cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מפלגת השמאל הסוציאליסטית (נורווגיה)
מנהיגות מוקדמת של הלבורסן (1997–2005)
עם בחירתה של קריסטין הלבורסן למנהיגת המפלגה החדשה בשנת 1997, הפופולריות של המפלגה עלתה שוב. תחת הנהגתה, המוקד העיקרי הפך לחינוך, והוטבע הסיסמה "ילדים ונוער ראשונים". המפלגה בנתה בהתמדה את בסיס הבוחרים שלה במהלך הקבינט הראשון של הלייבור סטולטנברג, שהעביר את מפלגת העבודה יותר למרכז, תוך הפרטת הנכסים הממשלתיים. זה הוביל לשיעור המצביעים ההיסטורי של השמאל הסוציאליסטי; הם הרוויחו 12.5% מהקולות הלאומיים בבחירות 2001. מפלגת העבודה זכתה בשיעור נמוך של שיא, עם רק 24.3% מהקולות. שיעור ההצבעה רק החמיר את המאבק הפנימי בתוך המפלגה, כאשר מנהיג המפלגה ת'ורבורן ג'גלנד וג'נס סטולטנברג האשימו זה את זה. סיעת הימין של המפלגה רצתה להמשיך ולהעביר את המפלגה הלאה למרכז, ואילו סיעת השמאל רצתה לקרב את המפלגה לשמאל הסוציאליסטי. בתחילת 2005, סקרים הראו כי למעלה מ-20% מהמצביעים הנורווגיים יצביעו לשמאל הסוציאליסטי. ראש הממשלה קייל מגנה בונדוויק מהמפלגה הנוצרית-דמוקרטית האמין כי שלוש המפלגות "לא ברורות" ו"עמומות "כשדיברו על העמדה האידאולוגית והפוליטית של הקואליציה האדומה-ירוקה. לאחר שדנו על התקציב הלאומי עם השמאל הסוציאליסטי ומפלגת המרכז, הסכים ינס סטולטנברג עם הלבורסן כי עליהם ליצור שירות מעונות יום אוניברסלי בחינם. עד פברואר 2005, סקר דעה העניק לקואליציה 96 מתוך 169 מושבים בפרלמנט, כאשר השמאל הסוציאליסטי גדל עם 3.9%. מאוחר יותר בפברואר, פלג קטן במפלגה כינה את הקואליציה העתידית "הקואליציה האדומה-אפורה", מתוך אמונה שמדיניות הסביבה של מפלגת העבודה ומפלגת המרכז אינה "רדיקלית מספיק".
לפני הבחירות לפרלמנט בשנת 2005 אמר סגן המנהיג אושטיין דופדאל כי השמאל הסוציאליסטי לא יתרום לשינויים קיצוניים אם הם יזכו לתפקיד בממשלה. ארנה סולברג, מנהיגת המפלגה השמרנית, האשימה את המפלגה בזה שהיא יותר מדי "קומוניסטית", מפני שחלק מהקשרים הנוכחיים והקודמים שלה, היו לארגונים קומוניסטים ברחבי אירופה. בתחילת אוגוסט, השמאל הסוציאליסטי הייתה בין המפלגות שהתקדמו יותר בסקרים, אך 17% מהאנשים שהצביעו לשמאל הסוציאליסטי היו לא בטוחים לאיזו מפלגה הם יצביעו בבחירות 2005. בסוף אוגוסט תויגה המפלגה כאחד "המפסידים הגדולים" בבחירות, יחד עם המפלגה השמרנית. חוקרי בחירות רבים האמינו כי השמאל הסוציאליסטי איבד את עניין הבוחר כשנכנס לקואליציה ועבד לצד מפלגת העבודה. תוצאות הבחירות הרעות הובילו למאבקים פנימיים בתוך המפלגה, כשג'ופדאל טען כי מדובר בבחירות הקשות ביותר בתולדות המפלגה. במפלגה היו 5 מתוך 19 שרים בממשלה, אחד יותר ממפלגת המרכז.
הקואליציה האדומה-ירוקה (2005–2013)
בבחירות לפרלמנט 2009 איבדה המפלגה ארבעה מושבים ונותרה עם 11, אך רווח של שלושה מושבים על ידי מפלגת העבודה הבטיח לקואליציה האדומה-ירוקה רוב של 83–86. העברת הכוח בתוך הקואליציה גרמה לאובדן של שר קבינט שמאל סוציאליסטי אחד והותיר אותם עם ארבעה, זהה למפלגת המרכז. השמאל הסוציאליסטי והלורסן הודו למשרד האוצר המשפיע למפלגת העבודה במטרה לשמור על השליטה במשרד החינוך והמחקר. הלבורסן הודיעה על התפטרותה בעקבות הבחירות המקומיות בשנת 2011. המנהיג החדש היה אמור להיבחר בקונגרס מפלגתי יוצא דופן בשנת 2012. אודון ליסבקקן, הייקי הולמוס ובארד וגאר סולח'ל הודיעו על מועמדותם לתפקיד המנהיג. ליסבקקן נבחר למנהיג המפלגה ב-11 במרץ 2012.
בחירות פרלמנטריות
בבחירות לפרלמנט בנורווגיה מחזיקה מפלגת השמאל הסוציאליסטית בתפקיד המפלגה השביעית בגודלה בנורווגיה, מאחורי מפלגת העבודה, השמרנים, מפלגת הקידמה, הנוצרים-דמוקרטים, מפלגת המרכז והליברלים. הפופולריות שלהם פחתה מהרמות שהשיגה ליגת הבחירות הסוציאליסטית. ספירת המושבים שלהם עלתה לשיאה לאחר הבחירות לפרלמנט 2001 ; בחירות אלה ציינו גם את מספר הבוחרים הגדול ביותר של השמאל הסוציאליסטי, עם 12.5% מהקולות הלאומיים.
כאשר הוקמה ליגת הבחירות הסוציאליסטית בראשית שנות השבעים, המפלגה זכתה בבוחרים ממפלגת העבודה, ששלטה כממשלת רוב. ספקולציות מוקדמות אמרו כי מפלגת העבודה איבדה 100,000 קולות לליגת הבחירות. מפלגת השמאל הסוציאליסטי זכתה ב-16 מושבים בפרלמנט. לאחר סיום תהליך האיחוד, בסיס הבוחרים של המפלגה קרס והם זכו רק ב-4.2% מהקולות הלאומיים בבחירות לפרלמנט בשנת 1977, וזכו לשני מושבים בלבד בפרלמנט. לאחר הבחירות זכתה המפלגה בבוחרים חדשים, ובבחירות לפרלמנט 1989, היא אספה 10.1% מהקולות הלאומיים. לאחר הבחירות המפלגה איבדה שוב את המצביעים, ואחרי הבחירות 1997 המפלגה גייסה 9 נציגים בפרלמנט.
לאחר שקיימו מה שרבים תיארו כבחירות גרועות בשנת 2001, מפלגת הלייבור הנורווגית איבדה רבים ממצביעיה לשמאל הסוציאליסטי,   כאשר השמאל הסוציאליסטי גדל מ-6% ל-12.5% מההצבעה הלאומית, הפכה שוב למפלגה הרביעית בגודלה במדינה. עם זאת, צמיחה זו לא ארכה זמן רב. בבחירות 2005 קיבלה המפלגה 8.8% מהקולות; זה ירד עוד יותר בבחירות 2009, אז קיבלה המפלגה 6.2% מהקולות; ושוב בבחירות 2013, כאשר המפלגה אספה 4.1%, במרחק של 1,600 קולות מלהיכנס לרף הבחירות.
בחירות מקומיות
בחירות המחוז והעירייה בשנת 1975 זכו לירידה חדה בבוחרים, כאשר המפלגה זכתה בשיעור הצבעה מאכזב של 5.5% בבחירות המוניציפליות ו-5.7% בבחירות למחוז. בסקר דעות שנערך לפני יום הבחירות בשנת 1975, ההערכה הייתה שמחצית מהמצביעים שהצביעו לליגת הבחירות הסוציאליסטית לא יצביעו שוב למפלגה. הירידה בבוחרים נבעה מהתעוררות הבחירות של מפלגת העבודה במהלך הבחירות לפרלמנט בשנת 1973. המפלגה ירדה עוד יותר בתמיכה העממית בבחירות המקומיות בשנת 1979, והרוויחה 4.1% בעירייה ו-4.4% במחוז בהתאמה.
עד הבחירות המקומיות ב-1983, המפלגה גדלה ב-1% בבחירות העירוניות וב-0.9% בבחירות למחוז. על פי סקר דעות שנערך בתחילת ספטמבר, מפלגת הלייבור תאבד ארבעה מנציגי אוסלו בפרלמנט למפלגת הקידמה, למפלגה השמרנית ולשמאל הסוציאליסטי. אם הבחירות המקומיות ב-1983 היו בחירות לפרלמנט, השמאל הסוציאליסטי היה מקבל 8 מושבים בפרלמנט. המפלגה הרוויחה 5.5% ו-5.7% בבחירות למחוז ולעירייה בשנת 1987 בהתאמה. המחוז החזק ביותר של המפלגה היה נורדלנד, שם השיגה המפלגה 21.9% מהקולות העממיים.
בבחירות 1991 היה גידול גדול בבוחרים למפלגה, והמפלגה הרוויחה 11.6% בעיריות ו-12.2% במחוזות, והפכו את המפלגה למפלגה השלישית בגודלה בנורווגיה. השמאל הסוציאליסטי, יחד עם מפלגת המרכז, מונה על ידי העיתונות הנורווגית ל"זוכים הגדולים "בבחירות. בבחירות הבאות התכנסה המפלגה 5.9% בעיריות ו-6.1% במחוזות. לפני הבחירות בשנת 1999, הסקרים הראו עלייה בתמיכה העממית בשמאל הסוציאליסטי באוסלו. הסיבה לעלייה הייתה שהמפלגה שוב הצליחה לזכות בקולות ממפלגת העבודה. המפלגה צברה 7.8% מהקולות בעיריות ו-8.5% במחוזות.
