cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מהפכת הדפוס בעולם המוסלמי
איסור על רקע דתי
אף על פי שהנימוקים הדתיים לאיסור הדפוס במרחב המוסלמי נתפשו לאורך שנים כבולטים ביותר, הרי שהמחקר כיום נוטה להאמין שלא הייתה התנגדות עקרונית לדפוס בהלכה או במסורת המסלמית, ורואה בנימוקים שכאלו הסברים לא מספקים כדי להסביר עיכוב כל-כך גדול בחדירתו ; על פניהם, נראה כי המחקר מעדיף לקבל על פניהם סיבות אחרות ונוספות לאיסור השימוש בדפוס.
איסורים על רקע חברתי-תרבותי
בהיבט הפוליטי, הרי שהאליטה העות'מאנית, שכללה את הסולטנים והעלמאא', היוותה את המקור הבלעדי לצווים, הוראות והנחיה רוחנית-דתית באימפריה. בתור שכאלו – השולטים בתוכן, טיב ומנגנון העברת המסרים המופצים לנתיני האימפריה – אך טבעי שהיה להם אינטרס מובהק למנוע מציבור הנשלטים גישה לטכנולוגיה המאפשרת שיתוף בתקשורת המונית.
קבוצת לחץ פוליטית נוספת הייתה גילדת מעתיקי הספרים והקליגרפים, הפקידים והמזכירים. אליטת האימפריה העת'מאנית, כמו חברות רבות נוספות טרם מהפכת הדפוס, טפחה והכשירה בעלי תפקידים שונים שהתפרנסו מכישורי כתיבה לטובת עריכת כתבי יד, כמו גם לניהול הבירוקרטי של האימפריה. ההכרה באיום שמביאה עמה מכונה, שיש בכוחה להחליף את בעלי המשרות בתחום הכתיבה ולנשל אותם מפרנסתם, הביאה את כלל העוסקים בכתיבה להתאגד ולמנוע את העברת הטכנולוגיה מאירופה למחוזות האימפריה.
בהיבט החברתי, חוקרים מצביעים על כך שחברות אסלאמיות ניהלו מאז ומעולם תקשורת בעל-פה והעדיפו אותה על פני זו שבכתב. ההכרה המסורתית בכך שהגילויים האלוהיים עברו בראשיתם לנביא מחמד באמצעות דיבור, חלחלה בתודעה החברתית, זוהתה כדרך הנכונה והמקובלת להעברת מידע מכל סוג שהוא והתפשטה לכל תחומי החיים. אמנם שימור ידע בכתב יד היה נוכח בשפה הערבית ובשפות האסלאמיות האחרות, ולהקפדה על דייקנותו הייתה חשיבות גדולה, אך הוא היה נגיש בצורתו הכתובה רק למעטים – חברי האליטות ובהם חכמי הדת, אנשי המנהל והשלטון וקבוצת משכילים. לשאר רובדי האוכלוסייה המידע הופץ בעל פה, בין אם המדובר הוא בספרי משפט, צווים שלטוניים, ספרות או שירה. לטענת עמי אילון, הרי שחברה – שתפקדה היטב באמצעות העברה בעל-פה של מידע, תוך השענות על כתבי יד לצורך שימורו – סביר שתתקשה למצוא טעם באימוץ טכנולוגיה, שעיקר תכליתה שכפול טקסטים כתובים בהיקף המוני.
הדפוס באימפריה העת'מאנית
חדירתו של הדפוס אל המרחב המוסלמי, שזוהה בעיקר עם האימפריה העת'מאנית ונשלט ברובו על-ידה, מתוארכת לעשור השלישי של המאה השמונה עשרה. ניתן לזהות ניצנים ראשונים של הכרה בצורך להשתמש בדפוס מדיווח שמסר סיד אפנדי (Said Effendi), בנו של מהמט אפנדי (Mehemet Effendi), השגריר העת'מאני בפריז, עם חזרתו לקונסטנטינופול בשנת 1721; זה האחרון, שנחשף באירופה ליעילותה ונחיצותה של טכנולוגיית הדפוס, שבח בדבריו את היתרונות שבהדפסת ספרים, ובמיוחד מפות ותרשימים. ואולם, הסמל המובהק ביותר לחדירה של הדפוס אל מרחבי האימפריה העות'מאנית נעוץ ומזוהה ביתר שאת עם יוזמתו של אבראהים מתפרקה (Ibrahim Muteferrika).
בשנת 1726 שלח אבראהים מתפרקה מנשר, תחת הכותרת "אמצעי ההדפסה", לתפוצה שכללה את המופתי הגדול, הוזיר הגדול והעלמאא', בו שטח בפניהם את היתרונות והיעילות שאותם זיהה בשימוש בדפוס. במקביל, שלח מתפרקה בקשה פורמלית אל הסולטאן אהמט השלישי בו הוא בקש צו המאשר לו להקים בית דפוס להפצת כתבים מדעיים, בתחומים שונים ומגוונים, בהם: לוגיקה, פילוסופיה, אסטרונומיה ומילונאות; זאת, כמובן, בהוצאה מן הכלל של כתבים דתיים, בהם הקוראן עצמו, פירושים לקוראן, ספרי מסורות וחדית' וספרי הלכה. בחמישה ביולי 1727, ולאחר התייעצות בין הסולטאן אהמט השלישי והמופתי הגדול של האימפריה, שיח' עבדאללה (Abdullah) סביב ההיתכנות ההלכתית של בקשתו, קיבל מתפרקה צו רשמי ופתווה, אשר העניקו לו הרשאה לערוך הדפסה שכזו.
בית הדפוס של אבראהים מתפרקה
עם קבלת הצו הרשמי והפתווה המתירים הדפסה בשפה הערבית, פתח אבראהים מתפרקה את בית הדפוס הראשון בקונסטנטינופול. תחילה נעשה שימוש במכונות הדפוס בהם השתמשו המדפיסים היהודים והנוצרים שכבר פעלו בקונסטנטינופול, ובהמשך הובאו מכונות מאירופה – בעיקר מליידן ומפריס, בהם התנהלו בתי דפוס בערבית.
בשנת 1729 יצא לאור הספר הראשון שהודפס באותיות ערביות בתחומי האימפריה העת'מאנית – מילון ערבי-טורקי, בן שני כרכים שתורגם על ידי מהמט אבן מצטפא אלואני Mehemet Ibn Mustafa al-vani)). הכרך הראשון של המילון נפתח בהקדמת העורך, אליה צורפו הפתוא של המופתי הגדול שקבע כי הדפוס מותר, הצו האימפריאלי המתיר את הקמת בית הדפוס, ומסה על תועלתו של הדפוס. מהדורת המילון הראשונה שהודפסה זכתה אף לסבסוד מיוחד כתמריץ מטעם הרשויות האימפריאליות: כך, למשל, עלות המילון על שני כרכיו לתלמיד מדרסה עמדה על 35 קורוש, שנחשבה זעומה במיוחד. עד שנת 1741 הוצאו לאור כשבעה עשר כותרים שונים בשפה הטורקית – בעיקר בתחום ההיסטוריה, הגאוגרפיה והדקדוק – וכל מהדורה הוגבלה להדפסה קטנה בת 500–1000 עותקים.
אף על פי שמחזורי ההדפסות בבית הדפוס של אבראהים מתפרקה נערכו במספרים קטנים, ולא הייתה התפשטות של בתי דפוס לפרובינציות האימפריה מחוץ לאיסטנבול בצורה משמעותית עד המאה התשע עשרה – בית הדפוס הווה לא פחות מאשר דריסת הרגל של טכנולוגיית הדפוס במרחב המסלמי וציון ראשיתו של עידן חדש בחיי הרוח של העולם האסלאמי. בהשראתו, החלה מתפתחת פעילות דפוס ענפה שהלכה וצברה תאוצה, כאמור, במהלך המחצית השנייה של המאה התשע עשרה: למעלה ממאה בתי דפוס קמו בקהיר וכעשרים וחמישה בתי דפוס בביירות, כשהמפורסמים שבהם הם בית הדפוס הלאומי של מצרים שקם בשנת 1821, ובית הדפוס הספרותי בבירות בשנת 1876. בכל אחד מהם החלו להדפיס עותקי כותרים בכמויות מסחריות גדולות, ולצדם הדפסות של מוצרים חדשים, בהם עיתונים, שלטים וכרזות ציבוריים ומסחריים ודוקומנטציה אישית (דוגמת כרטיסי ביקור, תעודות ופנקסי קבלות).
הדפוס במרחבים אסלאמיים אחרים
לטענת פרנסיס רובינסון, במקומות שבהם האסלאם לא היה בשלטון כמו באימפריה העות'מאנית, ומוסלמים חיו תחת שלטון זר קולוניאלי ובחשש מתמיד מהמערב – הדפוס התפשט באופן נרחב ומהיר יותר. כך, למשל, כבר בראשית המאה התשע עשרה מוסלמים תחת שלטון רוסיה החזיקו בכשבעה עשר בתי דפוס, ומוסלמים תחת הודו הבריטית הדפיסו באופן נרחב כתבים שונים, בהם את הקוראן עצמו, וכשבע מאות עיתונים ומגזינים שונים בשפת האורדו.
השפעות העיכוב בכניסת הדפוס לעולם המוסלמי
כבכל חברה שאליה הגיעה מהפכת הדפוס, גם במרחבים האסלאמיים ניתן לזקוף לזכותו של הדפוס השפעה נוכחת על תמורות היסטוריות חשובות עם אימוצו, ובעיקר עם התרחבותו במאה העשרים, בהם: מפגש של מוסלמים עם רעיונות מדעיים וטכנולוגיים באמצעות תרגום כתבים אירופאים, התפשטות מגמת החילון, התפתחות רגשות לאומיים ואימוץ לשונות ולהגים לאומיים, הפיכת הפוליטיקה למרחב פעילות ציבורי ועידוד יצירה ספרותית ולשונית שטרם נראתה קודם.
