cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שמאל וימין בפוליטיקה
תולדות המונחים
החל מתחילת המאה העשרים, המונחים "שמאל" ו"ימין" נקשרו לאידיאולוגיות פוליטיות ספציפיות ושימשו בהדרגה לתיאור אמונות פוליטיות של אזרחים. מי שהיו בשמאל הצרפתי כינו את עצמם לעתים קרובות "רפובליקנים", שפירושו בזמנו העדפת רפובליקה על פני מונרכיה, בעוד שאלו בימין כינו את עצמם לעתים קרובות "שמרנים". עד 1914, המחצית השמאלית של בית המחוקקים בצרפת הייתה מורכבת מסוציאליסטים מאוחדים, סוציאליסטים רפובליקנים ורדיקלים סוציאליסטים, בעוד שהמפלגות שנקראו "ימין" ישבו כעת בצד ימין. השימוש במילים שמאל וימין התפשט מצרפת למדינות אחרות והוחל על מספר רב של מפלגות פוליטיות ברחבי העולם, שלעתים קרובות היו שונות באמונותיהן הפוליטיות.
בבריטניה, המונחים "ימין" ו"שמאל" נכנסו לשימוש נפוץ לראשונה בסוף שנות ה-30 של המאה בוויכוחים על מלחמת האזרחים בספרד. בשנים שבין מלחמת העולם הראשונה למלחמת העולם הראשונה, המונחים "ימין" ו"שמאל" היו בשימוש בכל רחבי אירופה, כאשר אנשים נאבקו בפוליטיקה המבוססת על לאום ומעמדות.
המונחים הם תלויי מצב, והפכו לכלים המשתנים על סמך ההקשר שלהם. הם ביטאו משמעות אחת בזמן המהפכה הצרפתית, משמעות אחרת בזמן עליית הסוציאליזם והלאומיות באירופה, ומשמעיות אחרות במקומות ובזמנים אחרים.
נושאי חלוקה בין ימין-מרכז-שמאל בפוליטיקה הישראלית
בעבר היו בישראל שתי מפלגות אידאולוגיות גדולות - וחלוקה ברורה שלהן בין ימין ושמאל. בעשורים האחרונים חלה מגמת דעיכה של המפלגות האידאולוגיות על חשבון גידול בכוחן של מפלגות סקטוריאליות בעלות אינטרס למגזר הבחירה שלהן, במקביל להיעלמות כמעט מוחלטת של מפלגות השמאל וגידול במפלגות מרכז.
ההפרדה בין המפלגות והשייכות לגוש כלשהו אינה תמיד על רקע אידיאולגי קלאסי אלא לעיתים על רקע קיטוב כלשהו.
שיטות חלופיות לחלוקה פוליטית
בטענה לפיה החלוקה הפוליטית לימין או שמאל אינה מדד אמין אוניברסלי, הוצעו מספר שיטות חלופיות לחלוקת קבוצות לפי גישתן הפוליטית.
חץ בערפל
חץ בערפל: בן-גוריון, הנהגת היישוב וניסיונות הצלה בשואה הוא שם ספרו של ההיסטוריון טוביה פרילינג משנת 1998. הספר עוסק ביחסה של הנהלת היישוב לשואה ובניסיונות ההצלה בהם נקטה.
שמאל וימין בפוליטיקה
שיטות חלופיות לחלוקה פוליטית
דוגמה לשיטה חלופית כזו היא חלוקה דו-ממדית. בחלוקה כזו, במקום להשתמש בציר אחד בלבד (לדוגמה, ימין או שמאל), משתמשים בשני צירים - ציר X וציר Y. באתר   Political Compass, לדוגמה, ציר אחד משקף את המיקום הכלכלי (ימין או שמאל כלכלי), וציר שני משקף את המיקום החברתי שיכול לנוע בין סמכותנות (כשבקצה העליון נמצא הפשיזם) ובין אנטי-סמכותנות (כשבקצה התחתון נמצא האנרכיזם). באופן זה ניתן למקם על המפה הפוליטית אישים ודעות, כאשר הן הגישה הכלכלית והן הגישה החברתית-מדינית באות לידי ביטוי.
עוד דוגמה לחלוקה פוליטית היא חלוקת פרסת הסוס, שלפיה, בשונה מהמקובל, אנשים עם דעה ימנית קיצונית דומים יותר לאנשים עם דעה שמאלנית קיצונית. התאוריה מיוחסת לסופר הצרפתי ז'אן-פייר פיי.
הערות שוליים
Droite (politique) 우익 Høgresida Prawica Direita política
חץ בערפל
ספרו של פרילינג
ספרו של טוביה פרילינג המשתרע על פני אלף ומאה עמודים הוא המחקר המקיף ביותר שהתפרסם עד כה בנושא. באופן כללי מגן הספר על הנהגת היישוב ודוד בן-גוריון בראשו, בטענה שהם עשו הרבה אולם הצליחו מעט מאוד. שם הספר לקוח מתוך דיווח של "שר האוצר" של היישוב, אליעזר קפלן, שהתייחס אל ניסיונות ההצלה, שקלושים סיכוייהם להצליח, כאל יריית חץ בערפל. הוא אמר כי גם אם קיים סיכוי זעום לפגיעה במטרה שומה על היישוב למצות אפשרות זאת.
הספר מתאר ומנתח את פעולות ההצלה המגוונות: התוכנית להצלת הילדים (מסוף 1942 ועד שלהי המלחמה) ובתוך כך פעולתו של שלום אדלר (רודל) משוודיה; תוכנית טרנסניסטריה (משלהי 1942 ועד פברואר-מרס 1943); תוכנית סלובקיה שהתגלגלה ל'תוכנית אירופה' (שלהי 1942 - אוקטובר 1943); תוכנית "סחורה תחת דם" אותה הביאו יואל ברנד ובנדי גרוס מהונגריה (אביב 1944 - קיץ 1944); השיתוף החשאי עם שירותי המודיעין של בעלות הברית בה הייתה גם שלובה 'תוכנית הצנחנים' ועוד.
רבים השתמשו במספר משפטים קשים ומרים של דוד בן-גוריון על שלילת הגולה כדי להוכיח שהיה אדיש לגורלם של אנשי הגולה; או שהציע להתמקד במה שיש לו סיכוי, כלומר בבניית התשתית למדינה יהודית. פרילינג טוען כי החשוב הוא לא מה אמר בן-גוריון, אלא מה עשה או ניסה בן-גוריון לעשות, והוא מתאר ניסיונות אלה בפירוט.
בעוד שהביוגרף של בן-גוריון, שבתי טבת, מנסה להראות כי פעילותו המועטה של בן-גוריון מוסברת על רקע ידיעתו והבנתו שלא היה בכוחו להציל, הרי שפרילינג טוען טענה הפוכה ולפיה בן-גוריון היה מעורב ביותר בכל רובדי מאמצי ההצלה, אולם מדובר היה בפעולות סודיות בעיקרן ולכן הוא והאחרים שעסקו בהן כמעט ולא דיברו עליהם. בן-גוריון מילא פיו מים גם כשהאשימוהו במחדל של אי עשייה. זאת, גם מכיוון שעשה דברים שהשתיקה יפה להם וגם משום שמרביתם לא הצליחו.
פרילינג שותף לקביעה כי ועד ההצלה שבראשו הועמד יצחק גרינבוים היה גוף חסר כושר ביצוע, "פרלמנט", כפי הכינוי המזלזל שדבק בו כבר אז. אולם פרילינג מצביע על תפקידיו של הוועד כ'כולא ברקים' של לחצי הציבור, מה שאיפשר, למעשה, שקט מבצעי לגופים האחרים, החשובים, שכן עסקו בהצלה. פרילינג מציין את חשיבות 'ועד ההצלה' גם להמשך קיומה של התשתית ההסכמית של היישוב שקל היה לפרום אותה נוכח אירוע הרסני כשואה. הוא מציג את הסיבות להתגלגלותו של הגוף הזה להיות למה שהיה.
פרילינג מחדש גם בהצגת הגוף שפעל דה פקטו להצלה. לדעתו היה זה ה'מדור לתפקידים מיוחדים' בתוך המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, שם פעלו אנשים כראובן זסלני (שילוח), אהוד אבריאל, טדי קולק, אליהו אילת (אפשטיין) ואחרים. יחד עם אנשים מתוך חוגי ההגנה והמוסד לעלייה ב', כמו אליהו גולומב, שאול מאירוב (אביגור), זאב שינד, דוד הכהן ואחרים, וגם בידי מספר שליחי תנועות ומפלגות כמו מנחם בדר ווניה פומרנץ. לפי התזה של פרילינג מי שהפעיל את הזרוע המבצעית הזאת היה מעין טריומויראט בלתי מוצהר, שחבריו היו דוד בן-גוריון, משה שרת שהיה מנהל המחלקה המדינית של הסוכנות, ואליעזר קפלן שהיה גזבר הסוכנות.
בעוד שחוקרים שקדמו לפרילינג נברו בארכיונים של המוסדות המרכזיים של היישוב וגילו אך מעט על ניסיונות ההצלה, הרי שפרילינג חיפש בשני מקורות חדשים: האחד בארכיונים של ארגוני המודיעין והריגול הבריטים כמו ה-SIS; (Secret Intelligence Service),&רלמ; SOE &רלמ;(Special Operation Executive), או הארגונים האמריקנים כמו OWI &רלמ;(Office of War Information או ה-OSS &רלמ;(Office of Strategic Services. גופים שגם התחקו אחר פעולות היישוב ושליחיו וגם עשו שימוש בשירותים למטרות מודיעין, חבלה וכו'.
