cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כנען בננה
בננה היה מייסדה של זימבבואה המאוחדת. במהלך חייו הביא לאיחוד שתי המפלגות הפוליטיות הגדולות: האיחוד הלאומי האפריקאי של זימבבואה (ZANU) והאיחוד של אנשי זימבבואה האפריקאים (ZAPU). בנוסף כיהן כראש המחלקה לענייני דתות באוניברסיטת זימבבואה. לקראת סוף חייו, כאשר נחקקה בזימבבואה חקיקה גזענית והומופובית נגד להט"ב, נשפט והורשע בקיום מעשה סדום ונכלא.
תחילת חייו
בשנים 1974 - 1975 המשיך ללימודי תאולוגיה ב-Wesley Theological Seminary בוושינגטון הבירה, ונעשה מעורב פוליטית. הוא גינה את התנהלות השלטון הלבן ברודזיה ואת מדיניותו הגזענית של ראש הממשלה איאן סמית (Ian Smith), והיה מעורב בתנועה פוליטית שקראה לקידום תאולוגיה שחורה. בהמשך מונה לסגן נשיא המועצה הלאומית האפריקאית, גוף פוליטי שהתנגד לשלטון הגזענות של האדם הלבן.
הוא פרסם ספר פוליטי בשם "הבשורה על פי הגטו" (The Gospel According to the Ghetto), גרסה מותאמת ופוליטית של תפילת האדון.
נשיא זימבבואה
בשנות ה-60 המאוחרות נעצרו רבים מהחברים במועצה הלאומית האפריקאית. בננה ומשפחתו נמלטו לארצות הברית ולא שבו עד 1975. בננה נעצר מיד עם שובו, אך שוחרר שנה מאוחר יותר והושם במעצר בית. הותר לו להשתתף בתוכניותיו הפוליטיות של אייבל מוזורווה (Abel Muzorewa) להחלפת השלטון במדינה בדרכי שלום. למרות זאת הוא נטש את המאמץ המדיני והצטרף לתנועת ZANU (בראשות רוברט מוגאבה), שמטרתה המוצהרת הייתה הפלת ממשלו של איאן סמית. בדצמבר 1976 נעצר בננה בשנית עקב תמיכתו ב-ZANU, אך שוחרר מהכלא לאחר פגישה עם מושל רודזיה הבריטי.
בשנת 1980, תחת החוקה החדשה של מדינת רודזיה, לימים זימבבואה, הפך בננה לנשיא השחור הראשון מעולם במדינה. ב-1982 נחקק חוק האוסר על אזרחים לספר בדיחות על השם שלו. רוברט מוגאבה, שמונה לתפקיד ראש הממשלה, נטל לעצמו בהדרגה סמכויות שונות, ותפקידו של בננה כנשיא הפך ב-1987 לתפקיד סמלי וייצוגי בעיקרו. בננה עזב את התפקיד, שכבר היה נטול סמכויות, והפך לדיפלומט בשירות ארגון אחדות אפריקה ולראש המחלקה לענייני דתות באוניברסיטת זימבבואה. בזכות מזגו הפייסני ויכולת הגישור שלו, הוא מילא תפקיד חשוב באיחוד שתי הקבוצות הפוליטיות, המתנגדות זו לזו, ZANU ו-ZAPU, לשולחן הדיונים ובהמשך לאיחוד, כדי ליצור את ZANU–PF, האיחוד הלאומי הפטריוטי של זימבבואה. המיזוג הרשמי התקיים בשנת 1988.
האישום במעשה סדום והמאסר
בשנת 1997 נעצר בננה בזימבבואה בגין אישומים במעשי סדום. האישומים נבעו מעדויות שנשמעו במהלך משפט הרצח של שומר הראש שלו לשעבר. בעקבות עדות שנשמעה במהלך המשפט, הודה השוטר דובה (Jefta Dube) במהלך המשפט, בקשר לחקירה שניהל, כי ידע על קיום יחסי מין הומוסקסואליים שהנשיא בננה קיים. בננה הועמד לדין באישום של מעשה סדום, שהיה בלתי חוקי, והתקיים משפט נפרד בעניינו. בשנת 1998 נמצא בננה אשם באחד-עשר אישומים של מעשי סדום, ניסיון למעשה סדום, ומעשה מגונה (שידול ברמיזה למעשים הומוסקסואליים). הוא הכחיש את כל ההאשמות, ואמר במשפט כי הומוסקסואליות היא "דבר סוטה, דוחה ודבר לא נכון", והגדיר את הטענות המועלות נגדו כשקרים שנועדו להרוס את הקריירה הפוליטית שלו. רעייתו ג'אנט בננה אישרה, בראיונות מאוחרים, כי ידעה על ההומוסקסואליות של בעלה, על אף שטענה עדיין כי רדיפתו נבעה ממניעים פוליטיים.
אבי כהן (הירושלמי)
אבי כהן (נולד ב-12 ביוני 1962 בירושלים) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני בנבחרת ישראל והיה קפטן בית"ר ירושלים ומכבי תל אביב.
קריירה
כהן נולד בירושלים לדוד כהן יליד מרוקו ולחנה אנט ילידת אלג'יריה. החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של בית"ר ירושלים בתפקיד החלוץ, שם בלט מקצועית וסיים כמלך השערים של קבוצת הנוער. עונה לאחר מכן הועלה לקבוצת הבוגרים של המועדון והוסט לעמדת המגן הימני על ידי מאמן בית"ר באותה עונה אליהו עופר. במהלך עונת 1984/1985 נפצע בברכו והושבת עד לסיום העונה.
בעונת 1985/1986 עבר לשחק במדי מכבי שעריים, ובתום העונה ירד עמה לליגת המשנה. לקראת עונת 1986/1987 חזר לבית"ר ירושלים עמה זכה באליפות ישראל הראשונה בתולדותיה, והיווה בורג מרכזי בזכייה זו עם ארבעה שערים, אחד מהם זכור במיוחד נגד מכבי נתניה בבעיטת מספרת. בעונה זו גם זומן לנבחרת ישראל. שנתיים לאחר מכן זכה ביחד עם הקבוצה גם בגביע המדינה לאחר שכבש שני שערים בניצחון במשחק הגמר על מכבי חיפה בדו-קרב בעיטות הכרעה לאחר 3–3 בתום 120 דקות.
בקיץ 1989, בגיל 27, עבר יחד עם חברו, כוכב בית"ר ירושלים, אורי מלמיליאן, למכבי תל אביב. כהן זכה לכינוי "הירושלמי" מפני שבאותה עת שיחק במועדון גם אבי כהן ה"תל אביבי". בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה כבש 3 ו-6 שערים בהתאמה. שבעונת 1991/1992 זכה עם מכבי תל אביב בתואר האליפות ואף הבקיע 17 שערים, מאזן נדיר עבור מגן, שזיכה אותו בתואר כדורגלן העונה בישראל. כהן היה זה שכבש את השער הראשון של מכבי תל אביב במסגרת אירופית בעונה בה הקבוצות הישראליות הוכנסו למעגל התחרויות באירופה. מכבי תל אביב יצאה למשחק חוץ נגד ואלטה במוקדמות ליגת האלופות של עונת 1992/1993 וכהן כבש את שער השוויון ובישל את השער השני לאבי נמני בדרך לניצחון 2–1.
בעונת 1993/1994 זכה עם מכבי תל אביב בגביע המדינה, לאחר ניצחון על הפועל תל אביב בדרבי במשחק הגמר, ובעונת 1994/1995 זכה עם הקבוצה באליפות נוספת. בעונה זו פרש כהן ממשחק פעיל, עקב פציעה שממנה לא הצליח להתאושש.
כהן שיחק בנבחרת ישראל בין השנים 1987–1992 ואף שימש קפטן הנבחרת בחלק מהמשחקים. את הופעת הבכורה שלו ערך מול נבחרת צפון אירלנד, ובסך הכל לזכותו 32 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש 5 שערים.
בית משפט
בית משפט הוא חלק מהרשות השופטת – מוסד אשר המדינה מעניקה לו סמכות שפיטה כללית.
"בית משפט" הוא חלק ממערכת בתי המשפט הכללית של המדינה, בעוד ש"בית דין" דן בעניין מסוים, ובדרך כלל לפי מערכת דינים מיוחדת ושונה ממערכת החוקים הרגילה. הרכב מסוים של שופטים, בין אם מספר שופטים בין אם דן יחיד – נקרא מוֹתָב.
לפעולתו של בית המשפט מקובלות שתי חלופות:
אנטון גובאו
אנטון גובאו (בהולנדית: Anton Goubau; 1616, אנטוורפן – 1698, אנטוורפן) היה צייר בארוק פלמי. הוא בילה ברומא ושם השתייך לאגודת ציירי הז'אנר הבמבוצ'אנטי, ההולנדי והפלמי, שיצרו ציורים מחיי היומיום של המעמדות הנמוכים ברומא ובאזור הכפרי שלה. הוא ידוע בנופיו האיטלקיים ובציורי הז'אנר שלו בסגנון הזה ובציורי ההיסטוריה שלו על נושאים מיתולוגיים ודתיים.
ביוגרפיה
גובאו נולד במשפחה אמידה באנטוורפן. הוא החל את לימודי הציור בהשגחת יאן דה פריאוס בשנת 1629. הוא הפך לחבר בנסע באנטוורפן בשנת 1636 או 1637. הוא תועד בפריז בשנת 1642 ואז נסע לאיטליה. הוא שהה ברומא משנת 1644 עד 1650. כאן התקרב לקבוצת ציירי הז'אנר סביב פיטר ואן לאר - "הבמבוצ'אנטי".
