cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדובי בראקטס
היסטוריה
אדובי בראקטס תמכה בעבר בתכונה בשם "Extract" שמטרתה הייתה הוצאת מידע עיצובי מקבצי PSD, קבצים הנוצרים על ידי פוטושופ, ושילובם במסמך CSS. עקב אחוזי שימוש נמוכים בתכונה, אדובי השמיטו את התמיכה בתכונה זו. עם זאת, התכונה "יובאה" משם אל דרימוויבר - תוכנת הפיתוח לווב הקניינית של אדובי.
תכונות
ניתן גם להתקין הרחבות מסוגים שונים לתוכנה, או לפתח הרחבות כאלו בעצמך. את ההרחבות ניתן להתקין באמצעות מנהל הרחבות המובנה בתוך התוכנה.
סמינר בית יעקב
סמינר בית יעקב הוא מוסד לימודים לבנות חרדיות. אף על פי שרשמית השם "סמינר" מתייחס לכיתות י"ג-י"ד בלבד, מכונים רוב התיכונים החרדיים לבנות בשם "סמינר".
רקע
ב-1806, לאחר תקופת פעילות קצרה למדי, נסגרו בתי-הספר היהודיים שהקים המשכיל הרץ הומברג בגליציה. החינוך המסורתי, בדמות תלמוד תורה לבנים ומעט אם בכלל ידע תורני לבנות, נותר על עומדו (בניגוד לארצות המערב) והיה גורם חשוב בחולשת תהליכי החילון בחבל. בשנת 1874, האימפריה האוסטרו-הונגרית ששלטה אז בחבל, החילה חינוך חובה כולל לשני המינים בגליציה. בעוד שההורים היו מוכנים לשלם קנסות ולהסתכן כדי להימנע משליחת בניהם, ההתנגדות לגבי הנערות הייתה חלשה בהרבה. עד מהרה, נשלחו רבות מאוד לבתי-הספר. קולות מעטים קראו לפתוח בתי-ספר יהודיים דתיים לילדות דוגמת אלו שהקימו הנאו-אורתודוקסים בגרמניה, אך הרוב המסורתי דחה זאת בתוקף כעבירה על האיסור ללמד תורה לנשים, והנהגתו הרבנית המליצה על פי רוב להקפיד על הקניית מידות ויראת שמים בבית והימנעות מלימודי חול ככל האפשר. תוך כמה שנים ניבע פער של ממש בין גברים לנשים בגלל הבדלי החינוך: הנערות היו בקיאות בשפה ובתרבות הפולנית, ובמקרים רבים הביא הדבר למתיחות עם בעליהן המסורתיים. אירעו שערוריות מרובות, ובקרקוב התנצרו כ-400 נשים סביב מפנה המאה. הרבנים ומנהיגי הציבור הוסיפו לשלול מוסדות חינוך דתיים לנשים. מלחמת העולם הראשונה הביאה באחת לעקירה של מאות אלפים מאזורי החזית לפנים האימפריה, להתפוררות המסגרות המשפחתיות והקהילתיות ולחילון מזורז של הצעירות היהודיות שהגיעו לערים הגדולות.
שרה שנירר, אז תופרת בת 35, ראתה כצורך עליון את הקמתה של אלטרנטיבה דתית לחינוך הבנות. לאחר מאבק נחוש שקיבל התנגדויות מכיוונים שונים ובין השאר מחוגים חסידיים רבים, קיבלה את ברכתו של האדמו"ר מבעלזא, ופתחה את בית הספר הראשון בשנת תרע"ח, אוקטובר 1918 בביתה. התלמידות הראשונות היו הינדי ודבורה בירנבוים שאליהן הצטרפו עוד 5 בנות שהיוו את הגרעין הראשון של בית יעקב. תוך זמן קצר גדל מספר הבנות בכיתה ובית הספר נאלץ לעבור למקום גדול יותר ולפיכך נשכרה דירה ברחוב קרטזינה 1. עם חלוף הזמן התרחב בית הספר ונדרשו מורות נוספות להעברת השיעורים. לפיכך הקימה שרה שנירר בקרקוב סמינר ראשון להכשרת מורות אותו סיימו 22 תלמידות שנשלחו להקים 22 בתי ספר בית יעקב בהם למדו 4490 תלמידות ברחבי פולין.
סמינר בית יעקב הראשון
אולם, גם סמינר זה שהקימה שנירר לבדה לא סיפק את הביקוש שגבר עם התרחבות התנועה. ד"ר שמואל דויטשלנדר, עסקן ומחנך חרדי, פגש את שרה שנירר לראשונה בשנת תרפ"ד, 1924 בכינוס של אגודת ישראל בקרקוב. דויטשלנדר שהתרשם מפועלה של שנירר החליט להתגייס למען תנועה זו. הדבר הראשון למענו פעל היה לספק את הצורך הגובר במורות עבור התנועה. לשם כך הקים את ה"פורטבינלדונג'ס קורס" - קורס קיץ מרוכז למורות שנמשך כחודשיים בתנאי נופש והוקם לראשונה בשנת תרפ"ה, 1925, ברורוב, עם 49 משתתפות שמוצאן בכל רחבי אירופה, בעיקר ממרכזה. הקורס שימש בהמשך כתשתית להקמת תיכון רשמי וסמינר למורות שזכו בהכרתו של משרד החינוך הפולני. לצורך מטרת הכשרת הבנות גייס דויטשלנדר מחנכים ומחנכות מפורסמים בקרב הציבור החרדי ביניהם ד"ר א. יונה ארנטרוי, אז דיין בבאדן, וינה. העלמה רוזלי מאנס מציריך וד"ר יהודית גרינפלד מפרנקפורט. תוכני הקורס כללו חומרים עיוניים בנושאי היסטוריה יהודית ותנ"ך. דויטשלנדר עצמו העביר שיעורים בנביא ותהילים.
מקורס קיץ זה התפתח סמינר בית יעקב רשמי, ששכן תחילה בקומתו העליונה של בניין מגורים. דויטשלנר, ששאף לשפר את מצבו החומרי של הסמינר החליט להשקיע ולגייס משאבים למטרה זו. כיו"ר קרן התורה היה בעל קשרים ומשאבים רבים שתרמו לעניין זה. לצורך מטרה זו עבר בערים מבוססות באירופה ובארצות הברית שם הקים באמצעות הסניף המקומי של אגודת ישראל ועדה שהוקמה עבור אספת כספים לסמינר. אחת הדרכים בה גייס דויטשלנדר כסף עבור הסמינר היה באמצעות מכירות פומביות של לבני בניין ששימשו מאוחר מכן לבניית הסמינר בקרקרוב. פעילה נוספת באספת הכספים לבניית הסמינר הייתה ד"ר יהודית רוזנבאום שנסעה בזמן חופשותיה בערים הגדולות והרצתה בפני ארגוני נשים על רשת בית יעקב ושכנעה נשים לתרום עבור מטרה זו. נוסף להם פעל ועד שהוקם על ידי סניף אגודת ישראל בקרקוב. בין חבריו היו ר' אשר שפירא, הסנטור משה דויטשר ואחרים, שקידמו את רעיון התנועה בערים רבות בפולין ובמיוחד היו פעילים בעניין בניין הסמינר שנבנה באותם ימים.
בי"א באלול תרפ"ז, 13 בספטמבר 1927 נערך טקס הנחת אבן הפינה בו נטל חלק ד"ר ליאו יונג, יו"ר קרן התורה בארצות הברית שהפך לפעיל בתנועה. תוך שנתיים הסתיימה בניית שתי הקומות הראשונות והסמינר אוכלס ב-120 תלמידות, עוד טרם סיום בנייתו.
שרה שנירר, שהכירה בעובדה שרבות מתלמידותיה נאלצו לצאת לשוק העבודה מתוך מטרה לשאת בעול פרנסת משפחתן הקימה בתי ספר מקצועיים לבנות. נוסף לכך פתחה שנירר מרכזי הכשרה עבור בנות המעוניינות לעלות לארץ ישראל. קבוצת ההכשרה הראשונה נפתחה בפובנצק, אחד מפרבריה של ורשה תחת חסותה של אגודת ישראל.
לאחר פטירתה של שרה שנירר בשנת תרצ"ה-1935, מונה יהודה לייב אורליאן, נשיא פועלי אגודת ישראל בין השנים 1932-1922, למנהל הסמינר בהוראתו של האדמו"ר מגור (בעל האמרי אמת). עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נאלץ הרב אורליאן לעזוב את קראקוב לשוב אל ביתו בוורשה. מוורשה נהג להבריח את שיעוריו השבועיים לקרקוב, עבור בנות הסמינר שאת שיעוריו קראו בקבוצות מצומצמות.
סמינרים בישראל
הסמינר הראשון של "בית יעקב" בארץ ישראל - סמינר שצ'רנסקי בתל אביב - נוסד בשנת תרפ"ז (1937) וכעבור שנתיים נוסד מכון בית יעקב למורות בירושלים ("הסמינר הישן"). בראשית שנות החמישים הוקם בבני-ברק סמינר וולף. עם השנים נפתחו סמינרים של זרמים חסידיים שונים, ביניהם סמינר וויז'ניץ הבני ברקי ובהמשך נפתחו סמינרים של חסידויות אחרות כמו גור או בעלז. מאוחר יותר נפתחו גם סמינרים ליטאים. בירושלים היה זה הסמינר החדש ובהמשך גם סמינר דרכי רחל ואחרים. בסמינרים אלו לומדות גם בנות מעדות המזרח אם כי בדרך כלל יש רוב בולט לבנות אשכנזיות, רובן ליטאיות. קיימים גם סמינרים ספרדיים בהם בדרך כלל לא לומדות בנות אשכנזיות. בין המפורסמים שבהם הם סמינר אור החיים וסמינר אלקיים, שניהם בבני ברק ונוות ישראל ובית מרגלית בירושלים.
