cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Google Docs
פונקציונליות אחרות
גוגל מציעה תוסף לדפדפן האינטרנט Google Chrome בשם "Office editing for Docs, Sheets and Slides" המאפשר למשתמשים לצפות ולערוך מסמכי Microsoft Word ב-Google Chrome באמצעות יישומון Docs. התוסף יכול לשמש לפתיחת קובצי Office המאוחסנים במחשב באמצעות Chrome, כמו גם לפתיחת קובצי Office מרשת האינטרנט (בצורה של קבצים מצורפים בדוא"ל, תוצאות חיפוש באינטרנט וכדומה) מבלי להוריד אותם למחשב. התוסף מותקן במערכת ההפעלה Chrome כברירת מחדל. Google Cloud Connect היה תוסף עבור Microsoft Office 2003, 2007 ו-2010 שאפשר לאחסן ולסנכרן אוטומטית כל מסמך Word ל-Google Docs (לפני הכנסת Drive) בפורמטים של Google Docs או Microsoft Office. העותק המקוון עודכן אוטומטית בכל פעם שמסמך Microsoft Word נשמר. ניתן היה לערוך מסמכי Microsoft Word באופן לא מקוון ולסנכרן מאוחר יותר כאשר הם מחוברים לאינטרנט. Google Cloud Connect שמר על גרסאות מסמכים קודמות של Microsoft Word ואיפשר למספר משתמשים לשתף פעולה על ידי עבודה על אותו מסמך בו זמנית. Google Cloud Connect הופסק באפריל 2013 מכיוון שלפי Google, Google Drive משיג את כל המשימות הנ"ל, "עם תוצאות טובות יותר".
אירוע דיוג 2017
במאי 2017 החלה להתפרץ התקפת פישינג בדמות מייל המתחזה לאלו היוצאים מטעם Google Docs. במיילים התנוססה הודעת התחזות מטעם מישהו שהיעד מכיר וביקש לשתף איתו מסמך. לאחר לחיצה על הקישור בדוא"ל, המשתמשים הופנו לדף הרשאות אמיתי של חשבון גוגל, שם ביקשה תוכנת הדיוג, אפליקציה של צד שלישי בשם "Google Docs", לגשת לחשבון Google של המשתמש. לאחר קבלת התוכנה, קיבלה התוכנה גישה להודעות Gmail ולפנקס הכתובות של המשתמש, ושלחה הזמנות מסמכים חדשות להונאה לאנשי הקשר שלו. התקפת הדיוג תוארה על ידי כלי התקשורת כמו "מסיבית" וכן "נפוצה", כתב אתר "The Next Web" נאפייר לופז כתב שזה 'מאוד קל ליפול'. אחת הסיבות שההתקפה הייתה כה יעילה הייתה שהודעות הדוא"ל שלה עברו באמצעות תוכנות דואר זבל ואבטחה, והשתמשו בכתובת גוגל אמיתית. תוך שעות, ההתקפה הופסקה ותוקנה על ידי גוגל, כאשר דובר קבע כי "נקטנו צעדים כדי להגן על משתמשים מפני הודעת דוא"ל המתחזה ל-Google Docs, והשבתנו חשבונות פוגעניים. הסרנו את הדפים המזויפים, העברנו עדכונים באמצעות גלישה בטוחה וצוות ההתעללות שלנו פועל כדי למנוע זיוף מסוג זה לחזור על עצמו".
באותו יום, Google עדכנה את Gmail באנדרואיד כך שתוכל להגן מפני התקפות פישינג. כלי תקשורת הבחינו כי אף על פי שההגנה הנוספת הוכרזה באותו היום שבו התקפה, ייתכן ש"אולי לא מנע את ההתקפה השבוע, מכיוון שהתקיפה כללה אפליקציה זדונית ומזויפת של "גוגל דוקס" שהתארחה בעצמה על שרתי החברה. בתחילת מאי 2017 דיווחה "ארס טכניקה" כי "לפחות שלושה חוקרי אבטחה" העלו סוגיות בנוגע לאיום, אחד מהם באוקטובר 2011, וכי ייתכן שהתוקף או התוקפים מאחורי האירוע בפועל "העתיקו את הטכניקה מפרסום קודם של חוקר אבטחה אחר ב-GitHub בפברואר". יתר על כן, הדו"ח ציין כי גוגל הוזהרה שוב ושוב על ידי חוקרים מפני האיום הפוטנציאלי, כאשר חוקר האבטחה גרג קרסון אמר ל-"Ars Technica" כי "אני לא חושב שגוגל הבינה לגמרי עד כמה חמורה הפרצה, אבל פצחנים אכן הבינו זאת".
שגיאת "תנאים והגבלות"
באוקטובר 2017, בעקבות עדכון בצד השרת של חברת גוגל, החלו מסמכי Google Docs של משתמשים ברחבי העולם להיות מסומנים באקראי ובשוגג ככאלו המפרים את מדיניות "תנאי השימוש" לכאורה. תיקון לקוד פורסם זמן קצר לאחר מכן, אך התקלה העלתה לסדר היום את מידת השליטה של גוגל בתוכן המשתמשים, כולל ניתוח התוכן של המסמכים, כמו גם היכולת שלה לסגור משתמשים מכל מקום ובכל זמן, כולל ברגעי עבודה קריטיים ולמנוע מהם גישה למסמכים שלהם.
דמוגרפיה של הודו
הודו היא המדינה הראשונה בעולם מבחינת מספר התושבים, אוכלוסייתה מונה נכון ל-2022 למעלה מ-1.4 מיליארד נפש. למרות ששטח הודו הוא כ-2.5 אחוז מהשטח היבשתי בעולם, אוכלוסייתה מונה כשישית מכלל אוכלוסיית העולם.
הודו האימפריאלית כללה גם את שטחי פקיסטן ובנגלדש של ימינו. הודו שלאחר קבלת העצמאות, כמו גם פקיסטן ובנגלדש, הייתה מדינה חקלאית נחשלת. כ-18 אחוזים מהאוכלוסייה חיו בערים. בשלוש המדינות חיו ב-1950 (לאחר פיצול 1947) כ-440 מיליון בני אדם, מתוכם כ-360 בהודו עצמה. שיעור הפריון בהודו הגיע בשנות החמישים של המאה העשרים ל-6 ילדים לאישה, ובחבלים הכפריים אף יותר. האוכלוסייה התרבתה במהירות: בשנות החמישים 21.64%, בשנות השישים ב-24.8%, בשנות השבעים ב-24.7%, ובשנות השמונים ב-23.87%. משנות התשעים החל בהודו שינוי כלכלי, והחל תהליך מוגבר של עיור.
לפי תחזית גידול האוכלוסין בהודו ובסין, הודו תעבור את סין במספר האוכלוסין בסביבות שנת 2025, וזאת בגלל קצב הריבוי הטבעי הגבוה יותר בהודו לעומת מדיניות הילד האחד שהייתה נהוגה בסין בין 1979 ל-2015. נכון ל-2013, נוספים בהודו כ-15 מיליון תושבים בשנה, בעוד שבסין רק כשבעה. שיעור הילודה בהודו נמצא בירידה עקבית: בשנות ה-50 של המאה העשרים התקרב שיעור הפריון ל-6 ילדים לאישה; בעשור השני של המאה ה-21 הוא ירד לסביבות 2.3 (נכון ל-2016). בשנת 2021 הודיעה הודו כי שיעור הפריון ירד ל–2 ילדים לאישה.
בעקבות השינויים הכלכליים שהתבססו על הפחתת מעורבות הממשלה החל מ-1991, החל התוצר של הודו לצמוח במהירות, היא ממוקמת במקום השלישי בעולם בתמ"ג לפי שוויון כוח הקנייה אם כי לא בתוצר הנומינלי או בתוצר לנפש, שם היא ממוקמת במקום נמוך. הודו מאופיינת בהבדלים גדולים בין אזוריה הגאוגרפיים: בהכללה, הדרום, ובעיקר מדינות מהאראשטרה, טאמיל נאדו, קרלה וקרנטקה, מוביל בעיור, באוריינות, ומבחינה כלכלית, ואילו הצפון, ובמיוחד המדינות הצפופות שלמרגלות הרי ההימלאיה, כמו ביהר ואוטאר פרדש, ראג'סטאן, ג'הרקאנד ומאדהיה פרדש, הוא בעל אופי חקלאי יותר ונחשל. מאפיינים אלה מתגלגלים גם למאפיינים הדמוגרפיים: בצפון יש עדיין מדינות עם שיעורי פריון של מעל שלושה ילדים לאישה, ואילו בדרום שיעורי הפריון דומים לאלה של אירופה - סביב 1.8.
פריון וילודה
נכון ל-2022 אומדן שיעור הפריון בהודו הוא מעט מעל 2 ילדים לאישה.
נכון ל-2016 היה אומדן שיעור הפריון בהודו סביב 2.3 ילדים לאישה. שיעור הילודה הגולמי היה 20.4 ב-2016, אבל התפלג הצורה לא אחידה. כך למשל בביהר 26.8 לידות ל-1000 ואילו בגואה ובמאניפור 12.9. לא כל הלידות מדווחות - ב-2007 היה שיעור הלידות המדווחות 74.5%  והוא עלה ב-2016 ל-86 אחוזים.
הגיל הממוצע לנישואין הוא 22.
תמותה ותוחלת חיים
ב-2016: שיעור התמותה במדינה כולה היה 6.4. שיעור תמותת תינוקות -34. שיעור הפטירות המדווחות היה 78.1 אחוזים ב-2016 תוחלת החיים בהודו נכון ל-2014 היא סביב 68, 70 לנשים ו-66 לגברים.
מבנה האוכלוסייה
קצת למעלה מ-30 אחוז מכלל תושבי הודו הם למטה מגיל 15, לעומת ממוצע כלל עולמי הנמוך מ-30 אחוז.
