cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנטון מוסימן
שלהי הקריירה
ב-2001 הוא נבחר לבשל ל-300 אורחים בקבלת הפנים בחתונת הנסיך ויליאם וקתרין מידלטון בארמון בקינגהאם.
אותות כבוד
הוא גם קיבל אות אביר מסדר ההצטיינות החקלאית הלאומית מטעם ממשלת צרפת.
בהוקרה על עבודתו בקבלת הפנים בחתונתם של הדוכס והדוכסית מקיימברידג', התמנה מוסימן ל-Deputy Lieutenant של לונדון רבתי.
ההסתדרות הרפואית בישראל
ההסתדרות הרפואית בישראל (ראשי תיבות: הר"י, באנגלית: Israeli Medical Association-I.M.A) היא ארגון העובדים היציג של רופאי ישראל, הפועל לקידום הרופאים והרפואה בישראל. בנוסף להיותה ארגון עובדים, הר"י עוסקת גם בשמירה על רמה מקצועית ואתית נאותה של מקצוע הרפואה ודאגה לאיכות ומעמד הרופא והרפואה בישראל. הר"י נוסדה בשנת 1912, ובשנת 1927 נרשמה כאגודה עות'מאנית.
מבנה
הר"י מורכבת משבעה ארגונים פרופסיונליים המאגדים רופאים שונים, וארגונים פרופסיונליים אלו מורכבים אף הם מוועדים מקומיים. שבעת הארגונים הם:
המוסד העליון של הר"י הוא הוועידה הארצית (405 צירים בשנת 2014) המתכנסת מדי 4 שנים והיא מוסמכת לקבל כל החלטה הקשורה למדיניותה ופעילותה של הר"י וכן לבחור באופן ישיר את הנציגים למוסדותיה העיקריים ובהם הוועד המרכזי אשר קובע את מדיניותה של הר"י ומיישם את מטרותיה והחלטותיה. יו"ר הר"י מוסמך לייצגה בכל תחומי הפעילות שעליהם היא מופקדת.
הנציגים בוועידה הארצית הם נציגיהם של שבעת הארגוניים הפרופסיונליים והם נבחרים ומתמנים באופן ישיר על-ידם. מספרם נקבע בהתאם לגודלו היחסי של כל ארגון פרופסיונלי.
החברים בוועד המרכזי נבחרים על ידי הוועידה הארצית והרכבו של הוועד המרכזי נקבע על-פי המשקל היחסי של הצירים שנבחרו על ידי הארגונים הפרופסיונליים (סעיף 67 לתקנון). יו"ר הר"י נבחר אף הוא על ידי הוועידה הארצית.
הוועידה הארצית והוועד המרכזי בוחרים חברים בגופים נוספים של הר"י.
ארגון עובדים יציג
בהיותה ארגון עובדים יציג, מנהלת הר"י משא ומתן עם המעסיקים וחותמת על הסדרים והסכמים קיבוציים, המסדירים את תנאי עבודתם, את שכרם ורווחתם של הרופאים. במסגרת זו הכריזה הר"י פעמים אחדות על שביתות רופאים.
הר"י מציעה מגוון פעילויות ושירותים לרופאים בתחום הרווחה, לרבות ביטוח רפואי, הפעלת מועדון צרכנים, הכנה לפרישה לגמלאות ופעילות לגמלאים, מתן סיוע כספי מיוחד לנזקקים, הקמת בית אבות, קרנות שונות.
פעילות רגולטורית
הלשכה לאתיקה מגבשת את הקוד האתי של הרופאים ודואגת לשינוי הכללים ולעדכונם במידת הצורך. הוועדות האתיות והלשכה מטפלות בכל העניינים הנוגעים לתחום האתיקה הרפואית, בתלונות בין עמיתים וכן בתלונות הציבור כלפי הרופאים.
הר"י פעילה ומעורבת בהליכי חקיקה הנוגעים לציבור הרופאים ולמערכת הבריאות בישראל. באמצעות המחלקה המשפטית שלה, מטפלת הר"י בהיבטים המשפטיים הנוגעים לציבור הרופאים ולעבודתם. המחלקה המשפטית מלווה את פעילות הר"י, מייעצת לגופים השונים של הר"י בבעיות משפטיות ועוסקת בכל ההיבטים המשפטיים הקשורים לעבודתם.
הר"י שוקדת על שיפור איכות הטיפול הרפואי ובטיחותו. הר"י מרכזת את הפעילות של הקהילייה הרפואית בתחום הבטחת האיכות ברפואה וניהול סיכונים, לרבות טופסי הסכמה מדעת, פעילות מדעית בתחום ההנחיות הקליניות ומעקב אחרי סקרים ומבדקים.
המועצה המדעית
"המועצה המדעית" היא הגוף האמון על התמחות הרופאים בישראל, וחבריה נבחרים על ידי ההסתדרות הרפואית.
תפקידי המועצה המדעית הם: קביעת מדיניות ושינויים בנושא ההתמחות (בתחומים קיימים וחדשים); מעקב ובקרה אחר מהלך ההתמחות, בחינות ואישור התואר. עידוד פעילות מדעית ומחקרית בהר"י ובמוסדות הרפואה בארץ.
פעילות כארגון גג לארגונים מדעיים בתחום הרפואה
תחת ההסתדרות הרפואית בישראל פועלים ארגונים מדעיים במגוון תחומי המומחיות של הרפואה. ארגונים אלו כוללים בין השאר את: הר"י מאגדת בתוכה איגודים, חברות וחוגים מכל תחומי ההתמחות הרפואית. האיגודים והחברות מהווים את הבסיס המדעי והמקצועי לקהילייה הרפואית ולפעילות הר"י בתחום המקצועי. הר"י תומכת ומגבה את פעולות האיגודים, החברות והחוגים.
פעילות בחוץ לארץ
הר"י חברה בארגונים בינלאומיים ומקיימת קשרי גומלין הדוקים עם ההסתדרויות הרפואיות השונות בעולם. הר"י רשאית להצטרף כסניף, כמחלקה או כיחידה ארגונים אחרת לכל ארגון מקצועי בינלאומי בתחומי המחקר, הרפואה והמנהל הרפואי. הר"י מקדמת את הקשר והזיקה בין מדינת ישראל לבין רופאים בתפוצות, בין היתר, על ידי עריכת כינוסים בינלאומיים של רופאים יהודים וצירופם כחברי חוץ להר"י.
מימון הפעילות
תקציב הר"י מבוסס על דמי חבר שמשלמים הרופאים החברים בה, שגובהם 264 ש"ח לחודש לרופא פעיל. בנוסף נהנית הר"י מתרומות של חברות תרופות, בעיקר בדרך של מימון טיסות וכנסים לחבריה. בשנת 2017 הגיע גובהו של סעיף זה ל-2.8 מיליון ש"ח.
היסטוריה
ב-11 בינואר 1912, כאשר מספר הרופאים היהודים בארץ ישראל עמד על 32, הוחלט באספה שהתקיימה בביתו של ד"ר מאיר קרינקין בתל אביב, ברחוב אלנבי, לייסד אגודה שתיקרא "אגודה מדיצינית עברית ליפו ומחוז יפו", שאליה יוכלו להתקבל רופאים, וטרינרים ופרוביזורים (רוקחים מוסמכים). הנוכחים באספה שנחשבו למייסדי האגודה הם ד"ר יהודה לייב פוחובסקי, חיים חיסין, ד"ר בת שבע יוניס גוטמן, ד"ר מאיר קרינקין, ד"ר מנחם שטיין וד"ר משה שרמן והרוקח זאב אורבוך. צורפו אליהם ד"ר סוניה בלקינד, ד"ר יעקב ברנשטיין-כהן מפתח תקווה, ד"ר וויצברד מראשון לציון וד"ר מוסקוביץ מרחובות. באספה נקבע שיעור דמי החבר באגודה ונערכו בחירות חשאיות להנהלה, שעל פיהן נבחרו ד"ר פוחובסקי ליושב ראש, ד"ר קרינקין לסגן יושב ראש, וד"ר משה שרמן למזכיר.
כתב על כך ד"ר שרמן:
תוך שנה הצטרפו לאגודה כמעט כל הרופאים היהודים בארץ, מלבד רופאי ירושלים, והאגודה שינתה את שמה ל"האגודה המדיצינית העברית בארץ-ישראל". בהשפעתו של אהרן מאיר מזי"א הקימו רופאי ירושלים ב-1913 את "אגודת רופאים מדברי עברית", (ארמ"ע), בין מייסדי האגודה : ד"ר אריה בעהם, ד"ר אריה לייב שמעוני-מקלר, ד"ר אריה גולדברג, ד"ר אריה פייגנבאום, ד"ר זאב ברין וד"ר מרים נופך... ב-1914 הוסכם על איחוד האגודות, אך מלחמת העולם הראשונה דחתה את האיחוד ל-1919. בעקבות האיחוד שונה שם האגודה ל"הסתדרות רפואית עברית בארץ-ישראל" (הר"ע). עם הקמת המדינה שונה השם שוב ל"הסתדרות רפואית ישראלית" (הר"י).
בחיפה הקים הד"ר הלל יפה בשנת 1921 את סניף הסתדרות הרופאים שמנה שישה חברים, ובהם ד"ר נחום שימקין, ד"ר חיים יסקי, ד"ר ברוך ניסנבוים, ד"ר לייב עפרון וד"ר יצחק גליקר..
