cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מקדונלד'ס
הסיבות להצלחה
הסבר נוסף להצלחתה של החברה עשוי להיות הפשטות והאחידות בהכנת המזון, בחירתו, הגשתו וטעמו. במקדונלד'ס יכלו קונים לבחור מתוך מגוון מצומצם, ברור וידוע מראש של פריטים, דבר שאפשר לקונים לבחור במהירות ובקלות את הפריטים הרצויים. האחידות סייעה גם בהורדת עלויות הכנת המזון במסעדה ובצמצום דרמטי של הצוות הנדרש לתחזוקתה. גם כאן, חיקוי השיטה על ידי חברות ורשתות אחרות שחק במידה רבה את יתרונה של מקדונלד'ס.
דחיסת תמונה
דחיסת תמונה מאבדת נתונים ומשמרת נתונים
הבחירה ברמת הדחיסה תשקף את האיזון הרצוי בין גודל לאיכות. דחיסה מאבדת נתונים המייצרת הבדלים זניחים עשויה להיקרא דחיסה משמרת נתונים חזותיים.
מקדונלד'ס
הסיבות להצלחה
הסבר שלישי להצלחת החברה הוא שיטת הזיכיון שלה, שבה מקדונלד'ס נהנית מאחוז קטן יחסית מהכנסות המסעדה שבזיכיון. שיטה זו אפשרה לחברה להתרחב במהירות רבה מאוד, בסיכון קטן יחסית עבור החברה.
דחיסת תמונה
דחיסת תמונה מאבדת נתונים ומשמרת נתונים
במקרים מסוימים נעשה שימוש בדחיסה משמרת עבור תמונות טבעיות. כאשר חשוב שלא לאבד אף פרט, למשל בהדמיה רפואית, דחיסה משמרת היא המועדפת.
מקדונלד'ס
מק-דרייב
בחלק מסניפי מקדונלד'ס הממוקמים במבנה עצמאי קיים מסלול המיועד למכוניות העובר בצמוד לאחד מקירות המבנה. בדרך כלל מוצבים שני חלונות בקיר הסמוך למסלול. האחד מיועד להזמנת הארוחה והשני מיועד לקבלתה. בסמוך לחלונות מוצבים שלטי התפריט והמחירים. השרות מיועד לאפשר קניית ארוחה ללא עזיבת המכונית, ובדרך כלל מקבלות הזמנות במק-דרייב עדיפות על הזמנות אחרות בסניף כדי לספק שרות מהיר.
דחיסת תמונה
קידוד התמרה
בשני המקרים, JPEG ו-JPEG2000, קידוד תמונה מתבצע בחמישה שלבים.
אבא שטולצנברג
אַבָּא שְׁטוֹלְצֶנְבֵּרְג (בכתיב יידי: אַבא שטאָלצענבערג; באנגלית: Aba (Abo) Stolzenberg או Shtoltsenberg; 1 באוקטובר 1905 –1941) היה משורר יידי אמריקני.
מקדונלד'ס
ילדים
מקדונלד'ס נותנים חשיבות רבה לשיווק לילדים. זה כולל השקעה בפרסומות לרוב בטלוויזיה, בלונים ודגלים עם הסמל המסחרי אותם ניתן למצוא בסניפים וצעצועים הנכללים בארוחות הילדים הנקראת "ארוחת מק - כיף לילדים" (או "happy meal"). הצעצועים הם בדרך כלל צעצועי דמויות מהסרטים המצוירים שיוצאים באותו החודש או צעצועי הפעלה המותאמים לילדים. בסניפים גדולים היו אזורי משחק בשם "מקדונלדלנד" שכללו מגרשי משחקים, עמדות משחק ואזור ישיבה המעוצב במיוחד לילדים. בסניפים בעלי אזור שולחנות משלהם, כאלה שלא נמצאים בתוך הקניונים, יש גם שולחנות מיוחדים לילדים וזה כולל גם כיסאות לילדים אותם ניתן לשים ליד שולחנות רגילים וכמובן את הדמויות המזוהות עם הזיכיון: רונלד מקדונלד וחבריו: בירדי (הציפור המוקדמת), גרימייס, ההמבורגלר (שודד ההמבורגרים) ועוד. בשנות ה-2010, כשילדים פחות התעניינו במגרשי משחקים ויותר במכשירים אלקטרוניים, מקדולנד'ס סגרה את המשחקיות הנלוות למסעדה ועיצבה מחדש את המסעדות בעיצוב מודרני ומינימליסטי וכן ווי פיי בחינם ללקוחות המסעדה, נוסף על כך בשנת 2016, עם פרוץ תופעת הליצנים המפחידים בארצות הברית ובשאר העולם, מקדונלד'ס הפסיקה להשתמש ברונלד מקדונלד כקמע שלהם, והחליפה אותה בדמות של קופסת ארוחת ילדים שעוצבה ב-2013 הנקראת "הפי" (או באנגלית "Happy").
דחיסת תמונה
קידוד התמרה
שיטות לדחיסה משמרת נתונים:
מקדונלד'ס
התאמה לקהלים מקומיים
עם הפיכתה לרשת בינלאומית, ספגה מקדונלד'ס לעיתים ביקורת על כך שאינה מתאימה את תפריטה לנהגים המקובלים במדינות שונות. הרשת פעלה להיענות לביקורת זו: בישראל וכמו כן גם במדינות אסלאמיות מסעדותיה של החברה אינן מגישות בשר חזיר, בהודו נעשה שימוש בבשר כבש במקום בבשר בקר והמסעדה מציעה מגוון רחב של מנות צמחוניות, בגרמניה מוצע המבורגר בציפוי בירה, בסין מרק עם נתחי המבורגר והמבורגר בציפוי טריאקי ובאיטליה פסטות ופיצות. בישראל, חלק מן המסעדות הן כשרות ואינן מגישות מאכלי חלב או כריך גבינה ובשר (צ'יזבורגר).
דחיסת תמונה
תכונות נוספות
המטרה המרכזית של דחיסת תמונה היא השגת איכות התמונה הטובה ביותר ביחס דחיסה (או קצב נתונים) נתון. עם זאת, ישנן תכונות חשובות נוספות לשיטות דחיסת תמונה:
מקדונלד'ס
גלובליזציה ואמריקניזציה
כחברה שסניפי הרשת שלה פעילים ברוב המדינות על–פני כדור הארץ, שימשה מקדונלד'ס סמל ליתרונות הגלובליזציה. מאותן סיבות, הפכה מקדונלד'ס גם לסמל עבור פעילי אנטי-גלובליזציה המתנגדים לחברה בגלל היותה סמל לגלובליזציה, לאמריקניזציה לתרבות הצריכה ולמותגים.
פגיעה בבעלי חיים
מקדונלד'ס מהווה מושא לביקורתם של פעילים למען זכויות בעלי חיים, המתנגדים לאכילת בשר, ואשר רואים במקדונלד'ס סמל לאכילת בשר ולגידול בעלי חיים המיועדים לצורכי מאכל בתנאים קשים במשקים מתועשים. כך למשל, רבים מהמשייכים עצמם לזרם הפאנק, המתנגד בחלקו הגדול לאכילת בשר, בחרו לציין בפרט את מקדונלד'ס ונושאים סיכות עליהן מוטבעת הכתובת McMurder בצורת הלוגו של מקדונלד'ס. את השם "דונלדס" מחליפה המילה Murder - רצח.
בשנת 2018 החל איגוד "the Humane Leauge" במסע פרסום בשם "I'm not lovin' it" (על רקע הסלוגן המוכר של מקדונלד'ס 'I'm lovin it') היוצא נגד החוות שמגדלות את התרנגולות עבור מוצרי העוף של מקדונלד'ס, והשתמשו בעיקר בפרסומות מזויפות לארוחות ילדים בכיכובו של רונלד מקדונלד (שכן רוב מוצרי העוף מזוהים יותר עם מנות הילדים), חלקן מתחילות בצורה חמודה ונהפכות למזעזעות (למשל ילדה קטנה פותחת קופסת ארוחת ילדים ומוציאה ממנה בובת תרנגולת ומחבקת אותה, ולאחר מכן רונלד מקדונלד חוטף את הבובה מהילדה ומחייך ברשעות, כשברקע נשמעות צרחות של תרנגולות), וחלקן מפחידות מתחילתן.
טענות נוספות נגד מקדונלד'ס
כנגד מקדונלד'ס הופנו טענות על ניצול עובדים בשכר נמוך. כמו כן, הופנו טענות כנגד סגירת חנויות שבהן התארגנו העובדים, שימוש בסדנאות יזע כדי לייצר את צעצועי "ארוחות הכיף", נזקים אקולוגיים שנגרמו עקב הגידולים החקלאיים והייצור התעשייתי של המוצרים שלה, מכירה של אוכל בלתי בריא, ייצור אריזות התורמות לזיהום הסביבה ופרסום פרסומות נצלניות (במיוחד כאלו המופנות לילדים).
משפט מקלייבל
משפט מקלייבל היה משפט דיבה שבו תבעה מקדונלד'ס את הלן סטיל ודייב מוריס, שנהגו לחלק עלונים כחלק מפעילותם בקבוצה קטנה בשם "גרינפיס לונדון" ובהם האשמות נגד החברה. העלונים, בשם "מה רע במקדונלד'ס" טענו כי מקדונלד'ס תורמת לרעב של אנשים בעולם השלישי, תורמת לכריתת יערות הגשם, משקרת כשהיא טוענת שהיא משתמשת בנייר ממוחזר, מזונה המוצג כבריאותי תורם למעשה לעלייה בהתקפי לב, סרטן ומחלות אחרות, גורמת להרעלות מזון, מעסיקה עובדים בשכר נמוך במכוון ומפטרת עובדים השואפים להתאגד, מפרסמת באופן הדוחף ילדים להציק להוריהם לקנות במסעדות הרשת, ואחראית לגידול בתנאים קשים של חיות למאכל.
