cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גלי צה"ל
היסטוריה
ראשית גלי צה"ל הייתה בקיומו של משדר רדיו שהיה ברשות צה"ל אך לא היה בו כל שימוש. לאור בקשה של ראש שירותי המודיעין לקיים שידורים מטעם הצבא, נבדקו מספר חלופות לביצוע השידורים, ובהם שימוש במשרד הפנוי או חלוקת שעות שידור עם תחנת הרדיו של קול ישראל, למשל לטובת הגדלת הכיסוי של קול ישראל באזורים נוספים. לבסוף באוגוסט 1950 הוצע שהשידורים יכונו בשם '"גלי צ.ה.ל" שדורי צבא הגנה לישראל' בהסבר שזה ימנע מהציבור את ההרגשה שתחנת השידור של המדינה הפכה לתחנה צבאית. ב-7 בספטמבר 1950 החליטה ממשלת ישראל ברוב של 5 מול 4 על תחילת השידורים בתחנה נפרדת, לתקופת ניסיון של שנה.
גלי צה"ל החלה את שידוריה ב-24 בספטמבר בשעה 18:30. לאחר תרועת חצוצרה ונגינת "התקווה", פתח את שידורי התחנה ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון. באותו טקס, הגדיר ראש הממשלה את שתי המטרות העיקריות של התחנה החדשה. הראשונה — להיות מכשיר ביטחון והתגוננות, אמצעי קשר יעיל לכוחות הצבא הסדיר וצבא המילואים. והשנייה — להיות מכשיר לחינוך הנוער והעם, אמצעי לקליטת העולים, להנחלת הלשון וידיעת הארץ. סיפוק צרכים בידוריים כלשהם לא עמד במוצהר כלל על הפרק.
שידורי התחנה הועברו מבניין בית הספר "המנחיל" שברמת גן, ששימש את התחנה עד מאי 1958, אז עברה התחנה לבניין ברחוב יהודה הימית ביפואשר משמש אותה עד היום. ב-23 בספטמבר 2014, במלאת 64 שנים לגלי צה"ל, הוסר הלוט בטקס חגיגי מעל לוחית זיכרון בבית הספר "המנחיל". במהלך השנים עלו כמה הצעות להעביר את התחנה מיפו.
מעמדה הממלכתי של גלי צה"ל קיבל תוקף בחקיקה ב-1965, בסעיף 48 לחוק רשות השידור, שהעניק לגלי צה"ל מעמד של תחנת רדיו ממלכתית. עם ביטולו של חוק רשות השידור הוסדר הפיקוח על גלי צה"ל בסעיף 88 לחוק השידור הציבורי הישראלי. שידורי חסות ותשדירי שירות בתחנה הוסדרו בשנת 2005 בחוק גלי צה"ל – שידורי רדיו של צבא הגנה לישראל (שידורי חסות ותשדירי שירות) ובתקנות שהותקנו מכוחו.
במשך שנים רבות שידרה התחנה שידורים המופנים בעיקר לחיילים, תוכניות מוזיקה עם ד"שים (דרישות שלום) מחיילים ותוכניות שונות על צה"ל. משנת 1973, לאחר מלחמת יום הכיפורים, עברה התחנה לשדר 24 שעות ביממה, ומפקדה מיוני 1974, מרדכי נאור, נאבק לאחר כניסתו לתפקיד להמשיך מתכונת שידורים זו. במהלך כהונתו הרחיבה את שידוריה לכלל אזרחי המדינה והוסיפה שידורי חדשות ותוכניות אקטואליה, והוכנסו חידושים כמו שימוש ב"טלפון האדום" לקבלת ידיעות מהמאזינים ותוכניות "האוניברסיטה המשודרת". נאור נאבק על עצמאות גלי צה"ל אל מול רשות השידור.
ב-1983 החליט הרמטכ"ל, רב-אלוף משה לוי, להפסיק את שידורי החדשות של גלי צה"ל, לקצץ את תקציב התחנה ולצמצם את מספר עובדיה. בעקבות לחצים שהתעוררו בכנסת ובוועד המנהל של רשות השידור בוטלה תוכניתו.
במרץ 1987 בעקבות משפט דמיאניוק החליט מפקד גלי צה"ל נחמן שי להקצות תדר בו ישודר המשפט. אשר נקרא "צה"ל 2", כאשר בתדר הרגיל ימשיכו לשדר את לוח השידורים הרגיל. לאחר סיום שידור המשפט התדר של "צה"ל 2" החל לשדר את שידורי המוזיקה הקלה של גלי צה"ל, בעוד שתחנה הרגילה שנקראה בשעות הפיצול "צה"ל 1" שידרה במקביל תוכניות אומר . הפיצול בין צה"ל 1 לצה"ל 2 נמשך עד להקמת גלגלצ בסוף 1993.
בשנות ה-90, בתחילת כהונתו הציע הרמטכ"ל רב-אלוף אהוד ברק, לסגור את התחנה או להעבירה מצה"ל לידי משרד החינוך או רשות השידור. בעקבות לחץ ציבורי, גם הצעה זו לא מומשה.
ב-1993 החלה גלי צה"ל להפעיל ערוץ רדיו נוסף בשם גלגלצ, המשדר מוזיקה בשילוב דיווחי תנועה בשיתוף הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים. באותה שנה החלה תחנת גלי צה"ל לשלב פרסומות בשידוריה.
במרץ 2012 מונה העיתונאי ירון דקל למפקד התחנה, וערך בה שינויים ארגוניים ותוכניים בולטים. תוכנית הדגל "אוניברסיטה משודרת" בוטלה. החל מספטמבר 2012 לבשו מהדורות החדשות, המובאות בכל שעה עגולה, צורה חדשה. המהדורה נקראה: "מה שקורה עכשיו" והיא נפתחה והסתיימה באות חדש. בנוסף, בוטלו מרבית מבזקי החצי, יומן הצהריים ויומן חצות ומחלקות התחנה השונות אוחדו לשלוש מחלקות בלבד – אקטואליה, תוכניות וגלגלצ בעקבות ביטול התקנים פרשו בעלי תפקידים בולטים בתחנה, בהם ראש מחלקת התרבות אתי אנטה-שגב, השדרן הוותיק אהוד גרף שעמד בראש מחלקת התעודה (לאחר מכן חזר לתחנה לקריין מהדורות חדשות), ראש מחלקת התוכן גלעד אמיליו שנקר, אחראי הארכיון שמוליק לדרמן ועוד שינויים אלו עוררו ביקורת בקרב גורמים בתחנה ואנשי תקשורת שונים. מהדורות החדשות משודרות מירושלים (בבוקר) ומיפו (החל מ15:00), ובין הקריינים הבולטים: רן יבנאי, ערן אליקים, אפי טריגר, אלעזר בן לולו, גוני כהן, ועוד. לצד חיילים: טל שנהב, עדן לוי, ועוד. עורכים: רועי ולד, ערן קורץ, אלעזר בן לולו, מוריה אסרף.
ב-31 באוגוסט 2017 החל שמעון אלקבץ לכהן כמפקד גלי צה"ל. כבר בטקס החלפת המפקדים הודיע אלקבץ כי הוא יחזק את הקשר עם צה"ל ויחזיר את הג'ינגל המוכר "הבית של החיילים". בנוסף נוספו ללוח השידורים תוכניות נוספות בהגשת חיילים, ביניהן "שטח אש" – יומן שבועי המסכם את חדשות צה"ל, ו"שוברים דיסטנס" – תוכנית בידורית בימי חמישי בערב.
ב-22 ביוני 2020 המליץ הרמטכ"ל אביב כוכבי לשר הביטחון וראש הממשלה החלופי בני גנץ להוציא את התחנה מהצבא ונימק "לא סוגיה של חיסכון בתקציב. גל"צ לא צריכה להיות חלק מצה"ל. זה לא נכון על גבול לא ערכי. נטפל בזה".
הזיקה לצה"ל
גלי צה"ל פועלת במסגרת צה"ל, כיחידה של אגף כוח האדם, ובעל התפקיד הבכיר בתחנה מוגדר כ"מפקד גלי צה"ל". תקציב התחנה הוא חלק מתקציב הביטחון של ישראל.
אחד המאפיינים הייחודיים לגלי צה"ל הוא שילובם של חיילים בשירות סדיר בתפקידים בתחום התקשורת, כולל קריינים, כתבים, עורכים, מפיקים, מגישי חדשות, מגישי מוזיקה, עורכים מוזיקליים ועוד. לצידם עובדים בתחנה עיתונאים המועסקים על ידי צה"ל (אזרחים עובדי צה"ל – אע"צ). שילוב זה הפך את גלי צה"ל לחממה המצמיחה עיתונאים ואנשי תקשורת, שמועסקים אחר כך בעיתונים ובערוצי השידור האזרחיים.
בין אנשי התקשורת שהחלו את דרכם בתקשורת בגלי צה"ל ניתן למצוא את ענת דולב, גאולה אבן, יעקב אילון, יצחק איתן, עודד בן-עמי, טל ברמן, אריה גולן, דב גיל-הר, אברי גלעד, אילנה דיין, ירון דקל, ארז טל, גולן יוכפז, יונית לוי, תמר איש-שלום, גדי ליבנה, קרן מרציאנו, קרן נויבך, עמית סגל, גיא פינס, סיון רהב-מאיר, עידו רוזנבלום, רפי רשף, יעל שטרנהל, מתן חודורוב, יאיר שרקי, דפנה ליאל, גיא רולניק, אורי לוטן, ודליה מזור.
כמה מבוגרי התחנה השתלבו בפוליטיקה, וביניהם השרים מרב מיכאלי, ניצן הורוביץ, מירב כהן ומפקד התחנה לשעבר השר ודובר צה"ל לשעבר נחמן שי.
