cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמילי המוזרה
סוד הצלחתה
כל מה שקשור באמילי הוא מוזר. התמונות שהיא מציגה באתר הבית הן מוזרות וסתמיות. המשחקים המקוונים באתר הם ביזריים. אמילי היא אנטי-קוּל ואינה נשמעת לשום מוסכמה או קוד מוסרי פרט לאלו שקבעה לעצמה. בלשונה היא הופכת ביטויים שגורים על פניהם ומצליחה להפיק מהם פנינים שנונות. בניגוד לגיבורי תרבות כמו סופרמן, ברבי ובראץ המייצגים קוּליות, שלמות וכוחות אינסופיים ועל-אנושיים (ומתמודדים נגד כוחות רשע חיצוניים להם), אמילי נותנת לגיטימציה דווקא לתחושות רעות ומחשבות אפלות, שהן בלאו הכי חלק מחיינו. בניגוד לאנשים רבים המשקיעים אנרגיה רבה בלהתאים עצמם לנורמה, להיות פופולריים ומצליחים על-פי אמות המידה של החברה ולעסוק ב"מה חושבים עלי?" וב"מה יחשבו עלי אם.." לאמילי פשוט לא אכפת. בניגוד לאמירות חבוטות כמו "מה נשמע?", כאשר לרוב האדם האומר אותן אינו מצפה לתשובה ואם תגיע תשובה אז הוא מקווה כי היא תהיה קצרה וחיובית כי אין לו פנאי, יש לו מספיק צרות משלו והוא לא פסיכולוג של אף אחד, אז בניגוד לזה אמילי פשוט אומרת "עוף מכאן!" (!Get lost) לכל מי שנקרה בדרכה (ובמשמעות נוספת "תאבד את עצמך").
בניגוד לערכים המקובלים קוסמיק דברי מתרברבים ברצונם להתעשר, שהרי אם הייתה ניתנת הבחירה רוב האנשים היו מעדיפים פרסום, כבוד ועושר על-פני שלום עולמי.
נאו-ציונות
נאו-ציונות הוא זרם הגותי ופוליטי בציונות שצמח במדינת ישראל ובתפוצות ישראל. נושא עיקרי בנאו-ציונות הוא התמודדות עם האידאולוגיה הפוסט-ציונית. ישנן דעות שונות ממתי החלה צמיחתו; יש הסוברים שמשנות ה-60 של המאה ה-20, ויש הסוברים ששנות ה-80 של המאה ה-20.
האידאולוגיה הנאו-ציונית מתמודדת עם שני זרמים פוסט-ציונים להגדרתה: פוסט-ציונות מן הימין, ופוסט-ציונות מן השמאל, כאשר שתיהן לרוב תומכות בסיפוח השטחים אך מצדדים שונים של המפה הפוליטית:
הנאו-ציונות גורסת כי המשותף לשתי אידאולוגיות אלו הן הרדוקציה שהן עושות לציונות ההיסטורית ממפעל ליצירת חברה יהודית צודקת בא"י, ללאומנות יהודית בשטחי המדינה ותו לא. היא מבדילה בין שאיפה לאומית, שהיא השאיפה לריבונותו של כל עם בארצו, לשאיפה לאומנית, שהיא השאיפה לעליונות עם אחד וצרכיו על כלל העמים והקבוצות האחרות. לכן התנועה מצהירה כי היא מבקשת לחבר בין השורשים היהודיים של הציונות, לבין צרכיה המודרניים; וגורסת כי העם היהודי וריבונותו על ארץ ישראל לצד הקמת מדינה פלסטינית, תוך שאיפה לתיקון עולם היא יעדו של עם ישראל ושל הציונות.
קיימת מחלוקת על הגדרתה המדויקת של האידאולוגיה הנאו-ציונית גם בקרב דובריה. הוגים פוסט-ציונים מן השמאל מבקשים להגדירה כתנועה ימנית אשר הגיחה לאחר מלחמת ששת הימים. מאידך, הוגים שונים (הנמנים בזרם זה) רואים בה תגובה להגות פוסט-ציונית הן מימין והן משמאל, כתוצאה מהתערערות האתוס הציוני החל משנות ה-80 של המאה ה-20, ולכן דובריה סוברים כי יש לשייכה לצד השמאלי של המפה הפוליטית. חלק מההוגים המזוהים ביותר עם הנאו-ציונות מגדירים את עצמם כימין מובהק (לדוג' רונן שובל), וחלקם טוענים כי הציונות ההרצליאנית המקורית היא אידיאל שמאלי של שחרור ושוויון, ולכן חזרה אליה היא חזרה לעקרונות שמאליים של מדינת רווחה והכרה ושלום עם העם הפלסטיני (לדוג' גדי טאוב).
ארבוס (מיתולוגיה)
אֶרֶבּוֹס (ביוונית: Ἔρεβος; תעתיק לטיני: Erebus או Erebos), "הַמַּחְשָׁךְ", הוא דמות מן המיתולוגיה היוונית, האנשה של העלטה שכיסתה את העולם בראשיתו. הסיודוס, בספרו תיאוגניה, כותב כי נולד ישירות מכאוס. הוא היה אחיה של ניקס וזו הרתה לו והולידה את אֶתֶר ואת הֶמֶרָה (אלת היום).
לפי גאיוס יוליוס היגינוס (en:Gaius Julius Hyginus), "מִמִנִיקס (הלילה) וארבוס נולדו: הגורל (Fatum), הזקנה (Senectus), המוות (Mors), הכיליון (Letum), ההתאפקות (Continentia), השינה (Somnus), החלומות (Somnia), האהבה (Amor) – כלומר, ליסימלס (Lysimeles), אפיפרון (Epiphron), פורפיריון (Porphyrion), אֶפאפוס (Epaphus), פירוד הלבבות (Discordia), האומללות (Miseria), ההוללות (Petulantia), נמסיס (Nemesis), אֶוּפרוסינה (Euphrosine), הידידות (Amicitia), הרחמים (Misericordia), סטיקס (Styx); שלוש אלות הגורל (Parcae tres), שהן קְלוֹתוֹ (Clotho), לָכֶסִיס (Lachesis), אטרופוס (Atropos); ההספרידות (Hesperides), אֵיגלה (Aegle), הֶספריֶה (Hesperie), אריקה (aerica)."
לפי אגדות מאוחרות יותר, ארבוס היה חלק מממלכת המתים, משכנו של האדס, אל השאול. השער החשוך דרכו הובל כל מת לאחר חציית נהר הסטיקס על ידי כארון שגם הוא היה בנם של ניקס וארבוס. לעיתים השימוש בארבוס בא כמילה נרדפת לטרטרוס.
מקור שמו של האל לא ידוע בוודאות. ייתכן כי מקורו במילה חושך בשפות ההינדו-אירופאיות, וייתכן כי מקורו בשפות השמיות, מהמלה "ערב".
על שמו נקראו שתי אוניות הרעשה של הצי המלכותי הבריטי: הראשונה היא אה"מ ארבוס (1807) והשנייה אה"מ ארבוס (1826), שנתפרסמה לימים כאונייה שהובילה את משלחות ג'יימס קלארק רוס לאנטארקטיקה וזו של ג'ון פרנקלין לים הקרח הצפוני. רכס ההרים ארבוס מונטס על המאדים קרוי גם כן על שמה.
סמית'
סמית' (באנגלית: Smith; מילולית: חָרָשׁ מתכת, לדוגמה: Blacksmith (נפח) או Goldsmith (צורף)) הוא שם משפחה הנפוץ במדינות דוברות אנגלית, ומקורו באנגליה. סמית' הוא שם משפחתם של כחצי מיליון בריטים וכ-3 מיליון אמריקנים, והוא שם המשפחה הנפוץ ביותר במדינות אלה. בשפות נוספות ישנם שמות משפחה שמשמעותם זהה, וחלקם נפוצים מאוד. לדוגמה:
פירושונים
{{פירושונים|
אישים ששם משפחתם סמית'
אמנים:
אנשי אקדמיה ומדענים:
אנשי צבא:
מדינאים ופוליטיקאים:
מוזיקאים:
סופרים:
ספורטאים:
אחרים:
דמויות בדיוניות:
פירושים נוספים
}}
העשור השני של המאה ה-21
העשור השני של המאה ה-21 היה העשור אשר החל ב-1 בינואר 2010 והסתיים ב-31 בדצמבר 2019.
בראשית העשור עדיין התאוששה הכלכלה העולמית ממשבר גדול שאירע בסוף העשור הקודם, אשר היה מלווה בתקופת מיתון ברחבי העולם. תקופות של צנע, אינפלציה ושל עליית מחירי הסחורות, הובילו לתסיסה חברתית במדינות רבות, כולל תנועות ה-15-M בספרד והתנועה הבינלאומית, תנועת אוקיופיי, המתמקדת בעיקר באי השוויון הכלכלי והחברתי בעולם. התסיסה החברתית במדינות מסוימות - ובמיוחד בעולם הערבי - התפתחה למשברים סוציו-אקונומיים שהובילו למהפכות בתוניסיה, במצרים וסודאן וכמו גם למלחמות אזרחים בלוב, בסוריה ובתימן אשר אירעו כולם במסגרת גל ההתקוממויות האביב הערבי.
השינויים החברתיים בעולם תרמו בין היתר להשמת דגש יתר על זכויות להט"ב ועל ייצוג הולם יותר של נשים בחברה - במיוחד במדינות המערב ובחלקים מסוימים באסיה ובאפריקה.
במהלך העשור ארצות הברית המשיכה לשמר את מעמדה כמעצמת העל העולמית בעוד שסין, אשר הובילה יוזמות כלכליות ורפורמות צבאיות עצומות, החלה לחתור להרחיב את השפעתה באזור ים סין הדרומי ובאזור אפריקה, ולגבש את מעמדה כמעצמת על עולמית מתפתחת. התחרות הגלובלית בין סין לארצות הברית הובילה במהלך העשור למלחמת סחר בין שתי המעצמות.