אין שום עדות כתובה שהוא הצטרף לאגודת הבנטפויכלס, העמותה של אמנים הולנדים ופלמיים שעבדו ברומא, אף על פי שצייר יצירה שכותרתה "לימודי אמנות ברומא" בשנת 1662, המתארת כמה מחברי ה"בנטפויכלס" שמציירים ציורים של חורבות עתיקות בנוף מחוץ לרומא. הציור הזה מוכיח שהוא היה גם בחבורת הבנטפויכלס.
בשנת 1650 חזר גובאו לאנטוורפן, שם קיבל עבודות רבות בנושאים דתיות. הוא גם המשיך לצייר נופים איטלקיים עם דמויות רבות וחורבות עתיקות לקהל לקוחות בינלאומי כולל אריסטוקרטים גרמנים.
בין תלמידיו היו אברהם קושט, ארנולד ג'רארדי, יוסטוס ג'רארדי, לוריס גובאו, יאן הבפטיסט טיוסנס האב ויאן הבפטיסט טיוסנס הצעיר. גובאו נפטר באנטוורפן ב־11 במרץ 1698.
יצירתו
גובאו ידוע בעיקר כצייר סצינות שוק הממוקמות בסביבה רומאית או בנוף ים תיכוני, שמכילות לעיתים קרובות הרבה דמויות קטנות בסגנון הבמבוצ'אנטי. השם במבוצנטי ניתן לקבוצה של ציירי ז'אנר הולנדים ופלמיים שהיו פעילים ברומא משנת 1625 לערך עד סוף המאה השבע עשרה והתמקדו בנושא ציוריהם בחיי היומיום של המעמדות הנמוכים ברומא וסביבתה. במהלך נסיעתו לאיטליה, הצליח גובאו להכיר את עבודתם של ציירים כמו פול בריל (הידוע בנופיו האיטלקים) ואת ציורי הבמבוצ'אנטי יאן מיל, יאן בוט, מייקל סוברטס ויוהנס לינגלבך. הייתה להם השפעה קריטית על התפתחות הסגנון והנושא שלו בסגנון הז'אנר האיטלקי.
בשובו לאנטוורפן צייר נופי איטלקים עם דמויות קטנות רבות המראות את השפעתם של ברתולומיאו ברנברג, יאן בוט והקומפוזיציות הרומיות המוקדמות של יאן אסלין. בדרך כלל הוא גילה עניין בלעורר אווירה רומאית יותר מאשר ליצג טופוגרפיה ריאלית. הוא שילב כמה אתרים ברומא ביחד כדי ליצור סוג של סינתזה של המראות בעיר. בכמה ציורים הוא מראה עניין טופוגרפי ספציפי יותר. מדי פעם הוא צייר מה שנקרא "סצינות חדר השמירה", סוג של סצנת ז'אנר המתאר פנים אולם עם קצינים וחיילים המבלים את זמנם בחופשה. הז'אנר הפך לפופולרי באמצע המאה ה-17, במיוחד ברפובליקה ההולנדית. בפלנדריה היו גם כמה מתמחים מהז'אנר ובהם דייוויד טניר הצעיר, אברהם טניר, קורנליוס מאהו ויאן בפטיסט טיוסנס הצעיר. סצינות חדר המשמר כללו לרוב שכירי חרב וזונות המחלקות שלל, או מפנקות את החיילים בצורות אחרות של פעילויות מובנות. דוגמה טובה לז'אנר היא ציור חדר המשמר במוזיאון בהיידלברג, המתאר שמונה חיילים סביב שולחן בתוך חדר מונומנטלי. בקנה אחד עם הכוונה המוסרית של הז'אנר, הדמויות השונות מציגות את האימרה הפלמית: "קלפים, נשים ושתייה הרסו הרבה גברים". שחקני הקלפים משתופפים על הרצפה, בעוד אישה לבושה באופן פרובוקטיבי מנגנת בלוטה וחייל עם גבו מופנה לעבר הצופה מרים את כוסו לעבר גבר מעשן. אדם שנראה בפינה הימנית מייצג "אדישות", הנחשבת לאחת משבעת החטאים. הציור מתייחס גם לנושא הציוד הצבאי בצד ימין של הציור, המבטא את ארעיות הכוח והתהילה.
בנוסף לתצפיות שערך בעיר שלו, גובאו צייר יצירות דתיות רבות, המיועדות במיוחד לכנסיות באנטוורפן. הוא גם עשה מספר ציורים דתיים על נחושת כחלק מסדרה עבור השוק הספרדי שאליה תרמו ציירים פלמיים אחרים כמו וילם ואן הרפ, ארסמוס קוולינוס השני, ואולי גם אברהם וילמסנס. הסדרה מצויה במנזר לאס קומנדדוראס דה סנטיאגה במדריד.
הוא צייר דיוקנאות כפי שמעיד דיוקנו של גספר דה וייט.
כיפה אדומה
כיפה אדומה היא אחת מהמעשיות שליקטו האחים גרים. האגדה היא אבטיפוס של מוטיב עלילתי 333 בסיווג ארנה-תומפסון. מדובר באגדת עם עתיקה שנכתבה לראשונה על ידי שארל פרו.
תקציר העלילה
הסיפור פורסם לראשונה בסוף המאה ה-17 בידי הסופר שארל פרו בספרו "סיפורי אמא אווזה", וכמאה וחמישים שנים מאוחר יותר בידי האחים גרים לגרסה הידועה כיום (יש גרסאות שונות לעלילה). עלילת האגדה מספרת על ילדה שכונתה "כיפה אדומה" בשל ברדס אדום שחבשה תמיד לראשה. יום אחד, אמהּ של כיפה אדומה שלחה אותה לבית סבתה בקצה היער להביא לה עוגה ובקבוק יין, לאחר שזו חלתה, בעודה אומרת לה להיזהר בדרך ולא לסור מהשביל כדי שלא תיפול ותשבור את הבקבוק, או בגרסאות אחרות להזהר מ"הזאב הגדול והרע".
בדרך היא אכן פגשה בזאב הרע וזה השתוקק לאוכלה, אך לא עלה בידו (הסיבה תלויה בגרסת הסיפור). הזאב שאל אותה בנחמדות לאן היא הולכת וזו ענתה לו בתום לב שלבית סבתה החולה, להביא לה מצרכים (למעשה כיפה אדומה, בצעד זה, המרתה את פי אמה). הזאב, לאחר ששמע זאת, מפתה אותה להתבונן ביער ולהנות מקסמיו, והיא אכן מסתובבת ביער תוך כדי שהיא קוטפת פרחים לסבתה.
בזמן הסחת הדעת, הזאב רץ במהירות לבית הסבתא. הוא דפק על דלת הבית, ולאחר שזו שאלה מי הדופק על הדלת, הוא עונה לה ומעמיד פנים שהוא כיפה אדומה. לאחר שהסבתא פתחה את הדלת, הערים עליה הזאב וטרף אותה בשלמותה (כאשר למרות זאת היא נשארת בחיים בבטנו). לאחר מכן נשכב הזאב במיטתה, כשהוא לובש את בגדיה של הסבתא לשם התחזות, בציפייה לכיפה אדומה שתבוא. כעבור זמן מה, הגיעה כיפה אדומה אל הבית כדי להביא לסבתה את העוגה ובקבוק היין. הזאב המחופש שחיקה את קולה של הסבתא ביקש מכיפה אדומה להתקרב למיטה, ואז התנהל בין כיפה אדומה לזאב הדיאלוג המפורסם:
"סבתא, למה זה אזנייך ארוכות כל-כך?" - "כדי לשמוע אותך טוב יותר, יקירתי" ענה הזאב.
"ולמה עינייך גדולות כל-כך?" - "כדי לראות אותך טוב יותר, יקירתי".
"ולמה פיך גדול כל-כך ושינייך חדות כל-כך?" - "כדי לטרוף אותך!" ענה הזאב שחשף את עצמו, זינק ובלע את כיפה אדומה (שגם נשארה בחיים לצד סבתה, בבטנו).
גרסאות שונות
הזאב מנסה לטרוף את הילדה. בחלק מהנוסחים הוא מצליח ולפעמים היא מצליחה להערים עליו ולברוח.
בגרסת סיפורי אמא אווזה יש לילדה כובע אדום והיא נקראת על שמו (Le petit chaperon rouge). הסיפור מסתיים בטריפת הילדה ובמוסר השכל לילדות להישמר מפגישה עם זאבים. גם כאלו שמסווים את עצמם.
אריך פרום
על-פי פרשנותו של אריך פרום, המשמעות אמנם נסובה על עניין המיניות הנשית. הכיפה הקטנה מקטיפה אדומה מסמלת את הווסת - המחזור של האישה, הדימום מאזור הפות המעיד על היותה פורייה. האזהרה שלא לשבור את בקבוק היין היא למעשה אזהרה מפני קיום יחסי מין ואובדן הבתולים (בקבוק היין הוא כנראה דימוי לפין). עם זאת הוא תוהה מהו תפקידו של הגבר וכיצד מוצגת המיניות, וכן מיניותו של הגבר, בסיפור. לטענתו, הגבר מצטייר כבעל חיים ערמומי ואכזר, ויחסי המין מתוארים כיחסים קניבליים שבהם הגבר בולע את האישה (זהו דווקא אינו אקט מיני). תיאור זה מבטא איבה עמוקה כלפי הגבר וכלפי מין, שיש להניח שאיננה מקובלת על נשים שמחבבות גברים ונהנות מיחסי מין. גם במילוי כרסו של הזאב באבנים הוא רואה הצגה של איבה ודעה קדומה כלפי הגברים. כדי להעמיד את הגבר באור מגוחך, נותנים לו למלא תפקיד של אישה הרה, אך שמים בבטנו אבנים שהם סמל לעקרות, שכובדן ממית אותו. על פי פרום, סיפור אגדה זה הוא סיפור של שלושה דורות של נשים המסמלות את הסכסוך העתיק של גבר-אישה.
