cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוברט מולדון
ממשלה ראשונה (1978-1975)
מולדון הושבע כראש ממשלת ניו זילנד ה-31 ב-12 בדצמבר 1975 בגיל 54. עם השבעתו הוא הבטיח להוביל את "ממשלת האדם הפשוט". מיד עם הקמתה התמודדה ממשלתו עם בעיות בתחום הכלכלה. מיתון שהתרחש בין יוני 1976 למרץ 1978 גרם לכלכלת ניו זילנד להתכווץ ב-4.1% ושיעור האבטלה עלה ב-125%.
קרנות הפנסיה ופיצג'רלד נגד מולדון
אחד מצעדיו הראשונים של מולדון היה קיום מסיבת עיתונאים שבה הודיע על כוונתו לייעץ למושל הכללי לבטל את תוכנית הפנסיה של הלייבור מבלי להעביר זאת בחקיקה. בעתירה הקרויה "פיצג'רלד נגד מולדון ואחרים", נשיא בית המשפט העליון של ניו זילנד, סר ריצ'רד ויילד, הכריז על מעשהו של מולדון כבלתי חוקי עקב הפרה של סעיף 1 לחוק הזכויות 1689. העיתונאי לענייני כלכלה, בריאן גיינור, טען שמדיניותו של מולדון לביטול תוכנית הפנסיה של הלייבור עלתה לו באובדן ההזדמנות לשנות מהיסוד את כלכלת ניו זילנד.
אתגרים כלכליים
ממשלת מולדון ירשה מספר אתגרים כלכליים וחברתיים. במהלך סוף שנות השישים וראשית שנות השבעים, כלכלת ניו זילנד חוותה שקיעה משמעותית עקב מספר התפתחויות בינלאומיות: ירידת מחיר הצמר ב-1966, הצטרפותה של בריטניה לשוק האירופי המשותף ב-1973, ששללה מניו זילנד את הגישה לשוק הייצוא החשוב ביותר שלה ומשבר האנרגיה העולמי שאירע בשנת 1973. "שנות מולדון" התאפיינו בעקשנותו ובתושייתו של מולדון לשמור על מדינת הרווחה "מהעריסה עד לקבר", שהונהגה ב-1935, לנוכח העולם המשתנה. מולדון המשיך להיות דוברה של המפלגה הלאומית גם כאשר הפך למנהיגה. כיוון שהיה שר האוצר וראש הממשלה במקביל, היו בידיו סמכויות רבות. מולדון היה האחרון שהחזיק בשני התפקידים במקביל.
בתקופת ממשלתו הראשונה, התמקד מולדון בצמצום ההוצאות. מחד נאבק עם הגידול בעלות של תוכנית הפנסיה, ומאידך הקל את נטל המס שהוטל על השכבות החלשות, באמצעות מתן הנחות ופטורים רבים לבעלי ההכנסות הנמוכות. במרץ 1978 החל להסתמן שוב גידול בכלכלה, אך שיעורי האבטלה והאינפלציה נותרו גבוהים.
הפשיטות עם שחר
מולדון המשיך את מדיניות קודמו ממפלגת הלייבור, נורמן קירק, שהחלה ב-1974, שבה עצר וגירש מהגרים שמוצאם מאיי האוקיינוס השקט. בשנות החמישים החלה ממשלת ניו זילנד לעודד הגירה משמעותית מכמה ממדינות אוקיאניה, כולל סמואה, טונגה ופיג'י, כדי להשלים את המחסור בידיים עובדות שנוצר עקב המשבר הכלכלי שהתחולל אחרי המלחמה. כתוצאה מכך, אוכלוסיית אנשי האיים בניו זילנד עמדה על 45,413 איש ב-1971, ורבים מהם האריכו את אשרות השהייה שלהם. המשבר הכלכלי של ראשית שנות השבעים גרם לעלייה בשיעורי הפשיעה, האבטלה ושאר חוליים חברתיים, שהשפיעו באופן בלתי מדתי על אוכלוסיית המהגרים האוקיאניים.
ביולי 1974, הבטיח מולדון, כמנהיג האופוזיציה, לקצץ בשיעורי ההגירה ולגלות קשיחות בחקיקה הקשורה לנושא. הוא מתח ביקורת על מדיניות ההגירה של ממשלת הלייבור שתרמה למיתון הכלכלי ועל המחסור בדיור שערער את סגנון החיים הניו זילנדי. במהלך מערכת הבחירות של 1975, השתמשה המפלגה הלאומית במסרי תעמולה שנויים במחלוקת, שמאוחר יותר נמתחה עליהם ביקורת על כך שגרמו לרגשות גזעניים כלפי המהגרים הפולינזים. ממשלת מולדון האיצה את הפשיטות המשטרתיות שהונהגו לראשונה על ידי ממשלת קירק על מהגרים מהאיים שנשארו בניו זילנד לאחר שתוקף האשרה המקורית שלהם פג. פעולות אלו היו כרוכות בהפעלתן של יחידות משטרה מיוחדות שפשטו בשעות הבוקר המוקדמות על בתיהם של השוהים הבלתי חוקיים בכל רחבי ניו זילנד שגורשו לעיתים קרובות עם משפחותיהם לארצות מוצאם.
הפשיטות עם שחר גונו באופן נרחב על ידי חלקים שונים בחברה הניו זילנדית, כולל הקהילות של המהגרים מהאיים והמאורים, גופים כנסייתיים, מעסיקים, איגודים מקצועיים, קבוצות אנטי-גזעניות ומנהיגי האופוזיציה של הלייבור. הביקורת נמתחה גם על כך שהפשיטות הללו היו בלתי הוגנות כלפי המהגרים מהאיים, מאחר ששיעור המהגרים מהאיים היה רק שליש מבין השוהים הבלתי החוקיים, בשעה ששיעור המעצרים בקרבם עמד על 86%. רוב השוהים הבלתי חוקיים היו מבריטניה, אוסטרליה ודרום אפריקה. צורת הטיפול של ממשלת מולדון בשוהים הבלתי חוקיים גרמה גם נזק ליחסים עם מדינות באוקיינוס השקט כמו סמואה וטונגה. ב-1979 הופסקו הפשיטות, מאחר שגירושם של השוהים הבלתי חוקיים הוכח כבלתי יעיל לריפוי חוליה של הכלכלה הניו זילנדית.
פרשת מוייל
ב-1977 האשים מולדון את חבר הפרלמנט מטעם הלייבור והשר לשעבר, קולין מוייל, על כך שנחקר במשטרה על פעילות הומוסקסואלית. פעילות הומוסקסואלית בין גברים הייתה אז בלתי חוקית בניו זילנד. לאחר שמוייל שינה את גרסתו מספר פעמים, הוא התפטר מהפרלמנט. מאוחר יותר הוא אמר שהוא לא היה מחויב להתפטר, אך הוא עשה זאת בשל העובדה ש"כל הפרשה גרמה לו בחילה". הועלה חשד שמולדון ראה במוייל איום על מנהיגותו ופעל בהתאם. באופן אירוני, בבחירות הביניים שהתקיימו לאחר התפטרותו של מוייל, זכה דייוויד לאני, שבהמשך עלה כוחו במפלגת הלייבור והוא נבחר כמנהיגה. לאני היה זה שהנהיג את מפלגת הלייבור בניצחון הסוחף שהיא נחלה מול מולדון ב-1984. בראיון שהעניק מוייל ב-1990, הוא אמר שהשערורייה הפכה אותו ל"אדם עצוב יותר וחכם יותר".
מינויו של הוליאוק כמושל הכללי
כראש הממשלה הייתה למולדון הזכות הבלעדית לייעץ למלכה אליזבת השנייה את מי למנות לתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד. ב-1977, לקראת סיום כהונתו בתפקיד של סר דניס בלנדל, היה צורך להציג מועמד חדש. ב-15 בדצמבר 1976 שיגר מולדון מסר למלכה ובו נקב בשמו של ראש הממשלה לשעבר, קית' הוליאוק כמועמד לתפקיד והמלכה אישרה את המלצתו. ההודעה הרשמית נמסרה על ידי המלכה בתום ביקורה המלכותי במרץ אותה שנה.
בחירה זו נראתה שנויה במחלוקת על ידי אנשים מסוימים, שכן הוליאוק עדיין כיהן אז כשר בממשלתו של מולדון. רבים ממתנגדי ממשלת מולדון, טענו שזהו מינוי פוליטי. מנהיג האופוזיציה, ביל רולינג, הלין על כך שמולדון לא נועץ בו בהחלטה על המינוי ולאחר מכן הצהיר שאם מפלגת הלייבור תזכה בבחירות הכלליות של 1978, הוא ידאג להעביר את הוליאוק מתפקיד המושל הכללי. כדי להתמנות לתפקיד, התפטר הוליאוק מחברותו בפרלמנט.
בחירות 1978
בבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר 1978, איבדה המפלגה הלאומית שלושה מושבים בפרלמנט, אך נותרה בשלטון, אף על פי שהיא איבדה את אחוזי ההצבעה לטובת מפלגת הלייבור שהתאוששה. נשיא המפלגה הלאומית, ג'ורג' צ'פמן, טען שהמפלגה נאלצה להתאמץ בבחירות בשל שינויים רבים שבוצעו בגבולות מחוזות הבחירה, וזאת בניגוד לטענתו של מולדון שהשקיעה במעמדה של המפלגה נבעה מיחסה העוין של התקשורת.