גרגור פוצ'קה
גרגור פוצ'קה (באיטלקית: Gregor Fučka; נולד ב-7 באוגוסט 1971 בקראן, סלובניה, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר סלובני-איטלקי ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר. פוצ'קה נבחר לכדורסלן האירופאי של השנה ב-2000 ול-MVP של אליפות אירופה 1999 ונחשב לאחד מגדולי הכדורסלנים האירופאים בכל הזמנים.
קריירה קבוצתית
בילדותו שיחק פוצ'קה בקבוצת הנוער של ק.ק. טריגלב קראני ולאחר מכן עבר לקבוצת הנוער של אולימפיה ליובליאנה ובעונת עלה לקבוצה הבוגרת, אם כי לא קיבל דקות משחק. לאחר מכן שיחק ארבע עונות בקבוצה האיטלקית פלקנסטרו טריאסטה, עימה הגיע לגמר גביע קוראץ'. לקראת עונת חתם באולימפיה מילאנו עימה הגיעה פעמיים לגמר גביע קוראץ' (1995, 1996) וזכה בגביע האיטלקי ובאליפות הסרייה א' ב-1996. בנוסף על כך נבחר לאולסטאר הליגה האיטלקית ב-1996 ונבחר בו ל-MVP של המשחק. לאחר שלוש עונות במילאנו עבר פוצ'קה לפורטיטודו בולוניה, ובחמש העונות ששיחק בה קלע 14.3 נקודות בממוצע למשחק וזכה עימה בגביע האיטלקי ובסופר קאפ האיטלקי ב-1998 ובאליפות הסרייה א' ב-2000, כשהוא נבחר ל-MVP של סדרת הגמר. בנוסף על כך נבחר במדי בולוניה למר אירופה ב-2000, 3 פעמים ל-MVP השבועי של היורוליג, פעם אחת לחמישיית העונה ב-2001 ובאותה השנה נבחר שוב ל-MVP של משחק האולסטאר האיטלקי.
העשור השני של המאה ה-21
המלחמה בטרור נמשכה במהלך העשור, על אף שבתחילת העשור ארצות הברית הצליחה לחסל את מנהיג אל קאעידה, אוסאמה בן לאדן, במהלך פשיטה על המתחם בו הוא שהה בפקיסטן. העלייה של ארגון הטרור האסלמי סוני, המדינה האסלאמית, בשנת 2014 הובילה לכך שהארגון הצליח להשתלט על אזורים נרחבים בסוריה ובעיראק, וכתוצאה מכך נדרשה התערבות של כוח רב-לאומי גדול במיוחד על מנת לעצור את המגמה ולהניס את כוחות המדינה האסלאמית, כאשר לבסוף הצליחה ארצות הברית לחסל את מנהיג הארגון. במהלך העשור התחזקות הימין והפופוליזם בפוליטיקה של מדינות המערב הובילה בין היתר לכך שבארצות הברית הפך איש העסקים ומנחה תוכניות הריאליטי לשעבר דונלד טראמפ לנשיא ארצות הברית ובבריטניה הוחלט לבצע ברקזיט. במהלך אמצע העשור האיחוד האירופי חווה משבר פליטים ובמשאל עם היסטורי שנערך בממלכה המאוחדת על על המשך החברות של הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי ניצח המחנה שתמך בפרישה מהאיחוד. לקראת סוף העשור השתפרו היחסים בין קוריאה הדרומית לקוריאה הצפונית לאחר עשורים רבים של משבר מתמשך בין שתי המדינות. במהלך העשור דרום סודאן הצליחה להתנתק מסודאן, והפגנות המוניות והפיכות שונות בסודאן הובילו להדחת השליט. באמצע העשור רוסיה סיפחה את חצי האי קרים.
גרגור פוצ'קה
קריירה קבוצתית
בעונת עבר פוצ'קה לספרד וחתם בברצלונה וכבר בעונתו הראשונה בה זכה עימה בגביע המלך הספרדי, באליפות ספרד ובאליפות היורוליג ובכך סייע לקבוצתו להשלים טרבל ראשון בהיסטוריה שלה, כשהוא קולע 12.2 נקודות בממוצע למשחק. בעונה שלאחר מכן שוב זכתה קבוצתו באליפות ספרד ומאוחר יותר גם בסופר קאפ הספרדי. בשתי העונות שלאחר מכן לא זכתה ברצלונה באף תואר, לכן עבר פוקצ'ה לז'ירונה לעונת וזכה עימה בגביע היורוצ'לנג', כשהוא קולע 8.6 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת שב פוצ'קה לאיטליה וחתם בלוטומטיקה רומא, במדיה קלע 6.4 נקודות בממוצע למשחק. ב-23 בנובמבר 2008 חזר לשחק בפורטיטודו בולוניה ולאחר עונה בה שימש בעיקר כשחקן מחליף, ירד לסרייה ב' וחתם בפיסטויה באסקט.
העשור השני של המאה ה-21
במהלך העשור חלה התקדמות מהותית בתחום טכנולוגיית המידע והטלפונים החכמים הפכו נפוצים במיוחד. האינטרנט של הדברים (Internet of Things) הפך נפוץ במיוחד במהלך העשור הודות לפיתוחים האחרונים ברשתות האלחוטיות, הטלפונים הניידים, ומחשוב הענן. ההתקדמות המהותית בתחום עיבוד הנתונים וההשקה של הדור הרביעי של טכנולוגיית התקשורת הסלולרית 4G אפשרה להפיץ נתונים ומידע בתחומים שונים באופן שלא היה זמין מעולם, בעוד שמשאבים מקוונים כמו מדיה חברתית אפשרו תופעות כמו תנועת Me Too והעלייה בפופולריות של תמיכה במטרה פוליטית או חברתית באמצעות מדיה חברתית ותרבות ההוקעה המקוונת. הארגון המקוון ויקיליקס זכה לתשומת לב בינלאומית ניכרת במהלך העשור לאחר שהודלף בו מידע מידע מסווג רב בנושאים שונים בהם מידע מסווג אודות בסיס הצי מפרץ גואנטנמו, סוריה, מלחמת אפגניסטן, מלחמת עיראק וכמו גם מידע מסווג שהגיע מדיפלומטים אמריקנים. איש ה-NSA לשעבר, אדוארד סנודן, חשף במהלך העשור מידע סודי על תוכניות המעקב של הסוכנות לביטחון לאומי (NSA) של ארצות הברית, והעלה באופן ניכר את המודעות ברחבי העולם לתפקיד שיש לממשלות ולגופים פרטיים במעקב על ההמונים ועל האופן בו מידע אשר לכאורה פרטי זולג באינטרנט לגורמים שונים. הטכנולוגיות החדשות גרמו לשינויים בצריכת התרבות, כאשר במהלך העשור חלה עליה בצריכת התוכן באמצעות שירותי סטרימינג באינטרנט, על חשבון שירותי הטלוויזיה בכבלים.
ההתחממות הגלובלית הפכה לנושא מדובר יותר במהלך העשור לאחר שהיו טמפרטורות שיא חדשות ומשום שכל היבשות חווה שינויים קיצוניים באקלים המקומי. במהלך העשור ריכוז הפחמן הדו-חמצני עלה מ-390 ל-410 חלקים למיליון (ppm). במקביל, המאבק בזיהום ובשינויי האקלים המשיכו להוות סוגיה מרכזית כאשר המחאות, היוזמות והחקיקה בנושא זכו לתשומת לב תקשורתית מהותית במהלך העשור. אירועים בולטים במיוחד בנושא ההתחממות הגלובלית כוללים את הסכם פריז שאומץ במהלך התכנסות ועידת האקלים של האו"ם ב-2015, וכמו גם הייסוד של תנועת הנוער הבינלאומית שביתת הנוער למען האקלים. אסונות טבע גדולים ובולטים במהלך העשור כללו בין היתר את רעידת האדמה בהאיטי (2010), רעידת האדמה והצונמי בסנדאי (2011), רעידת האדמה בנפאל (2015), רעידת האדמה והצונאמי בסולאווסי (2018), והסופות הטרופיות ההרסניות סנדי, האיאן, הארווי, אירמה, מריה, ואידאי.
גרגור פוצ'קה
תארים והישגים
{{טורים
העשור השני של המאה ה-21
הדור שנולד במהלך העשור השני של המאה ה-21 (יחד עם ילידי העשור הראשון של המאה ה-21) מכונה דור ה-Z.
גרגור פוצ'קה
תארים קבוצתיים
אולימפיה מילאנו פורטיטודו בולוניה ברצלונה ז'ירונה
העשור השני של המאה ה-21
בישראל, העשור השני של המאה ה-21 מזוהה בעיקר עם המחאה החברתית, עסקת שליט, מבצע עמוד ענן, מבצע צוק איתן, גל הטרור הפלסטיני 2015–2016 והעימותים בגבול ישראל–רצועת עזה (2018–2021).
גרגור פוצ'קה
תארים אישיים
אולימפיה מילאנו פורטיטודו בולוניה ברצלונה נבחרת איטליה }} נבחרת איטליה
העשור השני של המאה ה-21
פיגועי טרור
פיגועי הטרור הבולטים ביותר (שבוצעו נגד אוכלוסייה אזרחית) במהלך העשור כוללים את:
איומים גרעיניים
משנת 2005 ועד היום תוכנית הגרעין האיראנית הפכה לסוגיה משמעותית ומעוררת מחלוקת בקרב מדינות העולם המערבי. אחר חודשים של דיונים, החלטות סנקציות מרוככות התקבלו במועצת הביטחון ב-23 בדצמבר (מספר 1737), ב-24 במרץ 2007 (מספר 1747) וב-4 במרץ 2008 (מספר 1803) לאור סירובה של איראן לחדול מהעשרת אורניום. בכירי המשטר האיראני טוענים כי מטרת תוכנית הגרעין היא הפקת אנרגיה בלבד; מנהיגי אירופה, ארצות הברית וישראל הביעו ביטחון כי איראן חותרת לפצצה גרעינית. הערכות המודיעין נחלקו בנוגע למועד בו איראן תצליח לייצר מתקן נפץ גרעיני, החל מההערכה הישראלית המחמירה של סוף 2009 וכלה בהערכות אמריקניות שדחו את השגת הפצצה למועד כלשהו בין 2010-2015.
