cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שמעון רדליך
הוועד היהודי האנטי-פשיסטי
במשך שנים רבות עסק שמעון רדליך בחקר הוועד היהודי האנטי-פשיסטי, שפעל בברית המועצות בשנים 1941–1948. ספרו בנושא בשפה האנגלית Propaganda and nationalism in wartime Russia: the Jewish Antifascist Committee in the USSR, 1941-1948 יצא לאור בעברית בגרסה מעט שונה בשם הוועד היהודי האנטי-פאשיסטי הסובייטי: עלייתו ושקיעתו. הוועד היהודי האנטי-פשיסטי היה הארגון היהודי הרשמי היחידי ברוסיה הסובייטית בשנות המלחמה ולאחריה עד לחיסולו בנובמבר 1948. סביבו התקבצו אנשי תרבות, ספרות, צבא, ומדע יהודים סובייטיים. הוא הוקם במטרה לסייע לברית המועצות במאבקה נגד גרמניה הנאצית וחוסל בפקודתו של סטלין, באשמת בגידה בשלטון הסובייטי. ראש הוועד היה השחקן ומנהל התיאטרון הממלכתי-היהודי במוסקבה, שלמה מיכאלס. הוא נרצח בפקודתו של סטלין ב-13 בינואר 1948 והוועד חוסל בנובמבר 1948.
יחסי יהודים-אוקראינים
רדליך חקר מספר נושאים בהקשר של יחסי יהודים-אוקראינים. אחד ממחקריו עסק בראש הכנסייה האוקראינית-הקתולית-יוונית-המטרופוליט, אנדריי שפטיצקי Sheptitsky, אשר הציל כמאה וחמישים יהודים בימי השואה, במאמר "Sheptits'kyi and the Jews during World War II" רדליך היה הראשון שחקר את שפטיצקי בהקשר היהודי. מאמר זה פורסם במספר כתבי עת ביניהם ב-Genocide and Holocaust Studies בארצות הברית, ב-Holocaust Studies בשפה הרוסית באוקראינה. במאמר ""Jewish - Ukrainian in Inter-War Poland as Reflected in Some Ukrainian Publications" מחקרו מצביע על מגוון דעות כלפי היהודים בפרסומים שבין שתי מלחמות העולם, כאשר יש החרפה בעמדות אנטישמיות בסוף שנות השלושים. הדבר חשוב להבנת יחס האוקראינים ליהודים בשנות המלחמה והשואה. במאמרו "Returning to the Shetl: Differing Perceptions" מתאר רדליך תפישות שונות ומנוגדות בחזרה לשטייטל. המאמר סוקר גישות ותפישות שונות בתהליך החזרה של יהודים לביקורים במקומות מוצאם במזרח אירופה. מרבית "השבים" מתמקדים בנושאים יהודיים בלבד. רק מעטים מנסים לתאר ולהבין גם את הלא-יהודים.
למרות שחקר שנים רבות את ברית המועצות ויהדותה, הגיע רדליך פעם ראשונה לברית המועצות ולמוסקבה ב-1989, בעקבות השינויים שחלו בעידן גורבצ'וב לפולין שב לראשונה ב-1987. זו הייתה חזרה אישית וגם מחקרית ובפעם הראשונה ניתנה לו הזדמנות להגיע לאוספים ארכיוניים מקוריים, שקודם לכן היו סגורים בפניו. כתוצאה מכך פרסם את הספר War, Holocaust and Stalinism: a documented study of the Jewish anti-fascist Committee in the USSR, שהוא קובץ מקיף של תיעוד סובייטי על יהודי ברית המועצות במלחמת העולם השנייה. בקובץ תעודות זה המלווה בהקדמה נרחבת, מודפסים 181 מסמכים, כולם מתורגמים לאנגלית. אוסף התעודות עיקרו מהוועד היהודי האנטי-פשיסטי והוא נסב על פעולות יהודיות בתוך ברית המועצות בזמן מלחמת העולם השנייה והשואה ועל ההתייחסות של השלטון הסובייטי לפעילויות אלה. אותו אוסף תעודות יצא גם בשפה הרוסית, ופורסם במוסקבה שברוסיה ב-1996.
מחקר אוטוביוגרפי-היסטורי
מאז שנות התשעים עוסק שמעון רדליך בפרויקט היסטורי-אוטוביוגרפי, שכוונתו למקם את תולדות חייו בתוך הקשרים היסטוריים רלוונטיים, סוגה שאינה שכיחה. ספרו Together and apart in Brzezany: Poles, Jews, and Ukrainians, 1919-1945 מתאר את שנות ילדותו בעיירה בּז'זני ואת משולש היחסים בין פולנים, יהודים ואוקראינים בגליציה המזרחית. ספר זה תורגם גם לפולנית ולאוקראינית וראה אור בעברית בהוצאת אוניברסיטת בן-גוריון בשנת 2005 תחת הכותר יחד ולחוד בבז’ז’ני: פולנים, יהודים ואוקראינים, 1919-1945. ייחודו של ספר זה הוא בכך שהמחבר עוסק בו-זמנית בזיכרונותיו האישיים ובתיאור התקופה. הספר משתדל להציג תיאור אובייקטיבי ככל האפשר של מסכת היחסים בין פולנים, יהודים ואוקראינים וכן את העמדות השונות של קבוצות אלה. לספר התפרסמו למעלה מארבעים ביקורות, ביניהן בפולין, אוקראינה, ארצות הברית, אנגליה, גרמניה וישראל.
מחקר שוטף
בהמשך לספרו על בז'ז'אני כותב רדליך ספר על השנים שלאחר מלחמת העולם השנייה בלודז' שבפולין (1950-1945). ספר זה כקודמו ישתדל להציג את זיכרונותיו של המחבר בהקשר של חיי היהודים בלודז' בשנים הראשונות שבתום המלחמה.
דרורית צהובת-גרון
דרורית צהובת-גרון (שם מדעי: Petronia xanthocollis; xanthos - צהוב, collis - גרון) היא ציפור שיר ממשפחת הדרוריים הנפוצה בדרום אסיה. בישראל הדרורית צהובת הגרון היא מקננת נדירה ומזדמנת נדירה ביותר.
תיאור כללי
לדרורית צהובת-גרון יש מקור דק יותר מרוב הדרורים בסוג דרור. צבע נוצותיה הוא בעיקר חום-אפור ואחד ממאפייניה הוא שני פסי כנף בהירים בולטים. לזכרים יש כתף (סוככות כנף קטנות) חומה-אדמדמה, כתם צהבהב בצוואר וקדמת עין כהה. הנקבות כהות יותר, ללא הכתף החומה-אדמדמה, ובצווארן הכתם הצהבהב פחות בולט ולעיתים איננו.
התנהגות
דרורית זו מקננת בחללי עצים בחודשים אפריל עד יולי, בדרך כלל היא משתמשת בחורים שנוצרו על ידי ציפורים אחרות, המקננות בחללי עצים, כמו ברבטים ונקרים. היא עשויה לקנן גם בחללים ריקים של בניינים. הקן נבנה בעיקר על ידי הנקבה, אך זכרים עשויים לעזור גם הם. הנקבה דוגרת על הביצים לבדה, ולפעמים עוזבת את הקן בשעות החמות של היום. הביצים בוקעות לאחר כ-12–14 ימים.
דרורית צהובת-גרון חובבת עצים אך ניתן למצוא אותה גם על חוטי חשמל או על הקרקע, היכן שיש לה מקום לקפץ.
דרוריות אלה לנות בלילה בקבוצה, בשיחים נמוכים. חלק מהאוכלוסיות נודדות כתגובה לגשמים.
הן ניזונות בעיקר מדגנים אך גם מחרקים, צוף ופירות יער. פריט מזון יוצא דופן שממנו הן ניזונות הוא עלי כותרת של פרחים. לאחר שהן אוכלות פרחים כמו צלף, אלמוגן ובסיה, מצחיהן מכוסים באבקה.
תפוצה
דרורית צהובת-הגרון נפוצה מטורקיה ועד איראן, אפגניסטן, פקיסטן, הודו ובנגלדש. הוא מין תועה בסרי לנקה ובחלקים ממיאנמר.
ביוני 2023 דווח כי אוכלוסיית דרוריות של כעשרה זוגות מקננים נצפו בישראל בשטח הגולן. זאת לאחר שבשנת 2022 נצפו דרוריות באותו האזור בעקבות תצפית אקראית.
בדוקאי
בדוקאי הוא מונח משטרתי לציון אדם שהמשטרה חושדת בו שהוא מעורב בפשיעה ומצאה לנכון לעקוב אחר תנועותיו ולנהל תיק עליהן. תיק זה נקרא תיק בדוקאי. כל שוטר הפוגש בדוקאי נדרש לבדוק אותו ולרשום דו"ח בדוקאי על נסיבות המפגש, המקום, הזמן והמעורבים. בעבר תויקו דו"חות אלה בתיק בדוקאי. כיום כל דו"ח בדוקאי מוזן ישירות למחשב, והמידע הנאסף עוזר לגורמי המודיעין המשטרתיים ליצור תמונה שלמה יותר על פעולותיו ותנועותיו של הבדוקאי.
המונח הומצא ככל הנראה על ידי סגן ניצב שלום ירקוני, ראש המדור המרכזי במחוז תל אביב, משטרת ישראל, בשנת 1958.
כיום משטרת ישראל איננה משתמשת עוד במונח "בדוקאי", כי אם במונח "יעד", אך הנוהל הקובע בנושא איננו גלוי לציבור.
ביסאראפ
גונסאלו חוליאן קונדה (בספרדית: Gonzalo Julián Conde; נולד ב-29 באוגוסט 1998), הידוע בשם הבמה ביסאראפ (Bizarrap), הוא תקליטן ומפיק מוזיקלי ארגנטינאי, המתמחה בסוגות ה-EDM, טראפ לטיני וראפ. הוא ידוע בעקבות סדרת הסשנים המוקלטים שלו, "Bzrp Music Sessions", במסגרתה הוא מקליט יחד עם מגוון רחב של אמנים. הוא הועמד לפרס גראמי הלטיני בקטגוריית המפיק הטוב ביותר בשנת 2021.
