cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שושנה שרעבי
ראשית חייה
שרעבי למדה קריינות ב"קול ישראל" בירושלים. לאחר מכן עבדה כפקידה בחברה המרכזית לקופסאות פח ובתדיראן, וניהלה את חנות בגדי ילדים "שושי" בגני תקוה.
קריירה
בשנת 1963, כשהיא בת 12, הצטרפה שרעבי למרכז הספורט לנכים "ספיבק" רמת גן, בעידוד הוריה.
שרעבי השתתפה באולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) בה התחרתה במקצועות האתלטיקה (זריקת דיסקוס, זריקת אלה, הדיפת כדור ברזל, הטלת כידון, מרוץ עגלות וסללום). היא הגיעה להישגים רבים בעשירייה הראשונה, עם שתי זכיות במדליה: מדליית כסף עם נבחרת מרוץ שליחים בעגלות ל-160 מטר, ומדליית ארד אישית בזריקת אלה למרחק 21 מטר. בנוסף זכתה בשתי מדליות זהב: בתחרות סיוף בכיסאות גלגלים וכחברה בנבחרת הנשים בכדורסל כיסאות גלגלים.
באולימפיאדת הנכים היידלברג (1972) זכתה בשתי מדליות בתחרויות הסיף: בתחרות אישית במדליית כסף וכחברה בנבחרת הנשים במדליית זהב. במירוץ עגלות ל-60 מטר סיימה במקום האחרון.
שושנה שרעבי אביטל נכנסה להיכל התהילה כדורסל נשים.
חיים אישיים
שרעבי נישאה ליוסי ולהם שתי בנות. הייתה חובבות אומנות.
תעמולה פלסטינית
עקרונות
קווים עיקריים בתעמולה הפלסטינית נקבעו בקונגרס הפלסטיני הראשון שנתכנס במזרח ירושלים במאי 1964 עם הקמת "ארגון השחרור הפלסטיני", והמשכם באמנה הלאומית הפלסטינית אשר נוסחה לאחר מלחמת ששת הימים כאשר נתכנסה "המועצה הפלסטינית", בקהיר בימים 17-10 ביולי 1968 ועדכנה את נוסח האמנה. בנוסחה המקורי קובעת האמנה את זכותם הבלעדית של הפלסטינים על "פלסטין", ומגדירה את הציונות כתנועה כובשת ולא חוקית. האמנה מעמידה את השאיפה הפלסטינית לבטל את קיומה של מדינת ישראל, על הטענה שהיהדות היא דת ולא לאום, ולפיכך היהודים אינם נכללים בין הקבוצות הזכאיות להגדרה עצמית לאומית.
קהלי יעד
התעמולה הפלסטינית מכוונת לשלושה קהלי יעד שונים: תעמולת פנים פלסטינית באמצעות מערכות החינוך והתקשורת הפלסטיניות ותעמולת החוץ שנחלקת לתעמולה מול אזרחי ישראל ולתעמולה מול אזרחי שאר העולם.
התעמולה הפלסטינית מתנהלת במבחר סוגות: כנסים בינלאומיים בחסות האו"ם - ועידת דרבן וועידת דרבן השנייה, ספרות יפה, עיתונאות, תיאטרון וקולנוע, המשודרות בערוצי מדיה מגוונים: רדיו, טלוויזיה ואינטרנט; בו פועלים אתרי תעמולה רבים. התעמולה נעשית גם באמצעות החינוך והוראת ההיסטוריה.
היחס הישראלי לתעמולה הפלסטינית
התעמולה הפלסטינית המיועדת לקהל היעד הישראלי לרוב מופקת בצורה המנסה לשבור את רוחו של העורף הישראלי, תוך כדי הכרזה על הישגים אמיתיים או שקריים ותזכורת של הישגי העבר. הרוב המוחלט של הניסיונות התעמולה אינה מתקבלת בצד הישראלי ברצינות רבה אלא זוכה ליחס ציני ופעמים רבות דווקא מתפרסמת בזכות עובדה זו. בשנת 2014, במהלך תחילת מבצע צוק איתן התפרסם ברשת וידאו-קליפ שהופק על ידי גדודי עז א-דין אל-קסאם ובו שיר המתבצע בשפה העברית על ידי זמרים עזתיים ופזמונו: תקוף, תעשה פיגועים. השיר בוצע ברמת הגהה ותחביר נמוכה מאוד אך עם זאת היה פשוט וקליט ולכן לצד הלעג לו זכה, הפך השיר במהרה ללהיט אינטרנטי בקרב ישראלים.
טקטיקות תעמולה
לטענת מדינת ישראל, התעמולה הפלסטינית עושה שימוש רב בדיסאינפורמציה ובהצגה שקרית של המציאות כדי לשכנע בעמדותיה (טקטיקה האופיינית לכל תעמולה מדינית וצבאית באשר היא). באמצעות טקטיקה זו היא מנסה לקעקע את תדמיתה של מדינת ישראל בעיני העולם ובעיני אזרחיה, ולפגוע בלגיטימציה לקיומה.
השימוש בדיסאינפורמציה נועד גם למטרות פנימיות פלסטיניות, ובהן: חיזוק מעמד ארגוני הטרור בקרב הפלסטינים על ידי ניכוס הישגים שלא היו במלחמה כנגד ישראל.
חלק מהתעמולה כוללת תכנים אנטישמיים המתבססים על מסורות מהעולם המוסלמי או השוואת היהדות או מדינת ישראל למשטרים מוקצים כגון הנאציזם (שימוש בסמל צלב הקרס) או משטר האפרטהייד בדרום אפריקה.
הפרת זכויות אדם
אחד מקווי התעמולה המרכזיים של ההסברה הפלסטינית הוא הטיעון בדבר הפרת זכויות אדם שוטפת, לכאורה, מצד ממשלת ישראל וצבא ההגנה לישראל כלפי האוכלוסייה הערבית בשטחים:
טבח המוני
תעמולה זו כוללת האשמה של צה"ל בטבח ומעשי זוועה שלעיתים הוכחו כשקרי (דוגמת התעמולה השקרית אודות הטבח בג'נין בזמן מבצע חומת מגן), וכן ביום סרטונים עבור רשתות הטלוויזיה המציגים פצועים או מתים פלסטינים שלכאורה נהרגו מאש צה"ל. מנהג זה הפך לנפוץ במיוחד בזמן האינתיפאדה השנייה וזכה לכינוי "פאליווד".
הרג ילדים
התעמולה הפלסטינית אינה מסתפקת במקרים מאומתים אלא לעיתים מביימת או מזייפת מקרים נוספים. מקרה מבוים בולט הוא פרשת מוחמד א-דורה, שהייתה מסמלי האינתיפאדה השנייה, ורק לאחר זמן רב נחשפה כי הייתה למעשה זיוף וביומה, מקרה נוסף היה ב-12 במרץ 2012 כאשר הפיצו הפלסטינים תמונה של ילדה שנהרגה לכאורה בהפצצת צה"ל במבצע עמוד ענן, אך התברר שנהרגה בתאונה שאינה קשורה לתקיפות ישראל ברצועת עזה. ב-18 בנובמבר 2012 הפיץ אתר החדשות Alarab Net תמונה המתארת ילדים מוכתמים בדם ובסמוך אליהם הייתה את אמם, כל המצלומים נראו שוכבים ומתים על הרצפה וזאת לכאורה לאחר שטבחו בהם במהלך מבצע עמוד ענן. התמונה הציתה גל תגובות בפייסבוק, ולאחר מכן התגלה כי התמונה המדוברת הייתה בכלל תמונה שצולמה חודש קודם לכן במלחמת האזרחים בסוריה ומוחזרה כתמונה מעזה. ב-14 באוקטובר 2015 טען נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, כי ישראל הוציאה להורג בדם קר את אחמד מנאסרה בן ה-13, אף שלמעשה מנאסרה היה מאושפז במצב בינוני בבית חולים ישראלי אך לא ציין את זה שהדבר הוא תוצאה מפציעתו בעת שביצע פיגוע טרור. לעיתים אף משמשות סצינות מסרטים על מנת להציג מציאות כזב של רצח אזרחים.
הישגים צבאיים
על מנת להרים המורל בקרב הפלסטינים ולוחמה פסיכולוגית נגד ישראל מפרסמים הפלסטינים מידע על הישגים צבאיים שלא היו. במבצע עמוד ענן דיווחו חמאס על הפלת מטוס קרב ומזל"ט ישראלים, ירי טילים לעבר ספינה של חיל הים הישראלי ופגיעה בסמוך לשגרירות ארצות הברית בתל אביב. אירועים אלה הוכחשו על ידי דובר צה"ל.
הכחשת התפיסה ההיסטוריה הישראלית
הפלסטינים מתווכחים על תפיסתה העצמית של הישראליות, ובין השאר עם הדרך שהיא מספרת את ההיסטוריה שלה בכלל, ובארץ ישראל בפרט. בין השאר, היא מכחישה את היותו של בית המקדש בירושלים בעת העתיקה ולעיתים אף מכחישה את השואה.
Kiss the Girl
Kiss the Girl (בעברית: נשק את הנערה; מוכר גם בשם נשק אותה) הוא שיר קליפסו ופופ מתוך הסרט "בת הים הקטנה" של חברת וולט דיסני משנת 1989, אשר נכתב והולחן על ידי אלן מנקן והווארד אשמן. השיר מושר בסרט על ידי סבסטיאן שמעודד את הנסיך אריק לנשק את אריאל לפני שיהיה מאוחר מידי, כאשר בגרסת המקור של הסרט השיר בוצע על ידי סמואל רייט, ובגרסת הדיבוב העברי הוא בוצע על ידי אלי גורנשטיין.
השיר זכה לביקורות חיובית, והיה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר, אך הפסיד בשני הפרסים לשיר "Under the Sea" שגם לקח חלק בפסקול הסרט "The Little Mermaid", וגם בוצע על ידי רייט.
