cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבצע לג'נד
רקע כללי
בשעות הבוקר המוקדמות של 29 ביוני 2020 נהרג לג'נד טליפרו בן הארבע בזמן שישן לאחר שנורה מירי אל תוך הבית. מותו של טליפרו התרחש בתקופה של אלימות מוגברת בקנזס סיטי ובמיזורי כולה, כאשר לפחות חמישה ילדים נהרגו בקנזס סיטי בששת החודשים הראשונים של שנת 2020.
ב-3 ביולי 2020, ראש עיריית קנזס סיטי, קווינטון לוקאס, שלח מכתב למושל מייק פרסון, לפיו העיר נמצאת ב"נקודת משבר" בנוגע לפשע. ראש העיר לוקאס קרא למושל פרסון ליצור מושב חקיקה מיוחד באספה הכללית של מיזורי כדי שמיזורי תוכל לטפל בנושא הפשע העומד בפני העיר.
קנזס סיטי
חמישה ימים לאחר שנשלח מכתבו של ראש העיר לוקאס, הודיעה מחלקת המשפטים של ארצות הברית על יוזמת המבצע ב-8 ביולי 2020, להביא סוכני אכיפת חוק פדרליים לקנזס סיטי כדי לסייע לרשויות המקומיות במאבק בפשע. במהלך מסיבת עיתונאים, מזכירת העיתונות בבית הלבן, קיילי מקנאני, ציטטה את הסטטיסטיקה בנושא פשע בקנזס סיטי, כולל עלייה של ארבעים אחוזים ברציחות וקבעה כי סוכני מחלקת המשפטים של ארצות הברית, לשכת החקירות הפדרלית, שירות המרשלים, המחלקה לביטחון המולדת, המינהל לאכיפת הסמים ולשכת האלכוהול, הטבק, הנשק וחומרי נפץ ייפרסו בעיר בעשרת הימים הקרובים. ב-22 ביולי 2020, הכריז הנשיא טראמפ על תוכניותיו להרחיב את המבצע לאלבקרקי, שיקגו, בולטימור ופילדלפיה.
פוליטיקו מסר כי ראשי העיר בולטימור, שיקגו ופילדלפיה לא יצרו קשר עם המחלקה לביטחון המולדת, ש"נאבקו להוריד את חום ההפגנות" באורגון, שם אמרו גורמים רשמיים שזרם הסוכנים הפדרליים הגביר את המתיחות. לפי רויטרס, גורם במחלקת המשפטים אמר כי המבצע אינו קשור להפעלת סוכנים פדרליים נגד הפגנות בפורטלנד, אורגון. ממלא מקום מזכיר מחלקת ביטחון המולדת וולף, דיווח על פי סוכנות הידיעות AP, ש"יש הבחנה בין המשימה בפורטלנד – להגן על הרכוש הפדרלי – לבין הגלים בקנזס סיטי, שיקגו ואלבוקרקי כדי לסייע בהפסקת האלימות."
מאוחר יותר באותו יום פרסם הבית הלבן סיכום אירועים לפיו התוכנית תתרחב לקליבלנד, דטרויט ומילווקי בשלושת השבועות הקרובים. ב-6 באוגוסט 2020 הוכרז כי המבצע ייפרס גם בסנט לואיס, מיזורי וממפיס, טנסי. ב-14 באוגוסט 2020 התוכנית שוב הורחבה וכללה את אינדיאנפוליס, אינדיאנה.
השפעות
ב-22 ביולי 2020, התובע הכללי וויליאם בר הודיע כי למעלה מ-200 אנשים נעצרו במהלך המבצע הראשוני בקנזס סיטי.
עד 19 באוגוסט 2020, היו 217 אנשים שהואשמו בפשע פדרלי, ויותר מ-1,000 מעצרים נעשו בערי מטרופולין גדולות מאז שמחלקת המשפטים פתחה במבצע. כמעט 400 כלי ירייה נתפסו על ידי הלשכה לאלכוהול, טבק, כלי ירייה וחומר נפץ.
ב-3 בספטמבר 2020 הודיעה מחלקת המשפטים כי עצרה עד לאותו יום יותר מ-2,000 בני אדם, כולל 147 חשודים בהריגה, כחלק מהמיזם הרחב והארצי למניעת עליית הפשע האלים. ב-8 ביולי, החרימו גורמי אכיפת החוק המקומיים והפדרליים יותר מ-544 כלי ירייה, 7 קילו פנטניל, 14 קילו הרואין, 12 קילו קוקאין ו-50 קילו מתאמפטמין. מתוך למעלה מ-2,000 חשודים, 476 הואשמו בעבירות פדרליות – רובם קשורים לנשק חם או לסמים.
העיריות השתמשו בכספים שהועמדו לרשות התוכנית לרכישת ציוד מעקב.
אשר אנשיל וייס
אשר אנשיל וייס (ה'תרמ"ב, 1882 – ה'תש"ד, 1944) היה רבה של קהילת נאדי פאלו במחוז/גליל סילאדי שבטרנסילבניה.
ביוגרפיה
בימי השואה נשלח לגטו שאמלויא, וממנו נשלח למחנה ההשמדה אושוויץ בו נרצח יחד עם רעייתו מייד עם הגעתם למחנה, בי"א סיוון תש"ד. ארבעה מילדיו שרדו, עלו לארץ ישראל והקימו בה את משפחותיהם.
הנצחתו
שני בתי כנסת באמריקה נקראים על שמו:
ברברה אולסון
ברברה קיי אולסון (לבית בראצ'ר; 27 בדצמבר 1955 – 11 בספטמבר 2001) הייתה עורכת דין אמריקאית ופרשנית טלוויזיה שמרנית שעבדה עבור רשת CNN, ערוץ פוקס ניוז ועוד כמה ערוצי רשת. היא הייתה נוסעת בטיסה 77 של אמריקן איירליינס בדרך לתוכנית הטלוויזיה של ביל מאהר, "פוליטיקלי לא-קורקט", כשהמטוס רוסק אל תוך הפנטגון במהלך פיגועי 11 בספטמבר. בעלה עבד במחלקת המשפטים של ארצות הברית.
רוברט קמפנר
רוברט מקס וסילי קמפנר (Robert Max Wasilii Kempner; 17 באוקטובר 1899 – 15 באוגוסט 1993) היה משפטן יהודי-גרמני שמילא תפקיד בולט בתקופת רפובליקת ויימאר ומאוחר יותר כעוזר התובע הראשי של ארצות הברית במשפטי נירנברג. קמפנר שירת כתובע ציבורי בברלין בשנות ה-20 של המאה ה-20 ומונה ליועץ המשפטי הראשי במשרד הפנים של פרוסיה. בתפקידו זה הוא ניסה להעמיד לדין את אדולף היטלר בעוון בגידה נגד המדינה ולאסור על פעילותה של המפלגה הנאצית.
ברברה אולסון
ראשית חיים
אולסון נולדה כברברה קיי ברייצ'ר ביוסטון, טקסס, ב-27 בדצמבר 1955. אחותה הגדולה, טוני בראצ'ר-לורנס, הייתה חברה במועצת העיר יוסטון מ-2004 עד 2010. היא סיימה את לימודיה בתיכון Waltrip.
רוברט קמפנר
לאחר עלייתה של המפלגה הנאצית לשלטון ב-1933, פוטר קמפנר ממשרד הפנים וב-1935 בוטלה אזרחותו בשל היותו יהודי, אז נמלט מגרמניה והתיישב באיטליה. ב-1939 עבר לארצות הברית, שם הפך ליועץ עבור הממשלה, וב-1945 חזר לארץ הולדתו כדי לקחת חלק במשפטי נירנברג.
ברברה אולסון
חיים אישיים
היא נישאה לתיאודור אולסון ב-1996, והפכה לאשתו השלישית.
רוברט קמפנר
ביוגרפיה
רוברט קמפנר נולד בפרייבורג, גרמניה, ב-17 באוקטובר 1899. הוא היה בנם של ואלטר קמפנר ולידיה רבינוביץ', שהיו שניהם מיקרוביולוגים ונחשבו כאחד הזוגות-מדענים הידועים ביותר בזמנם. אמו הייתה האשה השנייה שנעשתה פרופסור בפרוסיה.
הוא למד משפטים, מדע המדינה ומקצועות אחרים באוניברסיטת הומבולדט של ברלין, באוניברסיטת ברסלב, ובאוניברסיטת פרייבורג. כסטודנט למשפטים, ישב קמפנר כצופה במשפט נגד סוגומון טהליריאן, שהתנקש בחייו של טלעת פאשה ב-1921 והפך את הגנתו להאשמה בעניין רצח העם הארמני ומעורבותו של טלעת ברצח.
לאחר סיום לימודיו, הפך קמפנר לעורך דין מצליח בברלין במרוצת שנות ה-20, ואז התקדם ליועץ משפטי ראשי למשטרת פרוסיה. ב-1924 השתתף בחקירתם והעמדתם לדין של אדולף היטלר ווילהלם פריק, בעקבות ניסיונו של היטלר לבצע הפיכה בגרמניה בפוטש מרתף הבירה. באותו הזמן המליץ לפזר את המפלגה הנאצית. לאחר עלייתה של המפלגה הנאצית לשלטון ב-1933, פיטר הרמן גרינג את קמפנר מתפקידו בשל פעילויותיו האנטי-נאציות. הוא נאסר והוחזק במשך חודשיים במחנה ריכוז לאחר שהואשם בהדלפת מידע על החימוש מחדש של גרמניה, שהיה אסור על פי הסכם ורסאי שנחתם לאחר מלחמת העולם הראשונה. ב-1935 וילהלם פריק, שהיה אז שר הפנים, ניצל את יהדותו של קמפנר וביטל את אזרחותו הגרמנית. קמפנר גורש מגרמניה ועבר לאיטליה, שם לימד משפטים. ב-1939 היגר לארצות הברית, שם עשה מחקר על דיקטטורות אירופיות באוניברסיטת פנסילבניה והיה יועץ למחלקת המשפטים של ארצות הברית וסוכנויות ממשלתיות נוספות.