בשנת 2003, הבוחרים של המפלגה עלו באופן דרמטי במהלך הבחירות המקומיות ב-1999. למפלגה היו מה שרבים תיארו כ"בחירות שיא", וזכתה למרבית מצביעיה ממפלגת העבודה. הבחירות ב-2007 הלכו רע למפלגה; בסיס הבוחרים שלהם צומצם במחצית מהבחירות המקומיות בשנת 2003. בבחירות המקומיות בשנת 2011 המפלגה הצליחה להחמיר עוד יותר והגיעה רק במעט ל-4% מכלל הקולות על בסיס ארצי. לאחר מכן הודיעה המנהיגה קריסטין הלבורסן על התפטרותה בליל הבחירות.
ביקורת
מפלגת השמאל הסוציאליסטית קיבלה ביקורת מצד השמאל והאגף הימני של הפוליטיקה הנורווגית.
ראו גם
הבחירות הפרלמנטריות בנורווגיה 2017
מאדס לנגר
מאדס לילנד לנגר (באנגלית: Mads Lillelund Langer ; נולד ב-14 בינואר 1984 בשם לנגר קלאוסן) הוא זמר-יוצר דני, שהתפרסם ברחבי העולם בשל גרסת הכיסוי שלו לשיר You're Not Alone של הלהקה הבריטית אוליב. קיבל עיטורי פלטינה רבים וזכה במגוון פרסים בארצו, דנמרק.
קריירה
לנגר נולד באזור כפרי ליד העיירה סקיבה. הוריו היו מורים והוא גדל על שיריהם של זמרים ויוצרים כדוגמת ניל יאנג, ריקי לי ג'ונס, בוב דילן וקרול קינג.
אף על פי שלמד לנגן בפסנתר ג'אז לאורך שנותיו בבית הספר, החליט לנגר שלא ללמוד באקדמיה המלכותית הדנית למוזיקה לאחר בית הספר התיכון, ובמקום זאת עבר לקופנהגן כדי ליצור מוזיקה בעצמו. "במשך זמן מה הפסקתי עם הפסנתר", הוא מציין. "קיבלתי גיטרה ולימדתי את עצמי בלי תאוריה, וזה היה כל כך משחרר פשוט לנגן לפי האוזן והלב".
בהיותו בקופנהגן החל לנגר להקליט דמואים בדירתו ובהמשך הוחתם אצל קופנהגן רקורדס, איתה הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו באורך מלא, Attention Please, בשנת 2006. כשהאלבום לא הצליח להמריא, לנגר קנה מכונית ישנה ונסע ברחבי אירופה, ועצר בערים שונות כדי להופיע ברחובות. "כל החוויה הזו באמת עזרה לי למצוא את הכיוון שלי כאמן, כי כל זה היה בניית הקשר הזה בין השירים לקהל", הוא אומר. "הייתי בברצלונה, פשוט ניגנתי שיר ברחוב, ופתאום היה קהל די גדול – הכל קורה בצורה המאוד טבעית זו."
בשנת 2008 הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו,, על ידי חברת התקליטים קופנהגן רקורדס.
לאחר שחזר מהטיול שלו, לנגר התחיל לעבוד על האלבום השני שלו, Mads Langer, הקרוי על שמו. האלבום, שיצא לאור בשנת 2009, כולל את הסינגל "Fact-Fiction", שקיבל את תואר הזהב, והיה לסינגל הראשון שלו שזכה לתואר כלשהו. בעקבות הצלחת הפריצה של האלבום, הוא עבר לנגר ללונדון והוחתם אצל סוני מיוזיק, ובמהרה יצא למסלולו בקריירה המוזיקלית שלו.
במאי 2011 הוציא את אלבומו השלישי, Behold, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק. ביולי באותה שנה הוציא את המיני-אלבום השני שלו, Amstrdm EP, על ידי סוני מיוזיק.
בדצמבר 2012 הוציא את אלבומו הרביעי, Behold Deluxe, על ידי סוני מיוזיק.
במרץ 2013 הוציא את אלבומו החמישי, In These Waters, על ידי סוני מיוזיק.
יחד עם הוצאתם של שלושת האלבומים, הוא החל להופיע פעמים רבות ברחבי דנמרק וגם מחוצה לה.
בשנת 2014 הוציא את המיני-אלבום השלישי שלו, Side Effects, על ידי סוני מיוזיק.
בשנת 2015 הוציא את הסינגל "".
במרץ 2016 הוציא את אלבומו השישי, Reckless Twin.
בשנת 2017 הוציא את המיני-אלבום הרביעי שלו, All the Time, Sometimes.
בשנת 2018 הוציא את הסינגל "Tag mig med".
סינגלים
סינגלים אחרים סינגלים אחרים (שלא נכנסו למצעדים)
פארק שער הזהב
פארק שער הזהב (באנגלית: Golden Gate Park) הוא פארק עירוני גדול (4.12 קמ"ר) שנמצא בסן פרנסיסקו, קליפורניה. הוא מעוצב כמלבן, ודומה לסנטרל פארק בניו יורק אך גדול ממנו ב-20%. 13 מיליון המבקרים שפוקדים אותו בשנה זיכו אותו במקום השלישי ברשימת הפארקים הפופולריים בארצות הברית.
העבודה על הפארק החלה כבר בשנות ה-60 של המאה ה-19, כאשר תושבי סן פרנסיסקו ביקשו ליצור לעירם פארק שיתחרה בפארק המפורסם של ניו יורק, הסנטרל פארק, אך היא הסתיימה רק כעבור עשור. העבודה בוצעה בידי המהנדס האזרחי ויליאם המונד הול והאסיסטנט שלו, ג'ון מקלארן (שחי בפארק עד שמת ב-1943), והתנהלה בשטח בלתי־מיושב, מכוסה חול. ב-1875 ננטעו במקום 60,000 עצים (בעיקר אקליפטוסים, אורנים וברושים) על מנת לייצב את החול. מספר זה הוכפל עד ל-1879, אז היו בפארק כבר 155,000 עצים.
מוזיאון דה יאנג
המוזיאון, שנקרא על שמו של איל ההון מ. ה. דה יאנג, נפתח בינואר 1921. הוא מאכלס יצירות של מספר אמנים אמריקניים (הופר, למשל) ושימש במקור חלק מתערוכת אמצע החורף הבינלאומית של 1894 בקליפורניה - שארגן מר דה יאנג. המבנה נבנה מחדש ונפתח לקהל ב-2005.
גן התה היפני
20,000 המטרים הרבועים של גן התה היפני בפארק שער הזהב מהווים את הגן היפני הציבורי הראשון בארצות הברית. את הגן עיצב מאקוטו האגיווארה, לקראת תערוכת אמצע החורף הבינלאומית של 1894 בקליפורניה, וכלל בו אלמנטים שונים שנותרו עד היום: גשר דראם ובית התה, למשל. מאוחר יותר נוספו לגן פגודה וגן זן.
אצטדיון קזאר
אצטדיון קזאר, שנבנה בין 1922 ל-1925 בקצה הדרום-מזרחי של הפארק. האצטדיון זכה לארח מספר תחרויות אתלטיקה ושימש כאיטדיון הבית של סן פרנסיסקו 49' בין 1946 ל-1970, וב-1960 אירח למשך עונה גם את האוקלנד ריידרס. האצטדיון, שהכיל 59,000 מושבים, פורק ב-1989 והוחלף באצטדיון מודרני בעל 9,044 מושבים, שמחזיק בהעתק של קשת הבטון שהוצבה בכניסה לאיטדיון הישן. לאחרונה, משמש האצטדיון לכדורגל, לאקרוס וכן מאכלס את תחרות הפוטבול השנתית של תיכוני העיר.
חממת הפרחים
חממת הפרחים שבפארק היא אחת מהחממות הגדולות בעולם, והיא בנויה מעץ ושמשות זכוכית מסורתיות. החממה נפתחה לקהל הרחב ב-1879 ומאז שרדה שתי שריפות, רעידת אדמה, סערה. הפעם האחרונה בה נפתחה החממה מחדש הייתה בספטמבר 2003.
חורשת ההנצחה לנפגעי האיידס
חורשת ההנצחה לנפגעי האיידס (AIDS Memorial Grove) מוקדשת לאנשים שמתו כתוצאה ממחלת האיידס. מנהל החורשה, תום ויאנד, אמר ש"חלק מהקסם של החורשה היא שכאתר שלא מקבל כסף מהממשלה, היא נותרה מחוץ למחלוקות סביב המחלה."
פארק שער הזהב בסרטים
צ'ארלי צ'פלין צילם סצינות לשני סרטים לפחות בפארק (A Jitney Elopement ו-In the Park, שניהם מ-1915). בסרטו של אורסון ולס הליידי משנחאי (The Lady from Shanghai) מופיעה סצנה שצולמה באקוריום שטיינהרט, בבניין הישן של אקדמיית המדעים של קליפורניה (California Academy of Sciences). גם בסרט הרולד ומוד צולם חלק מהפארק - חממת הפרחים הגדולה שנבנתה ב-1878. בסרט זכרונותיה של גיישה צולם גן התה היפני, והרשימה עוד ארוכה.
בסרט מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה ספינת החלל נחתה בפארק, אבל הסצנה צולמה למעשה בפארק אחר, ליד לוס אנג'לס.
