cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הדיוויזיה ה-111 (ורמאכט)
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-5 בנובמבר 1940 בהתרחבות נוספת של הצבא הגרמני. במאי 1941 עברה הדיוויזיה לאזור הכיבוש הגרמני בפולין, מוכנה לפתיחת מבצע ברברוסה ביוני. לאחר חציית נהר הבוג, התקדמה הדיוויזיה אל דובנו, שם היא נלחמה מול יחידות רוסיות שכללו את הקורפוס הממוכן ה-20 ודיוויזיית הטנקים ה-34. במסגרת הארמייה ה-6 המשיכה הדיוויזיה לדחוף את כוחות הארמייה ה-5 הסובייטית לכיוון קייב ועד סוף אוגוסט הדיוויזיה הגיעה לנהר הדנייפר מצפון לבירת אוקראינה, ויצרה ראש גשר עם דיוויזיות הרגלים ה-113 וה-298. ב-1 בספטמבר תקפו כוחות אלו מתוך ראש הגשר ופגעו בחלק האחורי של החזית הרוסית, כחלק ממבצע הכיתור הענק סביב קייב. הדיוויזיה המשיכה ללכוד ולסייע בהשמדת הארמייה הרוסית ה-37. לאחר הקרב הגדול, ההתנגדות הסובייטית בדרום רוסיה נחלשה והכוחות תחת קבוצת ארמיות דרום הצליחו לדחוף מזרחה בחזית רחבה.
לאחר כיבוש רוסטוב על הדון, קבוצת הפאנצר של קלייסט נאלצה לסגת לקו ה-Mius-Front, שם בסוף דצמבר 1941 נעצרה הדיוויזיה על קו ניקיטובקה - דבלצ'בו. באמצע ינואר 1942 נאלצה הדיוויזיה לבלום חדירה עמוקה של האויב באזור ברונקובו-ויין.
לאחר תקופה ארוכה של מנוחה, הצטרפה הדיוויזיה למתקפת הקיץ, והתקדמה עם הארמייה ה-17 לקווקז, עברה דרך רוסטוב-על-דון, מוזדוק, נלצ'יק ואורדז'וניקידזה, עקב איום הכיתור הממשמש ובא לאחר קרב סטלינגרד קבוצת ארמיות A נאלצה לסגת במהירות לקו החזית של מיוס ולטגנרוג, שם נשארה הדיוויזיה במגננה עד סוף יולי 1943. לאחר כישלון מתקפת הקיץ הגרמנית בקורסק, הצבא הגרמני נאלץ לסגת, הדיוויזיה ה-111 נסוגה בהדרגה למערב, והגנה על הגישות למליטופול עד סוף ספטמבר 1943, ולאחר מכן לניקופול עד פברואר 1944. הדיוויזיה הועברה אז להגנת קרים, שם היא הושמדה. השרידים האחרונים פונו באונייה במאי 1944, והדיוויזיה פורקה רשמית.
רחוק מכאן
רחוק מכאן הוא אלבומו ה-19 של הזמר אייל גולן, אשר יצא לאור ב-10 באפריל 2016. זהו אלבום הכולל 16 שירים בביצוע אייל גולן, חלקם דואטים. האלבום הגיע למעמד פלטינה כפולה כ-48 שעות מצאת האלבום (60 אלף עותקים), ולפלטינה משולשת תוך חודשיים מצאתו (90 אלף עותקים).
אריה כלב
אריה כָלֶב (1918–2011) היה רקדן, כוריאוגרף ומורה לתנועה ישראלי ממוצא צ'כי. כלב נחשב לחלוץ מורי התנועה בישראל, והקים בשנת 1966 את המרכז לאומנות התנועה בהרצליה, אליו הגיעו אלפי תלמידים מכל הארץ.
קורות חיים
אריה כלב נולד בעיר טפליצה בצ'כיה בשנת 1918, למשפחה דתית, וקיבל חינוך מסורתי. בנעוריו, היה כלב רכז תנועת "המכבי הצעיר" בטפליצה ואחראי על מחנות הקיץ של התנועה. כמו כן היה כלב אלוף צ'כיה בקרב עשר לנוער. בשנת 1937 הגיע כלב לציריך, כאשר תכנונו היה לנסוע משם לארצות הברית בשביל לימודים. בציריך התארח כלב אצל משפחה יהודית, ושם פגש את אשתו העתידית רחל, והשתכנע על ידם להישאר בשווייץ וללמוד חינוך גופני באוניברסיטת בזל. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה סיים כלב את חוק לימודיו, עלה ארצה יחד עם קבוצת "בנתיב", תחילה בחיפה ומאוחר יותר בכפר רופין. שם החל כלב ללמד חינוך גופני, כשהוא אחד המורים הראשונים לתחום זה בארץ ישראל. כלב לימד במספר מוסדות, ביניהם היה כפר הנוער מאיר שפיה, שם הוא החל לפתח את תחום המחול במקום. במסגרת זו, יצא כלב להשתלם בתל אביב בסטודיו של גרטרוד קראוס. בהמשך, השתתף כלב בתיאטרון המחול הישראלי שהקימה קראוס, שפעל בין השנים 1950-1952, וכן הצטרף ללהקת המחול של נעמי אליסקובסקי, בה ביצע בין היתר את ריקוד היחיד "קין", שזכה לשבחי הביקורות.
בשנת 1950 עבר כלב תאונת אופנוע אשר דרבנה אותו לפתח את גישתו בדבר סגולותיה הרפואיות של התנועה. בשנות החמישים, המשיך כלב לרקוד בלהקתה של קראוס, השתתף בלהקתה של תילה רוסלר וכן עבד כרקדן ומנהל במה בלהקת ענבל. בשנת 1957 יצא כלב להשתלם בארצות הברית במחול מודרני, ושם למד אצל מרתה גרהם, חוזה לימון ומרס קנינגהם, וכן למד כוראוגרפיה בבית הספר ג'וליארד. עם חזרתו לישראל צורף כלב כרקדן אורח ללהקתה של מרתה גרהם, וכן לימד במכון ווינגייט, סמינר הקיבוצים ובית ברל.
באותו זמן, כלב החל להיות מושפע מגישתו של משה פלדנקרייז, והתנגד להוראת החינוך הגופני הקונבנציונליות, ששמה במרכז את הטכניקה והכושר הגופני, במקום בסיגול ותחזוק יכולת תנועה טבעית ואנושית. בשנת 1962 היה מעורב בתאונת דרכים עם משפחתו. מכספי הפיצויים בעקבות התאונה הקים כלב ב 1966 את המרכז לאומנות התנועה בהרצליה, והפסיק את עבודתו במכון ווינגייט ובית ברל על מנת להתמקד בפיתוח מרכז זה. בשנות השבעים, פקדו את המרכז אלפי אנשים, מכל קבוצות הגיל ומצבי הבריאות. כמו כן, טיפל כלב במרכז באנשים עם בעיות מוטוריות שונות, וסייע לאנשים רבים שעמדו לפני ניתוחים אורתופדיים להשתקם ללא ניתוח.
שיטתו
לפי אריה כלב, התקדמותו הגופנית, האישית והרוחנית של האדם הן מרכיבים שונים של אותו מכלול. לכן, סיגול של תנועה רכה וטבעית יכול להשפיע לטובה על כלל התפתחות חייו ובריאותו של האדם. זאת בניגוד להוראת החינוך הגופני הרגילה, שמקדישה לטענתו זמן רב מדי לתרגילים סתמיים שנמאסים על התלמידים. בין היתר, השווה כלב את האדם לעץ, וייחס חשיבות רבה לייצוב נכון של הגוף על כפות הרגליים, המקבילות לשורשים, כאשר האנרגיה המתבססת בכפות רגלי האדם מזינה את עמידתו הזקופה. כמו כן, השווה כלב את גוף האדם למכונית הדורשת תחזוקה תמידית - כאשר בניגוד למכונית, מרבית האנשים לא מפתחים את גופם לשכלולו המרבי, ו־"מריצים" אותו אף כשהוא נמצא בצורה משובשת. לדידו, חינוך לתנועה נכונה יכול למנוע מחלות ובעיות בריאות רבות, וכך לחסוך משאבי מדינה. כלב טען כי על שכלול התנועה להתחיל מגיל כמה שיותר צעיר, ופרסם מספר תרגילי תנועה לתינוקות אותם איגד בספרו "תנוק גדל באהבה : הדרכה והכוונה לתנועת התנוק".
קרלו בואונפרטה
קרלו מריה בואונפרטה (באיטלקית: Carlo Maria Buonaparte; 27/29 במרץ 1746, אז'אקסיו - 24 בפברואר 1785, מונפלייה) היה בן אצולה קורסיקני מבית בונפרטה. היה פרקליט ופוליטיקאי, ושימש כנציג קורסיקה בחצרו של לואי השישה עשר, מלך צרפת. היה אביו של נפוליאון בונפרטה.
תחילת דרכו
קרלו נולד ב-27 או 29 במרץ 1746, בעיר אז'אקסיו שבאי קורסיקה, שנשלט אז בידי הרפובליקה של ג'נובה. הוא היה הצעיר מבין שלושת ילדיו של ג'וזפה בואונפרטה, אשר ייצג את אז'אקסיו במועצה הקורסיקנית בקורטי ב-1749. משפחת בואונפרטה הייתה משפחה בורגנית אמידה, שמוצאה היה בליגוריה לקראת סוף המאה ה-15. לבני בואונפרטה נודעה השפעה רבה בקורסיקה, והם אף טענו שהם חלק ממשפחת אצולה חשובה מטוסקנה, אם כי הדוכס הגדול של טוסקנה סירב להכיר בכך. קרלו מצדו, נהג לכנות את עצמו "אציל פירנצה ואז'אקסיו".
