cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זיכרונות להבהרת ההיסטוריה של היעקוביניזם
צדקת הטיעון
הדעות שייחס בארואל להוגי ההשכלה לא היו מדויקות: בארואל, מתייחס לפילוסופים כאל מקשה אחת בעלת דעות אחידות וחד משמעיות. האמת היא שבין הוגי ההשכלה עצמם היו חילוקי דעות רבים ומשמעותיים. כך לדוגמה בין מונטסקייה, שדוגל בהשארת סמכויות האצילים ומכיר בהן כ"זכויות היסטוריות", לז'אן-ז'אק רוסו שמתנגד לכך ומבקש לחזור ל"חברה הטבעית", הקדם מהפכנית בה לא היו מעמדות ולוולטר שתומך בשליט האבסולוטי כל עוד הוא נאור. פרט לכך הם לא ביקשו להרוס את הסדר האירופאי הישן, אלא ביקשו לתקן אותו וודאי שהתנגדו לאנרכיה. בכלל, תנועת ההשכלה לא התאחדה במודע, במטרה מוצהרת כנגד מוסדות המדינה או הכנסייה, היא פשוט "נתקלה" בהם. כך לדוגמה לא ביקשה תנועת ההשכלה להעביר נוצרים על דתם אך כן ביקשה להילחם בדעות הקדומות שהנחילה הכנסייה ובשחיתויותיה. דוגמה מקבילה היא בעניין המלוכה - לא היה ניסיון להפיל מלך מסוים אלא להילחם בנורמות שליליות לשלטון. כך, שניתן לומר כי משכילים לא קראו למהפכה אלימה כמו המהפכה הצרפתית אלא רק תקפו את ההנחות שעליהן התבסס המשטר הישן.
ההיסטוריון האמריקאי רוברט רוזוול פלמר טוען שלא היה קיים ארגון בינלאומי של מסיתים ואופוזיציונרים. אומנם בכל ארץ היו קיימים אנשים כאלו והיה קשר מסוים בין הארצות אבל מכאן ועד דיבור על מפלגה מהפכנית כלל עולמית, הדרך ארוכה. כמו כן מציין פלמר שרוב האגודות המהפכניות נוסדו רק לאחר המהפכה הצרפתית (כך למשל הקארבונרי האיטלקיים) ושהיעקובינים לא היו מעולם אגודה סודית וחשאית כפי שברואל מנסה להציג אותם. עוד טוען פלמר שהמהפכה הצרפתית החלה בעקבות מרד האצולה כנגד האבסולוטיזם של לואי ה-16, בכך מתגלה אי דיוק נוסף של בארואל שכן האצילים ודאי לא השתייכו לאותם "קושרי קשר מהפכניים".
ההיסטוריון ז'אק גודשו מדגיש, והדבר אכן בולט לכל מי שמעיין בתעודתו של בארואל, את הקושי הניכר לקבל את הרעיון שאגודה מהפכנית יכולה להיות חזקה כל כך ולגרום לתנועת מרי של כמה וכמה עמים וכמה וכמה מעמדות מאמריקה ועד מזרח אירופה. בארואל גם מתעלם מהמהפכה האמריקנית - שהפילה את הממשל הבריטי, אשר בלתי סביר שנוהלה על ידי אותן אגוות סתרים.
תרגום לעברית
עותק מקוצר של הספר יצא בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה, כחלק מהקורס העוסק בעידן המהפכות.
יחסי אוזבקיסטן–מקסיקו
יחסי אוזבקיסטן–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן ומקסיקו. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1992.
רוסופוביה
רוסופוביה או "רגשות אנטי-רוסיים" (באנגלית: Anti-Russian sentiment ,Russophobia ,Anti-Russian) הוא מונח המתייחס למגוון רחב של רגשות שליליים, חוסר אהדה, פחד, סלידה, לעג או דעות קדומות כלפי רוסיה, רוסים, השפה, תרבות או המורשת הרוסית.
לתופעה שורשים עמוקים עוד בתקופת המאה ה-14 וכיבושי הקווקז של המאות הבאות והתחזקה במיוחד בתקופת לאחר עלייתו של ולדימיר פוטין לשלטון, בייחוד בתגובה למדיניות החוץ הכוחנית שלו ומלחמותיו בצ'צ'ניה, גאורגיה ובאוקראינה. המונח הוא היפוך למונח רוסופיליה, המסמל חיבה לכל דבר רוסי.
היסטוריה
המונח נולד ב, בעיתונות הגרמנית ובייחוד בעיתונים נירנברגר צייטונג (1837) וב״פרנקפורטר אובר-אמטס צייטונג״ והופיע לאחר מכן בדפוסים שונים. התופעה התחזקה לאחר ניצחונה של רוסיה במלחמות נגד נפוליאון ב־1815.
היחס השלילי כלפי רוסיה בולט בעיקר בפולין, במדינות הבלטיות ובארצות שבהן רוסיה שלטה והייתה תוקפנית כלפיהן. במדינות אלה גבר היחס השלילי כלפי כל מה שקשור לרוסיה.
באוקראינה הדבר בולט במיוחד, בעיקר בעקבות סיפוח חצי האי קרים לרוסיה, אך ביתר שאת לאחר מלחמת אוקראינה-רוסיה. כל, שונו שמותיהם של רחובות רבים שנקראו על שם אישים רוסיים. ספרים ברוסית נאסרו ופסלים שהוצבו לכבוד סופרים ואישים, כמו פסל פושקין ופסל יקטרינה באודסה, נהרסו.
כיום, רגשות אנטי-רוסיים התפשטו ברחבי העולם ובמרבית מדינות המערב, היחס כלפי רוסיה הוא שלילי.
קבוצה קמורה
במתמטיקה, קבוצת נקודות במרחב וקטורי היא קמורה אם לכל שתי נקודות שבתוכה, גם הקטע המחבר את שתי הנקודות נמצא כולו בתוכה. למשל, משולש, עיגול או מקבילית הן צורות קמורות, אבל טבעת או פרסה אינן צורות קמורות.
מושג הקמירות מופיע גם בהקשר של פונקציות. הגדרה שקולה לפונקציה קמורה היא פונקציה כך שקבוצת הנקודות שנמצאות מעל הגרף שלה היא קבוצה קמורה. יחד עם זאת, בעוד שבפונקציות קיים המושג הנגדי פונקציה קעורה, אין משמעות למונח "קבוצה קעורה". קבוצה יכולה להיות קמורה או לא-קמורה.
הקמור של קבוצת נקודות הוא הצורה הקמורה הקטנה ביותר שמכילה את הנקודות; הקמור הוא החיתוך של כל הקבוצות הקמורות שמכילות את קבוצת הנקודות.
לקמירות שימושים ברבים מתחומי המתמטיקה. למשל, בתחום האנליזה הפונקציונלית, אם קבוצה במרחב הילברט כלשהו היא קמורה וסגורה, זה מבטיח שלכל נקודה במרחב קיימת נקודה אחת ויחידה בקבוצה שמרחקה ממנה מינימלי. לפי משפט נקודת השבת של בראואר, לכל פונקציה רציפה מקבוצה קומפקטית קמורה במרחב האוקלידי אל עצמה, יש נקודת שבת.
הגדרה
תהא \ C קבוצה כלשהי במרחב וקטורי ממשי. נאמר כי \ C קמורה אם ורק אם לכל שתי נקודות ולכל  מתקיים.
במרחבים נורמיים אפשר להכליל את מושג הקמירות לתכונה חזקה יותר. קבוצה K במרחב נורמי נקראת \, \sigma-קמורה או Perfectly Convex אם לכל סדרת מספרים ממשיים חיוביים שסכומה 1, ולכל סדרת נקודות  מתקיים:. כל קבוצה סיגמא-קמורה היא קמורה.
קמירות במרחב מטרי
את מושג הקמירות אפשר להכליל לכל מרחב מטרי. קבוצה C במרחב מטרי היא קמורה, אם כל שתי נקודות אפשר לחבר על ידי עקום גאודזי (דהיינו תמונה איזומטרית של קטע) שעובר כולו ב-C. מושג הקמירות הזה מכליל את ההגדרה הקודמת, משום שבמרחב נורמי ממשי עקום גאודזי אינו אלא קטע. תכונה חלשה יותר נקראת קמירות מנגר (Menger), ודורשת רק שלכל שתי נקודות (שונות) x,y ב-C תהיה קיימת נקודה z ב-C הנמצאת ביניהן (כלומר, כאשר d היא המטריקה של המרחב). קבוצה קמורה היא גם קמורת-מנגר, אבל לא להפך. עם זאת, במרחב מטרי שלם, המושגים מתלכדים.
מרחבי קמירות
בהינתן קבוצה X ואוסף \mathcal{F} של תתי-קבוצות של X, נאמר שהזוג הוא מרחב קמירות אם מתקיים: לאיברים ב-\mathcal{F} קוראים קבוצות קמורות.
טונגרירו
הר טונגרירו (Mount Tongariro, במאורית: "פרץ רוח דרומית") הוא הר געש מורכב פעיל הנמצא במרכז האי הצפוני של ניו זילנד, כ-20 ק"מ דרומית לאגם טאופו. טונגרירו מתנשא לגובה של 1978 מטרים מעל פני הים. הר הגעש טונגרירו נמצא בסמוך להרי הגעש רואפהו ונגאורוהו, וביחד הם מהווים את הפארק הלאומי טונגרירו, שהוכרז ב-1990 על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
הר הגעש טונגרירו מורכב מלפחות 12 חרוטים געשיים שונים. הוא התפרץ לראשונה לפני כ-260,000 שנים, והתפרצותו האחרונה התרחשה בשנת 2012. חלק מלועות ההתפוצצות התמלאו במים כדי ליצור אגמי לוע.
