cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הדפס ישראלי
2010-1990
תחום שהחל להתפתח בתקופה זו היא הפקת "ספרי אמן" - ספרים שילבו בין טקסט - לרוב שירי - לבין הדפסים שנוצרו במיוחד לספר זה. ספרים כאלו החליפו קובצי הדפסים שאמנים הוציאו בעבר כפורטפוליו. הספרים הודפסו במהדורות מצומצמות וממוספרות בטכניקה של תצריב או דפוס-רשת. כבר בשנות ה-80 החלה סדנת ההדפס ירושלים להדפיס ספרים כאלו. בין הידועים שבהם "י"ג תחריטים לשירי חיים נחמן ביאליק" (1987) מאת משה גרשוני. ב-1989 יצרה הסדנה סידרה של 9 ספרי אמן במהדורה של 40 עותקים (כ"א). בשל העלות הגבוהה של הפקת ספרים מסוג זה הודפסו העבודות ברובן לאמנים ידועי שם
זוכי פרסים ישראלים להדפס
{{שני טורים ===פרס אויגן קולב לגרפיקה ישראלית{{הערה|זוכים נוספים בפרס במדיום הרישום: אורי שטטנר (1975); מאירה שמש (1992); חן שיש (2003); יעקב דורצ'ין (2006); שי צורים (2009); הדס חסיד (2011)}}===
Solar Power (שיר)
Solar Power (בעברית: אנרגיה סולארית) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הניו זילנדית לורד. השיר יצא לאור ב-10 ביוני 2021, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ, כסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השלישי שלה Solar Power.
ביקורת
אנה גאקה ממגזין "פיצ'פורק" וכינתה את השיר "Solar Power" כ-"המנון רך לרגעים הפשוטים של עונת [הקיץ]", וכי הוא "הפך את התסריט" בהשוואה לצלילי האלבום Melodrama (2017).
רייצ'ל ברודסקי מ"האינדיפנדנט" העניקה בביקורת של חמישה כוכבים, וציינה כי היא "משבחת את לורד על כך שהיא מצאה דרך חדשה להביע תחושה אוניברסלית", ומשווה את השיר לשיר "Kokomo" של להקת הרוק הביץ' בויז.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר פורסם בערוץ היוטיוב שלה ב-11 ביוני 2021, ביום צאת הסינגל עצמו. הקליפ בוים על ידי לורד וג'ואל קפאלי. הקליפ "מציג את לורד מעט כמנהיגה של כת היפיות שמחה-מזל-היפי - כמעט גרסה טובת לב של 'מידסומר'". סטיוארט סובמן-לונד ממגזין "הספינוף" ציין כי ישנו דמיון בין הקליפ לבין הסרט "מידסמור" ומציג אותו כאילו צולם בניו זילנד". לורד אמרה לרדיו טריפל ג'י כי "בנינו בעצם יקום על חוף ים סודי. הסרטון הראשון הוא אני שמכירה לכם את עולם האלבום והסרטונים, אני מנגנת כמעט מדריך טיולים מטורף".
קרדיטים
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל.
איינר גלילאה
איינר גלילאה אסקטה (בספרדית: Einar Galilea Azaceta; נולד ב-22 באפריל 1994 בויטוריה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת איסטרה 1961 מליגת העל הקרואטית.
קריירת מועדונים
גלילאה שיחק בקבוצות דפורטיבו אלאבס, נ.ק. רודש וסושו, והחל משנת 2019 משחק באיסטרה 1961 מליגת העל הקרואטית.
יוהאן נסטרוי
יוהאן נסטרוי (באוסטריץ: Johann Nestroy; 7 בדצמבר 1801 - 25 במאי 1862) היה מחזאי, פזמונאי, שחקן ובמאי אוסטרי.
ביוגרפיה
יוהאן נסטרוי היה זמר, שחקן ומחזאי במסורת האוסטרית הפופולרית הקלה של תקופת הבידרמאייר. הוא נולד בווינה, שם למד כסטודנט למשפטים, בין השנים 1817 - 1822, לפני שנטש את לימודיו כדי להיות זמר. הוא הצטרף לתיאטרון am קרנטנרטור, והחל את קריירת השחקן שלו בתפקיד Sarastro בחליל הקסם, 1822. לאחר שנה בתפקידי זימרה בווינה, נסע לאמסטרדם, שם הופיע בתפקידי זמרי בריטון, במשך כמה שנים בתיאטרון הגרמני המקומי. בין השנים 1825 - 1831 הוא שר ושיחק על הבמות בברנו, בגראץ, בפרשבורג ברטיסלאבה, בקלגנפורט ובערים נוספות.
נסטרוי שב למולדתו וינה והחל לכתוב מחזות, וכן המשיך לבצע תפקידים על הבמות. הקריירה שלו כמחזאי זכתה להצלחה מיידית. בשנת 1833 היה מחזהו ללהיט גדול. עד מהרה הפך נסטרוי לדמות מובילה בתרבות ובחברה האוסטרית. הוא כתב קרוב ל-80 קומדיות בין השנים 1830–1850. השפעתו ניכרת ביצירותיו של המחזאי הבריטי טום סטופרד.
יוהאן נסטרוי נפטר בעיר גראץ באוסטריה. על שמו של נסטרוי קרויה כיכר בווינה, תחנה בלולאת הכבישים המהירים של העיר וגשר חדש במערכת התחבורה שם.
פרס התיאטרון החשוב ביותר ליוצרים כותבי גרמנית נקרא על שמו "פרס נסטרוי", זהו פרס שנתי לתיאטרון גרמני. הטקס השנתי להענקתו נערך בווינה ומועבר ברשתות הטלוויזיה דוברת הגרמנית.
מרצדס-בנץ L3000
מרצדס-בנץ L3000 (בגרמנית: Mercedes-Benz L3000) היא משאית מתוצרת מרצדס-בנץ (באמצעות "Daimler-Benz" ) אשר יוצרה בתקופת מלחמת העולם השנייה לטובת המאמץ המלחמתי של גרמניה הנאצית, בין השנים 1938–1944.
חלק ניכר מהמשאיות יוצרו עבור קורפוס אפריקה שהיה קורפוס שריון של הוורמאכט, שלחם בזירת צפון אפריקה במלחמת העולם השנייה, כולל משאיות בתצורת אמבולנסים צבאיים.
סך הכל יוצרו 33,265 יחידות.
יחסי ישראל–מולדובה
בין מדינת ישראל ומולדובה מתקיימים יחסים דיפלומטיים החל משנת 1992. מולדובה מחזיקה את שגרירות מולדובה בתל אביב, והשגרירות המואמנת על מולדובה היא שגרירות ישראל בקייב. שגריר מולדובה בישראל הוא אלכסנדר רויטמאן (מ-2022). כמו כן, ב-23 בדצמבר 2015 מונה מורן מנו כקונסול כבוד של מולדובה באשדוד.
היסטוריה
ישראל הכירה במולדובה עם הצטרפותה לאומות המאוחדות ב-1992. בין שתי המדינות שוררים יחסים דיפלומטיים מ-22 ביוני 1992.
באוקטובר 2007 העניקה ישראל למולדובה סיוע רפואי, שכלל מכשור רפואי ותרופות שנתרמו לבתי החולים בקישינב.
בדצמבר 2012 ממשלת ישראל אשררה הסכם בין ישראל ומולדובה בדבר העסקה זמנית של אזרחי מולדובה בישראל.
ב-4 בנובמבר 2014 אישרה ועדת הפנים והגנת הסביבה את בקשתו של שר הפנים גדעון סער לפטור את אזרחי מולדובה מהנפקת אשרת תייר בטרם כניסתם לישראל.
לאחר מבצע צוק איתן הוביל שר התיירות עוזי לנדאו הסכם כלכלי בין ישראל למולדובה, שנועד לשווק מוצרי תיירות ישראליים במולדובה.
ביקורים רשמיים מטעם שתי המדינות
בין 28 באפריל ל-6 במאי 1993 ביקר ראש ממשלת מולדובה בישראל.
בין 22 ל-24 ביוני 1997 ערך נשיא מולדובה ביקור רשמי בישראל.
בשנת 2011, ערך שר החוץ אביגדור ליברמן, יליד מולדובה, ביקור רשמי במולדובה. הוא נועד עם ראש ממשלת מולדובה, ולדימיר פילאט ועם שר החוץ המולדובי יורי לאנקה. ליברמן גם נפגש עם בכירים בממשלת מולדוביה. ליברמן ביקר בקישינב באנדרטאות הזיכרון לשואה ובבתי-ספר היהודיים בעיר ונפגש עם משלחת ישראל לתרגיל נאט"ו.
הסכם טרואה
הסכם טרואה (או חוזה טרואה) שנחתם ב- 21 במאי 1420 בין הנרי החמישי, מלך אנגליה לבין שארל השישי, מלך צרפת. החוזה מסמן את שיא עליונותה של אנגליה במלחמת מאה השנים.
על פי הסכם זה, שנחתם בקתדרלת טרואה בצרפת, הוכר הנרי החמישי כיורש העצר החוקי של ממלכת צרפת והיה אמור לרשת את הכתר אחרי מותו של שארל השישי. בהסכם נקבע גם כי הנרי החמישי יישא לאישה את קתרין דה ולואה, בתם של שארל השישי ושל אשתו איזבו מבוואריה.
ההסכם נחתם אחרי קרב אז'נקור (25 באוקטובר 1415) שבו הנחיל הנרי החמישי מפלה ניצחת לצרפת. הוא שב לצרפת ב-1417 והטיל מצור על העיר רואן שבנורמנדיה, עד שתושביה שגוועו ברעב נכנעו לו. ב-1419 הוא התקדם אל עבר פריז, מה שגרם לכניעתה של צרפת ולחתימה על הסכם טרואה.
