cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חסן אבו זייד
קריירה
ב-3 ביולי 2017 חתם אבו זייד במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש שישה שערים בעונת 2017/2018. ב-11 ביוני 2018 חתם בהפועל אכסאל, העולה החדשה לליגה הלאומית. אבו זייד ערך רק הופעה אחת במועדון, נגד קבוצתו לשעבר מכבי אחי נצרת בגביע הטוטו, וב-13 באוגוסט 2018 חתם בהפועל חדרה, העולה החדשה לליגת העל, ובמדיה שיחק חצי עונה וכבש שער אחד, בניצחון 1-0 על הפועל חיפה במחזור הרביעי.
ב-3 בינואר 2019 חתם אבו זייד בהפועל בני לוד.
בינואר חתם בשבאב אל-ח'ליל מליגת העל הפלסטינית.
נחושת (צבע)
הצבע נחושת הוא צבע בעל גוון חום אדמדם הקרוב ביותר לזה של המתכת נחושת.
פרויקט סטיב
פרויקט סטיב הוא רשימה של מדענים בעלי השם הפרטי "סטיב" (והטיותיו-סטיבן, סטפן וכדומה), ש"תומכים באבולוציה". הפרויקט נוצר על ידי המרכז הלאומי לחינוך מדעי כפארודיה על עצומות בריאתניות כגון "מחלוקת מדעית עם דרוויניזם". השם "סטיב" נבחר כמחווה לסטיבן ג'יי גולד. מספר המדענים ברשימה, נכון ל-2019, הוא 1,441. מכיוון שלאחוז אחד מהאמריקאים קוראים סטיבן, המספר משקף בערך 100,000 מדענים שתומכים באבולוציה.
תגובות
ויליאם דמבסקי ממכון דיסקברי, שעל העצומה שלו הנקראת "מחלוקת מדעית עם דרוויניזם" חתמו, נכון ל-2007, שמונה אנשים בשם "סטיב", אמר כי:
כפפת רחצה
כפפת רחצה (בהולנדית: Washandje) היא פיסת אריג מגבת עשויה ככיס המשמשת לשטיפת הגוף באמצעות הכנסת היד לתוכה, לדוגמה לשפשוף הגוף בסבון ולהסרתו ללא שטיפה. כמו כן עשויה לרענון הפנים (להבדיל ממגבת שעשויה בדרך כלל לניגוב ולא לשטיפה).
בצרפתית נקראת הכפפה gant de toilette. כפפה העשויה מבד או מסיב צמחי כמו לופה נקראת בצרפתית gant de crin. כפפת הרחצה מלופה מוזכרת ברומן להפך (1884) מאת הסופר הצרפתי ז'וריס-קרל הויסמנס. בצרפתית קנדית הכפפה מכונה débarbouillette (רמז לרחצה מהירה). בחמאם טורקי משתמשים בקֶסֶה.
כפפת הרחצה מיועדת גם לאנשים המעוניינים לחסוך במים, ובשימוש בה אפשר להסתפק בהרטבתה פעם אחת במשך הרחצה. כמו כן היא שימושית לאחיות ולמטפלים השוטפים את המטופלים בעודם במיטה. אפשר למלא את כפפת הרחצה בקרח לשימוש כתיק קרח במקרי חבלה או פציעה.
מקובל שמקורה של כפפת הרחצה בהולנד, והשימוש בה נפוץ גם בגרמניה, בבלגיה, בצרפת, בקוויבק ובאיראן.
יחזקאל שרגא הלברשטאם
רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינובה (כ' בשבט ה'תקע"ה, 1815 - ו' בטבת ה'תרנ"ט, 19 בדצמבר 1898) היה בנו הבכור של רבי חיים הלברשטאם מצאנז. אדמו"ר, רב, מגדולי גליציה בדורו ומייסד שושלת שינאווא. מכונה הדברי יחזקאל על שם ספרו.
תולדותיו
יחזקאל שרגא נולד בטרנוגרוד, בגיל חמש-עשרה נישא לבתו של רבי אריה לייב ליפשיץ בעל ספר "אריה דבי עילאי", ועבר לגור ליד חותן חמיו, רבי משה טייטלבוים בעיירה אויהל בהונגריה שם למד בחברותא עם נכדו ר' יקותיאל יהודה טייטלבוים (ייטב לב).
כשנפטרה אשתו, לאחר תשע שנים נישא לאחייניתה, ממנה התאלמן לאחר שבע שנים, ונישא עוד שלוש פעמים. בסך הכול נולדו לו תשעה ילדים. מנהגו היה לנסוע להרבה צדיקים חלק מהם לפגושם ולהכירם וחלק לקבל אותם עליו להיות לו למורים ורביים, אם זאת רבותיו המובהקים היו רבי אשר ישעיה מרופשיץ, רבי צבי הירש מרימנוב והשר שלום מבעלז.
כיהן כרב ברודניק ובשנת תר"ח (1848) מונה לרב ברוזדול.לאחר מכן שימש כרב בשינובה, אחר כך בסטרופקוב ובצאנז לאחר פטירת אביו. לאחר מכן חזר לשינובה וכיהן בה באדמו"רות שם נודע לפועל ישועות. הוא נודע בקנאותו לאמת ובדקדוקו בהלכה, מאפיינים אלו היו בין הסיבות לכך שהיה לפעמים חולק אפילו על אביו בהלכה ובענייני הכלל. כמו אביו הצטיין גם הוא בתפילה נלהבת וסוערת.
בשנת תרכ"ט (1879) ביקר בארץ ישראל ושהה בצפת ובירושלים. בצפת יסד בית כנסת ומקוה שקיים עד היום, וידוע כבית הכנסת צאנז. בשנת תרל"א חזר לגליציה.
דברי תורתו נאספו בספר "דברי יחזקאל" על ידי תלמידו רבי עקיבא הכהן ליבער מיאשניצא. הספר יצא לראשונה בשנת תרס"א. בספר יש תורות על התורה, חגים, תהלים, משלי, שיר השירים, תפילות, שבת, מסכת אבות, אגדות, אמירת תורה, מדרש רבה, וכן הערות שכתב על המשניות, גמרא, שו"ע, וספר 'בנאות דשא'. בסוף מצורפות מספר טיוטות של תשובות בהלכה ששלח (הטיוטות נשמרו אצלו מכיוון שהיו בהן טעויות). רבי יחזקאל לא אמר תורה בקביעות שכן הוא לא אמר תורה אלא אם כן "שקל במאזני צדק ובהתבודדות מחשבתו הקדושה ובדבקות רב ועצום, ונודע אשר לא הגיד כי אם את אשר נשלח לו מן השמים בלתי לה' לבדו", כדברי בניו בהקדמתם לספר. הספר כמו מחברו נערץ ונקדש בעיני הצדיקים עד כדי שמובא בספר קדושת אהרן
רבי יחזקאל הוציא לאור את הספרים 'אור החמה' (פירוש לזוהר המהווה חלק שני מספר 'קריית ארבע' של ר' אברהם אזולאי) בשנת תרנ"ז ו'זהרי חמה' (ספר של ר' אברהם אזולאי המהווה קיצור של פירוש הזוהר של ר' אברהם גאלאנטי בשנת תרמ"א.
ילדיו
מאשתו השנייה דבורה בת גיסו הרב מרדכי זילברשטיין רבה של הולשיץ (חתן רבי אריה לייביש ליפשיץ):
מאשתו השלישית בריינדיל, בת רבי יהודה צבי הירש אייכנשטיין מראזלא בנו של רבי משה מסאמבור וחתן דודו רבי צבי הירש אייכנשטיין ה"עטרת צבי" מזידיטשוב לא נולדו לו ילדים.
מאשתו הרביעית חנה רחל בת הרב צבי הירש רמר"ז רב בלשנוב (אחיה של הרבנית מלכה רוקח):
מאשתו החמישית שיינדיל בת הרב אברהם גבירצמן מגורליץ, נכדו של רבי אלימלך מליז'נסק וסבו של רבי משה יצחק גווירצמן מפשעווארסק; לא נולדו לו ילדים.
Live at the Forum
Live at the Forum הוא אלבום הופעה כפול של להקת חמישיית הג'קסונים שיצא לאור ביוני 2010. האלבום הוא תיעוד של 2 הופעות שונות שקיימה הלהקה באולם הפורום הממוקם בפרבר אינגלווד ליד לוס אנג'לס. ההופעה הראשונה התקיימה ב-20 ביוני 1970 בפני קהל של כ-18,000 צופים. מספר הצופים הוא גדול, בהתחשב בעובדה שבאותו הזמן הוציאה הלהקה רק שני אלבומים. השירים בהופעה זאת לקוחים מהחלק המוקדם בקריירת הלהקה.
ההופעה השנייה התקיימה באותו האולם ב-26 באוגוסט 1972. בשלב זה הלהקה הייתה בשיא הצלחתה ברחבי העולם, אחרי שהוציאה שבעה אלבומים בחברת "מוטאון", וזאת בנוסף לאלבומי הסולו של מייקל וג'רמיין. בהופעה, שההתקיימה שלושה ימים לפני יום הולדתו הארבעה עשר של מייקל, ניתן לשמוע התחלה של שינוי בקולו. הוא עדיין שר בקול הגבוה המאפיין אותו, אך נאלץ להתאמץ על מנת להגיע לאותם הגבהים.
ג'ונתן אדוארדס (אתלט)
ג'ונתן דייוויד אדוארדס, מפקד (CBE) במסדר האימפריה הבריטית, (באנגלית: Jonathan David Edwards; נולד ב-10 במאי 1966), הוא אתלט עבר בריטי. הוא אלוף אולימפי, אלוף עולם, אלוף משחקי חבר העמים הבריטי, אלוף אירופה ושיאן העולם הנוכחי מאז 1995 בקפיצה משולשת בתוצאה של 18.29 מטר.