עיבודים בולטים
בעשור הראשון של המאה ה-21 השיר בוצע כ-4 פעמים בסדרת האלבומים "Disneymania", כאשר הוא בוצע בשנת 2002 על ידי להקת No Secrets כחלק מהאלבום "Disneymania", בשנת 2005 על ידי קולין פיצפטריק כחלק מהאלבום "Disneymania 3", בשנת 2007 על ידי אשלי טיסדייל כחלק מהאלבום "Disneymania 5" ובשנת 2008 על ידי קולבי קאליי כחלק מהאלבום "Disneymania 6". הביצוע של טיסדייל, לפני הופעתו באלבום, הופץ כבונוס יחד עם קליפ במהדורת הפלטינה של הסרט בשנת 2006.
בשנת 2011 השיר בוצע על ידי בריאן וילסון כחלק מאלבומו "In the Key of Disney". באותה שנה השיר בוצע על ידי להקת Stellar Kart כחלק מהמיני-אלבום שלהם "A Whole New World EP". בשנת 2012 השיר בוצע על ידי הירו שימונו כחלק מהאלבום "Disney - Koe no Oujisama Vol.2". בשנת 2013 השיר בוצע על ידי להקת Suburban Legends כחלק מאלבומם "Dreams Aren't Real, But These Songs Are, Vol. 1". בשנת 2016 השיר בוצע על ידי צוות השחקנים הראשי של הסרט "היורשים 2" במהלך קרדיטי הסיום שלו. בשנת 2019 השיר בוצע על ידי שאגי בספיישל הטלוויזיוני "!The Little Mermaid Live".
בסרט "בת הים הקטנה" משנת 2023, המשמש כעיבוד לייב אקשן לסרט המקור, השיר מבוצע על ידי דויד דיגס, אקוופינה וג'ייקוב טרמבלי. בדיבוב העברי של הסרט מבצעים את השיר יובל בינדר, דקלה הדר ודניאלה אשכנזי גפן.
אריה זסלני
ביוגרפיה
זסלני נולד בירושלים, בנו של הרב אהרן יצחק זסלנסקי ואחיו הצעיר של ראובן זסלנסקי (לימים שילוח, מראשי שירותי הביטחון במדינת ישראל).
באמצע שנות ה-30 יצא זסלני לפירנצה ולמד שם רפואה. שם פגש את אשתו, מריה ברטה זסלני ונישא לה. לזוג לא נולדו ילדים, שכן מריה הייתה עקרה, בשל מחלת הפוליו שבה לקתה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס זסלני לצבא הבריטי. בתחילה שירת תחת פיקודו של אורד וינגייט במערכה במזרח אפריקה בלחימה לשחרור אתיופיה, כחלק מקבוצת רופאים יהודים, בהם אף משה וולמן, שנשלחו לחזית זו. עם תום הלחימה בחזית זו, ב-1941 שירת בחזית המדבר המערבי כרופא צבאי, ולצדו רעייתו מריה ברטה.
לאחר המלחמה שבו בני הזוג זסלני לירושלים. זסלני שימש במשך כ-18 שנים כמנהל שירותי בריאות הנפש של בתי הספר בירושלים, וכן כיועץ פסיכיאטרי בעיריית ירושלים. הוא התמחה בטיפול באנשים אובדניים, והצליח להניא רבים מלהתאבד. זסלני נפטר בשנת 1968 מהתקף לב, והוא בן 57. נטמן לצד אחיו ראובן שילוח בבית העלמין סנהדריה בירושלים.
לאחר מותו, בשנת 1971, ייסדה רעייתו מריה ברטה את ארגון ער"ן המתמחה במתן עזרה נפשית בטלפון לאנשים במצוקה, על מנת להנציח את זכרו של בעלה, כדרכו של זסלני בחייו. הארגון, שסניפו הראשון שכן בביתה של זסלני, הפך לארגון ארצי ולו רשת של מתנדבים בכל רחבי הארץ.
פרמנידס (דיאלוג אפלטוני)
פרמנידס (ביוונית: Παρμενίδης) הוא דיאלוג מאוחר של הפילוסוף היווני אפלטון, שנכתב במאה ה־4 לפנה"ס. הפרמנידס נחשב לדיאלוג האניגמטי ביותר שכתב אפלטון, ולקשה ביותר לפרשנות. הדיאלוג מתאר שיחה (פיקטיבית) בין סוקרטס הצעיר לבין הפילוסופים האלאטיים פרמנידס וזנון מאלאה.
ניתן לחלק את הדיאלוג לשלושה חלקים: שיחת הפתיחה, הביקורת של פרמנידס על תורת האידיאות, והדדוקציות של פרמנידס. במהלך שיחת הפתיחה סוקרטס דן בטענה של זנון לפיה לא ייתכן ריבוי. סוקרטס מנסה לענות לטענותיו של זנון על ידי פנייה לתורת האידיאות. על כך משיב פרמנידס בבחינה של התיאוריה של סוקרטס, ושוטח מספר ביקורות הרסניות לתורת האידיאות. פרשנים מסוימים ראו בחלק זה של הדיאלוג עדות לקשיים שזיהה אפלטון בתיאוריה שלו עצמו. חלקו העיקרי של הדיאלוג מוקדש לבסוף לשיחה בין פרמנידס לאדם צעיר בשם אריסטו. פרמנידס מציג שמונה דדוקציות בהן הוא בוחן מה נובע מן ההנחה ש"האחד ישנו" ומההנחה ש"האחד אינו".
שיחת הפתיחה
סוקרטס שומע את זנון מקריא טיעון בנוגע לאי־האפשרות של הריבוי. הטיעון של זנון אינו מוצג במלואו, אך מצוינת הטענה האחרונה בו: אם ישנו ריבוי של דברים, הרי שהם צריכים להיות זהים אך גם נבדלים, אולם דברים זהים אינם יכולים להיות נבדלים, ולהפך. סוקרטס מזהה בטיעונו של זנון ניסיון להגן על תורתו של מורהו פרמנידס, לפיה הכל הוא אחד. המענה של סוקרטס לבעיה שמציג זנון הוא שדברים קונקרטיים אכן יכולים להיות זהים וגם נבדלים, אך הזהות עצמה (אידיאת הזהות) אינה יכולה להיות נבדלת, וההבדל עצמו (אידיאת ההבדל) אינו יכול להיות זהה. כלומר, דברים קונקרטיים אינם מצופים לעמוד באופן חמור בחוק האי־סתירה, בניגוד לאידיאות. סוקרטס מציע דוגמאות נוספות לצמדים כאלו של אידיאות מנוגדות: ריבוי ואחדות, מנוחה ותנועה. לשאלתו של פרמנידס סוקרטס מציין אילו אידיאות נוספות ישנן לדעתו: צדק, יופי, טוב. הוא מביע ספק מסוים בקיומן של אידיאות של אדם, אש ומים, ושולל את קיומן של אידיאות של דברים נחותים כמו שיער ועפר.
הביקורת על תורת האידיאות
הביקורות של פרמנידס תוקפות את המושג האפלטוני של "לקיחת חלק" (μέθεξις) באידיאות. כלומר פרמנידס מבקר את העמדה לפיה ניתן להסביר תכונה של דבר קונקרטי (למשל דבר מה יפה) על ידי הטענה שהוא "לוקח חלק" באידיאה הרלוונטית (למשל אידיאת היפה). עמדה אפלטונית נוספת שעומדת למבחן היא הפרדיקציה העצמית של האידיאות, כלומר שניתן לייחס לאידיאות את התכונות שהן עצמן מייצגות (למשל לומר שאידיאת היפה היא יפה).
לקיחת חלק או שלם
פרמנידס תוהה מה מקבל הדבר הקונקרטי מן האידיאה, האם מדובר בחלק ממנה או באידיאה בשלמותה. אם האידיאה ניתנת בשלמותה לכל דבר שמשתתף בה (למשל כל דבר יפה מכיל את אידיאת היופי), הרי שלכל דבר כזה יש אידיאה שלמה ונבדלת, וכך האידיאה איננה זהה לעצמה. אם כל דבר שלוקח חלק באידיאה מקבל חלק שלה, הרי שהאידיאה עצמה ניתנת לחלוקה. אם כך האידיאה איננה יכולה להיות דבר יחיד שמסביר כיצד דברים שונים נושאים באותה תכונה (אידיאת היפה למשל אמורה להיות דבר יחיד אשר מסביר כיצד מספר רב של דברים יכול להיות יפה). חלוקה של האידיאות יוצרת בעיות מיוחדות עבור אידיאות של גודל. למשל, אם אידיאת הקטן היא ברת חלוקה, הרי שהחלק שלה קטן ממנה עצמה, ויוצא מכך שהיא גדולה.
בעיית האדם השלישי
ביקורת נוספת של פרמנידס מכוונת גם כן כנגד ההנחה של סוקרטס לפיה האידיאה היא דבר יחיד שבאמצעותו ניתן להסביר כיצד דברים מרובים הם בעלי אותה תכונה. לפי ההנחות של סוקרטס, האידיאה עצמה גם היא בעלת התכונה שהיא מייצגת (אידיאת הגדול, למשל, היא גדולה). אולם אם כך ישנה קבוצה של דברים גדולים שכוללים הן את הדברים הגדולים הקונקרטיים והן את אידיאת הגדול עצמה. כדי להסביר את התכונה המשותפת לקבוצה זו יש צורך באידיאת גודל נוספת, וכך אד אינפיניטום. אף שאפלטון משתמש בדוגמה של אידיאת הגדול, ולא של אידיאת האדם, בעיה זו נקראת על ידי אריסטו "בעיית האדם השלישי", וזה נותר שמה גם לאחריו.
אידיאות כמחשבות
סוקרטס מציע אפשרות לפיה כל אידיאה היא מחשבה שמתקיימת בנפש, כך היא נותרת דבר יחיד. תשובתו של פרמנידס היא שמחשבה צריכה להיות אודות דבר מסוים שקיים מחוץ למחשבה. אם כך דבר זה יהיה האידיאה עצמה, ונותרת שוב השאלה כיצד ניתן לקחת בה חלק.
