cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אורי לופוליאנסקי
ראש עיריית ירושלים
עם פרישתו של ראש העירייה, אהוד אולמרט, ומינויו לשר בממשלה, הפך ב-16 בפברואר 2003 אורי לופוליאנסקי לראש עיריית ירושלים הזמני מטעם מפלגת יהדות התורה. ב-3 ביוני 2003 ניצח בבחירות את ניר ברקת ונבחר לקדנציה מלאה כראש עירייה. לאחר הבחירות מונה גם כיושב ראש הוועד המנהל של הקרן החדשה לירושלים במקומו של אולמרט.
כחרדי הראשון לעמוד בראש עירייה בעיר מעורבת, כאשר קבע מדיניות בתחומים בהם מוסכמות החברה החרדית אינן עולות בקנה אחד עם מוסכמות החברה החילונית או עם חוק המדינה, הופעלו על לופליאנסקי לחצים פוליטיים כבדים. במהלך כהונתו, כשניסה למנוע את עריכת מצעד הגאווה בירושלים בשנת 2005, הוא עורר ביקורת מקרב חברי קהילת הלהט״ב והחברה החילונית ככלל, על פגיעה בחופש הביטוי. מצד שני, הופעלו עליו לחצים מהחברה החרדית כיוון שחלקים ממנה סברו כי לופליאנסקי אינו עושה דיו כדי למנוע את המצעד. כחלק מלחצים אלה, לופליאנסקי אף הותקף על ידי קבוצת חרדים. המחלוקת הסתיימה בפסק דין תקדימי של בית המשפט המחוזי שחייב את העירייה ואת לופוליאנסקי באופן אישי לתמוך כספית בעריכת המצעד, עקב פעולתו בניגוד להוראת היועץ המשפטי של העירייה.
סוגיות נוספת בהן היה לופוליאנסקי שרוי בלחצים אלה, היו השתתפותו בטקסי הזיכרון לבנימין זאב הרצל ופיתוח שירותי קבורה לציבור חסר הדת. בסוגיה האחרונה הוא התבטא בעד חופש בחירה בהליכי קבורה.
מלבד מקרים אלו התאפיינה תקופת כהונתו של לופוליאנסקי בשמירה על הסטטוס קוו, ולאורך התקופה לא נערכו הפגנות משמעותיות בעיר לא מצד החרדים ולא מצד החילוניים בירושלים.
בהיותו ראש העירייה, כיהן לופוליאנסקי כחבר במועצה הארצית לתכנון ובנייה וחבר המרכז הארצי לפיתוח המקומות הקדושים.
באוגוסט 2008, כשלושה חודשים לפני הבחירות לראשות העירייה, הודיעה יהדות התורה כי בבחירות יתמודד מטעמה על ראשות העיר חבר הכנסת מאיר פרוש, נציג אגודת ישראל החסידית. בכך, נקבע כי לופוליאנסקי, אשר הוא נציג דגל התורה הליטאית, יסיים את תפקידו עם תום הקדנציה. בבחירות המוניציפליות, אשר נערכו ב-11 בנובמבר 2008, נבחר לבסוף ניר ברקת כמחליפו של לופליאנסקי בראשות עיריית ירושלים.
פרשת הולילנד
באפריל 2010 נעצר לופוליאנסקי בחשד לקבלת שוחד על מנת לקדם את פרויקט הבנייה "הולילנד". בעת אישור הפרויקט ובנייתו כיהן לופוליאנסקי כיו"ר ועדת התכנון והבנייה וכראש העירייה. בינואר 2012 הוגש נגדו כתב אישום בבית המשפט המחוזי בתל אביב, ובמרץ 2014 הוא הורשע בקבלת שוחד. כספי השוחד הועברו כתרומות ל"יד שרה" עבור פעילות העמותה ועבור בניית בית כנסת. בנוסף הועברה תרומה לישיבה בניהול בנו. השופט, דוד רוזן, קבע בהכרעת הדין כי לופוליאנסקי "היה מודע לתרומות הגדולות שהועברו, פעל בניגוד לאמות מידה ראויות". כמו כן קבע השופט כי לופוליאנסקי היה מודע לכך שהתרומות התקבלו בגלל תפקידו בעירייה. "עד המדינה דיבר אמת בנוגע לתרומות לארון הקודש, לבית הכנסת וליד שרה". נידון ל-6 שנות מאסר בפועל ושנת מאסר על תנאי.
לופליאנסקי ערער לבית המשפט העליון על ההרשעה ועל חומרת העונש, והתביעה הסכימה לקיצור העונש לארבע שנות מאסר, בעקבות מצבו הרפואי ובשל העובדה שהכספים שקיבל הועברו לארגון הצדקה "יד שרה". בדצמבר 2015 דחה בית המשפט העליון את הערעור על גזר הדין אך קיבל את הערעור על חומרת העונש. בית המשפט העליון קבע שיש לראות בכל התרומות שקיבל אירוע אחד ולקבוע להן מתחם ענישה אחד. כן נקבע שבית המשפט המחוזי לא נתן משקל ראוי לכך שהשוחד ניתן כתרומות. בהתאם לכך נקבע שמתחם הענישה הראוי הוא בין 2–5 שנות מאסר בפועל. לאור האפשרות שתוחלת חייו תתקצר בצורה ניכרת אם יישא במאסר בפועל, החליטו השופטים לסטות באופן חריג ממתחם הענישה וקבעו את העונש לשישה חודשי עבודות שירות. סכום הקנס, בסך חצי מיליון שקלים, לא שונה.
חיים אישיים
לופוליאנסקי נשוי למיכל, אב ל-12 ומתגורר בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים. בנו הרב יצחק לופוליאנסקי מכהן כראש ישיבת "נחלת יאיר", ביישוב מיצד שבגוש עציון.
Blowin' in the Wind
Blowin' in the Wind הוא שיר מהאלבום השני של בוב דילן, The Freewheelin' Bob Dylan, שיצא בשנת 1963. השיר הוא שיר מחאה פילוסופי, שעוסק בשאלות של מלחמה, שלום וחירות האדם. השיר לא מתייחס לאירוע ספציפי אלא לאירועים כלליים, והוא אחד השירים שתרמו לפרסומו של דילן בתחילת הקריירה שלו.
מבחינה הרמונית השיר בנוי כשיר פולק קלאסי, כשהמבנה ההרמוני הוא הפשוט ביותר: טוניקה, סובדומיננטה, דומיננטה וטוניקה. בשורה השנייה של כל בית הטוניקה מורחבת בעזרת הדרגה הרביעית.
נושאים ופרשנות
השיר, שהוא שיר המחאה הראשון של דילן, אינו מוחה נגד אירוע ספציפי אלא כנגד תופעות כלליות, והוא היה להמנון חצי רשמי של התנועה לזכויות האזרח. עד היום השיר נחשב לאחת הדוגמאות הקלאסיות ביותר לשיר מחאה.
השיר נפתח בשורה המדברת על הגזענות כנגד האפרו אמריקאים בארצות הברית. "כמה דרכים צריך אדם ללכת לפני שתקראו לו אדם" (באנגלית: "How many roads must a man walk down before you call him a man") שורה זו היא השורה המצוטטת ביותר של דילן. דילן לא מתכוון רק לזכויות של האפרו-אמריקאים, אלא גם על הדרך בה החברה מתייחסת אליהם, והוא מוחה נגד התפיסה הלבנה בארצות הברית בנוגע לשחורים.
יותר מכל עוסק השיר בשלום ובמלחמה. ניתן לראות זאת כבר בשורה השנייה: "על פני כמה ימים צריכה היונה הלבנה להפליג לפני שהיא תישן בחול?" (אנגלית: "how many seas must a white dove sail Before she sleeps in the sand?"). כלומר, מתי יבוא השלום, וכמה מלחמות עוד יעברו עד אז. באופן כללי, השיר תוהה מתי בני האדם יבינו שהמלחמה היא לא הדרך.
באופן כללי השיר עוסק באדישותם של אנשים. גם המחאה נגד המלחמה היא מחאה נגד אדישותם של אנשים למלחמה. דילן שואל כמה אוזניים צריך אדם לפני שהוא שומע שאנשים בוכים, כש"שמיעת הבכייה" היא מטפורה להבנת כאבם של אחרים. בשיר יש מספר שאלות מסוג זה, דוגמת, "כמה פעמים צריך אדם להביט מעלה לפני שהוא רואה את השמים?".
שורה שעוסקת באדישות באופן מפורש היא השורה "כמה פעמים יכול אדם להסב את ראשו ולהעמיד פנים כאילו הוא פשוט אינו רואה?" (אנגלית: "How many times can a man turn his head and pretend that he just doesn't see?").
"התשובה, ידידי, נישאת ברוח" היא הפזמון של השיר, וממנו נגזר גם שמו. לפזמון יש חשיבות כפולה: מחד, התשובה היא תשובה שאי אפשר להגיע אליה, ושלא נדע אותה עד שהיא תבוא מרצונה. מאידך, השורה היא שורה פולקית מאוד, מוטיב הרוח הוא מוטיב בולט ביותר בשירת הפולקלור האמריקאי. לרוב מדובר על הטרובדור המתנשב עם הרוח, והרוח מופיעה בשירי פולק רבים ומדגישה את הצד הזה שלהם. לדילן עצמו יש מספר שירים נוספים בהם מופיע המוטיב, דוגמת השיר Subterranean Homesick Blues, בו מופיעה השורה "You don't need a weatherman to know which way the wind blows". ("אינך צריך חזאי כדי לדעת לאן נושבת הרוח").