אוכלוסיית הודו מחולקת לכ-2,000 קבוצות אתניות נפרדות ולדתות רבות. הדת הנפוצה היא הינדו בה מאמינים כ-80 אחוז מכלל התושבים. הודו היא המדינה השנייה בעולם מבחינת מספר התושבים המוסלמים המהווים למעלה מ-13 אחוז מכלל תושביה. בהודו יש מבנה של קאסטות. הקאסטה הנמוכה ביותר - הדלית - מהווה 16.6 אחוזים מאוכלוסיית הודו (2011).
מפקדי האוכלוסייה במהלך השנים
הבריטים ערכו מספר מפקדי אוכלוסין בהודו, החל מ-1871.
מאז קבלת העצמאות נערכים בהודו מפקדי אוכלוסייה אחת לעשר שנים.
מפקד האוכלוסייה המקיף האחרון בוצע בשנת 2011.
שפות
תושבי הודו מדברים במספר משפחות של שפות ובמאות שפות (מתוכן רק 22 שפות הן שפות רשמיות). השפה אותה מדברים מספר התושבים הגדול ביותר היא הינדי, כ-250 מיליון דוברים, ואחריה אנגלית אותה דוברים כ-150 מיליון איש ומבינים ברמה חלקית עוד מיליונים רבים. הודו היא המדינה השנייה בעולם מבחינת מספר התושבים דוברי האנגלית. שפות נוספות שמדוברות בהודו הן בנגלית (200 מיליון דוברים בעולם, בעיקר בבנגלדש, כמה עשרות מיליונים בהודו), פנג'אבית (100 מיליון בעולם, מרביתם בפקיסטן), טלוגו בדרום הודו עם כ-75 מיליון, מראטהי, במרכז הודו, (יותר מ-70 מיליון), וטמילית בדרום עם כ-70 מיליון.
עיור
כ-30 אחוז מהאוכלוסייה מתגוררים בכ-200 ערים, 70 האחוזים הנותרים מתגוררים בכ-550,000 כפרים.
טרבזון
טרבזון (בטורקית: Trabzon) היא עיר נמל בצפון-מזרח טורקיה על חוף הים השחור ובירת הנפה הקרויה על שמה במחוז הים השחור. לעיר מעמד של עיר מטרופוליטנית (Büyükşehir - "עיר גדולה") ולפי אומדן רשמי משנת 2022 אוכלוסייתה מנתה 818,023 בני אדם. מיקומה של העיר על הדרך מאיסטנבול לאיראן העניק לה חשיבות בסחר הבינלאומי, ובעקבותיו הפכה לעיר מרכזית במספר אימפריות ובהן האימפריה של טרפזונטס והייתה העיר הביזנטית האחרונה שנפלה בידי העות'מאנים.
ספורט
קבוצת הכדורגל המקומית, טרבזונספור, משחקת בליגת העל הטורקית. ישנה גם קבוצת כדורסל מקומית, טרבזונספור, שמתמודדת בליגת העל הטורקית בכדורסל.
פיליפ השלישי, רוזן הנאו-מינצברג
פיליפ השלישי, רוזן הנאו-מינצברג (בגרמנית: Philipp III. von Hanau-Münzenberg; (30 בנובמבר 1526 - 14 בנובמבר 1561) היה רוזן הנאו מינצברג החל משנת 1529 עד מותו.
ביוגרפיה
פיליפ השלישי היה בנו השני של פיליפ השני (17 באוגוסט 1501 - 28 במרץ 1529) ואשתו יוליאנה משטולברג, אחיו הבכור מת בינקותו, ופיליפ השלישי היה בן שלוש בלבד כאשר ירש את הרוזנות, אמו וקרוביו פנו לבית המשפט הקיסרי כדי להקים מועצת עוצרות שתכלול את:
אך הייתה בעיה: פיליפ השני תבע שאחיו הצעיר בלתזר יוותר על דרישותיו לרוזנות בטרם יהא לעוצר, תביעה זו נכתבה, אך פיליפ השני מת קודם שחתם עליה, ונטען כי אינה תקיפה עוד מבחינה משפטית, וכי לבלתזר זכות לשליטה בהנאו-מינצברג ואם כן אינו יכול לקבל את העוצרות עליה, הבעיה נפתרה באמצעות הטענה כי אי חתימת התביעה בידי פיליפ השני, מוכיח כי חזר בו מדרישתו.
פיליפ השלישי ואחיו הצעיר ריינהרד למדו באוניברסיטאות מיינץ ואינגלושטאט, ולאחר מכן באורלינס ובבורז.
רפורמציה
בתקופת שלטונו - למעשה בעוד מועצת העוצרים שולטת בשמו - השתלטה הרפורמציה על מחוז הנאו-מינצברג, במועצה היה דודו בלתזר תומך הרפורמציה, בעוד בן דודו ריינהרד הראשון התנגד לה, בתחילה הוכנסה הרפורמציה בהדרגה: כאשר פרש צוות הכנסייה, מונה במקומם צוות לותרני, הכומר אדולף ארבורגאסט שהתמנה לכנסיית סנט מרי, במקום להשקיע בדרשותיו העדיף להפיץ את הבשורה, אך המפיץ הרפורמיסט האמיתי של הנאו היה יורשו, פיליפ ניונהלר, במהלך כהונתו התחזקה יותר ויותר האמונה החדשה. אף על פי שהאמונה הקתולית מעולם לא נאסרה, הרי מספר כמריה הלך ופחת עקב העובדה שכאשר פרשו - הם לא הוחלפו.
שולט עצמי
ב-1561 הרוזן פיליפ השלישי רכש מספר טירות והרחיב את שלטונו, בתקופתו הושלם שיפוץ טירת הנאו, ובניית מבצר הנאו, הוא אף שילם את המס הקיסרי למלחמת טורקיה.
ירושת רינק
הרוזן פיליפ השלישי מרינק פעל בשיתוף פעולה עם הרוזן פיליפ השלישי מהנאו-מינצברג, וכיוון שהיה צפוי שרוזן רינק ימות ללא יורש זכר, הוא ביקש מהקיסר קרל רשות להוריש את רינק להנאו-מינצברג, בשנת 1555 ניתנה כך הרשות, אחד מן הטיעונים לכך היה הדמיון בן סמלי החיילות שהראו לכאורה על אבות משותפים, אך זה לא היה הסיבה.
אך הקיסר קרל החמישי התפטר באותה שנה, וכאשר ניסה הרוזן פיליפ השלישי מהנאו-מינצברג, לאשר את הבקשה מיורשו פרדיננד הראשון, בשנת 1558, הוא שכח להביא את חתימת הקיסר קרל, וכך נמנע ממנו לאשר הירושה, רוזן רינק מת ב-3 בספטמבר 1559, קודם תיקון השגיאה והטריטוריה שלו חזרה לידי הארכיבישוף של מיינץ והבישוף של וירצבורג, כך שפיליפ השלישי היה יכול לרשת רק את סמל הנשק ואת תואר רוזן רינק.
מוות
רוזני הנאו-מינצברג מתו בדרך כלל בגילאי 20–40, מותירים אחריהם קטינים כיורשים, מן הסתם הם סבלו ממחלה תורשתית לא ידועה, תשעה רוזנים עוקבים שמתו קודם גיל 40 אינו מסתבר כצירוף מקרים.
מיכאל אוחיון
מיכאל אוחיון, בלש משטרתי, הוא דמות בדיונית, גיבור סדרת הספרים הבלשיים של הסופרת הישראלית בתיה גור. דמותו מבוססת, ככל הנראה, על שוטר אמיתי בשם זה.
פיליפ השלישי, רוזן הנאו-מינצברג
נישואים וצאצאים
ב-22 בנובמבר 1551 נישא הרוזן פיליפ השלישי להלנה, רוזנת פפאלץ-זימרן, וממנה נולדו לו חמישה ילדים.
מיכאל אוחיון
אוחיון נולד בשנת 1945 והוא ממוצא מרוקאי. בתיכון למד בפנימייה למחוננים בירושלים. היה נשוי לנירה ונולד להם בן אחד בשם יובל. לאחר מספר שנים התגרש מאשתו. מאז ניהל כמה מערכות יחסים, בהם רומן אחד ארוך עם אישה נשואה.
קיבל תואר שני בהיסטוריה כללית מהאוניברסיטה העברית. לאחר סיום למודיו פנה אליו קצין משטרה בשם עמנואל שורר, והציע לו לעבוד כבלש במשטרת ירושלים. אוחיון קיבל את ההצעה, קיבל דרגת קצונה והשתלב כבלש חוקר במשטרה. רוב הזמן היה במחוז ירושלים, אך תקופה מסוימת פעל ביחידה הארצית לחקירת פשעים. בדרך כלל הוא פועל בצוות חקירה מיוחד (צח"מ) עם קצין המודיעין דני בלילתי ועם הבלש אלי בכר ורעייתו צילה, אף היא שוטרת. במהלך שירותו במשטרה עלה מדרגת פקד עד דרגת סגן ניצב.
אוחיון חוקר פרשות רצח המתרחשות בקבוצות חברתיות סגורות, כמו אגודה של פסיכיאטרים, מרצים בחוג לספרות או חברי קיבוץ. השיטה שהוא משתמש בה בחקירת רצח היא בירור מערכות היחסים בין הדמויות הפועלות בפרשה והתחקות אחר המניעים העמוקים שלהם. הוא מנסה להתבונן מנקודת המבט של החשודים, ולפענח את מה שהביא אותם לפעול כפי שפעלו. ההזדהות שלו עם נחקריו מביאה לפתיחות מצדם ובסופו של דבר להודאתם במעשה. בחקירותיו הוא נעזר בידע האקדמי ובהשכלה התרבותית שרכש באוניברסיטה.
