cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היסטוריה של המתמטיקה
המאה ה־16
אמנם פתרון כללי למשוואה ממעלה שנייה היה ידוע עוד מימי הבבלים, אך לא היה פתרון כללי למשוואות ממעלה גבוהה יותר. במהלך המאה ה-16 התחרו ביניהם מתמטיקאים איטלקים בפתרון משוואות. שיפיונה דל פרו היה הראשון לגלות שיטה לפתרון משוואות ממעלה שלישית ב-1515, אך שמר על פתרונו בסוד. ניקולו טרטליה גילה בנפרד שיטה משלו בשנת 1535, וג'ירולמו קרדאנו ולודוביקו פרארי הרחיבו את פתרונו למקרים שלא טופלו על ידה. במהלך עבודתו על הפתרון של טרטליה גילה פרארי את הפתרון הכללי למשוואה ממעלה רביעית. השיטות לפתרון המשוואות פורסמו בספר "האומנות הגדולה" של קרדאנו, שהתפרסם ב-1545 (ראו היסטוריה של פתרון משוואות פולינומיות). בספר גם הוצגו לראשונה בהיסטוריה מספרים מדומים, משום שהם מופיעים במהלך פתרון משוואות ממעלה שלישית, גם במקרים בהם הפתרונות הסופיים ממשיים.
במאה ה-16 החל העיסוק בהסתברות, בעבודתו של המתמטיקאי האיטלקי ג'ירולמו קרדאנו, שהיה מהמר נלהב. עם זאת מקובל לראות את שנת 1654 כתאריך הלידה של תורת ההסתברות בעקבות המכתבים של פרמה ופסקל בנושא.
במקביל להתפתחויות אלו במתמטיקה העיונית, התרחשה המהפכה המדעית בכל תחומי המדע. זו בישרה את תחילת ביסוס המדעים המדויקים על מתמטיקה.
המאה ה־17
בראשית המאה ה-17 הגה ג'ון נפייר את הלוגריתמים. במהרה השימוש בהם חדר למתמטיקה ולתחומי המדע ועל בסיסם הומצאו עזרי החישוב, סרגל החישוב ולוח לוגריתמים. ב-1637 הגה רנה דקארט את מערכת הצירים הקרטזית, והעלה את הרעיון של המחשת פונקציות באמצעות גרף על מערכת הצירים, צעד שנחשב לראשית הגאומטריה האנליטית.
המתמטיקאי הצרפתי פייר דה פרמה שנולד ב-1601 נחשב לאבי תורת המספרים בתקופה המודרנית. אולם תרומתו הקיפה תחומים רבים נוספים. 1654 נחשבת שנת הלידה של תורת ההסתברות, וזאת בעקבות תכתובת בין פרמה לבין בלז פסקל, בעניין הדרכים לחישוב ההסתברות במשחקי מזל מסוימים. פסקל ופרמה נחשבים לכן לשני האבות של תורה זו. הצעדים הבאים נעשו על ידי כריסטיאן הויגנס, יאקוב ברנולי, פואסון וגאוס. המשך ביסוסה של תורת ההסתברות נעשה בתחילת המאה ה-19. פרמה גם תרם להנחת יסודות החשבון האינפיניטסימלי.
במחצית השנייה של המאה ה-17, פותח מאוד החשבון האינפיניטסימלי. תחום זה התפתח במקביל על ידי זוג היריבים, אייזק ניוטון וגוטפריד וילהלם לייבניץ. ניוטון פיתח את התאוריה שלו בין חורף 1664 לאוקטובר 1666, והפקיד סיכום של עבודתו בידי ג'ון קולינס, יועצו של מזכיר החברה המלכותית הבריטית. לייבניץ החל לעבוד בנושא ב-1673. ניוטון פרסם מעט מאוד משיטותיו בתחום זה עד 1693, ולא סיפק הסבר מלא עד 1704. מאוחר יותר טען ניוטון כי התעכב בפרסום רשימותיו מחשש שילעגו לו. לייבניץ, לעומת זאת, פרסם הסבר מלא של השיטות שלו כבר ב-1684. הרשימות של לייבניץ היו מפורטות ביותר לגבי הפיתוחים שלו לעומת רשימותיו של ניוטון שהציגו פיתוחים סופיים בלבד.
המאה ה־18
לאונרד אוילר שנולד בשווייץ ופעל בגרמניה וברוסיה, נחשב למתמטיקאי המוביל של המאה ה-18 ולאחד מהבולטים ביותר בכל הזמנים. הוא פרסם 886 ספרים ומאמרים בימי חייו, ונחשב ליותר פורה מאשר כל מתמטיקאי אחר בהיסטוריה. עבודתו של אוילר הקיפה כמעט כל תחום אפשרי במתמטיקה: גאומטריה, אנליזה מתמטית, תורת הגרפים, אלגברה, תורת המספרים ועוד. עבודתו של אוילר נגעה בתחומים רבים כל כך, שבמקרים רבים עבודתו היא החומר הכתוב הראשון שנמצא בנושא מסוים והוא אחראי להוכחות הראשונות בנושא זה, ולכן בניסיון מניעה שכמעט כל דבר יקרא על שמו של אוילר, חלק מתגליותיו וממצאיו משויכים לאדם הראשון בהיסטוריה שעסק או הוכיח בהם משהו לאחר מותו של אוילר.
אוילר המציא סימנים מתמטיים שהפכו לנחלת הכלל. כולל \ i - היחידה המדומה, \ e - בסיס הלוגריתם הטבעי, אשר אוילר הוכיח שהוא מספר אי-רציונלי, \ f(x) כצורת סימון לפונקציה של המשתנה x (במקום לרשום את הפונקציה בצורה ישירה), הסימן \ \pi כיחס בין היקף המעגל לקוטרו, \Sigma כסכום, הסימונים המודרניים לפונקציות הטריגונומטריות, ועוד. הוא גם הגדיר את הקבוע המסומן באות גמא \,\gamma הקרוי קבוע אוילר.
פיתוח החשבון האינפיניטסימלי והאנליזה היה משאת נפשם של מתמטיקאים בני המאה ה-18. בתחום זה אולי השפיע אוילר יותר מכול, ורעיונותיו הובילו להתקדמויות אדירות. אוילר הביא לעולם את רעיון ההצגה של טור חזקות אינסופי ופיתוחו, כמו התגלית: . ב-1735 פתר אוילר את בעיית בזל דבר שזיכה אותו בתהילה אדירה, מאחר שבעיה זו ניצבה ללא פתרון במשך זמן רב, חרף ניסיונותיהם של המתמטיקאים הדגולים שקדמו לאוילר, בהם בני משפחת ברנולי וגוטפריד וילהלם לייבניץ. במסגרת מחקרו על פונקציית זטא הכליל אוילר את הבעיה והצליח, למצוא ביטוי המתאר את הערכים של פונקציית זטא לכל מספר טבעי זוגי.
ב-1735 פתר אוילר בעיה הידועה כבעיית הגשרים של קניגסברג. פתרונו זה של אוילר הניח את היסודות לתורת הגרפים, והיה המשפט הראשון שנוסח בתחום זה. אוילר פתר את חידת מסע הפרש והראה כי היא מקרה פרטי של בעיה חשובה בתורת הגרפים - מציאת מסלול המילטוני בגרף. אוילר גם גילה את הנוסחה V − E + F = 2, שמקשרת בין מספר הקודקודים, הצלעות, והפאות של פאון קמור, ולחלופין של גרף מישורי. אוילר נעזר בנוסחה הזו כדי להוכיח מחדש את התוצאה העתיקה שישנם רק 5 פאונים אפלטוניים, ובכך הדגים הוכחה מנקודת מבט שונה לחלוטין מאילו שנראו עד אז. המחקר המתמטי שנערך במאה ה-19 על הנוסחה הזו, במיוחד על ידי קושי ואחרים, הוא מקורו של ענף המתמטיקה הקרוי טופולוגיה.
המאה ה־19
בשנת 1812 פרסם פייר-סימון לפלס את ספרו "תאוריה אנליטית של ההסתברות", שהיווה ביסוס שיטתי ראשון של תורת ההסתברות. בשנת 1867 הוכיח צ'בישב את חוק המספרים הגדולים, ולאחר מכן הוכיח תלמידו ליאפונוב את משפט הגבול המרכזי - אלה שני משפטים חשובים של תורת ההסתברות. ביסוס אקסיומטי לתורה זו נעשה רק בשנת 1933, באמצעות האקסיומות של קולמוגורוב.
בחצי הראשון של המאה ה-19 הצליח המתמטיקאי הצרפתי אוגוסטין לואי קושי לבסס את מושג הגבול באמצעות גדלים ממשיים וסופיים בלבד. ההגדרות של קושי החליפו את השימוש במושג האינפיניטיסמל בשימוש במספרים ממשיים שיכולים להיות "קטנים כרצוננו" או "גדולים כרצוננו". הגדרת הגבול של קושי נהפכה לאבן היסוד של התחום בצורתו המודרנית. את ביסוס תורת הגבולות והטופולוגיה של הישר הממשי ביצעו בנוסף לקושי גם קארל ויירשטראס (שבין השאר הנהיג את ההגדרות המודרניות של מושגים יסודיים כמו גבול ונגזרת, במונחי ו- \ \delta) ובולצאנו. תרמו גם לגראנז', דארבו ורימן.
ברבע השני של המאה ה-19 נוצרה הגאומטריה הלא-אוקלידית כפתרון לבעיה שהעסיקה את המתמטיקאים במשך מאות שנים: הניסיון להוכיח את אקסיומת המקבילים. לאקסיומה זו, שהיא החמישית בין אקסיומות הגאומטריה שבספרו של אוקלידס, "יסודות", מבנה מורכב באופן חריג לעומת שאר האקסיומות. לפיכך נעשו מאמצים רבים להוכיח שאקסיומה זו נובעת מהאקסיומות האחרות, כלומר – אינה אקסיומה אלא משפט. מאמצים אלה עלו בתוהו במשך מאות שנים, עד שבראשית המאה ה-19 נעשתה פריצת דרך בנושא, כאשר מתמטיקאים אחדים הבינו שנדרש כיוון שונה.