מקור השיר ופרסומו
השיר תפס תאוצה במהירות, והפך להמנונם של פעילי זכויות האזרח, והוא הושר בכל ההפגנות של השמאל הניו יורקי. עד היום (2011) השיר נחשב לאחד ההמנונים של השמאל ברחבי העולם.
הופעתו הראשונה של דילן בטלוויזיה הייתה בחודש מרס שנת 1963 עם השיר Blowin' in the wind, אותו שר בסולם סול מז'ור. כנער צעיר עמד דילן עם גיטרה ומפוחית על רסן ושר את השיר, יחד עם סולני המפוחית. דילן המשיך לנגן לעיני הצופים גם כשהלך לכיוון היציאה עד שנעלם. דילן נראה מאז בעשרות תוכניות טלוויזיה ובמהרה הוא פיתח שנאה כלפי הטלוויזיה והתקשורת.
מצעדים וגרסאות כיסוי
השיר זכה למאות גרסאות כיסוי של אמני פולק ואחרים. שלישיית הפולק פיטר, פול ומרי אף הפיצו את גרסתם המוקלטת לפני שהשיר בביצועו של דילן הופיע על תקליט. ביצועים מאוחרים ויותר מפורסמים של השיר הם של ניל יאנג, של אלביס פרסלי, של סטיבי וונדר, של אודטה, של מארי לאפורה ושל ג'ואן באאז, שהביצוע שלה הוקלט לסרט פורסט גאמפ.
גם בעברית השיר זכה למספר גרסאות כיסוי. בשנת 1974 שר דני ליטני את השיר "נישא ברוח" על פי תרגומו של יהונתן גפן במופעם המשותף "זה הכל בינתיים, בינתיים זה הכל". באותה שנה ביצע צוות המחזמר "טוב לאהוב" את השיר "התשובה נישאת ברוח" על פי תרגומו של דן אלמגור. ב-1982 יצא אלבומה של נעמי שמר, "אל בורות המים", בו היא מבצעת את השיר "קולך מן הסופה" על פי תרגומה שלה עצמה.
The ants are my friends
המילים הפותחות את הפזמון החוזר, "The answer, my friend, is blowin’ in the wind" ("התשובה, ידידי, נישאת ברוח") נשמעות דומות במקצת ל-"The ants are my friends, they're blowing in the wind" ("הנמלים הן ידידוֹתַי, הן נסחפות ברוח"). טעות שמיעה זו הפכה לסמל של טעויות בשמיעת שירים, והמשפט "The ants are my friends" ("הנמלים הן ידידותיי") משמש ככינוי כללי לטעויות בשמיעת שירים.
היפרון
היפרון (Hyperon) הוא שם לכל אחד מהחלקיקים Ξ ,Σ ,Λ ,Δ ו-Ω. אלו הם חמישה חלקיקים תת-אטומיים ממשפחת הבאריונים.
ההיפרון Δ (-Δ, Δ0, +Δ, ++Δ) מורכב מצירופי קווארקי למעלה ולמטה, ומתפרק לפאיון, ובנוסף פרוטון או נייטרון.
ההיפרון Λ (Λ+c ,Λ0) מורכב מקווארק למעלה אחד, למטה אחד, וקסום או מוזר אחד. היפרון ה-Δ0 סיפק הוכחה נצפית ראשונה לקיומו של הקווארק המוזר.
ההיפרון Σ (-Σ, Σ0, +Σ) מורכב מקווארק מוזר אחד, וצירוף קווארקי למעלה ולמטה. להיפרון ה-Σ0 יש אותו צירוף קווארקים כ-Δ0 (למעלה, למטה, מוזר), ומשום כך מתפרק מהר יותר מ-+Σ (למעלה, למעלה, מוזר) או מ--Σ (למטה, למטה, מוזר).
ההיפרון Ξ (Ξ- ,Ξ0) מורכב משני קווארקי מוזר וקווארק למעלה או למטה אחד. ה-Ξ0, המורכב מקווארק למעלה אחד ושני מוזר, מתפרק והופך ל-Δ0 ו-π0, שהם עצמם מתפרקים והופכים לאלקטרון ופוזיטרון; אלה מאיינים זה את זה, כך שבסופו של דבר מה שנראה הוא ש-Ξ0 מתפרק ל-Δ0 תוך שחרור קרינת גמא.
ההיפרון -Ω מורכב משלושה קווארקי מוזר. גילויו היה הצלחה אדירה בתחום חקר הקווארקים, כיוון שהוא נתגלה לאחר שקיומו, מסתו ותוצרי התפרקותו נחזו זה מכבר (באופן בלתי תלוי על ידי יובל נאמן, ומארי גל-מאן).
הנרי דייוויד תורו
הנרי דייוויד תורו (באנגלית: Henry David Thoreau; 12 ביולי 1817 – 6 במאי 1862) היה סופר, משורר, ופילוסוף אמריקאי.
תולדות חייו
נולד בשם דייוויד הנרי תורו ב־12 ביולי 1817 בקונקורד, מסצ'וסטס לג'ון תורו, יצרן עפרונות, ולסינתיה לבית דונבר. סבו מצד אביו נולד באי ג'רזי. סבו מצד אמו, אסא דונבר, הוביל באוניברסיטת הרווארד ב־1766 את מרד הסטודנטים הראשון בשלוש עשרה המושבות. הוא נקרא על שם דוד אביו דייוויד תורו שנפטר זמן קצר לפני לידתו, ולא הפך להנרי דייוויד עד לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה. היו לו אח ואחות גדולים ממנו, הלן וג'ון הבן, ואחות צעירה בשם סופיה.
בשנת 1837 סיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד. עם סיום לימודיו שב לקונקורד, וב־1838 פתח יחד עם אחיו ג'ון הבן בית ספר לדקדוק בשם "אקדמיית קונקורד". בית הספר נסגר כאשר ג'ון חלה אנושות בטטנוס ב־1842 לאחר שחתך את עצמו במהלך גילוח. ג'ון מת בזרועות אחיו הנרי זמן קצר לאחר מכן.
בקונקורד פגש דרך חבר משותף את ראלף וולדו אמרסון, מי שהפך להיות לידידו ומורו, והכיר אותו למעגל של סופרים והוגים מקומיים כגון מרגרט פולר, נתניאל הות'ורן ואחרים.
אמרסון דחף את תורו לתרום מאמרים ושירים פרי עטו לכתב עת רבעוני בשם "החוגה" ("The Dial") בעריכתה של פולר. תורו היה פילוסוף של הטבע והיחס בינו לבין המצב האנושי. בשנים הראשונות היה חבר בזרם הטרנסצנדנטליזם, פילוסופיה אידיאליסטית, אקלקטית ורופפת בה דגלו אמרסון, פולר ואחרים. הם האמינו כי המצב הרוחני האידיאלי חוצה, או מגיע מעבר, לעולם הפיזי והאמפירי, וכי האדם משיג את התובנה הרוחנית הזאת באמצעות אינטואיציה אישית ולא דוקטרינה דתית.
ב־18 באפריל 1841 עבר תורו להתגורר בביתו של אמרסון, ובין השנים 1841 ל־1844 שימש כמורה של ילדיו, כעוזר עריכה, וכגנן ואיש תיקונים. לאחר מכן עבר לעבוד במפעל העפרונות של משפחתו, עבודה בה החזיק למשך מרבית שנות חייו.
סירוב המס של תורו החל ב־1842 בשיתוף עם מספר קטן של ידידיו, כתגובה על העבדות של השחורים במדינות הדרום. מלבד סירוב המס, היה תורו משתתף מרכזי ב"מסילת הרכבת המחתרתית", בה הוברחו, בניגוד לחוק שאסר על הסתרת עבדים נמלטים, אלפי עבדים שחורים לקנדה ממדינות הדרום של ארצות הברית. מסילת הרכבת המחתרתית נחשבת על ידי רבים לפעולת ההתנגדות האמריקנית הגדולה ביותר במהלך המאה ה־19. ב־1846, עם פרוץ מלחמת ארצות הברית–מקסיקו ובעקבות תוכניות הממשלה האמריקנית לאפשר עבדות בשטח הכיבוש, החריף תורו את סרבנות המס שלו, ושילם על כך בליל כליאה אחד, עד שאחד מחבריו שילם עבורו את המס. תורו תיאר נושא זה במסתו "אי־ציות אזרחי", שהשפיעה גם על טולסטוי ועל מהטמה גאנדי.
תורו אימץ לעצמו אורח חיים פשוט על מנת להעמיק את דפוסי חשיבתו. כחלק מניסיון זה, התגורר בגפו במשך כשנתיים (החל מ־4 ביולי 1845) בבית שנבנה על ידו באדמה בבעלותו של אמרסון באגם וולדן שבמסצ'וסטס, בלא תלות בבני אדם כלשהם לצורכי קיומו. תקופה זאת מתוארת בספרו "וולדן", שיצא לאור בשנת 1854.
ב־6 בספטמבר 1847 עזב תורו את אגם וולדן ושב להתגורר בקונקורד עם משפחת אמרסון.
ב־1851 החל תורו להתעניין בידיעת הטבע ובסיפורי מסעות. הוא קרא בשקיקה על בוטניקה, ולעיתים קרובות כתב תצפיות בנושא זה ביומנו. נוסף על כך, הוא העריץ את ספרו של דרווין "מסע הביגל". הוא המשיך לכתוב תצפיות מפורטות על פולקלור הטבע של קונקורד. הוא תיעד הכול, החל משלבי הבשלתו של פרי במשך זמן ועד לעומקי התנודות של אגם וולדן והימים שבהם ציפורים מסוימות נדדו.