המס על הקרוואנים ועל הסירות
ב-1979 ניסה מולדון להעלות את המס על בניית ורכישת סירות ועל רכישת קראוונים ב-20%. התוצאה המידית של צעד זה היה חיסולה של תעשיית הקרוואנים והסירות, שכן הקונים הפוטנציאלים לא יכלו לעמוד בעלות הנוספת של הקנייה או הבנייה. כתוצאה מכך, גם האבטלה של עובדי התעשיות הללו עלתה עקב ביטולי הזמנות. למרות ההוכחה הברורה שהעלאת מיסים זו הייתה כרוכה באובדן הכנסות ומקומות עבודה, סירב מולדון לבטלה מתוך טענה שצעד כזה יהווה הודאה בכישלון. המס לא בוטל עד להגשת התקציב הראשון של ממשלת הלייבור שנבחרה ב-1984. סטיקר פופולרי שניתן היה לראות אז על פגושי המכוניות היה "הייתי מעדיף להפליג, אך הצבעתי למפלגה הלאומית".
היחס לקומוניזם
כמו מפלגות שמרניות אחרות במהלך המלחמה הקרה, אימצה ממשלתו של מולדון עמדה אנטי-סובייטית. כפעיל ותיק של המפלגה הלאומית, התייחס מולדון לקומוניזם כאל רעה חולה. בתוכנית טלוויזיה בסוף שנות השישים, הוא גם מתח ביקורת על אנשי הכמורה שמתחו ביקורת על משטר האפרטהייד בדרום אפריקה וטען שבכך הם נכשלו בהתנגדות לקומוניזם. מולדון היה גם ביקורתי על ההשפעה הקומוניסטית על האיגודים המקצועיים בניו זילנד. הוא גם ראה במפלגת האחדות הסוציאליסטית (Socialist Unity Party), שהתפלגה מהמפלגה הקומוניסטית של ניו זילנד, כגייס חמישי סובייטי שניסה להיות גורם חתרני בניו זילנד ובמדינות האוקיינוס השקט. בכמה נאומים ומסיבות עיתונאים, הוא האשים את מפלגת האחדות הסוציאליסטית וקבוצות קומוניסטיות אחרות בעידוד שביתות ובארגון מחאות כנגד ביקורים של צי ארצות הברית וכנגד קשרי הספורט של ניו זילנד עם דרום אפריקה.
כראש הממשלה, קיבל מולדון הן את העמדה האמריקאית והן את העמדה הסינית שברית המועצות הייתה מעצמה כוחנית עם שאיפות במרחב הפסיפי. מולדון הצטרף לנשיא ארצות הברית, ג'ימי קרטר ולמנהיגים מערביים אחרים בגינוי הפלישה הסובייטית לאפגניסטן ב-1979 ולהטלת החרם על אולימפיאדת מוסקבה ב-1980. עם זאת, לא השתתפה ממשלת מולדון בחרם על ברית המועצות בהנהגת ארצות הברית עקב חשש מפגיעה בכלכלת ניו זילנד, שהייתה מושתתת על הייצוא החקלאי. ב-1980, גירשה ממשלת ניו זילנד את שגריר ברית המועצות, וסבולוד סופינסקי, על חלקו בהעברת כספים למפלגת האחדות הסוציאליסטית. למרות העוינות שלו כלפי ברית המועצות וכלפי התנועות הקומוניסטיות המקומיות, ממשלת מולדון שמרה על יחסים כלכליים תקינים עם ברית המועצות.
ביקור נבחרת הרוגבי של דרום אפריקה
מתוך אמונתו שאין לערב פוליטיקה עם ספורט, התנגד מולדון ללחצים למנוע את ביקורה ב-1981 של נבחרת הרוגבי של דרום אפריקה, שהייתה אז תחת משטר האפרטהייד. עקב צעדו זה, הואשם מולדון בהפרתו של הסכם שהתקבל ב-1977 על ידי ראשי מדינות חבר העמים הבריטי בנוגע להחרמתם של הנבחרות והספורטאים הדרום אפריקאים. הסכם זה נחתם בעקבות החרם שהוטל על ידי מדינות אפריקה על משחקי אולימפיאדת מונטריאול ב-1976, חרם שהוטל עקב משחקה של נבחרת הרוגבי של ניו זילנד עם הנבחרת הדרום אפריקאית. בכל אופן, ציין מולדון שההסכם הנ"ל תוקן, ובמאמר שפרסם בעיתון הטיימס הוא טען שהוא לא הפר את ההסכם, שכן "ניו זילנד, ואחריה מדינות אחרות, הבהירו שהן לא תוכלנה לחתום על הסכם שידרוש מהן להפר את חירותם של הספורטאים שלהן ולהגביל קשרים ספורטיביים". הביקור עורר הפגנות פומביות מסיביות, גרם להקמתה של קבוצת הלחץ "עצרו את כל הביקורים הגזעניים" (Halt All Racist Tours) והיווה את אחד השסעים החברתיים החמורים ביותר שניו זילנד חוותה בתולדותיה. מולדון תמך בנחישות באלה שצידדו בקיומו של הביקור, בטענה שאין לערב שיקולים פוליטיים בספורט. הוא טען שאיסור ביקורה של הנבחרת הדרום אפריקאית הוא מחוץ לתחום סמכותו והוא התיר את ההחלטה אם לשחק מול נציגי משטר האפרטהייד לשיקולם האישי של שחקני נבחרת הרוגבי הניו זילנדית. מולדון אף טען שהשתתפות במשחק מול נבחרת דרום אפריקה, אין משמעותה תמיכה במשטר האפרטהייד בדיוק באותה מידה שמשחק מול נבחרת ברית המועצות, אין משמעותה תמיכה בקומוניזם.
"לחשוב בגדול"
בעקבות המהפכה האיראנית התחולל משבר האנרגיה של 1979. כלכלתה של ניו זילנד רק החלה להתאושש מהמיתון של 1976 – 1978. מצב הכלכלה החל להתערער ומולדון ניסה להגיע לעסקת חבילה עם האיגודים המקצועיים בנוגע לנושא השכר: הפחתת שיעור המס כנגד הסכמה של האיגודים לא לדרוש העלאות שכר נוספות, בדומה להסכם שהושג מאוחר יותר ב-1983. נשיא פדרציית העובדים, ג'ים נוקס, שהיה יריבו של מולדון, סירב לשתף פעולה. בתגובה, הציג מולדון את אסטרטגיית "לחשוב בגדול" (Think Big), שבמסגרתה לקחה הממשלה הלוואות גדולות והשקיעה את הכספים במיזמים תעשייתיים, בעיקר בתחום האנרגיה, כדי ליצור הכנסות ומקומות עבודה.
למעשה תוכנית זו לא יצאה לפועל. רוב המיזמים של התוכנית הניבו הכנסות כאשר מולדון עוד כיהן כראש הממשלה ורבים אחרים הוכשלו עקב סכסוכי עבודה. כתוצאה מגרעון של כמיליארד דולר בקופת האוצר, נאלץ מולדון לקחת הלוואות נוספות כדי לממן את מדיניות מדינת הרווחה ואת הסובסידיות לחקלאות.
בחירות 1981
למרות המבוכה שנוצרה עקב הביקור של נבחרת הרוגבי של דרום אפריקה, הצליחה ממשלת מולדון לנצח בבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר 1981. עם פרסום תוצאות הבחירות, התברר כי המפלגה הלאומית זכתה ב-46 מושבים בפרלמנט, מול 44 של הלייבור ו-2 של מפלגת האשראי החברתי, אך בעקבות ספירה חוזרת, זכתה המפלגה הלאומית במחוז הבחירה של גיסבורן על חודם של 150 קולות והיא הצליחה לשמור על רוב. מולדון שוכנע לא להפוך את פרשת ביקור הנבחרת לסוגיה שתעמוד על סדר היום של מסע הבחירות ותחת זאת התמקד מסע הבחירות של המפלגה הלאומית באסטרטגיית "לחשוב בגדול".
ממשלת שלישית (1984-1981)
תקופתה כהונתה של ממשלת מולדון השלישית הייתה סוערת. עם רוב של מושב אחד בפרלמנט, התמודד מולדון עם אי שקט הולך וגדל במושבים האחוריים של סיעתו שהיושבים עליהם רצו שהמפלגה תאמץ גישה כלכלית ליברלית יותר. בראשית 1982, תקף דרק קויגלי, שר זוטר שעוד ב-1980 היה חלק מקבוצה שדחפו להדחתו של מולדן, את אסטרטגיית "לחשוב בגדול" ועורר ספקות על כדאיותה. כתוצאה מכך דרש ממנו מולדון להתנצל או להתפטר מהממשלה. קויגלי בחר להתפטר. מולדון גם התעמת עם תומך המפלגה לשעבר והמיליונר בוב ג'ונס, שאיים להקים מפלגה משל עצמו כצעד מחאה כנגד מדיניותו הכלכלית של מולדון. ב-1983 הקים ג'ונס את "מפלגת ניו זילנד", שגרפה חלק ניכר מקולות המצביעים בבחירות 1984.
המיתון הכלכלי והקפאת השכר והמחירים
כשהתברר שתוכנית "לחשוב בגדול" לא הגשימה את מטרותיה, החליט מולדון באפריל 1982 על הקפאה מוחלטת של השכר, המחירים, שיעורי הריבית והדיבידנדים. כנגד זה הוא החליט על קיצוץ במיסים, קיצוץ שעלה לאוצר המדינה בכמיליארד דולר ניו זילנדי. בסופו של דבר, הקפאת השכר, שהייתה אמורה להיות בתוקף רק במשך שנה, המשיכה לכמעט שנתיים והיא בוטלה רק על ידי ממשלת הלייבור שכיהנה לאחר ממשלת מולדון. שנים לאחר מכן, הודה מולדון שההקפאה הייתה משגה פוליטי.
המיתון הכלכלי הבא במהלך תקופת כהונתו של מולדון כראש הממשלה הגיע בספטמבר 1982. כלכלת ניו זילנד חוותה ירידה של 3%, שיעור אבטלה הגיע ב-1983 ל-5.1% ומאזן ההגירה השלילי המשיך להיות גבוה.
