cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צ'ארלס מריאם
קריירה
בשנת 1931 פרסם מריאם את מאמרו פורץ הדרך "על מצבו הנוכחי של חקר הפוליטיקה". הייתה זו תחילתה של אסכולה מחקרית אשר קידמה את גישתו של מריאם במדע המדינה באמצעות הקמת גופים כ"ועדה לחקר מדע החברה" (Social Science Research Committee) ו"המועצה לחקר מדע החברה" (Social Science Research Council) אשר העניקו מלגות ומענקים לחקר מדעי החברה על פי שיטתו המדעית של מריאם. מריאם ותלמידיו הרולד לאסוול והרולד גוסנל פעלו בשנים הבאות, עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה לקידום מחקרים פורצי דרך בשאלות של השתתפות פוליטית ופסיכולוגיה פוליטית.
טלמור
טלמור הוא שם משפחה יהודי.
אל-מעתמד
אל-מעתמד עלא אללה (מילולית: הנשען על האל), אבו אל-עבאס אחמד בן אל-מתוכל הראשון (בערבית: المتعتمد على الله, ابو العباس احمد بن المتوكل على الله الاول) היה בנו הבכור של אל-מתוכל והח'ליף העבאסי שמשל בבגדאד בין 870 ל-892. למרות משך שלטונו הארוך, הוא החזיק בכוח ממשי מועט בלבד.
אל-מעתמד נאסר על ידי קודמו בתפקיד אל-מהתדי בסאמרא, ולאחר חיסולו הוא שוחרר מכלאו. לאחיו, אל-מואפק, הייתה תביעה חזקה לכס הח'ליפות, ועם פרוץ מרד הזאנג' נאלץ אל-מעתמד לקרוא לו לעזרתו. אל-מואפק היה הח'ליף בפועל עד למותו ב-891 ממחלה. אל-מואפק העביר את השליטה לבנו אל-מעתדד הראשון באללה אשר זכה לאהדה ניכרת בבירה. אל-מעתמד לא הצליח להחזיר לידו את השליטה בפועל בשל התמיכה הציבורית הרחבה לה זכה הח'ליף בפועל החדש. הוא נאלץ להסיר את בנו מהירושה ולהכיר באל-מעתדד כמחליפו. לאחר מותו של אל-מעתמד באוקטובר 892 בעקבות ערב שתייה סוער עלה אל-מעתדד לכס הח'ליפות באופן רשמי והוא כיהן בו במשך עשר שנים עד לשנת 902.
הישגו העיקרי של אל-מעתמד היה המשכת עידן השגשוג שהחל בימי קודמו והמשיך עד לסוף המאה. חזרת החצר לבגדאד ב-892 צמצמה את מידת מעורבותם של החיילים הטורקים בפוליטיקה. בימי אל-מעתמד ושני יורשיו לא נערכו אף ניסיונות התנקשות בח'ליפים.
מחלף גבעות אלונים
מחלף גבעת אלונים הוא מחלף בעמק זבולון, בקרבת קריית אתא, המפגיש את כביש 6 עם כביש 70. מחלף גבעות אלונים נבנה כחלק מפרויקט הארכת כביש 6 צפונה. נפתח לתנועה חלקית ב-14 בנובמבר 2018, ונפתח לתנועה מלאה ב-29 במרץ 2019.
המחלף מאפשר לתנועה מכיוון הגליל המערבי ואזור שפרעם לעקוף את מפרץ חיפה ומחלף יגור העמוסים בתנועה ולהמשיך במנהרות כביש 6 לכיוון יקנעם עילית, חדרה, תל אביב, ודרום הארץ.
מדרום למחלף נמצא בית העלמין תל רגב, אליו ניתן לגשת דרך מעגל התנועה שנמצא במחלף.
מדרום למחלף נכרו 3 מנהרות לאורך כביש 6 שהנסיעה בהן בתשלום: מנהרת איבטין, מנהרת רכסים ומנהרת תל קשיש הסמוכה ליקנעם עילית.
דאון ביאק
דאון ביאק (שם מדעי: Petaurus biacensis) הוא מין כיסאי מעופף קטן בסוג דאון שאנדמי למספר איים צפונית-מערבית לגינאה החדשה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1940, ונחשב ברוב המאה ה-20 כתת-מין של דאון הסוכר. בשלהי המאה ה-21, הוא קיבל בהדרגה מעמד של מין עצמאי על ידי מספר זואולוגים אוסטרלים דוגמת, וקולין גרובס, וזוהי ההנחה המקובלת כיום. ההבדל העיקרי ביניהם הוא שדאון ביאק קטן משמעותית ותופעת המלניזם מתרחשת אצלו בשכיחות גבוהה במיוחד.
מידע כללי
דאון ביאק הוא המין הקטן ביותר בסוג; אורך ראשו וגופו 14–15 סנטימטרים, אורך זנבו: 18-14 סנטימטרים, ומשקלו 88–100 גרם. מבנה גופו של הדאון גלילי וקומפקטי, ראשו מקושת וחוטמו קצר. אוזניו קצרות ומשולשות, עיניו גדולות ואפו קטן. בין כף היד לרגל יש לדאון ביאק קרומי דאייה גדולים שמורכבים מקפלי עור עבים ומאפשרים לו לדאות למרחקים ניכרים. הזנב ארוך, גלילי ושעיר.
הפרווה הרכה של דאון ביאק צפופה ועבה וצבעה חום-שוקולד, ערמוני או בורדו שנובע בעיקר מעודף מלנין; המראה האפלולי, מנוגד לחלוטין למראה הבהיר של דאון הסוכר, וגורם לדמיון בולט עם הסנאי הדואה. בצד התחתון, הפרווה אפרפרה חיוורת או לבנבנה. יש לו פס שחרחר דהוי על הגב ופס שחור עבה לאורך קרומי הדאייה. בנוסף, ישנם פסים שחרחרים דקיקים על המצח, סביב העיניים והאוזניים. כפות הידיים והרגליים, האוזניים והאף ורודים. הזנב בהיר בבסיסו ומתכהה בהדרגה עד קצהו.
דאון ביאק אנדמי לאיי סכאוטן (או איי ביאק) הנמצאים בסמוך למערב גינאה החדשה שבשליטת אינדונזיה; הוא מצוי בעיקר באי ביאק, אך גם באיים הקטנים אווי וסופיורי. בית הגידול שלו מורכב מיערות גשם טרופיים ויערות עננים על רכסי גיר, וכן ביערות משניים ובמטעים שסמוכים להתיישבות אנושית. אין כמעט מידע אודות המין; הוא יונק שוכן עצים שיורד מדי פעם לאדמה, ומשתמש בקרומי הדאייה שלו כדי לדאות מעץ לעץ. התזונה מורכבת מלשד וחרקים. הדאונית ממליטה 2 גורים בכל פעם.
מצב
דאון ביאק מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), שכן למרות טווח התפוצה המצומצם יחסית (3,000 קילומטרים רבועים), המין נפוץ במיוחד, סובלני לשינויים בבית הגידול, מצוי במספר אזורים מוגנים ואין עליו איומים משמעותיים. אף על פי שהדאון נטרף לעיתים על ידי כלבים וחתולים משוטטים, יכולת הטיפוס והדאייה שלו הופכת את איום הטריפה לזניח למדי. IUCN ממליץ לבצע בהקדם מחקר טקסונומי על המין בשביל לקבוע את מעמדו באופן סופי. מגמת האוכלוסייה אינה ידועה.
אנאליס קיטינג
פרופסור אנאליס קיטינג, אסקווייר (באנגלית: Professor Annalise Keating; נולדה בשם אנה מיי הארקנס) היא דמות בדיונית מסדרת הטלוויזיה האמריקאית "המדריך לרוצח" בגילומה של ויולה דייוויס. קיטינג היא סנגורית ופרופסור למשפטים באוניברסיטת מידלטון הבדיונית ומתגוררת בפילדלפיה.
על ביצועיה בסדרה, זכתה ויולה דייוויס בפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית ראשית מצטיינת בסדרת דרמה ב-2015.
רקע
אין מידע רב על ילדותה של אנאליס, עם זאת, אמה, אופיליה הארטנס (סיסלי טייסון) חשפה מידע בפרק "אמא כאן ועכשיו". אנאליס גדלה במשפחה ענייה, אבל אמה דאגה להאכיל אותה, לדאוג לקורת גג עבורה ולהלביש אותה כראוי. כשהייתה ילדה, עברה אנאליס התעללות מינית מצד דודה, קלייד. כאשר לילה אחד, תפסה אופיליה את קלייד יוצא מחדרה של אנאליס, בידיעה מה הוא עשה, היא שרפה את ביתם בזמן שקלייד נרדם, מה שהרג אותו.
כשלמדה בבית הספר למשפטים בהרווארד, היא ניהלה קשר רומנטי עם חברתה לכיתה, איב רות'לו (פמקה ינסן).
Launchpad
האתר שייך לחברת קנוניקל ומאחסן כ-30,000 מיזמים שונים, בהם מיזמי אובונטו ובאזאר. האתר תחת רישיון AGPL וכתוב בשפת פייתון. בפברואר 2014 דורג האתר במקום ה-6,644 בדירוג האתרים העולמי של חברת אלקסה.
