cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרח לניצול
זהו פרויקט הוקרה לניצולי השואה בישראל המאורגן במשותף על ידי הקרן לרווחה לנפגעי השואה בישראל, חיל החינוך והנוער בצה"ל ובית לוחמי הגטאות למורשת השואה והמרד. מטרתו היא לתת תשומת לב ואוזן קשבת לכל ניצולי השואה בישראל.
הפרויקט הופעל לראשונה בשנת 1995. בתחילה לקחו בו חלק חיילי חיל החינוך בלבד, לאחר מכן נוספו חיילי חיל האוויר הישראלי, חיל הים הישראלי, חיל החינוך, פיקוד הדרום ויחידות אחרות.
במסגרת הפרויקט פוקדים חיילי צה"ל בתי ניצולים ומעניקים להם תעודת הוקרה על תרומתם למדינה. כך למשל, בשנת 2006 פקד הרמטכ"ל דן חלוץ את ביתה של ניצולת השואה נטה אוסמו גטניו.
הביקורים מתואמים מראש עם הניצולים בשתי רמות: ראשית, "הקרן לרווחת נפגעי השואה בישראל" מוודאת את רצון הניצולים בביקור שכזה, ולאחר מכן החיילים יוצרים קשר טלפוני עם הניצולים לתאום הגעתם.
בשנת 2019 הוענקה תעודת הוקרה לניצול השואה אברהם גרינזייד, לוחם הצבא האדום על ידי הרמטכ"ל רב-אלוף אביב כוכבי.
ראו גם
פרויקט נוסף של צה"ל בנושא השואה הוא "עדים במדים".
אלינור אגם בן-דוד
אלינור אגם בן דוד (נולדה ב-1 בנובמבר 1982) היא במאית ויוצרת תיאטרון ישראלית ונספחת התרבות בשגרירות ישראל בפריז.
זוכת 100 נשות התרבות של צרפת לשנת 2020 ותואר אבירות מסדר האמנויות מטעם ממשלת צרפת ב-2022.
ביוגרפיה
בן דוד נולדה בבריסל בשנת 1982, גדלה בצרפת ועלתה לישראל בשנת 2000.
למדה לימודי מכינה במשחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב, ובמקביל למדה מוזיקה בבית הספר רימון כסקסופוניסטית והופיעה בהרכבים רבים. ב-2003 סיימה תואר ראשון במגמת בימוי של אוניברסיטת תל אביב ב-2004.
ב-2008 סיימה לימודי תעודה בניהול מוסדות תרבות בפקולטה לניהול להב.
ב-2012 התמנתה לבמאית הבית של תיאטרון המדיטק בחולון.
אלינור ביימה מעל 35 הפקות בארץ וההצגות שלה הופיעו בעולם. (יפן, טאיוואן, הודו, ניו יורק, אדינבורו, אוזבקיסטן...). היא לימדה משחק ותרגמה מספר מחזות צרפתיים.
ב-2018 זכתה לציון לשבח על עבודתה מטעם משרד החוץ, וב-2020 נבחרה לאחת מ-100 נשות התרבות של צרפת מטעם משרד התרבות הצרפתי - נספחת התרבות הראשונה שזוכה לכבוד זה.
מאז 2022 עובדת אלינור על הקמת מתחם תרבות חדש בפריז ויזמה את "מיס פריזט" (Miss Parissette) - מיזם לתכנון חופשות תרבות בפריז בהתאמה אישית.
חיים אישיים
בן דוד דוברת עברית, אנגלית, צרפתית וספרדית, ומנגנת בסקסופון.
נשואה מאז 2006 ליוצר, תסריטאי ובמאי אלי בן דוד ואמא ל-3.
פאנט
פָּאנֶט (בערבית: بانيت; מעין ראשי תיבות של פנורמה נט) הוא אתר חדשות ופורטל תכנים ישראלי בשפה הערבית השייך לעיתון פנורמה, המכוון לאוכלוסייה הערבית בישראל. האתר מציע עדכון מסביב לשעון של מגוון תחומי החיים בחברה הערבית, כאשר האתר מעיד על עצמו שהדגש הוא על הנושאים המעניינים את מגזר הצעירים. האתר נמנה עם קבוצת התקשורת הישראלית פנורמה.
פאנט הוקם כפורטל אינטרנט הממוקד בחדשות ובתכנים. לאחר תקופת הרצה, הושק האתר בשנת 2002. העורך הראשי ובעל האתר הוא בסאם ג'אבר. פאנט מפיק באופן עצמאי את מרבית החדשות והתכנים המופיעים בו, באמצעות מערכת של כתבים המונה יותר מחמישים איש. האתר מתמקד במידע חדשותי אקטואלי, תוך שימת דגש על המתרחש במגזר הערבי בישראל. תחומי הסיקור באתר פאנט משתרעים הם: חדשות מישראל ומהעולם, אקטואליה, תרבות (אומנות, מוזיקה ערבית, טלוויזיה, קולנוע, רדיו), צרכנות, ספורט, אסטרולוגיה ותחזית מזג האוויר וגם סרטים וסדרות. בידיעות שבאתר מתאפשרת תגובה של הקוראים (טוקבק). בפברואר 2018 הצטרף האתר לפורום האתרים במאבק על תקציבי הפרסום של לשכת הפרסום הממשלתית.
תנועה באתר
מאז הקמתו ב-2002 זכה האתר לפופולריות רבה בקרב ציבור הגולשים הערביים בישראל. האתר מעיד על עצמו שהוא זוכה ל־5 מיליון מבקרים ליום, כאשר מתוכם 750,000 גולשים מישראל, ומהם 13% משתמשים משתנים ליום. אתר פאנט מופיע לפי הדירוג של אלקסה, בקבוצה הראשונה המובילה של האתרים במדינת ישראל, יחד עם אתר ynet, אתר וואלה ואתרים ישראלים מובילים נוספים. על פי סקר TGI, הנערך מדי שנה, רוב האוכלסיה הערבית הגולשת באינטרנט גולשת באתר "פאנט".
סוכרת נאונטלית
סוכרת נאונטלית היא סוג של סוכרת נדירה, תפוצתה היא 1:400,000. מדובר בהיפרגליקמיה בחודש הראשון לחיים לפחות במשך שבועיים, כאשר אצל חלק מילודים אלו הסכרת חולפת ולא חוזרת, אצל חלקם היא חוזרת לאחר שנים, ואצל חלק הסוכרת נשארת באופן תמידי. ישנן שתי קבוצות עיקריות של סוכרת נאונטלית:
סוכרת נאונטלית חולפת- אצל תינוקות בחודש הראשון לחיים- לרוב, מצב זה עובר בשנה הראשונה לחיים, ואולם חלק ניכר מתינוקות אלו יחזרו להיות סוכרתיים שנים לאחר מכן. בחלק מהמקרים נמצא קשר לפגם בכרומוזום 6.
סוכרת נאונטלית פרמננטית- לרוב אצל תינוקות גדולים יותר- בני יותר מחודש אולם פחות מחצי שנה. לעיתים תינוקות אלו מפתחים קטו-אצידוזיס.
גנטיקה
המנגנון העיקרי של סוכרת נאונטלית קשור לתעלות לשחרור אינסולין הנקראות KIR ו- SUR. מוטציות בחלבונים אלה נמצאו במקרים של סוכרת נאונטלית- תינוקות אלו מפרישים פחות אינסולין (אינסולינופניה)- בעיקר במקרים של סוכרת נאונטלית פרמננטית. (קיימות תסמונות אחרות, בהן יש הפרשה עודפת של אינסולין, אשר גורמת להיפוגליקמיה- PHHI).
אצל 60% מהילדים עם סוכרת נאונטלית חולפת מוצאים דיזומיה של כרומוזום 6 באזורים מסוימים.
טיפול
ניתן לטפל בתרופות ממשפחת הסולפניל-אוריאה.
אביגדור אנגל
אנדריי אביגדור אנגל (בסלובקית: Andrej Engel; 10 בפברואר 1910 - 3 בדצמבר 1991) היה אתלט צ'כוסלובקי-יהודי, אלוף ושיאן צ'כוסלובקיה בריצות ל-100 מטר ול-200 מטר, אלוף משחקי הסטודנטים הבינלאומיים (אוניברסיאדה) בריצת 200 מטר (טורינו 1933), ייצג את ארצו בריצות אלה באולימפיאדה (לוס אנג'לס 1932).
ביוגרפיה
אנגל נולד בבאנסקה שטיאווניצה, סלובקיה. הוא התאמן בקבוצת הגיבור פראג.
1932
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) היה אנגל לספורטאי הצעיר ביותר במשלחת מצ'כוסלובקיה. במשחקים עצמם הוא הגיע לשלב רבע הגמר בריצת 100 מטר וקבע תוצאה של 11.1 שניות אך לא הצליח להתברג בין 12 המהירים ובריצת 200 מטר הוא קבע בשלב המוקדמות תוצאה של 22.3 שניות ולא הצליח להתברג בין 20 המהירים.
1933
באוניברסיאדה שנערכה בטורינו, איטליה בשנת 1933 זכה אנגל בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.10 שניות ומדליית ארד בריצת שליחים 4x100 מטר.
בתחרויות ספורט של המכביה שנערכו בפראג, צ'כיה בשנת 1933 זכה אנגל בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.6 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 22.1 שניות
1935
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 סיים אנגל במקום החמישי בלבד עקב נקע ברגלו.
יחסי אנדורה–מונקו
היסטוריה
היחסים בין אנדורה למונקו כוננו ב-7 ביולי 2006.