חידוש רב יש בספרו של פרילינג בכל הנוגע לרשתות שהפעילו טדי קולק, אהוד אבריאל ואחרים מאיסטנבול. רשתות בלדרים שהעבירו מידע, הנחיות פעולה, מכשירי קשר וכספים לתוך שטחי הכיבוש. הוא מצליח לגלות כי לאסונם הגדול, התברר לימים כי חלק חשוב מתוך הרשת הזאת שקולק ושותפיו סברו שהיא הרשת שלהם ונאמנה להם הייתה למעשה רשת של סוכנים כפולים ומשולשים שהופעלו בידי שרותי המודיעין הצבאי הגרמני (האבווהר) ואף בידי הגסטפו עצמו. מה שאומר שהרשת שאנשי היישוב חשבו שהיא משרתת אותם, שרתה, בראש ובראשונה את הנאצים. וכי, חלק ניכר מהפעולות שאנשי היישוב ניסו לעשות מאיסטנבול היו שקופות לחלוטין בפני הנאצים, ובכלל זה, גם חלק מכריע בפעולת הצנחנים.
One Foot in Front of the Other
One Foot in Front of the Other (בעברית: רגל אחת מול השנייה) הוא מיקסטייפ הבכורה של הזמרת-יוצרת האנגליה גריף. המיקסטייפ יצא לאור ב-11 ביוני 2021, על ידי חברת התקליטים וורנר רקורדס. מתוך המיקסטייפ יצאו שלושה סינגלים. למרות שלא יצא כאלבום אולפן, המיני אלבום הצליח להידרג ברשימות מוזיקה סוף שנה, במגזין The Line of Best Fit במגזין הבריטי הצליח להגיע למקום ה-48 ברשימת ״האלבומים הטובים ביותר של המגזין לשנת 2021״.
ג'ושוע סאס
ג'ושוע סימור סאס (באנגלית: Joshua Seymour Sasse ; נולד ב-9 בדצמבר 1987) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי.
ביוגרפיה
סאס נולד בוסטמינסטר, אנגליה למשורר דומיניק סאס ומרי רוזלינד מקולי. יש לו אחות גדולה, לידיה סאס. הוא גדל כקתולי, ויש לו מוצא אירי, וולשי, סקוטי ויהודי.
סבא רבא שלו מצד אמו היה ויליאם ברי, וויקונט קמרוז הראשון, ודודיו מצד אמו היו סימור ברי, הוויקונט השני מקמרוז ומייקל ברי, ברון הארטוול. אביו מת בהתרסקות מטוס פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס כאשר ג'ושוע היה בן 5. אמו נישאה בשנית, וג'ושוע נשלח לבית הספר שרוסברי, שם גילה את אהבתו למשחק.
קריירה
במרץ 2012, הוא לוהק לסרט אימה בתקציב גדול בשם "הצבא של פרנקנשטיין: . באפריל 2013, הוא לוהק לתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה, חוצה את הקווים.
בדצמבר 2013 הוא לוהק לפיילוט של הקומדיה המוזיקלית של דן פוגלמן בנושא אגדות, "Galavant". הפיילוט צולם בלונדון. ktjr nfi הוא לוהק לתפקיד חוזר בקומדיה עטורת הפרסים של פוגלמן, "The Neighbors" בתור די.ג'יי ג'אזי ג'ף. במאי 2014, אושרה הפקתה של Galavant לסדרה והיא הוקרנה לראשונה ב-4 בינואר 2015. העונה השנייה עלתה לראשונה ב-3 בינואר 2016.
בשנת 2016, לוהק לתפקיד ראשי בסדרה No Tomorrow של רשת הטלוויזיה האמריקאית The CW.
חיים אישיים
סאס התחתן עם לואיזה איינסוורת' בשנת 2018.
התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל
התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל היה ארגון נשים פמיניסטי ציוני, על-מפלגתי, שפעל בתקופת היישוב בארץ ישראל.
תולדותיו
ההתאחדות הוקמה ב-1919 במטרה לקדם את מעמדן הפוליטי של נשים יהודיות בארץ ישראל. מקימות ההתאחדות היו נשים ממגזרי היישוב השונים: עירוניות ובנות המושבות הוותיקות, חילוניות, משכילות ואשכנזיות, שראו עצמן כארגון ארצי בלתי מפלגתי הפועל תחת הסיסמה "חוקה אחת ומשפט אחד לאיש ולאישה".
משנות ה-20, החליטה ההתאחדות להקים רשימה פוליטית שתתמודד בבחירות לאספת הנבחרים של היישוב המאורגן. נציגות ההתאחדות התמודדו ונבחרו לכל ארבע אספות הנבחרים וחלקן לאחר תקופת פעילות מצאו עצמן משתלבות בגופים פוליטיים אחרים. באספת הנבחרים הראשונה (1920) זכתה ההתאחדות (שרצה תחת השם "אגודת הנשים") ב-5 נציגות מתוך 314 נציגים (אסתר ייבין, נחמה פוחצ'בסקי, אלישבע גיסין-שטרויט וחמדה רוזנברג), באספת הנבחרים השנייה זכתה ההתאחדות ב-13 נציגות מתוך 221 צירים, באספה השלישית ב-3 נציגות מתוך 71 נציגים, בשותפות עם הסתדרות נשים עבריות ובאסיפה הרביעית זכתה יחד עם ויצו ב-4 נציגות מתוך 171 צירים. בבחירות השתתפו רשימות נוספות של נשים.
בשלב הקמת הרשימה עוד לא עוגנה בחוק זכות בחירה לנשים ואחת ממטרות הרשימה הייתה לעגן בחוק זכות זו. לאחר עיגון חוק זכות הבחירה, פעלה ההתאחדות להרחבת זכות זו גם לרשויות המקומיות ובמקביל קידמה הקמת לשכות ייעוץ משפטיות, בעיקר כדי לסייע בנושאי אישות ומשפחה. נושאים נוספים שהעסיקו את ההתאחדות היו המאבק לאיסור נישואי קטינות, זכות ההתאזרחות של נשים בנפרד מבני זוגן וזכותן לסרטיפיקטים לעלייה לארץ על סמך הכנסתן, וללא אישור בני זוגן.
ד"ר רוזה וולט-שטראוס אשר עלתה לארץ ישראל ב-1919, נבחרה חודשיים לאחר מכן ליושבת ראש התאחדות הנשים העבריות לשיווי זכויות האישה. וולט-שטראוס, שנהנתה מיוקרה רבה ומקשרים ענפים במסגרות תנועות הנשים העולמיות, כיהנה בתפקיד זה כ-18 שנה. בין חברות הוועד היו ד"ר מרים נופך, פניה מטמון-כהן, אסתר ייבין, חסיה סוקניק ושרה עזריהו.
הסניף הראשון של ההתאחדות הוקם בירושלים וחברותיו עסקו בעיקר בהנחלת השפה העברית לנשים והקניית מקצוע לנשים ולנערות. סניפים נוספים נפתחו בחיפה, ביפו ובתל אביב, שם החלו לעסוק בקידום זכות הבחירה לנשים בבחירות שהתקיימו לוועד הקהילה. מאמצים אלה נשאו פרי ב-1919 עם בחירת נשים לוועדי חיפה וראשון לציון.
לאחר תקופה קצרה של פעילות נפרדת, התאגדו הסניפים לארגון ארצי אחד ונפתחו סניפים ברחובות, ראשון לציון, פתח תקווה, צפת וטבריה. במקביל, שיתפה ההתאחדות פעולה עם גופים פמיניסטים בינלאומיים והצטרפה ב-1920 לברית הבינלאומית של הסתדרויות נשים לשוויון זכויות. נשות ההתאחדות השתתפו בקונגרסים בינלאומיים להשגת זכות הבחירה בז'נבה ב-1920, ברומא ב-1923, ב-פריס ב-1926 ובברלין ב-1929. בכך הייתה ההתאחדות לארגון היהודי הארץ ישראלי הראשון שהצטרף לארגון בינלאומי כלשהו.
ההתאחדות הוציאה עיתון בשם "החוזר", עלונים וחוברות מידע בהן "זכויות האשה לפי חוקי ארץ ישראל" שיצאה ב-1930 בעריכת דב יוסף, כללה 75 עמודים והודפסה במספר מהדורות.
עמרי ניצן
ביוגרפיה
ניצן נולד בתל אביב, בן לסופר שלמה ניצן. התגורר בילדותו בבית מגורי העיתונאים, בניין מגורים בשכונת יד אליהו בתל אביב שבו התגוררו כמה עיתונאים בולטים, ובהם יוסף לפיד, יגאל לב, לוי יצחק הירושלמי, שבתי דון-יחייא, דוד לאזר וברוך אדלר. למד בבית ספר יסודי א.ד. גורדון - בית חינוך לילדי עובדים. בכיתה ה' ביים את ההצגה "אמיל והבלשים". הוא בוגר בית הספר "תיכון חדש", ולמד במגמה לבימוי בדרמה סנטר בלונדון. שירת בצה"ל בלהקת פיקוד מרכז בה היו חברים גם שלמה בראבא, רנן שור ושם-טוב לוי.
וסטה (אסטרואיד)
וסטה (שם מלא: 4 וסטה; באנגלית: ‎4 Vesta) הוא האסטרואיד הרביעי שהתגלה, מיד אחרי קרס, פאלאס ויונו. וסטה התגלה על ידי האסטרונום הגרמני היינריך וילהלם אולברס ב-29 במרץ 1807, והוא נחשב לגוף השני בגודלו בחגורת האסטרואידים עם קוטר ממוצע של 530 ק"מ ומסה מוערכת של 9% מהמסה הכוללת של חגורת האסטרואידים בכלל. מסתו והבהירות שלו הופכים אותו לאסטרואיד הבהיר ביותר באזור זה ולגוף היחיד, מלבד קרס, אותו ניתן לראות מכדור הארץ בעין בלתי מזוינת.