בית המשפט דחה את רוב ההאשמות בעלון, וקיבל את הטענות בדבר פרסום הדוחף ילדים לבקש מהוריהם לקנות במסעדות הרשת, ואחריות לגידול חיות למאכל בתנאים קשים. סטיל ומוריס נדרשו לשלם 60 אלף לירות שטרלינג למקדונלד'ס, אך סירבו. על אף שרוב טענותיה של החברה התקבלו, הוביל המשפט לתוצאות שליליות מבחינת יחסי הציבור של החברה, המשפט קיבל תהודה תקשורתית וציבורית נרחבת מאוד, וכתוצאה ממנו, טענות רבות שהיו בעבר נחלתו של מיעוט שולי, הפכו למקובלות הרבה יותר. ערעור שהוגש על ידי סטיל ומוריס שינה את הפסיקה הראשונית לרעת מקדונלד'ס.
"לאכול בגדול"
בשנת 2004 יצר מורגן ספורלוק סרט תיעודי בשם "לאכול בגדול", בו טען כי אכילת מזון במקדונלד'ס אינה בריאה. ספרלוק טען כי אחרי חודש בו אכל רק מזון המיוצר על ידי מקדונלד'ס, בכמות כפולה מזו הדרושה לגופו (כ-5,000 עד 5,500 קלוריות, במקום 2,500 קלוריות ליום) וחדל מכל פעילות גופנית, עלה במשקלו ב-12 קילוגרם ומצב בריאותו הורע. בעקבות הסרט וביקורות דומות (לדוגמה, בסרט תיעודי בשם "מזון מהיר") החלה מקדונלד'ס להדגיש בשנים שלאחר מכן יותר את הערכים התזונתיים של המזון ברשת, שימוש בשמן הנחשב בריא יותר, הכנסת סיבים תזונתיים ללחמניותיה, הגדלת מבחר הסלטים בתפריטה, מעבר לרוטבי לייט, וכדומה. בשנת 2016 יצא סרט "המייסד" בבימויו של ג'ון לי הנקוק המתאר את סיפור המייסד של חברת מקדונלד'ס (ריי קרוק) וכיצד הפך את מקדונלד'ס לאימפריית רשתות המזון המהיר שהיא כיום.
בישראל
באמצע שנות השמונים מקדונלד'ס העולמית בחנה את האפשרות לפתוח סניפים בישראל, אך חזרה בה מאחר שהייתה מעוניינת לתת קדימות בפיתוח הרשת במדינות הגוש המזרחי במזרח אירופה.
ב-14 באוקטובר 1993 נפתח ברמת גן בקניון איילון הסניף הראשון של מקדונלד'ס בכל רחבי המזרח התיכון. כעבור מספר שנים הפכה מקדונלד'ס לאחת מרשתות הסניפים הגדולות והמצליחות בישראל. נכון ל-אוגוסט 2023 יש לרשת 228 סניפים בארץ, מקרית שמונה ועד אילת. חברת אלוניאל בע"מ, זכיינית רשת מקדונלד'ס בישראל, נמצאת בשליטת איש העסקים עמרי פדן ומעסיקה כ-7 אלף עובדים.
69 סניפים בישראל הוכרזו כשומרי כשרות, ולכן סגורים בשבתות וחגים, ונמנעים מהגשת צ'יזבורגר (למעט הסניף שבטרמינל האווירי בנתב"ג, המחזיק בתעודת כשרות ופתוח גם בשבתות). בפסח רוב סניפי הרשת, לא רק הכשרים, מגישים את הבשר בלחמניות כשרות לפסח.
מוצר ייחודי לשוק הישראלי הוא ההמבורגר "על גחלים" במקום בשיטת ההכנה המקורית. החלטה זאת באה בעקבות תפנית במדיניות החברה, אשר דרשה בעבר אחידות בכל הסניפים בעולם. כמו כן, הרחיבה החברה את התפריט והוסיפה מנות בעלות אופי מקומי כגון: "מקשווארמה", "מקקבב", ו"מקפלאפל" שהוצאו מהתפריט מאז, כמו כן "סלט קצוץ" הנקצץ במקום.
בשנת 2013 נעשתה פנייה לרשת לפתוח סניף בקניון המוקם בעיר אריאל (שביהודה ושומרון), אך הרשת סירבה בנימוק שאינה פותחת סניפים מעבר לקו הירוק.
בנפרד מפעילות זו, חברת מקדונלד'ס העולמית רכשה בישראל בשנת 2019 את חברת ההזנק "דינמיק אילד" (Dynamic Yield).
באוגוסט 2021 החלה החברה לפתוח בישראל סניפי "מק גלידה" כאשר הסניף הראשון נפתח בקניון עופר רחובות.
אבא שטולצנברג
חייו
קטע משירו "נודנע טעג" (ימים מטרידים):
בין השירים שכתב:
ספרו בבית הספרים
בבית הספרים הלאומי בירושלים מצוי ספר שירים שלו:
לאודר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
דחיסת תמונה
תכונות נוספות
קידוד אזור עניין: חלקים מסוימים בתמונה מקודדים באיכות גבוהה יותר מאחרים. אפשר לשלב קידוד זה עם מדרגיות, דהיינו לקודד חלקים אלה תחילה, ואחרים לאחר מכן.
מטא נתונים: נתונים דחוסים יכולים להכיל מידע על התמונה שיאפשר חלוקה לקטגוריות, חיפוש או דפדוף בתמונות. מידע כזה עשוי לכלול נתונים סטטיסטיים של צבע ומרקם, תמונות קטנות לתצוגה מקדימה ומידע על יוצר או זכויות יוצרים.
כוח עיבוד: אלגוריתמים לדחיסה דורשים כמויות שונות של כוח עיבוד לקידוד ולפענוח. חלק מהאלגוריתמים המספקים דחיסה גבוהה מחייבים גם כוח עיבוד גבוה.
האיכות של שיטת דחיסה נמדדת לעיתים קרובות לפי שיא היחס אות-לרעש. הוא מודד את כמות הרעש שנוצרה על ידי דחיסה מאבדת של התמונה. עם זאת, השיפוט הסובייקטיבי של הצופה נחשב גם כמדד חשוב, אולי המדד החשוב ביותר.
תקדים
במערכת המשפט, תקדים הוא פסק דין שבתי משפט חייבים לפסוק לפיו כאשר מובאת להחלטתם סוגיה דומה לזו שבגינה נפסק התקדים. העיקרון לפיו על בתי משפט לדבוק בתקדימים נקרא עֶקרון התקדים המחייב, או בלועזית stare decisis, ביטוי לטיני שמשמעותו המילולית "לעמוד מאחורי דברים שהוחלטו".
לתקדים חשיבות רבה בעיצוב הנורמות המשפטיות, משום שהוא מקנה תוכן לאמירות הכלליות שבחוק ובחקיקת המשנה. חשיבות מיוחדת נודעת לתקדים במשפט המקובל, שבו התקדים יוצר את הנורמה, ולא רק מקנה לה תוכן, עקב היעדרו של חוק סטטוטורי, כזה שאושר בפרלמנט.
מקובל להבחין בין שני סוגים של תקדימים:
מקורותיה של שיטת התקדים
מקורה של שיטת התקדים הוא באנגליה, ובשיטת המשפט המקובל. שופט אנגלי הרוצה לדעת את הדין החל על שאלה מסוימת יחפש אותו בראש ובראשונה בדברי קודמיו, ולאחר מכן בדבר חקיקה של הפרלמנט. לעומת זאת, בארצות המשפט הקונטיננטלי (במיוחד מדינות אירופה) עיקרון זה נהוג במידה פחותה. ארצות אלו נוהגות לחוקק קובצי חוקים ארוכים ומפורטים, (בתהליך המכונה "קודיפיקציה") שהם האמורים לספק את המקור הראשוני לחיפוש הדין החל בכל שאלה משפטית.
הקושי בשינוי התקדים
חיסרון עיקרי של שיטת התקדים המחייב נעוץ בקושי לשנותו עם שינוי העתים ובחשש מפני הנצחת טעויות שיפוטיות. תקדים עלול להתברר כבעייתי בהגיעו למבחן המעשה או כתוצאה משינויים בחברה. עלולות לחלוף שנים רבות עד להגיעו של מקרה דומה לבית המשפט של הדרגה הגבוהה בהיררכיה השיפוטית (המוסמך לשנות ולקבוע תקדים מחייב), ובדרך זו לא אחת הטעות מונצחת במשך שנים רבות כשהערכאות הנמוכות מחויבות לפסוק על פי התקדים השגוי. בנוסף, בישראל לרוב בית המשפט העליון אינו סוטה מתקדימיו בנקל, וזאת לצורך יצירת יציבות וודאות משפטית, וכן על מנת שלא לעקר מתוכן את שיטת התקדים המחייב בעצמה. דוגמה לכך היא הלכת שמש, שנפסקה בבית המשפט העליון בשנת 1959, וברבֹות השנים הלכה וגברה הקריאה לביטולה, אך היא בוטלה רק בשנת 2013. על רקע קשיים אלו התפתחה, בין השאר, פרקטיקה עשירה, המשמשת תדיר את הערכאות הדיוניות כאת בעלי הדין, העושה שימוש בטכניקת האבחון (distinguish) עובדות המקרה הנדון מעובדות המקרה על יסודו נפסק התקדים המחייב, או ניסיון להציג שינויים בהלכה המחייבת על יסודם של פסיקות מאוחרות של בית המשפט העליון. לאמיתו של דבר, טכניקה זו משמשת גם את בית המשפט העליון גם על מנת להימנע מהצורך לסטות מתקדימיו.