שתי המדינות הן מדינות קטנות (מיקרו-מדינות), עשירות ומפותחות באירופה ושתיהן חברות בציר לא רשמי המונה את: ליכטנשטיין, מונקו, אנדורה, סן מרינו ואף לוקסמבורג כשלא מדובר בעניינים הקשורים לאיחוד האירופי. המדינות מרבות לשתף פעולה בענייני קבלה לאיחוד האירופי והמשך היותן חלק מהגוש האירופאי. במסגרת אותו הציר נערכה פגישה משולשת בין אנדורה, מונקו וסן מרינו ב-18 במרץ בשנת 2017 ברובע מונטה קרלו שבמונקו כדי לשוחח על ענייני האיחוד האירופי.
שלוש המדינות סיכמו על הכנות להצטרפות משותפת לאיחוד האירופי ועל תמיכה אחת בשנייה לכל אורך התהליך.
מפת העולם
מפת עולם היא מפה של רוב או כל פני השטח של כדור הארץ. מפות העולם, בשל קנה המידה שלהן, חייבות להתמודד עם בעיית ההיטל. מפות המוצגות בשני ממדים מעוותות תמיד את השטח התלת־ממדי של כדור הארץ. בעוד שהדבר נכון לכל מפה, העיוותים הללו קיצוניים במיוחד במפות עולם. טכניקות רבות פותחו לאורך השנים, במטרה להציג מפות עולם מסוגים שונים למטרות טכניות ואסתטיות מגוונות.
יצירת מפת עולם הצריכה בעבר ידע על כדור הארץ, האוקיינוסים, והיבשות. מהתקופה הפרהיסטורית ועד ימי הביניים, יצירת מפת עולם מדויקת הייתה בלתי אפשרית, מכיוון שפחות ממחצית מקווי החוף של כדור הארץ, ורק חלק קטן מאזורי היבשה הנרחבים היו ידועים לכל הציוויליזציות. בעקבות המחקר שהחל בתחום, במהלך תקופת הרנסאנס האירופי, החל במהירות להצטבר ידע רב אודות כדור הארץ, אשר סייע בהמשך לכך, שעד אמצע המאה ה-17 מרבית קווי החוף של היבשות השונות מופו, על אף שבתחילה אותן המפות היו מאוד לא מדויקות.
מפות העולם מתמקדות בדרך כלל או במאפיינים פוליטיים או במאפיינים פיזיים. מפות פוליטיות מדגישות גבולות טריטוריאליים ואת האזורים המיושבים. מפות פיזיות מציגות מאפיינים גאוגרפיים כגון הרים, סוגי קרקע או שימושי קרקע. מפות גאולוגיות מציגות לא רק את פני השטח, אלא גם מאפיינים של הסלע, קווי שבר ומבנים תת-קרקעיים. מפות כּוֹרוֹפְּלֵתִיות משתמשות בגוון ועוצמות צבע, על מנת להבדיל הבדלים בין אזורים שונים, כגון על מנת להציג מידע בנושא סטטיסטיקה דמוגרפית או כלכלית.
היטלים
כל מפות העולם מבוססות על אחת מכמה היטלים, או שיטות להצגה של גלובוס בפריסה דו־ממדית. כל ההיטלים מעוותים מאפיינים גאוגרפיים, מרחקים וכיוונים בדרך כלשהי. ההיטלים השונים שפותחו, מספקים פתרונות שונים לבעיות הנוגעות לאי דיוקים, ואשר נובעות מהעיוות הבלתי נמנע שגלום ביצירת מפות עולם.
ההיטל הנודע ביותר הוא היטל מרקטור.
מפות נושאיות
מפה נושאית מציגה מידע גאוגרפי על נושא אחד או כמה נושאים ממוקדים. מפות אלו "יכולות לתאר היבט פיזי, חברתי, פוליטי, תרבותי, כלכלי, סוציולוגי, חקלאי או כל היבט אחר של עיר, מדינה, אזור, אומה או יבשת".
מפות היסטוריות
קיימות גם מפות עולם קדומות, אשר נוצרו לאורך ההיסטוריה, מתקופת הברזל ואילך. מפות ישנות מספקות מידע על מקומות שהיו ידועים בתקופות עבר, וכן מידע על הבסיס הפילוסופי והתרבותי של המפה, שלעיתים קרובות היה שונה בהרבה מהמידע המוצג בקרטוגרפיה המודרנית. מפות הן אמצעי אחד, שבאמצעותו מדענים מפיצים את רעיונותיהם, ומעבירים אותם לדורות הבאים.
אבוטאבאד
אַבּוֹטְאַבָּאד (באורדו: ایبٹ آباد) היא עיר בצפון-מזרח פקיסטן, השוכנת במחוז הזארה בפרובינציית ח'ייבר פח'טונח'ווה, כ-50 ק"מ מבירת המדינה, אסלאמאבאד. העיר שוכנת בגובה של כ-1,260 מטרים מעל פני הים, והיא ידועה בקרב תושבי פקיסטן במזג האוויר הנוח שלה ובמבני הצבא הרבים שנמצאים בה.
היסטוריה
העיר אבוטאבאד הייתה מטה מחוז אבוטאבאד בהודו הבריטית, והיא קרויה על שמו של מייג'ור ג'יימס אבוט, שייסד את העיר והמחוז בינואר 1853, לאחר סיפוחה של פנג'אב. הוא נשאר הממונה בה בין השנים 1849–1853.
אבוטאבאד הייתה, ועודנה כיום, מתחם צבאי, בין היתר לסנטוריום, שבו נמצאת מפקדת הגדוד של החטיבה השנייה בצבא הצפון. בשנת 1901 מנתה אוכלוסיית העיר, לרבות המתחם הצבאי, 7,764 איש. בתקופה זו נבנו בעיר מבנים ציבוריים ראשיים, כגון בתי הספר התיכוניים.
ביוני 1948 פתח הצלב האדום הבריטי בית חולים באבוטאבאד, על מנת לטפל באלפי הפצועים שהובאו מהקרבות באזור קשמיר.
ב-8 באוקטובר 2005 חווה האזור כולו הרס רב ברעידת האדמה בקשמיר. אמנם העיר שרדה ברובה, אך הבניינים הישנים נפגעו או נהרסו.
אבוטאבאד עלתה לכותרות העיתונים בעולם בעקבות מבצע חנית נפטון, שנערך בשטחה ב-2 במאי 2011 ובו נהרג אוסאמה בן לאדן בבית המסתור שהיה לו בעיר.
גאוגרפיה
אבוטאבאד גובלת בכל צדדיה בגבעות סארבן, שמהן ניתן לצפות בנוף מרהיב של העיר והאזור. מיקומה של העיר והגבעות משרים מזג אוויר נוח בקיץ, אך קר בחורף.
אקלים
האקלים באבוטאבאד הוא בעיקרו אקלים סובטרופי גשום עם טמפרטורות חמימות במהלך חודשי האביב והסתיו, לחות גבוהה בחודשי יוני ויולי וטמפרטורות קרות עד בינוניות בחודשי החורף. הטמפרטורות יכולות לטפס עד ל-30 מעלות צלזיוס באמצע הקיץ ולרדת עד ל-0 מעלות בחודשי החורף. ייתכן שלג רך בינואר, אולם רוב ממטרי הגשם מתרחשים בעונת המונסון, הנמשכת ממאי עד אוגוסט ולרוב גורמת להצפות.
תיירות
אבוטאבאד היא מוקד תיירותי מתקופת הקולוניאליזם, משום שהיא נקודת תחבורה ראשית לכל אזורי התיירות הבולטים בפקיסטן, דוגמת נתהיאגלי ונאראן. בעיר עובר כביש קארקוראם המתחקה אחר עקבות נתיבי דרך המשי הקדומים ומהווה אטרקציה ובסיס לביקור בעיירות סמוכות.
תומאס היידן צ'רץ'
תומאס היידן צ'רץ' (באנגלית: Thomas Haden Church; נולד בשם תומאס ריצ'רד מקמילן; באנגלית: Thomas Richard McMillen ב-17 ביוני 1960) הוא שחקן, במאי וסופר אמריקאי זוכה פרס אמי, אשר היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 2004 על תפקידו בסרט "דרכים צדדיות".
ביוגרפיה
צ'רץ' נולד ביולו, קליפורניה לאב שוטר במשטרה הצבאית ולאם, אשת מכירות בחברת טלפונים. צ'רץ' גדל בלארדאו, טקסס ולמד ב"תיכון הרלינגן" שם סיים את לימודיו בהצלחה לפני שעבר ללמוד ב"אוניברסיטת צפון טקסס".
לצ'רץ' בת אחת בשם קודי, מעולם לא היה נשוי.
צ'רץ' החל את דרכו על מסכי הטלוויזיה ב-1990 בקומדיית מצבים מועמדת 3 פרסי אמי "כנפיים", שם שיחק במשך כ-5 שנים. את דרכו בקולנוע החל צ'רץ' בשנת 1993 כשלוהק לתפקיד משני בדרמת המערבונים ההיסטורית "מצבה" לצידם של ואל קילמר וקורט ראסל.
תפקידו הראשי הראשון של צ'רץ' היה בשנת 1997 לצד ברנדן פרייז'ר בקומדיה "הג'ונגל מת מצחוק" בו גילם את אורסולה-לייל אהובה של אורסולה סטנהופ. לאחר מכן השתתף צ'רץ בסרטים כמו הקומדיה "המיוחדים" לצידו של רוב לאו, מותחן הפשע "פריצה ללאס וגאס", "מוניקבון", "הג'ונגל מת מצחוק 2" ובדרמה הקומית "ספנגליש" בכיכובו של אדם סנדלר.
