cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לוגותרפיה
התכוונות פרדוקסלית
ההתכוונות הפרדוקסלית נחשבת לטכניקה חשובה של השיטה. בטכניקה זו ממקדים את תשומת לבו של המטופל, בניסיון מכוון לחתור לדבר שמפחיד אותו בהקצנה ובהגזמה, כדי לשבור את מעגל הקסמים שמזין את עצמו. רצוי לשלב בטכניקה זו הומור, שמעלה באור מגוחך את הפוביה. טכניקה זו שמטרתה לפגוע בחרדת הצפייה ובמנגנון של בריחה מהפחד, טובה לטיפול בבעיות של אובססיות ופוביות. טכניקה זו מתבססת על יכולתו של האדם להתנתק מעל עצמו.
ביקורת
על אף הביקורת, בארצות הברית שם ישנו פלורליזם בתחומים רבים, וניתן מקום לשיטות השונות, ללוגותרפיה יש מעמד של שיטה טיפולית לכל דבר ועניין, וישנם פסיכולוגים המתמחים בשיטה הזו. לעומת זאת בישראל התקבלה שיטתו של פראנקל בזלזול, אף שהובעה ב-14 כרכים עבי כרס בגרמנית, ונחשבה כתאוריה ספרותית ולא מקצועית-טיפולית, בין היתר בשל השליטה החזקה של הזרם הפסיכואנלטיקאי בישראל. יש הטוענים שיחס זה נובע בשל הפתיחות ששיטה זו מפגינה כלפי האלוהות והמשמעות העליונה של ההוויה, ושבגללה זכתה השיטה למעמד של כבוד בחברה הדתית והחרדית.
עם זאת בעידן הפוסט מודרני, שבו ירד קרנה של הפסיכואנליזה, ושיטות מזרמים שונים כמו הטיפול המשפחתי נכנסו גם לזרם הפסיכואנלטיקאי, פסיכולוגים מהזרמים השונים, אינם יכולים להימלט במהלך הטיפול מעיסוק בשאלות שעוסקת בהן הלוגותרפיה כמו משמעות החיים.
מונטריאול
מונטריאול (בצרפתית: Montréal (הגייה: מונראל ); באנגלית: Montreal (הגייה: מונטריאול ) היא העיר השנייה בגודלה בקנדה, אחרי טורונטו, ואחד המטרופולינים הגדולים בצפון אמריקה. העיר מונה כ־2 מיליון תושבים ובאזור המטרופולין של מונטריאול מתגוררים כ־4 מיליון תושבים. היא העיר הגדולה בפרובינציית קוויבק, והעיר דוברת הצרפתית השנייה בגודלה בעולם, אחרי פריז. השפה הרשמית בעיר היא צרפתית, שאותה מדברים 60.5% מהבית, כ־21.2% מתושבי העיר דוברים אנגלית כשפת אם ו־19.8% לא מדברים אף אחת מהן בבית. רובם של תושבי מונטריאול דוברים את שתי השפות. השילוט בעיר הוא בעיקר בצרפתית.
העיר שוכנת על אי במפגש הנהרות סנט לורנס ואוטווה. 74 איים נוספים נמצאים בתחום השיפוט של העיר. העיר בנויה סביב להר שעל שמו היא נקראת: Mont Royal.
היסטורית הייתה מונטריאול הבירה הכלכלית של קנדה, אך בשנות ה־70 של המאה ה־20 עקפה אותה טורונטו במספר התושבים ובכוח הכלכלי. מונטריאול נותרה מרכז חשוב למסחר, לכלכלה ולטכנולוגיה. במונטריאול שוכן מטה הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית, ומונטריאול היא אחת משלוש הערים בצפון אמריקה המארחות ארגונים של האומות המאוחדות (יחד עם ניו יורק ווושינגטון), והיא העיר השנייה ביבשת במספר הקונסוליות הנמצאות בה. מונטריאול מוגדרת על ידי אונסק"ו כעיר יצירתית של עיצוב. במונטריאול נמצאות 11 אוניברסיטאות שבהן לומדים כ־170,000 סטודנטים. מבין כל אזורי המטרופולין בצפון אמריקה, באזור מונטריאול הגדולה יש את מספר הסטודנטים הגדול ביותר ביחס לאוכלוסייה, גדול אף מבוסטון, הבירה האינטלקטואלית של ארצות הברית. לאורך ההיסטוריה אירחה מונטריאול כנסים ואירועים בין־לאומיים בהם אקספו 67' ואולימפיאדת 1976.
היסטוריה
ז'אק קרטייה, מגלה הארצות הצרפתי בן המאה ה-16, היה האיש שנתן למונטריאול את שמה. בשנת 1535 עלה על ההר הגבוה באזור וקרא לו, לכבודו של מלך צרפת, בשם: "מונ-ריאל" (ההר המלכותי). אך התיישבות קבע צרפתית החלה באזור רק בשנת 1642.
בשנת 1763, בעת מלחמת שבע השנים, נוצחה צרפת על ידי בריטניה במלחמה בצפון אמריקה, ומונטריאול הצרפתית הפכה לחלק מהאימפריה הבריטית. עם השנים הגיעו מהגרים רבים מבריטניה לעיר והתיישבו בה. במהלך המאה ה-19 הפכה מונטריאול לעיר חשובה ומרכזית המשלבת בתוכה דוברי צרפתית ודוברי אנגלית. מגמת ההתפתחות של העיר נמשכה גם לאחר ייסודה של קנדה בשנת 1867. העיר התפתחה במהירות הודות להגירה של צרפתים-קנדים רבים מאזורי הכפר לעיר.
בתחילת המאה העשרים ובייחוד לאחר מלחמת העולם השנייה הגיעו מהגרים רבים לעיר ממדינות שונות בעולם, והפכו את מונטריאול לעיר מגוונת מבחינה אתנית ותרבותית. בשנת 1966 נפתחה הרכבת התחתית בעיר ("מטרו"). בשנת 1967 התקיים בעיר היריד העולמי, אקספו 67', לרגל חגיגות מאה שנה לייסודה של קנדה. בזמן היריד ביקר בה, נשיא צרפת, שארל דה גול, ובנאום שנשא מעל מרפסת בית-העירייה קרא תחי קוויבק החופשית! ועורר מורת רוח אצל ממשלת קנדה ועיריית מונטריאול שביקשו ממנו לקצר את ביקורו.