כבר מראשיתה עסקה הר"י בתכנים המקצועיים של מקצוע הרפואה ולא רק בטובת חבריה. אף שרוב הרופאים בארץ לא דיברו עברית, הוחלט להוציא לאור רבעון בעברית שנקרא "זכרונות דברים של האגודה המדיצינית העברית בארץ ישראל". את תפקיד העורך קיבל מזכיר האגודה, ד"ר משה שרמן, הודות לשליטתו בשפה העברית וכן בשל היותו בנו של מוציא לאור ובעל בית דפוס.
בשנת 1927 במסגרת ההסתדרות הרפואית ייסד הד"ר חיים ברלין את החברה הדרמטולוגית.
בשנות השלושים של המאה העשרים עמדו בראש ארגון הרופאות של הר"י הד"ר חנה יעקב-פלר והד"ר פני צ'לנוב-קריגר.
בשנות ה-40 יצרה ההסתדרות הרפואית את קופת החולים "אוצר הרופאים" על מנת לתת לרופאים מסגרת של שירותי בריאות ללא שייכות פוליטית. "אוצר הרופאים" הצטרפה לאחר מספר שנות פעילות לקופת חולים "אסף", שפעלה בעיקר בחיפה. קופת חולים "אסף" התאחדה עם קופת חולים מכבי בשנת 1975.
באוגוסט 1959 פעלה הסתדרות הרופאים למנוע ביקור של משלחת רופאים מגרמניה בישראל.
שביתות
ב-23 למרץ 2023, פרסמו כ-300 רופאים מכתב להסתדרות ובו דרשו "לחדול מייד מכל שיח פוליטי, ובפרט מן השיח הארגוני בנושא הרפורמה במערכת המשפט". הרופאים כתבו שהשביתה לא הייתה חוקית ובלא סמכות מפני שהמשאל שנועד להתוות "את הקווים המנחים לפעילות הר"י בנושא הרפורמה המשפטית" כלל לא עסק ברפורמה המוצעת אלא בכללי אתיקה המוסכמים על הכל. לפי החותמים "השביתה פגעה קשות בציבור המטופלים" בהגדלת המתח וכן דיווחו על "תגובות של פחד וחוסר אמון מצד מטופלים בעלי דעה פוליטית שונה מזו שהביעו ראשי הר"י".
ב-27 במרץ באותה שנה, כחלק מהמחאה נגד ממשלת ישראל השלושים ושבע, ההסתדרות הרפואית הודיעה על שביתה כללית שנמשכה למשך כיום אחד. זאת בעקבות החלטה של ההסתדרות בראשות ארנון בר-דוד. השביתה הופסקה עם הודעת ראש הממשלה על עצירת רפורמת לוין והליכה להידברות.
ב25 ביולי באותה שנה שבתה מערכת הבריאות בישראל בשל החלטת הארגון. בית הדין לעבודה חייב את הארגון להשיב את העובדים לעבודתם כדי למזער את הפגיעה שפגע הארגון בחולים. שר הבריאות משה ארבל בירך על החלטת בית הדין המגינה על זכויות האדם בישראל.
רון ליבמן
רון ליבמן (באנגלית: Ron Leibman; 11 באוקטובר 1937 – 6 בדצמבר 2019) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי, זוכה פרס אמי ופרס טוני.
ביוגרפיה
ליבמן נולד בניו יורק לזוג הורים יהודים, גרייס ומאורי ליבמן. את לימודיו ב"אוניברסיטת ווסליאן אוהיו" סיים ליבמן בהצלחה בשנת 1958.
דוד חותר
מארי דוד בן יחיא חותר (1667, צנעא - לאחר 1747, צנעא) - חכם תימני בולט, מקובל וראש אבות בתי הדין בצנעא.
רון ליבמן
ביוגרפיה
את מלוא פרסומו קיבל ליבמן ב-1979 בזכות הופעתו הראשית בסדרת דרמת הפשע "כץ", ליבמן אשר היה אף במאי ויוצר התוכנית גילם את דמותו של מרטין "כץ" קצינסקי, אסיר לשעבר שהפך לנציגם של פושעים במשפטם. על תפקידו קיבל ליבמן את פרס אמי.
את ההצלחה הנוספת שלו גרף ליבמן בשנת 1993 כשזכה בפרס הטוני בעקבות הופעתו במחזה זוכה פרס פוליצר "מלאכים באמריקה". במחזה הוא גילם את רוי כהן, עורך דין יהודי מפוקפק, הומוסקסואל בארון אשר ברצונו להיות האדם המשפיע ביותר בניו יורק ומתגאה בכך שהרשיע את יוליוס ואתל רוזנברג שנידונו למיתה. אתל רודפת אותו בהזיותיו, והוא נוכח לדעת כי למרות ניסיונות ההכחשה מצידו אין בכוחו להינצל מאיידס.
דוד חותר
ביוגרפיה
מארי דוד נולד בצנעא ברובע היהודי בשכונה אלסאילה שעל יד הרובע המוסלמי. כשהיה בן 12 הוא ומשפחתו הוגלו במסגרת גירוש מוזע. כשחזר מגלות מוזע החל בשיקום הקהילה בשכונתם החדשה קאע אל-יהוד, והיה שותף להקמת בית הכנסת של הרב יחיא הלוי, שלימים נקרא כניס "בית אלשיך" וכניס "בית אלסיאני". בסמוך להם הקימו את בית הכנסת של משפחת הרב דאוד חותר, אשר בראשו עמד עד שנפטר.
רון ליבמן
ביוגרפיה
ליבמן מוכר גם כלאונרד גרין, אביה של רייצ'ל גרין גיבורת הסיטקום המצליח "חברים", בנוסף הופיע במספר פרקים בדרמת הפשע המפורסמת "הסופרנוס" בתור ד"ר פליפלר. בשנת 2002 שיחק בדרמה הקומית "למצוא את הקול" לצד אדריאן ברודי. ב-2010 שיחק בסרט "עזרה קטנה".
דוד חותר
ביוגרפיה
שימש, כנראה, כדיין תקופה מסוימת עם מארי סעדיה בן שלום הלוי-עמר, מארי סעדיה קהא, מארי אברהם טהירי, מארי סעדיה נחום, מארי דוד קאהרי ומארי סעדיה תנעמי. בשנת ה'תפ"ד (1724), בהיותו כבן 57, נתמנה לשמש כראש בית דין קבוע במדינת צנעא וגלילותיה, וזאת לאחר פטירתו של ראש בית הדין השלישי במספר - הרב שלום בן עמרם הלוי-חמדי. בתפקיד זה שימש עד לשנת ה'תק"ז (1747). חברי בית דינו היו: מארי צאלח בן יחיא, מארי יוסף בן סעדיה בשארי ומארי סעדיה תנעמי.
רון ליבמן
ביוגרפיה
ליבמן היה נשוי פעמיים במהלך חייו. נישואיו הראשונים היו בשנת 1969 לשחקנית זוכת פרס גלובוס הזהב ופרס הטוני לינדה לאבין. הזוג נפרד בשנת 1981. נישואיו השניים היו לשחקנית הקולנוע זוכת פרס אמי ג'סיקה וולטר.
דוד חותר
ביוגרפיה
הרב דוד חותר היה בקיא בקבלה. לאחר גלות מוזע, במסגרת שיקום חיי הקהילה, הוא אימץ כמה ממנהגי ספרד שהיו מבוססים על תורת הקבלה. בין מנהגיו הקבליים הייתה טבילה יומית לפני תפילת שחרית במקווה שבנה בחצר בית הכנסת.
רון ליבמן
ביוגרפיה
ליבמן היה ראש מחלקת תחום המשחק במוסד להשכלה גבוהה "בית הספר החדש" שבניו יורק.
נפטר ב-6 בדצמבר 2019 מסיבוכים של דלקת ריאות.
ריצוף פנרוז
ריצוף פנרוז או פסיפס פנרוז הוא ריצוף של המישור שאינו מחזורי. הריצוף קרוי על שמו של המתמטיקאי הבריטי רוג'ר פנרוז.
המצולעים המרכיבים את ריצוף פנרוז קרויים אריחי פנרוז. ישנן וריאציות אחדות של ריצוף פנרוז:
כל ריצוף של המישור עם אריחים אלו אינו מחזורי, וכל שני ריצופים שונים זהים בצורה המקומית אחד לשני (כל פרט סופי של הריצוף נמצא בריצוף האחר).
תכונות
האריחים הסמוכים של הריצוף ניתנים לחבירה על ידי פרט צורה החוזר על הצורה עצמה. המרחק בין הקווים המקבילים הסמוכים מקבל שני ערכים שונים בדיוק (ולכל משפחת הקווים המקבילים סדרת הערכים הללו בעלת דמיון עצמי). ריצופי פנרוז שיש בהם חורים מכסים את כל השטח פרט לצורה בעלת שטח סופי. לא ניתן להגדיל את שטח החור על ידי הסרת מספר סופי של אריחים ומילוי החור הנותר באריחים.
היסטוריה
הצורה הגאומטרית נקראת על שמו של רוג'ר פנרוז שעסק במילוי מישורים בצורות מסוג אחיד ללא חפיפה ופערים ביניהן. הוא זה שלראשונה חיפש ומצא צורה שלא תחזור על עצמה - בעיה שנחשבה אז כבלתי ניתנת לפתרון. פנרוז הצליח לאסוף הרבה אריחים בעלי צורות שונות אך רק 2 מתוכם היו בעלי יחס זהב הנמצא בבסיס כל היחסים ההרמוניים.
הצורות שנוצרו בעלות צורות גבישיות כמו-מחזורית וסימטריה צירית בעלת הסדר החמישי. מבנה הריצוף קשור בסדרת פיבונאצ'י.