בשנת 2004 שיחק צ'רץ' בתפקיד ראשי בדרמה הקומית "דרכים צדדיות" שם גילם את דמותו של ג'ק לופט, שחקן סדרות טלוויזיה מצליח בעברו וקריין תשדירי פרסומת בהווה שיוצא למסע עם חברו מיילס (פול ג'יאמטי). ג'ק העומד להינשא נכנס במהלך המסע של השניים לרומן עם אשה אחרת בשם סטפני (סנדרה או) ותוהה אם עליו לבטל את החתונה. על משחקו בסרט קיבל צ'רץ' מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, אך הפסיד למורגן פרימן, על תפקידו קיבל צ'רץ' גם מועמדות לפרס גלובוס הזהב.
בשנת 2006 זכה צ'רץ' בפרס אמי על תפקידו בסדרת המערבונים "זנב שבור", על תפקידו קיבל גם מועמדות שנייה לפרס גלובוס הזהב, באותה שנה אף הספיק צ'רץ' גם לדבב בסרט האנימציה "מעבר ליער" את דמותו של האיש דוויין לאפונטאנט, ובקומדייה המשפחתית " חוות הקסמים" את דמותו של ברוקס העורב.
בשנת 2007 השתתף צ'רץ' בחלק השלישי שובר הקופות בסדרת סרטי ספיידרמן של סם ריימי "ספיידרמן 3", בסרט גילם צ'רץ את דמותו של "איש החול" פלינט מארקו, האיש שהרג את דודו של פיטר פארקר בן.
לאחר מכן בשנת 2008, שיחק צ'רץ' בקומדיות "אנשים חכמים" לצידה של שרה ג'סיקה פרקר ו"הכול אודות סטיב" לצד בראדלי קופר וסנדרה בולוק.
בשנת 2011 שיחק בסרט מקום לחלום עליו בו מככב מאט דיימון.
בשנת 2016 החל לשחק בסדרת הדרמה הקומית "גירושים" ברשת HBO לצידה של שרה ג'סיקה פרקר.
בשנת 2021 דיבב צ'רץ' את דמותו של איש החול בהופעה חוזרת בסרט "ספיידרמן: אין דרך הביתה".
בנימין רקובר
הרב בנימין יעקב רקובר (נולד בירושלים בתשכ"ב) הוא מתלמידי הרב אברהם שפירא ועורך שיעוריו על הש"ס.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לנחום ובתיה רקובר. בשנת תשל"ו החל את לימודיו בישיבה התיכונית "אור עציון" אצל הרב חיים דרוקמן, ובשנת תש"מ החל ללמוד בישיבת מרכז הרב בה הוא לומד עד היום. הרב רקובר הוציא לאור וערך את ספרי השיעורים על אחת עשרה מסכתות גמרא הנלמדות בישיבת מרכז הרב, שהועברו על ידי הרב אברהם שפירא. על כך הוא זכה בשנת תש"ן בפרס ירושלים על שם הרב קוק לתרבות תורנית ובשנת תשנ"ד בפרס על שם השר חיים משה שפירא לתרבות תורנית. הרב רקובר היה גם ממונה במשך תקופה ארוכה על חזרה על שיעורים הללו לתלמידי הישיבה.
בשנת תשמ"ב הוציא לאור את הספר "קניין תורה" - שיעורים של הרב צבי יהודה קוק על הפרק האחרון של מסכת אבות, שרשם אביו פרופ' נחום רקובר.
הרב רקובר השתתף גם בעריכת ספרו של הרב אברהם שפירא "מנחת אברהם".
בשנת תשמ"ד הוסמך הרב רקובר על ידי הרב אברהם שפירא, ובשנת תשנ"ג על ידי הרב מרדכי אליהו.
חיים אישיים
נשוי לרחלה (לבית שנהב) ומתגורר בשכונת גבעת שאול בירושלים. בתו נישאה ליואל יצחק גנדלמן.
בין גיסיו ואחיו:
ה'תשט"ו
פרסי ישראל
מקבלי פרס ישראל לשנת ה'תשט"ו הם:
מאיר אנג'יל
הרב מאיר בן אברהם אנג'יל (שם משפחתו נכתב גם אנז'יל וגם אנג'ל; 1558, סופיה, האימפריה העות'מאנית - 1630, צפת, ארץ ישראל בתקופה העות'מאנית) היה הרב הראשי של יהודי בלגרד ויהודי סופיה.
קורות חייו
נולד בסופיה לר' אברהם שהיה ראש הקהילה של יהודי סופיה. בצעירותו עלה לארץ ישראל, התיישב בצפת, והיה תלמידם של שמואל אוזידא וחיים ויטאל. אנג'יל מציין בכתביו גם את ישראל סרוג כאחד ממוריו, וגם אלעזר אזכרי. בהמשך, כיהן ברבנות בקושטא.
ב-1593 פרסם את ספרו "קשת נחושה" שעסק באתיקה ובמוסר.
בראשית המאה ה-17 הגיע לבלגרד וכיהן כרב הראשי של הקהילה. ב-1617 סיים את כהונתו, נקרא לסופיה, ובה כיהן כרב ראשי וכאב בית הדין הרבני לאחר פטירתו של הרב אהרן מלטי.
ב-1619 פורסם בקרקוב ספרו "מסורת הברית". ב-1622 פורסם במנטובה ספרו "מסורת הברית הגדול". בכתביו הוא הרחיב ופיתח את פרשנותם של יעקב בן אשר ומשה אלשייך. פסיקתו האחרונה בבית הדין הרבני בסופיה ניתנה ב-27 באפריל 1628. סמוך למועד זה פרש מתפקידו ובמקומו מונה לרב הראשי של יהודי סופיה הרב אברהם בן אשכנזי.
הרב מאיר אנג'יל שב לארץ ישראל, השתקע בצפת ובה נפטר ב-1630.
יחסיות
{{פירושונים|
ראו גם
}}
בראווה (כף ורדה)
בראווה (בפורטוגזית: Brava) הוא אי געשי באיי כף ורדה שבאוקיינוס האטלנטי. האי הוא הקטן באיי כף ורדה, ומהווה חלק מקבוצת האיים סוטאוונטוס.
האי יושב לראשונה במאה ה-16. אוכלוסיית האי גדלה לאחר שנמלטה אליו אוכלוסיית האי פוגו לאחר התפרצות הר הגעש פוגו בשנת 1675.
באי נמצא שדה התעופה היחיד הפעיל של איי כף ורדה.
גאוגרפיה
שטחו של האי 67 קמ"ר. האי הררי ומכוסה יערות. בחלקו הדרומי של האי מספר עמקים מיוערים. האקלים באי לח בשל רוחות הסחר, והאי מכוסה בענן תמידי המאפשר את גידולה של הצימחיה הרבה שבאי.
כל הכפרים באי מצויים בצידו הצפוני של האי, הגדול שבהם הוא הכפר וילה נובה סינטרה. בכפר פורנה ישנו נמל מסחרי המשמש את האי.
היסטוריה
האי התגלה לראשונה על ידי מגלים אירופאים פורטוגזים בשנת 1462. היישוב הראשון באי נוסד בשנת 1573 וכלכלתו התבססה על סחר עבדים. בשנת 1680 ברחו תושבי האי לאי הסמוך פוגו בשל התפרצות הר הגעש באי.
קורנפורוס
קוֹרְנֶפוֹרוֹס (מיוונית - נושא אלה) או β בהרקולס, נקרא לפעמים גם רוּטִילִיקוּס (שיבוש של המילה הלטינית "Titillicus" - בית שחי) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים הרקולס עם בהירות נראית מדרגה 2.77, הנמצא במרחק של כ-140 שנות אור ממערכת השמש. למרות שהוא הכוכב הבהיר בקבוצה, הוא קיבל את ציון באייר β בהרקולס בעוד שהציון α בהרקולס ניתן לכוכב המייצג את ראשה של הדמות.
בראווה (כף ורדה)
היסטוריה
במאות ה-17 וה-18 היו יישובי האי נתונים להתקפות שודדי ים.
קורנפורוס
תכונות
קורנפורוס הוא ענק צהוב מסוג ספקטרלי G7 III, מסתו היא קצת יותר מ-3 מסות שמש ורדיוסו כ-17 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו כ-4,900 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 120 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך מכיוון שהטמפרטורה שלו נמוכה בקרוב ל-1,000 קלווין מטמפרטורת השמש, חלק גדול יותר של קרינתו היא בתחום התת-אדום כך שעוצמת הארתו הכוללת היא מעט יותר גדולה ועומדת על פי 150 מעוצמת ההארה של השמש.
בראווה (כף ורדה)
היסטוריה
במהלך המאה ה-19 היגרו מהגרים רבים מהאי לארצות הברית.
קורנפורוס
תכונות
את קורנפורוס מקיף בן זוג עמום בהרבה עם בהירות מדרגה 6.5 במרחק זוויתי של 62 אלפיות של שניית קשת השקול לכ-0.4 יחידה אסטרונומית, אך המסלול הוא מאוד אליפטי כך שהמרחק משתנה בין 0.18 יחידה אסטרונומית ו-0.62 יחידה אסטרונומית בזמן הקפה של 410.5 ימים. מנתוני המסלול ניתן להעריך שמסתו של בן הזוג העמום היא מעט פחות ממסת שמש אחת, אך בשל המרחק הקטן והפרש הבהירות הגדול לא ניתן לדעת את שאר תכונותיו של בן הזוג.
בראווה (כף ורדה)
אוכלוסין
אוכלוסיית האי לאורך ההיסטוריה:
כלכלה
עיקר כלכלת האי מתבססת על החקלאות והדייג. מרבית תושבי האי נוהגים לקבל כספים מקרובי משפחתם העובדים בארצות הברית ובקנדה. האי אינו מהווה אתר תיירות בשל חופי הים התלולים שבאי, שאינם נוחים לרחצה.