שארל השישי, שמאז 1392 סבל מהתקפי שיגעון חוזרים ונשנים, לא היה מסוגל לנהל משא ומתן. במקומו "ייצג" את צרפת במשא ומתן על הסכם טרואה פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה, שכרת ברית עם אנגליה. הוא עשה יד אחת עם הנרי החמישי כדי למנוע משארל (לימים שארל השביעי, מלך צרפת) את מילוי תפקידו כיורש עצר, בטענה שהיה מעורב ברצח ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה (10 בספטמבר 1419).
ב-1 בדצמבר 1420 נכנס הנרי החמישי לפריז והסכם טרואה אושר על ידי אספת המעמדות הצרפתית. שארל יורש העצר נמלט אל העיר בורז' שבמרכז צרפת ומשם ניהל את ההתנגדות לכיבוש האנגלי.
ב-31 באוגוסט 1422 מת הנרי החמישי, וב-21 באוקטובר של אותה שנה מת גם שארל השישי. בנו של הנרי החמישי, שהיה בן עשרה חודשים בלבד, הוכרז למלך צרפת ואנגליה בשם הנרי השישי, אך ג'ון הראשון, דוכס בדפורד, אחיו של הנרי החמישי, שלט בצרפת כעוצר בשמו.
ב-1429 הטילו האנגלים מצור על העיר אורליאן. כאן הופיעה ז'אן ד'ארק שהובילה את ההתקפה הצרפתית על האנגלים וגרמה להתעוררות לאומית. ניצחונותיו של שארל יורש העצר, שהפך בינתיים לשארל השביעי, מלך צרפת, הפכו את הסכם טרואה לחסר משמעות לחלוטין. אולם, מלכי אנגליה המשיכו להחזיק בתואר "מלך צרפת" עד הסכם אמיין ב-1802.
איולוס
אַיוֹלוֹס (ביוונית:, בלטינית: Aeolus) הוא שמן של שלוש דמויות שונות במיתולוגיה היוונית. בשל זהות השם קשה לעיתים להבדיל ביניהן, ואף המיתוגרפים הקדמונים עצמם לא ידעו לומר בוודאות מי הוא מי מבין שלושת האיאולים. דיודורוס סיקולוס, ההיסטוריון היווני בן המאה ה-1 לפנה"ס, ניסה גם הוא להבחין ביניהם, ואף שהוא עצמו התבלבל, גרסתו משמשת כאן כבסיס. איולוס הראשון, בן הֶלֶן, הוא אבי שבט האַיוֹלִים; איולוס השני היה בן הִיפּוֹטֵס; איולוס השלישי, בן פוסידון, נזכר באודיסאה כשליט הרוחות אשר העניק לאודיסאוס שק ובו כלואות כל הרוחות זולת זֶפִירוֹס, רוח המערב, כדי שיוכל להפליג בבטחה חזרה אל ביתו באִיתַקָה. כל שלושת האיולים היו שארי בשר זה לזה, אם כי קרבתם המדויקת שנויה במחלוקת.
איולוס בן הלן
איולוס זה היה בנם של הֶלֶן והנימפה אוֹרְסֵייס, ואח לדוֹרוֹס, קְסוּתוֹס ואַמְפּיקְטִיאוֹן. הוא מתואר כמלכה של אַיוֹלִיָה (שמה הקדום של תסאליה) ומוחזק כאבי שבט האיולים. איולוס נשא לאשה את אַנָרְטֵה, בת דֵיימַכוֹס (דמות לא ידועה), ולשניים נולדו כמה ילדים, שמספרם המדויק ושמותיהם שונים ממקור קדום אחד למשנהו. מרחביה הגדולים של ארץ האיולים והרצון של כל אחד מענפי השבט להתהדר בשלשלת יוחסין המגיעה עד אחד מצאצאי איולוס, הם שהובילו כנראה להבדלים בציון מספר ילדיו. חוקרים אחדים מסתפקים בסיפור העתיק והמקורי ביותר הידוע לנו, שהכיר רק ארבעה בנים, אשר ייצגו את ארבעת ענפי השבט האיולי – סִיסִיפוֹס, אַתַמַס, קְרֵתֶאוּס וסַלְמוֹנֶאוּס. בנים נוספים היו דֵיאוֹנֵאוּס, פֶּרִיאֵרֵס, קרקפאס ואולי גם מַגְנֵס (המוכר בדרך כלל כאחיהם של מַקֶדְנוֹס ואַייתְלִיוֹס). בן אחר בשם מִימַס הוא החוליה המקשרת את איולוס בן הלן לאיולוס בן היפוטוס. קַלִיקֵה, פֵּייסִידִיקֵה, פֶּרִימֵדֵה ואַלְקיאוֹנֵה נמנות עם בנותיו של איולוס מנישואיו לאֶנַרֵטֵה. לאותו איולוס הייתה גם בת מחוץ לנישואים ושמה אַרְנֵה, שנולדה למֶלַאנִיפֵּה, בת הקנטאור כַיירוֹן. ארנה הייתה אמו של איולוס השלישי, מזרעו של האל פוסיידון.
איולוס בן היפוטס
קשה לעיתים להבחין בין איולוס השני והשלישי, שכן דמויותיהם נתערבבו זו בזו כבר בכתביהם של הסופרים הקדמונים. במקום אחד בספרו כותב דיודורוס, כי איולוס השני היה בנם של היפוטס ומלאניפה, נכד למימס (בנו של איולוס הראשון), ובתו ארנה היא אמו של איולוס השלישי, בן פוסיידון. בפסקה אחרת בחיבורו הוא קורא לאיולוס השלישי בן היפוטס.
איולוס בן פוסידון
על פי גרסאות אחדות, כאמור, היה איולוס זה בנם של פוסידון וארנה, בת איולוס השני. ארנה התוודתה בפני אביה, כי הרתה לפוסידון, אך הוא לא האמין לה ומסרה למֶטַפּוֹנְטוֹס, מלך אִיקַארִיָה. ארנה ילדה תאומים, את איולוס ואת בּוֹיאוֹטוֹס, אשר גדלו בביתו של מטפונטוס חשוך-הבנים. לכשבגרו השתלטו בכוח על הממלכה. אולם כאשר פרץ סכסוך בין אמם ארנה לבין אימם החורגת, אַוּטוֹלִיטֵה אשת מטפונטוס, הרגוה השניים ונמלטו עם ארנה מן העיר. בויאוטוס הגיע עם ארנה אל דרום תסאליה, שם ייסד את ממלכת בויאוטיה; איולוס הפליג אל קבוצת איים בים הטירני, הנקראים על שמו – האיים האיוליים, ולדברי דיודורוס בנה את העיר ליפארה. הוא היה מלך נדיב ורב-חסד, ששלט בנתיניו בנועם, ולימד אותם כיצד לרתום את הרוח למפרשי ספינותיהם ואיך ניתן לדעת על ידי התבוננות באש איזו רוח עומדת לנשוב. משום כך, כותב דיודורוס, מתואר איאולוס כשליט הרוחות, אליו סר אודיסאוס במסעו רב התלאות חזרה לאיתקה.
על פי המסופר באודיסאה, הגיעו אודיסאוס ואנשיו במסעם בים אל האי איוליה, ביתו של איולוס. הוא אירח אותם חודש ימים, ולקראת צאתם חזרה לאיתקה נתן לאודיסאוס שק עור, בו כלא את כל רוחות השמיים זולת זפירוס, רוח המערב, כדי שזו תסיע אותם במהירות למחוז חפצם. לרוע המזל פתחו אנשיו של אודיסאוס את השק ללא ידיעתו, והרוחות שהשתחררו ממנו דחפו את ספינתם חזרה אל איוליה. איולוס, בכעסו, סירב לסייע להם שוב. סופרים המאוחרים להומרוס החשיבו את איולוס לאל ולא לשומר-רוחות פשוט ובן-תמותה.
לאיולוס היו שישה בנים ושש בנות, והמשפחה חייתה יחד באושר עד שיום אחד נודע לאיולוס כי אחד מבניו, מַקַרֶאוּס, שכב עם אחותו קַנַקֵה. איולוס בזעמו גירש את מקראוס, השליך לכלבים את הוולד, פרי הבטן האסור, ושלח לבתו חרב כדי שתשים קץ לחייה. על פי גרסאות אחרות של הסיפור ילדה קנקה בת בשם אַמְפִיסָה, שחייה ניצלו ולימים התאהב בה האל אפולו.
אמנת בזל (1499)
אמנת בזל שנחתמה ב-22 בספטמבר 1499 הייתה הסכם שביתת נשק שהחלה אחרי קרב דורנאך שנערך כחלק מהמלחמה השוואבית בין הברית השוואבית לבין הקונפדרציה השווייצרית הישנה.
ההסכם
ההסכם השיב את הסטטוס קוו הטריטוריאלי על כנו. שמונה מתוך עשרת החברים בליגת עשרת תחומי השיפוט אושרו ככפופים למינוי מבית הבסבורג, אך חברותם בליגה והברית עם הקונפדרציה השווייצרית נועדו להמשיך להתקיים.
סמכות השיפוט בתורגאו, קנטון בשווייץ של ימינו, הועברה לרשות הקונפדרציה השווייצרית.
מורשת
בהיסטוריוגרפיה השווייצרית מהמאה ה-19 הוצגה האמנה כצעד חשוב לעצמאות דה פקטו של הקונפדרציה השווייצרית מהאימפריה הרומית הקדושה. לפי וילהלם אושלי (1890), האמנה ייצגה את "הכרת העצמאות של שווייץ מגרמניה". תפיסה זו נעלמה במאה ה-20 שכן לא הייתה כל אינדיקציה לכך שמנהיגי הקונפדרציה באותה עת היו מעוניינים בהתרחקות מהאימפריה. עם זאת, בעקבות האמנה הקונפדרציה התחזקה מאוד כמדינה בתוך האימפריה, ובהמשך התרחבה משמונה קנטונים לשלושה עשר.
