cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סבב ה-ATP צ'לנג'ר
תחרויות
טורנירים בסבב ה-ATP צ'לנג'ר מחולקים למספר דרגות, בהתאם לכמות הנקודות המחולקת למנצחים באירועי הטורניר. אירועים אלו הם עבור טניסאים שמדורגים נמוך מכדי להתקבל לטורנירים בסבב ה-ATP, ומתחתיהם ישנו את סבב ה-ITF העולמי שמהווה שכבת מעבר של שחקנים חובבנים להיות שחקנים מקצוענים. בנוסף ישנם גם את טורניר הטניס האולימפי, גביע דייוויס, גביע הופמן וסבב הטניס העולמי של ה-ITF (רמה מתחת לסבב הצ'לנג'ר - נקרא גם "טורניר הפיוצ'ר") שכולם אינם מאורגנים על ידי ה-ATP, אלא על ידי ה-ITF או הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC).
ניקוד התחרויות ב-ATP צ'לנג'ר
טורנירי צ'לנג'ר מציעים פרסים הכוללים הנעים בין $30,000 ל-$168,000+, אשר, יחד עם הטבות הטורניר שמספקים אירוח (אוכל ולינה) לשחקנים, קובע את מספר הנקודות ששחקן מקבל על ניצחון בכל משחק בטורניר. האירוח מניע את חלוקת הנקודות במעלה רמה אחת והנקודות לזוכה הכוללות נעות בין 80 נקודות לטורניר של 40,000$ ל-125 נקודות לטורניר של 220,000$ עם אירוח. לעומת הטורנירים ברמת סבב ה-ATP הרגיל מציעים פרסים כולל של $400,000 עד למעלה מ-$6 מיליון ונקודות לזוכים הכוללים מ-250 עד 1500.
כנקודת התייחסות, דירוג השחקנים מבוסס על נקודות שנצברו ב-52 השבועות הקודמים, לשם השוואה בפברואר 2016, שחקן שצבר 550 נקודות ב-52 השבועות האחרונים ידורג מעט מתחת למיקום ה-100. 250 נקודות יביאו אותו לדירוג קצת מתחת למקום ה-200, בעוד שעם 100 נקודות הוא יגיע למקום ה-425 בערך, ו-50 נקודות ישימו אותו מעט מתחת למקום ה-600. אז נקודות דירוג שנצברו בצ'לנג'רס יכולות לעזור לשחקן בדירוג נמוך לעלות במהירות בדירוג. הנקודות מוענקות באופן הבא:
סרינה אוניון-צ'נסלור
סרינה מריה אוניון-צ'נסלור (באנגלית Serena Auñón-Chancellor,  נולדה ב-9 באפריל 1976, באינדיאנפוליס שבאינדיאנה) היא אסטרונאוטית של נאס"א, רופאה ומהנדסת אמריקאית. מהנדסת הטיסה של משלחות 56 / 57 לתחנת החלל הבינלאומית. עם סיום משלחת 57, אוניון צ'נסלור שהתה בחלל בשהות מצטברת של למעלה מ-196 יום.
ביוגרפיה
נולדה ב-1976 למרגיטה וד"ר חורחה אוניון, קובני גולה שהגיע לארצות הברית ב-1960.
השכלה
בשנת 1997 אוניון-צ'נסלור השלימה תואר ראשון בהנדסת חשמל באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. בזמן לימודיה היא עבדה כמורה לאמנויות לחימה ולימדה קונג פו לילדים בגילאי 5-15 כדי לממן את הלימודים. היא המשיכה ללימודי רפואה במרכז לרפואה של אוניברסיטת טקסס אותם השלימה ב-2001, וקיבלה תואר שני ברפואה ציבורית M.P.H.  במרכז לרפואה ציבורית של אוניברסיטת טקסס  בשנת 2006.
כרופאה בנאס"א
אוניון-צ'נסלור החלה לעבוד במנאס"א כרופאה מוטסת ב-2006. במסגרת תפקידה, היא תמכה בפעילויות הרפואיות ובתמיכה רפואית מהקרקע עבור צוותי תחנת החלל הבינלאומית. עבור תפקיד זה היא שהתה למעלה מ-9 חודשים בעיר הכוכבים. היא שימשה כסגנית הרופא הצוותי עבור צוות טיסת המעבורת STS-127 ועבור משלחת 22 לתחנת החלל הבינלאומית.
אוניון-צ'נסלור מוסמכת לרפואה פנימית ורפואה מוטסת, והיא אחראית על הנושאים הרפואיים בענף התפעול של תחנת החלל הבינלאומית ועבור הצוות המסחרי (לטיפול טיסות מאוישות מסחריות עתידיות).
בשנת 2009 זכתה בפרס על שם ג'וליאן א. וורד לרופא תעופתי מטעם האיגוד של רופאי חיל האוויר עבור תרומתה לטיסות המאוישות בחלל ולטיפול הרפואי בצוותים. במסגרת תפקידה, היא פיתחה ערכות רפואיות לתמיכה בשיגור ובנחיתה בקזחסטן.
כאסטרונאוטית בנאס"א
אוניון-צ'נסלור נבחרה לכיתת האסטרונאוטים של 2009. היא השלימה את תוכנית האימונים ב-2011.
במסגרת האימונים היא שהתה חודשיים באנטארקטיקה בסוף 2010 ותחילת 2011 כחלק ממשלחת ANSMET. המשלחת שנועדה לאתר מטרואיטים באנטארקטיקה, כללה 9 אנשי מערכת וניתוח ו-4 אנשי חיפוש בשטח (ובינם אוניון-צ'נסלור), שביצעו חיפוש ואיתור אתרים למשלחות עתידיות. המשלחת מצאה למעלה מ-1200 מטרואיטים.
NEEMO
אוניון-צ'נסלור השתתפה במשלחות נאס"א לאימון ושהות תת-מימית כחלק מהמשימה האנלוגית NEEMO.
ביוני 2012 אוניון-צ'נסלור הייתה חלק מהצוות שתפעל את הצוללת DeepWorker 2000 כחלק ממשימה משותפת לנאס"א ולמנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי משלחת NEEMO 16 מתחת לחופי קי לארגו, בפלורידה.
ביולי 2015, היא השתתפה בתור אקוונאוטית כחלק מצוות NEEMO 20, שכלל גם את האסטרונאוט האיטלקי לוקה פרמיטנו והאסטרונאוט היפני נוֹרישִׁיגֶה קַאנַאִי.
משלחת 56/57 לתחנת החלל הבינלאומית
ב-16 בינואר 2018 נאס"א הודיעה כי אוניון-צ'נסלור תחליף את ג'נט אפס במשלחת 56/57 לתחנת החלל הבינלאומית.
היא שוגרה לחלל בחללית סויוז MS-09 ב-6 ביוני 2018 יחד עם אלכסנדר גרסט וסרגיי פרוקופייב והיא אמורה לשהות שישה חודשים בתחנת החלל הבינלאומית. היא האישה ההיספנית השנייה בחלל. בעקבות כישלון שיגור סויוז MS-10 משימתם הוארכה, ומשלחת 57 הייתה ברובה משלחת של 3 אנשים עד להגעת סויוז MS-11 לתחנת החלל. ב-20 בדצמבר 2018, אלכסנדר גרסט, אוניון-צ'נסלור וסרגיי פרוקופייב חזרו לכדור הארץ לאחר שהות של 196 יום, 17 שעות ו-49 דקות.
אסטרונאוטית בדרג ניהול
נכון לאוקטובר 2019, אוניון-צ'נסלר הועברה לדרגת אסטרונאוטית בדרג ניהול ("Management Astronaut") ואינה כשירה עוד לטיסת חלל. היא הוצבה לטיפול בנושאים רפואיים ותמיכה בפעילויות בחלל במשרד האסטרונאוטים בנאס"א.
חיים אישיים
מחזיקה ברישיון תפעול של חובבי רדיו עם האות KG5TMT., נשואה לפיזיקאי ג'ף צ'נסלור.
עמק הפרחים
עמק הפרחים הוא שיר שכתבה, הלחינה, עיבדה וביצעה הזמרת והיוצרת הישראלית אהובה עוזרי. הוא נכלל באלבום הבכורה שלה מ־1974 "היכן החייל".
השיר זכה לגרסאות כיסוי רבות והפך לסטנדרט במוזיקה המזרחית.
הצלחה במצעדים (גרסת דקלון, סגיב כהן ואהובה עוזרי)
ב־2016 הקליטו דקלון וסגיב כהן בשיתוף אהובה עוזרי גרסה לשיר. הגרסה הוקלטה לאלבום "בשירי האהובה עוזרי" – אלבום שלם משירי עוזרי שהקליטו דקלון וכהן, בהפקתם של דודו טסה וניר מימון. עוזרי, שכבר לא הייתה מסוגלת לשיר באותה תקופה עקב מחלתה, השתתפה בנגינה בלבד בבולבול טרנג. גרסה זאת היא הגרסה שהצליחה יותר מכל גרסאות השיר במצעדי הפזמונים. היא הגיעה למקום העשירי במצעד רשת ג' ב־3 במרץ 2016, ויצאה מהמצעד ב־31 במרץ.
משתתפים
בגרסה המקורית משנת 1975 השתתפו:
מצעדים שבועיים
גרסת דקלון, סגיב כהן ואהובה עוזרי
מטילדה (ספר)
מָטִילְדָה (באנגלית: Matilda) הוא ספר ילדים מאת הסופר הבריטי רואלד דאל שאויר בידי קוונטין בלייק. הספר יצא לאור בשנת 1988 בלונדון שבבריטניה. הוא תורגם לעברית על ידי יעל ענבר, ויצא לאור בישראל כחלק מסדרת "מרגנית" של הוצאת זמורה ביתן בשנת 2000.