ההתפרצות באוגוסט 2012
כמה שבועות לפני ההתפרצות חלה עלייה בפעילות הסייסמית בסביבת הר הגעש – שהיה רדום במשך 115 שנים, אך לא היו סימנים נוספים שיצביעו על התפרצות קרבה דוגמת רעשים פתאומיים.
ההתפרצות הפריאטית החלה ב-6 באוגוסט לקראת חצות ונמשכה כ-30 דקות, ולאחריה נרשמה פעילות סייסמית ערה שנמשכה 15 - 20 דקות.
ההתפרצות שילחה עמוד התפרצות לגובה של 7 ק"מ ופצצות געשיות למרחק של קילומטר. האפר הגעשי שנפלט בהתפרצות נע למרחק של 200 ק"מ לעבר עיר הנמל נפייר במערב האי הצפוני, ולווה בריח עז של גופרית. כתוצאה מכך ביטלה אייר ניו זילנד טיסות שמסלוליהן עוברים בסמיכות להר הגעש ובכיוון התפזרות האפר.
ההתפרצות החלה בלוע טה מארי (Te Mari). עדי ראייה דיווחו על פעירת שלושה לועות חדשים.
ססיליה פרדס
ססיליה פָּרֶדֶס (בספרדית: Cecilia Paredes; נולדה בלימה, 1950) היא אמנית מולטימדיה ילידת פרו המתגוררת בפילדלפיה. הנושאים העיקריים שלה כוללים את כוחו של הטבע, הנשיות, והנדידה, שהיו נושאים רבים מהמופעים שלה. ביצירותיה היא מרבה להשתמש באלמנטים טבעיים, לרוב חומרי פסולת ממוחזרים ובעיקר אורגניים. אחת מיצירותיה הידועות ביותר היא "Paisajes", שבה היא מסווה את עצמה ומשתמשת בדמותה שלה כקנבס לציורי גוף.
ביוגרפיה, השכלה וקריירה
פרדס, ילידת לימה, חיה מאז נעוריה מחוץ לפרו. היא למדה אמנויות פלסטיות באוניברסיטה האפיפיורית הקתולית בלימה, בבית הספר לאמנויות ואומנות בקיימברידג' שבאנגליה וב-"Scuola del Nudo" של האקדמיה לאמנויות יפות ברומא. היא השלימה התמחות באוניברסיטת פנסילבניה ובמרכז באנף של קנדה.
במהלך שנות ה-70, כסטודנטית בלימה, עסקה פרדס באקטיביזם פוליטי אינטנסיבי ובעקבות כך הוגלתה, יחד עם בעלה, מפרו. היא חיה במקסיקו חמש שנים ובקוסטה ריקה כמעט 25 שנה. כיום היא חיה ויוצרת בסן חוזה, קוסטה ריקה ובארצות הברית, בפילדלפיה,
היא הציגה את יצירותיה בתערוכות דו-שנתיות שונות כגון הביאנלה בהוואנה, הביאנלה של ונציה, והביאנלה דה ארכיטקטורה דה קנריה.
עבודותיה הוצגו בין היתר ב-Tabacalera Promoción del Arte (מדריד, 2015), מוזיאון הארמיטאז ', ארמון ולדימיר (רוסיה, 2013) ומוזיאון לה פוטוגרפיה (קולומביה, 2013).
יצירותיה
פרדס עצמה היא לעיתים קרובות הנושא המרכזי לא רק בהופעותיה שלה אלא גם בצילומים ובאמנות שלה. ובכל זאת, לעיתים קרובות היא אינה מזוהה ונראית חבויה בין החומרים הטבעיים שבהם היא משתמשת, או נראית מעורבת והופכת לקפלי בד. בתצלומיה היא מסווה את עצמה כחיות או יצורים מיתולוגיים, לעיתים קרובות מוקפת ברקע של פרחי נוי.
מריה חוסה מונגה, אוצרת לאמנויות חזותיות של המוזיאון של בנקו סנטרל של קוסטה ריקה, מסבירה שבמהלך התקופה שפרדס התגוררה בקוסטה ריקה היא החלהליצור יצירות מתפתחות של אובייקטים, תוך שימוש במשאבי טבע כחומר מקור ראשוני. בשימוש בגוף עצמו כאמצעי התייחסות וביטוי.
כאשר נושאים של הגירה ועקירה שולטים בעבודתה, יחד עם השימוש באלמנטים טבעיים, כשנשאלת על השפעת המיקום הפיזי על האמנות שלה, עונה פרדס כי: ". . . קוסטה ריקה, למשל, מעניקה לך טבע שופע, בעוד שפרו נותנת לך את הרמות הגבוהות כתמונה דומיננטית, כך שאתה צריך לטפל בהשפעות הללו. פנסילבניה נותנת לי יערות נפלאים, למשל. זה אחד המקומות הכי שלווים ויפים שהייתי בהם ואני מאוד מחוברת אליו."
בין השפעותיה האמנותיות ניתן למנות את רמדיוס וארו ולאונורה קרינגטון שפארדס מכנה "sus madres" ("האמהות שלה"). היא מסבירה ש"הם פתחו את הדלת כדי להראות לי שהכל אפשרי, הכל ניתן לביצוע." היא גם מזהה ביצירתה את השפעתם של קיקי סמית', לואיז בורז'ואה, וויליאם קנטרידג' ואנסלם קיפר.
אחד מתצלומיו של פארדס שימש כאמנות כריכה להוצאה מחודשת של הרומן של בריאן מור "ג'ודית הרן", אשר פורסם מחדש מאוחר יותר והופק כמחזה במה וסרט " The Lonely Passion of Judith Hearn ".
יצירותיה של פרדס שימשו השראה לשחקנית והזמרת הארגנטינאית מיה מאסטרו בקליפ שלה "Blue Eyed Sailor" משנת 2014, בבימויו של גיירמו נבארו וחואן אזולאי.
חיים אישיים
פרדס נשואה למלחין ולפרופסור ג'יי רייס מאוניברסיטת פנסילבניה. יש לה שני בנים, סיימון פלורס (יליד 1975) ומתיאס פלורס (יליד 1977). עם רייס בן זוגה שיתפה פעולה, בהופעות מוזיקליות חיות, כמו "המתנה לאוראשימה טארו."
גלעד אברמוב
גלעד אברמוב (נולד ב-30 במרץ 2000 בחדרה שבישראל) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת גבאלה מליגת העל האזרית.
קריירה
אברמוב גדל בקבוצות הילדים והנערים של בית"ר טוברוק, ממנה עבר לקבוצת הנוער של בית"ר ירושלים וכעבור שנה הצטרף לזו שלהפועל חדרה. ב-14 במרץ 2019 ערך אברמוב את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הפועל חדרה, בהפסד 2–3 לבני יהודה תל אביב במסגרת עונת 2018/2019 בליגת העל. עד לתום עונה זו ערך אברמוב שתי הופעות ליגה נוספות במדי המועדון.
ב-3 ביוני 2020 הבקיע אברמוב את שער הבכורה שלו במדי המועדון, שער בתוספת הזמן בתיקו 2-2 נגד סקציה נס ציונה במסגרת עונת 2019/2020 בליגת העל. בעונה זו ערך אברמוב 18 הופעות ליגה והבקיע שער אחד. ב2020/2021 ערך אברמוב 23 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.ב-4 ביולי 2023 חתם בגבאלה מליגת העל האזרית.
מייקל בראדלי
מייקל שיהאן בראדלי (באנגלית: Michael Sheehan Bradley; נולד ב-31 ביולי 1987) הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת הכדורגל של טורונטו ובנבחרת ארצות הברית. הוא משמש כקפטן הן בקבוצתו והן בנבחרת.
קריירה
בראדלי נולד בפרינסטון, ניו ג'רזי. אביו, בוב בראדלי, הוא מאמן כדורגל ובמשך רוב ילדותו של בנו מייקל שימש כעוזר מאמן בקבוצות כדורגל אמריקאיות וב-1998 הפך למאמן הראשי של קבוצת שיקגו פייר מה-MLS. מייקל החל את דרכו המקצועית במחלקת הנוער של קבוצת שיקגו סוקרס. ב-2002 זומן לנבחרת ארצות הברית עד גיל 17 ובשנים 2002–2004 התאמן בנבחרת באקדמיית הספורט IMG בבראדנטון שבפלורידה.
לפני שעזב את בראדטון, הצטרף בראדלי לתוכנית פרויקט-40 לקידום כישרונות בולטים בכדורגל בארצות הברית והפך לכדורגלן מקצועי בגיל 16. בראדלי נרשם לסופר דראפט של ה-MLS ונבחר על ידי מטרו סטארס (כיום "רד בול ניו יורק"), אותה אימן אביו באותה התקופה, בבחירה ה-36.
בעונת הבכורה שלו בקבוצה לא זכה בראדטון בדקות משחק לאחר פציעה בכף רגלו. בעונת 2005 תפס מקום של קבע במשחקי הקבוצה. אביו פוטר מאימון הקבוצה 3 משחקים לסיום העונה ואת שערו היחיד במדיה כבש מייקל שבוע לאחר עזיבתו, שער ניצחון דרמטי ששלח את הקבוצה לפלייאוף. בינואר 2006 נמכר בראדלי להירנביין ההולנדית תמורת רבע מיליון דולר בנוסף לאחוזים ממכירה עתידית. בראדלי הוא השחקן הצעיר ביותר שנמכר בתולדות ה-MLS. לאחר פרישתו ממשחק של קשר הקבוצה ההולנדי פאול בוספלט בסוף עונת, הפך בראדלי לקשר המרכזי הפותח של הקבוצה בעונת. בעונה זו כבש בראדלי 16 שערי ליגה, ובסך הכול 20 בכל המסגרות, ושבר את שיא הכיבושים בעונה של כדורגלן אמריקאי בליגה ראשונה באירופה.
