cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוליוס ולהאוזן
שיטתו
ולהאוזן ידוע כמנסח העיקרי של השערת התעודות. זיהוי התעודות השונות נעשה בידי חוקרים שקדמו לולהאוזן, אך הוא היה הראשון לנסח השערה מקיפה באשר ליחס ביניהן ולהשתלשלות ההיסטורית שהביאה לחיבורן לכדי תורה אחת.
ולהאוזן טען כי התורה מתחלקת לארבעה מקורות עיקריים שונים - ס"י (ה"יהוויסט") המוקדם והפרימיטיבי יותר, ס"א (ה"אלוהיסט") המתוחכם והמאוחר יותר, ס"ד (ה"דויטרונומיסט" - משנה-תורתי) המבטא את הרפורמה של יאשיהו בדבר ריכוז הפולחן, וס"כ (ה"כוהני") מתקופת בית שני, המבטא את הדת שהנחילו הכוהנים לעם לאחר גלות בבל, הכוללת הקרבת קורבנות מפותחת ודקדוקי מצוות.
מוחמד א-תקי
במהלך השלטון העבאסי
לאחר שהתגורר בבגדאד במשך שמונה שנים, חזרו מוחמד א-תקי ואשתו לאל-מדינה. יחסיו עם אשתו היו מתוחים, בין השאר, משום שלגרסת השיעים, מוחמד התעקש לחלק את כל כספו לעניים, ובתו של הח'ליף התרגלה לרמת חיים גבוהה. כמו כן, הוא נישא לאשה אחרת, בשם אמרה יאסר או סמאנה, אמו של האימאם השיעי הבא עלי אל-האדי. לאחר מותו של הח'ליף אל מאמון ב-833 מעמדו וביטחונו האישי התדרדר. יורשו של חמו אל-מאמון, היה אל-מעתצם, אחיו למחצה של הח'ליף. השליט החדש הפסיק להעניק למוחמד את התמיכה וההגנה לה זכה בתקופת הח'ליף הקודם, אל-מאמון.
לטענת השיעים, ב-835 זימן אל-מעתצם את א-תקי חזרה לבירה בגדאד, בתקווה שמוחמד יאמץ את אורח החיים הבזבזני של הח'ליף. מוחמד עזב את בנו עלי אל-האדי ואת אשתו במדינה ועבר לבגדאד. הוא התגורר שם יותר משנה, אולם בניגוד לתקוותו של אל-מעתצם התפרסם באדיקותו הרבה, למדנותו הדתית והצלחתו בוויכוחים תאולוגיים.
יוליוס ולהאוזן
שיטתו
ניתוחים מאוחרים של שיטתו מראים, כי ניכרים בה בבירור השפעת האידאולוגיה הנוצרית-פרוטסטנטית שלו, כמו גם הפילוסופיה ההגליאנית, שלפיה ההיסטוריה מתקדמת בשילוב של התפתחות מן הפרימיטיבי למתוחכם, יחד עם תגובות נגד, היוצרות את הנוסחה המפורסמת "תיזה, אנטיתיזה וסינתיזה".
כך, על פי ניתוחיו, התפתח המונותאיזם היהודי בהדרגה מתוך האלילות, כאשר לשיאו הגיע בזמן כינון המלוכה, דהיינו מדינה (המבטאת, בהשקפה הפרוטסטנטית, ערך דתי עליון), ודווקא מתוך השיא המונותאיסטי המתבטא גם במוסר הנביאים ומיוצג על ידי אליהו הנביא, ישעיהו ועוד (אשר לדעתו התנגדו לעבודת הקורבנות, עקב היותה אלילית), החלה ההידרדרות, שהגיעה לשפל לדעתו בפיתוח התורה הכוהנית בימי בית המקדש השני, המבטאת עזיבה של האידיאלים הגדולים והתמקדות בדקדקנות מצוות טרחנית. עם זאת, דווקא השפל הזה, הוא אשר הכשיר את צמיחתה של הדת המבטאת לטעמו את שיא רוח האדם, דהיינו הנצרות.
מוחמד א-תקי
מותו
מוחמד א-תקי מת ב-27 בנובמבר 835 בבגדאד, לטענת השיעים, המוות היה פתאומי ונגרם מהרעלתו בידי אשתו אום אל-פאדל, בשכנועו של אל-מעתצם. בראיית השיעים, אל-מעתצם חשש מעליית קרנו של א-תקי בבירה, כמלומד ואדם נעים הליכות. מוחמד א-תקי נקבר לצד סבו האימאם מוסא אלכאט'ם בבית הקברות של שבט קורייש בבגדאד. כיום נמצא הקבר במקדש המפואר בכאזמיה.
בנו של א-תקי, עלי אל-האדי, ירש את אביו בתפקיד אימאם השיעים בהיותו רק בן שש.
יוליוס ולהאוזן
ביקורת
אחד המתנגדים החריפים לשיטת ולהאוזן היה יחזקאל קויפמן. בספרו "תולדות האמונה הישראלית" יצא קויפמן במתקפה נחרצת על ולהאוזן, תוך חשיפת האידאולוגיה הפרוטסטנטית שלו וביקורת על יסודותיה הפילוסופיים של שיטתו, ובעיקר על הטענה כי כל אידיאה מופשטת מתפתחת מאידיאה פרימיטיבית יותר. קויפמן, אשר הושפע רבות מהפילוסופיה של הרמן כהן, טען כי האידיאה המונותיאיסטית נוצרה "יש מאין" (ex nihilo) בעם ישראל, ואף אם עברה התפתחויות, הרי אלו שינויים בלבושיה, ולא בעיקריה. מבקר אחר של ולהאוזן היה הרב פרופ' דוד צבי הופמן, אשר עסק רבות בהפרכת התאוריות שלו, ואף חיבר ספר בשם "ראיות מכריעות נגד ולהויזן".
גם חוקרים אחרים כמו וולף וילהלם פון באודיסין מתחו ביקורת על ולהאוזן. בין השאר נטען כי שיטתו התבססה רק על ניתוח ספרותי בצירוף לעקרונות מופשטים שנחשבו אצלו לוודאיים (התפתחות מן הפרימיטיבי למתוחכם, ועוד), ולא על מקורות חיצוניים כמו תעודות ארכאולוגיות שהתחילו מתגלות בסוף תקופתו. בשנת תש"א (1941) הציג מ. ד. קאסוטו סדרה של הרצאות תחת הכותרת "תורת התעודות" בהן תקף בשיטתיות את רעיונותיו של ולהאוזן.
במחקר המקרא המודרני ננטשו רבות מטענותיו, אך העמדה הבסיסית, המחלקת את המקרא לארבעה מקורות, נשארה עומדת על תלה (ואפילו קויפמן קיבל אותה). היו אף הוגים דתיים (ראש וראשון להם הוא הרב מרדכי ברויאר) שקיבלו את הניתוח הספרותי הזה, אך טענו שהוא אינו משקף התפתחות של מקורות אנושיים אלא "בחינות" שונות של הנהגת האלוהים את העולם.
מורדוך קרבץ
מורדוך (מיכאיל) פינחוסוביץ' קרבץ (ברוסית: Мордух (Михаил) Пинхусович Кравец; 6 במאי 1920 – 10 בפברואר 2005) היה קצין יהודי סובייטי - אוקראיני, שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו כמפקד מחלקת הריגול של חטיבת סיור משוריינת ב במסגרת החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה.
קורות חיים
נולד בעיר מליטופול שבטאבריה (אז בשליטת ממשלת דרום רוסיה), במשפחת פועלים יהודית. בשנת 1938 סיים 10 שנות לימוד בבית ספר ונכנס למכון המתכות של דנייפרופטרובסק.
גויס לצבא האדום ב-1940. ב-1942 סיים את לימודיו במכללה לרכבים ממונעים בגורקי.
לחם בחזיתות מלחמת העולם השנייה מיוני אותה שנה. היה מפקד מחלקת ריגול, ולאחר מכן מפקד פלוגת ריגול אופנועים כחלק מחטיבת טנקים. נלחם בחזית המערבית, חזית וורונז', חזית בריאנסק, החזית המרכזית, והחזית האוקראינית הראשונה.
ב־22 בספטמבר 1943, עם קבוצת לוחמים באמצעים שהיו בסביבה, ביצעו צליחת דנייפר בסמוך לכפר גריגורובקה (נפת קניב, מחוז צ'רקאסי). המודיעין שהושג על מערכות ההגנה של ורמאכט ומערכות הירי שלו שימש בארגון פעולות התקפיות של גיס המשוריינים השישי. בקרב על תפיסת העיר פסטוב שבמחוז קייב, מחלקה בפיקודו הייתה הראשונה שפרצה לעיר.
בינואר 1945, יחידת הריגול של גדוד האופנועים המעוטר הנפרד השלישי, תחת פיקודו במהלך ביצוע משימת ריגול בעיר ראדומסק השיגה את טור חיל הרגלים הנסוג של ורמאכט. המרגלים תקפו את השדרה, ריסקו אותה עם זחלים וירי בעזרת מקלעים ומכונות ירייה. כתוצאה מכך, חוסלו 18 כלי רכב, 35 עגלות, ועד 200 חיילי קצינים. כמו כן, בכך הובטח מעבר של חטיבת המשוריינים המעוטרת ה-52. תוך ניצול הלם חיילי ורמאכט, יחידת הריגול פלשה לרודומסקו, שאז הייתה מעוז גרמני גדול בפאתי נהר ורטה. בהמשך היחידה כבשה את המעבר על הנהר. לאחר שהתארגנו, ביצעו את ההגנה על המעבר שתפסו תוך שימוש בשני התותחים שתפסו והדפו 5 התקפות נגד והחזיקו את השליטה על הגשר במשך 15 שעות, עד שהגיעו שאר הכוחות של הצבא האדום. עבור הישג זה הוצע להעניק לו את העיטור השני של גיבור ברית המועצות, אך לבסוף הוא עוטר בעיטור לנין.
