cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סנטה מריה (הר געש)
היסטוריה גאולוגית
סנטה מריה הוא חלק מרכס סיירה מדרה דה צ'יאפס (Sierra Madre de Chiapas) המתפרש במקביל לחופה המערבי של גואטמלה, כשבינו לבין האוקיינוס השקט מפריד מישור נרחב. הרי הגעש בחלק זה הם חלק מהקשת הגעשית של אמריקה המרכזית, שנוצרה כתוצאה מהפחתה של לוח קוקוס מתחת ללוח הקריבי בקצב של 9 ס"מ בשנה.
משערים כי ההתפרצויות בסנטה מריה החלו לפני כ-30,000 שנים. במשך כמה אלפי שנים היו ההתפרצויות קטנות ותדירות כשהן גורמות בהדרגה להיווצרות הר גדול בצורת חרוט שפסגתו מחודדת, שהגיע לגובה של 1,400 מטרים לערך מעל המישור שבו שוכנת כיום העיר קצאלטננגו. נראה כי בתקופה שלאחר ההתפרצויות שגרמו ליצירת החרוט השתנתה הפעילות הגעשית לתבנית של הפסקות ארוכות שהסתיימו בפליטה של לבה מלועות משניים בצדי ההר. נפח החרוט שנבנה בהתפרצויות היה כ-10 קילומטרים מעוקבים והוא היה בנוי מתערובת של בזלת ואנדזיט.
ההתפרצות של 1902
ההתפרצות ההיסטורית הראשונה של סנטה מריה התרחשה באוקטובר 1902. לפני 1902 היה ההר שקט למשך לפחות 500 שנים, וייתכן שאפילו למשך כמה אלפי שנים, אבל סימנים להתפרצות קרבה כבר החלו בינואר 1902, כאשר התרחש באזור נחיל של רעידות אדמה, ובאפריל 1902 הייתה בגואטמלה רעידת אדמה חזקה.
ההתפרצות החלה ב-24 באוקטובר וההתפוצצויות הגדולות ביותר התרחשו במהלך היומיים שאחר כך, תוך פליטה של כ-5.5 קילומטרים מעוקבים של מאגמה. התפרצות זו הייתה אחת הגדולות במאה ה-20, קטנה במעט בגודלה מהתפרצות של הר הגעש פינטובו ב-1991. עוצמת ההתפרצות מוערכת כדרגה 6 במדד התפרצות געשית (VEI), ולפיכך מוגדרת "התפרצות עזה מאוד". עמוד ההתפרצות הגיע לגובה של 25–27 קילומטרים, הלבה הגיעה למרחק של 9 קילומטרים מההר. הפומיס שנוצר בהתפרצות שיא זו נשר על שטח של כ-273,000 קמ"ר ואפר געשי מהתפרצות זו נתגלה בסן פרנסיסקו במרחק של 4,000 קילומטרים מההר. ההתפרצות קרעה את מרבית המדרון הדרום-מערבי של ההר, והותירה אחריה קלדרה בקוטר של מעל לקילומטר ובעומק של 300 מטרים המשתרעת מגובה של כ-2,300 מטרים מעל פני הים ועד קרוב לפסגת ההר.
בתקופת ההולוקן לא הייתה פעילות געשית בהר והאנשים המקומיים לא הכירו את הסימנים הסייסמיים של הפעילות שקדמה להתפרצות כסימני אזהרה מפני ההתפרצות. לפחות 5,000 איש מתו כתוצאה מהתפרצות עצמה והתפרצות מגפת המלריה שהייתה הגורם למותם של רבים נוספים.
סנטיאגואיטו
לאחר ההתפרצות של 1902 חלפו 20 שנים שבהן היה ההר רדום. ב-19 ביולי 1922 התחילו סדרת התפרצויות חדשות, כשכיפה געשית נוצרה וגדלה בקלדרה שנוצרה בהתפרצות של 1902. הכיפה הייתה דקיטית בהרכבה וקיבלה את השם סנטיאגואיטו (Santiaguito). הכיפה גדלה הן כתוצאה משפכי לבה (תהליך שהוולקנולוגים מכנים אקסוגני) והן כתוצאה מלחץ של המאגמה מלמטה (תהליך אנדוגני). נכון ל-2012 גובהו של סנטיאגואיטו הוא 2,500 מטרים מעל פני הים ונפחו כקילומטר מעוקב. מפסגת סנטה מריה ניתן כיום לצפות בהתפרצויות של סנטיאגואיטו המתרחשות כ-1,200 מטרים מתחת לפסגה.
אף על פי שמרבית ההתפרצויות מסנטיאגואיטו היו מתונות יחסית, התרחשו מדי פעם התפוצצויות עזות. ב-1929 התמוטט חלק מהכיפה תוך יצירת זרם פירוקלסטי שגרם למותם של בין 100 ל-5,000 תושבים. מפולות סלעים יצרו מדי פעם זרמים פירוקלסטיים קטנים, והופעת עמודי התפרצות של אפר געשי בגבהים של כמה קילומטרים מעל לכיפה היא תופעה תדירה.
סכנות שמקורן בהר
האזורים שמדרום לסנטה מריה מושפעים במידה ניכרת מהפעילות הגעשית בסנטיאגואיטו. מרבית הנזקים נגרמים מלהארים, המתרחשים לעיתים קרובות בעונה הגשומה בשל גשמים עזים הסוחפים את המשקעים הגעשיים הרופפים. העיירה אל פלמר (El Palmar), כ-10 קילומטרים מסנטיאגואיטו, נהרסה פעמיים בגלל להארים שמקורם בסנטיאגואיטו. עקב כך העיירה נבנתה במקום חדש בשם נואובו אל פלמר (Nuevo El Palmar). תשתיות כדוגמת כבישים, גשרים ועמודי חשמל נהרסו שוב ושוב. משקעים מהלהארים שמקורם בסנטיאגואיטו סתמו ערוצים וגרמו לשינוי נתיבים של נהרות עד לחוף האוקיינוס השקט.
קילוחי לבה מתרחשים לעיתים נדירות בסנטיאגואיטו, ונוטים לזרום לא יותר מכמה קילומטרים מהכיפה. המאגמה בסנטיאגואיטו עשירה בסיליקה ולכן היא צמיגה מאוד. זרמי הלבה נעים לכן לאט מאוד ואינם מהווים כמעט סכנה לחיי אדם, אם כי בהחלט ייתכן נזק לרכוש. לעומת זאת, זרמים פירוקלסטיים שמקורם בסנטיאגואיטו מהירים מאוד, ואלו מסוגלים לנוע למרחק של כמה קילומטרים.
סכנה אחת פוטנציאלית שתוצאותיה עלולות להיות הרות אסון היא התמוטטות הר סנטה מריה בעצמו. ההתפרצות של 1902 קרעה חלקים מהמדרון הדרומי של ההר, וכיום צד זה של ההר הוא צוק גבוה ותלול מאוד מעל סנטיאגואיטו. רעידת אדמה גדולה או התפרצות גדולה של סנטיאגואיטו עלולה לגרום למפולת סלעים אדירה שעלולה לכסות שטח של 100 קמ"ר. עם זאת, ההנחה היא שתסריט זה אינו סביר בטווח הקצר.
לאור הסכנות שמהווה ההר לאוכלוסיות השכנות הוא הוכרז על ידי האגודה הבינלאומית לוולקנולוגיה ולכימיה של פנים כדור הארץ (International Association of Volcanology and Chemistry of the Earth's Interior ) ב-1991 כאחד מ-16 הרי הגעש של העשור ("Decade Volcanoes"), ולכן כראוי למחקר מיוחד כחלק מ"העשור הבינלאומי להפחתת אסונות הטבע" של האו"ם.
קפוצ'ין שחור
קפוצ'ין שחור (שם מדעי: Sapajus nigritus) הוא מין קוף מסוג קפוצ'ין כהה שבמשפחת הצבוסיים. הוא חי בדרום ברזיל ובצפון ארגנטינה בטבע. בעבר נחשב לתת-מין של קפוצ'ין מצויץ.
תיאור
הקפוצ'ין השחור מגיע לאורך 34 עד 44 סנטימטרים ולמשקל של עד 4.5 קילוגרם, דומה לקפוצ'ין המצויץ. צבעו כהה יותר עם פרווה כהה-שחורה ופנים בהירות יותר עם שיער לחיים בלונדיני. החזה חום-זהוב והזנב שעיר ושחור, מותאם לאחיזה בענפים.
הקפוצ'ינים חיים בג'ונגלים ויערות החופים בסביבתם, בלהקות קטנות של 6 עד 20 פרטים המנוהלים בהיררכיה נוקשה. הם מבלים רוב הזמן בין העצים, אך ירדו לקרקע כדי ללקט אגוזים או חרקים ומזונות נוספים. כמו מרבית הקופים הם אוכלי כל המנצלים כל פיסת מזון אפשרית.
הקפוצ'ין מצוי בסיכון בטבע עקב פגיעה בבית גידולו ועקב ציד ומסחר לחיות מחמד. תת-המין הצפוני בעיקר נפגע מהפגיעה בבית גידולו והוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
תת-מינים
בעבר היה תת-מין נוסף - קפוצ'ין גדול-ציצה (S. n. robustus), שכיום נחשב למין עצמאי.
יובל בינדר
יובל בינדר (נולד ב-6 בספטמבר 1986) הוא קריין, מדבב, חקיין, שחקן ויוצר ישראלי, אשר משמש כמנהל קריאייטיב בחברת התוכן וההפקות "שרוטונים".
ביוגרפיה
בינדר נולד וגדל בתל אביב. בנה של הקריינית רויטל עמית, אחיינה של השחקנית יעל עמית ובן דוד של השחקנית תמר עמית יוסף.
