cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אפריקה שמדרום לסהרה
למרות הביקורת, הביטוי השתרש ונכנס לשימוש נרחב בתחומי הגאופוליטיקה, הכלכלה, הגאוגרפיה, האקלים ועוד. ארגונים בינלאומיים רבים מתייחסים לאפריקה שמדרום לסהרה כאל יחידה אזורית נפרדת מצפון אפריקה, הקשורה יותר למזרח התיכון, לאגן הים התיכון ולאירופה.
מגפת האיידס שוררת ברוב אזור זה, ונשאי ה-HIV בעשר מדינות באפריקה שמדרום לסהרה מהווים כמעט שמונים אחוזים מתוך כל נשאי ה-HIV בעולם. שיעור החולים הגדול ביותר נמצא בדרום אפריקה, בה 25 אחוזים מהאזרחים נושאים את הנגיף. הנשאות שכיחה גם במדינות אחרות כמוזמביק, אוגנדה, טנזניה, זמביה, קניה ואתיופיה, בהן אחוז הנשאים נע בין שלושה לשישה אחוזים מכלל האזרחים.
עיט
עיט (ביוונית Αετός ובאנגלית: Eagle; בספרות העברית לדורותיה כונה בעבר "נשר") הוא שם למספר סוגים של עופות דורסים במשפחת הנציים אשר אינם קבוצה מונופילטית., אם כי ישנה גם תת-משפחה המכונה עיטים.
ישנם מעל ל־60 מיני עיטים אשר רובם מרוכזים בעולם הישן - אירואסיה ואפריקה, כשמספר קטן יותר של מינים חיים באמריקה הצפונית, המרכזית והדרומית וכמה מינים חיים גם בגינאה החדשה ואוקיאניה.
תיאור
העיטים נפרדים משאר עופות הטרף בגודלם, בגובהם ובראשם ומקורם הכבדים יחסית. אף לעיטים הקטנים יחסית, כעיט הגמדי או העיט הקטן בעלי הגוף הקטן יחסית למינים הגדולים, יש מוטת כנפיים רחבה יותר ומעופם מהיר. רוב מיני העיטים גדולים יותר משאר העופות הדורסים, למעט מהנשרים. משקלו של עיט הנחשים הדרום ניקוברי הוא רק חצי קילוגרם בעוד ששל עיטם שטלר מגיע עד לתשעה ק"ג. העיטים בונים את קיניהם ברום העצים או בצוקים גבוהים. מינים רבים מטילים שתי ביצים, אך לרוב הגוזל החזק יותר הורג את אחיו לאחר בקיעתו, מבלי שההורים עושים מאומה. לרוב הנקבות גדולות וחזקות יותר מהזכרים.
טקסונומיה
יש קבוצה המכונה עיטים (Aquilinae), בתוכה רוב מיני העיטים האמיתיים, אך גם כמה מינים שלא שייכים לקבוצה מכונים עיטים:
מתת־משפחת ההרפיות:
מתת־משפחת עיטי־נחשים:
מתת־משפחת העיטים:
מתת־משפחת עיטים ימיים:
העיט בתרבות
העיטם לבן־הראש משמש סמלה של ארצות הברית. העיט ההרלדי מופיע בסמליהם ודגליהם של מדינות רבות, כגון: מצרים, הרשות הפלסטינית, גרמניה, ירדן, רוסיה, אוסטריה, לוב, סוריה, עיראק, ארצות הברית, פולין, אלבניה ועוד.
ריקוד עיט
יש מספר ריקודי עם שבהם הרקדנים מחקים את התנועות של העיט. למשל ריקוד קווקזי לזגינקה.
ציטוטים מהמקרא
השם עיט מופיע במקרא כמה פעמים, כנראה לא כשם של עוף מסוים, אלא כשם־קיבוצי של עופות דורסים:
יאנה יוסף
יאנה ברוך-יוסף (נולדה ב-29 בנובמבר 1988) היא שחקנית ודוגמנית ישראלית ילידת-טג'יקיסטן הסובייטית, שהתגיירה. התפרסמה בעקבות השתתפותה בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "האח הגדול".
ביוגרפיה
נולדה בשם יאנה יוספוב (בטג'יקית: Яна Юсуфов) בטג'יקיסטן הסובייטית. היא בת לאב יהודי ולאם מוסלמית-נוצרייה. יש לה שתי אחיות ואח. ב-1993 בגיל חמש עלתה עם משפחתה לישראל והתיישבה בשכונת שפירא בתל אביב. למדה 12 שנה בבית ספר דתי וחונכה בבית הוריה לפי אורח חיים יהודי דתי. בגיל 17 החלה תהליך גיור כמעט מלא, אך לא ניגשה למבחני הרבנות המסכמים (היא השלימה את תהליך הגיור רק בגיל 26).
בשנת 2006 שירתה בשירות לאומי.
קריירה
בין השנים 2009–2012 שימשה בתפקיד שוליית הקוסם של הקוסם תומר דודאי.
בשנת 2012 שיחקה בהצגת הילדים "הרפתקאות נמו בספארי" בתפקיד מלכת הים. ההצגה רצה במשך חמישה חודשים.
טלוויזיה וקולנוע
בתחילת 2012 השתתפה בעונה הרביעית של תוכנית המציאות, "האח הגדול" בערוץ 2 של קשת, שם הגיעה למקום החמישי.
בשנת 2013 גילמה את דמותה של נטע בתפקיד בסדרה "מקימי" ששודרה ב-HOT3.
בשנת 2014 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "להיות איתה" של אסי עזר, שם גילמה את דמותה של שמרית. באותה שנה השתתפה בעונה הראשונה של הסדרה "שוברי גלים" בתפקיד לארה בק. הסדרה שודרה בערוץ הילדים של YES וכן השתתפה בסרט קומדיה תיעודי של ריקי שלח, "אילוף הגוררת" בתפקיד עצמה. במאי אותה שנה השתתפה בתוכנית "ששטוס" ביחד עם כוכבי ערוץ הילדים, בהם עומר דרור, שירן סנדל, דנה פרידר ודניאל מורשת.
בשנת 2019 שיחקה בסדרה ג'ודה של מני יעיש שם גילמה את דמותה של השומרת.
בשנת 2022 הצטלמה לסרט הקולנוע "רות" בבימוי הילה ארציאל ובהפקת "שינובי מדיה הגל היהודי", בה מגלמת בתפקיד הראשי את רות - גיורת שמחפשת את דרכה בעולם התשובה. הסרט הוא בהשראת סיפור מגילת רות המקראי.
דוגמנות
בשנת 2012, לאחר יציאתה מבית "האח הגדול", שימשה יוסף כפרזנטורית לחברת הנעליים "סקופ". בספטמבר 2013 כיכבה עבור מותג הקפה "ILLY" בשנת 2014 שימשה פרזנטורית עבור המותג גרי וובר.
בשנת 2015 שימשה יוסף כפרזנטורית לחברת האופנה לבגדי היריון "רמי לי". החל משנת 2015 מכהנת יוסף כפרזנטורית לחברת התכשיטים "יעקובוב דיאמונד קוטור".
בשנת 2019 החלה לפרסם את מכוני הכושר לנשים של "סטודיו סי".
חיים אישיים
יומיים לאחר שיצאה מבית "האח הגדול", החלה בזוגיות עם זוכה התוכנית, קותי סבג. כעבור כחצי שנה, באוקטובר 2012 בני הזוג נפרדו.
בדצמבר 2012 החלה יוסף בזוגיות עם הקומיקאי והשחקן ציון ברוך, אשר התמסר לתהליך הגיור שלה, אותו עברו ביחד, עקב דרישות הרבנות שגם בן הזוג היהודי ייקח חלק פעיל בהליך הגיור. ב-15 ביולי 2014 התארסה לברוך, בנובמבר 2014 הסתיים בהצלחה תהליך הגיור של יוסף, וכחודש לאחר מכן, ב-21 בדצמבר 2014, ברוך ויוסף נישאו. בנובמבר 2015 ילדה את בתם המשותפת. ב-2018 נולד בנם המשותף. באפריל 2020 נולד בנם השלישי.
באוגוסט 2016 השיקה יוסף את מיזם האופנה שלה, המתמקד באופנה עבור נשים צנועות.
יחסי פקיסטן–קנדה
יחסי פקיסטן–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן לבין קנדה.
היסטוריה
קנדה ופקיסטן כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים תקופה קצרה לאחר שזו קיבלה את עצמאותה מן הבריטים. קנדה הייתה אחת מהמדינות שהיו חברות בכוח שמירת השלום בקשמיר של האו"ם במהלך המהומות שהיו שם בשנת 1949.
הגירה
ההגירה הפקיסטנית לקנדה החלה לפני זמן רב והיא בעלת היסטוריה ארוכה מאוד. היא החלה עוד כאשר פקיסטן הייתה בשליטת האימפריה הבריטית. מפקד האוכלוסין של שנת 2006 בדק ומצא כי בקנדה היו מצויים כ-124,000 אזרחים ממוצא פקיסטני. ישנם מקורות אחרים המשערים כי מספר האזרחים הקנדים ממוצא פקיסטני עולה על 250,000. הממשלה הקנדית עצמה שיערה לפי דפוסי ההגירה כי המספר עולה על 300,000. הממשלה ציינה בנוסף כי היא מעודדת את ההגירה הרבה ואמרה כי: "היא שמחה שהאזרחים החדשים מפקיסטן ממשיכים לתרום לתרבות הרב-גונית של קנדה".
יחסי איסלנד–שווייץ
יחסי איסלנד–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של איסלנד לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה
הקונפדרציה השווייצרית הכירה לראשונה בעצמאות הרפובליקה של איסלנד בינואר 1947. שתי המדינות כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים הרשמיים ב-1951.
