cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דרווין האם
קריירת אימון
ביוני 2011, נסע נסע ל כשליח של SportsUnited ומשרד החוץ האמריקאי. בתפקיד זה, הוא ניהל מחלקות כדורסל עבור 300 בני נוער מאזורים מוחלשים ונפגש עם גורמי ספורט במדינה. בכך, עזר האם לתרום למשימתה של SportsUnited לקדם הבנה והכלה בינלאומית רבה באמצעות ספורט. לאחר מכן, הוא עקב אחר מאמצים אלה וניהל מערך שני של מחלקות ליותר מ-200 בני נוער במיאנמר, בשיתוף הפעולה הספורטיבי הראשון בין מחלקת המדינה של ארצות הברית ומיאנמר.
ב-2013 חתם האם באטלנטה הוקס כעוזר מאמן של מייק בודנהולצר. הוא עזר להוקס להעפיל לפלייאוף בשתי עונות רצופות כולל עלייה לגמר המזרח ב-2015. בשנת 2018, הוא הגיע בעקבות בודנהולצר למילווקי באקס.
בעונת עזר האם למילווקי לזכות בתואר ה-NBA השני בתולדות המועדון, כשהקבוצה ניצחה את פיניקס סאנס בשישה משחקים בגמר ה-NBA וזכתה באליפות הראשונה שלה מאז 1971.
ב-27 במאי 2022 מונה האם למאמן ראשי של הלוס אנג'לס לייקרס ל-4 שנים, לאחר שהמאמן הקודם פרנק ווגל פוטר בסיום עונת 2021/2022.
חיים אישיים
האם הוא בנו של וילמר ג'ונס-האם, האישה הראשונה שכיהנה כראש עיריית סגינו, מישיגן, בין 2001 ל-2005.
האם נשוי לדנייטרה. שניהם למדו בטקסס טק. בנו, דרווין האם ג'וניור, שיחק באוניברסיטת נורת'ווד ומועסק בנורת'ווד כעוזר מאמן.
פארס עטילה
פארס עטילה (בערבית: فارس عطيلة; נולד ב-1 באוגוסט 1971) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף המכהן כראש המנהל האזרחי.
ביוגרפיה
עטילה נולד בבית ג'ן אחד מ-12 ילדים של סעיד וזמורוד. אחיו יאסר עטילה שימש מנהל קול ישראל בערבית ומנהל החטיבה בערבית של תאגיד השידור הישראלי ואח נוסף, קמיל עטילה, מכהן כמנהל המחלקה הפיסקאלית בפרקליטות המדינה.
שירות צבאי
את שירותו בצה"ל החל בגדוד חרב. כקצין, שירת במנהל האזרחי. שימש ראש מנהלת התיאום והקישור בנפת ג'נין (מת"ק ג'נין), ראש מנהל הקישור במנהל האזרחי בשיא האינתיפאדה השנייה, וראש מנהלת התיאום והקישור בנפת שכם (מת"ק שכם). ב-2014 מונה לראש מנהלת התיאום והקישור עזה (מת"ק עזה) ושירת בתפקיד במהלך מבצע צוק איתן. ב-2017 מונה לראש מטה המנהל האזרחי, וכשנתיים לאחר מכן מונה לראש מנהל אוכלוסיות. ב-10 בפברואר 2021 החליף את תא"ל רסאן עליאן (שקודם לדרגת אלוף) ומונה לראש המנהל האזרחי בדרגת תת-אלוף.
חיים אישיים
הוא נשוי למנאל ואב לשלושה. בוגר תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון וארץ ישראל באוניברסיטת חיפה, בעל תואר שני במדע המדינה וביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה.
אגודת הרבנים
אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה (באנגלית: Union of Orthodox Rabbis; בראשי תיבות: UOR) היא ארגון אורתודוקסי-חרדי שפעל בצפון אמריקה. מטרת הארגון הייתה לאחד את פעולות הדת ולייצג את היהדות האורתודוקסית. הארגון מזוהה עם אגודת ישראל.
הארגון הוקם בשנת 1902 (תרס"ב) כדי לנסות לשמר את ההוויה המסורתית המזרח-אירופאית באמריקה, ומתוך מלחמה בארגונים כמו "איגוד הקהילות היהודית האורתודוקסיות של אמריקה" (OU) שנחשבו בידי מקימי "אגודת הרבנים" כפשרניים מדי. עוד בשנת 1887 (תרמ"ז) הובא מעבר לים הרב יעקב יוסף (חריף) לכהן כרב "בית המדרש הגדול" (הקהילה האורתודוקסית הגדולה בניו יורק) וכ"רב הכולל" של הקהילות האורתודוקסיות, אך הוא לא הצליח בתפקידו ורבנים רבים לא קיבלו את מרותו. האספה הראשונה של הרבנים נקבעה ליום כ"ו בתמוז תרס"ב, אך נדחתה עקב פטירתו של הרב הכולל. לאחר מכן הקימו שבעים רבנים את "אגודת הרבנים" שנועדה לאחד את הרבנים האורתודוקסים ולהתמודד מול הרפורמים. לאגודה נבחר ועד ובו הרבנים שלום אלחנן יפה, בנימין ביינוש זלקינד רבינר, ודוב בער אברמוביץ מניו יורק, הרב גבריאל זאב מרגליות מבוסטון, הרב אליעזר סילבר, הרב דב אריה לווינטל מפילדלפיה, הרב משה שמעון זיוויץ מפיטסבורג, הרב אברהם יעקב גרשון לסר מסינסינטי והרב זרחי. אברהם אליעזר אלפרשטיין מונה לסגן נשיא וראש הסניף של ניו יורק.
בעשור השני של המאה ה-20, החליטו רבני אגודת הרבנים להקים מרכזי אגודת ישראל בצפון אמריקה.
בנוסף פעלה האגודה לסיוע ליהודי אירופה וארץ ישראל, והקימה את ארגון עזרת תורה לסיוע כלכלי, ובימי השואה את ארגון ועד ההצלה שפעל להציל את יהודי אירופה מהשואה.
לאחר בואו של רבי יואל טייטלבוים לארצות הברית, הקים האחרון ארגון מתחרה בשם התאחדות הרבנים, שאיגד את הרבנים מתנגדי אגודת ישראל בצפון אמריקה, בעיקר מחוגי רבני ואדמו"רי הונגריה וגליציה.
עם התבססות הציבור החרדי בארצות הברית פחת הצורך בארגון והוא מפעיל כיום בית-דין בלבד.
מרבני ונשיאי הארגון
רבני בית הדין של הארגון הם הרב אריה רלב"ג, הרב חיים קראוס, הרב אלימלך זלמן ליבוביץ', הרב גבריאל שטרן, הרב מנחם צבי רלב"ג, הרב חיים שלמה גינזברג, הרב שלום דובער שוחט.
התעמלות באולימפיאדת טוקיו (2020) – תרגיל הקרקע לגברים
תחרות תרגיל הקרקע לגברים באולימפיאדת טוקיו 2020 נערכה ב-24 ביולי וב-1 באוגוסט 2021 במרכז ההתעמלות אריאקה. כ-70 מתחרים מ-35 מדינות התחרו בתרגיל הקרקע בשלב המוקדמות.
ארטיום דולגופיאט מישראל זכה במדליית הזהב; המדליה האולימפית הראשונה של ישראל בענף ההתעמלות ומדליית הזהב השנייה אי פעם של ישראל במשחקים האולימפיים, ריידרליי זפאטה מ זכה במדליית הכסף ושיאו רוטנג מ זכה במדליית הארד.
רקע
זו הייתה ההופעה ה-21 של תחרות תרגיל הקרקע במשחקים האולימפיים, מאז נכנס אל תוכנית ההתעמלות באולימפיאדת לוס אנג'לס בשנת 1932. תרגיל הקרקע היה האחרון מבין המכשירים בתחרויות הגברים להיכנס אל התוכנית האולימפית, ומאז הוא נערך בקביעות כחלק מהתחרויות.
תחרות
ארטיום דולגופיאט מישראל ניצח כאשר סיים במקום הראשון בגמר עם ציון של 14.933 נקודות, בדומה למתעמל הספרדי, ריידרליי זפאטה. מכיוון שגם ניקוד רמת הביצוע של שניהם היה זהה, דולגופיאט ניצח בזכות שובר-שוויון על ניקוד גבוה יותר ברמת הקושי. זפאטה זכה במדליית הכסף ושיאו רוטנג מסין זכה במדליית הארד.
זכייתו של דולגופיאט הייתה למדליה האולימפית הראשונה של ישראל בענף ההתעמלות ולמדליית הזהב השנייה בהיסטוריה של ישראל במשחקים האולימפיים. המדליות הוענקו על ידי חבר הוועד האולימפי הבינלאומי, אלכס גלעדי, וזרי הפרחים הוענקו על ידי חבר התאחדות ההתעמלות הבינלאומית, עלי אל-חיתמי מקטאר.
גמר
רק שני מתעמלים מכל מדינה זכאים להשתתף בגמר התחרות. אף מתעמל בתחרות זו לא העפיל לגמר עקב כלל זה.
אליפות ישראל באתלטיקה 1972
אליפות ישראל באתלטיקה נערכה באצטדיון רמת גן במשך שלושה ימים מ-8 ביולי ועד 10 ביולי 1972.
עורב קלדוניה החדשה
עוֹרֵב קַלֶדוֹנְיָה הַחֲדָשָׁה (שם מדעי: Corvus moneduloides) הוא מין עורב המצוי בקלדוניה החדשה שבאיי האוקיינוס השקט, ממזרח לאוסטרליה.
זהו עורב ממוצע באורך 40 ס"מ בעל נוצות שחורות ומקור שחור וארוך.