קבלה לשירות בגלי צה"ל
כאלפיים מלש"בים (מיועדים לשירות ביטחון – צעירים לפני גיוס) מבקשים לשרת בגלי צה"ל מדי שנה, אך רק כעשרים מהם מתקבלים לשירות בתחנה, בסופו של תהליך מיון ארוך ומורכב. תהליך המיון כולל בחינות ידע כללי וידיעת הארץ, ידע במסורת ותרבות, אתיקה עיתונאית, בחינות קול, ראיונות וסימולציות (הדמיות). הדרישות הבסיסיות העיקריות הן אינטליגנציה וידע כללי נרחב, כושר ביטוי הולם, עברית ברמה גבוהה ויכולת אלתור. כמו כן, תהליך המיון כולל שלב ראיון אישי, ובו נדרש המועמד להוכיח את איכותו מול בוחנים בכירים. קורס העיתונאים של גל"צ מתקיים פעמיים בשנה, בחודשים אוגוסט-ספטמבר ופברואר-מרץ, והעוברים אותו מתחלקים לתפקידים השונים: כתבים, קריינים, מפיקי חדשות, מפיקי תוכניות, עורכי מוזיקה ועורכי דיגיטל.
מחלקות ומדורים בגלי צה"ל
תחנת גלי צה"ל מורכבת ממספר מחלקות העוסקות בשידור:
אתר גלי צה"ל
אתר האינטרנט, שמותג בעבר כ"גלי צה"ל און-ליין", זוכה לכ-125 אלף כניסות ביום ומלווה את פעילות תחנת הרדיו. מחלקת הדיגיטל, שמתחזקת את האתר, הרחיבה את פעילותה ברשתות החברתיות – בפייסבוק, באינסטגרם ובטוויטר, בו עשרות אלפים עוקבים אחרי עדכוני החדשות של התחנה.
האתר הוקם ב-1999 על ידי ראש מחלקת האינטרנט הראשון גידי אורשר בתמיכה טכנית של מיקרוסופט ישראל והיה חלק עיקרי מפורטל MSN. גל"צ לא שילמה לMSN - או לחברת אינטרנט זהב עבור הפעלת האתר, אך הייתה לספק החדשות הראשי של הפורטל ופרסמה אותו בשידורי התחנה ובאתר.
בשנת 2004 מתח מבקר המדינה, אליעזר גולדברג, ביקורת על התחנה וקבע כי ההתקשרות בין הצדדים נעשתה ללא "תמחור כולל של השירותים שנותן כל אחד מן הצדדים". עקב כך דרש המבקר מהתחנה לצאת למכרז מחודש לבחירת אתר חסות. גלי צה"ל רכשה את זכויות האינטרנט והתחילה להפעיל את האתר בכוחות עצמה.
בינואר 2013 עבר האתר שינוי עיצובי, שבמסגרתו נמחקו מאתר כל התכנים הרבים שנצברו בו עד אותה עת.
בשנת 2017 האתר עוצב מחדש, ועבר לפורמט וסגנון מודרני המבוסס על טכנולוגיית HTML5. האתר כולל כעת שידור חי, קטעי אודיו ותוכניות להאזנה מאוחרת ותחנות דיגיטל, ומחובר עם גלגלצ באותו אתר, עם האפשרות לעבור לגלגלצ ובחזרה בלחיצה על לוגו המופיע בצד שמאל לתפריט באמצע האתר. השימוש בכתבות טקסט באתר הופסק לטובת קטעי אודיו רלוונטיים מתוכניות שונות.
תוכניות בתחנה
במשך השנים נוצרו בתחנה תוכניות אשר הפכו עם הזמן לנכסי צאן ברזל, חלקן משודרות כבר לאורך עשרות שנים.
תוכניות ביום חמישי
ביום חמישי משודרות רצועות שונות מיתר ימי החול.
גלריה
ביאורים
האוניברסיטה המשודרת
האוניברסיטה המשודרת היא אחת מתוכניות גלי צה"ל הוותיקות ביותר, נוסדה כמיזם בשיתוף אוניברסיטת תל אביב. התוכנית היא סדרת הרצאות אקדמיות מגוונות, אותה יזם בשנת 1977 מפקד גלי צה"ל, מרדכי נאור.
במתכונתה הנוכחית, התוכנית משדרת ארבעה סוגי הרצאות: ביום א', "מסע סביב רעיון" – סדרת הרצאות, המוגשת על ידי מומחים שונים, שנסובה סביב רעיון-על אחד. ביום ב', "המדען העירום" – בן שני נפגש עם חוקרים שונים לשיחה אחד-על-אחד מול קהל. ביום ג', "מבוא ל-" – קובי מידן נפגש עם חוקרים שונים לראיונות סביב נושא משותף. ביום ד', "מהים התיכון למזרח התיכון", ליעד מודריק נפגשת עם מומחים בנושא הגאו-פוליטיקה של ישראל וסביבתה. העורכת הראשית היא מאיה גייר.
תביעות בבית המשפט
בינואר 2020 הסכימה תחנת גלי צה"ל, בעקבות תביעת דיבה נגדה, לשלם למני נפתלי פיצוי של 16 אלף ש"ח בגין התבטאות של גלית דיסטל-אטבריאן בראיון שערכה איתו בתחנה.
ביקורת ציבורית כלפי גלי צה"ל
על תחנת השידור הצבאית נמתחה במשך השנים ביקורת בנושאים שונים:
ביקורת בנושא איזון סקטוריאלי
נטען כי לתחנה תדמית אשכנזית, חילונית ותל אביבית, המדירה משידוריה חלקים נרחבים של האוכלוסייה. שדר התחנה, אברי גלעד, סיפר כי בעת שירותו הצבאי בתחנה כחייל, היו מתקיימים טקסים של הטחת תקליטים מזרחיים אל הקיר בכל עת שאלו היו נשלחים לתחנה מטעם האמנים. על פי עדותו, הטקסים לוו בתחושות "סיפוק", "עליונות" ו"יהירות". בשנים האחרונות נשמעת ביקורת כלפי מדיניות הפלייליסט של גלגלצ (מחלקה ותחנת בת של גלי צה"ל), על פיה השירים המושמעים בתחנה נקבעים על ידי מספר מצומצם של עורכים. הזמר-יוצר עמיר בניון טען שגלי צה"ל וגלגלצ מחרימים אותו מאז שהוציא את השיר "אני אחיך" המבקר את השמאל הרדיקלי על שיתוף פעולה עם ועדת גולדסטון והגשת תביעות כנגד חיילי צה"ל. בתוכנית סאטירה ליום העצמאות 2014 הקומיקאי אריאל ויסמן הביע רצון לדלל את אוכלוסיית החרדים וטען כי יש להם טעם מגעיל. לבסוף התנצלה התחנה על הדברים. העיתונאית יעל פז מלמד ביקרה אף היא את גל"צ וכתבה שהעובדה שאנשי התקשורת הישראלית בילו ברובם את שירותם הצבאי ככתבים בתחנה, לא אפשרה להם להכיר את גווניה של החברה הישראלית ולקבל פרספקטיבה רחבה ואמינה יותר כלפיה.
חוסר איזון והטיה פוליטית
הביקורת מגיעה בעיקר מצידה הימני של המפה הפוליטית, אך גם מהשמאל. תנועת ישראל שלי פתחה ב-21 ביוני 2011 במסע פרסום נגד התחנה בטענה שזו פועלת נגד חיילי צה"ל ומביעה אג'נדה פוליטית שמאלית קיצונית. ב-26 ביוני למעלה מ-100 חיילי מילואים יוצאי יחידות קרביות, הפגינו מול תחנת גלי צה"ל בקריאה להפריט את התחנה או לאזן את שידוריה באופן שיהלום כלי תקשורת הנושא את התווית "שידורי צבא ההגנה לישראל".
העיתון זמן ישראל פרסם בספטמבר 2020 כתבת תחקיר תחת הכותרת "גלי ברדוגו" בנושא השימוש שעושה השדרן יעקב ברדוגו בתוכנית האקטואליה היומית שלו לצורך הדהוד מסרי ימין והפצת חדשות כזב. בפברואר 2021 פרסם העיתון כתבת תחקיר נוספת תחת הכותרת "מכונת תעמולה של איש אחד" על האופן שבו משתמש השדרן בבימה התקשורתית שלו בתחנה ככלי לתקיפה חוזרת ונשנית של היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדנבליט. בחודש מרץ 2021 פרסם העיתון דה-מרקר תחקיר משלו תחת הכותרת "הבית של החיילים (של נתניהו)" ובו עדות של חייל לשעבר בתחנה שתיאר מנגנון העברת מסרים מטעם לשכת ראש הממשלה בנימין נתניהו לשדרן, בין השאר על ידי מסרונים מטעם ראש לשכתו של נתניהו, נתן אשל.
ביקורת מתוך הצבא
ב-2016 אמר הרמטכ"ל רא"ל גדי איזנקוט כי "לא נכון שצה"ל יחזיק בתחנה צבאית שעוסקת במחלוקות אזרחיות, מה גם שמספר התקנים של חיילים ואנשי קבע בתחנה זו הוא גדול מאוד". באותה השנה התבטא ראש אכ"א חגי טופולנסקי כי אינו מכיר צבא שיש לו תחנה צבאית חוץ מקוריאה הצפונית אך לאחר מכן התנצל על אמירה זו.
ביקורת מטעם מבקר המדינה
דוח מבקר המדינה לשנת 2008 מותח ביקורת חריפה על התחנה: "דרוש ניתוח שיפריד את גלי צה"ל מהצבא. עקרונית, זה לא הגיוני שלצבא יש תחנת שידור שלא משדרת לצבא, וזה לא יכול להימשך שהיא תישאר במימון צבאי. צבא שאין לו כסף למים ללוחמים, אסור לו לתחזק תחנה שאינה תורמת לצבא כלום".