קריירה מוזיקלית
הקריירה שלו החלה בשנת 2017, עם ה-"Combos Locos", בו הוא הרכיב יחד קטעים נבחרים מאירועי באטל ראפ מקומיים. הלהיט הראשון שלו היה גרסתו לשיר "No Vendo Trap" של הראפר הארגנטינאי דוקי. מאז, אמנים אחרים פתחו לו את שעריהם לרמיקסים לשירים שלהם. סשן הפריסטייל ראפ הראשון שלו פורסם ב-17 בנובמבר 2018, בכיכובו של קודיגו. עם הזמן, הצטרפו אמנים אחרים.
בדצמבר 2020 הפך ביסאראפ לאמן הארגנטינאי המושמע ביותר בעולם, עם למעלה מ-11 מיליון מאזינים חודשיים בספוטיפיי, ובכך נמנה בין 300 האמנים המושמעים ביותר בעולם.
בשנת 2022 יצא "Bzrp Music Sessions, Vol. 52", סשן של ביסאראפ יחד עם הראפר קבדו, שהיה ללהיט והגיע למקום הראשון במדינות שונות, ואף הצליח לטפס לצמרת מצעד הבילבורד גלובל 200. ב-2023, "Bzrp Music Sessions, Vol. 53", הסשן שלו עם הזמרת שאקירה, הפך לקליפ הלטיני הנצפה ביותר ב-24 שעות הראשונות, עם 50 מיליון צפיות שנצברו. כמו גם, הפך לשיר בספרדית המושמע ביותר ביום הראשון לצאתו בספוטיפיי, עם 14.3 מיליון השמעות.
כלכלת אתיופיה
אתיופיה, המדינה השנייה באוכלוסייתה באפריקה, לאחר ניגריה, היא אחת מהכלכלות הצומחות ביותר בעולם. כלכלת אתיופיה מבוססת בעיקר על חקלאות. החקלאות מרכיבה כ-40 אחוז מהתל"ג, 80 אחוז מהיצוא ו-80 אחוז מכוח העבודה. חלק גדול מהפעילות כלכלית האחרת נסמכת גם היא על החקלאות, כולל שיווק, עיבוד ויצוא של מוצרים חקלאיים. הייצור הוא ברובו הגדול לקיום מיידי. גידולים עיקריים הם קפה, קטניות, זרעים לשמן, דגנים, תפוחי אדמה, קנה סוכר וירקות.
היצוא של אתיופיה הוא כמעט כולו של תוצרים חקלאיים, וקפה הוא המרכיב הגדול ביותר. משק החי של אתיופיה הוא כנראה הגדול ביותר באפריקה, וב-1987 היה אחראי ל-15 אחוז מהתל"ג.
אתיופיה היא מהמדינות העניות ביותר באפריקה. אתיופים רבים נסמכים על סיוע במזון מחוץ לארץ.
היסטוריה
אתיופיה נותרה עצמאית בזמן ההשתלטות הקולוניאלית על אפריקה, עד ל-1936, כאשר הצבא האיטלקי פלש למדינה. כוחות בריטים ואתיופים ניצחו את האיטלקים ב-1941, ואתיופיה קיבלה חזרה את עצמאותה, עם החתימה על ההסכם האנגלו-אתיופי (1942).
ב-1930 מונה היילה סלאסי לקיסר אתיופיה. לאחר הדחתו של היילה סלאסי בשנת 1974, כלכלתה של אתיופיה הפכה לסוציאליסטית. המדינה הפכה לגורם חזק ושולט במשק. חלק גדול מהכלכלה הועבר מבעלות פרטית למגזר הציבורי, כולל רוב התעשייה המודרנית ומשקים חקלאיים גדולים, כולל כל הקרקע החקלאית, הרכוש העירוני בשכירות, וכל המוסדות הפיננסיים. מאז 1991, הכלכלה נעשתה למבוזרת יותר, מוכוונת על ידי כוחות השוק ומדגישה את היוזמה האישית. על ידי שינוי מגמה זה קיווה השלטון להשיב עשור של הידרדרות כלכלית. ב-1993 החלה העברה של העסקים, התעשייה, הבנקאות, החקלאות והסחר למגזר הפרטי.
מאז 1991, אתיופיה ייסדה קשרים חמים עם ארצות הברית ועם מערב אירופה, וקיבלה מהם ומהבנק העולמי סיוע רב. ב-2004, הממשלה החלה בהעברתם של יותר מ-2 מיליון אנשים מהרמות היבשות במזרח, כשהיא טוענת כי העברה זו תביא לפחות מחסור במזון.
לינדזי דבנפורט
לינדזי אן דבנפורט (באנגלית: Lindsay Ann Davenport; נולדה ב-8 ביוני 1976, בפאלוס ורדס, קליפורניה) היא טניסאית עבר אמריקאית.
דבנפורט, דורגה ראשונה בעולם ביחידות ובזוגות בסבב ה-WTA ב-1998 במשך 98 שבועות, שמינית בכל הזמנים. היא זכתה ב-55 תארים בטורנירים ליחידות (חמישית בכל הזמנים), ביניהם 3 תוארי גראנד סלאם (אליפות ארצות הברית הפתוחה - 1998, אליפות וימבלדון - 1999 ואליפות אוסטרליה הפתוחה - 2000), ב-38 תארים בזוגות ביניהם 3 תוארי גראנד סלאם (אליפות צרפת הפתוחה - 1996, וימבלדון 1999 וארצות הברית 1997) ובמדליית זהב אולימפית במשחקי היחידות של טורניר הטניס האולימפי שנערך באולימפיאדת אטלנטה. היא אחת מ-4 טניסאיות (כריס אוורט, שטפי גראף ומרטינה נברטילובה) בכל הזמנים, שסיימה את השנה לפחות 4 פעמים במקום הראשון בעולם (1998, 2001, 2004 ו-2005).
דבנפורט שיחקה בנבחרת ארצות הברית בגביע הפדרציה במשך 11 שנים, יותר מכל טניסאית אמריקאית אחרת והייתה שותפה ל-3 הזכיות האחרונות שלה (1996, 1999 ו-2000) וכן בגביע הופמן בשנת 2004.
מאזן המשחקים, ניצחונות מול הפסדים, של דבנפורט במהלך הקריירה שלה ביחידות הוא, 753–194 (79.5%), מתוכם היא ניצחה 464 משחקים על מגרשים קשים, יותר מכל טניסאית אחרת בעולם. מאזמן המשחקים שלה בזוגות הוא 387–116.
דבנפורט זכתה ב-22,166,338 דולר עבור משחקיה, שישית בכל הזמנים.
קריירה
על פי ההערכות הפרשנים גובהה של דבנפורט מעניק לה יתרון בחבטות הגשה ומאפשר לה משחק שדה מצוין. יש הרואים כמגרעת הגדולה ביותר שלה את מהירותה הנמוכה ואת כושרה הגופני הירוד שכנראה נובעים בעיקר בגלל גילה המתקדם יחסית לשחקני טניס.
טקטיקת המשחק של דבנפורט היא לסיים את הנקודה כמה שיותר מהר בחבטה מנצחת (ווינר) על מנת להימנע עם התמודדות בנקודות ארוכות ומתישות.
ב-14 בדצמבר 2006 הודיעה על פרישתה מעולם הטניס, עקב היותה בהריון ורצונה להתמקד בחלק השני של חייה, כדבריה. בחודש יוני 2007 ילדה את בנה הראשון, וכארבעה חודשים לאחר מכן הדהימה את עולם הטניס כשחזרה לשחק וזכתה מיד בשני טורנירים. בשנת 2008 שבה וחזרה לשחק בסבב באופן מלא, ואף הפגינה יכולת גבוהה חרף היותה אם טרייה.
עשרת השבטים
על-פי המחקר ההיסטורי והארכאולוגי בן-זמננו, ההגליות מאזור הגליל ועבר הירדן היו משמעותיות ורחבות, ובאתרים רבים נמצאו עדויות לחורבן משמעותי או לנטישה, ואכן, שבטי ראובן, גד, דן ונפתלי אכן לא מוזכרים שוב במקרא. מנגד, ההגליה מאזור השומרון הצפוף הייתה מצומצמת בהרבה ממה שמתואר בספר מלכים, ומבחינה ארכאולוגית, בזמן שישנן עדויות לחורבן ונטישה, במקומות אחרים יש גם סימנים של המשכיות. תיאוריה זו מתיישבת גם עם הכתוב בדברי הימים, שם מוזכרים אנשים משבטי אפרים, מנשה, זבולון, אשר ויששכר גם אחרי חורבן ממלכת ישראל. על-פי הסברה המקובלת במחקר, הגולים לאשור נטמעו בקרב האוכלוסיה המקומית בארצות גלותם. אלו שנותרו התיישבו חלקם בממלכת יהודה, ואחרים נותרו בשומרון, ויצרו את מה שהפך בהמשך לקהילת השומרונים.
פיצול הממלכה המאוחדת
לפי המקרא, לאחר מותו של שלמה המלך התפצלה ממלכת ישראל המאוחדת המקראית לשתי ממלכות, הממלכה הדרומית – ממלכת יהודה, והממלכה הצפונית – ממלכת ישראל. תחת ממלכת יהודה נכנסו גם שבטי בנימין, שמעון וחלק משבט לוי, ושאר השבטים נקראו מעתה ממלכת ישראל. הפעם היחידה בה מופיע במקרא המושג "עשרת השבטים" היא בספר מלכים א', במעמד בו מנבא אחיה השילוני לירבעם בן נבט על פיצול ממלכת שלמה:.