עורב זה חי בחורשות והיערות של קלדוניה, בהם מתחבאים מיני חלזונות, זחלים וחרקים בין הענפים והעורב ממלא את מקומם של הנקריים ושל החטט הנקרי שנעדרים מהאי.
הוא בוחר זלזל גדול, תוחב אותו לחור בעץ ותוקע אותו בזחל מתחבא. לעיתים הזחל מצליח לתפוס את הזלזל ולא משחרר אותו ואז העורב מביא עוד ענף קוצני יותר להיאחז בו. בכמה מקרים הוא צריך להשתמש בעוד ענף בצורת וו המשמש להיאחז בזחל ולהוציא אותו מהענפים ואז העורב אוכל אותו.
לסלי וליאנט
לסלי וליאנט (אנגלית: Leslie Valiant; נולד ב-28 במרץ 1949) הוא מדען מחשבים בריטי, זוכה פרס טיורינג לשנת 2010. פרופסור באוניברסיטת הרווארד ומחלוצי המחקר בלמידה ממוחשבת.
חייו
את לימודיו עשה באימפריאל קולג', בקינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג' ובאוניברסיטת ווארויק (Warwick), שם השלים דוקטורט, בשנת 1974. וליאנט הוא חלוץ בתחום הבינה המלאכותית ועסק רבות בפיתוח התשתית התאורטית ללמידה ממוחשבת. וליאנט הביא לפריצות דרך גם בתאוריות על מורכבות חישובית וגם בחישוב מבוזר ומקבילי.
אחד מהישגיו העיקריים הוא מאמרו משנת 1984, "תאוריה של הניתן ללמידה" (A Theory of the Learnable), העוסק בלמידה ממוחשבת באמצעות חישובים מקורבים והסתברותיים ובו הציג את הרעיון של למידת PAC.
בשנת 1986 זכה בפרס נבנלינה, בשנת 1997 בפרס קנות', בשנת 2008 הוענקה לו מדליית EATCS מטעם האיגוד האירופי למדעי המחשב התאורטיים. בשנת 2010 זכה בפרס טיורינג. ועדת הפרס ציינה בנימוקיה כי "ב-30 השנים האחרונות תרם לסלי וליאנט תרומות בסיסיות להיבטים רבים במדע המחשב התאורטי. עבודתו פתחה חזיתות חדשות, תרמה מושגים מבריקים חדשים והציגה תוצאות שופעות מקוריות, עומק ויופי. עבודתו של וליאנט פשוטו כמשמעו הגדירה ושינתה את נוף המחקר במדעי המחשב".
ניקולאיזם
ניקולאיזם או ניקולַטיזם הייתה כת נוצרית קדומה שהוגדרה כמינות (כנראה הכת הנוצרית הראשונה שהוכרזה כמינות). בימי הביניים חודש המושג בכנסייה הקתולית, על מנת לתאר את שבירת כללי הפרישות של אנשי דת קתוליים, כלומר נישואי כמרים או חיים של איש דת עם ידועה בציבור.
המינות
המושג הוזכר לראשונה בחזון יוחנן פרק ב פסוק 6:, ובפסוק 15:. בפסוקים אלה ההתייחסות היא לכפירה מצד כת גנוסטית שייסד ניקולס מאנטיוכיה. על פי הכתוב התרכזו הניקולאיסטים באפסוס ובפרגמון שבאנטוליה. חוץ מהכתוב בחזון יוחנן, אין מקורות ראשוניים נוספים לכת הניקולאיסטים. חלק מאבות הכנסייה התייחסו לכת הניקולאיטית, אולם לא הוסיפו מידע מהותי.
במאה ה-2 טען היפוליטוס מרומא כי הדיאקון ניקולס, יהודי הלניסטי שהשתייך למעגל של הנוצרים יהודים, הוא זה שייסד את המינות. חלק מאבות הכנסייה הזכירו את הקבוצה בכתביהם, בהם אירנאוס שטען שהם חיו חיי הנאה בלתי מרוסנת, וויקטוריאנוס (Victorinus) שסיפר כי אכלו בשר קורבן לאלילים. כן הוזכרו אצל אפיפניוס מסלמיס ותאודורט. בדה ונרביליס סיפר שניקולס איפשר לאדם אחר לשאת את אשתו (או לקיים איתה יחסי מין). תומאס אקווינס סבר שניקולס איפשר פוליגמיה או שיתוף נשים, אולם טענות כאלו הועלו על ידי הכנסייה כלפי כתות גנוסטיות שונות ואין מקור תומך לטענה, וייתכן שיש כאן עירוב בין ביקורת על ניקולס עצמו לבין ביקורת על אנשי הניקולאיזם. אוסביוס מקיסריה כתב שהכת התקיימה זמן קצר בלבד.
בימי הביניים
בימי הביניים שויך הביטוי ניקולאיזם לאנשי כנסייה שלא שמרו על פרישות מינית, שהמשיכו לחיות במסגרת משפחתית אחרי מינויים לתפקיד או שהקימו משפחה. התופעה הייתה רווחת בעיקר אצל הכמורה הכפרית לצד בישופים ובעלי משרות רמות אחרות בהיררכיה הכנסייתית. ידוע אף על אפיפיורים שהקימו משפחה, כגון האפיפיור אלכסנדר השישי ובנו צ'זארה בורג'ה. במסגרת רפורמות הכנסייה במאה ה-11 הועלתה תביעה לכפות פרישות על הכמורה.
מקורו של המושג ניקולאיזם לא ברור ואין הסבר חד משמעי לכך שתופעת הזוגיות של כמרים נקראה ניקולאיזם. פטרוס דמיאנוס נשלח ב-1059 למילאנו כדי להכריע בעימות בין ראשי הכנסייה המקומית, שבה היו נפוצים השוחד ונישואי הכמרים, לבין מתנגדיהם שביקשו להשיב את טוהר המידות על כנו. פטרוס דמיאנוס אחז בעמדה נחרצת כנגד השחיתות וכפה על ראשי הכנסייה את סמכותה של רומא. הוא השתמש במונח ניקולאיזם בהתייחסותו לכמרים נשואים והסביר שהמונח נובע מניקולס ומהכת שהנהיג. רופרט מדוץ (Rupert von Deutz) הסביר שהמונח הוצמד לתופעת הזוגיות של כמרים בשל חילופי הנשים שנקטו בהם הניקולאיסטים הראשונים. פירוש נוסף מצמיד את המונח לאפיפיור ניקולאוס השני שניסה להתנגד לתופעה.
ההתעוררות הכנסייתית, כפי שבאה לביטוי בפאקס דאי וברפורמת קלוני, רצתה לנקות את הממסד הכנסייתי מאותן תכונות שנראו בעיני הטהרנים כבלתי ראויות. ההתנגדות לתופעת הניקולאיזם נבעה מהחשש כי הכמרים המקיימים חיי אישות ומשפחה יעמידו את משפחתם מעל האינטרסים של הכנסייה וכי יסיחו את דעתם מעבודת האל. המושג הורחב לקיום יחסי מין מכל סוג שקויימו על ידי אנשי כנסייה שהתחייבו לחיי פרישות.
הקרדינל הומברט מסילבה קנדידה, בחיבורו "נגד השמעונים", התייחס גם לנושא הניקולאיזם ושלל את התופעה. במילאנו קמה תנועת הפטאריני בדרישה לשיפור דרכיהם של אנשי הכנסייה ולחסל את תופעת הסימוניה (שמעונות) וההפקרות המינית. האפיפיור לאו התשיעי אסר נישואי כמרים.
האפיפיור ניקולאוס השני כינס בחג הפסחא של 1059 ועידה כנסייתית (קונציל) בכנסיית לטראן ברומא, בוועידה זו עסקו בין היתר בנושא הניקולאיזם ואסרו על מאמינים להיות נוכחים במיסות המנוהלות על ידי כמרים שאינם מקיימים פרישות מינית.
ועידת לטראן הראשונה ב-1123, אשר סיימה את מאבק האינווסטיטורה, אישרה את האיסור על ניקולאיזם. סעיף 3 בהחלטותיה אסר באופן מוחלט על כמרים, דיאקונים ותת-דיאקונים לחיות עם אישה מלבד אלו שהקונציל של ניקאה אישר בסעיף 3. כך למשל נאסרה שהותן בבית הכומר של בתולות שהקדישו עצמן לדת (virgines subintroductae). איסור זה לא כלל את אימו, אחותו או דודתו של הכומר, או נשים בעלות קרבה דומה שאין חשש לגביהן.
הערות שוליים
Nikolaus
הדיוויזיה ה-228 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-228 (בגרמנית: 228. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
במהלך הפלישה לפולין, הדיוויזיה ה-228, בפיקודו של הנס זוטנר, הייתה תחת פיקוד הקורפוס ה-21 (ניקולאוס פון פאלקנהורסט) במסגרת הארמייה השלישית וקבוצת ארמיות צפון, לצד הדיוויזיה ה-21 (קונו-הנס פון בות). גם הדיוויזיה ה-21 וגם הדיוויזיה ה-228 הוצבו בדרום מערב פרוסיה המזרחית והיו אמורות לנוע בכיוון דרום-מערב לכיוון גרודז'ונדז והוויסלה כדי לחבור לכוחות הארמייה הרביעית. הדיוויזיה ה-228 נשארה עם הקורפוס ה-21 רק בימים הראשונים של המערכה, עבור הפעולה במסדרון דנציג, כולל קרב גרדז'דז' נגד דיוויזיות הרגלים ה-4 וה-16 הפולניות. הכוחות הגרמניים ניצחו, אך הפולנים הצליחו לסגת לדרום מזרח בצורה מסודרת.
הדיוויזיה ה-228 נלקחה לאחר מכן מהקורפוס ה-21 כאשר יחידותיו של פאלקנהורסט הועברו דרך פרוסיה המזרחית לגזרה קדמית פעילה אחרת.