קרחון ארסקין
אורכו של הקרחון 28.2 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון מערב, והוא נשפך אל מפרץ דארבל מצפון לקרחון הופקינס.
מיפוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד (FIDS) בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947.
מקור השם
הקרחון נקרא "קרחון גולד המערבי", על ידי FIDS. השם ניתן יחד עם קרחון גולד המזרחי דווח כממלא מגרעת רוחבית על פני ארץ גרהאם, אבל מדידה חוזרת בשנת 1957 לא הראתה כל הקבלה טופוגרפית קרובה בין השניים. השם גולד הוגבל אפוא לקרחון המזרחי ולקרחון המערבי ניתן שם חדש, המנציח את אנגוס ב. ארסקין, שעמד בראש הקבוצה הראשונה של FIDS שיצאה אל הקרחון למדוד ולמפות אותו בפרטי-פרטים.
Diet Mountain Dew
Diet Mountain Dew הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי, מתוך אלבום הבכורה שלה, Born to Die. השיר יצא לאור ב-13 ביוני 2011, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ.
השיר יצא כמה חודשים לפני צאתו הרשמית של האלבום בו הוא נכלל.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי לנה דל ריי ביחד עם מייק דיילי והופק על ידי אמיל הייני, ג'ף בהסקר ודיילי. השיר הוא שיר בסגנון הרית'ם אנד בלוז, המשלב בתוכו גם את סגנון הטריפ הופ, אשר מאפיינים שירים נוספים מתוך האלבום.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-85 מיליון השמעות.
אזכורים
בתרבות הפופולרית, זכה השיר לאזכור בתוכנית הטלוויזיה, . כמו כן, זכה לאזכור גם בתוכנית הטלוויזיה, 90210.
הקומונה של פריז (המהפכה הצרפתית)
הקומונה המהפכנית של פריז
בלילה שבין ה-9 באוגוסט וה-10 באוגוסט 1792, התקיפו המהפכנים הקיצוניים, שנתמכו על ידי הקומונה הפריזאית, את ארמון הטווילרי. המלך והמלכה הפכו לשבויהם. ישיבת חירום של האספה ביטלה את המלוכה. במהלך הדיון נכחו קצת יותר משליש הצירים, כמעט כולם יעקובינים.
מה שנותר מהממשלה היה תלוי בקומונה. כאשר הקומונה שלחה חבורות רוצחים לבתי הסוהר לטבוח ב-1,400 אסירים פוליטיים, תוך כדי שליחת מכתבים המעודדים את המעשה לשאר ערי צרפת, האספה לא יכלה לעשות כלום. מצב זה נמשך עד אשר הוועידה הלאומית, שהייתה צריכה לחוקק את החוקה החדשה, התאספה ב-20 בספטמבר 1792 והפכה לממשלתה בפועל של צרפת. המלוכה בוטלה למחרת ובצרפת הוכרז משטר רפובליקני. על מנת לסמן את השינויים החדשים, הוכנס לוח שנה חדש.
ב-11 באוקטובר 1795 פורקה הקומונה והוחלפה בתריסר רבעים עירוניים (arrondissements).
אומברטו דה
אומברטו דה (בישראל הופץ הסרט בשם: "בודד אך לא בדד") הוא סרט איטלקי נאו ריאליסטי משנת 1952 של הצמד ויטוריו דה סיקה וצ'זארה זאוואטיני (במאי ותסריטאי בהתאמה). כיאה לסרט נאו ריאליסטי, מרבית שחקניו אינם מקצועיים, כולל הדמות הראשית. העלילה מתמקדת בסיפורו של אומברטו דומניקו פררי, פקיד מדינה בגמלאות החי בדוחק. ללא משפחה או חברים קרובים, היצור הקרוב אליו ביותר הוא כלבו הנאמן פלאג. הסרט נחשב לאחד השיאים בזרם הנאו-ריאליסטי, ומסמל את סיומה של התקופה הנאו-ריאליסטית הגדולה של דה סיקה.
הסרט הוקדש לאביו של דה סיקה, אומברטו.
בשנת 2008 פרנסיס האסטר ביים רימייק של הסרט.
עלילה
הסרט פותח בתהלוכת מחאה של פנסיונרים עובדי מדינה לשעבר המוחים על הפנסיה העלובה שהם מקבלים כעת מהמדינה. הואיל וההפגנה נערכה ללא אישור משטרתי, משטרת רומא מגיעה ומפזרת את המפגינים המבוגרים בחוסר רגישות באמצעות כלי רכב נוסעים. אומברטו דה, פקיד מדינה בגמלאות גם כן, הוא אחד מהמפגינים באירוע. במנוסתו הוא מוצא מחסה בחדר מדרגות של אחד מהבתים בסביבה, ומביע את מחאתו בפני חבריו על כך שלא הודיעו לו שההפגנה היא ללא אישור, שכן אחרת לא היה משתתף בה.
הוא מנסה להשפיע על בעלת הבית באמצעות מריה עוזרת הבית המחבבת את אומברטו, אך מריה מגלה לו כי היא בהיריון ולכן גם היא תפוטר בקרוב מהמלון. גרוע מכך, היא אף אינה יודעת מי האב שכן קיימה יחסים עם שני חיילים שונים באותו הזמן. לכל אחד מהם סיפרה כי הוא זה שהכניס אותה להיריון, אך שניהם התנערו מאחריותם כלפיה. לחזור למשפחתה אינה מוכנה בשל תגובתם הצפויה וכך מתחזק הקשר בינה לבין אומברטו, כקשר של שניים שהעולם הפנה להם עורף.
בניסיון לחסוך את שכר הדירה קורא אומברטו לרופא שיפנה אותו לבית החולים, בזמן שהוא מוסר את כלבו פלאג למריה למשמר בהיעדרו. אומברטו לא יכול לשקר לצוות בית החולים בנוגע למחלתו, וכך מאולץ בסופו של דבר לעזוב ולחזור לדירתו. כשהוא חוזר לדירה הוא חוזר למבנה הנמצא תחת שיפוצים נרחבים, לקראת כניסת ארוסה של בעלת הבית, בעל בית קולנוע ברומא, כך שיוכל להכיל אירועים חברתיים נוצצים בעתיד. השיפוץ הכללי לא פסח על חדרו של אומברטו, אותו הוא מוצא ללא טפטים, עם חור באחד הקירות, ואומברטו מבין שבעלת הבית לא מתכוונת להמשיך לתת לו לשהות במלונה. הוא גם לא מוצא את כלבו פלאג, ומריה שבידיה הפקיד אותו, מספרת לו שהוא ברח אחרי שבעלת הבית השאירה את הדלת פתוחה לרווחה. אומברטו העני מוציא את מיטב כספו כדי להגיע לכלבייה העירונית, שם לשמחתו הרבה הוא מוצא את פלאג טרם הרדמתו. הוא מנסה לקבץ נדבות אך לא מסוגל לפשוט את ידו לצדקה. כשהוא חוזר למלון עם כלבו פלאג הוא מתכנן להתאבד באמצעות קפיצה למסילת הרכבת החשמלית הניצבת מבעד לחלון חדרו, אך מתחרט ברגע שהוא רואה את פלאג ישן על המיטה לבדו.
אומברטו אורז את חפציו, ועוזב בדממה, כאשר רק מריה רצה בעקבותיו ומספיקה להיפרד ממנו לשלום. הוא נוסע למעון לכלבים שבפאתי רומא, אך נרתע מהשאיר שם את פלאג לאחר שראה תגובת כלב אחר במקום. הוא ממשיך לגן הציבורי ומציע לילדה קטנה לקבל את הכלב בחינם, אך למרות רצונה, האומנת שליוותה אותה מסרבת בתוקף ועוזבת את המקום. אומברטו אף חושב להותיר את הכלב בגן הציבורי מבלי להפקידו בידיים אוהבות, אך פלאג רודף אחריו ולא עוזב אותו.
אז גמלה בליבו של אומברטו ההחלטה להתאבד יחד עם פלאג, והוא מנסה לעשות זאת על ידי קפיצה למסילת הרכבת. אלא שברגע האחרון פלאג חומק מבין ידיו ומתרחק ממנו. אומברטו לא יכול לשאת את המחשבה שלא יהיה מי שידאג לפלאג, וחוזר בו מניסיונו ליטול את חייהם. אך פלאג לא מוכן להתקרב אל אומברטו לאחר שזה ביצע מעשה מחפיר זה, ובורח ממנו חזרה לגן הציבורי, מסתתר מפניו. אומברטו רודף אחריו ומשחק עמו באיצטרובל, וכך השניים מתפייסים וממשיכים בהליכה אל הלא נודע.
גישתם של דה סיקה וזוואטיני לסרט
צ'זארה זאוואטיני ראה ב"אומברטו דה" המשך ישיר לשלושת סרטי הנאו ריאליזם החשובים הקודמים שיצר עם ויטוריו דה סיקה ("מצחצחי הנעליים", "גונבי האופניים" ו"נס במילאנו"): דה סיקה ראה בו את סרטו האהוב ביותר:
הסרט בראי הנאו ריאליזם
הסרט נחשב לאחד השיאים של האסכולה הנאו ריאליסטית. השחקן הראשי המשחק את אומברטו דה הוא שחקן לא מקצועי בשם קרלו בטיסטי, פרופסור לפילוסופיה בחייו הפרטיים. הסרט מתעמק בעולמו הרגשי של אומברטו דה ופחות בבעיה החברתית הרחבה של הזיקנה. הקשר בין אומברטו לכלבו, פלאג, מזכיר מאוד את הקשר שבין האב לבנו בגונבי האופניים. כפי שב"גונבי האופניים" הבן מתרחק מאביו לאחר שהוא מנסה לגנוב זוג אופניים, כך גם ב"אומברטו דה" הכלב מתרחק מאומברטו לאחר שהוא מנסה להתאבד.