לרעיון שניתן להחליף את אקסיומת המקבילים באקסיומה אחרת, ובכך לקבל גאומטריה שונה מהגאומטריה האוקלידית אך תקפה באותה מידה, הגיע לראשונה גאוס, שחשש לפרסם רעיון כה חדשני. אחריו הגיעו לרעיון, באופן בלתי תלוי, המתמטיקאי הרוסי ניקולאי איוונוביץ' לובצ'בסקי וקצין הצבא ההונגרי יאנוש בויאי. אחת הגרסאות הלא־אוקלידיות, הגאומטריה ההיפרבולית, אומרת שדרך נקודה מחוץ לישר עוברים אינסוף ישרים מקבילים לישר זה (ולא אחד בלבד כבגאומטריה האוקלידית). בגרסה אחרת של גאומטריה לא־אוקלידית, הגאומטריה הפרויקטיבית והגאומטריה הכדורית, שאותה פיתח ברנהרד רימן, תלמידו של גאוס, אומרת האקסיומה שכל שני קווים ישרים - נפגשים. בגאומטריה זו לא קיימים ישרים מקבילים.
המאה ה־21
בתחילת המאה, בשנת 2000, פרסם מכון קליי למתמטיקה את רשימת "בעיות המילניום של מכון קליי" והבטיח פרס בסך מיליון דולר למי שיפתור אחת מהבעיות. הרשימה מכילה שבע בעיות פתוחות מתחום המתמטיקה (ומעט גם מדעי המחשב והפיזיקה). השערת פואנקרה, שנכללה בבעיות אלה נפתרה על ידי גרגורי פרלמן.
הערות שוליים
গণিত
הריבניה
הְרִיבְנְיָה או גריבניה (באוקראינית: Гривня; IPA: [ˈɦrɪu̯nʲɑ]) הוא המטבע הנסחר באוקראינה והמונפק על ידי הבנק הלאומי של אוקראינה. המטבע שווה ל-100 קופיוק. המטבעות הקיימים הם: 1, 2, 5, 10, 25 ו-50 קופיוק, וכן יש מטבע של 1 הריבניה.
קירנאיקה
קירנאיקה (ביוונית: Κυρηναϊκή, יוונית קוינה: Κυρηναϊκή – קורנקיה; בברברית: ⴱⴰⵔⵇⴰ, ובערבית: برقة – "בַּרְקַה", מיוונית Βάρκη – בַּרְקֶה) היא אזור החוף המזרחי של לוב, שהיה ידוע גם בשם פנטפוליס ("חמש ערים") בעת העתיקה, והיא היוותה חלק מהפרובינקיה הרומית כרתים וקירנאיקה, בהמשך חולקה לפנטפוליס לוב ולסיקה סיבית. בתקופה האסלאמית, האזור זכה לכינוי ברקה, על שם העיר בארכה.
מלחמת האזרחים בלוב בשנת 2011 החלה בקירנאיקה, נשלטה ברובה על ידי מועצת המעבר הלאומית (שבסיסה בבנגאזי) לאורך רוב המלחמה. בשנת 2012, גוף המכונה מועצת המעבר של קירנאיקה הכריז באופן חד צדדי על קירניקה כאזור אוטונומי של לוב.
העת העתיקה
הברברים היו התושבים הקדומים בקירנאיקה, ובאזור התיישב כנראה השבט "בַּרַכִּי". שרידי השפות הברבריות שדוברו על ידי אבותיהם נמצאים עדיין בשפת האוג'ילה. הברברים הקדומים ייסדו מספר ערים ומושבות, הן על החוף והן בנאות המדבר הפנימיים.
בעת העתיקה שכנה באזור העיר היוונית ברקה.
בשנת 74 לפסה"נ הפכה קירינאיקה לפרובינקיה רומית.
יהודי קירנאיקה היו אלו שפתחו מרד התפוצות בשנת 115 לספירה.
התקופה המוסלמית
בשנת 643 לספירה נכבשה קירנאיקה על ידי הערבים בראשות החליף עומר בן אל-ח'טאב, ומאז נקראה בארקה על-שם העיר ההלניסטית שנהייתה לבירת המחוז. לאחר נפילת הח'ליפות היא שמרה על שם זה, כמסופחת למצרים על ידי הח'ליפות הפאטימית עד לסיפוחה על ידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1517; בנגאזי ודרנה היו לערים המרכזיות.
התקופה המודרנית
יהודי קרנאיקה בעת החדשה היו רובם אוכלוסייה ותיקה בני המקום, וחלקם הקטן, בעיקר בעיר טוברוק בני משפחות אמידות שחלקם הגיעו מאירופה ובעיקר מאיטליה. במלחמת העולם השנייה סבלו רדיפות והגליה ולחלופין שחרור והשבה למקומם בשלושה גלי כיבוש בידי הכוחות האיטלקים הפשיסטים והגרמנים הנאצים, ושחרור בידי הבריטים. בגל השחרור הראשון פגשו היהודים את חיילי הבריגדה העברית והדבר השפיע מאוד על הכיוון הציוני של האוכלוסייה היהודית. לאחר המלחמה סבלו היהודים מפרעות עם סיום המלחמה בשנת 1945, שוב בשנת 1949 אחרי הקמת המדינה, ושארית הנותרים שלא עלו לישראל סבלו מפרעות בעקבות מלחמת ששת הימים.
נציגות ישראלית רשמית לצורך קליטת העלייה מלוב נפתחה תחת המשטר הבריטי בשנת 1949 ועד לעצמאות המדינה רוב היהודים הועלו בארץ ויושבו במושבים של הפועל המזרחי.
אוכלוסייה
גידול אוכלוסיית קירנאיקה לאורך השנים תאם את הגידול הכללי באוכלוסיית לוב.
יהודי קרנאיקה בעת העתיקה
על-פי המסורת התיישבו יהודים באל־ג'בל אל־אח'דר, בקירנאיקה שבלוב, זמן־מה לאחר חורבן בית ראשון במאה ה-6 לפנה"ס. העקבות הארכאולוגיים הראשונים של נוכחות יהודית בשטחי לוב של ימינו מתאימים למסורת זו: על חותם שנמצא בחורבות קירנה שבאזור האמור, מופיע כיתוב בעברית: "לעבדיו בן יש". לא ניתן לתארך את החותם במדויק, ולכן עלינו להתבסס על הידיעה שהעיר נוסדה במאה ה-7 לפנה"ס, ועל ההנחה שהחותם נוצר עד המאה ה-4 לפנה"ס, אז היה סוגו בשימוש.
יוסף בן מתתיהו מצטט מקורות לפיהם הציב תלמי הראשון – ששלט במצרים במאה ה-3 לפנה"ס – יהודים-לוחמים לשמירה על קירנה שבגבול ממלכתו. הגירה נוספת לאזור התרחשה מספר דורות לאחר מכן – במאה ה-2 לפנה"ס, בעת שלטונו של אנטיוכוס אפיפנס בארץ ישראל. בתקופה זו חי היהודי יאסון מקירנה, שכתב סדרה בת חמישה כרכים, ואלו סוכמו בהמשך בספר מקבים ב. כמאה שנים לאחר מכן כתב סטראבון, המצוטט אצל יוסף בן מתתיהו, על חשיבות הנוכחות היהודית באזור:
על פי כתבי דיו קאסיוס, לאחר חורבן הבית השני, פרץ בשנים 115–117 בקירנאיקה מרד של היהודים ברומאים הידוע כמרד התפוצות. אש המרד הגיעה עד למצרים. היסטוריון מצרי מעיד על בריחה של יהודים אל ביצות הנילוס. הממשל הרומי הצליח לדכא את המרידות וחלק ניכר מאוכלוסיית היהודים באזור נהרג, נמכר לעבדים, או ברח לאזור המדבר בדרום המדינה. ממצאים ארכאולוגיים מהמאות ה־12 וה־13 המאפיינים יהודים נמצאו בהרי נפוסה, בדרום לוב.
יהודי קירנאיקה בעת החדשה
בעיר דרנה שבקירנאיקה היה ספר תורה עתיק שהפך מוקד עליה לרגל, ומקור לסיפורי אגדה על תולדתיו. יום הילולה לספר תורה זה נקבע לערב ראש חודש אלול (כלומר יום לפני ראש החודש).
בשנות מלחמת העולם השנייה והשואה, יהודי קירנאיקה היו נתונים למצב הפכפך, כיבוש חוזר ונשנה של האזור בידי האיטלקים ובני בריתם הגרמנים, ולעומתם צבאות בריטניה וארצות הברית. כאשר הכוחות הנאציים שלטו, הם השתמשו ברבעים היהודיים כמקום לתותחי נ"מ וכך חילות האוויר של בנות הברית הפציצו את האזור, החריבו בתי כנסת והרגו יהודים רבים. היה גם תיעוד של השחתת בתי עלמין ושימוש במצבות האבן לצורך ביצורים. בעת הכיבוש הגרמני הוגלו יהודי לוב למחנה ג'ארני, וחלקם הוגלו משם למחנות ההשמדה באירופה ושם נרצחו.
בית הכנסת בעיר טוברוק חולל בזמן הכיבוש הפשיסטי, אך בדצמבר שנת 1940 כבשו הבריטים את קירנאיקה, ולאזור הגיעו חיילים ארצישראליים שהתקבלו בשמחה רבה כמושיעים בידי הקהילה היהודית בטוברוק. בשנת 1941 כאשר האזור נכבש שוב בידי האיטלקים יהודי טוברוק גורשו מן העיר, ובשנת 1942 רוב בני העיר הוגלו למחנה הריכוז ג'אדו (Giado) בלוב.