מבקר המדינה התייחס מספר פעמים לגלי צה"ל:
ביקורת בנושא חוסר שוויון בין החיילים
העיתונאי נחום ברנע ביקר את הקונספט של גל"צ וטען כי בזמן שחיילים רבים משרתים שירות קרבי תובעני ואינם יוצאים עם מקצוע לאחר שחרורם מצה"ל, חיילי גל"צ בונים לעצמם קריירה תקשורתית מבטיחה בזמן שירותם.
ביקורת בנושא תנאי העסקת העובדים
בתחנה בוקרו בשל האחוז הגבוה של שדרנים העושים את עבודתם בהתנדבות. לצד חיילים בשרות סדיר ואזרחים עובדי צה"ל מועסקים בתחנה שדרנים רבים כפרילנסרים ללא תנאים סוציאליים, או אף ללא שכר כלל. על פי התחנה והמתנדבים עצמם, מצב זה נגרם בשל בעיות תקציב מחד והיוקרה המקצועית והציבורית על שידור בתחנה מאידך. דוגמה בולטת למצב זה היא רצועת ציפורי לילה.
איומי סגירה
בשנות ה-2010 המאוחרות, הטענה העיקרית המושמעת כנגד המשך פעילותה של גלי צה"ל היא שניהול התחנה כושל, ושחלק מהמינויים בתחנה הם מינויים פוליטיים שאין קשר בינם לבין עיתונות, כאשר לרוב הטענה מתייחסת בעיקר למינויו של יעקב ברדוגו. בתוך הטענה הזו, ישנה טענה נוספת, שהושמעה בעיקר על ידי שר הביטחון בני גנץ, לפיה אין הצדקה לכך שחיילי גלי צה"ל יראיינו פוליטיקאים, משום שזה אינו תפקיד של חייל. ביקורת אחרת המושמעת כנגד התחנה מגיעה מהרמטכ"ל, שלטענתו נדרש לעסוק בנושאים הקשורים לתחנה הצבאית יתר על המידה.
ב-21 בינואר 2021 הורה שר הביטחון בני גנץ על הוצאת "גלי צה"ל" ממערכת הביטחון אך מאוחר יותר פסל המשנה ליועץ המשפטי את ההחלטה. לאחר הבחירות לכנסת ה-24 שב בני גנץ להתייחס לשקילת האפשרות לסגירת התחנה במתכונתה הנוכחית. ב-30 ביוני 2021 הודיע היועץ המשפטי של משרד הביטחון כי אין צורך בחקיקה לשם סגירת התחנה וכי ההחלטה נמצאת בידי שר הביטחון והרמטכ"ל. ההצעות שנבחנות הן להפריט את גלי צה"ל ולהפוך אותה לתחנה בפיקוח הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, להעביר את החזקה בה לידי תאגיד השידור הציבורי או לסגור אותה לאלתר. בעיות שצצו בהצעות הן, שגלי צה"ל אינה יכולה להיות חלק מתחנות הרדיו האזורי משום שגלי צה"ל מופצת בפריסה ארצית, והרשות השנייה אחראית לתחנות הרדיו האזוריות - שמשדרות רק לאזור זיכיון מסוים, מכאן שזכיין שיזכה בהפעלת גלי צה"ל האזרחית יקבל יתרון על פני שאר בעלי תחנות הרדיו האזוריות. מנגד, מנכ"ל תאגיד השידור הישראלי, אלדד קובלנץ, אמר כי אין לתאגיד צורך בתחנת רדיו נוספת.
בינואר 2022 קבע היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט כי אין בסמכותו של שר הביטחון לסגור את גל"צ והדרך היחידה לבצע זאת היא להעביר חוק בכנסת.
Betty Toons
בטי טונס הייתה סדרת אנימציה קולומביאנית משנת 2002, המבוססת על הטלנובלה "אני בטי, המכוערת" (בספרדית: "Yo soy Betty, la fea"), סיפור מקורי מאת פרננדו גיטאן. לצורך הסדרה עובדו מחדש כל הדמויות כדי להפוך אותם לילדים הלומדים וחיים יחד בבית ספר יסודי. לאחר ההצלחה הגדולה של שידור הטלנובלה בין השנים 1999–2001, עלה הרעיון להפקת סדרת האנימציה של RCN Television. הסדרה שודרה במשך שנה.
הרעיון לסדרת האנימציה
יום אחד הגיעה לערוץ בחורה, שלבושה כמו בטי, וחיקתה אותה בצורה מושלמת, ובכך הסופר פרננדו גיטאן ידע מיד מה עליו לעשות: יצירת פרק ברצועת השידור, שבו ביטריז נזכרת בילדותה, ומעבר לכך יצירת סדרה בת 5 פרקים כדי למלא את הזמן שנוצר עם החופשה הזה, בכיכובם של ילדים המסוגלים לשחזר את הסצנות הטובות ביותר מתוך הרומן.
כך, בעוד שהילדים נבחרו בליהוק מסיבי, נולד הרעיון להפוך את הסיפור לפרקי סדרת אנימציה.
תקציר עלילה
הגרסה המצוירת משחזרת את תקופת הגיבורים בילדותם, כאשר כולם לומדים באותו בית ספר, ביניהם ביאטריס פינזון (או בכינויה: בטי), ארמנדו מנדוזה, "לה פליטנידה או פאטסי פאטס", מרסלה ולנסיה, והרמטכ"ל הבריוני גוטיירז.
ביאטריס היא תלמידה חדשה בבית הספר. עם הגעתה כל חבריה לועגים לה, ומכנים אותה "מכוערת". התמיכה בכל הקנטרות הללו היא בהוריו ובחברו הטוב ניקולאס, שמיד לאחר מכן נכנס לבית הספר. יחד עם חברותיה, "אל קוארטל המכוער", ואויבותיה הקשתות מרסלה, פטרישיה, מריו ודניאל, הן יבלו הרפתקאות אופייניות רבות בתינוקות. בטי מתאהבת בארמנדו מנדוזה, אחד מחבריה לכיתה שבכלל לא שם לב אליה.
זירת ההתרחשות של "בטי טונס" לא אינה באקו-מודה, אלא בבית ספר, שכן כל גיבוריו הם ילדים. בסדרה זו מסופר על ילדותה של בטי, סביבה כבר רחפו ארמנדו, מרסלה, ניקולאס (חברתה המכוערת של ביאטריס), פטרישיה פרננדז (לה פליטנידה), הצריף המכוער ודמויות אחרות ברצועה, עם מספר מצומצם של מבוגרים: אינסיטה (החברה של החברה המתלבשת ברומן) - בסדרה זו היא אחראית על הפעלת אוטובוס בית הספר; אמה ואביה של בטי (הרמס וג'וליה), ומר גוטיירז, הרמטכ"ל, שכעת הוא פרופסור מצטיין.
הצלחת הסדרה
סדרה זו נמכרה לערוץ הטלוויזיה Cartoon Network, ובכך זו סדרת האנימציה הראשונה שנמכרה לערוץ זה, המשדר מספר סדרות ילדים.
תיארוך איזוכרון
תיארוך איזוכרון היא שיטת תיארוך רדיומטרי המשמשת לתיארוך של סלעים. השיטה מיושמת לעיתים על סלעים מחוץ לכדור הארץ, כמו מטאוריטים.
היתרון בשיטה זו הוא שאין צורך להניח את כמותו המקורית של איזוטופ הבת. למעשה, באמצעות השיטה ניתן להעריך את כמותו המקורית של יסוד הבת. השיטה דורשת שלתוצר ההתפרקות יהיה איזוטופ יציב נוסף לזה שאליו דועך איזוטופ האב.
תיאור השיטה
דגימות ממינרלים שונים נלקחות מהסלע. בכל דגימה נמדדות כמות איזוטופ האב (יסומן P), איזוטופ הבת (יסומן D), ואיזוטופ אחר מאותו יסוד של איזוטופ הבת (יסומן Di). התוצאות נכתבות בגרף שבו ציר ה-x הוא היחס P/Di וציר ה-y הוא היחס D/Di. אמור להתקבל קו ישר ומשיפועו ניתן לחשב את גיל הסלע.
הסבר
בתהליך היווצרותו של הסלע, חומרים מתקבצים במינרלים לפי תכונותיהם הכימיות. מכיוון ששני האיזוטופים של אותו יסוד מגיבים כימית באופן דומה, היחס D \over D_i יהיה זהה בכל הדגימות. בכל דגימה תתקיים המשוואה הבאה: כאשר:
ניתן להוכיח משוואה זו באמצעות אלגברה פשוטה. במשוואה זו ישנו גורם אחד שאי אפשר למדוד אותו ישירות והוא ΔPt. הגורם הוא כמות איזוטופ הבת שמוצאים בזמן המדידה, ו-  הוא כמות איזוטופ האב שמוצאים בזמן המדידה. אם נחשוב על משוואה זו כמשוואה בשני נעלמים, ו-, נקבל משוואה ליניארית שהשיפוע שלה הוא, והוא ניתן למדידה בקלות. מהיחס הזה ניתן לחשב את גיל הסלע כמו בכל שיטת תיארוך רדיומטרי. בפרט, לאחר זמן מחצית חיים אחד,, כלומר כמות איזוטופ האב שנשארה שווה לכמות איזוטופ הבת, והשיפוע יהיה 1.
גיא סטריק
גיא סטריק (נולד ב-3 במאי 1965) הוא קלע ישראלי.
קריירה
האולימפיאדה הראשונה בה השתתף סטריק הייתה אולימפיאדת אטלנטה (1996), בה דורג במקום ה-13 בתרגיל שלושה מצבים (40X3). ב-1997 זכה בגביע העולם בתרגיל מצב שכיבה עם רובה חופשי (ירי 60 כדורים ממרחק 50 מטר) כמו גם ב-2003 וב-2004 (בתוצאה שהשיג בתחרות זו, 599 נקודות, קבע שיא ישראלי). באולימפיאדת סידני (2000) דורג במקום 25 בתרגיל השכיבה. באולימפיאדת אתונה (2004) דורג במקום ה-15. ב-2005 היה אלוף אירופה. דורג במקום הראשון בדירוג העולמי במשך זמן רב.
