cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קריית עיריית ירושלים
הריסת בית סיטון, בניין הבייגלמאכער ופינוי שער מגרש הרוסים
בהתאם להחלטה להרוס את בית סיטון, ועל אף התנגדויות החברה להגנת הטבע והמועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות, נהרס המבנה בלילה שבין ה-21 בספטמבר וה-22 בספטמבר 1989 על ידי חברת הלויים, על מנת לפנות מקום לכיכר המתוכננת. כל אבן ואבן מאבני שער מגרש הרוסים שהוחלט לשמרו מוספרו, שני מבני השומרים משני צידי השער נהרסו בשנת 1989 ואבני השער הועברו לאחסנה. במאי 1992 נבנה השער מחדש, בלא מבני המשמר, בין בניין מועצת העירייה החדש ובין בניין אביחיל.
חומצת אמינו
חומצות אמיניות או חומצות אמינו (Amino acid) הן תרכובות אורגניות המהוות את יחידות המבנה הבסיסיות של חלבונים. בביוכימיה, חומצת אמינו היא קבוצת מולקולות הכוללת קבוצה בסיסית אחת לפחות (אמין) וקבוצה חומצית אחת לפחות (קרבוקסיל). בכל אחד מהקשרים הכימיים הקושרים את האמין לקרבוקסיל נוצרת מולקולת מים אחת. קידוד לרצף חומצות אמינו, שיוצרות חלבונים, מצוי בחומר התורשתי.
קריית עיריית ירושלים
הקמת החניונים התת-קרקעיים
עבודות חפירת החניונים החלה עוד לפני קבלת היתר הבנייה לבנייני העירייה. החפירה החלה במרץ 1989 ונמשכה כשנה. במסגרתה הוצאו כ-150,000 קוב אדמה וסלעים. הבניינים בשולי אתר החפירה (בניין הזואולוגיה, בית ברגהיים האחורי ובניין אביחיל) חוזקו באמצעות עמודי בטון ופלדה וכלונסאות פלדה הוכנסו אל מבנה הסלע שמתחת לבניינים. החפירה בוצעה על ידי חברת "הלויים" בפיקוח חברת "רון הנדסה".
חומצת אמינו
בכל תא חי קיימים 20 סוגי חומצות אמינו המשותפים לכלל היצורים החיים. בבני אדם, 9 מחומצות האמינו נקראות חומצות אמינו חיוניות, משום שהגוף לא יכול לייצר אותן בעצמו, לפיכך הוא צריך לקבל אותן מהתזונה. מעבר לזאת, מוכרות חומצות אמינו נוספות הייחודיות לתאים חיים מסוימים ביצורים מסוימים (לדוגמה החומצה האמינית סלנוציסטאין), וכן קיימות חומצות אמינו שסונתזו בצורה מלאכותית. לבד מהיותן חומר בניין לחלבונים, הגוף משתמש בחלק מחומצות האמינו גם בתור מוליכים עצביים הנקראים מוליכים עצביים מונואמיניים, כגון גליצין.
קריית עיריית ירושלים
הקמת הבניינים שמעל פני הכיכר
שלד בניין מועצת העיר הוקם תוך 19 חודשים. המבנה נבנה על ידי הקמת רשת עמודי בטון עגולים בקוטר של 60 ס"מ לכל עמוד; כותרות העמודים הן בגודל 90 ס"מ על 90 ס"מ. העמודים ניצקו במרווחים קבועים של 8.1 מטרים בין עמוד לעמוד, וביניהם הונחו קורות של בטון דרוך שהוכנו קודם לכן. על הקורות הונחו לוחות טרומיים של בטון דרוך, שצופו בשכבת בטון שחיזקה את הלוחות. שטח משטחי הלוחות הכולל בבניינים הוא כ-30,000 מ"ר.
חומצת אמינו
חומצת אמינו מורכבת מהקבוצות הפונקציונליות קרבוקסיל (COOH) ואמין (NH2), ומקבוצה צדדית פחמימנית שמסומנת באות R. בביוכימיה, ב"חומצת אמינו" הכוונה לחומצה אלפא-אמינית (H2NCHRCOOH) שבה הקבוצה החופשית R מגיעה ממקור אורגני כלשהו. החלבונים הם שרשראות (פולימר) של חומצות אמינו.
קריית עיריית ירושלים
הקמת הבניינים שמעל פני הכיכר
באוגוסט 1991 החלו לבנות את קירות האבן החיצוניים של המבנים, והאדריכל דיאמונד ביקר במקום ווידא אישית שגוון האבנים יהיה אחיד (ואף דרש מהקבלנים לבנות שוב ושוב חלקים מהקירות שהגוון שלהם לא היה אחיד). כיפת מועצת העירייה הוקמה במרץ 1992. ראשית נבנתה שכבת המתכת שקוטרה 16 מטרים, ולאחר מכן צופתה הכיפה בלוחות דיקט, ואלה כוסו בלוחות בידוד וצופו לוחות נירוסטה. אף על פי שמלחמת המפרץ שהתחוללה בין ה-16 בינואר וה-28 בפברואר 1991 וכן שלג כבד בשנת 1992 האטו את עבודות הבנייה, ב-24 במרץ 1992 הושלמה בניית שלד הבניין.
חומצת אמינו
מבנה כללי
חומצות אלפא-אמינית מורכבות משני חלקים, אחד קבוע ומשותף לכולן, ואחד משתנה ומבדיל בין החומצות האמיניות השונות. החלק הקבוע מורכב מאטום פחמן מרכזי הקרוי "פחמן-אלפא" Cα הקשור קוולנטית לקבוצת אמין, לקבוצת קרבוקסיל, לאטום מימן ולקבוצה הצדדית המשתנה. הקבוצה הצדדית (או 'שרשרת הצד') של החומצה נקראת גם קבוצת ה-R (באנגלית: Residue ובעברית 'שייר'), היא הגורם המבדיל בין חומצות האמינו השונות. כאשר מסתדרות ונקשרות החומצות האמיניות בשרשרת והופכות לחלבון, הקבוצה הקרבוקסילית של חומצה אחת משחררת אטום חמצן אחד ונקשרת לקבוצה האמינית של חומצה סמוכה המשחררת שני אטומי מימן, וכך נוצרת בין החומצות האמיניות קבוצה אמידית הקושרת ביניהן. לקבוצות צדדיות שונות יש תכונות כימיות שונות ובשל תכונות אלה מיקומן וסידורן הספציפי של החומצות האמיניות בשרשרת החלבון קובע את מבנה ופעילות החלבון. הנוסחה הכימית הכללית של חומצת אמינו היא H2NCHRCOOH, כאשר R אינו יסוד אלא מסמל את קבוצת הצד.
קריית עיריית ירושלים
הקמת הבניינים שמעל פני הכיכר
ביולי 1992 פורקה החזית המערבית של בניין הביגלמאכער (שנועדה לשימור), ונבנה, במקומו של המבנה הישן, מבנה חדש שגובהו שלוש קומות ובמרכזו מעבר. חזית המבנה הישן שולבה במבנה החדש. הרחבה המרכזית נבנתה בחודשים ספטמבר - אוקטובר 1992. הרחבה חופתה בשתי וערב של אבני גרניט בגדלים שונים ובצבעים שונים - 27% משטחי הרחבה באבני גרניט אדומה שהובאו מבברזיל. כ-36% משטחי הרחבה באבני גרניט אדומות שהובאו מהודו וכ-36% נוספים באבני גרניט בצבע צהוב-אפור שהובאו מברזיל. האבנים נחתכו במפעל באיטליה והריצוף בוצע בפועל על ידי אומני ריצוף איטלקיים.
כיכרות ציבוריות
תוכניתו של דיאמונד הייתה היחידה מבין התוכניות המוזכרות לעיל שלא כללה מבנה בצדה המזרחי של הכיכר. דיאמונד ציין כי רצה לחבר בין מערב העיר ומזרחה, ולאפשר תצפית נוף לעבר הר הצופים ולכן הפריד בין שני בנייני העירייה (האחד נמצא דרומית מזרחית לכיכר, והאחר צפונית לכיכר). חשיבות הכיכר בפרויקט הייתה רבה. בהיעדר כיכר עירונית מרכזית בירושלים, הושם דגש רב על בניית כיכר גדולה שתאפשר כנסים עירוניים והפגנות. תוכנית דיאמונד יצרה, בנוסף לכיכר המרכזית, כיכר נוספת בעלת צורה משולשת (מאחורי בניין הזואולוגיה) אשר מהווה השלמה ניגודית, למעשה, לגן דניאל.
חומצת אמינו
אבני הבניין של חלבונים
כל החלבונים הקיימים בכל האורגניזמים, החל מחד-תאיים, כגון החיידקים הקדומים, ועד לרב-תאיים איקריוטיים, בנויים מאותן 20 אבני בניין. 20 שיירי צד הנבדלים ביניהם בגודל, בצורה, במטען חשמלי ובתכונות כימיות אחרות מעניקים לחומצות האמינו השונות את ייחודן (ראו טבלה). טווח הפונקציות והתפקידים של החלבונים השונים הוא רחב כתוצאה מהשונות במבנה ובתפקוד שבין חומצת אמינו אחת לאחרת.
קריית עיריית ירושלים
כיכרות ציבוריות
הרצון להקים כיכר טקסית ממלכתית קבע את אופייה של הכיכר ואת היעדר הפעילות המסחרית בה - לאורכה של הכיכר אין חנויות או אלמנטים מסחריים (בניגוד לשטחים הציבוריים האחרים בפרויקט - לאורך גן דניאל או הכיכר המשולשת הקטנה יותר). בחזית הכיכר נבנתה רחבת דקלים המהווה כניסה רשמית למתחם קריית העירייה.