מאוחר יותר המדענים הישראלים דן שכטמן, אילן בלך יחד עם האמריקאי ג'ון קהאן והצרפתי דניס גרטיאס גילו את הצורה בסגסוגת מקוררת של מנגן ואלומיניום ובכך גם הראו שסדרי סימטריה בטבע אינם מוגבלים ל-1, 2, 3, 4 ו-6 וגבישים בעלי סימטריה מסדר ה-5 נמצאים במצב בין צורות אמורפיות לגבישים.
במרחב תלת-ממדי למילוי נפח בעזרת אריחים אנלוגיים לאריחי פנרוז משתמשים באיקוסהדרונים.
אוניברסיטת לוזאן
היסטוריה
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1537 בתור "בית ספר לתאולוגיה" לפני שקיבלה מעמד רשמי של אוניברסיטה בשנת 1890.
נכון לשנת 2015, לומדים באוניברסיטה כ-12,000 תלמידים ו-2,200 חוקרים, בנוסף ל-1,500 סטודנטים מרחבי העולם הלומדים במסגרת תוכנית לחילופי סטודנטים עם אוניברסיטאות אחרות בעולם. מאז שנת 2005 האוניברסיטה שותפה בהסכם בולוניה ובשנת 2011 דורגה במקום ה-116 על ידי המגזין האמריקאי "טיימס" לדירוג המוסדות האקדמיים בעולם ולפי הדירוג האקדמי של "אוניברסיטת ליידן" בהולנד במקום ה-17 באירופה ובמקום ה-63 בעולם.
הקמפוס המרכזי של האוניברסיטה בנוי בדגם עיר גנים. דהיינו, מצויים בו בניינים רבים ונפרדים, כשביניהם מצויות מדשאות (בדומה לקמפוס גבעת רם, של האוניברסיטה העברית בירושלים). ביחד עם "בית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן (EPFL)", הממוקם לצד הקמפוס המרכזי שלה, המתהווה קמפוס אוניברסיטאי גדול, על חוף אגם ז'נבה.
קמפוס אחר של אוניברסיטת לוזאן מצוי בתוך בית החולים המרכזי של העיר ומכיל את בית הספר לרפואה של האוניברסיטה.
אגם וינדמייר
אגם וינדמייר (באנגלית: Windermere) הוא אגם של מים מתוקים באזור האגמים האנגלי הנמצא במחוז קאמבריה בצפון-מערב אנגליה. וינדמייר הוא האגם הטבעי הגדול ביותר באנגליה. האגם מהווה אתר תיירות ונופש פופולרי מאוד מאז שהרכבת הגיעה אליו ב-1847.
גאוגרפיה
וינדמייר הוא אגם מוארך הנמצא בעמק קרחוני שנוצר בעידן הקרח האחרון. האגם מוזן על ידי מספר נהרות: ברטאי (Brathay),רותאי ( Rothay), טרוט בק (Trout Beck) וקונסי בק (Cunsey Beck) הוא מנוקז על ידי נהר לוון (Leven)
אורך האגם כ-18 ק"מ, רוחבו המרבי 1.49 ק"מ, העומק המרבי 66.76 מטר.
שיט ספורטיבי
האגם מהווה מוקד לספורט ימי: סירות חתירה, סירות מפרש וסירות מנוע ומרוץ. קיימים סביב האגם 5 מועדוני שיט. אלו מקיימים גם תחרויות שיט בסוגים השונים.
תחבורה באגם
קיים שרות של אוטובוס מים לאורך האגם. בנוסף קיימים שרותי מעבורות לרוחב האגם.
ביאנקה סנטוס
ביאנקה אלכסה סנטוס (באנגלית: Bianca Alexa Santos; נולדה ב-26 ביולי 1990) היא שחקנית אמריקאית, הידועה בתפקידה כלקסי ריברה בסדרת הדרמה "משפחת פוסטר", ובתור לוסי ולז בסדרה הקומית "Happyland" של MTV. היא גם הופיעה בסרטים "הסיאנס" (2014), "מתוייגת" (2015) ו-"SPF-18" (2017).
ביוגרפיה
סנטוס נולדה ב-26 ביולי 1990 בסנטה מוניקה, קליפורניה. אביה, קרלוס סנטוס, הוא ברזילאי יליד ריו דה ז'ניירו, ואמה, כרמן קרנו, היא קובנית ילידת הוואנה. סנטוס דוברת גם ספרדית ופורטוגזית. היא למדה באוניברסיטה הלותרנית של קליפורניה (אנ'), עם התמחות בפסיכולוגיה וסוציולוגיה.
קריירה
במאי 2013, קיבלה את תפקידה הראשון כשלוהקה לתפקיד חוזר בסדרת הדרמה "משפחת פוסטר", בה היא גילמה את לקסי ריברה. בשנת 2014 שיחקה בסרט האימה "הסיאנס". באותה שנה שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה הקומית של MTV, "Happyland", אשר בוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2015 היא גילמה את חברתה הטובה של דמותה של מיי ויטמן בקומדיית הנעורים "מתוייגת". בשנת 2016 שיחקה בסרט הקולנוע "Little Dead Rotting Hood". באותה שנה שיחקה בסרט "Priceless" שאותו גם הפיקה.
בשנת 2019 שיחקה בתפקיד חוזר בעונתה השנייה של הסדרה "מורשות". היא חזרה לשחק בתפקיד אורח בעונה הרביעית.
בשנת 2022 החלה לשחק בתפקיד חוזר בעונה ה-18 בדרמת הטלוויזיה "האנטומיה של גריי".
גרג ג'ירלדו
נעוריו ותחילת דרכו
ג'ירלדו נולד ברובע הברונקס וגדל בקווינס שבניו-יורק. את לימודיו האקדמיים עשה ג'ירלדו באוניברסיטת קולומביה ובבית הספר למשפטים הרווארד. לאחר מכן, עבד ג'ירלדו מספר חודשים כעורך דין במשרד עורכי הדין "Skadden, Arps, Slate, Meagher & Flom" טרם החליט לעזוב את המקצוע לטובת קריירה בעולם הבידור.
קריירה בעולם הבידור
ג'ירלדו נהג בתחילה להופיע בקביעות במועדון הסטנד-אפ Comedy Cellar במנהטן. בשנת 1996 ג'ירלדו היה הכוכב הראשי בקומדיית מצבים אמריקנית של ערוץ ABC בשם "Common Law" אשר בוטלה לאחר תשעה פרקים. בנוסף לאורך השנים כיכב במספר פיילוטים לסדרות אשר מעולם לא עלו למרקע בהם הסדרות "The Greg Giraldo Show" ו-"Gone Hollywood" עבור ערוץ קומדי סנטרל.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 ג'ירלדו היה חבר פאנל קבוע בתוכנית "Tough Crowd with Colin Quinn" בערוץ קומדי סנטרל.
ג'ירלדו הופיע יותר מתריסר פעמים בתוכנית האירוח Late Night של דייוויד לטרמן ובתוכנית האירוח של קונאן או'בריין, ונהג להופיע בקביעות בתוכנית הרדיו של הווארד סטרן. הוא הופיע גם כחבר בפאנל בתוכנית "The Marriage Ref" בערוץ NBC. כמו כן, ג'ירלדו זכה לככב בשתי תוכניות ספיישל באורך חצי שעה כל אחת בערוץ קומדי סנטרל. ג'ירדלו כתב עבור תוכנית האירוח המאוחרת של קרסון דיילי, והיה חבר פאנל בתוכנית "Comedy Central's 100 Greatest Stand-ups of All Time special" בערוץ קומדי סנטרל.
בין השנים 2002-2004 היה ג'ירלדו חבר פאנל ומשתתף קבוע בתוכנית "Tough Crowd with Colin Quinn" ששודרה ברשת קומדי סנטרל. חברים קבועים נוספים בסדרה היו הסטנדאפיסטים פטריס או'ניל, ג'ים נורטון, והתארחו לאורך שתי עונות שידורה קומיקאים בולטים כמו ג'רי סיינפלד, לואי סי קיי, דאג סטנהופ ורבים אחרים.
מסוף 2005 ועד 2006 הופקה ושודרה בערוץ קומדי סנטרל הסדרה בהנחייתו של ג'ירלדו בשם "Friday Night Stand-Up with Greg Giraldo".
ג'ירלדו היה גם כוכב אורח קבוע בסדרת הטלוויזיה "Lewis Black's Root of All Evil" בערוץ קומדי סנטרל.
במהלך 2010 ג'ירלדו כיכב כשופט בעונה השביעית של תוכנית הריאליטי "Last Comic Standing".
סוף הדרך
ג'ירלדו נפטר ב-29 בספטמבר 2010. משפחתו החליטה לנתק אותו ממכשירי ההחייאה לאחר חמישה ימים בהם היה בתרדמת, כתוצאה מצריכת מנת יתר של תרופות מרשם ב-25 בספטמבר 2010 בחדרו במלון בניו ג'רזי.
גאבלה
הגאבלה (gabela, בקרב קהילות סרביה נקרא גם פֶּצָ'ה, peča), בארצות הרומניות (נסיכות מולדובה וולאכיה), בבולגריה, בהונגריה ובסרביה היה מס עקיף שהוטל על השחיטה הכשרה של עופות ובהמות ומקורו בתקופה העות'מאנית.
ההכנסות שנוצרו מגביית המס נועדו למימון הפולחן הדתי של הקהילה היהודית וגם למימון מוסדות הקהילה, בית הספר, בית החולים, בית המחסה לזקנים ולנכים ומוסדות צדקה אחרים.
המס אושר בהוראות הנסיכויות של מיכאי רקוביצה בשנת 1764, גריגורה אלכסנדרו גיקה בשנת 1777, קונסטנטין איפסילנטי בשנת 1799 ויואן סנדו סטורזה בשנת 1825.