קהילת יהודי טוברוק נוסדה רק עם כיבושה בידי איטליה בשנת 1911, ובה חיו בין היתר סוחרים יהודים אמידים בלא רובע מיוחד ליהודים, יהודי העיר גם לא שמרו על חזות יהודית, אלא התלבשו והסתפרו כאיטלקים, אך היו כולם דתיים כלומר שומרי מסורת, התפללו בבית הכנסת היחיד בעיר ושילמו את מיסיהם אליו.
עם תום מלחמת העולם השנייה, גברה מאוד העוינות של האוכלוסייה המוסלמית ליהודים, וגם בממשל הבריטי המקומי, אולי מפני שחלק מן הקצינים שהוצבו בלוב היו קודם לכן בארץ ישראל המנדטורית והכירו את פעילות המחתרות נגדם.
בתאריך 4 בנובמבר 1949 פרצו מהומות והפגנות בלבנון ובסוריה אשר כללו פרעות נגד היהודים שנותרו שם, והפגנות גדולות נגד מדינת ישראל החדשה. המהומות דווחו בהרחבה בתקשורת הערבית כמו בעיתון אל אהרם המצרי, ובעיתון המקומי אל לובי. באותה הזדמנות פרסמו את התוכניות שהוצעו לגבי ישוב היהודים בקירנאיקה ובמיוחד דברי רוזוולט לצ'רצ'יל במלחמת העולם השנייה. בעקבות זאת ערכו התושבים המוסלמים בטריפוליטאנה פרעות ביהודי הערים. בקירנאיקה נותר שקט, כי השבט השולט במקום שלט באוכלוסייה. בקרב יהודי לוב ואצל פלוגת החיילים הארצישראליים שהיו בטריפולי אותה שעה התקבלה הדעה שהמעשה היה פרי תכנון של קצינים עוינים ליהודים בצבא הבריטי, שלא התארגנו לכך בקירנאיקה.
יהודי קירנאיקה הועברו בשנת 1949 לעיר טריפולי (לוב) שם שהו שנתיים ואז הועלו ארצה יחדיו ב"עליה הגדולה מלוב" עד סמוך לעצמאות לוב בסוף שנת 1951. נותרו היהודים האמידים והעשירים, בעלי אזרחות איטלקית, אך בעקבות פרעות שנערכו לאחר מלחמת ששת הימים, ביולי 1967 נטשו אחרוני היהודים את לוב, והוציאו חלק מרכושם בדרכים עקלקלות כדי להימנע מהמגבלות של השלטון.
אורורה גאלי
אורורה גאלי (באיטלקית: Aurora Galli; נולדה ב-13 בדצמבר 1996) היא כדורגלנית איטלקייה, המשחקת בעמדת הקשר ביובנטוס ובנבחרת איטליה.
קריירה בינלאומית
היא לקחה חלק ביורו 2017 ובמונדיאל 2019, שבו הבקיעה שלושה שערים: צמד במחזור השני של שלב הבתים נגד נבחרת ג'מייקה, ושער בשלב שמינית הגמר נגד נבחרת סין.
תארים
טורס
יובנטוס
גיגית
גִּיגִית (המכונה גם פַּיְלָה) היא קערה גדולה, בעלת תחתית שטוחה ושתי ידיות מצדדיה להרמה ולתליה, עשויה מעץ, פח מגולוון או פלסטיק.
בשנים עברו הייתה הגיגית כלי הכרחי בכל משק בית, להשריית כבסים, לכביסה, לרחיצת ילדים ולשימושים אחרים, לפי הצורך, ובכל גזוזטרת מטבח הייתה תלויה גיגית פח על וו ברזל.
בעונת הקיץ הייתה הגיגית נודדת החוצה, אל רחובות הערים, כבישי הארץ וחופי הרחצה, מלאה חתיכות קרח וביניהן פירות צבר או בקבוקי משקה קל למכירה. במרפסות גדולות או על גגות שטוחים השתמשו בה לגידול פרחים או ירקות, מבשרות האדניות ועציצי הפלסטיק הגדולים, שעוד לא הופיעו בשנים ההן.
בבתים ללא אמבטיה ומקלחת וללא דוד חימום חשמלי או מוסק בתנור עצים, שימשה הגיגית לרחצה במטבח, במים שחוממו בקומקום על הכירה. בימי שמש אפשר היה להעמיד אותה במרפסת או בחצר ולחמם את המים באנרגיה סולארית זולה, לפני היות דוד השמש והקולטים.
כינויה המקובל של הגיגית – "פיילה" נגזר מ"פיילי" המוזכר במשנה "היה מביא פיילי של חרס חדשה" (מסכת סוטה, פרק ב משנה ב), וכמו כן הוא מופיע במערכון הידוע של הגשש החיוור על "הקפטריה בטבריה", שם מוריד מטוס מיוחד עם דוד מים צינור גומי (מאלומיניום) אמריקאי ישר אל הצנטרום של הפיילה.
אלכסנדר קסטלסקי
אלכסנדר דמיטרייביץ' קסטלסקי  (ברוסית: Александр Дмитриевич Кастальский; 28 בנובמבר (לפי הלוח היוליאני - 16 בנובמבר) 1856 מוסקבה - 17 בדצמבר 1926) היה מלחין, מנצח מקהלה, מוזיקולוג וחוקר פולקלור רוסי. היה פרופסור בבית הספר הסינודלי למוזיקה כנסייתית במוסקבה, מ-1922 פרופסור בקונסרבטוריון של מוסקבה. קסטלסקי הצטיין כיוצר ותאורטיקן בתחום המוזיקה המקהלתית, בעיקר המוזיקה הכנסייתית הרוסית. נחשב לנציג של "האסכולה המוסקבאית למוזיקה כנסייתית".
ילדות וצעירות
קסטלסקי נמשך מילדותו לאמנות, לשירה ולמוזיקה וחלם לתרום לרווחת עמו. הוא נרשם בשנת 1875 ללימודים בקונסרבטוריון של מוסקבה. למד תאוריית המוזיקה והלחנה אצל פיוטר צ'ייקובסקי, אצל סרגיי טאנייב ואצל ניקולאי הוברט, ואמנות הפסנתר אצל פורפירי קונב. בתום לימודיו בשנת 1881 שירת בחטיבת תותחנים. ב-1882 לימד קסטלסקי מוזיקה בבית הספר הטכני של מסילות הברזל בקוזלוב והקים וניצח על תזמורת של פועלי הסדנאות. הוא עצמו ניגן בצ'לו ברביעיית חובבים מקרב הפועלים. ב-1884 חזר למוסקבה ועבד בתחום המוזיקה עם פועלי חברת הטקסטיל פרוחורובסקיה טרחגורנוי.
פעילותו בימי המשטר הצארי
ב-1887, בהמלצת צ'ייקובסקי, התחיל ללמד פסנתר ואחר כך פיתוח קול בבית הספר הסינודלי של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית במוסקבה ובשנת 1891 התמנה לעוזר לזמר כנסייה של המקהלה הסינודלית בעיר, ו.ס. אורלוב. הוא פעל בהמשך - החל משנת 1900 כמנהל האגף השמאלי של המקהלה, אחרי שנת 1903 - היה בתפקיד אחראי (סופרוויזור) בבית הספר ובשנים 1907–1910 עבד כמנהל המקהלה הסינודלית כולה [אחרי המנהל הקודם סטפאן סמולנסקי (1909-1848)]. בשנת 1910 התמנה למנהל בית הספר הסינודלי ועבד בתפקיד זה עד לסגירתו על ידי השלטונות הקומוניסטיים ומיזוגו עם החוג למוזיקה המקהלתית של האקדמיה למוזיקה. המקהלה וחויבה לעבור מהרפרטואר הכנסייתי למוזיקה עממית. בשנת 1911 יצא לסיור קונצרטים עם המקהלה באיטליה, בגרמניה ובאוסטריה, יחד איתם נסע גם פיליפ סטפאנוב, איש החצר ו"פרוקורטור" של בית הספר הסינודלי ושל המקהלה הסינודלית. הסיור זכה לתשבחות בעיתונות האיטלקית.
קסטלסקי הלחין את יצירתו הראשונה למקהלה בשנת 1896. הוא כתב בהמשך יצירות רבות וכבש מקום נכבד בחיים המוזיקליים כמלחין בסגנון "נאו-רוסי" שהשפיע על יוצרים אחרים של מוזיקה מקהלתית, כמו סרגיי רחמנינוב (למשל, ב"תפילות ערבית" שלו משנת 1915), ויקטור קליניקוב, אלכסנדר גרצ'אנינוב, פאבל צ'סנוקוב, א.ו. ניקולסקי, ק.נ. שוודוב. קסטלסקי ערך מחקרים מקיפים של המוזיקה העתיקה הרוסית ושל המוזיקה העממית. בין השאר הוא ערך שחזור וטרנסקריפציה של מעגל שירים מקהלתיים מן המאה ה-16 - "פשצ'נויה דיסטבו" - "ניצל מן התנור".
קסטלסקי פעל בעבודותיו לכיוון חזרה אל השיר הדתי הרוסי המסורתי - במיוחד שירת "זנמאמני", תוך הסרת ההשפעה האיטלקית-גרמנית קלאסית-רומנטית שהייתה משמעותית ברוסיה במאה ה-19. הוא עיבד 400 שירי "זנאמני". הוא חקר גם את שירי העם המקהלתיים, מהם שאב סגנון הרמוניזציה המבוסס על הפוליפוניה העממית עם קולות נגדיים. הוא הדגיש ש"מערכת הטונים של המוזיקה העממית הרוסית עומדת בפני עצמה, מתבססת על סולמות ומודוסים מיוחדים, יש לה פיזור קדנצות וחופש ועושר מקצבי, טסיטורה והרמוניות, וצורות מיוחדות של שילובם של כל אלה".