ברברה אולסון
מוות ומורשת
התוכנית המקורית שלה הייתה לטוס לקליפורניה ב-10 בספטמבר, אך היא חיכתה עד למחרת כדי שתוכל להתעורר עם בעלה ביום הולדתו, 11 בספטמבר. באנדרטה הלאומית של 11 בספטמבר, שמה של אולסון ממוקם על לוח S-70 של הבריכה הדרומית, יחד עם אלה של נוסעים אחרים בטיסה 77.
שלושה חודשים לאחר הפיגועים זוהו שרידיה של אולסן. היא נקברה בחלקת משפחתה בוויסקונסין.
רוברט קמפנר
במשפטי נירנברג
לאחר מלחמת העולם השנייה, שב קמפנר לגרמניה, ארץ הולדתו, כדי לשמש כעוזר התובע הראשי של ארצות הברית במהלך משפטי נירנברג. כך, בהיפוך הגורל, תבע קמפנר שניים מהממונים עליו לשעבר שהעמידוהו לדין – גרינג ופריק. בהיותו בקיא יותר במערכת המשפט הגרמנית מאשר כל חבר אחר בצוות של בעלות הברית, עמד קמפנר בראש "אגף הפרכת ההגנה" – הצוות שהיה אחראי לצפות את אסטרטגיות ההגנה של הנאשמים ולהכין את חקירות-הנגד. קמפנר גם הציג את התיק נגד יריבו הישן וילהלם פריק. בין היתר, הזמין קמפנר לנירנברג גם את רודולף קסטנר, לשמש כעד התביעה.
קמפנר גם שירת כפרקליט במשפט של משרד החוץ הגרמני ב-1947–1948 ונזקפת לזכותו מציאת הטקסט של פרוטוקול ועידת ואנזה, מסמך קריטי בהיסטוריה של השואה.
לקיחת מסמכים ובהם יומנו של אלפרד רוזנברג
כאשר עזב קמפנר את משפטי נירנברג באמצע שנות ה-40, הוא לקח עמו אלפי מסמכים של המשפט, אל ביתו בלאנסדאון, פנסילבניה, מחוץ לפילדלפיה. על פי פטרישה כהן, לדברי מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בוושינגטון, משרד התובע נתן לקמפנר רשות לקחת את המסמכים, אולם על פי רשות אכיפת ההגירה והמכס של ארצות הברית (ICE), נטילת המסמכים על ידי קמפנר הייתה מנוגדת לחוק ולהליך ראוי. משמעותי ביותר במטמון היסטורי זה, היה יומנו של אלפרד רוזנברג, אחד מתומכיו הבכירים העקביים ביותר של היטלר, שב-1946 הורשע ונתלה בעוון פשעי המלחמה שלו. דפי היומן שלו בין השנים 1936–1944 עברו ידיים שונות לאחר מותו של קמפנר בשנת 1993, עד שדווח שהוחזרו לבסוף על ידי סוכני רשות אכיפת ההגירה והמכס של ארצות הברית ביוני 2013. יומנו של רוזנברג נמצא עתה בחזקתו של מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה, לשם מחקר.
לאחר משפטי נירנברג
לאחר נירנברג, חילק קמפנר את זמנו בין ארצות הברית וגרמניה, שם ייצג לקוחות יהודים בתביעות פיצוי נגד גרמניה. קמפנר עסק כעורך דין בפרנקפורט החל מ-1951. הוא גם הופיע כעד מומחה במשפט אייכמן בירושלים ב-1961.
חייו האישיים
רוברט קמפנר נישא לרות והיו להם שני בנים. בשנת 1993, בגיל 93, נפטר קמפנר בפרנקפורט, גרמניה, שם עסק בעריכת דין. אשתו, רות, נפטרה בשנת 1983. קמפנר נקבר בברלין.
ספרים שכתב
כתביו הרבים של קמפנר כללו גם את ספר זיכרונותיו, שפורסם בגרמנית ב-1983, בשם "Ankläger einer Epoche" ("תובע של עידן").
נער מקהלה (סרט)
נער מקהלה הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2014 בבימויו של פרנסואה ג'ירארד ונכתב על ידי בן ריפלי. בסרט מככבים דסטין הופמן, גארט ורינג, קתי בייטס, דברה ווינגר, ג'וש לוקאס ובית הספר האמריקני לנערי מקהלה.
עלילה
סטטסון טייט הוא תלמיד בן 12 אשר לעיתים קרובות מסתבך בצרות, אבל מפגין זיקה טבעית למוזיקה. אמו החד הורית, שהתמודדה עם בעיית שתייה, מתה בתאונת דרכים. אביו, שיש לו אישה ושתי בנות, שולח אותו לפנימייה מובחרת למוזיקה, האקדמיה הלאומית למוזיקה נערים כדי לשמור על קיומו של סטט בסוד. סטט מתקבל בשל יכולתו הקולית אך גם סכום הכסף הנדיב שהאב משלם להם.
משפחתו של אביו של סטט מקבלת כרטיסים, שנשלחו בעילום שם על ידי האקדמיה, להופעה חשובה של המקהלה. אביה של סטט לא רוצה ללכת, מחשש לחשוף את בנו הסודי, אבל המשפחה משתתפת. לאחר הקונצרט הוא מחליט להעביר את סטט לבית ספר בשווייץ, אבל סטט, בעידודו של חבר הצוות קארוול, מסרב ללכת. קארוול מאיים על האב לחשוף את סודו, והאב מחזיק את סטט בבית הספר.
סטט ודבון, סטודנט נוסף, מפתחים מערכת יחסים אנטגוניסטית. דבון חושף בפני התלמידים האחרים את הרישום הפלילי של אמו של סטט, מה שגורם לסט להכות אותו בחדרו. המועצה הפדגוגית שוקלת את גירוש שניהם, אך מעכבת את ההחלטה מכיוון שאותם תלמידים נחוצים להופעה של המקהלה בניו יורק. ההופעה בניו יורק עוברת ללא שום תקרית, אבל זמן קצר לאחר מכן, קולו של סטט מתחיל להשתנות ככל שהוא מתבגר.
בסופו של דבר האב מספר למשפחתו, ואשתו מקבלת זאת. סטט מתחיל לחיות איתם.
הפקה
דסטין הופמן לוהק לתפקיד מנהל המקהלה קארוול,ש קתי בייטס מגלמת את מנהלת בית הספר. הבמאי הוא פרנסואה ז'ירארד עם תסריט מאת בן ריפלי. במקור, צוות השחקנים היה אמור לכלול את אלפרד מולינה, אבל הוא עזב את הפרויקט. בפברואר 2014, דברה ווינגר, אדי איזארד, קווין מקהייל, ג'וש לוקאס, והשחקנים הצעירים גארט ורינג, ג'ו ווסט, ריבר אלכסנדר וגרנט ונבל הצטרפו לצוות השחקנים. ורינג מגלם את סטט שמצטרף למקהלת בנים; וינגר מגלמת את מנהלת בית הספר של סטט באודסה, טקסס ; איזארד, המחליף את אלפרד מולינה, גילם את דרייק, יד ימינו של מנהל המקהלה בבית הספר; ג'וש לוקאס לוהק לתפקיד אביו המנוכר של סטט. מקהייל גילם מורה צעיר למוזיקה המעצים את סטט, ריבר אלכסנדר וגרנט ונבל מגלמים בנים במקהלה.
צילומים
שלב הצילומים החל בפברואר 2014 בעיר ניו יורק ובסטמפורד, ניו הייבן ובפיירפילד, קונטיקט. צילומים נוספים נעשו באוניברסיטת פיירפילד.
הפצה
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ב-5 בספטמבר 2014.
הולמרק קארדס קנתה את זכויות ההפצה לשידור הסרט והוא נקרא מחדש "Hear My Song". הסרט תוכנן להיות מוקרן ברשת CBS ב-16 באפריל 2016. עם זאת, ב-13 באפריל 2016 בוטלה הבכורה ברגע האחרון.
יהושע בן פרחיה
בריחתו לאלכסנדריה
בסוף ימיו הפך יוחנן כהן גדול (המלך החשמונאי יוחנן הורקנוס הראשון) לצדוקי והחל לרדוף את הפרושים, ועל כן נאלץ יהושע בן פרחיה לברוח לאלכסנדריה. כאשר חלפה הסכנה שב לירושלים בעקבות הזמנתו של שמעון בן שטח תלמידו: "מיני ירושלים עיר הקודש, לך אלכסנדריה של מצרים: אחותי, בעלי שרוי בתוכך ואני יושבת שוממה".
באותו מקור מסופר כי יהושע בן פרחיה היה רבו של ישו, ותקרית שהתרחשה כשחזרו מאלכסנדריה לירושלים גרמה להתפקרותו (בתרגום לעברית):
מבחינה היסטורית, העלו כמה מבעלי התוספות (מפרשי התלמוד) את ההשערה כי אין מדובר כאן בישו מייסד הנצרות אלא באדם אחר, שהרי יהושע בן פרחיה חי יותר ממאה שנים לפני ישו מייסד הנצרות, וייתכן שגם במקומות אחרים בתלמוד שנזכר שם זה אין הכוונה לאותו האיש. מצד שני, אחרים רואים בזה אחת הראיות שהספירה הנוצרית להולדתו - שגויה. וכנ"ל לגבי כל סיפור חייו לפי הברית החדשה. מאמרו המפורסם המופיע במסכת אבות: "עשה לך רב וקנה לך חבר, והוי דן את כל האדם לכף זכות" עומד בסתירה למעשה זה, וישנם הסוברים כי יהושע בן פרחיה הבין כי טעה ולכן אמר משנה זו: "הוי דן את כל האדם לכף זכות" ללמד אחרים שלא יחזרו על טעותו.