בשנת 1970 "החזית לשחרור קוויבק" רצחה שר בממשלת קוויבק וחטפה דיפלומט בריטי שהיה מוצב בקנדה, והתגורר במונטריאול, במה שמכונה משבר אוקטובר.
בשנת 1976 אירחה העיר את משחקי הקיץ האולימפיים. אולימפיאדה זו הסתיימה בגרעון כלכלי גדול שהכניס את העיר לחובות. עלייתה של התנועה הבדלנית בקוויבק לשלטון בשנת 1976 הביאה לחקיקה מחמירה בנוגע לשמירת השפה הצרפתית בזירה הציבורית. הדבר הוביל לחברות רבות גדולות לעזוב את העיר לטובת טורונטו. בשנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90, שיעור הצמיחה הכלכלי של העיר היה איטי יותר מהרבה ערים גדולות אחרות בקנדה.
גאוגרפיה ואקלים
מונטריאול שוכנת בחלקה הדרום-מערבי של פרובינציית קוויבק, כ-275 ק"מ דרום-מערבית לבירת הפרובינציה קוויבק סיטי וכ-167 ק"מ מזרחית לבירת קנדה, אוטווה. העיר נמצאת 502 ק"מ צפון-מזרחית לטורונטו, 407 ק"מ צפון-מערבית לבוסטון ו-530 ק"מ צפונית לניו יורק.
השטח האורבני תופס את רוב שטחו של האי מונטריאול, במפגש הנהרות סנט לורנס ואוטווה. נמל מונטריאול שוכן בקצהו האחד של נתיב המים סנט לורנס, המחבר בין הימות הגדולות לאוקיינוס האטלנטי. גבולותיה של העיר שוכנים בין נהר סנט לורנס לדרומה לבין "נהר הערבות" (בצרפתית: Rivière des Prairies), היא תעלת מים היוצאת מנהר אוטווה העוברת מצפון לעיר. העיר קרויה על שם המאפיין הגאוגרפי הבולט על האי, הר בעל שלוש פסגות ושמו מאונט רויאל (Mont Royal), בגובה 232 מטר מעל פני הים. העיר שוכנת במרכזו של האזור המטרופוליני של מונטריאול, ועל גבולה הצפוני שוכנת העיר לאוואל.
העיר שוכנת על גבולם של מספר אזורי אקלים. בדרך כלל אקלים העיר הוא יבשתי-לח. כמות המשקעים השנתית בעיר גבוהה, עם ממוצע של 2.175 מטר שלג מדי חורף. ממוצע המשקעים השנתי הוא 763.8 מ"מ. עונת הקיץ היא הגשומה ביותר, אבל בתקופת הקיץ אף מספר הימים הבהירים הגבוה ביותר.
החודש הקר ביותר בשנה הוא ינואר, עם טמפרטורה מקסימלית ממוצעת של מינוס 5.7 מעלות, וטמפרטורה נמוכה ממוצעת של מינוס 14.7 מעלות. משטר הרוחות בעיר גורם לתחושה של טמפרטורות נמוכות הרבה יותר בתקופת החורף. החודש החם בשנה הוא יולי, עם טמפרטורה גבוהה ממוצעת של 26.2 מעלות. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנרשמה בעיר הייתה מינוס 37.8 מעלות, בינואר 1957.
יהודי מונטריאול
הקהילה היהודית במונטריאול היא בין הקהילות הוותיקות והגדולות בצפון-אמריקה. כיום מתגוררים בעיר קרוב ל-100 אלף יהודים, ביניהם כמה אלפי ישראלים. שני גלי הגירה יהודית גדולה בתולדותיה של העיר עיצבו את פני הקהילה. הראשון בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 של יהודים ממזרח-אירופה, והשני לאחר מלחמת העולם השנייה שכלל יהודים ניצולי השואה, ויהודים מצפון-אפריקה.
לאחר משאל העם בשנת 1995 בו כמעט זכו תומכי הפרדת קוויבק מקנדה, עזבו יהודים רבים את העיר ועברו לטורונטו. בשנות האלפיים מנסה הקהילה היהודית בהצלחה מוגבלת לעודד הגירת יהודים בחזרה למונטריאול.
בעיר יש כ-20 בתי ספר יהודים מכל גוני הקשת, מחרדים עד יידישסטים חילוניים. בעיר פועלים מספר גופים ציונים.
רבים מהיהודים גרים בשכונת קוט סנט לוק (Côte St. Luc) ובשכונת המפסטד (Hampstead) השכנה ואף נציג הפרלמנט של אזור זה הוא יהודי (פרופ' ארוין קוטלר ששימש כשר המשפטים בממשלות קרטיין ומרטין). יהודים רבים נוספים מתגוררים ב-St. Laurent, Côte des Neiges ו-West Island.
חיי היהודים במונטריאול התפרסמו בעולם לאחר שזכו לתיאור ספרותי פרי עטו של הסופר מרדכי ריצ'לר יליד העיר שכתב בין השאר את "חניכותו של דודי קרביץ" שעובד גם לסרט קולנוע. הרב נחום אליעזר רבינוביץ' הוא יליד העיר וכך גם לאונרד כהן זמר יהודי-קנדי היה יליד העיר והחיים בה השפיעו על יצירתו.
Fais Que Ton Reve Soit Plus Long Que La Nuit (אלבום)
Fais que ton rêve soit plus long que la nuit הוא אלבום מוזיקה אלקטרונית מאת האמן והמוזיקאי ואנגליס. האלבום יצא בשנת 1972 בשפה הצרפתית. Fais que ton rêve soit plus long que la nuit הוא גם אלבום הסולו השני של ואנגליס. פירוש שם האלבום הוא: עשה, שחלומך יהיה ארוך יותר מאורכו של הלילה. האלבום מבוסס על מהומות הסטודנטים במאי 1968.
הפקת האלבום
Fais Que Ton Rêve Soit Plus Long Que La Nuit הוא קולאז' המשלב בין הקלטות אולפן לבין הקלטות שדה. יש בו הקלטות ודיאלוגים מרחובות העיר פריז בזמן אירועי מאי 1968, קטעי חדשות, שירי מחאה וסיסמאות, לצד מוזיקה שהוקלטה באולפן ההקלטות יורופה-סונור רקורדס. כל הקטעים הוקלטו על ידי ואנגליס כאשר הוא נתקע עם להקטו Aphrodite's Child בפריס בדרך מיוון ללונדון בה היו צריכים להגיע להקלטת האלבום Rain and Tear.