מקור השם
האסטרואיד קרוי על שמה של אלת הבית, המשפחה ואש האח במיתולוגיה הרומית - וסטה. וסטה הייתה אלת המשפחה ומקבילתה של הסטיה במיתולוגיה היוונית אשר הייתה בהתחלה אחת משנים עשר האלים האולימפיים, אך בהמשך הוחלפה על ידי אל היין דיוניסוס. הסטיה נחשבה לעדינה, לרכה ולרחמנית מבין האלים היוונים.
סיווג
לאחר גילוי האסטרואיד בשנת 1807, לא התגלו אסטרואידים נוספים במשך 38 שנה ולכן וסטה וכן קרס, פאלאס ויונו נחשבו ככוכבי לכת וכל אחר מהם קיבל סמל פלנטרי משלו. וסטה קיבלה את הסמל שמסמל את הלב.
מאוחר יותר באותה המאה, חוקרים שחקרו את האזור הבינו כי האזור בין מאדים לצדק מכיל אלפי גופים המרכיבים את החגורה המרכזית. בעקבות הגילויים, גופים אלה סווגו מחדש כאסטרואידים ולא ככוכבי לכת.
בשנת 2006, בעקבות סיווגו מחדש של קרס ככוכב לכת ננסי, הפך וסטה לאסטרואיד הגדול ביותר בחגורת האסטרואידים. ייתכן שבעתיד גם וסטה יסווג מחדש ככוכב לכת ננסי במידה ויוכח כי צורתו כדורית כך שהוא יענה לתנאים הבסיסיים להגדרת כוכב לכת ננסי.
מאפיינים
וסטה האסטרואיד השני במסתו בחגורת האסטרואידים, צורתו היא ספרואיד אובלי. מדידות של הגשושית שחר מראות כי כרגע וסטה לא נמצא בשיווי משקל הידרוסטטי.
הערכות שבוצעו כאשר וסטה היה בפריהיליון במאי 1996 קבעו כי הטמפרטורה על פני השטח היא בין 20°C- כשהשמש בדיוק מעל ועד 190°C- בחורף. טמפרטורות ממוצעות של יום ולילה הם בין 60°C- ו-130°C- בהתאמה.
מחקר רובוטי
ב-27 בספטמבר 2007 שוגרה הגשושית "שחר" אשר נכנסה למסלול סביב וסטה ב-17 ביולי 2011. הגשושית עזבה את וסטה ב-9 ביולי 2012. משם היא המשיכה לחקור את כוכב הלכת הננסי קרס, ונכנסה למסלול סביבו במרץ 2015.
עמרי ניצן
ביוגרפיה
שימש משך שנים רבות כבמאי הבית של החשובים בתיאטראות ישראל. בין 1975–1979 כיהן כבמאי הבית של תיאטרון הבימה, לאחר מכן כיהן כשנה כבמאי הבית של התיאטרון הקאמרי וב-1980 מונה למנהל האמנותי בתיאטרון חיפה. בשנים 1985–1990 כיהן כמנהל האמנותי של תיאטרון הבימה, ובשנים 1991–1993 כיהן כמנהל האמנותי של פסטיבל ישראל בירושלים. מאז 1993 ועד 2019 כיהן כמנהל האמנותי של התיאטרון הקאמרי וכבמאי בית של התיאטרון.
בין המחזות שביים היו רבים ממחזותיו של שייקספיר ("חלום ליל קיץ" ו"הלילה השנים עשר" בתיאטרון הבימה, "נשות וינדזור העליזות", "ריצ'רד השלישי", "הסוחר מוונציה", "קומדיה של טעויות", "מקבת'", "כטוב בעיניכם" ו"המלט" בתיאטרון הקאמרי, "מהומה רבה על לא דבר" בתיאטרון חיפה ו"כטוב בעיניכם" בתיאטרון באר שבע), רבים ממחזותיו של ברכט, ("החתונה" ב-1980, "עלייתה ונפילתה של העיר מהגוני" ב-1980, "אמא קוראז'" ב-2002 בתיאטרון הקאמרי, "מעגל הגיר הקווקזי" ב-1987 בתיאטרון הבימה, "מפיסטו" ב-2016 בתיאטרון הקאמרי ו"הנפש הטובה מסצ'ואן" בתיאטרון הלאומי של מינכן ב-1989), וכן מספר אופרות ("שיקוי האהבה", "האיטלקייה באלג'יר", ו"אותלו" של ורדי - באופרה הישראלית, וכן את האופרה "נבוקו" בבית האופרה של טוקיו).
כמו כן ביים, בין היתר, את "מותו של סוכן", "משרתם של שני אדונים" בתיאטרון הבימה ואת "ביקור הגברת הזקנה", "אויב העם" ו"דמוקרטיה" בתיאטרון הקאמרי ובשנת 2008 ביים את "היה או לא היה" ואת "אמדאוס". בשנת 2010 ביים בקאמרי את המחזה "גטו", שהועלה בעבר בתיאטרון חיפה. ב-2011 ביים בקאמרי את המחזמר "קברט". ב-2015 ביים את המחזה "יהודים רעים" וב-2018 ביים את "הילד חולם" מאת חנוך לוין, בהפקה משותפת לקאמרי ולתיאטרון הבימה. ב-2019 ביים את "הריון" מאת עדנה מזי"א בתיאטרון הקאמרי.
ב- 22 ביולי 2021 פרסם את ספרו "סיפורי התיאטרון שלי" (הוצאת כנרת זמורה ביתן).
ב-24 ביולי 2021 הלך לעולמו ממחלת הסרטן. הותיר אחריו את אלמנתו רינה, לה היה נשוי משנת 1979, ואת שלוש בנותיו.
פרסים
ניצן זכה ארבע פעמים בפרס כינור דוד ופעם אחת בפרס ורד הכסף בשל היותו "במאי השנה". בשנת 2000 זכה בפרס רוזנבלום לאמנויות הבמה כ"איש התיאטרון של השנה", והצגות רבות שלו זכו בפרס התיאטרון הישראלי - ובהן "קומדיה של טעויות" - קומדיית השנה של שנת 1996. בשנת 1997 זכה בתואר "איש השנה בתיאטרון" מטעם העיתון "ידיעות אחרונות" וערוץ 2, ובאותו תואר מטעם העיתון "מעריב". בשנת 2009 נבחרה הפקת המחזה "המלט", שעלתה בשנת 2005 בבימויו, ל"הצגת העשור" מטעם גלי צה"ל. בשנת 2012 זכה בפרס התיאטרון הישראלי לבמאי הטוב ביותר על בימוי ההצגה "קברט" בקאמרי.
יחסי הונג קונג–רוסיה
יחסי הונג קונג–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הונג קונג ורוסיה.
היסטוריה
לאחר הקמת הרפובליקה העממית של סין בשנת 1949, רוב הרוסים הלבנים שחיו בסין, והיו מרוכזים בעיקר באזור שנגחאי, החלו לעשות את דרכם לעבר הונג קונג שהייתה אז תחת שליטת בריטניה, אולם נתקלו בקשיים רבים מצד השלטונות הסיניים. אף על פי כן, עד 1980 למעלה מ-20,000 רוסים לבנים עברו להונג קונג, כאשר רובם המשיך משם לארצות אחרות. סירוב הסינים להחזירם לברית המועצות, היה אחד הגורמים אשר הביאו לפרוץ הפיצול הסיני-סובייטי בשנת 1969.
נציגויות דיפלומטיות
רוסיה מחזיקה בהונג קונג קונסוליה כללית, בעוד להונג קונג אין ייצוג דיפלומטי ברוסיה.
עיונים
עיונים - כתב עת רב-תחומי לחקר ישראל, שעד שנת 2017 נקרא עיונים בתקומת ישראל, הוא כתב עת מדעי רב-תחומי, המתפרסם מאז 1991 על ידי הוצאת הספרים של מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. כתב העת פועל באמצעות ביקורת עמיתים ומשמש במה אקדמית מרכזית ומוקד למחקרים ופולמוסים בתחום של לימודי מדינת ישראל והיסטוריה של הציונות.
כתב העת יוצא לאור בשתי סדרות:
המחלקה הערבית
המחלקה הערבית, שנודעה בכינויה השחר או המסתערבים, הייתה יחידה של הפלמ"ח ואחר כך, יחידה במחלקת המודיעין של צה"ל בשם שירות מודיעין 18, שאנשיה עסקו בריגול וחבלה בקרב ערביי ישראל ובמדינות השכנות. היחידה פעלה משנת 1943 עד 1950.