ביוגרפיה
אדוארדס נולד ברובע וסטמינסטר שבלונדון.
1990
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באוקלנד, ניו זילנד בינואר 1990 זכה אדוארדס במדליית כסף בקפיצה משולשת כשקפץ 16.93 מטר, אחרי מריוס הדג'יאנדרו מקפריסין (16.95 מטר) ולפני אדריק פלוריל מקנדה (16.89 מטר).
1993
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 זכה אדוארדס במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.44 מטר, אחרי מייק קונלי מארצות הברית (17.86 מטר} ולאוניד וולושין מרוסיה (17.65 מטר).
אלוף ושיאן עולם
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 זכה אדוארדס במדליית זהב בקפיצה משולשת לאחר ששיפר פעמיים את שיא העולם. כבר בקפיצה הראשונה בתחרות הוא היה לאדם הראשון בהיסטוריה ששבר את גבול 18 המטרים כשקפץ 18.16 מטר. כעבור 20 דקות בקפיצתו השנייה הוא שיפר את השיא העולמי פעם נוספת כשקפץ למרחק 18.29 מטר (שיא העולם הנוכחי). במדליית כסף זכה בראיין וולמן (17.62 מטר) ובמדליית ארד זכה ג'רום רומיין מדומיניקה (17.59 מטר).
1996
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה אדוארדס במדליית כסף בקפיצה משולשת כשקפץ 17.88 מטר, אחרי קני הריסון מארצות הברית (18.09 מטר, הקופץ השני בהיסטוריה שעבר 18 מטרים) ולפני יולבי קסדה מקובה (17.44 מטר).
1997
באליפות העולם, שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 זכה אדוארדס במדליית כסף בקפיצה משולשת כשקפץ 17.69 מטר, אחרי יולבי קסדה (17.85 מטר) ולפני אליסייר אורוטיה מקובה (17.64 מטר)
1998
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1998 זכה אדוארדס במדליית זהב בקפיצה משולשת כשקפץ 17.99 מטר, לפני דניס קפוסטין מרוסיה (17.45 מטר) ורוסטיסלב דמיטרוב מבולגריה (17.26 מטר).
1999
באליפות העולם, שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 זכה אדוארדס במדליית ארד בקפיצה משולשת כשקפץ 17.48 מטר, אחרי צ'ארלס פרדק מגרמניה (17.59 מטר) ורוסטיסלב דמיטרוב (17.49 מטר).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת סידני (2000) זכה אדוארדס במדליית הזהב בקפיצה משולשת כשקפץ 17.71 מטר, לפני יואל גרסיה מקובה (17.47 מטר) ודניס קפוסטין (17.46 מטר).
2001
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 זכה אדוארדס בפעם השנייה במדליית זהב כשקפץ 17.92 מטר, לפני כריסטיאן אולסון משוודיה (17.47 מטר) ואיגור ספסווקודסקי מרוסיה (17.44 מטר).
2002
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו במנצ'סטר, אנגליה ביולי 2002 זכה אדוארדס במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא משחקים חדש של 17.86 מטר, לפני פילי מאנגליה (17.68 מטר) וליואן סנדס מאיי בהאמה (17.26 מטר).
באליפות אירופה שנערכה במינכן, גרמניה באוגוסט 2002 זכה אדוארדס במדליית ארד בקפיצה משולשת כשקפץ 17.32 מטר, אחרי כריסטיאן אולסון (17.53 מטר) וצ'ארלס פרדק (17.33 מטר).
2003
באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 נאלץ אדוארדס לפרוש אחרי שתי קפיצות בשל פציעה. בתחרות ניצח אולסון (17.72 מטר).
לאחר האליפות הודיע אדוארדס על פרישה מספורט תחרותי.
סנטיאגו קלטרווה
סנטיאגו קלטרווה ואלס (בספרדית: Santiago Calatrava Valls, נולד ב-28 ביולי 1951) הוא אדריכל ומהנדס ספרדי יליד חבל ולנסיה, בעל סגנון ייחודי, הבונה בניינים ציבוריים וגשרים תלויים ברחבי העולם. קלטרווה משלב בעבודותיו את הידע ההנדסי הרב שלו עם כישרון אדריכלי כדי ליצור מבנים קלים ואסתטיים בהשראת עולם החי והצומח.
קורות חייו
קלטרווה, יליד ולנסיה, הוא בוגר בית הספר הגבוה לאדריכלות בעיר.
קלטרווה התפרסם במיוחד לאחר שזכה בתחרות בבניית גשר "באק דה רודה" בברצלונה לקראת המשחקים האולימפיים בעיר. כמו כן עיצב את מרכז התחבורה של מרכז הסחר העולמי בניו יורק ואת הכפר האולימפי באתונה. בישראל עיצב קלטרווה את גשר המיתרים בפתח תקווה המיועד להולכי רגל, את גשר המיתרים בירושלים עליו עוברת הרכבת הקלה וכן הולכי רגל, ואת אובליסק הטכניון.
קלטרווה תכנן בניין האמור להיבנות בשיקגו בגובה של 609 מטר (2,000 רגל) האמור להיות הגבוה בארצות הברית עם סיום בנייתו. מבנים נוספים שתכנן: תחנת רכבת חדשה בלייז' (בבנייה) וטרמינל חדש בשדה התעופה של בילבאו (וכן גשר בעיר). קלטרווה היה גם אמור להיות אחראי על בניית מגדל נח'יל בדובאי, שהיה מתכונן לקחת ממגדל בורג' ח'ליפה את תואר המגדל הגבוה ביותר בעולם בגובה של 928 מטרים.
סגנונו המיוחד של קלטרווה קל לזיהוי במבט ראשון, ומתאפיין בצבע לבן, שימוש נרחב בכבלים, בקשתות, בקורות ובזכוכית ליצירת אפקט "שקוף" וצורות אורגניות. המבנים שלו מזכירים לעיתים קרובות צורות מעולם הטבע כמו עצים או ציפורים.
תפילת שחרית
תפילת שחרית היא התפילה הנאמרת בבוקר, והראשונה בתפילות היום.
שני חלקיה הקדומים יותר של תפילת שחרית הם קריאת שמע ותפילת העמידה, ועם הזמן צורפו אליה ברכות ותפילות נוספות. בימים שני וחמישי, וכן בשבתות ובחגים ובראש חודש נוספת לתפילת שחרית קריאת התורה.
מקור התפילה
חלק מהדעות בגמרא בברכות מייחסות את תיקון תפילת שחרית לאברהם אבינו, על פי הפסוק "וַיַּשְׁכֵּם אַבְרָהָם בַּבֹּקֶר אֶל-הַמָּקוֹם אֲשֶׁר-עָמַד שָׁם אֶת-פְּנֵי ה'" (בראשית יט, כז). דעות אחרות סוברות כי עיקר יסוד התפילה הוא במקביל לקורבן התמיד של שחר, שהיה קרב בבוקר. למסקנת הגמרא, את התפילה תיקן אברהם אבינו וחכמים הסמיכו אותה כנגד הקורבן. .
זמן התפילה
תחילת זמנה של תפילת שחרית הוא מהזריחה (זמן התפילה הוא זמן אמירת תפילת שמונה עשרה). זמן הזריחה נחשב לזמן הטוב ביותר להתפלל תפילת שחרית, על פי הפסוק "יִירָאוּךָ עִם שָׁמֶשׁ..." - תפילה בעת הזו נקראת תפילת ותיקין.
ובדיעבד אפשר להתפלל מעלות השחר.
לגבי סוף זמן תפילת שחרית נחלקו תנאים במשנה "תפלת השחר עד חצות; ר' יהודה אומר: עד ארבע שעות". להלכה נפסק כדעת רבי יהודה שסוף זמן התפילה הוא בארבע שעות, אבל בדיעבד ניתן להתפלל שחרית עד חצות.
מאחר שהשעות המדוברות אינן השעות הרגילות, אלא שעות זמניות, נחלקו הפוסקים בחישוב הזמן הזה: לפי שיטת ה"מגן אברהם" מונים את הזמן שמעלות השחר עד צאת הכוכבים ומחלקים אותו ל-12 חלקים, כשכל חלק הוא שעה. וכן הוא מנהג יוצאי תימן ויוצאי עדות המזרח. (שיטה זו היא גם דעת הבן איש חי ושאר המקובלים מבית אל הדוגלים בתפילת ותיקין ככל המקובלים.) לפי שיטת הגר"א מונים את הזמן שמזריחת השמש עד שקיעתה. שיטה זו מובאת לראשונה ברמב"ם, ואחרי כן בכתבי הגר"א, שעל שמו היא קרויה. כך מנהג רוב יוצאי אשכנז. ואולם למרות זאת, רבים מיוצאי אשכנז מחמירים ומקדימים להתפלל כשיטת המגן אברהם.
הנחת תפילין בתפילת שחרית
זמני הנחת התפילין הם כל היום, אך המנהג הנפוץ בדורות האחרונים הוא להניח תפילין בתפילת שחרית בלבד. מדובר רק על תפילת שחרית בימות החול שהרי אין מניחים תפילין בשבת ובחג, מפני שהתפילין הם אות והמועדים הם אות, והנחת התפילין בשבת היא זלזול באות של השבת. שמאל|ממוזער|200px|קצין צה"ל, [[עשהאל לובוצקי בזמן תפילת שחרית במלחמת לבנון השנייה]]
אכילה ושתייה
קיים איסור לאכול ולשתות (לגבי שתיית מים, ראו בהמשך) לפני תפילת שחרית, שנלמד מהפסוק לא תאכלו על הדם. לדעת הרא"ה האיסור הוא מהתורה, דבר זה מוסבר לדעתו בכך שחיוב התפילה הוא מדאורייתא, וגם האיסור הנלמד מפסוק זה הוא מהתורה. לעומת זאת לדעת רבנו יונה האיסור הוא מדרבנן, והדרשה מהפסוק היא אסמכתא. השולחן ערוך מסתמך על דעת הראבי"ה ומתיר שתיית מים לפני התפילה. בניגוד לכך, לדעת ספר מעשה רקח יש לדייק מדברי הרמב"ם שהתיר את השתייה לצמא לפני התפילה, שיש לאסור גם שתיית מים. שתיית תה או קפה ללא סוכר מותרת לדעת המתירים שתיית מים, לפי המובא במשנה ברורה מותר גם לשים מעט סוכר בפיו בזמן השתייה, אך ערבוב הסוכר בתוך המשקה אסור, ולדעת ערוך השולחן מותרת גם שתיית משקאות ממותקים שערבו בהם סוכר.