אוחיון חובב ספרות יפה ומוזיקה קלאסית. רוב חייו עישן, אך בשלב מסוים ניסה להיגמל. דעותיו הפוליטיות, שאותן איננו מרבה לבטא, ממוקמות בשמאל הציוני המתון. הוא מתאפיין במלנכוליה תמידית המלווה אותו ובדאגנות רבה כלפי בנו.
ב-1991 יצא בערוץ 1 הסרט "רצח בשבת בבוקר" המבוסס על הספר ובו מיכאל אוחיון גולם על ידי השחקן ארנון צדוק.
עין חמד
עין חמד הוא גן לאומי ושמורת טבע קטנה הצמודה לו, אשר שוכנים בהרי ירושלים. האתר ידוע גם בשמו הלטיני אקווה בלה (בעברית: "מים יפים") ובשמו הערבי איקבלה, שהוא שיבוש השם הלטיני.
מיקום
הגן הלאומי והשמורה שוכנים בהרי ירושלים באפיק נחל כסלון. הם נמצאים מדרום למחלף חמד בכביש 1, כשבעה ק"מ ממערב לירושלים, בין שלוחת שורש לשלוחת צובה. עין חמד יושבת על תוואי דרך רומית עתיקה שהייתה בשימוש גם בתקופות מאוחרות יותר ונקראה על ידי הצלבנים "דרך אמאוס". הדרך חיברה את אזור השפלה עם הרי ירושלים והתחילה את מהלכה בסמוך לאזור הידוע היום כפארק קנדה, משם עלתה עד אבו גוש ומשם אל הקסטל ואל ירושלים דרך גבעת שאול של היום.
היסטוריה
בהיעדר מחקר או סקר ארכאולוגי יסודי של האתר אין כל מידע על ההיסטוריה של עין חמד עד לתקופה הצלבנית. שליטי ממלכת ירושלים בנו מצודות לאורך הדרך לירושלים על מנת לשלוט על חופש התנועה לירושלים ולאפשר מעבר בטוח לצלינים בדרכם לעיר הקודש. בסמוך למעיינות הנובעים בהרי יהודה נבנו חוות חקלאיות לניצול המים להשקיה.
המבנה הצלבני
בגדה הצפונית של אפיק הערוץ נמצאים שרידים של מבנה צלבני שגודלו 30 על 40 מטר, שקיר החזית שלו הפונה לכוון דרום מתנשא לגובה 12 מטר. המבנה בנוי מאבנים מקומיות חלקן מסותתות בשוליהן. למבנה מספר שערים ובו שני אולמות מרווחים שתקרתם מקומרת. המבנה ידוע בשם "אקווה בלה" ובערבית דיר אל בנאת (בעברית: מנזר הבנות)
בשנת 1986 נערך סקר במקום על ידי החוקר הבריטי דניס פרינגל המתמחה בתקופה הצלבנית. על פי ניתוח התוכנית האדריכלית של המבנה ובהסתמך על הדמיון למבנים צלבניים אחרים שנמצאו בארץ, הגיעו החוקרים למסקנה, כי המבנה הוא חווה חקלאית מבוצרת ששמרה על מקורות המים באתר. חיזוק לסברה זו הוא בית בד הנמצא בחצר המבנה. מיקומה של עין חמד על אם הדרך לירושלים מעלה את האפשרות ששימשה גם מקלט לעולי רגל בדרכם אל ירושלים ואולי כבית הבראה לפצועים, חולים וזקנים. כן מוסיף הסקר וקובע, כי המבנה המבוצר נבנה בתקופת מלכותו של המלך הצלבני פולק מאנז'ו בין השנים 1140–1160 תקופה בה נבנו גם המבצרים בצובה ובאמאוס. במקום לא נמצאו שרידים למבני דת וככל הנראה לא הייתה למקום חשיבות דתית - למרות המשתמע משמו הערבי.
חשיבותה המועטה של אקווה בלה משתקפת בעובדה כי אין כמעט תיעוד צלבני המתייחס למקום. המבצר מוזכר במסמך המציע מכירה של מספר נכסים של מסדר ההוספיטלרים וביניהם מוזכר עסקה למכירת "אקווה בלה" לדוכס הונגריה. המבנה הצלבני גובל בצידו הדרומי בשמורת טבע ובית קברות מוסלמי.
הגן והשמורה
ביום ה-11 בינואר 1968 הוכר שטח של 8.5 דונם הסמוך לגן הלאומי כשמורת טבע. בשמורה, גדלים כ־50 עצי אלון מצוי, שחלקם מתנשאים לגובה 20 מטרים וקוטר הגזע מגיע עד 1.5 מטר. עצים אלו הם האלונים הגדולים ביותר בהרי ירושלים, בסמוך גדלים עצי אלה ארץ ישראלית, שריד לחורש ארץ ישראלי שכיסה את ההרים בעבר. בתחום החורשה נמצא בית קברות מוסלמי פעיל, המשמש את הכפרים הסמוכים עין ראפה ועין נקובא, בבית הקברות ניצבת מצבת קבורתו של שייח' עבדאללה, ובזכותו נשמרו העצים העתיקים. למרות השכנות הצמודה לא ניתן לגשת לשמורה משטח הגן הלאומי אלא מכביש הגישה לכפר עין ראפה.
רשות הטבע והגנים הקימה סביב המבנה הצלבני את הגן הלאומי ביום 11 בינואר 1968. שטחו 59 דונם ובו אתר נופש מוסדר, כולל מי שתייה, שירותים, מתקני פיקניק ומדשאות. בתחום הגן נובעים מספר מעיינות שכבה קטנים המתנקזים בתעלה לאפיק נחל כסלון.
רשות הטבע והגנים מבקשת להרחיב את הגן הלאומי עין חמד אל הגבעה שממערב לו, ח'רבת א-ראס. התכנית צפויה להתנגש בתכניות של המועצה המקומית מבשרת ציון לסלול את הכביש שיחבר את שכונת המגרסה עם מחלף עין חמד.
מעיינות עין חמד
במספר מקומות הוקמו לאורך אפיק הזרימה סכרים היוצרים בריכות. הגדולה שבהן גודלה 20 על 20 מטר ועומקה כמטר. בתוך בריכה זו מצויים שני בורות מים שנאטמו אחרי 1948. בורות אלו נובעים ומצטרפים אל אפיק הזרימה בנחל. ממערב לבריכה זו נבע מעיין ניקבה קטן, אורך הנקבה כ 8 מטר וצורתה ריבוע שצלעותיו 80 על 80 סנטימטר. המים יצאו אל בריכה עגולה חצובה בסלע שקוטרה מטר וחצי תעלה חצובה מוליכה את המים מהבריכה אל האפיק.
רשות הטבע והגנים הכשירה תעלות וסכרים בתוך הנחל. המים זורמים לאורך האפיק ובכל ימות השנה ונאגרים במאגר מים תת-קרקעי במורד הגן וממנו הם מוזרמים חזרה בתעלות ובבריכות ומשמשים להשקיית הגן.
קרב מנזיקרט
קרב מנזיקרט (בטורקית: Malazgirt Savaşı, ביוונית: Η μάχη του Μαντζικέρτ) בין האימפריה הביזנטית לכוחות הטורקים הסלג'וקים בראשות אלפ ארסלאן התרחש ב-26 באוגוסט 1071, ובמהלכו הובסה האימפריה הביזנטית והקיסר רומנוס הרביעי דיוגנס נתפס על ידי הסלג'וקים.
רקע
בשנת 1064 הרסו הטורקים את הבירה הארמנית אני. כתגובה לכך, בשנת 1068 הוביל הקיסר הביזנטי רומנוס הרביעי משלחת צבאית נגד הטורקים. במהלך המסע הצליח רומנוס לכבוש את העיר הירפוליס אולם חיל הרגלים הביזנטי היה איטי ולא הצליח להשיג את חיל הפרשים הטורקי.
בשנת 1070 יצא רומנוס למסע שני לעבר העיר מנזיקרט (שנקראה אז מלזגירט), הממוקמת במזרח טורקיה בנפת (סנג'ק) מוש. במקום זה היה מבצר ביזנטי שנתפס על ידי הסלג'וקים, ושם הוצע לארסלאן הסכם - רומנוס יוותר על העיר הירפוליס, וארסלאן יסיים את המצור על העיר אדסה שבשטחי האימפריה הביזנטית. רומנוס איים בפתיחת מלחמה כוללת אם ארסלאן לא יענה לדרישותיו, והכין את כוחותיו בכל מקרה לאחר שציפה כי הסולטאן יסרב להצעה. כמצופה הסולטאן הסלג'וקי לא קיבל את ההצעה.
הכנות
לרומנוס התלווה אנדרוניקוס דוקס, בחירה לא ברורה, מכיוון שדוקס היה אויב ותיק של הקיסר הביזנטי. רומנוס השאיר בבירתו את הגנרל הטוב והמוכשר ביותר שהיה לו, ניקפורוס בוטניאטס, כיוון שחשד בנאמנותו (אם כי היה נאמן יותר מדוקס).
הצבא הורכב מחיילים ביזנטים מהפרובינציה המערבית ואותו מספר של חיילים ביזנטים מהפרובינציה המזרחית ; יחידות של שכירי חרב צרפתים, בולגרים, פצ'נגים; חיל רגלים תחת פיקודו של דוכס אנטיוכיה ; חיילים נציגים ארמנים ; וחלק מהמשמר הוורנגי. בנוסף, מאזור הבלקן וסביב האימפריה הצטרפו עמים שונים כמו הרוסים, הכוזרים, האלאנים, האוזסים, הקומנים, הגאורגים, הפרנקים, הגותים קרימנים, הבולגרים והפצ'נגים. כמו כן הצטרפו יחידות של פרשי טגמטה שליוו את הקיסר רומנוס. סך הכוחות הביזנטים יצרו צבא של 100,000 איש.