באתר קיימים בין היתר התחומים הבאים:
אססופט פלוישט
אססופט פלוישט (ברומנית: CSU Asesoft Ploiesti) הייתה קבוצת כדורסל רומנית מהעיר פלוישט, שהתמודדה בליגת העל הרומנית וביורוקאפ.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1998. בסיום עונת 2001/02 כבר העפילה הקבוצה לליגה הבכירה ברומניה וסיימה במקום הרביעי. הקבוצה סיימה בכל עונה בצמרת הליגה הרומנית. מעונת 2003/04, עד עונת 2009/10, זכתה הקבוצה 6 פעמים ברציפות בדאבל (אליפות+גביע). בעונת 2012/13 זכתה הקבוצה באליפות התשיעית לאחר ניצחון 2-4 בסדרת הגמר מול קבוצת מורש באסקט. בעונת 2013/14 זכתה הקבוצה באליפות העשירית שלה לאחר ניצחון בסדרת הגמר 2-3 מול קבוצת מוניציפל אוראדיה.
מסגרת אירופאית
הקבוצה השתתפה באופן קבוע במפעלים האירופאים של היורוקאפ או היורוצ'לנג'. בעונת 2004/05 זכתה הקבוצה בגביע היורוקאפ צ'לנג' לאחר ניצחון בגמר מול לוקומוטיב קובאן 74-75.
בימבו
בימבו (באנגלית: Bimbo) הוא מונח בעגה האנגלית לתיאור אישה מושכת ונראית טוב אך לא אינטליגנטית. מונח זה מבסס את הסטריאוטיפ של "היפה והטיפשה".
במקור המונח בא לשימוש בעשור הראשון של המאה העשרים לתיאור גבר גס רוח ולא אינטליגנטי. מקור המונח בא מהשפה האיטלקית ופירושו תינוק או ילד קטן, בשנות העשרים המונח החל להיקשר לנשים בתרבות הפופולרית. המונח בדרך כלל מכוון לאישה בלונדינית, בעלת גוף חטוב, לבוש חושפני ואיפור כבד.
באנגלית ישנו מונח מקביל לתיאור גבר הנקרא "Himbo".
ב-1920 יצא השיר "My Little Bimbo Down on the Bamboo Isle", אותו הקליטו מספר זמרים, המונח הוזכר בשיר Barbie Girl.
פרשת הצוללות
פרשת הצוללות וכלי השיט, המכונה גם תיק 3000, היא חקירה פלילית שנוהלה על ידי יחידת להב 433 של משטרת ישראל מאז פברואר 2017 ובמסגרתה נחקר חשד להטיית מכרזים הקשורים לרכש צוללות מסדרת דולפין AIP וספינות סער 6 מחברת "טיסנקרופ" הגרמנית, בשנים 2009–2017. בסיום החקירה פרסמה המשטרה את עמדתה שהתגבשו ראיות כדי להעמיד לדין מספר נחקרים באשמת שוחד, מרמה, הלבנת הון ואישומים נוספים.
עיקרי הפרשה
במרכז הפרשה שתי עסקאות בין ישראל לבין התאגיד הגרמני "טיסנקרופ": אחת לרכישת שלוש צוללות (בשווי 1.5 מיליארד אירו) והשנייה, לרכישת ספינות טילים (בשווי 430 מיליון אירו). החקירה עסקה בחשדות שקצינים בכירים ועובדי ציבור דרשו ולקחו שוחד כדי לקדם את העסקאות בין התאגיד למדינת ישראל.
במהלך החקירה נבדקו פעולות רכש אחדות עבור חיל הים:
כמו כן נחקר האישור שניתן לגרמנים למכור למצרים צוללות דומות לאלה שנמכרו לישראל, דבר העלול לפגוע ביתרון הצבאי של ישראל.
רכש הצוללות
במהלך השנים סיפקו "מספנות HDW" הגרמניות (שבשנת 2005 נרכשו על ידי "טיסנקרופ") למדינת ישראל חמש צוללות, אשר נמצאות בשירות פעיל כחלק משייטת הצוללות של חיל הים. בשנת 2009 מונה מיקי גנור לנציג התאגיד, תפקיד שבו פעל מול ממשלת ישראל בעסקאות הרכש עד 2017.
בינואר 2022 ממשלת בנט חתמה על הסכם לרכישת 3 צוללות, בהתאם להסכם עליו חתם נתניהו ב-2017. אלא שהגרמנים כמעט והכפילו את המחיר. במקום 1.8 מיליארד אירו המחיר קפץ ל-3 מיליארד אירו, כאשר מתוכו יממנו הגרמנים 600 מיליון אירו בתקציב מיוחד. הסיבות המשוערות להתייקרות הן שמדובר בצוללות משוכללות ויקרות יותר, הורדת הסובסידיה מ-33% ל-20%, וסיבות פנים פוליטיות גרמניות. הוצאה לפועל של עסקה זו, תומכת בטיעונים שרכש הצוללות 7-8-9 היה מיועד להחליף את צוללות 1-2-3.
רכש ספינות האבטחה
סביב 2002 החל חיל הים לגבש תוכנית שמטרתה הכנסת ספינות טילים חדשות, שאמורות היו להחליף את ספינות הסער 4 הישנות. לפי אלוף (במיל') אליעזר (צ'ייני) מרום שהיה ב-2003 ראש מספן מטה חיל הים, המלצותיו היו לספינות בהדחק של 2000-2200 טון. התוכניות התעכבו בשל מחלוקות בתוך החיל בדבר אופי הספינה הדרושה, וגם בשל עלותן הגבוהה של הספינות. בשנת 2012, על רקע גילוי תגליות הגז מול חופי ישראל, זוהה בצמרת משרד הביטחון הצורך בהגנה מוגברת על המים הכלכליים של ישראל. לצורך ביצוע משימה זו חיל הים היה מעוניין להוסיף 4 ספינות לכוחותיו.
על פי פרסומים בתקשורת, עד המדינה מיקי גנור, יוצא חיל הים ששימש כנציג "טיסנקרופ", העיד כי בשלב זה עו"ד דוד שמרון התערב לבקשתו כדי לבטל יציאת משלחת, שכללה את מנכ"ל משרד הביטחון וצוותו, לדרום קוריאה. עם זאת, ראש מנהל ההרכשה והייצור (מנה"ר) שמואל צוקר וראש מספן ציוד משה זנה יצאו בנפרד, ביקרו במספנות והתרשמו מעבודתן. המשא ומתן עם המספנות התקדם וממשלת קוריאה הסכימה לבצע רכש גומלין בדמות מערכת "כיפת ברזל".
ביולי 2014 פורסם מטעם משרד הביטחון מכרז בינלאומי לבניית הספינות, שבו התמודדו חברות מאיטליה, מספרד ומדרום קוריאה. "טיסנקרופ" לא ייצרה ספינות בדחי הנדרש (1,200 טון) ועל כן נמנעה מלהשתתף במכרז. נטען כי נציגי "טיסנקרופ" בישראל הפעילו לחצים כדי לבטל מכרז זה. בין היתר פנה עו"ד שמרון בעניין ליועץ המשפטי של משרד הביטחון. ראש מנה"ר שמואל צוקר סיפר כי הופעל עליו לחץ מטעם נציג המועצה לביטחון לאומי שאמר כי אי ביטול המכרז עלול לפגוע ביחסים בין נתניהו לאנגלה מרקל ולגרום נזק מדיני לישראל. לטענת שר הביטחון יעלון, ראש הממשלה פנה אליו בדרישה לבטל את המכרז.
בהמשך הודיעו מספנות גרמניות שממשלת גרמניה מוכנה לסבסד את העסקה ב-30%. בעקבות כך, לדברי ראש מנה"ר, שמואל צוקר, השתנתה הדרישה במכרז ל-1,800 טון. לדבריו, הוא חשד שמדובר באי סדרים. במאי 2015 נחתמה עסקה מול "טיסנקרופ", שכללה סעיף רכש גומלין, כמקובל ברכש ביטחוני. העסקה נחתמה אף על פי שהחברה טרם עמדה אז במחויבותה לרכש גומלין עבור עסקאות קודמות. הסוגיה הוסדרה תוך שימוש בסמכות שר הביטחון, בשל החשש מאובדן מימון העסקה. שליש מעלות ארבע הספינות, כ-430 מיליון אירו, ממומן מתקציב הביטחון, והיתר מהתמלוגים ממאגרי הגז. לצורך מימוש העסקה לקח משרד הביטחון הלוואה בגובה 248 מיליון אירו מבנק דיסקונט.
התפתחות הפרשה
הפרשה נחשפה לראשונה על ידי העיתונאי רביב דרוקר בנובמבר 2016, בתחקיר של התוכנית "המקור". בהמשך החודש הודיע היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, על פי המלצת פרקליט המדינה, שי ניצן, על פתיחת בדיקה בחשד לביצוע עבירות שוחד והפרת אמונים בכל הקשור לעסקאות שבין תאגיד "טיסנקרופ" לבין מדינת ישראל, וזאת בעקבות חומרים שהתקבלו ממספר גורמים ומקורות. הבדיקה הוטלה על היחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית בלהב 433. בעקבות ממצאי הבדיקה המשטרתית אשר העלו חשד לפלילים, בתאריך 27 בפברואר 2017 הודיע פרקליט המדינה, כי בהתייעצות עם מנדלבליט הוחלט לעבור מבדיקה לחקירה פלילית מלאה.
בתקופת החקירה
במסגרת החקירה מסרו עדות במשטרה שר הביטחון לשעבר, משה יעלון, מנכ"ל משרד הביטחון לשעבר, דן הראל, היועץ המשפטי למערכת הביטחון, עו"ד אחז בן ארי, חבר הכנסת אראל מרגלית, שר האוצר לשעבר יאיר לפיד, ראש מינהל הרכש במשרד הביטחון לשעבר, שמואל צוקר והחשבת הכללית לשעבר מיכל עבאדי-בויאנג'ו.
