cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עדלי סטיבנסון
ראשית חייו ולימודיו
סטיבנסון נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, ללואיס סטיבנסון והלן דייוויס סטיבנסון. משפחתו הייתה בעלת מעורבות פוליטית ענפה באילינוי. סבו, עדלי סטיבנסון, היה סגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא גרובר קליבלנד בשנים 1893–1897. אביו היה מזכיר המדינה של אילינוי בשנים 1914–1917 ומועמד בולט לתפקיד סגן הנשיא מטעם המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות בשנת 1928. סבא רבא של סטיסבנסון מצד אמו, ג'סי וו. פל, היה חבר קרוב ומנהל מסע הבחירות של אברהם לינקולן לסנאט ב-1858.
סטיבנסון גדל בעיר בלומינגטון שבאילינוי. בני משפחתו נמנו בין אנשי המעמד הגבוה של בלומינגטון וגרו באחת מהשכונות האמידות של העיר. ב-30 בדצמבר 1912, בגיל שתים עשרה הרג סטיבנסון בטעות את רות מרווין, ידידתו בת ה-16, תוך כדי ניסיון להדגים טכניקת תרגילי סדר עם רובה אשר נותר בטעות טעון במהלך מסיבה בביתו. הוא נותר המום בעקבות התאונה ורק לעיתים נדירות התייחס אל התאונה בחייו הבוגרים. עם זאת, בשנת 1955 שמע סטיבנסון על אישה שבנה חווה טרגדיה דומה. הוא כתב לה כי עליה לומר לבנה כי "הוא צריך לחיות עבור שני אנשים", משמע לחיות בשביל עצמו ובשביל מי שהוא גרם למותו. חבריו של סטיבנסון פירשו זאת כהתייחסות שלו אל אירוע הירי בו הרג את מרווין.
את לימודיו הגבוהים עשה באוניברסיטת פרינסטון, שם קיבל תואר ראשון בהיסטוריה ובספרות בשנת 1922. בנוסף ערך את העיתון הבית ספרי. בלחצו של אביו החל ללמוד משפטים בבית הספר למשפטים בהרווארד, אך כעבור זמן קצר פרש מהלימודים בטענה שהם היו משעממים. הוא חזר לבלומינגטון וכתב כתבות עבור העיתון המשפחתי שהוקם בידי סבא רבא שלו. העיתון הכניס למשפחה כסף רב.
שנה לאחר שעזב את הרווארד, בעקבות שיחה עם שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, אוליבר ונדל הולמס הבן, שב ללמוד משפטים באוניברסיטת נורת'ווסטרן, במקביל לעבודתו ככתב בעיתון. סטיבנסון קיבל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת נורת'ווסטרן בשנת 1926 והוסמך לעריכת דין באותה השנה. הוא החל לעבוד בפירמה פרטית בשיקגו.
משפחה ודת
בשנת 1928 נישא סטיבנסון לאלן בורדן, שהייתה אישה אמידה. הזוג הצעיר הפך במהרה לפופולרית ומוכרת בשיקגו. היו להם שלושה בנים: עדלי סטיבנסון השלישי, שכיהן כסנאטור מאילינוי בשנים 1970–1981, בורדן סטיבנסון וג'ון פל סטיבנסון. ב-1935 רכשו סטיבנסון ורעייתו שטח של 70 דונם על גדות נהר דה-פליינס הנמצא סמוך לליברטיוויל, פרוור עשיר של שיקגו. הם בנו בית מגורים על הנכס והוא שימש כמעונו הרשמי של סטיבנסון למשך שארית חייו. אף על פי שהוא בילה זמן קצר יחסית בביתו בשל הקריירה העמוסה שלו, סטיבנסון בנה חווה חקלאית כדי להיות בביתו, ובשנות החמישים, הוא נקרא לעיתים קרובות "האיש מליברטיוויל" על ידי התקשורת הלאומית. סטיבנסון רכש גם חווה בצפון מערב אילינוי, סמוך לעיר גלנה, שם רכב על סוסים לעיתים קרובות וגידל בקר. ב-1949 התגרשו סטיבנסון ובורדן. בנם, עדלי סטיבנסון השלישי, נזכר מאוחר יותר כי "לא היו יחסים טובים במשך זמן רב, אני זוכר את התנהגותה של אלן כבלתי סבירה, לא רק עם אבא, אלא אצלנו ועם המשרתים". כמה ביוגרפים טענו כי אשתו של סטיבנסון סבלה ממחלת נפש. סטיבנסון לא נישא בשנית לאחר גירושיו, אך ניהל מערכות יחסים עם מספר נשים בולטות לכל אורך חייו, כולל אלישיה פטרסון, מריאטה טרי ובטי בייל.
סטיבנסון דגל באוניטריאניזם והיה חבר בכנסייה האוניטארית המקומית. הוא גם נכח לעיתים בכנסייה פרסביטריאנית וכמושל התיידד עם כמרים ממנה. את הערכים הדתיים שלו תרגם לנושאים אזרחיים, והוא הרבה לדבר על דת בנאומיו.
אחותו הגדולה של סטיבנסון, אליזבת סטיבנסון אייבס, הייתה סופרת שכתבה בשם העט "באפי". השחקן מקלין סטיבנסון היה בן דוד שני שלו. הוא היה האחיין בקשרי נישואין של מרי בורדן, סופרת שסייעה לו בכתיבת חלק מנאומיו.
1933–1948
ביולי 1933, החל סטיבנסון לעבוד כעורך דין מיוחד במנהל התיאום החקלאי, מוסד שנוצר במהלך הניו דיל. לאחר ביטול חוק היובש בדצמבר 1933, הפך לעורך דין מטעם מנהל האלכוהול הממשלתי שפיקח על תעשיית האלכוהול.
יחידה חוזרת
יחידה חוזרת (באנגלית: Repunit, הלחם בסיסים של repeated unit) הוא מספר טבעי שכל ספרותיו הם אחדות, כגון 1, 11 ו-11111. המספרים שהם יחידות חוזרות משתנים מבסיס ספירה אחד למשנהו. היחידה החוזרת בבסיס b שלו n ספרות מסומן \ R^{(b)}_n.
עדלי סטיבנסון
1933–1948
ב-1935, חזר לעריכת דין בשיקגו. במקביל הוא היה פעיל פוליטית. הוא היה יו"ר הסניף בשיקגו של הוועד להגנה על ארצות הברית על ידי סיוע לבעלות בריתה, בשנים 1940-1941, שדרש סיוע צבאי לבעלות הברית במלחמת העולם השנייה וביטול חוקי הנייטרליות ותמך בתוכנית השאל-החכר של הנשיא רוזוולט.
יחידה חוזרת
הגדרה והצגה
לפי ההגדרה של ייצוג מספר בבסיס ספירה b יחידה חוזרת הוא סכום הטור ההנדסי:
כאשר הבסיס הוא בסיס אונרי (b=1) כל מספר הוא יחידה חוזרת ומתקיים. לפי הנוסחה לסכום טור הנדסי, לכל בסיס \ b>1 מתקיים:
עדלי סטיבנסון
1933–1948
ב-1940, מונה על ידי הקולונל פרנק נוקס, מזכיר הצי של ארצות הברית, לעוזרו המיוחד ומשפטן ראשי. בין השאר, סטיבנסון כתב את נאומיו של נוקס. ב-1944, נסע לסיציליה ולאיטליה כדי לדווח על המצב הכלכלי במדינה. לאחר מותו של נוקס באפריל 1944, חזר סטיבנסון לשיקגו וניסה לרכוש את עיתונו של נוקס, אולם נכשל.
ב-1945, החל לעבוד במחלקת המדינה של ארצות הברית כעוזרו המיוחד של המזכיר אדוארד סטטיניוס כדי לעבוד על הקמת האומות המאוחדות. מאוחר יותר באותה השנה, נשלח ללונדון כחלק מהמשלחת האמריקנית לוועדה לנושאי האו"ם. סטיבנסון הנהיג את המשלחת והגיע להסכמים עם נציגי ברית המועצות.
יחידה חוזרת
הגדרה והצגה
למשל בבסיס עשרוני הנפוץ יחידות חוזרות הם מספרים מהצורה: לדוגמה:
עדלי סטיבנסון
מושל אילינוי, 1949–1953
ב-1948 נבחר סטיבנסון על ידי ג'ייקוב ארווי, מנהיג פוליטי בשיקגו, להיות מועמדה של המפלגה הדמוקרטית בבחירות למושל אילינוי בהתמודדות נגד המושל הרפובליקני המכהן, דווייט גרין. סטיבנסון הביס את גרין בהפרש של 572,067 קולות, והושבע לתפקיד ב-10 בינואר 1949.
יחידה חוזרת
הגדרה והצגה
מקרה פרטי חשוב הוא בבסיס בינארי (b=2), אז מתקבל:
עדלי סטיבנסון
מושל אילינוי, 1949–1953
בין הישגיו של סטיבנסון כמושל אילינוי היו רפורמות במשטרת אילינוי על ידי הסרת שיקולים פוליטיים ממערכת המינויים שכללו: שינוי שיטות הגיוס והפעלת מערכת הכשרות לתעסוקה ולקידום, פיקוח על הימורים בלתי חוקיים ושיפור תשתיות כבישים. הוא פעל כנגד השחיתות של מדינת אילינוי; במקרה אחד הוא פיטר את מנהל בית הסוהר של המדינה עקב צפיפות יתר ובמקרה נוסף פיטר את מפקח המוסד לאלכוהוליסטים כשנודע לו כי המפקח קיבל שוחד מבעלי בתי המרזח המקומיים במטרה לאפשר למטופלים לקנות משקאות בברים המקומיים. שתיים מיוזמותיו העיקריות של סטיבנסון כמושל היו הצעות לייסד ועידה חוקתית (הנקראת "con-con") על מנת לתקן ולשפר את החוקה של מדינת אילינוי, וכמה הצעות הקשורות בלחימה בפשע על ידי הקצאת משאבים ויישום שיטות חדשות למאבק בפעילות הפלילית. רוב החוקים לא עברו במועצה המחוקקת, אולם הרפובליקנים הסכימו להתפשר עם סטיבנסון כשרוב תושבי אילינוי אישרו את הרעיון במשאל עם ב-1950. הדחיפה של סטיבנסון להשגת חוקה משופרת לאילינוי החלה בתהליך של שינוי חוקתי ובשנת 1969, ארבע שנים לאחר מותו, הושגה המטרה, ואולי היה זה הישגו החשוב ביותר של סטיבנסון כמושל. בנוסף החוקה החדשה הסירה את המגבלות המבניות על הגדלת הממשלה במדינה.
