cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חצי האי מוסון
חצי האי מצוי בצידו המערבי של מדף הקרח סלאבה.
חצי האי מגובה לגובה של 455 מטרים מעל פני הים.
אורכו של חצי האי 56 קילומטרים, והוא בולט לכיוון צפון-מערב. הקצה הצפוני של חצי האי הוא כף הדסון.
גילוי ומיפוי חצי האי
חצי האי צולם מהאוויר על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה, בעונת המחקר (הקיץ האוסטרלי) 1946–1947.
חצי האי צולם מהאוויר ומופה לראשונה על ידי פיליפ לו ממשלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בפברואר 1959.
מקור השם
שמו של חצי האי ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטית של אוסטרליה.
חצי האי נקרא על שמו של סר דאגלס מוסון.
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 267
דייוויד האן
דייוויד צ'ארלס האן (באנגלית: David Charles Hahn; 30 באוקטובר 1976 – 27 בספטמבר 2016) היה אזרח ארצות הברית שניסה להרכיב כור תרבית (כור גרעיני) מתוצרת בית בכוחות עצמו בגיל 17, והתפרסם בעולם כ"הצופה הרדיואקטיבי" או כ"הצופה הגרעיני".
האן, שהיה צופה בתנועת הצופים של ארצות הברית, החל את ניסוייו המדעיים במחסן של אמו בעיירה קומרס שבמישיגן. אף על פי שכור התרבית שלו לא הצליח להגיע למסה קריטית, לכד האן את תשומת ליבה של המשטרה, וברכבו נמצאו פריטים שונים שעוררו חשד. הסוכנות להגנת הסביבה הגיעה למחסן ביתו וביצעה ניקוי יסודי של החומרים הרדיואקטיביים שנמצאו בו. זמן קצר לאחר שהמעבדה המאולתרת שהקים פורקה, הוא זכה לעליית דרגה בתנועה הצופים.
סיפור חייו לא עלה לכותרות עד לשנת 1998, אז פורסמה כתבה מרכזית שעסקה בו ובניסוי המסוכן שערך במגזין הארפרז על ידי קן סילברסטיין. האן היה גם נושא הספר של סילברסטיין משנת 2004 "הצופה הגרעיני". כפי הנראה האן ספג כמות נכבדת של קרינה גרעינית מהניסוי שערך כנער. בתור אדם בוגר שירת בצי האמריקאי והיה חלק מן המארינס. בהמשך חייו היה מטופל בשל בעיה נפשית ומותו בגיל 39 היה כתוצאה משימוש מסוכן של אלכוהול ותרופות יחד.
הקמת הכור
האן היה חניך בצופים שהתעניין בכימיה והקדיש שנים כדי לבצע ניסויים חובבניים, חלקם גרמו לנזקים קלים לרכוש או שהסתיימו בפיצוצים. מקור השראה חשוב בעבורו היה ספר בשם "ספר הזהב לניסויים בכימיה", ובעקבות קריאתו הוא רצה לאגור את כל היסודות הקיימים בטבלה המחזורית, אפילו את היסודות הרדיואקטיביים. בתנועה הצופים הוא קיבל עיטור בתחום האנרגיה האטומית ולאחר מכן עלה במוחו הרעיון להקים כור תרבית משלו. האן היה נחוש מאוד בדעתו והחל להשיג חומרים רדיואקטיביים בכמות קטנה מחפצים ביתיים יומיומיים, למשל אמריציום מגלאי עשן, תוריום מפנסים חזקים, רדיום משעונים וטריטיום מכוונות ירי. ה"כור" שלו היה גוש קדוח של עופרת, והוא עשה שימוש בליתיום בשווי של כאלף דולרים מסוללות אותן רכש ובעזרתן טיהר את אפר התוריום יחד עם מבער בונזן.
את הידע כיצד להרכיב את הכור וכיצד לתפעל אותו השיג על ידי התחזות - הוא כתב מכתבים למומחים בכימיה רדיואקטיבית והציג את עצמו כמדען או כמורה לכימיה בבית ספר תיכון. מכתביו זכו לתגובות אף על פי שהכילו שגיאות כתיב וטעויות ברורות אחרות. האן ביקש ליצור כור תרבית פעיל, תוכניתו הייתה לעשות שימוש באיזוטופים של היסודות הראשונים בטבלה המחזורית כדי להפוך דגימות של תוריום ואורניום לאיזוטופים בקיעים.
הכור הביתי שלו מעולם לא הגיע למסה הקריטית הדרושה כדי להשיג ביקוע גרעיני, אך הוא כן הכיל חומרים רדיואקטיביים ולכן פלט קרינה חזקה, לפי המשוער פי אלף מעוצמת הקרינה הקוסמית. האן הבין שהכור מסוכן, ניסה לפרק אותו ולהשמיד כל זכר לקיומו. אולם, במקרה שוטרים עצרו אותו לאחר שהתנהגותו עוררה חשד וברכבו נמצא מטען חריג. המעצר הוביל לבואם של אנשי ה-FBI וכן של הוועדה האמריקאית לפיקוח גרעיני. ב-26 ביוני 1995 הסוכנות להגנת הסביבה הגיעה לביתו, הרסה את המחסן בו נכח הכור ושלחה את מרכיביו לאתר להטמנת פסולת גרעינית ביוטה. ללא ידיעתם של החוקרים הבכירים, אמו של האן השליכה בעצמה פסולת גרעינית כאשפה רגילה, מתוך חשש שתאבד את ביתה וכל השטח סביבו. האן סירב לבדיקה רפואית שיכלה לומר אם נחשף לקרינה מייננת. לטענת מומחים של הסוכנות להגנת הסביבה הניסוי הגרעיני שערך האן קיצר באופן משמעותי את תוחלת חייו, שכן הוא היה חשוף לחומרים מסוכנים ופולטי קרינה במשך זמן ממושך וללא אמצעי הגנה הולמים, אך כאמור האן סירב לעבור בדיקה רפואית במכון המחקר הגרעיני על שם אנריקו פרמי. מנגד, מומחים אחרים טוענים שכמות החומרים הרדיואקטיביים הייתה כה מזערית וזניחה עד כך שהשפעתם הייתה אפסית אם בכלל על בריאותו.
קריירה
האן נכנס לדיכאון עמוק בעקבות התקרית, מצבו החמיר לא רק בעקבות פירוק הכור שלו אלא בנוסף עקב פרידתו מחברתו ומן העובדה שאימו התאבדה בתחילת שנת 1996. הוא סיים את לימודיו התיכוניים אך היה חסר כל כיוון או תוכנית לעתיד. אביו ואימו החורגת ניסו להכווין אותו לעבר לימודים אקדמיים. הוא נרשם לקורס במטרולוגיה אך נעדר משיעורים רבים. הסובבים אותו שכנעו אותו להצטרף לצבא וכך עשה, הוא התגייס לחיל הים והוצב בצוללת הגרעינית אנטרפרייז (CVN-65). לאחר שירות של ארבע שנים הוא צבר ניסיון רב והגיע לדרגה של ממלא מקום קצין.
לאחר שירותו בחיל הים הצטרף לחיל הנחתים של ארצות הברית והוצב ביפן. לאחר מספר שנים סיים את תקופת השירות שלו בצבא בעקבות בעיות בריאות וחזר למישיגן.
חקירות ומעצר
ב-23 באפריל 2007, ה-FBI קיבל דיווח לפיו האן מחזיק לכאורה בכור תרבית חדש במקרר ביתו. בחקירה טלפונית שנערכה לו האן הכחיש שבבעלותו חומרים רדיואקטיביים. החוקרים החליטו כי האן לא מהווה איום ביטחוני אך למרות זאת דרשו חקירה פנים אל פנים. ב-16 במאי 2007 האן נחקר במשרדי ה-FBI בנוגע למספר נושאים, ביניהם לגבי עלונים שחילק לצורך פרסום ספרו החדש, גנבת צמיגים בטרם כניסתו לשירות הצבאי, האם אובחן בעבר כסובל מסכיזופרניה פרנואידית ועוד. החוקרים ראיינו אדם נוסף (שזהותו נותרה חסויה) והוא סיפר להם שהאן צורך באופן קבוע קוקאין, לא לוקח את תרופות המרשם שלו וכפי הנראה מבקר באופן קבוע בבתי בושת. אותו אדם הוסיף וטען שהאן מנסה להקים כור תרבית נוסף ושהוא מנסה לאגור רדיום. הוא ציין שהאן לא מתכוון לפגוע באף אחד לדעתו אבל הוא היה מודאג ממצבו הנפשי.
ב-1 באוגוסט 2007, האן הואשם בגנבה של גלאי עשן אותם פירק ממסדרונות בניין מגוריו. הוא ניסה לחלץ אמריציום מהגלאים. בתמונת המעצר שלו ניתן לראות כוויות על פניו, לדעת החוקרים הן נגרמו כתוצאה מחשיפה לחומרים רדיואקטביים, מפסוריאזיס או משימוש בסמים קשים. האן הועמד למשפט והודה באשמה, הוא נידון ל-90 ימי מאסר בפועל. מאסרו נדחה בכחצי שנה בה עבר טיפול במחלקה הפסיכיאטרית של בית הכלא.
מותו
ב-27 בספטמבר 2016, בגיל 39, האן מת בדירתו בשלבי מישיגן. מותו היה כתוצאה משילוב קטלני של אלכוהול ותרופות שהכילו דיפנהידראמין ופנטניל.
מלוטרון
המלוטרון הוא כלי מקלדת שהתפתח באנגליה בשנות ה-60 של המאה ה-20, וידוע כדוגם הצלילים הראשון. המלוטרון מבוסס על מאגר סרטים מגנטיים, כאשר על כל אחד מהם מוקלט צליל באורך של כ-8 שניות. כל אחד מהקלידים בכלי מפעיל סרט הקלטה שונה.