מהדורות
המהדורה הראשונה יצאה בצרפת בלבד בשנת 1972, יצאה ב-1975 ביוון, ויצאה שוב בצרפת בשנת 1977 במהדורה רשמית אחת ומאז לא יצאה במשך כמעט שלושים שנה עד לשנת 2008, אז יצאה על גבי תקליטור, ביוון בלבד.
מרכז החלל אוצ'ינורה
מרכז החלל אוצ'ינורה (ביפנית: 内之浦宇宙空間観測所, Uchinoura Uchū Kūkan Kansokusho), הוא נמל החלל שממוקם ביפן במחוז קגושימה. המתקן נמצא בניהול של סוכנות החלל היפנית.
היסטוריה
המרכז הוקם בשנת 1962 במטרה לשגר טילים לחלל. תחילה היו שיגורים לטיסה תת-מסלולית ובהתאם לפיתוח המשגרים החלו שיגורים לחלל. בשנת 1964 הוא הפך להיות חלק של מכון לחקר החלל ISAS של אוניברסיטת טוקיו. בשנת 1981 המרכז הפך ליחידה עצמאית ונקרא "מרכז החלל קגושימה". לאחר הקמת סוכנות החלל היפנית הוא הפך להיות חלק ממנה ופועל תחת השם הנוכחי.
השיגור הראשון לחלל בוצע בשנת 1966 אך נכשל. לאחר מספר ניסיונות בשנת 1970 שוגר הלוויין היפני הראשון. פיתוח משגרים והקמת כני שיגור איפשרו להרחיב את השימוש במרכז. כיום הוא כולל חמש כני שיגור למשגרים שונים שפותחו ביפן אך רק חלק מהם פעילים. בסך הכול שוגרו מהמרכז כ-400 טילים עם כמה עשרות לוויינים. כיום, בשנת 2022 המרכז מנוצל לשיגור חלליות עם משגר מדגם "".
במתחם נבנו מרכזי תקשורת מתקדמים בעלי אנטנות של 20 מ' ו-30 מ'.
כדור איאולוס
כדור אַיאוֹלוּס (בלטינית aeoli pylae, -pile) הוא מכונה שנועדה להדגים הפיכת לחץ לתנועה, הכדור מורכב ממכל אטים-אוויר (בדרך כלל בצורת כדור או צילינדר), בעל שני צינורות מעוקלים היוצאים ממנו. דרך הצינורות נסנק קיטור באופן היוצר שני כוחות, שהווקטורים שלהם ניצבים לרדיוס הסיבוב, והם מצדם יוצרים מומנט יעיל ובלשון הדיבור - כוח סיבובי. מומנט התגובה, על פי החוק השלישי של ניוטון, גורם למכשיר להסתובב. על פי רוב המים מחוממים באגן, אשר מחובר למכל המסתובב באמצעות זוג צינורות, המשמשים גם כצירי סיבוב. ברם, ניתן לחמם את המים גם במכל עצמו, כפי שמוצג באיור.
"כדור איאולוס" הומצא במאה ה-1 לספירה על ידי הרון מאלכסנדריה, אך נחשב בימיו לשעשוע ותו לא וזכה להכרה רצינית רק בתקופות מאוחרות למדי. לו היה הרון רותם את האנרגיה הסיבובית לביצוע עבודה מכנית, הייתה נזקפת לזכותו המצאת מנוע הקיטור.
מקור השם מלטינית: pylae - מעבר, מצר; Aeolus - איאולוס, מלך הרוחות במיתולוגיה היוונית.
תיאור של "כדור איאולוס" נמצא בספרו של הרון Pneumatica, ובספרו של ויטרוביוס De Architectura, I.6.2.
לקריאה נוספת
ויטרוביוס פוליו, על אודות האדריכלות בעשרה ספרים. תרגם לעברית והוסיף מבוא, הערות, איורים ומפתחות רוני רייך. תל אביב, דביר, תשנ"ז (1997). 326 עמ'.
הצוללת הצהובה
צוללת צהובה – המקום למוזיקה בירושלים היא מרכז רב תחומי למוזיקה הכולל מועדון ובמה להופעות, אולפן הקלטות, מגמת מוזיקה על-אזורית לבגרות עבור בתי ספר תיכוניים בירושלים, בית ספר לסאונד וחברת תקליטים. כמו כן מתקיים בצוללת פרויקט הרכבים מוזיקליים במסגרתו מוצעים להרכבי נוער נבחרים בגילי 13–18 שירותי הפקה מוזיקלית וליווי מקצועי בתחומי נגינה בקבוצה, עיבוד, כתיבה, הלחנה, סאונד, ניהול תוכנית חזרות ושימוש בציוד מקצועי לאורך שנת הלימודים וללא תשלום. נגנים ולהקות בפרויקט מקבלים הזדמנות לחשיפה כהופעות חימום וליווי לאמנים מוכרים.
המרכז נוסד ב-1991 לפי יוזמה משותפת של חי תורן מטעם הקרן לירושלים והמוזיקאי שמוליק קובלסקי מטעם עיריית ירושלים ובסיוע תרומה של קרן פלורשהיימר. משנת 2000 מנהלת את המרכז עמותה עצמאית בתמיכת הקרן לירושלים, האגף לתרבות והאגף לאומנויות של עיריית ירושלים, משרד התרבות והספורט וקרן קיסריה אדמונד בנימין דה רוטשילד.
אמנים ישראלים רבים החלו דרכם על במת הצוללת, בהם מרסדס בנד, אסף אבידן, הדג נחש ותמר אייזנמן.
הפקות ואירועים
הצוללת הצהובה משמשת גם כיזמית ומפיקת תוכן של סדרות מופעים, פרויקטים שנתיים ופסטיבלים, בהם:
אלעזר טויטו
אלעזר טויטו (10 בינואר 1929 - 25 ביוני 2010) היה פרופסור לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן ובמכללת אורות ישראל. מחקריו עסקו בפרשנות התורה עם דגש על הפרשנות בצרפת בימי הביניים.
על אודותיו
טויטו נולד ב-10 בינואר 1929 בעיירה קנשלה במחוז קונסטנטין באלג'יריה הצרפתית. הוא רכש חינוך דתי בתלמוד תורה ובישיבת עץ חיים שבראשות הרב יוסף גנאסיה ובמקביל למד בבית הספר הממשלתי. היה חבר במחתרת הציונית. בשנת 1947 הגיע לישראל באוניית המעפילים "שיבת ציון", אך זו התגלתה על ידי הבריטים וגורשה למחנות המעצר בקפריסין.