חומצת אמינו
אבני הבניין של חלבונים
חומצות האמינו נקשרות זו לזו בקשר המכונה קשר פפטידי וכך יוצרות רצף ראשוני ייחודי של חלבון שיקבע את תפקודו ואת מבנהו. שתי חומצות אמינו המחוברות בקשר פפטידי נקראות דיפפטיד; שלוש חומצות – טריפפטיד; 10 חומצות ומעלה – פוליפפטיד; פחות מ-50 חומצות – אוליגופפטיד; מעל ל-50 חומצות – חלבון.
רוברט לנגלנדס
רוברט פלאן לנגלנדס (באנגלית: Robert Phelan Langlands; נולד ב-6 באוקטובר 1936) הוא פרופסור אמריקאי-קנדי למתמטיקה מאוניברסיטת פרינסטון. גילה את הקשר בין תורת המספרים, תורת ההצגות ותבניות אוטומורפיות. לנגלנדס זכה במספר פרסים, בהם פרס וולף (1996) פרס שאו (2007), במשותף עם ריצ'רד טיילור, ופרס אבל (2018).
קריית עיריית ירושלים
הפרגולה
מבנה הפרגולה שתוכננה להפריד בין החצר הדרומית המשולשת לבין הכיכר אמור היה להיבנות מאבן. עמודי הפרגולה תוכננו להיות בצורה האופיינית למבנים הצלבניים שנבנו בירושלים בתקופה הצלבנית. עמודים אלה נועדו לתמוך בתקרת הפרגולה בה הונחו אדניות צמחים. בדיקה שנערכה הראתה כי יהיה קושי רב לסתת עמודי אבן בצורה הנדרשת, ולכן הוחלט ליצוק את העמודים בבטון ולסתת את העמודים על מנת שיידמו לעמודי אבן מסותתת.
חומצת אמינו
סטריאוכימיה
ארבע הקבוצות השונות שבחומצה האמינית קשורות לאטום פחמן טטרהדרלי ומכאן שרוב חומצות האמינו הקיימות בטבע הן כיראליות, מלבד חומצת האמינו גליצין שאינה כיראלית. רוב חומצות האמינו יכולות להימצא בשתי צורות אופטיות הנקראות איזומרים L ו-D, אך רוב החומצות האמיניות מהן בנויים חלבונים ימצאו כאיזומר L. חומצות אמינו באיזומר D יימצאו במספר מצומצם של חלבונים המופקים על ידי אורגניזמים שוכני ים אקזוטיים, אך עם זאת יימצאו בשפע בדופן התא של פרוקריוטים (פפטידוגליקן). האיזומרים L ו-D אינם מייצגים את הפעילות האופטית של החומצה האמינית עצמה, אלא מתייחסים לפעילות האופטית של האיזומר של גליצראלדהיד, תרכובת אורגנית בעלת סטריאוכימיה דומה לזו של חומצות אמינו. עבור רוב חומצות האמינו, לאיזומר L קונפיגורציה מוחלטת S.
צוויטריון (zwitterion)
חומצות אמינו בתמיסה בעלת pH נייטרלי ימצאו בעיקר כיונים די-פולריים הנקראים גם צוויטריונים (מלשון zwei, היינו שתיים בגרמנית). בצורה הדי-פולרית הקבוצה האמינית תהיה בעלת מטען חשמלי חיובי (+NH3) והקבוצה הקרבוקסילית בעלת מטען חשמלי שלילי (-COO). מצבי היוניזציה משתנים עם תלות ב-pH התמיסה. בתמיסה חומצית (1=pH) רק הקבוצה האמינית תהיה טעונה והקרבוקסילית נייטרלית; כלומר שתי הקבוצות עברו פרוטונציה (קיבלו אטום מימן מהתמיסה). עם עליה ב-pH ל-pH=2, ריכוז הפרוטונים בתמיסה יורד, הקבוצה הקרבוקסילית תהיה הראשונה למסור את הפרוטון לתמיסה (דה-פרוטונציה). המצב הדי-פולרי ישלוט ב-pH הנע בין 2 ל-9 ואז הקבוצה האמינית תמסור את הפרוטון כך שכעת הקבוצה הקרבוקסילית טעונה והאמינית נייטרלית.
קריית עיריית ירושלים
מבנה הבמה
הבמה בכיכר, שנבנתה על מנת לאפשר קיום טקסים ומופיעים בכיכר, נבנתה על פי תכנון של האדריכל דיאמונד שרצה להפריד בין שני בנייני העירייה מחד, על מנת לאפשר קו אווירי פתוח רציף בין מערב העיר למזרחה מחד, ולחבר בין שני המבנים מאידך באמצעות מבנה שיקשר ביניהם. מבנה הבמה נבנה כמסגרת תמונה, שארבעה עמודי פלדה מחזיקים את גג הבטון שלה. עמודי הפלדה צופו אבן ויוצרים מסגרת אבן.
רוברט לנגלנדס
ביוגרפיה
נולד בניו וסטמינסטר בקולומביה הבריטית שבקנדה לקטלין ג'והאנה ורוברט לנגלנדס.
קריית עיריית ירושלים
מבנה הבמה
במרכז חיפוי האבן, בכל עמוד ועמוד, ישנה שבכת מושרביה, המזכירה את השבכות המצלות על בניין מועצת העיר. מתחת לבמה נבנו חדרי הלבשה.
רוברט לנגלנדס
ביוגרפיה
ב-1956 התחתן עם שרלוט לוריין שברי (Charlotte Lorraine Cheverie) ולהם ארבעה ילדים.
את התואר הראשון והשני רכש באוניברסיטת קולומביה הבריטית בקנדה וב-1960 סיים דוקטורט באוניברסיטת ייל שבארצות הברית. בשנים 1960–1972 היה חבר סגל באוניברסיטאות פרינסטון, ייל, ברקלי ובון. כיום פרופסור אמריטוס במכון למחקר מתקדם באוניברסיטת פרינסטון, במשרד בו השתמש בעבר אלברט איינשטיין.
מחקר
גילויו הגדול של לנגלנדס היה מציאת הקשר בין תורת המספרים, תורת ההצגות ותבניות אוטומורפיות, שלושה תחומים מרכזיים במתמטיקה, שעד אז לא נמצא שום קשר ביניהם. תורת המספרים עוסקת במספרים בכלל ובמספרים ראשוניים בפרט, תורת ההצגות עוסקת בהצגת חבורות ותבניות אוטומרפיות הן חלק מניתוח הרמוני המתעסק בתנועה.
קריית עיריית ירושלים
הצעות שנדחו
הצעות שונות להוסיף אלמנטים עיצוביים לכיכר נדחו על ידי ועדות ההיגוי או על ידי העירייה. בין היתר הוצעו:
רוברט לנגלנדס
מחקר
כמו כן לנגלנדס הוא זה שהגה והציע את תוכנית לנגלנדס, אחת התוכניות הגדולות והשאפתניות ביותר במתמטיקה המודרנית.
קריית עיריית ירושלים
הצעות שנדחו
הצעות אלה נדחו הן מסיבות פוליטיות (התנגדותה של רוסיה לשינויים שונים במבנים שבבעלות הכנסייה הרוסית והתנגדות של לוחמי המחתרות לשינויים באזור מוזיאון אסירי המחתרות) וכן בשל חילוקי דעות רבים בין הגופים התכנוניים, גופי שימור, ורשויות העירייה.
חומצת אמינו
חשיבות תזונתית
בגוף האדם יש עשרים ושלוש חומצות אמינו סטנדרטיות המשמשות לבניית החלבונים, הניתנות לצריכה מהמזון.
קריית עיריית ירושלים
הצעות שנדחו
כך, למשל, הוחלט שלא לבנות בית כנסת במתחם כיכר העיר, מחשש שבני הדתות האחרות יבקשו להקים מבני תפילה נוספים בבנייני העירייה. ההצעה לרצף את הכיכר באבן ירושלמית נדחתה בשל חולשתה של אבן זו, ולכן נבחרה אבן הגרניט החזקה יותר. ההחלטה שלא לבנות מגדלים במסגרת הכיכר (על אף הצורך להקים אנטנות תקשורת גבוהות אשר היו מוסוות על ידי הקמת מגדל) מקורה בחשש ממאבק ציבורי של גופי שמירת הטבע והסביבה שיתנגדו להקמת מגדל קרוב לחומות העיר העתיקה, ומחשש שמאבק זה יוביל לכישלון הפרויקט כולו. הצעות לשינוי כיכר צה"ל או בניין העירייה ההיסטורי נדחו בשל וטו מוחלט שהטיל עליהן ראש העיר טדי קולק שהתנגד לכל שינוי בבניין ההיסטורי.
חומצת אמינו
חשיבות תזונתית
את חלקן מסוגל הגוף לסנתז בעצמו, בעיקר בתאי הכבד. חומצות אלו אין האדם חייב לקבל מהמזון ולכן הן נקראות חומצות אמינו בלתי-חיוניות. בכל רקמות הגוף, ובעיקר בכבד, נעשה גם תהליך המכונה דיאמינציה (deamination), כאשר חומצות אמינו הופכות לחומרים כימיים אחרים וביניהם גם לשומן.
קריית עיריית ירושלים
מימון הפרויקט
עלות הפרויקט שהוערכה בשנת 1987 בכ-69 מיליון דולרים, הייתה לבסוף 99 מיליון דולרים בשנת 1991. התקציב התבסס על הלוואות שנלקחו ממספר בנקים, מימוש נכסי העירייה בהיקף של 30 מיליון דולרים, ותרומה של אדמונד ספרא בהיקף של 10 מיליון דולרים. ההבדל בין התקציב המתוכנן המקורי לתקציב הסופי נבע מההבדלים בין תוכנית ניב לתוכנית דיאמונד:
חומצת אמינו
חשיבות תזונתית
תשע חומצות אמיניות נקראות חומצות אמינו חיוניות משום שאין ביכולתו של גוף האדם לסנתז אותן מתרכובות אחרות ברמה הרצויה ולפיכך עליו לקבל אותן באמצעות צריכת מזון, בעיקר בדרך של פירוק חלבונים. חומצות האמינו החיוניות המתקבלות בתזונה הן: לאוצין, תראונין, פנילאלנין, ליזין, איזולאוצין, טריפטופן, ולין, מתיונין והיסטידין.