למרות שהדיוויזיה הייתה אמורה בתחילה להשתתף בקרב על צרפת ב-1940, זה לא יצא לפועל, שכן הניצחון הגרמני של הצרפתים הגיע מוקדם מהצפוי. הדיוויזיה פורקה ב-1 באוגוסט 1940 במונסטרלאגר. רוב סגל המטה שלה צורפו למטה הדיוויזיה הממונעת ה-16 שזה עתה הוקמה.
רחבת הריקודים
רקע
הרקע לכתיבת השיר הוא סיפור אהבתם של שמעיה אנג'ל, שהואשם והורשע ברצח כפול ולאחר מכן גם ברצח שותפו לפשע בעודם מרצים מאסר, וזוגתו שרה אנג'ל שהואשמה וזוכתה מחמת הספק במתן הוראה וסיוע לרצח. שמעיה ושרה אנג'ל הכירו במועדון בתל אביב ונישאו כעבור שלושה חודשים. רוטבליט סיקר את המשפט עבור עיתון "חדשות" בעת שכתב את השיר. השורה "האושר הוא הפשע המושלם" היא תרגום מהותי של השיר Happiness Is a Warm Gun של הביטלס.
עמוס פיאט
עמוס פיאט (נולד ב-1 בדצמבר 1956 בחיפה) הוא מדען מחשב ישראלי ופרופסור באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1976 ל-1982 שירת בצה"ל. בשנת 1987 סיים דוקטורט במכון ויצמן בהנחיית עדי שמיר. בשנים 87–89 היה בפוסט-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי אצל מנואל בלום וריצ'רד קארפ ובשנת 1989 הצטרף לסגל אוניברסיטת תל אביב.
יחד עם עדי שמיר ואוריאל פייגה פיתח את פרוטוקול פייגה-פיאט-שמיר.
ב-1987 ייסדו פיאט ויוסי טולפן את חברת אבטחת המידע "מחקר אלגוריתמים". ב-1997 נמכרה החברה לסיילינק האמריקנית תמורת כ-83 מיליון דולר במזומן ובמניות.
פיטר בירדסלי
פיטר אנדרו בירדסלי (באנגלית: Peter Andrew Beardsley; נולד ב-18 בינואר 1961) הוא כדורגלן עבר אנגלי, ששיחק בעמדות הקשר והחלוץ.
לאחר פרישתו היה לעוזר מאמן הנבחרת, אימן בקבוצת המילואים של ניוקאסל וב-2010 אף שימש כמאמנה הזמני של הקבוצה.
תחילת הקריירה
בירדסלי החל את הקריירה בקבוצת הנוער של ניוקאסל יונייטד, ממנה עבר לוולסנד בויס קלאב, מועדון נוער שהצמיח שחקנים מקצוענים רבים לליגות הבכירות באנגליה. בירדסלי נדחה על ידי מספר מועדונים בהם נבחן כשחקן נוער, ולבסוף החל את הקריירה הבוגרת בקרלייל יונייטד מהליגה השלישית בעונת.
בירדסלי בלט בשורות הקבוצה כבר בעונותיו הראשונות כשחקן בוגר. בעונת הבכורה שלו תרם שמונה שערי ליגה ב-39 הופעות, כאשר קבוצתו סיימה שישית בליגה. עונה לאחר מכן נטל חלק מכריע במאבקי הירידה של קבוצתו עם 43 הופעות ליגה (מתוך 46) בהן כבש עשרה שערים. קרלייל שרדה בליגה בפער של נקודה מהקו האדום. באותו הקיץ יצא להשאלה במדי ונקובר וייטקאפס הקנדית, בטרם חזר לקרלייל.
בעונת, עונה בלבד לאחר שכמעט ונשרו לליגה הרביעית, העפיל בירדסלי עם קרלייל לליגת המשנה כאשר קבוצתו סיימה את העונה במקום השני. בירדסלי כבש באותה העונה ארבעה שערים ב-22 הופעות, ובסך הכול בשלוש עונות במדי קרלייל כבש 22 שערי ליגה ב-104 הופעות. באותו הקיץ יצא פעם נוספת להשאלה במדי ונקובר.
לקראת עונת 1982/1983 השלים בירדסלי מעבר יוקרתי כאשר חתם במדיה של מנצ'סטר יונייטד, תחת המאמן רון אטקינסון. בעוד הקבוצה רשמה עונה טובה, עם מקום שלישי בליגה, זכייה בגביע ה-FA והעפלה לגמר גביע הפוטבול ליג, התקשה בירדסלי להשתלב בסגל של מועדון הפאר. הוא סיים את דרכו במועדון בתום עונה אחת, עם הופעה אחת בלבד בגביע הליגה, ולאחר שכלל לא שותף במשחקי הליגה והגביע של קבוצתו. כבר בתחילת מרץ 1983 כבר לא היה לחלק מהמועדון, כאשר עבר בפעם השלישית והאחרונה בקריירה למשחקי הקיץ במדי ונקובר.
ניוקאסל יונייטד
בירדסלי, שלא השתלב במנצ'סטר יונייטד, ירד לליגת המשנה כאשר חתם במדיה של ניוקאסל יונייטד לקראת עונת. ניוקאסל, שיכולה הייתה להחתימו בחינם מספר שנים קודם לכן כאשר שיחק בנוער של המועדון, שילמה עבורו כ-150 אלף ליש"ט. בירדסלי שיתף פעולה בחלק הקדמי עם קווין קיגן, קפטן המועדון בעונת הפרישה שלו, וכן עם טרי מקדרמוט וכריס וודל, שבהמשך היו לשחקני נבחרת. בירדסלי הפך עד מהרה לשחקן מפתח בחלק הקדמי, עם עשרים שערי ליגה ב-35 הופעות כבר בעונת הבכורה שלו, כולל שלושער ראשון בקריירה לרשתה של מנצ'סטר סיטי. ניוקאסל סיימה במקום השלישי, מתחת לצ'לסי ושפילד ונסדיי, ועם פער של עשר נקודות ממנצ'סטר סיטי הרביעית העפילה לליגה הבכירה.
בעונת 1984/1985 רשם בירדסלי את הופעותיו הראשונות בליגה הבכירה. בהיעדרו של הכובש המצטיין קיגן שפרש, ועם ג'ק צ'רלטון על הקווים, הפך בירדסלי למלך שערי הליגה של קבוצתו עם 17 כיבושים ב-38 הופעות. באותה העונה כבש, בין היתר, שלושער לרשתה של היריבה העירונית סנדרלנד, שנשרה לליגת המשנה בתום העונה. עונה לאחר מכן שמר בירדסלי על מעמדו ככובש הבכיר בסגל, עם 19 שערי ליגה, בעונה בה שותף בכל 42 משחקיה של הקבוצה בליגה.
בירדסלי, שהפך לשחקן נבחרת ואף ייצג את נבחרתו במונדיאל 1986, חזר לאחר הטורניר לסייע לקבוצתו, ולמאמנו וילי מקפאול, לשרוד בליגה הבכירה. בירדסלי כבש רק חמישה שערי ליגה באותה העונה, אך ניוקאסל הצליחה להישאר בליגה בפער שלוש נקודות מהקו האדום. בסך הכול בארבע עונות כבש בירדסלי 61 שערי ליגה ב-147 הופעות במדי ניוקאסל.
ליברפול
ב-14 ביולי 1987, לקראת עונת 1987/1988 עבר בירדסלי רשמית לסגנית האלופה, ליברפול של המאמן קני דלגליש. ליברפול שברה את שיא ההעברות האנגלי כאשר שילמה עבור השחקן כ-1.9 מיליון ליש"ט. ליברפול שינתה באותה העונה את פניה, בייחוד בחלק ההתקפי, כאשר השילוב ההתקפי המוצלח בין השחקן-מאמן דלגליש וכוכב הקבוצה איאן ראש התפרק כמעט לחלוטין - ראש עבר לשחק ביובנטוס האיטלקית, בעוד דלגליש, עדיין כשחקן-מאמן, החליט להתרכז בעיקר בתפקיד האימון ורשם הופעות ספורות בלבד כשחקן. את מקומם בציוות ההתקפי תפסו בירדסלי, ולצידו שחקן הרכש ג'ון אולדרידג'. השילוב עבד היטב, בירדסלי תרם 15 שערי ליגה ב-38 הופעות וסייע לליברפול לזכות באליפות בעונת שיא שנפתחה עם רצף של 29 משחקי ליגה ללא הפסד. שיתוף הפעולה בין בירדסלי לאולדרידג' סיפק לליברפול 41 שערי ליגה מתוך ה-87 שכבשה הקבוצה באותה העונה. הקבוצה אף התקרבה לזכייה בדאבל, אך נעצרה עם הפסד מפתיע 0–1 בגמר מול וימבלדון, בו פתח בירדסלי בחוד ואף כבש שער שנפסל לאחר שהשופט שרק לעבירה שבוצעה בתחילת המהלך לטובת ליברפול, במקום לתת למהלך להמשיך לפי חוק היתרון.
עונה לאחר מכן, עם שובו של איאן ראש לקבוצה, ניסתה ליברפול לשמור על תואר האליפות. ראש החמיץ 14 משחקים עקב פציעה, אך כשהיה כשיר לא היסס דלגליש לשחק במערך של 4-3-3, כאשר ראש מצטרף לאולדרידג' ולבירדסלי בחלק הקדמי. ליברפול החמיצה את הזכייה בתואר בבעיטה האחרונה של העונה, בהפסד 0–2 לארסנל שהעלה אותה לפסגה בפער שערים ומספר נקודות זהה לזה של ליברפול, אך עם יתרון בעמודת שערי הזכות. ליברפול התנחמה בזכייה בגביע באותה העונה, עם ניצחון 2–3 בהארכה על היריבה העירונית אברטון, משערים של אולדרידג' וראש (צמד). בירדסלי פתח בהרכב ליברפול למשחק, ובסך הכול תרם עשרה שערי ליגה ב-37 הופעות באותה העונה. עם זאת, אסון הילסבורו שהתרחש בחצי גמר הגביע האנגלי בעונה זו, הותיר תחושות קשות אצל בירדסלי, שנכח בחלק מהלוויות ההרוגים באסון ואף ביקר פצועים בבית החולים.
