cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האח הגדול (תוכנית טלוויזיה ארגנטינאית)
שיתוף פעולה עם הגרסה הישראלית
בעונה הרביעית של האח הגדול ישראל, אשר התרחשה במקביל לעונה השביעית של האח הגדול ארגנטינה, ערכו שתי התוכניות שיתוף פעולה, הדיירת הישראלית סופי קרבצקי עברה לבית הארגנטינאי למשך שבוע, בעוד שהדיירת הארגנטינאית ויקטוריה אירולג'י התגוררה בבית הישראלי במשך שבוע הגעתה לישראל לוותה בביקורת עקב מתירנותה באח הגדול הארגנטינאי
ביקורת
הגרסה הארגנטינאית של האח הגדול ספגה ביקורת בעקבות העירום הרב שמוצג בה. בין היתר, מצולמים הדיירים כשהם במקלחת טופלס, וכן מספר תאונות מלתחה שודרו בתוכנית. עניינים אלו עוררו סערה בתקשורת הארגנטינאית.
רשב"ם
ביוגרפיה
רשב"ם נולד בעיר רמרו (Ramerupt) שבצפון צרפת, לרבי מאיר בן שמואל וליוכבד, אחת משלוש בנותיו של רש"י. אחיו הם רבינו תם, ריב"ם, שלמה ומרים, אמו של ר"י הזקן. הוא ואחיו היו לראשוני בעלי התוספות, ורבנו תם שאף למד אצלו היה למנהיג יהדות צרפת.
תאריכי לידתו ופטירתו
תאריכי לידתו ופטירתו של רשב"ם אינם ידועים בוודאות. סבו רש"י נולד ב-1040 ונפטר ב-1105; בכמה מקומות מצינו עדויות שהוא התווכח עם סבו בפרשנות הפסוקים ואף הורה הלכות בפניו. מכיוון שלא סביר שהוא יתווכח עם סבו בטרם הגיעו לגיל 20–25. לכן סביר להניח שהוא נולד בין השנים 1080–1085.
גם שנת מותו לא ידועה. בספר יוחסין (מאמר חמישי) מובאת מסורת שהוא נפטר בשנת תתקל"ה (1174/5), אמנם דוד רוזין כתב שזו טעות . הוא שיער שרשב"ם נפטר מעט אחרי 1160, בעקבות 'אגרת השבת' של ראב"ע. באיגרת זו, שכתב ראב"ע ב-6 בדצמבר 1158 כששהה בלונדון, ובה הוא יוצא בחריפות נגד הפרשן שפירש בפסוק "ויהי ערב ויהי בקר יום אחד" שהיום השני התחיל בבקר, כיוון שלפי זה יוצא ששבת מתחילה רק בבקר. ומדברי ראב"ע משתמע שאותו מחבר היה עדיין בחיים. ומכיוון שפירוש זה נמצא ברשב"ם, הוא הסיק שמדובר בו.
רבותיו של רשב"ם
רשב"ם למד אצל אביו ר' מאיר ברמרו, וכן אצל סבו, רש"י, בטרוייש. ובפירושיו הוא מביא דברים בשמם. כמו כן היה לו קשר עם חכמי גרמניה, בעיקר בערים שפיירא, וורמיזה ומגנצא, בישיבות שמיסודו של רבנו גרשום. הוא גם שהה תקופה מסוימת בפריז ונשא ונתן עם החכמים שם, ביניהם רבי מתתיה מפריז, ורבי יום טוב מפלייזא, בן דודו.
משפחתו של רשב"ם
ככל הנראה היה רשב"ם נשוי לבתו של רבי שמעיה, תלמידו המובהק של רש"י. מבין צאצאיו ידוע רק על בת אחת ושמה מרונא, שעבדה, כמו אביה, כרועת צאן. לבת זו נולד בן ושמו יוסף שחי בעיר קן בנורמנדי. רשב"ם ביקר בעיר זו כדי לפגוש את נכדו.
השכלתו
רשב"ם היה בקי במקרא ובתלמוד, אך לא פירש את המקרא לפי התלמוד וההלכה, אלא יצר פירוש מקורי משלו; מתוך פירושיו ניכר כי התעניין במדעים שונים. בפרשנותו היה החלטי בהיצמדותו לדרך הפשט; למסקנותיו העצמאיות תרמה ידיעתו בלשון. כמו רש"י, גם הוא הכיר את חיבורי מנחם בן סרוק ודונש בן לברט.
בשני מקומות בפירושו לתורה הוא מתייחס לתרגום הלטיני הנוצרי לתורה (הוולגטה) ומתפלמס עמו, אין להסיק מכך שידע לטינית וקרא את הוולגטה במקורה. שכן ייתכן שהוא ניזון מכלי שני והכיר את התרגום הנוצרי במקומות פולמוסיים בלבד. על כל פנים רשב"ם הוא מהפרשנים היהודים הראשונים בצרפת ששילבו בפירושם התפלמסות עם פירושים נוצריים.
פירושיו לתלמוד
רשב"ם, נכדו של רש"י, היה מראשוני בעלי התוספות, ושילב ביצירתו את דרכו הפרשנית של רש"י ואת דרך המשא-ומתן האופיינית לבעלי התוספות. רשב"ם עצמו כתב רק פירושים, אולם בתוכם הטמיע חידושים רבים, לפעמים כאלו שאינם נוגעים במישרין לדברים אותם הוא מפרש, וחידושים אלו מצוטטים רבות בדברי בעלי התוספות שלאחריו.
בפרק 'ערבי פסחים', הפרק האחרון של מסכת פסחים, מופיעים זה לצד זה פירוש רש"י ופירוש רשב"ם. ככל הנראה, פירוש רש"י לא היה מעובד כל הצורך ונותר כטיוטה בלבד, ורשב"ם חפץ שעל המסכת יהיה פירוש מושלם. כשהתוספות מזכירים את ה'קונטרס' ב'ערבי פסחים' הם מתכוונים לרשב"ם, כאשר כינוי זה מתייחד בדרך כלל לפירוש העיקרי שעל המסכת (בדרך כלל פירוש רש"י, ובחלקה השני של מסכת בבא בתרא - פירוש רשב"ם).
רשב"ם כתב גם פירושים למסכתות אחרות, כמו עירובין, גיטין, בבא קמא, פרקי אבות, חולין ונדה, אולם הם אבדו ולא נותרו מהם אלא אזכורים בדברי חכמי הדורות הבאים (בעיקר בתוספות). קטעים מפירושו לעבודה זרה נדפסו בשיטת הקדמונים על ידי חיים משה יהודה בלוי. שרידים נוספים מפירוש זה נערכו על ידי הלל גרשוני. מפירושו למסכת מכות הגיעו לידינו חלקים מפרק ג', מכיוון ש"רש"י על הרי"ף" הוא למעשה ליקוט מפירוש רשב"ם. אהרן ארנד פרסם פירוש למסכת סוכה וייחס אותו לרשב"ם.
פירושי רשב"ם לתלמוד מאופיינים באריכות יתר מזה של רש"י. הוא מתייחס לסוגיה בהרחבה, ולעיתים מציין פסק הלכה. נטייתו הפשטנית בפירושיו למקרא נראית גם בפירושיו לתלמוד.
תוספות אלפס
בנוסף לחיבורו על התלמוד, רשב"ם חיבר 'תוספות' על ספרו של הרי"ף. א"א אורבך ציין שככל הנראה הוא הראשון בצפון צרפת שהרבה להשתמש בספר ההלכות של הרי"ף, וגם הוא החל להתעסק בספרי הרי"ף רק בשלב מאוחר בחייו, שכן אינו מצטטו כלל בפירושיו לב"ב ופסחים. רשב"ם העריך מאוד את הרי"ף, כמו שרואים בתשובה שלו: (שו"ת מהר"ם, דפוס קרימונה סימן צא). אמנם הערכתו לא מנעה ממנו לחלוק על הרי"ף בלשון חריפה, כגון: "חס ושלום, לא תהא כזאת בישראל להכשיר הטריפה בהערמה". אמנם בשונה מחיבוריו האחרים שהשפיעו רבות על אחרים, תוספותיו לרי"ף כמעט ואינן מוזכרות בשום מקום, והיחידים שמצטטים מהם הם הגהות מיימוניות, ראבי"ה ומרדכי. הסיבה לכך היא כנראה חוסר ההתעניינות בספרו של הרי"ף בצפון צרפת בתקופה הזאת. כמה מתוספותיו חדרו לתוך הספר ונדפסו בתוך דברי הרי"ף. חלק מתוספותיו נדפסו בשנת תשל"ו על ידי שמא פרידמן.
פירושיו למקרא
רשב"ם כתב, ככל הנראה, פירושים לכל ספרי המקרא. רובם לא שרדו, ומהם קיימים היום:
קיימות עדויות לקיומם של פירושים של רשב"ם על ספרים אחרים. מעט מפירושיו לנביאים שרדו בציטוטים של פרשנים אחרים שהזכירו אותו, כגון ב'ערוגת הבושם' של ר' אברהם בר' עזריאל שחי בבוהמיה (אזור צ'כיה של היום) במאה ה-13. ב'ערוגת הבושם' יש גם מובאות מפירושיו של רשב"ם לתהילים ולאיוב. ציטוטים נוספים מפירוש רשב"ם לתהילים מופיעים בספרים אחרים של חכמי צרפת.
תפוצה
פירושיו של רשב"ם לתורה ולשאר התנ"ך לא זכו לתפוצה רבה. פירושו לתורה היה נפוץ בין חכמי צרפת, ומוזכר בפירושו של רבי יוסף בכור שור, אך ככל הנראה, הרמב"ן, שחי בספרד ובארץ ישראל לא ראה את פירוש הרשב"ם, ומכך ניתן להסיק שהפירוש לא הגיע לספרד וארץ ישראל.
