cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עטלף כותפות
עטלף כותפות (שם מדעי: Epomophorus) הוא סוג של עטלף בינוני-גדול במשפחת עטלפי הפירות ובו 9 מינים שחיים ביבשת אפריקה ובחצי האי ערב. הסוג הוקם בשנת 1836 על ידי הזואולוג האנגלי אדוארד טרנר בנט, ומשמעות שמו המדעי היא ״עטלף חובש כותפות״. מספר מינים ששויכו בעבר לסוג פוצלו לסוגים נפרדים: עטלף כותפות מדומה ועטלף כותפות ננסי.
תיאור
לעטלף הכותפות גוף גוצי, וראש גדול ורחב שדומה בצורתו לכלב. המראה הכלבי נוצר בעקבות השפתיים הגדולות והנפולות והלסתות הגדולות, והן מאפשרות לו להחזיק בפה חתיכות פרי גדולות. החרטום מוארך וריבועי והנחיריים צינוריים במקצת. האוזניים עגולות וקצרות והעיניים גדולות ובולטות. לזכרים יש ציציות שיער גדולות ובולטות בצידי הכתף שנראות ככותפות, והן מכסות שקי אוויר ובלוטות ריח. לשני הזוויגים יש בבסיס האוזניים כתמים שעירים בהירים. השיניים קצרות וחזקות ומספרן 28.
עטלף הכותפות הוא עטלף גדול למדי: אורך ראשו וגופו 125–250 מ״מ, אורך הזרוע 62–100 מ״מ ומשקלו 40–155 גרם. מוטת כנפיו מגיעה לחצי מטר. הזנב קצר במיוחד ומכיל 2 חוליות בלבד, וכנף הזנב מפותחת. הזכרים גדולים מן הנקבות עם נחיריים נפוחים ואנטומיה שונה של מיתרי הקול והגרון.
הפרווה של עטלף הכותפות קצרה, צפופה ורכה. צבעה הכללי נע בין חום בהיר לבז׳, ערמוני, צהבהב, שנהב, חום זית וחום אדמדם. הצד התחתון חיוור יותר וצבעו לבנבן, אפרפר או צהבהב חיוור. הכנפיים שחורות או חומות, והזרועות והשוקיים כתמתמים או ורודים. האוזניים שחרחרות בקצה, וכתמי השיער שבבסיסן בצבע לבן בוהק או צהוב. הכותפות של הזכרים בצבע שנהב או לבן בוהק.
תפוצה
עטלפי הכותפות מצויים בכל מדינות אפריקה שמדרום לסהרה להוציא את נמיביה ובוצוואנה שבהם האקלים צחיח יותר; מין אחד מצוי גם בסעודיה ותימן. עטלפי הכותפות מסתגלים למגוון בתי גידול, ומופיעים ביער גשם טרופי, יער גדותיים, יער מנגרובים, יער סובטרופי יבש, כיסי סבך, סוואנה יבשה או טרופית, סוואנת שיחים דוקרנית, חורש ים-תיכוני ואפילו מטעים, אזורים חקלאיים וסמוך למגורי אדם. הם מעדיפים את רצועת המנשק בין היער לסוואנה אך לא בררנים בבחירת בית הגידול.
אקולוגיה
המינים בסוג חיים בבדידות או בקבוצות של 20–100 פרטים ויש להם ארגון חברתי מפותח שכולל טיפוח הדדי, תורנות שמירה ואמפתיה לעטלפים פצועים. גם כשהם לנים יחדיו, הם מקפידים לשמור על מרחק זה מזה. העטלפים מבלים את שעות היום בשינה תחת ענפי עצים, עלווה צפופה, וגגות ואינם נרתעים מלינה בסמוך לבני אדם או במקומות חשופים לשמש. מינים אחדים משנים מדי יום את מקום הלינה שלהם. במהלך נדידה מאזור לאזור, הקבוצות מתקבצות ללהקות גדולות יותר שחוזרות בסוף למבנה המקורי שלהן.
עטלפי הכותפות יוצאים לפעילות בערב ותרים במהלך הלילה אחר פירות למרחק של עד 4 ק״מ. הם משתמשים בחוש הריח והראיה כדי לאתר פירות בשלים, ולעיתים ממתינים להבשלת פירות העץ ואז פושטים עליו בקבוצה ומנקים את כל הפירות ממנו. הם אוכלים בדרך כלל את העיסה הרקה ויורקים את הסיבים והזרעים הקשים, ובדרך זו עשויים לפזר כטון זרעים על פני שטח נרחב תוך מספר ימים. התזונה של עטלפי הכותפות כוללת מנגו, בננה, תאנה, גויאבה, אפרסק, תפוח ופפאיה וגם צוף פרחים. במהלך העונה היבשה, הפירות הופכים לנדירים, וחלק מהמינים עשויים לנדוד מאות קילומטרים כדי למצוא אזור גשום יותר. הטורף העיקרי של הבוגרים הוא נץ עטלפים, והגורים נטרפים גם על ידי הלילן וערפד מדומה אף-לב.
מדי שנה יש שתי עונות רבייה שתלויות באקלים ובזמינות המזון. במהלך עונת הרבייה, הזכרים מתקבצים בזירת חיזור ומנסים להרשים את הנקבות; מצגי החיזור שלהם כוללים הפקת ריח מהבלוטות, השמעת קולות פעמון חזקים, וזקיפת הכותפות הגדולות שלהם. ההיריון נמשך 5–6 חודשים ולאחריהם נולד גור אחד או שניים. תוחלת החיים של עטלפי הכותפות מאריכים ימים עד לגיל 28 שנים.
מינים
בסוג זה 9 מינים:
פרידריך מקסימיליאן קלינגר
פְרִידְרִיךְ מַכְּסִימִילְיַן פוֹן קְלִינְגֶר (בגרמנית: Friedrich Maximilian von Klinger; 17 בפברואר 1752 – 9 במרץ 1831) היה מחזאי וסופר גרמני. מחזהו "סער ופרץ" (Sturm und Drang; 1776) נתן את שמו לתנועה הספרותית, הפילוסופית והאמנותית הגרמנית סער ופרץ. הוא היה חבר ילדות של יוהאן וולפגנג פון גתה ולעיתים קרובות הוא קשור קשר הדוק עם. קלינגר עבד כמחזאי עבור (Seylersche Schauspiel-Gesellschaft) במשך שנתיים, אך בסופו של דבר עזב את ממלכת פרוסיה כדי להפוך לגנרל בצבא הרוסי הקיסרי.
ביוגרפיה
קלינגר, אחד מהסופרים הבודדים מהמאה השמונה-עשרה מהמעמד החברתי הנמוך, נולד בפרנקפורט. אביו, יוהאנס קלינגר (Johannes Klinger; 1719–1760), היה שוטר בעיר פרנקפורט שהגיע מפפן-בירפורת (Pfaffen-Beerfurth) שבהרי שם נולד כבנו של הטוחן, הנפח ומנהל בית הספר יוהאנס קלינגר (1671–1743). אביו מת כשקלינגר היה בן שמונה, ואילץ את אימו, קורנליה פוקס קלינגר (Cornelia Fuchs Klinger), בתו של סמל, לפרנס את בנה ושתי בנותיה על ידי כביסה של האליטה של פרנקפורט - כולל, אולי, חבריו ופטרוניו העתידיים של קלינגר, משפחת גתה מההירשגראבנלי. חרף התחלה קשה זו, קלינגר הצטיין בלימודיו וזכה במלגה ללימודים ב, שם עבד גם כמורה כדי להרוויח כסף למשפחתו.
קלינגר היה בן דודו של הידוע כמוציא לאור המקורי המוסמך של היידן, מוצרט ובטהובן.
אף על פי שיש תיעוד מועט של האינטראקציות המוקדמות ביותר של קלינגר עם גתה במהלך שנות פרנקפורט שלהם, נראה שהם הכירו כבר ב-1773, שכן קלינגר החל לעבוד על המחזות הראשונים שלו, "Otto" (אוטו) ו-"Das leidende Weib" (האישה הסובלת), שלפי דברי המוציא לאור שלו בלייפציג, חבים חוב גדול ל-"Getz von Berlichingen mit der eisernen Hand" (גץ פון ברליכינגן עם יד הברזל) שטרם פורסם אז של גתה. Weygand הוציאה את האוסף ביריד הספרים של פסחא בשנת 1775, וכינתה אותם "מחזות בנוסח גתה/לנץ". בנוסף, רק בסיועו הכלכלי של גתה הצליח קלינגר להירשם ל בשנת 1774 שם הוא למד לזמן קצר להיות עוזר משפטי.
בשנת 1776 הגיש קלינגר את הטרגדיה שלו "Die Zwillinge" (התאומים) לתחרות שהתארחה בתיאטרון המבורג בחסות השחקנית ובנה, השחקן והמחזאי המפורסם. ההצגה זכתה בפרס הראשון, וזיכתה את קלינגר במספיק שבחי ביקורת כדי להתמנות למחזאי הבית (Theaterdichter) של (Seylersche Schauspiel-Gesellschaft) בראשות, והוא נשא בתפקיד זה במשך שנתיים.
ספק כוודאי
בהלכה היהודית, ספק כוודאי הוא סטטוס במצוות מסוימות במקום בו קיים ספק, בהן החמירה התורה ובמקום ספק הטילה חיוב וודאי, כאילו היה הדבר וודאי.