גלותם
בשנת 722 לפנה"ס, או לפי המסורת היהודית בשנת ג'ר"ה (556 לפנה"ס), בימי מלכותו של הושע המלך, כבשה אשור, בהנהגת שלמנאסר החמישי (ואחר כך תחת סרגון השני), את ממלכת ישראל, החריבה את בירתה שומרון והגלתה רבים מאנשיה לאשור. על גולי ישראל נאמר:. שלמנאסר החמישי הגלה גם מאנשי השבטים שחיו בעבר הירדן, כפי שנאמר בדברי הימים:.
לפי מספר עדויות במקרא נראה שלא כל עשרת השבטים הוגלו, אלא חלקים מהם נשארו בארץ ישראל. העדות הראשונה היא בספר דברי הימים בו מתוארים אנשים מהשבטים מנשה, אפרים, שמעון והגרים שהיו איתם, שמצטרפים לתושבי ממלכת יהודה בימיו של אסא, כמו כן מסופר שם שהמלך חזקיהו פנה לבני ממלכת ישראל לשוב ולהתאחד עם תושבי יהודה לעם אחד כפי שהיה בעבר, והזמין אותם לחגוג בירושלים את חג הפסח. מקור נוסף נמצא בספר ירמיה, שם מסופר על 80 איש משכם, שילה ושומרון, שבאו אל גדליה בן אחיקם לאחר חורבן בית המקדש יותר ממאה שנה לאחר נפילת שומרון, ניתן להסיק מכאן שנשאר ישוב בשומרון גם לאחר הגלית אשור את העם.
יש הטוענים שהדבר התאפשר על ידי כך שרבים מתושבי ממלכת ישראל נמלטו לממלכת יהודה ששמרה על עצמאותה, ומבססים את טענתם על ממצאי חפירות ארכאולוגיות שנערכו בירושלים, מהן עולה כי אוכלוסיית העיר הכפילה פי כמה וכמה בתקופה שלאחר הגליית האשורים את תושבי ממלכת ישראל. יש הטוענים כי האשורים הגלו רק את האליטה ושאר העם נותר בארץ ובמשך הזמן חלקו נספח לממלכת יהודה.
עליית שארית עשרת השבטים בימי ירמיהו
בתיאור שיבת ציון שבספר דברי הימים א' מסופר כי השבים ארצה היו מהשבטים: יהודה, בנימין, לוי, מנשה ואפרים.
כמו כן ישנה השערה בגמרא שירמיהו החזיר את עשרת השבטים לארץ ישראל, אם כי רש"י טען שירמיהו לא הצליח להחזיר את כל עשרת השבטים אלא רק חלק קטן מהם.
האם עשרת השבטים עתידים לחזור
במשנה במסכת סנהדרין מובאת מחלוקת האם עתידים עשרת השבטים לשוב מן הגלות ולהתאחד עם שאר העם:"עשרת השבטים אינן עתידין לחזור שנאמר 'וישליכם אל ארץ אחרת כיום הזה', מה היום הולך ואינו חוזר אף הם הולכים ואינן חוזרים – דברי רבי עקיבא. רבי אליעזר אומר: 'כיום הזה' – מה יום מאפיל ומאיר אף עשרת השבטים שאפלה להן כך עתידה להאיר להם."למרות זאת חלק מן הפרשנים סבורים שאף לרבי עקיבא אין הכוונה שלא ישובו לעולם אלא שרק בני אותו הדור שחטאו לא ישובו אך בניהם ובני בניהם ישובו מן הגלות, כראיה לכך הם מביאים את הנבואה בסוף ספר יחזקאל אודות החלוקה העתידית של ארץ ישראל, בחלוקה זו מוזכרים שלושה עשר חלקים גם בעבור עשרת השבטים.
ואכן הרמב"ם הרדב"ז ופרשנים נוספים סבורים שעשרת השבטים עתידים לחזור מגלותם.
מקום גלותם ע"פ המקורות
במקורות מוזכרים מספר מקומות שאליהם הוגלו עשרת השבטים, הבולטים בהם שזוהו או הוזכרו במקורות הם:
גוזן וחבור
מקום גלותם של עשרת השבטים מוזכר במקרא, בתקופת חז"ל עדיין ידעו להצביע על מקום זה כפי שמוזכר בתלמוד מסכת יבמות: בצפון-מזרח סוריה בסמוך לגבול טורקיה ישנו אתר ארכאולוגי שע"פ הממצאים זוהה עם העיר גוזן הקדומה שהייתה בסמוך לנהר גוזן המוזכר במקרא, העיר גוזן הקדומה היוותה מרכז של פחווה אשורית ועל פי הממצאים אליה הוגלו עשרת השבטים. אחת התעודות שנמצאו בגוזן (תעודה 111) מתייחסת להתיישבות הישראלית במקום. תעודה זאת מהמאה ה-7 לפנה"ס עוסקת בפדיון שבויה ששמה "דינה".
לעומת זאת הרמב"ן בפירושו לתורה מזהה את נהר הסמבטיון (ראה לקמן) עם נהר גוזן הנזכר במקרא. ואילו לדעתו של אלדד הדני הנהר הזה נמצא בסודאן או בחבש. רבי משה אבן עזרא כתב כי "אפשר שגוזן היא מדינת גזנה, שהיא עיר הבירה של כוראסאן".
יש המזהים את נהר חבור עם נהר החבור שבקרבתו מצויה העיר זאח'ו שבין שטחי כורדיסטן שבתחומי שלטון עיראק וטורקיה המודרנית, קיים גם זיהוי של חלח עם Halahhu הידועה בכתובות אשוריות כעיר וכמחוז ששכן מצפון-מזרח לנינוה.
אליה שמואל הרטום הציע בפירושו לדברי הימים, כי ייתכן ש"חלח" שלא זוהתה וודאית בזמן הוצאת ספרו היא כלקיטיס המוזכרת בפי היוונים כמקום בארם נהריים. האזור האחר בו יושבו היה זה שלאורך נהר החבור. רבים מתושביו הארמים של אזור זה, בו שכנו בעבר ממלכות ארמיות, הוגלו על ידי מלכי אשור לארץ אשור.
יהודי אפגניסטן מזהים את המקומות גוזן וחבור המוזכרים במקרא שאליהם הוגלו עשרת השבטים כמקומות באפגניסטן, לדעתם "חבור" מזוהה עם מעבר ההרים ח'ייבר, את "הרא" מזהים כעיר הראט ואת "גוזן" מזהים הם עם העיר גזאני שעל גדות נהר גזאני.
יהודי בוכרה מזהים את חבור עם העיר בוכרה, ולפי המסורת שהייתה רווחת אצלם הם מצאצאי עשרת השבטים.
ישנם גם אזכורים של שמות ישראליים בתעודות שנחשפו בכלח ונינוה, בירות אשור במאות 8-7 לפנה"ס, המלמדות שגולי ישראל הובאו גם לבירות הממלכה. הללו היו כנראה בעלי מקצוע מבוקשים. בספרו המפרש את ספר מלכים לצד תגליות וממצאים ארכאולוגיים משנת 1980 מציע הרטום בפירושו למקומות ההגליה כי ייתכן ו"הרא" המוזכרת ב, היא חרן.
אפריקה
בתלמוד במסכת סנהדרין מובאת אפשרות נוספת למקום שבו נמצאים עשרת השבטים:
על פי נוסע אנגלי שביקר בארץ ישראל ב-1601 הייתה בזמנו מסורת על הימצאות השבטים באתיופיה, ש. ראה אודות ההשערה על מוצאם מעשרת השבטים בערך מוצא ביתא ישראל.
מאחרי נהר הסמבטיון
המקור המפורסם ביותר אודות הימצאותם של הגולים מעשרת השבטים מתייחס לדברי המדרשים והתלמוד הירושלמי שבהם נאמר שהגולים הוגלו אל מעבר לנהר הסמבטיון. . האגדה מספרת שנהר הסמבטיון (שהוא שיבוש של "סבטיון" מלשון שבת) גועש במשך ששת ימי החול בשבוע ובשבת נח מזעפו, ולכן אנשי עשרת השבטים ששומרים שבת מנועים לעבור אותו ולחזור, בגלל חילול שבת הכרוך בכך. יוסף בן מתתיהו מזכיר את הסמבטיון וטוען כי טיטוס ראה אותו, גם פליניוס הזקן מתייחס אליו וטוען כי:.
קהילות יהודיות בעלות מסורת בהיותם צאצאי עשרת השבטים
להלן רשימת קהילות יהודיות שטוענות ומייחסות עצמן או המיוחסות על ידי חוקרים מסוימים להיות צאצאי עשרת השבטים:
השומרונים
השומרונים טוענים כי הם צאצאי עשרת השבטים (לטענתם הם מצאצאי שבט לוי, שבט מנשה, ושבט אפרים שלא גלו מן הארץ במהלך גלות עשרת השבטים), אבל לפי המסורת היהודית הם צאצאי הכותים שהובאו לארץ על ידי מלך אשור. קיימת טענה נוספת כי השומרונים הם צאצאים של יהודים ואשורים שהתיישבו בחבל שומרון והתבוללו ביניהם. במחקר גנטי שנערך בשנת 2004, התגלה כי מרבית השומרונים הם אכן צאצאים של שארית הפליטה של ממלכת ישראל, שלא יצאו לגלות ונשאו נשים אשוריות ואחרות שהוגלו לארץ בהתאם למדיניות האשורית.