קריירת משחק ודיבוב בילדותו
בשנת 1997 דיבב בינדר בסרט "בילבי" את דמותו של טומי ובמשחק המחשב "בת הים הקטנה" את דמותו של פלאונדר. שנה לאחר מכן, ב-1998, שיחק בינדר תפקידים שונים בתוכנית "רחוב סומסום" ו"קצפת".
קריירת משחק ודיבוב בבגרותו
בשנת 2009 החל בינדר להעלות סרטונים פרודיים לרשתות החברתיות העוסקים בנושאים שונים ואקטואליים, בפורמט של דיבוב מחודש לשירים וקטעים מגוונים מסרטים מוכרים. הבולט שבהם היה "סגרו את הפייסבוק" שזכה מעל למיליון צפיות.
בשנת 2012 הגיש פינה שבועית קבועה בתוכנית "צינור לילה", ותרם את קולו לסרט "מפצח האגוזים".
באותה שנה דיבב בינדר בסדרות "הפרוגלים" (בתפקיד בובר), "לאקי פרד", "דביבוני היער הירוק" (בתפקיד סדריק) ו"סיפורי ירקות - פיסטוקיו".
באותה השנה השתתף גם בתוכנית "בובה של מדינה" כחקיין של בנימין נתניהו, אביגדור ליברמן וירון לונדון.
בשנת 2014 כיכב לצידו של איתי שגב בתוכנית הילדים "המופע של טל.נט" ששודרה בערוץ 10, בבימויו של נועם ורדי.
בשנת 2018 דיבב בסדרות "השכנים שלי פיראטים" ו"ארתור והמינימונים" (בתפקיד דארקוס) ובסרטים "הנסיכה הגנובה" (בתפקיד לאסטור) ו"בלגאן בכוורת" (בתפקיד לארי, בסרט ובסדרת הטלוויזיה).
בשנת 2019 דיבב בסדרות "צער גידול בנות - הדור הבא" (בתפקיד קירק קמרון), "אלכסה וקייטי", "קאפקייק ודינו - עבודות כלליות" (בתפקיד הוגו והדוד צ'אנס), "קזופס", "נקמתה של ניק", "טובוט אתלון", "מלכת האי" (בתפקיד דב), "גורגורים" (בתפקיד פיטי), "מתחת לפני השטח", "מהיר ועצבני" ובסרטים "רקסי המלך", "מרגלים לא רגילים", "פוקימון הסרט: הכוח של כולנו", "נערה גבוהה" (בתפקיד שניפר), "קסם של מפלצת", "מליפיסנט - אדונית הרשע", "משפחת אדמס" ו-"קלאוס".
כמו כן השתתף בינדר בתוכנית "מועדון לילה" כחקיין בטכנולוגיית "Deep Fake" של בנימין נתניהו, יעקב ליצמן, אביגדור ליברמן וחסן נסראללה.
בשנת 2020 דיבב בסדרות "הרפתקאותיו המדהימות של קפטן תחתונים", "מכתב למלך" (האביר השחור ודמויות שונות), "ארצ'יבלד והדבר הגדול הבא", "גאוקו ילדת הדינוזאור" (בתפקיד ימאדה וביביליאן), "צ'יקו בון בון: הקוף הבונה" (בתפקיד קלארק), "גליצ'ים", ו"הילדים האחרונים בעולם" (בתפקיד דירק). באותה השנה דיבב גם בסרטים "ויק ההורס" (בתפקיד קפטן הלוואר), "סוניק - הסרט" (בתפקיד ווייד וויפל), "קארטינג" (בתפקיד קולין), "האירוע המרכזי" (בתפקיד פרנקי), "Becoming: הסיפור שלי" (בתפקיד קרייג רובינסון) ו"האחים סופר מריו - הסרט" (בתפקיד לואיג'י).
בשנת 2021 דיבב את אתוס, הקרדינל רישלייה והמלך לואי בסרט "דארטניאן ושלושת המוסקטרים". כמו כן דיבב בסדרת הטלוויזיה "בוא, כלב, בוא!".
בשנת 2023 דיבב בסרט "לירוי וסטיץ'" את רובן, לירוי ונוסי.
לאורך השנים שיחק בינדר שיחק במגוון רחב של פרסומות לגופים כגון "שטראוס", "הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים", "סלקום טי וי" , "גלידות נסטלה" ועוד, וכיכב בסרטוני רשת ויראליים.
קריירה כיוצר וחיים אישיים
בשנים 2008–2012 עבד בינדר כמהנדס QA ועורך וידאו ומשנת 2012 החל לעבוד בחברת "שרוטונים", שם הוא משמש כיום כמנהל הקריאייטיב.
במסגרת עבודתו יצר מאות סרטונים ויראליים שזכו למאות מיליוני צפיות, המוכר שבהם הוא "גמבה סטייל", פרודיה על השיר "גנגנם סטייל", שזכה למעל 61 מיליון צפיות והיה הקליפ העברי הנצפה בכל הזמנים במשך כעשור.
בינדר אחראי ליצירתן של מספר פרסומות רשת שזכו לדירוג גבוה במדד הפרסומות, ביניהן פרסומות לבנק דיסקונט, משרד החקלאות ולשכת סוכני הביטוח.
בשנת 2016 השתתף בתוכנית הריאליטי "הכוכב הבא" לצידה של עינת אזולאי, בביצוע השיר ההיתולי "תימני" אשר נכתב על ידיו במיוחד לתוכנית והולחן על ידי עמוס בן דוד.
בינדר מתגורר עם בת זוגו בתל אביב.
קראטה במשחקים האולימפיים
קראטה במשחקים האולימפיים נערכו לראשונה, ובפעם היחידה, במסגרת אולימפית באולימפיאדת טוקיו (2020).
קראטה במשחקים התקיימו בשתי קטגוריות: קומיטה וקאטה. בתחרות הקומיטה התחרו שישים מתחרים מרחבי העולם, לעומת עשרים בלבד שהתחרו בתחרות הקאטה. בשתי הקטגוריות התחרות קבוצות גברים וקבוצות נשים.
היסטוריה
עוד בשנות ה-70 ניסה ז'אק דלקורט להביא להצבעות בוועד האולימפי את אישור משחקי הקראטה במשחקים האולימפיים. בשנת 2009, בהצבעה שערך הוועד האולימפי הבינלאומי, קראטה לא קיבל את הרוב הדרוש של שני שלישים על מנת להפוך את הענף לספורט אולימפי.
בחודש ספטמבר 2015, קראטה נכלל ברשימת הענפים המועמדים להיחשב כספורט אולימפי יחד עם בייסבול, סופטבול, סקייטבורדינג, גלישת גלים, וטיפוס צוקים. באוגוסט 2016 הצביע הוועד האולימפי הבינלאומי בעד הכללת כל הענפים.
מבנה התחרות
תחרות הקראטה האולימפית העמידה שמונה מדליות זהב: שש לתחרות הקומיטה (עם שלוש קטגוריות משקל לכל מין) ושתיים לתחרות הקאטה (אחת לכל מין).
סמי תמימי
סמי תמימי (בערבית: سامي التميمي, תעתיק: סאמי אלתמימי; נולד בשנת 1968) הוא שף, מחבר ספרי בישול ומסעדן פלסטיני יליד מזרח ירושלים.
ביוגרפיה
תמימי נולד במזרח ירושלים למשפחה מוסלמית מסורתית המונה 6 אחים ואחיות ו-6 נוספים במשפחה המורחבת. אימו, נע'מה, שהייתה מקור ההשראה שלו בעיסוקיו הקולינריים, הלכה לעולמה כאשר היה בן 7.
קריירה מקצועית
תמימי עזב את בית הספר בגיל 15. בגיל 17 החל לעבוד כשוטף כלים במסעדה במלון הר ציון בירושלים. שנתיים לאחר מכן מונה שף אחראי לארוחות הבוקר במלון. בגיל 20 עבר לתל אביב, שם מונה לשף הראשי במסעדת לילית, בבעלותה של קרן הנדלר-קרמרמן ופיתח את העניין שלו בסגנון בישול המנצל חומרי גלם מקומיים, ממזג בין סוגי מטבחים שונים ומקפיד על תצוגה (ראו המטבח הקליפורני).
בעקבות הצעת עבודה שקיבל עבר בשנת 1997 להתגורר בלונדון, שם עבד כשף הראשי במעדניית "בייקר אנד ספייס" (Baker & Spice), שהתמחתה במטבח הים תיכוני. שם גם פגש את יותם אוטולנגי. בשנת 2002 השניים יסדו יחד עם נועם בר את מסעדת "אוטולנגי" בשכונת נוטינג היל בלונדון.
עד כה תמימי כתב ופרסם שלושה ספרי בישול שהפכו רבי-מכר ושהו ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס שבועות ארוכים. ביחד עם אוטולנגי, תמימי נמנה בין הישראלים שספריהם הם הנמכרים ביותר בחו"ל, לצד עמוס עוז ודוד גרוסמן . את הספר "אוטולנגי וסמי תמימי: ספר המתכונים" (הספר תורגם לעברית וראה אור בהוצאת כנרת בשנת 2010) ו-Jerusalem: A Cookbook כתב ביחד עם אוטולנגי. ספרו השלישי Falastin: A Cookbook יצא לאור בשנת 2020.
ספריו
ספריו של תמימי פורסמו באנגלית ותורגמו לעברית, צרפתית ולגרמנית. מביניהם, הספר Jerusalem: A Cookbook שכתב יחד עם אוטולנגי ויצא לאור בשנת 2012, נמכר במאות אלפי עותקים. הספר דורג במקום השני ברשימת ספרי הבישול המצליחים ביותר בארצות הברית.