בעקבות החקירה נדחתה במספר חודשים חתימת מזכר ההבנות בין ישראל לגרמניה בנוגע לרכישת הצוללות, והוסכם שאם יתברר שבוצעו עבירות פליליות או מעשי שחיתות שנוגעים לרכש הצוללות, העסקה תבוטל. בפברואר 2021 הודיעה גרמניה על סגירת חקירת העסקה לאחר תהליך בדיקה שנמשך כשנתיים, משום שלא נמצא יסוד מספיק להעמדה לדין.
החקירה הגלויה התבצעה בשלושה גלים עיקריים של מעצר חשודים וחקירת מעורבים במהלך 2017. ב-10 ביולי עיכבה המשטרה לחקירה שישה אנשים, החשודים בעבירות שוחד, מרמה, השתמטות ממס והלבנת הון. שלושה מהנחקרים, איש העסקים מיקי גנור, תא"ל (מיל') אבריאל בר יוסף (אשר נחשד גם בקבלת טובת הנאה בעניין מתווה הגז) ועו"ד רונן שמר, נעצרו. עו"ד דוד שמרון נשלח למעצר בית. למחרת עוכב לחקירה גם מפקד חיל הים לשעבר, אלי מרום, ונשלח אף הוא למעצר בית. מרום קיבל תשלום חודשי קבוע מגנור, תמורת שירותי ייעוץ שסיפק לחברות של גנור. שמו של ראש הממשלה, בנימין נתניהו, ששמרון הוא עורך דינו ומקורבו, עלה בתקשורת בהקשר לפרשה, אך פרקליט המדינה הודיע כי נתניהו אינו חשוד בה.
ב-20 ביולי 2017, נחתם הסכם עד מדינה עם מיכאל (מיקי) גנור, אשר שימש בתקופה הרלוונטית נציג התאגיד הגרמני "טיסנקרופ" בישראל. לפי ההסכם אמור היה גנור לעמוד לדין, להיות מורשע בגין עבירות מס ולרצות עונש של שנת מאסר בפועל וקנס בסך עשרה מיליון ש"ח.
סיכום החקירה
ב-8 בנובמבר 2018 הודיעה המשטרה על סיום חקירתה בפרשה, ופרסמה את עמדתה כי נמצאו ראיות להעמדה לדין של שישה מהנחקרים: אלי מרום, אבריאל בר יוסף, שי ברוש, אליעזר זנדברג ודוד שרן על עבירות שוחד, מרמה והלבנת הון ואת דוד שמרון על עבירות מרמה והלבנת הון. המשטרה המליצה לסגור את התיק כנגד יצחק מולכו. בהמשך הודיעה המשטרה שלעמדתה נמצאו ראיות גם נגד עתליה רוזנבאום, יועצי התקשורת צחי ליבר ונתי מור, רמי טייב ועורך הדין דב הירש.
ב-19 במרץ 2019 ביקש עד המדינה גנור לשנות את גרסתו וטען כי הכספים שהעביר לא היוו שוחד. לדבריו הופעלו עליו לחצים להפוך לעד מדינה. בעקבות זאת הוא נעצר ונחקר באזהרה ביחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית.
ב-5 בדצמבר 2019 הודיעה פרקליטות המדינה על כוונתה להעמיד לדין, בכפוף לשימוע, את מיקי גנור, אליעזר מרום, דוד שרן, אליעזר זנדברג, דוד שמרון, רמי טייב ויצחק ליבר. בפברואר 2020 הודיעה הפרקליטות על כוונתה להעמיד לדין, בכפוף לשימוע, גם את אבריאל בר יוסף ושי ברוש.
ב-10 במאי 2021 הוגשו כתבי אישום בגין שוחד נגד מיקי גנור ונגד אבריאל בר יוסף. כמו כן, הוגשו כתבי אישום בפרשה נגד דוד שרן, אליעזר זנדברג, שי ברוש, רמי טייב ויצחק (צחי) ליבר בעבירות של שוחד, הפרת אמונים הלבנת הון ואישומים נוספים.
מנגד הודיעה הפרקליטות על סגירת התיקים נגד אליעזר מרום שנחשד בקבלת שוחד, ונגד עו"ד דוד שמרון, ובהמשך נסגר גם התיק נגד עו"ד דב הירש.
משפט
ביולי 2022 הגיע אליעזר זנדברג להסדר טיעון עם הפרקליטות שבמסגרתו יודה בעבירת הפרת אמונים, ירצה עבודות שירות וישלם קנס. בדצמבר 2022 הורשע זנדברג בהפרת אמונים, ונגזרו עליו בבית המשפט המחוזי בתל אביב שבעה חודשי מאסר שירוצו בעבודות שירות, קנס של 50 אלף ש"ח ומאסר על תנאי.
שלב ההוכחות בפרשה החל ביוני 2023. ראשון העדים היה תא"ל (מיל') ישעיהו ברקת, היועץ הישראלי לשעבר של מספנת טיסנקרופ, שהתחיל לתת את עדותו ב-8 יוני 2023.
ועדת חקירה ממלכתית
ב-5 באוגוסט 2020 דחתה מליאת הכנסת את הצעת החוק של יו"ר האופוזיציה ח"כ יאיר לפיד להקמת ועדת חקירה ממלכתית לרכש ספינות השיט והצוללות לחיל הים.
ביולי 2021 בית המשפט העליון דחה עתירות שבהן התבקש להורות על הקמת ועדת חקירה ממלכתית או ועדת בדיקה ממשלתית בפרשה. העתירות נדחו בשל חוסר סמכות משפטית להתערב בסוגיית ההחלטה על הקמת ועדת חקירה, סמכות הנתונה על פי החוק לממשלה. עם זאת, השופטים ציינו בפסק הדין כי יש שורה של תמיהות שלא ניתנה להן תשובה. "התמונה הנוגעת לתהליך קבלת ההחלטות מדאיגה, ראוי שלספקות יינתן מענה ציבורי", כתבו.
ועדת גרוניס
ב-31 באוקטובר 2021 הגיש שר הביטחון בני גנץ למזכירות הממשלה, הצעת החלטה על הקמת ועדת חקירה ממלכתית לעניין רכש הצוללות וכלי השיט.
ב-23 בינואר 2022 אושרה הקמת ועדת חקירה ממלכתית לעניין רכש הצוללות וכלי השיט על ידי ממשלת ישראל ה-36. עשרים ושישה שרים הצביעו בעד ההחלטה, ראש הממשלה נפתלי בנט נמנע, ושרת הפנים איילת שקד התנגדה.
ב-20 בפברואר 2022 קבעה נשיאת בית המשפט העליון, אסתר חיות, את הרכב הוועדה. בראש הוועדה יעמוד נשיא בית המשפט העליון בדימוס אשר גרוניס, ולצידו יכהנו בוועדה שופט בית המשפט העליון בדימוס צבי זילברטל, נגידת בנק ישראל לשעבר קרנית פלוג, מפקד חיל הים לשעבר האלוף (מיל') אברהם בן-שושן וראש להק הציוד לשעבר, תא"ל (מיל') פרופ' יעקב בורטמן.
המחאה הציבורית
בעקבות ביקורת ציבורית על אי חקירת הפרשה ודרישה מהיועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט להורות על פתיחת ועדת חקירה ממלכתית בעניין, החלה בקיץ 2019 מחאה ציבורית שהתאפיינה במיצגי פלסטיק גדולים דמויי צוללות - על כלי רכב בשיירות ותהלוכות. המחאה כללה גם הפגנות מול פוליטיקאים.
פקארד 180
פקארד 180 (180 Packard) היא מכונית סלון יוקרתית אמריקאית (גרסת סלון וקופה) מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה פקארד (Packard) אשר יוצרה בין השנים 1940–1942.
היסטוריה
יצרנית הרכב "Packard", שמקום מושבה היה בדטרויט, מישיגן, ארצות הברית התחילה לייצר מכוניות בשנת 1899–1958. מאוחר יותר נקנתה על ידי תאגיד סטודבייקר-Packard.
חברת Packard נוסדה על ידי האחים ג'יימס וורד וויליאם פקארד, עם שותפם ג'ורג' וייס. עד לשנת 1903 יוצרו כ-400 מכוניות.
פקארד ייצרה מכוניות עלית.
פקארד 180
בשנת 1940 השיקו את ה"פקארד 180", שהיה הרכב בעל המנוע החזק ביותר בארצות הברית לתקופה. מנועו היה חזק יותר ממנוע הקאדילק, סדרה 63, 346 אינץ' שפיתח 150 כ"ס.
גוף הפקארד 180 היה מורכב על מנוע 8 צילינדרים, 5,830 סמ"ק, 356 אינץ' שהפיק 160 כ"ס.
לראשונה בארצות הברית הורכבו ל"פקארד 180" חלונות חשמליים.
משנת 1940 מיזוג האוויר היה כאופציה.
שיווק פקארד בישראל
דגמיה של חברת פקארד יובאו לישראל עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה. היבואן היה מוריס בנין מרחוב נחלת בנימין 52, בתל אביב.
הביאנלה לקרמיקה ישראלית
היסטוריה
"הביאנלה לקרמיקה ישראלית" נולדה כיוזמה משותפת למוזיאון ארץ ישראל לבין אגודת אמני קרמיקה בישראל. יוזמה זו נבעה מהצלחתה של תערוכה קרמיקה עכשווית "חומר אחר" אותה אצר עמי שטייניץ שנפתחה במוזיאון (בביתן הבולאות) בדצ' 1997. תערוכה זו הייתה יוזמה של אגודת אמני קרמיקה בישראל (שלומית באומן ותניה אנגלשטיין ז"ל), אשר נבעה מתוך רצון לטפח חשיבה עכשווית וחדשה בתחום היצירה הקרמית בישראל.