הדגמים הראשונים של המלוטרון כללו 18 סטים של כלים כגון כינורות, חלילים וחצוצרות. דגמים מאוחרים יותר כללו גם מקהלות, גיטרות ואקורדיון.
במלוטרון השתמשו בעיקר להקות רוק מתקדם, אם כי הוא שימש גם בפופ, ברוקנרול ובז'אנרים אחרים.
היסטוריה
הדגם המסחרי הראשון של כלי המבוסס על דגימת צליל היה ה"צ'מברלין", שאותו פיתח מוזיקאי בשם הארי צ'מברלין בשנות ה-50 של המאה ה-20. הוא פיתח מקלדת אנלוגית שפעלה על העיקרון של לחיצה על קליד שמפעילה סרט הקלטה. בשנת 1960 המוצר היה מוכן לשיווק, ונמכר בתור "צ'מברלין מיוזיקמאסטר". הכלי לא הצליח מבחינה כלכלית והיו בו הרבה בעיות טכניות, עד שלבסוף מנהל השיווק של צ'מברלין – ביל פרנזן – מכר את הטכנולוגיה לאחים בראדלי מאנגליה. הם הקימו חברה בשם "מלוטרוניקס" והחלו בהקלטות שנמשכו 3 חודשים. בשנת 1963 יצא הדגם הראשון, MKI ולאחר 6 חודשים הדגם המשופר MKII. אחריו הגיעו דגמים שונים עם צלילים חדשים. הוא הפך לכלי ידוע במוזיקת הרוק ולהקות רבות שחיפשו את הסאונד המיוחד המזוהה בעיקר עם מוזיקה פסיכדלית מבריטניה של סוף שנות ה-60 כמו הביטלס, מודי בלוז, הקינקס, טרפיק, הרולינג סטונז, קינג קרימזון, ג'נסיס ורבות אחרות השתמשו בו.
המלוטרון במוזיקה הפופולרית
המוזיקאי הבריטי גרהם בונד היה מוזיקאי הרוק הראשון שהקליט עם המלוטרון, בתחילת 1965. שנה אחר כך הביטלס שילבו אותו בשירם Strawberry Fields Forever. למרות זאת, היה זה מייק פינדר מלהקת המודי בלוז שפרסם את המלוטרון במוזיקה הפופולרית באלבומם מ-1967 Days of Future Passed. המלוטרון הפך להיות כלי קבוע בהקלטותיהם, ובאלבום Seventh Sojourn הם גם השתמשו בצ'מברלין – האב הקדום של המלוטרון. בנוסף לכך השתמשו בו גם הזומביז, הרולינג סטונז, הבי ג'יז, פינק פלויד, הסטרובס, דייוויד בואי, קינג קרימזון ואחרים.
שיאו של השימוש במלוטרון היה בתחילת שנות ה-70. הוא שימש באופן קבוע ככלי ליווי אצל רבות מלהקות הרוק המתקדם כגון פינק פלויד וג'נסיס, ולהקת לד זפלין אף השתמשה בו בהופעות חיות כחליל בשיר Stairway to Heaven.
הופעתם של סינטיסייזרים זולים ואמינים יותר מאשר המלוטרון בישרו את דעיכתו. בעקבות השפעת הפאנק, המלוטרון נדמה כשריד של תקופת שנות השבעים. בשנות השמונים עוד כמה להקות פוסט-פאנקיות השתמשו בו, כמו ה-Orchestral Manoeuvres in the Dark באלבום Architecture & Morality מ-1981. לאחרונה קיימת פריחה מחודשת של המלוטרון, כשיותר ויותר אמנים רוצים לחזור לצליל של שנות ה-70 - חזרה זו מודגמת על ידי השימוש שעשו הלהקות רדיוהד ורוקפור (הישראלית) במלוטרון, בחלק מאלבומיהם.
נבן ספאחיה
נבן ספאחיה (בקרואטית: Neven Spahija; נולד ב-6 בנובמבר 1962 בשיבניק, קרואטיה) הוא מאמן כדורסל קרואטי המאמן את רייר ונציה.
קריירת אימון
לאחר שהוכיח בתפקיד זה כי יש לו את היכולות הנדרשות למאמן, נבחר למאמנה הראשי של קבוצת ציבונה זאגרב, דבר שהיה הפתעה גדולה, שכן הוא לא היה עדיין בעל ניסיון באימון קבוצות ברמה הזו, בוודאי לא כמאמן ראשי. אולם, לאחר שספאחיה הוכיח את עצמו אף בקבוצה זו, הוא החל בטיפוס במעלה משרות האימון באירופה.
הקבוצה הבאה אותה לקח נבן ספאחיה תחת חסותו הייתה הקבוצה הסלובנית, נובו מסטו, איתה לקח את אליפות סלובניה ואף הגיע לגמר גביע יול"ב.
לאחר שאימן את נובו מסטו, קיבל על עצמו את אימונה של אוטודור סראטוב הרוסית, שצפתה כי תוכל להיעזר במאמן כספאחיה על מנת להתברג אף היא כקבוצה מובילה, אולם בשל עימותים עם נשיא הקבוצה, שלטענת ספאחיה ניסה להתערב בעבודתו, פרש מאימון הקבוצה.
לאחר תקופה זו, אימן את קבוצת ברוזטו מאיטליה במשך שתי עונות, והוסיף להיות מאמן מבוקש, לאחר שהוכיח את יכולותיו אף שם.
נבן ספאחיה אימן אף את נבחרותיה הצעירות של קרואטיה, והגיע עם הנבחרת למעמד הגמר בשנת 2001 ביפן (אף שהפסיד לנבחרת ישראל בשלבים שקדמו לו). הישג זה הביא לספאחיה את משרת אימון נבחרתה הלאומית של קרואטיה, אולם לאחר שלא עלה לרבע הגמר ביורובאסקט 2003 והודח ברבע הגמר ביורובאסקט 2005, פרש ממשרת אימון הנבחרת.
בשנת 2005, לאחר שזכו בגביע יול"ב, החליטו ראשי ריטאס וילנה, שעלו לשחק ביורוליג, לערוך שינויים במשרת מאמן הקבוצה. במקומו של טומו מאהוריץ', המאמן שזכה בתואר, הביאה הנהלת הקבוצה את נבן ספאחיה. לדעת רבים, הייתה זו אחת ההחלטות הטובות שעשתה הקבוצה. תחת אימונו של ספאחיה שיחקה ריטאס וילנה כדורסל משוחרר והתקפי, ואף הייתה הקבוצה היחידה שניצחה את מכבי תל אביב פעמיים במסגרת משחקי היורוליג, מהן אחת באולם הביתי בתל אביב.
אמנם, בסוף השלב הראשון ביורוליג, איבדה הקבוצה, לאחר הפסד לפרוקום סופוט הפולנית, את ראשות הבית, דבר שיש המייחסים אותו לחוסר ניסיונם של שחקני ריטאס וילנה ביורוליג. כיוון שלא זכתה להגרלה נוחה בשלב הבא ביורוליג, שלב 16 הגדולות, לא העפילה ריטאס וילנה מעבר לשלב זה.
אולם, במסגרת הליגה הליטאית רשם נבן ספאחיה הישג מרשים במיוחד, ניצחון 4-0 במשחקי הפלייאוף (גמר-סל) על קבוצת ז'לגיריס קובנה, שנחשבה לאלופה נצחית בליטא. שיטת המשחק שיישם בווילנה הביאה למילוי אולמה של ריטאס בכל משחק יורוליג ב-11 אלף צופים, והמוניטין של ספאחיה הגיע לשיאו.
בשלב זה, חיזרו אחר נבן ספאחיה מספר קבוצות יורוליג, אף שהיה בחוזה עם ריטאס וילנה לשנתיים נוספות. למעשה, התנגדה ריטאס וילנה בתחילה לשחרורו מן החוזה, אולם ההצעות הנדיבות (הכוללות אף את פיצוי המועדון), כמו גם העובדה שריטאס וילנה לא המשיכה במסגרת היורוליג בעונה הבאה ותכננה קיצוץ בתקציבה, הביאו לשחרורו של ספאחיה.
לקראת עונת 2006/07 חתם ספאחיה בקבוצת מכבי תל אביב. בעקבות הצטרפותו, החתימה מכבי תל אביב את סימאס יסאיטיס, ששיחק בעונת 2005/06 תחת שרביטו של ספאחיה בריטאס וילנה וכמו כן שוב שיחק תחתיו ג'יימי ארנולד, אותו אימן בנובו מסטו. תחת הדרכתו של ספאחיה הגיעה מכבי תל אביב לחצי גמר גביע המדינה ולרבע גמר היורוליג. בסיום עונת 2006/2007, כשבוע לאחר שזכה עם מכבי תל אביב באליפות המדינה, פוטר ספאחיה ובמקומו מונה שחקן העבר של הקבוצה, עודד קטש.
בקיץ 2007 מונה נבן ספאחיה למאמנה של קבוצת הכדורסל הבסקית טאו ויטוריה. על אף שהוביל את טאו לזכייה באליפות, הוחלט במועדון שספאחיה לא ימשיך עונה נוספת.
בנובמבר 2008, כחודש וחצי לאחר פתיחת העונה בליגה הספרדית, מונה ספאחיה למאמן ולנסיה. לאחר שזכה בשנת 2010 בגביע היורוקאפ החליטו ספאחיה והקבוצה על הפרדת דרכיהם המשותפת. המאמן הקרואטי חתם בקבוצת הפאר הטורקית פנרבחצ'ה אולקר, והוביל את הקבוצה בשנת 2011 לזכייה בדאבל, באליפות ובגביע בטורקיה. בקיץ 2012 סיים את תפקידו לאחר שנכשל בזירה המקומית והאירופית. בקיץ 2013 חזר ספאחיה לקדנציה שנייה בציבונה זאגרב.