תוך התחקות אחרי מקורם המשותף של השיר הדתי והעממי הרוסיים, תרם קסטלסקי לחידוש השירה הליטורגית הרוסית. לצורך תהליך זה השתמש בתווים המסורתיים של המוזיקה הכנסייתית הרוסית - "קריוקי" או "זנאמיונה". הרפרטואר המקהלה הסינודלית במוסקבה שימש גם את קפלת הצאר בסנט פטרבורג. על אף התנגדותו לרעיון ההשפעה המערבית על הפולקלור המוזיקלי הרוסי, השתמש קסטלסקי במונחים של ההרמוניה הטונלית המערב-אירופית למשל, כשהדגים קיומן של "מז'ור עם הגבהה של דרגת IV" (כלומר מודוס לידי) או "מינור עם הנמכה של דרגת II" (מודוס פריגי). המוזיקולוג והמלחין בוריס אספייב היה ידיד של קסטלסקי, שלדבריו השפיע עליו רבות. מבצעיו הידועים של יצירותיו היו המנצחים וסילי אורלוב, ניקולאי דנילין וניקולאי גולובנוב. בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה התפרסם קסטלסקי גם במערב עם הרקוויאם שהלחין - "אזכרת אחים" לזכר החיילים שנפלו בחדשים הראשונים של המלחמה ושבו השתמש בטקסטים ליטורגיים בסלבונית בלטינית ושירים באנגלית.
בימי השלטון הסובייטי
אחרי המהפכה הבושלביקית ב-1917 הסתגל למצב הפוליטי החדש והקדיש את עצמו לחקר הזמר הרוסי העממי. ב-1918 נאלץ להגיש לשלטונות מיזם להקמת "בית הזמר העממי". בית הספר הסינודלי נהפך לאקדמיה למקהלות עממיות מסופחת למשרד החינוך החדש - "קומיסריות העם לחינוך". היא פתחה את שעריה בדצמבר 1918 אחרי המהפכה יצר כ-60 יצירות. ב-1918 לפי בקשתו של ארתור לוריה הלחין עשה מספר עיבודים לשירת "האינטרנציונל" למקהלה א-קאפלה ואחר כך למקהלת א-קאפלה עם פסנתר. קסטלסקי היה פעיל בהוראה גם במחלקות המוזיקה של ב"ארגון הפרולטרי לתרבות ולחינוך", בוועד לחינוך הפוליטי ובקומיסריות הצבאית של מוסקבה. הועסק בקומיסריות לחינוך אולם מפאת מחלת הלב שלו לא היה מסוגל לעיבוד בה באופן פעיל. ברוח האנטי-שמרנית הלחין יצירה ניסיונית - "סימפוניית הרחוב" תוך כדי שימוש בצלילי רחוב -כולל של מכוניות ועגלות.
עם יצירותיו החשובות שלו למקהלה נמנים "סימפוניית הכפר" (1923) ו"העבודה הכפרית בזמר העממי". בשנות ה-1920 המוקדמות היה קסטלסקי אחד המלחינים הראשונים שהלחין "שירים מהפכניים" ומוזיקה למקהלות גדולות המוקדשות להילול "החיים הסובייטיים" כמו "ו.א. לנין" (על יד הקבר) (1924) לקורא, מקהלה ותזמורת סימפונית. עם זאת חשב להגר. ביקש מרחמניניוב למצוא לו מוציאים לאור ליצירותיו הכנסייתית על מנת לפרסמן ושיהיה מסוגל לממן את נסיעתו לחו"ל.
קסטלסקי מת בשנת 1926. מתחת לכריתו נמצא כתב יד של יצירתו האחרונה. הוא הובא לקבורה בבית הקברות נובודביצ'י במוסקבה. שם קבורה גם אלמנתו, נטליה לברנטייבנה קסטלסקיה (1941-1861).
יצירות מוזיקליות
קסטלסקי השאיר מעל 200 יצירות ועיבודים.
מוזיקה קולית
פורסמו כ-175 יצירות ועיבודים של קסטלסקי בתחום המוזיקה הכנסייתית קיימות גם יצירות שלא פורסמו, כולל עיבודים של דפוסים מלודיים שונים ("פודובני") . בשנת 1914 הוא הוציא לאור את הספר ה"אוביחוד" של המקהלה הסינודלית. לצורך ביצוע ההמנונים הליטורגיים הוא פרסם "ספר לימוד הזימרה האקספרסיבית של הסטיכירה בעזרת הרמוניזציות שונות" שבו יישם הרמוניות מז'וריות ומינוריות בהתאמה עם המשמעות ומצב הרוח שבטקסקטים הליטורגיים. -"קלרה מיליץ'" - לפי איוואן טורגנייב 22 בנובמבר 1917 על ידי Festival Choral Society בניצוחו של הנרי ווד
ספרים
קסטלסקי כתב זיכרונות, מאמרים והשאיר כ-500 מכתבים.
ספרי לימוד
בעריכת ו.מ. בליאייב
קישורים חיצוניים
Dictionnaire de la musique Jean-Marc Warszawski - Présentation du disque Les Musiciens dans la Grande Guerre 2017 -
ברוך בן יצחק
רבי ברוך בן רבי יצחק (1140 לערך - 1211) היה תלמיד חכם ופוסק, מבעלי התוספות. מכונה תדיר בעל התרומה על שם ספרו המפורסם. בשו"תי הרשב"ץ והרשב"ש, מתואר בעל ספר התרומה ככהן, וכמו כן בחידושי הרמב"ן. ויש מטילים ספק בייחוסו ככהן.
ביוגרפיה
הרב ברוך חי ופעל בצרפת והיה תלמידו המובהק של ר"י הזקן. הוא מזכיר בספרו רבים מחכמי צרפת אך רק ארבעה מחכמי אשכנז בדברי משא ומתן שלהם עם חכמי צרפת. ספרו הולך אחר בית המדרש הצרפתי, ובניגוד לחכמי אשכנז אינו עוסק כלל במנהגי הקהילות. חכמים שבאו אחריו העידו על פעילותו בפריז ביחד עם רבי יהודה בן רבי יצחק שירליאון. לקראת פטירתו עלה לארץ ישראל בתקופת עליית בעלי התוספות, בה גם נפטר ונקבר.
כפי שגילה שמחה עמנואל, למרות היותו תלמיד חכם צרפתי, ייחסו לו חכמים מאוחרים את השם "רבי ברוך מגרמייזא", ככל הנראה בשל בלבול עם רבי ברוך אביו של המהר"ם מרוטנבורג. רבי ברוך אינו מוזכר בהתכתבויות הלכתיות בין חכמי הלכה גרמנים, ושמו לא עולה בהקשר של פסיקת הלכה בוורמיזא, ולעומת זאת הוא מוזכר רבות בהתכתבויות עם חכמים צרפתים. בן דורו הגרמני רבי אלעזר מוורמס, המרבה לצטט את ספר התרומה בספרו, ספר "הרוקח", אף כינה אותו "רבי ברוך ב"ר יצחק מצרפת".
חברו היה ר"ש משאנץ.
ככל הנראה, חכם נוסף בשם זהה, רבי ברוך בן יצחק, היה תלמידו של ר"י הזקן, והוא מכונה על שם עירו רבי ברוך מרגנשבורג..
חיבוריו
עיקר פרסומו של רבי ברוך היה בשל "ספר התרומה" המכיל פסקי הלכה בלשון קצרה במגוון נושאים: שחיטה, טרפות, איסור והיתר, חלה, נידה, גיטין, חליצה, עבודה זרה, יין נסך, ספר תורה, תפילין ושבת. הספר כולל גם פרק מיוחד על "הלכות ארץ ישראל", בהתאם לרוח התקופה בה העלייה לארץ ישראל הייתה עניין אקטואלי. בסוף הספר צירף המחבר מפתחות המכילים את תמצית הפרקים. את חיבורו זה סיים לכתוב סמוך לשנת 1202 וכעבור כמה שנים (כנראה ב-1208) כבר היה בדרכו לארץ ישראל.
ספר התרומה נחשב לאחד מספרי הפסיקה החשובים, ופוסקים רבים מבססים עליו את פסקיהם. קיימים 17 כתבי יד שלמים של הספר ו 63 כתבי יד חלקיים והוא נדפס במהדורות רבות. בתשס"ח הודפסו הלכות ארץ ישראל מתוך ספר התרומה במהדורה חדשה ומתוקנת על פי כתבי יד על ידי הרב יואל פרידמן ממכון התורה והארץ. הספר כולו יצא במהדורה חדשה בשני כרכים על ידי הרב דוד אברהם ממכון ירושלים. בתש"ע הודפס חציו השני של הספר מהלכות עבודה זרה ואילך על-פי חלק מכתבי היד, חלק זה יצא מחדש במהדורה מתוקנת בשנת תשפ"ב. חלקו הראשון של הספר במהדורה זו הודפס בתשפ"א.
הטור מביא את דבריו לעיתים, והבית יוסף מביא את דבריו רבות, ואף לעיתים פוסק כמותו בשולחן ערוך.
בנוסף כתב הרב ברוך תוספות על התלמוד. התוספות המודפסות על מסכת זבחים הם שלו והוא גם מוזכר בהם כמה פעמים. התוספות על מסכת נידה הם תוספות טוך המיוסדות על תוספות שלו ומהר"ם מרוטנבורג מזכיר את התוספות שלו על מסכת נזיר, אך אלו לא הגיעו לידינו. יש השערות שהוא כתב תוספות על מסכתות נוספות, בין השאר על מסכתות קידושין, חולין ושבת, אך אין ראיות חותכות בעניין.
יחסי ערב הסעודית–תאילנד
יחסי ערב הסעודית–תאילנד הם היחסים הדו-צדדיים שבין ערב הסעודית לבין תאילנד. לסעודיה שגרירות בבנגקוק ולתאילנד שגרירות בריאד, אם כי היחסים בין המדינות מתקיימים בדרג הקרוב יותר לזה של ממונה על היחסים מאשר שגריר. אם כי שתי המדינות מעוניינות בשדרוג היחסים ושיקומם. הוחלט לשקמם בשנת 2022.