ואולם, לעובדה שהמרחבים האסלאמיים זכו למהפכת דפוס כשלוש מאות שנה לאחר פריצת טכנולוגיית הדפוס באירופה, תתכנה השפעות מכריעות בעיצוב דמותו וכוחו של העולם המוסלמי – ובמיוחד לעומת אירופה – גם עד ימינו אנו. כך, למשל, בעוד שתחום החינוך והאוריינות התפתח בקצב מהיר באירופה, ובתחילת המאה העשרים עמד פלח האוכלוסייה שידע קרוא וכתוב על בין כ-70-80%, הרי שבתקופה המקבילה רוב אוכלוסיית המרחבים המוסלמים הקיימים נותרה אנאלפביתית, ונמצאת גם במאה העשרים ואחת בתחתית המדרג. לא מן הנמנע, אפוא, שלכניסה המאוחרת של הדפוס יש לכך קשר והשפעה ישירים.
אלין כהן
אלין חיה כהן (נולדה ב-30 באוגוסט 2001) היא שחקנית, אושיית רשת ואשת עסקים ישראלית, בעלת מותג איפור וקוסמטיקה הנושא את שמה.
ביוגרפיה
נולדה בשם אלין כהן בחדרה ליורם, עורך דין, ומירי כהן, מאפרת במקצועה, ולה 2 אחים גדולים ואח אחד נוסף למדה בבית הספר היסודי "ניצנים" בחדרה. את לימודיה התיכוניים החלה בבית הספר הרב-תחומי עמל חדרה למדעים ואמנויות, ובכיתה י' עברה לבית הספר התיכון "גימנסיה חדרה" ולמדה במגמת שיווק. עבודת הגמר שלה, שנכתבה על המותג שבבעלותה, נבחרה לאחת משלוש העבודות המצטיינות מטעם משרד החינוך והתאחדות התעשיינים בישראל.
בגיל 8 נפגעה קשה בראשה בתאונת אופניים אשר גרמה לה לדימום מוחי ולנזקים בראשה, ועברה ניתוח ראש מורכב ותהליך שיקום ארוך. היא מספרת כי החיפוש אחר תכשיר קוסמטי שיסייע לה להסתיר את הצלקות שנותרו בראשה הוביל אותה ב-2017 לפתיחת חברת הקוסמטיקה "אלין כהן בע"מ" שנמצאת מאז בבעלותה.
באפריל 2020, התגייסה לצה"ל ושירתה במערך השיווק של חיל התקשוב.
קריירה
ב-2015 התפרסמה לראשונה בתוכנית המציאות של ערוץ הילדים "הבנים והבנות" בעונה השלישית, בה התמודדה והודחה שלישית. לאחר מכן פתחה כהן ערוץ יוטיוב, בו הציגה סרטוני הדרכות וטיפים בנושא איפור, טיפוח, אופנה, לייף סטייל, סרטונים תיעודיים מחיי היום יום. בעקבות הצלחת הערוץ זכתה לחשיפה שהובילה לשיתופי פעולה עם מספר חברות קוסמטיקה, בהן מאק, איל מקיאג' ולוריאל. לאחר כשנתיים הקימה מותג איפור הנושא את שמה והחלה בייצור חמישה שפתונים, שהיו המוצרים הראשונים של המותג.
בשנת 2016 כהן נבחרה ביחד עם אמהּ, מירי, וחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, להוביל את קמפיין איגוד האינסטגרם הישראלי כנגד אלימות ובריונות ברשת.
בקיץ 2018 נבחרה להנחות לצד קווין רובין ואנג'ל ברנס, את פסטיבל המוזיקה לבני נוער וצעירים של מגזין הנוער "ראש אחד" באמפי פארק ראשון לציון, והתארחה בסדרה "אדוני המאמנת" של קובי מחט בתפקיד עצמה. באותה שנה, השתתפה גם בקליפ לשירם של עדן בן זקן לצד ברק שמיר, "מקסיקו".
במאי 2019 הובילה קמפיין לערוץ MTV, כיבבה בפרסומות של חברות ומותגים שונים בהם מילקי, מותג האיפור מאק, מותג ההלבשה TNT ועוד. כהן משמשת כפרזנטורית של המותג Seven מבית אופטיקנה, השיקה עם הרשת קולקציית משקפיים חדשה, ובמסגרת הקמפיין הופק שיר וקליפ באורך מלא בביצועה. היא הובילה את הקמפיין של אדידס ישראל ושל חברת סמסונג, הישראלית והעולמית, בה שימשה פרזנטורית במשך כשלוש שנים.
בספטמבר 2019, השיקה כהן פילטר לאינסטגרם המבוסס על צבעי השפתונים במותג שלה. באותו השנה נבחרה לרשימת "40 הצעירים המבטיחים עד גיל 40" של העיתון "גלובס".
בשנים 2020 - 2022 שיחקה כהן את "לירז" בסדרת הנוער "זיגי" בערוץ "ניקלודיאון". חודש אחר כך, החל שידור הסדרה "אבאלה" ב"הוט" בה משתתפת כהן לצד אביה.
בשנת 2020 נבחרה לרשימת "30 הצעירים המבטיחים של השנה מתחת לגיל 30" של מגזין "פורבס" (Forbes 30 Under 30). ואף לאחר מ-"40 הצעירים המבטיחים של ישראל מתחת לגיל 40" בפרויקט 40UNDER40 של האתר "אייס" בשנת 2020.
כהן זכתה בפרס "פאשניסטית השנה" לשנת 2020 בטקס נבחרי הילדים של ישראל בידור.
כהן כתבה את השיר "Ue La La" יחד עם נוי אייזן, מיטל פטש כהן וניב כהן עבור הליך הבחירה הישראלי לאירוויזיון 2021. עבור נציגת ישראל לאירוויזיון, עדן אלנה, אך השיר לא עלה לשלב הסופי. ביוני 2021, הגישו כהן ושותפיה ליצירת השיר תביעה לההרכב האמריקאי מייג'ור לייזר והזמרת סיה בשל שהעתיקו חלקים מתוך השיר הישראלי לשירם "Titans".
קומון
לוני קורנט ג'מן שוקה ראשיד לין (באנגלית: Lonnie Corant Jaman Shuka Rashid Lynn; נולד ב-13 במרץ 1972), הידוע בשם הבמה קומון (Common), ולשעבר כקומון סנס (Common Sense), הוא ראפר, שחקן וכותב אמריקאי. הוא זכה בשלושה פרסי גראמי, פרס גלובוס הזהב, פרס אוסקר ופרס אמי.
ביוגרפיה
קומון נולד ב-13 במרץ 1972 בבית החולים לאוסטאופתיה בשיקגו. הוא בנם של מהליה אן היינס, מורה ומנהלת בית ספר תיכון לשעבר, ושחקן הכדורסל לשעבר בליגת ה-ABA לנוי לין. הוא גדל בשכונת קלומט הייס. הוריו של לין התגרשו כשהיה בן שש, וכתוצאה מכך אביו עבר לדנוור, קולורדו, ולין גודל על ידי אימו; אולם אביו נותר פעיל בחייו והצליח להשיג ללין עבודה בשיקגו בולס כנער. לין למד באוניברסיטת פלורידה A&M במשך שנתיים והתמחה במנהל עסקים.
קריירה מוזיקלית
לין החל לעשות ראפ בסוף שנות השמונים, בעודו סטודנט בבית הספר התיכון סאות' לותר בשיקגו, שם הקים את ההרכב CDR, יחד עם שניים מחבריו. בשנת 1991, ההרכב התפרק, וקומון החל בקריירת סולו, תחת שם הבמה קומון סנס. בשנת 1992, הוציא את סינגל הבכורה שלו, "Take It EZ". באוקטובר של אותה השנה, הוציא את אלבום הבכורה שלו,.
בשנת 1994, הוציא את אלבום האולפן השני שלו, Resurrection, בהפקת נו איי.די. האלבום זכה לשבחים ביקורתיים ונמכר בעשרות אלפי עותקים.
בספטמבר 1997 הוציא את אלבומו השלישי, One Day It'll All Make Sense, לאחר עבודה של שנתיים. האלבום כלל שיתופי פעולה עם אמנים כמו לורן היל, דה לה סול, קיו-טיפ , קניבאס , בלאק ת'אוט , צ'נטאי סוואג' וקווסטלאב. האלבום זכה לשבחים ביקורתיים והוביל לחתימה של קומון בחברת MCA רקורדס. בשנת 2000 הוציא את אלבומו הרביעי, Like Water for Chocolate, שזכה לשבחים ממבקרי המוזיקה אף הוא.
בתחילת 2004, השתתף קומון באלבום הבכורה של הראפר קניה וסט, The College Dropout, בשיר "Get Em High", והודיע על החתמתו בלייבל החדש של וסט, GOOD Music. הצמד עבד יחד על אלבומו הבא של קומון, Be, שהופק ברובו על ידי וסט. האלבום יצא במאי 2005, והגיע למקום השני במצעד הבילבורד 200, ואף קיבל את תואר הזהב מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, על מכירות של 800,000 עותקים. האלבום היה מועמד לארבעה פרסי גראמי בשנת 2006.