רומנוס הניח כי ארסלאן נמצא הרחק ממנו וכלל לא יגיע לקרב ולכן צעד לעבר ימת ואן וציפה לכבוש את מנזיקרט די מהר, ואם יתאפשר אז לכבוש גם את המבצר השכן קליאט. אולם ארסלאן היה בארמניה יחד עם חיל פרשים מחלב (סוריה) ומוסול (עיראק) וכן עם בעלי ברית נוספים. המרגלים של ארסלאן ידעו כל הזמן היכן נמצאים הכוחות הביזנטיים בזמן שלרומנוס לא הייתה פיסת מידע על תנועות האויב.
רומנוס פקד על הגנרל יוסיפוס טרכניוטיס לקחת עמו חיילים ביזנטים יחד עם החיילים הוורנגים וללוות את הפצ'נגים והצרפתים לקליאט בזמן שרומנוס ושאר הצבא צעדו לעבר מנזיקרט. אף על פי שלא ידוע במדויק מה קרה לכוח שפנה לקליאט, מעריכים כי ככל הנראה הוא איתר את הצבא הסלג'וקי ונסוג כיוון שמאוחר יותר הוא הופיע במליטן ולא נטל חלק בקרבות.
הקרב
רומנוס לא היה מודע לנסיגה בקליאט והמשיך לעבר מנזיקרט, אותה כבש בקלות ב-23 באוגוסט 1071. ביום המחרת מספר כוחות זרים תחת פיקוד בריניוס גילו את הכוחות הסלג'וקים ונאלצו לסגת לעיר הכבושה מנזיקרט.
הגנרל הארמני בסיליאסס נשלח עם מספר פרשים לעבר האויב מפני שרומנוס לא האמין כי ארסלאן יביא לאזור את מלוא צבאו. הכוח הארמני הושמד והגנרל בסיליאסס נלקח כאסיר. רומנוס סידר את כוחותיו במבנה ושלח את האגף השמאלי שלו תחת פיקוד בריניוס, שכמעט נכנע תחת המהירות של הסלג'וקים שנעו לכיוונו, ונאלץ לסגת פעם נוספת. במהלך הלילה התחבאו הסלג'וקים בהרים כך שרומנוס לא יכול היה להורות על מתקפת נגד.
מאוחר יותר שלח ארסלאן שליח לרומנוס וביקש לכונן שלום. הקיסר הביזנטי דחה את השגריר הסלג'וקי וניסה לקרוא לגנרל טרצ'ניאוטיוס שפנה קודם לכן לעבר מבצר קליאט. באותו יום לא היו התנגשויות בין שני הצדדים אולם ביום למחרת ב-26 באוגוסט הכין עצמו הצבא הביזנטי לקרב, יצר מבנה התקפי והחל לצעוד לעבר העמדות הסלג'וקיות כשהאגף השמאלי בפיקוד בריניוס, האגף הימני תחת פיקוד תאודור אלייטס והמרכז בפיקוד הקיסר רומנוס. אנדרוניקוס דוקס הוביל את הכוחות הרזרביים מאחורה.
הכוחות הסלג'וקים יצרו מבנה של חצי סהר במרחק של ארבעה קילומטרים כשארסלאן משקיף על הנעשה ממרחק בטוח. הקשתים הסלג'וקים תקפו את הכוחות הביזנטיים כשאלה התקרבו יותר ויותר. מרכז הכוח של חצי הסהר נסוג בזמן שאגפי הכוח התקדמו וסגרו על הביזנטים מסביב.
הכוחות הביזנטים החזיקו מעמד תחת התקפת הקשתים וכבשו את המחנה של ארסלאן אחרי הצהריים. למרות הצלחה זו, האגפים הימני והשמאלי, שספגו את רוב הפגיעות מהקשתים, כמעט התפרקו כשיחידות שונות ניסו למשוך את האויב לקרב; הפרשים הסלג'וקים פשוט ברחו כאשר הותקפו על ידי הביזנטים. ההימנעות הסלג'וקית מהקרב אילצה את רומנוס לסגת לקראת הלילה. האגף הימני לא הבין נכון את הפקודה ודוקס שהוביל את כוחות העתודה מאחורה התעלם מהקיסר בכוונה, כאויבו של רומנוס, וצעד חזרה למחנה מחוץ למנזיקרט במקום לחפות על הנסיגה של הקיסר. בעת זו כשהביזנטים היו לגמרי מבולבלים, הסלג'וקים ניצלו את ההזדמנות הנדירה ותקפו את הכוחות הביזנטים - בעזרת המבנה של חצי הסהר הם כיתרו את הצבא הביזנטי. האגף הימני של הביזנטים התפזר והאגף השמאלי, תחת פיקודו של בריניוס, החזיק מעמד קצת יותר אולם גם הוא התפזר במהרה. הקיסר הביזנטי רומנוס נפצע, ונלקח בשבי הסלג'וקים.
תוצאות
למרות התבוסה נראה כי מספר ההרוגים הביזנטים היה יחסית נמוך. אנדרוניקוס דוקס ברח ללא אבדות, ועד מהרה חזר לאנטיוכיה שם הוביל הפיכה נגד רומנוס השבוי.
כיוון שהקרב נערך לאחר רדת החשיכה, הסלג'וקים לא רדפו אחרי הביזנטים הנסוגים, דבר שככל הנראה הציל רבים מהם ממוות בטוח. הסלג'וקים גם לא השתלטו בשלב הזה על העיר מנזיקרט. הצבא הביזנטי התארגן מחדש וצעד לעבר דוקיה ושם הם הצטרפו לרומנוס אשר שוחרר שבוע לאחר מכן. נראה כי את המכה הקשה ביותר ספגה שיירת המטען היקרה של הקיסר הביזנטי.
שנים ועשורים מאוחר יותר קרב מנזיקרט הפך לאסון של האימפריה כאשר מקורות של תקופות מאוחרות יותר הגזימו במספר הנפגעים בקרב. היסטוריונים ביזנטיים הביטו לאחור והתאבלו על ה"אסון" שהתרחש בקרב מנזיקרט וציינו אותו כרגע בו האימפריה האדירה החלה לשקוע. ואולם זה לא היה אסון מיידי, מרבית היחידות נשארו שלמות ושבו להילחם באזור הבלקן ובאזורים אחרים באסיה הקטנה תוך מספר חודשים. מצד שני התבוסה הוכיחה לסלג'וקים כי האימפריה הביזנטית היא לא אימפריה "בלתי מנוצחת", ושניתן להביס גם את "האימפריה הרומית בת המילניום" (כמו שתיארו אותה הסלג'וקים והביזנטים). בהמשך דוקס שיתק את האימפריה והיה קשה לארגן כוחות לעצור את ההגירה של העמים הטורקים לשטחי האימפריה ותוך מספר עשורים כל אסיה הקטנה הוצפה בטורקים הסלג'וקים.
למרות זאת, ההיסטוריונים מייחסים כמעט פה אחד את תאריך תחילתה של שקיעת האימפריה לקרב הזה. קרב מנזיקרט הוא אחד הגורמים העיקריים בעקבותיהם יצאו מאוחר יותר מסעות הצלב כיוון שארצות המערב הנוצריות ראו בקרב מנזיקרט סימן לכך שהביזנטים כבר לא יכולים להגן על הנצרות המזרחית.
אסלאם בישראל
מוסלמים מהווים, נכון לסוף שנת 2021 – כ-1,707,000 תושבים – שהם 18.1% מכלל האוכלוסייה בישראל. האסלאם אינו אחת מהדתות המוכרות בישראל, שנקבעו בזמן השלטון העות'מאני. השלטון ערך רשימה של דתות המיעוט, ולא כלל בה את האסלאם מכיוון שהייתה הדת השלטת.
דמוגרפיה
המוסלמים מבחינת ישראל מתחלקים לשתי קבוצות אוכלוסייה עיקריות: ערבים, בדואים (שנחשבים על פי מוצאם כחלק מהאוכלוסייה הערבית-ישראלית), וצ'רקסים (שעל אף מוצאם השונה מהקווקז, משרד החינוך מחשיב כחלק מהאוכלוסייה הערבית-ישראלית).
כ-75% מהערבים בישראל הם מוסלמים, רובם מוסלמים-סונים. כ-10% מהם הם בדואים. מספר מועט של שבטים בדואים משרתים בצה"ל, אך לא הנשים הבדואיות.
הקהילה הצ'רקסית הקטנה מונה כ-5,000 איש, ומכילה מוסלמים-סונים אשר במקור הגיעו מהקווקז בסוף המאה ה-19 ויושבו בגליל על ידי הרשויות העות'מאניות.
רוב המוסלמים בישראל חיים במזרח ירושלים, הגליל, בצפון הנגב ובמשולש.
התקופה הערבית הקדומה (מאות 7–11)
האסלאם הגיע לארץ ישראל בתקופת השלטון הערבי הקדום בארץ שנמשך כ-450 שנה, משנת 640 עד 1099. החל משנת 634 ניהל הצבא הערבי-מוסלמי קרבות עם הצבא הנוצרי-ביזנטי של האימפריה הביזנטית ששלטה בארץ ישראל. הצבא הערבי-מוסלמי שפלש לארץ היה מורכב משבטים בדואים שהגיעו מסוריה וחדרו לעמק הירדן, ושבטים שהגיעו מחג'אז והתקדמו לעבר חוף הים. בשנת 641 הכריעו הערבים את החילות הביזנטיים והשתלטו על הארץ.
האיסלמיזציה של אוכלוסיית הארץ התרחשה בשלבים: תחת שלטון בית אומייה (640–750) ננקטת מדיניות של שיערוב בארץ ישראל שמטרתה החדרת התרבות והשפה הערבית בקרב האוכלוסייה במקום התרבות היוונית-נוצרית, אך לא פעלו לאיסלום האוכלוסייה. בתקופת השלטון העבאסי (750–942) התחזקה הקנאות הדתית והחלה אכיפה קפדנית יותר של "תנאי עומר", מערכת התקנות נגד הלא-מוסלמים. המדיניות שמה דגש על הזהות המוסלמית ולא על הזהות הערבית. בתקופת השושלת הפאטימית (942–1099) נגזרו גזרות שמד נגד הלא-מוסלמים ורבים היגרו או המירו את דתם. בקרב הנוצרים הגיעה ההתאסלמות לכ-50% ובקרב היהודים לא הייתה תופעה של התאסלמות אלא במקרים בודדים משיקולי תועלת. התאסלמות קבוצתית רחבה אירעה רק בקרב העדה השומרונית.