ב-14 ביולי 2015 הגיעו שרי החוץ של שש המעצמות (ארצות הברית, צרפת, גרמניה, בריטניה, סין ורוסיה) ושר החוץ של הרפובליקה האסלאמית של איראן להסכם בדבר תוכנית הגרעין האיראנית. לפי ההסכם תוקפא תוכנית הגרעין האיראנית למשך 10–15 שנים תמורת הסרת כל הסנקציות שהוטלו עליה במשך השנים.
סכסוכים פנימיים ותמורות פוליטיות
בתחילת העשור, פרץ האביב הערבי שהקיף חלקים נרחבים ממדינות ערב והוביל למהפכות ושינויים פוליטיים בהרבה מהם.
הגעת פליטים ומהגרים מאסיה ומאפריקה השפיעה על השיח הפוליטי באירופה ונקראה משבר ההגירה באירופה. תופעה ההגירה לא הייתה רק באירופה, אלא במדינות רבות ברחבי העולם. דונלד טראמפ נבחר לנשיאות ארצות הברית בין השאר על רקע הבטחות להילחם בהגירה לא חוקית בעזרת בניית חומה עם מקסיקו. בברזיל היא הייתה חלק מהקמפיין של הנשיא הימני בולסאנרו וכך גם במדינות אחרות באזור שחששו מהגירת מיליונים מוונצואלה. בדרום אפריקה, גברה ההתנגדות להגירה מהמדינות הסמוכות.
במהלך העשור עלה השימוש במונח פופוליזם כזרם בחלק מהציבור וגדלה התמיכה הציבורית בתנועות הנחשבות כחלק מהפופוליזם הימני באירופה, וכן התחזקה הלגיטימיות של תנועות ימין קיצוניות יחסית. החזית הלאומית בצרפת, הליגה הצפונית באיטליה, מפלגת החירות באוסטריה ומפלגת העצמאות בבריטניה נחלו הישגים נאים בבחירות הכלליות. משמאל, בלטו חמשת הכוכבים באיטליה וסיריזה ביוון. היו שתיארו את דונלד טראמפ כפופוליסט ואף חלק ממתנגדיו מהמחנה הפרוגרסיבי במפלגה הדמוקרטית תוארו כך. באמריקה הלטינית, נבחרו במקסיקו ובברזיל נשיאים שתוארו כפופליסטים. גודלו של הזרם ומידת השפעתו שנויים במחלוקת, בעיקר בשל הגדרתו המעורפלת.
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות
ההתנקשויות, החיסולים, וניסיונות ההתנקשות הבולטים ביותר במהלך העשור:
כלכלה
קצב הצמיחה העולמי בעשור זה עמד בממוצע על סביבות ה-3%. לקראת סוף העשור נצפתה האטה קלה במידת הצמיחה העולמית.
במהלך העשור, הבנקים המרכזיים ניהלו מדיניות מוניטרית מרחיבה - ריביות אפסיות והזרמות כספים
2010 הייתה השנה שבה עבר המשבר הפיננסי העולמי התמרה באירופה ונהפך למשבר חובות. המשבר באירופה, שבו נחשפו חובותיהן הענקיים של ממשלות בפריפריה של היבשת, כמעט שהביא לפירוקו של גוש האירו, הפרויקט הכלכלי השאפתני ביותר של שלהי המאה ה–20. המשבר העלה על נס את מדיניות הצנע שהובלה על ידי נושי הממשלות, והפך את הבנק המרכזי האירופי לשחקן החשוב ביותר ביבשת. ייתכן שהוא גם הוביל בעקיפין לניצחון של תומכי הברקזיט, מהלך הפרישה של בריטניה מהאיחוד האירופי. אירופה לא הייתה היחידה שהגדילה חובות. ברחבי העולם הגדילו ממשלות, תאגידים, צרכנים ובנקים את החובות שלהם. בעידוד הריבית הנמוכה, תפח הר החובות העולמי, בהובלת ארצות הברית וסין, ועם סיום 2019 הוא הוערך ב–257 טריליון דולר, 40% יותר משהיה בתחילת העשור.
תוצאותיו של משבר החוב בצמיחה הכה ברחבי אירופה, ברמת החיים של תושבי המדינות מוכות החוב, ועוררו קיטוב פוליטי. הר החובות שהעמיסו כל המשתתפים היה שקול לשווי התוצר הגלובלי כפול 3. הסיכון של ניהול חוב כזה, אם יפרוץ משבר נוסף, גדל והלך — וקיבל ביטוי במשברים מקומיים.
בשנת 2010 סין תפסה את מקומה של יפן כאשר הפכה לכלכלה השנייה בגודלה בעולם (אחרי ארצות הברית). גם ביפן נרשמה הורדת דירוג בשנה הבאה עקב נטל החוב. העשור השני של המאה ה-21 החל בעקבות משבר כלכלי עולמי שאירע לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21. בפרט, משבר החוב האירופי, שהחל במהלך 2009, המשיך לתוך העשור השני של המאה ה-21 כאשר חששות ממשבר חוב ממשלתי התפתחו בקרב משקיעים שמרניים מבחינה פיסקאלית ביחס למצבן של חלק ממדינות אירופה, כאשר המצב נהיה מתוח במיוחד בתחילת שנת 2010. חברות גוש האירו לגביהן התבססו החששות היו יוון, אירלנד, ספרד ופורטוגל.
למרות משבר החוב האירופי מדד הדאו ג'ונס האמריקני הממוצע רשם את העלייה הארוכה ביותר מאז השגשוג של ענף הטכנולוגיה בסוף שנות ה-90. עם זאת, בשל אינפלציה ועלייה במחירי סחורות גרמו לתסיסה ניכרת במדינות רבות בהן הכנסה הממוצעת הייתה נמוכה יחסית. במדינות מסוימות, ובמיוחד במדינות ערב, התסיסה הפוליטית הפכה במקרים רבים למשברים חברתיים-כלכליים אשר גרמו להפיכות במדינות רבות, בהן קירגיזסטן ותוניסיה ב-2010, לוב, סוריה, תימן ומצרים בשנים 2011 ו-2012.
מחיר הנפט עלה עד 2011 לאחר צניחה. ב-2014 תפוקת הנפט העולמית הגיעה לשיא היסטורי עם 93 מיליון חביות ליום. עד שנה זאת מחיר הנפט היה יציב ולאחריה ירד.
עד 2015 שיעורי האג"ח חזרו לטווחים נורמליים ברחבי אירופה, למעט יוון אשר נאלצה להמשיך במדיניות צנע שהוכתבה על ידי מדינות גוש האירו כתנאי להמשך היותה של יוון חלק מהגוש וכתנאי לאישור תוכנית חילוץ מחמירה אף יותר.
בשנת 2018 העלה נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, את המכס על ייבוא פלדה ואלומיניום ועל ייבוא מסין. תגובות נגד של סין מובילות בפועל למלחמת סחר בין ארצות הברית לסין. טראמפ יצא נגד הסכמי סחר אזוריים, בהם לטענתו ארצות הברית לא זכתה לתנאים מיטיבים, ופעל בטקטיקה כלכלית חדשה של התרת הסכמים אזוריים והחלפתם בהסכמים בילטרלים.
אבטחת סייבר
במהלך העשור נושא אבטחת סייבר (ובפרט תקריות בולטות של מתקפות סייבר בינלאומיות שכללו האקינג, דליפת מידע, וגנבת מידע רגיש) החל לזכות בתשומת לב רבה למדי מצד ממשלות, תאגידים ואינדיבידואלים.
חברה
אוכלוסיית העולם הגיעה בסוף העשור לכ-7.8 מיליארד איש.
דור הבייבי בום מגיע לגיל פרישה באמריקה הצפונית, באירופה ובאוסטרליה. הקפיצה המשוערת בכמות האנשים שיחלו להשתמש בכספי הביטוח הלאומי צפויה להכביד על תקציבי מדינות העולם הראשון.
מדינות אירופה, רוסיה, ויפן, אשר בהם שיעור האוכלוסייה נמצא בירידה הדרגתית לאורך העשורים האחרונים, הן בין האזורים בעולם בהם הזדקנות האוכלוסייה וההשלכות של הזדקנות האוכלוסייה מורגשים כיום במידה ניכרת במיוחד. נכון ל-2019, קרוב ל-30 אחוזים מאוכלוסיית יפן הם מעל גיל 65, מה שהופך את יפן לאומה עם שיעור אוכלוסייה קשישה מהגבוהים בעולם. כתוצאה מכך, ביפן נבחנים כיום פתרונות חברתיים רבים לטיפול בקשישים, לרבות פיתוח רובוטים שיוכלו לסייע בסיעוד. בארצות הברית החשש מכך שדור הבייבי בום יגיע לגיל פרישה הוביל לכך שהועלו בשנים האחרונות הצעות לביצוע רפורמות מהותיות במדיקר ובביטוח הלאומי, ובכלל זה העלאת גיל הפרישה או ביטול תוכניות מסוימות שהיו זמינות בעבר לגמלאים.
העלאת גיל הפנסיה היא נושא נפיץ מבחינה פוליטית בכל מדינה בעולם, וכאשר ראשי השלטון בוחרים לעסוק בכך לרוב הדבר מוביל למחאות ציבוריות גדולות. בשנת 2010 צרפת העלתה את גיל הפרישה מ-60 ל-62, על אף שנערכו הפגנות נרחבות בצרפת נגד השינוי.
