cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תורת היחסות הכללית
השקילות בין תאוצה לשדה גרביטציה
איינשטיין דימה בנפשו מעלית שבצידה האחד מותקן מכשיר היורה קרן אור ממוקדת לצידה השני. קרן האור תהיה מקבילה לרצפת המעלית. אולם אילו תואץ המעלית במהירות עצומה כלפי מעלה, לא תיוותר קרן האור ישרה ומקבילה לרצפה, כי אם – קשתית ואולי אף פוגעת ברצפה. עד שקצה הקרן תפגע בצידה השני של המעלית, תספיק המעלית לעלות למעלה והקרן תפגע בנקודה הרבה יותר נמוכה מזו שיצאה ממנה. ביחס לכדור הארץ, אמנם, נותרה הקרן ישרה וללא שינוי, אולם ביחס למעלית הקרן נראית עקומה – כאילו משכו אותה למטה. באופן דומה, כשאנו עומדים במעלית המואצת כלפי מעלה, נרגיש כאילו כבידה חזקה יותר פועלת עלינו כלפי מטה. למעשה, המשקל שלנו יהיה גבוה יותר ממשקלנו על הארץ ללא תאוצה. תאוצת המעלית כלפי מעלה, לוחצת את רצפתה על רגלינו, והכוח הפועל בין המעלית ובינינו יהיה גדול יותר. מעלית מואצת, מספקת הרגשה של כבידה. לעומת זאת כאשר המעלית תואץ כלפי מטה, נרגיש לחץ קטן יותר, וכאשר היא תואץ למטה בתאוצה המשתווה לתאוצת הנפילה החופשית לא נרגיש כל לחץ – בדיוק כמו הצבע שנופל מהגג.
בעצם כל תאוצה יכולה להוות כוח. אילו לא היה כדור הארץ מושך אותנו, ובמקום זה היינו מואצים כלפי מעלה, מבחינתנו ההרגשה הייתה זהה. את הכבידה אולי קשה לנתח, אך תאוצה הרבה יותר קל. מפני ששתי אלו אקוויוולנטיות זו לזו, אין מנוס, אלא לכתוב את משוואות הכבידה כמשוואות תאוצה.
השקילות בין שדה גרביטציה למרחב עקום
במשך עשר שנים פיתח איינשטיין את המשוואות הללו. הוא טבע את המונח "מרחב עקום" או "עקמומיות המרחב", שזו באה לתאר את המשיכה. בעצם – המרחב במעלית המואצת "התעקם" לדברי איינשטיין, ולכן ראינו את קרן האור בצורה פרבולית או קשתית. הוא השליך את המסקנות הללו לכבידה, וקבע כי בקרבת מסה (או ליתר דיוק בקרבת מסה, אנרגיה ולחץ) המרחב מתעקם. קשה לדמות בנפשנו מרחב עקום, אולם גם כאן הציע איינשטיין רעיון (ראה ציור בהמשך). הוא תיאר יריעת גומי מתוחה, שעליה מונחים גולות וכדורים בכל מיני גדלים. ככל שכדור יהיה כבד יותר, כך השקערורית שהוא ייצור ביריעת הגומי תהיה גדולה יותר, וכך גולה קטנה שתעבור בקרבת מקום תיפול אל תוך השקערורית ממרחק רב יותר. זהו תיאור של הכבידה. אך ככל שמסה היא גדולה יותר, כך היא מעקמת את המרחב באופן בוטה יותר, וגופיפים קטנים העוברים לידה יפלו מהר יותר אל ה"שקערורית" שהיא יוצרת במרחב. בעצם – כאשר אנו עומדים על כדור הארץ, אנחנו נופלים אל תוך השקערורית שהוא יוצר במרחב. יש לזכור כי זוהי המחשה נוחה, אך לא מלאה: היריעה דו־ממדית, והמרחב-זמן הוא ארבע ממדי – העיקום במציאות מתבצע במרחב-זמן כולו. כמו כן, בהמחשה הגורם לנפילה אל השקערורית הוא כוח המשיכה החיצוני של כדור הארץ, ואילו במציאות העיקום עצמו הוא כוח המשיכה.
תורת היחסות הכללית כחלק מהתאוריה של הכל
התאוריה אינה מתיישבת עם מכניקת הקוונטים, תורה המתארת את העולם הפיזיקלי ברמת האינטראקציות של החלקיקים האלמנטריים, ושתחזיותיה אומתו אף הן בדייקנות רבה. כדי לנסות להגיע להבנת ההתרחשויות בראשיתו של היקום, והתהליכים בתוכם של חורים שחורים, יש צורך בתורה פיזיקלית שבה שתי התורות הללו, הטובות כל אחת לתחומה, מתמזגות לתורה אחת נקיה מקונפליקטים פנימיים. התחום העוסק בניסיון לאיחוד כזה קרוי תורת כבידה קוונטית.
הניסוח השלם של מכניקת הקוונטים, המאחד אותה עם תורת היחסות הפרטית (אך לא עם תורת היחסות הכללית), הוא תורת השדות הקוונטית. במונחים של תורת שדות, תורת היחסות הכללית היא תורת כיול, כאשר שדה הכיול הוא שדה קלאסי בעל ספין 2. לפיכך שילוב נאיבי של תורת היחסות הכללית בתורת השדות הקוונטית יהיה כתורת כיול עם שדה כיול קוונטי בעל ספין 2; אלא ששדה כזה אינו רנורמזבילי, כלומר הוא נותן תוצאות אינסופיות בכל חישוב, שלא ניתן לפרש באופן שיתקן אותן לתוצאות סופיות.
הקדמה מתמטית – חשבון טנזורים
אתגר חשוב בניסוח תורת היחסות הכללית היה ניסוח משוואות תנועה קו-ואריאנטיות כלליות (כלומר: משוואות תנועה המקיימות את עקרון הקו-ואריאנטיות הכללי) בנוכחות כבידה. לשם כך השתמש איינשטיין בתחום חדשני באותה עת במתמטיקה הנקרא חשבון טנזורים ומתבסס על גדלים גאומטריים מופשטים, שניתן לייצגם באמצעות מערכים רב-ממדיים הנקראים טנזורים, שמשתנים בצורה מיוחדת תחת התמרת קואורדינטות. הסקלר, הוקטור והמטריצה הם מקרים פרטיים של טנזור. למעשה, הטנזור עצמו הוא אינווריאנטי ומה שמשתנה הם הרכיבים שלו כתלות במערכת הייחוס (הבסיס האלגברי-מתמטי) בו אנו מתארים אותם.
ביחסות כללית, טנזור מיוצג כמערך רב-ממדי עם מספר (טבעי) כלשהו של אינדקסים, העובר התמרת קואורדינטות (שינוי מערכת ייחוס) מ x ל 'x באופן הבא הגודל השמאלי נקרא "טנזור קונטרה-וריאנטי" ואילו הימני נקרא "טנזור קו-ואריאנטי". ההכללה למספר אינדקסים היא מיידית, למשל:
משוואות התנועה בהשפעת גרביטציה
במרחב שטוח, מערכת ייחוס אינרציאלית \xi וללא כבידה מתקיימת משוואת התנועה של חלקיק חופשי: כאשר כאן היא המטריקה הלורנציאנית השטוחה של תורת היחסות הפרטית.
אנו רוצים להכליל נוסחה זאת בנוכחות כבידה. את ההכללה אפשר להסיק באופן מתמטי מחשבון טנזורים ואנליזה על יריעות באמצעות שימוש בהגדרה מכלילה של גאודיזה או טרנספורט מקבילי של הווקטור המשיק למסלול התנועה של החלקיק (וקטור זה הוא המהירות). אפשר להסיק אותן גם באופן פיזיקלי מעקרון השקילות או מוואריאציה על הפעולה של יחסות כללית (ראו: עקרון הפעולה של המילטון). פירוש המשוואה הוא שהחלקיק/גוף נע לאורך גאודזה במרחב (במקרה של מרחב שטוח הגאודזה היא קו ישר).
בהינתן המטריקה של המרחב, משוואת התנועה במרחב כלשהו תחת השפעת כבידה היא כאשר נקרא "סמל כריסטופל" והוא מקרה פרטי של קשר אפיני, גודל שאיננו טנזור המופיע באנליזה של מרחבים עקומים וקשור להגדרת נגזרת קו-ואריאנטית. סמל כריסטופל מייצג למעשה את שדה הכבידה ומאחר שהוא מורכב מנגזרות של המטריקה g עולה שבעצם המטריקה מייצגת את פוטנציאל הכבידה. עלינו לזכור שלמטריקה יש משמעות גאומטרית ללא תלות בפיזיקה: היא (או ליתר דיוק, נגזרותיה השניות) בעצם קובעת את עקמומיות המרחב.
למעשה, את המשוואה האחרונה אפשר לנסח באופן כללי יותר, אם במקום לגזור לפי הזמן העצמי גוזרים לפי הפרמטר האפיני \ \tau / m, ואז מקבלים את המשוואה במונחי תנע, המוגדר היטב גם לפוטונים: משוואה זו אומרת שגם האור נע לפי גאודזות במרחב עקום. כלומר: גם האור מושפע מגרביטציה, דבר שניוטון לא חזה. תחזית זו התאמתה ב-1919 כאשר משלחת בראשותו של ארתור אדינגטון מדדה הטיה במיקומם הנראה של כוכבים על ידי מסת השמש.