מלחמת פוקלנד
ב-1982, תמכה ממשלת מולדון בבריטניה במלחמת פוקלנד. בעוד שניו זילנד לא השתתפה ישירות במלחמה, התחייב מולדון לשלוח את שתי הפריגטות של הצי המלכותי של ניו זילנד, "קנטרברי" ו"ואיקטו" לאוקיינוס ההודי כדי לשחרר את הפריגטות של הצי המלכותי הבריטי ממשימותיהן שם, כדי שהן תוכלנה להגיע לזירת המלחמה. ניו זילנד גם ניתקה את קשריה הדיפלומטיים עם ארגנטינה. כדי להגן על צעדיו אלה, כתב מולדון מאמר שפורסם בטיימס, שכותרתו הייתה, "מדוע אנו עומדים לצד ארץ האם שלנו".
לדבריה של ראשת ממשלת בריטניה, מרגרט תאצ'ר, אמר מולדון על עמדתו בנושא פוקלנד: " אנו ותושבי איי פוקלנד משפחה אחת" ושהוא הזכיר לה: "אל תשכחי, בניו זילנד, אנו עדיין בני אותה משפחה".
היחסים הכלכליים עם אוסטרליה
מולדון יזם את תוכנית "היחסים הכלכליים הקרובים" (Closer Economic Relations – CER) עם אוסטרליה, שמטרתם הייתה לבצע ליברליזציה של יחסי הסחר בין שתי המדינות. התוכנית נכנסה לתוקף בערב ראש השנה 1982 והיא השיגה את מטרותיה ב-1990, חמש שנים לפני תאריך היעד.
מדיניות ספינות הגרעין ובחירות 1984
בסופו של דבר, סיום דרכה של ממשלת מולדון הגיע בעקבות התעמתות לילית עם חברת הפרלמנט יושבת הספסלים האחוריים, מרילין וורינג, בנוגע לתהליך החקיקה הארוך שהובילה האופוזיציה להפיכת ניו זילנד לאזור חופשי מגרעין. בדיון זה הודיעה וורינג למולדון שהיא תחצה את הקווים ותצביע עם האופוזיציה. ב-14 ביוני 1984, כשהוא נראה שתוי, הודיע מולדון על עריכת בחירות בזק ב-14 ביולי אותה שנה. ההיסטוריונים הבחינו בצירוף המקרים חסר המזל עם יום הבסטיליה. בתשובה להערה של עיתונאי על כך שחודש ימים הוא זמן קצר מדי לניהול מערכת בחירות, ענה מולדון "זה לא נותן ליריבי זמן רב". בבחירות נחל מולדון תבוסה כבדה על ידי מפלגת הלייבור שקמה לתחייה בהנהגתו של דייוויד לאני ושזכתה ב-56 מושבים בפרלמנט מול 37 המושבים של המפלגה הלאומית ולנוכח פיצול הקולות המסיבי שנגרם במיוחד עקב ההצבעה למפלגת ניו זילנד. היותו של מולדון תחת השפעת אלכוהול בעת שהכריז על עריכת הבחירות העניקה למערכת בחירות זו את הכינוי "בחירות השנאפס" (באנגלית: schnapps election, בהשאלה מהביטוי, snap election- בחירות בזק).
המשבר החוקתי
לאחר הבחירות המחלוקת הפכה למשבר חוקתי. מולדון סירב לפעול על פי הוראות הממשלה הנכנסת, וגרם למשבר המוניטרי להחמיר. בסופו של דבר הוא נעתר להפצרות, לאחר שמעמדו כמנהיג המפלגה אוים על ידי חברי הגוף הבוחר של המפלגה.
שנותיו האחרונות
מולדון הודח מתפקידו כמנהיג המפלגה הלאומית זמן קצר אחרי הבחירות והוחלף בסגנו, ג'ים מק'לאי. מולדון היה ראש הממשלה היחיד מטעם המפלגה הלאומית שלאחר שהובס בבחירות, לא המשיך להנהיג את מפלגתו באופוזיציה. הוא סירב להצעתו של מק'לאי לקבל עמדה בספסלים הקדמיים של המפלגה, ותחת זאת הוא העדיף לשוב לספסלים האחוריים בפעם הראשונה לאחר שני עשורים. היחסים בין השניים הגיעו לשפל כאשר מולדון מתח ביקורת על מנהיגות המפלגה בכללותה ואילץ את מק'לאי להוריד אותו לדרגה הנמוכה ביותר בגוף הבוחר של המפלגה.
מולדון המשיך לחתור תחת מנהיגותו של מק'לאי עד 1986, אז מק'לאי גם הוא הוחלף על ידי סגנו (שהיה המועמד המועדף על מולדון), ג'ים בולגר, ששירת כשר העבודה במחצית השנייה של תקופת כהונתו של מולדון כראש הממשלה. בולגר החזיר את מולדון לספסלים הקדמיים כדובר בנושאי מדיניות החוץ, והציב אותו מול ראש הממשלה, דייוויד לאני.
אף על פי שהוא נותר כדמות איקונית בחלקים מסוימים של הציבור, במיוחד המבוגרים שביניהם, נחלש עד מהרה כוחו הפוליטי של מולדון. הביוגרף שלו, בארי גוסטפסון, שתיאר את עצמו כלא בהכרח תומך של מולדון, כתב שהוא המשיך לכהן כחבר פרלמנט פעיל שדאג למחוז הבחירה שלו בכל תחומי החיים. הוא המשיך לכתוב בכתבי עת כלכליים בינלאומיים, וטען שהאבטלה שגאתה כתוצאה מרפורמות הסחר החופשי, הייתה גרועה יותר בהשוואה להישגים שלהן, דעה שזכתה לפופולריות בתקופת כהונתה של ממשלת הלייבור החמישית ב-1999.
למולדון הייתה קריירה בימתית קצרה במסגרת מופע האימים של רוקי, שהוצג באוקלנד, בו הוא היה המספר. כמו כן היו לו כמה הופעות תקשורתיות זוטרות בסרטי פרסומת, בסדרת טלוויזיה, בתוכנית אירוח בטלוויזיה ובתוכנית רדיו.
בשנותיו האחרונות התרופפה בריאותו של מולדון והוא סבל משורה של מחלות. כשהוא מנוכר למפלגתו וכשהוא מאוכזב ממדיניות הממשלה, הודיע מולדון על פרישתו מהמפלגה ב-10 בנובמבר 1991.
שבוע לאחר מכן הודיע מולדון בתוכנית הרדיו שלו על פרישתו מהפרלמנט. חודש לאחר מכן הוא התפטר רשמית. פרישתו זכתה לתגובות מפיו של נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן (שציין שבגילו של מולדון הוא רק החל את הקריירה הפוליטית שלו) ומפיה של מרגרט תאצ'ר. זמן קצר לאחר פרישתו התדרדר מצב בריאותו באופן רציני.
רוברט מולדון מת בבית החולים באוקלנד ב-5 באוגוסט 1992 בגיל 70. הוא נטמן בבית הקברות פוראוה בחלקת קבר שמשקיפה על העיר. אשתו, תיאה, מתה בפברואר 2015 בגיל 87.
אנסגר קנאוף
אנסגר קנאוף (בגרמנית: Ansgar Knauff; נולד ב-10 בינואר 2002 בגטינגן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת איינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה.
קריירת מועדונים
קנאוף גדל עם אמו בגטינגן שבגרמניה, וגדל באקדמיה של הקבוצה המקומית, עד שבשנת 2015 עבר למחלקת הנוער של הנובר 96. עונה לאחר מכן הצטרף לקבוצת הנוער של בורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה, עמה שיחק בליגת האלופות לנוער לעונת. ב-25 בנובמבר 2020 הוא חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון, עד לשנת 2023. ב-8 בדצמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 1–2 על זניט סנקט פטרבורג במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2020/2021. ב-20 במרץ 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי המועדון, בתיקו 2-2 נגד פ.צ. קלן במסגרת המחזור ה-26 בליגה לעונת 2020/2021. ב-10 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, השער המכריע בניצחון 2–3 על שטוטגרט במסגרת המחזור ה-28 בליגה. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך קנאוף ארבע הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
פורונידה
חלקו התחתון של גוף החיה הוא דמוי אמפולה, המעגן את בעל החיים לשפופרת ומאפשר לו להתכווץ לתוך השפופרת במהירות רבה כאשר הוא מאוים. כאשר בעל החיים מרחיב את הלופופור בחלק העליון של הגוף, ריסונים (שערות קטנות) בצידי זרועות הציד מושכים חלקיקי מזון אל הפה, שנמצא בפנים ונוטה מעט לצד אחד של בסיס הלופופור. הפורונידים בולמים כניסת חומרים בלתי רצויים על ידי סגירת מכסה מעל הפה או דחייתם על ידי זרועות הציד, שהריסונים שלהם יכולים לשנות כיוון לאחור. לאחר מכן המזון יורד לקיבה שנמצאת בתוך האמפולה. פסולת מוצקה מועברת במעי והחוצה דרך פי הטבעת שמיקומה בחוץ וקצת מתחת ללופופור.
כלי דם מוביל במעלה אמצע הגוף מהבטן לאיבר עגול בבסיס הלופופור, ומשם כלי דם בודד עולה בכל זרוע ציד. זוג כלי דם בסמוך לדופן הגוף מובילים מטה מטבעת הלופופור אל הקיבה וגם אל ענפים בכל הגוף. אין לפורונידים לב, אבל כלי הדם העיקריים יכולים להתכווץ בגלים כדי להניע את הדם. הפורונידים אינם נושמים חמצן דרך הגוף, אלא מסתמכים על נשימה דרך הלופופור. הדם מכיל המוגלובין, תופעה חריגה בבעלי חיים כה קטנים, ונראה שהיא תוצאה של הסתגלות לסביבות דלות חמצן. הדם של המין "פורוניס ארכיטקטה" (Phoronis architecta) נושא בחובו כפליים חמצן מאדם באותו משקל. שני מטאנפרידיום מסננים את נוזל הגוף, מחזירים את כל התוצרים המועילים ומשליכים את הפסולת המסיסה שנותרה דרך זוג נקבוביות ליד פי הטבעת.