היסטוריה
בין שתי המדינות קיימים יחסים היסטוריים ארוכים. שתי הממלכות נהנו מיחסים טובים עוד לפני שייסדו את היחסים הרשמיים ביניהן ב-1 באוקטובר 1957 במעמד נציגים תושבים בבירותיהן. בשנת 1966 שודרגו היחסים לרמת שגריר.
פרשת היהלום הכחול השפיעה על אופי היחסים. היא סדרת אירועים שהתרחשה ב-1989 בעקבות גנבת אבני חן ממקורב לבית המלוכה הסעודי על ידי עובד תאילנדי. מוחמד אל-ראוואלי נסע לבנגקוק לחקור את נסיבות המקרה, אך נחטף ונרצח. שלושה חודשים מאוחר יותר נורו עוד שלושה פקידים בשגרירות הסעודית בבנגקוק. כישלון המשטרה התאילנדית לפענח את האירועים הביא למשבר ביחסים.
בעשור השני של המאה ה-21 נפוצו סימנים להתחממות היחסים בין המדינות. על פי פרשנים אחדים נטען כי "היריבות במפרץ הפרסי בין איראן לסעודיה, בה הממלכה הסעודית מוצאת שההשפעה הגוברת של איראן בתאילנד היא חיסרון ביחסיה עם תאילנד."
לפי פרסומים שונים, הסנקציות על תאילנד פגעו ביחסים בין המדינות, כשמ-500 אלף תאילנדים שעבדו בסעודיה נותרו פחות מ-100; כמו כן מספר הסטודנטים בסעודיה ירד מאלפים ל-300.
באתר שגרירות תאילנד בסעודיה נכתב כי "תאילנד וסעודיה תמיד חולקות דעות דומות בנושאים אזוריים ובינלאומיים מרכזיים, בייחוד אלו החשובים לשלום והביטחון הבינלאומי. שתי המדינות פועלות בשיתוף פעולה הדוק ותומכות זו בזו באו"ם ובפורומים בינלאומיים אחרים."
סחר
ערב הסעודית היא הספקית הגדולה ביותר של תאילנד בתחום הנפט. בשנת 2018 עמד היקף הסחר בין המדינות על כ-9.3 מיליארד דולר.
בשנת 2018 עמד היקף הסחר בין המדינות על כ-9.3 מיליארד דולר. באותה שנה, סעודיה ייבאה מתאילנד סחורות בשווי כולל של כ-2 מיליארד דולר, ובעיקר כלי רכב שאינם רכבות, מכונות ובשר. היקף הסחורות שתאילנד ייבאה מסעודיה עמד על 7.3 מיליארד דולר, וביניהן שמנים ומינרלים, דשנים וכימיקלים אורגניים.
עובדים תאילנדים בסעודיה
לפני מלחמת המפרץ ב-1990 סעודיה הייתה השוק הגדול ביותר מעבר לים לעובדים תאילנדים כשמספר העובדים התאילנדים בה חצה את ה-200 אלף. כיום, לפי נתונים של משרד החוץ הסעודי, מספרם עומד על 10,000.
אסלאם
תאילנד, שבה כמעט 3 מיליון מוסלמים מייחסת חשיבות רבה לאירועים בשתי הערים הקדושות לאסלאם. מספר עולי הרגל התאילנדים שמבקרים מדי שנה כחלק ממצוות החג' נע בין 9,000 ל-10,000.
מחסום דוקרנים
מחסום דוקרנים הוא התקן על גבי דרכים חד-סטריות.
למחסום שיניים חד-כיווניות. כאשר רכב נוסע על גבי הדוקרנים בכיוון הנסיעה המותר, השיניים מתקפלות ומאפשרות את מעבר הרכב בצורה בטוחה. כאשר רכב נוסע על גבי מחסום דוקרנים נגד כיוון הנסיעה המותר, השיניים עומדות זקוף וגורמות לתקר בצמיגי הרכב.
התקנה של מחסום דוקרנים על גבי הכביש תבטיח נסיעה בכיוון אחד בלבד ולכן ניתן למצוא שימוש במחסומי דוקרנים בעיקר ביציאות מחניונים, כדי למנוע כניסה אסורה של רכבים ביציאות מהחניון.
מרבית מחסומי הדוקרנים עשויים ברזל ומותקנים על גבי המיסעה, אך קיימים גם דגמים שהתקנתם מחייבת חפירה במיסעה ושיקוע של מנגנון הדוקרנים בכביש.
בנוסף, לרוב, השיניים של מחסום הדוקרנים מורמות באמצעות קפיצים אך קיימים גם דגמים משוכללים יותר אשר שיני הדוקרן מופעלות על ידי משקולות.
גרסה נוספת של מחסום דוקרנים היא ניידת ומאפשרת את פתיחתה ופריסתה במסגרת מחסומי פתע המוקמים על ידי שוטרים בכבישים.
סאברן
סאברן (בצרפתית: Saverne ובאלזסית: Zàwere) היא קומונה במחוז בא-רן בחבל גראנד אסט הצרפתי. בשנת 2011 היו בקומונה 11,685 תושבים.
גאוגרפיה
סאברן נמצאת בצפון-מערב אלזס, קרוב לגבול עם לורן וכ-40 ק"מ מערבית לעיר שטרסבורג. את העיר חוצה נהר הזורן ותעלת מארן-ריין. בסמוך לעיר נמצא מעבר הרים סאברן ברום של 413 מטר מעל לגובה פני הים שמהווה מעבר הרים טבעי בין מישור אלזס לעמק הלורן בהרי הווז'. כיום עובר דרך מעבר הרים זה כביש מהיר A4, המקשר בין פריז לשטרסבורג.
היסטוריה
ישנם ממצאים מהמאה הראשונה לפני הספירה להתיישבות בעיר בעיקר של גאלים. במיקום זה הרומים הקימו קסטרום, בשם Tres Tabernae, לאחר שכבשו את גאליה, בעיקר בגלל מיקומה האסטרטגי של העיר, במעבר בין מישור אלזס לעמק הלורן. במהלך הכיבוש הרומי, נבנה החלק הגבוה של העיר ובהמשך במאה השלישי נבנתה חומה מסביב לעיר. גם תחת שלטון האימפריה הפרנקית ההתיישבות התרחבה ואף עברה לצפון נהר הזורן. כאשר לכל אורך הנהר נבנו טחנות רוח. לאחר החלוקה של האימפריה הפרנקית לפי חוזה ורדן ב-873, העיר הייתה באימפריה הרומית הקדושה והייתה תחת שלטונו של הבישוף של שטרסבורג עד למהפכה הצרפתית. החל מהמאה ה-16 נכבשה העיר מספר פעמים, במרד האיכרים של אלזס נכבשה העיר לראשונה מאז הכיבוש הרומי. במלחמת שלושים השנים העיר לא נכבשה, אך חלק גדול ממנה נהרס, כולל הארמון שהיה בעיר. הארמון, כמו כל העיר, נבנה מחדש. העיר נכבשה מחדש לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה ב-1870, וחזרה לשלטון צרפת לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בערב מלחמת העולם הראשונה ב-1913 אירעה בעיר פרשת סאברן. הפרשה החלה לאחר שחיל מצב גרמני שהוצב בעיר נהג להשפיל את התושבים האלזסים של העיר. בעקבות כך מרדו תושבי העיר בצבא הגרמני. הצבא הגרמני הגיב להתקוממות בפעולות חריפות, ובחלקן אף לא-חוקיות.
העיר נכבשה בשלישית בתחילת מלחמת העולם השנייה ושוחררה ב-22 בנובמבר 1944 על ידי הדיוויזיה המשוריינת השנייה של צרפת החופשית בראשות גנרל לקלרק, יומיים לפני שכוחות אלו שחררו את שטרסבורג ואלזס כולה.
סידני הואר
סידני וולטר "סיד" הואר (באנגלית: Sidney Walter "Sid" Hoar; 28 בנובמבר 1895 - מאי 1967) היה כדורגלן אנגלי.
קריירה
הואר נולד בכפר ליגרייב (כיום חלק מלוטון), והצטרף למועדון לוטון טאון ב-1911. הוא היה שחקן קבוע בקבוצת הנוער של המועדון עד תחילת מלחמת העולם הראשונה, אז התגייס לצבא הבריטי ושירת בצפון צרפת. לאחר שנפגע מנשק כימי בזמן אחד הקרבות הוא הוכרז כבלתי כשיר ללוחמה, וגם המשך קריירת הכדורגל שלו היה בספק. אולם, הוא הצליח להחלים באופן מלא וחזר ללוטון טאון בסיום המלחמה, אז עבר לשחק בעמדת הקיצוני. הואר השתתף ביותר מ-150 משחקים של לוטון במסגרת הליגה השלישית הדרומית בין 1919 ל-1924.
בשלהי 1924 הוא הצטרף לארסנל תמורת סכום של 3,000 לירות שטרלינג, וערך את הופעת הבכורה שלו (מתוך 19 משחקים בסך הכל באותה עונה) במשחק מול קארדיף סיטי ב-29 בנובמבר 1924. הוא שיחק בעיקר בצד הימני או השמאלי של מערך המשחק, אך לאחר הגעתו של ג'ו האלם ב-1926 הוא הודח מההרכב הראשון ואת רוב עונת 1926/1927 העביר על ספסל המחליפים. הואר הצליח לחזור להרכב לקראת סוף העונה, ותפס את מקומו של סם היידן בעמדת הקשר השמאלי. אף על פי שנפצע במשחק האחרון של העונה (מול אסטון וילה) הוא היה כשיר על מנת להשתתף במשחק גמר גביע ה-FA מול קארדיף סיטי; המשחק הסתיים בהפסד של ארסנל כתוצאה מטעותו של השוער דן לואיס.