התקופה הצלבנית (מאות 12–13)
ב-1099 כבשו הצלבנים את ארץ ישראל מידי השושלת הפאטימית, אך המאבק נמשך לאורך כל התקופה (1099–1260) והארץ הייתה לזירת קרבות בלתי פוסקים בין הפרנקים הנוצרים לאיובים המוסלמים וחבלי ארץ עברו מיד ליד.
האוכלוסייה המוסלמית הייתה מורכבת ממיעוט ערבי שהתיישב בארץ בעת הכיבוש הערבי, מנוצרים שהתאסלמו, וממהגרים שהגיעו מארצות מוסלמיות. רוב המוסלמים היו סונים, אבל בצפון הייתה גם אוכלוסייה שיעית. האוכלוסייה המוסלמית התחלקה לארבע קבוצות: עבדים – שבויי מלחמה. צמיתים – כפריים ששועבדו במסגרת המשטר הפאודלי. עירונים – המוסלמים היוו מיעוט בערים ומעמדם היה כמו שאר הלא-פרנקים, של אנשים חופשיים. בנוסף היו שבטים בדואים וטורקמנים שנדדו בארץ.
התקופה הממלוכית (מאות 13–15)
ב-1260 הביס הסולטאן הממלוכי בייבארס את המונגולים שחדרו לארץ אל שטחים שהיו תחת השלטון האיובי והחל בחיסול השלטון הצלבני בארץ. הממלוכים, כמוסלמים חדשים, היו קנאים לדת האסלאם וקיבלו את מרותם של אנשי הדת שנתמכו על ידי הציבור הרחב. התגברות הקנאות הדתית הביאה לרדיפות ולפרעות בבני החסות, לפגיעה בנפש וברכוש, להריסת בתי כנסת וכנסיות ולפרסום תקנות המפלות לא-מוסלמים. הממלוכים נקטו מדיניות של אסלום בכפייה של הרוב הנוצרי-מזרחי והשומרונים. לקראת סוף המאה ה-14 הייתה הרעה נוספת במדיניות כלפי הלא-מוסלמים, לאחר השתלטותם של הצ'רקסים על הממלכה הממלוכית. פועל יוצא מכך היה צניחה בתעשיית היין שעד אז הייתה ענפה ומשגשגת בארץ ישראל.
המוסלמים הפכו בתקופה הממלוכית לקבוצה הגדולה ביותר באוכלוסייה ומנו כ-80,000, 70%–60% מכלל האוכלוסייה שצנחה בשלהי התקופה לכ-123,000 נפש. הבדואים היו ממוצא ערבי, אבל האוכלוסייה המוסלמית בערים ובכפרים הייתה מעורבת וכללה צאצאי ערבים ומוסלמים אחרים. האוכלוסייה המוסלמית הייתה ברובה כפרית ומיעוטה עירונית. האוכלוסייה הנוודית הייתה מורכבת משישה שבטים כורדיים, שבט טורקמני אחד ומעט שבטים ערביים, והייתה מיעוט קטן מתוך כלל האוכלוסייה המוסלמית.
בימי השלטון הממלוכי הסתיים תהליך האסלאמיזציה של הארץ, שהחל במאה ה-7 עם הכיבוש הערבי-מוסלמי, עלה שלב נוסף בימי השלטון של צלאח א-דין והאיובים והגיע לסיומו בימי השלטון הממלוכי.
התקופה העות'מאנית (מאות 16–20)
ב-1516 השתלטה האימפריה העות'מאנית על ארץ ישראל. שלטונם הבטיח את מרכזיות וחשיבות האסלאם הסוני כדת הדומיננטית באזור.
השלטון העות'מאני ירש מהממלוכים ארץ חרבה ודלילת אוכלוסין ולכן נקט מדיניות של עידוד התיישבות ופתח את שעריו למהגרים. העולם המוסלמי היה המקור העיקרי להגירה. ההגירה לארץ הייתה משלושה סוגים עיקריים: פלישות של שבטי נוודים בדואים, הגירה מארצות ערב והאסלאם ויבוא פועלים על ידי איברהים פשה בתקופת הכיבוש המצרי של הארץ (1831–1841). ההגירה לארץ מארצות ערב והאסלאם החלה אמנם מהכיבוש הערבי-מוסלמי במאה ה-7 ואילך, אבל הגל העיקרי והגדול ביותר היה בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בעקבות המדיניות העות'מאנית לעידוד הגירה, הגיעו לארץ שבטים אלג'ירים, טורקמנים, בוסניאקים (מוסלמים ממוצא סלבי מבוסניה), צ'רקסים, מצרים, דרוזים, כורדים ועוד.
האוכלוסייה המוסלמית הייתה מורכבת מארבעה מעמדות: עסברי – מיעוט עות'מאני שהיווה את השכבה השלטת וכלל את הצבא והפקידות, עולמא – אנשי הדת, רעאיא – מהגרים מוסלמים מארצות מוסלמיות והאוכלוסייה העירונית והכפרית ממוצא מעורב (ערבים ומתאסלמים מהאוכלוסייה המקומית), ועבדים. כמו כן האוכלוסייה המוסלמית כללה שבטים בדואים נוודים ונוודים למחצה. הפלאחים מנו 60% מתוך כלל המוסלמים, הבדואים מנו כ-14% והעירוניים מנו 24%. רובם היו סונים, חוץ משבעה כפרים בגליל בהם גרו מוסלמים שיעים.
תקופת המנדט הבריטי (1917–1948)
כיבוש ארץ ישראל על ידי הבריטים ב-1917, והצהרת בלפור שבאה לאחר-מכן, פתחו את השערים להגעת מספרים גדולים של יהודים לארץ ישראל, וכך התהפכו היוצרות והיהודים הפכו לרוב, שהתעצם יותר ויותר לאורך העשורים.
אף על פי כן, הבריטים העבירו את הממשל האיסלמי הסמלי בארץ ישראל לממלכה ההאשמית בירדן, ולא לבית סעוד. משום כך ההאשמים הפכו לשומרים הרשמיים של המקומות הקדושים האיסלמיים בירושלים ובתחומים בסביבתה, במיוחד כאשר ירדן שלטה על הגדה (בין השנים 1948–1967).
היסטוריה לאחר קום המדינה
בשנת 1949 המוסלמים בישראל היוו כ-10% מהאוכלוסייה. באותה שנה הוקמה המפלגה הערבית ראשונה, הרשימה הדמוקרטית של נצרת. בסוף אותה שנה היוו המוסלמים 76.6% מכלל האוכלוסייה הערבית בישראל. בסוף 1987 גדל חלקם היחסי ל-85.6%.
מאז קום המדינה תמותת התינוקות באוכלוסייה המוסלמית הישראלית ירדה מ-46.4 לכל 1000 לידות, ל-10 לכל 1000.
ב-22 בנובמבר 1963 נחנך מסגד השלום בנצרת.
מתוך כ-140 מסגדים בכפרים ערביים שננטשו לאחר 1948, נהרסו לחלוטין כ-100. השאר, כ-40, מצויים במצב מתקדם של התפוררות והזנחה. חלקם משמשים בידי התושבים היהודים למטרות מסחריות ותרבותיות, כגון מחסן, מוסך, מסעדה, מוזיאון או גלריה. המסגד בנס ציונה הפך לבית כנסת גדול, צריחו נהרס, ואת סמל חצי הסהר שבראש כיפתו החליפו במנורה.
מקומה של ארץ ישראל באסלאם
ירושלים היא המקום השלישי בעולם בחשיבותו למוסלמים הסונים, אחרי מכה ואל-מדינה שבערב הסעודית, משום שבירושלים נמצא מסגד אל-אקצא, שממוקם בהר הבית, המקום ממנו עלה מוחמד לשמיים לפי הפרשנות הסונית המקובלת כיום.
האמונה הזאת קיימת לא רק בקרב המוסלמים הפלסטינים, שרובם המוחלט סונים, אלא גם בקרב רובם הגדול של המוסלמים הסונים ברחבי העולם, ומשום כך הם רגישים במיוחד לעובדה כי השליטה על המקום כיום היא בידי מדינה יהודית. זאת, אף שהרשויות בישראל נמנעו עד היום מלהניף את דגל ישראל במקום ומסרו את השליטה עליו בפועל, לווקף המוסלמי. בעבר, היו מקרים אחדים בהם יהודים ניסו להניף את דגל ישראל, אך המשטרה מנעה זאת וממשיכה למנוע זאת גם כיום.
בנוסף לכך, קיימים בישראל מקומות אסלאמיים חשובים נוספים, כמו מסגד אל-ג'זאר בעכו, שם נמצא חלק משיערו של הנביא מוחמד המוצג כל עיד אל-פיטר, וגם שרידו של המסגד הגדול ביותר בישראל אי פעם, הוא מסגד הנביא סאלח או בשמו היותר נפוץ המסגד הלבן בעיר רמלה, העיר היחידה שהוקמה בארץ ישראל בתקופת השלטון המוסלמי. מקומות מסוימים נקראים על שם מאורעות מהתנ"ך, כמו קבר נבי רובין, הוא ראובן המקראי, וג'וב יוסף, הבור אליו הושלך יוסף, וכן מהברית החדשה, כמו נבי בולוס בבית שמש המשמש כמקום קבורתו של פאולוס, תלמידו של ישו. בישראל ישנם קברי קדושים אסלאמיים (מבני מקאם) שנספו בג'יהאד בתקופת הצלבנים, כמו קבר שייח' עמר ומקאם שיהאב א-דין בנצרת ומסגד סידנא עלי בהרצליה, ואף קברי בני לוויה של הנביא מוחמד, שהחשוב בהם הוא עכאשה בין אל מיחסן, חברו של הנביא, הקבור במתחם נבי עכאשה יחד עם קדושים נוספים מהתקופה האיובית בירושלים: נבי דחי, אחד ממצביאיו של מוחמד, תמים אל-דארי בבית גוברין, מייסד היישוב המוסלמי באזור חברון וחברו של הנביא, ונבי סאלח ברמלה, שהתגלה בפני מוחמד וצעק אליו "אללהֻ אכבר" והיה האיש שהעניש את תושבי מדאאן סאלח שבחצי האי ערב, שאם לא יתאסלמו העיר תיהרס והם ימותו וכך קרה.