באוקטובר 1989 הפכה ויגדיס פינבוגדוטיר לנשיאת איסלנד הראשונה שמקיימת ביקור רשמי בשווייץ. שווייץ האמינה את שגרירותה באוסלו שבנורווגיה על האינטרסים שלה באיסלנד. איסלנד האמינה את שגרירותה בבריסל שבבלגיה על האינטרסים שלה בשווייץ. איסלנד מחזיקה שלוש קונסוליות שונות בשווייץ.
הסחר הכולל בין שתי המדינות עמד על 65 מיליון פרנקים שווייצרים בשנת 2016.
עגבניות ירוקות מטוגנות (סרט)
עגבניות ירוקות מטוגנות (באנגלית: Fried Green Tomatoes) הוא סרט קולנוע משנת 1991, המבוסס על ספר של פאני פלאג בשם עגבניות ירוקות מטוגנות בקפה ויסל סטופ. פלאג אף כתבה את תסריט הסרט, בשיתוף עם קרול סובייסקי. את הסרט הפיק וביים ג'ון אבנט, ומככבות בו ארבע נשים: קתי בייטס, מרי סטיוארט מסטרסון, מרי-לואיז פרקר וג'סיקה טנדי.
עלילת הסרט
הסרט בנוי כסיפור מסגרת, שבתחילתו אוולין קאוץ' (קתי בייטס) פוגשת בבית אבות את ניני ת'רדגוד (ג'סיקה טנדי), קשישה המתגוררת במקום. השתיים מתיידדות ונפגשות מספר פעמים. במהלך המפגשים מספרת ניני לאוולין בהמשכים את זכרונותיה מהעיירה "וויסל סטופ" שבאלבמה, בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. במרכז האירועים שעליהם מספרת ניני עומדות שתי דמויות: אידג'י ת'רדגוד (מרי סטיוארט מסטרסון) ורות' ג'יימסון (מרי-לואיז פרקר), שניהלו יחד את בית הקפה בעיירה (בו הגישו עגבניות ירוקות מטוגנות - מנה מסורתית בדרום ארצות הברית - ומכאן שמו של הסרט).
אוולין קאוץ' היא עקרת בית מתוסכלת, שלא מוצאת עניין בחייה. בעלה, אד, לא מקדיש לה תשומת לב מרובה ובנם, קאל, עזב זה מכבר את הבית ופנה לחיים עצמאיים. אוולין מנסה להתמודד עם התיסכול שהיא חווה בחיי הנישואין ומצטרפת לקבוצת תמיכה לנשים, אך הביטחון העצמי הנמוך שלה ושמרנותה מקשים עליה לשנות את המצב שבו היא נמצאת. עם התפתחות הסיפור על אודות אידג'י ורות', גוברת ההזדהות של אוולין עם דמותה של אידג'י העצמאית בעלת הרצון הנחוש, ובמקביל מתהדק קשר החברות בינה ובין ניני.
התמונה הבאה בסיפורה של ניני מפגישה שוב את אידג'י, בת עשרה עצמאית ואנטי-ממסדית, עם רות', שהגיעה לעיירה להדריך את חוגי הנוער של הכנסייה. בהשפעת אימה של אידג'י מנסה רות' "להחזיר למוטב" את אידג'י, ולמרות שאיננה מצליחה לעשות זאת, מתפתחת בין השתיים ידידות. בהמשך עוזבת רות' את העיירה כשהיא נישאת לפרנק בנט ועוברת לג'ורג'יה. אידג'י מנסה לשכוח מרות', אך בהמשך מבקרת אותה ומגלה שבעלה של רות' מכה אותה, ושהיא בהיריון. אידג'י עוזרת לרות' להימלט מפרנק והן חוזרות יחד לוויסל סטופ, שם יולדת רות' את בנה וקוראת לו באדי ג'וניור. אביה של אידג'י מעניק להן סכום כסף שבאמצעותו פותחות השתיים בית קפה.
בהמשך מגיע פרנק בנט לעיירה, מאיים על רות' ובהזדמנות אחרת מנסה לחטוף את באדי ג'וניור, אך ניסיונו מסוכל בנסיבות שנשארות עמומות ומאוחר יותר מדווח כי הוא נעדר. לאחר שריבוי בגשמים גורם להצפות מתגלה הטנדר של פרנק בתוך נהר סמוך, ובאופן אוטומטי אידג'י הופכת לחשודה ברצח, כיוון שאיימה להרוג אותו בזמן שניסה למנוע מרות' לעזוב את ביתו. היא נעצרת יחד עם ביג ג'ורג', בנה של הטבחית במסעדה ואחד העובדים בעצמו. השריף מציע לאידג'י לברוח ולהציל את עצמה, כיוון שהמושבעים יסתפקו בתלייתו של ג'ורג' - גבר שחור - אבל היא מסרבת. במהלך המשפט מעיד הכומר המקומי לטובת אידג'י וג'ורג' ומספק להם אליבי מזויף לתקופת הזמן שפרנק נעלם. על סמך עדותו (ומתוקף סמכותו ככומר) ובנוסף בשל היעדר גופה, השופט מזכה את אידג'י וג'ורג' מאשמה.
לאחר המשפט רות' מאובחנת עם סרטן ולאחר מותה בית הקפה נסגר ובעקבותיו גם חנויות אחרות והעיירה מתרוקנת מתושביה. בסיום הסיפור ניני חושפת את האמת על מותו של פרנק: סיפסי הרגה אותו כשהכתה בראשו עם מחבת כשניסתה למנוע ממנו לחטוף את באדי ג'וניור, ואידג'י נתנה לג'ורג' להשתמש בגופה לברביקיו שמוגש בבית הקפה.
אוולין מגלה שבזמן שניני שהתה בבית האבות ביתה נידון להריסה ולכן אין לה לאן לחזור כשהיא משתחררת, והיא מציעה לה לבוא לגור איתה ועם בעלה אד (על אף התנגדותו, כשהיא מפגינה ביטחון ועומדת על שלה). כשהן פונות לדרכן הן עוברות ליד קברה של רות' ורואות לצדו צנצנת ובתוכה חלת דבש, ופתק שחתום בשם "מקוסמת הדבורים" - הכינוי הישן של אידג'י - ובכך מתגלה שהיא עדיין בחיים.
הבדלים בין הספר לסרט
בניגוד לספר, הסרט אינו מציג באופן מפורש את מערכת היחסים הלסבית בין רות' ואידג'י ומותיר אותה עמומה. ברצועת "הערות הבמאי" שבגרסת ה-DVD לסרט, מתייחס הבמאי לשינוי זה ומציין שסצנת מלחמת האוכל בין שתי הנשים אמורה להיות מטאפורה להתעלסות. בעת יציאתו לאקרנים, זכה הסרט לביקורת בנושא הסתרת הסממנים הלסביים של מערכת היחסים מצד מבקרים ופעילי זכויות להט"בים. למרות ביקורת זו, זכה הסרט לפרס "הסרט הטוב ביותר עם תוכן לסבי" לשנה זו מטעם הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה.
הבדל נוסף הוא גורלה של ניני, שנפטרה בסוף הספר, בעוד שבסוף הסרט היא עוברת להתגורר עם אוולין.
כמו כן בסרט מתואר מותו של באדי כאשר הוא, אידג'י ורות' מטיילים יחד. הכובע שרות' חבשה עף אל פסי הרכבת; באדי הולך לתפוס את הכובע אך רגלו נתקעת בין פסי המסילה. באדי רואה את הרכבת מתקרבת אך לא מצליח להשתחרר בזמן, הרכבת פוגעת בו והוא נהרג. בספר, באדי נהרג בעת שהיה עם חבריו, מפגיעת רכבת שאותה כלל לא שמע ולא ידע שמתקרבת. אידג'י לא הייתה באזור ורות' אפילו לא הכירה אותם באותה העת.
ובנוסף, בסרט רות' נוכחת במשפט של אידג'י וג'ורג' ואף מעידה בו, בעוד שבספר המשפט נערך 8 שנים לאחר פטירתה של רות'.
תום הלב במשפט העברי
עקרון תום הלב הוא מעמודי התווך בדיני החוזים במשפט הישראלי ובשיטות משפט נוספות. המונח 'תום לב' אמנם עברי במקורו אך הופעתו במקרא נעשית שלא בהקשרים משפטיים מובהקים. כך, למשל, השימוש הראשוני במונח זה מופיע בטענתו של אבימלך כלפי אלוהים כי לקח את שרה אשת אברהם בתום לב: "בתם לבבי ובנקיון כפי עשיתי זאת". במשפט העברי נקבעו מספר עקרונות אשר נועדו להגשים את עקרון 'תום הלב' בשלבים שונים של התגבשות ומימוש חוזה, והם: החובה "לשאת ולתת באמונה", "עשיית הישר והטוב", "כופין על מידת סדום", ו"מה ששנוא עליך אל תעשה לחברך".
משא ומתן באמונה
החובה 'לשאת ולתת באמונה' משמעותה כי אדם צריך לקיים משא ומתן ביושר ובהגינות, ולפיכך יש המקבילים אותה להגדרת תום הלב בדיני החוזים. החובה נזכרת במקורות תלמודיים רבים. כך, למשל, במדרש התנאים מובא: "הישר בעיניו יעשה (שופטים יז,ו) – זה משא ומתן. מלמד שכל מי שנושא ונותן באמונה, רוח הבריות נוחה הימנו, ומעלין עליו כאילו קיים את כל התורה כולה".