חיים אישיים
תמימי מתגורר בלונדון עם בן זוגו ג'רמי קלי. הוא כותב, מצייר ומחבר שירה ערבית.
אלכסנדר בלב
אלכסנדר גאורגייב בלב (בבולגרית: Александър Георгиев Белев; 7 ביולי 1900, לום, נסיכות בולגריה – 9 בספטמבר 1944, קיוסטנדיל, ממלכת בולגריה) היה עורך דין בולגרי וראש הקומיסריון לענייני יהודים במשרד הפנים של בולגריה בתקופת מלחמת העולם השנייה. ארגן את גירוש יהודי מקדוניה ותרקיה למחנה הריכוז טרבלינקה, ותכנן את גירוש יהודי בולגריה לפולין.
ביוגרפיה
אלכסנדר בלב נולד בעיר לום בבולגריה לאב ממוצא ארומני ולאם ממשפחת מהגרים דלמטית. הוא למד משפטים באוניברסיטת סופיה ובהמשך כיהן כמזכיר הסינוד הבולגרי. ב-1930 היה שותף להקמתו ונמנה עם ראשי הארגון הימני הקיצוני "ראטניק" בבולגריה, אשר הפגין דעות אנטישמיות ועמד בקשרים עם התנועה הנאציונל-סוציאליסטית בגרמניה. בשנות ה-30 של המאה ה-20, החל לעבוד במשרד הפנים הבולגרי ונשלח מטעמו לגרמניה ביוני 1940, כדי ללמוד את חוקי נירנברג. הוא כיהן כראש המחלקה המשפטית במשרד הפנים, כעוזרו של שר הפנים פטר גברובסקי (שהיה מראשי הארגון "רטניק" בו פעל בלב). בלב ניסח את "החוק להגנת האומה" שהיה המקבילה הבולגרית של חוקי נירנברג, ושנכנס לתוקף ב-29 בינואר 1941. בעקבות החוק, ולאחר קביעת תקנת ה-26 באוגוסט 1942 בקבינט שנועדה לפתור את השאלה היהודית, הקים משרד הפנים הבולגרי קומיסריון (נציבות) לענייני יהודים, ובלב היה הראשון שעמד בראש הקומיסריון.
כראש הקומיסריון היה בלב פעיל בהטלת גזירות שונות על היהודים - היטלים ומסים, רישום והגבלת תנועה, אכיפת החובה לנוע עם סימן מזהה על הבגד (כוכב בצורת מגן דוד), ועוד. ב-22 בפברואר 1943, בתוקף תפקידו, הוא חתם על הסכם עם שליחו של אדולף אייכמן לבולגריה, אופטשורמפיהרר תיאודור דנקר, לגירוש 12,000 יהודי תרקיה ומקדוניה ו-8,000 יהודים נוספים מבולגריה לפולין. בלב ראה בהסכם הזה הקדמה לגירוש יהודי בולגריה כולה. הסכם בלב-דנקר היה אמור להיות חשאי, אולם הוא הודלף ליהודים מספר ימים לפני ביצועו, בידי ליליאנה פניצה, מזכירתו האישית של בלב.
בלב ארגן את גירוש יהודי תרקיה ומקדוניה, שלא היו רשמית אזרחים בולגרים. היהודים נאספו למחנות שהוכנו מראש, רכושם הוחרם על ידי המשטרה הבולגרית, והם הובלו באכזריות בקרונות רכבת פתוחים עד לגבול בולגריה, ומשם המשיכו באחריות הגרמנים עד לטרבלינקה. שתי הקהילות הושמדו לחלוטין, ומעט מאוד יהודים ניצלו. לעומת זאת, יהודי בולגריה לא גורשו, בשל התארגנות מהירה של היהודים עצמם ומספר בולגרים לא יהודים שהפעילו לחץ פוליטי ומוסרי על מלך בולגריה, בוריס השלישי.
מאוחר יותר ניסה בלב לארגן את גירוש כל יהודי בולגריה לפולין. גם במקרה זה התוכנית הודלפה, ובסופו של דבר סוכלה, ככל הנראה בהחלטה של מלך בולגריה.
עם הכיבוש הסובייטי של בולגריה, ניסה בלב להימלט מבולגריה, אך זוהה על ידי קבוצת פרטיזנים בתחנת הרכבת של העיר קיוסטנדיל, ונשבה על ידה. הקבוצה הטילה על אחד מחבריה, פרטיזן יהודי, להביא את בלב לסופיה, אך הפרטיזן ירה בו למוות והטיל את גופתו בצד הדרך.
טונגזי מאוהב
טונגזי מאוהב (באנגלית: Tongzhi in Love) הוא סרט תיעודי באורך 30 דקות בבימויו של רובי יאנג, המתאר את חיי ההומואים בסין. הסרט הופק על ידי תומאס לנון והוא כולל בתוכו מוזיקה מאת ביל פריזל ובריאן קין. בסינית, "טונגזי" פירושו "חבר"; מילה זו הפכה לכינוי סלנג למילה "הומו" במספר מדינות אסיאתיות.
הקרנת הבכורה העולמית של הסרט הייתה ב-18 ביוני 2008 ב-Silverdocs, פסטיבל קולנוע לסרטים תיעודיים בוושינגטון די. סי.; הקרנת הבכורה של הסרט בחוף המערבי של ארצות הברית הייתה ב-28 ביוני 2008, בפסטיבל הסרטים Frameline שבסן פרנסיסקו, שם הוקרן תחת הסרט "A Double Life". הסרט הוצג בפסטיבלי קולנוע רבים נוספים, וזכה במספר פרסים יוקרתיים, בהם "פרס גשר הזהב" לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-52 בסן פרנסיסקו, וכן בפרס הכסף ב-Mix Brasil Festival of Diversity.
ג'פרי שנדלר
ג'פרי שנדלר (אנגלית: Jeffrey Shandler) הוא חוקר תרבות יהודית ויידיש, ופרופסור חבר במחלקה למדעי היהדות באוניברסיטת ראטגרס. מחקריו עוסקים בתרבות וספרות יידיש, היהודים והתקשורת, יצוג השואה בתקשורת, פולקלור יהדות מזרח אירופה, ספרות ותרבות יהודי ארצות הברית.
ביוגרפיה
שנדלר קיבל תואר ראשון בספרות מסוורת'מור קולג' (Swarthmore College) בפילדלפיה, ותואר שני ודוקטורט בתוכנית ללימודי יידיש באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. היה עמית פוסט-דוקטורט במרכז ללימודי יהדות באוניברסיטת פנסילבניה. לימד במחלקה לעברית וללימודי יהדות באוניברסיטת ניו יורק, וכיום הוא פרופסור חבר באוניברסיטת ראטגרס.
בשנת 1999 יצא ספרו באנגלית "בזמן שאמריקה צופה: השואה בטלוויזיה" (While America Watches: Televising the Holocaust), אשר בוחן את ייצוג השואה במדיום הטלוויזיוני.
בשנת 2005 יצא ספרו באנגלית "הרפתקאות ביידיש-לנד" (Adventures in Yiddishland), אשר בוחן את השינויים שעברה השפה והתרבות היידית מתום מלחמת העולם השנייה, שבה הייתה שפה חיה ושימשה כשפת דיבור יום-יומית, לשפה בעלת משמעויות סימבוליות.
בשנת 2006 תרגם שנדלר את הספר "אמיל וקארל", שכתב בשנת 1938 הסופר היידי יעקב גלאטשטיין.
בשנת 2009 יצא ספרו באנגלית "יהודים, אלוהים ווידאוטייפ: דת ומדיה בארצות הברית" (Jews, God, and videotape: religion and media in America), אשר בוחן את השפעות אמצעי המדיה והתקשורת החדשים על החיים והטקסים היהודים בארצות הברית במחצית המאה האחרונה.
שנדלר חי עם בן זוגו, סטיוארט שיר.
אליפות העולם בשחייה 2022
אליפות העולם התשע עשרה בשחייה נערכה בבודפשט שבהונגריה בין 18 ביוני ל-3 ביולי 2022. האליפות כללה את חמשת המקצועות האולימפיים הכרוכים בשחייה: שחייה תחרותית, קפיצה למים, שחייה אומנותית, כדורמים ושחייה במים פתוחים.
ארצות הברית זכתה באליפות עם 18 מדליות זהב (17 מהן בשחייה), 14 מדליות כסף, 17 מדליות ארד ובסך הכל 49 מדליות (45 מהן בשחייה). הרפובליקה העממית של סין סיימה שנייה עם 18 מדליות זהב (זכתה בכל 13 מדליות הזהב האפשריות בקפיצה למים), 2 מדליות כסף, 8 מדליות ארד ו-28 מדליות בסך הכל.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה קבעה פינ"א במרץ 2022 שכל הספורטאים של רוסיה ובלארוס לא יוכלו להשתתף באליפות זו.
כדורמים
{| cellpadding="2"
איילט בצרה
איילט בצרה (בטורקית עות'מאנית: ایالت بصره) היה איילט של האימפריה העות'מאנית. שטחו המדווח במאה ה-19 היה.
היסטוריה
לבצרה היה בעבר ממשלה תורשתית (מולקיאט), אך היא צומצמה לאיילט רגיל כאשר נכבשה על ידי הסולטאן מהמט הרביעי. בשנת 1534, כאשר העות'מאנים כבשו את בגדאד, נכנע ראשיד אל-מוגאמיס, האמיר הבדואי ששלט אז בבצרה, לעות'מאנים. בצרה הפכה למחוז עות'מאני בשנת 1538, ומושל עות'מאני מונה עד 1546. מאוחר יותר הוכפף האיילט לאיילט בגדאד בתקופת השושלת הממלוכית בעיראק, אולם הוא הופרד מבגדאד שוב בין השנים 1850–1862.