קבלה לסמינרים
בשונה מבתי ספר היסודיים הקבלה לסמינרים בערים רבות אינה אזורית אלא פרטנית, מה שאומר שההחלטה האם לקבל בת או לא נמצאת בידי הנהלת המוסד אשר אינה מתחייבת לקבל כל בת.
עם השנים נוצרה בעיה שלא הייתה קיימת בעבר. הגידול הטבעי בציבור יצר עודף של ביקוש לעומת מחסור היצע בסמינרים המבוקשים מה שהוביל באופן טבעי לתחרות בין הסמינרים הגדולים ולסינון קפדני יותר של המועמדות ככל שמעמד הסמינר עלה. בנות שיהיה להן קל להתקבל לסמינרים אלו יהיו בנות מהאליטה החרדית - בנות למשפחות ליטאיות מבוססות, בנות להורים האוחזים במשרה תורנית כמו רבנים או ראשי ישיבות וכדומה. בנות בעלות ציונים טובים אשר שעומדות יפה בסטנדרטים הרוחניים של המוסד אף הן לא תתקלנה בבעיות בדרך כלל. עוד בנות שתקבלנה עדיפות הן אחיות של בנות שכבר למדו בסמינר. על פי אחד ממנהלי הסמינרים, מדובר ב-70% מהבנות המתקבלות בכל שנה. הסמינרים מעדיפים לקבל בנות ממשפחות מוכרות ונחשבות. לצורך בירור עניין זה מתבקשות המועמדות בחלק משאלוני ההרשמה לציין את שם הנעורים של האם והיכן מתפללים ההורים.
תוכני לימוד
מטרתו המרכזית הרשמית של הסמינר לחנך את הבת ליראת שמים ולהקמת בית של תורה - דהיינו, נישואין לאברך אשר תורתו אומנותו והקמת בית על אידיאל ההסתפקות במועט. כתוצאה מכך, ישנו דגש רב על לימודי קודש כמו לימודי תנ"ך, השקפה יהודית, צניעות, שיעורי דינים (הלכה) וכדומה, ולימודי החול הם לכאורה רק המתחייבים מכורח המציאות. מקצועות אחרים שיש אליהם יחס מועדף הם דקדוק הנחשב למקצוע קודש משום שהוא עוסק בלשון הקודש ופרשנים רבים עסקו בו וכן היסטוריה יהודית (הנקראת לעיתים "תולדות ישראל" ובקיצור "תו"י). שיעורי הספרות כוללים בדרך כלל ניתוח סיפוריו של דוד זריצקי, מאיר להמן או כתביה של א. מרגלית. ישנה התייחסות נרחבת במקצועות היסטוריה יהודית וספרות לנושא השואה שבדרך כלל תכונה בשם "חורבן יהדות אירופה". ככלל, ההצדקה ללימודי החול מסתמכת על הציטוט "חוכמה בגויים תאמין".
סמינרים המשתייכים לחוגי העדה החרדית ונטורי קרתא ודומיהם בהם לימודי החול ברמה נמוכה יותר, אין בהם לימודי תנ"ך, והדגש הוא על תפירה ובישול ושאר עבודות בית הם: "בנות ירושלים", "בית יעקב הישן", "חכמת לב" (התפלג מ"בנות רחל") ו"חינוך ירושלים" (בזה האחרון לומדות בעיקר בנות תולדות אהרן). בעבר אף סמינר "בנות רחל" היה מזוהה עם העדה החרדית אך באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 החל לקבל תקציבים ומאז לומדות בו בנות ירושלים מהקהילות שאינן קנאיות כמו "מתמידים". סמינרים נוספים בירושלים, עם אוריינטציה לסמינרים של העדה החרדית הם "סמינר בית ברכה" של חסידות קרלין ו"סמינר בית חוה" של חסידות בויאן, בשניהם אין כיתות י"ג י"ד. כמו כן קיים בירושלים סמינר המשתייך לחוגי בריסק בשם "מסילת ישרים" ובבני ברק סמינר בשם "שרה באוהל" המשתייך לליטאים מחוגי בריסק וכדומה, אף בשני אלו אין נוטלים תקציבים מהמדינה ולימודי החול מצומצמים.
מבחן חוץ
רשת "בית יעקב" מתנהלת בישראל בחסות החינוך העצמאי, ומקבלת אוטונומיה באשר לתכנים הנלמדים במסגרתה. במהלך שנות ה-60 התקבלה החלטה על ידי ראשי הרשת (בהמלצת רבנים בציבור החרדי) כי התלמידות לא ייבחנו בבחינות הבגרות, בין השאר על מנת למנוע מהתלמידות להמשיך את לימודיהן במוסדות אקדמיים וכן על מנת להפחית חשש להתערבות חיצונית בתכנים הנלמדים. למרות המדיניות העקרונית, במקצת תיכוני בית יעקב ניגשות התלמידות לבחינות הבגרות באופן מלא (כמו חיפה ונתניה, למשל), ובחלקם ניגשות התלמידות למבחני הבגרות באופן חלקי (ללא הבגרות במתמטיקה, הנחשבת קשה יותר להשלמה אקסטרנית, על רקע המדיניות העקרונית של הרשת). נוסף לכך, בתחילת העשור השני של המאה ה-21 החלו סמינרים שונים גם בריכוזים החרדיים הגדולים להגיש באופן חלקי בנות לבגרויות.
במקום זאת, נבחנות הבנות במבחן חוץ הנערך על ידי מכון הנרייטה סאלד ובפיקוח משרד החינוך. המקצועות עליהם נבחנות הבנות הם היסטוריה כללית, היסטוריה יהודית (לפעמים נקראת תו"י - תולדות ישראל), מתמטיקה, אנגלית, דקדוק תחביר והבעה (כתיבת מאמרים והבנת הנקרא). אחוזי המעבר של הבחינות עומדים על כ־90%. בעבר הייתה הרמה במקצועות המתמטיקה המדעים והאנגלית נמוכה משמעותית מהרמה הנלמדת בתיכונים הכלליים. כיום הרמה במקצועות המתמטיקה והאנגלית אינה פחותה מהרמה הנלמדת בתיכונים הכלליים. לסמינירים הוכנסו מבחני חוץ, ברמות של 5,ו4 יח"ל באנגלית ובמתמטיקה.
במשך שנים רבות לא הכיר משרד החינוך במבחנים אלו כתחליף לבחינת הבגרות, אולם בשנת 2012 הודיע גדעון סער כי משרד החינוך מכיר במבחני סאלד כבחינת בגרות חלקית (2 יח"ל בהיסטוריה, 2 בעברית, 3 באנגלית ו-2 למתמטיקה), הניתנת להשלמה לתעודת בגרות מלאה.
סמינרים
הסמינרים משמשים כתחליף למוסדות להשכלה גבוהה עבור מרבית הבנות החרדיות. הם בדרך כלל פועלים לצידם של התיכונים ומשמשים המשך טבעי וישיר שלהם. מרבית הבנות ממשיכות באותו המוסד.
סמינר בית יעקב הראשון שנוסד יועד עבור הכשרת מורות שתוכלנה להפעיל את בתי הספר של הרשת. עובדה זו הייתה נכונה במשך שנים רבות. ההוראה מטבעה היא מקצוע טבעי עבור אשת אברך האמורה לגדל משפחה מרובת ילדים שאינה בעלת יומרות כלכליות כאלה ואחרות. מקומות העבודה בטוחים ומוכרים מבחינה רוחנית והשעות נוחות עבור אם עובדת. לפיכך, ההתמחויות המרכזיות של מרבית הסמינרים היו בתחום ההוראה, הוראה לגיל הרך ובהמשך גם הוראת החינוך המיוחד.
אולם, עם השנים גדל הציבור החרדי ושוב לא היה צורך בכמויות הרבות של בוגרות לימודי ההוראה שמצאו את עצמן ללא עבודה. רוויה זו העלתה בראשית שנות השמונים את הצורך ביצירת מסלולי הכשרה חלופיים בתוך מסגרת הסמינר, שיפתחו בפני הבוגרות אפשרויות תעסוקה ופרנסה חדשים בתחומים שיש להם ביקוש במשק הישראלי, וכן יהוו חלופה עבור תלמידות שאינן נמשכות לתחום ההוראה. נוסף לכך, באמצע העשור הראשון של המאה העשרים הוחלט במשרד החינוך שמספר תעודות ההוראה הרבות המונפקות בכל שנה מיותר, מה שהוביל לקיצוץ נרחב בתקציב. לפיכך החלו הסמינרים לפתוח מגמות לימוד חדשות בתחומים אחרים, בהתאמה לצורכי השוק. תחילה היו מקצועות אלו עדיין שייכים לתחום ההוראה, אולם עם השנים נפתחו גם מקצועות אחרים דוגמת הנדסת תוכנה, גרפיקה ממוחשבת (עם השנים שולב במקצוע זה גם מקצועות הבימוי ועריכת סרטים), ראיית חשבון, ייעוץ מס, אדריכלות – כל התעודות במקצועות אלו ניתנו על ידי משרד התעשייה המסחר והתעסוקה או מה"ט.
למרות זאת, במשך שנים רבות חייבו סמינרים רבים את הבנות ללמוד הוראה לצד המגמה שבחרו הבנות ועדיין ישנו דגש רב על מקצועות קודש בשנים אלו. לאור העובדה שבמשך השנים נוספו מקצועות הדורשים לימודים ברמה גבוהה יותר דוגמת אדריכלות, ראיית חשבון או הנדסת תוכנה בוטלה דרישה זו בחלק מן הסמינרים.