אידיאות כפרדיגמות
הצעתו הבאה של סוקרטס היא שהאידיאות הן פרדיגמות, כלומר כל אחת היא מקרה מושלם של התכונה שהיא מייצגת (למשל אידיאת היופי היא מקרה של יופי מושלם), והדברים הקונקרטיים לוקחים בה חלק על ידי כך שהם דומים לה. פרמנידס מראה כיצד גם הצעה זו מובילה לבעיה מן הסוג של "האדם השלישי". אם דבר מסוים דומה לאידיאה הרלוונטית לו, הוא חייב להיות בעל תכונה משותפת לה. אם כך נדרשת אידיאה של התכונה הזו, שתסביר כיצד האידיאה המקורית והדבר המסוים היו בעלי תכונה משותפת. באופן זה ניתן להמשיך שוב אד אינפיניטום.
"הקושי הגדול ביותר"
פרמנידס טוען שהביקורת האחרונה שלו היא הקושי (ἀπορία) הגדול ביותר לתורת האידיאות. אם האידיאות הן דברים נפרדים מן הדברים המוחשיים, הרי שלאידיאות ישנם יחסים בינן לבין עצמן ולדברים המוחשיים יש יחסים נפרדים בינם לבין עצמם. כך למשל, אם אדם מסוים הוא עבד הרי שהוא עבד של אדון קונקרטי ולא של אידיאת האדנות (בהינתן שיש כזו). באותו אופן אידיאת האדנות היא בעלת אדנות בעצמה רק ביחס לאידיאת העבדות. טענה דומה ניתן לטעון בנוגע לידיעה. הידיעה עצמה היא יחס שנוגע רק לאידיאות ולא לדברים המוחשיים, בעוד שהידיעה הקונקרטית (זו של האדם) יכולה להתייחס רק לדברים מוחשיים ולא לאידיאות. אם כך האידיאות לחלוטין אינן ניתנות לידיעה על ידי האדם. מן הצד השני, מטיעון זה נובעת מסקנה ששקולה לכפירה. אם הידיעה של האלים היא הידיעה עצמה, והאדנות שלהם היא האדנות עצמה, הרי שאין להם ידיעה אודות בני אדם או סמכות עליהם.
הדדוקציות
לאחר דברים אלו פרמנידס מציע לסוקרטס תרגיל. פרמנידס ידגים כיצד ניתן לבחון מה נובע מהיפותזה מסוימת, באמצעות שיחה עם בחור צעיר בשם אריסטו שהיה נוכח במהלך שיחתם הקודמת. מבין שמונה הדדוקציות ארבע מתחילות מן ההיפותזה "אם האחד ישנו" וארבע מן ההיפותזה "אם האחד אינו". כלומר, נבחנת השאלה אם האחד עצמו (אידיאת האחד, או האחידות) ישנו, מה נכון להגיד עליו ומה נכון להגיד על דברים אחרים.
התפקיד של הדדוקציות, והקשר שלהן לחלק הראשון של הדיאלוג, הם נושאים שהיו שנויים במחלוקת כבר בעת העתיקה. הפילוסוף בן המאה ה־2 אלקינוס, למשל, ראה בדדוקציות הדגמה של צורות היסק לוגיות. בצדו השני של המתרס, הפילוסופים הנאו־פלטוניסטים ראו בדדוקציות טקסט תאולוגי, כפי שמציין פרנסיס קורנפורד. פלוטינוס זיהה את עקרונות היסוד שלו: האחד, האינטלקט והנפש, בדדוקציה הראשונה, השנייה ובנספח לשתי הדדוקציות הראשונות, בהתאמה. פרוקלוס מזהה כבר בדדוקציה הראשונה את המאפיינים של הסוגים השונים של האלים (הנחשבים, החושבים, וכולי). גם בעת המודרנית היו פרשנים שזיהו בדדוקציות תוכן לוגי ומטאפיזי, אך מנגד גם כאלו שראו בהן רק תרגיל או אפילו בדיחה.
דדוקציה ראשונה
במהלך הדדוקציה הראשונה פרמנידס מוכיח שאם האחד ישנו הרי שאי אפשר לייחס לו אף תכונה, אחרת הוא לא יהיה אחד. הוא אינו יכול להיות מורכב מחלקים, שכן אז הוא יהיה מרובה ולא אחד. כיוון שאין לו חלקים גם לא יכולים להיות לו התחלה, אמצע וסוף. לפיכך הוא גם חסר תבנית וחסר גבולות. כמו כן האחד אינו יכול להיות בתוך דבר אחר, שכן אז הוא יהיה דבר בעל גבול, והוא אינו יכול להיות בתוך עצמו, שכן אז הוא היה שני דברים: הדבר המכיל והדבר המוכל. האחד גם אינו יכול להשתנות, שכן הוא דבר אחד בלבד, ולכן אם יהיה שינוי כלשהו בו הרי שהוא ישתנה לחלוטין ויפסיק להיות הוא. הוא גם אינו יכול לנוע: הוא אינו יכול לנוע סביב האמצע שלו, כי אין לו אמצע, ואינו יכול לנוע ממקום למקום שכן אז יצטרך להיות בתוך דבר אחד ולעבור להיות בתוך דבר אחר, והוא אינו בתוך כלום. אך האחד גם אינו יכול להיות במנוחה, שכן אז יצטרך להיות בתוך אותו דבר במשך זמן. האחד כמו כן אינו זהה לעצמו או לדבר אחר, ואינו שונה מעצמו או מדבר אחר. זאת כיוון שלאחד ישנה תכונה אחת בלבד: היותו אחד. אולם, דברים זהים אחד לשני או נבדלים אחד מן השני לא מתוך תכונת האחידות שלהם, אלא מתוך תכונות אחרות. כיוון שהאחד אינו שונה או זהה, הוא אינו יכול להיות שווה, גדול או קטן ביחס לדברים אחרים או ביחס לעצמו. אי אפשר לומר שהאחד נמצא בזמן. דבר שנמצא בזמן נעשה בעל גיל שונה מזה שהיה לו, והמרווח הזמני בין גילו המבוגר לגילו הצעיר זהה למרווח בין גילו הצעיר לגילו המבוגר, אך האחד אינו יכול להיות שונה או זהה. לפיכך אי אפשר לומר שהאחד "היה", "הינו" או "יהיה". כיוון שאי אפשר לומר שהאחד "הינו" אי אפשר לומר שהוא הינו אחד, וכמו כן אי אפשר לחוש אותו, או להחזיק בידיעה או סברה אודותיו. לסיכום, אם האחד הינו הרי שהוא אינו מורכב מחלקים, הוא אינו בתוך שום דבר, הוא אינו משתנה, הוא אינו נע ואינו במנוחה, הוא אינו זהה ואינו שונה, הוא אינו קטן, גדול או שווה, הוא אינו בזמן, הוא אינו "הינו" והוא אינו אחד. בדדוקציה הראשונה, אם כך, האחד מאופיין רק באופן שלילי, כלומר רק על ידי שלילה של תכונות ממנו. פרשנויות מסוימות מזהות בתיאור זה דוגמה לתאולוגיה שלילית.
דדוקציה שנייה
הדדוקציה השנייה היא המקטע הארוך ביותר של הדיאלוג. במהלך דדוקציה זו פרמנידס מראה שאם האחד ישנו הרי שהוא מחזיק במגוון רחב של תכונות שחלקן הגדול נמצא בסתירה זו לזו (למשל אחד ומרובה, גדול וקטן מעצמו, וכולי). הדדוקציה מתחילה בקביעה שההנחה שהאחד הינו למעשה מייחסת לאחד תכונה: קיום. תכונת הקיום נפרדת מתכונת האחידות כיוון שהטענה "אחד הוא אחד" נבדלת מן הטענה "אחד קיים". כיוון שכך, האחד כבר אינו רק דבר אחד אלא שניים: אחדות וקיום. לפיכך ל"אחד שהינו" יש חלקים. כל אחד מן החלקים הללו, האחידות והקיום, גם הוא בעל שתי התכונות הללו בדיוק, כלומר כל אחד מהם גם הוא אחד והוא קיים. כיוון שניתן להמשיך ולחלק כך את החלקים של האחד, הרי שהאחד הוא בעל ריבוי בלתי מוגבל של חלקים. לאחד אם כך ישנם שני חלקים, אחידות וקיום, והם שונים. לפיכך האחד לוקח חלק גם בהבדל. ניתן לספור אם כך באחד שני דברים, וגם שלושה דברים. מרגע שזוהו באחד המספרים 2 ו־3, ניתן להפיק את כל המספרים הטבעיים על ידי פעולות של הוספה והכפלה.
כיוון שלאחד ישנם חלקים, הרי שהוא השלם שמכיל חלקים אלו. בתור דבר שלם, הרי שהוא דבר מוגבל. כיוון שהוא מוגבל, יש לו התחלה, אמצע וסוף, והוא גם צריך להיות בעל תבנית מסוימת. כיוון שהאחד הוא מכלול החלקים שלו, וכל החלקים שלו הם בתוכו, הרי שהוא בתוך עצמו. עם זאת, האחד אינו יכול להיות בכל החלקים שכן הוא לא יהיה אחד, והוא אינו יכול להיות רק בחלק מן החלקים שכן אז היה בתוך דבר שקטן מעצמו. אזי עליו להיות בתוך משהו אחר או בתוך שום דבר. אם היה בתוך שום דבר הוא לא היה קיים, ולפיכך הוא בתוך דבר אחר. כיוון שהאחד בתוך עצמו, עליו להיות במנוחה. כיוון שהוא גם בתוך עצמו וגם בתוך דבר אחר, הרי שעליו לנוע.