תורו התפרנס במשך חייו ממקצועות שונים, ביניהם עבודה במפעל העפרונות המשפחתי, מדידת קרקעות והוראה.
הנרי דייוויד תורו נפטר בעיר הולדתו, קונקורד, ב־6 במאי 1862 כתוצאה ממחלת השחפת.
רעיונותיו של תורו
תורו הכיר באופיו המורכב של האדם. בספרו "וולדן" (1854) ציין כי "יודעים אנו כי החיה שוכנת בנו וככל שמהותנו העילאית שוקעת בתרדמה, כן היא נעורה ומתעוררת." הוא האמין כי "אשרי האיש אשר יידע לבטח, כי החיה שבו הולכת וגוועת בקרבו מיום ליום ורוח אלוה ממעל שוכנת בו. אולי אין איש, שאין לו יסוד להתבייש באופי השפל והבהמי הטבוע בו. חוששני כי אנו אלים או אלים למחצה."
על פי השקפת עולמו של תורו, על האדם לחתור להיות נקי מאשמה מוסרית, וזאת משמעות הטוב בשבילו. אם ארגון מסוים מבצע מעשה בלתי צודק, מוטב לאדם כי יפרוש מארגון זה. הימנעותו של אדם מעשיית מעשה לא צודק היא בראש ובראשונה הימנעות פאסיבית ולא כזאת ששואפת להביא לשינוי המצב. בהתאם לכך, הסכים תורו להשתחרר מהכלא לאחר שחבריו שילמו עבורו את המס.
תורו האמין כי קיים מושג צדק טהור, המשותף לכל בני האדם. על־פי תורו, הצדק נובע מהימנעות מתוקפנות ומכפייה, במובנם האלים. תורו גורס שהאדם צריך לשאוף לעשיית צדק ולהימנע ממעשי עוול וקיפוח כגון כיבוש שטחי מדינה זרה ושיעבוד זולתו לעבדות.
תורו מבדיל בין מוסר פרטי, המזוהה עם הצדק, לבין קיומן של ממשלות, אשר מטרתן היא יעילות. תורו תוקף את תומכי הממשלה ואנשיה בטענה שאינם מסוגלים להבין דבר מלבד היעילות, שכן היא משנית לצדק.
תורו האמין כי אל לממשלות להעמיק את מעורבותן ושאף לצמצום רב ככל הניתן בפעילות הממשלות, אף שהכיר בנחיצותן המסוימת. זאת הביע במסתו "אי ציות אזרחי", אותה פתח בפסקה:
בהתאם לתפיסה זאת, התנער תורו מממשלת ארצות הברית והכריז על פרישתו מכל ארגון אליו לא בחר להשתייך (ובכלל זה מדינת ארצות הברית).
תורו היה גם אחד מראשוני האקולוגים בעולם. רישומיו על הטבע והצומח בקונקורד ובמיוחד על ראשית פריחתם ובפירוט תאריכי לבלובם ופריחתם של כ־600 מיני צמחים משמשים היום במחקרי השוואה להשתנות הצמחייה באזור וכעדות להתחממות כדור הארץ.
משבר אתיופיה
משבר אתיופיה היה משבר דיפלומטי שאירע לפני מלחמת העולם השנייה, במסגרת הסכסוך בין איטליה לבין אתיופיה (שהייתה ידועה אז באירופה בשם "אביסיניה"). המשבר חשף את חולשתו של חבר הלאומים ועודד את איטליה לכרות ברית עם גרמניה. איטליה ואתיופיה היו שתיהן חברות בחבר הלאומים, שהיו לו חוקים נגד תוקפנות. לאחר העימות בוואלוואל שאירע בין המדינות ב-1934, פנתה אתיופיה לחבר הלאומים לתיווך, אך תגובת הארגון לא הייתה אפקטיבית.
למעשה, אומות רבות עבדו בנפרד מחבר הלאומים כדי לשמור את איטליה כבעלת בריתם. מעט לאחר פניית האתיופים לתיווך, נפגש שר החוץ הצרפתי, פייר לאוואל, עם ראש ממשלת איטליה, בניטו מוסוליני, ברומא והם חתמו על ההסכם הצרפתי-איטלקי בינואר 1935. ההסכם נתן לאיטליה חלקים מסומלילנד הצרפתית (כיום ג'יבוטי), הגדיר מחדש את מעמדם של האיטלקים בתוניסיה (שהייתה אז בשלטון צרפת), ובעיקר נתן לאיטלקים יד חופשית בעימות עם אתיופיה. בתמורה לכך, קיוו הצרפתים לתמיכה איטלקית נגד התוקפנות של גרמניה הנאצית.
לא הייתה התנגדות בינלאומית רבה למוסוליני כאשר שלח מספרים גדולים של חיילים לשתי קולוניות של איטליה, אריתריאה (שגבלה באתיופיה מצפון) ולסומלילנד האיטלקית (שגבלה באתיופיה מדרום-מזרח).
בריטניה אמנם ניסתה להרגיע את המתיחות בנקודה מסוימת, ולשם כך שלחה את אנתוני אידן כדי לתווך ולהשיג שלום. מאמציו נכשלו, כיוון שמוסוליני היה נחוש לכבוש את אתיופיה. לאחר מכן הכריזה בריטניה אמברגו נשק על איטליה ואתיופיה כאחד. רבים מאמינים שהטילה את האמברגו גם על אתיופיה כיוון שאיטליה הייתה מחשיבה סיוע לאתיופיה כמעשה בלתי ידידותי. בריטניה אף פינתה את אוניות המלחמה שלה מהים התיכון, ובכך הקלה על איטליה לפעול ללא הפרעה.
זמן קצר לאחר שחבר הלאומים ניקה את שני הצדדים מאשמה בעימות בוואלוואל, תקפה איטליה את אתיופיה ובכך החלה את המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה. חבר הלאומים הגיב בגינוי התקיפה ובהטלת סנקציות כלכליות על איטליה. עם זאת, הסנקציות לא כללו חומרים חיוניים כגון נפט, ולא בוצעו על ידי כל המדינות החברות בחבר הלאומים. בריטניה וצרפת לא נקטו בצעדים משמעותיים נגד איטליה (למשל, לא חסמו את תעלת סואץ לתנועת אוניות איטלקיות).
אפילו פשעי מלחמה שביצעה איטליה, כגון שימוש בנשק כימי וטבח של אזרחים, לא שינו בהרבה את עמדתו הפסיבית של חבר הלאומים בנוגע למלחמה.
בדצמבר 1935 גיבשו סמואל הור, שר החוץ הבריטי, ופייר לאוואל, ראש ממשלת צרפת, הסכם סודי, הסכם הור-לאוואל, שלפיו תסתיים המלחמה אך איטליה תוכל לשלוט בחלקים גדולים באתיופיה. מוסוליני הסכים לתוכנית, אך כאשר היא דלפה לתקשורת התעוררה בבריטניה ובצרפת מחאה ציבורית. הור ולאוואל הואשמו בבגידה באתיופים, ושניהם התפטרו. התוכנית בוטלה, אך התפשטה התחושה שבריטניה וצרפת לא מתייחסות ברצינות לעקרונות חבר הלאומים. לאחר ביטול התוכנית המשיכה המלחמה, ומוסוליני פנה לאדולף היטלר לתמיכה.
מעט לאחר שאיטליה כבשה את בירת אתיופיה, אדיס אבבה, ומיזגה את אתיופיה עם שאר הקולוניות שלה (תוך הכרזה על כינון מזרח אפריקה האיטלקית), בוטלו כל הסנקציות של חבר הלאומים.
לורנץ הארט
חייו
לורנץ הארט נולד בהארלם למשפחת מהגרים יהודים. בעת לימודיו באוניברסיטת קולומביה בשנת 1919 פגש את ריצ'רד רוג'רס והשניים החלו לשתף פעולה. עד מהרה היו לזוג כותבי שירים מבוקש בסמטת טין פאן. ב-1925 כתבו את המחזמר הראשון שלהם לברודוויי.
הארט נאבק כל חייו עם נטיתו ההומוסקסואלית, דבר שהביא אותו לאלכוהוליזם שגרם לחוסר תפקוד לקראת שנת 1943. בשנה זו החל רוג'רס לשתף פעולה עם אוסקר המרשטיין, כאשר הארט עדיין היה בחיים. חמישה ימים לאחר העלאה-מחדש של המחזמר "ינקי מקונטיקט" אותו כתב עם רוג'רס, נפטר מדלקת ריאות בודד בדירתו שבניו יורק.
בשנת 1948 הפיקו אולפני MGM את הסרט הביוגרפי "מילים ולחן" ("Words and Music"), בכיכובו של מיקי רוני שגילם את דמותו של הארט. הסרט ייפה מאוד את מציאות חייו העגומה של הארט והתייחס אליו כדמות רומנטית.