רקע
עם נפילת צרפת במלחמת העולם השנייה התקרבה מאוד המלחמה ליישוב בארץ ישראל, שכן סוריה ולבנון היו תחת שלטון צרפתי, אשר סר למרות ממשלת וישי הפרו-נאצית. היישוב העברי התגייס לעזרת הצבא הבריטי. ב-12 במאי 1941 יצאו לטריפולי עשרים ושלושה לוחמי פלמ"ח וחייל בריטי (כ"ג יורדי הסירה), אשר היו אמורים לחבל בבתי הזיקוק בעיר. יוסף קוסטיקה סוכן המחלקה הסורית ולוחם ביחידת המסתערבים של ההגנה, נשלח לטריפולי לאסוף מודיעין על בתי הזיקוק, לקראת הפעולה. הלוחמים חולקו לשתי קבוצות. קבוצה אחת הייתה אמורה לפוצץ את המפעלים, וקבוצה שנייה, שאנשיה הוסוו כערבים, הייתה אמורה לבצע פעולת הסחה ממזרח לבתי הזיקוק. אולם פעולה זו לא יצאה לפועל - הסירה והלוחמים נעלמו בים. בחודש יוני נפרשה בסוריה רשת של מסתערבים ("המחלקה הסורית") תחת הנחייתו של יגאל אלון. אלו ביצעו פעולות חבלה שונות כדי לפגוע במאמצי המלחמה. שניים מאנשי הרשת, חיים לבקוב וישראל בן-יהודה, נסעו לחלב מצוידים במטעני נפץ מוסתרים בתוך ירקות. הם הטמינו את המטענים בקרונות רכבת תחמושת שחנתה בתחנת הרכבת בעיר והסתלקו מהמקום לנקודת המפגש, שם שמעו את קול הנפץ. באותו לילה בוצעו שלושה-עשר פעולות חבלה שכאלו ברחבי המדינה.
הקמת היחידה
בשנת 1943 הטיל יגאל אלון על ירוחם כהן, איש המחלקה הסורית, להקים "מחלקה ערבית" בפלמ"ח, כדי לאסוף מודיעין מערביי ארץ ישראל והארצות השכנות. המחלקה נועדה להחליף מודיעים ערבים אשר פעלו תמורת בצע כסף. הכוונה הייתה לגייס למחלקה אנשים מבני עדות המזרח. כהן רצה לגייס בוגרי תיכון, אך באותה תקופה היו מעטים כאלה בין בני עדות המזרח. בצר לו, פנה כהן לשכונות העוני. המגויסים היו חדורי מוטיבציה, ורצו להוכיח את יכולתם לאנשי הפלמ"ח, האשכנזים ברובם. אנשי היחידה נהגו לוותר על החופשה שהגיעה להם פעם בשלושה חודשים. אנשי הפלמ"ח כינו את היחידה "מחלקת השחר", מלשון "השחורים". ביניהם אנשי הפלמ"ח עזרא כדורי ומנשה הראל, לימים פרופ' לגאוגרפיה וחתן פרס ישראל, שקבלו זהות (בדויה) ערבית. הם השתלבו בקהילה הערבית בבגדד ובדמשק, ועסקו בהברחת עולים לא"י בשלהי תקופת המנדט הבריטי. בנוסף השתלבו במחלקת השחר הקבוצה שאסף יצחק חנקין בחיפה. ירוחם כהן פיקד על היחידה עד שנת 1945.
באותה תקופה הדגש היה על שתילת מרגלים יהודים בקרב ערביי ארץ ישראל. כך למשל נשתל שם-טוב אלוני כ"ערבי מסוריה העוסק בתיקון פתיליות" בקרב ערביי יפו. אנשי היחידה נשלחו להיטמע במקומות עבודה גדולים כדי לבנות לעצמם סיפורי כיסוי. הראשון היה חבקוק כהן, אשר נשלח לעבוד בעבודות דחק בנמל חיפה. כהן הגיע לבוש סחבות ועבד בנמל בתנאים קשים ביותר במשך שלושה חודשים, תוך שהוא לומד את הווי הפועלים וההיסטוריה שלהם.
מפקדי היחידה:
במלחמת העצמאות
בחודשים שלפני הכרזת המדינה שלחו יגאל אלון ויצחק רבין את לוחמי המחלקה הערבית יעקובה כהן ושמעון חורש, מחופשים לרועי צאן, להסתובב ברחבי הגולן ודרום סוריה, כדי לאסוף מודיעין על צבא סוריה, שהתאמן באותה עת בגולן כהכנה לפלישה לארץ ישראל. הם הגיעו לקוניטרה ואף הרחיקו עד דמשק, ואספו מידע רב. מפקד היחידה באותה עת העיד שיגאל אלון אמר לו שהמידע שנאסף שווה בערכו לגדוד לוחמים.
ב-28 בפברואר 1948 נשלחו יעקובה כהן ויצחק שושן לחיפה. לפי מידע שהיה בידי ההגנה, במוסך אבו שעם ברחוב נצרת בחיפה הכינו ערבים מכונית תופת שיועדה להתפוצץ בהדר הכרמל. יעקובה כהן נכנס למוסך עם רכב ממולכד והציג עצמו כערבי משכם ודרש שיתקנו את מכוניתו. הנוכחים סירבו והוא נתבקש להמתין למנהל. כשראה שאין שמים אליו לב הוא הפעיל את מנגנון ההשהייה ויצא מהמקום אל שושן שחיכה לו בחוץ. המכונית התפוצצה ואיתה מכונית הנפץ. בפיצוץ נהרגו כ-30 איש ונפצעו כ-70.
העברת מרכז הפעילות אל מחוץ לישראל
החל מ-1949 החלה לפעול שלוחה של חוליית ביירות בדמשק, אותה איישו שמעון חורש ושאול כרמלי.
בינתיים, שולב הפלמ"ח בצה"ל והמחלקה הערבית הפכה לענף במחלקת המודיעין בשם "ש.מ. 18". בסופו של דבר, פורקה היחידה בשנת 1950 ולוחמיה הוחזרו משירותם בארצות ערב. כמה מהם נשלחו לקורס קצינים והמשיכו את שירותם כקת״מים (קציני תפקידים מיוחדים) ביחידה 154 ("מודיעין 10") - היחידה לגיוס והפעלת סוכנים בארצות ערב.
אנשי היחידה שנהרגו
שבעה מאנשי היחידה נהרגו בעת פעילות מבצעית: שמותיהם חקוקים באתר ההנצחה לחללי קהיליית המודיעין בגלילות.
מתודולוגיה
מתודולוגיה היא כלל העקרונות, שיטות הפעולה, החוקים וההנחות, אשר מחקר מסוים או העיסוק בדיסציפלינה מסוימת (מדעית, אמנותית או אחרת) – או במדע בכלל – מבוסס עליהם ומונחה על-פיהם. מתודולוגיה עשויה לכלול לא יותר מאשר אוסף פשוט של שיטות ונהלים, או לכלול גם את הרציונל, הגישה הפילוסופית וראיית העולם האונטולוגית והאפיסטמולוגית אשר מעצבת ומנחה אותה.
המונח "מתודולוגיה" מתאר גם ענף בפילוסופיה העוסק בלמידתם, חקירתם וניתוחם השיטתי של כלל העקרונות שעל־פיהם מאורגנים ופועלים ענפי המדע השונים ושל אופן פעולתו של המחקר המדעי בכללותו.
מערכת תקשורת
מערכת תקשורת היא אמצעי להעברת מידע.
מערכת תקשורת היא הסוג הפשוט ביותר של מערכת מידע.
אופן העברת המידע
התהליך הבסיסי של העברת מידע במערכת תקשורת הוא זה:
מערכת תקשורת "טהורה" רק מעבירה מידע ממקום למקום. עם זאת רוב המחשבים גם מעבדים מידע ולא רק מעבירים אותו. עיבוד זה מאפשר יצירה של מידע חדש.
רעש
רעש הוא כל הפרעה בערוץ התקשורת, הגורמת לשינוי באות המועבר דרכו, כך שנוצרת שגיאה בפלט הסופי. קליטה נחשבת מוצלחת רק אם יחס אות לרעש של האות שהתקבל במקלט היה גדול יותר מסף רגישות הקליטה של המקלט.
יצירה ותחזוקה של מערכות תקשורת
הנדסת מערכות תקשורת היא תחום בהנדסה הכולל עיסוק באופן העברת נתונים בין רכיבים בודדים וברמה של רשתות מערכות תקשורת גדולות.
פרוטוקול תקשורת הוא אוסף של חוקים המגדירים את אופן בקשת וקבלת נתונים במערכת תקשורת מסוימת וכוללת כללים לייצוג המידע, איתות, אימות, ותיקון שגיאות לצורך העברת המידע בערוץ תקשורת.
מדריך הטרמפיסט לגלקסיה (ספר)
מדריך הטרמפיסט לגלקסיה הוא שמו של הספר הראשון בסדרת המדע בדיוני בשם זה אשר נכתב על ידי הסופר דאגלס אדמס. הספר הוא רומן המבוסס על ארבעת חלקיו הראשונים של סדרת תסכיתי הרדיו בשם זה ששודרה ב-BBC והוא יצא לאור באוקטובר 1979. עד שנת 2005 הספר תורגם ליותר מ-30 שפות וב-2005 גם יצא לאקרנים סרט קולנוע המבוסס על עלילתו.
תחילת הספר
הספר מתאר את הרפתקאותיהם של ארתור פיליפ דֶנְט, צעיר בריטי, וחברו פורד פְרִפֶקְט, חייזר שהתחזה במשך שנים לאדם.
הספר פותח בתיאור דחפורים העומדים בפתח ביתו של ארתור במטרה להרסו כדי לאפשר סלילת מעקף על שטחו. קבלן ההריסה מודיע לארתור כי תוכניות הכביש העוקף קיימות כבר חודשים רבים במרתפים של משרד כלשהו והיה לו מספיק זמן להגיש התנגדות. באותו הזמן אוסף אותו מביתו חברו פורד לבירה בפאב בטענה שאין לו טעם להתווכח עם האנשים שבאו להרוס את ביתו משום שכדור הארץ עומד להיהרס. בזמן בו ארתור ופורד שותים בפאב, מגיעות לכדור הארץ חלליות של חייזרים המכונים "ווֹגוֹנים" במטרה להחריב את כוכב הלכת. הווגונים מכריזים כי התוכניות להריסת כדור הארץ נמצאות כבר 50 שנים במחלקת התכנון באלפא קנטאורי וכי היה לבני האדם מספיק זמן להתנגד אליה. שניות לפני הריסת כדור הארץ פורד מציל את עצמו ואת ארתור, באמצעות בוהן אלקטרונית המאפשרת להם לקחת טרמפ בחללית הווגונית.