ב-2014 חתם ספאחיה באטלנטה הוקס מליגת ה-NBA, שם שימש כעוזר מאמן.
ב-26 ביוני 2017 חזר ספאחיה למכבי תל אביב כמאמן. בעונת 2017/18 זכתה הקבוצה באליפות ליגת העל בכדורסל לאחר ניצחון על הפועל חולון בגמר ובגביע הליגה. את העונה הסדירה בליגת העל סיימה הקבוצה במקום הראשון, הפסידה בגמר גביע המדינה בכדורסל להפועל חולון ולא הצליחה להעפיל לשלב ההצלבה ביורוליג. בעונתו השנייה בקבוצה, מכבי תל אביב הודחה כבר בשלב רבע גמר גביע הליגה ולאחר מאזן רע של שישה הפסדים לעומת ניצחון אחד ביורוליג, הוא פוטר מתפקידו כמאמן מכבי תל אביב ב-18 בנובמבר 2018. באוגוסט 2019 חתם ספאחיה בממפיס גריזליס מה-NBA כעוזר מאמן.
מלחמת אנגליה–ספרד (1585–1604)
המלחמה האנגלו-ספרדית (1585–1604) הייתה עימות לא רציף בין ספרד ואנגליה שמעולם לא הוכרז כמלחמה רשמית. המלחמה התאפיינה בקרבות במרווחי זמן ארוכים בין אחד לשני. תחילתה בשליחת כוח צבאי אנגלי להולנד בשנת 1585, תחת פיקודו של רוזן לסטר, כדי לעזור למרד ההולנדי בשלטון הבסבורג.
האנגלים ניצחו את הספרדים בקרב קדיס ב-1587, וניצלו מניסיון הפלישה של הארמדה הספרדית ב-1588, אך נכשלו בניסיון לפלוש לספרד ולפורטוגל ב-1589.
המלחמה הגיעה לקיפאון בסביבות סוף המאה במהלך המערכה בברטאן ובאירלנד. והסתיימה סופית בחוזה לונדון של 1604 בין נציגיו של מלך ספרד פליפה השלישי, והמלך החדש של אנגליה, ג'יימס הראשון. החוזה פסק על הפסקת ההתערבות האנגלית ביבשת, והפסקת הפעילות הפיראטית של אנגליה. ספרד השיגה את מרבית מטרות המלחמה שלה אך, כמו אנגליה, כמעט רוקנה את משאביה במהלך המלחמה.
ספרד חיזקה את הצי שלה במאה הבאה, וסוף סוף הייתה יכולה, ללא התקפות פירטיות ובאופן מהימן, להעביר מתכות יקרות ממושבותיה באמריקה. אנגליה האליזבתנית הפסידה ברוב הקרבות לספרד, גם ביבשה וגם בים, ונכנסה לחובות ואי סדר. תוכניותיה הקולוניאליות באמריקה עוכבו וכל משאביה הופנו למלחמת הגרילה באירלנד.
הגורמים למלחמה
בשנות ה-60 של המאה ה-16, פליפה השני, מלך ספרד התמודד עם הפרעות דתיות מתגברות, כאשר הפרוטסטנטיות רכשה חסידים בתחומיו בארצות השפלה. כמגן הכנסייה הקתולית, הוא ביקש לדכא את התנועה הפרוטסטנטית העולה בשטחיו, שבסופו של דבר התפוצצה למרד גלוי בשנת 1566. בינתיים, היחסים עם משטרה של אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה המשיכו להידרדר, בעקבות החזרת עליונות המלוכה שלה על הכנסייה האנגליקנית באמצעות חוק העליונות ב-1559; זה הוקם לראשונה על ידי אביה הנרי השמיני ובוטלה על ידי אחותה מרי הראשונה, אשתו של פליפה. החוק נחשב על ידי הקתולים כגזל של סמכות האפיפיור. קריאות של מנהיגי פרוטסטנטים אנגלים לתמוך במורדים ההולנדים הפרוטסטנטים נגד פליפה הגבירו עוד יותר את המתיחות, כמו גם הפרעות הקתוליות-פרוטסטנטיות בצרפת, שראו את שני הצדדים תומכים בפלגים הצרפתיים הנגדיים.
עניינים מסבכים היו מחלוקות מסחריות. פעילותם של מלחים אנגלים, שהחלה על ידי סר ג'ון הוקינז ב-1562, זכתה לתמיכתה שבשתיקה של אליזבת, למרות שממשלת ספרד התלוננה שהסחר של הוקינז עם מושבותיהם באיי הודו המערבית מהווה הברחה. בספטמבר 1568, משלחת עבדים בראשות הוקינז וסר פרנסיס דרייק הופתעה מהספרדים, וכמה ספינות נתפסו או הוטבעו בקרב סן חואן דה אולוה ליד וראקרוס שבספרד החדשה. קרב זה החמיץ את היחסים האנגלו-ספרדיים ובשנה שלאחר מכן עצרו האנגלים כמה ספינות אוצר שנשלחו על ידי הספרדים לספק לצבאם בהולנד. דרייק והוקינז הגבירו את הפיראטיות שלהם כדרך לשבור את המונופול הספרדי על הסחר האטלנטי. פרנסיס דרייק יצא למסע פרטי שבו הקיף בסופו של דבר את העולם בין 1577 ל-1580. נמלים קולוניאליים ספרדיים נבזזו ומספר ספינות נתפסו כולל גליאון האוצרות Nuestra Señora de la Concepción. כשהידיעות על מעלליו הגיעו לאירופה, יחסיה של אליזבת עם פליפה המשיכו להידרדר.
זמן קצר לאחר משבר הירושה הפורטוגזי של 1580, ניתנה תמיכה אנגלית לאנטוניו, אב המנזר של קראטו שנלחם אז במאבקו עם פליפה השני על כס המלוכה הפורטוגזי. פליפה בתמורה החל לתמוך במרד הקתולי באירלנד נגד הרפורמות הדתיות של אליזבת. גם הניסיונות של פליפה וגם של אליזבת לתמוך בפלגים מנוגדים הובסו.
ב-1584 חתם פליפה על הסכם ג'וינוויל עם הליגה הקתולית של צרפת כדי להביס את כוחות ההוגנוטים במלחמות הדת בצרפת. בארצות השפלה הספרדיות, אנגליה תמכה בחשאי בצד של המחוזות המאוחדים ההולנדים הפרוטסטנטיים, שנלחמו לעצמאות מספרד. בשנת 1584, נסיך אורנז' נרצח, והותיר תחושת דאגה כמו גם ואקום פוליטי. השנה שלאחר מכן הייתה מכה נוספת להולנדים עם כיבוש אנטוורפן על ידי כוחות ספרדים בראשות אלסנדרו פארנזה, דוכס פארמה. המורדים ההולנדים ביקשו עזרה מאנגליה, שאליזבת הסכימה לה שכן חששה שכיבוש ספרדי מחדש שם יאיים על אנגליה. בעקבות כך נחתם הסכם ה-Nonsuch - אליזבת הסכימה לספק להולנדים חיילים, סוסים וסובסידיות אך היא סירבה לריבונות הכוללת. בתמורה, ההולנדים מסרו ארבע ערי אזהרה שבהן הוחלפו חילות המצב על ידי חיילים אנגלים. פליפה ראה בכך הכרזת מלחמה גלויה נגד שלטונו בהולנד.
המלחמה
המלחמה האנגלו-ספרדית פרצה ב-1585, בעקבות תפיסת ספינות סוחר אנגליות בנמלים ספרדיים. בתגובה אישרה המועצה הפרטית האנגלית מיד מסע מלחמה נגד תעשיית הדיג הספרדית בניופאונדלנד ומחוץ למפרצים הגדולים. המסע זכה להצלחה עצומה, והוביל לאחר מכן לפעילות המתמשכת הראשונה של אנגליה ביבשת אמריקה. באוגוסט הצטרפה אנגליה למלחמת שמונים השנים לצד המחוזות המאוחדים ההולנדים הפרוטסטנטיים, שהכריזו על עצמאותם מספרד. באותה שנה הקימו האנגלים את יישוב העולם החדש הראשון שלהם, מושבת רואנוק הקצרה שהוקמה על ידי ראלף ליין.
המלכה באמצעות פרנסיס וולסינגהם הורתה לסר פרנסיס דרייק להוביל משלחת לתקוף את העולם החדש הספרדי במעין מכת מנע. דרייק הפליג באוקטובר לאיי הודו המערבית, ובינואר 1586 כבש והחריב את סנטו דומינגו. בחודש שלאחר מכן הם עשו את אותו הדבר בקרטחנה דה אינדיאס ובמאי הפליגו צפונה כדי לפשוט על סנט אוגוסטין בפלורידה. כשדרייק הגיע לאנגליה ביולי הוא הפך לגיבור לאומי. עם זאת, בספרד, החדשות היו אסון והניעו עוד יותר את הפלישה הספרדית לאנגליה על ידי המלך פליפה. תומאס קוונדיש יצא בינתיים עם שלוש ספינות ב-21 ביולי 1586 לפשוט על יישובים ספרדיים בדרום אמריקה. קוונדיש פשט על שלוש התיישבויות ספרדיות וכבש או שרף שלוש עשרה ספינות. בין אלו היה גליאון אוצר עשיר של 600 טון 'סנטה אנה', מאגר האוצרות הגדול ביותר שנפל אי פעם בידי אנגליה. קוונדיש הקיף את הגלובוס וחזר לאנגליה ב-9 בספטמבר 1588.