עיבודים לתיאטרון בישראל
בישראל, מעשיה זו עובדה פעמים רבות להצגות, מחזות זמר, תיאטרוני בובות ועוד. הבולטים ביניהם היו בשנת 2006 בה שיחקו מיכל צפיר בתור כיפה אדומה, דפנה ארמוני בתפקיד האמא, שולה חן כסבתא, צחי נוי בתור הזאב וקלוד דדיה בתפקיד כפול של הצייד וקיפוד. את המחזה כתב וביים עידן עמית ואת המוזיקה הלחינה רינת גבאי. עיבוד נוסף למעשיה עלה בשנת 2014, אותו כתב וביים רועי ניגרי שגם הלחין את המוזיקה בשיתוף אורי קריב שהיה על הייעוץ המוזיקלי. בהצגה שיחקו רויטל זלצמן / קרן שיניוק / רוני דותן בתפקיד כיפה אדומה, אלון חמאווי בתור הזאב, שרון פרידמן / יובל דהן בתור הצייד ובתפקיד הארנבים וההורים של כיפה אדומה יובל סטוניס ותמר שטיין ששיחקה גם את הסבתא.
טרנוגרוד
טרנוגרוד (בפולנית: Tarnogród; ביידיש: טארנעגראד) היא עיירה במחוז בילגוריי שבפרובינציית לובלין בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
טרנוגרוד היא מהעתיקות שבערי פולין, ושוכנת באזור מיוער, לצד מספר נהרות. אזכורה הראשון הוא משנת 1241. בשל מיקומה על הדרך הראשית שבין ורשה ולובלין התפתחה טרנוגרוד בהתמדה, ובשנת 1567 הוענקו לה זכויות עיר.
בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכללה העיירה בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
יהודי טרנוגרוד
יהודים ישבו בטרנוגרוד מראשיתה. בעת פרעות ת"ח ות"ט כמעט שהושמדה הקהילה ביישוב, אך זו השתקמה לאחר מכן.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 2,515 יהודים, כמחצית תושביה, והתקיימה בה פעילות של החוגים הציוניים ושל אגודת ישראל.
ב-15 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו פרעו ביהודיה, והטילו עליהם תשלום כופר והגבלות תנועה. לאחר כשבוע נכנס לעיירה הצבא האדום, אך בהמשך החודש שבו למקום הגרמנים בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב. בדצמבר 1939 הגיעו לעיירה 371 פליטים יהודים מלודז'. יודנרט שמונה בעיירה נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה. במרץ 1941 הובאו לעיירה כ-200 פליטים יהודים מבילגוריי.
במאי 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מכפרי הסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע לכ-3,000 איש. בשל התנאים הקשים מגטו, מתו רבים מיושביו. ב-9 באוגוסט 1942 שולחו כ-800 יהודים מהגטו למחנה ההשמדה בלז'ץ, ובהם ראש היודנרט. ב-2 בנובמבר 1942 הוצעדו כ-2,500 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה לבילגוריי, וממנה נלקחו למחרת לבלז'ץ. כ-50 קשישים וחולים יהודים נרצחו בשעת האקציה.
לאחר שחרור העיירה בידי הצבא האדום שבו אליה יהודים בודדים ששרדו את המלחמה בברית המועצות, אך לאחר רצח אחד מהם בידי תושבים מקומיים, עזבו אותה כולם.
רטו ציגלר
רטו ציגלר (בגרמנית: Reto Pirmin Ziegler; נולד ב-16 בינואר 1986 בז'נבה) הוא כדורגלן שווייצרי, המשחק בעמדת המגן בקבוצת דאלאס ונבחרת שווייץ.
קריירה
ציגלר הוא כדורגלן שווייצרי בינלאומי, שחתם בקבוצת טוטנהאם הוטספר בסוף מועד ההעברות של שנת 2005. משחק הבכורה שלו בטוטנהאם היה באוקטובר 2005 בניצחון 0–1 על אברטון, ושערו היחיד בבוגרים היה במשחק החזרה מחופשת השנה החדשה בוויט הארט ליין. באותה השנה, הוא נבחר לשחקן השנה הצעיר הטוב ביותר מטעם ה-JSM. בקיץ 2005, הוא הושאל להמבורג מהבונדסליגה בגרמניה, בה הוא שיחק רק 8 משחקים לפני ששב לטוטנהאם בינואר 2006. שלושה שבועות מאוחר יותר הוא מצא את עצמו מושאל שוב, הפעם לויגאן את'לטיק. הוא ערך במדי וויגאן 10 הופעות. בשנת 2007 עבר לקבוצת סמפדוריה ובשנת 2011 חתם בקבוצת יובנטוס. הוא הושאל לקבוצת פנרבחצ'ה ולקבוצת לוקומוטיב מוסקבה ובשנת 2013 הושאל לקבוצת ססואולו. ב-2 בפברואר 2015 לאחר חצי עונה ללא קבוצה, חתם בפ.צ. סיון.
נכון לנובמבר 2014, לרשותו 35 הופעות במדי נבחרת שווייץ.
לירז
לירז הוא אלבום הבכורה של המוזיקאי הישראלי סטטיק. האלבום יצא לאור ב-22 בפברואר 2023, על ידי חברת התקליטים גאגא מיוזיק. זה אלבומו הראשון כאמן סולו, לאחר פירוק הצמד סטטיק ובן-אל תבורי באוגוסט 2022. האלבום כולל הופעות אורח של עדן בן זקן, אגם בוחבוט ואיתי לוי.
רקע והפקה
באוגוסט 2022, לאחר 7 שנות עשייה משותפת, הכריזו סטטיק וחברו לצמד בן-אל תבורי על סיום פועלם המוזיקלי כצמד. באוקטובר 2022 נחשף כי לאחר שחזר ממיאמי, שם קיים את הופעתו האחרונה לצד תבורי, סטטיק החל לעבוד על מיני-אלבום הכולל חמישה שירים אשר יפתח את קריירת הסולו שלו, שלימים הפך לאלבום אולפן באורך מלא הכולל כ-12 שירים. לשם הפקת האלבום, סטטיק נכנס לווילה בקיסריה על מנת להקליט את האלבום לצד יוצרים ומפיקים שונים: מפיק הצמד סטטיק ובן-אל הקבוע ג'ורדי ותקליטנם דור גל, הפזמונאים רון ביטון ואיתי שמעוני, צמד המפיקים Triangle.
תוכן האלבום
האלבום כולל שירים בסגנון הפופ וההיפ הופ שאפיין את סטטיק ובן-אל תבורי, עם השפעות מדאנס ומוזיקה מזרחית. האלבום עוסק, בין השאר, בפרידתו של סטטיק מהצמד המוזיקלי לצד בן-אל תבורי ובגירושיו משרית פולק, שאירעו בשנת 2022. האלבום נפתח בשיר הנושא את שמו, "לירז", הכולל בתוכו דיאלוג בין דמותו של "סטטיק" ללירז רוסו – האדם האמיתי העומד מאחוריו, תוך שהם מתווכחים ומאשימים אחד את השני במקרים מחייו האישיים והמקצועים של סטטיק, וביניהם, עזיבתו "את השותף שלו וגם את האישה". מערכת היחסים של סטטיק ופולק קיבלה התייחסות בולטת גם בשירים "להיט של שיר אחד" ו"תחנונים".
קידום
סטטיק חשף לראשונה את עטיפת האלבום ושמו ב-15 בדצמבר 2022. תאריך האלבום נחשף ב-8 בפברואר 2023. ב-12 בפברואר, פרסם סטטיק טיזר לאלבום ברשתות החברתיות. את האלבום ליווה סרט דוקומנטרי בשם "לירז – הגירושים הכפולים של סטטיק", אשר שודר בקשת 12 יום לפני צאתו של האלבום. שעה לפני צאתו, ליוותה את האלבום השמעת בכורה בתחנת הרדיו גלגלצ.
הווידאו קליפ הראשון שיצא מהאלבום, "תחנונים", יצא לאור ב-1 במרץ 2023, כשבוע לאחר צאתו של האלבום. וידאו קליפ נוסף, לשיר "טרנטולה" ביחד עם אגם בוחבוט, יצא לאור ב-13 במרץ 2023, בשיתוף פעולה מסחרי עם חברת אורבניקה.
האלבום נתמך על ידי סיבוב הופעות, הכולל, בין היתר, את מופע הסולו הראשון של סטטיק בהיכל מנורה מבטחים והופעה בפסטיבל "Summer in the City" בפארק הירקון, לצד הופעות של מרטין גריקס וסם סמית'.
קבלה ביקורתית
האלבום זכה לביקורות מעורבות. עינב שיף מ-ynet סקר את האלבום באופן מעורב. הוא טען כי האלבום הוא "דוגמה קלאסית של היוצא מהכלל שיוצא מגדרו כדי להעיד על הכלל, אבל יוצא מזה מבולבל ועתיר סתירות כמו שלמה פילבר במשפט נתניהו", ואינו "מבריק ועוצמתי אבל די חביב וכיפי". דוד מאיר מועלם ממאקו מתח על האלבום ביקורת דומה, וטען: "סטטיק רוצה להביא את עצמו ודברים שלא היה יכול לעשות כחלק מהצמד. הבעיה היא שלא בטוח שמישהו מעוניין ספציפית בסטטיק עצמו". בהשוואה לשירי הצמד סטטיק ובן-אל תבורי, אמר כי הוא "מרגיש יותר כמו 'אני קקטוס' מאשר 'אחלה גבר' או 'אפס מאמץ', ויש סיבה שהם הצליחו הרבה יותר. כמה אפשר עוד שירים גנריים באווירת 'אני ראפר וכוכב פופ ואוהב בחורות'? התעייפנו".