במאי 2008, בתחרות גביע העולם שהתקיימה במינכן, קבע תוצאה של 600 נקודות, שהיא התוצאה המקסימלית האפשרית (ללא גמר) בירי שכיבה. בכך היה סטריק לקלע ה-12 בעולם שהצליח להשיג תוצאה זו. כמו כן הפך סטריק לספורטאי הישראלי הראשון שאינו שייך לספורט הנכים המחזיק בשיא עולם בתחרות אולימפית כלשהי.
סטריק השתתף באולימפיאדת בייג'ינג, ובכך הפך לספורטאי הישראלי השני שמשתתף בארבע אולימפיאדות (הראשון היה השייט יואל סלע). באולימפיאדה עצמה סיים במקום ה-12 ולא העפיל לשלב הגמר.
בנוסף לכישוריו כספורטאי, סטריק הוא גם מאמן קליעה. בין חניכיו הקלעים האולימפיים גיל סימקוביץ', דורון אגוזי ודורון שזירי (שזכה בשנת 2004 בשתי מדליות ארד באולימפיאדת הנכים באתונה).
סטריק משתייך למועדון הקליעה "הפועל מעברות".
צליל מכוון
"צליל מכוון" היה הרכב פופ רוק ישראלי שפעל במהלך שנת 1979. חבריו היו המוזיקאים שלמה יידוב (מלחין, זמר וגיטריסט), שם-טוב לוי (מלחין, זמר, קלידן וחלילן) ויצחק קלפטר (מלחין, זמר וגיטריסט). זהו גם שם האלבום היחיד של ההרכב, שיצא באותה שנה, ושם אחד השירים מתוכו, אשר נכתב על ידי קלפטר.
במהלך שנת פעילותו של ההרכב, יצאו השלושה למסע הופעות בארץ, אך למרות הצלחת המופע והאלבום, התפרק ההרכב עוד באותה שנה.
בשנת 2002, יותר מעשרים שנה לאחר מכן, התאחדו יידוב, לוי וקלפטר למסע הופעות שבוסס על שירי האלבום "צליל מכוון", ועל שירים מהרפרטואר האישי של כל אחד מהם.
האלבום
בהקלטות האלבום השתתפו מוזיקאים נוספים: אבנר יפעת (גיטרה בס), אלון הלל (תופים), איקי לוי (תופים), מאיר ישראל (תופים) ודני מקוב (תופים). את עטיפת האלבום עיצבה מיכל לויט שעיצבה באותה העת כמה מהאלבומים הבולטים של דור המוזיקאים הצעיר.
חגית גרוסמן
חגית גרוסמן (נולדה ב-26 בספטמבר 1976) היא משוררת וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה
חגית גרוסמן נולדה בראשון לציון. למדה תיאטרון בבית צבי, צילום סטילס בקאמרה אובסקורה וציור במדרשה לאמנות. בוגרת תואר ראשון בספרות עברית וכללית מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני בספרות עברית מאוניברסיטת בן-גוריון. פרסמה רומנים, ספרי שירה וספר סיפורים קצרים. גרוסמן קראה שירים ברחבי העולם והוזמנה לבמות רבות. לימדה שירה במוסררה, ירושלים.
נשואה ליהונתן דיין, חוקר ספרות ומתרגם, להם שתי בנות, והם מתגוררים בתל אביב.
היוזמה הישראלית (המתווה האזורי לשלום)
עקרונות היוזמה
1. שיקום הפליטים ופירוק המחנות ישראל, ארצות הברית והקהילייה הבינלאומית יגבשו תוכנית רב שנתית לשיקום מלא ומהיר של הפליטים הפלסטינים, תוך קליטתם והתאזרחותם בארצות שונות. בתהליך השיקום יפורק ארגון אונר"א, שלטענת אנשי היוזמה מנציח את בעיית הפליטים, ויוצעו לכל תושבי מחנות הפליטים מגורי קבע, אזרחות ומענק שיקום נדיב. בעקבות תהליך זה יפורקו מחנות הפליטים.
2. שותפות אסטרטגית עם ממלכת ירדן ישראל, ארצות הברית והקהילייה הבינלאומית יכירו בממלכת ירדן כנציגה הלגיטימית היחידה של הפלסטינים, וזו תשוב ותעניק לתושבי יהודה ושומרון מעמד אזרחי. הרשות הפלסטינית ביהודה, שומרון ועזה לא תוכר עוד כגוף מייצג, וכל הנשק ייאסף מן הארגונים החמושים. ישראל, ארצות הברית והקהילייה הבינלאומית ישקיעו בפיתוח ארוך טווח של ממלכת ירדן, על מנת לשקם את כלכלתה ולחזק אותה. ישראל וירדן יחד עם מצרים, טורקיה וארצות הברית, יבנו מערך אסטרטגי לבלימת הציר האסלאמי שמרכזו בטהראן, ולקידום שלום כולל בין ישראל למדינות ערב.
3. ריבונות ישראלית ביהודה ובשומרון ישראל תחיל את ריבונותה על שטחי יהודה ושומרון, בתיאום עם ירדן. התושבים הערבים בשטחים אלו יהיו אזרחי ירדן (פלסטין). מעמדם, זיקתם לשתי המדינות ואופי המנהל באזורים המאוכלסים יגובשו ויפורטו בהסכם בין ממשלות ישראל וירדן.
הגיית היוזמה וקידומה
בניסוח ההצעה השתתף עוזרו של אלון באותה עת, יואב שורק. למרות שההיענות הציבורית הישירה לתוכנית בקרב יהודים אזרחי ישראל הייתה נמוכה, סקר שנערך על ידי חברת "מותגים" בשנת 2005, בהזמנת ארגון "משאלות ישראל" שהתנגד לתוכנית ההתנתקות, הראה כי התמיכה בציבור הישראלי בהעברת הפלסטינים אל מחוץ ליהודה ושומרון בדרך כזאת או אחרת כפתרון לסוגיית השטחים הייתה שווה בערך לתמיכה באותה עת בהתנתקות חד-צדדית.
השתנות האקלים הפוליטי בישראל לאחר מלחמת לבנון השנייה והשתלטות חמאס על רצועת עזה הובילו את אלון להתחיל לקדם את התוכנית בשנית באוקטובר 2007, תחת הכותרת "היוזמה הישראלית - מה שטוב לישראל". בהצעה החדשה נעדר רעיון הקמת מדינה פלסטינית בירדן. במקומו הציע אלון כי הפלסטינים תושבי יהודה ושומרון יחיו תחת ריבונות ישראלית כאזרחים ירדנים. גם בגרסה זו ההצעה תומכת במתן תמריצים כלכליים לפליטים הפלסטינים לעזוב את מחנות הפליטים ביו"ש ועזה ולהשתקע במדינות יעד שונות, במערב, בארצות ערב ובדרום אמריקה, תוך הוצאתם מרשותה של אונר"א והוצאתם מסטטוס הפליטים.
בעד ונגד התוכנית
תומכי התוכנית טוענים כי ישראל תהנה מירידה בהתקפות טרור ומהיעלמות "האיום הדמוגרפי". מיליוני פליטים פלסטינים יהפכו לאזרחים, ויינתנו להם הזדמנויות כלכליות חדשות; והתנערות מרעיון המדינה הפלסטינית תמנע את היווצרותו של איום שיעי קיצוני על מדינות ערב, כששיתוף פעולה עם ישראל ותמריצים בינלאומיים יעניקו לירדן דחיפה כלכלית. טענה מרכזית נוספת היא כי העיקרון "שתי מדינות לשני עמים" נידון לכישלון, מאחר שכל מדינה פלסטינית שתוקם, תהיה תלויה בישראל. תחושת ההשפלה הפלסטינית תתעצם והמדינה שתוקם תחתור להתפשט אל מדינת ישראל. חוסר היציבות שמובנה במדינה הפלסטינית המוצעת יפגע גם בישראל וגם במדינה הפלסטינית.
מתנגדי התוכנית טוענים כי התוכנית לא התממשה משום שהיא הציעה למעשה העברה של פלסטינים למדינה המיועדת שתוקם להם בירדן ללא הסכמתם, לירדן אין כל אינטרס לקבל אליה אזרחים פלסטינים, הפלסטינים לא יהיו מוכנים לקבל עליהם פתרון שכזה, ובכל מקרה, אין שום גורם שיביא את מדינות ערב להכיר בירדן כנציגת העם הפלסטיני. פרופ' פול איידלברג, נשיא מפלגת ימין ישראל, כתב כי אפילו אם יהפכו הפלסטינים לאזרחי ירדן, זו תהיה משאלת לב להאמין שהם יחיו בשלום עם היהודים ביהודה, שומרון ועזה.
כפולה
כפולה היא סדרת ילדים קומית-מוזיקלית ישראלית בכיכובה של נועה קירל, ששודרה החל מ-1 בינואר 2018 עד ל-6 באוקטובר 2020 במשך 5 עונות ו-114 פרקים בערוץ kidZ ששודר ללקוחות STINGTV, YES, NEXT TV, HOT. במאי 2021 החלו לשדר את כל פרקי הסדרה בשידור חוזר בערוץ זום לצופי yes.
עונה 1
הסדרה מספרת על נועה קירל, ידוענית שנמאס לה שמחליטים על כל דבר בחייה. נועה יוצרת דמות בשם "קיטי פופר", בלוגרית ששונאת את נועה בפייסבוק, (למעשה נועה מעליבה את עצמה). נועה ממציאה את "ליבי עומר" (השם האמיתי של "קיטי פופר") וביחד עם שחר הם מנסים לפתור את כל הדברים הרעים שקורים לנועה.
עונה 2
אחרי ששחר נורה בעונה הקודמת, הוא הובא לבית החולים ושרד. ליבי עומר (נועה בתחפושת) ושחר זוג. אך הוא לא יודע שליבי זו נועה. יחד הם מקימים את הצמד "משהו אירוני". רננה (סוכנת מוסד לשעבר) מחפשת את הזודיאק, מכשיר שהופך כל שיר ללהיט עולמי.