ב-31 ביולי 2007 הוציא את אלבומו השביעי, Finding Forever, שהופק גם הוא על ידי קניה וסט, ביחד עם מפיקים שונים אחרים. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, ואף היה מועמד לפרס גראמי לאלבום הראפ הטוב ביותר, ומתוכו השיר "Southside" שזכה בפרס גראמי לביצוע הראפ הטוב ביותר של צמד/להקה. בשנת 2008, הוציא את אלבומו השמיני, Invincible Summer.
בסוף 2009, הוכרז כי קומון מועמד לשני פרסי גראמי בטקס פרסי גראמי ה-52, ביצוע הראפ הטוב ביותר של צמד או להקה עבור "Make Her Say", לצד קיד קאדי וקניה וסט, ואלבום הראפ הטוב ביותר עבור Universal Mind Control. בשנת 2011, הודיע כי עזב את חברת GOOD Music, והוציא את אלבומו התשיעי, The Dreamer/The Believer, שהגיע למקום החמישי במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ.
בשנת 2014, הוציא את אלבומו העשירי, Nobody's Smiling, בהפקתו של נו איי.די., שהגיע למקום הראשון במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ של הבילבורד וזכה למכירות של מאות אלפי עותקים. בסוף אותה השנה, הוציא יחד עם ג'ון לג'נד את השיר "Glory" שנכתב כשיר הנושא של הסרט "סלמה", וזכה בפרס גלובוס הזהב ופרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, ובפרס גראמי לשיר הטוב ביותר שנכתב עבור מדיה ויזואלית. ב-2016, הוציא את אלבומו ה-11, Black America Again.
משחק
בשנת 2017 שיחק בסרטו של ריזה "אהבה בלי חרוזים" בכיכובה של אזיליה בנקס.
בשנים 2018–2019 גילם את ראפיק בסדרת הדרמה "שיי טאון" מבית רשת שואוטיים.
בשנת 2019 שיחק בסרט הפשע "קיטצ'ן" אודות נשות מאפיונרים משכונת הלס קיצ'ן של שנות השבעים בניו יורק שלוקחות את העסק לידיהן לאחר שהFBI עוצרים את בעליהן. בשנת 2020 שיחק בסרט הפעולה "סוכנת במילכוד" בכיכובה של ג'סיקה צ'סטיין.
בשנת 2023 ישחק בדמותו של סימס בסדרת הטלוויזיה "144 קומות" בשירות הזרמת המדיה אפל TV פלוס. הסדרה מבוססת על סדרת הספרים באותו שם מאת יו האווי.
סג'ונג הגדול, מלך קוריאה
סֶג'וֹנְג הגדול, מלך גּ'וּסוּן (בקוריאנית: 세종대왕; סֶג'וֹנְג-דָּאָה-וְאַנְגְּ; 11 במאי 1397 – 8 באפריל 1450) היה שליט קוריאה הרביעי משושלת ג'וסון, אשר נודע לעיתים כגדול שליטיה של השושלת. סג'ונג שלט בין 1418 עד למותו בשנת 1450 ובזמן זה הוא האדיר את השפעת הקונפוציאניזם במשרות השלטון, יצר וקידם את השימוש בהנגול על הכתב הסיני, תרם לפיתוח כלכלי ופיתוח טכנולוג. הוא יצא למאבק נגד פיראטים יפנים במסגרתו כבש כיבוש זמני את האי צושימה וכיבושיו נגד המונגולים הביאו ליצירת הגבול המודרני בין הרפובליקה העממית של סין לקוריאה הצפונית.
שנותיו הראשונות
סג'ונג, או בשמו הפרטי יה דו, נולד בבירה הקוריאנית האנסיאונג והיה בנו השלישי של טאנג'ונג, מלך קוריאה השלישי בשושלת ג'וסון. מצעירותו נודע יה דו באהבתו לקריאה וממסמכים שנועדו לפאר את שמו נאמר שעסק שעות רבות בקריאה. בשנת 1418, בגיל 21 סג'ונג הוכתר כמלך קוריאה בשותפות עם אביו אשר עדיין היה בעל ההשפעה הגדולה ביותר בפוליטיקה המדינית. עלייתו של סג'ונג לשותפות במלוכה נועדה בשביל שיקבל ניסיון במנהל ופוליטיקה. היה זה רק בשנת 1422, כאשר אביו נפטר, שסג'ונג הפך לשליט יחיד.
שלטון
המלך סג'ונג החל עוד בשנותיו הראשונות בחיזוק הצבא הקוריאני נגד מתקפותיהם של פיראטים יפנים בדרום. בשנת 1419 הוא פיקד על מערכה ימית נגד יפן במסגרתה הכוחות הקוריאנים כבשו כיבוש זמני את האי צושימה בים יפן לפני שנסוגו ממנו עקב מתקפת נגד של שוגונות אשיקאגה. נוסף על כך, במקביל לפעולותיו הצבאיות של יונגלה, קיסר סין נגד שושלת יואן המתפוררת, סג'ונג יצא במבצעים נגד שבטי נוודים מונגולים וסיפח שטחים לגבול הצפוני של קוריאה מעבר לנהר יאלו. מבצעים צבאיים אלו קבעו את הגבול הקוריאני-סיני העומד עד היום.
סג'ונג האדיר את השפעת הקונפוציאניזם במשרות השלטון בעזרת סדרת מבחנים חדשים שנועדו כדי להתקבל לשירות מדיני. מבחנים אלו כללו חומרים על כתביו ודרשותיו של קונפוציוס ובעזרתם פעל סג'ונג להחליש את השחיתות השלטונית. הוא הקיף עצמו באנשי אשכולות, סופרים ודעתנים בלי קשר למעמדם. ממשל סג'ונג חיזק את קוריאה בכל הקשור למדיניות פנים ומדיניות חוץ בעזרת רפורמות אלה.
סג'ונג היה תומך נלהב של פיתוח מדעי וטכנולוגי, הוא העביר כספים לפיתוח מוסדות מדע ולימוד מדעים במוסדות חינוך. פועלו הניב הישגים כאשר בשנת 1441 נוצר בקוריאה מד הגשם הראשון בעולם אשר בעזרתו נרשמו מדידות אשר תרמו לחישוב התפוקה החקלאית מדי שנה. סג'ונג פיתח את הנושא המדעי והביא לשיפור היכולת של הצבא הלאומי. כמו כן הביאו הרפורמות שלו לפיתוח בנושאי אסטרונומיה, חקלאות וגידול מזון. אהבתו של סג'ונג למוזיקה הביאה ל"רנסאנס" מוזיקלי בשושלת ג'וסון אשר כלל את הפיתוח של קלאסיקות סיניות לכדי ניב קוריאני מיוחד. סג'ונג עצמו הלחין מנגינות כגון המנון מלוכני אשר מאוחר יותר המשיך לשמש את הממלכה מספר מאות שנים.
יתרה על זאת, סג'ונג התייחס לבריאות הציבור בכובד ראש, הוא פיתח את מערכת בריאות הציבור ומאוחר יותר הסדיר את החוקה המשפטית מחדש וקבע את זכויותיהם של העבדים, המשרתים והאסירים.
לסג'ונג נזקפת יצירת ההנגול, האלפבית הקוריאני אשר החליף את האלפבית הסיני והוא נמצא בשימוש עד היום. משמעות יצירת ההנגול הייתה קודם כל בשביל לאפשר לכלל התושבים ללמוד קרוא וכתוב בעזרת אלפבית פשוט ומובן וכמו כן להביע את השינוי בין התרבות הקוריאנית לתרבות הסינית של בני ההאן. בשנת 1443 האלפבית נוצר רשמית ופורסם ברחבי המדינה, עד היום זהו האלפבית הלאומי היחיד המורכב מכתיבת אותיות בצורת קופסאות. האלפבית החדש נתקל בהתנגדות מצד האצולה אשר ראתה אותו כברברי, לא אפקטיבי ופוגע במערכת המשפט והממשל הפנימית אשר הסתמכה על הכתב הסיני מאות שנים. סג'ונג מצידו טען כי הסיבוך של הכתב הסיני מקשה על האוריינות הכללית ברחבי האומה.
מורשת
בריאותו של סג'ונג החלה להידרדר לקראת אמצע שנות הארבעים של המאה ה-15. בשנת 1444 הוא מינה את בנו ויורשו העתידי, מונג'ונג, לעוצר הכתר ובפועל למלך שותף כפי שעשה אביו של סג'ונג עמו. סג'ונג נפטר בשנת 1450. פועלו הביא להאדרת ההזדהות הלאומית של קוריאה, אשר השפעתה נראתה במיוחד במהלך הכיבוש היפני בקוריאה בתחילת המאה ה-20 לאחר נפילתה של שושלת ג'וסון; במהלך הכיבוש היפני קוריאנים רבים חיפשו אמצעים היסטוריים בשביל להשיג ייחוד לאומי והשתמשו בדמותו של סג'ונג לכך. עד היום, סג'ונג נודע כאחד מגדולי שליטי קוריאה.
עונת 1986/1987 בפוטבול ליג
עונת 1986/1987 הייתה העונה ה-88 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-23 באוגוסט 1986 והסתיימה ב-11 במאי 1987. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה, בדיוויזיון השלישי ובדיוויזיון הרביעי.
הליגה הבכירה כללה 22 קבוצות. נוריץ' סיטי, צ'רלטון את'לטיק ווימבלדון (בפעם הראשונה בתולדות המועדון) היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.
עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון הפרש שערים דורגה במקום גבוה יותר.
אברטון זכתה באליפות בפעם התשיעי בתולדות המועדון.