עם כל זאת, המקצועות והתעודות המוצעים לבוגרת הסמינרים עדיין לא תמיד מספקים ומאפשרים לבוגרת הסמינר מציאת עבודה מכניסה ומשתלמת. בוגרות הסמינרים המסיימות כתה י"ד מקבלות תעודה הסמכה להוראה מטעם משרד החינוך מאפשרת ללמד במוסדות חינוך חרדיים בדרגת שכר של "מורה מוסמכת" או "גננת מוסמכת". לימודים של שנה נוספת בסמינר מקנים לבוגרות את הדירוג "מורה מוסמכת בכירה" או "גננת מוסמכת בכירה". בכמה מן הסמינרים ניתן ללמוד לקראת תואר שווה ערך: "אקוויוולנט לתואר בוגר" ("דרגה מס' 1") ו"אקוויוולנט לתואר מוסמך" ("דרגה מס' 2"), המוכרים לצורכי שכר במשרד החינוך אך לא במוסדות להשכלה גבוהה (מכללות ואוניברסיטאות). כל התעודות הללו מוכרות לצורכי שכר, אך לא להמשך לימודים במוסדות המוכרים להשכלה גבוהה.
עובדה זה מקיימת מגמה של בנות הלומדות את לימודי המשך במכללות המקנות תואר אקדמי, ולא בסמינר. במשך שנים רבות היה מדובר בצעד חריג ולא מקובל, אולם נכון לשנות העשרים של המאה העשרים ואחת קיים ניסיון למסד את התופעה ולתת לה לגיטימציה. לדוגמה, בירושלים הוקמו שני מוסדות המקיימים שיתוף פעולה עם מכללות חרדיות - האחת עם מכללת בני ברק החרדית והשנייה עם המכללה החרדית ירושלים המציעות לימודי קודש לצד לימודי המכינה של המכללה הפועלות בהסכמתם של אישי חינוך מוכרים.
תקנון ותלבושת אחידה
בכל סמינר חרדי קיים תקנון עליו אמורות לחתום הבנות עם היכנסן למוסד הלימוד. התקנון מתייחס ללבוש, התנהגות, מקומות בילוי ותחומים אחרים, אשר עקרונית מחייב את הבת גם בשעות שמחוץ לסמינר.
תקנון הלבוש מחייב להגיע עם חולצה בצבעים סולידיים וחצאיות באורך מתאים ופרטים נוספים הנוגעים ללבוש והופעה חיצונית. למשל, השיער חייב להיות אסוף אלא אם כן הוא אינו עובר את גובה הכתפיים, וכדומה.
מריה לואיסה, נסיכת ספרד
מריה לואיסה, נסיכת ספרד (24 בנובמבר 1745 - 15 במאי 1792) הייתה אשתו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ביוגרפיה
מריה לואיסה נולדה בנאפולי ב-24 בנובמבר 1745, לקרלוס השלישי, מלך ספרד, ומריה אמליה מסקסוניה, בתו של אוגוסט השלישי, מלך פולין ומריה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה.
סמינר בית יעקב
תקנון ותלבושת אחידה
ברוב הסמינרים מונהגת תלבושת אחידה. ברובם התלבושת כוללת חולצה תכולה - לעיתים של המוסד עצמו ולעיתים כל חולצה תכולה שהיא, המכופתרת עד לעצם הבריח ומוכנסת אל תוך חצאית כחולה המכסה את הברכיים באורך שנקבע על פי התקנון. במשך שנים רבות הייתה חצאית הפליסה לסימן היכר של בנות הסמינר הירושלמיות, אולם בשנות העשרים של המאה העשרים ואחת הנהיגו חלק מהסמינרים וביניהם סמינרים ירושלמים גם חצאיות תלבושת כחלק מהתלבושת האחידה. בסמינר גור בירושלים התלבושת כוללת חולצה בצבעי כחול-אפור-חרדל וחצאית כחולה ובסמינר גור בבני ברק חצאית אפורה. בסמינר ויז'ניץ התלבושת כוללת חצאית חומה וחולצות פסים חום-ב'ז.
מריה לואיסה, נסיכת ספרד
ביוגרפיה
ב-16 בפברואר 1764 התחתנה מריה לואיסה על ידי שליח עם לאופולד, ארכידוכס אוסטריה, בנו של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה, וב-5 באוגוסט 1764 מומשו הנישואים באינסברוק. לאחר מותו של פרנץ הראשון בשנת 1765, ירש בעלה לאופולד את הדוכסות הגדולה של טוסקנה, ובני הזוג עברו לפירנצה שם גרו 25 שנה. בשנת 1790 מת גיסה יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעלה הוכתר לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולכן עברה המשפחה לווינה.
סמינר בית יעקב
תקנון ותלבושת אחידה
אי-מילוי התקנון עלול להיות עילה להשעייה או סילוק מהמוסד. למעשה, רק במקרים חריגים נוקט מוסד הלימודים באמצעים כאלה. בסמינרים רבים ישנה מורה הממונה על לבוש הבנות והיא אחראית על קביעת הכללים ואכיפתם.
מריה לואיסה, נסיכת ספרד
ביוגרפיה
ב-1 במרץ 1792 מת בעלה לאופולד, ושלושה חודשים לאחר מכן ב-15 במאי מתה מריה לואיסה.
סמינר בית יעקב
תנועת בנות בתיה
תנועת הנוער אליה משתייכים כל הסמינרים התיכוניים היא תנועת בנות בתיה. המדריכה נבחרת מהשכבות הבוגרות של המוסד (י"ב-י"ד) ומהווה דמות שבין מורה לחברה. הבנות שתבחרנה כמדריכות אמורות להוות מודל לחיקוי ולפיכך תהיינה כאלה העומדות באופן מלא בכל תקנון הסמינר. המדריכה אחראית על הפן החברתי של הכיתה. פעילות "בתיה" כוללת מפגש הנערך פעם בשבוע או שבועיים המתקיים בדרך כלל בשבת או במוצאי השבת, ולעיתים באחד מימות השבוע (תלוי בעיר. לדוגמה, בירושלים רוב הסמינרים ממוקמים במרכז העיר ואינם בטווח הגעה בשבת, עת לא ניתן להשתמש בתחבורה ציבורית). נוסף לכך, המדריכה מארגנת מספר אסיפות כיתה במהלך השנה והיא מתלווה אל הבנות בטיולים השנתיים ובמחנות הקיץ והחורף. תנועת "בתיה" אחראית גם על פעילויות שונות הנערכות במהלך חופשת הקיץ.
מריה לואיסה, נסיכת ספרד
משפחתה
ללאופולד השני ולמריה לואיסה היו 16 ילדים:
סמינר בית יעקב
אירופה
באירופה בולטים שני סמינרים, שניהם בבריטניה, בגייטסהד ובמנצ'סטר. לשניהם מגיעות גם בנות מחוץ לבריטניה, בעיקר מרחבי אירופה אך גם מישראל וארצות הברית. בסמינרים אלו יש פנימייה, מה שמבדיל אותן מהסמינרים בישראל בהם הבנות בדרך כלל ישנות בבית הוריהן, וכן החינוך להשקפה תורנית רחב יותר ומאידך לימודי החול מועטים ואינם כוללים קבלת תואר. חלק מהבנות הלומדות בסמינרים אלו, באות ללמוד לימודי מקצוע בסמינרים בישראל.
מועצת הכנסיות העולמית
מועצת הכנסיות העולמית (באנגלית: World Council of Churches, בראשי תיבות WCC) הוא איגוד עולמי של כנסיות שנוסד בשנת 1948. במועצה חברות הכנסייה האנגליקנית, הכנסייה האשורית, רוב הכנסיות של הכנסייה האורתודוקסית המזרחית, הכנסייה הקתולית העתיקה, כנסיות הנצרות האוריינטלית, רוב כנסיות הנצרות הפרוטסטנטית וכמה כנסיות אוונגליסטיות (בהן הנצרות הבפטיסטית והנצרות הפנטקוסטליסטית). הכנסייה הקתולית לא חברה במועצה, אם כי משקיפים מטעמה מגיעים לפגישות המועצה. המועצה נוסדה מתוך "התנועה האקומנית".
הצהרת המועצה היא:
במועצה חברות 349 כנסיות ברחבי העולם, בהן כ-590 מיליון איש. מנהלת המועצה נמצאת במרכז האקומני בז'נבה, שווייץ.
היסטוריה
תנועה להפצת הנצרות בשם "התנועה האקומנית" צמחה בסוף המאה ה-19 והתפתחה בתחילת המאה ה-20. בשנת 1920, לאחר שנערכו מספר כנסים של מיסיונרים, כתב הפטריארך האקומני של הכנסייה האורתודוקסית המזרחית מכתב שקרא ליצור ארגון בשם "חבר הכנסיות", בדומה ל"חבר הלאומים", שבו יתקיים שיתוף פעולה בין זרמי הנצרות השונים. ארגון כזה קם רק בשנת 1937, בה הוסכם להקים ארגון לא-פורמלי בשם "מועצת הכנסיות העולמית" ובו יתקיים שיתוף פעולה בין הכנסייה האפיסקופלית של ארצות הברית לבין הכנסייה הלותרנית של שוודיה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הצטרפו כנסיות נוספות למועצה, והיא הוקמה באופן רשמי בכנס באמסטרדם ב-23 באוגוסט 1948. בכנס השתתפו נציגים של 147 כנסיות. במהלך שנות השישים הצטרפו כנסיות נוספות למועצה, בהן מספר כנסיות מתודיסטיות בולטות מבריטניה.
רוב הכנסיות שלא הצטרפו למועצה הפכו לחברות בארגון "הברית האוונגליסטית העולמית" שקם במקביל.
מבנה ארגוני
בין נשיאי המועצה בעבר נמנים מרטין נימלר ואלכסיי השני.