המרד ההולנדי (1585–1587)
רוברט דאדלי, רוזן לסטר נשלח למחוזות המאוחדים בשנת 1585 עם משלחת מכובדת וקיבל את תפקיד המושל של המחוזות המאוחדים שהוצע לו. אולם הדבר נתקל בזעם מצד אליזבת שלא הביעה כל רצון בריבונות כלשהי על ההולנדים. צבא שכירי חרב אנגלי היה נוכח מתחילת המלחמה והיה בפיקודו של סר ג'ון נוריס הוותיק. הם שילבו כוחות אך היו לא מאוישים במלואם ולא ממומנים, והתמודדו מול אחד הצבאות החזקים באירופה בראשות אלכסנדר פארנזה, דוכס פארמה. במהלך המצור על כראבה בשנה שלאחר מכן, דאדלי ניסה להקל עליו, אך מפקד חיל המצב ההולנדי האדויג' ואן המרט הסגיר את העיר לספרדים. דאדלי זעם כששמע על אובדנו הפתאומי של כראווה והוציא להורג את ואן המרט, מה שזעזע את ההולנדים. לכוח האנגלי היו לאחר מכן כמה הצלחות, והוא כבש את אקסל ביולי ואת דוסבורג בחודש שלאחר מכן. אולם הדיפלומטיה הגרועה של דאדלי עם ההולנדים החמירה את המצב. הבסיס הפוליטי שלו נחלש וכך גם המצב הצבאי. מחוץ לזוטפן הובס כוח אנגלי והמשורר הבולט פיליפ סידני נפצע אנושות, מה שהיווה מכה אדירה למורל האנגלי. זוטפן עצמה ודוונטר נבגדו על ידי האצילים הקתולים ויליאם סטנלי ורולנד יורק, מה שפגע עוד יותר במוניטין של לסטר. לבסוף הוטל מצור על סלואיס עם חיל מצב אנגלי ברובו והיא נכבשה על ידי הדוכס מפרמה ביוני 1587, לאחר שההולנדים סירבו לסייע בחילוץ העיר מהמצור. זה הביא להאשמות הדדיות בין לסטר למחוזות המאוחדים.
הארמדה הספרדית
ב-8 בפברואר 1587, הוצאתה להורג של מרי, מלכת הסקוטים, הזעימה את הקתולים באירופה. כנקמה על הוצאתה להורג של מרי, פליפה נשבע לפלוש לאנגליה כדי להציב מלך קתולי על כס המלוכה. באפריל 1587 ספגו הכנותיו של פיליפ מכה כאשר פרנסיס דרייק שרף 37 ספינות ספרדיות בנמל קדיס, וכתוצאה מכך נאלץ לדחות את הפלישה לאנגליה למעלה משנה.
ב-29 ביולי השיג פיליפ את סמכות האפיפיור להפיל את אליזבת, שהודתה על ידי פיוס החמישי, ולהציב את מי שיבחר על כס המלכות של אנגליה. הוא הרכיב צי של כ-130 ספינות, שהכיל 8,000 חיילים ו-18,000 מלחים. כדי לממן את המאמץ הזה, האפיפיור סיקסטוס החמישי התיר לפליפה לגבות מיסי מסע צלב. סיקסטוס הבטיח סבסוד נוסף לספרדים אם יגיעו לאדמת אנגליה.
ב-28 במאי 1588 הפליגה הארמדה בפיקודו של דוכס מדינה סידוניה להולנד, שם הייתה אמורה לאסוף כוחות נוספים לפלישה לאנגליה. כשהארמדה הפלגה בתעלת למאנש, הצי האנגלי בראשות צ'ארלס הווארד, הרוזן הראשון מנוטינגהאם ופרנסיס דרייק נלחם קרב התשה עם הספרדים מפלימות' לפורטלנד ולאחר מכן לסולנט, ומנע מהם לאבטח כל נמל אנגלי. הספרדים נאלצו לסגת לקאלה. בעוד הספרדים עגנו שם במערך הגנה בצורת סהר, האנגלים השתמשו בספינות אש כדי לשבור את המערך ולפזר את הספינות הספרדיות. בקרב גרבליינס שלאחר מכן תקף הצי האנגלי את הארמדה ואילץ אותה להפליג צפונה במים סוערים מסוכנים יותר בדרך הארוכה הביתה. כשהפליגו מסביב לסקוטלנד, ספגה הארמדה נזקים קשים ואובדן חיים ממזג אוויר סוער. כשהם התקרבו לחוף המערבי של אירלנד תנאים סוערים מזיקים יותר אילצו ספינות לעלות לחוף בעוד שאחרות נהרסו. המחלות גבו מחיר כבד כשהצי סוף סוף צלע בחזרה לנמל.
תוכניות הפלישה של פליפה כשלו בחלקן בגלל מזג אוויר אומלל וניהול כושל שלו עצמו, ובחלקן בגלל המאמצים הימיים ההגנתיים האופורטוניסטיים של האנגלים ובני בריתם ההולנדים. הכישלון של הארמדה סיפק ניסיון רב ערך בשייט הימאים עבור יורדי הים האנגלים. בעוד האנגלים הצליחו להתמיד בהגנה כנגד הספרדים ולהמשיך לשלוח חיילים לסייע לאויביו של פליפה השני בהולנד ובצרפת, מאמצים אלה הביאו מעט תגמולים מוחשיים.[16] אחת ההשפעות החשובות ביותר של האירוע הייתה שכישלון הארמדה נתפס כסימן לכך שאלוהים תמך ברפורמציה הפרוטסטנטית באנגליה. אחת המדליות שנחתו כדי לחגוג את הניצחון האנגלי נשאה את הכתובת הלטינית/עברית Flavit יהוה et Dissipati Sunt (מילולית: "ה' נשף והם התפזרו"; באופן מסורתי תורגם בחופשיות רבה יותר: "הוא נשף ברוחותיו, והן התפזרו ").
הארמדה האנגלית
ארמדה נגדית אנגלית בפיקודו של סר פרנסיס דרייק וסר ג'ון נוריס הוכנה בשנת 1589 עם שלוש משימות: מכיוון שהמשימה הזו הונפקה כחברת מניות משותפת, לדרייק היו משקיעים לרצות, ולכן, במקום לדבוק בפקודות המלכה, הוא עקף את סנטנדר לטובת מה שהוא עושה הכי טוב; לחפש שוד, שלל ותגמולים כספיים. הוא התחיל בנחיתה מפתיעה בקורוניה ב-4 במאי, שם נכבשה העיר התחתית ונבזזה, ומספר ספינות סוחר נתפסו. נוריס זכה אז בניצחון צנוע על כוח מיליציית סיוע ספרדית בפואנטה דל בורגו. אולם כאשר האנגלים לחצו על המתקפה על המצודה, הם נהדפו עם אבדות כבדות. בנוסף, מספר ספינות אנגליות נתפסו על ידי כוחות הצי הספרדי.
שבועיים לאחר מכן, לאחר שלא הצליחו לכבוש את קורוניה, יצאו האנגלים והפליגו לעבר ליסבון ב-26 במאי, אך בגלל ארגון גרוע (היה להם רק תותחי מצור מעטים), חוסר תיאום והרעבה, גם הכוח הפולש לא הצליח לכבוש את ליסבון. ההתקוממות הצפויה של הפורטוגלים הנאמנים לקראטו מעולם לא התממשה. עם הגעת תגבורת פורטוגזית וספרדית, האנגלים נאלצו לסגת והפליגו צפונה, והשליכו את ההרוגים במאה לאורך הדרך, שם דרייק החריב ושרף את ויגו. ויליאם פנר הצעיר שהגיע מאנגליה עם 17 ספינות אספקה בפיקודו של קפטן קרוס הופרד מהצי לאחר סערה ומצא את עצמו פונה לכיוון הארכיפלג של מדיירה, ובסופו של דבר עגן בפורטו סנטו, שם, למחרת, הצטרפו אליו עוד שבע ספינות אנגליות. הם כבשו את האי וסיפקו את עצמם מחדש במהלך היומיים הבאים. לאחר שלא הצליחו למצוא את שאר הצי, הם הפליגו לאנגליה. דרייק ניסה להפליג לכיוון האיים האזוריים, אך לא הצליח לשוט נגד הרוח השלטת. לנוכח התחלואה ומקרי המוות הגוברים, הוא נטש את התוכנית וצלע בחזרה לפלימות' תוך שאוניותיו של קפטן דייגו דה ארמבורו מציקות לו כמעט לאורך כל הדרך.
אף אחד מהיעדים לא הושג וההזדמנות להכות מכה מכרעת נגד הצי הספרדי המוחלש אבדה. המשלחת דלדה את המשאבים הכספיים של האוצר של אנגליה, ששוחזר בקפידה בתקופת שלטונה הארוך של אליזבת הראשונה, וכישלונה היה כל כך מביך, שגם היום, אנגליה בקושי מכירה בכך שאי פעם קרה. באמצעות הזדמנות אבודה זו, הצליח פליפה להחיות את הצי שלו כבר בשנה הבאה, ושלח 37 ספינות עם 6,420 איש לברטאן, שם הקימו בסיס פעולות על נהר בלאווט. האנגלים וההולנדים לא הצליחו בסופו של דבר לשבש את הציים השונים של איי הודו למרות המספר הרב של אנשי צבא שהתגייס מדי שנה. לפיכך, ספרד נותרה המעצמה השלטת באירופה במשך כמה עשורים.
המרד ההולנדי (1588–1598)
זמן קצר לאחר תבוסת הארמדה, הכוח של הדוכס מפארמה ירד מתוכנית הפלישה. בסתיו העביר דוכס פארמה את כוחו צפונה לכיוון ברגן אופ זום ולאחר מכן ניסה לצור על העיירה המוחזקת על ידי אנגליה בכוח משמעותי. עם זאת, האנגלים בתחבולה הצליחו להדוף את הספרדים ואילצו את נסיגתו של פארמה בהפסדים כבדים שהגבירו את המורל ההולנדי והאנגלי כאחד. בשנה שלאחר מכן ברטי, בהוראת אליזבת הראשונה, יצא לצרפת עם כוח לעזור לפרוטסטנטים במאבקם נגד הליגה הקתולית. סר פרנסיס ויר קיבל את הפיקוד על הכוחות האנגלים לאחר מכן - תפקיד בו שמר במהלך חמש עשרה מסעות, בהצלחה כמעט בלתי פוסקת.