כריסטיאן השני, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד
כריסטיאן השני, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד (גרמנית: Christian II. von Pfalz-Zweibrücken-Birkenfeld; 22 ביוני 1637 - 26 באפריל 1717), היה רוזן פפאלץ-בירקנפלד-בישוויילר בין השנים 1654–1717 ורוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד בין השנים 1671–1717. ואהב לאכול קורנפלקס באמבטיה לפני שעוזרו יבש אותו
ביוגרפיה
כריסטיאן נולד ב-22 ביוני 1637 בבישוויילר, לכריסטיאן הראשון, רוזן פפאלץ-בירקנפלד-בישוויילר ולמגדלנה קתרינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן, בתם של וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג ודורותיאה מדנמרק, דוכסית בראונשווייג-לינבורג.
בשנת 1671 מת קרל השני אוטו, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד ללא יורשים, וכריסטיאן ירש את נחלותיו. בשנת 1673 מת חמיו יוהאן יקוב, רוזן ראפולשטיין, וכריסטיאן ואשתו ירשו את נחלותיו. בשנים 1681 ו-163 חתמו כריסטיאן ואחיו יוהאן קרל על הסכמים להסדרת הגבולות ביניהם. בשנת 1699 ירש כריסטיאן חלק מרוזנות פפאלץ-ולדנץ.
ב-26 באפריל 1717 מת כריסטיאן בבירקנפלד, ובנו כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-5 בספטמבר 1667 התחתן כריסטיאן עם קתרינה אגתה, רוזנת ראפולשטיין, בתם של יוהאן יקוב, רוזן ראפולשטיין ואנה קלאודיה מזאלם-קירבורג, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
המוזיאון המצרי הגדול
המוזיאון המצרי הגדול (בערבית: المتحف المصري الكبير), המכונה גם מוזיאון גיזה, יהיה מוסד ריכוז ותיעוד האוסף הציבורי הגדול ביותר לתרבות מצרים העתיקה, מוזיאון העתיקות הגדול בעולם המוקדש לתרבות אחת, וחלק בתוכנית-על לעיצוב והנדוס מישור גיזה, במכלול מיזמי התפתחות עירונית של קהיר רבתי בירת מצרים. המוזיאון יפתח ככל הנראה בשנת 2023
המבנה הענק שבהקמה יאפשר חשיפה ראשונה לעשרות אלפי פריטים עם אגפים לחלוקת עידני ונושאי מצרים העתיקה ואגפים נפרדים לאוסף תות אנך אמון לצדי תצוגות בגרם מדרגות מרכזי, כשכלל מבנה הבטון והזכוכית בשיפוע העולה לנוף מתחם הפירמידות המפורסם מאותה תקופה, וכשהמבנה יוקף גנים וקירותיו החיצוניים מתכתבים בהמשכיות לקווי צלעות הפירמידות בהנדוס בנייתו בתווך התרוממות עמק הנילוס למישור גיזה.
התכנון לפתיחה סופית בשנת 2021 היה כרוך בתחרות שכללה מעל לאלף הצעות וחצי מחברות מעצבים ומהנדסים מעשרות מדינות, ובהשתלבות המוזיאון במיזמי ענק נוספים של נמל תעופה בינלאומי ותשתית רכבת תחתית ממערב לנילוס בצד הקמת עיר שלמה ממזרח לנילוס בהעצמת ומתיחת פני כלל אזור קהיר, מתוך שאיפת הנהלת המוזיאון וממשלת מצריים למשיכת מיליוני מבקרים בשנה והגברת התיירות בכלל מצרים.
המוזיאון יכיל בסביבות מאה אלף פריטים וחלוקת חלל נושאית בצד המחשת מציאות מדומה, בתיעוד מרחב מפגשי הסהר הפורה ואגן הים התיכון לאורך ששת אלפי שנות מבוא שבטי לאחרית מרות חיצונית בצל אימוץ דתות האל האחד כגבולות התרבות, תוך מיקוד בצפון עמק נהר נילוס לאורך שלושת אלפי שנות איחוד ופירוק הממלכות הקדומה, התיכונה, החדשה והתלמיית שתחת האמונה באלים, ועם דגש לאורח חיי המלך תות ענח' אמון במסגרת שיא התרבות כתצוגת הכותרת של המוזיאון.
מתחם
המתחם ממוקם על מדרון המגשר על פער גובה של 50 מטרים, מעמק הנילוס, היכן שממוקמת הכניסה הראשית, ועד למישור גיזה, היכן שנמצאים חללי התצוגה העיקריים וחתימת קצה זה בחלונות הצופים למתחם הפירמידות בגיזה. שטח המוזיאון משתרע על פני 480,000 מטרים רבועים עם חלל תצוגה בסביבות 93,000 מטרים רבועים. הגלריות יגיעו לגבהים של עשרות מטרים. הבניין בצורת משולש משופע, עשוי בטון עם קירות זכוכית במסגרות משולשים כדימויי צורות פירמידה, עם ציוד במיטב החדשנות לאבטחה, למיזוג, לשימור המוצגים ולהצגת מציאות מדומה. בכלל זה גם לראשונה במבנה מסוג זה, בניית הגג עם חומרים לקליטת ושימוש בכוח השמש כאנרגיה חלופית ומתחדשת. שני חללי אולמות בגודל 7,000 מטרים רבועים הם אלו שיכילו את מוצגי תות ענח' אמון, גולת הכותרת של המוזיאון. מרכז השימור של המבנה כולל 17 מעבדות המחולקות לפי חומרים שונים של הפריטים עם מתמחים וראשי צוות לכל סוג, דוגמת מעבדה לסוגי אבנים ומעבדה לעץ שבה מטופלים בין השאר מיטות ומרכבות תות ענח' אמון. חלל נוסף יעשה שימוש "במופת אומנותי של אשליות חזותיות להסברת העולם המצרי העתיק לילדים". בנוסף יכלול המתחם אולם קולנוע תלת-ממד עם 250 מושבים, 28 חנויות מזכרות, ושמונה מסעדות שכמה מהן צפויות להיות פתוחות מסביב לשעון. לצד מבנה המוזיאון הוקם "גן הנילוס" רחב הידיים עם גינות פסלים, ומזרקות ועצי דקל כהוקרת הנהר על מימיו וצמחייתו שבבסיס גיבוש הישות המצרית.
המבנה ככלל ועיקר מחליף את המוזיאון המצרי הוותיק בכיכר תחריר בלב קהיר, שמהקמתו בראשית המאה העשרים בשנת 1902 הציג לערך 5,000 פריטים בכלל ובצורה הלוקה בחוסר סידור היסטורי או נושאי, בצד אחסון הרוב המוחלט של לערך 120,000 הפריטים שהיו ברשותו, ובחלל המבנה וחדרי האחסון ללא מיזוג עם לחות וחום בהתאם למזג האוויר השורר מרבית השנה במצרים המדברית, כמה שפגם בשימור המוצגים המאוחסנים ובחוויית המבקרים. שאר הפריטים הובאו ממוזיאונים ואוספים וגילויים חדשים בעיקר מהמקומות שהיו מרכזי התרבות העתיקה לאורך צפון הנילוס. בהשוואה בין המוזיאון המצרי הוותיק למוזיאון המצרי הגדול, חווה מגזין התיירות הנחשב "קונדה נסט טרוולר" כי האוסף הקדם-שושלתי שהוצג בראשון באמצעות מספר פריטים, "מקבל לבסוף מידה של בולטות"; וכי תצוגת תקופת הממלכה התיכונה, "הנחשבת בעיני חוגים מסוימים כשיא באומנות עתיקה", ש"עד היום הוצגה בצורה דלה", צפויה להיות מוצגת "לבסוף בצורה הממחישה את תפארתה". באותה השוואה ובהתייחסות לגילוי קבר ואוצרות תות ענח' אמון בשנת 1922, חווה כי פתיחת המוזיאון המצרי הגדול היא "קפיצה ודאית מהמאה ה-19 למאה ה-21", כי בעוד שהמוזיאון הישן היה "בית אחסון של אוצרות", המוזיאון החדש הוא "מיליארד דולר למופת, זכוכית ובטון של חלל תצוגה המוביל אורחים דרך מסע הדומה לזה של הווארד קארטר כשגילה את קבר המלך הילד מאה שנה לפני כן", וכי נראות "הפירמידות המפורסמות" מהמוזיאון החדש "מגבירה אף יותר את האווירה".
כך מוקם המבנה לאפשור אחסון כמות הפריטים הכה רבה לתרבות במקום אחד, לסדר היסטורי וחלוקה לנושאים, תחזוקה נאותה, וחוויית לימוד חדשנית דרך מסע במציאות מדומה לעולם התקופה, לרבות תצוגה ראשונה, מאורגנת ועם חוויית מסע מדומה, לכלל חפצי תות ענח' אמון. המציאות המדומה צפויה להיכלל בחלק מהתצוגות עם אשליות חיזיון ושמע של לקיחת המבקר לצפייה בסביבה, בחפצים כפי שמוקמו, ובדמויות פועלות במטרת נגישות להתעמקות שמעבר לראייה הטיפוסית של פריטים דוממים דרך מעטי הזכוכית. זאת עם אחסון מעל 100,000 פריטים בתצוגה ובמעבדות השימור וחללי עבודה, עם הצגת לפחות מחציתם, 50,000, ובהם מעל 20,000 פריטים שיוצגו לראשונה לציבור. כן גם מתוך לערך 5,400 חפצי תות ענח' אמון, קרוב ל-4,000 יוצגו לראשונה, כלעומת תצוגת לערך 1,500 מתוכם במוזיאון הישן בלב קהיר, ובהתאם לסדר שבו נתגלו במבנה הקבורה. פריטי תות ענח' אמון לבדם מהווים בסביבות עשרה אחוזים מכלל המוצגים וחמישה אחוזים מכלל האוסף. הפריט הגדול ביותר הוא פסל המלך רעמסס השני, הניצב בחלל הכניסה הראשית כראשון המקבל את פני המבקרים. גרם מדרגות ראשי הממשיך את חלל הכניסה ישמש כתכולה למעל 87 פסלי מלכים ואלים, שבהם כלל הפריטים הגדולים במוזיאון.