בעונת 1989/1990, עם עזיבתו של אולדרידג', התכנסה ליברפול למערך של 4-4-2, עם בירדסלי וראש בחוד. כבר בפתיחת העונה כבש בירדסלי את השער היחיד בניצחון 0–1 על ארסנל במגן הצדקה. בירדסלי כבש עשרה שערי ליגה באותה העונה, אך האחרון שבהם נכבש כבר בפברואר 1990. הסיבה לכך נעוצה בהשאלתו של רוני רוזנטל מסטנדרד לייז' בחודש מרץ, והקרדיט שקיבל בהתקפה על חשבונו של בירדסלי, בעיקר. בסך הכול רשם בירדסלי 29 הופעות ליגה וסייע לקבוצתו לזכות בתואר האליפות, השני בקריירה שלו.
בירדסלי פתח היטב את עונת 1990/1991. הוא חגג שלושער בניצחון 0–4 על מנצ'סטר יונייטד במחזור החמישי, והוסיף צמד שבוע לאחר מכן בניצחון 2–3 על אברטון בדרבי. עד לאמצע נובמבר ספר בירדסלי כמות מרשימה של 11 שערי ליגה, אך מאז לא הצליח לכבוש שערי ליגה נוספים עבור המועדון. הבצורת ההתקפית של בירדסלי במהלך מחזורי חג המולד, הייתה מהגורמים להחלטתו של דלגליש להחתים חלוץ נוסף, ובינואר 1991, עם החתמתו של דייוויד ספידי מקובנטרי סיטי, נאלץ בירדסלי לקצץ עוד יותר בדקות המשחק שלו. ב-20 בפברואר כבש בירדסלי את שעריו הרשמיים האחרונים במדי ליברפול, כאשר כבש פעמיים במשחק מול אברטון במסגרת הגביע, שהסתיים בשוויון 4-4 דרמטי. יומיים לאחר מכן, הדהים דלגליש את עולם הכדורגל כאשר התפטר מתפקידו במפתיע לאחר כשש שנים מוצלחות מאוד כמאמן הקבוצה. תחת המאמן הזמני רוני מוראן, ותחת המאמן הקבוע גריים סונס שהגיע באפריל, איבדה ליברפול את התואר לארסנל וסיימה במקום השני בלבד. בירדסלי סיים את העונה עם 27 הופעות ליגה, ונעצר על 11 שעריו מחודש נובמבר.
אברטון
בסך הכול הפגין בירדסלי יכולת משכנעת במדי אברטון, וכבש 25 שערי ליגה ב-81 הופעות. עם זאת, הקבוצה נקלעה לקשיים כלכליים, וכאשר הגיעה הצעה בסך מיליון וחצי ליש"ט עבור בירדסלי בן ה-32, נמכר השחקן בחזרה לקבוצת נעוריו, ניוקאסל.
חזרה לניוקאסל
ב-16 ביולי 1993 חתם בירדסלי בשורות קבוצתו לשעבר, ניוקאסל. את הקבוצה הוביל כמאמן חברו לשעבר של בירדסלי לחוד בניוקאסל, קווין קיגן. הקבוצה העפילה באותו הקיץ לפרמייר ליג כאלופת ליגת המשנה, ורשמה עונה מוצלחת מאוד בפרמייר ליג שהסתיימה במקום השלישי ועם כרטיס לגביע אופ"א. בירדסלי כבש 21 שערי ליגה בעונת החזרה שלו לקבוצה, ולצידו כיכב אנדי קול ששבר שיא מועדון עם 41 שערי ליגה בכל המסגרות.
ניוקאסל המשיכה להרשים ובעונת 1994/1995 סיימה במקום השישי בטבלה, כאשר בירדסלי כובש 13 שערים ב-34 הופעות ליגה. בנוסף ערך בירדסלי את הופעותיו הראשונות במסגרות האירופיות באותה העונה, לאחר שהחמיץ את ההזדמנות לעשות זאת עם ליברפול בעקבות הרחקתה של הקבוצה מאירופה באותן השנים. הוא רשם ארבע הופעות במסגרת גביע אופ"א באותה העונה וכבש פעמיים.
בעונת 1995/1996 חזרה ניוקאסל להיאבק עם מנצ'סטר יונייטד על האליפות, וסיימה את העונה כסגנית האלופה בפער ארבע בלבד מהאלופה. עונה לאחר מכן שוב סיימה ניוקאסל כסגנית האלופה, וזאת לאחר שבינואר, לאחר רצף שבעה משחקים ללא ניצחון, התפטר קיגן מתפקידו. לאחר תקופה קצרה עם מקדרמוט, גם הוא חברו לקבוצה של בירדסלי לשעבר, על הקווים, התמנה לתפקיד קני דלגליש, מאמנו של בירדסלי בליברפול. בעונה זו, עם הגיעו של אלן שירר מבלקברן רוברס, הוסט בירדסלי לעמדת הקשר. בשתי עונותיה של ניוקאסל כסגנית רשם בירדסלי במצטבר שישים הופעות, בהן כבש 13 שערים. בהתייחסו לקריירת המשחק שלו, התייחס בירדסלי לתקופה זו כטובה ביותר שלו בקריירה.
בתום העונה סיים בירדסלי את הקדנציה השנייה שלו בניוקאסל. כמו הקדנציה הראשונה, גם זו ארכה ארבע עונות, ובסך הכול רשם בירדסלי 276 הופעות ליגה במדי ניוקאסל בשתי הקדנציות, בהן כבש 108 שערים.
שלהי הקריירה
ב-18 באוגוסט 1997, לקראת עונת 1997/1998, חתם בירדסלי בבולטון וונדררס תמורת כ-450 אלף ליש"ט. בירדסלי לא השלים עונה מלאה במועדון, שצנח לליגת המשנה בתום העונה, ובפברואר 1998 הושאל למנצ'סטר סיטי מליגת המשנה לתקופה של חודש. בכך, היה בירדסלי לשחקן הראשון (והיחיד עד כה) ששיחק במדיהן של שתי הקבוצות הבכירות הן מהעיר מנצ'סטר (יונייטד וסיטי) והן מהעיר ליברפול (ליברפול ואברטון). במהלך החודש בקבוצה ערך שש הופעות, בהן לא כבש, כאשר בסוף העונה ירדה הסיטי לליגה השלישית. בחודש מרץ הושאל בירדסלי לפולהאם מהליגה השלישית, ולמעשה שיחק בכל שלוש הליגות הראשונות באנגליה באותה העונה. הוא כבש שלושה שערים בעשר הופעות באותה העונה, כאשר במחזורי הסיום התאחד עם חברו לקבוצה ומאמנו לשעבר קווין קיגן. פולהאם סיימה במקום השישי המוביל לפלייאוף העלייה, אך לא הצליחה להשלים את העפלתה לליגת המשנה.
בירדסלי, שחזר אוטומטית לבולטון עם תום העונה, הושאל עם פתיחת עונת בחזרה לפולהאם לתקופה של שלושה חודשים, שלאחריהם, בנובמבר 1998, שוחרר מבולטון ועבר רשמית לקבוצה של קיגן. עם זאת, המעבר החזיק מעמד לחודש בלבד, ובדצמבר 1998 הועבר בירדסלי בהעברה חופשית להארטלפול יונייטד מהליגה הרביעית. בירדסלי כבש כבר בהופעת הבכורה שלו, ועד לתום העונה רשם 22 הופעות בהן כבש שני שערים, וסייע לקבוצתו לשרוד בליגה הרביעית ולשמור על מעמדה המקצועני בתום העונה.
אקורד הסיום בקריירה הענפה של בירדסלי היה מעברו למלבורן נייטס האוסטרלית בעונת. הוא רשם בסך הכול שתי הופעות במדי הקבוצה, בטרם פרש ממשחק פעיל בגיל 38.
נבחרת אנגליה
במהלך הקדנציה הראשונה במדי ניוקאסל, זומן בירדסלי לראשונה לסגל נבחרת אנגליה. את הופעת הבכורה שלו ערך ב-29 בינואר 1986, במשחק ידידות בקהיר תחת המאמן בובי רובסון. הוא עלה כמחליף בדקה ה-55 במקומו של גארי ליניקר, כאשר נבחרתו מביסה בסיום 0–4 את. את שער הבכורה שלו כבש בירדסלי בהופעתו הרביעית בלבד בנבחרת, וארבעה חודשים בלבד לאחר הופעת הבכורה שלו, כאשר אנגליה ניצחה 0–3 את בלוס אנג'לס, במשחקי ההכנה למונדיאל 1986. בירדסלי, שפתח בהרכב, כבש את השער השלישי לזכות נבחרתו.
בירדסלי ערך חמש הופעות במסגרת מוקדמות יורו 1988, בהן כבש שני שערים. ב-17 בפברואר 1988, במשחק ידידות מיוחד לציון שישים שנים להיווסדה של התאחדות הכדורגל בישראל, התארחה נבחרת אנגליה באצטדיון רמת גן למפגש מול. בהיעדרם של בריאן רובסון ופיטר שילטון, הוביל בירדסלי את אנגליה כקפטן בפעם הראשונה והיחידה בקריירה.