בית ספר תיכון עירוני דתי בני ברק
רקע
בית הספר נוסד בשנת 1951 והיה במשך שנים רבות, בית הספר התיכון המרכזי בבני ברק. בשנותיו הראשונות, שכן במבנה בית הספר הממ"ד מעלות ברחוב מימון. בשנת 1959 עבר למבנה חדש בן שלוש קומות ברחוב אבטליון 31 בבני ברק. בית הספר קלט בעיקר תלמידים תושבי בני ברק בוגרי בתי ספר יסודיים כגון: מעלות, משואות, שאר ישוב ועוד. הלימודים בו היו לימודים תיכוניים רגילים בשילוב "לימודי קודש" מוגברים. בבית הספר למדו בנים ובנות בכיתות נפרדות בסוף שנות ה-70 נסגרו כיתות הבנים ובית הספר הפך לבית ספר תיכון עירוני לבנות בלבד. במחצית שנות ה-80 שונה שמו לאולפנה עירונית "אמונה" בני ברק. בדצמבר 2017 נהרס מבנה בית הספר התיכון דתי ברחוב אבטליון לאחר ששכן במקום עשרות שנים.
במהלך שנות קיומו הצמיח בית הספר שורה של בוגרים התופסים עמדות מפתח, בתקשורת, באקדמיה ובכלכלה בישראל.
מנהלי בית הספר
במהלך שנת הלימודים של שנת 1958 נפטר הרב שמחה במברגר, מייסד בית הספר ומנהלו הראשון ובמקומו מונה ד"ר יחיאל צבי מושקוביץ. עם התמנותו של מושקוביץ למפקח במשרד החינוך, מונה לתפקיד מנהל בית הספר ישראל ינאי שהיה מורה בבית הספר. המנהלים הבאים של בית הספר תיכון עירוני דתי בני ברק בגילגוליו השונים היו: יגאל המאירי, ד"ר אפרים יצחקי, לאה לנגנטל, חנה פריאל, הרב דוד בן ניסן, איילה שטרן.
סן לואיס (ארגנטינה)
סן לואיס (בספרדית: San Luis) היא עיר במערב ארגנטינה, בירת פרובינציית סן לואיס. העיר שוכנת בחלק הדרומי של רכס קורדובה, בגובה של כ-730 מ' מעל פני הים. בשנת 2001 התגוררו בה כ-153 אלף תושבים, כמעט מחצית מתושבי הפרובינציה.
היסטוריה
סן לואיס נוסדה ב-25 באוגוסט 1594 בידי לואיס חופרה דה לואיסה אי מנסס, אך ננטשה זמן קצר אחר כך עקב התקפות התושבים הילידים. שנתיים מאוחר יותר חידש מרטין גרסיה אונייס דה לויולה את ההתיישבות במקום, וקרא לעיר סן לואיס דה לויולה נואבה מדינה דה ריו סקו. ב-1609 סופחה העיר לקפיטניה חנרל של צ'ילה. מקומה של סן לואיס הועתק ב-1643, וב-1689 הועתק שוב, למקומה הנוכחי. ב-1712 הותקפה העיר בידי המאפוצ'ה, ניזוקה באופן חמור ונבנתה מחדש באופן מבוצר יותר.
לאחר הקמת מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה ב-1776, סופחה אליה סן לואיס, כחלק מהאינטנדנסיה של קורדובה. ב-1813 הוקמה האינטנדנסיה של קוז'ו, שכללה את פרובינציות סן לואיס, מנדוסה וסן חואן של ימינו. ב-1820 פורקה האינטנדנסיה, סן לואיס הייתה לפרובינציה עצמאית, והעיר סן לואיס הייתה לבירתה.
כעיר ספר, התפתחה סן לואיס באיטיות, ובסוף המאה ה-19 התגוררו בה כ-7,000 תושבים. ב-1882 חוברה העיר לרשת מסילות הברזל הארגנטינאית, בקו שהוביל לצ'ילה. ב-1883 הוחל בבניית הקתדרלה וב-1911 נחנך בניין המושל. עד 1960 עלה מספר התושבים בעיר לכ-40 אלף, ובארבעת העשורים הבאים גדל כמעט פי ארבעה.
מהומות מילאנו
מהומות מילאנו (באיטלקית: moti di Milano) הידועות גם בכינוי מאורעות מאי (Fatti di Maggio) או טבח באבא בקאריס (massacro di Bava-Beccaris) היו מהומות בקנה מידה גדול שפרצו בעיר מילאנו, ממלכת איטליה, בין 6 ל-10 במאי 1898. המהומות דוכאו ביד קשה בידי כוחות הצבא המלכותי האיטלקי בפיקודו של פיורנצו באבא בקאריס, ובמהלכן נהרגו לפחות 80 מפגינים ו-2 חיילים, ולפחות 450 מפגינים נפצעו.
התגובה המוגזמת של הצבא, הובילה לנפילת ממשלתו של אנטוניו די רודיני ויצרה משבר חוקתי.
רקע
בשנת 1897, היה יבול החיטה בממלכת איטליה קטן בהרבה מבשנים קודמות. הוא נפל מ-3.5 מיליון טון בממוצע של השנים הקודמות, ל-2.4 מיליון טון. יתר על כן, ייבוא החיטה מאמריקה התייקר מאוד בשל מלחמת ארצות הברית–ספרד. בשנת 1898 זינקו מחירי החיטה מ-225 לירטות לטון ל-330 לירטות. במטרה להילחם בעוני הפושה, בינואר של אותה שנה הפחיתה ממשלת איטליה בראשותו של אנטוניו די רודיני את המס על החיטה המיובאת מ-75 לירטות לטון ל-50 לירטות. אולם היה זה מעט מדי ומאוחר מדי. בדרום איטליה פרצו מהומות, כשהמפגינים דורשים "לחם עבודה". בבארי ונאפולי דוכאו המהומות בידי המשטרה, בעוד פירנצה נשלטה בידי המפגינים יום שלם. המצב החריף כאשר שוטרים עצבניים ירו לעבר המפגינים.
המהומות
ב-5 במאי 1898 התארגנה שביתה כללית בפאביה. בניסיון לשלוט בהמון, הרגה משטרת פאביה בשוגג ילד. למחרת פתחו עובדי חברת פירלי במילאנו בשביתה, וחולקו עלונים שגינו את אירועי היום הקודם. פרצו מהומות, אשר במהלכן נהרגו שני מפגינים. המהומות התפשטו גם אל פירנצה וליבורנו. המצב יצא משליטתה של המשטרה, וממשלת איטליה הכריזה שמילאנו נתונה במצור. בשל כך, נקרא הצבא המלכותי האיטלקי להתערב. כוח שכלל 45,000 חיילים בפיקודו של פיורנצו באבא בקאריס שוגר לעיר. מרבית חייליו של באבא בקאריס היו כפריים מצפון איטליה, אשר נחשבו לאמינים ופטריוטים יותר מהעירוניים של דרום איטליה.
כוחו של באבא בקאריס כלל רגליים, פרשים, ארטילריה ואף רכבות צבאיות כיוון שעובדי הרכבות האזרחיות היו בשביתה. ב-7 במאי התרחבה השביתה במילאנו, והצטרפו אליה 60,000 איש. המונים משכונות מעמד הפועלים בפאתי העיר החלו בצעדה אל מרכז העיר. באבא בקאריס הכניס את כוחותיו אל העיר, ופרש אותם בפיאצה דל דומו. הוא היה נחוש לאלץ את הצועדים לחזור אל בתיהם בפאתי העיר ולהחזיר לתפקודה התקין את תחנת הרכבת המרכזית בעיר. חייליו החלו לפרק את המתרסים המאולתרים שהקימו המפגינים ברחובות, ונתקלו בהתנגדות עזה. הם הופצצו באבנים ואריחים ממפגינים שהתפרשו על הגגות, וחלק מהמפגינים אף השיגו רובים.
באבא בקאריס הורה לאנשיו לפתוח באש על המפגינים, ואף השתמש בארטילריה. עד מהרה פונו הרחובות ופורקו המתרסים. ב-9 במאי הפציצו החיילים את חומות המנזר פורטה מונפורטה מתוך מחשבה שהתבצרו שם מפגינים, אך הם מצאו רק קבוצה של קבצנים שהיו שם כדי לקבל סיוע מן הנזירים. על פי ההודעה הרשמית של ממשלת איטליה, במהלך דיכוי המהומות נהרגו כ-80 מפגינים ואזרחים אחרים וכן שני חיילים. בסה"כ נפצעו 450. לעומת זאת האופוזיציה טענה שהיו 400 הרוגים ולמעלה מ-2,000 פצועים. לפי הניו יורק טיימס נהרגו 300 איש ונפצעו 1,000.
גם לאחר דיכוי המהומות, לבאבא בקאריס ניתנה יד חופשית בטיפול במפגינים. הוא הקים בתי דין צבאיים, ודן 1,500 איש למאסר. התנהלות השלטונות נחשבה בעיני האופוזיציה כ"עיוות של צדק ולעג של הליך משפטי". עיתונים במילאנו שנחשבו כמתנגדים לממשלה נסגרו, וכמה ארגונים קתוליים וסוציאליסטיים פורקו. פיליפו טוראטי, ממייסדי המפלגה הסוציאליסטית באיטליה נאשם בעידוד המפגינים וקיבל עונש מאסר של 12 שנים. למעשה, הוא ניסה להרגיע את המצב בחוברת הקוראת למפגינים להיות "שלווים וסבלניים" וטוענת כי "ימי קרבות הרחוב עברו". הוא שוחרר כעבור שנה ב-1899, לאחר גל של אי שביעות רצון במדינה.