עונה 3
נועה (מחופשת לליבי עומר) משתתפת ב"וודג", מחזה שביים גרשום גרשונסקי. אכדיה (המורה לריקוד של נועה מפעם) מתכננת להתנקם בנועה ולהרוג אותה. בסוף העונה נועה שותה את הרעל ונופלת על הבמה. כעבור שבועיים רואים את ליבי הולכת למיצוצייה כשרק גבה נראה ובעקבות כך אי אפשר לדעת מי זאת.
שידור הסדרה
צילומי העונה השנייה של הסדרה נערכו בזמן שידור העונה הראשונה. הצילומים לעונה השנייה הסתיימו בתחילת פברואר 2018 והיא עלתה לשידור ב-1 ביולי 2018. העונה השלישית שצולמה החל מאוגוסט 2018, עלתה לאוויר ב-3 בפברואר 2019
במאי 2018 פורסם כי לסדרה מתוכננת עונה רביעית. העונה צולמה ממרץ 2019 ועלתה לשידור ב-1 ביולי 2019. ביולי 2019 פורסם כי לסדרה מתוכננת עונה חמישית, שתצולם בחודשי פברואר-מרץ 2020. הצילומים נדחו, ככל הנראה בגלל התפרצות נגיף הקורונה בישראל, והחלו ביוני 2020. הסדרה סיימה את שידוריה לאחר 5 עונות ו-114 פרקים.
כפולה: המופע
לאור הצלחת הסדרה, ב-9 באוגוסט 2018 הוצג פעמיים בהיכל מנורה מבטחים מופע בשם "כפולה: המופע". במופע הופיעו רוב שחקני הסדרה, ושרו בו שירים מהסדרה, שירים של הזמרת נועה קירל ועוד.
עלילת המופע: המופע הוא המשך ישיר של הפרק האחרון של העונה השנייה של הסדרה. במהלך הופעה שופטי הגראמי, אנשים בעלי מסכות לבנות חוטפים את פוקי וקוקי, ועושים תחבולות בשביל להרוס את המופע. הסיבה לכך היא שהם חושבים שנועה קירל רצחה את ליבי עומר, בעקבות כך נועה הייתה צריכה להתחפש לליבי עומר פעם נוספת.
מעורבבים
באוגוסט 2018 נוצר קרוס אובר לסדרה בשם "מעורבבים", המשלב את הדמויות של כפולה עם הדמויות של "שכונה", "אילת" ו"נעלמים".
צפוף באוזן
צפוף באוזן הוא אלבומה השלישי והאחרון של להקת הרוק הישראלית כוורת, שיצא בשנת 1975. האלבום, שהופק בידי אברהם דשא וחברת הד ארצי, זכה להצלחה גדולה ורחבה ביותר בזכות להיטיו "היא כל כך יפה" ,"מדינה קטנה" ,"גוליית" ו"שיעור מולדת".
האלבום מכיל אלמנטים של רוק מתקדם, ג'אז ורוק קל, ומכר יותר מ-30 אלף עותקים ברחבי ישראל.
רקע
לאחר הצלחתה העצומה של כוורת עם האלבומים "סיפורי פוגי" ו"פוגי בפיתה" החליטה הלהקה לשנות את אופן העבודה על אלבומה הבא. בניגוד לשני האלבומים הראשונים, שהתבססו בעיקר על שיריו של דני סנדרסון, נטלו באלבום זה חלק כל חברי הלהקה וכל שיר נבחן בנפרד ונבחר (או נדחה) על ידי הצבעה. העבודה על האלבום נמשכה שישה חודשים כשהלהקה שהתה יחד בקיבוץ גבעת חיים.
חברי הלהקה השונים נטו לסגנונות מוזיקליים שונים והכניסו השפעות חדשות אל תוך סגנונה המוכר. יוני רכטר, לדוגמה, נטה לרוק מתקדם ואף היה חבר באותה תקופה בהרכב ארבע-עשרה אוקטבות בעוד שאפרים שמיר ואלון אולארצ'יק נטו לג'אז. התוצאה יצרה את האלבום הרב גוני ביותר של הלהקה, אולם דווקא בגלל שיתוף פעולה רחב זה איבדה הלהקה את סגנונה המוזיקלי המובהק, דבר שאכזב מעריצים רבים והיה בין הגורמים לפירוק הלהקה לבסוף, בשנת 1976.
שירי האלבום
השיר "העולם שמח" הולחן בסגנון הסמבה, סגנון שהתחיל להפוך לפופולרי בארץ באותה תקופה והתבסס על מעברים שבוצעו בהופעות. את השיר "שיעור מולדת" הלחין אפרים שמיר עוד כנער למילים בפולנית, והפזמונאי עלי מוהר חיבר מילים בעברית עבור האלבום. שיר זה, יחד עם שירים שקטים נוספים באלבום כמו "היא כל כך יפה" או "מדינה קטנה" לא התקבלו באהדה על ידי הקהל שציפה לשירים קצביים ולהומור, אך ברבות השנים הפכו לאהובים ביותר מבין שיריה של כוורת.
את העטיפה האחורית של האלבום אייר יוסי אבולעפיה. העטיפה מציגה קולאז' של דמויות מתוך שירי האלבום, בסגנון האיורים של טרי גיליאם ומונטי פייתון.
קבלת האלבום
מהאלבום נמכרו 30,000 עותקים, כמות שהייתה משמעותית באותה התקופה אך נמוכה ביחס לאלבומיה הקודמים של הלהקה. הופעות הלהקה שעברו שינויים וחידושים התקבלו אף הן בהצלחה פחותה מזו שהייתה להופעה הקודמת. עם זאת מעמדה הייחודי בציבור נשמר ובסוף שנת 1975 זכתה הלהקה בפעם השלישית ברציפות הן בתואר "להקת השנה" של גלי צה"ל והן בתואר "שיר השנה", על שירה "גוליית".
תכנון מכניזמים (תורת המשחקים)
תכנון מכניזמים הוא תחום בתורת המשחקים, בעל יישומים בכלכלה. בעוד שתורת המשחקים נוטה לחקור את התנהגות השחקנים במנגנונים קיימים, ענף תכנון המכניזמים (המכונה לעיתים תורת המשחקים ההופכית), נועד לבנות משחקים אשר יגרמו לשחקניהם להתנהג באופן הרצוי למארגן המשחק.
מטרות מארגן המנגנון יכולות להיות שונות - רווח מרבי (כמו למשל בבעיית המכירה הפומבית), מיקסום תועלת המשתתפים (בקביעת מדיניות ממשלתית) ועוד. התורה מספקת לו כלים לבנות מנגנונים אשר יאפשרו לו להשיג את מטרתו בלי להניח שיתוף פעולה של המשתתפים. (להם אינטרסים שונים משלו) כדוגמה למנגנון למיקסום תועלת המשתתפים במכירה פומבית, ניתן להתבונן במנגנון מכרז מחיר שני.
פרס נובל לכלכלה לשנת 2007
ב-15 באוקטובר 2007 הודיעה הוועדה לבחירת פרס נובל לכלכלה כי חתני פרס נובל לשנת 2007 הם הכלכלנים האמריקנים פרופ' ליאוניד הורביץ מאוניברסיטת מינסוטה, פרופ' אריק מסקין מאוניברסיטת פרינסטון ופרופ' רוג'ר מאירסון מאוניברסיטת שיקגו. הם זכו בפרס על פיתוחים בתחום עבור מוסדות כלכליים. התאוריה פותחה על ידי פרופ' הורוביץ, ושוכללה ויושמה על ידי הפרופסורים מסקין ומאירסון.
ולדימיר גלפנד
ולדימיר נתנוביץ' גלפנד (1 במרץ 1923, נובוארכנגלסק - 25 בנובמבר 1983, דניפרופטרובסק) היה קצין בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה. נודע כמחבר יומנים שפורסמו בשנות מלחמת העולם השנייה ואחריה. ספרו Deutschland-Tagebuch (1945-1946) - Notations of a Soldier in the Red Army יצא לאור בגרמניה בשפה הגרמנית.
ילדותו
ולדימיר נולד במשפחה קשת יום אצל לנתן סולומונוביץ' ונדז'דה ולדימירובנה גורודינסקאיה. אמו הצטרפה למפלגה הבולשביקית כבר ב-1917 והשתתפה במלחמת האזרחים. האב לא הצטרף למפלגה ועבד במפעל מלט בדניפרודזרז'ינסק.
על מנת לשפר את מצבם הכלכלי המשפחה עברה לקווקז והתיישבה ב-1926 בעיר ייסנטוקי שם גרו הוריו של נתן אך חזרו לאוקראינה כבר ב-1928. האב התחיל לעבוד במפעל מתכות כמנהל עבודה ואמו הייתה מחנכת בגן ילדים בו גם למד. ב-1933 הם עברו לדניפרופטרובסק.
תקופת המלחמה
באוגוסט 1941 המשפחה עוברת אווקואציה יחד עם אוכלוסיית המנהלה. האב נוסע לאחיו בדרבנט ומשתתף בפעילויות מגננה ולאחר מכן גויס ל"צבא עמלים" לעיר שחטי.
ולדימיר עצמו עבר לייסנטוקי ועבד שם בעבודות תיקונים עד אפריל 1942 אז הגיע ללשכת גיוס וגויס ב-6 במאי. למד בבית ספר לתותחנים באזור מייקופ, קיבל דרגת סמל ועם התקרבות הוורמאכט לאזור השתתף בקרבות בחזית חארקוב הדרומית. בעקבות הנסיגה של כוחות הצבא האדום ביולי 1942 יחידתו כותרה וחוסלה באזור רוסטוב על הדון. הוא הצליח לצאת מן הכיתור ונלחם עם יחידה אחרת ליד סטאלינגרד כסגן מפקד מחלקה בנושאים פוליטיים. באותו הזמן הצטרף למפלגה הקומוניסטית. לאחר שנפצע בידו בדצמבר אותה השנה, התאשפז בבית חולים צבאי באזור סאראטוב ממנו שוחרר בפברואר 1943 ונשלח לבית ספר רובאי של קצינים באזור רוסטוב על הדון מייד עם שחרורו.