בשנת 1590 פתח כוח אנגלו-הולנדי בפיקודם של הנסיך מאוריץ ו-ויר בהתאמה מסע במטרה לכבוש את ברדה. בהישג יוצא דופן, כוח תקיפה קטן התחבא בתוך דוברת כבול לפני תקיפת פתע מוצלחת שכבשה את העיר. כשהכוחות הספרדיים בצרפת תומכים בליגה הקתולית כמו גם בארצות השפלה, הצליח מאוריץ לנצל את ההזדמנות, וכך החל כיבוש מחדש הדרגתי של הולנד, שנודע על ידי ההולנדים כ'עשר שנות הזוהר'. זמן קצר לאחר ברדה השתלטו האנגלו-הולנדים מחדש על זוטפן ודוונטר, מה שהחזיר את היוקרה האנגלית לאחר בגידותיהם הקודמות. לאחר שהביסו את הספרדים תחת הדוכס מפארמה בקנודסנברג ב-1591 נוצר אמון חדש בצבא. חיילים אנגלים הרכיבו בשלב זה כמעט מחצית מהצבא ההולנדי. הכיבוש מחדש נמשך כאשר Hulst, ניימכן, Geertruidenberg, Steenwijk וקואבורדן נכבשו כולם בתוך השנתיים הבאות. בשנת 1593 ניסיון ספרדי בראשות פרנסיסקו ורדוגו לכבוש מחדש את קואבורדן הסתיים בכישלון כאשר האנגלו-הולנדים בפיקודו של מאוריץ ו-ויר שחררו את המקום במהלך האביב של 1594. לבסוף, לכידת חרונינגן בקיץ 1594 אילצה את הצבא הספרדי לצאת מהמחוזות הצפוניים מה שהוביל לשיקום מוחלט של שבעת המחוזות.
לאחר ההצלחות הללו, אליזבת יכלה לראות את האמון הרב בצבא וחידשה את ההסכם עם המחוזות המאוחדים בשנת 1595. חיילים אנגלים זכו לשבחים רבים מההולנדים נשמרו על כ-4,000 איש. הם היו אמורים להיות משולמים על ידי המדינות והמלכה תיפרע גם על הוצאות הכתר בתשלומים עד להשלמת שלום.
בשנת 1595 חודשה המערכה של מאוריץ כדי להשתלט מחדש על ערי חבל טוונטה מידי הספרדים. זה התעכב לאחר שהוטל מצור על אואי במרץ, אך מאוריץ לא הצליח למנוע את נפילתה. כאשר מאוריץ אכן יצא למתקפה ניסיון לכבוש את גרול ביולי הסתיים בכישלון כאשר כוח ספרדי תחת כריסטובל דה מונדרגון הוותיק בן ה-90 שחרר על העיר. לאחר מכן ניסה מאוריץ לכבוש את העיר ריינברג בספטמבר אך מונדרגון הביס את המהלך הזה בקרב הליפה. לאחר מכן נאלץ מאוריץ לבטל התקפות מתוכננות נוספות שכן מרבית חייליו האנגלים והסקוטים נסוגו כדי להשתתף בהתקפה על קדיס. תחת מפקדם החדש, אלברכט השביעי, ארכידוכס אוסטריה, הספרדים ניצלו את הרגיעה הזו וכבשו מחדש את הולסט בשנה שלאחר מכן מה שהוביל לקיפאון ממושך במערכה ועיכבה את הכיבוש מחדש.
מלחמה ימית ופריבטירים
בנובמבר 1588, הורה פליפה השני לבנות 21 גלואנים חדשים, כולם גדולים. 12 מהם נבנו בנמלים קנטבריים ובלטו בזכות מספרם והשמות שקיבלו; הם היו ידועים כ"שנים עשר השליחים". בנוסף, נבנו 6 בפורטוגל, 2 בגיברלטר ו-1 בווינארוז; כולם נכנסו לשירות בפרק זמן קצר מאוד. פליפה הקים אז בסיס ימי בבריטני שאיים על אנגליה ואיפשר מערכת שיירות מתוחכמת ורשת מודיעין משופרת אשר סיכלה ניסיונות של הצי האנגלי על צי האוצרות הספרדי במהלך שנות ה-90 של המאה ה-16. הדבר הודגם בצורה הטובה ביותר על ידי השמדת השייטת שהוביל אפינגהם ב-1591 ליד האיים האזוריים, שהתכוונה לארוב לצי האוצר. בקרב זה כבשו הספרדים את ספינת הדגל האנגלית, הנקמה, לאחר התנגדות עיקשת של הקפטן שלה, סר ריצ'רד גרנוויל. לאורך שנות ה-90, ליווי שיירות ענק אפשרו לספרדים לשלוח פי שלושה כסף מאשר בעשור הקודם.
רבות מהמשלחות מומנו על ידי סוחרים לונדונים מפורסמים, והבולט שבהם הוא ג'ון ווטס. משלחת ווטס שמומנה לברזיל הפורטוגזית בראשות ג'יימס לנקסטר ראתה את לכידתן והשדוד של רסיפה ואולינדה - דבר שהיה רווחי מאוד עבור שניהם. בתגובה לפיראטיות האנגלית נגד הסוחרים שלהם, המלוכה הספרדית החזירה את הדנקירקרים אשר הרסו את הספנות והדיג האנגלי בים הבלתי מוגן ברובו סביב אנגליה.
ללא ספק הפריבטיר האנגלי המצליח ביותר היה כריסטופר ניופורט שזכה לגיבוי כספי על ידי ווטס. ניופורט יצא בשנת 1590 לפשוט על איי הודו המערבית הספרדית ובקרב שלאחר מכן ראה את תבוסתה של שיירה ספרדית חמושה אך ניופורט איבד את זרועו הימנית במהלך הקרב. למרות זאת ניופורט המשיך במיזמים - המצור על מערב קובה בשנת 1591 היה המיזם המוצלח ביותר של פיראטים אנגליים שנעשה במהלך המלחמה. גם דרייק וגם הוקינז מתו ממחלה במשלחת המאוחרת יותר בשנים 1595–1596 נגד פוארטו ריקו, פנמה ומטרות אחרות באמריקה הספרדית, נסיגה קשה שבה ספגו האנגלים אבדות כבדות בחיילים ובספינות למרות מספר ניצחונות צבאיים קלים.
באוגוסט 1595 נחת כוח ימי ספרדי מבריטני בראשות קרלוס דה אמסקיטה בקורנוול, פשט ושרף את פנזנס וכמה כפרים סמוכים.
במהלך קיץ 1596, משלחת אנגלו-הולנדית בפיקודו על הצעיר החביב על אליזבת, הרוזן מאסקס, החריבה את קדיס, מה שגרם לאובדן משמעותי לשייטת הספרדית, הותירה את העיר בחורבות ועיכבה את הנחיתה הצפויה לאנגליה. בעלות הברית לא הצליחו ללכוד את האוצר, מכיוון שהמפקד הספרדי הספיק להצית את ספינות האוצר בנמל, ולשלוח את האוצר לתחתית הנמל, משם הוא נשלה מאוחר יותר. למרות כישלונו לכבוש את צי האוצר, החרבת קדיס נחגג כניצחון לאומי הדומה לניצחון על הארמדה הספרדית, ולמשך זמן מה היוקרה של אסקס התחרתה ביוקרתה של אליזבת.
במקום לשלוט ולמסות את נתיניו, הכתר האנגלי התחרה בהם על רווח פרטי; זה לא הצליח בכך, מכיוון שהמסעות הימיות הגדולות לא היו רווחיות בסך הכל. האחרונה במשלחות הצי האנגלי הגדולות התקיימה בשנת 1597, בהנהגת הרוזן מאסקס המכונה מסע האיים. המטרה הייתה להשמיד את הצי הספרדי וליירט צי אוצר באיים האזוריים. אף אחד מהם לא הושג והמשלחת הסתיימה בכישלון יקר, ואסקס בשובו ננזף על ידי המלכה על כך שלא הגן על החוף האנגלי.
בעוד המלחמה הפכה לעול גדול על האוצר האנגלי, היא התבררה כרווחית עבור מספר פריבטירים אנגלים. בשנותיה האחרונות, הפיראטיות האנגלית למרות התחזקותן של שיירות הצי הספרדי - המשלחת האחרונה של קמברלנד לאיים הקריביים ב-1598 הובילה ללכידת סן חואן, והצליחה היכן שדרייק נכשל. ניופורט פגע בטובסקו ב-1599 בעוד ויליאם פארקר פשט בהצלחה על פורטובלו ב-1601. בשנת 1603 כריסטופר קליב פגע בסנטיאגו דה קובה ובפשיטה האחרונה של המלחמה ניופורט שדד את פוארטו קבאלוס. לבסוף, ימים ספורים לפני החתימה על הסכם השלום באוגוסט 1604, האדמירל לעתיד אנטוניו דה אוקנדו הביס ולכד פריבטיר אנגלי במפרץ קדיס.
עד סוף המלחמה, הצי האנגלי הרס את צי הסוחר הפרטי הספרדיים. הפיראטים המפורסמים ביותר שזכו לשבחים מהספרות והתעמולה האנגלית נטו לתקוף ספינות דיג או סירות בעלות ערך נמוך לכתר הספרדי. מטענים ספרדיים אמנם נלקחו בשיעור התשה; כמעט 1,000 נתפסו עד סוף המלחמה, והיו בממוצע ערך מוצהר של כ-100,000-200,000 ליש"ט לכל שנת המלחמה. בנוסף, על כל מטען ספרדי שהוחזר, מטען אחר נשרף או הושחת, ונוכחותם של כל כך הרבה קורסיירים אנגלים הרתיעה כמה סוחרים ספרדים מלרדת לים. זה הביא למסחר ספרדי ופורטוגזי רב על ספינות הולנדיות ואנגליות, מה שבעצמו יצר תחרות. אף על פי כן, לאורך כל המלחמה ציי האוצרות החשובים של ספרד נשמרו על ידי מערכת השיירות שלהם.