מין אחד בונה מושבות על ידי הנצה או על ידי התפצלות לקטעים עליונים ותחתונים, וכל הפורונידים מתרבים מינית בין האביב לסתיו. מהביציות המופרות של מרבית המינים מתפתחות פגיות המכונות אקטינוטרוך (Actinotroch) בעלות יכולת שחייה, והניזונות מפלנקטון. האקטינוטרוך מתיישב על קרקעית הים לאחר כעשרים ימים ואז עובר שינוי קיצוני תוך 30 דקות. זרועות הציד של הפגית מוחלפות על ידי לופופור של מבוגר. פי הטבעת עובר מלמטה אל מחוץ ללופור; והמעיים מתעקלים מצורה ישרה לצורת האות U, עם הבטן בתחתית הגוף. מין אחד יוצר פגית "דמוי שבלול", והפגיות של כמה מינים אינן ידועות. הפורונידים חיים כשנה.
חלק מהמינים חיים בנפרד, בשפופרות אנכיות המוטמעות במשקע רך, בעוד שאחרים יוצרים מסות סבוכות הקבורות בסלעים מכסים או בקונכיות. בכמה בתי גידול מגיעות אוכלוסיות הפורונידים לעשרות אלפי פרטים למטר רבוע. פגיות האקטינוטרוך נפוצות בקרב פלנקטון, ולעיתים הן מהוות חלק ניכר מהביומסה של הזואופלנקטון. טורפים כוללים דגים, חלזונות ותולעים נימיות (נמטודות). טפילים שונים שורצים בחללים בגופם של פורונידים, במערכת העיכול ובזרועות הציד. לא ידוע אם לפורונידים יש משמעות כלשהי לבני אדם. האיחוד הבינלאומי לשימור הטבע (IUCN) לא סיווג שום מין פורוניד כשרוי בסכנת הכחדה.
נכון לשנת 2010 אין מאובני גוף של פורונידים שאינם שנויים במחלוקת. יש עדויות טובות לכך שפורונידים יצרו עקבות מאובנים שנמצאו בתקופות סילור, דבון, פרם, יורה וקרטיקון, ואולי גם באורדוביק ובטריאס. פורונידים, ברכיופודים וחיטחבים נקראו ביחד לופופורטה (lophophorate), מכיוון שכולם משתמשים בלופופורים כדי לאכול. בערך בשנות הארבעים עד שנות התשעים של המאה ה-20, עצים פילוגנטיים המבוססים על תכונות אמבריולוגיות ומורפולוגיות מיקמו את הלופופורטים בעל-המערכה של שניוני הפה, הכוללת את המיתרניים וקווצי עור, או כקבוצת אחות לה. בעוד שמיעוט דבק בהשקפה זו, מרבית החוקרים רואים כיום פורונידים כחברים בעל-המערכה לופוטרוכוזואה של קדמוני הפה. אף על פי שחוקרים המשתמשים בפילוגנטיקה מולקולרית בטוחים שהחברים בלופוטרוכוזואה קשורים זה לזה יותר מאשר לא-חברים, היחסים בין החברים ברובם אינם ברורים. חלק מהניתוחים מתייחסים לפורונידים ולברכיופודים כקבוצות אחיות, בעוד שאחרים מציבים את הפורונידים כקבוצת משנה בתוך הברכיופודים.
אטימולוגיה
שם המערכה מקורו בפורוניס, אחד מהשמות הרבים של האלה המצרית איזיס. פורוניס הוא גם שמו של אחד משני הסוגים של הפורונידים.
מבנה גוף
אורכם של מרבית הפורונידים הבוגרים הוא כ-2 סנטימטרים, ורוחבם כ-1.5 מילימטרים, אם כי אורכו של המין הגדול ביותר הוא 50 סנטימטרים. אין בעורם קוטיקולה, אבל הם מפרישים כיטין ויוצרים שפופרות הגנה קשיחות, בדומה לחומר בשימוש בשלד החיצוני של פרוקי-הרגליים, שלעיתים מחוזקות בחלקיקי משקע ושפוכת. השפופרות של מרבית המינים אנכיות, אבל אלו של Phoronis vancouverensis אופקיות וסבוכות. הפורונידים יכולים לנוע בתוך השפופרות שלהם, אבל לא לעזוב אותן. החלק התחתון של הגוף הוא אמפולה (התנפחות דמוית החלק התחתון של אמפולה) המעגנת את בעל החיים בשפופרת ומאפשרת לו להסיג את כל גופו פנימה כשהוא מאוים, תוך כיווץ הגוף ל-20% מאורכו המקסימלי. שרירים אורכיים מכווצים את הגוף במהירות רבה, בעוד ששרירים טבעתיים מאריכים באיטיות את הגוף על ידי דחיסת הנוזל הפנימי.
הפה נמצא בבסיס כתר זרועות הציד כשהוא נוטה לצד אחד. הוושט משתרע מהפה לצד אחד של הקיבה בתחתית האמפולה. המעיים יוצאים מהקיבה, במעלה הצד השני של הגוף, ומסתיימים בפי הטבעת, מעט מתחת לכתר זרועות הציד. הוושט והמעיים נתמכים על ידי שתי מזנטריות (צֶפֶק, מחיצות לאורך הגוף) המחוברות לדופן הגוף, ומזנטריה נוספת מחברת את הוושט למעיים.
הגוף מחולק לחלל קרביים, תאים המרופדים על ידי שכבת מזותליום. חלל הגוף המרכזי, מתחת לכתר זרועות הציד מכונה מטאצלום, והזרועות ובסיסם חולקים מזוצלום. מעל לפה נמצא האפיסטום, מכסה חלול שיכול לסכור את הפה. החלל באפיסטום מכונה לעיתים פרוטוצלום, אם כי מחברים אחרים חולקים על הטענה כי זה הוא צלום וחושבים כי הוא נוצר בתהליך אחר.
הזנה, מחזור הדם והפרשות
כאשר הלופופור מתרחב הריסונים (שערות קטנות) בצידי זרועות הציד דוחפים מים למטה בין זרועות הציד והחוצה בבסיס הלופופור. ריסונים קצרים יותר בצדדים הפנימיים של זרועות הציד מקפיצים חלקיקי מזון לתוך חריץ במעגל שמתחת לזרועות הציד וריסונים בחריץ דוחפים את החלקיקים לפה. פורונידים מכוונים את הלופופורים שלהם לתוך זרם המים, ומכוונים במהירות מחדש כדי למקסם את האזור הלוכד מזון כאשר הזרמים משתנים. התזונה שלהם כוללת אצות, צורניות, שוטניות, פגיות של חסרי חוליות קטנים ורקבובית. חומר בלתי רצוי נדחה על ידי סגירת האפיסטום (מכסה מעל הפה) או דחייה של זרועות הציד שהריסונים שלהן יכולים לשנות כיוון לאחור. הוושט משתמש בריסונים ובשרירים כדי להניע מזון לכיוון הקיבה ומפריש אנזימים שמעכלים חלק מהאוכל, אך הבטן מעכלת את מרבית המזון. פורונידים סופגים גם חומצות אמינו (אבני הבניין של החלבונים) דרך עורם, בעיקר בקיץ. פסולת מוצקה מוסעת במעלה המעיים והחוצה דרך פי הטבעת, שהיא חיצונית ומעט מתחת ללופופור.
כלי דם מתחיל מהצפק (הקרום הסוגר את הבטן באופן רופף), כאשר נימים מספקים דם לבטן. כלי הדם מוביל במעלה אמצע הגוף לאיבר עגול בבסיס הלופופור, ומשם כלי דם בודד במעלה כל זרוע ציד. זוג כלי דם בסמוך לדופן הגוף מובילים מטה מטבעת הלופופור, וברוב המינים הם מתאחדים לכלי אחד מתחת לטבעת הלופופור. הכלי המוביל כלפי מטה מוליך בחזרה לצפק, וגם להסתעפויות בכל הגוף. אין לב, אך שרירים בכלי הדם הגדולים מתכווצים בגלים כדי להזיז את הדם. בניגוד לבעלי חיים רבים החיים בשפופרות, פורונידים אינם מאווררים את גופם במים עשירים בחמצן, אלא מסתמכים על נשימה על ידי הלופופור, המשתרע מעל הסביבה דלת החמצן. הדם חסר צבע ויש בו תאי דם המכילים המוגלובין, עובדה יוצאת דופן אצל בעלי חיים כה קטנים, ונראה שהיא תוצאה של הסתגלות לסביבות דלות חמצן. הדם של "פורוניס ארכיטקטה" (Phoronis architecta) מכיל כמות חמצן לכל סנטימטר מעוקב כמו של מרבית בעלי החוליות. נפח הדם בסנטימטר מעוקב לכל גרם משקל גוף הוא כפול מזה של האדם.
תאים פודוציטים (תָּא מְאֻצְבָּע) על דפנות כלי הדם מבצעים סינון ראשוני של פסולת ממוסת לתוך הנוזל בחלל הקרביים המרכזי. שני מטאנפרידיום, כל אחד עם כניסה דמוית משפך מסנן את הנוזל בפעם השנייה, תוך השבת תוצרים מועילים לחלל הקרביים ופליטת הפסולת הנותרת דרך זוג נקבוביות (נפרידיופור) ליד פי הטבעת.