בשנת 1996 הופק סרט הוליוודי בשם "מטילדה", בהפקתו, בימויו ובכיכובו של דני דה ויטו, המבוסס על עלילת הספר.
"מטילדה - המחזמר", מחזמר המבוסס על הספר בהפקת הלהקה השייקספירית המלכותית, עלה לראשונה בשנת 2010 בסטרטפורד על האייבון, ובהמשך גם בווסט אנד של לונדון (2011) ובברודוויי שבניו יורק (2013). בשנת 2022 הפיקה נטפליקס עיבוד קולנועי למחזמר בכיכובה של אמה תומפסון.
תקציר העלילה
הוריה של מטילדה סטמבל מפגינים כלפיה חוסר אכפתיות, על אף שהיא מראה סימנים של גאונות, הם מעודדים אותה לשבת ולצפות בטלוויזיה במקום לעסוק בפעילות המועדפת עליה - קריאת ספרים. מטילדה מבלה שעות ארוכות בספרייה ורוכשת שם ידע רב וכאשר היא מתחילה ללמוד בבית ספר היא כבר מכירה את החומר הנלמד. מורתה הטובה, העלמה ג'ניפר מרשמלו, מעוניינת להעלות את מטילדה כיתה, אך המנהלת, העלמה אגאתה טרופדרוס, מסרבת.
הוריה של מטילדה מגיעים לנקודות שפל ביחסם למטילדה בתם (אביה קרע ספר ששאלה מהספרייה וקרא לה שקרנית לאחר שחישבה במהירות את רווחיו), ולכן מטילדה מחליטה להענישם. ה"עונשים" שהיא מחליטה להעניק להם כוללים יצירתיות רבה. באחת הפעמים מטילדה מורחת דבק פלא על כובעו של אביה כדי שלא יוכל להורידו ואמה נאלצת לגזוז את שערו; בפעם אחרת היא מחביאה תוכי בארובה ומשכנעת את בני משפחתה שהוא בעצם רוח רפאים.
בינתיים, מגלה מטילדה שהיא בעלת יכולת טלקינזיס, ומספרת זאת לעלמה מרשמלו בלבד. היא מגלה זאת כאשר חברתה הטובה, לוונדר, שמה סלמנדרה בתוך מי השתייה של הגברת טרופדרוס, שהאשימה בכך את מטילדה. בזעמה, מצליחה מטילדה, באמצעות עיניה, להטות ולהפיל את כוס המים של העלמה טרופדרוס. העלמה מרשמלו לוקחת את מטילדה לביתה הדל כדי לעמוד על יכולתה יוצאת הדופן, ושם מתברר למטילדה שהעלמה טרופדרוס היא דודתה של העלמה מרשמלו, שנתמנתה לאפוטרופוסית עליה לאחר מות אביה בנסיבות מחשידות. העלמה טרופדרוס, שהפכה את העלמה מרשמלו לשפחתה, השתלטה על בית אביה ואילצה אותה לשלם על האוכל והביגוד שסיפקה לה במשך תקופה זו, ולכן היא ענייה כל כך. מצוידת במידע זה, מתכננת מטילדה להיפטר מהעלמה טרופדרוס בעזרת היכולת המיוחדת שלה.
כאשר נכנסת העלמה טרופדרוס לכיתתה של העלמה מרשמלו, כותבת מטילדה בגיר שאותו היא מזיזה באמצעות עיניה, על הלוח, בשם אביה של העלמה מרשמלו. היא מצווה על העלמה טרופדרוס לשלם את המשכורת שהיא חייבת לעלמה מרשמלו ולהשיב לה את דירתו של אביה. למחרת, נוטשת גברת טרופדרוס את הבית, ולאחר עזיבתה עולה מטילדה לכתה הגבוהה, שבה היא מאבדת את יכולת הטלקינזיס. להשערת העלמה מרשמלו, הדבר נובע מכך שעל מטילדה לאמץ את מוחה על מנת להתמודד עם הלחץ הכללי של הכיתה הגבוהה, ולכן לא נותר לה "כוח מוחי" מיותר שאותו היא יכולה לנצל על ידי הזזת דברים עם עיניה.
באותה עת, מגלות רשויות החוק שאביה של מטילדה מוכר מכוניות גנובות, והוא מחליט להימלט לספרד. מטילדה מבקשת את רשותם של הוריה להישאר ולגור עם העלמה מרשמלו, הם מסכימים ונפרדים ממנה לנצח.
ביקורת
הספר זכה להצלחה רבה, וב-1996 אף הופק סרט הוליוודי בשם "מטילדה", בהפקתו, בימויו ובכיכובו של דני דה ויטו, המבוסס על עלילת הספר. ב-2013 הופק מחזמר על ידי טים מינצ'ין, על פי עלילת הספר.
כאשר הייתי נער קטן
"כאשר הייתי נער קטן" (בגרמנית: Als ich ein kleiner Junge war) הוא ספר גרמני מאת אריך קסטנר שראה אור בשנת 1957.
הספר, המיועד לילדים אך לא להם בלבד, עוסק בעיקר בילדותו של קסטנר בדרזדן, מלבד שלושת פרקיו הראשונים המספרים על אבותיו, מקצועותיהם לאורך השנים, כיצד נפגשו הוריו וכיוצא באלה.
על אף אופיו האוטוביוגרפי קשה לסווג את הספר כאוטוביוגרפיה לשמה, שכן הוא עוסק בתקופה אחת בלבד מתוך חייו של קסטנר, וזהו חלק ממטרת הספר. בהקדמה לספר מביע קסטנר את תקוותו שהילדים בימינו יתעניינו כיצד חי נער קטן לפני מחצית המאה (נכון לזמן יציאתו לאור של הספר), והוא מתעתד לספר מעט מילדותו; לא הרבה, כיוון שאז יהיה הספר עבה וכבד, מסוג הספרים שהוא עצמו אינו אוהב.
לספר אין עלילה מובנית של ממש, והוא עשוי פרקים-פרקים המספרים על הצדדים השונים בילדותו של קסטנר. אחדים מאותם פרקים עוסקים במשפחתו המורחבת, בהיסטוריה המשפחתית ובהוריו. אחרים נוגעים ללימודיו של קסטנר, למוריו ולבית הספר בו למד. חלק נכבד מן הספר מוקדש לאמו של הסופר, מהדמויות החזקות והמשפיעות ביותר בחייו.
קישורים חיצוניים
אריך קסטנר, כאשר הייתי נער קטן, מגרמנית - שושנה אוילר ; עריכה - יעקב עדיני ; איורים - הורסט למקה.
הקונגרס האסלאמי העולמי
הקונגרס האסלאמי העולמי (בערבית: المؤتمر الإسلامي العام) כונס בירושלים בדצמבר 1931, לבקשתם של חג' אמין אל-חוסייני, המופתי הגדול של ירושלים, ומולאנה שווכת עלי, מנהיג ועדת הח'ליפות ההודית.
ההכנות
בקיץ 1922 ניסה אמין אל-חוסייני לכונן ארגון אסלאמי עולמי להגנת פלסטין הערבית והמקומות הקדושים לאסלאם שמצויים בה, אולם הוא נכשל. ב-1931 הוא ניסה שוב. ב-26 ביוני אותה שנה, מיד לאחר פרסום דו"ח ועדת הכותל, 18 מנהיגים ערבים, ובהם מוסא כאט'ם אל-חוסייני, אמין אל-חוסייני, חברי הוועד הפועל הערבי ואנשי דת מוסלמים, החליטו לשלוח מכתבים למלכים ולנסיכים המוסלמים ולמנהיגי המוסלמים בהודו, ולבקש את סיועם בהגנה על "אל-בוראק" (הכותל המערבי) ומסגד אל-אקצא. המועצה המוסלמית העליונה אשרה את ההצעה והסמיכה את נשיאה, אמין אל-חוסייני, לשלוח הזמנות לקונגרס עולמי שייערך בירושלים. שווכת עלי, שהיה שותף פעיל בארגון הקונגרס, קיבל ב-4 בספטמבר את הזכות להיות הראשון שיודיע בפומבי על עריכתו. את עיקר הנטל הכספי של עריכתו, לקחה על עצמה ועדת הח'ליפות ההודית, שעלי עמד בראשה.
על סדר יומה של הוועידה היה רעיון הקמת אוניברסיטה אסלאמית בירושלים, שתהיה בבחינת משקל נגד לאוניברסיטה העברית בירושלים. בשל השתתפותו של שווכת עלי בייסוד הוועידה, חשש פואד הראשון, מלך מצרים, שהקונגרס יביע את תמיכתו בהחייאת הח'ליפות העות'מאנית, בזמן שהוא עצמו טען לכתר הח'ליפות. מלבד זאת, העולמא של אוניברסיטת אל-אזהר היוקרתית בקהיר התנגדו לרעיון הקמת אוניברסיטה אסלאמית בירושלים, שתבטל את מעמדם הבלעדי בתחום. עקב כך, יצא אל-חוסייני למצרים כדי לשכנע את חצר המלוכה שרעיון החייאת הח'ליפות הוא המצאה יהודית. בהזמנות לוועידה הוסיף אל-חוסייני לעצמו את התואר "מופתי המקומות הקדושים" ("מופתי אל-דיאר אל-קודסיה"). בחודשים אוקטובר-דצמבר, בזמן ההכנות לוועידה, ניהלה האופוזיציה מסע חריף נגד המופתי. היא הביעה את התנגדותה לדרך הפלגנית בה הוא ארגן את הוועידה ולניצולה על ידו לצרכים אישיים.
