cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מנחם מרדכי פרנקל
הקמת העדה החרדית
לאחר מלחמת העולם הראשונה היה פרנקל חבר הועד הזמני ליהודי ארץ ישראל מטעם הציבור החרדי בירושלים. אולם לאחר שעמדתו כנגד זכות הבחירה לנשים בארץ ישראל לא התקבלה, התפטר ועסק בתעמולה ציבורית כנגד בחירת נשים. הוא הצטרף לוועד העיר האשכנזי (שהיה לימים העדה החרדית) ונבחר ל"מזכיר הכבוד" שלו. כן היה ממקימי הסניף הירושלמי של אגודת ישראל, יחד עם משה בלוי והרב רפאל קצנלבוגן. באותה עת עסק בתעמולה כנגד הועד הכללי כנסת ישראל. התגורר בבתי ראנד.
כשהוזמן הרב קוק בידי מוסדות הציבור החרדי בירושלים לכהן כרבה של העיר, פרש פרנקל בקיץ תרע"ט עם ועד העיר האשכנזי מן הוועד הכללי והמוסדות העיקריים של יהודי העיר, והיה כנציג אגודת ישראל ממכתירי הרב זוננפלד לרבו של פלג עירוני קטן. מסופר כי הרב פרנקל הוא זה שגילה, במקרה בהיותו בביתו של ישראל שמעון רבינוביץ' תאומים ביפו, את התוכנית להכתרת הרב קוק לרב העיר. יש לציין כי קודם לכן קיים קשרים חיוביים עם הראי"ה קוק, נסמך לרבנות תחת ידו כאמור, ואף עמד בראש הסניף המקומי של "דגל ירושלים" שהקים הרב קוק. כן יש לציין כי שתיים מבנותיו נישאו לתלמידי ישיבת מרכז הרב.
הגירה לארצות הברית
בתחילת שנת תרפ"א (1920) היגר פרנקל לארצות הברית כדי לגייס כספים לישיבת מאה שערים ובית היתומים דיסקין, אולם כעבור זמן קצר מונה לעמוד בראשות ישיבת רבי חיים ברלין בברוקלין, ניו יורק. הוא עמד בראש הישיבה כחמש וחצי שנים ואז שב ארצה. בשנת תרפ"ט הוציא לאור בירושלים את החלק הראשון של ספרו "דרוש וחידוש". באותה שנה ערך את החלק השלישי מחיבורו של הרב משה שמעון זיוויץ - "משבי"ח" על התלמוד הירושלמי. בירושלים לא מצא הרב פרנקל את מקומו ושב והיגר בשנית לאמריקה.
בין השנים תרצ"א–תש"כ לערך כיהן הרב פרנקל כרב בשלוש קהילות בפילדלפיה וראש ישיבת "משכן ישראל" ו"סטנרל תלמוד תורה" בעיר, והיה חבר אגודת הרבנים באמריקה. בשנת תש"ד הוציא לאור את ספרו "באר אבות" על מסכת אבות (לאחר פטירתו נדפס הספר במהדורה חדשה בידי בנו יהושע).
משפחתו
הרב פרנקל הוא צאצא למשפחת "פרנקל תאומים" המסועפת. אחיו אהרן פרנקל היה סוחר ידוע בירושלים, ומפרנסי יהדות ירושלים בשנות מלחמת העולם הראשונה. מילא מספר שנים את מקום אחיו בגיוס כספים בצפון אמריקה. אח נוסף הוא ישראל אברהם. אחותו חיה שיינדל נישאה לרב יצחק מאיר קלגסברון, אבי משפחת ברים הירושלמית.
הרב פרנקל נישא בראשונה לחוה, בתו של הרב ישעיה אורנשטיין, ולהם שני ילדים. לאחר פטירתה נישא בשנית נישא לפרל לבית הלוי (נפטרה בשנת תש"ב). שמונת ילדיו:
נכדו הרב פינחס פרנקל, בנו של הרב יהושע, היה מרבני חסידות ברסלב וכיהן כרב בשכונת אונסדורף וראש כולל קרלין-סטולין. נכדו הרב אביעזר כהן מברוקלין הוציא לאור את ספר סבו "כי אם לבינה תקרא".
דנמרק באירוויזיון 1960
לפני האירוויזיון
בחירת השיר והזמרת נערכה בפרדריקסברג, בהנחייתה של סג'ר וולמר-סורנסן. שבעה שירים השתתפו בתחרות. השיר הזוכה נבחר על ידי עשרה אנשים, שכל אחד מהם בחר את השיר המועדף עליו. נציג דנמרק באירוויזיון 1957, גוסטב וינקלר, היה אחד המתמודדים.
באירוויזיון
ב-29 במרץ 1960, ליל האירוויזיון, שרה בדטגר רביעית בסדר ההופעות, לפני בלגיה אחרי לוקסמבורג. לבסוף, השיר הגיע למקום העשירי מתוך שלוש עשרה מקומות, וקיבל. דנמרק העניקה את הניקוד הגבוה ביותר (4) לצרפת, שניצחה לבסוף.
ג'יימס פטרסון
ג'יימס פטרסון (באנגלית: James Patterson; נולד ב- 22 במרץ 1947) הוא סופר אמריקני שפרסם למעלה ממאה ספרים, מהם עשרות הגיעו לראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
קורות חיים
פטרסון נולד בעיר ניוברג שבמדינת ניו יורק. סיים את לימודיו האקדמיים עם תואר שני באנגלית, ואף על פי כן החל לעבוד בענף הפרסום. בשנת 1976 פרסם את ספרו הראשון, "The Thomas Berryman Number", מותחן שבו הופיעה הדמות של אלכס קרוס, בלש פרטי החוקר מקרי רצח, שעתידה להיות הדמות הידועה ביותר של פטרסון. על ספר זה זכה פטרסון בפרס אדגר. אף על פי ההצלחה הראשונית הזו, הקריירה הספרותית של פטרסון החלה לתפוס תאוצה החל משנת 1993, עם יציאת ספרו "...אז בא עכביש", שלאור הצלחתו אף עובד לסרט בשנת 2001, תחת השם "שעת העכביש", בכיכובו של מורגן פרימן. ספר זה היה הראשון שנכנס לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, והגיע עד למקום השישי בה. הספר היה הראשון מתוך סדרת הספרים של הבלש אלכס קרוס, 19 שנים לאחר שדמות זו הופיעה בספרו הראשון.
לאור הצלחתו פרש פטרסון מעבודתו בפרסום והקדיש את כל זמנו לכתיבה. ספרו "רצח מס' 1", שיצא בשנת 2001 היה לספרו הראשון שהגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. לימים יהפוך פטרסון לסופר שספריו הגיעו יותר מכל סופר אחר לראש רשימת רבי המכר. נכון לאפריל 2022, 76 מספריו הגיעו למקום הראשון (האחרון שבהם נקרא Run, Rose, Run) ברשימה.
פטרסון גם נודע בזכות שיתוף הפעולה בינו לבין סופרים שונים, כגון: מקסין פטרו, פיטר דה ג'ונג ואנדרו גרוס, ושיתופי פעולה אלו מאפשרים לפטרסון להוציא לאור ספרים רבים בכל שנה: ספרו ה-50, "הרקיע השביעי" יצא לאור בפברואר 2008. ספרו ה-100, Daniel X: Armageddon, יצא לאור באוקטובר 2012.
בשנת 2010 שבר שיא גינס כאשר היה לאדם הראשון שמכר למעלה ממיליון ספרים אלקטרוניים.
באוגוסט 2012 פרסם מגזין פורבס רשימת סופרים מרוויחים ובראשה עמד פטרסון עם הכנסות של 94 מיליון דולר במהלך השנה שלפני הכנת הרשימה.
ב-2014 הוביל פטרסון מחאה חברתית בנוגע למצב שוק הספרים.
איציק אלרוב
איציק (יצחק) אלרוב (נולד ב-29 בספטמבר 1986) הוא יועץ תקשורת ישראלי, יוזם מחאת הקוטג', פייטן וחזן.
ביוגרפיה
אלרוב נולד וגדל בשכונת שפירא בתל אביב למשפחה חרדית ולמד בישיבת שארית יעקב בשכונת הר נוף בירושלים. שימש כחזן והקליט אלבום פיוטים.
ביוני 2011 יזם אלרוב את מחאת הקוטג'. בתקופה זו עבד אלרוב בחברת ביטוח. הוא יצר אירוע בפייסבוק תחת הכותרת "קוטג' - מוצר כל כך בסיסי שעלותו הגיעה לקרוב ל-8 שקל. לא קונים במשך חודש". את המחאה פתח לאחר שתנובה ויצרניות מזון נוספות העלו את מחירי מוצריהן בחודשים שקדמו למחאה. אלרוב וחבריו למחאה קראו להימנע מרכישת גבינת קוטג' של תנובה כצעד ראשון במחאה בעקבות עליית המחירים. ארבעה ימים לאחר שפתח קבוצה העוסקת בנושא הצטרפו אליה 104,000 משתמשים. אלרוב ייסד בהמשך את תנועת "הצרכנים" למלחמה ביוקר המחיה. הוא המשיך במחאה נגד יוקר המחיה גם לאחר סיומה של מחאת האוהלים, שהייתה המשכה של מחאת הקוטג'.
ב-2011, בעקבות פרוץ המחאה, החל להגיש פינת צרכנות בתחנת הרדיו קול ברמה.
בשנת 2012 זכה באות אביר איכות השלטון מהתנועה לאיכות השלטון בקטגוריית מאבק חברתי
בשנת 2015 מונה אלרוב ליועצו של שר הכלכלה אריה דרעי לענייני מלחמה ביוקר המחיה, ושימש בתפקיד זה עד קיץ 2016.
בשנת 2017 מונה על ידי אבי גבאי, שהתמודד על ראשות מפלגת העבודה, לתפקיד דובר מטה הבחירות שלו. בהמשך היה לדובר מפלגת העבודה.