בהמשך אותה שונה זומן לסגל של רובסון לקראת יורו 1988 בגרמניה המערבית. אנגליה רשמה טורניר חלש מאוד, שהחל בהפסד 0–1 ל, בו פתח בירדסלי ושיחק 82 דקות, המשיך בהפסד 1–3 ל בו רשם בירדסלי 72 דקות, והסתיים בהפסד 1–3 ל בו כלל לא שותף.
על אף הכישלון ביורו, המשיך רובסון כמאמן הנבחרת, ותחתיו ערך בירדסלי שש הופעות במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990. במהלך טורניר המוקדמות כבש בפעם היחידה צמד במדי הנבחרת, בניצחון 0–5 על. היו אלו שעריו היחידים בטורניר המוקדמות, ובקיץ 1990 זומן לסגל אנגליה לקראת מונדיאל 1990 באיטליה. בירדסלי פתח בהרכב והוחלף לאחר 69 דקות בשוויון 1-1 מול אירלנד. הוא לא שותף בשוויון 0-0 מול הולנד, ועלה מהספסל לשש דקות בניצחון 0–1 על מצרים, שהעלה את אנגליה לשמינית הגמר מהמקום הראשון בבית. את שמינית הגמר מול, שהסתיימה בניצחון 0–1 בהארכה, ראה בירדסלי מהספסל. ברבע הגמר עלה מהספסל במחצית המשחק מול במקומו של ג'ון בארנס, כאשר אנגליה ביתרון 0–1. קמרון הפכה במחצית השנייה, אך אנגליה חזרה לשוויון 2-2 וגברה על הקמרונים 2–3 בהארכה נוספת. בחצי הגמר מול פתח בירדסלי בהרכב, כאשר אנגליה נזקקה להארכה שלישית ברציפות (שוויון 1-1 בסיום). הפעם המשחק הגיע עד לדו-קרב בעיטות עונשין, בו כבש בירדסלי את הפנדל השני לזכות נבחרתו, אך הגרמנים ניצחו 3–4 בדו-קרב והמשיכו לגמר. בירדסלי פתח גם במשחק על המקום השלישי מול המארחת, שגברה על אנגליה 1–2, והותירה את אנגליה במקום הרביעי בתום הטורניר.
בין מאי 1991 למרץ 1994 לא שותף בירדסלי במשחקי הנבחרת, והחמיץ את טורניר יורו 1992. הוא הוסיף לשחק בנבחרת עד לשנת 1996, כאשר משחקו האחרון היה ב-23 במאי, בניצחון 0–3 במשחק ידידות בבייג'ינג מול. בסך הכול לזכותו תשעה שערים ב-59 הופעות במדי נבחרת אנגליה.
לאחר הפרישה
בירדסלי הצטרף לצוות המקצועי של ניוקאסל עם פרישתו ממשחק. בתחילת 1999 שימש כעוזרו של הווארד וילקינסון, כשהאחרון שימש כמאמנה הזמני של נבחרת אנגליה, בין הקדנציות של גלן הודל וקווין קיגן. הוא שימש במגוון תפקידים בצוות המקצועי של ניוקאסל, בהם מאמן קבוצת המילואים, והבכיר שבהם היה תפקיד המאמן הזמני של המועדון אותו קיבל בדצמבר 2010, עם פיטוריו של כריס האוטון, ועד למינויו של אלן פארדיו לתפקיד המאמן הקבוע.
בשנת 2007 נכנס בירדסלי להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי.
בינואר 2018 הוצא לחופשה על ידי המועדון, לאחר שנחשד בגזענות. הוא עזב את המועדון סופית במרץ 2019, ובספטמבר של אותה השנה הודיעה התאחדות הכדורגל האנגלית על השעייתו ל-32 שבועות עקב שימוש בשפה גזענית כלפי שחקנים באקדמיה.
כריס מסינה
כריסטופר "כריס" מסינה (באנגלית:  Christopher "Chris" Messina; נולד ב-11 באוגוסט 1974) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי. הופיע בסרטים: "שטן", "רובי ספרקס", "ג'ולי וג'וליה", "ויקי כריסטינה ברצלונה" ו"ארגו".
ביוגרפיה
מסינה נולד בכפר בנורת'פורט, ניו יורק בלונג איילנד למשפחה ממוצא איטלקי. הוא למד תיאטרון בתיכון, ולאחר מכן למד במכללת מרימאונט מנהטן בניו יורק, אך נשר לאחר סמסטר אחד.
קריירה
הוא למד משחק באופן פרטי עם מורים ברחבי מנהטן, והתחיל את הקריירה שלו באוף ברודוויי.
בשנת 2005 התגלה מסינה בדמותו של עורך הדין טד פיירוול בעונתה החמישית של סדרת הדרמה "עמוק באדמה" של רשת HBO.
בשנת 2006 שיחק בדרמה העצמאית "אירה ואבי" בה שיחק לצידה של ג'ניפר וסטפלדט.
בשנת 2008 שיחק בסרטו המצליח של וודי אלן "ויקי כריסטינה ברצלונה" בתפקיד דאג הארוס של ויקי (רבקה הול) ושיחק בקומדיה "ארוס עליה" בתפקיד ד"ר דייב.
בשנת 2016 שיחק בדרמת הפשע "חי את הלילה", לצד בן אפלק (שגם ביים), זואי סלדנה וסיינה מילר.
בשנת 2020 הופיע בסרט הקומדיה מבית נטפליקס, "I Care a Lot", לצדה של רוזמונד פייק. באותה שנה לוהק לדמות משנית במותחן הפוליטי "גזלייט" אודות פרשת ווטרגייט, בגילומו של סוכן ה-FBI אנג'לו לאנו. הסדרה עלתה לשידור ברשת Starz במהלך 2022.
בשנת 2022 הוכרז כי מסינה לוהק לככב לצד קיילי קווקו במותחן הקומי של חברת הסטרימינג האמריקאית Peacock בשם "Based On a True Story".
בשנת 2023 שיחק בסרט "אייר".
חיים אישיים
בשנים 1995–2006 היה נשוי לשחקנית רוזמרי דה ויט.
מסינה מתגורר בלוס אנג'לס עם אשתו השנייה, מפיקת הקולנוע ג'ניפר טוד, ולהם שני בנים משותפים, מילו וג'ובאני, שנולדו ב-2008 וב-2009.
זכויות להט"ב בשווייץ
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בשווייץ מוגדרות בין המתקדמות ביותר בעולם. חקיקה המכשירה נישואים חד מיניים, אימוץ משותף על ידי זוגות חד מיניים וגישה להפריה חוץ גופית עבור זוגות לסביות במדינה, הועברה ברוב של 64% מצביעים במשאל עם אשר התקיים ב-26 בספטמבר 2021 ועתידה להיכנס לתוקף ב-1 ביולי 2022.
פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה הפכה לחוקית בשווייץ מאז 1942 אם כי גיל ההסכמה בין זוגות הומוסקסואלים להטרוסקסואלים הושווה ל-16 שנים רק במאי 1992 בעקבות משאל עם. ישנה הכרה חוקית במערכות יחסים חד מיניות בשווייץ בהגדרת שותפויות רשומות מאז 2007 בעקבות קיום משאל עם גם כן אשר נערך ביוני 2005. הליך משפטי לרישום שינוי מגדר לאחר העברת ניתוח להתאמה מגדרית בוצע בשנת 1993, אם כי מאז 2010, הרשויות החלו להכיר ברישום שינוי מגדר ללא כל דרישה להעברת ניתוח. מינואר 2022, שינוי מגדר במסמכי זהות על ידי "הגדרה עצמית" נכנסו לתוקף ברחבי שווייץ. החוקה השווייצרית משנת 1999 (סעיף 8) מבטיחה יחס שווה בפני החוק, תוך ציון "אורח חיים" כאחד הקריטריונים המוגנים מפני אפליה אשר עשוי לכלול הגנה חוקתית עבור אזרחי להט"ב. מספר סוגיות הנוגעות לאפליה מטעם מניעים הומופובים הוגדרו כעבירות פליליות מאז קיום משאל עם בנושא בפברואר 2020.
הקבוצות הגדולות ביותר לקידום זכויות להט"ב בשווייץ הן: "Lesbenorganisation Schweiz" (מאז 1989), "Pink Cross for LGBT rights" (מאז 1993) ו-"Transgender Network Switzerland" (מאז 2010). ארגון האינטרסקס הראשון בשווייץ הוא "Zwischengeschlecht".
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית בהסכמה הפכה לחוקית בפריסה ארצית בשטחי שווייץ בשנת 1942 עם הנהגת קוד פלילי לאומי חדש. בעבר, חלק מהקנטונים של שווייץ העבירו אי-הפללה בקשר לקיום פעילות הומוסקסואלית בהסכמה לפני כניסת הקוד הפלילי החדש בהם: ז'נבה, טיצ'ינו, וו וואלה מאז 1798 על ידי אימוץ קוד נפוליאון.
גיל ההסכמה הגבוה יותר עבור זוגות הומוסקסואלים אשר הוגדר כ-20 שנים במקום 16 שנים עבור זוגות הטרוסקסואלים בוטל על ידי רפורמה בחוק הפלילי בשנת 1992 והושווה ללא התייחסות לנטייה מינית או מגדר על ידי קיום משאל עם לאומי ב-17 במאי 1992 בו כ-73% מהמצביעים קיבלו את הרפורמה בחקיקה הפדרלית בנושא עבירות מין, כולל ביטול כל אפליה נגד הומוסקסואליות בחוק העונשין. סעיף 187 לחוק הפלילי קבע כי גיל ההסכמה הכללי לפעילות מינית בשווייץ הוא 16 שנים.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
שותפויות רשומות מוכרות בשווייץ על פי חוק עבור זוגות חד מיניים בלבד מאז 1 בינואר 2007, אז נכנס לתוקף חוק השותפות הרשומה. לפני כן, הקנטונים ז'נבה, פריבור, נשאטל וציריך כבר אפשרו הכרה בשותפויות רשומות אלו בשטחם. בשנת 2007, דווח כי אחד מכל עשרה איחודים בין בני זוג בקנטון של ציריך היו שותפויות רשומות.