הממשלה טענה שהמהומות לא היו רק דרישה של רעבים ללחם אלא היו מאורגנות בכוונה למרוד במלך. לטענתם, הקריאות "תחי המרידה הסוציאלית" היו רבות מהקריאות "הבו לחם". ההתמרמרות של אזרחי איטליה שהביאו אותם למרוד במלך משלהם, כמו שמרדו חמישים שנה קודם לכן באימפריה האוסטרית, הוסברה בגיוס החובה ובנטל המיסים הכבד שנבע מהבירוקרטיה הגדולה והכפולה באיטליה ומהוצאות הצבא הכבדות שנבעו מרצון לרכוש מושבות מעבר לים.
אחרית דבר
אומברטו הראשון, מלך איטליה החמיא לבאבא בקאריס על "ההגנה האמיצה של בית המלוכה", והעניק לו את הצלב הגדול של מסדר סבויה כאות תודה. ב-29 ביולי 1900 נרצח המלך בידי האנרכיסט האיטלקי-אמריקאי גאטנו ברשי אשר הזדעזע מהענקת העיטור לבאבא בקאריס. ממשלתו של די רודיני קרסה, ובמקומו הוקמה ממשלה חדשה בראשותו של לואיג'י פלו. כדי למנוע הישנות של הפרשה, כמו גם כדי להתמודד עם השביתות שעדיין התקיימו בערים כמו בארי, הציע פלו שינויים בחוקה. השינויים הפכו שביתות של עובדי המדינה לחוקיות, והעניקו למנהלי מפעלים סמכויות רחבות יותר לאסור מפגשים ציבוריים ולפזר ארגונים חתרניים; הוא חידש את עונש הגירוש והגביל את המעצרים הפוליטיים, והידק השליטה בעיתונות על ידי הפיכת המחברים לאחראים למאמריהם והכרזה על הסתה לאלימות כפשע. שינויים אלו עברו בעקבות צו מלכותי, אולם בעקבותיהם ספג פלו ביקורת עזה מימין ומשמאל, ונאלץ להתפטר עד לבחירות הכלליות ביוני 1900, אשר בהם נבחר ג'וזפה סאראקו ממפלגת "השמאל ההיסטורי".
רב יוסף (פירושונים)
ראו גם
}}
אוניברסיטת אוטגו
אוניברסיטת אוטגו (אנגלית: The University of Otago, מאורית: Te Whare Wānanga o Otāgo) היא האוניברסיטה הוותיקה בניו זילנד, בעיר דנידין.
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1869, ופתחה את שעריה שנתיים לאחר מכן. בין השנים 1874 ו-1961 הייתה חלק מאוניברסיטת ניו זילנד, אוניברסיטה על-אזורית שאיחדה את המוסדות האקדמיים במדינה. האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאות מטאריקי.
בשנת 2011 למדו באוניברסיטת אוטגו מעל 21,000 תלמידים. האוניברסיטה מדורגת קבוע במקום הראשון בניו זילנד באיכות המחקר שמתבצע בתחומה, ושנייה רק לאוניברסיטת אוקלנד במספר החוקרים הבכירים שהיא מעסיקה.
בשנת 2013 דורגה האוניברסיטה במקום ה-155 בעולם בדירוג QS של אוניברסיטאות בעולם.
מבנה אקדמי
הפעילות האקדמית של אוניברסיטת אוטגו מחולקת לארבעה תחומים מרכזיים :
בוגרים ידועים
בין בוגרי האוניברסיטה ניתן למנות את:
גיבורי חולית
גיבורי חולית היא רביעיית ספרים מאת בריאן הרברט וקווין ג'יי. אנדרסון שעלילתם מתרחשת ביקום של הספר חולית. הספר הראשון, פול של חולית, יצא ב-2008.
על פי הסופרים, החצי הראשון של הרביעייה מתרחש בין עלילות חולית ועלילות משיח חולית, כאשר הנסיכה אירולן הופכת להיות ההיסטוריונית הרשמית של חייו של פול מואד'דיב אטריידיס. החצי השני של הרביעייה יכיל את כתביה של אירולן, המספרים על שנותיו המוקדמות של פול (בין עלילות חולית בית קורינו לבין עלילות חולית).
כותרות הספרים
אלה שמות הספרים הצפויים. הם עשויים להשתנות לפני צאת הספרים.
חובת הנמקה
במשפט המנהלי, חובת הנמקה היא עיקרון לפיו החלטותיה של רשות ציבורית צריכות להיות מלוות בהסברים ובנימוקים.
לחובת ההנמקה מספר טעמים עיקריים. כאשר נדרשת הרשות לנמק, הדבר מחייב אותה בבחינה סדורה של קבלת ההחלטות, ובכך הוא מוביל לביקורת עצמית, שעשויה למנוע החלטות שרירותיות או שגויות. תיעוד ההנמקה מאפשר ביקורת גם לאחר קבלת ההחלטה. בנוסף לביקורת העצמית, מאפשרת ההנמקה ביקורת גם של הגופים הממונים על הרשות וכן מסייעת לאזרח שלגביו נתקבלה ההחלטה להבין את הטעמים שהובילו לקבלתה, וכך להחליט האם יש טעם לנסות לשנותה.
חוק ההנמקות
חוק לתיקון סדרי המינהל (הנמקות), התשי"ט-1958, הידוע בשם "חוק ההנמקות", מטיל על עובדי ציבור חובה לנמק חלק מהחלטותיהם. החוק נחקק בהשפעתו של פסק הדין בעניין אחג'יג', בו קבע השופט ברנזון כי "פקודת התעבורה... אינה מחייבת אותו לנמק את החלטותיו, אך גם אינה פוטרת אותו מחובה זו. במקרה כזה, סבורים אנו כי מן הדין הוא שהמשיב יתן נימוקים לכל החלטה התלויה בשיקול-דעת, שיש בה כדי לפגוע באזרח. עליו להראות כיצד ועל סמך מה הגיע להחלטתו, לא רק כאשר הוא נדרש להראות טעם בבית משפט זה, אלא מלכתחילה כאשר הוא נותן את ההחלטה".
לפי החוק, כאשר עובד ציבור מתבקש בכתב להפעיל אחת מסמכויותיו, עליו להודיע למבקש אם החליט להיענות לבקשה או לא. בעוד שחובת הודעה זו חלה על כל החלטה בבקשה כתובה, חובת הנמקה חלה במקרי סירוב בלבד: על עובד הציבור לנמק את החלטתו, אך רק אם סירב לבקשה.
החוק פוטר את עובד הציבור מהצורך בהנמקה במקרים הבאים:
אם נתן עובד הציבור תשובה שלילית מבלי לנמק, עליו לנמק מדוע בחר לעשות כן (כלומר, להראות שהדבר נעשה בכפוף לסייגים המפורטים). במקרה כזה, רשאי המבקש להגיש ערר על ההחלטה בפני השר הממונה על עובד הציבור.
החוק קובע במפורש כי אי-מילוי הוראותיו - כשלעצמו - לא יביא לפסילת ההחלטה. עם זאת, במקרה כזה, כאשר ההחלטה תיתקף בהליך שיפוטי, נטל ההוכחה יוטל על הרשות הציבורית ולא על האזרח.
הנמקה בחוקים אחרים
על אף החובה הכללית בחוק ההנמקות, נקבעו חובות הנמקה מפורשות בחוקים רבים נוספים. כך, למשל, קובע סעיף 11 לחוק החולה הנוטה למות כי רופא שקיבל החלטה על דרך הטיפול הרפואי בחולה הנוטה למות, "יתעד ברשומה הרפואית של החולה את מהלך הדיון, את ההחלטה שקיבל ואת הנימוקים לה". חוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם קובע כי אם שר העבודה והרווחה החליט שלא לחדש את רישיונו של קבלן כח אדם, עליו לנמק זאת.
מובן שחובת הנמקה חלה על בית המשפט הן בהליכים משפטיים פליליים והן באלו האזרחיים, הן במישור המשפטי והן במישור קביעת העובדות. על פי המשפט העברי, גם כן מחויבים גופים ציבוריים בכלל ובתי הדין בפרט לספר נימוקים לפעולותיהם, כאלו שיאפשרו ביקורת וכן כדי ליצור מצב של שקיפות ומניעה של פגמים בהתנהלות.
איטלו קאלווינו
איטַלוֹ קָאלוִינוֹ (באיטלקית: Italo Calvino; 15 באוקטובר 1923 – 19 בספטמבר 1985) היה סופר איטלקי. בין ספריו המפורסמים: "אבות אבותינו", "הערים הסמויות מעין" ו-"אם בלילה חורפי עובר אורח".
ביוגרפיה
קאלווינו נולד בסנטיאגו דה לאס וגאס שבקובה לבוטניקאים מריו קאלווינו ואוולינה מאמלי (צאצאית של גופרדו מאמלי). אחיו פלוריאנו קאלווינו הוא גאולוג ידוע. בתחילת חייו עבר עם משפחתו לאיטליה, שם התגורר במשך מרבית חייו.
לאחר התלבטויות רבות אם לעבור להתגורר בטורינו או שמא במילאנו, עבר לבסוף לטורינו בשנת 1941. הוא תיאר לעיתים את בחירתו בהומור ונהג להגדיר את טורינו כ-"עיר רצינית אך עצובה".
בשנת 1943 הצטרף קאלווינו לחטיבת גריבאלדי שבמחתרת האיטלקית הפרטיזנית. יחד עם סקלפרי הקים את התנועה האוניברסיטאית הליברלית (MUL). לאחר מכן הצטרף למפלגה הקומוניסטית האיטלקית.