יחידה חוזרת
מחלקים וראשוניות
אם \ n מתחלק ב-\ m אז \ R^{(b)}_n מתחלק ב-\ R^{(b)}_m. זאת בהסתמך על הזהות האלגברית הבסיסית:
עדלי סטיבנסון
מושל אילינוי, 1949–1953
סטיבנסון הוכח כנואם מוצלח, והוכר כאינטלקטואל בעל הומור עצמי. דוגמה אחת לכך הייתה כשהעבירה המועצה המחוקקת חוק, בתמיכת מגדלי הציפורים, שהכריז על החתולים המשוטטים בעיר כמטרד ציבורי. סטיבנסון הטיל וטו על החוק וטען שטבעם של חתולים הוא לשוטט, ושמאבקם מול הציפורים הוא מאבק עתיק. סטיבנסון טען שניסיון לפתור זאת בחקיקה רק יכריח את המדינה לבחור צד במאבק החתולים מול הכלבים, במאבקי הציפורים ובמאבקי הציפורים והתולעים. סטיבנסון טען שלמדינה יש מספיק דברים לבצע בלי לנסות לשלוט בשוטטות החתולים, והודיע שהוא מטיל את הוטו לא מפני שהוא מעדיף חתולים על כלבים.
יחידה חוזרת
מחלקים וראשוניות
לכן \ R^{(b)}_n פריק אם \ n פריק ו-\ R^{(b)}_n יכול להיות ראשוני רק אם \ n ראשוני. המשפט ההפוך אינו נכון - ייתכן כי \ n ראשוני ו-\ R^{(b)}_n פריק. למשל:.
בשל העניין הרב בבדיקת ראשוניות ופירוק לגורמים חוקרים רבים חיפשו יחידות חוזרות ראשוניים. היחידות החוזרות הראשוניים הראשונים בבסיס עשרוני הם. נכון לשנת 2010 היחידה החוזרת הגדול ביותר החשוד כראשוני הוא ולא נמצא חשוד אחר עד ל-.
עדלי סטיבנסון
מושל אילינוי, 1949–1953
ב-2 ביוני 1949, העיד סטיבנסון כעד אופי במשפטו של אלג'ר היס, עובד מחלקת המדינה לשעבר שהואשם בריגול עבור ברית המועצות. סטיבנסון עבד לעיתים עם היס, בהתחלה במחלקת המשפטים של מנהל התיאום החקלאי ב-1933, ולאחר מכן בין 1945 ל-1947 בנושאי האומות המאוחדות אולם לא היה חבר קרוב שלו. סטיבנסון העיד שהיס היה מכובד ונאמן. ב-1950 הורשע היס בעדות שקר. הסנאטורים ג'וזף מקארתי וריצ'רד ניקסון השתמשו בעדותו של סטיבנסון בבחירות של 1952 כדי להציגו כרכרוכי מול המאבק בקומוניזם, בטענה שעדות האופי לטובת היס מעמידה בספק את יכולתו לשמש נשיא. בהופעתו ב-1952 בתוכנית פגוש את העיתונות טען סטיבנסון שהוא עורך דין ואחריותו היא להעיד לגבי מה שהוא יודע ולהגיד את האמת.
בחירות 1952
בתחילת 1952, בעוד סטיבנסון עדיין מושל אילינוי, החליט הנשיא הארי טרומן שהוא לא יתמודד פעם שנייה לכהונה נוספת, על אף שהתיקון ה-22 לחוקת ארצות הברית לא היה תקף לגביו. במקום זאת, נפגש טרומן עם סטיבנסון בוושינגטון הבירה והציע לו להתמודד למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית; טרומן הבטיח לו את תמיכתו אם יעשה כך. סטיבנסון היסס תחילה, בטענה שרצה לרוץ לעוד כהונה בתור מושל וסירב לעשות משהו למען היבחרותו. עם זאת, כמה מחבריו וממקורביו (ביניהם ג'ורג' בול) החלו לארגן בחשאי תנועה בשם "לגייס את סטיבנסון" שתקדם אותו כמועמד המפלגה הדמוקרטית; הם המשיכו בפעילותם גם כאשר סטיבנסון (בפומבי ובפרט) ביקש מהם להפסיק. כאשר סטיבנסון המשיך להצהיר כי הוא לא יהיה המועמד הדמוקרטי, הנשיא טרומן והנהגת המפלגה הדמוקרטית חיפשו מועמדים פוטנציאליים אחרים. עם זאת, לכל אחד מהמתמודדים העיקריים האחרים הייתה חולשה גדולה. הסנאטור אסטס קאפובר מטנסי זכה ברוב הבחירות המקדימות לנשיאות ונכנס לוועידה הלאומית הדמוקרטית ב-1952 עם המספר הגדול ביותר של צירים, אך הוא לא היה אהוד אצל הנשיא טרומן ודמוקרטים בולטים אחרים. בשנת 1950 כיהן קאפובר בראש ועדת הסנאט, אשר פיקחה על חקירות נגד הפשע המאורגן ב-1951 והיה ידוע בתור לוחם נגד שחיתות. בדיונים פנימיים נחשפו קשרים בין ארגוני הפשע המאורגנים לבין ארגונים פוליטיים דמוקרטיים גדולים, שהובילו את טרומן ומנהיגים דמוקרטיים אחרים להתנגד להצעת מועמדותו של קאפובר למועמדות הדמוקרטית. טרומן פנה אל סגנו, אלבן ברקלי, אבל בגיל 74 ברקלי העדיף שלא להתמודד למשרה הרמה. הדיפלומט אוורל הרימן לא היה מנוסה בפוליטיקה והסנאטור ריצ'רד ראסל מג'ורג'יה תמך בהפרדה גזעית והתנגד לזכויות האזרח. בסופו של דבר נשאר סטיבנסון המועמד הכי דומיננטי למועמדות הדמוקרטית לנשיאות ב-1952, ובכך קיבל סטיבנסון את הצעות מקורביו והחליט להתמודד למועמדות הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית.
יחידה חוזרת
מחלקים וראשוניות
מקרה חשוב במיוחד הוא מציאת יחידות חזרות ראשוניים בבסיס בינארי, הלו הם מספרי מרסן ראשוניים. ראשוניים כאלה משמשים למציאת מספרים משוכללים (מכל מספר מרסן ראשוני ניתן לבנות מספר משוכלל), ובאופן יחסי, קל לבדוק את הראשוניות שלהם. לכן המספרים הראשוניים הגדולים ביותר הידועים כיום הם מספרי מרסן.
עדלי סטיבנסון
בחירות 1952
לאחר שהחליט להיענות לקריאות מקורביו ולהתמודד למועמדות הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית, נשא סטיבנסון נאום בפני הוועידה הדמוקרטית. נאום זה החליש את הטענות והמחאות כי הוא אינו מועמד ראוי לנשיאות ארצות הברית. בנאומו לעג לוועידה הרפובליקנית שנערכה באותו המקום שבועיים קודם לכן. הוא תיאר את הישגי ממשלי רוזוולט וטרומן, וטען שהרפובליקנים סוברים שעשרים השנים האחרונות היו כישלון גדול. הוא טען שבמשך שבוע שלם טענו הרפובליקנים שעשרים השנים האחרונות היו מלאות בשחיתות, חוסר יעילות, בזבזנות וסוציאליזם. סטיבנסון טען שלאחר הנאומים הרפובליקניים הוא הופתע שהדואר מגיע בזמן. הוא טען שהרפובליקנים קודם נלחמים אחד בשני ואז תוקפים את הדמוקרטים.
טום ארנולד (פוליטיקאי)
תומאס ריצ'רד ארנולד (באנגלית: Tom Arnold; נולד ב-25 בינואר 1947) הוא פוליטיקאי בריטי.
עדלי סטיבנסון
בחירות 1952
בעקבות נאום זה, הודיע סטיבנסון רשמית כי הוא יתמודד על המועמדות הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית. סטיבנסון שאל את הנשיא טרומן האם "הוא יהיה נבוך" אם יודיע רשמית על מועמדותו למשרה. טרומן אמר לסטיבנסון "אני מנסה מאז ינואר שתתמודד למועמדות הדמוקרטית, למה זה צריך להביך אותי?". כיוון שהוועידה התרחשה במדינה שלו, התבקש סטיבנסון לברך את הצירים. אחרי שנפגש עם המשלחת מאילינוי, השתכנע סטיבנסון לרוץ לנשיאות. הסנאטור קאפובר הוביל בסיבוב הראשון, אולם לא השיג מספיק צירים כדי לנצח. סטיבנסון צבר כוח ובסיבוב השלישי ניצח. הוא נחשב למועמד מקובל על כולם - מתון בנושאי זכויות האזרח ועדיין אהוד בקרב הפועלים והעירוניים. לאחר שניצח בבחירות על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית, סטיבנסון בחר את ג'ון ספרקמן להיות עמיתו למרוץ.
יחידה חוזרת
השערת גורמאגטיג
השערת גורמאגטיג היא ההשערה שהמספרים היחידים שהם יחידות חוזרות עם יותר משלוש ספרות בשני בסיסים שונים (לא כולל בסיס אונרי), הם 31 (בבסיס 2 ו-5) ו-8191 (בבסיס 2 ו-90).