בקיץ אותה השנה חידש את הקשר עם אמו שנמצאת באסיה התיכונה. בעקבות התכתובת מתגלה שכל קרוביו בעיר ייסנטוקי שנכבשה על ידי הגרמנים חוסלו והיחידים ששרדו היה אח של אביו שנשאר בדרבנט שלא נכבשה ואביו בחזית.
הוא מסיים את בית הספר לאחר שלושה חודשים בדרגת לוטננט משנה ונשלח לפקד על מחלקת מרגמות בכוחות חטיבת חיל הרגלים מספר 248 ומתקדם איתה דרומית למליטופול. בסתיו אותה השנה היא מצורפת לחזית האוקראינית השלישית שקמה. בנובמבר 1943 הוא מקבל מעמד מלא במפלגה ובסוף ינואר 1944 מקבל דרגת לוטננט. אז הוא גם משתתף בקרבות בדרום דנייפר ובמאי יחד עם יחידתו מבצע צליחת דנייסטר באזור גריגוריופול. בסתיו אותה השנה יחידתו נמצאת מזרחית לוורשה. במשך כחודשיים הוא נוטש את יחידתו עד חזרתו בנובמבר. חודש לאחר מכן הוא נשפט על עריקות, ללא עונש לפי יומנו.
בינואר 1945 הוא מצורף לחטיבת חיל רגלים מספר 1052 באוגדה 301 בארמייה החמישית של החזית הביילורוסית הראשונה בהנהגתו של גיאורגי ז'וקוב ומפקד שם גם כן על מחלקת מרגמות. ניתן לראות בכך את העונש על עריקותו שכן היחידה הזאת השתתפה בפועל בקרבות בעוד שיחידתו הקודמת הוזזה לעורף של יחידתו החדשה.
ב-14 בינואר התחילה התקפה באזור נהר פיליצה בעקבותיה חטיבתו הגיעה לגבול ברית המועצות-גרמניה הנאצית לפני 22 ביוני 1941. בתחילת פברואר הוא השתתף בהתקפה של יחידתו בצידו המערבי של נהר אודר שחסמה התקפות נגד כבדות. לפני מבצע כיבוש ברלין ולדימיר צורף בסוף מרץ למטה אוגדת 301 על מנת לנהל יומן פעולות מלחמה. הוא עבר איתה בקיסטרין, ביקר בעמדות ויחידות שנכבשו עד שנכנס איתה לברלין בסוף אפריל.
לאחר כיבוש העיר הוא הוגדר כרשאי להסתובב חופשי בשטחה ורק באוקטובר אותה השנה צורף לבסיס אספקת כוחות כיבוש שהיה בקרמן עד לשחרורו בספטמבר 1946.
לאחר המלחמה
מאוגוסט אותה השנה הוא עבד כמרצה להיסטוריה, הספרות והשפה הרוסית במכללת עובדי הרכבות בעיר. ב-1954 נפרד מברטה וחוזר שוב לדניפרופטרובסק. הוא מתגרש ממנה ב-1958 שנה לאחר שהכיר את אשתו השנייה, בלה שולמן. בנישואים השניים נולדו לו שני בנים: גנאדי ב-1959 וויטלי ב-1963. ולדימיר עבד בהמשך חייו כמרצה לחברה, היסטוריה וכלכלה פוליטית במכללות מקצועיות ואשתו בעלת תואר בחינוך עבדה כגננת, דבר שמיוחס לאנטישמיות שהתקיימה באזור.
ב-1974 נפטר אביו וב-1982, אמו. הוא עצמו נפטר כעבור שנה.
יומנו
במהלך כל תקופת שירותו ניהל ולדימיר יומן ופרסם חלק משיריו בעיתוני החזית. הוא מתאר את תנועת הכוחות לפעמים ללא כיוון אחיד, מפגש עם משתפי הפעולה עם הנאצים ומפגש עם אוכלוסייה של פולין.
איגי - ארגון נוער גאה
אִיגִי – ארגון נוער גאה הוא ארגון התנדבותי של בני נוער הומוסקסואלים, לסביות, ביסקסואלים, א-מיניים, פאנסקסואלים טרנסג'נדרים, קוויר, מתלבטים בנוגע לזהותם המינית, וזהותם המגדרית.
יו"ר הוועד המנהל של איגי היא חן אריאלי, והמנכ"לים הם יוני אביטן ורום אוחיון. מטה הארגון שוכן במרחב החברתי בתל אביב-יפו.
היסטוריה
איגי הוקם בשנת 2001 על ידי יניב ויצמן כחלק מאגודת הלהט"ב, ובשנת 2004, הפך לארגון עצמאי בהנהלת עמותת "כמוני כמוך" (אשר שינתה את שמה ל"עמותת איגי"). קבוצת הנוער הראשונה של הארגון הוקמה בעיר כפר סבא.
ארגון הנוער הגאה מספק מסגרת חברתית למפגש ולהיכרות עם בני נוער בעלי חוויות דומות ופועל לקידום מעמד הנוער הלהט"בי בישראל.
איגי נתמך על ידי משרד החינוך ועובד בשיתוף פעולה עם השירות הפסיכולוגי ייעוצי (שפ"י). בשנת 2010 הכיר משרד החינוך בהתנדבות נוער באיגי כחלק מתוכנית "מחויבות אישית" המונהגת בבתי ספר תיכוניים.
נכון לשנת 2019 פועלות באיגי יותר מ-80 קבוצות ברחבי הארץ, וחברים בו יותר מ-3000 חניכות וחניכים המשתתפות בפעולות.
בשנת 2022 התקיים הערב "מחווה לדנה אינטרנשיונל" לרגל ציון 20 שנה לאיגי ולקריירה המוזיקלית של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל.
מקור השם
"נוער גאה" הוא הכינוי לנוער המשויך לאוכלוסיות הלהט"ב. הכינוי "גאה" נגזר משני מקורות:
הכינוי "איגי" נגזר מהשם באנגלית "Israel Gay Youth" שראשי התיבות שלו הוא IGY, המבוטאים איגי. עם הקמת הארגון רכש יניב ויצמן את שם המתחם האינטרנטי igy.org.il כמייצג את קיצור השם האנגלי, והקים בו אתר עבור ארגון הנוער. מהר מאוד הפך שם המתחם של האתר לכינוי המקובל בקרב הנוער, שהתייחס אליו כאל "איגי", וקבע בפועל את שם הארגון, שבהמשך הפך לשם הרשמי של הארגון ושל העמותה.
סוגי הפעילויות בארגון
הפעילות מיועדת לנוער גאה או לאוכלוסייה הכללית ומטרותיה הן חינוך, לימוד, יצירת מקום ומרחב שבו החניכים יכולים להתבטא בחופשיות, יצירת שינוי חברתי וכן מענה הדרכתי או פסיכולוגי לצרכים של הנער הגאה במגזרים השונים.
קבוצות חברתיות - סוג הפעילות הוותיק ביותר בארגון. בכל עיר שבה פועל הארגון ישנה לפחות קבוצה אחת. כל הקבוצות בארגון מיועדות לנוער, צעירים או הורים והן עוברות תהליך אחיד בהתאם לגילאים שבקבוצה ובקהל היעד שלה. המטרה של הקבוצה היא לייצר אינטראקציה חברתית עם להט"בים נוספים, ייצור מקום שבו החניכים יכולים להרגיש בטוחים להתבטא והעברת תכנים חינוכיים שמטרתם היכרות עם הקהילה הגאה, מתן עזרה ביצירת זהות מגובשת ודיון בנושאים חברתיים שקשורים במישרין או בעקיפין לקהילת הלהט"ב. ישנם בארגון מספר סוגי קבוצות חברתית:
לאיגי מגוון תוכניות שונות, קבוצות מנהיגות, תוכנית ניר (על שמו של ניר כץ, שנרצח בפיגוע בברנוער בשנת 2009) ועוד.
הארגון גם שם לעצמו מטרה להפוך את בני הנוער מחניכים למתנדבים, ולכן מפתח מגוון של תוכניות מנהיגות שמטרתן ליצור תחושת מסוגלות ותרומה אצל החניכים ולהפוך אותם לחלק פעיל ותורם בארגון.
קבוצות שפעלו בעבר בארגון: "הכוכבים של איגי" - קבוצת דרמה, הקבוצות הדתיות בשיתוף חברותא ובת קול, "השגרירים של איגי" - קבוצת ההסברה בשיתוף חוש"ן - חינוך ושינוי, קבוצה לנשאי HIV, מועדון הנוער "המטבחון", שפועל גם הוא במרכז הגאה. נוסף לכך, עבד ארגון נוער גאה בשיתוף פעולה עם פרויקט "בני נוער וצעירים" (בנ"צ) של הבית הפתוח לגאווה ולסובלנות בירושלים.
פריסת פעילות הארגון ברחבי הארץ
קבוצות הארגון מחולקות לאזורים, ובראשם עומדים רכז אזור ומלווה מקצועי (איש טיפול).
שנת שירות באיגי
החל משנת תשע"ב ניתן להתנדב במסגרת שנת שירות באיגי ומשנת תשע"ו ישנה קומונה של איגי בקיבוץ רוחמה.
אגודת הידידים והידידות, FOI
אגודת הידידות והידידים של איגי הוקמה בשנת 2018 במטרה לתמוך במיזמים החינוכיים של הארגון, המעודדים מתן שוויון הזדמנויות לנוער וצעירים להט"בים ברחבי הארץ, בדגש על הפריפריה הגאוגרפית או החברתית. בראש האגודה עומדים אלון מוליאן ואייל דולב.