תכנון
תכנון המוזיאון היה כרוך במחשבה לפיתוח סביבת מישור גיזה ולקישור תחבורתי והשתלבות בשיפור העיר והתיירות עם מיזמים נוספים שנבנו לפני ובמקביל בכרך קהיר. אלו כוללים מגורים, בילוי ועסקים, ובעיקר ביחס לנגישות המוזיאון, אמצעי תחבורה יבשתיים ואוויריים שנבנו באותה תקופה של בניית המוזיאון. קו רכבת תחתית חדש יעבור לצד המבנה עם תחנה למוזיאון, ויחבר אזורים נוספים ממערב לנילוס עם מרכז קהיר ועם דרכי המזרח המרוחק עשרות קילומטרים ממזרח לנילוס של שכונות ומתחמי העיר קהיר החדשה שגם בהקמתה הוחל בשנות האלפיים. הרחבת הרכבת נועדה לעקיפת תנועת התחבורה האיטית מאוד בכבישים העמוסים במרכז קהיר, כמו גם הוספה בכלל של קווי תחבורה ציבורית שלא היו קיימים קודם לגישור בין אזורי הבינוי החדשים בכרך קהיר. בצפי להגעת מיליוני מבקרים למוזיאון בכל שנה, משופרות גם דרכים קיימות המגיעות למתחם המוזיאון ולמתחם הפירמידות, ביניהן דרך "פאיום" שמסלול נתיביה יורחב פי ארבעה לכמות המכוניות הצפויות להגיע לשני המתחמים הקרובים. המוזיאון גם הוקם סמוך לכביש הטבעת המהיר של כרך קהיר, ונסיעה קצרה מנמל התעופה הבינלאומי ספינקס שנפתח באופן רשמי לטיסות פנימיות בין ערי מצרים בראשית שנת 2019 ונפתח לטיסות בינלאומיות בראשית שנת 2020, כשנת הפתיחה המתוכננת הרשמית של המוזיאון. מתואר כי גם הכבישים הפנים-ארציים הוותיקים יותר עושים את הנסיעה קלה דיה מהמוזיאון עד לחופי ים סוף במזרח המדינה, כך שמטיילים השוהים באתרי נופש לאורך חופים אלו הידועים כאהודים מאוד, ואלו השוהים בקהיר, יכולים גם לעשות טיול יום לכל אחד משני המקומות.
הקמת המוזיאון כרוכה בעלות שבסביבות מיליארד דולר. ממשלת מצרים קיבלה הלוואה של 460 מיליון דולר מממשלת יפן. המוזיאון הוכרז בשנת 1992, בחלקו כרעיון להתמודדות עם "מה שנחשב למבחר די לא מספק של מוסדות שהציגו את מורשת מצרים". המיקום, בשולי כרך קהיר, נבחר על מנת לעקוף את חוויית ניידות המבקרים דרך "התנועה הידועה לשמצה של מרכז קהיר", אך גם בהתייחסות משרד הארכיטקטים מאירלנד "הנגאן פנג" לתנאים החיוניים לשמירה על הפריטים, ולמניעת צפיפות מבקרים ומתן תהודה טובה לשמע בחלל המבנה החדש. טקס הנחת אבן הפינה, על ידי נשיא מצרים דאז חוסני מובארכ, נערך בשנת 2002, וב-2003 הוחל בתחרות להגשת תרשימים ועיצובים למבנה עם קבלת 1,557 הצעות מחברות מהנדסים ומעצבים מ-82 מדינות. הבנייה נדחתה מ-2006 לאור מהומות ומצב ביטחוני עם דחיית הפתיחה במספר שנים. הבנייה החלה ב-2012 בעבודה הכוללת 7,000 פועלים לערך בבינוי ו-400 במעבדות לשימור המוצגים . פתיחת המוזיאון הרשמית פורסמה, גם לאחר דחיות, ל-2022, עם ניצול ההזדמנות להכרזתה תחת מאה שנה לגילוי אוצרות תות ענח' אמון. לבסוף הוקדם הצפי שוב, תוך הצלחת פתיחה מוגבלת לסיורים במוצגים שכבר הועברו ובעבודות השימור והבנייה המתמשכות מסוף 2018, ותכנון טקס פתיחה רשמי בקנה מידה עולמי בשטח המוזיאון בשנת 2020, בהשתתפות ראשי מדינות ואנשים חשובים נוספים מרחבי העולם.
הנהלת המוזיאון צופה הגעה של חמישה מיליון מבקרים כבר בשנתו הראשונה ושואפת בהמשך לעבור רף של שבעה מיליון בשנה, כמספר המשתווה והגובר על כמה מהמוזיאונים הגדולים והאהודים בעולם דוגמת מטרופוליטן בארצות הברית. מחיר כרטיס יהיה כמה עשרות שקלים, בהתאם לדמי הכניסה הנגבים במוזיאונים הגדולים והמבוקרים בעולם שבתשלום קבוע דוגמת לובר בצרפת. המוזיאון המצרי בכיכר תחריר בלב קהיר ימשיך להתקיים, וברגע שיסתיים תהליך ההעברה ההדרגתי של כמעט כלל מוצגיו למוזיאון החדש, גם למבנהו מתוכנן שיפוץ מקיף. הוא צפוי לעורר פחות עניין בינלאומי ותיירותי, להיות מבוקר בעיקר על ידי אנשים עם עניין עמוק בתרבות מצרים העתיקה, ואנשים הלומדים והעוסקים בתחום. עם זאת, הוא יאכלס כמות כלשהי של מוצגים בעלי ערך רב השווים בחשיבותם למוצגים בולטים במוזיאון החדש ובאמות המידה של מוזיאוני העתיקות החשובים בעולם. ראש התחום הארכאולוגי של המוזיאון המצרי החדש, אלטייב עבאס, חווה כי "יהיה יותר ממספיק מקום בשבילנו לקבל בברכה את העולם ולהראות להם את מיטב תרבותנו העתיקה".
האוסף רוכז על ידי רשות העתיקות של מצרים, כאמור בעיקר מהמוזיאון המצרי שבכיכר תחריר אך בצד פריטים רבים ממוזיאונים ומקומות אחסון שבערים לוקסור, סוהאג, אסיוט, אל-מניא, בני סויף ופיום שבהתאמה מדרום לצפון לאורך הנילוס, עד לאתרים שנמצאו בסביבת קהיר, וצפונה מקהיר ממוזיאונים שביישובי אזור דלתת הנילוס עד העיר אלכסנדריה לשפת הים התיכון, כמו גם אותם המקומות שהיו מרכזי התרבות העתיקה. הפריט הראשון שהועבר לרשות המוזיאון ולמעשה נקבע באדמה החולית כשלאחריו וסביבו נבנה המוזיאון ואף הריצוף הסובב, הוא של רעמסס השני הניצב בחלל הכניסה ולאחריו העברה הדרגתית של פריטי תות ענח' אמון במקביל למוצגים אחרים. טיפול דקדקני בשיקום ושחזור כל פרט ופרט על פני המוצגים נעשה במעבדות במרכז השימור של המוזיאון. כן מתאפשרים סיורים בהזמנה לקבוצות קטנות, לצפייה בעבודת המעבדות שבמרכז השימור, בעיקר שחזור ושיקום פריטי תות ענח' אמון, צפייה בפסל רעמסס השני, ובעבודות הבנייה המתמשכות. הממשלה ורשות העתיקות של מצרים עושות מאמצים להשיב למדינה פריטים שהועברו, נרכשו או נגנבו ממוזיאונים בעולם ומאוספים פרטיים, ולאסוף פריטים נוספים מחפירות לגילויים מתמשכים.
אוסף
המוזיאון יאורגן בחלוקת ארבעה עידנים לקורות מצרים העתיקה ולחיי תות ענח' אמון, ולפי תצוגות לשלושת הנושאים דת-"אמונות ונצח", שלטון-"מלוכה וכוח" וציבור-"חברה", בצד שימוש בעזרים חזותיים ובהמחשות ממוחשבות למציאות מדומה ב"שיטוט" בין חפצים, דמויות, מבנים וסביבות מתרבות מצרים העתיקה. זאת במצגי השפעת יחסי מסחר ושלטון במפגשי המזרח הקרוב ואגן הים התיכון על תרבויות מדבר סהרה בצפון אפריקה בהם מצרים, חבלי מסופוטמיה, לבנט ואנטוליה באסיה, ובלקן ועד חצי האי האפניני באירופה, בהיקף שמן גיבוש ישות מצרית במהלך התקופה הנאוליתית ועד היעלמותה כמושבה תחת התפשטות הנצרות כדת אל אחד לשלהי כלל העת העתיקה ומהלך התקופה הביזנטית. זאת למיקוד במצגי מרכזי הפולחן האלילי, המדע והאומנות שבראשם בסדר היסטורי פיום, אבידוס, ממפיס, תבאי ואלכסנדריה בעמק לצפון נהר נילוס כעורק חיי סהרה ותשתית התרבות, עם התיישבות למזרח הנהר כעליית השמש לחיים וקבורה למערבו כשקיעתה למוות, לאורך תהפוכות שלושים ואחד שושלות שלטון, ועד המחשת המשכיות תחת שליטים מתרבות יוונית. כל זאת עם הקדשת תצוגות ואשליות חזות ושמע לאלפי חפצי ותיעוד הסביבה, המלבושים, המזונות, ולוחות הזמנים של תות ענח' אמון שמלך במסגרת תקופת שיא מדינית ותרבותית של מצרים העתיקה.