עד הביאנלה ה-4 לקרמיקה ישראלית נבחר האוצר בשיתוף פעולה בין אגודת אמני קרמיקה בישראל ובין המוזאון. בשלוש הביאנלות הראשונות ליוותה שלומית באומן (מנהלת אגודת אמני קרמיקה בישראל בין 1998-2005) את הביאנלות באופן מקצועי.
החל משנת 2008 בחרה אגודת אמני הקרמיקה אוצר, שבחר את האמנים המציגים על פי קונספט אמנותי. הלן סורין, לדוגמה, אוצר הביאנלה בשנת 2002, בחר להציג עבודות משותפות לאמני קרמיקה עם ציירים ופסלים שאינם מתחום זה. בשנת 2007 התערוכה, אותה אצר דוד קנפו, עסקה בקשר שבין אדריכלות לחומר, ובשנת 2011 בחרה שלומית באומן לבדוק את היחס שבין טכנולוגיה לחומר.
במשך השנים התקיימו לצד התצוגה המרכזית גם תערוכות משנה. בשנת 2000, לדוגמה, התקיימה תערוכה נוספת של יוצרים צעירים, בוגרי בצלאל והמדרשה באוצרותה של רותי דירקטור ששלבו קרמיקה ביצירותיהם. ואילו בשנת 2004 הוצגו שתי תערוכות לוויין: אחת הייתה תצוגה של כדי קרמיקה תעשייתיים בשם "אגרטלים Made in Israel 1933-1996" אותה אצר אריה פרנקו, ואילו השנייה נקראה: "בסיס בריא לדורות הבאים" אותה אצרה עירית ציפר.
בשנת 2019 החליט המוזיאון לאחד את תצוגת הביאנלה לקרמיקה עם תצוגות אחרות, שהוקדשו למדיום שונות כגון נייר, זכוכית וכדומה, לטובת ביאנלה לאומנויות ועיצוב, העתידה להיפתח בשנת 2020.
אוסטרוב לובלסקי
אוסטרוב לובלסקי (בפולנית: Ostrów Lubelski) היא עיירה בפרובינציית לובלין בפולין, לשעבר בשטח פולין קטן. שמה של העיירה, "אוסטרוב", נובע ממילה סלאבית שפירושה "אי". העיירה מורכבת מלמעלה מ-1,000 חוות בהן מגוון גידולים חקלאיים.
תולדות היישוב
בשנת 1565 היו בעיירה כ-1,800 תושבים, רובם פולנים. עקב ניהול מושחת, מלחמות בין פולין לאוקראינה ופלישות השוודים, הידרדר מעמדה הכלכלי של העיר במאה ה-17 והעיירה ננטשה מרוב יושביה.
בתחילת המאה ה-20 היו בעיירה כמה אלפי תושבים אך מספרם פחת שוב עקב ההרס שחוותה העיירה במלחמת העולם הראשונה. הגרמנים שלטו בעיירה בשנות המלחמה ולא אפשרו את בנייתה מחדש.
במלחמה הפולנית-סובייטית נהרסה העיירה אך שוקמה לאחר מכן. בשנת 1930 חיו בה כ-4,800 תושבים.
יהודי אוסטרוב לובלסקי
יהודים התיישבו בעיירה החל מהמחצית השנייה של המאה ה-17. במחצית השנייה של המאה ה-18 כבר הייתה בעיירה קהילה יהודית עצמאית, ומבין רבניה הראשונים ידועים הרב שמשון זליג בר יוסף יוזפא, בעל החיבור "תשואות חן", והרב אליקום גץ. באמצע המאה ה-19 נבנה בעיירה בית כנסת מאבן.
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם שמרו רוב היהודים על עיסוקיהם המסורתיים, והתפרנסו בעיקר ממסחר, ומתעשיית ההלבשה והאפייה בעיירה. בשנות העשרים נוסדו בעיירה סניפים של תנועות ציוניות, ובהן החלוץ, השומר הצעיר ובית"ר. כמו כן, פעלו בעיירה סניפים של אגודת ישראל ושל הבונד, ופעלו בה מספר ספריות עבריות. בשנת 1929 נפטר בפתאומיות רבה של הקהילה, רבי משה ריבק, ומאז נותר ריק כס הרבנות בעיירה. בשנות השלושים נפגעו יהודי העיירה מהחרם הפולני על עסקי יהודים באותה תקופה.
בשואה
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיירה כ-1,500 יהודים. בשבוע הראשון למלחמה נכבשה העיירה בידי הגרמנים. ביום 17 בספטמבר 1939 תפסו את מקומם חיילי הצבא האדום, אך בסוף החודש הם נסוגו על פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, והגרמנים שבו לעיירה. צעירים יהודים רבים נלוו לחיילים הסובייטיים, ופנו מזרחה.
בימים הראשונים לכניסת הגרמנים נשללו מיהודי העיירה זכויותיהם, עסקיהם הוחרמו, והם נתבעו לשלם סכום כופר לגרמנים. בין היתר, נאסר על היהודים בעיירה לבוא במגע עם לא יהודים, הם חויבו לענוד סרט מזהה על זרועם, ונאסר עליהם ללכת על מדרכות, ולהימצא מחוץ לבתיהם אחרי 6 בערב. העונש על העבירות היה מוות.
בשלהי 1939 הוקם בעיירה יודנרט, ומאוחר יותר הועברו יהודי העיירה לגטו. עם גירושם של יהודים מכפרי הסביבה, הגיע מספר תושבי העיירה היהודים במאי 1940 לכ- 3,300 איש. בשנת 1941 הובאו לגטו כ- 500 מגורשים מלוברטוב, ובדצמבר אותה השנה הובאו אליו עוד כ- 500 יהודים מפוזנן. במרץ 1942 הובאו לגטו כ- 200 יהודים מלובלין, ובאפריל ובמאי נוספו עליהם כ- 200 יהודים מצ'כיה ו- 307 יהודים מסלובקיה. מחמת הצפיפות, תנאי התברואה הירודים והרעב, פרצו בגטו מגיפות.
באוקטובר 1942 הקיפו את הגטו אנשי ס"ס ומשטרה גרמנים ועמם שוטרים אוקראינים. היהודים נצטוו להתאסף בכיכר השוק, ושם הופקדה עליהם שמירה כבדה. במקביל נערכו סריקות בבתים, ומי שלא התייצב בכיכר, ובכלל זה חולים וקשישים, נורה במקום. היהודים שנאספו בכיכר הובלו לתחנת הרכבת בעיירה, ושולחו בקרונות בקר למחנות ההשמדה סוביבור ובלז'ץ.
זמן קצר לפני האקציה, נמלטו צעירים יהודים מן הגטו ליערות, והצטרפו ברובם ליחידות פרטיזנים. באביב 1943 התארגנה גם קבוצת פרטיזנים יהודית בפיקודו של יחיאל גרינשפן, יליד העיירה, אשר פעלה בעיקר ביערות פרצ'ב.
פאפאדופולוס
פאפאדופולוס הוא שם משפחה יווני.
צורת יסוד
צורת יסוד הוא מונח בתורת הצורות ותורת ההגה (פונולוגיה) בבלשנות (נקרא גם מצג רקע, או ייצוג יסודי, ובאנגלית Underlying Representation או Underlying Form ובראשי תיבות UR או UF) היא הצורה המקורית המשוערת של מילה בטרם הוחלו עליה כללי הגיה כלשהם. לעומת זאת ייצוג השטח (או ייצוג פני השטח, באנגלית surface representation) היא הצורה בה המילה אכן נהגית בפועל.
מקובל בבלשנות לסמן את צורת היסוד בתוך זוג של צמד לוכסנים //zug//, לעומת סימון הצורן הרגיל בתוך זוג של לוכסן יחיד /sug/.
לדוגמה בתורת ההגה של השפה העברית, המילה מתברר [mitbarer] מושמעת מדברר [midbarer]. אך הייצוג היסודי של שתי צורות ההגיה נחשבת באוזני השומע כצורת ההגיה של העיצור תּ - בהגיית //t// וכצורת ההגיה הצורנית של בניין התפעל ושורש בר"ר, כלומר מתברר /mitXaXeX/.
עם זאת אפשר לנתח צורה זו //midXaXeX// דווקא כצורה היסודית ואת [mitbarer] כמופע משני שלה, שיש להסבירו.
הצורה עם העיצור הקולי מופיעה בבירור במקרים בהם השורש פותח בעיצור ז /z/', עיצור בעל קוליות קולנית (בסונוריות גבוהה), בהן יש אף שִׂיכּוּל אותיות, והצורה היסודית //mizdaXeX// היא גם הצורן הרגיל, למשל במילה מזדמן בבניין התפעל ושורש זמ"נ המושמע [mizdamen]. בהשמטת שיכּול האותיות [midzamen] ובסימון העיצור ז כאות שורשית, נמצא שצורת היסוד היא למעשה //midXaXeX//.
מקור הביטוי והשימוש בו
הבלשן הפיני (ממוצא גרמני-רוסי) פול קיפרסקי (באנגלית) במאמרו בשנת 1968 כללים של הבלשנות (Universals of Linguistics) קבע את המונח צורת יסוד, תוך טענה לפיה חוקרי הבלשנות נחלקים לשני מחנות:
המושג עצמו שימש במחקרים רבים, אף שבסופו של דבר קיפרסקי תמך דווקא בגישה הראשונה, כלומר בגישת הבחירה, שאינה נסמכת על המושג "צורת יסוד".
הצפת הצורן המופק
מאז מאמרו של קיפרסקי בשנת 1965, מרבים הבלשנים לדון בסיבות ובתנאים שבהם מופיע ו"צף" ייצוג השטח - המופע השונה מצורת היסוד. הדיון מתמקד במקרים בהם הייצוג היסודי דומה דווקא לצליל שהופק למעשה, ובכל זאת הצורן הנחשב מתאים לו, שונה מהייצוג היסודי (המופק גם הוא בתנאים מסוימים).