בשולחן ערוך הרב נפסק כי הצמא והרעב הם בכלל החולים שמותר להם לאכול לפני התפילה ("ואפילו עכשיו, שאין מכוונים כל-כך בתפילה, אם רוצה לאכול ולשתות כדי לכוון – הרשות בידו"). בדורות האחרונים, עקב חלישות הדורות, הורו בחסידויות מסוימות (כגון בחסידות חב"ד) שאין להחמיר יותר מפסק זה של השולחן ערוך, היות שזהו דבר הגורם להקל בתפילה עצמה, אלא מוטב לאכול די הצורך לפני התפילה, בצורה שיוכל להשקיע את כל המחשבה והכוחות שלו בתפילה עצמה. ובפרט בשבת, בה מנהג החסידים להאריך בתפילה.
מקור ההיתר לאכילה ושתייה קודם התפילה כדי להתפלל בצורה בריאה ונכונה הגיע מאדמו"רה השלישי של חב"ד אדמו"ר הצמח צדק, שמסופר שכלתו, הרבנית רבקה שניאורסון, כשהייתה בגיל 18 חלתה והרופא ציווה עליה שתאכל תיכף ומיד עם קומה בבוקר משנתה. הרבנית, שלא רצתה לטעום קודם התפילה, החליטה להתפלל מוקדם מהרגיל, ואחר התפילה הייתה אוכלת. כשנודע הדבר לחותנה, אמר לה: "יהודי צריך להיות בריא ובעל כוח. על מצוות נאמר "וחי בהם", הפירוש של "וחי בהם": 'יש להחדיר חיות במצוות. בכדי שיוכלו לעשות זאת חייבים להיות בעל כוח ולהיות בשמחה'". וסיים: "אינך צריכה להיות על בטן ריקה. עדיף לאכול כדי להתפלל, מאשר להתפלל כדי לאכול".
בנוסף, הרבי מלובביץ' ידוע בהקפדתו לאכול לפני התפילה דבר מאכל ואף מסופר שהורה לחסיד שהקפיד שלא לאכול לפני התפילה: "מעתה תתחיל לאכול בכל יום קודם התפילה, וכתיקון על מה שעד היום לא אכלת - תשפיע על כל חבריך שיתחילו גם הם לאכול קודם התפילה".
הכוונה באכילה זו היא לא "לפתוח סעודה", אלא לאכול מספיק כדי שיהיה כוח להתפלל בכוונה מבלי שיציק הרעב או החשיבה על האוכל שיהיה לאחר התפילה.
אמירת שלום
נאסר גם לתת שלום לחברו לפני התפילה. בתלמוד בבלי נאמר שאיסור זה נוהג רק אם השכים לפתחו של חברו, אך אם פגש את חברו באקראי מותר לתת לו שלום. נחלקו הראשונים בעניין זה. שיטה אחת מביאה רק את החילוק בין משכים לפתח חברו שאסור לו לומר לו שלום, ובין פוגש אותו באקראי שמותר בכך. לשיטה אחרת, גם המשכים לפתחו של חברו מותר לומר לו, וכל האיסור הוא רק לומר "שלום" משום ששלום הוא אחד משמותיו של הקב"ה. לשיטה שלישית הפוגש את חברו באקראי מותר לומר לו "שלום", ואם השכים לפתחו לצורך השכמת שלום אסור לו לברכו כלל, והמשכים לפתחו של חברו לצורך אחר ולא לשם נתינת שלום יוכל לומר לו "צפרא דמארי טב". יש שכתבו שגם במקרה בו פגש את חברו באקראי יאמר לו "צפרא דמארי טב", וזה כדי שעל ידי השינוי מהלשון הרגילה לא ישכח שעליו להתפלל.
סדר התפילה בימי חול
ניתן לחלק את תפילת שחרית של חול לשבע חטיבות עיקריות, כדלקמן:
ברכות השחר וברכות התורה
החטיבה הפותחת את התפילה אינה אחידה מבחינת אופייה. היא כוללת שלוש חטיבות משנה, שסדרן המקורי לא נשמר וכיום הן שלובות זו בזו בכל המנהגים. חטיבות משנה אלו הן: את החטיבה נועלת תפילת קדיש דרבנן.
פסוקי דזמרא
הגרעין של חטיבה זו הם שישה מזמורים מספר תהילים: מזמור קמ"ה עד מזמור נ'. לפני ואחרי מזמורים אלו נאמרות מספר פסקאות, שסדרן ותוכנן שונה במקצת בין המנהגים. הפיסקאות העיקריות המשותפות לכל המנהגים הן: את החטיבה נועלת תפילת חצי קדיש.
קריאת שמע וברכותיה
גרעין החטיבה הוא שלוש פסקאות מהתורה: שמע ישראל, והיה אם שמוע ו-ויאמר. שלוש פסקאות אלו מכונות על שם פתיחתן "שמע" או "קריאת שמע". שלוש פסקאות אלו נקראות תחילה בלחש על ידי המתפללים, ולאחר מכן בקול רם על ידי החזן. במהלך הקריאה נהוג לאחוז בארבע ציציות הטלית (או ציציות הטלית קטן), ולהניח את כף היד הימנית על העיניים. כמו כן נהוג לנשק את הציציות כאשר מוזכרת המילה "ציצית".
את גרעין החטיבה עוטפות שלוש ברכות, שתיים לפניו ואחת אחריו. שתי הראשונות מכונות ברכת יוצר אור וברכת אהבה, והאחרונה מכונה ברכת גאולה. הנוהג לומר ברכות אלו קדום, והוא נזכר כבר במשנה: "בשחר מברך שתים לפניה ואחת לאחריה".
את החטיבה פותחת הקריאה ברכו: החזן אומר "ברכו את ה' המבורך", הקהל עונה "ברוך ה' המבורך לעולם ועד", והחזן חוזר על משפט זה.
שמונה עשרה
במהלך חזרת החזן על התפילה נוספות לה שתי פסקאות: פיסקת הקדושה הנאמרת לפני הברכה השלישית; ופיסקת ברכת כהנים, הנאמרת לפני הברכה האחרונה, ובה הכהנים עולים לברך את הציבור. בחלק מהקהילות וכן במקרים מסוימים אין הכהנים עולים לברך אלא הפיסקה נאמרת כולה על ידי החזן. בשעה שהחזן אומר ברכת מודים בחזרת הש"ץ, הקהל אומרים מודים דרבנן.
תחנון
חטיבת ה"תחנון" לא הייתה שייכת במקורה לתפילת הציבור אלא לתפילת היחיד: ניתנה כאן הזדמנות למתפלל לומר תפילה אישית, איש איש ותחינותיו. עם הזמן הפכה החטיבה לחלק מתפילת הציבור, והיא כוללת כיום אוסף מגוון של פסוקים ותפילות.
ברוב הקהילות, אומרים תחנון "ארוך" בימי שני וחמישי, לעומת תחנון ה"קצר" שבשאר הימים.
קריאת התורה
בימים שני, חמישי, שבתות, חגים, חנוכה ופורים, תעניות וראשי חודשים נוספת לתפילה גם הקריאה בתורה לפני הקדושה דסידרא.
סיום התפילה
בימי חול נאמרות תוספות לתפילה לאחר קדושא דסידרא, תוספות אלו כוללות, לפי רוב המנהגים, את תפילת פיטום הקטורת, שיר של יום, ברכי נפשי בראש חודש ועלינו לשבח (הסדר משתנה מנוסח לנוסח), ובחלק מן הקהילות אף קטעים נוספים כמו פרשת המן, י"ג עיקרים, שש או עשר זכירות, תהילים, הנחת תפילין ר"ת ועוד.
מראש חודש אלול ועד יום הושענא רבה, נהגו ברוב קהילות ישראל להוסיף בסיום התפילה מזמור כז מספר תהלים 'לדוד ה' אורי וישעי'. מספר טעמים נאמרו במנהג זה.
ביטבוקס
ביטבוקס (באנגלית: Beatbox, מילולית: "תיבת קצב") היא אומנות של יצירת קצב ומוזיקה באמצעות חלל הפה, היא נחשבת בעיני רבים כיסוד החמישי של ההיפ הופ. המונח לקוח ממכונות תופים ראשוניות שעשו קצב, ונקראו ביטבוקס.
מייסדי הביטבוקס הם דוג אי. פרש, באפי וביז מארקי. הביטבוקס היה פופולרי מאוד בשנות ה-80 אך הוא איבד מזוהרו בשנות ה-90 וחזר במידה מסוימת לזירה לקראת אמצע שנות ה-2000. האיש שאחראי יותר מכל לחזרה של הביטבוקס והפיכתה לאומנות הוא ראזל, המסוגל לשיר ולעשות לעצמו קצב בו-זמנית.
ישנם אמנים המשלבים את הביטבוקס עם נגינה בכלים אחרים בו-זמנית למשל יורי ליין המנגן על מפוחית ועושה לעצמו קצב (כמו במערכת תופים) בו זמנית.