הקושי בזיהוי התקדים המחייב (הלכת הפסק)
אחד הקשיים עמם מתמודדים בתי המשפט נוגע לפרשנות פסקי הדין של בית המשפט העליון (יוצר התקדים המחייב). לעיתים קושי הניצב בפני בית המשפט העליון בעצמו בהליכים מאוחרים לפסיקת התקדים. קושי זה נוגע לאיתור וחילוץ הלכת הפסק, המכונה בלטינית ratio decidendi, ובעגה "רציו", מבין שלל אמרות אגב (obiter dictum) אשר לא אחת פזורות בין שיטי פסק הדין. כפועל יוצא מתחולתן רחבת ההיקף של הלכותיו של בית המשפט העליון, בפרשה שנדונה בין צדדים מוגדרים, על פרשות מאוחרות בין צדדים אחרים, זרים להתדיינות המקורית במסגרתה נפסקה ההלכה המחייבת, נדרש להתחקות אחר הלכת הפסק שרק היא מחייבת כהלכה פסוקה של הערכאה העליונה במדינה. לאמרות אגב אין משמעות אופרטיבית על הצדדים להליך במסגרתו נאמרו, וממילא אין הצדקה להחילם על צדדים זרים להתדיינות המקורית (השוו התנאים לגיבוש השתק פלוגתא). קושי זה מתעצם כאשר בית המשפט העליון מרבה בסקירה משפטית ונימוקים שאינם מאפשרים לדעת בוודאות מהו עיקר הפסק. ועוד יותר מכך, כאשר מסקנת פסק הדין היא דחיית העתירה או הערעור. קשיים ניכרים עולים מפסקי דין שניתנו אף שהוברר כי למצער בכל הנוגע לנסיבות אותם מקרים - תחולתם תאורטית בלבד.
על אף האמור, נשמעו קולות הסבורים כי לא נותר הרבה מההבחנה בין רציו ובין אוביטר, וכי עקב היטשטשות התחומים, יקשה להתבסס רק על חלק אחד של פסק הדין ולהתעלם מחלקים אחרים. אך לא אחת בית המשפט העליון חוזר על ההבחנה החשובה ביניהם.
עקרון התקדים המחייב על פי החוק
המשפט בישראל, אשר מבחינה היסטורית רבה בו ההשפעה של המשפט המקובל, מכיר גם הוא בחשיבותו של התקדים.
סעיף 20 לחוק יסוד: השפיטה, קובע את עקרון התקדים המחייב, באומרו: משמעותו של עיקרון זה היא שפסקי הדין של בית המשפט העליון משפיעים לא רק על המחלוקת הספציפית שהובאה להכרעתו, אלא גם על הנורמה הכללית בנושא זה. פסקי הדין מהווים לפיכך דרך שלישית (בנוסף לחקיקה ראשית וחקיקת משנה), לעיצוב החוק – חקיקה שיפוטית.
בהתאם לעיקרון זה, פסקי הדין של בית המשפט העליון מחייבים את בית המשפט המחוזי ובית משפט השלום, ופסקי דין של בית המשפט המחוזי מנחים את בית משפט השלום. באופן דומה, פסק דין של בית הדין הארצי לעבודה מהווה תקדים מבחינתם של בתי הדין האזוריים לעבודה. בנוגע לבתי הדי הרבניים, ישנו דיון בנוגע לתוקף המחייב של הלכות משפטיות שמוציאים תחת ידם. הדיון מגולם בפסק דין יוסף נ' יוסף, מחד, יש לקבל את פסק הדיינים על פי המצווה לשמוע בקול חכמי התורה שבכל דור ודור. מאידך, קשה לקבל הלכות אלה כהלכות מחייבות כיוון שלמרות שהן נאמנות למסורת היהודית, לרוב אין אזכור או התייחסות למשפט המדינה.
פסקי דין של בית משפט אינם מחייבים בתי משפט באותה דרגה, כלומר הם אינם בגדר תקדים מחייב, אך פעמים רבות ניתן להביאם כסיוע לטענה המועלית בפני בית המשפט.
הלכת התקדים המחייב נשמרת יותר בבית המשפט המחוזי, ובית המשפט העליון שאיננו כפוף לתקדימים של עצמו, עדיין רואה בה חשיבות רבה ליציבות מערכת השפיטה.
היכן מתפרסמים התקדימים
פסקי דין חשובים של הערכאות השונות מתפרסמים בקבצים מיוחדים לכך, כדי שניתן יהיה למצוא את התקדים המחייב בנקודה מסוימת. פסקי הדין של בית המשפט העליון מכונים "פ״ד" או "פד״י", ושל בתי המשפט המחוזיים "פ״מ" (פסקים מחוזיים). כן ישנם קבצים נוספים של בתי הדין לעבודה, בתי דין אחרים, וכן פסקי דין בנושאים שונים.
חשיבותם של ספרים אלו כמקור למציאת התקדים פחתה, בזכות המחשוב. כיום קיימים מאגרי מידע משפטיים, שבהם ניתן למצוא גם פסיקה שאינה מפורסמת בספרים אלו, וכן לחפש באמצעות מנועי חיפוש ממוחשבים (באתרי אינטרנט משפטיים הפתוחים למנויים), דבר המקל מאוד על מציאת התקדים הרלוונטי בסוגיה מסוימת על פי מילות מפתח. אתר הרשות השופטת מפרסם אף הוא פסקי דין שוטפים (החל משנת 2000), אך אין בו פסקי דין ישנים. אם בעבר היה צורך לחכות שבועות מספר עד לפרסומו של פסק דין תקדימי בשאלה מסוימת, כיום תוך שעות ניתן לקבל את נוסחו המלא באמצעות המחשב.
בדרך לקודיפיקציה של המשפט
על אף ששיטת המשפט הישראלית מושפעת מאוד משיטת המשפט האנגלית, בשנת 1968 החלו צעדים ליצירת קובץ דיני ממונות, ברוח הקודיפיקציה הקונטיננטלית, מהלך שיביא להפחתת חשיבות התקדים בשיטת המשפט בישראל, וירחיק אותה מן המסורת של המשפט המקובל. חקיקה זו היא אך בשלב מקדמי ורחוקה מהשלמה.
תקדים במשפט העברי
במשפט העברי, ישבה בבית המקדש הסנהדרין הגדולה, סנהדרין של 71 דיינים, אשר הייתה מקבלת אליה את כל המקרים שבהם בתי הדין האזוריים לא הצליחו להגיע להכרעה (במערכת המשפט העברי הקדום לא היה ערעור). ההכרעה של בית משפט זה חייבה את כולם - דיין שהיה ממשיך להורות הלכה כנגד פסיקת הסנהדרין הגדולה היה מוכרז כ"זקן ממרא", כלומר אדם שלא מוכן לקבל את הכרעת הסנהדרין.
כיום, כאשר לא קיימת סנהדרין, בית דין בערכאה ראשונה אינו מחויב לפסיקת ערכאה גבוהה כלשהי.
במשפט העברי הכלל המנחה הוא הכלל "הלכתא כבתראי" על פיו ההלכה היא כפי שנפסקה על ידי הדורות האחרונים. לפיכך מן הצד האחד, אכן לתקדים יש אופי מחייב, אך מן הצד השני כאשר ההלכה הפסוקה איננה ישרה על פי הפוסק הוא רשאי לסטות ממנה וליצור תקדים חדש.
בפילוסופיה
בפילוסופיה, בוחנים את הגיונו של התקדים הן בשיטות המשפט השונות, אך גם כמבנה טיעון הרווח בהקשרים אחרים. כך, למשל, ניתן לחשוב על הבירוקרט המשיב "מעולם לא עשינו את זה באופן הזה", או הורה המשיב לילדו כי "כך עשו לי כשהייתי בגילך".
התקדים מהווה אתגר פילוסופי, שכן חרף היותו שיטת הנמקה שימושית, קשה להלום את ההיגיון שבשימוש בו. מהבחינה הלוגית, קשה לראות כיצד העובדה שבעבר פועל X ביצע פעולה Y, מבססת יחס של הצדקה כלפי פעולה זו בהווה.
ג'וזף נידהם
ג'וזף נידהם (באנגלית: Joseph Needham, נולד: 9 בדצמבר 1900 – 24 במרץ 1995) היה ביוכימאי בריטי אשר זכה להכרה עולמית בשל מחקריו בתחום ההיסטוריה של המדע והטכנולוגיה בסין. נידהם היה בין הראשונים אשר חקרו את הנושא הזה וללא ספק זה שהעמיק בהם. פרסומו העיקרי היה סדרת הספרים "מדע וציוויליזציה בסין" (Science and Civilisation in China – מוכר לרוב בתור SCC), סדרת ספרים גדולה המתפרסת על פני שנות עבודה רבות. הסדרה עוסקת בהיבטים של התפתחות המדע הסיני.
ביוגרפיה
ג'וזף נידהם נולד בלונדון והיה בן יחיד. אביו היה רופא סקוטי ואמו, אליסיה אדלייד נידהם לבית מונטגומרי הייתה מלחינה ומורה למוזיקה. הוא למד באוניברסיטת קיימברידג' ממנה קיבל תואר ראשון ב-1921, תואר שני בינואר 1925 ותואר דוקטור באוקטובר באותה השנה. לאחר תום לימודיו, עבד במעבדה על שם הופקינס שב-Gonville and Caius College שבקיימברידג', במחלקה לאמבריולוגיה ומורפוגנזה. בשנת 1936, הצטרפו אליו שלושה חוקרים אורחים מסין: לו גווי-ג'ן (Lu Gwei-djen), וונג ינג-לאי (Wang Ying-lai) ו-צ'ן שי-שאנג (Chen Shi-chang). לו שהייתה בתו של רוקח בעיר ננג'ינג לימדה אותו סינית קלאסית. לימוד זה הצית את סקרנותו של נידהם כלפי העבר של הטכנולוגיה והמדע הסיניים.
תחת החברה המלכותית, התמנה נידהם למנהל המשרד לשיתוף פעולה מדעי סיני-בריטי בצ'ונגצ'ינג בין השנים 1942 ל-1946. במסגרת שהות זו בסין, שיתף נידהם פעולה עם רבים, כגון ההיסטוריון וונג-לינג (Wang Ling), הצייר וו זואורן (Wu Zuoren) ואינטלקטואלים סינים רבים. הוא ניצל את הזמן על מנת לבקר באתרים רבים בסין וכן במוסדות לימוד ומחקר רבים בהם אסף חומר רב ששימש לו לאחר מכן כבסיס ליצירתו "מדע וציוויליזציה בסין".