הסברים שונים ניתנו לתפוצה המוגבלת של פירושו של רשב"ם על התורה. ש"א פוזננסקי ציין את פירוש רש"י לתורה כגורם שהאפיל על פירושים אחרים שנכתבו בצרפת בימי הביניים. אחרים ציינו את הפופולריות של פירוש רד"ק כגורם שמנע את התפשטות פירושו של רשב"ם. היו שציינו את דרך הפשט של רשב"ם, שהרשה לעצמו לפרש בניגוד לדעת חז"ל, כגורם שהרתיע את הלומדים משימוש בו. כמו כן, המעבר להתמקדות ללימוד התלמוד הבבלי, במיוחד בין יהודי צרפת, פגע ככל הנראה בתפוצה של פירוש רשב"ם.
שיטתו הפרשנית
בשונה מפרשני ספרד, הצרפתים לא כתבו הקדמה שתסייע לקורא בתחילת קריאת הפירוש. אולם הצהרות על שיטתם נמצאות בתוך פירושיהם. רשב"ם מצהיר על עקרונות מתודולוגיים במקומות שונים, למשל:
חיבורים נוספים
רשב"ם כתב חיבור בנושא הדקדוק שנקרא 'דייקות מרבינו שמואל', אשר יצא לאור במהדורה מדעית על ידי רונאלה מרדלר בשנת ה'תש"ס. בתחילה יוחס הספר לר' שלמה, אחיו. ככל הנראה החיבור מבוסס על הספר 'הוריית הקורא' לרבי יהודה אבן בלעם.
על-פי ציטוטים מחכמים שונים מייחסים לרשב"ם גם ספר הלכות הכולל דיני יום-טוב, שחיטה ועוד.
בכתב יד 395 מאוסף יוסף גינצבורג מופיע חיבור על הלוח העברי שכתב רשב"ם בשנת ד'תת"ץ.
מייחסים לרשב"ם גם ספר העוסק בגימטריה. כן כתב מאמר קצר בחשבון.
מידותיו והנהגותיו
רשב"ם היה עניו מאוד. אחיו רבינו תם כתב עליו בספר הישר: במכתב אל הראב"ן כתב רשב"ם:
בהגהות על ספר 'מרדכי' לרבי מרדכי בן הלל, מסופר כי מרוב חסידותו היה רשב"ם הולך תמיד כשעיניו מושפלות לארץ, ופעם אחת נזדמן לו לנסוע ממקום למקום, והתכונן לעלות לעגלה שהייתה רתומה לכלאיים, כשהוא אינו מבחין בדבר מחמת עיניו המושפלות מטה. באותו הזמן עבר במקום אחיו הצעיר, רבנו תם, וקרא אליו: וכך נמנע מעבירה.
למרות ענוונותו וחסידותו היה רשב"ם תקיף בדעתו, ולא נשא פניו לאיש כשסבר שהוא צודק בדבריו.
קישורים חיצוניים
חיבוריו
אופן ספייס
אוֹפֶּן סְפֶּייס (באנגלית: Open Space, "חלל פתוח") הוא המונח הגנרי לתיאור סגנון של אדריכלות ועיצוב פנים המשמש בעיקר בתכנון משרדים, ובו תכנון קומה במבנה מתבסס על חללים פתוחים וגדולים, תוך העלמת מחסומים שיוצרים חללים קטנים, כמו קירות ודלתות. במקום אלו, הפונקציות הספציפיות בחלל המדובר מוגדרות בדרך כלל על ידי תאי עבודה ("קיוביקלז").
אופן ספייס הוא חלק מתפיסה רחבה יותר, המכונה אופן פלאן ("תוכנית פתוחה"), ומתייחסת גם לתכנון בתים פרטיים, שבהם מצומצם מאוד השימוש בקירות או בדלתות ליצירת חללים מוגדרים כמו מטבח, סלון או חדר אוכל; וגם לתכנון נוף, שבמסגרתו נמנעים משימוש בתוחמים כמו קירות, גדרות או גדר חיה.
יאיר ויינרב
יאיר ויינרב (נולד ב-25 בספטמבר 1974) הוא עיתונאי ישראלי, המשמש כתב טלוויזיה ורדיו ומבזקן בתאגיד השידור הישראלי.
מספטמבר 2016 ועד מאי 2017 הגיש, יחד עם תמר אלמוג, את מהדורת החדשות "יומן" ששודרה בליל שבת בערוץ הראשון, ועבר להגיש תוכנית דומה בערוץ כאן 11. מאז שסיים תפקיד זה, הוא מגיש מדי יום את תוכנית הכלכלה "צבע הכסף" בכאן ב'.
ביוגרפיה
בשנת 1998 השלים את קורס הכתבים של הערוץ הראשון. בין השנים 2007-1998, שימש ככתב ומגיש ברשת ב' של קול ישראל. במהלך עבודתו ברדיו סיקר ויינרב מגוון נושאים. בהם צבא, הכנסת, כלכלה וחינוך. הוא הגיש מספר תוכניות רדיו בתחנה, ובהן התוכנית הכלכלית "צבע הכסף", מגזין חדשות הלילה של קול ישראל "כל היום" ותוכנית הבוקר המוקדמת "אור ראשון".
בשנת 2007, הצטרף ויינרב לצוות הכתבים והמגישים של הערוץ הראשון ובמהרה התמנה להיות כתב לענייני כלכלה באזור המרכז, תפקיד אותו מילא במשך שבע שנים. לאורך השנים, הגיש מספר תוכניות. בהן התוכניות הכלכליות "מבט לכסף" ו"מדד יומי" וכן תוכנית האקטואליה השבועית "סיכום שבועי". כמו כן, שימש כמבזקן חדשות וכתב במהדורת החדשות היומית של הערוץ, "מבט".
בספטמבר 2014, מונה לכתב המדיני של הערוץ הראשון במקומה של איילה חסון, אשר מונתה לתפקיד המנהלת-בפועל של חטיבת החדשות של הערוץ.
בספטמבר 2016, נבחר להגיש את מהדורת החדשות ה"יומן" אשר שודרה בימי שישי בערוץ הראשון ביחד עם תמר אלמוג, שם החליף את עודד שחר שחזר להגיש את התוכנית "פוליטיקה".
עם סגירת רשות השידור ותחילת פעילותו של תאגיד השידור הישראלי, המשיך וינרב להגיש, באופן זמני, את "חדשות השבוע", המהדורה שהיוותה את המשכה של "יומן", ועשה זאת עד לסוף שנת 2017. באותו זמן סיים את תפקידו ככתב המדיני של הערוץ. מאז, הוא מגיש את יומן הכלכלה של כאן ב', "צבע הכסף", בארבעת הימים בהם משודרת התוכנית מדי שבוע. נוסף על כך, הוא משמש מבזקן חדשות במהדורות הבוקר המשודרות בכאן 11.
ויינרב נשוי ואב לשלושה. מתגורר ברעננה.
איסור לקיחת כופר כתחליף לעונש
מקור ושורשי המצווה
בספר במדבר נאמר: ספר החינוך כתב בטעם המצווה שאם תהיה אפשרות לקחת כופר, הרי שהעשירים יוכלו להרוג ולשלם כופר והמצב יגיע לאנרכיה. עוד טעם כתב הרמב"ם: נפשו של הנרצח אינה שייכת ליורשיו, ואין להם זכות לקחת בעבורה כופר.
במוני המצוות
נחלקו מוני המצוות בשאלה כמה מצוות נמנות בפסוקים אלו:
דיני המצווה
אפילו אם גואל הדם מוכן לפטור את הרוצח בעד הכופר, בית הדין אינו רשאי לפוטרו.
מצווה זו היא בין בגברים ובין בנשים. מי שלקח כופר עבר על לאו ומוסיף ספר החינוך שעונשו גדול מאוד מכיוון שזו סיבה לרציחות עתידיות וחוסר זהירויות נוספות שיביאו לרצח בשגגה.
מצווה זו אינה נוהגת בימינו, משום שאין בתי דין שדנים בדיני נפשות.
אנטיגנים לויקוציטיים אנושיים
אנטיגנים לויקוציטיים אנושיים או HLA (ראשי התיבות של המונח: Human Leukocyte Antigen) היא קבוצת גנים המקודדת לחלבוני ה-MHC בבני אדם (למעשה מערכת זו היא הגרסה האנושית של MHC).
חלבונים אלה, אשר נמצאים על פני התא אחראים לוויסות מערכת החיסון בבני אדם. קבוצת הגנים הזו שוכנת בכרומוזום 6p 21. גנים אלו הם פולימורפיים מאוד, כלומר, יש להם אללים רבים ושונים, מה שמאפשר להם לכוונן את מערכת החיסון האדפטיבית. חלבונים אלו ידועים גם בשם אנטיגנים, כתוצאה מגילוי היסטורי שלהם כגורמים בהשתלות איברים.
לקבוצות גנים שונות קיימות פונקציות שונות
HLAs המקבילים ל-MHC מסוג ראשון (A, B ו-C) - תפקידם להציג פפטידים מתוך התא. לדוגמה, אם התא נגוע בנגיף, מערכת ה-HLA מביאה חלקיקי נגיף אל פני התא, דבר שמעורר את המערכת החיסונית ובכך מביא לחיסולו של התא. פפטידים אלה מיוצרים מחלבונים מעוכלים המתפרקים בפרוטאזומים. באופן כללי, הפפטידים הספציפיים הללו הם פולימרים קטנים, שאורכם כ-9 חומצות אמינו. אנטיגנים זרים שהוצגו על ידי MHC מסוג ראשון, מושכים תאי T ציטוטוקסים, שתפקידם להרוג תאים נגועים.
HLAs המקבילים ל-MHC מסוג שני (DP, DM, DO, DQ ו-DR) - תפקידם להציג אנטיגנים הנמצאים מחוץ לתא לתאי T. אנטיגנים אלה מעוררים את השכפול של תאי T-helper (נקראים גם CD4), ואלה מעוררים את תאי- B לייצר נוגדנים נגד האנטיגן הספציפי שהוצג על התא. את האנטיגנים העצמיים, תפקידם של תאי T רגולטוריים לדכא.