נציגי הכנסיות החברות במועצה נפגשים אחת לשבע או שמונה שנים ובוחרים בעלי תפקידים שונים בארגון.
הכנס האחרון נערך בשנת 2013 בפוסן, קוריאה הדרומית. בכנס נבחרה לתפקיד מנכ"ל המועצה ד"ר אגנס אבום מניירובי, נציגת הכנסייה האנגליקנית של קניה. זו פעם ראשונה שאישה או אפריקני מכהנים בתפקיד זה.
במועצה מספר צוותים, חלקם משמשים לדיונים תאולוגיים וחלקם לנושאים אחרים:
פעילויות המועצה
פעילויות המועצה כוללות בין היתר:
השפעת הקג"ב על המועצה
לטענתם, שניים מבכירי המועצה מונו לאחר מכן לתפקידים בכירים בארגון הכנסייה האורתודוקסית הרוסית, והם היו בעצם סוכני ק.ג.ב.
כדוגמה לפעילותם הם מציינים שבעצרת הכללית של המועצה בשנת 1983 בוונקובר, נכחו 47 סוכני ק.ג.ב. שהתחזו לפעילי המועצה, ומטרתם הייתה לוודא את בחירתו של מועמד פרו-סובייטי לתפקיד המזכיר הכללי.
התעלמות מסבלם של הנוצרים במזרח אירופה
על פי דו"ח של מחלקת המדינה של ארצות הברית, נוצרים פרוטסטנטים ואורתודוקסים ממזרח אירופה שסבלו בתקופת השלטון הסובייטי פנו למועצת הכנסיות העולמית בשנת 1983 וזו התעלמה מפניותיהם.
היחס לישראל
מועצת הכנסיות העולמית נוקטת עמדה ביקורתית כלפי מדינת ישראל עקב שליטתה על שטחי יהודה ושומרון וחבל עזה וטוענת להפרת זכויות האדם של הפלסטינים בשטחים אלו. בשנת 2002 בחסות המועצה הוקם ארגון EAPPI המשקיף ביישובים פלסטיניים כדי לפקח על יחסי הגומלין בין התושבים לצה"ל. בשנת 2005 קראה המועצה להחרים חברות המרוויחות משליטת ישראל על שטחי יהודה ושומרון, בשנת 2009 קראה המועצה לחרם בינלאומי על מוצרים המיוצרים בהתנחלויות, ובשנת 2013 הצהיר המזכיר הכללי בכנס בקהיר: "אנחנו תומכים בפלסטינים. המועצה תומכת בפלסטינים, כי הם צודקים."
חברי המועצה דחו טענות על אנטישמיות, ולדבריהם "אנטישמיות היא חטא כלפי האל והאדם". כמו כן המועצה מתנגדת לציונות נוצרית.
בדצמבר 2016 נחתה בישראל ד"ר איזבל פירי, תאולוגית ממלאווי המייצגת את מועצת הכנסיות העולמית, ומשרד הפנים מנע את כניסתה לישראל. מועצת הכנסיות העולמית פרסמה הצהרה לפיה ישראל מבססת את החלטותיה על מקורות לא נכונים ולא אמינים, ופעילי הארגון הבהירו כי הוא כלל לא תומך בחרם על ישראל.
פרנץ האמורי
פרנץ האמורי (בהונגריה: Ferenc Hámori; נולד ב-14 באוקטובר 1972) הוא כדורגלן עבר הונגרי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה
האמורי התחיל את הקריירה שלו במ.ט.ק. בודפשט במדיה שיחק ארבע עונות. בקיץ עזב את המועדון לאחר שזה ירדה לליגה השנייה וחתם בגיור. בדצמבר הושאל למאריטימו מליגת העל הפורטוגלית במדיה שיחק עד אוקטובר, אז חזר לגיור.
בעונת רשם את עונת השיא שלו כאשר כבש 17 שערים ב-29 משחקי ליגה במדי וואשאש אליה הצטרף בתחילת העונה. עונה לאחר מכן כבש 11 שערים.
בקיץ חתם במכבי נתניה מליגת העל. ב-13 באוגוסט 1999 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 6-0 למ.ס. אשדוד. בנתניה שיחק 16 משחקים, אך לא כבש ולו שער אחד.
בהמשך הקריירה שיחק בלאנג בודפשט, דונאיווארוש, צ'אבדי ואוניון בודפשט. בקיץ פרש מכדורגל.
ב-4 בדצמבר 1991 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונגריה בהפסד 3-0 ל. 4 ימים לאחר מכן, כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד.
ארמון האמנויות היפות
ארמון האמנויות היפות (בספרדית: Palacio de Bellas Artes) הוא מרכז האמנויות והתרבות המפורסם והחשוב ביותר במקסיקו סיטי. הארמון ממוקם ממערב למרכז ההיסטורי של מקסיקו סיטי, בסמוך לפארק אלמדה סנטראל. המבנה עומד על מקומו של התיאטרון הלאומי הראשון של מקסיקו שהוקם בסוף המאה ה-19, אבל לאחר מכן הוחלט להרוס את הבניין לטובתו של בניין מפואר יותר לרגל יובל המאה של מלחמת העצמאות של מקסיקו ב-1910. על העיצוב והבנייה הראשוניים הופקד האדריכל האיטלקי אדאמו בוארי ב-1904, אך סיבוכים שנבעו מבירוקרטיה פוליטית לפני ובמהלך המהפכה המקסיקנית הפריעו לעבודות ההקמה, עד שבשנת 1913 הוחלט להפסיק את הבנייה. בשנת 1932 הוחלט לחדש את הבנייה תחת ידיו של האדריכל המקסיקני פדריקו מריסקל, שהשלים את הבניין ב-1934. מראו החיצוני של הבניין הוקם בסגנון ארט נובו ועיצוב הפנים הוקם בסגנון אר דקו. במרכז מספר מוזיאונים וגלריות ומרכזי הופעות כגון תיאטרון והבלט הממלכתי של מקסיקו.
דלית כהנא
דלית כהנא (נולדה ב-9 בדצמבר 1963) היא זמרת ישראלית ומורה לפיתוח קול.
קריירה
כהנא עבדה עם ירדנה ארזי, והביאה לתשומת ליבה את השיר "בן אדם" איתו הופיעה באירוויזיון.
בין היתר כהנא הייתה חברה בלהקת "שיר", והופיעה איתה פעמיים בקדם אירוויזיון של 1987 ו-1991.
ב-1998 הייתה חברה במשלחת לאירוויזיון כמדריכה קולית בשיר "דיווה" של דנה אינטרנשיונל.
ב-2002 ו-2003 לקחה חלק בקולות לאלבומים של שרית חדד "ילדה של אהבה" ו"רק אהבה תביא אהבה", בהתאמה.
היא שרה בקלטת הילדים "פים פם פה".
ב-2008 הופיעה ב"ויוה לאירוויזיון", אירוע הצדעה לאירוויזיון שנערך באשדוד.
כהנא נודעת בעיקר כמורה לפיתוח קול. היא שימשה כמדריכה קולית של מחזות הזמר (מַחֲזַמְרִים בצורה תקנית) "הקוסם", "סביב העולם ב-80 יום", "המלך ארתור", "בילבי", "מלך סיאם", "חסמבה" ועוד רבים אחרים.
היא שפטה מטעם ישראל באירוויזיון 2015.
חיים אישיים
דלית ניהלה מערכת יחסים עם אריק רודיך, ולהם בת משותפת. כמה שנים לאחר מכן הביאה לעולם גם בן.
אנתוני דייוויס
אנתוני מרשון דייוויס הבן (באנגלית: .Anthony Marshon Davis Jr; נולד ב-11 במרץ 1993) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת לוס אנג'לס לייקרס מליגת ה-NBA, וכן בנבחרת ארצות הברית בכדורסל. דייוויס נבחר ראשון בדראפט ה-NBA 2012 לאחר שהוליך את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קנטקי לזכייה בטורניר אליפות המכללות.
דייוויס נבחר שמונה פעמים להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, בו נבחר פעם אחת לשחקן המצטיין. ארבע פעמים נבחר לחמישיית העונה. בעונות, ו- היה מלך החסימות של ה-NBA. דייוויס הוא הכדורסלן היחיד בהיסטוריה שזכה גם באליפות המכללות, גם באליפות העולם בכדורסל, גם במדליית זהב באולימפיאדה, וגם באליפות ה-NBA.
סימן ההיכר שלו הוא גבות עבות ומחוברות שבהתייחס אליהן רשם שני סימנים מסחריים – "Fear The Brow" (פחדו מהגבה) ו-"Raise The Brow" (הרימו את הגבה).
נעוריו
דייוויס נולד וגדל בשיקגו, בנם של איריינר ואנתוני דייוויס, יש לו אחות תאומה ואחות גדולה נוספת. אביו שם בחצר הבית של המשפחה סל כדי שדייוויס יישאר יותר בבית וימנע מהפשע והאלימות שבפארקים והרחובות של שיקגו. הוא למד בתיכון ציבורי קטן בעיר, בו הצטיין בנבחרת הכדורסל. בשנת 2011 נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן וסיים אותו עם 14 נקודות ו-6 ריבאונדים.
קריירת המכללות
הוא בחר לשחק בנבחרת הכדורסל של אוניברסיטת קנטקי תחת הדרכתו של המאמן ג'ון קליפארי. בתום העונה הסדירה הוליך את הקבוצה למאזן של 32 ניצחונות ושני הפסדים, ושישה ניצחונות נוספים בדרך לזכייה באליפות המכללות כשהוא נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר. בפיינל פור של הטורניר קלע בחצי הגמר 18 נקודות, קלט 14 כדורים חוזרים וחסם 5 פעמים ובמשחק הגמר קלע 6 נקודות, עם 16 כדורים חוזרים ו-6 חסימות. סך הכל רשם בעונתו באוניברסיטה ממוצעים של 14.2 נקודות למשחק, 10.4 ריבאונדים, 4.7 חסימות ושיעור קליעות מהשדה של 62.3%. בתום העונה זכה בפרס ג'ון אר. וודן לשחקן המצטיין של השנה, בחירה לשחקן המצטיין מטעם סוכנות AP, גביע אוסקר רוברטסון לשחקן הבולט, ובפרס נייסמית' לשחקן המכללות הטוב ביותר.