קאלווינו סיים את לימודיו ב בשנת 1947 עם עבודת גמר על ג'וזף קונרד, והחל לעבוד בעיתון הקומוניסטי ל'אוניטה ("L'Unità"; "האחדות"). הוא פתח במגעים למשך זמן קצר עם בית ההוצאה לאור "אֶיְנאודי", שקישר אותו לנורברטו בוביו, נטליה גינצבורג, צ'זרה פבזה, ואליו ויטוריני. יחד עם ויטוריני כתב בשבועון התרבותי "". הוא חזר לעבור עבור אינאודי בשנת 1950, כאחראי על הכרך הספרותי. באותה שנה ביקר בברית המועצות, ככל הנראה במטרה לבדוק אפשרות לקידום במפלגה הקומוניסטית.
ב-1952 כתב יחד עם ג'ורג'ו באסאני לאחד מהמגזינים של המפלגה, ועבד בשבועון המרקסיסטי Contemporaneo. ב-1957 עזב במפתיע את המפלגה הקומוניסטית, ומכתב ההתפטרות שלו פורסם בעיתון ל'אוניטה.
למרות הסתייגותו החריפה מזרים והיותו קומוניסט, הוא הורשה להיכנס לארצות הברית- שם שהה שישה חודשים (ארבעה מהם בניו יורק), בעקבות הזמנה מקרן פורד. קאלווינו התרשם בעיקר מ"העולם החדש": "מן הסתם ביקרתי בדרום וגם בקליפורניה, אך תמיד הרגשתי ניו יורקי. העיר שלי היא ניו יורק". בארצות הברית הוא פגש את אסתר ג'ודית סינגר, שלה נישא לאחר כמה שנים בהוואנה, קובה, במהלך טיול לעיר הולדתו. במהלך הטיול הוא גם פגש את ארנסטו צ'ה גווארה.
למותו של ויטוריני ב-1966 הייתה השפעה כבדה על קאלווינו, שחווה אז את מה שהוא הגדיר כ"דיכאון אינטלקטואלי".
יהודה גץ
יהודה גץ (נולד ב-8 ביולי 1957) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
גץ החל את הקריירה עם אחיו התאום אבי בגיל 10 במועדון מכבי חיפה. בזמן שירותם בצה"ל הועברו האחים למכבי זכרון יעקב, שהייתה אז תחת חסותה של מכבי חיפה.
לאחר השחרור, החל אחיו אבי לעבוד ושיחק בליגה למקומות עבודה. במהלך אחד המשחקים התגלה על ידי מנהלי קבוצת הפועל תל חנן מהליגה הארצית (שהייתה אז הליגה השנייה), שהחליטו לצרף את שני האחים לקבוצתם.
בשנה לאחר מכן התפצלו דרכיהם: יהודה חתם בקבוצת בית"ר תל אביב מהליגה העליונה, בעוד שאחיו הועבר לקבוצת הפועל בני נצרת מהליגה השנייה.
לאחר ששיחק גם במכבי שפרעם, בגיל 33 פרש גץ באופן רשמי ממשחק פעיל.
ג'יימס ניומן
ג'יימס ניומן הוא פזמונאי וזמר אנגלי. אחיו של כוכב הפופ ג'ון ניומן. ניומן היה אמור לייצג את הממלכה המאוחדת באירוויזיון 2020 עם שירו "My Last Breath", אך ב-18 במרץ 2020 בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בעולם, הוחלט לבטל את אירוויזיון 2020. ב-19 בפברואר 2021 רשות השידור הבריטית פרסמה שניומן נבחר בשנית לייצג את הממלכה המאוחדת באירוויזיון 2021, עם השיר "Embers". ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיע ניומן למקום ה-26 והאחרון, עם 0 נקודות.
עיקר עיסוקו של ניומן הוא בכתיבת שירים. ניומן כתב את השיר "Dying to Try" שייצג את אירלנד באירוויזיון 2017 שהתקיים בקייב, אוקראינה. הוא כתב שירים לאמנים רבים כגון ג'ס גלין, אולי מארס וזאין מאליק.
אוברסט
אוברסט (בגרמנית: Oberst) היא דרגה צבאית בכמה מדינות הדוברות גרמנית, וכן במדינות סקנדינביה, והיא שוות ערך לקולונל. היא משמשת כיום בכוחות הקרקע ובחיל האוויר של אוסטריה, גרמניה, שווייץ, דנמרק, נורווגיה. בשוודיה הדרגה נקראת överste, בפינלנד היא נקראת eversti, ובאיסלנד היא נקראת ofursti. בהולנד הדרגה overste משמשת כמילה נרדפת עבור לוטננט קולונל.
שרביט היושר והרחמים
שרביט היושר והרחמים (באנגלית: the Rod of Equity and Mercy) או שרביט היונה (Sceptre with the Dove או the Rod with the Dove) הוא שרביט המהווה חלק מתכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת.
היסטוריה ושימושים
השרביט הוכן עבור הכתרתו של המלך צ'ארלס השני בשנת 1661. השרביט הוא שרביט זהב ואבנים יקרות שבראשו גלובוס ועליו צלב שבראשו יונה המצופה אמייל. היונה מסמלת את רוח הקודש, והשרביט את הסמכות הרוחנית של המונרך.
אוברסט
גרמניה
אוברסט היא הדרגה הגבוהה ביותר של קציני המטה בצבא הגרמני (הר), ובחיל האוויר הגרמני (הלופטוואפה).
שריון (פוליטיקה)
בפוליטיקה, שִרְיוּן הוא הבטחת מקום ברשימתה של מפלגה המתמודדת בבחירות לנציגיה של מפלגה מסוימת המתמודדת במסגרת אותה רשימה, למגזר מסוים, לאדם מסוים או לבעל תפקיד מסוים.
אוברסט
דרגה
הדרגה מדורגת בנאט"ו כOF-5, והיא שוות ערך לקולונל בצבאות בריטניה וארצות הברית.
שרביט היושר והרחמים
היסטוריה ושימושים
במהלך טקס ההכתרה, יורש העצר יושב על כיסא ההכתרה כשבידו הימנית שרביט אדוארד הקדוש (המסמל את הסמכות הארצית של המונרך) ובידו השמאלי שרביט היושר והרחמים (הסמכות הרוחנית) בעת שהארכיבישוף מקנטרברי מכתיר את יורש העצר עם כתר אדוארד הקדוש.
שריון (פוליטיקה)
שריון ברשימה המאגדת מפלגות
שריון מקומות לנציגיה של מפלגה נעשה כאשר הרשימה מאגדת בתוכה מספר מפלגות השומרות על מעמד ומוסדות עצמאיים. רשימת ישראל אחת, שהתמודדה בבחירות לכנסת ה-15, התבססה על מפלגת העבודה, אך מספר מקומות ברשימתה שוריינו לנציגי מפלגות גשר ומימד שהתמודדו עמה ברשימה משותפת. בבחירות לכנסת ה-14 שוריינו ברשימת הליכוד מקומות למפלגות גשר וצומת.
אוברסט
דרגה
המקבילות של הדרגה הן:
שרביט היושר והרחמים
היסטוריה ושימושים
השרביט מוצג בבית התכשיטים שבמצודת לונדון.
אוברסט
דרגה
על דרגות הכתף (צבא היבשה, חיל האוויר) יש שלושה כוכבי כסף בין שני עלי אלון.
היסטוריה
אוברסט היא מילה בגרמנית, המגדירה את הדרגה הצבאית של קולונל או מפקד טייסת. "אוברסט" מתורגם כ"המנהיג" או "העליון".
כשם משפחה, אוברסט הוא שם נפוץ בדרום מערב גרמניה, באזור המכונה היער השחור. השם נפוץ גם בקנטונים בצפון-מרכז שווייץ (ארגאו וציריך), אולם הגרסה השווייצרית של אוברסט מאויתת כאובריסט. השם הופיע לראשונה במאה השלוש עשרה באזור הגבול הגרמני-שווייצרי, והצורות המוקדמות היו Zoberist וOberist. השם מתייחס ל"שבט שחי הגבוה ביותר על ההר" או "המשפחה שגרה הכי גבוה בכפר".
אוברסט מתורגם כמו "בכיר" או "העליון", ומקורותיו הוא מימי הביניים אז הוחזקה הדרגה על ידי אציל שפיקד על מספר חיילים גדול, והדרגה קולונל-גנרל ניתנה למפקד הראשי בשדה הקרב שלו היו כפופים מספר קולונלים.
השימוש המודרני בדרגה התחיל בסוף המאה ה-16 שעה שיחידות צבא התחילו להתארגן כרגימנטים ועם המעבר מצבאות שכירי חרב לצבאות לאומיים קולונל היה דרגה שניתנה לאציל שרכש את הפיקוד על רגימנט מהמפקד הקודם והוא בתורו ימכור את המינוי לסגנו לאציל אחר שיחזיק את הדרגה סגן-אוברסט, מה שהוביל להיווצרות הדרגה אוברסט-לוטננט. הדירוג של אוברסט הוא שווה ערך לזה של הקולונל בצבאות דוברי אנגלית, למרות שהמשמעות המדויקת של "אוברסט" היא "עליון", כלומר קצין השדה הבכיר ביותר מתחת לגנרלים.
אוברסט היה בשימוש צבאות גרמניה ואוסטריה במהלך שתי מלחמות העולם. אוברסט שימש גם כקידומת של דרגת אוברסט-גרופנפיהרר. דרגת אס אס שטנדרטנפיהרר הייתה שוות ערך לאוברסט. קולונל גנרל במהלך מלחמות העולם נקרא גנרל-אוברסט, אם כי התרגום המדויק הוא "העליון הכללי", מכיוון שדרך כלל זו הייתה הדרגה הגבוהה ביותר בימי שלום.