אומברטו דה מייצג את האדם במצבו הנואש ביותר. לעת זיקנתו, אפילו התקווה לא נותרה לו כדי להתנחם בה, ובעוד שכל חייו הצליח להתקיים בכוחות עצמו גם אם במאמצים רבים, כעת הוא נתון לחלוטין לחסדי הזולת ואף אינו מסוגל לזכות בהם. אנדרה באזן כתב כי "עד שראיתי את 'אומברטו דה' האמנתי ש'גונבי האופניים' הוא הדוגמה הקיצונית והמושלמת ביותר לסרט ריאליסטי".
אינגמר ברגמן אמר כי זהו הסרט האהוב עליו ביותר.
יחסי אוקראינה–תאילנד
היסטוריה
ממלכת תאילנד הכירה בעצמאות אוקראינה ב-26 בדצמבר 1991. ב-6 במאי 1992 התקיימו חילופי אמנות בין משרד החוץ של אוקראינה לבין שגרירות ממלכת תאילנד במוסקבה, מה שהוביל לכינון יחסים דיפלומטיים בין המדינות.
בשנת 2000 הוסמך שגריר אוקראינה בהאנוי, וייטנאם גם עבור תאילנד, ובמרץ 2004 נפתחה שגרירות אוקראינה בבנגקוק.
ב-5 ביוני 2017 ביקר שר החוץ האוקראיני פאבל קלימקין בתאילנד, ונפגש עם מקבילו התאילנדי דון פרמודווין, שר לענייני חוץ של ממלכת תאילנד.
יחסים כלכליים
השוק התאילנדי נותר השוק החשוב ביותר בדרום מזרח אסיה עבור היצוא האוקראיני, במיוחד של מוצרים חקלאיים. בפרט, בשנים האחרונות אוקראינה הייתה היבואנית העיקרית של חיטה לתאילנד, והיא מהווה יותר מ-40% מכלל החיטה המיובאת לממלכה. יצוא התבואה המקומית לתאילנד בשנת 2015 הגיע ל-1.3 מיליון טון, ובשנת 2016 ל-1.9 מיליון טון. לכן משקיעים תאילנדים מגלים עניין רב בהשקעה במגזר התעשייתי החקלאי של כלכלת אוקראינה.
בשנת 2011 נחתם חוזה של 240 מיליון דולר בין אוקראינה לתאילנד. לאספקת טנקים אוקראינים OBT "אופלו". באפריל 2012 החל מפעל מלישב בחרקוב ביישום החוזה.
ב-17 במאי 2017, במסגרת התערוכה הבינלאומית ה-11 SUBCON THAILAND 2017, שהיא התערוכה הגדולה ביותר של סחורות תעשייתיות ב-ASEAN (איגוד אומות דרום-מזרח אסיה), קיימה שגרירות אוקראינה יחד עם הסוכנות הממלכתית לגיאו-אינפורמטיקה וטכנולוגיית חלל של תאילנד יום עיון בנושא "שיתוף פעולה אוקראינה על עתיד התעשייה האווירית בתאילנד." מטרת הסמינר היא להעלות את המודעות של יזמים תאילנדים, פוליטיקאים, מהנדסים וסטודנטים מאוניברסיטאות טכניות לפוטנציאל של אוקראינה ולפתח מנגנונים אפשריים לשיתוף פעולה בין שתי המדינות. כמו כן, במהלך תערוכת SUBCON THAILAND 2017 ארגנו השגרירות והסוכנות הממלכתית לפיתוח גיאואינפורמטיקה וטכנולוגיית חלל בתאילנד דוכן המוקדש, כולל תעשיות התעופה והחלל האוקראיניות.
דראקנסברג
רכס הרי הדראקנסברג (באפריקאנס: Drakensberg (מבוטא "דראקנסבֶּרכֶה") - "הר הדרקון"; בזולו: uKhahlamba - "מחסום החניתות"; בססותו: Maloti) הוא הגבוה ביותר בדרום אפריקה, ומתנשא בפסגת תבנה נטלניאנה לגובה של 3,482 מטר. בשפת זולו ידוע הרכס כ"אוחהלמבה" שפירושו "מחסום החניתות" ובשפת ססותו שפתם של בני הבנטו, הוא ידוע כ"מאלוטי". בשל המבנה הגאולוגי הייחודי שלהם, הם מהווים אתר יוצא דופן, וכמעט יחיד במינו בעולם. רק הרי סאמיאן שבאתיופיה מזכירים את מבנה הדראקנסברג. שבט הסאן, הבושמנים, חי בהרי הדראקנסברג מזה למעלה מ-4,000 שנה, והותיר במקום ציורי מערות ייחודיים, המתעדים את חייו ומורשתו. בשל שילוב ייחודי זה של אתר טבע בעל יופי טבעי נדיר, וחשיבות גאולוגית, ומקום המתעד את אורח חייהם של בני שבט הסאן, שבמידה רבה הולך ונכחד, נבחר רכס ההרים לאתר מורשת עולמית בשנת 2000.
פסגות
הפסגה הגבוהה ביותר ברכס הדראקנסברג היא תבנה נטלניאנה שגובהה 3,482 מ'. הפסגה היא הגבוהה ביותר בלסוטו. פסגות אחרות הן פסגת מאפאדי שגובהה 3,40 מ', פסגת מאקואננג שגובהה 3,416 מ', פסגת נג'סותי שגובהה 3,408 מ', פסגת שמפיין קאסל שגובהה 3,377 מ', ג'יאנטס קאסל (טירת הענק9 שגובהה 3,315 מ' ובן מקדוהי שגובהה 3,001 מ'. כל אלו מצויות באזור הגבול עם לסוטו. צפונית ללסוטו הרכס נהיה נמוך יותר, ותלול פחות. קניון נהר בלייד במפומלאנגה הוא באופן טכני חלק מהדראקנסברג על אף שהגאולוגיה שלו שונה בתכלית משאר הרכס, בשל העדר פסגות הבזלת האופייניות להרי הדראקנסברג.
האמפיתיאטרון
האמפיתיאטרון, המצוי בשטח פארק רויאל נטאל, הוא מצוק שאורכו כ-5 קילומטר, וגובהו כקילומטר, המשתרע בין שתי פסגות שגובהן מעל 3,000 מ'. האמפיתיאטרון הוא אחד הנופים המצולמים ביותר בדראקנסברג ובדרום אפריקה. מיסיונרים צרפתים באזור כינו אותו "Mont-aux-Sources" הר המקורות, שכן מאזור זה נובעים מספר נהרות, לרבות נהר טוגלה ונהר אורנג'.
טירת הענק
טירת הענק היא פסגה בדרום הדראקנסברג בפרובינציית קוואזולו נטאל. האזור הוא אזור מתוייר ובו מסלולי הליכה רבים המציעים לצועדים מראות פנורמיים. באזור מצויים גם ציורי הקיר הבושמנים. מדי שנה באפריל מתקיים במקום מרתון אופניים אתגרי. המקום קיבל את שמו מכיוון שהוא מזכיר פרופיל של ענק ישן. המדובר למעשה ברמה הנמצאת בין העמקים העמוקים באזור זה של הדראקנסברג.
חלון האל
"חלון האל" הוא אתר בשמורת קניון נהר בלייד, באזור מפומאלאנגה המצוי בגובה של 1,730 מטרים. הנוף מאתר זה משקיף אל מדרונות מיוערים, ההופכים לפתע למצוק בגובה 700 מ' היורד אל עמקים פוריים, ושדות ציד המאוכלסים בחיות בר רבות. ביום בהיר ניתן לצפות למרחק רב עד לפארק הלאומי קרוגר וגבולה של מוזמביק. המקום שימש כאתר להסרטת הסרט האלים משתוללים ב-1980. גיבור הסרט, הבושמני, מאמין שזהו סופו של העולם.
מקורות גאולוגיים
מבחינה גאולוגית הדראקנסברג הוא שריד למישור האפריקני המקורי. ההרים מכוסים בשכבת בזלת שעוביה עד 1,500 מטרים, ומתחתיה אבן חול, שילוב היוצר מצוקים תלולים ופסגות. שכבת אבן הסטון נוצרה משרידיו של אגם ענק שכיסה את האזור בו מצויה דרום אפריקה בימינו לפני 500 מיליון שנה, ואילו שכבת הבזלת נוצרה לפני 2,200 מיליון שנה, בהתפרצות געשית שגאולוגים סבורים שהיא הגדולה בהיסטוריה של כדור הארץ, וקשורה בפיצול הלוחות הטקטוניים של אפריקה ודרום אמריקה. תהליכי סחיפה טבעיים של פעולת המים ומזג האוויר, במיוחד מכיוון מזרח, בו מצוי האוקיינוס ההודי, יצרו קניונים ורכסי הרים מרהיבים, שהביאו לעולם את הנוף הייחודי ויוצא הדופן. ביחד עם הרי סאמיאן באתיופיה הדראקנסברג הוא אחד משני רכסי הרים שנוצרו בדרך זו.