ניו אורלינס הורנטס/פליקנס
דייוויס העמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA לשנת 2012 ונבחר ראשון על ידי ניו אורלינס הורנטס. הוא חתם על חוזה לשלוש עונות שיבטיח לו 16 מיליון דולר. בעונתו הראשונה ב-NBA, רשם דייוויס ממוצעים של 13.5 נקודות, 8.2 ריבאונדים ו-1.8 חסימות למשחק. במהלך השנה סבל ממספר פציעות והחמיץ 18 ממשחקי הקבוצה. בתום העונה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA.
בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA (כמחליף של קובי בראיינט הפצוע). בעונת הוביל דייוויס את קבוצתו לפלייאוף, לאחר שניו אורלינס סיימה במקום השמיני במערב. דייוויס סיים את העונה כמוביל הליגה עם מדד היעילות של 31.0 נקודות. הוא שותף ב-67 משחקים בהם קלע בממוצע 24.3 נקודות למשחק (רביעי בליגה), 2.9 חסימות למשחק (ראשון בליגה) ו-10.2 ריבאונדים (עשירי בליגה). בפלייאוף הצטיין בסדרה מול גולדן סטייט ווריורס, הוא רשם ממוצע של 31.5 נקודות, 11 ריבאונדים ו-4 חסימות למשחק. אף על פי כן נוצחה קבוצתו בסדרה 0–4.
ביולי 2015 חתם על הארכת חוזה ל-5 שנים נוספות החל מעונת בשווי מוערך של כ-145 מיליון דולר. ב-21 בפברואר 2016 קלע 59 נקודות, שיא קריירה ושיא מועדון, בניצחון על דטרויט פיסטונס, באותו משחק לקח 20 ריבאונדים. את העונה סיים במרץ 2016 לאחר 61 משחקים בעקבות פציעה בברך ובכתף, הוא עבר ניתוח בברכו שהשביתו למשך מספר חודשים.
בעונת נבחר למשחק האולסטאר של ה-NBA כשחקן נבחרת המערב, ולאחר שקלע 52 נקודות במשחק, שיא למשחק האולסטאר, זכה בפרס ה-MVP של המשחק.
בסוף עונת דייוויס נבחר ביחד עם חברו לקבוצה ג'רו הולידיי לחמישיית ההגנה של העונה. בפלייאוף של אותה השנה הוא שיחק מצוין ותרם להדחתה של הפייבוריטית פורטלנד טרייל בלייזרס שסיימה את העונה שלושה מקומות בטבלה מעל ניו אורלינס 4–0 בסיבוב הראשון.
לוס אנג'לס לייקרס
לקראת סוף עונת ביקש מניו אורלינס שתעביר אותו בטרייד לקבוצה אחרת. ב-6 ביולי 2019 הועבר בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס תמורת ברנדון אינגרם, ג'וש הארט, לונזו בול ושלוש בחירות סיבוב ראשון בדראפט. בעונתו הראשונה עם הלייקרס נבחר בפעם הרביעית בקריירה לחמישיית העונה, לצד חברו לקבוצה לברון ג'יימס, לאחר שרשם ממוצעים של 26.1 נקודות, 9.3 ריבאונדים, 3.2 אסיסטים ו-2.3 חסימות למשחק. בפלייאוף הובילו דייוויס וג'יימס את הלייקרס לזכייתה ה-17 של הקבוצה באליפות ה-NBA, לאחר שגברה בסדרת הגמר על מיאמי היט בתוצאה 4–2. לאורך הפלייאוף הצטיין דייוויס עם ממוצעים של 27.7 נקודות, 9.7 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק.
בדצמבר 2020 חתם בלייקרס על הארכת חוזה בסך כ-190 מיליון דולר, ל-5 עונות נוספות.
נבחרת ארצות הברית
באולימפיאדת לונדון נכלל בסגל נבחרת ארצות הברית, כשחקן היחיד שטרם החל בקריירה מקצוענית, וזכה עמה במדליית זהב. במהלך הטורניר שותף בשבעה משחקים ורשם 52 דקות משחק בהן קלע 26 נקודות וקלט 19 ריבאונדים במצטבר. הוא זכה עם הנבחרת בגביע העולם בכדורסל 2014, בטורניר רשם ממוצע של 12.3 נקודות ו-6.6 ריבאונדים למשחק.
תומאס קרלין
תומאס קרלין (באנגלית: Thomas Carlin; ) היה חוואי, איש צבא ופוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש סיעתו של אנדרו ג'קסון במפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אילינוי השביעי בשנים 1838–1842 וכחבר בשני בתי האספה הכללית של אילינוי. הוא היה הדמוקרט הראשון באילינוי שנבחר כמועמד המפלגה למשרת המושל בוועידה מפלגתית מדינתית, וכן מושל אילינוי האחרון שלחם נגד האינדיאנים. תקופת כהונתו כמושל עמדה בסימן של חוסר עקביות, שכן היה לו ניסיון פיננסי מוגבל, והמדינה סבלה מתוצאות הלוואי של, והוא ניסה להעביר בבית המחוקקים המדינתי חוק לעבודות ציבוריות שעלותו הייתה גבוהה חרף התנגדות קודמיו.
ראשית חייו
תומאס קרלין נולד בשלביוויל, קנטקי (כיום פרבר של בירת המדינה פרנקפורט) לתואמס קרלין ולרעייתו, אליזבת אוונס. ב-1803 הוא עבר עם משפחתו לטריטוריית מיזורי. ב-1810 נפטר אביו, והותיר את אלמנתו לגדל שבעה ילדים, שמהם היה תומאס קרלין הבכור. ב-1812 הוא חצה את נהר מיזורי לטריטוריית אילינוי כדי לשרת כסייר רכוב במלחמת 1812, כולל במשלחתו של ניניאן אדוארדס, לימים מושל אילינוי, לפאוריה, ולאחר מכן הקים חווה באזור שהיה אז בתחומי מחוז מדיסון שבאילינוי.
ב-1814 נשא קרלין לאישה את רבקה יואיט, ילידת ג'ורג'יה. לזוג נולדו 13 ילדים, ששבעה מתוכם האריכו ימים לאחר אביהם. ב-1850 כללה המשפחה את חמותו בת ה-90 של קרלין, שלושה בנים ושתי בנות, וכן פועל חווה בן 21, אך לא עבדים.
קריירה
קרלין בנה בקתה על שפך נהר מיזורי, ועד 1818, עת הייתה אילינוי למדינה בארצות הברית, הוא הפעיל שם שירות מעבורת. בשנים 1819–1821 סייע קרלין לארגן את הגבול של מה שהפך למחוז גרין באילינוי. אף על פי שכילד הוא לא למד קרוא וכתוב, הוא סייע ב-1821 להניח את היסודות למושב המחוז, קארולטון. קרלין היה אחד מחמשת החברים הראשונים במועצת העיר, כפי שהיה גיסו ג'ון יואיט, ותרם שטח אדמה גדול לעיר, אף על פי שהוא נמנע בהצבעה להפיכתה למקום מושב המחוז. כמי שנודע בשל כוחו הפיזי, מיומנותו כיערן וכרוכב, ואומץ ליבו, שירת קרלין כשריף הראשון של מחוז גרין, ולאחר מכן נבחר פעמיים לסנאט של אילינוי. הוא סייע מאוד בהעברת החוק שהתקבל בינואר 1829 ליצירתו של מחוז מאקופין.
ב היה קרלין הקפטן של פלוגות המיליציה של מחוז גרין. ב-1834 הוא קיבל מינוי של גובה המיסים הפדרליים במשרד הקרקעות בקווינסי, שם הוא המשיך לחיות במהלך תקופת כהונתו כמושל. ב-1838 פרש ג'יימס סטיבנסון, שהיה בחירתם הראשונה של הדמוקרטים למשרת המושל, ממועמדותו עקב חשדות לפלילים, וועידת הדמוקרטים המדינתית בחרה בקרלין כמועמדה למשרת המושל. כאיש סיעתו של אנדרו ג'קסון במפלגה, וכמי שלחם באינדיאנים, תמך קרלין במערכה של הנשיא ג'קסון נגד הבנק הלאומי, שכיום החוקרים מסכימים שתרם ליצירת, שפגעה בכלכלת אילינוי, וטען שהקפדה קשוחה עם דרישות החוק תוביל לשגשוג המדינה הצעירה. קרלין התנגד למונופולים ושאף שהמדינה תחזיק בבעלותה את מסילות הברזל ותפעיל אותן. בבחירות למשרת המושל של 1838 היה יריבו מועמד הוויגים סיירוס אדוארדס, אחיו הצעיר של ניניאן אדוארדס, שתמך בביצוע עבודות ציבוריות.
שנותיו האחרונות
לאחר תום כהונתו כמושל, שב קרלין לחוותו במחוז גרין, אך המשיך להיות פעיל פוליטית. ב-1844 הוא התמודד בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית, אך הפסיד לסנאטור לעתיד סטיבן דאגלס, שהחל אז את הקריירה הפוליטית הארצית שלו. שנתיים לאחר מכן הכריז קרלין על רצונו להתמודד שוב מול דאגלס, אך בסופו של דבר בחר לוותר על כוונתו. ב-1849 כיהן קרלין בבית הנבחרים של אילינוי בשארית תקופת כהונתו של ג'ייקוב פריי שהתפטר.