לדוגמה אם נניח שהסקנו בעקבות מחקר לגבי המילה האנגלית cats במשמעות חתולים, שהייצוג היסודי המשוער הוא כַּטז //katz// - אשר בסופו צרור עיצורים המסתיימים בצליל ז z, הרי שעל החוקרים להסביר את הופעת הפקת העיצור s בצורן המתאים למילה זו ברבים שהיא /kæts/ בהיגוי [s] דווקא ולא [z].
במקרה זה ניתן להסביר שהדובר היה אמור אמנם לסיים את המילה עם קוליות בעיצור z, אלא שנמנע מהשמעת הקוליות בעיצור האחרון בהשפעת חוסר הקוליות של העיצור הקודם לו t, בתהליך הידמות, וכך מתקבלת ההגיה קַץ [kæts] בצורן /kæts/ השונה מצורת היסוד.
"הצפת" הצורן האחר "כלפי מעלה" (בדוגמה שלנו, קטס במקום קטז) מוצגת בתרשימים ומוסברת כך:
פירוש: הצורה היסודית היא עם z, אך מרגע שהדובר בא להפיק אותה השפיע העיצור t שאינו קולי, וכך גם בסיום המילה ברבים, ה-z הופך ל-s, ובעקבותיו גם המורפמה /kæts/ אשר עתה "צפה ועלתה" אינה מתאימה לצורת היסוד //kætz//.
Ŋ
אֶנְג (אות גדולה: Ŋ; אות קטנה: ŋ), או אֶנְגְמַה, היא אות באלפבית הלטיני המייצגת עיצור וילוני אפי (כמו ה"נג" בבייג'ינג או שאנגחאי) במספר שפות הנכתבות בעזרת אלפבית זה.
צורת האות
צורת האות הקטנה היא כמו n קטנה, בתוספת קרס מעוקל המתחבר לרגל הימנית, כמו באות g. לאות הגדולה יש שתי צורות: N גדולה בתוספת הוו המקובלת בשפות סאמי, והצורה הקטנה מוגדלת המקובלת בשפות אפריקאיות. בתקופות מוקדמות יותר, מאחר שלא היו במדפסות חותמות עבור האות, השתמשו ב-G הפוכה, או באטא (η) יוונית. מנקודת מבט אחרת האות הגדולה נראית כמו האות העברית מם (מ).
שימוש
לבד מהשימוש הבסיסי באות בשפות שונות ברחבי העולם, נעשה בה שימוש גם במספר שיטות תעתיק פונטיות, כמו האלפבית הפונטי הבינלאומי, האלפבית הפונטי האוראלי, ועוד.
קידוד
האות מקודדת בתקן ISO 8859-4 כ־BD עבור האות הגדולה ו־BF עבור האות הקטנה. ביוניקוד האות הגדולה מקודדת כ־U+014A והקטנה כ־U+014B.
חטיפת מרדכי קורנגולד
חטיפת מרדכי קורנגולד התרחשה בירושלים ב-29 בדצמבר 1944, במסגרת הסזון, והסתיימה בשחרורו כעבור שבוע.
רקע
מרדכי קורנגולד, בן שש-עשרה וחצי, היה חבר בתנועת הנוער הציונית דתית ברית החשמונאים, אשר שימשה כמאגר כוח אדם מבצעי לפעולות האצ"ל והלח"י, וכך פעל קורנגולד בלח"י. בהמשך התקבל לעבודה כשליח בסוכנות היהודית.
באותה תקופה, דצמבר 1944, החלו ההגנה והפלמ"ח לנהל מאבק נגד האצ"ל, שכונה "הסזון", כדי לאלצו לחדול מביצוע פעולות נגד כוחות המנדט הבריטי. המאבק כלל הסגרת אנשי אצ"ל לידי הבריטים וכן אירועים שבהם הוחזקו אנשי אצ"ל בידי אנשי הגנה בתנאים קשים תוך חקירות שלוו לעיתים באלימות. במסגרת פעולות אלו, נחשד כנראה קורנגולד שהוא משמש כ"מודיע" של האצ"ל בסוכנות היהודית ולכן הוחלט לחטוף ולחקור אותו. החטיפה עוררה סערה בירושלים.
החטיפה והמעצר
החטיפה בוצעה בערב ב-29 בדצמבר 1944, באותו ערב שבו בוצעה גם חטיפת דניאל ינובסקי ובאותה שיטה - שני "שוטרים", אחד "אנגלי" והאחר "יהודי", מלווים בבלש ללא מדים, הגיעו לביתו של קורנגולד והודיעו לו כי באו לעוצרו. הם אזקו והובילו אותו למכונית שהמתינה בחוץ. כל הפעולה נמשכה דקות מספר ואיש מן הנוכחים לא העלה על דעתו כי מדובר בחטיפה.
אביו של קורנגולד פנה לרב אריה לוין וביקשו לברר אצל השלטונות מה עלה בגורלו של בנו. לוין, הלך עוד באותו לילה אל מרכז הבולשת בירושלים ושאל את הקצין התורן היכן מרדכי קורנגולד ובמה מאשימים אותו. הקצין בדק והודיע ללוין: "אנו לא עצרנו אותו. עשו זאת אחיכם היהודים".
החוטפים השכיבו את קורנגולד על רִצפת המכונית, כשעיניו קשורות, והביאוהו לחדר המעצר במערה שליד משמר העמק. אחר-כך הוסרה המטפחת מעל עיניו, אך השומרים היו נכנסים אליו במסכות על פניהם ולא דיברו אתו הוא עצמו ביקש מהם רק תפילין וסידור ונענה בחיוב. בהמשך שהה מספר ימים בבידוד מוחלט. אחר-כך הובא לחקירה במהלכה ספג מכות. קורנגולד נשאל על חבריו, שהיו אנשי אצ"ל, ונתבקש לספר על פגישותיהם ומעשיהם. חוקריו האשימו אותו בהדבקת כרוזים של אצ"ל והוא נדרש למסור את שמות החברים שהיו אתו. כן שאלו אותו על עבודתו בסוכנות היהודית ועל הקשר בין עבודתו לבין פעילותו המחתרתית. קורנגולד הכחיש שהיה חבר באצ"ל, אבל לא סיפר לחוקריו כי היה חבר לח"י. כשעובדת חברותו בלח"י נודעה לחוקריו הם הודיעו לו על שחרורו.
השחרור
קורנגולד הוכנס למכונית, כשעיניו קשורות, והוסע לאחד הפרדסים בקרבת כפר-סבא. שם הוסרה המטפחת מעיניו, נמסר לו כי נחטף בטעות, ניתנה לו חצי לירה להוצאות הדרך, ונאמר לו: "רוץ לכיוון האורות. זוהי כפר-סבא". מרוב התרגשות, מעד ונפל. שומריו האיצו בו לקום ולהמשיך בריצה, ותוך כדי כך הסתלקו מן המקום.
לאחר שחרורו, הוזמן קורנגולד למשרדי הבולשת בירושלים ונתבקש לתאר את פרטי חטיפתו, מקום מעצרו ומה עשו בו בזמן המעצר. לאחר מכן הודיעו לו שהוחלט להטיל עליו מעצר בית. כן הוטל עליו להתייצב פעמיים ביום בתחנת המשטרה.
סנגל במשחקים האולימפיים לנוער
סנגל משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער סנגלי לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתפות של ספורטאי הנוער הסנגלים היא בעיקר סמלית.
פיל שילר
'''פיליפ ו. שילר (באנגלית: Philip W. Schiller''') הוא סגן הנשיא הבכיר לשיווק עולמי בחברת אפל. שילר הוא דמות בולטת בציבור ההרצאות והכנסים של אפל. הוא מסייע למנכ"ל החברה טים קוק, והיה חבר בצוות ההנהגה הבכירה של החברה, לאחר שסטיב ג'ובס חזר לאפל בשנת 1997.
קריירה
לשילר יש למעלה מ-24 שנות ניסיון בניהול ושיווק מוצרים, ביניהן 17 שנים בחברת אפל בתפקידים שונים. הניסיון שלו כלל גם תפקידים בחברת "מקרומדיה" (כסגן נשיא לשיווק מוצרים), בחברת "FirePower מערכות" (כמנהל שיווק מוצרים), בחברת "נולאן", "Norton & Company" ובבית החולים הכללי במסצ'וסטס (כמתכנת ומנתח מערכות). באפל, שילר סייע בפיתוח ושיווק המוצרים iMac, iBook, PowerBook G4, אייפוד, Mac OS X והמוצרים שבאו אחריהם.
שילר לעיתים השתתף בכנסי החברה ובנאומים של המנכ"ל שלה לשעבר סטיב ג'ובס, בדרך כלל בהצגה של מוצרים חדשים כמו האייפון והאייפוד. במהלך היעדרותו של ג'ובס בעקבות המחלה שהייתה לו, שילר הציג מצגות ונאם בכנסי החברה פעמים רבות בעצמו (עם תמיכה של עובדים אחרים בחברה), כולל הופעתו האחרונה בתערוכת ה-"Macworld" של IDG ב-6 בינואר 2009, וכן בכנס ה-WWDC המרכזי ב-8 ביוני 2009. שני הכנסים, שנערכו בסן פרנסיסקו, הוצגו בדרך כלל על ידי ג'ובס עצמו. המוצרים העיקריים שהציגו בכנסים אלו היו ה-מקבוק פרו (הליין העדכני), ה-אייפון 3GS, גרסאות ועדכונים חדשים של חבילות ה-iLife ו-iWork. כמו כן הוצגו גם שינויי מחירים ושינויים ב-DRM (ניהול זכויות דיגיטלי) בחנות ה-iTunes. נכון להיום, שילר הוא האדם העיקרי אשר מקיים את כנסים אלו ונואם בהם.