קבוצות אתניות שיש המיחסים אותם לעשרת השבטים
ברחבי העולם, ובעיקר בדרום-מזרח אסיה, ישנם קבוצות אתניות המקיימות מנהגים שונים המזכירים מנהגים יהודיים קדומים ויש המזהים אותן עם צאצאי עשרת השבטים. לאחדות מהקבוצות אין סבירות גבוהה לקשר עם עשרת השבטים:
השערות נוספות לגבי פזורת עשרת השבטים
שאלת מקום הימצאם של עשרת השבטים העסיקה חוקרים והיסטוריונים רבים. החיפוש אחר עשרת השבטים השפיע גם על מגלי ארצות. ב-3 באוגוסט 1492 יצא כריסטופר קולומבוס מנמל פלוס בספרד למסע אל הבלתי נודע, עם שלוש ספינות ובהן כ-90 איש. ביניהם היה נוכח גם אנוס בשם לואיס דה טורס (Luis de Torres) שהובא עימם כדי שיוכל לשוחח בארמית ובעברית אם יתגלו להם עשרת השבטים האבודים. במהלך השנים עלו השערות רבות על מוצאם, הבולטות שבהם:
מחקר אתנולוגי
המחקר האתנולוגי העוסק במחקר אודות אמונות ומנהגים של עמים שונים ועוסק בין היתר במחקר אודות מנהגי יהדות אצל שבטים ועמים שונים. אינו יכול לתת פתרון לגבי גורלם של עשרת השבטים, הואיל וקיימות שלוש סיבות עיקריות לקיום מנהגים יהודיים אצל אלה שאינם יהודים:
בנוסף האתנולוגיה יכולה רק לבדוק נדידת עמים כלומר של כלל בני-ישראל ולא של שבט מסוים. שכן ידועים לנו המנהגים של בני פרובינקיית יהודה בלבד (מן השבטים יהודה ובנימין) ומשווים מנהגים עמים אחרים אליהם מתוך הנחה שלא היה שוני תרבותי רב בין ממלכת יהודה לבין עשרת השבטים.
פעילות להשבת השבטים
במקצת מן המקורות ובכתביהם של כמה רבנים במשך הדורות הופיע הצורך שיש לפעול להשיב את עשרת השבטים מגלום:
בילקוט שמעוני מובא שבעתיד השבטים מעם ישראל שלא גלו ילכו להחזיר את עשרת מגלותם,.
הרב מנשה בן ישראל (1604–1657) שפעל למען יהודי התפוצות כתב ספרים אודות עשרת השבטים והצורך שיש לקרבם לשאר עם ישראל. בין היתר הוא עוסק בזה בספרו 'מקוה ישראל'.
הרב קוק התבטא בשבח רעיון זה "ונפלאות וגדולות ראינו בעינינו... איך שעל ידי הרעיון של מציאות עשרת השבטים שהכה שורש עמוק בלבו של האדם הגדול ר' מנשה בן ישראל, נסתובבו הדברים של שיבת אחינו בית ישראל לארץ בריטניא ומפעולה זו אנו רואים תוצאות של איזה צמיחת ישועה בימנו אלה".
הרב אליהו בירנבוים, מנהל "מכון שטראוס-עמיאל" העוסק בנושא, מביא במאמר במקור ראשון ציטוטים מרבנים, לפיהם יש לפעול לאיתור השבטים האבודים ולהשבתם ארצה.
יחסי בוסניה והרצגובינה–רוסיה
יחסי בוסניה והרצגובינה–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות, בוסניה והרצגובינה ורוסיה.
היסטוריה
רוסיה הכירה בעצמאותה של בוסניה והרצגובינה ב-27 באפריל 1992.
כוחות רוסיים בבוסניה והרצגובינה
בוסניה היא אחת המדינות בהן רוסיה תרמה חיילים עבור נאט"ו לכוח הייצוב לשמירת השלום. ב-12 בינואר 1996, רוסיה שלחה חיילים לסרייבו, בירת בוסניה-הרצגובינה, דרך טוזלה. המוטיבציה למהלך, בחלקה, נבעה מהרצון לשפר את היחסים עם ארצות הברית. המיקום של פריסת החיילים הרוסיים הפך לנושא לדיון בינלאומי: הרוסים רצו לפרוס באזור הבוסניים-סרביים, ואילו ארצות הברית רצתה לפרוס אותם בשטח הבוסני-קרואטי. במהלך 1999, בעת מלחמת קוסובו, ההסכם משנת 1996 על פעולות משותפות בבוסניה שהובאו כדוגמה לשיתוף פעולה מוצלח של רוסיה-נאט"ו.
העמדה הרוסית לגבי שיקום בוסניה לאחר המלחמה נותרה, נכון ל-2008, בקו אחד עם המדיניות המערבית. בפרט, באוקטובר 2007 רוסיה אישרה את ההכחשה המערבית של ההצבעה העדתית (מוגנת על ידי המיעוט הסרבי וממשלת סרביה).
טופוגרפיה
טוֹפּוֹגְרַפְיָה הוא תחום בגאוגרפיה, העוסק בחקר צורות פני השטח של כדור הארץ, תיאורן ומיפויים (מיוונית, טופוס – שטח, גרפיה – רישום). תחום זה נלמד באוניברסיטה, תנועות נוער, חוגי סיירות ובצבא. יישום מעשי של תורה זו הוא ביצירת מפות טופוגרפיות ובניווט. לטופוגרפיה שימושים אזרחיים וצבאיים שונים, ובהם תיור, ניווט, וככלי עזר לפעילות צבאית ולהנדסה אזרחית. הגוף המרכזי האחראי על תחום זה בישראל, הוא המרכז למיפוי ישראל (מפ"י).
יחסי בוסניה והרצגובינה–רוסיה
נציגויות דיפלומטיות
בוסניה והרצגובינה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה בלבד. מאידך, רוסיה מחזיקה בבוסניה והרצגובינה שגרירות בסרייבו בלבד.
טופוגרפיה
מיפוי טופוגרפי
לכל שיטה של ייצוג פני שטח על נייר יש קשר לטופוגרפיה, בין אם צורת השטח תשתקף באמצעות צבע, הצללה או קווי גובה, ועם זאת מקובל שבמפה טופוגרפית ייצוג צורת השטח נעשה דווקא באמצעות קווי גובה.
מפה טופוגרפית
מפה טופוגרפית היא מפה המכילה מידע ויזואלי לגבי צורתו החיצונית של השטח, באופן קרוב למציאות, כאשר צורת השטח מיוצגת באמצעות קווי גובה. משורטטים בה פרטים לגבי צורתו החיצונית של שטח מסוים, כמו נתוני תבליט, תכסית, גבהים ונקודות גובה אקראיות, תוך הקפדה על פרופורציה בין העצמים ותיאור גודל יחסי שלהם עד רמת פירוט של בניינים, תעלות מים, מערות ומעיינות. מפה טופוגרפית משמשת לשימושים אזרחיים וצבאיים שונים, כמו התמצאות בשטח וניווט בו, וככלי עזר בהכנה של תשתיות, ולפעילות צבאית. הקושי הגדול ביצירת מפה טופוגרפית היא בתרגום נאמן ומדויק של פני שטח תלת־ממדי לנייר שיש בו שני ממדים. ליצירת מפות מדויקות פותחו שיטות שונות של מיפוי.
אורתופוטו
אורתופוטו (מפתצלום) - תצלום מיושר לפי רשת קואורדינטות, שהוא בעצם הכלאה בין תצלום אוויר ומפה טופוגרפית, שבה בוטלה הפרספקטיבה המעוותת של הצילום ויושרה לקנה מידה של מפה טופוגרפית, וכך מקבלים אפשרות לראות מידע חזותי עם האפשרות למדוד קואורדינטות.
שולחן חול
שיטה נוספת לייצג פני שטח היא שימוש בדגם של שולחן חול. בדגם ניתן להמחיש את תצורת שטח מסוים באמצעות יצירת דגם מוקטן שמדמה את תוואי השטח בצורתו ולעיתים אף בצבעים ובתכסית. המגבלה של שולחן חול הוא שניתן להראות בו שטח קטן וקבוע, ולכן הוא שימושי בעיקר ללימוד של טופוגרפיה. לעיתים נהוג להשתמש בו בצבא כעזר טקטי לתכנון מבצעים או קרבות.
מודל תלת־ממדי ממוחשב
עולם המיחשוב מבשר גם בתחום הטופוגרפיה חידושים. כיום ישנה אפשרות באמצעות תוכנות הדמיה, לראות כל שטח כהדמיה תלת־ממדית. כך ניתן לקבל מודל קרוב יותר למציאות ולנתח את השטח טוב יותר. תוכנות אלו משמשות בעיקר ללימוד טופוגרפיה, אבל בעתיד בשילוב עם מחשב נייד או מחשב כף יד, הם יוכלו להוות תחליף למפה טופוגרפית.
פני השטח
טופוגרפיה מישורית היא צורת שטח שטוחה, טופוגרפיה הררית היא צורת שטח המורכבת מהרים.
בטופוגרפיה מישורית קל להתנייד אך קשה יותר לנווט, בשל העובדה שהתבליט שלה אחיד, וצריך להיעזר בכיוונים, מדידת מרחקים, ותכסית קיימת, אך קל בדרך כלל לנוע בשטח. בטופוגרפיה מישורית קל להניח תשתיות, וקל יותר לקבל מידע על המתרחש בשטח.
לעומת זאת בטופוגרפיה הררית קל יותר לנווט, בשל התבליט הברורה שלו, אבל מאידך הפרשי הגובה היחסיים מקשים מבחינה פיזית על התנועה בשטח. בטופוגרפיה הררית יכולות להיות הרבה "אזורים מתים", שקשה לקבל מידע לגביהם.
לטופוגרפיה גם השפעה על משקעים והיא אחד מהפרמטרים החשובים המשפיעים עליהם. כמות המשקעים גדלה ביחס ישר לגובה פני השטח. ככל שפני השטח גבוהים יותר כמות המשקעים תגדל. כך למשל בהר מירון הנמצא באותו קו רוחב לנהריה, אף שהוא נמצא בפנים היבשה - דבר שהיה אמור למעט את הגשם בו, מכיוון שהוא גבוה מנהריה בכ-1,200 מטרים, יורדת בו בממוצע תוספת של 500 מ"מ גשם לשנה.