בסוף העונה לליגת משנה ירדו לסטר סיטי, מנצ'סטר סיטי ואסטון וילה. במקומן לליגה הבכירה עלו דרבי קאונטי ופורטסמות'. צ'רלטון את'לטיק (שסיימה את העונה במקום ה-19 בליגה הבכירה) השתתפה עם קבוצות שסיימו את העונה במקום 3-5 בליגה השנייה בסדרת משחקי מבחן על המקום הפנוי בליגה הבכירה. משחקי מבחן נערכו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ. בסופו של התהליך צ'רלטון את'לטיק נותרה בליגה הבכירה שצומצמה ל-21 קבוצות.
בעקבות אסון הייזל שבה נהרגו 39 אוהדים ונפצעו יותר מ-600 אוהדים נוספים מועדונים אנגלים נדונו להשייה של חמש שנים (עד לשנת 1990) מתחרויות אירופיות וליברפול ל-3 שנים נוספות.
כדורגלנים מצטיינים
קליב אלן מטוטנהאם הוטספר כבש 33 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
קלייב אלן מטוטנהאם הוטספר זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית.
קלייב אלן מטוטנהאם הוטספר זכה בפרס כדורגלן השנה שהוענק על ידי התאחדות שחקני הכדורגל.
קונראד ליימר
קריירת מועדונים
ב-30 ביוני 2017, ליימר הצטרף לר.ב. לייפציג מהבונדסליגה בחוזה לארבע שנים.
קריירה בינלאומית
את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ערך ב-7 ביוני 2019 מול סלובניה במסגרת מוקדמות יורו 2020. שלושה חודשים לאחר מכן, הוא כבש את שערו הראשון בנבחרת במשחק נגד לטביה במסגרת אותו הקמפיין, שהסתיים בניצחון נבחרתו 0–6.
תארים
'''ר.ב. לייפציג'''
יחסי איראן–קרואטיה
יחסי איראן–קרואטיה הם היחסים בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין רפובליקת קרואטיה. שתי המדינות ייסדו יחסים דיפלומטיים ב-18 באפריל 1992, כשאיראן הייתה המדינה השביעית בעולם, והאסייתית-מוסלמית הראשונה שהכירה בעצמאות קרואטיה. לקרואטיה יש שגרירות בטהראן ואילו לאיראן שגרירות בזגרב. היחסים בין שתי המדינות מתוארים כטובים וידידותיים.
מקורם של הקרואטים
אחת התאוריות הפופולריות על מקורם של הקרואטים קובעת כי הקרואטים הקדומים הגיעו לאירופה מערבות מזרח אירופה או מאיראן. תאוריה זו מתפתחת כבר מאז סוף המאה ה-18, וזכתה לפופולריות רבה לאחר עצמאותה של קרואטיה ב-1990. כתבים עתיקים רבים ודמיון בין שני העמים קובעים כי הקרואטים היו בעברם שבט איראני.
יחסים דיפלומטיים
סגן נשיא איראן, חסן חביבי, ביקר בקרואטיה ב-1995 ואילו נשיא איראן מוחמד ח'אתמי ערך ביקור רשמי בזאגרב ב-2005. נשיא קרואטיה, סטפן מסיץ', ביקר ב-2001 באיראן. ב-2008 בירך נשיא איראן דאז, מחמוד אחמדינז'אד על היחסים בין שתי המדינות, וציין כי הן חולקות תרבות והיסטוריה, בשל מוצאם האיראני של הקרואטים, וכי קשר זה יחזק את היחסים בין המדינות. הוא קרא להרחבת הקשרים בין איראן וקרואטיה. באותה השנה התרחבה פעילותה של חברת הנפט הקרואטית INA במחוז ארדביל.
באוקטובר 2011 ביקרה משלחת פרלמנטרית איראנית בכירה בקרואטיה ונפגשה עם הנשיא איבו ג'וסיפוביץ' ושר החוץ גורדן ינדרוקוביץ'.
נשיא הפרלמנט האיראני עלי לאריג'אני נפגש עם נשיא הפרלמנט הקרואטי ג'וזף לקו באוקטובר 2013. שניהם הביעו את שאיפתם לחזק את שיתוף הפעולה בין איראן וקרואטיה בתחום הכלכלה, המסחר, התרבות, המדע, הספורט, החקלאות והאנרגיה, וכמו כן להרחיב את שיתוף הפעולה הפרלמנטרי. לאריג'אני הצהיר כי "לאיראן ולקרואטיה יש קשרים היסטוריים", ואילו לקו הצהיר כי "איראן וקרואטיה מבססות את היחסים שלהן על ידידות והבנה".
משלחת קבוצת הידידות הבין פרלמנטרית הקרואטית-איראנית ביקרה בטהראן במרץ 2014, ובביקורה הדגישה את הצורך בפיתוח נוסף של היחסים בין שתי המדינות. זמן קצר לפני הביקור, הדגיש נשיא קרואטיה כי "הקרואטים רוצים להרחיב את היחסים עם איראן בתחום הפוליטיקה, הכלכלה והתרבות.
נציג של הפרלמנט האיראני, חוסיין שיח' סאלם ביקר בקרואטיה באוקטובר 2014 בהזמנתו של מלדן נובאק, נשיא קבוצת הידידות הקרואטית-איראנית של הפרלמנט הקרואטי. הנציג נפגש עם שרת החוץ וסנה פוסיץ' הנשיא איבו ג'וסיפוביץ' ונשיא הפרלמנט הקרואטי ג'וזף לקו.
בינואר 2015 ביקרה שרת החוץ הקרואטית וסנה פוסיץ' באיראן, שם היא נפגשה עם נשיא איראן חסן רוחאני, סגן הנשיא שאהינדוכט מולברדי, יושב ראש הפרלמנט עלי לאריג'ני ועם שר החוץ, מוחמד ג'וואד זריף. השרה ציינה כי מועד ביקורה באיראן, שהתרחש במהלך המשא ומתן בין איראן למעצמות הוא "הזמן הנכון לחזק את היחסים בין קרואטיה לאיראן". היא גם הצהירה כי קרואטיה, כחלק מהאיחוד האירופי תומכת בהסכם הגרעין. במהלך ביקורה הדגישו כולם את החשיבות של המשך המאבק בטרור, בקיצוניות ובאלימות.
יחסים כלכליים
שיתוף הפעולה הכלכלי בין קרואטיה לאיראן נמוך בשל הסנקציות על איראן. בשנת 2012 ייצאה קרואטיה לאיראן סחורות בשווי 2.9 מיליון דולר וייבאה מאיראן תוצרת בשווי 2.19 מיליון דולר ועל פי נתוני אתר OEC מדובר ב-0.011% מהייבוא הכללי של קרואטיה בלבד. לשם השוואה, באותה שנה הייבוא מישראל היה בהיקף של 41.1 מיליון דולר שהם 0.20% מהייבוא הכללי של קרואטיה.
ב-22 במרץ 2012 אסרו קרואטיה ו-27 מדינות נוספות באיחוד האירופי על ייבוא, רכישת והובלת נפט ומוצרים פטרוכימיים מאיראן. כמו כן, אסור לחברות קרואטיות לספק כל מימון או סיוע כספי, ביטוח או ביטוח משנה הקשורים לייבוא, רכישה והובלה של נפט גולמי מאיראן. בנוסף, כל הספינות המפליגות תחת דגל קרואטיה אסורות למכור ולרכוש ציוד שיכול לסייע לתעשיית הנפט האיראנית.
המנכ"לים של מפעל הטבק הקרואטי רוביני וחברת הטבק האיראנית חתמו בשנת 2010 על חוזה להקמת מפעל טבק משותף באיראן. המפעל נפתח ב-2013 בעיר סארי והוא מפעל הטבק הגדול ביותר במזרח התיכון. ההשקעה במפעל היא בשווי של 30 מיליון יורו, והיכולת של המפעל היא לייצר 6 מיליארד סיגריות בשנה.
במהלך ביקורה של המשלחת האיראנית בקרואטיה באוקטובר 2011 נחתמה עסקה המתמקדת בשיתוף פעולה בבניית מספנות באיראן ובקרואטיה. איראן והמספנה הקרואטית ברייקה שיתפו פעולה גם קודם לכן. העסקה בוטלה עקב הסנקציות על איראן.
שגריר איראן בקרואטיה, מוחמד טאהריאן פארד, אמר בריאיון לסוכנות Večernji באפריל 2015 כי קיבל הוראות ישירות מהנשיא חסן רוחאני לפעול למען חיזוק היחסים הפוליטיים, התרבותיים ובעיקר הכלכליים עם קרואטיה. בנוסף, ציין השגריר כי התוכנית האסטרטגית של איראן היא להפוך את קרואטיה למפיצה של גז איראני למדינות רבות באירופה.
ב -18 במאי 2016 ביקרה באיראן נשיאת קרואטיה, קלינדה גרבר-קיטרוביץ', וחתמה על הסכם לשיתוף פעולה כלכלי.
פרים (אי)
פרים (בערבית: بريم; [Barīm]), נקרא גם מאיון (ميون), הוא אי גבוה במצר באב אל-מנדב בים האדום. האי מחלק את באב אל-מנדב לשניים. הוא נמצא בריבונות תימן, ואינו מיושב. יש בו כפר דייגים עונתי קטן.
גאוגרפיה
האי הוא תוצר של סחיפה של הר געש מתקופת המיוקן. לאי מפרץ פנימי גדול שמעניק לו צורה המזכירה סרטן (ראו מפה). אורכו של האי עומד על 5.63 קילומטר, רוחבו 2.85 והגובה של הנקודה הגבוהה ביותר באי הוא 65 מטרים. באי כמעט ואין גשמים וכמות המשקעים הממוצעת היא כ-60 מ"מ לשנה.