במרץ 1948 שוחרר טויטו ממחנה המעצר ועלה לישראל, בהגיעו לארץ התגייס למחלקה הדתית של הפלמ"ח ושירת במסגרת הגדוד הראשון של חטיבת יפתח. הוא השתתף בקרב על צפת ובקרבות הכבדים על מלכיה ובקרב חירבת כוריכור. הוא השתחרר מצה"ל ב-1950.
באוניברסיטת בר-אילן למד לתואר ראשון תנ"ך ותולדות-ישראל ולתואר שני בתנ"ך. דוקטורט עשה באוניברסיטה העברית בירושלים (1973). מחקרו היה בנושא "שיטתו הפרשנית של רבי חיים בן עטר בפירושו 'אור החיים' לתורה", בהדרכת פרופ' עזרא ציון מלמד.
משנת 1962 עבד כמורה וכמנהל במוסד להכשרת מורים בגבעת וושינגטון במשך עשרים שנה. הוא היה מפקח של משרד החינוך במחוז הדרום, ולימד במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן עד פרישתו. במקביל, לימד תנ"ך במכללת "אורות ישראל". טויטו לבסוף שימש כיו"ר המועצה האקדמית של המכללה וכן לימד תנ"ך ועמד בראש ההתמחות למקרא וספרות חכמים בלימודי תואר שני. כמו כן העביר טויטו שיעורי תורה ביישוב מגוריו אלקנה שבשומרון.
בתשס"ה זכה באות יקיר החינוך הדתי של הסתדרות המורים הדתיים. היה נשוי לדינה ואב לשלושה, אוריאל (רב), עתירה, ו, אשר נהרג בפיגוע באיתמר בשנת 2002 בתפקידו כמפקד יחידת הכוננות של היישוב איתמר.
נפטר באלקנה בגיל 81. לאחר מותו, הוענק לו תואר "יקיר אלקנה" לשנת תשע"א "בזכות פעילותו למען הקהילה בתחומי החינוך ולימוד התורה".
היער הלאומי וילאמט
היער הלאומי וילאמט (באנגלית: Willamette National Forest) הוא יער לאומי של ארצות הברית במרכז מדינת אורגון בארצות הברית, המשתרע על שטח בן 6,790 קמ"ר ברכס קסקייד, אחד היערות הלאומיים הגדולים ביותר בארצות הברית. מעל ל-1,540 קילומטרים רבועים משטח היער מוגדרים רשמית כאזור טבע בראשיתי המנוהלים על ידי המערכת הלאומית לשימור אזורי טבע בראשיתי, והם כוללים שבע פסגות עיקריות. כמו כן מוגדרים כמה נהרות העוברים ביער כנהרות פראיים ונופיים לאומיים. היער קרוי על שם נהר הווילאמט, שמקור מימיו ביער. היער מנוהל על ידי שירות היערות של ארצות הברית, כשהמשרד המנהל את היער שוכן ביוג'ין. משרדים נוספים של שומרי היער שוכנים ביישובים מקנזי ברידג' (McKenzie Bridge), מיל סיטי (Mill City), וסטפיר (Westfir) וסוויט הום (Sweet Home).
היער נמצא במרכז מחלוקת ציבורית בין תעשיית העץ לתומכי איכות הסביבה בנושא ההגנה על תת-המין הצפוני של לילית מנוקדת (Strix occidentalis caurina) המצוי בסיכון. תומכי איכות הסביבה טוענים כי חלקים גדולים מהיער בוראו במשך שנים רבים תוך כדי יצירת איום על בעלי חיים מוגן בחוק פדרלי. מנהלי תעשיית העץ טוענים כי היער מסוגל לספק תעסוקה לחוטבי עצים ובמקביל לשמש גם כבית גידול לחיות הבר. מאפריל 1994 נקבע המדיניות כלפי היער באמצעות "תוכנית היער של צפון מערב" (Northwest Forest Plan), המגבילה, אבל לא אוסרת, כריתת עצים בבית הגידול של הלילית המנוקדת. למרות המחאות מתבצעת ביער כריתת עצים נרחבת, ואפשר לראות תוך כדי נסיעה ביער שטחים רבים שבוראו.
היער משתרע לאורך 160 קילומטרים לאורך המורדות המערביים של רכס קסקייד במערב אורגון. הוא משתרע מאזור הר ג'פרסון, מזרחית לסיילם ועד לרכס קלאפויה (Calapooya Ridge) המשמש קו פרשת המים בין אגני הניקוז של הנהרות וילאמט ואומפקווה. מרבית היער (כ-61%) שוכן בתחומי מחוז ליין, אבל שטחים נרחבים נוספים מהיער שוכנים במחוזות לין, דאגלס ומריון, כמו גם שטחים קטנים במחוזות קלקאמאס וג'פרסון.
גאוגרפיה
גובה היער נע בין 460 מטרים מעל פני הים בקצה המערבי של היער עד כמעט 3,200 מטרים בפסגת הר ג'פרסון, הפסגה השנייה בגובהה באורגון. שבע פסגות מרכזיות של רכס הקסקייד שוכנות בתחומי היער: הר ג'פרסון, הר וושינגטון, ג'ק בעל שלוש אצבעות (Three Fingered Jack), פסגת דיאמונד (Diamond Peak) ושלוש אחיות (Three Sisters). כמו כן שוכנים בתחומי היער כמה אגמי הרים גבוהים. הנהרות מקנזי (McKenzie) והמזלג הצפוני והדרומי של נהר הווילאמט (North Fork Middle Fork Willamette River) מוגדרים נהרות פראיים ונופיים.
אקלים
על היער הלאומי וילאמט יורדים בשנה בין 2,000 ל-3,800 מילימטרים משקעים שמקורם בזרם אוויר לח מהאוקיינוס השקט שנתקל בהתקררות אדיאבטית כשהוא מתרומם מעל רכס קסקייד. מרבית המשקעים יורדים בצורת שלג, המצטבר במקומות הגבוהים מאוקטובר עד אפריל. הגשם והשלג שנמס מתנקזים לנהרות מקנזי (McKenzie), וילאמט וסנטיאם (Santiam), הזורמים מהיער ומספקים מי שתייה באיכות גבוהה לערים יוג'ין, סיילם, קורוואליס ואולבני. בתחומי היער זורמים מעל ל-2,400 קילומטרים של נהרות ונחלים ויש בו מעל ל-375 אגמים.