טום ארנולד (פוליטיקאי)
ארנולד היה חבר פרלמנט מהמפלגה השמרנית מטעם מחוז הבחירה הייזל גרוב מאוקטובר 1974 עד בחירות 1997, אז בחר לא לרוץ לפרלמנט. במקומו נבחר אנדרו סטונל (Andrew Stunell) מהמפלגה הליברל דמוקרטית.
עדלי סטיבנסון
בחירות 1952
סטיבנסון קיבל את המועמדות הדמוקרטית בנאום מצוין, בו טען שמול המפלגה הדמוקרטית ניצבים חסידי החומרנות, השנאה והאכזריות. הוא טען שיש לדבר בהיגיון אל האזרחים, להסביר להם שיש להתאמץ למען העתיד הטוב ולהכריע הכרעה נבונה.
למרות נאומיו המסוגננים והרהוטים של סטיבנסון, שהרשימו עיתונאים, אקדמאים ופרשנים פוליטיים, צחקו הרפובליקנים והדמוקרטים ממעמד הפועלים על סגנונו. רבים כינו אותו "ראש ביצה" בגלל הקרחת שלו ותחושת האינטלקטואליות שהפיץ, ותהו האם הוא מסוגל למשוך את הפועלים. סטיבנסון עצמו לעג לטענות והצהיר בכמה מקרים "ראשי הביצה של העולם, התאחדו! אין לכם מה להפסיד זולת חלמוניכם!". סטיבנסון ביקר בנאומיו את ג'וזף מקארתי ואת ציד הקומוניסטים שלו, בטענה שהפטריוטיות שלו היא "בושה", ולעג לרפובליקנים הימניים שצדו קומוניסטים במחלקות איכות הסביבה אולם סירבו לסייע למי שנאבק בקומוניזם באסיה ובאירופה. הסנאטור מקארתי טען שהיה רוצה לקחת אלה ולעשות מסטיבנסון "אמריקני טוב".
טום ארנולד (פוליטיקאי)
בשנת 1974 הוא היה בין חברי הפרלמנט הצעירים והיה חלק של קבוצת "השמרנים הצעירים" בפרלמנט שכללה 5 חברים, אך הוא לא היה בין הבולטים בה.
עדלי סטיבנסון
בחירות 1952
צעירים רבים התלהבו ממועמדותו של סטיבנסון ומסגנונו, והחלו לעבוד עבורו. במהלך מסע הבחירות צולם חור בנעלו של סטיבנסון, והפך לסמל לעממיותו.
סטיבנסון לא השתמש בטלוויזיה כמו יריבו הרפובליקני, גיבור המלחמה דווייט אייזנהאואר, ולא הצליח להמריץ את קואליציית הניו דיל לניצחון אחרון. ביום הבחירות, ניצח אייזנהאואר באופן החלטי, כשהוא גורף 55% מהקולות וזוכה ב-39 מ-48 מדינות. סטיבנסון זכה ב-89 אלקטורים וב-27,375,090 קולות, כולם מהדרום.
בעקבות תבוסתו, יצא סטיבנסון ב-1953 לסיור עולמי מפורסם ברחבי אסיה, המזרח התיכון ואירופה וביקר גם בישראל ונפגש עם ראש הממשלה דוד בן-גוריון ונשיא המדינה יצחק בן-צבי. את מסעותיו למקומות הנ"ל הוא תיאר במגזין "לוק". מעמדו הפוליטי כמנהיג המפלגה הדמוקרטית בבחירות נתן לו גישה למנהיגים זרים רבים ולכבוד.
הוא נבחר להיות עמית של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשנת 1953. בבחירות אמצע הכהונה של 1954, נאם לטובת מועמדים דמוקרטים לקונגרס ולתפקידי מושלות ברחבי המדינה. הזכייה של הדמוקרטים ברוב בשני בתי הקונגרס והשגת עוד תשעת תפקידי מושלים איחדו את המפלגה מאחוריו וחיזקו את מעמדו.
בחירות 1956
למרות בעיות הלב של אייזנהאואר, הכלכלה שגשגה. תקוותיו של סטיבנסון לניצחון נופצו באוקטובר, כשרופאיו של אייזנהאואר הכשירו אותו לריצה והמשברים בסואץ ובהונגריה פרצו בו זמנית. הציבור לא השתכנע שהיה צורך בשינוי במנהיגות. סטיבנסון הפסיד לאיינזהאואר בהפרש גדול, והשיג רק 42% מהקולות ו-73 אלקטורים משבע מדינות, ופרט למיזורי כולן היו מדינות הדרום.
בתחילת 1957, חזר סטיבנסון לעסוק בעריכת דין והקים פירמה בוושינגטון, ואחת נוספת בשיקגו. בנוסף התמנה למועצה המייעצת לדמוקרטים שתקפה את ממשל אייזנהאואר ופיתחה את המדיניות הדמוקרטית. בנוסף היה יועץ משפטי במשרה חלקית לאנציקלופדיה בריטניקה.
ניסיון להיבחר ומינוי לשגריר באו"ם ב-1960
בתחילת 1960 הכריז סטיבנסון שלא ינסה להתמודד בפעם השלישית על המועמדות הדמוקרטית אלא אם ידרשו זאת ממנו. אחד מחברו הקרוב טען שסטיבנסון רצה את המועמדות, אולם רצה שתבוא מצד הדמוקרטים. במאי 1960 ביקר הסנאטור ג'ון פיצג'רלד קנדי, שניסה לזכות במועמדות הדמוקרטית, את סטיבנסון בביתו שבליברטיוויל. קנדי ביקש מסטיבנסון לקבל אישור פומבי למועמדותו. בתמורה הבטיח קנדי, אם ייבחר, ​​למנות את סטיבנסון למזכיר המדינה בממשלו. סטיבנסון דחה את ההצעה ובעקבות זאת היחסים נהיו מתוחים בין השניים. אף על פי שסטיבנסון היה המועמד הדמוקרטי ב-1952 וב-1956, ועדיין שמר על תמיכה מצד ליברלים ואינטלקטואלים, שתי התבוסות שלו לאייזנהאואר גרמו למנהיגי המפלגה לרצות "פנים חדשות". בוועידה הדמוקרטית הלאומית ב-1960, פעלו תומכי סטיבנסון, ביניהם אלינור רוזוולט והעיתונאית אגנס מייר, למען היבחרו. מנהל מסע הבחירות של ג'ון קנדי, אחיו רוברט קנדי, לחץ על סטיבנסון לתמוך בקנדי, אחרת יחסל אותו במפלגה. סטיבנסון סירב בתוקף.
בלילה שלפני ההצבעה בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית, החל סטיבנסון לעבוד באופן פעיל עבור המינוי. הוא ביקש מכמה מנהיגי משלחות בוועידה הלאומית את תמיכתם. שיחת המפתח הגיעה לראש עיריית שיקגו, ריצ'רד דיילי, מנהיג משלחת אילינוי. המשלחת כבר תמכה ברובה בג'ון פיצג'רלד קנדי, אך סטיבנסון אמר לדיילי שהוא מעוניין במועמדות הדמוקרטית ושאל אותו האם הצירים יסכימו לתמוך בו. דיילי אמר שלא הייתה לסטיבנסון תמיכה בקרב המשלחת, וכך נסתם הגולל על מועמדותו, כשלא הצליח לגייס את מדינתו לתמוך בו. למחרת הלילה, המשיך סטיבנסון לעבוד להשגת המועמדות, כיוון שהרגיש מחויב לחברים ותיקים, כרוזוולט ומייר. הסנאטור יוג'ין מקארתי ממינסוטה קרא לוועידה לא לדחות את האיש ש"הפך אותנו לגאים להיות דמוקרטים". עם זאת, קנדי זכה במועמדות כבר בהצבעה הראשונה עם 806 קולות; סטיבנסון סיים במקום הרביעי עם 79.5 קולות.
שגריר ארצות הברית באו"ם, 1961–1965
באומות המאוחדות עבד סטיבנסון קשה כדי לתמוך במדיניות החוץ של ארצות הברית, גם כאשר הוא עצמו חלק על כמה מהפעולות של הנשיא קנדי. עם זאת, לעיתים קרובות הוא נתפס כאדם שלא קשור לממשלו של קנדי. קנדי טען שסטיבנסון לא התאים להיות נשיא, כיוון שהנשיאות לא הייתה מקום לדיבורים רכים.
באפריל 1961 סבל סטיבנסון מההשפלה הגדולה ביותר בקריירתו הדיפלומטית לאחר הכישלון של ארצות הברית בפלישה למפרץ החזירים. לאחר ששמע שמועות כי "הרבה פליטים רצו לחזור ולהפיל את קסטרו", הביע סטיבנסון את ספקנותו בנוגע לפלישה, אך הוא נשמר בשולי המבצע וקיבל תדרוך תשעה ימים לפני הפלישה, תדרוך מעורפל מאוד שניתן על ידי ארתור שלזינגר הבן וה-CIA. טרייסי בארנס, סוכן בכיר ב-CIA, אמר לסטיבנסון ולצוותו כי "יהיה מבצע חשאי בקובה שיופעל על ידי ממשלת קובה. המבצע יקבל שיתוף פעולה אמריקאי הכולל הכשרה ומימון". לפי ההיסטוריון פיטר ווידן, בארנס לא סיפר לסטיבנסון כי תהיה פלישה צבאית בקנה מידה גדול לקובה, והוא גם לא פירט פרטים על מלוא התמיכה האמריקנית במורדים הקובנים ומעורבותם, ואף לא סיפר לסטיבנסון על תקיפות אוויריות המתוכננות להרוס את חיל האוויר של פידל קסטרו. עוזר מזכיר המדינה לענייני ארגון בינלאומי, הארלן קליבלנד, שהשתתף בתדרוך, חש כי בארנס "מתחמק מדי", כיוון שהוא נשלח כדי להרגיע את סטיבנסון ולהגיד לו שהנשיא קנדי "יודע מה הוא עושה", וכי "ברור שסטיבנסון לא היה אמור לספר לאו"ם את מלוא פרטי תוכנית הפלישה".