דיונים והחלטות
סדר היום שנקבע לוועידה: לאחר עשרה ימים של דיונים, התקבלו ב-17 בדצמבר שורת החלטות, ובהן: לכונן קונגרס אסלאמי כללי שיכונס פעם בשנתיים; להקים בירושלים אוניברסיטה איסלאמית, "אוניברסיטת אל-מסג'ד אל-אקצא", להכריז על קדושת "אל-בוראק" (הכותל) למוסלמים ועל נכונותם להגן עליו; להיאבק בפעילות המיסיונרית הנוצרית בקרב המוסלמים; להוקיע את הציונות ואת מכירות הקרקע ליהודים; לייסד חברה להצלת אדמות פלסטין מידי היהודים; להוקיע את האימפריאליזם בכל צורותיו ובכל מקום בו הוא קיים; ולדרוש את החזרת מסילת הברזל החג'אזית לרשות אסלאמית. הקונגרס בחר ועד פועל בן 25 חברים ואמין אל-חוסייני נבחר לנשיאו. בין היתר, הצליח המופתי לבלום החלטות אנטי נוצריות שהעלו נציגי איראן ובכך מנע פיצול בין מוסלמים ונוצרים בתנועה הלאומית הפלסטינית. הקונגרס קרא למדינות מוסלמיות להימנע מסחר עם היישוב היהודי בארץ ישראל. הוא החליט כי "הציונות היא תוקפנות הפוגעת ברווחת המוסלמים, וכי היא במישרין או בעקיפין מנשלת מוסלמים משליטתם על אדמות מוסלמיות ומקומות קדושים מוסלמים".
תוצאות
האופוזיציה ארגנה ועידה נגדית, "ועידת האומה המוסלמית הפלסטינית" ("מואתמר אל-אומה אל-אסלאמיה אל-פלסטיניה"), בהשתתפות כאלף איש, שסירבה להכיר בוועידה של אל-חוסייני ובנשיאותו. הקונגרס שלו נתפס באופן נרחב כניסיון שלו להעצים את יוקרתו לקראת הצעה לתפקיד הח'ליף. תפקיד זה נותר פנוי מאז שקונגרס פאן-אסלאמי במכה בשנת 1926 לא הצליח להסכים על מועמד מתאים להחליף את המלך חוסיין בן עלי מחג'אז. משפחת נשאשיבי, יריבתה של משפחת חוסייני, עזרה להבטיח את כישלונו של המופתי בהצעתו לח'ליפות.
החלטותיו המעשיות של הקונגרס לא הוגשמו, בשל הכישלון באיסוף כספים. לא הוקמה אוניברסיטה אסלאמית ובשנות ה-30 וה-40 לא נערך קונגרס אסלאמי כללי נוסף. אולם מבחינת אמין אל-חוסייני, הקונגרס היה הצלחה. מבחינה אישית, הוא עצמו נשא עתה תואר נוסף, "נשיא הקונגרס האסלאמי הכללי", שהעניק לו מעמד מרכזי בעולם המוסלמי ובמישור הבינלאומי. מבחינה לאומית, הוא הצליח להעמיד את הנושא הפלסטיני במרכז הדיונים ולקרב אליו את העולם המוסלמי. מנקודה זו ואילך, נהגו המוסלמים בהודו ובארצות אחרות לקבל בכינוסיהם הפוליטיים החלטות תמיכה במאבק הפלסטיני ולמסור אותן לממשלת בריטניה.
איילין הקרט
אנה איילין הקרט (באנגלית: Anna Eileen Heckart; 29 במרץ 1919 – 31 בדצמבר 2001) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית. זכתה ב-1972 בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט "פרפרים הם חופשיים", בנוסף זכתה בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי.
ביוגרפיה
הקרט נולדה בעיר קולומבוס שבאוהיו, בתם של אסתר ולאו הקרט. אומצה על ידי סבה. סיימה את לימודיה באוניברסיטת אוהיו עם תואר בתחום הדרמה.
החלה את דרכה בברודוויי ב-1943 בתפקיד של ממלאת מקום.
בכל שנותיה כשחקנית תיאטרון הייתה מועמדת שלוש פעמים לפרס הטוני ולפרס דרמה דסק.
התגלתה לראשונה בזירה הקולנועית בשנת 1956 כשהופיעה בדרמת הספורט של רוברט וייז "מישהו שם למעלה אוהב אותי" ובקומדיה "תחנת אוטובוס". ב-1956 הופיעה בגרסה הקולנועית של מרווין לרוי למחזה "הזרע הרע" בדמותה של הגברת הורטנז דייגל, התפקיד הקנה לה את פרס גלובוס הזהב ומועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
הופעותיה האחרונות היו בסרטו של קלינט איסטווד "מקצוע לוחם" ובקומדיה הפמיניסטית "מועדות האקסיות" בה גילמה את כריסטין אמה השתלטנית של אני מק'דאגן (דיאן קיטון). בשנת 1994 זכתה בפרס אמי בזכות הופעה קומית בסיטקום "Love & War".
חיים אישיים
הקרט הייתה נשואה משנת 1942 לג'ון האריסון יאנקי, עד למותו בשנת 1997. בנם לוק הוא סופר במקצועו.
ב-31 בדצמבר 2001, בגיל 82, נפטרה הקרט מסרטן הריאה בביתה שבנורווק, קונטיקט.
חוסה ארנאיס
חוסה מנואל ארנאיס דיאס (בספרדית: José Manuel Arnaiz Díaz, נולד ב-15 באפריל 1995 בטלברה דה לה ריינה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק במדי לגנס בעמדת הקיצוני השמאלי.
קריירה
ארנאיס נולד וגדל בטלברה דה לה ריינה שבמרכז ספרד. בילדותו הצטרף למחלקת הנוער של הקבוצה המקומית, טלברה. בקיץ 2013, לאחר שהופיע במספר משחקים של הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת הליגה הרביעית, עבר לשורות מחלקת הנוער של ריאל ואיאדוליד. ב-2014 החל לשחק במדי קבוצת המילואים של המועדון, שהייתה אז בליגה השלישית. לאחר שביסס את מעמדו בקבוצת המילואים, החל לקבל הזדמנויות בקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה באותה תקופה בליגה השנייה.
ב-7 בנובמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה במדיה, כשנכנס כמחליף במשחק נגד לגאנס. במהלך עונת 2015/2016 הבקיע 11 שערים ב-30 הופעות במדי קבוצת המילואים של ואיאדוליד, כשבמקביל לכך הוא נכנס כמחליף בעוד 4 משחקים של הקבוצה הבוגרת.
בעונת 2016/2017 הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה הבוגרת. כבר במחזור הראשון לעונה, ב-21 באוגוסט 2016, הבקיע את שער הבכורה במדי ואיאדוליד, השער היחיד בניצחון 1–0 על ריאל אוביידו. ב-8 באוקטובר הבקיע ארנאיס צמד ראשון בקריירה, במשחק בו ניצחה קבוצתו את אלקורקון 2–0. ארנאיס סייע לקבוצתו לסיים את עונה זו במקום השביעי, בכך שהבקיע 12 שערים ב-35 הופעות.
באותו חדש החל לסבול מבקע מפשעתי, פציעה שבגללה נעדר ממשחק פעיל למשך תקופה ארוכה, כ-11 חודשים. עד הפציעה השתתף ארנאיס ב-20 משחקים במדי ברצלונה ב', בהם כבש שישה שערים. ארנאיס לא היה יכול לעזור לקבוצתו במאבקיה בהישארות בליגה השנייה, ובסיום העונה ירדה לליגה השלישית. במקביל, המשיכה הקבוצה הבוגרת בגביע המלך עד הזכייה בתואר בו, וכמו כן היא גם זכתה באליפות ספרד - שני התארים נזקפים לזכותו של ארנאיס בשל החלק בו לקח במסגרות אלה.
ב-13 באוגוסט 2019 עבר ארנאיס מברצלונה ללגאנס שמהליגה הראשונה בספרד בתמורה לסכום העברה של 5 מיליון אירו. זאת חרף העובדה שטרם החלים מפציעתו. בדצמבר, לאחר שהחלים מפציעתו, החל להיכלל בסגל הקבוצה במשחקיה. ב-9 בינואר 2019, במשחק גביע המלך בו הפסידה לגאנס 3–0 לריאל מדריד, ערך ארנאיס את הופעת הבכורה במדי הקבוצה כשנכנס כמחליף במחצית השנייה. בינואר 2020 הושאל לקבוצת אוססונה עד לסיום העונה.
פיטוסוציולוגיה
פיטוסוציולוגיה (באנגלית: Phytosociology) (מכונה סוציולוגיה של צמחים) היא מדע העוסק בחקר האקולוגיה, התורשה והתפוצה הגאוגרפית של חברות צמחים. פיטוסוציולוגיה שואפת לתאר באופן אמפירי את הסביבה הצמחית של שטח נתון. קהילת צמחים ספציפית נחשבת ליחידה חברתית, תוצר של תנאים מוגדרים, בהווה ובעבר, והיא יכולה להתקיים רק כאשר מתקיימים תנאים כאלה.
היסטוריה
המונח "פיטוסוציולוגיה" נטבע בשנת 1896 על ידי יוזף פצוסקי. את המונח 'פיטוקואנולוגיה' טבע הלמוט גאמס בשנת 1918. בעוד שהמינוח פיטוקואנולוגיה הפך לפופולרי ביותר בצרפת, שווייץ, גרמניה וברית המועצות, המינוח פיטוסוציולוגיה נותר בשימוש בחלק ממדינות אירופה.
תחילה נחשב פיטוסוציולוגיה לתת תחום של 'גיאובוטניקה'.