התרבות הפופולרית
דרגת אוברסט ידועה בקולנוע האמריקאי, לאחר שהופיעה בכמה סרטים פופולריים (כגון הבריחה הגדולה, סטלאג 17, הנשר נחת, המלחמה של הארט, שודדי התיבה האבודה, מת לחיות 4.0) בהשתתפות דמויות המחזיקות בדרגה.
שריון (פוליטיקה)
שריון למגזרים
שריון מקום למגזר מסוים נועד להבטיח כי מגזרים שונים באוכלוסייה יזכו לייצוג ברשימת המפלגה. מפלגות המנהיגות בחירות מקדימות, דוגמת הליכוד או העבודה, שריינו ברשימותיהן במערכות בחירות שונות מקומות לנשים, עולים חדשים, מיעוטים או נציגי המחוזות השונים של המפלגה. למשל, בבחירות לכנסת ה-18 שריין הליכוד, בין היתר, את המקום ה-22 ברשימתו לנציג מחוז הצפון ואת המקום ה-23 לנציג המיעוטים, ואילו בעבודה שוריינו, בין היתר, המקום ה-12 לנציג המושבים והמקום ה-13 לנציג הקיבוצים.
במקרים מסוימים החליפה המפלגה את השריון בשיטה אחרת - הבטחת ייצוג. לפי שיטה זו, לא מוקצה מקום מסוים לבן המגזר המסוים, אלא נקבע כי רק אם לא ייבחר אף מועמד מאותו מגזר במקום גבוה יותר מהמקום שנקבע, יוקצה המקום למגזר.
שריון לאדם מסוים
שריון מקום לאדם מסוים נעשה משיקולים פוליטיים פנים-מפלגתיים. מפלגת קדימה שריינה את המקום השני ברשימתה בבחירות לכנסת ה-18 לשאול מופז, העבודה שריינה לשמעון פרס את המקום השלישי ברשימתה בבחירות לכנסת ה-16 והליכוד שריין את המקום השני ברשימתו בבחירות לכנסת ה-17 לסילבן שלום.
לעיתים משוריין מקום מסוים לאדם בשל תפקיד שהוא נושא בו. מקובל כי יו"ר המפלגה אינו מתמודד בבחירות מקדימות על מקום ברשימה, והוא מוצב במקום הראשון בה. באופן מסורתי, שריינה מפלגת העבודה את המקום השביעי ברשימתה למזכ"ל המפלגה, ובעבר שריינה גם מקום למזכ"ל ההסתדרות.
ליליאן אטרר
ביוגרפיה
אטרר נולדה בפורשהיים כצעירה מבין ארבעה ילדים לזוג להורים שבבעלותם עסק יינות ומסעדה.
ב-1968 נבחרה למיס גרמניה באירוע שנערך בבית מלון במינכן.
היא סיפרה שהשתתפה בתחרות אך ורק על מנת לקדם את קריירת הדוגמנות שלה וכלל לא ציפתה לזכות, עקב הזכייה נאלצה להפסיק עם תחום המוזיקה.
היא ייצגה את גרמניה במיס תבל 1968.
היא דגמנה במקומות כמו פריז וניו יורק.
ב-1978 התארחה בפרק של סדרת המשטרה "Tatort".
היא לקחה חלק מספר פעמים בהנחיית תחרות מיס גרמניה.
ב-2005 השתתפה בפגישה מתוקשרת של זוכות מיס גרמניה.
ב-1972 הכירה את האדריכל רולף בוהרינגר ועברה עימו לבאדן-וירטמברג, ב-1976 הם נישאו והיא ילדה בת.
היא למדה עיצוב פנים.
אדרד, מלך אנגליה
אדרד "החלש ברגליים" (אנגלית: Eadred; 923 – 23 בנובמבר 955) מלך אנגליה משנת 946 ועד מותו, את המלוכה ירש מאחיו הגדול אדמונד הראשון. אדרד היה בנו של המלך אדוארד הזקן מאשתו השלישית אדגיבה, אחיו של המלך אדמונד הראשון, ששלט באנגליה לפניו, ואחיו-למחצה של המלך אתלסטאן, ששלט עוד קודם לכן. בדומה לאחיו הגדולים, נחל אף הוא ניצחון צבאי על הוויקינגים. אדרד היה אדם נוצרי דתי, סבל מבריאות רופפת, והתקשה אף לאכול את מזונו. הוא נפטר ב-23 בנובמבר 955 בפרום שבסאמרסט, ונקבר בוינצ'סטר. את מקומו ירש אחיינו אדוויג, בנו של אדמונד הראשון.
הנצחה
הר אדרד ברכס דאגלס באי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה; וזאת בדומה לאתרים אחרים ברכס דאגלס הנקראים על שמם של מלכים סקסוניים.
ג'ורג' איוורסט
סר ג'ורג' איוורסט (אנגלית :George Everest; 4 ביולי 1790 - 1 בדצמבר 1866) היה מודד וגאוגרף ולשי, קולונל בצבא הבריטי.
חייו
נולד בקריקהוואל שבמחוז פוויס בויילס. בשנת 1818 התגייס לחיל התותחנים המלכותי, והוא יועד להיות העוזר של קולונל ויליאם למבטון. למבטון החל בעריכת המיפוי הטריגונומטרי הגדול בשנת 1806. עם מותו, בשנת 1823, תפס איוורסט את מקומו.
איוורסט כיהן בתפקיד הסוקר הראשי של הודו בשנים 1830 עד 1843. הוא היה האחראי השני למיפוי הטריגונומטרי הגדול של הודו והשלים את המדידות בקטע של קשת האורך מדרום הודו ועד לגבול נפאל, מרחק של כ-2,400 ק"מ. הר האוורסט קרוי על שמו, ואולם אזור ההר נסקר על ידי יורשו אנדרו ואו.
בשנת 1832 בנה אוורסט את ביתו במוסורי, אוטראקהאנד, הודו. בשנת 1843 פרש אוורסט וחזר לבריטניה. שם הפך להיות עמית של החברה המלכותית. בשנת 1862 נבחר לסגן נשיא החברה הגיאוגרפית המלכותית.
בשנת 1865 הוחלט לתת להר אוורסט את שמו כאות כבוד לג'ורג' איוורסט. איוורסט עצמו התנגד לשינוי ודרש להשאיר את שם ההר כפי שהיה במקור הנפאלי שלו - סגארמאטה, או בשמו הטיבטי -צ'ומו לונגמה.
הוא היה בונה חופשי. הצטרף לבנייה החופשית בלשכת נפטון מספר 441, ובהמשך הצטרף ללשכת פרינס ויילס מספר 493, בפברואר 1829. איוורסט נפטר ב- 1 בדצמבר 1866
אחייניתו, מרי אוורסט, נישאה בשנת 1855 לג'ורג' בול, והפכה אחר כך לסופרת מצליחה, בעיקר בנושאי חינוך ילדים למתמטיקה.
הלמה של אוריסון
הלמה של אוריסון היא תוצאה בסיסית בטופולוגיה קבוצתית, שהוכחה על ידי המתמטיקאי הרוסי-יהודי פאבל סמואילוביץ' אוריסון, ממייסדי הענף. הלמה, אותה הוכיח אוריסון בתחילת שנות העשרים של המאה העשרים, נחשבת לפעמים לתוצאה הלא טריוויאלית הראשונה בתחום.
מונטריי (קליפורניה)
מונטריי (באנגלית: Monterey) היא עיר השוכנת במחוז מונטריי לחוף מפרץ מונטריי על האוקיינוס השקט במדינת קליפורניה שבארצות הברית. העיר ידועה בשל האמנים הרבים שהתיישבו בה החל משלהי המאה ה-19 ובהיסטוריית הדיג העשירה. בין האתרים המרכזיים בעיר ניתן למנות את האקווריום של מפרץ מונטריי, שורת בתי החרושת לשימורים, רציף הדייגים ופסטיבל הג'אז של מונטריי החל פעם בשנה.
העיר נפרשת על שטח של 30.4 קמ"ר שמתוכם 21.9 קמ"ר יבשה ו-3.3 קמ"ר מים. ומתגוררים בה 30,641 תושבים נכון לשנת 2005.
הלמה של אוריסון
כל מרחב מטרי, וגם כל מרחב האוסדורף קומפקטי הם מרחבים נורמליים, וכך הלמה זוכה לשימושים רבים בטופולוגיה. אחד השימושים החשובים שלה הוא ההכללה הקרויה משפט טיצה.
מונטריי (קליפורניה)
היסטוריה
בשנת 1602 ביקר במקום סבסטיאן ויסקאינו והעניק למקום את שמו מונטריי.
מקום יישוב במונטריי נוסד בשנת 1770 כנקודה הצפונית ביותר בממלכה הספרדית בצפון אמריקה. המקום כלל כמה בקתות בוץ שנושבו בידי חיילים ונזירים שהביאו למקום כמה מאות אינדיאנים ובקשו להנהיג את המקום על פי כללי המנזר הפרציסקני. התושבים קבלו פעם בשנה אספקה בספינה שהגיעה ממקסיקו, מרחק של מעל 3000 קילומטר והתבססו על יבולים מקומיים שלעיתים קרובות כשלו. לאחר כשנה וחצי נפרדו הנזירים מהחיילים והקימו נקודת יישוב כמה קילומטרים מזרחה, בשם הר כרמל, כדי להרחיק את הנשים האינדיאניות מהחיילים הספרדים.