העידן הקדום
תיעוד כלל מהלך האלף השישי לקצה האלף השלישי לפני הספירה שמן התקופה הקדם-שושלתית בהתקבצות שבטים לחקלאות ויישובי קבע במרחב צפון עמק נהר נילוס ותחילת קשרים עם השבטים הסובבים במדבר סהרה וחבלי לבנט ומסופוטמיה עד גיבוש לשתי ממלכות, איחודן כתקופה השושלתית המוקדמת לכדי הממלכה הקדומה, ועד התפרקות מדינית לתקופת ביניים ראשונה.
קדם השושלות, 2,850 שנים בקירוב, סביבות 6,000 עד 3150 לפני הספירה: תיעוד תהליך מדבור סהרה בכלל צפון אפריקה המשאיר את הנילוס כמקור המים השופע היחיד ועורק החיים העיקרי בצפון היבשת, שהביא להתקבצויות ציידים-לקטים לחקלאות וליישובי קבע לצפון הנהר, ולאחריהם התגבשות כפרי החקלאים לערים ולשתי הממלכות מצרים העליונה בדרום שבירתה נחן ומצרים התחתונה בצפון שבירתה ממפיס עם תרבויות נבדלות. זאת במקביל לתחילת קשרי תרבות ומסחר עם שבטי נאות המדבר ממערב לנילוס, נוביה ופונט מדרום ועם אוכלוסיות אורוכ במסופוטמיה וכנען ופיניקיה בלבנט. הפריטים והתיעוד כוללים קבוצות דוגמת מרימדה, פיום, התרבות הבדרית ועד שלב נקדה, פריטים הממחישים שתי תרבויות חומריות שונות, ופריטי כלים וחפצי אומנות הכוללים והמושפעים סגנונית ממפגש אלו עם תרבויות שונות נוספות מאזורים אחרים.
השושלות הקדומות, 460 שנים בקירוב, סביבות 3150 עד 2686 לפני הספירה: מהלכי השתלטות מצרים העליונה על התחתונה לאיחוד תחת שרביט נערמר ובתוך כך ייסוד השושלת הראשונה, תוך קביעת ממפיס בצפון כבירת כלל מצרים במקביל להמשכיות אבידוס בדרום כמרכז פולחני, ובערש התרבות של המצאת הכתב בתרבויות מסופוטמיה שעלו מאות שנים לפני כן. כל זאת בזמן שנחשב עדיין כשלב טרומי לגיבוש ממלכה מצרית אחידה ראשונה, עד תום השושלת השנייה. הפריטים והתיעוד כוללים את פולחן סגידת אלים ומלכים בתור אלים בעיר ממפיס בצפון, סגידה המתמקדת בחיים ובאחר המוות במבני קבורה ובעבודת האל אוזיריס בעיר אבידוס בדרום, והתחלת הכתב בציורים עד סימני אותיות לתקשורת כתוצאה מהשפעה גדולה על תחומים רבים באזור מצרים באמצעות מפגשים ומסחר עם תרבויות שומר ואכד מדרום מסופוטמיה.
מרכז העידן - הממלכה הקדומה, 500 שנים בקירוב, סביבות 2686 עד 2181 לפני הספירה: תיעוד שגשוג הנדסי ואומנותי מהמרשימים בעולם העתיק בתחילת מבני אמונת "חיי הנצח" לשליטים המכונים "פרעונים" ובסגידת העם להם כאלים, ועליית מפלס הנילוס וכן החקלאות. זאת במסגרת השושלות השלישית עד השישית עם הגעה לשגשוג שלטוני יחד עם שיא תרבות ואומנות של בנייה ופולחן בשושלת הרביעית. בתוך כך בנייה איכותית ועצומה בגודלה של פירמידות אבן שבראשן אלו שבגיזה וארונות קבורה מאבן. בין מוצגי המוזיאון המרשימים של התקופה ושל העידן בכלל נמנית הספינה של ח'ופו, מלך השושלת הרביעית שלו נבנתה הפירמידה הגדולה ביותר בגיזה ובמצרים בכלל. הספינה, באורך 43.6 וברוחב 5.9 מטר, הוטמנה בצד הפירמידות בגיזה באותה עת עתיקה ועד עת העברתה למוזיאון. פריטים נוספים מתקופה זו המיוחסים בין החשובים במוזיאון כולו הם צלחת מלבנית לשבעה שמנים ששימשה לטקסי קבורה, עם שולחן מאבן גיר להגשת מנחות, ועליו שלושה פסלונים של מלכי השושלת הרביעית כשלושה דורות - של מייסד השושלת סנפרו, בנו מקים הפירמידה הגדולה ח'ופו, ובנו ג'דפרע. יוצגו גם פסלים המתוארים בתור "דמויות מוארכות מוזהבות".
תקופת ביניים ראשונה, 130 שנים בקירוב, סביבות 2181 עד 2055 לפני הספירה: תיעוד פיחות במי הנילוס ובתנאי החקלאות עד רעב, עם היקרעות הממלכה הקדומה באי סדרים ומאבקים לחזרת שלטונות נפרדים מקבילים, חזרת ממפיס כבירה בצפון בשושלות שביעית ושמינית והחלפתה בהרקליאופוליס מגנה כמרכז אומנותי ובירה חדשה בשושלות התשיעית והעשירית תחת השתלטות קבוצת מלכים אחרת, ולעומת תבאי כבירה בדרום, הנאבק בשלטון הצפון והעולה בכוחו כפתיחת ומהלך השושלת ה-11 שיביא בסוף לאיחוד מחודש למצרים כעידן התיכון. המצגים כוללים התייחסות לבנייה ציבורית-פולחנית מוגבלת מאוד תחת שלטונות בצפון ואיכות ירודה ומבנים קטנים בהרבה במסגרת בניית קברים פרטיים לעומת הממלכה הקדומה, בניית קברים חצובים בסלע וללא עיטורים לעומת ציורי דמויות בצבעים בהירים ובעיוותי גוף האדם להדגשת אומנות נבדלת תחת שלטונות הדרום.
העידן התיכון
תיעוד כלל מהלך קצה האלף השלישי עד אמצע האלף השני לפני הספירה. מצגים למסגרת שמן ממלכה מאוחדת מחדש לישות מצרית אחת, עד נדודי אוכלוסיות להשתלטות זרה בצד שלטונות מקומיים עם הרחבת מרות על אזורים סמוכים לעומת מאבקים והתפרקות לתקופת ביניים שנייה.
מרכז העידן - הממלכה התיכונה, 350 שנים בקירוב, סביבות 2055 עד 1700 לפני הספירה: עליית מפלס הנילוס כמו גם הייצור החקלאי, עם ניצחון שלטון מצרים התחתונה לאיחוד חזרה עם העליונה תוך חיזוק העיר תבאי כמרכז ממהלך שושלת 11, שיא חוזקה המדיני והאומנותי של הממלכה בשושלת 12 עם השתלטות על התרבויות הסמוכות והמשך קשרי מסחר עם הרחוקות, ובעיקר תחת המלך אמנמחת השלישי, עד היחלשות מהירה של יציבות הממלכה בשושלת 13 והתפרקותה בהשתלטות זרה על מחוזות מסוימים. זאת בתווך קשרי מסחר והשפעה בארץ פונט וסיפוח ואיבוד נוביה מדרום, בלימת שבטי ליבו שהם ייסוד מדינת לוב והתרחבות מערבה לנאות המדבר ולשטחם, השתלטות מזרחה דרך חצי האי סיני לקצה המערבי של חצי האי ערב, ולחימה מצפון עם דרום אזור לבנט לעומת ביסוס קשרים עד אזור סוריה בעיר אוגרית. המצגים יתייחסו לפריחה מחודשת של בניית פירמידות מושקעת מלבנים עשויים חרס בחיפוי אבן גיר ופסלי אלים ומלכים בהשראת הנדוס פירמידות האבן וסגנון הפיסול בממלכה הקדומה, קבירת חפצים עם המתים וספרות הנכתבת לראשונה לא רק לאמונה ופולחן אלא גם לבידור ולהחכמה. בין הפריטים פסלים הנחשבים ייחודיים בהיותם עשויים עץ צבעוני.
תקופת ביניים שנייה, 150 שנים בקירוב, סביבות 1700 עד 1550 לפני הספירה: תנאי רעב במהלך שושלות 13, 14, תיעוד חוזר לכך בשושלת 16, תוך נדידת אוכלוסיות ממערב אסיה, בהם כאלו שהתקבלו ככוח עבודה נוסף. עליית מהגרים אלו לשלטון החיקסוס במחוזות שונים תוך היחלשות השלטון המרכזי מלנהל את כלל מצרים במהלך שושלת 13 לכדי קרעים חוזרים לממלכות שונות במצרים ובהם היווצרות שלטון החיקסוס במזרח דלתת הנילוס ממהלך שושלת 14, ומחוזות נבדלים תחת שליטים מקומיים ותחת החיקסוס באזורים שונים במהלך שושלות 15 עד 17 כממלכות לאוזרים שונים בזמנים מקבילים. הפלת אלו כתום שושלת 17 היא שהחזירה שלטון מקומי מרכזי לאיחוד מחודש למצרים שהביא לעידן החדש.