מערות וציורי מערות
המערות שכיחות באזורי אבן החול הנשחקת בקלות שבדראקנסברג, ובחלקן יש ציורי מערות שציירו הבושמנים. בכל אזור הדראקנסברג מצויות 40,000 יצירות נפרדות של אמנות בושמנית, המהוות את האוסף הגדול בעולם של אומנות זו. בשל החומרים בהם השתמשו ליצירת הציורים, קשה לתארך ציורים אלו, אך ישנן ראיות אנתרופולוגיות, לרבות כלי ציד מצוירים, המראים כי התרבות הבושמנית קיימת בהרי הדראקנסברג כ-40,000 ואולי אף 100,000 שנים. האוכלוסייה הבושמנית התמעטה מאוד מאז המאה ה-17, לרוב כתוצאה ממלחמות עם שבטים אפריקנים אחרים שפרשו לאזור הפורה בו חיים הבושמנים. במהלך המאה ה-19 הושמדו הבושמנים כמעט כליל בידי האירופים, לרוב בשל סכסוכים על אדמה ושטחי ציד. הבושמנים, המקיימים אורח חיים של נוודים-לקטים, לא הכירו את מושג הבעלות בחיות בית, אך תרבותם כללה אלמנט של טריטוריית ציד, בעוד שהאירופים הכירו את מושג הבעלות בחיות הבית, אך לא הכירו במתחמים שקבעו הבושמנים לציד. כך צדו הבושמנים בהמות בית השייכות לאירופים, בעוד שהאירופים פלשו למתחמי הציד הבושמנים. הטכנולוגיה האירופית של המאה ה-19, הצליחה להתגבר על טכנולוגיית תקופת האבן של הבושמנים, והתוצאה הייתה הכחדתם כמעט. כיום ישנם מספר שבטים בושמנים באזורי המדבר של הקלהרי ומדבר נמיביה, אך תרבות ההרים הבושמנית המתועדת בציורי המערות שבדראקנבסברג, אינה קיימת עוד.
אקלים
בדראקנסברג יורד שלג באופן סדיר בחורף, ולעיתים אף בקיץ, בעוד שהגשם והערפל נמשכים לאורך כל השנה. בקיץ מגיעות הטמפרטורות בעמקים עד ל-30 מעלות צלזיוס, בעוד שבחורף יכולות הטמפרטורות בהרים להגיע למינוס 20 מעלות צלזיוס.
סקי
באזור הדראקנסברג מצוי אתר סקי בשם טיפינדל הפתוח מסוף מאי ועד תחילת ספטמבר. במהלך עונת השלגים יכול הטיפינדל להתכסות בשכבת שלג שעובייה עד 2.5 מטרים.
טיפוס הרים
פסגות הדראקנסברג נחשבות לפסגות חביבות על מטפסי הרים. בעוד שרוב הפסגות העיקריות נכבשו, ישנן כמה פסגות שטרם טיפסו עליהן. ההליכה ברגל היא גם פעילות פופולרית, באזור מסלולי הליכה רבים.
השפעות בתרבות
יש הטוענים כי רכס ההרים השפיע על תיאורי "הרי הערפל" בארץ התיכונה ביצירותיו של טולקין, אשר נולד בדרום אפריקה.
שלו סעדה
שלו סעדה (נולד ב-1992) הוא שחקן כדורעף ישראלי.
ביוגרפיה
סעדה נולד וגדל בכפר מסריק כשלישי מבין ארבעת ילדיהם של סיסי, שוודית שהגיעה לישראל כמתנדבת, ושל ניסים. אחותו אלה גם היא משחקת כדורעף במכללות.
הוא שיחק בקבוצת הנוער ולאחר מכן הבוגרים של הפועל מטה אשר ושם נודע כשחקן מצטיין. בנוסף שיחק בנבחרת ישראל בכדורעף חופים. ב-2014 החל לשחק בנבחרת אוניברסיטת גראנד קניון שבפיניקס. בעונתו השנייה באוניברסיטת נבחר לנבחרת העונה של ה-MIVA והיה מועמד לפרס שחקן השנה במכללות.
Tritt auf die Glaubensbahn, רי"ב 152
Tritt auf die Glaubensbahn (בעברית: עלה על דרך האמונה) רי"ב 152, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך ב-1714, בהיותו בוויימאר, והוא ביצע אותה לראשונה ב-30 בדצמבר באותה שנה, לכבוד יום ראשון שלאחר חג המולד.
היסטוריה ומילים
באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. לפי הידוע כיום, קנטטה זו הייתה האחרונה והשמינית שהלחין באותה שנה, לאחר רי"ב 182, רי"ב 12, רי"ב 172, רי"ב 21, רי"ב 54 (כנראה), רי"ב 199 ורי"ב 61.
הלברית אינה קשורה לסדר הקריאה של אותו יום והיא נכתבה על ידי סלומון פרנק, משורר החצר שכתב את הלברית לקנטטות נוספות של באך בתקופה זו. הטקסט עוסק בישו כאבן הפינה שעליה נשען העולם, ועל האדם ללכת בדרך האמונה ולא למעוד על האבן ולחטוא. הוא עורך פרפרזה על הפסוק "וְהָיָה לְמִקְדָּשׁ, וּלְאֶבֶן נֶגֶף" מספר ישעיהו ועל הפסוק "אֶבֶן מָאֲסוּ הַבּוֹנִים הָיְתָה לְרֹאשׁ פִּנָּה" מתהלים וממשיך עם מוטיב האבן כשהוא מדמה את ישו גם לאבן יקרה. הקנטטה מהווה דיאלוג בין שני קולות, בס המייצג את ישו וסופרן המייצג את הנשמה. בקטע האחרון מתקיים ביניהם דואט בו שואפת הנשמה להתאחד עם ישו.
נחום טבת
נחום טבת (נולד ב-4 ביוני 1946 בקיבוץ מסילות) הוא פסל ומורה ישראלי לאמנות. הוא מכהן כפרופסור באקדמיה "בצלאל" לאמנות בירושלים שם הקים ומנהל את המסלול ללימודי המשך (החל משנת 2001) ואת התוכנית לתואר שני.
Tritt auf die Glaubensbahn, רי"ב 152
היסטוריה ומילים
בניגוד לקנטטות אחרות מתקופה זו, באך לא השתמש בה שוב בעבודתו בלייפציג, ייתכן משום שהיא "צנועה" מדי ודלת תזמור יחסית לתנאים שעמדו לרשותו בלייפציג והוא לא רצה לערוך ולשנות את האווירה המדויקת שלה.
נחום טבת
ביוגרפיה
נחום טבת נולד בשנת 1946 בקיבוץ מסילות בעמק בית שאן, כבנם השני של מנדל טויב ופייגה לבית מארין. בזמן לימודיו בתיכון למד אמנות בסמינר "אורנים" אצל מרסל ינקו, קליר יניב וסימה סלונים. בצבא שרת טבת כקצין בחיל השריון והשתתף במלחמת ששת הימים בחזית רמת הגולן. אחרי שלקח כמה שיעורים במכון אבני לאמנות בתל אביב, הופנה על ידי שרה לוי, בעלת גלריה, שהתרשמה מכישוריו, אל הצייר והמורה רפי לביא בעיר רמת גן.
Tritt auf die Glaubensbahn, רי"ב 152
מבנה והרכב מבצע
הקנטטה נכתבה לשני סולנים, בס וסופרן שמלווים בחלילית, אבוב, ויולה ד'אמור, ויולה דה גמבה ובאסו קונטינואו. זוהי הקנטטה היחידה שלו שנועדה לביצוע עם ויולה ד'אמור. בקנטטה שישה חלקים:
נחום טבת
ביוגרפיה
בשנת 1971 הציג טבת לראשונה מעבודותיו בתערוכה קבוצתית שאצר לביא בבית האמנים בתל אביב. ב-1972 הציג טבת בתערוכה קבוצתית בגלריה שרה גילת בירושלים. בתערוכה השתתפה קבוצה של אמנים מתלמידיו של רפי לביא. עבודותיו של טבת בתערוכה השתמשו בטכניקת הקולאז', שהשימוש בה אפיין רבים מאמנים אלו שנודעו בדיעבד כמזוהים עם סגנון "דלות החומר". עבודותיו של טבת באותה עת עשו שימוש בסלוטייפ ונייר כדי ליצור "מבניות מופשטת-מינימליסטית".
Tritt auf die Glaubensbahn, רי"ב 152
הקלטות
היצירה הוקלטה כ-23 פעמים על ידי מנצחים ידועים, בהם ניקולאוס הרנונקור (ב-1985), טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1997) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
נחום טבת
ביוגרפיה
באוקטובר 1974 הציג טבת את העבודה "מיטות" בתערוכה ב"גלריה שרה גילת". בתערוכה בנה טבת מבני עץ דמויי מיטות, בגודל אחיד של 60 על 190 ס"מ. פיזורן בחלל יצר מתח בין אשליית השימושיות של האובייקטים כאובייקט ממשי לבין היותן תוצר אמנותי המהווה מערכת סגורה בעלת היגיון פנימי. האמן רוברט ראושנברג היה בישראל, לרגל הקמת תערוכה במוזיאון ישראל וביקר ב"גלריה שרה גילת". בעת הביקור רכש ראושנברג מספר עבודות מטבת. אחר כך גם ארגן לטבת מלגה לשהות קצרה באירופה.
בשנת 1976 הציג טבת תערוכת יחיד בביתן בילי רוז לאמנות במוזיאון ישראל. בתערוכה יצר טבת מבנים גאומטריים העשויים מלוחות עץ סיבית. בניית המבנים וסידורם בחלל העמיד ערכים של סדרתיות ושל צירופי יחידות במרכז המודעות האמנותית. בנוסף, הציג טבת עבודות העושות שימוש בזכוכית כמצע לפעולות ציוריות.