ראו גם
גאבלה (צרפת)
הטיה קוגניטיבית
הטיה קוגניטיבית היא דפוס או נטייה שיטתית (לא אקראית) של בני אדם לטעויות בתפיסה, בזיכרון, בחשיבה או בשיפוט. הטיה קוגניטיבית מוגדרת כחריגה מסטנדרט אובייקטיבי או נורמטיבי הקובע מה נכון ולפיכך מה התגובה האופטימלית הצפויה מהאדם כשמדובר בתפיסה או חשיבה. הטיות קוגניטיביות הושפעו מהתפתחויות אבולוציוניות ולחץ הברירה הטבעית.
להבדיל מעיוותי חשיבה המאפיינים אנשים בעלי דיכאון, הפרעות חרדה והפרעות נפשיות נוספות, הטיות קוגניטיביות נחשבות מאפיין נפוץ של החשיבה האנושית הנורמלית.
השפעות של הטיות קוגניטיביות
הטיות קוגניטיביות גורמות לאפקטי צפייה, כלומר השפעות (לא מודעות ולא מכוונות) של עורכי מחקרים מדעיים על תוצאותיהם. אחת ממטרות השיטה המדעית היא לצמצם את ההשפעה של אפקטי הצפייה על המדע.
הטיות קוגניטיביות הן גם אחת הסיבות לאמינות הנמוכה של ממצאים אנקדוטליים, כלומר ממצאים שמתבססים על מקור בודד.
הטיות קוגניטיביות פוגעות גם באמינות של עדויות וממצאים משפטיים.
הטיות חברתיות
רוב ההטיות האלו הן הטיות לפי תכונות.
גורמים להטיות קוגניטיביות
ישנן מספר רב של הטיות קוגניטיביות, שנובעות מגורמים שונים. לרוב הן מתרחשות באופן לא-מודע, ולעיתים קרובות הן תוצאה משימוש בהיוריסטיקות, כלומר קיצורי דרך שבני אדם משתמשים בהם כדי לפשט את תהליכי החשיבה ולקצר את הזמן הדרוש לקבלת החלטות. בין הגורמים האפשריים להטיות קוגניטיביות נמצאים:
אלן ברנאר
אלן אנדרה לואיס אדמונד ברנאר (בצרפתית: Alain André Louis Edmond Bernard; נולד ב-1 במאי 1983) הוא שחיין עבר צרפתי, אלוף אולימפי (בייג'ינג 2008) בעל 4 מדליות, סגן אלוף עולם (רומא 2009) ושיאן העולם בעבר במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי ובמשחה ל-50 מטר חופשי.
ברנאר היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה 100 מטר חופשי מתחת ל-47 שניות והוא בעל התוצאה השלישית בטיבה במשחה זה, בכל הזמנים.
ביוגרפיה
נולד באובניה הסמוכה למרסיי. עד גיל 16 לא נחשב כשחיין מצטיין והתמחה במשחי הגב והמעורב האישי. מאמנו במועדון השחייה של אנטיב, דניס אגווין, ששם לב לכך שברנאר גבה במהירות (דבר שגרם לו לבעיה של כאבי גב), המליץ לו להסב את התמחותו למשחים בסגנון חופשי מאחר שהאמין שגובהו הרב ומוטת זרועותיו יסייעו לו יותר בסגנון זה. ברנאר אף חיזק את גופו והצליח להתקדם בשחייה העולמית. ב-2006 סיים שביעי באליפות אירופה וב-2007, אותה החל כששיאו האישי ב-100 מטר חופשי עומד על 49.21 שניות, הגיע תשיעי באליפות העולם בשחייה. ביוני 2008 שיפר את שיאו האישי ביותר משנייה וקבע זמן של 48.12 שניות. בכך הפך לאחד מהשחיינים המהירים בעולם.
שיאן עולם
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיינדהובן, הולנד במרץ 2008 קבע ברנאר שני שיאי עולם, ב-100 מטר חופשי שהחזיק מעמד ארבעה חודשים וחצי, בתוצאה 47.50 שניות, והשלים שיפור של 1.7 שניות בתשעה חודשים וב-50 מטר חופשי בזמן של 21.50 שניות, אך שיאו זה החזיק מעמד רק ארבעה ימים ונשבר על ידי איימון סאליבן האוסטרלי. התקדמותו המהירה בגיל מבוגר יחסית העלתה סימני שאלה בקרב עמיתיו השחיינים אך ברנאר טוען כי אינו משתמש בחומרים אסורים. הצלחתו יוחסה בין השאר לחליפת השחייה לייזר רייסר החדשה של ספידו אותה לבש בעת שבירת השיאים.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה ברנאר ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. במשחה הראשון הוא זכה במדליית כסף. במשחה השליחים 4X100 חופשי, שיאו ב-100 מטר חופשי נשבר על ידי איימון סאליבן ששחה ראשון בתוצאה של 47.24 שניות. ברנאר ששחה רביעי ואחרון שחה, ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 46.73 שניות והפסיד בקרב צמוד לג'ייסון ליזאק מארצות הברית שקבע את התוצאה המהירה בהיסטוריה ב"זינוק שליחים" 46.06 שניות והעניק את מדליית הזהב לארצות הברית בשיא עולם חדש של 3:08.24 דקות, לפני צרפת שקבעה שיא אירופה חדש של 3:08.32 דקות ואוסטרליה שקבעה שיא אוקיאניה חדש של 3:09.91 דקות. במשחה השני, הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 47.21 שניות. בשלב חצי הגמר במשחה ל-100 מטר חופשי הוא קבע שיא עולם חדש של 47.20 שניות, אך מיד במקצה השני של חצי הגמר שבר סאליבן את שיא העולם שוב והעמידו על 47.05 שניות. במשחה השלישי, הוא זכה במדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה שחל 21.49 שניות, אחרי סזאר סיילו מברזיל שקבע שיא אולימפי חדש של 21.30 שניות) ובן ארצו אמורי לבו (21.45 שניות).
באליפות צרפת הפתוחה שנערכה במונפלייה ב-23 באפריל 2009 קבע ברנאר שיא עולם פעם נוספת ב-100 מטר חופשי בתוצאה של 46.94 שניות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 זכה ברנאר במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:09.89 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אליפות חדש של 3:09.21 דקות ורוסיה (3:09.52 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכה ברנאר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:11.14 דקות, אחרי אוסטרליה (3:11.00 דקות) ולפני ארצות הברית (3:11.96 דקות), כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 48.75 שניות ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.92 שניות, אחרי סזאר סיילו (21.52 שניות) ולוקה דוטו מאיטליה (21.90 שניות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בדברצן, במאי אותה שנה זכה ברנאר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (3:13.55 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי (48.95 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-50 מטר חופשי (22.24 שניות) ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (3:35.41 דקות).
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה ברנאר במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי לאחר ששחה בשלב המוקדמות.
זמן קצר לאחר האולימפיאדה, בספטמבר 2012, הודיע ברנאר על פרישתו משחייה.
רדיומוניטור
רדיומוניטור (באנגלית: Radiomonitor) היא חברת מוזיקה בריטית שהוקמה ב-2002. החברה מפרסמת נתוני איירפליי של שירים ברחבי העולם שהושמעו בפלטפורמות הטלוויזיה והרדיו. כמו כן, מפרסמת החברה מספר מצעדי מוזיקה שבועיים ושנתיים בכ-120 מדינות.
דירקטור החברה הוא פיליפ ואן אופן.
ראמה השביעי, מלך תאילנד
ביוגרפיה
הנסיך פראג'אדיפוק היה הצעיר מבין תשעה ילדים שנולדו לזוג, הילד ה-76 של המלך, אחד לפני בת הזקונים.
באוגוסט 1918 נשא הנסיך פראג'דיפוק את חברת ילדותו ובת דודתו רמבאי ברני, צאצאיו של המלך מונגקוט (סבו של פראג'אדיפוק) והמלכה פיאם. הם נישאו בארמון סוחוטאי שהיה מתנה לחתונה לזוג מהמלכה סאובאבה.
לאחר סיום המלחמה באירופה, הוא השתתף ב-École Superieure de Guerre בצרפת, וחזר לסיאם לצבא הסיאמי. בתקופה זו הוענק לו התואר הנוסף Krom Luang Sukhothai (נסיך סוחוטאי). פראג'אדיפוק חי חיים שקטים בדרך כלל עם אשתו בבית מגוריהם, ארמון סוחוטאי, ליד נהר צ'או פרייה. לזוג לא היו ילדים. כל אחיו של פראג'אדיפוק מתו עד 1925, אז נפטר אחיו, המלך ואג'יראווד בגיל 44, ופראג'אדיפוק בן ה-32 הפך למלך. הוא מלך עד 1935, אז התפטר מתפקידו. אחיינו ראמה השמיני ירש אותו.
בית שרעבי
כניס בית אלשרעבי היה אחד ממרכזי התורה ומבתי הכנסת הוותיקים שברובע היהודים ("קאע אל-יהוד") בצנעא בירת תימן. כניס זה היה שייך למשפחת אלשרעבי אשר על שמה נקרא בית הכנסת, כנהוג בתימן.
בכניס בית אלשרעבי התקיימה ישיבה של תלמידי חכמים ללימוד תלמוד ופוסקים על הסדר. המקום נוסד בשלהי המאה ה-17, לאחר חזרת היהודים מגלות מוזע, ונותר פעיל כמעט ברציפות עד להשלמת מבצע על כנפי נשרים לעליית יהודי תימן לישראל בשנת ה'תש"י (1950).