בשנתיים שלאחר מכן, שימש נידהם כיושב ראש הראשון של המחלקה למדעי הטבע של ארגון אונסק"ו בפריז (הוא זה אשר שכנע את אונסק"ו לפתוח מחלקה שכזו) ואחר כך חזר לקאיוס קולג'. מרגע זה, הוא השקיע את מרבית מרצו לחקר ההיסטוריה המדעית של סין עד לפרישתו ב-1990, אם כי היה מחויב להמשיך וללמד ביוכימיה עד לשנת 1966, אז הפך לראש הקולג'. ב-1979 זכה בפרס דקסטר על תרומתו לחקר ההיסטוריה של הכימיה. ב-1987, נחנך בקיימברידג' מכון נידהם למחקר (Needham Research Institute) המיועד לחקר ההתפתחות המדעית בסין. נידהם היה נשוי רוב חייו לדורותי מויל (Dorothy Moyle) אשר נפטרה ב-1987 בגיל 91. שנתיים לאחר מכן, ב-1989 נישא שוב, ללו גווי ג'ן אותה הכיר כ-50 שנה קודם לכן (נפטרה כשנתיים לאחר מכן, ב-1991). נידהם זכה במהלך חייו למספר פרסים בינלאומיים.
משנת 1982 סבל ממחלת פרקינסון. נידהם נפטר בביתו שבקיימברידג' בשנת 1994.
גישתו של נידהם
כאשר החל נידהם לחקור את ההיסטוריה של המדע והטכנולוגיה בסין, גילה מספר רב של אמצעים ושיטות שהיו מוכרים בסין בזמנים קדומים בהרבה מאשר באירופה. ככל שהעמיק, הבין נידהם את חשיבותו הרבה של המדע הסיני ואת תרומתו לעולם המדעי והטכני.
נידהם החל במאבק על מנת להעלות את קרנו של העבר המדעי הסיני ביחס לעולם. עד אז, מקובלת הייתה הגישה שהעולם המדעי המתקדם התפתח כולו באירופה ולעמים נוספים היה ידע כזה או אחר, אך לא בעל משמעות אמיתית להתפתחות העולמית של המדע והטכנולוגיה. נידהם טען שלמעשה, ההפך הוא הנכון. במשך אלפי שנים, הקדימו הסינים את עמי אירופה בכל ההיבטים המדעים והטכניים, המציאו שיטות, וערכו תצפיות טבע. המצפן למשל, היה ידוע בסין ככל הנראה כ-1800 שנה לפני שהחל השימוש בו באירופה, וכן תצפיות כוכבים מתקדמות, כולל תיאור מדויק במקום ובזמן של גורם אור חדש וזמני בשמיים משנת 1081 (מהסוג הידוע כיום בתור סופרנובה), כאשר מדענים אירופיים עוד דיברו כחמש מאות שנה לאחר מכן על "ספירות השמיים" הקבועות.
לטענת נידהם, העלייה הפתאומית של אירופה החל מתקופת הרנסאנס נובעת מהמהפיכות והתהפוכות הרבות אותן חוותה אירופה אשר היוו זרז גדול לעליית המדע המודרני שם. לעומת זאת, הוא טען כי בסין, גם כאשר היו המצאות מרחיקות לכת, ידעה האדמיניסטרציה הסינית לאורך הדורות לשלב המצאות וחידושים אלו בתוך אורח החיים הרגיל מה שלא הביא לשינויים מרחיקי לכת וכך יכלו הסינים להמשיך ולהתקדם לאט אך בטוח בהתפתחות המדעית-טכנית שלהם.
"מדע וציוויליזציה בסין"
נידהם כתב בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 שני ספרים בנושאי אמבריולוגיה, מורפולוגיה וביוכימיה. אולם עבודתו הגדולה והמוכרת ביותר היא הפרויקט שיצר "מדע וציוויליזציה בסין".
תשובות הגאונים
עיסוקם הספרותי העיקרי של הגאונים היה להשיב תשובות ליהודים ברחבי תבל. תשובות רבות שרדו והודפסו בספרים שונים, הנקראים באופן קיבוצי תשובות הגאונים.
ג'וזף נידהם
"מדע וציוויליזציה בסין"
תחילה, הגיע להסכמה עם ההוצאה לאור של קיימברידג' על הוצאתו של ספר. אולם עד מהרה, גדל היקף העבודה והוחלט על שבעה כרכים. אלא שחלקם היו גדולים מדי וחולקו למספר ספרים. את שלושת הכרכים הראשונים כתב נידהם בעיקר לבדו, עם שיתוף פעולה של וונג לינג. לאחר מכן, שיתף נידהם פעולה עם חוקרים רבים ממוסדות שונים המומחים בתחומים שונים. חלק מהכרכים נכתבו ברובם על ידי חוקרים שונים ואף היום (2007) נמשכת העבודה לאחר מותו על ידי חוקרים רבים, כך שריכוז העבודה נעשה על ידי "מכון נידהם למחקר". סדרה זו המונה כיום מעל לעשרים ספרים נחשבת לאחת מעבודות המחקר המקיפות ביותר בתחומן שנחקרו בעיקר על ידי אדם אחד.
תשובות הגאונים
תיארוך
כבר בתלמוד הבבלי מוצאים הדים לכך שמרכזי התורה שלחו תשובות כתובות לשאלות שהופנו אליהם. עם זאת, תופעה זו הפכה לרחבת היקף רק לאחר עליית האסלאם, אז הפכו רוב יהודי העולם להיות תחת שלטון אחד, ובפרט לאחר עליית בית עבאס שהפך את אזור עיראק של היום להיות מרכז האימפריה. גורם נוסף שהגדיל את כמות השאלות היה הפצת התלמוד בקהילות היהודיות. התשובות הקדומות ביותר שישנן בידינו הן מרב ששנא גאון, אמצע המאה ה-7.
ג'וזף נידהם
קישורים חיצוניים
באנגלית:
תשובות הגאונים
תיארוך
כתיבת התשובות על ידי הגאונים נמשכה עד סוף תקופת הגאונים, אז הגיעה לשיאה, כאשר כמחצית מכלל התשובות המצויות בידינו נכתבו על ידי אחרוני גאוני פומבדיתא, רב שרירא ובנו רב האי.
ג'וזף נידהם
קישורים חיצוניים
בסינית:
תשובות הגאונים
צורת השאלות והתשובות
השאלות היו מועברות על ידי שיירות סוחרים, לצד תרומה כספית להחזקת הישיבה. מכיוון שכך, היו מגיעות לישיבות בבת אחת שאלות (לפעמים אפילו יותר ממאה) בנושאים שונים. רק הגאון (ראש הישיבה) עצמו היה מורשה להשיב על השאלות, ולא שאר חכמי הישיבה, אך הגאון היה נמלך בתלמידים בשאלה הנדונה ולכן התשובות מנוסחות תמיד בלשון רבים. הגאונים היו עונים על צרור השאלות שהגיעו בבת אחת, ושולחים אותן לשולחיהן בחזרה עם השיירות. כך נוצרו קובצי תשובות המכונים "קונטרסים" ("דרג" בערבית), הכוללים את כל התשובות שנענו יחד. לעיתים קרובות הקהילות השואלות היו שומרות קונטרסים אלו במעין ספריה, לשם תיעוד או לימוד. קהילות רבות שהסוחרים היו עוברים דרכן במסעם, היו נוהגות להעתיק לעצמן את התשובות או קיצוריהן, על מנת לשמור אותן בספריותיהן. כך, השתמרו תשובות רבות בגניזת קהיר, משום שקהיר יושבת על צומת דרכים מרכזי ותשובות למקומות שונים עברו דרכה. לפעמים היו עורכים מפתח לתשובות המצויות בכל קונטרס. בשל צורת תקשורת זו, היה חולף זמן רב, לרוב כשנה, עד שהתשובות היו מגיעות ליעדן.
בדרך כלל, בכל קהילה היה נציג של הישיבה הבבלית, שתפקידו היה לאגד את השאלות וכספי התרומה ולשולחם לבבל, ולקבל בחזרה את התשובות. אחד החכמים המפורסמים שנשא תפקיד זה בקירואן היה רבי יעקב בן נסים.
נושאי השאלות והתשובות
מרבית השאלות עוסקות בהלכה למעשה. נושא נוסף שחוזר תדיר הוא פרשנות התלמוד, כאשר בדרך-כלל הם נשאלו על סוגיות בלתי מובנות או מסכתות שלמות, וכן בירורי גרסאות ושאלות על כללי התלמוד והפסיקה. במקרים נדירים יותר נשאלו על סתירה בין מקורות תלמודיים שונים או בין התלמוד לבין המנהג (שאלה מפורסמת שנועדה להסדיר את המנהגים הקיימים בחום התפילה היא שאלה מספרד שהתשובה אליה נודעה בתור סדר רב עמרם גאון). עוד יותר נדירות (ומאוחרות) הן שאלות בנושאי אמונה ותאולוגיה, פרשנות פסוקים ותולדות מסירת התורה (המפורסמת שבהן היא שאלת חכמי קירואן שהתשובה אליה נודעה בתור אגרת רב שרירא גאון).
השאלות, ובהתאמה גם התשובות, נכתבו לעיתים בערבית יהודית, לעיתים בארמית ולעיתים בעברית, ולעיתים ערבוב ביניהן.
שימוש בתשובות הגאונים כמקור היסטורי
לתשובות הגאונים חשיבות היסטוריוגרפית רבה. מתוכן השאלות, ניתן ללמוד על התפתחותם של מרכזי התורה בתפוצות, על עולמם הרוחני והתרבותי של יהודי התפוצות. מהפרטים הריאליים ניתן ללמוד על חיי החברה והכלכלה. עם זאת, יש חוקרים שהסתייגו משימוש כזה בתשובות הגאונים, בעקבות הנטייה של פרטים מסוג כזה להיעלם או להשתנות במהלך ההעתקות, שכן מעתיקי כתבי היד חפצו לשמר בעיקר את התשובה ההלכתית ולא ייחסו חשיבות לפרטים האחרים.