ב-31 באוגוסט 2008 עבר בראדטון לבורוסיה מנשנגלדבך לחוזה של שלוש שנים. את שערו הראשון במדי הקבוצה הגרמנית כבש ב-15 בנובמבר 2008 במשחק שהסתיים בתיקו 2-2 נגד באיירן מינכן. בעונת בראדלי הושעה לתקופה קצרה לאחר ויכוח עם המאמן מיכאל פרונצק על דקות משחק, אך השניים השלימו ובראדלי קנה חזרה את מקומו בהרכב. גם את העונה הבאה פתח בראדלי בבורוסיה מנשנגלדבך ובינואר הושאל לאסטון וילה האנגלית. בראדלי רשם שלוש הופעות ליגה והופעה נוספת ב-גביע ה-FA בלבד, והוחלט שלא להחתימו במועדון לעונה נוספת.
בראדלי הצטרף למועדון האיטלקי קייבו ורונה ובו שיחק בעונת. עונה זו הייתה מוצלחת יחסית, הוא רשם 35 הופעות ליגה בהן כבש שער אחד, קיבל מהאוהדים המקומיים את הכינוי "הגנרל" והקבוצה סיימה במקום ה-10. בסוף העונה נרכש על ידי רומא תמורת 3.75 מיליון אירו וחתם בה לשנתיים. ברומא רשם 41 הופעות בשנה וחצי לאחריהן חזר, בחלון ההעברות של ינואר 2014, ל-MLS לפני תום חוזהו כשטורונטו שילמה 10 מיליון דולר תמורת העברתו. שכרו הוא השכר השני הכי גבוה ב-MLS את שער הבכורה שלו במועדון הקנדי כבש בניצחון הקבוצה 0-2 על קולומבוס קרו ב-5 באפריל 2014.
נבחרת לאומית
את דרכו במדים הלאומיים החל בראדלי בנבחרת ארצות הברית עד גיל 17. הוא שיחק גם בנבחרות עד גיל 18, 20 ו-23, וב-2006 רשם את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת אך עדיין לא נכלל בסגל הסופי של הנבחרת האמריקאית למונדיאל 2006. לאחר המונדיאל מונה אביו, בוב בראדלי, למאמן הנבחרת ובתקופתו, 2006 - 2011 התבסס מעמדו של מייקל בנבחרת. בראדלי הבן נטל חלק כשחקן הרכב בזכייתה של ארצות הברית בגביע הזהב של CONCACAF ב-2007 ובסיומו עבר לשחק בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שהתקיים בחודש הבא. בראדלי כבש בדקה ה-107 את שער הניצחון של נבחרתו בשמינית הגמר, אך ארצות הברית הודחה בשלב הבא כשהפסידה לאוסטריה ברבע הגמר. על הופעותיו בשנה זו נבחר בראדלי לכדורגלן הצעיר לשנת 2007 בארצות הברית.
את אחד ממשחקיו הטובים ביותר במדים הלאומיים היה בסיבוב המוקדמות הרביעי של מונדיאל 2010, בניצחון ארצות הברית 0-2 על מקסיקו כשבראדלי כובש את שני השערים.
בראדלי שותף בהעפלתה המפתיעה של נבחרת ארצות הברית לגמר גביע הקונפדרציות בשנת 2009, אך הורחק בסוף חצי הגמר (בו ניצחה ארצות הברית את ספרד 0:2) ולא שותף בהפסד נבחרתו בגמר 2:3 לברזיל. לאחר מכן הושעה בראדלי משלושה משחקים בינלאומיים נוספים בעקבות עימות עם השופט בסיום המשחק, עונש שבוצע בגביע הזהב של CONCACAF 2009. בראדלי נטל חלק במשחקי נבחרת ארצות הברית במונדיאל 2010 ובאחד המשחקים אף שימש כקפטן. הוא נמנה גם על סגל הנבחרת בגביע הזהב של שנת 2011, וגם הגעתו של מאמן חדש לנבחרת, יורגן קלינסמן לא פגעה במעמדו והוא המשיך לשמש כקשר מוביל וזומן גם למונדיאל 2014.
רוברט ד. קפלן
רוברט דייוויד קפלן (באנגלית: Robert David Kaplan, נולד ב-23 ביוני 1952 בניו יורק) הוא עיתונאי ופרשן פוליטי יהודי אמריקאי, מחבר ספרי מסעות ומסות בתחום הגאופוליטיקה.
בשנת 2009 התמנה קפלן על ידי מזכיר ההגנה של ארצות הברית, רוברט גייטס, לחבר ב"וועד למדיניות ביטחון" (Defense Policy Board), ועד מייעץ פדרלי שליד משרד ההגנה האמריקאי. כיהן בתפקיד זה עד שנת 2011. בשנת 2011 נבחר קפלן על ידי המגזין "Foreign Policy" לאחד ממאת "ההוגים הגלובליים" החשובים בעולם.
שנות ילדותו וצעירותו
רוברט דייוויד קפלן נולד בניו יורק בשנת 1952 וגדל בשכונה פאר רוקאוויי כבן להורים יהודים: פיליס קואשה ופיליפ אלכסנדר קפלן. אביו, שעבד כנהג משאית בעיתון ניו יורק דיילי ניוז עורר בו מגיל ילדות משיכה לתחום ההיסטוריה. התקבל לאוניברסיטת קונטיקט עם מלגה כמצטיין בשחייה וסיים שם בשנת 1973 תואר ראשון בשפה והספרות האנגלית. במהלך למודיו ערך את יומון הקמפוס. בשנים 1973–1974 ערך מסעות ברחבי ארצות הגוש הקומוניסטי במזרח אירופה ובחלק מן המזרח התיכון. אחרי שלא התקבל לעבודה בכמה מערכות חדשות בערים הגדולות, בשנים 1975-1974 היה כתב של העיתון "רותלנד דיילי הרלד" במדינת ורמונט. ב-1975 החלה תקופה של 16 שנה בה שהה תקופות ממושכות מחוץ לארצות הברית. במהלכה נסע ברחבי ארצות הים התיכון והעולם הערבי, חי מספר שנים בישראל ושירת שנה בצה"ל. בהמשך חי 9 שנים בפורטוגל ובאתונה ביוון, שם פגש את אשתו לעתיד, מריה קבראל, אזרחית קנדית. הזוג התחתן בשנת 1983 והתיישב בברקשיירס במערב מסצ'וסטס. יש להם בן נשוי, בשם מייקל.
המשך פעילותו
בשנת 1984 נסע קפלן לעיראק ככתב מלחמה בימי מלחמת איראן–עיראק. עבד בהמשך ככתב חוץ פרילנסר במזרח אירופה ובמזרח התיכון אך בהדרגה שלח כתבות מכל קצות העולם, שלח דיווחים מלמעלה ממאה מדינות, כולל מקומות רבים הזנוחים בדרך כלל על ידי התקשורת הפופולרית. ספרו הראשון משנת 1988 ,Surrender or Starve: The Wars Behind The Famine עסק ברעב באתיופיה. קפלן התרשם אז כי מאחורי הרעב עמדו גורמים נוספים שאינם קשורים רק לבצורת, כמו הקולקטיביזציה שנכפתה על ידי משטר מנגיסטו.
קפלן נסע לאפגניסטן כדי לכתוב ב"רידרס דייג'סט" על מלחמת הגרילה נגד כוחות הכיבוש הסובייטים. בשנת 1990 יצא לאור ספרו Soldiers of God: With the Mujahidin in Afghanistan ("חיילי האל: עם המוג'אהידין באפגניסטן"), שבו תיאר את התנסויותיו מימי המלחמה האפגנית-סובייטית.
ספריו Balkan Ghosts ו The Arabists לא זכו למכירות טובות. ספרו על הבלקן נדחה על ידי מספר הוצאות לאור לפני שפורסם ב-1993. אחרי פריצתן של מלחמות יוגוסלביה, הנשיא ביל קלינטון נראה כשהוא מחזיק בספר וגורמים בבית הלבן ידעו לספר שהספר שכנע את הנשיא שלא להתערב במלחמת בוסניה. קפלן הסביר בספר שלסכסוכים בבלקן גורמים הקשורים לשנאות עתיקות יומין שאינן נמצאות בשליטה חיצונית. אולם קפלן מתח בקורת על הממשל על השימוש בספרו כדי להצדיק מדיניות של אי התערבות. באותה תקופה עלה העניין הציבורי והביקוש לדיווחיו וספריו הגיע עד לחלונות הגבוהים של הממשל. בשנים 1994 ו-1995 יצא קפלן למסעות ממערב אפריקה ועד לטורקיה, ברחבי מרכז אסיה הסובייטית לשעבר עד איראן, ומהודו עד דרום-מזרח אסיה. את יומני המסעות שלו פרסם בספר The Ends of the Earth. לאחר מכן טייל לאורכן ולרוחבן של ארצות הברית וצפון אמריקה וכתב "'The Ends of the Earth'' (1998).
מאמרו "The Coming Anarchy" שפורסם ב"The Atlantic" בפברואר 1994 דן בהתפוצצות האוכלוסין, תהלין האורבניזציה ואזילת המשאבים העלולים למוטט את כוחם של השלטונות השבירים בארצות המתפתחות ולהוות איום גם על העולם המפותח. למאמר היה הד רב בתקשורת והוא תורגם בארצות רבות. בעל הטור תומאס פרידמן החשיב את קפלן לאחד מארבעת המחברים הפוליטיים הנקראים ביותר העוסקים בהגדרת התקופה שלאחר המלחמה הקרה, לצידם של פרנסיס פוקויאמה, סמואל הנטינגטון ופול קנדי. בשנת 2000 הכליל קפלן את המאמר יחד עם מסות אחרות בספר בעל אותו השם "The Coming Anarchy". ספר זה כלל גם מאמר אחר, שנוי במחלוקת - "?Was Democracy Just a Moment". את רשמי מסעותיו בבלקן, טורקיה, קווקז והמזרח התיכון פרסם בספר Eastward to Tartary. המסה The Dangers of Peace ("סכנות השלום") תארה את נפילתן של ארצות הברית כקרבן לאשלייתם המטשטשת והפוגעת של תקופת השלום.