פרידריך מקסימיליאן קלינגר
ביוגרפיה
ב-1778 הצטרף לצבא האוסטרי ולחם במלחמת הירושה הבווארית. ב-1780 הוא נסע לסנקט פטרבורג, הפך לקצין בצבא הרוסי הקיסרי, זכה לתואר אצילות וצורף לדוכס הגדול פאבל, שאותו ליווה במסעו לאיטליה ולצרפת. בשנת 1785, הוא מונה למנהל חיל הצוערים, ולאחר שהתחתן עם יליזבטה אלכסאייבה (שהשמועה היא שהייתה בתם טבעית של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה והנסיך גריגורי אורלוב), הצטרף לאקדמיית האבירים ב-1799. בשנת 1803, מונה קלינגר על ידי אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה לאוצר אוניברסיטת דורפט, תפקיד בו כיהן עד 1817. בשנת 1811, הוא הפך לסגן-גנרל. לאחר מכן הוא ויתר בהדרגה על תפקידיו הרשמיים, ולאחר שחי שנים רבות בפנסיה, מת בעיר הקיסרית דורפט באסטוניה של ימינו.
קלינגר היה אדם בעל אופי מוסרי נמרץ, אם כי החוויות המרות והמחסור של נעוריו משתקפים במידה רבה במחזות שלו. זו הייתה אחת מיצירותיו המוקדמות ביותר, "Sturm und Drang" (הסער והפרץ; 1776), שנתנה את שמה לעידן אמנותי זה. בנוסף לטרגדיה הזו ול-Die Zwillinge ("התאומים"; 1776), המחזות הראשיים של התקופה המוקדמת של להט נלהב ו"סער ופרץ" חסרי מנוח הם "Die neue Arria" (אריה החדשה; 1776), "Simsone Grisaldo" (זימזון גריסאלדו; 1776) ו-"Stilpo und seine Kinder" (שטילפו וילדיו; 1780). לתקופה מאוחרת יותר שייכת הטרגדיה הכפולה המשובחת של "Medea in Korinth" (מדיאה בקורינתוס) ו-Medea auf dem Kaukasos"" (מדיאה בקווקז; 1791). ברוסיה התמסר בעיקר לכתיבת רומנים פילוסופיים, שהידועים שבהם הם "Fausts Leben, Taten und Höllenfahrt" (חייו של פאוסט, מעשיו וירידתו לגיהנום; ;1791), "Geschichte Giafars des Barmeciden" (היסטוריה של ג'יאפר של הברמקידים; 1792) ו-Geschichte Raphaeis de Aquillas (ההיסטוריה של רפאל דה אקווילה; 1793). סדרה זו הסתיימה בשנת 1803 עם Betrachtungen und Gedanken über verschiedene Gegenstände der Welt und der Literatur (הרהורים ומחשבות על אובייקטים שונים של העולם והספרות). בעבודות אלו נתן קלינגר ביטוי רגוע ומכובד לרעיונות המובילים שהורישה תקופת הסער והפרץ לספרות הקלאסית הגרמנית.
ספק כוודאי
ספק מהתורה
הראשונים נחלקו בשאלה האם הכלל "ספק דאורייתא לחומרא" נלמד מהתורה, ולכן לכלל יש תוקף "דאורייתא", או שמא הכלל הוא חידוש של חכמים. לפי הרמב"ם, הראב"ד והרי"ף דין זה הוא מהתורה, ולפי הר"ן והרשב"א דין זה שיש לנהוג לחומרא מספק, הוא מדרבנן.
ספק סוטה
סוטה היא אשה שנסתרה ונתייחדה עם גבר זר, בעודה אשת איש. סוטה וודאי היא אשה שהתברר שאכן קיימה עם הגבר הזר יחסים אסורים וממילא חלה עליה טומאה כאמור בפסוק, סוטה ספק היא ספק שלא התברר אם אכן נטמאה לבעלה. עם זאת, התורה אסרה את הסוטה מספק, אף על פי שטומאתה אינה אלא מספק, ובפרשת סוטה כתוב שלוש פעמים את המילה "נטמאה", בפרשה העוסקת בסוטה מספק, אחד כדי לאוסרה לתורמה, אחד לבועל, ואחד שאסורה לאכול בתרומה אם היא אשת כוהן.
ספק לקט שכחה ופיאה
במסכת חולין מחדש רבי יהודה בן איגרא בשם רבי מאיר, שספק בלקט שכחה ופאה הוא חיוב גמור וודאי מהתורה לתת להם. ריש לקיש מסביר, שדין זה נלמד מהפסוק - צַדֵק משלך ותן לו. האפשרות היחידה לפרש זאת, היא רק במקום של ספק, שהרי לא ניתן להצדיק את העני והרש במקום שברור שהם לא צודקים, שהרי פסוק מפורש הוא בפרשת שופטים:.
ספק מזיק
במסכת בבא קמא, דנים התנאים בנוגע לחיוב התורה שמזיק משלם משדה עידית, - השדה המעולה ביותר שברשות המזיק, כנלמד מהפסוק "מיטב שדהו ומיטב כרמו ישלם". לפי הסברו של רב אידי בר אבין, חיוב זה הוא כאשר לא ידוע מה הזיק, ואף על פי שבאופן רגיל משלם אדם כפי מה שהזיק - ובמקום ספק המוציא מחבירו עליו הראיה, במקום כזה שיש ספק, עליו לשלם מעידית. אך חכמי הגמרא ובראשם רבא דוחים פירוש זה שכן הוא מנוגד לכלל הברזל המוציא מחבירו עליו הראיה
ספק ממזר
אחת מהספקות ההלכתיות, היא בעניין אדם שנחשב לספק ממזר. אחת מהדוגמאות לכך הוא, כאשר אדם מת ללא בנים ובנות, ואחיו ייבם את אשתו חודשיים לאחר המיתה (שלא כדין), ונולד בן לאחר שבעה חודשים מהנישואין השניים. מצד אחד, רוב הנשים יולדות לתשעה חודשים, ולכן יש לומר שבן זה הוא בן המת, ונולד לתשעה חודשים, ואם כן הייבום היה שלא כדין, אף על פי שהבן כשר ואינו ממזר, וייתכן שהבן הוא בנו של הייבם שנולד לשבעה חודשים, ואף על פי שרוב הנשים יולדות לתשעה חודשים, זו, מכיוון שלא הוכר עוברה לאחר שלושה חודשים, הורעה הוכחת הרוב, שהרי רוב היולדות לתשעה ניכר עוברם לאחר שלושה חודשים, ולכן הוא נחשב לספק, אך הוא כשר בכל מקרה. השאלה היא רק לגבי הבן השני - אם נולד - לאחר המשך הנישואין האסורים (מספק). מכיוון שקיים ספק שקול האם הנישואין אסורים או לא, הבן נחשב לספק ממזר.
במסכת יבמות נחלקו התנאים בדינו של ספק ממזר, אם דינו ככל ספק, ולכן הוא אסור להנשא עם ממזר - שמא כשר הוא, אך אסור לו גם להנשא עם כשרה - שמא ממזר הוא, ולפי דעה שנייה דינו כוודאי, אביי ורבא נחלקו מה היא דעתו של רבי אליעזר בן יעקב שההלכה היא כמותו, ומה היא דעתו של תנא קמא. בעוד שרבא סבור שרבי אליעזר בן יעקב פוסק שממזר כזה דינו ככל ספק מהתורה שדינו להחמיר, פוסק אביי שדינו של ספק כזה - כוודאי ממזר, וכראיה לדבריו הוא מביא אמרה של רבי אליעזר בן יעקב:
מכאן - אומר אביי, רואים שאביי קורא לספק ממזרים כ"ממזרים", ולכן במקרה כזה, שאין ידוע מי אביו של מי וייתכן שאח נושא את אחותו, נתמלא כל העולם כולו "ממזרים".
חולד גולני
מין זה, יחד עם חולד יהודה ועל ידי מנגנון אחר, גם חולד עירום נראים כחסינים לסרטן.
דוד בייגלמן
דוד בייגלמן (באנגלית: David Beyglman בפולנית: Dawid Bajgelman; 1897–1944) היה מעבד ומלחין יהודי-פולני.
חייו
בייגלמן נולד במרץ באוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי שבפולין למשפחה של מוזיקאים. בילדותו עבר ללודז' עם משפחתו, שם ניגן עם אביו בתזמורת של תיאטרון זנדברג וב-1912 היה למנהל מוזיקלי של התיאטרון. נוסף לעבודתו כמעבד שירים ומוזיקה לאופרטות יידיש, גם הלחין מוזיקה מקורית. במהלך מלחמת העולם הראשונה המשיך לעסוק בעיבודי מוזיקה לאופרטות. עיבודיו בוצעו בלודז' ובערים אחרות והוא יצא עם להקות נגנים וזמרים לסיורי קונצרטים ברחבי אירופה, דרום אפריקה ודרום אמריקה.
בשנת 1928 התמנה בייגלמן למלחין הבית של קבוצת הרביו הסאטירי-מוזיקלי "אררט", בניהולו של משה פולאוור. לקבוצה זו כתב בייגלמן מספר רב של שירים, שהתחבבו מאוד על הקהל. הוא הלחין מוזיקה גם ללהקות תיאטרון פולניות אחרות, כגון "הזמיר", תיאטרון סטודיו ביידיש שפעל בלודז' וביצע בשנת 1932 את "מסעות בנימין השלישי", על פי מנדלה מוכר ספרים, שלו חיבר את המוזיקה. בשנת 1939 עיבד מחזור ממיטב קטעי האופרטה של אברהם גולדפדן.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, חזר בייגלמן ללודז', שם ייסד יחד עם פולאוור תיאטרון קטן בגטו המקומי. לתיאטרון זה הרבה להלחין ואף כתב מילים משלו לשירים. אחד משיריו הוא "ציגוינר ליד", "שיר הצועני", המתאר את הטרגדיה של הצוענים שנכלאו בלודז'. עוד כתב לתיאטרון הגטו שני שירים למילים מאת המשורר ישעיהו שפיגל. פעולות התרבות של בייגלמן בגטו לודז' כללו גם ניצוח על קונצרטים, עיבודי מוזיקה והלחנה להצגות רבות, וכן ארגון מקהלה ולהקת מחול.