קבצים שיצאו לאור
על מנת לשמר את התשובות, החלו בימי הביניים להעתיק את קונטרסי התשובות. לעיתים, המעתיקים שמרו ברמה כלשהי על המבנה המקורי של הקונטרסים, ולעיתים בוצעו עריכות שמטרתן סידור וארגון החומר באופן שיקל על איתור תשובה על פי נושא (ולעיתים רחוקות על פי סדר הש"ס), וכן קיצורים התשובות תוך השמטת פרטים שאינם רלוונטיים מבחינה הלכתית.
כתבי היד שהגיעו לאירופה היו ברובם מהסוג השני. כתבי יד אלו הם שהגיעו לדפוס, וכל הקבצים שהודפסו עד למחצית המאה ה-19 מקורם בהם. מקור נוסף לקבצים אלו הוא מתוך חיבורים של הראשונים (בעיקר ספר העיתים לרבי יהודה אלברצלוני) שהרבו לצטט מתשובות הגאונים בתוך דבריהם.
לקבצים אלו הוכנסו גם חומרים שאינם "תשובות הגאונים" אלא חומרים מגאוני ארץ ישראל, חיבורים גאוניים שאינם תשובות ותשובות של ראשוני הראשונים בתפוצות, משלהי תקופת הגאונים.
החל מ-1887 התחילו להתפרסם קובצי תשובות שמקורם בגניזת קהיר ולא בכתבי היד. קבצים אלו לא עברו את העריכות שעברו כתבי היד, ונשמרת בהן על פי רוב הצורה המקורית. בגניזה נמצאו אלפי תשובות חדשות, אך גם נמצאו נוסחיהן המקוריים של תשובות שפורסמו כבר בקבצים קדומים יותר, וכן ניתן לשייכן לגאון שהשיב אותן. קטעי תשובות רבים מהגניזה עדיין לא פורסמו, והם הולכים ומתפרסמים מעת לעת.
יצחק קרונזון
יצחק קְרוֹנְזוֹן (Itzhak Kronzon); (14 בספטמבר 1939, חיפה - 18 במאי 2021, ניו יורק) היה רופא אמריקאי ישראלי, פרופסור קליני מן המניין לקרדיולוגיה באוניברסיטת ניו יורק (NYU), מנהל מעבדת הקרדיולוגיה הלא-פולשנית הלב במרכז הרפואי של האוניברסיטה ומומחה לתחום ההדמיה הלא-פולשנית. בנוסף, כותב ספרי סיפורים קצרים וטורים לעיתונים.
ביוגרפיה
נולד בחיפה בשנת 1939 לליזה ולזלמן קרונזון, שעלו לארץ ישראל מליטא כחמש שנים קודם לכן והשתקעו בעיר. למד בתיכון הריאלי בחיפה. לאחר מכן למד רפואה במסגרת העתודה האקדמית, וסיים את לימודיו באוניברסיטה העברית בשנת 1966. את הסטאז' עשה בבתי חולים בתל אביב. הוא התגייס לצה"ל ושירת כרופא מוטס בצנחנים. במהלך שירותו הצבאי השתלם ברפואה פנימית ובקרדיולוגיה בהדסה.
בשנת 1971 עבר קרונזון לארצות הברית, ושם עבד בבית החולים אלברט איינשטיין ברובע הברונקס, שבו התמחה בצנתור של העורקים הכליליים אצל ד"ר אפרים גלסמן. אחר כך עבר לבית החולים של אוניברסיטת ניו יורק, שם הוא טיפל, לימד וחקר.
באמצע שנות ה-70 פתח קרונזון את מעבדת הצנתורים בבית החולים איכילוב. הוא החדיר את תחום האקוקרדיוגרפיה לבתי החולים בישראל ולימד באוניברסיטת תל אביב.
קרונזון פרסם כ-500 מאמרים מקצועיים ושישה ספרי הדרכה ולימוד עם רופאים אחרים. ביוני 2010 קיבל פרס מפעל חיים מטעם האגודה האמריקאית לאקו-קרדיוגרפיה.
במשך השנים עסק קרונזון בכתיבה לצד הרפואה. הוא כתב מדור ב"דבר השבוע", שנקרא 'זיכרונותיו של רופא' וכן ב"דבר" ובמוסף "7 ימים" של ידיעות אחרונות. ספרו "אמא, שמש ומולדת" הוא אסופת סיפורים משעשעים העוסקים בילדותו בשכונת הדר הכרמל בחיפה בשנות החמישים והשישים.
חיים אישיים
קרונזון היה נשוי לזיווה (נולדה ב-1939), ציירת, ואב לשלושה. כשביקר בישראל התגורר בתל אביב ובקיסריה. נפטר במאי 2021
ג'אמפסטייל
ג'אמפסטייל (באנגלית: Jumpstyle) הוא סוג של מוזיקה אלקטרונית קצבית שהתפתחה מהארדסטייל, ז'אנר של הארד דאנס. הגורם המבליט ז'אנר זה הוא הריקוד המיוחד המשויך אליו.
זהו ז'אנר יחסית חדש שמקורו בבלגיה, והוא התפשט ברחבי אירופה ואף בישראל.
הריקוד
אל המוזיקה מתלווה ריקוד. מוזיקת ג'אמפסטייל בנויה לריקוד זה בלבד, לעומת זאת את הריקוד אפשר לרקוד לרקע מוזיקת הארדסטייל הנמצאת בשימוש על ידי רוב רקדני הג'אמפסטייל. בין התנועות שהופיעו אצל הרקדנים (בדרך כלל תוך תזוזה מעגלית):
סגנונות
לריקוד כמה סגנונות, ולמרות השוני הרב ביניהם, כל אותם סגנונות נמצאים תחת הקטגוריה "ג'אמפסטייל". בתיאורים הבאים ימצאו הצעות לביצוע הסיגנונות השונים, אך אין הסיגנונות מוגבלים לאותם תיאורים.
טורנירים וליגות
יש ליגות שונות המתקיימות ברחבי מדינות שונות בעולם וביניהן המוכרות ביותר הן הליגה הרוסית, הפולנית והאנגלית. השופטים הם יוזמי הליגה בדרך כלל, והמשתתפים מצלמים סרטון בו הם רוקדים ושולחים אותו לפורום האינטרנט של הליגה.
טריפלט
טריפלט (באנגלית: Triplet) הוא סט של שלושה מצבים קוונטיים של אטום או מולקולה, ומוגדר על ידי כך שהמספר הקוונטי של הספין, S, הוא אחד (S=1).
כאשר אטום או מולקולה בולעים פוטון בתחום האור הנראה או האולטרה סגול (UV) יכול להתרחש עירור של אלקטרון, כלומר עלייה של אלקטרון מהרמה האנרגטית בה הוא נמצא לרמה אנרגטית גבוהה יותר, שנקראת רמה מעוררת. הטריפלט, כמו גם הסינגלט, הוא מצב מעורר של אטום או מולקולה, כלומר בעל אנרגיה גבוהה יותר ממצב היסוד, ושמו נגזר מסט שלושת המצבים הקוונטים אותם הוא מתאר (מיוונית: טרי - שלוש).
במצב טריפלט האלקטרון המעורר והאלקטרון במצב היסוד הם בעלי ספין בכיוון זהה, לעומת הסינגלט, שמתואר על ידי כך שהמספר הקוונטי של הספין הוא אפס (S=0), ובו האלקטרון המעורר והאלקטרון ברמת היסוד הם בעלי ספינים בכיוונים מנוגדים.
זהו מצב נמוך יותר אנרגטית מהסינגלט המעורר, אך עם זאת הוא אינו נפוץ בטבע בשל המעבר האסור (כלומר מעבר בעל הסתברות נמוכה להתרחשות) של האלקטרון מרמת היסוד אליו.
קרב אוויר
קרב אוויר הוא קרב המתנהל באוויר בין כלי טיס צבאיים, בדרך כלל מטוסי קרב. מטרת הקרב היא להפיל את כלי הטיס של האויב או למנוע ממנו מלבצע את משימתו.
קרבות אוויר התנהלו לראשונה במלחמת העולם הראשונה. בתחילה, הקרבות התבצעו באמצעים מאולתרים. תוך כדי המלחמה, התפתחו הטכנולוגיה והטקטיקה של קרבות האוויר. המטוסים בתקופה זו היו בעלי מדחף וטסו במהירות תת-קולית, והנשק העיקרי היה המקלע. בקרב, המטוסים חגו זה לעומת זה כדי להגיע לעמדת ירי, לעיתים תוך שיתוף פעולה בין מטוסים אחרים במבנה. מקור המונח האנגלי לקרב אוויר, Dogfight, נובע כנראה מהטקטיקה שבה מטוס מנסה להתמקם מאחורי הזנב של מטוס אחר כדי להפילו. מעמדה זו יכול המטוס להפיל את האויב מבלי שהוא יוכל להשיב אש. מסיבה זו, בקרבות אוויר רבים בתקופה זו המטוסים חגו זה סביב זה תוך ניסיון להגיע לעמדה מתאימה לירי, תנועה המזכירה שני כלבים הרודפים זה אחר זה במעגל.
עם תום מלחמת העולם השנייה ובמהלך המלחמה הקרה התפתחה הטכנולוגיה רבות, ומטוסי הקרב שודרגו להנעה סילונית ולמהירות על-קולית. כמו כן פותחו טילי אוויר-אוויר, שהפכו בהדרגה לנשק העיקרי בקרבות אוויר מודרניים, כאשר התותח מהווה נשק משני. בקרב אוויר מודרני נודעת חשיבות רבה לטכנולוגיות מתקדמות, כמו טילים מתבייתים, מערכות התגוננות מטילים, "תמרון-על" באמצעות הנעה וקטורית ועוד. בקרבות אוויר נעשה שימוש במכ"ם לשם זיהוי, יירוט ו"נעילה" על מטרות, ובמקביל על מנת לשבש מכ"ם האויב. בקרב אוויר בא לידי ביטוי שיתוף פעולה בין מטוסי הקרב, מטוסים לתמיכה, מודיעין ובקרה.