ייחוסו ככהן
מתוך תיאור עיסוקו של יהושע בן פרחיה בשריפת פרה אדומה יש שסוברים שהיה ממוצא משפחת כהנים וגם שירת בתפקיד הכהונה גדולה, אך יש שחולקים ואומרים שלא עסק בעצמו בשריפתה אלא נעשתה על פי הוראתו, אך לא היה בעצמו הכהן הגדול.
קורבן אשם
קורבן אשם הוא אחד מסוגי הקורבנות שהוקרבו בבית המקדש, הבא ככפרה על חטאים שונים. ברוב האיסורים שבתורה, לא נקבע קורבן לאדם העובר עליהם. אולם בעבירות חמורות במיוחד קבעה התורה, שהחוטא יביא קורבן לכפרה על חטאו, כחלק מתהליך התשובה. קורבן האשם התייחד למספר מצומצם של עבירות, כדלהלן. האשם בא רק בתור קורבן יחיד, ולעולם אינו קורבן ציבור.
סוג הקורבן ומהותו
האשם הוא קורבן מסוג קדשי קדשים: בשרו נאכל על ידי הכהנים בבית המקדש, ביום הקרבתו ובלילה שאחריו בלבד. בדרך כלל, האשם הוא אַיִל (כבש זכר בוגר), והתורה קוצבת לו מחיר של שני שקלים לפחות (בשקל הקודש).
שמו של האשם, מורה על חומרת העבירה ועל אשמתו של החוטא, שכן אשמות מביאים על עבירות חמורות במיוחד: למשל אשם גזילות ואשם מצורע, הם על עבירות כאלו שנעשו במזיד (בשונה מקורבן חטאת הבא רק על השוגג), אשם מעילות על מעילה בקדשי שמים. ואילו שם האשם תלוי בא להורות על כך שאשמתו גדולה אף על פי שעשאה בשוגג, וישא את אשמתו אם לא יביא את הקורבן וישוב על חטאיו.
אשם ודאי
בניגוד לכל סוגי הקורבנות שבאים רק במקרה שהאדם וודאי חטא, קרבן אשם בא גם כאשר הדבר ספק לו אם חטא, כדלהלן:
ישנם 5 סוגי קורבנות אשם ודאי (שאינם באים על ספק עבירה):
אשם גזלות
הגוזל רכוש של חברו, או עושק אותו ונמנע מלשלם לו את חובו, ואף נשבע לשקר בבית הדין שאינו חייב לחברו דבר – חייב להביא אשם, בין אם גזל ונשבע בשוגג ובין אם גזל ונשבע במזיד. מלבד הבאת האשם עליו לפצות את חברו על מה שגזל ממנו, בתוספת חומש. השבת הקרן היא תנאי להבאת הקורבן, ואם הביא את הקורבן לפני השבת הגזילה – לא יצא ידי חובתו.
אשם מעילות
מי שמשתמש בחפץ שהוקדש לבית המקדש נקרא "מועל". העושה זאת בשוגג – משלם לאוצר המקדש את שווי הנאתו, בתוספת חומש וקורבן אשם.
המקור בתורה לקורבן זה:
אשם שפחה חרופה
שפחה חרופה היא שפחה כנענית שנשואה לעבד עברי. פירוש הדברים: "שפחה כנענית" היא גויה שמכרה את עצמה כשפחה ליהודי, ועם קבלתה כשפחה בביתו עברה תהליך הדומה לגיור (טבילה במקווה וקבלת מצוות התורה). כל עוד היא שפחה – היא רשאית לקיים חיי נישואין עם עבד, כנעני או עברי, אבל מבחינה משפטית נישואיה אינם תופסים, והיא לא "אשת איש" במלוא מובן המילה. אם היא התקדשה לעבד עברי – אסור לאדם אחר לקיים עמה יחסי אישות. ואם עשה כן – אינו חייב מיתה, כדין ניאוף עם אשת איש מוחלטת, אלא עליו להביא קורבן אשם. האשה עצמה, לעומת זאת, אינה מביאה קורבן, אלא חייבת מלקות.
בהגדרה המדויקת של מעמד אשה זו נחלקו תנאים: רבי ישמעאל סובר כאמור, שמדובר בשפחה כנענית. רבי עקיבא סובר, שאין כל תוקף לנישואיה של שפחה כנענית, והתורה חייבה קורבן רק במצב מיוחד של "חציה שפחה וחציה בת חורין". הדבר אפשרי אם אשה הייתה שפחה של שני שותפים, ואחד מהם שחרר אותה.
המקור בתורה לקורבן זה:
אשם נזיר
הנזיר מקבל על עצמו מגבלות מסוימות לפרק זמן קצוב: שלא לגלח את שער ראשו, שלא לשתות יין, ושלא להיטמא למת. אם נטמא, כגון שנקלע למקום שיש בו מת – הדבר מבטל את נזירותו. כעת עליו להביא קורבנות מיוחדים, ביניהם אשם הנזיר, ולאחריהם יוכל להתחיל לספור מחדש את ימי הנזירות.
כך נאמר בתורה:
אשם זה, וכן אשם המצורע שיוזכר בהמשך, שונים מהאשמות שהוזכרו עד כאן: הם לא מן האיל הבוגר, אלא כבש בשנה הראשונה ללידתו, והתורה לא קבעה להם מחיר מסוים. רבי שמעון בר יוחאי מסביר את טעם הדבר: כלומר, מכיוון שקורבן הנזיר וקורבן המצורע לא בא רק לכפר, אלא יש לו תפקיד לשנות את מצבם ההלכתי, ולאפשר לנזיר להשלים את נזירותו ולמצורע להיטהר – דאגה התורה למנוע אפשרות שהם לא יוכלו להביא את הקורבן, כי מחיר הכבשים יהיה נמוך מן הרף שהציבה התורה.
מסופר על הכהן הגדול שמעון הצדיק, שהיה נמנע בדרך כלל מלאכול מבשרו של אשם נזיר, משום שחשב שהנזירות לא הייתה לשם שמים, פרט לפעם אחת, בה התרשם מטוהר כוונותיו של הנזיר.
אשם מצורע
ביום השמיני לטהרתו (מאז שהתרפא) מביא המצורע מספר קורבנות, וביניהם כבש אחד לאשם. הקרבת הכבש משלימה את טהרת המצורע, ובעקבותיה הוא רשאי להיכנס למקדש ולאכול קורבנות. זהו הקורבן החשוב ביותר מבין קורבנות המצורע.
כך נאמר בתורה:
אשם תלוי
כאמור לעיל, קורבן אשם בא גם על ספק חטא. כלומר במקרים בהם האדם מסופק האם עשה עבירה המחייבת אותו להביא קורבן חטאת ("תלוי" – דבר התלוי ועומד בספק). לדוגמה: אדם שעשה מלאכה בשוגג בזמן בין השמשות, כך שאין ידוע האם המלאכה נעשתה בשבת או ביום חול (בין השמשות הוא זמן מסופק מצד עצמו).
אם האדם ייעד את הבהמה לאשם תלוי, ובטרם הוקרבה התברר שלא חטא – לא יקריבנה. אם הוקרבה, ולבסוף התברר שחטא – עליו להביא קורבן חטאת, אף שהביא אשם. הלכה מיוחדת נוספת בקורבן זה, שאם הגיע יום הכיפורים והחוטא טרם הביא את קורבנו – אין צורך להביא את האשם התלוי, שכן כפרת יום הכיפורים שקולה ככפרת קורבן זה.
המקור בתורה לקורבן זה:
חז"ל עמדו על כך, שהתורה החמירה כאן בספק יותר מאשר בוודאי: האשם, כאמור, הוא איל בערך שני שקלים, בעוד שלחטאת התורה לא קבעה ערך מסוים. רבי יונה גירונדי הסביר זאת: "מפני שעל הודאי משים האדם החטא אל לבו, ודואג ומתחרט עליו וחוזר בתשובה שלימה; אבל על הספק עושה סברות, ואומר: 'אותה חתיכה שאכלתי – אולי הייתה מותרת', ולא ישית אל לבו לשוב, ולזה החמירו בו יותר".
אשם תלוי מובא כאשר קיים ספק ממשי שאכן היה חטא חמור, מסוג העבירות שעונשן כרת, ולא די בכך שהאדם חושש שאולי היה בידו חטא כלשהו. הלכה זו הייתה שנויה במחלוקת המובאת במשנה:
תהליך ההקרבה והאכילה
הקרבת האשם כוללת כמה שלבים, שבאופן כללי אינם מיוחדים לו:
בהקרבת אשם מצורע קיימים דינים מיוחדים: לפני ההקרבה יש להניף את האשם, בשיתוף פעולה של הכהן ושל המצורע. לאחר השחיטה, מלבד הכהן המקבל את דמו במזרק, בא כהן נוסף ומקבל חלק מדמו בכף ידו. מדם זה הוא מורח על חלקים מסוימים מגופו של המצורע: בהונות היד והרגל, ותנוך האוזן. זהו חלק מתהליך הטהרה של המצורע.
הקרבת אשם בהיסטוריה
מכיוון שהאשם בא כקורבן יחיד בלבד, ועל חטאים מצומצמים ונדירים, אין לו אזכורים רבים במקרא ובספרות ההיסטורית. בספר עזרא מסופר שכאשר עלה עזרא הסופר ארצה ערך בדיקה על נישואי התערובת בישראל:
שום אשרסון
מאפיינים
הפרח קטן דמוי פעמון או פתוח לרווחה. ששת עלי הקטיף מאוחים בשיעור שונה במינים השונים אך תמיד הם מאוחים לפחות בבסיסם. זירי האבקנים קבועים בבסיס עלי העטיף. עמוד העלי נימי.