שמחה זליג ריגר
תולדותיו
נולד בנובהרדוק לרב דב ריגר שהיה תלמיד חכם ובעל שיעור קומה תורנית, מנכבדי העיר וסוחריה. בשנת ה'תרל"ד (1874) עברה משפחתו להתגורר בבריסק. כנער שימש את רבי יהושע לייב דיסקין עד סיום כהונתו והושפע ממנו רבות בשיטות ההוראה. בשנת תרמ"ב נשא את בתו של הרב אברהם רודנסקי מוולוז'ין, לאחר נישואיו נכנס ללמוד בישיבת וולוז'ין, והיה לתלמידיהם של ראש הישיבה הנצי"ב מוולוז'ין ומשנהו רבי חיים מבריסק. לאחר שנפטר רבה של קהילת בריסק, הבית הלוי, ביקשה הקהילה למנות תחתיו את בנו רבי חיים והוא ניאות לבקשתם בתנאי שבמקביל ימונה רבי שמחה זליג למורה הוראה ולדיין ותופקד בידיו האחריות על פסיקת ההלכות והדיונים הממוניים בעיר (זאת כנראה משום שרבי חיים השתדל להימנע מפסיקת הלכה ומדיינות). גם אחר פטירת רבי חיים ומינויו של בנו רבי יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק תחתיו, המשיך רבי שמחה זליג לשאת במשרת מורה הוראה והדיין של בריסק.
רבי שמחה זליג התייחד מבין תלמידי ישיבת וולוז'ין בכך שלא עסק בסדר הלימוד הרגיל בישיבה, כלומר בבירור סוגיות שבתלמוד שעיקרן תאוריה ולא מעשה, אלא עסק בלימוד ההלכה הפסוקה. כבר בישיבה התפרסם כבקי ובר סמכא בעניינים ההלכתים מסובכים. יכולת הפסיקה שלו הייתה מדהימה, תוך דקות ספורות היה יכול להספיק לענות עשרות תשובות בעניינים מורכבים. פעם אמר עליו רבי חיים: במקצוע ההוראה רבי שמחה זליג הוא חד בדרא (יחיד בדורו)! ההערכה אליו גברה בעקבות מקרה בו הכריז ברבים כי טעה במקרה מסוים של פסיקת הלכה.
מלבד מצוינותו בשדה ההלכה, היה רבי שמחה זליג מיוחד גם ביראת שמים ובצדקות. תפילתו היומיומית הייתה סוערת ונרגשת וכולו היה כאש בוערת. גם בשעה שהיה מורה הוראה היה אחוז פחד וחרדה לבל יטעה, ואף את תלמידיו הדריך שינהגו כך. גם מידותיו הטובות וליבו הרחום והשופע לזולת היו מן המפורסמים, והיה מקריב את כל כולו לעשיית צדקה וחסד.
היה מהרבנים הראשונים שנתנו דעתם לסוגיית קו התאריך בהלכה ודעתו הייתה כפי שסבר גם החזון איש לאחר מכן, אך דעתו בסוגיא זאת לא התקבלה בציבור.
הרב ריגר לא חיבר ספרים, אך בקבצים וספרים רבים נתפרסם מדברי תורתו וחכמתו. רבי חיים מבריסק, שבספרו אינו מזכיר כמעט את דברי האחרונים, כותב בשם רבי שמחה זליג בשלשה מקומות בספרו ומכנהו "ידידי הרש"ז".
הרב ריגר נרצח בשואה יחד עם יהודי בריסק, בחודש חשוון ה'תש"ג (1942) נכדו הוא פרשן הכדורסל שימי ריגר, הקרוי על שמו.
נינו הוא יונתן ריגר, עיתונאי המשמש ככתב התרבות של חברת החדשות.
יונייטד טכנולוג'יס
יונייטד טכנולוג'יס (באנגלית: United Technologies Corporation; בראשי תיבות: UTC) היה קונצרן רב-לאומי אמריקני שהנהלתו ישבה בהרטפורד (מ-1975 עד 2015), קונטיקט, והיצרן העשרים בגודלו בארצות הברית. החברה ייצרה מנועי מטוסים, מסוקים, מערכות חימום וקירור, מעליות ודרגנועים. החברה גם ייצרה מערכות צבאיות, ובהן את מסוק הבלק הוק. מניות החברה נסחרו בבורסה לניירות ערך בניו יורק, והיא נכללה במדד הדאו ג'ונס. מנכ"ל ויושב ראש החברה היה גרגורי ג'יי הייז.
היסטוריה
ב-1929 מוזגו החברות בואינג, Chance Vought, המילטון סטנדרד, פראט & וויטני וסיקורסקי והוקם תאגיד יונייטד איירקראפט ותחבורה. ב-1934 התאגיד פורק לשלוש חברות עצמאיות: בואינג, יונייטד איירקראפט ויונייטד איירליינס.
במרץ 2020, חברת יונייטד טכנולוג'יס הודיעה על הפרדות מהחברות קרייר גלובל ואוטיס.
באפריל 2020, החברה התמזגה עם חברת ריית'און כדי להקים את ריית'און טכנולוג'יס.
עדות מפי השמועה
עדות מפי השמועה היא מונח בדיני ראיות. עדות מפי השמועה היא עדות לגבי מידע שנאסף על ידי עד מאדם אחר הנוגע לאירוע, מצב, או דבר שלעד לא היה ניסיון ישיר לגביו. לדוגמה, העד ראובן מעיד "שמעון אמר לי כי האירוע היה ביום א'". העדות של ראובן איננה קבילה כי הוא שמע אותו מאדם אחר (שמעון) ואין לו לגביו ניסיון אישי.
כעיקרון, שיטות המשפט השונות מייחסות מהימנות נמוכה ומשקל מועט או אינן מקבלות עדויות מפי השמועה. ברם, גם אם בדרך כלל עדות שמיעה איננה קבילה היא לפעמים קבילה בפרומים לא שיפוטיים או מעין שיפוטיים (כגון בבית הדין לעבודה, בשימוע בפני עובד מדינה וכדומה).
הסיבות לאיסור עדות מפי השמועה
קיימים שלושה חששות עיקריים למהימנותה של אמרה המהווה עדות מפי השמועה:
חריגים
לכלל הפוסל עדות-שמיעה כראיה קבילה במשפט קיימים חריגים בחוק ובפסיקה הישראליים. נהוג לחלק החריגים לשלושה סוגים:
חריגים מדומים
במקרים אלו העדות נחזית כעדות שמיעה, אולם למעשה ניתנת לנאשם ההזדמנות להסביר האמירה או לחלוק על עצם אמירתה, ובכך מצטמצם החשש למהימנות. החריגים כוללים: במצבים אלו לא מתאפשרת חקירה נגדית אפקטיבית, כך שההצדקה לקבלת העדות אינה מתקיימת לכאורה. כרסום זה בתנאי הסף הנחוצים לקבלת העדות נבע מלחץ שהפעילו נאשמים על עדים להופיע במשפט, אך לא להעיד עדות ממשית (להבדיל מלסרב להעיד כלל, שכן בכך עוסק סעיף 10א (ב)), וזאת על מנת להביא לפסילת העדות הראשונית.
חריגים הכוללים תחליף לחקירה נגדית
חריגים אלה מכשירים ראיות בהם לא מתאפשרת חקירה נגדית של מוסר האמרה, אך בשל אופיין המיוחד טמונים בהן ביטחונות אחרים למהימנותן, המסירים את עיקר החששות שהוזכרו לעיל. קבלה כראיה של עדות שלא עמדה לחקירה נגדית אך טמונים בה ביטחונות אחרים, מקיימת את האיזון הראוי בין הצורך להוכיח את אשמתו של הנאשם באמצעות ראיות טובות ובעלות משקל הוכחתי, לבין הסכנה בקבלתה של ראיה בלתי-מהימנה העלולה להוביל לעיוות דין. החריגים כוללים:
חריגים ממשיים
במקרים אלו לא קיים תחליף לחקירה נגדית, אולם נהוג לקבל הראיה בשל חשיבותה והיעדר דרך אחרת להשיגה. חריגים אלו כוללים:
ג'יימי ריי ניומן
ג'יימי ריי ניומן (באנגלית: Jaime Ray Newman; נולדה ב-2 באפריל 1978) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית-יהודייה. היא מוכרת בין היתר בתפקידיה באופרת הסבון "ג'נרל הוספיטל" בתור כריסטינה קסדין, מתפקידה הראשי בתור קאט גרדנר בסדרת הפנטזיה "איסטוויק", בתור ד"ר טס פונטנה בסדרת המדע-בדיוני "אאוריקה", ובתור שרה ליברמן בסדרה "המעניש" מבית מארוול קומיקס.
ביוגרפיה
ניומן נולדה בעיר פארמינגטון הילס, מישיגן שבארצות הברית. הוריה, מרשה ג'ו ורפאל ניומן, שניהם ממוצא יהודי. יש לה אחות, בת' ניקול, היא מנהלת יחסי ציבור של מותג הבגדים "J Brand".
היא למדה בבית ספר יסודי יהודי "הִלל" בעיר דטרויט, שם היא הופיעה לראשונה על הבמה בגיל 11 במחזה "A Rosen by Any Other Name", של ישראל הורוביץ. בכיתה ח' היא שיחקה בתפקיד הראשי בתור אדו אני קרנס בהפקה מקומית של המחזמר "אוקלהומה!". בגיל 16, בזמן שלמדה בבית ספר קראנברוק קינגסווד בבלומפילד הילס, ניומן יסדה את Apollo Theatre Productions. היא שכרה אולם תיאטרון, העסיקה במאי מקומי מוכר, שחקנים מקצועיים וצוות מלא כדי להפיק את ההצגה הראשונה שלה. בתיאטרון זה מילאה תפקידי מפיקה ובמאית, וזכתה לתשואות, בעקבותיהן המשיכה הפקת שתי הצגות נוספות בשנה לאחר מכן. את חופשות הקיץ בילתה במרכז אינטרלוכן לאומנויות, שם היא זכתה בפרס קורסון להצטיינות יתרה במשחק. עוד בתיכון זכתה במקום ראשון בתחרות דרמה לתלמידי תיכון במדינת מישיגן. היא סיימה את לימודי התיכון ב-1996.