ארבע חומצות האמינו ארגינין, ציסטאין, טירוזין, וטאורין הן חומצות אמינו חצי חיוניות בעיקר בילדים (אף על פי שכימית, טאורין איננה משתייכת לקבוצת חומצת האמינו), משום שהמסלולים המטבוליים המובילים לסינתוזן אינם מפותחים באופן מלא. גם חומצות אלו מתקבלות על ידי פירוק חלבונים.
קריית עיריית ירושלים
מימון הפרויקט
כמו כן, שינויים בשיעור המע"מ ועלויות במחירי חומרי הבנייה הביאו לייקורו של הפרויקט.
חומצת אמינו
חשיבות תזונתית
בנוסף, יכול גוף האדם לקבל גם את החומצות אלנין, אספרגין, גלוטמין, גליצין, חומצה אספרטית, חומצה גלוטמית, פרולין, סרין, לאוצין, פנילאלנין, ליזין, ציסטאין ותראונין בדרך של פירוק חלבונים.
קריית עיריית ירושלים
ייחודה האדריכלי של קריית העירייה
לאחר כ-50 שנות תכנון, בשנת 1993, הוקמה לבסוף קריית העירייה במרחק לא רב מבניין העירייה ההיסטורי. מיקומה של הקריה במרכז העיר, במקום בו היה המרכז השלטוני שלה בתקופת המנדט הבריטי - מקום המנסה להוות גורם מאחד בין שני חלקי העיר המפורדים מבחינה דמוגרפית וגאופוליטית, מהווה סגירת מעגל היסטורית, מאחר שמיקום זה נבחר על ידי הבריטים להקמת בניין העירייה בשל מרכזיותו, ומסיבות דומות. ייחודה של קריית העירייה הוא ביכולת לשלב בין בניינים היסטוריים רבים, והתאמתם למבנים המודרניים, תוך הרס מועט יחסית של מבנים היסטוריים (למעשה רק בית סיטון נהרס; החלקים בעלי החשיבות של בניין הבייגלמאכער שומרו).
חומצת אמינו
חשיבות תזונתית
כמות צריכת חומצות האמינו הדרושה תלויה גם בגילו ובמצבו הבריאותי של הפרט, ולכן קשה לקבוע באופן מוצהר את דרישות הגוף לחומצות אמינו מסוימות.
קריית עיריית ירושלים
ייחודה האדריכלי של קריית העירייה
בכיכר מצוי ערב רב של סגנונות אדריכליים: ארמניים, בריטיים (הסגנון הבינלאומי ואר דקו), בנייה רוסית ובנייה מוסלמית, והבנייניים החדשים שתוכננו בשלהי המאה ה-20 מצליחים להשתלב בבניינים שתוכננו מאה שנים קודם לכן מבלי להאפיל עליהם, ותוך הצלחה ביצירת הדר ממלכתי רשמי. השילוב בין שטחים ציבוריים גדולים לבין שטחים מסחריים נעשה תוך הפרדה עדינה בין המשטחים (באמצעות בניית פרגולת ירק המפרידה בין החלקים המסחריים של הרחבות לבין הרחבה הממלכתית), וכן נעשית הפרדה בין שטחי מנוחה לשטחי המסחר באמצעות בניית אמת מים המפרידה בין גן דניאל לבין סמטת יוחנן מגוש חלב.
חומצת אמינו
חשיבות תזונתית
מזון המכיל "חלבון מלא" הוא כזה בו מצויות כל חומצות האמינו הנדרשות לגוף ממקור חיצוני – חומצות האמינו החיוניות. חלבון מלא מצוי בעיקר במזון מן החי, אף על פי שיש גם מקורות צמחיים.
חומצות אמינו מסועפות (לאוצין, איזולאוצין וולין, אשר להן שיירים אליפטיים בעלי מבנה מסועף) ונגזרותיהן משמשות כתוספי תזונה אצל ספורטאים, בעיקר משום שבניגוד לחומצות האמינו האחרות, הן אינן מתפרקות בכבד, אלא מגיעות דרך מחזור הדם ישירות לשרירים.
מיון וסיווג
ניתן לאפיין את חומצות האמינו לפי תכונות השייר הצדדי: ארומטי או אליפטי, בסיסי או חומצי, הידרופילי או הידרופובי, קוטבי (פולרי) או לא-קוטבי (א-פולרי), ועוד.
לאחרונה, הוצע לכמת את מידת ההידרופוביות או ההידרופיליות של חומצות האמינו בהתאם למדד ההידרופתיות (hydropathy index), המבוססת על שינויי אנרגיה חופשית במעבר מסביבה מימית לממס אורגני.
סימון
חומצות אמינו מיוצגות על ידי שלוש האותיות הלטיניות הראשונות של שמן (לרוב) או באות לטינית גדולה אחת, כפי שמצוין בטבלה הבאה.
חומצות אמינו סטנדרטיות ותכונותיהן
להלן רשימה של 20 חומצות האמינו החלבוניות : בנוסף לתכונות המוזכרות מעלה, יש עוד תכונות הנמדדות ב-Ph נייטרלי, למשל מטען חשמלי שלילי או חיובי קבוע, קבוצות הידרופוביות, יכולת יצירת גשרי גופרית, ועוד (ראו בטבלה בראשית הערך). תכונות אלו נקבעות על פי קבוצת הצד המשתנה מחומצה לחומצה.
חומצות אמינו לא סטנדרטיות
ישנם שני סוגים של חומצות אמינו לא סטנדרטיות המשולבות בחלבונים של יצורים חיים. הסוג הראשון הוא חומצות אמיניות המיוצרות בתאים מסוימים באותו אופן בו מיוצרות בהם החומצות הסטנדרטיות וכמותן משתלבות בייצור החלבונים. שתי החומצות האמיניות הנפוצות ביותר בין הבלתי סטנדרטיות מסוג זה הן סלניום-ציסטאין וסלניום-מתיונין. שתי חומצות אלו דומות לחומצות ציסטאין ומתיונין אלא שאת אטום הגופרית שבהן מחליף אטום סלניום.
הסוג השני של חומצות אמיניות בלתי שגרתיות הן כאלה שמיוצרות מחומצות אמיניות סטנדרטיות אחרי שאלה שולבו כבר בחלבון. כלומר, קודם מיוצר חלבון שמכיל רק חומצות אמינו רגילות ובשלב השני ישנה ראקציה שמשנה את אחד משיירי הצד של אחת החומצות האמיניות המשולבות כבר בחלבון. דוגמה לחומצה אמינית מסוג זה היא פירוליזין.
בפפטידים סינתטיים – פפטידים שיוצרו במעבדה או במפעל – עשויות להיות חומצות אמיניות לא סטנדרטיות נוספות. חומצות אמיניות אלה עוצבו בידי האדם ויוצרו באופן מלאכותי. לחלקן יש תפקיד חיוני בתעשייה הכימית, כמו הריאגנטים EDTA ו-Nitriloacetic acid. פפטידים סינתטיים עשויים לשמש גם כתרופות.
ישנן גם חומצות אמינו לא שגרתיות ביצורים שונים שאינן משולבות בחלבונים. דוגמה לחומצה אמינית כזו היא פאבא (באנגלית: para-aminobenzoic acid או PABA). הפאבא מצויה באי קולי. גם GABA היא חומצה אמינית לא-חלבונית הקיימת בכל ממלכות החי.
טליה פינקל
טליה פינקל (נולדה ב-5 בפברואר 1978) היא במאית ומפיקה ישראלית של סרטי תעודה, יוצרת בתחומי האומנות. כתבה ספר שירה.
קריירה קולנועית
פינקל זכתה שלוש פעמים במלגת קרן שרת אמריקה ישראל, בציון לשבח לאומנים צעירים מטעם מועצת התרבות של מפעל הפיס, וסרטיה זכו בפרסים.
בשנת 1999 למדה קורס בצילום וידאו בבי"ס לקולנוע של האוניברסיטה הפתוחה, במהלכו ביימה הפיקה וצילמה סרט תיעודי "סבתא טובה - סבא טוב" העוסק בסביה הדתיים ובחייהם המאופיינים במעברים - מארץ לארץ מדירה לדירה החל ממלחמת העולם השנייה עם בריחתם מבסרביה (היום מולדובה) לברית המועצות לשעבר, היותם מסורבי עליה עד לעלייתם לישראל. הסרט שודר בערוץ 2 ובערוץ 8 ונתמך על ידי קרן סנונית.
ב-2002 הפיקה וביימה את סרטה התיעודי העצמאי הראשון, "התיקון", סרט תיעודי על הרבנית לאה קוק מטבריה, גדולת המחזירות בתשובה בישראל. הסרט נתמך על ידי ערוץ 8, קרן מקור וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
ב-2008 יצא סרטה "כוסות רוח לאבא", סרט מתח דוקומנטרי, שהופק עבור ערוץ 8.
ב-2011 יצא סרטה "טליה. דייט. קום" קומדיה תיעודית על דייטים באינטרנט, שהופק עבור ערוץ 8.
ב-2017 יצא סרטה "מוחמד ואנה - האומץ להציל", סרט דוקומנטרי על חסיד אומות העולם מוחמד חלמי, שהופק עבור הערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית והוקרן לראשונה בערב יום השואה. לרגל יום השואה הבינלאומי ב-2023 שודר בכאן 11 סרט נוסף של פינקל בנושא חלמי, בשם "אנה והרופא המצרי", שכלל גם דגש על מפגש בין קרוב משפחתו של חלמי לבתה של מי שהציל ועל מהלך מתן אות חסיד אומות העולם לאותו קרוב.