כמו מרבית בני משפחתו, קרלו לא בחר בקריירה צבאית ויצא ללמוד משפטים באוניברסיטת פיזה. אולם בעקבות מות אביו, עזב את הלימודים וחזר לקורסיקה. בגיל שמונה עשרה, הוא התחתן עם לטיציה ראמולינו בת ה-13, שהייתה גם היא ממשפחה קורסיקנית מכובדת ועשירה מאוד. הנישואים היו פוליטיים בעיקרם והשתלמו מאוד מבחינתו של קרלו. לטיציה הביאה עמה כנדוניה שדה בן שלושים ואחד דונם, וכן טחנת קמח, שהניבו הכנסה שנתית של בערך 10,000 לירות שטרלינג.
קריירה פוליטית
בשנת 1755, העם הקורסיקני הכריז על התנתקות מג'נובה ועל הקמת "הרפובליקה הקורסיקנית". בשנת 1764 הוא התמנה כמזכירו וכעוזרו האישי של מנהיג הרפובליקה, פסקואלה פאולי. בשנת 1766 הוא נשלח לרומא כדי לשאת ולתת עם האפיפיור קלמנט השמיני על הכרה ברפובליקה הקורסיקנית. מסיבות לא ברורות, בשנת 1768 הוא חזר לקורסיקה. זמן קצר לאחר שובו, ג'נובה הציעה לממלכת צרפת את קורסיקה (שבאופן רשמי היא עוד שלטה בו) כתשלום עבור חוב. הצרפתים, שקורסיקה הייתה אסטרטגית מאוד לצורך הגנת החופים שלהם, הסכימו להצעה בשמחה. הקורסיקנים ברובם התנגדו למהלך זה, ולואי החמישה עשר, מלך צרפת נאלץ לשלוח את גייסותיו כדי לקחת את האי בכוח. בואונפרטה נודע בנאום נלהב שנשא כנגד הפולשים הצרפתים, אולם במאי 1769 הובסו הקורסיקנים בקרב פונטה נובו, ופאולי ותומכיו נאלצו לברוח להר רוטונדו.
בואונפרטה לא נותר נאמן לפאולי. הוא חזר לאז'אקסיו, ועד מהרה השתלב במשטר החדש וקיבל תואר למשפטים מאוניברסיטת פיזה. באפריל 1770, הכריז המשטר הצרפתי על ייסודה של אצולה קורסיקנית (שלא הייתה קיימת עד אז). בואונפרטה הצליח להוכיח את מוצאו האצילי, והפך לפיכך לבן אצולה. הוא הוסיף לשמו את התואר "דה" כמנהג הצרפתים. את בניו הוא שלח להתחנך בצרפת. ביולי 1777 הוא מונה כנציג הרשמי של קורסיקה אצל לואי השישה עשר, מלך צרפת. תפקיד בו חשק זמן רב. למרות שלל התארים שלו, בואונפרטה לא אמר די וחפץ בנכסים שיצדיקו את מעמדו. עם זאת, הוא איבד את כספו במהירות ונודע בחיבתו להימורים. הוא כותב ביומנו:
בשנת 1782 הוא לקה במחלה שהייתה ככל הנראה סרטן הקיבה. הוא סבל מכאבים עזים, ונסע למונפלייה בתקווה למצוא שם טיפול רפואי מתאים. עם זאת, אף רופא לא הצליח להקל על כאביו. הוא מת במונפלייה ב-24 בפברואר 1785.
צאצאיו
לקרלו ולטיציה ראמולינו היו שלושה עשר ילדים משותפים. מתוכם רק שמונה הגיעו לבגרות:
מצוינים: ממה עשויה הצלחה
מצוינים: ממה עשויה הצלחה (באנגלית: Outliers: The Story of Success) הוא ספר שנכתב על ידי העיתונאי הקנדי מלקולם גלדוול, ובוחן את הגורמים שתורמים לרמת הצלחה גבוהה. הספר יצא לאור בהוצאת "Little, Brown and Company" ב-18 נובמבר 2008.
כדי לתמוך בתזה שהוא מציג, בוחן גלדוול את הסיבות לכך שרוב שחקני הוקי קרח בקנדה נולדים בחודשים הראשונים של השנה הקלנדרית, כיצד ביל גייטס, ממייסדי מיקרוסופט, הצליח להשיג את עושרו המופלג, איך הביטלס הפכו לאחת הלהקות המצליחות ביותר בהיסטוריה, איך הבדלים בין תרבותיים משחקים תפקיד גדול בדרך שבה נתפסת אינטליגנציה וקבלת החלטות רציונלית, ואיך לשני אנשים בעלי אינטליגנציה יוצאת דופן, כריסטופר לנגן ורוברט אופנהיימר, בסופו של דבר יש גורל שונה בצורה קיצונית. לאורך כל הספר, גלדוול מזכיר שוב ושוב את "כלל 10,000 השעות", בטענה כי המפתח להצלחה בכל תחום, במידה רבה, הוא עניין של תרגול משימה ספציפית בסך כולל של כ-10,000 שעות.
הספר מוקם במקום הראשון ברשימות רבי המכר של העיתונים "הניו יורק טיימס" ו"גלוב אנד מייל", והחזיק בעמדה זו במשך אחד עשר שבועות רצופים. בדרך כלל זכה הספר לביקורות טובות ונחשב לאישי יותר מאשר עבודות אחרות של גלדוול. חלק מהביקורות אמרו שהספר נראה להם כאוטוביוגרפיה. עם זאת, הדבר לא הפריע ואף גרם לכך שהביקורות שיבחו את הקשר בין הרקע של גלדוול, שתואר בספר, למסקנה של הספר. המבקרים גם העריכו את השאלות שגלדוול הציב בספרו, שמציאתן חשובה כדי לקבוע עד כמה הפוטנציאל האישי קשור לחברה שבה אדם גדל. עם זאת, מסקנות הספר נחשבו למאכזבות ומדכאות. סגנון הכתיבה, הקל להבנה לכאורה, ספג ביקורת על כך שהוא פשטני מדי בתיאור תופעות סוציולוגיות מורכבות.
רקע
מלקולם גלדוול, מחבר "מצוינים", היה עיתונאי של וושינגטון פוסט לפני שהחל לכתוב עבור הניו יורקר. נושאי המאמרים שלו, שבדרך כלל אינם בדיוניים, נעים בין מגוון תחומים, מ"אימפריית המכירות הטלוויזיוניות של רון פופייל (איש מכירות אמריקאי ידוע) עד למחשבים המנתחים שירי פופ". הבנתו של גלדוול בכתיבה אקדמית מאפשרת לו לכתוב על טווח רחב של תחומים, כולל "ניסויים בפסיכולוגיה, מחקרים סוציולוגיים, חוקים, סקירות סטטיסטיות של המטוסים שהתרסקו, מוזיקאים קלאסיים ושחקני הוקי", בצורה נגישה לקהל הרחב.
על מנת למצות את תהליך כתיבת "מצוינים", גלדוול בילה את זמנו בחיפוש אחר מחקרים שטענו, בניגוד לדעתו, שאמונות פופולריות הן נכונות (ראו גם: מכסחי המיתוסים). הוא נכשל במשימתו: לא רק שהוא לא מצא מחקרים שמנוגדים לדעתו, הוא מצא מחקרים שתמכו בשיטתו. לדוגמה, גלדוול מצטט בספר מחקר חלוצי של הפסיכולוג הקנדי רוג'ר ברנסלי שהסביר כיצד תאריך הלידה של שחקן הוקי צעיר יכול לקבוע את רמת המיומנות שלו בעתיד.
בזמן כתיבת הספר, ציין גלדוול כי "התפיסה השגויה הגדולה ביותר על ההצלחה היא שאנו עושים זאת [בהתבסס] אך ורק על החכמה, השאפתנות, הפעילות הנמרצת והעבודה הקשה שלנו". ב"מצוינים", הוא ניסה להראות שישנם משתנים רבים נוספים המעורבים בהצלחה של הפרט בחברה, הרבה יותר מאשר כמה שמוכנים להודות, ורצה שאנשים יבטלו את "הרעיון שכל מה שקורה לאדם תלוי באותו אדם". יחד עם המסקנות הדטרמיניסטיות של הספר, גלדוול ציין כי אף על פי שאין כמעט דבר שניתן לעשות לגבי גורלו של האדם הבודד, החברה עדיין יכולה להשפיע על אנשים ככלל - בחלק שמושפע מהצלחתו של הפרט (על ידי הענקת מלגות, אפליה מתקנת וכו'). כשנשאל גלדוול מה המסר שהוא רוצה שאנשים ייקחו מהספר לאחר קריאת "מצוינים", הוא הגיב באמירה:
תקציר
ב"מצוינים" יש שני חלקים: "חלק ראשון: הזדמנות" כולל חמישה פרקים, וב"חלק שני: מורשת" יש ארבעה פרקים. מלבד שני חלקי הספר יש בספר גם מבוא ואפילוג. כתוצאה מההתמקדות בחריגים (באנגלית: Outliers, כשם הספר באנגלית), שהוגדרו על ידי גלדוול כמי שאינם מתאימים להבנה הרגילה שלנו לגבי הישגים, "מצוינים" עוסק באנשים יוצאי דופן, ובמיוחד אלו שהם חכמים, עשירים, מצליחים ואלו שפועלים בקצה החיצוני-קיצוני של מה שמתקבל על הדעת מבחינה סטטיסטית. הספר מציע דוגמאות הכוללות, בין השאר, את ההרכב המוזיקלי של הביטלס, מייסד מיקרוסופט ביל גייטס, והפיזיקאי התאורטי רוברט אופנהיימר. במבוא, גלדוול מציג את מטרתו של "מצוינים": "זה לא מספיק לשאול למה אנשים מצליחים הם כאלה. [...] זה [מספיק] רק על ידי שנשאל מאין הם באים [כדי] שאנחנו נוכל לפענח את ההיגיון מאחורי מי שמצליח ומי שלא". לאורך כל הספר גלדוול מסביר כיצד משפחה, תרבות וידידות משחקים תפקיד בהצלחתו של הפרט. גלדוול גם מנסה להבין האם אנשים מצליחים באמת ראויים לשבחים שאנו נותנים להם או שהשבחים שהם מקבלים נובעים מתפיסות שגויות של החברה.