צורות תבליט
תבליט - תוואי שטח מוצק, פני השטח הגאולוגי, שאיננו נתון לשינויים כמו הר ומישור. צורות התבליט במפה מיוצגות באמצעות קווים הקרויים קווי גובה, ולכל צורת תבליט צורת קווי גובה אופיינית שיש להכירה. תבליטי שטח נפוצים הם:
חתך טופוגרפי
חתך טופוגרפי הוא טרנספורמציה של היטל העל של השטח המצוין במפה הטופוגרפית להיטל צד, על גבי נייר מילימטרי, דבר הנותן מבט של צופה מהצד וממחיש לו את הבדלי הגובה. החתך הטופוגרפי מאפשר חישוב זוויות, קווי ראייה והמחשת התצורה הטופוגרפית של פני השטח. החתך יתבצע באמצעות שרטוט קו ישר בין שתי נקודות על המפה. דגימת הגובה בנקודות בעלות שינוי מגמה. רישום בטבלה של מרחק הנקודות מנקודת ההתחלה, גובהם ופרטים נוספים. ולאחר מכן שרטוט של הנקודות בגרף, שציר ה-X שלו מסמל את קנה המידה של המפה וציר ה-Y את גובה השטח.
טופוגרפיה ואכלוס
לטופוגרפיה של השטח נודעה חשיבות גדולה לצורת האכלוס של בני האדם במיוחד בעולם העתיק. ההתיישבות בהרים הייתה כרוכה בקשיים רבים. תנאים אקלימיים קשים יותר מאשר בבקעות ובמישור. ריחוק ממים שזרמו בנהרות או במעיינות. שטחים שקשים יותר לעיבוד. קושי בתנועה ושינוע של סחורות ומוצרים. בארץ ישראל בכלל וביהודה ושומרון בפרט אפשר לראות שהכפרים הערביים בנויים רובם בעמקים ומיעוטם בראשי ההרים. כיום בעידן של התיעוש והטכנולוגיה נודעת חשיבות פחותה לתנאים הטופוגרפיים, מכיוון שהאדם באמצעות המיכון והטכנולוגיה, מפצה על התנאים הקשים שבמקומות הגבוהים. ישנם ארכאולוגים שטוענים כי מבחינה טכנולוגית היישובים ההרריים פיגרו אחרי היישובים שנמצאו בשפלה, בשל הקשיים הקיומיים שהכבידו עליהם.
טופוגרפיה ולחימה
לטופוגרפיה נודעת חשיבות גבוהה בלחימה. לא רק לניוד הכוחות והובלתם אלא אף לעצם הלוחמה. כמעט כל חייל יודע שמעמדות גבוהות ושולטות בראשי גבעות או הרים קל יותר לנהל את הקרב, מאשר מעמדות נחותות בעמקים או בשפלה. זהו אחד ממקצועות החובה שכל מפקד וקצין צריך לשלוט בו היטב. לכל צורת שטח יתרונות וחסרונות לגבי כוחות שונים. חוסר התחשבות בתנאים טופוגרפיים יכול להכריע קרב ואף מערכה. במקרא ואף בהיסטוריה הצבאית של ארץ ישראל ידוע על טקטיקות שונות שעשו שימוש בטופוגרפיה המיוחדת של אזור מסוים. כך למשל הפלשתים עם רכבי ברזל שלהם ניסו למשוך את בני ישראל להילחם בעמקים ובמישור, כי בשטח ההררי רכבי הברזל לא היו אפקטיביים. יותר מאלף שנה לאחר מכן יהודה המכבי וכוחותיו בקרב מעלה לבונה חיכו לכוחות הכבדים של אפולוניוס בסוף המעלה, לאחר שהותשו מהעלייה התלולה והכו בהם. בעקבות מלחמת לבנון הראשונה הופקה בצה"ל תורת לחימה חדשה להתנהלות של כוחות שריון בשטח הררי, לאחר שהתברר כי תורת הלחימה הקודמת לא עמדה במבחן התוצאה.
הערכת ביצוע
הערכת ביצוע לאור תכנון או הערכת פרויקטים בארגונים מבקשת לבחון את היעילות והאפקטיביות של יחידה ארגונית, או תהליך, לצורך תכנון, מימון וקבלת החלטות. לרוב, תהליך זה מבקש ליצור מדידה מדויקת של התפוקות והתוצאות של הגורם המוערך למול התשומות שהושקעו בו ולאור מטרות המיזם.
החשיבות של הערכת הביצוע
להערכת הביצוע בארגונים חשיבות בהיבטים רבים, ביניהם ניתן למנות את עידוד האחריותיות (Accountability) באשר לשימוש במשאבים; הפריית העשייה הארגונית מתוך איסוף מידע באופן שמסייע לקבלת החלטות בארגון; והעשרת הידע הרחב בתחום מתוך לימוד שיטתי של דרכי עבודה שהוכיחו את עצמן בהתמודדות עם האתגרים. ניתן לדייק היבטים אלו ביחס למגזרים השונים, תוך התייחסות למטרות העשייה השונות של הארגונים:
אתגרים בתהליך ההערכה
האתגר המרכזי בתהליך ההערכה הוא המיקוד בנושא המצוי בליבת ההערכה, מתוך ההבחנה הנפוצה בין תשומות, פעילויות, תפוקות או תוצאות. הדעה הרווחת היא שתהליך הערכה מוצלח אמור להיות ממוקד בבחינת התפוקות והתוצאות, הבוחנות את השאלה האם המיזם השיג את מטרותיו - קרי - האם המיזם נוהל באופן אפקטיבי. עם זאת, הערכת היבטים אלו היא קשה ולעיתים בלתי אפשרית. כך, למשל, לא מעט מיזמים חברתיים נרחבים מבקשים לחולל שינוי חברתי או תרבותי שניתן לבחון רק במבט של טווחי זמן ארוכים, וקשה עד בלתי אפשרי למדוד את הצלחתו. זאת, הן בשל חוסר יכולת להפריד בין השפעת הגורמים השונים על המציאות הנבחנת והן בשל היעדר מדדים ברורים ונרחבים בעזרתם ניתן לדגום ואת השינוי. במצבים אלו, ההערכה תתמקד, לפחות בשלבים הראשונים, בבחינת הפעילויות והתפוקות הישירות מפעילויות אלו, ומטרת ההערכה תהיה מידת היעילות בתהליך הביצוע. במקרה אחר, למשל - מיזם חברתי ממוקד (לדוגמה - חלוקת מצרכים), ניתן לבחון במדויק את היחס שבין ההשקעה לבין הביצוע.
על גבי שאלות יסוד אלו, מתווספים אתגרים מצביים נוספים דוגמת לחצי זמן לא–מציאותיים מצד גורמי מימון ציבוריים ופרטיים להיצירת הערכה מבוססת נתונים, היעדר מיקוד בתהליך איסוף המידע המייצר הצפה של נתונים, ונטייה ליצירת הערכה טקסית שלא ברור כיצד תסייע להמשך ניהול המיזם.
עליית מרכזיות ההערכה במגזר השלישי
בעשורים האחרונים ניכרת עלייה רבתי בחשיבות ההערכה במערכת היחסים שבין המגזר השלישי והפילנתרופיה בישראל, בראש ובראשונה בשל שינויים שהתרחשו בזירת הפילנתרופיה היהודית-אמריקנית, תחת הכותרת של פילנתרופיה מבוססת תפוקות. על רקע זה, ניתן לראות את צמיחתם של עמותות וחברות המסייעות לנהל תהליכים אלו, ואת הדרישה הגוברת מצד עמותות להציג נתונים אודות היעילות והאפקטיביות שלהם בתהליכי העבודה כתנאי להמשך תמיכה כלכלית בעתיד.
המודל הלוגי להערכת ביצועים בארגונים
מודל לתכנון ולהערכת ביצוע לאור התכנון בארגונים, בין היתר במגזר הציבורי בתחום השירותים החברתיים ובמגזר השלישי, הוא המודל הלוגי (מאנגלית logic model). המודל הלוגי הוא כלי עבודה בצורת תבנית ויזואלית שמסייע לנסח, לחשוף ולהציג את תאוריית השינוי (theory of change) של התוכנית. הוא מציג את רכיבי תוכנית ההתערבות ואת הקשרים ביניהם, ולאורו ניתן למדוד את מידת ההצלחה של מיזמים. המודל הלוגי יכול לשמש לייצוג תוכנית התערבות החל מרמת הלקוח הבודד, דרך היחידה הארגונית ועד לאוכלוסיית הלקוחות.
זהו כלי דינמי הנתון לשינויים ולעדכונים בעקבות מידע חדש, תובנות חדשות, התפתחויות בתאוריית השינוי, שינויים חברתיים, התפתחות במגמות מקצועיות ועוד. חשוב לחזור למודל הלוגי מדי פעם בפעם, גם לאחר שהושלמה הכנתו הראשונית, ולבחון האם נדרשים שינויים ועדכונים. יש מגוון רחב של גרסאות למודל הלוגי. ראה שתיים מהן בתרשימים.
מטרת שרטוט המודל הלוגי היא לייצר קשר ניהולי ברור בין ההשקעה במיזם, הפעולות שננקטות במיזם, והתוצאות שפעולות אלו אמורות להשיג. על ידי הערכה לאור המודל הלוגי ניתן לקבוע האם ההשקעה נושאת את הפירות המבוקשים ולאור זאת לתכנן את המשך הפעולות. המודל הלוגי הבנוי על פי שיטת החשיבה התוצאתית מאפשר לבצע מדידת תוצאות שיטתית אשר יכולה לעונות על השאלות: האם, באיזו מידה ועבור מי הושגו השינויים שבמוקד תהליך ההתערבות.
עם זאת, קיימת ביקורת על המודל המציג את הניהול כתהליך ליניארי ולוגי, בזמן שהשגת תוצאות משמעתיות, בייחוד במגזר החברתי, מתרחשת באופנים מורכבים המצריכים שילוב כוחות של גורמים שונים, והנעה מתמדת של התהליכים (לעומת הגאנט הסדור שהמודל מבקש ליצור).