סקר אשר נערך בנובמבר 2020 על ידי "gfs group" מצא כי 82% מהנשאלים תמכו "בעוצמה" או "במידת מה" בחקיקת נישואים חד מיניים, 17% התנגדו ו-1% הוגדרו כלא החלטיים, בעוד 72% תמכו במתן גישה לאימוץ משותף על ידי זוגות חד מיניים ו-70% תמכו במתן גישה לטכנולוגיית רבייה מסייעת (הפריה חוץ גופית) לזוגות לסביות. נישואים חד מיניים אושרו במשאל עם ב-26 בספטמבר 2021. 64.1% מהמצביעים תמכו בתיקון לקוד האזרחי שהתיר נישואים חד מיניים, אימוץ משותף על ידי זוגות חד מיניים וכן גישה להפריה חוץ גופית לזוגות לסביות. התיקון עתיד להיכנס לתוקף ב-1 ביולי 2022. מקור התיקון בהצעת חוק של חברת הפרלמנט קתרין ברטשי, להכשרת נישואים חד מיניים. ב-18 בדצמבר 2020, בית המחוקקים הפדרלי אימץ חקיקה מתאימה, המספקת גם גישה להפריה חוץ גופית לזוגות לסביות. הצעת החוק הייתה כפופה לקיום משאל עם לאחר שמפלגת האיחוד הפדרלי הדמוקרטי של שווייץ, אשר כללה נציג אחד במועצה הלאומית, אספה 61,027 חתימות עבור כפיית קיומו בנושא. בשיטת הדמוקרטיה הישירה למחצה של שווייץ, משאל על בנוגע לחקיקת הצעת חוק מתקיים אם מתנגדיה אוספים כ-50,000 חתימות בדרישה לכפייתו בתהליך חקיקתה בתוך שלושה חודשים.
קהילות דתיות
ביוני 2019, הנשים הפרוטסטנטיות של שווייץ הודיעו על תמיכתן בחקיקת נישואים חד מיניים וטכנולוגיית רבייה מסייעת לזוגות לסביות. באותו החודש, האיחוד השווייצרי של נשים קתוליות הביע את תמיכתו בהנהגת נישואים חד מיניים וטכנולוגיית רבייה מסייעת לזוגות לסביות גם כן. בנובמבר 2019 הצביעה הכנסייה הפרוטסטנטית של שווייץ בעד הנהגת נישואים אזרחיים לזוגות חד מיניים. באוגוסט 2020 הצביעה הכנסייה הקתולית העתיקה בשווייץ בעד ביצוע נישואים חד מיניים בכנסיות שלה.
הורות ואימוץ
רווקים, ללא קשר לנטייה מינית, עשויים לאמץ בשווייץ. הצעת חוק המתירה אימוץ חורג לזוגות חד מיניים אושרה בפרלמנט באביב 2016 בעוד מתנגדי החקיקה ניסו ללא הצלחה לכפות משאל עם על העברת ההצעה. החוק נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2018. עד סוף דצמבר 2018, כשנה לאחר כניסת חוק האימוץ לתוקף, הוגשו כ-173 בקשות לאימוץ ילדים חורגים על ידי זוגות חד מיניים (נתונים אלה אינם כוללים את הקנטונים של לוצרן, תורגאו וציריך) אשר מתוכן, כ-22 הוגשו בקנטון ז'נבה ו-20 בעיר לוזאן.
אימוץ משותף הוגדר כבלתי חוקי עבור זוגות חד מיניים כיוון שהיה מוגבל עבור זוגות נשואים הטרוסקסואלים בלבד. התיקון הסטטוטורי שלפיו נישואים חד מיניים הוכשרו במשאל העם בספטמבר 2021, המתיר לזוגות חד מיניים נשואים לאמץ במשותף ולגשת לטיפולי הפריה חוץ גופית עבור זוגות לסביות, עתיד להיכנס לתוקף החל מ-1 ביולי 2022.
משפט חוקתי ואזרחי
אפליה במקום העבודה נגד אזרחי להט"ב בשווייץ הוכחה כבעיה מתמשכת בדו"ח משנת 2014 של המכון ללימודי מגדר באוניברסיטת ז'נבה והפדרציה של איגודי הלהט"ב של ז'נבה. החוקה השווייצרית (סעיף 8) מבטיחה יחס שווה בפני החוק, תוך ציון "אורח חיים" כאחד מהקריטריונים המוצהרים הרבים המוגנים מפני אפליה בלתי הוגנת. החוק השווייצרי מכיר בעיקרון חזק מאוד של חופש ההתאגדות, וככזה, יש לו רק הוראות מוגבלות לאסור אפליה במגזר הפרטי או בין אנשים פרטיים. יוצאי דופן בולטים הם החוק לשוויון יחס לגברים ולנשים וסעיף "261bis" של חוק העונשין האוסר אפליה על בסיס "גזע, מוצא אתני, דת או נטייה מינית". בשל מצב זה, תביעות פרטיות נגד אפליה לעיתים קרובות מוגשות על רקע האיסור של "פגיעה אישית" (סעיף 28א לחוק האזרחי). הפסקת עבודה מפלה מוגנת במקרים בהם ניתן להוכיח שהעבודה הופסקה על סמך "נכס שהצד השני זכאי לו מתוקף אישיותו, למעט מקום שבו רכוש זה קשור לאופי חוזה העבודה או באופן משמעותי משפיע על סביבת העבודה". עם זאת, היו מעט מאוד הליכים משפטיים בפועל המבוססים על תביעות נגד אפליה לכאורה על רקע זה, בעוד סקר משנת 2015 מצא שבעה מקרים בודדים, שאף אחד מהם לא כלל אפליה על בסיס נטייה מינית או זהות מגדרית.
כמו כן, קיימות הוראות נגד אפליה בחוקים ובתקנות של חלק מהקנטונים והעיריות בשווייץ. בספטמבר 2017 אימצה הרשות המבצעת הקנטונית של ז'נבה תקנות חדשות נגד אפליה על רקע מין, נטייה מינית וזהות מגדרית.
חוק העונשין
מאז פברואר 2020, אפליה על רקע עילת "נטייה מינית" של אדם אסורה על פי סעיף "261bis" של הקוד הפלילי השווייצרי. קטגוריה זו נוספה על ידי חוק משנת 2018, שאומץ על ידי משאל עם ב-9 בפברואר 2020, להוראה שאסרה אפליה בשל "גזע, מוצא אתני או דת". המעשים האסורים הספציפיים בתוכן החוק על רקע העילות הם, שינוי חוק זה התרחש בשנת 2013 על ידי מתיאס ריינארד, חבר הפרלמנט השווייצרי מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, עם הצעת חוק להחריג כל "אפליה והסתה לשנאה" על בסיס "גזע, אתני, דת או נטייה מינית". ב-11 במרץ 2015, המועצה הלאומית הצביעה ברוב של 103 בעד מול 73 נגד כדי לאפשר להצעת החוק להמשיך בתהליך החקיקה. הוועדה לעניינים משפטיים של מועצת המדינות אפשרה את המשך חקיקת ההצעה ב-23 באפריל 2015. בפברואר 2017 אישרה הוועדה לעניינים משפטיים של המועצה הלאומית, בהצבעה של 15 בעד ו-9 נגד, תיקון להצעת החוק המוסיף "זהות מגדרית" כעילת אפליה אסורה. להצעת החוק התנגדו מספר מחברי מפלגת העם השווייצרית, אשר ראו בה כ-"מיותרת", אף על פי שהמפלגה כולה לא נקטה עמדה לגבי הצעת החוק בעוד המפלגות האחרות תמכו בעיקר בהצעתה, וכך גם 86% מהעם השווייצרי על פי דיווחי סקרים.
שפות שמיות מערביות (הצעה)
שפות השמיות המערביות היא תת-קבוצה מוצעת בתוך משפחת השפות השמיות, כינויה נטבע לראשונה ב-1883 בידי פריץ הומל, חלוקה זו נתמכה בידי מספר חוקרי שפות שמיות נוספים. שיטה זו מציעה לחלק את השפות השמיות לשני ענפים מרכזיים, ענף השפות השמיות המזרחיות שנכחד כולו, והענף המערבי שכל השפות השמיות המדוברות כיום שכולל בתוכו את השפות השמיות הדרומיות, השפות השמיות המרכזיות, השפות השמיות הצפון-מערביות והערבית. מעמדה של הערבית בתוך המשפחה שנוי במחלוקת בעבר החשיבו אותה כשפה דרומית, אך כיום יש המחשיבים אותה כשפה צפון-מערבית ויש כאלו המחשיבים אותה כענף עצמאי בשם שפות שמיות דרום-מערביות, הסיבה לשיטה הישנה היא, שבשפות הדרומיות וגם בערבית ישנוה תופעה דקדוקית הנקראת ריבוי שבור. מחלוקת דומה יש לגבי השפה שדוברה בקפריסין בין המאה ה-10 לפנה"ס ועד המאה ה-4 לפנה"ס, יש מן החוקרים שמכלילים אותה במשפחה זו ויש שטוענים שאינה קשורה כלל לשפות השמיות.