מטבעה
מִטְבָּעָה היא מתקן תעשייתי המייצר מטבעות למסחר.
ההיסטוריה של המִטבָעות קשורה באופן ישיר להיסטוריה של המַטבֵּעות. עם זאת, ההיסטוריה של המִטבעות הושפעה גם מהמצב הפוליטי של התקופה. לדוגמה, העבר של המטבעה של ניו אורלינס, כולל בעיקר שימוש של קונפדרציית המדינות של אמריקה שהחל ב-1861. בנוסף, המקורות של מטבעת פילדלפיה, אשר החלה לפעול ב-1792 והחלה במחזור המטבעות הראשון שלה ב-1793, שזורים בתחילתו של העידן הפדרלי בארצות הברית.
בתחילה, הטבעת מטבעות נעשתה בעיקר על ידי ריקוע או יציקה. בהתאם לכך, בשוק היה קיים מספר קטן יחסית של מטבעות (כמאות או אלפים). כיום, מבלטים (מעין תבניות ה"מחתימות" תמונות על מטבעות) מיוצרים בכמויות גדולות ובעזרתם הופכים דיסקיות מחוממות פשוטות לביליוני מטבעות.
מִטבעות עתיקים
מספר ערי-מדינה ברומא העתיקה החזיקו במִטבעות משל עצמן. כמו כן, מטבעות רומאיות היו נפוצות ברחבי האימפריה, ולעיתים שימשו לצורכי תעמולה. המַטבעות לימדו את תושבי האימפריה מיהו הקיסר שלהם (באמצעות דיוקנו שהוטבע על המַטבעות), ואפילו קיסרים ששלטו לזמן קצר דאגו שדיוקנם יופיע על המַטבעות. קוויטוס, למשל, שלט רק על חלק מהאימפריה מ-260-261 לספירה ועם זאת הוציא שני מַטבעות הנושאים את דיוקנו.
כמה מִטבעות יווניות קדומות נתגלו על איי יוון כמו כרתים (שם קיימת מטבעה עתיקה, בעיר קידוניה, עוד מאז המאה החמישית לפנה"ס).
הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של אלכסנדריה
הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של אלכסנדריה וכל אפריקה (יוונית: Πατριαρχείου Αλεξανδρείας και πάσης Αφρικής) היא כנסייה אוטוקפאלית עצמאית במסגרת הכנסייה האורתודוקסית היושבת באלכסנדריה שבמצרים ושטח השיפוט שלה נפרש על כל יבשת אפריקה. הכנסייה מונהגת על ידי הסינוד הקדוש המורכב מהארכיבישופים שלה וכמה בישופים, שבראשו עומד האפיפיור והפטריארך של אלכסנדריה וכל אפריקה. המכהן הנוכחי מאז 2004 הוא תאודורוס השני (אין להתבלבל עם מקבילו הקופטי, תאודורוס השני). ראש הכנסייה רואה עצמו כיורש הלגיטימי לכס מרקוס הקדוש בפנטארכיה של הכנסייה הקדומה, ובהיררכיה האורתודוקסית הוא מדורג שני רק לפטריארך קונסטנטינופול. כיתר הכנסיות האורתודוקסיות האוטוקפאליות, עמן היא מצויה באחדות (קומוניון) מלאה, האלכסנדרונית מכירה בעליונותה של קונסטנטינופול כטקסית בלבד. האפיפיור-פטריארך שלה עצמאי לגמרי בשאלות מעשיות.
הכנסייה עורכת את טקסיה לפי פולחן ביזנטיון ובשפה היוונית, הגם שקהילות רבות משתמשות בערבית ובשפות אפריקניות מקומיות עבור האוכלוסייה. מספר מאמיניה נאמד ב-500,000 איש, וקהל הליבה המקורי שלה הוא התפוצה דוברת-היוונית במצרים, אם כי מאז שלהי המאה ה-20 היא מקדישה מאמץ גדול להתפשט באפריקה שמדרום לסהרה, וב-1981 הוקם סמינר להכשרת כמורה בניירובי המיועד להצמיח הנהגה מקומית. קתדרלת אוונגליזמוס באלכסנדריה היא משכנה הסמלי של הפטריארכיה. כמו כן, היא מפעילה כמה מנזרים עתיקים בעלי מורשת ארוכה, דוגמת מנזר גאורגיוס הקדוש בקהיר. יש לה 23 ארכידיוקסיות ועוד 6 דיוקסיות הפרושות על כל היבשת: קרתגו, אקרה, אקסום, קייפטאון, הארארה, דאר א סלאם, הרמופוליס, יוהנסבורג, קמפלה, ח'רטום, קינשסה, לאגוס, לאונטופוליס, מוואנזה, ניירובי, פלוסיום (פורט סעיד), פטולמאיס, טריפולי (לוב), יאונדה ואנטננריבו; וברזוויל, בורונדי, פריטאון, קולווזי ומפוטו.
ראשיתה של הפטריארכיה במהומה ובשסע שפקד את מצרים הביזנטית לאחר ועידת כלקדון ב-451. הרוב המוחלט של האוכלוסייה המצרית הילידית היו לפחות מיאפיזיטים אם לא מונופיזיטים קנאים, בעוד שהמיעוט היווני שמנה בעיקר אנשי ממשל, חיילים וסוחרים היו נאמנים לקיסר ולאורתודוקסיה הכלקדונית. עקב כך התפצלה כנסיית אלכסנדריה העתיקה, שהפטריארך שלה חלש על מצרים וייחס את מקור משרתו למרקוס במאה הראשונה. החל מ-537 היו שני טוענים-לכס: פאולוס מִטָאבֶּן האורתודוקסי מונה לפטריארך במקום קודמו המיאפיזיטי תאודוסיוס שהוגלה על ידי הקיסר, אך הוא לא התקבל על העם שהוסיף לראות את תאודוסיוס כמנהיג הלגיטימי שנחשב בדיעבד כאפיפיור הראשון של הקופטים. רק המלכיתים היוונים במצרים קיבלו את פאולוס, וכך נוצר בסיסה של הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית בימינו. הפרשי הגודל בין שני המחנות היו עצומים, והקופטים מנו בערך 15 מיליון איש לעומת אולי 250,000 מלכיטים, אך תמיכת האימפריה הוסיפה משקל יתר לאחרונים. יתרון האורתודוקסים הפך להם לרועץ עם הכיבוש המוסלמי ב-642, והחשד בנאמנות לאויב הפך אותם לקהילה חלשה ונרדפת. הפטריארך האורתודוקסי אף לא התגורר יותר בעירו אלא שהה בעיקר בביזנטיון. עד המאה ה-12 זנחה כנסייתו לגמרי את הפולחן האלכסנדרוני העתיק, שהיה משותף להם ולקופטים גם אם בשפה נבדלת, ואימצה את סדרי הטקס הביזנטיים. רק ההגירה היוונית הגדולה למצרים במאה ה-19 שיקמה את מצב הכנסייה, וב-1856 שב ראשה לאלכסנדריה דרך קבע. השתפרו גם היחסים עם הקופטים, שעודם מונים רוב מוחלט בקרב הנוצרים במצרים, על רקע המאמצים הבינלאומיים להשיג אחדות בכנסייה.
תומאס ואט גרגורי
תומאס ואט גרגורי (באנגלית: Thomas Watt Gregory; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בשנים 1914–1919 בממשלו של הנשיא וודרו וילסון.
ראשית חייו
ב-1885 החל גרגורי לעסוק בעריכת דין באוסטין. הוא שימש כחבר בוועד המנהל של אוניברסיטת טקסס במשך שמונה שנים. על שמו נקרא אולם ספורט באוניברסיטה. ב-1892 הוא דחה הצעה להתמנות כעוזר התובע הכללי של טקסס וב-1896 דחה הצעה להתמנות כשופט במדינה, אך צבר ניסיון כתובע וכיועץ מיוחד למדינת טקסס.
התובע הכללי של ארצות הברית
ב-1914 מינה הנשיא וודרו וילסון את גרגורי כתובע הכללי של ארצות הברית, ובתפקיד זה הוא כיהן עד 1919. על אף מחויבותו המתמשכת לרפורמה פרוגרסיבית, תפקודו של גרגורי כתובע הכללי עורר מחלוקות קשות בשל שיתוף הפעולה שלו עם המנהל הכללי של הדואר אלברט ברלסון ואחרים בנוהל המערכה לחיסול המחלוקת הפנימית במהלך מלחמת העולם הראשונה.
גרגורי סייע לנסח את חוק הריגול של 1917 שהיה התפשרות על הערבויות החוקתיות לחופש הדיבור והעיתונות וקידם את העברתו. הוא עודד ביצוע מעקב משפטי על ידי "ליגת ההגנה האמריקאית" וניהל את העמדתם לדין של יותר מאלפיים מתנגדים למלחמה. ב-1918 עלה הוא יכול היה לומר: "ניתן לומר שמעולם בהיסטוריה לא הייתה מדינה שנשלטה באופן כה יסודי".
ב-1916 ביקש הנשיא וילסון למנות את גרגורי כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית, אך הוא דחה את ההצעה בשל שמיעתו הלקויה, רצונו להשתתף במערכת הבחירות של וילסון לכהונה שנייה ובשל אמונתו שהוא חסר את המזג הנחוץ לכהן כשופט. גרגורי היה חבר בוועידה התעשייתית השנייה של וילסון ב-1919 וב-1920.
תומאס ואט גרגורי נפטר ב-26 בפברואר 1933 כאשר שהה בניו יורק כדי להיוועד עם פרנקלין דלאנו רוזוולט כתוצאה מדלקת ריאות. הוא נטמן באוסטין.