מותו והנצחתו
תומאס קרלין נפטר בביתו שבקארולטון ב-14 בפברואר 1852 והניח אחריו את רעייתו ואת שבעה מילדיהם. הוא נטמן בבית הקברות המקומי.
על שמו נקראה העיר קרלינוויל שבאילינוי. מדינת אילינוי הקימה שלט זיכרון היסטורי לכבודו של קרלין בקארולטון. האזור ההיסטורי של כיכר בית המשפט של קארולטון שוכן על קרקעות שבעבר היו בבעלותו של קרלין, אף על פי שרק שמונה בניינים באזור נבנו בימי חייו (בניין בית המשפט ההיסטורי נבנה ב-1891.
אפסילון (אי, אנטארקטיקה)
האי אפסילון (באנגלית: Epsilon Island) הוא אי קטן, באיי מלכיור בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
האי ממוקם בין האי אלפא לקצה הדרומי של האי למדא שבאיי מלכיור.
גילוי ומיפוי האי
האי מופה לראשונה באופן גס על ידי אנשי משלחות דיסקברי בשנת 1927. משלחות ארגנטינאיות סקרו ומיפו את האזור בשנת 1942 ובשנת 1943.
מקור השם
שם האי, בדומה לשמות איים אחרים בארכיפלג, שנקראו על שם אותיות באלפבית היווני.
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60', P 155
יחזקאל צ'ארלס וורטסמן
יחזקאל צ'ארלס ווֹרטסמן (נכתב גם ווֹרטסמאן; ביידיש: וואָרטסמאן, גם וואָרטסמאנן; באנגלית: Wortsman; 1878, ז'וָונֶץ, פודוליה, האימפריה הרוסית (אוקראינה) – 16 במאי 1938, ניו יורק) היה עיתונאי, פובליציסט ועורך יידי ציוני, כימאי בהכשרתו. ממשתתפי הקונגרס הציוני הראשון.
ביוגרפיה
יחזקאל (חסקל) וורטסמן נולד בעיירה הקטנה ז'וָונֶץ (זבאניץ; ברוסית: Жванец) שבפלך פּוֹדוֹליה, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה), ליד הערים חוֹטין וקמניץ-פודולסקי. הצליח להכשיר עצמו ללימודים אקדמיים, ונסע ללמוד באוניברסיטאות שווייץ (בזל וברן; ותקופה קצרה באוניברסיטת שטרסבורג), טכנולוגיה, פילוסופיה וסוציולוגיה. הוא סיים את לימודיו בקבלו דוקטור בכימיה מאוניברסיטת בזל.
במהלך לימודיו היה לפעיל בתנועה הציונית. בשנת 1897, בהשפעתו של שלום אלטמן, מחנך ואיש חובבי ציון בן עירו, השתתף בקונגרס הציוני הראשון, שנערך בבזל. לאחר הקונגרס נסע לעיירתו לדווח, ובעקבות זאת נוסדו בעיירה שתי אגודות ציוניות. לאחר מכן, בהיותו סטודנט באוניברסיטת ברן, היה מחמשת מייסדיה של התאחדות הנוער הציוני האקדמי בברן (יחד עם חיים ויצמן, אברהם ליכטנשטיין (לימים בעלה של חיה ויצמן-ליכטנשטיין), נחמן סירקין ושושנה אימאס (לימים אשתו של יהושע בוכמיל) – הארגון הציוני הראשון בברן. בהמשך השתתף כציר לקונגרסים ה-3, ה-5, ה-6, ה-7 וה-12.
את דרכו הספרותית החל כבר בהיותו סטודנט, כשכיהן ככתב-קורספונדנט הקבוע של השבועון היידי "היועץ" בבוקרשט. מאמריו הפובליציסטיים הראשונים הופיעו מעל דפי העיתון "דער יוד" ('היהודי'). הוא כתב לעיתונים וכתבי עת יידיים ברוסיה, בפולין הקונגרסאית, בגליציה וברומניה, בענייני דיומא. במאמריו הטיף לציונות. לזכותו נזקף חיבור הפמפלטים התעמולתיים הציוניים הראשונים ביידיש: "וואָס ווילען דיא ציוניסטען?" ('מה רוצים הציונים?'; 1901), ו"דער יודישער נאציאָנאל-פאנד" (הקרן הלאומית היהודית; 1903) (על קרן קיימת לישראל).
בשנת 1904 ייסד וערך בלונדון ירחון ציוני סוציאליסטי רדיקלי וספרותי "לחיים, ספרות ומדע" בשם "די יידישע צוּקוּנפט" ('העתיד היהודי'). שנה לאחר מכן (1905) העביר אותו לקרקוב שבגליציה, ומשם לוורשה שבפולין הרוסית, אך הוא לא האריך ימים. אז הצטרף למערכת העיתון היידי של נחום סוקולוב "דער טעלעגראף", שהחל לצאת בוורשה באותה עת, אולם כעבור פחות מ-150 גיליונות פסק מלהופיע. כן השתתף בעיתון הוורשאי הספרותי הציוני "דער וועג".
בראשית שנת 1907 היגר לארצות הברית, שם היה פעיל בשורות פועלי ציון. ב-1909 ערך את המאסף היידי "אמריקה", על טהרת הסופרים היהודים האמריקאים. הוא ניסע לחדש שם את הוצאת עיתונו, אך הצליח להוציא רק שלושה גיליונות. עד סוף ימיו חי בארצות הברית ובקנדה, ועסק בעבודה עיתונאית בעיתונות היידית: השתתף בשבועון הציוני "דאָס אידישע פאָלק", בביטאון פועלי ציון "אידישע קעמפפער", ובעיתונים "דער טאָג", "יידישע טאַגעבלאַט", "מאָרגען זשורנאַל" ועוד. כן ערך מגוון עיתונים: היומון "דער באָסטאָנער אַדוואָקאַט" בבוסטון, השבועון "דער אידישער שטערן" באטלנטה, ה"קענעדער אָדלער" במונטריאול, השבועון "קאַליפאָרנער אידישער שטימע" בסן פרנסיסקו (1913–1915), "דער אידישער וועכטער" בקליבלנד (שהופיעו כיומון במשך שבעה שבועות בלבד) ו"די ציַיט" בלוס אנג'לס.
הוא הרבה בנסיעות עבודה ככימאי לגרמניה, איטליה, סנטו דומינגו. ב-1920–1921, לאחר מלחמת העולם הראשונה, ביקר באירופה ובארץ ישראל כנציג הג'וינט, והוביל את מאמצי הסיוע בגליציה המזרחית. בהמשך עבד במשרדי קרן היסוד, ולאחר שעזב את תפקידו פרסם בקליבלנד חוברת על הניהול הליקוי של ארגון קרן היסוד באמריקה, שכותרתה "ווען שווייגען איז א פארברעכע" ('כששתיקה היא פשע'). כתביו שלא ראו אור: נאָטיצען פון א געוועזענעם "דזשאָינט"-דירעקטאָר" ('רשימות של מנהל ב"ג'וינט" לשעבר') ומחזה בשלוש מערכות בשם "דער אַרטיסט" ('האָמן'). בין שמות העט שבהם השתמש: "בן-אדם" (רמז לשמו הפרטי – הנביא יחזקאל נקרא לאורך ספר יחזקאל "בן אדם"), "בעל-דמיונות", "דער שוואַרצער יונגערמאַנטשיק" ('הבחורצ'יק השחור'), "איש-אמת" (רמז לפירוש שם משפחתו וורטסמן – "איש של מילה", איש של מילתו) "י. וו." (ראשי התיבות של שמו), "קלאַראַ רייזנבערג" ('קלרה רייזנברג'; בענייני נשים).
פרסומים בולטים
עריכה:
תרגום:
כספין
{{פירושונים|
ראו גם
}}
כורש (פירושונים)
{{פירושונים|* כורש הראשון – מלך אנשאן בין השנים 600-580 לפני הספירה
ראו גם
}}
הפיגוע בכראדה (2016)
הפיגוע בכראדה הוא פיגוע התאבדות שהתרחש ב-3 ביולי 2016 ברובע השיעי כראדה המזרחית בעיר בגדאד בירת עיראק, במסגרתו פוצץ מחבל מתאבד משאית תופת באזור קניות הומה אדם. באירוע, אשר הוגדר כפיגוע הקשה ביותר שכוון נגד אזרחים מאז הפיגועים בעיירות היזידיות בעיראק בשנת 2007, נהרגו יותר מ-300 בני אדם ומאות נוספים נפצעו. בתום הפיגוע התרחשו שלושה פיגועי משנה נוספים ברבעים אחרים בבגדאד. ארגון "המדינה האיסלאמית" קיבל אחריות על הפיגוע.
רקע
ב-17 במאי 2016 התרחשו מספר פיגועים ברחבי העיר בגדאד, שגרמו לכ-101 הרוגים ו-194 פצועים. לדעת מספר מכוני מחקר העוסקים בביטחון, מטרת הפיגועים הייתה להסיח את דעת כוחות הביטחון העיראקים מהקרב המתנהל בעיר פלוג'ה ולגרום להעברת כוחות תגבור מאזורי הקרבות לאזור העיר בגדאד.
בתקופה שקדמה לפיגוע בכראדה בוצעו סדרת פיגועים ביוזמת ארגון המדינה האסלאמית וארגונים הנאמנים לו, בהם הפיגוע באיסטנבול ב-26 ביוני 2016 והפיגוע בבירת בנגלדש דאקה, שהתרחש ב-1 ביולי 2016. שרשרת הפיגועים בוצעה על רקע קריאתו של ארגון המדינה האסלאמית להוציא לפועל פעולות טרור במהלך חודש חג הרמדאן, שחל בין התאריכים 6 ביוני - 5 ביולי 2016.