העידן החדש
תקופת ביניים שלישית, 400 שנים בקירוב, סביבות 1069 עד 664 לפני הספירה: במסגרת תקופת הברונזה המאוחרת, בתווך התמוטטות וקרעים בתרבויות המזרח הקרוב, מזרח אגן הים התיכון, תקופת החושך של יוון, המאופיינת במצריים במהלכי התפרקות לסביבות עשרה אזורי שליטה בצמוד לנילוס ובדלתה בעיקר תחת מנהיגים זרים לאורך שושלות 21 עד 25 ועד השתלטות אשור במסופוטמיה על מצריים וסיום תקופת ביניים זו בישות. תקופת השיא של הממלכה החדשה מסתיימת כתום שושלת 20 תוך איבוד אחיזה בתבי שבדרום והפיכת טאניס בדלתה לבירת הצפון והמרכז הפולחני לאמון ולקבורה שאף מחליף את עמק המלכים בתבאי, בצידה בובסטיס כבירת הדרום למצרים העילית. איחוד נוסף של מצרים תחת שושנק הראשון משבט "משווש" מאזור לוב לשושלת 22. התפרקות חוזרת לשתי ממלכות תחת המשך שליטים ממשווש בדרום כשושלת 23 ובמקביל לניצול הפילוגים במצרים גם לאורך שושלת 24 בצפון, והשתלטות ממלכת נוביה על דרום מצרים בידי פ-ענח'י כשושלת 25, ועד השתלטות אשור. המוצגים יתייחסו לרמת פעילות ורושם המחווירה לעומת זו של שיא תקופת הממלכה החדשה הקודמת, אך ממחישים המשך ויצירת מרכזים חדשים במצרים לאומנות פולחן ומרכזי קבורה גדולים עם פולחן בולט לאל אמון.
העידן הגרקו רומי
תיעוד שמן שליטה זרה נוספת של שלטון מתרבות יוונית לתקופת מצרים התלמיית אך בשגשוג אומנותי מתמשך של כלל מנהגי מצרים העתיקה ואף פיתוח הממלכה כמרכז מוביל בתחום המדע והספרות בעולם העתיק, עד השתלטות חיצונית ומהפך לאימוץ דתות אל אחד כמושבה תחת הקיסרות הרומית, היטשטשות אורחות התרבות והיעלמותה, אבל בצד השארת חותם תרבותי על שלהי העולם העתיק ועל אומנות ועיצוב התקופה הביזנטית כהשראה לתרבויות יוון, רומא והלאה, בכלל מהלך שלהי האלף הראשון לפני הספירה לאמצע האלף הראשון לספירה.
מרכז העידן - מצרים התלמיית, 300 שנים בקירוב, סביבות 332 עד 30 לפני הספירה: דחיקת הפרסים בשימור אורחות מצרים העתיקה תחת שלטון בית תלמי הבא מתרבות יוונית, ייסוד אלכסנדריה כמרכז בעל חשיבות תרבותית מובילה בכלל העולם העתיק על ידי הכובש שבבסיס שלטון תלמי אלכסנדר מוקדון ועד מות המלכה קלאופטרה במהלך השתלטות שלטון חיצוני חדש. המצגים יתייחסו להמשך פולחן אלים, בניית מקדשים, פסלים, ועיטורים כבתקופות הקודמות, פיתוח הספרייה הגדולה בעולם העתיק באלכסנדריה ומדע ואומנות ענפים.
מושבה רומית, 450 שנים בקירוב, סביבות 30 לפני הספירה עד 400 לספירה: השתרעות מצרים כמושבה לאורך עמק צפון הנילוס בצמוד לנהר כבתחילת תרבותה העתיקה ולאורך החוף הצפוני של חצי האי סיני עד ממלכת יהודה במזרח תחת הקיסרות הרומית והתפשטות הנצרות, לעומת חורבן ירושלים בשנת 70 לספירה עם הפיכת אלכסנדריה למרכז תרבות ודת היהדות הגדול בעולם, ולעומת המשך להתפשטות האסלאם מחצי האי ערב על פני כלל אזור דרום-מערב אסיה ודרום אגן הים התיכון כמנוע נוסף לכלל תום העולם העתיק. המצגים יתייחסו להתחלפות פולחן ובנייה אלילית בהקמת כנסיות קופטיות, בתי כנסת ומסגדים כמצע להתפשטות תרבויות ודתות האל האחד בכלל צפון אפריקה, מערב אסיה ודרום אירופה, אך עדיין עם השלכות הנדסיות ואומנותיות ניכרות של סגנונות בנייה וקישוט בהשראת תרבות מצרים העתיקה.
תות ענח' אמון
התערוכה מציגה את 5,398 פריטי המלך שנמצאו בקברו ובסביבה עם פריטי משפחתו לרבות מומיות וחפצים מאבן, עץ, מתכות ובדים יקרים ואבני חן, שיהיו מסודרים ביחס נושאי לתיעוד מנהגיו, מלבושיו, מזונותיו וזמני אכילתו. מסכת הקבורה להנצחת דמות המלך היא אחד מפריטי האומנות הידועים בעולם, וכן הפריט הבולט בתצוגה ראשית זו של המוזיאון. פריטים בולטים נוספים יהיו ארונות-אבן לקבורה, לפחות שלוש מיטות-לוויה "לחייו לאחר המוות", תכשיטים דוגמת שרשראות, סנדלים משובצים בתכשיטים, מרכבות מוזהבות והכתר, שתי גופות בנותיו שמתו בלידה, וחפצי הסבתא רבתא והסבא-רבא שנמצאו בקבריהם. מוצגים נוספים שנמצאו בקברו ויוצגו במוזיאון הם מזונות של גרגירים ופירות, צנצנות שהכילו משקאות בירה ויין ושמן, פפירוסים, ועורות ובדים לרבות בגדיו התחתונים של המלך.
שדה פרודהו ביי
שדה פרודהו ביי (באנגלית: Prudhoe Bay Field) הוא שדה נפט יבשתי הממוקם במדרון הצפוני של אלסקה שבארצות הברית, 600 מייל (966 ק"מ) צפונית לאנקורג' ו-400 מייל (644 ק"מ) צפונית לפיירבנקס. התגלה בשנת 1968 והחל להניב נפט בשנת 1977 עם הפעלת צינור נפט חוצה-אלסקה. נחשב לשדה, לשדה הגדול בצפון אמריקה, ולשדה הנפט המפיק הגדול בארצות הברית.
הבנק המרכזי של אפגניסטן
הבנק המרכזי של אפגניסטן (בפשטו: د افغانستان بانک; באנגלית: Da Afghanistan Bank; ר"ת: DAB) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי של אפגניסטן, המסדיר את כל פעילות הבנקאות והכספים באפגניסטן.
הבנק, שהוקם במהלך שנת 1939, נמצא בבעלות מלאה של ממשלת אפגניסטן. במהלך חודש מאי 2020, השיק הבנק קמפיין לקידום השימוש במטבע הרשמי של אפגניסטן במקום ריאל איראני במחוזות המערביים של אפגניסטן.
נכון לשנת 2021, הבנק מפעיל 46 סניפים ברחבי אפגניסטן, מתוכם חמישה נמצאים בקאבול, שם גם ממוקם מטה הבנק.
אנדרייה מאידבאץ
אנדרייה מאידבאץ (בסרבית: Андрија Мајдевац; נולד ב-7 באוגוסט 1997 בקרושבאץ שברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
מאידבאץ גדל במחלקת הנוער של נפרדק קרושבאץ. בשנת 2015 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הסרבית. בהמשך שיחק במועדונים טמניץ', דינמו ורנייה ואינדיה מליגת המשנה הסרבית.
ב-1 ביולי 2018 חתם מאידבאץ בבלזן מליגת העל המלטזית. הוא ערך 33 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 21 שערים.
ב-28 בינואר 2020 הושאל מאידבאץ עד לתום עונת לא.א.ל. לימסול מליגת העל הקפריסאית. בתום העונה חתם במועדון באופן קבוע. בסך הכל ערך 31 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שבעה שערים. בחצי השני של עונת הושאל מאידבאץ לאתניקוס אחנס מליגת העל הקפריסאית, במדיה ערך 15 הופעות ליגה והבקיע ששה שערים.
ב-17 ביולי 2022 חתם מאידבאץ על חוזה לעונה אחת בנובי פאזאר. הוא ערך 30 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 12 שערים, ובתום עונת סיים את חוזהו במועדון והפך לשחקן חופשי.
אבא (שיר של אביתר בנאי)
אבא הוא שיר שנכתב על ידי אביתר בנאי, ונכלל באלבומו "לילה כיום יאיר", אשר יצא בשנת 2009.
פרסום השיר
"אבא" הוא הסינגל השלישי באלבום "לילה כיום יאיר", ועיבד אותו אמיר צורף. השיר היה מועמד למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' באוגוסט 2009, זכה להצלחה גדולה וצעד בו 14 שבועות, ובאחד השבועות עמד בראש המצעד. לאחר מכן השתתף במצעד השנתי של התחנה ודורג במקום השני. בנאי זכה בתואר "זמר השנה" באותה שנה.
תוכן השיר
בשיר זה בנאי פונה לאלוהים במילה 'אבא' ושואל אותו אם הוא יוכל להסתמך עליו. בנאי, שחזר בתשובה לפני כתיבת השיר, מנסה להראות שיש לו ציפיות רבות מאלוהים ותקווה לטוב באמונה בו. במקור אחר נראה שאביתר מכוון בפנייה זו גם לאביו הביולוגי.