קפלן שימש יועץ ליד גדוד כוחות מיוחדים של ארצות הברית, יועץ של כוחות הנחתים וחיל האוויר האמריקאי. הוא הרצה במכללות צבאיות, במסגרות של FBI, הסוכנות לביטחון לאומי, המטות המשולבים, הסוכנות למודיעין הגנתי, ה-CIA, האוניברסיטאות הגדולות ופורומים של עסקים גלובליים, בפורום של משרד החוץ של ארצות הברית.
בשנים 2006–2008 היה מרצה אורח בתחום הביטחון הלאומי באקדמיה הימית של ארצות הברית. בשנות ה-1990 היה קפלן המחבר האמריקאי הראשון שהתריע לגבי פריצת מלחמה בבלקן. ספרו "רוחות רפאים בבלקן" (Balkan Ghosts) נבחר על ידי The New York Times Book Review לאחד הספרים הטובים בשנת 1993. גם הספרים "הערביסטים" (The Arabists), The Ends of the Earth  (קצות התבל),An Empire Wilderness  (אימפריה של שממה), Eastward to Tartary (ממזרח לטרטריה)  Warrior Politics (מדיניות לוחמים) נבחרו על ידי "ניו יורק טיימס" ברשימת הספרים הראויים לציון של השנה.An Empire Wilderness נבחרה על ידי וושינגטון פוסט ולוס אנג'לס טיימס לאחד הספרים הטובים של שנת 1998. וול סטריט ג'ורנל הגדיר את ספרו "הערביסטים" לאחד מחמשת הספרים הטובים ביותר על מעורבות ארצות הברית במזרח התיכון. 15 ספריו על יחסים בינלאומיים ומסעות תורגמו לשפות רבות.
The Coming Anarchy
במסה הזאת "האנרכיה המתקרבת" טען קפלן שהתפוצצות האוכלוסין, תהליך האורבניזציה ואזילת משאבי הטבע גורמים להחלשת השלטון בארצות העולם השלישי. הם כר פורה לאנרכיה העלולה ליצור באזורים מסוימים מצב מלחמה מתמיד העלול לסכן את העולם. כדוגמה, הוא כותב: "אפריקה המערבית הפכה לסמל המשבר הדמוגרפי, הסביבתי והחברתי העולמי, שבה אנרכיה פושעת מהווה את הסכנה האסטרטגית האמיתית".
בקובץ המאמרים בעל הכותרת "The Coming Anarchy" הכליל קפלן מסה פוליטית נוספת "?Was Democracy Just A Moment" שבה טוען כי הדמוקרטיה היא מושג מערבי טיפוסי שאינה ניתנת ליצוא אלא לארצות מפותחות שבהן קיים מעמד בינוני משמעותי, מערכת חינוך יעילה, גבולות מדיניים מוגדרים היטב, כלכלה יציבה ושלום חברתי יחסי. באשר לארצות העולם השלישי עדיף להן שלטון אוטוקרטי מתון ונאור, המבטיח אמנם רמה מינימלית של חירויות הפרט. תחת שלטון כזה מדינות אלה עשויות ביום מן הימים להשיג מאחור את ארצות המערב ולעבור בתורן לדמוקרטיה באופן "יעיל". הוא נותן כדוגמה את השגשוג של סינגפור תחת שלטונו האוטוריטרי של לי קואן יו לעומת האלימות הפושה תחת המשטרים הדמוקרטיים בקולומביה, רואנדה או דרום אפריקה. מצד שני, לדבריו, "התקופה הדמוקרטית" במערב אינה אלא זמנית בפרספקטיבה היסטורית ובעתיד קרוב יצוצו משטרים "דמוקרטיים" שבהם השלטון יימצא בפועל בידי אוליגרכיה מורכבת מחברות בינלאומיות, אנשי שדולות ותקשורת - משטרים שלדעתו קיימים כבר בארצות הברית או יפן.
אחרי 11 בספטמבר 2001 - ?Warrior Politics: Why Leadership Demands a Pagan Ethos
(אסטרטגיית הלוחם:מדוע המנהיגות נדרשת לאתיקה פגאנית?) המחבר טוען, כחסיד של מקיאבלי שהמנהיגים המערביים לא צריכים ליישם בפעילותם הפוליטית את עקרונות "המוסר היהודי-נוצרי", אלא לאמץ "מוסר פגאני" על מנת להתרכז במוסריות התוצאה ולא במוסריות האמצעים הנדרשים להשיג את התוצאה.
Imperial Grunts: The American Military on the Ground
(טוראים אימפריאליים: הצבא האמריקאי בשטח) מסה שפרסם באוקטובר 2005, הוא דן בה בפעילות הכוחות המיוחדים האמריקאים בקולומביה, הפיליפינים, עיראק ובמונגוליה, אפגניסטן ועיראק. קפלן מנבא את סוף העידן של המלחמה המבוצעת בעזרת מאסות של חיילים, כמו בעיראק, שבה הדינוזאור שהוא הצבא האמריקאי, צריך להתמודד עם "כוח קל וקטלני של העתיד" - גרילה פארא-צבאית המבוססת על חיל רגלי קל, עם לוחמים מעטים. מצד שני הוא מתרשם לטובה ממה שהוא מכנה תחיית רוח המורשת הצבאית של הקונפדרציה של מדינות אמריקה בקרב הצבא של ארצות הברית בימינו. והוא מסנגר על מדיניות "תירבות" שהפעילו ארצות הברית באזורים מסוימים בעולם, כפי שפעם עשו כדי להגן על גבול ארצות הברית בשנות ה-1800.
Hog Pilots
ספר זהKaplan's book Hog Pilots, Blue Water Grunts: The American Military in the Air, at Sea, and on the Ground, שפורסם ב-2007 בהוצאת רנדום האוס, מוקדש גם כן לסוגיות קשורות לצבא ארצות הברית.
?How we would fight China
(איך נילחם בסין?) מאמר שפרסם ביוני-2005 ב"אטלנטיק" ושבו הסביר כי מצב מלחמה עתידי, מסוג "המלחמה הקרה" בין ארצות הברית ולסין הוא בלתי נמנע. ביוני 2006 כתב את When North Korea Falls" מאמר בו סבר כי התמוטטות המשטר בקוריאה הצפונית היא אירוע שיטה את מאזן הכוחות בין המעצמות באסיה לטובת סין.
מלחמת עיראק
יחד עם פריד זקריה מהמגזין "ניוזוויק", קפלן נמנה עם אותם הפרשנים הפוליטיים שתמכו במלחמת עיראק. הוא השתתף בפגישה חשאית עם סגן מזכיר המדינה פול וולפוביץ' שהציג בפני כמה עיתונאים מסמך ממשלתי לטובת הפלישה לעיראק. מאוחר יותר הסיק קפלן את המסקנה כי המלחמה הייתה שגיאה והתחרט על כך שתמך בה.
קפלן ליווה כוחות אמריקאים בעיראק וכתב עבור כתב העת "אטלנטיס" את הכתבה " חמישה ימים בפלוג'ה" על המערכה משנת 2004.
סעדיה מדמוני
הרב סעדיה (סעיד) מדמוּני (תעתיק מדויק: מצ'מוני) (? - כ' בתשרי תר"ן, 15 באוקטובר 1889) היה רב יוצא תימן, יליד העיירה חאפד, מעין פרבר של צנעא הבירה. מנהיג הגל השני בעליית יהודי תימן, "אעלה בתמר".
קורות חיים
בשנת 1881 קיבל הרב סעדיה מדמוני מכתב ברכה מרבני תימן ובראשם הרב סלימאן קארה ראש בית הדין של צנעא באותה תקופה, בו הם מעודדים ותומכים בעלייה לארץ ישראל. וכך, חודשים אחדים לפני שהחלה עליית הביל"ויים שמקובל לראות בה את העלייה הציונית הראשונה, הוליך הרב מדמוני את קהילתו, כחמישים משפחות, לארץ ישראל, בגל השני של מה שמאוחר יותר נקרא עליית אעלה בתמר. שבועות ארוכים התנהלו המשפחות, בהן מספר לא קטן של ילדים ואף תינוקות, במסע רגלי מפרך אל עדן, העיר הדרומית בתימן. משם שכר הרב מספר אוניות שיעבירו את בני הקהילה למצרים. חלק מהאוניות נפלו בידי שודדי ים שהיו נפוצים בים סוף באותה תקופה, אולם אחרי תלאות הצליח הרב להעביר את כל בני הקהילה למצרים.
חלק קטן מבני הקהילה נותר במצרים, אולם רובם הגדול המשיך לארץ ישראל באוניה מאלכסנדריה והגיע ליפו, יותר מחצי שנה לאחר שהחל מסעם.
עמי אלעזרי
ביוגרפיה
אלעזרי נולד ב-7 באוקטובר 1950 בקיבוץ אילון. בשנת 1971 הוא התגייס לצה"ל ושירת ביחידה 8200, שבה אף הקים את הכוח המוטס של היחידה, ובין השאר השתתף בכמה מבצעים מרוחקים דוגמת מבצע אנטבה ביולי 1976. בין השנים 1977–1980 הוא כיהן כראש צוות בדיקות פיתוח ותפעול במשלחת משרד הביטחון בארצות הברית בפרויקט בשווי 75 מיליון דולר של מערכות תקשורת משובצות מחשב. במהלך מלחמת לבנון הראשונה כיהן כמפקד יחידת מודיעין מוטסת 7173, ובהמשך שירת כמפקד בסיס מודיעין ב ומפקד מרחב מוטס ביחידה 8200. הוא סיים את שירותו בדרגת רב-סרן, ובשירות המילואים קודם לדרגת סגן אלוף. אלעזרי הוא בוגר קורס מפי"ם רב חיילי, ובוגר בהצטיינות קורס מגדי”ם שריון. כמו כן, אלעזרי סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה בבר אילן, תואר שני במנהל עסקים בבר אילן, לימודי משפטים תואר שני בבר אילן ולימודי הנדסת חשמל ואנרגיה מ-SMU.