ב-19 בינואר 2012 נאם שילר באירוע המרכזי של אפל, שם הוצגו ה-iBooks (2) ותוכנת ה-iTunes U, עבור מכשירי iOS.
ב-11 ביוני 2012, הציג שילר את ה-מקבוק פרו החדש עם תצוגת הרשתית (Retina Display) באולם הכנסים "מוסקון" בסן פרנסיסקו. אירוע זה היה גם ביום הפתיחה של כנס ה-WWDC בשנת 2012, הכנס השנתי העולמי של חברת אפל למפתחים של תוכנות ויישומים.
מנהיים
מנהיים (בגרמנית: Mannheim ) היא העיר השנייה בגודלה במדינת באדן-וירטמברג (אחרי שטוטגרט), וכן העיר העשרים בגודלה בגרמניה.
גאוגרפיה
מנהיים שוכנת במפגש הנהרות ריין ונקר. העיר שוכנת בקצה הצפון-מערבי של באדן-וירטמברג, על גבול המדינה; הגדה השנייה של הריין נמצאת בתחומי לודוויגסהאפן, השייכת למדינת ריינלנד-פפאלץ. מנהיים נמצאת כ-20 קילומטרים מערבית להיידלברג.
היסטוריה
מנהיים נהרסה כמעט לחלוטין כתוצאה מהפצצות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה נבנתה העיר במהירות ובסגנון מודרני ופשוט. מרכז העיר, המכונה קוודראט (Quadrate), בנוי מרשת צפופה של רחובות החותכים זה את זה בזווית ישרה (בדומה לרחובות מנהטן שבניו יורק, ארצות הברית). כמו במנהטן גם לרחובות מרכז מנהיים אין שמות אלא מספרים ואותיות סידוריים. למרות שפאר העבר נהרס כולו במלחמה, הרי שבמרכז העיר, בסמוך לתחנת הרכבת המרכזית, שוכן ארמון רחב ממדים אשר נבנה במאה ה-18; הארמון נהרס כליל במלחמה ושוחזר לאחריה. ארמון הבארוק של מנהיים, על מכלול גניו, מהווה את מתחם הבארוק השני בגודלו באירופה, אחרי ורסאי שבצרפת. חלקים מהארמון שייכים כיום לאוניברסיטת מנהיים, וההנהלה הראשית של האוניברסיטה שוכנת בארמון.
תעשייה וכלכלה
במנהיים תעשייה כבדה ומיוצרים בה משאיות ואוטובוסים של חברת מרצדס ושל חברת קרייזלר. לצבא ארצות הברית נוכחות במנהיים, אשר כוללת את מפקדת חיל הקשר שלו באירופה.
מנהיים היא בעלת מדד תמ"ג גבוה יחסית לערים בגרמניה, ובין הגבוהים במדינת באדן ויטמברג בפרט.
השכלה גבוהה
במנהיים יש אוניברסיטה בגודל בינוני. באוניברסיטה, אשר נוסדה ב-1967, לומדים כ-12,000 סטודנטים. בנוסף במנהיים קיימת גם מכללה בה לומדים כ-4,100 סטודנטים. במנהיים שני מוסדות השכלה גבוה למוזיקה - קלאסית ופופולרית. האקדמיה למוסיקה פופולרית של מדינת באדן וירטמברג (Popakademie Baden-Württemberg) היא חלוצה בתחומה והייתה האקדמיה הראשונה בגרמניה שהציעה תארים מתקדמים בתחומי המוזיקה הפופולרית ותעשיית המוזיקה.
הגירה
שיעור המהגרים במנהיים הוא מהגבוהים והמגוונים בגרמניה. כ-45% מתושבי העיר הם בעלי רקע של משפחות מהגרים, כמחציתם אינם בעלי אזרחות גרמנית. מוצא המהגרים במנהיים מגוון – בין תושביה מהגרים מ 166 מדינות ברחבי העולם. רוב המהגרים מגיעים מטורקיה, פולין, איטליה, רומניה ובולגריה. העיר מתמודדת עם בעיות חברתיות וכלכליות ומשיעור אבטלה גבוה יחסית.
יהודים
עד מלחמת העולם השנייה התקיימה במנהיים קהילה יהודית גדולה. בין רבניה במשך הדורות היו רבי יצחק בן רבי משולם אליעזר ברילין (נפטר במנהיים בכ"ג באדר ה'תל"ח), רבי מיכל שייאר, רבי צבי הירש לוין ורבי יעקב אטלינגר. רבה האחרון של הקהילה האורתודוקסית במנהיים, היה הרב יצחק אונא. הקהילה היהודית הוקמה מחדש מייד לאחר המלחמה וכיום היא מונה כ-500 חברים. יש במנהיים בית כנסת פעיל ומקווה. במנהיים בית קברות יהודי ובו קברים מהמחצית השנייה של המאה ה-19 ועד ימינו.
ספורט
קבוצת הבית של מנהיים היא "אדלר מנהיים" – קבוצת הוקי-קרח ותיקה המשחקת בליגה הראשונה בגרמניה משנת 1938. הקבוצה זכתה עד כה ב-8 אליפויות (1980, 1997, 1998, 1999, 2001, 2007, 2015, 2019).
בנוסף פועל בעיר מועדון הספורט וולדהוף מנהיים שמפעיל קבוצת כדורגל, ששיחקה בבונדסליגה במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, ונכון לשנת 2019 הקבוצה משחקת בליגה הגרמנית השלישית, ומקיימת את משחקיה באצטדיון קרל בנץ שטדיון במנהיים. נוסף על קבוצת הכדורגל, מועדון וולדהוף מנהיים מפעיל בעיר גם קבוצות כדוריד וטניס שולחן. המועדון המתחרה של וולדהוף מנהיים הוא VFR מנהיים, שקבוצת הכדורגל שלו משחקת נכון לשנת 2016 בליגה הגרמנית החמישית, ומקיימת את משחקיה באצטדיון ריין-נקר שטדיון במנהיים.
ראו גם
קהילת יהודי באדן-וירטמברג
אליפות אירופה בכדוריד 2004
אליפות אירופה בכדוריד 2004 היא אליפות אירופה השישית והיא נערכה על ידי איגוד הכדוריד האירופאי. הטורניר התקיים בשוודיה בין ה-22 בינואר ל-1 בפברואר 2004. המשחקי הגמר נערכו בליובליאנה ב"טיבולי הול" שמכיל כ-7,000 מקומות.
זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדות הנבחרת.
מתכונת התחרות
המדינה המערכת (סלובניה) העפילה ישירות, בנוסף לכך, בהתאם לתוצאות משחקי העפלה לאליפות אירופה בכדוריד 2002 העפילו ישירות נבחרות שוודיה, גרמניה, דנמרק, איסלנד ורוסיה. יתר 10 נבחרות העפילו דרך המוקדמות.
16 קבוצות חולקו ל-4 בתים. שלוש נבחרות חזקות מכל בית העפילו לשלב השני שנערך בשני בתים. בכל בית העפילו 2 קבוצות ומשחקי הפלייאוף.
בית א'
המשחקים נערכו בוולניה באולם Prenovljena Rdeča Dvorana (האולם האדום) שמכיל 4,000 מקומות.
בית ב'
המשחקים נערכו בליובליאנה באולם טיבולי הול שמכיל 7,000 מקומות.
בית ג'
המשחקים נערכו בצליה באולם זלטורוג ארנה שהכיל 4,600 מקומות.
בית ד'
המשחקים נערכו בקופר באולם בוניפיקה הול שהכיל 2,164 מקומות.
בית העפלה I
המשחקים נערכו בצליה באולם זלטורוג ארנה שהכיל 4,600 מקומות.
בית העפלה II
המשחקים נערכו בליובליאנה באולם טיבולי הול שמכיל 7,000 מקומות.
ישראל באליפות
נבחרת ישראל בכדוריד החלה את השתתפותה בבית ג' של המוקדמות. היא סיימה את הבית במקום השני והעפילה להמשך התחרות. במשחקי הצלבה היא נפגשה את נבחרת אוקראינה והפסידה בסיכום מפגש כפול 17:26 ו-22:22. כתוצאה מכך הנבחרת לא הפעילה לאליפות אירופה.
חולדת נפץ
חולדת נפץ (באנגלית: Explosive rat), הידועה גם כפצצת חולדה (Rat bomb), הייתה כלי נשק שפותח על ידי מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית (SOE) במלחמת העולם השנייה לשימוש נגד גרמניה. את פגרי החולדות היו ממלאים בחומרי נפץ פלסטיים ומפזרים ליד חדרי הדוד הגרמניים, בתקווה כי הגרמנים יפנו את הפגרים בשריפה, שתוביל לפיצוץ הדוד.
מעולם לא נעשה שימוש מבצעי בחולדות הנפץ מכיוון שהמשלוח הראשון שלהם יורט על ידי הגרמנים; עם זאת, המשאבים שהוקדשו על ידי הגרמנים לאיתור חולדות נפץ נוספות נחשבו על ידי ה-SOE כהצלחה.
התפתחות
במהלך מלחמת העולם השנייה, רכשה מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית כמאה מכרסמים לניסויים רפואיים. המכרסמים הומתו וחומר נפץ פלסטי נתפר לגופם.