יוסף ג'יעאן
הרב יוסף ג'יעאן (ה'תרמ"ג 1882– ח' שבט ה'תש"ך 6 בפברואר 1960 ) היה דיין בטריפולי, אב בית הדין ורבה הראשי של בנגאזי שבלוב. בסוף תקופת כהונתו כרב רוכזו יהודי בנגאזי במחנה הריכוז ג'אדו במסגרת השואה ומלחמת העולם השנייה, והוא שימש להם שם כמנהיג רוחני.
ביוגרפיה
נולד בטריפולי שבלוב בד' בתשרי ה'תרמ"ג לעזיזה ולכמוס ג'יעאן. בגיל שלוש התייתם מאביו, ובגיל חמש החל ללמוד בתלמוד תורה. בגיל 11 למד אצל הרב ציון ביתאן, שעמד בראש תלמוד התורה המקומי.
בשנת 1901 (ה'תרס"א), בגיל 19, הוסמך לרבנות. בתקופה זו החל לשמש כמורה בתלמוד תורה שבו למד, ובמקביל המשיך בלימודיו בישיבה אצל הרב ציון ביתאן. במשך עשור, החל משנת 1903 (ה'תרס"ג) למד דיינות אצל הרב כמוס אג'רבי.
בשנת 1907 (ה'תרס"ז) נישא לרחל - בתו של רבו, הרב ציון ביתאן, ובטקס החתונה ואמירת הברכות כובד הרב חזקיה שבתי.
לאחר שהוסמך לדיינות בשנת 1917 (ה'תרפ"ז) על ידי הרב אברהם חביב והרב רפאל דאבוש, מונה על ידי השלטון האיטלקי לדיין בבית הדין המקומי בטריפולי לצד הרבנים שהסמיכוהו.
דיינות
לאחר פטירת הרב מרדכי הכהן, ששימש כדיין בבנגאזי, בשנת 1930 (ה'תר"צ) הגיע לטריפולי הרב כמוס פלאח, רבה של בנגאזי, כדי למצוא דיין מחליף, ובחר ברב ג'יעאן. בסוף חודש אוקטובר 1931 עזב את טריפולי ועבר להתגורר בבנגאזי כדי לשמש בה כדיין, ושם התארח למשך שלושה שבועות בביתו של הרב, עד שמצא בית למשפחתו.
אחת מפעולותיו הידועות בבית הדין בבנגאזי הייתה מציאת פתרון לרישום שם העיר בנגאזי כמילה אחת בגט, מה שאיפשר לבית הדין המקומי בעיר לדון לראשונה בענייני גיטין, לאחר שעד להתערבותו של הרב לא עסק בית הדין בענייני גיטין לאור ההתלבטות האם לרשום בגט את שם העיר כ"בן-גאזי" או בצורת הכתב הרגילה.
אב בית הדין
לאחר פטירת הרב כמוס פלאח בשנת 1941 (ה'תש"א) מונה הרב ג'יעאן לכהן תחתיו כרבה הראשי של בנגאזי וכאב בית הדין המקומי. בתקופת כהונתו נרשמו בעירו לא מעט מאורעות מסעירים, בשל מלחמת העולם השנייה והשואה.
פעילותו במלחמת העולם השנייה
בשנת 1940 (ה'ת"ש) עמד בראש וועד שהיה אחראי לאירוחם של כ-300 פליטים יהודים מאירופה, שהיו בדרכם לארץ ישראל (אולם לבסוף הוחזרו לאיטליה ולא הורשו להמשיך לארץ ישראל). באותה שנה נפצעה בתו וילדיה בהפצצות מטוסי כוחות צרפת על טריפולי, והיא עברה להתגורר בביתו עם ילדיה למשך תקופה.
לאחר כיבוש בנגאזי על ידי הבריטים ב-9 בדצמבר 1940, נפגשו ראשי הכוחות הבריטים ובראשם הגנרל וויל עם ראשי הקהילות המקומיות, ובהם הרב ג'יעאן ורנאטו תשובה מטעם הקהילה היהודית.
לאחר כיבוש הכוחות הנאציים את בנגאזי, נכנסו לביתו של הרב ג'יעאן חיילים גרמנים והחלו להוציא מהבית מצרכי מזון שאגרה משפחתו לתקופת המלחמה. לאחר שביקש להבין מה מטרתם, הכו אותו בעזרת קתות הרובים שלהם, והמשיכו לבתים האחרים.
מנהיג רוחני ליהודים במחנות הריכוז
עם העברת יהודי לוב למחנות ריכוז בחודש פברואר 1942, ובעיקר למחנה הריכוז ג'אדו שבלוב, פנה הרב ג'יעאן לראש הקהילה בדרישה להצטרף לגולים, מאחר שהוגלו ללא מנהיגים רוחניים. מספר ימים לאחר מכן, ביום שבת בבוקר, הוצא הרב מבית הכנסת על ידי שוטרים ויהודים נציגי הוועד המפנה, והעלו אותו על משאית יחד עם בני משפחתו, וסבבו ברחבי העיר כדי להשפילו להראות שהרב של בנגאזי נוסע בשבת. משם המשיכה המשאית והעבירה את הרב ג'יעאן ומשפחתו למחנה הריכוז ג'אדו.
במחנה הריכוז הפך למנהיגם הרוחני של היהודים, ואף הוקצה לו מעין חדרון ששימש כמשרד עבורו. בתקופה זו התעורר צורך למציאת מקום לקבורה, לאור המתים היהודים שמתו מהמחלות ששררו במחנה, ובעת שעסק הרב עם עוזריו בחפירת קבר עבור יהודי שנפטר במחנה, התגלה במקום בית קברות יהודי עתיק.
לפי עדות בנו, כחודש לפני שחרור המחנה רוכזו כל הגברים במרכז המחנה מול מכונות ירייה, ולשם גם נגרר בכוח הרב ג'יעאן מחדרו. במקום התחוללה מהומה ובכי, והרב ניסה להרגיעם, כדי שיוכל לשאת דברים. בבכי, הרגיעם והצהיר "...כל אלה אשר עומדים מולכם עם הנשק ביד, לא יפגעו בנו לרעה ויתפזרו לכל רוח ויבואו "החברים" ויחזירו אותנו במהרה הביתה ובעזרת ה' נעלה כולנו ארצה. כולנו! כולנו! כולנו!". הגברים, שהתעודדו מדבריו, הרימו אותו על כתפיהם ורקדו איתו, בעוד ששומרי המחנה לגלגו עליהם ועל מותם הקרב. לאחר מספר שעות התקבלה במחנה הוראה טלפונית לשומרים לעזוב את המחנה בשל התקרבות כוחות הצבא הבריטי, ובכך ניצלו מההוצאה להורג.
רב הקהילה בבנגאזי
לאחר שחרור המחנה חזר לבנגאזי עם מה שנותר מבני קהילתו.
כשמשה שרת ביקר בשנת 1944 בבנגאזי, נמנה הרב ג'יעאן בין מקבלי פניו.
לאור היחס העוין כלפי יהודי בנגאזי מצד האוכלוסייה הערבית משנת 1945, ערך הרב ג'יעאן במועדון מכבי מפגשים שנועדו להרגיע את הרוחות בין הצדדים, והשתתפו בהם ראש העיר, הגנרל הבריטי, המופתי ועוזריו וראשי הקהילה היהודית.
עלייתו לארץ ישראל
לאחר שילדיו עלו ארצה, לאחר מספר חודשים בערב ראש השנה 1949 (ה'תש"ט) עלה לישראל עם אשתו והשתכן ברמת גן. לאחר עלייתו ארצה מונה הרב רחמים מהדר לכהן תחתיו כרבה של בנגאזי.
הלך לעולמו בח' בשבט ה'תש"ך ונקבר בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.
בנו, דוד ג'יאן, הקים את בית הכנסת "בית יוסף" בגבעתיים על שמו.
אור קורנליוס
אור קורנליוס (נולד ב-26 בספטמבר 1997) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הגארד/סמול פורוורד בקבוצת הפועל ירושלים.
ביוגרפיה
אור קורנליוס הוא בנו של כדורסלן העבר גרג קורנליוס. הוא החל לשחק כילד במחלקת הנוער של מכבי ראשון לציון שם שיחק מגיל הקט-סל ועד הנוער.
קבוצת הבוגרים הראשונה שלו הייתה אליצור בת ים מהליגה הארצית בה שיחק בעונת 2014/15.
בעונת 2015/16 עבר לשחק באותה הליגה במכבי שוהם.
בעונת 2016/17 עבר לשחק בליגת העל בקבוצת מכבי ראשון לציון.
בעונת 2017/18 שיחק בליגה הלאומית בקבוצת מכבי קריית גת.
בעונת 2018/19 התחיל בקבוצת הפועל כפר סבא ובהמשך עבר למכבי קריית מוצקין איתה הגיע לחצי גמר הפלייאוף. במוצקין קלע 11.7 נקודות ולקח 2.9 אסיסטים בממוצע למשחק.
בעונת 2019/20 התחיל בקבוצת הפועל באר שבע ולאחר מספר מחזורים עבר לשחק באליצור "איתו" אשקלון מהליגה הלאומית.
בעונת 2020/21 חתם בעירוני נס ציונה.
בעונת 2020/21 זכה עם קבוצת נס ציונה בגביע היורופקאפ, לאחר שניצחו את טלאס מפולין 74:82.
לקראת עונת 2021/22 חתם לעונה בהפועל גלבוע גליל.
לקראת עונת 2022/23 חתם בהפועל ירושלים והפך לשחקן חמישייה בקבוצה. ב-16 בפברואר זכתה ירושלים בגביע המדינה, מה שהיווה התואר הראשון של קורנליוס במסגרת המקומית. בסיום העונה הסדירה, נבחר קורנליוס לשחקן ההגנה של העונה בליגה לעונת 2022/23.