סעדיה מדמוני
קורות חיים
בהגיעו לארץ ישראל נאלץ הרב מדמוני להתמודד עם פקפוקי היישוב הישן בירושלים לגבי כשרות יהדותו ויהדותם של בני קהילתו עולי תימן. באמצעות כישוריו ובקיאותו כשוחט, הצליח הרב להוכיח את יהדותו, אך עדיין זכה רק לעזרה מינימלית מבני היישוב הישן, ספרדים ואשכנזים. אחרי שבועות של לינה מתחת לכיפת השמים התפצלה הקהילה - חלקה הקטן נותר בירושלים וחלקה, בהנהגת הרב מדמוני, עבר לגור במערות שמחוץ לחומות העיר העתיקה שהשקיפו על הכפר הערבי סילוואן. שם התפרנסו בדוחק בני הקהילה במשך חודשים מעבודות צורפות ונפחות אצל ערבים תושבי הסביבה. כעבור כחצי שנה הצליחו הרב מדמוני וראשי הקהילה לגייס כסף לבניית בתים בפאתי הכפר סילוואן, באזור שנקרא לאחר מכן כפר התימנים בשילוח. הקהילה יצרה מעין רובע יהודי בכפר הערבי והכתה בו שורש תוך כדי יחסי שכנות טובים. הקהילה היהודית הקטנה משכה אליה מעולי תימן שהמשיכו להגיע לארץ ישראל ואף מספר משפחות ממוצא כורדי שלא הצליחו לשרוד בתנאים הקשים ובניתוק מהריכוז העיקרי של בני היישוב הישן שבירושלים.
עמי אלעזרי
ביוגרפיה
בשנת 1990 רכש אלעזרי את חברת סונרקו מסונול, וכך השתלט על תחום האנרגיה הסולארית-פוטו-וולטאית בארץ, ובהמשך חתם על הסכמי ידע להקמת מפעלים בהודו ובסין ליצור מערכות סולאריות משולבות על פי הפטנט שפותח בחברתו. באותה תקופה מונה למנכ"ל חברת "עמיתק", תעשיות מידע בע"מ "סולאור" מיחשוב ואנרגיה, ובאמצעותה ביצע את כל מכרזי משרד הביטחון לפנסים סולארים לאורך גבולות ישראל וחישמל 3 יישובים; מצפה כלילי, חוות האלפקות וחורה. בשנת 1995 מונה למנהל החטיבה הפוטו-וולטאית בכרומגן שער העמקים, אותה הביא לשליטה ביותר מ-23% מהשוק הישראלי. בשנת 2000 מונה למנכ"ל חברת מילניום אלקטריק – חברת הייטק לאנרגיה סולארית, ובשנת 2003 הביא את החברה להנפקה בנאסד"ק, ובהמשך הביא את החברה לשווי של 253 מיליון דולר. בין השנים 2007–2014 הוא הזניק את החברה לכושר יצור של 1600 מגה ואט פאנלים והקמת 1268 מגה ואט של תחנות סולאריות בעולם.
סעדיה מדמוני
קורות חיים
בני הקהילה התפרנסו מעבודות צורפות, סתתות, מעט חקלאות וכן מתרומות של נדבנים, בעיקר מיהדות אשכנז, כשהבולט בהם היה רבי ישראל דב פרומקין, עורך העיתון 'החבצלת' שארגן קרן 'להצלת נדחי ישראל' על מנת לסייע להם להקים משכני קבע.
עמי אלעזרי
חיים אישיים
אלעזרי הוא אביהן של קרן אלעזרי, אנליסטית, חוקרת סייבר באוניברסיטת תל אביב, סופרת, מרצה והאישה הישראלית הראשונה להופיע ב-TED ושל דוקטור עמית אלעזרי גלובל סייבר דירקטורית באינטל העולמית USA, מרצה באוניברסיטת ברקלי וחברה במספר ועדות בממשל האמריקאי העוסקות במדיניות של כל נושא הסייבר מההיבט המשפטי בעיקר.
סעדיה מדמוני
קורות חיים
עם מותו של סעדיה מדמוני, בנו, הרב יוסף מדמוני, המשיך אותו והיה לרב הקהילה היהודית בכפר השילוח. הקהילה גורשה בעקבות הגירה של ערביי חברון העוינים לכפר השילוח במאורעות תרצ"ט, ומשם התפזרה לשכונות ירושלים ומחוצה לה.
פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר
פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (באנגלית: Academy Award for Best Picture) הוא פרס אוסקר הניתן מטעם האקדמיה האמריקאית לקולנוע על הפקה יוצאת מן הכלל בסרט קולנוע. בשונה מקטגוריות אחרות של הפרס שבהן רק חברים מהאקדמיה מאותו הענף יכולים להציע מועמדות, הצעה למועמדות לסרט הטוב ביותר יכול להציע כל חבר באקדמיה. הסרטים המועמדים והזוכים בקטגוריה זו נבחרים על ידי חברי האקדמיה, וההודעה על הזכייה מתבצעת בטקס פרסי האוסקר.
רקע
בטקס האוסקר הראשון (1929), לא היה קיים פרס לסרט הטוב ביותר, אלא היו קיימים שני פרסים נפרדים. אחד שנקרא פרס אוסקר להפקה היוצאת מן הכלל ביותר, שבו זכה הסרט "כנפיים", והשני שנקרא פרס אוסקר להפקה הייחודית והאמנותית הטובה ביותר שבו זכה הסרט "Sunrise". שנה לאחר מכן האקדמיה פתחה פרס יחיד, והוא על ההפקה הטובה ביותר, בהחלטה שהפרס בו זכה "כנפיים" שווה ערך לפרס זה. בטקס האוסקר ה-4 שונה שמו של הפרס לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
במשך 82 השנים שחלפו, האקדמיה האמריקאית לקולנוע העניקה 82 פרסים ל-82 סרטים שונים. מטקס האוסקר ה-17 (1944), המועמדות לפרס הוגבלה לחמישה סרטים. בטקס האוסקר ה-82 (2009), הכפילה האקדמיה את מספר הסרטים המועמדים בקטגוריה לעשרה, כפי שהיה נהוג בשנות ה-30 וה-40, אז היו מועמדים בקטגוריה שמונה עד שנים־עשר סרטים. נשיא האקדמיה, סיד גניס, נימק החלטה זו באומרו כי הדבר יאפשר הכרה בסרטים שמועמדים בקטגוריות רבות אחרות, אך נדחקים החוצה מהמירוץ לפרס החשוב ביותר.
קודם לשנת 1951, חברות ההפקה והאולפנים שהפיקו את הסרט קיבלו את הפרס, אך משנת 1951 והלאה, את הפרס מקבלים מפיקים בעלי קרדיט המפיק בסרט. בשנת 1973 הייתה הפעם הראשונה ששלושה מפיקים זכו בפרס (על הסרט "העוקץ"). בשנת 1998 זכו חמישה מפיקים (על הסרט "שייקספיר מאוהב"), אך לאחר מכן תיקנה האקדמיה חוק, שמספר המפיקים הרשאים למועמדות לפרס, הוא עד שלושה לסרט יחיד. מקרה יוצא מן הכלל התרחש בשנת 2008 כשארבעה מפיקים היו מועמדים לפרס (על הסרט "נער קריאה") כששניים מהם: אנתוני מינגלה וסידני פולאק היו מועמדים לאחר מותם.
בקטגוריה זו מועמדים סרטים שהשפה המדוברת בהם היא אנגלית. סרטים דוברי שפה זרה מועמדים בקטגוריה נפרדת, פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. תשעה סרטים הדוברים שפה זרה היו מועמדים לקטגוריה זו: "האשליה הגדולה" (צרפתית, 1938), "Z" (צרפתית, 1969), "מהגרים" (שוודית, 1972), "זעקות ולחישות" (שוודית, 1973), "הדוור" (איטלקית/ספרדית, 1995), "החיים יפים" (איטלקית, 1997), "נמר, דרקון" (מנדרינית תקנית, 2000), "מכתבים מאיוו ג'ימה" (יפנית, 2006) ו"אהבה" (צרפתית, 2012). ארבעה סרטים דוברי שפה זרה, פרט לאנגלית, זכו בקטגוריה זו: "הסנדק חלק שני" (אנגלית/סיציליאנית, 1974), "הקיסר האחרון" (אנגלית/מנדרינית תקנית, 1987), רוקד עם זאבים (אנגלית/לקוטה, 1990) ו"נער החידות ממומביי" (אנגלית/הודית, 2008). ב-2011 זכה בפרס הסרט הטוב ביותר "הארטיסט", שהופק בצרפת, ובזאת היה לסרט הראשון שאינו אמריקאי או בריטי שזכה בפרס. מכיוון שהסרט אילם והמילים הבודדות הנאמרות בו הן באנגלית, הוא לא היה כשיר להתמודד לפרס הסרט הזר הטוב ביותר.
בשנת 2019, בטקס פרסי אוסקר ה-92, זכה הסרט "פרזיטים" (דרום קוריאה), ובכך הפך לסרט הראשון בהיסטורית האוסקר שהשפה המדוברת בו היא אינה אנגלית וזוכה בפרס לסרט הטוב ביותר.