הרעיון, שפותח בשנת 1941, היה שכאשר החולדה המתה תתגלה בחדר הדוד של קטר רכבת, מפעל, תחנת כוח, או מתקן דומה, המסיק שמטפל בדוד ישליך את הגופה לתוך הכבשן, ויגרום לה להתפוצץ. חולדה יכולה אמנם להכיל רק כמות קטנה של חומר נפץ; עם זאת, ביחד עם חדירתו של דוד אדים בלחץ גבוה הפיצוץ היה יכול להוביל לפיצוץ חדר הדוד. ניתן היה להציב פצצת חולדה גם עם פתיל השהיה.
היסטוריה מבצעית
המשלוח הראשון של הפגרים יורט על ידי הגרמנים, וה-SOE הזניחו את תוכניתם. הגרמנים הציגו את החולדות בבתי הספר הצבאיים הבכירים וערכו חיפושים אחר חולדות מתפוצצות נוספות. ארגון ה-SOE סיכם: "הצרה שנגרמה להם הייתה עבורנו הצלחה גדולה בהרבה מאשר אם היינו משתמשים בחולדות בפועל."
ג'וליה צ'יילד
ג'וליה צ'יילד (באנגלית: Julia Child; 15 באוגוסט 1912 - 13 באוגוסט 2004) הייתה שפית, אישיות טלוויזיונית אמריקאית שהציגה לאמריקאים את המטבח הצרפתי וטכניקות בישול באמצעות ספרי הבישול ותוכניות הטלוויזיה שלה. צ'יילד אחראית למהפכה בהערכת האוכל בארצות הברית בשנות השישים של המאה ה-20. ספריה הרבים, המציגים את אושיות המטבח הצרפתי, נהפכו לקאנוניים בתחום.
ביוגרפיה
ג'וליה קרולין מקוויליאמס (Julia Carolyn McWilliams) נולדה לג'ון וג'וליה קרולין מקוויליאמס, משפחה עשירה שמוצאה בפסדינה שבקליפורניה. ג'וליה הייתה הבכורה בין שלושת ילדי המשפחה. היא למדה בבית הספר וסטברידג', ובבית הספר הפוליטכני (כיתה ד' - ט') ולאחר מכן בבית הספר ברנסון בעיר רוס שבקליפורניה (בתנאי פנימייה). בשל גובהה (1.88 מטרים) שיחקה כדורסל וטניס בילדותה, וכן במהלך לימודיה במכללת סמית'. ג'וליה סיימה את לימודיה בשנת 1934 וקיבלה תואר ראשון באנגלית. לאחר תום לימודיה עברה ג'וליה לניו יורק שם עבדה בחברת הוצאת הספרים וו. ג'. סלואן. בשנת 1937 שבה ג'וליה לקליפורניה והמשיכה לעבוד בתחום ההוצאה לאור של ספרים ובתחום הפרסום.
לאחר הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, בעקבות המתקפה היפנית על פרל הארבור, הצטרפה ג'וליה למשרד לשירותים אסטרטגיים, שקדם ל-CIA (וזאת מאחר שלא אפשרו לה להתגייס לחיל הנשים האמריקאי בשל גובהה, 188 ס"מ, שהיה יותר מהממוצע בקרב נשים).
ג'וליה שירתה בוושינגטון, במפקדת המשרד תחת פיקודו של הגנרל ויליאם ג'י. דונובן. בשנת 1944 הוצבה בקאנדי שבציילון (כיום סרי לנקה) בשירותי מודיעין.
לאחר תום המלחמה, ב-1 בספטמבר 1947 נישאה לפול קושינג צ'יילד. טקס הנישואין נערך בלמברוויל שבפנסילבניה, ובני הזוג עברו להתגורר בוושינגטון.
בעלה של ג'וליה, פול, הוצב בצרפת בשנת 1948 עבור שירות המודיעין של ארצות הברית בו היה מועסק. ג'וליה כתבה כי ארוחתם הראשונה בצרפת הייתה צלחת של צדפות ולאחריה סול מנייר, שלוותה בבקבוק יין שבלי חיוור ופתחה את "נפשה ואת רוחה". הריחות הנפלאים של חמאה ויין בתוך מסעדת לה קורון (La Couronne) ברואן נשארו עימה בזכרונותיה. וג'וליה צ'יילד הצטרפה לבית הספר קורדון בלו במטרה ללמוד בישול צרפתי.
עם תום לימודיה, בשנת 1951 החלה ללמד נשים אמריקאיות בישול צרפתי בביתה שבפריז, וקראה לבית ספר זה "L'Ecole des Trois Gourmandes" (בית הספר של שלושת אוהבי המזון).
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 שבו בני הזוג לארצות הברית והתגוררו בקיימברידג' שבמסצ'וסטס. שאיפתה להציג בישול מתוחכם לאמריקאים הובילה אותה לפרסום ספרה (Mastering the Art of French Cooking) שהפך לספר קאנוני בתחום, הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1961 ומאז זכה למהדורות רבות. צ'יילד כתבה את הספר ביחד עם שתי שותפות צרפתיות בבית הספר לבישול. הצלחת הספר הובילה לתוכנית הטלוויזיה שלה בשנת 1963 "The French Chef" (השף הצרפתי). באותה תקופה הפך הבישול הצרפתי לפופולרי בארצות הברית הודות לגברת הראשונה ג'קלין קנדי שהביאה שף צרפתי ויינות צרפתיים למטבח הבית הלבן.
צ'יילד בתוכניתה, לימדה את האמריקאים כיצד לצלות עוף בדרך הצרפתית, בהסברים פשוטים כגון: "מרחי כמות נדיבה של חמאה ותחבי שום".
המופע שלה היה כה פופולרי שכשהיא בישלה ברוקולי נאמר כי מריחים את הירק במרחק של מאתיים מיילים מתחנת השידור, וצ'יילד נהפכה לידוענית ואייקון כל-אמריקאי.
צ'יילד חוללה שינוי בדרך שבה המעמד הבינוני בישל מטבח צרפתי משובח, ממנו נהנתה קודם לכן רק קבוצה זעירה של אנשים עוד מראשית האומה (כדוגמת תומאס ג'פרסון).
ספרה השני "The French Chef Cookbook" כלל מתכונים מתוכניותיה, ובשנת 1971 יצא לאור ספרה השלישי "Mastering the Art of French Cooking, Vol 2" (שליטה במטבח הצרפתי, כרך 2). זמן קצר לאחר מכן יצא לאור ספרה הרביעי "From Julia Child's Kitchen" (ממטבחה של ג'וליה צ'יילד).
בשנת 1981 ייסדה צ'יילד את המכון האמריקאי ליין ומזון (the educational American Institute of Wine and Food) בנאפה שבקליפורניה.
צ'יילד נפטרה ב-12 באוגוסט 2004, יומיים לפני יום הולדתה ה-92.
אזכורים תרבותיים
צ'יילד הפכה לדמות פופולרית והופיעה בתפקידי אורח בסדרות רבות וכן הפכה למודל לחיקוי בתוכניות קומיות רבות. דן אקרויד גילם פרודיה על דמותה בסדרה סאטרדיי נייט לייב בשנת 1978. דמותה גולמה גם במחזמר "!Bon Appétit" משנת 1989.
בשנת 2009 יצא לאקרנים הסרט "ג'ולי וג'וליה" בכיכובה של מריל סטריפ המתאר את השפעתה של ג'וליה על החברה האמריקאית.
ורד הידוע בפריחתו הצהובה נקרא על שמה של צ'יילד, "Julia Child rose".
פנים חדשות באו לכאן
פנים חדשות באו לכאן הוא כלל הלכתי הקובע כי דבר שנאסר, והתבטל ממצבו הראשון לרגע מסוים, אם חזר למצבו הראשון לא חוזר האיסור הראשון לחול כבתחילה, מכיוון ש"פנים חדשות באו לכאן" ואין זה נחשב כאותו חפץ.
סייגים
הכלל תקף דווקא אם האיסור תלוי בחפץ עצמו, וכך למשל אם אסר אדם את הנאתו מבית מסוים ונפל הבית מותר לו ליהנות מהבית אם חזר ונבנה, אך אם נדר את הנאתו בלשון "ביתך אסור עלי" אסור לו ליהנות מהדירה בבית גם אם נפל וחזר ונבנה או אם מכרו וחזר וקנאו.
דוגמאות
הכלל תקף גם בהלכות ערובין, בדין קרפף יותר מבית סאתיים שלא הוקף לדירה שהוא איסור שגזרו חז"ל על דירה שמחיצותיה לא הוקפו לשם דירה, שאסור לטלטל שם, אך אם מילא את הבית בעפר, בטלו המחיצות שהרי אין הן משמשות עוד למחיצות, ולכן אם חזר ופינה את העפר נחשבות המחיצות כמחיצות שהוקפו לשם דירה בבית שדרו בו ואחר כך בנו בו מחיצות והבית מותר.
המקור הראשוני לכלל הוא בברייתא אודות דיני טומאה וטהרה. בברייתא זה נפסק, כי הדין "פנים חדשות באו לכאן" קיים גם בחפץ שהשתנה בהדרגתיות, כך למשל סנדל שנקרעה אחת מסוליותיו, וחזר ותפרה, ולאחר מכן נקרעה הסולייה השנייה ותפרה, הסנדל טהור, כי "פנים חדשות באו לכאן". בדור האמוראים דנו בהלכה זו, ואמר רבי יוחנן לחזקיה כי ניתן להסמיך להלכה זו שאלה אחרת בהלכות ערובין העוסקת באדם שפרץ חלק ממחיצת הקרפף וחזר וגדרה, פרץ חלק אחר וחזר וגדרו, עד שפרץ את כל המחיצה. כאשר שמע זאת חזקיה הוא התבטא על רבי יוחנן בהתפעלות "אין זה בן אדם, אלא מלאך!".