בינואר 1978 הציג טבת תערוכה בגלריה של ברטה אורדנג בניו יורק. ב-1979 הציג טבת תערוכה במוזיאון ברוקלין. ברישומים שהוצגו בתערוכות אלו יצר טבת עימות בין הצורות הגאומטריות המצוירות ביצירה לבין המצע עליהן הן צוירו. באחת העבודות, "עיגול על רקע שחור" (1978), הופיע עיגול על גבי נייר החתוך לצורה הדומה לסימן פלוס הפוך. בשנת 1980 חזר טבת לישראל. בריאיון עיתונאי הסביר טבת את חזרתו לישראל בהבנה כי לא הרגיש שהיה "חלק ממערכת תרבותית" בארצות הברית. ת בשנות ה-90 העביר נחום טבת קורס במכללת בצלאל שנקרא "מינימל ארט בישראל, לאן נעלם אהוד פקר?"
נחום טבת היה הקיצוני שבין האמנים המינימליסטים הישראלים במחצית שנות השבעים. הוא תפס את היצירה (פיסול בדרך כלל) כתהליך אמפירי, המבוסס על מערכת "הימנעויות" תוך כדי הפשטה מצמצמת (רדוקציוניסטית). מטרת תהליך היצירה הייתה העברת "מהות" המדיום הפלסטי. מה שחשוב היא נוכחותו והדרכים להבלטתו. כל יצירה שלו הייתה מערכת סגורה בעלת הגיון פנימי שאיפשר הצדקות פנימיות לכל פעולה. יצירותיו בדקו את מידת הצמצום האפשרית תוך כדי שמירת המוצר בתחומי הגדרות האמנות הפלסטית. לפחות שתי תכונות של יצירות אלו גורמות להן לשבות את כללי המשחק של המינימליזם ההיסטורי: א. יש בהן ממד פיוטי, אנושי ולירי שנובע מאופן הנגיעה בצבע, מיחסי גומלין "רגישים" בין קו רשום וקו מנוסר למשל, ומתחושת העשייה האנושית (רישום, ניסור וכיוצא באלה) המגולמת בעבודות. ערך מוסף פיוטי זה קיים בעבודות כאילו כלאחר יד, במקרה, כתוצר לוואי של העשייה. ב. חלק מעבודות אלו של טבת נראות כחפצים שימושיים: שולחנות, מיטות, לוחות עץ שנוסרו לשם שימוש ונזנחו באחד משלבי העשייה.
ליטל כשריאל
ביוגרפיה
כשריאל גדלה במעלה אדומים, אביה, בני הוא ראש עיריית מעלה אדומים. היא שחתה בקבוצת השחייה של מכבי מעלה אדומים. לאחר מכן עברה להתאמן בפנימיית המחוננים בווינגייט תחת הדרכתו של לאוניד קאופמן. היא ייצגה את קבוצת השחייה של ירושלים רבתי.
1993
באליפות ישראל שנערכה באפריל 1993 זכתה כשריאל בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:11.20 דקות, אחרי שירה גינצבורג מהפועל נתניה (1:07.00 דקות) ולפני שירה בש מהפועל נהריה (1:11.52 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב אחרי קרן רגאל מהפועל ירושלים (2:21.94 דקות) ושירה גינצבורג (2:23.30 דקות).
שיאנית ישראל
בתחרות שנערכה בשנת 1994 קבעה כשריאל במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 1:06.71 דקות, שיפור לשיא בן השנתיים של טימאה טוט (1:06.79 דקות).
אלופת ישראל
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 זכתה כשריאל ב-5 מדליות, 3 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 27.97 שניות, לפני אניה גוסטומלסקי מכבי חיפה (28.28 שניות) ונעמי עזריאלי מהפועל ימק"א ירושלים (29.23 שניות), במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:06.20 דקות, לפני מיכל צהרי מהפועל עמק יזרעאל (1:07.00 דקות) ושירה גינצבורג ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:07.58 דקות, לפני שירה גינצבורג (1:08.01 דקות) ואלה ברנוף מהפועל עמק חפר (1:10.89 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:00.65 דקות, אחרי אניה גוסטומלסקי (1:00.16 דקות) ולפני נעמי עזריאלי (1:02.26 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:27.29 דקות, אחרי שירה גינצבורג (2:27.25 דקות) ולפני אניה גוסטומלסקי (2:30.65 דקות).
1995
בתחרות שחייה שנערכה בסלובקיה ביולי 1995 קבעה כשריאל במשחה ל-50 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 29.68 שניות, שיפור לשיא בן ה-5 שנים של טימאה טוט (29.77 שניות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בתחילת אוגוסט אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 28.29 שניות, לפני אניה גוסטומלסקי ממכבי חיפה (28.39 שניות), במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:06.58 דקות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:29.62 דקות, לפני אלונה טריינסייבה מהפועל עמק יזרעאל (2:31.07 דקות).
1996
בשתי תחרויות שחייה (בריכת 25 מטר) שנערכו בפברואר 1996 קבעה כשריאל במשחה ל-50 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 28.57 שניות ובמשחה ל-100 מטר פרפר שיא ישראלי חדש נוסף של 1:02.49 דקות.
בגביע חיפה הבינלאומי שנערך במאי אותה שנה קבעה כשריאל במשחה ל-50 מטר גב שיא ישראלי חדש של 31.33 שניות, שיפור לשיא בן ה-6 שנים של הדס פדה (31.48 שניות).
בתחרות גראנד פרי שנערכה בברצלונה, ספרד בסוף חודש מאי אותה שנה קבעה כשריאל במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 1:04.80 דקות, שיפור לשיא בן השנה של פדה (1:06.12 דקות). שיא זה נשבר לאחר 5 שנים על ידי אניה גוסטומלסקי (1:04.26 דקות).
1997
גביע העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערך בפריז, צרפת בפברואר 1997 קבעה כשריאל במשחה ל-100 מטר פרפר תוצאה של 1:03.91 דקות.
בגביע חיפה הבינלאומי שנערך במאי אותה שנה קבעה כשריאל במשחה ל-200 מטר גב שיא ישראלי חדש של 2:20.30 דקות, שיפור לשיא בן ה-5 שנים של טוט (2:21.48 דקות). שיא זה נשבר לאחר 3 שנים על ידי ורד בורוכובסקי (2:20.02 דקות).
בתחרויות השחייה של המכביה ה-15 שנערכו באותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות זהב.
יחסי גרמניה–נורווגיה
בין גרמניה לבין ממלכת נורווגיה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ושתי המדינות משתפות פעולה במגוון תחומים.
היסטוריה
במהלך ימי הביניים התקיימו יחסים כלכליים, תרבותיים, לשוניים ודתיים בין נורווגיה לגרמניה, ובשנת 1536 הפכה נורווגיה ללותרנית בשל ההשפעות מגרמניה. במהלך תקופת דנמרק-נורווגיה היו דוכסויות שלזוויג-הולשטיין באוניה פרסונלית יחד עם נורווגיה, ובעקבות כך מסוף ימי הביניים עד המאה ה-19 הגיעו גרמנים רבים ודנים ילידי גרמניה לנורווגיה כעובדי מדינה, ככמרים וכסוחרים, ואף תפסו בה עמדות בכירות בשלטון.
בסוף 1936, בעקבות מתן פרס נובל לשלום לאסיר הפוליטי, קרל פון אוסייצקי, הביעה גרמניה מחאה על מתן הפרס בפני ממשלת נורווגיה. אוסייצקי עצמו הביע את צערו שהפרס פגע ביחסים בין המדינות. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה נורווגיה על ידי כוחות גרמניה הנאצית לאחר קרבות קשים, ונותרה תחת שלטון גרמני עד סוף המלחמה ב-8 במאי 1945.
בשנת 1955 הצטרפה גרמניה לנאט"ו, ומאז קיימים קשרי ידידות חזקים בין שתי המדינות. בנוסף שתי המדינות חברות במועצת אירופה, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה ומועצת הים הבלטי. כמו כן, בשנת 2001 הצטרפו המדינות לאמנת שנגן, ובעקבות כך ניתן לנסוע מגרמניה לנורווגיה דרך דנמרק ושוודיה ללא ביקורת גבולות.
יחסים כלכליים
גרמניה היא המדינה במקום השלישי המייבאת מנורווגיה, בשווי כ-13.8 מיליארד אירו ו-11.1% מכלל היצוא הנורווגי, כמעט 60% מכך מהווים יצוא הנפט והגז, ונורווגיה היא המקור השני החשוב ביותר של אנרגיה עבור גרמניה לאחר רוסיה. בנוסף נורווגיה מייצאת לגרמניה דגים, מוצרים כימיים, ומוצרי אלומיניום עבור תעשיית הרכב. מאידך, נורווגיה מייבאת מגרמניה בשווי כ-7.8 מיליארד אירו ב-2013, מה שמציב את גרמניה במקום השני ביצוא לנורווגיה, 27% מהיבוא ביוו כלי רכב, ומוצרי יבוא חשובים אחרים הם מכונות, מוצרים כימיים, הנדסת חשמל, מוצרי מתכת ומצרכי מזון.
יחסים דיפלומטיים
גרמניה מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו, ו-8 קונסוליות באלסונד, ברגן, בודו, קירקנס, קריסטיאנסנד, סטוונגר, טרומסה וטרונדהיים. מאידך, נורווגיה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין, ו-10 קונסוליות בברמן, בדיסלדורף, בפרנקפורט, בהמבורג, בהנובר, בקיל, בליבק, במינכן, ברוסטוק ובשטוטגרט.
פוספין
פוספין (לעיתים מכונה פוספאן או פוספאמין, על-פי מונחון IUPAC) הוא שם שכיח לגז זרחן מימני.