מערכת העצבים ותנועה
קיים מרכז עצבים בין הפה ופי הטבעת וטבעת עצבים בבסיס הלופופור. מהטבעת נמתחים עצבים אל זרועות הציד, וממש מתחת לעור לשרירי דופן הגוף. ל-Phoronis ovalis יש שני מרכזי עצבים מתחת לעור, בעוד שלמינים אחרים יש רק אחד. מהמרכז יש אקסונים ענקים (עצבים המעבירים איתותים מהר מאוד) המתאמים את נסיגת הגוף כאשר בעל החיים חש מאוים.
רבייה ומחזור חיים
רק המין Phoronis ovalis בונה מושבות באופן טבעי על ידי הנצה או על ידי התפצלות לקטעים עליונים ותחתונים שמתפתחים לגוף שלם. בניסויים שנערכו הצליחו גם מינים אחרים להתפצל בהצלחה, אבל רק בתנאי שבשני החלקים הייתה מספיק רקמה של תאי רבייה. כל הפורונידים מתרבים מינית בין האביב לסתיו. כמה מינים הם הרמאפרודיטיים (אורגניזם בוגר בעל מערכת רבייה זכרית ונקבית הפועלות בו-זמנית), אבל הם מפרים את הביציות של חברים אחרים, בעוד שמינים אחרים הם דו-ביתיים (או זכר או נקבה). תאי הרבייה (תאי זרע או ביציות) מיוצרים בבלוטות מין נפוחות, סביב הקיבה. תאי הרבייה שוחים דרך המטאצלום והמטאנפרידיום. תאי הזרע יוצאים דרך הנקבוביות וחלקם נלכדים על ידי הלופופורים של פרטים מאותו מין.
מינים המטילים ביציות מופרות קטנות משחררים אותן למים כפלנקטון, ואילו מינים עם ביציות גדולות יותר מדגירים אותן בחלל הגוף או כשהן צמודות למרכז הלופופור באמצעות דבק. הביציות המודגרות משוחררות להיזון מפלנקטון כשהן מתפתחות לפגיות.
התפתחות הביציות היא תערובת של מאפיינים של קדמוני הפה ושניוני הפה. החלוקות הראשוניות של הביצית המופרית הן הולובלסטיות (התאים מתחלקים לחלוטין) ורדיאליות (הן מהוות בהדרגה ערמת מעגלים). התהליך מווסת (גורלו של כל תא תלוי באינטראקציה עם תאים אחרים, ולא בתוכנית קשיחה בכל תא בנפרד), וניסויים שחצו עוברים בשלב מוקדם הניבו פגיות שלמות. מזודרם נוצר ממזנכימה שמקורו בארכנטרון. הבלסטופור (שקע בעובר) הופך לפה.
הפגית דמוית החילזון של Phoronis ovalis שוחה כ-4 ימים, זוחלת על קרקעית הים במשך 3 עד 4 ימים, ואז מתחפרת בקרקע הקרבונטית. דבר לא ידוע על שלושה מינים. המינים הנותרים מתפתחים לפגית אקטינוטרוך (Actinotroch) שוחה חופשית הניזונה מפלנקטון. האקטינוטרוך הוא גליל זקוף עם פי טבעת בתחתית ומעוטר בריסונים. בחלק העליון יש אונה או ברדס, שמתחתיו יש גנגליון, המחובר לקטע של ריסונים מחוץ לקצה הברדס. זוג פרוטונפרידיום (קטנים ופשוטים יותר ממטאנפרידיום בבוגר). הפה וזרועות הציד המזינות המקיפות את הפה. לאחר שהוא שוחה למשך כ-20 ימים האקטינוטרוך מתיישב על קרקעית הים ועובר שינוי רדיקלי במשך 30 דקות. הברדס וזרועות הציד של הפגית נספגים ונוצר לופופור של בוגר סביב הפה, ושניהם מצביעים עכשיו כלפי מעלה. המעיים משתנים לצורת U כך שפי הטבעת הוא מעט מתחת ללופופור ומחוץ לו. לבסוף הפורוניד הבוגר בונה את השפופרת.
פורונידים חיים בערך כשנה.
אקולוגיה
פורונידים חיים בכל האוקיינוסים והימים, כולל האוקיינוס הארקטי, ולמעט האוקיינוס האנטארקטי, ובין אזור הכרית ועד לעומק של 400 מטרים. חלקם מופיעים בנפרד, בשפופרות אנכיות המוטמעות במשקעים רכים כמו חול, בוץ או חצץ דק. אחרים יוצרים מסה סבוכה של פרטים רבים הקבורים או מצופים בסלעים וקונכיות. בכמה בתי גידול אוכלוסיות של פורונידים מגיעים לעשרות אלפי פרטים למטר רבוע. פגיות האקטינוטרוך ידועים כחלק מהפלנקטון, ולעיתים הם מהווים חלק ניכר מהביומסה הזואופלנקטונית.
Phoronis australis קודח בדופן השפופרת של שושנת הים Ceriantheomorphe brasiliensis מסדרת הצריניטים (Ceriantharia), ומשתמש בחור שיצר כבסיס לבניין השפופרת שלו. שושנת ים אחת יכולה להכיל עד 100 פורונידים. ביחסים לא שוויוניים אלו, שושנת הים אינה חווה תועלות או נזקים משמעותיים, בעוד שהפורוניד נהנה מבסיס לשפופרת שלו, מזון (שני בעלי החיים הם מסנני מזון) והגנה. שושנת הים נסוגה אל תוך השפופרת שלה כאשר היא חשה מאוימת, ופעולה זו מזהירה את הפורוניד לסגת אל השפופרת שלו.
אף על פי שטורפים של פורונידים אינם ידועים היטב, הם כוללים דגים, חלזונות ותולעים נימיות (נמטודות). Phoronopsis viridis, שאוכלוסייתו מגיעה לצפיפות של 26,500 פרטים למטר רבוע באזור הכרית בקליפורניה (ארצות הברית), לא ערב לחיכם של טורפים רבים החיים על הקרקעית כולל דגים וסרטנים. כשבמיוחד החלק העליון, כולל הלופופור, שנחשף לטורפים בזמן שהפורונידים ניזונים, אינו לטעמם. כאשר הוסרו הלופופורים בניסוי, ערבו הפורונידים לחיכם של טורפים, אך השפעה זו פחתה במשך 12 יום ככל שהלופופורים התחדשו. ההגנות האפקטיביות הרחבות הללו, הנראות חריגות בקרב חסרי חוליות החיים במשקעים רכים, חשובות כדי לאפשר לאוכלוסיות ה-Phoronopsis viridis להגיע לצפיפות גבוהה. טפילים שונים שורצים בחללים בגופם של פורונידים. ציסטות של עלקות בחללים של הפורונידים, מינים השייכים לקבוצת ה-Gregarinasina במערכת העיכול וטפיל של ריסנית מהסוג Heterocineta בזרועות הציד.
לא ידוע אם לפורונידים יש משמעות כלשהי לבני אדם. האיחוד הבינלאומי לשימור הטבע (IUCN) לא סיווג שום מין פורוניד כשרוי בסכנת הכחדה.
תיעוד מאובנים
יש עדות טובה שהמין Phoronis יצר עקבות מאובנים של הסוג Talpina, שנמצאו בתקופות דבון, יורה וקרטיקון. בעל חיים זה קדח בתוך אצות גירניות, אלמוגים, קונכיות של קיפודי ים ורכיכות. הדרלידים הם שפופרות מאובנות, בדרך כלל מעוקלות ברוחב בין 0.1 ל-0.8 מילימטרים, שנתגלו מהסילור עד לפרם, וייתכן שגם באורדוביק ובטריאס. ייתכן שהמושבות המסועפות שלהם נוצרו על ידי פורונידים.
עץ משפחתי
המערכות פורונידים, ברכיופודים וחיטחבים משויכות לעל-המערכה לופופורטה (lophophorate), מכיוון שכולן ניזונות תוך שימוש בלופופור. משנות ה-40 ועד שנות ה-90 של המאה ה-20 מיקומו עצים פילוגנטיים המבוססים על תכונות אמבריולוגיות ומורופולוגיות את הלופופורטה כחלק משניוני הפה או כקבוצת אחות לה. שניוני הפה היא על-מערכה הכוללת גם את המיתרניים וקווצי העור. בתחילת התפתחות העוברים יוצרים שניוני הפה פי טבעת לפני שהם יוצרים פה, בעוד שקדמוני הפה יוצרים תחילה את הפה.
היחסים בין פורונידה לקבוצות בילטריה אחרות. נילסן (2002) משער שפורונידים וברכיופודים קשורים למחלקה פטרוברנכיה (Pterobranchia) השייכת לשניוני הפה, שגם המינים שבה הם מסנני מזון, משום שהלופופור שלהם מונע על ידי ריסון אחד לכל תא, בעוד שאצל החיטחבים, אותם הוא משייך לקדמוני הפה, יש כמה ריסונים לכל תא בלופופור. הלמקמף, ברוכהאוז והאוזדורף (2008) סיכמו כמה ניתוחים אמבריולוגיים ומורפולוגיים של חוקרים שונים המפקפקים או החולקים על כך שהפורונידים והברכיופודים שייכים לשניוני הפה:
בעוד שניתוחים באמצעות פילוגנטיקה מולקולרית משוכנעים שחברים בלופוטרוכוזואה קרובים יותר אחד לשני מאשר מי שאינו חבר בה, היחסים בין החברים אינם מוחוורים בדרך כלל. הלופוטרוכוזואה מתחלקת בדרך כלל ללופופורטה (בעלי חיים שיש להם לופופור), כולל פורונידים וברכיופודים, טרוכוזואה (Trochozoa) (בעלי חיים שהפגית שלהם היא טרוכופור, פגית שמסוגלת לשחות במים באמצעות הנעה של מספר קבוצות ריסונים), כולל רכיכות, תולעים טבעתיות, אכיורה (echiura), תולעים סיפוניות ותולעי החוטם (Nemertea), וכמה מערכות אחרות (כדוגמת תולעים שטוחות, גסטרוטריכה (Gastrotricha), גנתוסטומולידה (Gnathostomulida), מיקרוגנאטוזואה (Micrognathozoa) וגלגיליות (Rotifera)).