המשך הספר
בהמשך הספר, גונב זֵייפוֹד בִּיבְּלבְּרוֹקְס - נשיא הגלקסיה הדו-ראשי, את ליבת הזהב, החללית המתקדמת ביותר ביקום, וביחד עם טְרִילִיאָן הארצנית (שעזבה את כדור הארץ 6 חודשים טרם השמדתו ביחד עם זייפוד) ומרווין הרובוט הדיפרסיבי (הידוע בכינויו "האנדרואיד הפאראנואיד") מציל באופן לא סביר לחלוטין את ארתור ופורד שהושלכו מהחללית הווגונית. החמישייה שטה במרחבי החלל עד שמגיעה לכוכב בשם מַגְרָתֵיאָה, שנחשב לאגדה משום שסופר עליו כי בו היו מייצרים כוכבים על-פי הזמנה אישית. זייפוד, שמוביל את המסע לוקח את פורד (שמתגלה כבן דודו של ביבלברוקס) ואת טריליאן אל תוך מנהרות הכוכב, ומשאיר את ארתור ביחד עם מרווין לשמור על החללית. ארתור, שהתייאש מדיכאונו הבלתי פוסק של הרובוט מסתובב על אדמת מגרתיאה החשוכה עד שנתקל בתושב הכוכב העונה לשם סְלַרְטִיבַּרְטְפַסְט. אותו יצור לוקח את ארתור אל מעמקי הכוכב ומספר לו את הסיפור על היווצרו של כדור הארץ: לפני מיליוני שנים ישויות פאן-ממדיות היפר-אינטליגנטיות החליטו לבנות מחשב ענק בשם "הרהור עמוק" שימצא את התשובה לחיים, ליקום וכל השאר. 7 מיליון וחצי שנים לאחר מכן, מצא המחשב שהתשובה היא 42. הבעיה שהתעוררה מכך היא מה הייתה השאלה? לשם כך נבנה מחשב גדול עוד יותר שמטרתו הייתה למצוא את השאלה לאותה תשובה. אותו מחשב היה כדור הארץ, והתגשמותן של אותן ישויות פאן-ממדיות היפר-אינטליגנטיות היו עכברים. ארתור, שחבר אל זייפוד, טריליאן ופורד גילה כי העכברים במגרתיאה, שהובאו מכדור הארץ בתמימותה של טריליאן הן אותן ישויות אדירות, שכעת דרשו את מוחו (כיוון שהיה השריד שנמצא בכדור הארץ בזמן הרב ביותר לפני השמדתו, וייתכן שנוסחת השאלה נצרבה במוחו). החבורה נמלטת לאחר שהעכברים תוקפים אותם ובורחים אל חלליתם. הספר מסתיים כאשר זייפוד מציע לארתור הרעב "לחטוף משהו במסעדה שבסוף היקום".
המידע מתואר מנקודת מבט הומוריסטית המרבה לתאר את נחיתותו של המין האנושי יחד עם מוזרויותיו של החלל ושל הזמן. הספר מציג דרך מסעותיהם של ארתור ופורד יחד עם שלל דמויות צבעוניות נוספות את המין האנושי ומקומו ביקום בסגנון איגיוני ובנימה צינית. הספר מתאר וגם מתייחס באופן ישיר אל השאלה של משמעות החיים, היקום וכל השאר, ואת התשובה אליה.
שאלת החיים היקום וכל השאר
כחלק מהעלילה שגם נוגעת באופן ישיר לארתור דנט מספר הספר על הניסיון הגלקטי שנעשה על מנת למצוא את התשובה לחיים, היקום וכל השאר: מחשב ענק שנבנה במיוחד כדי למצוא את התשובה לשאלת השאלות, חשב עליה במשך שבעה וחצי מיליוני שנים ונתן את התשובה: 42. אי הבנת משמעותה של התשובה הכול כך פשוטה נבעה מאי הבנתה של השאלה הנשאלת. הסתבר, כי כדור הארץ, נבנה למעשה במטרה למצוא ולהבין את השאלה שתשובתה היא 42 אך נהרס בידי הווגונים 5 דקות לפני שמיצה את יעודו.
פאפאדיזי
פאפאדיזי היא סדרת טלוויזיה קומית ישראלית ששודרה ב-yes stars ישראלי. הסדרה, בה מדוברת אנגלית עילגת, צולמה בישראל באתרים המדמים כפר יווני, כגון פקיעין והר הרוח.
רקע
הרעיון לסדרה מבוסס על מקבץ סרטונים של התסריטאי והבמאי אורי ששון שהופקו במיוחד ל-YouTube וזכו שם להצלחה. על בסיס סדרת האינטרנט שכללה כ-25 סרטונים באורך כולל של כ-120 דקות, פיתח אורי ששון כתסריטאי ראשי את סדרת הטלוויזיה "פאפאדיזי". גרעין העלילה נוצר לראשונה באינטרנט. אורי ששון יצר את הדמות, פאפאדיזי, רועה עיזים יווני שמחפש אישה אמריקאית באינטרנט. חלק גדול מהסרטונים הקצרים שהועלו לראשונה ב-YouTube, שימשו כבסיס וכהשראה לפרקי הטלוויזיה. לדוגמה, הסרטונים בפרק הפתיחה של סדרת הטלוויזיה: עיזים סלבריטאיות והודעה דרמטית וסרטונים נוספים שהופקו מחדש לסדרת הטלוויזיה: מיסטר גוגל, מיסטר בוש, הכריזמה שלי, הזמנה לדייט ועוד. בגרסת האינטרנט, מנשה נוי השתתף כשחקן בלבד. הוא לא היה מעורב בקידום הסדרה ב-YouTube ובאתרי שיתוף קבצים נוספים. בתמורה למשחק בסדרת האינטרנט קיבל מנשה נוי אחוזי שותפות בסדרה "פאפאדיזי". חברת yes החליטה להפיק סדרת טלוויזיה המתבססת על סדרת האינטרנט. הסדרה "פאפאדיזי" מהווה תקדים. לראשונה, נמכרה סדרה ויראלית שפותחה כגרסת אינטרנט והופקה גם בגרסת טלוויזיה.
עלילה
הסדרה מתרחשת בכפר מקדוני בדיוני קטן בשם "מגלומאנוס". פאפאדיזי, רועה עזים יווני, רוצה את "הדבר האמיתי". הוא שולח סרטוני וידאו הזויים לאינטרנט, ומחפש אישה אמריקאית. הכתובת: סלבריטאים, כוכבות קולנוע ודמויות מפתח בתרבות האמריקאית. בסרטונים המשודרים באינטרנט, פאפאדיזי מציב אולטימטום דרמטי: אם לא ימצא אשה אמריקאית תוך 30 יום, יתלה את עצמו. במהלך 30 הימים, פאפאדיזי משגר סרטונים נוספים, ומפעיל כל מניפולציה אפשרית: הוא מחזר במרץ אחרי פאריס הילטון, משקר שקיבל מכתב תשובה ממוניקה לווינסקי, מציע עסקה למיסטר גוגל: עז תמורת אישה אמריקאית, ומבקש את עזרתו של הנשיא בוש בחיפוש. סדרת הסרטונים מכניסה את כל הכפר למשבר, וחושפת אי הבנות ומאבקי שליטה בין "סוקרטס" ראש הכפר, "טרויה" אמו של פאפאדיזי, הכומר "זבטס" שפאפאדיזי היה אמור להתחתן עם אחותו "קוקינה" ותושבי הכפר.
קווין מקהייל
קווין אדוארד מקהייל (באנגלית: Kevin Edward McHale; נולד ב-19 בדצמבר 1957) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 13 עונות בקבוצת בוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA וזכה עימה בשלוש אליפויות. מקהייל היווה את אחת הצלעות בשלישייה המפורסמת של הסלטיקס בשנות ה-80, יחד עם לארי בירד ורוברט פאריש, הוא נודע כשחקן קשוח שהצטיין בשני צידי המגרש. ב-1996 נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA, לרגל ציון 50 השנה שחלפו מאז הקמת הליגה. לאחר פרישתו ממשחק פעיל, מונה מקהייל לסגן הנשיא של קבוצת מינסוטה טימברוולבס, תפקיד בו כיהן עד יוני 2009. אימן את קבוצת יוסטון רוקטס בשנים 2011–2015.
נעוריו והקריירה במכללות
מקהייל נולד בעיירה היבינג שבצפון מינסוטה, שיחק בתיכון המקומי אותו הוביל עד גמר אליפות התיכונים דרג ב' של המדינה, ונבחר לשחקן השנה במינסוטה ב-1976. בין השנים 1976 ל-1980 שיחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מינסוטה, בה רשם ממוצעים של 15.2 נקודות ו-8.5 ריבאונדים למשחק. נכון לסוף 2008 מקהייל עדיין מדורג במקום השני בכל הזמנים בכמות הנקודות והריבאונדים מבין שחקני האוניברסיטה.
מקהייל היה חבר סגל נבחרת ארצות הברית שזכתה במדליות זהב באוניברסיאדת מקסיקו סיטי ובמשחקים הפאן-אמריקאיים שהתקיימו ב-1979.