עניין נפוץ, שמופיע בכל "מצוינים" שוב ושוב, הוא "כלל 10,000 השעות", המבוסס על מחקר של הפסיכולוג השוודי אנדרס אריקסון. גלדוול טוען שהגעה להצלחה רצינית דורשת זמן עצום, ומשתמש במקורותיהם של כישרונם של הביטלס והתמצאותו של ביל גייטס במחשבים כדוגמאות. הביטלס הופיעו בהמבורג שבגרמניה מעל 1,200 פעמים מ-1960 עד 1964 וצברו יותר מ-10,000 שעות של נגינה שם. כתוצאה מכך, הביטלס קיימו את כלל 10,000 השעות וזכו לאחת ההצלחות הגדולות ביותר בכל הזמנים. גלדוול טוען כי הזמן שהביטלס בילו בהופעות שיפר בצורה ניכרת את הכישרון שלהם, והוא מצטט את הביוגרף של הביטלס, פיליפ נורמן, שאמר: "עד שהם חזרו לאנגליה מהמבורג, גרמניה הם [כבר] נשמעו כמו שאף אחד אחר [לא נשמע]. זה עשה אותה למה שהם". גייטס קיים את כלל 10,000 השעות, כאשר הוא זכה לגישה למחשב בבית הספר התיכון בשנת 1968, בגיל 13 בלבד, ובילה 10,000 שעות בתכנות עליו. כתוצאה מכך, גייטס הקים יחד עם פול אלן את מיקרוסופט ובמשך זמן רב היה האיש העשיר ביותר בעולם.
מעבר לכך, גלדוול מרחיק לכת הרבה יותר וטוען שגם ראשית הצלחתם של ילדי פלא כדוגמת מוצרט הן הצלחות בוסריות. רק לאחר 10,000 שעות של תרגול הם הצליחו להשיג את הטוב ביותר.
ב"מצוינים", גלדוול מראיין את גייטס, שאומר כי האפשרות לזכות לגישה קבועה למחשב ולזמן תכנות במשך זמן רב, בתקופה שבה המחשבים לא היו דבר שבשגרה, סייעה לו להצליח. גלדוול טוען כי אם גייטס לא היה זוכה לאפשרות גישה זו, הוא עדיין היה "מאוד אינטליגנטי, אדם נמרץ, מקסים, מקצועי ומצליח", אבל הוא לא היה יכול להיות בעל רכוש בשווי של 50 מיליארד דולרים אמריקאים. גלדוול מסביר שהגעה לכלל 10,000 השעות, בו הוא רואה את המפתח להצלחה בכל תחום, הוא פשוט עניין של תרגול משימה ספציפית, דבר שיכול להיות מושלם באמצעות 20 שעות עבודה בשבוע, 50 שבועות בשנה, במשך 10 שנים. הוא גם מציין כי לו עצמו לקח בדיוק 10 שנים כדי לקיים את כלל 10,000 שעות, בתקופת כהונתו הקצרה בעיתון "The American Spectator" ועבודתו בוושינגטון פוסט. כתיבתו, שהייתה בוסרית בתחילת דרכו, הלכה והשתפרה עם הזמן עד שהוא הגיע לרמת הכתיבה הנוכחית, שהמטירה עליו שבחים מכל עבר.
במהלך הספר, גלדוול חוזר ומדגיש מחדש ביתר שאת את טענתו, גאונות היא לא הדבר החשוב ביותר בקביעת הצלחתו של אדם והיא איננה בהכרח מה שאנו מגדירים כגאונות. באמצעות אנקדוטה שממחישה את טענתו, הוא מדבר על סיפורו של כריסטופר לנגן, אדם שחרף העובדה שיש לו 195 IQ, בסופו של דבר, כל הצלחתו בחיים היא היותו בעלים של חוות סוסים באזור הכפרי של מיזורי (גלדוול טוען כי לאיינשטיין היה 150 IQ). בספר, גלדוול טוען כי לנגן לא הגיע לרמה גבוהה של הצלחה בגלל הסביבה שבה הוא גדל, אשר מנעה ממנו כלים חברתיים חשובים שלרוב האנשים יש. אף אדם בחייו של לנגן לא לימד אותו להתמודד עם החברה על מנת להשיג ממנה סיוע שיאפשר לו לנצל את מתנותיו היוצאות מן הכלל. בעקבות זאת, לנגן היה צריך לנסות להשיג את הצלחתו בחיים לבדו, והוא כשל בכך. גלדוול מסכם פרק זה בכותבו: "אף אחד, לא כוכבי רוק, לא ספורטאים מקצועיים, לא מיליארדרים מתוכנות, ואפילו לא גאונים, אי פעם עושים את זה לבדם".
מאוחר יותר, גלדוול משווה את לנגן עם רוברט אופנהיימר, אבי פצצת האטום ומנהל פרויקט מנהטן. גלדוול כותב כי לשניהם היו את היכולות הטבעיות המולדות שיסייעו לשניהם להצליח בחיים - שניהם היו חכמים מאוד ומוכשרים מאוד. משנכתב כך, ולאור הניגוד בהצלחתם בחיים, מהו ההבדל ביניהם שגרם להצלחתו של אופנהיימר וכשלונו של לנגן? גלדוול טוען כי החינוך שעבר אופנהיימר יצר את ההבדל המרכזי בין חייהם של השניים. אופנהיימר גדל באחת השכונות העשירות במנהטן, היה בנו של צייר ואיש עסקים מצליח ולמד בבית הספר הפרטי "Ethical Culture Fieldston School" שבסנטרל פארק וסט. המכלול של כל הדברים העניק לו ילדות של טיפוח מרוכז שאפשרה לו לפתח את כל כישרונותיו בקלות. גלדוול מספק לאחר מכן אנקדוטה: כאשר אופנהיימר היה סטודנט באוניברסיטת קיימברידג', הוא ביצע ניסיון כושל להרוג את אחד המורים שלו, באמצעות תפוח מורעל שהונח על שולחנו. כאשר הנהלת האוניברסיטה רצתה לגרש את אופנהיימר מהאוניברסיטה עקב ניסיון הרצח שביצע, אופנהיימר השתמש במיומנויות שרכש במהלך חינוכו לאורך כל חייו, התדיין עם מנהלי האוניברסיטה והגיע איתם להסכם שיאפשר לו להמשיך את לימודיו באוניברסיטה. לעומתו, לנגן נשר מלימודיו הגבוהים עקב מקרים פעוטים: בעקבות הצטיינותו הוא זכה במלגה ללימודיו. אמו, מתוך חוסר ידיעה, לא הגישה את הטפסים המתאימים בזמן והמלגה עבורו בוטלה. בעקבות ביטול המלגה לנגן נאלץ לממן את לימודיו והחל לעבוד. זמני עבודתו התנגשו עם זמני הלימודים שלו והוא פנה להנהלה על מנת להחליף את זמני שיעוריו משעות הבוקר לשעות הצהריים. לטענתו של גלדוול, אף על פי שמדובר בעניין של מה בכך שמתבצע לכל סטודנט בקלות, לנגן לא הצליח להחליף בין שעות הקורסים ופרש מלימודיו.
עניין נוסף שחוזר לאורך כל הספר, הוא נוכחותו המתמדת של המזל בהצלחה. ברוב הסיפורים שגלדוול כתב בספר מובא אלמנט המזל: הביטלס, במקרה, זכו במועדוני הלילה של המבורג בשנות ה-60, מקומות שבהם היה עליהם לנגן בכל הופעה ללא הפסקה במשך שעות רבות או שהלקוחות השיכורים והאלימים יהרגו אותם. מכיוון שהרפרטואר שלהם היה מוגבל למדי, היה עליהם לחדש שירים ולהמציא שירים חדשים ללא הרף על מנת לעמוד בדרישת הלקוחות. הדבר שיפר וחידד את כישרונם ואיפשר להם למצות אותו לחלוטין. ביל ג'וי, במקרה, זכה לאפשרות יוצאת הדופן לתכנת כמעט 24 שעות ביממה באוניברסיטת מישיגן ב-1971. ג'וי זכה לכך בזכות העובדה שבאותה שנה האוניברסיטה פתחה מרכז מחשבים חדש. אף על פי שזמן התכנות הרשמי היה מוגבל, ג'וי גילה, במקרה, שכאשר כותבים סיסמה מסוימת ניתן לתכנת ללא הגבלה.