HLAs המקבילים ל-MHC מסוג שלישי - מקודדים רכיבים של מערכת ההשלמה.
ל-HLA תפקידים נוספים: הם חשובים בהגנה מפני מחלות, הם הגורם העיקרי לדחיית השתלות איברים, הם עשויים להגן או להיכשל בהגנה מפני סרטן.
מוטציות ב-HLA עשויות להיות קשורות למחלה אוטואימונית (דוגמאות: סוכרת מסוג I, מחלת צליאק). HLA עשוי להיות קשור גם לתפיסת האנשים את ריחם של אנשים אחרים, ובכך להיות מעורב בבחירת בני זוג, כפי שניתן לראות בממצאי מחקר שהראה שיעור נמוך יותר מהצפוי של דמיון ב-HLA בין בני זוג בקהילה מבודדת.
פונקציות
החלבונים המקודדים על ידי HLAs נמצאים בחלק החיצוני של התא והם ייחודיים לכל אדם. מערכת החיסון משתמשת ב-HLAs כדי להבדיל בין תאים עצמיים ותאים שאינם עצמיים (פולשים למיניהם). כל תא שמציג את סוג ה-HLA של אותו אדם, שייך לאותו אדם ולכן אינו מזוהה פולש.
מחלות זיהומיות
כאשר נכנס פתוגן זר לגוף, תאים ספציפיים הנקראים תאים מציגים אנטיגן (APCs), מציגים את הפתוגן באמצעות תהליך הנקרא פגוציטוזיס. חלבונים מהפתוגן מתעכלים לחתיכות קטנות ( פפטידים ) ו"מועמסים" על אנטיגנים מסוג HLA (ליתר דיוק, לאלה המתאימים ל-MHC סוג 2). לאחר מכן הם מוצגים על ידי תאים מציגים אנטיגן לתאי T - מסייעים, אשר מתחילים לפעול על מנת לחסל את הפתוגן.
בתהליך דומה, חלבונים (גם של הגוף וגם זרים, כמו חלבוני הנגיף) בתוך מרבית התאים מוצגים על HLAs (ליתר דיוק, על MHC מסוג 1) על פני התא. תאים נגועים ניתנים לזיהוי ולהשמדה על ידי תאי T.
השתלות
כל תא המציג סוג אחר של HLA, כזה שאין לבן אדם, הוא תא "לא עצמי", ונראה כפולש על ידי מערכת החיסון של הגוף. לעניין זה חשיבות מיוחדת במקרה של השתלת איברים או רקמות, מכיוון שזה יכול להוביל לדחיית השתלה. בגלל החשיבות של אנטיגני ה-HLA בהשתלה, המיקום של ה-HLA בגנום הוא האזור הנפוץ ביותר לסיווג ושכפול על ידי הסרולוגיה וה - PCR. לצורך התאמת סיווג רקמות לקראת ההשתלה, נבדקת התאמה בין 10 אנטיגנים של התורם והחולה (בדרך כלל A, B, C, DR ו-DQ). לרוב נדרשת התאמה של לפחות 8 מתוך 10 אנטיגנים לצורך אישור התורם להשתלה.
מחלות אוטואימוניות
סוגי HLA עוברים בתורשה, וחלקם קשורים להפרעות אוטואימוניות ומחלות אחרות. לאנשים עם HLA מסוימים יש סבירות גובהה יותר לפתח מחלות אוטואימוניות מסוימות, כמו סוכרת מסוג I, דלקת אנקילוזינג ספונדיליטיס, דלקת מפרקים שגרונית, מחלת צליאק, SLE, מיאסטניה גרביס, מיוזיטיס, תסמונת סוגרן. ונרקולפסיה. יכולת סיווג וזיהוי HLA הובילה לשיפור והאצה מסוימים באבחון מחלת הצליאק וסוכרת מסוג 1. קיימים שני גנים הקשורים לצליאק, בשמות HLA DQ2 ו-HLA DQ8. בדיקת HLA לאבחון צליאק יעילה כדי לשלול את המחלה (אם גנים אלו אינם קיימים), אך אינה מספיקה לאבחון חיובי. בנוסף, במחלת צליאק זיהוי הגנים האלו זהו האמצעי היעיל היחיד להבחנה בין קרובי משפחה מדרגה ראשונה הנמצאים בסיכון מאלו שאינם בסיכון, לפני הופעתם של תסמינים בלתי הפיכים כמו אלרגיות ומחלות אוטואימוניות משניות.
בבחירת בן זוג
יש ראיות לבחירת בני זוג לא אקראית ביחס למאפיינים גנטיים מסוימים. זה הוביל לתחום המכונה "שידוך גנטי".
סיווג
חלבוני MHC מסוג 1 מהווים קולטן תפקודי ברוב התאים הגרעיניים בגוף.
ישנם 3 גנים עיקריים ו-3 משניים ב־MHC מסוג 1 ב-HLA.
הגנים המשניים הם HLA-E, HLA-F ו-HLA-G. ישנם 3 חלבונים עיקריים ו-2 משניים מסוג MHC Class II המקודדים על ידי ה-HLA. הגנים של הסוג השני מתחברים לקולטני חלבון הטרו-דימרים (αβ) שבאים בדרך כלל לידי ביטוי על פני השטח של התאים המציגים אנטיגן.
חלבוני MHC מסוג II מופיעים רק בתאים המציגים אנטיגן, תאי B ותאי T.
חלבוני MHC סוג 2 האחרים מסוג DM ו-DO, משמשים בעיבוד הפנימי של אנטיגנים, דואגים לכך שהפפטידים האנטיגניים הנוצרים מפתוגנים יהיו על מולקולות HLA של התא המציג אנטיגן.
שונות
לוקוסים של MHC הם המיקומים בעלי שונות גבוה (באופן יחסי) אצל יונקים בכלל, ואצל בני האדם בפרט. למרות העובדה שהאוכלוסייה האנושית עברה היצרות מספר פעמים במהלך ההיסטוריה, נראה כי האזור המקודד ל-HLA שרד כאזור עם שונות רבה. מבין 9 הלוקוסים שהוזכרו לעיל, רובם שמרו תריסר או יותר קבוצות אללים לכל לוקוס, וריאציה שמורה בהרבה מאשר הרוב המכריע של לוקוסים אנושיים. זה עולה בקנה אחד עם מקדם בחירה הטרוזיגי או מאזן לאזורים אלה. בנוסף, חלק ממקומי ה-HLA הם מהאזורים המתקדמים ביותר בגנום האנושי. מנגנון גיוון אחד צוין במחקר של שבטי האמזונס בדרום אמריקה שנראה כי עברו המרת גנים אינטנסיבית בין אללים משתנים ולוקוסים בכל סוג של גנים HLA. לעיתים רחוקות יותר נצפו רקומבינציות פרודוקטיביות ארוכות טווח באמצעות גנים HLA ומייצרים גנים כימריים.
מעל 100 אללים שזוהו אצל בני האדם נמצאים בכל אחד מ-6 לוקוסים, כאשר מבין אלה HLA B ו-HLA DRB1 הם בעלי השונות הגדולה ביותר. החל משנת 2012, מספר האללים שנקבע מופיע בטבלה שלהלן. כדי לפרש טבלה זו, יש לקחת בחשבון שאלל הוא וריאציה של רצף הנוקליאוטידים (DNA) בלוקוס מסוים, כך שכל האלל שונה מכל שאר האללים במיקום אחד לפחות (פולימורפיזם של נוקליאוטידים, SNP). מרבית השינויים הללו גורמים לשינוי ברצפי חומצות האמינו אשר גורמים להבדלים תפקודיים קלים עד משמעותיים בחלבון.
ישנן סוגיות המגבילות את הווריאציה הזו. אללים מסוימים כמו DQA1 * 05: 01 ו-DQA1 * 05: 05 מקודדים חלבונים המיועדים לאותו סוג ייצור. אללים אחרים כמו DQB1 * 0201 ו-DQB1 * 0202 מייצרים חלבונים בעלי תפקיד זהה. עבור אללים מסוג שני (DR, DP ו-DQ), וריאנטים של חומצות אמינו שאחראיות על הקישור בין רצפטור לפפטיד, נוטים לייצר מולקולות בעלות יכולת קשירה שונה.
אדגר רייס בורוז
ביוגרפיה
אדגר רייס בורוז נולד בשנת 1875 למשפחה עשירה בשיקגו. למד באקדמיה צבאית ולאחר מכן עבד בעבודות שונות בין היתר ככורה וכבוקר. מאז שנת 1912 עסק בכתיבה. כתב ספרי מדע בדיוני, אך ייזכר תמיד כיוצרו של טרזן. במלחמת העולם השנייה שירת ככתב צבאי. נפטר בשנת 1950.
בורוז בקולנוע
ספרי טרזן הוסרטו בהוליווד החל משנת 1918. במרוצת השנים גילמו שחקנים שונים את דמותו של טרזן. הידוע מכולם הוא ג'וני וייסמילר שסרטו הראשון כטרזן היה בשנת 1932. להנצחת הסדרה ניתן לאחד מפרברי לוס אנג'לס השם "טרזנה".
ב-2012 יצא הסרט "ג'ון קרטר" המבוסס על ספריו על המאדים.
OK (שיר של רובין שולץ)
OK (בעברית: אוקיי) הוא סינגל של הדי ג'יי והמפיק הגרמני, רובין שולץ, בשיתוף פעולה עם הזמר-יוצר האנגלי, ג'יימס בלאנט, שיצא, על ידי חברות התקלטים וורנר מיוזיק גרופ ו-Tonspiel, ב-19 במאי 2017, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן השלישי של שולץ, Uncovered.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של הסינגל, בבימויה של ליזה מינאו מורברג, יצא בערוץ היוטיוב של רובין שולץ ב-19 במאי 2017. הווידאו קליפ הוא הומאז' לשמש נצחית בראש צלול. נכון ליולי 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-228 מיליון פעמים.