המרד ההולנדי (1598–1604)
כשהמצור על אוסטנדה יצא לדרך, מאוריץ יצא למתקפה על גבול הריין בקיץ 1600. ריינברג ומורס נכבשו שוב מהספרדים שוב, אם כי ניסיון מצור על הרטונבוש נכשל במהלך חודשי החורף. באוסטנדה בינואר 1602 לאחר שזכה לתגבור, עמד ויר בפני מתקפה חזיתית ספרדית ענקית שאורגנה על ידי הארכידוכס אלברכט ובקרבות מרים נהדף באבידות כבדות. ויר עזב את העיר זמן קצר לאחר מכן והצטרף למאוריץ בשטח, בעוד אלברכט, שספג ביקורת רבה ממפקדי הצבא על הטקטיקה שלו, הוחלף באמברוסיו ספינולה המוכשר. המצור נמשך עוד שנתיים כשהספרדים ניסו לתפוס את נקודות החוזק של אוסטנדה במלחמת התשה יקרה. בערך באותו זמן מאוריץ המשיך במערכה שלו, כראווה נכבשה מחדש אך ויר נפצע קשה במהלך המצור. ניסיון של ההולנדים והאנגלים להקל על אוסטנדה התרחש באמצע שנת 1604 אך האי של נמל סלויס הוטל עליו מצור ונכבש במקום זאת. זמן קצר לאחר שחיל המצב של אוסטנדה נכנע סופית, לאחר מצור של כמעט ארבע שנים שעלה באלפי חיים - עבור הספרדים, זה היה ניצחון פירוס.
צרפת
נורמנדי הוסיפה חזית חדשה במלחמה ואיום של ניסיון פלישה נוסף על פני התעלה. בשנת 1590, הנחיתו הספרדים כוח ניכר בברטאן כדי לסייע לליגה הקתולית הצרפתית, וגירשו את הכוחות האנגלים וההוגנוטים מחלק גדול מהאזור. המרתו של אנרי הרביעי לקתוליות ב-1593 זיכתה אותו בתמיכה צרפתית רחבה בתביעתו לכס המלכות, במיוחד בפריז (שם הוכתר בשנה שלאחר מכן), עיר שעליה צר ללא הצלחה ב-1590. ב-1594 הצליחו כוחות אנגלו-צרפתים. לשים קץ לתקוות הספרדיות להשתמש בנמל הגדול של ברסט כנקודת שיגור לפלישה לאנגליה על ידי כיבוש מבצר קרוזון.
מלחמות הדת בצרפת פנו יותר ויותר נגד הקשוחים של הליגה הקתולית הצרפתית. עם חתימת הברית המשולשת ב-1596 בין צרפת, אנגליה וההולנדים, שלחה אליזבת 2,000 חיילים נוספים לצרפת לאחר שהספרדים כבשו את קאלה. בספטמבר 1597 כוחות אנגלו-צרפתיים בפיקודו של אנרי כבשו מחדש את אמיין, שישה חודשים בלבד לאחר שהספרדים כבשו את העיר, והביאו לעצירה של שורה של ניצחונות ספרדיים. למעשה, השיחות האינטנסיביות הראשונות על שלום בין הכתר הצרפתי והספרדי כבר החלו לפני הקרב, ואנשי הליגה הקשוחים כבר איבדו את התמיכה העממית ברחבי צרפת לאנרי המתחדש לאחר המרתו לקתוליות הרומית שהתחזקה בהצלחותיו הצבאיות. בנוסף, הכספים הספרדיים היו בנקודת שבירה בגלל המלחמות בצרפת, בהולנד ונגד אנגליה. לפיכך, פליפה שהיה חולה מאוד החליט להפסיק את תמיכתו בליגה ולהכיר סוף סוף בלגיטימיות עלייתו של אנרי לכס המלכות הצרפתי. ללא תמיכה ספרדית, שחקני הליגה האחרונים הובסו במהירות. במאי 1598 חתמו שני המלכים על שלום ורווינס שסיים את האחרונה במלחמות האזרחים הדתיות ואת ההתערבות הספרדית עימה.
אירלנד
בשנת 1594, החלה מלחמת תשע השנים באירלנד, כאשר האדונים של אלסטר יו אוניל ויו אודונל האדום התייצבו נגד השלטון האנגלי בתמיכה ספרדית לא סדירה, תוך שיקוף של תמיכת אנגליה במרד ההולנדי. בזמן שהכוחות האנגליים הכילו את המורדים באירלנד במחיר גבוה באנשים, בסבל כללי ובכספים, הספרדים ניסו שתי ארמדות נוספות, ב-1596 ו-1597: הראשונה התנפץ בסערה מול צפון ספרד, והשנייה סוכלה ממזג אוויר גרוע כשהתקרבה לחוף האנגלי. פליפה השני מת ב-1598, ויורשו פליפה השלישי המשיך במלחמה אך בהתלהבות פחותה.
בסוף 1601 שלחו הספרדים ארמדה אחרונה צפונה, הפעם משלחת מוגבלת שנועדה להנחית כוחות באירלנד כדי לסייע למורדים. רק חצי מהצי הגיע בגלל סערה שפיזרה אותו וזו שהגיעה נחתה הרחק מכוחות המורדים האיריים. הספרדים נכנסו לעיירה קינסלה עם 3,000 חיילים ומיד הושמו במצור על ידי האנגלים. עם הזמן הגיעו בני בריתם האירים לכתר את כוח המצור אך חוסר התקשורת עם המורדים הוביל לניצחון אנגלי בקרב קינסיל. הספרדים הנצורים קיבלו את תנאי הכניעה המוצעים וחזרו הביתה, בעוד המורדים האירים החזיקו מעמד, נכנעו ב-1603, מיד לאחר מות אליזבת.
המלך החדש של אנגליה, ג'יימס הראשון, היה בנה הפרוטסטנטי ויורשו של מרי, מלכת הסקוטים הקתולית, שהוצאתה להורג הייתה סיבה קרובה למלחמה. ג'יימס ראה בעצמו משכין השלום של אירופה, והמטרה הסופית של מדיניות החוץ האידיאליסטית שלו הייתה האיחוד המחודש של הנצרות. לכן, כאשר ג'יימס הגיע לכס המלכות האנגלי, הצו הראשון שלו היה לנהל משא ומתן לשלום עם פליפה השלישי.
סוף המלחמה
עם תום המלחמה בצרפת, פליפה השלישי חיפש שלום גם עם אנגליה. עד 1598 המלחמה הפכה ארוכה ויקרה עבור ספרד. גם אנגליה והרפובליקה ההולנדית היו עייפות מלחמה ושני הצדדים חשו צורך בשלום. עם זאת, במשא ומתן לשלום בבולון בשנת 1600, דרישות ספרד נדחו בתוקף על ידי האנגלים וההולנדים. אף על פי כן, המסלולים הדיפלומטיים נותרו פתוחים בין אלברכט השביעי, ארכידוכס אוסטריה ואשתו האינפנטה איזבלה (אחותו של פליפה) שמטרותיהם היו שונות במדיניותן מזו של פליפה. פליפה רצה לשמר את ההגמוניה של האימפריה הספרדית, בעוד הארכידוכס ואיזבלה חיפשו שלום ויחסי ידידות.
זמן קצר לאחר הניצחון באירלנד בשנה שלאחר מכן, הצי האנגלי בפיקודו של ריצ'רד לבסון ערך מצור על ספרד. מחוץ לפורטוגל, הם הפליגו לתוך מפרץ ססימברה, שם נכחו צי של שמונה גליאות ספרדיות תחת פדריקו ספינולה (אחיו של אמברוסיו ספינולה) ואלבורו דה באזן. ספינולה כבר הקים את הבסיס שלו בסלואיס בפלנדריה ואסף עוד אוניות מתוך כוונה לתקוף נגד אנגליה. ביוני 1602 הביס לבסון את הספרדים, מה שהביא לטביעת שתי גליאות ולכידה של קאראק פורטוגלית עשירה. חודשים לאחר מכן, בתעלת למאנש, הצי של ספינולה אסף גליאות נוספות והפליג דרך התעלה פעם נוספת אך הובס שוב על ידי שייטת ימית אנגלו-הולנדית ממיצרי דובר. הגליאות הנותרות של ספינולה הגיעו בסופו של דבר לסלויס. התוצאה של פעולה זו אילצה את הספרדים להפסיק פעולות ימיות נוספות נגד אנגליה למשך שארית המלחמה. אולם לאחר מותה של אליזבת הראשונה, העדיפות של ספרד לא הייתה עוד פלישה לאנגליה, אלא כיבוש אוסטנדה.
האמנה והשלכותיה
עבור אנגליה ההסכם היה ניצחון דיפלומטי כמו גם הכרח כלכלי. יחד עם זאת, ההסכם היה מאוד לא פופולרי בקרב הציבור האנגלי, שרבים מהם ראו בו שלום משפיל רבים חשו שג'יימס נטש את בעלת בריתה של אנגליה, הולנד, על מנת לפייס את הכתר הספרדי והדבר פגע בפופולריות של ג'יימס. האמנה, לעומת זאת, דאגה להגנה על הרפורמה הפרוטסטנטית שם, וג'יימס ושריו סירבו לדרישה הספרדית לסובלנות קתולית באנגליה. לאחר התבוסה בקינסיל ב-1602, נחתם הסכם מליפונט בשנה שלאחר מכן בין ג'יימס הראשון לבין המורדים האירים. בהסכם לונדון שלאחר מכן ספרד התחייבה שלא לתמוך במורדים.