ייסוד בית הכנסת
בית הכנסת נוסד בתחילת יישוב שכונת היהודים בצנעא (קאע ביר אלעזב), שנים מספר אחרי שובם מגלות מוזע שבתהאמה בשנת ה'ת"מ. הכניס אשר נוסד על ידי משפחת הרב דאוד חותר, אב"ד צנעא, נקרא תחילה בשם "כניס בית חותר".
כבר בתקופה זו קבעו זקני משפחת שרעבי את הכניס כמקום תפילתם ולימודם והיו מחשובי הקהל שם. כפי הנראה הרב חותר היה היחיד ממשפחתו שעמד בראשות בית הכנסת וסמוך לאחר פטירתו (ה'תק"ז; 1747) החלו לכהן בתפקיד מזקני וחכמי משפחת שרעבי.
חורבן בית הכנסת וקימומו
בסוף חודש סיוון ה'תקכ"ב (1762) גזר המלך אַלמִהְדִּי עֲבַּאס אִבּןַ אלמַנצוּר חוּסַין להחריב את בתי הכנסת שבשכונת היהודים ובכללם כניסת מארי דאוד חותר. מיד לאחר מכן, מונה מטעם השלטון הנשיא ר' סאלם אִבּן אהרן עִרַאקִי המכונה "אַלאוּסטַא", כאחראי על כל חורבות בתי הכנסת, וייתכן שקנה גם את חורבת כניס חותר ומכרה ליוסף הכהן סבולה. בית הכנסת לא נשאר זמן רב בידי סבולה ומיד לאחר פטירתו ירש חורבה זו בנו סעיד ן' יוסף הכהן אשר בשנת ה'תק"ל (1770) מכר אותה לרב סאלם אלשרעבי במחיר עשרה קרוש (ארבעה מהם שילם הוא עצמו ואת יתר התשלום נתן בנו יורשו יעקב ן' סאלם אלשרעבי, בשנת ה'תקל"ב (1772).
בתי הכנסת נשארו בחורבנם קרוב לשלושים שנה עד שעמד המלך אלמנצור עלי בנו של המלך אלמהדי עבאס שבתמורה לשוחד התיר ליהודים לחזור ולבנות את בתי הכנסת. בין הבונים את כניס אלשרעבי היו האחים יעקב ושלמה שרעבי, בניו של סאלם שרעבי, אשר השיגו רישיון לבנות את חורבת בית הכנסת ולהעמידו מחדש על תילו. שנת הפתיחה המדויקת אינה ידועה.
בשנת ה'תקנ"ד חלק ממתפללי בית הכנסת טענו כי בית הכנסת הוא הקדש (וקף), אולם בית הדין של צנעא חקר את העניין ופסק כי הטענה כוזבת וכי בנין בית הכנסת שייך ליעקב ושלמה יורשי סאלם אלשרעבי.
נוסח התפילה
לאורך שנות קיומו של בית הכנסת, בית הכנסת היה היחיד בצנעא אשר נוסח התפילה שנהג בו היה הנוסח השאמי. מייסד בית הכנסת, הרב דוד חותר, נטה לתקן תקנות בהתאם לקבלה ולמנהגי ספרד ועל כן נראה כי כבר בזמנו התפללו בבית הכנסת בנוסח השאמי. גם במאה ה-19 מתאר בספרו יעקב הלוי ספיר אשר ביקר בצנעא בשנת ה'תרי"ט (1859) כי בבית הכנסת מתפללים בסידורים ספרדיים. עם זאת, בראשית המאה ה-20, בזמן כהונתו של הרב אהרן הכהן הייתה אמנם מרבית התפילה בנוסח שאמי, אולם סדר היום וקטעי התפילה מנפילת אפיים ואילך היו בנוסח בלדי.
בימות החול
הלימוד בכניס היה מתחיל כשלוש עד ארבע שעות לפני עלות השחר, ובדורות האחרונים היה הרב אהרן הכהן פותח את בית הכנסת כבר בחצות הלילה. הלימוד כלל עיסוק בן שעה בספר הזוהר ולאחריו לימוד משנה. סדר הלימוד היה בעיון מעמיק ובדרך משא ומתן. מגיד השיעור היה הרב אברהם הכהן, גם בזמן כהונתו של אביו. בלימוד זה השתתפו כעשרה לומדים ובהם ר' חיים הכהן, שמעון גיאת, חיים בן יוסף צאלח, שלמה אלנדאף, סלימאן ד'הרי, ר' חיים בן משה צאלח (אלעמא), יוסף צאלח, ר' יוסף בן יחיא חייבי, ועוד. בסיום הלימוד התפזרו הלומדים לתפילת שחרית, כל אחד בבית הכנסת הקבוע לתפילתו.
לאחר סעודת שחרית התקיים בכניס לימוד בן שעתיים במתכונת ישיבה (בערבית יהודית: צנעא קֲרַאיֵהּ וַסט אַלצֲּבַּח; ובעברית: לימוד אמצע הבוקר) בדומה לנהוג בכניסים אחרים דוגמת כניס בית צאלח. במרכז הלימוד עמד ספר משנה תורה לרמב"ם אשר נלמד על הסדר תוך עיון מקביל בשולחן ערוך ובפוסקים אחרים.
בכל ערב מימי החול לאחר תפילת מנחה וערבית, היו לומדים בספר עין יעקב.
יחיא שרעבי
מארי יחיא בן חיים שרעבי (ה'תקנ"ח 1798 - ה'תר"ל 1870) היה רב תימני.
בית שרעבי
בשבתות
בלילי שבתות מחצות הלילה היו לומדים משנה על הסדר עד זמן תפילת שחרית. ומשך כמה שנים היו מסיימים את כל ששת סדרי משנה.
יחיא שרעבי
תולדותיו
נולד בצנעא לחיים בן יעקב. נתמנה לרב ומורה-צדק בית שרעבי בסביבות השנים ה'תר"י–ה'תר"ך. הוא לימד שם מדי בוקר משניות עם מפרשים. יעקב ספיר שהגיע לתימן בשנת ה'תרי"ט כתב עליו בספרו "אבן ספיר" שבבית מדרשו מתפללים בנוסח ספרד ולומדים שם ש"ס, רמב"ם ופוסקים.
בית שרעבי
בשבתות
משעת חצות היום בשבת ועד לתפלת מנחה של שבת היה בית הכנסת מתמלא בלומדים. בתחילה היה מארי אהרן הכהן פותח בלימוד הגמרא בדרך עיון משא ומתן כשעה ומחצה. לאחר מכן למדו שולחן ערוך ונושאי כליו, ולבסוף למדו את פירוש רש"י על פרשת השבוע. בסיום הלימוד התפללו הלומדים מנחה וחזרו לבתיהם לקיים סעודה שלישית.
חצר בית הכנסת
בית הכנסת היה ממוקם בחלק הצפוני של שכונת היהודים (קאע אליהוד) בעיר צנעא, דרומית למבוי השני ברחוב החוצה את השכונה (שארע אלרישיה). חצר בית הכנסת הייתה רחבת ידיים ומרוצפת באבני בזלת שחורה, ובכותלי החצר היו תאים קטנים ולהם מנעול, בהם כל מתפלל היה מניח את מנעליו בזמן ישיבתו בבית הכנסת. זכות החזקה של תאים אלו עברה בירושה מאב לבן, ואילו אורחים היו מניחים את נעליהם בחצר בית הכנסת עצמה.
יחיא שרעבי
תולדותיו
בספר "סערת תימן" לרב עמרם קורח מובאת תקנה מסביבות השנים ה'תרכ"א–ה'תרכ"ה: "…שלא ידון אדם אחד חוץ מן שלשת חברי בית הדין ואפילו הוא גדול בתורה, כגון מ"ו יחיא קורח בכמ"ו יוסף אלקארה, ומ"ו סאלם אלמנצורה, ומ"ו יחיא אלשרעבי...". לעיתים היה מצטרף לבית הדין בצנעא.
בית שרעבי
חצר בית הכנסת
קרוב לפינת החצר היה קיים מקווה קטן לטבילה, שנבנה במאה ה-17 עבור רבי דאוד חותר, מייסד בית הכנסת. בדורות האחרונים מקוה זה היה סתום, והיה משמש כמקום גניזה לספרי קודש שבלו. צמוד למקווה היה בור מים ולצידו בריכה בגודל של כמטר מרובע המלאה מים בגובה של כחצי מטר, אשר שימשה את הנכנסים לנטילת ידיים.
יחיא שרעבי
תולדותיו
בין שומעי לקחו היו מארי יוסף בן מארי שלום קרח (הראשון), מארי אברהם קארה בן הראב"ד מארי יוסף קארה, ומארי סאלם חבשוש.
בית שרעבי
אולם בית הכנסת
אולם בית הכנסת היה בגודל של כשבעים מ"ר ובגובה כששה מטרים. הכניסה אליו הייתה מצד דרום, מול פני ההיכל, נמוכה במדרגה מגובה החצר. מעל הכניסה הייתה עזרת נשים, קטנה יחסית, אשר נוספה בשנים האחרונות לקיומו של בית הכנסת.
ההיכלות והתיבה
ההיכלות (ארון הקודש) היו בצד צפון לכל אורך הקיר הצפוני ובו נפתחו שלוש דלתות ובכל דלת שלוש כנפות. הארון הכיל כעשרים עד שלושים ספרי תורה. הפרוכת אשר הייתה לכל אורך הקיר הייתה עשויה בד עבה בצבעי אדום-צהוב, ועליה היו רקומות צורות פרחים. מעל ארון הקודש בנו שנים עשר חלונות קטנים כנגד שנים עשר השבטים.