עניין אחר שקשור למזל הוא תאריך הלידה. לטענת גלדוול, על מנת להצליח לתפוס את ההזדמנויות שצצות יש להיוולד בתאריך הלידה המיטבי. תאריך הלידה המיטבי על פי גלדוול הוא התאריך שבו אדם, מחד, מבוגר מספיק על מנת להכיר בהזדמנות, ומאידך, צעיר מספיק על מנת שיוכל להתגמש כדי לנצל אותה. כלל זה מתקיים הן בקשר לתאריך הלידה שבשנה מסוימת והן בקשר ללידה בתקופה מסוימת. שחקני ההוקי שנולדו, במקרה, בחודשים הראשונים של השנה הקלנדרית זכו באפשרות להתמודד מול יריבים פחות בשלים מהם וכך זכו ליתרון גדול, עוד לפני שהתאמנו פעם אחת בחייהם. גם שנת הלידה משחקת תפקיד חשוב בהצלחה. כדי להוכיח זאת, גלדוול מציג נתון יוצא דופן: ברשימת 75 האנשים העשירים בכל הזמנים, החל מהפרעונים ועד קרלוס סלים, 9 מתוכם, ביניהם ג'ון ד. רוקפלר, האדם העשיר ביותר בכל הזמנים, נולדו בתקופה של 9 שנים במהלך שנות ה-30 וה-40 של המאה ה-19. גלדוול מסביר זאת באמצעות העובדה שבמהלך שנות ה-60 של המאה ה-19 חלה התפתחות יוצאת דופן בארצות הברית: תשתיות חדשות נוצרו בכל פינה ולכל מי שהיה את התבונה ואת האומץ לנצל את ההזדמנויות שצצו היה יכול להרוויח הון עתק.
גם למקום הולדתו של אדם ישנה משמעות עצומה, מעבר ללוגיקה פשוטה (עדיף להיוולד בעולם המערבי במקום להיוולד באפריקה). לדוגמה, גלדוול מספר שהשכן של ביל ג'וי היה מתכנת מחשבים שהציע לו עבודה בתכנות, דבר שאיפשר לג'וי לפתח עוד יותר את יכולתו בתכנות. הוא מציין את המזל בכך באומרו "הדבר דומה לכך שהתעניינת באופנה בילדותך והשכן שלך היה ג'ורג'ו ארמני!".
לפני הצגת סיכום הספר, גלדוול כותב על השורשים הייחודיים של אמו הג'מייקנית, ג'ויס, צאצאית של עבדים אפריקאים. ג'ויס למדה בלונדון בקולג' האוניברסיטאי של לונדון, ושם פגשה והתאהבה בגרהם גלדוול, מתמטיקאי צעיר. לאחר המעבר שלהם יחד לקנדה הפך גרהם לפרופסור למתמטיקה וג'ויס לסופרת ומטפלת. בעוד גלדוול מודה על השאיפות והאינטליגנציה של אמו, הוא גם מצביע על הזדמנויות שהוצעו להוריו שעזרו להם לחיות חיים טובים יותר מאלה של צאצאי עבדים אחרים באיי הודו המערבית. גלדוול מסביר גם, כי במאה ה-18, בעל המטע הלבן בג'מייקה קנה שפחות והפך אותן לפילגשיו. תולדה בלתי מכוונת של מעשה זה הייתה הצלתה של השפחה ושל צאצאיה מחיים של שעבוד אכזרי. בתור אחד מהצאצאים של שפחות אלו, המזל הוביל את גלדוול למצבו המוצלח יחסית בחיים.
בסיכומו של הספר, גלדוול מציין כי ההצלחה "אינה יוצאת דופן או מסתורית. היא נטועה ברשת של יתרונות וירושות, חלקם בצדק, חלקם לא, כמה מהם נצברים, וכמה מהם מזל פשוט".
בסופו של הספר, גלדוול אומר כי "מצוינים לא היה אמור להיות אוטוביוגרפיה. אבל אתם יכולים לקרוא אותו בתור התנצלות ארוכה על ההצלחה שלי".
סגנון
בביקורות רבות "מצוינים" תואר כסוג של אוטוביוגרפיה, מכיוון שגלדוול הכניס יסודות מחייו לתוך הספר על מנת להעניק לו נופך אישי יותר. לב גרוסמן, כותב במגזין טיים, קרא למצוינים "ספר אישי יותר מאשר קודמיו", וציין: "אם אתה מחזיק אותו מול האור, בזווית הנכונה, אתה יכול לקרוא אותו בתור אוטוביוגרפיה מוצפנת: איש מצליח מנסה להבין את ההקשר שלו, איך הוא זכה בהצלחה ומה זה אומר". גרוסמן גם העריך שגלדוול מרגיש אשם על הצלחתו ומאמין שכריסטופר לנגן היה צריך לחוות הצלחה דומה להצלחה שיש לו.
ביקורות ומכירות
"מצוינים" יצא לאור על ידי "Little, Brown and Company" ב-18 בנובמבר 2008. הספר דורג לראשונה במקום הראשון ברשימות רבי המכר של "הניו יורק טיימס" בארצות הברית ו"גלוב אנד מייל" בקנדה ב-28 בנובמבר 2008, והחזיק במקום הראשון במשך אחד עשר שבועות רצופים לפני שהוחלף בספר "The Yankee Years" של מנג'ר ניו יורק יאנקיז לשעבר, ג'ו טורה. כמו בספריו האחרים, סגנון הכתיבה המרתק ומלא החיים של גלדוול זכה לשבחים, אך שיטת העבודה שלו ספגה ביקורת על כך שלעיתים קרובות מדי היא טרף קל לכשלים לוגיים, ממצאים אנקדוטליים-מבוססי דגימה וניתוחים פשטניים.
בסקירת הספר ב"וול סטריט ג'ורנל", המבקר דייוויד א. שיוויץ' שיבח את סגנון הכתיבה של גלדוול והצהיר כי "רבים מכותבי ספרי העיון החדשים שואפים שיגדירו את עצמם" כ"מלקולם גלדוול של" בתחום הכתיבה שלהם. שיוויץ' החמיא לבהירות ולחן הקליל של גלדוול, אבל גם הצביע על עקבי אכילס אפשריים של גלדוול בגלל הפשטנות שלו בתיאור תופעות סוציולוגיות מורכבות ביותר ל"הסברים קומפקטיים טיפוסיים". כמו כן, שיוויץ' שיבח את הספר על כך שהוא שואל כמה שאלות חשובות, כמו "כמה פוטנציאל נמצא שם בחוץ שמתעלמים ממנו? כמה כישרון גולמי עדיין לא עובד והופסד בסופו של דבר, כי אנחנו נאחזים ברעיונות מיושנים של מה שנראה כמו הצלחה, ומה נדרש כדי להשיג אותה?".
בדיון על הספר במגזין "סלייט", המבקר ג'ון הורגן התרגש במיוחד מההיסטוריה המשפחתית של גלדוול. הוא חש כי הקשרים בין גזע להישגים נותחו באופן מהותי, אך מצא את הלקחים המוזכרים ב"מצוינים" כ"מאכזבים במידה מסוימת באופן מוזר, אפילו מדכדכים". את תרומתו של הספר סיכם הורגן באומרו, "מצוינים מייצג הזדמנויות שבוזבזו עבור גלדוול - שבעצמו מהווה "מצטיין", סופר מוכשר מאוד ובעל השפעה וצאצא של עבד אפריקאי - וגורם לתרומה משמעותית לשיח המתמשך שלנו על הטבע, טיפוח וגזע". שבועון העסקים והכלכלה "ביזנסוויק" נתן לספר ארבעה מתוך חמישה כוכבים והעריך כי הספר יגרום לרגע של "אהה!" לקוראים, אבל תהה האם גלדוול השמיט בכוונה ראיות שסותרות את התזה שלו. בנוסף, השבועון העיר בחוות הדעת שלו כי "מצוינים" חוזר על עצמו במספר חלקים, אך ריכך זאת באומרו שגלדוול, בסופו של דבר, מחבר את כל הסיפורים יחד לתוך נרטיב מקיף.
הביקורת על הספר התמקדה בסגנונו ובתפיסתו הפשטנית. רוג'ר גת'מן מהעיתון "The Austin American-Statesman" לא היה שבע רצון מההכללות של גלדוול שנלקחו על סמך כמויות קטנות של נתונים. גת'מן טען שהדבר לא אופייני לגלדוול, והוא האמין כי הגישה מצביעה על "עייפות מסוימת בשיטה האהובה עליו". הוא ציין כי ב"מצוינים", הניסויים, הניתוחים והמסקנות חלים גם על תופעות היסטוריות או תרבותיות שאינם תואמות את התזה שלו, דבר המצביע על כך שהשיטה האנליטית של גלדוול כבר לא עובדת זמן רב, וכי "הגיע הזמן עבור גלדוול לייצר משהו מאתגר יותר ממקרי שוד שלו שבוצעו יפה בקבר של ניירות סוציולוגיה ישנים". בויד טונקין ב"אינדפנדנט" החזיק בדעה דומה, ותהה מדוע גלדוול "עדיין לא מחזיק פרופסור מן המניין באוניברסיטת 'המובן מאליו'".
בסקירת הספר ב"גארדיאן", ג'ייסון קאולי חש כי "מצוינים" היה ויכוח בין גלדוול ובין עצמו, בהתייחסו לפעמים הרבות שהוא משתמש במילה "אנחנו", כאשר הוא מגדיר את עמדתו, למשל במשפטים: "יש משהו מאוד לא בסדר עם הדרך שבה אנחנו מסתכלים על הצלחה. [...] אנחנו דבקים ברעיון שהצלחה היא פונקציה פשוטה של זכות הפרט, וכי העולם שבו אנחנו גדלים והכללים שאנחנו בוחרים לכתוב כחברה לא משנים בכלל" (אין דגשים במקור). קאולי גם טען שיש "אמריקאי חד־ממדי מסוים בעבודה", והצביע על העובדה שרבות מהדוגמאות של גלדוול הן מארצות הברית, ובעיקר מהעיר ניו יורק, שם מתגורר גלדוול. במאמר על הספר עבור "הניו יורק טיימס", סטיבן פינקר כתב כי "ההיגיון ב"מצוינים" אשר מורכב מאנקדוטות נבחרות שמתאימות למסקנות, חכמה לאחר מעשה וברירה כוזבת, כרסם לי בקינדל שלי". בסקירת הספר עבור "ניו ריפבליק", אייזק צ'וטינר כינה את הפרק האחרון של "מצוינים" כ"אטום לכל סוגי החשיבה הביקורתית".