עד נוסח
עד נוסח הוא טקסט כתוב של יצירה. כלומר, הטקסט מעיד על נוסח היצירה. טקסט רצוף של חיבור מכונה 'ישיר' ואילו ציטטה של יצירה מכונה 'עקיף', משום שהמצטט עשוי לעיתים לשנות קלות את נוסח החיבור שממנו מעתיק בהתאם לצרכיו. בחיבורים עתיקים שנכתבו לפני הדפוס יש לעיתים נוסחים שונים של היצירה. על ידי איסוף ומיון עדי הנוסח השונים ושקילת הנוסחים השונים מבקש החוקר להגיע לנוסח הקדום והמקורי ולהציע מהדורה מדעית. לעיתים לא זכתה היצירה להגיע לימינו, וכל שנותר ממנה הוא קטעים של עדי נוסח עקיפים בציטוטים ביצירות אחרות. תרגומים לשפות אחרות עשויים אף הם לשמש לעיתים כעדי נוסח עקיפים.
רקע
כאשר מנסים לחקור את הנוסח המקורי של ספר עתיק, שנכתב לפני המצאת הדפוס, יש חשיבות מרובה לכתבי היד הנמצאים לפני החוקרים. בדרך כלל, ככל שכתב יד קדום יותר, הנוסח שנמצא בו עבר פחות גלגולים, וככל שיש פחות גלגולים כך יש פחות שיבושים. לכן יש עדיפות לכתבי יד שעברו פחות העתקות. דפוס ראשון נחשב כעד נוסח ודינו כשל כתב יד. בדרך כלל הדפוסים מועתקים זה מזה ולפיכך, על פי רוב, אין ערך לדפוסים מאוחרים.
כך למשל מהדורת מקראות גדולות של התנ"ך שהוציא יעקב בן חיים בן אדוניהו בדפוס ונציה של דניאל בומברג (ונציה רפ"ד-רפ"ו) היא אחד מעדי הנוסח לנוסח המסורה של המקרא.
חשיבות רבה מיוחסת לנוסח המקורי של התנ"ך, והמדע העוסק בכך הוא ביקורת נוסח המקרא, המסתייע בעדי נוסח רבים - פפירוסים, מגילות קלף, קטעי גניזה מקהיר, כתבי יד מימי הביניים ומהדורות דפוס מודרניות.
הרצאות גיפורד
הרצאות גיפורד (The Gifford Lectures; נהגה: ) הוא כינויה של סדר הרצאות שנתית שנוסדה ב-1887 בצוואתו של אדם גיפורד, לורד גיפורד (1820–1887), ומועברת מדי שנה מאז היווסדה ועד ימינו למעט הפסקה בשנים 1942–1945 בשל מלחמת העולם השנייה.
ההזמנה לשאת את הרצאות גיפורד נחשבת לאחד מאותות ההצטיינות היוקרתיים ביותר באקדמיה הסקוטית. במקור יועדו ההרצאות להשכיל את "כל אוכלוסיית סקוטלנד", אולם הן קנו לעצמן מעמד בינלאומי.
הרצאות גיפורד מועברות בארבע אוניברסיטאות ותיקות (שהיו קיימות בתקופתו של אדם גיפורד) בסקוטלנד: אוניברסיטת אדינבורו, אוניברסיטת סנט אנדרוז, אוניברסיטת גלאזגו ואוניברסיטת אברדין. בדרך כלל הן ניתנות כסדרה לאורך שנת הלימודים, והכוונה היא שתוכן ההרצאות ייערך ויפורסם כספר. ההרצאות ממומנות מקרן בסך 80,000 ליש"ט שהקצה גיפורד בצוואתו למטרה זו.
יום הפילוסופיה העולמי
יום הפילוסופיה העולמי (באנגלית: World Philosophy Day) הוא מועד בינלאומי המצוין מדי שנה ביום חמישי השלישי של חודש נובמבר.
הרצאות גיפורד
כמה מסדרות הרצאות גיפורד הפכו לקלאסיקה בתחומי התאולוגיה, הפילוסופיה והיחס בין דת ומדע.
יום הפילוסופיה העולמי
היסטוריה
יום הפילוסופיה העולמי נוסד על ידי ארגון אונסק"ו, ונחגג לראשונה ב-21 בנובמבר 2002. בשנת 2005 החליט ארגון אונסק"ו כי יום זה יצוין מדי שנה ביום חמישי השלישי של חודש נובמבר. בשנת 2009 היום צוין ביותר ממאה מדינות ברחבי העולם.
הרצאות גיפורד
מתוך 174 אקדמאים שנבחרו לשאת את הרצאות גיפורד מאז היווסדן, היו 18 נשים.
יום הפילוסופיה העולמי
מטרה
ארגון אונסק"ו החליט לייסד את יום הפילוסופיה העולמי כדי להדגיש את הערך המתמשך של הפילוסופיה לפיתוח החשיבה האנושית בכל התרבויות.
בכינוס שנערך בוועידה הכללית של אונסק"ו ביום הפילוסופיה העולמי בשנת 2005 צוין כי תורת פילוסופיה היא דיסציפלינה קריטית המעודדת מחשבה עצמאית ויכול לגרום בעולם להבנה הדדית ולקידום סובלנות ושלום. עוד הוכרז באותה ועידה כי הציפייה היא שייסוד יום זה יתן תנופה ללימודי פילוסופיה ברחבי העולם, ובייחוד יקדם חינוך פילוסופי מגיל צעיר.
ססאר אראוחו
קריירת מועדונים
אראוחו גדל במחלקות הנוער של מרקוני FC ומונטווידאו וונדררס. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של מונטווידאו וונדררס במסגרת ליגת העל האורוגוואית. הוא ערך 59 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-7 בינואר 2022 חתם אראוחו באורלנדו סיטי מה-MLS. ב-27 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על מונטריאול במסגרת הליגה. ב-27 ביולי הבקיע את שערי הבכורה שלו במועדון, צמד שערים בניצחון 5-1 על ניו יורק רד בולס במסגרת שלב חצי הגמר של גביע ארצות הברית הפתוח לעונת. הוא שיחק גם במשחק הגמר של הטורניר, בו זכתה קבוצתו.
חיים אישיים
אראוחו הוא אחיו הצעיר של כדורגלן פואבלה מקסימיליאנו אראוחו.
האימפריה האויגורית
האימפריה האויגורית הוקמה במהלך המאות ה-8 וה-9 לספירה באזור צפון סין של היום, בהנהגתו של העם האויגורי.
העם האויגורי
האויגורים הם עם עתיק יומין ממוצא טורקי, אשר שוכן באזור צפון מערב סין מזה מאות רבות, החל כנראה מהמאה ה-4 לספירה. בניגוד לעמים נוודים אחרים, כדוגמת המונגולים לפני ג'ינגיס חאן, האויגורים הושפעו רבות מהתרבות החקלאית העשירה של צפון סין, דבר שהעלה את כוחם וחשיבותם.
האימפריה האויגורית
במהלך המאה ה-9 לספירה, כ–400 שנה טרם עלייתו לשלטון של ג'ינגיס חאן, הקימו האויגורים אימפריה נרחבת באזור צפון סין, שהייתה בשעתה אחת הגדולות באזור. אחת ההשפעות של התרבות הסינית על האויגורים הייתה מבחינה דתית – כאשר בראשיתם האמינו האויגורים באחת מהדתות הסיניות הדומות, טרם גיבוש הבודהיזם המודרני. עם זאת, במהלך המאה ה-9 ואילך, החלו רבים מהאויגורים להאמין בנצרות, בגרסתה האשורית המוקדמת, ובכלל זאת אימצו לעצמם את הכתב הארמי. אף כי לאחר התמוטטות האימפריה שלהם, במהלך המאה ה-12, התאסלמו חלקים גדולים מהאויגורים, הכתב הארמי עוד נשאר בשימושם. במהלך כיבושיו של ג'ינגיס חאן במאה ה-13, הסתפחו האויגורים לאימפריה המונגולית, אף שלא איבדו לחלוטין את זהותם הנפרדת, אשר במידה רבה שרירה וקיימת עד ימינו אנו. בין ההשפעות הגדולות של האויגורים על המונגולים ניתן לציין את הכתב הארמי – אשר אומץ על ידי ג'ינגיס חאן ככתב הרשמי המונגולי, ובמהלך השנים נודע ככתב המונגולי. כמו כן, המונגולים אימצו מנגנונים מנהליים רבים מהאויגורים, אשר נבעו הן מניסיונם בניהול אימפריה בעבר, והן מההשפעה הסינית עליהם. מנגנונים אלו שימשו ברחבי האימפריה המונגולית בהצלחה רבה, ותרמו רבות ליציבותה ולמהירות התפשטותה.
יוג'ין (אורגון)
יוג'ין (באנגלית: Eugene) היא עיר הממוקמת במרכז־מערב מדינת אורגון בארצות הברית. נכון למפקד שנערך ב-2010 אוכלוסייתה של יוג'ין מנתה 156,185 אנשים והיא העיר השלישית בגודלה במדינת אורגון שבארצות הברית, אף על פי שבעשר השנים לאחר המפקד בוצעו מספר הערכות מטעם המדינה שמשערות שאוכלסיית העיר גדלה מאז המפקד, וכעת מספר התושבים שמתגוררים ביוג'ין גדול יותר ממספר התושבים שמתגוררים בעיר הבירה של אורגון, סיילם שהיא העיר השנייה בגודלה במדינה.
העיר שוכנת בקצה הדרומי של עמק וילמאט בסמוך למפגש הנהרות וילמאט ומקנזי, כ-80 ק"מ מזרחית לחוף של אורגון.
ביוג'ין שוכנת אוניברסיטת אורגון.
יוג'ין מתאפיינת ביופי טבעי. תושבי העיר מקפידים על תרבות פנאי כרכיבה על אופניים, ריצה/ג'וגינג, רפטינג, שיט קיאקים ומתמקדים באמנות ואורח חיים "אלטרנטיבי". ב-40 השנים האחרונות משמשת יוג'ין כ"בירת האתלטיקה העולמית".
הסלוגן של יוג'ין הוא: "עיר גדולה לאמנויות וחיק הטבע".