האחד זהה לעצמו, שכן הוא אינו דבר ששונה מעצמו והוא אינו חלק מעצמו. האחד בתוך עצמו, אך הוא גם בתוך דבר אחר, לכן הוא שונה מעצמו. כמו כן הוא שונה מן הדברים האחרים, שאינם אחד. אולם, ההבדל עצמו (אידיאת ההבדל) אינו יכול להימצא בתוך שום דבר. אם ההבדל הוא בתוך עצמו הרי שהוא נמצא בתוך דבר שזהה לעצמו, והוא אינו יכול לקחת חלק בזהות, ואם הוא בתוך דבר אחר במשך זמן מסוים הרי שהוא בתוך דבר אחר שזהה לעצמו ולפיכך הוא בתוך הזהה. אם כך ההבדל אינו יכול להיות באחד או בדברים האחרים שאינם אחד. אם כך האחד והדברים האחרים שאינם אחד צריכים להיות זהים.
פרמנידס משתמש בטענות דומות כדי להוכיח שהאחד קטן, שווה וגדול ביחס לעצמו ולדברים האחרים, אך גם אינו קטן, שווה או גדול ביחס לעצמו ולדברים האחרים. למשל, האחד מכיל את עצמו, שכן הוא בתוך עצמו, ולפיכך הוא גדול מעצמו. כמו כן, אם האחד קטן הרי שהוא כולו צריך להיות קטן. אם כך הקטנות עצמה צריכה להיות בכולו או להכיל אותו. אך מכך ינבע שהקטנות גדולה מן האחד או שווה לו.
האחד כמו כן נמצא בזמן, שכן העבודה שהאחד "הינו" מציינת את היותו בהווה, בניגוד להיותו בעבר או בעתיד. אם כך הוא נמצא בהווה ולפיכך בחלק מהזמן. כיוון שהאחד תמיד בהווה, הוא הינו ואינו מתהווה. עם זאת, האחד נמצא בזמן ולפיכך הוא נעשה מבוגר יותר מעצמו ככל שהזמן עובר, כלומר הוא נמצא בתהליך של התהוות. ההתהוות של האחד היא בין ה"עכשיו" ל"אחר כך", כאשר בכל אחת מן הנקודות הללו עצמן הוא רק "הינו" ואינו מתהווה. במובן זה ה"עכשיו" וה"אחר כך" הם הגבולות של ההתהוות שלו.
פרמנידס מסיים בטענה שהאחד ניתן כעת לידיעה, לסברה ולתחושה, מבלי להסביר טענה זו.
נספח לשתי הדדוקציות הראשונות
לפני שהוא ממשיך לדדוקציה השלישית, פרמנידס בוחן מה נובע מהמסקנות של שתי הדדוקציות הראשונות. פרמנידס מגיע למסקנות שנוגעות לטבעו של הזמן. בפרט, בחלק זה של הדיאלוג ניתן לזהות את העיסוק הראשון של הפילוסופיה היוונית במושג ה"רגע". משתי הדדוקציות הראשונות עולה שהאחד אינו והינו, אחיד ומרובה, שונה וזהה, גדול וקטן, נע ונח. במסגרת ההסבר הנוכחי פרמנידס טוען שהאחד אינו יכול להחזיק בתכונות המנוגדות הללו במקביל. לכן, עליו לעבור מתכונה מנוגדת אחת למשניה, וזאת על ידי תהליך של התהוות (למשל עליו לגדול כדי להפוך מקטן לגדול, או להתאחד כדי להפוך ממרובה לאחיד). אולם במהלך התהליך האחד עדיין מחזיק בתכונה מסוימת ולא בזו המנוגדת לה, ולכן השינוי בין התכונות לא מתרחש במשך התהליך. הפתרון הוא בקביעה שישנו רגע, נקודה בזמן שאין לה משך, ושבה הדבר המשתנה אינו מחזיק באף אחת מהתכונות המנוגדות שביניהן הוא עובר (ברגע של המעבר מתנועה למנוחה, הדבר אינו נע ואינו נח).
דדוקציה רביעית
הדדוקציות הרביעית בוחנת שוב את ההשלכות של ההנחה שהאחד הינו על הדברים האחרים. הפעם, פרמנידס טוען שהאחד חייב להיות נפרד מן האחרים. מלבד האחד והאחרים לא קיים דבר, ובפרט לא קיים דבר שבו יימצאו האחד והאחרים ביחד. אם כך, האחרים אינם יכולים לקבל את האחד, לא כשלם (כי הוא נפרד מהם) ולא חלק ממנו (כי אין לו חלקים). כלומר, הדברים האחרים אינם יכולים לקחת חלק באחד. כיוון שכך, הדברים האחרים אינם יכולים להיות שלמים או חלקים, שכן שלמים וחלקים לוקחים חלק באחד כפי שהוכח בדדוקציה השלישית. לפיכך, גם לא יכול להיות להם מספר, והם אינם מורכבים מחלקים שכל אחד מהם הוא אחד, או ממספר חלקים. פרמנידס מסביר שלפיכך הם לא יכולים להיות זהים או שונים. אם היו מחזיקים בתכונה אחת מבין אלו, הרי שהייתה בהם תכונה שהיא אחת. אם היו מחזיקים בשתי התכונות במקביל, הם היו מחזיקים בשתי תכונות, כלומר היו להם שני חלקים. באותו אופן ניתן להוכיח שהם אינם מחזיקים באף אחת מן התכונות המנוגדות (תנועה ומנוחה, וכולי).
דדוקציה חמישית
בשלב זה פרמנידס פונה לקבוצה השנייה של הדדוקציות, שמתחילות בהנחה ש"האחד אינו". פרמנידס בוחן בתחילת הדדוקציה החמישית את ההנחה עצמה ש"האחד אינו". הוא מסביר שהנחה זו שונה מהנחות כמו "הדבר־שאינו־אחד אינו" או "הגדול אינו". גם אם נניח שהאחד אינו, הרי שאנו מבינים את המשמעות של הנחה זו, כלומר יש לנו ידיעה מהו האחד. בכך אפלטון (באמצעות פרמנידס) סותר את הטענה היסודית של פרמנידס עצמו לפיה אי אפשר לדבר אודות מה שאינו או לדעת אותו. כיוון שההנחה שהאחד הינו שונה מהנחות אחרות, ניתן לומר שהאחד לוקח חלק בהבדל. כמו כן, ניתן להתייחס אליו בתור "זה" או "משהו". נוסף על כך הוא שונה מן האחרים וזהה לעצמו. כמו כן, על אף שהאחד אינו, עליו להתקיים לפחות במובן מסוים. פרמנידס מסביר שהוא "הינו לא־הינו". זאת כיוון שניתן לטעון טענות אמיתיות אודות האחד, אך ניתן לטעון טענות אמיתיות רק אודות דבר שקיים לפחות במובן מסוים. אם כך האחד לוקח חלק גם בקיום וגם באי־קיום. לפיכך עליו להשתנות, כי הוא אינו יכול להיות קיים ולא קיים באותו הזמן. עם זאת עליו להיות במנוחה, שכן הוא אינו נמצא בשום מקום. כמו כן הוא אינו יכול להשתנות, שכן אז יפסיק להיות עצמו (נימוק אשר הופיע גם בדדוקציה הראשונה).
דדוקציה ששית
בדדוקציה הששית פרמנידס שוב בוחן מה נובע מן ההנחה שהאחד אינו. הפעם הוא קובע שהמשמעות של הנחה זו היא שהאחד אינו בשום מובן. לפיכך האחד אינו לוקח חלק בקיום כלל, הוא אינו דבר מסוים שאינו קיים, אלא אינו דבר. אם כך אי אפשר לייחס שום תכונה לאחד, הוא אינו קיים, מתהווה, נע, נח, גדול, קטן, שווה, זהה או שונה. כמו כן אי אפשר להתייחס אליו בתור "זה" או "משהו". המסקנה של הדדוקציה הששית אם כך זהה לזו של הדדוקציה הראשונה.
דדוקציה שביעית
כעת פרמנידס בוחן מה נובע לגבי הדברים האחרים אם מניחים שהאחד אינו. בדדוקציה זו פרמנידס בוחן את הדברים האחרים ככאלה שמטבעם יכולים לקחת חלק באחד, אך אינם לוקחים בו חלק. אם אנחנו מדברים על דברים "אחרים" הרי שהם צריכים להיות נבדלים ממשהו, אך כיוון שהאחד אינו, הרי שהם אינם יכולים להיות נבדלים ממנו. אם כך הרי שהם נבדלים זה מזה. כמו כן הדברים האחרים צריכים להיות מרובים, שכן הם אינם יכולים לקחת חלק באחד. כל דבר אחר הוא מעין צביר (ὄγκος), דבר בעל גודל אך חסר גודל מסוים. כל חתיכה שתילקח מדבר אחר תהיה בעצמה מרובה וגדולה מן החתיכות שלה עצמה. לדעת פרמנידס במצב כזה יהיו דברים שרק ייראו כאילו הם שלמים ואחידים, אך לא יהיו כאלו בפועל. כמו כן דברים אלו ייראו קטנים, גדולים ושווים, וייראו בעלי גבול, מספר, זהות והבדל, אף שהם אינם מחזיקים באף אחת מן התכונות הללו. פרמנידס משווה זאת למצב שבו פרטים מתבררים לאדם שמתקרב לציור, שנראו לו קודם אחרים.
דדוקציה שמינית
הדדוקציה האחרונה קצרה במיוחד. פרמנידס בוחן שוב מה נובע לגבי הדברים האחרים אם מניחים שהאחד אינו. הפעם הוא קובע שדברים שלא לוקחים חלק באחד בשום צורה אינם דברים כלל, שכן הם אינם יכולים להיות אף "דבר אחד". אם כך אי אפשר לייחס להם אף תכונה, ואי אפשר אף לומר שהם נראים כאילו יש להם תכונות מסוימות. פרמנידס מסכם את הדדוקציה הזו בקביעה ש"אם האחד אינו, שום דבר אינו".
בוריס זמנסקי
בוריס נאומוביץ' זמנסקי (ברוסית:  Борис Наумович Заманский; 2 בנובמבר 1918 - 17 באוקטובר 2012) היה יהודי סובייטי שעוטר בשלוש הדרגות של עיטור התהילה על פועלו כחייל בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
נולד בעיר חרסון שהייתה אז בשליטת מדינת אוקראינה - מדינת חסות של הקיסרות הגרמנית (כעת אוקראינה) במשפחתו של פקיד. ב-1927 המשפחה עברה לחרקוב, שהייתה אז עיר הבירה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. בשנת 1934 עבר משפחתו של זמנסקי לקייב.