הפלישה דלפה וקסטרו הבין שתהיה פלישה אמריקנית, אולם סטיבנסון עצמו לא ידע על כך. קנדי, שחשב שסטיבנסון יכעס על כך שלא התייעצו בו בנוגע לכך, טען שלא רצה לסכן את מעמדו סטיבנסון כנציג אמריקני, וביקש מיועצו שיסביר לסטיבנסון שהוא ניסה להגן עליו במקרה שהמבצע ייכשל. ללא ידיעה שה-CIA והצי חימשו את המורדים, ושהטייסים הפציצו מטרות קובניות, חזר סטיבנסון על גרסת ה-CIA לפני האספה הכללית של האו"ם. הוא טען שהממשלה לא סייעה למורדים, ולאחר שגילה שהטעו אותו טען שאמינותו נהרסה. סטיבנסון שקל להתפטר, אולם חבריו והנשיא קנדי שכנעו אותו להישאר.
משבר הטילים בקובה
במהלך משבר הטילים בקובה באוקטובר 1962, העביר סטיבנסון מצגת הסברה במושב חירום של מועצת הביטחון. במצגת, אשר משכה כיסוי טלוויזיה לאומי, הוא שאל בכוח את שגריר ברית המועצות באומות המאוחדות ולריאן זורין אם מדינתו תציב טילים גרעיניים בקובה. במהלך השאלה נראה כי זורין נרתע מלהשיב, סטיבנסון זירז את תשובתו של זורין ואמר "אל תחכה לתרגום, ענה 'כן' או 'לא'!". כאשר זורין השיב כי "אני לא בבית משפט אמריקאי, ולכן לא אענה על שאלה שמופנית אלי כאילו שאל אותי עורך דין, אענה לך בבוא העת,", ענה לו סטיבנסון "אני מוכן לחכות לתשובה שלי עד שהגיהנום יקפא". סטיבנסון הראה תמונות שצולמו על ידי מטוס הריגול לוקהיד U-2 שאיששו את הטענה כי ברית המועצות הציבה טילים גרעיניים בקובה, אחרי שזורין רמז שהם לא קיימים. סטיבנסון השתתף בכמה פגישות של ה-EXCOMM (וועד של המועצה לביטחון לאומי שייעץ לנשיא קנדי במהלך משבר הטילים) בבית הלבן, שם הציע באומץ לבצע חילופי דברים עם הסובייטים: אם יסלקו את הטילים מקובה, ארצות הברית תסכים להסיר את טילי יופיטר המיושנים שלה מאדמת טורקיה השכנה לברית המועצות. עם זאת, הוא ניצב בפני התנגדות חריפה מצד כמה חברים נוספים בוועד, שראו בחילופי דברים אלה סימן לחולשה. על פי יועצו של קנדי ​​וידידו של סטיבנסון, ג'ורג' בול, שהיה נוכח בוועד, חבריו "השתלחו ללא הרף בסטיבנסון". עם זאת, הנשיא קנדי ​​העיר: "אתה צריך להעריץ את עדלי, הוא נדבק למקומו גם כאשר כולם קופצים עליו", ורוברט קנדי ​​כתב כי "סטיבנסון זוכה לביקורת מאז מתח ביקורת על החלטות ממשל קנדי. אף על פי שלא הסכמתי עם המלצותיו, חשבתי שהוא אמיץ לאחר שהציע אותן, ואני יכול להוסיף כי הן היו הגיוניות". סטיבנסון העיר "אני יודע שרוב הבחורים האלה יחשיבו אותי כפחדן למשך שארית חיי על דבריי שאמרתי היום, אבל אולי אנחנו זקוקים לפחדן בחדר כשמדובר במלחמה גרעינית". למעשה, ממשל קנדי ​​הוציא את טילי ה-MRBM מאיטליה וטורקיה כחצי שנה לאחר סיום משבר הטילים בקובה, ויש ראיות כי הנשיא קנדי ​​הסכים באופן פרטי שאם הסובייטים יסירו את טיליהם מקובה, הוא יסיר את טילי יופיטר מטורקיה ומאיטליה במועד מאוחר יותר. העסקה שהציע סטיבנסון נשמרה בסוד במשך שנים רבות ולכן סטיבנסון לא קיבל שום קרדיט על הצעתו המקורית לפתרון המשבר.
במהלך כהונתו כשגריר באו"ם, נסע סטיבנסון ברחבי המדינה וקידם את האו"ם בנאומיו. הוא זכה להתנגדות מצד קבוצות שפקפקו באו"ם. באוקטובר 1963, נאם בדאלאס, טקסס, כשמפגינים מחו נגדו. אישה הכתה את סטיבנסון בראשו עם שלט, והוא שאל "היא חיה או בן אדם?" ודרש מהשוטר לא לקחת אותה לכלא אלא לבית הספר. לאחר מכן הזהיר את הנשיא קנדי ויועציו מהאווירה שחווה בדאלאס, אולם קנדי החליט לבקר בדאלאס בכל זאת בנובמבר 1963.
אחרי שהנשיא קנדי נרצח, המשיך סטיבנסון לכהן כשגריר ארצות הברית באו"ם תחת הנשיא לינדון ג'ונסון. ככל שהבחירות לנשיאות ארצות הברית 1964 קרבו, הפכה מלחמת וייטנאם לנושא מרכזי וחשוב במסעות הבחירות. המועמד הרפובליקני, הסנאטור מאריזונה בארי גולדווטר דרש ניצחון מכריע בווייטנאם, וג'ונסון ראה בכך סיכון במלחמה גרעינית. סטיבנסון לא היווה שחקן מרכזי בסוגיית וייטנאם. הוא תמך בג'ונסון בפומבי ובפרטי כיוון שהוא האמין בתורת הבלימה, אולם הוא גם רצה לפתוח במשא ומתן עם צפון וייטנאם בתיווך האו"ם, מה שג'ונסון דחה.
מותו ומורשתו
ביולי 1965 נסע סטיבנסון לז'נבה שבשווייץ כדי להשתתף בישיבה השנתית של המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות. אחרי הוועידה הוא ביקר בלונדון לכמה ימים, שם ביקר אצל ראש ממשלת הממלכה המאוחדת הרולד וילסון. סטיבנסון שוחח עמו על המצב בדרום וייטנאם ולאחר מכן ראיין אותו אריק סברייד. באחר הצהריים של 14 ביולי, כאשר טייל בלונדון עם העוזרת שלו (שהייתה גם המאהבת שלו) מריאטה טרי בכיכר גרוונר, סבל סטיבנסון מהתקף לב מאסיבי, ומת מאוחר יותר באותו יום בשל אי-ספיקת לב בבית החולים סנט ג'ורג' הנמצא ברובע וונדסוורת'. הוא היה בן 65.
לאחר שנערך לו טקס הנצחה באולם העצרת הכללית של האומות המאוחדות (ב-19 ביולי 1965), בוושינגטון הבירה, בספרינגפילד, ובבלומינגטון, סטיבנסון נקבר על בבית העלמין אוורגרין הנמצא בבלומינגטון, אילינוי. בהלווייתו האוניטריאניסטית בבלומינגטון השתתפו דמויות לאומיות רבות, בהן הנשיא לינדון ג'ונסון, סגן הנשיא יוברט האמפרי, ונשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית ארל וורן.
העיתונאי דייוויד הלברשטאם כתב על סטיבנסון:
.
בשדה התעופה המרכזי של אילינוי, ליד בלומינגטון, יש פסל בדמותו של סטיבנסון. הפסל נראה כאילו סטיבנסון יושב על ספסל כשרגליו נשענות על התיק שלו וראשו נשען על ידו, כממתין לטיסתו. הוא מתואר כנועל נעליים עם חור יחיד, עמן הלך קילומטרים רבים במהלך מסע הבחירות שלו. הנעל הפכה לסמל של מסע הבחירות שלו.
החווה של עדלי סטיבנסון השוכנת במטאווה שבאילינוי, הייתה ביתו של סטיבנסון בין השנים 1936–1965 והיא רשומה במרשם הלאומי של אתרים היסטוריים של ארצות הברית, ונקבעה כציון דרך היסטורי לאומי.
לאחר מותו, קיבל סטיבנסון את עיטור מסדר לינקולן (עיטור הכבוד הגבוה ביותר באילינוי) על ידי מושל אילינוי ב-1965.
בסרטים ובטלוויזיה
סטיבנסון אוזכר כמה וכמה פעמים בסדרות טלוויזיה ובסרטים. סטיבנסון אוזכר בסדרה "משפחת סימפסון" בפרק "Lisa the Iconoclast" (פרק 16 בעונה השביעית, שודר לראשונה ב-18 בפברואר 1996) ובפרק "The Secret War of Lisa Simpson" (פרק 25 בעונה השמינית, שודר לראשונה ב-18 במאי 1997). דמותו של סטיבנסון הופיעה בפרק זה כאשר הארי שירר מדבב את הדמות. בסדרה "ימים מאושרים", סטיבנסון אוזכר בפרק "The Not Making of the President" (שודר לראשונה ב-28 בינואר 1975). בסדרת הטלוויזיה "מדע מסתורי 3000" נראה כי סטיבנסון קונה מכונית. באחד מן הפרקים בסדרה "מרפי בראון", נולד תינוק ומוענק לו השם "עדלי סטיבנסון".
סטיבנסון אוזכר גם בסרטי קולנוע. פיטר סלרס טען כי תיאורו של הנשיא מרקין מפלי בסרט "דוקטור סטריינג'לאב" מבוסס על אישיותו של סטיבנסון. אמרתו של סטיבנסון בזמן משבר הטילים בקובה, "אל תחכו לתרגום", לשגריר הרוסי ולריאן זוריוה, עורר דיאלוג בסצנת בית המשפט ב"מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת". הנאום ההיסטורי עצמו מתואר בסרט "שלוש עשרה ימים". בסדרה זו, מיכאל פאירמן גילם את סטיבנסון. בנוסף, גם השחקן ראלף בלאמי מגלם את סטיבנסון בסרט הטלוויזיה "טילי אוקטובר". סטיבנסון אוזכר גם בסרטים "העולם של ויין 2" (אחת הסצנות מתרחשות בפארק על שמו של סטיבנסון הנמצא באורורה), "בגדים פשוטים" (בית הספר התיכון נקרא על שם סטיבנסון), "הרומן שלי עם אנני" (הדמות של וודי אלן מספרת בדיחת סטנד-אפ על הקמפיינים של סטיבנסון ואייזנהאואר).