Classical Gas
Classical Gas ("גז קלאסי") היא יצירה אינסטרומנטלית שהלחין הגיטריסט הקלאסי, המלחין והזמר,. במקור היצירה הייתה קרויה Classical Gasoline ("בנזין קלאסי"). בהקלטה המקורית ויליאמס מנגן בגיטרה בליווי תזמורת. היא נוגנה לראשונה בפומבי בסדרה הטלוויזיה "שעת הקומדיה של האחים סמדרס" (Smothers Brothers Comedy Hour). הוא יצא לאור בתקליט בפברואר 1968 באלבום The Mason Williams Phonograph Record. באוגוסט 1968 הגיע גז קלאסי למקום השני במצעד הלהיטים האמריקאי ונמכר למעלה ממיליון עותקים. ויליאמס הקליט את הקטע שוב לאלבומו Hand Made משנת 1970, כגיטרת סולו. הוא גם הקליט גרסה עם הלהקה הכלית Mannheim Steamroller ב-1987.
עובדות נוספות
בשנת 1973 היצירה בוצעה על ידי להקת הרוק הסקוטית Beggars Opera באלבומה הרביעי Get Your Dog off Me! בגרסת כיסוי בסגנון רוק מתקדם. קיימת שמועה בלתי פוסקת שאריק קלפטון הקליט גרסה ליצירה, אך היא הוכחשה על ידי ויליאמס עצמו באתר הרשמי. שמועה זו אולי נובעת מכך שבפסקול סרט קולנוע משנת 1999 "הסיפור שלנו" בכיכובם של ברוס ויליס ומישל פייפר, שהלחינו מארק שיימן ואריק קלפטון, מופיע גם הקלטה של היצירה, אך זו הגרסה האקוסטית שהקליט מייסון ויליאמס בשנת 1970.
היצירה מושמעת לעיתים קרובות בסדרות טלוויזיה ובסרטים, למשל בפרק בכל אחת מהסדרות משפחת סימפסון, פרייז'ר, אבא אמריקאי וגמביט המלכה.
לקראת הבחירות הפדרליות בגרמניה המערבית בשנת 1976, השתמשה המפלגה הדמוקרטית החופשית בגז קלאסי בתשדירי התעמולה שלה בטלוויזיה.
האנציקלופדיה העברית
האנציקלופדיה העברית (בלועזית נקראת Encyclopaedia Hebraica) היא אנציקלופדיה מקיפה בשפה העברית שיצאה לאור במחצית השנייה של המאה העשרים.
תהליך הפקת האנציקלופדיה
רעיון האנציקלופדיה העברית החל להתממש בקיץ 1944. אז הוקמה ועדה מייעצת לקביעת מגמתה של האנציקלופדיה. הדפסת הכרך הראשון החלה בקיץ 1948, עם הקמת המדינה, והוא יצא לאור ביולי 1949. נשיא הכבוד של האנציקלופדיה היה נשיא המדינה, פרופ' חיים ויצמן.
הכרך הראשון הקיף את הערכים א|א' עד אוסטרליה. התצלום הראשון המופיע בתחילת הכרך הוא תצלום מגילת העצמאות של מדינת ישראל. הערך המסיים את האנציקלופדיה בכרך ל"ב הוא "תשרי".
עם השלמתה מנתה האנציקלופדיה 32 כרכים עם שלושים אלף ערכים.
בשלבי כתיבת האנציקלופדיה יצא לאור כרך מילואים א' שעידכן והשלים את הכרכים א' עד ט"ז, ולאחר השלמת ל"ב הכרכים יצא לאור כרך מילואים ב'.
בשנת 1985, חמש שנים לאחר השלמת כרכי האנציקלופדיה, יצא לאור כרך "מפתח", ובשנת 1995 יצא כרך מילואים ג', ובו עדכון נתונים שהיה צורך לעדכנם מאז כרך המילואים ב', ואתו עוד שני כרכים העוסקים בעדכון מקיף של הערכים העוסקים בארץ ישראל ובמדינת ישראל.
השפעות חיצוניות על עריכת האנציקלופדיה
בתקופת הוצאתה לאור יוחסה לאנציקלופדיה העברית חשיבות גדולה ביותר, שאותה ניתן להמחיש בכך שהיו אנשים שחשו צורך עז להיכנס כערכים לאנציקלופדיה, כמעין גושפנקא למידת חשיבותם ומעמדם. סיפרה לימים ברכה פלאי, מו"ל האנציקלופדיה, שפנה אליה יום אחד סופר ואיים להתאבד אם לא יכלל באנציקלופדיה: "למרות שמעמדו בספרות העברית לא היה בעל חשיבות יתרה, לא לקחתי סיכונים והכללתי אותו כערך".
לעיתים התעוררו ויכוחים מי יכתוב ערך מסוים, ויכוחים שנבעו ממחלוקת אקדמית-עניינית או לעיתים משיקולים פוליטיים או רגשיים. כך היה עם הערך "חיים ארלוזורוב", וכך היה, להבדיל, עם הערך "אדולף היטלר".
הצנזורה הצבאית בישראל הטילה איפול כבד על פרסום פרטי "העסק הביש", ובמשך שנים רבות הייתה ההתייחסות לנושא זה במילות קוד וברמזים בלבד. בשנת 1967, 13 שנים לאחר האירוע, תיארה אותו האנציקלופדיה העברית במילים הסתומות: "פעולה ביטחונית, מפוקפקת מבחינה מדינית ומוסרית, שנערכה בצורה כושלת בקיץ 1954 בחו"ל ושעלתה בחייהם של כמה יהודים, גרמה נזק מדיני לישראל ופגמה בכבודה". לדברי עורך האנציקלופדיה, ישעיהו ליבוביץ, הצנזורה הפעילה לחץ על האנציקלופדיה בעניין תוכנו של ערך זה. סגן שר הביטחון, צבי דינשטיין, הכחיש דברים אלה, וטען שהצנזורה הביאה לתיקונה של מילה אחת בלבד.
עורכי האנציקלופדיה וכותביה
השנים הרבות שנדרשו להשלמת האנציקלופדיה הביאו לכך שעורכיה הראשיים התחלפו במהלך השנים. בכרך הראשון לא מצוין עורך כללי, אך מופיעה בו תודה "למערכת בראשותו של ד"ר יהודה אבן שמואל". החל מהכרך השני נשאו במשרת העורך הכללי הפרופסורים יוסף קלוזנר (כרכים ב'–ה', ז'–ח'), בנציון נתניהו (ו', ט', י"ד–ט"ו), נתן רוטנשטרייך (כרך ט"ז), ישעיהו ליבוביץ (י'-י"ג, ט"ז–כ' ומילואים א'), יהושע פראוור (כ"א–ל"ב ומילואים ב') ויהושע גוטמן.
בשנת 1992 היה דוד שחם העורך הראשי של כרך מילואים ג'. מנהל המערכת, מראשיתה ועד שנות ה-80 של המאה ה-20, היה אלכסנדר פלאי, בנה של ברכה פלאי, המייסדת והמנהלת הראשונה של הוצאת מסדה, המו"לית של האנציקלופדיה (עד מכירתה להוצאת שוקן בשנות ה-90).
לאנציקלופדיה היו עורכי משנה במספר תחומים שכללו במהלך השנים:
בכתיבת האנציקלופדיה השתתפו יותר מ-2,500 כותבים, ובהם אנשי מדע מובילים בישראל ובעולם, ורבים מערכיה חתומים על ידי כותביהם.
מאפייני האנציקלופדיה
אופי האנציקלופדיה העברית משתקף בכותרת המשנה של שמה "כללית, יהודית וארצישראלית". האנציקלופדיה מקיפה את כל ערכי התרבות מהעולם הכללי, אך ניכר בה הדגש היהודי-ישראלי, בעיקר באורך הערכים העוסקים ביהדות, באישים יהודים ובישראל, מעל לחשיבותם הכלל עולמית. כך, האנציקלופדיה טורחת להדגיש לגבי כל אישיות שהוקדש לה ערך את יהדותה של האישיות, אף במקום שיהדות זו היא חסרת משמעות בחיי האישיות (כגון בוריס פסטרנק), וכן את הקשר והיחס שלה ליהודים (לפי העניין). בערכים על ארצות וערים ברחבי העולם בא, לאחר תיאור ההיסטוריה הכללית של אותו מקום, תיאור נפרד של ההיסטוריה של היהודים שחיו שם (אם היו כאלה). בכך נבדלת האנציקלופדיה העברית מאנציקלופדיות אחרות.
ברוח זו, הערך הגדול ביותר (44 טורים) המוקדש לאישיות הוא הערך "בנימין זאב הרצל". האישיות הלא-יהודית שלה מוקדשים הטורים הרבים ביותר (31) היא המשורר הגרמני גתה (שעם כותבי הערך העוסק בו נמנה הסופר תומאס מאן).
כותבי האנציקלופדיה לא הסתירו את השקפתם הפוליטית, היהודית-לאומית. כך, למשל, ממלכת ירדן לא זכתה לערך, משום שהאנציקלופדיה לא הכירה בה. פרטיה של מדינה זו כלולים במסגרת הערך "ארץ-ישראל", ובתחילת ערך זה מובהר, שבשפה העברית כולל הביטוי את ארץ-ישראל משתי גדות הירדן. בכרך מילואים ב' כבר מופיע הערך "ירדן".
האות א' היא בעלת מספר הערכים הגדול ביותר, ומוקדשים לה שישה וחצי כרכים (כ-30% ויותר של מספר הכרכים המתוכנן בתחילה, וכ-20% מ-32 הכרכים של האנציקלופדיה בסופו של דבר). הערך הראשון הוא א|האות א' והאחרון הוא אתרים (קבוצה של תרכובות אורגניות). הערך הגדול ביותר באות א' הוא "ארץ-ישראל", שמוקדש לו כרך שלם, כרך ו'. אחריו מבחינת גודל הערך "ארצות הברית של אמריקה", שמספר עמודותיו 126. הערכים המתחילים באות צ|צ' משתרעים על פחות מכרך אחד (כרך כ"ח) ועל המספר הקטן ביותר של עמודות (531).