ורן פלמינג
ורן פלמינג (באנגלית: Vern Fleming; נולד ב-4 בפברואר 1962) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1984–1997. ב-11 מתוך 12 עונותיו בליגת ה-NBA שיחק באינדיאנה פייסרס, וממוצעיו הכוללים ב-NBA הם 11.3 נקודות, 4.8 אסיסטים ו-3.4 ריבאונדים למשחק.
האח הגדול (תוכנית טלוויזיה בלקנית)
האח הגדול (בסרבית: Veliki Brat) היא הפקה סרבית של זיכיון הריאליטי האח הגדול. התוכנית הוקלטה והופקה בבלגרד על ידי Emotion Production. כיום, התוכנית היא גרסת האח הגדול של רוב מדינות הבלקן: מונטנגרו, סרביה, קרואטיה, בוסניה והרצגובינה ומקדוניה.
ורן פלמינג
נבחרת ארצות הברית
בקיץ 1984 השתתף פלמינג בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת לוס אנג'לס כשחקן נבחרת ארצות הברית, וזכה עמה במדליית הזהב. לאורך הטורניר שיתף פעולה עם חברי היכל התהילה לעתיד מייקל ג'ורדן, פטריק יואינג וכריס מאלין, וקלע 7.7 נקודות בממוצע למשחק.
האח הגדול (תוכנית טלוויזיה בלקנית)
במקור, התוכנית החלה כהפקה סרבית עם דיירים מסרביה, מונטנגרו ובוסניה והרצגובינה. העונה השלישית כללה גם דיירים ממקדוניה. בעונה הרביעית השדרן היה קרואטי וחברת ההפקה RTL הפכה מעורב. אודישנים התקיימו בקרואטיה, מה שהפך את התוכנית לכלל-אזורית.
ורן פלמינג
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 1984 נבחר פלמינג בבחירה ה-18, על ידי אינדיאנה פייסרס. כבר בעונת הרוקי שלו שימש כרכז הפותח של הקבוצה, ובעונות הבאות ביסס את מעמדו כאחד השחקנים הבולטים של הפייסרס עם ממוצעים של 13.6 נקודות ו-5.9 אסיסטים למשחק ב-7 עונותיו הראשונות. בעונות ו- הוביל רג'י מילר את הקבוצה לשתי העפלות רצופות לגמר האזור המזרחי, אך בשתי הפעמים הפסידו הפייסרס בתוצאה 3–4, מול ניו יורק ניקס ואורלנדו מג'יק בהתאמה. בעת עזיבתו את הפייסרס בשנת 1995 ניצב פלמינג במקום הראשון בתולדות המועדון בסך משחקים (816), אסיסטים (4,038) וחטיפות (885) בקבוצה, וכן קלע את מספר הנקודות השני בגובהו (9,535), אחרי רג'י מילר.
האח הגדול (תוכנית טלוויזיה בלקנית)
בסרביה, התוכנית שודרה לעיתים קרובות באמצעות ערוצים שונים. שלוש העונות הראשונות הרגילות ושלוש עונות סלבריטאים שודרו בערוץ B92, בעוד ששתי עונות הלבריטאים האחרות והעונה הרביעית הרגילה שודרה ב-Pink. במונטנגרו התוכנית משודרת ב-Pink M וב-Prva, בבוסניה-הרצגובינה ב-Pink BH, OBN ו-BN, מקדוניה ב-A1 וב-Sitel, ובקרואטיה התוכנית משודרת ב-RTL בהתאמה.
אחרי שנה אחת של הפסקה זמנית ב-2012 ושמועות על ביטול, המפיקים הודיעו כי התוכנית תתחדש ב-2013 עבור עונת סלבריטאים.
ורן פלמינג
קריירת משחק מקצועית
באוקטובר 1995, לאחר 11 עונות רצופות באינדיאנה, חתם פלמינג על חוזה בניו ג'רזי נטס. בעונתו היחידה בקבוצה קלע 7.7 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת הצטרף לקבוצת לימוז' הצרפתית, אך כבר לאחר 5 משחקים ביורוליג עזב את הקבוצה ופרש ממשחק.
קריירת אימון
לקראת עונת מונה לעוזרו של מאמן הפייסרס, אייזיאה תומאס. ב-3 עונותיו בתפקיד רשמה הקבוצה מאזן כולל של 131 ניצחונות ו-115 הפסדים, ובכולן הודחה בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
וולוו אמזון
וולוו אמזון (באנגלית: Volvo Amazon) (סדרת 120, P 120 AMAZON) הייתה מכונית בגודל בינוני שיוצרה בשוודיה על ידי חברת וולוו בין השנים 1956 ו-1967. 667,791 יחידות יוצרו, מתוכן: 234,653 יחידות לדגמי 4 דלתות, 359,917 יחידות לדגמי 2 דלתות, ו-73,220 יחידות לדגמי סטיישן.
היסטוריה
בשוודיה נקרא הרכב "אמזון", ובשוקי הייצוא סדרת 120 שכללה: וולוו 121, וולוו 122, וולוו 123, וולוו 131, וולוו 132, וולוו 133, וולוו 221, וולוו 222, וולוו 223.
בנייתו התבצעה בשוודיה, בבלגיה, בקנדה, בדרום אפריקה ובצפון צ'ילה.
סדרת 120 הוצגה בגרסאות: 4 דלתות סדאן,(יוצר עד 1966), 2 דלתות סדאן, סטיישן 4 דלתות שהוצגה בשנת 1962, ויוצרה עד שנת 1969, ובשנים 1967-1968 גרסת סטיישן 5 דלתות.
מפלגת העבודה הישראלית
מפלגת העבודה הישראלית היא מפלגה ציונית, המשתייכת לשמאל הפוליטי בישראל. העבודה הוקמה ב-21 בינואר 1968 מאיחוד מפלגת השלטון – מפא"י, עם אחדות העבודה - פועלי ציון ורפ"י. היה זה איחודן מחדש של כל המפלגות יוצאות מפא"י ההיסטורית אשר החזיקו בשלטון במדינת ישראל ובמוסדות היישוב ממועד היווסדן ועד הבחירות ב-1977. עם ראשי המפלגה נמנו ראשי הממשלות לוי אשכול, גולדה מאיר, יצחק רבין, שמעון פרס ואהוד ברק.
יושבת ראש המפלגה הנוכחית היא חברת הכנסת מרב מיכאלי.
מדינית-ביטחונית
מפלגת העבודה תומכת בתהליך מדיני ובחתימת הסכמי שלום עם הפלסטינים ועם כל ארצות ערב, ובגלל זה תמכה בהסכם השלום עם מצרים והובילה את הסכמי אוסלו עם הפלסטינים ואת הסכם השלום עם ירדן. היא תמכה וקידמה גם צעדים חד-צדדיים כגון הנסיגה מלבנון, בניית גדר ההפרדה ביהודה ושומרון ובתוכנית ההתנתקות מרצועת עזה בשנת 2005.
מפלגת העבודה תומכת בהקמת מדינה פלסטינית על בסיס מתווה קלינטון ועל העקרונות של סיפוח גושי ההתיישבות הגדולים כמעלה אדומים, אריאל וגוש עציון, ופינוי של ההתנחלויות שלא בגושים במסגרת חוק "פדיון הבית" (פינוי-פיצוי). בנוסף לזאת המפלגה תומכת בהנהגת מעמד מיוחד בעיר העתיקה. מפלגת העבודה מתנגדת לזכות השיבה הפלסטינית לתוך מדינת ישראל – היא תומכת בדיון בינלאומי על פתרון הפליטים במדינה הפלסטינית אך לא במתן זכות שיבה.
חברתית-כלכלית
ההשקפה החברתית השולטת במפלגה נוטה לכיוון הסוציאל-דמוקרטי המודרני, בו נכללת מדינת רווחה הדואגת לציבור העובדים ולחלשים בחברה ובהעלאת שכר המינימום כחלק ממאבק בעוני לצד העלאת קצבאות הזקנה והנכות. בנוסף לכך תומכת במערכות ציבוריות חזקות וקבלת כלכלה מעורבת. מתנגדת להפרטת רוב השירותים הציבוריים. בתחום משבר הדיור תומכת במעורבות ממשלתית בשוק הדירות להשכרה זאת, באמצעות חקיקה אשר תסדיר את מערכת היחסים בין השוכר למשכיר, ותבטיח את זכויות שני הצדדים.
דת ומדינה
המפלגה תומכת בחופש דת והפרדת הדת מהמדינה. היא דוגלת בנישואים וגירושים אזרחיים לכלל האזרחים שאינם יהודים על פי ההלכה, פסולי חיתון וזוגות חד מיניים ובתיקון חוק ברית הזוגיות בישראל. היא תומכת בהפעלת תחבורה ציבורית בשבת במסגרת אשר תוגבל על ידי הסדרים אשר ייקבעו ברשויות המקומיות. המפלגה מציעה תיקון לחוק יסוד הממשלה שלפיו תוגבל כהונתו של ראש הממשלה לשתי כהונות רצופות. המפלגה תומכת בשוויון בין נשים לגברים, צמצום פערי השכר, בזכות לנשים לניהול בתי דין רבנים ובהבטחת ייצוג שוויוני ברשימת מפלגות בכנסת בין שני המינים.
איכות הסביבה
המפלגה פועלת למען איכות הסביבה בישראל ותומכת במיסוי של מוצרים ושירותים מזהמים ובהטלת מס פחמן. היא תומכת בהענקת סמכויות ואמצעי אכיפה נרחבים בתחום זה לרשויות מקומיות ולאומיות ובחוק שיקום קרקעות מזוהמות שבו ייכללו דרישות מיפוי וריכוז קרקעות מזוהמות אצל רשם המקרקעין והקמת קרן לשיקום קרקעות.