תכונות
הפוספין הוא גז חסר צבע ודליק, בעל נקודת רתיחה של מינוס 88 מעלות צלזיוס בלחץ סטנדרטי. הפוספין הטהור חסר ריח, אך לפוספין המסחרי יש ריח של שום או של דגים מקולקלים, שמקורו בגז הדיפוספין (P2H4) המוסף אליו כדי לסייע בזיהויו ובהתגוננות מפניו במקרה של דליפה.
לפוספין קוטביות נמוכה ולכן מסיסותו במים קטנה, הוא מסיס בממסים אורגנים.
מייצרים פוספין בתגובת דיספרופורציונציה ביו זרחן לבן לאשלגן הידרוקסידי
שימושים
גז הפוספין רעיל ביותר, ומשכך משמש בעיקר להדברת מזיקים. לצורך ההדברה משתמשים בטבליות המכילות אלומיניום פוספיד (AlP), סידן פוספיד (Ca3P2) או אבץ פוספיד (Zn3P2) חומרים אלו מתפרקים בחשיפה ללחות האוויר (או לנוזלים במערכת העיכול של מכרסם) ומשחררים פוספין גזי.
למשל, פרוק אבץ פוספיד:
בעקבות הפסקת השימוש במתיל ברומיד נותר הפוספין כחומר הנפוץ ביותר להדברה באידוי כיוון שפעולתו מהירה והוא אינו משאיר שיירים במוצרים. בכמה מקומות באסיה התגלו מזיקים שפיתחו עמידות גנטית לפוספין
לפוספין שימושים חשובים במיקרואלקטרוניקה ובתעשיית המוליכים למחצה. הוא משמש כמקור לזרחן לצורך של אילוח (זיהום) של סיליקון ולצורך גידול של מוליכים למחצה מרוכבים כגון אינדיום פוספיד (InP) גליום פוספיד (GaP) ועוד.
סכנות ואמצעי זהירות
בגלל הרעילות הרבה של הפוספין נקבעו לו כללי שימוש האוסרים על שימוש בו באזורים בהם נמצאים בני אדם. בינואר 2014 אירעה תאונה חמורה במהלכה נפגעו שישה בני משפחה בירושלים מפוספין ששימש באופן בלתי חוקי להדברה בתוך ביתם, ושתיים מבנות המשפחה נפטרו. בעקבות זאת, גובשו כללי בטיחות מחמירים יותר לגבי הרשאים לקנות חומרים הכוללים פוספין.
באטמוספירה של נוגה
בספטמבר 2020 פורסם מאמר במגזין Nature Astronomy ולפיו על פי ממצאים ספקטרוגרפיים קיים פוספין באטמוספירה של נוגה. החומר נחשב תוצר של תהליכים ביולוגיים שכנראה אינם אפשריים על פני נוגה. המאמר העלה השערה שמקור הפוספין הוא יצורים חד-תאיים באטמוספירה של נוגה, הרחק מפני השטח הלוהטים והיבשים. פרסומים מאוחרים יותר הטילו ספק בהשערה זו ואף באיכות הנתונים שהובילו אליה, וייתכן שהחומר שזוהה אינו פוספין אלא גפרית דו-חמצנית.
קשר רדיו
קשר רדיו הוא מכלול הדרכים להעברה של מסרים בין נקודות מרוחקות באמצעות אפנון של גלי רדיו.
קשר רדיו הוא הטכניקה העיקרית לתקשורת אלחוטית, ולכן יש המשתמשים במושג "תקשורת אלחוטית" כשכוונתם היא לקשר רדיו.
שימושים
לקשר רדיו מספר שימושים, הנפוצים שבהם:
היסטוריה
הבסיס התאורטי לקשר רדיו הונח כבר ב-1873 על ידי ג'יימס קלרק מקסוול. הראשון שיישם את הטכנולוגיה היה דייוויד יוז (David E. Hughes) שב-1878 ביצע שידור ראשון של צלילים לאחר שגילה כי גלים אלקטרומגנטיים הופכים לצלילים באמצעות מכשיר טלפון ביתי, אך ההוכחה האמיתית הראשונה של התאוריה שהציג מקסוול הוצגה רק במהלך השנים 1886-1888 עת אישר היינריך רודולף הרץ את התאוריה באמצעות ניסוי.
הרדיו כמכשיר תקשורת המונים הוא פרי המצאתו של גוליילמו מרקוני, אשר מימש את התאוריה של הרץ, על התפשטות גלים אלקטרומגנטיים. הוא נכנס להיסטוריה, כראשון אשר יצר קשר אלחוטי (במורס) בין צרפת לאנגליה, וזכה לתהילת עולם כאשר, שידר ב-12 בדצמבר 1901 מסר אלחוטי ראשון, שחצה את האוקיינוס האטלנטי - ובכך פורץ דרך לשידור הרדיו הטרנס-אטלנטי הראשון, בהוכיחו כי קימור כדור הארץ לא משפיע על גלים אלו. אט אט הפכה ההמצאה החדשה להיות מכשיר בידור ומידע בו מעבירים סוגי שידור שונים (בעיקר חדשות ומוזיקה) למאזינים בביתם.
מבצר ברנדונק
מבצר ברֶנדונק (בהולנדית: Fort van Breendonk) היה בסיס צבאי מבוצר של הצבא הבלגי בין הערים אנטוורפן ובריסל שבבלגיה. הוא שימש במהלך הכיבוש הגרמני בבלגיה במלחמת העולם השנייה כמחנה מעצר, שבו נכלאו גם יהודים מקהילת בלגיה.
המבצר
מבצר ברנדונק שוכן כ-20 ק"מ מדרום-מערב לאנטוורפן, ליד כפר אשר ממנו קיבל את שמו, ובצמוד לכביש הראשי המערבי (A12) מבריסל לאנטוורפן. ההחלטה על הקמתו התקבלה ב-1906 כחלק מטבעת מבצרים – שהייתה החיצונית מבין שתי טבעות כאלו – אשר נועדה להגן על אנטוורפן מפני התקפה גרמנית. בניית המבצר החלה ב-1909 והסתיימה כנראה ב-1914.
חימושו של המבצר כלל 21 תותחים – אחד בקוטר של 150 מ"מ, שניים בקוטר של 120 מ"מ, ארבעה בקוטר של 75 מ"מ, וכן 14 תותחים מהירי ירי בקוטר של 57 מ"מ.
כשפלש הצבא הגרמני לבלגיה במאי 1940 כבר היה המבצר מיושן ולא היה בו משום תשובה לשיטת הלוחמה הממוכנת המודרנית של הגרמנים. בתחילת הפלישה שימש המבצר במשך כשבוע כמקום משכנו של הפיקוד העליון הבלגי בראשות המלך לאופולד השלישי, אך לאחר מכן הוא פונה עקב התקדמות הפלישה הגרמנית.
הקמת המחנה ושומריו
לאחר שהשתלטו על בלגיה הקימו הגרמנים במבצר מחנה מעצר. ההוראה להקמתו ניתנה על ידי קרל הסלבאכר (Karl Hasselbacher), מפקד משטרת הביטחון הגרמנית בבלגיה.
סגל המחנה מנה בתחילה יחידה של הצבא הגרמני ומספר אנשי אס אס גרמנים בספטמבר 1941 נוספו אליו אנשי אס אס פלמים. ב-1944 שירתו שם גם אנשי אס אס רומנים והונגרים. מפקד המחנה הראשון היה פיליפ שמיט (Philipp Schmitt). הוא הוחלף בנובמבר 1943 על ידי קרל שנווטר (Karl Schönwetter). בין סגני המפקד התבלט יחסו הברוטלי לאסירים של איש האס אס יוהאן שוסטר (Johann Schuster).
אסירי המחנה וגורלם
ב-20 בספטמבר 1940 הגיעו האסירים הראשונים למבצר. נכלאו בו קומוניסטים בלגיים, אנשי מחתרת, בני ערובה שנתפסו על ידי הגרמנים, יהודים מקהילת בלגיה וגם פושעים פליליים. בסך הכל נכלאו בו בשנות פעולתו כמחנה מעצר כ-3,500 עד 4,000 אסירים.
בשנה הראשונה לקיום המחנה היו היהודים כמחצית אוכלוסיית האסירים בו. הם הוחזקו בו בהפרדה מן האסירים האחרים. בין השאר נכלאו במבצר הרב שלמה אולמן, הרב הראשי לקהילת יהודי בלגיה (נעצר לשבועיים), וראשי איגוד יהודי בלגיה. החל מקיץ 1942 נאסרו היהודים במחנה המעבר שהקימו הגרמנים בקסרקטין דוסן דה סיינט ז'ורז' בעיר מכלן ונוכחותם במבצר פסקה למעשה. בסך הכל נאסרו במבצר כ-400 עד 500 יהודים.
האסירים סבלו מתנאי חיים קשים, הרעבה, מניעת טיפול רפואי ויחס אכזרי מצד סגל המחנה, והם הועבדו בעבודות כפייה; יש טענה שבמסגרתן הוכרחו האסירים לעסוק בסילוק שכבת האדמה שהגנה על חלקים מהמבצר מפני הפגזה. הגרמנים גם קיימו במבצר חקירות, עינויים והוצאות להורג בתלייה.
מספר הנספים מקרב אסירי המחנה איננו ברור. כמה מאות אסירים מתו בו עקב תנאי המחיה הקשים, או בעינויים והוצאות להורג. לפחות מחצית מ-3,500 עד 4,000 האסירים שנכלאו במבצר בשנות פעולתו לא נותרו בחיים לאחר המלחמה (חלקם מתו או הוצאו להורג במחנות ריכוז אחרים).