מהדורה שנייה
בשנת 1997 החלה הוצאת שוקן בפעילות להפקת מהדורה חדשה, מעודכנת ומקוונת, של האנציקלופדיה העברית. בהמשך (ב-2013 לערך) הצטרף פרופ' אסא כשר כעורך האנציקלופדיה. מהדורה זאת טרם יצאה לאור.
CCTV-4
CCTV-4 (במנדרינית: 中国中央电视台中文国际频道) הוא ערוץ טלוויזיה ציבורי סיני, אחד מששת הערוצים המרכזיים בסין המשודרים גם מחוץ לשטחי הרפובליקה העממית של סין.
ערוץ זה משדר מגוון תוכניות, כולל סרטים דוקומנטריים, מוזיקה, אקטואליה, דרמות, אירועי ספורט ותוכניות לילדים המשודרות ברפובליקה העממית של סין, הונג קונג, מקאו וטאיוואן.
היסטוריה
CCTV-4  הושק רשמית ב-1 באוקטובר 1992 כערוץ הסיני הבינלאומי הראשון. בתחילה התוכניות ששודרו בערוץ כללו תוכניות באנגלית ובמנדרינית, במשך 16.5 שעות מדי יום. השידור באנגלית הופסק עם הקמת הערוץ באנגלית CCTV-9 בספטמבר 2000. הערוץ שידר גם בקנטונזית עד שנת 2007, מאז הערוץ משודר במנדרינית בלבד.
כריך מלפפון
כריך זה מורכב משתי פרוסות לחם לבן דקות ביותר, שתי הפרוסות מרוחות בחמאה ותוכן הכריך הן פרוסות דקות של מלפפון. הכריך מוגש ללא הציפוי הקשה (ה"קרום") של הלחם, וכשהוא חתוך לצורת "אצבעות" (מלבנים צרים), ריבועים או משולשים. בעת הכנת הכריך מורחים על צידי הפרוסות הפנימיים שכבה של חמאה, וזאת על מנת שנוזלי המלפפון לא ייספגו בלחם.
CCTV-4
היסטוריה
ב-1 ביוני 1998 הערוץ החל לשדר 24 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע.
כריך מלפפון
בארצות הברית מגישים לעיתים כריך דומה ובו גבינת שמנת או מלפפון חמוץ.
אזכורים תרבותיים
כריכי המלפפון היו פופולריים ביותר במהלך התקופה האדוארדית ובהמשך גם במהלך התקופה הוויקטוריאנית בה נהגו לאכול ארוחת תה של מנחה מלאה בקרב החברה הגבוהה בלבד. תיאורי החברה הגבוהה בספרות כוללים אזכורים מפורשים של כריכים אלה; כך למשל אזכורם מופיע במערכה הראשונה של מחזהו של אוסקר ויילד "חשיבותה של רצינות", בה, בשל העובדה שאחיינה של ליידי ברקנל אכל את כל הכריכים שהוכנו במיוחד עבורה, הוא נאלץ לשקר ולהסביר מדוע אין בידיו להגיש כריכים אלה המהווים חלק בלתי נפרד מהארוחה (משרתו סיפר כי אזלו כל המלפפונים בשוק קובנט גארדן).
פילובולוס
פילובולוס (Pilobolus) היא להקת מחול אמריקאית מפורסמת.
הלהקה זכתה בפרסים רבים, ביניהם פרס המבקרים של ברלין (Berlin Critic's Prize), פרס ברנדייס (Brandeis Award), פרס סקוטסמן (Scotsman Award) בפסטיבל אדינבורו, פרס ועידת התיאטרון של ניו אינגלנד (New England Theatre Conference Prize), פרס ועדת האמנויות של קונטיקט למצוינות (Connecticut Commission on the Arts Award for Excellence) ובשנת 1997 בפרס אמי להישגים בתחום תוכניות התרבות המשודרות בפריים טיים (Primetime Emmy Award for outstanding achievement in cultural programming). בשנת 2000 קיבלה פילובולוס את פרס סמואל ה. סקריפס למפעל חיים בכוריאוגרפיה מטעם פסטיבל המחול האמריקני (Samuel H. Scripps American Dance Festival Award for lifetime achievement in choreography).
כיום מפעילה הלהקה שלושה אגפים: להקת המחול (Pilobolus Dance Theatre) המופיעה ברחבי העולם ואשר מקום מושבה בעיירה וושינגטון שבקונטיקט, ארצות הברית; "מכון פילובולוס" (Pilobolus Institute) המציע תוכניות חינוכיות והוראת מחול; ו"פילובולוס שירותים יצירתיים" (Pilobolus Creative Services) המציעים את שירותה הלהקה לסרטים, פרסומות, לקוחות מסחריים ואירועים שונים.
פילובולוס הופיעה בישראל מספר פעמים, ובשנת 2008 צילמה לוח שנה בו מופיעים חברי הלהקה בשלל תנוחות על רקע נופי ארץ ישראל.
Let's Go Brandon
"Let's Go Brandon" הוא סלוגן פוליטי ומם אינטרנטי אשר משמש כלשון נקייה לביטוי גנאי שנאמר לעבר נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, "Fuck Joe Biden".
קריאות של "Fuck Joe Biden" נשמעו באירועי ספורט בארצות הברית לראשונה בספטמבר 2021.
"Let's Go Brandon" נכנס לשימוש לאחר שב-2 באוקטובר 2021 כתבת של NBC Sports ראיינה את נהג ה-NASCAR ברנדון בראון לאחר מרוץ בו זכה. בזמן שנשמעו מהקהל קריאות "Fuck Joe Biden", הכתבת ציינה בראיון שהקהל מריע לבראון בקריאות "Let's Go Brandon". הראיון הפך לויראלי במהרה והופץ בתקשורת הימנית ובקרב תומכי טראמפ.
פרשנים מהימין השמרני כמו בן שפירו וטומי להרן הפיצו את הביטוי בטוויטר. מספר פוליטיקאים חברי המפלגה הרפובליקנית השתמשו בביטוי, ביניהם גרג אבוט, ביל פוסי, ג'ף דאנקן וטד קרוז.
קמפיין טראמפ החל למכור חולצות טי עם הכיתוב "Let's Go Brandon" ב-28 באוקטובר 2021.
השיר "Let's Go Brandon" שהוקלט על ידי הזמר לוזה אלכסנדר, הגיע ב-26 באוקטובר 2021 למקום ה-45 במצעד הבילבורד הוט 100. ב-2 בנובמבר הגיע השיר למקום ה-38 במצעד. שיר נוסף בשם זהה של הזמר ברייסון גריי הגיע למקום ה-1 במצעד 100 השירים המובילים של אייטונס. ב-2 בנובמבר הגיע השיר למקום ה-28 במצעד הבילבורד הוט 100.
ב-27 באוקטובר 2021, השירים במקומות 1, 2, 4 ו-8 במצעד אייטונס נשאו את השם "Let's Go Brandon".
ב-24 בדצמבר 2021, קיים הנשיא ביידן שיחות טלפון עם אזרחים באירוע לכבוד חג המולד. אחד המתקשרים סיים את דבריו באמירה: חג מולד שמח ו-"Let's Go Brandon". ביידן השיב לדבריו: "Let's Go Brandon", אני מסכים.
הרלך
הרלך (בוולשית: Harlech) היא עיירת חוף וקהילה במחוז גוויניד' בחוף המערבי של ויילס מדרום לחצי האי ל'ין. העיירה כוללת נכון לשנת 2011 1,762 תושבים, היא שוכנת בתוך גבולות הפארק הלאומי סנודוניה.
אודות
מקור השם הרלך הוא שיבוש של השם הארדלך (שהיה נפוץ עד המאה ה-19), אשר ככל הנראה נובע מצירוף המילים אַרד (ardd; גבוה) ו-לאך (llech; סלע), כלומר "סלע גבוה", מתוך התייחסות לסלע עליו ממוקמת טירת הרלך. הסבר נוסף טוען שמקור השם הוא מצירוף המילים הארד (hardd; נאה) ולאך, כלומר "סלע נאה". כיום רוב כלכלת העיירה סובבת סביב תיירות עם טירת הרלך, רצועת החוף ומיקומה בשטחי הפארק הלאומי. העיירה מחולקת לשכונה הוותיקה הממוקמת סביב הטירה בשטח גבוהה יותר ושכונה חדשה יותר שהוקמה ממערב בקרב רצועת החוף.
שיא גינס
אחד הרחובות בעיירה הוכר ב-2019 על ידי ספר השיאים של גינס, כרחוב התלול בעולם. ואולם לאחר שינוי שיטת המדידה, חזרה הבכורה ב-2020 לרחוב בולדווין בעיר דנידין אשר בניו זילנד.
Pulse
Pulse או P·U·L·S·E הוא אלבום הופעה חיה של להקת הרוק המתקדם פינק פלויד. האלבום הוקלט במהלך מסע ההופעות של The Division Bell באירופה, ממרץ עד אוקטובר בשנת 1994. האלבום כולל גרסה מלאה בהופעה חיה של אלבום המופת ״The Dark Side of The Moon״, וקטעים מתוך אלבומים נוספים של הלהקה, כאשר הבולט מהם הוא ״The Division Bell״. האלבום כלל ספרון שכלל תמונות מכל מסע ההופעות. PULSE הגיע למקום ראשון במצעדי The Billboard 200 ביוני, 1995. האלבום הוכתר כאלבום זהב, פלטינה ופלטינה כפולה בסוף חודש יולי, 1995. הגרסאות הראשונות של האלבום כללו מנורת LED קטנה בצד שהייתה אמורה להבהב למשך 18 חודשים, בקצב פעימות הלב שבשיר הראשון שבאלבום ״The Dark Side of The Moon״ - “Speak to Me”.