לפני השלטון הבריטי
בני אדם מודרניים (הומו ספייאנס) הגיעו לאי לראשונה לפני כ-60 אלף שנה. גובה פני הים באזור היה נמוך הרבה יותר מגובהו הנוכחי והדבר אפשר לבני אדם לחצות את המצרים. עד המאה ה-19, האי לא יושב על ידי בני אדם דרך קבע בגלל המחסור החמור במים ושימש בעיקר לכפר דייגים עונתי. למשל, כשהגיע אפונסו דה אלבוקרקי לאזור בשנת 1513 מטעם פורטוגל על מנת לנסות ולכבוש את האזור ולהשתלט על נתיבי הסחר באזור הוא קבע שהאי אינו ראוי להקמת תחנת סחר ומבצר בגלל המחסור במים. ייתכן שהצי הצרפתי השתמש בנמל הטבעי של האי בשנת 1737 כחלק ממסע עונשין לעיר מוח'א הסמוכה. האי סופח על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית בשנת 1799 אך היא נאלצה לסגת בעקבות המחסור במים.
שלטון בריטניה
השלטון הבריטי באי החל כתוצאה מחשש מהתגברות כוחה של צרפת באזור בעקבות הבנייה של תעלת סואץ. בשנת 1857 הסכים ראש הממשלה הבריטי הנרי טמפל לכבוש את האי בעילה של הנחיצות של הקמת מגדלור באי (המגדלור אכן הוקם בשנת 1861). ההחלטה על כיבוש האי הייתה מהירה בגלל דו"ח מפוברק הטוען שהצרפתים שלחו ספינה מראוניון לסיפוח האי. הבריטים צירפו את האי למחוז עדן. בשנת 1881 בנתה חברת PCC באי תחנת הצטיידות בפחם שהיוותה את הבסיס ליישוב הקבע במקום. בשנת 1888 אף נבנה באי מלון. במלחמת העולם הראשונה פעלו מהאי תחנות ארטילריה בריטיות. בשנת 1916, כחלק ממלחמת העולם הראשונה ניסו כוחות עות'מאניים לכבוש את האי אך נכשלו. תחנת הפחם באי גדלה מאוד וסיפקה יותר פחם מעדן השכנה ב-1927. באותה התקופה באי זכה ל"תור זהב" והאוכלוסייה בו גדלה. אולם, עד מהרה החלו הספינות לעבור להשתמש בנפט מה שייתר את התחנה. התחנה פשטה רגל בשנת 1935 ובכך שמטה את הבסיס ליישוב הקבע המתוכנן. המלון, נסגר בשנת 1936. בריטניה בנתה באי שדה תעופה קטן.
סיום הנוכחות הבריטית
עם עזיבתה של בריטניה את אזור עדן והפיכת דרום תימן למדינה עצמאית, התכוונה בריטניה למסור גם את האי לידי דרום תימן. אולם בלחץ השמרנים בבריטניה, העלתה ממשלת בריטניה תוכנית לבינאום האי. התוכנית נתקלה בהתנגדות מצד דרום תימן ונזנחה, והאי עבר לידי מדינת דרום תימן כשזו קמה.
ב-11 ביוני 1971 הותקפה מכלית הדלק קוראל סי בדרך מאיראן לישראל בסמוך לאי פרים. במרץ 1972 ירו סוללות ארטילריה של דרום תימן באי על ספינת מלחמה צרפתית.
במלחמת יום כיפור הוטל מצור על מעבר כלי שיט ישראלים באזור. הספינה "סמסון" שהוחכרה לחברה ישראלית אף הותקפה במקום. להוציא התקופה הזו, התנועה של כלי שיט נשארה חופשית. לאחר האיחוד של דרום תימן עם צפון תימן לתימן עברה השליטה על האי לתימן (השולטת באי עד היום).
סטרידור
סטרידור (בכינוי עממי סטרידו; נקרא גם "שיעול נבחני"), הוא קול נשימה גבוה שלא מבית החזה, הנובע מזרימה טורבולנטית של אוויר בבית הקול. הסטרידור נגרם מהיצרות או חסימה בדרכי האוויר. אלו יכולים לנבוע מחפץ זר, דלקת מכסה הגרון, דלקת גרון, קנה נשימה וסימפונות ובעיקר מדלקת במיתרי הקול. לכן, לעיתים מכנים בשם "סטרידו" את הדלקת במיתרי הקול.
הסטרידור מופיע בעיקר בילדים בגילאי 2-6, בדרך כלל בלילה.
אבחון וטיפול
מטרת האבחון היא לברר האם הסטרידור פוגע מהותית באספקת החמצן לגוף החולה ובאם הסטרידור נמשך לאורך זמן, לזהות את מקורו. במקרים בהם מזוהה פגיעה חריפה באספקת החמצן, הטיפול הניתן הוא מתן חמצן, ובמקרים נדירים חמורים: צנרור קנה או פיום קנה.
זיהוי מקור הסטרידור נעשה על ידי ברונכוסקופיה, וצילומי רנטגן.
ישיבת אש התלמוד
ישיבת אש התלמוד היא ישיבה גדולה בשכונת גבעת שאול שבירושלים, המשתייכת לזרם החרדי-ספרדי, בראשה עומדים הרב יוסף לסרי והרב אריאל וילנסקי. נכון לשנת ה'תש"פ לומדים בישיבה כ-400 בחורים, והיא נחשבת לישיבה מבוקשת בעולם התורה הספרדי.
היסטוריה
הישיבה הוקמה בשנת ה'תשע"ג על ידי הרב יוסף לסרי, ששימש לפני כן כראש הישיבה לצעירים זיכרון אליעזר, ועל ידי הרב משה צור – ראש מוסדות תורת משה, אשר מחזיק בבעלות על הישיבה. לצד הרב לסרי מכהן כראש ישיבה הרב אריאל וילנסקי, חתנו של הרב ברוך מרדכי אזרחי, אשר שימש לפני כן כר"מ בישיבה עטרת ישראל.
בשנת ה'תשע"ח עברה הישיבה למבנה שכור ברחוב בית הדפוס, בשכונת גבעת שאול שבירושלים.
בשנת ה'תשפ"ב יצאה הישיבה למסע גיוס המונים, לצורך בניית בניין לישיבה, בו התרימה למעלה מ-2 מיליון שקלים.
צביון הישיבה
סגנון הלימוד בה הוא כדרך ישיבות ליטא. רבים מרבני הישיבה הם בוגרי ישיבת חברון, ובישיבה מונהגת גישת גדלות האדם על בסיס תורתו של הסבא מסלבודקא.
דני אולמו
דניאל אולמו קרבחאל (בספרדית: Daniel Olmo Carvajal; נולד ב-7 במאי 1998) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בר.ב. לייפציג ובנבחרת ספרד.
קריירה מוקדמת
אולמו נולד בטראסה, ובילדותו הספיק לעבור בנבחרות הנוער של אספניול וברצלונה.
דינמו זאגרב
אולמו עזב את נבחרת הנוער של ברצלונה והצטרף בגיל 16 לנבחרת הנוער של דינמו זאגרב ב-31 ביולי 2014. את משחקו הראשון בקבוצה הבוגרת ערך ב-7 בפברואר 2015 נגד לוקומוטיבה זאגרב. ב-22 באוגוסט 2016, אולמו חתם על חוזה חדש לארבע שנים בקבוצה.
ב-17 בדצמבר 2018, אולמו נבחר לשחקן הטוב ביותר של ליגת העל הקרואטית לשנת 2018. באותו החודש, עיתון הספורט האיטלקי, טוטוספורט פרסם את פרס "נער הזהב", ובו אולמו סיים במקום האחד עשר, כשאחריו ברשימה נמצאו שחקנים כמו קיליאן אמבפה ויוסיפ ברקאלו. ב-3 ביוני 2019, הוא קטף פרס נוסף כאשר הוא הוכתר לשחקן הטוב ביותר ולשחקן הצעיר הטוב ביותר לעונת 19–2018 בליגה הקרואטית.
ב-18 בספטמבר 2019, הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות בניצחון הבית 0–4 על אטאלנטה. הוא כבש את שערו הראשון בתחרות ב-22 באוקטובר בתיקו החוץ 2–2 מול שחטאר דונצק. הוא כבש את השער היחיד של דינמו בהפסד הבית 4–1 למנצ'סטר סיטי, כשאת אותה העונה זאגרב סיימה במקום הרביעי והאחרון בשלב הבתים.
ר.ב. לייפציג
ב-25 בינואר 2020, אולמו הצטרף לשורות ר.ב. לייפציג מהבונדסליגה בחוזה לארבע שנים.
הוא רשם את הופעת הבכורה שלו במדי לייפציג בתיקו 2–2 מול בורוסיה מנשנגלדבך כאשר נכנס כמחליף של טיילר אדמס. שלושה ימים לאחר מכן, הוא כבש את השער היחיד של הקבוצה בהפסד 3–1 לאיינטרכט פרנקפורט במסגרת הגביע הגרמני, כשהפעם נכנס כמחליף של אמאדו היידארה בדקה ה-46. אולמו זכה לעלות בהרכב הפותח ב-9 בפברואר במשחק החוץ נגד באיירן מינכן, שהסתיים בתוצאות תיקו מאופס, ובו הוא ירד אל ספסל המחליפים בדקה ה-69, כשבמקומו עלה לשחק פטריק שיק. ב-12 ביוני, הוא כבש את צמד השערים של קבוצתו בניצחון 0–2 על הופנהיים. ב-13 באוגוסט, הוא כבש את השער הפותח בניצחון 1–2 על אתלטיקו מדריד באצטדיון ז'וזה אלבלדה, שער שעזר ללייפציג להתקדם לשלב חצי הגמר של ליגת האלופות לראשונה בתולדות המועדון.