כמו כן נאמר בברייתא: " רבי אומר: איזו היא דרך ישרה שיבור לו האדם... יש אומרים: יחזיק באמונה יתירה, שנאמר: 'עיני בנאמני ארץ לשבת עמדי' ", ופירושם של דברים: "ישא ויתן עם בני אדם באמונה ולא יאנה את הבריות".
האמורא רבא מדגיש אף הוא את החובה לשאת ולתת באמונה: "בשעה שמכניסין אדם לדין אומרים לו: "נשאת ונתת באמונה? קבעת עיתים לתורה?".
בספרות הרבנית ישנן התייחסויות רבות לחובה לשאת ולתת באמונה. הרב יחיאל מיכל אפשטיין מגדיר את המסגרת של חובה זו, ביחס לדרישות אחרות הנדרשות במהלך פעילות עסקית: " משא ומתן באמונה אין הכוונה שלא יגנוב ולא יגזול או לעשות מידות ומשקלות שקרים; דדברים אלו אין נכנסין בכלל זה, דהעושה כן הוא רשע גמור... אלא הכוונה שיהא 'הן' שלו צדק, ו'לאו' שלו צדק. וכשאומר שסחורה זו עולה לו כך וכך, ושהיא טובה – לא ישקר אף בכל שהוא. ושיהא משאו ומתנו בנחת עם הבריות ודיבורו בנחת, ולא יצעוק ולא יחרף ולא יכעוס".
הרב אליה שפירא מתייחס לרמת האמינות הנדרשת במשא ומתן: " המבטיח לחבירו בדיבור בעלמא לעשות לו איזה טובה או איזה שירות או ליתן לו במתנה, מחויב להיות נאמן בדיבורו. ואם הוא חייב לחברו לפרוע לזמן, יאריך הזמן בתחילה, כדי שלא יצא שקרן...".
רב אחאי גאון והרד"ק, הוסיפו לדרישה למשא ומתן באמונה פן נוסף. לדעתם גם אם לא אמר שיעשה דבר כלשהו, אלא רק חשב על כך, הרי שחובת המשא ומתן באמונה היא לקיים אף את מחשבתו.
בספר ראשית חכמה, מצוינים שבעה קריטריונים להם נזקק אדם החפץ שמשאו ומתנו יהיו באמונה, וביניהם: להיזהר מגנבת דעת; להשתדל להעניק לזולת מעט יותר מהמגיע לו; עשיית הדין על פי הכלל של "לפנים משורת הדין", דהיינו, מֵעֵבר לחיוב המוטל עליו כלפי חברו; לעשות מלאכתו עבור מעסיקו בנאמנות, ולא לרדת לאומנות חברו.
בשולחן ערוך נקבעה החובה לשאת ולתת באמונה - כהלכה: "אחר כך ילך לעסקיו... וישא ויתן באמונה". בנוסף, על פי ההלכה, הסכם מכר שלא נשתכלל על ידי מעשה קניין – אינו תקף. עם זאת, במכר של מטלטלין, אם ניתנה תמורה - אין הצדדים יכולים לחזור בהם, ואם יפרו את התחייבותם חל עליהם דין "מי שפרע". אם לא נתנה תמורה, לקניין אמנם אין תוקף, אך המפר את התחייבותו מוגדר כ"מחוסר אמנה" וכמי ש"אין רוח חכמים נוחה הימנו". הפרת אמונים מעין זו היא חמורה במיוחד, ועליה אמרו חכמים: "לא חרבה ירושלים אלא משום שפסקו אנשי אמנה...".
בפסיקת בתי המשפט במדינת ישראל ניתן למצוא הד להשוואה בין חובת תום הלב בעת המשא ומתן על כריתת חוזה לבין המושג ההלכתי מחוסר אמנה.
'ועשית הישר והטוב'
עקרון נוסף במשפט העברי המקביל לעקרון 'תום הלב' הוא הציווי שנזכר בתורה: 'ועשית הישר והטוב'. הרמב"ן כותב בפירושו על התורה: "דרך התורה לפרוט ולכלול בכיוצא בזה; כי אחרי אזהרת פרטי הדינין בכל משא ומתן שבין בני אדם – לא תגנב ולא תגזול ולא תונו ושאר האזהרות – אמר בכלל: עשית הישר והטוב, שיכניס בעשה היושר וההשויה וכל לפנים משורת הדין לרצון חבריו". כלומר עקרון "ועשית הישר והטוב" הוא מקור להתנהגות "לפנים משורת הדין", מעבר לזו המחויבת מכח הדין עצמו. לגישה זו השלכה בנוגע למידת היכולת של בית הדין לכפות את בעל הדין להתנהג על פי אמות מידה של "הישר והטוב". מעיקרון זה גזרו האמוראים שני כללים משפטיים מחייבים:
2. "שומא הדר לעולם" – כאשר לווה לא החזיר את חובו למלווה, ובית הדין שם את נכסיו והעביר אותם למלווה על מנת לפרוע באמצעותם את החוב, הרי שאף אם חלף זמן רב לאחר מעשה בית הדין, הלווה רשאי להחזיר את החוב ולקבל בחזרה את הנכסים שניטלו ממנו. התלמוד קובע, שמעיקר הדין אין צורך להשיב את הנכסים ללווה, אך לפי ההנחיה 'ועשית הישר והטוב בעיני ה', קבעו חכמים שיש להחזיר את הנכסים.
על הזיהוי בין חובת תום הלב לבין 'ועשית הישר והטוב' ועל הדואליות של עיקרון זה, עמד השופט מנחם אלון בע"א 148/77 רוט נ' ישופה.
כופין על מידת סדום
עקרון "תום הלב" במשפט העברי נלמד גם מכח העיקרון "כופין על מידת סדום". "מידת סדום" היא התנהגות המנוגדת להתנהגות ב"תום לב", והיא אפיינה את רשעותם הרבה של אנשי סדום המתוארת במקרא, ובעקבותיו במדרש. משמעותה, שאדם עומד בדווקנות על זכויותיו, הגם שלא צומחת לו כל תועלת מהתעקשות דווקנית זו. חכמי התלמוד ייחדו את הכינוי "מידת סדום" לשימוש לרעה בזכויות משפטיות, וקבעו את הכלל "כופין על מידת סדום", היינו שניתן לכפות על אדם שלא לנהוג כמידתם של אנשי סדום ולנצל לרעה זכויות משפטיות הנתונות בידו.
1. שינויים בחוזה - חוזה שכירות בו שניים מתקשרים בעסקה ובשלב מסוים מבקש אחד הצדדים לשנות סעיפים בחוזה על מנת שיטיבו עמו, ומבלי שיפגעו ברעהו. התלמוד קובע, שהתעקשות הצד שכנגד היא מידת סדום, ולכן כופין אותו להסכים לשינוי בתנאי העסקה.
2. חלוקת ירושה – אדם הוריש לבניו מספר שדות בגודל ובאיכות שווה. אחד האחים מבקש לקבל שדה מסוימת בשל היותה צמודה לשאר שדותיו, אך האחים מתנגדים לכך על אף שלהם אין העדפה לשדה מסוים. על מקרה זה נפסק כי התנהגות האחים היא מידת סדום, ויש לכפות עליהם לתת לאח את השדה המבוקשת.
3. שכנים – המשנה קובעת שאדם אינו רשאי לקבוע חלון בקיר ביתו הפונה לחצר שכנו, כדי שלא לפגוע לו בפרטיות. עם זאת, התלמוד מעיר שאם החלון ייקבע בגובה של ד' אמות (כשני מטר) ניתן להתקינו. בנסיבות אלו לשכן לא עומדת זכות סירוב, וניתן לכפות עליו את התקנת החלון. חלון נמוך פוגע בפרטיות במידה מועטה, ועל כן התנגדות השכן להתקנת החלון אינה ראויה, ומהווה מדת סדום.
דוגמה ליישום עקרון תום הלב במימוש חוזה על יסוד "כופין על מידת סדום", מצוי בפסק דינו של השופט משה דרורי. במקרה זה הורה בית המשפט לקבל את בקשתם של חייבים להחליף שעבוד מנכס יקר לנכס זול יותר, למרות התנגדות הנושה לכך, בשל דרישתו לקיים את החוזה שנחתם בין הצדדים, ללא כל שינוי. הנימוק לפסק הדין הוא, שהחלפת השעבודים תטיב בצורה מהותית עם החייבים, ולא תפגע באופן משמעותי בנושה, ולפיכך יש מקום לכפות עליו להסכים לבקשת החייבים.
דיוקן אורי צבי גרינברג (תג'ר)
דיוקן אורי צבי גרינברג הוא ציור דיוקנו של המשורר אורי צבי גרינברג, אותו ציירה הציירת ציונה תג'ר ב-1925.
תום הלב במשפט העברי
כופין על מידת סדום
לדעת ד"ר בנימין פורת ההבחנה העיקרית בין עקרון "ועשית הישר והטוב" לבין הלכת "כופין עליו מידת סדום" היא, שהראשון חל במצבים בהם אדם פועל כדי להשיג זכות חדשה, ואילו הדין השני חל במצב בו מונעים מאדם להשתמש בזכות קיימת הפוגעת באינטרס האחר ללא צידוק כלכלי.
דיוקן אורי צבי גרינברג (תג'ר)
תג'ר יצרה את הדיוקן בעת שהותה בפריז ללימודים. גרינברג מתואר יושב על כיסא בחולצה ובעניבה אפורים. הוא מתואר על רקע קיר סגול ווילון צהבהב. על אף השפה הגאומטרית שבה משתמשת תג'ר לשם תיאור נפחיות הדמות, הרי שהשימוש הנועז שלה בצבעים מעצים את האקספרסיביות של הדמות.