דיסק 1
(מתוך Wish You Were Here) (מתוך The Piper at the Gates of Dawn) (מתוך The Division Bell) (מתוך A Momentary Lapse of Reason) (מתוך The Division Bell) (מתוך The Division Bell) (מתוך The Wall) (מתוך The Division Bell) (מתוך A Momentary Lapse of Reason) (מתוך The Division Bell) (מתוך The Wall)
דיסק 2
(מתוך The Dark Side of The Moon) (מתוך The Dark Side of The Moon) (מתוך The Dark Side of The Moon) (מתוך The Dark Side of The Moon) (מתוך The Dark Side of The Moon) (מתוך The Dark Side of The Moon) (מתוך The Dark Side of The Moon) (מתוך The Dark Side of The Moon) (מתוך The Dark Side of The Moon) (מתוך The Dark Side of The Moon) (מתוך Wish You Were Here) (מתוך The Wall) (מתוך The Wall)
חסא דאשתמוע
חסא דאשתמוע היה אמורא שפעל באשתמוע שבארץ ישראל בסוף המאה השלישית או תחילת המאה הרביעית לספירה. הוא מוזכר פעם אחת בתלמוד הירושלמי בהקשר לביקור של רבי יסא אצלו.
מאליק פתחי
מאליק דניז פתחי (בגרמנית: Malik Deniz Fathi, נולד ב-29 באוקטובר 1983 בברלין המערבית שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ממוצא טורקי ששיחק בעמדת המגן השמאלי. שיא הקריירה של פתחי היה כאשר שיחק בהרטה ברלין. לזכותו של פתחי שתי הופעות במדי נבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים
פתחי שיחק כנער בהרטה ברלין, ובשנת 2003 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2003/04, ערך פתחי 14 הופעות ליגה. בעונת 2004/05 הפך פתחי לשחקן הרכב קבוע, ושיתף פעולה בהגנה עם ארנה פרידריך, מרקו רהמר ויוסיפ שימוניץ'. עונה זו הייתה עונה מצוינת עבור פתחי והרטה ברלין, שהיו להגנה הטובה ביותר בבונדסליגה, שספגה 31 שערים בלבד. הרטה ברלין ופתחי סיימו את העונה הזו במקום הרביעי בליגה, והעפילו לגביע אופ"א. בעונת 2005/06 המשיך פתחי עם היכולת הטובה בליגה, שהקנתה לקבוצה את המקום השישי, אך נחל עם הקבוצה אכזבה בגביע אופ"א, לאחר שהקבוצה עברה את שלב הבתים, אך הדחה בשלב הנוק אאוט הראשון על ידי ראפיד בוקרשט. בעונת 2006/07 שוב נחלו פתחי והרטה אכזבה בגביע אופ"א, כאשר אפילו לא הגיעו לשלב הבתים, והודחו במוקדמות על ידי אודנזה בולדקלוב. בליגה סיימה הקבוצה במקום העשירי. באותה עונה הבקיע פתחי את שער הליגה הראשון שלו, בהפסד 4-2 לבאיירן מינכן. פתחי החל את עונת 2007/08 בהרטה ברלין, ופתח בהרכב כמעט בכל המשחקים עד לחודש מרץ 2008. בחודש זה התחדשה ליגת העל הרוסית, ופתחי חתם על חוזה בספרטק מוסקבה.
פתחי שיחק שתי עונות בספרטק מוסקבה, 2008 ו-2009, בכל אחת מהן הבקיע שלושה שערי ליגה. בעונת 2008 סיים פתחי עם ספרטק מוסקבה במקום השמיני בליגה, ובעונת 2009 סיים עם הקבוצה במקום השני. על אף זאת, הושאל פתחי בחורף 2010 למיינץ 05 מהבונדסליגה, שם פתח כמעט בכל המשחקים וסייע לקבוצה לסיים את עונת 2009/10 במקום התשיעי בבונדסליגה, כשהוא משתף פעולה בהגנה עם יאן קירכהוף. השאלתו של פתחי למיינץ הוארכה בעונה נוספת, ובעונת 2010/11 ערך פתחי 19 הופעות ליגה, כשהוא מסייע למיינץ לסיים במקום החמישי המפתיע. בתום עונה זו, עבר פתחי למיינץ באופן קבוע, ובעונת 2011/12 ערך 17 הופעות ליגה. מיינץ סיימה עונה זו במקום ה-13 בליגה. בעונת 2012/13 פתחי המשיך להשתייך למיינץ אך לא שיחק כלל בקבוצה. למעשה לאורך כל עונה זו הוא היה מושאל. בחצי העונה הראשון פתחי היה מושאל לקייסריספור הטורקית, ובחצי העונה השני הושאל למינכן 1860 מהבונדסליגה השנייה, עמה סיים את העונה במקום השישי. בעונת 2013/14 חזר פתחי למיינץ, אך כמעט שלא שיחק, ואף ערך מספר הופעות בקבוצת המילואים.
קריירה בינלאומית
פתחי שיחק בנבחרות גרמניה הצעירות, והשתתף עמן במונדיאל הנוער בשנת 2003, בו סיימה גרמניה אחרונה בשלב הבתים, ובאליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2006, שגם בה כשלה הנבחרת הגרמנית וסיימה אחרונה בבית שלה. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה הבוגרת, ערך פתחי באוגוסט 2006 בניצחון 3-0 על נבחרת שוודיה במשחק ידידות. פתחי החליף במשחק זה את מרסל ינסן במחצית. באוקטובר 2006 ערך פתחי את הופעתו השנייה והאחרונה במדי נבחרת גרמניה, בניצחון 2-0 על נבחרת גאורגיה במשחק ידידות שנערך בעיר רוסטוק שבגרמניה. פתחי החליף במשחק זה את תומאס היצלספרגר בדקה ה-75. לאחר משחק זה, פתחי לא לבש עוד את המדים הלאומיים.
חיים אישיים
פתחי החל את הקריירה הספורטיבית שלו דווקא כטניסאי בקבוצות הרטה צלנדורף ברלין ובורוסיה ברלין. פתחי עדיין עוסק בטניס כתחביב, וגם מרבה לשחק כדורסל.
קובי (אלבום)
קובי הוא אלבום הבכורה של הדורבנים, שיצא בשנת 2003.
סגנון
הסינגל הראשון של הלהקה, "שוב הדיסקו כאן", יצא באוסף של הד ארצי בשנת 1999, אך הסינגל השני שלהם, "יצאנו לרקוד", יצא רק 4 שנים מאוחר יותר, ב-2003. שני השירים נחלו הצלחה רבה ברדיו.
הסגנון המרכזי באלבום הוא הדיסקו. שירי האלבום הם מלודיים מאוד, ויש דגש על עיבוד מוזיקלי עשיר. קטע הפתיחה של האלבום מזכיר מעט את הסגנון של להקת קווין, בעיקר בזכות צליל הגיטרה המיילל. ברוב השירים ניתן למצוא קטע אינסטרומנטלי.
אווירת האלבום הומוריסטית, ובכך ניכרת השפעה מסגנונן של להקות כדוגמת כוורת או גזוז. השיר "אלפקה", למשל, מתאר סיפור אהבה בין המספר לבין אלפקה. השפעה נוספת מלהקות אלה ניכרת בשימוש הרב בהרמוניות קוליות באלבום (כמו בקטע הקצר "לה מוזיקנטה לה קלאסיקה").
משתתפים
חברי הלהקה:
משתתפים נוספים:
הפקה:
רוברט לנגדון (סדרת סרטים)
הרומנים של דן בראון על פרופסור רוברט לנגדון: מלאכים ושדים (2000), צופן דה וינצ'י (2003) והתופת (2013) הפכו במהרה לרבי מכר בינלאומיים וסרטי קולומביה רכשו את זכויות העיבוד ושכרו את רון האוורד לביים ולהפיק.
צופן דה וינצ'י (2006)
רצח במוזיאון הלובר ורמזים בציורי דה וינצ'י מובילים לגילוי תעלומה דתית המוגנת על ידי חברה סודית במשך אלפיים שנה, שעלולה לטלטל את יסודות הנצרות.
מלאכים ושדים (2009)
רוברט לנגדון ממשיך לפעול לפתרון רצח ולמניעת מעשה טרור נגד הוותיקן.
התופת (2016)
כאשר רוברט לנגדון מתעורר בבית חולים איטלקי עם אמנזיה, הוא חובר לד"ר סיינה ברוקס, וביחד עליהם לצאת למרוץ ברחבי אירופה נגד השעון כדי לסכל מזימה גלובלית קטלנית.
טלוויזיה
בעקבות ההצלחות העולמיות של שני הסרטים הראשונים, סרטי קולומביה החלו בפיתוח עיבוד קולנועי לרומן הסמל האבוד. הנקס והווארד היו אמורים לחזור לשתף פעולה, עם בריאן גרייזר וג'ון קולי כמפיקים, ואילו התסריט נכתב עם סטיבן נייט, המחבר המקורי דן בראון ודני סטרונג. בינואר 2013, הטיוטה הסופית של התסריט הייתה כמעט גמורה, כאשר ההפקה הייתה צפויה להתחיל בהמשך אותה שנה. עם זאת, ביולי הודיעו סרטי סוני כי יעבדו במקום זאת את התופת לסרט הבא.
