת האיים שגילה, והחל בכך מחלוקת ריבונות עם קנדה, שטענה לחזקה על כל היבשה, אם כזו שהתגלתה ואם שעוד לא התגלתה, במה שהוא עכשיו האזור הארקטי של קנדה. המחלוקת לא יושבה עד 1930, כשנורווגיה העבירה את האיים לחזקת קנדה. באותה שנה חתם סוורדרופ על הסכם עם ממשלת קנדה, לקניית הרשומות של משלחות סוורדרופ תמורת 67,000 דולר קנדי. סוורדרופ מת שבועיים לאחר חתימת ההסכם, אבל הכסף הבטיח את עתיד משפחתו. הרשומות נגנזו בארכיונים הלאומיים של קנדה, אבל לאחר זמן הוחזו לספרייה הלאומית של נורווגיה.
בשנים 1915=1914 יצא סוורדרופ במשלחת חיפוש והצלה של שתי משלחות רוסיות. משלחתו הרביעית והאחרונה במימי סיביר הארקטית הייתה בשנת 1921, כאשר פיקד, מעל גשר הפיקוד של שוברת הקרח הסובייטית "לנין" על צי של חמש אוניות משא במשט ניסוי דרך ים קארה אל שפך הנהרות אוב ויניסיי. האוניות הגיעו ליעדן ושבו בשלום. הפלגה זו נחשבה לצעד חשוב בפיתוח מגזר ים קארה של נתיב הים הצפוני. סוורדרופ ניסה גם את כוחו במיזם מטעים במחוז אוריינטה בקובה, שלא עלה יפה.
שנות חייו האחרונות ומורשתו
בשנות חייו האחרונות חי סוורדרופ בסאנדוויקה, על גבעה הנשקפת אל העיר. הוא מת בנובמבר 1930. פסל של אוטו סוורדרופ הוצב בסטיינקייר בשנת 1957, ובשנת 1999 הוצב פסל שלו בסאנדוויקה, בכיכר הקרויה על שמו, "אוטו סוורדרופ פלאס".
פרסים ואותות הוקרה
סוורדרופ קיבל גם את אות הכתר הפרוסי, אבל במכתב פתוח לצירות הגרמנית באוסלו, ב-25 באוקטובר 1917, הצהיר שהוא מחזיר את אות המסדר במחאה על הלוחמה הלא-מוגבלת של הצוללות הגרמניות במלחמת העולם הראשונה, שגרמה למותם של מאות ימאים נורווגיים. יום לפני שסוורדרופ החזיר את אות המסדר שלו, החזיר גם עמיתו לחקר ארצות רואלד אמונדסן את אותות הכבוד שקיבל מגרמניה.
מוריד הגשם (סרט, 1956)
מוריד הגשם (באנגלית: The Rainmaker) הוא סרט רומנטי אמריקאי משנת 1956 בבימויו של ג'וזף אנתוני, עם ברט לנקסטר וקתרין הפבורן בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי נ. ריצ'רד נאש בעקבות מחזהו המצליח "מוריד הגשם" משנת 1954. המחזה הוצג בתיאטרון הקאמרי ב-1955 עם בתיה לנצט ונתן כוגן בתפקידים הראשיים, וב-2010 בתיאטרון הספרייה.
תקציר העלילה
ביל סטארבק (ברט לנקסטר) הוא נוכל המסתובב עם עגלתו בין עיירות בקנזס, מבטיח בעד תשלום כי ביכולתו להוריד גשם ומוכר מוטות שביכולתם למנוע מסופות טורנדו לעבור במקום. יום אחד הוא מגיע לעיירה Three Point בה מתגוררת משפחת קארי.
משפחת קארי כוללת את האב האלמן (קמרון פרוד'ום), בתו הבכורה ליזי (קתרין הפבורן) ובניו נח (לויד ברידג'ס) וג'ים (ארל הולימן). ג'ים אוהב לבלות במרכז העיירה עם חברתו העשירה סנוקי מגווייר (איבון ליים). למשפחה יש עדר בקר גדול שהבצורת עושה בו שמות אבל הדאגה העיקרית של מהמשפחה הוא על ליזי המבוגרת, המנהלת את משק הבית אך אינה מוצאת זוגיות ועומדת להפוך לרווקה זקנה. הם שלחו אותה לקרוב משפחה בתקווה שתמצא שם זוגיות אך לא עלה מכך דבר. כעת הם רוצים לשדך בינה ובין סגן השריף פייל (ונדל קורי) אליו היא חשה רגש של אהבה נסתרת.