המפלגה תומכת בתיקון לחוק צער בעלי חיים שלפיו יוחל צמצום הדרגתי של המשלוחים החיים לישראל עד להפסקתם לחלוטין, לצד איסור סחר מכירת פרוות ללבוש. בתחום האנרגיה המתחדשת, בהרחבת שילובם של מקורות אנרגיה מתחדשים במערך ייצור החשמל בישראל באמצעות חקיקה שתאפשר הקמתם של מתקנים להפקת אנרגיה סולארית על כלל גגות המבנים בישראל ואיתור שטחי קרקע המתאימים להקמתן של תחנות כוח סולאריות.
1965–1999
ב-19 במאי 1965 הוקם "המערך הראשון" בין מפא"י ו"אחדות העבודה – פועלי ציון" כרשימה משותפת של המפלגות. ב-21 בינואר 1968 הפכו שתיהן, יחדיו עם רפ"י, למפלגה מאוחדת – מפלגת העבודה. בתחילת 1969 הוקם המערך השני, בין מפלגת העבודה למפ"ם. במבנה זה התמודדה המפלגה במערכות הבחירות החל מ-1969 ועד 1984, אז פרשה מפ"ם מן "המערך" בעקבות הצטרפותו לממשלת אחדות לאומית.
במשך כ-16 שנים כיהן מנהיג מפלגת העבודה כראש הממשלה (1969–1977, 1984–1986, 1992–1996, 1999–2001). החל מהבחירות לכנסת השביעית (1969) ועד לבחירות לכנסת ה-17 (2006), הייתה המפלגה אחת משתי המפלגות הגדולות בכנסת. לאחר הבחירות לכנסת ה-18 (2009) הפכה למפלגה הרביעית בגודלה בכנסת ובהמשך זכתה לעיתים גם לייצוג נמוך יותר.
בשנת 1977 איבדה המפלגה את השלטון לליכוד בראשות מנחם בגין. בבחירות 1984 הפכה המפלגה בראשות שמעון פרס למפלגה הגדולה בכנסת, אך מאחר שפרס לא הצליח להקים ממשלה, הוחלט על הקמת ממשלת אחדות לאומית עם הליכוד שבה כיהן פרס במשך שנתיים כראש ממשלה, ואחר כך התחלף עם יצחק שמיר. בבחירות ב-1988 זכה שוב הליכוד, והעבודה הצטרפה לממשלתו של שמיר, ללא רוטציה, אך פרשה ממנה ב–1990, בעקבות מה שכונה "התרגיל המסריח". כעבור שנתיים רצה המפלגה לבחירות בהנהגת יצחק רבין שנבחר בפריימריז (שהונהגו במפלגה לראשונה במקום בחירות במרכז המפלגה) בתחילת 1992, שלא במסגרת המערך אלא תחת שמה המקורי, "העבודה", גרפה 44 מנדטים, וחזרה לשלטון.
בעקבות הכישלון בבחירות 1996 פרש שמעון פרס מראשות המפלגה, אך המשיך להיות גורם חשוב בהנהגתה. לראשות המפלגה נבחר אהוד ברק ביוני 1997. לקראת בחירות 2000 (שהוקדמו לבסוף ל-1999) התאגדה מפלגת העבודה עם מפלגת גשר ותנועת מימד לרשימה מאוחדת שנקראה ישראל אחת. ישראל אחת זכתה בבחירות ב-26 מנדטים (והייתה שוב למפלגה הגדולה ביותר), והרכיבה את הממשלה, הודות לניצחונו של אהוד ברק בבחירות הישירות לראשות הממשלה. במהלך הכנסת החמש-עשרה פרשה גשר מהממשלה ומישראל אחת.
2000–2010
במרץ 2001, בעקבות התפטרותו של אהוד ברק, וניצחונו של מועמד הליכוד אריאל שרון בבחירות מיוחדות לראשות הממשלה, הצטרפה מפלגת העבודה לממשלת אחדות לאומית בראשות שרון. בממשלה זו כיהנו שמעון פרס כשר החוץ, ובנימין בן אליעזר כשר הביטחון.
בסוף 2001 נבחר בנימין בן אליעזר כיו"ר הזמני של המפלגה, אחרי שתוצאות הפריימריז, שבהם ניצח אברהם בורג, נפסלו משום שלוו בזיופים קשים במגזר הדרוזי. ב-30 באוקטובר 2002 הודיע בן אליעזר על פרישת מפלגת העבודה מן הממשלה, בשל התנגדותה לתוכנית הכלכלית ולהצעת התקציב. בבחירות הפנימיות שהתקיימו לאחר מכן ניצח עמרם מצנע, שהוביל את הרשימה המאוחדת העבודה-מימד לתבוסה בבחירות 2003. מפלגת העבודה פנתה להנהיג את האופוזיציה. לאחר כמה חודשים הוחלף עמרם מצנע בשמעון פרס שנבחר כיו"ר זמני.
ב-9 בנובמבר 2005 נערכו פריימריז שבהם גבר עמיר פרץ על שמעון פרס ובנימין בן אליעזר, והתמנה לתפקיד יו"ר המפלגה ומועמדה לראשות הממשלה. מיד לאחר בחירתו הוביל פרץ את מפלגת העבודה לפרישה מהממשלה והיה ליו"ר האופוזיציה. ב-30 בנובמבר 2005 הודיע שמעון פרס על פרישתו ממפלגת העבודה לטובת מפלגת קדימה. מפלגת העבודה רצה לבחירות 2006 עם רשימה שכללה גם שמות חדשים, בהם נשיא אוניברסיטת בן-גוריון אבישי ברוורמן, העיתונאית שלי יחימוביץ' וראש השב"כ לשעבר עמי אילון. למרות זאת, בסופו של דבר זכתה סיעת העבודה-מימד ב-19 מנדטים בלבד. היא נותרה הסיעה השנייה בגודלה, אחרי סיעת קדימה בראשות אהוד אולמרט.
מפלגת העבודה הצטרפה לממשלת אולמרט כשותפה בכירה וקיבלה שבעה תיקים, בהם תיק הביטחון שניתן לעמיר פרץ, ותיק החינוך שניתן ליולי תמיר. בחודשים שלאחר מכן התעוררה ביקורת רבה מצד חברים במפלגה על התנהלותו של פרץ כיו"ר המפלגה וכשר ביטחון, וערעור על מנהיגותו. ביקורת זו גברה עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה, ועם הקיצוצים בתקציבי הרווחה שבאו אחריה. בהתחלה הייתה זו קבוצה קטנה של ח"כים שכונו "המורדים" (ובראשם ברוורמן ואילון), אך לאט לאט גברה ההתנגדות לפרץ והגיעה גם אל שרי המפלגה ואנשים שנחשבו לתומכיו. מצב זה יצר חוסר יציבות גדול במפלגה. ב-28 במאי 2007 התקיימו בחירות לראשות המפלגה, שבהן התמודדו עמי אילון, ראש הממשלה לשעבר אהוד ברק, דני יתום, אופיר פינס-פז והיו"ר עמיר פרץ. הבחירות הסתיימו ללא הכרעה ברורה, כאשר אהוד ברק ועמי אילון עלו שניהם לסיבוב השני בבחירות ב-12 ביוני 2007, לראשונה בתולדות המפלגה. עמיר פרץ הגיע למקום השלישי בלבד, והודיע על תמיכתו בעמי אילון. בסיבוב השני ניצח אהוד ברק בהפרש קטן את עמי אילון והיה בפעם השנייה ליו"ר המפלגה. ב-18 ביוני 2007 החליף אהוד ברק את עמיר פרץ בתפקיד שר הביטחון וסגן ראש הממשלה.
באוגוסט 2007 הודיעה המפלגה על כוונתה לבטל את ההסכם הקיבוצי עם עובדיה. הסתדרות המעו"ף הכריזה עקב כך על סכסוך עבודה, וציינה כי "זו התנהגות שאינה הולמת מפלגה סוציאל-דמוקרטית, שהקימה את ההסתדרות וחרתה על דגלה שמירה על העבודה המאורגנת בישראל". פרופ' דני גוטוויין העיר על כך: "ביטול החוזה הקיבוצי הוא עוד מהלך של ברק לניתוק העבודה משרידי עברה הסוציאל-דמוקרטי". ב-4 בדצמבר 2008 התקיימו בחירות מקדימות לצורך הרכבת רשימת המפלגה לכנסת. למקומות שלאחר אהוד ברק (משוריין) נבחרו יצחק הרצוג ואופיר פינס. בבחירות 2009 נחלה העבודה, בראשות ברק, תבוסה קשה. המפלגה ירדה מ-19 מנדטים ל-13, והייתה לסיעה הרביעית בגודלה בכנסת, אחרי קדימה, הליכוד וישראל ביתנו. לראשונה בתולדותיה לא הייתה אחת משתי הסיעות הגדולות בכנסת. לאחר הבחירות הצהירו בכירי המפלגה, וברק בראשם, על כוונתם ללכת לאופוזיציה, אך עד מהרה החל ברק לנהל מגעים עם ראש הממשלה המיועד בנימין נתניהו מהליכוד לכניסה לממשלת הימין בראשותו. מהלך זה עורר התנגדות עזה במפלגה, ו-7 מתוך 13 הח"כים בסיעה יצאו נגדו בתחילה. בסופו של דבר הובא הנושא להכרעת ועידת המפלגה, ושם הצליח ברק לאשר את ההסכם הקואליציוני שחתם עם הליכוד. הוחלט על כניסת העבודה לממשלת נתניהו תמורת חמישה תיקים, כשבהם תיק הביטחון, אשר יינתן לברק. לאחר ההחלטה הודיעו ארבעה מבין חברי-הכנסת של המפלגה (איתן כבל, אופיר פינס-פז, עמיר פרץ ויולי תמיר) כי הם אינם מקבלים את ההחלטה והחלו להצביע כקבוצה עצמאית.