קווין ג'קסון, שסקר את הספר מטעם "סאנדיי טיימס", טען שבאופן אירוני, בזמן ש"מצוינים" סיפק הצעות כיצד לפתור הטיות תרבותיות, בספר עצמו יש הטיה לכיוון נושאים אמריקניים. בעקבות כך, ג'קסון ציפה כי הדבר יוביל למכירות טובות יותר בארצות הברית מאשר בבריטניה. ג'קסון גם היה מאוכזב מהחוסר ברעיונות חדשים בספר, וציין כי הוא רק מרחיב את הרעיון ש"אתה צריך להיוולד ברגע הנכון, במקום הנכון, למשפחה הנכונה (בדרך כלל יוקרתית עוזר), ואז אתה חייב לעבוד באמת, באמת קשה". הוא גם היה ספקן בקשר לטיעוניו של גלדוול בנוגע לכלל 10,000 השעות. ג'קסון התנגד להסבריו של גלדוול בקשר להצלחתם של הביטלס וטען שהביטלס הצליחו בזכות "רוח הנעורים של הגיל, אופנה ללהקות גיטרה וניצוץ של כימיה שיתופית".
בראיון ב-6 באוגוסט 2010, החווה פול מקרטני, חבר להקת הביטלס בעבר, את דעתו בקשר לספר:
רוזה פרנסס קורדר
רוזה פרנסס קורדר (באנגלית: Rosa Corder; 18 במאי 1853 – 28 בנובמבר 1893) הייתה אמנית ודוגמנית ויקטוריאנית. היא הייתה אהובתו של סוחר האמנות צ'ארלס אוגוסטוס האוול, שכנראה שכנע אותה ליצור זיופים של רישומים מאת דנטה גבריאל רוזטי.
ביוגרפיה
רוזה קורדר הייתה בתם של מיכה קורדר (1808–1888), סוחר לונדוני, ושארלוט היל. היא הוכשרה כציירת דיוקנאות אצל פליקס מושלס ופרדריק סנדיס והציגה באקדמיה המלכותית לאמנויות ובגלריה גרוסוונור דיוקנו של אדוארד בוורי פוסי נחשב ל"דמותו הטובה ביותר" שלה על ידי עורכי יצירותיו שנאספו והוא נחקק בכריכת הביוגרפיה שלו.
היה לה שתי סדנאות בלונדון, באחת מהן היא ציירה סוסי מרוץ, ובנתה מוניטין בקרב אוהדי ספורט הרכיבה. היא ציירה גם חיות וגם דיוקנאות של רוכבים, כולל פרדריק ארצ'ר.
מערכת יחסים עם האוול
קורדר תוארה על ידי אלן טרי כ"אחת מאותן נשים פשוטות יפות שהן הרבה יותר מושכות מכמה מהיפות. היה לה שיער מרשים - כמו צעיף חיוור בהיר, פנים בצבע שעווה לבן ודמות טובה מאוד, ולבשה בגדים מוזרים מאוד". לפי הביוגרף של ג'יימס מקניל ויסלר, סטנלי וינטראוב, היא "הפגינה משיכה מינית והיא ידעה זאת".
בשנת 1883 ילדה קורדר בת להאוול; בתם כונתה ביאטריס אלן האוול.
רוזה קורדר נפטרה בשנת 1893, בגיל 40.
חוסה אמביסקה
חוסה אמיליו אמביסקה גארטה (בספרדית: José Emilio Amavisca Gárate; נולד ב-19 ביוני 1971 בלארדו) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה כשחקן
אמביסקה החל את קריירת המשחק שלו בשנת 1988 כאשר שיחק כקשר בקבוצת לארדו במחזוב קנטבריה, ספרד.
בשנת 1989, חתם בקבוצת ריאל ויאדוליד, מהליגה הספרדית.
בשנת 1991, הושאל לעונה אל קבוצת יוניו אספורטיבה ליידה.
בשנת 1994, חתם בקבוצת ריאל מדריד שאומנה על ידי חורחה ולדאנו.
בעונת הבכורה שלו בריאל מדריד, כבש 10 שערי ליגה וסייע לקבוצת לזכות באליפות ספרד.
בשנת 1999, חתם בקבוצת ראסינג סנטנדר, עם סיום עונת 2001 ירדה קבוצתו אל הליגה הספרדית השנייה.
בשנת 2001, חתם בקבוצת דפורטיבו לה קורוניה.
בשנת 2004, חתם אספניול.
יצחק לויטץ
יצחק אייזיק לְוִיטַץ (נהגה בהגייה אשכנזית: יִצְחוֹק; 3 בספטמבר 1907 – ספטמבר 1985) היה סופר יידיש מחנך והיסטוריון יהודי ליטאי-אמריקאי.
ביוגרפיה
נולד בזאגר שבמחוז שאוולי בליטא. קיבל חינוך מסורתי דתי ולמד בישיבת רמיילס ב. את השכלתו החילונית השלים בבית ספר תיכון עברי בבירת המחוז, שאוולי. הוא עבר כמורה בבית ספר של רשת "תרבות" בקורשן, אף היא במחוז שאוולי.
ב-1926 היגר לארצות הברית והתיישב בניו יורק. הוא התפרנס מהוראת עברית והחל ללמוד באוניברסיטת קולומביה שבה השלים תואר ראשון ב-1929, ואחר כך תואר שני בספרות עברית ב-1933 בשיתוף עם המכון היהודי לדת.
לויטץ היה כותב פורה, הוא פרסם מאמרים ב"ייוו"א בלעטער", כתב העת של ייוו"א. ערכים באנציקלופדיה לחינוך (שראתה אור בין השנים 1957–1959 בניו יורק בעריכת היימן בס) ומאמרים רבים ב"הדאר" ובדי צוקונפט.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית במחלקת הארכיונים.
ספרו
ספרו של לויטץ ראה אור בהוצאת אוניברסיטת קולומביה בשנת 1943 ועוסק באוטונומיה המשפטית והחברתית של יהודי רוסיה במחצית השנייה של המאה ה-18 ובמחצית הראשונה של המאה ה-19.
The Collection (אלבום של אלאניס מוריסט)
בנוסף למהדורה הרגילה של האלבום ב־6 בדצמבר יצאה גם מהדורה מורחבת אשר כללה DVD אך מהדורה זו הייתה מוגבלת.
רקע
מתוך האלבום יצא השיר "Crazy" כסינגל מתוך האלבום, בשבוע שקדם ליציאת האלבום. השיר הוא למעשה גרסת כיסוי לשירו של הזמר סיל.
שלמה בורשטין
הרב שלמה בורשטין (תרע"ד, 1914 – כ' בסיוון תשס"ד, יוני 2004) היה ראש "ישיבת הרב קוק" במונטווידאו, מייסד וראש הישיבה הראשון של ישיבת בני עקיבא "בית שמואל" בחדרה.
ביוגרפיה
נולד לרב שלום (אלתר) וטובה (פעשע גיטל) בורשטין בעיר ביאליסטוק בפולין אשר משם עברה משפחתו לטיקטין. למד בישיבת לומז'ה. בשנת תר"ץ עבר לישיבתו של רבי אלחנן וסרמן בברנוביץ'. בגיל 17 עבר לישיבת מיר. למד שם מפי המשגיח רבי ירוחם ליבוביץ ומרבו המובהק הרב יחזקאל לוינשטיין. בגיל 20 הוסמך לרבנות. כמו כן מילא הרב בורשטין את "מקום הפסיקה" של העיירה מיר למשך תקופה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה נותר תחת הכיבוש הנאצי, ואחרי תלאות וקשיים הצליח להימלט לוילנא, לשם עברה ישיבת מיר. הוא נדד עם הישיבה ליפן ובהמשך לשאנגחאי. בשנת תש"ו (1946), עת עזבו תלמידי ישיבת מיר את שאנגחאי, הוזמן הרב בורשטין לשמש כר"מ בישיבת רבי יצחק אלחנן בארצות הברית, אך העדיף להמשיך בישיבתו כשהוא פועל בעזרתו של הג'וינט להעברת תלמידי הישיבה מסין לארצות הברית. היה בין מייסדי ישיבה קטנה בסן פרנסיסקו אשר קיימת עד היום. משם עבר הרב עם ישיבת מיר לארצות הברית, עד הגיעה לברוקלין.
בתש"ז (1947) היגר הרב לבירת אורוגוואי מונטווידאו, שם הקים ישיבה גבוהה בשם "ישיבת הרב קוק" וכן ישיבה לתלמידי בית ספר תיכון משעות הצהרים. בנוסף היה מסלול ישיבת ערב שכלל לימודי יהדות משלימים לסטודנטים ואחרים. הוא היה רבו של בית הכנסת "ביהכנ"ס דליטא", כתב בעיתונות של הקהילה וכן כתב קונטרסי "פירוש למשנה ביידיש".
בקיץ תשכ"א (1961) עלה לישראל, ליישוב החדש 'דגנים' שלימים נקרא מרכז שפירא. שימש כר"מ בישיבה התיכונית במקום.
בהמשך ייסד את ישיבת בני עקיבא "בית שמואל" בחדרה ועמד בראשה במשך מספר שנים.