אלרוב מתגורר בבני ברק, נשוי ואב לשלושה ילדים.
נטלי בנט
נטלי בנט (באנגלית: Natalie Bennett; נולדה ב-10 בפברואר 1966) היא עיתונאית ופוליטיקאית בריטית ילידת אוסטרליה. בנט עמדה בראש מפלגת הירוקים של אנגליה וויילס מספטמבר 2012 עד ספטמבר 2016.
ביוגרפיה
נטלי בנט נולדה בשנת 1966 בסידני שבאוסטרליה. היא נולדה להורים מתבגרים בני המעמד הפועלים, אמה הייתה מזכירה במשרד חלקית ואביה נגר מתלמד. בזכות מלגה בנט למדה בבית ספר פרטי בניו סאות' ויילס והמשיכה לתואר ראשון בחקלאות מאוניברסיטת סידני, תואר ראשון בלימודי אסיה מאוניברסיטת ניו אינגלנד ותואר שני בתקשורת המונים מאוניברסיטת לסטר. היא הייתה הראשונה מבני משפחתה שלמדה באוניברסיטה.
את הקריירה העיתונאית שלה החלה בניו סאות' ויילס, שם עבדה במקומונים אחדים. בשנת 1995 עברה לתאילנד, שם עבדה תחילה בארגון סיוע, שממנו עברה לעבוד כעורכת חדשות חוץ בעיתון "בנגקוק פוסט". בשנת 1999 היגרה לבריטניה. החל משנת 2006 הייתה בעלת טור בעיתון "הגרדיאן". מדצמבר 2007 ועד מרץ 2012 הייתה סגנית עורך ולאחר מכן עורכת של השבועון The Guardian Weekly. עבדה גם בעיתונים הלונדוניים "אינדפנדנט" ו"הטיימס".
ב-1 בינואר 2006 הצטרפה למפלגת הירוקים של אנגליה וויילס. ב-2006 וב-2010 הייתה מועמדת המפלגה בבחירות למועצת רובע קמדן בלונדון, אך לא נבחרה. בשנת 2010 התמודדה בבחירות לפרלמנט, אך לא נבחרה. כפמיניסטית הקימה את קבוצת הנשים של מפלגת הירוקים. ב-3 בספטמבר 2012 נבחרה לעמוד בראש המפלגה. בשנת 2015 התמודדה פעם נוספת על מקום בפרלמנט, אך לא נבחרה לאחר שסיימה שלישית במניין קולות המחוז.
קארסון מקאלרס
קארסון מקאלרס (באנגלית: Carson McCullers; 19 בפברואר 1917, קולומבוס, ג'ורג'יה, ארצות הברית – 29 בספטמבר 1967, ניאק, ניו יורק, ארצות הברית) הייתה סופרת אמריקאית שחיברה רומנים, סיפורים קצרים, מחזות, מסות ושירה. הרומן הראשון שלה, צייד בודד הוא הלב (1940) זכה להצלחה ואף עובד להצגה ולסרט. גם הרומן השני שיצא שנה לחר מכן ב-1941 השתקפויות בעין זהב הצליח מאד ועובד לסרט ב-1967. גם הרומן השלישי שלה מ-1946 "חברות בחתונה" הצליח ואף עובד להצגה בברודווי.
מבקרים אמריקאים הדביקו ליצירתה את תיאור הסוגה "גותיקה דרומית". על אף זאת, את כל יצירתה חיברה מקאלרס לאחר שעקרה מן הדרום. רבים מסיפוריה עובדו לסרטים ולבמות התיאטרון.
ביוגרפיה
מקאלרס נולדה בשם לולה קארסון סמית' בעיירה קולומבוס במדינת ג'ורג'יה, בשנת 1917. סבה מצד אמה היה בעל מטעים, וגיבור מלחמה של צבא הקונפדרציה (הדרום) במלחמת האזרחים האמריקנית. אביה היה שען וצורף ממוצא הוגנוטי. למדה פסנתר מגיל 10, ובגיל 15 רכש עבורה אביה מכונת כתיבה כדי לעודד את כתיבתה.
לאחר שסיימה לימודים תיכוניים בעיירת הולדתה, הפליגה מקאלרס בת ה-17 בספטמבר 1934 לניו יורק כדי ללמוד פסנתר בבית הספר ג'וליארד. אך משלקתה בקדחת שיגרונית במהלך הנסיעה, שבה לקולומבוס כדי להתאושש, ובינתיים נמלכה בדעתה והחליטה שלא ללמוד מוזיקה.
מששבה לניו יורק עבדה עבודת כפיים בעודה שואפת לקריירת כתיבה; היא למדה כתיבה יוצרת בהדרכת דורותי סקרבורו באוניברסיטת קולומביה, ובהדרכת סילביה צ'אטפילד בייטס במכללה של אוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1936 פרסמה לראשונה את פרי עטה, קטע זכרונות אוטוביוגרפי בשם "ילדת פלא" (Wunderkind) שעסק בחרדותיה וצערה של ילדה בעלת כישרון מוזיקלי יוצא דופן. הסיפור הופיע בכתב העת Story, וקובץ לימים בקובץ The Ballad of the Sad Café.
ב-1940, בגיל 23, התפרסם הרומן הראשון שלה, צייד בודד הוא הלב, הספר מתאר את קורותיו של אדם חירש-אילם בשם ג'ון סינגר, ועל האנשים שהוא פוגש בהם בשנות ה-1930, בעיירה קטנה בג'ורג'יה. כאשר פורסם הרומן, הוא עורר סנסציה בעולם הספרות, ונסק לראש רשימת רבי המכר של 1940. הספר עובד לסרט באותו השם בשנת 1968, בכיכובם של אלן ארקין, סנדרה לוק וסיסלי טייסון. ברבות הימים "Modern Library" דירג את "צייד בודד הוא הלב" כמספר 17 ברשימת "100 הרומנים הטובים ביותר בשפה האנגלית מהמאה ה-20". טיים מגזין כלל אותו ב"רשימת טיים של 100 הרומנים הטובים ביותר בשפה האנגלית מ-1923 עד 2005".
ב-1946 הוציאה את הרומן השלישי שלה "חברות בחתונה" שעוסק ברגשותיה של נערה בחתונת אחיה. הרומן עובד להצגה שהועלתה בתיאטראות ברודוויי בהצלחה בשנת 1950–1951.
ב-1972, 30 שנה לאחר מותה, יצאה האוטוביוגרפיה שלה.
חיים אישיים
מקאלרס ובעלה התגרשו בשנת 1941. לאחר שנפרדה מריבז עקרה לניו יורק וחיה עם ג'ורג' דייוויס, עורך כתב העת הרפרס בזאר. היא הצטרפה לקומונת אמנים בשם בית פברואר בברוקלין. על חבריה נמנו ו"ה אודן, בנג'מין בריטן, ג'יפסי רוז לי, וזוג הסופרים ג'יין בולס ופול בולס. לאחר מלחמת העולם השנייה חיה מקאלרס בעיקר בפריז, שם התקרבה לטרומן קפוטה ולטנסי ויליאמס.
בשנת 1945 נישאו מקאלרס וריבז מחדש. שלוש שנים לאחר מכן, בדיכאון חריף, ניסתה מקאלרס להתאבד. בשנת 1953 ניסה ריבז לשכנע אותה להתאבד יחד איתו, אך היא נמלטה וריבז התאבד בחדר המלון שלהם בפריז בבליעת מנת יתר של כדורי שינה. המחזה The Square Root of Wonderful (1957) שאב מן החוויות הקשות הללו.
במהלך חייה סבלה מקאלרס ממספר תחלואים, כמו גם מהתמכרות לאלכוהול. בנוסף לקדחת שבה לקתה בנעוריה, סבלה ממקרי שבץ מוחי, ובגיל 31 שותקה לחלוטין בצידה השמאלי.
מותה
את עשרים שנותיה האחרונות עשתה בעיירה ניאק שבמדינת ניו יורק, ושם נפטרה ב-29 בספטמבר 1967, בגיל 50, לאחר דימום מוחי. היא נקברה בבית העלמין Oak Hill. ביתה בעיירה זו הוכרז אתר היסטורי על ידי ממשלת ארצות הברית בשנת 2006.
בחודשי חייה האחרונים הכתיבה מקאלרס את האוטוביוגרפיה שלה, שראתה אור מקץ כשלושה עשורים.
סיפורים
את הנובלה הבלדה על הקפה העצוב תרגמו משה רון ודבורה שטיינהרט, בספר "שלוש סופרות דרומיות", הספריה לעם, עם עובד, 2018.
קישורים חיצוניים
על ספריה:
פרפרון החוט
פַּרְפָּרוֹן הַחוּט או פרפרון סנפיר החוט (שם מדעי: Chaetodon auriga) הוא מין דג צבעוני ממשפחת הפרפרוניים שבסדרת הדקראים החי לאורך האזור האינדו-פסיפי שבין ים סוף (וכן במפרץ אילת) עד לאיי הוואי ופולינזיה הצרפתית וצפונה עד יפן. הוא חי בשוניות אלמוגים בעומק של עד 35 מטרים.
הפרפרון הוא דג שמגיע לאורך 15 עד 20 ס"מ ובעל גוף מוגבה הדומה מעט לעלה. הוא שחיין איטי המבלה לרוב בינות לאלמוגים ומחפש חסרי חוליות קטנים או פלנקטון. סנפיר הגב של הפרפרון מזדקר לאורך ומסתיים בציצה ארוכה דמוית-חוט ממנה קיבל את שמו.
דג זה מגודל לנוי באקווריום של חובבי דגים. מצבו בטבע הוא ללא חשש אך הוא עלול להיפגע עקב הכחדת שוניות טבעיות.