ניומן למדה שנתיים בבית ספר לאומנויות הבמה באוניברסיטת בוסטון, לפני שעברה לאוניברסיטת נורתווסטרן, שם סיימה עם תואר ראשון בחוג ללימודי אנגלית ודרמה.
משחק
ניומן עברה ללוס אנג'לס בספטמבר 2000. היא התפרנסה מהופעות עם רביעית הג'אז שלה, בנוסף לתפקידים שונים בכמה סרטים קצרים, והופעה במופע של דרו קארי. זמן לא רב לאחר הגעתה ללוס אנג'לס, קיבלה את תפקיד קריסטינה קרטר קסידין באופרת הסבון "בית חולים כללי". במקביל, היא המשיכה בקריירה המוזיקלית שלה, והרכיבה את הלהקה הנוכחית שלה, "סקול בוי קראש". היא גם קיבלה תפקיד בסרטו של סטיבן ספילברג, תפוס אותי אם תוכל, בו הופיעה בסצנה עם לאונרדו די קפריו.
בשנת 2015 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "עיר מרושעת", ברשת ABC בדמותה של אליסון רות'.
בשנת 2018 שיחקה בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה:"המעניש", כאשתו של דייוויד ליברמן. באותה שנה שיחקה בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה "מידנייט טקסס", והתארחה בעונתה השלישית של סדרת פנטזיה "הקוסמים". בשנת 2018 שיחקה בסרטו של בעלה גיא נתיב "סקין".
בשנת 2020 שיחקה במיני-סדרה של ערוץ הולו "שריפות קטנות בכל מקום" את אליזבת, לצדן של ריס וית'רספון וקרי וושינגטון, וגילמה את קרול ריילי בסדרה "השריף" ברשת FOX.
מוזיקה
ג'יימי ולהקתה "סקול בוי קראש" הופיעו במספר מועדונים: "באפאלו קלאב" בסנטה מוניקה, "מומבה" במערב הוליווד, "ניקס מרטיני לאונג'", "קפה קורדיאל" וה"לוקס" בבוורלי הילס, ובתוכניתם מגוון רחב של סגנונות מפאנק וסול לרית'ם אנד בלוז ובלוז. לאחרונה, הם ניגנו במסיבת פרסים של רשת ESPN.
הפקה
בשנת 2018 הפיקה את הסרט "Skin", סרט דרמה קצר שביים וכתב בעלה של ניומן, הבמאי השראלי גיא נתיב, שזכה בפרס האוסקר בקטגוריה של פרס הסרט הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-91.
חיים אישיים
ב-2 באפריל 2012 (יום ההולדת ה-34 שלה) היא נישאה לתסריטאי והבמאי הישראלי גיא נתיב בטקס שנערך בתל אביב. השניים הורים לשתי בנות.
מגדל רמז
טרם בנייתו נקנה הבניין על ידי קבוצה מאורגנת בת מספר משקיעים פרטיים שאורגנה על ידי אורי חייצ'וק, שכל אחד מהם רכש מספר קומות מ–30 קומותיו, שטח כל קומה 500 מ"ר. הקבוצה רכשה את המגרש ב-2007 לאחר שהציעה 41 מיליון דולר במכרז שערכה שירותי בריאות כללית.
המגדל עוצב על ידי משרד האדריכלות "משה צור אדריכלים", וכן משרד "דו אדריכלים" כאדריכל משנה, הרכישה היא סימטרית - מי שקנה את הקומה התחתונה ביותר רכש גם את העליונה, וכך הלאה עד נקודת האמצע. עיצוב הפנים של החללים המשותפים במגדל הוא של האדריכל פיצו קדם והחברה המבצעת הייתה א. דורי. במגדל בריכה וספא.
מיקומו של המגדל נמצא בלב תל אביב ומן חלונתיו משקיף נוף לקו הרקיע של העיר. הבניין נראה כתיבה אנכית מזכוכית.
בפברואר 2022, התרחשו מספר הפגנות של אוהדי בית"ר ירושלים כנגד בעלי בית"ר, משה חוגג, הגר במגדל, במהלך אחת ההפגנות רימון הלם הושלך לעבר המגדל, כתוצאה מכך קירות הזכוכית שבו נופצו.
Merry Christmas (אלבום של מריה קארי)
רקע
רק חודש לפני שחרור האלבום בילבורד הודיעו על שחרורו באופן רשמי. המבקרים היו המומים ותהו האם הצלחתה של קארי תמשיך לאור התפנית המוזיקלית. אך קארי לא הקשיבה לספקולציות והמשיכה לעבוד על האלבום. בסופו של דבר הצלחת האלבום הייתה אדירה כאשר האלבום הפך לאלבום חג המולד הנשי הנמכר ביותר בהיסטוריה בעולם.
סינגלים והצלחה
מתוך האלבום יצאו 3 סינגלים: "All I Want for Christmas Is You", שיר מקורי של קארי שהפך לשיר חג המולד הנשי הנמכר ביותר בהיסטוריה, "Joy to the World" ו-"" ששניהם היו גרסאות כיסוי.
השיר המצליח ביותר מהאלבום "All I Want for Christmas Is You" שבר גם שיא נוסף כאשר הפך לרינגטון הנמכר ביותר בארצות הברית. נכון לדצמבר 2015 האלבום מכר 5.5 מיליון עותקים בארצות הברית, ו-15 מיליון עותקים בכל העולם מה שהופך אותו לאלבום חג המולד הנשי הנמכר ביותר בהיסטוריה.
יהושע הלורקי
הירונימוס דה סנקטה פידה, נולד יהושע הלורקי (בלטינית: Hieronymus de Sancta Fide ; מת סמוך ל-1419) היה רופא והוגה קתולי ספרדי, יהודי מומר. יוזם ויכוח טורטוסה.
קורות חייו
הלורקי נולד בעיר לורקה שבדרום מזרח ספרד וחי באלקניז שבמחוז אראגון בספרד. בתקופת היותו יהודי כתב ספר על צמחי ועשבי מרפא. הוא היה תלמידו של שלמה הלוי מבורגוס בטרם האחרון המיר את דתו. למרות המרת הדת של רבו הוא נשאר יהודי באותה העת. הוא אף כתב איגרת לרבו שהתנצר ובה התווכח עמו על נכונותה של הדת הנוצרית.
המיר את דתו רק מספר שנים לאחר מכן. הוא הוטבל ככל הנראה בשנת 1412 בהשפעתו של וינסנט פרר. הוא קיבל את השם הירונימוס דה סנטה פידה. לאחר התנצרותו הפך לרופאו של האנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר, והיה שותף לתעמולות למען המרת יהודים.
ויכוחו עם חכמי ישראל פורסם כבר בימי הביניים בספר 'שבט יהודה' של רבי שלמה אבן וירגה, הפותח כך:
פסגת צ'ימני (קנדה)
פסגת צ'ימני (באנגלית: Chimney Peak - מילולית "פסגת ארובה") היא הר ברכס בואו, בהרי הרוקי הקנדיים, הממוקם על קו פרשת המים של אמריקה, ובשל כך ממוקם על הגבול (העובר באזור זה לאורך קו פרשת המים) בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
ההר, שגובהו 3,002 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא 137 מטרים מעל סביבתו, ממוקם דרומית להר קוואדרה, וצפונית-מערבית להר וימפר.
מקור השם
שמו של ההר ניתן בשנת 1910 על ידי ט.ג. לונגסטף (T.G. Longstaff) וקפטן אי. או וילר (E.O. Wheeler), אשר היו הראשונים שטיפסו על ההר (בשנה זו), משהם טיפסו דרך בקע דמוי ארובה בצלע ההר.
שם ההר אומץ רשמית ב-31 במרץ 1919.
הטיפוס על ההר
כאמור, לונגסטף ווילר היו הראשונים שטיפסו על ההר בשנת 1910.
מוזש סקיי
מוזש סֵקֶיי או סֵייקֶיי (בהונגרית: Székely Mózes, ברומנית:Moise Secuiul "מויסה סקויול" - כלומר "מויסה הסקלר", בערך 1553 – 17 ביולי 1603) היה איש צבא סקלרי מטרנסילבניה, שכיהן זמן קצר (בין 15 באפריל ל-17 ביולי 1603) כנסיך טרנסילבניה. הוא היה הסקלר היחיד והאוניטריאני השני (אחרי יאנוש ז'יגמונד) שכיהן כנסיך טרנסילבניה.
ילדות וצעירות
לפי אישטוואן סמושקזי, ההיסטוריון ההונגרי המוערך ביותר של התקופה, מוזש סקיי נולד בסביבות שנת 1553 במשפחת סקלרים בעיר סקייודווארהיי בחבל הסקלרים שבטרנסילבניה. האב, יאנוש סקיי ליטראטי היה נוטריון וניהל אחרי 1568 את ענף המלח תחת שלטונו של הנסיך יאנוש ז'יגמונד לבית זאפויה. בהייררכיה של הסקלרים הוא החזיק במעמד של פרימיפילוס "primipilus" או בהונגרית lófő (בתרגום חופשי "בעל סוס"). שם האם אינו ידוע. למוזש היו שלושה אחים:אישטוואן, יאנוש ופטר. הנסיך-מלך יאנוש ז'יגמונד שלט בשטחים המזרחיים של ממלכת הונגריה כולל טרנסילבניה ונודע גם כמלך "יאנוש השני", המלך ההונגרי האחרון של הונגריה, בן חסות לאימפריה העות'מאנית. לפי סאמושקזי, מוזש עסק בסחר במלח בצעירותו. אחרי שבסוף שנות ה-1560 המיר יאנוש ז'יגמונד את דתו לנצרות אוניטריאנית, יאנוש סקיי ומשפחתו נמנה עם האצילים הסקלרים הרבים שאימצו גם כן דת זו המבוססת על שלילת השילוש הקדוש.