קבלת עיטורים במהלך המלחמה
העיטור הראשון שהוענק לו במהלך המלחמה - מדליית העוז, אותה קיבל באוגוסט 1943 על הצטיינותו בקרבות שליד הנהר סוורסקי דונץ.
עיטור התהילה הראשון הוענק לו בעקבות צליחת הנהר ויסלה ותחזוק הקשר הצבאי ב-1 באוגוסט 1944 על אף הפציעה שקיבל במהלכם. את עיטור התהילה מדרגה שנייה קיבל בעקבות תחזוק הקשר במהלך צליחת הנהר אודר ב-2 בפברואר 1945.
יחד עם יחידתו השתתף בכיבוש ברלין, קיבל על כך מדליה והשלים קבלת כל שלוש הדרגות של עיטור התהילה ללא ידיעתו. שוחרר מן השירות באוקטובר 1945.
חייו לאחר המלחמה
לאחר שחרורו מן השירות הצבאי חזר לקייב. המוסד להשכלה גבוהה, בו למד לפני המלחמה, חדל להתקיים. זמנסקי המשיך את לימודיו באוניברסיטה הטכנולוגית של קייב. ב-1948, לאחר סיום לימודיו, החל לעבוד כמהנדס תהליך במפעל לייצור דשנים בעיר הורלובקה.
בשנת 1999 עלה לישראל. התגורר בראשון לציון, שם נפטר ב-17 באוקטובר 2012. נקבר בבית הקברות גורדון.
אפרים נבון
הרב אפרים (בן אהרן) נבון (ה'תל"ז, 1677 - כ"ו בניסן ה'תצ"ה, 1735; איסטנבול - ירושלים - איסטנבול) היה פוסק ודיין. נודע בעיקר בשל ספרו מחנה אפרים, הנסוב סביב משנה תורה לרמב"ם.
ביוגרפיה
נבון נולד באיסטנבול למשפחת נבון, ומאוחר יותר, ככל הנראה בשנת ה'ת"ס או ה'תס"א, עלה לארץ ישראל, וגר בירושלים. לפי גרסאות מסוימות הוא עלה כבר לאחר נישואיו לבתו של יהודה אירגז, ויחד עם חמיו ומשפחתו עלה לארץ ישראל, ולפי אחרות הוא עלה בגפו, ונישא רק לאחר עלייתו לארץ.
לאחר פרק זמן, כאשר המצב הפך בלתי נסבל, הוא עזב את ירושלים בשליחות כשד"ר, וכאשר הגיע לאיסטנבול מצא חן בעיני תלמידי החכמים בעיר, ואלה שכנעו אותו להישאר בה. הוא מונה על ידי רבי יהודה רוזאניס (אב בית הדין שם, ומחבר הספר משנה למלך), למורה הוראה ודיין. הוא זכה להערכה רבה, ונאמר אודותיו כי:
כאשר היה בן 58 נפטר הרב נבון, ונקבר באיסטנבול. הוא השאיר אחריו שושלת של חכמים, דיינים ומנהיגי ציבור, ובמשך כמה דורות אחריו בניו שימשו כמנהיגים ופוסקים. בנו הוא הרב יהודה נבון מחבר ספר 'קריית מלך רב'. נינו, רבי יהודה נבון, כיהן כראשון לציון.
גילוי המצבה
בחוברת "מגנזי ירושלים" מובא סיפורה של מצבתו של הרב נבון; היא נעלמה מעיני תושביה היהודים של איסטנבול במשך שנים רבות, ורק בשנת ה'תרנ"ז, יותר מ-150 שנה לאחר קבורתו, אחד מצאצאי הרב נבון, יוסף נבון ביי, שהיה עסקן ירושלמי, נסע לאיסטנבול כדי להשיג פירמן "להרכבת יפו-ירושלים", והחליט למצוא את מצבת סבו. הם חיפשו בכל העיר, ולאחר חיפושים ממושכים הם מצאו את המצבה ואת הנוסח שעליה הידוע לנו כיום.
על מצבתו נכתב:
חיבורו "מחנה אפרים"
הרב נבון לא זכה לראות את חיבורו יוצא לאור בחייו, מאחר שהחיבור עוד לא היה ערוך. על ערש דווי ביקש מבנו רבי יהודה נבון, שיוציא את החיבור לאור, וזה הוציא לאור וערך את הספר שלא היה ערוך. העריכה ארכה שנתיים, והסתיימה בשנת ה'תצ"ח - כשלוש שנים לאחר מותו של הרב נבון האב. בחיבור עצמו מובאות פעמים מספר הערות מהמלבה"ד, בנוסח: "לא מצאתי כי אם רמז, ואנכי סידרתי לפי ראות עיניי", או "נראה שיש חיסרון", "עד כאן מצאתי" וכדומה. בהקדמתו לספר מציין הרב נבון הבן כי "בכל מקום שימצא המעיין כחצי עגולה ובתוכה א"ה וכו' ממני יצאו הדברים".
"מחנה אפרים" נכתב על פי סדר משנה תורה לרמב"ם, ונחשב לחיבור למדני ומעמיק. לעיתים הרב נבון כותב את החיבור בצורה של שו"ת; כלומר - מציג שאלה הקשורה בהלכה אותה כתב הרמב"ם, ועונה עליה באריכות.
החיד"א כתב אודותיו כי: ; החתם סופר כתב על החיבור כי: ; ורבי חיים חזקיהו מדיני כותב בחיבורו "שדי חמד":
מינסוטה יונייטד
כשנוסד בשנת 2010 נקרא NSC מינסוטה (באנגלית: NSC Minnesota), ובשנת 2012 שינה את שמו לשם מינסוטה סטארס (באנגלית: Minnesota Stars FC). וכעבור שנה בלבד, בשנת 2013, המועדון שינה את שמו לשם מינסוטה יונייטד. את רוב עונותיו לפני ההצטרפות ל-MLS, המועדון בילה בליגת ה-NASL, ואף זכה באליפות הליגה בשנת 2011.
היסטוריה
"מרכז הספורט הלאומי" (The National Sports Center, או NSC) החל לשקול להקים קבוצת כדורגל מקצוענית של חטיבה 2 בדצמבר 2009. הקבוצה דאז, מינסוטה ת'אנדר, שיחקה ב"מרכז הספורט הלאומי" ונאבקה בקשיים כלכליים. בינואר 2010 הודיע "מרכז הספורט הלאומי" כי הוא יקים קבוצה חדשה שתחליף את מינסוטה ת'אנדר. הת'אנדר באותה תקופה לא התפרקה רשמית, אלא עמדה בפני חורבן כלכלי. לאחר תחרות לבחירת שם הקבוצה, ב-5 בפברואר 2010 הודיע "מרכז הספורט הלאומי" (NSC) כי שם הקבוצה הרשמי יהיה NSC מינסוטה (באנגלית: NSC Minnesota), כאשר כינוי הקבוצה יהיה "הכוכבים" (The Stars). חמישה ימים לאחר מכן, שחקן נבחרת ארצות הברית לשעבר מני לאגוס נבחר לשמש כמאמן הראשי הראשון של המועדון.
הקבוצה שיחקה את משחקה הרשמי הראשון ב-11 באפריל 2010, בו הפסידה 0–2 לונקובר וייטקאפס. את השער הראשון בתולדות הקבוצה כבש דניאל ואסון במשחק הבא, שהיה ניצחון 1–0 על קרוליינה ריילהוקס. "הכוכבים" השיגו כמה ניצחונות מרשימים בעונת הבכורה שלהם, כגון ניצחון 3–1 על קריסטל פאלאס בולטימור, ניצחון 3–0 על אתלטיק קלאב סנט לואיס, וניצחון 3–1 על טמפה ביי, ובסופו של דבר סיימו במקום הרביעי בחטיבה שלהם. לרוע המזל של "הכוכבים", הם הודחו מהפלייאוף בשלב רבע הגמר, בו הפסידו 4–0 במצטבר לקרוליינה ריילהוקס, לאחר שהמגן אנדרס ארנגו קיבל כרטיס אדום לאחר 38 דקות בלבד. סימונה ברקאללו ובריאן קוויליקאס היו המבקיעים הגדולים ביותר של הכוכבים בשנת 2010, עם 5 שערים כל אחד. לקבוצה היה ממוצע צופים של 1,374 למשחק, שהיה הנתון העשירי מתוך 12 קבוצות הליגה.
"הכוכבים" הודיעו כי לעונת 2011 הקבוצה כבר לא תהיה בבעלות "מרכז הספורט הלאומי" אלא בבעלות ליגת ה-NASL. פדרציית הכדורגל של ארצות הברית יצרה תקני בעלות שבהם על הבעלים להיות בעל שווי נטו של לפחות 20 מיליון דולר, ו"מרכז הספורט הלאומי" לא עמד בקריטריון זה. ה-NASL התחייבה להחזיק בקבוצה במשך שלוש שנים. הקבוצה הציבה תקציב של 2 מיליון דולר בהתבסס על המטרה למשוך ממוצע של 1,000 אוהדים למשחק. עד 5 ביוני הקבוצה הייתה במקום השני, אך רצף הפסדים בן ארבעה משחקים, כחלק מרצף של 0–6–1 (0 ניצחונות, 6 הפסדים, ו-1 תיקו), הוריד את הקבוצה לשפל, ולבסוף סיימה במקום השישי והאחרון להעפלה לפלייאוף. "הכוכבים" ניצחו 1–0 והדיחו את טמפה ביי רודיס ברבע הגמר, לפני שהביסו את קרוליינה ריילהוקס, שהעפילה לפלייאוף מהמקום בראשון, בבעיטות עונשין לאחר שסיכום שני המפגשים הסתיים בתוצאה שוויון 4–4. ניצחון ביתי 3–1 הספיק כדי לזכות באליפות ה-NASL לאחר שהגומלין הסתיים בתיקו 0–0. הקבוצה הציגה ממוצע של כ-1,700 אוהדים למשחק במהלך העונה, אך לחצי גמר הפלייאוף נכחו 2,500 אוהדים, ו-4,511 למשחק הגמר הביתי.