סוף דבר (ספר)
סוף דבר הוא הרומן השני מאת הסופר והמחזאי הישראלי יעקב שבתאי. הספר פורסם ב-1984 בהוצאת סימן קריאה, שלוש שנים לאחר מות מחברו, שטרם הספיק להשלימו. את הכתיבה השלימו אלמנתו עדנה והעורך דן מירון (שגם כתב אחרית דבר לספר) בהסתמך על טיוטות ששבתאי הותיר בעיזבונו. הספר נחשב, לצד קודמו זיכרון דברים, לאחת מיצירות המופת של הספרות העברית המודרנית.
כמו קודמו, הספר מתאפיין במשפטים ארוכים ומורכבים, ובהתמודדות בלתי פוסקת עם תחושת הקץ וחוויית המוות המתקרב של הדמויות. לדוגמה, המשפט הפותח את הספר:
בשנת 2000 יצאה מהדורה מחודשת של הספר, במסגרת סדרת הספריה החדשה בעריכת מנחם פרי.
פרח (סרט, 2017)
פרח (באנגלית: Flower) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת נעורים, שהוקרן ב-2017 בפסטיבל הסרטים טרייבקה וב-2018 יצא לאקרנים באופן רשמי. הסרט בוים על ידי מקס וינקלר, ומככבים בו זואי דויטש וג'ואי מורגן. הסרט עוקב אחר אריקה ולוק שהופכים לאחים חורגים, השניים מתחברים להם וקשר שאינו מקובל במציאות מתחולל ביניהם.
עלילה
אריקה (זואי דויטש) מבצעת מין אוראלי בשוטר במכוניתו, בזמן ששתי חברותיה מצלמות אותם. לאחר מכן הן סוחטות אותו תמורת כסף, מכיוון שאריקה קטינה. זמן קצר לאחר מכן מתגלה שהיא וחברותיה סוחטות פדופילים לעיתים קרובות כסוג של "כאלה שלוקחות את החוק לידיים". אריקה חוסכת את הכסף, על מנת לשחרר בערבות את אביה מכלא.
לאחר מכן, אריקה ולוק יצאו לבלות בבאולינג. לוק חווה התקף חרדה, לאחר שראה את המורה שלו מחטיבת הביניים, וויל ג'ורדן (אדם סקוט), שעליו התלונן לוק עקב תקיפה מינית. וויל מעולם לא יצא אשם מכיוון שהראיות של לוק אינן התאימו לסיפורו של לוק. מאוחר יותר באותו הלילה. אריקה מנעה מלוק להתאבד.
אריקה וחבורתה החליטו להפוך את וויל למטרה הבאה שלהן, כאשר לוק משתתף באי רצון. אריקה הולכת למכולת ומפלרטטת עם וויל, שמודע לכך שהיא נערה בתיכון. מאוחר יותר, היא פוגשת אותו בבאולינג, הם ממשיכים ביחד את הערב ומתמזמזים ברכב של וויל. אריקה עוצרת הכול לפני שזה יגיע ליחסי מין, וחברותיה מאשימים אותה כי חיבלה בתוכנית מכיוון שהיא מאוהבת בוויל.
החבורה חשבה על תוכנית חדשה, לפיה הם קנו בירות, ובאחת מהבירות הכניסו סמי הרגעה. אריקה הגיעה לבית של וויל עם שישיית הבירות, היא מתנצלת על אותו הלילה ונכנסת לביתו.
אריקה שואלת בנוגע לתמונה על השולחן. וויל מספר לה שזו אשתו ואת כל אשר קרה ביניהם בגלל ילד מסוים (לוק), שהתלונן עליו עקב תקיפה מינית. וויל מכחיש כל אמת למקרה. אריקה ראתה שוויל מתחיל להיות במצב רע מאוד בעקבות שתייה מרובה מאותה הבירה, אריקה המעיפה לו את הבירה מהיד ומנפצת אותה. וויל חושד שמשהו מוזר, הוא תופס את אריקה וצועק עליה. לוק נכנס ומפיל את וויל על השולחן שזה עתה נופץ. החבורה מרימה את וויל על הספה. אריקה וחברה שלה מתפשטות ומצטלמות עם וויל כשהוא רדום. לוק שם לב שקצב הנשימה של וויל רע מאוד, אך הם עוזבים את הבית ומשאירים את הבית כמו שהוא, כשיצאו כולם, אריקה ראתה שבשער החניה חברותיה ריססו בגרפיטי את המילה "פדופיל".
למחרת בבוקר, השוטרים הגיעו. הם מאשימים את אריקה ולוק בהשחתת רכוש. השוטרים מזכירים שהם לא הצליחו להשיג את וויל. אחרי שהשוטרים עוזבים, אריקה ולוק הלכו לביתו של וויל כדי לוודא שהוא בסדר. כשהם מגיעים הם פורצים פנימה ורואים שוויל נמצא באותה התנוחה כאשר עזבו אותו. הם מנסים להעיר אותו, וויל נופל ובגבו תקוע פסל זעיר ממתכת, כשנפל על השולחן התברר שנדקר מאחור בפסל. הרבה דם זלג על הספה, וויל מת.
אריקה מחליטה שהיא לא רוצה לברוח יותר. לוק מסכים. השניים מתחילים בנסיעתם לכיוון הבית עד שלפתע ניידת משטרה מגיעה ומנסה לעצור אותם. אריקה אומרת ללוק שאסור שיעצרו אותם לפני שהם מסגירים את עצמם. הם הצליחו לאבד את המשטרה, לוק מתוודה בפני אריקה שהוא אוהב אותה. הם מוותרים על המרדף ועוצרים. הם מקיימים יחסי מין ובסוף, המשטרה מגיעה ועוצרת אותם.
הדוכסויות המאוחדות של ייליך-קלווה-ברג
הדוכסויות המאוחדות של ייליך-קלווה-ברג, (בגרמנית: Vereinigte Herzogtümer Jülich-Kleve-Berg), היה איחוד דוכסויות בחבל הריין כאוניה פרסונלית, ואשר פורק לאחר מלחמת הירושה של ייליך. לאחר קונגרס וינה הוקמה פרובינציית ייליך-קלווה-ברג בשטחים הללו, ובשנת 1822 צורפה הפרובינציה לשטחי פרובינציית ריינלנד.
היסטוריה
בשנת 1423 איחד אדולף, דוכס ייליך-ברג את דוכסות ייליך עם דוכסות ברג, והקים את דוכסות ייליך-ברג. בשנת 1511 מת וילהלם הרביעי, דוכס ייליך-ברג ללא בנים, ובתו מריה מייליך-ברג אשר הייתה נשואה ליוהאן השלישי, דוכס קלווה ירשה את נחלותיו. בשנת 1521 איחד יוהאן השלישי את הדוכסויות תחת שלטונו, והקים את הדוכסויות המאוחדות של ייליך-קלווה-ברג. שטח הדוכסויות המאוחדות כלל את כל שטחי נורדריין-וסטפאליה המודרנית, מלבד השטחים אשר השתייכו לנסיכות הבוחר מקלן ולבישופות מינסטר.
בשנת 1609 מת יוהאן וילהלם ללא יורשים, ובעקבות כך פרץ סכסוך בין פיליפ לודוויג, רוזן פפאלץ-נויבורג ליוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג על ירושת נחלותיו. בנוסף התערבו בסכסוך גם ממלכת צרפת, ממלכת הבסבורג, נסיכות הבוחר מסקסוניה והרפובליקה ההולנדית, במה שהיווה הקדמה למלחמת שלושים השנים אשר פרצה זמן קצר לאחר מכן. בשנת 1614 נחתמה אמנת קסנטן, ולפיה בנו של פיליפ לודוויג וולפגנג וילהלם קיבל את דוכסויות ייליך וברג, בעוד יריבו יוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג קיבל את דוכסות קלווה ואת רוזנויות מארק וראבנסברג.
לאחר מכן
בשנת 1680 ירש נכדו של פיליפ לודוויג - פיליפ וילהלם את נסיכות הבוחר מפפאלץ, ואילו בשנת 1701 הוקמה ממלכת פרוסיה על ידי בית הוהנצולרן שליטי ברנדנבורג. בשנת 1815 קיבלה פרוסיה בקונגרס וינה את שטחי הדוכסויות המאוחדות של ייליך-קלווה-ברג לשעבר כפיצוי על השטחים שנלקחו ממנה בפולין, והם נכללו בפרובינציית ייליך-קלווה-ברג, אשר צורפה בשנת 1822 לשטחי פרובינציית ריינלנד.
וולטר קנינגהם
רוני וולטר "וולט" קנינגהם (באנגלית: Ronnie Walter "Walt" Cunningham; 16 במרץ 1932 – 3 בינואר 2023) היה טייס חיל הנחתים של ארצות הברית, אסטרונאוט שהשתתף במשימת אפולו 7 ואיש עסקים.
ביוגרפיה
נולד בקרסטון, איווה. בוגר בית הספר התיכון "וניס" בווניס, קליפורניה. הצטרף לצי האמריקאי ב-1951 והחל בלימודי הטיסה ב-1952. ב-1953 הצטרף לטייסת נחתים, ושירת בשירות פעיל בחיל הנחתים עד אוגוסט 1956, ובמילואים עד 1975. הוא מחזיק בדרגת קולונל בחיל הנחתים האמריקני.
השכלה
קיבל תואר ראשון בפיזיקה ב-1960, ותואר שני ב-1961, מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. השלים את הדרישות לתואר דוקטור בפיזיקה מאותה אוניברסיטה, אך לא השלים את התזה.
למד בתוכנית המתקדמת לניהול בבית הספר לניהול של אוניברסיטת הרווארד ב-1974.
קריירה מוקדמת
בשנים 1960–1963 עבד כמדען בתאגיד ראנד. בראנד ביצע מחקרים מסווגים בתחום ההגנה, ובעיות עם המגנטוספירה של כדור הארץ.