ספורט
במהלך העשור נערכו שלושה מונדיאלים:
במהלך העשור נערכו שני משחקי אליפות אירופה בכדורגל:
מנהיגי עולם בולטים
מנהיגי עולם שנכללו במהלך העשור בצמרת רשימת אנשי השנה של המגזין "טיים":
כל מה שנשאר
כל מה שנשאר הוא אלבום הבכורה של להקת בוטן מתוק בקרקס, שיצא לאור לשוק בשנת 2003 בחברת התקליטים בארבי רקורדס. כל המילים והלחנים לשירי האלבום הם של גדי אלטמן.
עופות מפותחים חסרי שיניים
עופות מפותחים חסרי שיניים (שם מדעי: Neognathae) היא אינפרא מחלקה במחלקת העופות בה נמצאים כל העופות המודרניים למעט בני קבוצת עופות קדומים חסרי שיניים.
עופות אלו התפצלו מעל־סדרת עופות קדומים חסרי שיניים שאינם עפים כלל. אף על פי כן, לא כולם מסוגלים לעוף לדוגמה משפחת הפינגווינים. העוף הקטן בעל־סדרה זו הוא קוליברי הדבורה (Mellisuga helenae) שוקל רק 1.6-2 גרם ואורכו 5–6 ס"מ. העוף הגדול ביותר בעל־סדרה הוא פינגווין קיסרי (Aptenodytes forsteri) ששוקל 22–45 ק"ג וגובהו 110–130 ס"מ. המין המעופף הגדול ביותר (בכל עולם החי המודרני) הוא המין שקנאי מסולסל (Pelecanus crispus) ששוקל 11–15 ק"ג ומוטת כנפיו כ־3 מ' וקרובים אליו עופות נוספים כמו חובה גדולה, קונדור האנדים, ברבור מחצצר וברבור מצוי. העוף בעל מוטת הכנפיים הגדולה ביותר הוא אלבטרוס נודד (Diomedea exulans) שמשקלו 5.9-12.9 ק"ג ומוטת כנפיו עד 370 ס"מ.
ג'קי מייסון
ג'קי מייסון (באנגלית: Jackie Mason; 9 ביוני 1928 – 24 ביולי 2021) היה שחקן וסטנדאפיסט יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה
מייסון נולד בשיבויגן שבויסקונסין כיעקב משה הכהן מזא"ה. למד בסיטי קולג' של ניו יורק ובמתיבתא תפארת ירושלים, שם הוסמך לרבנות על ידי הרב משה פיינשטיין.
מייסון היה ידוע כאחד שנהנה מיצירת פרובוקציות באמצעות אי-תקינות פוליטית ועל תצפיותיו על החיים האמריקאים והיהודיים.
הוא היה מעורב בסערה תקשורתית לאחר שלכאורה הראה לאד סאליבן "אצבע משולשת". מייסון הכחיש זאת, והתעקש שמספר אצבעות הופנו לעברו וסאליבן הניח שהוא הראה לו אצבע משולשת. מייסון לבסוף הגיש תביעה על הוצאת דיבה נגד סאליבן, וזכה במשפט.
בשנת 1991, הוא הותקף על ידי ארגוני אפרו-אמריקאים בארצות הברית לאחר שהתייחס לראש עיריית ניו יורק דייוויד דינקינס האפרו-אמריקאי כ"שוורצע עם שפם".
מייסון מדורג במקום ה-63 ברשימת 100 הסטנדאפיסטים הגדולים בכל הזמנים של הקומדי סנטרל.
הוא דיבב בסדרה "משפחת סימפסון" את אביו הרבי של קראסטי הליצן.
נפטר ב-24 ביולי 2021 בבית החולים מאונט סיני שבמנהטן, ניו יורק, בגיל 93.
איי התעלה
איי התעלה (באנגלית: Channel Islands) הם ארכיפלג בתעלת למאנש, בקרבת חוף נורמנדי בצרפת. הם כוללים שני שטחי חסות של הכתר הבריטי: בייליוויק (תחום השיפוט) ג'רזי, שכולל את האי ג'רזי, הגדול מבין האיים; ובייליוויק גרנזי, שכולל את האיים גרנזי, אולדרני, סרק ועוד כמה איים קטנים יותר. הם נחשבים לשאריות של דוכסות נורמנדיה, ועל אף שהם לא חלק מהממלכה המאוחדת, בריטניה אחראית להגנה עליהם וליחסיהם הבינלאומיים. שטחי החסות אינם חברי חבר העמים הבריטי ואף לא של האיחוד האירופי. יש להם אוכלוסייה כוללת של כ-164,541, ובערי הבירה של שתי הרשויות, סנט הלייר וסנט פיטר פורט, יש אוכלוסיות של 33,500 ו-16,488, בהתאמה. השטח הכולל של האיים הוא 198 קמ"ר.
שני תחומי השיפוט מנוהלים בנפרד מאז המאה ה-13. לכל רשות חוקים, בחירות, ובתי מחוקקים עצמאיים משלה (עם זאת, בעידן המודרני, הגופים נמצאים במגעים קרובים). בתחום השיפוט של גרנזי, לכל אחד מן האיים יש ריבונות משפטית ורשות מחוקקת משלו.
המונח "איי התעלה" החל להיות בשימוש מאז 1830 לערך, כנראה משימוש של הצי המלכותי כשם קולקטיבי לקבוצת האיים.
בעת העתיקה
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית עמדה ג'רזי ברובה לצד תומכי המלוכה ונתנה מחסה לנסיך הכתר, צ'ארלס, ב-1646 ובין השנים 1649–1650. בגרנזי הפרסבטריאנית יותר תמכו בצד הפרלמנטרי במלחמה.
בתקופה זו רכשו האיים אינטרסים כלכליים ופוליטיים בקולוניות הבריטיות בצפון אמריקה, כולל בתעשיית הדיג בניופאונדלנד. כשצ'ארלס הוכתר כמלך הוא העניק למושל ג'רזי, ג'ורג' קרטרט, שטחים נרחבים בקולוניות, כאות תודה על המקלט שמצא שם בעת המלחמה, וקרא לאזור ניו ג'רזי, כעת אחת ממדינות ארצות הברית. סר אדמונד אנדרוס מגרנזי היה למושל הריבונות של ניו אינגלנד, ריבונות קצרת טווח שביקשה לאחד מספר קולוניות באזור.
במאה ה-18 החלו לכנות את האיים בשם "האיים הצרפתיים", מכיוון שנסו אליהם צרפתים עשירים רבים מפני המהפכה הצרפתית. בנייה רבה אירעה בשל נהירה זו, כולל חלק גדול מהנמל בסנט פיטר פורט, שנבנה ברובו עד שנת 1865.
במלחמת העולם השנייה
האיים נכבשו על ידי הנאצים ב-1 ביולי 1940 ושוחררו במאי 1945. זוהי הטריטוריה הבריטית היחידה שנכבשה על ידי הנאצים. היטלר האמין שדרך איי התעלה יוכל לכבוש את בריטניה. לכן, בנה שם מבצרים רבים ולמעשה במקום היו יותר רובים מבנורמנדי. לפני הגעת הכוחות הגרמניים מספר גדול של גברים מהאיים עזבו כדי להתגייס לצבא הבריטי, וילדים פונו לאנגליה ולסקוטלנד. מהאי אולדרני התפנתה כל אוכלוסיית האי. הגרמנים בנו באי ארבעה מחנות עבודה, כאשר שניים מהם הפכו למחנות ריכוז לאחר שהועברו לניהול האס. אס. במחנה נורדרניי הוחזקו שבויי מלחמה רוסים ופולנים, ובמחנה סילט הוחזקו יהודים. בין הקמת המחנות ב-1942 לסגירתם ב-1944 מתו בהם כ-700 אנשים ממגוון סיבות, כולל מחלות, תאונות, הרס מסופות, או כשהם נורו או נתלו על ידי הגרמנים. יש מחלוקת בין ההיסטוריונים כמה מתו בפועל, ומה בדיוק היו מעשי הנאצים במחנות, מכיוון שהארכיונים מהמחנות פוזרו ברחבי עולם, ומן המחנות לא נותר כמעט דבר, והם לא שומרו בתום המלחמה. ישנה הסכמה שנעשו במחנות "מעשים איומים" כפי שניסחה זאת ההיסטוריונית קרולין קוליס. מחנה סילט – או אתר המחנה, ממנו לא נותרו שרידים – הפך לאתר מונצח ויעד תיירותי. בפתחו עמודים מאחד המחנות האחרים ולוח זיכרון עם מידע על המחנה.
באיים הגדולים חיו הגרמנים לצד האוכלוסייה המקומית בשלווה יחסית. לא קמה באיים תנועת התנגדות לכיבוש הגרמני, כמו זו של צרפת. הסיבות נטועות בפיזור ובהפרדה של האיים, שהקשו על תנועה ותקשורת ביניהם. בהיות האיים קטנים וללא מקומות מסתור, בעובדה שלא הוצבו באיים כוחות גסטפו שאיימו על האוכלוסייה המקומית או הגבילו אותה באופנים שהיו מקובלים ביבשת האירופית, וכן בכך שרוב הגברים בגיל גיוס עזבו עוד קודם להגעת הכוחות הגרמניים. הכיבוש של האיים הסתיים ב-9 במאי 1945, יום אחרי יום הניצחון של ה-8 במאי, ורק המוצב באולדרני נשאר עד 16 במאי, מן השיירים הנאצים האחרונים להיכנע בתום המלחמה. המפונים מן האיים החלו לחזור ביוני של אותה שנה ולאולדרני בדצמבר. בשיקום לאחר תום המלחמה הוקמו מחדש ממשלות הבייליוויקס והחל תהליך הפיכת האיים למקלטי מיסים ומרכזי בנקאות. האיים לא הצטרפו לקהילה הכלכלית האירופית.