בישראל קיימת קהילה בשם "ביטבוקס ישראל", המקדמת את סצנת הביטבוקס הישראלית בארץ באמצעות העלאת סרטונים של ביטבוקסרים ישראלים ליוטיוב, פייסבוק ואינסטגרם, ארגון מפגשים, תחרויות וקיומה של אליפות ישראל לביטבוקס שמתרחשת מדי שנה.
הצלילים
צלילי הביטבוקס הבסיסיים הם אלו שנשמעים כמו במערכת תופים, ומשמשים ליצירת מקצבים בסיסיים. הם נוצרים בעיקר על ידי השפתיים (תוף הבס והסנר) והשיניים (מצילות). ישנם גם צלילים נוספים שגורמים לביטבוקס להשמע כמו מנגינה יותר מאשר כמו מקצבים פשוטים, צלילים אלו מופקים על ידי השפתיים, הלחיים, השיניים, הלשון וחלקם גם מהגרון.
שאלון-אן-שמפאן
שאלון-אן-שמפאן (בצרפתית: Châlons-en-Champagne) היא עיר בצפון מזרח צרפת, היא בירת מחוז מארן שבחבל גראנד אסט. שאלון-אן-שמפאן שימשה כבירתו של חבל שמפאן-ארדן עד הרפורמה המנהלית של שנת 2015, למרות היותה כרבע מגודלה של העיר הסמוכה ריימס.
היסטוריה
בשנת 451 התרחש הקרב במישורים הקטאלונים בין ברית של צבא רומי בפיקודו של פלביוס אאטיוס, וצבא ויזיגותי בפיקודו של תאודוריד הראשון, כנגד השבטים ההונים בפיקודו של מלכם אטילה. הקרב הסתיים בניצחון הקואליציה הרומית-ויזיגותית.
בית החולים הראשון בעולם למצורעים הוקם בשאלון-אן-שמפאן בשנת 580.
תחבורה
במערב העיר נמצאת תחנת הרכבת של שאלון-אן-שמפאן המופעלת על ידי חברת הרכבות הצרפתית TGV ומגיע עד לפריז. יעדים אחרים של הרכבת הם ריימס, סן-דיזייה, נאנסי, ורדן ובר-לה-דוק.
שאלון ממוקמת בצומת של שני צירים מרכזיים:
ערים תאומות
שאלון-אן-שמפאן היא עיר תאומה של:
סימן לידה
סימן לידה (או כתם לידה) הוא פגם המופיע על העור מיד לאחר הלידה, או לאחר מספר שבועות. הסיבה המדויקת להופעת סימני הלידה אינה ברורה, אך ניתן להבין את הגורם לכך – צמיחת יתר של כלי דם, מלנוציטים, שריר חלק, שומן, פיברובלסטים או קרטינוציטים. כתמי לידה יכולים להופיע במגוון מקומות בגוף, ישנם כתמי לידה מסוימים אשר שכיחים רק באזורים מסוימים בגוף. כמו כן, כתמי לידה יכולים להופיע במגוון צבעים – חום, ורוד, כחול או אדום ובמגוון צורות וגדלים.
סוגי כתמי לידה
ניתן לחלק את כתמי הלידה לשני סוגים עיקריים – כתמי לידה פיגמנטיים וכתמי לידה וסקולאריים (כלי דם זעירים). כתמי לידה פיגמנטיים נגרמים על ידי תאי פיגמנט עור עודפים, קבוצה זו כוללת בין היתר שומות וכתמים מונגוליים. כתמי לידה וסקולאריים נגרמים על ידי צברי כלי דם מוגברים, קבוצה זו כוללת בין היתר המנגיומות וכתמי יין־פורט. רוב כתמי הלידה הווסקולאריים לא מועברים גנטית ואינם נובעים מהתנהלותה של האם במהלך ההריון. כ־10% מהתינוקות נולדים עם כתמי לידה וסקולאריים (כלי דם זעירים) כתמים אלה עשויים להיות שטחיים או בולטים מעל פני השטח. כתמי הלידה הנפוצים ביותר הם כתמים שטוחים, המנגיומות וכתמים מסוג יין־פורט.
דרכי טיפול
רוב כתמי הלידה אינם מזיקים ואינם דורשים טיפול מיוחד. חלק מכתמי הפיגמנטציה עוברים מעצמם עם הזמן. כתמי לידה וסקולאריים עשויים לדרוש הקטנה או הסרה מסיבות קוסמטיות. הטיפולים עשויים לכלול סטרואידים במתן דרך הפה או בזריקה, טיפולי לייזר או כירורגיה דרמטולוגית.
בתרבות
בהולנדית, כתמי לידה נקראים moedervlekken, בדנית modermærke ובגרמנית Muttermal – משמע כתמי אם, משום שהיה נהוג לחשוב שהתינוק ירש את הסימנים אך ורק מהאם. המילה ההונגרית לכל שומה שטוחה, anyajegy, נגזרת גם מאמונה זו. כמה מיתוסים הקשורים עם כתמי לידה הם שהם נגרמים כאשר אישה בהריון רואה משהו מוזר, או חווה מידה רבה של פחד.
בפולקלור האיראני, כתם לידה מופיע כאשר האם נוגעת בחלק מהגוף שלה בזמן ליקוי חמה בזמן ההריון.
על פי הפולקלור האמריקאי, סימני לידה לפעמים מצביעים על סימן לפגיעות טראומטיות בגלגול חיים קודם.
הסופר נתניאל הות'ורן כתב סיפור קצר בשם "כתם הלידה" ובו מסופר על אישה יפה שהסירו מלחיה כתם לידה באמצעות שיקוי וכתוצאה מכך מתה.
הגשה
הגשה היא אחת מהפעולות המתבצעות בקורבן מנחה, כהכנה לקמיצה. נוטלים את קורבן המנחה, לאחר שהונח בכלי השרת, ומגישים אותו בנגיעה לקרן דרומית מערבית של המזבח החיצון. פעולה זו מתבצעת בכל המנחות הנקמצות ונקרבות על גבי המזבח, חוץ ממנחת כהנים ומנחת כהן משיח שאינן נקמצות ואינן מוקרבות על הזבח.
בניגוד לשחיטת הקרבן שהיא פעולה טכנית ונעשית גם על ידי אדם "זר" (יהודי שאינו כהן), ההגשה נחשבת לעבודה ונעשית רק על ידי הכהן. פעולה זו היא "כעין הקרבה" לעניין איסור הכנסת חולין בעזרה.
יש שפירשו, שההגשה נחשבת לחלק מפעולת הקמיצה ולכן היא צריכה להעשות על ידי כהן. לפי דעת ההלכות גדולות ההגשה היא מצווה בפני עצמה, ומברכים עליה. והרמב"ם. חולק וסובר שאין ראוי למנות כל אחת מהעבודות למצווה בפני עצמה, וכתב המשנה למלך. שלפי דעתו אין לברך על כל אחת מהעבודות.
אלוהים על דוכן הנאשמים
אלוהים על דוכן הנאשמים (באנגלית: God on Trial) הוא סרט של ה-BBC משנת 2008, שכתב.
הסרט מתרחש במחנה הריכוז אושוויץ במלחמת העולם השנייה. האסירים היהודים מעמידים את אלוהים לדין על נטישתו את העם היהודי, כאשר השאלה הנידונה במהלך המשפט היא האם אלוהים שבר את הברית עם העם היהודי, בכך שאפשר לנאצים לבצע רצח עם.
הסרט מבוסס על חוויה שתוארה על ידי הסופר ניצול השואה אלי ויזל בספרו "המשפט של אלוהים". מפיק הסרט מארק רדהד ניסה לעבד את הספר לסרט במשך 20 שנה, לפני שבויס נענה בשנת 2005 לבקשתו לכתוב את התסריט.
ביקורות
הסרט קיבל ביקורות חיוביות. סם וולאסטון מהגרדיאן מצא שהסרט מכיל "חומר עוצמתי ומעורר מחשבה, וכולל הופעות מרשימות של שחקנים טובים - אנטוני שר, רופרט גרייבס ודומיניק קופר".
בויס כתב את היצירה מתוך עמדה של אמון אישי, וג'יימס וולטון מהטלגרף טען כי "בכל זאת, כמה מהדמויות הציגו השקפה שונה של השאלה של אלוהים וסבל, היה ברור שהם מוכנים לחקור את אמונותיהם בעוצמה אמיתית. זו הייתה חתיכת עבודה מורכבת". בסקירה ארוכה של הטיימס, טים טימן שיבח רבות את השחקנים ואמר כי "ההופעות היו חזקות, עד כדי כך שהרגשתי שזוהי זכות לראות את השחקנים, ביניהם אנטוני שר, רופרט גרייבס, סטיבן דילאן וג'ק שפרד". הוא גם שיבח את הבמאי אנדי דה אמוני "מבריק, הסצנה... שבה עורבו האסירים, לצד הסיור בן זמננו בתא הגזים... זו פשוט מלאכת מחשבת".
נבחרת גביע דייוויס של איטליה
שיאה של נבחרת גביע דייוויס של איטליה היה הזכייה בטורניר (1976).
איטליה משחקת בגביע דייוויס משנת 1922. נכון לשנת 2017 היא שיחקה ב-246 משחקים בינלאומיים, בהם ניצחה ב-161. ניקולה פיאטרנגלי הוא השחקן בעל מספר ההשתתפויות הבינלאומיות הגדול ביותר, 164 בסך הכול, והוא גם השחקן בעל שיא הניצחונות במשחקים, 120 משחקים.
בשנת 2003 נשרה איטליה לבית 2, דרג הטניס השלישי בחשיבותו, אף איטליה חזרה כעבור שנה לבית א'.