ארכניים
תפוצת דגים אלה היא במזרח האוקיינוס האטלנטי כולל הים התיכון ובמי האזור האינדו-פסיפי עד לחופי אוסטרליה וניו זילנד. הם שוכנים במים בעומק 80–500 מטרים, אך נפוצים במים רדודים יחסית.
הם מגיעים עד לאורך 80 סנטימטרים ובדרך כלל קטנים יותר. צבעם בעל גוונים אדומים, צהובים וחומים והם בעלי ראש קטן וגוף מוארך ומפותל בעל רצועת קשקשים עדינה וצבעונית לאורך גופם עד הזנב הדק.
הם שוכנים על קרקעית הים או חופרים מחילות בחול ויוצאים כשאין טורפים בסביבה לאכול זואופלנקטון.
סאליו גינדו
סאליו גינדו (בצרפתית: Saliou Guindo; נולד ב-12 בספטמבר 1996 בסגו שבמאלי) הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת מכבי פתח תקווה מליגת העל הישראלית ובנבחרת מאלי.
קריירת מועדונים
גינדו שיחק במועדונים ז'אן דארק ו-AS במקו מליגת העל של מאלי, מימוסאס מליגת העל של חוף השנהב, אספראנסה דה תוניס מליגת העל התוניסאית, אל-אהלי מנאמה מליגת העל הבחריינית, סקנדרבו קורצ'ה, ביליס באלש ולאצ'י מליגת העל האלבנית, אנקרה קצ'יורנגוג'ו מליגת המשנה הטורקית וגוקולאם קראלה מ-I-League.
מאז שנת 2022 משחק בקבוצת דיבא אל-פוג'יירה מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות, ממנה הושאל למשך תקופה קצרה ללאצ'י.
ב-9 ביולי 2023 חתם גינדו על חוזה לשנתיים במכבי פתח תקווה מליגת העל הישראלית.
קריירה בינלאומית
ב-25 במרץ 2022 ערך גינדו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מאלי, בהפסד 1-0 לנבחרת תוניסיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
חולץ פקקים
היסטוריה
נראה כי תכנונו של חולץ הפקקים התבסס על מכשיר ששימש להוצאת קליעים ממוסקטים ואקדחים עוד בתחילת המאה ה-17. חולץ הפקקים הוא ככל הנראה המצאה אנגלית שתועדה לראשונה בשנת 1681 כ"תולעת פלדה המשמשת למשיכת פקקים מבקבוקים" (steel worm used for the drawing of Corks out of Bottles). בשנת 1795 נרשם באנגליה הפטנט הראשון על תכנון חולץ פקקים על שמו של הכומר סמואל הנשאל (Samuell Henshall). הנשאל חיבר דיסקית פשוטה בין התבריג לבין הידית, אשר מונעת מן התבריג לחדור עמוק מידי לתוך הפקק, מביאה לסיבוב הפקק יחד עם סיבוב התבריג ולשחרורו מצוואר הבקבוק.
סוגים מיוחדים
חולץ פקקים עם "כנפיים" (קרוי לעיתים חולץ פרפר או האיש המתעמל) הוא בעל שני מנופים, אחד בכל צד של התבריג (ראו תמונה). כאשר התבריג חודר לפקק המנופים מתרוממים, ולחיצתם מטה מושכת את הפקק מתוך הבקבוק בתנועה אחת חלקה.
פותחן מלצרים (Sommelier knife) הוא חולץ פקקים שבו התבריג מקופל לתוך הידית וניתן לשלפו בעת השימוש. הומצא על ידי הגרמני קארל וינקה בשנת 1882. בדרך כלל נמצא בקצה הידית גם להב קטן להסרת הרדיד העוטף את פקק הבקבוק.
חולץ אצבעות (Twin prong cork puller) עשוי מידית המחוברת לשתי אצבעות מתכת. אצבעות המתכת מוחדרות בין הפקק לצוואר הבקבוק, ולאחר מכן נמשכת הידית כלפי חוץ והפקק נשלף. יתרונו הגדול בכך שאין הוא פוגע בפקק.
חולץ מכני מכשיר המשמש לחליצה מהירה של פקקים. המכשיר מקובע אל בסיס יציב, מכניסים את צוואר הבקבוק אל המכשיר ומפעילים את המנוף בתנועה דו כיוונית. פעולה זו חולצת את הפקק ושולפת אותו מן התבריג. בשימוש במכשיר זה, אין צורך להסיר את הפלומבה של בקבוק היין.
חולץ פנאומטי שילוב של מזרק ומשאבת אוויר קטנה. מחדירים את המזרק דרך הפקק עד שהוא יוצא מצדו השני (בתוך בקבוק היין), ולאחר מכן שואבים אוויר לתוך הבקבוק. לחץ האוויר גורם לפקק להישלף. יתרונו הוא בסיכוי הקטן להתפוררות הפקק.
תערוכות
בשנת 2006 הוצגה במוזיאון לאנתרופולוגיה שבאוניברסיטת קליפורניה בברקלי תערוכה של כ-1,500 חולצי פקקים. מאותה שנה פועל ביישוב Montecalvo Versiggia שבאיטליה מוזיאון של חולצי פקקים ובו אוסף של כ-200 פריטים. במכון הקולינרי של אמריקה שבגרייסטון (סנט הלנה, קליפורניה) מוצג אוסף של כ-500 חולצי פקקים.
אניירין יוז
אניירין יוז (באנגלית: Aneirin Hughes; נולד ב-8 במאי 1958) הוא שחקן וזמר ולשי. הוא ידוע מהופעתו בתפקיד רב-פקד בריאן פרוסר בסדרת הדרמה המשטרתית "הינטרלנד" של ערוץ BBC4. ב-1997 זכה בפרס באפט"א ויילס לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בסרט בשפה הוולשית "Cameleon".
ביוגרפיה
יוז נולד באבריסווית'. הוא למד מוזיקה באוניברסיטת קולג' ויילס אצל פרופסור איאן פארוט, ושירה יחד עם הסופרן הייזל הולט. בהיותו סטודנט הוא ניצח על המקהלה הקאמרית של האוניברסיטה The Elizabethan Madrigal Singers. בהמשך למד יוז באקדמיה המלכותית הסקוטית למוזיקה ודרמה.
ב-1994 החל יוז את קריירת המשחק בהופעתו באופרת הסבון "Pobol y Cwm" של BBC ויילס. הוא המשיך להופיע בתוכניות הטלוויזיה "Blood on the Dole", "חדר מיון", "Family Affairs" בתפקיד מפקח בילוש פטריק גרנהם, "ספוקס", המיני-סדרה "Take Me" עם רובסון גרין, ובתפקיד אנדי ג'ונס באופרת הסבון "איסטאנדרס".
ב-1997 זכה יוז בפרס "באפט"א ויילס" על הופעתו בתפקיד דלם בסרט בשפה הוולשית "Cameleon". הוא גילם את ניל הוטון בסדרה "השופט ג'ון דיד", ובתפקיד גרהם בראנה בסדרה "דרקולה הצעיר". בסרט הטלוויזיה "Harper and Isles" שיחק יוז יחד עם הוול בנט. ב-1998 הופיע בסרט "על כנפי האושר" לצדו של קנת בראנה. ב-2011 שיחק יוז בסדרה הרפואית "הולבי סיטי" בתפקיד סר פרייזר אנדרסון. ב-2012 חזר להופיע ברשת BBC ויילס בתפקיד מורגן תומאס באופרת הסבון "Pobol y Cwm". עוד ב-2012 גילם את דמותו של הפוליטיקאי הוולשי גינפור אוואנס בדוקו-דרמה של ערוץ S4C בשם "Gwynfor Evans: Y Penderfyniad?".
ב-2013 הופיע יוז בסרט "Y Syrcas" (באנגלית: "The Circus"), והחל לשחק בתפקיד קבוע בסדרה הבלשית "הינטרלנד". במאי 2014 הופיע בתפקיד אורגן מורגן בהפקה של ה-BBC ל"תחת חורש חלב" מאת דילן תומאס לצדם של טום ג'ונס וקתרין ג'נקינס. ב-2017 שיחק בתפקיד טום האוולס בסדרה הוולשית "בוקר אחד". ב-2018 הופיע בתפקיד ביל תורנהיל באופרת הסבון "קורוניישן סטריט".
הגולדברגים
הגולדברגים (באנגלית: The Goldbergs) היא קומדיית מצבים אמריקאית של רשת ABC. הסדרה עוקבת אחרי משפחת גולדברג, משפחה יהודית-אמריקאית בשנות ה-80 שחיה בפרוורי פילדלפיה, בעיירה ג'נקינטאון. יוצר הסדרה הוא אדם פ. גולדברג. גולדברג יצר את הסדרה על פי מאורעות אמיתיים שקרו לו ולמשפחתו בשנות ה-80. לאורך הסדרה נראה אדם מתעד את המציאות שלו דרך מצלמת הווידאו הביתית שלו, כפי שהייתה לו במציאות. רוב המקרים והסיפורים בסדרה מבוססים על הסרטים הביתיים ששמר גולדברג בילדותו. ב-26 בספטמבר 2018 עלתה לשידור העונה השישית. בינואר 2019 עלתה גם סדרת ספין-אוף לסדרה, בשם "עושה בית ספר" ("Schooled").
בישראל, הסדרה משודרת ב-Yes TV Comedy.
בדצמבר 2021, נודע כי השחקן ג׳ף גרלין עוזב את קאסט הסדרה בתור תפקידו כ״מוראי״, אב המשפחה בשל תקריות על הסט שהתפרשו כלא נעימות על ידי שאר צוות הסדרה.
באפריל 2022 הסדרה חודשה לעונה עשירית והוחלט לסיים אותה בסיומה של עונה זו.