סעד אללה ונוס
סעד אללה ונוס (בערבית: سعد الله ونوس; 1941–15 במאי 1997) היה מחזאי סורי.
ביוגרפיה
ונוס נולד בכפר חוסיין אל-בחר, אשר ליד טרטוס. הוא למד עיתונאות בקהיר ושימש עורך מוספי התרבות והאמנות של העיתון הסורי אל-בעת' ושל העיתון הלבנוני א-ספיר. בשנות השישים המאוחרות, נסע לפריז ללמוד תיאטרון ונחשף לזרמים שונים של התיאטרון האירופי. עוד לפני כן החל לכתוב מחזות קצרים, בהם כבר מתבטאים הנושאים המרכזיים של כתיבתו – הפרט והחברה והרשויות.
בשנת 1996 הוא נבחר על ידי אונסק"ו וה-International Theater Institute (ITI) לשאת דברים לכבוד יום התיאטרון השנתי, אשר נחגג ב-27 במרץ. זו הייתה הפעם הראשונה שנבחר איש תיאטרון ערבי מאז נוסדה מסורת זו בשנת 1963.
ב-15 במאי 1997 נפטר ונוס ממחלת הסרטן, בה נאבק במשך חמש שנים.
אני נשבע
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי אבי אוחיון ואליעד נחום, והופק על ידי מתן דרור. השיר הוא בסגנון הפופ אשר משלב בתוכו את סגנון הים-תיכונית ואת סגנון הטכנו.
וידאו קליפ
נכון לספטמבר 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-3 מיליון.
גרטיאנוס
גרטיאנוס (בלטינית: Gratianus; נולד ב-23 במאי 359 נרצח ב-25 באוגוסט 383 בליון) היה קיסר של הקיסרות הרומית המערבית בין השנים 375 ל-383. הוא היה בנו של ולנטיניאנוס הראשון, ומונה על ידו לשמש כאוגוסטוס לצידו, לאחר מותו הפך לשליט של האימפריה המערבית, הוא איחר מלהגיע לקרב אדריאנופול בו נהרג דודו האוגוסטוס ואלנס. גרטיאנוס עסק בעיקר בלחימה בלתי פוסקת מול שבטים גרמאנים אך בסיכומו של דבר מהלכיו השגויים בפיקוד על הלגיונות הציתו מרד והוא נרצח בידי קצין מצבאו.
שלטונו הקצר הוא בעל חשיבות כנקודת ציון בעיקר בתולדות הכנסייה הנוצרית מאחר שגרטיאנוס, ביחד עם האוגוסטוס תאודוסיוס הראשון הוציאו צווים כנגד עבודת אלילים והפכו את עקרונות הנצרות שנקבעו על ידי ועידת ניקיאה לחוק ובכך קבעו כי שאר הזרמים הנוצריים הם מינות וכפירה.
רקע
לאחר מותו הפתאומי של האוגוסטוס יוביאנוס בספטמבר 364 התכנסו מפקדי הצבא לבחור שליט חדש ולאחר שמספר מועמדים אחדים נפסלו הם החליטו לבחור בולנטיניאנוס הראשון ביום 26 בפברואר 364 שלאחר מכן בחר באחיו ואלנס כשליט לצידו שיהיה אחראי על השלטון בחלק המזרחי של האימפריה. הוא קבע את מקום מושבו במילאנו משם שלט על איטליה, גאליה, אפריקה, ואיליריה (חבל ארץ במערב הבלקן) וואלנס קבע את בירתו בקונסטנטינופול.
אוגוסטוס של האימפריה הרומית
גרטיאנוס נולד בשנת 359 בסירמיום (סרמסקה מיטרוביצה) בנו של ולנטיניאנוס ואימו מרינה סבארה.
בשנת 367 התמנה על ידי אביו לאוגוסטוס והשניים שלטו ביחד על האימפריה המערבית. מינוי זה נחשב ליוצא דופן מאחר שבדרך כלל מינה האוגוסטוס שליט נמוך בדרגה כקיסר, מתוך כוונה שבעתיד יירש הקיסר את מקומו ויועלה לדרגת אוגוסטוס בעצמו.
בשנת 374 התחתן גרטיאנוס עם פלאביה מקסימה קונסטנטיה בתו בת ה 12 של הקיסר המנוח קונסטנטיוס השני, נישואים שקשרו את השושלת השולטת עם השושלת המייסדת של קונסטנטינוס "הגדול" מהלך שנתן לשליטים החדשים כסות של לגיטימציה והבטיח את אהדת המוני העם הרומאי ואזרחי הפרובינציות. קונסטנטיה מתה בשנת 383 מבלי לשלזוג המלכותי יהיו ילדים.
ב 17 בנובמבר 375 מת ולנטיניאנוס לפתע וגראטיאנוס הפך, בגיל 16, לשליט בפועל של האימפריה הרומית. ביום 22 בנובמבר הכריזו מפקדי הצבא של הלגיונות הרומאיים בגאליה על ולנטיניאנוס השני בנו של ולנטיניאנוס הראשון ואשתו השנייה יוסטיניה בשלב זה נשלטה האימפריה על ידי 3 אנשים שנשאו את התואר גוגוסטוס אך התקשו להחזיק במושכות השלטון והיו תלויים בהחלטות ראשי הצבא עליו פיקדו.
במהלך שנת 378 עמד גרטיאנוס בראש סדרת קרבות בגאליה ומעבר לנהר הריין שנוהלה על ידי מפקדי הצבא - חלקם מלכים של פדרציית שבטים גרמאניים.
ביום 9 באוגוסט 378 נהרג האוגוסטוס ואלנס בתום יום הקרב הידוע בשם קרב אדריאנופול מול קואליציה של שבטים גרמאניים שעיקרם קבוצות שבטים גותיים שנדחפו אל תוך שטחי האימפריה הרומית בלחץ פלישה הונית. שבטים אלו התקבלו תחילה אל תוך שטחי האימפריה אך עימותים וחיכוכים בין הרומאים לגותים הביאו למרידה רבתי ששיאה הגיע בהתנגשות בין הצבאות, המורדים הגותים זכו בניצחון מכריע. חלק גדול מהצבא הרומי הושמד הקיסר ולאנס נהרג. הגותים, חסרי אימון וציוד צבאי מתאים לא הצליחו לממש את ניצחונם ולכבוש ערים מרכזיות של האימפריה אך הצליחו להגיע בתום המרד להסכם שלום עם הרומאים. הקרב נחשב לאחת התבוסות הצבאיות הקשות בהיסטוריה של צבא האימפריה הרומית, וכנקודת ציון היסטורית שמסמנת את תחילת התהליך הארוך שסופו נפילת האימפריה הרומית המערבית.
מותו של גרטיאנוס
בסיכומו של דבר גרטיאנוס איבד את אהדת מפקדי צבאו משקשר את עצמו לפחות למראית עין ליחידת שומרי ראשו שהורכבה מקשתים משבטים אלאניים. נס המרד הורם על ידי מגנוס מקסימוס מפקד הצבא הרומאי בבריטניה שחצה את תעלת למאנש בראש כוח צבאי גדול, בסדרת עימותים שנערכה באזור פריז ננטש גרטיאנוס על ידי צבאו ונאלץ לברוח לליון שם הוא נתפס על ידי המושל הרומאי, הוסגר למורדים והוצא להורג ביום 25 באוגוסט 383.
איסור על פולחן פאגאני
בשנים האחרונות לשלטונו פעל גרטיאנוס כנגד הפולחן הפאגאני. בסדרת צווים שיצאה בשנת 382 אסר גרטיאנוס על פולחן פאגאני והורה על סגירת המקדשים ומקומות הפולחן כולל המקדשים המרכזיים ברומא. במקביל פעל גרטיאנוס לקטוע את המקוקות הכספיים והורה על הפסקת התשלומים ההקלות הכספיות, מתן ההקדשים והתרומות למקדשים ולכוהנים ואף ציווה על החרמת הרכוש הקיים לטובת אוצר המדינה.
לקריאה נוספת
Garnsey, University of Cambridge 2005
בן בג בג
יוחנן בן בג בג הידוע בעיקר בקיצור בן בג בג היה תנא ארץ ישראלי מתקופת הזוגות, שייתכן שהיה בן דורו של הלל הזקן. הוא מוזכר רק פעמים מועטות, וידוע בעיקר זכות אימרתו "הפוך בה והפוך בה שהכל בה" (ר' להלן).
על פי התוספות, היו בן בג בג וחברו בן הא הא גרים, והדבר נרמז בכינויים: בני אברהם ושרה שנוספה להם האות ה' בשמם ('בג' בגימטריה ה'). רבי שמואל די אוזידא מסביר שכינויים אלו נועדו להסתירם מפני השלטון הרומי, שרדף אחר גרים. בנימין זאב בכר מעלה השערה, לפיה בן בג בג הוא הגר שגייר הלל הזקן לאחר שהוכיח לו שאפילו ללמוד את אותיות הא"ב אי אפשר ללא מסורת.
רבי אברהם זכות סובר שבן בג בג ובן הא הא הם אותו אדם.
אמרותיו
מוזכר במשנה פעם אחת, כבעל האמרה הידועה:
מילולית - קרא ולמד (את התורה) שוב ושוב משום שהכל מצוי בה; ובה תתבונן עד שתזקין ותִבלֶה (מן המילה "בלוי"), וממנה לא תזוז, משום שאין עיסוק טוב ממנה.