בתי דין
לבתי הדין השרעיים בישראל יש היתר מטעם המדינה לדון בדיני המעמד האישי של אזרחים מוסלמים. מכאן שכל ענייני נישואין וגירושים של אזרחים מוסלמים בישראל נעשים על פי השריעה (ההלכה המוסלמית).
גאוגרף
גאוגרף הוא חוקר המתמחה בגאוגרפיה, שהיא חקר הגורמים הפיזיים והאנושיים שעיצבו את פני כדור הארץ. על אף שהיסטורית גאוגרפים מזוהים עם הכנת מפות, הרי שהקרטוגרפיה היא רק אחד מענפי הגאוגרפיה. הגאוגרף מתמחה לא רק בתנאים הפיזיים של השטח, אלא גם בהשפעתם על החיים, האקולוגיה, האקלים ומזג האוויר, הכלכלה, השפה, ההיסטוריה והתרבות.
כיסא
כיסא הוא רהיט המשמש לישיבה.
ישנם סוגים שונים של כיסאות, בהתאם למשך הישיבה בהם, סביבת הישיבה ותנאים נוספים של השימוש. כיסאות רבים ניצבים ליד שולחנות ומהווים עמם מערכת אחת.
מטרות
כיסא משמש במצבים העיקריים הבאים:
סוגי כיסאות
עיצובים שונים של כיסאות:
בעבר
מלכים ושליטים ישבו על כיסאות מפוארים, מוגבהים ויקרים שנועדו להבהיר לכל הבאים אל המלך או השליט מי המנהיג ומי האדם הפשוט. בתנ"ך מצויים אזכורים של כיסאות מלוכה - כס המלך. לדוגמה:
באמנות
בדומה לרהיטים אחרים, גם הכיסאות מופיעים בציורים רבים ובפסלים. הידועים שבהם:
מודול מוצלב
במתמטיקה, מודול מוצלב (באנגלית: crossed module) הוא מבנה מתמטי המורכב מ-2 חבורות G ו-H, כאשר G פועלת על H (ניתן לדון במקרה של פעולה שמאלית או פעולה ימנית ), ויש הומומורפיזם של חבורות שמכבד את פעולת ההצמדה של G על עצמה ומקיים את זהות פייפר (Peiffer):
כאשר מגדירים מודול מוצלב עם פעולה ימנית, רושמים במקום: וזהות פייפר היא
שימושים
הנושא הוזכר לראשונה על ידי ג'ון וייטהד בשנת 1941 ובעבדותו משנת 1946 הוא לראשונה השתמש בשם "מודול מוצלב". למודולים מוצלבים יש שימושים בחישוב קוהומולוגיות באלגברה הומולוגית ובפרט עם גישת חבורות-2 וגרופואידים. כמו כן, למושג זה קשר חזק לטופולוגיה אלגברית וחבורות הומוטופיה.
קמפונית
קמפונית (שם מדעי: camponotus) היא סוג של נמלה הנפוץ בארצות רבות בעולם. ישנם יותר מאלף מינים בסוג. נמלים ממינים רבים מסוג זה מקימות את הקינים שלהן בתוך עץ, מה שהוביל לשמן האנגלי – נמלים נגריות (carpenter ants).
כמה מינים דרום-מזרח אסייתים של קמפונית מפורסמים בזכות תופעה המכונה "נמלים מתפוצצות". מדובר בנמלים המפתחות בלוטות גדולות מאוד (לעיתים בגודל הנמלה עצמה) המייצרות נוזל רעיל. כשהדבר הכרחי לטובת המושבה, הקמפוניות עלולות "לפוצץ" את הבלוטה, להרוג את עצמן ולשחרר את הנוזל. הנוזל עלול לפגוע בבעלי חיים קטנים באזור ולשתק אותם.
הקמפונית בישראל
בישראל ידועים כ-23 מינים מהסוג קמפונית. בניגוד לרוב מיני הקמפונית, אף מין בישראל אינו חי בעץ. בין המינים ניתן למנות:
בונד
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ליסה רנדל
ליסה רנדל (באנגלית: Lisa Randall; נולדה ב-18 ביוני 1962) היא פרופסור לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת הרווארד, העוסקת בפיזיקת חלקיקים, בתורת המיתרים ובקוסמולוגיה. היא האישה הראשונה שקיבלה קביעות במחלקה לפיזיקה באוניברסיטת פרינסטון והפיזיקאית התאורטית הראשונה שקיבלה קביעות ב-MIT ובהרווארד.
חייה
רנדל למדה בתיכון סטויווסנט היוקרתי בניו יורק, בכיתה בה למד גם הפיזיקאי בריאן גרין, וסיימה את לימודיה ב-1980. היא קיבלה תואר BA מאוניברסיטת הרווארד ב-1983, ושם גם השלימה את עבודת הדוקטורט שלה ב-1987, בהנחייתו של הווארד ג'ורג'י (Howard Georgi). לאחר תקופה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, עבודת בתר-דוקטורט במעבדת לורנס ברקלי, ומשרת מרצה זוטר בהרווארד, הצטרפה ב-1991 לפקולטה לפיזיקה ב-MIT. בין 1998 ו-2000 שימשה כפרופסור במינוי משותף בפרינסטון וב-MIT, וב-2001 חזרה להרווארד כפרופסור מן המניין.
היא חברה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים (American Academy of Arts and Sciences) ובחברה האמריקאית לפיזיקה (American Physical Society). בסתיו 2004 הייתה הפיזיקאי התאורטי המצוטט ביותר בחמש השנים הקודמות.
מחקרה של רנדל עוסק בחלקיקים אלמנטריים ובכוחות היסוד, והיא מעורבת בחקר מגוון רחב של מודלים, האחרון שבהם כולל ממדי מרחב נוספים (Randall-Sundrum model). היא עסקה גם בסימטריית-על, observables של המודל הסטנדרטי, תפיחה קוסמית, באריוגנזה, התאוריה המאוחדת הגדולה, תורת היחסות הכללית ותורת המיתרים.
לרנדל יצאו מוניטין גם מחוץ לעולם האקדמיה. הספר שכתבה, "מעברים מעוקמים: חשיפתה של תעלומת הממדים הנסתרים ביקום", נכלל ברשימת 100 הספרים הבולטים של הניו יורק טיימס לשנת 2005. מגזין ניוזוויק הגדיר אותה כ"אחת הפיזיקאים התאורטיים המבטיחים בדורה" ניוזוויק, גיליון 2 בינואר 2006. ביולי 2006 התפרסם ראיון אתה במגזין המדע הפופולרי Discover. במאי 2007 הופיעה רנדל ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר של הטיים מגזין (Time 100), בקבוצת "מדענים והוגי דעות".
כן נסע
כַּן נֶסַע הוא המכלול שתומך בגלגל של מטוס או מסוק בדחיפה, בהסעה, בהמראה או בנחיתה. למטוס יש בדרך כלל שלושה כני נסע.
מאפיינים
עד להופעת כני נסע מתקפלים לא הייתה הגדרה למכלול כני נסע כיוון שבמקומו היו מוטות קבועים אשר תפקידם היחיד היה לתמוך בגלגלים. עם הזמן הוספו תפקידים ותתי מערכות כגון בלימה, שיכוך וקיפול מה שהפך את המכלול למערכת של ממש.
מעצורים
מאז מלחמת העולם הראשונה הותקנו במטוסים מערכות בלימה שתפקידן היה לעזור בבלימת והיגוי המטוס על הקרקע. מאז 1950 ברוב המטוסים מותקנת מערכת ABS שמטרתה למנוע נעילת גלגלים ומניעת החלקה, מה שהגדיל את הבטיחות בנחיתות והקטין את הסיכון להתפוצצות הגלגלים בהאטה. מעצורי הגלגלים אינם המערכת היחידה שעוצרת את המטוס בהגיעו לקרקע, ישנם גם מעצורי אוויר בכנפיים, היפוך דחף, מצנח בלימה, ורשתות או גומיות אשר עוצרים את המטוס, בייחוד במנחת קצר כמו נושאת מטוסים למשל.
שיכוך
כדי להחליש את המכה שמקבל כן הנסע בעת נגיעת הגלגלים בקרקע, מורכבים עליו משככי זעזועים, לרוב הידראוליים. המשככים מקטינים את הזעזוע שמועבר לגוף המטוס בנחיתה, מקטינים את התעייפות החומר בכני הנסע ובגוף המטוס, ומשפרים את הבטיחות במצבי חירום.
קיפול
כדי ליצור פרופיל אווירודינמי חלק ועל ידי כך להקטין גרר, כני הנסע מתקפלים לתוך גוף המטוס, ונפתחים לקראת נחיתה. כדי לאפשר זאת הותקנו מפעילים שתפקידם לבצע את התפעול ותומכות כדי לבצע נעילה של הכנים. בנוסף הותקנו פנלים מיוחדים שנפתחים בפתיחת הכנים ונסגרים לאחר קיפולם וזאת כדי לאפשר כיסוי מלא של הכנים.