2011 ואילך
ב-17 בינואר 2011 התפלגו יו"ר המפלגה אהוד ברק וחברי הכנסת מתן וילנאי, שלום שמחון, עינת וילף ואורית נוקד מסיעת העבודה בכנסת והקימו סיעה חדשה בשם "העצמאות". הרקע לפרישתם היה כוונתם לפרוש של שניים מחברי סיעת העבודה, כפי שהביעו אותה שבוע קודם לכן, בשל התמרמרותם לנוכח מצב המפלגה והמוראל הנמוך של הפעילים בה. באותו היום התפטרו מהממשלה שלושה חברי כנסת מטעם המפלגה: יצחק הרצוג, אבישי ברוורמן ובנימין בן אליעזר. ימים ספורים לאחר הפילוג נבחר השר לשעבר מיכה חריש ליושב ראש המפלגה הזמני וכעבור חודשיים אושר באופן רשמי לתפקיד על ידי ועידת המפלגה.
לקראת הבחירות לראשות המפלגה שנקבעו להיערך בספטמבר 2011, הודיעו על מועמדותם חברי הכנסת יצחק הרצוג, עמיר פרץ (יו"ר המפלגה בעבר) ושלי יחימוביץ'; יו"ר המפלגה בעבר עמרם מצנע, ואיש העסקים אראל מרגלית. חבר הכנסת אבישי ברוורמן הודיע אף הוא על התחלת התמודדות אולם הסיר מועמדותו זמן קצר לאחר מכן. ראש עיריית מעלות-תרשיחא שלמה בוחבוט הודיע שיתמודד לתפקיד אולם פרש מהמירוץ והביע את תמיכתו בעמיר פרץ, ימים ספורים לפני סגירת מפקד החברים.
ביוני 2011 הסתיים מפקד חברים שערכה המפלגה. מספר חברי המפלגה עלה מכ-20,000 חברים לכ-82,000 חברים. בעקבות טענות שהועלו נגד כשרות חלק מההתפקדויות, נעשתה בדיקה של הטפסים ואף היה חשש שהליך הבדיקה יביא לדחיית יום הבחירות. לבסוף, התפרסם ספר הבוחרים הסופי באיחור של כשלושה שבועות, זאת לאחר שכ-6,000 מתפקדים נפסלו ו-14,000 מתפקדים נוספים נשארו על תנאי עד הסדרת התשלום שלהם למפלגה. מרגלית הודיע כי הוא שוקל עתירה לבג"ץ לדחיית מועד הבחירות עקב הדחייה בפרסום ספר הבוחרים, אולם לבסוף החליט לפרוש מן המירוץ כשבוע לפני יום הבחירות, והעביר את תמיכתו להרצוג.
ב-12 בספטמבר 2011 נערכו בחירות מקדימות לראשות המפלגה. מספר בעלי זכות הבחירה היה 66,310 איש, ו-65% מהם הצביעו בבחירות שנערכו ב-171 קלפיות אשר היו פזורות ברחבי הארץ. תוצאות הבחירות היו: שלי יחימוביץ' – 32%; עמיר פרץ – 31%; יצחק הרצוג – 25%; עמרם מצנע – 12%. לאור העובדה שאיש מהמתמודדים לא השיג 40 אחוזים מהקולות, בהתאם לתקנון, נערך סיבוב שני בין שני המדורגים במקומות הראשונים. בסיבוב השני של הבחירות המקדימות, שנערך ב-21 בספטמבר ובו שיעורי ההצבעה עמדו על כ-61%, ניצחה יחימוביץ' כשגרפה 53.8 אחוזים מקולות המצביעים לעומת פרץ שסיים עם 45.5 אחוזים (0.7 אחוזים נוספים מהמצביעים בחרו להטיל פתק "נמנע"). בכך נבחרה יחימוביץ' לתפקיד יושבת-ראש המפלגה.
במהלך שנתה הראשונה כיושבת ראש מפלגת העבודה, הצליחה יחימוביץ' להקטין את חובות המפלגה מ-128 מיליון ש"ח ל-30 מיליון בלבד וחידשה את פעילותם של למעלה מ-100 סניפים.
בהמשך הדרך, וביתר שאת לאחר הכרזתו של יאיר לפיד על כניסתו לפוליטיקה, התמתנו במעט מעמדה של יחימוביץ' ומעמד המפלגה. עם זאת, חיזוק תקשורתי למפלגה הגיע במהלך שנת 2012, לאחר הכרזתם של מספר אישי ציבור על כוונתם להתמודד לכנסת במסגרת רשימת התנועה – בהם: נועם שליט, משה מזרחי, סתיו שפיר, איציק שמולי, מיקי רוזנטל, יריב אופנהיימר, אראל מרגלית, חילי טרופר, עמר בר-לב ומרב מיכאלי. נוספו על כך הח"כים מקדימה נינו אבסדזה ונחמן שי שהצטרפו למפלגה. בחירת רשימת מועמדי המפלגה לכנסת נעשתה ב-29 בנובמבר אותה שנה. לאחר גיבוש הרשימה, ביום האחרון להגשת הרשימות לוועדת הבחירות, הודיע עמיר פרץ על פרישתו מהמפלגה, על התפטרותו מהכנסת ועל הצטרפותו למפלגת "התנועה". בבחירות לכנסת התשע עשרה שנערכו בינואר 2013, זכתה המפלגה ב-15 מנדטים, והייתה לסיעה השלישית בגודלה בכנסת. ב-21 בנובמבר 2013 נערכו בחירות מקדימות לראשות המפלגה שבמסגרתן ניצח יצחק הרצוג ניצח את יחימוביץ' בפער של כ-17% אחוזים ונבחר ליו"ר המפלגה.
המחנה הציוני
ב-10 בדצמבר 2014, לקראת הבחירות לכנסת ה-20, הודיע הרצוג יחד עם יו"ר "התנועה", ציפי לבני, על ריצה משותפת של מפלגותיהם בשם "המחנה הציוני", כך שלבני תשוריין במקום השני אחרי הרצוג, וחמישה מועמדים נוספים מטעמה ישוריינו עד המקום ה-25. השניים הכריזו כי אם יזכו בראשות הממשלה, יקיימו רוטציה בתפקיד, אך יום לפני הבחירות לכנסת העשרים, ויתרה לבני על סעיף הרוטציה בהסכם.
בבחירות זכתה רשימת המחנה הציוני ב-24 מנדטים, הישג השיא של המפלגה מאז שנות ה-90, הייתה לסיעה השנייה בגודלה בכנסת, ונותרה באופוזיציה. שתי המפלגות נותרו מפלגות עצמאיות המיוצגות על ידי סיעת "המחנה הציוני" בכנסת. במהלך כהונת הרצוג הגיעה המפלגה למאזן כלכלי חיובי, לראשונה זה שנים רבות.
הבחירות הפנימיות 2017
ב-4 ביולי 2017 נערכו בחירות לתפקיד יושב הראש המפלגה. לאחר שמספר מועמדים פרשו מהמירוץ במהלכו, ביום הבחירות התמודדו על התפקיד שבעה. תוצאות הבחירות, שלראשונה נערכו באופן ממוחשב לחלוטין, נודעו כשעה וחצי לאחר סגירת אתרי ההצבעה. איש מהמועמדים לא השיג 40 אחוזים מקולות הבוחרים. לפיכך, נערך בשבוע שלאחר מכן סיבוב שני בין שני המועמדים שקיבלו את מרב הקולות: עמיר פרץ ואבי גבאי. יצחק הרצוג, שכמות הקולות שקיבל הציבה אותו במקום השלישי, הודח בפועל מתפקיד היו"ר. בסיבוב השני גבר גבאי על פרץ, עם כ-52 אחוזים מקולות המצביעים, ובכך, נבחר לתפקיד יו"ר המפלגה.
בחירות 2019
ב-1 בינואר 2019, הודיע גבאי על פירוק המחנה הציוני עקב מחלוקת עם ציפי לבני וספג על כך ועל הדרך בה עשה זאת ביקורת. ב-19 בפברואר שריין גבאי את האלוף טל רוסו ואת חיים ילין שפרש מיש עתיד במקומות השני והעשירי בהתאמה ברשימת "העבודה" לכנסת. בבחירות המפלגה השיגה 6 מנדטים, התוצאה הנמוכה ביותר של המפלגה עד אז. לאחר מכן גברו קולות הקוראים לגבאי לפרוש.
לאחר הכניסה לכנסת ה-21, בסוף מאי 2019, ניהלו גבאי ובכירים נוספים במפלגת העבודה מגעים עם ראש הממשלה נתניהו בדבר אפשרות של כניסת מפלגת העבודה לממשלתו. על פי פרסומים הציע נתניהו את תיק המשפטים לשלי יחימוביץ' והתחייבות שימליץ על עמיר פרץ בבחירות הקרובות לנשיאות המדינה. המגעים נחשפו בתקשורת והמהלך לא יצא אל הפועל. ב-11 ביוני 2019, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים, הודיע גבאי שלא יתמודד שנית על ראשות המפלגה. ובהמשך הודיע גם על פרישתו מהפוליטיקה. ועידת המפלגה כי רשימת המועמדים לכנסת ה-22 תוקפא, ללא הח"כים ששוריינו על ידי היו"ר היוצא.
הבחירות לראשות העבודה התקיימו ב-2 ביולי 2019, ובהם התמודדו בעיקר חברי הכנסת עמיר פרץ, סתיו שפיר ואיציק שמולי. בבחירות ניצח עמיר פרץ בסיבוב הראשון עם 47% מהקולות. ב-18 ביולי הודיעו עמיר פרץ ויו"ר גשר אורלי לוי-אבקסיס ששתי המפלגות ירוצו ברשימה משותפת בשם "העבודה-גשר". במסגרת כך, מפלגת גשר קיבלה שלושה מקומות בעשירייה הראשונה. בהמשך לאיחוד עם מפלגת גשר פרשה גם חברת הכנסת שפיר מהמפלגה, והצטרפה למפלגת התנועה הירוקה ובהמשך לרשימת המחנה הדמוקרטי.