התואר
(כפי שמופיע במטבעות שהנפיק כנסיך טרנסילבניה)
בימי אישטוואן באטורי
בעקבות אביו היה מוזש סקיי לקפטן מלכותי של ה"כיסא אודוורהיי" ולשופט ראשי מלכותי. הוא הצטיין בכישוריו הצבאיים והפך לאחד ממפקדיו של הנסיך אישטוואן באטורי שנבחר בתפקיד זה ב-25 במאי 1571 אחרי מותו של יאנוש ז'יגמונד. בקיץ 1573 יריבו של באטורי, גשפר בקש, פלש לטרנסילבניה מכיוון "הונגריה המלכותית" (ההבסבורגית) אף על פי שבקש היה אוניטריאני, מוזש סקיי, כמו אצילים אוניטריאניים אחרים העדיפו לתמוך ב באישטוואן באטורי הקתולי נגד שאיפות ההבסבורגים מספרים שבקיץ 1575 ביישוב רדנוט (כיום ברומנית - ירנוט), חצה סקיי בשחייה את הנהר מורש כשהוא החזיק את החרב בפיו והרג אחר כך אחד או שניים מלוחמיו של בקשי. מעשי הגבורה שלו הבהילו את לוחמיו של גשפר בקש, וגרמו לבריחתם אישטוואן באטורי הבחין בגבורתו ומינה אותו למפקד משמר הסקלרים שלו. מוזש סקיי היה הראשון לצאת למתקפה נגד כוחותיו של בקשי בקרב המכריע בקרלסנטפאל שהסתיים ב-8 ביולי בניצחונו של באטורי. באטורי שנבחר ב-15 בדצמבר 1575 למלך פולין ואיחוד פולין ליטא לקח את מוזש סקיי לממלכתו החדשה ונעזר בשירותיו כמפקד הלוחמים הרגלים ההונגרים. סקיי השתתף במצור על דנציג ב-1577 ובשלב האחרון והמכריע של מלחמת ליבוניה בין פולין לרוסיה (1582-1576). הוא נפצע בברך בעת המצור על פולוצק באוגוסט 1579. ב-1581 השתתף גם במצור על פסקוב. עם זאת הוא נאלץ לעזוב את הצבא אחרי שבדו-קרב חתך אוזן של אציל הונגרי סקיי תואר קיבל מאי המלך באטורי תואר אביר. בשובו למולדתו ב-1582 או 1583 אחרי חוזה השלום הפך ל"אישפאן" של מכרה המלח (salinarius comes) של פלשהשופאלווה Felsősófalva (כיום ברומנית "אוקנה דה סוס" ) וקיבל אחוזות רחבות ידיים בשימנפאלווה (Siménfalva - ברומנית - שימונשט) ולווט (Lövét כיום ברומנית - לואטה). את ביתו בנה בשימנפאלווה. בסוף דצמבר 1584 התחתן, אולם אשתו מתה בשנה הבאה. ההיסטוריון לוקאץ' שאנדור סקרש טוען ששם אשתו זו אינו ידוע, אולם יודית באלוג סבורה שהיה מדובר בארז'בט בודוני, בת הקפטן של ה"כיסא אודווארסק" . עדיין ב-5 בפברואר 1591 מוזכר מוזש סקיי לאחרונה כ"אישפאן", אבל לפי סקרש, הוא כיהן עדיין בתפקיד זה עד 1584 או 1585.
בעשור האחרון של המאה ה-16
בהמשך מוזש סקיי קיבל תואר אצולה ואחוזות גם מנסיך טרנסילבניה, ז'יגמונד באטורי כשהסרבים באלייט טמשוור התקוממו נגד השלטון העות'מאני ופנו עם בקשה לעזרה לז'יגמונד באטורי באטורי שלח את מודש סקיי בראש כוח צבאי קטן כדי לסייע להם. עד שהוא הגיע לאזור ביוני 1594, הטורקים דיכאו את המרד. לפי ההיטוריונית יודית באלוג, המרד נכשל בגלל איחור הסיוע הטרנסילבני. מוזש הטיל מצור על המבצר פאצ'אד מבלי לחכות להגעת החיילים הרגלים. הפרשים הטרנסילבנים לא הצליחו לפרוץ לתוך המבצר וב-30 בנובמבר מוזש נפצע ונאלץ לסיים את המצור. הוא לא החלים לעולם החלמה מלאה מפציעה זו ונשאר צולע כל שאר חייו.
ביוני 1595 הצטרף מוזש למלחמה בטורקים בוולאכיה. כעבור זמן קצר התחבר בסוף הקיץ לכוחותיו של ג'רג' בורביי, הבאן של קראנסבש ופשטו נגדעמדות עות'מאניות. עד לסוף השנה כבש הצבא הטרנסילבני לפחות שש מבצרים לאורך נהר המורש. לאחר מכן הפסיק ככל הנראה בקריירה הציבורית ושמו אינו מוזכר למשך כמה שנים. באוקטובר נקלע לסכסוך עם תושבי ביקאפאלווה כיום טאורן ברומניה) שביקשו בניגוד לרצונו לשלוח את חזיריהם אל יערותיו כדי להשמין מאכילת בלוט. בית הדין החליט נגדו. במר 1998 לפי דרישתו הנסיך ז'יגמונד באטורי החליף את אחוזתו בוואגאש (כיום טייטורה בכפר מוג'ן - ברומניה) באחוזת הנסיך בליבאטון.
בקלחת המלחמות על השליטה בטרנסילבניה
ב-23 במרץ 1598 התפטר ז'יגמונד באטורי מכס הנסיכות של טרנסילבניה והעביר את השלטון לידי הקיסר האוסטרי רודולף השני. שישב בפראג. רודולף שלח שלושה נציבים קיסריים לצורך קבלת השלטון . מוזש התחיל ביוני 1598 בבראשוב משא ומתן עם אחד הנציבים, ברתולומאוס פצן, כדי לבקש מהקיסר ישלח צבא לטרנסילבניה לפני שהעו'תאמנים יפלשו לנסיכות. אחרי שקיבל על עצמו את חסות הקיסר, ביקש ממנו שליט ולאכיה, מיכאי האמיץ, לשלוח אליו את מוזש סקיי כדי שיעמוד בראש הצבא הוולאכי.
מוזש דן גם עם דודו של ז'יגמונד באטורי, אישטוואן בוצ'קאי בשובו של ז'יגמונד באטורי לשלטון בטרנסילבניה. אחרי שהנסיך חזר לקולוד'וואר ב-21 באוגוסט 1598, מוזש שיכנע את הסקלרים להישבע אמונים לז'יגמונד בעיר סאסשבש, כיום סבש ברומניה. מכיוון שהקפטן של ואראד (נאג'וואראד, כיום אוראדיה ברומניה, סירב לתת לו כבוד, שלח באטורי לאיר הזאת את מוזש סקיי ואת אישטוואן צ'אקי. לפני הגעתם כוח עות'מאני צר על ואראד. מוזש וחייליו הסקלרים הכה בכנופיה של שודדים טורקים וטטרים על יד העיר והכוח העות'מאני נסוג מהנסיכות.
ב-21 במרץ 1599 שוב ויתר ז'יגמונד באטורי על השלטון, הפעם לטובת בן דודו, הקרדינל אנדראש באטורי. בנסיבות אלה הורה הקיסר רודולף למיכאי האמיץ לפלוש לטרנסילבניה. אלפי סקלרים הצטרפו לכוחות השליט הוולאכי שהבטיח להם להחזיר להם בסתיו את הזכויות והחירויות הישנות שנשללו על ידי נסיכי טרנסילבניה הראשונים. אולם אנדראש באטורי שלח את מוזש סקיי לשאת ולתת עם מיכאי האמיץ, אבל האחרון דחה את הצעות השלום. מוזש פיקד על צבאו של אנדראש באטורי בקרב שלנברק, הידוע ברומנית כקרב שלימבר. אחרי שנוצח בקרב על ידי מיכאי, ב-29 באוקטובר 1599 נמלט מוזש סקיי למבצר גרגן (Görgény) (כיום גרוגיו, ברומניה). אנדראש באטורי ניסה לברוח לפולין, אבל נרצח על ידי סקלרים ב-3 בנובמבר 1599.
רודולף השני מינה את מיכאי האמיץ כמושל טרנסילבניה. מיכאי מינה אז את מוזש סקיי למפקד עליון של הצבא הטרנסילבני. הוא בא אליו לדיולהפהרוואר, ברומנית אלבה יוליה, בעוד שהשאיר את אשתו אנה במארושוואשארהיי (טרגו מורש) אצל חמיו, וולפגנג קורנ. מיכאי העניק למוזש ולבנו את הכפרים טקה (כיום טיאקה) ומזסילוואש (כיום סיליוואשו דה קמפיה) ועוד מספר אחוזות ברוזנות קולוז' (קלוז'). ב-28 בנובמבר 1599 בהתאם להבטחתו, ציווה השליט הרומני על החזרת זכויותיהם וחירותיהם של הסקלרים. ב-24 בינואר 1600 אישר מיכאי את זכותו של מוזש סקיי באחוזות שהוענקו לו מימי שלטון בני משפחת האטורי. עם זאת לא בטח מיכאי במוזש וכשפגש את שליחי הקיסר נמנע מלדבר איתם על סוגיות חשאיות בנוכחותו.