אמרה נוספת שלו, בהקשר של הסוגיה הדנה מתי חייב אדם לתבוע פיצוי בבית הדין, ומתי מותר לו לעשות דין לעצמו:
בברייתא מתואר דו-שיח בינו לבין רבי יהודה בן בתירא:
מלבד זאת, נמסרו בשמו הלכות שונות הקשורות למקדש.
בתרבות
על אמרתו "הפוך בה והפוך בה" במשנה חוברו שני שירים במוזיקה החסידית הבולט בהם הוא השיר "בן בג בג" של יעקב שוואקי מתוך אלבומו "ידיד" משנת 2005. לשיר קיימות מספר גרסאות כיסוי, ביניהן של רועי ידיד ותזמורת ענבי הגפן.
עוד קודם לכן יצחק פוקס הוציא שיר על בן בג בג באלבומו "מלך" משנת 1987.
מבצע יבוסי
מבצע יבוסי היה אחד ממבצעי ההגנה במלחמת העצמאות. המבצע נערך בתחומי העיר ירושלים ובאזורים הסובבים אותה, בין 22 באפריל ו-4 במאי 1948. לצורך המבצע עלתה חטיבת הראל לירושלים והצטרפה לכוחות ההגנה בה. 'ההגנה' הצליחה להשתלט על השכונות הערביות בדרום העיר. לעומת זאת, לא נחלו כוחותיה הצלחה בקרבות בצפון העיר.
רקע
במחצית אפריל 1948, עקב פירוש מוטעה של מידע מודיעיני, דווחו כוחות 'ההגנה' בירושלים, כי הבריטים עומדים לפנות חלקים בעיר, עוד לפני מועד סיום הפינוי הכללי, 15 במאי 1948. דוד שאלתיאל שהיה מפקד מחוז ירושלים, פנה ב-15 באפריל 1948 ליגאל ידין, בן-גוריון וישראל גלילי, העמיד אותם על חומרת המצב וביקש לשלוח כוחות לעיר לשם תפיסת המקומות שיתפנו ולשם פתיחת הדרך להר הצופים. מברקים אלה הביאו את הפיקוד העליון להחליט להפסיק את מבצע הראל, להעביר את כל חטיבת 'הראל' לחזית ירושלים ולפתוח שם במבצע צבאי שנקרא מבצע 'יבוסי'. כיוון שמפקדי חטיבת הראל לא רצו להיות תחת פיקודו של דוד שאלתיאל, הוקם מטה מיוחד למבצע שבראשו היה יצחק שדה שזה עתה סיים את קרב משמר העמק. למתאם הקשר עם מפקד המחוז מונה שלום עשת. לימים הגדיר יגאל אלון את הפשרה בהקמת מטה 'יבוסי' כמשגה. לא הייתה עבודת מטה משותפת לחטיבת 'עציוני' (למעשה חטיבת מחוז ירושלים) ול'הראל' בעת המבצע, להוציא ענייני מודיעין. עם הכישלונות בתחילת המבצע פורק המטה המיוחד עוד לפני סיומו.
הגדוד החמישי של 'הראל' הועבר ביחד עם מטה החטיבה בשיירה ענקית ב-20 באפריל 1948 (שיירת הראל. השיירה האחרונה במסגרת מבצע 'הראל'). השיירה הותקפה בשער הגיא ובקרב שהתחולל נהרגו 15 לוחמים.
מטרת המבצע הייתה: כל הפעולות אמורות היו להיערך ללא התנגשות עם הצבא הבריטי.
כיבוש ונסיגה בשועאפט
בליל 22 - 23 באפריל 1948 יצאה פלוגה מוגברת של הגדוד החמישי מחטיבת הראל בפיקודו של יששכר שדמי, משיכון פאג"י בצפון העיר, ונעה ברגל צפונה לעבר שועפאט. ההתנגדות הייתה חלשה והכפר נכבש במהירות. הוחל בפיצוץ בתי הכפר אבל היות שנבי סמואל לא נכבשה באותו לילה, נתקבלה פקודת נסיגה. שישה בתים פוצצו והפלוגה נסוגה לירושלים עם שני פצועים. לערבים היו 16 הרוגים.
כיבוש ונסיגה בבית איכסא
באותו לילה יצאה פלוגה מהגדוד הרביעי מקריית ענבים צפונה. לאחר הפגזה ממרגמות 3 אינץ' על בית איכסא, פרצו לוחמי הפלמ"ח לכפר, והוא נכבש במהירות וללא נפגעים. הקלות בה נכבש הכפר חיזקה את ביטחון המפקדים בהצלחת המשך המבצע לכיבוש פסגת נבי סמואל. התוצאה השלילית מכיבוש זה הייתה שגורם ההפתעה אבד, ושהערבים בפסגת נבי סמואל היו דרוכים להדוף את ההתקפה עליהם. לאחר הכישלון בנבי סמואל לא הייתה ברירה אלא לסגת מבית איכסא.
קרב נבי סמואל
הכוח שתקף בנבי סמואל היה פלוגה ב' של הגדוד הרביעי (גדוד הפורצים) בפיקודו של המפקד הנערץ חיים פוזננסקי (פוזה). בגלל איחור הגיעה הפלוגה לנקודת הזינוק בשעה 06.30 ונגלתה לעיני הערבים. פוזה החליט למרות זאת לתקוף והתוצאה הייתה קטלנית. תוך זמן קצר הוא נהרג ורבים נפגעו. החלה נסיגה מבוהלת באור יום. כוח משוריין בפיקודו של מיכה פרי נתקל במחסומים בגבעת הרדאר ובאש מכוחות הלגיון והצבא הבריטי ששמרו על תחנת הממסר בגבעה. חיילים רבים נפגעו. כוח חילוץ מאולתר הגיע למקום וחיפה על הכוחות ונסיגת הפצועים מגבעת הרדאר למעלה החמישה. חלק מהפצועים ננטשו בדרך הנסיגה. המשוריינים שנפגעו, עם מרגמת דוידקה אחת וכל הנשק שבהם, נפלו בידי הערבים.
תוצאות הקרב היו קשות ביותר - 44 הרוגים ו-88 פצועים. זאת הייתה אחת התבוסות הקשות ביותר של הפלמ"ח במלחמת העצמאות.
קרבות שייח' ג'ראח
ב 24 באפריל 1948 הפיץ מטה "יבוסי" את "פעולת יבוסי שלב ב'", שיעדה העיקרי היה כיבוש והריסת שייח' ג'ראח וכיבוש בית נשאשיבי שחלש על השכונה. תוכנן שלאחר מכן תעלה פלוגה של גדוד מוריה מחטיבה עציוני להר הצופים. פלוגה מהגדוד הרביעי תכבוש את קטמון ותחבור לשכונת מקור חיים. מטרות נוספות היו כיבוש ואדי ג'וז ואוגוסטה ויקטוריה ובמקרה של כיבוש קטמון - התקדמות לעבר מלחה בית צפאפה ועין כרם. כל זאת כדי להרחיב את הטבעת מסביב לירושלים.
הפעולה בשייח' ג'ראח החלה ב-25 באפריל 1948 בשעה 01.30 ונטלו בה חלק שתי פלוגות מהגדוד החמישי. פלוגה אחת בפיקודו של אהרן (ג'ימי) שמי יצאה משכונת בית ישראל, תקפה את השכונה מדרום-מערב והחלה לפוצץ בתים. פלוגה נוספת בפיקודו של, עקפה את בית הספר לשוטרים וכבשה את בית נשאשיבי שחלש על השכונה. בבית שהו כ-35 מלוחמי צבא ההצלה מגדוד ירמוך השלישי. לפלוגה היו הרוג אחד ושבעה פצועים. בעקבות אש כבדה של הבריטים הוחלט לסגת משייח' ג'ראח התחתית אבל להחזיק בבית נשאשיבי. במהלך הנסיגה היו לפלמ"ח 25 פצועים והרוג אחד.
הסיבה לפעילות הבריטים נגד כוחות הפלמ"ח בשייח' ג'ראח הייתה מעברו בשכונה של נתיב היציאה המיועד של הנציב העליון בדרכו לשדה התעופה קלנדיה ביום פינוי הבריטים.
הבריטים מסרו הודעת אולטימטום לפיה על הפלמ"ח לפנות את בית נשאשיבי עד 6 בערב. לאחר התייעצות שכללה את בן-גוריון, יצחק שדה, דוד שאלתיאל ואת יצחק רבין, הוחלט לדחות את האולטימטום מתוך חשש שיהווה תקדים לקביעות בריטיות נוספות בקשר לעמדות כוח המגן העברי באזור ירושלים. בתום האולטימטום פתח גדוד שריון בריטי בהתקפה על הפלוגה בפיקוד צפרירי, שכללה ירי תותחים, פגזי עשן וירי מקלעים. חלק מאנשי הפלמ"ח נסוגו להר הצופים וחלק נשבו ושוחררו אחר כך בתיווכו של קצין הקישור חיים הרצוג. בהתקפה זו נהרגו שני אנשי פלמ"ח. הבריטים התחייבו שלא יניחו לערבים להשתלט על שייח' ג'ראח ועמדו בהתחייבותם. במשך שבועיים עברו שיירות להר הצופים ללא הפרעה. עם הפינוי ב-14 במאי 1948 השתלטו כוחות ההגנה ואצ"ל על שייח' ג'ראח. ב-19 במאי 1948 נכבש המקום על ידי הלגיון הערבי ונותר בידי ממלכת ירדן עד למלחמת ששת הימים.
הקרב על סן סימון וכיבוש קטמון
לאור דלות התוצאות פורק מטה יבוסי ב-27 באפריל 1948 אבל המבצע נמשך. על שכונת קטמון שהייתה למעשה ריקה מתושבים הגנו 130 לוחמים מקומיים בפיקודו של איברהים אבו דאיה, 60 חיילי צבא ההצלה וכוח של הלגיון הערבי מצויד בשריוניות שתפקידו הפורמלי היה לשמור על בית הקונסוליה העיראקי.