פנטום (סרט)
פנטום (בפורטוגזית: O Fantasma; באנגלית: The Phantom or The Ghost) הוא סרט דרמה ארוטי פורטוגזי משנת 2000. סרט זה, אשר הוא סרט הביכורים של הבמאי ז'ואו פדרו רודריגס, הופק על ידי חברות ההפקות העצמאית Rosa Filmes.
תקציר העלילה
סרג׳יו הצעיר ויפה התואר (ריקרדו מנסס) עובד במשמרת הלילה באיסוף זבל ברחובותיה של ליסבון. חברתו לעבודה מגלה בו עניין רומנטי, אבל הוא לא מעוניין בה ומוצא מפלט אצל גברים מזדמנים כשהוא משוטט בעיר. בסופו של דבר סרג'יו מוקסם מאופנוע מלוטש ובעליו השחצן - צעיר אדיש לחלוטין לסרג'יו. דחפיו האפלים ביותר של סרג'יו משתחררים, ומדרדרים אותו במורד דרך מסוכנת של אלימות והשפלות.
תגובות וביקורות
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים של ונציה, בו השתתף כחלק מהתחרות הרשמית. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר ב-Newfest, פסטיבל הסרטים הלהט"בי בניו יורק, ובפסטיבל הסרטים "Entrevues" שבבלפור. בשנת 2001 ריקרדו מנסס היה מועמד לפרס גלובוס הזהב הפורטוגלי (פרס האקדמיה של פורטוגל) בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר.
פפירוס לונדון הרפואי
הפפירוס הרפואי מלונדון הוא פפירוס רפואי מצרי עתיק הכתוב בכתב היראטי. הפפירוס נשמר במוזיאון הבריטי בלונדון. הפפירוס הוא שילוב של מתכונים ועצות רפואיות מעשיות ולחשים מאגים. על פי סגנון הכתיבה מתוארך הפפירוס לסוף השושלת ה-18 במחצית המאה ה-14 לפנה"ס, כנראה תקופתו של תות ענח' אמון, והוא מתעד כנראה טקסטים קדומים. הפפירוס ידוע גם בשם BM EA 10059.
הפפירוס, שמקורו לא ידוע, נמסר כתרומה לידי המכון המלכותי של בריטניה הגדולה, ולאחר מכן בשנת 1860 הגיע לידי המוזיאון הבריטי. הפפירוס פורסם לראשונה בשנת 1912 בלייפציג, גרמניה על ידי ולטר ורסינסקי (Walter Wreszinski). הפפירוס הוא אחד מן הפפירוסים הרפואיים המצריים ששימשו לתיעוד שיטות ריפוי שהיו נקוטות במצרים העתיקה.
הפפירוס הוא באורך 2.10 מטר, ו-17 ס"מ רוחב. מצבו הפיזי גרוע. הפפירוס מקוטע, תחילתו וסופו חסרים. הוא כולל 19 עמודים ונכתב משני צידיו. הפפירוס כולל 61 מתכונים, מתוכם 25 מתכונים המתמקדים במרשמים רפואיים. יתרת המתכונים מוגדרים כלחשים. עיקרם של המרשמים עוסק בתלונות הקשורות בבעיות עור, גירויי עיניים ועיוורון, דימומים בעיקר בדרכים למניעת הפלה באמצעות כישוף ולחשים, גידולים וטיפול בכוויות. חלק מהלחשים משמשים בעת מתן תרופה מסוימת, אחרים צריכים להיאמר כדי להרחיק רוחות רעות היכולות להשפיע על המטופל והמטפל. חלק מהלחשים נכתבו בשפות שמיות צפון-מערביות וחלק בשפות מינואיות.
חלק מהחוקרים מעריכים כי שישה מרשמים העוסקים בטיפול בכוויות, מאשרות את המצאות נשורת געשית במצרים הקשורה להתפרצות הר הגעש בסנטוריני בתקופת הברונזה במאות ה-17–16 לפנה"ס לערך, ארבעה מרשמים מתארים את הטיפול בהשפעת האפר על העור, מרשם אחד מתאר את הטיפול במים שזוהמו על ידי אפר, ומרשם אחד מתאר את ההשפעה של גשם חומצי בעקבות הפיזור של אפר באטמוספירה.
עמותת אל אקצא
עמותת אל אקצא לפיתוח נכסי ההקדש האיסלמי היא עמותה הפועלת בחסות הפלג הדרומי של התנועה האיסלמית.
העמותה הוקמה ב-1991 בעמותה חברים: אברהים צרצור, סאמר בדוי, צפוות פריג', אחמד ריאן, גומעה אל קצאצי, חאלד ריאן.
מטרת הארגון
סיוע לגופים הפעילים בפיתוח נכסי ההקדש. סיוע לאחזקת ופיתוח אתרי מקומות קדושים למוסלמים בישראל. צדקה ועזרה לנזקקים ועניים.
הליכים משפטיים
ב-02/11/2021 הוגשה תלונה נגד עמותת אלאקצא בטענה לביצוע עבירות במסגרת החוק למניעת טרור על ידי ארגון "עד כאן" ופורום "בוחרים בחיים" של המשפחות השכולות  בטענה לביצוע עבירות במסגרת החוק למניעת טרור וכנגד חוק תקנות העמותות. בתלונה טענו הארגונים כי מנהלי העמותה בעבר ובהווה ביצעו עבירות של קבלת כספי טרור התלונה הובילה להחרמתם על ידי משרד הביטחון בגלל עבירות כנגד החוק ותקנות העמותות.
השייח' צפואת פריג', מקורבו של מנסור עבאס יו"ר רע"מ כתב: "לתרום לכיסוי הקנס הכספי שהטיל בית המשפט הישראלי… כדי למנוע עקירה של ארבע משפחות מירושלים", והוסיף "שותף ליציבות של אחיך הירושלמים בבתיהם ותחזק את איתנותם". בתחילת אוגוסט הודיעה העמותה על גיוס של 50 אלף שקלים שכבר הועברו לעברייני בנייה בשביל הקנסות.
מסגד אל אקצא
העמותת סיפקה ציוד חירום למרפאה למסגד אל-אקצא. בטקס אמר השייח' צפוות פריג' כי "הסיוע והציוד הרפואי ניתנו כחלק מהמאמצים הרבים, המבקשים לחזק את נוכחות עמנו בירושלים ובמסגד אל-אקצא ולסכל את התוכניות השיטתיות של היהודים, ועקירה נגד ירושלים ואנשיה".
ביקורת על העמותה
ארגון 'לך ירושלים' ותנועת 'אם תרצו' הוכיחו כיצד עמותת 'אל אקצא לפיתוח נכסי ההקדש האסלאמי' מנהלת קמפיין לגיוס תרומות למימון קנסות של עברייני בנייה.
ארגון "לך ירושלים"טען: "עמותת אל-אקצא היא הזרוע של התנועה האסלאמית ורע״מ בירושלים. העמותה הגבירה את פעילותה מתוך מטרה לפגוע באחדות העיר ולעקור את הריבונות הישראלית בירושלים.
דב כ"ץ
הרב דב כ"ץ (ב' בטבת תרס"ג, 1 בינואר 1903 - ט' בטבת תש"מ, 29 בדצמבר 1979) היה מנהל בתי הדין הרבניים, חוקר תנועת המוסר ומחבר סדרת "תנועת המוסר" על תולדותיה ואישיה. חתן פרס הרב קוק.
ביוגרפיה
נולד לרב יעקב כ"ץ, שכיהן כמשגיח בישיבת טלז. בתחילת שנת תרפ"ה (1924) עלה לארץ ישראל. בבחרותו למד בישיבת חברון. בתחילת שנות ה-30 נישא לאסתר, בתו של הרב זאב גולד, ממנהיגי תנועת המזרחי ומחותמי מגילת העצמאות. לאחר נישואיו למד בישיבת היכל התלמוד בתל אביב, שבה למדו אברכים בוגרי ישיבת חברון. במשך מספר שנים בשנות ה-40 שימש כר"מ ומנהל ישיבת תל אביב. לאחר הקמת המדינה היה הרב הצבאי של אזור תל אביב. לאחר פרישתו החל לעבוד במשרד הדתות, תחילה כיהן כמנהל המחלקה לרבנות ושיפוט רבני, ומשנת תשי"ז (1957) כמנהל בתי הדין הרבניים. בתפקידו, יזם לראשונה את פרויקט תיעוד פסקי הדין, "פסקי דין רבניים". הרב כ"ץ המשיך לכהן בתפקיד זה הרבה מעבר לגיל הפרישה משום שלא הושגה הסכמה בין שר הדתות והרבנים הראשיים על זהות מחליפו.
חקר את תנועת המוסר וחיבר את חמשת הספרים בסדרת "תנועת המוסר", המשמשים ספרי יסוד בנושא זה. על סדרת ספריו זכה בפרס הרב קוק לשנת תשט"ו-תשי"ז. כמו כן חיבר את הספר "פולמוס המוסר", העוסק בפולמוס שבין תומכי תנועת המוסר ומתנגדיה. הרצה על תנועת המוסר בכנסים ובימי עיון, בישיבות ובמוסדות חינוך, גם מטעם משרד החינוך. כמו כן פרסם עשרות מאמרים בנושא בבמות שונות. אחר פטירתו כונסו מאמריו בספר "דברי הגות וראות".
היה מחותן כפול של הרב רפאל קוק, רבה של טבריה.
ילדיו
לרב כ"ץ נולדו שני בנים ושבע בנות. בהם:
רן תלם
רן תלם הוא תסריטאי ומנהל בתעשיית הטלוויזיה בישראל.