תום הלב במשפט העברי
מה ששנוא עליך אל תעשה לחברך ('דעלך סני לחברך לא תעביד')
אפשרות רביעית לעקרון המקביל לעקרון 'תום הלב' במשפט העברי היא אמירתו של הלל הזקן: "מאי דעלך סני (= מה שעליך שנוא) לחברך לא תעביד (= לחברך לא תעשה)". למעשה, זהו הניסוח השלילי של מצוות "ואהבת לרעך כמוך". כך גורס ספר החינוך: "לאהוב כל אחד מישראל אהבת נפש... שנאמר, 'ואהבת לרעך כמוך', ואמרו זכרונם לברכה, 'דעלך סני לחברך לא תעביד'... שהאוהב חברו כנפשו לא יגנוב ממנו ולא ינאף את אשתו, ולא יונהו בממון ולא בדברים ולא יסיג גבולו".
באופן דומה כתב רבי יהודה אבן שעיב בדרשותיו: "ועיקר מצווה זו אינה שיאהב אדם לחברו כמוהו, כי האיך ייתכן שתצוה תורה מה שאינו טבע ולא ייתכן, וכמו שדרשו ר' עקיבא: 'חייך קודמין לחיי חברך'... אבל פירוש המצוה, שלא יזיקהו בגופו ובממונו, ולא יגרום לו שום נזק ויאהב ממון חברו כשלו".
זיקה בין חובת אהבת הרע לבין חובת תום הלב באה לביטוי בפסיקתו של השופט אליקים רובינשטיין: בני זוג רכשו דלתות ושילמו עבורן בשיקים דחויים, מתוך ידיעה שלא יוכלו לפרוע אותם, משום שהחברה שבבעלותם הייתה מצויה בקשיים גדולים. כל זאת מבלי לספר זאת לספק – דלתות חמדיה. השופט רובינשטיין קבע בפסק הדין כי יש גבול שאסור על בעלי-עסקים לעוברו, ואם עברוהו יהיו לכך תוצאות משפטיות - והוא פגיעה מודעת בזולת. בהתנהגות כזו יש משום חוסר תום לב, והיא בכלל "אל תעשה לחברך את השנוא עליך!".
תום הלב בפרשנות חוזה במשפט הישראלי אל מול תום הלב במשפט העברי
בני פורת סבור כי קיומה של קשת נרחבת של חובות קוגנטיות ממשפחת 'תום הלב' במשפט העברי, מייתרת את הצורך בכללי פרשנות חוזה כדי להגיע לתוצאה הוגנת ומאוזנת. כלומר, דווקא בשל המקום הרב שייחד המשפט העברי לעקרון תום הלב, הוא אינו מוצא לנכון לגייס לתכלית זו את כללי הפרשנות. לשיטתו, שמירת תום הלב מחוץ לזירה הפרשנית תורמת ליכולתם של הצדדים לצפות באופן בהיר יותר כיצד יפורש החוזה על ידי בתי המשפט, ומה תהיה תוצאתו המשפטית. זאת בשונה, מחובת תום הלב במשפט הישראלי המאופיינת בגמישות רבה בפירוש החוזה, ולעיתים יוצרת אי ודאות. עוד הוא סבור כי החובות ממשפחת תום הלב הקיימות במשפט העברי פועלות באופן פחות פטרנליסטי, שכן הן אינן מייחסות לצדדים כוונות שלא עלו על דעתם, אלא מטילות עליהם חובת התנהגות, אף אם הם לא התכוונו לנהוג כך מלכתחילה. מנגד, במשפט הישראלי כאשר בית המשפט מפרש חוזה בעזרת עקרון תום הלב, הוא מייחס לצדדים כוונות תמות לב, שייתכן שכלל לא עלו על דעתם, ובכך הוא מגדיר מחדש את רצונות הצדדים, ומספר לנו "מה היו כוונותיהם האמיתיות". כך יוצא שהחובות המצויות במשפט העברי מכבדות את האוטונומיה של בעלי הדין להגדיר בעצמם את מפגש הרצונות שלהם, ועם זאת, המשפט העברי שומר לעצמו את האפשרות להורות לצדדים לנהוג אחרת, כפי הנדרש מעקרון תום הלב.
אלכסנדר דנילוב
אלכסנדר דנילוב (נולד ב-10 בנובמבר 1969) הוא קלע אקדח ישראלי-רוסי. הוא השתתף ב-3 אולימפיאדות. באולימפיאדת אטלנטה (1996) הוא ייצג את רוסיה ואת ישראל ייצג בשתי אולימפיאדות (סידני 2000 ואתונה 2004). דנילוב הוא בכיר קלעי האקדח של ישראל.
ביוגרפיה
דנילוב נולד במוסקבה. הוא זכה במקום שני באליפות אירופה 1995 בתרגיל 50 מטר באקדח חופשי. ב-1997 דנילוב, שייצג את רוסיה, סיים חמישי בתחרות אקדח אוויר בגביע העולם במינכן.
ב-1999 זכה במקום הראשון (ייצג את ישראל) באליפות אירופה שנערכה בארנהם, הולנד, בתרגיל 10 מטר (אקדח אוויר). ב-2000 זכה במקום ראשון באליפות אירופה במינכן בתרגיל אקדח אוויר. באולימפיאדת סידני (2000) הוא נפסל מהשתתפות בתרגיל אקדח אוויר. בבדיקה נמצא שמשקל ההדק (כוח הלחיצה) נמוך מהמשקל הסטנדרטי (500 גרם). הוא קבע תוצאה של 574 שלא הספיקה לעלייה לגמר. בתרגיל באקדח חופשי קבע תוצאה של 556 נקודות, תוצאה שלא הספיקה לעלייה לגמר. ב-2001 זכה במדליית ארד בגביע העולם באטלנטה. בטורניר סבב הגביע העולמי של 2002 שנערך בפינלנד, סיים רביעי בתרגיל אקדח חופשי ושני בתרגיל אקדח אוויר. באליפות אירופה ב-2003, סיים במקום התשיעי בתרגיל אקדח חופשי. ב-2004 זכה במדליית ארד בגביע העולם בבנגקוק. ב-5 באוגוסט 2004, זכה בגראנד פרי הצ'כי עם 668.7 נקודות, ובכך קבע שיא ישראלי חדש. באולימפיאדת אתונה (2004), הגיע למקום 15 בתרגיל אקדח חופשי. בתרגיל אקדח אוויר סיים במקום 20 ולא עלה לגמר.
בתחרות שנערכה במינכן מאי 2008 השיג דנילוב את הקריטריון הבינלאומי לאולימפיאדת בייג'ינג אך לא את הקריטריון הישראלי. ערעורו לוועד האולימפי הישראלי בנושא זה נדחה.
אשתו, אולגה דנילוב, היא ספורטאית בענף החלקה מהירה במסלול קצר וייצגה את ישראל באולימפיאדת החורף ב-2002.
קורמורן גדול
הקורמורן הגדול (שם מדעי: Phalacrocorax carbo) הוא עוף ימי גדול ממשפחת הקורמורניים.
הקורמורן נפוץ בעיקר בימי האוקיינוס האטלנטי, חופי אירופה המערבית, דרום וצפון אפריקה כולל איסלנד וגרינלנד. בתי הגידול המועדפים עליו הם: שפכי נהרות, אגמים וחופי ים.
מאפיינים
הקורמורן הגדול מקנן על צוקים או על גבי עצים. הוא עוף רחב שמשקלו נע בין 1.5-5.3 ק"ג. גודלו עד 70-102 ס"מ ומוטת כנפיו 121-160 ס"מ. הצוואר ארוך ועבה, המקור חזק ומעוקל כלפי מטה. צבע הבוגר בחורף שחור, בסיס המקור צהבהב. בעונת החיזור מופיעים צבעים לבנים בראש ובירך. לקורמורן הצעיר בטן לבנה. הקורמורן הגדול מתלהק ולעיתים נצפה בלהקות בנות אלפי פרטים.
כנפי הקורמורן קצרות יחסית וזנבו ארוך למדי. צווארו ארוך, גדול ומאונקל ויוצא ממנו שק קטן המשמש לאחסון הדגים. ברגליו יש קרום שחיה ובשל היותן קצרות ועבות, הן מקשות על הליכתו על היבשה ומכריחות אותו לזקוף את גופו.
הקורמורנים בחצי הכדור הצפוני נודדים.
בישראל הקורמורן הגדול הוא חורף מצוי. אלפי פריטים ממין זה נצפים בצפון הארץ ומרכזה. . ניתן למצוא אותם בחופי הכנרת, עמק בית שאן, עמק החולה, חוות חפציבה (של חברת החשמל בחדרה), נמל קיסריה, שפך נחל שורק ולגדות הירקון.
לא תחסום שור בדישו
ביהדות, הוא איסור למנוע מבהמה לאכול את המאכל עליו היא עושה את מלאכתה. השור המוזכר בפסוק מתפרש כדוגמה בלבד, והוא הדין לכל בעל חיים העושה מלאכה. כמו כן, הדישה מהווה דוגמה בלבד לכל מלאכה בדבר הצומח בקרקע, ואפילו חמור הנושא תבואה – יש לאפשר לו לאכול ממנה.
איסור זה נמנה כאחד מתרי"ג המצוות [אם כי הוא נזכר במשנה רק פעם יחידה וגם היא באופן אגבי], והעובר עליו במזיד נענש על ידי בית הדין בעונש מלקות. אם מדובר בבהמה שהושכרה למלאכה זו – החוסם אותה צריך גם לפצות את בעל הבהמה ולשלם לו את כמות המזון היומית המקובלת של הבהמה, שכן שכירת הבהמה כוללת, גם אם לא נאמר הדבר בפירוש, התחייבות לתת לה את מזונה.