בחירות 2020
ב-13 בינואר הכריזו ראשי העבודה, גשר ומרצ, פרץ, לוי אבקסיס וניצן הורוביץ, על איחוד טכני בין המפלגות במסגרת העבודה-גשר-מרצ לקראת הבחירות לכנסת ה-23, עקב החשש שבריצה נפרדת אחת מהן לא תעבור את אחוז החסימה. מפלגת העבודה קיבלה בבחירות שלושה מנדטים, מתוך שבעה של הרשימה. ב-4 באפריל הודיע פרץ כי בכוונתו להתפצל מהסיעה המשותפת עם מרצ בעקבות המגעים לכניסת מפלגת העבודה לממשלה, והפיצול אושר כעבור יומיים. העבודה וגשר נכנסה לקואליציה עם נתניהו וגנץ וקיבלה את תיק הכלכלה והעבודה והרווחה. מרצ נשארה באופוזיציה ומרב מיכאלי מסיעת העבודה גם כן.
בחירות 2021
עמיר פרץ הודיע שלא יתמודד על ראשות המפלגה בבחירות 2021. הפריימריז לראשות המפלגה נערכו ב-24 בינואר 2021, וחברת הכנסת מרב מיכאלי זכתה בהם ברוב של 77.54%. שמונה ימים לאחר מכן, ב־1 בפברואר, נערכו בחירות מקדימות לרשימה לכנסת, והם התקיימו באופן חריג במתכונת פריימריז פתוחים: הן מצביעים והן מתמודדים הורשו להירשם עד ערב ה־30 בינואר (יומיים לפני הבחירות). ההצבעה התנהלה ברובה בהצבעה מרוחקת בעקבות מגפת הקורונה שתקפה באותם ימים את ישראל, אולם הופעלו גם תשע קלפיות. בשני המקומות הראשונים זכו עמר בר-לב ואמילי מואטי. לאחר בחירתה מינתה מיכאלי את מקורבה ניר רוזן לתפקיד מנכ״ל המפלגה.
לאחר בחירתה של מיכאלי ליו"ר המפלגה היא דרשה משרי המפלגה, פרץ ושמולי, כי יתפטרו מתפקידיהם בממשלה. בתגובה הודיעו פרץ ושמולי שהם פורשים מהמפלגה, ובמקביל החליטו להמשיך בתפקידיהם כשרים עד להקמת ממשלה חדשה.
העבודה הציגה מצע לכנסת ה-24, שהתפרסם כחוברת "חזון ועקרונות יסוד" ועם דגש על אזרחות שווה, מאבק באלימות מגדרית, סביבה ואקלים, דת ומדינה, חקלאות והמרחב הכפרי וכמובן בריאות, חינוך, כלכה וחברה ושלום וביטחון ובכלל זה "קידום חזון שתי המדינות ולהצבת גבולות קבע למדינת ישראל"
למפלגת העבודה הצביעו בבחירות אלה 6.09% מהבוחרים, והיא קיבלה 7 מנדטים. עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש, מונתה מיכאלי לתפקיד שרת התחבורה והבטיחות בדרכים וחברי המפלגה, עמר בר-לב ונחמן שי מונו לתפקיד השר לביטחון הפנים ושר התפוצות בהתאמה.
בחירות 2022
הבחירות המקדימות במפלגת העבודה הישראלית בשנת 2022, כללו את בחירת רשימת המפלגה ויו"ר המפלגה במתכונת דו-שלבית.
הבחירות ליו"ר נערכו ב-18 ביולי 2022 ובהן ניצחה מרב מיכאלי, והבחירות לרשימה לכנסת התקיימו ב-9 באוגוסט, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש שנערכו ב-1 בנובמבר באותה שנה.
לקראת הבחירות הוצע למיכאלי לחבור לרשימה משותפת עם מרצ, כדי להבטיח את מעברן של שתי המפלגות את אחוז החסימה. ראש הממשלה יאיר לפיד ניסה לקדם את המהלך אך מיכאלי התנגדה.
המשמרת הצעירה
המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה היא הגוף הרשמי אליו שייכים חברי מפלגת העבודה עד גיל 35. במשמרת חברים כ-10,000 חברים מתוכם כ-500 פעילים במוסדות ופעילויות הארגון. למשמרת כ-60 סניפים ביישובים שונים בארץ, וכן כ-15 תאי סטודנטים באוניברסיטאות השונות ובמכללות הציבוריות, הנושאים את השם "תא אופק".
יו"ר המשמרת הצעירה נבחר מדי שנתיים בבחירות, בשיטת "אלקטורים" שנבחרים בסניפי המשמרת, והם הבוחרים את יו"ר המשמרת הצעירה. בין יושבי ראש המשמרת הצעירה בעבר: השר לשעבר עוזי ברעם, השר לשעבר אופיר פינס-פז ויועץ התקשורת וחבר הכנסת לשעבר רונן צור.
יו"ר המשמרת הצעירה נכון ל-2021, היא נועה חסידוב.
נוער העבודה
ארגון "נוער העבודה" קמה בשנת 1968 כאיחוד ארגוני הנוער של המפלגות מפא"י ואחדות העבודה. הארגון החל בשם "נוער המערך" וב-1992 השתנה שמו ל"נוער העבודה". התנועה מתאימה לגילאי 13–18 ומונה כ-100 חברים.
יושב ראש נוער העבודה הנוכחי הוא עומר בן גרא, אשר נבחר במהלך אוגוסט 2022.
ועידת המפלגה
מדי ארבע שנים מתקיימות בחירות לחברי (צירי) ועידת המפלגה. ועידת המפלגה היא המוסד העליון שלה, המוסמך לקבל החלטות כגון שינוי חוקת המפלגה, קביעת מתכונת הבחירות הפנימיות והכרעה בדבר הצטרפות לממשלה.
נכון לאפריל 2020 מונה ועידת המפלגה כ-3,700 צירים. כ-3,100 מתוכם נבחרו לכהונתם בדצמבר 2018. כ-200 צירים נוספו מכוח תפקידם (חברי כנסת, מזכירי סניפים, ראשי המשמרת הצעירה, ראשי ערים מכהנים וכו'). 400 נוספים אושרו בוועידה בדצמבר 2019, כמיקשה אחת, על פי רשימה שהגיש יו"ר המפלגה.
באוגוסט 2021 הובילה מיכאלי בוועידת העבודה שינוי בחוקה שיחזק את המתפקדים ויחליש את כוחה של הוועידה. יוקם גוף חדש הכולל את כל המתפקדים ושמו מליאת החברים. הוועידה גם אישרה את הצעת מיכאלי להוסיף כ-300 צירות חדשות בוועידה, כחלק מיישום החלטה להחלת שוויון מגדרי בכל מוסדות העבודה.
בחירות פנימיות
עד 1984 מפלגת העבודה קבעה את רשימת המועמדים שלה לכנסת על ידי ועדה מסדרת של אנשי מפתח במפלגה. ב-1988 המפלגה עברה לבחירות פנימיות על ידי ועידת המפלגה, ומאז 1992 ההתמודדות הפנים מפלגתית נעשית במתכונת של בחירות מקדימות. ההרכב הסופי של הרשימה לכנסת לוקח בחשבון את מספר הקולות בבחירות המקדימות בנוסף לשיריונים סקטוריאליים (לדוגמה: שריון לנשים) ואיחודים עם מפלגות אחרות.
נכון ליולי 2019, ישנם כ-65,000 מתפקדים למפלגה, הזכאים להשתתף בבחירות המקדימות. בינואר 2021 נותרו רק כ-37,000 מתפקדים. בעקבות ההכרזה על פריימריז לקראת הבחירות לכנסת ה-24 עלה מספר המתפקדים ועמד בפברואר על כ-45,000.
סמלים
סמל המפלגה עוצב על ידי רובי הרטמן, בוגר המחלקה לעיצוב גרפי של בצלאל, בשנת 1991 עם שינוי שמה של הסיעה בכנסת מ"המערך" ל"העבודה". הסמל כולל את סמל השיבולים של מפא"י בצבע אדום, המזוהה עם התנועה הסוציאליסטית, וכחול, צבעו של דגל ישראל.
ב-2016 עבר הסמל שינוי קל שכלל בחירת גופן חדש, עגול יותר, ישור של האותיות הנטויות וחיתוך פינת השיבולים לצורה עגולה יותר המתאימה לגופן. מדובר בגופן "טקסטילר" של "פונטביט", ישר ללא הטיה.
ראשי המפלגה
בתחילת דרכה לא היה למפלגה יו"ר פורמלי ומנהיגות המפלגה התחלקה בין המזכ"ל לבין אלה שעמדו בראש הרשימה לכנסת ובראשות הממשלה. לאחר בחירות 1977 נוצר תפקיד היו"ר.
קבוצת כל הזמנים של ה-ABA
קבוצת כל הזמנים של ה-ABA (באנגלית: ABA All-Time Team) היא רשימה של 30 השחקנים הטובים והמשפיעים ביותר לאורך 10 שנות קיומה של ליגת ה-ABA, אשר נבחרה בשנת 1997, במלאת 30 שנה להקמת הליגה.
רשימת השחקנים התפרסמה ב-23 באוגוסט 1997, בעיר אינדיאנפוליס, במהלך טקס איחוד יוצאי ליגת ה-ABA. את הקבוצה בחר פאנל של 50 מצביעים שהורכב מעיתונאים, שדרנים ופרשנים של ה-ABA, שופטים, בעלי קבוצות ומנהלי קבוצות לשעבר, וכן מספר אוהדים נבחרים. אף אחד מהמצביעים בפאנל לא היה שחקן לשעבר, גם אם לאחר מכן מילא תפקידים נוספים ב-ABA.