הלמה של אוריסון
רעיון ההוכחה
בין A ל-B בונים באופן אינדוקטיבי מעין טבעות בצל מקוננות, כאשר הטבעת שהיא A מתאימה לערך 0 והטבעת האחרונה, שמחוץ לה יש רק את B, מתאימה לערך 1. עבור נקודה שלא ב-A ולא ב-B הערך ניתן באמצעות האינדקס המינימלי של הטבעת שעדיין מכילה אותו.
מונטריי (קליפורניה)
היסטוריה
בשנת 1786 ביקר במקום ז'אן-פרנסואה לה פרוז במסגרת מסעו מסביב לעולם, ביקור ראשון של אירופאי לא ספרדי במקום. ז'אן-פרנסואה לה פרוז השאיר ביומנו תיאור של המקום בעת ביקורו. בשנת 1792 ביקר במקום ג'ורג' ונקובר שתיאר את המקום כנעדר כל רמז לקשר עם אירופה או עם מתורבת כלשהו. הבתים היו נעדרי ריצוף והיו בהם רק מינימום של רהיטים.
אקלים
האקלים של העיר מונטריי נשלט על ידי קרבתה לאוקיינוס השקט המגיע בשיאו לאקלים ים-תיכוני. כתוצאה מכך הטמפרטורה הגבוהה הממוצעת נעה בין 16 מעלות צלזיוס בחורף עד ל-22 מעלות בקיץ, עם כמות משקעים שנתית ממוצעת של 495 מ"מ היורדת בעיקר בתקופת הגשמים בקליפורניה בין החודשים נובמבר לאפריל. בממוצע העיר סופגת כ-70 ימים גשומים בשנה. במהלך החורף נדיר לראות שלג בעיר, על אף שלעיתים יורד שלג על פסגות ההרים הצופים על העיר.
הלמה של אוריסון
בניית הבצל
יהיו A ו-B סגורות וזרות. תהי מניה של המספרים הרציונליים בין 0 ל 1 (כולל). אנו נבנה סדרת קבוצות ("טבעות") שמקיימות:
מונטריי (קליפורניה)
תרבות ואמנות
במונטריי יש קהילת אמנים משמעותית יחסית לגודלה, והיא מהווה את מרכז התרבות של מחוז מונטריי שבו קרוב לחצי מיליון תושבים.
הלמה של אוריסון
בניית הבצל
האפשרות לבנות כזאת קבוצה נובעת מהנורמליות של המרחב, שכן לכל שתי קבוצות F סגורה ו-G פתוחה כך ש קיימת קבוצה פתוחה V כך ש  (אנו אומרים שבמקרה זה אפשר להשחיל "טבעת" בין קבוצה סגורה לקבוצה פתוחה המכילה אותה).
הוכחת הבנייה עצמה נעשית באינדוקציה.
בניית פונקציית אוריסון
פונקציית אוריסון f מוגדרת באופן הבא:
מכאן ברור ש, נותר להוכיח ש-f אכן רציפה.
הוכחה ש f רציפה
מכאן נובע ש f פונקציה רציפה.
בכך הושלמה ההוכחה.
בולי מדינת ישראל - שנת 1967
בשנת 1967 הנפיק השירות הבולאי של מדינת ישראל 24 בולי דואר חדשים בעלות כוללת של 9.67 ל"י.
רקע
לרשימת הבולים שתוכננו להנפקה בשנת 1967 נוספה סדרה מיוחדת שנועדה לציין את הניצחון במלחמת ששת הימים, ואת הערכת העם לצבא הגנה לישראל.
שיטת הדפוס
בשנת 1967 הודפסו שבע סדרות בשיטת שקע ושתי סדרות הודפסו בשיטת פוטוליטו.
המעצבים
כל הבולים של שנת 1967 הוכנו בידי בכירי המעצבים בישראל, אשר עיצבו בולים גם בשנים קודמות.
בולים מן המניין
בשנת 1967 לא הונפקו בישראל בולים מן המניין בעיצוב חדש. הדואר המשיך להשתמש בבולי סדרת סמלי ערים א' שהונפקו לראשונה בשנת 1965, תוך שהוא מוסיף לה מספר ערכים נקובים חדשים.
בולי דואר אוויר
בשנת 1967 לא הונפקו בישראל בולי דואר אוויר בעיצוב חדש, והדואר המשיך להשתמש בבולים מסדרת ציפורי ישראל שהונפקו לראשונה בשנת 1963.
כמקובל, חידש הדואר את מלאי הבולים מסדרה זו שאזלו בבתי הדואר, והדפיס מהם כמות נוספת במהלך שנת 1967:
יום הזיכרון לחללי צה"ל
הבול עוצב בידי אוסוולד אדלר. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
מועדים לשמחה
הבולים עוצבו בידי אליעזר ויסהוף. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:.
נמלים עתיקים
הבולים עוצבו בידי אוסוולד אדלר.
בעקבות הנפקת הבולים הועלתה שאילתה במליאת הכנסת ועסקה בסיבה לאי השתתפות ישראל ביוזמה של האו"ם להנפקת בולים מיוחדים לשנת התיירות הבינלאומית. השואלת תמהה מדוע לא נוצלו בולים אלו, העוסקים בנושאי תיירות מובהקים, על ידי הוספת כיתוב מתאים בשובל הבולים. כותבים אחרים תמהו שהדואר לא שילב בבול את הסמל של שנת התיירות הבינלאומית, והחמיץ בכך הזדמנות להגדיל את תפוצת הבולים. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
שמורות הטבע
הבולים עוצבו בידי מקסים וגבריאל שמיר. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
שולחן ערוך
הבול עוצב בידי אליעזר ויסהוף. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
יובל להצהרת בלפור
הבולים עוצבו בידי אוסוולד אדלר. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
הנהלת דואר ישראל שלחה את סדרת הבולים הזו כשהם ארוזים מאלבום מפואר אל מלכת בריטניה ואל משפחת בלפור באנגליה. בתגובה התקבלו מכתבי תודה מארמון בקינגהאם וממשפחת בלפור.
ניצחון צה"ל 1967
מיד בתום מלחמת ששת הימים הוחלט בשירות הבולאי להנפיק סדרת בולים לציון הניצחון במלחמה. הודות לשיתוף פעולה מצד כל הגורמים המעורבים בהנפקה (ציירים, מדפיסים וכו') הצליח השירות הבולאי לעצב ולהדפיס את הבולים בפחות מחודשיים. הבולים עוצבו בידי "רולי": גרד רוטשילד וזאב ליפמן. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
שנת התיירות הבין-לאומית
ברקע הנפקת הבולים עומדת שאילתה שהועלתה במליאת הכנסת ועסקה בסיבה לאי השתתפות ישראל ביוזמה של האו"ם להנפקת בולים מיוחדים לשנת התיירות הבינלאומית. הבולים עוצבו בידי אשר קלדרון. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
בול הקונגרס ה-52 של אספרנטו
בחודש אוגוסט 1967 הייתה מדינת ישראל אמורה לארח את הקונגרס העולמי ה-52 של דוברי האספרנטו. השירות הבולאי תכנן להנפיק לרגל האירוע בול מיוחד, ולכבד באותה הזדמנות את זכרו של הרופא היהודי ד"ר אליעזר זמנהוף, ממציא שפת האספרנטו. הבול עוצב והודפס ב-22 במאי 1967 במיליון ושש מאות אלף עותקים. עם פרוץ מלחמת ששת הימים החליט המרכז העולמי של האספרנטו לקיים את הקונגרס ברוטרדם שבהולנד במקום בתל אביב, והעילה להנפקת הבול התבטלה. מרבית עותקי הבול הושמדו למעט מספר גיליונות שנשמרו בארכיון השירות הבולאי. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
גוונון (עיבוד אותות)
גוונון (גִוונוּן; באנגלית: Dither) הוא יצירה מכוונת של רעש, בעל אפיון מוגדר, שמטרתו להפוך שגיאות עיגול שמקורן בקוונטיזציה, לאקראיות, ובכך למנוע דפוסים פוגמי איכות, כגון פסי צבע בתמונות. גוונון משמש באופן שגרתי בעיבוד של נתוני אודיו ווידאו דיגיטליים, ולעיתים קרובות הוא אחד השלבים האחרונים ביצירת תקליטור אודיו.
שימוש שכיח בגוונון הוא המרת תמונה בגווני אפור לשחור-לבן, כך שצפיפות הנקודות השחורות בתמונה החדשה מקורבת לרמת האפור הממוצעת במקור.
אטימולוגיה
מקורה של המילה Dither באנגלית תיכונה, בפועל "didderen" שפירושו "לרעוד".
התרגום העברי "גוונון" הוא בחירתה של האקדמיה ללשון העברית לתרגום הפועל Dithering. התרגום קולע עבור השימוש המרכזי של המושג בעיבוד תמונה, אך אינו קולע עבור השימוש המרכזי הנוסף בעיבוד אודיו, ואף עלול להקשות על הבנת התהליך.
תרגום זה מתבסס על התרגום המופיע באתר האקדמיה ללשון העברית.
בעיבוד דיגיטלי וניתוח גלים
גוונון משמש בתחומים רבים ושונים הנעזרים בעיבוד וניתוח דיגיטלי. שימושים אלה כוללים מערכות עיבוד אותות דיגיטלי, כגון אודיו, וידאו וצילום דיגיטליים, סייסמולוגיה, מכ"ם ומערכות חיזוי מזג אוויר.