בית החרושת שולץ
סדנת הרבנים
למעשה רק דחתה העבודה במפעל את מותם של הרבנים ולא הצליחה למנוע זאת. כל הרבנים נהרגו בתוך הגטו או נשלחו למחנות השמדה עם סגירת הגטו לאחר המרד. בשל האזרחות הבדויה של הנדל הוא הצליח להימלט מהגטו במהלך המרד ולעבור לצד הארי בחזות פולנית. בהמשך המלחמה הוא נשלח למחנה העבודה דכאו ועבד בו עד לסוף המלחמה במסווה של כומר נוצרי.
תורת היחסות הכללית
משוואות השדה של איינשטיין
החלק הפיזיקלי ביותר בתאוריה של איינשטיין היא קביעתו שעקמומיות המרחב תלויה בצפיפות המסה, האנרגיה והלחץ שבכל נקודה וניסוחה המתמטי של קביעה זו. איינשטיין ניסח את משוואותיו באמצעות חשבון טנזורים, תחום מתמטי הדן בגדלים גאומטריים שלא משתנים בין מערכות יחוס. הקשר בין חומר לעקמומיות המרחב מובעת במשוואת השדה של איינשטיין
כאשר בצד השמאלי יש רק גדלים שקשורים לגאומטריה של המרחב (כמו המטריקה של המרחב, או טנזור ריצ'י וסקלר ריצ'י שמביעים את עקמומיותו), ובצד הימני של המשוואה יש טנזור (טנזור צפיפות האנרגיה) שמכיל מידע על צפיפות האנרגיה (ולכן צפיפות המסה), צפיפות התנע וזרימת התנע.
מטריקת שוורצשילד
הפתרון הראשון שהוצע למשוואה ניתן על ידי הפיזיקאי קרל שוורצשילד. פתרון זה מתאר את עקמומיות המרחב סביב כוכב כדורי, ואם הכוכב דחוס דיו אזי הפתרון חוזה את קיומו של חור שחור. בעזרת הפתרון ניתן להגדיר חור שחור כגוף בעל שדה כבידה כה חזק עד שאפילו האור לא מסוגל לברוח ממנו. מטריקת שוורצשילד מתאימה לתיאור חור שחור לא טעון ולא מסתובב.
הקבוע הקוסמולוגי
איינשטיין אמנם היה חלוץ בתחומו, אולם לא הסכים לקבל עובדה שנבעה באופן ברור מתורתו. המשוואות של היחסות הכללית גרסו כי גלקסיות חייבות לנוע זו ביחס לזו בגלל כוח המשיכה ביניהן. איינשטיין האמין ברעיון הישן של יקום סטאטי ומקובע שאינו גדל או קטן. מתברר שאפילו איינשטיין לא יכול היה להרחיק לכת במחשבתו, ולכן הוסיף קבוע שנקרא "הקבוע הקוסמולוגי" למשוואות. קבוע זה מאפשר כוח דחייה בין גלקסיות, כך שסכום הכוחות (דחייה + משיכה) מתאפס. מאוחר יותר התברר שהיקום אינו סטטי, ואיינשטיין הסיר את הקבוע הזה. לטעותו זו קרא לימים "הטעות הגדולה ביותר של חיי". אדווין האבל, אסטרונום אמריקאי, היה זה שצפה לראשונה בגלקסיות המתרחקות זו מזו, ובעקבותיו אוששה התאוריה של "המפץ הגדול" (the big bang), שגרסה כי היקום למעשה מתרחב.
בשלהי המאה ה-20, הפיזיקאים שוב החזירו את הקבוע הקוסמולוגי אל המשוואות, וזאת כדי לתקן את חוסר ההתאמה שיש בין ההתפשטות הנצפית של היקום לבין המסה הכוללת שלו שנמדדה. חוסר התאמה זה נובע מהשפעת האנרגיה האפלה.
"תחזיות בדיעבד" (1915)
ההצלחה הראשונה של תורת היחסות הכללית הייתה הסברת הסטיות של כוכב הלכת חמה (מרקורי) מהתחזיות שניבא ניוטון: התיקון היחסותי הצליח להסביר בהצלחה את המדידה שהייתה ידועה עוד קודם, לפיה נקודת הפריהליון של כוכב חמה מתקדמת בקצב של כ-43 שניות-קשת על פני מאה שנה. כבר בעבודות המקוריות מנובמבר 1915 איינשטיין בדק ומצא שהסטיה מוסברת בתורה שלו, וזה נחשב להישג התצפיתי המשכנע הראשון שלה - הסבר תופעה ידועה ללא הסבר קודם.
עידוש כבידתי (1919)
בשנת 1919 יצאה משלחת לאפריקה בראשות האסטרופיזיקאי ארתור אדינגטון, על מנת לבדוק את תורת היחסות הכללית של איינשטיין. המשלחת צפתה בקרני האור של כוכבים, וגילתה כי אלו אכן מוסטות מעט בקרבת השמש – כלומר – הן אינן ישרות אלא מתעקמות בקרבת מסה. בדרך כלל השמש מסתירה את הכוכבים, אולם המדידות נעשו בעת ליקוי חמה: חצי שנה קודם לכן, נמדד מיקום הכוכבים באופן מדויק. בעת הליקוי, בבוקר ה-29 במאי 1919, אמורים הכוכבים להיות באותו מקום בדיוק, לפי המדידות. על פי מיתוס מקובל, כשנמדד מיקומם, נתגלתה סטייה של מאיות האחוז מהמדידות שנעשו חצי שנה לפני כן. משמע - השמש היטתה את הקרניים. למעשה, התוצאות לא היו חד משמעיות ואדינגטון בחר להתעלם ממדידה אחת מתוך השלוש שביצע, שתוצאותיה לא עלו בקנה אחד עם תחזיות תורת היחסות הכללית. אף על פי כן, מיד למחרת יצאו פרסומים בעיתונים על הגילוי המדהים לכאורה, הטיימס הלונדוני דיווח "מהפכה במדע, תאוריה חדשה של היקום, קרסו רעיונותיו של ניוטון", ותורת היחסות הכללית הפכה לשם דבר. האישוש לכאורה של תורת היחסות הכללית שהשיג אדינגטון שיקף את הקונצנזוס שכבר היה קיים בקרב מרבית חברי קהילת הפיזיקאים בדבר נכונותה של תורת היחסות הכללית. הצגת מדידות המשלחת כאישוש סופי של התאוריה הביאה לסגירת המחלוקת שעדיין הייתה קיימת במידה מועטה סביב תורת היחסות. בשנות העשרים נשלחו משלחות נוספות לבצע מדידות דומות בעת ליקויי חמה. תוצאות משלחות אלו אישרו את תוצאות המשלחת הראשונה משנת 1919. כיום יודעים לבצע מדידות מדויקות בהרבה, בתחום קרני הרדיו (על כן אין צורך בליקוי חמה), והתוצאות מתאימות עד כדי אלפית האחוז. ההכרזות הדרמטיות, בעקבות הליקוי של 1919, מקבלות כיום תוקף חד משמעי.
אישושים נוספים
תחזיות נוספות שנגזרות מתוך תורת היחסות הכללית ואוששו עם השנים הן הימצאות חורים שחורים ותופעת העידוש הכבידתי. אישוש מעניין לתורת היחסות הכללית התרחש בתחילת שנות האלפיים עם הפעלת לווייני ה-GPS. בתחילה המהנדסים הפעילו את מערכת המעקב ללא התחשבות בתופעות יחסותיות שנובעות מהתעקמות המרחב-זמן סביב כדור הארץ, אך דיוק המערכת ירד בצורה משמעותית. רק לאחר הכנסת התיקונים הנדרשים לפי תורת היחסות הכללית מערכת ה-GPS פעלה כשורה.
ניתן להוסיף גם את אישושי תאוריית המפץ הגדול כאישושים לתורת היחסות הכללית וזאת משום שהתפשטות היקום ותחילת היקום מנקודה סינגולרית (המפץ הגדול) הן פתרונות של תורת היחסות הכללית (פתרון פרידמן).
לתורת היחסות הכללית היו השלכות משמעותיות על הקוסמולוגיה וחקר התפתחות היקום. אמנם גם תורת הכבידה של ניוטון חוזה את עיקומו של אור בשדה כבידה, כי ניוטון האמין שאור הוא חלקיקי; אך תורת איינשטיין חזתה עיקום גדול פי 2, וזאת כיוון שלא רק המרחב מתעקם סביב מסה, אלא גם הזמן.
מדידה עקיפה של גלי כבידה (1974)
הולס, טיילור ווייסברג מדדו ב-1974 עליה בתדירות הסיבוב של צמד כוכבי נייטרונים, דבר היכול להעיד בעקיפין על מערכת המאבדת אנרגיה באמצעות פליטתה כגלי כבידה. עצם קיומם של גלי כבידה הוא תחזית של תורת היחסות הכללית - בכבידה ניוטונית אין גלי כבידה כי הכבידה אינה שדה דינמי המתעדכן במהירות האור - וגם קצב איבוד האנרגיה במערכת זו (ומערכות דומות נוספות מאז) התאים לתחזית ע"פ תורת היחסות הכללית.
מדידה ישירה של גלי כבידה (2016)
בפברואר 2016 הודיעו מדענים כי מדדו באופן ישיר גלי כבידה, באמצעות אינטרפרומטר LIGO. בריצת התצפית הראשונה (O1) של הגלאים נמדדו שלושה אירועים של התמזגות זוגות חורים שחורים, כאשר גלי הכבידה מתאימים לצפוי ע"פ תורת היחסות הכללית.
ראו גם
פיזיקה - רקע: פיזיקה - יישומים: מתמטיקה:
ויצמן יער חקירות
"ויצמן יער חקירות" היא חברת חקירות פרטיות העוסקת בבדיקת האזנות, בדיקות פוליגרף, איתור עבירות מחשב, מניעת ריגול עסקי, חקירות כלכליות, איתור פגיעה בקניין רוחני ועוד. עם לקוחותיה נמנים חברות ביטוח, משרדי ראיית חשבון, משרדי ממשלה, ההתאחדות לכדורגל בישראל ואחרים.