שירות בנאס"א
נמנה עם הקבוצה השלישית של אסטרונאוטים שנבחרה על ידי נאס"א באוקטובר 1963. ב-11 באוקטובר 1968 שוגר למשימת אפולו 7 כאיש צוות, יחד עם וולטר שירה ודון אייסלי. במהלך משימה זו בוצע שידור הטלוויזיה החי הראשון מהחלל. לאחר משימת אפולו 7, התפקיד האחרון שלו במרכז החלל על שם ג'ונסון היה ראש ענף סקיילאב של מִנהלת צוות הטיסה. בתפקיד זה, היה אחראי על ניהול חמישה כלי טיס חלליים מאוישים, ושתי רקטות שיגור, שהיוו את פרויקט סקיילאב. בסך הכול, צבר יותר מ-4,500 שעות טיסה, מהן 3,400 במטוסי סילון ו-260 בחלל.
לאחר נאס"א
בשנים 1969–1970 היה יו"ר קרן הבוגרים של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
בין 1971 ל-1974 היה סגן נשיא בכיר בתאגיד סנצ'ורי דבלופמנט, המספק שירותי אבטחה, תחזוקה וחניונים. בין 1974 ל-1976 היה נשיא הידרוטק דבלופמנט, שפיתחה מחברים לצינורות תת-ימיים. היה אחראי לתכנון הראשוני של מערכת תת-ימית לא מאוישת לתיקון צינורות. בין 1976 ל-1979 היה דירקטור וסגן נשיא בכיר בחברת 3D אינטרנשיונל, חברה לארכיטקטורה, הנדסה וניהול פרויקטים, שפעלה רבות במזרח התיכון. בין 1979 ל-1987 היה הבעלים והמייסד של "קבוצת קפיטל", חברת השקעות הממוקמת ביוסטון, טקסס. מאז 1986 היה שותף בקרן ג'נסיס, קרן הון סיכון המשקיעה בחברות טכנולוגיה.
בשנת 1977 פרסם את הספר "הבחורים הכל-אמריקנים" בהוצאת מקמילן, אודות הצד האנושי של תוכנית החלל. הספר הודפס במספר מהדורות מעודכנות החל משנת 2003, הכוללות גם את שיתוף הפעולה בין ארצות הברית לרוסיה לאחר התפרקות ברית המועצות, וביקורת על דרכה של נאס"א בעשורים האחרונים.
בנוסף לעבודתו העסקית, הוא גם הרצה בנושאי מנהיגות, יזמות, חלל ומדע, מרוץ החלל בין ארצות הברית וברית המועצות, ואף על השאלה, האם יש חיים מחוץ לכדור הארץ.
בארלאוונטו
איי בארלאוונטו (בפורטוגזית: Barlavento; "עם כיוון הרוח") הם קבוצת איים בצפונה של כף ורדה.
קבוצת איים זו מחולקת לשני תתי קבוצות:
נישואים אזרחיים
נישואים אזרחיים הם נישואים שהמעמד הפורמלי ניתן להם על ידי נציג רשות אזרחית ולא בידי נציג מוסד דתי.
מדינות רבות מגדירות את הנישואים כפי שהגדיר אותם בעבר הדין הבריטי "איחוד מרצון, ולכל החיים, של גבר אחד, עם אישה אחת, המוציא מכללו את כל האחרים". בהגדרה זו מספר מרכיבים. ראשית, כאשר המדובר על "רצון", עולה בדעת התקשרות חוזית. אך המדינה אינה רואה את הנישואים כחוזה, אלא כמעמד אישי המקנה זכויות וחובות של אותם אזרחים כלפי המדינה, ואשר הכניסה אליו והיציאה ממנו שונים וחמורים מכריתת החוזה ומביטולו. שנית, הדין הבריטי מיוחס למיסוד מערכת זוגית שהיא מונוגמית, כלומר בן זוג אחד בכל פעם. זאת אף על פי שידועות מספר תרבויות שבהן נישואים הן מערכת זוגית גם של יותר משני בני זוג.
מאז תחילת המאה ה-21, ב-33 מדינות בעולם (נכון לנובמבר 2022) ישנה הכרה בנישואים גם בפני זוגות מאותו המין בשטחי המדינה, מה שידוע כנישואים חד-מיניים. במדינות אחרות מתקיימים מוסדות מקבילים, הנקראים בשמות שונים, שהמהווים הכרה של המדינה במעמד דומה או מקביל בתחומי המדינה לנישואים בין זוגות חד-מיניים ונישואים בין זוגות הטרוסקסואלים על אף שאין לו מעמד בינלאומי, הידוע כ-"איחוד אזרחי".
נכון לנובמבר 2022, כ-11 מדינות ברחבי העולם (לצד הרשות הפלסטינית המוגדרת כישות אוטונומית למחצה מאז 1994 אך לא כמדינה ריבונית) לא מתירות נישואים אזרחיים או כל סוג אחר של הכרה מלבד נישואים דתיים בקרב אזרחיהן או זרים בשטחן שכוללת את: ערב הסעודית, לוב, לבנון, תימן, איראן, סוריה, איחוד האמירויות הערביות, ירדן, מאוריטניה, קטר וישראל.
היסטוריה של הנישואים האזרחיים
נישואים אזרחיים החלו להיות מוכרים במערב במהלך המאה ה-17, וכיום הם מוסד מקובל באופן אוניברסלי כמעט. כל מדינה מחזיקה מרשם אוכלוסין ובו נרשם גם המעמד האישי, ורוב המדינות רואות זאת כסמכותן לרשום זוג כנשוי, גם מבלי שביצע טקס דתי, אם עמד בתנאים הנדרשים על ידי המדינה.מדינות מסוימות, כמדינת ישראל, מתנות רישום של זוג כנשוי, בכך שהנישואים ייערכו בטקס דתי מוכר או שהזוג יהיה מוכר כנשוי במדינה אחרת, כך שלמעשה אין אפשרות במדינה עצמה להירשם כזוג נשוי בצורה אזרחית ללא טקס דתי.
באנגליה
באנגליה בימי הביניים התפתח מוסד ה-"נישואים של המשפט המקובל", המקביל למוסד ה"ידועים בציבור" במשפט המודרני. מוסד זה היה יצירתו של המשפט המקובל אך הוא היה מוכר בשמות שונים ובצורות שונות בכל ארצות אירופה. זוגות אלו, שחיו יחדיו ללא כל טקס, דתי או אחר, נחשבו לנשואים לכל דבר ועניין. מוסד זה בוטל באנגליה עם חקיקתו של "חוק לורד הרדוויק" בשנת 1753. חוק זה דרש טקס רשמי כתנאי לתוקפם של נישואים, ורישומו של טקס זה. הטקס הוכר ונרשם רק אם נערך על ידי כנסייה מוכרת (הכנסייה האנגליקנית, כנסיית הקווייקרים והיהודים), וכל צורה אחרת של נישואים הוכרזה כבטלה. ילדים שנולדו לקשרים שלא ענו על "חוק הרדוויק" לא יכלו לרשת את רכוש הוריהם. החוק חל במערכת החוקים של אנגליה וווילס אך לא במערכת החוקים בסקוטלנד, ועד לשנת 1940 די היה שם שגבר ואישה יתחייבו זה בפני זו ובפני עדים, על מנת להינשא. עובדה זו הובילה לתעשייה של "נישואים מהירים" בעיירות בגבול סקוטלנד, ובמיוחד נודעה בכך העיירה גרטנה גרין. בשנת 1863 הוסרה אף הדרישה כי הטקס ייערך בצורה דתית, ולרשם ניתנה סמכות לרשום את הנישואים אף ללא טקס דתי.
כיום ניתן להינשא באנגליה בנישואים אזרחיים לחלוטין, ללא טקס דתי כלשהו, אצל "הרשם המשגיח" (superintendent registrar). נישואים אלו דורשים "תעודה" (Certificate), ולעיתים "רישיון" (Licence), המעידים כי הצדדים כשירים לנישואים. זמן קצוב לאחר הענקתם לנרשמים מראש במשרדי הרשם, נערך טקס קצר ובו חייבים להיות נוכחים הרשם, בני הזוג הנישאים ושני עדים. טקס זה נערך על פי טופס רשמי, ואינו כרוך בדרישות דתיות כלשהן.
נישואים אזרחיים באירופה
ברבות ממדינות אירופה היו מוסדות המקבילים ל"נישואי המשפט המקובל". ב-1566 פורסם הצו של ועידת טרנט (1562 - 1563) שאסר על הקתולים כל צורה של נישואים שאינה כוללת טקס דתי המבוצע בפני כומר ושני עדים. על פי קטכיזם שהוציאה המועצה, הנישואים הם "איחודם הזוגי של איש ואישה, הנכרת בין שני אנשים הכשירים לכך, ומחייב אותם להישאר כזוג כל ימי חייהם".
התאולוג ואיש הממשל הפרוטסטנטי מז'נבה, ז'אן קלווין, קבע בצו, כי על מנת שזוג ייחשב כנשוי חייב הוא ברישום על ידי המדינה, כמו גם בטקס בכנסייה.
בשנת 1792 במהלך המהפכה הצרפתית, טקס הנישואים הדתי בצרפת בוטל כליל והוחלף בטקס נשואים אזרחי. מבחינת המדינה הצרפתית הטקס האזרחי הפך לטקס המחייב, ואילו הטקס הדתי הפך לנספח ברשות, וניתן לקיימו רק לגבי זוגות שנישאו כבר בטקס אזרחי. מנהג זה הופץ ברחבי אירופה על ידי נפוליון, שהנהיג את קוד נפוליון בשטחים אותם כבש. הפרדת הדת מהמדינה בצרפת קיבלה חותם רשמי חוקי בשנת 1905.