טריפלט
ספין
הספין מתואר ביחידות של ħ (קבוע פלאנק המצומצם), ויכול לקבל ערכים חיוביים (או אפס) של חצי-שלם (...2, 3/2, 1, 1/2, 0). יש להבדיל בין הספין לבין המספר הקוונטי של היטל הספין, שמתואר על ידי המספר הקוונטי ms. עבור אלקטרון, s=1/2, ו-ms יכול להיות 1/2, כלומר ספין למעלה (up), ומסומן כחץ לכיוון מעלה (↑), או 1/2-, ספין למטה (down), ומסומן כחץ לכיוון מטה (↓).
קרב אוויר
מלחמת העולם הראשונה
בתחילת מלחמת העולם הראשונה השימוש הצבאי במטוסים היה לתצפית ניידת, והטייסים הראשונים לא הקדישו מחשבה רבה לתקיפת כלי טיס של האויב. טייסים נטולי פחד החליטו להתערב ולסכל תצפיות של האויב באמצעים מאולתרים, בהם זריקת אבנים, רימונים ולעיתים גם חבל בתקווה שיתקע את המדחף של מטוס האויב. היוזמה התקדמה לכך שטייסים נשאו עמם רובה או מקלע וירו אל עבר מטוס האויב.
טריפלט
ספין
עיקרון האיסור של פאולי קובע כי שני פרמיונים לא יוכלו לאכלס את אותו מצב קוונטי. באופן ספציפי לאלקטרונים, החוק קובע כי לשני אלקטרונים באטום לא יהיו אותם ארבעה מספרים קוונטיים (n, l, ml, ms), כלומר רמת אנרגיה מסוימת יכולה להיות מאוכלסת רק על ידי שני אלקטרונים בעלי ספינים הפוכים.
רמת יסוד אנרגטית שמכילה שני אלקטרונים מוגדרת גם היא כסינגלט ומסומנת כ-S0, כיוון ששני האלקטרונים יהיו בעלי ספינים הפוכים, כלומר מזווגים, ולכן הספין הכולל שלהם יהיה אפס (0=(1/2-)+(1/2)). כאשר אלקטרון מעורר ממצב היסוד, הוא יכול לשמור על כיוון הספין שלו ולעלות לרמת סינגלט מעוררת (S1), כך ששני האלקטרונים עדיין בעלי ספינים הפוכים, או להחליף את כיוון הספין שלו ולעלות לרמת טריפלט מעוררת (T1), כך ששני האלקטרונים יהיו בעלי ספין באותו כיוון והספין הכולל יהיה שווה לאחד (1=(1/2)+(1/2)). המעבר לטריפלט הוא מעבר בהסתברות נמוכה להתרחשות, כיוון שהוא מערב החלפת ספין שכוללת מעבר מפונקציית גל אנטי סימטרית (סינגלט) לפונקציית גל סימטרית (טריפלט). על כן, רמת הטריפלט המעוררת פחות נפוצה בטבע.
קרב אוויר
מלחמת העולם הראשונה
פיוטר נסטרוב היה הראשון שביצע נגיחה אווירית.
טריפלט
ספין
בנוסף לספין, קיים מונח חשוב נוסף והוא ריבוי הספין (multiplicity) של המערכת, שמתואר על ידי 2S+1. ריבוי הספין קובע את המצב הקוונטי, כלומר עבור סינגלט הוא יהיה שווה ל-1 כיוון שהספין הכולל הוא אפס: 1=1+(0)×2, ועבור טריפלט ריבוי הספין יהיה שווה לשלוש כיוון שהספין הכולל הוא אחד: 3=1+(1)×2.
פוספורסנציה
מעברים אלקטרוניים בין רמות אנרגיה באטום או מולקולה מערבים קליטה ופליטה של פוטונים בקצבים שונים, על פי ההסתברות להתרחשות המעבר. במקרה של פוספורסנציה (זַרְחוֹרָנוּת, פוֹסְפוֹרֶסֶנְטִיּוּת) האנרגיה הנקלטת על ידי האטום או המולקולה משוחררת באופן יחסית איטי.
קרב אוויר
מלחמת העולם הראשונה
לטייסים הראשונים שהשתתפו בקרבות אוויר לא הייתה תורה מסודרת של שיטת הקרב. רבים ניסו טקטיקות שהיו מוצלחות יותר או פחות, אך אף אחד מהם לא פיתח תורה של ממש. רק טייסים מעטים הצליחו לשרוד זמן ממושך ולהשיג מספר הפלות. מעטים עוד יותר היו הטייסים שזכו לתואר אלוף הפלות. כינוי זה שנכתב לראשונה במאמר בעיתון צרפתי דבק והפך לתואר שניתן לטייס שהשיג חמש הפלות.
טייסי הקרב בשלביה הראשונים של המלחמה נלחמו בדרך כלל כבודדים, אך מאוחר יותר נוכחו שזוג מטוסי קרב יעיל בהרבה ממטוס בודד. הראשון שניתח בצורה מסודרת טקטיקה של לוחמה אווירית היה אוסוואלד בלקה (Oswald Boelcke), שבשנת 1916 ניסח קובץ כללים לקרבות אוויר, הידועים כ"דיקטה בלקה" (Dicta Boelcke).
טריפלט
הצגה מתמטית
מצבים קוונטיים של ספינים יכולים להיות מתוארים באופן מתמטי על ידי שימוש בכתיב דיראק, וכוללים שימוש בספין (s) של החלקיק (1/2 במקרה של אלקטרון) ובמספר הקוונטי של היטל הספין (ms, עבור אלקטרון 1/2 או 1/2-).
קרב אוויר
מלחמת העולם הראשונה
הכללים שהגדיר בלקה כללו שימוש באלמנטים של גובה, שמש והפתעה כדי להגיע לעמדת יתרון מול היריב. הכללים גם התייחסו לתכונות אופי רצויות לטייס הקרב, כמו אגרסיביות ולקיחת יוזמה. בלקה ביקר קשות את ה"רוח הספורטיבית" וההתנהגות האבירית שאפיינה טייסים רבים באותה תקופה, שלרוב העדיפו לא לרדוף אחרי מטוס פגוע או מסתחרר. לשיטתו יש לחתור תמיד להכרעה ולהפלה אלא אם כן זה מסכן את המטוס בצורה משמעותית. אף על פי שרוב הכללים הללו לא היו חדשים ומהפכניים, עצם כתיבתם והדרכתם בפני טייסים לא מנוסים, שלפני כן נאלצו ללמוד הכול בעצמם, השפיעה רבות על איכותם ועל סיכוייהם לשרוד ולהשיג הפלות.
טריפלט
הצגה מתמטית
מערכת של שני ספינים, כמו למשל אלקטרון ופרוטון במצב היסוד של אטום המימן, או אלקטרון במצב היסוד ואלקטרון במצב מעורר באטום כלשהו, תייצר בסיס של ארבעה מצבים אפשריים, כאשר כל אחד מהחלקיקים יכול לקבל ספין 1/2 או ספין 1/2-:
קרב אוויר
מלחמת העולם הראשונה
כלליים אלו שינו את צורת החשיבה על קרבות האוויר, ורבים מהאלמנטים בקובץ של בלקה נכונים גם במאה ה-21.
טריפלט
הצגה מתמטית
בכתיב דיראק, אם נכתוב עבור כל אחד מהחלקיקים את s ו-ms נקבל:
קרב אוויר
מלחמת העולם הראשונה
החדשנות והחלוציות של הטייסים כגון מקס אימלמן (Max Immelmann) ובלקה הביאו לפיתוח המבנה הקרבי. טיסה ולחימה במבנה מאפשרות לטייסים לנצל יתרון מספרי ולשמור זה על זה. שירות האוויר הגרמני, שהיה בנחיתות מספרית במשך כל המלחמה, היה הראשון לנצל מבני קרב ענקיים, טקטיקה שמטרתה להשיג עליונות נקודתית. יריביהם הגיבו עם מבני ענק משלהם שנכנסו לקרב עם יריביהם הגרמנים בקרבות ענקיים עם לעיתים כ-50 מטוסים לכל צד. קרבות אלו כונו בידי האנגלים כדור פרווה (Fur-ball) בשל נתיבי הטיסה הרבים המתפתלים והמצטלבים שנראו בשמיים באזור הקרב.
בשלביה המאוחרים יותר של המלחמה פותחו תורות לחימה אוויריות גם בצבאות אחרים. המערך האווירי הפך משירות תצפיתנות ויירוט מטוסי תצפית לכוח של ממש, כאשר גם הגדרות משימתו וגם עצמאותו הפכו לחשובים ונרחבים יותר.
טריפלט
הצגה מתמטית
עבור אלקטרונים:
קרב אוויר
בין מלחמות העולם
לאחר מלחמת העולם הראשונה עלתה במדינות רבות שהפעילו כוח אווירי הסוגיה של משמעותו, משימתו ותורת הלחימה האסטרטגית של כוח אווירי לוחם. הלך הרוח של התקופה הושפע רבות מספריהם של תאורטיקנים צבאיים שקבעו כי המפציץ יחדור כל אמצעי הגנה, וכי הפצצה אסטרטגית תקבע את מהלך המלחמות הבאות על ידי פגיעה ביכולתו של האויב לנהל מלחמה. כתוצאה מכך כוחות אוויריים רבים הזניחו את טייסות הקרב ואימונים בקרבות אוויר ורוב הידע והניסיון שנרכש במלחמת העולם הראשונה אבד. אף על פי כן, פיתוח מטוסי קרב חדישים יותר נמשך וביצועי המהירות ורום הטיסה החלו להאפיל על ביצועי המפציצים. מטוסי יירוט הפכו לאיום חמור על המפציצים האסטרטגיים, איום שדרש מענה בעזרת מטוסי קרב המלווים את המפציצים ליעדם.
במהלך מלחמת האזרחים הספרדית פיתחו הגרמנים טקטיקות קרב, במבנים של רביעיות שכונו נחילים (בגרמנית: Schwarm) וזוגות (בגרמנית: Rotten). הטיסה התנהלה בנחיל (רביעייה) של מטוסים שהיה כוח המשימה הבסיסי, כאשר בכניסה לקרב אוויר המבנה היה מתפצל ולוחם כשני זוגות נפרדים, שהורכבו ממוביל ומבן זוגו שיכלו לחפות זה על זה. הטקטיקה הוכיחה את עצמה כגמישה ואפקטיבית, וכל מערך הקרב של הלופטוואפה עוצב סביבה, כאשר טייסת (בגרמנית: Staffel) כללה שלושה נחילים.