ב-12 באוגוסט 2023 כבש שלושער בניצחון 3-0 על באיירן מינכן במסגרת משחק הסופר קאפ הגרמני, ועזר לקבוצה לזכות בתואר בפעם הראשונה בהיסטוריה.
חיים אישיים
אביו של דני, מיקל, היה גם כדורגלן אשר שיחק בעמדת החלוץ. אחיו הגדול של דני, קרלוס, גם הוא כדורגלן אשר משחק בעמדת הבלם עבור דינמו זאגרב II. אולמו הוא דובר קרואטית באופן שוטף.
קבוצתיים
'''ר.ב. לייפציג'''
הבחירות לכנסת העשרים וחמש
הבחירות לכנסת העשרים וחמש התקיימו ב-1 בנובמבר 2022, ז' בחשוון ה'תשפ"ג, ותוצאותיהן קבעו את הרכב הכנסת העשרים וחמש.
הברווזון המכוער (סרט, 1939)
הברווזון המכוער (ברווזון מכוער בהוצאה המחודשת) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1939 שהפיק וולט דיסני, אשר מבוסס על האגדה הברווזון המכוער של הנס כריסטיאן אנדרסן משנת 1843. הסרט בוים על ידי ג'ק קאטינג וקלייד ג'רונימי, והוא יצא לבתי הקולנוע ב-7 באפריל 1939. פסקול הסרט הולחן על ידי אלברט היי מאלוט, שלא קיבל קרדיט לסרט. ההנפשה הופקה על ידי RKO.
הבחירות לכנסת העשרים וחמש
המצב הפוליטי
מערכת הבחירות הייתה החמישית תוך ארבע שנים, לאחר ארבע מערכות בחירות שבהן לא הצליחו להרכיב ממשלה מתפקדת לאורך זמן. מערכות הבחירות האלו באו לאחר כעשור שבו ראש הממשלה היה בנימין נתניהו ולאחר חקירות פליליות כנגדו שבסופן הוגש כתב אישום בסעיפי שוחד, מרמה והפרת אמונים. מולו התייצבו מפלגות שהתנגדו להמשך כהונתו בהובלת בני גנץ ויאיר לפיד ומנעו ממנו הקמת ממשלה פעם נוספת, כאשר המפלגות שתמכו בו מונעות מהם להרכיב ממשלה חלופית. בתווך היו מפלגות שלא זיהו עצמם עם הצדדים בשלב זה או אחר.
הברווזון המכוער (סרט, 1939)
בתחילת סדרת "סימפוניות טיפשיות" הופק סרט בשחור לבן בעל אותו שם. הסרט הצבעוני משנת 1939 זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר בשנת 1940, והוא היה גם האחרון בסדרת הסרטים, למרות שלעיתים סומן במהדורות מסוימות כסרט מצויר מיוחד בצילום אחד.
בסיפורו של אנדרסן הברווזון מוטרד בגלל הביתיות שלו. לשמחתו, הוא גדל ומתבגר לברבור, החיה היפה מכולם, וצרותיו נגמרו. בגרסה זו, סבלו של הברווזון מתקצרים, שכן הוא נמצא על ידי משפחתו, לאחר דקות ספורות בלבד של דחייה ונידוי, במקום שנה שלמה. גרסה מקוצרת זו נקראת על ידי לילו לסטיץ' בסרט של דיסני משנת 2002 לילו וסטיץ'. לסיפור יש השפעה עמוקה על סטיץ', שיוצא לחפש את משפחתו האמיתית.
הבחירות לכנסת העשרים וחמש
המצב הפוליטי
לאחר מערכת הבחירות השלישית, התפרצה מגפת הקורונה ונתניהו וגנץ החליטו על הקמת ממשלת אחדות במתכונת של ממשלת חילופים, אולם ממשלה זו התפרקה לאחר כשנה וגררה את ישראל למערכת הבחירות הרביעית תוך שלוש שנים.
הברווזון המכוער (סרט, 1939)
עלילה
אבא ברווז עכוז עתיד צועד לצדה של אשתו. לפתע, הביצים של אם הברווז מתחילות לבקוע, לשמחתו של האב, ומולידות ארבעה ברווזונים קטנים. אבל אז, בוקעת ביצה חמישית, וחושפת ברווזון לבן שאינו תואם, והאב מתווכח עם האם על כך. (משתמע שהאב מאשים את האם בניהול רומן עם ברבור אחר) הברווזון המכוער מנסה להצטרף למשפחת הברווזים, אך הם מפנים לו עורף. אז הברווזון מנסה להצטרף למשפחת ציפורים ואפילו מנסה להתיידד עם פתיל ציד ברווז, אבל כולם דוחים אותו. הברווזון מרחם על עצמו ובוכה עד שאם ברבור והברווזונים שלה מתקרבים אליו. הוא מצטרף למשפחה הזו וכולם מקבלים אותו. הברווזה האם והברווזונים שלה מופתעים לגלות שהוא מצא את משפחתו האמיתית ונפרדים ממנו לשלום.
הבחירות לכנסת העשרים וחמש
המצב הפוליטי
במהלך כהונת הכנסת העשרים וארבע פחת בהדרגה הרוב הקואלציוני שעליו התבססה הממשלה:
הברווזון המכוער (סרט, 1939)
עיבוד קומיקס
רצועת הקומיקס של סימפוניות טיפשיות ביום ראשון הרצה עיבוד בן חודש ל"הברווזון המכוער" מ-26 במרץ ל-16 באפריל 1939.
ביקורת
הסרט היומי כתב: "אגדתו של הנס כריסטיאן אנדרסן שתורגמה לשפה מצוירת גורמת לתענוג באוזן ובעין... למרות שהסיפור נוגע רק לאנשים בעלי נוצות, סרטו הקצר של דיסני מתמזג עם תחושה אמיתית ופאתוס.
מדיה ביתית
הסרט הקצר הופץ ב-4 בדצמבר 2001 באוצרות וולט דיסני: סימפוניות טיפשיות – הסרטים המוזיקליים המונפשים ההיסטוריים. הוא הופץ בגרסת DVD בארצות הברית, גרמניה, צרפת, איטליה, שוודיה ובריטניה. הוא גם זמין בדיסני+ עם כותרות משוחזרות של סימפוניות טיפשיות.
הבחירות לכנסת העשרים וחמש
המצב הפוליטי
ב-20 ביוני, הודיעו ראש הממשלה נפתלי בנט וראש הממשלה החלופי ושר החוץ יאיר לפיד כי מוצו הניסיונות לייצב את הקואליציה, וכי בכוונתם לפעול לפיזור הכנסת. עוד הודיעו בנט ולפיד כי אם תפוזר הכנסת, הם מתכוונים לבצע ביניהם את החילוף הקבוע בהסכם ממשלת החילופים, כך שלפיד יהיה לראש הממשלה ובנט יהיה לראש הממשלה החלופי. יומיים לאחר מכן, ב-22 ביוני, אושר החוק להתפזרות הכנסת בקריאה טרומית ברוב של 110 חברי הכנסת ובלא מתנגדים. ב-30 ביוני אושר החוק בקריאה שנייה ושלישית ברוב של 92 חברי הכנסת ובלא מתנגדים, ותאריך הבחירות נקבע ל-1 בנובמבר 2022, ז' בחשוון ה'תשפ"ג. כפי שנקבע בחוק, ראש הממשלה החלופי, יאיר לפיד החל לכהן כראש הממשלה בחצות הלילה של 1 ביולי 2022. מכח לחוק יסוד: הכנסת, תקנות החירום לשיפוט על איו"ש הוארכו אוטומטית לאור פיזור הכנסת.
משפט נתניהו
ב-21 בנובמבר 2019 הוגש כתב אישום נגד בנימין נתניהו, בגין שלושה סעיפי אישום, הכוללים עבירה של שוחד ושלוש עברות של מרמה והפרת אמונים. האישומים עסקו בקשרי נתניהו עם בעלי הון שלכאורה כללו מעשים פליליים. המשפט נפתח ב-24 במאי 2020. נתניהו כפר בכל האישומים וטען שמדובר ברדיפה פוליטית. כמה מפלגות שונות פסלו ישיבה בממשלה בראשות נתניהו, בשל מצבו המשפטי ואחרות בשל סיבות נוספות. בשנת 2021, כשנשאל על השפעה על המשפט באמצעות חקיקה, אמר נתניהו שהוא לא עוסק בזה.
במפלגתו, היו שקראו לפיטורי היועצת המשפטית לממשלה, דבר שנתניהו הכחיש.
ועדת הבחירות המרכזית
הבחירות בישראל מנוהלות על-ידי ועדת הבחירות המרכזית, המורכבת מנציגי הסיעות המיוצגות בכנסת היוצאת בהתאם לגודלן היחסי, ובראשה עומד שופט בית המשפט העליון. בראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת העשרים וחמש יושב השופט יצחק עמית, ומנכ"לית ועדת הבחירות היא אורלי עדס.
רשימות המיוצגות בכנסת היוצאת
בבחירות אלו, לראשונה מזה מספר שנים, קיים חלק ניכר מהמפלגות מהכנסת היוצאת בחירות מקדימות במתכונת כלשהי (הליכוד, מרצ, מפלגת העבודה, רע"מ, האיחוד הלאומי – תקומה - המתמודדת במסגרת הציונות הדתית, בל"ד, תע"ל, חד"ש)
הרשימות מסודרות לפי גודל הסיעות המורכבות ממפלגות הכנסת היוצאת.