טעם המצווה, לדעת מחבר ספר החינוך, הוא הרחמנות על בעלי החיים, וכתוצאת לוואי – גם הגברת הרחמנות על בני אדם.
הלכה דומה קיימת גם לגבי פועל העושה מלאכה, שיש לאפשר לו לאכול ממנה בשעת עבודתו. חז"ל דימו את שתי ההלכות זו לזו, ולמדו את פרטי הדינים מתוך השוואה הדדית ביניהן. גם הרמב"ם הכליל נושא זה של איסור חסימת הבהמה במסגרת "הלכות שכירות", העוסקות בזכויותיו של פועל שכיר.
הלכות איסור החסימה
האיסור נאמר הן על בעל השור עצמו, והן על השוכר שור לעשות בו מלאכה כלשהי. האחריות על קיום ההלכה מוטלת על המעביד את הבהמה ולא על הבעלים. לפיכך, ישראל ששוכר פרה מגוי – חייב לאפשר לה לאכול, ומנגד, ישראל שמשכיר פרה לגוי – אינו צריך לוודא שהיא תאכל. עם זאת, אסור לישראל ליזום את הדבר ולבקש מהגוי לחסום את הפרה במהלך עבודתה.
התבואה המדוברת היא דווקא כזו המתאימה לאכילת הבהמה. מותר לחסום את הבהמה אם המזון עלול להזיק לה, אפילו אם היא רוצה לאכול. מותר לחסום גם כאשר יש סיבה הלכתית למנוע מן הבהמה לאכול (למשל כאשר התבואה היא תרומה), אבל במקרה זה צריך לתת לה מזון חלופי בסל הסמוך לפיה, מפני מראית עין, שלא ייראה כעובר על האיסור. כמו כן, מותר לתת לבהמה מזון חלופי זול יותר לפני הגעתה אל הדייש, כדי שתשבע ולא תאכל ממנו.
החסימה הכלולה באיסור היא חסימה ישירה, על ידי מחסום פיזי, או גם על ידי "חסימה בקול", כשהאדם מונע בצעקתו את הבהמה מלאכול. חסימה עקיפה, כגון על ידי השארת בנה של הפרה מבחוץ, אסורה גם היא, אבל אין עונש על העושה זאת.
האיסור כמודל לחיוב מלקות
הפסוק "לא תחסום שור בדישו" נכתב בתורה מיד לאחר הפסוקים על אודות חיוב המלקות לעושה עבירה, בספר דברים:. מסמיכות זו למדו חכמים שהאיסור לחסום בהמה הוא הדוגמה הקלאסית לאיסורים שהעובר עליהם נענש במלקות, ומן המאפיינים המיוחדים לאיסור החסימה יש ללמוד על כלל המצוות: חיוב המלקות אינו אלא בעבירה הכרוכה במעשה מסוים, ולא בדיבור או מחשבה; מדובר בעבירה שנאמר עליה פסוק ספציפי, ולא בעבירה שנאמרה בפסוק בניסוח כללי הכולל מספר איסורים ("לאו שבכללות"); זהו לאו שהתורה לא קבעה לו עונש חמור יותר, כמו עונש מוות. איסור שחסר בו אחד המאפיינים הללו – אין עליו עונש מלקות, כי "לא דמי ללאו דחסימה" (=אינו דומה לאיסור החסימה).
לא נוהגים בימינו לענוש במלקות, הן על פי חוקי המדינה והן על פי כללי ההלכה, בהיעדר סמכות לדיינים.
אזכורים תרבותיים
בשנת 1951 פורסם דוח פנימי חריף שמתח ביקורת על שחיתויות שהתגלו בסוכנות היהודית. מעט מאוחר יותר דוד בן-גוריון, ראש הממשלה של ישראל דאז, ביקש למנות את לוי אשכול לשר החקלאות והפיתוח. עורך עיתון מעריב באותה תקופה, עזריאל קרליבך, יצא כנגד המינוי בטענה כי אשכול, אז גזבר הסוכנות, התיר חריגות מהמינהל התקין. תגובתו של אשכול הייתה "לא תחסום שור בדישו", והוא נימק זאת בכך שבפרדסי פתח תקווה התירו הפרדסנים לפועליהם לקחת עימם פרי הביתה. דבריו של אשכול, שלכאורה הכשירו מעשי שחיתות, זכו לביקורת נוקבת.
סולטייר
סולטייר (באנגלית: Saltaire) הוא שמו של כפר לדוגמה מן התקופה הוויקטוריאנית. הכפר נמצא בכפר שיפלי (Shipley), במחוז המטרופולי מערב יורקשייר, באנגליה, ליד הנהר אייר (River Aire) ותעלת לידס וליברפול. הכפר הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, והוגדר כנקודת עוגן במסלול האירופי של מורשת ההתפתחות הטכנולוגית.
כפר לדוגמה דומה הוקם על ידי התעשיין אדוארד אקרויד בעיירה קופלי (Copley), גם היא במערב יורקשייר, כ-10 ק"מ מדרום מערב לבראדפורד כמה שנים לפני כן, ופרויקט נוסף היה הכפר ניו לנארק, שהוקם על ידי דייוויד דייל בשנת 1786. גם כפר זה הוכרז כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה
תחילתה של המהפכה התעשייתית התאפיינה, בין השאר, בצמיחה מהירה של האוכלוסייה בערים. בראדפורד, כעיר השוכנת בלב אזור כפרי, הייתה מרכז של ייצור תעשייתי, במיוחד עם הכנסת מנוע הקיטור לשימוש. בין השנים 1780 ל-1850 צמחה בראדפורד מעיירה בת 8,500 איש לעיר בת קרוב ל-104,000 תושבים. הגידול העצום והמהיר במספר התושבים התאפיין גם בעלייה גדולה מאוד בזיהום האוויר והמים; העיר נחשבה לאחת המזוהמות באנגליה. תנאי החיים של העובדים היו גרועים מאוד, ותוחלת החיים לגברים ולנשים בבראדפורד הייתה בממוצע רק מעט יותר מעשרים שנים.
סולטייר נוסדה ב-1851 על ידי סר טיטוס סולט, מחשובי התעשיינים בתעשיית הצמר ביורקשייר. טיטוס הצטרף לעסקי הצמר של אביו ב-1824. הוא צבר הון רב בייבוא וטוויית צמר מרוסיה, ולאחר מכן בטוויית צמר אלפקות שיובא מפרו. סולט התמנה לראש עיריית בראדפורד ב-1848, והקדיש את פעילותו להתמודדות עם בעיות הזיהום של העיר. כאשר סירבה מועצת העיר לנקוט בפעילות כלשהי, החליט סולט להוציא את עסקיו מהעיר.
סולט העביר את חמשת המפעלים שבבעלותו מבראדפורד לכפר שיפלי. במקום זה יכול היה סולט ליהנות מהקרבה לנהר אייר, מקור למים רכים לשטיפת הצמר. גם מבחינה תחבורתית היה במיקום החדש יתרון רב: קרבה לנהר ולתעלת לידס-ליברפול ולמסילת הרכבת, וכן מרחק נוח מנמלי ליברפול והאל. בטכנולוגיה הקיימת ניתן היה למקם את כל הפעילות תחת קורת גג אחת, וניתן היה לבנות את המבנה שיהיה חסין אש. עבור העובדים היה הכפר סביבה בריאה יותר, פתוחה לנוף הכפר.
סולט שכר את מיטב המתכננים; בניית הכפר החלה ב-1851, והמפעל נפתח ב-1853. מכלול הכפר והמפעל נבנו ברמת הבנייה והטכנולוגיה הגבוהה ביותר באותה תקופה. כאיש עסקים, החל סולט בבניית המפעל לפני בניית המגורים לעובדים, אך גם אלה הושלמו במהירות.
עם השנים נסגרו חלק מהבניינים, שכבר לא היה בהם צורך, מצבם הפיזי הוזנח והכפר כולו החל להידרדר. המפעל נסגר סופית ב-1986, כבר ב-1984 הוקמה אגודת כפר סולטייר, שעסקה במאמצים להחיות את האזור כולו. המפעל עצמו נרכש ב-1987 על ידי ג'ונתן סילבר, והתלהבותו ומרצו הפכו את הכפר למרכז תרבות חשוב.
תיאור הכפר
למעלה מ-800 בתים נבנו בכפר, סביב רחובות רחבים. שם הכפר נקבע כשילוב שמו של היוזם עם שמו של הנהר שלידו נבנה; הרחובות נקראו על שם בני משפחתו של סולט, כמו גם על שם האדריכלים ועל שמה של המלכה ובן זוגה.
הכפר נבנה בתבנית שתי וערב, כדי להביא לניצול מיטבי של השטח. תחילה נבנו הרחובות בכיוון צפון-דרום, ולאחר מכן הושלמו הרחובות החוצים, ממערב למזרח. הנהר אייר זורם ממערב למזרח, ובמקביל ומדרום לו עוברת מסילת הברזל. המפעל נבנה בין הנהר למסילת הברזל, ואילו מדרום למסילה נבנה הכפר. הרחוב הראשי בכפר היה רחוב ויקטוריה, שהוביל למפעל, ולאורך רחוב זה נבנו רוב מבני הציבור בכפר.
סולט בנה בתי אבן מסודרים עבור הפועלים שבמפעליו, טובים בהרבה ממשכנות העוני שבהם גרו עד אז בבראדפורד. הבתים נבנו בגדלים שונים, חלקם קטנים יותר עבור הפועלים, וחלקם גדולים יותר עבור המנהלים. בכל בית היו מים זורמים וחיבור לגז, עם מבנה בית שימוש חיצוני, והבתים נבנו כך שיהיו מוארים ומאווררים. בין בתי המשפחות נבנו גם בתים גבוהים יותר, בעלי שלוש קומות, למען הפועלים הלא-נשואים.
בכפר היה חדר אוכל גדול ומטבח (עבור הפועלים שלא גרו בכפר), בתי מרחץ ובהם מים זורמים, בית חולים, מרכז לתרבות וחינוך ובו ספרייה, חדר קריאה, אולם קונצרטים, מועדון ביליארד, מעבדה למדעים, ואולם התעמלות. בכפר היה גם בית ספר לילדי העובדים, בית אבות, ערוגות לגידול צמחים, פארק ובית סירות.
סולטייר כיום
הכפר השתמר בצורה טובה למדי, ונעשים מאמצי שימור גם כיום בשל השחיקה הנמשכת, הנגרמת בשל התנועה הרבה באזור, גם ביבשה וגם בנהר. הכפר מוקף באזור חיץ שנועד לשמר אותו, אם כי כיום ישנן תוכניות לבנות דרכים חדשות בתוך אזור זה ובמנהרה מתחת לכפר, כדי להקל על עומסי התנועה.
בכפר עצמו קיימים כמה מוזיאונים וגלריות, וכן יש בו מרכז קניות ובילוי. בספטמבר בכל שנה מארח הכפר את פסטיבל סולטייר, המתקיים החל מ-2003 (אז צוין יובל 150 שנה להקמת הכפר).
עונת 1964/1965 בליגה הלאומית
עונת 1964/1965 בליגה הלאומית הייתה העונה העשירית של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי יחס שערים. הליגה כללה 16 קבוצות. הקבוצות שעלו לליגה לאומית מכבי נתניה וביתר תל אביב. הליגה החלה ב-3 באוקטובר 1964 והסתיימה ב-5 ביוני 1965. העונה הסדירה הסתיימה בזכייתה של הכח רמת גן באליפות הליגה בזכות הפרש שערים עדיף על פני סגניתה, הפועל פתח תקווה. המבקיעים המצטיינים של העונה היו ישראל אשכנזי ממכבי יפו ויצחק מזרחי מבני יהודה תל אביב שכבשו 18 שערים כ"א.
בסיום העונה מכבי חיפה (לראשונה בתולדותיה) והפועל טבריה ירדו ליגה. הקבוצות שעלו לליגה הלאומית לעונת 1965/1966 היו הפועל מחנה יהודה והפועל באר שבע.
ג'יימס מקארתור
ג'יימס גורדון מקארתור (James Gordon MacArthur; 8 בדצמבר 1937 – 28 באוקטובר 2010) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי שהתפרסם בעיקר בתפקיד "דאנו" בסדרה הוואי חמש-אפס.
קורות חיים
מקארתור היה בנם המאומץ של המחזאי צ'ארלס מקארתור ואשתו השחקנית הלן הייז. להם הייתה גם בת ביולוגית מרי, שמתה בגיל 19 מפוליו. הוא גדל באווירה תרבותית וספרותית. הסנדקית שלו הייתה השחקנית ליליאן גיש ובביתם בקרו ג'ון סטיינבק, הארפו מרקס, בן הכט, ג'ון ברימור ועוד.
הופעתו הראשונה הייתה על הבמה עם אחותו מרי.
ב-1955 החל להופיע בקולנוע ובטלוויזיה. הוא הוחתם על ידי וולט דיסני ושיחק שם ב-"האור ביער" (1958), משפחת רובינסון השווייצרית (1960), "חטוף" (1960), "אדם שלישי על ההר" (1959), הרופאים הצעירים (1962) ועוד.
ב-1965 שיחק בסרט יום לפני הכניעה המתאר את הקרב על הבליטה במלחמת העולם השנייה.
הוא הופיע בסרטים בעיקר בתפקידי משנה. בטלוויזיה הופיע בסדרות בוננזה, ספינת האהבה, "אי הפנטזיה", ידיד לעת צרה, "אלקטרז" ועוד.
מקארתור היה נשוי שלוש פעמים והיו לו שני בנים ושתי בנות.
הוא מת בנסיבות טבעיות ב-28 באוקטובר 2010 ב-ג'קסונוויל, פלורידה בגיל 72.
הוואי 5-0
מכל הופעותיו הרבות הוא זכור בעיקר בזכות הופעתו בסדרה הוואי חמש-אפס ששודרה בשנים 1968–1980. הוא שיחק בתור דני "דאנו" ויליאמס, סגנו הנאמן של סטיב מקגארט (ג'ק לורד).
בא"פ לכיש
בסיס אימונים פיקוד המרכז הידוע בשם בא"פ לכיש הוא מחנה צבאי של צה"ל המשמש כבסיס האימונים הראשי של פיקוד המרכז. הבסיס מכונה על שם חבל לכיש.
מטרתו העיקרית של הבסיס היא לאפשר עריכת אימונים בסדר גודל רחב וכן שמירה על כשירותו המבצעית של פיקוד המרכז.
האימונים בבסיסים אלה מתקיימים לאורך כל השנה, הן על ידי כוחות סדירים והן על ידי כוחות מילואים, ומתחלקים לשני סוגי אימונים עיקריים: אימונים אלה מתבצעים בעזרתה של מפקדת הבא"פ, שתפקידה מתן תמיכה הדרכתית ולוגיסטית הכוללת מדריכים, כיתות, ציוד ושטחי אימונים. בבא"פ לכיש שוכן בית הספר ללחימה ובית הספר לגששים.
ולטר קריביצקי
ולטר קריביצקי (Walter Krivitsky) (28 ביוני 1899 - 10 בפברואר 1941) הוא הראשון ומבכירי הביון הסובייטי (גנרל), שערק למערב, בשיא תקופת הטיהורים הגדולים. ולטר קריביצקי היה יהודי שנולד בעיירה פודבולוצ'יסק בגליציה בשנת 1899 בשם שמואל גינצברג. השם ולטר קריביצקי היה השם שבחר לעצמו כאשר הצטרף למודיעין הצבאי הסובייטי עוד בתקופת מלחמת האזרחים.
קורות חיים
בשנת 1923 הגיע קריביצקי כסוכן, ובהמשך כמפעיל סוכנים, לגרמניה. משם עבר לפעול באוסטריה. בשנת 1933 עבר להולנד ממנה הפעיל סוכנים במדינות נוספות באירופה ובהן איטליה והונגריה. לזכותו נזקפו השגת תוכניות של מטוסים וצוללות וכן יירוט של התכתבות נאצית - יפנית. לדבריו הגיע במילוי תפקידו להיות לראש המודיעין הצבאי הסובייטי במערב אירופה.
קונסטנדינוס צלדאריס
ילדות וצעירות
שורשי משפחת צלדאריס הם בקורינתוס. קונסטנדינוס (דינו) צלדאריס נולד בשנת 1884 באלכסנדריה במצרים, וגדל בעיר הזאת, בעת שמצרים נמצאה בשליטה בריטית והייתה פורמלית חלק מהאימפריה העות'מאנית. הוא למד משפטים באוניברסיטת אתונה והשלים לימודים בתחום זה באוניברסיטאות ברלין, לונדון ופירנצה. בצעירותו הוא היה סנדק של אספן האמנות אלכסנדרוס יולס. עוד בעת עבודתו כעורך דין ביוון בשנים 1912–1913 כיהן כפרפקט (נומארכוס) בפטרס, בשנים 1916–1917 כיהן כפרפקט בקורפו בעת שהאי נמצא תחת כיבוש כוחות ההסכמה ואירח את הצבא והממשלה הסרבית שנמלטו מארצם. בשנים 1920–1922 כיהן צלדאריס כמושל כרתים.
ולטר קריביצקי
קורות חיים
במחצית השנייה של שנות השלושים, כשהחלה בברית המועצות תקופת הטיהורים הגדולים. שלא פסחו על צמרת הצבא האדום ועל ראשי המודיעין הצבאי הסובייטי, החל קריביצקי לחשוש לחייו. חששו גבר לאחר שסוכן שעבד יחד איתו נרצח על ידי הק.ג.ב. ב-1937. קריביצקי החליט להימלט והגיע לקנדה. ב-1938 התקשר קריביצקי ל-FBI ומסר פרטים על פעילות הריגול הסובייטי במדינות המערב ובהם פרטים על 61 סוכנים סובייטיים שפעלו בבריטניה. בינואר 1940 הועבר קריביצקי לבריטניה לשם תחקור על ידי ה-MI5, שירות הריגול הנגדי הבריטי. בין היתר מסר תיאור של שתי "חפרפרות" (אנשי שירותי הביון המוסרים מידע לשירותים זרים ועוינים), שאת שמותיהם לא ידע אך היטיב לתאר את דמותם והרקע שלהם. התיאורים תאמו את דמותם של שני אנשי ביון בריטיים דונלד מקלין וקים פילבי, אך המודיעין הבריטי לא היה משוכנע בוודאות הזיהוי ולא המשיך בחקירה. רק כעבור שנים רבות כשערקו לברית המועצות (הראשון ב-1951 והשני ב-1963), נתגלה דבר בגידתם וחברותם ברשת קיימברידג'.
קריביצקי חזר לארצות הברית שם כתב את זכרונותיו, שהופיעו לראשונה בשנת 1939, במגזין הנפוץ באותם זמנים The Saturday Evening Post, ולאחר מכן בספר בשם "הייתי סוכנו של סטלין" (I was Stalin`s agent). הספר הופיע בארץ ישראל בתרגום לעברית בשנת 1941 בהוצאת צ' לינמן, ההוצאה בה הופיע באותה עת התרגום לעברית של הביוגרפיה הראשונה של היטלר פרי עטו של קונרד היידן.
בזכרונותיו חשף לראשונה קריביצקי לא רק את הפעילות המודיעינית הסובייטית, אלא גם את פשעי משטרו של סטלין, על מחנות עבודת הכפיה והרציחות ההמוניות. היה זה 15 שנה ומעלה לפני שפשעי סטלין נחשפו בנאום הסודי של ניקיטה חרושצ'וב. ולטר קריביצקי שנחשב עתה למתנגד חריף של הקומוניזם מסר עדות על הפעילות המודיעינית הסובייטית במערב לוועדה לחקירת הפעולות האנטי אמריקאיות, שהפכה לימים לוועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי אמריקאית, בה פעל הסנטור ג'וזף מקארתי. מאידך נתקלו גילוייו של קריביצקי בחוסר אמון מצד חוגי השמאל אוהדי ברית המועצות ובעיקר מן המפלגה הקומוניסטית האמריקאית.
עם רצח טרוצקי ב-1940 גבר חששו של קריביצקי לחייו. ב-10 בפברואר 1941 נמצא קריביצקי מת בבית מלון בוושינגטון הבירה כשלידו אקדח. לכאורה נראה היה כי התאבד, אך הועלתה גם הסברה שמקום מחבואו נתגלה לביון הסובייטי, על ידי "חפרפרת" שפעלה בשורות ה-MI5 והוא נרצח על ידי סוכנים סובייטיים.
בעת בדיקת מסמכים סובייטיים שנחשפו לאחר פירוק ברית המועצות נמצא אימות לרבים מגילוייו של ולטר קריביצקי. על פי חוק חופש המידע האמריקאי מסוף המאה העשרים, פרסם ה-FBI את תיקו של קריביצקי ובו 570 עמודי מסמכים. על פי ה-FBI היה קריביצקי בעל דרגת גנרל בשרות המודיעין הסובייטי. בשנת 2003 הופיע בארצות הברית ספר פרי עטו של סופר בשם גארי קרן ושמו "מוות בוושינגטון - ולטר ג. קריביצקי והטרור של סטלין" ובו סיפור חייו ומותו של ולטר קריביצקי.
לקריאה נוספת
Gary Kern: Death in Washington-Walter G. Krivitsky and the Stalin Teror. Enigma books, 2003
קונסטנדינוס צלדאריס
מלחמת העולם השנייה
עם תחילת הכיבוש המשולש הגרמני-איטלקי-בולגרי של יוון בימי מלחמת העולם השנייה, שמו של צלדאריס הוזכר בין הפוליטיקאים שהשתתפו ב-6 במאי 1941 במפגש עם ראש הממשלה משתף הפעולה גאורגיוס צולקולו ("הקוויזלינג היווני") והביעו הסכמה עם הקמת, ממשלת חירום. באותם הימים המלך וממשלת יוון עדיין נמצאו בשטח יוון, בכרתים. בדומה לפוליטיקאים רבים, צלדאריס לא היה פעיל בשנות הכיבוש הנאצי-פאשיסטי. המפלגה הקומוניסטית היוונית יזמה התנגדות לכיבוש והקימה את החזית לשחרור לאומי של יוון (א.א.ם). בהמשך התארגנו גם הצבא לשחרור העם של יוון (א.ל.א.ס.) והצי לשחרור העם של יוון (א.ל.א.ן). הדאגה לגבי מדיניות הממלכה המאוחדת ביחס למאזן הכוחות הפוליטיים ביוון ולגורל המונרכיה הביאה ב-17 במאי 1944 לכינוס הכוחות הפוליטיים היווניים שהתקיים בלבנון. במציאות מנהיגי רוב המפלגות מימי טרום-המלחמה איבדו את תומכיהם בקרב הציבור ואת כוחם וייצגו יותר את עצמם. עם הפוליטיקאים שנפגשו בלבנון נמנה גם צלדאריס. כבר שנה קודם לכן ראש המשלחת הצבאית הבריטית ביוון טען ש"לצלדאריס אין אנשים". ביוני 1944 נסע צלדאריס למצרים ואחר כך לארצות הברית.
כישלונות אלקטורליים ופרישתו מהפוליטיקה
עם הקמתה ועלייתה לשלטון של התלכדות היוונית בראשו המרשל אלכסנדרוס פפאגוס, מפלגת העם איבדה את מרבית הבסיס האלקטורלי שלה, וצלדאריס נכשל בבחירות בשנת 1952. בבחירות ב-1956 נכנס לפרלמנט מטעם האיחוד הליברלי הדמוקרטי, אולם בבחירות בשנת 1958 הוא להצליח להיבחר לפרלמנט כראש איחוד העם. כעבור זמן קצר הוא פרש מהזירה הפוליטית.
חייו הפרטיים
החל מ-1926 צלדאריס היה נשוי פעמיים. בפעם השנייה התחתן בניו יורק עם נאדין ניקול דה בורנמן (מתה ב-1973), פריזאית ממוצא משוער דני-בריטי, גרושתו של אגממנון שלימן (בנו של היינריך שלימן). צלדאריס נפטר בגיל 86 בשנת 1970 באתונה מסיבוכים של שחמת הכבד. השאיר בן מנישואיו הראשונים, אתנסיוס צלדאריס שכיהן כשר וכיושב ראש הפרלמנט (1989–1993). בלווייה נאמו גאורגיוס מברוס, ראש איחוד המרכז, וקונסטנדינוס פפקונסטנדיניו, ממפלגת א.ר.א (האיחוד הרדיקלי הלאומי).
לקריאה נוספת
(טריאנדאפילוס א. גרוזיסיס – קורפוס הקצינים ומקומו בחברה היוונית המודרנית, 1821–1975) (ניקוס מקרייאניס – ראש ממשלת יוון, 1843–1979)
לינק (האגדה של זלדה)
לינק (באנגלית: Link; ביפנית: リンク) הוא גיבור סדרת משחקי "האגדה של זלדה" של חברת נינטנדו. המונח לינק לא מתייחס לדמות ספציפית אלא למספר דמויות בעלות אותו שם המופיעות במשחקים שונים בסדרת האגדה של זלדה.
היסטוריה
לינק נוצר בשנת 1986 בתחילת היצירה של המשחק הראשון בסדרה, שגם נקרא "האגדה של זלדה". כעבור 12 שנים, ב-1998, לינק הגיע לצורה תלת־ממדית במשחק "האגדה של זלדה: אוקרינת הזמן" (באנגלית: The Legend of Zelda: Ocarina of Time). במשחק שיצא מאוחר יותר, The Legend of Zelda: Wind Waker, קיבל לינק צורה מצוירת יותר, אולם בגרסת הנינטנדו גיימקיוב של המשחק SoulCalibur 2, בה השתתף כאורח, נראתה דמותו דומה לזו של המשחקים הקודמים בסדרה: "אוקרינת הזמן" ו"המסכה של מג'ורה".
לחימה
לינק ידוע בעיקר בגלל היכולות הרבות שלו בכלי נשק: שימוש בחרב, בחץ וקשת, ברוגטקה, בבומרנג ובנשקים רבים אחרים. חרב מיוחדת וידועה של לינק היא חרב המאסטר שהופיעה לראשונה במשחק A Link to the Past בשנת 1991 וסיפור היווצרותה מופיע ב-Skyward Sword בשנת 2011, שמשמשת בכל משחק לחיסול היריב הראשי של לינק, גאנונדורף (גאנון) (או דמייס ב-Skyward Sword). לעומת זאת, במשחקים "ארבע החרבות" (Four Swords), ו"כובע המיניש" (The Minish Cap) לינק משתמש בחרב הארבעה המפצלת אותו לארבעה לחיסול ואאטי (Vaati). במשחק "הרפתקאות ארבע החרבות" (Four Swords Adventures) לינק משתמש בחרב הארבעה גם כדי לחסל את ואאטי וגם את גאנון.
נגינה
אחד מהכוחות הרבים של לינק הוא לנגן שירים קסומים בכלי נגינה קסומים, כמו: חליל פאן, אוקרינה, נבל, חצוצרות, וחליל, שמבצעים מספר דברים כגון: שירי שיגור למקומות מסוימים וכל מיני דברים דומים.
שינויי צורה
לינק יכול לשנות צורה בחלק מהמשחקים. במשחק "ההרפתקה של לינק" (באנגלית: The Adventure of Link) לינק יכול בעזרת כישוף להפוך לפיה, ב- A Link to the Past הוא הופך לארנב בעולם האופל, במסכה של מג'ורה (באנגלית: Majora's Mask) שינויי צורה הופכים למשהו עיקרי במשחק, כשלינק יכול להפוך לארבעה יצורים בעזרת 4 מסכות שהן בעצם נשמות של יצורים שלינק הציל ולכל שינוי צורה כוח מיוחד. ב"נסיכת הדמדומים" (באנגלית: Twilight Princess), כשלינק נכנס לאזורי דמדומים, הוא הופך לזאב בעל יכולות מיוחדות כמו חפירה ושימוש בחושים מחודדים.
רכיבה
ברוב המשחקים, לינק מתואר כמישהו מיומן עם סוסים, ובדרך כלל יש לו סוסה משלו, בשם אפונה (באנגלית: Epona). במשחק זלדה: Skyward Sword ללינק יש ציפור גדולה (Loftwing) שהיא דרך התחבורה שלו בשמיים.
כלי תחבורה של לינק
לינק משתמש בכלי תחבורה רבים בנוסף לסוסה שלו, כמו ספינה ורכבת. למשל במשחק 'מעורר הרוח' (The Legend of Zelda: The Wind Waker) לינק משתמש בספינה בשם 'המלך של האריות האדומים' (King of Red Lions) כדי לשוט בים.