אנשי פוטין
אנשי פוטין: '''איך הק.ג.ב. החזיר לעצמו את רוסיה ותקף את המערב (באנגלית: Putin's People: How the KGB Took Back Russia and Then Took on the West''') הוא ספר מאת העיתונאית הבריטית קתרין בלטון, שפורסם באפריל 2020. הספר מדבר על עלייתו לשלטון של ולדימיר פוטין ועל האנשים שהקיפו אותו בתקופה זו. פרסום הספר עורר שורה של תביעות משפטיות מצד האנשים והארגונים המוזכרים בו.
תיאור
הספר מספר כיצד "קבוצה של קציני ק.ג.ב לשעבר וגורמי ביטחון המקורבים לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין כללה חברות מפתח בכלכלה הפוסט-סובייטית ומוסדות מדינה בתחום השפעתן".
הספר בעל פורמט של תחקיר עיתונאי, מכיל מקורות רבים, כגון הערותיהם של מקורבים בקרמלין, דיפלומטים, סוכני ביון, תובעים, פושעים ואוליגרכים, בעיקר אנונימיים. פרק המפתח של הספר הוא ההיסטוריה של חברת YUKOS.
תביעות משפטיות
במרץ-אפריל 2021, הוגשו נגד הרפר קולינס, המוציאה לאור של הספר, מספר תביעות דיבה הקשורות לספר. התביעות הוגשו על ידי:
אברמוביץ' טען שהספר מכיל הצהרות "שקריות ומשמיצות"; ממסמכי בית המשפט עולה כי התביעה חולקת על המידע שמועדון צ'לסי נקנה על ידי אברמוביץ' בשמו של פוטין.
לדברי דוברו של פרידמן, "לא לאוון ולא לפרידמן היה כל ידע מוקדם על תביעות אחרות" הקשורות לספר, ו"הם לא דנו או תיאמו אסטרטגיה משפטית עם תובעים אחרים או עורכי דינם".
הדיונים בתביעות החלו בבית המשפט המלכותי של לונדון ב־28 ביולי 2021.
ב-29 ביולי התקשרו הצדדים בהסכם טרום משפט לפיו הושגה הסכמה כי כל קטעי הספר בו אנשי עסקים פונים לק.ג.ב יוסרו בהדפסות חוזרות, וההוצאה תתנצל בפני אנשי עסקים על כך. זאת משום שמחברת הספר, קתרין בלטון, לא ביקשה מהם תגובה לפני פרסום הטקסט.
הערכות
הטיימס ופייננשל טיימס כינו את הספר בתור הספר הטוב ביותר על רוסיה העכשווית, פוטין וחוג מקורביו.
הגרדיאן כינה את הספר אנטומיה נלמדת היטב של משטר פוטין והשווה אותה לרומנים של ג'ון לה קארה.
לפי ה־Spectator, בלטון "לא רק תיעדה את עלייתו של מנגנון הק.ג.ב לפסגת הכוח, אלא גם עקבה כיצד חוג מקורביו ביצע פשיטה על המדינה כולה ועל כספיה".
פרסים
בשנת 2020, הספר הוכתר לספר השנה על פי הטיימס, סאנדיי טיימס ודיילי טלגרף.
עונת 2022/2023 בליגה הלאומית
עונת 2022/2023 בליגה הלאומית היא העונה ה-24 של הליגה הלאומית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
לקראת עונה זו הצטרפו לליגה הלאומית, מכבי פתח תקווה והפועל נוף הגליל שירדו מליגת העל, ועירוני טבריה ומכבי יפו, אשר עלו מליגה א'.
בסיום אותה עונה עוד לפני תום העונה הסדירה ירדה הפועל אשדוד חזרה לליגה א' ואיתה גם הצטרפה מכבי אחי נצרת שירדה אחרי 13 שנה, קבוצות מכבי פתח תקווה (כדורגל) והפועל פתח תקווה (כדורגל) עלו לליגת העל.
קבוצות
להלן הקבוצות שהשתתפו בליגה הלאומית בעונת 2022/2023:
העונה הסדירה
ממאזנה של א.ס. אשדוד הופחתו 12 נקודות.
משחק המבחן ללאומית
בסיום העונה נערך משחק מבחן לליגה הלאומית בין הקבוצה שתסיים במקום ה-14 לבין המנצחת בגמר פלייאוף העלייה בליגה א'. שהסתיים בניצחון הפעול נוף הגליל בתוצאה 2:0.
מחיית שבעה עממים
מחיית שבעה עממין היא מצוות עשה מהתורה למלחמה בשבעת העממים שישבו בארץ ישראל בתקופת ההתנחלות. העמים שגרו בארץ בתקופת יציאת מצרים על פי המקרא הם: הכנעני, החיתי, החיוי, האמורי, הפריזי, היבוסי, והגרגשי.
מקור המצוה
מקור המצווה מופיע בספר דברים:.
טעם המצוה
הרמב"ם כותב כי התורה סמכה את האיסור של "לא תחיה כל נשמה" לאזהרה "למען אשר לא ילמדו אתכם לעשות ככל תועבתם אשר עשו לאלהיהם וחטאתם לה' אלהיכם" להזהר כי אין לחשוב שמחיית עמים אלו היא אכזריות או שאיפת נקמה אלא היא חשובה כפעולה שמחייבת אותה "המחשבה האנושית" לסלק כל מי שסטה מדרכי הצדק. גם המשך חכמה הרחיב את הדיבור בנימוקי מצווה זו וקשר את המצווה אל ברכת ה' לאברהם כי יירש זרעו את שער אויביו ולמרות כן לא יתדבק בזרעו מידת האכזריות:
המצווה בימינו
על פי הרמב"ם המצווה מוגדרת כ"נוהגת לדורות" משום שהיא אינה מוגבלת לזמן מסוים, אלא כל זמן שעממים אלה קיימים חובה להכריתם, אך מכיוון שכבר נכרת זכרם של אותם עממים, אינה מיושמת בפועל.
קישורים חיצוניים
הברית עם הגבעונים, אתר דעת.
אלי גרונר
אליהו דוד (אלי) גרונר (נולד ב-2 בספטמבר 1970) הוא מנכ"ל משרד ראש הממשלה לשעבר. מכהן כמנכ"ל זרוע החדשנות של קוק תעשיות בישראל.
ביוגרפיה
גרונר נולד בארצות הברית וגדל בעיר בינגהמטון שבמדינת ניו יורק. ביולי 1985 עלה עם משפחתו לישראל. למד במכינת בני דוד בעלי. ב-1989 התגייס לצה"ל, שירת כלוחם בחטיבת הצנחנים ונבחר להיות קשרו של מפקד החטיבה משה יעלון. בשירות המילואים לחם במלחמת לבנון השנייה. ב-1996 סיים תואר ראשון במדע המדינה ותקשורת באוניברסיטת בר-אילן. עבד ביחידת הדוברות של עיריית ירושלים. באותה שנה החל לעבוד כעיתונאי ב"ג'רוזלם פוסט", בתחילה כיסה את תחום הכדורסל וענייני ירושלים, שימש עורך המוסף המקומי של אזור ירושלים בעיתון, עבד ככתב בדסק הכלכלה ולאחר מכן הקים את הדסק הכלכלי של אתר האינטרנט של העיתון.
בשנים 2001 עד 2003 למד מנהל עסקים באוניברסיטת ניו יורק. במהלך לימודיו עבד בקיץ 2002 כמתמחה בחברת ליהמן ברדרס. ב-2003 החל לעבוד כיועץ בחברת הייעוץ האסטרטגי מקינזי ושימש בה ראש צוות בכיר. הוא גם שימש כחלק מצוות הפנים הדרכתי בחברה עבור יועצים צעירים. ב-2009 מונה לעוזר בכיר ליו"ר חברת תנובה, זהבית כהן. באוקטובר 2011 מונה לציר הכלכלי בשגרירות ישראל בוושינגטון וכיהן בתפקיד עד אוקטובר 2014. גרונר הוביל את הארכת הערבויות והמאמץ להפחית את הקיצוץ בסיוע לישראל כחלק מקיצוץ רוחבי שנעשה בארצות הברית. כששב לארץ, שימש גרונר יועץ לחברת טכנולוגיית מידע UST גלובל להקמת סניף בישראל.
במאי 2015 הודיע ראש הממשלה, בנימין נתניהו, על מינויו למנכ"ל משרד ראש הממשלה, וביוני אושר מינויו בממשלה. ב-28 במאי 2018 הודיע על כוונתו לסיים את תפקידו באוגוסט 2018.
גרונר היה חבר נבחרת ישראל בסופטבול וזכה עמה במדליית ארד במשחקי המכביה ה-14 ב-1993. כמו כן היה הקפטן של קבוצת ירושלים ביג בלו מליגת הפוטבול הישראלית. ב-2010 נבחר להיכל התהילה של הליגה, עמו נבחרו גם ארי הרו ורון דרמר.
הוא חבר בוועדה המייעצת בישראל של קרן וקסנר.
חיים אישיים
הוא נשוי לתמר ואב לחמישה, מתגורר באלעזר שבגוש עציון.
מושיע לבן
מושיע לבן (באנגלית: White savior), או תסביך המושיע הלבן (מעין "תסביך משיח"), הוא אדם לבן המספק עזרה לאנשים שאינם לבנים בצורה אנוכית. המושיע הלבן נחשב לגרסה המודרנית של המתואר בשיר "משא האדם הלבן" (1899) מאת רודיארד קיפלינג. המונח נקשר לאפריקה, ומספר דמויות בקולנוע ובטלוויזיה תוארו בביקורתיות כ"מושיעים לבנים".
"מושיע לבן" ואפריקה
לאפריקה היסטוריה של עבדות ושל קולוניאליזם. לדברי דמיאן זיין מחדשות ה-BBC, האפריקאים מרגישים שהסיוע להם מתוך גישת "מושיעים לבנים" היא "פטרונית מאוד ופוגענית", ו"יש הטוענים כי הסיוע יכול להביא לתוצאה הפוכה מהתוצאה המבוקשת, מכיוון שמשמעותו היא שמדינות אפריקה ימשיכו להסתמך על עזרה מבחוץ". בהקטי שרינגרפור כתבה ב"גרדיאן" כי מערביים שמנסים לסייע למדינות עניות ופגיעות פועלים כ"מושיעים לבנים", מונח שנקשר לפעילות האירופית 'לתרבת' את יבשת אפריקה בתקופה הקולוניאליסטית. לדברי העיתונאי האוסטרלי אמל עוואד, במאה ה-21 ישנה מגמה של תיירות התנדבותית, שבה "'מושיעים לבנים' משתמשים באנשים שמזלם לא שפר עליהם כאביזרים בפרופילי המדיה החברתית שלהם". עוואד אמר כי ההתעניינות בהתנדבות עודדה מודל עסקי הממנף את הבעיות החברתיות במדינה מסוימת כדי לקחת את כספם של תיירים, המתנדבים להיות "מושיעים לבנים".
כתבת "וושינגטון פוסט" קרן אטיה ציינה כמה דוגמאות תרבותיות ל"תסביך המושיע הלבן", שבמסגרתו "מוצגת אפריקה כפי שהיא נראית דרך עדשותיהן של דמויות לבנות או זרות". לדבריה, הנובלה "לב המאפליה" (1899) מאת ג'וזף קונרד החלה את המסורת הזו; בין הדוגמאות העדכניות יותר שהביאה היו הסרט "נשק של תקווה" ( 2011), קמפיין יחסי הציבור של הסרט התיעודי "קוני 2012" (2012) וכתביו של העיתונאי ניקולאס כריסטוף. ב-"Foreign Affairs" תואר סרט תיעודי משנת 2014 על הפארק הלאומי וירונגה שבקונגו ועל עבודת השימור של עובדי הפארק כסובל מ"תסביך המושיע הלבן". מחברי המאמר כתבו ש"בסרט תמונות אינסופיות של שומר בפארק מתחבק ומשחק עם הגורילות, ובכך מעורר את הרעיון של 'הפרא האציל' הקרוב לטבע, ישר ותמים, שהצלתו תלויה באדם הלבן. הסרט כמעט ואינו מציג פעילות פוליטית של הקונגולזים, אף על פי שיש באזור פעילי חברה אזרחית רבים, העובדים לעיתים קרובות תוך סיכון אישי גדול".
בקולנוע
"המושיע הלבן" היא גם תבנית קולנועית חוזרת, שבה דמות לבנה מצילה אנשים של צבע ממצוקה. "המושיע הלבן" מוצג כבעל תכונות משיחיות, ולעיתים קרובות לומד משהו על עצמו בתהליך ההצלה. זוהי דוגמה לייצוג את היחסים בין גזעים באמצעות שיוכם של מושגים כמו מוסר לגזעים מסוימים, במקרה זה ל"אדם הלבן". "מושיעים לבנים" הם לרוב גברים, ולעיתים הם אינם מוצאים את מקומם בחברה שלהם, עד שהם מסייעים למיעוטים או לזרים. הספר "Screen Saviors: Hollywood Fictions of Whiteness" מתייגים את הסיפורים כפנטזיות "גרנדיוזיות, אקסהיביציוניסטיות ונרקיסיסטיות במהותן". עלילות ה"מושיעים הלבנים" כוללות מסעות של לבנים למקומות אסייתיים "אקזוטיים"; לבנים המגינים על שחורים מפני גזענות בדרום האמריקאי; או גיבורים לבנים שיש להם עוזרים "בעלי גזע מגוון".
יחסי אוסטרליה–בלארוס
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-9 בינואר 1992 בעקבות עצמאותה של בלארוס מברית המועצות בשנת 1991. שתי המדינות חולקות יחסים דו-צדדיים ידידותיים ועוסקים בנושאים בעלי עניין הדדי בארגונים בינלאומיים. אוסטרליה חתמה על מזכר הבנות בנושא שיתוף פעולה באמנות ותרבות עם בלארוס במהלך ביקורו של סגן שר החוץ ריבקוב באוסטרליה בפברואר 2015. מזכר הבנות בנושא התייעצויות דו-צדדיות בין משרדי החוץ נחתם בשנת 2013.
אשריאל
אשריאל הוא דמות מקראית, בן הפילגש הארמייה של מנשה בן יוסף. וממנו יצאה משפחת האשריאלי.
יחסי אוסטרליה–בלארוס
הגירה ותיירות
בשנת 2018 ביקרו 900 אוסטרלים בבלארוס ו-600 בלארוסים באוסטרליה. באוסטרליה מתגוררים 1,700 איש ממוצא בלארוסי.
אשריאל
הדמות מוזכרת ב, ב, וב כחלק ממנין בני ישראל.
מהכתוב בספר דברי הימים משתמע שאשריאל היה בנו של מנשה בן יוסף. אך מפרשים כגון הרד"ק המצודות הרלב"ג והרשב"ם, ותרגום דברי הימים, כתבו שאשריאל הוא בנו של גלעד בן מכיר בן מנשה, כפי שמשמע מספר במדבר.
יחסי יוון–ערב הסעודית
יחסי יוון–ערב הסעודית הם ההיחסים הדו-צדדיים הנוכחיים וההיסטוריים בין יוון לבין ערב הסעודית.
היסטוריה
במהלך מלחמת יום הכיפורים, יוון שסירבה להעניק לארצות הברית הצפה או מתקנים קרקעיים כדי לספק לישראל נשק, אפשרה למטוסים סובייטים לעבור במרחב האווירי שלהם כדי להעביר אספקה צבאית באוויר למצרים מכאן שהוא לא נכלל בחרם הנפט הערבי.
במרץ 2021 ערך חיל האוויר המלכותי סעודי אימון משותף עם יוון בבסיס חיל האוויר סודה בכרתים.
סעוד, מלך ערב הסעודית
סעוד, מלך ערב הסעודית, שמלך בין השנים 1953–1964, חי בגלות ביוון לפני שעבר למצרים. בסוף חייו הוא חיפש טיפול ביוון ונפטר שם בשנת 1969. הוא כונה "התייר האידיאלי" בגלל "הוצאותיו המפוארות" בהיותו ביוון.
יחסי אינדונזיה–נורווגיה
חלה התגברות של הקשר בין שתי המדינות לאחר התגובה ההומניטרית לצונאמי באוקיינוס ההודי בדצמבר 2004 שגבה את חייהם של 84 נורווגים. בשנת 2013 חלה עלייה משמעותית של התיירים האינדונזים שביקרו בנורווגיה, ובכל שנה ישנם יותר מאלף סטודנטים נורווגיים שמבקרים בבאלי כדי ללמוד את התרבות הבלינית.
יחסים כלכליים
היחסים הכלכליים בין אינדונזיה לנורווגיה ממוקדים במיוחד בתחום האנרגיה, הימי והדייג. שווי הסחר הדו-צדדי הגיע ל-353.79 מיליון דולר בשנת 2010, 309.52 מיליון דולר בשנת 2011, ו-321.88 מיליון דולר בשנת 2012. הייצוא האינדונזי לנורווגיה כולל ביגוד, הנעלה, ריהוט, מכשירי תקשורת, מכשיר אופטי ותבלינים. בעוד שהייצוא הנורווגי לאינדונזיה בעיקר הוא סלמון נורווגי, בשנת 2012 ייבאה אינדונזיה 4,000 טונות מהם. באינדונזיה, נורווגיה השקיעה סקטורים שונים הכוללים תעשיות דיג, נייר, כימיה ומתכת, בנייה, סחר ותיקון, הובלה, אחסנה ותקשורת, וענפי נדל"ן. עד כה השקיעה נורווגיה 650 מיליון דולר באינדונזיה. נכון לשנת 2014 היו כ-20 חברות נורווגיות שנכחו ופעלו באינדונזיה.
שיתוף פעולה סביבתי
בשנת 2011 הנשיא סוסיליו באמבאנג יודהויונו הוציא מורטוריום לשנתיים על היתרי ייעור חדשים עבור כבול ויערות ראשוניים, לאחר שממשלת נורווגיה הבטיחה מיליארד דולר בסיוע לשימור.
ביקורים רמי דרג
נשיא אינדונזיה סוסיליו באמבאנג יודהויונו ביקר בנורווגיה בשנת 2006 ובמאי 2010. ואילו ראש ממשלת נורווגיה ינס סטולטנברג הגיע פעמיים לאינדונזיה בשנת 2007. בנובמבר 2012 ביקרו באינדונזיה יורש העצר הנורווגי הוקון מגנוס ונסיכת הכתר מטה מאריט.
שליית פנינים
תולדותיה
עד שנות השלושים של המאה ה-20 ניתן היה להשיג פנינים רק בצלילה חופשית וליקוט ידני של צדפות פנינים (Pearl oysters) מקרקעית הים וגם מקרקעית אגמים ונהרות. לאחר שמשו את הצדפות הדו-קשוויות מן המים, פתחו אותן ופשפשו בבשרן. הייתה זו מלאכה מתישה, שכן היה צורך לשלות ולבדוק למעלה מטונה של צדפות על מנת למצוא בהן 3–4 פנינים איכותיות לפחות. זאת ועוד, כדי ללקט כמות עצומה שכזו, נאלצו הצוללים לעיתים קרובות לרדת לעומק גדול מ-30 מטרים בנשימה אחת, כשהם חשופים לתקיפה של יצורים ימיים עוינים ולסכנת טביעה, לא פעם כתוצאה מעילפון מים רדודים כשעשו את דרכם מעלה אל פני המים. בשל קשיי הצלילה וחוסר האפשרות לזהות מי מבין הצדפות הנחות על הקרקעית ראויה יותר מהאחרות, היו הפנינים באותם זמנים נדירות ביותר ומאיכות משתנה.
באסיה ניתן היה למצוא צדפות פנינה ברְדֵדוֹת בעומק 1.5-2 מטרים מתחת לפני המים, אבל על פי רוב נדרשו הצוללים לרדת לעומק של 12 מטרים ואפילו עד 40 מטרים כדי לאסוף כמות מספקת מהן. צלילות עומק אלו היו, כמובן, מסוכנות מאין כמותן. במאה ה-19 נעזרו הצוללים באסיה באמצעים פשוטים ביותר כדי להוסיף ולשרוד בעומקים שכאלה. במקומות אחדים הם נהגו למרוח את גופם בשומן כדי לשמור על חומו, תחבו כותנה ספוגה בשומן לאוזניהם, והשתמשו באטב עשוי שריון-צב לאטימת נחיריהם. כדי לרדת אל הקרקעית מבלי לבזבז את כוחותיהם בשחייה מטה, אחזו בדרך כלל בידיהם אבן כבדה. את הצדפות שליקטו הניחו בסל או רשת רחבי-פה שקשרו לגופם.
מאז ימי קדם מגיעות רוב פנינות מי הים מן האוקיינוס ההודי, ממקומות כמו המפרץ הפרסי, הים האדום ומפרץ מנאר (בין סרי לנקה להודו). פרגמנט מספרו האבוד של הגאוגרף היווני בן המאה ה-1 איסידורוס מכאראקס, "תחנות דרכים בפרתיה", מתאר שליית פנינים. כאראקס שוכנת בקצה הצפוני של המפרץ הפרסי, והקטע השתמר בספרו של אתנאיוס.
פנינים גדולות במיוחד נשלו גם ממימי הפיליפינים, ובמיוחד בארכיפלג סולו. אלו האחרונות נחשבו ל"יפות בעולם כולו" ונמצאו בקונכיות "מפותחות מאוד" שחיו במים עמוקים וצלולים והיו חשופות לזרמי גאות מהירים. הגדולות שבפנינים היו רכושו על פי חוק של הסולטאן, וכל המוכר אותן היה צפוי לעונש מוות. למרות האיסור מצאו פנינים רבות את דרכן אל מחוץ לארכיפלג, וסופן שהגיעו לידי המשפחות העשירות ביותר של אירופה. שליית פנינים הייתה נפוצה בקטר, בבחריין ובעוד כמה מקומות בנסיכויות המפרץ הפרסי.
גם האינדיאנים באמריקה נהגו לשלות פנינים מקרקעיותיהם של אגמים ונהרות, כמו נהרות אוהיו, טנסי ומיסיסיפי. אחרים דלו פנינים ממימי הים הקריבי וחופי אמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית.
בתקופת הקולוניאליזם, הועסקו בחלקה הצפוני של אמריקה הדרומית עבדים בשליית פנינים, לאורך החופים הצפוניים של קולומביה וונצואלה של ימינו. רבים מהם קיפחו את חייהם, מאחר שהמים בהם צללו שרצו כרישים. עם זאת, עבד שמצא פנינה גדולה במיוחד יכול היה לעיתים לזכות בחירות.
שליית פנינים בימינו
את מקומה של שליית הפנינים המסורתית תופסות כיום חוות לגידול פנינים מתורבתות, הפועלות בשיטות ייצור שפותחו והופצו על ידי היזם היפני קוקיצ'י מיקימוטו. מחדירים חתיכה זעירה של שריון ורקמת צדפה אחרת לתוך בשר הצדפה כדי לגרות ולעורר אותה ליצור סביבה פנינה. תעשיית גידול הפנינים מפיקה כיום מיליארדים של פנינים מתורבתות בכל שנה. דולי הפנינים היפנים, המכונים אמה, שרבים מהם היו נשים, מוסיפים לצלול גם כיום, אך בעיקר למענם של תיירים. שליית פנינים בצלילה נמשכת גם בנהרות אוהיו וטנסי בארצות הברית.
מסע קיץ
מסע קיץ הוא שעשועון ותוכנית ישראלית בערוץ הילדים, ששודרה מדי קיץ החל משנת 2002 ועד שנת 2012. בשנתיים הראשונות התחרות הייתה יומית בין ילדים שונים על הזכות לצאת למסע קיץ בחופשת סוכות עם כל מנחי הערוץ כך שלמסע יצאו כ-40 ילדים. החל מקיץ 2004 הפורמט שונה והפך לתחרות בין בנים לבנות.
עד שנת 2005 התוכנית הייתה חלק מרצועת הקיץ של ערוץ הילדים, "כדור פורח". כאשר "כדור פורח" ירדה בסוף קיץ 2005 התוכנית נפסקה לשנתיים וחודשה בקיץ 2008.
בתוכנית מסע קיץ יוצאים חמישה בנים וחמש בנות למסע בן מספר ימים (לרוב שלושה ימים) במקומות שונים ברחבי הארץ. במהלך שהותם של המשתתפים במשחק, יתמודדו באתגרים ובמשימות שונות ומגוונות. רקע התוכנית מזכיר בחלקו את התוכנית הישרדות. המשתתפים נבחרים במהלך שעשועון שמשודר בערוץ הילדים לפני עליית התוכנית. המשתתפים שנבחרים ניחנים באומץ, כושר מנהיגות וחשיבה אסטרטגית לניצוח משימות ואתגרים שונים. לבסוף, לאחר המשימות והאתגרים, יקבע מי "יותר שווה"; הבנים או הבנות. באחת העונות היה בן תאום שבחלק מהמשימות אחיו התחזה אליו בסוף עלו על זה ופסלו את המתמודד.
ב-2013 עלתה במקום "מסע קיץ" תוכנית חדשה בפורמט של תוכנית מציאות בערוץ הילדים בשם "הבנים והבנות". ב-2022 יצאה גרסה שמשלבת בין שתי התוכניות ונקראת "הבנים והבנות: המסע".
TD גארדן
TD גארדן (באנגלית: TD Garden) הוא אולם ספורט רב תכליתי בבוסטון שבמסצ'וסטס המשמש כאולמה הביתי של קבוצת בוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA ושל בוסטון ברואינס מליגת ה-NHL. האולם אירח בשנת 1998 את הרסלמניה ה-14 וב-2004 את כינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית במהלכה נבחרו ג'ון קרי כמועמד המפלגה לנשיאות ארצות הברית וג'ון אדוארדס כעמיתו למרוץ. ב-2020 יארח האולם את המהדורה הרביעית של טורניר הראוונה היוקרתי בטניס, גביע לייבר.
מבנה עומק (תחביר)
מִבְנֵה עֹמֶק (ידוע גם כ"תחביר עומק". באנגלית: Deep structure), הוא מונח בבלשנות גנרטיבית המתאר את עומקם של מבנים תחביריים מעבר למִבְנָם השטחי.
מבנה העומק מסייע להבין ולפתור מספר בעיות תחביריות, להלן מספר דוגמאות:
הקופים באים, האמריקאים באים!
הקופים באים, האמריקאים באים! (באנגלית: !Monkeys, Go Home) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1967 בבימויו של אנדרו מקלגלן, עם דין ג'ונס, איווט מימיו ומוריס שבלייה בתפקידים הראשיים. זה סרטו האחרון של שבלייה.
זה הסרט הראשון של אולפני וולט דיסני שיצא לאקרנים לאחר מות וולט דיסני חודשיים לפני כן.
שבלייה שר בסרט את השיר "שמחת החיים" ("Joie de vivre") עם ילדי הכפר.
העלילה מתרחשת בכפר בפרובנס כשאמריקאי מתיישב בו ומתכוון למסוק את זיתי הכרם שלו בעזרת ארבע שימפנזות.
תקציר העלילה
הנק דוסארד (דין ג'ונס) הוא חייל אמריקאי משוחרר שמגיע לכפר קטן בדרום צרפת כדי לגור בבית ובכרם זיתים שירש מדודו. מתווך הנדל"ן אמיל פוריליס מקבל אותו בקרירות ומייעץ לו למכור את הבית והכרם אבל הנק מסרב. הוא פוגש בכפר את מריה (איווט מימיו) שמחוזרת על ידי הקצב מרסל (ברנרד וורינגר) שגם הוא אינו מרוצה מנוכחותו של הנק.
כדי לאסוף את הזיתים רוכש הנק ארבע שימפנזות - מדלין, מוניק, דלפין וסלסט ששימשו מקודם בניסוים של חיל האוויר האמריקאי ומאמן אותן באיסוף זיתים. מריה מגיעה אליו ומגלה זאת והוא מבקש ממנה לשמור זאת בסוד. השמועה מתפשטת בכפר ומרסלו ואמיל מארגנים את החקלאים נגד האמריקאי הקפיטליסט שרוצה לשבור את מטה לחמם בעזרת השימפנזות. הם יוצאים בהפגנה עם שלטים "קופים, חזרו הביתה!". רק הכומר האב סילביין (מוריס שבלייה) פועל למענו ומשתדל להנמיך את הלהבות.
הנק לא נכנע וממשיך לטפל בכרם. אמיל הערמומי שולח אליו את יולנדה (איבון קונסנט) עם מסמכים שזייף כאילו היא בת דודה רחוקה ומגיע לה חצי מהנחלה. הנק מיואש אבל מריה שולחת בלילה את השימפנזות למיטתה והיא נמלטת מהמקום בבהלה ומגלה כי זאת הייתה מזימה של אמיל. הנק מתעמת ביחד עם השימפנזות בכיכר הכפר ומתחוללת שם קטטה גדולה. לבסוף מפסיק זאת הכומר וקורא לכולם להירגע וכי הנק לא גוזל את פרנסתם אלא מוכן להלוות להם את השימפנזות שלו.
מתחילה לנשב רוח מיסטרל שמורידה את הזיתים מהעצים והתושבים מגיעים לכרם לראות איך השימפנזות מלקטות את הזיתים. הפעולה מופרעת כאשר מריה מביאה למקום "הפתעה" להנק בדמות שימפנזה זכר והשימפנזות מפסיקות לעבוד ורודפות אחריו. התושבים צוחקים בלעג אבל האב סילביין משכנע אותם לעזור להנק שהיה מוכן להשאיל להם את הקופות. כל התושבים מתחילים לאסוף את הזיתים וכולם שמחים וצוהלים והנק ומריה מתחבקים לקראת עתיד משותף.
חיים אוירבך
הרב חיים אוירבך (? – י"ב באלול תקצ"ט, 1839) היה הרב של לונטשיץ שבפולין, מחבר הספר דברי משפט.
חייו
נולד בליסא. אביו היה הרב יצחק איצק, מדייני העיר, בנו של רבי מנחם, רבה של פוזנה. הרב אוירבך נמנה עם קבוצת תלמידי החכמים המפורסמים בליסא, ובראשם רבי יעקב לורברבוים, בעל "נתיבות המשפט", רבי עקיבא איגר ורבי אברהם טיקטין, בעל "פתח הבית" ורבה של לונטשיץ, שעמו למד בחברותא.
לאחר שרבי אברהם טיקטין עבר לכהן כרב בעיר גלוגא, הוא המליץ לבחור תחתיו את רבי חיים אוירבך, שעבר מליסא ללונטשיץ וכיהן בה כרב במשך מספר שנים. בט' באלול תקצ"ט הלך לבית המשפט להמליץ על שחרור אסיר יהודי ובדרך לקה בשיתוק ונפל למשכב. בני משפחתו ובראשם רבי יצחק איציק אוירבך, שכיהן אז כרב בפלוצק, ונכדו הרב מאיר אוירבך, שכיהן אז כרב בקובל, הובהלו לעיר. כעבור שלושה ימים, בי"ב באלול תקצ"ט, נפטר.
מתלמידיו המובהקים הוא הרב נפתלי הרץ קלצקין (אביו של הרב אליהו קלצקין).
לפני פטירתו ציווה שעל כס הרבנות בלונטשיץ יישב בנו, רבי יצחק איצק, שכיהן אז כרב בפלוצק. הוא עזב את משרתו, שנחשבה משרה רבנית מכובדת, כדי למלא את מקום אביו כרבה של לונטשיץ.
בשנת תרט"ו (1855) נפטר בקאליש בגיל שלושים ושתיים צעיר בניו של הרב חיים אוירבך, הרב אליעזר. אחיינו, הרב מאיר אוירבך, בא לקאליש כדי להספידו. אנשי הקהילה שהתרשמו מאישיותו הציעו לו את משרת הרבנות שנחשבה אחת הנכבדות בפולין.
בן נוסף היה הרב מנחם, אב"ד אוסטרובה ומוציא הספר "דברי משפט". מתלמידיו: רבי אהרן יחיאל, אב"ד איז'ביצה.
קאלי אוצ'יס
קארלי-מארינה לואיזה (באנגלית: Karly-Marina Loaiza; נולדה ב-17 ביולי 1994), הידועה בשם הבמה קאלי אוצ'יס (Kali Uchis), היא זמרת ופזמונאית קולומביאנית-אמריקאית.
ביוגרפיה
קארלי-מארינה לואיזה נולדה ב-17 ביולי 1994 באלכסנדריה, וירג'יניה. אביה עבר מפריירה, קולומביה לארצות הברית, תוך שנמלט ממלחמת האזרחים בקולומביה. הוא פגש את אימה של אוצ'יס בארצות הברית בתחילת שנות התשעים. לאימה היו ילדים מנישואים קודמים. אוצ'יס היא בתם היחידה ביחד. אביה חזר לקולומביה כשאוצ'יס למדה בתיכון, במטרה לטפל באימו שחלתה. אוצ'יס שהתה בקולומביה עם אביה ודודותיה במהלך הקיץ. כשגדלה בבית מהגרים ובבית הפועלים, חיי ביתה התמלאו לעיתים קרובות בעבודת כפיים רבה.
בתיכון, למדה לנגן בפסנתר סקסופון. אוצ'יס השתתפה בלהקת ג'אז, לפני סיום לימודיה בבית ספר התיכון. אוצ'יס הבריזה לעיתים קרובות משיעורים כדי לבלות במעבדת הצילום, ויצרה סרטים קצרים ניסיוניים. התעניינותה בצילום הובילה אותה ליצירת עטיפת מיקסטייפ. ההברזה מהשיעורים ושבירת העוצר שקבעו הוריה הובילו להוצאתה מביתה בגיל ההתבגרות. במהלך תקופה זו, היא התגוררה במכוניתה וכתבה שירים על המקלדת האלקטרונית שלה, שמאוחר יותר התגבשו למיקסטייפ הלו-פיי שלה, Drunken Babble. היא גם כתבה שירה, שירים ומוזיקה, אך בתחילה לא התכוונה לשיר, והתעניינה יותר בבימוי סרטים מאשר במוזיקה. היא קיבלה את הכינוי "קאלי אוצ'יס" מאביה.
קריירה
זמן קצר לאחר סיום לימודיה, בשנת 2012, אוצ'יס הוציאה את מיקסטייפ הבכורה שלה, Drunken Babble. המיקסטייפ תואר כ"מתנגד לז'אנר" ונודע בזכות השפעותיו מרגאיי, דו-וופ ורית'ם אנד בלוז מתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. בשנת 2014, היא שיתפה פעולה עם הראפר סנופ דוג, בשיר "On Edge", שנכלל במיקסטיפ שלו, That's My Work 3.
בפברואר 2015 הוציאה אוצ'יס את מיני-אלבום הבכורה שלה, Por Vida, להורדה בחינם באתר הרשמי שלה, ובהמשך ב-iTunes. בפרויקט התארחו מוזיקאים שונים, בהם דיפלו, טיילר, דה קריאייטור, קייטרנדה ובדבאדנוטגוד. באוקטובר 2015, יצאה לסיבוב ההופעות הראשון שלה, יחד עם לאון ברידג'רס, בארצות הברית ובחלקים מקנדה.
באפריל 2017 יצא אלבום האולפן החמישי של הלהקה הבריטית גורילז, Humanz, בו מתארחת אוצ'יס בשיר "She's My Collar" וברצועת הבונוס "Ticker Tape". בחודש שלאחר מכן, הוציאה אוצ'יס את "Tyrant", בהשתתפות הזמרת האנגלייה ג'ורג'יה סמית', ששימש כסינגל הראשי מתוך אלבום הבכורה שלה. ביוני 2017 הכריזה אוצ'יס על סיבוב ההופעות הראשון שלה לתמיכה באלבום הבכורה שלה. סיבוב ההופעות התקיים מאוגוסט עד אוקטובר 2017. באוגוסט 2017 הוציאה אוצ'יס את הסינגל השני מתוך האלבום, "Nuestro Planeta", בו מתארח רייקון. באוקטובר 2017 אוצ'יס הייתה מועמדת לפרס גראמי הלטיני להקלטת השנה, על השיר "El Ratico", שיתוף הפעולה שלה עם המוזיקאי הקולומביאני חואנס. כמו כן, היא הייתה מועמדת לפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע ה-R&B הטוב ביותר", על השיר "Get You", שיתוף הפעולה שלה עם הזמר הקנדי דניאל סיזר.
בין התאריכים 15 בינואר ל-16 בפברואר 2018, אוצ'יס ליוותה את הזמרת לנה דל ריי בהופעות נבחרות באמריקה הצפונית מתוך סיבוב ההופעות העולמי שלה, LA to the Moon Tour. בינואר 2018 הוציאה אוצ'יס את הסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה שלה, "After the Storm", בהשתתפות טיילר, דה קריאייטור ובוטסי קולינס. באפריל 2018 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Isolation. האלבום זכה לשבחים נרחבים מצד המבקרים, וב-Metacritic זכה לדירוג ממוצע של 87 מתוך 100, בהתבסס על 17 ביקורות.
ביוני 2019, אוצ'יס שיתפה פעולה להקת ה-R&B האמריקאית פרי נשיונלס והראפר האמריקאי מק מילר בסינגל "Time", שהיה לסינגל הראשון של מק מילר לאחר מותו ב-7 בספטמבר 2018. בדצמבר 2019 הוצאיה אוצ'יס את "Solita", שתוכנן במקור להיות הסינגל הראשי של אלבום האולפן השני שלה, אך מאוחר יותר הוחלט כי יהווה כסינגל עצמאי. ב-24 באפריל 2020 הוציאה אוצ'יס את המיני-אלבום To Feel Alive, שהוקלט במהלך בידוד בתקופת מגפת הקורונה.
ב-7 באוגוסט 2020 הוציאה אוצ'יס את השיר "Aquí Yo Mando", לצד הראפרית האמריקאית ריקו נאסטי, שהיה לסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השני שלה, , הפרויקט הראשון של אוצ'יס בשפה הספרדית. ב-1 באוקטובר 2020 הוציאה את הסינגל השני מתוך האלבום, "La Luz", בהשתתפות ג'יי קורטס. ב-18 בנובמבר יצא האלבום, שהגיע למקום השלישי במצעד האלבומים הלטיניים. השיר "Telepatía" יצא כסינגל השלישי מתוך האלבום והיה לשירה הראשון שהגיע ל-40 הראשונים במצעד הבילבורד הוט 100, כשהגיע בשיאו למקום ה-39.
בשנת 2021, בטקס פרסי גראמי ה-63, זכתה אוצ'יס בפרס גראמי, בקטגוריית "הקלטת הדאנס הטובה ביותר", על השיר "10%" של קייטרנדה מתוך האלבום Bubba, בו השתתפה.
ב-4 באוגוסט 2023 הוציאה את הסינגל "Muñekita" עם הראפר אל אלפה והראפרית JT.
חיים אישיים
אוצ'יס היא ביסקסואלית.
חייך וחיי
חייך וחיי הוא שיר שנכתב על ידי דודו ברק, הולחן על ידי בעז שרעבי ועובד על ידי אלברט פיאמנטה. השיר יצא לאור במאי 1972 כסינגל מתוך אלבומו השני של בעז שרעבי.
ריטה וגידי גוב
השיר בגרסת הכיסוי של ריטה וגידי גוב יצא לאור ב-ספטמבר 1997, עובדה על ידי רמי קלינשטיין ונכלל באלבום של גידי גוב "שירים מלילה גוב: האוסף השני" ובאלבום האוסף של ריטה.
השיר בוצע לראשונה במסגרת תוכנית הטלוויזיה "לילה גוב" של גידי גוב.
קהקהו
קהקהו (בהאנגול: 카카오) היא חברה ציבורית דרום קוריאנית שמניותיה נסחרות בבורסת קוריאה. החברה עוסקת בהפעלת אתר האינטרנט daum ובהפעלת אפליקציית המסרים המיידיים KakaoTalk.
היסטוריה
קהקהו נוסדה בשנת 2010. בשנת 2014 היא התמזגה עם חברת דהום והחלה להקרא "דהום קהקהו". ב-2015 היא חזרה להקרא קהקהו בלבד. בינואר 2016 רכשה קהקהו כ-76.4% ממניות חברת "לואן אנטרטיימנט" הדרום קוריאנית תמורת כ-1.5 מיליארד דולר אמריקני. לאחר הרכישה לואן מותגה מחדש בשם "קהקהו מ".
דהום
דהום (בהאנגול: 다음, בהאנג'ה: 多音, בכתיב לטיני: daum) הוא פורטל אינטרנט דרום קוריאני, השני בפופולריות שלו בדרום קוריאה אחרי נאבר. דהום מציעה למשתמשיה מגוון שירותים דיגיטליים, כגון: אימייל, צאט, פורומים, קניות וחדשות. משמעות המילה דהום בקוריאנית היא: "קדימה", אבל בהאנג'ה יש לה משמעות נוספת והיא: "קולות רבים".
KakaoTalk
KakaoTalk (בהאנגול: 카카오톡) אשר ידוע גם כ-קהטוק היא אפליקציית מסרים מיידיים לסמרטפונים המאפשרת שליחת הודעות טקסט ושיחות קוליות או וידאו. האפליקציה נמצאת בבעלות חברת קהקהו קורפוריישן שייסדה אותה במרץ 2010.
נכון למאי 2017 באפליקציה רשומים כ-220 מיליון משתמשים, ויש לה כ-50 מיליון משתמשים פעילים מדי חודש. האפליקציה זמינה בכ-15 שפות.
הקרב על האיים האלאוטיים
הקרב על האיים האלאוטיים היה עימות צבאי שהתחולל באיים האלאוטיים שבאלסקה בין יוני 1942 לאוגוסט 1943, והיווה חלק מהמערכה באוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. כוח יפני קטן כבש את האיים קיסקה ואטו, אך ריחוקם הגאוגרפי ותנאי מזג האוויר והשטח הקשים ששררו בהם הביאו לכך שנדרשה לארצות הברית כמעט שנה לכבוש את האיים בחזרה. ערכם האסטרטגי של האיים נעוץ בעובדה שהם מאפשרים שליטה על נתיבי המעגל הגדול באוקיינוס השקט. שליטה זו על נתיבי הסחר באוקיינוס השקט הביאו את הגנרל האמריקאי בילי מיטשל לומר ב-1935 שהוא מאמין שאלסקה היא הנקודה האסטרטגית החשובה ביותר בעולם, ועל כן, מי שישלוט באלסקה - ישלוט בעולם. מנקודת מבטם של היפנים, שליטה באיים האלאוטיים תמנע אפשרות של תקיפה אמריקאית דרך צפון האוקיינוס השקט. באופן דומה, חששה ארצות הברית שהאיים ישמשו את האימפריה היפנית לביצוע התקפות אוויריות נגד החוף המערבי בארצות הברית.
קרב זה נודע לימים כ"הקרב האבוד", זאת בשל העובדה כי הוא התחולל במקביל לקרב גוודלקנל. בנוסף, בעבר סברו היסטוריונים מערביים שהקרב היה בעצם פעולת הסחה שנועדה לסייע לכוחות היפנים בקרב מידווי על ידי משיכת הצי הפסיפי האמריקאי מפרל הארבור, וכי שני מוקדי הלחימה היו תחת פיקודו של אדמירל איסורוקו ימאמוטו. אולם בשנים האחרונות העלו מספר היסטוריונים את ההשערה שלמעשה פלשו היפנים לאלאוטיים על מנת להגן על אגפם הצפוני ולא כפעולת הסחה.
התקפה יפנית
ב-3 ביוני 1942 תקפו מפציצים יפנים מנושאות המטוסים ג'וניו וריוג'ו את העיירה דאץ' הארבור שבאי אנאלסקה, אך בשל תנאי מזג האוויר הקשים מצאו רק מחצית מהמפציצים את המטרה והסבו נזק קל בלבד.
לאחר מכן כבשו היפנים את האי קיסקה ב-6 ביוני, ויום לאחר מכן כבשו גם את אטו, תוך שהם נתקלים בהתנגדות קלה מצד התושבים המקומיים. טרם כיבוש האיים, נאלצה האוכלוסייה המקומית להתפנות, והושמה במחנות בדרום אלסקה.
תגובת בעלות הברית
באוגוסט 1942 הקימה ארצות הברית בסיס אווירי באי אדאק, והחלה להפציץ את העמדות היפניות בקיסקה. בנוסף החלו צוללות אמריקאיות וכוחות קרקע לבצע סיורים באזור. מעגן קיסקה היה הבסיס היפני הראשי באזור ומספר כלי שיט שעגנו בו טובעו על ידי ספינות אמריקאיות, אך בעיקר בשל ההפצצות האוויריות. ב-5 ביולי תקפה הצוללת האמריקאית "גראולר" שלוש משחתות יפניות, הטביעה אחת והסבה נזק כבד לשתיים האחרות. במהלך ההתקפה נהרגו מעל ל-200 מלחים יפנים. עשרה ימים מאוחר יותר, ב-15 ביולי, תקפו שלוש ציידות צוללות יפניות את הצוללת "גרוניון", אך הקרב הסתיים בטביעתה של אחת הציידות ובנזק לשתיים האחרות. ב-12 במאי 1943 טובעה הצוללת היפנית "I-31" לאחר קרב על פני השטח כנגד המשחתת האמריקאית "אדוארדס".
איי קומנדורסקי
לאחר שגילו האמריקאים כי שיירה יפנית עושה דרכה לחיל המצב שבאלאוטיים, נשלחה שייטת של הצי האמריקאי על מנת לעצור אותה. השייטת כללה את הסיירת הכבדה "סולט לייק סיטי", את הסיירת הקלה "ריצ'מונד" וארבע משחתות. על השיירה היפנית הגנה שייטת שהכילה שתי סיירות כבדות, שתי סיירות קלות וארבע משחתות.
ב-27 במרץ 1943 איתרה השייטת האמריקאית את השייטת היפנית והקרב החל. שני הצדדים ספגו נזק, אך לא ניתן היה להצביע בבירור על מנצח, על אף היתרון המספרי של היפנים. בסופו של דבר, לאחר כארבע שעות קרב ימי, נסוגה השייטת היפנית מתוך חשש שמפציצים אמריקאים עושים דרכם לאזור.
על אף המצב בסוף הקרב היה זה הפסד אסטרטגי ליפנים, שכן לאחר מכן לא שבו לנסות לשלוח שיירות אספקה לחיל המצב שלהם באלאוטיים, ואספקה נשלחה באמצעות צוללות בלבד.
האי אטו
ב-1 במאי 1943 החל המבצע לכיבוש מחדש של האי אטו. את כוח הפלישה הקדים כוח תצפיתנים שחייליו גויסו באלסקה, ונודעו בשם "משספי הגרונות של קסטנר" (Castner's Cutthroats) על שם מפקדם קולונל לורנס קסטנר. מחסור בכלי רכב אמפיביים ובחופים מתאימים לנחיתה, כמו גם מזג האוויר הקשה הקשו מאוד על העברת כוחות גדולים לאזור, וחיילים רבים סבלו מכוויות קור בשל מחסור בציוד חורף או בשל הקושי להעבירו בשטחי הטונדרה. היפנים ידעו שלא יוכלו לעצור את הנחיתות ולכן התחפרו בעמדות גבוהות, הרחק מהחוף. טקטיקה זו העלתה את מספר הנפגעים בקרב האמריקאים.
ב-29 במאי ערכו היפנים את מתקפת הבנזאי הגדולה ביותר במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט. ההתקפה הצליחה לפרוץ את הקווים האמריקאים והגיעה עד לאזור בו ישבו יחידות הפיקוד העורפיות. לאחר קרב פנים אל פנים חוסל הכוח היפני כמעט עד האדם האחרון.
האי קיסקה
ב-15 באוגוסט 1943 נחת באי כוח הפלישה האמריקאי, שמנה 34,426 חיילים. משספי הגרונות של קסטנר היו חלק מכוח זה, בעוד שרוב הכוח הכיל יחידות שונות מדיוויזיית הרגלים השביעית של צבא ארצות הברית. כוח הפלישה כלל גם כ-5,300 קנדים.
כוח הפלישה גילה בתוך זמן קצר שהאי ננטש. היפנים, שהבינו בעקבות הקרב באטו שעמדותיהם פגיעות ביותר, פינו בחסות ערפל את כל חייליהם ב-28 ביולי, מבלי לעורר את תשומת לבן של בעלות הברית. כך התברר שחיל האוויר האמריקאי הפציץ עמדות נטושות במשך שלושה שבועות.
למרות שהיפנים נסוגו עוד לפני שהתחילה פלישת בעלות הברית, עדיין עמד מספר הנפגעים בפלישה על 313, כולם כתוצאה מאש ידידותית, ממלכודות שהניחו היפנים, מחלות או כוויות קור.
תוצאות הקרב
האיים האלאוטיים עמדו בבסיסה של תוכנית לתקיפת צפון יפן, אך התוכנית נזנחה לבסוף.
הקרב על האיים האלאוטיים היה הקרב הראשון בו השתתפו חיילים קנדים מגויסי חובה במלחמת העולם השנייה. הממשלה הקנדית סירבה לשלוח חיילים קנדים אל מעבר לים, אלא אם התנדבו לכך. אך העובדה שהאלאוטיים נחשבים כחלק מצפון אמריקה איפשרה לה לשלוח אותם.
קארה (טוגו)
קארה (באנגלית: Kara) היא עיר בצפון טוגו, הממוקמת במחוז קארה, 413 קילומטרים צפונית לעיר הבירה של טוגו, לומה. קארה היא בירת מחוז קארה, ולפי מפקד האוכלוסין בשנת 2020 מנתה אוכלוסיית העיר 115,400 תושבים. נהר קארה זורם בעיר והוא מקור המים העיקרי שלה. העיר התפתחה משנות השבעים של המאה העשרים ואילך מהכפר שנקרא במקור לאמה-קארה. צמיחתו נבעה במידה רבה אודות להשפעתו של נשיא טוגו גנאסינגבה איאדמה שנולד בכפר פיה Pya הסמוך, שהבין את חשיבות מיקומה האסטרטגי של קארה בצומת של שני נתיבי סחר חשובים.
גאוגרפיה
העיר שוכנת בקצהו הדרומי של רכס הרי קאביה הדרומי. קארה נמצאת בגובה של כ־400 מטר מעל גובה פני הים. נהר קארה עובר במרכז העיר.
העיר שוכנת על צומת של שני נתיבי סחר, הכביש הראשי מצפון-דרום מואגאדוגו ללומה, והכביש ממזרח-למערב מבסאר לדג'וגו  ופאראקו בבנין.
אקלים
בקארה, העונה הרטובה מעיקה ומעוננת, העונה היבשה מעוננת חלקית, וחם כל השנה. במהלך השנה, הטמפרטורה בדרך כלל נעה בין 21°C ל־36°C והיא לעיתים רחוקות מתחת ל־19°C או מעל 38°C.
העונה החמה נמשכת 2.8 חודשים, מה- 24 בינואר עד 17 באפריל. הטמפרטורה הגבוהה היומית בממוצע מעל 35°C. היום החם ביותר בשנה הוא 3 במרץ, עם ממוצע של 36 מעלות צלזיוס והטמפרטורה הנמוכה מגיעה של 25 מעלות צלזיוס.
העונה הקרירה נמשכת 2.6 חודשים, מה- 29 ביוני עד 17 בספטמבר. הטמפרטורה גבוהה היומית בממוצע מתחת ל־30°C. היום הקר ביותר בשנה הוא 24 בדצמבר, עם ממוצע של 21 מעלות צלזיוס.
התקופה היבשה, נטולת הגשם בשנה נמשכת 3.4 חודשים, מה- 12 בנובמבר ועד 24 בפברואר.
אוכלוסייה
נכון לשנת 2020, אוכלוסיית העיר מנתה 115,400 נפש. קצב גידול האוכלוסייה בעיר בין השנים 1981 ועד 2020 עמד על 3.62% בשנה.
כלכלה
מרבית האוכלוסייה עוסקת בחקלאות ובתעשיית עיבוד התירס, קסאווה, תבלינים, דורה, דוחן פנינה, אגוזי מלך, וכגידול מזדמן, כותנה. חוות קטנות ובינוניות מייצרות את רוב יבולי המזון; גודל החווה הממוצע הוא אחד עד שלושה דונמים.
תחבורה
בעיר נמצאים מגוון קווי אוטובוס בינלאומיים ללומה, לואגדוגו וניאמי. החברות הן: אלטרב, אדג'י וראקיאטה.
נמל התעופה הבינלאומי ניאמטוגו, הממוקם 40 קילומטרים צפונית לקארה, פעיל אך נמצא בפיתוח.
אנרגיה
חברת האנרגיה הטוגולזית Compagnie d'Énergie Eléctrique du Togo דיווחה בשנת 2001 כי גאנה סיפקה לעיר 0.520 TWh חשמל.
חינוך
בשנת 1996, שיעור ההרשמה לבתי הספר היסודיים עמד על 81.3 אחוזים. מערכת החינוך סבלה ממחסור במורים, איכות חינוך ירודה באזורים הכפריים, ושיעורי הנשירה גבוהים.
האוניברסיטה הלאומית השנייה במדינה הוקמה בקארה בשנת 2004. אוניברסיטת קרא נמצאת בקצה הדרומי של העיר.
תרבות
אזור קארה, המוכר בהיסטוריה של טוגו ומערב אפריקה בשם "ארץ טמברמה", מיושב על ידי בני שבט בטמרימבה. האזור הוקר רשמית בשם "קוטמאקו" בשנת 2004, על ידי ועדה שמונתה על ידי אונסק"ו הוכנס לרשימת המורשת העולמית . זהו יעד תיירותי פופולרי מאוד במערב אפריקה.
כל שנה בחודש יולי מתקיים באזור קארה טורניר לה אוולה, אירוע היאבקות מסורתי. פרקטיקה זו המתקשרת מאוד היא שלב בטקס החניכה של בני שבט קאביה הצעירים, במעבר שלהם לבגרות. זהו טורניר היאבקות מסורתי בקארה ובסביבתה. זהו גם השלב הראשון בטקס החניכה של הגברים בני שבט Kabiye לקראת הבגרות. הטורנירים מאורגנים לפי שכונות, לפי כפר ולפי קנטון. לפי המסורת ראש המדינה משתתף בגמר.
גביע הזהב 1998
גביע הזהב של CONCACAF 1998 נערך בין ה-1 ל-15 בפברואר 1998 בארצות הברית, והיה הטורניר הרביעי של גביע הזהב, והמהדורה ה-14 של אליפות צפון אמריקה בכדורגל. התחרות נוהלה על ידי CONCACAF, הגוף המנהל של הכדורגל הצפון-אמריקני. בטורניר השתתפה כנבחרת אורחת.
קארה (טוגו)
ארכיטקטורה
בעיר יש כמה בניינים בעלי עניין אדריכלי, כגון אולם הקונגרסים וקתדרלת פטרוס ופאולוס הקדושים. יש בעיר גם מלונות רבים, כולל Hôtel Kara, Hôtel de l'Union, Hôtel de la Concorde.
גביע הזהב 1998
בשונה מטורניר גביע הזהב 1996, הורחב המפעל מ-9 ל-10 נבחרות, שחולקו לשלושה בתים.
החליטה שלא להשתתף בטורניר, ובמקומה השתתפה על אף שלא עברה את שלב המוקדמות. למרות זאת, הנבחרת שהשתתפה גם בטורניר מונדיאל 1998 שנערך חצי שנה מאוחר יותר, הפתיעה כשסיימה ראשונה בשלב הבתים, לפני ברזיל, והעפילה לחצי הגמר.
במשחק הגמר גברה על  בתוצאה 1–0, והשלימה זכייה שלישית ברציפות בתואר. למרות שארצות הברית אירחה את הטורניר, משחק הגמר שהתקיים בלוס אנג'לס נערך מול קהל פרו-מקסיקני, שעודד את הנבחרת המנצחת לאורך המשחק.
משחקי הטורניר
10 הנבחרות שהשתתפו בטורניר חולקו לשלושה בתים. בית א' הכיל ארבע נבחרות, ושאר הבתים הכילו שלוש נבחרות. הנבחרת שסיימה ראשונה בכל בית העפילה אוטומטית לשלב חצי הגמר, ואליהן הצטרפה הנבחרת שסיימה שנייה בבית א'. שלבי חצי הגמר והגמר התנהלו בשיטת נוקאאוט במשחק בודד.
שלב הנוקאאוט
משחק על המקום השלישי
משחק הגמר
הו-ני 1
הוֹ-נִי 1 (ביפנית: 一式砲戦車 ホニ I, מילולית: טנק תותח, סוג 1, הו-ני 1) הוא משחית טנקים נטול צריח, מחופה למחצה, מתוצרת יפן, שפותח תוך כדי מלחמת העולם השנייה ושירת בזירת האוקיינוס השקט.
תכנון ופיתוח
עם תחילת המערכה באוקיינוס השקט, יחידות יפנית נתקלו בטנקים המודרניים של בעלות הברית, דוגמת שרמן. הטנק העיקרי של הצבא היפני, הצ'י-הא, חסרו השריון והחימוש הדרושים כדי להתמודד בהצלחה עם טנקים אלה, מה שהוביל לדרישה היפנית לפיתוחו של משחית טנקים.
הו-ני 1 פותח על בסיס תובת טנק הצ'י-הא. צריח הטנק עם התותח בקוטר 57 מ"מ הוסר, והוחלף במבנה עילי משוריין מחופה למחצה, ובו תותח שדה "סוג 90" בקוטר 75 מ"מ, עם זווית צידוד של 10°, וזוויות הגבהה של 25°+ - 5°- מעלות. המבנה העילי של ההו-ני 1 נותר פתוח מאחור, דבר שהותיר את הצוות הכלי חשוף לפגיעות רסיסים ולאש מנשק קל. פרט להחלפת הצריח והחימוש העיקרי, והוספת לוחות שריון נוספים על גבי התובה שעיבו את השריון ב-16 מ"מ נוספים, נותר ההו-ני 1 זהה לצ'י-הא.