מערכות חירום
בגלל החשיבות של פתיחה ונעילה תקינים של כני הנסע במקרה של תקיעה שלהם הותקנו מערכות חירום שתפקידן לעקוף את הפעולה הרגילה של הכנים בכוח תוך כדי שבירה באמצעים פירוטכניים או הזרמה של נוזל הידראולי ממערכת עזר.
תצורה משולשת
התצורה המשולשת משתמשת בשלושה כני נסע. אשר מורכבים בשתי תצורות עיקריות:
תצורה משולשת עם כן זנב - זוהי תצורה קלאסית שהשתמשו בה במטוסי בוכנה ומטוסי סילון מוקדמים. שני כנים באזור הכנפיים, ואחד בזנב המטוס. תצורה זאת התאימה לצורת המטוסים בהם הכנפיים הורכבו בקדמת המטוס, כיום עושים שימוש בתצורה זאת בעיקר במסוקים. תצורה זאת נחשבת ליציבה מאוד שכן גלגל הזנב נשאר נמוך מה שמשאיר את מרכז הכובד של כלי הטיס נמוך. במטוסי בוכנה בתצורה זאת הייתה ראות מופחתת מלפנים. שהטייס היה רואה מלפנים על ידי הסטת האף, לכן ההסעה הייתה מתבצעת תוך כדי פניות בצורת זיגזג כדי לא לאבד קשר עין עם מה שקורה מלפנים. בנוסף בתצורה זאת אין יכולת ניהוג אלא רק עם בלמים.
תצורה משולשת עם כן אף - רוב המטוסים משתמשים בתצורה זאת, המאפשרת ניהוג בעזרת סיבוב הגלגל ולא רק בעזרת הבלמים, דבר החוסך את השחיקה המיותרת על המעצורים ומגדיל את הבטיחות. בנוסף בתצורה זאת יש ראות נוחה מלפנים.
תצורת ארבע כנים
תצורה מיוחדת המשלבת כן נוסף בזנב. בצוקית למשל גלגל הזנב מיועד למנוע פגיעה של סנפיר הזנב באדמה, במטוסים בהם אין מקום בגוף המטוס להרכבת כני נסע ראשיים עם בסיס רחב, בשל הימצאות מנוע גדול או תא פצצות גדול כני האף הזנב הופכים לכנים הראשיים וכני הכנפיים הם כני עזר המונעים התהפכות, כגון ב ו-B-52 למשל.
צורת עיגון וקיפול
עיגון בתוך הכנף וקיפול לתוך הגוף - בשל העובדה שברוב מטוסי הקרב הכנפיים הורכבו בגחון המטוס הייתה אפשרות להרכיב את מנגנון העיגון והקיפול בתוך הכנף תוך כדי קיפול לתוך הגוף. זה אפשר בסיס רחב לכני הנסע מה שהגדיל את היציבות והפחית הסיכון לקריסת הכנים. צורת התקנה זאת פשוטה יחסית ואינה דורשת מנגנונים מורכבים כגון סיבוב הכנים כדי שיכנסו לתוך הגוף. צורת התקנה זאת מחייבת הקשחת הכנפיים מה שמגדיל את המשקל והגודל הכללי של הכנף.
עיגון בתוך הגוף וקיפול לתוך הכנף - צורת הרכבה זאת הייתה ייחודית למסרשמיט 109 עיגון הכנים בשורשי הכנף וסגירה לתוכה אפשרה יצירת כנפיים פשוטות חזקות וקלות יותר, שכן לא היה צריך להרכיב את מנגנון הקיפול והעיגון בכנף עצמה אלא במבנה הגדול בבסיס הכנף. אך צורת הרכבה זאת היוותה בעיה שכן הכנים יצרו שטח קטן בין הכנים, מה שהשפיעה לרעה בתכונות הניהוג של המטוס על הקרקע ובנחיתה. המטוס נטה לפנות ימינה בהמראה, וטייסים צעירים נטו לתקן בצורה חריפה מידי, מה שגרם לקריסת הכנים.
עיגון בתוך הגוף וקיפול לתוך הגוף - תצורת הרכבה זאת מועדפת במטוסים אשר הכנפיים שלהם מורכבים במרכז או גבוה בגוף המטוס. התצורה הזאת מקטינה את מורכבות ומשקל הכנפיים אך לוקחת הרבה מקום בגוף המטוס. בנוסף המערכת דורשת מנגנון קיפול ונעילה מורכבים מכיוון שכני הנסע צריכים לעשות סיבוב תוך כדי קיפול כדי להתאים בתוך גוף המטוס.
עיגון בכנף וקיפול לתוכה - לעיתים כני הנסע מותקנים כדי להתקפל לתוך הכנף, זה מאפשר חיסכון במקום בגוף המטוס, אך מגדיל את משקל ומורכבות הכנפיים.
מטע (מושב)
מטע הוא מושב ליד העיר בית שמש השייך למועצה אזורית מטה יהודה. היישוב הוקם על ידי עולים מתימן וקלט מאוחר יותר עולים מצפון אפריקה. בשנים האחרונות עבר המושב הרחבה וקלט אוכלוסייה חדשה, בעיקר ילידי הארץ בעלי מקצועות חופשיים שעובדים בערים ירושלים ובית שמש.
היסטוריה
המושב נמצא באזור הררי מיוער, כשמונה קילומטר דרומית מזרחית לבית שמש בסמוך לכביש 375 בקטע שבין צור הדסה לבין קיבוץ נתיב הל"ה. המושב הוקם בשנת 1950 באדמות הכפר הערבי עלאר שהיה במקום עד למלחמת העצמאות. בתחילה השתייך המושב למועצה אזורית האלה, עד שזו התמזגה בשנת 1964 לתוך מועצת מטה יהודה. המושב משתייך לזרם הפועל המזרחי אך כיום רוב אוכלוסייתו חילונית. השם ניתן למושב על שם המטעים בסביבה ומבוסס על הפסוק : "והקימותי להם מטע לשם, ולא יהיו עוד אסופי רעב בארץ ולא ישאו עוד כלימת הגויים". המושב ממוקם בגובה 625 מטר מעל פני הים, את השם הציע זאב וילנאי.
המושב הוקם על ידי עולים מתימן, אשר נטשו אותו כעבור שנתיים, וקלט מאוחר יותר עולים מצפון אפריקה. בעבר, המושב התבסס על מטעי נשירים ועל לול, אך כיום רוב תושביו אינם עוסקים בחקלאות. ביישוב פועל מאז 2002 "יקב נבו" שענביו מגודלים ביישוב.
במטע שלושה גני ילדים.
בחלקו הנמוך של מושב מטע, בלב גרעין המושב מצוי "גן המעין" שהוקם סביב מעיין הכפר הערבי הקדום, עין עלאר. המעיין זורם במשך כול השנה לתוך בריכת בטון רדודה. יובל ראשי של נחל זנוח מתחיל כ-2.5 ק"מ מזרחית למושב מטע, עובר סמוך למעין וממשיך בדרכו מערבה. כ-1 ק"מ ממערב למושב מטע בוקעים עוד שני מעיינות חשובים נוספים המזינים את נחל זנוח: עין מטע ועין תנור. בשני המעיינות נביעות פעילות בכל מהלך השנה, המשמשות חלק משבילי טיולים חשובים על 'שביל ישראל' העובר באזור. לא רחוק מעין מטע מצוי שביל מטיילים חשוב נוסף: דרך הקיסר, המתחיל בחורבת חנות.
באזור המושב קיים מגוון מרשים של חיות בר מקומיות כגון צבאים. נוסף עליהם, חזירי בר וצבועים יובאו לאזור מהגולן.
דיסוננס לאחר קבלת ההחלטה
דיסוננס לאחר קבלת ההחלטה הוא מושג בפסיכולוגיה חברתית שהגה ברהם (Brehm, 1956) בעקבות השפעותיה של תאוריית הדיסוננס הקוגניטיבי: כשאנשים נאלצים לבחור בין שתי אפשרויות הם חווים דיסוננס מאחר שבחירתם מאלצת אותם לוותר על אפשרות אחת מבין השתיים. כדי להפחית את הדיסוננס הם משנים את עמדתם בנוגע לאפשרויות, כך שנוטים להעריך יותר את האפשרות שבחרו על פני האפשרות שלא בחרו. שינוי עמדתם הראשונית מחזק את רצונם בבחירה וגורם להפחתת הדיסוננס.
התפתחות התאוריה ומחקר
תאוריית הדיסוננס הקוגניטיבי של פסטינגר (Festinger, 1957) טוענת כי המניע המרכזי של האדם הוא שמירה על עקביות. לכן כאשר עמדותיו של האדם אינן עולות בקנה אחד עם התנהגותו ייווצר דיסוננס, תחושת אי נוחות ומתח שהאדם ינסה להפחיתה על ידי שינוי התנהגותו או עמדותיו. תאוריית הדיסוננס הקוגניטיבי אף מאפשרת את ניבוי השלכות של בחירות האדם: כשאדם ניצב מול בחירה מבין שתי אפשרויות, פרטי המידע של האפשרות שבחר נקראים "עיצורים" (consonant) ואילו פרטי המידע של האפשרות שלא בחר, נקראים "דיסוננטים" (dissonant). פרטי המידע של האפשרות שלא בחר עומדים בסתירה להתנהגותו של האדם (בחירתו בפועל) וגורמים להיווצרות הדיסוננס. כמו כן, כאשר פרטי המידע שווים, כלומר האטרקטיביות של האפשרות שלא נבחרה ביחס לאפשרות שנבחרה זהה – הדיסוננס בין פרטי המידע של האפשרות שלא נבחרה להתנהגותו של האדם, בחירתו בפועל – גדל.