ב-9 בינואר 2012 הודיע המועדון על חשיפת לוגו חדש וכן גם שם חדש. חלק ה-"NSC" הוסר מהשם, שבעבר הוביל לבלבול, כשהשם החדש הוא מינסוטה סטארס (באנגלית: Minnesota Stars FC). הלוגו החדש נחשף כשהמילה "NSC" הוסרה, והמוטו המדינתי, "כוכב הצפון" ("L’Étoile du Nord"), הוסף לסמל. הקבוצה המשיכה בחיפוש אחר בעלים חדש בפגרה, ופתחה את עונת 2012 בתיקו 0–0 נגד קרוליינה ריילהוקס במטרודום לעיני קהל של 8,693 אוהדים.
עונת 2014
מינסוטה יונייטד זכתה באליפות עונת האביב של ה-NASL. הקבוצה סיימה את העונה עם 6 ניצחונות, 2 תיקו והפסד אחד שהיה נגד ניו יורק קוסמוס.
ב-19 ביולי 2014, מינסוטה יונייטד ניצחה 2–0 את קבוצת הפרמייר ליג סוונסי סיטי במשחק ידידות שנערך במהלך הפגרה שבין עונות האביב והסתיו של ליגת ה-NASL, לעיני 9,064 אוהדים ב"מרכז הספורט הלאומי". את השערים כבשו המגן ג'סטין דייוויס והקשר גרג ג'ורדן. עם זאת, סוונסי שיחקה ללא כמה משחקני הצמרת שלה, ביניהם מישל וורם, וילפריד בוני וקי סונג-יונג, שהשתתפו במונדיאל 2014 שנערך בברזיל.
עונת 2015
אחרי שהביאה כמה שחקנים חדשים ומבטיחים במהלך העונה החולפת, ביניהם שוער נבחרת קמרון סמי נדג'וק, מינסוטה יונייטד הייתה אחת הפייבוריטית בתחילת בשנה. עם זאת, הקבוצה נאבקה במהלך עונת האביב בגלל בעיות בתקשורת, הן במגרש ומחוצה לו, וסיימה במקום הרביעי. בפגרת הקיץ נראתה עזיבתו של הכוכב העולה ושחקן נבחרת ארצות הברית בכדורגל מיגל איברה, שנפרד לשלום בכך ששיחק מחצית אחת במדי מינסוטה יונייטד ומחצית שנייה במדי קבוצתו החדשה קלוב לאון במסגרת משחק ידידות לעיני 9,388 אוהדים שהסתיים בתיקו 1–1. לאחר מספר רכישות והעברות נוספות, הצוללנים היו הרבה יותר חזקים בעונת הסתיו, ונלחמו על אליפות עונת הסתיו ומיקום גבוה לשלבים המאוחרים בפלייאוף עד המחזור האחרון של העונה הסדירה אך בסופו של דבר סיימו במקום השלישי.
מינסוטה התמודדה עם אלופת עונת הסתיו אוטווה פיורי בחצי גמר הפלייאוף, שם היא עלתה ליתרון מוקדם אחרי שער של כריסטיאן ראמירז. אך בסופו של דבר הפסידה 1–2 לקבוצה הקנדית. מינסוטה סיימה את העונה המשולבת של 2015 (אביב + סתיו) עם מאזן של 14 ניצחונות, 11 תוצאות תיקו, ו-5 הפסדים, תוך שהבקיעה 54 שערים בדרך, המספר הגבוה ביותר מבין כל קבוצות הליגה.
ב-3 בדצמבר 2015, הוכרז כי המאמן הראשי מני לאגוס יעבור להיות המנהל הספורטיבי במשרה מלאה של המועדון, בעוד עוזר המאמן קארל קרייג ימונה למאמן הראשי לעונת 2016.
המעבר ל-MLS
ב-25 במרץ 2015 הודיע נציב ליגת ה-MLS, דון גרבר, על מינסוטה יונייטד כמועדון ה-23 בליגה והעניק את הזיכיון לקבוצת הבעלות בהובלת ביל מקגוויר. קבוצת הבעלות כוללת בעלי קבוצות ספורט אחרים מאזור מיניאפוליס-סיינט פול כגון בעלי מינסוטה טווינס ג'ים פוהלד, בעלי מינסוטה טימברוולבס גלן טיילור, והמשקיע של מינסוטה ויילד גלן נלסון. הם גברו על הצעה מתחרה של בעלי מינסוטה ויקינגס מארק וזיגי וילף (שניהם יהפכו לימים להיות בעלי מיעוט בזכיינית הרחבה אחרת של ה-MLS, נאשוויל). גרבר אמר כי מינסוטה תחל לשחק בשנת 2017 או 2018 - אם לוס אנג'לס לא תהיה מוכנה לשחק בשנת 2017, מינסוטה תתפוס את מקומה. לאחר ההכרזה, נשיא הקבוצה ניק רוג'רס אמר כי הוא מצפה שרוב מהמועדון, כולל השם, הלוגו, המאמן וכמה מהשחקנים, יישארו כפי שהם.
בית המחוקקים של מדינת מינסוטה העביר הצעת חוק במאי 2012 על אצטדיון NFL חדש אשר היה צפוי להיפתח בסתיו 2016 ונתן הוראה המאפשרת למינסוטה ויקינגס להשיג זיכיון לקבוצת MLS, כולל חלון בלעדי לחמש שנים לארח משחקי MLS באצטדיון החדש. ההצעה של האחים וילף זכתה גם לתמיכתו של ראש עיריית מיניאפוליס בטסי הודג'ס, והסנטור של מינסוטה טום בק שהתקשר ל-MLS כדי להודיע להם כי בית המחוקקים של מינסוטה לא יספק מימון לבניית אצטדיון ייעודי לכדורגל. עם זאת, הנציב דון גרבר אמר כי בכל מקום אפשרי, הליגה מעדיפה אצטדיון שיהיה "אצטדיון פתוח בחוץ, ספציפי לכדורגל, 20,000 מושבים, ובעל משטח דשא טבעי" לעומת מקומות גדולים יותר, סגורים תחת גג עם דשא מלאכותי כמו אצטדיון יו. אס. בנק, ולביל מקגווייר הייתה את תמיכת נציב מחוז הנפין, מייק אופט, ולפחות שלושה מחברי מועצת העיר של מיניאפוליס.
עונת 2017
הקבוצה שיחקה את משחק הבכורה שלה ב-MLS ב-3 במרץ 2017, בו הפסידה 5–1 בחוץ מול פורטלנד טימברס בפרובידנס פארק. התבוסה הכבדה ביותר של קבוצת הרחבה במשחק הבכורה שלה בליגה. לפני כן אף קבוצת הרחבה של ה-MLS לא הפסידה ביותר משני שערים במשחקה הראשון. כריסטיאן ראמירז כבש את שער ה-MLS הראשון של הקבוצה. בסוף השבוע שלאחר מכן מינסוטה שיחקה את משחק הבית הראשון שלה נגד קבוצת ההרחבה האחרת אטלנטה יונייטד בסופת שלגים עם שיא טמפרטורת המשחק הנמוכה ביותר בתולדות ה-MLS עם 7- מעלות צלזיוס. מינסוטה הפסידה במשחק 1–6, ובכך מינסוטה השיגה עוד יותר שיאים שליליים כגון הפסד השיא של קבוצת הרחבה בהיסטוריה, והפכה לקבוצה היחידה בהיסטוריה של ה-MLS שספגה חמישה או יותר שערים במשחקים רצופים. לאחר תיקו 2–2 נגד קולורדו ראפידס והפסד 5–2 נגד ניו אינגלנד רבולושן, מינסוטה ספגה 18 שערים בארבעת משחקיה הראשונים, שיא MLS לששת המשחקים הראשונים של העונה. הקבוצה השיגה את ניצחונה הראשון ב-MLS עם ניצחון ביתי 4–2 על ריאל סולט לייק ב-1 באפריל. ככל שהעונה התקדמה, כך גם הקבוצה. באמצע העונה, מינסוטה רכשה את איתן פינלאי, יליד דולות' מקבוצת קולומבוס קרו, וביצעה החתמות אחרות כדי להשתפר במגרש. מינסוטה יונייטד סיימה את עונת הבכורה שלה ב-MLS במקום התשיעי במחוז המערבי.
עונת 2018
מינסוטה יונייטד איבדה שני שחקני מפתח - הקשרים קווין מולינו ואיתן פינלאי - עקב פציעות ברך בתחילת עונת 2018, שהשביתו אותם למשך העונה. זמן קצר לפני פציעת פינלאי, הקבוצה החתימה את השחקן המיועד (Designated Player, שחקן שמשכורתו לא נכללת תחת תקרת השכר) הראשון שלה; דרווין קינטרו שהצטרף למינסוטה יונייטד מקלוב אמריקה מליגה MX. אף על פי שהצטרף לקבוצה לאחר שכבר התקיימו חמישה משחקים, קינטרו הוביל את הקבוצה בשנת 2018 בשתי קטגוריות, בשערים (11) ובבישולים (15). ב-4 ביולי 2018, קינטרו כבש שלושער במשחק ביתי מול טורונטו, השלושער הראשון בתולדות מינסוטה יונייטד (מאז שהצטרפה ל-MLS). החלוץ הקולומביאני אנחלו רודריגס הצטרף למועדון כשחקן המיועד השני שלו בהמשך העונה. למינסוטה היה ממוצע צופים של כמעט 24,000 אוהדים למשחק במהלך השנה השנייה שלה באצטדיון TCF בנק, כולל קהל של 52,242 במשחק האחרון בביתם הזמני. הקבוצה השיגה 10 ניצחונות בבית, אך התקשתה בחוץ עם ניצחון אחד בלבד.