הואר המשיך לשחק בעמדת הקשר השמאלי של ארסנל במשך עונה נוספת, ובעונת 1927/1928 הבקיע תשעה שערים והחמיץ ארבעה משחקים בלבד. בעונתו האחרונה במועדון הוחתם שחקן נבחרת ויילס צ'ארלי ג'ונס, ובעונת 1928/1929 השתתף הואר בשישה משחקים בלבד. הוא עזב את ארסנל בספטמבר 1929 על מנת להצטרף לקלפטון אוריינט תמורת 1,000 לירות שטרלינג. הוא השתתף ב-117 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 18 שערים. הוא שיחק באוריינט במשך עונה אחת, ופרש מכדורגל בקיץ 1930.
פריים טיים
פריים טיים או שעת שיא (באנגלית: Prime time - זמן מובחר) הוא מושג הנדסי המתייחס בדרך כלל לשעות צריכת השיא של מוצר מסוים, כגון צריכת הספק חשמלי או מים. בתקשורת מדובר לרוב על שעות צפיית השיא בטלוויזיה, המשתנות ממדינה למדינה אך נעות בדרך כלל בין השעות 19:00 ל-23:00. בשעות אלו מושג המדרוג הגבוה ביותר, כלומר כמות הצופים היא הגדולה ביותר. ערוצי טלוויזיה מסחריים מניבים את רוב רווחיהם בשעות אלו, כיוון שעלות דקת פרסום בשעות השיא היא היקרה ביותר.
רוב תוכניות הטלוויזיה שמשודרות בשעות פריים טיים הן "תוכניות לכל המשפחה", תוכניות אשר פונות לכל המגזרים, שכבות האוכלוסייה וקבוצות הגיל (לרוב תוכניות מציאות, שעשועונים וסדרות דרמה וקומדיה).
חטא עץ הדעת
חטא עץ הדעת הוא כינוי לסיפור מקראי בתחילת ספר בראשית על החטא של אכילת פרי עץ הדעת טוב ורע על ידי אדם וחוה בניגוד לציווי של אלוהים ועל העונש שקיבלו אדם, חוה והנחש.
החטא ועונשו
על פי הסיפור המקראי, לאחר שנברא האדם, הוא הונח בגן עדן, ושם היו עצים רבים "נחמדים למראה וטובים למאכל". בהיכנסו לגן עדן הוא נצטווה בידי אלוהים לאכול מכל עצי הגן אך הוזהר שלא לאכול מעץ הדעת טוב ורע כי אכילה ממנו תביא למותו:
בנוסף, אדם וחוה גורשו מגן עדן. לפי ספר היובלים (פרק ג'), המאוחר בהרבה לסיפור המקראי, החטא נעשה ב-17 בחודש השני (י"ז באייר) והגירוש היה באחד בחודש הרביעי (א' בתמוז), שהוא אחד מארבעת "ימי התקופה" בלוח השנה במגילות קומראן.
מהו עץ הדעת?
בתלמוד ישנן שלוש שיטות מה היה עץ הדעת:
במדרש מובאות שלוש הדעות לעיל, ונוספה עליהן שיטה רביעית:
ר' אברהם אבן עזרא מביא דעה ייחודית השונה מדעות המדרשים וזוהי לשונו "והנכון בעיני ששני עצים הם בתוך גן עדן, ואינם במקום אחר על כל פני האדמה. והאחד עץ הדעת והוא יוליד תאוות המשגל, ועל כן כסו האדם ואשתו ערותם. ... וכאשר אכל אדם מעץ הדעת, ידע את אשתו. וזאת הידיעה כינוי למשגל. ובעבור עץ הדעת נקרא כן. גם הנער כאשר ידע הטוב והרע אז יחל לתאוות המשגל." אם כך, לדעתו אין טעם לזהות את עץ הדעת ואת עץ החיים עם עצים המוכרים לנו, כי אינם בנמצא.
בנצרות נוצר שיוכו של העץ עם התפוח, אולי עקב צבעו האדום, המזכיר תשוקה, ואולי בגלל שכך ציירוהו הציירים הראשונים.
בדעתו של רבי יהודה תומך פרופ' מרדכי כסלו מהפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן, הסומך את דבריו על פסוקים מפרשת בראשית ומדברי חז"ל. פרופ' זהר עמר מבאר שחז"ל לא באו לזהות זיהוי בוטני של עץ הדעת משום ש"חס ושלום לא גילה הקב"ה אותו אילן לאדם ולא עתיד לגלותו" (בראשית רבה, טו, ז), אלא ביקשו לנצל את עמימות הפסוקים לצורך העברת רעיון או מסר מסוים, ומסביר את המסר אותו רצה ר' יהודה להעביר.
סיפור עץ הדעת מובא גם בקוראן בלי רמז לאיזה עץ מדובר. פרשני הקוראן - שמשמרים מסורות זיהוי - העלו ברובם גם הם את הזיהויים של חז"ל. אך בנוסף עולים זיהויים של עצי בושם יקרים - גם קשור לתשוקה - וזיהוי בודד כעץ זית.
בעקבות הסיפור
סיפור חטא עץ הדעת, שמתואר כחטא הראשון בהיסטוריה האנושית, עורר את דמיונם של הוגים וחוקרים. האם הוא כפשוטו או שמא אלגורי? מהו עץ הדעת? מדוע הוא מתואר כטוב ורע? האם הוא מסמן אבן דרך בהתפתחות האנושית? מדוע בעקבות החטא נעשו בני האדם חכמים יותר וקיבלו מודעות? ושאלות נוספות.
בבסיסו של הסיפור נמצא מעמדו העליון של האל וסמכותו למול האדם שברא, והתביעה הבלתי מתפשרת להישמע באופן מוחלט לציוויי האל. ייתכן שבכוונה נבחר חטא שאין לו משמעות ומובן בעיניים אנושיות, ולא ברור מדוע העונש עליו כה חמור, כדי לומר לבני האדם, שהם צריכים לקבל את הציווי האלוהי, גם כאשר אינם מבינים, מבלי לשאול עליו ועל טעמיו.
הר כמון
הר כמון הוא ההר הגבוה ביותר בהרי הגליל התחתון, ממוקם כחמישה קילומטר מזרחית לכרמיאל. זהו רכס הררי בעל מספר פסגות, המציע נקודת תצפית לכל האזור. הפסגה הגבוהה ביותר של הר כמון מתנשאת לגובה של 598 מטר מעל פני הים, והיא גבוהה במעט מפסגות הר חזון והר תבור. ממורדות הרכס ההרי יורד נחל כמון. הרכס ההררי ונחל כמון מוכרים כשמורת טבע ונקראים "שמורת כמון".
חטא עץ הדעת
בעקבות הסיפור
ביהדות יש פירושים שונים וגישות רבות לחטא עץ הדעת. היו שראו את החטא בכך שאדם וחוה ביקשו לראשונה את הדעת (עץ הדעת) ולא את החיים (עץ החיים). היו כאלו שראו בנחש סמל של כוחות הדמיון ואת החטא בכך שבמקום ללכת אחרי ההכרה השכלית הם התפתו לנהוג על-פי דמיונם הכוזב. בספרות המדרשית, התפתות האישה לשמוע בקול הנחש מדומה לקיום יחסי מין עמו.
הר כמון
אטיולוגיה - מקור השם
השם הר כמון אינו קשור לתבלין כמון. מקור השם העברי הוא בשם הערבי של ההר, "ג'בל כמאנה", שמשמעותו מקום "מחבוא או מסתור".
חטא עץ הדעת
בעקבות הסיפור
שאלה שהועלתה בדיונים בהקשר לחטא זה, הייתה, האם קודם לחטא היו אדם וחוה יצורים לא תבוניים? שהרי אם כן, יוצא לכאורה שראוי היה כי יאכלו מהעץ. לשאלה זו מתייחס הרמב"ם בספרו מורה הנבוכים (ח"א פ"ב), ושם הוא מסביר את דעתו, כי לפני חטא עץ הדעת היו אדם וחוה בעלי שכל מוחלט, המתעלם מהמוסכמות האנושיות ודן לפי מושגים של "אמת" ו"שקר", ואילו לאחר החטא נוספה להם הכניעה למוסכמות (ה"טוב" וה"רע"), שאינן רציונליות - כדוגמת הבושה מן העירום. הוגי דעות אחרים פירשו שהמצב המתוקן, שקדם לחטא, הוא זה שבו אין לאדם שכל הבוחן ובודק, והוא נשען על האל בלבד, כילד בחיק הוריו. בדומה לפי הנצי"ב הייתה זו ירידה ממדרגת רוח הקודש למדרגת חשיבה אנושית. בתפיסה זו, נתפס השכל שהתקבל בעקבות החטא כדבר שלילי בעיקרו. פרשנות נוספת הייתה ש"לדעת" טוב ורע נגזר משורש יד"ע, במובן של קיום יחסי מין ותאווה מינית (כמו "והאדם ידע את חוה אשתו"), והייצריות היא זו שנוספה לאדם הראשון, ומסיבה זו רק לאחר האכילה מן העץ התביישו אדם וחוה מהיותם עירומים.
הר כמון
מיני צמחייה
בחלקו העליון של רכס הרי כמון נמצאים בעיקר עצי חרוב מצוי ואלת המסטיק, ולאורך הנחל צומח חורש מוצל. באביב יש במורדות ההר פריחה צבעונית, הכוללת כלניות במגוון צבעים וניתן למצוא את כליל החורש. צמחיית השמורה כוללת עצי אלון מצוי, פורחים בה מיני סחלבים, צבעוני ההרים, דרדר כחול ודרבנית התבור. המדרון המזרחי של ההר מכוסה בחורש ים-תיכוני.