עלילה
הסדרה מגוללת בצורה הומוריסטית את סיפור משפחתו של יוצר הסדרה אדם גולדברג, במהלך שנות השמונים. היא מבוססת על סרטוני וידאו שגולדברג אכן צילם בשנות התבגרותו, ועל הדמויות בחייו באותה תקופה. כל פרק בסדרה מתאר נושא אחר בחייו של אחד מהנפשות המשפחה. לדוגמה, באחד הפרקים, בן הזקונים אדם גולדברג (שון גיאמברון) מתרגש לקראת היציאה של הסרט מלחמת הכוכבים - פרק 6: שובו של הג'דיי, אך אמו אוסרת עליו לצאת לסרט. כתגובה אדם מתגנב אל בית הקולנוע המקומי ורואה את אמו באה לסרט אחר באותו בית קולנוע והסיפור מתגלגל.
דמויות ראשיות
בסוף העונה השמינית הם מתארסים.
עטלף חשוף-גב בולמר
עטלף חשוף-גב בולמר או עטלף פירות בולמר (שם מדעי: Aproteles bulmerae) הוא סוג של עטלף גדול ונדיר במשפחת עטלפי הפירות, שאנדמי לגינאה החדשה ומהווה מין יחיד בסוגו. המין ידוע בהיעדרם של השיניים החותכות שלו, ביכולתו לטוס ולרחף אחורנית ובהיותו מין העטלף הגדול ביותר ששוכן במערות. עטלף בולמר מסומן על ידי הברית להכחדה אפסית כמין שצפוי להיכחד בעתיד הקרוב והוא אחד מ-35 מיני העטלפים שיש עדיפות עליונה לשימורם בארגון שימור העטלפים הבינלאומי; האוכלוסייה העולמית שלו עומדת על פחות מ-200 פרטים והוא ככל הנראה סוג העטלף הנדיר ביותר בעולם לצד קוף-מעופף פיג'יאני ואוזנן פפואני.
גילוי
הינדמן התלווה עם ההווקאקימין למסע בין יומיים בהרים מיוערים בצפיפות לעבר מערה ענקית בשם ״לופלופוינטם״ (Luplupwintem) שנמצאת על רכס הררי ברום 2,300 מטר מעל פני הים ובה שכנה מושבת עטלפים גדולה של אלפי פרטים. המערה עצמה היא למעשה פיר אנכי עמוק שמוסתר בצמחייה עבה ומוביל לתוך בולען ענק שעומקו כמגדל אייפל, כאשר בתוך הבולען ישנו חלל מקורה ענקי דמוי קתדרלה שעליו שוכנים העטלפים. למערה היה מעמד מיוחד בקרב ההווקאקימין ולאנשי הכפר הסמוכים אליה אסור היה להיכנס לתוכה ולצוד עטלפים ללא רשות. הגישה הקשה למערה בשילוב עם העומק, האפלה והתקרה הגבוהה, גרמו לכך שבמשך שנים רבות רק עטלפים מעטים ניצודו בכל גיחה של הווקאקימין החמושים בחץ וקשת, כשלרוב הם ארבו לעטלפים מחוץ לפיר בשעות שבהם הם יצאו לתור אחרי מזון וכלל לא נכנסו לתוכה. באותו מסע ציד, ההווקאקימין צדו כמה עשרות עטלפים שיצאו מהפיר בערב ולאחר מכן הם והינדמן שבו עם השלל לכפר. הינדמן שבחן את אחת הגוויות, שם לב להיעדר החותכות שהתמיהה אותו, והוא החליט לקחת אותה בחזרתו לזואולוג ג׳יימס מנזיס. למרבה הפתעתם, התברר שמדובר במין שנכחד לכאורה לפני אלפי שנים. הינדמן חזר לבקר במערה בשנת 1977, אולם מצא אותה שקטה וריקה מעטלפים.
לאחר מכן התברר, שבאותה תקופה ממשלת פפואה הרחיבה את המכרה הפתוח הענקי אוק-טדי (זהב, כסף ונחושת) והעסיקה עובדים רבים מכפרי האזור. לעובדים שחלקם בני ההווקאקימין, התאפשר לראשונה לקבל כסף מזומן ולקנות באמצעותו רובי ציד מודרניים וציוד לטיפוס. ככל הנראה, הם השתלשלו לקרקעית הבולען באמצעות חבלים, וטבחו באמצעות הרובים במאות עטלפים שסיפקו בשר לכל כפרי הסביבה. ג׳יימס מנזיס עצמו נסע אף הוא למערת לופלופוינטם בשנת 1985 אך העלה חרס בידו. לאחר מכן, הזואולוג טים פלנרי שהוקסם מהסיפור על העטלף החליט לחפש אותו, ובמשך כמעט עשור תר עם מדריכים מקומיים ברכסי הרים רבים אחר המין. בתחילת 1990, פלנרי הגיע למסקנה שעטלף בולמר נכחד מן העולם.
אף על פי כן, בשנת 1992 קבוצה קטנה בראשות טים פלנרי ולסטר סרי החליטו לצאת שוב למסע בחיפוש אחר שרידי מושבות. המסע מומן על ידי חברת הכרייה הממשלתית שמפעילה את מכרה אוק-טדי. הקבוצה הגיעה למערת לופלופוינטם וציפתה למצוא אותה ריקה, אולם למרבה הפתעתה היא נתקלה בצווחות רבות של עטלפים. באותו ערב, הקבוצה הצליחה למנות 137 עטלפים שיצאו מהמערה לתור אחר מזון. ככל הנראה, שרידים של המושבה חזרו בהדרגה למקום במהלך השנים. בביקור נוסף שנה לאחר מכן, המושבה גדלה רק ל-160 פרטים - הרבה פחות מהגידול המצופה. בשל כך, ההערכה הייתה שמתרחש ציד בשטחי האכלה של המין. נכון לעשור השני של המאה ה-21, לופלופוינטם עדיין מהווה את המושבה הידועה הגדולה ביותר של עטלף בולמר.
מיון ואטימולוגיה
עטלף בולמר תואר מדעית לראשונה בשנת 1977 והוא אחד ממיני העטלפים הנדירים בעולם. הוא מסווג בתוך תת-משפחת עטלפי הרפיה שבמשפחת עטלפי הפירות, לצד הסוגים: עטלף הרפיה (2 מינים) ועטלף חשוף-גב (14 מינים). עטלף בולמר מהווה מין יחיד בסוגו והוא חולק דמיון רב עם בני הסוג האחרון.
תיאור ואנטומיה
עטלף בולמר מתאפיין בגוף גוצי וכבד, בראש מסיבי וחסון דמוי-צבוע, ובלוע רחב ומעוגל עם שפתיים שמכוסות בגבשושיות. אוזניו ארוכות ודקות, אפו רחב ובעל נחיריים צינוריים ועיניו הגדולות מותאמות במיוחד לראיית לילה. קרומי הכנף שלו מתחברים סמוך לעמוד השדרה ונותנים רושם של גב חשוף; השוקיים והאמות חשופים אף הם. עטלף בולמר מסווג כטקסון מונוטיפי בעיקר בגלל העדרם המוחלט של החותכות הקדמיות, כאשר סך הכול יש לו 24 שיניים. זנבו קצר אך בולט וכנף הזנב מצומצת יחסית.
עטלף בולמר הוא עטלף פירות גדול למדי: אורך ראשו וגופו לפחות 242 מ״מ, אורך הזרוע כ-160 מ״מ ואורך זנבו 32 מ״מ; משקלו מעל חצי ק״ג (סביבות 600 גרם) ומוטת כנפיו מגיעה למטר. הנקבות כנראה גדולות מן הזכרים. עטלף בולמר מבולבל לעיתים קרובות עם המין עטלף חשוף-גב מולוקני שחולק איתו את מקומות המסתור לעיתים קרובות; הוא נבדל מהאחרון בהיותו גדול יותר, בראשו המסיבי ובשערו הדק.
לעטלף חשוף הגב פרווה קצרה, עבה וצמרירית. צבעה הכללי חדגוני, ונע בין חום אפרורי כהה לחום ביסטר, חום-שחרחר או אפילו שחור מפויח לחלוטין. צבע זה מטשטש את ההבדלים בין הפרווה לבין הכנפיים, הרגליים והאוזניים שצבען שחור מבריק. עם זאת, הפרווה עשויה להיות לעיתים גם בצבע בהיר יותר דוגמת חום בהיר ששזור בשיער כסוף ובז׳. החלק התחתון של הכנפיים לבנבן.
תפוצה וביולוגיה
עטלף בולמר אנדמי לאי גינאה החדשה, בה הוא מצוי ככל הנראה רק בשטחה של פפואה. בתחילה הוא נחשב כאנדמי להרי הכוכבים בצפון הפרובינציה המערבית של פפואה, אולם בהמשך התגלו בהדרגה ראיות לקיומם של מושבות קטנות נוספות בפרובינציית הרמות המזרחיות, בפרובינציית המפרץ בפרובינציית צ׳ימבו, בפרובינציית סנדאון ובחלקים הדרומיים של הפרובינציה המערבית.
בית הגידול של המין הוא תצורות קרסט-גיר ענקיות בתוך יער עננים ויער גשם ממוזג צפוף, לרוב באזורים הרריים גבוהים של הקורדילריה הניו-גינאית ברום 2,400-1,800 מטר מעל פני הים שבהם יש נוכחות גבוהה של אפיפיטים, שרכים, טחב וכרי דשא תת-אלפינים. בהתחשב בבית הגידול הבלתי נגיש, יש סבירות גבוהה לקיומם של מושבות קטנות רבות לאורך הקורילדיה הניו-גינאית.