בבית כנסת זה היה ספר תורה עתיק שכונה "אהרן" ואשר היו מוציאים אותו רק פעמיים בשנה ביום הכיפורים ובחג השבועות, לאחר שהיו טובלים במקווה טהרה. נטען כי ספר זה היה בן שמונה מאות שנה ערב העלייה לישראל, ובדרכו לישראל אבדו עקבותיו בעיר הנמל עדן.
התיבה הייתה מעץ מלא עם חריטות וציורים מעשה אומן. אורכה היה 1.2 מטר ורוחבה 60 ס"מ ולה כמין מגירה עבור הילד המתרגם את הפרשה. מתחת לתיבה ניצב שרפרף קטן אשר שימש את הילדים לעליית ה"שישי". מקומה הקבוע היה לצד שמאל של ארון הקודש, וכשקראו בתורה היו מעבירים אותה למרכז בית הכנסת. על התיבה הייתה מונחת מפה פשוטה עתיקה. בימים הנוראים מקום התיבה היה במרכז בית הכנסת גם בשעת התפילות.
ספריית בית הכנסת
בבית כנסת זה הייתה ספרייה גדולה של ספרי קודש, דפוסים ישנים וכתבי יד בני חמש מאות שנים ויותר. באמצעו של הקיר המזרחי בבית הכנסת היה חדר קטן בגודל של כ-4 מ"ר, אשר נקרא "טַבַקֵה" ובו היו מניחים את ספרי הלימוד של בית הכנסת ותשמישי קדושה נוספים. כמו כן, סביב לקירות בית הכנסת היו ארונות, מעל ראשי המתפללים, אשר היו מלאים בספרי קודש ללימוד השילוש (משנה, נביאים, תהלים). במבצע על כנפי נשרים נארזו כל הספרים בכ-40 ארגזי עץ לשם העברתם לישראל, אך מרביתם אבדו.
ולריה (זמרת)
ולריה (ברוסית: Валерия) הוא שם הבמה של אלה יוריבנה פרפילובה (ברוסית: Алла Юрьевна Перфилова; נולדה ב-17 באפריל 1968 באטקרסק), זמרת ודוגמנית אופנה רוסייה. ולריה, שזכתה בתארים "האמן העממי של רוסיה" (2013) ו"האמן העממי של הרפובליקה המולדבית הפרידנסטרובית" (2016), זכתה גם בפרסים רבים, כולל גרמופון הזהב (13), "שיר השנה" (13), Muz-TV (ארבעה: "המבצעת הטובה ביותר" ב-2004, 2010 ו-2015, "הווידאו הטוב ביותר", 2014), ופרסי המוזיקה של MTV רוסיה (שניים, "הביצוע הטוב ביותר", 2004, "השיר הטוב ביותר", 2005). היא חברה במועצה לתרבות ואמנות תחת נשיא הפדרציה הרוסית מאז 2012.
קולין מקאלוג
קולין מקאלוג (באנגלית: Colleen McCullough [מבוטא: מָקְ'קַאלָה, בעברית השתרש תעתיק שגוי] 1 ביוני 1937 – 29 בינואר 2015) הייתה סופרת אוסטרלית, שחיה בסוף ימיה באי נורפוק באוקיינוס השקט.
ביוגרפיה
פרט לכתיבה הייתה חובבת צילום, מוזיקה בישול, ציור ורקמה. בזכות סדרת "Masters of Rome" העוסקת בדמויות דגולות מרומא העתיקה (ביניהן לוקיוס קורנליוס סולה, ה"דיקטטור לכל ימי חייו" הראשון ברומא, וכן יוליוס קיסר, הדיקטטור האחרון של רומא) זכתה בתואר "Doctor of Letters" מאוניברסיטת מקוורי.
ספרה הראשון היה הרומן "טים".
סולם
סולם הוא כלי המשמש לטיפוס לגובה.
מבנה
לסולם מבנה בסיסי של שלבּים־שלבּים (בעברית גם שליבות מן שְׁלִיבָה או חֲווָקים מן חָווָק) המוחזקים בין שני מוטות אופקיים זה לזה ומאונכים לקרקע. הוא עשוי מחומרים חזקים המסוגלים לשאת משקל אדם, כגון מתכת, פלסטיק או עץ. את הסולמות משעינים על הקיר, או מעגנים אליו, כשסוג נוסף של סולמות אינו אלא שני סולמות הנשענים זה על זה.
סולם חבלים
סולם החבלים נוח ומשמש לרוב בטיולים ובמחנאות, בפעילויות צבאיות וכן בפעולות חילוץ והצלה.
ברכבי הצלה
ברכב מכבי אש מותקן סולם, ובעזרתו הכבאים מגיעים לקומות העליונות בבניין בוער אם לא ניתן להגיע אליהן דרך המדרגות הפנימיות. לעיתים הסולם מורכב על צריח מסתובב בגג המשאית של מכבי האש, והשליטה עליו יכולה להיעשות משני מרכזי פיקוד – מהמשאית עצמה או מקצהו העליון של הסולם (סלסילה). לאורך סולם הכבאים מורכב צינור מים.
אף כי הסולם משמש לעלייה ולירידה, הוא נתפס ככלי לעלייה. למשל במשחק הלוח "סולמות ונחשים", הסולמות מציינים את העלייה, בעוד שהנחשים (או החבלים) מסמלים את הירידה.
בטיחות ופציעות
בשל החשש מנפילות העבודה בסולם דורשת ניסיון ומיומנות, ומעל גובה של 2 מ' נדרש גם אישור עבודה בגובה.
התאונות משימוש בסולם יכולות לקרות בשל מספר סיבות:
מלחמת ארצות הברית–ספרד
רקע
מסוף שלטונו של פליפה השלישי בתחילת המאה ה-17 הלך ונחלש כוחה של ספרד כמעצמה עולמית. בסוף המאה ה-19, לאחר שכל מדינות דרום אמריקה השתחררו מעולה, נותרה ספרד כשברשותה מושבות ספורות בלבד שהיו מפוזרות באוקיינוס השקט, באפריקה ובאיי הודו המערבית. גם המושבות הספורות שנותרו תחת שליטה ספרדית תבעו את עצמאותן. באיי הפיליפינים החלו לפעול כוחות גרילה מקומיים כנגד השלטון הספרדי ובקובה תנועת הגרילה הייתה קיימת כבר כמה עשרות שנים. לממשלה הספרדית לא היו האמצעים הכספיים וכח האדם להתמודד עם ההתקוממויות. הצעדים שכן ננקטו היו בעיקר צעדי עונשין בצורה של הוצאות להורג של מי שהיו חשודים כמורדים והתייחסות קשוחה לכפרים ועיירות שהיו חשודים בסיוע למורדים. ב-1894 הטילה ארצות הברית מכס על יבוא הסוכר מקובה. תעשיית הסוכר, שהייתה התעשייה העיקרית בקובה, נקלעה למשבר עמוק שבעקבותיו פרץ מרד חדש בספרדים. בסוף שנות התשעים של המאה ה-19 המורדים ברוב המקומות הוכנעו ובקובה שרר שקט יחסי. אולם, בטווח הארוך, מעמדה של ספרד במושבות היה חלש ביותר.
האירועים שהתרחשו בקובה חפפו למלחמת עיתונות שנערכה בארצות הברית, באותה תקופה, בין רשת העיתונים של ויליאם רנדולף הרסט ובין עיתוניו של ג'וזף פוליצר. במלחמה זו ניצחה העיתונות הצהובה של הרסט שהפיצה סיפורי זוועות (חלקם היו בדויים וחלקם מנופחים) על אכזריות הספרדים ויצרה בארצות הברית דעת קהל שתמכה במלחמה כנגד ספרד, כדי להתערב בנעשה בקובה ולמנוע "מהספרדים האכזריים להעניש באכזריות את הקובנים האומללים".
מלבד זאת, היו לחצים אמיתיים שדחפו את שתי המדינות למלחמה. הצי האמריקני היה בתהליך התעצמות ומפקדיו חיפשו זירה לבחון בה את כוחם. ידוע כי כבר שנה לפני פרוץ מעשי האיבה בין שתי המדינות תכנן הצי האמריקני התקפה על הפיליפינים הספרדית. בנוסף, הצבא האמריקני סיים מספר שנים לפני כן את העימותים עם שבטי האינדיאנים וגם מפקדיו קיוו למשימה חדשה. הממשל האמריקני וגם דעת הקהל בארצות הברית ראו את ההתקוממויות בקובה כהמשך ישיר למלחמות השחרור של מדינות אמריקה הדרומית מהשליט הספרדי. מדיניות זו תאמה גם את דוקטרינת מונרו שדרשה אי התערבות של מדינות אירופאיות בנעשה ביבשת אמריקה (הדרומית והצפונית). בנוסף, חלקים גדולים בציבור האמריקני חשבו שקובה היא בבחינת אדמה שצודק יהיה אם תהיה שייכת לארצות הברית. אם בגלל קרבתה לפלורידה ואם בגלל שכלכלתה הייתה מבוססת על סחר עם ארצות הברית. כפי שתיאר זאת סנטור ממדינת נברסקה: "מלחמה עם ספרד תגדיל את ההכנסות של כל מסילת ברזל באמריקה, היא תגדיל את התפוקה של כל מפעל אמריקני, היא תאיץ כל ענף בתעשייה ובמסחר המקומי". גם בספרד הממשלה לא ממש התנגדה למלחמה. הצי האמריקני לא הוכיח את עצמו עדיין. למרות מצבו הרעוע של הצי, הספרדים סמכו על ההיסטוריה המפוארת שלהם בקרבות הימיים ובקרב האריסטוקרטיה הספרדית שררה גם דעה כי הצבא והצי האמריקנים שכללו בתוכם חיילים ומפקדים ממוצאים אתניים שונים, לא יוכלו לעמוד ולהילחם כאשר יופעל עליהם לחץ רציני.