כינוייה: עמק האמרלד (עמק הבָּרֶקֶת), עיר האמרלד (עיר הבָּרֶקֶת) ועיר האתלטיקה.
ווטיפקירכה
ווטיפקירכה (נהגה: "פוטיפקירכה"; Votivkirche, מגרמנית ולטינית בתרגום חופשי "כנסיית ההודיה לאלוהים") היא כנסייה נאו-גותית בווינה שבאוסטריה. כנסייה זו היא אחד המבנים הנאו-גותיים החשובים בעולם.
היסטוריה
הכנסייה ממוקמת ברינגשטראסה (השדרות הטבעתיות המפורסמות) של וינה ברובע אלזרגרונד, בקרבת אוניברסיטת וינה, בסמוך לשער הסקוטים (Schottentor). למקום שבו הוחלט להקים את הכנסייה ולסיבה להקמתה יש היסטוריה בלתי רגילה עקב ניסיון התנקשות בקיסר פרנץ יוזף בידי הלאומן ההונגרי יאנוש ליבני (János Libényi). הקיסר טייל על באסטיון עירוני ביחד עם אחד מקציניו, הרוזן מקסימיליאן קארל למוראל או'דונל פון טירקונל (Maximilian Karl Lamoral O'Donnell von Tyrconnell), כאשר ליבני קרב אליו לפתע ונעץ סכין בצווארו. פרנץ יוזף נהג כמעט תמיד ללבוש מדים שהיו בעלי צווארון עבה וגבוה. מסתבר שצווארון זה היה עשוי מחומר חזק דיו כדי למנוע מהסכין לחתוך עמוק, ובכך הציל את חייו. או'דונל הגיב מהר ונטרל את ליבני בחרבו (התקפה על הקיסר, בגרמנית). או'דונל, שהיה עד אז רוזן רק בזכות מוצאו האציל האירי, מונה אחרי המאורע לרוזן של האימפריה ההאבסבורגית והוענק לו צלב המפקדים של המסדר המלכותי של לאופולד, ושלט האצולה של או'דונל הוגדל ושודרג בתחיליות ובמגן של הדוכסות של בית אוסטריה, וכן בעיט הדו-ראשי של האימפריה. שלטים אלה עיטרו את האכסדרה בבית מס' 2 בכיכר מיראבל (Mirabellplatz) בזלצבורג, שם בנה או'דונל את ביתו לאחר האירוע. עד נוסף לאירוע היה הקצב יוזף אטנרייך (Joseph Ettenreich) שאף הוא היה מעורב בהשתלטות על המתנקש. לאות תודה על מעשיו הוענק לו תואר אצולה. ליבני הועמד למשפט והוצא להורג ברובע זימרינג.
הבנייה החלה ב-1856 והכנסייה נחנכה כעבור 23 שנה, ב-24 באפריל 1879. בתאריך זה חלה חתונת הכסף של הזוג המלכותי. הכנסייה לא שוכנת ישירות על הרינגשטראסה אלא לצד כיכר רחבה, שנקראה לימים פארק זיגמונד פרויד, המונחת לפניה. הווטיפקירכה עשויה מאבן חול לבנה, בדומה לקתדרלת סטפנוס הקדוש (השטפנסדום) שבמרכז הרובע הראשון, ולכן הייתה צריכה לעבור שיפוצים תמידיים כדי להגן עליה מזיהום האוויר וגשם חומצי שליכלכו ושחקו את האבן הרכה.
הכנסייה היא אחד המבנים הראשונים שנבנו ברינגשטראסה. מאחר שחומות העיר עמדו עדיין על תלן ולכן לא הייתה לכנסייה קהילת מתפללים טבעית. באותו זמן היא יועדה לשמש כנסייה עבור חיל המצב ושימשה מקום תפילה ופולחן עבור החיילים הרבים שבאו לווינה במסגרת מהפכת 1848.
הכנסייה עברה שיפוצים נרחבים לאחר שניזוקה קשות במלחמת העולם השנייה.
ULAS J1342+0928
ULAS J1342+0928 הוא קוואזר שנמצא בקבוצת הכוכבים רועה דובים. הקוואזר, כמו החור השחור שבתוכו, הוא המרוחק ביותר ולכן הקדום ביותר שהתגלה, נכון לנובמבר 2017, ומרחקו נאמד בכ-13.2 מיליארד שנות אור מכדור הארץ (הסחה לאדום: z=7.54). קוואזר זה התהווה 690 מיליון שנה אחרי המפץ הגדול, רק 5% מגיל היקום, ולכן גילויו מהווה פריצת דרך בחקר היקום המוקדם. מסת החור השחור שקולה לכ-800 מיליון מסות שמש, והמסה של הגלקסיה המכילה אותו מוערכת ב- מסות שמש.
עדות ראשונה לקוואזר נצפתה באמצעות טלסקופ החלל WISE והוצלבה בתצפיות של מערך הטלסקופים מגלן שבצ'ילה.
ווטיפקירכה
היסטוריה
מאחר שגם כנסיית ווטיפקירכה וגם השטפנסדום בנויות בסגנון גותי מתבלבלים תיירים רבים וחושבים שהווטיפקירכה היא השטפנסדום, אף שנבנו בהפרש זמנים של כשבע מאות שנה.
כנסייה זו זכתה לחיקויים בגדכטניסקירכה (כנסיית הזיכרון) בשפייר, גרמניה ובכנסיית פטרוס ופאולוס הקדושים באוסטנדה, בלגיה.
נכון ל-2014, החזית המערבית של הכנסייה נמצאת בטיפולי שימור ושיחזור, וחלקים ממנה מכוסים בפיגומים ועליהם מסך בד. עבודות ניקוי מבוצעות גם על החלק החיצוני של האפסיס.
המבנה
לווטיפקירכה יש הצורה הטיפוסית של קתדרלה גותית אידיאלית:
הוא מורכב מספינה ראשית בת 3 אגפים, הנחצה בידי בית רוחב בגובה הספינה הראשית. גובה הספינות המשניות נמוך פי שניים מגובה הספינה הראשית. הקפלות בבית הרוחב הן באותו גובה ורוחב של הספינות המשניות. בית המקהלה (Choir) מוקף באמבולטוריום עם אפסיסים משניים, קטנים יותר.
הכנסייה עצמה משיגה שלמות הרמונית באמצעות פרופורציות, ארגון, רוחב הידיים ואחידות הסגנון של כל האלמנטים.
חלון הקיסר, שנתרם בידי עיריית וינה, תיעד את הצלתו של הקיסר מניסיון ההתנקשות על ידי מקסימיליאן א'ודונל פון טירקונל, אך התימה המקורית אבדה כאשר החלון נהרס במלחמת העולם השנייה. חלון חילופי נתרם ב-1964, שוב בידי עיריית וינה, אך התמה שבו שונתה במקצת כדי להתאים לזמנים החדשים. תיאור הרגע עצמו שבו ניצל הקיסר אבד, ולמרות שהשחזור היה די נאמן למקור, התחליף נקט בטון דתי יותר ומלוכני פחות.
המזבח הראשי
המזבח הראשי המרשים לוכד את העין, עם הטבלה מצופת הזהב שלו והציבוריום או בלדקינו (חופה מעל המזבח). האמן יוזף גלזנר שאב השראה לחופה מדוגמאות של גותיקה איטלקית, כגון בזיליקת סיינט ג'ון לטרן או בזיליקת פאולוס הקדוש מחוץ לחומות, שתיהן ברומא.
טבלת Retable מצופת זהב נמצאת על המזבח. מתחת, בשני צידי הטברנקלים, נמצאים עבודות אמייל (טכניקה) המתארות סצינות מהתנ"ך: קורבן אברהם, חלום יוסף. מעל הטברנקל ישנה נישה עם צלב. הצד החיצוני של הנישה מכיל פסלים של פטרוני הכנסייה: הקרדינל קארלו בורומאו והמייסד, הבישוף מקסימיליאן מלורך משמאל, ובישוף הילרי מפואטייה וברנאר מקלרבו מימין.
החופה נתמכת בידי 4 עמודי גרניט. היא נפתחת ל-4 קשתות מחודדות, המוכתרות בגמלונים ומאוגפים בצריחונים עם פסלי הקדושים בנישות שלהם. על קמרון הצלב מצוירות 4 המעלות הקרדינליות של הנצרות, בעוד שעל אבן המפתח (Boss) נמצא פסל של רוח הקודש בדמות יונה. במרווחים בין הקשתות בחזית ניתן לראות פסיפס של מריה מועדת על הנחש, מתנה מאת האפיפיור פיוס התשיעי. על הצריח שבראש החופה עומד פסל של ישו, מוקף ב-4 מלאכים.
דוכן המטיף
דוכן המטיף המשושה הנאו-גותי ניצב על 6 עמודי שיש. הפאנלים הקדמיים מראים באמצע את ישו המטיף, ומשני צדדיו אבות הכנסייה: אוגוסטינוס הקדוש, גרגוריוס הקדוש, ג'רום הקדוש ואמברוזיוס הקדוש. תגליפים למחצה אלה ממוסגרים בתוך מדליונים שקועים ברקע של פסיפס מצופה זהב. 4 עמודים תומכים את תיבת הקול מעץ, ועל ראש הצריח יש פסל של יוחנן המטביל. כשם שפסל השטפנסדום פוסל מתחת לדוכן המטיף, גם כאן נמצא פסל האדריכל של הווטיפקירכה, האדריכל היינריך פרסטל מאת ויקטור טילגנר.
סטודיבייקר ספיישל 6
סטודיבייקר ספיישל 6 (באנגלית: Studebaker Special Six) היא מכונית משפחתית שיוצרה במספר תצורות נוספות, מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית סטודיבייקר אשר יוצרה בין השנים 1918–1927.
איוואן רקיטיץ'
איוון רקיטיץ' (בקרואטית: Ivan Rakitić; נולד ב-10 במרץ 1988) הוא כדורגלן קרואטי-שווייצרי המשחק בעמדת הקשר בסביליה.