קריירה כשחקן
מקהייל נבחר בבחירה השלישית בדראפט ה-NBA של 1980 על ידי בוסטון סלטיקס. לפני הדראפט החזיקו הסלטיקס בזכויות לבחירה הראשונה, אך מנג'ר הסלטיקס רד אאורבך העביר אותה, יחד עם בחירה נוספת בסיבוב הראשון, בטרייד לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לרוברט פאריש ולבחירה השלישית אותה ניצלו כאמור לבחור במקהייל. עסקה זו נודעה לימים כאחת העסקאות החד צדדיות ביותר בתולדות הליגה ועזרה לבנות את שושלת ההצלחות של הסלטיקס.
תחילת דרכו של מקהייל כשחקן הסלטיקס לוותה בקשיים, הוא החרים את אימוני הקבוצה ואף איים לעבור לשחק באיטליה אם הקבוצה לא תציע לו חוזה גבוה ארוך טווח עד שחתם לבסוף על חוזה ל-3 שנים. בעונתו הראשונה שימש מקהייל כמחליף לפורוורדים לארי בירד וסדריק מקסוול, הסלטיקס סיימו עם המאזן הטוב ביותר בליגה וזכו גם באליפות ה-NBA, כשמקהייל נבחר בתום העונה לחמישיית הרוקיז, שחקני העונה הראשונה המצטיינים.
לאחר שנתיים בהן הודחה בוסטון בפלייאוף, פג חוזהו של מקהייל והוא חתם על מסמך כוונות לשחק בניו יורק ניקס אך לבסוף חתם על חוזה חדש בסלטיקס עבור מיליון דולר לעונה, מה שהפך אותו לשחקן עם השכר הרביעי בגובהו לאותה עת ב-NBA.
בעונת 1983-84 נבחר מקהייל לשחקן השישי המצטיין והסלטיקס נפגשו בגמר ה-NBA עם הלוס אנג'לס לייקרס. אחד הרגעים המפורסמים בסדרה טעונה זו התרחש במשחק הרביעי בסדרה כשהסלטיקס היו בפיגור ושחקנה של הלייקרס קורט רמביס חדר לסל. מקהייל עצר אותו בעבירה גסה, כשהוא אוחז בו בצווארו ומטיח אותו לרצפה, בתגובה התפרצו שחקני שתי הקבוצות למגרש ונוצרה מהומה רבה. הסלטיקס הצליחו לחזור מהפיגור, ניצחו במשחק ובסופו של דבר גם זכו באליפות.
בעונת 1984-85 זכה מקהייל פעם נוספת בתואר השחקן השישי המצטיין, על אף שבמהלך העונה תפס את מקומו של מקסוול הפצוע בהרכב הפותח של הסלטיקס. ב-3 במרץ 1985 רשם מקהייל את אחת מתצוגות השיא שלו, כשקלע 56 נקודות במשחק מול דטרויט פיסטונס, כמות זו היוותה שיא של שחקן סלטיקס בכל הזמנים, אך לא עברו אלא 12 יום ולארי בירד שבר אותו עם 60 נקודות משלו מול אטלנטה הוקס. באותה עונה הגיעו הסלטיקס עד לגמר ה-NBA אך הפסידו בסדרת הגמר ללייקרס, למרות 32 נקודות ו-16 ריבאונדים של מקהייל במשחק השישי והמכריע.
עונת 1985-86 הייתה עונת שיא בתולדות הבוסטון סלטיקס, לאחר טרייד ששלח את מקסוול ללוס אנג'לס קליפרס יחד עם בחירת דראפט בתמורה לסנטר ביל וולטון, תפס מקהייל מקום של קבע בהרכב הפותח וסיים את העונה עם ממוצעים של 21.3 נקודות ו-8.1 ריבאונדים. מקהייל החמיץ 11 משחקים לקראת סיום העונה הסדירה, בשל פציעה בגיד אכילס, אך גם בלעדיו הסלטיקס סיימו עם המאזן הטוב בליגה 67 ניצחונות לעומת 15 הפסדים. מקהייל חזר לקראת משחקי הפלייאוף, ואיתו זכו הסלטיקס באליפות ה-16 בתולדותיהם כשמקהייל רושם בפלייאוף ממוצעים של 24.9 נקודות ו-8.6 ריבאונדים.
בעונת 1986-87 הגיעה שליטתו של מקהייל מתחת לסל לשיאה, הוא קבע ממוצעים של 26.1 נקודות ו-9.9 ריבאונדים למשחק, והיה לשחקן הראשון בתולדות הליגה שקולע במעל 60% מהשדה עם שיעור של 60.4%. בסיום העונה נבחר הן לחמישיית העונה ב-NBA והן לחמישיית ההגנה של העונה. במהלך משחק נגד שיקגו בולס שבר מקהייל את עצם הסירה שלו. למרות עצת רופאיו לקחת תקופת החלמה על מנת שלא לסכן את המשך הקריירה שלו, החליט מקהייל להמשיך לשחק והוביל את הסלטיקס עד לגמר ה-NBA שם הפסידו בשישה משחקים ללייקרס. לאחר סיום העונה נאלץ מקהייל לעבור ניתוח והחמיץ חודש שלם מפתיחת העונה הבאה, 1987-88. עונה זו הייתה האחרונה בתקופתו של מקהייל בה הצליחו הסלטיקס להגיע לסדרת גמר המזרח, בה נוצחו בשישה משחקים על ידי דטרויט פיסטונס.
בשתי העונות הבאות סבלו הסלטיקס מפציעתו של כוכבם לארי בירד, ולא הצליחו להתקדם סיבוב בפלייאוף. לפני עונת 1990-91 שקל מקהייל פרישה בעקבות ניתוח נוסף שנאלץ לעבור בעקב רגלו הימנית אך חזר לבסוף לקראת פתיחתה. העונה התאפיינה בהיעדרויות רבות של בירד (22 משחקים) ומקהייל שהחמיץ 14 משחקים. לראשונה לאחר 5 שנים הוא סיים את העונה עם ממוצע של פחות מ-20 נקודות למשחק, 18.4. הסלטיקס הצליחו לגבור על אינדיאנה פייסרס בסיבוב הראשון של הפלייאוף אך הודחו בידי הפיסטונס בחצי גמר המזרח. בעונת 1990-91 שיחק מקהייל 56 משחקים בלבד ובירד שפרש ממשחק בסיום העונה שותף רק ב-45 משחקים. הסלטיקס העפילו לפלייאוף, ניצחו שוב את הפייסרס בסיבוב הראשון אך הפסידו בסיבוב הבא לקליבלנד קאבלירס בשבעה משחקים. באותה עונה התדרדרו ממוצעיו של מקהייל ל-13.9 נקודות ו-5.9 ריבאונדים בלבד.
עונת 1991-92 הייתה האחרונה בקריירה המפוארת של מקהייל, הוא שותף ב-71 משחקים והוגבל מאוד בתנועותיו בשל פציעות ברגלו ובגבו. הוא רשם בעונה זו ממוצעים של 10.7 נקודות ו-5 ריבאונדים, ולראשונה בקריירה שלו ירד מתחת ל-50% מהשדה כשקלע רק 45.9% מזריקותיו. הסלטיקס בהובלתו של רג'י לואיס סיימו עם המאזן הרביעי בטיבו במזרח והעפילו לפלייאוף. במשחק הראשון בסדרה נגד השארלוט הורנטס התמוטט לואיס ממה שבדיעבד התברר כפגם בלבו והסלטיקס הפסידו בסדרה 3-1. במה שהתבררה כסדרת הפלייאוף האחרונה בקריירה שלו הצטיין מקהייל והוביל את הסלטיקס עם 19.3 נקודות ו-7.3 ריבאונדים למשחק. בתום המשחק הרביעי והאחרון הודיע מקהייל בריאיון לכתבים כי הוא פורש ממשחק פעיל.
קריירה כמנהל ומאמן
לאחר פרישתו הצטרף מקהייל למינסוטה טימברוולבס, בתחילה כפרשן של משחקי הקבוצה בטלוויזיה וכעוזר מיוחד, ובהמשך מונה לתפקיד עוזר המנכ"ל. ב-1995 מונה לסגן הנשיא האחראי על הצד המקצועי, תפקיד בו כיהן עד אשר פוטר מתפקידיו במועדון ביוני 2009.
עם כניסתו לתפקידו החדש מינה את פליפ סונדרס, עמיתו לשעבר באוניברסיטת מינסוטה, למאמן הקבוצה. ב-1995 בחר מקהייל בדראפט את שחקן התיכונים הכשרוני קווין גארנט שהפך לסמל הקבוצה ב-12 העונות הבאות. לאחר שנחשף כי הטימברוולבס הגיעו להסכם חשאי עם ג'ו סמית' על מנת לעקוף את מגבלת תקרת השכר של הליגה, שלל דייוויד סטרן, הקומישינר של ה-NBA, שלוש מחמש בחירות הדראפט הבאות של מינסוטה בסיבוב הראשון, קנס את הקבוצה בסכום של 3.5 מיליון דולר וביטל את חוזהו של סמית', צעדים שפגעו משמעותית ביכולת התחרות של הקבוצה.
במחצית עונת המשחקים של 2004-05 פוטר סונדרס ממשרת המאמן ומקהייל מילא את מקומו עד לסיום העונה. מינסוטה סיימה עם מאזן של 38-44 והחמיצה את הפלייאוף לראשונה מזה 8 שנים. לקראת עונת 2005-06 מונה דוויט קייסי למאמן אך גם הוא פוטר לאחר עונה גרועה שהסתיימה במאזן 49-33, ומחצית עונה מאוזנת ב-2006-07.