דוד הבנאי
דוד הבנאי (בגאורגית: დავით აღმაშენებელი, דַאווית ארמַשֶנֶבֶּלי; נקרא גם דוד הרביעי מלך גאורגיה או דוד המחדש) (1073 – 24 בינואר 1125), מבית בגרטיוני, היה מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת משנת 1089 ועד שנת 1125.
דוד הבנאי נחשב לגדול המלכים הגאורגים, והמוצלח ביותר מבין השליטים הגאורגים. הוא הצליח לגרש את הסלג'וקים אל מחוץ לממלכה, כשניצח בקרב החשוב קרב דידגורי בשנת 1121. הרפורמה שלו בצבא הממלכה הגאורגית והרפורמה המנהלית שלו הפכו אותו לסמל האיחוד של הגאורגים. בתקופתו עברו רוב שטחי הקווקז לשליטת הממלכה הגאורגית. דוד הבנאי היה גם ידיד הכנסייה, וקידם את התרבות הנוצרית. הוא הוכתר כקדוש על ידי הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית.
תחיית הממלכה הגאורגית
למרות גילו הצעיר, היה דוד מעורב בחיים הפוליטיים בגאורגיה. מדיניותו התאפיינה בתכליתיות, ללא לקיחת סיכונים מיותרים. הוא היה נחוש בדעתו לעשות סדר בממלכה ולרסן את האדונים הפאודלים החילונים והכמרים, שלא סרו למרותו. מירכז את המנהלה של הממלכה, ייסד סגנון צבא חדש שיוכל לעמוד בצורה טובה יותר כנגד צבא הסלג'וקים הטורקים, ולאחר מכן החל במתקפה במטרה לגרש את הסלג'וקים בתחילה מגאורגיה ולאחר מכן מכל הקווקז. בין השנים 1089–1100, ארגן המלך דוד כוחות קטנים של חייליו הנאמנים כדי לשקם את ממלכתו, ולהשמיד את חיילי האויב המבודדים. הוא החל ביישוב מחדש של מחוזות שנהרסו, ועזר לשיקומן של הערים המרכזיות. מעודד מהצלחתו, ותוך ניצול העובדה שתשומת הלב של הסלג'וקים הופנתה לתחילת מסעי הצלב לארץ ישראל, הוא הפסיק לשלם את המס השנתי לסלג'וקים, ושם קץ להגירתם העונתית לגאורגיה. בשנת 1101, תפס המלך דוד את מנזר זדאזני, נקודה אסטרטגית במאבקו לכיבוש קאחתי והרתי, ובמשך שלוש השנים שלאחר מכן הוא שחרר את רוב מזרח גאורגיה.
בשנת 1093, הוא אסר את האדון הפאודלי, ליפאריט באר'וואשי, אויב ישן של המלוכה הגאורגית, ובשנת 1094 הוא גירש אותו מגאורגיה. בשנת 1103, לאחר מות בנו של ליפאריט, ראטי, ביטל דוד את דוכסות קלדקארי.
דוד דחק באיטיות את הסלג'וקים הטורקים מחוץ לממלכה, כשהוא משחרר יותר ויותר אדמות מידם. הסלג'וקים, בנוסף למאבק מול הממלכה הגאורגית, היו עסוקים במסעי הצלב החדשים במערב הים התיכון. עד שנת 1099 היה כוחו של דוד הבנאי מספיק בולט שהיה מסוגל לסרב לשלם מס לטורקים. במהלך תקופה זו, הוא דחה תואר אצולה ביזנטי של "פאניפרסבסטוס" והסכים לשתף פעולה עם האימפריה הביזנטית על בסיס שוויוני.
בשנת 1103 התקיים קונגרס נוצרי חשוב, הידוע כסינוד רואיסי-אורבניסי, ועידה שהתקיימה במנזרים הגאורגיים רואיסי ואורבניסי. הוא הצליח לסלק מתפקידיהם את הבישופים האופוזיציוניסטים, ואיחד שני תפקידים: חצרנים ("מציגנובארטוחוצסי") ובעלי צווארון הכמורה, בישוף של צ'כּונדידי, לתפקיד אחד של "צ'כונדידיל-מציגנובארטוחוצסי", מקביל בערך לתפקיד של ראש ממשלה.
שנה לאחר מכן, תומכי דוד בפרובינציה המזרח גאורגית, קאחתי, שבו את המלך המקומי, אר'סרתן השני מלך ממלכת קאחתי-הרתי (1102-1104), מלך לויאלי המשלם מס שנתי לסלג'וקים, ואיחדו את הפרובינציה עם יתר הממלכה.
מערכות צבאיות
בשנת 1105, בהמשך לסיפוח של קאחתי, ושחרור מנזר זדאני (1101), הוביל דוד כוח עונשין כנגד הסלג'וקים, בקרב ארצוחי, וצבר מומנטום שעזר לו מאוחר יותר. בשנים 1110–1118, הוא דחק את רגלי הסלג'וקים ממצודות המפתח: מצודת סאמשווילדה (1110), מצודת רוסתווי (1115), מצודת גישי (1117) ולורי (1118).
בשלב זה התעוררו בעיות. המלחמות שהתחוללו במשך עשרים השנים שקדמו, פגעו בפרודוקטיביות של הממלכה. גם האצילים עדיין הערימו קשיים, וכן נותר גם נושא העיר טביליסי, שעדיין לא שוחררה מהאחיזה הערבית. דוד נאלץ להתמודד עם קשיים אלה לפני שיכול להמשיך ולהאדיר את ממלכתו. מסיבה זו, ערך דוד רפורמה רדיקלית בצבאו. ובשנים 1118–1120, הוא יישב מחדש 40,000 משפחות של שבטי קיפצ'קים (Kıpçak), שבטים טורקיים עתיקים, מצפון הקווקז בגאורגיה. כל משפחה התחייבה לספק חייל אחד עם סוס ותחמושת. הצבא החזק הזה, שמנה 40,000 חיילים, היה תלוי לחלוטין במלך. הקיפצ'קים התיישבו במחוזות שונים של גאורגיה. חלקם התיישבו בכארתלי הפנימית, ולאחרים נתנו אדמות בקרבת הגבולות. הקיפצ'קים נטמעו במהירות בגאורגים.
בשנת 1120 עבר דוד הבנאי למערב גאורגיה, כאשר הטורקים החלו לבזוז אדמות גאורגיות, הוא תקף אותם בפתאומיות. הכוח הטורקי הקטן ברח, ודוד נכנס לשירוואן (מחוז היסטורי של אזרבייג'ן) וכובש את העיר קאבאלה (Qəbələ). בחורף של 1120–1121, הצליחו חיילים גאורגים לתקוף התיישבות סלג'וקית במזרח ודרום-מערב עבר הקווקז (דרום הקווקז). דאגתם של הכוחות המוסלמיים באזור גברה נוכח הגידול המהיר של הממלכה הנוצרית בדרום הקווקז. בשנת 1121, הכריז הסולטאן הסלג'וקי, סולטאן מחמוד איבן מוחמד (1118-1131), על מלחמת קודש כנגד גאורגיה, וכינס קואליציה ממלכות מוסלמיות, שהונהגו על ידי ארטוקיד נאג'ם אל-דין אל-ג'זאר, ח'ליף בגדאד וטוגרול איבן מוחמד. גודל הצבא המוסלמי עדיין נתון בוויכוח כאשר המספר נע בין 600,000 איש ל-400,000 איש לבין הערכותיהם של היסטוריונים גאורגים מודרניים, 100,000–250,000 איש. אף על פי שנראה כי מספרים אלה מוגזמים, כל המקורות מסכימים על כך כי הכוחות המוסלמים אספו צבא שהיה הרבה יותר גדול מהכוח הגאורגי שמנה 56,000 לוחמים. למרות זאת, ב-12 באוגוסט 1121, הנחיל מפלה לצבא המוסלמי בקרב דידגורי, כשהוא משיג את מה שנחשב להצלחה הצבאית הגדולה בהיסטוריה של גאורגיה. הניצחון בדידגורי סימן את העלייה של גאורגיה ככוח צבאי חזק ושינה את מאזן הכוחות האזורי לטובת התרבות והפוליטיקה הגאורגיים. מעודד מהצלחתו, התפנה דוד הבנאי לכיבוש טביליסי, המובלעת המוסלמית האחרונה שנותרה מהכיבוש הערבי. בשנת 1122, כבש דוד את טביליסי והעתיק את מושבו מכותאיסי, ששימשה כבירה הזמנית, לטביליסי.
דוד עצמו היה אדם משכיל, שהטיף לסובלנות כלפי הדתות האחרות. בתקופת שלטונו הוא ביטל את המיסים וחובות השרות שהיו מוטלים על המוסלמים והיהודים, והגן על הסופים והמשכילים המוסלמים. בשנת 1123, שחרר צבאו של דוד את דמניסי, המעוז הסלג'וקי האחרון בדרום גאורגיה. ובשנת 1124, כבש דוד לבסוף את שירוואן (אזרבייג'ן), והעיר הארמנית, אני (Անի), מידי האמירים המוסלמים. דוד המשיך להרחיב את גבולות ממלכתו עד לנהר אראס. הארמנים ראו בו משחרר וסיפקו מעט כוחות עזר לצבאו. בעקבות ניצחונותיו על המוסלמים כונה דוד, "חרב המשיח". שלטונו של דוד התבטא כאמור ביחס סובלני והומני כלפי האוכלוסייה המוסלמית ויתר הדתות והתרבויות, דבר שיצר ממלכה מולטי-אתנית. זו הייתה חותמת איכות, לא רק למשטרו הנאור, אלא לכל ההיסטוריה והתרבות הגאורגית.