ב-2020 יצאה סדרת רשת בת 6 פרקים "חוות החופש" בהפקת כאן דיגיטל.
טליה. דייט. קום
ב-2009 יצא לאור ספרה "טליה. דייט. קום", בהוצאת רסיס נהרה. הספר הוא תיעוד לירי של 45 דייטים שהתרחשו בין השנים 2002–2006, וחיי הרווקות הכוללים ייאוש, סקרנות, תקווה ותסכול, כפי שחוותה אותם הכותבת בחיפושיה אחר בן זוג. חוויותיה משקפות את דופק החיים העירוני - התל אביבי והאוניברסלי - של צעירים בימינו.
כל שיר עוסק באחד המועמדים שהופיעו ל"פגישות העיוורות" השונות, כשכל פגישה טומנת הבטחה לחיי אושר ועושר. השירים חדים ותמציתיים, נוקבים אבל משתדלים שלא להתאכזר. הקובץ משקף עולם שלם של חיזור מודרני המוני אך מבוייש שמאופיין על ידי המתחים בין כמיהה לקרבה, לאהבה ולחום לבין ניכור אורבני ואינטרנטי.
ב-2011 הסתיימה הפקת הסרט שבעקבות הספר. הסרט הוא "קרוס ז'אנר" מכיוון הוא כולל סצנות מבויימות וסצנות תיעודיות כשההפרדה ביניהן אינה ברורה לצופה. הסרט הופק עבור ערוץ 8, אורכו 54 דקות, בסרט מוזיקה מקורית של ערן צור שגם משתתף בו כדייט מספר 16. הסרט זכה בפרס גולדן רמי בפסטיבל וורלדפילם יוסטון.
חייה האישיים
פינקל נשואה מ-2006 לביולוג ד"ר יהוא מורן, אותו פגשה במהלך יצירת הספר.
היא צמחונית מטעמי מצפון מגיל 6, בשנת 2010 עברה לטבעונות והיא פעילה לזכויות בעלי חיים.
המגפר
המגפר היה מפעל ישראלי לייצור מוצרי גומי ונעליים, שפעל תחת שם זה משנות ה-30 של המאה ה-20 עד שנות ה-80.
היסטוריה
המגפר נוסד ב-1935 במפרץ חיפה כמפעל קואופרטיבי לייצור מוצרי גומי, בפרט גיפור צמיגים, תהליך המקנה למוצר קושי, גמישות ועמידות. מפעולת הגיפור נגזר שמו של המפעל. במהלך מלחמת העולם השנייה התרחבה פעילותו לשיפוץ צמיגים לצבא הבריטי.
בשנות ה-40 נרכש המגפר על ידי ההסתדרות ושולב בקבוצת סולל בונה, בניהולו של יוסף טייכר. בהמשך התמקד המגפר בייצור נעליים, הוא היה אחד ממפעלי חברת חברת העובדים, והוחזק בשותפות על ידי "כור תעשיות", "‬המשביר המרכזי" וחברת "נוע‭"‬. בתחילה ייצרו נעלי צבא. ב-1954 בעקבות הסכם עם חברה קנדית, החלו לייצר נעלי עבודה מעור ומגפי גומי. בשנות ה-50 וה-60 ייצר המפעל כ-50 דגמי נעליים שונים. הנעליים יוצרו על פי פטנט, שאיחד בין עור הנפה והגומי בעודו רך, ללא תפר או סרט מאחד. המגפר ייצרו גם נעלי ספורט לפי הסכמי ידע עם החברות האמריקאיות Welco ו-Ro-search. ב-1968, בעקבות הסכם ידע עם חברת "סלמנדר" האירופאית, החל המפעל לייצר את המותג "יגואר", נעל חצאית אלגנטית, שזכתה לפופולריות רבה.
בשנת 1958 רכש 50% מהבעלות על מפעל הנעלים "אינגום" בנתניה.
בשנת 1965 המפעל בחיפה העסיק 300 עובדים ויצר 1,100,00 נעלים בשנה.
בשנת 1968 רכש את מפעל "נעלי ירושלים" שייסד נחמן חבס. ב-1979 החל המפעל לייצר נעלים של המותג הצרפתי "קיקרס" (Kickers).
נעלי הבית החורפיות של המגפר, מבד עבה בגווני חום בדוגמת פסים או משבצות, היו פופולריות מאוד בישראל במשך 40 שנה, עד כדי כך ששימשו גם להליכה מחוץ לבית. הדמות קיפי בן קיפוד מרחוב סומסום (בגילומה של שרי צוריאל) נעלה אותן, דבר שתרם אף הוא לפופולריות שלהן.
המפעל נסגר בשנת 1990, ובמקומו הוקם המרכז המסחרי "חוצות המפרץ".
איה (פו הדב)
בספרים
איה מופיע בפרקים 4, 6, 7 ו-10 בספר פו הדב והוא מוזכר בכמה פרקים נוספים. הוא גם מופיע בכל הפרקים שבספר הבית בקרן פו, להוציא את פרק 7. שמו הוא אונומטופיה של קול נעירת החמור, שבאנגלית אמריקנית נכתב בדרך כלל hee haw. ההסבר לאיות שמו של איה עם האות R הוא שמילן ורוב קהל היעד של ספריו דוברים אנגלית בה אות זו נכתבת אך לא נשמעת (non-rhotic varieties).
איה מתואר כ"חמור אפור זקן". באיוריו של ארנסט שפארד קומתו מגיעה לסנטרו של פו הדב ולמותניו של כריסטופר רובין. הוא בעל זנב ארוך המוצמד לגופו במסמר ובקצהו קשור סרט ורוד. איה מחבב מאוד את זנבו, אך גם נוטה לאבד אותו (ינשוף חשב אותו פעם אחת בטעות כחבל למשיכה בפעמון). כריסטופר רובין יודע כיצד לחבר מחדש את זנבו של איה באמצעות מסמר.
בספר "הבית בקרן פו", רמת האוריינות של איה לא ברורה. כאשר מציג כריסטופר רובין בפניו את האות A, לא מצליח איה להבין את משמעותה, ביודעו שזהו משהו שהוא משתוקק להשיג, אך הוא הורס בכעס את האות לאחר שמתברר לו שארנב (שיודע קרוא וכתוב ברמה סבירה) מכיר אותה כבר. אף על פי כן, הוא מאיית את שמו, eoR, כאשר הוא חותם על מכתב הפרידה שהחיות מעניקות לכריסטופר רובין בפרק האחרון של הספר. איה גם כותב את השיר בעל המקצב המגושם הקרוי "שיר" (POEM) המופיע על המכתב, ובכך הוא הדמות היחידה בספרי פו הדוב, להוציא פו הדב עצמו, ששולח ידו בכתיבת שירה (עובדה שאיה עצמו מציין). כאשר פו מכריז בצניעות ששירתו של איה טובה מזו שלו, משיב איה ש"זו הייתה הכוונה".
לאיה דעה שלילית על רוב חיות היער האחרות, והוא מתאר אותם כ"חסרי מוח", או "שמוחם הוא מוך אפור שתקוע בראשיהם במקרה" (מתוך פרק 1 ב"הבית בקרן פו"). האוכל האהוב על איה הוא קוצים. הוא מתגורר בפינה הדרום-מזרחית של יער ת"ק פרסאות, באזור המסומן כ"המקום העגום של איה: ביצתי ועצוב במידת מה" על המפה שבספר. ברשותו בית הבנוי ממקלות והקרוי "הבית בקרן פו". פו וחזרזיר בנו אותו עבורו לאחר שהם שגו לחשוב שהבית המקורי שאיה בנה הוא ערימת מקלות. ביום הולדתו של איה הוא מקבל מפו צנצנת דבש ריקה כדי לשמור בה חפצים ובלון אדום מפוצץ מחזרזיר שאותו הוא יכול לשמור בצנצנת ומינשוף הוא מקבל פתק.
איה הוא גם המצטיין מבין כל המשתתפים במשחק "מקלות פו", כפי שמסופר בפרק השישי של הספר "הבית בקרן פו".
בסרטי דיסני
איה מופיע בסרטי ההנפשה של חברת וולט דיסני המבוססים על סדרת ספרי פו הדב. במידה זו או אחרת, הוא מתואר בסרטים כפחות עוקצני וסרקסטי בהשוואה לדמות המתוארת בספריו של מילן. אף על פי שהוא משמש בסרטים בעיקר כדמות משנית, הסרט פו הדב ויום ההולדת של איה מתמקד בו. מבחינה פיזית הוא אחד מהדמויות החזקות ביותר ולעיתים קרובות נעשה בו שימוש כבהמת משא בכל עת שהדבר מתבקש על פי העלילה. ביתו מתמוטט באופן תדיר, אך הוא תמיד בונה אותו מחדש. הוא תמיד מצפה לכך שהמזל לא יעמוד לצדו, מקבל מצב כזה כאשר הוא מתרחש ולעיתים נדירות הוא מנסה למנוע אותו. משפטי המפתח שנאמרים על ידו הם "תודה שהבחנת בי" ו"אווו קייי" (Ohhh-kayyy).
על אף אופיו הדיכאוני, הוא מסוגל לגלות חמלה רבה, בעוד שבספרים הוא מגלה יותר אדישות. בכמה מהפרקים בסדרה הרפתקאותיו החדשות של פו הדב מומחשת עובדה זו, בעיקר בפרקים "החמור של היום", "פסים", "הבית הוא היכן שהבית נמצא" ו"היי, היי איה". איה הוא בדרך כלל חלק מהקבוצה הגרעינית של החיות, יחד עם פו הדב, חזרזיר, ארנב וטיגר. מבין חמש הדמויות הללו, איה הוא זה שמגלה יותר היסוס מכולם להצטרף לתוכניותיהם ולהרפתקאותיהם, אך הוא לא מגלה התנגדות כלפיהם, שכן הוא מאמין שיהיה זה חסר תועלת לעשות כן.