נדב מנוחין מוואלה! טען כי "זה אלבום חביב, רצוף שירים חביבים, של זמר חביב - וזהו. דווקא בגלל שלא הושג באפס מאמץ, פוטנציאל הקלאס שלו היה גבוה הרבה יותר". עמי פרידמן מישראל היום מתח על האלבום ביקורת שלילית, באומרו כי האלבום "מורכב מהרבה שירי רגאטון וסלסולים שמתאימים לרחבת הריקודים, אך פחות למי שמחפש תוכן". הוא הוסיף: "אין ספק שהוא מושקע, עדכני ומופק היטב - אך ממוזיקאי כזה ציפינו להרבה יותר".
בן שלו מהארץ העניק לאלבום דירוג של שני כוכבים מתוך חמישה ותיאר את האלבום כ"מחושב", באומרו: "פופ טוב הוא לא רק תוצר של אינסטינקט וכישרון גולמי מתפרץ, יש בו גם ממד של תכנון והנדסה. אבל ב'לירז' אין איזון בין שני האלמנטים האלה". הוא הוסיף כי בהגשתו של סטטיק באלבום "יש לרוב משהו טכנוקרטי, מרובע, לא גמיש". עם זאת, ציין לחיוב כי "סטטיק הוא חרזן מעולה", אך טען כי "ביותר מדי שירים הרושם הוא שסטטיק זרק מילת עוגן ואז פשוט ערם עליה עוד ועוד חרוזים".
בביקורת חיובית, עומרי פיינשטיין מטיים אאוט טען שהאלבום "מוכיח קודם כל שהפרידה מהשותף המוזיקלי עשתה לו רק טוב", וכי הוא "ממש לא אלבום מושלם, אך הוא אלבום פופ מעולה". דודי פטימר ממעריב אונליין העניק ביקורת חיובית לאלבום גם כן, ואמר: "סטטיק לא נכנס לנעליים גדולות אלא תפר אלבום לנעליו שלו, הוא מצליח להראות שהוא עומד בזכות עצמו גם ללא הטייטל של צמד, כישרוני מאד ליצור שירים מעולים ובעלי אמירה וגם ווקאליסט מצוין".
הצלחה מסחרית
ביום הראשון לצאתו, הגיעו כל שירי האלבום ל-40 הראשונים במצעד הישראלי של פלטפורמת ספוטיפיי. בשבוע זה נכנס סטטיק בבכורה למקום הראשון במצעד האמנים המושמעים ביותר בספוטיפיי בישראל, והיה לאמן הראשון שהגיע להישג זה. גם באפל מיוזיק, הגיע האלבום למקום הראשון, כשכל שיריו נמצאים ב-40 הראשונים במצעד השירים המובילים בפלטפורמה. ביוטיוב, הגיע שיר הנושא "לירז" למקום הראשון ברשימת "הסרטונים החמים" בישראל. תוך מספר שבועות, כלל שירי האלבום חצו את רף מיליון הצפיות באתר.
על סמך נתונים של יומיים בלבד, נכנס האלבום למקום השני במצעד האלבומים השבועי של ספוטיפיי בישראל בשבוע צאתו. שבוע לאחר מכן, הגיע האלבום למקום הראשון.
אף על פי שלא נשלחו שירים מהאלבום כסינגלים רשמי לרדיו, שלושה משירי האלבום זכו להצלחה בתחנות הרדיו בישראל, כשבמצעדי הפזמונים "העשירייה" של תחנת הרדיו כאן גימל והמצעד הרשמי של גלגלצ, נכנסו שני שירים מהאלבום לכל אחד. במצעד הרשמי של גלגלצ, נכנסו השירים "לירז" ו"להיט של שיר אחד" ובעשירייה נכנסו "לירז" ו"הפשע המושלם" עם עדן בן זקן. האלבום הוא האלבום השני שהגיע להישג זה בעשור השלישי של המאה ה-21 בשתי התחנות, לאחר "רדיו שטח" של פאר טסי.
זכויות להט"ב בג'ורג'יה
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית התקדמו במאה ה־21. עם זאת, להט"בים בג'ורג'יה עדיין עשויים לחוות מספר קשיים שהטרוסקסואלים אינם חווים מבחינת החוק. זוגות חד-מיניים מורשים להינשא ולאמץ ילדים במדינה משנת 2015. כמו כן, אפליה על רקע זהות מגדרית אסורה בג'ורג'יה בעקבות החלטה של בית המשפט הפדרלי האחד עשר לערעורים של ארצות הברית, אך חוקי המדינה אינם אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית.
באטלנטה, עיר הבירה של ג'ורג'יה, ישנם אירועים רבים של קהילת הלהט"ב. מצעד הגאווה הראשון בעיר התקיים בשנת 1971, וכיום משתתפים בו מאות אלפי אנשים בכל שנה.
מעמדם של הומוסקסואלים ושל לסביות בחוק
בעבר היו קיימים בג'ורג'יה חוקים שאסרו מעשי סדום. חוקים אלה אסרו, בין היתר, פעילות מינית בין בני אותו המין. בשנת 1998 בית המשפט העליון של ג'ורג'יה קבע שחוקים אלה אינם חוקתיים משום שהם מפרים את הזכות לפרטיות. כתוצאה מכך, הומוסקסואליות ולסביוּת הפכו לחוקיות במדינה.
נישואים חד-מיניים
בנובמבר 2004 אזרחי ג'ורג'יה אישרו במשאל עם תיקון לחוקת המדינה, שאסר להכיר בנישואים חד־מיניים או באיחוד אזרחי עבור זוגות חד־מיניים. משאל העם עבר ברוב של 76%, מה שגרם להחלת איסור חוקתי על נישואים חד־מיניים בג'ורג'יה.
שותפות מקומית
[[קובץ:Georgia counties and cities with domestic partnerships.svg|שמאל|ממוזער|277 פיקסלים|ערים ומחוזות בג'ורג'יה שהעניקו זכויות של שותפות מקומית לזוגות חד־מיניים לפני שנישואים חד־מיניים הפכו לחוקיים בכל המדינה:
]] לפני שנישואים חד־מיניים הפכו לחוקיים בכל המדינה, מספר ערים ומחוזות בג'ורג'יה הכירו בזוגיות חד־מינית במסגרת שותפות מקומית, שהעניקה חלק מזכויות הנישואים. להלן המחוזות והערים שהכירו בשותפות מקומית עבור זוגות חד־מיניים:
אימוץ והורות
במרץ 2018 חתם מושל ג'ורג'יה, נייתן דיל, על חוק שמעניק זכויות אימוץ שוות לזוגות חד־מיניים.
מדינת ג'ורג'יה מאפשרת לזוגות לסביות להיעזר בטיפולי הפריה חוץ־גופית על מנת להיכנס להיריון. כמו כן, זוגות הומוסקסואלים מורשים להיעזר בפונדקאות.
פשעי שנאה
במדינת ג'ורג'יה לא קיים חוק פשעי שנאה. אף על פי כן, חוק פשעי השנאה הפדרלי של ארצות הברית כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית החל משנת 2009.
טרנסג'נדריות ושינוי מגדר
טרנסג'נדרים בג'ורג'יה מורשים לשנות את סעיף המגדר בתעודת הלידה ובתעודת הזהות שלהם. לשם כך יש לעבור ניתוח לשינוי מין.
הגנה מפני אפליה
[[קובץ:Georgia counties and cities with sexual orientation and gender identity protection.svg|שמאל|ממוזער|277 פיקסלים|ערים ומחוזות בג'ורג'יה שבהם יש תקנות האוסרות אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית במקומות עבודה:
]] חוקי ג'ורג'יה אינם אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית. עם זאת, מספר ערים ומחוזות במדינה חוקקו תקנות מקומיות האוסרות אפליה כזו במידות שונות.
בערים אטלנטה, דוראוויל וקלארקסטון החוק אוסר אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בכל מקומות העבודה. גם בעיר איסט פוינט וכן במחוזות דהקאלב ופולטון ישנן תקנות האוסרות אפליה כזו, אך על רקע נטייה מינית בלבד.
מספר ערים נוספות בג'ורג'יה חוקקו תקנות מצומצמות יותר, שאוסרות אפליה במקומות עבודה ציבוריים של הרשות המקומית בלבד. בערים אבונדייל אסטייטס, אוגוסטה, את'נס, דקייטר, מייקון, סוואנה, פיין לייק וקולומבוס החוק אוסר אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית במקומות עבודה ציבוריים, ואילו בערים טיבי איילנד וסנדי ספרינגס החוק אוסר אפליה כזו על רקע נטייה מינית בלבד.
הגנה מפני אפליה על רקע זהות מגדרית
חוקי מדינת ג'ורג'יה אינם אוסרים במפורש אפליה על רקע זהות מגדרית. עם זאת, ב־6 בדצמבר 2011 אישר בית המשפט הפדרלי האחד עשר לערעורים של ארצות הברית החלטה של בית משפט נמוך יותר, שקבע שפיטורי עובד על רקע זהותו המגדרית מפרים את הסעיף בחוקה שאוסר אפליה על רקע מגדר. בית המשפט פסק לטובת ונדי בת' גלן, אישה טרנסג'נדרית שפוטרה מעבודתה לאחר שסיפרה למפקח שלה על כוונתה לשנות את מינה מזכר לנקבה.
בעקבות החלטת בית המשפט, אפליה על רקע זהות מגדרית במקומות עבודה אסורה בג'ורג'יה, אף על פי שחוקי המדינה עצמם אינם אוסרים אותה.