טריפלט
הצגה מתמטית
מכאן שארבע האפשרויות תהיינה:
קרב אוויר
מלחמת העולם השנייה
עקרונות קרב האוויר לא השתנו רבות במהלך מלחמת העולם השנייה, על אף ההתפתחות הטכנולוגית המשמעותית. עם זאת, אופן הפעלת הכוח האווירי הקרבי עבר מהפכה. משימות של מטוסי קרב הפכו ממשימות סיור ותקיפה של מטוסי אויב למשימות בעלות חשיבות אסטרטגית רבה. השגת עליונות אווירית הפכה לגורם קריטי החורץ גורלן של מבצעים ומערכות שלמות.
הטייסת הסובייטית יקטרינה זלנקו הייתה האישה הראשונה והיחידה שביצעה נגיחה במטוס אויב.
טריפלט
הצגה מתמטית
המספר הקוונטי S יכול לקבל שתי אפשרויות: 0 או 1. מתוך ארבעת המצבים האפשריים, קיימים שלושה בעלי S=1. שלושה מצבים אלו מרכיבים את הטריפלט:
קרב אוויר
הזירה האירופית
לאחר מלחמת העולם הראשונה נאסר על גרמניה להחזיק חיל אוויר, וכוחה האווירי פוזר. לאחר עליית היטלר לשלטון, החלה גרמניה לבנות בחשאי חיל אוויר חדש. הלופטוואפה קם מגרעין טייסים וקצינים שהתאמנו בחשאי ברוסיה. ראשוני מטוסי הקרב הגרמנים היו מטוסים דו-כנפיים מיושנים. במקום להשקיע בכוח אווירי אסטרטגי עם מפציצים ארוכי טווח (הלך הרוח בתקופה), הוחלט להשקיע בכוח טקטי מודרני. דוגמה לכך היא פיתוח מטוסים כגון המסרשמיט Bf 109, שהיווה את עמוד השדרה של מטוסי הקרב הגרמנים לאורך מלחמת העולם השנייה. בנוסף למטוסים החדשניים, רכשו טייסי הלופטוואפה ניסיון מבצעי במלחמת האזרחים בספרד, בה פעל כוח מתנדבים מהלופטוואפה הידוע כ"לגיון הקונדור", שהשתמש בטקטיקת קרב בנחילים ובזוגות.
טריפלט
הצגה מתמטית
המצב הרביעי הוא מצב בו S=0, והוא מתאר את הסינגלט:
קרב אוויר
הזירה האירופית
בתחילת מלחמת העולם השנייה העניקו היתרון הטכנולוגי והטקטיקות המוצלחות ניצחונות רבים ויוקרה ללופטוואפה, שבאה לידי ביטוי בכך שלקראת הקרב בדנקרק הוטלה על מפקד הלופטוואפה, הרמן גרינג, המשימה למנוע את הנסיגה ולהשמיד את הכוח הכלוא. כישלונו של הלופטוואפה בביצוע המשימה נבע בעיקר ממטוסי הקרב הבריטים שנשלחו בהמוניהם כדי לחפות על הנסיגה ההמונית במהלך מבצע דינמו. הטייסים הבריטים הצליחו למלא את משימתם אף על פי שהם פעלו בקצה הטווח שלהם ויכלו לשהות מעל דנקרק רק כרבע שעה.
טריפלט
הצגה מתמטית
ארבעה מצבים אלו יוצרים בסיס אורתונורמלי.
קרב אוויר
הזירה האירופית
במהלך הקרב על בריטניה הפציצו מטוסי הלופטוואפה את בריטניה במטרה להרוס את חיל האוויר הבריטי ואת תעשיית המטוסים המקומית, כדי לאפשר שליטה מלאה בשמי בריטניה, תנאי מקדים לתחילת הפלישה לאי. חיל האוויר הבריטי היה בנחיתות מספרית גדולה ולכן השימוש של הבריטים בטכנולוגיית מכ"ם, אשר אפשר יירוט מהיר ואפקטיבי של מטרות וחיסכון בכוחו של חיל האוויר הבריטי, היה גורם קריטי ומכריע במערכה. בנוסף הטייסים הבריטים נאלצו לזנוח את תורת הלחימה המיושנת שלהם שהתבססה על מבני קרב צמודים ואימצו במקומם טקטיקות ששאבו את ההשראה מטקטיקת ה-Schwarm הגרמנית.
טריפלט
חמצן מולקולרי
כאמור, למצב טריפלט הסתברות נמוכה, ועל כן רוב המולקולות בטבע קיימות במצב סינגלט. מולקולה יוצאת דופן היא מולקולת החמצן, O2, שקיימת בטמפרטורת החדר במצב טריפלט בשל שני האלקטרונים הלא מזווגים שלה. על מנת ליצור תגובה כימית עם מולקולות אחרות, צריך להתרחש המעבר האסור מטריפלט לסינגלט. על כן, על אף שמולקולת החמצן מאוד ריאקטיבית מבחינה תרמודינמית, היא אינה ריאקטיבית מבחינה קינטית ולכן נמצאת במצב יציב.
עירור פוטוכימי או תרמי יכול לעורר את מולקולת החמצן למצב סינגלט, מה שיהפוך אותה למחמצן חזק ביותר.
קרב אוויר
הזירה האירופית
ליווי מפציצים הפך למשימה קריטית כאשר ארצות הברית הצטרפה למלחמה. בניגוד לבריטניה, שוויתרה על הפצצות יום עד שלביה האחרונים של המלחמה, האמריקאים התעקשו על הפצצות אסטרטגיות ביום כחלק מהפעלת טקטיקת ההפצצה המדויקת שלהם. האבדות הקשות של מפציציהם לטייסי האויב אילצו הקצאת טייסות קרב המיועדות לליווי משימות הפצצה. למרות אי יכולתם של מטוסי הקרב האמריקאיים להעניק ליווי למשימות ההפצצה לכל אורך משימתם מבריטניה עד לגרמניה וחזרה, סבל הלופטוואפה אבדות קשות, עד כדי כך שתורת הלחימה שלו אסרה על יירוט מבני מפציצים שהיו עדיין בטווח מטוסי הקרב המלווים. בשלביה המאוחרים יותר של המלחמה, עם הופעת מטוסי קרב עם טווח המספיק עד לברלין וחזרה, נאלץ הלופטוואפה להתמודד עם מטוסי קרב לאורך כל מסלול הטיסה של המפציצים. בשלב זה היו אבדות הלופטוואפה גבוהות מאוד גם בקרב הטייסים המנוסים יותר, והשחיקה הקשה הותירה את הלופטוואפה חסר יכולת להתמודד ולהילחם באויביו.
זירת האוקיינוס השקט
זרועות הצבא היפני הקיסרי שמו דגש על ביצועים ומחיר זול, ודרישותיהם לא כללו אמצעי מיגון ובטיחות בסיסיים שהונהגו ברוב חילות האוויר האחרים. אמצעי מיגון מהווים מעמסה על המטוס, ופוגעים במהירות, ניצולת הדלק וביכולת נשיאת החימוש. המטוסים היפנים היו קלי משקל ביחס ליריביהם והיו לרוב בעלי כנף גדולה יחסית. המיצובישי זירו היה מטוס הקרב המוצלח ביותר שנבנה ביפן, ובעלות הברית התקשו בהתמודדות עמו.
נושאות מטוסים הפכו לכלי מלחמה עיקרי בזירת האוקיינוס השקט שרובה שטח ימי. המערכות הגדולות בזירה נערכו על איים. נושאת המטוסים הפכה למרכז הכוח בצי, כיוון שמטוסיה עלו על תותחי ספינות מלחמה הן בדיוק והן בטווח הפעולה. נושאת מטוסים מקנה יכולת תקיפה, חיפוי והגנה אווירית בכל טווח המטוסים שעל סיפונה. החשיבות של נושאת המטוסים הודגמה במתקפה על פרל הארבור, כאשר במספר תקיפות נהרס רוב צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית. בקרבות אוויר היו אבדותיהם של בעלות הברית גבוהות בשל היתרון של הזירו בביצועים, וטייסי ה-F4F ויילדקט נאלצו להסתמך על טקטיקות מתוחכמות ועל שיתוף פעולה מתוכנן כדי להתגבר על הפער. הטקטיקה המפורסמת ביניהן, מארג תאץ' (Thach Weave), על שם ג'ון תאץ' (John Thach) הוכיחה את עצמה והקנתה מספר לא מבוטל של הפלות לטייסים האמריקאיים.
מאוחר יותר, כאשר עברו הכוחות היפניים למגננה (לאחר ההפסד בקרב גוודלקנל), ניתן להם זמן התאוששות מועט על ידי הכוחות האמריקאיים, שהדפו אותם שוב ושוב מהאיים שבשליטתם. עם היכולות הטקטיות שהקנו לכוחות האמריקאיים את היתרון בתחילת המערכה, מטוסים מתקדמים כגון ה-F6F הלקאט וה-P-38 לייטנינג מנעו מהיפנים את היתרון היחיד שהיה להם עד אז – ביצועיו של מטוס הזירו. בנוסף, בשל האבדות הקשות צנחה איכותם של הטייסים היפניים, והטייסים החדשים, חסרי הניסיון, לא הצליחו להתגונן ביעילות כנגד מטוסי האויב.
עידן הסילון
לאחר מלחמת קוריאה התפתחה הטכנולוגיה במהירות, והאלקטרוניקה המוטסת הפכה לתחום מחקר ופיתוח עצמאי שנקרא אוויוניקה. פיתוח דגמים מתקדמים יותר של טילי AIM-9 ו-AIM-7 בארצות הברית, כמו גם טילי אוויר-אוויר בצבאות אחרים, קירב את הטיל יותר ויותר למרכז הבמה, ויתרונם של הטילים ביכולת לשיגור מרחוק, במקום להיכנס לקרב צמוד, החל להתממש. תפיסה זאת הפכה לתורת הלחימה העיקרית במערב, כאשר הטילים מונחי המכ"ם הראו יכולת הפלת מטרות בטווחים שמעבר לטווח הראייה (BVR – Beyond Visual Range). כתוצאה מכך עבר הדגש, הן בפיתוח המטוסים והמערכות והן בהכשרה של צוותי האוויר, מביצועים בקרבות אוויר לביצועי מערכות אוויוניות.