בסדרת הסרטים של דיסני, מפתח איה מערכת יחסים קרובה עם טיגר. על אף אופיים המנוגד, אישיותו הפסיבית של איה ואופיו האופטימי והמוחצן של טיגר מסייעים לשניים לקבל את פגמיו של זולתו ולהבין זה את זה טוב יותר. הקרבה בין השניים מתחילה לקראת סוף הסרט " פו הדב ויום ההולדת של איה" וממשיכה בסרטים הבאים כמו "הרפתקאותיו החדשות של פו הדב", "חג ההודיה של פו הדב" והסרט פו הדב שיצא לאקרנים בשנת 2011.
זנבו של איה לא תמיד מחובר לגופו באמצעות מסמר, אף על פי שאולפני דיסני בחרו אותו כחלק קבוע מדמותו. כאשר איבד איה את זנבו, מצא אותו ינשוף ועשה בו שימוש כחבל למשיכה בפעמון לצד דלת ביתו עד אשר פו הדב מצא אותו עבור איה. לאחר מכן חיבר כריסטופר רובין את הזנב לגופו של איה מחדש. על פי הסרט פו הדב ועץ הדבש התאפשר הדבר עקב העובדה שאיה ממולא בנסורת. במוצרי המסחור של דיסני, מופיע איה לעיתים כשהוא מחייך, בניגוד לאופיו. בסרטים צבעו של איה נשאר אפור ולעומת זאת, במוצרי המסחור הוא צבוע בצבע כחול והסרט הקשור לזנבו הוא ורוד. הוא מופיע בפארקים ובאתרי הנופש של חברת וולט דיסני, שם הוא מברך את המבקרים.
מדבבים
בסרט המקורי מדובב קולו של איה על ידי ראלף רייט, אף על פי שבסרט "פו הדב מגלה את העונות" הוא מדובב על ידי רון פיינברג. בסדרה "ברוכים הבאים לקרן פו" מדובב איה על ידי רון גנז וב"ההרפתקאות החדשות של פו הדב" הוא מדובב על ידי פיטר קאלן שהמשיך למלא תפקיד זה עד לסדרת הטלוויזיה "חבריי טיגר ופו". אף על פי שקאלן היה פעיל בעת הפקת הסרט "פו הדב" שיצא לאקרנים ב-2011, דובבה בו דמותו של איה על ידי באד לאקי.
בעברית דובב קולו של איה על ידי אלי גורנשטיין ועל ידי יורם יוספסברג.
כריסטופר סאמבה
כריסטופר סאמבה (נולד ב-28 במרץ 1984) הוא כדורגלן עבר קונגולזי-צרפתי המשחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
סאמבה נולד בקרטיי להורים מהגרים מהרפובליקה של קונגו, סאמבה התחיל את הקריירה שלו בסדאן מהליגה השנייה. למרות שרשם רק 3 הופעות, הוא חתם בקיץ בהרטה ברלין.
ב-25 בינואר 2007 חתם בבלקברן רוברס ל-3 וחצי שנים תמורת 450,000 פאונד. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הסיבוב הרביעי של הגביע האנגלי נגד לוטון טאון. ב-31 בינואר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בהפסד 3-0 נגד צ'לסי. ב-17 במרץ 2008, סאמבה הבקיע את השער הראשון שלו בבלקבורן בהפסד 2-1 נגד וסטהאם יונייטד. את עונתו הראשונה בבלקבורן הוא סיים עם 19 הופעות בכל המסגרות ו-2 שערים. ב-22 באוקטובר 2007, האריך את חוזהו עד קיץ. בעונת שיחק לסירוגין גם בעמדת החלוץ. בנובמבר חתם ל-5 שנים נוספות במועדון. ב-13 במרץ 2010 ערך את ההופעה ה-100 שלו בה הוא גם הבקיע בניצחון 0-2 נגד פולהאם. ב-3 במאי 2010, סאמבה כבש את שער הניצחון בניצחון 1-2 נגד ארסנל. את עונת התחיל סאמבה כקפטן המועדון, אך לאחר 4 חודשים סרט הקפטן נלקח ממנו לאחר שהביע את רצונו לעזוב את המועדון.
ב-24 בפברואר 2012, סאמבה חתם באנז'י מחצ'קלה ל-4 שנים. ב-5 במרץ 2012 הוא ערך את הופע הבכורה שלו באנז'י ניצחון 0-1 נגד דינמו מוסקבה. ב-6 במאי 2012 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 1-3 בבית נגד רובין קאזאן.
ב-2 ביולי 2013 חזר סאמבה לאנז'י מחצ'קלה.
ב-29 באוגוסט 2013 סאמבה חתם בדינמו מוסקבה.
קריירה בינלאומית
סאמבה החל לשחק בנבחרת קונגו בשנת, והוא היה אף הקפטן שלה.
ציר רדיקלי
בגאומטריה, ציר רדיקלי של שני מעגלים הוא המקום הגאומטרי של כל הנקודות שהחזקות שלהן ביחס לשני המעגלים שוות. זהו תמיד קו ישר. לציר הרדיקלי תפקיד חשוב בתאוריה של אינוורסיה במעגל.
לכל שני מעגלים שאינם בעלי מרכז משותף יש ציר רדיקלי. הציר הרדיקלי הוא תמיד קו ישר; אם המעגלים נחתכים, זהו הישר העובר דרך נקודות החיתוך.
משפחות קואקסליות
נניח שהישר t הוא הציר הרדיקלי של המעגלים C1 ו-C2. מעגל C ש-t הוא הציר הרדיקלי שלו ושל C1 נקרא מעגל קואקסלי ("בעל ציר משותף") עם C1 ו-C2; קבוצת כל המעגלים האלה (לרבות C1 ו-C2) נקראת המניפה הקואקסלית (pencil of coaxal circles) של C1 ו-C2. לכל שני מעגלים במשפחה הזו יש אותו ציר רדיקלי, והמרכזים שלהם נמצאים על ישר אחד, המאונך לציר. אינוורסיה במעגל מעבירה מניפה קואקסלית למניפה קואקסלית.
תהי P נקודה על הציר הרדיקלי של שני מעגלים; ל-P יש אותה חזקה ביחס לכל אחד מהמעגלים, ואם החזקה הזו חיובית (היינו P מחוץ לאחד המעגלים, ולכן מחוץ לכולם), אז מעגל שמרכזו P ורדיוסו הוא שורש החזקה חוצה במאונך את כל המעגלים במשפחה הקואקסלית. אפשר לבחור נקודה נוספת על הציר הרדיקלי, וליצור גם סביבה מעגל החוצה במאונך את כל המעגלים במניפה. המשפחה הקואקסלית של שני המעגלים האלה משלימה למשפחה המקורית: כל מעגל מאחת המשפחות חוצה במאונך כל מעגל מן המשפחה השנייה. אם המעגלים במניפה קואקסלית אינם חוצים זה את זה, אז המעגלים במניפה המשלימה עוברים כולם דרך אותן שתי נקודות, הנקראות נקודות הגבול של המשפחה הראשונה (ואכן, ככל שהמעגל קטן יותר, כך קרוב יותר מרכזו לאחת מנקודות הגבול). ראו איור 1.
בניה במחוגה וסרגל
העובדה שאפשר לבנות את הציר הרדיקלי במחוגה וסרגל (ראו איורים 2 ו-3) מקנה לו תפקיד מועיל בבניות גאומטריות שונות.
מרכז החזקה של שלושה מעגלים
יהיו C1,C2,C3 שלושה מעגלים שאינם קואקסליים, ואינם קונצנטריים. הצירים הרדיקליים של כל שניים מן המעגלים האלה, נפגשים בנקודה אחת הנקראת מרכז החזקה של המעגלים. בעזרת מרכז החזקה, אפשר לבנות את שני המעגלים המשיקים במשותף ל-C1,C2,C3, באופן הבא:
קוליבה
קוליבה או קוליבו (ביוונית: κόλλυβα, בסרבית: кољиво, ברומנית: Colivă, בבולגרית: коливо, בגאורגית: კოლიო, באוקראינית: коливо) היא "עוגת" חיטה מבושלת, סוג של דייסה שהיא מאכל ליטורגי מסורתי בנצרות האורתודוקסית המזרחית.
מסורת הגשת קוליבה מתקיימת ביוון, קפריסין, בולגריה, רומניה ומולדובה, רוסיה, מדינות הבלקן ובקרב נוצרים במזרח התיכון.
הקוליבה מוגשת בלוויות ובאזכרות, בהן היא מבורכת בטקס הליטורגיה הקדושה. בחלק מהמדינות היא משמשת גם מאכל חגיגי בתקופת הפסחא, בחגי קדושים נוצרים ובארוחת חג המולד. בלבנון מאכל דומה המכונה "ברברה" נאכל ביום החג של ברברה הקדושה ב-4 בדצמבר.
היסטוריה
מקור שם המאכל ביוונית עתיקה - κόλλυβος, במשמעות מטבע קטן או משקולת זהב קטנה. בתקופה ההלניסטית המילה החלה לשמש לכינוי עוגות קטנות עשויות חיטה מבושלת.
מקור הקוליבה במסורות קדם-נוצריות, בהן סימלה את הקשר בין החיים למוות, בין האדמה לצמיחה. למרכיבי הקוליבה ערך סמלי מבחינת הפנתאון היווני. החיטה מסמלת את דמטר אלת האדמה, התבואה והפריון. הרימון מסמל את בתה של דמטר פרספונה, שנחטפה על ידי האדס אל השאול. כשנאלץ לשחררה גרם לה לאכול גרעיני רימון מפירות השאול, כדי לאלץ אותה לחזור בכל שנה למספר חודשים אל העולם התת-קרקעי. באותם חודשים דמטר, אמה האבלה על לכתה, בוכה עליה והתבואה אינה צומחת. בחודשים בהם פרספונה עולה חזרה לאדמה - אמה מאושרת והחיטה מבשילה. השקדים מסמלים את אפרודיטה והצימוקים את דיוניסוס, אל היין.