אין כמעט מידע על האקולוגיה של המין. הוא ניזון ככל הנראה מפירות (בפרט תאנים) ופעיל בשעות הלילה; אין לו יכולת לבצע איכון-הד והוא משתמש בחוש הראייה המצוין שלו כדי לאתר מזון ולהימנע ממכשולים. קרומי הכנף שמשתרעים על פני הגב מאפשרים לו לבצע תמרונים חדים באוויר או לעוף באיטיות רבה, והוא ידוע ביכולתו לטוס ולרחף אחורנית - תכונה נדירה אצל עטלפים. הבוגרים מפיצים ריח מושק חזק שמשחק ככל הנראה תפקיד בעונת הרבייה.
את שעות היום, עטלף בולמר מבלה בשינה במערות ארוכות ובולענים ענקיים שנמצאים בתוך תצורות קרסט - בדרך כלל בתוך מושבות גדולות של אלפי פרטים. הידלדלות האוכלוסייה בעקבות ציד אינטנסיבי, גרמה לכך שהמושבות היום קטנות ואינן עולות על 200 פרטים. המיקום הלא שגרתי מגן על עטלף בולמר מפני הטורפת העיקרית שלו - תנשמת מפויחת גדולה. עטלף בולמר ההיריון נמשך ככל הנראה 5 חודשים ולאחריהם הנקבה ממליטה גור יחיד שנגמל בתום 5–6 חודשים ומגיע לבגרות בגיל שנתיים.
מצב
עטלף בולמר מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה חמורה (CR), לאור העובדה שהאוכלוסייה שלו קטנה מ-250 בוגרים, טווח תפוצה שלו מצומצם ביותר שקטן מ-10 קמ״ר וכולל 4–5 אוכלוסיות קטנות ומבודדות, ובנוסף יש תנודות חדות בגודל האוכלוסייה כתוצאה איומים שונים.
איומים
האיום העיקרי על עטלף בולמר הוא ציד לבשר. איום זה חמור במיוחד, מכיוון שבגיחה יחידה למערה ניתן להרוג עטלפים רבים בזמן קצר ולהמיט כליה על המושבה. המושבה הגדולה בלופלופוינטם הושמדה ברובה בדרך זו בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20. אצל מינים מסוימים של הסוג עטלף חשוף-גב, נראה שלאחר מתקפת ציידים המערה ננטשת על ידי שרידי המושבה שעוברים למקום אחר בטוח יותר. איום הציד מחמיר בהתאם להתפתחות וסלילת כבישים בלב פפואה, כשלציידים מתאפשרת גישה למקומות שבעבר היו חסומים למעבר על ידי יערות צפופים. ילידים מקומיים דיווחו על עלייה בתנועה של אנשים זרים בין עמק טלפומין לטאבוביל וחדירה לא מורשית לשטחיהם. בנוסף, ישנן חדירות של כנופיות חמושות מהגבול הפרוץ עם הצד האינדונזי של גינאה החדשה.
האיום השני על העטלף הוא אובדן בית גידול. איום זה נגרם לא רק עקב בירוא יערות אלא גם מהשפעות של תופעת אל-ניניו שבעקבותיה מתרחשים בצורות וסופות אש שמכלות קילומטרים של בית גידול מתאים. טווח התפוצה המצומצם של המין, הופך אותו עוד יותר לפגיע מפני התופעות הללו.
אומדן
בשנים 1992 ו-1993, מושבת העטלפים הגדולה בלופלופוינטם נאמדה בסביבות 137 ו-160 פרטים בהתאמה, על בסיס ספירה ישירה של עטלפים שעזבו את המערה. מאז, האתר לא נסקר שוב, אולם בפברואר של 2013, חוקרי טבע קיבלו מידע מתושבים מקומיים שהמושבה עזבה את האתר וחזרה אליו מספר פעמים. ייתכן שהאתר מאוכלס גם על ידי המין עטלף חשוף-גב מולוקני שדומה מאוד למין. המושבה המבודדת בהרי המכתש הייתה עדיין קיימת בשנת 2006, אולם מאז לא נצפתה שוב, וייתכן שעזבה למקום אחר בעקבות לחץ ציד. לא ברור מה מצבם של האוכלוסיות בנהר פליי העליון ובנהר פורארי, אך סביר להניח שהן עדיין קיימות לאור ריחוקן ממקומות יישוב. האוכלוסייה בכל המושבות אינה עולה על 250 פרטים.
סיב (עיר)
א-סיבּ (בערבית: : السيب) היא עיר הממוקמת בצפון מזרח עומאן ובירת הנפה מסקט.
אוכלוסיית העיר מנתה ב-2010 301,996 תושבים, והיא העיר המאוכלסת ביותר בעומאן.
אתרים חשובים בעיר הם גני נאסים - פארק רחב הכולל אקווריום, אגם, מפל, גן יפני וגן ערבי, מבוך וגן משחקים; המרכז המלכותי לאורוות ולרכיבה על סוסים; הקולג' הטכני של המשמר המלכותי של עומאן; וארמון ביית אל באראקה, משכנה של התזמורת הסימפונית המלכותית של עומאן.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי מוסקט (נקרא בעבר סיב).
בחודש ינואר הטמפרטורה הממוצעת בעיר מגיעה לכ-25 מעלות צלזיוס, ובחודש יוני לכ-40 מעלות צלזיוס.
נשיונל טופ 40 סורינאם
נשיונל טופ 40 סורינאם (Nationale Top 40 Suriname) הוא מצעד מוזיקה שמתפרסם מדי יום חמישי על ידי Stichting Natio40 בסורינאם.
בתחילה, פורסמו גם מצעדי מוזיקה עבור ז'אנרים ספציפיים, כגון מוזיקה הודית, מוזיקת ג'אווה, מוזיקת גוספל, מוזיקת מארונים, קסקו וקאווינה. כמו כן, הארגון פרסם את מצעד הסרטים החודשי של TBL Box Office.
באוקטובר 2013 ועד מאי 2016, מצעד המוזיקה הופיע בפורטל החדשות המקוון, Starnieuws.
עטלף כותפות ננסי
תיאור
לעטלף הכותפות הננסי גוף קטן, ראש ארנבי מעוגל, לוע קצר ורחב ולחיים נפוחות מעט. האוזניים גדולות ועגולות, והעיניים גדולות בצבע זית עם אישונים קטנים. האף קטן ען נחיריים בולטים שמופרדים באמצעות חריץ עמוק. הן לזכר והן לנקבה יש בבסיס האוזניים נקודות שיער לבנות שמכסות בלוטות ריח. לזכרים, יש בצדדי הכף צמד ציציות שיער גדולות שנראות ככותפות ומכסות קפלי עור דמויי כיס, בעוד שלנקבות יש קפלי עור ללא כותפות.
אורך הראש והגוף של עטלף הכותפות הננסי 67–103 מ״מ, אורך הזרוע 46–67 מ״מ ומשקלו 20–43 גרם. הזנב קטום או נעדר וכנף הזנב צרה ודקה. הנקבה גדולה במקצת מן הזכר ולאחרון יש מיתרי קול מפותחים יותר שמשמשים אותו לחיזור. אף על פי שעטלף הכותפות הננסי קטן משמעותית מהסוג עטלף כותפות, מעבר לגודל קיימים הבדלים מורפולוגיים קטנים מאוד בין הסוגים והסוג נבדל על בסיס הבדלים בכרומוזומים.
הפרווה של עטלף הכותפות הננסי ארוכה, עבה ועדינה והיא הופכת לדלילה באזור הגחון. צבעה הכללי חום בהיר, כתמתם, זהוב, חום ורדרד או חום אפרורי והגחון לבנבן, צהבהב או בז׳ עם גוון ורוד. נקודות השיער בבסיס האוזניים והכותפות הגדולות בצבע לבן-שנהב או צהבהב. הכנפיים שחרחרות או חומות, והזרועות, השוקיים והאוזניים בצבע כתמתם, ורדרד או חום.
תפוצה וביולוגיה
עטלפי הכותפות הננסיים מצויים באפריקה שמדרום לסהרה; טווח התפוצה של הסוג כולל את אתיופיה, רואנדה, בורונדי, אוגנדה, דרום סודאן, קונגו הדמוקרטית, קונגו, גבון, אנגולה, גינאה המשוונית, הרפובליקה המרכז אפריקאית, קמרון, ניגריה, טוגו, בנין, מאלי, בורקינה פאסו, חוף השנהב, ליבריה, גינאה ביסאו, גינאה, גאנה, סנגל וגמביה. בית הגידול של הסוג כולל יער גשם טרופי, כיסי סבך, יער גדותיים וסוואנה טרופית.
המינים בסוג פעילים משעות הערב עד חצות הלילה, ומבלים את שאר הזמן בשינה בסבך או על עצי דקל בגובה 3–6 מטר; במהלך השינה, הכנפיים נכרכות סביב הגוף ורק האוזניים זקופות ובולטות החוצה. עטלפי הכותפות חיים בגפם או בקבוצות של 10 פרטים ומחפשים את מזונם בחופת היער הגבוהה. הם ניזונים בעיקר מפירות בשלים, מפרחים ומצוף של קיגליה מנוצה; העטלף אף משמש כמאביק העיקרי של הצמח האחרון. המזון נלקח באמצעות נחיתה על הפרי או נגיסה ממנו תוך כדי ריחוף באוויר. העטלף צורך את המיץ והעיסה הרכה, ויורק את החלקים הקשים והסיבים.
הכותפות של הזכרים נפתחות ורועדות במהלך עונת הרבייה ומפיקות ריח, כחלק ממצג חזותי, קולי וכימי שנועד למשוך את הנקבות. יש מדי שנה שתי עונות רבייה, וההיריון נמשך 5–6 חודשים. הנקבה ממליטה בכל פעם גור יחיד והוא שוהה לצד אימו עד 3 חודשים. הנקבה מסוגלת להתרבות כבר בגיל 6 חודשים, והזכר בגיל 9 חודשים.