התקפה ראשונה של הפלמ"ח על מנזר סן סימון הייתה ב-27 באפריל 1948. ההתקפה נהדפה.
ניסיון לכיבוש אוגוסטה ויקטוריה
משימה נוספת במסגרת המבצע הייתה לחבל בכביש יריחו-ירושלים על מנת למנוע תגבורות של הלגיון. בליל 28 - 29 באפריל 1948 עלו שתי פלוגות מהגדוד החמישי להר הצופים.
בליל 29 - 30 באפריל 1948 יצאה מחלקה מהר הצופים ופוצצה מעביר מים על הכביש. למחרת תוקן הכביש על ידי הצבא הבריטי בעזרת חיילי הלגיון ופועלים מקומיים.
בליל 2 - 3 במאי 1948 יצאו שתי מחלקות מהר הצופים ופוצצו מעביר מים בכביש יריחו. מכונית ערבית נקלעה למקום, נורתה וארבעה מנוסעיה נהרגו. הנזק לכביש תוקן והבריטים הזהירו את מפקד הכוח בהר הצופים לבל יישנו פעולות כאלה.
תוצאות המבצע
באופן כללי, סימן המבצע נטילת יוזמה יהודית בעיר ירושלים ובסביבותיה, כולל כיבוש שטחים והשארות בהם. עם זאת, העלאת כוחות 'הראל' לירושלים הביאה לנטישת הדרך אל העיר, ולמסמוס חלק מהישגי מבצע נחשון בגזרתו המזרחית.
מטרות המבצע בחלקה הצפוני של ירושלים לא הושגו: נווה יעקב ועטרות נותרו מנותקות, ולבסוף נפלו בידי הערבים, לאחר שננטשו. גם הר הצופים נותר מנותק, ונותר במצב זה עד מלחמת ששת הימים. לעומת זאת, נחל המבצע הצלחה מרשימה בדרום העיר, ובאזור זה התרחב מאוד חלק העיר אשר בידיים יהודיות. השכונות הערביות שנכבשו יושבו עד מהרה בידי יהודים וכן הוסר המצור מעל שכונת מקור חיים.
ההגדה לבית פורסייט
קטעים יחידים מהסאגה וכן הסיפור הארוך כולו, עובדו למסך הקולנוע. הספר הראשון "בעל נכסים" עובד לקולנוע ב-1949 תחת השם "האישה לבית פורסייט". צוות השחקנים כלל את גריר גרסון, ארול פלין, וולטר פידג'ן ורוברט יאנג. הבי בי סי גם הפיק סדרה פופולרית ב-1967. ב-2002 "גראנדה טלוויזיון" הפיקה שתי סדרות בשביל ITV בשם: "ההגדה לבית פורסייט" ו"ההגדה לבית פורסייט: עומד להשכרה".
בעל נכסים (1906)
ברומן הראשון בסאגה, לאחר הצגת בני משפחת פורסייט הוותיקים והמרשימים שבראשם עומדת הדודה אן, גולסוורתי מתמקד בתשוקה של סומס פורסייט כלפי אשתו היפהפייה איירין פורסייט (לשעבר היירון) אשר אינה אוהבת אותו. הוא מתכנן לעבור לגור איתה בכפר, הרחק מכולם, אך היא מתנגדת לכך ומתאהבת בפיליפ בוסיניי הארכיטקט חסר המעמד, אך בוסיניי הוא ארוסה של חברתה ג'ון פורסייט, בתו של בן דודו של סומס, ג'וליאן.
קיץ הודי של פורסייט (1918)
בקטע ביניים קצר לאחר "בעל נכסים", גולסוורתי מתעמק בחברות החדשה בין ג'וליאן הזקן (סבה של ג'ון) ואיירין, אשר עזבה את סומס. הקשר הזה נותן לג'וליאן הזקן עונג, אך מתיש אותו. הוא משאיר לאיירין רכוש בצוואה שלו עם ג'וליאן הצעיר כאפוטרופוס.
הצ'נסרי (1920)
הבעיות בחיי הנישואין של סומס ואחותו ויניפרד הן הנושא העיקרי ברומן השני. הם נוקטים צעדים על מנת להתגרש מבני זוגם, איריין ודארטי, בצורה מכובדת. אך בזמן שסומס אומר לאחותו להתמודד עם העובדה שהיא תצטרך לפנות לבית המשפט, הוא לא מוכן לעבור את הגירושים בעצמו. במקום זאת הוא רודף ומטריד את איריין, עוקב אחריה בחו"ל, ומבקש ממנה ללדת את בנו. לבסוף סומס מתגרש מאיירין ומתחתן שנית עם נערה צרפתייה בשם אנט, הצעירה ממנו בשנים רבות, אשתו החדשה יולדת את בתו היחידה, פלר.
איריין יורשת כסף מג'וליאן הזקן. בנו ג'וליאן הצעיר, וגם בן דודו של סומס, דואג לענייניה הכספיים. כאשר היא עוזבת לראשונה את בעלה הוא מציע את תמיכתו. כאשר בנו של ג'וליאן הצעיר מת, הוא ואיירין מפתחים חברות אמיצה. הם מנהלים רומן והיא יולדת את בנו לאחר שהם מתחתנים.
התעוררות (1920)
הנושא העיקרי בקטע הביניים השני הוא סגנון החיים הנאיבי והחיוני של ג'ון פורסייט בן השמונה. הוא אוהב ונאהב על ידי הוריו, איריין וג'וליאן. יש לו ילדות אידיאלית, כל בקשה שלו נענית.
עומד להשכרה (1921)
רומן זה מסכם את ההגדה לבית פורסייט. פלר וג'ון פורסייט נפגשים ומתאהבים, לא מודעים לעבר של הוריהם. ברגע שסומס, איריין וג'וליאן הצעיר מגלים את הרומן, הם אוסרים על ילדיהם להיפגש שוב. ג'וליאן מזהיר את בנו שברגע שימות, אין אף אחד שיוכל לגונן על איריין מבעלה הקודם. ג'ון מתענה בין אהבתו לפלר והעבר. למרות אהבתה לג'ון לפלר יש מחזר מאוד הולם, מייקל מונט, יורש לברונט. אם הם יתחתנו פלר תרומם את מעמדה של משפחתה מ"כסף חדש" לאריסטוקרטיה.
המשכים
גולסוורתי כתב המשך לסאגה בין השנים 1924–1928 בשם "קומדיה מודרנית". הדמויות הראשיות הן פלר ומייקל והסאגה מסתיימת עם מותו של סאמס בשנת 1926. זה גם הסיום של הסדרה מ-1967. גולסוורתי כתב עוד טרילוגיה שמספרת על בת דודתו הצעירה של מייקל, דיני צ'רל.
ב-1994 סולייקה דווסון כתבה המשך לסאגה בשם: ההגדה לבית פורסייט: הסאגה ממשיכה. פלר, בתו של סומס, כעת ליידי מונט, היא הדמות הראשית.
בן הא הא
בן הא הא (בן הי הי) היה חכם מתקופת הזוגות, בן דורו של הלל הזקן. מוזכר במשנה פעם אחת, כבעל הפתגם "לפום צערא אגרא".
על פי התוספות, בן הא הא וחברו בן בג בג היו גרים, והדבר נרמז בשמו: בנם של אברהם ושרה שנוספה לשמם האות ה'. לדעת ר' שמואל די אוזידא, כינויים אלו נועדו להסתירם מפני השלטון הרומי, שרדף גרים.
בן הא הא זכה לגילוי אליהו.
לפי האר"י, בן הא הא נקבר באזור עין זיתים, אך מקום קברו לא אותר עד היום מחוסר בציון מפורט.
One in a Million (שיר)
One in a Million (בעברית: אחד למיליון) הוא הסינגל השלישי של זמר ה-R&B האמריקני ני-יו, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלו, Libra Scale. בבריטניה הופץ One in a Million בתור הסינגל השני מהאלבום, והוא הגיע למקום ה-4 במצעד ה-R&B הבריטי. הקליפ לשיר הושק ב-3 בספטמבר 2010, ובגרסת ה-DVD של האלבום הקליפ באורך של כ-9 דקות. הקליפ מושפע מהשיר The Way You Make Me Feel של מייקל ג'קסון.
One in a Million הפך להיות השיר ה-8 של ני-יו שהגיע ל-20 הגדולים במצעד הסינגלים הבריטי, והשני שמגיע ל-20 הגדולים מתוך האלבום Libra Scale. השיר הגיע למעמד של סינגל זהב באיטליה. One in a Million הוא השיר הנצפה ביותר של ני-יו בערוץ היוטיוב שלו, עם מעל ל-200,000,000 צפיות.
שרה ברליס
שרה ברליס (באנגלית: Sara Bareilles; נולדה ב-7 בדצמבר 1979) היא זמרת-יוצרת, פסנתרנית, שחקנית וסופרת אמריקאית. פריצתה הגדולה התרחשה בשנת 2006, עם הלהיט "Love Song", שהגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד השבועי האמריקני. מנעדה הקולי נע מקונטרה אלט ועד מצו-סופרן.
שנים ראשונות
ברליס למדה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם הייתה חברה בהרכב א-קפלה. ניתן לשמוע אותה באלבומם Dysfunktional Family שרה את "Gravity" ו-"I Want You Back" של חמישיית הג'קסונים. ברליס הצהירה בתוכנית TRL של ערוץ המוזיקה MTV שלה וללהקה מארון 5 יש היסטוריה משותפת מילדותם בקליפורניה, עוד מהתקופה שהלהקה נקראה Kara's Flowers. היא נהגה להופיע בקונצרט הסטודנטים השנתי, ואף זכתה פעמיים.
קריירה
לאחר שהשלימה את לימודיה בקולג' בשנת 2002, ברליס הופיעה בברים ובמועדונים באזור לוס אנג'לס, כאשר היא מעדיפה לעבוד על חומר חדש לפני שהיא מתקדמת להופעות גדולות יותר. היא הוציאה לאור שני דמואים שכללו בעיקר ביצועים חיים בשנת 2003: "The First One" באפריל ו-"The Summer Sessions" באוקטובר. בשנת 2004 היא שיחקה כזמרת ברים בסרט ההודי "Girl Play" וביצעה את השיר "Undertow".