צמחייה ובעלי חיים
מין העץ הדומיננטי בעיר הוא אשוח דאגלס, העץ הרשמי של מדינת אורגון. אשוח דאגלס הוא מקור חשוב לעץ בארצות הברית. היער כולל חורשות של יערות ראשוניים, בהם עצים בגובה מעל ל-90 מטרים, בין העצים הגבוהים ביותר בעולם, כשקוטר גזעם יכול לנוע בין מטר ל-2.5 מטרים. מחקר של שירות היערות מ-1993 העריך שסך גודל השטח של יערות ראשוניים בתחומי היער הוא 2,407 קילומטרים רבועים.
מעל לתריסר מיני מחטניים אחרים נפוצים ביער וכוללים: ארז אדום מערבי (Thuja plicata), קלוצדרוס מפושק (Calocedrus decurrens), טקסוס פסיפי (Taxus brevifolia), אורן לבן מערבי (Pinus monticola), אורן הזפת (Pinus ponderosa), צוגה מערבית (Tsuga heterophylla), צוגה הררית (Tsuga mertensiana) וכמה מינים של אשוח. היער הלאומי וילאמט הוא ביתם של למעלה מ-300 מינים של דגים וחיות בר, כולל תת-המין הצפוני של הלילית המנוקדת, עיטם לבן-ראש, אלתית גמלונית, טרוטת השור, נברן אדום גב דרומי (Myodes gapperi), גרגרן ומינים נוספים של בעלי חיים בסיכון.
היסטוריה
ראשיתו של היער הלאומי וילאמט בספטמבר 1893 בהכרזה של גרובר קליבלנד, נשיא ארצות הברית. הכרזה זו באה בתגובה למספר עצומות מאזרחים בני המקום שדרשו להגן על רכס קסקייד. שמורת היער רכס קסקייד השתרעה מנהר הקולומביה כמעט עד הגבול עם מדינת קליפורניה. בין 1893 ל-1897 נוהלה שמורת יער קסקייד בעיקר כשמורת טבע.
"חוק ההקצבות האזרחיות השונות" (Sundry Civil Appropriations Act) הקצה כספים לניהול שמורות היער הלאומיות וקבע מטרות ניהול. מטרות ניהול אלו כללו: "...וידוא תנאים נוחים לזרימת נחלים, ולהבטיח אספקה שוטפת של עץ לשימושם ולתועלתם של אזרחי ארצות הברית", הגנה על היערות בפני חורבן משריפה וביזה, ופיתוח משאבי מינרלים, בין שאר הסעיפים. החוק הוביל לקביעת גבולות שמורת היער, מינוי מפקחים, וחלוקת היער לחלקות בפיקוחם של שומרי יערות. בין שומרי היערות הראשונים הנודעים של האזור שעתיד היה להיות היער הלאומי וילאמט היו אדי מוריס (Addie Morris) וסיי בינגהאם (Cy Bingham).
ב-1908 חולקה שמורת היער קסקייד לארבע יערות לאומיים: היער הלאומי אורגון (Oregon National Forest), היער הלאומי קסקייד, (Oregon National Forest) היער הלאומי אומפקווה והיער הלאומי קרייטר (Crater National Forest). ב-1911 הוקם היער הלאומי סנטיאם (Santiam National Forest) מחלקים מהיער הלאומי אורגון והיער הלאומי קסקייד. היער הלאומי דשוטס נוצר מהחלקים המתנקזים לנהר דשוטס. ב-1933 אוחדו היער הלאומי סנטיאם והיער הלאומי קסקייד על מנת ליצור את היער הלאומי וילאמט.
התקופה בין 1905 ל-1933 אופיינה במנהל מבוזר של היער במערב רכס הקסקייד. הגבולות המנהליים של היערות והחלקות הפנימיות נקבעו בצורה מדויקת יותר. שירות היערות עשה מאמצים לטפח יחסים עם הקהילות המקומיות ועם החברות שהשתמשו ביער. הייתה זו תקופה של תכנון נרחב של פעילויות נופש במערב הקסקייד. הוקם ארגון להתמודדות עם שריפות. נקבעו זיכיונות לכרייה, והחלה מכירה סיטונאית גדולה של קורות עצים ליד היישובים דטרויט ואוקרידג' באורגון.
במהלך השפל הגדול ומלחמת העולם השנייה הפך היער הלאומי וילאמט לנציג של הממשל הפדרלי בקהילות של מערב הקסקייד. נעשו מאמצים לשפר את התעסוקה ותנאי הכלכלה באמצעות חיל השימור האזרחי ובאמצעות יבולים מיערנות בת קיימא. במהלך מלחמת העולם השנייה, גבר קצב כריתת העצים מווילאמט במטרה לסייע למאמץ המלחמתי. בין 1942 ל-1945 נמכרו 1,320,000 מטרים מעוקבים של עץ שמקורם ביער.
השנים בין 1945 ל-1970 התאפיינו ביערנות וניהול יער אינטנסיביים. בתקופה זו חל גידול דרמטי בשימוש ביער לנופש, במכירת עצים, בניית סכרים, הקמת אתרי קמפינג, והשגחה על חיות הבר. זיכיונות למכרות נבדקו ביתר קפדנות. צומצם מרעה בקר באדמות היער ולמעשה הופסק לחלוטין בתקופה זו. ב-12 באוקטובר 1962 התחוללה סופה עזה שזכתה לכינוי "סופת יום קולומבוס של 1962" שגרמה לנפילה של עצים בנפח 330,000 מטרים מעוקבים והעצים מילאו את הנהרות. שנתיים אחר כך ב-1964 פגע קשה ביער השיטפון של שבוע חג המולד של 1964. שישה אתרי קמפינג נהרסו לחלוטין, ושבעה אחרים ניזוקו קשה. כבישים, גשרים וסוללות אבדו גם הם. חקיקת חוק אזורי הטבע הבראשיתי מוקדם יותר באותה שנה יצרה אזורי טבע בראשיתי חדשים ומחלוקת בנוגע לניהול השטחים החדשים. תקופה זו מתאפיינת גם בהקמת התנועה למען הסביבה ובגידולה. תנועה זו ידועה בעיקר בשל המחלוקת סביב שביל פרנץ' פיט (French Pete Trail) ב"אזור הטבע הבראשיתי של שלוש האחיות" (Three Sisters Wilderness).