הגנה מפני בריונות בבתי ספר
חוקי ג'ורג'יה אוסרים בריונות בבתי ספר, אך אינם כוללים רשימה של קבוצות ייחודיות המוגנות מפני בריונות.
עם זאת, במחוז דהקאלב ובמחוז פולטון ישנן תקנות המנחות את המורים בבתי הספר לפעול נגד בריונות על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
דעת קהל
סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־52% מתושבי ג'ורג'יה תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־39% מתנגדים ו־10% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית.
אותו הסקר מצא ש־65% מתושבי ג'ורג'יה תומכים בחוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, בעוד ש־29% מתנגדים לחוקים כאלה. זאת ועוד, הסקר מצא ש־56% מהתושבים סבורים שאין לאפשר לעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות מטעם אמונה דתית, בעוד ש־34% סבורים שיש לאפשר לעסקים לעשות זאת.
דגל האימפריה העות'מאנית
המונח דגל האימפריה העות'מאנית מכוון לאחד מהדגלים אשר היו בשימוש הסולטאנים השליטים של השושלת העות'מאנית. בשל המבנה הפוליטי והחברתי המסובך של האימפריה העות'מאנית לא היה לאימפריה דגל לאומי אחד עד 1844 עת אומץ דגל הצי העות'מאני, וכל סולטאן השתמש בדגלים שונים בנסיבות שונות.
הדגל הראשון המזוהה עם האימפריה העות'מאנית נבחר ככל הנראה על ידי הסולטאן מורט הראשון בסוף המאה ה-14 והיה בצורת משולש מעוגל בצבע אדום. אדום לא היה צבע שזוהה עם הטורקים והסיבה לבחירתו של צבע זה דווקא איננה ידועה. דגל זה השתנה אך מעט לאורך השנים וכל שנוסף לו היה סהר בצבע צהוב. הסהר היה סמל של קונסטנטינופול עוד בתקופה הביזנטית אך היה גם סמל שרווח בקרב שבטים טורקים בעבר. בד בבד החלו להתפתח דגלים שונים שיוחדו לצי העות'מאני ולצי הסוחר, ולאוניות ולמפקדי אוניות שונים.
במאה ה-18 החלו העות'מאנים להשתמש בדגלים בצורת מלבן במקום המשולש שנהג עד אז, ונוצרה הבחנה בין דגלים של מוסדות אזרחיים או חילוניים שצבעם היה אדום, לבין דגלים של מוסדות דתיים שהיו בצבע ירוק - צבעו של האסלאם. דגל הצי שאומץ ב-1793 היה לפיכך בצבע אדום וכלל סהר וכוכב מתומן. ב-1844 הפך הכוכב למחומש והיה לדגל הרשמי של האימפריה. דגל זה אומץ ב-1923 על ידי טורקיה לאחר עצמאותה, וזכה לשם Ay Yıldız ("כוכב ירח").
פרדיננד פון ברדוב
פרדיננד פון בְּרֵדוֹב (בגרמנית: Ferdinand von Bredow; 1884 – 1934) היה ראש שירות הביון של הצבא הגרמני בתקופת רפובליקת ויימאר ושר ההגנה של גרמניה בשנים 1932 – 1933.
ביוגרפיה
פרדיננד פון ברדוב נולד בגרמניה למשפחת אצולה. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא לחם בחזית המערבית וקיבל בעבור שירותו אות הצטיינות. לאחר המלחמה נשאר ברדוב בצבא, שהיה אז קטן יחסית (כמאה אלף חיילים). הוא עלה במהירות בסולם הדרגות, קיבל דרגת גנרל וכיהן כראש המודיעין הצבאי הגרמני. בשנת 1932, לאחר שידידו קורט פון שלייכר מונה לשר ההגנה בממשלתו של פרנץ פון פאפן, מונה ברדוב ליועצו האישי של שלייכר. לאחר ששלייכר מונה לקנצלר על ידי הנשיא פאול פון הינדנבורג, הפך ברדוב לשר ההגנה בפועל.
בבוקר 30 ביוני 1934, עם תחילת ליל הסכינים הארוכות, הופיעה כיתה של האס אס בפתח ביתו של ברדוב, וכשפתח את הדלת הוא נורה למוות. אשתו ניסתה לסייע לו ונורתה גם היא. גם ידידו שלייכר נורה בליל הסכינים הארוכות. לאחר הטיהור האשים היטלר את ברדוב, שלייכר וארנסט רהם בניסיון למסור את גרמניה לידי המעצמות הזרות, דוגמת צרפת.
משטרת סבסטופול
מינהל משרד הפנים של הפדרציה הרוסית בעיר סבסטופול (ברוסית: УМВД России по г. Севастополю) הוא שמה הרשמי של המשטרה בסבסטופול המהווה גוף אכיפת חוק משטרתי של הרשות המבצעת בסבסטופול. מטרותיה העיקריות הן להבטיח את ביטחון הזכויות והחירויות של האזרח, דיכוי וזיהוי פשעים, הגנה אזרחית, אבטחת הסדר הציבורי ואכיפת החוק בתחומי העיר סבסטופול.
בראש משטרת העיר סבסטופול עומד מפקד המתמנה ומפוטר על ידי נשיא רוסיה על פי המלצת שר הפנים. כיום בראש המשטרה עומד וסילי פאבלוב (מונה ב-30 בספטמבר 2015).
מטה המשטרה שוכן ברחוב פושקין 10 בסבסטופול. עם שטח סמכות של 864 קילומטר רבוע ופיקוח על אוכלוסייה של 380,000, זהו אחד מגופי המשטרה הגדולים בחצי האי קרים.
היסטוריה
זמן קצר לאחר מהפכת אוקטובר בשנת 1917 הוקמה המיליציה שעברה בשנים הראשונות שלאחר מלחמת האזרחים ברוסיה שינויים רבים ולאורך כל תקופת ברית המועצות פעל כגוף שיטור עממי.
לאחר התפרקות ברית המועצות והכרזת העצמאות האוקראינית המשטרה בסבסטופול הייתה לחלק מהמשטרה האוקראינית ועברה רפורמות רבות שלא הביאו לשינוי משמעותי ותוכניות אלה ספגו ביקורת רבה מתושבי העיר. ברם, במרץ 2014 אירועי סיפוח חצי האי קרים לרוסיה הביאו להחלפת המיליציה במשטרה הרוסית. משטרת סבסטופול הפכה לגוף שיטור פדרלי הכפוף למשרד הפנים הרוסי.
מבנה
בנוסף לתחנות משטרה וסניפים אזוריים האחראים על אזורים שונים בעיר, למשטרה קיימות גם מחלקות מטה, כדוגמת:
מפקד משטרת סבסטופול
את מפקד משטרת העיר סבסטופול (רשמית, מפקד מינהל משרד הפנים בסבסטופול) ממנה ומפטר נשיא רוסיה בהמלצת השר לענייני פנים של הפדרציה הרוסית ובאישור האספה המחוקקת של סבסטופול.
סמי הופייה
סמי טומאס הופייה (בפינית: Sami Tuomas Hyypiä; נולד ב-7 באוקטובר 1973) הוא כדורגלן עבר פיני, ומאמן כדורגל בהווה.
תחילת קריירה
הופייה נולד בפורוו שלחופה הדרומי של פינלנד, כחמישים קילומטרים ממזרח להלסינקי. הוא שיחק בשני מועדונים מקומיים וב-1992 הצטרף למולוקוסקן פאלו 47 (או בקיצור מופה) מהליגה הבכירה. באותה עונה זכתה מופה, במדיה שיחק גם יארי ליטמאנן, בגביע הפיני, והופייה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נגד תוניסיה.
ב-1995 נקנה על ידי המועדון ההולנדי וילם II. בטילברך הוא המשיך להשתפר, והיה קפטן הקבוצה שזכתה בגביע ההולנדי ב-1999 וסיימה את עונת במקום השני בליגה,  המוליך לליגת האלופות. אולם הופייה ויתר על ההזדמנות לשחק במפעל היוקרתי ועבר לליברפול תמורת 3 מיליון ליש"ט.
ליברפול
הופייה הגיע לליברפול בשלהי עידן אוונס והפך מיד לאחד משחקני ההרכב הקבועים והיציבים ביותר של הקבוצה מצפון אנגליה, ולאחד מסמליה תחת יורשו של אוונס, ז'ראר הוייה ובניטז אחריו.
אופיו הנוח והשקט בא לידי ביטוי בהתמודדותו עם המשבר הרציני האחד שאירע לו בשנותיו בליברפול: סרט הקפטן, שניתן לו ב-2002 עם עזיבתו של ג'יימי רדנאפ, נלקח ממנו בשלהי 2003 לאחר רצף של הופעות פושרות, והועבר לסטיבן ג'רארד הצעיר. החלטה זו של הוייה התבררה כמוצלחת מאוד: הופייה קיבל אותה ברוח טובה וחזר ליכולתו הגבוהה במהרה, חופשי מהלחץ של הובלת הקבוצה. ג'רארד מצידו התפתח למנהיג הבלתי מעורער של ליברפול ולאחד מהשחקנים המובילים באירופה.
המאפיין הבולט ביותר במשחקו של הופייה היה השליטה בכדורי הגובה. יכולת זו באה לידי ביטוי כמובן במשחק ההגנה בעיקר, אך נוצלה גם בצד השני של המגרש. בכל שנה נהנתה ליברפול ממספר שערים שהבקיע הופייה לאחר שהצטרף להתקפה, במצבים נייחים לזכות הקבוצה. רובם של שערים אלה הובקע בנגיחה, אולם שערו החשוב ביותר הובקע דווקא בבעיטת יעף לאחר כדור קרן, במעמד חצי גמר ליגת האלופות נגד יובנטוס ב-2005.