שנותיו הראשונות
רקיטיץ' הוא בן למשפחה קרואטית. משפחתו של אביו מגיעה מעיירה בקרואטיה ואילו משפחת אמו מגיעה מהקהילה הקרואטית מבוסניה והרצגובינה. הוריו עברו לגור בשווייץ לפני שפרצה המלחמה בקרואטיה. רקיטיץ' בילה ילדותו ואת תחילת קריירת הכדורגל בשווייץ. אביו ואחיו הגדול של רקיטיץ' היו ספורטאים גם הם. בגיל 16 הוא תפס את תשומת לבם של הרבה ציידי כישרונות, שאמרו שיש לו פוטנציאל להצליח בליגות הגדולות, אך הוא ומשפחתו החליטו להישאר בבזל כדי לאפשר לו לשחק בליגה קטנה יותר.
פ.צ בזל
אחרי שבילה כמה זמן עם קבוצות הנוער של המועדון פ.צ. בזל, הוא הועלה לקבוצה הראשונה וערך את הופעת הבכורה שלו ב-29 בספטמבר 2005 במשחק נגד שירוקי ברייג במסגרת הליגה האירופית. את ההופעה הראשונה שלו בליגת העל השווייצרית הוא ערך ב-15 באפריל 2006. אף על פי ששני המשחקים האלו היו היחידים שהוא שיחק בהם בכל שנתו הראשונה בבזל, בעונתו השנייה בקבוצה הוא ביסס את מעמדו כשחקן הרכב קבוע, וסיים את העונה עם 11 שערים ב-35 הופעות בליגה השווייצרית ועם תשע הופעות בליגה האירופית. בנוסף הוא נבחר לפרס השחקן הצעיר הטוב ביותר לעונת בליגה השווייצרית, והשער שהבקיע נגד סנט גאלן נבחר לשער השנה.
שאלקה 04
אחרי שהראה יכולת מקצועית מרשימה בתור נער, רקיטיץ' זכה לשבחים רבים בידי מועדונים אירופים גדולים שהפגינו התעניינות ביכולותיו. ב-22 ביוני 2007 חתם רקיטיץ' בשאלקה 04 מהבונדסליגה. הוא הובא לקבוצה על ידי המאמן מירקו סלומקה והוצב במקום הקשר הברזילאי לינקולן שעזב את הקבוצה. את הופעת הבכורה שלו בשאלקה הוא ערך ב-21 ביולי 2007 בגביע הליגה נגד קרלסרוהה. ב-5 באוגוסט באותה שנה הוא הבקיע את שערו הראשון בקבוצה במשחק בגביע הגרמני.
כשחזר מפציעתו הפגין יכולות מרשימות במשחק מול בוכום והבקיע שער בניצחון 0–3 שסייע לשאלקה להבטיח את המקום השלישי בליגה, אשר מוביל להשתתפות בליגת האלופות בעונה הבאה. הוא המשיך להפגין את כישרונו במשחק נגד איינטרכט פרנקפורט ובישל את השער היחידי במשחק. את עונת הבונדסליגה הראשונה שלו הוא סיים עם שלושה שערים ועשרה בישולים ב-29 הופעות. את עונתו השנייה בליגה הגרמנית פתח גם בצורה טובה כשבניצחון 0–3 על הנובר 96 הוא בישל שני שערים.
סביליה
ב-28 בינואר 2011 חתם רקיטיץ' על חוזה לארבע וחצי שנים בסביליה מהליגה הספרדית. שבוע לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק מול מאלגה. בחצי העונה הראשונה שלו במועדון כבש חמישה שערים ב-13 הופעות, אך בעונה שלאחר מכן כבש רק שער אחד בגביע המלך הספרדי. בעונת כבש שמונה שערי ליגה, ובסך הכל 12 שערים בכל המסגרות. בתחילת עונת מונה רקיטיץ' לקפטן הקבוצה, והוביל את הקבוצה לזכייה בליגה האירופית לאחר ניצחון במשחק הגמר על בנפיקה ליסבון. בעונה זו כבש 12 שערי ליגה, ובסך הכל הבקיע 15 שערים בכל המסגרות והוסיף 17 בישולים.
חזרה לסביליה
ב-1 בספטמבר 2020 חזר לקדנציה שנייה בסביליה וחתם לארבע עונות. כבר בהופעת הבכורה המחודשת, ב-27 בספטמבר, כבש את השער השני בניצחון קבוצתו 1–3 על קדיס.
נבחרת לאומית
על אף ששיחק בנבחרות שווייץ הצעירות (עד גיל 15, 17, ו-19) החליט רקיטיץ' להיענות לבקשתו של סלאבן ביליץ', מאמן נבחרת קרואטיה ולשחק בנבחרתה הבוגרת. החלטתו לשחק בנבחרת קרואטיה עוררה זעם בהתאחדות הכדורגל השווייצרית, עד כדי כך שהוא ובני משפחתו אוימו ואזרחותו השווייצרית של אביו הוחרמה.
רקיטיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-8 בספטמבר 2007, במשחק נגד נבחרת אסטוניה במסגרת מוקדמות יורו 2008. את שערו הבינלאומי הראשון הוא כבש כארבעה ימים לאחר מכן בניצחון 0–6 על נבחרת אנדורה. במאי 2008 צורף רקיטיץ' לסגל הנבחרת ליורו 2008 שנערך באוסטריה ושווייץ. אחרי משחק מוצלח נגד נבחרת טורקיה ותיקו בסיומן של מאה ועשרים הדקות, היה רקיטיץ' אחד משלושת השחקנים שהחטיאו בבעיטות ההכרעה, וטורקיה עלתה לשלב הבא.
רקיטיץ' נכלל בסגל הנבחרת הקרואטית למונדיאל 2014.
רקיטיץ' נכלל בסגל הנבחרת הקרואטית למונדיאל 2018. במשחק שמינית הגמר מול דנמרק, בשלב בעיטת ההכרעה, הבקיע את השער המכריע אשר אפשר לנבחרתו לעלות לשלב רבע הגמר. גם בשלב רבע הגמר מול רוסיה כבש את בעיטת העונשין המכריעה. בחצי הגמר קרואטיה ניצחה את אנגליה, אך בגמר הפסידה לצרפת.
ב-21 בספטמבר 2020 הודיע ראקיטיץ' על פרישה מנבחרת קרואטיה, לאחר 13 שנה, 106 הופעות ו-15 שערים.
יצחק שקולניק
יצחק שקולניק (1908 – 19 בפברואר 1990) היה ראש מועצת רעננה מטעם מפא"י.
ביוגרפיה
יצחק שקולניק נולד בשנת תרס"ח-1908 בצ'רניבצ'י שבפודוליה, באימפריה הרוסית. הוא היה בנם של דובה ופנחס. בצעירותו היה חבר בתנועת נוער ציונית. בשנת 1928 עלה לארץ ישראל ועבד כחקלאי בדגניה ובנהלל. בסוף אותה שנה עבר למושבה (דאז) רעננה, והקים בה משק חקלאי. במלחמת העולם השנייה התגייס לשורות הצבא הבריטי ושירת במשך שש שנות המלחמה.
בשנת 1959 נבחר למועצה המקומית, ובנובמבר 1960 הפך לראש המועצה. בתקופת כהונתו הונחו היסודות להרחבת היישוב ואושרה תוכנית המתאר שאיפשרה קליטת תושבים רבים נוספים. כמו כן, הוקמו בתקופתו מפעלי תעשייה בסביבות העיר באזור התעשייה שהוקם בתחילת שנות ה-50 בתקופת כהונתו של ברוך אוסטרובסקי, ראש המועצה הראשון של רעננה. הוא גם יזם את הקמת שכונת קריית שרת, הקמת מוסדות עירוניים-מחוזיים והרחבת רשת המים ורשת ה￼￼ביוב￼￼. בתקופת כהונתו השתפר מאזנה התקציבי של המועצה. כמו כן נחתמה ברית ערים תאומות ראשונה עם אופסטרלנד שבהולנד.
שקולניק שירת בתפקיד עד לפרישתו בנובמבר 1969, כעבור תשע שנים, אך המשיך לכהן כחבר מועצה עד לפרישתו הסופית בספטמבר 1971.
אסטלת כלמו
אַסְטֶלַת כִּלַמֻוַ (בכתיב מלא: כּילַמוּוַה, Kilamuwa) היא אסטלה חקוקה כתובת פיניקית מהמחצית המאה ה-9 לפנה"ס, שהציב כִּלַמֻוַ, מלך ממלכת שַמאַל. שמאל (ידועה גם בשם יַאֻדִי בחתית ובארמית, בכתובת פנמו השני) הייתה ממלכה ארמית ששכנה באזור דרום טורקיה של היום, באתר הנקרא זינג'ירלי הויוק (Zincirli Höyük 37.10361°N, 36.67861°W). הממלכה התקיימה בין השנים 940–680 לפנה"ס, עד שנכבשה בידי האימפריה הנאו-אשורית.
בכתובת, הכתובה פיניקית, טען המלך כִּלַמֻוַ שהוא הצליח לשמור ולספק את צורכי ממלכתו, וזאת בניגוד לאבותיו שנכשלו.
האסטלה שוכנת באוסף אגף מוזיאון המזרח התיכון במוזיאון פרגמון בברלין.
יצחק שקולניק
ביוגרפיה
שקולניק נפטר בביתו ב-1990.
אסטלת כלמו
האסטלה וגילויה
אסטלת כלמו (או אורטוסטט - אבן ריבוד) התגלתה במהלך החפירות שבוצעו בין השנים 1888–1902 על ידי משלחת גרמנית של החברה האוריינטלית הגרמנית, בראשות הארכאולוג האוסטרי פליקס פון לושן והארכאולוג הגרמני רוברט קולדווי. המצבה התגלתה בשנת 1902 בפתח הכניסה של הארמון המלכותי.