מינים
בסוג זה 2 מינים:
נבל (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פסקוגל אדום-זנב
פסקוגל אדום-זנב (שם מדעי: Phascogale calura; קרוי גם פסקוגל זוטר), הוא מין של טורף כיס קטן בסוג פסקוגל שחי בדרום-מערב אוסטרליה. הוא תואר מדעית בשנת 1844 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון גולד ומשמעות שמו המדעי היא "סמור-כיס יפה-זנב". בעבר המין היה נפוץ בכל רחבי האאוטבק האוסטרלי, אולם במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20 נעלם מרוב היבשת כתוצאה מאובדן בית גידול וטריפה על ידי מינים פולשים.הפסקוגל אדום הזנב הוא המין הקטן בסוגו.
אנטומיה ומראה
הפסקוגל אדום הזנב הוא כיסאי קטן דמוי אנטכינוס, וגודלו כשליש מקרוביו הגדולים בהרבה. מבנה גופו קומפקטי ודקיק, ראשו חרוטי וחוטמו צר ומחודד. אוזניו גדולות ודקות, ועיניו ואפו קטנים ושחורים. הכפות הזעירות והשטוחות שלו בעלות טפרים דקיקים וחדים שמשמשים אותו לטיפוס ולציד. לפסקוגל זנב ארוך שמתאפיין בציצת שיער גדולה דמוית מכחול.
אורך ראשו וגופו של הפסקוגל אדום הזנב 12.2-9.3 ס"מ, אורך זנבו: 14.5-11.9 ס"מ ומשקלו 38–68 גרם. הזכר גדול וכבד במקצת מן הנקבה.
הפרווה של הפסקוגל קצרה ועדינה. צבעה הכללי אפור מתכתי כהה, אפור כסוף או בז', והבטן, המפשעה והחזה בצבע שמנת עד לבן בוהק. סימוני הפנים כוללים פס כהה על החרטום וכתמים כהים מעל העיניים. האוזניים והזנב בצבע אדום-חלוד או כתמתם, וציצת השיער שחורה.
תפוצה וסביבת מחיה
הפסקוגל אדום הזנב אנדמי לאוסטרליה. טווח התפוצה ההיסטורי השתרע על מרבית אוסטרליה המערבית אוסטרליה הדרומית והטריטוריה הצפונית עד לאגן מארי-דרלינג בניו סאות' ויילס; בעקבות אובדן בית גידול והכנסת מינים פולשים, הפסקוגל נעלם מרוב הטווח שלו ומוגבל כיום לקצה הדרום-מערבי של אוסטרליה המערבית, בעיקר באזור חגורת החיטה בין פרת' לפארק הלאומי נהר פיצג'רלד בחופי מפרץ ברמר. ההישרדות של הפסקוגל באזור זה מיוחסת לנוכחות גבוהה של הצמחים הרעילים גסטרולוביום (Gastrolobium) ואוקסילוביום (Oxylobium) המכילים מונוסודיום פלואורצטט; רעלן זה קטלני במיוחד עבור מינים פולשים דוגמת השועל האדום אך לא למינים מקומיים שפיתחו עמידות מולו.
אקולוגיה
הפסקוגל אדום הזנב הוא יונק לילי ויחידאי. את שעות היום הוא מבלה בקינים שבנה לעצמו בחללי עצים או בתוך כיסי סבך. הוא יוצא לפעילות עם רדת החשיכה ותר אחר מזונו העיקרי - חסרי חוליות. בניגוד לפסקוגל זנב-מברשת, מין זה מבלה את מרבית שעות הפעילות שלו על האדמה. הפסקוגל זריז במיוחד ומסוגל לקפוץ לגובה 2 מטר בעת הצורך.
חרף גודלו הקטן, הפסקוגל טורף גם ציפורים ויונקים קטנים, ובפרט את עכבר הבית שהובא ליבשת אוסטרליה על ידי האדם והפך בה לנפוץ מאוד. מחקר אחד מצא ש-90% מהתזונה מורכבת מחסרי חוליות, 5% ציפורים 3% יונקים ו-2% ירקות. הפסקוגל אינו זקוק לשתיית מים, ומקבל את הלחות הנדרשת ממזונו.
לפסקוגל יש עונת רבייה אחת בשנה, שנופלת בחורף האוסטרלי (יולי). בדומה לטורפי כיס רבים, זכרי הפסקוגל מתים בדרך כלל לאחר עונת הרבייה הראשונה שלהם (סביבות גיל 11.5 חודשים) עקב תשישות, לחץ ומחלות. הנקבות עשויות לחיות עד גיל 3 שנים. ההיריון נמשך 28–30 ימים ובמהלכו הנקבה הופכת לאגרסיבית במיוחד כלפי זכרים. היא ממליטה שגר של 13 וולדות לכל היותר, אך רק 8 מתוכם ישרדו בהתאם למספר הפטמות בכיס. הגורים מבלים בכיס חודשיים וזמן קצר לאחר מכן מגיעים לבגרות. אצל שני הזוויגים, תוחלת החיים המקסימלית בשבי הייתה 5 שנים.
מצב
הפסקוגל אדום הזנב מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), מכיוון שאוכלוסייתו קטנה מ-10,000 פרטים, בית הגידול שלו מקוטע והוא חווה ירידה מתמשכת במספריו שצפויה לגרום לו להעפיל למצב הפגיע (VU). האיומים העיקריים שגרמו להתכווצות תפוצת הפסקוגל הם אובדן בית גידול למטרות חקלאות, משטרי אש לא-הולמים שהובילו לפריצת שריפות בר גדולות, והכנסת טורפים פולשים ליבשת על ידי האדם.
כיום, הפסקוגל רשום כיונק מוגן בחוק האוסטרלי, ונמצא בסביבות 40–50 אתרים שרובם מוגנים מפני הרס בית גידול או שרפה. למרות דילול אוכלוסיות החתולים והשועלים, לא נמצאו ראיות ממשיות שהדבר השפיע לטובה על אוכלוסיית הפסקוגל; מאידך, התפוצה הנוכחית של המין חופפת כאמור לתפוצת הצמחים הרעילים גסטרולוביום ואוקסילוביום שקטלני עבור מינים לא-אוסטרלים, כך שסביר להניח שלדילול הטורפים יש השפעה חיובית לטווח הארוך. על פי IUCN, נדרשים מחקרים נוספים אודות ההשפעה של דילול הטורפים, הקמת אוכלוסיות חדשות, וכן ניטור צמוד אחר האוכלוסיות הקיימות כדי לאתר התדרדרות במצבו מבעוד מועד.
רשויות השימור האוסטרליות הקימו גרעין רבייה בשבי בפארק מדברי באליס ספרינגס עבור השבות לטבע. ההשבה הראשונה לטבע התרחשה בשנת 2009, אז שוחררה קבוצת פסקוגלים למקלט חיות הבר ואדרן בחגורת החיטה המרכזית. בשנת 2020, קבוצה נוספת של 30 פסקוגלים שוחררה במקלט נידח של חיות בר בניו-הייבן. על הקבוצה האחרונה הותקנו שבבי מעקב זעירים על מנת לבדוק את ההתאקלמות שלהם וללמוד פרטים נוספים על הביולוגיה של המין.
אומדן האוכלוסייה אינו ידוע, ונתון לתנודות חדות בהתאם לגשמים העונתיים.
NGC 2403
NGC 2403 היא גלקסיה ספירלית שנמצאת בקבוצת הכוכבים ג'ירף, במרחק של כ-10.6 מיליון שנות אור ממערכת השמש, ושייכת לקבוצת M81. הגלקסיה נמצאת באזור ללא כוכבים בהירים, קרוב לגבול בין קבוצות הכוכבים ג'ירף והדובה הגדולה, כ-6.5 מעלות ממערב לכוכב העמום π1 בדובה הגדולה. מרחקה הזוויתי מ-M81 שבמרכז קבוצת M81 הוא כ-13.5 מעלות, כך ששייכותה לקבוצה אינה ודאית. מסביב לה נמצאות מספר גלקסיות נוספות עמומות יותר, שמהוות תת-קבוצה של קבוצת M81 ושנקראת תת-קבוצת NGC 2403. NGC 2403 היא הבהירה מבין הגלקסיות שבתת-קבוצה וחוץ ממנה רק NGC 2366, שנמצאת כ-3.7 מעלות מצפון לה, ניתנת לצפייה באמצעות טלסקופ חובבים.
היסטוריה
לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 8.4 והיא התגלתה ב-1 בנובמבר 1788 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, וקיבלה את הציון V.44 בקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1789, שם תוארה על ידיו כ"בהירה למדי, עגולה, מתבהרת בהדרגה לכיוון מרכזה, בעלת גרעין בהיר". ג'ון הרשל הכניס אותה לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים תחת הציון GC 1541 ובשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש תחת הציון NGC 2403, כשהיא מתוארת כערפילית מיוחדת במינה, בהירה ביותר, גדולה ביותר, מאורכת מאוד ומתבהרת בהדרגה לכיוון מרכזה שמכיל גרעין מובחן.