בשנת 2009 הייתה איטליה קרובה לחזור לבית העליון היא הצליחה להעפיל למפגש על החזרה לבית העליון אך היא נוצחה בידי שווייץ בביתה. בשנת 2011 היא חזרה לבית העליון.
איטליה משחקת בצבעים כחול ולבן.
מלווין פרביס
מלווין פרביס (Melvin Purvis; 24 באוקטובר 1903 - 29 בפברואר 1960) היה איש חוק אמריקאי וסוכן FBI. בשנת 1934 בשיא הקריירה שלו, היה פרביס אחת הדמויות הנערצות ביותר בארצות הברית.
ביוגרפיה
פרביס נולד בטימונסוויל, דרום קרוליינה. פרביס למד משפטים ולאחר קריירה קצרה של שנתיים כעורך דין התגייס בשנת 1927 לשורות ה-FBI וזאת לאחר הרפורמה שעבר הארגון שביקש לגייס סוכנים בעלי כישורים באכיפת החוק, ובמיוחד ביקש למצוא עורכי דין ורואי חשבון. לאחר ששירת כראש המחלקה לחקירות באוקלהומה סיטי, ברמינגהאם ובסינסינטי הוא קודם לתפקיד ראש המחלקה בשיקגו בשנת 1932. במהלך שירותו, תפס פרביס מספר רב של מבוקשים שהוגדרו כ"אויבי הציבור", יותר מכל סוכן FBI אחר, שיא שטרם נשבר. פרביס ניהל את המצוד אחר פושעים מפורסמים כגון בייבי פייס נלסון, פריטי בוי פלויד ונצרב בזיכרון הציבור בעיקר בשל המצוד שניהל אחר ג'ון דילינג'ר שהסתיים במותו של דילינג'ר בשיקגו ב- 22 ביולי 1934.
פרביס זכה לשבחים רבים בקרב הציבור האמריקאי והתקשורת לאור הצלחותיו במיגור הפשיעה האלימה ונחשב באותה עת לגיבור לאומי. רבים טענו שעובדה זו לא נעלמה מראש ה-FBI, ג'ון אדגר הובר שקינא בתהילה שנזקפה לזכות פרביס לאחר הריגתו של דילינג'ר על אף שבתחילה חיבב וטיפח אותו.
פרישה מהשירות
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בדרגת קולונל בתפקידי מודיעין שונים ולקראת סופה השתייך למחלקה שטיפלה בפושעי מלחמה נאצים. לאחר המלחמה שימש כיועץ לקונגרס האמריקאי.
מותו
מותו של פרביס בשנת 1960 נותר בגדר תעלומה. פרביס נמצא בביתו ירוי בראשו כשלצידו האקדח שניתן לו כהוקרה על ידי חבריו מה-FBI כשפרש. על פי הגרסה הרשמית הוא שם קץ לחייו. ממצאים אחרים העלו סברה כי ייתכן שכדור נפלט מאקדחו בעת שניקה את הקנה שלו.
שבתאי לוזינסקי
שבתאי לוז'ינסקי או לוזינסקי (12 בפברואר 1896 – 18 בינואר 1947) היה פעיל ציוני בולט.
תולדות חייו
לוז'נסקי ספג ציונות מבן דודו ליאו מוצקין, אשר היה מבוגר ממנו יותר מעשור. בבגרותו החליט כי עליו להגיע לארץ ישראל, דבר שדרבן אותו להקים את "קבוצת בוברויסק" אשר הכשירה את עצמה לעבודה פיזית לקראת עלייה לארץ ישראל. לוז'נסקי היה מפעילי "צעירי ציון", והשתתף בוועידת "החלוץ" שהתקיימה בראשית 1918.
בגיל צעיר נשא לאישה את אידה קובנר, אשר עמדה לצדו לאורך כל הדרך. בימי מלחמת האזרחים ברוסיה, תוך תלאות רבות, יצאו בני הזוג עם תינוקם הבכור, שאול, בדרך לארץ ישראל (תר"פ 1920), במטרה לעבוד עבודת אדמה בארץ.
שבתאי ואידה לוז'ינסקי היו ממקימי "קבוצת אחווה" בפתח תקווה, שהייתה אחת הקבוצות הקבלניות הראשונות בארץ ישראל וחלוצה בחדירת יהודים לענף הבנייה. את עבודת הבנייה ראו כתחנה ארעית בדרך להתיישבות. קבוצת הבנייה הייתה אחד מהגרעינים שהצמיחו את "סולל בונה", ולוז'ינסקי היה בין הנבחרים למועצה הקבועה של "סולל בונה". ב-1922 עברה המשפחה לראשון לציון על מנת לעזור בבניית 13 הבתים הראשונים בשכונת התימנים.
ב-1923 הגיעו בני הזוג להגשמת חלומם בהקמת משק חקלאי. הם התיישבו במושב עטרות שבהרי ירושלים יחד עם ארבעת ילדיהם. גם בעטרות התבלט לוז'ינסקי, ובמיוחד התמסר לענייני חינוך. חלומו היה להחיות את המסורת הקדומה של עם ישראל כעם של עובדי אדמה בארץ ישראל.
שליחותו האחרונה הייתה אל שארית הפליטה שהתקבצה בשלהי מלחמת העולם השנייה באיטליה. בסוף 1945 יצא לאיטליה בשם בדוי "שמעון מורוצנר" בסירה "דאלין" שעסקה בהבאת מעפילים. במחנה עקורים באיטליה, פעל כחבר "המרכז לגולה" ועסק בארגון העולים והסעתם אל נמלי ההפלגה.
לוז'ינסקי נספה בתאונת דרכים באיטליה כששב מכנס שליחים ברומא למחנה הפליטים בו פעל. הוא נקבר בתחילה ברומא ובנובמבר 1947 הועלה ארונו לארץ ישראל והוא נקבר בעטרות. אשתו אידה המשיכה לחיות עם ילדיה במושב עד פינוי עטרות במלחמת העצמאות, ולאחר מכן התגוררה בבני עטרות.
How Do I Say Goodbye
How Do I Say Goodbye (בעברית: איך אני אומר להתראות) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר-יוצר האוסטרלי, דין לואיס ויצא לאור ב-31 באוגוסט 2022. ב-2 בספטמבר 2022 השיר בתור הסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן השני שלו, The Hardest Love. הוא נכתב על ידי דין לואיס וג'ון הום, והופק על ידי לואיס, ג'ון הום, אד הולוואי וניק אטקינסון.
רקע
ב-26 באוגוסט פרסם לואיס:
ב-31 באוגוסט יצא השיר לרשתות הסטרימינג ולואיס פרסם ברשתות החברתיות הסבר על משמעות השיר:
וידאו קליפ
ב-17 באוגוסט פרסם הזמר טיזר מהוידאו-קליפ של השיר בו הוא נשמע כשהוא שר את מילות הפזמון "How Do I Say Goodbye", וב-24 באוגוסט פרסם את עטיפת הסינגל והודיע על תאריך יציאתו ב-2 בספטמבר.
בסופו של דבר, הקליפ שודר לראשונה ב-5 בספטמבר 2022, הוא בוים על ידי שון לואני ומכיל קטעים של דין לואיס עם אביו אשר צולמו על ידי אביו בתקופת ילדותו של דין.
וורן באפט
וורן באפט (באנגלית: Warren Buffett; נולד ב-30 באוגוסט 1930) הוא איל הון, משקיע ופילנתרופ אמריקאי. מכהן כיו"ר ומנכ"ל קונצרן האחזקות ברקשייר האת'וויי. הוא נחשב למשקיע הפרטי הגדול ביותר בעולם. הונו האישי נאמד באוגוסט 2023 בכ-118 מיליארד דולר, מה שהופך אותו לאדם החמישי בעושרו בעולם. הווארד גראהם באפט הוא בנו האמצעי. בין השנים 2008 ו-2009 היה האדם העשיר ביותר בעולם באומדן הונו האישי.
באפט נולד באומהה, נברסקה. הוא פיתח עניין בעסקים ובהשקעות בצעירותו, בסופו של דבר נכנס לבית הספר וורטון של אוניברסיטת פנסילבניה ב-1947 לפני שעבר וסיים את לימודיו באוניברסיטת נברסקה בגיל 19. הוא המשיך וסיים את לימודיו בבית הספר לעסקים של אוניברסיטת קולומביה, שם עיצב את תורת ההשקעות שלו סביב הרעיון של השקעות ערך שחלו על ידי בנג'מין גראהם. הוא למד במכון הפיננסי של ניו יורק כדי למקד את הרקע הכלכלי שלו וזמן קצר לאחר מכן החל שותפויות עסקיות שונות, כולל אחת עם גרהם. הוא הקים את חברת באפט ושות' בשנת 1956 והחברה שלו רכשה בסופו של דבר חברת ייצור טקסטיל בשם ברקשייר האת'וויי, תוך שהיא מבססת עצמה כחברת אחזקות מגוונת. בשנת 1978, צ'ארלי מאנגר הצטרף לבאפט כסגן יו"ר החברה.
באפט הוא היו"ר ובעל המניות הגדול ביותר של ברקשייר האת'וויי מאז 1970. הוא כונה "האורקל" או "החכם" של אומהה על ידי גופי תקשורת שונים. הוא ידוע בדבקותו בהשקעות ערך, בנדבנות ובחסכנות האישית שלו למרות עושרו העצום. באפט הוא פילנתרופ, והתחייב לתת 99 אחוז מהונו למטרות פילנתרופיות, בעיקר באמצעות קרן ביל ומלינדה גייטס. הוא הקים ב-2010 יחד עם ביל גייטס את ארגון הצדקה התחייבות הנתינה, לפיו מיליארדרים מתחייבים לתת לפחות מחצית מהונם למטרות נדבנות.