מלחמת וייטנאם
במלחמת וייטנאם נבחנה תפיסה זו במבחן המציאות. תנאי הקרב, בהם מטוסים מחילות שונים של ארצות הברית (האוויר והים, למשל) טסו בגזרות קרובות, חייבו את הפיקוד העליון להורות על זיהוי ויזואלי של המטרה, כלומר המיירט היה חייב להתקרב לטווח ראייה כדי לראות ולזהות את האויב – הנחיה שמנעה את ניצול יכולתם של הטילים לפעול בטווחים גדולים. בשל הקרבה, הקרבות התפתחו לקרבות אוויר קלאסיים (דוגפייט) בהם המטוסים מתמרנים זה לעבר זה. טילים מונחי חום שתוכננו לתנאים אלו כשלו. הסיבות העיקריות לכשל הטילים היו מזג האוויר החם והלח שהקשה על תפעול ואחסנה נאותים לנשק, וכן הדרישות לקצב פנייה איטי וזווית צידוד נמוכה (הזווית של המטוס יחסית לזנב המטרה) לשם פגיעה מדויקת, דרישות שהקטינו את יעילות הטילים. האבדות הקשות של ארצות הברית חייבו מחקר מעמיק והפקת לקחים. נמצא כי צוותי האוויר לא ידעו לתמרן בקרבות אוויר, ולעומת זאת הטייסים המנוסים, ותיקי מלחמת קוריאה, הצליחו יותר. בנוסף נמצא כי ההחלטה לייצר מטוסי קרב ללא תותחים פנימיים, כמו ה-F-4 פנטום בדגמיו הראשונים הייתה שגויה, שכן יכולת הקרב שלהם הייתה תלויה בטכנולוגיה לא אמינה. במטוסי הפנטום הותקנו תותחים במארז ("פּוֹד") חיצוני, ולעיתים קרובות נאלצו להשתמש בהם בקרבות אוויר, אך ההתקנה החיצונית פגמה בדיוק הנשק. כחלק מהלקחים, הוחזרו אימוני קרבות האוויר למסלול ההכשרה של טייסי הקרב, תותחים הוכנסו לכל מטוס קרב חדש בפיתוח, כולל דגם E של הפנטום, ודרישות הפיתוח של מטוסי קרב חדשים כללו גם יכולת תמרון טובה ולא רק מהירות גבוהה ואוויוניקה מתקדמת.
לאחר מלחמת וייטנאם
לקחי מלחמת וייטנאם יושמו הן בפיתוח מטוסי הקרב והן בהכשרת טייסים בקרבות אוויר, אך נותר הדגש בהפעלת הטכנולוגיה, וטילי אוויר-אוויר נותרו הנשק העיקרי של מטוסי הקרב. פיתוח מערכות זיהוי עמית-טורף אפשרו לכל מטוס להבחין בין מטוס ידידותי ליריב. בנוסף התפתחו תחומי השליטה, הבקרה והמודיעין, כך שמרכז פיקוד או מטוס שליטה ובקרה (כדוגמת הבואינג E-3 סנטרי (AWACS)) נתנו תמונת קרב מלאה שאיפשרה שימוש בטילים מעבר לטווח הראייה. כתוצאה מכך, רבות מההפלות של בעלות הברית במלחמת המפרץ הראשונה בוצעו בטווחים גדולים על ידי טילים מונחי מכ"ם.
בחיל האוויר הישראלי
לאורך ההיסטוריה של חיל האוויר הישראלי היווה קרב האוויר הצמוד חלק חשוב בהכשרה של צוותי אוויר, בעיקר עקב חוסר עומק אסטרטגי ליירוט בטווחים גדולים.
לאחר מלחמת העצמאות התפתח מרוץ חימוש אזורי בין ישראל ושכנותיה הערביות, שבאותה עת התחמשו במטוסי קרב ובטכנולוגיה סובייטית. במסגרת מרוץ זה נרכשו מטוסים כגון הווטור, המיסטר, הסופר מיסטר והמיראז' 3 שהיוו יריבים שקולים למטוסים של חילות האוויר של מדינות ערב. בעזרת הדגש ביכולת בקרבות אוויר וכן טקטיקות יירוט מתקדמות, הצליח חיל האוויר הישראלי להשיג יחס הפלות חיובי. יתרונו האיכותי של חיל האוויר החל להיבנות עם רכש מטוסים אמריקאים מתקדמים כגון ה-F-4 פנטום, ה-F-15 וה-F-16. במלחמת לבנון הראשונה הצליח חיל האוויר להרוס את מערך טילי הנ"מ של הצבא הסורי המוצב בלבנון (מבצע ערצב 19) והשיג עליונות אווירית מעל שמיה לאחר קרבות אוויר בהם מטוסי חיל האוויר הפילו מעל ל-80 מטוסים סורים ללא אבדות בקרבות אוויר. הצלחת חיל האוויר בקרבות אוויר הולידה יחס הפלות של 1:27.5 (כלומר על כל מטוס ישראלי שהופל, הופלו כ-27 מטוסי אויב).
יתרונו של חיל האוויר נבע גם מעליונות טכנולוגית, שהיא פועל יוצא של יחסיה עם ארצות הברית והתפתחות התעשייה האווירית. כאשר הכריזה צרפת על אמברגו של מכירת נשק לישראל, התפתחה התעשייה האווירית בישראל כדי להפחית את התלות בנשק ממדינות זרות. תוכנית שפריר 1, טיל מונחה חום, הייתה הראשונה בתחום קרב האוויר. למרות חוסר אמינותו של הטיל הוא היווה כלי למידה לתעשיות הצבאיות, וממשיכו השפריר 2 הפיל במלחמת יום הכיפורים יותר מטוסי קרב מאשר כל טיל אוויר אוויר אחר, אף יותר מדגמים מתקדמים של ה-AIM-9. השפריר הפך למשפחת הטילים "פיתון", שמתוכה נחשב הדגם האחרון, הפיתון 5, לאחד מטילי האוויר-אוויר המתקדמים והמוצלחים בעולם כיום (2010). מרבית ביצועיו של הטיל מסווגים, אך אחת היכולות המפורסמות שלו היא טווח נעילה של "ספֵירה מלאה", כלומר יכולת נעילת שיגור ופגיעה במטרה מכל כיוון אפשרי, אפילו מאחורי הטיל. תכונה זו גרמה למטוס רודף להיות בסכנה גם מאחורי מטוס הנושא את הטיל, מיקום שנחשב בעבר לבטוח יחסית.
טייסי חיל האוויר הישראלי רשמו הפלות רבות, כולל הפלות בכורה עבור דגמי המטוסים שהטיסו, כגון ה-F-15 איגל, ה-F-16 פייטינג פלקון וה-F-35 לייטנינג II. בקרב טייסי חיל האוויר אלופי הפלות לא מעטים, שלהם 10 הפלות ומעלה, כולל גיורא אבן אפשטיין, אלוף הפלות הסילון העולמי.
קרב אוויר קלאסי
בקרב יכולים להתפתח שלושה סוגי יתרונות-חסרונות שונים:
סוגי קרבות קלאסיים
קרבות אוויר מחולקים לפי מצבי הפתיחה שלהם. הם יכולים להיפתח ביתרונות גזרה גדולים, למשל יתרון של 1,000 מטר אחרי המטוס השני, יתרונות גובה גדולים, יתרונות מהירות, או מצבים שוויוניים יותר.
התקפת רבע
בהתקפת רבע (quarter attack), הקרב מתחיל כאשר המטוס ביתרון מצביע על המטוס השני בצלילה, מהגובה, ובתשעים מעלות מהצד. מקור הקרב במלחמת העולם הראשונה כאשר מטוסים היו מנצלים את השמש על מנת לתקוף במצב בו היריב מסונוור מאור השמש.
קרב ברל-רול
קרב בו למטוסים פוטנציאל דומה וגבוה, והם מנהלים סדרה של גלגולי ברל-רול (גלגול חבית) זה מעל זה, ומנסים לתמרן יתרונות של פוטנציאל גזרה ומוקד על מנת להגיע להכרעה.
יתרון מלא
בקרב זה המטוס ביתרון נמצא ביתרון גזרה מלא על המטוס השני. הוא ממוקם במרחק של עד 700 מטרים מאחוריו (מיקום שנקרא "שעה שש" במלחמות העבר) ובעמדה לביצוע יעף תותח או שיגור טיל. זה למעשה השלב הסופי של כל קרב אוויר. הדרך היחידה של המטוס הנחות להיחלץ היא לבצע "גלגולי תותח" על מנת להקשות על היריב להפילו, או לבצע תמרון "תן לו לחלוף" – סדרה של פעולות המקשות על היריב להפיל וגורמות לו לטוס קדימה. במצב זה למטוס בחיסרון קשה לראות את המטוס השני, ועל הטייס בחיסרון להטיס כשראשו מופנה אחורה, מה שמקשה עליו עוד יותר להיחלץ.
סוגי יעפים ושמירת מקום ביתרון מלא
מטוס ביתרון מלא יכול לשמור את מקומו על מנת לשחוק את הפוטנציאל של המטוס השני עד להגעה למצב ירי נוח, או לבצע יעף תותח על המטוס השני.
קרב מספריים
בקרב זה המטוסים מתחילים בדרך כלל במצב שוויוני. הקרב מתחיל בסדרה של הפיכות אחד כלפי השני, ועם ההקטנה במהירות המטוסים מתייצבים על המהירות המינימלית של המטוס, על סף הזדקרות. במהירות זאת כל מטוס מנסה לטוס הכי לאט שאפשר, על מנת לגרום למטוס היריב להתקדם קדימה ולהגיע למצב של חיסרון.