גאוגרפיה
שני האיים המרכזיים הם ג'רזי וגרנזי, אשר מהווים 99% מהאוכלוסייה ו-92% משטח איי התעלה.
מעמד פוליטי
תושבי האיים אינם אזרחים בריטים ואינם מצביעים לפרלמנט הבריטי, אולם הם נושאים דרכונים בריטיים והם בעלי זכות שבות בבריטניה.
כלכלה
מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 היו ג'רזי וגרנזי למרכזי בנקאות ומקלטי מס בסדר גודל דומה לאיי קיימן, הודות להיעדר מס רכוש ומס רווח הון ומקסימום של 20% מס הכנסה. המשבר הכלכלי של 1987 לא פסח על האיים, אולם הם הצליחו לצאת ממנו בצורה יותר טובה מבריטניה וצרפת הודות לנגישות לשוק האירופי המשותף מחד, ללא הרגולציה שהושתה מצד האיחוד על חבריה מאידך. בגרנזי יש גם תעשיית הורטיקולטורה וחממות מפותחת, אשר הופכת אותה לפחות תלויה במגזר הפיננסי לכלכלתה מאשר ג'רזי; עם זאת, שני האיים מאוד תלויים בתעשייה זו. תלות זו, יחד עם התייקרות עלות המחיה, גרמה לפערים הולכים וגדלים בין עניים ועשירים באיים.
באיים הקטנים יותר תיירות היא התעשייה העיקרית, יחד עם מספר ענפי חקלאות. התוצר החקלאי, לצד מגוון מוצרי מלאכה, משמשים לייצוא. גם באיים הגדולים ענף התיירות בצמיחה. התיירות החלה להתפתח באיים, בעיקר בג'רזי, לאחר התקופה הנפוליאונית, עת התגברה התנועה בין אנגליה וצרפת. מאז הוקמו באיים מלונות ותשתית תיירותית נוספת. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 הגיע מספר התיירים השנתי בג'רזי לכ-790,000, בגרנזי לכ-350,000 ובאיים הקטנים יותר לעשרות אלפים. בגרנזי ישנה צמיחה גדולה בתיירות הימית, והאי נבחר כאחד מחמשת היעדים המובחרים על ידי אגודת הפלגות הנופש.
תרבות
השפה הנורמנית שלטה באיים עד המאה ה-19, אז השפעתם הגוברת של מהגרים דוברי אנגלית, וכן נגישות תחבורתית נוחה יותר אל הממלכה המאוחדת הובילו לאנגליזציה. ישנם ארבעה ניבים או שפות נורמניים באיים: אולדרנית (Auregnais - מדוברת באולדרני, הפכה לשפה נכחדת בסוף המאה העשרים), גרנזית (Dgèrnésiais - מדוברת בגרנזי), ג'רזית (Jèrriais - מדוברת בג'רזי) וסרקית (Sercquiais - מדוברת בסרק, ניב של ג'רזית).
ויקטור הוגו בילה שנים רבות בגלות באיים, תחילה בג'רזי ואז בגרנזי, שם הוא סיים לכתוב את "עלובי החיים". הרומן שלו "Les Travailleurs de la Mer" (עובדי הים) מתרחש בגרנזי. בפרק 91 של ספרו של הרמן מלוויל, "מובי דיק", מופיעה דמות של "איש גרנזי".
ספורט
משחק הכדורגל השנתי בין קבוצות האיים, ה"מוראטי", נחשב לאירוע הספורט המרכזי, אם כי מאז החלו המשחקים להיות משודרים בטלוויזיה, הם מושכים פחות תנועה בין האיים ואין כבר המוני צופים הפוקדים את המשחקים כמו במאה העשרים. גם קריקט הוא ספורט פופולרי באיי התעלה. ספורטאים מאיי התעלה מתחרים במשחקי חבר העמים הבריטי עבור האיים שלהם, וגם בתחרויות האי משחקים. קליעה הוא ספורט פופולרי, בו מתחרים מן האיים זכו במדליות במשחקים אלו.
הצבע המסורתי של גרנזי בספורט ובמסגרות אחרות הוא ירוק, ואילו של ג'רזי אדום. לכל אי יש כינוי מסורתי לתושביו:
אמונה והיסטוריה דתית
הנצרות הובאה לאיים סביב המאה השישית לספירה; על פי המסורת, ג'רזי נוּצרה על ידי סנט הלייר, גרנזי על ידי סנט סמסון מדול, והאיים הקטנים יושבו בתקופות שונות על ידי נזירי קהילות של נצרות קלטית. בתקופת הרפורמציה, האיים הפכו לקלוויניסטים בהשפעת זרם חוברות וחומרים בשפה הצרפתית שהגיעו לאיים ואשר פורסמו בז'נבה. אנגליקניזם נכפה על האיים במאה ה-17, אבל הנטייה הלא-קונפורמיסטית של תושבי האיים התחדשה עם אימוץ נרחב של מתודיזם. בתקופה שבין המאה ה-15 למאה ה-17, כללו התהפוכות והרדיפות הדתיות שהתקיימו באיי התעלה במקביל לממלכה ולשאר אירופה, רדיפת מכשפות, ומשפטי מכשפות רבים והוצאות להורג נערכו בג'רזי ובגרנזי. נוכחות ארוכת טווח של קהילות קתוליות מצרפת וזרמי עובדים עונתיים מברטאן ונורמנדי מוסיפים לתערובת הדתית. בסוף המאה ה-20, נוכחות קתולית חזקה התחדשה כשהגיעו עובדים רבים מפורטוגל וממדיירה, ואחריהם גם פולנים קתולים. בשנים האחרונות, קמות יותר ויותר כנסיות אוונגליסטיות, הפועלות במגוון שפות.
ג'ורג' טאון
{{פירושונים|
מה אברך
מה אֲבָרֵךְ הוא פזמון עברי שנכתב על ידי רחל שפירא והולחן על ידי יאיר רוזנבלום. הפזמון הוא אחד משירי הזיכרון הידועים ביותר בתרבות הישראלית.
זהו שיר הספד המספר על עֶלֶם שאלוהים אמנם בירך אותו בתכונות גוף ונפש נעלות, אך בסיום השיר נשמעת הקריאה:
כותבי השיר לזכרו של אלדד קרוק
שפירא, חברת קיבוץ שפיים, כתבה את השיר לאחר מלחמת ששת הימים לזכרו של בן כיתתה בקיבוץ, אלדד (דדי) קרוק, שנפל באותה מלחמה בקרב בשכונת שועפאט בירושלים, והוא בן 22. השיר התפרסם בחוברת זיכרון לקרוק שהופקה בקיבוץ, שכותרתה היא "לאלדד". לדברי שפירא, בשיר יש יסודות ביוגרפיים מדמותו של קרוק, כפי שהכירה אותו. רוזנבלום נתקל בשיר במקרה, בעברו על חומרי קריאה שונים שהתגלגלו לפתחו במהלך שהותו בבית ההארחה של הקיבוץ, לאחר תאונת דרכים שעבר. זהו השיר הידוע הראשון שכתבה שפירא.
מבצעים
השיר מבוצע על ידי להקת חיל הים בסוף סרטו התיעודי של מיכה שגריר - "המלחמה לאחר המלחמה".
הביצוע המקורי לשיר הושר על ידי להקת חיל הים עם הסולנית רבקה זהר, נכלל בתוכניתה של הלהקה "וביום השלישי" בשנת 1968 והפך ללהיט. על פי אקו"ם, בעשר השנים שקדמו לשנת 2014 היה "מה אברך" (בביצוע זה, הנחשב למפורסם ביותר שלו) השיר המושמע ביותר ברדיו בימי הזיכרון לחללי מערכות ישראל. מאז זכה השיר לביצועים רבים נוספים.
בול יום הזיכרון
בשנת 2019 הוצא בול יום הזיכרון המעוצב על סמך השיר.
האי מאן
האי מאן (באנגלית: Isle of Man, במאנית: Ellan Vannin) הוא אי הממוקם בים האירי, במרחק שווה בין בריטניה ואירלנד. האי הוא חלק משטחי החסות של הכתר הבריטי (Crown dependency), ואינו שייך לממלכה המאוחדת. אין לו ייצוג בפרלמנט הבריטי, אך ענייני החוץ והביטחון שלו מנוהלים על ידי בריטניה.
הפרלמנט המאני, טינוואלד, נחשב לפרלמנט העתיק בעולם, אשר עדיין קיים (אף על פי שפרלמנטים נוספים בעולם טוענים לתואר זה).
שטחו של האי 572 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2011 84,497 תושבים (כשליש מהם בדאגלס, עיר הבירה). תושבי האי דוברי אנגלית. כ-300 תושבים דוברים מאנית, שפה קלטית הקרובה לאירית. השפה נכחדה כשפת אם במהלך המאה ה-20, וכעת ישנם מאמצים להחיותה. האי מאן הוא אחד מהאומות הקלטיות.
היסטוריה
בתקופת מלחמת העולם השנייה ומעט לאחריה שימש חלק מהאי (בעיקר במלונות של הטיילת מול הים) כמחנה לפליטים שהגיעו לבריטניה מארצות אויב. בעיקר הושמו במחנה הסגר זה אנשים שנחשדו כמשתפי פעולה עם השלטון הנאצי. כצפוי, רוב המהגרים היו יהודים שברחו מהנאצים. מחנה ההסגר הפך עם הזמן למרכז תרבותי וחינוכי, ובתקופות מסוימות, שהו במחנה גם פרופסורים מאוניברסיטאות מרכז אירופאיות ודיקנים מאוקספורד וקיימברידג' שנמלטו מאירופה. המהגרים היהודים הקימו במחנה בית ספר וגם "אוניברסיטה".