חטא עץ הדעת
בעקבות הסיפור
הפסיכולוג אריך פרום רואה בחטא האדם הראשון את הייצוג הבולט לבעיית החופש של האדם. מעשה החטא הוא למעשה האקט הראשון של החופש האנושי. אי הציות לפקודת האל היא למעשה השתחררות מכפייתו של האל וראשיתה של התבונה האנושית. האדם צועד לקראת אנושיות ולקראת ייחודו, כאשר הוא מנפץ את ההרמוניה בינו לטבע. בניתוקו ובהתעלותו מעל הטבע, הוא מבחין ומודע לעירומו ומתבייש בעצמו. הוא בודד וחופשי ועם זאת חסר אונים ומפוחד. הוא זכה בחופש, אך חופש זה נראה לו כקללה, מפני שהוא איננו חופשי להגשים את ייחודו. באופן דומה רואה שמואל דוד לוצאטו את הדברים "אבל אם לא היה אבינו אוכל מן העץ ההוא, הרי אנו ובנינו ובני בנינו היינו כבהמה, או כתינוקות אשר לא ידעו היום טוב ורע."
על פי גישת הנצרות, חטא זה קרוי "החטא הקדמון", שבעטיו נגזרה על כל האנושות לא רק מיתה, אלא אף חיי סבל וטומאה בעולם החומר המקולל ללא תקנה, שבו האישה חוברת לשטן, ומחטיאה ומדיחה את הגבר בפיתויים מיניים.
הר כמון
ההתיישבות בהר
על הר כמון ממוקמים כיום שלושה יישובים: כמון, מכמנים, וכמאנה. על רכס ההר נמצאו שרידי יישוב שננטש, מהתקופה ביזנטית והמאה ה-15-16. ההתיישבות היהודית בהר החלה בשנות ה-80, עם הקמת היישובים הקהילתיים "כמון" ו"מכמנים". שמות היישובים נלקחו משם ההר. היישובים שייכים למועצה אזורית משגב.
בעתיד מתוכננות לקום שכונות של העיר כרמיאל על הגבעות הנמוכות יותר במערב וצפוֹן מערב הר כמון. השכונה הראשונה "כרמי שרון" עתידה לקום בשנים הקרובות על גבעת צוף, ממערב ומתחת למכמנים.
מבנה גאולוגי
בחלק התחתון של ההר, יש מחשופי גיר ואבן חול מתקופת הקרטיקון התחתון. שביל יונתן הוא השביל הסובב את היישוב מכמנים. השביל קרוי על שמו של יונתן הדסי, אשר נפל במלחמת לבנון השנייה בשנת 2006.
ישראל קירזנר
ישראל מאיר קירזנר (נולד ב-13 בפברואר 1930) הוא כלכלן יהודי בריטי-אמריקאי המזוהה עם האסכולה האוסטרית.
קירזנר לימד במשך שנים רבות באוניברסיטת ניו יורק.
ראשית חייו
ישראל קירזנר נולד בלונדון. אביו כיהן כרב קהילה והיה מומחה לתלמוד. בשנות החמישים היגר קירזנר לארצות הברית דרך דרום אפריקה.
השכלה
קירזנר הוא בעל הסמכה לרבנות אורתודוקסית, בוגר ישיבת רבינו חיים ברלין החרדית-ליטאית בברוקלין (ניו יורק). למד באוניברסיטת קייפטאון בשנים 1947–1948 ובתוכנית בינ"ל של אוניברסיטת לונדון בשנים 1950–1951. קיבל B.A בהצטיינות יתירה מברוקלין קולג' ב-1954. סיים את המאסטר ב-1955. ב-1957 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ניו יורק, שם ערך מחקר תחת חסותו של לודוויג פון מיזס.
כלכלה
קירזנר הוא פרופסור אמריטוס בכלכלה באוניברסיטת ניו יורק וממשיכו הרוחני באופן החשיבה והמתודולוגיה שהנהיג בחייו לודוויג פון מיזס. מחקרו בנושא יזמות כלכלית המשלב יזמות עסקית עם תאוריה נאו-קלאסית מוכר ומוערך והתקבל באופן רחב יותר מאשר רוב הרעיונות האוסטרים מסוף המאה ה-20. ספרו "תחרות ויזמות" שראה אור ב-1973 נחשב לאחת היצירות הכלכליות החשובות של המאה העשרים. בספרו מבקר קירזנר את התאוריה הנאו-קלאסית על עיסוקה במודל של תחרות מושלמת ושיווי משקל של השוק, שמזניח את התפקיד החשוב של היזמות בחיים הכלכליים. ב-2006, הוענק לקירזנר פרס יזמות מחקר עבור פיתוח התאוריה הכלכלית המדגישה את חשיבות פיתוח היזמות הכלכלית ויעילות הגישה הקפיטליסטית בכלכלה. בעוד רעיונותיו של קירזנר השפיעו על תחום לימודי היזמות, הוא מזוהה בעיקר עם תאוריית זיהוי ההזדמנויות שפיתח. בדומה לבן ארצו, הכלכלן ג'וזף שומפטר, ניתן להפריד גם את עבודתו לשני מחקרים שונים: קירזנר-מארק המוקדם וקירזנר-מארק המאוחר, האחד מתמקד בגילוי והשני ביצירה. עבודתו המרכזית של קירזנר היא אודות כלכלת היזמות ואתיקת השוק. קירזנר הודה כי הוא מסכים עם הצהרתו של רוג'ר גרייסון כי עבודתו לוקחת את שביל הביניים, בניגוד לעמדה השכיחה והמקובלת של חלק מבתי הספר האוסטרים לכלכלה אשר מתנגדים לרלוונטיות של שיווי משקל השוק במחקר הכלכלי. אוניברסיטת פרנסיסקו-מרוקין (UFM) העניקה לו תואר דוקטור של כבוד על תרומתו למחקר הכלכלי וכן החליטה לקרוא למכון היזמות שלה על שמו.
יהדות
קירזנר מוסמך לרבנות וחוקר תלמוד. הוא ממשיכו של אביו כרב קהילת ברוקלין החרדית. הוא היה מתלמידיו של הרב יצחק הוטנר, ראש ישיבת רבינו חיים ברלין בברוקלין, שם למד במקביל להכשרתו האקדמאית. קירזנר הוא בר סמכא לכתביו של הרב הוטנר ואחד מעורכי כתבי הוטנר שסודרו לספר "פחד יצחק".
גשר הרכבת מעל עמק איילון
גשר הרכבת מעל עמק איילון (המכונה גם גשר 6) הוא הוויאדוקט הארוך ביותר במדינת ישראל. הגשר חולף מעל עמק איילון והוא חלק ממסילת ירושלים - גנות. אורכו 1.2 קילומטר, וגובהו בנקודה הגבוהה ביותר מהקרקע הוא 40 מטרים.
מיקום
תוואי מסילת הרכבת ממודיעין לירושלים, עליו הוחלט בשנת 2001, מכונה חלופה A1. אורך הקטע שמאזור כפר דניאל בסמוך למודיעין עד לתחנת הרכבת בנייני האומה הוא 28 קילומטר, והוא כולל 10 גשרים ו-3 מנהרות באורך כולל של כ-20 קילומטר. הגשר נבנה כדי לאפשר לרכבת לנסוע במהירות של 160 קילומטר לשעה, ובכך לאפשר נסיעה מהירה מירושלים לתל אביב בפחות מ-30 דקות.
מבנה
למעשה זהו ויאדוקט כפול - עבור שתי מסילות רכבת. כל אחד משני חלקי הוויאדוקט הכפול ניצב על גבי 24 עמודי בטון, ובסך הכל 48 עמודים. בניית הויאדוקט הצריכה 100 אלף מטר מעוקב בטון ו-10 אלף טון פלדה. עלות הקמתו - כ-140 מיליון שקלים. הגשר נבנה על ידי חברת מנרב, החל מהמחצית השנייה של 2006 עד אמצע 2008.
הגשר עצמו הוקם בשיטת בנייה נורווגית הקרויה MSS (Movable Scaffolding System - מערכת פיגומים ניידת), שנוסתה בישראל לראשונה בבניית ויאדוקט זה. בשיטה זו מניחים תבנית יציקה ענקית בין שני עמודים, ויוצקים לתוכה מאות מטרים מעוקבים של בטון. לאחר מכן מזיזים את התבנית באמצעות כוחות הידראוליים אל המרווח שבין העמודים הבאים. כיוון הקמתו של הויאדוקט היה ממערב למזרח.
עמוד גמיש
עמוד גמיש המכונה גם "עמוד נחום תקום" הוא עמוד העשוי לרוב מחומר פלסטי פוליאוריתן.
עמודים גמישים מיוצרים במגוון רחב של גדלים וביכולת עמידות שונה בפני דריסת רכבים, לרבות משאיות ואוטובוסים. דריסת העמוד הגמיש אינה גורמת נזק לרכב הדורס או לעמוד עצמו. העמוד לרוב מיוצר בצבע כתום ועל גבי העמוד מחזירי אור הגורמים לו לבלוט גם בתנאי חשיכה.
תפקידו של העמוד הגמיש הוא לצורכי סימון, תיחום ויצירת הפרדה ולרוב נעשה בו שימוש לסימון שבילי הולכי רגל, הפרדת נתיבים בכביש, תיחום אזורי חניה ועוד. החומר והאופן בו בנוי העמוד הגמיש מאפשרים עמידות לא רק בפני דריסה, אלא גם עמידות בתנאי מזג אוויר רבים, לרבות שמש חזקה או גשם.
על גבי העמוד הגמיש ניתן להתקין מוצרים נלווים רבים כגון שרשרת פלסטיק, שילוט מודולרי או נצנצים סולאריים.
עכברי הקניון
עכברי הקניון (באנגלית: Mallrats) הוא סרט קומדיה אמריקאי, וסרטו השני של הבמאי קווין סמית. הסרט יצא ב-1995, כשנה לאחר סרטו הראשון "מוכרים בלבד". "עכברי הקניון" הוא הסרט השני בסדרת ה"View Askewniverse", סדרה של סרטים שעלילותיהם, גם אם אינן קשורות זו לזו, מצטלבות לא פעם בעשרות אזכורים קטנים ומתרחשות על פי רוב בניו ג'רזי. אף על פי כן, הסרט צולם בקניון הנמצא במינסוטה. רבים משחקני הסרט, כגון ג'ייסון לי, בן אפלק וג'ואי לורן אדמס, הופיעו גם בסרטים נוספים של קווין סמית.