ההיסטוריה של שירות היערות והיער הלאומי וילאמט אחרי 1970 התאפיינה בשינויים דרמטיים ובמחלוקות סוערות. מכירת העץ מווילאמט נמשכו בכמות של 1,800,000 מטרים מעוקבים מדי שנה במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20. עם זאת המחיר של העץ ירד פלאים וגרם לתעשיות עץ לפשוט רגל בתחילת שנות ה-80. העצים שלא נכרתו בתחילת שנות ה-80 נמכרו מחדש במחצית השנייה של העשור. חוק "סעיף 318" שהתקבל קונגרס של ארצות הברית הגדיל את כמות העץ שנמכרה מווילאמט בשנות ה-90 לקרוב ל-2,400,000 מטרים מעוקבים. לאחר מכן, הצטמצמו מאוד כמויות העץ שנמכרו. ב-1990 אושרה "תוכנית ניהול הקרקע ביער הלאומי וילאמט" (Willamette National Forest Land Management Plan). התוכנית שונתה ב-1993 בעקבות "התוכנית ליער הצפון מערבי" (Northwest Forest Plan). ב-1997 הייתה כמות העץ המתוכננת למכירה מווילאמט 310,000 מטרים מעוקבים.
אזורי טבע בראשיתי
כחמישית משטח היער הלאומי וילאמט (1,541 קילומטרים רבועים) מוגדרים רשמית כאזורי טבע בראשיתי, חלק מהמערכת הלאומית לשימור אזורי טבע בראשיתי, חלקם משמרים יערות ראשוניים:
אמרגזאורוס
אמרגזאורוס (שם מדעי: Amargasaurus) הוא דינוזאור ארוך צוואר מקבוצת הזאורופודים שחי בתקופת הקרטיקון תחתון לפני 129-122 מיליון שנה. הדינוזאור נקרא על שם תצורות לה אמרגה שבמחוזות נאוקן, ריו נגרו ומנדוסה בארגנטינה, בה התגלו מאובניו.
מאפיינים
זאורופוד זה היה שייך למשפחת הדיקראוזאוריים, שהיו קרוביהם הרחוקים של הדיפלודוקיים והם היו בעלי שורה של זיזים בולטים מגופם ובייחוד על צווארם. יצורים אלה היו קטנים בהרבה מהדיפלודוקוסיים.
אורכו של האמרגזאורוס הגיע ל-9–10 מטר ומשקלו כ-2.6 טון. היו לו זיזי עצם בולטים על הצוואר והכתפיים וזיזים נוספים לאורך גבו ועליהם היה תלוי מפרש, בדומה לדימטרודון. ככל הנראה שימש המפרש לתקשורת והרתעת יריבים. דעה נוספת סבורה כי הוא השתמש בזיזים כאמצעי התגוננות, כמו קרני האנטילופות, ואילו מדענים אחרים חושבים שהוא התחמם בעזרת חימום המפרש.
הוא חי בעדרים באפיקי הנהרות הארגנטינאים הקדומים ונכחד לפני 122 מיליון שנה.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע בסדרה דינו דן ובמשחקי המחשב עולם היורה: המשחק, Jurassic World: Alive, פארק היורה 3: בניית פארק וJurassic World Evolution 2.
שי חרמש
שי חרמש (נולד ב-23 במרץ 1944) הוא יו"ר המועצה האזורית שער הנגב לשעבר שכיהן כחבר הכנסת מטעם סיעת קדימה.
ז'ורז' קאטרו
ז'ורז' קאטרו (בצרפתית: Georges Catroux; 29 בינואר 1877 - 21 בדצמבר 1969) היה איש צבא ודיפלומט צרפתי, ששירת במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה. במהלך מלחמת העולם השנייה הצטרף קאטרו לצבא צרפת החופשית והנהיג את כוחות צרפת החופשית במסגרת המערכה בסוריה ובלבנון. קאטרו עוטר בצלב הגדול של לגיון הכבוד ושימש כמפקד הגדול של לגיון הכבוד.
שי חרמש
ביוגרפיה
שי שכנאי חרמש גדל בתל אביב, התחנך בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון, סיים את לימודיו בתיכון חדש והתגייס לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל "יגב" של הנוער העובד והלומד, והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בהמשך הצטרף לקיבוץ כפר עזה. בשירות מילואים שירת כצנחן בגדוד 71 בחטיבת הצנחנים 55, ולחם בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים.
ז'ורז' קאטרו
ביוגרפיה
קאטרו נולד בלימוז' שבצרפת. הוא היה בנו של קצין, וזכה לחינוך צבאי. ב-1896 התקבל אל האקדמיה הצבאית הצרפתית סן-סיר. לאחר סיום לימודיו שימש בתפקידי קצונה במושבות צרפת באלג'יריה ובהודו-סין. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם בחזית הגרמנית, ונתפס בשבי, בשנת 1915 בשבי פגש את שארל דה גול שהיה אז בדרגת קפיטן. לאחר המלחמה המשיך קאטרו בשירות צבאי במושבות צרפת ושירת במושבות צפון אפריקה, במרוקו אלג'יריה ובלבנט.
שי חרמש
ביוגרפיה
את לימודיו הגבוהים עשה באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון בכלכלה וסוציולוגיה ובהמשך לתואר שני בבית הספר למינהל עסקים. חרמש החל בלימודי הדוקטורט בהיסטוריה של עם ישראל בעת החדשה באוניברסיטת תל אביב, אך הפסיקם כשהתמנה בשלהי שנת 1987 לתפקיד ראש המועצה האזורית שער הנגב, וליו"ר הוועד המנהל של מכללת הנגב – ולימים, המכללה האקדמית ספיר.
ז'ורז' קאטרו
ביוגרפיה
ביולי 1939 מונה קאטרו למושל הכללי של הודו-סין. לאחר כניעת צרפת במהלך המערכה על צרפת בשנת 1940 הגיע קאטרו להסכמות עם האימפריה היפנית שאיפשרו הקמת בסיסים יפנים על אדמת הודו סין. בשל כך, ובשל יחסיו הגרועים עם משטר צרפת של וישי פוטר והוחלף באדמירל ז'אן דאקו.