דוד הבנאי נפטר ב-24 בינואר 1125, ולאחר מותו נקבר, על פי בקשתו, תחת האבן בתוך בית השער הראשי של מנזר גלאתי, כך שכל מי שמגיע לאקדמיית גלאתי האהובה עליו ידרוך על קיברו תחילה. בנו הבכור דמטרה הראשון, שירש אותו בכס המלכות, המשיך את דרכו המנצחת של אביו.
חיי התרבות בתקופת שלטונו
מלבד המיומנויות הפוליטיות והצבאיות, התפרסם המלך דוד כמשורר, בשנת 1120 לערך, חיבר את "מזמור החרטה" ("გალობანი სინანულისანი", גאלוֹבּאני סינאנוּליסאני), יצירה בעלת עוצמה בסגנון חרוז לבן של תהילים, החושף את ענוותו של המלך ועוצמת אהבתו הדתית.
המלך דוד הקדיש תשומת לב רבה להשכלת האוכלוסייה. הוא בחר ילדים שנשלחו לאימפריה הביזנטית "כדי שילמדו שפות ויביאו הביתה תרגומים מעשי ידיהם". בימיו היו מספר בתי ספר ואקדמיות בגאורגיה, ביניהם אקדמיית גלאתי, שהתקיימה במקום בו נמצא כיום מנזר גלאתי. מחוץ לאקדמיית גלאתי היו גם מרכזים תרבותיים ומרכזי לימוד והשכלה בגאורגיה של אותם ימים (כמו למשל אקדמיית איע'לתו (იყალთო)). בנוסף, הוא אשר הורה לבנות את מנזר שיו-מרווימה.
מחוץ לבתי האולפנא ומכוני המחקר בגלאתי ובאיק'אלתו הוקמו גם במנזרים הגאורגיים בהר סיני, על הר אתוס שביוון, בירושלים ובקונסטנטינופול. במרכזי תרבות אלה תורגמו ופורשו יצירותיהם של הפילוסופים היווניים הגדולים.
מורשת
תקופת שלטונו של דוד הבנאי השפיעה בצורה עמוקה על התפיסה הלאומית של הגאורגים. הם עדיין גאים בניצחונות המלך דוד וחולמים על תהילתו.
הדגל הלאומי הגאורגי מבוסס על הסטנדרטים של דוד. עיטור דוד הבנאי הוא אחד מהפרסים היוקרתיים של גאורגיה כיום.
מיכאיל סאקשווילי, נשיא גאורגיה לשעבר, בחר, לאחר היבחרו, לערוך את טקס מינויו הרשמי באוניברסיטה הדתית, קברו של דוד הבנאי שבמנזר גלאתי. השבועה בוצעה ב-25 בינואר 2004, במלאת 879 שנה למותו. כסמל למחויבותו ללכת בדרכו של המלך דוד הבנאי, שהביא לאיחוד הממלכה ולשיגשוגה.
באפלו
באפלו (באנגלית: Buffalo) היא בירת מחוז אירי במדינת ניו יורק שבארצות הברית. באפלו היא העיר השנייה בגודלה במדינה זו (אחרי ניו יורק סיטי). בעיר עצמה יש כ-278 אלף תושבים (2020) ובאזור המטרופליני שלה כ-1.1 מיליון איש (2018).
באפלו שוכנת בקצה המזרחי של ימת אירי, על גבול ארצות הברית-קנדה, בסמוך לקצהו של נהר ניאגרה ולמפלי הניאגרה. במקום הייתה התיישבות אירופאית קטנה החל ממחצית המאה ה-18, והתרחבות היישוב החלה עם כריית תעלת אירי, המחברת בין הימות הגדולות לאוקיינוס האטלנטי, שהחלה בשנת 1789. במאה השנים שלאחר מכן הפכה באפלו לעיר מסחר גדולה, שהתבססה על הנמל הגדול שבשטחה, אולם במאה ה-20 התפתחות העיר נבלמה עקב ירידת חשיבותם של מחסני התבואה הגדולים ושל אזורי התעשייה בשטחה, ובמיוחד לאחר סגירת מפעלי הפלדה האדירים ששכנו דרומית לעיר. בשנים האחרונות כלכלת העיר התפתחה בתחומי השירותים הפיננסים, טכנולוגיה, ביומדיקל וחינוך.
ויק קרואו
ויקטור הרברט קרואו (31 בינואר 1932 - 21 בינואר 2009), היה כדורגלן ולשי ששיחק בעמדת הקישור.
קריירה
ב-1952, ויק רשם 25 הופעות ליגה בעונתו הראשונה באסטון וילה, ומהכניסה שלו לקבוצה הוא שיחק לאורך 9 העונות שלאחר מכן, אך נמנע לשחק בקבוצה בעונת 1956/57 עקב פציעה.
ב-26 בנובמבר 1958, רשם ויק את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ויילס, במשחק ידידות נגד נבחרת אנגליה, המשחק הסתיים בתוצאה 2-2.
בעונת 1959/60, ויק עזר לווילה שירדה ליגה, לסיים במקום הראשון בליגת המשנה ולהעפיל חזרה לליגה הראשונה.
עונה לאחר מכן, ויק הוביל את וילה לניצחון בגביע הליגה, לאחר ניצחון בגמר מול רות'רהאם יונייטד.
ב-8 בינואר 1964, רשם ויק את משחקו האחרון עבור וילה, כששיחק נגד אלדרשוט טאון במסגרת הגביע האנגלי.
קריירת אימון
לאחר תקופה חזר ויק כעוזר מאמן בווילה פארק באוגוסט 1969, תפקיד בו החזיק עד שמונה למאמן של וילה לאחר פיטוריו של טומי דוכרטי בינואר 1970.
כמאמן, קרואו לא הצליח לגרום לוילה להישאר בליגת המשנה, כשהתחיל לאמן את המועדון לקראת סוף עונת 1969/70. בעונה שלאחר מכן הוא הוביל את קבוצתו ששיחקה בליגה השלישית, לגמר גביע הפוטבול ליג נגד טוטנהאם הוטספר, בו הפסידה וילה בתוצאה 0–2. קרואו פוטר ב-1974 לאחר שקבוצתו סיימה במקום ה-14 בליגת המשנה.
רשת ה'
רשת ה' הייתה תחנת רדיו ישראלית ממלכתית, שפעלה במסגרת קול ישראל ושידרה בפרסית ליהדות איראן. התחנה הוחלפה על ידי תחנת VoisFarsi המשדרת במסגרת תאגיד השידור הישראלי. התחנה שידרה בעבר בשפות רבות ליהודי התפוצות.
היסטוריה
עוד בשנת 1936 ראו ביישוב העברי צורך בשידורים ליהודי התפוצות. אז, תחת המנדט הבריטי, הוקם גוף שידור שנקרא "שירות השידור הפלשתינאי" (, PBS) אשר שידר תחת חסות ה-BBC באנגלית, עברית וערבית.
במאי 1948 ערב הקמת המדינה, השדרנים באנגלית ובצרפתית בישרו על הכרזת העצמאות מהאולפנים הנצורים בירושלים. חודש אחרי, נוסדה רשת "השידור לעולים החדשים" והחלה לשדר ביידיש ולאדינו. השידורים נקלטו בישראל וגם בחלקים השונים של העולם, בגלים קצרים. הם מוסדו והפכו לקבועים ב-11 במרץ 1950 אז החל לפעול קול ציון לגולה.
בחגיגות עשר שנות לעצמאות, 14 במאי 1958, החלו שידורים ברוסית לברית המועצות. עם הקמת רשות השידור בשנת 1961, הצטרפה התחנה לרשות תחת השם "קול ישראל חו"ל ושידורי קליטת עלייה".
עם השנים החלה התחנה לשדר בשפות נוספות, כולל אמהרית וספרדית (ראו פירוט).
בשנת 1971 השלטונות הסובייטים חסמו את השידורים, כפי שכבר קרה לזמו קצר בשנת 1956. בשנים 1973–1974 הוקם מרכז לגלים קצרים שכלל 14 משדרים רבי עוצמה. ב-1988 עם תחילת הגלאסנוסט בברית המועצות, הפסיקו השלטונות לשבש את שידורי התחנה.
בשנת 1991 עם תחילת מלחמת המפרץ עלה צורך דחוף בשידורים המיועדים לעולים חדשים בשפות שונות. כך נולד רדיו רק"ע.
מספר קטן של המשבצות (למשל, חלק מהשידורים באמהרית) שודרו בו זמנית לשתי האוכלוסיות. עם העברת שידורי רשת א' לרק"ע אוחדו מערכות של אותה שפה, וכל מערכת מאוחדת הייתה אחראית לשידורים ברשת ה' וברק"ע. בהמשך, עקב בעיות תקציביות והקטנת מספר המאזינים לחו"ל בעקבות העלייה הוחלט על כך שיותר ויותר משבצות שידור יאוחדו והן שודרו בו זמנית בשתי הרשתות. בהמשך לאותה המגמה, בשנת 2004 הוחלט על סגירת רשת ה' כרשת נפרדת ועל העברת שידור רדיו רק"ע גם בגלים קצרים לחו"ל. בשנת 2008, עם הטמעת האינטרנט בחי היום יום לא היה יותר צורך בשידור בגלים הקצרים, כי יהודי חו"ל יכלו לשמוע את רק"ע באמצעות המחשב, והם נפסקו. אז הפכה רשת ה' לרשת ייעודית לקהילות יהודיות בעולם שאין להם גישה למחשב (למשל, באיראן).
נכון לשנת 2014 שידרה רשת ה' בפרסית בלבד, בשעות 17:00-18:30 בימי חול ובשעות 17:00-18:00 בשישי ושבת. רדיו רק"ע ממשיך את שידוריו בארץ בגלי ה-FM ובעולם באמצעות אתר האינטרנט שלו.
שידורי התחנה הופסקו ב-10 במאי 2017, עם סגירת רשות השידור וחודשו שוב ב-17 בינואר 2018 במסגרת תאגיד השידור הישראלי, תחת השם VoisFarsi.