בדצמבר 2019 נערך אירוע של גיוס כסף עבור הארגון, במשכן לאמנויות הבמה. האירוע היה מחווה ליוצר והמוזיקאי הגאה עופר ניסים, עם התזמורת ירושלים מזרח ומערב ובהשתתפות אמנים.
קרב כף פיניסטרה
קרב כֵּף פִינִיסְטֶרֶה הוא קרב ימי שניטש ב־22 ביולי 1805, במהלך המלחמות הנפוליאוניות, בין צי בריטי בפיקוד תת-אדמירל רוברט קוֹלְדֶר לבין צי צרפתי־ספרדי בפיקוד אדמירל דֶה וִילֶנֶב.
הרקע להתנגשות היו הכנותיו של נפוליאון לפלוש לאנגליה, כדי להכריע ביבשה את המעצמה הימית שניצבה בינו לבין השתלטותו על אירופה. על הצי הצרפתי־ספרדי הוטל לשוט אל התעלה האנגלית ולאבטח את מעבר צבא הפלישה ממקום כינוסו בבולון אל חופי דרום אנגליה. שייטת בריטית בפיקוד אדמירל קולדר, שנשלחה ליירט את הצי המאוחד, נתקלה בו ליד כף פיניסטרה (Cabo Finisterre), בחוף האטלנטי של ספרד. הקרב נערך בתנאי ראות לקויה וערפל כבד. קולדר הסב אומנם נזקים לאוניות הצי המאוחד ואף שבה שתיים מהן, אך לא הצליח להשמידן. לאחר יומיים, במהלכם לא עשה איש מן האדמירלים ניסיון לחדש את הלחימה, שבו שני הציים לנמליהם.
רקע היסטורי
שלום אמיין (25 במרץ 1802), שנחתם לאחר תשע שנות מלחמה רצופות בין צרפת ובריטניה, החזיק מעמד שנה אחת בלבד. נפוליאון, שליטה היחיד של צרפת מאז נובמבר 1799, לא התכוון כנראה מלכתחילה לקיים את תנאי ההסכם, וניצל את ההפסקה בפעולות האיבה כדי לחזק ולהרחיב את שליטת צרפת והשפעתה ביבשת אירופה. סגירת נמלי צרפת, הולנד ואיטליה בפני אוניות סוחר בריטיות, סיפוח פיימונטה והקשחת השליטה במדינות החסות של צרפת ביבשת גרמו לממשלת בריטניה להבין כי פניו של נפוליאון אינם לשלום וליציבות. על פי תנאי ההסכם נדרשה בריטניה לפנות את מלטה, אך היא סרבה לעשות זאת כל עוד נמנע נפוליאון מהסגת הצבא הצרפתי מהולנד. המתיחות בין הצדדים הלכה וגברה כשנפוצו ידיעות כי בכוונת הקונסול הראשון להגדיל בשיעור ניכר את הצי המלחמתי, ובמאי 1803 הכריזה בריטניה מלחמה על צרפת.
מאחר שלא נשקפה לצרפת סכנה מיידית מצד אויבותיה ביבשת, החליט נפוליאון לפלוש לאנגליה ולהכריע את המעצמה הימית בשדה הקרב, ביבשה. צבא הפלישה שנאסף בבולון מנה 150,000 איש, אשר על פי התוכנית צריך היה לחצות את התעלה ב־2000 מובלות חיילים ולנחות בחופי סאסקס וקנט. הצלחת המבצע הייתה תלויה בראש ובראשונה בשליטה ולו זמנית במימי התעלה, וכדי להשיג זאת היה על נפוליאון לרכז בתעלה בזמן נתון את כל הכוח הימי שברשותו. אלא שהבריטים עשו כל מאמץ לסכל זאת על ידי הטלת הסגר ימי (blockade) - מתחילת המלחמה - על נמלי צרפת וספרד בים התיכון ובאוקיינוס האטלנטי.
על פי תוכניתו של נפוליאון צריך היה הצי הצרפתי בפיקוד אדמירל דה וילנב לחמוק מטולון, לצרף אליו בקרטחנה ובקדיס את אוניות הצי הספרדי בפיקוד אדמירל גראווינה ולשוט אל מרטיניק שבאיי הודו המערבית. כאן המתינה שייטת צרפתית בפיקוד מיסייסי, שהצליחה עוד קודם לכן לצאת מרושפור. לאחר המתנה של 40 יום לבואן מברסט של אוניות נוספות בפיקוד אדמירל גנטום, אמור היה הצי המאוחד – 40 אוניות בסך הכל – לשוב אל התעלה כדי לחפות על חציית צבא הפלישה. מחשבת נפוליאון הייתה, כי הבריטים יחושו להגן על נחלותיהם באיי הודו המערבית מפני ההתקפה לכאורה של ציי צרפת וספרד, וכך תופקר ההגנה במימי התעלה.
התחמקות הצי המאוחד
היציאה הראשונה לים, ב־17 בינואר 1805, נכשלה בשל תנאי מזג אוויר. וילנב נאלץ לשוב לטולון ימים אחדים אחר כך משום שכמה מאוניותיו ניזוקו בסערה. ברם, עצם המעשה סילק לחודש ימים את האוניות הבריטיות שהטילו הסגר על הנמל. מפקד השייטת הבריטית, אדמירל נלסון, טעה לחשוב כי פני הצי הצרפתי מועדות מזרחה, הרחיק במרדף אחריו עד אלכסנדריה שבמצרים, אך לשווא. בינתיים תיקן וילנב במהירות את אוניותיו הפגועות ונערך לניסיון שני.
ב־29 במרץ 1805, בשעות הערב, הצליח וילנב לפרוץ את ההסגר פעם נוספת. יציאתו מן הנמל, בראש צי המונה 11 אוניות־קו, שש פריגטות ושתי בריגים, התאפשרה בשל עזיבת השייטת הבריטית אל מפרץ פלמה דה מיורקה כדי להצטייד במי שתייה. שתי פריגטות בריטיות הבחינו בצי הצרפתי, ואחת אף מיהרה להודיע על כך לנלסון בפלמה, אך לאחר זמן איבדו השתיים את עקבותיו. גם הפעם סבר נלסון כי וילנב פנה מזרחה, ויצא עם 11 אוניותיו לחפש אחריו. תוך כדי כך התקדם האדמירל הצרפתי עם ציו מערבה, לאורך החוף של ספרד. שש אוניות ספרדיות, שהיו אמורות להצטרף אליו בקרטחנה, קיבלו הוראות סותרות ונשארו בסופו של דבר בנמל. וילנב, שלא יכול היה להתעכב, המשיך בדרכו, עבר את מצרי גיברלטר בבוקר ה־8 באפריל, ועוד באותו יום הטיל עוגן במפרץ קאדיס, כשהוא מבריח את השייטת הבריטית (5 אוניות) שהטילה הסגר על הנמל. למחרת, אחרי שצירף 6 אוניות־קו ספרדיות בפיקוד אדמירל גראווינה ואוניית־קו צרפתית נוספת יצא אל יעדו, מרטיניק שבים הקריבי. לפקודתו סרו כעת 17 אוניות־קו (שתים־עשרה צרפתיות וחמש ספרדיות), 6 פריגטות (אחת ספרדית וחמש צרפתיות) ועוד כלי שיט קטנים יותר. הצי המאוחד הגיע אל מרטיניק ב־14 במאי 1805.
המרדף אחר וילנב
הידיעות על יציאת הצי המאוחד מן הים התיכון הגיעו אל האדמירליות הבריטית בלונדון ב־25 באפריל, ומיד נשלחו הוראות להדק את ההסגר על נמלי פרול (10 אוניות־קו בפיקוד תת-אדמירל רוברט קולדר) וברסט (25 אוניות בפיקוד אדמירל ויליאם קורנווליס). באותו זמן סיירו אוניותיו של נלסון בין סרדיניה וחוף אפריקה. רק ב־5 במאי, לאחר שהגיע אליו מידע חדש כי הצי הפליג מערבה אל הים הקריבי, שב נלסון אל גיברלטר, וב־12 בחודש הפליג בעקבות וילנב.
בשל מידע מודיעיני לקוי איבד נלסון את טרפו. הוא הגיע אל אנטיגואה יום אחד אחרי עזיבת וילנב, ומאחר שסבר כי האדמירל הצרפתי עושה דרכו אל קאדיס או אל טולון, בחר בקורס שאיפשר לצי המאוחד לחמוק מידיו. רצה המקרה, והפריגטה "קיוריה", שנשלחה על ידי נלסון כדי להודיע באנגליה על עזיבת הצי המאוחד את מרטיניק, הבחינה באוניותיו של וילנב בלב האוקיינוס. על פי הקורס בו שייטו הבין מפקד הפריגטה כי מגמת פניהן מפרץ ביסקאיה ולא מצרי גיברלטר, והוא מיהר להודיע על כך לאדמירליות בלונדון. נלסון עצמו הגיע אל גיברלטר ב־19 ביולי.
משימת היירוט של הצי הצרפתי־ספרדי עם התקרבותו לכף פיניסטרה נמסרה לתת־אדמירל רוברט קולדר, מי שפיקד על השייטת שהטילה הסגר ימי על נמלי פרול ורושפור. ציו, שמנה עשר אוניות־קו, תוגבר בחמש אוניות נוספות בפיקוד סגן־אדמירל צ'ארלס סטירלינג.