קיימת גם טענה האומרת כי הסיבה האמיתית שדחפה את ארצות הברית למלחמה לא הייתה העיתונות הצהובה ודעת הקהל שדחפה את הנשיא ויליאם מקינלי לעימות שבו לא רצה, אלא, שארצות הברית הייתה במסלול אימפריאליסטי כבר ממלחמת ארצות הברית–מקסיקו בשנים 1846-8 והמלחמה בספרד נועדה ליצור בסיסים לאספקת פחם לספינות הצי האמריקני. תימוכין לעמדה זו אפשר למצוא גם בהשתלטות של ארצות הברית על הוואי ביולי 1898 שנעשתה בדרכי שלום ותוך הסכמת השליטים המקומיים. מקינלי שהיה אימפריאליסט עקבי במדיניותו תמך בייעוד הגלוי שהייתה פילוסופיה מדינית בארצות הברית וטענה שארצות הברית נועדה להתרחב.
התחלת המלחמה
לפני הפיצוץ ב"מיין", הנשיא האמריקני באותה עת - ויליאם מקינלי, לא נטה להיכנס למלחמה כנגד ספרד. אבל, טביעת ה"מיין" ולחץ דעת הקהל אילצו אותו להסכים למהלך. ראש הממשלה הספרדי פרחדס מטאו סגאסטה ניסה למנוע את המלחמה על ידי החזרת הפקידים הספרדיים שהואשמו בחבלה לספרד ועל ידי הצעה לתת אוטונומיה לקובה, אולם צעדיו לא נשאו פרי. ב-11 באפריל ביקש מקינלי את אישור הקונגרס לשלוח כוחות אמריקנים לקובה על מנת לסיים שם את מלחמת האזרחים. ב-19 באפריל העביר הקונגרס האמריקני החלטות האומרות כי קובה היא חופשייה ועצמאית וכי ארצות הברית לא דורשת בה זכויות כלשהן. עוד קבע הקונגרס כי על ספרד להסיג את כוחותיה מקובה ואישרה לנשיא להפעיל כח צבאי במשבר ככל שידרש. ב-25 באפריל הכריז הקונגרס כי בין ארצות הברית ובין ספרד שורר מצב מלחמה. בניגוד לחברי מפלגתו הרפובליקנים, דעתו של מקינלי הייתה כי ברגע שכבר נכנסה ארצות הברית למלחמה, עליה להשיג בסיס צבאי בקובה ושליטה בפיליפינים.
הפיליפינים
הקרב הראשון במלחמה התרחש ב-1 במאי 1898 במפרץ מנילה. הצי האמריקני באוקיינוס השקט בפיקודו של ג'ורג' דיואי הביס את הצי הספרדי בקרב שארך שש שעות בלבד. אף מלח אמריקני לא נפגע בקרב זה. בהמשך תקפו לאומנים פיליפיניים בהנהגת אמיליו אגינלדו את הכוחות הספרדים ברחבי הפיליפינים. כ-15,000 ספרדים נכנעו בפני המורדים המקומיים והוסגרו לצבא האמריקני. אגינלדו והמורדים הפיליפינים התאכזבו מכך שהאמריקנים לא העניקו להם עצמאות והמשיכו לשלוט באיים בדומה לספרדים. כחודש לאחר קרב מפרץ מנילה הכריז אגינלדו על עצמאות באופן חד צדדי ובפברואר 1899 החלה מלחמת ארצות הברית בפיליפינים.
קובה
הפעולה הראשונה בקובה הייתה יצירת בסיס יבשתי בפלישה האמריקנית למפרץ גואנטנמו שבוצעה על ידי הנחתים האמריקנים ב-10 ביוני 1898. הצי האמריקני נתקל בצי הספרדי במפרץ סנטיאגו ב-3 ביולי. התוכנית האמריקנית הייתה להטביע בפתח הנמל ספינה ולגרום ללכידת הצי הספרדי ששהה בנמל. התוכנית נכשלה לאחר שצוות הספינה האמריקנית נשבה. אולם, למרות הכישלון, הצליחו האמריקנים להביס את הספרדים בקרב הימי שהתחולל במפרץ. הם השתלטו על הנמל ובכך מנעו אספקה לכוחות הספרדים באזור סנטיאגו ובמקביל, אפשרו נחיתה מסודרת של כוחות אמריקנים באי.
תאודור רוזוולט הפך לגיבור מלחמה בארצות הברית לאחר שעמד בראש הלוחמים שהסתערו על גבעת סן חואן, בקרב שהתרחש בפאתי סנטיאגו ב-1 ביולי. האמריקנים נעזרו במורדים הקובנים שהונהגו על ידי גנרל קליצ'ו גרסיה. למרות מה שנכתב בעיתונות האמריקנית, דיווחים לא מוטים מראים כי הלחימה לא הייתה כה קשה. ברוב המקרים נכנעו הספרדים ללא קרב והבעיות העיקריות של הצבא האמריקני בלחימה היבשתית היו התמודדות עם החום והמחלות. בתוך כחודש הצליחו האמריקנים להשתלט על כל האי.
פוארטו ריקו
כצעד מכין לפלישה, נשלח בחודש מאי 1898 קצין ארטילריה אמריקני למשימת מודיעין בפוארטו ריקו וסיפק לצבא האמריקני מידע ומפות של בסיסי הצבא הספרדי. ב-10 במאי התקרבו לראשונה ספינות אמריקניות לחופי פוארטו ריקו אך נסוגו לאחר שנורתה לעברם אש על ידי ספינות תותחים ספרדיות. יומיים מאוחר יותר, שייטת של 12 ספינות אמריקניות הפגיזה את סן חואן. ההפגזה, שפגעה בבתים רבים בעיר, גרמה לבהלה בקרב התושבים. ב-25 ביוני הטילו האמריקנים מצור ימי על נמל סן חואן. באמצע חודש יולי, גנרל נלסון מיילס, שהיה מפקד הפלישה לקובה, קיבל הוראה לפלוש לפוארטו ריקו. היציאה למשימה התבצעה ממפרץ גואנטנמו שבקובה, הנמצא כ-800 ק"מ מערבית לפוארטו ריקו. 3,300 חיילים אמריקנים, שהובלו על ידי תשע ספינות הובלה בליווי ספינת מלחמה אחת, נחתו בגואניקה והשתלטו תוך זמן קצר על האי ללא התנגדות ממשית.
סיום המלחמה
אחרי ששני הציים שלה נפגעו קשות, הבינה ספרד כי לא יהיה באפשרותה לתגבר ולתחזק את כוחותיה באוקיינוס השקט ובים הקריבי, ולבסוף פנתה לשלום. הפסקת מעשי האיבה הייתה ב-12 באוגוסט. חוזה השלום הרשמי – חוזה פריז (1898) נחתם ב-10 בדצמבר ואושר בפברואר 1899 על ידי הסנאט האמריקאי.
ארצות הברית השיגה שליטה כמעט בכל מושבותיה של ספרד ובכללן: הפיליפינים, גואם ופוארטו ריקו. לקובה הוענקה לכאורה עצמאות, אך למעשה, הוטלו עליה מגבלות שונות כמו איסור על כריתת בריתות עם מדינות אחרות.
בפיליפינים, שעבורה שילמו האמריקנים לספרדים 20 מיליון דולר, כחלק מחוזה פריז, פרץ מרד כנגד האמריקנים שהתפתח לכדי מלחמה ארוכה ועקובה מדם – מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים.
תוצאות המלחמה
מלחמה שבחלקה נגרמה על ידי רצון הציבור האמריקני לסיים את דיכוי הקובנים על ידי הספרדים, הביאה, בסופו של דבר, לתוצאה של שלושה כיבושים טריטוריאליים על ידי ארצות הברית, רבבות ספרדים וקובנים הרוגים ורבע מיליון תושבי הפיליפינים שנהרגו במלחמה שהתפתחה בעקבותיה. חלפו עוד מספר שנים עד שהקובנים זכו לעצמאותם, שכן הכוחות הצבאיים האמריקנים נשארו באי ושלטו בו. גם לאחר עזיבתם המשיכה ארצות הברית להיות מעורבת בפוליטיקה הקובנית, בעיקר באמצעות האיום המתמיד של התערבות צבאית, בהתאם לתיקון פלאט בחוקה הקובנית שניכפה עליה בידי ארצות הברית.
למלחמת ארצות הברית-ספרד יש חלק משמעותי בהיסטוריה של ארצות הברית והיא מסמנת את עלייתה והופעתה של ארצות הברית כמעצמה עולה, השווה בכוחה לפחות לכל כוח דומה באירופה, ואת תחילתה של ההתפשטות האמריקנית. מאז ובמהלך המאה העשרים לקחה ארצות הברית חלק בסכסוכים שונים ברחבי העולם. בארצות הברית אמנם התפתח ויכוח ציבורי נוקב לגבי מדיניות ההתפשטות האמריקנית הכוללת שליטה במושבות. אולם, בסופו של דבר, למרות האופוזיציה הקולנית, שכללה בין היתר את הסופר מארק טוויין, ניצחונו הסוחף של הנשיא מקינלי בבחירות לנשיאות בשנת 1900 הוכיח את תמיכת הציבור האמריקני במדיניות החדשה.