עקב אכילס שלו היא האיטיות. חיסרון זה הקשה עליו מאז ומתמיד לרדוף אחרי שחקנים מהירים, כאלה יש בשפע בפרמייר ליג. עם זאת הוא מצליח לרוב לחפות על חולשתו באמצעות ראיית המשחק המפותחת שלו וניסיונו הרב. כאשר אלה מאכזבים אותו, הוא נזקק לחיפוי מצד שחקני ההגנה האחרים. עם הגעתו של בניטז לליברפול ביוני 2004, נראה היה שהמאמן ההגנתי מתכוון לעשות שינויים משמעותיים בחלק האחורי של המערך. הוא אכן ניסה קומבינציות רבות, כולל הבאתו של מאוריסיו פלגרינו ששיחק גם בוולנסיה, קבוצתו הקודמת של בניטז. אולם לאחר ששקע האבק התברר כי הופייה נותר עמוד התווך במרכז ההגנה והשינויים התבצעו סביבו: במקום הנשו שעזב את המועדון הסיט בניטז את קרגר למרכז ההגנה, לצידו של הופייה. הציוות החדש שיפר עוד יותר את ההגנה של הקבוצה, שהייתה כאמור טובה מאוד עוד קודם לכן. התוצאה הייתה זכייה מפתיעה בליגת האלופות ב-2005. בעונת הוסיפה ההגנה להשתפר. ליברפול שמרה על שער נקי פעמים רבות ושיפרה את מיקומה בטבלת הליגה.
באוגוסט 2005 חודש חוזהו של הופייה בליברפול לשלוש שנים, מה שאמור להשאיר אותו במועדון עמוק אל תוך שנתו השלושים וחמש. הארכת החוזה היוותה הבעת אמון בשחקן כה מבוגר, שהתבססה מן הסתם על חוסנו הפיזי יוצא הדופן: הופייה כמעט ואינו נפצע וממעט להחמיץ משחקים. רק ב-11 מ-367 הופעותיו בליברפול הוחלף לפני תום המשחק. מעמדו האיתן של הופייה הועמד אמנם בסימן שאלה עם רכישתו של הבלם הדני הבינלאומי דניאל אגר בינואר 2006, אך אגר הוצג לתקשורת כשחקן עתודה המספק עומק לקבוצה. בעונתו הראשונה מילא אגר תפקיד של מחליף וככל הנראה הוא מטופח כיורשו של הופייה בטווח הארוך.
במדי ליברפול זכה הופייה בכל התארים האפשריים פרט לאליפות, נוסף על הגביעים שהניף בהולנד ובפינלנד מולדתו. לא פעם הביע בתקשורת את שאיפתו להשלים את התואר החסר בשנים שנותרו לו בליברפול. בארבעה במאי, 2009, שיחק הופייה את משחקו האחרון במדי ליברפולת משחק ביתי נגד טוטנהאם. הופייה עלה מן הספסל בדקה ה-84, וקיבל את סרט הקפטן ממחליפו סטיבן ג'רארד. בסיום המשחק הקהל עמד על רגליו והריע לשחקן במשך דקות רבות תוך ששחקני הקבוצה מרימים את הופייה על כתפיהם, בזאת הסתיימה תקופה בת עשר שנים בה שיחק הופייה בליברפול, בה רשם 464 הופעות וכבש 35 שערים.
באייר לברקוזן
ב-4 במאי 2009 חתם הופייה במדי באייר לברקוזן הגרמנית וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק נגד מיינץ 05. את שער הבכורה שלו כבש במשחק בונדסליגה נגד הופנהיים בניצחון הקבוצה 3-0. את העונה הראשונה שלו בקבוצה סיימה באייר במקום הרביעי, שתי נקודות מהמקום השלישי המוביל לליגת האלופות. מגזין הכדורגל המוביל בגרמניה, Kicker, בחר את הופייה כשחקן ההגנה המצטיין בבונדסליגה והוא נכלל בהרכב המצטיינים של עונת 2009-2010.
באוגוסט 2010 היה ניסיון להחזיר את הופייה לליברפול כעוזר של המאמן החדש רוי הודג'סון אולם המהלך נפל כיוון שהופייה לא הצליח להשתחרר מחוזהו בלברקוזן. ב-6 באוקטובר 2010 הודיע הופייה כי בכוונתו לאחר הפרישה להפוך לעוזר מאמן בבאייר לברקוזן.
ב-6 ביוני 2014 חתם מאמן בקבוצה האנגלית מהליגה השנייה ברייטון אנד הוב אלביון לשלוש. ושימש כמחליפו של אוסקר גארסיה.
פרישה וקריירת אימון
ב-2 במאי 2011 הודיע הופייה על פרישתו ממשחק פעיל ובעקבות פיטוריו של המאמן רובין דוט הפך למאמן הזמני של באייר לברקוזן יחד עם מאמן הנוער, סשה לבנדובסקי. מינוי זה הפך לחוזה לקבוע עד לסוף עונת 2015. לאחר פרישתו הקים קרן העוזרת לשחקנים צעירים ומבטיחים במולדתו ואף השתתף במרתון הלסינקי כדי לגייס כספים למטרה.
פלרם
פלרם תעשיות בע"מ היא חברה בינלאומית לייצור לוחות תרמופלסטיים, לתעשייה ובנייה. מטה החברה שוכן בקיבוץ רמת יוחנן ולה נציגויות ומפעלים באירופה, אמריקה, אפריקה, אוסטרליה ואסיה.
פלרם היא אחת משלוש היצרניות הגדולות בעולם של לוחות פוליקרבונט גלי, כאשר חלקה במכירות מוצרים אלו בעולם מוערך בכ-8% עד 10%. בשוק הישראלי היא מחזיקה בכ-80% מהמכירות בתחום הפוליקרבונט וה-PVC. הכנסות החברה ב-2020 הסתכמו במעל ל-1.73 מיליארד ש"ח והיא הציגה רווח נקי של מעל 250 מיליון ש"ח. בחברה מועסקים כ-1600 עובדים, כמחצית מהם בישראל. פלרם היא אחת היצרניות הגדולות בתעשיית הפלסטיק בישראל.
היסטוריה
פלרם הוקמה כמפעל קטן לייצור לוחות תרמופלסטיים מפי.וי.סי (P.V.C) עוד בשנת 1963. את הידע רכשו 5 חברי קיבוץ רמת יוחנן שנסעו לאוסטריה בה למדו את תהליך הייצור, בקרת האיכות והאריזה. חומר תרמופלסטי הוא חומר בעל תכונות פלסטיות, כלומר זה חומר המתרכך בעת שמחממים אותו ומתקשה כאשר הוא מתקרר. תכונה זו מאפשרת לעצב אותו מחדש מספר רב של פעמים.
בשנת 1985 הוקמה חברת בת לפלרם ושמה פלטוב (PALTOUGH) אשר עוסקת בייצור מוצרים הדומים לאלה שמייצרת פלרם פי.וי.סי, פרט לכך שמוצריה עשויים מחומר גלם בעל תכונות אחרות בשם פוליקרבונט.
ב-1993 הונפקה פלרם בבורסה, אחרי שהוסדר מנגנון העברת כספים מפלרם לקיבוץ כך שמחזיקי המניות שאינם שייכים לקיבוץ רמת יוחנן לא ייפגעו. התשלומים שנקבע שהקיבוץ זכאי להם היו דמי חכירת הקרקע, תגמולים עבור ידע שהקיבוץ תרם ותשלום בעד שירותים שהקיבוץ מעניק למפעל כולל שירותי עבודה.
במשך השנים הרחיבה פלרם את עסקיה גם אל מחוץ לישראל ובנתה מפעלים באנגליה - פוליקרב (POLYCARB) ודי.פי.אל (D.P.L), באמריקה את פלרם 2000, את פלרם פי.פי.איי (P.P.I) ומפעל נוסף בגרמניה. בנוסף למפעלים קיימים בחו"ל מחסנים קדמיים רבים שהמרכזיים ביניהם נמצאים באוסטרליה, הודו, ודרא"פ.
בשנת 2003 הוקמה החברה "סוליר" שפלרם הייתה שותפה בה ומטרתה הייתה לייצר חממות ביתיות. ב-2004 התפרקה סוליר ובמקומה צמחה קאנופיה (פלרם אפליקציות עד 2021), שהפכה למשווק החממות הביתיות הגדול בישראל. עם השנים הרחיבה פלרם אפליקציות את קו מוצריה אל כיוונים אחרים, כמו מחסנים קלים, ופרגולות מסוגים שונים. כיום החברה שוכנת באזור התעשייה תרדיון.
חברת בת חשובה נוספת היא פלרם פור-יו (4U), שנקנתה בשלמותה בשתי פעימות ב-2019-2020 (שמה בעבר היה לינרולייט). החברה מתמחה בייצור מתקנים אוטומטיים למכירת סיגריות (בעיקר למדינות מזרח אירופה), ובמקביל מפתחת קו מוצרים רחב לרווחת חיות מחמד.
קאנופיה, ואחריה פלרם פור-יו מהוות את מנוע הצמיחה המרכזי של קבוצת פלרם, כאשר כמחצית מהרווח של הקבוצה מגיע משתי חברות אלה.
מוצרים
חברת פלרם מייצרת לוחות פי.וי.סי שונים המשמשים לקירויים בקנה מידה גדול כמו מוסכים ורפתות, למצע להדפסות צבעוניות, לקירות אקוסטיים או בנייה ארעית, לתעשיית הדפוס ולוחות לואקום פורמינג. בין מוצריה - לוחות המופיעים בשמות המסחריים פלרוף, פלייט, סנטף, פלסן, פלאופק, ועוד.