מהלך הקרב
בבוקר הקרב, 22 ביולי 1805, נשבה רוח חרישית וערפל כיסה את הים. הצי המאוחד הפליג בשלושה טורים מקבילים בקורס מזרח־דרום־מזרח לעבר פרול, כשהשייטת הספרדית בצד ימין. בסביבות השעה 1100 התפוגג לפתע הערפל, וכשנודע לווילנב מפי פריגטות הסיור שלו על התקרבותו של צי בריטי מכיוון צפון־מזרח, אותת לאוניותיו לעבור לטור עורפי שפניו צפונה והשייטת הספרדית מובילה. תוך כדי כך דיווחה "דיפייאנס", אוניית התצפית של קולדר, על הימצאותו של צי אויב בכיוון דרום־מערב. בצהריים, כשהציים במרחק 16 מייל זה מזה, הורה קולדר לאוניותיו לפנות לעבר האויב, להתכונן לקרב ולהיערך בשני טורים מקבילים. שני הציים התקרבו זה אל זה בקורסים מנוגדים כשהם מגששים את דרכם בעד הערפל. כשנמצאו הציים היריבים מרחק 8 מייל זה מזה התפוגג שוב הערפל, וקולדר נוכח לראות כי לצרפתים יתרון מספרי, 20 אוניות־קו לעומת 15 משלו. למרות זאת החליט להילחם, ואותת לאוניותיו לעבור למערך טורי צפוף בכיוון דרום־דרום־מערב כשהטור הימני מוביל.
התמרון ארך כשעתיים, ובסיומו – בשעה 15:20 – היו האוניות הבריטיות ערוכות בסדר הבא: "הִירוֹ" (74 תותחים), "אֵייגֶ'קס (74), טְרָיוּמְף (74), בָּרְפְלֶר (98), "אגממנון" (64), "וינדזור קאסל" (98), "דיפייאנס" (74), "פרינס אוף ויילס" (98) – אוניית הדגל של תת-אדמירל קולדר, "ריפּאלס" (64), "רֵיזוֹנֶבְּל" (64), "דְרֶגוֹן" (74), "גְלוֹרי" (98) – אוניית הדגל של סגן־אדמירל סטירלינג, "ווֹרִיוֹר" (74), "תָ'אנדֶרֶר" (74), ו"מלטה" (80). שתי הפריגטות, "אג'יפסיין" (40) ו "סיריוּס" (36), נמצאו מחוץ לטור, בצד הגלי.
תוך כדי כך נערך גם הצי המאוחד בטור עורפי: "אַרגוֹנָאוּטָה" (80, ספ') - אוניית הדגל של אדמירל גראווינה, "טֶרִיבְּלֶה" (74, ספ'), "אמריקה" (64, ספ'), "אֶספָּניָה" (64, ספ'), "סַן רָפָאֶל" (80, ספ'), "פִּימֶה" (74, ספ'), "פְּלוּטוֹ" (74, צר'), "מוֹן בְּלאן" (74, צר'), "אטלס" (74, צר'), "בֶּרְוויק" (74, צר'), "נפטון" (80, צר'), "בּוּסֶנטוּר" (80, צר') – אוניית הדגל של אדמירל וילנב, "פוֹרְמִידָבְלֶה" (80, צר') – אוניית הדגל של סגן־אדמירל דִימָנוּאָר, "אַנטְרֶפִּיד" (74, צר'), "סִיפְּיוֹ" (74, צר'), " סְוויפְטשוּר" (74, צר'), "אנדומטבלה" (80, צר'), "אֶגְלֶה" (74, צר'), "אָשִׁיל" (74, צר'), "אַלגֶ'זִירָס" (74, צר').
בשעה 15:20, ממרחק שמונה מייל לערך מן הצי המאוחד, אותת קולדר לאוניותיו לנוע לעבר האויב, ודקות אחדות אחר כך לפנות נקודת מצפן אחת ימינה. תוכניתו הייתה - כפי הנראה - לרכז את ההתקפה על מאסף האויב, בין על ידי כפילתו (doubling) (תקיפתו משני צדדיו בו זמנית) או על ידי פריצת הטור וניתוק המאסף משאר הצי. כך יכול היה לפצות על נחיתותו המספרית. וילנב ניחש את כוונותיו של קולדר, ואותת לאוניותיו לסוב לאחור, אחת אחרי השנייה, כדי לסכל התקפה אפשרית על המאסף. השייטת הספרדית, שאוניותיה פנו ראשונות, נעה כעת דרומה, בכיוון הפוך, כשהיא מתייצבת בין אוניותיו של קולדר לשייטת הצרפתית. קולדר, שלא ראה בעד הערפל את אוניותיו של גראווינה המתקרבות לעברו, פקד להחליף מפנה ולפנות צפונה, אונייה אחר אונייה. מטרתו הייתה להתקרב במקביל לשייטת הצרפתית ואז לפתוח באש. "הירו", הראשונה באוניות הטור הבריטי, השלימה את חילוף המפנה בשעה 17:15 לערך. חמש דקות אחר כך הגיחה מולה מתוך הערפל "ארגונאוטה", אוניית הדגל של גראווינה. מאותו רגע הלכו העניינים ונסתבכו, והקרב הפך להתגוששות בלא סדר קרבי של ממש ובתנאי ראות לקויה ביותר; המשמעות המעשית הייתה, ששני האדמירלים לא יכלו לראות בבירור את הנעשה בזירת הקרב ולא כל שכן להעביר ביעילות - באמצעות איתות דגלים - הוראות למפקדי אוניותיהם.
קפטן גרדינר, מפקד ה"הירו", שב והחליף את המפנה כדי לנוע באותו כיוון כמו ה"ארגונאוטה". אוניית הדגל הספרדית ירתה מטח דופן אל "הירו" והמשיכה להתקדם דרומה על פי הוראתו של וילנב כדי לחפות על המאסף של השייטת הצרפתית. שאר אוניות החלוץ הבריטי סבו גם הן לאחור, כל אחת בתורה, בעקבות "הירו". התפתח ירי כבד אך בלתי שיטתי לכל אורך הטור הצרפתי, כשעיקר הלחימה מתבצעת בין השייטת הספרדית לבין החלוץ והמרכז הבריטיים. הערפל ועשן התותחים הגדילו עוד יותר את אי הסדר. הלחימה העזה נמשכה עד 20:25, אז אותת קולדר להפסיק את הירי בשל החשיכה היורדת, אך אוניות מעטות הבחינו באות ורק בשעה 21:30 פסק כליל.
הקרב לא הוכרע, אך הסתיים כשידם של הבריטים על העליונה. שתי אוניות ספרדיות ("פירמה" ו"סן רפאל") נכנעו ונפלו בשבי לאחר שאיבדו את תורניהן, אונייה ספרדית נוספת ניזוקה קשות וכמותה עוד שתי אוניות צרפתיות. הבריטים לא איבדו אף אונייה, אך תורנה העילי הקדמי של "וינדזור קאסל" נשבר ולא יכלה לנוע בכוחות עצמה. שאר האוניות, משני הצדדים, ניזוקו בשיעור קטן יותר, בעיקר בחלקי התרונה והחיבל. מניין האבידות בצי הבריטי היה 39 הרוגים ו־159 פצועים; בצי המאוחד הסתכמו האבידות ב־476 הרוגים ופצועים. את הלילה עשו שני הציים בזירת הקרב, מתקנים את נזקיהם ונערכים לבאות.
כשעלה השחר בבוקר שלמחרת, ה־23 ביולי, נמצאו שני הציים מרחק 8-9 מייל לערך אחד מן השני, כשהבריטים בצד החסי והצרפתים בצד הגלי. קולדר לא עשה כל ניסיון לחדש את הלחימה, אלא התרכז בהגנה על שתי אוניות השלל ועל "וינדזור קאסל" שנגררו על ידי כלי שיט אחרים, ובחסימת הדרך של הצי המאוחד אל נמל פרול, שם – על פי ידיעותיו – נמצאה שייטת צרפתית נוספת. (שייטת זו הצליחה לחמוק מן הנמל ב-24 לחודש ולהגיע אל ויגו) וילנב, שעמדתו במעלה הרוח הייתה לו ליתרון, אומנם התקרב בשעות אחר הצהריים של אותו יום אל הצי הבריטי, אך שמר על מרחק בטוח, וגם הוא לא עשה כל ניסיון לחדש את הלחימה. מצב זה נמשך גם למחרת, 24 ביולי. ביום השלישי ניתקו הציים מגע. וילנב הפליג דרומה אל ויגו ואילו קולדר שב אל עמדתו הקודמת מול נמל פרול.
אחרית הקרב
ב-1 באוגוסט הרחיקו רוחות עזות אל לב ים את אוניותיו של קולדר מעמדתן מול פרול. וילנב ניצל את ההזדמנות שנקרתה לו, ולאחר שהשאיר בוויגו את אוניותיו הפגועות ו-1200 מלחים חולים, שט לאורך החוף אל פרול. הוא צירף לכוחו את 14 האוניות הספרדיות והצרפתיות ששהו בנמל, וכעת מנה הצי שבפיקודו 29 אוניות-קו. ב-13 ביולי יצא וילנב מפרול, בהוראתו של נפוליאון, כשמשימתו להשמיד את הצי הבריטי המטיל הסגר על ברסט ואחר כך לחפות על מעבר צבא הפלישה. קולדר שב אל פרול, וכשנסתבר לו כי הנמל ריק מאוניות, הצטרף לשייטת בפיקוד אדמירל קורנווליס המטילה הסגר על ברסט. ימים אחדים אחר כך נאספו ליד ברסט גם 7 האוניות שהטילו הסגר על רושפור ו-12 אוניותיו של נלסון שהגיעו מגיברלטר. מניין האוניות הבריטיות שניצבו כעת בפתח התעלה האנגלית הגיע כעת ל-39. וילנב, שחשש לסלול את דרכו אל התעלה באמצעות קרב נוסף, החליט לאחר יומיים, ב-15 באוגוסט, לשוב אל קדיס. בעקבות כך זנח נפוליאון סופית את תוכניתו לפלוש לאנגליה, והוליך את חיילי "צבא הפלישה" מזרחה, נגד צבאות אוסטריה ורוסיה. שלושה חודשים מאוחר יותר הצליח אדמירל נלסון להשמיד את הצי המאוחד בקרב טרפלגר והבטיח סופית את שליטת בריטניה במימי התעלה.