פייל הוא אדם בודד ומכריז על עצמו בתור אלמן למרות שמשפחת קארי יודעים שהוא גרוש. הם מגיעים למשרד השריף ומזמינים אותו לביתם אך הוא מסרב ועוד חובט בג'ים שהתחצף אליו. לבסוף לפי בקשת השריף (וולאס פורד) הוא מגיע למשפחת קארי, נפגש עם ליזי ומספר לה על זה שאשתו עזבה אותו למען מורה בבית ספר והוא לא התנגד, לכן רוצה להישאר לבד.
פייל חוזר שוב בחיפוש אחרי הנוכל סטארבק. בני המשפחה אומרים שאינם מכירים אותו אבל פייל מגלה את העגלה שלו. אז יוצא סטארבק ופייל מבקש לעצור אבל לתחינותיה של ליזי ולבקשת המשפחה הוא מחליט לשחרר אותו. סטארבק עולה על העגלה ומחזיר את 100 הדולר. הוא קורא לליזי להצטרף אליו והיא מהססת בינו לבין פייל ולבסוף מחליטה להישאר עם פייל.
חבר'ה (אתר אינטרנט)
חבר'ה היה אתר אינטרנט אשר שימש כרשת חברתית מקוונת לחיפוש חברים מהעבר. בשיאו הגיע ל-1.2 מיליון משתמשים רשומים.
מוריד הגשם (סרט, 1956)
תקציר העלילה
סטארבק עוזב אולם בינתיים מתקדרים השמיים וניתך גשם עז. סטארבק חוזר לקחת את 100 הדולר ועוזב את המקום לתמיד כשכולם רוקדים משמחה בגשם השוטף ובעיקר ליזי ופייל.
חבר'ה (אתר אינטרנט)
היסטוריה
חבר'ה הוקם בשנת 2001 על ידי שני היזמים שלומי אונגר ושלמה וולדמן שהקימו יחדיו את חברת מחשבה-וניס טכנולוגיה, אשר תכננו להקימו על בסיס האתר האמריקאי הוותיק "classmates.com". הוא פותח בפועל על ידי בית התוכנה "פיקסיסופט". האתר היה הרשת החברתית הראשונה בישראל, ושם לו למטרה לנצל את כוחה העצום של הרשת לצורך חידוש קשרים ישנים בין חברים ועמיתים שהקשר ביניהם נותק במרוצת השנים.
אתר חבר'ה הפך במהרה לאתר פופולרי עם אלפי נרשמים מדי יום ונבחר על ידי אתר ynet לאחד מחמשת האתרים הפופולריים בישראל לשנת 2002. באתר ניתן היה להירשם ולהצטרף לקבוצות כדי לחפש חברים מהעבר לפי הקטגוריות: חברים מבית הספר היסודי, חברים מהתיכון, חברים מהאוניברסיטה, חברים מהצבא, חברים ממקום העבודה, חברים מתנועות הנוער, חברים מקהילות בחו"ל ועוד. מעל ל-15 אלף קבוצות כאלו התקיימו באתר חבר'ה. בכל קבוצה היה ניתן למצוא חברים על-פי שנת סיום הלימודים (במקרה של בתי ספר), שנת סיום שירות (במקרה של צבא) ועוד. עד אפריל 2002 יותר מ-180 אלף איש נרשמו באתר. באוגוסט 2002, הוקם באתר שירות, בשיתוף חברת פרטנר תקשורת, בו יכלו משתמשי האתר ליצור קשר טלפוני באמצעות מערכת מענה קולי מרובת תיבות קוליות, באמצעותן יכלו להשאיר הודעות זה לזה.
בשנת 2003, בעקבות הצלחת האתר, הוקמו שני אתרי היכרויות: חבר'ה דייט עבור הציבור החילוני ודתי-דייט עבור הציבור הדתי וכן אתר חמולה - אתר המיועד למשפחות ענפות להקמת עץ משפחתי. כל קבוצת האתרים פעלו בשם "קבוצת אתרי חבר'ה" (יחד עם אתר פיק לשיתוף ופיתוח תמונות שהוקם בשנת 2004). הקבוצה אף החלה במגעים להקמת אתרים דומים באירופה.