קיבל את אות "יקיר החינוך הדתי" וכן יקיר העיר חדרה.
נפטר ב־כ' בסיוון תשס"ד.
משפחתו
עם היווסדה של ישיבת "הרב קוק" נשא הרב לאשה את שושנה ספיר (נפטרה בערב פסח תשע"ה).
קלצינוזיס גידולית
קלצינוזיס גידולית (בעברית: סִידֶנֶת) היא מצב נדיר של שקיעת סידן ברקמות הרכות סביב המפרקים. המחלה נגרמת עקב מוטציה באחד הגנים המווסתים את משק הזרחן בגוף כגון FGF-23, מה שמוביל למצב של עודף זרחן בדם (היפרפוספטמיה). מצב קליני דומה יכול להתרחש במצבים נרכשים כגון אי-ספיקת כליות מתקדמת.
הטיפול במחלה כולל שימוש בסופחי זרחן במטרה להוריד את רמת הזרחן בדם וטיפול כירורגי למשקעים הקיימים.
טרי אן לין
טרי אן לין (באנגלית: Teri Ann Linn; נולדה ב-7 באפריל 1961) היא שחקנית וזמרת אמריקאית. נודעה בשל תפקידה כקריסטין פורסטר באופרת הסבון "היפים והאמיצים".
ביוגרפיה
ב-1981 היא נבחרה למלכת היופי של הוואי ובתחרות מיס ארצות הברית נבחרה לסגנית רביעית.
ב-1982 ביצעה את הופעתה הטלוויזיונית הראשונה בתוכנית The Tonight Show ושיחקה בתפקידי אורח בסדרות: הוואי חמש-אפס, מגנום, בלש פרטי, בראש של הרמן, בלוז לכחולי המדים ודאלאס.
היא שימשה כמנחה אורחת של משחקי הטלוויזיה טוטו משפחתי ותשע בריבוע וביצעה הופעת טרפז בתוכנית "קרקס הכוכבים".
בשנת 1987 התפרסמה לקהל הרחב כאשר קיבלה אץ התפקיד של קריסטין פורסטר באופרת הסבון "היפים והאמיצים", תפקיד אשר גילמה עד 1990 בקביעות, ואז חזרה בקצרה בשנת 1992 עד ל-1994 להופעות אורח.
טרי הקליטה שני אלבומים מוזיקליים הנקראים "אהבה היא התשובה" ו"להיות צעיר, להיות טיפש, להיות שמח".
ב-1996 היא הייתה שופטת בתחרות מיס תבל.
שדי ים (סדרת טלוויזיה)
שדי ים (ברוסית: Морские дьяволы) היא סדרת דרמה המשכית רוסית, שהופקה עבור רשת NTV ברוסיה ומגוללת את קורותיה של יחידת מודיעין המבצעת משימות איסוף מודיעין עבור מינהל הביון של המטה הכללי של הצי הרוסי. הסדרה רצה במשך 15 עונות מאז 2005. עונתה ה-15 עלתה בנובמבר 2021.
הסדרה הוקדשה לכוחות המיוחדים הימיים של הצי הרוסי. חלק מהאירועים המתוארים מבוססים על מבצעים אמיתיים כאשר כל השמות וכינויי הקרב הם בדויים.
עלילה
הסדרה עוסקת ביחידה מיוחדת ללוחמה בטרור, שחיינים וצוללנים ביחידת הקומנדו הימי של הצי הרוסי. משימות היחידה הן למנוע כל פעולה ואירוע שיש בהם איום מפורש או סמוי על ביטחון המדינה. הם חיילי כוחות מיוחדים. הם מכונים "שדי ים", אף על פי שבצדק הם יכולים להיחשב ללוחמים בשלוש חזיתות: הם פועלים ביבשה, במים ובאוויר. לכל אחד מהם אופי משלו וגורל משלו, אך כל אחד נחוש למלא את חובתו המקצועית, ללא קשר לסיכון. המושגים "אחווה", "ידידות", "כבוד הקצין" אינם רק מושג עבורם, אלא דבר שהם מעריכים ושעבורו הם מוכנים להקריב את חייהם.
סינאמאלדהיד
סינאמאלדהיד (Cinnamaldehyde) הוא תרכובת אורגנית ארומטית שנוסחתה C9H8O. זהו נוזל שמנוני צמיג צהבהב המעניק לקינמון את הארומה האופיינית. המולקולה מורכבת מקבוצת פניל הקשור לאלדהיד דרך שרשרת לא רוויה. החומר נמצא באופן טבעי בקליפת עץ הקינמון ועצים נוספים מהסוג Cinnamomum. החומר דומה לליגנין ובדומה לו מסונטז בצמח מפנילאלנין. קימנאלדהיד מופק מקליפת העץ על ידי מיצוי בקיטור. השימוש העיקרי בחומר הוא כתוסף מזון לממתקים, מסטיק, גלידה ומשקאות קלים בריכוזים של פחות מ-0.5%. החומר משמש גם בבשמים, כקוטל פטריות (פונגציד) בחקלאות לרוב להגנה על מערכת השרשים של הצמח. סינאמאלדהיד משמש גם כקוטל חרקים ואמצעי לדחיית בעלי חיים כולל כלבים וחתולים. משתמשים בחומר גם להגנה על פלדה וסגסוגות ברזל אחרות מקורוזיה.
חותמת יהודית
חותמת יהודית (בגרמנית: Judenstempel) הייתה חותמת בצורת "J" אדום שהודבקה על הדרכונים הגרמניים על ידי השלטונות הגרמניים משנת 1938, המזהה את בעל הדרכון כיהודי. הבסיס היה הצו לגבי דרכונים יהודיים מ-5 באוקטובר 1938.
דרכוני ה-J הגרמניים ענו על הצרכים של שווייץ ושוודיה, אשר שקלו חובת ויזה כללית לאזרחים גרמנים בגלל הפליטים הרבים מגרמניה. שתי המדינות רצו למנוע מהפליטים הגרמנים היהודים להישאר בארצותיהם.
על פי הוראת משטרה מ-7 ביולי 1941, היה צורך להחתים גם את העמוד הראשון של כריכת הדרכון. ההצעה לכך הגיעה מקונסול גרמני.
סיווג היסטורי
האשמה בהמצאת החותמת J בדרכוני יהודים הוטלה זמן רב על שווייץ, במיוחד על היינריך רותמונד. האשמות מקבילות הועלו על ידי פיטר ריפמן במאמר מ-31 מרץ 1954 בכתב העת Der Schweizerischer Beobachter. מחקרים אחרים מראים שהחותמת J הוכנסה כתוצאה מהסכם בין שווייץ לגרמניה אך הרשויות הגרמניות הציעו זאת, כדי למנוע מהמועצה הפדרלית של שווייץ. לדרוש מתן ויזה לכל אזרח גרמני. בהתאם לכך, ב-1998 סייג Beobachter את האשמתו נגד רותמונד.
שווייץ עצמה לא סימנה ספציפית את הדרכונים של יהודי שווייץ. עם זאת, היא רצתה לאפשר ל"יהודים המשתייכים לרייך שדרכונם נושא את התכונה [...] המוזכרת [...] להיכנס לשווייץ אם הנציגות השווייצרית האחראית כללה בדרכון "הבטחה לאישור השהייה בשווייץ או למעבר דרך שווייץ". שווייץ לא קיבלה יהודים גרמנים כפליטים פוליטיים ומנעה כניסת יהודים בסכנת השמדה לשווייץ אם אלה לא הגישו בקשה מראש ולא היו עם היתר מיוחד מראש.
Square Enix
Square Enix (ביפנית: 株式会社スクウェア・エニックス・ホールディングス) היא חברת פיתוח משחקי וידאו, מפיצה ומשווקת יפנית שנוסדה ב-1 באפריל 2003 עם מיזוג החברות Square ו-Enix. החברה ידועה בסדרות משחקי התפקידים שלה, "Final Fantasy", "Dragon Quest" ו-"Kingdom Hearts".. משחק Dragon Quest שוחרר לראשונה בשנת 1986 ובשנת 2017 שוחררה גרסת "דרגון קווסט 11" מאותה סדרה.
מטה החברה ממוקם ברובע שינג'וקו שבטוקיו, יפן.
עסקי הרוקנ'רול
עסקי הרוקנ'רול הוא אלבום האוסף השלישי בקריירה של להקת הרוק הישראלית משינה. האלבום יצא בנובמבר 2010 על ידי חברת התקליטים NMC.
הפקה
ב-27 בינואר 2010 כינסו חברי הלהקה מסיבת עיתונאים במועדון הבארבי בתל אביב, שבה הודיעו על תכנוניהם לקראת שנת ה-25 לפעילותם המשותפת, שכללו אלבום אולפן חדש, אלבום אוסף, סרט תעודי וספר אודות הלהקה. באותו יום יצא הסינגל הראשון לקראת אלבום האולפן המתוכנן, "בין הצללים".
האוסף, שנערך על ידי אבנר חודורוב ודרור נחום, כולל את 40 השירים הגדולים של משינה מכל 25 שנות פעילות הלהקה. ב-8 בנובמבר 2010 יצא אלבום האוסף של "עסקי הרוקנ'רול", לציון 25 שנות פעילותה. האוסף יצא בשתי מהדורות: מהדורת מארז מהודר שכללה שני תקליטורים עם 40 שירים, DVD המכיל וידאו קליפים מהופעות הלהקה וכולל קטעי הופעות נדירים וכן ספר בן 142 עמודים על היסטוריית הלהקה, שנערך על ידי דרור נחום ושהורכב מראיונות שערך נחום עם חברי הלהקה ומנהליה, וגרסת אלבום אוסף כפול בלבד. המארז המהודר והספר עוצבו על ידי Copypaste בסגנון "בוקס-סט" הנפתח לשלוש כנפיים עם כיס לספר. באוסף נכללו שני שירים שלא נכללו קודם לכן באלבומי אולפן של הלהקה, "אוהב אותך מישל" ו"משהו קטן וטוב", וכן שיר אחד חדש שכתב והלחין שלומי ברכה במיוחד עבור האוסף, בשם "הנה אנחנו" שזכה להצלחה במצעדי הפזמונים.