האמנה התקבלה ברוח יפה בספרד חגיגות ציבוריות גדולות נערכו בויאדוליד, בירת ספרד, שם אושררה האמנה ביוני 1605, בנוכחות משלחת שגרירים אנגלית גדולה בראשות הלורד אדמירל צ'ארלס הווארד. אף על פי כן, חלק מחברי הכמורה הקתולית מתחו ביקורת על נכונותו של פליפה השלישי לחתום על הסכם בעל "כוח כפירה".
הוראות האמנה אישרו לסוחרים וספינות מלחמה של שתי המדינות לפעול מהנמלים המתאימים זה לזה. הסחר האנגלי עם ארצות השפלה הספרדיות (בעיקר העיר אנטוורפן) וחצי האי האיברי חודש. ספינות מלחמה ספרדיות ופריבטירים הצליחו להשתמש בנמלים אנגלים כבסיסים ימיים כדי לתקוף את הספנות ההולנדית או כדי להעביר חיילים לפלנדריה.
המלחמה הסיטה את המאמצים הקולוניאליים של בית טיודור, אך האנגלים שהשקיעו במשלחות פרטיות במהלך המלחמה השיגו רווחים אדירים, והותירו אותם במקומות טובים למימון מיזמים חדשים. כתוצאה מכך הצליחה החברה הלונדונית להקים יישוב בווירג'יניה ב-1607. הקמת חברת הודו המזרחית בשנת 1600 הייתה משמעותית לצמיחתה של אנגליה (ולאחר מכן בריטניה הגדולה) כמעצמה קולוניאלית. מפעל הוקם בבאנטן, ג'אווה, בשנת 1603, בעוד שהחברה הפרה בהצלחה וברווח את המונופול הספרדי והפורטוגלי. בעוד שהסחר הבלתי חוקי שהתחיל עם המושבות הספרדיות הופסק, היה מבוי סתום בנוגע לדרישות האנגליות לזכות לסחור באיי הודו המזרחית והמערבית, שספרד התנגדה לכך בתוקף. בסופו של דבר הסיבוכים הביאו לכך שהאמנה נמנעה מכל אזכור של העניין.
עבור ספרד הייתה תקווה שאנגליה תבטיח בסופו של דבר סובלנות לקתולים, אך מזימת אבק השריפה ב-1605 הרסה כל אפשרות לכך. תגובת הנגד האנטי-קתולית שנוצרה בעקבות גילוי המזימה סיימה לצמיתות את החששות הפרוטסטנטים ששלום עם ספרד פירושו בסופו של דבר פלישה של ישועים ואוהדים קתולים, שכן חוקי הסרבנות האליזבתניים נאכפו בקשיחות על ידי הפרלמנט.
אנגליה וספרד נשארו בשלום עד 1625.
תהפוכות מלחמה
תהפוכות מלחמה (באנגלית: Fortunes of War) היא סדרת טלוויזיה של ה-BBC משנת 1987, עיבוד לסדרת רומנים באותו שם מאת אוליביה מאנינג. בסדרה מככבים קנת בראנה בתפקיד גאי פרינגל, מרצה לספרות אנגלית בבוקרשט בתחילת מלחמת העולם השנייה, ואמה תומפסון בתפקיד אשתו הארייט. קנת בראנה ואמה תומפסון הכירו בצילומי הסדרה, ואחר כך התחתנו. צוות השחקנים כולל את רונלד פיקאפ, רוברט סטיבנס, אלן בנט, פיליפ מאדוק, ורופרט גרייבס. הסדרה נאמנה למקור הספרותי, ואין בה שינויים בולטים בעלילה.
הבלקן: ספטמבר 1939
גאי והארייט פרינגל, זוג נשוי טרי, מגיעים לעיר בוקרשט. כך גם הנסיך יקימוב המרושש, שמקבל עבודה זמנית כעיתונאי בעיתון בריטי כדי לא להישאר בחוסר כל. הארייט מוצגת בפני החברים הגולים, ומתיידדת עם בלה הנשואה לרומני, ועם סופי, חברתו הרומנייה של גאי ומעריצה שלו. חייהם מופרעים בשל ההתנקשות בארמנד קלינסקו, ראש ממשלת רומניה, ובשל פלישת גרמניה הנאצית לפולין. שמועות פורחות על פלישת הגרמנים לרומניה, וגאי, על אף שהוא שקוע בעבודתו ובארגון אירועים חברתיים, הוא משתדל להגן על המשפחה של אחד הסטודנטים היהודיים שלו, סשה דרוקר, מפני המשטר הרומני האנטישמי.
רומניה: יוני 1940
גובר כוחו של משמר הברזל הפשיסטי, וסר חינם של הבריטים בקרב הרומנים. סשה ממשיך להסתתר בביתם של בני הזוג פרינגל, ומתיידד עם הארייט. סופי מנסה לפתות את גאי לבוא לדירתה, אבל לבסוף הוא מבין את כוונותיה. גולה נוסף בשם טובי לאש, מגיע לעיר ומחפש עבודה באוניברסיטה. יקימוב מסכן את חייו עבור ארוחה טובה ובקבוק יין. הכרזתו של דובסון, כי השגרירות הבריטית ממליצה לכולם לחזור הביתה, מתקבלת בתגובות מעורבות. כתוצאה ממעשיו חסרי האחריות של יקימוב, גאי הופך למבוקש. הארייט הולכת לראות את המשפט של אביו של סשה, אבל מתקשה לספר את האמת לסשה. המתח גובר כשהפשיסטים משתלטים, ובני הזוג פרינגל בעזרתו של קלרנס לוסון, מנסים להבריח את סשה למקום מבטחים. בעיצומו של המהומה, מגיע איש האקדמיה לורד פינקרוז כדי להרצות על ביירון. ככל שהאלימות גוברת, הגולים מתכננים את דרכי המילוט שלהם.
יוון: אוקטובר 1940
הארייט המדוכדכת מגיעה לאתונה, שם היא שמחה לפגוש את יקימוב. הם מקבלים עבודה במשרד המידע הבריטי, אבל כשפינקרוז מתחיל לעבוד שם, מצב הרוח יורד. הארייט מכירה חייל צעיר, צ'ארלס וורדן, שמתחיל להתאהב בה. היא שוקלת לנהל איתו רומן, אבל כשהיא מגיעה לחדרו במלון בערב עזיבתו, היא רואה את סשה דרוקר במסדרון. סשה משוכנע שבני הזוג פרינגל הסגירו אותו. הארייט מבטיחה לו שהם לא עשו זאת. העיכוב גורם לה לשקול מחדש את יחסיה עם וורדן. גאי מגיש מועמדות למשרת מרצה בבית הספר האנגלי, אבל מגלה שהוא אינו הראשון בתור. כשאתונה נמצאת תחת הפצצה, יקימוב יוצא למרפסת בזמן האפלה ומדליק סיגריה, אחד הזקיפים יורה בו למוות. שאר אנשי החבורה עוזבים את אתונה בספינה ופונים לעבר קהיר.
מצרים: אפריל 1941
אחרי הגעתם של גאי והארייט לקהיר הם נאלצים להתגורר בבית בושת ישן. גאי מתאמץ למצוא עבודה, כשמתברר שיריב ותיק שלו אחראי על בית הספר האנגלי. גאי נוסע לאלכסנדריה, והארייט עוברת לגור בבית בשם "Garden City" יחד עם דובסון. קצין צעיר ותמים, סיימון בולדרסטון, מחפש את אחיו הוגו, ומתיידד עם הארייט. עוד היא מוצגת בפני מר ליברסייג' התמהוני, אדווינה הפלרטטנית, ומר קליפורד הסמכותי. הארייט וסיימון מבקרים בפירמידות יחד עם ליברסייג' וקליפורד. השניים מטפסים על פרמידה. הארייט מזהירה את סיימון מפני חוסר האהדה של המצרים כלפי הבריטים, בגלל הניצול שלהם במשך השנים עבור השליטה בתעלת סואץ. עוד הם פוגשים את בני הזוג הופר, שבנם נהרג לא מכבר ממוקש. הגרמנים מתקרבים וסיימון נאלץ לצאת לקרב.
המזרח התיכון: ינואר 1943
גאי מתאמץ להתמודד עם אובדנה של הארייט. סיימון מתחיל בדרך כואבת ואיטית לקראת החלמה. הארייט מכירה חבר חדש, ומגלה חברים ותיקים, כשהיא מסתובבת באתרי התיירות בדמשק. רגשות הדחייה של גאי כלפי איאן פראט גורמים לתוצאות אומללות. כשהארייט מגלה שגאי חושב שהיא מתה, היא ממהרת לחזור למצרים עם ביל קאסלבאר. אחרי שהם מגיעים קאסלבאר מתמוטט ומת. אנג'לה מתאבלת בעוד אשתו של ביל מארגנת את הלוויה. הארייט וגאי מתאחדים ומטפסים יחד על הפירמידות.
חדף נודד
חדף נודד (שם מדעי: Sorex vagrans, באנגלית: vagrant shrew או wandering shrew) הוא מין של חדף בגודל בינוני השוכן בצפון מערב אמריקה הצפונית. במשך זמן מה שויכו גם חדף הררי (Sorex monticolus) וחדף אוריזבה ארך-זנב (Sorex orizabae) למין זה.