תחילת דרכו והשכלתו
באפט נולד ב-1930 באומהה, נברסקה, השני מבין שלושה ילדים ובנם היחיד של לילה (לבית סטאל) והפוליטיקאי הווארד באפט. הוא החל את לימודיו בבית הספר היסודי רוז היל. בשנת 1942, אביו נבחר לקדנציה הראשונה מתוך ארבע בקונגרס של ארצות הברית, ולאחר שעבר עם משפחתו לוושינגטון הבירה, סיים וורן את לימודי בית הספר היסודי, למד בחטיבת הביניים אליס דיל וסיים את מה שהיה אז תיכון וודרו וילסון ב-1947, שם נכתב בתמונה שלו בספר השנה של המחזור: "אוהב מתמטיקה; סוכן מניות עתידי". לאחר שסיים את התיכון ומצא הצלחה עם מיזמי היזמות וההשקעות הצדדיים שלו שמילא בהם את זמנו החופשי, באפט רצה לדלג על הלימודים בקולג' כדי ללכת ישירות לעסקים, אך אביו דחף אותו להתקדם ללימודים אקדמיים ולא לדלג עליהם.
באפט גילה עניין בעסקים ובהשקעות בגיל צעיר. הוא קיבל השראה מספר ששאל מהספרייה הציבורית של אומהה בגיל שבע, 'אלף דרכים להרוויח 1000 דולר'. עוד בילדותו למד לבצע יוזמות עסקיות שונות בזמנו הפרטי. באחד המיזמים העסקיים הראשונים שלו, באפט מכר מסטיקים, קוקה קולה ומגזינים שבועיים מדלת לדלת בשכונה המקומית. הוא עבד גם במכולת של סבו. עוד בעודו בתיכון, הוא הרוויח בין היתר במשלוח עיתונים, במכירת כדורי גולף ובולים, ובחוברות פירוט על מכוניות. בהחזר הראשון שלו למס הכנסה ב-1944, באפט לקח ניכוי של 35 דולר עבור השימוש באופניים, בשעון שלו לשם מכירת העיתונים. ב-1945, כתלמיד תיכון בשנתו השנייה, באפט וחבר הוציאו 25 דולר כדי לרכוש מכונת פינבול משומשת, שאותה הציבו במספרה המקומית. בתוך חודשים ספורים היו בבעלותם כמה מכונות בשלוש מספרות שונות ברחבי אומהה. הם מכרו את העסק מאוחר יותר באותה שנה תמורת 1,200 דולר לחייל ששב ממלחמת העולם השנייה. התעניינותו של באפט בשוק המניות ובהשקעות בו מתוארכת לימי היותו תלמיד בית הספר כשהוא בילה בטרקלין הלקוחות של בורסה אזורית ליד משרד התיווך של אביו. אביו התעניין והשקיע בחינוך של באפט הצעיר, ובשלב מסוים לקח אותו לבקר בבורסה לניירות ערך בניו יורק כשהיה בן 10. בגיל 11 הוא קנה לעצמו שלושה ניירות ערך במנייה של תאגיד הפטרוליום סיטגו, ושלושה ניירות ערך עבור אחותו דוריס באפט (שהפכה גם היא לפילנתרופית). בגיל 15, וורן הרוויח יותר מ-175 דולר מדי חודש ממסירת עיתוני ה'וושינגטון פוסט'. בתיכון הוא השקיע בעסק בבעלות אביו וקנה חווה בשטח של 40 דונם שעובדה על ידי חקלאי שכיר. הוא קנה את הקרקע ב-1,200 דולר מהחסכונות שלו. עד שסיים את הקולג', באפט צבר חסכונות של 9,800 דולר (כ-112,000 דולר בהתחשב באינפלציה נכון ל-2022).
בשנת 1947, באפט נכנס ללימודים בבית הספר וורטון של אוניברסיטת פנסילבניה. הוא היה מעדיף להתמקד ביוזמות העסקיות שלו, אלא שכאמור אביו לחץ עליו להירשם ללימודים. וורן למד שם שנתיים והצטרף לאחוות הסטודנטים 'אלפא סיגמא פי'. לאחר מכן הוא עבר לאוניברסיטת נברסקה, שם, בגיל 19, הוא סיים תואר ראשון במנהל עסקים. לאחר שנדחה על ידי בית הספר לעסקים של אוניברסיטת הרווארד, באפט נרשם לבית הספר לעסקים של אוניברסיטת קולומביה לאחר שנודע שבנג'מין גראהם לימד שם. הוא קיבל תואר שני בכלכלה מקולומביה ב-1951. לאחר שסיים את לימודיו, באפט למד במכון הפיננסי של ניו יורק.
תחילת הקריירה העסקית
בשנת 1951, באפט למד שמורו ומרצו גרהאם היה חבר בדירקטוריון של חברת GEICO ביטוח. כשהוא נסע ברכבת לוושינגטון הבירה בשבת, הוא דפק על דלת המטה של GEICO עד שהשוער אפשר לו להיכנס. שם הוא פגש את לורימר דוידסון, סגן נשיא GEICO, והשניים שוחחו על עסקי הביטוח במשך שעות. דוידסון יהפוך בסופו של דבר לחבר לכל החיים של באפט והייתה לו השפעה רבה עליו, ומאוחר יותר סיפר שראה את באפט כ"אדם יוצא דופן" כבר אחרי חמש עשרה דקות ראשונות של שיחה. באפט רצה לעבוד בוול סטריט, אבל גם אביו וגם גרהאם דחקו בו שלא. הוא הציע לגרהאם שיעבוד בחינם, אך גרהאם סירב.
באפט חזר לאומהה ועבד כסוכן מניות בזמן שלמד קורס של דייל קרנגי לדיבור בפני קהל. באמצעות מה שלמד, הוא הרגיש בטוח מספיק כדי ללמד שיעורים ליליים ב"עקרונות השקעה" באוניברסיטת נברסקה באומהה. הגיל הממוצע של תלמידיו היה יותר מפי שניים משלו. במהלך תקופה זו הוא גם רכש תחנת דלק כהשקעה צדדית לא מוצלחת בסופו של יום.
בשנת 1952, באפט בן ה-22 התחתן עם תומפסון בכנסייה הפרסביטריאנית של דנדי. בשנה שלאחר מכן נולדה בתם הבכורה, סוזן אליס באפט. ב-1954 קיבל באפט עבודה בשותפות עם בנג'מין גראהם. משכורתו ההתחלתית הייתה 12,000 דולר בשנה (כ-121,000 דולר במחירי 2022). שם הוא עבד בצמוד למשקיע וולטר שלוס. גרהאם היה בוס קשוח. הוא עמד בתוקף על כך שעל המניות לספק מרווח בטיחות רחב לאחר שקלול הפער בין המחיר שלהן בבורסה לבין הערך הריאלי שלהן. באותה שנה נולד למשפחת באפט ילדם השני, הווארד גרהאם. ב-1956 פרש בנג'מין גרהאם וסגר את שותפותו מחברת הביטוח. בשלב זה החסכונות האישיים של באפט היו מעל 174,000 דולר והוא הקים את חברת באפט ושות'. חברת באפט ושות' הייתה שותפות מוגבלת להשקעות בגיבוי פיננסי של משפחתו בסכום של 105,000 דולר ובתוספת 100 דולר מכיסו; שווי השותפות הגיע תוך פחות מעשר שנים ל-26 מיליון דולר.
ב-1957 הפעיל באפט שלוש שותפויות במקביל. הוא רכש בית טיח עם חמישה חדרי שינה באומהה, שם הוא מאז ועד היום עדיין מתגורר, תמורת 31,500 דולר. ב-1958 נולד ילדם השלישי של בני הזוג באפט, פיטר אנדרו. באפט הפעיל חמש שותפויות באותה שנה. בשנת 1959, החברה גדלה לשש שותפויות ובאפט פגש לראשונה את שותפו לעתיד צ'ארלי מאנגר. עד 1960, באפט הפעיל שבע שותפויות. הוא ביקש מאחד משותפיו, רופא במקצועו, למצוא עוד עשרה רופאים שמוכנים להשקיע 10,000 דולר כל אחד בשותפות שלו. בסופו של דבר, אחד עשרה הסכימו, ובאפט אסף את כספם בעוד הוא מוסיף מכספו להשקעה בסך 100 דולר בלבד.
ב-1961 חשף באפט כי 35% מנכסי השותפות הושקעו בחברת מפות סנבורן. הוא הסביר שמניית סנבורן נמכרה ב-45 דולר בלבד למניה ב-1958, אך תיק ההשקעות של החברה היה שווה 65 דולר למניה. המשמעות היא שעסקי המפות של סנבורן הוערכו ב"מינוס 20 דולר" השקעות ערך. באפט רכש בסופו של דבר 23% ממניות החברה כבעל מניות פעיל, השיג לעצמו מושב בדירקטוריון, והתחבר לבעלי מניות לא מרוצים אחרים כדי להשיג שליטה בפועל ב-44% מהמניות. כדי להימנע ממאבק בין המשקיעים הגדולים, הדירקטוריון הציע לרכוש מחדש מניות לפי שווי הגון. באפט קטף החזר של 50% על ההשקעה תוך שנתיים בלבד.