המצבה עשויה מבזלת, גובהה כ-1.56 מטר ורוחבה 1.30 מטר. היא כוללת 16 שורות של טקסט בשפה הפיניקית, הכתוב באלפבית פיניקי. הכתובת כתובה בפיניקית על ידי דובר ארמית, שימוש המצביע על כך שכלמו התייחס לארמית כשפת דיבור ולא שפת כתיבה; מספר עשורים לאחר כתובת זאת הפכה הארמית גם לשפת כתיבה.
באסטלה נראה המלך כלמו עומד בצדודית בצדה השמאלי העליון, במקביל לתשע השורות הראשונות של הטקסט. גובה דמות המלך כחצי מטר. הוא מושיט את ידו הימנית כלפי מעלה כשאצבעו מופנית כלפי סמלי ארבעה אלים כנענים משמאל לימין: כובע מחודד בעל שתי קרניים, חפץ דמוי עול או קשת שקצותיה מופנות כלפי מטה ומסתיימות בעיגול, גלגל השמש עם כנפיים, וסהר עם גלגל הלבנה המלאה. סמלי האלים מסמלים אלים שנזכרו בכתובת, והם, לפי הסדר: בעל-צמד (הדד), רכב-אל (המיוצג על-ידי סמלי העול והגלגל המכונף המסמל את אל), ובעל חמון. ידו השמאלית מוטלת כלפי מטה כשהיא אוחזת פרח לוטוס נבול, המסמל את מות המלך. המלך לבוש בסגנון אשורי ועל ראשו קסדה מחודדת.
תיארוך הכתובת
באסטלה מופיע אזכור של המלך חיא, אביו של כלמו. שם זה (בצורה חֿנ וגם חֿינ) מופיע כמלך שַמאַל בספרי השנים של המלך האשורי שלמנאסר השלישי מן השנים 858, 857 ו-853 לפנה"ס; תיארוך זה מציב את כלמו בתחילת המחצית השנייה של המאה ה-9 לפנה"ס.
הכתובת
הכתובת ידועה בסימון KAI 24. הכתובת בת 16 השורות כתובה מימין לשמאל ומחולקת לשני חלקים בני 8 שורות כל אחד. ההפרדה בין שני החלקים נעשתה על ידי שני קווים אמנותיים. הטקסט בשני החלקים אינו זהה באורכו. החלק הראשון קצר יותר. כדי להתאים את השורות לגודל האסטלה, יש מילים שמתחילות בשורה אחת, והשלמת המילה בשורה הבאה. זאת כתובת ראווה שבו המלך מתפאר במעשיו, כשהוא מבטל את מעשי קודמיו. שני חלקי הכתובת מתחילים בהצגה עצמית של המלך. בחלק הראשון המלך מתאר את המצב ששרר בממלכתו עד לעלייתו לשלטון, ואילו החלק השני עוסק בשינויים לטובה שכלמו הביא לעמו וממלכתו. הכתובת מתחילה בציון השושלת של כלמו, כשהוא מציין שכל מלך לא עשה דבר, בעוד שהוא כלמו מדגיש את הדברים שהוא עשה. מייסד השושלת הוא גַבַּרִ, לאחריו מלך בַּמַה, אחריו חיא, לאחריו המלך שַאַל שהיה אחיו של כלמו. ארבעת השמות הראשונים הם בשפה שמית-מערבית. השם כלמו הוא שם לוּוי. על פי הכתובת, אביו חיא הוטרד על ידי מלכים חזקים שדרשו ממנו מזון, אבל הוא השתולל ביניהם כמו אש ושרף את זקנם. בכתובת יש התייחסות למלך הדננים – ממלכת קוה, שכנתה המערבית של שַמאַל בצידה המזרחי של קיליקיה, שהתעצמה ולחצה על שַמאַל. כדי לעמוד בלחצם, הוא ביקש ממלך אשור שיסייע לו במאבקו איתם. זאת הייתה הממלכה היחידה שהוא נדרש לעזרה כדי להתגבר עליה. בכתובת אַזַתִוַדַ של אַזַתִוַדַ מלך הדננים, הוא מציין שהרחיב את ממלכתו. תיארוכה של הכתובת שנוי במחלוקת בין החוקרים, בין המאה ה-9 לפנה"ס והמאה ה-8 לפנה"ס. וייתכן שמדובר באותו אירוע היסטורי המתואר בשתי הכתובות. הוא מספר שתחת המלכים הקודמים, האנשים יללו כמו כלבים, בעוד שהוא היה כמו אבא ואמא. אבל הוא נתן כסף, בקר ובגדים לגברים שמעולם לא ראו כל כך הרבה. הוא לקח את האנשים יד ביד, והם נתנו לו את נפשם כמו נפש יתום מאם. הכתובת מסתיימת בקללה האומרת שאם מישהו מהבנים הבאים אחריו, יתערב בכתובת הזאת, הוא מאחל לו, שלא יקבל כבוד בין אנשים.
פירוש המונחים "משכבמ" ו"בעררמ" במשפט "משכבמ לא יכבדו את בעררמ ובעררמ לא יכבדו את משכבמ" היה נתון לדיונים בין החוקרים השונים. בין הרעיונות שהועלו בין החוקרים היו: "משכבמ" מייצג את השכבה הנמוכה הנאו-חתית, ואילו "בעררמ" מייצג את הארמים הכובשים. דעה נוספת הייתה ששני המונחים מייצגים שתי שכבות באוכלוסייה ללא קשר למוצא. סביר ש"משכבמ" מייצג את רוב האוכלוסייה, שלאחר שחרור הארץ מתחילה לפרוח. הכתובת מסתיימת באזכור שלושה אלים: "בעל צמד", אלו של גבר מייסד השושלת; בעל חמון, אל שמופיע גם בכתובת פיניקיות ופוניות אחרת, הוא האל של במה; ומסתיים ב"רכבאל" – הרַכָּב של האל, שפירושו החיה הנושאת את האל, זה אלו של כלמו, אלוהי הבית. רכבאל הוא האל היחיד המופיע בכל המצבות שנמצאו בזינג'ירלי. הוא גם בא לידי ביטוי בשמו של המלך "בר-רַכִּב", שמלך בשַמאַל בסוף המאה ה-7 לפנה"ס.
.k. u. k
בגרמנית, .k. u. k הם ראשי תיבות של קיסרי ומלכותי (kaiserlich und königlich). מונח זה התייחס בהגדרה רחבה למונרך השליט בממלכת הבסבורג בכללותה, ובהגדרה מצומצמת יותר לאימפריה האוסטרו-הונגרית.
בעקבות הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867, הפכה האימפריה האוסטרית לממלכה דואלית ונקראה מאז "האימפריה האוסטרו-הונגרית". האימפריה כללה משרדים, פרלמנטים וראשי ממשלות נפרדים, ושליט האימפריה הוכתר הן בתואר "קיסר אוסטריה" והן בתואר "מלך הונגריה". בשל כך כונו המוסדות שהיו תחת שליטתו הישירה ולא תחת הממשלות הנפרדות (למשל הצבא ומשרד החוץ) "קיסריים ומלכותיים". ההונגרים התעקשו שחלקם לא יקופח, ובכל מקום שמוסד כלשהו מכונה "קיסרי" הוא יכונה גם "מלכותי". ראשי התיבות .k. u. k אומצו באימפריה באופן רשמי בעקבות מנשר רשמי של פרנץ יוזף הראשון מ-17 באוקטובר 1889. הם שימשו במסמכים רשמיים, אך גם בגלויות ממשלתיות ובולים.
בשל העובדה שבאימפריה חיו לאומים שונים שדיברו שפות שונות, לעיתים נעשה שימוש גם בראשי תיבות אחרים. בהונגרית היו כותבים '''cs. és k., בצ'כית  c. a k., בפולנית C. i K., בסלובנית c. in k., בקרואטית c. i kr. ובאיטלקית I.R.'''.
רצח ענבל עמרם
רצח ענבל עמרם הוא מעשה רצח, שהתרחש ב-4 במרץ 2006, כשתושב קלקיליה דקר למוות צעירה בשם ענבל עמרם בעת ניסיון לגנוב את מכוניתה. הרצח הסעיר את המדינה, וזכור בשל המחדל המשטרתי, בעיכוב בהתחלת החיפושים אחרי עמרם, לאחר שאביה דיווח למשטרה על היעלמותה.
הרצח
ביום שבת, 4 במרץ 2006, סמוך לחצות, יצאה ענבל עמרם בת ה-20 מביתה שבפתח תקווה כדי לאסוף את אחותה הקטנה עומרית, אך לא הגיעה אליה ליעד. בחלוף מספר דקות התקשרה עומרית להוריה, ושאלה מדוע לא מגיעים לקחת אותה. אביה התקשר מיד לטלפון הנייד של ענבל, אך היא לא ענתה. לאחר שניסה ליצור עמה קשר שוב ושוב ללא הצלחה, נסע האב לתחנת המשטרה בפתח תקווה, כדי להגיש תלונה שבתו נעדרת אך נדחה לאור פרק הזמן הקצר שעבר מהיעדרותה. האב החליט לא לחכות 48 שעות, כפי שהתבקש במשטרה, ופנה לבן משפחה המשרת במשטרת מחוז תל אביב. בשעה שלוש לפנות בוקר, התחילו השוטרים לבצע חיפושים. בחברת התקשורת איכנו את הטלפון, והוא נמצא באזור פי גלילות ליד מחלף גלילות. יותר מאוחר הובא מסוק משטרתי לאזור האירוע, שם אותרה מכוניתה של ענבל שנמצאה בתוכה כשעל גופה סימני חבלות וגרונה דקור, ולאחר מכן נקבע מותה.
החקירה
המשטרה פתחה בחקירה, במסגרתה אספו החוקרים, בין היתר, את המחשב האישי של עמרם, כדי לבדוק האם הרוצח הוא אדם אותו הכירה. התפנית הגיעה כאשר למעבדה המשטרתית נשלח מכל דלק שהיה בסמוך לרכב הנערה, ועליו אותרה טביעת אצבע. הממצא הוביל לחשוד פלסטיני בן 20 מקלקיליה בשם מוחמד בן טאלב ג'עידי, המוכר למשטרה כגנב מתכות ורכבים. המצוד אחר החשוד נמשך מספר שבועות, תחת מעטה של צו איסור פרסום. לאחר כחודש הצליחו אנשי שירות הביטחון הכללי למצוא את החשוד.
