cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנשים פשוטים
עלילה
בסופו של דבר, קונראד מצליח להפסיק להאשים את עצמו על מותו של באק, ונוכח לדעת בשבריריותה של אמו כשד"ר ברגר מייעץ לו לקבל אותה כפי שהיא. קלווין, בסיוע העצה שקיבל במפגש הטיפולי עם ד"ר ברגר, ובעזרת אבחנותיו שלו עצמו (המגיעים לשיא כשקונראד מנסה בכנות להתנצל על התנהגותו, מחבק באהבה את אמו ואומר לה שהוא אוהב אותה, היא קופאת ואינה משיבה לו חיבוק או רגש כלשהו), לבסוף הוא מתחיל להבין עד כמה בת' מבודדת את עצמה, לא רק מקונראד, אלא גם מקלווין עצמו. קלווין מתעמת עם בת' לגבי רגשותיו החדשים, באומרו לה שהוא מטיל ספק באהבתה אליו, ותוהה אם היא מסוגלת בכלל לאהוב מישהו. כשבת' אורזת את מטלטליה על מנת לעזוב את הבית, העמדת הפנים שהיא מציגה כלפי העולם מתנפצת לרגע קט כשהיא פתאום מתייפחת, אבל היא נאבקת ומצליחה להשיב לעצמה את המסכה, ומוכיחה בלי להתכוון שקלווין צדק.
כשקונראד מתעורר לשמע מונית חולפת, הוא יורד במורד המדרגות ואביו מספר לו שאמו עזבה. תגובתו הראשונה של קונראד היא להאשים את עצמו. בתחילה קלווין נוזף בכעס בקונראד בגלל שהגיב כך, אולם אחר כך הוא מצטער שאיבד את עשתונותיו. קונראד אומר לו לא להתנצל, שאולי הוא זקוק לכך שאביו יוכיח אותו לעיתים קרובות יותר, כפי שהוא נהג עם באק. הם משוחחים וממשיכים לנסות ולהתגבר על החששות העומדים לרועץ במערכת היחסים ביניהם. אולם עכשיו, שניהם מגיעים לדרגה כלשהי של הבנה בקשר לרגשותיה של בת' כלפיהם, האב ובנו מצליחים לבסוף באמת להתחבר זה עם זה, והם מתחבקים.
ההתפתחות
הייתה זו עבודתו הראשונה של רוברט רדפורד כבמאי. הוא קרא את הרומן, הוקסם מהעלילה והאמין כי זהו הסרט איתו הוא צריך להתחיל את קריירת הבימוי שלו. אחרי שנפגש עם הסופרת, ג'ודית' גסט, הוא קנה את הזכויות על הרומן במטרה לעבד אותו לסרט. לאחר מכן, הוא חיפש מפיץ ונפגש עם אולפני פרמאונט, שהציעו להפיץ את הסרט ולממן את ההפקה בתקציב נמוך מאוד (6 מיליון דולר). הוא גייס גם המפיק שהיה מועמד לפרס אוסקר - רונלד ל. שווארי.
התסריט
רדפורד שכר את אלווין סרג'נט על מנת לעבד את הרומן לתסריט. סרג'נט זכה באוסקר ב-1978 עבור העיבוד של "ג'וליה" והיה מועמד לפני כן לאוסקר עבור עיבוד התסריט של "ירח של נייר". סרג'נט דאג לכך שהתסריט של "אנשים פשוטים" יהיה נאמן לרומן, אם כי הוא הגדיל מעט את ההתפתחות המועטה של הדמויות הקיימת ברומן.
צילום
הסרט צולם בלייק פורסט, אילינוי, שם הסיפור מתרחש וליד היילנד פארק. סצנת הגולף צולמה באפל ואלי, קליפורניה, וצילומי הפנים נעשו בפורט שרידן, אילינוי. קטעי בית הספר התיכון צולמו בבית הספר התיכון לייק פורסט, (כשסצנות הבריכה נעשו בקולג' לייק פורסט). הקניון היה נורת'ברוק קורט בנורת'ברוק, אילינוי. קטעי הסערה בהם אחיו של קונראד נהרג בוצעו באולפני סרטי פרמאונט. הסרט צולם ב-1.85:1 עם מסך של 35 מ"מ.
תגובות לסרט
רוברט רדפורד וטימותי האטון זכו בפרס אוסקר על תפקידיהם. רדפורד בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר והאטון בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. הסרט סימן את הפריצה בקריירה של מרי טיילר מור שהחלה בשני תפקידיה המפורסמים האחרים כלורה פטרי ב"The Dick Van Dyke Show" וכמארי ריצ'רדס ב"The Mary Tyler Moore Show". משחקה של מור קצר שבחים וזיכה אותה במועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. הסרט גם זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר לשנת 1980.
משחקו של ג'אד הירש כד"ר ברגר זכה לשבחים מרבים מהקהילה הפסיכיאטרית כאחת הפעמים הנדירות שהמקצוע שלהם נראה בצורה חיובית בסרטים, אם כי יש המחשיבים את משחקו כחיובי יתר על המידה, כך שיצר דמות חד-ממדית. הירש היה גם מועמד לפרס אוסקר כשחקן המשנה הטוב ביותר, והפסיד אותו לעמיתו לסרט טימותי האטון. הופעתו של דונלד סאת'רלנד בסרט קצרה אף היא שבחים והוא היה מועמד לפרס גלובוס הזהב, עם זאת, הוא לא היה מועמד לפרס אוסקר כמו יתר כוכבי הסרט, מה שנחשב כיום לאחת ההתעלמויות המבזות ביותר בהיסטוריה של הפרס. אליזבת' מקגוברן החלה את קריירת המשחק שלה בהופיעה בסרט זה, היא קיבלה רשות מיוחדת להופיע בסרט בזמן שלמדה בג'וליארד. 1980 הייתה גם שנת הפריצה של אדם בולדווין, לו היה תפקיד מזערי בסרט.
הייתה זו גם הפעם הראשונה מתוך שתיים בהן הבמאי מרטין סקורסזה (שביים באותה שנה את "השור הזועם") הפסיד את פרס האוסקר לשחקן שביים את סרטו הראשון (הפעם השנייה הייתה עשר שנים אחרי כן כשקווין קוסטנר ביים את "רוקד עם זאבים").
אנשים פשוטים זכה לביקורות חיוביות מאוד מהמבקרים. מבקר נודע שהעניק לסרט ביקורת טובה היה רוג'ר איברט, שנתן לו ארבעה כוכבים, וכינה אותה "אחד מהסרטים הטובים ביותר של השנה, ככל הנראה של העשור" ולאחר מכן מיקם אותו במקום החמישי ברשימת הסרטים הטובים ביותר של שנת 1980.
היצירה "הקנון של פכלבל" שימשה כמוזיקת נושא ורקע, ונהנתה מגל של פופולריות כתוצאה מכך. היא נותרה פופולרית מאז.
הסרט זכה להצלחה קופתית, וגרף הכנסות של 54 מיליון דולר בבתי הקולנוע ו-23 מיליון דולר בהשכרות וידאו.
זהו הסרט האחרון שזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר מבלי שהיה מועמד לפרס בקטגוריית העריכה.
משרד ההגנה הלאומית (הרפובליקה העממית של סין)
משרד ההגנה הלאומית (במנדרינית: 中华人民共和国国防部) הוא משרד בממשלת סין. בראש המשרד עומד גנרל אשר נבחר לתפקיד שר ההגנה בידי ראש הממשלה ומאושר בידי הקונגרס הלאומי העממי. בניגוד למקובל במרבית מדינות העולם, למשרד ההגנה אין סמכויות פיקודיות מעשיות. הפיקוד על הצבא מסור בידי הוועדה הצבאית המרכזית, ותפקידו של משרד ההגנה מתמצה בתיאום בין הצבא להנהגת המפלגה הקומוניסטית, ובייצוג דיפלומטי של הצבא במגעים עם צבאות אחרים.
גנרל ויי פנגחה מכהן כשר ההגנה מאז 19 במרץ 2018. הוא שר ההגנה הראשון שמגיע משורות חיל הטילים של צבא השחרור העממי ולא משורות הכוח הקרקעי של צבא השחרור העממי.
שידור חי
שידור חי (או "שידור ישיר") הוא שיטה להפצת תוכן באופן מידי או בהשהיה קצרה (מספר שניות עד מספר דקות) באמצעי התקשורת האלקטרוניים. שידורים חיים נהוגים במגוון ז'אנרים טלוויזיוניים: מהדורות חדשות ואקטואליה, תחרויות ספורט, מופעי בידור, תוכניות אירוח (Talkshows) ותוכניות מציאות.
בשידורים אלה תפקידם היחיד של העורכים הוא בבחירת התוכן המשודר (בחירת סדר הנושאים או סדר הדוברים/מרואיינים, ובטלוויזיה בחירת זוויות צילום), בהוספה ובשילוב של קטעים מוקלטים מראש, ולעיתים בהשמטה של קטעים שנמצאו לא מתאימים לשידור.
השידור החי היה נהוג כבר מתחילת שידורי הרדיו והטלוויזיה. בעבר היה נהוג לשדר בשידור חי גם תכנים קומיים ודרמטיים המבוססים על תסריט מוכן מראש. אך עם התפתחות ושכלול אמצעי הקלטה ואמצעי עריכה, גופי השידור השונים העדיפו לבצע הקלטה וצילום מראש, ולבסוף לשדר את התוכנית המוקלטת ובדרך כלל ערוכה.
בתחום הבידור, מספר סדרות הכילו פרק או יותר ששודרו בשידור חי. בין הסדרות: ER, רוק 30 ועוד.
בינואר 2017 סרט קולנוע שודר בשידור חי מבריטניה לכ-500 אולמי קולנוע ברחבי העולם.
שידור חי כפרקטיקה עיתונאית
ערכיו הרבים של שידור חי כפרקטיקה עיתונאית מזינים את חברת החדשות, העיתונאים ומהווים בסיס לסיקור פורץ (מבזק) במקרי חירום.
ניתן להצביע על מתח בין ערכים עיתונאיים בבחירת העורכים בדיווח ידיעה באמצעות שידור חי או ישיר ממקום האירוע. כך למשל ערך המיידיות של הידיעה עולה בעת הדיווח המגיע ללא מעורבות של עריכה אך ערך בדיקת העובדות יורד מכיוון שהפרטים מתגלים תוך כדי האירוע, דבר העשוי לדרדר את התוכן עד כדי חדשות כזב.
השהיה מכוונת
בתחנות שידור שונות בעולם הוגדר הצורך בהשהיית השידור החי. השהיה זו לא נובעת ממניעים טכניים, אלא נועדה לאפשר עריכה והתערבות בתוכן המשודר בשידור חי. לדוגמה: באיטליה הונהגה בעבר השהיה של מספר שניות על מנת לאפשר לעורכים למנוע שידור חי של אירועים אלימים בתחרויות ספורט.
באופן דומה, בשידורי התוכנית "האח הגדול" בישראל היה נהוג להשהות את השידור החי על מנת למנוע שידור של תכנים לא מתאימים.
בשנת 1989 התראיינו חברי להקת Guns N' Roses, סלאש ודאף מק'אגן בטקס הענקת פרסי המוזיקה האמריקאיים כשהם שיכורים לחלוטין ומשתמשים בשפה בוטה. בעקבות תקרית זו משודרים טקסי הענקת הפרסים בהשהיה של 5 שניות.
אירועים בולטים
אירועים לאין-ספור שודרו בשידור חי במהלך השנים. מתוכם היו שבלטו במיוחד בשל חשיבותם או היקפי הצפייה. רוב השידורים הבולטים משתייכים לתחום האקטואליה.
קבוצת ארמיות אוסטמארק
קבוצת ארמיות אוסטמארק הייתה קבוצת ארמיות קצרת יומין של הוורמאכט.
היסטוריה
קבוצת ארמיות אוסטמארק הוקמה ב-30 באפריל 1945, באוסטריה. היא הוקמה על בסיס קבוצת ארמיות דרום, שפורקה באותו החודש. קבוצת הארמיות הוצבה בהונגריה, אוסטריה וגרמניה, ונקראה על שם העיר אוסטמארק, שם היה בסיסה. כמפקד הקבוצה מונה לותר רנדוליץ, שבתחילה ניסה להגן על הונגריה, אולם בהמשך נסוג לאוסטריה. קבוצת הארמיות נסוגה בהתאם להתקדמות בעלות הברית. המפקדה האחרונה של היחידה הייתה בעיר ויידהופן אן דר איבס שבאוסטריה תחתית. ב-7 במאי 1945 נכנע רנדוליץ בראש חייליו לכוח מהקורפוס ה-20 האמריקני שהיה חלק מהארמייה השלישית.
המשמר השווייצרי
המשמר השווייצרי הוא כוח צבאי שהורכב בעבר משכירי חרב שווייצרים נושאי רמחים שלחמו עבור כוחות אירופאיים שונים החל מהמאה ה־15 ועד למאה ה־19. חייליו גויסו ממחוזות שונים בשווייץ, ונשלחו למקומות שונים ברחבי אירופה תמורת תשלום. כיום, משרת המשמר השווייצרי אך ורק את קריית הוותיקן.
המשמר השווייצרי בצרפת
לאחר הסכם השלום שנחתם בין שווייץ לצרפת בשנת 1516, ביצעו שכירי החרב השווייצריים משימות חשובות בהיסטוריה של צרפת. פרנסואה הראשון מלך צרפת השתמש בכמה אלפי, או לכל היותר עשרות אלפי חיילים שווייצריים במלחמותיו, ובקרב פאביה (1525) נהרגו רבים משומרי ראשו השווייצריים לפני שהוא עצמו נשבה על ידי הספרדים. תחת שלטונו של לואי ה־14, אורגנו החיילים השווייצריים בשתי קבוצות, וחייליו הסדירים של המלך הופרדו מהם.
הפרק המפורסם ביותר בתולדות המשמר השווייצרי, הוא ההגנה על ארמון טווילרי שבפריז במהלך המהפכה הצרפתית, כאשר כמה מאות חיילים שווייצריים נהרגו ב־10 באוגוסט 1792. לזכרם הוקמה אנדרטת האריה בעיר לוצרן.
משמר הוותיקן
המשמר השווייצרי בוותיקן, שנוסד ב-22 בינואר 1506 על ידי האפיפיור יוליוס השני, הוא כוח המונה כ־100 חיילים בלבד, שמשימתו הגנה על ארמון האפיפיור ועל הכניסה לעיר, והאחראי לביטחונו האישי של האפיפיור. המשמר השווייצרי לא נחשב עוד לחלק מארגון גדול יותר, אלא לצבא העומד בפני עצמו. על אף שחיילי המשמר עוברים הכשרה צבאית מלאה והם מצוידים בכלי נשק מודרניים, הם עדיין לומדים להשתמש בחרבות, בגרזנים, בהאלברד ובכלי נשק עתיקים נוספים.
על המועמדים לגיוס למשמר להיות גברים המשתייכים לנצרות הקתולית, ובעלי אזרחות שווייצרית. גובהם עומד על 174 ס"מ לכל הפחות, וגילם נע בין 19 ל־30 שנים.
חיילים העומדים בתנאים הנ"ל ומתקבלים לשירות עוברים אימונים במסגרת צבא שווייץ, ומושבעים ב־6 במאי בכיכר סן דמסו (באיטלקית: Cortile di San Damaso) שבוותיקן. הכומר הראשי קורא בגרמנית (שפתו הרשמית של המשמר) את השבועה:
כאשר קוראים בשמו, עולה השומר החדש לדגל המשמר, ואוחז בו בידו השמאלית. לאחר מכן, הוא מרים את ידו הימנית ואומר:
תקופת השירות עומדת על פרק זמן שנע בין שנתיים ל-25 שנים. מדי השומרים נקבעו בשנת 1915, וטעות נפוצה היא שמיכלאנג'לו הוא שעיצב אותם. בעוד שהמדים הטקסיים צבועים בכחול, אדום, כתום וצהוב, והם מעוצבים בעיצוב המאפיין את תקופת הרנסאנס, הרי שהמדים המשמשים את השומרים במרבית הזמן, הם סרבל בצבע כחול, כומתה שחורה ותו לא.
ויליאם ויפל
ויליאם ויפל הבן (באנגלית: William Whipple; 14 בינואר 1730 – 28 בינואר 1785), מחותמי הכרזת העצמאות האמריקנית, כנציג ניו המפשייר.
ביוגרפיה
ויליאם ויפל נולד בעיר קיטרי, מיין, וחונך בבית הספר הציבורי עד נעוריו, כאשר עזב את בית הספר ויצא לים. הוא הפך לאדון של אונייה כבר בגיל 21. ב-1759 נחת ויפל בפורטסמות', ניו המפשייר וביחד עם אחיו ביסס עצמו כסוחר.
ב-1775 נבחר ויפל לייצג את עירו בקונגרס הפרובנציונלי. ב-1776 פירקה ניו המפשייר את השלטון המלוכני ופתחה את בית המחוקקים שלה ואת המועצה המבצעת. ויפל הפך לחבר המועצה וחבר ועדת הביטחון, ונבחר לכהן בקונגרס הקונטיננטלי.
ב-1777 התמנה ויפל לדרגת תת-אלוף (בריגדיר-ג'נרל) המיליציה של ניו המפשייר והשתתף במשלחת המוצלחת שיצאה להילחם בגנרל בורגוניי בקרב סטילווטר וסרטוגה. ויפל גיבש ופיקד על הבריגדות ה-2, ה-10, ה-13 וה-16 של המליציה של ניו המפשייר, לאורך כל המערכה.
לאחר המלחמה, הפך ויפל לשופט עמית בבית המשפט העליון של ניו המפשייר. ויפל, שסבל ממחלת לב, מת לאחר שהתעלף ונפל מסוסו בזמן שרכב אל בית המשפט שבו שירת.
פורפור (הרלדיקה)
בהרלדיקה, פורפור (מצרפתית: Purpure, סגול) הוא טינקטורת סגול. היא שייכת לקבוצת הטינקטורות הכהות, ה"צבעים", והיא מצוירת על פי רוב כצבע סגול. בגילוף ובחריטה האזורים הצבועים בפורפור מיוצגים בפסים אלכסוניים מן הפינה הימנית העליונה לפינה שמאלית התחתונה בזווית של 45° או לחלופין מסומנים בסימון .purp.
הפורפור היה קיים מהזמנים הקדומים. לדוגמה, האריה הסגול בסמלה של ליון אז הוא נצבע בגוון אפרפר. הצבע פורפור לא היה נפוץ כשאר הטינקטורות דבר אשר הביא רבים לפקפק בעובדת היותו חלק מחמש הטינקטורות הראשיות.
ייצוגים נוספים
הפורפור מייצג גם:
אליהו שלזינגר
הרב אליהו שלזינגר (נולד בה' באדר תש"ט; 6 במרץ 1949) הוא רבה של שכונת גילה ומקור חיים בירושלים מאז שנות השבעים, פוסק, מרצה ומחבר ספרים תורניים.
ביוגרפיה
מאז 2002 עד 2014 שימש גם כרב הפוסק של המועצה הדתית בענייני כשרות ועירובין, תפקיד שהיה עד אז בידי רבה הראשי של ירושלים, הרב יצחק קוליץ שהתפטר אז ממשרתו בשל מצבו הבריאותי. מינוי זה נעשה בהמלצת הרב יוסף שלום אלישיב והרב עובדיה יוסף. הרב שלזינגר משמש גם כאב בית דין בבית הדין לממונות של מכון "אריאל" הרב שלזינגר הצטרף לסיורים של ארגון "מזהירי שבת" בשוק מחנה יהודה, ונותן ברכות לסוחרים שסוגרים את דוכניהם מספיק זמן לפני שבת. סיוריו אלה עוררו מחלוקת בקרב הסוחרים.
שמו אוזכר כמועמד לכהן כרבה הראשי האשכנזי של ירושלים, תפקיד שהתפנה ב-2002, והוא הגיש רשמית את מועמדותו לתפקיד ב-18 בספטמבר 2014. אך יממה לפני הבחירות הודיע על פרישתו מהמירוץ בעקבות הסיכויים הנמוכים.
יום הצי
יום הצי נחוג במרבית המדינות המקיימות כח ימי. היום משמש להביע גאווה והוקרה למשרתים בים, בנוסף לכך הוא הזדמנות להביא את עבודתו של הצי למודעות של אזרחי המדינה. אנשי הצי מופיעים לרוב בתלבושת הייצוגית ביותר (בדרך כלל מדים לבנים) ואזרחי המדינה מוזמנים לצפות ואף לקחת חלק בפעילויות.
יום חיל הים הישראלי
יום חיל הים הוא למעשה "שבוע חיל הים". זהו לא מועד לאומי אלא הוא אירוע פנימי של החיל. ספינות חיל הים מקושטות בדגלי החיל ודגלי הקוד הבינלאומי ובלילה במחרוזת אורות צבעוניים. המשרתים בחיל הים, בחופשה ובתפקיד, לובשים את המדים הלבנים. מפקד החיל מוציא איגרת ברכה גאווה ועידוד למשרתים בחיל. האירועים מתחילים בטקס אזכרה לזכר חללי החיל בגן אלישבע באשדוד. בדרך כלל מתוזמן האירוע עם טקס סיום קורס חובלים. בהתאם לקשרים עם חברת צים התארחו קציני חיל הים למסיבות באוניות החברה.
מועד האירועים
בשנת 1993 החליט מפקד חיל הים, אלוף עמי אילון, להעביר את החג לחודש אוקטובר. בחודש זה התרחשו במהלך השנים אירועים חשובים למורשת החיל. כמו טיבוע האמיר פארוק ב-1948, תפישת האבראהים אל-אוול ב-1956, והניצחונות בקרבות הטילים שהתחוללו בזירה הימית במלחמת יום הכיפורים ולהבדיל גם טיבוע המשחתת אילת. אירוע מרכזי הייתה עצרת אליה הוזמנו גם סגל ותיקי החיל. במהלך העצרת חולק פרס מפקד חיל הים לחשיבה יוצרת על הישגים ליעול וקידום פעילות מבצעית טכנית ולוגיסטית ביחידות חיל הים.
ב-2002 החליט מפקד חיל הים אלוף ידידיה יערי לחגוג ב-9 באוקטובר. ונימק את ההחלטה בקרבות שהתחוללו ביום הזה בזירה הימית במלחמת יום הכיפורים.
בשנת 2009, החליט מפקד חיל הים אלוף אלי מרום, להעביר את האירועים לחודש אוגוסט על מנת למנוע מצב של גשם בעת החגיגות כפי שקרה באותה שנה. מקבץ האירועים החל ב-2 באוגוסט באזכרה השנתית לחללי החיל בגן אלישבע באשדוד. ב-3 באוגוסט נערך טקס סיכת קצין הים לקורס חובלים מחזור 119 בנוכחות מפקד חיל הים. טקס הסיום וחשיפת הדרגות נערך ב-5 באוגוסט בנוכחות סגן שר הביטחון מתן וילנאי והרמטכ"ל רב-אלוף גבי אשכנזי. ביום חמישי 6 בואוגוסט 2009 נערכו מסדרים בכל יחידות החיל, הועברו הרצאות מורשת קרב. ובערב התכנסו כלל קציני ונגדי החיל במרכז קונגרסים בינלאומי חיפה לעצרת בה העניק מפקד חיל הים אלי מרום פרס לחשיבה יוצרת ופרס למפעל חיים.
בשנת 2017, מסיבה שלא נמסרה הועתקו האירועים לסוף ספטמבר ותחילת אוקטובר.
אוסטרליה
הולדת הצי האוסטרלי מיוחסת ל-1 במרץ 1901. המועד בו התקבלה החלטת הפרלמנט הפדרלי של אוסטרליה על חוק הביטחון הכולל הקמת צי. בשנת 1911 אישר ג'ורג' החמישי מלך בריטניה את הקידומת ROYAL ובכך נולד מחדש כצי מלכותי. ב-4 באוקטובר 1913 הגיעו יחידות צי ראשיות שנבנו בבריטניה לנמל סידני. למעשה תאריך זה הגיע הצי האוסטרלי לרמת יכולת. אירועי שבוע הצי מתקיימים במועדים שונים במדינות המרכיבות את אוסטרליה. לדוגמה ביולי 2016 קיימה המשחתת 'דרווין' מצעד ויום פתוח בעיר דרווין. אירוע דומה מתוכנן ל-4 בנובמבר 2017.
אוקראינה
החל משנת 2012 נחגג יום הצי של אוקראינה ביום א' הראשון בחודש יולי. לפני כן מאז שנת 1996 צוין החג ב-1 באוגוסט. בהחלטה של נשיא המדינה פטרו פורושנקו מ-12 ביוני 2015 הועבר החג ליום א' הראשון בחודש יולי כיום חופשי מעבודה.
ארצות הברית
יום הצי הראשון בארצות הברית נחוג ב-27 באוקטובר שנת 1922. היזמה לכך הייתה של חוג ידידי הצי United States Navy League לכבוד יום הולדתו של הנשיא תאודור רוזוולט, שהיה אוהד ומעורב בענייני הצי. הצי שלח את אוניותיו לתצוגה בכחמשים ערי נמל בארצות הברית. בשנת 1945 לאחר הניצחון במלחמת העולם השנייה היו החגיגות יום הצי מפוארות במיוחד עם הנשיא הארי טרומן בנמל ניו יורק.
בשנת 1949, עם הקמת מחלקת ההגנה החליט מזכיר ההגנה לואיס ג'ונסון לקבוע את יום הצי יחד עם שאר הזרועות בחודש מאי. ליגת ידידי הצי לא ראתה עצמה מחויבת להחלטה זו והמשיכה לחגוג באותו מועד.
בשנת 1970 נמצא לחוקרים כי יום הקמת "צי המושבות" היה ב-13 באוקטובר ואדמירל אלמו זומוואלט עמל מול אגודת ידידי הצי לקבוע את החג ליום זה. למרות זאת יום הצי מוכר להיות ב-27 באוקטובר. והוא אינו חג רשמי של הצי אלא מפגשי ותיקים המאורגנים על ידי ה-United States Navy League.
הפיקודים השונים של הצי מקיימים Fleet Week אירוע במקום מסוים ובזמן מסוים פותחים את אוניות הצי לביקורים ואנשי הצי מקיימים פעילות טקסית וחברתית בעיר החוף. אירועים אלה אינם במתכונת שנתית חוזרת.
בריטניה
הצי המלכותי הבריטי נוהג לחגוג את "יום טרפלגר" ב-21 באוקטובר. ביום זה פותחים חלק ממתקני הצי את שעריהם לציבור הרחב ומתקיימות תצוגות ומפגן של זרוע האוויר. ביום הראשון הקרוב לתאריך החג מקיימים צוערים של בתי הספר הימיים הבריטים מצעד ליד המצבה של נלסון בככר טרפלגר בלונדון. בערים שונות ברחבי בריטניה מתקיימים מצעדים דומים.
דרום אפריקה
שורשיו של הצי הדרום אפריקאי החלו ב"שירות הימי של דרום אפריקה" (SA Naval Service) שהוקם ב-1 באפריל 1922. לאחר הבחירות הדמוקרטיות בשנת 1994 חזר הצי להיות בקשר עם העולם. ב-1 באפריל -1997 חגג הצי 75 שנה להקמתו ולחגיגות הגיעו ספינות צי מ-15 מדינות. את חיל הים הישראלי ייצג תא"ל ניר מאור.
הודו
יום חיל הים ההודי מצוין ב-4 בדצמבר לזיכרון התקיפה המוצלחת שנערכה בשנת 1971 על בסיס הצי הפקיסטני בקראצ'י. טקס הנחת זר זיכרון נערך ליד האנדרטה לזכר הניצחון הימי בחוף הים. כלי השיט פתוחים לביקורי אורחים וכן נערכים שיוטים ומטסים ליד החוף. קודמים לו ימי שירות לציבור הנערכים בתאריכים 24–26 בנובמבר בימים אלה היו אוניות הצי פתוחות למבקרים. ותערוכת במוטיבים שונים כל שנה. בשנת 2015 היה הנושא "הצי ההודי - ים בטוח לאומה" בשנת 2012 המוטיב היה "הצי ההודי – כח ימי לשגשוג לאומי" ובשנת 2008 "יוצאים לקראת השכנים בימיים".
סינגפור
הצי של סינגפור חוגג ב-5 במאי. השנה 2017 חגג יובל 50. בתאריך זה בשנת 1967 הונף לראשונה דגל הצי החגיגות כללי פרסום ספר כרזת קיר גדולה וחתימת קפסולת זמן בה מתוארים הישגי הצי ב-50 השנה הראשונות.
ספרד
הצי הספרדי חוגג כל שנה את יום הצי במסדר אוניות מול חוף אחת הערים ומצעד חיילי הצי ברחובות העיר. החגיגות נערכות בשבוע האחרון בחודש מאי עד השבוע הראשון ביוני. הפרסומים מתארים את הצי ומעשיו. תוכנית האירועים כוללת: ביקורי תלמידי בתי הספר בספינות הצי בבסיסיו. הנחת זרים על מצבת חללי המלחמות בחזית הכנסייה בסן פרננדו. תוכנית דומה התקיימה גם בקרתגנה סיאוטה ופרול, באיים הבליארים באיים הקנריים. במוזיאון הימי בבירה מדריד נפתחה תערוכה לנושא ימי בסיס חיל הנחתים במדריד מקבל אורחים.
הפיליפינים
הצי הפיליפיני חוגג ב-25 במאי את יום הקמתו. החגיגות מתקיימות בבסיסי הצי בפורט סן פליפה בקביט סיטי. הצי הוקם בשנת 1898 כצי המהפכני במלחמת העצמאות מהשלטון הספרדי. ארגון הצי נעשה בהוראת מוביל המהפכה גנרל אמיליו אקינאלדו ביום 23 ביוני 1898 לאחר הפרדות מארצות הברית אורגן בפיליפינים ב-9 בפברואר 1939 כח סיור חופי. אחרי השחרור מהכיבוש היפני אורגן כח הסיור הימי מחדש ב-1 באוקטובר 1945. אך יום הצי ממשיך להיות ב-25 במאי.
צ'ילה
יום הצי בצ'ילה הוא חג לאומי ב-21 במאי לציון הקרב באיקיקה בשנת 1879 במלחמת הפסיפיק. בקרב זה נלחם ארטורו פרט עם הספינה Esmeralda נגד כח עדיף. ספינתו טבעה אך בלחימתו העיקשת גרם לאנית הצי הפרואני Independencia לעלות על שרטון החוף ובכך נחלש הכח הפרואני. הובס בידי אונייה אחרת. בערב הקודם מתאספים קציני הצי במועדונים ובחדרי האוכל בספינות ומספרים על הקרב. בחצות נאספים לפני האנדרטות בוולפראיסו, איקיקה, טלקואנו ובסיסים אחרים ומצדיעים בחרבות שלופות. ב-21 לחודש נערך ובולפראיסו, בה נמצאת מפקדת הצי הצ'ילני, טקס צבאי בהשתתפות אנשי חיל הים חיל האוויר והצבא. המכובדים נוכחים כל צמרת המדינה מהנשיא חברי ממשלה חברי פרלמנט שגרירים נספחים צבאיים כל הגנרלים והאדמירלים של צ'ילה. הטקס המתחיל בתפילה ממשיך דברי מפקד הצי המשודרים ברדיו לכל האומה. בשעה 12:10 מבוצע ירי כבוד של 21 מטחים לציון הניצחון. נערך מצעד צבאי עם דגלים ותזמורות אחריו רוכבי סוסים וצועדים מתושבי הכפרים המכגישים למכובדים משקה סיידר תפוחים. להקת מחול רוקדת ריקוד עממי בנוסח הנקרא 'קואנקה' המוקדש לקרב. אף כי הפעילות העיקרית נעשית בבסיסי הצי מתקיימת פעילות טקסית בכל בתי הספר במדינה.
רומניה
יום הצי של רומניה נחגג ב-15 באוגוסט כחג לאומי. התאריך שהוא חג נוצרי המציין את עלייתה השמימה של הבתולה מרי, שנחשבת לקדושה המגינה על הימאים, כך יצא שהחג נהיה חג עממי. המנהג החל בשנת 1902 על סיפון הסיירת ELIZABET והמשיך ותפש עניין בקרב האזרחים במשך השנים. בשנת 1928 נוספו לחגיגות גם מפגן משחקי ימאים. בשנת 1933 נוספו תחרויות חתירה בסירות, שחיה ולמעשה בכל שנה נוספו נושאים שונים לתוכנית. בשנת 1956 הוכנסו קטעי מערכונים מבוימים כשהשחקים הם קדטים של האקדמיה לקציני ים.
יום הצי של רוסיה
יום הצי של רוסיה הוא חג לאומי המתקיים בדרך כלל ביום א' האחרון בחודש יולי. המועד נקבע בשנת 1939 כיום הצי הסובייטי ומציין את הניצחון הרוסי בקרב גנגוט כנגד השוודים. החגיגות בסנקט פטרבורג נפרשים כלי שיט של הצי בנהר הנייבה בעגינה טקסית וספינה הנושאית את הנשיא או ראש הממשלה עוברת על פניהם במשט הצדעה. ספינות נוספות עומדות ליד הרציף ומקבלות המוני אורחים לסיור על הסיפונים.
מדינות ימיות שאינן חוגגות יום צי
גרמניה, קנדה, שוודיה.
הצי המלכותי השוודי אינו חוגג יום צי שנתי אך החל בהכנות לחגוג את יובל 500 שנה להקמתו שיתרחש ביוני 2022. הצי מייחס את יום הקמתו ל-7 ביוני שנת 1522. ביום זה הגיע כח שכלל עשר אוניות מלחמה בהובלת אוניית הדגל Lubska Swan למימי שוודיה. הצי נרכש על ידי גוסטב ואסה, מלך שוודיה מהעיר ליבק שבברית ערי ההנזה. בהגעתו לשוודיה הטיל מצור ימי על סטוקהולם שהייתה בשליטת דנמרק.
קיקו, נסיכת אקישינו
קִיקוֹ, נסיכת אָקִישִׁינוֹ (ביפנית: 秋篠宮妃紀子 או בתוארה הרשמי 文仁親王妃紀子, נולדה כקיקו קאוואשימה, 川嶋紀子; 11 בספטמבר 1966) היא אשתו של יורש העצר פומיהיטו, נסיך אקישינו.
ביוגרפיה
קיקו נולדה ב-11 בספטמבר 1966 בעיר שיזואוקה בחבל צ'ובו שביפן. היא הבת הבכורה של טצואיקו קאוואשימה וקאזויו סוגימוטו. ב-1967 החל אביה ללמוד באוניברסיטת פנסילבניה, ולפיכך עברה המשפחה לפילדלפיה. לימים קיבל אביה תואר דוקטור, ואף לימד באוניברסיטה. מאוחר יותר עברה המשפחה לווינה שבאוסטריה, במסגרת לימודיו של אביה. קיקו קיבלה חינוך בגרמנית בבית ספר מקומי. ב-1972 חזרה המשפחה ליפן, ואביה החל ללמד באוניברסיטת גאקושין בטוקיו. קיקו עצמה החלה ללמוד באוניברסיטה, וב-1989 השלימה תואר ראשון בפסיכולוגיה.
במהלך לימודיה באוניברסיטת גאקושין, פגשה קיקו את הנסיך פומיהיטו בנם של אקיהיטו (אז נסיך הכתר) והנסיכה מיצ'יקו. ב-26 ביוני 1986 הציע לה פומיהיטו נישואים. עם זאת, רק שלוש שנים מאוחר יותר ב-12 בספטמבר 1989, לאחר שהקיסר הירוהיטו נפטר ואביו של פומיהיטו הפך לקיסר החדש, יצאה הודעה רשמית מטעם מועצת בית הקיסר על האירוסים. טקס האירוסין הרשמי התרחש ב-12 בינואר 1990, אולם לא הוכרז תאריך לחתונה בשל תקופת האבל על הירוהיטו.
בסופו של דבר נערכה החתונה ב-29 ביוני 1990 בארמון הקיסרי של טוקיו. אביו של פומיהיטו הודיע שעם נישואיו, מייסד פומיהיטו ענף חדש במשפחה הקיסרית היפנית. הוא העניק לו את התואר אקישינו נו מיה" המתורגם בדרך כלל כ"נסיך אָקִישִׁינוֹ". אותו תואר הוענק לקיקו, והוא יעבור בירושה לצאצאיהם. עם זאת, קיקו ידועה ביפן בפשטות כ"הנסיכה קיקו". הנישואים זכו להתנגדות חריפה מצד גורמים שמרניים במשק הבית הקיסרי, מכיוון שקיקו הייתה מהמעמד הפשוט. למעשה, גם אמו של פומיהיטו, הקיסרית מיצ'יקו, לא הייתה ממעמד האצולה, אולם משפחתה הייתה משפחה עשירה מאוד ובעלת השפעה. בניגוד לכך, משפחתה של קיקו הייתה משפחה בעלת אמצעים צנועים שהתגוררה בדירה קטנה בקמפוס של האוניברסיטה. בנוסף לכך, פומיהיטו שבר את המסורת בכך שנישא לפני אחיו הגדול נארוהיטו. בין המתנגדים הבולטים לנישואים נמנתה סבתו של פומיהיטו, הקיסרית האם נאגקו. הקיסרית האם התנגדה גם לנישואי הוריו של פומיהיטו.
קיקו שברה את המסורת פעם נוספת כאשר המשיכה את לימודיה באוניברסיטה. ב-1995 היא השלימה תואר שני בפסיכולוגיה. בהמשך קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת אוצ'נומיזו. היא ידועה בהתעניינותה המתמשכת בתרבות החירשים ובחירשות ביפן. היא למדה את שפת הסימנים היפנית והיא מתורגמנית מיומנת מיפנית לשפת הסימנים היפנית. היא משתתפת רבות בכנסי חירשים רשמיים ולא רשמיים. בשנת 2006, כשהייתה בהיריון עם בנה השלישי, אובחן אצלה מצב של שליית פתח, ולפיכך נולד הבן בניתוח קיסרי. הבן קיבל את השם "היסאהיטו", והיה לבן הראשון שנולד במשפחת הקיסרית היפנית מאז 1965. בשל לידתו, נזנחה הצעת חוק שניסח ראש ממשלת יפן דאז, ג'וניצ'ירו קואיזומי, אשר נועדה לאפשר גם לאשה לשבת על כס הקיסרות.
משפחתה
לקיקו ופומיהיטו נולדו שתי בנות ובן:
תואר
לאחר נישואיה, קיבלה קיקו את התואר.
ד. וו. גריפית'
דייוויד לוולין וורק גריפית' (באנגלית: David Lewelyn Wark Griffith; 24 בינואר 1875 – 23 ביולי 1948), הידוע יותר בשם ד.וו גריפית', היה במאי ועורך קולנוע אמריקאי, שנודע בעיקר בזכות סרטיו "הולדתה של אומה" (1915) ו"אי-סובלנות" (1916).
קורות חיים
גריפית' נולד בקרסטווד, קנטקי כבנו של ג'ייקוב גריפית', קולונל בצבא הקונפדרציה וגיבור מלחמת האזרחים האמריקנית. גריפית' נחשב לאבי ה"דקדוק הקולנועי", ומוערך בשל קביעת הכללים המשמשים עד ליום זה כעמוד השדרה של השפה הקולנועית. גריפית' פיתח ושכלל טכניקות רבות של עריכה ו"Mise en Scene" (כלומר, בניית הסצנה).
גריפית' היה דמות שנויה במחלוקת. סרטו הידוע "הולדתה של אומה" ("The Birth of a Nation") נחשב אחד מהגורמים שהובילו לעלייה בכוחו של הקו קלוקס קלאן בארצות הברית בשנות ה-20. ב-15 בדצמבר 1999 החליטה גילדת הבמאים האמריקאית לשנות את שמו של פרס ד.וו גריפית' מכיוון שגריפית' "סייע באימוץ סטריאוטיפיים גזעניים". פרס זה, שנחשב למוערך ביותר מבין פרסי הגילדה, הוענק לראשונה ב-1953. בין הבמאים המפורסמים שזכו בו: סטנלי קובריק, וודי אלן, אינגמר ברגמן, אקירה קורוסאווה, אלפרד היצ'קוק וחברו של גריפית' ססיל ב. דה-מיל.
גריפית' נחשב אחד היוצרים שהובילו את הקולנוע להיות מכשיר למהפכה חברתית ולהכרה בקולנוע כאמנות לכל דבר. הוא עשה זאת על ידי שכלול ה"דקדוק" הקולנועי ועל ידי הסרטים שביים - שהעלו את רף הציפיות של צופים וקולנוענים ברחבי העולם.
כששוכנע כי סרטים באורך מלא משתלמים יותר כלכלית, הקים את חברת ההפקות "טריאנגל" ב-1915, שהפיקה את הולדתה של אומה וב-1916 את אי-סובלנות ("Intolerance") בתגובה לביקורת על הראשון. הסרט נכשל בקופות, ו"טריאנגל" פשטה רגל ב-1917. גריפית' עבר בין חברות הפקה שונות, ובשנת 1919 הקים את חברת "יונייטד ארטיסטס" (United Artists, או UA) יחד עם צ'ארלי צ'פלין, דאגלס פיירבנקס ומרי פיקפורד.
ב-1975 הנפיק הדואר האמריקני בול לזכרו, בשווי 10 סנט.
ארמיית הניימן (האימפריה הגרמנית)
ארמיית הניימן הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית.
היסטוריה
ארמיית הניימן הוקמה ב-26 במאי 1915 על בסיס יחידות שהשתייכו קודם לכן לארמייה השמינית, ולמפקדה מונה גנרל אוטו פון בלו. הארמייה השתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב, ולאחר מכן בנסיגה הגדולה, וב-30 בדצמבר 1915 שונה שמה לארמייה השמינית.
ביל מלקיוני
ויליאם "ביל" מלקיוני (באנגלית: William "Bill" Melchionni; נולד ב-19 באוקטובר 1944) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-NBA וה-ABA בין השנים 1966–1976. לאורך הקריירה זכה באליפות ה-NBA כשחקן פילדלפיה 76' ובשתי אליפויות ה-ABA כשחקן ניו יורק נטס, וממוצעיו הכוללים בשתי הליגות הם 10.6 נקודות, 5.0 אסיסטים ו-2.0 ריבאונדים למשחק.
בספטמבר 1976 הפריש מועדון הנטס את גופייתו, עם המספר "25".
קריירת תיכונים ומכללות
מלקיוני נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה, ובנערותו למד ב"תיכון בישופ יוסטס" אשר בניו ג'רזי. בשתי עונותיו האחרונות בקבוצת הכדורסל של בית הספר זכה עמה באליפות התיכונים של ניו ג'רזי.
סאבל (הרלדיקה)
בהרלדיקה, סאבל (מצרפתית: Sable= במובן "צבע שחור") הוא טינקטורת שחור. היא שייכת לקבוצת הטינקטורות הכהות, ה"צבעים", והיא מצוירת על פי רוב כצבע שחור. בגילוף ובחריטה האזורים הצבועים בסאבל מיוצגים בפסים אופקיים ואנכיים היוצרים דוגמת רשת או לחלופין מסומנים בסימון .sa.
ביל מלקיוני
קריירת תיכונים ומכללות
בין השנים 1962–1966 למד באוניברסיטת וילאנובה אשר בפנסילבניה, ובשלוש עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה קלע ממוצע של 19.2 נקודות למשחק. בעונתו האחרונה, 1965/1966, היה אחד השחקנים הבולטים בליגת המכללות, כשקלע 27.6 נקודות בממוצע למשחק.
סאבל (הרלדיקה)
המונח לקוח מצבע פרוותו של הצובל.
ביל מלקיוני
פילדלפיה 76'
בדראפט ה-NBA 1966 נלקח מלקיוני בבחירה ה-19, על ידי פילדלפיה 76'. בעונתו הראשונה בליגה שיתף פעולה עם ארבעה חברי היכל התהילה לעתיד – וילט צ'מברלין, האל גריר, בילי קנינגהם וצ'ט ווקר – אשר הובילו את פילדלפיה לזכייה באליפות ה-NBA. בעונה העוקבת הודחה הקבוצה בסדרת גמר האזור המזרחי, בו הפסידה מול בוסטון סלטיקס. בשתי עונותיו בפילדלפיה קלע מלקיוני ממוצע צנוע של 4.4 נקודות למשחק.
סאבל (הרלדיקה)
ייצוגים נוספים
הסאבל מייצג גם:
ביל מלקיוני
טרנטון קולוניאלס
בעונת 1968/1969 עבר לשחק בליגת הכדורסל המזרחית המקצוענית (EPBL) עבור קבוצת "טרנטון קולוניאלס", בעונתה האחרונה בטרם התפרקה.
ניו יורק נטס
לקראת עונת 1969/1970 חתם על חוזה בניו יורק נטס מליגת ה-ABA. בארבע עונותיו הראשונות בניו יורק היה אחד השחקנים המובילים של קבוצתו, ואחד הרכזים הבולטים בליגה כולה; לאורך התקופה העמיד מלקיוני ממוצעים של 16.8 נקודות ו-7.5 אסיסטים למשחק, השתתף 3 פעמים במשחק האולסטאר, נבחר פעם אחת לחמישיית העונה, והוביל פעמיים את שחקני הליגה בממוצע אסיסטים למשחק. בעונות 1973/1974 זכה עם הקבוצה באליפות ה-ABA הראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה בסדרת הגמר על יוטה סטארס (4–1). בעונת 1975/1976, האחרונה של ה-ABA בטרם התמזגה עם ה-NBA, זכו הנטס באליפות נוספת לאחר שגברו בגמר על דנוור נאגטס (4–2). בסיום אותה עונה פרש מלקיוני ממשחק, בגיל 31. לאורך הקריירה ב-ABA מסר מלקיוני 3,044 אסיסטים בסך הכול, אשר מציבים אותו במקום השלישי בתולדות הליגה.
הסוכנות לביטחון לאומי של בולגריה
הסוכנות לביטחון לאומי (בבולגרית: Държавна агенция - Национална cигурност) היא סוכנות ממשלתית לביטחון פנים בבולגריה, האחראית בין השאר על סיכול הריגול ומאבק בהלבנת ההון במדינה והוקמה ב-1 בינואר 2008.
היסטוריה
ב-1990 בוצעה רפורמה בשירותי הביון הבולגריים ובמסגרתה סיכול הריגול הצבאי הופרד ממנגנון שירותי הביטחון הלאומי והועבר לאחריותו של שר ההגנה הבולגרי. ב-1991 פרסם שר הפנים הבולגרי תקנות חדשות המסדירות את אופן פעולתם של שירותי הביטחון הלאומיים.
ב-2008, עם הקמת הסוכנות לביטחון לאומי מוזגו לתוכה ארבעה גופי ביטחון לאומי שונים שעסקו בסיכול ריגול, איסוף מודיעין מאותות אלקטרוניים ותקשורת זרה, הגנה על התקשורת הממשלתית ומערכות מידע מפני סוכנויות זרות ומודיעין כלכלי בעיקר בתחום המאבק בפשע המאורגן ובהלבנת ההון. הפיקוח על הסוכנות לביטחון לאומי נתון בידי ועדה של האספה הלאומית הבולגרית.
מצב צבירה
מצב צבירה (פאזה) של חומר הוא אחד המופעים שחומר יכול להימצא בו. לרוב החומרים יש ארבעה מצבי צבירה שניתנים לצפייה בחיי היום-יום והם: מוצק, נוזל, גז ופלזמה. קיימים גם מצבי ביניים כגון גביש נוזלי, וכן מצבי צבירה נדירים שמתקיימים בטמפרטורות קיצוניות, למשל נוזל-על בטמפרטורה קרובה לאפס המוחלט.
חומר יעבור ממצב צבירה אחד לשני בטמפרטורה מסוימת, הנקראת טמפרטורת מעבר. טמפרטורות המעבר שונות עבור כל חומר. עקב החשיבות הרבה של מצבי הצבירה והמעברים ביניהם בחיי היום-יום, לכל מעבר מצב צבירה שם ייחודי: מעבר ממוצק לנוזל נקרא בלשון המקצועית התכה (ולא "המסה"), מעבר מנוזל לגז נקרא התאיידות. מעבר מגז לפלזמה נקרא יינון. גם למעברים ההפוכים שם ייחודי: מעבר מפלזמה לגז נקרא רקומבינציה, מעבר מגז לנוזל נקרא התעבות, ומעבר מנוזל למוצק נקרא הקפאה או התמצקות.
טמפרטורת המעבר בין המצבים תלויה גם בסוג החומר אך גם בלחץ. בדרך כלל לחץ גבוה יותר יעלה את טמפרטורת המעבר, אך לא תמיד. דוגמה בולטת למקרה ההפוך היא התכה של קרח. את הקשר בין מצבי הצבירה השונים, לחץ וטמפרטורה אפשר לצייר בדיאגרמת פאזות.
לא כל החומרים מופיעים בכל מצבי הצבירה, לדוגמה: פחמן-דו-חמצני, בלחץ אטמוספירי רגיל, עובר היישר ממצב מוצק למצב גז, ללא מעבר דרך חומר הנוזל.
תכונות מצבי צבירה
לכל אחד ממצבי הצבירה הנפוצים תכונות האופייניות לו:
מעברי פאזה
מעבר של חומר בין מצבי הצבירה השונים תלוי בטמפרטורה ובלחץ. למעברים בין מצבי הצבירה יש שמות ייחודיים:
המושג המסה (מסיסות) אינו מעבר בין מצבי צבירה, אלא מתאר ערוב של שני חומרים ליצירת תמיסה.
חומרים שונים נבדלים בתנאים בהם מתרחש מעבר מצב צבירה. במרבית המקרים, הגדלת הלחץ בו נמצא החומר מעלה את טמפרטורות מעבר מצבי הצבירה שלו. דוגמה של חומר הנפוץ על פני כדור הארץ בשלושת מצבי הצבירה שלו הוא המים: בלחץ של אטמוספירה אחת נקודת ההיתוך שלהם (שבה הם הופכים מקרח למים) היא 0 מעלות צלזיוס, ונקודת הרתיחה שלהם (שבה הם הופכים ממים לאדי מים שהם גז) היא 100 מעלות. חומרים אחרים (חנקן למשל) בעלי נקודת רתיחה נמוכה מאוד, ולכן הם נפוצים רק בצורת גז על פני כדור הארץ, בעוד לחומרים כמו ברזל נקודת היתוך גבוהה מאוד, ולכן הם נפוצים רק בצורת מוצק על פני כדור הארץ.
תהליך מעבר הפאזה מתחיל בדרך-כלל באופן מקומי סביב אתרי התגרענות. חוסר קיומם של אתרים כאלו יכול להביא למצב של קירור יתר או חימום יתר.
עקומת החימום
אם מחממים חומר הנמצא במצב צבירה מוצק, הטמפרטורה הפנימית שלו עולה, עד שהיא מגיעה לטמפרטורת ההיתוך של חומר זה, בשלב זה המשך חימום לא יגרום לעלייה בטמפרטורה, היות שנדרשת אנרגיה לשינוי מצב הצבירה ממוצק לנוזל (אנרגיה המשמשת לשבירת קשרים בין חלקיקי החומר). בשלב בו כל החומר שינה את מצב הצבירה והפך כולו לנוזל, המשך חימום יגרום לעליית טמפרטורת החומר, וזאת עד הגיע החומר לנקודת הרתיחה. בנקודה זו מושקעת אנרגיה בהפיכת מצב הצבירה מנוזל לגז, והמשך חימום לא יגרום לעליית טמפרטורה אלא לשינוי מצב הצבירה. כאשר החומר כולו הופך לגז המשך חימום יגרום לטמפרטורת אדי החומר לעלות, כלומר להגדלת תנועת החלקיקים.
פלזמה
הפלזמה שונה באופן מהותי ממצבי הצבירה האחרים. בעוד שההבדל בין מצבי הצבירה האחרים (גז, נוזל ומוצק) הוא רק באופי הקשרים החלשים אשר יוצרות מולקולות החומר בינן לבין עצמן ללא שינוי במבנה המולקולות והאטומים עצמם, בפלזמה משתנה מבנה האטום עצמו. במצב צבירה זה, הקרוי גם גז מיונן, אחדים מהאלקטרונים שבקליפה החיצונית (או כל האלקטרונים הללו) הופרדו מהאטום, והחומר הוא אוסף של יונים ואלקטרונים שאינם מחוברים זה לזה. מצב צבירה זה אופיין לראשונה על ידי ויליאם קרוקס בשנת 1879. אף שמצב זה אינו נפוץ בכדור הארץ, הוא מצב הצבירה של 99% מהחומר הרגיל ביקום (כלומר, למעט החומר האפל והאנרגיה אפלה). צורות נפוצות של פלזמה כוללות את השמש וכוכבים נוספים, ברק, רוח השמש, הגז בנורות ניאון ופלאורסנט ועוד.
מצבי צבירה מיוחדים
קיימים חומרים אשר יכולים להתקיים במצבי צבירה מורכבים יותר כגון גבישים נוזליים, נוזל-על, ננוחלקיקים, עיבוי בוז-איינשטיין, חומר מנוון, כוכב נייטרונים, פלזמת קווארקים-גלואונים ואחרים. אלו מצבים שנדירים על פני כדור הארץ, וחלקם מלאכותיים ומתקיימים במעבדות בלבד. עם זאת חלקם נפוצים למדי ביקום: כל הננסים הלבנים עשויים בעיקר חומר מנוון, וכל כוכבי הנייטרונים עשויים כמעט אך ורק מנייטרונים.
מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש
המסדר המכובד ביותר של מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש הוא מסדר אבירות בריטי אשר נוסד ב-28 באפריל 1818 על ידי ג'ורג', נסיך ויילס (לימים ג'ורג' הרביעי), כאשר היה העוצר במקום אביו, ג'ורג' השלישי. במסדר קיימים שלושה מעמדות, מהבכיר לזוטר:
מטרת המסדר היא לכבד אנשים אשר שירתו את מדינות חבר העמים או מדינות זרות. ככלל, שגרירים ממונים למעמד "עמית". מרגלו הבדיוני של איאן פלמינג, ג'יימס בונד, מונה גם לדרגה זו בשנת 1953, לפי הספר מרוסיה באהבה.
סיסמת המסדר היא Auspicium melioris aevi, שמשמעותה בלטינית "סימן לעידן טוב יותר". כנרמז בשמו, פטרוני המסדר הם המלאך הקדוש מיכאל וג'ורג' הקדוש. באחד מסמלי המסדר העיקריים נראה המלאך מיכאל כשהוא רומס את השטן.
מסדר זה הוא המסדר השישי בחשיבותו מבין מסדרי האבירות הבריטים. לפניו נמצאים מסדר הבירית, מסדר הדרדר, מסדר פטריק הקדוש, מסדר האמבט ומסדר כוכב הודו. אבירי מסדרו של פטריק הקדוש באו מאירלנד, אך מאז שחרורה מהממלכה המאוחדת המסדר הפסיק מלהתקיים בפועל והמינוי האחרון אליו נעשה בשנת 1934. בדומה, פסק מקיום גם המסדר של הודו מאז עצמאותה בשנת 1947.
היסטוריה
במקור, המסדר הוקם כדי לציין את החסות הבריטית באיים היוניים, שהחלה ב-1814. איים אלו קיבלו חוקה ב-1817 תחת השם "ארצות הברית של האיים היוניים". המסדר נועד לכבד את "הילידים של האיים היוניים והאי מלטה ושטחי החסות שלו, ונתינים אחרים של הוד מלכותו, אשר ממלאים תפקידים חשובים וחשאיים בים התיכון."
ב-1864, לעומת זאת, הסתיימה החסות הבריטית, והאיים הפכו לחלק מיוון. הגדרת המסדר שונתה בהתאם ב-1868. מאז, החברות מוענקת לאלה אשר "ממלאים תפקידים חשובים וחשאיים בקולוניות של הוד מלכותה, ולאלה ששירתו את הכתר ביחסי החוץ של האימפריה." עקב כך, מושלים ומושלים כלליים רבים הם בין חברי המסדר.
הרכב המסדר
הריבון הבריטי (כיום צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת) הוא ריבון המסדר והוא ממנה את כל יתר החברים, לרוב לפי המלצת הממשלה. החבר הבכיר ביותר לאחר הריבון הוא "האדון הגדול" (Grand Master). בעבר, תפקיד זה היה שייך לנציב העליון של האיים היוניים. כעת, לעומת זאת, האדון הגדול נבחר על ידי הריבון. מחזיקי התפקיד מאז ייסוד המסדר הם: במקור כלל המסדר 15 אבירים מפוארים, 20 אבירים מפקדים ו-25 עמיתים. לאחר שהורחב המסדר כמה פעמים, הוא כולל כיום 125 אבירים מפוארים, 375 אבירים מפקדים ו-1750 עמיתים. חברי משפחת המלוכה החברים במסדר אינם נמנים לצורך זה. כמותם, גם אזרחים זרים אשר מונו כ"חברים של כבוד".
במסדר מכהנים שישה בעלי תפקידים: ההגמון (Prelate), הנגיד (Chancellor), המזכיר, הרשם, האחראי על הסמלים (King of Arms) ושומר הסף. האחראי על הסמלים של המסדר אינו שייך למועצת הסמלים (College of Arms), כמו בעלי תפקידים אחרים בתחום ההרלדיקה. שומר הסף במסדר ידוע כ"האדון נושא המוט הכחול" (Gentleman Usher of the Blue Rod) או בקיצור "המוט הכחול". בניגוד למקבילו במסדר הבירית, האדון נושא המוט השחור, המוט הכחול אינו מבצע שום תפקיד בבית הלורדים.
מדי המסדר
ב"ימי הצווארון", המוכרזים על ידי הריבון, חברי המסדר המשתתפים באירועים רשמיים רשאים לענוד את צווארון המסדר מעל מדי הצבא או חליפות הערב. בכל מקרה בו נלבש הצווארון (בימי צווארון או באירועים מיוחדים), אות המסדר נלבש כשהוא תלוי ממנו.
את כל הצווארונים אשר הוענקו מאז 1948 יש להחזיר לגנזך המרכזי של מסדרי האבירות (Central Chancery of the Orders of Knighthood). את כל הסמלים האחרים ניתן לשמור.
תפילות
ביתו הראשון של המסדר היה "הארמון של מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש" בקורפו - ביתו של הנציב הבריטי העליון של האיים היוניים ומקום מושבו של הסנאט היוני. מאז 1906 קַפֶּלַת המסדר נמצאת בקתדרלת סנט פול אשר בלונדון. הקתדרלה משמשת גם כביתה של הקפלה של מסדר האימפריה הבריטית. תפילות של כל המסדר נערכות אחת לארבע שנים, ואבירים וגבירות מפוארים חדשים מתמנים בטקסים אלו.
סדר קדימות וזכויות יתר
לחברי המסדר של מיכאל הקדוש מוקצים מקומות בסדר הקדימוּת. גם נשותיהם של גברים החברים במסדר נמצאות בסדר הקדימות, וכמוהן גם בנים, בנות וכלות של אבירים מפוארים ואבירים מפקדים. לעומתם, קרובי משפחה של נשים החברות במסדר לא תופסים מקום בסדר הקדימות. (ככלל, אנשים יכולים לקבל קדימות מהאב או הבעל, אך לא מהאם או האישה.)
אבירים מפוארים ואבירים מפקדים מוסיפים את הקידומת סֶר (Sir) לשמם, ואילו גבירות מפוארות וגבירות מפקדות מוסיפות את הקידומת דֵים (Dame). נשות האבירים רשאיות להוסיף את הקידומת ליידי (Lady), אך לא קיימת קידומת מקבילה לבעליהן של גבירות המסדר. נסיכים ובני אצולה אינם משתמשים בצורה זו, למעט כאשר נכתב תארם במלואו. יתרה מזאת, אנשי הכמורה וחברים של כבוד אינם משתמשים בקידומות של אבירות.
אבירים וגבירות מפוארים מוסיפים לאחר שמם את האותיות GCMG. אבירים מפקדים וגבירות מפקדות מוסיפים את האותיות KCMG ו-DCMG בהתאמה. עמיתים מוסיפים CMG. כך למשל, בעלה של המלכה ויקטוריה היה "אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה, GCMG".
אבירים וגבירות מפוארים רשאים להוסיף לשלט האצולה שלהם תומכים, עיגול עם המוטו וצווארון. העיגול תמיד יהיה מעל הצווארון, או מחוצה לו. אבירים וגבירות מפקדים ועמיתים רשאים להציג את העיגול, אך לא את הצווארון, כאשר הוא מקיף את השלט. האות מצויר כאשר הוא תלוי מהצווארון או מהעיגול.
הענקת חברות במסדר לנשיא מדינת ישראל
בתאריך 20 בנובמבר 2008, הוענקה חברות במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש לנשיא מדינת ישראל, שמעון פרס.
ג'ובאני מריטי
ג'ובאני מַרִיטִי (Giovanni Filippo Mariti; 4 בנובמבר 1736, פירנצה – 13 בספטמבר 1806, פירנצה) היה היסטוריון ואיש מדע איטלקי. נודע במסעותיו ובכתביו על הלבנט.
קורות חייו
ג'ובאני מריטי נולד בפירנצה וגדל בה ובליבורנו, שבה למד מדעי הטבע וכן אנגלית וצרפתית. ב-1760 נסע למזרח, עבר בקפריסין, שהייתה אז חלק מן האימפריה העות'מאנית, וממנה הפליג לסוריה ולארץ ישראל. הוא שהה למעלה משנה בעכו כסוכנם של סוחרים אנגלים. ב-1762 השתקע בלרנקה שבקפריסין שבה הועסק בנציגות של דוכסות טוסקנה. ב-1767 חזר מריטי וסייר ברחבי ארץ ישראל. שהות זו בלבנט הניבה את חיבוריו על אודות קפריסין, סוריה וארץ ישראל ועל האירועים באזור בזמנו. לאחר שובו לביתו ב-1768, ועד מותו, מילא מריטי תפקידים שונים במינהל של דוכסות טוסקנה. תחילה פעל בתחום התברואה, וזאת על סמך ניסיונו בלבנט, שם היה עד לאירועי מגפת הדֶבֶר שפשטה ב-1760 בסוריה ובקפריסין ודיווח עליהם בפירוט. בהמשך הועסק בפיקוח על תחנת ההסגר בנמל ליבורנו, שבה עוכבו בעיקר נוסעים ויורדי-ים מהמזרח מחשש להעברת מחלות. ב-1790 חזר לעיר פירנצה וכיהן במשרות מינהליות שונות, חלקן בארכיבים של הממשל. עניינו של מריטי השתרע מבוטניקה וחקלאות ועד להיסטוריה, והוא היה פעיל באגודות מדעיות ("אקדמיות") שונות. בין היתר השתייך לחוגי הבונים החופשיים שזכו לאהדת הדוכס של טוסקנה, פטר ליאופולד מבית הבסבורג-לורן.
כתביו
ג'ובאני מריטי פרסם חיבורים שונים, שעיקרם מוקדש לארצות הלבנט. טיטוס טובלר, שערך ביבליוגרפיה מקיפה של חוקרי ארץ ישראל (1867), כתב כי "ניתן לטעון שלא אדוארד רובינסון, אלא [מריטי] הוא אבי ההיסטוריוגרפיה המודרנית [של ארץ ישראל]".
חיבורו המוכר ביותר של מריטי הוא "מסעות באי קפריסין, בסוריה ובארץ ישראל בשנים 1760–1768". חמשת כרכיו הראשונים, שראו אור לראשונה בשנים 1769–1776, זכו בתוך שני עשורים למהדורות תרגום בגרמנית, אנגלית וצרפתית והקנו לו שֵׁם באיטליה ומחוצה לה. כמחצית הכרך הראשון מוקדשת לקפריסין, והיתר – לסוריה ולארץ ישראל. בספרי ה"מסעות" שלו תיאר מריטי את המקומות בארצות המזרח העותמאני שבהם ביקר ושהה, את תושביהם על עדותיהם ומנהגיהם ואת הממשלים והמוסדות השונים. ב-1787 פרסם חיבור נוסף בשני כרכים על האזור בשם "מסע לירושלים ולחופי סוריה", וכשנתיים אחריו ראה אור חיבורו על "תולדות המצב הנוכחי של העיר ירושלים".
עיסוקו של מריטי בהיסטוריה הוביל לחיבוריו על הממלכות הצלבניות. ב-1776 פרסם כרך שישי בסדרת ה"מסעות" שיוחד לתולדות ממלכת ירושלים הצלבנית. על סמך מסמכים שמצא בגנזכים בפירנצה פרסם ב-1781 "זכרונות היסטוריים של הנזיר הפלורנטיני קורביצי" (הפטריארך הלטיני של ירושלים בשנים 1194–1202), שיוחסו לו כתבים היסטוריים שונים. ב-1784 פרסם את "הכרונולוגיה של מלכי ירושלים הצלבנית", שנסב בעיקרו על בית ליזיניאן, שליטי ממלכות קפריסין וארמניה הקיליקית הצלבניות. באותה שנה ראה אור ספרו על כנסיית הקבר בירושלים.
כתביו של מריטי על הלבנט נשענו על היכרותו עם האזור, על חקרנותו ועל ידיעותיו בערבית ובטורקית. הוא כתב שני חיבורים על אירועים בני זמנו באימפריה העות'מאנית – "המלחמה שהבעירה את סוריה ב-1771 על ידי צבאו של עלי ביי ממצרים" ו"תולדות המלחמה בסוריה עד קיצו של עלי ביי". ב-1787 ראה אור חיבורו של מריטי על "תולדות האמיר הדרוזי פח'ר א-דין אל-מעני השני", שליט לבנון בראשית המאה ה-17, שמרד בטורקים וגלה לטוסקנה בחסות שליטיה מבית מדיצ'י.
ב-1787 ראה אור חיבורו על החשישיים ועל אגדת מנהיגם סינאן, "שליט ההר", שבו ביקש מריטי להבהיר את תופעות הטרוריזם בארצות הלבנט ואת מקורן. בחיבור זה באה לביטוי עמדתו האתאיסטית של מריטי השוללת אמונה צייתנית ללא עוררין.
על סמך ידיעותיו בבוטניקה וניסיונו בתחום התברואה פעל מריטי לשיפור החקלאות בטוסקנה. הדחף לכך היה מכת הרעב באזור בשנים 1759–1764 וכן ההכרה שהחרפת המגפות מקורה בתת-תזונה. מריטי המליץ על אימוץ שיטות חקלאות שלמד במזרח. תרומותיו החשובות לקידום הכלכלה היו בשיפור ייצור היין ובאיקלום צמחי תועלת. ב-1772 פרסם את ספרו על יינות קפריסין, וב-1776 – את הספר על הצמח פּוּאַת הצַבָּעים, שימושו בצביעת אריגים ואפשרויות גידולו באירופה. בספרו "מסע בגבעות פיזה" (1797–1799) הציג מריטי סקר שיטתי של החקלאות באזור וכן סקר גאולוגי ומינרלוגי, שנועד לבירור סגולות מֵי המרפא במקומות שונים והיָכְלָה הכלכלית שלהם.
קישורים חיצוניים
כתבים של ג'ובאני מריטי הזמינים לקריאה במרשתת
משרד ההגנה (מונגוליה)
משרד ההגנה (במונגולית: Монгол Улсын Батлан хамгаалах яам) הוא משרד בממשלה המונגולית, האחראי על יישום מדיניות הביטחון של מונגוליה. בראשו עומד השר, חבר הממשלה. השר העומד בראש המשרד אחראי על ניהולם השוטף של הכוחות המזוינים של מונגוליה, כמו גם על גיוסם בשעת הצורך. הוא מדווח ישירות לראש הממשלה ולנשיא, המשמש גם כמפקד העליון של הכוחות המזוינים. ראש המטה הכללי מדווח ישירות לשר.
משרד ההגנה מנהל באופן ישיר את האוניברסיטה הצבאית המונגולית, הארכיון הצבאי המונגולי, אתר נופש המיועד לוותיקי השירות, ואף רשת חנויות כלבו בשם "בורטה" המיועדת לחיילים ותיקים ובשירות.
משרד ההגנה הוקם עם הכרזת העצמאות של מונגוליה ב-1911, ועבר גלגולים שונים עד ימינו. שר ההגנה הנוכחי הוא גירסדיין שאיקנבאיר מהמפלגה המהפכנית העממית של מונגוליה שנכנס לתפקידו ב-8 ביולי 2020.
ג'וליה בולט
ג'וליה בולט (באנגלית: Julia Bulette; 1832 – 19/20 בינואר 1867) הייתה זונה אמריקאית, מן המפורסמות והפופולריות ביותר בווירג'יניה סיטי, נבדה. מגוון סרטים וספרים קיבלו השראה מהקריירה האמיתית או המדומה שלה. היא הגיעה לווירג'יניה סיטי בעת צמיחת העיר בעקבות גילוי עורק הכסף קומסטוק ב-1863. היא הייתה דמות פופולרית בקרב הכורים, והכבאים המקומיים חלקו לה כבוד ומינו אותה כחברה לשם כבוד. היא נרצחה ב-18 או 19 בינואר 1867. ג'ון מילאן, נווד וגנב תכשיטים צרפתי, הורשע ברצח שלה.
ביוגרפיה
ג'וליה בולט, או ג'ול, נולדה בשנת 1832 במיסיסיפי. ב-1852 או 1853 היא עברה לניו אורלינס, שם החלה את הקריירה בזנות, ומשם נסעה לקליפורניה, שם עבדה במחנות כורים ברחבי המדינה, עד הגעתה ב-1863 לוירג'יניה סיטי, נבדה, עיר כורים שצמחה עם גילוי עורק הכסף קומסטוק ב-1859. היא הייתה מבוקשת מאוד על ידי הכורים, והייתה ידועה כבעלת חוש הומור וקסם אישי רב. היה לה בית במקום מבוקש, והיא יכלה לבחור מבין לקוחותיה, וגם לגבות כסף רב עבור שירותיה. היא הייתה פופולרית בין ה"פועלים" וה"מכובדים" כאחד.
אם בתחילת הדרך מעמד הזונות בעיירה היה של כבוד, ככל שהעיירה התפתחה והגיעו נשותיהן של כורים ואנשי עסקים אחרים, מעמדן החברתי התערער. אך בולט פיתחה יחסים קרובים גם עם בעלי ההשפעה בווירג'יניה סיטי, וייתכן שזו הסיבה שרציחתה הכתה גלים יותר מאשר רציחותיהן של נשים רבות שעסקו בזנות, אשר לא עשו כותרות.
הרצח
בבוקר 20 בינואר 1867 גילתה המשרתת של ג'וליה את גופתה, בלבוש חלקי, בחדר השינה שלה. היא נחנקה והוכתה למוות, ואולי אף נורתה.
וירג'יניה סיטי נכנסה לאבל, ואפילו סגרו את המכרות ואת המסבאות לאות כבוד. ביום הלוויה שלה, ב-21 בינואר, נוצרה תהלוכה של אלפים מאחורי הכרכרה שנשאה את ארון קבורתה; קודם הכבאים, ואחריהם חברי המיליציה שניגנו שירי לוויה. ג'וליה נקברה בבית הקברות בפלאוור היל.
כעבור כשנה נעצר ג'ון מילאן, נווד צרפתי שנמצא עם מספר חפצים של ג'וליה בחזקתו. הוא הורשע, וב-24 באפריל 1868 הוא הלך אל הגרדום, כשהוא נשבע שהוא אינו אשם ברציחתה, ורק היה שותף לגנבת חפציה הדלים. הסופר מארק טוויין היה בין העדים לתלייתו.
מורשת
האגדה של ג'וליה המשיכה לאחר מותה. חברת הרכבת "וירג'ינה וטראקי" קראה לקרון פאר על שמה, ודיוקנה היה תלוי במסבאות רבות בווירג'יניה סיטי. הסופר רקס ביץ' הנציח אותה בדמות "צ'רי מאלוט" ברומן שלו, The Spoilers. אוסקר לואיס כתב בספרו Silver Kings שג'וליה בולט היא האישה שנכתב אודותיה יותר מאשר כל אישה אחרת מתקופת עורק קומסטוק.
באוקטובר 1959, פרק בסדרת הטלוויזיה "בוננזה" שכותרתו "הסיפור של ג'וליה בולט" תיאר את ליטל ג'ו מתאהב בג'וליה, למורת רוחו של אביו. את ג'וליה גילמה השחקנית ג'יין גריר.
האגודה ההיסטורית E Clampus Vitus היא אחוות גברים אשר מקורה בחברת הכורים של המאות ה-18 וה-19, ואשר כיום פועלת לשימור היסטוריית הכרייה של מערב ארצות הברית. הלשכה של וירג'יניה סיטי נקראת לשכת ג'וליה כ. בולט, וממוקמת בבניין שאף הוא נקרא על שמה.
מוזיאון האורות האדומים על שם ג'וליה בולט בווירג'יניה סיטי משמר את ההיסטוריה של המחוז בו עבדו הזונות, שהיו קבוצה מרכזית בהיסטוריה של המערב הישן.
מועדון הסזארק היה מועדון מפורסם בווירג'יניה סיטי, אשר נקרא על שם קוקטייל אלכוהולי שהמציאה ג'וליה בולט.
פולמון מאתונה (סכולארכס)
פּולמון מאתונה (ביוונית: Πολέμων; מת בשנת 269/270 לפנה"ס) היה פילוסוף פלאטוניסט חשוב ויורשו השלישי של אפלטון כסכולארכס (ביוונית: σχολάρχης, ראש האקדמיה) משנת 313/314 ועד מותו בשנת 269/270 לפנה"ס. הוא היה תלמידו של קסנוקרטס והאמין כי פילוסופיה צריכה להיות עיסוק ולא רק להילמד.
חייו
פולמון היה בנו של פילוסטראטוס, איש אמיד ובעל שם בפוליטיקה. בנעוריו היה הולל באופן קיצוני, אולם יום אחד, בהיותו בן 30 בערך, בעת התפרצותו אל בית ספרו של קסנוקרטס בראש חבורת הוללים, תשומת לבו רותקה אל ההרצאה שהמנהל המשיך ברוגע למרות ההפרעה, ושבמקרה עסקה באיפוק, והוא קרע את הזר לראשו ונשאר כשומע מסור. מאותו היום הוא אימץ אורח חיים של הסתפקות במועט והמשיך לבקר בקביעות בבית הספר, שעם מותו של קסנוקרטס, הוא הפך למנהלו בשנת 315 לפנה"ס.
תלמידיו כללו את קראטס מאתונה, שהיה הארומנוס שלו, וקראנטור, כמו גם זנון מקיטיון וארקסילאוס. דיוגנס לארטיוס אומר כי הוא מת בגיל מבוגר ובמוות טבעי. יורשו בראש האקדמיה האפלטונית היה קראטס. על פי אוסביוס מקיסריה (כרוניקון) הוא מת בשנת 269/270 לפנה"ס (בחלק מכתבי היד: בשנת 275/276 לפנה"ס).
פילוסופיה
דיוגנס מדווח כי פולמון היה חסידו של קסנוקרטס בכל הדברים. הוא העריך את ייעודה של הפילוסופיה לאמן אנשים בדברים ומעשים, לא בספקולציות דיאלקטיות. אופיו היה חמור סבר ונוקשה והוא התגאה בהצגת השליטה שרכש ברגשות מכל סוג. בספרות הוא העריץ ביותר את הומרוס וסופוקלס, ונאמר שהוא היה מחברה של ההערה שהומרוס הוא סופוקלס אפי וסופוקלס הוא הומרוס טראגי.
כתביו
על פי דיוגנס, פולמון הותיר אחריו מספר מאמרים, שאף אחד מהם לא שרד כשלקסיקון סודא נתחבר במאה ה-10. ישנו ציטוט של קלמנס מאלכסנדריה, שמקורו הוא פולמון או פילוסוף אחר בשם זהה, בחיבור "על החיים לפי הטבע" (ביוונית: ἐν τοῖς περὶ τοῦ κατὰ φύσιν βίου), וקטע נוסף, על שמחה, שתואם לגמרי להצהרתו של קיקרו, שפולמון אמר ש"הטוב העליון" (בלטינית: summum bonum) הוא לחיות לפי חוקי הטבע.
TaqMan
TaqMan הוא סוג של גלאי DNA הידרוליטי שנועד להגביר את הסגוליות של Real Time PCR. השיטה דווחה לראשונה בשנת 1991 על ידי החוקר, קארי מוליס, פותחה על ידי חברת רוש וכעת שייכת לחברת Applied Biosystems (חלק מחברת Thermo Fisher Scientific).