מאפיינים
גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-22 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של כ-67,000 שנות אור, כשני-שלישים מקוטר שביל החלב. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כחמישית ממסת שביל החלב, כאשר רק כ-5% ממסתה או כ- מסות שמש היא מסת הכוכבים שבה וכ-3.5% ממסתה היא של גז מימן חופשי (אזורי H I), ושאר מסת הגלקסיה היא של חומר אפל שטיבו אינו ידוע. בנוסף ניתן לצפות בגלקסיה במספר רב של אזורי H II שהם ענני מימן מיונן שמקיפים צבירי כוכבים צעירים וחמים שקרינתם מייננת את הגז, מה שמראה שיצירת כוכבים חדשים ממשיכה להתרחש בגלקסיה בקצב גבוה. בגלקסיה זוהו סופרנובות בשנים 1854, 2002 ו-2004, אולם חוקרים טוענים שהאירועים שזוהו ב-1954 וב-2002 לא היו סופרנובות אלא התפרצויות עזות שהעיפו כמויות גדולה של גז לוהט מפניהם של כוכבים בעלי מסה של עשרות מסות שמש וטמפרטורה של עשרות אלפי קלווין, שהמשיכו להתקיים גם אחרי האירועים. הסופרנובה של שנת 2004 ארעה בתוך צביר פתוח של כוכבים שגילם קטן מ-100 מיליון שנים ומעריכים שמסתו של הכוכב שהתפוצץ הייתה בין 12 ל-20 מסות שמש. נכון לשנת 2016 ידוע על שתי גלקסיות ננסיות שמקיפות את NGC 2403, אחת עמומה עם בהירות מדרגה 15 והשנייה עמומה מאוד עם בהירות מדרגה 20.
USA-260
USA-260, הידוע גם בשם GPS IIF-9, GPS SVN-71 ו- NAVSTAR 73, הוא מערכת ניווט לוויינית אמריקנית. הוא היה ה-9 מתוך 12 לווייני IIF שהושקו.
השקה
הלווין נבנה על ידי בואינג והושק על ידי United Launch Alliance, USA-260.
מסלול
ב-25 במרץ 2015, USA-260 הייתה במסלול עם אפסיד של, זמן הקפה של 729.14 דקות, ו-55.00 מעלות נטייה לקו המשווה.
אורך חיי הלוויין הוא 15 שנה ומסתו היא. הוא נמצא כעת בשירות לאחר הזמנתו ב-20 באפריל 2015.
ניב זהבי
ניב זהבי (נולד ב-4 בספטמבר 1976) משמש כמנחה וכרוז של אירועי ספורט מקומיים ובינלאומיים.
פנמה פרנסיס
דייוויד אלברט פרנסיס (באנגלית: David Albert Francis; 21 בדצמבר 1918 – 13 בנובמבר 2001), המוכר בשם פנמה פרנסיס (Panama Francis), היה מתופף ג'אז סווינג אמריקאי, שניגן גם בהקלטות רבות של להיטים בשנות החמישים.
ניב זהבי
ביוגרפיה
זהבי נולד וגדל בירוחם ומתגורר בכפר סבא. בילדותו שיחק כדורסל בקבוצת הכדורסל הפועל ירוחם, בהמשך שיחק במספר קבוצות בליגות הנמוכות עד שפרש סופית בגיל 23. אחרי שנה באילת, שם שימש בצוות הווי של מלון עבר לתל אביב שם שיחק בהצגה נאסר א-דין בתיאטרון הבימה. באותה עת התחיל לשמש כתחביב ככרוז הפועל תל אביב בכדרוסל מעונת 2003/4 עד לפירוק הקבוצה. במקביל שימש ככרוז של קבוצת הנשים של רמת השרון ובהמשך לאחר פירוק הפועל תל אביב עבד בין השאר בקבוצות: בני השרון, בני הרצליה נשים, מ.כ. הבקעה גברים והפועל חולון. החל מ-2013 משמש ככרוז של מכבי ראשון לציון כדורסל ומעונת 2019/20 משמש ככרוז של עירוני רעננה מהליגה הלאומית.
במקביל לעבודתו בקבוצות, החל מ-2010 משמש זהבי ככרוז של משחקי נבחרות ישראל בכדורסל והחל מ-2014 משמש ככרוז של משחקי נבחרת ישראל ומשחקי גמר הגביע בכדורגל. באוגוסט 2017 הנחה את טורניר אליפות אירופה בכדורסל שנערך בישראל. ובקיץ 2019 הנחה את טורניר אליפות אירופה בכדורסל לנבחרות עד גיל 20 שנערך בתל אביב ובו ניצחה נבחרת ישראל בפעם השנייה ברציפות. בנוסף למשחקי כדורסל וכדורגל, זהבי מנחה בין השאר את משחקי חצאי גמר וגמר גביע המדינה בענפי הכדורעף, טניס, אתלטיקה וכדוריד. זהבי מזוהה בין השאר עם הנחיית המשחקים של הגילאים הצעירים כחלק מהעבודה המתמשכת שלו עם התאחדות הספורט לבתי ספר וטורנירי הסטרייטבול שהוא מנחה. בנוסף לעבודתו ככרוז, זהבי מנחה טקסים ואירועים כדוגמת: פרס הספורט הישראלי של משרד התרבות והספורט, טקסים של ההתאחדות הישראלית לספורט נכים וטקסי זיכרון ציבורים.
פנמה פרנסיס
ראשית חייו
פרנסיס נולד במיאמי, פלורידה, ב־21 בדצמבר 1918. אביו היה יליד האיטי, אמו הגיעה ממשפחה עם רקע אנגלי של בעלי רכוש באיי בהאמה. אביו אסף תקליטים, ופרנסיס התלהב ממוזיקה ונגן תופים עוד לפני שלמד בבית הספר. בתחילה ניגן במצעדי להקות ונגני תופים וחצוצרות מקומיים.
המשך חייו והקריירה
פרנסיס ניגן לראשונה באופן מקצועי בשנות השלושים. הוא היה חלק מלהקת ג'ורג 'קלי בין השנים 1934–1938, וניגן גם עם להקת Florida Collegians בשנת 1938. לאחר שעבר לניו יורק באותה שנה, הוא עבד עם טאב סמית, בילי היקס ורוי אלדרידג'. פרנסיס רכש את כינויו מאלדרידג ': "הוא קיבל בשוגג את הכינוי "פנמה" מאחר שחבש כובע פנמה ואלדרידג' לא זכר את שמו של המתופף החדש".
בחלק גדול משנות החמישים פרנסיס ניגן בסטודיו בניו יורק, ליווה קבוצות וזמרים של רית'ם אנד בלוז, ורוק אנד רול. הלהיטים בהם השתתף כנגן היו: בובי דרין ("Splish Splash"); ארבע העונות ("בנות גדולות לא בוכות", "הולכות כמו גבר"); באדי הולי ("פגי סו"); הפלאטרס ("מעמיד הפנים הגדול", "התפילה שלי", "רק אתה", "עשן נכנס בעינייך"), ניל סדקה ("ילדת לוח השנה"); וג'קי וילסון ("Reet Petite").
משנת 1963 סייר פרנסיס עם הזמרת דיאנה שור במשך חמש שנים. לאחר מכן הוא עבר לקליפורניה, אך התקשה במציאת עבודה. הוא סייר ביפן עם הסקסופוניסט סם טיילור בשנים 71–1970, והופיע שוב בקולנוע בשנת 1972, בסרט "הליידי שרה בלוז". עוד בניו יורק, פרנסיס היה חלק מהרכב התשיעיה של סיי אוליבר משנת 1973 עד 1975, ובמהלכו הופיע גם בפסטיבלי הג'אז ובסיורים בינלאומיים עם להקות אחרות. להקת הג'אז והריקודים שלו Savoy Sultans הוקמה בשנת 1979, והופיעה באופן קבוע, במשך שמונה שנים משנת 1980, באולם האירועים "Rainbow Room", שבמרכז רוקפלר בניו יורק. פרנסיס הפך למתופף ברביעיית בני גודמן בהופעות בשנת 1982. בשנת, 1994 הוא הופיע בסרט Statesmen of Jazz כחבר בהרכב המוזיקלי של הלהקה..
"פנמה" פרנסיס נפטר ב־13 בנובמבר 2001, לאחר אירוע מוחי, בגיל 82.
כמלווה
עם אדי ברפילד
עם וילסון פיקט
עם מילט באקנר
עם ריי בראיינט
עם סם קוק
עם ג'ון לי הוקר
עם קאב קאלוויי
עם סולומן ברק
עם ארנט קוב
עם ריי קוניף
עם ארל היינס
עם בראוני מקגי / סוני טרי
עם ביג ג'ו טרנר
עם אחרים
דידולודוס
דידולודוס (שם מדעי: Didolodus) הוא סוג יונק נכחד מקבוצת המרידיונגולטיים הקדומה, שהייתה דומה לפרסתנים אך לא קרובה אליהם. הוא התקיים בתקופת האאוקן לפני 40.4 עד 37.2 מיליון שנה מזמננו. מאובניו התגלו בתצורות סרמיאנטו (Sarmiento Formation) שבפטגוניה, ארגנטינה ותוארו בידי החוקר פלורנטינו אמגינו ב-1897.
הדידולודוס היה סוג דומה לפרסתן באורך 60 סנטימטר ומשקל של לא יותר מ-5 ק"ג. במראהו הוא דמה לראשוני הסוסיים, כמו לפרופלאותריום. הוא היה יונק זריז בעל גפיים ארוכות שעזרו לו לנוע במהירות כדי שלא להיטרף ובנסוף היה בעל זנב ארוך. מבנה שיניו התאימו ללחיכת עשבים וצמחייה קשה נוספת עם חוטם רחב שדמה לחוטם חזיר.
בעבר סברו שהוא משתייך לסדרה הקדומה ליטופטרנה אך בהמשך העבירו אותו למשפחה Didolodontidae, הכלולה ללא מקור בקבוצת המרידיונגולטיים. משפחה זו נחשבת לעתיקה יותר משאר בני הקבוצה ואולי לאחת ממשפחות השליינים הראשונות שהתקיימו לאחר הכחדת הקרטיקון.
עמר לחמנוביץ
עמר לחמנוביץ (נולד בח' בסיוון ה'תשל"ט, 3 ביוני 1979) הוא עיתונאי ומבקר ספרות ישראלי, המשמש כעורך הראשי של העיתון "ישראל היום".
ביוגרפיה
לחמנוביץ נולד בראשון לציון להרצל ושרה לחמנוביץ, משפחה דתית לאומית. למד בבית הספר ממ"ד סיני בראשון לציון, ובתיכון למד באמי"ת גוש דן. בוגר מכינה קדם-צבאית יתיר. שירת בצה"ל כלוחם שריון בחטיבה 7.