הפיגוע
ב- 3 ביולי 2016 בשעה 00:04 התפוצצה משאית תופת מלאה בחומר נפץ באזור הקניות האדי ברובע השיעי כראדה המזרחית בעיר בגדאד. הפיצוץ אירע סמוך למסעדה מקומית, שם סעדו רבים את סעודת שבירת צום הרמדאן. אזור הקניות הסמוך היה הומה אנשים, שערכו קניות לקראת חג עיד אל-פיטר, המציין את סיומו של חודש הרמדאן.
לאחר הפיגוע קיבל ארגון המדינה האסלאמית אחריות על הפיגוע, שכוון, לטענתו, נגד בני הרוב השיעי בעיראק אותם הוא מחשיב "ככופרים".
מספר שעות לאחר הפיגוע בכראדה, אירע פיגוע נוסף בפרבר השיעי שאב בצפון בגדאד באמצעות מטען צד, במסגרתו נהרגו חמישה בני אדם ונפצעו 16. פיגוע שלישי שכוון נגד מיליציות שיעיות עיראקיות התבצע באמצעות מטען ברובע אבו ע'ריב בבגדאד וגרם להרוג אחד ולחמישה פצועים. פיגוע רביעי שהתרחש בדרום בגדאד גרם להרוג אחד ולמספר לא ידוע של פצועים לאחר שפצצה הונחה מתחת לרכב ממונע. סך הנפגעים מהפיגועים באותו יום היו 341 הרוגים ולמעלה מ-246 פצועים.
תגובות לפיגוע
לאחר הפיגוע, החלו מפגינים זועמים ליידות אבנים, בקבוקים ומקלות אל שיירת המכוניות של ראש ממשלת עיראק חיידר אל-עבאדי, בעת שבא לפקוד את זירת הפיגוע. המפגינים האשימו את הממשלה העיראקית באוזלת יד, שכן הפיגוע היה קרוב "לאזור הירוק" - אחד האזורים המאובטחים ביותר במרכז הבירה העיראקית. זעם המפגינים היה על רקע העובדה כי משאית התופת הגיעה מהעיר פלוג'ה, עליה השתלטו כוחות הצבא העיראקי מספר ימים קודם לכן.
תושבים רבים הביעו את זעמם על הפיגוע ברשתות החברתיות והאשימו את כוחות הביטחון בכך שהם עדיין משתמשים בגלאים מזויפים בעמדות בידוק בעיר. בפרשה, אשר נחשפה לפני חמש שנים, נודע כי איש עסקים בריטי מכר את המכשירים המזויפים לעיראק ולמדינות אחרות. ב-2013 הוא הורשע בארצו בסיכון חיי אדם תמורת בצע כסף ונשלח לעשר שנות מאסר.
ראש הממשלה אל-אבעדי הכריז על שלושה ימי אבל בעקבות הפיגוע והבטיח "להעניש" את אלו שאחראים למתקפה. בין היתר, הוא הורה על האצת הצבתם של מכשירי בידוק בכניסות לעיר, אסר על כוחות הביטחון להשתמש בטלפונים סלולריים בעמדות הבידוק, וקרא להגברת טיסות הריגול בשמי העיר.
אורי לחמי
אורי לחמי (נולד ב-5 בדצמבר 1982) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה
לחמי נולד בירושלים למשפחה דתית, לשלמה יליד תוניסיה ולמלכה ילידת אוסטרליה, השני מבין שישה ילדים. עד כיתה י' למד בישיבת "חורב" ובכיתות י"א–י"ב למד בתיכון הרטמן במגמת תיאטרון ומוזיקה. לאחר מכן למד בישיבת מעלה גלבוע.
בשנים 2005–2008 למד משחק בבית הספר למשחק "ניסן נתיב" שבירושלים. משנת 2008 מתגורר לחמי בתל אביב. באותה השנה שיחק בתפקיד ראשי בסרט "ואהבת" שביים חיים אלבום. בסרט לחמי מגלם את דמותו של אוהד, תלמיד ישיבת הסדר המתמודד עם היותו הומוסקסואל. הסרט זכה בפרס הדרמה בפסטיבל הקולנוע ירושלים לשנת 2008 ובפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל "דה לה לונה" בוולנסיה שבספרד.
בשנת 2009 הצטרף לעונה השנייה (ובהמשך גם לשלישית) של "סרוגים" בתפקיד רועי, אחיו הצעיר של נתי (אוהד קנולר), שבמהלך העונה השנייה מתחיל לצאת עם רעות (שרון פאוסטר), אך בהמשך מתגלה כהומוסקסואל, ומתייסר בקשר לזהותו המינית והאפשרויות העומדות בפניו.
בשנת 2010 שיחק בצוותא בקומדיה "לשחרר את הבננה" מאת אהוד עזריאל, לצדם של דני שטג ואביב אלוש. באותה שנה השתתף בסרט הדוקומנטרי "חיים בשאלה" בבימוי טלי בן עובדיה. הסרט הראה את תהליך החזרה בשאלה דרך עיניהם של ארבע דמויות שחצו את הקווים והפכו חילוניים.
בשנת 2011 שיחק בהצגה "פלימובלים" מאת יעל דוברין, שהועלתה במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר בצוותא. באותה השנה הוא גם שיחק בסרט "חסימות", שביים גולן רייז, לצידם של מירב גרובר ורועי אסף, שבו הוא מגלם קצין במחסום שנאלץ להתמודד עם מציאות בה מצד אחד ילדה חולה חייבת לעבור את המחסום על מנת לקבל טיפול רפואי, ומצד שני ישנה התרעה חמה על כוונה לבצע פיגוע בגזרה. הסרט זכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים לשנת 2011.
בשנים 2011–2013 שיחק בהצגה "אקסודוס" מאת צביה הוברמן ובבימויה של דדי ברון, בתיאטרון אורנה פורת.
בשנים 2014–2015 משחק בהצגה "הלב הנורמלי" מאת לארי קרמר ובבימויו של ליאור סורוקה בתיאטרון הקוביה בתל אביב.
בשנת 2016 גילם את הבן איש ח י בסדרה על שמו שהפיק ערוץ מאיר לילדים.בנוסף שיחק בתפקיד שיראל נצנץ באסי וטוביה באותו ערוץ.
באוגוסט 2015, בעקבות הרצח במצעד הגאווה בירושלים, יצא מהארון, וסיפר כי הוא נשוי מזה כשנה לבן זוגו ארז.
משתנה כחול ובהיר
כוכב משתנה כחול ובהיר (באנגלית: Luminous Blue Variable או בקיצור LBV, נקרא גם משתנה מסוג S בדג זהב) הוא כוכב מסיבי מאוד וחם מאוד שעובר שינויים לא צפויים ולעיתים חדים מאוד בספקטרום ובעוצמת ההארה שלו. כוכבים בעלי מסה גדולה הם נדירים ביותר שכן יש צורך בתנאים מיוחדים ליצירת כוכבים כל כך מסיביים ואורך חייהם הוא קצר מאוד בקנה מידה אסטרונומי. למרות נדירותם, בהירותם הגדולה מאפשרת להבחין בהם ממרחקים גדולים ולמעשה חלק ניכר מהכוכבים המוכרים כיום מסוג זה התגלו בגלקסיות אחרות.
היסטוריה
המשתנים הכחולים והבהירים הראשונים שהתגלו היו P בברבור ו-η בשדרית, שכבר במאה ה-17 היו ידועים ככוכבים משתנים לא רגילים. בשנות ה-20 של המאה ה-20 התגלו לראשונה כוכבים משתנים בגלקסיית המשולש ובגלקסיית אנדרומדה על ידי האסטרונומים ג'ון דנקן ואדווין האבל. בתצפיות שנערכו על ידי האבל ואלן סנדיג' זוהו חמישה מהם כמשתנים לא סדירים שבלטו בבהירותם המוחלטת, שהייתה גבוהה יותר משל כל כוכב אחר בגלקסיות, וכן הספקטרום שלהם וצורת ההשתנות שלו היו דומים לאלו של P בברבור ושל S בדג זהב. בעקבות מחקר זה כונו הכוכבים מסוג זה משתני האבל-סנדיג' (H-S Variables). בשנות ה-70 של המאה ה-20 החל השימוש בשם משתנים כחולים ובהירים לתיאור הכוכבים מסוג זה ונמצא הדמיון ביניהם ובין η בשדרית. בשנת 1984 קבע פיטר קונטי שמשתני האבל-סנדייג', משתנים מסוג S בדג זהב, P בברבור ו-η בשדרית הם כולם כוכבים משתנים בהירים וכחולים וקבע את ההבדל ביניהם ובין כוכבי וולף ראייה.
מאפיינים
משתנים כחולים ובהירים הם על-ענקים או היפר-ענקים בעלי מסה של עשרות מסות שמש ועד ל-100 מסות שמש וסיווג ספקטרלי B או O. בדיאגרמת הרצשפרונג-ראסל הם נעים רוב הזמן ברצועה שמתחילה סביב טמפרטורה של 10,000 קלווין ובהירות מוחלטת סביב דרגה 8-, השקולה לעוצמת הארה של פי 250,000 מעוצמת ההארה של השמש, ומגיעה לטמפרטורה של כ-25,000 קלווין ובהירות מוחלטת סביב דרגה 10.5-, השקולה לעוצמת הארה של פי 1,500,000 מעוצמת ההארה של השמש. הטמפרטורה ועוצמת ההארה אינן קבועות ומשתנות באופן לא סדיר ואיטי על פני חודשים בסדר גודל של מספר עשיריות דרגת בהירות, בזמן שהבהירות הממוצעת של השינויים האלה משתנה בעצמה על פני עשרות שנים בסדר גודל של דרגת בהירות או שתיים. כתוצאה מהטמפרטורה הגבוהה היוצרת לחץ קרינה חזק השכבות החיצוניות של הכוכב אינן יציבות וגורמות לשינויים בטמפרטורה ובעוצמת ההארה. כמו כן גורם לחץ הקרינה לרוח שמש שמתאפיינת בצפיפות גבוהה ובמהירות של מאות קילומטרים בשנייה שיוצרת אובדן מסה שנע בין מסת שמש לשנה ועד ל- מסות שמש בשנה.