נחלקו הראשונים בדין משקה שנטמא, קרש ונחשב לאוכל, וחזר להיות משקה, לפי הר"ש הוא טמא עדיין בטומאת שני לטומאה, ולפי הרמב"ם הוא טהור לגמרי, מכיוון שאין קשר בין משקה זה למשקה לפני הקרישה, ו"פנים חדשות באו לכאן".
מיטל טרבלסי
מֵיטָל טְרָבֶּלְסִי (נולדה ב-18 בנובמבר 1971) היא זמרת ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
טרבלסי נולדה וגדלה ברמלה למשפחה יוצאת מרוקו ותוניס. כשהייתה בת 6 עברה משפחתה לאופירה שבסיני, שם התגוררו כחמש וחצי שנים, עד שפונה היישוב והמשפחה שבה לרמלה.
בצעירותה השתתפה טרבלסי בלהקות נוער עירוניות וארציות, ולאחר מכן שירתה במקהלת צה"ל. היא התפרסמה ב-1991 כשהופיעה במשדר חגיגי של הערוץ הראשון לנעמי שמר, שם שרה את "נועה", ומשכה את תשומת לבה של שמר. לאחר שירותה היא השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "שירים ומשהו", שהנחה דודו אלהרר. ב-1993 שרה עם אלון אולארצ'יק ולהקת "שפתיים" את השיר "בן בסט", שנכלל באלבומו של אולארצ'יק "תגיד לי מה אתה מרגיש" שיצא באותה השנה.
ב-1996 הציעה לה שמר לשיר את שירו של וולט ויטמן, "הו רב חובל" (Oh Captain, My Captain), שנכתב לאחר רצח נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן, תורגם לעברית על ידי שמר. גרסה זו הוקדשה לזכרו של יצחק רבין, ובוצעה לראשונה על ידי טרבלסי במלאת שנה להירצחו, בתוכנית "כבר שנה" של הערוץ הראשון.
טרבלסי נבחרה להשתתף בתפקיד הראשי במחזמר "סיפור הפרברים", בתיאטרון "הבימה", ובתיאטרון חיפה ב–1996, בבימוייה של הבמאית הדנית, דני סייריס. כיכבו לצידה אקי אבני ונועה תשבי.
ב-1996 השתתפה בסרטו של איתן גרין "זולגות הדמעות מעצמן" לצידם של אריה מוסקונה, אבי גרייניק, עמי סמולרצ'יק ואחרים.
אלבומה הראשון, "נשאר לי שיר", יצא ב-1998 בחברת התקליטים אן. אם.סי ולא זכה להצלחה רבה. האלבום הכיל 13 שירים, ביניהם "הו רב חובל", "עוד יהיו לנו שעות יפות" שהלחינה טרבלסי, "כל פעם" ו"נשאר לי שיר" שכתבה טרבלסי והלחין מאיר בנאי, "סיפור קצר" שכתב יהונתן גפן והלחין אלון אולארצ'יק שגם הפיק מוזיקלית את האלבום, "חזרת מאוחר" שהלחין מיקי גבריאלוב, "עכשיו אני נלחמת" שכתבה טרבלסי והלחין יוני רועה, "געגוע לשארם", שכתבה והלחינה על געגועיה לשארם א-שייח' שם התגוררה בילדותה, וכן גרסת כיסוי ל"בלדה לשוטר", שיר הנושא של הסרט "השוטר אזולאי", שבוצע במקור על ידי אושיק לוי.
ב-1999 ביצעה ביחד עם יגאל כרמל את שיר הפתיחה של התוכנית "כן לציפור".
ב-2001 השתתפה בסרט הדוקומנטרי "פונאר" של הבמאית רחלי שוורץ. שם ליוותה את ניצול השואה, הפסנתרן והמוזיקאי, פרופ' אלכסנדר תמיר.
ב-2006 הוציאה טרבלסי ספר ילדים שכתבה יחד עם המאיירת שולמית צרפתי, אותו היא גם איירה, בשם "פילי אחד מכולם". הספר עוסק בקבלת האחר והשונה בחברה, יצא בהוצאת "קוראים", ועד היום הודפסו מהדורות רבות שלו.
בשנת 2009 החלה להופיע בתוכנית עם שירי מרסדס סוסה המתורגמים לעברית על ידי אהוד מנור ורחל שפירא ובהפקתו המוזיקלית של קובי אושרת.
משנת 2010 היא מופיעה יחד עם ד"ר מוטי זעירא בשתי סדרות מופעים שונות, האחת, "עוד חוזר הניגון", מתמקדת בסיפור חייהם ושירתם של משוררים; השנייה, "הלילה הוא שירים", מספרת על הישראליות והשתקפותה בזמר העברי.
שנתיים אחרי, ב-2012 בעקבות הצלחת המופעים, הוציאה שני אלבומים. האחד - "עוד חוזר הניגון", אלבום כפול עם שירים נבחרים מהסדרה. והשני - "שירת נעמי", אלבום מחווה לשירים בכתבה והלחינה נעמי שמר. את שירי האלבום עיבד רועי פרידמן.
ב-2014 השתתפה באודישן העיוור בעונה השלישית של התוכנית "The Voice ישראל", בו ביצעה את השיר "Fields Of Gold" של סטינג, אך לא עברה את האודישן. באותה שנה שרה בסרט "טוביאנסקי" את שירו של נתן אלתרמן "אלמנת הבוגד".
בשנת 2022 שיחקה בסדרה "מיוחדת" של כאן חינוכית בתפקיד משנה בתור אמא של נועה.
Something Corporate
Something Corporate (הידועה גם כ-SoCo) הייתה להקת רוק אמריקאית ממחוז אורנג', קליפורניה שקמה ב-1998. ההרכב האחרון שלה כלל את הסולן והפסנתרן אנדרו מקמהן, הגיטריסטים ג'וש פרטינגטון ובובי אנדרסון, הבסיסט קווין פייג' והמתופף בריאן אירלנד.
לאחר הקמת הלהקה, Something Corporate הקליטה דמואים ששוחררו כאלבום אולפן עצמאי בשם "Ready... Break". במהרה לאחר מכן, הם הוחתמו על ידי חברת אם-סי-איי רקורדס אבל הוציאו את המיני-אלבום הראשון שלהם, "Audioboxer", תחת חברת דרייב-ת'רו רקורדס. הסינגל הראשון שלהם, "If You C Jordan" היה הסינגל הכי מצליח שלהם והוא הגיע למקום ה-29 במצעד השירים האלטרנטיביים. האלבום הראשון שלהם שיצא דרך חברת אם-סי-איי רקורדס וחברת דרייב-ת'רו רקורדס היה "Leaving Through the Window" (שיצא ב-2002) שפתח במקום הראשון במצעד ה-Heatseekers של בילבורד ב-8 ביוני 2002, והגיע למקום ה-101 במצעד הבילבורד 200.
Something Corporate יצאה להפסקה ב-2004. בזמן ההפסקה, מקמהן מצא הצלחה עם הפרויקט הצדדי שלו Jack's Mannequin. הלהקה התאחדה לזמן קצר באוקטובר 2006 בהופעה של Jack's Mannequin. בדצמבר 2009, Something Corporate הודיעה באופן רשמי על איחוד, יצאה לסיבוב הופעות ב-2010 והוציאה אלבום אוסף. ב-9 בספטמבר 2022, הלהקה התאחדה כדי להופיע במופע הפתעה לכבוד יום ההולדת ה-40 של מקמהן ב-House of Blues באנהיים, קליפורניה.
היסטוריה
אנדרו מקמהן ובריאן אירלנד למדו בשיעור ביחד בתיכון, והם היו מדברים על מוזיקה. אירלנד קיבל מערכת תופים כמתנת חג המולד והשניים הקימו להקה עם הבסיסט קווין "קלאץ'" פייג'. הלהקה, שהייתה ידועה בשם Left Here, נוצרה בגלל תחרות להקות. למרות זכייה בתחרות, הלהקה התפרקה זמר קצר לאחר מכן. בספטמבר 1998, מקמהן, פייג' ואירלנד חברו לגיטריסט הראשי ג'וש פרטינגטון וגיטריסיט הקצב רובן הרננדז והקימו את Something Corporate. הלהקה לא הצליחה להשיג הופעות חוץ מהופעות במסיבות ובתחרויות להקות מכיוון שהם היו קטינים. בתקופה הזו, הלהקה חלקה דירה בדנה פוינט, קליפורניה, שם מקמהן כתב כמה מהשירים הראשונים של הלהקה.
במהלך התיכון, הלהקה ניסתה לנגן במקום הופעות מקומי בשם קאוץ' האוס בבעלות גארי פולגנר. הוא דחה את הצעות הלהקה מכיוון שהם לא הוציאו חומרים. עם זאת, אחרי שפולגנר ראה את הלהקה בהופעה חיה, הוא נתן להם כסף כדי להקליט את אלבום הבכורה שלהם, "Ready... Break", בקאוץ' האוס ובגלקסי ת'יאטר. הלהקה הוציאה את "Ready... Break" בנובמבר 2000. ב-27 במרץ 2001, Something Corporate הכריזה על שינוי בהרכב הלהקה. ויליאם טל החליף את הרננדז. הלהקה חתמה עם חברת אם-סי-איי רקורדס וחברת דרייב-ת'רו רקורדס והוציאה את המיני-אלבום "Audioboxer" (שיצא ב-2001). הסינגל הראשון שלהם היה "If U C Jordan".
במאי 2002, Something Corporate הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "Leaving Through the Window", דרך חברת אם-סי-איי רקורדס וחברת דרייב-ת'רו רקורדס. יצאו ממנו שני סינגלים, "I Woke Up in a Car" ו-"Punk Rock Princess". האלבום הגיע למקום הראשון במצעד ה-Heatseekers של בילבורד, ולמקום 101 במצעד הבילבורד 200.