בהתבסס על תחזיות תאוריית הדיסוננס הקוגניטיבי אודות השלכות בחירת האדם, ברהם בחן את התהליך המתרחש לאחר הבחירה בין שתי חלופות וגזר שתי השערות עיקריות בעקבות התאוריה:
1. בחירה באפשרות אחת מבין שתי האפשרויות יוצרת דיסוננס וכתוצאה מכך עולה הצורך של האדם להקטין את הדיסוננס שנוצר, על ידי שינוי הערכת החלופות בהשוואה להערכתו טרם הבחירה: הוא ייטה להעריך יותר את החלופה שבחר ויפחית מערכה של החלופה שלא נבחרה בהשוואה להערכתו טרם הבחירה. כלומר, לאחר הבחירה, החלופה שבחר רצויה יותר והחלופה שלא בחר פחות רצויה מאשר לפני כן.
2. כאשר פרטי המידע אודות שתי החלופות שווים, הדיסוננס שהאדם חווה גדל וכך גם עולה הצורך שלו להפחית את הדיסוננס. אי לכך, הפער בין הדירוג המקורי לדירוג לאחר הבחירה – יגדל משמעותית.
ראה תרשים זרימה המציג את שלבי הדיסוננס שלאחר קבלת ההחלטה:
השערות אלו תומכו במחקרו של ברהם אשר נעשה במסווה של סקר שוק; נבדקים התבקשו לדרג מכשירים ביתיים שונים (למשל: טוסטר, מיקסר, מסחטה, ספר) על פי העדפותיהם. לאחר מכן הנבדקים חולקו לשתי קבוצות כשבפני כל קבוצה הוצגו שני מכשירים ונאמר להם כי הם יכולים לבחור לעצמם כמתנה את אחד מבין שני המכשירים. לקבוצה אחת הוצגה בחירה קלה – דיסוננס נמוך - בחירה בין מיקסר לספר ואילו לקבוצה השנייה הוצגה בחירה קשה – דיסוננס גבוה – בחירה בין מיקסר לטוסטר. לאחר הבחירה המשתתפים התבקשו לדרג בשנית את רשימת המכשירים. נמצא כי לאחר בחירתם, המכשיר הנבחר דורג גבוה יותר והמכשיר שלא נבחר דורג נמוך יותר בהשוואה לדירוגיהם המקוריים (טרם הבחירה). עוד נמצא כי בקבוצת הדיסוננס הנמוך (בחירה קלה בין מיקסר לספר) המשתתפים פחות שינו את דירוגיהם בהשוואה לקבוצת הדיסוננס הגבוה (בחירה קשה בין מיקסר לטוסטר) בה הפער בין הדירוג המקורי לדירוג לאחר הבחירה – גדל משמעותית. כלומר, כאשר פרטי המידע אודות שתי החלופות שווים, הדיסוננס שהאדם חוו ה גדל וכך גם הצורך שלו להפחית את הדיסוננס – עולה.
דרכים להפחתת הדיסוננס לאחר קבלת ההחלטה
תאוריית הדיסוננס הקוגניטיבי משפיעה על המחקר בנושאים רבים וביניהם – התנהגות צרכנים. לפי פסטינגר, רוב הצרכנים חווים חרטה וספקות לאחר ביצוע עסקה או רכישה חשובה. תחושת החרטה של אדם לאחר רכישה כלשהי המאפיינת צרכנים רבים, נקראת חרטת הצרכן (קונה) –(Buyer’s remorse); צרכנים עשויים לחוות דיסוננס כאשר רכישותיהם אינן עולות בקנה אחד עם עמדותיהם כלפי המוצר. לדוגמה, צרכן שרכש רכב יקר עלול לחוות דיסוננס לאחר רכישת הרכב מאחר שרכישת הרכב אינה תואמת את שיקוליו הכלכליים. אדם החווה דיסוננס, מרגיש תחושת חרטה ורגשות שליליים לאחר ביצוע העסקה ולכן הוא יפעל במטרה להפחית את תחושותיו השליליות (הדיסוננס). במחקר נמצא כי הודעה המצדיקה את בחירת הצרכן, לאחר הרכישה, הרגיעה את הצרכן כי קיבל החלטה נכונה, הוא מרוצה מבחירתו וגרמה להפחתת הדיסוננס שחש לאחר הבחירה (לדוגמה קמפיין פרסום שסיסמתו: "בטוח שקנית טוב"). גם הרוכש, לאחר ביצוע העסקה, נוקט במספר דרכים להצדקת בחירתו, הוא מדגיש ומפרט את יתרונותיו ותכונותיו של המוצר הנבחר בסביבתו הקרובה. הדגשת חוזקותיו של המוצר על פני החלופה שלא נבחרה נמצאה כיעילה בהפחתת הדיסוננס.
חברות עסקיות ומשווקים מודעים לחרטת הצרכן ועל כן מציעות מגוון דרכים להפחיתה; לדוגמה, קביעת מדיניות ליברלית להחזרת המוצר– ברגע שאדם חושב כי הוא ביצע בחירה שגויה הוא מרגיש נסער וכדי להפחית את תחושתו הוא מעוניין להחזיר את המוצר. יחד עם זאת חברות קמעונאיות אינן מעוניינות בהחזרת המוצרים והאינטרס שלהן הוא למזער את החזרתם. הן קובעות מדיניות גמישה להחזרת מוצרים שנמצאה יעילה בשמירה על האינטרס הכלכלי של החברות, מאחר שצרכנים פחות חששו בעת ביצוע הרכישה ביודעם כי יש באפשרותם להחזיר את המוצר במידה ויתחרטו. בנוסף, פיתחו חברות רבות את הקשר עם לקוחותיהם לאחר ביצוע העסקה (מועדוני לקוחות, מוקדי שירות) במטרה להפחית את רגשי החרטה של הצרכן לאחר הרכישה ובתקווה שימנע מהחזרת המוצר ביודעו שיש לו לאן לפנות גם לאחר הרכישה. יצרנים וחברות מבינים כי עבודתם אינה מסתיימת לאחר שהרכישה מתבצעת, אלא ממשיכה עד שהצרכן בטוח ושלם עם החלטתו. הם מיישמים תוכניות מעקב מול הצרכנים, מעמידים לרשותם נציגי שירות לקוחות לטיפול ומעקב אחר פניותיהם.
הסברים אלטרנטיביים לשינוי ההערכה
תאוריית התפיסה העצמית (Self-perception theory) ותאוריית ניהול רושם (Impression management) הן שתי תאוריות המתחרות בתאוריית הדיסוננס הקוגניטיבי אשר מציעות הסברים חלופיים לשינוי הערכותיו ועמדותיו של האדם;
תאוריית התפיסה העצמית גורסת כי עמדותיו של האדם נגזרות מהתנהגותו בפועל. כלומר, האדם צופה על התנהגותו מהצד וממנה מסיק על הערכותיו. ההערכה אינה משתנה בשל תחושת אי-נעימות כתוצאה מדיסוננס, אלא בעקבות התנהגותו – "אחרי המעשים נמשכים הלבבות". אי לכך, לאחר בחירה בין שתי חלופות, האדם מעריך יותר את החלופה שנבחרה בהשוואה לזו שלא נבחרה, מאחר שהוא מסיק על הערכתו מתוך התנהגותו; היות שהתנהגותו מעידה על בחירה אחת מבין השתיים סביר כי גם רגשותיו והערכתו כלפי בחירתו חיוביים יותר ביחס לחלופה שלא נבחרה. כלומר, האדם מייחס את בחירתו לגורם פנימי (רגשות חיוביים בנוגע להחלטתו) מאחר שאין לו חיזוק חיצוני לבחירתו.
תאוריה נוספת המספקת הסבר לשינוי הערכת האדם היא תאוריית ניהול רושם לפיה האדם מנסה לשלוט ברושם הנוצר עליו בעיני אחרים, כיצד הוא ניתפס בעיני החברה. מאחר שהרושם המתקבל על האדם משפיע על האופן בו אנשים אחרים יתייחסו ויעריכו אותו, לעיתים אנשים מתנהגים בדרך שתיצור רושם כפי שהם רוצים להיראות בעיני אחרים. מחקרים רבים מצביעים על כך כי כאשר אדם מבטא את עמדותיו באינטראקציה בינאישית הוא מפגין רגישות רבה למאפייני האדם שמולו, תוך רצון ליצור רושם חיובי. כלומר, האדם אינו משנה את הערכתו, אלא הוא מדווח על הערכה התואמת את התנהגותו משום רצונו להיראות עקבי בעיני אחרים - ניהול רושם מיטבי מבחינתו.
תהליכים מוחיים
מחקרים התנהגותיים בתחום הדיסוננס הקוגניטיבי מספקים ראיות לשינוי הערכה הנובעת כתוצאה מקבלת ההחלטה. אולם, מחקרים אלו אינם יכולים לחשוף באופן מלא את המנגנונים המניעים את שינוי ההערכה, שכן נמדדות רק העמדות לפני ואחרי קבלת ההחלטה אך לא תהליך השינוי עצמו. במחקר FMRI ראשון מסוגו אשר בחן את שלב קבלת ההחלטה, נמצאה עדות למנגנון המוחי המעורב בתהליך הפחתת הדיסוננס לאחר קבלת ההחלטה. מתוצאות המחקר עולה כי בתהליך קבלת ההחלטה עשויים להיכלל תהליכי וויסות רגשיים הגורמים להערכה מחודשת – שינוי הערכה לאחר קבלת ההחלטה.
Sic transit gloria mundi
Sic transit gloria mundi (תעתיק לעברית: סיק טרנזיט גלוריה מונדי) הוא ביטוי לטיני שפירושו "כך חולפת תהילת עולם".
רומא העתיקה
ברומי - בעת מצעד הניצחון, ניצב לצידו של המצביא המנצח על המרכבה עבד אשר החזיק כתר זהב מעל ראשו ולוחש לו "זכור את המוות" ("ממנטו מורי"), כלומר "זכור כי אתה בן־תמותה") או בנוסח אחר בעל אותה משמעות, "כך חולפת תהילת עולם".