השחקנים נבחרו על סמך כישוריהם ככדורסלנים, ונלקחו בחשבון גם מידת הספורטיביות והמנהיגות שהפגינו, ותרומתם הכוללת להתפתחות הליגה. השחקנים נבחרו ללא תלות בעמדתם במגרש. חמישה מהשחקנים בקבוצת כל הזמנים נבחרו שנה קודם לכן גם לקבוצת 50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA – ג'וליוס ארווינג, ריק בארי, ג'ורג' גרווין, מוזס מלון ובילי קנינגהם.
מלבד קבוצת כל הזמנים, נערכו הצבעות נוספות לשחקן ולמאמן המצטיינים של ה-ABA בכל הזמנים. ארבעה שחקנים בלבד קיבלו קולות עבור תואר השחקן המצטיין, והסמול פורוורד ג'וליוס ארווינג זכה בפער ניכר עם 46 קולות. מלבדו קיבלו קולות גם מל דניאלס (2), ארטיס גילמור (1) וקוני הוקינס (1).
שבעה מאמנים שונים קיבלו קולות לתואר המאמן המצטיין של ה-ABA, ובמספר הקולות הרב ביותר (34) זכה בובי "סליק" לאונרד, מאמנה של אינדיאנה פייסרס בין השנים 1968–1976, אשר הוביל אותה ל-3 אליפויות ABA בעונות 1970, 1972 ו-1973. לארי בראון, אשר כמעט ונכלל בקבוצת כל הזמנים כשחקן כשזכה ב-19 קולות, סיים במקום השני בהצבעה למאמן המצטיין עם 6 קולות. כמו כן קיבלו קולות המאמנים יובי בראון (4 קולות), בייב מקארתי (2), ביל שרמן (2), אל ביאנקי (1) ובוב באס (1).
ואפילו בהסתרה
ואפילו בהסתרה הוא שיר של הזמר יואל קליין שהולחן על ידי שעיה גרוס על פי מילים של רבי נחמן מברסלב מליקוטי מוהר"ן. השיר מושר במקור בהברה חסידית, וזכה לגרסאות כיסוי רבות.
רקע
השיר הולחן על ידי שעיה גרוס לקראת זיץ שנערך לקראת חג הפסח בישיבת "מאורות נתן" בחשמונאים אליו הוזמן יחד עם הזמר יואל קליין, שניהם חסידי סאטמר. את מילות השיר מצא חזקי גליק, חברם של השניים, בליקוטי מוהר"ן באקראי.
השניים נהגו להופיע יחד בחתונות, ומאז שהלחינו את השיר שרו אותו מדי פעם. עם הזמן השיר הפך לפופולרי ואהוד, והשניים קיבלו פידבקים חיוביים מאנשים רבים, אך הם טרם הפכו אותו לסינגל והפיצו אותו באופן רשמי. לדברי קליין, מה שהביא אותם להוציא את השיר כסינגל היה בעקבות שיחה שקיבל מבחור צעיר שסיפר לו שהוא חולה בסרטן. הבחור סיפר שעל פי הרופאים ימיו ספורים, ושהוא מבקש שבשעת פטירתו יבוא קליין וישיר את השיר. קליין סיפר את הסיפור לגרוס, והשניים החליטו להוציא את השיר כסינגל ולהפיץ אותו לציבור הרחב. את השיר הם הקליטו באוגוסט 2014.
השיר זכה במקום השני במצעד העשור של רדיו קול חי מיוזיק ושל רדיו קול ברמה.
מילות השיר
מילות השיר הם עיבוד לדברי רבי נחמן מברסלב (ליקוטי מוהר"ן נ"ו ג') על הפסוק "וְאָנֹכִ֗י הַסְתֵּ֨ר אַסְתִּ֤יר פָּנַי֙ בַּיּ֣וֹם הַה֔וּא" המתייחס לפורענות גדולה שיביא אלוהים על עם ישראל לאחר שיחטא. הוא שואל מדוע יש כפילות במילים "הסתר אסתיר" ודורש כי כשאדם יודע לפחות שהוא עיוור לנוכחות האל ועליו לחפשו, זו הסתרה אחת; אך לעיתים קרובות אינו מודע ולו לכך שהבורא נעלם ממנו כי ההסתרה עצמה נסתרת. אבל גם על מצב זה, נכתב ב'ליקוטי': "אֲבָל בֶּאֱמֶת אֲפִילּוּ בְּכָל הַהַסְתָּרוֹת וַאֲפִילּוּ בְּהַהַסְתָּרָה שֶׁבְּתוֹךְ הַסְתָּרָה בְּוַדַּאי גַּם שָׁם מְלֻבָּשׁ הַשֵּׁם יִתְבָּרַךְ, כִּי בְּוַדַּאי אֵין שׁוּם דָּבָר שֶׁלּא יִהְיֶה בּוֹ חִיּוּת הַשֵּׁם כִּי בִּלְעֲדֵי חִיּוּתוֹ לֹא הָיָה לוֹ קִיּוּם כְּלָל". המילים "גם מאחורי הדברים הקשים העוברים עליך אני עומד" הוספו על ידי גרוס וקליין לאחר שראו אותם בעלון חיזוק בשם "אור האמונה" של הרב מנחם אזולאי מתלמידי הרב אליעזר ברלנד ומחברת המילים היא הרבנית תהילה ברלנד אשתו.
גרסאות
בין האמנים שביצעו את השיר:
קישורים חיצוניים
יעקב שוואקי וקובי פרץ בגרסה משלהם לשיר באתר יוטיוב
בורגנות
בורגנות הוא מושג נפוץ בתחומי המחקר הסוציולוגי, ההיסטורי, והכלכלי, המתאר מעמד חברתי המתגורר בערים שאינו עוסק בעבודות כפיים. עם ירידת מעמד האצולה בצרפת במאה ה-18, המונח כלל את המעמד שאיננו האצולה או הכמורה. לבורגנות היה תפקיד חשוב בעליית המסחר, התיעוש והכלכלה המודרנית.
בעבר שימשה המילה בורגני כינוי למי שיושב במצודה או בעיר. מאוחר יותר, החל המושג לציין באופן כללי את אנשי הערים בני מעמד הביניים. באופן נגזר מההקשרים הכלכליים והפוליטיים של המעמד העירוני, החל "בורגני" להיות כינוי לטעם בינוני שאינו יוצא דופן, וגם כינוי לבעל תחומי עניין חומריים או קפיטליסטיים.
בתאוריה המרקסיסטית, הבורגנות היא המעמד המודרני של בעלי ההון, הכולל בני אדם המתפרנסים מניכוס אמצעי הייצור והערך העודף של התוצר, בניגוד למעמד הפועלים (פרולטריון) המתפרנס משכר עבודתו בעסקים שבבעלות הבורגנות. קרל מרקס הבחין בין בורגנים לבין זעיר בורגנים, כאשר הזעיר בורגנים אינם שולטים על אמצעי הייצור הראשיים בתקופה אלא בעלי עסקים קטנים או משקיעים קטנים שנאלצים לעבוד בעבודה שכירה אצל בורגנים, בעיקר בעלי מקצועות חופשיים.
היסטוריה
לידתו של מעמד הבורגנות בימי הביניים המאוחרים, בתקופה בה החלו לצמוח הערים. כתוצאה ממעבר המרכז הכלכלי מהכפר, ומהסתמכות הכלכלה על עיבוד הקרקעות השייכות לאצולה, אל העיר, ולהסתמכות הכלכלה על הייצור בבתי המלאכה העירוניים, התחזק תחילה השלטון המרכזי, דהיינו המלוכה, ונחלשו שני מעמדות האצולה והכמורה באירופה. לצידם של שני מעמדות אלו היה המעמד השלישי, שכלל, ללא הבחנה, הן את העניים והן את אלו שלימים יכונו בורגנים: הסוחרים, בעלי המקצועות החופשיים - עורכי דין, רופאים ויועצים אחרים ששירתו את המלוכה - וכן בעלי בתי המלאכה. הבורגנים, בהיותם החלק העשיר במעמד השלישי, נאלצו לשלם את רוב המסים במדינה, היות שהכמורה והאצולה היו פטורות בדרך כלל מנטל המס. במאה ה-18 והמאה ה-19, בעקבות המהפכה הצרפתית ומהפכות אחרות שהתחוללו בארצות אירופה, לקחה הבורגנות תפקיד מוביל בשינוי שיטת המשטר ממלוכני-פאודלי למשטר פרלמנטרי, שבו רוכז עיקר הכוח בידי הבורגנים. המהפכה התעשייתית אפשרה התעשרות חסרת תקדים של חלקים בבורגנות האירופאית, ויצרה שני תתי-מעמדות: הזעיר בורגנות, כלומר בעלי העסקים הקטנים והמקצועות החופשיים, והבורגנות הגבוהה המחזיקה בבעלות על עסקים גדולים ומנהלת אותם.
אחד המקורות הידועים לתפיסה המודרנית של הבורגנות היא הגותו של הסוציולוג והפילוסוף קרל מרקס. מרקס ראה בבורגנות שלפני המהפכה התעשייתית כמעמד מהפכני המוביל את השינויים בפני החברה המודרנית, וכזה שבזכותו חוותה האנושות קידמה חסרת תקדים. ואולם עם התבססות השיטה הכלכלית הקפיטליסטית התעשייתית, תפסה הבורגנות עמדת כוח והפכה למעמד ריאקציוני ושמרני. כוחה של הבורגנות בא לה מכך שהיא מעמד בעלי הרכוש ואמצעי הייצור, ועושרה נובע מניצול בני מעמד העובדים, הפרולטריון. על פי הניתוח של מרקס, העושר של הבורגנות מצטבר וגדל כאשר בעלי אמצעי היצור שומרים לעצמם את הערך העודף הנובע מן הפער בין השכר המשולם לפועל ובין המחיר המבוקש עבור הסחורה בשוק. מכאן יוצא כי אותם פועלים אשר מייצרים את הסחורות משלמים עליהן יותר ממה שהם מקבלים כתמורה לעבודתם, וזהו תהליך של התרוששות הולכת וגוברת.