עונת 2019
מינסוטה יונייטד ביצעה תוספות רבות לסגל לפני עונת 2019, ביניהן השחקן המיועד השלישי של הקבוצה, הקשר יאן גרגוש מפ.צ. קופנהגן; שחקן ההגנה של השנה ב-MLS לשנת 2017, אייק אופארה, הובא מספורטינג קנזס סיטי; הקשר ההגנתי הוותיק של סיאטל סאונדרס, אוסבלדו אלונסו; מגן מליג 2, רומיין מטניר; והשוער ויטו מאנונה, שהושאל מרדינג.
לאחר שהתחילה את עונת 2019 עם חמישה משחקי חוץ, מינסוטה שיחקה את המשחק הראשון שלה באליאנץ פילד החדש ב-13 באפריל, במשחק שהסתיים בתוצאת תיקו 3–3 מול ניו יורק סיטי. הקבוצה השיגה 10 ניצחונות, 6 תוצאות תיקו ו-2 הפסדים בבית. מאזן החוץ של מינסוטה יונייטד השתפר מאוד בשנת 2019, כשהקבוצה השיגה 5 ניצחונות ו-2 תוצאות תיקו כולל ניצחון מרשים במיוחד 2–0 נגד מועדון הכדורגל לוס אנג'לס בחוץ, ב-1 בספטמבר.
המועדון התקדם עשה ריצה מאוד מוצלחת בגביע ארצות הברית הפתוח 2019. ב-27 באוגוסט המועדון התמודד נגד אטלנטה יונייטד בגמר הגביע שהתקיים באצטדיון מרצדס-בנץ, הופעת הגמר הראשונה בתולדות מינסוטה. במשחק ניצחה אטלנטה 2–1.
מינסוטה יונייטד סיימה במקום הרביעי במחוז המערבי, לאחר שבמשך העונה הסדירה הצליחה להיות גם במקום השני. כתוצאה מכך הוענק למועדון מקום בגביע הליגות 2020. מינסוטה שיחקה את משחק פלייאוף ה-MLS הראשון שלה ב-20 באוקטובר, כאשר אירחה את לוס אנג'לס גלאקסי. מינסוטה הפסידה במשחק 1–2.
שני שחקני מינסוטה יונייטד זכו בפרסים אישיים בסיום העונה. אייק אופארה נבחר לשחקן ההגנה של השנה ב-MLS לשנת 2019, זכייה שנייה שלו בפרס. ויטו מאנונה, ששמר על רשת נקייה 11 פעמים, וספג רק 43 שערים, נבחר לשוער השנה ב-MLS לשנת 2019.
סמל וצבעי המועדון
לפני שהפכה ל"מינסוטה יונייטד", הצבעים הרשמיים של המועדון היו כחול וצהוב, זכר למסורת שקבעה קבוצת הכדורגל מינסוטה ת'אנדר לשעבר, שמדיה הביתיים היו בעיקר בצבע כחול. לפני שנת 2012, הלוגו של המועדון היה מגן הצבוע בשני גוני כחול, וצבע זהב גם כן, עם כוכב שמעליו היה כתוב שם המועדון "NSC מינסוטה". המועדון שינה את שמו ל"מינסוטה סטארס", וסמל חדש נחשף בינואר 2012. הלוגו תוכנן במשך תקופה של שישה חודשים על ידי חבר בארגון האוהדים של המועדון. המילה "NSC" הוסרה והמוטו של מדינת מינסוטה, "L’Étoile du Nord" (כוכב הצפון), נוסף יחד עם כדור רגל מאחורי הכוכב הבולט.
בתור "מינסוטה יונייטד", בלוגו החדש הוצג צוללן מסוגנן, שהוא הציפור הלאומית של מדינת מינסוטה, עם אחד עשר נוצות פרושות, אחת כנגד כל אחד מהשחקנים במגרש. בעקבות המיתוג מחדש צבעי הקבוצה השתנו גם כן לכחול שמיים, אפור ושחור, עם אדום מודגש. הקו הכחול לאורך הסמל מייצג את נהר המיסיסיפי. שני צדי הכחול מייצגים את הערים סיינט פול ומיניאפוליס. הצבע האפור מייצג את רכס הברזל (אזור בעל מכרות ברזל) של מינסוטה. הסמל הפונה כלפי מעלה והכוכב הצפוני נוצרו בהשראת "L'Etoile du Nord" (תרגום: כוכב הצפון), שהוא המוטו של מינסוטה. זאוס ג'ונס עיצב את הסמל.
לפני הצטרפותה לליגת ה-MLS בשנת 2017, סמל המועדון עבר שינויים קלים בגוונים של צבעי האפור והכחול שנעשו דהויים יותר. וכן ההבדל המהותי הוא שבתחתית הימנית של הסמל מופיעות ראשי התיבות של שם המועדון "MNUFC" במקום השם המלא "Minnesota United FC" שהופיע שם לפני כן.
אצטדיון
אצטדיון הבית של המועדון הוא אליאנץ פילד, אצטדיון ייעודי לכדורגל המכיל 19,400 מושבים. האצטדיון נמצא בבעלות המועדון, ובנייתו החלה בדצמבר 2016, ונמשכה עד אפריל 2019. עד פתיחתו, מינסוטה יונייטד שיחקה את משחקיה הבייתיים בליגת ה-MLS באצטדיון TCF בנק. המשחק הבית הראשון באליאנץ פילד נערך ב-13 באפריל 2019, נגד ניו יורק סיטי לעיני קהל של 19,796.
2010–2018
לפני שהצטרפה ל-MLS בשנת 2017, שיחקה מינסוטה יונייטד את משחקיה הביתיים באצטדיון המונה 8,500 מושבים ב"מרכז הספורט הלאומי", מתחם ספורט בשטח 2,428 דונם (600 אקרים) הממוקם בעיר בליין, אשר בנוסף לאצטדיון הכדורגל, כולל מעל 50 מגרשי כדורגל בגודל מלא, מסלול גולף, ולודרום, מתקן לישיבות וכנסים, ואולם החלקה על קרח עם שמונה משטחי החלקה שונים, ה"שוואן סופר רינק".
הקבוצה שיחקה את משחקיה הביתיים לעונת האביב 2013 ביוברט האמפרי מטרודום במרכז העיר מיניאפוליס (שנהרס כעבור כמה שנים). בעבר מינסוטה קיימה שם את משחקי פתיחת העונה שלה. בשנת 2014 שיחקה משחק אחד במגרש דשא באצטדיון TCF בנק כחלק ממחנה כפול עם מנצ'סטר סיטי ואולימפיאקוס ידידותית, שהייתה חלק מגביע האלופות הבינלאומי.
בשנת 2015 התווספו ישיבה זמנית משמעותית ל"מרכז הספורט הלאומי" כדי להתאים לעלייה הגדולה בכמות הצופים. במשחקים רבים נקבעו שיאים חדשים, עם מספר צופים העולה על 9,000.
במשך שתי העונות הראשונות של מינסוטה ב-MLS שיחקה הקבוצה באצטדיון TCF בנק בעיר מיניאפוליס, בעוד הקבוצה חיכתה להשלמת האצטדיון הייעודי לכדורגל החדש שלה בעיר סיינט פול.
יריבות
במהלך עונת 2011 בליגת ה-NASL התגבשה יריבות בין "מינסוטה סטארס" דאז לבין אדמונטון שכונתה "גביע הפלייאובר" (Flyover Cup). השם נבחר עבור אדמונטון ומינסוטה משום שהן שוכנות מתחת לנתיבי טיסות טרנס-יבשתיות, אך לעיתים קרובות התיירים פוסחים עליהן. סמל הגביע היה צוללן, בהיותו הציפור הלאומית הלא רשמית של קנדה וגם ציפור המדינה של מינסוטה. לאחר שמינסוטה יונייטד עברה לליגת ה-MLS בשנת 2017, יריבות זו כבר לא רלוונטית למעשה.
ארגוני האוהדים
שני ארגוני האוהדים הרשמיים והעיקריים של מינסוטה יונייטד הם "Dark Clouds" ו-"True North Elite", אם כי ישנו גם הארגון המאגד "MNWonderwall", הכולל ארגוני אוהדים אחרים כמו "Red Loons" וגם "Dark Glitterati". בתחילת שנת 2019 ארגון "Wonderwall" הקים את "THUNDERWALL", קבוצה של מתופפים היושבת באופן קבוע באליאנץ פילד המספקת מנגינת כלי הקשה לשירי העידוד ביציע "Wonderwall" (היציע בו יושבים ארגוני האוהדים) במהלך ימי המשחקים.
קמע
הקמע של מינסוטה יונייטד הוא עוף ממין צוללן (Loon) בשם "PK". PK הוצג כקמע הרשמי של המועדון בחודש יולי 2014. האוהדים מכנים את הקמע גם בשם "Foot Foot".
בעלות
את קבוצת הבעלות של מינסוטה יונייטד מוביל ביל מקגווייר, מנכ"ל "UnitedHealth Group" לשעבר. הקבוצה כוללת בעלי מועדוני ספורט אחרים במינסוטה: משפחת פוהלד, בעלי מינסוטה טווינס; גלן טיילור בעלי מינסוטה טימברוולבס; המשקיע לשעבר של מינסוטה ויילד, גלן נלסון ובתו ונדי קרלסון נלסון מחברת "Carlson hospitality company".
חסויות
בינואר 2017 הודיעה מינסוטה יונייטד כי ענקית הקמעונאות ממינסוטה טארגט הפכה לספונסרית החולצה הראשונה של הקבוצה ב-MLS. בנוסף לכך שהלוגו שלה יהיה מוצג על מדי הקבוצה, טארגט הפכה גם לספונסרית רשמית של ה-MLS עצמה. עסקה זו מעניקה לה זמן פרסומות במהלך שידורי ה-MLS, יחד עם הזדמנויות פרסום אחרות הקשורות לקבוצה וגם לליגה.