ביצוע נוסף
את השיר ביצעו גם הזמרים גבי אהרון ואבי כהן. אבי כהן סיפר שאומנם הוא לא הלחין את השיר ולא כתב אותו, אבל כשהוא שר אותו בפעם הראשונה הוא הרגיש חיבור אמיתי אליו ולתוכן שלו.
הוגו ואלישבע בויקו
הוגו ואלישבע בּוֹיְקוֹ (Boyko) היו זוג מדענים-אקולוגים ישראלים שנודעו בחקר החקלאות ותרמו תרומה מחקרית בקנה מידה עולמי בנושא גידול צומח בתנאי מדבר. הוגו בויקו נודע בעולם כמייסד התחום המדעי של קלימטוגרפיה אקולוגית.
רקע אישי
הוגו בויקו נולד במשפחת תעשיינים בווינה ב-6 באוקטובר 1892. למד בגימנסיה מקומית ובבית ספר לקצינים. במלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא אוסטריה, ושירת ארבע שנים בחזית הרוסית והאיטלקית כקפטן בחיל התותחנים. בשנת 1920 הצטרף לחברה הזואולוגית הווינאית. בגיל 35 החל ללמוד מדעי הטבע באוניברסיטת וינה, ובשנת 1930 סיים לימודי דוקטורט. נפטר ב-26 במאי 1970.
אלישבע בויקו נולדה בווינה בשם אליזבת שפיצר למשפחת תעשיינים אמידה מאוד, למדה במחלקה לבוטניקה באוניברסיטת וינה ונושא הדוקטוראט שלה היה גידול צמחי מרפא בקרקעות בעלות תכולת גיר שונה. את הצמחים היא גידלה  בחממות הזכוכית בארמון שנברון, ארמונם של קיסרי האימפריה בווינה.
בעקבות עליית המפלגה הנאצית לשלטון עלו בני הזוג לארץ ישראל בשנת 1935 וכעבור שנה התיישב ברמת רחל, בארץ החל הוגו לעבוד כאקולוג במחלקת הייעור ואליזבט במחלקת החקלאות, שהיו מחלקות נפרדות בממשל המנדטורי.
המשפחה התגוררה בביתה ברמת רחל  עד קרב רמת רחל ב-22 במאי 1948 שאז נאלצו לנטוש אותו.
הבית שהיה מוקף מטע עצי פרי וגן בוטני גדול, ששימש כתחנת ניסויים והדגמה לגידול ירקות ועצי פרי בתנאים הרריים, שהוקם ללא תמיכה ממסדית.
בנוסף הם הקימו בביתם עשבייה (herbarium) שהכילה 60,000 פרטים מיובשים מישראל ומה שליקט בויקו במסעותיו ברחבי העולם.
בית המשפחה בקיבוץ רמת רחל קיים עד היום ומכונה "בית בויקו".
בהמשך לאחר מלחמת העצמאות בנו ביתם ברחובות.
מאז הגיעם לארץ עסק הוגו בחקר אקולוגי של מדינות המזרח התיכון וערך נסיעות למדינות האזור. בשנת 1943 מונה מטעם ממשלת המנדט לאקולוג של ארץ ישראל. במשותף עם אלישבע החל לערוך סדרת בדיקות בנגב ובערבה בעניין גידול צומח בתנאי מדבר. עם שחרור הנגב במלחמת העצמאות יצאו בשליחות משרד החקלאות הישראלי וערכו במהלך 1949 סקר אקולוגי של הנגב ובו הצעות לפיתוחו.
היו הורים לשלושה, נכדיהם פרופ' ראובן אבי-יונה, ויעל אבי יונה, ילדיהם של אווה (משוררת וציירת) והארכאולוג מיכאל אבי-יונה.
גבריאל בויקו, בנם של הוגו ואליזבט, התגייס כטייס לחיל האוויר המלכותי של בריטניה בעת מלחמת העולם השנייה ואחר כך שירת כטייס בחיל האוויר המתגבש בצ.ה.ל. בתום שירותו הצבאי עסק בגידול ואימון כלבי נחייה לעוורים ויצא לאוסטרליה ללמוד ווטרינריה ושם חי עד לפטירתו (2011).
הוגו בויקו מת ב-27.05.1970 בגיל 78.
אלישבע בויקו מתה ב-14.12.1985 בגיל 93.
עבודתם המחקרית
עבודתם המחקרית העיקרית עסקה בהשקיית גידולים חקלאיים במים מליחים ואפילו במי ים, בניגוד לתפישה ששררה עד אז בקרב אנשי מדע שדבר זה אינו אפשרי.
בנוסף עסקו בטיהור מי שופכין באמצעות צמחים, שיטה שהיוותה את הבסיס לבניית אגנים ירוקים ובמחקרים אקולוגים.
ניסיונותיהם לגידול צמחים במים מלוחים היוו את הבסיס לגן אילת המשתרע על שטח של 25 דונם. גידוליהם ניזונו ממים מלוחים בריכוז מלח הזהה למי אוקיינוס. עבודתם המשותפת הביאה עד 1958 לפיתוח 10 שיטות מדעיות חדשות מבין 16 שיטות ידועות לחקר האקלים. במחקרם גילו זן חדש של דורה הגדל בכל סוגי הקרקע ובכמות מינימלית של מים.
בשנת 1948 הקים הוגו תחנת תצפית וניסיונות במפרץ חיפה ומצא סוגי צמחים שגידולם בדיונות מביא להפסקת נדידת החולות. עבודתם המשותפת במהלך השנים הביאה אותם לרשימת 200 זנים שניתן לקיים בחולות דיונות ובהשקיית מי ים ללא חשש מהצטברות מלחים.
לאחר כיבוש חצי האי סיני יצאה אלישבע לחקר הצמחייה באזור ויחד הם ערכו מפת אקלים של סיני.
המלצותיו של בויקו לטיהור שפכים בשיטה ביולוגית נוסתה בשנת 1962 בגרמניה והוכתרה כהצלחה.
הזוג בויקו היו יועצים אקולוגיים לאונסק"ו. בשנת 1950 נבחר הוגו לוועד הפועל של האיגוד הבינלאומי למדעים ביולוגיים ולחבר במועצה העולמית לבוטניקה. מטעם הארגון העולמי למטאורולוגיה של האו"ם, הוגו נבחר להנהלת החברה הבינלאומית לקלימטולוגיה ולביומטאורולוגיה. בשנת 1965 נבחר לנשיא האקדמיה העולמית לאמנויות ומדע ועמד בראש הוועד הפועל של האקדמיה בו היו חברים אותה תקופה שישה חתני פרס נובל. במהלך שנות החמישים נערכו הכנות למימוש תוכניתו להקמת מרכז אקדמי בינלאומי בישראל שיעסוק בחקר מדעי של הבעיות החיוניות עבור האנושות.
פיודור בוכהולץ
פיודור פיודורוביץ' בוכהולץ (ברוסית: Фёдор Фёдорович Бухгольц; 9 ביוני 1857 – 7 במאי 1942) היה צייר רוסי יליד פולין, גרפיקאי ומורה לאמנות ממוצא גרמני. הוא התמחה בסצינות ז'אנריות והיסטוריות. חלק מיצירותיו הפכו לגלויות פופולריות.
ביוגרפיה
פיודור בוכהולץ נולד בוולוצלב (זאז היה בשטחה של האימפריה הרוסית) בשם תאודור אלכסנדר פרדיננד בוכהולץ, לאלונורה לבית פוטקה וטיאדור גוסטב בוקולץ, שהיו בעלי בית דפוס. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר בעיר הולדתו, הוא נרשם לאקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנקט פטרבורג, שם למד בין השנים 1878–1886 בהדרכתם של פאבל צ'יסטיאקוב ולרי ג'ייקובי.
מאוחר יותר, במשך זמן רב, פיודור עצמו הרצה באקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג. משנת 1880 עד 1882 הוענקו לו שלוש מדליות כסף. בשנת 1885 הוענקה לו מדליית זהב ותואר "אמן" על עיבודו של דדלוס ואיקרוס. לאחר 1888 השתתף בתערוכות האקדמיה וכן בתערוכות של "אגודת צבעי המים הרוסים".
עוד בהיותו סטודנט, החל לעבוד כגרפיקאי: סיפק איורים לכתב עת ספרותי ולכתב עת מדעי/היסטורי. בשנת 1891 הצטרף ל"אגודת המאיירים הרוסים". בין השנים 1893–1919 היה מורה בחברה הקיסרית לעידוד האמנויות.
ב־1902 הוא זכה בתחרות לעיצוב מדליית סנט פטרסבורג. בעיקר יצר ציורי קרב, נוף, בסגנון אר נובו. הוא הציג את מרבית ציוריו בסנט פטרסבורג, תוך שהוא מציג גם בגלריה הלאומית לאמנות בוורשה.
לאחר המהפכה הרוסית הוא היה מעורב ביצירת תעמולה וסייע בעיצוב החגיגות לחגים מהפכניים. בשנת 1918 פיתח איורים לקישוט לחגיגות השנה בפטרוגרד (סנט פטרסבורג), שכללו קשת ניצחון באי וסילייבסקי. בשנת 1924 הוא היה חבר באיגוד אמני רוסיה המהפכנית, ומשנת 1932 היה באיגוד האמנים הרוסים.
בין השנים 1919–1932 לימד בבתי ספר תיכוניים שונים ובתי תרבות.
אשתו הייתה הפסלת המקצועית הראשונה של רוסיה, מריה דילון.
הוא נפטר במהלך המצור על לנינגרד ונקבר בבית העלמין הלותרני סמולנסקי שבאי דקבריסטוב, סנקט פטרבורג.
רבי יוסי בן זמרה
רבי יוסי בן זמרא היה תנא וכהן. חי בתקופת המעבר בין התנאים לאמוראים.