הקוליבה התקבלה כמזון טקסי בשחר הנצרות בביזנטיון ומשם התפשטה למרחבי הנצרות האורתודוקסית.
במאה ה-5 קוליבה וירקות טריים שימשו כמזונם העיקרי של נזירים שהתנזרו מאכילת לחם.
פרשנות נוצרית
בנצרות האורתודוקסית קוליבה מסמלת מוות ותחיית המתים, לאור הבשורה:
החיטה הנזרעת וצומחת מסמלת את הציפייה לתחיית המתים:
את אותה סמליות, בצורתה הנעלה ביותר מבטאים הקדושים. לכן קוליבה מבורכת לא רק בטקסי אזכרה אלא גם בטקסי הקדושים.
יום ראשון של תאודור
המנהג לברך על הקוליבה ולאוכלה בסוף השבוע הראשון של התענית הגדולה מקושר לאירוע מתקופת יוליאנוס הכופר, קיסר רומא אשר התנגד לנצרות ולמיזוגה בקיסרות וניסה להחיות את הדת ההלניסטית הפגאנית. המסורת מספרת כי הקיסר ידע שהנוצרים הרעבים אחרי שבוע של תענית יגיעו ביום ראשון לכיכר השוק בקונסטנטינופול לקנות מצרכי מזון. הוא ציווה להתיז דם מפולחן הקורבנות הפגאני על מצרכי המזון בשוק. בכך פסל אותם לאכילה על ידי נוצרים בשל טומאתם, ובשל העובדה שנוצרים נמנעו לחלוטין מאכילת בשר בתקופת התענית. תאודור מאמסיה נגלה בחלומו של אאודוקסוס מאנטיוכיה ויעץ לו כי אל לנוצרים לאכול מזון שנקנה בשוק באותו יום, אלא רק חיטה מבושלת בדבש. מאז מכונה יום ראשון הראשון של התענית הגדולה בשם "יום ראשון של תאודור".
טקסי אזכרה והלוויה
בטקסי אזכרה נוהגים קרובי משפחה וחברים של הנפטר להכין קוליבה, המוגשת על שולחן זיכרון אשר לפניו מנוהל הטקס. טקסי אזכרה מתקיימים ביום השלישי, התשיעי והארבעה-עשר לאחר פטירתו של נוצרי אורתודוקסי, וכן ביום השנה לפטירה. בנוסף, במהלך השנה הליטורגית קיימים מספר ימי ראשון של הנשמות, רובם במהלך תקופת התענית וכן ביום שלישי השני שלאחר הפסחא (רדוניסטה), בהם נערכים טקסי זיכרון לכלל הנפטרים.
בהלוויות מוצעת קוליבה לכל משתתפי ההלוויה.
תערובת הקוליבה נראית כאדמה ומעוצבת לצורת תל כדי לדמות קבר. על גביה זורים אבקת סוכר ורשומים את ראשי התיבות של שם הנפטר. בתחילת הטקס מודלק נר על הקוליבה ומכובה בסיום הטקס. בסיום הטקס חולקים המשתתפים את הקוליבה ומשוחחים על הנפטר ומבקשים מהאל מחילה לנפטר.
חגי הקדושים
קוליבה מוגשת בסעודות הנערכות לרגל חגי קדושים נוצרים וחגיגות הקדוש המגן של משפחה או כנסייה. לעיתים במקום טקס אזכרה מגישים קוליבה בפני איקונין של הקדוש ועורכים בפניו טקס תחנונים (מוליבן).
הכנת הקוליבה
ברומניה מכינים קוליבה על ידי השריית חיטה (ביחס של כוס חיטה שטופה ל-4 כוסות מים) למשך כ-8 שעות, לאחר מכן הרתחה ובישול החיטה עד לריכוך, בתוספת סוכר, אגוזים, וניל ורום, לפי הטעם. התערובת המוצקה שהתקבלה מצוננת עד ליצירת עוגה. את העוגה מקשטים בצלב מקקאו, שוקולד או סוכריות.
ברוסיה הסובייטית הכינו בתקופות מחסור קוליבה מדגנים אחרים כגון אורז או שעורה. קהילות מסוימות שנהגו כך עדיין משתמשות באורז להכנת קוליבה. בכנסייה האורתודוקסית ביפן משתמשים באורז להכנת קוליבה בשל היותו מוצר יסוד, ללא הקשר של תקופת מחסור.
רבן
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
וריאציות גולדברג
וריאציות גולדברג, רי"ב 988, הוא קובץ של אריה ו-30 וריאציות לצ'מבלו מאת יוהאן סבסטיאן באך. היצירה יצאה לאור לראשונה בשנת 1741 כסדרה, שבאך קרא לה Clavier-Übung ("תרגילים למקלדת") והיא נחשבת לאחת הדוגמאות החשובות ביותר לצורת הווריאציה. היא קרויה על שם יוהאן גוטליב גולדברג, ואפשר שהוא היה הראשון לבצע אותה.
חיבור הווריאציות
.
פורקל כתב את הביוגרפיה הזו בשנת 1802, יותר מ-60 שנה אחרי התרחשות האירועים הנזכרים בה, ודיוקה מוטל בספק. העדר הקדשה בדף השער של "אריה ווריאציות" אף הוא עושה את סיפור ההזמנה לבלתי סביר. גילו של גולדברג בזמן פרסום הווריאציות (14 שנים) הוזכר גם הוא כיסוד לפקפק בסיפור של פורקל, אם כי הנער היה מוכר כנגן מקלדת מוכשר שהצטיין בקריאה מן הדף. במחקר עדכני רחב-יריעה טוען חוקר המקלדת ויצירות באך פיטר ויליאמס, כי סיפורו של פורקל בדוי מראשית עד אחרית.
האריה שלה נכתבו הווריאציות לא נכתבה, לדברי ארנולד שרינג, על ידי באך. ספרות מחקר מאוחרת יותר (כמו ההוצאה בעריכת כריסטוף וולף) גורסת, שאין יסוד לספקות כאלה.
הוצאה לאור
באופן יוצא דופן לגבי יצירות באך, יצאו וריאציות גולדברג לאור עוד בחייו, בשנת 1741. המו"ל היה ידידו של באך, בלתאזאר שמידט מנירנברג. שמידט הדפיס את היצירה באמצעות גלופות נחושת חרותות (במקום להשתמש בסדר זחיח); מכאן שהתווים בהוצאה הראשונה כתובים בכתב ידו של שמידט עצמו. ההוצאה מכילה טעויות הדפסה שונות.
בדף השער, הנראה בתמונה לעיל, נאמר בגרמנית: "תרגילי מקלדת, המכילים אריה עם וריאציות שונות לצ'מבלו בעל שתי מקלדות, שחוברו למען מביני דבר לרענן את רוחם, מאת יוהאן סבסטיאן באך, מלחין חצר המלוכה של פולין וחצר הנסיך הבוחר של סקסוניה, קאפלמייסטר וממונה על המוזיקה הכוראלית בלייפציג, נירנברג. בלתאזאר שמידט, מו"ל."
ב"תרגילי מקלדת" יש הסבורים, שבאך מיקם את ה"ווריאציות" כחלק הרביעי בסדרה של יצירות מקלדת (עוגב וצ'מבלו) (כשבחלק הראשון בסדרה נמצאות שש הפרטיטות, רי"ב 825-830, בשני הקונצ'רטו האיטלקי, רי"ב 971 ו"אוברטורה בסגנון צרפתי", רי"ב 831 ובחלק השלישי סדרה של פרלודים כוראליים לעוגב, משובצים בין פרלוד ופוגה במי במול מז'ור. כיוון שבאך לא הגדיר בפירוש את ה"ווריאציות" כחלק הרביעי, העניין עומד לדיון.
תשעה-עשר עותקים של ההוצאה הראשונה שרדו עד ימינו, שהיקר ביותר בהם הוא ה-"handexemplar", השמור בספריה הלאומית של צרפת בפריז וכולל תיקונים ותוספות שנעשו בידי המלחין, כולל נספח עם ארבעה-עשר קאנונים המבוססים על שמונת צלילי הבס הראשונים של האריה, רי"ב 1087.
העותקים האלה מספקים למעשה לעורכים בני ימינו את המידע היחיד, שיכול לסייע להם בשחזור כוונותיו של באך; הפרטיטורה הכתובה ביד לא שרדה. עותק כתוב ביד של האריה בלבד נמצא ב"ספר של אנה מגדלנה". כריסטוף וולף מעלה סברה, על יסוד ראיות של כתב-יד, שאנה מגדלנה העתיקה את האריה מן הפרטיטורה בכתב ידו של באך בסביבות 1740; היא מופיעה על שני דפים, שהושארו ריקים לפני כן.
צורה
אחרי תצוגה של האריה בפתיחת היצירה, מגיעות שלושים וריאציות בזו אחר זו. הווריאציות אינן עוקבות אחר המלודיה של האריה, אלא עושות שימוש בקו הבס ובהולכת האקורדים שלה. מסיבה זו נוהגים להגדיר את היצירה כשאקון - בהבדל אחד, שנושא השאקון נמשך בדרך כלל לא יותר מארבע תיבות, בעוד שהאריה של באך מחולקת לשני קטעים בני שש-עשרה תיבות, כל אחד מהם חוזר על עצמו.
קו הבס נרשם בתווים בידי רלף קירקפטריק בהוצאה שלו לביצוע כדלהלן:
הספרות שמעל התווים מציינות את ההיפוך של האקורד כפי שהוא מוגדר במערכת של בס ממוספר; במקום שספרות מופרדות בפסיק, הן מציינות אופציות שונות שמשמשות בווריאציות שונות. במקום שיש סולמית מעל התו, ישנו אקורד שאחד מהתוים שלו מוגבה בחצי טון (לרוב אקורד מז'ורי במקום מינורי הטבעי לסולם).