פילוגנטיקה מולקולרית מראה שהפורונידים קשורים באופן הדוק לברכיופודים, אבל חיטחבים אינם קשורים באופן הדוק לקבוצה זו, אף על פי שיש גם להם לופופור להזנה ולנשימה. מעובדה זו נובע שההגדרה המסורתית של לופופורטה אינה מונופילטית. משום כך החלו לשייך רק את הפורונידים והברכיופודים לעל-המערכה לופופורטה והלניץ' חושב ששינוי זה יגרום לבלבול. חלק מהחוקרים מסווגים את הפורונידים והברכיופודים כקבוצות אחיות, בעוד שאחרים ממקמים את הפורונידים כתת-קבוצה בתוך הברכיופודים, מה שמרמז שהברכיופודים הם פרפילטיים. הניתוח של כהן וויידמן (2005) סיכם שהפורונידים הם תת-קבוצה של ברכיופודים בעלי מפרק פשוט (ברכיופודים שהמפרק שלהם אינו בנוי מסידור של שיניים ושקעים תואמים) וקבוצה אחות לתת-הקבוצות בעלי מפרק פשוט אחרות. החוקרים גם משערים שהאבות הקדמונים של הרכיכות התפצלו מהקלייד הכולל את הברכיופודים והפורונידים לפני 900 עד 560 מיליון שנים, קרוב לוודאי לפני 685 מיליון שנים.
טקסונומיה
במערכה יש שני סוגים בלא שמות מחלקה או סדרה. הזואולוגים מכנים את הפגיות, המכונות בדרך כלל אקטינוטרוך, בשם סוג אחר מהבוגרים.
סיארה בראבו
סיארה קווין בראבו (באנגלית: Ciara Quinn Bravo; נולדה ב-18 במרץ 1997) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. היא החלה את הקריירה שלה כשחקנית ילדים, בסדרת טלוויזיה בכיכובה, ברשת ניקלודיאון, "ביג טיים ראש" ובסדרת הטלוויזיה של רשת פוקס, "רד בנד סוסייטי".
ראשית חייה
בראבו נולדה וגדלה באלכסנדריה, קנטקי. היא למדה בבית הספר סאמיט קאנטרי סינסינטי, אוהיו.
קריירה
הקריירה של בראבו החלה בגיל 9 לאחר שהשתתפה בתחרות כישרונות כישרונות בדאלאס, טקסס. היא התגלתה על ידי בריאן לדר ופרדריק לוי מסוכנות השחקנים מנג'מנט 101. היא החלה לדבב עבור "Playhouse Disney". היא דיבבה בסדרת הטלוויזיה לילדים, "תנין, נימוסים כבר למדת?" והופיעה בקליפ של הזמר וילו סמית', "Knees and Elbows", ובכמה פרסומות.
במהלך שנת 2008 המשיכה להגיע לאודישנים והשתתפה במספר פרסומות מקומיות בין היתר לאקווריום ניופורט. בשנה זו הופיעה בקצרה כילדה איטלקייה בסרט "מלאכים ושדים".
בראבו שיחקה בשני סרטים קצרים, "כבשים אבודות" (או "הקפיטריה") "ונשטף". היא השתתפה בסדרת הטלוויזיה ניקלודיאון ביג טיים ראש ובסדרת הטלוויזיה פוקס, רד בנד סוסייטי. בראבו היא גם מדבבת; היא סיפקה את קולה של ג'יסליטה בסדרת הטלוויזיה "חברים על הכוונת". היא גם דיבבה בסדרות, "הסוכן המיוחד אוזו" ובסדרה "הפינגווינים ממדגסקר".
בראבו הופיעה גם בסרט הקולנוע "עד העצם", שמפנה את תשומת הלב לאנורקסיה.
בשנת 2020 שיחקה בתפקיד חוזר במיני סדרת הטלוויזיה "המורה" לצד קמרון מולן ואשלי צוקרמן.
אלקה (אי)
האי אלקה (באנגלית: Alka Island; בבולגרית: остров Алка) הוא אי סלעי ארוך במפרץ בלימל, שמדרום-מערב לאי טריניטי בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של האי 250 מטרים (כיוון מערב-מזרח); ורוחבו של האי 110 מטרים.
האי ממוקם 1.7 קילומטרים מצפון לנקודת אסנסיו; 3.43 קילומטרים דרומית לנקודת בולנס; 2.4 קילומטרים דרומית - דרומית-מערבית לנקודת טיזויין; ו-145 מטרים צפונית - צפון-מזרחית לאי גלארוס.
מיפוי האי
האי מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978.
מקור השם
האי נקרא על שם המכמורתן אלקה של החברה הבולגרית Океански риболов – Бургас - מבורגס שבבולגריה, שספינות הדיג שלה דגו במי האי ג'ורג'יה הדרומית, איי קרגלן, איי אורקני הדרומיים, איי שטלנד הדרומיים וחצי האי האנטארקטי משנת 1970 ועד תחילת שנות התשעים. הדייגים הבולגרים היו חלוצי תעשיית הדיג באנטארקטיקה בתקופה המודרנית (לאחר תום העידן ההרואי של אנטארקטיקה).
זהות במלכודת
זהו הסרט השני בסדרת סרטי ג'ייסון בורן.
תקציר העלילה
ג'ייסון בורן אשר עדיין סובל מאמנזיה, חי עם חברתו מארי בעילום שם בגואה שבהודו. בהמשך מתגלה כי מתנקש נשלח לחסלו וכי ה-CIA סבורים כי הוא רצח שניים מהסוכנים שלהם בברלין לאחר שטביעות אצבעותיו נמצאו בזירת הרצח, המכונית של מארי ובורן נופלת למים ובעקבות זה המתנקש בטוח שגם בורן מת כי הוא לא עלה בחזרה מעל המים. בעקבות כך, בורן מחליט לצאת ולנסות ולטהר את שמו.
ביקורות ותגובות
הסרט הכניס $290,633,422 בקופות, וקיבל ביקורות חיוביות ולציון 81% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 188 ביקורות.
שיטת זיגלר ניקולס
שיטת זיגלר-ניקולס (ידועה גם בתור "שיטת הרגישות הגבולית") היא שיטה היוריסטית לכוונון בקרי PID, אשר פותחה על ידי ג'ון ג. זיגלר ונתנאל ב. ניקולס.
בשיטה זו, הפרמטרים של הבקר נקבעים מתוך ניסוי פשוט ללא ידע מוקדם על מודל התהליך, אך היא איננה מבטיחה יציבות או ביצועים אופטימליים.
אופן הפעולה
הפרמטר K_U, וזמן מחזור התנודות שמוגדר כ-T_U משמשים להגדרת הפרמטרים I,P ו-D בהתאם לסוג הבקר ולהתנהגות הנדרשת:
ניתן להשתמש בפרמטריזציה מקובלת נוספת. מפתח ההמרה מקיים את הקשרים הבאים:
K_i=K_p/T_i K_d=K_p T_d
כעת ניתן לבטא את אות הבקרה u(t) כתלות בשגיאה e(t) ובפרמטרי הבקר במישור הזמן:
ובפונקציית התמסורת:
בית הספר המקצועי צ'יוקאנול
צ'יוקאנול, ברומנית, זה "הפטיש", אך מקובל גם כחלופה הרומנית לשם "מכבי".
בית הספר הוקם באזור היהודי של בוקרשט, בדרך דודשט 127. לבית הספר היו מחלקת מכניקה, מחלקת מסגרות, מחלקת tinichigerie, מחלקה אלקטרו-טכנית ומחלקת מתקני חימום (מ-1915). תקופת הלימודים ארכה ארבע שנים והחניכים הנזקקים קיבלו מלגות, צורכי לימוד ובגדים. מחזור כלל בין 60 ל-80 תלמידים והתעודות זכו להכרה גם מחוץ לרומניה.
בנוסף ללימודים המקצועיים, החניכים למדו גם אנגלית וחינוך גופני.
ארנה מכבי
מאחורי המבנים של בית הספר השתרע מגרש גדול, שנוצל להקמת מגרש כדורגל בשם ארנה מכבי (ברומנית: Arena Maccabi). ב-1919 הוקם שם מועדון הספורט מכבי בוקרשט.
פרמצ'לודוס
פרמצ'לודוס (שם מדעי: Paramacellodus) הוא סוג של לטאה קדומה שחיה בסופו של תור היורה ועד לתחילת קרטיקון תחתון. לטאה זו משויכת למשפחה הנכחדת Paramacellodidae שבקבוצה דמויי חומט לצד החומטיים והקורדיליים. מאובניה נמצאו בתצורות פורבק (Purbeck Group) שבדורסט, בריטניה, פורטוגל ובכמה חפירות במערב ארצות הברית כמו בתצורת מוריסון בויומינג והמונומנט הלאומי דינוזאור ביוטה. בסוג זה נמצא מין יחיד - Paramacellodus oweni בשנת 1967.
ככל הנראה היא דמתה במראה לחומט מודרני והייתה קטנה וציידת חרקים השוכנת על עצים. לא ידוע עליה הרבה אך נראה שהיא הייתה מראשוני הלטאות המודרניות.
אורסטיס
אורסטיס (ביוונית: Ὀρεστίς) היה אזור במוקדון העתיקה, המקביל פחות או יותר ליחידה האזורית קסטוריה, הממוקמת במערב מקדוניה.