שיאים
הסרט "טיטניק", היה הסרט היקר ביותר שזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. מתוך 83 הבמאים שזכו בפרס הבמאי הטוב ביותר, אצל 62 מהם, זכה גם הסרט שלהם בפרס לסרט הטוב. חמישה סרטים בלבד זכו בפרס מבלי שהבמאים שלהם היו מועמדים בקטגוריה זאת: "כנפיים" (1927/28)" "גרנד הוטל" (1931/32), "הנהג של מיס דייזי" (1989), "ארגו" (2012) ו"הספר הירוק" (2018). שני במאים בלבד זכו בפרס, מבלי שהסרטים שלהם קיבלו מועמדות לפרס הסרט הטוב ביותר גם כן, והם: לואיס מיילסטון (1927/28) ופרנק לויד (1928/1929).
"הם יורים גם בסוסים" הוא הסרט בעל מספר הרב ביותר של מועמדויות לקטגוריות הפרס (9), מבלי שהסרט עצמו היה מועמד לקטגוריה זו. אחריו הסרטים: "הרפתקה בפוסידון", "מפגשים מהסוג השלישי", "רגטיים", "נערות החלומות" ו"האביר האפל" שקיבלו 8 מועמדויות.
הולדן אפיג'י
הולדן אפיג'י (באנגלית: Holden Efijy) היא מכונית קונספט בסגנון רטרו, בתצורת קוּפֶּה (Coupé), אשר הוצגה על ידי יצרנית המכוניות האוסטרלית GM הולדן בע"מ חברת בת של קונצרן ג'נרל מוטורס האמריקאית, בתערוכת המכוניות הבינלאומיות שנערכה באוסטרליה בשנת 2005.
דגם ה"הולדן אפיג'י" התבסס על דגם ה"Holden FJ" אשר יוצר באוסטרליה בין השנים 1953–1956.
נייתן פילדר
ניית'ן ג'וסף פילדר (באנגלית: Nathan Joseph Fielder; נולד ב-12 במאי 1983) הוא תסריטאי, קומיקאי, שחקן ויזם יהודי-קנדי. הוא ידוע בעיקר כיוצר וככוכב של התוכנית "ניית'ן לשירותך" ששודרה ברשת קומדי סנטרל.
קריירה
בשנת 2006 קיבל את פרס קרן העידוד של טים סימס. לאחר מכן פילדר עבד ככותב ב-"Canadian Idol" (הגרסה הקנדית של אמריקן איידול), שם הבחין בו מייקל דונובן, מפיק ברשת CBS של סדרת הקומדיה "This Hour Has 22 Minutes". דונובן שכר את פילדר כ"כתב שטח" ושם הגיש פינה קבועה בשם "נייתן לצידך".
בשנת 2010, פילדר כתב וביים מספר מערכונים לעונה השנייה של "דברים חשובים עם דמטרי מרטין" של בקומדי סנטרל. הוא השתתף כמדבב אורח ב"ההמבורגרים של בוב", בפרק סיום העונה השנייה, "Beefsquatch", ובפרק מהעונה השישית, "The Land Ship".
פילדר גילם את איש הסאונד של ג'ון בנג'מין בסדרת הטלוויזיה משנת 2011 "לג'ון בנג'מין יש ואן." פילדר גילם את דמותו של בוב וודוורד בפרק 'וושינגטון' בסדרה "Drunk History" של קומדי סנטרל. פילדר גם התארח כמדבב בסדרה "ריק ומורטי". פילדר השתתף בסרטיו של סת' רוגן, חברו לספסל הלימודים בחוג האימפרוביזציה, "הלילה שלפני" ו"חי בסרט". לפילדר יש גם ערוץ יוטיוב, הכולל בעיקר מערכונים קצרים.
בשנת 2013, פילדר יצר תוכנית דוקו-ריאליטי-קומית בקומדי סנטרל בשם "ניית'ן לשירותך" בה כיכב והשתתף בכתיבתה ובבימויה. בסדרה פיתח את הדמות שגילם בפינה "נייתן לצידך" ברשת CBS. הפרמיס של הסדרה הוא שנייתן, המגלם אישיות המבוססת על עצמו באופן רופף, מתנהג כקואוצ'ר וכיועץ אסטרטגי טלוויזיוני, המספק ייעוץ לעסקים קטנים מקומיים. המשתתפים בתוכנית לא יודעים שמדובר בקומיקאי, והם משתפים פעולה עם פתרונותיו מפוקפקים והזויים לשיפור עסקייהם. בנובמבר 2017, התכנית סיימה את עונתה הרביעית והאחרונה.
בשנת 2018 ביים שני פרקים בסדרה של סשה ברון כהן "מי זו אמריקה?". בשנת 2019 הוכרז כי פילדר חתם על הסכם כולל עם HBO, במסגרתו ישמש כמפיק בכיר בסדרה התיעודית "המדריך לחיים בניו יורק" (שהופקה בשנת 2020) ובנוסף יככב, יכתוב ויביים פיילוט לסדרה קומית יחד עם האחים ספדי ברשת שואוטיים.
ב-15 ביולי 2022 עלתה סדרת הדוקו-ריאליטי שלו, "חזרה גנרלית", ברשת HBO ובנוסף ביס ובהוט בישראל.
חייו האישיים
פילדר היה נשוי לספרנית ילדים עד גירושיהם בשנת 2014.
פילדר מוגדר בשוגג כנקבה בגרין קארד האמריקאי שלו.
ג'ון אוסטין (משפטן)
ביוגרפיה
אוסטין שירת בצבא הבריטי במלטה ובסיציליה, אך עזב את השירות לטובת לימודי משפטים. ב-1818 הצטרף כחבר ללשכת עורכי הדין, אך במהרה החליט לוותר על הפרקטיקה ולהקדיש את זמנו לעיסוק מדעי במשפט. בשנת 1819 הוא התחתן לשרה אוסטין. בין השנים 1826 ל-1832 כיהן אוסטין כראש הקתדרה לתורת המשפט באוניברסיטת לונדון. ב-1832 נדפסו הרצאותיו האקדמיות בספרו החשוב "The Province of Jurisprudence Determined". ניתן לזהות בהרצאות אלו השפעה של המשפט הקונטיננטלי. בימי חייו הייתה להגותו של אוסטין השפעה מעטה אך ברבע האחרון של המאה התשע עשרה ועד לסיום מלחמת העולם השנייה היו כתביו אבני יסוד בעיסוק בתורת המשפט.
תאוריית הפוזיטיביזם המשפטי
אחד מעקרונות המפתח של תאוריית הפוזיטיביזם המשפטי של אוסטין, הוא ההפרדה הברורה בין חוק מוסרי לבין "חוק פוזיטיבי", נתון.
שלוש הנקודות המרכזיות של התאוריה של אוסטין בנוגע לחוק הפוזיטיבי הן:
תפיסתו התועלתנית של אוסטין הושפעה עמוקות מהפילוסוף ג'רמי בנת'ם. תאוריית הפוזיטיביזם המשפטי שלו השפיעה על הפילוסופים ה.ל.א. הארט ויוסף רז.
ימים מאושרים
ימים מאושרים (באנגלית: Happy Days; נקראה בעברית גם "היו ימים") היא קומדיית מצבים אמריקנית פופולרית בת 11 עונות, אשר הופקה לשידור במקור עבור רשת ABC, בשנים 1974–1984.
הסדרה התמקדה בחבורת צעירים בעיר מילווקי והציגה חזון אידיאלי של החיים בין אמצע שנות החמישים ועד אמצע שנות השישים באזור המערב התיכון של ארצות הברית.
ימים מאושרים הייתה אחת הסדרות המצליחות ביותר של שנות ה-70 והיא הניבה מספר סדרות בת: "לוורן ושירלי", "מורק ומינדי", "ג'ואני אוהבת את צ'אצ'י", "Blansky's Beauties", ושתי סדרות הספין-אוף המונפשות "פונזי וחבורת ימים מאושרים" ו"השעה של מורק ומינדי, לוורן ושירלי ופונז".
בישראל הסדרה שודרה במקור בשנות השמונים בטלוויזיה הישראלית (שלוש העונות הראשונות), בערוץ המזרח התיכון ובטלוויזיה החינוכית (שלוש העונות הראשונות). מאוחר יותר שודרה בערוץ הילדים ובסטאר וורלד.
תקציר העלילה
עלילת הסדרה מתמקדת במשפחת קאנינגהאם, משפחה אמריקנית ממוצעת ממעמד הביניים ממילווקי. ההורים הם הווארד (טום בוסלי) ומריון (מריון רוס), וילדיהם המתבגרים, ריצ'י (רון הווארד), נער בעל גישה אופטימית ונאיבית, ואחותו היפה אך המגושמת ג'ואני (ארין מורן).
בתחילה, עלילת הסדרה נעה סביב דמותו של ריצ'י וחבריו: וורן (פוטסי) ובר, ראלף מאלף (Ralph Malph) וארתור (פונזי) פונזרלי. בעוד שבתחילה לדמותו של ארתור היה תפקיד קטן, בהמשך, עקב הפופולריות לה זכה הפכה דמותו למרכזית יותר. פונזי, בגילומו של הנרי וינקלר, היה חבר לשעבר בשתי כנופיות מקומיות, והוא הופך לחברו הטוב של ריצ'י ומתיידד גם עם משפחתו. הוא הוצג כפרחח חביב, נערץ על בנות ובעל השפעה רבה על ריצ'י וחבריו. דמות נוספת בסדרה היא בן דודו של פונזי, צ'ארלס ארקולה (סקוט באיו), "צ'אצ'י", בו ג'ואני מתאהבת.