OLE
OLE (קיצור של Object Linking and Embedding) היא טכנולוגיה לקישור אובייקטים והטמעתם באמצעות פרוטוקולים שפותחו על ידי חברת מיקרוסופט. OLE מאפשרת להעביר בקרה של תוכנית מתהליך אחד לתהליך אחר, ובסיום התהליך השני להחזיר את התוצאות חזרה לתהליך הראשון. לדוגמה תוכנת הוצאה לאור שולחנית יכולה לשלוח קובץ טקסט לעריכה אל תוכנת Word, וכשהקובץ יעודכן בתוכנית המשנית (תוכנת הוורד), הוא מיד יעודכן בתוכנית הראשית - תוכנת ההוצאה לאור.
הגרסאות המוקדמות: OLE 1.0, 1.1
מיקרוסופט יצאה עם טכנולוגית OLE לראשונה בשנת 1990 כהמשך לטכנולוגית DDE. גרסה 1.0 לא הכילה אפשרויות רבות, אך היא איפשרה את הפעולה העיקרית של הטבעת אובייקט מסוג מסמך אחד בתוך אובייקט מסוג מסמך אחר. לאחר מכן פורסמה גרסת 1.1 שהציעה כבר טכנולוגיה שונה לפעילות: COM. השיטה היא ששרתי OLE מתקשרים עם הלקוחות (כלומר, התוכנות המשניות) באמצעות טבלות פונקציות וירטואליות (VTBL). כך, ספרית OLESVR.DLL עובדת עם השרת וספרית OLECLI.DLL עם הלקוח.
OLE 2.0
בגרסה זו היו שינויים מזעריים לעומת לגרסה הקודמת. הדבר הבולט ביותר הוא שימוש מלא ב-COM במקום VTBL. כמו כן, נוספו אפשרויות לפעולות גרור ושחרר, אוטומטיות, הפעלה במקום ואחסון מובנה.
ActiveX
בשנת 1996 מיקרוסופט הוציאה גרסה מעודכנת ל-OLE בשם ActiveX. החידושים בגרסה זו כללו בקרות ActiveX, מסמכי Active, ו-Active Scripting, שהיו בנויים על בסיס אוטומציה של OLE. לאחר פרסום ActiveX התברר שבתוכנה נעשה שימוש בטכנולוגיה שהייתה רשומה כפטנט על ידי חברת Eolas עוד משנת 1994. בין שתי החברות התנהל משפט במשך כמה שנים, ובסופו חייבו השופטים את מיקרוסופט לפצות את Eolas. מיקרוסופט נאלצה לשלם ל־Eolas סכום של 521 מיליון דולר ולהסיר את התמיכה ב-ActiveX מהדפדפנים שלה. החל מאוקטובר 2003 בכל פעם שנעשה שימוש ב-ActiveX הדפדפן מבקש את רשות המשתמש להפעלת היישום. בפעולה זו מנסה מיקרוסופט להוכיח שהיא לא משתמשת בפטנט רשום, אלא בסוג אחר של הפעלת יישום אחד מתוך יישום אחר.
איירה אולדרידג'
איירה פרדריק אולדרידג' (באנגלית: Ira Frederick Aldridge; 24 ביולי 1807, ניו יורק – 7 באוגוסט 1867, לודז', פולין הקונגרסאית) היה שחקן תיאטרון אמריקאי, שהופיע בעיקר בלונדון ובאירופה, ובמיוחד בתפקידים שייקספיריים. הוא השחקן האפרו-אמריקאי היחיד, מבין 33 השחקנים האנגלים, שזכו בטבלת ארד בלהקה השייקספירית המלכותית בסטרטפורד אפון אייבון. כמו כן, הוא היה פופולרי במיוחד בפרוסיה ורוסיה, שם הוא קיבל אותות כבוד גבוהים ביותר מראשי המדינה.
קריירת משחק
אולדרידג' נולד בניו יורק לכומר דניאל ולוּרנה (Luranah) אולדרידג'. על פי אולדרידג', סבו מצד אביו היה ראש שבט נוצרי בעם הפולה (Fula) בסנגל. בגיל 13 הוא למד בבית הספר האפריקאי החופשי בניו יורק. בילדותו נהג לצפות במחזות מן המרפסת של תיאטרון פארק, התיאטרון המוביל בניו יורק באותה עת.
חוויית המשחק הראשונה של אולדרידג' הייתה בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-19, עם להקה הקשורה ל-African Grove, תיאטרון אפרו-אמריקאי. תפקידו הראשון היה רולה במחזה פיזרו. הוא המשיך ושיחק את רומיאו של שייקספיר ומאוחר יותר נעשה המלט מפורסם.
השחקן הבריטי והקומיקאי צ'ארלס מת'יוס, שפיתח סוג של הופעות יחיד בהן הוא שיחק מגוון של תפקידים, הגיע לארצות הברית במסע הופעות בשנים 1822–1823. אחרי שראה את השחקן האפרו-אמריקאי ג'יימס היולט הוא כתב קטע בשם "הטרגיקון האפריקאי" אותו שיחק עוד בהיותו בארצות הברית; קטע זה הפך לחלק מיצירה גדולה שנקראה "מסע לאמריקה" (A trip to America). מת'יוס היה מאוד פופולרי בלונדון ולכן רבים התוודעו ליצירתו החדשה אחרי שחזר ללונדון.
בתקופה זו, בשל אפליה גזעית קבועה ממנה סבלו שחקנים שחורים בארצות הברית, היגר אולדרידג' לאנגליה, שם עבד בתחילה כמלביש של השחקן הבריטי הנרי וולאק (Henry Wallack). על פי ההיסטוריון שיין וייט, שמעו האנגלים על התיאטרון האפריקאי ממת'יוס, ולכן קשר אולדרידג' את עצמו אליו. ברנת לינדפורס (Bernth Lindfors) סיפר: "כשאולדרידג' התחיל להופיע על הבמה בתיאטרון רויאלטי (Royalty Theatre) הוא נקרא רק "ג'נטלמן צבעוני" (gentleman of color). אבל כשעבר לתיאטרון רויאל קובורג, פרסמו אותו במודעת ההצגה הראשונה כטרגיקון האמריקאי מניו יורק. מודעת ההצגה השנייה התייחסה אליו כ"טרגיקון האפריקאי". לכן כולם הלכו לתיאטרון כשהם מצפים לצחוק משום שהם חושבים שזה האדם אותו ראה מת'יוס בניו יורק". בהופעה שלו הוא השתמש בכישרון שלו כדי להפוך למה שהיה מצופה ממנו.
אולדרידג' ביצע סצנות מאותלו שהדהימו את הצופים. מבקר אחד כתב: "באותלו (אולדרידג') מגיש את הקטעים הקשים ביותר בדרגת דיוק שמפתיעה את הצופה". הוא התקדם בהדרגה לתפקידים גדולים יותר. ב-1825 קיבל תפקיד ראשי בתיאטרון קובורג בלונדון כאורונוקו במחזה "נקמתו של עבד", ואחריו בתפקיד גאמביה במחזה "העבד" ותפקיד קטן באותו של שייקספיר. הוא שיחק גם תפקידים מרכזיים במחזות כמו "רוח הרפאים בטירה" וכן תפקידים אחדים של דמויות של לבנים, כולל קפטן דירק האטראיק (Dirk Hatteraick) במחזה "ברטראם" מאת ר. ק. מאטורין, התפקיד הראשי בריצ'רד השלישי ושיילוק במחזה הסוחר מוונציה מאת שייקספיר.
מסעות הופעות וחיים מאוחרים
ב-1831 הוא שיחק בהצלחה בדבלין, ובמספר מקומות בדרום אירלנד, שם הוא יצר סנסציה בעיירות הקטנות. כן הופיע בבאת' ובאדינבורו. השחקן אדמונד קין (Edmund Kean) שיבח את ביצועו באותלו. היו שביקרו אותו על שלקח לעצמו את החירות לשנות חלק מהטקסט, בעוד אחרים תקפו אותו בשל גזעו. משום שהיה אמריקאי שחור מתיאטרון אפריקאי קרא לו ה"טיימס" "רוסקיוס האפריקאי". אולדרידג' ניצל זאת לטובתו והרחיב את האזכורים האפריקאיים בביוגרפיה שלו שהופיעה במודעות על הצגות.
אולדרידג' ערך מסע הופעות ראשון מוצלח באירופה ב-1852. הוא הופיע בגרמניה, שם הוצג בפני הדוכסית של זאקסן-קובורג-גותה, והופיע בפני פרידריך הרביעי מפרוסיה. כמו כן הופיע בבודפשט. במסע הופעות ב-1858 הגיע לסרביה ולאימפריה הרוסית, שם נפגש עם לב טולסטוי, מיכאיל שצ'פקין ועם המשורר והאמן האוקראיני טאראס שבצ'נקו, שצייר את הפורטרט שלו (משמאל).
בשלב זה, ולאחר שהגיע לגיל המתאים, הוא גילם את התפקיד הראשי במחזה המלך ליר באנגליה, בפעם הראשונה. הוא קנה רכוש באנגליה, סייר שוב ברוסיה (1862) והגיש בקשה לאזרחות בריטית ב-1863.
נישואין ומשפחה
זמן קצר לאחר שהגיע לאנגליה, ב-1824, התחתן אולדרידג' עם מרגרט גיל (Margaret Gill), אישה אנגליה. נישואיהם ארכו 40 שנה, עד מותה ב-1864.
שנה אחרי מותה של מרגרט התחתן אולדרידג' עם המאהבת שלו, הרוזנת השוודית, כפי שכינתה את עצמה, אמנדה פון בראנדט. ממנה נולדו לו ארבעה ילדים. כל ילדיו פנו לקריירות מוזיקליות.