בגרמניה הוחל החוק הצרפתי בשטחים שעליהם השתלט נפוליון וב"מדינות לוויין" של האימפריה הנפוליונית, שכללו מספר ממדינות גרמניה. עם נפילת נפוליון, החל להתבטל מנהג הנישואים האזרחיים, ובמשך תקופה מסוימת היו מדינות ממדינות גרמניה שבהן הייתה נהוגה צורה מסוימת של נישואים אזרחיים, ומדינות שבהן לא הייתה נהוגה. ב-1875, לאחר איחודה של גרמניה לקיסרות אחת, חוקק אוטו פון ביסמרק את "חוק הנישואים האזרחיים" (Zivilehe). מאז חקיקת החוק, הנישואים המוכרים בגרמניה הם הנישואים האזרחיים, והטקס הדתי הוא רשות, ומוכר רק אם נערך בין בני זוג שנישאו קודם לכן בנישואים אזרחיים.
נישואים אזרחיים בעולם כיום
ברבות ממדינות ארצות הברית ניתן להתחתן בנישואים אזרחיים. נישואים אלו הם טקס שנערך על ידי סמכות אזרחית מקומית, כראש העיר, נבחר ציבור אחר או שופט. טקסים אלו יכולים לכלול התייחסות אל האל אך לרוב אינם כוללים התייחסות לדת מסוימת. רבים מהטקסים נערכים באולם העירייה או בבית המשפט המקומי. במסגרת זו, גם איש דת, כגון רב, כומר או קאדי, מוסמך מטעם המדינה לערוך נישואים, וכך ניתן לאחד את הטקס הדתי עם הטקס האזרחי.
במדינות רבות כגון צרפת, ספרד, גרמניה, טורקיה, ארגנטינה ורוסיה, ישנה חובה להתחתן בטקס אזרחי, ורק לאחר מכן, החפץ בכך, מורשה לערוך טקס דתי, שמשמעותו היא הכרה דתית בלבד בנישואים, שכן הכרת המדינה ניתנת ללא תלות בטקס הדתי.
בישראל, מוכרים הנישואים רק אם נערכו בטקס דתי או במדינה אחרת המכירה בתוקפם, והמדינה אינה מוסמכת ליצור את המעמד החוקי, אלא להכיר בו ולרשמו במרשם האוכלוסין.
נישואים אזרחיים בקרב זוגות חד-מיניים
מאז שנת 2001 ונכון לנובמבר 2022, ב-33 מדינות העולם החוק מאפשר רשמית לקיים נישואים אזרחיים בין בני זוג מאותו המין בשטחי המדינות ובכך, מעניק זכויות שוות לזוגות חד-מיניים כמו לזוגות הטרוסקסואלים נשואים. מספר מדינות, ביניהן ישראל (ראו דיון מפורט בערכים: בג"ץ יוסי בן-ארי נגד מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים, נישואים של זוגות מאותו המין בישראל), ארובה, והאנטילים ההולנדיים מכירות בנישואים בין בני אותו המין שנערכו ונרשמו כדין במדינה אחרת, אף על פי כן הן אינן מתירות נישואים מסוג זה בתוך גבולות מדינותיהן.
בחלק ממדינות העולם, ובכמה ממדינות ארצות הברית, מוכר מעמד, שהוכר לראשונה בדנמרק ב-1989 הנקרא "איחוד אזרחי" (Civil Union) או "שותפות רשומה" (Registered Partnership) המקנה זכויות וחובות זהות או דומות למוסד הנישואים, לבני זוג מאותו המין המתקשרים בקשר זה, אך מבלי לקרוא למוסד זה "נישואים".
התפתחויות אלו עוררו תגובת נגד, במיוחד בארצות הברית. ברוב מוחלט של מדינות ארצות הברית קיימים הסדרים חקיקתיים השוללים הכרה בנישואים בין בני אותו המין שנערכו מחוץ למדינה. חקיקה זו נקראת (DOMA - Defence of Marriage Act). בניו ג'רזי סירב בית המשפט, אף ללא חקיקת DOMA, להכיר בנישואים של בני אותו המין. במדינה זו קיים חוק המכיר ב"שותפות ביתית" המעניקה זכויות דומות לנישואים, אך בית המשפט קבע כי הענקת מעמד של "נישואים" הוא עניין למחוקק הפנימי לענות בו. יוזמות חקיקה בסנאט של ארצות הברית שניסו להביא לחקיקת DOMA פדרלית, כשלו.
נישואים אזרחיים בישראל
בישראל אין אפשרות לערוך נישואים אזרחיים המוכרים על ידי המדינה. נישואים שנערכו במדינת ישראל מוכרים על ידי הרשויות רק אם נערכו על ידי פקיד אשר הוסמך על ידי הרשות הדתית שאליה משתייכים בני הזוג, (יהודים, נוצרים המשתייכים לאחד מזרמי הנצרות המוכרים, מוסלמים, דרוזים, ועוד).
השאלה אם לאפשר נישואים אזרחיים במדינת ישראל נידונה רבות בשיח הציבורי. מצד אחד, נטען כי התרת נישואים אזרחיים בישראל תחלק את האוכלוסייה היהודית בישראל לשניים - אלו שיוכלו לשאת יהודים ואלו שלא יוכלו, ותגרום לפגיעה באחדות העם ובצביונה היהודי של המדינה. מנגד המצדדים בקיום נישואים אזרחיים בישראל טוענים שיש לאפשר לזוגות לנהל את טקס הנישואים הפרטי שלהם כרצונם ואין לכפות עליהם טקס שאינו מקובל עליהם. בנוסף, נטען כי נישואים אזרחיים נותנים מענה לזוגות שאינם יכולים להינשא בנישואים דתיים לדוגמה: פסולי חיתון, בני דתות שונות, חסרי מעמד דתי וזוגות חד מיניים. 20% מהזוגות היהודים-ישראלים שנישאו בשנת 2010, עשו זאת מחוץ לישראל.מספר סקרים שנערכו על ידי עמותת חדו"ש – לחופש דת ושוויון בשנת 2016 הגיעו למסקנה במספר נוסחים לגבי נישואים אזרחים בישראל. רוב של כ-75% מהציבור בעד הנהגת גירושין אזרחיים לצד 69% שאינם מחזיקים באמון בבתי הדין הרבניים, 71% מהיהודים בישראל, כולל רוב של 59% ממצביעי המפלגה הדתית, הבית היהודי, סברו כי "שליטת הרבנות הראשית ובתי הדין רבניים בנישואין ובגירושין מרחיקה יהודים מהיהדות" בעוד שמיעוט של 29% סברו שהיא מקרבת אותם, ו-84% מהציבור היהודי בישראל שסברו שלכל אזרח בישראל צריכה להיות "הזכות להקים משפחה בארץ עם מי שהוא בוחר בדרך שבה יבחר ועל-פי אמונתו". סקר שערכה בשנת 2017 מצא כי 79% מהיהודים הישראלים תמכו בכך שיש להתיר לזוגות חד-מיניים להינשא או לערוך איחודים אזרחיים בישראל (עלייה של כ-18% משנת 2009), וכ-68% מהציבור תמכו באפשרות של הכשרת נישואים אזרחיים לעולים מברית המועצות לשעבר.
בשנת 2021 הוגשו שלוש הצעות חוק להתרת נישואים אזרחיים בנוסחים שונים. חברת הכנסת שרן השכל הגישה הצעה לאפשר לזוגות המבקשים להינשא בנישואים אזרחיים בשטחי השגרירויות הזרות לעשות כך. חבר הכנסת עודד פורר הציע לאפשר נישואים אזרחיים בגבולותיה של העיר אילת. ההצעה השלישית, אשר הוצגה על ידי חבר הכנסת בני גנץ, היא שזוגות שנאלצו לטוס מחוץ לישראל כדי להינשא יוכלו להירשם במסגרת "ברית זוגיות" במשרד המשפטים בישראל. עם זאת, בעקבות פיזורה של הכנסת ה-23, לא עברו. התקיימה הצבעה על ההצעות.
אל על
אל על מתמקדת בשוק הבינלאומי ומפעילה טיסות לאירופה, אסיה, אפריקה וצפון אמריקה. בין השנים 2010–2014 הפעילה החברה קו טיסות סדיר לנמל התעופה אילת, אך טיסות אלו הופסקו.
לאל על מספר מאפיינים ייחודיים לה, ובהם הקפדה על הסדרי ביטחון ואבטחה, הימנעות מטיסה בשבתות ובמועדי ישראל והקפדה על כללי הכשרות, הן במטוסיה והן במתקניה הקרקעיים. עם זאת, חלק ממטוסי אל על וצוותי האוויר הוחכרו בשבתות ובמועדי ישראל לחברות ישראליות אחרות.
אל-על נחשבת לחברה עם נפח תנועת הנוסעים הגדולה בישראל. בשנת 2022 הטיסה החברה כ-4,181,596 נוסעים, שהיוו כ-21.75% מכלל הפעילות השנתית.