כל וריאציה שלישית בסדרה של 30 היא קאנון בהתאם לתבנית עולה (3, 6, 9, 12, 15, 18, 21, 24 ו-27). על כן, וריאציה מס' 3 היא קאנון באוניסונו, וריאציה מס' 6 היא קאנון הסקונדה (הכניסה השנייה מתחילה במרווח של סקונדה מעל הכניסה הראשונה), וריאציה מס' 9 היא קאנון בטרצה, וכן הלאה עד לווריאציה מס' 27, שהיא קאנון בנונה. הווריאציה האחרונה, במקום להיות כצפוי קאנון בדצימה, היא קוודליבט, תערובת חופשית של מלודיות שונות (בווריאציות גולדברג, באך שילב בין שני שירים עממיים גרמניים), שמטרתה על פי רוב לבדח את המאזין.
כמו שרלף קירקפטריק מציין, הווריאציות שבין הקאנונים מסודרות גם הן בתבנית. אם נשים בצד את חומר ההתחלה והסיום של היצירה (ביתר פירוט, האריה, הווריאציות הראשונה והשנייה, הקוודליבט והאריה דה קאפו), החומר שנותר מסודר כדלהלן: הווריאציות המופיעות מיד לאחר כל אחד מהקאנונים הן קטעים גנריים מסוגים שונים, ביניהם שלושה מחולות בארוק (4, 7, 19); פוגטה (10); אוברטורה צרפתית (16); ושתי אריות מעוטרות ליד ימין (13, 25), כמו כן גם וריאציות מס' 22 ו-28 הן קטעים גנריים. הווריאציות הממוקמות "שתיים" לאחר כל אחד מהקאנונים (5, 8, 11, 14, 17, 20, 23, 26 ו-29) הן מה שקירקפטריק מכנה "ערבסקות"; הן וריאציות בקצב מהיר ומלא חיים, במידה רבה של שיכולי-ידיים. הדפוס המשולש הזה - קאנון, קטע גנרי, ערבסק - חוזר בסך הכל תשע פעמים, עד שהקוודליבט שובר את המחזור. וריאציות גולדברג נכתבו בסול מז'ור, אך שלוש מבין הווריאציות (15, 21, 25) נכתבו בסול מינור: וריאציה מס' 15 היא קאנון בקווינטה, וריאציה מס' 21 היא קאנון בספטימה ואילו וריאציה מס' 25 היא הווריאציה הכי ארוכה ואיטית שנכתבה על ידי באך ובגלל התוכן שבה היא נקראת גם בשם הפנינה השחורה.
בסוף שלושים הווריאציות, באך כותב אריה דה קאפו אל פינה, כלומר, הנגן נדרש לחזור אל ההתחלה ("דה קאפו") ולנגן שוב את האריה לפני שיסיים את היצירה.
עיבוד
פרוצ'ו בוזוני הציע לקצץ שמונה מן הווריאציות לצורך "ביצוע קונצרטנטי", ואף שכתב מהותית קטעים רבים. העיבוד שנוי במחלוקת, אך הודפס לא מכבר מחדש.
משה בן יצחק מזרחי
משה בן יצחק מזרחי (שאה) (לפני 1870, טהראן – 17 ביולי 1940; י"א בתמוז ת"ש, פלשׂתינה-א"י) היה צייר ומאייר עברי יליד איראן. יצירתו מסתמכת על מסורת איקונוגרפית ארוכה של תיאור המקומות הקדושים ליהדות.
מזרחי נולד בטהראן לפני שנת 1870. בסביבות שנת 1890 עלה לארץ ישראל והתיישב בעיר העתיקה בירושלים. שם משפחתו של משה היה במקור מזרחי, במהלך שנות העשרים שינה את שם המשפחה לסופר. במקצועו היה אומן אך היה גם רב וסופר סתם. הכינוי "שאה" ניתן לו מאחר ששיחק היטב שח-מט. היה נשוי לחנה כאנום (נפטרה ב-1929) ונולדו להם שני בנים: ציון וחיים ושתי בנות: לאה ורחל. בירושלים פתח בית מלאכה לאמנות דתית ושימושית לאחר מאורעות תרפ"ט (1929), העביר את בית המלאכה שלו לנחלת שבעה. בשנת 1940 נפטר, ונקבר בהר הזיתים בירושלים.
מייק דאנליבי האב
מייקל ג'וזף "מייק" דאנליבי האב (באנגלית: .Michael Joseph "Mike" Dunleavy Sr; נולד ב-21 במרץ 1954) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי, ששיחק ב-NBA בין השנים 1976–1990, ואימן בה בין השנים 1990–2010. משמש כמאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת טוליין מאז שנת 2016. אביו של הכדורסלן מייק דאנליבי הבן.
נעורים ומכללות
דאנליבי נולד וגדל ברובע ברוקלין שבעיר ניו יורק. בין השנים 1972–1976 למד באוניברסיטת קרוליינה הדרומית, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה לצד שחקני האולסטאר לעתיד אלכס אינגליש ובראיין וינטרס. בארבע עונותיו בקבוצת האוניברסיטה קלע 14.3 נקודות בממוצע למשחק.
קריירת משחק
דאנליבי נבחר על ידי פילדלפיה 76' בבחירה ה-99 של דראפט ה-NBA לשנת 1976. בעונתו הראשונה ב-NBA העפיל עם קבוצתו לגמר ה-NBA, אך דאנליבי עצמו שותף ב-32 משחקים בלבד ומיעט לקבל דקות משחק. בתחילת העונה העוקבת נופה מסגל הקבוצה וחתם בקבוצת "קרוליינה לייטנינג" מליגת ה-AABA, אשר פעלה במשך כחודש בטרם התפרקה. בפברואר 1978 חתם ביוסטון רוקטס, אשר במדיה הפך לשחקן רוטציה קבוע ב-4 וחצי העונות הבאות. ב-6 בדצמבר 1980 קלע שיא קריירה של 48 נקודות במשחק מול דנוור נאגטס. בפלייאוף קלע 8.9 נקודות ומסר 3.4 אסיסטים בממוצע למשחק ועזר ליוסטון להגיע לגמר ה-NBA, בו הפסידה לבוסטון סלטיקס בתוצאה 2–4.
בעונת שיחק עבור סן אנטוניו ספרס, ובשתי העונות הבאות קלע כ-10 נקודות למשחק במדי מילווקי באקס, אולם מיעט לשחק בשל כאבים בגבו. בסיום עונת פרש ממשחק, אך בעונות  ו- השתתף ב-7 משחקים נוספים במקביל לעבודתו כעוזר המאמן דל האריס.
לאורך קריירת המשחק ב-NBA רשם ממוצעים של 8.0 נקודות ו-3.9 אסיסטים למשחק.
לוס אנג'לס לייקרס
לקראת עונת מונה דאנליבי למאמנה הראשי של לוס אנג'לס לייקרס, במקומו של פט ריילי. את העונה סיימו הלייקרס עם המאזן השני בטיבו באזור המערבי, 54–28, ובפלייאוף העפילו לגמר ה-NBA בהובלתם של מג'יק ג'ונסון וג'יימס וורת'י. במשחק הראשון של סדרת הגמר ניצחו הלייקרס את שיקגו בולס בתוצאה 93–91, אך הפסידו בארבעת המשחקים הבאים בהפרש ממוצע של כ-13 נקודות. בעונה הבאה, ללא ג'ונסון שפרש בשל מחלתו, רשמו הלייקרס מאזן 43–39 והודחו בסיבוב הפלייאוף הראשון.
מילווקי באקס
במאי 1992 התפטר דאנליבי מאימון הלייקרס ועבר לאמן את מילווקי באקס, במדיה שיחק בארבע עונותיו האחרונות ב-NBA. בתקופתו של דאנליבי כמאמן הייתה מילווקי אחת הקבוצות החלשות בליגה, על אף צירופם של גלן רובינסון ווין בייקר הצעירים, ורשמה מאזן מצטבר של 107 ניצחונות ו-221 הפסדים (32.6%). בסיום עונת פרש מאימון הקבוצה ושימש כג'נרל מנג'ר של מילווקי בעונה העוקבת.
פורטלנד טרייל בלייזרס
בעונת מונה למאמן קבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס, במקומו של פי. ג'יי. קרליסימו. בעונתו הראשונה הודחה הקבוצה בסיבוב הפלייאוף הראשון, כמו בכל אחת מ-5 העונות הקודמות, אך בעונת הצליחה פורטלנד להעפיל עד לגמר המערב, בו הפסידה לאלופה שבדרך, סן אנטוניו ספרס, בתוצאה 4–0. בעונה הבאה הציגו הטרייל בלייזרס שיפור נוסף, והשיגו את המאזן השני בטיבו בליגה הודות לחמישייה פותחת מאוזנת שכללה את ארווידאס סאבוניס, ראשיד וולאס, סקוטי פיפן, סטיב סמית' ודיימון סטודמאייר. בפלייאוף גברה קבוצתו של דאנליבי על מינסוטה טימברוולבס ויוטה ג'אז, והפסידה ללוס אנג'לס לייקרס בסדרת גמר המערב בתוצאה 3–4. בעונתו הרביעית והאחרונה כמאמן פורטלנד הפסידה הקבוצה בסיבוב הפלייאוף הראשון.
לוס אנג'לס קליפרס
בין השנים 2003–2010 היה דאנליבי המאמן הראשי והג'נרל מנג'ר של לוס אנג'לס קליפרס. בעונת הוביל את הקבוצה לפלייאוף ה-NBA לראשונה מזה 9 עונות, ולאחר שהקליפרס גברו על דנוור נאגטס בתוצאה 4–1 העפילה הקבוצה לסיבוב השני, לראשונה מאז עונת. בשלוש העונות הבאות התדרדרה הקבוצה שהרכיב ואימן דאנליבי, אשר התפטר מאימון הקליפרס ופוטר מתפקידו כג'נרל מנג'ר בסוף עונת. לאחר הפיטורים תבעו הקליפרס את דאנליבי בגין הונאה, בעוד דאנליבי עצמו תבע את המועדון בגין אי תשלום שכרו המלא; בבוררות נפסק כי דאנליבי זכאי מאשמה, וכי על הקבוצה לשלם לו סכום של 13 מיליון דולר.