סדרות-בת
ל"ימים מאושרים" מספר סדרות-בת: "לוורן ושירלי", "Blansky's Beauties", "מורק ומינדי", "Out of the Blue" ו"ג'ואני אוהבת את צ'אצ'י". בנוסף, הסדרה זכתה למספר סדרות בת מצוירות: "פונזי וחבורת ימים מאושרים" ו"השעה של מורק ומינדי, לוורן ושירלי ופונז". לא כולן זכו להצלחה. כך למשל הסדרות "Out of the Blue" ו-"Blansky's Beauties" זכו רק לעונה אחת ואילו "ג'ואני אוהבת את צ'אצ'י", לשתי עונות. בין סדרות-הבת המצליחות של "ימים מאושרים" ניתן למנות את "לוורן ושירלי", שלה 8 עונות ואת "מורק ומינדי", עם 4 עונות.
לוורן ושירלי
"לוורן ושירלי" (Laverne & Shirley) הייתה סדרת-בת על שתי נשים צעירות ועצמאיות בטווח הזמן של שלהי שנות-50 עד סוף שנות ה-60 (1959 - 1967 לערך). הן החלו להופיע בתפקיד אורח ב"ימים מאושרים" כמכרות של פונזי, אך זכו לתוכנית משלהן שזכתה להצלחה רבה. העלילה התמקדה בלוורן דה פזיו (פני מרשל) וחברתה הטובה שירלי פיני (סינדי ויליאמס). לוורן נחשבה לבחורה צעירה, קשוחה וצינית ואילו שירלי נחשבת לבעלת האופי החביב יותר מבין השתיים. הסדרה שודרה ברשת ABC בין השנים 1976 עד 1983 ונחשבה לסדרת-הבת המצליחה ביותר של "ימים מאושרים", עם 8 עונות.
מורק ומינדי
סדרת-בת נוספת, שזכתה ל-4 עונות, הייתה "מורק ומינדי" (Mork & Mindy) ששודרה ברשת ABC בין השנים 1978 עד 1982. הסדרה, שכללה מוטיבים של מדע בדיוני, התמקדה בחייזר דמוי אדם בשם מורק (רובין ויליאמס). מורק הופיע לראשונה ב"ימים מאושרים" ולאחר שדמותו צברה פופולריות רבה הוא זכה לסדרה משלו. מורק הוא חייזר מכוכב "אורק" שמגיע לכדור הארץ כדי לחקור את בני האנוש ובדרך הוא פוגש את אהובתו, מינדי (פאם דובר), שעובדת בחנות תקליטים. הוא מחליט לחיות בכדור הארץ אך נתקל בקשיים מרובים כיוון שאינו יודע איך לתקשר היטב עם בני אדם.
ג'ואני אוהבת את צ'אצ'י
סדרת-בת נוספת התמקדה בג'ואני קנינגהאם (אחותו של ריצ'י) וצ'ארלס "צ'אצ'י" ארקולה (בן דודו של פונזי) המאוהבים זה בזו. הסדרה כשלה וירדה אחרי שתי עונות, היא שודרה ברשת ABC בין השנים 1982 ל-1983.
מכשיר שמיעה
מכשיר שמיעה הוא מכשיר שמגביר את עוצמת הקול ונועד לסייע לאנשים בעלי לקות שמיעה. חלק ממכשירי השמיעה גם מעבדים את הצליל כדי לשפר את יכולת המשתמש להבין צלילי דיבור. בניגוד למגבירי קול אחרים (כגון מגפון), אין לאוכלוסייה חסרת הלקויות צורך במכשירי שמיעה, ולכן הם מוגדרים כאביזרי טכנולוגיה מסייעת.
מכשירי שמיעה קולטים צלילים מהסביבה באמצעות מיקרופון, מגבירים אותם ומעבירים אותם אל האוזן באמצעים שונים. אמצעים אלה יכולים להיות רמקול, ויברטור, אלקטרודה המוכנסת לאוזן הפנימית ועוד. ככל שהמכשיר מתוחכם ויקר יותר כך הוא יכול למלא למשתמש חסכי שמיעה גדולים יותר. אולם במקרים רבים, גם מכשירי שמיעה משוכללים מאוד ומועילים מאוד אינם מביאים את המשתמש ליכולת שמיעה נורמלית.
סוגי מכשירי שמיעה
קיימות שתי קבוצות עיקריות: מכשירים שכל חלקיהם מושמים ידנית באוזן החיצונית, ומכשירים שחלקים מהם מוחדרים בניתוח לאוזן הפנימית.
מכשירים המושמים באוזן החיצונית
במכשירים המושמים באוזן החיצונית ניתן למצוא מכשירים בעלי טכנולוגיה עדיפה ומודרנית, או מיושנת ופחות מדויקת ונוחה למשתמש.
מכשיר שמיעה דיגיטלי הוא מכשיר שבו הטכנולוגיה מתקדמת יותר, הגברת הצלילים מכוונת ואינה כללית, כך שיש עיבוד באמצעות מחשב זעיר של הצלילים בסביבה. המעבד הממוחשב הזעיר שנמצא במכשיר השמיעה יכול להגביר קולות דיבור ולהנחית רעשי רקע. ישנם מחקרים המצביעים על הסתגלות קלה יותר לסוג זה של מכשירי שמיעה, ושיפור בהבנת הדיבור. מאחר שמכשירים אלה מתוחכמים יותר ומושקעים יותר, מחירם גבוה יותר.
טווח העלויות של מכשירי שמיעה רחב מאוד. המכשירים האנלוגיים זולים במיוחד, ואילו הדיגיטליים נעים בין זולים ליקרים, כאשר היקרים מבין המכשירים הדיגיטליים הם המשוכללים יותר. הם בעלי תכונות עדיפות כמו ערוצי תדרים רבים המאפשרים כיוון והתאמה מדויקת יותר על פי עקומת השמיעה של המשתמש, יותר שליטה ברעשי רקע, ויותר פרמטרים טכניים ואפשרויות כוונון של המכשירים לנוחותו של המשתמש. במכשירים המתוחכמים ביותר קיימת אפשרות לתקשורת אלחוטית בין זוג המכשירים המשמשים אדם אחד, כך שכיוון האחד משפיע על כיוון השני, דבר המשפר באופן ניכר את איכות השמיעה והבנת הדיבור.
ישנה חשיבות גדולה מאוד לשמיעה סימטרית ותקינה, כך שבכל מקרה של ליקוי שמיעה בשתי האוזניים עדיף להגביר את שתיהן ולא לקחת מכשיר שמיעה לאוזן אחת בלבד. דבר זה נכון גם כאשר ישנו ליקוי שמיעה דו צדדי שאינו סימטרי - ואסור להזניח את האוזן שלקויה יותר. חשוב לטפל בשתי האוזניים. הדבר משפר את הבנת הדיבור עם המכשירים, את יכולת מיקום הצלילים, ומשפיע על הפחתת המטרד של טיניטוס עיקש.
לפני החלטה על רכישת מכשיר שמיעה יש לעבור בדיקת רופא אף אוזן וגרון, על מנת לשלול מחלות שעשויות לפגוע בשמיעה, לברר את סיבת ליקוי השמיעה, ועל מנת לטפל בבעיות קיימות כגון טיניטוס, דלקות אוזניים, היפראקוזיס (חוסר סבילות לרעש) ועוד. גם אחרי הרכישה יש לבקר באופן סדיר מדי חצי שנה אצל הרופא לניקוי שעווה שיכולה להצטבר באוזן ולסתום את האוזניה או המכשיר.
ההסתגלות למכשיר השמיעה אינה מיידית. לרוב אחרי תקופה ארוכה בה האדם רגיל לחיות כאילו "בתוך בועה" בשל ליקוי השמיעה, כאשר הוא חשוף פחות לרעש סביבתי ואינו רגיל לתקשר בערוץ שמיעתי, צריך תקופת הסתגלות למכשיר. תקופת ההסתגלות קצרה יותר ככל שההתאמה טובה יותר, ככל שהחולה בעל מוטיבציה טובה ותמיכה משפחתית חברתית, וכשהמכשירים ברמה גבוהה.
מכשיר מאחורי האוזן BTE, מכשיר זה תלוי מאחורי האפרכסת.
בכל גודל אפשר לקבל כל טכנולוגיה, כלומר אפשר לקחת מכשיר זעיר שיהיה אנלוגי, דיגיטלי או ממוחשב אנלוגי. הדבר נכון לגבי כל הגדלים, למעט מכשיר Mini BTE שהוא מכשיר פתוח מתוחכם במיוחד ומבנה זה אינו מתאים למכשיר אנלוגי פשוט.
מכשיר קטן יותר עשוי להיות נוח יותר פיזית ולקלוע לטעמם של משתמשים שמעדיפים מכשיר מוצנע. ההתקדמות הטכנולוגית בתחום מזעור המכשירים אינה מלווה בהכרח בהתקדמות בתחום הגברת השמע. מכשיר שהושגה התקדמות טכנולוגית במזעורו אינו בהכרח מכשיר המגביר קול או המעבד קול טוב יותר. מזעור הטכנולוגיה בא לרוב על חשבון דרישות אחרות. כך שאם נרצה מכשיר בעל יכולת הגברה או בעל פונקציות עיבוד צליל רבות יותר (כמו הפחתת רעשי רקע, עיבוד מדויק יותר של הצליל, מנגנון חכם נגד משוב של הצליל שימנע צפצופים של המכשיר וכו') עדיף להתאים מכשיר גדול יותר. גם מבחינת עוצמת המכשיר - עוצמת ההגברה, יש קשר לגודל : מכשיר זעיר מתאים לליקוי שמיעה קל ובינוני, בעוד שמכשיר מאחורי האוזן יכול להתאים לליקוי שמיעה בינוני עד עמוק. מכאן ניתן להבין כי עדיף לקחת מכשיר BTE ככל שליקוי השמיעה חמור יותר, כשמעוניינים במכשיר יותר מתוחכם, או ככל שהאוזן זקוקה יותר לאוורור למשל על רקע נטייה לדלקות חוזרות.