ביוגרפיה
תלם גדל בהרצליה ושירת בצה"ל כקצין ביחידה 8200 של חיל המודיעין. למד לתואר ראשון בתסריטאות בחוג לקולנוע של אוניברסיטת תל אביב, אך לא סיים את לימודיו. במהלך לימודיו שימש כתסריטאי בערוץ הילדים ובערוצים נוספים.
תלם שימש כסיידקיק בתוכנית "פרפר לילה" בהגשתו של טל ברמן, ששודרה בערוץ 2 בשנים 1997–2000, והגיש בה את הפינה "מדריך תלם לחיים".
בשנת 2000 הוציא את ספרו "לא הולך בתלם - מדריך למשתמש בחיים, ומונה למנהל פיתוח התוכניות בשידורי קשת. בין היתר היה אחראי לפיתוחן של תוכניות הריאלטי "קחי אותי שרון" ו"כוכב נולד". כעבור ארבע שנים, מונה לסמנכ"ל הטלוויזיה של אולפני הרצליה.
תלם היה העורך הראשי של התוכנית מועדון לילה, ובעונה הראשונה והשנייה שלה גילם דמויות שונות במערכוני רחוב. בשנת 2005 היה חלק מקבוצת כאן שהתמודדה על המכרז החדש בערוץ 2 אך לא זכתה. ב-2008 חזר לקשת והחל לשמש כסמנכ"ל התוכן של הזכיינית. בתפקיד זה, תלם שימש כמפיק בפועל של הסדרה האמריקאית "הומלנד" אשר מבוססת על הסדרה הישראלית "חטופים", וזכתה בארבעה פרסי אמי בשנת 2012.
בשנת 2014, קיבל את פרס ה"פורמט טרנדסטר" מטעם MIPCOM. בספטמבר 2015 פרש מתפקידו כסמנכ״ל התוכן של שידורי קשת.
ב-2016 מונה תלם לתפקיד מנהל פיתוח התוכן הבינלאומי בקבוצת "Mediapro" הספרדית, בה הוא אחראי על פיתוח תוכן במשרדי הקבוצה ברחבי העולם.
חיים אישיים
תלם נשוי ואב לשלושה.
ננסי קרי גרג
ד"ר ננסי ג'יין קרי גרג (באנגלית: Nancy Jane Currie-Gregg; נולדה ב-29 בדצמבר 1958) היא מהנדסת אמריקאית, קצינה בצבא ארצות הברית ואסטרונאוטית מטעם נאס"א. במסגרת שירותה בנאס"א, קרי גרג השתתפה ב-4 משימות בחלל: STS-57 (1993), STS-70 (1995), STS-88 (1998) ו – STS-109 (2002). סך הכל, היא שהתה בחלל 41 ימים, 15 שעות ו-32 דקות. בנוסף לתרומתה כאסטרונאוטית, קרי גרג שירתה בצבא ארצות הברית במשך כ-23 שנים. כיום, היא מכהנת כפרופסור להנדסה, תעשייה וניהול באוניברסיטת A&M במדינת טקסס.
קורות חיים
ננסי ג'יין קרי גרג נולדה בשנת 1958 בעיר וילמינגטון שנמצאת במדינת דלאוור שבארצות הברית. אף על פי שנולדה בדלאוור, העבירה את רוב ילדותה בטרוי, אוהיו ומחשיבה אותה כעיר מולדתה. בשנת 1980, קרי גרג סיימה בהצטיינות תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת אוהיו. בשנת 1985, סיימה תואר שני בהנדסת בטיחות באוניברסיטת דרום קליפורניה. לאחר מכן, בשנת 1997, סיימה את לימודי הדוקטורט שלה באוניברסיטת יוסטון להנדסה תעשייתית בדגש על מערכות אוטומטיות והנדסת אנוש מטעם. קרי גרג שירתה בצבא ארצות הברית במשך כ-23 שנים והגיעה עד לדרגת קולונל, אחת הדרגות הגבוהות ביותר בסולם הדרגים הצבאיים. קרי גרג השתתפה ב-4 משימות שונות במסגרת הקריירה שלה בסוכנות החלל האמריקאית נאס"א ושהתה במצטבר יותר מ-1000 שעות בחלל . כיום, קרי גרג בת 62 ונשואה לטימות'י גרג. יחד עם בן זוגה, היא הקימה משפחה בת 3 נפשות (ילדה אחת). לשניים יש גם נכדה אחת מאותה ילדה.
פעילות מחקרית
קרי גרג השתתפה ב – 4 משימות שונות במסגרת הפעילות שלה בחלל מטעם נאס"א. המשימה הראשונה, STS-57, ונערכה בין התאריכים 21 ביוני עד 1 ביולי בשנת 1993. במסגרת המשימה, קרי גרג ושאר החזירו לחלל נשא לווייני. בנוסף, שני אסטרונאוטים מחברי הצוות הלכו הליכת חלל (space walk) כאשר קרי גרג הייתה אחראית על הפעלת הזרוע הרובוטית ששומרת עליהם. במשימה זו, האסטרונאוטים הקיפו את כדור הארץ 155 פעמים במשך 239 שעות ו-45 דקות  . המשימה השנייה, STS-70, נערכה בין התאריכים 13 ביולי עד 22 ביולי 1995. כאשר שהתה בחלל במשימה זו, היא ערכה עשרות אלפי ניסויים אשר עוסקים במדעי החיים והרפואה   . המשימה השלישית, STS-88, נערכה בין התאריכים 4 בדצמבר עד 15 בדצמבר 1998. משימה זו הייתה משימת ההרכבה הראשונה של תחנת החלל הבינלאומית. המטרה העיקרית של המשימה הייתה לחבר בין המודול האמריקאי ((Unity למודול הרוסי (Zarya). גם במשימה זו, תפקידה העיקרי של ד"ר קרי גרג היה להפעיל את הזרוע הרובוטית של המעבורת. הזרוע הרובוטית שלפה את המודול הרוסי וחיברה אותה למודול האמריקאי, Unity. בנוסף, צוות המשימה פרש שני לוויינים קטנים בחלל. במשימה זו, הקיפו האסטרונאוטים את כדור הארץ 185 פעמים במשך 283 שעות ו-18 דקות. המשימה הרביעית, STS-109, נערכה בין התאריכים 1 במרץ עד 12 במרץ,2002. המטרה העיקרית במשימה זו הייתה לתקן מספר תקלות שאירעו בטלסקופ האבל. כמו בשאר המשימות הקודמות, גם פה קרי גרג הפעילה את הזרוע הרובוטית ואחזרה את הדאטה .
פרסים והוקרה
קרי גרג זכתה בשלל פרסים לאורך חייה, ביניהם:
•	Distinguished Graduate of the Army Air Defense Artillery Officer Basic Course (1981)
•	Honor Graduate of the Army Aviation Officer Advanced Course (1986)
•	Defense Superior Service Medals (2)
•	Legion of Merit
•	Defense Meritorious Service Medal
•	Army Service Ribbon
•	NASA Outstanding Leadership Medal (2005)
•	NASA Exceptional Service Medal (1998, 2012)
•	NASA Flight Simulation Engineering Award (1988)
•	NASA Space Flight Medals (4)
•	Silver Snoopy award
•	Ohio Veteran's Hall of Fame (1994)
• (Troy, Ohio Hall of Fame (1996
•	Ohio State University Army ROTC Hall of Fame (1996)
•	Silver Order of St. Michael, Army Aviation Award (1997)
תומאס וורת'ינגטון
תומאס וורת'ינגטון (באנגלית: Thomas Worthington; ) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושל אוהיו השישי.
ראשית חייו
תומאס וורת'ינגטון נולד במחוז ברקלי, ליד צ'ארלס טאון, שבקולוניית וירג'יניה (כיום בתחומי וירג'יניה המערבית). ב-1769 הוא נשא לאישה את אלינור סוורינגן, שהצטרפה אליו במעבר למחוז רוס שבאוהיו, שם הם העניקו לעבדיהם את חירותם. הבית שבסופו של דבר הם בנו ליד העיר צ'יליקות'י, נקרא "אחוזת אדנה" (Adena Mansion), שנתן את שמו ל"תרבות האדנה" הפרה-קולומביאנית שהתקיימה בין השנים 500 לפנה"ס - 100 לספירה וזוהתה לראשונה בתל שניצב בשטח האחוזה. הראשונה מבין עשרת ילדיהם, הבת מרי, נישאה לימים לדייוויד מקומב, אחד ממנהיגי המהפכה הטקסנית. בנם הבכור, ג'יימס סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית, הגיע לדרגת בריגדיר גנרל במיליציה של אוהיו, ובהמשך לחם במלחמת ארצות הברית-מקסיקו ובמלחמת האזרחים.
קריירה
ב-1803 נבחר וורת'ינגטון כאחד משני הסנאטורים הראשונים של אוהיו, וכיהן בתפקיד זה עד 1807. הוא שב לסנאט בדצמבר 1810 בעקבות התפטרותו של ריטרן ג'. מגז הבן, וכיהן הפעם עד דצמבר 1814, כאשר הוא התפטר בעקבות זכייתו בבחירות למשרת מושל אוהיו. ב-17 ביוני 1812 התקיימה בסנאט ההצבעה על הכרזת מלחמה על בריטניה. וורת'ינגטון הצביע נגד ההחלטה, אך היא התקבלה ברוב של 19 תומכים מול 13 מתנגדים וכך פרצה מלחמת 1812.
כמושל נבחר וורת'ינגטון לכהונה שנייה ב-1816. הוא העביר את בירת המדינה מצ'יליקות'י לקולומבוס. בבחירות של 1818 הוא לא התמודד לכהונה נוספת.