אוניברסיטת טוליין
במרץ 2016 מונה דאנליבי למאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת טוליין אשר בניו אורלינס, לואיזיאנה.
Songs I Wrote with Amy
Songs I Wrote with Amy (בעברית: שירים שכתבתי עם איימי) הוא מיני-אלבום שפורסם באופן עצמאי על ידי הזמר-יוצר הבריטי אד שירן. לאחר ההצלחה של "+", פורסמו מחדש חמישה מאלבומיו הקודמים, בהם "Songs I Wrote with Amy", אשר פורסם בפעם השנייה ב-9 בדצמבר 2011. כל השירים נכתבו בשיתוף פעולה של אד שירן יחד עם איימי ודג'.
ב-2015, הודיע שירן על פרסומו של מארז תקליטים חדש שנקרא "5". מארז זה כולל חמישה מיני-אלבומים שפרסם בעבר, כאשר אחד מהם הוא "Songs I Wrote with Amy".
הירושה - דמויות
סדרת הירושה (Inheritance Cycle) היא סדרת ספרי פנטזיה מאת כריסטופר פאוליני.
בסדרה מספר דמויות בולטות:
אראגון
גיבור הסדרה. מסעו מתחיל כאשר הוא מוצא אבן מסתורית, שמתגלה כביצת דרקון. לאחר בקיעתה הוא מתחיל ללמוד להילחם, להשתמש בקסם ולקרוא, ולמעשה הופך לרוכב דרקונים בהדרכתם של ברום ואורומיס. אמו קראה אותו על שמו של רוכב הדרקונים הראשון. מאוחר יותר הוא זוכה לכינויים "הורג-הצל", "חרב-האש", "ארג'טלאם" ("יד מכסף"), "קללת הרא'זאק" ו"קוטל-המלכים".
אראגון חי עם דודו גארו ובן דודו רוראן בחווה מבודדת הגובלת בכפר בשם קרווהול. לאורך סדרת הספרים מתגלים פרטים נוספים על זהות הוריו של אראגון והסיבה שהפקידו אותו אצל דודיו. הוא והדרקונית שלו סאפירה מתפתחים ללוחמים רבי עוצמה הם נלחמים במל גאלבטוריקס והם האחראים על הכשרתו של דור הרוכבים והדרקונים החדש.
אריה
נסיכת האלפים שהציל אראגון משוביה. לפני שנלכדה במארב שערך דורזה, היא נשאה את הביצה של סאפירה אל הווארדן. אראגון מתאהב בה, אך היא נמנעת מקרבתו בשל חובותיהם, הפרש הגילאים העצום, והעובדה שהם ממינים שונים. בסוף הספר השלישי היא הורגת את הצל וראוג ועל ידי כך היא הופכת ל"הורגת-צל". היא בתה של איסלנזאדי מלכת האלפים, אביה שהיה גם הוא מלך מת בשנות "הצער הגדול".
מרטאג
מרטאג הוא אחיו למחצה של גבור העלילה, אראגון, ומחשובי משרתיו ואויביו של גאלבטוריקס. מרטאג ידוע כבנו של מורזן ראש מפרי השבועה שבגדו ברוכבי הדרקונים והצטרפו לגלבאטוריקס. לאורך סדרת הספרים מתגלה כי אמו היא גם אמו של אראגון. הוא לוחם מיומן והפך לרוכב דרקונים תחת שליטתו של גאלבוטריקס, בשל שינוי שהוא עושה בעצמו פגה השליטה של המלך בו והוא משתחרר מכבליו ונלחם בו.
ברום
ברום - מורהו הראשון של אראגון שהכירו בתחילה כזקן תמהוני ונרגן. לאורך סדרת הספרים מתגלה כי הוא היה רוכב בעצמו שהתחנך אצל אורומיס. הוא איבד את הדרקונית שלו בעיצומו של המרד של גאלבוריקס ומפרי השבועה. אובדן הדרקונית שלו שבר את רוחו והפך אותו לתאב נקמה הוא הקים את הווארדן, חיסל בכוחות עצמו שלושה ממפרי השבועה והדרקונים שלהם, כולל מורזן, בנוסף סייע לחיסול חמישה אחרים. לאחר שהתוודע לאראגון נדד איתו ברחבי אליגאזיה במטרה לנקום ברא'זאק על רצח גארו (דודו של ארגון) הוא מת בידי הרא'זאק בעת לחימה לאחר מותו הפכה סאפירה את מצבתו ליהלום טהור. בהמשך מתגלה שהיה אביו של אראגון ואהובה של סלנה - אמו של אראגון.
רוראן
בן דודו של אראגון והמנהיג הבלתי מעורער של תושבי קרווהוֹל. פגישתו הראשונה עם אראגון לאחר שזה עזב את קרווהול הייתה בסורדה. ידוע גם כ"פטיש הכוח" משום שנלחם באמצעות פטיש ברא'זאק וחיילי גאלבטוריקס. התחתן עם קטרינה, בת הקצב סלואן, בסוף הסדרה הוא הופך לרוזן ונולד לו בת בשם איזמירה על שם אמא של קטרינה.
גאלבטוריקס
הנבל הראשי בסדרה. גאלבטוריקס הוא שיזם את המרד שהוביל לנפילת רוכבי הדרקונים אחרי שדרקונו הראשון מת. הוא מלך הקיסרות, שזכה בכוח שאין שווה לו באמצעות ניצול הדרקונים. איש לא הצליח להביס אותו בכל שנות שלטונו. הוא מתואר כאכזרי, חסר רחמים וחסר כבוד לחיי אדם. רכב על דרקון ענק ושחור ששמו שרוקין. שרוקין היה מטורף וסבל מכאבים רבים אך גם חזק וגדול יותר מכל דרקון. הקשר ביניהם לא היה בריא ופורה כשאר הדרקונים ורוכביהם מאחר שגאלבטוריקס השתלט עליו באמצעות קסמים.
אורומיס
אחרון רוכבי הדרקונים מהדור הקודם. בזמן בגידת מפירי השבועה הם תפסו אותו והוא ברח במחיר הרגל של דרקונו, וברח ליער דוּ ולדנוארדן. שימש כמורהו השני של אראגון, לאחר מותו של ברום. הוא סבל מנכות שמנעה ממנו להשתמש בקסם, מלבד בעוצמות חלשות מאוד. אורומיס ודרקונו גליידר נרצחו בידי מרטאג ועוקץ (שהיו שניהם בהשפעת קסמיו של גאלבטוריקס).
יחסי איחוד האמירויות הערביות–הפיליפינים
יחסי איחוד האמירויות הערביות–הפיליפינים הם היחסים הדו-צדדיים בין האמירויות הערביות המאוחדות לבין רפובליקת הפיליפינים.
היסטוריה
השגרירות הפיליפינית באבו דאבי נפתחה ב-17 ביוני 1980.
לידור יוספי
לידור יוספי (נולד ב-6 במרץ 1974) הוא זמר ישראלי.
ביוגרפיה
לידור יוספי נולד ב-6 במרץ 1974, בשם דורון יוסף בעיר ראש העין. הוא התחיל את דרכו המוזיקלית בלהקות נוער מקומיות בראש העין והסביבה. בהמשך עבד כקלידן ולעיתים כמלחין של ליאור פרחי ושל נריה חובב.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–הפיליפינים
יחסים כלכליים
כלכלת איחוד האמירויות תלויה בעובדים זרים, שחלק ניכר מהם באים מהפיליפינים. איחוד האמירויות הוא היעד השני הגדול ביותר עבור מהגרי עבודת פיליפינים, אחרי ערב הסעודית. ישנם כבין 500,000 ל-600,000 עובדים פיליפינים באיחוד האמירויות הערביות. 60% מסווגים כבעלי מקצוע, 25% מיומנים ו-15% לא-מקצועיים. סך הסחר בין הפיליפינים לבין איחוד האמירויות הערביות עלה ל-1.61 מיליארד דולר ב-2010 מ-1 מיליארד דולר בשנת 2009.
לידור יוספי
ביוגרפיה
לקראת צאת אלבום הבכורה שלו, במאי 1997, אימץ את השם לידור יוספי, בעצת המפיק שלו, יוסי בן דוד. בן-דוד כתב והלחין חלק ניכר משירי אלבום הבכורה של יוספי, "ראש בראש", כולל שיר הנושא. עוד בלטו באלבום "ספרי ילדה" (מילים: מיקי אפל, לחן: לידור יוספי) ו"נערתי" (מילים ולחן: אביחי מליחי). נחום עושרי עיבד את השירים, כאשר במימון האלבום השתתף חברו של יוספי ובן דודו של בן-דוד, הזמר חיים משה.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–הפיליפינים
יחסים כלכליים
איחוד האמירויות הערביות דורגה במקום ה-16 בקרב שותפי הסחר בפיליפינים ב-2009, שותפת היבוא ה-14 בגודלה ו-21 בגודלה בשותפות לייצוא. באותה שנה הייתה איחוד האמירויות הערביות שותפת היבוא השני ושותפת היצוא הראשון של הפיליפינים במזרח התיכון. 90% מהייבוא הפיליפיני מאיחוד האמירויות הערביות זה מוצרי נפט. איחוד האמירויות הערביות, ובמיוחד אבו דאבי, משמשת כמרכז תחבורה למוצרי הייצוא הפיליפינים, שרבים מהם נכנסים למכס במדינות אחרות במזרח התיכון.