רכישת ברקשייר האת'וויי
ב-1962 הפך באפט למיליונר הודות לשותפויותיו. הוא מיזג שותפויות אלה לאחת. באפט השקיע ובסופו של דבר רכש חברת ייצור טקסטיל כושלת, ברקשייר האת'וויי. הוא החל לקנות מניות בברקשייר מסיבורי סטנטון, הבעלים, שאותו פיטר מאוחר יותר. השותפויות של באפט החלו לרכוש מניות במחיר של 7.60 דולר לנייר ערך. ב-1965, כאשר השותפויות של באפט החלו לרכוש את ברקשייר בצורה אגרסיבית, הם שילמו 14.86 דולר למניה בעוד לחברה היה הון חוזר של 19 דולר למניה. זה לא כלל את שווי הרכוש הקבוע (מפעל וציוד). באפט השתלט על ברקשייר האת'וויי בישיבת דירקטוריון ומינה נשיא חדש, קן צ'ייס, לנהל את החברה. מאוחר יותר הוא טען שעסקי הטקסטיל היו למגזר העסקי הגרוע ביותר שעסק בו. לאחר מכן המיר את העסק למגזר הביטוח, ובשנת 1985 נמכרה האחרונה מבין מפעלי הטקסטיל שהיו הליבה של ברקשייר האת'וויי.
במקביל, באפט הכריז על ההשקעה הראשונה שלו בעסק פרטי - הוכשילד, קון ושות', חנות כולבו בבעלות פרטית בבולטימור. ב-1967 שילמה ברקשייר את הדיבידנד הראשון והיחיד שלה בסך 10 סנט למשקיעיה. ב-1970 החל באפט לכתוב את מכתביו השנתיים לבעלי המניות שעם השנים נהיו מפורסמים. הוא חי מאז והלאה על המשכורת שלו בסך 50,000 דולר לשנה ומההכנסה החיצונית שלו מהשקעות. הונה של ברקשייר האת'וויי, שבעת רכישתה נאמד בכ-22 מיליון דולר, מוערך נכון להיום בכ-248 מיליארד דולר; שווי המניה (BRK.A), שהיה 19 דולר, הגיע ב-10 במאי 2021 ל-439,460.00 דולר (המניה הבודדת היקרה בעולם).
בשנת 1973, ברקשייר החלה לרכוש מניות בחברת וושינגטון פוסט. באפט התיידד עם קתרין גרהאם, ששלטה בחברה ובעיתון הדגל שלה והצטרף לדירקטוריון שלה. בשנת 1974, ההוועדה לניירות ערך ולבורסות פתחה בחקירה רשמית על רכישת התאגיד 'ווסקו פיננסית' על ידי באפט וברקשייר, עקב ניגוד עניינים אפשרי. לא הוגשו כתבי אישום והחקירה נסגרה בסופו של דבר. בשנת 1977, ברקשייר רכשה בעקיפין את מגזין 'באפלו איבנינג ניוז' תמורת 32.5 מיליון דולר. העיתון היריב, 'באפלו קוריר-אקספרס', הגיש כתבי אישום בטענה כי איבנינג ניוז מפר את חוק ההגבלים העסקיים. שני העיתונים התגלגלו ממשפט אחד לשני והפסידו כספים עד שבשנת 1982 קוריר-אקספרס התקפלה.
ב-1987, ברקשייר האת'וויי רכשה 12% ממניות בנק ההשקעות האחים סלומון, מה שהפך אותה לבעלת המניות הגדולה ביותר והביא למינויו של באפט לדירקטוריון. ב-1990 צצה שערורייה שכללה את ג'ון גוטפרוינד (לשעבר המנכ"ל של האחים סלומון). סוחר השקעות מטעם החברה בשם פול מוזר הגיש הצעות מכירה שחורגות ממה שמותר לפי חוקי האוצר. כשהדבר הובא לידיעתו של גוטפרוינד, הוא לא השעה מיד את הסוחר. גוטפרוינד עזב את החברה באוגוסט 1991. באפט הפך ליו"ר הדירקטוריון של האחים סלומון עד שהמשבר חלף. ב-1988, באפט החל לקנות את מניות חברת קוקה-קולה, ובסופו של דבר רכש עד 7% מהחברה תמורת 1.02 מיליארד דולר. בסופו של יום התברר שזו אחת ההשקעות הרווחיות ביותר של ברקשייר ואחת ארוכת טווח שנכון ל-2023 היא עדיין מחזיקה בה.
באפט כמיליארדר ופילנתרופיה
באפט נעשה למיליארדר כאשר ברקשייר האת'וויי החלה למכור מניות מסיווג דרג A ב-29 במאי 1990, כשהשוק נסגר ב-7,175 דולר למניה. בהמשך רכש באפט את חברת הביטוח משנה ג'נרל רה (General Re) ב-1998. על הקשיים הרבים של החברה לעמוד בתקנים ובסטנדרטים שיתאימו לביטחונם של משקיעים הצליח באפט להתגבר רק בתוך מספר שנים ובספיגה של נזק כלכלי משמעותי. הימנעותו של באפט מהשקעות בתחום ההיי-טק הביאו לכך שכאשר בועת הדוט-קום התפוצצה בתחילת 2001, המיתון שהובילה לו לא פגע בברקשייר האת'וויי כלל.
במהלך חקירה משנת 2005 של פרשת הונאה חשבונאית ב-AIG, בכירי ג'נרל רה הפכו למעורבים. ב-15 במרץ 2005 אילצה מועצת המנהלים של AIG את מוריס גרינברג להתפטר מתפקידו כיו"ר ומנכ"ל לאחר שהרגולטורים במדינת ניו יורק טענו ש-AIG עסקה בעסקאות מפוקפקות וחשבונאות לא נאותה. ב-9 בפברואר 2006, AIG הסכימה לשלם 1.6 מיליארד דולר קנס. בשנת 2010, ממשלת ארצות הברית הסכימה להסדר תשלום על קנס בסך 92 מיליון דולר עם ג'נרל רה, המאפשר לחברה הבת של ברקשייר האת'וויי להימנע מהעמדה לדין בתיק AIG. ג'נרל רה גם התחייבה ליישם פשרה על השליטה בחברה, מה שחייב את סמנכ"ל הכספים של ברקשייר האת'וויי להשתתף בישיבות ועדת הביקורת של ג'נרל רה ולהורות למינוי דירקטור בלתי תלוי.
משבר הסאבפריים
באפט נתקל בביקורות במהלך משבר הסאבפריים של 2007 ו-2008, שהוביל למיתון הגדול, על כך שהוא הקצה הון בשלב מוקדם מדי בתנודות שוק המניות וכתוצאה מכך קידם עסקאות לא אופטימליות. "קנה אמריקאי. אני קונה." היה שמו של מאמר דעה שפרסם בניו יורק טיימס ב-2008 בהקשר למשבר. באפט כינה את השפל במגזר הפיננסי שהחל ב-2007 "צדק פואטי". ברקשייר האת'וויי של באפט ספגה ירידה של 77% ברווחים במהלך הרבעון השלישי של 2008 וכמה מהעסקאות המאוחרות שלו סבלו מהפסדים גדולים ביחס לשוק.
ברקשייר האת'וויי רכשה 10% מניות בכורה של בנק גולדמן זקס. נכון לסוף 2008 חלק מניירות הערך שמכר היו לפי הערכות נתונים בסכנת אובדן כולל של 6.73 מיליארד דולר. היקף ההפסד הפוטנציאלי גרם לוועדה לניירות ערך ולבורסה לדרוש מברקשייר להטיל "חשיפה גדולה יותר" של הגורמים שהיו מעורבים בהערכת היקף החוזים. באפט גם עזר לדאו כימיקלים לשלם עבור 18.8 מיליארד דולר עבור רכישת חברת הכימיקלים 'רום וראס' ולמנוע מהחברה להגיע לכדי פשיטת רגל במקביל למשבר. בסך הכל ברקשייר האת'וויי ביצעה השקעות שונות בסך 3 מיליארד דולר תוך כדי המשבר כדי להשאיר תאגידים שונים שהיו בסכנת פשיטת רגל מעל פני המים ולמנוע את העמקת המשבר. המהלכים שבאפט נקט ויזם במהלך המשבר הדגישו את חשיבותו ליציבות של השוק הפיננסי, בדומה לאחריות שנקט בנק ג'יי. פי. מורגן במהלך המשבר הפיננסי של 1907, כאשר מנע התרסקויות של בנקים דרך השקעות.
בשנת 2008, באפט הפך לאדם העשיר בעולם, עם שווי נקי מוערך ב-62 מיליארד דולר על ידי פורבס ובמחיר של 58 מיליארד דולר על ידי יאהו, ובכך עקף את ביל גייטס, שאחז במקום הראשון ברשימת פורבס במשך 13 שנים רצופות. בשנת 2009, גייטס החזיר לעצמו את המיקום העליון ברשימת פורבס, כאשר באפט עבר למקום השני. ערכם של שני הגברים ירדו ל-40 מיליארד ו-37 מיליארד דולר בהתאמה - לפי פורבס, באפט הפסיד 25 מיליארד דולר על פני תקופה של 12 חודשים במהלך משבר הסאבפריים של 2008 ו-2009.
באוקטובר 2008 דיווחה התקשורת כי באפט הסכים לרכוש מניות בכורה של ג'נרל אלקטריק (GE). הרכישה כללה תמריצים מיוחדים: הוא קיבל אופציה לקנות שלושה מיליארד דולר מניות של ג'נרל אלקטריק, ובאפט קיבל גם דיבידנד של 10% (ניתן למשיכה בתוך שלוש שנים). בפברואר 2009, באפט מכר כמה מניות של פרוקטר אנד גמבל ושות' וג'ונסון אנד ג'ונסון מהפורטפוליו האישי שלו.
במרץ 2009 אמר באפט בראיון לטלוויזיה בכבלים כי הכלכלה "נפלה מצוק... לא רק שהכלכלה האטה מאוד, אלא שאנשים באמת שינו את ההרגלים שלהם כמו שלא ראיתי [מעודי]". בנוסף, באפט חשש שרמות האינפלציה שהתרחשו בשנות ה-70 - שהובילו לשנים של סטגפלציה כואבת - עלולות לצוץ מחדש.