הוא היה ממשפחה מיוחסת ובתו נישאה לבנו של רבי יהודה הנשיא. יש אומרים שהיה צאצא של דוד המלך. מצד אביו היה כהן.
רוב מאמריו של רבי יוסי עוסקים באגדה ורובם נמסרו על ידי תלמידו רבי אלעזר בן פדת.
על מאמרו ה"סתום" (כלומר מאמר שאינו עולה בקנה אחד עם ההגיון הפשוט), בקשר עם אורך פסיעותיו של אברהם אבינו, כתב רבי חיים ויטאל מאמר שלם הנקרא "אגרת רבי חיים ויטאל".
מאמרים רבים שאמר רבי יוסי בן זמרא, או שנאמרו בשמו עוסקים באיסור לשון הרע, כגון מאמרו במסכת ערכין
מושב כרם בן זמרה נקרא על שמו, מכיוון שעל פי המסורת הוא קבור בתחום המושב. כמו כן, על שמו קרויים נחל בן זמרה והר בן זמרה הסמוכים למושב.
דצמבר (שיר)
רקע
השיר נכתב על ידי נתן אלתרמן בשנת 1934 והופיע בטור בעיתון "הארץ". בשיר מתוארת האווירה בעיר תל אביב על רקע עונות השנה.
בשנת 1980 הלחין משה וילנסקי את השיר לבקשת גלי צה"ל עבור ערב שירי משוררים השלישי, שהוקדש לעיר תל אביב שציינה 70 שנים להיווסדה, בשיתוף עיריית תל אביב-יפו. את השיר ביצעו בדואט מזי כהן ודפנה ארמוני, זמרות צעירות שאך השתחררו משירותן בלהקות צבאיות.
דוד בן יהודה מסר לאון
רבי דוד בן יהודה מסר לאון (לעיתים מסיר ליאון וכן מיסיר ליאון; נולד ב-1470 לערך) היה רב, פוסק ופילוסוף, מראשי יהדות איטליה בראשית המאה ה-16, בנו של ר' יהודה מסר לאון. חיבר את הפירוש "עין הקורא" למורה נבוכים לרמב"ם ואת הספר הפילוסופי "תהלה לדוד".
תולדות חייו
נולד ככל הנראה בעת שהות אביו בוונציה. התחנך בישיבת אביו בנאפולי והוסמך לרבנות במלאת לו 18 שנים, על דעת רבני הישיבה. לאחר מכן למד בישיבתו של רבי יהודה מינץ בפדובה ונסמך על ידו. בנוסף ללימודי דת למד גם פילוסופיה ובפרט קרא את ספרי אריסטו והרמב"ם.
בשנת 1510 לערך עבר לוולורה שבאלבניה לשמש שם ברבנות אצל קהילת מגורשי פורטוגל שהגיעו אל העיר. אל העיר הגיעו גם רבים ממגורשי ספרד, שהנהיגו קהילה נפרדת ואף דרשו להשליט את מנהגיהם על פני המנהג האיטלקי המקובל. הקרע בין קהילת מגורשי פורטוגל לקהילת מגורשי קסטיליה הגיע לשיא בערב יום כיפור. אחד ממוקדי המחלוקת היה מנהג "הסמיכה האשכנזית" שהיה נפוץ בקהילות איטליה ואלבניה, אך גולי ספרד לא הכירו בו. על מנת לחדד את עמדתו כתב הרב את הספר "כבוד חכמים", הדן בנושא הסמיכה לרבנות ביהדות איטליה. ספר זה יצא בדפוס חברת "מקיצי נרדמים" בברלין, תרנ"ט.
אל הסער האנטולי
בתרבויות האנטוליות הקדומות שימשו שורה של אלים כאלי סער, מזג אוויר ומים: תַרֻ, אל המים והסער בתרבות החׇאתִית-לוּוִית, תַרְחֻנְת, אל הסער בתרבות החִתִית הקדומה (מוכר גם בשמות תַרְחֻ, תַרְחֻנ ותַרְחֻנְזַס) ותֶשוּבּ, אל הסער בתרבויות החורית והחתית. חלקם שימשו במשך חלק מהתקופות גם כראשי פנתאון האלים החתי והחורי, ובהקשר זה כונו גם "אל הסער של השמיים". פולחן אלי הסער באזור זה התפתח בעקבות השינויים הדמוגרפיים והגאופוליטיים, תחילה בתרבות המקומית החׇאתית, ואחר כך, מהמחצית השנייה של האלף השלישי לפנה"ס, מוזג האל החׇאתי ואלי הסער או המים המקומיים, עם אלי הסער ההודו-אירופיים שנכנסו למרחב. מתחילת האלף השני לפנה"ס, מוזג פולחנם של אלים אלה עם פולחן אל הסער החורי, תשוב (שבעצמו מוזג עם פולחן אל הסער מצפון הלבנט, הדד). ממחצית האלף השני לפנה"ס התקיים סינקרטיזם ברמות שונות בפולחן אלי הסער בתרבויות ששכנו במרחב האנטולי ובצפון הלבנט (שטחי האימפריה החתית) ואף קשה היה להבחין ביניהם. מגמה זו נמשכה באלף הראשון לפנה"ס גם בממלכות הנאו-חתיות שבצפון הלבנט ובדרום אנטוליה.
אטימולוגיה
בתרבות החִתית נקרא אל הסער בכתובות בשפה הלוּוִית בשם תַרְחוּנְת וגם בשמות תַרְחוּנְזַס תַרְחוּ ותַרְחוּנְתַה. אלה נגזרו כנראה משם הפועל ת.ר.ח. – "להיות חזק" או "להתגבר" או "לכבוש". משמעות צורת המילה שהתגבשה היא "להסתער עם...". הביטוי לשמות אלה בכתב יתדות היה דומה ללוגוגרמה של כתב היתדות לאל הסער dIM או dU נראה שבשפה ה תואר האל באותן אידיוגרמות. חוקרים מציינים שלשימוש בשמות כאלה בשפות ההודו-אירופיות האנטוליות אין מקבילה בתרבויות הודו-אירופאיות אחרות, ולכן ייתכן שהושפע ספציפית משמו של אל השמיים החׇאתי שכבר היה באנטוליה, תַרוּ. לא ידוע מקור השם "תשוב" בשפה החורית. מעריכים שמקורו עוד לפני כניסת החורים למרחב המערב שמי בשל המקור המשותף המיוחד לאל זה עם אל הסער האוררטי . השפה האוררטית היא השפה הקרובה היחידה לשפה החורית.
ייחוס משפחתי
לא ידוע על זהותו של אביו של האל תרו במיתולוגיה החׇאתית, אולם במיתוס הקשור לאחד מבניו של אל הסער האימפריאלי ("אל הסער של השמיים" – תשוב), תרו עצמו מוזכר כאביו. לא ידוע אם לדבר קשר לקדמותו הכרונולוגית של פולחן תרו על פני שאר התגלמויות אלי הסער החתי והחורי.
במיתולוגיה החורית מוכרים מספר קרובי משפחה של תשוב:
בתרבות החתית, כאשר נוצר צורך למזג אלים מקומיים ברחבי האימפריה למסגרת אימפריאלית אחידה, קיבלו אלי הסער בערים השונות במרחב זהות של בניו של אל-הסער האימפריאלי (תרחונת, או תשוב ובדרך כלל בכינויו, "אל הסער של השמיים".) בעוד הם משמשים אלי סער מקומיים. בין אלה ניתן לציין את תֵלֵפִנֻ, לֵלְוַנִי, אל הסער של נֵרִיק, ואל הסער של זִיפַלׇנְדַה. אלה, קיבלו לעיתים קרובות תוספות לכינוי אל הסער, כגון, "אל הסער של הצבא, "אל הסער של הראש", "אל הסער של הארמון" ועוד.
קליפטון (ניו ג'רזי)
קליפטון (באנגלית: Clifton) היא עיר במחוז פסאיק שבניו ג'רזי, ארצות הברית. נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית העיר מדורגת במקום ה-11 בניו ג'רזי.
אל הסער האנטולי
ייחוס משפחתי
אל הסער של נריק, המוכר בתקופה החתית כבנו של אל הסער האימפריאלי, מופיע בטקסטים חׇאתיים כבנם של סֻלִקַת ואֵרֵשְכִיגַל המוכרת כבת זוג של אל השאול המסופוטמי. לא ברור אם לכך קשר כלשהו להורי אל הסער בתרבות החׇאתית, אולם בכל מקרה ברור שההקשר של אלי שאול במקרה זה שונה מהתדמית השלילית המוכרת מהמיתולוגיה המסופוטמית ואולי משקף העדר התכונות המאיימות שהיו גם לאל הסער בתקופה קדומה זו, בה שימש בעיקר כאל המבטיח את המים לחקלאות. בטקסטים אחרים, אימו של אל הסער מנריק היא וֻרֻשֵמֻ המוכרת מאוחר יותר כאלת השמש של ארינה – בת זוגו של תשוב. כלומר, במקרים אלה הוריו של אל הסער מנריק הם תשוב וארינה.
קליפטון (ניו ג'רזי)
ראשוני המתיישבים האירופאיים הגיעו לאזור במאה ה-17 ובשנת 1679 נתנו שבט הלנאפי המקומי שטח של 11,000 דונם לאורך נהר פסאיק למתיישבים הולנדים בראשות הנס פרדריק. השם המודרני של העיר נגזר מהצוקים (באנגלית: clif) של הר גארט, הגובל בשכונת אלביון פלייס בחלקה המערבי של העיר. שהתמקמו במספר מקומות נוספים. קליפטון הוכרזה כעיר בשנת 1917.