הסרט היווה מוקד לביקורת רבה והושווה לרעה לסרט מוכרים בלבד. מבקר הקולנוע רוג'ר איברט אמר: "לפני יציאתו של עכברי הקניון לאקרנים ישבתי בפאנל בו קווין סמית התבטא ואמר שישמח לעשות כל מה שהאולפנים יבקשו ממנו אם הם יתקצבו את סרטיו. בזמנו, חשבתי שהוא צחק."
בשנת 1996, כשנה לאחר יציאת הסרט לאקרנים, קווין סמית אף ביקש סליחה על הסרט בטקס פרסי אינדפנדנט ספיריט. מאוחר יותר הוא ציין שבקשת הסליחה הייתה מחווה בלבד. למרות הביקורות הסרט הפך לסרט פולחן אחרי יציאתו בווידאו.
עלילה
טי. אס. קווינט (ג'רמי לונדון) וברודי ברוס (ג'ייסון לי) הם שני צעירים מניו ג'רזי שחברותיהם נפרדו מהם באותו היום. טי. אס. תכנן טיול עם חברתו ברנדי (קלייר פורלני) לאולפני יוניברסל, שם הוא התכוון להציע לה נישואים. אחרי ריב בנושא השתתפותה בשעשועון "אמת או לצאת" שאביה מפיק, הם נפרדים.
חברתו של ברודי, רנה (שאנן דוהרטי) עוזבת אותו אחרי שהוא מסרב להכיר אותה לאימו. יחדיו, הם יוצאים למצוא נחמה בקניון האהוב עליהם.
כשהם מגלים שהשעשועון שבו עומדת להופיע ברנדי, חברתו לשעבר של טי. אס., יצולם בקניון, הם מתכננים לחבל בשעשועון, וכך לאפשר לטי. אס. להשיב את ברנדי אליו. לשם כך הם נעזרים בצמד הבטלנים ג'יי ובוב השקט, (דמויות שהופיעו בכל שאר סרטי "View Askewniverse") שהתכוונו לחבל בתוכנית בכל מקרה. באותו יום ברודי מגלה שאויבו המושבע, שאנון המילטון (בן אפלק), מחזר אחרי רנה. שאנון שונא את ברודי ומכנה אותו "עכבר קניון".
במהלך שיטוטיו פוגש ברודי את אמן הקומיקס סטן לי ומקבל ממנו עצה רומנטית ממנו. טי. אס. מקבל את ההארה ממגדת עתידות בעלת פטמה שלישית אליה ברודי גורר אותו. בנוסף הם נתקלים בבחור המנסה לראות סירה בתוך הולוגרמה נסתרת ונכשל, אך בתסכולו מציל את בוב השקט במשימתו להציג קלטת בה נראה שאנון מקיים יחסי מין עם קטינה. קב"ט הקניון, בהוראתו של אביה של ברנדי, עוצר את השניים ושותל עליהם מריחואנה. הנקמה מגיעה קודם לכן בדמות תרגיל "היד המצחינה" שעושה ברודי לאביה של ברנדי וגורם לו להקיא במשך כל אותו יום. הסיום הגדול מגיע כשברודי וטי. אס. תופסים את מקומם של שניים מהמשתתפים בשעשועון ומשתמשים בו כדי להחזיר כל אחד לעצמו את האקסית שלו. בסיום, מפיקי התוכנית מסרבים לעבוד עם אביה של ברנדי ומציעים לברודי תפקיד כמנחה בתוכנית לילה מצליחה. לפי הסרט ברודי תופס את מקומו של ג'יי לנו בתוכנית "הלילה". טי. אס. נוסע עם ברנדי לאולפני יוניברסל שם הם מתחתנים על רקע הכריש ממלתעות, כפי שתכנן.
ילוסטון (נהר)
הנהר ילוסטון הוא יובל של נהר המיזורי הזורם במערב ארצות הברית. אורכו 1,080 ק"מ. הנהר ויובליו מנקזים אגן נרחב, מהרי הרוקי הסמוכים לפארק הלאומי ילוסטון עד הרמות של המישורים הגדולים בדרום מונטנה ובצפון ויומינג.
מזרחית לבילינגס מתאחד הנהר עם הנהר ביגהורן. הנהר המאוחד מתאחד בהמשך עם הנהר טונג (Tongue), בסמוך למיילס סיטי ולאחר מכן הם מתאחדים עם הנהר פאודר (Powder) במזרח מונטנה. הנהר נשפך לאגם סקאקאווה (Sakakawea), מאגר מים ענק המזין את נהר המיזורי.
הנהר נחקר לראשונה ב-1806 על ידי ויליאם קלארק בעת חזרתו ממסעו המפורסם עם מריווד'ר לואיס. פלג של הנהר אף נקרא על שמו.
בעבר שימש ילוסטון נתיב תחבורה ראשי עבור האינדיאנים ילידי היבשת. לאחר מכן, במהלך המאה התשע עשרה השתמשו בו רבות המתיישבים הלבנים. כיום משמש הנהר את תושבי מונטנה להשקאה ולדיג, עקב היותו אחד מבתי הגידול הגדולים ביותר לדגי טרוטה.
המכללה האקדמית אשקלון
המכללה האקדמית אשקלון היא מכללה אקדמית הפועלת באשקלון ומוסמכת להעניק תארים ראשונים ותארים שניים מטעמה.
במכללה שתי פקולטות: כלכלה (ניהול, לוגיסטיקה, בנקאות וחשבונאות) ועבודה סוציאלית בהן מתקיימים לימודים לתואר ראשון ושני. בית ספר למדעי הבריאות ללימודים לתואר ראשון בתזונה, סיעוד ובריאות הציבור.
בנוסף, מתקיימים לימודים לתואר ראשון בתחומי תאוריה ומחקר בפוליטיקה וממשל, מדעי המחשב, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה, פסיכולוגיה, קרימינולוגיה (גם תואר שני), לימודי ארץ ישראל, תיירות ופנאי ולימודים רב תחומיים במדעי החברה.
במכללה מתקיימות גם מכינות קדם-אקדמיות להשלמת בגרויות.
נשיא המכללה הוא פרופסור חיים ברייטברט ומנכ"ל המכללה הוא ד"ר פנחס חליוה.
היסטוריה
המכללה הוקמה בשנת 1967 כשלוחה של אוניברסיטת בר-אילן, בתחילה נערכו בה לימודים בנושאי הנהלת חשבונות, פקידות, לימודי תעודה לבנקאות ומזכירות רפואית ומספר התלמידים לא עלה על כמה עשרות.
המכללה זכתה להנהלה חדשה בשנת 1988 והחלה להרחיב את פעילותה. בשנת 1990, בימי שר החינוך זבולון המר, היא הוכרה כמכללה אזורית. הסטודנטים למדו לתואר ראשון במשך שנתיים ועם סיומם היו עוברים לאוניברסיטת בר-אילן לשם השלמת התואר. בשנת 1992 אישרה אוניברסיטת בר-אילן למכללה להעניק תואר ראשון מטעמה ובמקביל נפתחו חוגי לימוד חדשים.
בשנת 1998 עברה המכללה למשכנה החדש, בו היא פועלת מאז. בשנת הלימודים תשס"ז, הוכרה המכללה על ידי המועצה להשכלה גבוהה כמוסד להשכלה גבוהה המוסמך להעניק תארים בעבודה סוציאלית, קרימינולוגיה, מדעי המחשב וכלכלה, ובהמשך תארים נוספים.
סגל המכללה כתב תוכנית לימודים עבור בית מדרש דרך חיים, ישיבה טכנולוגית-חרדית הראשונה בישראל.
קמפוס המכללה
הקמפוס ממוקם בקריית החינוך שבמרכז אשקלון. שטח הקמפוס כ-70 דונמים, והוא כולל מערכת מבנים של אולמות לימוד, מעבדות מחשבים ואלקטרוניקה, ספרייה וגלריה לאומנות. כמו כן יש בקמפוס מעונות סטודנטים. על תכנון הקמפוס אחראי משרד נופר אדריכלים.
בקמפוס המכללה שוכן בית ספר להנדסאים המכשיר סטודנטים לתעודת הנדסאי בתחומי המכשור הרפואי, חשמל, אלקטרוניקה, אדריכלות נוף, תעשייה וניהול, מדיה דיגיטלית ותוכנה.
מרכז הכנסים הבינלאומי של המכללה מכיל שלושה אולמות קונגרסים, אולם תיאטרון ובית קולנוע. באולם הקולנוע מועלים מדי שבוע סרטים לציבור הסטודנטים, ובאולם התיאטרון עולים הצגות ומחזות. בקומה הראשונה של מרכז הכנסים ממוקמת מסעדה והיא מכילה 500 מקומות.
קנזינגטון
קנזינגטון (באנגלית: Kensington) היא שכונה במערב לונדון המהווה חלק מהרובע המלכותי של קנזינגטון וצ'לסי, בלונדון בירת הממלכה המאוחדת. השכונה נמצאת כ-4.5 ק"מ מערבית לצ'רינג קרוס. זוהי שכונה בעלת אוכלוסייה אמידה, הידועה במוסדות התרבות הרבים בה (הממוקמים ברובם באזור דרום קנזינגטון) ובחנויות של הרחוב הראשי של קנזינגטון.
מצפון לקנזינגטון נמצא אזור נוטינג היל, ממזרח לה נמצאים האזורים ברומפטון ונייטסברידג', מדרום לה צ'לסי וארלז קורט וממערב לה המרסמית' ושפרדס בוש.
בשכונה נמצאות שגרירויות ונציגויות דיפלומטיות רבות, כולל שגרירות ישראל בבריטניה.