מקור השם
שם החברה הוצע עם היווסדה בשנת 1948 על ידי שר התחבורה, דוד רמז, ומקורו בפסוק מתוך ספר הושע:
השנים הראשונות
החברה נוסדה בשם "אל על - חברת התעופה לישראל בע"מ" על פי החלטת ממשלה ב-8 באוגוסט 1948. המטוס הראשון שהפעילה היה סקיימאסטר, שהיה המטוס הראשון שנרשם ברישום ישראלי (עם הקידומת: 4X). ב-29 בספטמבר 1948 המריאה טיסת הבכורה של החברה, שהטיסה את שר החוץ משה שרת לז'נבה והביאה ארצה את הנשיא חיים ויצמן. ב-21 באוקטובר הביא מטוס החברה את הנרי מורגנטאו לביקור בישראל. בנובמבר 1948, החלה החברה לפעול באופן סדיר. בליל 14 באוגוסט 1949 יצא מישראל מטוס אל על ובו המשלחת לקבלת ארונו של הרצל בווינה, והביא אותו לישראל. באוקטובר 1949 הופעל מטוס סקיימאסטר שני. בדצמבר 1949 נחת לראשונה מטוס אל על בלונדון. ב-1950 החלה החברה להפעיל מטוסי לוקהיד קונסטליישן. טווח הטיסה של המטוסים היה מוגבל כך שקווי הטיסה כללו עצירות ביניים. הקו לפריז כלל עצירת ביניים באתונה והקו ליוהנסבורג כלל שלוש עצירות ביניים.
בין השנים 1950 ו-1956 הטיסה החברה למעלה מ-160,000 עולים מתימן, איראן והודו במבצע מרבד הקסמים ובמבצע עזרא ונחמיה. בדצמבר 1957 השיגה החברה שיא עולמי בטיסה רצופה ללא חנייה, מניו יורק ללוד, במטוס בריסטול בריטניה.
אירוע נוסף הוא מבצע "פינלה" - הבאת אדולף אייכמן מארגנטינה ב-20 במאי 1960 מבואנוס איירס ונחיתה בלוד. המראות היסטוריות נוספות נרשמו באפריל 1980, הטיסה הראשונה של אל על לקהיר ובינואר 1990, הטיסה ההיסטורית הראשונה למוסקבה. בשנת 1982 נקלעה החברה למשבר כלכלי והיא נכנסה לתהליך של כינוס נכסים במהלכו פוטרו מאות עובדים והופסקו הטיסות במשך 4 חודשים עד ינואר 1983.
ההפיכה לחברה ציבורית
בתחילת יוני 2003 הונפקה החברה לציבור ומניותיה נרשמו למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. ביוני 2004, לאחר רכישת מניות החברה ומימוש אופציות בידי הציבור, ירדו החזקות המדינה בחברה אל מתחת ל-50% והחברה הפכה מחברה ממשלתית לחברה מעורבת. בעקבות מימוש אופציות נוספות ב-23 בדצמבר 2004, עלתה אחזקת חברת כנפיים אחזקות בע"מ לכ-40% מהון המניות המונפק של החברה, וב-6 בינואר 2005, בעקבות החלטת אספת בעלי מניות שכונסה לבקשת כנפיים, הוחלפו רוב חברי הדירקטוריון. במרץ 2005, החליף חיים רומנו את עמוס שפירא בתפקיד מנכ"ל החברה. בשנת 2020 עם משבר הקורונה הנפיקה המדינה את מניות החברה ואלי רוזנברג הפך לבעל המניות העיקרי בחברה.
הישגים מבצעיים בולטים
באפריל 1980, לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים טסה אל על לראשונה לקהיר (קו שאינו פעיל עוד). במרץ 1984 ביצעה אל על את הטיסה הבינלאומית הראשונה של מטוס בואינג 767 בנתיב מונטריאול - תל אביב. במאי 1988 ביצעה אל על את הטיסה הרצופה הארוכה ביותר בתולדותיה במסלול לוס אנג'לס - תל אביב: 7,000 מיל בכ-13 שעות ו-41 דקות. בינואר 1990, עם התגמשות החוקים במדינות הגוש הקומוניסטי, החלה החברה להפעיל טיסות למוסקבה.
כחלק מפעילות החברה במבצע שלמה להטסת יהודי אתיופיה לארץ, המריא מטוס בואינג 747 מאדיס אבבה עם 1,086 נוסעים ונחת בישראל עם 1,088 נוסעים, זאת לאחר שנולדו במטוס שני תינוקות, ובכך נקבע שיא עולמי של מספר הנוסעים הגבוה ביותר בטיסה מסחרית אחת. החברה מחזיקה בשיא זה עד היום.
ביוני 1996 טסה אל על לראשונה לעמאן (קו שאינו פעיל עוד).
האירוע המרכזי בסוף שנות ה-80 מבחינת היעדים של אל על היה חידוש קשרי התעופה עם ברית המועצות: בינואר 1989 נערכה פגישה חשאית בווינה בין נציגי אל על למקביליהם בחברת איירופלוט. הפגישה נערכה על פי בקשתם של הסובייטים על מנת לדון בדרכי שיתוף פעולה. בסוף יוני של אותה שנה קיבלה אל על אור ירוק מהשלטונות הסובייטים לבצע טיסה ישירה ליעד בתוך ברית המועצות: בסוף יוני ביצע מטוס בואינג 757 של אל על טיסה ישירה לירוואן בירת הרפובליקה הארמנית כדי להביא לישראל לטיפול רפואי 61 פצועים קשה מאסון רעידת האדמה הנוראה שפקדה את המדינה. בחצי השני של 1989 הופעלו מספר טיסות שכר של אל על ואיירופלוט בין תל אביב למוסקבה.
בדצמבר 1989 נחתם הסכם היסטורי בין אל על ואיירופלוט לביצוע טיסות סדירות בין תל אביב ומוסקבה, אך יישום ההסכם נדחה לשנים 1990 ו-1991. עד סוף 1990 הפעילה החברה כ-20 טיסות עולים בשבוע מבוקרשט. העולים, שהגיעו לרומניה ברכבות מקישינייב בירת מולדובה וקייב בירת אוקראינה עברו בדרך כלל עוד ביום ההגעה את הרישום לטיסה והארגון והיו בדרכם לארץ. לקראת סוף 1991 הגיעה אל על להסכמה עם הממשלה הסובייטית ונציגתה איירופלוט לפיה מורשות שתי החברות לבצע טיסות שכר בין מוסקבה לתל אביב.
בשנת 2001, לאחר פיגועי 11 בספטמבר, הייתה אל על החברה הראשונה שהורשתה לטוס בארצות הברית, יומיים לפני שאר החברות.
מבצעים מיוחדים
במלחמת המפרץ נותרה אל על החברה היחידה (למעט טאואר אייר) שטסה לארץ. על מנת לתת מענה להיקף היצוא הגדל, הסבה החברה מטוס נוסעים מדגם בואינג 747/200 ושני מטוסי נוסעים יסיבים (בתצורת נוסעים ומטען) לשלושה מטוסים בתצורת מטען בלבד.
בינואר 2010 שתי טיסות מיוחדות של אל על יצאו לפנות בוקר להאיטי על מנת לספק סיוע לתושבי האי לאחר רעידת האדמה שהתרחשה באי. מטוס מטען ראשון המריא בישראל בחצות ומטוס נוסעים נוסף שעל סיפונו מאות מאנשי כוחות הביטחון.
באפריל 2010 החזירה החברה אלפי ישראלים הביתה מאירופה בעת שחברות תעופה הפסיקו טיסותיהם עקב התפרצות הענן הוולקני באיסלנד.
ב-13 בנובמבר 2013, הטיס מטוס בואינג 747 של אל על משלחת חיילי צה"ל לסיוע הנפגעים בטייפון האיאן.
באפריל 2015 שני מטוסי בואינג 400–747 המריאו לנפאל, שספגה שני רעשי אדמה וכ-9,000 הרוגים, לשם החזרת ישראלים משם.
בעקבות מגפת הקורונה, שגרמה לסגירת גבולותיה של פרו, שלחה אל על ארבעה מטוסי "דרימליינר" לבירת פרו, לימה, לצורך חילוץ של כאלף ישראליים שהיו מצויים במדינה. הטיסה הלוך ארכה כ-16 שעות, מה שהפך אותה לטיסה הארוכה ביותר שביצעה החברה. ימים ספורים אחריה ביצעה אל על 2 טיסות חילוץ נוספות לאוסטרליה שנחתו בפרת' ובמלבורן והשיבו נוסעים לארץ. הטיסה חזור ממלבורן לישראל נמשכה כ-17 שעות והפכה לטיסה הארוכה ביותר שביצעה אל על. כמו כן בשל מגבלות הקורונה, הטיסה אל על 8 קברניטים במטוס על מנת לאפשר להם להתחלף במהלך הטיסות לצורכי מנוחה בלי שירדו מהמטוס באוסטרליה ובכך להתחייב לבידוד.
ב-31 באוגוסט 2020, במסגרת נרמול היחסים עם איחוד האמירויות הערביות, המריא מטוס בואינג 737-900 של אל על מנתב"ג בטיסה ישירה לאבו דאבי, ועליו משלחות מישראל ומארצות הברית. טיסה זו נרשמה כהיסטוריה כפולה עבור החברה ואף עבור מדינת ישראל - זו הטיסה הראשונה של מטוס ישראלי לאמירויות, המבוצעת באופן רשמי, וכן הטיסה הראשונה של חברת תעופה ישראלית העוברת מעל שמי ערב הסעודית, לאחר קבלת אישור חריג מהממשל הסעודי. המטוס המריא מאבו דאבי חזרה ארצה למחרת. המטוס שביצע את טיסות אלו, אף עוטר לקראתן במילה "שלום" ב-3 שפות - עברית, אנגלית וערבית.
היחס לשבת ויום טוב
בשנותיה הראשונות, הייתה מדיניות החברה שלא לטוס בשבת.