התאוששות ואחריה
ב-2009 השקיע באפט 2.6 מיליארד דולר כחלק מהקמפיין של חברת ביטוח משנה 'סוויס רה' לגיוס הון עצמי. ברקשייר האת'וויי כבר החזיקה ב-3% ממניותיה, עם זכויות בעלות של יותר מ-20%. כמו כן, בשנת 2009, באפט רכש את תאגיד הרכבות BNSF תמורת 34 מיליארד דולר במזומן ובמניות. אליס שרדר, מחברת 'סנובול', אמרה שסיבה מרכזית לרכישה הייתה לגוון את ברקשייר האת'וויי מהשוק הפיננסית. במדידה לפי שווי שוק, ברקשייר האת'וויי היה התאגיד השמונה עשר בגודלו בעולם נכון ליוני 2009.
בין היתר, באותה התקופה נפטר באפט מהשקעה כושלת בתאגיד קונוקופיליפס לחיפוש אחר מחצבי פחמימנים. ב-3 בנובמבר 2009, ברקשייר האת'וויי הודיעה שתרכוש את ה-77.4 האחוזים הנותרים ממניותיה של BNSF, תמורת 100 דולר לנייר ערך של המניה במזומן בעסקת רכישה בשווי של 44 מיליארד דולר. באפט השקיע כ-34 מיליארד דולר ב-BNSF תוך סגירת החוב שלה שעמד בסך 10 מיליארד דולר. ב-12 בפברואר 2010, בעלי המניות של חברת האם BNSF הצביעו בעד הרכישה והיא הושלמה.
בנובמבר 2011, פורסם שבמהלך שמונת החודשים הקודמים, באפט קנה ב-64 מיליון דולר נתח של מניית תאגיד המחשבים IBM, ששוויה הוא כ-11 מיליארד דולר. ההשקעה הבלתי צפויה הזו העלתה את נתח האחזקה שלו בחברה לסביבות 5.5% - המניות הגדולות ביותר ב-IBM לצד זה של SSGA. באפט אמר בכמה הזדמנויות קודמות שהוא לא ישקיע בהיי-טק כי הוא לא הבין את התחום לגמרי, אז המהלך הפתיע משקיעים ומשקיפים רבים. במהלך הריאיון, בו חשף את ההשקעה לציבור, הצהיר באפט כי הוא התרשם מהיכולת של החברה לשמר לקוחות עסקיים ואמר: "אני לא מכיר חברה גדולה שבאמת הייתה ספציפית במה שהם מתכוונים לעשות ואיך הם מתכוונים לעשות זאת כמו IBM."
במאי 2012, הוכרזה רכישת חברת 'מדיה ג'נרל' בידי באפט, המורכבת מ-63 עיתונים בדרום מזרח ארצות הברית. החברה הייתה הרכישה השנייה של דפוס חדשות שבוצעה על ידי באפט בשנה אחת. במהלך מצגת בפני סטודנטים מאוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון, בסוף ספטמבר 2013, השווה באפט את הפדרל ריזרב האמריקאי לקרן גידור והצהיר כי הבנק מפיק "80 מיליארד או 90 מיליארד דולר בשנה כנראה" בהכנסות לממשלת ארצות הברית. באפט גם השמיע תמיכה בסוגיית הגברת שוויון חלוקת העושר בחברה: "למדנו לייצר הרבה סחורות ושירותים, אבל לא למדנו גם איך לחלק את כולם בשפע. החובה של חברה משגשגת כמו שלנו היא להבין איך אף אחד לא נשאר יותר מדי מאחור."
לאחר קשיי המיתון הגדול, באפט הצליח לאושש את החברה לסטנדרטים שלה לפני המיתון: ברבעון השני של 2014, ברקשייר האת'וויי הרוויחה 6.4 מיליארד דולר ברווח נקי, הנתון הגבוהה ביותר שהרוויחה אי פעם בתקופה של שלושה חודשים.
מגפת הקורונה
בראיון ל-CNBC ביוני 2021, אמר באפט כי ההשפעה הכלכלית של מגפת הקורונה הגבירה את האי השוויון הכלכלי וקונן על כך שרוב האנשים אינם מודעים לכך ש"מאות אלפים או מיליונים" של עסקים קטנים הושפעו לרעה. הוא גם הצהיר שסביר להניח שהשווקים והכלכלה יהיו בלתי צפויים גם בתקופת ההתאוששות שלאחר המגפה, אפילו כשממשל ביידן והפדרל ריזרב של ארצות הברית פועלים בניסיון לעצב תוכנית התאוששות סדירה. לדבריו, ניבוי ההשקעות השגוי וההשפעות של הקורונה רחוקות מלהסתיים.
גישה עסקית ותורת השקעות
חוש ההומור של באפט זרוע כמעט בכל אמרה שהוציא מפיו. בהתייחסו לעסקים הוא הסביר שכדאי לקנות עסק שגם אידיוט יוכל לנהלו, משום שבשלב כלשהו אידיוט ינהל אותו. אמרה אחרת שלו נוגעת לשימוש במידע פנים. לטענתו של באפט הדרך המהירה להתרושש היא קופה עם מיליון דולר ושימוש במידע פנים. באפט רצה לפרוש מניהול הקרן לפני מספר שנים וחזר בו. באיגרת שהוא שלח למשקיעי ברקשייר האת'וויי הוא הסביר להם כי הוא אכן רצה לפרוש אך מצבו הכלכלי לא מאפשר לו. באספת בעלי המניות של 2022 אמר באפט שהיה להם מנהל לא רע עם אלצהיימר וזה הפך למבחן אצלם האם החברה פשוטה מספיק לניהול על ידי מנהל דמנטי.
ב-2013, השלים את רכישת חברת ישקר הישראלית לאחר שרכש 20% ממניות החברה תמורת 2 מיליארד דולר (זאת לאחר שרכש 80% ממניותיה ב-4 מיליארד דולר בשנת 2006).
חייו הפרטיים
ב-1949, באפט חיזר אחר אישה צעירה שלחבר שלה היה יוקולילי בניסיון להתחרות, הוא קנה לעצמו יוקולילי ומאז הוא מנגן בו. על אף שהניסיון ללכוד את תשומת לבה לא צלח, עניינו במוזיקה כן היה נוכח ביחסיו עם סוזן תומפסון, שלימים הייתה לאשתו. באפט מנגן לעיתים קרובות על הכלי באספות בעלי מניות והזדמנויות אחרות. בני הזוג וורן וסוזן באפט החלו לחיות בנפרד בשנת 1977, למרות העובדה שהם נשארו רשמית נשואים עד מותה של סוזן באפט ביולי 2004. בתם, סוזי, מתגוררת באומהה, הלכה בעקבות אביה, היא משקיעה ופילנתרופית, ועובדת באומהה.
ב-2006, ביום הולדתו ה-76, התחתן באפט בשנית עם חברתו משכבר הימים, אסטריד מנקס, שהייתה אז בת 60 - היא גרה איתו מאז עזיבתה של אשתו לסן פרנסיסקו ב-1977. סוזן עצמה קבעה שהשניים ייפגשו לפני שעזבה את אומהה כדי להמשיך בקריירת השירה שלה, וזאת כדי לדאוג שוורן יישאר עם בת זוג שתוכל לתמוך בו. שלושתם היו חברים קרובים וכרטיסי חג המולד לחבריהם תמיד כללו את החתימה מאת "וורן, סוזי ואסטריד". סוזן דנה בקצרה במערכת היחסים הזו בראיון בתוכנית האירוח צ'רלי רוז זמן קצר לפני מותה, בהצצה נדירה לחייו האישיים של באפט.
שכרו השנתי של באפט ב-2006 עמד על כ-100,000 דולר, נתון נמוך בהשוואה לשכר הבכירים בחברות דומות לברקשייר האת'וויי. ב-2008 הוא הרוויח פיצוי כולל של 175,000 דולר, שכלל שכר בסיס של 100,000 דולר בלבד. בנוסף לבית מגוריו באומהה, ב-1971 רכש ב-150,000 דולר בית נופש בלונג ביץ', קליפורניה, אותו מכר בשווי 7.5 מיליון דולר ב-2018. בפברואר 2011 קיבל באפט את מדליית החירות הנשיאותית מנשיא ארצות הברית ברק אובמה. ב-17 באפריל 2012 הודיע באפט כי הוא חולה בסרטן הערמונית. בספטמבר של אותה שנה הוא השלים את הטיפולים במחלה והחלים לגמרי. באפט שחקן ברידג'. שותפו בברידג' הוא חברו ביל גייטס. בנוסף הוא אוהד זה עשרות שנים של קבוצת הכדורגל של נברסקה.
באפט גדל כפרסביטריאני, אך בבגרותו אימץ אגנוסטיות. בדצמבר 2006 פורסם כי באפט לא נשא טלפון נייד, לא היה לו מחשב ליד שולחנו, והוא נהג במכונית משלו, קאדילק DTS. שנים מאוחר יותר, באספת בעלי המניות של ברקשייר האת'וויי ב-2018, סיפר שהוא משתמש בגוגל כמנוע החיפוש המועדף עליו. נכון לשנת 2013 היה לו טלפון נוקיה ישן והוא שלח רק מייל אחד כל חייו. בפברואר 2020, באפט חשף בראיון ל-CNBC כי החליף את הטלפון שלו באייפון 11. באפט קורא חמישה עיתונים מדי יום, החל ב'אומהה הראלד העולמי', שהחברה שלו רכשה ב-2011. הנאומים של באפט ידועים בשילוב של דיונים עסקיים עם הומור. מדי שנה, באפט מנחה את אספת בעלי המניות השנתית של ברקשייר האת'וויי במרכז קווסט באומהה, נברסקה, אירוע המושך למעלה מ-20,000 מבקרים מארצות הברית ומחוצה לה, ומעניק לו את הכינוי "וודסטוק של הקפיטליזם".