זכויות להט"ב בשווייץ
חוק העונשין
באוגוסט 2018 הודיעה המועצה הפדרלית על תמיכתה בהצעה, אך המליצה להסיר את המונח זהות מגדרית בשל "עמימותו". המועצה הלאומית סירבה להסיר את המונח, ואישרה את הצעת החוק ב-25 בספטמבר 2018, בהצבעה של 118 בעד, 60 נגד ו-5 נמנעים. ב-7 בנובמבר 2018, הוועדה לעניינים משפטיים של מועצת המדינות אישרה בהצבעה של 9 מול 2 (עם נמנע 1) את השינוי החוקי להפיכת אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית לפלילית. בקביעת החלטתה לכלול גם את מונח הזהות המגדרית, הוועדה הצהירה כי "אנשים טרנסג'נדרים ואינטרסקסים היו קורבנות לאפליה גם כן לצד הומוסקסואלים וביסקסואלים". בנובמבר 2018 אישרה מועצת המדינות את הצעת החוק בהצבעה של 32 בעד מול 10 נגד. עם זאת, ב-23 קולות בעד מול 18 נגד, הצביעה על הסרת המונח "זהות מגדרית" בשל היותו "עמום מדי". צירים רבים וארגוני זכויות להט"ב בירכו על הרחבת החוק כך שיכלול נטייה מינית, אך הביעו אכזבה מכך שהזהות המגדרית לא נכללה, אשר לדברי הארגון "Transgender Network Switzerland", "מוציאה ושוללת עוד יותר אינטרסקסים וטרנסג'נדרים. החוק יושלם רק כאשר הוא יגנה אפליה על בסיס זהות מגדרית". מכיוון שהנוסח המשפטי שונה, המועצה הלאומית נאלצה להצביע על כך מחדש. ב-3 בדצמבר, למרות דרישת זוג מפלגות, בהצבעה של 107 בעד ו-77 נגד, המועצה הצביעה על אי הכללת זהות מגדרית בהצעת החוק אותה העבירה. עד אפריל 2019, מתנגדי החקיקה אספו 70,000 חתימות כדי לכפות משאל עם על החוק. משאל עם ב-9 בפברואר 2020 בנוגע לחקיקת החוק. בסיומו, כ-63.1% מאזרחי שווייץ הצביעו בעד חקיקת ההצעה.
שפות שמיות מערביות (הצעה)
קישורים חיצוניים
ֻֻ
זכויות להט"ב בשווייץ
חוקים נגד פשעי שנאה ואלימות
בנובמבר 2016 החלו קבוצות למען זכויות להט"ב בשווייץ להציע קו סיוע טלפוני עבור חברי הקהילה השווייצרית לתמיכה בקורבנות אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
באוגוסט 2017, המועצה הפדרלית השווייצרית הביעה התנגדות להצעה שהוצעה על ידי המפלגה השמרנית-דמוקרטית שתאלץ את המדינה לספור ולרשום פשעי שנאה שבוצעו נגד אזרחי להט"ב בטענה כי מדיניות זו תהיה "קשה מדי עבור מעקב, שכן לא תמיד ברור אם הנטייה המינית או זהותו המגדרית של הקורבן היו הגורם". עם זאת, המועצה הלאומית הצביעה ברוב בספטמבר 2019 לתמוך בהצעה (97–94).
סקר משנת 2018 אשר נערך בקרב 1,700 ילדי בית ספר בעיר נשאטל בגילאי 14–15, מצא כי 10% מהבנות ו-5% מהבנים זוהו כחלק מקהילת הלהט"ב. מבין אלה, 38% דיווחו על קבלת "סטירות, בעיטות או אגרופים", 25% דיווחו על הטרדה תכופה, 16% דיווחו על היותם קורבן לאלימות פיזית ו-7% דיווחו על קבלת אפליה על ידי מורה.
שירות צבאי
לסביות, הומוסקסואלים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בצבא שווייץ. מאז 1992, הומוסקסואליות וביסקסואליות אינן מוזכרות עוד בחוק הפלילי הצבאי (MCC). לאחר קיום משאל עם ב-17 במאי 1992, בוטל סעיף 127 אשר עסק בקיום "זנות לא טבעית" בצבא אשר כוון נגד קיום מערכות יחסים חד מיניות.
מאז 2013, מספר טרנסג'נדרים החלו להיות רשאים לשרת בגלוי בצבא המדינה. באותה שנה, מקרה של טבחית שעתידה הייתה לשרת בכוח קוסובו בוטלה תחילה לאחר שההצהרה על היותה טרנסג'נדרית נדון בתוכנית טלוויזיה מתוקשרת. כתוצאה מכך, הצבא שינה את מדיניותו כדי לאפשר שירות של טרנסג'נדרים אם בדיקה רפואית קובעת ש-"בריאותם הגופנית והנפשית טובה, עמידים מספיק ללחץ ויכולים להיות כפופים". הצבא הקים לאחר מכן "משרד גיוון" בנושא. מאז 2019, הטיוטה אפשרה למתגייסים לציין את זהותם המגדרית בנפרד מהמין המוקצה להם, שינוי שהוצע על ידי ארגוני זכויות להט"ב. עם זאת, טרנססקסואליות או דיספוריה מגדרית נותרו סיבות לפיטורים בהתאם לתקנות הצבא. גורמים רפואיים בצבא הצהירו כי 18 מגויסים מאובחנים במונחים אלה מדי שנה. בשנת 2019, גבר טרנסג'נדר סורב לגשת לגיוס בשל התקנות, אם כי ראש הכוחות המזוינים, פיליפ רבורד, הצהיר שהוא ותיקו ייבדקו. בספטמבר 2019, סא"ל כריסטין האג הפכה לאישה הטרנסג'נדרית הראשונה שפיקדה על גדוד בצבא השווייצרי.
זהות מגדרית
טרנסג'נדרים בשווייץ רשאים לשנות את מינם הרשמי באמצעות הליכים משפטיים. המועצה הפדרלית של שווייץ כתבה במאי 2018 כי "היעדר כל פסיקה ברורה בחוק פירושו שאנשים טרנסג'נדרים ממשיכים להתמודד עם מכשולים אדירים. עליהם להגיש תביעה בבית המשפט כדי ששינוי המגדר שלהם יוכר משפטית. הפרקטיקה המשפטית אינה עקבית, ונמצא שההליכים יכולים להיות ממושכים ויקרים שלא לצורך".
פסיקה משנת 1993 של בית המשפט העליון הפדרלי אפשרה הליך משפטי לרישום שינוי מגדר. בפברואר 2010, בהרחבה של תחום פסיקת בית המשפט, המשרד הפדרלי לרישום אזרחי של משרד המשפטים והמשטרה הפדרלי (EAZW) יעץ למנהלים ברחבי קנטונים להכיר באופן חוקי בשינוי מגדר ללא חיוב העברתו של המבקש ניתוח להתאמה מגדרית. ה-"EAZW" הבהיר, בהתייחס לעקרון הפרדת הרשויות, כי הצו "מחייב רק את הגופים המבצעים הקנטונלים ולא את בתי המשפט הקנטונלים". גם המשרד הפדרלי לרישום אזרחי קבע כי נישואים עלולים להיות ממורים למעמד שותפות רשומה אם אחד מהשותפים ירשם עבור הכרה בשינוי מגדרי.
במאי 2018, המועצה הפדרלית הציעה לתקן את החקיקה השווייצרית כדי לאפשר לאנשים טרנסג'נדרים לשנות את מינם הרשומים ואת שמם הפרטי על ידי הגשת הצהרה לפקידי המרשם האזרחי. ב-11 ביוני 2020, מועצת המדינות העבירה חקיקה בעניין זה עם 31 קולות בעד, 7 נגד ו-7 נמנעים. החקיקה עתידה לאפשר לטרנסג'נדרים לשנות את מינם החוקי "ללא סיבוכים בירוקרטיים" אשר הוגדרו כניתוח להתאמה מגדרית, בדיקות רפואיות וכו' בעוד קטינים בגילאי 12 עד 18 יצטרכו הסכמה של אפוטרופוס חוקי כדי לבצע שינוי מגדר חוקי. ב-24 בספטמבר 2020 העבירה המועצה הלאומית את החקיקה ב-121 קולות בעד, 61 נגד ו-13 נמנעים. ב-2 בדצמבר 2020 אישרה מועצת המדינות את הצעת החוק בקריאה שנייה אך הציגה מגבלה של עד 16 שנים הסכמת אפוטרופוס חוקי להעברת הקטין שינוי מגדרי.
בנובמבר 2019, המועצה הגדולה של בזל-שטאדט הצביעה על הכללת "זהות מגדרית" בחוק המעצר שלה כדי "להגן טוב יותר על טרנסג'נדרים בכל הקשור להשמה במתקני כליאה".
ב-1 בינואר 2022, שווייץ הטמיעה תהליך חדש יעיל ופשוט להכרה בשינוי מגדרי המבוסס על הגדרה עצמית, ללא חיוב בהעברת גירושים, ניתוחים או מצבים רפואיים.
אינטרסקס
תינוקות אינטרסקסים (בעלי סימני מין זכריים ונקביים כאחד) בשווייץ עשויים לעבור התערבויות רפואיות עבור שינוי מאפייני המין שלהם. ארגוני זכויות אדם רואים יותר ויותר בניתוחים אלה כלקויים, אשר לטענתם, יש לבצעם רק אם הפונה מסכים לביצוע הניתוח על ידי דחיית ההתערבויות הרפואיות עד שיהיה רשאי להסכים לביצועם. בשנת 2012 פרסמו בתי החולים האוניברסיטאיים בז'נבה הנחיות האוסרות על רופאיהם לבצע הליכים אלה ללא הסכמת המטופל.
בשנת 2018, המועצה הלאומית, הבית התחתון של הפרלמנט, הביעה תמיכה במתאר מין "X" על מסמכי זהות, עם 107 הצבעות בעד. הצעה נפרדת לאפשר לאנשים אינטרסקסים להשאיר את מתאר המין שלהם ריק במסמכי זהות התקבלה גם היא עם 109 קולות בעד. המועצה הפדרלית עתידה לבחון את ההצעות ולהביע המלצות בנושא.