מחקירתו של ג'עדי עלה כי הוא הסתנן לישראל, תוך עקיפת גדר הביטחון, והגיע לפתח-תקווה כאשר הוא מצויד בסכין על מנת לשדוד ולגנוב כלי רכב. הוא הגיע לשכונה שבה התגוררה עמרם. את תשומת לבו משכה מכונית הפיג'ו 406 שחנתה בקרבת הבית, כשלפתע הבחין בעמרם. ג'עדי המתין סמוך למכונית, וכאשר הבחין בעמרם נכנסת ומתניעה, הוא פתח את הדלת ודחף אותה בכוח לכיסא שליד הנהג תוך שהוא מאיים עליה בסכין. במקביל החלה עמרם להיאבק בו וניסתה להימלט מהרכב, ובשלב מסוים במהלך המאבק ג'עדי דקר אותה בסכין שברשותו בגרונה דקירה קטלנית, ועמרם התמוטטה כשהיא איננה מצליחה לנשום, ודם רב זרם מגרונה. ג'עדי החל לנסוע בפראות בניסיון לאתר כביש מוכר, עד שלבסוף נתקע עם המכונית בסמוך למקום מציאתה באזור פי גלילות ליד מחלף גלילות. ג'עדי ניסה להצית את הרכב כדי שהראיות יעלו באש אך נכשל, ולבסוף נמלט מהמקום כשהוא מותיר את גופתה של ענבל ברכב. ג'עדי שיתף פעולה בחקירה וביצע שחזור מלא של הרצח.
אחרית דבר
האחראים למחדל המשטרתי נענשו משמעתית. לאחר מותה הגישה משפחתה תביעת רשלנות נגד המדינה וטענה כי עמרם "פרפרה במשך שעות בין החיים למוות", בזמן שבני המשפחה ניסו לגרום למשטרה לחפש אחריה ולפתוח בחקירה. הפרקליטות והמשטרה סירבו לקחת אחריות ולפצות את המשפחה וניהלו משפט שלכל אורכו טענו כי לא ניתן היה להציל את חיי עמרם. ב-30 באוגוסט 2010 קבע בית המשפט המחוזי כי המדינה אחראית ברשלנות לאי-מניעת הרצח של עמרם. במסגרת פסק הדין נקבע כי המשטרה פעלה באופן רשלני, למן הרגע שבו נודע על היעלמה של עמרם ועד גילוי גופתה. בנובמבר 2011 נקבע כי המדינה תפצה את קרוביה של עמרם ב־3,050,000 ש"ח בגין רשלנות המשטרה בטיפול במקרה.
בשנת 2008 צילם אילן שושן את הסרט התיעודי "ענבל עמרם אינה עונה".
באוגוסט 2017 נפטרה אמה של ענבל, חבצלת, מסרטן, וכשנתיים לאחר מכן, באוגוסט 2019 הלך לעולמו אביה של ענבל, חנניה.
יוסף אחאי
יוסף אחאי (שוקסטליסקי) (ג' בטבת תרנ"ט, 17 בדצמבר 1898 – כ"ט בשבט תשמ"ח, 17 בפברואר 1988) היה ממייסדי תנועת "החלוץ" בליטא, חלוץ איש העלייה השלישית, מחנך עברי, סופר, עורך ומתרגם, עיתונאי ומשורר ילדים, ממייסדי קיבוץ נצר סרני.
קורות חיים
אחאי נולד ב-1898 בעיר קובנה שבצפון-מערב האימפריה הרוסית (ליטא) בשם יוסף שוקסטליסקי, הבכור משבעת ילדיהם של פרל (פנינה) לבית קידנסקי ושמואל שוקסטליסקי (לימים כפכפי; 1874–1939). אביו היה ממייסדי החדר המתוקן בקובנה, שבו לימדו תנ"ך, ספרות עברית חדשה ודקדוק, בנוסף ללימודים המקובלים בחדר הישן. כשנוסדה בקובנה הגימנסיה הריאלית, היה בה למורה לתנ"ך. אחאי למד ב"חדר" ובישיבה, וסיים את לימודיו בגימנסיה של אביו. אחאי הושפע מאוד מאביו, וכאשר נוסדה בליטא העצמאית בגמר מלחמת העולם הראשונה תנועת "החלוץ", הצטרף לשורותיה, ואחרי הכשרה חקלאית קצרה עלה בשנת תרפ"א עם קבוצת אחווה, לארץ ישראל. הקבוצה עבדה בסלילת כבישים, ויוסף בנוסף לעבודה הפיזית, לימד עברית את העולים החדשים בני העלייה השלישית, שלא קיבלו השכלה עברית בגולה. בזכות השכלתו ובזכות כישוריו הפדגוגיים, שלחה אותו הקבוצה לסמינר למורים בירושלים, כדי שיהיה מורה במשק שיקימו. כשהתגורר בפלוגת גדוד העבודה בירושלים, הכיר את גניה מייזלס, מאנשי "החלוץ" של יוסף טרומפלדור, שעלתה מרוסיה ולמדה אז ציור ב"בצלאל", והשניים הקימו יחד משפחה. כשעמדה גניה ללדת, הפסיקו שניהם את לימודיהם וחזרו לקבוצתו, ששהתה אז באיילת השחר. שם הקבוצה, "אחווה", היא המקור לשם המשפחה שאימץ לעצמו, וגם לשמו של בנו הבכור, אחיעזר (אחיק), שנולד ב-1923. בנו השני, שנולד כעבור כשנה בירושלים, נפטר בינקותו. הקבוצה עברה למושבה יבנאל, ואחאי שב לירושלים להשלים את לימודיו בסמינר.
בשנת תרפ"ה (1925) סיים את לימודיו ועבר עם משפחתו לתל אביב והיה מראשוני המורים בבית החינוך לילדי עובדים. בשנת 1926 נולדה בתו אביטל. בסוף שנת 1927 עבר אחאי למושב בלפוריה והיה מורה בבית הספר שם. ב-1929 עבד כמורה בבית הספר שבקיבוץ חפציבה, וב-1930 עבר עם משפחתו לקיבוץ כנרת, שם הורה בבית הספר המשותף כנרת–דגניה. בסוף אותה שנה נפרדו יוסף וגניה.
אחאי נסע לעיר נירנברג שבגרמניה, שם החליף את ש. שלום כמורה לעברית בחוג "שוחרי השפה העברית" של ד"ר מיינהולד נוסבאום. ב-1935 שב ארצה, לקיבוץ גבעת ברנר, בו חי עד שנת תשי"ב (1952). הוא הורה עברית, ערך את יומן הקיבוץ והיה מראשוני יוצריה של ההגדה הקיבוצית לפסח.
בנו הבכור נותר ללמוד בתל אביב ולימים סיים את הגימנסיה העברית הרצליה, ואילו בתו אביטל הצטרפה אליו בגבעת ברנר והתחנכה בחברת הילדים במשק. בשנות ה-40 נישא לצפורה טננבאום, ילידת ורשה, שעלתה ב-1928 והגיעה מיד לגבעת ברנר. לזוג נולדו שלושה ילדים: עמרי (1941), שמואל (1942) ועידית (1945). אשתו הייתה חולה בטרשת נפוצה, והייתה מרותקת במשך שנים למיטתה.
במסגרת הפילוג בקיבוץ המאוחד, הצטרף אחאי לחברי מפא"י הפורשים והיה ממקימי קיבוץ נצר סרני, על-שם ידידו הטוב אנצו סרני, חבר גבעת ברנר שנמנה עם הצנחנים הארץ ישראלים, ובשליחותו נתפס ונרצח במחנה הריכוז דכאו. בנצר סרני חי יוסף עד יומו האחרון (1988), אך רוב הזמן עבד כשליח הקיבוץ באזור תל אביב.
אחאי עבד בהוצאת הספרים של איחוד הקבוצות והקיבוצים בתל אביב, כעורך כתב העת של האיחוד "ניב הקבוצה" וכמסגנן הספרים של ההוצאה. כמו כן עסק בתרגום שירה מיידיש ומגרמנית, ערך יומן מיוחד לכבוד שבת, חיבר פזמונים ושירי ילדים והשתתף בכתיבה בעיתונים "דבר", "דבר לילדים" (היה חבר המערכת) ו"הדור". מאז שנות החמישים הראשונות של המאה ה-20, כשנוסדו בארץ חוגי תנ"ך רבים, בהשראת החברה לחקר המקרא בישראל, הקימה גם מועצת פועלי תל אביב חוגי תנ"ך, ואחאי נבחר לנהל את החוג המרכזי ב"בית תבורי" ואחר כך גם ב"בית ברמן". אחאי, שריתק את שומעיו, התבקש ללמד בחוגים נוספים למקרא: בחולון, ברמת גן, בראשון לציון, בצהלה ובקיבוץ נצר סרני. הוא המשיך להרצות בחוגי המקרא עד קרוב למותו (כמעט בן 90), ונודע כאחד מגדולי מפיצי התנ"ך בקרב העובדים במועצות הפועלים ובקרב השכבות העממיות.
נפטר בשנת 1988, ונקבר בבית העלמין שבקיבוצו נצר סירני.
אחיו הצעיר יצחק כפכפי (1911–1998) היה ממייסדי תנועת הנוער "המחנות העולים", מתרגם ועורך.
ספריו
לאחר מותו:
צ'יפוטלה
צ'יפוטלה (בספרדית: chipotle או chilpotle) הוא פלפל צ'ילי חלפניו מיובש ומעושן המשמש לתיבול.
מקור השם בנאוואטל, מקסיקו, והוא בא מן המילה chīlpoctli, שמשמעותה "צ'ילי מעושן".