על פי אתר החברה יש בה כ-100 חוקרים בעלי רישיון מטעם משרד המשפטים לעסוק בחקירות פרטיות.
חקירות בולטות
חקירות אחדות של החברה זכו לפרסום בעיתונים:
עשב
עשב הוא שם כללי לצמחים עשבוניים רב-שנתיים או חד-שנתיים ירוקים, שהגבעול שלהם אינו מעוצה.
הבננה, למשל, מוגדרת מבחינה בוטנית כ"עשב" משום שאין לה גזע מעוצה כמו לעצים רגילים.
עשבים רבים משמשים מזון לבעלי חיים במרעה ובחווה חקלאית. לדוגמה, רובם של מיני הדגניים הם עשבים חד או רב שנתיים הכוללים דגנים למאכל, צמחים שימושיים אחרים כמו קנה הסוכר ומינים של עשבים שוטים.
ישנם עשבים המצמיחים פרחים אשר יכולים לשמש לנוי, לדוגמה - דמומית קטנת-פרי.
עשבים שימושיים
ישנם מספר סוגים של עשבים שהאדם עושה בהם שימוש:
אורה (פירושונים)
{{פירושונים|* אורה – מושב דרומית־מערבית לירושלים
ראו גם
}}
הילה פלדמן
הילה פלדמן (נולדה ב-10 ביוני 1979) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
הילה פלדמן גדלה בקריית אונו. בגיל 16 החלה לשחק בסדרה "חלומות נעורים", בה שיחקה במשך ארבע שנים. היא גילמה את דמותה של רונה נשר, ילדה טובה שמתאהבת בגיא דהן (גדי סבן), בחור בעייתי שמסבך אותה בסמים ובפלילים.
קריירה בתיאטרון
ב-2004 פלדמן שיחקה בהצגה "חודש בכפר" של טורגנייב, בבימויו של חנן שניר. היא גילמה את דמותה של ורה אלכסנדרובנה, נערה בת 17 שמתאהבת במורה מבוגר ממנה, אהבה שאינה מתממשת. בהצגה שיחקו גם אסנת פישמן ויגאל שדה. היא הייתה מועמדת על תפקידה לפרס התיאטרון לשחקנית המבטיחה. אחריה שיחקה בהצגה "מלחמה" מאת לארן נורן, בבימויו של אילן רונן. איתה שיחקו בין השאר רמי הויברגר ואסנת פישמן. גם על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס התיאטרון לשחקנית המבטיחה. היא שיחקה בהצגה "רכוש נטוש" פרי עטה של שולמית לפיד, בבימויו של איציק ויינגרטן. ההצגה מספרת על אמה - טוני בית אריה (גילה אלמגור) ושתי בנותיה: הבכורה אלנור הסובלת מפיגור סביבתי (פלדמן) והצעירה עליזה (רותם זיסמן-כהן), שעומדים לפנותן מביתן, מכיוון שהוא רכוש נטוש.
ב-2008 שיחקה בהצגה "החגיגה", מאת תומאס וינטרברג, בבימויו של חנן שניר. זהו עיבוד בימתי לסרט הדני "החגיגה" (festen) בבימויו של וינטרברג מקבוצת דוגמה 95, שיצא לבתי הקולנוע בשנת 1998. באותה שנה שיחקה פלדמן בתפקיד הראשי בהצגה "משוגעת". היא גילמה את דמותה של איה, שסובלת מהפרעת אישיות גבולית, ההצגה מסופרת מנקודת מבטה של איה. במסגרת ההצגה השחקנים עשו תחקיר של ארבעה חודשים בו נסעו לראות מאושפזים בבתי חולים לחולי נפש. ההצגה נוצרה באמצעות אימפרוביזציות שנוצרו בעקבות התחקיר, הבמאית יעל רונן כתבה את הטקסט להצגה לפי האימפרוביזציות. בהצגה שיחקו גם טטיאנה קנליס אולייר, אורנה רוטברג, מיכאל כורש, אסנת פישמן, מיקי פלג-רוטשטיין, רינת מטטוב ותומר גלרון.
ב-2010 שיחקה בתפקיד הראשי של הילדה ואנגל בהצגה "אלוף הבונים", מאת איבסן, בבימויו של חנן שניר. בהצגה שיחק גם עודד תאומי.באותה שנה שיחקה גם במחזה שכתב הלל מיטלפונקט "המסילה לדמשק".
ב-2012 שיחקה בהצגה "כי בנו בחרת", מאת יוכי ברנדס, בבימויו של איציק ויינגרטן. בהצגה משחקים גם שמיל בן-ארי ונגה שחר. במקביל שיחקה בהבימה בהצגה "הסוחר מוונציה" של שייקספיר. בה גילמה את דמותה של פורציה. היא הופיעה עם ההצגה במסגרת פסטיבל שייקספיר בתיאטרון הגלוב, לונדון.
ב-2015 עזבה את הבימה והצטרפה לתיאטרון בית ליסין. תפקידה הראשון בבית ליסין היה תפקיד ראשי במחזה "אלה גרוסמן".
ב-2016 שיקה במחזה "החדר האחורי", הפקה משותפת של הקאמרי ובית ליסין, של המחזאית והבמאית שלו עדנה מזי"א.
קריירה בקולנוע ובטלוויזיה
ב-2007 שיחקה בסדרת הדרמה "משמורת", פרי עטה ובבימויה של עירית לינור, ששודרה בערוץ השני. היא גילמה את דמותה של בת שבע, יועצת חינוכית בבית הספר התיכון.
ב-2010 יצא לבתי הקולנוע הסרט "וביום השלישי", בבימויו של משה איבגי, בו פלדמן שיחקה בתפקיד הראשי. היא גילמה את דמותה של לורן, נערת ליווי שסובלת מהפרעת אכילה, שמגשימה פנטזיות קיצוניות של לקוחותיה. היא זכתה על תפקידה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים, ביחד עם אפרת בן צור, עלית קרייז וגל סלומון. היא הייתה מועמדת על תפקידה לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
חיים אישיים
בספטמבר 2013 נישאה לדודי ניסים, כתב הפלילים של הערוץ הראשון.
תיאטרון
בית ליסין
תיאטרון הבימה
פסטיבל תיאטרון קצר
אולם הוקנס
אולם הוקנס הוא היכל ספורט בלילהאמר שבנורווגיה, היכול להכיל 11,500 צופים. האולם נבנה לכבוד אולימפיאדת החורף 1994 שנערכה בלילהאמר.
קבוצת ההוקי קרח של העיר לילהאמר שיחקה שם מספר משחקים, שהאחרון היה בשנת 1995. בנוסף לאולימפיאדת החורף האולם אירח גם משחקים באליפות אירופה בהוקי בשנת 1999, באליפות העולם בכדוריד לנשים בשנת 1999, אליפות אירופה בכדוריד 2008 והיה האולם בו התקיים טקס פתיחת אולימפיאדת החורף של הנכים בשנת 1994.
כיום המתקן פועל כקומפלקס ספורט המכיל שני מגרשי כדוריד, שישה מגרשי כדורעף ובדמינטון, שני מגרשי סקווש, מכון כושר, חדר מיוחד לתרגול פעילות אירובית, קיר טיפוס ומרכז גולף.
במתקן ממוקם המוזיאון האולימפי הנורווגי, וביחד עם אצטדיונים אולימפיים נוספים בלילהאמר, הוא חלק מהאולימפיפארקן, הפארק האולימפי שבלילהאמר.
בנוסף לכך נערכו בהיכל אירוויזיון הילדים בשנת 2004, בו זכתה ספרד, וגמר אליפות אירופה בכדוריד לגברים בשנת 2008.
פינגווין מגלן
פינגווין מגלן (שם מדעי: Spheniscus magellanicus) הוא מין פינגווין הנפוץ בעיקר באמריקה הדרומית וחי בארגנטינה, איי צ'ילה ובאיי פוקלנד. זהו המין הנפוץ ביותר בסוג פינגווין החגורה שכולל גם את פינגווין שחור-רגל, פינגווין גלאפגוס ופינגווין הומבולדט.
תיאור
פינגווין מגלן הוא פינגווין בינוני בגודלו. הפרטים גדלים לגובה של 61–76 סנטימטרים ושוקלים בין 2.7–6.5 קילוגרם, משקלם וגודלם של הזכרים רב יותר מהנקבות.
המבוגרים בעלי גבות שחורות ובטן לבנה, ושני פסים שחורים מהראש ומהחזה לכיוון מטה. ראשם שחור ופס לבן רחב חוצה מאחורי העין מסביב לאף ועד לסנטר. לעומת זה גוזלים ראשם אפור-כחול, החזה בצבע כחול עם קצת אפור, גבותיהם גם כן כחולות אפורות ועל רגליהם יש כתמים. בטבע פינגווינים אלה חיים על למעלה מ-25 שנה, בו בזמן שהיו חיים 30 שנה כשהיו בידי החוקרים.
כמו כלל הפינגווינים הם בעלי כנפיים חזקות, ויכולים לצבור מהירות גבוהה בשחייה.
במושבת מגלן בדרום ארגנטינה נצפתה בסתיו השרה של כל הנוצות (שכללה שלב שבו הפינגווינים חומים) והחלפתן בחדשות.
תזונה וטורפים
פינגווין מגלן ניזונים בדרך כלל מדגים, דיונונים, קרילים וסרטנים אחרים ולעיתים אף מדוזות.
טורפיהם כוללים אריות ים, יסעור ענק, קטלן ובעיקר כלב ים נמרי. בעבר איים על הפינגווינים המתרבים גם שועל פוקלנדי שנכחד.
רבייה
הפינגווינים מקננים בחופי ארגנטינה, בדרום צ'ילה ובאיי פוקלנד, בצפיפות של 20 קנים לכל 100 מ"ר. תקופת הדגירה נמשכת בין 39–42 יום וההורים מתחלקים בתפקיד בין 10–15 ימים. הפינגווינים מקננים כל שנה, והזכרים מכינים מחדש בכל פעם את המחילות. לעיתים הפינגווינים נעים צפונה אף למימי דרום פרו וברזיל.
מצב שימור
מיליוני פריטים חיים בחופי ארגנטינה וצ'ילה, אבל המין קרוב לאיום (NT) בעיקר בגלל פגיעות האוכלוסיות לדלק שמגיע למושבות שלהם והורג כ-20,000 פרטים מבוגרים ו-22,000 פרטים צעירים מדי שנה בארגנטינה. סיבה נוספת היא הידללות הדגים באזור, וכן אריות ים שטורפים גוזלים ומבוגרים.
יורופה (כדורגל)
מועדון הכדורגל יורופה (באנגלית: Europa Football Club או בקיצור Europa F.C.) הוא מועדון כדורגל, המשחק בליגת העל בגיברלטר. המועדון זכה ב-7 אליפויות וב-8 גביעים מקומיים. המועדון מפעיל גם קבוצת כדורגל נשים המשחקת בליגת העל המקבילה לנשים.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1925, והוא היה פעיל ברציפות עד 1970. המועדון התמזג עם קבוצת "קולג'" בשנות ה-80, שנקראה קולג' קוסמוס עד 2013, ובשנת 2015 התפצל שוב מקולג', והפך חזרה את שמו ליורופה חזרה, בעוד "קולג' 1975" נכנס לליגה השנייה של גיברלטר.
המועדון זכה להצלחה ניכרת בסוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30, שם זכה ב-4 מתוך 7 התארים שלו עד היום. עם זאת, נגד קבוצות חזקות כמו פרינס אוף ויילס, המועדון התקשה להפוך לקבוצה הטובה ביותר וזכה בתואר השישי והאחרון שלו בשנת 1951/1952. לאחר קשיים כלכליים נוספים, המועדון התמזג עם קבוצת "קולג'" ב-1970, אף על פי שהוא לא קידם אותו מבחינה כלכלית, שכן הוא המשיך להתנדנד בין שתי הליגות העליונות של הכדורגל הגיברלטרי במשך 40 השנים אחר כך, כשהיא חזרה לליגת העל בסיום עונת 2012/2013.
למרות סיום במקום הרביעי בליגת העל של גיברלטר 2013/2014, ב-2014 הם היו הקבוצה הראשונה מגיברלטר ששיחקה בליגה האירופית של אופ"א לאחר שסיימה סגנית האלופה בגביע רוק (גביע המדינה הגיברלטרי). הם הפסידו במשחק הראשון 0–3 נגד ואדוץ מליכטנשטיין. במשחק השני הם הפסידו 1–0 בבית, וכתוצאה מכך תבוסה מצטברת של 4–0. ב-2015 היה למועדון השחקן הראשון של גיברלטר שהופיע בטורניר בינלאומי גדול, כשצ'רלי ייצג את גינאה המשוונית בגביע אפריקה לאומות 2015.
בשנת 2015 שונה שמו של המועדון בחזרה לשמו המקורי "Europa FC". הקבוצה נכנסה שוב לליגה האירופית של אופ"א, ללא מאמן שכן דימאס קראסקו עדיין לא מונה. הקבוצה הפסידה 9–0 במצטבר לסלובן ברטיסלאבה עם סגל חדש שספג ביקורת מצד אוהדים בגלל המחסור בשחקנים גיברלטרים ומספר רב של החתמות של שחקנים ספרדים. עונה נוספת במקום השני הגיעה לאחר מכן, אם כי ביולי 2016 אכן זכתה הקבוצה בניצחון הראשון שלה במפעלים הבינלאומיים, כשהיא מנצחת 3–2 בסיכום מול פיוניק ירוואן בליגה האירופית 2016/2017.
השקעה נוספת בקבוצה תחת חואן חוזה גאלרדו ראתה זרם של שחקנים גיברלטרים צעירים שהצטרפו לירוקים כדי ליישר אותם עם חוק השחקנים הביתי החדש של הליגה, כולל בסופו של דבר סייקס גארו הבינלאומי, ובעיקר, שחקן המפתח ליאם ווקר מהיריבה לתואר לינקולן רד אימפס. ההשקעה בצד גררה דיבידנדים כאשר המירוץ לתואר בין לינקולן לאירופה ירד לסיבוב המשחקים האחרון. הניצחון מול גלאסיס יונייטד ב-21 במאי, הודות לשערים של ליאם ווקר וקייק גומז, ראה את המועדון זכה בתואר הראשון מאז 1952. שבוע לאחר מכן, הירוקים זכו בגביע רוק 2017, והשלימו טרבל מקומי של גביע פפה רייס (גביע הסופרקאפ המקומי). כאשר זכו בליגת העל וגביע הרוק בפעם הראשונה בתולדותיהם.
עם זאת, לאחר תבוסתם בתוספת הזמן לדה ניו סיינטס בליגת האלופות 2017/2018 ביולי 2017, גאלארדו פרש מתפקידו כמאמן כדי להתמקד בתפקידו כמנהל ספורטיבי. ג'ונתן פאראדו הובא לקחת על עצמו את ניהול הקבוצה. בהמשך הצליחה הקבוצה לזכות שוב בגביע פפה רייס בשנים 2019 ו-2021.
רגליים יחפות
רגליים יחפות הוא מצב שבו אדם אינו נועל שום סוג של נעליים או מלבושים בכפות רגליו.
נעילת הנעליים היא אלמנט שקיים אך ורק אצל בני האדם, אם כי האדם ייצר סוג של מנעלים ברגליהם של כמה מהחיות שהוא ביית לצרכיו, כגון פרסות לסוסים.
להליכה בצורה יחפה ישנם יתרונות וחסרונות. נעילת הנעליים מספקת הגנה מפני חתכים בכפות הרגליים, שחיקה, חבורות, קבלת מכות מחפצים או מהקרקע. כמו כן, המנעלים דואגים לחימום כפות הרגליים בחורפים קרים ומניעת כוויות קור, וכן מהגנה מפני בעלי חיים ארסיים בהליכה בשדות. מצד שני, המנעלים יכולים להגביל את גמישות כף הרגל ואת הניידות שלה. כמו כן, נעילת נעליים עלולה לגרום לבעיות רפואיות מסוימות בכף הרגל, כגון פלטפוס, מורטון נוירומה ונפיחות. הליכה יחפה היא יותר טבעית עבור כף הרגל, ומאפשרת חופשיות תנועתית, כמו גם פחות לחץ על העקבים ועל הרגליים, שיכולים למנוע נקעים בקרסול. חליצת נעליים נחשבת לאלמנט מרגיע אחרי יום עבודה קשה, ומשחררת לחצים שהצטברו על כפות הרגליים במשך היום.
ישנם ענפי ספורט מסוימים שמבוצעים ברגליים יחפות, ביניהם התעמלות, יוגה, אמנויות לחימה כגון ג'ודו וקראטה, רבים מענפי ספורט המים, כדורעף חופים, וריצה יחפה.
הליכה יחפה מבחינה היסטורית
רבים מבני האדם בעת העתיקה, כמו תושבי מצרים העתיקה, ההינדים, היוונים ועוד, לעיתים קרובות הלכו יחפים, שכן השטח והאדמה שבו התהלכו לא הצריך הנעלה. המצרים וההינדים עשו שימוש כלשהו בנעליים לצורכי נוי ויופי, כגון "סנדלי קלאופטרה", שלמעשה לא סיפקו הגנה ממשית על כף הרגל.
הספורטאים היוונים במשחקים האולימפיים העתיקים השתתפו יחפים ובדרך כלל ללא בגדים. האלים היוונים והגיבורים תוארו בעיקר יחפים, לוחמי ההופליט נלחמו בקרבותיהם כשהם יחפים, ואלכסנדר הגדול הפעיל צבאות יחפים.
לעומת זאת, הרומאים, על אף שאימצו היבטים רבים של תרבות יוון, לא אימצו את התפיסה היוונית של הנעלה והלבשה. בגדים רומיים במפורש כללו הנעלה. הנעליים נתפסו כסמל של כוח וכסימן להבחנתם מהעבדים היחפים.
בימי הביניים, גברים ונשים באירופה נעלו נעלי פטאנים, נעליים שהזכירו את הגלגול הקודם של נעלי העקב המודרניים, ואילו כיתות אחרות באותה תקופה נעלו בדרך כלל נעליים הנעשות על ידי חומרים זמינים וזולים. הליכה יחפה נתפסה כסימן לעוני ולמעמד החברתי הנמוך ביותר, ובשלב מסוים אף היוותה סימן וסמל של אסירים.
בתחילת המאה ה-20 התהווה הביטוי "יחפה ובהיריון". ביטוי זה התייחס לתפקיד המסורתי של האישה כעקרת בית וכך גם את היעדר ההזדמנויות שלה לקיים קריירה מחוץ לבית. ככל הנראה הביטוי נוסד על ידי דוקטור ארתור א. הרצלר, שהוא ייסד את האמירה: "כששומרים על האישה יחפה ובהריון, אין גירושין".
הליכה יחפה מבחינה דתית ומסורתית
בדתות השונות ישנן התייחסויות מגוונות אל רגליים יחפות. ישנן דתות שרואות בהליכה יחפה אלמנט של ענווה וכניעה. דתות אחרות רואות בזה סממן של עוני ושל שיעבוד קיצוני.
ביהדות
ביהדות ישנן כמה התייחסויות להיות האדם יחף. ההתייחסות המרכזית הראשונה היא כאשר משה, בזמן מגוריו במדין, עסק ברעיית צאן יתרו חותנו. ובהיותו במדבר רועה את הצאן ראה את הסנה הבוער שאיננו נשרף. כשניגש לראות את המחזה הפלאי, ניגלה אליו אלוהים ומיד ציווה עליו:. משמע שבמקום קדוש, ישנו עניין להיות ללא מנעלים. אלמנט חליצת הנעליים והתהלכות ברגליים יחפות קיים גם בהלכה. כאשר אדם נכנס להר הבית - הנחשב לקדוש ביותר ביהדות, ישנו איסור הלכתי להיכנס עם מנעלים.
הליכת האדם יחף נחשבת לאחד העינויים של יום הכיפורים:. איסור זה קיים גם בתשעה באב. אולם כמה מהפוסקים הראשונים פסקו שהמנעלים שאליהם כיוונו חז"ל הם נעלי עור בלבד, וניתן ללכת עם מנעלים מסוגים אחרים, וכן נהוג בימינו. כמו כן, חז"ל תיקנו את אחת מברכות השחר על נעילת המנעלים: (תרגום: כשנועל נעליו אומר: "ברוך שעשה לי כל צורכי").
בנצרות
לאור פסוקים אלו, נוהגים זרמים מסוימים בנצרות שאיש חשוב רוחץ ומנשק את כפות רגלי אנשים שקטנים ממנו במעמד. כך בנצרות הקתולית האפיפיור מדי שנה נוהג לרחוץ ולנשק את כפות רגליהם של אסירים.
באסלאם
באסלאם ישנו איסור לאדם להיכנס למסגד ולהתפלל עם מנעלים, אף אם הוא רק מבקר במקום. כמו כן, לפני התפילה ישנו מנהג לטהר את הגוף היטהרות כללית על ידי רחיצת חלקים בגוף (וודוא). אחד מהחלקים הוא כפות הרגליים היחפות, כל רגל שלוש פעמים, וגם בין האצבעות.
דתות נוספות
בהינדואיזם, הנעליים נחלצות בכניסה לבית תפילה או מקדש. בדרך כלל נמצאים בכניסה למקום מתלים לאחסון הנעליים. ההינדים גם מראים אהבה וכבוד לגורו על ידי נגיעה ברגליו היחפות (טקס הנקרא פראנאם). כמו כן, נהוג אצל ההינדים להפגין כבוד על ידי הליכה יחפה סביב האנדרטה למהאטמה גנדי.
בזרמים רבים של התרבות הרומנית ברחבי העולם, מנהג מסורתי הוא שהנשים רוקדות יחפות.
ישראל
בשל האקלים החם בארץ ישראל, לא נהוג להשתמש בנעלי בית ואנשים נוהגים להסתובב יחפים בביתם. עם זאת, הליכה יחפה במבני מסחר וציבור נתפסת כחוסר נימוס. כאשר הטמפרטורות הגבוהות אשר יש למדרכות וכבישים בתקופת הקיץ היכולות לגרום לכוויות קשות בכפות הרגליים גם כן לא מעודדות הליכה יחפה. ולכן הליכה יחפה במקומות ציבוריים מוגבלת בערים.
למרות זאת, המנהג ללכת יחפים, נפוץ מאוד. מנהג זה השתרש עוד בקרב העולים מאירופה בעליות הראשונות, שהקימו את ההתיישבות העובדת. הם ככל הנראה למדו זאת מקרב שכניהם הבדואים, וכמטרה להשתלב במנהגי המזרח, אימצו בין היתר את נוהג ההליכה היחפה. איש "השומר" אלכסנדר זייד מתאר בכתביו את נוהג ההליכה היחפה כך:. וכן אנשי עלייה רבים מהתקופה ההיא מתארים את תופעת הרגליים היחפות כנפוצה בקרב העולים, וזה כאלמנט חלוצי המחובר לאדמה ולקרקע ארץ ישראל. נוהג זה הפך לחלק מהווי הקיבוצים והמושבים. על אף שבדרך כלל נהגו אנשי הקיבוץ להתהלך יחפים רק במדשאות ובשבילים של הקיבוץ איפה שהיה אפשר להתהלך בהם ללא שיגרם נזק לכף הרגל. היו כאלה שבחרו "להפגין" את חלוציותם עם רגליהם היחפות גם בנסיעה העירה. הליכה ברגליים יחפות מחוץ לבית נפוצה עד היום בקרב אנשי הקיבוצים והמושבים.
ארצות הברית
בארצות הברית, באזורים מסוימים במדינת טקסס ישנו צו עירוני האוסר לצאת יחפים מחוץ לבית מבלי לבקש אישור מיוחד לכך. בעיר ינגסטאון שבאוהיו, היה למעשה חוק מדינתי האוסר על הליכה יחפה מחוץ לבית, אולם חוק זה בוטל על ידי בית המשפט המחוזי של מחוז מאונינג, בטיעון שהוא איננו חוקתי. על אף התרבות האמריקאית המודרנית שיצרה סוג של טאבו האוסר על הליכה יחפה, בתחילת המאה ה-18 עד המאה ה-20, ילדים רבים באזורים כפריים של אמריקה לעיתים קרובות הלכו יחפים עקב העוני ששרר אצלם.
כיום, חנויות רבות, מסעדות, ומקומות ציבוריים אחרים בארצות הברית מנהיגים קודי לבוש, ובדרך כלל אוסרים הליכה ברגליים יחפות, אם כי אלה בדרך כלל דרישות בטיחות תעסוקתית הנוגעות לעובדים בלבד.
הממלכה המאוחדת
בממלכה המאוחדת של בריטניה, הליכה יחפה במקומות ציבוריים נפוצה במידה מסוימת בימי הקיץ החמים, ולעיתים קרובות אף מקובלת כנורמה חברתית. נורמה זו לא מקובלת כל כך בערי המטרופולין כמו לונדון, אלא יותר באזורים כפריים, וכן נפוצה יותר בקרב ילדים ובני נוער. כמה בתי ספר בריטיים גם מאפשרים לילדים בתקופת חודשי הקיץ החמים להגיע ללימודים כאשר הם יחפים, ולעודד אותם להשתתף בשיעורי חינוך גופני ללא נעליים. שירות הבריאות הלאומי של בריטניה אף המליץ לאנשים "ללכת יחפים או ללבוש סנדלים פתוחים בכל הזדמנות שאתם יכולים כאשר מזג האוויר חם ... על מנת לעזור בעצירת זיעה וסירחון היוצאים מכפות הרגליים", שמתרחשת כאשר הרגליים נמצאות עם גרביים ונעליים סגורות.
אוסטרליה
בקרב האוסטרלים, בעיקר הצעירים, נהוג ללכת יחפים במקומות ציבוריים, במיוחד במהלך הקיץ.
בקיץ 2012 חברת מקדונלד'ס השיקה פרסומת שמבליטה לקוחות רצים יחפים דרך החניה החמה אל המסעדה.
בכמה אזורים כפריים ומרוחקים, כגון הטריטוריה הצפונית, רוז ביי, קווינסלנד ועוד איים רבים, תלמידים לומדים יחפים בבית הספר לעיתים קרובות. על האי הלורד האו תלמידים בבית הספר הממשלתי המרכזי מורשים להשתתף בבית הספר כשהם יחפים כחלק מ"אורח החיים של האי".
ניו זילנד
בשנת 2012, כתב נסיעות בניו יורק טיימס כתב אודות מספר הניו זילנדים שמתהלכים יחפים בציבור. כתוצאה מהפרסום, רבים מתושבי ניו זילנד הופתעו עד כמה אנשים, מכל הגזעים והמעמדות, יוצאים לעסקיהם בעודם יחפים.
בשנת 2014, חברת התעופה הניו זילנדית אייר ניו זילנד הייתה נתונה לתשומת לב רבה, לאחר שלכאורה אילצה לקוחה לנעול נעליים בניגוד לרצונה.
יפן
ביפן, ההליכה ברגליים יחפות נפוצה בכמה מובנים. כך לדוגמה בכניסה לבתי מגורים לא מקובל כלל להיכנס עם נעליים. בדרך כלל בכניסה לבתים מוצעים כפכפים שאיתם בלבד רשאים להיכנס, אלא אם כן פרוסה מחצלת על הרצפה, ואז ניתן להיכנס יחפים.
גם בבתי הספר, המסורת היפנית היא שילדים מגיעים לבית הספר בעודם יחפים. אולם בעת החדשה, עם הפתחותה של יפן לרעיונות מערביים מודרניים הוצע שילדים יחלו להגיע לבית הספר עם מנעלים. אם כי הורים רבים עדיין מעדיפים לשלוח את ילדיהם לבתי הספר כשהם יחפים, מתוך הנחה שיש בכך יתרונות בריאותיים שאינם קיימים בהליכה עם נעליים. כך על פי מחקרים שהתבצעו בנושא ברחבי יפן.
עוד תחום שבו נהוג ביפן להתהלך ברגליים יחפות הוא במעיינות החמים - האונסן. עקב עושרה של יפן במעיינות חמים, התפתחו מסורות רבות בנוגע לאופנים שבהם משתמשים בהם. אחד מהשימושים הידועים במעיינות החמים הוא האשיו - בית מרחץ מסורתי המיועד לרחיצת כפות הרגליים היחפות בלבד. מתקני האשיו פרוסים במקומות רבים ברחבי יפן שבהם קיימים בתי אונסן. ניתן למצוא גם תחנות רכבת, תחנות צדי הדרך, שדות תעופה, נמלים ופארקים ברחבי יפן שבהם נמצאים מתקני אשיו.
דרום אפריקה
בדרום אפריקה, הליכה ברגליים יחפות בפומבי היא חלק מתרבות האפריקאים הלבנים דוברי השפות המקומיות בעיקר, אם כי גם בקרב דוברי האנגלית ישנם רבים ההולכים יחפים בפומבי, במיוחד בחודשי הקיץ ובערים כמו קייפטאון. ההנחיות הארציות שעליהן ממליצה מדינת דרום אפריקה עבור תלמידים בבתי הספר היא נעילת נעלי בית כאופציה מועדפת, אם כי קיימת טיוטת הנחיות הקובעת כי "תלמידים, במיוחד בכיתות נמוכות יותר, צריכים להיות מורשים להשתתף גם ללא נעליים במזג אוויר חם". רוב הילדים הולכים לבית הספר יחפים. בבתי ספר רבים, קוד הלבוש מורה לילדים ללכת לבית הספר כשהם יחפים או לכל הפחות מעודד אותם לבוא יחפים, במיוחד בחודשי הקיץ. בכמה בתי ספר בדרום אפריקה ישנם מדים מיוחדים לפעילות ספורטיבית מסוימת, שבלבישתם חובה להיות עם רגליים יחפות, כגון רוגבי של בתי הספר היסודיים.
עבור שאר אוכלוסיית דרום אפריקה, מותר ונפוץ יחסית להתהלך ברגליים יחפות בפומבי. בקניונים, בחנויות ובאירועים בדרום אפריקה, זה לא מראה נדיר לראות מבוגרים, ילדים ובמיוחד בני נוער ואנשים צעירים המהלכים יחפים.
רגליים יחפות ומיניות
פטיש לכפות רגליים הוא משיכה, לרוב משיכה מינית אל כפות רגליים. בדור האחרון, עם התפתחות הטכנולוגיה והאינטרנט, התפרסם ברבים פטיש זה, כאשר כפות הרגליים היחפות הן מוקד המשיכה הנפוץ ביותר מבין שלל הפטישים הקשורים לכפות הרגליים. בעוד בדורות הקודמים כפות הרגליים נתפסו כאיבר מבוזה ונמוך, אצל בעלי פטיש לכפות רגליים הם נתפסו כאיבר חשוב ומרכזי, שאינו יורד ואף עולה בחשיבותו על פני איברים אחרים.
אומנות ובידור
בקרב חלק מהאומנים ואנשי הבידור התפתחה סוג של תרבות במה של הופעה יחפה. זרם של רקדנים יחפים בראשית המאה ה-20 ערערו על המסורת של הריקוד הקלאסי ושל השמרנות החברתית שלא הייתה מורגלת בהופעה יחפה, אלא אך ורק עם מנעלים כאלו ואחרים. במשך עשרות שנים נתפסו הרגליים היחפות כגסות, ולא משנה עד כמה היו הרקדניות היחפות נחושות להציג את רצינותן ואמינותן בהתייחסות למוזיקה רוחנית, אמנותית והיסטורית. ריקוד יחף היה קשור קשר בל יינתק בתודעה הציבורית עם חוסר יושרה והצגת סוג של מיניות.
ב-1908 זעזעה מאוד אלן את מתפקדי התיאטרון הלונדוני והציגה את ריקוד התשוקה היחף שלה salome. התצוגה השערורייתית הציבה אותה כהתגלמות של תאווה. עבור רבים, ריקוד יחף ייצג לא רק את החופש והאימה של המיניות המודרנית, אלא את ההתקדמות וההופעה של התרבות החדשה והגבוהה.
גם הרקדנית האמריקאית איזדורה דאנקן עשתה מעשה דומה, והפגינה את רגליה היחפות, ובכך זיעזעה רבים מהצופים השמרנים. דאנקן הייתה פמיניסטית בתפיסותיה, ופעלה לשחרור הנשים מהיותן כבולות לדרישה הגברית.
במחצית השנייה של המאה ה-20, הטאבו להופעה עם נעליים כבר נשבר, וזמרים וזמרות רבים ביצעו את הופעותיהם כשהם יחפים. אחד מהזמרות הראשונות שהתפרסמה בהופעה יחפה על הבמה הייתה סנדי שו, שנודעה בכינויה "נסיכת הפופ היחפה של שנות ה-60".
גם סזריה אבורה מכף ורדה הייתה ידועה בשם "דיווה יחפה" עקב ההרגל שלה להופיע ללא נעליים.
שחקניות ושחקנים אחרים שנהגו ונוהגים להופיע יחפים הם: ג'וליה רוברטס, לינדה רונסטאדט, מישל פייפר, ג'וס סטון, שאקירה, סטיבן וילסון, ביורק, קתרין מקפי, סופי ב. הוקינס, דינה קארטר, קלי קלרקסון, פלורנס וולש, ליידי גאגא, מדונה, גוון סטפאני ועוד. המוזיקאי, המלחין, השחקן והקומיקאי טים מינצ'ין בזמן הופעותיו החיות, אומר: "אני לא נועל נעליים. הלכתי יחף יום אחד ואהבתי את זה".
ספורט ופנאי
פעילויות משותפות אחרות מתבצעות לעיתים בצורה יחפה, כמו יוגה, טיולים רגליים, ריצה, נהיגה, סקי מים, רוגבי, כדורגל חופים, כדורעף חופים, גלישת רוח, אמנויות לחימה, התעמלות ועוד. היאבקות יכולה להיעשות כאשר המתאבקים יחפים. על אף שמרבית המתאבקים נועלים נעליים, היאבקות סומו, היאבקות בשמן זית, והיאבקות בוץ נעשים בדרך כלל ברגליים יחפות.
בין פעילויות הפנאי שנהוג לבצע עם רגליים יחפות ניתן למנות את דריכת הענבים והליכה על שבילים ייעודיים לצעידה עם רגליים יחפות. כמו כן, בני אדם רבים נוהגים לחלוץ את נעליהם ולהיות יחפים בזמן מנוחה או פעילות שקטה, וזאת כדי להרגיש רוגע ונינוחות בזמן הפעילות.
ריצה יחפה
ריצה יחפה, היא פעולת ריצה עם כפות רגליים יחפות. ריצה זו פחות נפוצה מהריצה הקלאסית עם נעלי ספורט, אולם יש הרואים בריצה כזו טבעית יותר ובריאה יותר עבור האדם, על אף שהנחה זו איננה נמצאת בקונצנזוס מדעי.
דריכת ענבים
דריכת ענבים היא אחת הדרכים להכנת יינות מענבים. הדריכה על הענבים נעשית ברגליים יחפות על מנת שמצד אחד ישוחררו המיצים שלהם ביתר יעילות, אך מצד שני לא יתרסקו גרעיני הענבים, וכתוצאה מכך ייצרו טעם מר ביין - דבר שהיה עלול לקרות באם היו דורכים על הענבים עם נעליים קשות. דריכת הענבים נעשית על גבי משטח דריכה מיוחד המכונה "גת".
דריכת ענבים הייתה נפוצה מאוד בהיסטוריה של היין, אך עם התפתחותן של שיטות תעשייתיות ומכניות לייצור יין, נזנחה פעולת דריכת הענבים בשוק התעשייתי והפכה לפעילות פנאי, תיירות או כחלק מתחרויות בפסטיבלים וסדנאות תרבותיות.
טיול יחף
במדינות אירופה, כולל אוסטריה, דנמרק, צרפת, גרמניה, הונגריה, שווייץ ובריטניה, ישנם פארקים יחפים או שבילי הליכה יחפה. פארקים אלו נשמרים נקיים ומתוחזקים על בסיס קבוע, כך שאת ההליכה היחפה ניתן לבצע בסביבה מתאימה לאנשים הרגילים בכך. פארקים יחפים בדרך כלל כוללים גם הרבה תחנות הרפתקה, המאפשרים למבקרים לחוות תחושות של אדמה עם מרקמים שונים מתחת לכפות הרגליים, כמו לדלג בין נהרות, הליכה בבוץ, בנחלים ובבריכות ומספקים מקומות שבהן ניתן לבצע התעמלות לכפות רגליים, איזון וטיפוס. השביל היחף (Barfußpfad) בעיר בד סוברנהיים שבגרמניה, מושך למעלה מ-100,000 מבקרים מדי שנה וראה למעלה ממיליון מבקרים מאז הקמתו בשנת 1999.
רעיון ההליכה היחפה פותח לראשונה במאה ה-19 על ידי סבסטיאן קנייפ - אחד ממקימי התנועה לרפואה נטורופתית. קנייפ האמין כי חשיפה ומגע של כפות הרגליים למגוון של גירויים טבעיים תהווה צעד ליתרונות טיפוליים. שיטה זו של קנייפ התבססה על פרקטיקה עתיקה של רפלקסולוגיה, שהונהגה בסין במשך אלפי שנים לצורך הרפיה וקידום אריכות ימים.
בסיאול שבדרום קוריאה, ישנם 158 פארקים יחפים, המאפשרים לאנשים להירגע בסביבה טבעית.
ספריית המדינה של וירטמברג
ספריית המדינה של וירטמברג (בגרמנית: Württembergische Landesbibliothek או WLB) היא אחת משתי ספריות ההפקדה של באדן-וירטמברג, גרמניה וממוקמת בשטוטגרט (השנייה היא ספריית המדינה של באדן בקרלסרוהה). שורשיה בספרייה המרכזית של הדוכסות ההיסטורית של וירטמברג. הספרייה כוללת 3.8 מיליון פריטים והיא הרביעית בגודלה במדינת באדן-וירטמברג, לאחר ספריות אוניברסיטת פרייבורג, אוניברסיטת היידלברג ואוניברסיטת טיבינגן. בספרייה אוסף גדול וחשוב של כתבי יד מימי הביניים, כולל כ-7,000 פרטי אינקונבולה ("דפוס ערש", פריטים שהודפסו מהמצאת הדפוס עד 1500) וכן האוסף הגדול בעולם של ספרי ביבליה.
היסטוריה
הספרייה הוקמה ב-1765 על ידי קרל השני אויגן, דוכס וירטמברג כספרייה ציבורית מרכזית של הדוכסות, בחסות הדוכס בעיר לודוויגסבורג. ב-1777 הועברה הספרייה לשטוטגרט. קרל אויגן עצמו התעניין באיסוף ספרים כמו גם מטבעות וחפצי אמנות ועסק באופן אישי בהגדלת האוסף ושיפורו עד מותו ב-1793. ב-1803, בעת כיבוש נפולאון, הועברו לספרייה ספריותיהם הגדולות של מוסדות דתיים כקתדרלות ומנזרים. ב-1820 הועברה הספרייה ל-Invalidenhaus (בית חולים צבאי לשעבר) ונקראה "הספרייה המלכותית" (Königliche Landesbibliothek).
המבנה נהרס כמעט כליל בעת מלחמת העולם השנייה. חלק ניכר מאוצרות הספרייה ניצלו, אך כ-400,000 פריטים הושמדו בהפצצות הלילה שבין ה-12 ל-13 בדצמבר 1944, רובם ככולם הודפסו לאחר 1930.
המבנה הנוכחי של הספרייה, בסגנון הברוטליזם, נחנך במיקומה ההיסטורי ב-1970.
אליוט אנגל
אליוט לאנס אנגל (באנגלית: Eliot Lance Engel; נולד ב-18 בפברואר 1947) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית. כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו יורק משנת 1989 עד 2021. תחילה ייצג את מחוז הקונגרס ה-19 בשנים 1989–1993, אחר כך את מחוז הקונגרס ה-17 בין השנים 1993–2013, ולבסוף את מחוז הקונגרס ה-16 מאז ועד 2021. כהונתו תמה עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית.
קורות חייו
אנגל נולד ברובע הברונקס שבניו יורק, גדל בשיכון עירוני ולמד בבתי ספר ציבוריים. הוא סיים את הקולג' האנטר-להמן ב-1969 עם תואר ראשון בהיסטוריה ואת התואר השני שלו הוא רכש ב-1973 בקולג' הרברט ה. להמן (CUNY) בהדרכה וייעוץ. ב-1987, הוא קיבל תואר נוסף במשפטים מבית ספר למשפטים של ניו יורק. הוא היה למורה ויועץ הדרכה במערכת החינוך של ניו יורק. הוא נשוי לפטרישיה אניס אנגל. יש להם שלושה ילדים, ג'וליה, ג'ונתן ופיליפ.
בין השנים 1977–1988, שנים עשר השנים שקדמו להיבחרו למשרה במישור הארצי בקונגרס, כיהן אנגל בבית המחוקקים של מדינת ניו יורק כדמוקרט. שם שימש בתפקיד של יושב ראש הוועדה לנושא אלכוהול וחומרים נצרכים, כמו גם בוועדת המשנה לתוכנית מיטשל-לאמה למגורים מסובסדים בניו יורק
קריירה ציבורית
במהלך הקריירה הפוליטית שלו בקונגרס, ניסח חוקים בנושאי שיכון וחינוך, הוביל מאבקים להעלות את המימון במלחמה נגד הסמים וידוע כחסיד של שיפור בשירותי בריאות הנפש. הוא הציע הצעות חוק העוסקות במדיניות ארצות הברית בנושא סחר, רפורמה בחינוך וביטוח בריאות לטווח ארוך. הוא אחד מיוזמיה המקוריים של החוק המכיר בירושלים כבירתה הבלתי מחולקת של מדינת ישראל וחיבר את החוק המייעד את חודש אוקטובר כחודש מורשת האיטלקים האמריקאים.
חוק בולט שלו היה במושב הקונגרס ה-110, "הפחתת התלות [בנפט] דרך חדשנות ברכבים ואנרגיה" - או "חוק ההנעה של שנת 2007", כדי "לקדם את הביטחון הלאומי והיציבות דרך כלכלת ארצות הברית על ידי הפחתת התלות של ארצות הברית בנפט זר דרך שימוש של דלק אלטרנטיבי ורכבים טכנולוגיים".
ב-25 ביוני 2020 הפסיד אנגל את מועמדות המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס ה-16 של ניו יורק לג'מאל באומן, לשעבר מנהל חטיבת ביניים שנתמך בידי מנהיגי המחנה הפרוגרסיביזם במפלגה הדמוקרטית ברני סנדרס ואלכסנדריה אוקסיו-קורטז. אי לכך, כהונתו נחתמה עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית בראשית ינואר 2021.
מאז הבחירות שלו לקונגרס ב-1988, הוא עמד בפני סדרה של אתגרים של פריימריס פולמוסיים בתוך המפלגה הדמוקרטית. בשנת 2000, הביס אנגל את לארי סיברוק, מתחרה בעל מוניטין רב שהיה אז מהברונקס, הסנאטור המדינתי של מדינת ניו יורק, אשר נתמך על ידי יו"ר הוועד הדמוקרטי של מחוז ברונקס, רוברטו רמירז.
בפריימריס הדמוקרטיים למושבו ב-2006, התמודדה מולו ג'סיקה פלאג, אשר ביססה את הקמפיין שלה על ההתנגדות למלחמת עיראק והביקורת על הסירוב של אנגל לתמוך בנסיגה מיידית של הכוחות האמריקנים מעיראק. בהתמודדות קודמת בין השניים ב-2004, קיבלה פלאג 11% מהקולות הדמוקרטים בפריימריס. במרוץ שלה ב-2006, היא קיבלה 18%.
ועדות בקונגרס
אנגל חבר בוועדות בית הנבחרים הבאות:
עמדות פוליטיות והיחס לישראל
אנגל יזם מספר חוקים והחלטות הצהרתיות שמביעות תמיכה בולטות בישראל. הוא תומך בהכרה בירושלים כבירת מדינת ישראל ומכהן כיושב ראש משותף של שדולת חברי הקונגרס בני הברית של ישראל. קבוצה דו מפלגתית, אשר שמה לה למטרה לפתח את התמיכה בישראל בין מנהיגים של גופים ממשלתיים ולא ממשלתיים.
ב-2001, קרא לנשיא בוש להכניס את אש"ף מחדש לרשימת ארגוני הטרור ולסגור את משרדיהם בוושינגטון. ב-2002, צידד בישראל בזמן מבצע חומת מגן, כולל בקרב על ג'נין, וגינה את גינויי האו"ם על המצור על ערפאת. אנגל גינה גם את רעיון המדינה הפלסטינית של הנשיא בוש, וטען שבכך הנשיא מתגמל יאסר ערפאת על שימוש בטרור ככלי מדיניות. ב-2003, הוא וכמה מעמיתיו, שיגרו מכתב לנשיא בוש המביע דאגה לגבי ההצעה לקצץ ב-290 מיליון דולר את חבילת הערבויות בסך 9 מיליארד דולר לישראל בתגובה לבניית הגדר.
ב-2005, בנאום במליאה לרגל יום העצמאות ה-57 של מדינת ישראל, ציין את הקמת ישראל כהגשמתו של חלום בן אלפי שנים לבית לעם היהודי. בעקבות ד"וח מהליס, שהמצביע על מספר בכירים סורים ולבנונים כחשודים ברצח ראש הממשלה לשעבר של לבנון, רפיק אל חרירי, קרא אנגל למועצת הביטחון להטיל אמברגו נשק על סוריה. בדצמבר של אותה שנה, עברה במליאה בפה אחד הצעת חוק 535, אשר אנגל יזם, המכבדת את חייו, מורשתו והדוגמה שראש הממשלה הישראלי, יצחק רבין היווה ביום השנה העשירי למותו. כמו כן, היה מהיוזמים המרכזיים של החוק לתמיכה בהכללתו של מגן דוד אדום בארגון ההצלה הבינלאומי של הצלב האדום והסהר האדום עד התקבלותו לארגון זה בסוף אותה שנה.
ב-2006 הביע אכזבה מניצחון החמאס בבחירות וקרא לקהילה הבינלאומית שלא להכיר בישות החדשה או להעניק סיוע כלשהו לממשלה החדשה והתנגד גם לאישור עסקת ניהול נמלים של דובאי פורט וורלדס בבעלות איחוד האמירויות הערביות בשל החשש שזה יחזק את החרם הערבי כנגד ישראל ובגלל מימון הנסיכויות האמירויות לחמאס. במאי אותה שנה, היה מבין יוזמי הצעת "חוק מניעת הטרור הפלסטיני", המטיל תנאים קשים לקבלת סיוע פלסטיני ומונע כל סיוע ישיר לרשות עקב עליית החמאס לשלטון. בקיץ 2006, עם חטיפתו של גלעד שליט הוא קרא לחמאס ולסוריה "שותפות לדבר עבירה" וקרא "להעמיד לדין את הרוצח חאלד משעל". במהלך מלחמת לבנון השנייה תמך אנגל בישראל ויצא בהודעה כי חטיפת חיילי צה"ל בגבול לבנון היא "עילה למלחמה". כמה ימים אחר כך הוא נאם בהפגנה למען ישראל מול האומות המאוחדות ומול אלפי תומכי ישראל. לקראת סוף המלחמה לכשגבר הלחץ להפסקת אש הוא הוציא הודעת תמיכה בצד הישראלי ביחד עם חבר הקונגרס, דייב וולדון. השנים הביעו התנגדות לכל הסכם בינלאומי אשר לא מסיר את חזבאללה כאיום צבאי לישראל, ותבעו פירוק חזבאללה ושיגור כוח בינלאומי, וכן דרשו שלא ללחוץ על ישראל להפסיק את המערכה הצבאית שלה בטרם עת.