מותו והנצחתו
תומאס וורת'ינגטון נפטר בניו יורק ב-20 ביוני 1827. הוא נטמן בתחילה באחוזת אדנה, ומאוחר יותר נקבר בבית הקברות גרנדוויו שבצ'יליקות'י.
וורת'ינגטון חבר ב"היכל התהילה של אוהיו". הוא ידוע כ"אבי קבלתה של אוהיו כמדינה". העיר וורת'ינגטון שבאוהיו קרויה על שמו, וכן בית ספר תיכון בעיר.
בארות
בְּאֵרוֹת הייתה עיר גבעונית בתקופת המקרא. בניגוד לעמי הארץ השונים, בחרו הגבעונים להימנע מלהילחם בשבטי ישראל. הם התחזו לשבט נודדים וכרתו בערמה ברית שלום עם שבטי ישראל בראשות יהושע בן נון. ומכוחה של הברית לא נלחמו בהם השבטים והם נשארו לשבת בארץ, כמסופר בספר יהושע:
בתקופת ההתנחלות שויכה בארות לנחלת שבט בנימין, על פי המסופר בספר יהושע:
ילידי בארות ידועים הם רכב ובענה אשר הרגו את איש בשת:
וכן, "נַחְרַי הַבֵּרֹתִי נֹשֵׂא כְּלֵי יוֹאָב בֶּן צְרוּיָה".
במאה ה-20 הוצע לזהותה בחִרבת אל ברג' (שבשכונת רמות אלון שבצפון-מערב ירושלים), או באל בירה ליד רמאללה.
ג'ואנה גוינג
'''ג'ואנה סי. גוינג (באנגלית: Joanna Catherine Going'''; נולדה ב-22 ביולי 1963) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. התפרסמה בזכות תפקידה הראשי באופרת הסבון האפלה "צללים אפלים" ותפקידיה המשניים בסרטים "פאנטומס", "עץ החיים" ו"ואייט ארפ".
ביוגרפיה
גוינג נולדה בוושינגטון די. סי. ללוריאן, אשר עבדה במשטרת וושינגטון ולפרקליט ג'ון בורק גוינג. הגדולה מבין שישה ילדים. למדה במשך כשנתיים ב"מכללת אמרסון" שבבוסטון לפני שהתקבלה ללימודים ב"אקדמיה האמריקאית לאומניות דרמטיות".
קריירת משחק
גוינג החלה את הקריירה שלה ב-1987 כשחקנית באופרת הסבון "עולם אחר" בה שיחקה במשך כשנתיים. זכתה להכרה ולהערכה רבה בשנת 1991 על הופעתה בתפקיד ויקטוריה וינטרס בסדרת הרימייק לאופרת האימה "צללים אפלים". בסדרה הופיעה לצידו של ג'וזף גורדון-לוויט בתפקידו הגדול הראשון כשהיה בן 10. גוינג עשתה את הופעתה הקולנועית הראשונה בשנת 1994 במערבון "ואייט ארפ", בו שיחקה בתפקיד השחקנית ג'וסי מרקוס אשתו של איש החוק ואייט ארפ (קווין קוסטנר). ב-1997 שיחקה בדרמת הנעורים "להמציא את האהבה" בהפקתו של רון הווארד לצידן של ליב טיילר וג'ניפר קונלי ובסרט הפשע "תככים בטלסה". ב-1998 שיחקה בתפקיד ראשי במותחן האימה "פאנטומס" בתור הד"ר לרפואה ג'ניפר פייג' ושיחקה לצידו של ברנדן פרייזר בדרמה הקומית "עדיין נושם".
בשנת 2002 שיחקה בקומדיה "שכחו אותי בבית 4" בתפקיד נטלי איתה מתחתן פיטר אביו של הילד קווין מק'אליסטר. בשנת 2003 השתתפה במותחן "משחק המושבעים".
בשנת 2011 חזרה לשחק בסרט הדרמה מועמד שלושה פרסי אוסקר "עץ החיים" של טרנס מאליק. בסרט הופיעה בתפקיד אשתו של ג'ק או'בריין (שון פן).
בשנת 2014 שיחקה בעונה השנייה של בסדרת הדרמה הפוליטית של נטפליקס "בית הקלפים", בתפקיד טריסיה ווקר, אשתו של גארט ווקר והגברת הראשונה של ארצות הברית. באוקטובר שנה זו עלתה סדרת הדרמה "ממלכה", בהשתתפותה של גוינג בדמותה של כריסטינה קולינה, אשתו המנוכרת של אלביי ואמם של ג'יי ונייט. את תפקידה זה עשתה למשך כל שלוש עונות הסדרה, כאשר העונה השנייה הייתה מחולקת לשני חלקים שעלו ב-2015 ו-2016 בהתאמה והעונה השלישית עלתה ב-2017.
בשנת 2017 התארחה בסדרות הטלוויזיה "חוק וסדר: מדור מיוחד" ו"התנהגות טובה" של רשת TNT.
בשנת 2018 שיחקה בסרט הקולנוע "נוסטלגיה" בתפקיד מארג' לצידו של ג'ון האם. בשנה זו בנוסף התארחה בפרק שמונה של העונה השנייה בסדרת הטלוויזיה "שושלת" ברשת The CW, כמימי רוז פרסקוט.
חיים אישיים
באוקטובר 2004 נישאה גוינג לשחקן דילן וולש, ולהם בת משותפת בשם סטלה האבן. ב-15 בדצמבר 2010, הודיע וולש כי הגיש בקשת גירושין. הגירושין הסתיימו בדצמבר 2012.
שרה ספרינגמן
פרופסור שרה מרסלה ספרינגמן (באנגלית: Sarah Marcella Springman; נולדה ב-26 בדצמבר 1956 בלונדון, אנגליה) היא טריאתלטית עבר בריטית, מהנדסת, ואקדמאית. כיום היא הרקטור של המכון הטכנולוגי של ציריך (ETH Zurich) המחקר שלה עוסק באינטראקציות של מבנים מוצקים והאספקטים הגאוטכניים של מפגעי טבע, בדגש על מפולות והפשרה של אדמות קפאת-עד.
קריירה אקדמית
פרופסור ספרינגמן למדה מדעי ההנדסה ומכניקת מוצקים באוניברסיטת קיימברידג', שם קיבלה דוקטורט בשנת 1989. היא עבדה במשך חמש שנים כמהנדסת במספר פרויקטים באנגליה, פיג'י ואוסטרליה. ספרינגמן כיהנה פעמיים כראש המכון הטכנולוגי של ציריך (פעם ראשונה בשנים 2001–2005, ופעם שנייה משנת 2009 עד 2011). בנוסף, היא גם שירתה כמנהלת של המכון הטכנולוגי של ציריך למפגעי טבע בשנים 2007–2009, וכסגן ראש המחלקה להנדסה אזרחית, סביבתית וגיאומטית בשנים 2013-2014.
היא שימשה כפרופסור במכון הטכנולוגי של ציריך משנת 1997. ספרינגמן פרסמה מספר גדול של מאמרים מדעיים העוסקים באינטראקציות של מבנים מוצקים והאספקטים הגאוטכניים של מפגעי טבע, בדגש על מפולות והפשרה של אדמות קפאת-עד ומידול גאוטכני לפיתוח פתרונות שיוכלו לפתור בעיות בתכנון מבנים. בנוסף ספרינגמן גם סקרה וערכה מגוון רחב של פרסומים מדעיים. היא תרמה ליותר מ-100 מצגות בכנסי שופטים והעבירה הרבה הרצאות מרכזיות. בנוסף לכך, ספרינגמן פעילה במספר ארגוני מחקר בשווייץ ובארצות אחרות, כולל שבע שנים במועצת המדע והטכנולוגיה של שווייץ (2000-2007). כיום היא חברה באקדמיה השווייצרית למדעי ההנדסה (SATW) ובאקדמיה המלכותית להנדסה. ספרינגמן פיקחה על 24 תזות במהלך הקריירה שלה, ונתנה השראה לנשים צעירות ללמוד הנדסה באקדמיה.
קריירה ספורטיבית
ספרינגמן ייצגה את בריטניה בטריאתלון בשנים 1983–1993. היא התחרתה במשחקי חבר העמים הבריטי בשנת 1990. היא זכתה ב-21 מדליות בתחרויות טריאתלון ודואתלון של ה-ETU (European Triathlon Union) (בכל המרחקים), שלוש מדליות זהב אישיות וחמש קבוצתיות. כמו כן, היא גם סיימה מקום חמישי בתחרות איש הברזל העולמית בשנים 1985 ו-1987. בנוסף, היא התחרתה בשני גביעי עולם לחתירה של פדרציית החתירה הבינלאומית (FISA) בקטגוריית יחיד בשנת 1997.
ספרינגמן נבחרה לראשונה לכהן כחברת דירקטוריון של פדרציית הטריאתלון הבריטית (BTF) בשנת 1984, והחזיקה בתפקיד עד שנת 1985. בשנים אלו היא יזמה והובילה מספר מחנות אימונים במחירים מופחתים כדי להכיר לנשים את עולם הספורט. היא ייסדה את ועידת הנשים בהתאחדות הטריאתלון העולמית (ITU) בשנים 1990–1992, ונבחרה לסגנית נשיא ה-ITU בשנת 1992, תפקיד בו החזיקה עד שנת 1996.
בתקופת כהונתה המוצלחת כסגנית נשיא הארגון, היא קידמה את כניסת ענף הטריאתלון למשחקים האולימפיים, ולמשחקי חבר העמים הבריטי. בשנת 2007 מונתה ספרינגמן ליושבת ראש ונשיאת ה-BTF.