בשנת 2005 נעשה ניסיון להפוך את אתר חבר'ה לפורטל תוכן, מבוסס על שותפי תוכן ואתר הייד פארק שנרכש באותה שנה. בנוסף הוקם על ידי הקבוצה אתר לוחות מודעות שהציג מודעות מאתר לוחות אחרים באינטרנט.
בשנת 2009 הושק אתר "חבר'ה החדש" במודל של רשת חברתית, כך שבמקום שהקהילות בנויות סביב השכבה בבית הספר או המחזור בצבא, כמו בגרסה המקורית, בגרסה החדשה המשתמשים היו צריכים למצוא את החברים שלהם, להציע להם חברות ולקבץ אותם בדף האישי. האתר בגרסתו החדשה כשל ונסגר כעבור מספר שנים.
פודרגוס ינשופי
פודרגוס ינשופי (שם מדעי: Podargus strigoides) הוא מין של עוף אוסטרלי ממשפחת הפודרגיים שבסדרת התחמסאים.
מאפיינים
הפודרגוס הוא עוף המזכיר ינשוף וכמותו פעיל בעיקר בלילות אך הוא קרוב בהרבה למשפחת התחמסיים. הוא מגיע לאורך 34–53 סנטימטרים ומשקל מרבי של 680 גרם, אף על פי שהוא נפוץ יותר בטווח 320 גרם, תלוי בתת-מין. לפודרגוס יש מקור הנפער כמו לסת של צפרדע לצידי לחייו ולצידו ישנם זיפים דמויי-שפם. הוא בעל אישונים גדולים וצהובים שגורמים לו להזכיר ינשוף. הוא בעל נוצות אפורות-חומות המותאמות להפליא לרקע הענפים עליהם הוא נח חלק רב מזמנו.
עוף זה שוכן ביערות, רמות, ערבות, סוואנות פארקים פתוחים ואף במדבריות מיוערים ברחבי אוסטרליה והאי טסמניה. הוא עוף מונוגמי הפעיל בלילות. הוא צייד מובהק הטורף בעיקר חסרי חוליות ליליים כמו פשפשים, חיפושיות, נמלים, צרעות, עקרבים ונדלים. עם זאת הוא לא יהסס לטרוף טרף גדול יותר לרבות זוחלים, דו-חיים ועכברים קטנים. פיו המעוקל עוזר לו לקטול את הטרף או אף לבלוע אותו כמו שהוא. בניגוד לינשופים אמיתיים, הוא אינו משתמש בטפריו למטרות הציד.
ביום הוא נח בקנו או מעל ענף. כדי להימנע מטריפה הוא מסתווה בצורה משוכללת בעומדו על גזע או ענף של אקליפטוס או עץ דומה.
זפרן
זפרן הוא שם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
1879 בארצות הברית
1879 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 103 שנה מיום היווסדה.
יאבור
היסטוריה
החפירות הארכאולוגיות מוכיחות שתחילת ההתיישבות באזור הייתה בתקופה הנאוליתית, כ-5000 שנים לפני הספירה. לתקופה זו עד 500 לפנה"ס מוקדשת תערוכה במוזיאון ביאבור. בשלהי ימי הביניים, יאבור הייתה יישוב סלאבי שהשתייך לשושלת פיאסט. בשנת 1203 פרצה שרפה בעיירה שכילתה בה לגמרי את כל בתי העץ. האזכור הראשון של יאבור הוא במסמך מ-1242 שמקורו בלשכתו של הנסיך בולסלב השני. בשנת 1274, כשנוצרה דוכסות יאבור, העיירה הפכה לבירתה. בשנת 1240 גורשה הקהילה היהודית של יאבור. בעקבות מלחמות שלזיה (1740-1763) הפכה יאבור לחלק מפרוסיה.
גאוגרפיה
יאבור שוכנת בפרובינציית שלזיה תחתית ובמחוז יאבור. נכון לשנת 2007 בעיירה יש שטח של 18.8 קמ"ר, ובו: 66% קרקע חקלאית ואינו מיוער. שטח העיירה הוא 3.23% מכלל המחוז.
דמוגרפיה
אוכלוסייה בעיירה לפי מין:
אוכלוסייה בעיירה לפי תאריך:
גלריה
}}
אליפות ברזיל בכדורגל 1993
אליפות ברזיל בכדורגל 1993  הייתה הפעם ה-37 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הכדורגל הברזילאית. המשחקים החלו ב- 4 בספטמבר 1993 והסתיימו ב-19 בדצמבר 1993.