בשנת 1977 ובעקבות עליית מפלגת הליכוד לשלטון, נחתם הסכם קואליציוני לפיו תחדל אל על מלטוס בשבת ויום טוב. למעט מספר מקרים, לא חרגה החברה מהתחייבות זו, גם לאחר הפרטתה. בעקבות שביתה כללית במשק בסוף חודש נובמבר 2006 וסגירתו של נמל התעופה בן-גוריון, שותקה פעילותה של אל על למשך מספר ימים. עם סיום השביתה החליטה החברה לקיים מספר טיסות בשבת במטרה לאפשר את חזרת נוסעיהן לארץ. מהלך זה של אל על הביא לחרם צרכנים שהוטל עליה על ידי ועדת הרבנים למען קדושת השבת, לאחר מגעים ממושכים, הושג, ב-5 בינואר 2007, הסדר פשרה בין החברה לבין נציגי הציבור החרדי, ולפיו תמשיך אל על להימנע מטיסות בשבת, ומקרים חריגים שבהם תיאלץ החברה לבצע טיסות בשבת, ייבדקו לגופם על ידי רב מיוחד שימונה לנושא. את הימנעותה מלטוס בשבת מנמקת החברה בכך שעל פי ההערכות, נוסעים דתיים וחרדים מהווים כ-20% מנוסעי אל על, והחברה קשובה לדרישות לקוחותיה.
מאבקים משפטיים
ב-1998 נתבעה החברה בבית הדין לעבודה, על כך שאינה מקבלת לשורותיה נשים כטייסות. אל על טענה להגנתה שהיא מקבלת רק בוגרי קורס טיס של חיל האוויר, על אף שקיבלה לשירותיה גם מספר טייסים שאינם בוגרי קורס טיס ישראלי. בסופו של דבר ביטלה אל על את התנאי המפלה. בשנת 2000 קלטה אל על כטייסת את מרב שוורץ, שהיא האישה הראשונה בתפקיד זה באל על. שוורץ טסה כ-13 שנים על מטוס בואינג 400–747 והייתה האשה היחידה שהטיסה מטוס זה באל על. הטייסת השנייה שהתקבלה לחברה היא סמדר שכטר. שכטר היא הקברניטה הראשונה של אל על. היא משמשת בתפקיד זה וכמו כן כמדריכה במטוס בואינג 737. החל משנת 2014 נקלטו נשים נוספות כטייסות בחברה.
באפריל 2010 חייב בית משפט השלום בחיפה את חברת אל על לשלם פיצויים לשני אחים ערבים מהכפר אכסאל. השופט קבע כי החברה השפילה אותם וחרגה מסמכותה כאשר הצמידה אליהם מאבטח לאחר שכבר הסתיים שלב הבידוק הביטחוני.
בנובמבר 2016 פסק בית משפט השלום חיפה פיצוי של 18,000 שקל לנוסעים ערבים-ישראלים (לכל אחד מהם) שהושפלו בבדיקה ביטחונית שנערכה לפני טיסתם בחברת אל על מקפריסין לישראל.
בדצמבר 2016 דיילת אוויר של אל על ביקשה מנוסעת לשנות את מקום מושבה במטוס לבקשתו של נוסע חרדי. הנוסעת תבעה את חברת אל על וקיבלה פיצוי כספי. כמו כן, הודיעה אל על כי נוהלי החברה בנושא הושבת חרדים בטיסות יחודדו בקרב עובדיה.
במאי 2019 הגישו 52 מנוסעי "טיסת השבת" תביעה נגד אל על ודרישה לפיצוי של 7,000 שקל לכל נוסע ובסך-הכול סכום של 364 אלף שקל.
משבר הקורונה
במרץ 2020 אל על הפעילה טיסות "חילוץ" לישראלים שלא יכלו לטוס לישראל עקב צמצום התנועה האווירית העולמית. בין השאר יצאו טיסות חילוץ לפרו ולאוסטרליה, יעדים אליהם אל על לא טסה מעולם.
חברת אל על ביטלה מספר רב של טיסות, וההערכה כי הפסדיה יעמדו על 200 מיליון דולר. בעקבות כך החלה החברה בהליך פיטורים של 1,000 עובדים, וכן קיצצה את שכר העובדים הבכירים ב-20%. הנהלת אל על ניהלה משא ומתן לקבלת הלוואה של 400 מיליון דולר בערבות מדינה של 82.5%. משרד האוצר מצדו הציב לחברה מספר תנאים ובהם קיצוץ של כ-30% מפעילות החברה. ב-7 ביוני 2020 הודיע משרד האוצר כי בכוונתו להלאים את אל על ולפי המתווה של משרד האוצר החברה תקבל הלוואה בסך 250 מיליון דולר בלבד. בנוסף, הורה המשרד כי על החברה לבצע גיוס של 150 מיליון דולר בהנפקת מניות כאשר משרד האוצר מוכן לרכוש את כל המניות שלא יירכשו בהנפקה. מאחר שאל על נסחרת בשווי של 95 מיליון דולר, המשמעות של ההתחייבות היא שמשרד האוצר מוכן לרכוש את השליטה באל על ולהלאים אותה. במקביל, התפרסם כי איש העסקים היהודי אמריקאי קני רוזנברג מנהל משא ומתן לרכישת החברה, באמצעות בנו אלי רוזנברג.
אחרי חודש, דירקטוריון החברה אישר את המתווה לפיו חברת התעופה תנפיק מניות בהיקף 150 מיליון דולרים - שאותן תרכוש המדינה. נוסף לכך, המדינה תערוב להלוואה בסך 250 מיליון דולרים שהחברה תיקח מהבנקים, ותמנה נאמן שיפעל למכירת החברה. בספטמבר 2020 הסתיימה הנפקת המניות של החברה, ואלי רוזנברג, בנו של המיליונר האמריקאי קני רוזנברג, הוא בעל המניות הגדול בחברה ומחזיק 42.89% ממניות החברה, במקומה של משפחת בורוביץ וחברת כנפיים אחזקות.
טיסות נוסעים
אל על מפעילה טיסות ל-57 יעדים ב-33 מדינות. בסיס הפעולה המרכזי של אל על הוא בנמל התעופה בן-גוריון. החברה טסה ליעדים בכל היבשות, למעט אוסטרליה ואמריקה הלטינית, ורוב יעדיה נמצאים באירופה בהם אמסטרדם, פריז, ולונדון. החברה מפעילה טיסות למספר יעדי מפתח בצפון אמריקה, והם נמל התעופה קנדי שבניו יורק ונמל התעופה ניוארק שבניו ג'רזי, לוס אנג'לס, מיאמי ובוסטון, והחל ממאי 2019 והיא מאפשרת טיסות המשך ליעדים נוספים ביבשת באמצעות שותפויות קוד. עוד מפעילה החברה טיסות להונג קונג, בייג'ינג, מומבאי, פוקט, בנגקוק וטוקיו במזרח הרחוק, וליוהנסבורג באפריקה. עד לשנת 2023, בשל מגבלות טיסה מעל מדינות עוינות, התארך משך הטיסות ליעדי המזרח הרחוק באופן משמעותי.
עד המהפכה האיראנית הפעילה "אל על" טיסות ישירות בין תל אביב לבין טהראן. קו זה נחשב אחד הקווים הפעילים והעמוסים ביותר של החברה עד שנות ה-70, כשעל מנת לעקוף את המדינות הערביות העוינות, טסה אל על דרך טורקיה.
במרץ 2007, במסגרת התוכנית האסטרטגית אשר נוסחה בסוף 2005, והכוללת הפסקת השירות ליעדים בלתי רווחיים, הפסיקה אל על את טיסותיה בקווים לאיסטנבול וללרנקה, ובאמצע 2008 היא התכוונה להפסיק את טיסותיה גם לאתונה אבל הדבר לא יצא לפועל. החברה התכוונה לסגור גם את הקו לקהיר, אך נעתרה לבקשת שלטונות ישראל כי תמשיך להפעילו בשל חשיבותו הפוליטית. לבסוף, בשנת 2012, סגרה החברה סופית את הקו בגלל חוסר יעילותו הכלכלית והקושי על שמירת ביטחון הנוסעים בנמל התעופה בקהיר.
באפריל 2009 חנכה החברה קו תעופה ישיר לסאו פאולו בברזיל, שבוטל בנובמבר 2011 בשל חוסר כדאיות כלכלית. בשנת 2010 חנכה אל על את הקו שלה לאילת מנמל התעופה בן-גוריון. בשנת 2013 בוטל קו זה בשל מסלול לא בטוח של הטיסה.
בנובמבר 2017 החברה חנכה מחדש קו למיאמי, זאת לאחר שהקו היה פעיל עד 2008.
ב-26 במאי 2019 חידשה החברה את הקו למנצ'סטר שנסגר ב-2001, ופתחה קו טיסה לסן פרנסיסקו. ב-14 ביוני 2019 החלה החברה בהפעלת טיסה שבועית ללאס וגאס. בפברואר 2019 הודיעה החברה על פתיחת קו עונתי שבועי חדש לאורלנדו שהחל לפעול מה-2 ביולי 2019 עד ה-20 באוגוסט 2019.
בשנת 2019 החברה תכננה להפעיל טיסות לשיקגו, טוקיו, דבלין, דיסלדורף, לונדון סטנסטד, ואף להתחיל טיסות ניסוי למלבורן, אך הדברים נדחו לאור התפרצות מגפת הקורונה במרץ 2020. בדצמבר 2020 החברה החלה להפעיל טיסות לדובאי, ולאיי סיישל.
באביב 2021 החברה התחילה להפעיל קווים לטביליסי, פאפוס, סלוניקי, בלגרד, וכרתים. באפריל 2021 הודיעה החברה על פתיחת קו לנמל התעופה הבין-לאומי של פוקט, הקו החל לפעול ב-30 ביוני במתכונת של 6 טיסות שבועיות. ביוני 2021 הודיעה החברה על פתיחת קווים למרוקו, לשדות התעופה בקזבלנקה ובמרקש.
בחודש אוקטובר 2022 ביטלה החברה את טיסותיה לטורונטו, ורשה ובריסל, לאחר שנים רבות של פעילות בקווים אלו.