זהו צ'ילי המשמש בעיקר למאכלים מקסיקניים ולתבשילים בהשפעה מקסיקנית, כמו תבשיל צ'יפוטלה ברוטב אדובו. על ידי בישולו מכינים ממנו רוטב, דוגמת רוטב טבסקו.
הפקה
זני חלפניו מגוונים בגודלם ובחריפותם. עד לאחרונה הצ'יפוטלה נמכר בעיקר בשווקים של מרכז ודרום מקסיקו. הצ'יפוטלה לעיתים נקטף כשהוא ירוק, אך על מנת להגיע למצבו האידיאלי, המגדלים משאירים אותו על השיח כדי שיבשיל, יקבל צבע אדום בוהק ויאבד מן הלחות שלו.
אחרי הקטיף מועברים פלפלי הצ'יפוטלה לחדר עישון סגור ומפוזרים על רשת צלייה ממתכת. בשנים האחרונות החלו המפיקים להשתמש במבערי גז גדולים ועצים בחדרי-עישון אטומים שבהם, אוטומטית, מתערבלים הפלפלים עם העשן במשך כמה ימים. בסופו של דבר, מתקבל פלפל הצ'יפוטלה יבש, חריף ומעושן.
הצ'יפוטלה נמכר בעיקר בשווקים במקסיקו וארצות הברית, כאשר הוא משווק במספר תצורות: אבקה, תרמילים, או בפחית שימורים.
זנים
רוב הצ'יפוטלה מיוצרים בצפון מקסיקו, במדינת צ'יוואוואה. סוג הצ'יפוטלה שגדל שם מכונה מוריטה (בספרדית: תות עץ), לאור צבעם הסגול. במרכז ובדרום מקסיקו מיוצר צ׳יפוטלה ממספר זנים:
שימוש
במטבח המקסיקני הצ'יפוטלה משמש לעיתים קרובות כמרכיב מפתח במתכונים, כדי להקנות פיקנטיות מעודנת לתבשילים רבים: להכנת רוטבי סלסה שונים, להכנת מרינדת בשר בשילוב עם תבלינים אחרים. בדרך כלל משתמשים בתצורת האבקה, כמרכיב משני, הן במוצרים תוצרת בית והן במוצרים מסחריים, דוגמת רוטב ברביקיו.
ג'או בוגזה
ג'או בוגזה (ברומנית: Geo Bogza; 6 בפברואר 1908 - 14 בספטמבר 1993) היה עיתונאי, עורך, משורר וממייסדי סוגת הרפורטז'ה הספרותית ברומנית.
חייו
ג'או נולד בכפר בלז'וי (Blejoi), באזור פלוישט, ברומניה, כבנו של אלכסנדרו בוגזה ואח צעיר של אלכסנדרו בוגזה (מוזיקאי ופילוסוף רומני) ואח מבוגר יותר של ניקולאה בוגזה, ששינה בהמשך שמו לראדו טודוראן.
ג'או בוגזה למד בבית הספר היסודי בפלוישט מ-1915 עד 1919. בהמשך למד בבית הספר הימי בגאלאץ ובקונסטנצה עד שנת 1925. ב-1926 התיישב בבושטנאר, בעמק הפרחובה וכבר ב-1928 ניהל וערך את כתב העת Urmuz (אורמוז). בין השנים 1929 - 1933 כתב בכמה מכתבי העת של התקופה וביניהם Vremea (העת), Cuvîntul liber (המילה החופשית), Unu (אחד), Bilete de papagal (כרטיסים של תוכי) ו-Azi (היום). בתקופה זו הופיעו שני כרכי שירה שלו, Jurnal de sex  (יומן סקס) ב-1929 ו-Poemul invectivă (פואמה פוגענית). חלק משיריו, בעלי התוכן הפרובוקטיבי, גררו האשמה בפורנוגרפיה וכמה מעצרים עד לזיכויו בבית המשפט.
חגית יאסו
חגית יאסו (נולדה ב-8 באוקטובר 1989) היא זמרת ישראלית, שזכתה במקום הראשון בעונה התשיעית של תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד".
לאחר התוכנית
לאחר זכייתה הוזמנו יאסו והוריה אל משכן הנשיא, שם שוחח הנשיא שמעון פרס עם הוריה על עלייתם לישראל מאתיופיה ועל כוכב נולד. גם יו"ר האופוזיציה, ציפי לבני, הזמינה את חגית ללשכתה.
במהלך התוכנית שרה חגית את השיר "מהיום שהלכת" במרוקאית, שבמקור מבצע אותו שמעון בוסקילה. כחודש לאחר זכייתה, לוהקה חגית לשיר את השיר הנ"ל כשיר הנושא במסגרת סרט ישראלי בשם "אחותי היפה" של הבמאי מרקו כרמל.
באוקטובר 2011 הפיקה "קשת", זכיינית ערוץ 2, שיר לרגל חזרתו של גלעד שליט - "עומד בשער", מתוך כוכב נולד 9; יאסו ביצעה את השיר, והוא הפך לקליפ לו צורפו תמונות של שליט. הקליפ שודר בשבוע חזרתו של שליט לישראל.
ב-30 ביולי הוציאה יאסו סינגל ראשון, בשם "כל דבר מזכיר". אביה של יאסו משתתף בשיר.
באפריל 2013 השתתפה יאסו בפרויקט של גלי צה"ל "עוד מעט נהפוך לשיר" - פרויקט ההנצחה המסורתי לחללי מערכות ישראל. באותו השנה הפרויקט הופק בסימן 40 שנה למלחמת יום כיפור וכולו מוקדש לשירים שהותירו אחריהם הלוחמים שנפלו בקרבות 1973. בפרויקט מבצעת יאסו את השיר "עינייך" אותו כתב נחמיה פרידקס אשר שירת כחובש בחטיבת גולני. נחמיה השתתף בקרב השני על החרמון במסגרת המלחמה, ובעת שהתעקש לטפל באופן ראוי בפצוע, נפגע מפגיעת צלף סורי ונהרג במקום.
חיים אישיים
יאסו הייתה חברתו של אליעד נחום ששירת יחד עמה בלהקה צבאית.
החל משנת 2017 החלה בתהליך של חזרה בתשובה, ומגדירה את עצמה כיום שומרת תורה ומצוות.
סיימה ב-2022 לימודי תואר ראשון במוזיקה ב.
טיאגו בורבס
טיאגו ניקולאס בורבס סילבה (בספרדית: Thiago Nicolás Borbas Silva; נולד ב-7 באפריל 2002 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ריבר פלייט מונטווידאו מליגת העל האורוגוואית.
קריירת מועדונים
בורבס גדל במחלקת הנוער של ריבר פלייט מונטווידאו. ב-5 בספטמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2-0 על מונטווידאו וונדררס במסגרת ליגת העל האורוגוואית. ב-10 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על פרוגרסו במסגרת הליגה.
אבן שם טוב
אבן שם טוב הוא שמה של משפחת רבנים שפעלה בספרד במאה ה-15
הסוכנות הלאומית לניהול חירום (מונגוליה)
הסוכנות הלאומית לניהול חירום (במונגולית: Онцгой байдлын ерөнхий газар) היא סוכנות ממשלתית המפקחת על שירותי החירום של מונגוליה. אחראית גם לטיפול וניהול מצבי חירום כאסונות טבע ומשברי חירום לאומיים. יש לה סניפים בכל 21 מחוזות המדינה וכן בבירה אולן בטור.
מקבילה בתפקודה להמשרד למצבי חירום והגנה אזרחית של רוסיה ואמונה על פיתוח חקיקה סביבתית כמו גם ניהול השלכות אסונות טבע וביצוע עבודות חילוץ הצלה.
היסטוריה
הסוכנות, במתכונתה הנוכחית הוקמה על ידי החוראל הגדול ביוני 2003 והיא כיום חלק מממשלת מונגוליה. בשנת 2017 הוקם אגף כימי.
פרדיננדו השני, מלך נאפולי
ביוגרפיה
פרדיננדו השני נולד בנאפולי בירת ממלכת נאפולי, ב-26 באוגוסט 1469, והיה בנם של אלפונסו השני, מלך נאפולי ואיפוליטה מריה ספורצה, בתם של פרנצ'סקו ספורצה, דוכס מילאנו וביאנקה מריה ויסקונטי.
ב-23 בינואר 1495 ויתר אביו אלפונסו השני, מלך נאפולי על כסאו, ופרדיננדו עלה לשלטון במקומו. עד מהרה נכבשה הממלכה על ידי כוחותיו של שארל השמיני, מלך צרפת, ופרדיננדו נסוג לטירת דל'אובו. מכיוון שמפקד הטירה שהגיע להסכם עם הצרפתים התנגד לכניסת פרדיננדו לטירה, הרג אותו פרדיננדו והטיל את גופתו לים. לאחר מכן חצה פרדיננדו את מצרי מסינה לסיציליה, והצטרף לצבאו של פרננדו השני, מלך אראגון וסיציליה. עד מהרה התגבשה קואליציה נגד צרפת, שכללה את מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, האפיפיור אלכסנדר השישי, הרפובליקה של ונציה, דוכסות מילאנו וספרד. עד מהרה נסוגו הכוחות הצרפתיים, וב-7 ביולי 1496 חזר פרדיננדו לנאפולי, והתקבל על ידי תושבי העיר בהתלהבות מרובה. בעזרת הגנרל הספרדי הגדול גונזלו פרננדז דה קורדובה, הצליח פרדיננדו לטהר את הממלכה לחלוטין מהכוחות הצרפתיים, זמן קצר לפני מותו.
פבריסיו דיאס
פבריסיו דיאס בדראקו (בספרדית: Fabricio Díaz Badaracco; נולד ב-3 בפברואר 2003 בלה פאס שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת ליברפול מונטווידאו מליגת העל האורוגוואית.
קריירת מועדונים
דיאס גדל במחלקת הנוער של ליברפול מונטווידאו. ב-2 בפברואר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 4-2 על נסיונל במסגרת הסופר קאפ האורוגוואי לעונת. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון.