cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון ראסל, רוזן ראסל הראשון
ג'ון ראסל, רוזן ראסל הראשון (באנגלית: John Russell, 1st Earl Russell, לפני 1861 נודע בשם לורד ג'ון ראסל; 18 באוגוסט 1792 – 28 במאי 1878) היה פוליטיקאי בריטי, ממובילי המפלגה הוויגית והמפלגה הליברלית שכיהן כראש ממשלת בריטניה בשתי תקופות כהונה באמצע המאה ה-19. הוא היה נצר לאחת המשפחות האצולה החזקות בבריטניה. על פי ההיסטוריון א.ג.פ טיילור, התבססו הישגיו על ניצחונותיו הבלתי נלאים בפרלמנט במשך השנים על הרחבת החירויות. לאחר כל תבוסה שהוא נחל הוא ניסה שוב ושוב, עד אשר נחלו מאמציו הצלחה. לעומתו טען ההיסטוריון א.ל. וודוורד שראסל היה תאורטיקן מופשט יתר על המידה, כך ש"היה חשוב לו יותר להסיר את המכשולים בפני זכויות החירות האזרחיים מאשר יצירתה של חברה הגיוניות ומתורבתת יותר". אף על פי כן, ראסל הוביל את המפלגה הוויגית לתמיכה ברפורמות. הוא היה המוביל בתהליך חקיקתו של חוק הרפורמה של 1832. כראש הממשלה מזלו לא שפר עליו עוד. הוא עמד בראש ממשלה שכשלה בטיפול ברעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד, שגרם לאובדן רבע מאוכלוסיית האי. טיילור הגיע למסקנה שראסל לא היה ראש ממשלה מוצלח. אכן, ממשלתו הראשונה, שכיהנה בין השנים 1846 – 1852 הייתה זו שהמיטה חורבן על המפלגה הוויגית והיא מעולם לא הרכיבה עוד ממשלה. ממשלתו השנייה, שכיהנה בין השנים 1865 – 1866, שתוארה כממשלה הליברלית הראשונה, כמעט וגרמה גם היא לחורבן המפלגה הליברלית. ב-1847 ראסל החל את הניסיון להעביר את חוק הסיוע ליהודים אשר התקבל ב-1858 אשר היה צעד גדול לכיוון מתן הזכויות ליהודים בבריטניה.
ראשית חייו
ג'ון ראסל נולד למשפחה שהייתה מהדרגים הגבוהים ביותר של האצולה הבריטית. משפחת ראסל הייתה אחת השושלות המרכזיות של המפלגה הוויגית מאז המאה ה-16 והייתה אחת המשפחות שהחזיקה בידה שטחי קרקע רחבים ביותר בכל הממלכה, אך כבנו הצעיר של ג'ון ראסל, דוכס בדפורד השישי, לא ציפו מג'ון ראסל הצעיר לרשת את נכסי המשפחה. כבנו הצעיר של דוכס, הוא נשא את תואר הכבוד "לורד ג'ון ראסל", אך הוא לא זכה לתואר אצולה בזכות עצמו. לפיכך, הוא יכול היה לשבת בבית הנבחרים הבריטי עד שהוענק לו התואר רוזן ב-1861 והוא עבר לשבת בבית הלורדים.
לאחר שהוא עזב את בית ספר וסטמינסטר עקב מצב בריאותו, התחנך ראסל על ידי מורים פרטיים. הוא למד באוניברסיטת אדינבורו ב-1809 וב-1812, אך לא השלים לימודי תואר. על אף קומתו הנמוכה (164 ס"מ), ועל אף בריאותו הירודה, הוא טייל רבות בבריטניה ובאירופה ושימש כקפטן במיליציה של בדפורדשייר ב-1810. במהלך מסעותיו באירופה, קיים ראסל פגישה של שעה וחצי עם נפוליאון ב-1814 במהלך גלותו של הקיסר לשעבר באי אלבה.
ראשית הקריירה
ב-1813 נבחר ראסל לבית הנבחרים הבריטי מטעם המפלגה הוויגית. בניגוד לעקרונות הרפורמה החוקתית שהוא יוביל לימים, השיג ראסל את מושבו בפרלמנט בזכות אביו, שהורה ל-30 האלקטורים של מחוז הבחירה של טוויסטוק, שעליו הייתה לו שליטה, להצביע עבור בנו, למרות שהוא היה בחו"ל ואף צעיר מדי כדי להיבחר. ב-1819 אימץ ראסל את הרפורמה הפרלמנטרית והוביל את האגף הרפורמיסטי של הוויגים במהלך שנות העשרים של המאה ה-19. ב-1830, כאשר שבו הוויגים לשלטון והקימו את ממשלתו של הרוזן גריי, התמנה ראסל לתפקיד קצין התשלומים של הכוחות (Paymaster of the Forces) ועד מהרה קודם להיות חבר בקבינט. הוא היה אחד המנהיגים הראשיים של הוויגים בבית הנבחרים. מינוי זה עורר את המלך ויליאם הרביעי לפזר את ממשלתו של הלורד מלבורן, הפעם האחרונה בהיסטוריה של בריטניה בה מונרך פיטר ראש ממשלה. אף על פי כן, ראסל החזיק במשרתו במשך כל העשור, עד לנפילת ממשלת הוויגים ב-1841. בתפקידו זה המשיך ראסל להוביל את האגף הרפורמיסטי של המפלגה וקרא במיוחד לחרות דתית וכשר הפנים הוא לקח חלק חשוב בסוף שנות השלושים בתהליך הדמוקרטיזציה של הערים הבריטיות מעבר ללונדון. במהלך הקריירה הפרלמנטרית שלו ייצג לורד ג'ון ראסל את מחוז הבחירה של הסיטי של לונדון.
טיילור מדגיש את תפקידו המרכזי של ראסל בהרחבת חירויות האזרח ובהנהגת המפלגה הוויגית למחויבות לרפורמה בסדר היום שלה. ב-1845, כמנהיג האופוזיציה, תמך ראסל בביטולם של חוקי הדגן ואילץ את ראש הממשלה השמרן, סר רוברט פיל ללכת בעקבותיו. בדצמבר אותה שנה, כשהשמרנים היו חלוקים בסוגיה זו, ביקשה המלכה ויקטוריה מראסל להרכיב ממשלה, משימה שלא עלתה בידו בשל סירובו של הרוזן גריי לשרת בה כל עוד שימש הלורד פלמרסטון בתפקיד שר החוץ. ביוני 1846 בוטלו לבסוף חוקי הדגן, אך רק בזכות תמיכתם של הוויגים. באותו יום נפלה הצעת חוק הכפייה האירית שהגיש פיל ובו הוויגים לא תמכו וראש הממשלה התפטר. ראסל מונה לתפקיד ראש הממשלה, הפעם לא הביע גריי את התנגדותו למינויו של פלמרסטון.
כהונה ראשונה כראש הממשלה
ממשלתו של ראסל העבירה את "חוק עשר השעות" (או בשמו הרשמי "חוק בתי החרושת", Factories Act 1847) ונקטה בצעדים לשיפור הכשרתם של המורים. יחד עם זאת, כראש ממשלה הוא היה מתוסכל בשל חוסר האחדות והמאבקים הפנימיים בתוך מפלגתו ולא עלה בידו להבטיח את הצלחתם של רבים מהצעדים שהוא היה מעוניין בהם. הוא נאבק בשר החוץ קשה העורף שלו, הלורד פרלמרסטון, שהוא מצא את הכוחנות שלו ואת תמיכתו במהפכות ביבשת, מביכים עד מאוד. ב-1847 עורר פלמרסטון עימות עם ממשלת צרפת כאשר הוא חתר תחת הכוונות של חצר המלכות הספרדי להביא בברית הנישואים את איזבלה השנייה, מלכת ספרד הצעירה ואת אחותה, האינפנטה לואיסה פרננדה, עם משפחת המלוכה הצרפתית. כתוצאה מכך נוצר עימות בין פרלמרסטון לבין ראסל על רקע התוכניות להרחבת הצבא והצי כדי להגן על בריטניה כנגד איום הפלישה הצרפתית, ששכך עם הדחתו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים ב-1848.
ב-1847 לאחר בחירתו של ליונל דה רוטשילד למחוז הבחירה של הפרלמנט בבריטניה, ראסל החל את הניסיון להעביר את חוק הסיוע ליהודים, אשר התקבל שנים מאוחר יותר ב-1858 והיה צעד גדול לכיוון מתן הזכויות ליהודים בבריטניה.
ב-1850 התעוררו חיכוכים נוספים בין שני האישים על רקע "דיפלומטיית ספינות התותחים" של פרלמרסטון בפרשת דוד פסיפיקו, שהיה יהודי מגיברלטר שהחזיק בנתינות בריטית. ראסל ראה בפרשה כעניין ש"בקושי ראוי למעורבות האריה הבריטי" וכאשר התעלם פרלמרסטון מכמה מהנחיותיו, כתב לו ראש הממשלה מכתב בו הוא הודיע לו על כך שהוא יידע את המלכה שהוא "סבור שלטובת האינטרסים של המדינה יש לבצע שינויים במשרד החוץ". בכל אופן, חודש לאחר מכן הצליח הלורד סטנלי להוביל את בית הלורדים להביע אי-אמון בממשלה על רקע הטיפול בפרשה וראסל הבין שהוא חייב ליישר קו עם פרלמרסטון כדי למנוע את קבלתה של החלטה דומה בבית הנבחרים, צעד שהיה מחייב את הממשלה להתפטר. הממשלה שרדה את המשבר, אך פלמרסטון יצא ממנו כשהאהדה הציבורית כלפיו הייתה בשיאה בשל העובדה שהוא נתפש כמי שדוגל בהגנתם של אזרחי בריטניה בכל מקום שהם בעולם.
בסופו של דבר נאלץ פרלמרסטון להתפטר על רקע ההכרה שלו בהפיכה של נפוליאון השלישי ב-2 בדצמבר 1851 ללא הסכמה מלכותית. ראסל ניסה לחזק את ממשלתו על ידי צירוף של חסידיו של רוברט פיל כמו סר ג'יימס גרהם וכמו הנרי פלהם-קלינטון, דוכס ניוקאסל החמישי, אך הדבר לא עלה בידו.
פלמרסטון הפך את ההצבעה על חוק המיליציה להצבעת אי-אמון נגד הממשלה. הרוב שהצביע לטובת התיקון שהוצע על ידי פרלמרסטון גרם לנפילת ממשלת ראסל ב-10 בפברואר 1852. היה זה צעדו המפורסם של פרלמרסטון של "מידה כנגד מידה עם ג'וני ראסל" (tit for tat with Johnny Russell), צעד של נקמה על פיטוריו מתפקיד שר החוץ.
הרעב הגדול באירלנד
תגובת ממשלו של ראסל על החמרת המשבר באירלנד, שהחל עוד בימי כהונתו קודמו, הוכחה כבלתי מספקת. הוויגים בהנהגתו של ראסל היו חסידי הגישה של לסה פר והאמינו שהשוק יספק את כל המזון הדרוש, כך שהם סירבו להתערב נגד יבוא המזון לאנגליה ואז גם בלמו את צעדיה של הממשלה הקודמת להספקת מזון ולהקלה על אירלנד, וכתוצאה מכך הותירו מאות אלפי בני אדם לסבול חרפת רעב ועוני. ממשלת ראסל הציגה תוכנית לעבודות ציבוריות שעד סוף דצמבר 1846 הועסקו במסגתה כחצי מיליון אירים, אך היא הוכחה כתוכנית בלתי אפשרית. צ'ארלס טרווליאן מונה על ידי ממשלת ראסל לנהל את תוכניות השיקום הממשלתיות, אך סיוע מוגבל במזון מכספי משלם המיסים, שיקף את האמונה השכיחה באנגליה באותם ימים, ש"פסק דינו של האל גרם לאסון שילמד את האירים לקח". העבודות הציבוריות התבררו כבלתי יצרניות, רוצה לומר שהם לא הניבו רווחים שיכסו את ההשקעה בהן. מאות אלפים רבים של אנשים חלשים ורעבים הועסקו בחפירת בורות ופריצת דרכים שלא הועילו לשום מטרה.
כדי להמשיך לנסות ולהקל על המצב, הוכרחו מאות אנשים לנסוע מרחקים ארוכים במזג אוויר קשה. רבים מתו במהלך המסע. בינואר 1847 נטשה הממשלה את המדיניות הזאת, בהבינה את כישלונה ופנתה לתמהיל של סיוע פנימי וחיצוני ישיר. הסיוע הפנימי נוהל באמצעות בתי מחסה (Workhouses) במסגרת "חוקי העניים האירים" (Irish Poor Laws) והסיוע החיצוני נוהל באמצעות בתי תמחוי. עלותם של חוקי העניים נפלה בעיקר על בעלי הקרקעות המקומיים, שבתורם ניסו להפחית את חבותם על ידי פינוי חוכרי אדמותיהם, מהלך שאפשר את חקיקתם של חוקים לפינוי חוכרים בזול על ידי ממשלת ראסל.
הסעיף בחוק העניים שכונה "סעיף גרגורי" מנע מכל אדם שהחזיק לפחות שטח אדמה של אקר אחד לקבל סיוע. בפועל, משמעות הסעיף הייתה שאם איכר, שמכר את כל תוצרתו כדי לשלם את דמי החכירה ואת המיסים, נמנעה ממנו, כמו אלפים רבים, האפשרות לסיוע ציבורי והוא לא היה מקבל דבר עד אשר הוא החזיר את כל הקרקע שברשותו לבעליה. כתוצאה מכך נושלו מאות אלפי משפחות איריות מחלקות האדמה שלהן.
באופוזיציה
בבחירות הכלליות שהתקיימו ביולי 1852 זכו השמרנים ב-330 מושבים בפרלמנט והוויגים ב-324. לאף אחת מהמפלגות לא היה הרוב הדרוש בגלל 38 חברי הפרלמנט שמבחינה טכנית היו שמרנים, אך למעשה הם היו חסידיו של רוברט פיל (Peelites). חסידי פיל פרשו מהמפלגה השמרנית ביוני 1846 כדי להצביע על ביטול חוקי הדגן. חוקים אלו כפו תעריפים לכל סוגי הדגנים המיובאים וכך מחירי הדגנים והלחם היו גבוהים. מצב זה שירת את האינטרסים של אצולת הקרקע, שהייתה הגוף המרכזי שהעניק את תמיכתו למפלגה השמרנית. אף על פי כן, מחירי החיטה והלחם הגבוהים הוסיפו לייאוש של המעמד הנמוך הרעב באנגליה ובאירלנד.
על חברי הפרלמנט החדש נמנו גם 113 תומכי מדיניות השוק החופשי שהיו רדיקלים יותר בהשוואה לחסידי פיל. הם חשו שמחירי כל הסחורות המיובאות צריכים להשתנות, לא רק הדגנים. היו גם 63 חברי "הבריגדה האירית", שתמכו בחקיקה למתן זכויות לחוכרי הקרקעות באירלנד. אף אחת מהסיעות הקטנות הללו לא הייתה מעוניינת להצטרף לממשלה עם השמרנים בשל המרירות שנותרה מפרשת ביטול חוקי הדגן. אף על פי כן, ראסל, כוויגי, לא היה מסוגל למשוך לצדו מספיק מחברי המפלגות הקטנות כדי להרכיב ממשלה. סוגיות נוספות שעמדו על הפרק במהלך כהונת ממשלתו של ראסל גרמו לניכור גם כלפי הוויגים מצד חברי המפלגות הקטנות הללו. כך, ביקשה המלכה מדרבי להרכיב ממשלת מיעוט, שהחזיקה מעמד עד דצמבר 1852.
שר החוץ בממשלה אברדין
ראסל, כמנהיג מפלגת הוויגים, נכנס לממשלת הקואליציה החדשה יחד עם השמרנים חסידי רוברט פיל, בראשותו של הלורד אברדין. פלמרסטון לא היה יכול להתמנות לתפקיד שר החוץ, אך הוא היה חלק מהממשלה והתמנה לתפקיד שר הפנים. ראסל המשיך לשמש כמנהיג המפלגה הוויגית בבית הנבחרים. כמנהיג הסיעה הגדולה ביותר בקואליציה, ראסל היה נחוץ בממשלה החדשה. לפיכך, ב-28 בדצמבר 1852 הוא מונה לתפקיד שר החוץ.
בעיני רבים, כולל המלכה ואברדין עצמו, תמרוניו כנגד פרלמרסטון היו אחד הגורמים לחוסר יכולתה של הממשלה לנקוט בכיוון יציב. הייתה זו ההתמודדות בה ניצח פרלמרסטון. עם כניסתו לממשלה כנציג המפלגה הוויגית, פרש ממנה ראסל.
מלחמת קרים
יחד עם פלמרסטון היה ראסל פעיל בכריתת הברית עם צרפת לסיכול האיום של האימפריה הרוסית כנגד האימפריה העות'מאנית. שני האישים עשו זאת כחברים בממשלתו של הלורד אברדין, אך כנגד רצונו של אברדין עצמו שהיה מתון ואוהד הרוסים. האימפריה העות'מאנית הייתה אז במצב של שקיעה וכמה אומות באירופה שאפו לרשת חלקים משטחה. רוסיה שאפה לממש את שאיפותיה הטריטוריאליות בחבל הבלקן. אף על פי כן, משעה שלואי בונפרטה השלים את ביצוע ההפיכה שלו כנגד הרפובליקה הצרפתית השנייה, הוא שלח שגריר לאימפריה העות'מאנית עם הוראות לקבל מהעות'מאנים ערבות לכך שצרפת תהיה "מגינת המקומות הקדושים" הבלעדית בירושלים ובארץ הקודש. בונפרטה היה אחיינו של נפוליאון הראשון, קיסר צרפת ופקידי ממשל בריטים רבים, כמו אברדין, חשו שהוא רק מחפש הרפתקה מעבר לגבולות צרפת ולהעלות את מעמדה ושמוקדם או מאוחר הוא יסבך את בריטניה בסדרה נוספת של מלחמות כמו המלחמות הנפוליאוניות שהתנהלו בין השנים 1793 – 1815. צרפת נתפשה זה מכבר כיריבה לאינטרסים הבריטיים ותפישה זו לא השתנתה מאז 1815. לפיכך, רוב הציבור הבריטי צידד ברוסיה במסגרת מה שנקרא השאלה המזרחית. אף על פי כן, עם חלוף הזמן, האבדות הכבדות של החיילים הבריטים, שעליהם דווח בפרוטרוט בעיתונות, גרמו לדעת הקהל הבריטית להפוך לעוינת. ממשלת בריטניה הייתה מודאגת בנוגע למתיחות על השאלה המזרחית. לפיכך, שלח אברדין את הלורד סטרטפורד דה רדקליף, דיפלומט בעל ניסיון, אל האימפריה העות'מאנית כדי לדאוג שם לאינטרסים הבריטיים.
כאשר נעתרו העות'מאנים לדרישותיו של נפוליאון השלישי, הביעה רוסיה את התנגדותה הנחרצת וב-7 במאי 1853 הגיע לטורקיה אחד המדינאים המובילים של רוסיה, הנסיך אלכסנדר סרגייביץ' מנשיקוב, כדי לדרוש את חתימתו של הסכם שבו תהיה עדיפות לרוסיה. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית שהתנהלה בין השנים 1768 – 1774, כבשה רוסיה את השטחים שבשליטת העות'מאנים, ולאכיה ונסיכות מולדובה. על פי הסכם קוצ'וק קאינרג'ה, שנחתם ב-1774 השיבה רוסיה את הטריטוריות הללו לאימפריה העות'מאנית בתמורה להכרה טורקית בזכות הבלעדית של רוסיה כ"מגינת המקומות הנוצרים הקדושים בירושלים ובארץ הקודש". מנשיקוב, ששיגר איומים, הגיע להסכמה עם השער הנשגב.
מספר הרטוגס
במתמטיקה, ובפרט, בתורת הקבוצות האקסיומטית, מספר הרטוגס הוא סוג מסוים של מספר מונה (קרדינלי). פרידריך הרטוגס הוכיח ב-1915 שניתן, באמצעות אקסיומות צרמלו-פרנקל בלבד (כלומר, ללא אקסיומת הבחירה) להראות כי לכל X קיים מונה סדור היטב שאינו קטן יותר מעוצמה של X.
ג'ון ראסל, רוזן ראסל הראשון
מלחמת קרים
האליטה הבריטית ראה באיום רוסי הולך וגובר, לא רק כאיום כלפי העות'מאנים, אך גם כלפי כל אירופה ואפילו כלפי הודו. מאזן הכוחות התערער. לונדון שיתפה פעולה עם פריז וצרפת שלחה ספינה אל הים השחור באביב 1852 כהפגנת כוח מול הרוסים. העות'מאנים ביטלו את החלטתם וחתמו על הסכם שמכיר בצרפת ובכס הקדוש כמגינים הרשמיים של המקומות הקדושים לנצרות בארץ הקודש. הרוסים הגיבו בשליחת הגייסות הרביעי והחמישי לוולאכיה ומולדובה. הציפייה הייתה שאוסטריה ופרוסיה יתמכו במהלך, אך הם סירבו לעשות כן ורוסיה נותרה ללא בעלי ברית. ממשלת אברדין התנגדה לפעולת הכרזת מלחמה פעילה. ראסל, שהיה מתוסכל מהשתהותו של ראש הממשלה, התפטר מהממשלה ב-21 בפברואר 1853 ואברדין החליפו בלורד קלרנדון.
מספר הרטוגס
אין זה הכרחי שקבוצה מסוימת תהיה סדורה היטב על מנת להגדיר את מספר הרטוגס שלה: אם X קבוצה כלשהי, אזי מספר הרטוגס של X היא הסודר המינימלי \alpha כך שאין העתקה חד חד ערכית מ-α ל-X. גם אם לא ניתן להגדיר על X סדר טוב, \alpha הוא המונה הסדור היטב הקטן ביותר שעוצמתו גדולה או שווה לשל X. ההעתקה המעבירה את X ל-\alpha נקראת לעיתים פונקציית הרטוגס.
ג'ון ראסל, רוזן ראסל הראשון
מלחמת קרים
ב-23 באוקטובר 1853 הכריזה האימפריה העות'מאנית מלחמה על רוסיה. ב-30 בנובמבר הביס הצי הרוסי הקיסרי את הצי העות'מאני בקרב סינופ. לאחר שרוסיה התעלמה מהאולטימטום האנגלו-צרפתי, הכריזו ב-28 במרץ 1854, הן צרפת והן בריטניה, מלחמה על רוסיה. המלחמה התנהלה בעיקר באזור הים השחור, כשהבסיס הרוסי הגדול בסבסטופול שבחצי האי קרים היה המטרה העיקרית. בספטמבר 1854, נחתו כוחות בריטים, צרפתים וטורקים בחצי האי והטילו מצור על סבסטופול. לאחר שהמערכה התנהלה באופן כושל ולאחר ששיעור מקרי המוות ממחלות היה גבוה, נפלה לבסוף סבסטופול, אך דעת הקהל הבריטית הפכה להיות עוינת.
עתירה לפרלמנט לחקירת הניהול הכושל של המלחמה הפכה להצבעת אי-אמון בממשלת אברדין ובמשרד המלחמה. לפיכך, כאשר ההצבעה עברה, התייחס אליה אברדין כהצבעת אי-אמון והתפטר מתפקידו. עם התפטרותו, התבקש הלורד פרלמרסטון להרכיב ממשלה חדשה. ראסל נשלח לווינה כדי לנהל משא ומתן, אך הוא ניהל אותו באופן חשאי ובאופן זמני פרש ב-1855 מן החיים הפוליטיים והתמקד בכתיבה.
מספר הרטוגס
כאשר X ניתנת לסידור היטב, מספר הרטוגס שלה יהיה |X|^{+} - המונה הראשון הגדול מעוצמת X.
ג'ון ראסל, רוזן ראסל הראשון
שר החוץ בממשלת פרלמרסטון
ב-1859, לאחר כהונתה של ממשלה שמרנית קצרת ימים נוספת, גישרו פלמרסטון וראסל על חילוקי הדעות ביניהם וראסל הסכים לכהן כשר החוץ בממשלתו החדשה של פרלמרסטון, שנחשבה לממשלה הראשונה של המפלגה הליברלית. תקופה זו הייתה רבת מאורעות במיוחד בעולם שמחוץ לבריטניה ועמדה בסימן איחוד איטליה (תחילת כהונתה של ממשלה שאהדה את הלאומיות האיטלקית הייתה חלק מהתהליך), מלחמת האזרחים האמריקנית והמלחמה שהתנהלה ב-1864 על שלזוויג-הולשטיין בין דנמרק לבין המדינות הגרמניות. ראסל ארגן את ועידת לונדון ב-1864, אך לא עלה בידו לכונן שלום. תקופת כהונתו זו במשרד החוץ הייתה ראויה לציון בשל האיגרת המפורסמת שלו שבה הוא הגן על עצמאות איטליה ושנשלחה ב-27 באוקטובר 1860: "ממשלת הוד מלכותה תפנה את מבטה כלפי אותן הזדמנויות משביעות רצון של עמים שיגדירו את חירויותיהם ויגבשו את עצמאותם תוך כדי הפגנת הרצון הטוב של אירופה".
בבית הלורדים
ב-1861 הוענק לראסל התואר "רוזן ראסל של קינגסטון ראסל והויקונט אמברלי". כבעל תואר אצולה בזכות עצמו הוא ישב בבית הלורדים עד לסוף הקריירה שלו.
מספר הרטוגס
הוכחה
בהינתן מספר משפטים בסיסיים של תורת הקבוצות, ההוכחה פשוטה. יהי. תחילה, נראה כי \alpha היא קבוצה.
ג'ון ראסל, רוזן ראסל הראשון
כהונה שנייה כראש הממשלה
עם מותו הפתאומי של פרלמרסטון בסוף 1865, מונה ראסל שוב לתפקיד ראש הממשלה. תקופת כהונתו השנייה הייתה קצרה ומתסכלת וראסל כשל בהגשמת שאיפתו הגדולה להרחבת זכות ההצבעה, משימה שעברה ליורשיו בתפקיד מהמפלגה השמרנית, דרבי ובנג'מין דיזראלי. ב-1866 גרמה שוב חוסר האחדות במפלגה לנפילת הממשלה. ראסל לא כיהן שוב מעולם בתפקיד. פעילותו האחרונה בבית הלורדים הייתה ב-3 באוגוסט 1875.
חיי משפחה
ב-11 באפריל 1835 נשא ראסל לאישה את אדלייד, ליידי ריבלסדייל, בתו הבכורה של תומאס ליסטר אסקווייר ואלמנתו של תומאס ליסטר, ברון ריבלסדייל השני, שמת ב-1832. מותה של אדלייד ב-1838 קטע את הנישואים הקצרים הללו לאחר שלוש שנים. לשניים נולדו שתי בנות, ליידי ג'ורג'ינה אדלייד ראסל, שנישאה לארצ'יבלד פיל והולידה ילדה אחת וליידי ויקטוריה ראסל שנישאה לכומר הנרי מונטגיו וילרס והותירה אחריה צאצאים רבים.
מספר הרטוגס
הוכחה
אבל, הקבוצה האחרונה היא בדיוק \alpha.
כעת, היות שקבוצה טרנזיטיבית של סודרים היא סודר אף היא, \alpha היא סודר. בנוסף, אם ישנו שיכון מ-α לתוך X, אזי נקבל את הסתירה \alpha שייך ל-\alpha. נטען ש-\alpha הוא הסודר הקטן ביותר כך שאין שיכון ממנו אל X. אם , אזי \beta שייך ל-\alpha ולכן קיים שיכון של \beta ב-X.
שימושים
קיום מספר הרטוגס מוכיח כי המחלקה של מספרי האלף (המונים הסדורים היטב) לא חסומה על ידי שום עוצמה (כלומר אין קבוצה X כך שכל סודר משוכן בתוכה בצורה חד חד ערכית).
בנוסף, מספרי הרטוגס (או וריאציות עליהם) נמצאים בבסיס ההוכחות שהשערת הרצף המוכללת גוררת את אקסיומת הבחירה כמו גם גרירות נוספות הקשורות לאקסיומת הבחירה.
ג'ון ראסל, רוזן ראסל הראשון
חיי משפחה
ראסל ואשתו השנייה גידלו את ילדיו של בנו הבכור, הלורד אמברלי, שהתייתמו מאימם, קתרין ראסל ב-1874 ומאביהם שנתיים מאוחר יותר. על אלו נמנה הפילוסוף ברטראנד ראסל שהזכיר את סבו בהמשך חייו כ"אדם זקן חביב על כיסא גלגלים".
הלורד ראסל מת ב-1878 ונטמן בקפלת בדפורד שבכנסיית סנט מייקל שבכפר צ'ניס, בקינגהאמשייר.
מורשתו
כמנהיג המפלגה הוויגית ירש את ראסל אחד מחסידי רוברט פיל לשעבר, ויליאם גלאדסטון, וכך הוא היה למעשה הוויגי האמיתי האחרון ששירת כראש ממשלת בריטניה. דמותו שימשה השראה ל"מר מילדמי" וייתכן שגם לדמותו של פלנטג'נט פאליסר שבסדרת הרומנים משפחת פאליסר של הסופר אנתוני טרולופ. למדינאי אידיאלי, אמר טרולופ, צריכה להיות "אהבה ללא דופי, בלתי ניתנת לשינוי ובלתי נדלית לארצו... אך הוא צריך גם להיות בעל מצפון, וככזה הוא למעשה אדם חלש".
חוק הרפורמה של 1832 והרחבת זכות הבחירה בבריטניה היו הישגים שנזקפו בחלקם לזכותו של ראסל. הוא גם פעל למען מתן שוויון זכויות והוביל את המתקפה על חוק המבחן (Test Act, נגד הקתולים) וחוקי התאגידים, שבוטלו ב-1828 וכן את החקיקה שהגבילה את שעות העבודה בבתי החרושת במסגרת חוק בתי החרושת שחוקק ב-1847 וחוק הבריאות הציבורי של 1848.
יחסה של המלכה ויקטוריה כלפי ראסל הושפעה מתפקודו במסגרת ממשלת אברדין. כאשר הגיע אברדין לטירת וינדזור כדי להגיש את התפטרותו למלכה, הוא אמר לה: "שום דבר לא יכול להיות טוב יותר מההרגשה החברים זה כלפי זה. אלמלא הניסיונות הבלתי פוסקים של לורד ג'ון ראסל לשמר את חילוקי הדעות במפלגה, חשוב לציין שהניסיון של הקואליציה היה הצלחה מעוררת הערצה", דעה שהמלכה הייתה שותפה לה. המלכה המשיכה למתוח ביקורת על ראסל על התנהגותו עד יומו האחריון ובמותו ב-1878 תועד ביומנה שהוא היה "אדם בעל כישרון רב, שהותיר אחריו שם טוב, עם ידע רחב בחוקה, שהתנהגותו הייתה ללא רבב, בהזדמנויות רבות, אך הוא היה אדם פזיז, אנוכי (כפי שניתן היה לראות בהזדמנויות רבות, במיוחד במהלך כהונתו של הלורד אברדין כראש הממשלה), רברבן ולעיתים פוחז וחסר זהירות".
רכס הרברט (אנטארקטיקה)
רכס הרברט (באנגלית: Herbert Range) הוא רכס הרים בהרי המלכה מוד באנטארקטיקה.
הרכס משתרע החל מקצה רמת הקוטב ועד מדף הקרח רוס בין קרחון אקסל הייברג לבין קרחון סטרום.
שיא גובהו של הרכס 1,451 מטרים מעל פני הים, הרכס הוא האתר ה-3,082 בגובהו באנטארקטיקה.
מקור השם
שמו של הרכס ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד (New Zealand Antarctic Place-Names Committee).
הרכס נקרא על שמו של וולטר וו. הרברט (Walter W. Herbert), אשר פיקד על משלחת המחקר דרומית מטעם משלחת הסקר הגאולוגית של ניו זילנד (the New Zealand GSAE), אשר חקרה את אזור קרחון אקסל הייברג בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1961 – 1962, ואשר חקר את אנטארקטיקה במשך ארבע שנים.
לקריאה נוספת
• V. R. McGregor (1965), Geology of the area between the Axel Heiberg and Shackleton Glaciers, Queen Maud Range, Antarctica, New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 8:2, 314-343, DOI: 10.1080/00288306.1965.10428114
חינוך פיננסי
חינוך פיננסי הוא פעילות של חינוך, הדרכה והפצת מידע שמטרתם יצירת אוריינות פיננסית בקרב יחידים ומשפחות, מתוך מחשבה שפעילות זו תאפשר להם לנהל טוב יותר את פעילותם הכלכלית, בתוך המערכת הכלכלית החברתית הקיימת. גישת החינוך הפיננסי ממקדת את מבטה בפעילות היחיד, ולא במבנים החברתיים הכלכליים.
היחיד והמשפחה נדרשים להחלטות כלכליות רבות במהלך חייהם, בהן החלטות כבדות משקל, בעלות השפעה לשנים רבות, כגון רכישת דירה, לקיחת משכנתה וביטוח פנסיוני, ומהן קצרות טווח, כגון רכישת מוצר צריכה או שירות. החלטות אלה נעשות במסגרת תקציב מוגבל, המבוסס בעיקר על הכנסה מעבודה, ולעיתים גם על מקורות נוספים, כגון קצבה מהמוסד לביטוח לאומי או תמיכת הורים. אוריינות פיננסית מאפשרת ניהול טוב יותר של כלכלת המשפחה.
אוריינות פיננסית מתייחסת ל:
ארגון ה-OECD מגדיר אוריינות פיננסית כ"תהליך באמצעותו צרכנים/משקיעים פיננסיים משפרים את הבנתם במוצרים פיננסיים ובאמצעות מידע, הוראות ועצות מפתחים כישורים וביטחון המקנים להם מודעות גבוהה יותר לסיכונים והזדמנויות פיננסיים. הכישורים מאפשרים להם לבצע בחירות מושכלות וצעדים אפקטיביים, המשפרים את התנהלותם הפיננסית". עם זאת, פעילות האוריינות הפיננסית אינה מבקשת ליצור חשיבה ביקורתית או להביא לפעילות לשינויים משמעותיים בסדר החברתי.
התפיסה כי אוריינות פיננסית עשויה להביא להגברת הרווחה החברתית הובילה ממשלות אחדות לקידום פעילות של חינוך פיננסי.
בישראל
חינוך פיננסי הוא תחום חדש יחסית, הקיים כ-20 שנים. במדינת ישראל החל העיסוק בתחום בערך בשנת 2000. כתחום חדש יחסית בישראל, חלים בו שינויים והתפתחויות, שניתן לתארם באמצעות ההבהקים הבאים: המעורבות הממשלתית באה לידי ביטוי בפיילוט של משרד החינוך בתחום של אוריינות פיננסית בקרב תלמידי תיכון, ובהקמת אגף לחינוך פיננסי במשרד האוצר. המניע לפיילוט של משרד החינוך הייתה הכללת הנושא הפיננסי במבחן פיז"ה.
חינוך פיננסי מקיים
חינוך פיננסי מקיים חותר לשילוב הזכות להגשמה העצמית של הפרט בעידן הפוסט מודרניסטי, בהיבטים של צרכנות וצבירת קניין, עם הצורך בשמירה על האינטרסים החברתיים-סביבתיים. זהו חינוך פיננסי שמטרתו הקניית אוריינות פיננסית ברוח ערכי הקיימות. הפרט המתחנך לאוריינות פיננסית רוכש הבנה רחבה של הסביבה החברתית-כלכלית, על עקרונותיה האידאולוגיים, מנגנוני הביצוע שלה ומארג האינטרסים של הגורמים הפעילים בה, בשילוב עם מודעות לערכי הקיימות. הבנה זו תביאו להתנהל באחריות כלפי עצמו, משפחתו וסביבתו הרחבה, בכל ההיבטים הקשורים להיותו צרכן ביקורתי, אחראי ומקיים.
ביקורת על תפיסת החינוך הפיננסי
גישת החינוך הפיננסי נשענת על תיאורית הבחירה הרציונלית. על פי התאוריה הזו, היחיד בעולם הכלכלי ניצב אל מול אפשרויות שונות, הוא יודע מה העדפותיו ומדרג אותן, וכשהוא נעזר בידע רב שיש לו על האפשרויות השונות הוא בוחר בדרך הפעולה שתביא אותו להעדפה שבחר. מבקרי התאוריה יטענו שהחינוך הפיננסי לא ייתן אפשרות אמיתית לנהל היטב את ענייניהם הכלכליים, בגלל שהמודל לא מייצג נכונה את הדרך בה אנשים מחליטים. מחקרים רבים מראים כי גם מתן ידע מקיף לא גורם לשיפור אחריות ההחלטות הפיננסיות.
ביקורת אחרת תבוא מצד תאוריות של יחסי כח שתאמרנה שמדובר בשמירה על המוסדות וההסדרים הנאו-ליברליים בעידן הקפיטליזם הפיננסי הנותן עדיפות להון על פני כל פעילות כלכלית אחרת. לדבריהם, התיקון הנחוץ אינו הגברת החינוך הפיננסי, אלא הקטנת התלות של היחיד במוסדות פיננסיים, וצמצום המורכבות של עולם ההשקעות.
ג'וזפין סנט פייר ראפין
משפחה וחינוך
ראפין נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס, לג'ון סנט-פייר, צרפתי ממוצא אפריקאי ממרטיניק, ואליזבת מטילדה מנהניק מקורנוול, אנגליה. אביה היה חייט מצליח ומייסד כנסיית ציון בוסטון. ראפין למדה בבתי ספר הציבוריים בבוסטון ובסאלם מסצ'וסטס ועברה לבית ספר פרטי בעיר ניו יורק בגלל התנגדות הוריה לבתי הספר סגרגטיביים בבוסטון. היא סיימה את לימודיה בבית הספר "בודין", לאחר שההפרדה בבתי הספר בבוסטון הסתיימה.
אקטיביזם
ראפין תמכה ופעלה לקידום זכות הבחירה לנשים. בשנת 1869, הצטרפה לג'וליה וורד האו וללוסי סטון להקמת האגודה האמריקנית לזכויות הצבעה לנשים (AWSA) בבוסטון. ג'וזפין ראפין כתבה בעיתונים של הקהילה האפרו-אמריקאית והייתה חברה באיגוד העיתונאיות של ניו אינגלנד. כאשר בעלה ג'ורג' נפטר בגיל 52, בשנת 1886, ראפין השתמשה במשאבים הכלכליים והיכולות הארגוניות שלה על מנת להקים את עידן האישה, העיתון הראשון בארצות הברית שיצא לאור על ידי ועבור נשים אפריקאיות-אמריקאיות. היא שימשה כעורכת והמוציאה לאור בין 1890–1897. עידן האישה קרא לנשים שחורות לפעול לקידום השוויון לאפרו-אמריקאים.
בשנת 1894, ראפין ארגנה את מועדון עידן האישה (שבהמשך נקרא מועדון העידן החדש), שהיה לקבוצת תמיכה בנשים שחורות. היא הקימה את הקבוצה בסיוע בתה, פלורידה רידלי ומריה בולדווין, נשות חינוך ופעילות למען זכויות אדם מהקהילה האפרו-אמריקאית.
במפגש ההתאחדות הכללית של מועדוני הנשים בשנת 1900, ראפין תכננה להשתתף כנציגה של שלושה ארגונים: מועדון העידן חדש, מועדון הנשים של ניו-אינגלנד ומועדון העיתונאיות של ניו-אינגלנד. למועדוני הנשים ממדינות דרום ארצות הברית היו עמדות כח בהתאחדות המועדונים וכאשר הוועדה המארגנת למדה שבמועדון העידן חדש חברות רק נשים שחורות הן לא קבלו את בקשתה של ראפין לייצג אותו. נאמר לראפין כי היא יכולה להשתתף כנציגה של שני המועדונים בהם חברות נשים לבנות אבל לא תוכל לייצג מועדון של נשים שחורות. היא סירבה להשתתף בכנס מטעמים עקרוניים. אירועים אלה נודעו בשם "תקרית ראפין". התקרית קבלה כיסוי נרחב בעיתונות ברחבי המדינה, כשמרבית הפרסומים תמכו בראפין. בעקבות התקרית מועדון עידן האישה יצא בהצהרה רשמית, ש"נשים צבעוניות צריכות לפעול במועדונים שלהן וכי יש כר נרחב לפעילות הפתוחה לפניהן.
מועדון העידן חדש התפרק ב-1903, אבל ראפין נשארה פעילה במאבק למען שוויון זכויות, ובשנת 1910, הייתה מבין המייסדים של האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים. יחד עם נשים אחרות, ממועדון העידן החדש היא הקימה את ליגת הנשים לשירות קהילתי, אשר קיימת עד היום.
חיים אישיים
ראפין נפטרה ממחלת כליות ב-1924. הבית בו גרה, הוא אתר מורשת בבוסטון.
ביונד מיט
ביונד מיט (באנגלית: Beyond Meat) היא חברה אמריקאית, המייצרת תחליפי בשר מבוססי צמחים.
היסטוריה
חברת ביונד מיט הוקמה בשנת 2009 על ידי איתן בראון, בלוס אנג'לס, ארצות הברית. החברה החלה למכור את מוצרי העוף המדומה שלה במרכולים ברחבי ארצות הברית באפריל 2013. בשנת 2014 היא פיתחה מוצר דמוי בקר, והחל משנת 2016 משווקת לשוק הבינלאומי.
בחודש יוני 2018 פתחה החברה את מפעל הייצור השני שלה בקולומביה, מיזורי, וכך הגדילה פי שלושה את שטח הייצור של החברה.
בשנת 2020 צפויה החברה להקים מפעל נוסף בהולנד על מנת לשרת את השוק האירופאי.
נכון למאי 2019 הוערך שווי החברה בכ-3.8 מיליארד דולר,
בתחילת חודש יוני 2019 פרסמה החברה דו"ח כספים לרבעון הראשון של שנת 2019 וחשפה גידול של 230% במכירות בהשוואה לתקופה המקבילה בשנה שלפני כן.
החברה הנפיקה את מניותיה בבורסת נאסד"ק שבניו יורק בתחילת חודש מאי 2019.
שיתופי פעולה
במהלך שנת 2021 החברה החלה בפיילוט למכירת מוצריה ברשת המזון המהיר מקדונלד'ס, בחודש דצמבר 2021 הודיעה החברה כי הפיילוט יתרחב ובשנת 2022 מקדונלד'ס תכניס לתפריט את הקציצה הצמחונית בסניפי הרשת בארצות הברית.
מוצרים
החברה מפתחת ומייצרת מגוון מוצרי מזון מבוססי חלבון. תחליפי בשר טבעוניים עשויים מתערובות של חלבון אפונה מבודד, חלבון אורז, מש, שמן קוקוס, ועוד מרכיבים כמו עמילן תפוחי אדמה, תמצית תפוחים, לציטין חמניות, אבקת רימונים וכדומה, בתוספת של מגוון ויטמינים ומינרלים. המרכיבים מתערבבים ומוזנים למכונה שמבשלת את התערובת ויוצרת מרקם דמוי עוף באמצעות מנגנון שתוכנן במיוחד, המשתמש באדים, בלחץ ובמים קרים.
סדר תנאים ואמוראים
סדר תנאים ואמוראים הוא חיבור קדום העוסק בכרונולוגיה של חכמי המשנה והתלמוד, וכן בכללים מתודולוגיים של הבנת התלמוד ושל פסיקת ההלכה. סביב זמנו ומקומו של מחבר החיבור ניטש ויכוח, אך ברי כי חלק ממנו נכתב כבר בתקופת הגאונים, ומהווה את החיבור הקדום ביותר העוסק בנושא זה.
מבנה החיבור
החיבור מכיל שני חלקים עיקריים, חלק ראשון העוסק בכרונולוגיה וחלק שני מתודולוגי. ככל הנראה, כל אחד מהחלקים מורכב גם הוא מרשימות שונות שהיחס ביניהן לא ברור, וחובר בידי מאן דהו במהלך ההיסטוריה.
להלן מבנה החיבור כפי שהוא מקובל היום (ההפניות לעמודים לפי מהדורת כהנא):
כללי הש"ס
תולדות החיבור
ציטוטים מהחיבור נמצאים בספרות הראשונים והיו ידועים במשך השנים, אך החיבור עצמו לא נדפס ונחשב אבוד. הראשון שהדפיס חלק מהחיבור הוא החיד"א, שהדפיס בשנת תקנ"ח את החלק המתודולוגי של החיבור מתוך כתב יד. הוא גם הבין שהרבה מהחיבור נמצא בצורה מעובדת ב'ספר הקנה' שנדפס בימיו. 41 שנים לאחר מכן הדפיס שד"ל את החיבור מכתב יד אחר, הכולל את שני החלקים, ועמד על כך שחלק מהחיבור נמצא גם במחזור ויטרי.
בין שתי ההדפסות היו מספר שינויים מהותיים, המתבטאים גם בהבדלים בין ציטוטי הראשונים. מכך שיער שי"ר שהיו לחיבור במקור שני נוסחים, נוסח חכמי ספרד ונוסח חכמי צרפת (בעיקר ר' יוסף טוב עלם), וכל אחד מהמדפיסים מצא נוסח אחר. הרב ד"ר יעקב אליהו אפרתי דחה את ראיותיו של שי"ר, וטען שכיוון שהחיבור נערך פעמים שונות ממקורות רבים, אין לעמוד על נוסחו המקורי.
במשך השנים יצאו לאור מהדורות נוספות:
זמן החיבור
מבנהו האקלקטי של החיבור הקשה על קביעת זמנו, הדעות בין החוקרים חלוקות. בתוך החיבור עצמו נזכרת השנה 884, ד"א תרמ"ד (או תרמ"ו) לבריאת העולם. ראיות נוספות הביאו חוקרים לתארך את החיבור לזמן זה, כגון מקבילות מסוימות לתשובות גאונים קדומים. הראשון שתיארך את החיבור לתקופה זו הוא ר' עזריה מן האדומים, ובתקופה המודרנית איששו זאת שמחה אסף, לוי גינזבורג וקלמן כהנא.
לגבי החיבור שלפנינו, קובע אפרתי כי סביר שחובר (במובן של איחוד רשימות שונות) בבית מדרשו של רש"י, בדומה לספרים אחרים שיצאו משם (מחזור ויטרי, ספר הפרדס). אבל לגבי הרשימות יש לדון בכל אחת לגופה, מתוך הנחה שייתכן והרשימות עברו כמה גלגולים בטרם נקבעו במקומן.
מקום החיבור
החוקרים הראשונים הביאו כמה ראיות להיות הרשימה רשימה סוראית, שהתחברה בישיבת סורא. מי שטרח להוכיח זאת בצורה רחבה הוא אברהם אפשטיין, החוקרים שאחריו (בנימין מנשה לוין, מארכס) הביאו לכך עוד מספר ראיות. ר"מ אויערבך סתר הרבה מהטענות, והראה שיש מספר ראיות שהחיבור לא נתחבר בסורא. מכח זה הגיע קלמן כהנא למסקנה שהחיבור לא התחבר באף אחת מהישיבות, אלא במקום אחר.
גם כאן עומדת מנגד טענתו המבוססת של אפרתי, לפיה מדובר ברשימות שונות, ואף אם אחת מהן התחברה בסורא, אין בכך ראיה לגבי שאר הרשימות.
יחסו לאגרת רב שרירא גאון
צבי גרץ טען שרש"ג הסתמך על סדר תנאים ואמוראים, המתוארך כמאה שנים לפניו, אלא שהיה לפניו עותק משובש, ולכן הגיעו כמה טעויות לאגרת רש"ג (בעיקר בנוגע לשנת פטירתו של רבה). כנגדו יצא יצחק אייזיק הלוי, שטען שאגרת רש"ג היא הנכונה, וסדר תנאים ואמוראים הוא זיוף שלא יכול להיות שנכתב בתקופת הגאונים. לדעתו, הכותב הסתמך על אגרת רש"ג, אלא שלא הבין אותה ועיוות פרטים רבים. לעומתם, אפרתי טען שהמקורות אינם תלויים זה בזה, אך רש"ג השתמש ברשימות מעין אלו שמופיעות בסתו"א, שאינן הסתו"א שהגיע לידינו.
ירחמיאל ברודי השווה השוואה מדויקת בין הרשימות והגיע למסקנה ששתיהן התבססו על מקור משותף אחד, שהיה רישום כרונולוגי של מאורעות לפי שנים, וכל אחד מהמחברים עיבד אותו לפי כוונתו. המקור המשותף, לפי השערתו, נוצר בבית ראש הגולה וכלל תיאור של אירועים שונים, כולל פטירת חכמים, פטירת ראשי הגולה וכן אירועים משמעותיים נוספים. רש"ג ובעל סתו"א לקחו מהמקור את התאריכים שהיו מעוניינים להביא, והשלימו את התיאור על פי תפיסתם.
נעלי הדייג (ספר)
נעלי הדייג (באנגלית: The Shoes of the Fisherman) הוא רומן מאת הסופר האוסטרלי מוריס ווסט, שפורסם לראשונה בשנת 1963.
תוכן
עלילת משנה ברומן עוסקת במערכת היחסים של קיריל עם תאולוג ומדען שנוי במחלוקת, האב טלמונד. רבים מהמאפיינים של האב טלמונד התבססו על הפליאונטולוג הישועי הצרפתי פייר טייאר דה שארדן.
הספר פורסם במקרה ב-3 ביוני 1963, היום בו מת האפיפיור יוחנן ה-23. הספר הגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס לספרות למבוגרים ב-30 ביוני 1963, והפך לרומן מספר 1 הנמכר ביותר בארצות הברית לאותה שנה, לפי Publishers Weekly.
קיריל לקוטה, גיבור הרומן והארכיבישוף של לבוב הופך לקרדינל ומאמץ את התואר אתנסיוס הקדוש. בשנת 1965, יוסיף סליפיג', הארכיבישוף של לבוב הוכרז כקרדינל עם התואר סנט'אטנסיו (אתנסיוס הקדוש) על ידי האפיפיור פאולוס השישי.
עיבוד קולנועי
גרסה קולנועית בבימויו של מייקל אנדרסון יצאה לאקרנים בשנת 1968.
התרבות האשלו-יברודית
התרבות האָשֵלוֹ-יַבְּרוּדית היא תרבות פרהיסטורית של ציידים-לקטים, אשר התקיימה בלבנט בסוף התקופה הפלאוליתית התחתונה (השלב הקדום של תקופת האבן הקדומה), בערך מ-400 עד 220 אלפי שנים לפני זמננו. התרבות עוקבת לשכבות התרבות האָשֵלית וקדומה לתרבות המוּסטֶרית. התרבות מוגדרת לפי סגנון ייחודי של סיתות כלי צור ומחולקת לשלושה מופעים, לפי סוגי הכלים שסותתו: המופע היברודי (על שם מחסה הסלע הסמוך ליברוד שבמרכז סוריה, שם הוגדרה תרבות זו לראשונה), המופע האשלי (דומה לתרבות האשלית) והמופע העמודי (על שם נחל עמוד). המופע הראשון מצטיין במקרצפים עבים, רוחביים ונטויים, במופע השני מרובות אבני היד ואילו במופע השלישי סותתו להבים רבים. שם נרדף לתרבות זאת הוא המסורת המע'ארית, על שם נחל מערות (ואדי אל-מע'רה).
למרות זמן קיומה הממושך של תרבות זאת ידועים ממנה רק כעשרה אתרים, המשתרעים ממרכז ארץ ישראל ועד לצפון סוריה, בסביבות מגוונות. אתרים בולטים עם שכבה אשלו-יברודית הם מערת תנור ומערת גמל בנחל מערות בכרמל; מערת קסם ליד ראש העין; מערת זוטייה בנחל עמוד; ומערת מיסליה בכרמל. יש המשייכים גם את אתר ברכת רם בגולן לתרבות זאת.
הארכאולוגיה של האתרים האשלו-יברודיים ידועה בעיקר ממערת קסם ומערת תנור ומבשרת במאפייניה את התרבות המוסטרית שלאחריה, בתקופה הפלאוליתית התיכונה. תושבי האתרים נהגו לצוד פרסתנים באופן שיטתי, בעיקר יחמור פרסי, ולהביא נתחים נבחרים למערה. הם השתמשו באש באופן שגרתי וייצרו כלים יעילים מאבן צור, אשר שמשו לטביחת בעלי החיים. באתר ברכת רם נתגלתה אבן חרוטה המפורשת כפסלון בדמות אדם – הממצא האמנותי הקדום בעולם והקרויה "ונוס מברכת רם". שרידי שלד אנושיים נדירים ביותר, ואין עדות לקבורה מכוונת כלשהי. שריד האדם השלם ביותר הוא שבר גולגולת האדם הגלילי ממערת זוטייה, ובנוסף נתגלו שיניים בודדות במערת קסם. סיווגם של שרידים אלה שנוי במחלוקת ובשל חלקיותם קשה להעריך בשלב זה מי היו אנשי התרבות האשלו-יברודית – האם הומו ארקטוס מאוחר או הומו היידלברגנסיס, צורה ארכאית של הומו ספיינס או מין אחר.
הר קרולין מיקלסן
הר קרולין מיקלסן (באנגלית: Mount Caroline Mikkelsen) הוא הר קטן בין קרחון הארגריבס, וקרחון פולאר טיימס, בחוף אינגריד כריסטנסן שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 235 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא מעל הקצה הדרומי של מפרץ פרידז, 7 קילומטרים מצפון - צפון מערב לנונאטאק סווארתהאוזן, והוא ההר הגבוה באזור.
גילוי ההר
ההר התגלבה ב-20 בפברואר 1935 על ידי רב החובל קלאריוס מיקלסן שהגיע באונייה תורסהייבן (Thorshavn).
מקור השם
מיקלסן קרא להר על שם אשתו - קרולין מיקלסן, אשר נסעה עימו, והייתה האישה הראשונה אשר דרכה על אדמת יבשת אנטארקטיקה.
המגנטון של בוהר
המגנטון של בוהר (באנגלית: Bohr magneton) הוא קבוע פיזיקלי מתחום הפיזיקה האטומית המבטא את מומנט הדיפול המגנטי של אלקטרון, ומסומן. קרוי על שמו של הפיזיקאי הדני נילס בוהר.
המגנטון של בוהר מבוטא במערכת יחידות SI על ידי הנוסחה:
ובמערכת יחידות cgs על ידי הנוסחה:
כאשר: 1 מגנטון של בוהר שווה בקירוב למומנט המגנטי שנובע מספין של אלקטרון.
היסטוריה
כבר בשנת 1907, עוד לפני הרעיון של המודל הפלנטרי של מבנה האטום, הבחינו מספר פיזיקאים תאורטים בכך שהמגנטון צריך להיות תלוי בקבוע פלאנק, לפי ההערכות באותה תקופה, שיערו שהיחס בין האנרגיה הקינטית של האלקטרון ותדירות האורביטל צריך להיות שווה לקבוע פלאנק, בהתאם לכך הגיע ב-1911 הפיזיקאי ריצ'אד גנס לערך הכפול מהערך של המגנטון של בוהר. באותה שנה הציג לראשונה את הערך המדויק הפיזיקאי הרומני סטפאן פרוקופיו, עקב כך שמו של המגנטון בספרות המדעית בשפה הרומנית הוא המגנטון של בוהר-פרוקופיו. הערך של המגנטון של בוהר הוא מומנט הדיפול המגנטי של סיבוב אלקטרון עם תנע זוויתי סיבובי של 1ħ. לפי מודל האטום של בוהר, זהו המצב של אנרגיית האפס, שהיא האנרגיה הנמוכה ביותר האפשרית במערכת. בוהר הציג את המודל שלו בקיץ 1913 ובו השתמש בערך זה, במקביל לפרסומו הרשמי באותו זמן של פרוקופיו. הקבוע החל לשאת את שמו של בוהר רק בשנת 1920, כאשר פרסם וולפגנג פאולי מאמר בנושא וטבע את שמו הרשמי.
המתקפה על בית הספר באיוואנטייבקה
המתקפה על בית ספר בעיר איוואנטייבקה, שבפרברי מוסקבה, אירעה ב-5 בספטמבר 2017. תלמיד כיתה ט', מיכאיל פיבנייב, נכנס לבניין של המוסד החינוכי העירוני "מרכז חינוך מס 1", שבו הוא למד, פתח באש באמצעות רובה אוויר וחבט במורה. כתוצאה מהתקיפה נפצעו 4 בני אדם, אך איש לא נהרג. פיבנייב עוכב על ידי גורמי אכיפת החוק. ב-15 בפברואר 2019, בית המשפט בעיר איוונטייבקה במחוז מוסקבה מצא את הנער אשם בניסיון רצח של שניים או יותר, כמו גם חוליגניזם וגזר עליו 7 שנות מאסר ו-3 חודשי מאסר בפועל בעונש במושבת עונשין.
האירוע, כמו גם העובדה שהתוקף חיקה את הרוצחים שתקפו את קולומביין באפריל 1999, גרמו למחאה ציבורית רחבה והביאו למספר יוזמות חקיקה: בפרט, האיסור על קהילות תמיכה לעידוד פשעים מסוג זה באינטרנט כמו גם איסור אתרים המסיתים ילדים להתאבדות ופשע.
חקירה
שעות ספורות לאחר האירוע פתחו רשויות החקירה תיק פלילי בגין חוליגניזם באמצעות חומר נפץ ; חקירת האירוע הופקדה על מחלקת החקירות הראשית בוועדת החקירות של הפדרציה הרוסית. בין היתר, התובע של איוואנטייבקה, סרגיי קושלב, הודיע על פתיחת תיק פלילי של רשלנות נגד הנהלת בית הספר.
קציני אכיפת החוק ערכו חיפוש במקום מגוריו של פיבנייב. בדירה בה התגורר הצעיר עם הוריו, במהלך החיפוש נמצאו שברי פריטים פירוטכניים, קליעים מכלי נשק ורכיבי נשק. החוקרים ראיינו גם את שכניו של העצור.
בבוקר 7 בספטמבר נלקח פיבנייב לבית המשפט המחוזי בבסמני שבמוסקבה. בשל גילו של החשוד נערך הדיון בדלתיים סגורות. סנגורו של פיבנייב, ויקטור זפרודסקי, ביקש את השמת לקוחו במעצר בית, מכיוון שבמקרה זה יוכל להמשיך את לימודיו ; התביעה התעקשה על מאסרו של היורה. הצעיר עצמו חזר והודה באשמה וכן הצהיר שהוא מתחרט על המעשה, תוך בקשת סליחה מהקורבנות. לאחר ששקל את כל הטענות, אישר בית המשפט את בקשת הרשויות החוקרות ועצר את פיבנייב למשך חודשיים עד תום ההליכים. ב-14 בספטמבר אמר ויקטור זפרודסקי לתקשורת כי פיבנייב הואשם, אך לא חשף פרטים.
במרץ 2018 הוטל על פיבנייב בדיקה פסיכולוגית ופסיכיאטרית. הבדיקה נערכה במרכז המחקר המדעי לפסיכיאטריה חברתית. בבדיקה נמצא כי בעת ההתקפה הצעיר היה שפוי והיה מודע לאופי מעשיו.
ב-27 ביולי 2018 נודע כי פעולות החקירה בתיק הפלילי הושלמו וההגנה החלה להכיר את חומרי התיק שהסתכמו בכשישה כרכים.
תגובות
יו"ר מועצת הפדרציה ולנטינה מטביינקו, בתשובה לשאלה בדבר הצורך בשיפור מנגנון האבטחה במוסדות החינוך ברוסיה לאחר האירוע באיוואנטייבקה, הביעה את הדעה כי הבעיה הביטחונית העיקרית במקרה זה הייתה ש"המשפחה ובית הספר פספסו את הילד". "כשלילד היו בעיות ברורות, המשפחה ובית הספר לא עמדו לידו, לא ניסו להקשיב לו, להבין, לתמוך בו פסיכולוגית - זו הבעיה הביטחונית העיקרית," הדגישה. מטוויינקו ציינה כי הבטיחות של התלמידים בכל מוסד חינוכי היא "המשימה העיקרית והאחריות של הנהלת בית הספר".
הנציבה לזכויות ילדים, אנה קוזנצובה, כמו גם יו"ר מועצת הפדרציה, האשימו את ההורים והמורים שלא הקשיבו לילד המתבגר שביצע את ההתקפה: "הילד עצמו ממש הלך אחרי כולם ואמר: 'תראו!'. הוא ממש ניגש לכולם וחיכה שיעצרו אותו. יש לי הרגשה כשמפרקים את המקרה הזה. לא הנהלת בית הספר, לא המורה, וגם ההורים לא התעשתו בזמן." במקביל, נציבת תלונות הציבור הגישה תלונה נגד הנהלת בית הספר. "אני יודעת שיש צעדי ראווה. למרבה הצער, לפעמים זה קורה שאחרי אירועים [כאלה] מתחילים אירועים המוניים ועל פי מספר המשתתפים בהם אנו סוגרים דיווחים גדולים, ועוצמים עינינו על המצב".
שרת החינוך והמדע של הפדרציה הרוסית אולגה ואסילייבה כינתה את האירוע באיוואנטייבקה טרגדיה במה שמהווה אישור נוסף על הצורך להחזיר את המנגנון לאספקת רשומות רפואיות של תלמידים לבתי הספר בהקדם האפשרי וכן דחקה להחזיר את הפסיכולוגים לבתי הספר.
השפעות
האירוע באיוואנטייבקה היה התקיפה הראשונה מסוגה ברוסיה, אף שלפני כן היו מקרים גדולים של ירי בבתי ספר במדינה; עד מהרה אירעו מתקפות, שהושפעו ממעשים דומים שביצעו רוצחים אמריקאים, כמו תקרית בבית הספר מספר 127 בפרם (15 בינואר 2018) ובבית הספר מספר 5 באולן-אודה (19 בינואר 2018). בכל המקרים הללו, הפושעים התעניינו בטבח בבית הספר קולומביין, בדפים שלהם ברשתות החברתיות פורסמו פוסטים מקהילות שהוקדשו ליורים בבתי הספר. ב-17 באוקטובר 2018 נהרגו 20 בני אדם בטבח במכללה הפוליטית הטכנית קרץ', שהושפע בבירור מאותו רצח, זאת תוך ביצוע פשע דומה לרצח בקולומביין (שימוש בחומרי נפץ, חיקוי הדימוי החיצוני של אחד היורים בבתי הספר בקולומביין, מעשה התאבדות בספריה ועוד). אוסטין אבנקס, ששרד את הטבח בשנת 1999 בבית הספר קולומביין, הגיב גם הוא לירי בקרץ'. הוא נתן עצות לקורבנות הפיגוע במכללת קרץ' וציין כי היה משהו במשותף בין הירי לעבר אנשים בקולומביין וההרג בקרץ'. בשנת 2019 מת אוסטין ממנת יתר.
ב-18 במאי 2018 נודע כי סגנית יו"ר הדומה, אירינה ירובאיה, הציגה הצעת חוק שמטרתה להגן על ילדים מפני מה שמכונה "קהילות קולומביין" ברשתות החברתיות; בעיקר בקבוצות כאלה התרכזו התוקפים מאיוואנטייבקה, פרם ואולן-אודה. טיוטת התיקונים לחוק הפדרלי "אוגות מידע, טכנולוגיות מידע והגנת מידע" הציעו מנגנון לחסימת גישה לקהילות כאלה . "על ידי הגנה על ילדים מפני מעורבות בקהילה הפלילית, אנו פותרים משימה כפולה: ראשית, אנו לא מאפשרים להפוך את הילד לפושע, לשכנע אותו לבצע פשעים, ושנית, אנו מגנים על הילד, ולא מאפשרים לו להפוך לקורבן של פשע," ציינה יארובאיה . . החוק אומץ על ידי האספה הפדרלית של הפדרציה הרוסית וב-18 בדצמבר 2018 ונחתם על ידי הנשיא ולדימיר פוטין.
FN Herstal
Fabrique Nationale d'Herstal (בצרפתית: המפעל הלאומי של הרסטל) או בראשי תיבות: FN Herstal, הוא יצרן כלי נשק בהרסטל, בלגיה.
החברה מייצרת (באמצעות חברה בת אמריקנית) את רובה הסער הנפוץ M-16, ה-FN HP ואחרים.
המפעל הראשון נוסד בשנת 1889 בעיר הרסטל, ליד לייז' בבלגיה.
קרב סן מתייה
קרב סן מתייה הוא קרב ימי שניטש ב-10 באוגוסט 1512, במהלך מלחמת ליגת קמברה, בין צי אנגלי בן 25 אוניות בפיקוד סר אדוארד הווארד לצי צרפתי-ברטאני המונה 22 אוניות בפיקוד רנה דה קלרמון. הלחימה ארעה ליד כף סן-מתייה (Pointe Saint-Mathieu), לא הרחק מברסט שבצרפת, והסתיימה בניצחון האנגלים.
זהו אחד משני הקרבות הימיים הגדולים היחידים שניהל הצי האנגלי בתקופת שלטונו של הנרי השמיני. במהלך הקרב איבד כל צד את אוניית המלחמה הגדולה ביותר שלו, "ריג'נט" האנגלית ו"מארי-לה-קורדלייר" הצרפתית, כתוצאה מהתפוצצות מחסן התחמושת של "קורדלייר" תוך כדי לחימתן כשהן צמודות זו לזו.
נרקוס: מקסיקו
נרקוס: מקסיקו היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מבית היוצר של נטפליקס, שנוצרה והופקה על ידי קרלו ברנרד ודאג מירו. במקור הסדרה נועדה להיות העונה הרביעית של "נרקוס", אך לאחר מכן פותחה כסדרת בת שמגוללת את סיפור המקור של מלחמת הסמים במקסיקו ומורכבת משלוש עונות בנות 10 פרקים כל אחת.
עונה 1
העונה מסתיימת באמצע שנות ה-80 עם מציאת גופתו של קמארנה, והמנהל לאכיפת הסמים מכריז על מלחמה בקרטלי הסמים ובראשם בפליקס ("מבצע ליינדה").
עונה 2
העונה מתרכזת באירועים שהתרחשו במחצית השנייה של שנות ה-80. פליקס התחיל את התקופה כחזק יותר מאי פעם, ובמקביל קבוצה של סוכני ה-DEA עם מספר משתפי פעולה מקסיקנים בהובלת קצין ה-DEA וולט ברסלין (סקוט מק'ניירי) עשו הכל כדי להביאו למשפט. מבצע "ליינדה" החל להשיג תוצאות, אך הקשרים שיצר פליקס עם ה-CIA החלו לגרום ללחצים מצד מחלקת המדינה של ארצות הברית שגרמו לסיום המבצע בקול ענות חלושה. אבל פליקס לא ידע מעצורים ושאף להרחיב את עסקי ההברחות לרמה שהייתה למעלה מיכולתו של הקרטל. באותו הזמן הוא כשל מלהשליט סדר בין הפלאז'ות המסוכסכות, בעיקר בין קרטל סינלואה לקרטל טיחואנה. לבסוף ראשי הפלאז'ות חברו למרד נגדו ופירקו את הקרטל הארצי לקרטלים מקומיים כמו בתחילת העשור. פליקס נעצר בביתו בשנת 1988 בידי תת-אלוף גונזלס קלדרוני (חוליו סזאר קדילו), דמות שנויה במחלוקת בשתי העונות שלעיתים היה מסור למלחמה בברוני הסמים ולעיתים עבד עבורם. העונה מסתיימת עם הצבתו של ברסלין באל פאסו ובהצגת האתגרים שיעמדו בפני הקרטלים בעשור הבא אשר יתחיל עם יחסים מתוחים אך תקינים בין הקרטלים ויתפח למלחמות עקובות מדם.
עונה 3
העונה מתחילה עם מעצרו הקצר של אמדו (חוסה מריה יאספיק) בידי גנרל רבויו. ברסלין מצליח להשתחל לארגון פשיעה באל-פאסו וכמעט עולה על נתיב הכספים של קרטל חוארס, אך ברגע האחרון כל המבצע שתכנן נכשל. הסיבה לכך היא המהפך שעבר אמדו בכלא שהביאו לשנות את שיטות הפעולה של הקרטל, עבור בחיסול רפאל אגילר שותפו להנהגה, ויצירת ארגון מסועף וממודר שהפך אותו למספר שנים לסוחר הסמים הגדול ביותר בעולם. בעוד העונה מתמקדת בנסיקתו של אמדו ובמאבק של ברסלין וה-DEA נגדו - העונה גם מתמקדת בעוד שתי דמויות משניות שמנהלות מאבק עצמאי בפשע ובשחיתות במקסיקו:
א. העיתונאית אנדראה נונייס (לואיסה רובינו) שמתמקדת בחשיפת הקשרים בין קרלוס האנק גונסלס (פקיד אפרורי אך רב עצמה במפלגת השלטון המפלגה המוסדית המהפכנית שהחל כמורה והתקדם בסולם הדרגות מראש עיריית מקסיקו סיטי, דרך מושל המחוז ועד מזכיר הממשלה) לבין קרטלי הסמים, אך לבסוף חושפת שדווקא גנרל רבויו, מי שנחשב לגדול ולאמין ביותר במקסיקו במלחמה בקרטלים, הוא זה ששוחד על ידי אמדו. מאבקה של נונייס מוכתר ככישלון בסוף העונה כאשר גורמים רבי השפעה במקסיקו ובארצות הברית חברו כדי להפסיק את החקירות נגד גונסלס והוא נפטר בלי שנחקר או שילם על פשעיו הרבים בשנת 2001.
ב. ויקטור טאפיה (לואיס ג'רארדו מנדס) הוא שוטר עני במשטרת חוארס שבמקביל עושה כסף מהצד גם אצל ארגוני הפשיעה והקרטלים באזור, ובשיא הוא עובד קרוב לאחיו של אמדו. אבל במקביל תלונות של שכנתו על היעלמותה של בתה הנערה, דוחפת אותו לביצוע מחקר עצמאי אחר חטיפתה ורציחתה וכן רצח מאות נערות באותו עשור. במהלך מחקרו העצמאי הוא נאלץ בחוסר רצון לשתף פעולה עם ה-DEA מה שמניב מספר הישגים מודיעיניים, אך טאפיה לבסוף נחשף ומחוסל בסוף העונה. כמו נונייס, גם טאפיה נכשל במאבקו ורצח הנשים באזור חוארס נמשך עד היום.
העונה מסתיימת עם הפנמתו של ברסלין שגם הוא נכשל במאבקו ומעדיף לחזור להתמקד בהשתחלות לארגוני סחר בסמים בארצות הברית. מצד הקרטלים, חלק ניכר מהדמויות הראשיות מתו, חוסלו או ירדו מהבמה: אמדו מת על שולחן הניתוחים, אזול חוסל בידי קרטל טיחואנה, רמון אריאנו פליקס (מנואל מסלבה) חוסל בידי עמנואל "אל מאיו" זמבדה (אלברטו גרה) בשעה שהיה בדרכו לחסל אותו. אל-מאיו התחיל את העונה כסוחר הקנאי לעצמאותו אך נגרר למלחמת הקרטלים וכעת הפך לשותף של אל צ'אפו בהנהגת קרטל סינלואה, בזמן שהאחרון הדיח את שותפיו הוותיקים דון-נטו והקטור פאלמה, ומתכנן להשתלט על חוארס שנותרה חסרת הנהגה אחרי מותו של אמדו.
פיתוח
ב-6 בספטמבר 2016, כמה ימים לאחר שידור העונה השנייה של "נרקוס", הסדרה חודשה על ידי נטפליקס לשתי עונות נוספות. הפקת העונה הרביעית החלה במקסיקו בסוף 2017, לאחר שידור העונה השלישית. ב-18 ביולי 2018 נודע שהעונה הרביעית תופק כסדרה נפרדת עם צוות שחקנים חדש ותיקרא "נרקוס: מקסיקו".
ליהוק
לצוות הצטרפו גם הבמאים המקסיקנים אמאט אסקלאנטה ואלונסו רואיספלאציוס כבמאים לכמה פרקים, עם אנדי באיס הקולומביאני שביים אף הוא כמה פרקים בסדרה.
רצח מנהל הלוקיישנים
ב-15 בספטמבר 2017 דווח כי נמצאה גופתו של אחד ממנהלי הלוקיישנים של הסדרה, קרלוס מוניוז פורטל, כשהוא ירוי ברכבו במרכז מקסיקו, סמוך לטמסקאלפה. דובר התובע הכללי המקסיקני הודיע כי אין עדים וכי הרשויות ימשיכו לחקור. הועלתה האפשרות לפיה הוא נרצח על ידי סוחרי סמים מקסיקנים אך תעלומת מותו נותרה בלתי פתורה.
קישורים חיצוניים
ביקורות
תיאטרון המעלות
תיאטרון המעלות או תיאטרון רוטברג הוא תיאטרון פתוח בקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים.
תולדות המקום
בז' בניסן תרפ"ה, 1 באפריל 1925, התקיים בקמפוס הנבנה בהר הצופים טקס הפתיחה של האוניברסיטה העברית בירושלים. הטקס נועד לחבר את הציבור הרחב אל האוניברסיטה הצעירה ולסמן בתודעה הציבורית את תחילת פעילותה של האוניברסיטה כמוסד אקדמי מוביל בעם ישראל, שהוקם בתכנונה של התנועה הציונית בארץ ישראל.
לצורך הטקס תכנן האדריכל פריץ קורנברג אמפיתיאטרון זמני בהר הצופים ונבנתה במת כבוד מעץ. המקום שנבחר להקמת התיאטרון נמצא בצידו המזרחי של הקמפוס וצופה אל עבר מדבר יהודה והרי אדום.
לאחר כעשור נבנה מבנה הקבע של התיאטרון בתכנון האדריכל בנימין צ'ייקין.
התיאטרון
התיאטרון הקבוע נבנה באותו מקום של קודמו ונקרא "תיאטרון המעלות". בתחתית התיאטרון נבנתה במה בסגנון רומי עם חמישה שערים שדרכם ניתן לראות את הנוף, מעל השערים הכתובת האוניברסיטה העברית בירושלים בעברית ובאנגלית וסמליל האוניברסיטה. משני צידי הבמה ומתחתיה נבנו אולמות ומחסנים.
במהלך מלחמת העצמאות ניזוק התיאטרון וגם השנים שבהן הקמפוס היה מובלעת בשטח ממלכת ירדן לא הועילו למצבו הפיזי. לאחר מלחמת ששת הימים, כשחזרה האוניברסיטה להר הצופים, בוצעו עבודות שיפוץ בתיאטרון. עבודות השיפוץ נתרמו על ידי הזוג רוטברג מאילינוי, ארצות הברית ושם התיאטרון הוסב ל"תיאטרון רוטברג".
במהלך השנים התיאטרון משמש לטקסים הרשמיים של האוניברסיטה. לאחר מלחמת ששת הימים נערך במקום טקס הענקת תוארי דוקטור ודוקטור לשם כבוד במהלכו קיבל רמטכ"ל המלחמה, רב-אלוף יצחק רבין, תואר דוקטור לשם כבוד. במעמד קבלת הטקס נשא רבין את נאום הר הצופים.
Treat You Better
Treat You Better (בעברית: להתייחס אלייך טוב יותר) הוא שיר שבוצע על ידי הזמר הקנדי וכותב השירים שון מנדס. השיר נכתב על ידי מנדס יחד עם טדי גייגר, סקוט האריס. הוא יצא לאור ב-3 ביוני 2016 דרך חברת התקליטים איילנד רקורדס בתור הסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השני שלו, Illuminate. הקליפ לשיר יצא ב-12 ביולי 2016 המציג עלילה בנושא יחסים אלימים.
השיר הגיע לשיא של מקום שישי במצעד הבילבורד הוט 100 של ארצות הברית, מה שהופך אותו לשיר השני של מנדס שהגיע לעשירייה הראשונה. בקנדה, השיר אף הגיע למקום השביעי בקנדה הוט 100.
וידאו קליפ
הקליפ יצא לאור ב-12 ביולי 2016. הוא כולל עלילה המתמקדת סביב מצב של אלימות בין בני זוג. בסרטון נראה ילדה שעברה התעללות על ידי החבר שלה במצבים שונים, בזמן שמנדס מקווה להיות עם אותה ונאבק להבין למה היא מעדיפה להיות במערכת יחסים זו. הסרטון מסתיים כשמציג את המספר של המוקד הלאומי לאלימות במשפחה.
ביוני 2019, הגיע הסרטון למעל מ-1.7 מיליארד צפיות ביוטיוב, ובכך הרוויח מנדס מקום ברשימת הנצפים ביותר ב-YouTube קטעי וידאו.