שי חרמש
ביוגרפיה
חרמש התמודד בבחירות המקדימות במפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה והתמודד על מקום משוריין לנציגי מגזר הקיבוצים והגיע רביעי מתוך חמישה עם 5,797 קולות ושובץ במקום לא ריאלי ברשימת מפלגת העבודה לכנסת ה-14.
ז'ורז' קאטרו
ביוגרפיה
בשנת 1941 יועד על ידי דה גול להיות למושל סוריה ולבנון, לאחר כיבושן במסגרת המערכה בסוריה ובלבנון. ב-21 ביוני 1941 נכנס, לצד המפקד הצבאי של המבצע, הגנרל פול לואי לז'נטיום אל דמשק. לאחר כיבוש סוריה ולבנון היה למושל סוריה ולבנון. ב-27 בספטמבר 1941 הכריז קאטרו על עצמאות סוריה במילים "מעתה נהנית המדינה הסורית מכל הזכויות של מדינה עצמאית וסוברנית. ההגבלות היחידות על זכויות אלו נובעות מצרכי הנהלת המלחמה והשמירה על ביטחון הארץ והשמירה על ביטחון הברית. בו בזמן מחייבת עמדת סוריה כבת בריתה של צרפת החופשית ובריטניה שמדיניותה תהיה מתאימה למדיניות בנות בריתה." ב-26 בנובמבר 1941 הכריז קאטרו, בשם צרפת החופשית, על עצמאות לבנון, ומינה את אלפרד ג'ורג' א-נקאש לנשיא ואת אחמד דעוכ לראש ממשלה. אך עצמאות סוריה ולבנון מומשה בפועל רק ב-1946. בין 1943 ל-1944 מונה על ידי דה גול למושל כללי של אלג'יריה.
שי חרמש
ביוגרפיה
בשנת 2002, מונה חרמש לגזבר הסוכנות היהודית והוחלף בראשות המועצה, באלון שוסטר.
ז'ורז' קאטרו
ביוגרפיה
בממשלתו הראשונה של דה גול, במסגרת הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית, בין ספטמבר 1944 לדצמבר 1945 היה קאטרו השר הממונה על ענייני צפון אפריקה. לאחר מכן שירת עד שנת 1948 כשגריר צרפת בברית המועצות.
שי חרמש
ביוגרפיה
חרמש היה פעיל במוסדותיה הבכירים של מפלגת העבודה. הוא שימש בתפקידים ציבוריים מגוונים ובהם חברות במועצת הביטוח הלאומי, דירקטוריון "הפועל", מליאת רשות השידור, הרשות לפיתוח הנגב, רשות הגנים הלאומיים, מוסדות הנהגת התנועה הקיבוצית והנהגת ההסתדרות החדשה. הוא כיהן כיו"ר וכחבר בוועדות חקירה במינויי שר הפנים וכחבר במספר דירקטוריונים של חברות ציבוריות. כן כיהן חרמש כגזבר הסוכנות היהודית, יו"ר הקונגרס הציוני העולמי בישראל וסגן נשיא עולמי. הוא נחשב לאחד האנשים המקורבים לאריק שרון.
ז'ורז' קאטרו
ביוגרפיה
קאטרו עמד בראש ועדה שכונתה "ועדת קאטרו" שחקרה את התבוסה הצרפתית בקרב דיין ביין פו בשנת 1954.
שי חרמש
ביוגרפיה
חרמש מוקם במקום ה-30 ברשימת מפלגת קדימה בבחירות לכנסת ה-17, וקדימה זכתה ב-29 מנדטים. אבל כשבועיים לאחר הבחירות, פרש אוריאל רייכמן מן הסיעה וחרמש נכנס במקומו לכנסת. כיהן בכנסת בעיקר כחבר ועדת הכספים.
ז'ורז' קאטרו
ביוגרפיה
בשנת 1961 עמד בראש בית הדין הצבאי ששפט את הקצינים המורדים באלג'יריה.
שי חרמש
ביוגרפיה
הגיע למקום ה-24 ברשימת קדימה לכנסת ה-18. במהלך הבחירות לכנסת ה-18 היה ראש מטה ההתיישבות העובדת של קדימה; בבחירות עצמן, המפלגה זכתה בקלפיות ההתיישבות העובדת ברוב קולות תוך שהיא עוקפת את מפלגת העבודה ומרצ, המפלגות המזוהות בדרך כלל עם ההתיישבות העובדת. בכנסת ה-18 כיהן חרמש בעיקר כחבר בוועדת הכספים והיה יו"ר השדולה החקלאית והשדולה ליחסים בינלאומיים בכנסת. לקראת הבחירות לכנסת ה-19 מוקם במקום החמישי של רשימת קדימה, אך לא נבחר לכנסת (קדימה זכתה בשני מושבים בלבד).
ז'ורז' קאטרו
ביוגרפיה
בין 1954 למותו ב-1969 שימש כמפקד הגדול של לגיון הכבוד (Grand Chancelier de la Légion d’honneur).
שי חרמש
ביוגרפיה
שי חרמש זכה בתואר ”אביר איכות השלטון” בקטגוריית "הרשות המקומית" מטעם התנועה לאיכות השלטון לשנת 2002.
ז'ורז' קאטרו
ביוגרפיה
קאטרו מת בפריז בשנת 1969. לאחר מותו נקראה על שמו שדרה בפאתי פריז.
שי חרמש
ביוגרפיה
מכהן כדירקטור בחברת כפרית תעשיות ובבנק לאומי.
חיים אישיים
חרמש מתגורר בקיבוץ כפר עזה. הוא נשוי ואב לחמישה ילדים.
שמעון סופר (1850)
הרב שמעון סופר (כ"ח באייר ה'תר"י, 10 במאי 1850 – כ"א בסיוון ה'תש"ד, 12 ביוני 1944) היה נכדו של החתם סופר, שימש כרב וראש ישיבה, ממנהיגי יהדות הונגריה במאה ה-20. נספה בשואה עם בני קהילתו ומשפחתו.
קורות חיים
בשנת ה'תרמ"א החל לכהן כרב העיר ערלוי (אֶגֶר) שבהונגריה, שם כיהן כרב במשך שישים וארבע שנים. בנוסף עמד בראש ישיבה גדולה בעיר, שאליה הגיעו תלמידים רבים מכל רחבי הונגריה ומחוצה לה. כאביו וכסבו, המשיך הרב סופר לעמוד בראש המערכה נגד הניסיונות לחידושים ביהדות האורתודוקסית.