באי מאן מתקיים מדי שנה אירוע בינלאומי הכולל מספר מרוצי אופנועים ומושך אליו צופים רבים מרחבי העולם. המרוץ המכונה 'TT' (מלשון Tourist Trophy) מתקיים כבר מתחילת המאה ה-20 ונחשב למעשה לאחד המרוצים הוותיקים שעדיין מתקיימים ברצף. בשנת 2007 התקיים המרוץ בפעם ה-100.
גאוגרפיה
האי מאן הוא אי שממוקם באמצע הים האירי הצפוני, במרחק כמעט שווה מאנגליה במזרח, צפון אירלנד במערב, וסקוטלנד (הקרובה ביותר) בצפון. ויילס בדרום נמצאת במרחק כמעט כפול לאי מהרפובליקה של אירלנד בדרום-מערב. אורכו של האי הוא 52 קילומטרים לאורך, ו-22 קילומטרים לרוחב, בנקודה הרחבה ביותר. יש לו שטח של 572 קילומטרים רבועים. בנוסף לאי מאן עצמו, היחידה הפוליטית של האי מאן כוללת גם כמה איים קטנים קרובים.
כלכלה
חלק נכבד מהכנסות האי נובעות מהיותו מקלט מס.
ביוזמת אלן בל, השר לפיתוח כלכלי של האי מאן, אין באי מס חברות, מס רווחי הון, מס רכוש, מס ירושות או מס ביול. מס ההכנסה עומד על 20% למיליון הדולרים הראשונים בשנה. כל הכנסה אישית מעבר למיליון דולר פטורה ממס. ממשלת האי מתירה להעביר כספים בין חברות ללא פיקוח, ורשות ניירות ערך שלו אינה מחייבת לבצע אסיפות שנתיות לבעלי המניות ואינה מגבילה תשלומי דיבידנדים. פרנסת הממשלה מגיעה ממס של 10% על רווחי הבנקים וחברות הפיננסים באי, שנהנות מ־11 אלף החברות שרשומות בו, ושבזכותן מגזר הבנקאות באי ניצל מכל פגע במשבר האחרון. התוצאה היא כלכלה שצומחת זה 26 שנים רצופות, ובעשור האחרון בקצב של 8%–10% בשנה. את המגמה מוביל המגזר הפיננסי. שיעור האבטלה עומד על כ־2%. דירוג האשראי של האי נשמר זה שנים על AAA נקי - זהה לזה של שווייץ, והאי מופיע במקומות גבוהים ברשימות המדינות הטובות ביותר ליזמים והתחרותיות ביותר מבחינה כלכלית.
סמואל גולדווין
סמואל גולדווין (באנגלית: Samuel Goldwyn; 17 באוגוסט 1879 – 31 בינואר 1974) היה מפיק סרטי קולנוע אמריקאי יהודי ששיחק תפקיד משמעותי בהתהוותם של שניים מגדולי אולפני הסרטים בהוליווד: סרטי פרמאונט ומטרו גולדווין מאייר.
קורות חיים
גולדווין נולד בוורשה בשם שמואל געלבפיש, והיה הבכור מבין שישה ילדים במשפחה יהודית מפולין. כשהיה בן 15 נפטר אביו. בגיל 16 הוא עזב את ורשה ללא כסף, והחל לצעוד לכיוון ברמינגהאם, אנגליה, שם התגורר עם קרובי משפחה במשך מספר שנים ושינה את שמו לשם שהיגויו באנגלית קל יותר: סמואל גולדפיש.
בשנת 1898 הוא היגר לנובה סקוטיה, קנדה, אך לא הצליח לצבור הון. אז עבר ארצות הברית, כדי לנסות שם את מזלו. לבסוף הגיע לעיר ניו יורק, ואחר כך עבר לגלוברסוויל שבצפון מדינת ניו יורק, שם עבד בעסקי הביגוד. הוא הפגין כישורי שיווק והפך לאיש מכירות מצליח, וכעבור ארבע שנים התמנה לסגן נשיא החברה בה עבד, והוא עבר לעיר ניו יורק.
סמואל גולדפיש הפך לאזרח ארצות הברית מן המניין בשנת 1902. באותו זמן, תעשיית סרטי הקולנוע הצעירה החלה להתרחב במהירות, ובזמנו הפנוי גולדפיש צפה בסרטים לעיתים קרובות. עם הזמן הוא נכנס לעסקי הסרטים יחד עם אמן ההופעות ג'סי לאסקי ועם בעל התיאטרון אדולף צוקור. יחדיו הפיקו השלושה את סרטם הראשון, אותו ביים במאי הסרטים הצעיר ססיל ב. דה-מיל. לאחר מספר שנים התפתחו ויכוחים וריבים בין השותפים, שגרמו לעזיבתו של גולפיש את החברה שהפכה מאוחר יותר לחברת ההפקות הגדולה "סרטי סרטי פרמאונט".
בשנת 1925 נישא גולדווין לשחקנית פרנסס הווארד, נישואין שנמשכו עד מותו. בנם, סמואל גולדווין הבן, הצטרף בבגרותו אל אביו בתעשיית הסרטים.
בשנת 1946 זכה בפרס ע"ש ארווין ת'אלברג מהאקדמיה האמריקאית לקולנוע. בשנה זו זכה סרטו "שנות חיינו היפות ביותר" בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. בשנה זו גם הפיק את הסרט הנער מברוקלין בכיכובו של דני קיי. בשנות ה-50 הפיק סמואל גולדווין מספר סרטים מוזיקליים, כולל הנס כריסטיאן אנדרסן, שיר נולד, ו"ברנשים וחתיכות" בכיכובו של מרלון ברנדו, שהיה להיט בשנת 1955. שנתיים אחר-כך הוא זכה בפרס ז'אן הרשולט לפעילות הומניטרית עבור תרומתו למען מטרות הומניטריות. ב-1983 הפיק את "שנותי היפות בקרוס קריס".
בסרטו האחרון שהופק בשנת 1959, הפיק סמואל גולדווין, יחד עם השחקנים סידני פואטייה, דורות'י דאנדריג', סמי דייוויס ג'וניור והזמרת פרל ביילי, את הסרט "פורגי ובס", על פי האופרה בשם זה מאת ג'ורג' גרשווין. הסרט היה זכה בפרס אוסקר (היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר).
סמואל גולווין נפטר בביתו שבלוס אנג'לס בשנת 1974 בגיל 94. בשנות ה-80 נמכרו אולפני סמואל גולדווין לחברת "האחים וורנר". הוא הונצח בתיאטרון שנקרא על שמו בבוורלי הילס, וכמו כן יש לו כוכב במדרכת הכוכבים של הוליווד.
גולדווין נתפס כאיש עסקים חסר רחמים, שהיה ללא חינוך פורמלי, ונימוסיו הקלוקלים לעיתים יחד עם מזגו הסוער הותירו אותו עם מעט מאוד חברים קרובים. כך למשל, עם מותו של שותפו לשעבר ויריבו הגדול לואי ב. מאייר, צוטט גולדווין באומרו: "הסיבה לכך שכל כך הרבה אנשים הופיעו להלווייתו היא, שהם רצו לוודא שהוא אכן מת". אף על פי כן, גולדווין נחשב לגאון קולנוע, שהאמין באיכות ושגשג בעולם התחרותי של עסקי הקולנוע.
נקראים
נַקָּרָאִים (שם מדעי: Piciformes) היא סדרה במחלקת העופות הכוללת תשע משפחות. הבולטת ממשפחות הסדרה היא הנקריים הידועה במנהגה לנקר בעצים.
מאפיינים
לנקראים מבנה רגל המותאם לטיפוס, עם שתי אצבעות הפונות קדימה ושתיים אחורה. אצל הנקראים עצם הלשון היא בעלת מבנה ייחודי. העצם מקיפה את הגולגולת ועולה לתקרתה. לעצם מחוברים שרירים חזקים הגורמים ללשון להימתח.
סקרלט ספיידר
סקרלט ספיידר (באנגלית: Scarlet Spider, "עכביש השני") הוא דמות בדיונית של גיבור-על שהופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Amazing Spider-Man #149 מאוקטובר 1975, ונוצרה על ידי הכותב ג'רי קונוויי והמאייר רוס אנדרו.
סקרלט ספיידר הוא האלטר אגו של בן ריילי, שיבוט של פיטר פארקר שנוצר בתקופת "סאגת המשובטים" על ידי פרופסור מיילס וורן. וורן היה מדען מטורף שידוע בכינויו "התן", אשר לקח דגימת DNA מפיטר פארקר ויצר לו מספר שכפולים שלהם העניק את זכרונותיו, אישיותו ותודעתו. אולם, כל שאר השכפולים, מלבד בן ריילי, לא הצליחו.
נקראים
מאפיינים
הגדול שבנקראים הוא טוקן טוקו (Ramphastos toco) ששוקל עד 870 גרם.
סקרלט ספיידר
ריילי חוזר לניו יורק, עיר מגוריו של פארקר, ומפתח לעצמו זהות סודית בשם "סקרלט ספיידר" (עכביש השני) אשר מעוררת את סקרנותו של פארקר ומובילה למפגש הבלתי נמנע בין השניים. במהלך קרב של השניים נגד הגובלין הירוק, ריילי נהרג והוכח כי הוא השיבוט. שנים לאחר מכן, ריילי הוחיה והחל לפעול כ"תן", ובזהות זו החל להחיות דמויות רבות שנהרגו בידי ספיידרמן, שנהרגו כתוצאה ממעשיו או שנהרגו תחת משמרתו - ביניהם גוון סטייסי, ג'ורג' סטייסי, אוטו אוקטביוס, מאטי פרנקלין, אליסטר סמיית, מיסטריו וג'ק-או-לנטרן.