במאי 1600 פלש מיכאי לנסיכות מולדובה. מוזש סקיי, שהתמנה בינתיים קפטן של ה"כיסא אודווארסק" התלווה למסע זה. אחרי שמיכאי חזר לטרנסילבניה, נשאר מוזש במולדובה כשהוא בראש לוחמיו של מיכאי, יחד עם בויאר בשם מירזה. . מיכאי בינתיים לא הצליח לייצב את המצב בטרנסילבניה, אף על פי שאילץ יותר מעשרה אצילים טרנסילבנים לעבור לוולאכיה. בסוף הקיץ 1600 חזר מוזש לטרנסילבניה כדי להיפגש בבורצנלנד עם גשפר שיבריק, ג'רג' מאקו ואצילים טרנסילבנים אחדים. מיכאי קרא להם להתכנס בדיאטה באלבה יוליה בסוף אוגוסט, אבל במקום זאת מוזש ובני בריתו עזבו אותו ונמלטו לפולין כדי ליתור מגע עם הקנצלר הפולני יאן זמויסקי ולשכנע את ז'יגמונד באטורי לטעון מחדש לשלטון בטרנסילבניה. בשובו לטרנסילבניה התנגד מוזש גם למשטר האימים של הגנרל ג'ורג'ו בסטה, ראש הכוחות הקיסריים, וגם למיכאי האמיץ. אחרי קרב גורוסלו (גורלסאו) (3 באוגוסט 1601) שבו הצבא של ז'יגמונד באטורי הובס על ידי הכוחות הקיסריים של בסטה, גדוד קוזקים והלוחמים של מיכאי, מוזש ראה עצמו ראש המחנה האנטיהבסבורגי. בינתיים מיכאי האמיץ נרצח על ידי אנשיו של בסטה וביולי 1602 הצליח הגנרל האיטלקי-אוסטרי לנצח בקרב טוויש (Tövis) (כיום טיוש ברומניה) את צבא הסקלרים. ז'יגמונד באטורי התפטר בפעם השלישית והאחרונה. בחורף 1603-1602 בברית עם גאבור בתלן ועם העות'מאנים, ארגן מוזש סקיי מסע לשחרור טרנסילבניה מהשליטה ההבסבורגית. הגיע לעיר טמשוואר (טימישוארה של היום) וקיבל בה את אישורו של הסולטאן מהמט השלישי כדי להתמנות נסיך טרנסילבניה.
נסיך טרנסילבניה - 1603
אחרי התפוטרותו של ז'יגמונד באטורי, טרנסילבניה נשלטה על ידי שכירי החרב של הגנרל ג'ורג'ו בסטה שייצג את השלטון הקיסרי ההבסבורגי. בשנת 1603 בעזרת כוחות הטורקים וטטריים נכנס מוזש לטרנסילבניה, ביקש לעורר את העם למאבק בהבסבורגים וגירש את הצבא האוסטרי. בגנרל בזטה נמלט אל היישוב באיה מארה בצפון. ב-8 ב-15 באפריל 1603 הכריז עצמו בעיירה האצג כנסיך טרנסילבניה. שלטונו נשאר בלתי יציב. שכירי החרב הטטרים שעמדו לרשותו היו יותר אכזריים מאנשיו של בסטה. השליט הוולאכי החדש ראדו שרבאן שראה בו בן ברית של הטורקים וסכנה מצפון למדינתו פלש נגדו לטרנסילבניה כבן ברית של ההבסבורגים.
באותה שנה נהרג מוזש סקיי על ידי פגז בקרבת הנחל גימבאב, בקרב שהתנהל על יד בראשוב, בין רשנוב לקריסטיאן. ראשו הערוף נמסר לשליט ראדו שרבן ונחשף בפומבי בככר המרכזית של העיר בראשוב. ראש עיר, מיכאל וייס, קבר אותו בגן ביתו.
חייו הפרטיים
נולדו להם שני בנים. הבן הבכור, אישטוואן, המוזכר בצו של מכאי האמיץ, ובנו השני - מוזש הבן שנולד ככל הנראה בקרנסבש. אנה קורניש והבן הבכור אישטוואן מתו בחבל באנאט במגפת דבר.
אבוקרט
אבוקרט הוא שם משפחה בערבית שמשמעותו היא: "אבי הקרט" – עיסוק משפחתי בתכשיטנות. שם המשפחה מתועד גם מספרד של המאה ה-14.
רמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם
רמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם, הידוע גם בשם "המרכז הרפואי רמב"ם" ובקצרה "רמב"ם", הוא המרכז הרפואי הגדול ביותר בצפונה של ישראל. רמב"ם הוא בית החולים השלישוני היחיד באזור. זהו בית חולים אוניברסיטאי, המקיים קשרים הדוקים עם הפקולטה לרפואה של הטכניון (השוכנת בצמוד אליו), ומשמש מתקן ההוראה הקלינית העיקרי של הפקולטה.
מנכ"ל המרכז הרפואי הוא פרופ' מיכאל הלברטל.
יסוד בית החולים
ראשיתו של בית החולים רמב"ם בימי המנדט הבריטי, כאשר הגיעו לחיפה חיל המשלוח המצרי בפיקודו גנרל אדמונד אלנבי בשנת 1918. אלה הקימו מחנה צבאי גדול בחצר הטכניון ובחצר בית הספר הריאלי העברי, ובמחנה נכלל גם בית חולים צבאי לטיפול בחיילי הוד מלכותו. עם התארגנות השלטון הבריטי בארץ ישראל החלה לבוא לידי ביטוי גם אחריותו למערכת הבריאות. המבנה הראשון בחיפה ששימש כבית חולים אזרחי (זמני) תחת השלטון הבריטי היה בבית החולים הגרמני שבמושבה הגרמנית (רחוב מאיר של היום). לאחר תקופה קצרה עבר בית החולים למבנים ברחוב סנט לוקס, רחוב מקביל לרחוב הגפן (מתחתיו) של היום, בבית חולים זה הייתה מחלקה מיוחדת למחלות מידבקות, שנפוצו מאוד באותה תקופה. בבית החולים היה גם בית ספר לאחיות, ובו שלוש תלמידות במחזור הראשון – שתי יהודיות וערבייה אחת. עם הסגל הרפואי נמנו בעיקר רופאים ערבים ובריטים, אך היו גם שלושה יהודים: ד"ר יצחק ויצמן, ד"ר רודולף רייטלר וד"ר אלכסנדר מלחי.
בית החולים הממשלתי החדש בחיפה
בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, שעוררה חששות מפני מלחמה מתקרבת, והגידול הניכר באוכלוסייתה של חיפה החליטה ממשלת המנדט על הקמת בית חולים גדול וחדיש בחיפה, שיענה על צורכי האוכלוסייה האזרחית (בעיקר האוכלוסייה הערבית והאזרחים הבריטים), ויותאם לקליטת פצועים מאגן הים התיכון בעת הצורך. בנוסף לאוכלוסייה גדולה, שכללה גם בריטים רבים – אנשי צבא, פקידים ובני משפחותיהם, היו לחיפה מספר יתרונות משמעותיים. כבר באותה העת פעלו בה נמל חיפה, בתי הזיקוק, צומת הרכבות על הדרך שבין אלכסנדריה ודמשק ומחנות צבא רבים שהיו בסביבתה.
הוחלט כי בית החולים יוקם בקרבת הנמל ובקרבת מסילת הברזל, כדי שפצועים יוכלו להיות מופנים אליו דרך הים וברכבת. בדרומו של נמל חיפה החדש, בבת גלים, עמדו באותה עת שני מבנים המצויים בו גם היום: מנזר הכרמליתים (המכונה במאה ה-21 "בניין האבן"), בו שהו נזירות מהמסדר הכרמליתי, ומבנה עבור מסדר האחיות סנט ג'וזף ששימש כפנימייה לבנות. מנזר הכרמליתים עמד לפני פינויו, עם מעבר הנזירות למקום הקבע שלהן בכרמל הצרפתי. בחפשם אחר אזור מתאים לבניית בית החולים, העלו שירותי הבריאות של המנדט את הרעיון לרכוש את מנזר הכרמליתים, לשפצו ולהפעילו כבית חולים. התוכנית נזנחה עם התגברות סכנת המלחמה, והוחלט על בנייתו של בית חולים חדש ומודרני בשטח הצמוד למנזר, בינו לבין נמל חיפה.
למכרז על תכנון בית החולים ניגשו מספר אדריכלים ובהם אריך מנדלסון, יהודי מברלין, שתכנן בארץ ישראל מספר מבנים מפוארים, ובהם בית החולים הדסה הר הצופים. תכנון בית החולים נמסר לידי מנדלסון על פי החלטתו של הנציב העליון, ארתור ווקופ, כדי לאפשר לתושבי ארץ ישראל בעלי כישורים מתאימים להטביע את חותמם על הארכיטקטורה בארץ, בניגוד לעמדתו של הקולונל הרון, ראש שירותי הבריאות בארץ ישראל, שרצה למסור את התכנון לידי אדריכל אנגלי, כפי שנעשה קודם לכן לקראת בינוי נמל חיפה.