אחד הצעדים המשמעותיים ביותר שביצע מקהייל בתקופת כהונתו היה העסקה שחתם לפני עונת 2007-08 עם קבוצתו לשעבר בוסטון סלטיקס, במסגרתה הועבר כוכב הטימברוולבס קווין גארנט לסלטיקס בתמורה לחמישה שחקנים ושתי בחירות דראפט עתידיות. גארנט זכה עם בוסטון באליפות ב-2008 וכן בתואר שחקן ההגנה של העונה בעוד מינסוטה סיימה עם מאזן גרוע מאוד של 22 ניצחונות ו-66 הפסדים.
יוסטון רוקטס
לאחר ששימש במשך עונה אחת כפרשן בערוץ הספורט "TNT" ובערוץ ה-NBA, מונה מקהייל ביוני 2011 למאמן יוסטון רוקטס, בחוזה ל-4 שנים, במקומו של ריק אדלמן. בעונתו הראשונה כמאמן הקבוצה היא לא העפילה לפלייאוף לאחר שסיימה במאזן של 34 ניצחונות ו-32 הפסדים. בשתי העונות לאחר מכן סיימה במאזן 37-45 ו-28-54, העפילה לפלייאוף אך הפסידה בסיבוב הראשון. בעונת 2014/2015 סיימה הקבוצה במאזן 26-56 והפסידה בסדרת הגמר של אזור המערב לגולדן סטייט ווריורס 4-1.
הוא פוטר בנובמבר 2015 לאחר רצף הפסדים בפתיחת העונה.
חייו הפרטיים
ב-30 ביוני 1982 התחתן עם אשתו לין, לזוג נולדו חמישה ילדים. בנובמבר 2012 לקח מקהייל פסק זמן מאימון יוסטון כדי להיות עם בתו סאשה, שחלתה בזאבת ונפטרה בהמשך החודש.
Empire (שיר)
Empire (בעברית: אימפריה) הוא שיר של הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מאלבום האולפן העשירי שלה, Shakira. השיר יצא לאור ב-22 בפברואר 2014, כסינגל שיווקי ראשון מהאלבום ובנוסף יצא כסינגל השני הרשמי מן האלבום. השיר נכתב על ידי סטיב מק ואינה רולדסן, והופק על ידי שאקירה עצמה ומק. "Empire" היא בלדת רוק ומילות השיר מדברות על מציאת אהבה כל כך חזקה שהאימפריה של אותם אוהבים כולה לגרום "לעולם להתאחד".
עם יציאתו, "Empire" זכה לשבחים על ידי מבקרי מוזיקה, ששבחו את הזמרת על חזרתה לשורשיים הרוקיים שלה. חלקם אפילו קראו לבלדה "מדהימה" והשוו את קולה של שאקירה לשל טורי איימוס, ג'ול, ג'וני מיטשל ואלאניס מוריסט. השיר הגיע למקום 58 במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי, כאשר מכר בארצות הברית למעלה ממיליון עותקים והוא אחד מהנמכרים ביותר של הזמרת שם.
הווידאו קליפ של השיר, בבימוי דרן קרייג, ג'ונתן קרייבן וג'ף ניקולס, יצא ב-25 במרץ 2014.
וידאו קליפ
ב-10 במרץ 2014, שאקירה העלתה לפייסבוק תמונות שלה מתוך הצילומים לווידאו קליפ של השיר. בתמונות נראית שאקירה לובשת שמלת כלה לבנה. ב-13 במרץ, הועלה קליפ עם מילים לשיר לערוצה של הזמרת. בלוג המוזיקה "Idolator", קרא לקליפ "סרט תיעודי מדהים על טבע עם פסקול עוד יותר מדהים".
הווידאו קליפ הרשמי יצא ב-25 במרץ, ובוים על ידי דרן קרייג, ג'ונתן קרייבן וג'ף ניקולס. בקליפ, שאקירה מתגלה ככלה יפה בלבן צועדת לכיוון החתן בכנסייה מקושטת בפרחים. אבל בדמיון, שאקירה משנה את דעתה, מרימה את שמלתה ובורחת מהמקום אל תוך שדה ירוק שטוף שמש. בסצנה אחרת, היא נראתה עומדת על מדרגות הכנסייה ועולה באש אך לא נפגעת ממנה.
הופעות חיות
ב-25 במרץ 2014, התקיימה מסיבה לכבוד יציאת האלבום של שאקירה בתיאטרון של תחנת הרדיו "iHeartRadio" בלוס אנג'לס. בזמן המסיבה, שאקירה הופיעה עם ארבעה שירים מהאלבום, כולל "Empire". יום לאחר מכן שאקירה הופיעה עם השיר במהלך ראיון שיווקי עם ג'ימי פאלון בתוכנית האירוח שלו. באותו היום, שאקירה הופיעה עם השיר "Hips Don't Lie" ו-"Empire" בשידור חי במהלך התוכנית "The Today Show". ב-29 במרץ, שאקירה הופיעה עם השיר "Empire" בשידור חי בתוכנית הכישרונות הבריטית, "The Voice UK".
השושלת הסלג'וקית
מוצא המשפחה הסלג'וקית
המשפחה הסלג'וקית השתייכה לאצולה של קונפדרציית שבטי האוע'וז (ערבית ע'ז או אע'ז). הטורקים האוע'וזים מכונים במקורות המוסלמים גם בשם טורקמנים. לפי מחמוד אל-כאשע'רי, יצאה המשפחה הסלג'וקית מקרב שבט הקיניק, שהיה השבט השליט בתוך קונפדרציית האוע'וז. אחרי שהתבססו בשלטון, ניסו הסלג'וקים לקשור את מוצא משפחתם למלך טוראן האגדי, אפראסיאב.
סלג'וק
סלג'וק, שעל שמו נקראת השושלת הסלג'וקית, היה בנו של אציל אוע'וזי בשם דוקאק, שישב ככל הנראה תחת אזור השפעה ח'אזרי, במקום כלשהו בין הוולגה או נהר אורל לבין ימת אראל. סלג'וק עזב את אביו ועבר להתיישב בעיר ג'אנד, עיר שוק, הממוקמת בגבול בין הערבה האסייתית לבין מרכז אסיה המוסלמית. סלג'וק מת בשיבה מופלגת, לפי האגדה בגיל 107, וככל הנראה התאסלם מאוחר בחייו יחד עם בניו, בערך באותו זמן בו התאסלמו הקראח'אנים.
משכירי חרב לכובשים
בשנים 1027 ועד 1060 הכו באסיה המערבית גלי קור קיצוניים, שהשפיעו באופן עקבי על גידולי החקלאות ויצרו מחסור במזון שהשפיע באופן דרמטי על הסביבה, פגע ביכולת השליטים המקומיים לספק צידה לצבאם ולמעשה לשלוט בהם, וכן דרבן את השבטים הנוודים באזור, והסלג'וקים בראשם, להפוך לאגרסיביים יותר כדי לחפש מזון. על רקע זה החל תהליך הפיכתם של הסלג'וקים לכובשים.
אדון ג'אנד, היאבגו של האוע'וז, שב לאיים על אותם אוע'וזים שישבו בח'ואריזם, ואלה יצאו לכבוש את השטח במרכז ח'וראסאן, שנותר פנוי עם עזיבתם של האוע'וזים שהיו בעבר תחת שליטתו של אישראיל. לאוע'וזים שבאו מח'ווארזם, בשונה מהאוע'וזים שעזבו את ח'וראסאן, הייתה הנהגה חזקה. האחים צ'אע'רי בכ וטוע'ריל בכ הציגו עצמם כמוסלמים סונים אדוקים ורכשו לעצמם הכרה כקליינטים של הח'ליפה, על-אף שהמשיכו לשלוח את אנשיהם לפשיטות ביזה. האחים לבית סלג'וק עמלו לבסס יחסים עם חוגים אורתודוקסים בערים גדולות והצליחו להביא את מרו ואת נישאפור להיכנס תחת שליטתם בשנים 9–1028. מסעוד מע'זנה נהיה מודע לאיום שמהווים הסלג'וקים לגביו וארגן מסע צבאי כנגדם. אולם כוחותיו של מסעוד החמושים בכבדות לא יכלו לתפוש את הכוחות הטורקמנים הניידים במדבר וסבלו ממוראל נמוך נוכח חוסר הסיכוי לבוז ביזה במסע זה. בשלב מסוים החליטו הסלג'וקים להסתכן בקרב ובמישור דנדאנקאן, צפונית למרו, הנחילו תבוסה לכוחות הע'זנווים. מסעוד נמלט להודו וכל ח'וראסאן והרמה האיראנית שמעבר לה נותרו פתוחים בפני הסלג'וקים.
לאורך שלבים אלו, בהדרגה, ובמיוחד לאחר הניצחון הגדול, קבוצות נוודים רבות באזורי הערבות המקומיים ביקשו לראות את עצמם כחלק מהסלג'וקים, וכך בהדרגה גדל כוחם ומספרם. למרות נסיבות חריגות אלו בהם הסלג'וקים, רועים נוודים, אשר אינם באים ממסורת אצולה כלל וכלל, הפכו לכוח החזק אשר מאיים להשתלט בהדרגה על אזורים נרחבים באסיה המערבית, טענו הסלג'וקים ללגיטימיות בעקבות כך ש"רק אללה נותן את השלטון למי שהוא חפץ".
כדי למנף את הניצחון על הע'זנווים, הכוחות הסלג'וקים התפצלו לשלושה, כאשר כוח בהנהגתו של מוסא הטריד את הספר של שאריות המדינה הע'זנווית, אפגאניסטאן של היום, כוח בהנהגתו של צ'אע'רי בכ נותר לשמור על הבסיס הסלג'וקי החדש בח'וראסאן וסביבתה ואילו טוע'ריל בכ יצא עם כוח אוע'וזי למסע כיבושים במערב. צ'אע'רי בכ הוסיף לח'וראסאן את ח'ואריזם והכריח את הקאראח'אנים ואת הע'זנווים, שהצליחו לשמור את ע'זנה בידיהם, להכיר בכוחו.