החל את דרכו בתקשורת בישראל ב-2003, כמבקר אמנות בעיתון "מקור ראשון", ונמנה עם הצוות המייסד של מוסף הספורט בעיתון. לאחר מכן שימש חבר מערכת בחינמון שנפתח באותה תקופה ״ישראלי״, שם שימש עורך מדור הספורט ועורך מדור הספרים. עם סגירת "ישראלי" והקמת החינמון "ישראל היום" בשנת 2007, הצטרף לצוות העיתון, תחילה שובץ במדור הספורט, ולאחר מכן בצוות המוסף "ישראל השבוע". בהמשך ייסד את מדור הספרים של העיתון.
ב-2014 החל לשמש כעורך מוסף "ישראל השבוע".
ב-2013 זכה בפרס ברנשטיין על ביקורת ספרותית בעיתונות יומית.
ב-2016 החל לשמש יזם ומנהל אמנותי של פרס רמת גן למצוינות ספרותית.
בין הישגיו העיתונאים של לחמנוביץ: התחקיר על השיתוק בספריות הציבוריות בישראל, בו מנהלי ספריות טענו לחוסר שקיפות תקציבית לכאורה מצד המחלקה לספריות במשרד התרבות והעומד בראשה בועז דהן. חשיפה על הליך מינויו של שי ניצן לרקטור הספרייה הלאומית. כתבת שטח תחקירית על הבסיסים הנטושים ברמת הגולן.
ב-1 בפברואר 2022 עם פרישתו של בועז ביסמוט מתפקיד העורך הראשי של ״ישראל היום". מונה לממלא מקום העורך, ובהמשך החודש מונה לעורך הראשי.
הוא בוגר בהצטיינות של בית הספר לאמנות קמרה אובסקורה.
שימש כחבר המדור לספרות במועצה לתרבות ואמנות של משרד התרבות, חבר ועדת השופטים לפרס ע"ש דבורה עומר לספרות ילדים לשנת 2014, חבר ועדת השופטים של פרס ספיר לספרות לשנת 2015.
חיים אישיים
לחמנוביץ נשוי לאורית, מנהלת הדרכה ברשת "ישרוטל", ואב לשלושה. מתגורר במודיעין. אחותו היא שופטת השלום באשדוד עדי איזדורפר.
פסקוגל צפוני
פסקוגל צפוני (שם מדעי: Phascogale pirata) הוא מין של טורף כיס בינוני בסוג פסקוגל שאנדמי לצפון אוסטרליה. הוא תואר מדעית בשנת 1904 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס בתור תת-מין של פסקוגל זנב-מברשת, והוכר כמין עצמאי בשנת 2008.
תיאור
לפסקוגל הצפוני מבנה גוף דק וקומפקטי, ראש מחודד ואוזניים רחבות ומשולשות שגדולות יותר מהמינים האחרים בסוג. מבחינה חיצונית הוא זהה כמעט לחלוטין לפסקוגל זנב-מברשת, אך קטן ממנו. כקרובו, גם הוא מתאפיין בזנב ייחודי דמוי מברשת בקבוקית של צמח הקליסטמון. הפסקוגל הצפוני מפגין דו-צורתיות זוויגית מועטת: אורך הזכר 21 סנטימטרים ומשקלו עד 230 גרם, בעוד שאורך הנקבה 15–19 סנטימטרים ומשקלה 108–150 גרם. אצל שני הזוויגים אורך הזנב בסביבות 20 סנטימטרים.
הפרווה של הפסקוגל הצפוני בצבע אפור חיוור עד כהה, והוא נבדל מקרובו הגדול יותר בכך שכפות רגליו ופנים אוזניו בצבע לבן בוהק. בדומה לקרובו, גם הוא מתאפיין בפס שחור על המצח, טבעות לבנות סביב העיניים וחוטם ורוד. הזנב בצבע שחור מבריק.
תפוצה וביולוגיה
הפסקוגל הצפוני אנדמי לקצה הצפוני של אזור הטריטוריה הצפונית באוסטרליה. בעבר טווח התפוצה כלל את כל ארץ ארנהם, טופ אנד, וקו החוף מול מפרץ קרפנטאריה, אולם כיום הוא מוגבל בעיקר לאזור טופ אנד (כולל חצי האי קובורג וחצי האי גוב), ומצוי בשני איים: האי מלוויל והאי פלוו המערבי. שטח התפוסה המשוער הוא בסביבות 9,000 קילומטרים רבועים. בית הגידול של הפסקוגל הצפוני מורכב מיער אקליפטוס, חורש ים-תיכוני, סבכי גפניים, ומצוקים.
הפסקוגל הצפוני הוא יונק לילי, יחידאי וטריטוריאלי. הוא מקנן על עצים חלולים, ומבלה בהם את שעות היום. עם דמדומי ערב, הפסקוגל מתעורר ויוצא לתור אחר מזונו העיקרי - חסרי חוליות. הפסקוגל מבלה את מרבית זמנו על העצים וממעט לרדת לאדמה.
ההיריון נמשך כ-30 יום, ולאחריהם הנקבה ממליטה 7–8 ולדות זעירים. הם מבלים בכיס כחודשיים ונגמלים בגיל חמישה חודשים. תוחלת החיים של המין קצרה במיוחד; הזכרים מתים לרוב בגיל שנה לאחר עונת הרבייה הראשונה שלהם עקב תשישות, והנקבות עשויות לחיות שנתיים עד שלוש שנים.
מצב
הפסקוגל הצפוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), מכיוון שאוכלוסייתו הכוללת קטנה מ-10,000 פרטים, והוא חווה ירידה מתמשכת במספריו. האיומים העיקריים עליו הם אובדן בית גידול למטרות חקלאות, משטרי אש לא-הולמים שמגבירים את נוכחותם של עשבים פולשים, והתפשטות חתול הבית וקרפדת הקנים הרעילה. חלק גדול מתפוצת הפסקוגל, נמצא בתוך אזורים מוגנים דוגמת הפארק הלאומי קקדו, הפארק הלאומי גרינג גונק והפארק הלאומי ליצ'פילד.
אומדן האוכלוסייה העולמי אינו ידוע, אך עשוי לכלול 2,500 פסקוגלים בלבד.
בית הספר הבינלאומי ע"ש רפאל רקנאטי
בית הספר הבינלאומי ע"ש רפאל רקנאטי באוניברסיטת רייכמן הוקם בשנת 2001. לומדים בו כיום כ-2,000 סטודנטים מ-90 מדינות בעולם לתואר ראשון ולתואר שני, המהווים כ-30% מהסטודנטים באוניברסיטת רייכמן. כ־70% מהם עולים לישראל בסיום לימודיהם. בית הספר הוקם על מנת לטפח דור של מנהיגות צעירה ורחבת אופקים גם בארצות שמעבר לים, תוך העמקת הקשר בין ישראל לבין התפוצות.
תוכניות הלימודים
בבית הספר לומדים סטודנטים לתואר ראשון במנהל עסקים, ממשל, תקשורת, פסיכולוגיה, קיימות, מדעי המחשב ויזמות.
הסטודנטים לתואר שני לומדים בתוכניות כלכלה פיננסית, אינטראקציית אדם-טכנולוגיה (HCI), ממשל, Global MBA, MBA in Healthcare innovation ובתואר שני התנהגות ופיתוח ארגונים.
תוכניות ופעילויות מיוחדות
התוכניות החברתיות נועדו לסייע לסטודנטים מהעולם להכיר את ישראל ואת החברה הישראלית באופן בלתי אמצעי. הסטודנטים הלומדים בבית הספר הבינלאומי לוקחים חלק בתוכניות שונות מעבר ללימודים ביניהן: StandwithUs - תוכנית לקידום מיומנויות דיפלומטיה ציבורית, תוכנית ISCA ותוכנית Act IL שנועדו להתמודד ולהיאבק בגילויי אנטישמיות, גזענות ודה- לגיטימציה ברשת האינטרנט, מועדון הדיבייט - מועדון המאפשר לסטודנטים לרכוש ולשפר את כישורי הטיעון והנאום שלהם, מועדון היזמות המעודד את רוח היזמות בקרב הסטודנטים בקמפוס ועוד.
דו"ח המועצה להשכלה גבוהה קבע כי "המרכז הבינתחומי הוא גם המוסד הבינלאומי ביותר בישראל וגם תורם את מספר הסטודנטים הבינלאומיים הגדול ביותר ל'לימודים מלאים' ולקבוצת הסטודנטים היהודיים". מהדו"ח עולה כי 35% מכלל הסטודנטים הבינלאומיים, ו-28% מכלל הסטודנטים היהודים הבינלאומיים הלומדים במסגרות אקדמיות בישראל – הם סטודנטים בבינתחומי. מתוך 13 תוכניות בינלאומיות לתואר אקדמי מלא הפועלות בישראל, כמחצית מהן נלמדות במרכז הבינתחומי הרצליה.
Let Somebody Go
Let Somebody Go (בעברית: לתת למישהו ללכת) הוא שיר של להקת הרוק הבריטית קולדפליי והזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה גומז. הוא מופיע כרצועה החמישית מתוך אלבום האולפן התשיעי של הלהקה, Music of the Spheres. השיר עוסק בכאב הרגשי של הפרידה מבן זוג והוא כולל שימוש בפסנתר. הוא הופק על ידי מקס מרטין, אוסקר הולטר, ריק סימפסון, דניאל גרין וביל רחקו ויצא לאור ביחד עם האלבום ברחבי העולם, ב-15 באוקטובר 2021. הוא יצא לאור כסינגל השלישי של האלבום לרדיו עכשווי למבוגרים בארצות הברית ב-14 בפברואר 2022.