הליכוד
על פי חוקת הליכוד מתקיימות בחירות מקדימות לראשות המפלגה ולרשימה לקראת בחירות לכנסת. בנימין נתניהו היה היחיד שהגיש את מועמדותו לראשות המפלגה ולכן נבחר באופן אוטומטי.
לצד הבחירות לרשימה נערך בקרב המתפקדים משאל לאישור הצעת היו"ר נתניהו לאפשר לו לשבץ מועמדים במקומות: 14, 16, 28, 37, 43, בכפוף לאישור השיבוצים במזכירות המפלגה. בעד ההצעה הצביעו 39,501 בוחרים, ונגדה הצביעו 12,305. ב-14 בספטמבר אישרה מזכירות הליכוד את הצעת היו"ר נתניהו לשריין את עמיחי שיקלי במקום ה-14, את עידית סילמן במקום ה-16, את משה סעדה במקום ה-28, את צגה מלקו במקום ה-37, ואת עורך הדין יוסי פוקס במקום ה-43.
ב-15 ו-19 בספטמבר 2022 הוגשו שתי בקשות לפסול את מועמדותה של עידית סילמן, על ידי התנועה למען איכות השלטון בישראל וגבי לסקי עם מרצ. ב-21 בספטמבר 2022 הוגשה בקשה לפסול את מועמדותו של עמיחי שיקלי, על ידי גבי לסקי עם מרצ. ב-28 בספטמבר 2022 יו"ר ועדת הבחירות, השופט יצחק עמית, החליט לדחות את שתי הבקשות נגד סילמן, ולפסול את מועמדותו של שיקלי. ב-3 באוקטובר 2022, הליכוד ושיקלי ערערו על הפסילה לבית המשפט העליון. מרצ והתנועה לאיכות השלטון ערערו על הדחיה. בעקבות הערות השופטים, מרצ משכה את העתירה. ב-9 באוקטובר קיבל בג"ץ את הערעור ואישר לשיקלי להתמודד.
יש עתיד
בהתאם לתקנון המפלגה, ימשיך לכהן יאיר לפיד כיושב-ראש המפלגה עד תום תקופת כהונתה של הכנסת העשרים וחמש, ולכן יעמוד בראשות הרשימה בבחירות אלו. לפי תקנון המפלגה, הרשימה לכנסת תורכב על-ידי הוועדה לבחירת הרשימה לכנסת, כאשר ליו"ר שמורה הסמכות לשבץ מועמדים נוספים, אך לא יותר משניים בכל עשירייה.
ב-1 ביולי נכנס יו"ר המפלגה יאיר לפיד, לתפקיד ראש ממשלת ישראל.
ב-10 בספטמבר הודיעו חברות הכנסת נירה שפק וענבר בזק על החלטתן שלא להתמודד בבחירות לכנסת ה-25.
הציונות הדתית – עוצמה יהודית
רשימת "הציונות הדתית" לכנסת העשרים וארבעה הייתה רשימה משולבת של האיחוד הלאומי – תקומה, עוצמה יהודית ומפלגת נעם. עם ההכרזה על הבחירות לכנסת העשרים וחמש, ניהלו כל חלקי הרשימה קמפיין בחירות עצמאי במאבק על מיקום ואופי הרשימה לכנסת ה-25.
בסיעת האיחוד הלאומי – תקומה נערכו בחירות מקדימות פתוחות. לאחר שלא הוצגו מעמדים נוספים, נבחר יושב הראש המכהן, בצלאל סמוטריץ', לעמוד בראש המפלגה ללא בחירות. בחירות מקדימות לראשות המפלגה נערכו לראשונה במקום הליך בחירות פנימי בידי גוף המונה כ-120 איש, שהיה נהוג עד אז. הבחירות המקדימות נערכו ב-23 באוגוסט, והתמודדו בהן 16 מועמדים, בהם גם חברי הכנסת המכהנים מטעם הרשימה: מיכל וולדיגר, אופיר סופר, אורית סטרוק ושמחה רוטמן. ליושב הראש יש זכות לשריין שני מועמדים בעשירייה הראשונה.
ב-15 באוגוסט הציע סמוטריץ' לבן גביר את המקומות 2, 5, 9, ו-10, בעוד מקום 7 ייקבע בהסכמה, ההצעה פורסמה בתקשורת בטרם נשלחה לבן גביר. בשל מחלוקת על המקום השביעי, בן גביר דחה את ההצעה.
ב-26 באוגוסט נחתם הסכם לריצה משותפת בין האיחוד הלאומי – תקומה לעוצמה יהודית, ללא צירוף מפלגת נעם ובתיווכו של בנימין נתניהו. הוסכם כי עוצמה יהודית תקבל את המקומות 2, 5, 7, 9 ו-10 ברשימה, והמקום ה-11 נשמר למפלגת נעם. עוד סוכם כי אם הרשימה תזכה ב־10 או 11 מנדטים יחידת מימון אחת תוסט למפלגת האיחוד הלאומי – תקומה. על אף ההסכם, 2 המפלגות מנהלות בנפרד את קמפיין הבחירות.
ב-28 באוגוסט הודיעה מפלגת נעם על כוונתה לרוץ באופן עצמאי, תוך שהיא דוחה את ההצעה לשיבוץ במקום ה-11 ברשימה. ואולם, ב-14 בספטמבר, ולאחר שנועד נתניהו עם מנהיגה הרוחני של המפלגה, הרב טאו, הוחלט במפלגה על קבלת ההצעה ועל הצטרפות לרשימת "הציונות הדתית".
המחנה הממלכתי
ב-14 באוגוסט הודיע הרמטכ"ל לשעבר גדי איזנקוט על כניסתו לפוליטיקה ועל הצטרפותו לרשימה המאוחדת. ניתן לו המקום השלישי לאחר גנץ וסער. בנוסף נקבע כי מקומות 9, 17 ו-18 יאויישו לפי בחירתו של איזנקוט, אשר בחר את מתן כהנא למקום התשיעי, את ענבר יחזקאלי למקום ה-17, ואת ענבר הרוש-גיטי למקום ה-18.
ב-22 באוגוסט הודיעה ח"כ שירלי פינטו מסיעת "ימינה" על הצטרפותה לרשימה המאוחדת ולמפלגת תקווה חדשה. היא שובצה במקום ה-23 ברשימה.
ב-1 בספטמבר הודיע סגן השר, ח"כ מאיר יצחק-הלוי, על פרישתו מהחיים הפוליטיים ובהתאם לכך לא יתמודד במסגרת הרשימה בבחירות לכנסת.
ש"ס
בראש הרשימה עומד אריה דרעי. בינואר 2022 הודה והורשע דרעי במסגרת הסדר טיעון, בעבירות מרמה והפרת אמונים ועקב כך התפטר מן הכנסת. דרעי המשיך לעסוק בפוליטיקה, והועסק באופן רשמי כיועץ פרלמנטרי. בבחירות אלו אין לדרעי מניעה להיבחר לכנסת, והוא עומד בראש הרשימה.
הרשימה הורכבה על-ידי מועצת חכמי התורה של המפלגה, שקבעה כי עשרת המקומות הראשונים יהיו זהים לאלו שהיו בבחירות הקודמות, והסמיכה את דרעי לקבוע את שאר הרשימה.
ב-20 בספטמבר 2022, הוגשה בקשה לפסול את מועמדותו של יו"ר הרשימה (וכן את האפשרות שיכהן כשר), על ידי התנועה למען איכות השלטון בישראל. בקשה זו נדחתה על הסף.
יהדות התורה
רשימת "יהדות התורה" היא איחוד פוליטי של שתי מפלגות: "אגודת ישראל" החסידית, ו"דגל התורה" הליטאית. לכל אחת מן המפלגות יש מועצת גדולי תורה משל עצמה, וזו אחראית על קביעת הרשימה של אותה מפלגה לכנסת. מאז הבחירות לכנסת השלוש עשרה (1992) רצות שתי המפלגות ברשימה מאוחדת תחת השם "יהדות התורה", המורכבת מנציגי שתי המפלגות לסירוגין (נציג "אגודה" ולאחריו נציג "דגל" וחוזר חלילה).
ב-1 ביוני 2022 התפטר יעקב ליצמן (יו"ר "אגודת ישראל") מן הכנסת ופרש מן החיים הפוליטיים. ליצמן היה ראש הרשימה לכנסת והחבר המוביל בה מאז תחילת המאה ה-21. הוא כיהן כשר וכסגן שר מטעם המפלגה וניהל מטעמה מגעים פוליטיים לצד משה גפני. את מקומו של ליצמן תפס יצחק גולדקנופף.
מחלוקות בנוגע לזרם החינוך העצמאי של חסידות בעלז איימו על המשך הריצה המשותפת של שתי המפלגות. ואולם ב-12 בספטמבר הוסכם על פתרון למשבר ביניהן, ועל ריצה משותפת. בראש הרשימה יעמוד גולדקנופף, נציג "אגודת ישראל", ולאחריו משה גפני, נציג "דגל התורה".
ישראל ביתנו
בראשות ישראל ביתנו עומד אביגדור ליברמן. ועדה מסדרת קבעה את הרכב הרשימה לכנסת ב-12 בספטמבר. הקמפיין של מפלגת ישראל ביתנו התייחס ליוקר המחיה ונושאים של דת ומדינה - מה שעלול לקרות אילו ש"ס ויהדות התורה יעלו לשלטון. לצורך כך אף גויסו אושיות רשת מהתחום הכלכלי כגון סניה ולדברג.