במקביל, ממערב לח'ואריזם וח'וראסאן, האימפריה הבויהית, שהייתה עד לאחרונה חלק מתור זהב תרבותי אזורי, התמודדה עם גלי אלימות, אשר היו בקולורציה לשינויים האקלימים שהשפיעו ישירות על מחירי המזון. בעוד הבויהים מתמודדים עם ניסיון הפיכה, פרעות של נוודים מקומיים, ומרד של הצבא, קרב אל העיר צבא שהובל על ידי ההנהגה הסלג'וקית, ועמים נוספים אשר ביקשו להצטרף לכוח תחת הנהגתם. ב-18 לדצמבר 1055 נכנסה ההנהגה הסלג'וקית לעיר, בטענה שעליהם לעצור בעיר בדרכם לחג' במכה, אולם בפועל השתלטו הסלג'וקים בהדרגה על העיר ובאופן חסר תקדים התחילו שושלת של עם נודד וחסר מורשת ששולט על אחת הערים המרכזיות בעולם האסלאם. גם לאחר תחילת שלטון הסלג'וקים בבגדאד, בעיות האקלים נותרו ובעקבותיהם גם בעיות המזון, ו-13 השנים הראשונות של השלטון רצופות ברעב, אלימות, ביזה של מזון, ומלחמת אזרחים שבמהלכה פרצה מגפה. בכמה שנים ספורות בסוף שנות ה-50 של המאה ה-11 נהרגו, על פי ההערכות, שליש מהתושבים באזור עיראק-איראן-ח'וראסאן. בשנת 1060 החלה התייצבות אקלימים באזור, מה שהוביל לחידוש שגשוג החקלאות, והיה הרקע לתחילת היציבות השלטונית של הסלג'וקים באימפריה החדשה שכוננו.
לאחר שצ'אע'רי בכ מת בסביבות 1058, עברה השליטה בממלכה הסלג'וקית בח'וראסאן לידי בנו אלפ ארסלאן, בעוד בן אחר מבניו, קאוורט קארא-אסלאן, גיבש לעצמו בינתיים נסיכות עצמאית בקרמאן, בדרום איראן, שתשרוד עד סוף המאה ה-12.
הסולטאנים הסלג'וקים הגדולים
שלושת הסולטאנים הסלג'וקים הראשונים נודעו כסלג'וקים הגדולים.
טוע'ריל בק
טוע'ריל בק ערך בינתיים מסעות התפשטות מח'וראסאן לכיוונים דרום-מערב ומערב. השילוב השיטתי של פעולות צבאיות ופעולות דיפלומטית במסעות ההתפשטות מעידות כי כבר בשלב מוקדם היו לסלג'וקים שאיפות מוגדרות. מטרת מסעות הכיבוש הייתה להשיג שליטה על הדרכים החוצות את הרמה האיראנית, שהובילו בכיוון אחד לבגדאד ובכיוון אחר לאזרבייג'ן, לארמניה ולאסיה הקטנה, שהייתה תחת שלטון האימפריה הביזנטית. את ההתקפות המקדימות ערך בדרך כלל איבראהים אינאל, אחיו למחצה של טוע'ריל בכ, שלרוב היה מגיע כדי להשלים את הכיבוש בעצמו. בדרך זו נכבשו, בין 1040 ל-1044, האזורים הכספיים של ח'וראסאן, ואחרי כן ריי והמדאן שעל הרמה האיראנית כשאספהאן מכירה בשלטון הסלג'וקים. במסע זה נתקל טוע'ריל בק בגוף הראשון של טורקמנים, שסירב להכיר בשלטונו ובחר לנדוד, דרך כורדיסטן, אל החלק העליון של מסופוטמיה. הבדווים והכורדים של מסופוטמיה עילית התאחדו כנגד פלישת הטורקמנים והצליחו לחסל אותם.
הטורקמנים ראו באופן מסורתי את הביזה כמטרה היחידה ללחימה, ואילו טוע'ריל בק שאף להשיג שליטה על כמה שיותר פרובינציות מוסלמיות וההתנהגות הפרועה של כוחותיו סיכנה את הגשמתה של שאיפה זו. מכיוון שהטורקמנים היוו את עיקר כוחו, לא יכול היה טוע'ריל בכ להסתכסך עימם ולכן החליט לנתב את פשיטותיהם מהרמה האיראנית לכיוון ארמניה ואסיה הקטנה, שנשלטה בידי האימפריה הביזנטית. פשיטות נגד הארמנים והביזנטים הנוצריים נחשבו למלחמת קודש, המשיכו מסורות ע'אזי שהטורקמנים קיבלו ממרכז אסיה ויכלו להביא לטוע'ריל בק יוקרה כלוחם ג'האד. טוע'ריל בכ החליט לשלוח פשיטות ע'אזי בתקופות הביניים, שבין מסעי הכיבוש, שערך בארצות אסלאמיות. על-מנת למנוע יוזמות עצמאיות יתר על המידה שלח טוע'ריל בק את איבראהים אינאל ב-1049 לפשיטת ע'אזי כנגד ארמניה והוא עצמו הנהיג פשיטה זהה ב-1054 וכתוצאה מפשיטות אלו הצליח להשיג הכרה בשלטונו מהנסיכויות הכורדיות הזעירות שבצפון-מערב איראן ולעורר כבוד בקרב הממלכה הגאורגית המאוחדת.
ב-1055 נכנס טוע'ריל בק לבגדאד ללא קרב, לאחר שהכוחות הבויהים נמלטו ממנה. עוד קודם לכן כיוון טוע'ריל בק למטרה זו, כשהצהיר על עצמו, שהוא עבדו הנאמן של הח'ליפה ושהוא נחוש להשיב את הסונה לבגדאד, שהייתה תחת הפרוטקטוראט של הבויהים השיעים, ולצאת למלחמה כנגד המינות האסמאעילית של הח'ליפה הפאטימי היושב במצרים. חולשת הבויהים ותמיכת אבן אל-מוסלימה, הווזיר של הח'ליפה, הקלו על טוע'ריל בכ לתפוס את בגדאד. טוע'ריל בכ העניק לח'ליפה תנאים חומריים משופרים וחלק גדול יותר באדמיניסטרציה של בגדאד וסביבותיה וזכה בתמורה לתואר "מלך המזרח והמערב", שנתן לו את הזכות לכבוש את כל האזורים המוסלמיים, ובייחוד את אלו שלא הכירו במרות העבאסית. כמו כן זכה טוע'ריל בכ לתואר סולטאן, שאף על פי שהיה נמצא בשימוש עוד קודם לכן, הרי ניתן זו הפעם הראשונה באופן רשמי וסימל מתן סמכות מלאה לפעולה תחת אישורו היוקרתי של הח'ליפה, שאף נשא את אחייניתו של הסלטאן.
תחת חסותם של הפאטימים התארגנה כנגד הסולטאן החדש קואליציה רחבה, שכללה את הכוחות הבויהים שברחו מבגדאד ואת הנסיכים הערביים של עיראק ומסופוטמיה, שהיו שיעים ברובם. כוחות טורקמניים, שישבו במסופוטמיה עילית ובאיראן, התמרדו כנגד טוע'ריל בק והצטרפו לקואליציה הערבית-בויהית. הטורקמנים המורדים הונהגו בידי איבראהים אינאל, וביתר חשאיות גם בידי קותלמוש, בנו של אישראיל. אף על פי שהקואליציה הצליחה לכבוש את בגדאד, לקרוא בה את נוסח התפילה הפאטימית, לחסל את הווזיר אבן אל-מוסלימה ולמסור את הח'ליפה לידי מנהיג ערבי, הרי תקיפותו של טוע'ריל בכ, חוכמתו של הווזיר שלו, אל-קונדורי, והעזרה שסיפק אלפ ארסלאן הבטיחו את הניצחון הסלג'וקי. הסלג'וקים ניצחו את אויביהם באיראן, תפסו את בגדאד מחדש, חיסלו את אל-בסאסירי, מנהיג הכוחות הבויהים ושחררו את הח'ליפה בשנת 1059. בנוסף מיהרו כל הנסיכויות הערביות להציע את כניעתם ובתור וסאלים להמשיך ולשלוט על נסיכויותיהם.
לאחר שהציל את הח'ליפה פעם שנייה, ביקש טוע'ריל בכ לשאת את בת הח'ליפה לאישה ולמרות מוצאו שנחשב לברברי וגילו המתקדם לא הייתה לח'ליפה ברירה והוא אישר את הנישואים. טוע'ריל בכ מת ב-1063 ואחיינו אלפ ארסלאן ירש את תואר הסולטאן.
אלפ ארסלאן
הסלטאן הסלג'וקי השני אלפ ארסלאן היה צריך להילחם על הירושה, שקיבל מדודו, כנגד בנה של אחת מנשותיו של זה, הבת של הח'ווארזמשאה אותה נשא טוע'ריל בכ בעת שהותו בח'ווארזם. בן האשה הח'ווארזמית אמנם לא היה סלג'וקי אולם זכה לתומכים מכיוון שלטוע'ריל בכ לא היו בנים. כמו כן נלחם אלפ ארסלאן כנגד קאוורט ארסלאן מקרמאן, שנוצח, וכנגד קותולמוש, שהסתמך על כוחות טורקמניים וככל הנראה גם על כוחות מצפון איראן אולם הובס ונהרג. הווזיר אל-קונדורי, שהתלבט בין הסיעות, הוחלף בנט'אם אל-מולכ והוצא להורג.