Layers
Layers (בעברית: שכבות) הוא אלבום הבכורה של הדי ג'יי והמפיק המוזיקלי הצרפתי קונגס. האלבום יצא לאור בצרפת ב-4 בנובמבר 2016 על ידי חברת התקליטים House of Barclay. האלבום הגיע בשיאו למקום השמיני במצעד האלבומים הצרפתי. האלבום כולל את הסינגלים "This Girl", "Don't You Know", "I Feel So Bad" ו-"You Remain".
רשימת רצועות
שימוש בדגימות בשירים:
צבי גוטמן
הרב צבי הרש בן אריה גוטמן (ברומנית: Țvi Herș Guttman 1893 (ט"ו בכסלו תרנ"ד) –17 באוגוסט 1973 (י"ט באב תשל"ב)) היה רב רומני וישראלי, שפעל בין השנים 1920–1961 בבוקרשט ואחר כך בתל אביב. היה חבר מועצת רבני רומניה ואב בית הדין בבוקרשט, פעיל ציוני, מראשי הציונות הדתית ותנועת המזרחי ברומניה. בין הרבנים החשובים ברומניה -"רגאט" היה אולי היחיד שהתחנך רק בארץ הולדתו.
רקע משפחתי ושנות צעירותו
צבי גוטמן נולד בשנת 1893 בעיר הוש בחבל מולדובה, רומניה, במשפחה בעלת יחוס, מצאצאי הבעל שם טוב ובעל קרבה משפחתית לשושלת אדמור"י רוז'ין. אביו היה אריה גוטמן ואמו - חווה-ביילה לבית רבינוביץ'. בגיל 3 עבר עם משפחתו לעיירה בוהוש.
צבי גוטמן גדל באווירה חסידית ולמד בישיבת "בית ישראל" בבוהוש. כבר בגיל 14 נשלח על ידי מוריו לדרוש ולהרצות בערים אחרות. אחד מגבירי הסביבה היה מוכן להעניק לו מלגה על מנת שילמד בבית המדרש האורתודוקסי לרבנים בברלין אבל אביו התנגד והעדיף שימשיך ללמוד בישיבה בבוהוש, בחצר האדמו"ר יצחק פרידמן. הצעיר נמשך גם לרעיונות הציונות, במיוחד אחרי ששמע ביאשי הרצאה של נחום סוקולוב
בגיל 17 הוסמך כרב על ידי גדולי הרבנים ברומניה, ביניהם הרב בצלאל זאב שפרן והרב חיים מרדכי רולר, כמו כן קיבל הסמכה מידי הרב מנחם יהודה לנדאו מבוטושאן, הרב חיים יהודה לייבעל, ומידי גיסו, הרב שמשון אהרון דרברמדיגר מבוהוש.
בגיל 18 התחתן עם אתל לבית שכטר והקים משפחה. בגיל 19 כיהן כרב ביישוב הקטן קודאיישט והקים בו ישיבה.
פעילותו בבוקרשט
בשנת 1920 התיישב בבוקרשט והתקדם מהר בהיררכיה הרבנית של העיר. לימד ב"חברת ש"ס", מיסודו של הרב יעקב יצחק נימירובר, נבחר למועצת רבני רומניה ולתפקיד אב בית דין. נודע במציאת פתרונות הלכתיים לבעיות של עגונות בעקבות מקרים של נעדרים באירועי השואה ומלחמת העולם השנייה. לרב גוטמן נולדו חמישה ילדים – מהם בנו הבכור יעקב, ד"ר למשפטים ופילוסופיה ובנו השני יוסף, ד"ר לספרות ופילוסופיה.
כשהגיע לבוקרשט בשנת 1920 נמנה הרב גוטמן עם מייסדי תנועת הציונות הדתית "המזרחי" בבוקרשט והיה ליושב ראש שלה. הוא נבחר לוועד הפועל של התנועה הציונית ברומניה שמנתה 9 חברים. החל משנת 1920 הוא שרת ב"בית המדרש הישן" בקאליה מושילור ( Calea Moşilor) בבוקרשט, עד להעלאתו באש על ידי הלגיונרים הרומנים ב-21 בינואר 1941.
בפרעות בוקרשט
ב-21 בינואר 1941 באמצע לילה הוצא הרב בכוח מביתו, יחד עם שני בניו הגדולים, עו"ד יעקב (ינקו) גוטמן, בן 27, והעיתונאי יוסף גוטמן, בן 25, על ידי כנופיית לגיונרים, אנשי התנועה הלגיונרית. הם עברו עינויים והוצאו להורג ביער ז'ילאבה. הרב גוטמן ניצל בדרך נס מכדורי המרצחים, ולאחר הלילה שב אל העיר, אל תחנת המשטרה, עליה השתלטו הפורעים. בלילה שוב נלקח אל היער ושוב הועמד מול כיתת יורים ושוב לא פגעו בו הכדורים. לאחר יומיים של רעב, עינויים ומכות מצד פורעים שניסו לכפות עליו להצטלב, השתלט הצבא הרומני על האזור וחייו ניצלו. אחרי לויית בניו הוא הקים את יד הזיכרון ליהדות רומניה. בפברואר 2012 קיימה ועדת העלייה הקליטה והתפוצות ישיבה לרגל מלאת 70 שנה לטיבועה של אוניית המעפילים, סטרומה. בין מוזמני הישיבה היה בנו של צבי, הרב אפרים גוטמן, נשיא יד זיכרון ליהדות רומניה, אשר סיפר כי הנס שאירע לאביו עשה רושם בקרב כל יהודי בוקרשט, ולפיכך היו מהם שבאו לקבל ממנו ברכות. כך למשל, לקראת יציאת אוניית סטרומה לדרכה, הביא יעקב סטוליאר אביו של המעפיל דוד סטוליאר את בנו אל הרב לקבלת ברכה שיצליח בדרכו לארץ ישראל. דוד היה הניצול היחידי ששרד מכל 769 פליטי השואה שהיו על אונייה זו.
ימי השלטון הקומוניסטי
בשנות ה-1950 החל גל רדיפות אנטי ציוניות ברומניה. בשנת 1954 נעצר הרב אפרים גוטמן, בנו של הרב צבי גוטמן. אחרי התערבויות של גורמים רבים מרומניה ומחו"ל, כולל מארצות הברית, הוא שוחרר אחרי חודש.
פעילותו בישראל
הרב גוטמן התיישב בתל אביב והקים בה מרכז קהילתי של יוצאי רומניה, כולל בית כנסת מוקדש לזכרם של שני בניו שנרצחו בפרעות בוקרשט, יעקב (ינקו) ויוסף, ארגון יד זיכרון ליהדות רומניה, וארגון העסקנים הציונים מרומניה בישראל. המרכז הפך לביתם הרוחני של רבים מיוצאי רומניה בישראל. אחרי מותו של הרב צבי גוטמן, בראש פעילות המרכז עומד בנו, הרב אפרים גוטמן.
הרב צבי גוטמן התאלמן בשנת 1958. אשתו הובאה לקבורה ליד שני בניה, יעקב ויוסף, בבית העלמין פילנתרופיה בבוקרשט. הרב צבי גוטמן נפטר באוגוסט 1973 בתל אביב והובא לקבורה בבית העלמין נחלת יצחק.
פרט לשני בניו שנרצחו בפרעות בוקרשט, לרב צבי גוטמן נולדו עוד שלושה ילדים: חווה הס - רופאה ומרצה באוניברסיטה העברית בירושלים, יצחק בן צבי, מהנדס מטוסים, שכיהן כסמנכ"ל התעשייה האווירית והיה מרצה לאווירונאוטיקה בטכניון ובאוניברסיטת תל אביב, והרב אפרים גוטמן בתל אביב.
שיאוטינגיה
שיאוטינגיה (שם מדעי: Xiaotingia, לכבודו של הפלאונטולוג הסיני ז'נג ש'יאוטינג) הוא סוג נכחד של דינוזאור קטן-גוף מקבוצת אביאלאה, שחי בתקופת היורה, כ-160 מיליון שנה לפני זמננו.
שיאוטינגיה היה דינוזאור מנוצה, בין הקדומים ביותר הידועים למדע, והמאובן שלו מראה נוצות פלומה על מרבית חלקי גופו. השלד שלו דומה מאוד לשלד ארכאופטריקס, הנחשב לעיתים לעוף הראשון, אך הוא קדום יותר, ולכן יש לו תפקיד מרכזי בפיענוח האבולוציה של העופות. הוא עשוי להיות אב קדמון ישיר של הארכאופטריקס, ודרכו של כל העופות בני-ימינו.
גילוי
מאובן יחיד של שיאוטינגיה התגלה בשנת 2011 בתצורת טיאוג'ישאן במחוז ליאונינג שבסין, על ידי צוות סיני בראשות הפלאונטולוג שו שינג, אשר אחראי לתגליות של סוגי דינוזאורים רבים נוספים מסין. המאובן, שקיבל את הסימון הקטלוגי STM 27-2, מראה את רוב חלקי השלד בפירוט רב, פרט לחלקו האחורי, ורישומי נוצות פלומה רבים. שם הסוג "שיאוטינגיה" ושם המין "ז'נגהי" נבחרו לכבודו של הפלאונטולוג הסיני ז'נג שיאוטינג. התגלית פורסמה במאמר מדעי בכתב העת המדעי היוקרתי נייצ'ר.
תיארוך
מאובן שיאוטינגיה התגלה בתצורת טיאוג'ישאן, המתוארכת בשיטה הרדיומטרית ארגון-ארגון לגיל של כ-160 מיליון שנה לפני זמננו, בתור היורה התיכון. חשיבות תיארוך זה היא בהיותו קדום מזה של הדינוזאורים המנוצים שהתגלו לפני-כן בתצורות יישיין וג'יופוטאנג בליאונינג (כ-125 עד 110 מיליון שנה לפני זמננו, בקרטיקון התחתון), וקדום אף משל ארכאופטריקס, הנחשב לעיתים קרובות לעוף הראשון.