שפות השידור
שידורים לחו"ל ששודרו ברשת ה' ועברו לרדיו רק"ע: השידורים בתיגרינית (1985 עד 2014), טאטית (1986 עד 2011), פולנית (1952 עד 1957), תימנית, ובעברית קלה (מאז 1958) נפסקו במהלך השנים מחוסר מאזינים.
אגרון (מערכת מידע)
אגרון היא מערכת מידע בלתי חוקית שהופצה דרך האינטרנט בשנת 2006, ומכילה נתונים ממאגרי המידע של מרשם האוכלוסין הישראלי, על כלל אזרחי ותושבי ישראל דאז. באמצעות התוכנה ניתן לבצע שאילתות וחיתוכים מתוחכמים לפי פרמטרים על כלל אזרחי המדינה ולעקוב אחר קשרי המשפחה המלאים לדורותיהם. התוכנה הופצה בחופשיות באתרי אינטרנט שונים, והגיעה לישראלים רבים.
למאגר אגרון קדמו מספר הדלפות שונות של מאגרי הנתונים בשם "מרשם", "רישומון", "חיפושון", "פנקס בוחרים". ההדלפות הראשונות הופצו עוד בשנת 1994 דרך תקליטורים.
תוכן המאגר
מאגר הנתונים מכיל, עבור כ-9 מיליון אזרחים במדינה (אזרחים חיים, וכאלה שנפטרו):
ישנן מספר גרסאות לתוכנה, וכמות הפרטים והעיצוב משתנים מגרסה לגרסה.
החקירה אחר מקור הדליפה
בשנת 2009 החלה חקירה של הרשות למשפט, טכנולוגיה ומידע (רמו"ט; כיום קרויה הרשות להגנת הפרטיות) במשרד המשפטים למקור ההדלפה, ובתחילה נטען מצד משרד הפנים שההדלפה נעשתה ככל הנראה על ידי אחת המפלגות, אשר קיבלה את פנקס הבוחרים לשם תהליך הבחירות. חקירת משרד המשפטים גילתה בסופו של דבר, שהמקור למידע הוא אכן מאגר מרשם האוכלוסין, ומאגר זה נגנב על ידי עובד מיקור חוץ של משרד הרווחה, אשר לקח את המידע לביתו, והתקין אותו במקום עבודתו החדש. בביתו של אותו עובד נמצאו מסמכים רגישים נוספים, אשר הבולט שבהם הוא פנקס האימוץ של מחוזות ירושלים ותל אביב. החקירה הובילה לחמישה חשודים נוספים, חלקם מתכנתי מחשבים, שהואשמו בעבירות פגיעה בפרטיות ועבירות נוספות בשל חלקם בהפיכת מרשם האוכלוסין של מדינת ישראל לתוכנה ידידותית לציבור.
הסכנות בדליפת המידע
לפי משרד המשפטים, המידע הכלול באגרון מקל מאוד על פעולות זיוף והונאה, ואף מכיל מידע על אנשים אשר זהותם אמורה הייתה להישמר חסויה מטעמים ביטחוניים. התוכנה גם מקלה על גולשי פורומים לבצע דוקסינג על משתמשים אחרים באינטרנט בצורה יעילה ביותר בעזרת המידע הקיים במאגר.
פריצ'ר
פריצ'ר (באנגלית: Preacher, מטיף) היא סדרת קומיקס בכתיבתו של גארת' אניס ובאיורו של סטיב דילון, שפורסמה תחת חותם ורטיגו מבית DC קומיקס.
סדרת הקומיקס החלה את פרסומה בשנת 1995 למשך 75 חוברות - 66 חוברות חודשיות, 5 חוברות ספיישל ומיני סדרה בת 4 חוברות בשם Preacher: Saint of Killers. כל הרצת החוברות נאספה לתשעה אוגדנים. החוברת האחרונה יצאה לאור ביולי 2000. סדרת הקומיקס מיועדת לגילאי 16 ומעלה, כיוון שהיא עוסקת באלימות ובמין בין היתר, והיא ידועה בעיקר בגלל פיתוח הדמויות, התייחסות לא רחמנית אל נושאים דתיים ועל טבעיים, הומור שחור, אלים וקיצוני, והשפעות מקומיקסים אחרים.
הסדרה זכתה בשני פרסי אייזנר לשנים 1998 ו-1999 בקטגוריות הכותב הטוב ביותר והסדרה הרצה הטובה ביותר. דמותו של ג'סי קאסטר מדורגת במקום ה-34 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN וכן במקום ה-11 ברשימת 50 דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים לפי מגזין אמפייר. דמותו של קדוש כל הרוצחים מדורגת במקום ה-42 באותה רשימה, וכן במקום 74 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של IGN. דמותו של הנבל הר סטאר מדורגת במקום ה-66 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים בכל הזמנים לפי IGN, וכן במקום ה-74 ברשימת מאה הנבלים הגדולים בכל הזמנים לפי מגזין ויזארד.
חנות הספרים "Forbidden Planet" מיקמה את הכרך הראשון של הסדרה במקום ה-15 ברשימת 50 הרומנים הגרפיים הטובים ביותר שלה.
עלילה
פריצ'ר מספר את סיפורו של ג'סי קאסטר, כומר צעיר מאנוויל, עיירה קטנה ודמיונית בטקסס. על גופו של ג'סי משתלטת בטעות ישות על טבעית חזקה בשם ג'נסיס ("בריאת העולם"), והתקרית מחסלת את כל אנשי הקהילה ומשטחת את כנסייתו עד חורבות.
ג'נסיס היא תוצר של הזדווגות אסורה בין מלאך לבין שד, ולמעשה היא עולל ללא כל כוח רצון משלה. אולם, היות שהיא מורכבת גם מטוב טהור וגם מרוע טהור, יש בכוחה להתנגד לכוחו של האל. במילים אחרות, ג'סי קאסטר המאוחד עם ג'נסיס הופך לישות העוצמתית ביותר אי פעם.
במהלך המסע, השלושה נתקלים באויבים ובמכשולים קדושים ומחוללים, אשר כוללים את קדוש כל הרוצחים - מתנקש בלתי מנוצח, שלפן מהיר בעל יכולת צליפה מושלמת ומלאך המוות שעונה לסמכותו של אלוהים בלבד; "הגביע" - אגודת סתרים אשר שולטת על כל ממשלות העולם ומגנה על השושלת ישו; הר סטאר, אב-כל מגלומן ומדומה של ארגון "הגביע", בעל משיכה לפרוצות המבקש להשתמש בג'סי למטרותיו הנלוזות; מלאכים אשר נפלו; משפחתו הדרומית של ג'סי עצמו, בפרט סבתו הנבזית; שומר ראשה האימתני ג'ודי וטי. סי. חובב החיות.
תמות והשפעה
פריצ'ר לוקח השראה מסרטי קולנוע, בפרט מערבונים לכמה מהאלמנטים הסגנוניים שבו. כך למשל, ג'ון ויין הוא דמות משנה חוזרת ומשמשת כמורה רוחני או כמצפון לג'סי. מוניומנט ואלי וקרב אלמו משרתים כרקע בחלק מהמסע. למשך זמן מסוים, ג'סי מתפקד כשריף עיירה קטנה בטקסס, וחייב להגן על התושבים מרע. דמותו של קדוש כל הרוצחים - פורע חוק שהשתקם וחזר לצד הרעים, במיטב המסורת כדמותו של ויליאם מוני מהסרט בלתי נסלח של קלינט איסטווד - היא מחווה ישירה לאפיון הנבל במערבונים, כלומר, ישיר, נאמן ואיום.
סדרת הקומיקס שופעת גם ברעיונות מרבי מכר כדם קדוש, גביע קדוש. הטענות לפיהם קיים קשר דם בין ישו למרים המגדלית דומות לאלה שברב המכר. הר סטאר אומר לקאסידי שלישו היו ילדים, ושהוא לא מת על הצלב אלא בגיל המעבר בתאונת פגע וברח. לאחר מותו, שומרי הגביע לקחו את צאצאיו, אשר אולצו להתחתן אחד עם השני כדי לשמור על כוחו האלוהי של ישו דרך קרבת הדם. במשך אלפיים שנה, נישואי התערובת האלה הנציחו גילוי עריות באילן היוחסין, מה שהוביל לאחרון בשושלתו של ישו - ילד בעל עיכוב התפתחותי, שבו תולים השומרים את תקוותיהם.
העלילה המקורית של פריצ'ר התפתחה מכיוון כתיבה אחר של גארת' אניס - הקומיקס הלבלייזר, שהסיק מה יתרחש במידה ומלאך ושד יזדווגו יחדיו, ואשר רוח צאצאם תיפול על בן אנוש. כמו חוברות קומיקס רבות שהמשיכו את יצירותיה של חברת DC משנות ה-90 של המאה ה-20, הסדרה משלבת את הרעיון של אל נוצרי כאנטגוניסט, כיוצר אשר עזב את יצירתו. קומיקסים אחרים שקשורים לנושא הם סנדמן והיצור מן הביצה.
סדרת הטלוויזיה
ב-16 בנובמבר 2013 הכריזה חטיבת הטלוויזיה של רשת AMC האמריקאית על הפקת פיילוט טלוויזיוני לפריצ'ר, הנושא את אותו השם, כאשר סת' רוגן אחראי על הפרויקט. בדצמבר 2014, הפרויקט אושר רשמית. בסדרה מככבים דומיניק קופר כג'סי קאסטר, רות נגה כטוליפ אוהייר, ג'ו גילגן כקאסידי, ויליאם ארל בראון כשריף הוגו רוט, טום ברוק כפיור בתפקידים ראשיים בנוסף לשחקנים איאן קולטי, לוסי גריפית'ס, אליזבת פרקינס, ג'יימי אן אולמן, דרק וילסון וג'קי ארל היילי בתפקידים חוזרים. הסדרה עלתה לשידור במאי 2016.