מאפיין נוסף של משתנים כחולים ובהירים הוא התפרצויות שבהן נזרקים מפני הכוכב חלקים משכבותיו החיצוניות. התפרצויות כאלו מלוות בירידה חדה בטמפרטורה לסביבות 8,500 קלווין תוך שמירה על עוצמת ההארה, אך מכיוון שבטמפרטורות גבוהות כמעט כל הקרינה הנפלטת היא בתחום העל-סגול ובטמפרטורה של 8,500 קלווין רוב הקרינה היא בתחום הנראה, הבהירות הנראית של הכוכב משתנה בסדר גודל של שתי דרגות והכוכב נראה בהיר בהרבה. בחלק מהמקרים עוצמת ההארה כן משתנה בזמן ההתפרצות ואז השינוי בבהירות הנראית יכול להיות גדול או קטן יותר. חלק מההתפרצויות שנצפו סווגו כהתפרצויות ענק שבהן הושלכו ממעטפת הכוכב במשך מספר שנים כמויות עצומות של חומר שהגיעו למסה של מספר מסות שמש. התפרצויות אלו עשויות לגרום לעלייה חדה בבהירות הכוכב עד לעוצמת הארה של פי עשרות מיליונים מעוצמת ההארה של השמש וכאשר הן מתרחשות בגלקסיות אחרות, הן מזוהות לעיתים כסופרנובות. דוגמה להתפרצות שכזאת ארעה בכוכב η בשדרית בין השנים 1820 ו-1843 שבהן עלתה בהירותו ב-5 דרגות עד שהפך מכוכב שבקושי ניתן לראותו ללא ציוד עזר לכוכב השני בבהירותו בשמים.
התפתחות
כוכבים מסיביים עם מסה של עשרות מסות שמש מתקיימים רק עשרות מיליוני שנים. בזמן שהם נמצאים בסדרה הראשית הם מסווגים כענקים כחולים או ככוכבי וולף ראייה. עם יציאתם מהסדרה הראשית הם נעשים לא יציבים והופכים למשתנים כחולים ובהירים. שלב זה הוא קצר יחסית ונמשך מיליוני שנים בלבד עד להתפוצצות הכוכב כסופרנובה. עם זאת נראה שיש מקרים שבהם משתנים כחולים ובהירים הופכים חזרה לכוכבי וולף ראייה ושוב למשתנים כחולים ובהירים, בדומה לתהליך שבו על-ענקים כחולים הופכים לעל-ענקים אדומים וחוזרים להיות על-ענקים כחולים מספר פעמים עד להתפוצצותם כסופרנובות.
יחסי הוותיקן–קטר
יחסי הוותיקן–מדינת קטר הם היחסים הבילטרליים בין הכס הקדוש לקטר.
כללי
הכס הקדוש מחזיק שגרירות בדוחה שבקטר, ואילו קטר מחזיקה "נציגות דיפלומטית" ברומא שבאיטליה. שגריר קטר בקריית הוותיקן הוא מוחמד ג'אהם עבדולעזיז אאל ח'ווארי. היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 2002. המדינות שומרות ביניהן על יחסים טובים, שכן, שתיהן מעוניינות בחיזוק הדיאלוג הבין-דתי בין השתיים ובחיזוק הקשרים. בביקור של שגריר קטר בוותיקן בו קיבל מדליה רשמית של הוותיקן מסר את ברכתו של האמיר "נשמח לחיזוק הקשר הבין-דתי בין הנצרות לאסלאם".
טרן אאוט
אופי וטווח הטרן אאוט
טרן אאוט נמדד במעלות, כאשר הטרן אאוט המושלם הוא 180 מעלות. הזווית הנמדדת היא זו שבין כפות הרגליים כשהעקבים נוגעים זה בזה בתנוחה הראשונה. טרן אאוט מושלם ניתן להשיג בניסיון הראשון במקרים נדירים. ישנם תרגילים שונים המשמשים לשיפור הטרן אאוט, באמצעות הגברת הגמישות במפרק הירך וחיזוק שרירי הישבן.
רקע והשפעה
בתחילת המאה ה-17, הגדירו את חוקי הבלט תוך התייחסות אסתטית רצינית. בושאמפ - מנהל האקדמיה למחול בפריז ב-1661 - ניסח מערכת כללים לאומנות הבלט וביסודה: חמש פוזיציות הרגליים. חמש הפוזיציות הן חמש צורות שונות לחלוקת משקל הגוף בין שתי הרגליים כשהעיקרון המשותף ביניהם הוא עיקרון הפתיחה- הטרן אאוט. חמש הפוזיציות שימשו תמריץ להגדלת זווית הפתיחה ולהרחבת טווח התנועה של הפנים התחתונות. כתוצאה מכך ניתן לייחס את התפתחות הטכניקה המתוחכמת של הבלט הקלאסי במידה רבה להתפתחות הטרן אאוט ולחלקו במעבר ההדרגתי מן הדרישות של ריקודי העם וריקודי החצר של הרנסאנס המוקדם, שהתמקדו בעיקר בתוואי הקרקע. בנוסף להשפעתו על טווח התנועות באמצעות חופש התנועה של פרק הירך, הקל הטרן אאוט גם על העברת המשקל לאחור ומצד לצד, ובכך איפשר תזוזה נוחה וזריזה יותר שהיא הכרחית להתקדמות בבלט הקלאסי. התפתחות הטכניקה והאסתטיקה של הבלט התמידה בלעודד את הגדלת זווית הטרן אאוט מ-45 מעלות, בימיו של בושאמפ, עד למימוש הפוטנציאל האנטומי המרבי שלו, כלומר 180 מעלות, בשלהי המאה ה-18. כמו כן, אלמלא התפתחותו של הטרן אאוט לא ניתן היה לממש את גולת הכותרת של עיקרון הוורטיקליות בבלט, העלייה על הבהונות.
אנריקה גואיטה
אנריקה גואיטה (בספרדית: Enrique Guaita; 11 ביולי 1910 – 18 במאי 1959) היה כדורגלן ארגנטינאי-איטלקי, ששיחק בעמדת החלוץ. זכה עם נבחרת איטליה במונדיאל 1934.
גואיטה שיחק את רוב הקריירה שלו בקבוצות אסטודיאנטס וראסינג קלוב שבארגנטינה, אך גם שיחק בקבוצה רומא שבאיטליה.
קריירת קבוצות
גואיטה שיחק באסטודיאנטס דה לה פלאטה, שם היה חלק מההתקפה המפורסמת של לוס פרופסורס. בשנת 1934 עבר לאיטליה, שם ככל הנראה שיחק באופן הטוב ביותר. הוא שיחק בקבוצה רומא במשך שתי עונות, וזכה בתואר מלך השערים של הליגה האיטלקית בעונת 1934/1935 בה כבש 28 שערים. הוא התפרסם אז בכינויו "איל קורסארו נרו". בשנת 1936 חשש מגיוסו לצבא האיטלקי, וכתוצאה מכך חזר לארגנטינה, שם שיחק שוב באסטודיאנטס עד שפרש בשנת 1939.
קריירה לאומית
גואיטה היה אחד מ-12 השחקנים הארגנטינאים ששיחקו גם בנבחרת ארגנטינה וגם בנבחרת איטליה, עד שנאסר החוק של לשחק עבור יותר מנבחרת אחת. עם ארגנטינה זכה בקופה אמריקה 1937, בעוד שבאיטליה כבש את שער הניצחון בחצי גמר מונדיאל 1934 נגד אוסטריה, וזכה עימה בטורניר עם ניצחון 1–2 על צ'כוסלובקיה בגמר. בסיום הטורניר נבחר גואיטה להיות בנבחרת המצטיינת.
אומגה רד
אומגה רד (באנגלית: Omega Red) הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת X-Men Vol.2 #4 מינואר 1992 ונוצרה על ידי צמד האמנים ג'ים לי וג'ון ביירן.
אומגה רד הוא האלטר אגו של ארקדי גרגוריביץ' רוסוביץ, רוצח שכיר מרוסיה אשר נלכד בידי סוכן האינטרפול לשעבר שון קאסידי ונמסר לרשות הק.ג.ב.. השירות החשאי הרוסי רצה בו לצורך ניסויי "סופר-חייל" בדומה לאלה שנערכו בקפטן אמריקה. לפי מקור נוסף, ארקדי היה חייל סובייטי שהוצב בעיירה סיבירית קטנה ורצח את אנשיה. הוא נתפס בידי חבריו לנשק והוצא להורג בירייה אחת בראשו. ממוניו נדהמים כאשר ארקדי שורד את הירייה וממליצים עליו לפרויקט "סופר חייל". הממשלה הסובייטית שתלה בכל אחת מזרועותיו זרוע קרבונדיום נשלפת, העשויה מסגסוגת מחושלת יותר מסגסוגת האדמנטיום. אולם, זרועות הקרבונדיום היו רעילות ביותר לארקדי, והוא נזקק לשאוב את כוח החיים של קורבנותיו כדי להמשיך לחיות. אומגה רד נהרג בידי וולברין בחוברת Wolverine: Origins #39 מאוקטובר 2009, אך מאז דמותו נולדה מחדש בידי המאפיה הרוסית.