מפלגת העבודה
הבחירות המקדימות לראשות המפלגה נערכו ב-18 ביולי 2022 בין יושבת הראש המכהנת מרב מיכאלי למזכ"ל המפלגה ערן חרמוני. מיכאלי נבחרה לכהונה שנייה ברוב של 82.5% מהקולות.
הבחירות המקדימות לרשימת המפלגה התקיימו ב-9 באוגוסט. במסגרת תיקון החוקה שהעבירה מיכאלי בוועידת המפלגה ב-2021, נקבע כי רשימת המפלגה לכנסת תבנה בשיטת "ריץ' רץ' מגדרי", כך שהרשימה תורכב מנשים וגברים לסירוגין באופן שוויוני, בהתאם למספר הקולות שיקבל כל מועמד. כלומר, ראשון ישובץ המועמד שיקבל את מספר הקולות הגבוה ביותר, ולאחריו מועמד בן המין השני אשר יזכה במספר הקולות הגבוה ביותר מבין המועמדים בני מינו.
מרצ
הבחירות המקדימות לראשות המפלגה ולרשימתה לכנסת נערכו ב-23 באוגוסט 2022. על ראשות המפלגה התמודדו ח"כ יאיר גולן וזהבה גלאון, שחזרה להתמודד על תפקיד במפלגה 5 שנים לאחר שהתפטרה מתפקיד היו"ר ופרשה מהתמודדות לכנסת. השר ניצן הורוביץ, יו"ר המפלגה בכנסת היוצאת, הודיע כי לא יתמודד לראשות המפלגה בכנסת הנוכחית אבל יתמודד על מקום ברשימה.
במהלך יולי, הודיעו השרה תמר זנדברג, ח"כ ג'ידא רינאוי זועבי והשר עיסאווי פריג' כי לא יתמודדו על מקום ברשימת המפלגה.
בבחירות לתפקיד היו"ר זכתה גלאון. יאיר גולן, שהפסיד בהתמודדות על תפקיד היו"ר, התמודד במקביל לרשימה לכנסת ושובץ במקום החמישי.
חד"ש-תע"ל
בין המפלגות שהרכיבו את הרשימה המשותפת בכנסת היוצאת, חד"ש ותע"ל לבין בל"ד נתגלתה מחלוקת לגבי שני נושאים: המלצה על מועמד לראשות הממשלה, ורוטציה בין חברי כנסת מטעם מפלגות שונות במהלך כהונת הכנסת. בתחילה נראה כי השיחות בין שתי המפלגות נראו כמניבות פרי ופורסם כי סוכמה ריצה משותפת, אך לקראת סגירת הרשימות החליטה בל"ד על ריצה עצמאית, ובכך פורקה הרשימה המשותפת.
ב-13 באוגוסט 2022 בחרה ועידת מפלגת חד"ש את הרשימה לכנסת. איימן עודה נבחר לכהונה נוספת בתפקיד היו"ר, והוא ימשיך לעמוד בראש הרשימה. אחריו נבחרו עאידה תומא סלימאן, עופר כסיף ויוסף עטאונה.
ב-3 בספטמבר 2022, הודיע ח"כ אוסאמה סעדי כי לא יתמודד על מקום ברשימה של תע"ל, ויפרוש מהחיים הפוליטיים. בראשות המפלגה ממשיך לכהן ח"כ אחמד טיבי.
בליל 15 בספטמבר, לאחר שהמגעים בין חד"ש ותע"ל לבין בל"ד לא צלחו, הגישו חד"ש ותע"ל את רשימתן בנפרד.
רע"מ
ועידת המפלגה, המורכבת מ-600 צירים, הרכיבה את רשימת המפלגה לכנסת בבחירות מקדימות שנערכו ב-6 באוגוסט 2022.
הבית היהודי
ב-29 ביוני 2022, בטרם נתקבל החוק לפיזור הכנסת, הודיע ראש הממשלה נפתלי בנט (חבר סיעת "ימינה") על כוונתו שלא להתמודד בבחירות המתקרבות. את ראשות המפלגה מסר לאיילת שקד. ב-27 ביולי, הודיעה שקד, יחד עם יועז הנדל, על החלטתם לרוץ ברשימה משותפת בשם "הרוח הציונית". ב-3 באוגוסט הודיעה ח"כ שירלי פינטו על פרישה מן הרשימה, ועל הצטרפות לרשימת "המחנה הממלכתי". ב-21 באוגוסט הודיע ח"כ אביר קארה גם הוא כי לא ירוץ במסגרת "הרוח הציונית", וב-4 בספטמבר הכריז על הקמת מפלגת "חופש כלכלי".
ב-11 בספטמבר הודיעו שקד והנדל על פירוק השותפות ביניהם. עוד באותו הערב הודיע יוסי ברודני, יו"ר מפלגת הבית היהודי, כי הוא ושקד הגיעו להסכמות על ריצה משותפת של "ימינה" ושל מפלגתו שלו. שקד וברודני הגיעו לסיכום על חלקות השיבוצים בין מפלגותיהם וחתמו על הסכם ריצה משותפת ב-13 בחודש. ב-14 בספטמבר הודיעה עורכת הדין ניצנה דרשן-לייטנר, יו"ר ארגון "שורת הדין", על הצטרפותה לרשימה, ושובצה במקום הרביעי.
בל"ד
לאור המחלוקות בין המפלגות המרכיבות את הרשימה המשותפת, אמר ח"כ סאמי אבו שחאדה (יו"ר בל"ד) כי הוא לא שולל את האפשרות שהמשותפת תבחן התמודדות בבחירות במסגרת גוש פוליטי חדש או במסגרת רשימות נפרדות, והדבר יוכרע לאחר שהנושא ידון בשיחות בין מרכיבי הרשימה המשותפת.
כאמור, בליל 15 בספטמבר, לקראת סיום המועד להגשת הרשימות, הוחלט בבל"ד לרוץ באופן עצמאי לאחר שלא הגיעו להסכמות עם חד"ש ותע"ל.
פסילת רשימות ומועמדים
לוועדת הבחירות המרכזית הוגשו 6 בקשות לפסילת רשימות ו-3 בקשות לפסילת מועמדים:
עידית סילמן
עוד נפסלו על ידי ועדת הבחירות המרכזית מסיבות שלא פורטו 9 מועמדים: 3 מועמדים ברשימת "חופש כלכלי", מועמד ברשימת חד"ש-תע"ל, מועמד ברשימת צומת, מועמד ברשימת מרצ, מועמד ברשימת "כבוד האדם" ומועמד ברשימת "דעת טוב ורע וברית שבט אברהם-עלה ירוק ואוסרת אל איסלמיה". -->
הסכמי עודפים
חוק הבחירות לכנסת מאפשר חתימה על הסכם עודפים בין שתי רשימות, עד ה-21 באוקטובר. הסכמי עודפים נחתמו בין:
מערכת הבחירות
הכנסת העשרים וארבע אישרה חקיקה שנועדה למנוע פרסום פוליטי אנונימי בזמן מערכת בחירות, לרבות ברשת האינטרנט. בחוק נקבע כי פרסום או תגובה (כמו תגובית) ברשת, אשר מקורה במפלגה פוליטית, צריכה להזדהות ככזו. חובה זו נקבעה גם עבור מידע מודפס.
ב-10 ביולי חתמו בני גנץ וגדעון סער על הסכם ריצה משותפת של המפלגות "חוסן לישראל" ו"תקווה חדשה". ב-14 באוגוסט הצטרף הרמטכ"ל לשעבר גדי איזנקוט לרשימה המאוחדת, ושמה הוחלף לשם המחנה הממלכתי.
ב-20 בספטמבר, הוגשה בקשה לפסול 12 רשימות על ידי ועדת החקירה האזרחית – ועדת העם. בקשה זו נדחתה על הסף.
ב-28 בספטמבר פסל יו"ר ועדת הבחירות השופט עמית את ח"כ עמיחי שיקלי שפרש מימינה מלרוץ לכנסת. ב-9 באוקטובר בג"ץ במעמד מורחב של תשעה שופטים, הפך את ההחלטה והכשיר את שיקלי. הוא גם דחה עתירות לפסילת חברת הכנסת עידית סילמן ומפלגת בל"ד.
במהלך מערכת הבחירות, התקיים מבצע עלות השחר נגד הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני לאחר מספר ימים של מתיחות. ראש הממשלה באותה העת היה יאיר לפיד ושר הביטחון היה בני גנץ.
יש עתיד קידמה את יאיר לפיד כמועמד לראשות הממשלה תוך הצגתו כמי שיתמודד עם דברים שהוזנחו במשך השנים. המפלגה (וגם הליכוד, ש"ס ומרצ) יזמו קמפיין במגזר הערבי.
הליכוד קידמה את בנימין נתניהו כמועמד לראשות הממשלה. שוחזר קמפיין "אבו יאיר" לערביי ישראל מהבחירות הקודמות. גם המפלגה ניסתה גם לקדם קמפיין ממוקד לדילול כוחם של איילת שקד ורשימת בית יהודי. לקראת הבחירות, שקד דיברה על ריצה אסטרטגית. לאחר הבחירות, טען יואב קיש מהליכוד כי הריצה של שקד עד הסוף הייתה מתואמת עם הליכוד כדי להשאיר מפלגות (אחרות) מתחת לאחוז החסימה.
המחנה הממלכתי קידמה את בני גנץ כמועמד לראשות הממשלה בטענה שהוא יכול להקים ממשלה המורכבת מתומכיו נתניהו ומתנגדיו בניגוד לשני המועמדים האחרים.