הבנייה נמסרה לחברת "סולל בונה", שנדרשה שמחצית הפועלים יהיו יהודים ומחציתם ערבים. למרות התנאי, מחתה אגודת הפועלים הערבית על מסירת הבנייה ל"סולל בונה" ובקשה שעבודות הבנייה יבוצעו ישירות על ידי הממשלה. בית החולים כלל שני מבנים, האחד בן חמש קומות ובו 220 מיטות וכן מגורי אחיות, והאחר בן שלוש קומות לחדרי הניתוח, מרפאות יום ומעבדה. בכל שטחו המערבי של הבניין ניטע גן רחב ידיים ובו שבילים לטיולי החולים ומשפחותיהם בשעות אחר הצהריים, כמיטב המסורת הבריטית. לצדו של הגן הוקמה שורת ביתנים חד-קומתיים – הראשון שבהם עבור אזרחים בריטים, שעל פי המסורת הקולוניאלית לא יכלו לדור בכפיפה אחת עם המקומיים. ביתנים אחרים נועדו לאשפוז אסירים ולמשכן שומריהם.
בבניין בית החולים התגשמו רעיונותיו של מנדלסון לאחד בין הנוף, האקלים והתרבות המקומיים. קצב הבנייה היה מהיר: אבן הפינה הונחה ב-1935, הבנייה החלה ביוני 1937 וכבר ב-22 בדצמבר 1938 נערך טקס חנוכת הבית, שהיה חגיגי במיוחד, וזכה לכותרות בעיתוני הארץ. הטקס נערך בהשתתפותו של הנציב העליון הרולד מקמייקל, שכינה את בית החולים: "המוסד הרפואי היפה ביותר במזרח התיכון". בטקס השתתפו גם הקולונל הרון, מנהל שירותי הבריאות הממשלתיים, הקולונל קית' רוטש, מושל ירושלים, ראש עיריית חיפה, חסן שוכרי, וסגנו היהודי שבתי לוי, מנהלי בתי החולים בארץ, נציגי מוסדות רפואיים אחרים ונכבדים רבים. הקולונל הרון דיווח כי עלות הבנייה הסתכמה ב-150 אלף לירות ארץ ישראליות (לא"י) וכי תקציב התפעול של בית החולים יהיה 20 אלף לא"י בשנה.
הסגל הרפואי בשנים 1938–1948
יהודי חיפה וסביבותיה השתמשו בעיקר בשירותי בית החולים "הדסה", שעבר בשנת 1942 לבניין חדש (ונקרא מאז "בית החולים רוטשילד"), וכן בבתי החולים ליולדות "אמהות", "בתר", "מולדה" ו"עזרה". על כן היהודים כמעט לא נהנו משירותי בית החולים החדש. רק 20-30% מהמאושפזים בבית החולים החדש היו יהודים, בעוד מרבית המאושפזים היו מקרב האזרחים הבריטים הרבים באזור ומהאוכלוסייה הערבית, ומטבע הדברים גם בסגל הרפואי לא היו יהודים רבים.
בבית החולים היו אז שלוש חטיבות:
בבית החולים היה גם אגף לאסירים, שנוהל על ידי ד"ר חמזה. את מכון הרנטגן ניהל ד"ר אמיל משה קליינהאוז, ואת בית המרקחת בולוס ואטללה, ומעט מאוחר יותר אקסל פרויליך, שהיה למנהלו הראשון של בית המרקחת ברמב"ם.
האווירה בבית החולים הייתה טובה אפילו בימי המאורעות שקדמו למלחמת העצמאות, וזאת הודות להנהגתו של המנהל ד"ר תומפסון, והיחסים בין הסגל הערבי לסגל היהודי היו הוגנים. עם פתיחתו של בית החולים החדש היה הרכבו האנושי מגוון: הסגל מנה אנגלים, ארמנים, דרוזים, יהודים, מוסלמים ונוצרים. היחסים היו הוגנים בדרך כלל, אך הימים היו בשולי המאורעות, בעת מלחמת העולם השנייה ובימי המאבק של היישוב היהודי במדיניות "הספר הלבן" של ממשלת בריטניה ובימי המאבק להקמת מדינה יהודית; אלה נתנו אותותיהם גם בפעילות היומיומית בבית החולים.
באוגוסט 1947 פתחו האחיות היהודיות והערביות של בית החולים בשביתת רעב בדרישה לשיפור מנות המזון המוגשות להן ולחולים. לאחר יום של שביתה הובטח להן שהמזון ישופר והשביתה הסתיימה.
מחלות מידבקות ומגפתיות
בראשית שנות ה-40 הוחל בייצור פניצילין, שהיה תגלית חדשה בעת ההיא והיה קשה להשיגו. תקופה זו הצטיינה בהתפרצויות של מחלות מידבקות ובמגפות שונות, בעיקר עקב זיהומי מעיים בשל תנאי היגיינה לקויים במסעדות שבעיר ובשל אי-הקפדה על כללי היגיינה נאותים בטיפול בירקות, בפירות ובמוצרי מזון אחרים.
על מנת להכיל את המחלות המדבקות נקבע בחוק המנדטורי כי אנשים שלקו במחלה מידבקת חייבים להתאשפז, אך ורק בבתי חולים ממשלתיים. החולים הללו אושפזו בשלושת הביתנים שהוקמו לצדו של בית החולים ואליהם נוסף ביתן רביעי בעת מלחמת העולם השנייה. 60 מתוך כ-250 המיטות בבית החולים היו בביתנים לחולי מחלות מידבקות, שבהם היו תנאי בידוד על פי כללי ההיגיינה. חשיבותו העיקרית של בית החולים לאוכלוסייה היהודית הייתה במיטות אלו, ורוב היהודים שאושפזו בבית החולים הממשלתי היו חולים במחלות מידבקות.
באותה תקופה התגלו מקרי דבר אחדים: בבית החולים אושפז סבל סודני שעבד בנמל חיפה. התופעות שליוו את מחלתו לא היו מוכרות לפרופ' ולירו, והוא פנה אל ד"ר רייטלר, מנהל המעבדה הבקטריולוגית, וזה הצליח לזהות במעבדה את חיידק הדבר הבובוני. בעקבות זיהוי החיידק טופל החולה ועוד 16 עובדים מנמל חיפה בסטרפטומיצין, וההתפרצות דוכאה עם מקרה מוות אחד בלבד. המקרה פורסם בעיתון הרפואי הבריטי "British Medical Journal" והיה למאמר הרפואי הראשון שיצא מבית החולים הממשלתי שפורסם בעיתונות הבינלאומית. התפרצות אחרת נודעה בקיץ 7–1946, כאשר לבית החולים הגיעו עשרות חולים מאזור הקריות שלקו בטיפוס הבהרות.
שנות ה-40
על אף מיעוט המאושפזים היהודים ומיעוט הרופאים היהודיים התנהל מאבק היישוב גם בבית החולים על ידי עובדיו היהודיים ובפיקוד "ההגנה".
בנובמבר 1940 עגנה בנמל חיפה אוניית הנוסעים "פאטריה" ועליה כ-2,000 מעפילים. אלו נמלטו מהתופת הנאצית באירופה, נעצרו על ידי הבריטים והועלו אליה במטרה לגרשם מהארץ למאוריציוס. הנהגת היישוב וארגון "ההגנה" החליטו למנוע את הגירוש באמצעות חבלה בספינה, כך שהפלגתה תסוכל או לכל הפחות תעוכב. התוכנית השתבשה כאשר בעקבות פיצוץ, שהייתה אחראית לו "ההגנה", האונייה נטתה על צדה והחלה לטבוע. באסון שנוצר נספו כ-260 איש, מתוכם כ-200 מעפילים וכ-50 חיילים ושוטרים בריטים. לנוכח המצב נערך בית החולים הממשלתי באופן מיוחד וקלט אליו את מאות הפצועים מהאירוע. חלק מהם הועברו ישירות לשלושת חדרי הניתוח שפעלו ללא הרף במשך 24 שעות. הבריטים העבירו למחנה המעצר בעתלית את אלו מבין המעפילים שהיו פצועים קל. הפצועים טופלו בשלוחה שהקים בית החולים הממשלתי באחד הבניינים שבמחנה.
בבית החולים נוהלה פעילות סדירה של ארגון ה"הגנה" באופן ממודר, עליה היה מופקד ד"ר אלפרד יונגמן ואיש מחבריו לא ידע על כך. ד"ר יונגמן הגיע למחלקת הרנטגן בשנת 1941. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה גייס הצבא הבריטי בארץ כ-200 רופאים יהודים יוצאי גרמניה ואוסטריה וכך נפתרה למעשה סוגיית אבטלתם. קרבתו של בית החולים לחוף הכתיבה ליונגמן תפקיד נוסף - היה עליו לקלוט מעפילים שבאישון לילה קפצו מספינתם שנתקעה בשרטון בחוף בת גלים.
לאחר קבלת החלטת החלוקה באו"ם בכ"ט בנובמבר 1947 גברו התקריות בין היהודים והערבים ומספר הנפגעים והפצועים עלה ועמו העומס על בתי החולים. קרבות מלחמת העצמאות החלו, אך הבריטים היו עדיין בארץ ובתי החולים הממשלתיים שירתו בעיקר את האוכלוסייה הערבית. בית החולים עצמו התרוקן ממרבית עובדיו בתחילת 1948 וגם קהל יהודי לא הגיע לקבל שירות.
בין השנים 1948–1970 ניהל את המכון הפתלוגי הפרופ' ברוך (בלה) גלי שהיה הפתולוג הראשון בחיפה.
שלהי תקופת המנדט הבריטי ומלחמת העצמאות
במהלך ההכנות ליציאתם מארץ ישראל החליטו שלטונות המנדט הבריטי להעביר את בית החולים לרשות עיריית חיפה. לאחר הפסד הערבים בקרב על חיפה והחלטתם להתפנות מהעיר במקום להיכנע, נותר בית החולים נטוש וריק.