בינואר 2004 יצא לאור אלבום האולפן הראשון שלה, "Careful Confessions". היא חתמה על חוזה עם Pete Giberga, בכיר בחברת אפיק ב-15 באפריל 2005. את יתרת השנה ותחילת 2006 השקיעה בכתיבת ועיבוד של שירים לקראת אלבומה הבא. שירה "Gravity" הופיע קצרה בסרט העצמאי משנת 2006, "Loving Annabelle". בנוסף, היא לקחה חלק בסיבוב ההופעות של מארק ברוסארד בשנת 2006, כאשר היא משמשת כמופע החימום שלו.
במהלך שנת 2016 ברליס יצרה, כתבה, הלחינה והפיקה את הגרסה הבימתית לסרט הקאלט "מלצרית" משנת 2007, שהוציאה כאלבום קונספט ואחר כך עובד למחזמר הפופולרי שמציג בברודוויי, באולם ברוקס אטקינסון, וכן בוסט אנד, בתיאטרון אדלפי, ואף הופיעה בתפקיד הראשי על בימות ברודוויי ווסט אנד.
בשנת 2021 שיחקה בסדרת הטלוויזיה של טינה פיי "בנות לנצח" אותה יצרה לרשת Peacock, בה ברליס גילמה את דון, כוכבת פופ בלהקת בנות משנות ה-90 שחוזרות לעשות קאמבק.
היפוציקלואיד
בגאומטריה, היפוציקלואיד הוא עקומה מישורית הנוצרת על ידי מסלול של נקודה קבועה על מעגל קטן, אשר מתגלגל (ללא החלקה) לאורכו של מעגל גדול יותר, מן הצד הפנימי שלו. ההיפוציקלואיד שונה מעקומת הציקלואידה, הנוצרת מהתגלגלות מעגל לאורך קו ישר.
ניתוח מתמטי
נסמן את רדיוס המעגל הקטן ב- r, ואת רדיוס המעגל הגדול ב- R = kr. המשוואות הפרמטריות של העקומה הן:
אם k הוא מספר שלם, אזי העקומה היא עקומה סגורה בעלת k חודים (נקודות שבהן העקומה אינה גזירה). כאשר k=2, העקומה המתקבלת היא קו ישר, וזוג מעגלים ביחס שכזה נקראים "מעגלי קרדאנו", על שמו של ג'ירולמו קרדאנו. קרדאנו היה הראשון להגדיר היפוציקלואידים מסוג זה, שהיוו בעבר מרכיב מרכזי בטכנולוגיית מכונות הדפוס.
היפוציקלואיד בעל k=3 נקרא דלתואידה, והיפוציקלואיד בעל k=4 נקרא אסטרואידה (באנגלית: Astroid, בניגוד לאיות Asteroid המייצג גוף שמימי).
היפוציקלואיד הוא מקרה פרטי של עקומת היפוטרוקואיד.
קישורים חיצוניים
Zykloide Cycloïde
רמפיתקוס
רמפיתקוס (שם מדעי: Ramapithecus) הוא סוג אפשרי של קוף אדם קדום, שחי לפני 8–14 מיליון שנים, והשתייך למשפחת ההומינידיים, בה כלול גם האדם. הסוג הכיל מין אחד - Ramapithecus brevirostris, אשר נחשב לרוב למין של סיוופיתקוס, אך יש על כך מחלוקות מדעיות. פרימט זה תואר ב-1934 בידי החוקר אדואר לוויס ושמו נקרא ע"ש האל ההינדי ראמה (מילולית: "ראמה" מסנסקריט: राम, "פיתקוס" מיוונית: πίθηκος - קוף אדם).
מאובנים של גולגולות הרמפיתקוס נמצאו לראשונה בהודו בשכבות שגילן כ-10 מיליוני שנים, מהמיוקן. מבנה הלסתות והראש מרמז על סמ"ק קטן יחסית של המוח ולסתות רחבות יחסית לאלה של אדם. ככל הנראה היה הסוג אב קדמון של האורנגאוטן או לפחות קרוב שלו. הוא נכחד עם סיום המיוקן.
אלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית
אלכסיוס הראשון קומננוס (ביוונית: Αλέξιος Α' Κομνηνός; סביבות 1057–1118) קיסר האימפריה הביזנטית מבית קומננוס. שלט בקיסרות הביזנטית מ-1081 ועד מותו ב-1118. יותר מכל אחד אחר היה הוא האחראי לעיצובה של האימפריה הביזנטית כפי שפגשו בה הצלבנים בדרכם מזרחה. הוא הגיע לשלטון בזמן שהממלכה הביזנטית הייתה נתונה לאיומים ולמתקפות קשות מצד הטורקים הסלג'וקים, ומצד הנורמנים בפיקודו של רובר גיסקאר.
מסע הצלב הראשון
בלחץ האיום הסלג'וקי פנה אלכסיוס לאפיפיורים שבמערב אירופה בבקשה שיבואו לעזרתו. האפיפיור אורבנוס השני נענה לקריאה, ובעקבות נאומו בוועידת קלרמון יצא מסע הצלב הראשון. אלכסיוס ביצע עסקה עם חלק ממנהיגי צבאות הצלבנים, ובה הם סיכמו שכל עיר שהצלבנים כובשים תועבר לאימפריה הביזנטית, ובתמורה, אלכסיוס יספק תמיכה צבאית לצלבנים. בכיבוש העיר ניקאה, בזמן שהצלבנים תקפו את חומות העיר, כוחות ביזנטים בספינות קטעו את ההספקה שניקאה קיבלה מהים, וניקאה נכנעה. אלכסיוס חשש שאם העיר תועבר לשליטה צלבנית יבזזו אותה ואולי היא אפילו לא תוחזר אליו, ולכן הוא פנה אל כוחות הסלג'וקים הכנועים והציע להם שאם הם יתנו לכוחותיו להיכנס ולכבוש את העיר, אלכסיוס ישחרר את כוחות הסלג'וקים בעיר, ויחזיר לסולטאן את משפחתו אשר שהתה בעיר באותו הזמן. הסלג'וקים הסכימו לעסקה, והעיר נכבשה. במהלך מסע הצלב רבים מהערים שהצלבנים כבשו אכן הועברו לשליטה ביזנטית, אבל לקראת סוף מסע הצלב, בגלל שהכוחות הביזנטים נכשלו בלעזור לצלבנים בזמן כיבוש העיר אנטיוכיה, לאחר שהעיר נכבשה, היא הועברה לשליטת הנסיך בוהמון, למרות שסיכם עם אלכסיוס להחזיר לו את הערים שכבש מהסלג'וקים. אלכסיוס חדל לתמוך בצלבנים.
למשך זמן קצר בוהמון לחם נגד אלכסיוס, אך ב-1108, לאחר מצור ביזנטי, נאלץ בוהמון לקבל את חסות הביזנטים באנטיוכיה.
מותו
לאחר מחלה, אלכסיוס מת ב-1118. במותו של אלכסיוס אמנם לא שבה הממלכה הביזנטית לעוצמה שהייתה לה בעבר, אבל היא חזרה לעמוד על קרקע יציבה ולהוות כח משמעותי במזרח. במהלך שיקום הממלכה הנהיג אלכסיוס שינויים בסדרי הממשל, שהביזנטים המשיכו לנהוג על פיהם גם לאחר מותו. בנו יוחנן השני קומננוס ירש את תפקיד אביו.
מקור חשוב של מידע אודות הקיסרות הביזנטית בימיו היא האלכסיאדה, חיבור היסטורי מאת בתו אנה קומננה.
מגפת הקורונה בישראל
מגפת הקורונה בישראל הייתה התפרצות מגפת הקורונה העולמית במדינת ישראל. החולה המאומת הראשון בישראל נרשם ב-27 בפברואר 2020.
רקע
מגפת הקורונה הייתה מגפה עולמית של מחלת נגיף קורונה 2019.
הנגיף, מזן SARS-CoV-2, עבר תחילה, על פי ההערכה הראשונית, מבעלי חיים נגועים לבני אדם, שהחלו להעביר את המחלה מהאחד לשני, ולפי הערכה אחרת, דלף ממעבדה בסין שבה הונדס. הנגיף זוהה לראשונה בדצמבר 2019 בעיר ווהאן, הרפובליקה העממית של סין (ככל הנראה האדם הראשון שחלה בכך נדבק במהלך נובמבר 2019 באזור ווהאן). הנגיף התפשט תחילה ברחבי סין בין סוף 2019 עד סוף ינואר 2020, ומקרים ראשונים של הדבקות מחוץ לסין זוהו במהלך פברואר 2020, אך בעיקר במהלך מרץ 2020.
תחילת 2020
ב-27 בינואר חתם שר הבריאות יעקב ליצמן על צו, לפי פקודת בריאות העם, המוסיף את נגיף קורונה החדש לרשימת המחלות בעלות חשיבות בין-לאומית המחייבות הודעה מיידית.
ב-22 בפברואר פורסם כי צליינים דרום קוריאנים שביקרו בישראל בין 8 ל-15 בפברואר, אובחנו כנשאים לאחר ששבו לארצם. ב-27 בפברואר, זוהה המקרה המאומת הראשון של נשא קורונה בישראל, אזרח שחזר מאיטליה מספר ימים קודם לכן. למחרת, אובחנה ההדבקה הראשונה בישראל, אשת האזרח שחזר מאיטליה. בסוף פברואר, הגיע מספר המבודדים ל-5,630.
ב-5 במרץ 2020 פורסם כי קבוצת צליינים מיוון טיילו בישראל כשהם נגועים בנגיף מ-20 עד 27 בפברואר. בעקבות ביקור הקבוצה בבית לחם הטיל צה"ל סגר על העיר.