לאחר השחרור
בסתיו 1944, לאחר שחרור בלגיה על ידי צבאות בעלות הברית, שימש המבצר למשך תקופה קצרה את שלטונות בלגיה כמחנה מעצר שבו הוחזקו בלגים שנחשדו בשיתוף פעולה עם כוחות הכיבוש הגרמניים. עקב היחס הקשה עד כדי התעללות שבו נהגו בעצורים בתקופה זו זכה המבצר במהלכה לכינוי "ברֶנדונק II". באוקטובר 1944 הועברו העצורים מהמבצר לעיר מכלן, אל הבניין ששימש את מחנה המעבר הגרמני שם.
משפטי אנשי סגל המחנה
בקיץ 1946 נערך במכלן שבבלגיה משפט לאנשי אס אס בלגים מהמחנה. 12 מהם נדונו למוות, אך עונשיהם של חלקם הומרו בהמשך לתקופות מאסר שונות.
המפקד הגרמני הראשון של המבצר, פיליפ שמיט (ששירת לתקופה מה גם כמפקד מחנה המעבר במכלן), הועמד לדין בבלגיה ב-1949, הורשע, נדון למוות והוצא להורג ב-1950.
משפטים נערכו גם לאסירים מהמחנה שהואשמו בהתעללות באסירים אחרים.
אש
אש היא תהליך חמצון מהיר של חומר דלק, תוך שחרור חום ואור, המאופיינים בדרך-כלל על ידי להבות. האש מתחילה כשחומר הדלק נחשף למקור אנרגיה אחר, כגון גפרור או מצית, והיא מתמשכת בעזרת שחרור נוסף של אנרגיית חום. בעברית, המילה 'אש' היא שם עצם ממין נקבה.
הלהבה
להבה היא תערובת של גזים ומוצקים הנמצאים בתהליך של תגובה כימית הפולטת קרינת אור נראה וקרינת תת-אדום. התדר של גלי הקרינה- מה שמשפיע על הצבע הנראה, תלוי בהרכב הכימי של חומרי הבערה ותוצרי ביניים של התהליך. כמו כן צבע הלהבה משתנה לפי הטמפרטורה.
חום
האש היא תהליך אשר משחרר אנרגיה. כאמור, האש מחממת כתוצאה מהיווצרות של חום בתהליך הבעירה. הטמפרטורה של האש נעה על פני טווח רחב, החל מעשרות מעלות ועד אלפי מעלות.
האש בשימוש האדם
באמצעות האש יכול היה האדם להתיך עפרות ברזל ונחושת וליצור חומרים וכלים חדשים כמו חרבות, מגינים, קנקנים, גלגלים ומרכבות, לנוע במהירות במרחב וליצור תהליכי צביעה. האדם גם השתמש באש כאמצעי תקשורת לאותת ולהעביר מסרים למרחוק. בהמשך האש שימשה מרכיב מרכזי במהפכות התעשייתיות של קיטור, חשמל, מיחשוב וחלל. האש הביאה לניידות גדולה של האדם ושינוע סחורות באמצעות מנועי קיטור, בעירה פנימית וסילון שהותקנו ברכבות, אניות, רכבים ומטוסים. הצבא המודרני מבוסס על כוח אש של אבקת שרפה, חומרי נפץ וטילים. אפשר אף לכלול באש את האנרגיה האטומית, שבו בתהליך של ביקוע גרעיני או היתוך גרעיני מופק אש. ולמעשה האש היא זו שמניעה את גלגלי הציוויליזציה המודרנית.
ממצאים ארכאולוגיים מאתר גשר בנות יעקב מרמזים כי מינים אנושיים קדומים, כגון ההומו ארקטוס, שלטו באש והשתמשו בה עוד לפני כ-790,000 שנה. באתר "ערש המין האנושי", מצפון ליוהנסבורג שבדרום אפריקה, נמצאו עדויות לאש מבוקרת מלפני כמיליון שנה.
מקור אור
האש יכולה לשמש את האדם כמקור אור. הלפיד אפשר לנייד את האש מהמדורה, כך שיוכל לשמש כאמצעי תאורה נייד. מאוחר יותר התפתחו מנורת שמן והנר.
השימוש באש לצורכי תאורה היה נפוץ במיוחד לפני השימוש בנורה חשמלית. עם זאת ממשיכים לעשות בה שימוש בחברה המודרנית, בעיקר משיקולי אסתטיקה או לצורך יצירת אווירה. למשל - עששית נייר.
חימום ובישול
ניתן להשתמש באש לצורך חימום ובישול המזון. לצורך כך המדורה יכולה לשמש לחימום ולתאורה.
ניתן לעשות שימוש בלהבה ובחום גם כדי לעבד חומרים שונים.
חומרי בערה
בימי קדם שימשו העצים כמקור עיקרי לאנרגיה שצרכו בני-האדם. בעבר, התכת מתכת ויצירת פחם עץ צרכו כמויות גדולות של עצים לשרפה. בתקופה המודרנית רק חלק זעיר מהאנרגיה בה משתמשת האנושות מופק משריפת עצים; במקום זאת נעשה שימוש בדלק, בפחם אבן, באנרגיה גרעינית ובמקורות אנרגיה חלופית אחרים. עם זאת, במדינות רבות עדיין משמשת שריפת עץ כצורת חימום.
האש בדת ובפולחן
אש ושרפה שימשו רבות בפולחני הקרבת קורבנות בדתות שונות, אולי משום שעשן השרפה עולה השמימה. אש נחשבה לאחת מארבעת היסודות הקלאסיים, כמו גם אחד מחמשת היסודות הסיניים. בנצרות האש מופיעה לעיתים קרובות כחלק מתיאורי הגיהנום. אחת האלות שנקראות אלות האש היא וסטה-במיתולוגיה הרומית, או הסטיה-במיתולוגיה היונית, ביהדות האל מזוהה עם אש. (דברים ד כד).
ביהדות המקראית אחת מארבע הדרכים להוצאה להורג הייתה באמצעות אש. בתלמוד האש היא אחת מארבעה אבות מזיקין. עוד ביהדות ישנו איסור על הדלקת אש בשבת וקיימת מצוות נרות שבת ויום טוב והדלקת נרות חנוכה, ומנהג הדלקת נרות נשמה. בהבדלה מברכים את ברכת בורא מאורי האש.
סכנות הקשורות לאש
השימוש באש גורר אחריו את סכנת השרפות.
אש בלתי מבוקרת יכולה להוות סכנה גדולה לבני אדם ולבעלי חיים. החום המופק מהאש מפרק את התרכובות הכימיות שמהן מורכב הגוף, ולכן הוא ניזוק כאשר הוא בא במגע עם אש. חשיפה לאש עשויה לגרום לכוויות, לשאיפת עשן, ואף למוות. האש יכולה לפגוע גם בצמחים ובמבנים.
סכנת השרפה גדלה כשנבנו ערים גדולות וצפופות. זאת במיוחד עבור בתים העשויים מעץ, אשר האש הייתה עלולה להתפשט בהם במהירות ולגרום נזקים כבדים ברכוש ובנפש. מקרים מפורסמים בהיסטוריה הם: השרפה הגדולה של רומא, השרפה הגדולה של לונדון, והשרפה הגדולה של שיקגו.
כיבוי אש
על פי רוב התזת מים על האש היא דרך יעילה לכבות אותה. זאת משום שהמים נוטלים כמויות גדולות של חום וכך מפריעים לתהליך הבערה. כמו כן, הם יוצרים מסך של אדים המונע חמצן מהאש. אולם לעיתים השימוש במים עלול להזיק. כאשר הלהבות אוחזות ברשת חשמל המים עלולים לגרום לקצר ולהתחשמלות. במקרים שבהם השימוש במים יחמיר את המצב ניתן להתיז על האש פחמן דו-חמצני על ידי אבקות שמשחררות גז זה, או חומרים יוצרי קצף. עבור שריפות קטנות בהן אפשר להתקרב אל מוקד האש, אמצעי כיבוי יעיל הוא שפיכת חול.
שירותי כבאות והצלה נועדו לעסוק בכיבוי של שרפות. מכבי אש ממהרים למקום בו פרצה שרפה כדי לנסות לכבותה ולחלץ את בני האדם הנתונים בסכנה.
בבניינים רבים מותקנת מערכת גילוי וכיבוי אש.
גמישות (כלכלה)
בכלכלה, גמישות היא גודל השינוי באחוזים של משתנה אחד ביחס לשינוי באחוז אחד של משתנה אחר:.
אם שינוי של אחוז אחד ב-\ xגורם לשינוי בן שלושה אחוזים ב- \ yאז נאמר כי הגמישות של \ yביחס ל-\ x(או באופן שקול: גמישות ה-\ xשל \ y) היא 3.
נהוג לציין גמישות בערך מוחלט כאשר הסימן מובן מההקשר, כלומר כאשר ברור מאליו אם המתאם בין המשתנים שלילי או חיובי.
את הגמישות מסמנים בדרך כלל באות \ eואת הגמישות של \ yביחס ל-\ xמקובל לסמן \ e_{y,x}.
סיווג גמישויות
נתבונן לדוגמה בגמישות ביחס למחיר של ביקוש עבור מוצר מסוים. ניתן לסווג את הגמישויות לחמישה מקרים כלליים:
הגדרה מתמטית
במונחים מתמטיים הגמישות של \ yביחס ל-\ xמוגדרת באופן הבא:
מההגדרה ברור כי המדובר בגמישות נקודתית, שכן הנגזרת היא נקודתית. בדומה לנגזרת ניתן לדבר על פונקציית גמישות עבור פונקציה מסוימת המתאימה את הגמישות בכל נקודה ונקודה. עם זאת חשוב להבחין בין המושגים השונים נגזרת וגמישות; לשם המחשה, על כל הישרים היוצאים מהראשית גמישות קבועה ושווה 1 בעוד הנגזרת (דהיינו השיפוע) שונה מישר לישר.