במרץ 2007, בעקבות הקמת ממשלת האחדות הפלסטינית עם חברי חמאס, הצטרף לעוד 243 חברי קונגרס לחתימה על היוזמה של היהודים רוברט וקסלר וגארי אקרמן, אשר מפציר בחאבייר סולאנה והאיחוד האירופי שלא לתת סיוע או מענק הכרה לרשות הפלסטינית עד אשר היא תכיר בישראל, תתנער מהטרור ותקבל את כל ההסכמים הישראלים-פלסטיניים הקודמים. הוא היה גם מבין יוזמי "חוק ההסמכה לסנקציות נגד איראן", אשר מסמיך את הרשויות המקומיות ורשויות המדינה לנשל ולמנוע השקעות של חברות עם השקעות מעל 200,000 דולר במגזר האנרגיה באיראן והתנגד לעסקת הנשק עם סעודיה באומרו כי סוגיית מפתח בתהליך אישור העסקה תהיה "הבטחת שמירת היתרון הצבאי האיכותי של ישראל במזרח התיכון". טרם נאומיו של נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, בספטמבר של אותה שנה באוניברסיטת קולומביה ובאו"ם, השתתף בשתי הפגנות למען ישראל נגד הנאומים. בנובמבר, ערב ועידת אנאפוליס, הוא הביע את הסתייגותו וחששו כי מדובר בניסיון לחץ על ישראל לבצע ויתורים חד צדדיים ולא לקבל כלום בחזרה, מלבד חתיכת נייר או הצהרות חסרות ערך".
ב-2008, הוא יזם את הצעת חוק בית הנבחרים 951, המגנה את ירי הרקטות הפלסטיניות על ישראל, את איראן וסוריה על אספקת אמצעי לחימה ושליחה ואימון של טרוריסטים לעזה. ההצעה גם קוראת לנשיא להציג החלטת גינויי במועצת הביטחון, ומורה למזכירת המדינה להעלות את הנושא בפורומים הבינלאומיים.
בינואר 2020 היה חלק ממשלחת של הקונגרס האמריקאי בראשות יושבת ראש בית הנבחרים ננסי פלוסי לאתרים יהודיים בפולין ולפורום השואה העולמי החמישי שהתקיים בירושלים.
בסוגיות אחרות, הוא גם חסיד של הגוף הפוליטי בקונגרס שנקרא שדולת חברי בית הנבחרים למען אלבנים-אמריקנים ואלבניים אתניים בקוסובו. הוא היה היוזם של מספר החלטות פרו-אלבניות, ביניהן תמיכה בעצמאות קוסובו מסרביה.
אנגל קיבל ציון "A", בתעודת ההישגים של הקונגרס (Congressional Scorecard) לשנת 2005 של "מכון דראם מייג'ור" (הארגון לזכויות אדם ולענייני מעמד הביניים), על סוגיות עניין למעמד הביניים.
אנגל תמך במלחמה נגד עיראק, ב-10 באוקטובר 2002, הוא היה מבין 81 החברים הדמוקרטים בבית הנבחרים של ארצות הברית אשר הצביעו בעד האישור לשימוש בכוח נגד משטר הבעת' בעיראק. כשהמלחמה נגררה הלאה, עמדתו השתנתה. כיום, הוא טוען כי אילו ידע בעת הצבעתו את מה שהוא יודע היום, היה פועל אחרת.
גשר עור
גשר עור בפין (באנגלית: Skin bridge) הוא מצב רפואי שבו חל חיבור של עור בין גוף הפין לעטרה. הגורם העיקרי לגשרי עור הוא הידבקויות עור הפין שהן אחד הסיבוכים הנפוצים ביותר של ניתוח מילה. בעוד שמרבית הידבקויות עור הפין חולפות עם הזמן או לחלופין באמצעות טיפול שאינו כירורגי, גשרי עור מחייבים טיפול בהליך כירורגי קצר שאינו מצריך אשפוז.
אטיולוגיה
לאחר ניתוח מילה עלול גדם העורלה להידבק לבסיס העטרה או לעטרה עצמה וליצור גשר עור יחיד, או כמה גשרי עור, שרוחבם נע בין מילימטר לשלושה סנטימטרים. גשרי העור הם סיבוך של הידבקויות עור בפין הנוצרות בעת ההחלמה מניתוח מילה. במרבית המקרים נפרדות הידבקויות העור בעקבות גיל, זיקפה, וכן ניקוי וטיפול קפדני של אזור הניתוח לאחר מילה. הסיכון להיווצרות הידבקויות עור עולה בבנים שבהם יש יותר שומן בקדמת עצם החיק אשר גורם לפין להיות חבוי בתוך השומן ומקשה על היפרדות ההידבקויות. בעוד שבפעוטות עם יחס גבוה של משקל לגובה יש סיכון רב יותר לפין חבוי ולהיווצרות הידבקויות עור, לא נמצא קשר בין יחס משקל לגובה בפעוטות להיווצרות גשרי עור. גשרי עור גם יכולים להיווצר במילה בפעוטות מפותחים יותר או במבוגרים שבהם חלה בעיה באופן תפירת הגדם.
במקרים נדירים יותר, הידבקויות וגשרי עור יכולים להיווצר גם בזכרים ערלים, בין העורלה לעטרה, בעקבות חבלה או דלקת.
תסמינים
במרבית המקרים גשרי עור מטופלים בעקבות חוסר שביעות רצון קוסמטית. בעת זיקפה, גשרי עור יכולים לגרום לחוסר נוחות, לכאב ואף עקמת הפין. אצל ערלים או במקרים של הידבקויות מרובות וגדולות תיתכן הצטברות סמגמה מתחת לגשר העור בעקבות קושי בניקוי.
טיפול
מקרים קלים שבהם גשר העור אינו גורם לאי נוחות או לבעיה קוסמטית, אינם מחייבים טיפול וביתר המקרים נעשה הטיפול בהליך כירורגי שאינו מחייב אשפוז. גשרי העור ניתנים לחיתוך ולהסרה בהליך המבוצע בהרדמה מקומית או בהרדמה כללית התלויים בגיל המטופל ובגודל גשרי העור ומספרם. את גשרי העור ניתן לסלק בחיתוך כירורגי באמצעות אזמל מנתחים או באמצעות צריבה חשמלית.
משה הופנקו
ביוגרפיה
הופנקו נולד בליאדי שבפלך מוהילב לחיים ושרה-ריישא הופנקו, משפחה מחסידות חב"ד. למשפחתו הייתה נטייה מוזיקלית והיא עברה בירושה מדור לדור. לפי המסורת המשפחתית, שם המשפחה נלקח משמו של ריקוד חסידי עממי בשם 'הופינקו'. סבו היה מנהל המקהלה של האדמו"ר מחב"ד בעל הצמח צדק, ואף אביו שלט בכלי נגינה.
הופנקו למד מוזיקה בפטרבורג, ובתחילת המאה ה-20 נסע לרכוש השכלה מוזיקלית בברלין ובז'נבה. בהיותו בז'נבה הכיר את חיים ויצמן, ובעקבותיו הוא נמשך לציונות. בשנת 1910 ייסדה שולמית רופין את בית הספר הראשון למוזיקה בתל אביב הקטנה. הכנר הנודע מז'נבה אנרי מארטו המליץ לה להביא את הכנר משה הופנקו ללמד בבית הספר, שהיה היחיד מסוגו במזרח התיכון. הופנקו, שבינתיים נעשה כנר בעל מוניטין באירופה, נענה להצעה ועלה לארץ ישראל. בבואו לתל אביב, בשנת 1910, התגורר הופנקו בבית המורה מרדכי אזרחי (אז: קרישבסקי), ושם ערך את הקונצרט הראשון שלו. בתו של אזרחי, לינה, הייתה תלמידתו הראשונה, ולימים נישאה לו.
תחילה שימש הופנקו מנהל מחלקת מיתרים וכלי נשיפה של בית הספר, ובתוך זמן קצר מינתה אותו רופין לעוזרה בניהול בית הספר. בשנת 1912 מתה רופין כתוצאה בסיבוך בלידה, והופנקו נותר לבדו לנהל את בית הספר. לאחר מותה נקרא בית הספר לזכרה "שולמית", ובשנת 1925 הוא הפך לקונסרבטוריון.
הופנקו גם ייסד בית מסחר לכלי נגינה, הראשון מסוגו בארץ. את המחסן בירושלים ניהל דוד-אשתו אלברט עמיאל, שהיה נשוי לציפורה צילה עמיאל, אחות מרדכי אזרחי.
תרומתו לחיי המוזיקה בתל אביב
בביתו, שהיה בסמטת בית השואבה, ערך הופנקו קונצרטים, והקהל היה מתגודד ברחוב ומאזין לצלילי המוזיקה. הצייר נחום גוטמן הנציח את הקונצרט הראשון שבקע מביתו של הופנקו בספרו "עיר קטנה ואנשים בה מעט", שיצא לאור ב-1959, לרגל יובל ה-50 של העיר.
הופנקו סייע למרדכי גולינקין בארגון התזמורת והמקהלה של בית האופרה שהקים בתל אביב.