תומאס לאם
תומאס לאם (בפינית: Thomas Lam; נולד ב-18 בדצמבר 1993) הוא כדורגלן פיני, המשחק בעמדת הבלם בזוולה.
קריירת מועדונים
לאם, נולד באמסטרדם לאב הולנדי ואם פינית. לאם, תחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של אמסטרדחה ובגיל 12 הצטרף למחלקת הנוער של אלקמאר. ב-13 באפריל 2012, לאם חתם על חוזה לארבע שנים במועדון. ב-16 בספטמבר 2012, לאם ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-4 נגד רודה. ב-31 במרץ 2013, הורחק בניצחון 1-2 נגד הראקלס אלמלו בדקה ה-31. במהלך עונת, לאם רשם רק הופעה אחת, בתיקו 2-2 נגד פאוק סלוניקי.
ב-24 ביולי 2014, לאם חתם בזוולה. לאם, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 4–1 נגד אייאקס במסגרת מגן יוהאן קרויף. ב-29 באוקטובר 2014, לאם כבש את השלושער הראשון שלו בקריירה בניצחון 6–1 נגד הארדנברג במסגרת הסיבוב השלישי של הגביע ההולנדי.
ב-8 ביולי 2016, לאם חתם לשנתיים בנוטינגהאם פורסט. ב-6 באוגוסט 2016, לאם ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 3-4 נגד בורטון אלביון, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה. ב-22 באוקטובר 2016, לאם הורחק בהפסד 2-1 לקארדיף סיטי. ב-30 באוגוסט 2017, לאם הושאל לטוונטה עד לסיום העונה. ב-10 בספטמבר 2017, לאם ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 לספרטה רוטרדם.
ב-29 באוגוסט 2018, לאם חזר לקדנציה שנייה בזוולה, כאשר חתם בה לשנתיים.
ב-16 באוגוסט 2021 לאם חתם בצסק"א סופיה מליגת העל הבולגרית וכעבור שנה בדיוק חתם במלבורן סיטי.
ב-25 ביולי 2023 לאם חזר לזוולה.
קריירה בינלאומית
ללאם היו שתי אופציות לייצוג בזירה הלאומית, הולנד ופינלנד. בצעירותו, לאם הצטרף לנבחרות הצעירות של פינלנד. ב-9 ביוני 2015, לאם ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 2-0 ל.
לאם, נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2020.
אמי (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Handmade Songs by Tori Kelly
Handmade Songs by Tori Kelly (בעברית: שירים בעבודת יד מאת טורי קלי) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית טורי קלי. המיני-אלבום יצא לאור ב-1 במאי 2012 על ידי חברת התקליטים Toraay Records. מתוך האלבום יצא סינגל אחד.
המיני-אלבום הגיע למקום התשיעי במצעד ה-Heat של בילבורד.
היטלר קאפוט
היטלר קאפוט! (ברוסית: Гитлер капут!) הוא סרט קומדיה סאטירי רוסי משנת 2008 בבימויו של מריוס וייסברג. זהו סרט סאטירי הכולל התייחסויות הומוריסטיות רבות לשבעה עשר רגעים של אביב ולדברי וייסברג הסרט נולד לאחר שנמאסה עליו ההערצה העיוורת של הרוסים לגיבורים של מלחמת העולם השנייה וכך הוא המציא את אלכסנדר איסאייביץ' אוסצ'קין, מרגל הולל שהצליח לחדור לשורות האס-אס.
הסרט זכה גם לסרט המשך בשם "רז'בסקי נגד נפוליאון".
עלילה
המלחמה הפטריוטית הגדולה עומדת להסתיים ובקרוב יגיע 9 במאי 1945. קצין המודיעין הסובייטי אלכסנדר איסאייביץ' ("שורה") אוסצ'קין עובד כקצין SS בברלין בשם שטנדרטנפיהרר אולף שורנברג. הוא עוסק בעבודות משרדיות ומסתובב במועדוני לילה. עד מהרה נשלחת מרכזנית הרדיו זינה. שורה וזינה מתאהבים זה בזה.
מולר שולח את הנס "הברזל" להתמודד עם שורנברג, אבל שורה מצליח להרוג את הנס. בורמן סוחט את שורנברג תחת האיום שהוא יספר לכולם שהוא מרגל סובייטי אם שורנברג לא יסכים לקשר אינטימי איתו.
שורנברג, שהבין שהוא עומד על סף כישלון, מחליט לעזוב למולדתו. בשלב זה, הגסטאפו חוטף ומענה את זינה. שורנברג חותם במרמה על מסמך העברתה מבורמן ומרחיק אותה משם. הם יחד תוקפים את אדולף היטלר ואווה בראון, קושרים אותם ולוקחים את הבגדים שלהם. לאחר החלפת בגדים, הם מנסים לעזוב את מבנה הגסטפו, אבל הם מתגלים. הם בורחים ונוסעים ברכב לגבול. בהגיעם לגבול הסובייטי הם מבינים שמולדתם אינה שמחה מאוד לראותם, ועכשיו עליהם לברוח הן מהגרמנים והן מהרוסים. קוזמיץ' (חבר של שורה) פותח דלת בקיר שדרכו הם עוזבים. בסצנה הסופית, שורה וזינה נמלטים אל המרחב הפתוח.
הפקה
צילומי הסרט נערכו ברובם בעיר לבוב שבאוקראינה.
מחלוקת
ארגון "הקומוניסטים של סנקט פטרבורג ומחוז לנינגרד" ניסו להשיג מהרשויות איסור להקרנת ושידור הסרט ולמנוע מיוצרי הסרט לעסוק בקולנוע בתואנה לזילות של המלחמה וכלפי קורבנותיה. אף שהם פנו בפנייה רשמית למשרד התרבות של רוסיה בדרישה למנוע את הקרנת הסרט בבתי הקולנוע בתואנה שהסרט "יזיק לבריאות ולמורל של ותיקי המלחמה, של קורבנות המצור ושל כל מי שמכבד את זכרם של החיילים הרוסים שנהרגו", זה לא הצליח והסרט בכל זאת הוקרן בבתי הקולנוע ברוסיה.
ביקורת וקבלה
הסרט קיבל בעיקר ביקורות שליליות, אך התקבל יפה על ידי הצופים.
TNT
טרי-ניטרו-טולואן (באנגלית: 2,4,6-trinitrotoluene), ובראשי תיבות TNT, הוא חומר נפץ שנוצר בניטרציה של טולואן.
TNT הוא תרכובת אורגנית צהבהבה שנוסחתה הכימית היא C6H2(NO2)3CH3, כלומר קבוצת טולואן שמחוברות אליה 3 קבוצות חנקה במיקומים 2, 4 ו-6 בטבעת הבנזן (מכאן שם התרכובת: 2,4,6-טרי ניטרו טולואן). נקודת ההתכה שלה היא 354 קלווין, או 81 מעלות צלזיוס, מסתה המולקולרית היא 227.31 גרם למול וצפיפותה 1.654 גרם לסמ"ק. TNT משמש כחומר נפץ נפוץ הן בצורתו הטהורה והן בתערובות עם חומרי נפץ אחרים, כגון אמוניום ניטראט.
TNT אינו דינמיט ואינו מכיל דינמיט. TNT הוא תרכובת לעומת דינמיט שהוא חומר הספוג בניטרוגליצרין.
מאפיינים כימיים
בזמן פיצוץ, עובר ה-TNT, אחת משתי תגובות הפירוק הבאות:
בצורתו הטהורה TNT הוא יציב מאוד ואינו רגיש לזעזוע, לחום או להלם, בניגוד לניטרוגליצרין, למשל. TNT אינו מגיב עם מתכות ואיננו היגרוסקופי, ולכן ניתן לאחסן אותו למשך זמן כמעט בלתי מוגבל. עם זאת, TNT מגיב עם מתכות אלקליות ליצירת תרכובות בלתי יציבות שרגישות לזעזוע ולחום.
הכנה
תהליך הכנת ה TNT מורכב משלושה שלבי ניטרציה: בראשון, טולואן (מתיל בנזן) עובר, באמצעות חומצה חנקתית וחומצה גופריתית, ניטרציה ראשונה ל-MNT (מונו-ניטרו-טולואן). לאחר מכן החומר עובר ניטרציה שנייה ל-DNT (די-ניטרו-טולואן) ולבסוף ניטרציה שלישית ל-TNT. את החומצות שנותרו ניתן למחזר ולהשתמש שוב לייצור עוד TNT.
היסטוריה
TNT סונתז לראשונה בשנת 1863 על ידי הכימאי הגרמני יוזף וילברנד, אך הפוטנציאל הטמון בו לא זוהה במשך מספר שנים, בעיקר בגלל הקושי שבהפעלתו. מנגד זכו יתרונות החומר לתשומת לב, בעיקר יציבותו וקלות התכתו בעזרת מים חמים או קיטור, כך שניתן ליצוק אותו לתוך תבניות.
כוחות הצבא הגרמנים החלו להשתמש ב-TNT ב-1902 כחומר נפץ בפגזי ארטילריה. הצבא הבריטי הכניס את ה-TNT לשימוש בהדרגה החל מ-1907 - הוא החליף את השימוש בחומרי נפץ אחרים. במלחמת העולם הראשונה תרם השימוש שעשו הגרמנים ב-TNT ליכולות המלחמתיות הימיות שלהם: הם השתמשו בו בפגזים וכך יכלו אלה לחדור את שריונן של הספינות הבריטיות, ולהתפוצץ בתוכן. בניגוד לבריטים שהשתמשו בפגזים שהתפוצצו מחוץ לספינות הגרמניות.