תפוצה ובית גידול
החדף הנודד שוכן באזורים פתוחים ומיוערים במערב קנדה ובמערב ארצות הברית מערבית לקו פרשת המים של יבשת אמריקה הצפונית. בקנדה הוא מצוי בדרום קולומביה הבריטית, כולל האי ונקובר והרחק מזרחה עד לקצה הדרום מערבי של אלברטה. בארצות הברית הוא מצוי במרבית שטחן של המדינות וושינגטון, אורגון ואיידהו, כמו גם הרחק דרומה במרכז קליפורניה, בצפון ובמרכז נבדה, צפון יוטה, ומערב מונטנה וויומינג.
בית הגידול המועדף על החדף הנודד הוא אחו וכרי דשא לחים, שבין טונדרה אלפינית לאדמת ביצה, והוא שוכן לעיתים קרובות סמוך לנהרות או למקורות מים אחרים. לעיתים הוא שוכן ביערות מחטניים פתוחים, אבל רק לעיתים רחוקות ביער סבוך. מכיוון שהחדפים משתמשים לעיתים קרובות בגזעי עצים שנפלו כמחסה, הם מעדיפים אזורים שבהם יש כמות בינונית של שאריות של עצים מתים, והם מעדיפים אזורים שבהם הקרקע חומצית יותר ממיני חדפים מקומיים אחרים. תת-מין אחד שוכן בביצות מלוחות בלבד.
קיימים שלושה תת-מינים מוכרים:
מאובנים מהפליסטוקן ששויכו למין נתגלו בארקנסו, ניו מקסיקו וטקסס. עם זאת, קשה להבחין במאובנים כאלו ברמת המין וייתכן מאוד כי הם מייצגים חדפים קרובים כדוגמת החדף ההררי או חדף פסיפי.
תיאור
אורכו של החדף כ-10 סנטימטרים, כולל זנב באורך 4 סנטימטרים, ומשקלו בין 4 ל-8 גרם, כאשר הזכרים בדרך כלל גדולים יותר וכבדים יותר מהנקבות.
צבע הפרווה של החדף הוא חום אדמדם כשבטנו לבנה או אפורה, אם כי באוכלוסיות השוכנות בחוף הגוון כהה יותר והוא כמעט שחור בחלקו העליון של הגוף. לחדפים זנב ארוך שלעיתים חלקו התחתון בהיר יותר, בייחוד אצל קטינים. אף שהחדף הנודד דומה בצורתו לחדפים אחרים השוכנים באותו אזור, ניתן להבדיל בינו לבין חדף הררי בכך שהוא קטן יותר וזנבו קצר יותר, ובכך שיש לו פחות כריות אחיזה ברגליו הקדמיות. הוא שונה מחדף טרוברידג' (Sorex trowbridgii) באמצעות בחינה של הפרטים הקטנים של צורת הגולגולת, אף שאמצעי זיהוי נוסף אצל הבוגרים הוא גון בהיר יותר של החלק התחתון של הזנב של חדף טרוברידג'.
במהלך החורף משתנה צבע הפרווה לחום כהה. נשל הסתיו מתרחש בין ספטמבר לאוקטובר, ומתחיל בחלק האחורי ונע קדימה, ואז, בנפרד, על החרטום, כשהנשל נע אחורה. התזמון של נשל האביב שונה בין פרטים, כך שניתן לצפות במשך כמה חודשים במהלך האביב ולעיתים אפילו בתחילת הקיץ בפרטים עם כסות החורף יחד עם פרטים בכסות הקיץ באותה אוכלוסייה.
תזונה והתנהגות
החדף ניזון בעיקר משלשולים, עכבישים, חרקים וחסרי חוליות אחרים, אם כי הוא אוכל גם צמחים. בשל קצב המטבוליזם הגבוה שלהם, דווח כי הם צורכים כל יום מזון במשקל מעל ל-160% ממשקל גופם. הטורפים העיקריים של החדף הם עופות דורסים ואפילו שונר מצוי.
החדפים פעילים במהלך כל היממה, בדרך כלל במשך חמש עד עשר דקות כל פעם לפני שהם נחים. עם זאת הם משחרים לטרף במשך זמן רב יותר כל פעם בלילה מאשר במהלך היום. החדף נוהג להתבודד מלבד תקופת הרבייה באביב, כשהוא מגן על טריטוריה של כ-1,000 מטרים רבועים כשהוא משמיע קולות צווחה ומסתער על פולשים, אם כי קרבות אמתיים נדירים. במהלך האביב גדל שטח הטריטוריה, בייחוד אצל הזכרים.
במהלך מרבית השנה בונים החדפים קנים רדודים דמויי קערה שקוטרם עד 8 סנטימטרים מצמחייה ושערות של בעלי חיים. בחורף הם מכסים את הקנים בכיפה ויוצרים מחסה. גם הנקבות בונות קנים מכוסים דומים במהלך תקופת הרבייה, שבהם הם מגדלים את צאצאיהם. קנים אלו גדולים יותר מהקנים של החורף, ויכולים להגיע לקוטר של 24 סנטימטרים ועד עומק של 6 סנטימטרים. חדפים נודדים משתמשים לעיתים באיכון בעזרת קול על מנת להתמצא במקומות בלתי מוכרים, אף שככל הנראה אינם יכולים להשתמש ביכולת זו על מנת לאתר טרף. לעיתים קרובות הם משתמשים בשבילים שפילסו נברנים.
החדף אינו נכנס לתרדמת חורף ואף לא למצב של נמנום ומטבוליזם מואט (torpor).
רבייה
עונת הרבייה של חדף הנודד נמשכת בין אפריל ויוני, אם כי המלטות יכולות להתרחש מקודם יותר עד פברואר ומאוחר יותר עד ספטמבר. תקופת ההיריון נמשכת עשרים יום. נקבות החדפים ממליטות עד שלושה שגרים בשנה. כל שגר יכול להכיל משניים ועד שמונה ולדות. הוולדות נולדים עיוורים וחסרי שער כשמשקלם בעת הלידה פחות מחצי גרם. הם גדלים במהירות במהלך השבועות הראשונים לחייהם, כשהם מצמיחים פרווה אחרי שבועיים מהלידה, פותחים את עיניהם אחרי שלושה שבועות אחרי הלידה ונגמלים בין היום ה-16 ליום ה-25 לאחר הלידה.
משך חייו הממוצע של החדף הנודד מוערך במעט מעל לחצי שנה. עם זאת, הוא יכול לחיות תקופה ארוכה הרבה יותר, אם כי חדפים מעטים שורדים מעבר ל-17 חודשים, ועוד פחות שורדים חורף שני ומגיעים לגיל שנתיים.
הלכה
הלכה היא כינוי ביהדות לכלל החוקים שעל פיהם מצווה היהודי לנהוג, שנקבעו על ידי התורה או על ידי הרבנים.
כאשר מתקיים דיון בין החכמים כיצד יש לנהוג על פי היהדות, הדיון נקרא דיון הלכתי, וההכרעה מכונה "פסק הלכה", "הלכה למעשה" או "הלכה" בסתם. בחלוקה הבסיסית של תורת ישראל, מהווה ההלכה חלק אחד, כשלצידה מופיעים חלק האגדה וחלק המוסר והנהגות האדם, "דרך ארץ" בלשון התלמוד. בדרך כלל חלוקה זו מתייחסת רק לתורה שבעל פה כשההלכה היא העיסוק בחלקי המצוות, שבתורה שבכתב או מצוות ותקנות דרבנן, לעומת האגדה שעוסקת בחלקים שאינם מצוות, כמו פרשנות רוב פסוקי התנ"ך. חלק ההלכה כולל, מלבד פסקי דינים, גם את מהלך הפסיקה – כמו דרשות חז"ל הלומדות דינים מפסוקי התורה לפי מידות שהתורה נדרשת בהן, ומדיוק לשון חכמים קודמים, דיונים על דרך לימוד הדרשות או אלו דרשות ללמוד, ויכוח בסברות או בראיות מחכמים קדומים וכדומה.
במהלך הדורות חלק ההלכה הפך לכינוי לספרים העוסקים בפסיקת ההלכה בלבד, כמו השולחן ערוך. כך למשל התלמוד, שהיה נחשב ברובו כספר הלכה, הפך לחלק עצמאי בתורת ישראל שהעיסוק והפרשנות בו אינם נחשבים ללימוד הלכה. בנוסף לכך בכל דור חוברו ספרי הלכה חדשים שפסקו מתוך מכלול דעות וביררו את דברי קודמיהם, ובכך הפכו את כתביהם לספרים עיוניים שאינם מהווים את עיקר לימוד ההלכה. כך תפס התלמוד את מעמד המשנה, ספרי הרי"ף והרמב"ם החליפו אותו בתורם, ובהמשך הטור והשולחן ערוך נטלו את הבכורה לעומת כתבי הגאונים והראשונים.
במשך הדורות, התפלגה היהדות לזרמים שונים על רקע של פסיקת הלכה. בחלק מהמקרים הפילוג היה על רקע פרשנות שונה למקרא, כמו המחלוקת בין הצדוקים לפרושים, או המחלוקת בין הקראים לרבניים על תקפות ומעמד התורה שבעל פה.
שמה
השם הלכה נגזר משורש 'הלך'. לפי ספר הערוך פירוש המילה הלך הוא דבר שהולך ובא מתחילה ועד סוף, או שישראל מתהלכים בו. המילה הלכה בהקשר המוכר נסמכת על הפסוק.
הלכה ופרשנות
ביסודה של ההלכה עומדות המצוות והאיסורים שנכתבו בתורה שבכתב ואלה שבתורה שבעל פה. כמו כל מאטריה משפטית, אף ההלכה אינה ניתנת ליישום מעשי בלא פרשנות, בין היתר כדי להתאימה לתנאי החיים המשתנים, ובשל כך חכמים ורבנים במרוצת הדורות פירשו והכריעו בשאלות פרשניות. כאשר הכרעות החכמים הפכו לתקדימים, נזקקו אף הם לפרשנות, וכך נוצרה ספרות ענפה של פרשנות לפרשנות, תהליך שממשיך עד עצם היום הזה.