קורפוס המילואים ה-39 (האימפריה הגרמנית)
קורפוס המילואים ה-39 (בגרמנית: XXXIX. Reserve-Korps) היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
היסטוריה
קורפוס המילואים ה-39 הוקם בדצמבר 1914. כחלק מגל הגיוס השני במלחמת העולם הראשונה. כמפקדו הראשון מונה אוטו פון לאוונשטיין, והוא כלל את דיוויזיות המילואים ה-77 וה-78. הקורפוס הוצב תחת פיקוד הארמייה העשירית ולחם עימה בקרב השני על האגמים המזוריים בתחילת חורף 1915.
בשנת 1915, הקורפוס השתתף במתקפה הגרמנית בקורלנד אשר נועדה להוות הסחה, בעוד שהמאמץ העיקרי נעשה דרומה יותר על ידי הארמייה ה-11 הגרמנית והארמייה הרביעית האוסטרו-הונגרית במתקפת גורליצה-טרנוב.
פלגת הארמייה לאוונשטיין הוקמה על ידי שדרוג קורפוס המילואים ה-39 של הארמייה העשירית ב-22 באפריל 1915. הוא נקרא על שם מפקדו, גנרל-לויטננט אוטו פון לאוונשטיין, ששמר על הפיקוד בו זמנית על קורפוס המילואים ה-39. פלגת הארמייה הייתה תחת הפיקוד של אובר אוסט.
בשל הצלחתו, הכוח תוגבר ללא הרף עד ששודרג למעמד של ארמייה כארמיית הניימן ב-26 במאי 1915. הגנרל פון לאונשטיין נשאר כמפקד קורפוס המילואים ה-39.
בשנת 1916 לחם הקורפוס תחת פיקודו של הרמן פון שטאבס במערכה ברומניה כחלק מהארמייה התשיעית, ואף השתתף בכיבוש בוקרשט. באביב 1918 לחם הקורפוס בחזית המערבית במהלך מבצע מיכאל כחלק מהארמייה השנייה, ולאחר מכן לחם נגד מתקפת מאה הימים. באוקטובר 1918 הועבר הקורפוס לבלקן, שם לחם בקרבות בסרביה עד סוף המלחמה.
מפקדים
על הקורפוס פיקדו המפקדים הבאים במהלך קיומו:
חואן דה אווילה
חואן דה אווילה (בספרדית: Juan de Ávila; 6 בינואר 1499 -10 במאי 1569) היה כומר, דרשן, סופר ומיסטיקן. הוכרז כקדוש וקיבל מעמד של מורה כנסייה בידי הכנסייה הקתולית. הוא כונה "השליח של אנדלוסיה", הודות לפעילותו רחבת ההיקף באזור.
ראשית חייו
אווילה נולד באלמודובר דל קמפו (Almodóvar del Campo) שבמחוז סיודאד ריאל (Ciudad Real) בשנת 1499 להוריו אלפונסו דה אווילה וקטלינה גיחואן, זוג מומרים, עתירי נכסים וקתולים אדוקים. 'אווילה' הוא שם משפחתו ואינו מעיד על מקום מוצאו שהיה אלמודובר. כשהיה בן 14, בשנת 1513, הוריו שלחו אותו ללמוד משפטים באוניברסיטה של סלמנקה (Salamanca), אולם הוא עזב את לימודיו לאחר ארבע שנים ללא תואר. עם חזרתו לבית הוריו, אווילה הפך לאדוק. נזיר פרנסיסקני שסייר באזור פגש בו והתרשם עמוקות. בהמלצת הנזיר, אווילה חזר ללימודים הגבוהים, אך הפעם במסגרת האוניברסיטה של אלקלה דה אנארס (University of Alcala de Henares). הוא נרשם ללימודי הפילוסופיה והתאולוגיה, תחת הוראתו הצמודה של הנזיר הדומיניקני דומינגו דה סוטו (Domingo de Soto). לפי חלק מהמקורות, אווילה הוסמך לתואר אף על פי שלא השלים את דרישות הסף. במהלך לימודיו באוניברסיטה, נפטרו שני הוריו. כשסיים את לימודי הכמורה בשנת 1526 הוא שב לעיר ילדותו והנהיג לראשונה את המיסה בכנסייה בה הוריו נפטרו.
הוא הטיף לויתור על רכוש הגשמי, מכר את האדמות המשפחתיות ותרם את כל ההכנסות לעניים. כיוון שלא נותרו לו קשרים משפחתיים באזור, קיבל על עצמו משימת מיסיון והתכונן לצאת למקסיקו על מנת להפיץ את הנצרות הקתולית. במהלך מסעו למקסיקו עבר בסביליה, בדרום-מערב ספרד, בינואר 1527, שם המתין לשלב הבא במסעו, יחד עם הנזיר הדומיניקני ג'וליאן גארסיס (Julián Garcés), שמונה לבישוף הראשון של טלקסטלה (Tlaxcala). בזמן ההמתנה בסביליה, אדיקותו וכישוריו הדרשניים תפסו את תשומת לבו של הרננדו דה קונטררס (Hernando de Contreras), כומר מקומי שסיפר אודותיו לארכיבישוף של סביליה, אלונסו מנריק דה לארה (Alonso Manrique de Lara). משהכיר ביניהם, דה לארה הבין כי מדובר באדם בעל יכולות רבות, שיוכל לעורר את האמונה באנדלוסיה. לאחר שכנוע רב, חואן החליט לנטוש את מסעו למקסיקו ולהישאר באנדלוסיה. ככל הנראה, חואן דה אווילה בילה את השנים הראשונות לאחר 1526 בבית קטן בסבילה, יחד עם כומר נוסף – כנראה קונטררס בעצמו. בזמן שחי שם, אסף סביבו קהל מאמינים, וניהל קהילה אשר מנהלת אורח חיים הקרוב לחיי נזירות ואחווה. בשנת 1527 החל את כתיבת יצירתו "שמעי, בת" (Audi, filia), יצירה שהוא המשיך בכתיבתה ועריכתה עד מותו.
ספרו שמעי, בת פורסם לראשונה בידי חסידיו. שם הספר מקורו בתהלים, פרק מ"ה, 11-12: "שִׁמְעִי-בַת וּרְאִי, וְהַטִּי אָזְנֵךְ; וְשִׁכְחִי עַמֵּךְ, וּבֵית אָבִיךְ. וְיִתְאָו הַמֶּלֶךְ יָפְיֵךְ: כִּי-הוּא אֲדֹנַיִךְ, וְהִשְׁתַּחֲוִי-לוֹ." הוא פירש את הכתובים כמחווה לחתונה מלכותית. לאורך כל 113 הפרקים, אווילה מציע פרשנות אישית ופיגורטיבית לפרק המוזכר, נוגע בנושאים כגון הערך בתפילה, תפקיד האמונה וההשתדלות בגאולה ובטבע החטא. הטיעונים התאולוגים אותם הוא מעלה משקפים את הניסיון הרב שצבר במהלך חייו בספרד בתקופה המודרנית המוקדמת. ההשראה לכתיבת ספרו נבעה מבקשתה של מאמינה מקהילתו שביקשה סיוע במדיטציה. הוא החל במלאכת כתיבת הספר בכלא של האינקוויזיציה. למרות בריאותו הנחלשת, אווילה הספיק לאשר את הגרסה להדפסה בשנת 1574.
השליח מאנדלוסיה
הדרשה הראשונה שחואן מסר הייתה בתאריך ה-22 ביולי 1529, והיא קיבעה את מעמדו והמוניטין שלו באופן מיידי. בתשע שנות פעילותו המיסיונרית באנדלוסיה, הוא משך קהל מעריצים שבאו לדרשותיו. בדרשותיו גינה והוקיע את התנהגות המעמד האריסטוקרטי ובעקבות זאת איבד את משרתו ונשלח לכלא בקיץ של שנת 1532. הוא הואשם בגין הגזמה בסכנות הכרוכות בעושר, ובכך שסגר את שערי גן עדן בפני העשירים. ההאשמות בוטלו, הוא הוכרז כחף מפשע ושוחרר מהכלא ביולי 1533. בסוף 1534 או תחילת 1535, השתלב חואן מאווילה במחוז הבישופות של קורדובה, מה שסיפק לו משכורת קטנה של עובד הכנסייה. מאז הפכה קורדובה למקום מגוריו ומשם ניהל את קהילתו והמשיך לסייר ברחבי אנדלוסיה וייסד מוסדות לימוד באזורים רבים כגון באזה, גראנדה, מונטילה וזפרה. יש חוקרים שטוענים כי בשלב זה של חייו, קיבל תואר שני בתאולוגיה קדושה, ככל הנראה בגראנדה בשנת 1538. האוניברסיטה שאווילה פתח בבאזה התפרסמה במיוחד. היא נוסדה בשנת 1538 הודות לבולה אפיפיורית של האפיפיור פאול III. אווילה התמנה לרקטור הראשון, בעל הסמכות הגבוהה ביותר במוסד. אוניברסיטה זו היוותה מודל לסמינרים דתיים ובתי הספר של הישועים. אווילה נשאר בגרנאדה בין השנים 1538 ועד 1539, וניהל מעין קהילה שנבנתה סביבו. באופן דומה, בין השנים 1546 ועד 1555, חואן התגורר עם כעשרים חסידים בקורדובה. שני המקרים הללו עוררו מחשבה אצל חלק מהחוקרים כי ייתכן שהוא ביקש לייסד ארגון חדש רשמי של נזירים כמותו. אולם הצמיחה המהירה של הישועים מנעו את מימושו של רעיון זה. משנת 1551 אווילה סבל מבריאות לקויה, ועודד את חסידיו להצטרף לישועים באופן פעיל, עד כי כ-30 מתוכם הצטרפו בפועל.