ביוני 2019 הוכרז שהפרויקט יעובד מחדש כסדרת טלוויזיה בשם "לנגדון". הסדרה תשמש כפריקוול לסרטי הקולנוע, כשדניאל סרונה ישמש כיוצר, מפיק ותסריטאי. דן בראון, רון האוורד, בריאן גרייזר, פרנסי קלפו, סמי פאלווי ואנה קאלפ ישמשו כמפיקים בפועל. הסדרה תהיה הפקה משותפת בין אולפני הטלוויזיה Imagine, אולפני הטלוויזיה של CBS ואולפני הטלוויזיה של יוניברסל, כאשר היא תשודר ברשת NBC. על פי הדיווחים, העלילה תהיה סביב רוברט לנגדון הצעיר, שנשכר על ידי ה-CIA כדי לפתור מספר חידות קטלניות כאשר המנורה שלו נעלם. במרץ 2020 לוהק אשלי זאקרמן לגלם את התפקיד הראשי.
Red Dead Redemption
Red Dead Redemption הוא משחק וידאו ואקשן-הרפתקאות בסגנון המערב הפרוע שפותח על ידי Rockstar San Diego ויצא לאור על ידי Rockstar Games ב-18 במאי 2010 ל-PlayStation 3 ול-Xbox 360.
המשחק הוא המשחק הראשון בסדרת Red Dead ומתקיים לקראת סופו של המערב הישן של אמריקה בשנת 1911 ועוקב אחר ג'ון מרטסון, עבריין לשעבר ובוקר שיוצא למסע התנקשויות בחברי הכנופיה הישנים שלו לאחר שאשתו ובנו נעצרים על ידי הממשלה וזה התנאי לשיחרורם. משחק ההמשך הוא Red Dead Redemption 2, שמשמש כפריקוול.
תקציר עלילה
המשחק מתחיל ב-1911, בבלקווטר, אדגר רוס וארצ'ר פורדהם, שני שוטרים מטעם הממשלה, חוטפים את אביגיל, אשתו של ג'ון מארטסון, ואת ג'ק, בנו. הם מודיעים לו שבשביל לשחרר אותם הוא יצטרך להרוג את חברי כנופייתו לשעבר, כנופיית ואן דר לינדה. ג'ון מתחיל מבילי ויליאמסון, שעכשיו מוביל כנופיה משלו. אחד מבני בריתו של ויליאמסון מוביל אותו לעיירה בה ויליאמסון והכנופיה שלו מתגוררים ולאחר מכן ג'ון מתנקש באותו בן ברית. במקביל ג'ון מבקש עזרה מכמה אנשים נוספים והם מצליחים לחסל את הכנופיה של ויליאמסון, אך ג'ון מגלה שוויליאמסון עצמו נמלט למקסיקו.
ג'ון מחליט לרדוף אחריו לשם ומגיע לנוובו פאריסו, אך כשהוא מגיע לשם הוא נקלע למלחמת אזרחים, בין הדיקטטור של נוובו פאריסו, קולונל אגוסטין אלנדה לבין קבוצה שמנהיגה מרד ומובלת על ידי אברהם רייס. הוא משתף פעולה עם שני הצדדים מתוך האינטרסים שלו לתפוס את ויליאמסון וגם את חאבייר אסקוולה, אחד מחברי כנופיית ואן דר לינדה לשעבר. לאחר מכן ג'ון מחליט לעזור באופן קבוע למורדים, לאחר שרייס מציל אותו ולאחר שהם עוזרים לו למצוא את חאבייר ולהתמודד מולו. לאחר מכן הוא מוביל את המורדים לארמונו של אלנדה, שגם ויליאמסון נמצא בו לאחר שביקש עזרה מאלנדה. בסופו של דבר ג'ון ושאר המורדים הורסים את ארמונו של אלנדה, והורגים את ויליאמסון ואלנדה לאחר שהשניים ניסו לברוח.
לאחר מכן ג'ון חוזר לבלקווטר ונשארה לו רק מטרה אחת, מנהיג הכנופיה הישנה, דאץ' ואן דר לינדה. דאץ' מוביל עכשיו קבוצה של אינדיאנים והוא מגלה שרוצים לתפוס אותו ומנסה למנוע את זה אך ללא הצלחה. ג'ון משתתף במבצע עם צבא ארצות הברית ומגיע בעצמו אל דאץ', שמתאבד. לאחר מכן ג'ון חוזר לביתו ופוגש שם את אביגיל וג'ק, אך הוא מגלה שרוס לא עמד במילתו ושלח צבא לחסל אותו. במהלך גל התקיפה הראשון uncle מוצא את מותו בקרב יריות בין אנשי הצבא, ג'ון מבריח את משפחתו לאסם ושם שולח אותם עם הסוס שיברחו. בינתיים כמות גדולה של חיילים (כלל רוס בעצמו) מתאספים מחוץ לאסם, וג'ון מבין שאלו הרגעים האחרונים של חייו. הוא יוצא מהאסם, מצליח להרוג מעט חיילים אך נפגע מעשרות כדורים מתמוטט ומת. בינתיים ג'ק ואביגיל חוזרים לחווה ומוצאים את גופתו של ג'ון, הם קוברים אותו ולאחר מכן המשחק עובר לכמה שנים קדימה, 1914, מנקודת המבט של ג'ק, הוא שום מול הקבר של ג'ון וגם אביגיל מתה וקבורה לידו, ג'ק הולך לבלקווטאר למצוא איפה רוס מתגורר ולנקום בו, הוא מגלה שהוא כבר בגמלאות, וחי בבקתה ליד אגם, וכשהוא מגיע לביקתה הוא מוצא את אשתו של רוס (שלא יודעת מי הוא) שמספרת לו שרוס הלך לדוג עם אחיו, בסופו של דבר ג'ק מוצא אותו, מתעמת איתו והורג אותו, מעריצי המשחק שמו לב לסגירת המעגל כשבמשחק Red Dead Redemption 2 כשג'ק פוגש בפעם הראשונה את רוס כשהוא הלך לדוג בתור ילד עם ארתור.
משחקיות
Red Dead Redemption הוא משחק פעולה ואקשן-הרפתקאות בסגנון עולם פתוח שמתרחש בשנת 1911 באמריקה. גיבור המשחק הוא ג'ון מרטסון ובו השחקן שולט, למשחק יש עלילה ועל פיה השחקן מתקדם ביחד עם ג'ון, אך חוץ מזה הוא גם יכול לטייל ברחבי המפה של המשחק. צורת התחבורה העיקרית במשחק היא סוסים, לשחקן יש סוס אישי איתו הוא יכול לרכוב, אך הוא גם יכול לרכוב על סוסים אחרים. בנוסף לכך יש כרכרות. חוץ מהמשימות, השחקן גם יכול לעשות משימות אקראיות ולקחת חלק בקרבות שלא בהכרח קשורים אליו במשימה, כגון ירי בבעלי חיים מסוכנים, מארבים והתפרעויות עם אקדחים בתוך העיר. במשחק יש סוגי הימורים, כגון פוקר, והשחקן גם יכול לאסוף תרופות וצמחים בשביל רופאים במשחק. כמו במשחק ההמשך (Red Dead Redemption 2), גם במשחק הזה יש מידת כבוד, אותה השחקן יכול להרוויח לפי התנהגויות שונות שלו ובחירות מוסריות המשחק כולל גם אופציה של משחק מרובה משתתפים.
אורי צדוק
אורי צדוק (נולד ב-7 במאי 1984) הוא זמר, פזמונאי ומלחין ישראלי.
צדוק למד בישיבה התיכונית "אדרת". הפיץ את שיריו באמצעות עמודו האישי באתר Myspace ובאתר YouTube. במרץ 2010 הוציא בהוצאה עצמית את תקליטו הראשון, "גבוה מכאן" בו כתב והלחין את כל שירי האלבום, למעט השיר Eventually שאת מילותיו כתבה שרי גבעתי. את האלבום הפיק ועיבד מוזיקלית צדוק בעצמו, ביחד עם קלידן להקת היהודים, אדם פרי.
טמאש קובור
טמאש קובור (במקור עד 1905 אדולף ברמן, בהונגרית: Kóbor Tamás; ברטיסלאבה, 28 באוגוסט 1867 – בודפשט, 26 במאי 1942) היה סופר יהודי-הונגרי, פובליציסט.
ביוגרפיה
אדולף ברמן נולד במשפחה יהודית כבנם של מוריץ ברמן ושל רגינה שמלצר. הוא למד משפטים, אך לא השלים אותם. הוא קיבל משרה ב"בנק האשראי הכללי ההונגרי" כפקיד. את קריירת הכתיבה שלו החל לצד גיסו, המשורר יוז'ף קיש, בכתב העת "אַ הֵט" (פירושו:השבוע - A Hét). הוא היה הכתב של "פשטי הירלפ" (Pesti Hírlap), "מאדיאר הירלפ" (Magyar Hírlap), פשטי נפלו ועוד עיתונים. במדור "סקיצה" ביטא בכתביו את השקפותיו הפוליטיות.
ב-8 באוקטובר 1895, בבודפשט, נשא את השחקנית רוז'ה ארדאי. אשתו נולדה ב-5 בפברואר 1873 ושמה המקורי היה רוז'ה פליגלמן. בתם, נעמי ליוויה, נולדה באוגוסט של השנה שלאחר מכן, לימים הסופרת נעמי קובור רעייתו של אישטוואן קאלוש.
אפשר לתאר אותו כאחד העיתונאים האמיצים ביותר של עידן מיקלוש הורטי בממלכת הונגריה (1920–1946). בגיליון "העיתון" מ-31 מאי 1925 פרסם את עדותו של שר הפנים לשעבר, אדן בניצקי, אשר חשף את הרצחם של בלה שומודי ושל בלה באצ'ו על ידי אנשי הטרור הלבן. במשך זמן רב הוא יכול היה לכתוב רק בעילום שם. ברומנים שלו הוא תיאר את תהליך ההתבוללות של הבורגנות היהודית בבודפשט. כתביו הופיעו גם ב"עתיד היהודי" של טרנסילבניה". הוא היה חבר באגודת מיצקביץ' ההונגרית, שמטרתה הייתה לטפח את יחסי הונגריה-פולין. מותו נגרם ממחלת לב. הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.