אולדרידג' בילה את רוב שנות חייו האחרונות עם משפחתו ברוסיה ובאירופה, עם ביקורים קצרים באנגליה. הוא תכנן לחזור אחרי מלחמת האזרחים האמריקנית לארצות הברית, אבל נפטר באוגוסט 1867 בהיותו בלודז' שבפולין.
הוא נקבר בבית הקברות האוונגליסטי בלודז'. עברו 23 שנים עד שהוקמה לו מצבה ראויה. אגודת אמני הקולנוע והתיאטרון הפולנית מטפלת בקבר.
פורטרט של אולדרידג' מ-1826 מאת ג'יימס נורת'קוט, כשהוא לבוש לתפקיד אותלו, נמצא בגלריה לאמנות של מנצ'סטר. אולדרידג' הופיע במנצ'סטר פעמים רבות.
מורשת ופרסים
אולדרידג' זכה במספר פרסים מראשי מדינה וממשלות: מדליית זהב פרוסית לאמנות ומדעים מהמלך פרידריך השלישי, צלב הזהב של לאופולד מהצאר של רוסיה וצלב מלטה מברן.
אולדרידג' הוא האפרו-אמריקאי היחיד שיש על שמו טבלת ארד מבין 33 השחקנים שזכו בה בתיאטרון המלכותי השייקספירי בסטרטפורד אפון אייבון.
ב-2002 מנה ההיסטוריון והפילוסוף מולפי קיט אסאנט (Molefi Kete Asante) את איירה אולדרידג' בין 100 האפרו-אמריקאים הגדולים ביותר.
אמוקסיצילין
אמוקסיצילין (Amoxicillin) היא תרופה אנטיביוטית ממשפחת הפניצילין. התרופה, אשר נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי, משמשת לטיפול במגוון זיהומים, לרבות זיהום בדרכי הנשימה העליונות (זיהומים בחלל הפה, דלקת גרון, סינוסיטיס, דלקת האוזן התיכונה) והתחתונות (דלקת סימפונות ודלקת ריאות נרכשת בקהילה) ודלקת בדרכי השתן, אשר נגרמים ממחוללים רגישים שאינם מפרישים בטא לקטמאז. כמו כן התרופה מהווה חלק מהטיפול המשולב בכיב פפטי הנגרם מהחיידק Helicobacter pylori, ומשמשת למניעה של אנדוקרדיטיס זיהומית באנשים בקבוצת סיכון.
אמוקסיצילין מסווגת כאמינופניצילין, וטווח הפעילות שלה דומה לשל בנזילפניצילין בתוספת Enterococcus ומספר זני חיידקים גראם-שליליים. בדומה לכל התרופות ממשפחת הפניצילין, מנגנון הפעילות שלה הוא בעיכוב האנזים טרנספפטידאז על ידי הטבעת הבטא לקטמית, עיכוב אשר פוגע בייצור דופן התא של החיידק. ספיגתה הטובה במתן פומי, המאפשרת נטילה נוחה שלה, כמו גם זמן מחצית החיים הארוך שלה ביחס לפניצילינים אחרים, תרמו לתפוצתה הנרחבת ולהפיכתה לאנטיביוטיקה הנפוצה ביותר בעולם.
היסטוריה
בשנת 1969, כ-40 שנה לאחר גילוי הפניצילין, סונתז האמוקסיצילין לראשונה במעבדות המחקר של חברת ביצ'ם. התרופה שווקה לראשונה בשנת 1972 תחת השם המסחרי אמוקסיל (Amoxil). זהו הפניצילין הראשון שניתן לקחת כל שמונה שעות, בעל טווח חיידקים רחב מקודמיו וספיגה טובה בנטילה פומית ללא קשר לאוכל. תוך כמה שנים הפכה אמוקסיצילין לאנטיביוטיקה הנפוצה ביותר בעולם. זוהי האנטיביוטיקה במרשם הנפוצה ביותר בארצות הברית.
מבנה כימי
אמוקסיצילין בנויה מחומצה 6-אמינופניצילנית, שאליה מחוברים כשייר צדדי אטום פחמן הקשור לקבוצה אמינו ולקבוצת פנול. חומצה 6-אמינופניצילנית היא תרכובת אורגנית הבנויה משתי טבעות: המרובעת היא טבעת בטא לקטם, טבעת אמידית המכילה ארבעה אטומים, שהיא האתר הפעיל של התרופה המעכב את פעילות הטרנספפטידאז של החיידק, ואילו המחומשת הצמודה אליה היא תיאזולידין, שאליה קשורה קבוצת קרבוקסיל ושתי קבוצות מתיל. למעשה, אמוקסיצילין שונה מאמפיצילין בנוכחות קבוצת ההידרוקסיל בעמדת פארא על גבי הטבעת הבנזילית.
מנגנון פעולה
מנגנון הפעולה של אמוקסיצילין, כמו גם של יתר הפניצילינים, נובע מעיכוב האנזים טרנספפטידאז על ידי הטבעת הבטא לקטמית. תפקידו של אנזים זה, שגם משמש חלבון קושר פניצילין (PBP), הוא לקשר בין יחידות הפפטידוגליקן הבונות את דופן התא החיידקי ומייצבות אותה. עיכוב בניית הדופן חושף את התא החיידקי ללחצים אוסמוטיים, ולבסוף לפירוקו.
בנוסף, קוטביותן של התרופות האנטיביוטיות ממשפחת האמינופניצילינים מאפשרת את כניסתן דרך תעלות פורינים בקרום התא החיצוני של חיידקים גראם-שליליים, דבר אשר הרחיב את טווח פעילותן לזיהומים מחיידקים אלה, אם כי לזנים רבים מנגנון עמידות נוסף בדמות הפרשת בטא לקטמאז.
פרמקוקינטיקה
אמוקסיצילין נספגת היטב בנטילה פומית, לרבות בעת אכילת מזון, ועל כן היא ניתנת בצורה פומית, בין אם ככמוסה או כתרחיף, או בעירוי תוך-ורידי. הזמינות הביולוגית במתן פומי דומה לזו במתן תוך-שרירי, ולעומת אמפיצילין הזמינות הביולוגית במתן פומי גבוהה יותר. התרופה מתפנה בשתן, וזמן מחצית החיים הוא כ-80 דקות עם תפקוד כלייתי תקין.
תופעות לוואי
כבכל פניצילין, אלרגיה לאמוקסיצילין היא תופעת לוואי נפוצה, אשר טווח הביטוי שלה נע בין פריחה לאנפילקסיס. שכיח יותר הביטוי של אלרגיה במנגנון של רגישות יתר מאוחרת. שלשול ותופעות לוואי אחרות של מערכת העיכול הן תופעות לוואי נפוצות של אמוקסיצילין. בחלק מהמקרים השלשול יכול לנבוע מדלקת מעי מקלוסטרידיואידס דיפיצילה.
צ'ארלס גלובר ברקלה
צ'ארלס גלובר ברקלה (באנגלית: Charles Glover Barkla; 7 ביוני 1877 – 23 באוקטובר 1944) היה פיזיקאי אנגלי, זוכה פרס נובל לפיזיקה בשנת 1917, על גילוי קרינת הרנטגן האופיינית ליסודות.
ברקלה נולד בעיר וידנס (Widnes) שבמערב אנגליה. ב-1894 החל ללמוד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת ליברפול וב-1899 סיים את התואר השני. לאחר סיום לימודיו קיבל מלגת מחקר לשנה באוניברסיטת קיימברידג', שם עבד תחת הפיזיקאי ג'יי ג'יי תומסון. לאחר מכן עבד באוניברסיטאות שונות ושב לליברפול ב-1902. ב-1913 מונה לפרופסור באוניברסיטת אדינבורו, משרה בה החזיק עד מותו.
מחקריו הראשונים של ברקלה עסקו במהירות של גלים אלקטרונים לאורך תיל, אך ב-1902 פנה לחקר קרני רנטגן, תחום בו התרכז מאותו רגע ולמשך רוב חייו. כבר ב-1903 הראה כי פיזור של קרני רנטגן בגז תלוי במסה המולקולרית של הגז. בעזרת קרינת רנטגן הראה כי ליסודות קווי ספקטרום אופייניים לכל אחד מהם וב-1906 הצליח למצוא באמצעות פיזור קרני הרנטגן את מספר האלקטרונים באטום של פחמן. כמו כן גילה את הקיטוב של קרני הרנטגן, גילוי חשוב שהראה כי ניתן להתייחס לקרינת הרנטגן בצורה דומה לאור נראה.
ב-1907 נישא למארי אסתר קוול ולזוג נולדו שני בנים ובת.
אגם הקטור
אגם הקטור (באנגלית: Hector Lake) הוא אגם קרחוני קטן, במערב פרובינציית אלברטה שבקנדה. האגם ממוקם על נהר בואו, בהרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפארק הלאומי באנף בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גאוגרפיה
האגם נוצר בעמק המצוי ברכס ואפוטיק, צפונית לשדה הקרח ואפוטיק, בין פסגת פאלפיט (Pulpit Peak), הר באלפור (Mount Balfour), הר קרואופוט (Crowfoot Mountain) ופסגת בואו (Bow Peak). קרחון הקטור והר רקטור מצויים מעברו השני של הנהר בואו.
אגם הקטור הוא אחד מהאגמים לאורכו של הכביש המהיר אייספילד בפארק הלאומי באנף ובפארק הלאומי ג'ספר. האגמים האחרים לאורך הכביש הם: אגם בואו (Bow Lake), אגם לואיז ( Lake Louise), אגם פייטו (Peyto Lake), אגם מיסטיה (Mistaya Lake), אגם ווטרפאול (Waterfowl Lakes), אגם צ'פרן (Chephren Lake) ואגם סאנואפטה (Sunwapta Lake).