ויליאם רנדולף הרסט קיבל בעקבות המלחמה מעמד של מוסד. הוא הפך למעשה לאיל העיתונות האמיתי הראשון בעולם. עיתוניו הראו יכולת השפעה מכרעת על דעת הקהל בארצות הברית עד כדי דחיפתה למלחמה ובכך הוא נעשה בעל השפעה רבה יותר מרוב הפוליטיקאים. תופעה מעניינת נוספת של המלחמה הייתה השלמה בין הצפון והדרום בארצות הברית. הייתה זו המלחמה הראשונה אחרי סיום מלחמת האזרחים האמריקנית ב-1865. מנהיגי הדרום זכו להכרה וכבוד מחודשים ובמקביל התגברה בצפון ההפרדה בין השחורים ללבנים לפי הדוקטרינה של "שווים אך נפרדים".
בספרד חוללה התבוסה תנועה תרבותית ואינטלקטואלית, שלימים זכתה לכינוי דור 1898, שניסתה להסביר כיצד איבדה ספרד את האימפריה שלה תוך כדי בחינה עצמית נוקבת.
אלעזר שמחה וסרמן
הרב אלעזר שמחה וסרמן (תרנ"ח, 1898 - ב' בחשוון תשנ"ג, אוקטובר 1992) היה ראש ישיבת אור אלחנן בארצות הברית ומייסד הישיבה בישראל.
תולדותיו
אלעזר שמחה וסרמן הוא בנו הבכור של רבי אלחנן וסרמן. למד אצל אביו בישיבת אוהל תורה בברנוביץ', ולאחר מכן למד בישיבות נובהרדוק, טלז, גרודנה וקלצק.
בשנות ה-30 נסע לצרפת בשליחותו של אביו להקים ישיבה בניודורף שליד שטרסבורג. בסוף שנות ה-30 הצטרף אל אביו בנסיעתו לארצות הברית, אביו שב לברנוביץ' והוא נשאר בארצות הברית. היה פעיל בוועד ההצלה בארצות הברית. הקים את ישיבת "אור אלחנן דקליפורניה" בלוס אנג'לס על שם אביו ולזכר ישיבת "אוהל תורה" בברנוביץ'.
בשנת תשל"ט (1979) עלה מלוס אנג'לס לישראל והתיישב בירושלים. הוא העביר את הישיבה בלוס אנג'לס לרשותה של ישיבת חב"ד בעיר, בתנאי שהמבנה ושמה יישמר. בגלל ערכה של הקרקע העבירו את המבנים כמות שהם למיקום שונה כדי שלא לשנות מצוואתו. במקביל יזם את הקמתה של ישיבת אור אלחנן בישראל. הוא פנה לרב מאיר חדש, שהיה המשגיח של ישיבות חברון ו"עטרת ישראל", וביקש ממנו לקבל על עצמו את תפקיד המשגיח בישיבה. כראש ישיבה מונה בנו הרב משה מרדכי חדש.
עסק בהוצאת ספרי אביו רבי אלחנן וסרמן ובראשם הספר "קובץ שיעורים", ואף כתב את ההקדמה לספר. השיחות והמאמרים שכתב הרב שמחה וסרמן צורפו ל"קובץ מאמרים ואגרות" של אביו. כמו כן יצא הקונטרס "שמחת אלעזר" ובו כמה ממאמריו.
התגורר בקריית מטרסדורף בירושלים. בשנותיו האחרונות היה חברותא של שכנו שלמה לורינץ. נפטר בלי בנים, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
סקאוט (ספורט)
הסקאוטינג ("צפייה" באנגלית: Scouting) הוא תחום בספורט שמטרתו להשיג מידע מקצועי עבור קבוצת ספורט באמצעות צפייה ואיסוף נתונים על קבוצות ושחקנים אחרים. מטרת השגת המידע יכולה להיות סימון ובחירת שחקנים שהקבוצה מעוניינת שיעברו אליה או הכנה לקראת התמודדות מול הקבוצה הנצפית. תפקיד קרוב לתפקיד הסקאוט, שהתפתח לצידו, הוא עובד מטעם הקבוצה המנתח את ביצועיה המכונה "אנליסט".
סקאוטים, וכן אנליסטים, יכולים להיות עובדים של מועדון ספורט או עובדים בחברות סקאוטינג המספקות שירותים לכמה מועדונים. בניגוד למרבית המועדונים, חברות סקאוטינג יכולות להחזיק מאגרי נתונים רחבים המכסים מספר גדול של קבוצות מכל העולם ולתת חוות דעת בלתי תלויה על אפשרות ההתאמה של שחקנים. חברות אחרות מספקות ניתוחי וידאו ודו"חות על יריבות, ואחרות מספקות לקבוצות כלים לניתוחי ביצועיהן.
קיימים פיתוחים טכנולוגיים המסייעים לסקאוטינג ולניתוח ביצועים: בסיסי נתונים המכילים מידע על מספר רב של שחקנים, תוכנות המפיקות נתונים מצילומי וידאו, שבבי GPS המספקים מידע על טווחי ואזורי ריצה, תוכנות המנתחות נתוניים סטטיסטיים המוכנסים אליהן ופיתוחים אחרים.
בכדורגל
סקאוט המאתר שחקנים למועדון, מנסה לבחון ולקבוע אם לשחקן יש את היכולת הטכנית והבנת המשחק הנדרשים כדי להצליח. אם הסקאוט המליץ על השחקן למועדון ובדיקות רקע העלו שהוא מתאים, המועדון עשוי להמשיך ולעקוב אחר ההתקדמות שלו על פני תקופה, מכמה חודשים ועד לכמה עונות. הסקאוטים ימשיכו לעקוב ולבדוק אם השחקן שומר על עקביות ברמת המשחק ועל תיאבון להצליח. אם לאחר תקופה זו המועדון עדיין מעוניין בשחקן, לעיתים קרובות המועדון מזמין את השחקן לבחינה באימוני המועדון שבה הסקאוטים וצוות האימון מעריכים את התאמת השחקן למועדון גם מבחינת אופי ומוסר עבודה. הבחינה במועדון מאפשרת למועדון גם להשוות את הרמה של השחקן עם הרמה של השחקנים שכבר בסגל.
סקאוטינג על יריבות
בסקאוטינג על יריבות מנסה הסקאוט להעריך את יכולות היריבה ולזהות דפוסי פעולה ואיומים ספציפיים, באמצעות הצפייה במשחקיה. תפקידים בולטים של סקאוטים אלה:
בשוק הסקאוטינג קיימות חברות המספקות ניתוחי וידאו, שבאמצעות צפייה ועריכה של צילומי וידאו של מספר של משחקי היריבה מנסים לנתח ולסכם בווידאו עבור המאמנים תופעות בולטות במשחקה, כמו למשל: נקודות חוזק ונקודות תורפה, יציאה להתקפות, חזרה להגנה ותרגילים חוזרים.
All your base are belong to us
All your base are belong to us (בתרגום חופשי: "כל הבסיס שלכם הם שייכים לנו"; במקור היפני: "君達の基地は、CATSが全ていただいた", בסיסיכם נלקחו כולם על ידי CATS) הוא ביטוי סלנג באינטרנט שמקורו בתרגום קלוקל לאנגלית של המשחק היפני Zero Wing אשר הצית בשנת 2001 תופעת אינטרנט הנמשכת בממדים קטנים יותר גם כיום.
במקומות מסוימים מקובלות גם הצורות המקוצרות: AYBAB2U, AYBABTU, All your base ו־AYB.
מקור הביטוי והתפשטותו
מקור הביטוי הוא בסרטון הפתיחה של המשחק היפני Zero Wing, שתורגם לאנגלית והופץ באירופה בשנת 1992. סרטון הפתיחה תורגם כולו בצורה קלוקלת.
הביטוי החל להופיע בפורומים שונים באינטרנט בשנת 1998. בשנת 2001 פורסם וידאו קליפ לשיר פרודי המבוסס על הביטוי לפורטל הפלאש הפופולרי Newgrounds. הסרטון זכה למיליוני צפיות, ומשם התפשט הביטוי ברחבי הרשת באמצעות ממים, פוסטים, ותוכן דומה. לעיתים הוחלפה המילה "base" במילה אחרת, ובכך קיבל הביטוי משמעות נוספת המתארת באופן כללי תוקפנות ושתלטנות של אדם מסוים.
בנוסף לביטוי "all your base", בסרטון הפתיחה מופיעים תרגומים תמוהים נוספים כגון "Somebody set up us the bomb" ו־"What you say". גם הם זכו לפרסום ברשת.
הביטוי מהווה דוגמה קלאסית לצורה בה האינטרנט מסייע להפצת ביטויים שלא היו מקבלים חשיפה תקשורתית במדיומים אחרים כמו הטלוויזיה, הרדיו והדפוס.
דרשו ד' ועוזו
"דרשו" - קרן עולמית לחיזוק ועידוד לימוד התורה, הוא ארגון הפועל בקרב המגזר החרדי ומטרתו לעודד אברכים ובחורי ישיבות ללימוד הדף היומי וההלכה. הארגון מקיים מבחנים מדי חודש במגוון תחומים, ומחלק מלגות כספיות לעומדים בהם בהצלחה. 'דרשו' מפעיל תחתיו ארגון נוסף – אחינו - תורה ויהדות לנוער, הפועל בקרב בני נוער חרדים וחוזרים בתשובה.
בנשיאות הארגון מכהנים הרב ברוך דב פוברסקי, הרב דוד כהן, האדמו"ר מוויז'ניץ, האדמו"ר מצאנז, האדמו"ר ממודז'יץ והאדמו"ר מאלכסנדר. בעבר גם כיהנו הרב גרשון אדלשטיין והרב שמעון בעדני עד שנפטרו. כמו כן רבנים חרדים רבים תומכים בארגון ומשתתפים באירועי ה'סיום' שעורך.
הארגון נוסד וממומן על ידי דוד הופשטטר, מטורונטו שבקנדה. הארגון מחזיק משרדים בישראל, ארצות הברית ובקנדה.