שתיקת הצופרים
שתיקת הצופרים היא דרמה טלוויזיונית ישראלית משנת 2003 שהופקה על ידי ריקי שלח במלאת שלושים שנה למלחמת יום הכיפורים. את הסרט ביים אורי ענבר ואת התסריט כתב מוטי לרנר על פי הספר "הצופה שנרדם" מאת פרופסור אורי בר-יוסף.
הסרט עוסק בהתרחשויות סביב הדרג המדיני והצבאי, בעיקר בחטיבת המחקר של אגף המודיעין, בשבועיים לפני פרוץ המלחמה. בשבועיים אלו דבק אמ"ן בקונספציה – התאוריה לפיה מצרים לא תפתח במלחמה עם ישראל והסיכויים לפרוץ המלחמה נמוכים. הסרט אף משחזר חלק מדיוניה של ועדת אגרנט, שהוקמה על מנת לחקור את נסיבות פריצת המלחמה.
הסרט פותח ומומן על ידי קרן מקור לסרטי קולנוע וטלוויזיה, "טלעד" והרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, ושודר בשידורי טלעד של ערוץ 2. הסרט זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לסרט הטלוויזיה הטוב ביותר לשנת 2004. ב-12 באוקטובר 2004 הוקרן הסרט בספריית הקונגרס האמריקני בפני חברי הקונגרס ועובדיו ובפני הקהל הרחב.
עקרון פתיחות/סגירות
בתכנות מונחה-עצמים, עקרון פתיחות/סגירות (באנגלית: Open/Closed Principle ובקיצור OCP) הוא עיקרון בעיצוב תוכנה, הקובע כי על רכיב תוכנה להיות "פתוח" ו"סגור" בכל רגע נתון. כלומר, הרכיב צריך לאפשר את הרחבתו ("פתוח") ובה-בעת לא לאפשר שינויים בו, מלבד דרך ההרחבות ("סגור"). אם נרצה להרחיב את הרכיב בפונקציונליות נוספת, נוכל לעשות זאת ללא שום שינוי ברכיב עצמו. שמירה על עיקרון זה מבטיחה פיתוח יעיל הלוקח בחשבון תוספות עתידיות.
לדוגמה, על מנת לממש את העיקרון ברמת המחלקה, יש להשתמש בפולימורפיזם. בניגוד למצב הקלאסי שבו קוד חדש יכול להשתמש בקוד ישן, פולימורפיזם מאפשר גם לקוד ישן להשתמש בקוד חדש, ובאופן כללי יותר - הופך את הקוד הישן לניתן להרחבה.
Eat Static
Eat Static הוא הרכב-טראנס של מוזיקת דאנס מאנגליה אשר הוקם בשנת 1990, וחברים בו מרב פפלר וג'ואי הינטון.
היסטוריה
מרב וג'ואי נפגשו כמתופף ונגן קלידים בלהקה Ozric Tentacles מסאמרסט, אנגליה. להקה זו היא בין הלהקות הראשנות שהשתמשו באלמנטים מעולם המוזיקה האלקטרונית. בזכות ההתנסות שלהם ב-Ozric עם הסינתסייזר והמוזיקה האלקטרונית הם הקימו ב-1990 את Eat Static, אך המשיכו לעבוד במקביל עם להקתם והוציאו את האלבום Abduction. בשנת 1994 הם התנתקו סופית מ-Ozric Tentacles ועבדו אך ורק במסגרת ההרכב שלהם.
סוגת המוזיקה
המוזיקה של Eat Static נחשבת כטראנס פסיכדלי, אך ניתן להגיד שהלהקה משלבת את כל סוגי המוזיקה האלקטרונית, כמו: טראנס, טכנו וברייק ביט. לפעמים הם משלבים גם אלמנטים מסוגי מוזיקה אחרים כמו מוזיקה לטינית, מוזיקת עולם וג'אז ואפילו עם סימפולים של קטעי "קיטץ' מסרטים סוג ב'".
הובוקן
הובוקן (באנגלית: Hoboken) היא עיר במחוז הדסון, במדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית, השוכנת על גדתו המערבית של נהר ההדסון. העיר הנה חלק ממטרופולין ניו יורק ונכון לשנת 2020 התגוררו בה כ-60,000 תושבים.
במאות ה-17 וה-18 היה השטח שעליו שוכנת הובוקן בבעלות פרטית, תחילה של הולנדים ולאחר מכן של אנגלים. לקראת אמצע המאה ה-19 התפתחה הובוקן ליישוב עצמאי ולאחר מכן לעיר. מיקומה על גדת נהר ההדסון הביא אותה להיות עיר נמל ותעשייה משגשגת. אך עם מעבר ייצור הספינות אל מעבר לים ומעבר התעשייה אל המרחבים הכפריים הורע מצבה של העיר. משבר זה הסתיים עם כניסתם של משקיעים והגירה אל העיר, בשל קרבתה של העיר אל ניו יורק והמחיה במחירים נמוכים יותר מבניו יורק עצמה.
הובוקן מכונה גם בשם "מולדת כדור הבסיס", משום שבעיר שוחק המשחק הראשון של כדור בסיס בארצות הברית אשר תועד רשמית. נוסף על כך, היא גם עיר הולדתו של הזמר פרנק סינטרה, ועל שמו נקראים בעיר מספר אתרים, לרבות פארק פרנק סינטרה.
מקור השם
קיימות מספר סברות למקור השם הובוקן. לפי הסברה הראשונה, מקור השם הובוקן הוא בבני לנאפי, שהתייחסו לאזור שבו נמצאת הובוקן כ"ארץ המקטרת" – ובשפת הילידים "הופוגן הקינג" – ככל הנראה בשל סלעים המכילים את המינרלים סטיאטיט או סרפנטין שנחצבו שם לצורך יצירת מקטרות. ההולנדים שהתיישבו בהולנד החדשה קראו למקום Hoebuck – גדה גבוהה.
לפי סברה אחרת, שמה של העיר לקוח משם הכפר הפלמי הובוקן, אשר לימים הפך למחוז בעיר אנטוורפן, ומקור שמו הוא Hooghe Buechen או Hoge Beuken (בהולנדית תיכונה: עצי אשור גבוהים). לפי סברה שלישית, העיר נקראת על שמה של משפחת ואן הובוקן, משפחה בעלת אחוזה מהמאה ה-17 ברוטרדם.
הובוקן בתקופת הקולוניאלית
מאוחר יותר, במסגרת ההתיישבות ההולנדית בצפון אמריקה במאה ה-17, נכלל האזור שבו שוכנת הובוקן בשטחה של פבוניה, שטח יישוב בגדה המערבית של נהר ההדסון, אשר בשנת 1630 נקנה מהאינדיאנים וניתן למיכאל פאו, ראש עיריית אמסטרדם ומנהל חברת הודו המערבית ההולנדית, מטעם החברה כפטרונות. משלא הצליח פאו ליישב את הקרקע, הוא אולץ להחזירה לחברה, והשטח נמכר בשלב מאוחר יותר להנדריק ואן וורסט, שהחכיר את חלקו לאיכר בשם ארט ואן פוטן. בשנת 1643, צפונית למקום שעליו שוכנת כיום קאסל פוינט, בנה ואן פוטן בית ומבשלה, הראשונה בצפון אמריקה. ואן פוטן נהרג בסדרת התקפות ופעולות תגמול שהתחוללו בין ההולנדים לאינדיאנים, אשר כתוצאה ממנה הונחו כל תושבי פבוניה לחזור לניו אמסטרדם.
בשנת 1664 כבשו האנגלים את ניו אמסטרדם, וכעשר שנים מאוחר יותר הפך האזור שעליו שוכנת הובוקן לחלק ממחוז ברגן שבמזרח ג'רזי. לימים, נהייתה הקרקע בבעלותו של ויליאם בייארד, אשר תמך בבריטים במלחמתם כנגד המושבות, עת ראה שהבריטים כובשים את ניו יורק. בסיום המלחמה הוחרם רכושו של בייארד על ידי הממשלה המהפכנית של ניו ג'רזי, ובשנת 1784 נמכרה "החווה של ויליאם בייארד בהובוק" ("William Bayard's farm at Hoebuck") במכירה פומבית לקולונל ג'ון סטיבנס תמורת 18,360 ליש"ט, אז הוחל לקרוא בשם הובוקן.
הפיכתה לעיר
בשנת 1840 עברה הובוקן ממחוז ברגן למחוז הדסון. תשע שנים מאוחר יותר, ב-9 באפריל 1849, הפכה הובוקן ליישוב עצמאי (מעין מועצה מקומית), עת הופרדה מנורת' ברגן. בשנים שלאחר מכן גדלה אוכלוסיית הובוקן, ובעקבות משאל שנערך בקרב התושבים ב-29 במרץ 1855, הפכה הובוקן לעיר. בבחירות הראשונות שנערכו לראשות העירייה נבחר לתפקיד קורניליוס ו' קליקנר. ב-15 במרץ 1859 הופרדו החלקים הצפוניים של הובוקן מהעיר, ויחד עם חלקים מנורת' ברגן יצרו את העיירה ויהוקן.
התבססותה כעיר נמל ותעשייה
לקראת סוף המאה ה-19 הפכו חברות ספנות רבות את הובוקן לנמלן. במקביל, נבנה מסוף רכבת סמוך לקו המים על ידי חברת הרכבות Delaware, Lackawanna & Western Railroad. באותה תקופה התיישבו מהגרים גרמנים רבים בעיר, בין היתר בשל היותה נמל יעד מרכזי של חברת הספנות הגרמנית Hamburg America Line, והפכו לאחת האוכלוסיות הבולטות בה. נוסף על התעשייה העיקרית בעיר של בניין האוניות, בשנת 1884 הוקם בעיר בית חרושת של חברת מכשירי הכתיבה Keuffel and Esser. כמו כן, בעשור הראשון של המאה ה-20, חברות גדולות רבות, כדוגמת מקסוול האוס וליפטון, פתחו מפעלים בעיר.