בשנת 2009 היא מונתה לארבע שנים נוספות בתפקיד, לאחר שנבחרה לכהן כאחת מארבעה סגני הנשיא של הITU. היא הייתה אחראית להובלת המהלך של ה-ITU להכללת ענף הפאראטריאתלון במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת ריו 2016. כמו כן, הייתה אחראית על קידום המכרז להכללת מקצה הטריאתלון המעורב במשחקי חבר העמים הבריטי. היא נבחרה בשנית לדירקטוריון של ה-ITU כסגנית נשיא ראשונה בדצמבר 2012 וכיום היא חברת כבוד של הארגון. כיום היא משמשת כיועצת לדירקטוריון של ה-BTF לקשרים בינלאומיים עם ה-ITU וה-ETU.
פרס ההוקרה על שם ג'יין טומלינסון עבור תרומה מיוחדת לענף הטריאתלון הוענק לה בשנת 2011. בשנים 1993–1997 היא הייתה חברת המועצה של הספורט בבריטניה.
פרסים
בשנת 1997 פרופסור ספרינגמן קיבלה את התואר קצינה במסדר האימפריה הבריטית עבור תרומתה לספורט, ובשנת 2012 את דרגת המפקד במסדר. בשנת 2013 היא קיבלה את התואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת באת'. בשנת 2009 היא נבחרה להיות חברה באקדמיה המלכותית (של בריטניה) להנדסה.
לי אן וילסון
לי אן וילסון (באנגלית: Lee Anne Willson; נולדה ב-1947) היא אסטרונומית אמריקאית, המתמחה בכוכבי מירה.
השכלתה וראשית חייה
וילסון קיבלה תואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת הרווארד ב-1968. וילסון רצתה לקחת קורס לפיזיקאים מתקדמים על אף שלא היה לה את כל הידע המוקדם הדרוש, לכן שוחחה עם הפרופסור אשר העביר את הקורס, הוא ייעץ לה לא לקחת את הקורס כי הוא לא כל כך אוהב בנות. בתגובה לדבריו של הפרופסור, היא הגיבה, "אני אראה אותך בכיתה ביום שני". לא היו לה קשיים יוצאי דופן לסיים את הקורס. החל מ-1968 ועד 1969, היא למדה בסטוקהולם במסגרת תוכנית חילופי הסטודנטים – תוכנית פולברייט ובתמיכת הקרן האמריקאית-סקנדינבית.
וילסון למדה באוניברסיטת מישיגן שם היא סיימה בשנת 1970 תואר שני באסטרונומיה ובשנת 1973 דוקטורט באסטרולוגיה. במהלך לימודיה, היא העבירה סמינר על משתני מירה. המחקר שלה התעמק בהם והיא המשיכה לחקור אותם באוניברסיטת איווה.
קריירה והישגים
בשנת 1973, וילסון הועסקה באוניברסיטת איווה. שם הוענקה לה משרת קביעות. היא מעידה כי היה לה עמוס כפול מזה של שאר הפרופסורים, מאחר שההנחה של הקולגות שלה הייתה שהיא מלמדת באוניברסיטה על-מנת להישאר עסוקה. על אף הקושי היא המשיכה לעבוד באוניברסיטת איווה על מנת לשפר את תוכנית האסטרונומיה של המוסד.
וילסון עבדה יחד עם המדען סטיבן היל ויחד הם פיתחו תאוריה על פעימות של כוכבי מירה. לטענתם, כוכבי מירה פעמו באופן שונה ממה שטענו שאר התיאוריות על כוכבי מירה באותה תקופה, אך היא אושרה לאחר עשר שנים. היא חקרה אם כוכבים אשר נמצאים בסדרה הראשית מאבדים ממסתם בזמן שהם פועמים, היא ציינה ש"-לאיבוד מסה בקרב כוכבים כאלה יהיו השלכות רבות, כולל את האפשרות שהכוכבים הכי עתיקים בעצם לא כל כך עתיקים כמו שאנשים חושבים. זה יהיה טוב מאחר שאחרת היקום צעיר יותר מחלק מהכוכבים – וזה פשוט לא אפשרי!". השפעות נוספות יסבירו למה יש יותר כוכבים במסות מסוימות ופחות במסות אחרות.
בין תפקידה הנוספים שמילאה באקדמיה: עמיתה אורחת במכון המחקר הקנדי לאסטרופיזיקה תאורטית בשנת 1985; אסטרונומית אורחת באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 2007; פרופסורית אורחת באוניברסיטת אופסלה בשנת 1991 ובשנים 2003 – 2004; פרופסורית אורחת באוניברסיטת מינסוטה בשנת 1991 ובשנים 2003 – 2004; פרופסורית אורחת במרכז האסטרופיזיקאים של הארוורד-סמית'סוניאן בשנים 2003 – 2004. וילסון פעלה במשך כמעט 20 שנים מחייה באגודה האסטרונומית האמריקאית, שם היא הייתה חלק מהמועצה (1993–1996), ועדת הפרסום (2006–2010) וסגנית נשיא (2009–2012).
עד אוקטובר 2004, היא שירתה בתור חברת מועצה באגודה האמריקאית של משקיפי כוכבים משתנים במשך ארבע קדנציות, סגנית מנהל בכירה במשך שתי קדנציות, נשיאה במשך שנתיים, ונשיאה לשעבר במשך שנתיים. וילסון הייתה גם בדרקטוריון של איחוד האוניברסיטאות למחקר אסטרונומי בין השנים 1989–2002. וילסון מרוצה מעבודתה ולכן אמרה "אני חושבת שמה שאני עושה זה הרבה יותר כיף מלהיות אסטרונאוט".
פרסים
וילסון זכתה בפרסים רבים, ביניהם פרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה בשנת 1980 ובפרס מרית הארבעים מהאגודה האמריקאית של משקיפי כוכבים משתנים בשנת 2008. היא תומכת מאוד בנשים שעוסקות / רוצות לעסוק במדע. היא נבחרה להיות עמיתת מורשת האגודה האסטרונומית האמריקאית בשנת 2020.
חייה האישיים
ב-19 ביולי, שנת 1969, לי אן נישאה לסטיבן ג'יי וילסון, פרופסור למתמטיקה מאיווה. נולדו להם שני ילדים. וילסון הייתה הנשיאה של מועדון ההחלקה האומנותית באיימס למשך בערך חמש שנים.
טייט דונובן
טייט באקלי דונובן (אנגלית: Tate Buckley Donovan; נולד ב-25 בספטמבר 1963) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ובמאי אמריקאי. זכה לפרסום בזכות הופעותיו בסדרות "Damages", "The O.C." ובסרטים "ארגו", "הרקולס", "לילה טוב ובהצלחה" ו"על הכוונת".
ביוגרפיה
דונובן הצעיר מבין שבעה אחים ואחיות נולד בניו יורק סיטי לאיליין פרנס וג'ון טימותי דונובן שהיה מנתח במקצועו. דונובן אירי במוצאו למד באוניברסיטת דרום קליפורניה שם הכיר את חבריו כוכב הקולנוע ג'ורג' קלוני ואת הקולנוען גרנט הסלוב, שהפיקו את הסרט "ארגו". דונובן היה מאורס לכוכבות הקולנוע איתן שיחק סנדרה בולוק וג'ניפר אניסטון, אך לא התחתן. נישא בשנת 2005 לתסריטאית קורני קינגסבארי והתגרש לאחר 3 שנים.
טלוויזיה
בין 2003 ל-2006 שיחק דונובן בשתי העונות הראשונות של סדרת הדרמה "The O.C." בתפקיד ג'ימי קופר אביה של הנערה מריסה קופר (מישה ברטון). ב-2007, הוא התארח בפרק בסדרה "חוק וסדר: כוונה פלילית". באותה שנה ועד 2010 הוא שיחק בסדרת הדרמה "Damages" בתפקיד טום שייז השותף הבכיר במשרד עורכי הדין של פאטי הייז (גלן קלוז), אותו גילם במשך 3 עונות. דונובן ביים עבור הסדרה חמישה פרקים.
בשנת 2014 שיחק בסדרת הטלוויזיה 24 בתפקיד מארק בודרו ראש סגל הבית הלבן. ב-2015, הוא התארח בפרק בסדרה "הסקס של מאסטרס". בשנת 2016, הוא שיחק בסדרה "האיש במצודה הרמה" והתארח בפרק בסדרות "אלמנטרי" וללא גבולות. בין השנים 2018–2020, שיחק בסדרה "מקגייוור".
קולנוע
דונובן החל את דרכו כשחקן קולנוע לקראת סוף שנות ה-80 בסרט החלל "מחנה חלל" בתפקיד קווין דונלדסון מפקד צוות החלל הצעיר ובהפקתו של רון הווארד "נקי ופיקח" בתפקיד צעיר המכור לסמים. ב-1989 כיכב לצידו של המפיק והתסריטאי גרנט הסלוב בקומדיה "פניות מסוכנות" והשתתף בסרט הפעולה "דאד בנג".
ב-2005 השתתף בדרמת העיתונות של ג'ורג' קלוני "לילה טוב ובהצלחה" בתפקיד העיתונאי ג'סי זוסמר ובסרט "גבר מי שמטפלת" בכיכובו של וין דיזל. ב-2007 הופיע בפנטזיה הקומית "ננסי דרו" בתור קארסון, אביה של הנערה ננסי דרו (אמה רוברטס) והשתתף במותחן הפעולה "על הכוונת".