מוות
את שנותיו האחרונות העביר אווילה בעיירה בשם מונטילה במחוז קורדובה ונפטר שם בתאריך ה-10 במאי 1569. על פי צוואתו נקבר בכנסייה הישועית של גלגול הנשמות. כיום הכנסייה משמשת מקום קדוש לזכרו.
פרסום יצירותיו
המהדורה הספרדית משנת 1970 כוללת את כל כתביו של אווילה בשישה כרכים. בכללם: שתי עריכות להוצאות שונות של ספרו "שמעי, בת", 82 דרשות וועידות רוחניות, פרשנות הברית הישנה, 257 מכתבים שמתארים את חייו משנת 1538 ועד מותו וכן מספר חיבורים נרחבים על רפורמציה וחיבורים קצרים אחרים. חואן כתב מכתבים לכמרים ובישופים שייעצו לו, למשל פדרו גואררו (Pedro Guerrero), הארכיבישוף של גראנדה, וכן לח'ואן דה ריברה ותומאס מווילנובה, שני הארכיבישופים מוולנסיה, שנהפכו לקדושים בשלב מאוחר יותר. הוא שלח מכתבים גם לאיגנטיוס מלויולה, יוחנן האלוהי ותרזה מאווילה.
גרסאות מודרניות
חיבוריו של הקדוש חואן מאווילה נאספו במדריד בשנת 1618, 1757, 1792 ובשנת 1805. תרגום צרפתי של ד'אנדילי פורסם בפריז בשנת 1673, תרגום גרמני של שרמר פורסם בשישה כרכים בעיר רגנסברג בין השנים 1856 ו-1881. ספרו המוכר שמעי, בת תורגם לאנגלית בשנת 1620. גרסה מודרנית פורסמה בידי המלומדת האמריקאית ג'ואן פרנסס גורמלי בשנת 2006. מבחר של מכתביו, תחת הכותרת "מכתבים רוחניים" (Spiritual Letters) תורגמו לאנגלית בשנת 1631, וגרסה זהה לזו פורסמה בשנת 1970.
השפעות
הן המוניטין הקדוש של אווילה והן נסיונותיו לשנות את מוסד הכמורה, ייסוד בתי ספר וסמינרים, לימד דרך שאלות ותשובות, היוו בשלב מאוחר יותר השראה למהפכנים נוספים. הוא בעיקר כיבד את הישועים – התפתחותם הענפה ברחבי ספרד מיוחסת ליחסיו הקרובים של אווילה לאליטה הנוצרית במדינה.
הוקרה
אווילה הוכרז כקדוש על ידי האפיפיור קלמנט XIII ב-8 בפברואר 1759, והאפיפיור לאו XIII הילל את שמו ב-15 בנובמבר 1893. בתאריך ה-31 במאי הוא קודש מפי האפיפיור פאול VI. האפיפיור בנדיקטוס XVI הכריז על חואן מאווילה בתואר "מורה הכנסייה" בתאריך ה-7 באוקטובר בשנת 2012, במהלך משתה מחרוזת התפילה הקדושה (Feast of the Holy Rosary). הכרזת "מורי הכנסייה" בידי האפיפיור בנדיקטוס למול עשרות אלפי אנשים בכיכר סנט פטרוס. תואר "מורה כנסייה" שמור לאנשים שיש בהם שילוב של גאונות וקדושה, ושלקחו חלק משמעותי בפיתוח והפצת הדוטטרינה הקתולית והרוחניות. במהלך הדרשה, האפיפיור אמר שחואן מאווילה היה "מומחה עצום בכתבי הקודש, בעל רוח נלהבת למסיון. הוא ידע לחדור באופן עמוק ביותר למסתורין של הגאולה שישוע פעל עבורו לטובת האנושות. אדם של אלוהים, הוא איחד בין תפילה תמידית לפעולה שליחית. הוא הקדיש עצמו לדרשנות ולעבודה על הסקרמנטים, והתרכז על המחויבות שלו לשיפור המועמדים לכמורה, הן של אנשי דת והן אם לאו, עם גישה פורה לרפורמציה של הכנסייה."
ביבליוגרפיה
Luis Gabriel-Stheeman, Jose del Valle, editors. The Battle Over Spanish Between 1800 and 2000: Language & Ideologies and Hispanic Intellectuals. New York: Routledge 2002. 15-22
Wilke, J. C. "John of Avila, St.". In Catholic University of America. New Catholic Encyclopedia. 7 (Hol–Jub) (2d ed.). Washington, D.C 2003 Gale. p. 446–449
מרטין באקן
מרטין מקלין באקן (באנגלית: Martin McLean Buchan; נולד ב-6 במרץ 1949 באברדין) הוא כדורגלן עבר סקוטי ששיחק בעמדת הבלם.
באקן שיחק לאורך הקריירה באברדין, אותה הוביל כקפטן לזכייה בגביע הסקוטי, במנצ'סטר יונייטד שם זכה כקפטן בגביע ה-FA, ובאולדהאם אתלטיק. במשך כעשור הוא היה משחקניה הבולטים של מנצ'סטר יונייטד ושל נבחרת סקוטלנד, במדיה שיחק בשני טורנירי מונדיאל ורשם 34 הופעות בסך הכול.
קריירת משחק
באקן החל את הקריירה בקבוצת הנוער של אברדין מעיר הולדתו. בעונת החל לשחק בקבוצת הבוגרים. התקדמותו בקבוצה הייתה מהירה ומוצלחת, ולאחר שבעונה הראשונה ערך ארבע הופעות ליגה, עונה אחר כך כבר היה לשחקן הרכב, ותוך שנתיים כבר היה לקפטן הקבוצה, בגיל עשרים בלבד.
בעונת, הוביל באקן את קבוצתו כקפטן לזכייה בגביע הסקוטי. הוא פתח בהרכב למשחק הגמר מול סלטיק, שהסתיים בניצחון 3-1 לאברדין ולזכייה בגביע השני בתולדותיה. בשתי העונות הבאות הוביל את הקבוצה פעמיים למקום השני בטבלה (פעמיים אחרי סלטיק), וסייע לה להפוך לאחת מקבוצות הצמרת הבולטות בסקוטלנד באותן השנים. בסך הכול בשש עונות במדי הקבוצה הבוגרת של אברדין, ערך באקן 134 הופעות ליגה, בהן כבש תשעה שערים.
היכולת הגבוהה שהציג באקן הפכה אותו לשחקן מבוקש באנגליה, כשעל שירותיו התחרו בין היתר ליברפול ולידס יונייטד. מי שזכתה בשירותיו לבסוף הייתה מנצ'סטר יונייטד, אליה עבר ב-29 בפברואר 1972, עוד בטרם הסתיימה עונת. מנצ'סטר שילמה תמורתו סכום של כ-125 אלף ליש"ט, סכום ששבר בזמנו את סכום ההעברה הגבוה ביותר ששילמה הקבוצה. משחקו הראשון של באקן במדי הקבוצה היה ב-4 במרץ 1972, מול טוטנהאם הוטספור.
באקן הפך במהרה לשחקן הרכב קבוע וחשוב בקבוצה, אך לא הצליח למנוע את נפילתה לתחתית הטבלה, עד שלבסוף ירדה לליגת המשנה בסיום עונת. על אף ההתעניינות בו, בחר באקן להישאר בקבוצה, וטיפס איתה חזרה לליגה הבכירה תוך עונה אחת בלבד, שהסתיימה באליפות ליגת המשנה. החל מעונת הוביל באקן את מנצ'סטר יונייטד כקפטן הקבוצה, וכבר בעונתו הראשונה כקפטן חזרה מנצ'סטר להתמודד בצמרת, כשסיימה את העונה במקום השלישי עם ארבע נקודות פחות מהאלופה ליברפול, ובמקביל העפילה לגמר גביע ה-FA, שם נוצחה 1-0 על ידי סאות'המפטון.
עונה אחר כך, בעונת, שוב העפילה מנצ'סטר לגמר הגביע, והפעם השלימה את הזכייה בתואר עם ניצחון 2-1 על ליברפול, שהחמיצה עקב ההפסד את הזכייה בטרבל. באקן היה לשחקן הראשון בהיסטוריה שזוכה כקפטן גם בגביע הסקוטי וגם בגביע האנגלי. שנתיים אחר כך שוב העפילה מנצ'סטר לגמר, אך נוצחה 3-2 על ידי ארסנל.
באקן המשיך להיות שחקן הרכב משמעותי לאורך כל תקופתו במועדון, והיה משחקניה הבולטים והיציבים של הקבוצה במשך כעשור. לקראת סוף דרכו בקבוצה סבל מפציעות שהשביתו אותו לעיתים קרובות. בעונת רשם שלוש הופעות ליגה בלבד, ולא שותף במהלך זכייתה של קבוצתו בגביע האנגלי, בתום ניצחון 4-0 במשחק חוזר מול ברייטון. בסיום אותה עונה סיים באקן את דרכו בקבוצה, לאחר 11 וחצי עונות בהן רשם 456 הופעות במדי הקבוצה (376 הופעות ליגה), וכבש ארבעה שערים.
לקראת עונת הצטרף באקן לאולדהאם אתלטיק מליגת המשנה. בסיום עונתו השנייה בקבוצה פרש באקן ממשחק פעיל בגיל 36.
ב-22 ביוני 1985, זמן קצר לאחר פרישתו ממשחק, התמנה לתפקיד מאמן ברנלי, היורדת הטרייה לליגה הרביעית. הקדנציה הקצרה של באקן כמאמן הקבוצה הסתיימה ב-10 באוקטובר, פחות מארבעה חודשים אחר כך, לאחר שהשיג חמישה ניצחונות ב-13 משחקים והתפטר מתפקידו. מאז לא חזר באקן לאמן.