אלבום האוסף "עסקי הרוקנ'רול" זכה לביקורות אוהדות במיוחד, כגון ציון 5 כוכבים אצל אורי משגב ב-"7 לילות": "אהבתי את משינה מתקליטם הראשון ועד לאוסף המוחץ הנוכחי" ושבחים מפי יואב קוטנר ב"ישראל היום": "מארז 'עסקי הרוק'נרול' מציב סטנדרט חדש בתחום סיכומי-הדרך במוזיקה הישראלית".
פרידריך-גאורג אברהרדט
פרידריך-גאורג אברהרדט (בגרמנית: Friedrich-Georg Eberhardt; 15 בינואר 1892 – 9 בספטמבר 1964), היה גנרל בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
אברהרדט נולד ב-15 בינואר 1892 בשטרסבורג, ובשנת 1910 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-6, עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. בינואר 1915 הוא הועבר לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-2 (הקיסר פרנץ, וב-18 באוגוסט אותה הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט. באפריל 1918 הוא מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-220, וב-20 בספטמבר אותה שנה הוא הועלה לדרגת ריטמייסטר. על פעולותיו בקרבות קיבל אברהרדט את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.
לאחר המלחמה הצטרף אברהרדט לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1931 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 בספטמבר 1933 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 ביולי 1935 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-15 באוקטובר אותה שנה הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-44. ב-1 באפריל 1939 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור, וב-26 באוגוסט אותה שנה הוא מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-60.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה פיקד אברהרדט על הדיוויזיה הממונעת ה-60, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה בשלב השני כחלק מהקורפוס ה-24 במסגרת הארמייה הראשונה. ב-1 בפברואר 1941 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט, ובמהלך המערכה בבלקן לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-11 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה. במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה בתחילה בעתודת הOKH כחלק מהקורפוס הממונע ה-40 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן לחמה כחלק מהקורפוס הממונע ה-3 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתפה בקרב אומן ובכיבוש רוסטוב על הדון. ב-31 בדצמבר 1941 קיבל אברהרדט את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-10 ביולי 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-38. בתחילה הוצבה הדיוויזיה באזור האג, אולם לאחר מכן הועברה לצפון צרפת. באפריל 1943 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות באוקראינה כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה. ב-15 בספטמבר 1943 הוא מונה למפקד דיוויזיית המילואים ה-174, וב-5 באוגוסט 1944 הוא מונה למפקד דיוויזיית האבטחה ה-286. ב-15 בדצמבר 1944 הוא מונה לשופט צבאי, וב-8 במאי 1945 הוא נפל בשבי בעלות הברית.
לאחר המלחמה
בשנת 1947 שוחרר אברהרדט מהשבי, ולאחר שחרורו מהשבי הוא התגורר בוויסבאדן, עד למותו ב-9 בספטמבר 1964.
תחנת אורחובו
ממוקמת ברובע צפון אורחובו-בוריסובו של המחוז האדמיניסטרטיבי הדרומי של מוסקבה.
תחנת אורחובו נפתחה ב-30 בדצמבר 1984, והיא ממוקמת בין התחנות צאריצינו ודומדדובסקאיה.
שעת פתיחת התחנה ב-05:35, שעת סגירת התחנה לכניסת נוסעים ב-01:00. ממוקמת בעומק שּלּ 9 מטר.
תבנית ריבועית בינארית
במתמטיקה, תבנית ריבועית בינארית (באנגלית: Binary quadratic form) היא תבנית ריבועית בשני משתנים,, כאשר a ,b ,c הם המקדמים, שיכולים להיות מספרים שרירותיים. תבנית ריבועית עם מקדמים שלמים נקראת תבנית שלמה, או תבנית מעל (חוג המספרים) השלמים.
החלפת משתנים ליניארית (היינו, הצבת הביטויים במקום \ x,\, y) היא הפיכה אם יש הצבה דומה המחזירה את המשתנים המקוריים. שתי תבניות f,g הן שקולות אם אפשר לעבור מאחת לאחרת על ידי החלפת משתנים הפיכה:. החלפת משתנים כזו אינה משנה את התכונות המהותיות של התבנית, ולכן הבעיה היסודית בתבניות ריבועיות היא מיון התבניות עד כדי שקילות.
לשאלות המיון יש שתי וריאציות: מיון אלגברי, מעל שדה; ומיון אריתמטי, מעל חוג המספרים השלמים וכדומה. המיון האלגברי של תבנית ריבועית בשני משתנים אינו קשה. מעל שדה (ממאפיין שונה מ-2), התבנית q שקולה ל- אם ורק אם a הוא ערך של התבנית, ו-4ac - b^2 שווה לדיסקרימיננטה של התבנית (עד כדי כפל בסקלר ריבועי). למשל, שקולה ל- מעל הרציונליים, משום ש- ו-.
המיון האריתמטי של תבניות ריבועיות, אפילו מעל השלמים, הוא בעיה קשה בהרבה. גאוס עסק בהרחבה בהיבטים האריתמטיים של תבניות ריבועיות מעל המספרים השלמים; עבודתו זו הייתה הכוח המניע מאחורי היצירה של תורת המספרים האלגברית.
אריתמטיקה של תבניות ריבועיות בינאריות
מעל השלמים, החלפת המשתנים צריכה להיות במקדמים שלמים, וכדי שתהיה הפיכה נדרש. לדוגמה, התבנית הריבועית שקולה לתבנית.
תנאי השקילות שלעיל מגדירים יחס שקילות על אוסף התבניות הריבועיות האינטגרליות. נובע ממנו שאוסף התבניות הריבועיות מחולק למחלקות של שקילות, שנקראות מחלקות של תבניות ריבועיות. המונח אינווריאנט של מחלקה יכול להתייחס הן לפונקציה המוגדרת על מחלקות שקילות של תבניות (ומקבלת ערך קבוע) והן לתכונה משותפת שחולקות כל התבניות מאותה מחלקה.
בהגדרה זו לשקילות השתמש לגראנז'. מאז גאוס נוצרה ההבנה שנחוץ תנאי חזק יותר:. אם יש צורך להבחין, התבניות שקולות כראוי (properly equivalent) אם הן שקולות לפי גאוס, ושקולות שלא-כראוי (improperly equivalent) אם הן שקולות במובן של לגראנז' (עם סימן 1-) אבל לא במובן של גאוס.
במינוח וסימון מטריציוני, כאשר, היא מטריצה עם מקדמים שלמים בעלת דטרמיננטה 1, אז ההעתקה מגדירה פעולת חבורה של  על אוסף התבניות הריבועיות הבינאריות; בעוד שהשקילות של לגראנז' מתאימה לפעולת החבורה הגדולה יותר,.
אם, אז אינווריאנטים חשובים כוללים את:
בעקבות גאוס, טרמינולוגיה ענפה פותחה לצורך סיווג מחלקות שקילות והתבניות ששייכות להן במונחי האינווריאנטים שלהן. תבנית עם דיסקרימיננטה \Delta תיקרא מוחלטת (חיובית לחלוטין או שלילית לחלוטין, בהתאם לסימן של a) אם \Delta < 0, מנוונת אם \Delta הוא ריבוע טבעי ו-לא מוחלטת במקרה אחר. תבנית תיקרא פרימיטיבית אם המחלק המשותף המקסימלי של מקדמיה הוא 1, כלומר כאשר מקדמיה זרים בזוגות. דיסקרימיננטות מקיימות.
Mala Santa
Mala Santa (באנגלית: Bad Saint) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת האמריקאית בקי ג'י. אלבום הבכורה יצא לאור ב-18 באוקטובר 2019, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק לטין. מתוך האלבום יצאו חמישה סינגלים.
באלבום נכללים שני הלהיטים "Mayores" ו-"Sin Pijama", שצברו ביחד למעלה מ-3.2 מיליארד צפיות.
רקע, הפקה והוצאה
בשנת 2016, הוציאה בקי ג'י את השיר הראשון שלה בשפה הספרדית, "Sola". השיר זכה להצלחה, ובעקבות כך הוציאה ג'י שיר נוסף בספרדית, "Mangú". בתחילת שנת 2017, הוציאה את שירה "Todo cambió", שזכה להצלחה כאשר נכנס אל מצעד השירים הלטיניים של בילבורד. בהמשך, הוציאה את "Mayores" בשיתוף עם באד באני. השיר הפך ביחד עם "Sin Pijama", לשירה המצליח ביותר.
באפריל 2018, הוציאה ג'י ביחד עם הזמרת-יוצרת נאטי נטשה, את השיר "Sin Pijama", שהפך לאחד מהשירים הלטיניים המצליחים ביותר בכל הזמנים. באוגוסט 2018, הוציאה את השיר "Cuando Te Besé", שזכה להצלחה רבה. לאחר מכן, יצא השיר "Dollar", שצבר למעלה מ-100 מיליון צפיות ביוטיוב. באוקטובר 2019, לאחר קריירת שירה של למעלה מעשור, הודיעה ג'י כי היא תוציא את אלבום הבכורה שלה ב-18 באוקטובר 2019.