ב-2012 התפרסם בסרטו המצליח של בן אפלק "ארגו" בתפקיד הדיפלומט האמריקאי רוברט אנדרס המסתתר בשגרירות קנדה במהלך משבר בני הערובה באיראן. ב-2015, שיחק בסרט "שלושה דורות" לצידן של נעמי ווטס וסוזן סרנדון. ב-2016, שיחק בסרט "מנצ'סטר ליד הים" בכיכובו של קייסי אפלק. בשנת 2017 שיחק דונובן בקומדיית הפשע גרייס לצד קייטי קסידי. ב-2019, שיחק בסרט "רוקטמן" המבוסס על חייו של אלטון ג'ון. ב-2021, שיחק בסרט "ריספקט" המבוסס על חייה של אריתה פרנקלין.
פרנטישק קופקה
פרנטישק קופקה (בצ'כית: František Kupka; 23 בספטמבר 1871 – 24 ביוני 1957), הידוע גם בשם פרנק קופקה או פרנסואה קופקה, היה צייר וגרפיקאי צ'כי. הוא היה חלוץ ומייסד שותף של השלבים המוקדמים של תנועת האמנות המופשטת והקוביזם האורפי (אורפיזם). העבודות המופשטות של קופקה נבעו מבסיס של ריאליזם, אך מאוחר יותר התפתחו לאמנות מופשטת טהורה.
טייט דונובן
חיים אישיים
בין השנים 1990 - 1994, יצא דונובן עם השחקנית סנדרה בולוק. בין השנים 1995 - 1998, יצא עם השחקנית ג'ניפר אניסטון. ב-2005, נישא לקת'רין קינגסברי במאליבו. הם התגרשו ב-2008.
פרנטישק קופקה
ביוגרפיה
פרנטישק קופקה נולד במזרח בוהמיה, באוסטריה-הונגריה בשנת 1871. בשנים 1889 עד 1892 למד באקדמיה לאמנויות יפות בפראג. בתקופה זו הוא צייר נושאים היסטוריים ופטריוטיים. קופקה נרשם לאקדמיה לאמנויות יפות בווינה, שם התרכז בנושאים סמליים ואלגוריים. הוא הושפע מהצייר והרפורמטור החברתי קרל וילהלם דיפנבאך (1851–1913) ומאורח חייו הנטוריסטי. קופקה הציג בווינה, בשנת 1894. מעורבותו בתיאוסופיה ובפילוסופיה המזרחית היא מתקופה זו. באביב 1894 התיישב קופקה בפריז; שם הוא למד לזמן קצר באקדמיה ז'וליאן ולאחר מכן למד אצל ז'אן-פייר לורן באקול דה בו-ארט.
טייט דונובן
חיים אישיים
ב-2008 וב-2012, הודיע דונובן על תמיכתו בברק אובמה כמועמד לנשיאות ארצות הברית.
פרנטישק קופקה
מלחמת העולם הראשונה
קופקה שירת כמתנדב במלחמת העולם הראשונה. סנדררס מתאר אותו כ"חייל גאה, רגוע, וחזק", אבל היה מבוגר מכדי להיות חייל, לפחות ב-25 שנים משאר החיילים. כשהגדוד יצא מפריז לחזית בפיקארדי פגשה אשתו את הטור כשהגיעו לכיכר לה דפאנס, בסמוך למקום מגוריהם. היא צעדה איתם, נושאת את התיק של בעלה ואת הרובה שלו. היא הייתה צועדת כל הדרך לחזית, אבל בסוף היום הראשון הקולונל עצר אותה ושלח אותה חזרה לפריז. מאוחר יותר היא עשתה את דרכה לקו החזית כדי לבלות עם בעלה. קופקה עצמו עזב את החזית עקב כוויות קור בכף הרגל, שנגרמו מלילות בתעלות בהן שהה במים קפואים עד המותניים.
קריירה
בשנת 1931, הוא היה חבר מייסד של Abstraction-Création. ב-1936 נכללה עבודתו בתערוכה "קוביזם ואמנות מופשטת" במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, ובתערוכה חשובה עם צייר צ'כי אחר, אלפונס מוכה בפריז. רטרוספקטיבה של עבודתו התקיימה בפראג בשנת 1946.
קופקה המשיך להציג באופן קבוע עד מותו. במהלך שנות החמישים המוקדמות, הוא זכה להכרה כללית וערך מספר תערוכות יחיד בניו יורק.
קופקה היה צמחוני והתעניין בתיאוסופיה. הוא תרגל כמדיום ספיריטואליסט וטען כי חווה טראנסים של ראיית רוחות. הוא האמין בחזיונות שהשפיעו על יצירות האמנות שלו. חזיונותיו התיאוסופיים היוו השראה לציור שלו דיסקים של ניוטון (מחקר ל"פוגה בשני צבעים"). הוא גם עסק בנטוריזם.
קופקה נפטר ב-1957 בפוטו, צרפת.
דבורה קלן
דבורה קלן (1888 – 2 במרץ 1957) הייתה אמנית, מחנכת ישראלית -אמריקאית, מייסדת בית ספר אמנותי בולט לבנות בארצות הברית וממייסדי חוות הנוער הציוני בירושלים.
קורות חייה
דבורה קלן נולדה וגדלה בבוסטון, ארצות הברית. בתחילת דרכה המקצועית הייתה קלן ציירת ואמנית; את מלאכת האומנות היא למדה לראשונה בבית הספר של המוזיאון לאמנות טהורה בבוסטון בשנת 1916.
כמו כן למדה קלן אצל הציירים המפורסמים אבן קומינס ודנמן רוס. רוס, אשר שימש כנאמן המוזיאון בבוסטון, עסק בפיתוח וקידום האומנות בקרב הציבור הרחב. כתלמידתו נשלחה קלן בשנת 1918 להנחות חוגים וסדנאות בבית ספר ובחברות נוער כדי להפיח את אותה הרוח בקרב ילדים ובני נוער.
קלן פיתחה תוכנית ייחודית והחלה ללמדה במרץ במקומות שונים ברחבי בוסטון. בנוסף העבירה קלן הרצאות על שיטתה החינוכית בפני רשויות של מוזיאונים, מורים ובפני ציבור אוניברסיטאי. בשנים הללו זנחה קלן את עולם הציור ודבקה בעולם החינוך בו פיתחה את תפיסת עולמה וגישתה לילדים ונוער. קלן, אשר בצעירותה לא התעניינה בציונות או בא"י החליטה בעקבות היחשפותה לנשים שפעלו בשם הרעיון הציוני באמריקה, לעלות לארץ ישראל בשנת 1920 ולהמשיך בדרכה החינוכית, והיא בת 32.
הקמת בית הספר
בשנתה הראשונה בירושלים עבדה קלן בהוראת חינוך אמנותי לנערות בבית המדרש הממשלתי למורים ובתום שנה זו לאחר שהתרשמו מדמותה וחזונה החינוכי הציעו לה 13 הורים מהעיר לפתוח חברה חינוכית שיתופית ולהקים בית ספר ייחודי לילדיהם. וכך בשנת 1921, בעזרת השופט יוליאן ו.מק הקימה דבורה קלן את "בית ספר של החברה החינוכית של ההורים" מרכז חינוכי הפעל בשיטתה החינוכית.
כפי שנרמז משמו של בית הספר, מעורבות ההורים הייתה גדולה. החל באחריות לתכנים החינוכיים וכלה בניהול עבודת המטה הכוללת. בית הספר לא נועד להוות מוסד אליטיסטי המיועד רק לילדי מותרות המגיעים מרקע של שפע והורים בעלי אמצעים, בית ספרה של קלן נועד להיות מוסד בלתי תלוי בשיטות החינוך וההוראה המקובלות וביקש לערער את תפיסות ההוראה השגורות ובתוך כך גם מאפייני אוכלוסיית התלמידים והמורים. כך כותבת פאני שוער שהייתה מורה בבית הספר לחברתה באמריקה, רבקה לץ :
קלן הקדישה את כל זמנה ומרצה בניהול בית הספר, בניסיון החדרת התשוקה החינוכית והאמונה בדרך בסגל המורים ובהחזקתו הכלכלית של בית הספר. בתחילת דרכה גייסה כסף מן ההורים ובשנת 1926 ערכה סיור גיוס משאבים בארצות הברית בו הצליחה להקים חברת-ידידים אמריקאית אשר תמכה בבית הספר והבטיחה את קיומו. בית הספר הצליח להיות מקום משמעותי לתלמידיו ולהוריהם ועבר שינויים רבים במרוצת השנים.
רציונל בית הספר
המערכת ההוליסטית שהיווה בית הספר היה חלק מגישתה הפרוגרסיבית של קלן, אשר הושתתה על הפילוסופיה הפרוגרסיבית של ג'ון דיואי. לפי זאת, יש לפתח את האינטלקט של הילד בתהליך החינוכי. זאת על ידי שימת דגש על פיתוח יכולת פתרון בעיות, הקפדה על חשיבה יצירתית, הענקת כלים יישומיים ופיתוח כישרונות וכישורים אישיים. כל אלו על פי דיואי עדיפים מאשר שיטות שינון, זיכרון אינפורמטיבי ושימוש בכלים אשר היו מקובלים בזמנו.
מטרת בית הספר של קלן הייתה להוות מיקרו-קוסמוס של העולם האמיתי, הן בתחומי הידע והנושאים הנלמדים והן בהענקת כלים מעשיים והזדמנויות התנסות שונות. כך שהתלמידים למדו לנהל את חשבונות מצרכי המטבח, ציוד המחסן והחנות הבית ספרית, מתוקף כך היה עליהם לדעת חשבון ולהבין את היקף האחריות לכל עניין גדול כקטן. כך גם בלימודי גננות וחקלאות בגינה הבית ספרית (שאת תוצריה מכרו לתושבי השכונה) ומתוקף כך לימודי טבע שכללו את עולם הבוטניקה, עולמם של המזיקים ואת עונות שנה והשלכותיהן.