בחירת מכשיר שמיעה מתאים
ישנם מגוון סוגים של מכשירי שמיעה, וחשוב להתאים את מכשיר השמיעה באופן מושלם לאוזן המטופל מאחר שהמכשיר הולך להיות חלק בלתי נפרד מגופו במרבית שעות היממה. חשוב כי המטופל ירגיש בנוח עם המכשיר הן ברמה הפיזיולוגית והן ברמה האסתטית תוך קבלת המענה הטוב ביותר לפתרון בעיית השמיעה שלו.
כאשר מתאימים מכשיר שמיעה למטופל במכון השמיעה יש לקחת בחשבון מספר פרמטרים כמו: התאמת המכשיר למצבים שונים ולאורח החיים של המטופל. התאמה לדרישות הטכנולוגיות של המטופל והיכולת שלו ליישמן, מבנה פיזיולוגי של האוזן, יכולת כלכלית ועוד.
חופניים
חָפְנַיִם (שם מדעי: Thlaspi) הוא סוג במשפחת המצליבים, שכולל עשבים קטני מידות שפריחתם לבנה. בסוג כ- 75 מינים, בארץ ישראל גדלים בר שלושה מינים.
נפוץ באזורים ממוזגים בחצי הכדור הצפוני- דהיינו ביבשות אסיה, אירופה ומיעוט מהמינים גדל באופן טבעי באמריקה. בייחוד, נפוצים מיני הסוג באזור האירנו-טורני, ובדרום ומרכז אירופה. מינים אחדים בסוג הרחיבו את תפוצתם בעקבות האדם, כדוגמת המין "חופניים נדירים" (Thlaspi arvense), ומהווים עשבים שוטים באזורים ממוזגים בעולם.
חוקר הטבע והפיזיקאי הגרמני בהרנרד מאייר (1767–1836), הרבה לחקור את הסיסטמטיקה של הסוג, והפריד אותו ל-12 סוגים שונים, כדוגמת Microthlaspi, ו-Noccaea. מחקרים השוואתיים שנעשו לאחר מכן לא קיבלו חלוקה זו, וכיום הסוג חפניים נחשב ליחידה סיסטמטית אחת.
תיאור מורפולוגי
מיני סוג זה הם עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים. הצמחים קירחים ובכך נבדלים מסוגים דומים כדוגמת אליסון ותריסנית. עלי הצמח התחתונים ערוכים לרוב בשושנת עלים והם מחולקים לטרף ופטוטרת, זאת לעומת העלים הבוגרים שהם יושבים או חובקים את הגבעול.
מקור השם
צורת הפרי שונה במינים שונים, אך עם זאת, מקורו של השם העברי של הסוג מציין את תכונת הפרי של המינים הנפוצים בארץ-ישראל, שיוצר מראה דמוי כפות ידיים שקעורות כחופן.
השם הלטיני, Thlaspi (שמקורו בשפה היוונית), פירושו מגן שטוח, ומתייחס לצורת הפרי. שם זה מוזכר עוד בכתביו של פדניוס דיוסקורידס, שנכתבו במאה ה-1, ונחשבו במשך מאות בשנים למקורות הטובים ביותר לענייני בוטניקה ואחרים.
יחסי מצרים–ספרד
יחסי מצרים–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין מצרים לספרד. שתי המדינות חברות באיחוד מדינות הים התיכון.
יחסים דיפלומטיים
לאחר עצמאות מצרים בשנת 1922, הקימה ספרד נציגות דיפלומטית בקהיר; עם זאת היא לא שודרגה לדרגת שגרירות עד 1949.
לאחר הקמת מדינת ישראל בשנת 1948, בהקשר של העוינות בין ישראל לספרד, כאשר ישראל קידמה את הבידוד הבינלאומי של ספרד ומאוחר יותר לא הכירה במדינה החדשה, נקבע הקו ספרדי של תמיכה במדינות ערב. לשנים הבאות, שהוצגו בסכסוכים שלאחר מכן שהתרחשו במזרח התיכון.
למרות העניין שהפלנחיסטים וכמה קצינים צבאיים אנטי-מערביים עיקשים התקרבו לעבר הנאצריזם, המשטר הפרנקואיסטי נאלץ להבליג במידה מסוימת בגלל הפתיחות הפרו-סובייטיות של מצרים, והצרה שמהלך כזה יכול להביא מול היחסים המתהווים של ספרד עם ארצות הברית במהלך המלחמה הקרה.
במהלך משבר סואץ בשנת 1956, ספרד עמדה באמצע הדרך בין עמדת המעצמות המערביות לזו המצרית והפגינה מידה של הבנה כלפי האומה הערבית, לפחות מהבחינה המשפטית. מתפקיד זה שאפה הדיפלומטיה הספרדית למלא תפקיד במשבר, ומספקת מסגרת לפתרון בוועידת לונדון; עם זאת, ההצעה לא זכתה לתשומת לב של אף אחד מחלקי הסכסוך, אם כי בסופו של דבר היא נכללה בנספח להחלטה הסופית.
בדרך כלל היחסים המדיניים הדו-צדדיים היו שוטפים, ללא מחלוקת ועם ביקורים דו-צדדיים תכופים. ספרד נתפסה כמדינה ידידותית וקרובה, המחויבת למצרים ולאזור. מסגרת היחסים הללו נקבעת על ידי הסכם הידידות והשיתוף הדו-צדדי שנחתם בקהיר ב-5 בפברואר 2008.
עוצמת היחסים הדו-צדדיים באה לידי ביטוי בשני הביקורים שערך השר גרסיה-מרגלו במצרים ביולי ובדצמבר 2014, האחרון העביר הזמנה לנשיא א-סיסי לבקר בספרד. בספטמבר 2014, לרגל הוועידה הבינלאומית בנושא לוב שהתקיימה במדריד, ערך שר החוץ המצרי שוקרי פגישה דו-צדדית עם מקבילו הספרדי.
ביקורו של הנשיא סיסי בספרד באפריל 2015, בליווי שרי ממשלה שונים, היווה צעד נוסף באיחוד היחסים הדו-צדדיים ותנופה ביחסים הכלכליים הדו-צדדיים, שבאה לידי ביטוי בחתימת הסכמים בנושא תרבות, תיירות, פנים, ועניינים כלכליים, כולל MOUSs לשיתוף פעולה בתחבורה.
יחסים כלכליים
משקל הסחר הדו-צדדי בין ספרד למצרים מצטמצם מכיוון שמצרים היוותה 0.23% מסך היבוא ו-0.48% מהיצוא הספרדי בשנת 2014. באותה שנה הוא דורג במקום ה-36 בדירוג השווקים החשובים ביותר ליצוא ספרד ובמקום ה-57 כספק. בתוך האיחוד האירופי, בשנת 2014 ספרד דורגה במקום השישי כלקוחה אחרי איטליה, גרמניה, בריטניה, צרפת ויוון, המהווה 7% מהיבוא הקהילתי, והמקום ה-7 כספקית של מצרים, אחרי איטליה, גרמניה, צרפת, הולנד, בריטניה ובלגיה (7% מסך יצוא הקהילה).
מאזן הסחר בין שתי המדינות היה שלילי עבור ספרד מאז 2005, כאשר UNION FENOSA מפעל לניזול גז החל לפעול בדמיאט, בשל רכישת הגז על ידי UFG ממצרים להפעלת תחנת הכוח ו לייצא גז נוזלי ממצרים. בשנת 2013, כאשר הפסקת אספקת הגז למפעל דמיאט, מאזן הסחר הדו-צדדי הפך חיובי עבור ספרד (יצוא ספרד 1,078 מיליון אירו, יבוא 888 מיליון אירו, 22% פחות מהנתון שנרשם בשנה שקדמה לה). בשנת 2014 המגמה נמשכה (היצוא הספרדי 1,149 מיליון יורו, גדל ב-7% ויבוא 598 מיליון אירו, בירידה של 33%).
שיתוף פעולה
לשיתוף הפעולה הספרדי במצרים יש שורשים ארוכים שהחלו בשנת 1967, עם הסכם שיתוף הפעולה התרבותי הראשון, ואשר הוארך מאז, עם ההסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכני משנת 1991 ועם הסכמי הוועדות המעורבות השונות שהתקיימו. נכון לעכשיו, ההסכמים של הוועדה המשותפת ההיספאנית-מצרית הרביעית לשיתוף פעולה חינוכי, תרבותי, טכני ומדעי שנערכו במדריד בשנת 2005 עדיין בתוקף. המטרה האסטרטגית הכוללת של שיתוף הפעולה הספרדי במצרים הייתה לתרום להגדלת היכולות של המדינה, מוסדותיה והחברה האזרחית, כדי לתמוך בפיתוח חברתי וכלכלי חברתי בר-קיימא ושוויוני.
תוכנית מסאר היא תוכנית שיתוף פעולה ספרדית שהחלה ביוני 2012, שמטרתה ללוות את תהליכי המעבר הדמוקרטי בעולם הערבי, לתרום למודרניזציה ולחיזוק המוסדות, ולתמיכה וחיזוק החברה האזרחית והמפתח גורמים בפיתוח שלטון החוק, כך שרשויות ציבוריות יוכלו לענות על צורכי חברותיהן, והחברה האזרחית יכולה להיות אחד ממנועי השינוי.
בדצמבר 2015 אושרה יוזמה חדשה, שמומנה באמצעות תוכנית מסאר, והתמקדה שוב בתמיכה במוסדות, במקרה זה במועצה הלאומית לזכויות אדם, לחיזוק תפקידה המייעץ לאחר הבחירות לפרלמנט, תוך כיבוד החוקה והמוסדות הדמוקרטיים.
בשיתוף פעולה רב-צדדי בולטת התמיכה בהעצמה פוליטית של נשים במצרים, והתמיכה בפרויקט "ערים בטוחות", שמועבר באמצעות ארגון האו"ם לשוויון והעצמת נשים, ועדיין בתוקף במהלך 2016.