הסינגל הראשון מתוך האלבום נבחר להיות "Mayores". זאת תוך שלא הכניסה בקי ג'י לאלבום את שלושת השירים שקדמו לו. שיר הנושא מתוך האלבום הוא "Mala Santa".
קייט ומים-מים
קייט ומים-מים (באנגלית: Kate & Mim-Mim) היא סדרת הנפשה ממוחשבת בריטית-קנדית לילדים, שנוצרה על ידי הזוג סקוט וג'ולי סטיוארט.
הסדרה שודרה לראשונה בבריטניה ב-1 בספטמבר 2014 בערוץ CBeebies. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בשנת 2016 בערוץ דיסני ג'וניור בדיבוב עברי. הסדרה בעלת 2 עונות ו-96 פרקים באורך 22 דקות.
איגור צ'יסלנקו
איגור לאונידוביץ' צ'יסלנקו (ברוסית: И́горь Леони́дович Числе́нко; 4 בינואר 1939 – 22 בספטמבר 1994) היה כדורגלן סובייטי, ששיחק בעמדת החלוץ.
קייט ומים-מים
תקציר העלילה
הסדרה עוסקת בילדה בשם קייט וארנב צעצוע בשם מים-מים, היוצאים בכל פרק עם חבריהם הדמיונים להרפתקאות בארץ הדמיון "מימילו".
מדבבים בעברית
הדיבוב העברי בוים על ידי תומר שביט, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא.
איגור צ'יסלנקו
ביוגרפיה
צ'יסלנקו נולד במוסקבה שבברית המועצות בשנת 1939, ובמשך רוב הקריירה שיחק בדינמו מוסקבה. הוא ערך בה 228 הופעות בליגה הסובייטית וכבש 71 שערים. הוא זכה עמה בשתי אליפויות ובגביע אחד.
גם ביורו 1964 צ'יסלנקו היה ושיחק בשני משחקי הטורניר, כולל בהפסד 2–1 בגמר למארחת ספרד. טורניר גדול הבא היה מונדיאל 1966 באנגליה בו צלח לכבוש שני שערים גם כן. לאחר שכבש נגד איטליה בשלב הבתים והונגריה ברבע הגמר. ברית המועצות נעצרה בחצי הגמר בהפסד 2–1 לגרמניה המערבית. הנבחרת הגיעה להישג השיא שלה בתחרות הכללית עם מקום רביעי.
צ'יסלנקו כבש את הצמד הראשון שלו ב-3 ביוני 1967 במשחק ידידות נגד צרפת, במהלך ניצחון 2–4 עליהם בפריז. הוא עשה זאת שוב, הפעם נגד אנגליה ב-6 בדצמבר ובסיום אותה שנה כבש 10 שערים ב-13 משחקים בלבד. ב-21 במאי 1968 כבש צ'יסלנקו את השער האחרון שלו נגד צ'כוסלובקיה, והופעתו האחרונה הייתה ב-1 ביוני נגד אותה הנבחרת. הטורניר האחרון בו נכלל היה יורו 1968 אך מצא את עצמו רק יושב על הספסל. בסך הכל ערך במדיה 53 הופעות וכבש 20 שערים.
המחדש
המחדש הוא אתר חדשות ומדיה חרדי.
היסטוריה
האתר עלה לאוויר באפריל 2018 בשם "פינטל נט" על ידי ישראל בוקשפן וחבריו.
באתר פעלה במשך מספר שבועות תוכנית "המתראיין" אותה הגיש העיתונאי אבי גרינצייג. בתוכנית הובאו ראיונות עם חברי כנסת ואישי ציבור. לאחר מספר שבועות ברשת האתר ירד מהאוויר לצורך חידוש, ועלה שוב באפריל 2020.
במאי 2020 הושג הסכם עם חברת "הדרן" לפתיחת האתר במכשירים הכשרים של החברה.
באתר משודר מדי יום שיעור חברותא בדף היומי מפי הרב יונתן שטנצל, פינת הלכה מאת הרב בנימין חותה, משדר חיזוק יומי מאת הרב חיים רבי ושיעור פרשת שבוע מפי הרב ישראל דרעי.
באתר מדור למוזיקה חסידית ומצעד מוזיקה שבועי 'חמישייה מנצחת׳ בשיתוף רדיו קול ברמה בתוכניתו של יואלי דיקמן 'לילה מנצח', אותה מגיש ישראל רוזן.
בינואר 2021 נרשמו 1,000,000 כניסות לאתר.
במאי 2021 הושקה אפליקציית מובייל לאתר.
צוות האתר
עורכי משנה: עידו חן‚ אלימלך יונה.
כתב משטרה: שמחה כהן.
כתב שטח: יאיר לוי.
כתב חרדים: דוד בר.
כתב מוזיקה: זלמן לוי.
מבזקים: זאב גרשוני.
מנהל שיווק: יהושע רודניק.
מנהל טכני: יאיר ברויער.
ניכוס תרבותי
ניכוס תרבותי הוא מושג המתייחס לאימוץ, שְׁאִילָה או חיקוי של אלמנטים של תרבות (בין אם מוחשיים או בלתי מוחשיים) על ידי יחידים או קבוצות מחוץ לאותה תרבות, באופן שהוא לא ראוי או לא מכיר באותה תרבות. יש המגדירים מושג זה בצורה רחבה יותר כלקיחת משהו שנוצר על ידי בני תרבות אחת לידי בני תרבות אחרת. אך ברוב המקרים חלק בלתי נפרד מההגדרה של ניכוס תרבותי הוא אסימטריה של כוח בין שתי התרבויות.
ניכוס תרבותי לובש צורות רבות, מכסה מגוון סוגי פעולות ויש לו השלכות רבות. דוגמאות לניכוס תרבותי כוללות סגנונות וייצוגים אמנותיים, חפצים, קניין רוחני, פולקלור וסמלים דתיים, הן יכולות לנוע בין שימוש בלבוש מסורתי, תבשילים, תרופות מסורתיות, תסרוקות, מוזיקה, ריקוד, שפה, סמלים, שיטות דתיות או רוחניות ואלמנטים תרבותיים אחרים. זה יכול לקרות בהקשרים שונים, כולל אופנה, בידור, אמנות בכל צורותיה, ובחיי היומיום.
חילופי תרבות הם בלתי נמנעים בחברה האנושית, ולמרות שלרוב יש לכך השלכות חיוביות או לפחות נייטרליות מבחינה מוסרית, יש מקרים שזה בעייתי או שהדברים משתבשים. במצבים אלה ניכוס תרבותי כרוך בנטילת היבטים של תרבות אחרת ללא רשות מבלי להבין או לכבד את המשמעות התרבותית שלה, ולעיתים התוצאה היא טריוויאליזציה, ייצוג מסולף של אותם אלמנטים או הסחרה (ללא כל פיצוי ראוי לקהילות המקור). בדרך כלל ה"לוקחים" הם בני תרבות דומיננטית יותר, אנשים בעלי מעמד מיוחס יחסית. המעשה שנוי במחלוקת במיוחד כאשר בני התרבות הדומיננטית מאמצים אלמנטים מתרבויות של בני מיעוטים או תרבויות ילידיות, שכן יש בכך כדי לחזק חוסר איזון בכוח שבין התרבויות, לתרום לדיכוי ולהשתקה, להנציח סטריאוטיפים מזיקים, ולהעמיק את הקשיים הקיימים שאנשי התרבות המנוכסת חווים כבר בלאו הכי. חלק מהמשמעויות של המושג מקבילות לשימוש במושג בהקשרים משפטיים, ומחזקות את המשמעות הנלווית של נטילה בלתי הוגנת או בלתי מורשית - כלומר גניבה. כך למשל, ניכוס חפצים כרוך בנטילת חפצים תרבותיים פיזיים כמו פסלי השיש מהפרתנון והברונזה של בנין, השוכנים כעת במוזיאון הבריטי.
מכיוון שחילופי תרבות ושיתוף יכולים להוביל גם לתוצאות חיוביות, כמו פריחה תרבותית, הבנה וטיפוח קשרים בין-תרבותיים, יש להבחין בין הערכה תרבותית וניכוס תרבותי, כאשר ההערכה התרבותית שואפת לרכוש ידע והבנה של התרבות האחרת, ובכך לכבד ולהעריך את התרבות, שיטותיה וההיסטוריה שלה. במצבים אלו, תרבויות חולקות אלמנטים תרבותיים באופן חופשי וללא השלכות כוחניות, ובכך מביאים לידי יצירתיות תרבותית עשירה יותר. לעומת זאת ניכוס תרבותי לוקח היבטים של התרבות מבלי להכיר בהיסטוריה או במשמעותה, ואין כוונה ללמוד דבר על התרבות הזו. זהו תהליך בעייתי בגלל הפגיעה העמוקה ואף הנזק שהוא עלול לגרום, במיוחד כאשר התרבות ממנה לקחו (מיעוט או תרבות ילידית) נדחקת לשוליים. נזק נוצר גם בגלל הסחרה - תהליך שבו תרבות, בחלק או בכל היבטיה, הופכת למצרך למכירה; תהליך זה מעוות את התרבות ולא נותן לה ייצוג הולם.
התקשורת הכללית והרשתות החברתיות מלאות בהאשמות והאשמות נגד על העוול שנגרם מניכוס תרבותי. כל מיני פעולות תויגו כניכוס תרבותי, כמו למשל: הוראת יוגה על ידי אנשים שאינם בני תת-היבשת ההודית; לבישת בורקה על ידי ליידי גאגא בקליפ, שבו הבורקה שקופה והיא רוקדת בצורה סוגסטיבית; או האימוץ של החומוס והפלאפל בישראל.