בתחרות השתתפו 32 קבוצות. מליגת משנה העפילו לליגה הבכירה סנטה קרוז, סיארה, פורטלזה, רמו, ויטוריה, דספורטיבה פרווויאריה, קריסיומה, קוריטיבה, אוניון סאו ז'ואו, אמריקה מיניירו, פרנה וגרמיו.
בשלב ראשון הקבוצות אורגנו ב-4 בתים. הקבוצות שזכו במקומות 1-3 בבית A ובבית B העפילו לשלב השני. בין הקבוצות שזכו במקום הראשון והשני בבית C ובבית D נערכו משחקים נוספים לקביעת הקבוצות שיעלו לשלב השני. הקבוצות שזכו במקומות 5-8 בבית C ובבית D ירדו ליגה.
בשלב הבא הקבוצות אורגנו בשני בתים ונערכו משחקי בית ומשחקי חוץ. מנצחי הבתים העפילו למשחקי הגמר.
במהלך שלב הבתים של האליפות עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תיקו. במהלך שלבי הגמר, במידה ומפגש כפול לא נתן הכרעה, הקבוצה עם הישג טוב יותר בשלב הקודם העפילה להמשך התחרות.
בסיום העונה סיארה, סנטה קרוז, גויאס, פורטלזה, אמריקה מיניירו, קוריטיבה, אתלטיקו פרנאאנסה ודספורטיבה פרווויאריה ירדו לליגת משנה.
שחקנים מצטיינים
גוגה, שחקנה של סנטוס כבש 14 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות.
סזאר קמפאיו, שחקנה של פלמיירד זכה בפרס "כדור הזהב" לכדורגלן העונה.
פטיסוב ארנה
פטיסוב ארנה (ברוסית: Фети́сов Аре́на) הוא מתחם קונצרטים וספורט בעיר ולדיווסטוק, המשמש כאולמה הביתי של קבוצת אדמירל מליגת KHL. האולם נקרא על שמו של ויאצ'סלב פטיסוב, שחקן ומאמן הוקי מפורסם, ציר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית שיזם את הקמת אדמירל ולדיווסטוק. המתחם מיועד ל-7,000 צופים במהלך קונצרטים ועד 5.5 אלף במהלך תחרויות ספורט. המשקיעה העיקרית בבנייה הייתה חברת גזפרום.
הפתיחה התקיימה ב-27 בספטמבר 2013, במשחק שבו ניצחה אדמירל את צסק"א 4:2 במשחק הביתי הראשון. ב-29 משחקי בית של "אדמירל" בעונת 2014 ב-KHL, התפוסה בזירה עמדה על 98.8%.
מיקום
הארנה ממוקמת במרחק 18 ק"מ ממרכז העיר ולדיווסטוק, 150 מטר מזרחית לכביש А370, לא רחוק מתחנת הרכבת "ספוטניק".
אתרוג קלבריה
אתרוג קלבריה (באיטלקית: cedro di diamante) הוא זן של אתרוג שנקרא על השם מחוז קלבריה שבאיטליה. את שמו האיטלקי קיבל האתרוג מהעיר דיאמנטה (באיטלקית: Diamante) השוכנת במחוז זה.
היסטוריה
אתרוג קלבריה היה אחד ממיני האתרוג הבולטים בשוק קליפות ההדרים המסוכרות בעיר ליבורנו שבאיטליה, לשם הובא מליגוריה, נאפולי, קלבריה וסיציליה. מהאי קורסיקה הגיעו לתעשיית קליפות ההדרים המסוכרות בעיר ליבורנו אתרוגים מהזן אתרוג קורסיקאי, שהיה אתרוג מתוק בשונה מהזן אתרוג קלבריה שהיה זן חמוץ.
יהודים דתיים רבים מכנים אותו "אתרוג ג'נובה" (לרוב בהגייה אשכנזית: "אתרוג יאנווע") על שם נמל ג'נובה, אשר דרכו יוצא מאיטליה למדינות אחרות כגון אנגליה וארצות הברית, ושהיה מקור חשוב לאתרוגים עוד מתקופת בעלי התוספות.
כיום, אהוד מין זה בעיקר על חסידי חב"ד, חסידי סאטמר וחסידי גור.