כאשר הצטרפה ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, הופקעו מזחיה של Hamburg America Line. השליטה הפדרלית על הנמל, בשילוב עם רגשות אנטי-גרמניים, הובילו להנהגת ממשל צבאי על חלק מהעיר ולגירושם של גרמנים רבים לאליס איילנד. במהלך המלחמה הייתה הובוקן לנקודת יציאה עבור יותר משלושה מיליון חיילים. תקוותם של החיילים לשיבה מהירה נוסחה בסיסמתו של ג'ון פרשינג: "גן עדן, גיהנום, או הובוקן... עד חג המולד".
לאחר המלחמה הפכו האיטלקים, רובם במקור מהעיר האדריאטית מולפטה, לקבוצה האתנית הגדולה ביותר בעיר, וזאת במקביל לנוכחות הבולטת של האירים. בתקופת השפל הגדול, המשרות במספנות ובבתי החרושת היו פנויות והבתים המשותפים היו מלאים. שתי המנהרות, הולנד ולינקולן הושלמו ב-1927 וב-1937 (בהתאמה), דבר שאפשר תנועת רכב קלה יותר בין ניו ג'רזי לניו יורק.
מלחמת העולם השנייה הזניקה את הובוקן קדימה, שכן תעשיות רבות בעיר היו הכרחיות למאמץ המלחמתי. בעוד שהגברים יצאו להילחם, יותר ויותר נשים הועסקו בבתי החרושת. בשנות ה-50 של המאה ה-20 נסובה הכלכלה עדיין סביב התעשיות הגדולות שהיו בהובוקן, והחברות לא רצו לפתח תשתיות במקומות אחרים. כמו כן, השכר היה גבוה ואיגודי העובדים היו חזקים, דבר שנתן השראה לצילום הסרט "חופי הכרך" בעיר.
משבר כלכלי
בשנות ה-60 של המאה ה-20 החל מצבה של העיר להידרדר: בתים שנבנו בתחילת המאה הפכו לצפופים ונראו מוזנחים, בניית האוניות הייתה זולה יותר מעבר לים ומפעלים בני קומה אחת המתפרשים על פני שטח רב הפכו את הייצור וההפצה לחסכוניים, יותר מאשר מבני לבנים ישנים ברחובות עירוניים צפופים. העיר נראתה בעיצומו של משבר כאשר המפעלים חיפשו מקומות רחבי ידיים לעבור אליהם, מתקנים גדולים יותר במפרץ ניוארק תפסו את מקומם של רציפי הובוקן ומטוסים ורכב היו לאמצעי תובלה פנים-אמריקאיים מועדפים יותר מאשר רכבות ואוניות. תושבים רבים בהובוקן עברו לפרברים קרובים במחוזות ברגן ופסאיק וערך הנדל"ן ירד. כמו ערים נוספות בניו ג'רזי, הפכה הובוקן מעיר נמל תוססת לעיר חלשה.
אך למרות המצב הקשה, הובוקן לא ננטשה כליל. בניסיון לייצב את העיר, נהרסו שכונות עוני ובמקומן נבנו יחידות דיור מסובסדות לבעלי הכנסה ממוצעת. מהגרים חדשים, בעיקר פוארטו ריקנים, פתחו בתי עסק ומילאו את יחידות הדיור, וכמו כן, בעיר נשארו תושבים ותיקים ששמרו אמונים לעיר.
התאוששות
בשנות ה-70 המאוחרות של המאה ה-20 ובעשור שלאחר מכן חזרו לעיר משקיעים רבים, אשר קנו בתים בשכונות מעמד הביניים שנבנו בתחילת המאה. הובוקן החלה למשוך אמנים, מוזיקאים, יאפים ובוהמיינים, אשר חיפשו מקום שבו השכירות נמוכה מבמנהטן, שנמצא במרחק נסיעת רכבת קצרה ושקיימת בו תחושה של קהילה. אנשים אלה תפסו את מקומם של התושבים הוותיקים במזרח העיר.
באוקטובר 2012 פגע הוריקן סנדי בחוף המזרחי של ארצות הברית, לרבות בעיר הובוקן. הסופה גרמה להצפה של 25% משטח העיר, ו-90% מן האוכלוסייה היו מנותקים מחשמל.
גאוגרפיה
הובוקן שוכנת בצפון-מזרח ניו ג'רזי, ארצות הברית, על גדתו המערבית של נהר ההדסון. העיר גובלת בצפונה בוויהוקן, בצפון-מערב ביוניון סיטי, ובמערבה ובדרומה בג'רזי סיטי, וכן מקבילה לשכונות צ'לסי ווסט וילג' במנהטן הנמצאות מעברו השני של נהר ההדסון.
לפי הלשכה האמריקאית המרכזית לסטטיסטיקה, שטחה של העיר הוא 5.1 קמ"ר, מתוכם 3.3 קמ"ר הם יבשה ו-1.8 קמ"ר הם מים. למרות זאת, היא נקראת גם עיר המייל המרובע (Mile Square City) עקב צורתה. 48 רחובות העיר מחלקים אותה שתי וערב, כאשר הרחובות הממוספרים נעים ממזרח למערב, ומסודרים בסדר עולה מדרום לצפון. רחובות רבים הנעים מדרום לצפון נקראים על שם נשיאים אמריקאיים, ביניהם הרחוב הראשי של העיר, רחוב וושינגטון.
ממשל
העיר הובוקן מנוהלת במשותף על ידי ראש עירייה ומועצה עירונית, על פי חוק פוקנר, חוק במדינת ניו ג'רזי המאפשר ליישובים לבחור את שיטת הממשל בהם, וזאת מתוך מספר מודלים. בתפקיד ראש עיריית הובוקן מכהן רווינד בהאלה, אשר נבחר לתפקיד ב-7 בנובמבר 2017. במועצת העיר חברים תשעה חברי מועצה, שלושה מהם נבחרים במחוז הבחירה הכללי של העיר, ואילו השישה הנותרים מייצגים כל אחד מששת האזורים המנהליים בעיר. חברי מועצת העיר נבחרים לתקופה של ארבע שנים במועדים שאינם חופפים ומתמודדים לתפקיד באופן עצמאי ולא מטעם מפלגה.
במסגרת חוק פוקנר לתושבי הובוקן הזכות להגיש לגוף המנהל את העיר הצעות לתקנות בצורת עצומה החתומה בידי 10% מהמצביעים הרשומים. אם הגוף דוחה את ההצעה, ההצעה עוברת למשאל בקרב התושבים.
תחבורה
הובוקן היא תחנה בשלוש רשתות מסילות ברזל, מהן אחת קלה ואחת תחתית, המקשרות את העיר עם ערים אחרות בניו ג'רזי ועם העיר ניו יורק. מסלולה של הרכבת הקלה עובר בפאתיה המערביים של העיר ומגיע להובוקן טרמינל. שני קווי הרכבת התחתית היוצאים מהעיר עוברים מתחת לנהר ההדסון אל מרכז מנהטן ואל תחנת מרכז הסחר העולמי. בנוסף, מהעיר הובוקן יוצאים שני קווי מעבורות החוצים את נהר ההדסון לכיוון מנהטן.
חינוך
בהובוקן ישנם שלושה בתי ספר יסודיים ציבוריים שבהם לומדים מגן חובה ועד כיתה ח' ושני בתי ספר תיכוניים ציבוריים, אחד עיוני והשני מקצועי. בנוסף ישנם שני בתי ספר הממומנים על ידי המדינה אך אינם נחשבים ציבוריים וחמישה בתי ספר פרטיים.
בהובוקן נמצא הקמפוס של מכון סטיבנס לטכנולוגיה, אוניברסיטה טכנולוגית פרטית שנוסדה ב-1870 על בסיס צוואתו של אדווין סטיבנס, בנו של ג'ון סטיבנס, מ-1868. זוהי האוניברסיטה הטכנולוגית הרביעית שהוקמה בארצות הברית.
אדריאן לסטר
אדריאן אנתוני לסטר, OBE (באנגלית: Adrian Anthony Lester; נולד ב-14 באוגוסט 1968) הוא שחקן, במאי וסופר אנגלי.
ביוגרפיה
לסטר נולד בברמינגהאם שבמרכז אנגליה, לזוג מהגרים מג'מייקה: מוניקה שהייתה מזכירה רפואית, ורג'ינלד שהיה מנהל בחברת ניקיון. הוא למד בבית הספר על שם הארכיבישוף מסטרסון בברמינגהם, ואחר כך למד במשך שנה במכללה על שם ג'וזף צ'מברלין. לסטר למד משחק במשך שלוש שנים באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון.
תיאטרון
ב-1991 זכה לסטר ב"פרס איאן צ'ארלסון" ובפרס "טיים אאוט" על הופעתו בתפקיד רוזלינד במחזה "כטוב בעיניכם" בהפקה של להקת התיאטרון Cheek by Jowl שהשתתפו בה רק גברים. ב-1993 שיחק בתפקיד אנתוני הופ בהפקה של התיאטרון הלאומי למחזמר " הספר השטן מרחוב פליט". עוד הופיע לסטר על הבמה במחזמר "קומפני" עליו זכה בפרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר, ושיחק בתפקיד הראשי ב"המלט".
בשנת 2013 הופיע לסטר בתפקיד אותלו במחזה באותו שם מאת שייקספיר לצדו של רורי קיניר שגילם את יאגו בתיאטרון הלאומי. שני השחקנים זכו בפרס התיאטרון של איבנינג סטנדרד לשחקן הטוב ביותר על תפקידיהם. בדרך כלל ניתן הפרס לשחקן יחיד, אבל השופטים לא הצליחו לבחור בין השניים.