באפריל 2019, המועצה הגדולה של ז'נבה העבירה שתי הצעות, אחת פה אחד, נגד השימוש בהתערבויות רפואיות אלה בתינוקות אינסטרסקסים, אותם כינתה כ-"לקויים". הבקשות מציינות תוכנית פיצויים וייעוץ פסיכו-סוציאלי חינם לקורבנות, וכן פיטורי כל רופא או מנתח המבצעים הליכים אלו באנשים אינטרסקסים ללא הסכמתם.
תרומת דם
בשנות ה-80, נחקק איסור גורף על גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים לתרום דם בשווייץ. ביוני 2016, הכריז הצלב האדום השווייצרי כי יפנה בקשה ל-"Swissmedic", רשות הפיקוח של שווייץ על רפואה ומכשור רפואי, בבקשה לבטל את האיסור. על פי הכללים החדשים, אשר יושמו ב-1 ביולי 2017, גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים רשאים לתרום דם ותאי גזע אם לא קיימו יחסים במשך כשנה לפני התרומה.
בתחילת מאי 2017 אישרה המועצה הלאומית הצעה הקוראת לבטל את כל ההגבלות על תרומות דם מאת גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים אשר הצהירה כי "רק התנהגות מסוכנת צריכה להיות גורם לתרומת דם, לא הנטייה המינית של האדם". ההצעה, שהוגשה על ידי המפלגה הדמוקרטית-שמרנית של שווייץ, אושרה ברוב של 97 בעד ו-89 נגד. עם זאת, נדחתה על ידי מועצת המדינות ב-29 בנובמבר 2017. כתוצאה מכך, תקופת הגבלת השנה נשארת במקומה.
טיפולי המרה
בשנת 2016, חברת המפלגה הדמוקרטית-שמרנית של שווייץ, רוסמרי קוואדרנטי, הגישה בקשה מהממשלה הפדרלית של שווייץ לנקוט צעדים לאיסור על קיום טיפולי המרה בקטינים. המועצה הפדרלית השווייצרית כתבה בתגובה כי טיפולי המרה "אינם יעילים וגורמים סבל משמעותי לצעירים הכפופים להם" ויהוו "הפרה של חובות מקצועיות" מצד כל איש מקצוע המבצע אותם. לפיכך, כל התחייבות מקצועית המבצעת טיפולים מסוג זה עלולה להיות נתונה לסנקציות על ידי הרשויות הקנטונליות, בעוד עבירות פלילית ייקבעו על ידי בתי משפט בעת כל מקרה לגופו על פי המועצה הפדרלית.
בקיץ 2018 הופיעו דיווחים על מטפל שווייצרי שטען כי הוא "מסוגל לרפא הומוסקסואליות באמצעות הומאופתיה". לאחר הצהרתו פוטר המטפל באופן מיידי, בעוד נפתחה חקירה מול משרד הבריאות של ז'נבה. על פי המשרד, די באמונה כי הומוסקסואליות היא מחלה עבור פתיחת חקירה. איגוד הרופאים של הקנטון של ז'נבה מתאר טיפול המרה כ-"סוג של שרלטנות".
תנאי מחיה
מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, מצוין יום היציאה מהארון הבינלאומי בשווייץ עם אירועי פרסום שונים במטרה לעודד אזרחים שווייצרים המוגדרים כחלק מקהילת הלהט"ב לפתח קשר חיובי עם זהותם, במיוחד בקרב צעירים. היום מתקיים גם בבתי ספר תיכוניים, אוניברסיטאות ומוסדות נוספים ברחבי המדינה, לרוב במתכונת של סמינרים, סרטים, שאלונים, דיונים קבוצתיים וכו'.
מצעדי גאווה מתקיימים באופן שנתי ברחבי שווייץ. האירוע הגדול והוותיק ביותר הוא מצעד הגאווה בציריך, אשר נערך לראשונה בשנת 1994 ומשך בשיאו כ-50,000 מפגינים בשנת 2019. ברומאנדי, האזור דובר הצרפתית של שווייץ, מצעדי גאווה מתחלפים בציונם בערים שונות מדי שנה. במהדורת מצעד 2019, אשר התקיים בז'נבה, דווח מספר מפגינים של כ-35,000 איש. ערים נוספות בהן נערכים אירועים דומים כוללים את ברן, בזל, לוזאן, פריבור, סיון, לוגאנו ולוצרן. ישנם ארגוני זכויות להט"ב רבים הפועלים בשווייץ, הן ברמה הלאומית והן ברמה האזורית. ארגון הלסביות השווייצרי ("Lesbenorganisation Schweiz") נוסד ב-1989 עבור תמיכה בזכויות לסביות בפרט וקבלה חברתית עצמית וציבורית, בעוד הצלב הוורוד למען זכויות להט"ב ("Pink Cross for LGBT rights") נוסד ב-1993 עבור קידום זכויות הומוסקסואלים וביסקסואלים. ארגון הצלב הוורוד מתאר את מטרתו כ-"ייצג של הומוסקסואלים בתחומי הפוליטיקה, הממשל ודעת הקהל". רשת הטרנסג'נדרים השווייצרית ("Transgender Network Switzerland") פועלת למען שיפור תנאי מחיה של טרנסג'נדרים, המציעה את שירותיה לכל אדם טרנסג'נדר המבקש ייעוץ בנוגע לשינויים חוקיים במגדר ושם, גיוס לצבא שווייץ או בקשות מקלט. קבוצות נוספות כוללות את: דיאלוג ("Dialogai"), שנוסדה ב-1982 עבור הצעת קווי סיוע וייעוץ, "Zwischengeschlecht", עמותה הפועלת עבור ייצוג ותמיכה באנשים אינטרסקסים, "Queeramnesty" ו-"Rainbow Families", ארגון התומך במשפחות חד מיניות. ברמה הקנטונית, ישנם מספר קבוצות להט"ב בהן: "Vogay" בוו, "Alpagai" בואלה, "Homosexuelle Arbeitsgruppen Zürich" בציריך, "GayBasel" בבזל-שטאדט ו-"Imbarco Immediato" בטיצ'ינו. בנוסף, קיימות גם קבוצות נוער באוניברסיטאות שונות הכוללות את: בית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן, המכון הטכנולוגי של ציריך, אוניברסיטת לוזאן ואוניברסיטת סנט גאלן.
פוליטיקה
ישנם מספר פוליטיקאים המוגדרים כחלק מקהילת הלהט"ב בשווייץ באופן גלוי בהם קלוד ז'ניאק, חבר מועצת המדינות ונשיא המועצה הלאומית לשעבר וראש עיריית ציריך קורין מאוך, ראש העיר הלסבית הגלויה הראשונה של ציריך.
בין המפלגות הפוליטיות הגדולות בשווייץ, המפלגה הדמוקרטית-שמרנית, הליברלים, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, מפלגת הירוקים והמפלגה הליברלית הירוקה בעד חקיקת זכויות להט"ב בעוד שמפלגת העם השווייצרית מוגדרת כמתנגדת בדרך כלל.  למרות הבסיס הקתולי והשמרני הגדול שלה, מפלגת העם הנוצרית-דמוקרטית, הפכה יותר ויותר לתומכת בחקיקת נישואים חד-מיניים וזכויות להט"ב בשווייץ בשנים האחרונות, בעוד סקר משנת 2019 הראה כי 83% מהמועמדים למפלגה אשר התמודדו בבחירות הפדרליות באוקטובר היו בעד הכשרת נישואים חד מיניים. סקר משנת 2016 שבוצע על ידי הארגון "Pink Cross for LGBT rights" מצא תמיכת רוב של כ-94% בקרב מצביעי המפלגה הירוקים לחקיקת נישואים חד מיניים, 63% בקרב המצביעים הנוצרים-דמוקרטים ו-59% בקרב מצביעי מפלגת העם השווייצרית.
מצעד הפזמונים הבין-לאומי השנתי (2020 ואילך)
ערך זה עוסק במצעדי הפזמונים הישראליים השנתיים שנערכו החל משנת 2020.
מצעד הפזמונים הבין-לאומי השנתי הוא מצעד הפזמונים הלועזיים המרכזי של ישראל. המצעד נערך ומשודר ברדיו הישראלי מדי שנה לקראת סוף השנה האזרחית. השירים והמבצעים נקבעים על פי בחירת המאזינים, ולעיתים ניתן גם משקל לדרוג השירים במצעדים השבועיים אשר נערכו במהלך השנה.
על אף שלאורך השנים התקיימו בישראל מספר מצעדי פזמונים לועזיים, המצעד הבולט שבהם אשר מוצג בערך זה הוא מצעד הפזמונים הבין-לאומי השנתי של גלגלצ.
2020
שיר השנה הוא "Blinding Lights" של דה ויקנד. אנשי השנה במוזיקה הם בילי אייליש, דה ויקנד והארי סטיילס. השיר הגרוע של השנה הוא "WAP" של קארדי בי בהשתתפות מייגן די סטליון. השיר "Dance Monkey" של הזמרת האוסטרלית טונס אנד איי הוא השיר הראשון אשר מדורג שנתיים ברציפות בעשירייה הפותחת.
2021
הזמרת אדל קוטפת את שלושת התארים : "שיר השנה", "אלבום השנה" עם אלבומה "30" ו"אשת השנה במוזיקה". אנשי השנה הנוספים שנבחרו הם בילי אייליש ואד שירן.
2022
השיר As It Was של הזמר הארי סטיילס זוכה בתואר "שיר השנה" וגם בתואר "השיר הוויראלי של השנה", ומזכה את מבצעו בתואר "איש השנה במוזיקה" לצד הזמרת טיילור סוויפט וההרכב אימג'ין דראגונז. סטיילס קוטף גם את תואר "אלבום השנה" עם אלבומו "Harry's House". בשונה משנים קודמות, המצעד השנתי כולל 30 שירים בלבד במקום 40.