הרב סופר כתב את ספר השו"ת "התעוררות תשובה", שיצא בארבעה חלקים. הספרים יצאו בעלום שמו, ובכל עמוד היה כתוב בראשו "אין לסמוך על הוראה זו כלל (עי' בהקדמה)". בהקדמה הוא מסביר שהוא כתב את דבריו לעיון בלבד ולא שיסמכו עליו למעשה. כמו כן כתב ספר "שיר מעון" על התורה.
הרב סופר האריך ימים. בשנת ה'תש"ד, בזמן שואת יהדות הונגריה, נשלח, והוא בן תשעים וחמש, למחנה ההשמדה אושוויץ, עם קהילתו ובני משפחתו, שם נספה בכ"א בסיוון.
ילדיו
לרב שמעון סופר נולדו חמישה עשר ילדים משלוש נשותיו:
גיל ריבה
גיל ריבה (נולד ב-13 באוקטובר 1976) הוא עיתונאי ומגיש טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
ריבה נולד וגדל ברעננה. אביו מהנדס ואמו הייתה בכירה בשב"כ. את שירותו בצה"ל עשה במשטרה הצבאית כמדריך כלואים. בגיל 21 גילה בבדיקה שגרתית כי נולד עם כליה אחת.
במחצית שנות התשעים השתלב בעולם העיתונות, בעיתון "צומת השרון". במהרה השתלב בעיתון "ידיעות אחרונות", בו כתב במשך שנים את טור הרכילות "שליחות קטלנית". במקביל, כתב את הטור "בשם האב" במוסף. כעבור שנים עבר לעיתון "מעריב", בו כתב את "שליחות ממלכתית", טור אישי פובליציסטי.
בשנת 2002 פנה ריבה לקריירה טלוויזיונית, כשהחל להנחות את "לימוזינה" בערוץ 10, לצד פינה בהגשת גלית גוטמן. בין מרואייניו הבולטים: לריסה טרימבובלר, יהודה משי זהב, יוסף פריצקי, דניאלה וייס ואביבה גרנות. בשנת 2004 החל ריבה להופיע בתוכנית הסאטירה "משחק מכור" ב"רשת" של הערוץ השני ובשנת 2005 חזר להגיש את העונה השלישית של "לימוזינה". בסוף 2005 הצטרף לצוות כתבי "אולפן שישי" של חדשות ערוץ 2 ככתב בידור וצבע. בשנת 2007 עלה ריבה בתוכנית ראיונות יומית "אישי עם גיל ריבה" בערוץ "הוט 3" של חברת הכבלים "הוט".
בשנת 2010 החל לשדר את תוכנית הבוקר "שניים בעשר" בערוץ המוזיקה 24, לצד דידי הררי. משנת 2011 עד לשנת 2013 ניהל הערוץ הים תיכוני). משנת 2012 לריבה תוכנית בשם "ארוחת ערב עם גיל ריבה" המבוססת על הפורמט הבריטי של ה-BBC (ערוץ 10). באפריל 2013 עזב ריבה את ערוץ 2, והצטרף למהדורת החדשות החדשה של ערוץ 10.
בדצמבר 2014 יצא הספר "הקוקיות של סבא" בהוצאת כנרת, הספר נכתב על ידי גיל ריבה ואמו תמר ריבה. ב-2021 יצא לאור בהוצאה עצמית ספרו "הרגלים מגונים". הוצאת הספר מומנה במימון המונים.
ב-18 במרץ 2018 פורסם ראיון שבו מראיין ריבה את ראש הממשלה אהוד אולמרט, ראיון ראשון לכלי התקשורת לאחר צאתו מהכלא.
חיים אישיים
ריבה נשוי לרונית זק ולהם שלושה ילדים.
שפות גרמניות עיליות
שפות גרמניות עיליות (בגרמנית: Hochdeutsche Mundarten) הן הכינוי ללהגים של השפה הגרמנית המדוברים בדרום גרמניה, באוסטריה ובשווייץ. להגים אלו מדוברים גם על ידי גרמנים המתגוררים מחוץ לגרמניה, במקומות כגון צרפת, איטליה, צ'כיה ופולין. בשפות הגרמניות העיליות קיימים מספר מעתקי הגאים המבדילים אותן מהגרמנית התקנית. עם השפות הגרמניות העיליות נמנות בווארית, שוואבית וגרמנית שווייצרית שפות אלו מכונות "שפות גרמניות עיליות" כיוון שחלקן מדוברות בהרי האלפים.
קוסמוס (סדרת טלוויזיה)
את הפסקול לסדרה הלחין המלחין היווני ואנגליס, דבר שהקנה לו פרסום ומודעות בינלאומית.
הסדרה לוותה בספר בעל שם זהה, בן 13 פרקים המקבילים לפרקי הסדרה. הספר זכה בפרס הוגו עבור הספר הלא-בדיוני הטוב ביותר.
הסדרה שודרה בישראל ב בסוף 1984 וזכתה לפופולריות רבה, עקב כך שודרה שוב מיד בשידור חוזר לבקשת הצופים.
לסדרה נוסף בשנת 1989 פרק נוסף, ובו משוחחים קרל סייגן וטד טרנר אודות ההתפתחויות המדעיות שאירעו אחר שידור הסדרה.
סדרת המשך, קוסמוס: מסע לחלל, שודרה ב-2014.
האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטיים וחקר המגדר
האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטיים ולחקר המגדר, נוסדה בשנת 1998. האגודה, היא ארגון גג מקצועי, של כל התוכניות ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטאות ובמכללות בישראל.
מטרות האגודה
עם השנים, בעיקר עם הקמתן של התוכניות ללימודי נשים ומגדר (העשור הראשון של המאה ה-21), שהלכו ורבו על מפת הלימודים האקדמיים, בד בבד עם המכללות, עלו על הפרק מטרות נוספות:
ראשות האגודה
מאז היווסדה, כיהנו באגודה שלוש יושבות ראש :
פעילות האגודה
כנס היסוד של האגודה התקיים ב־6 במרץ 1998, באוניברסיטת בר-אילן. האגודה ניסתה לקבוע קריטריונים אוניברסליים להתנהלות ברוח הפמיניזם, בעולם האקדמי ומחוצה לו - בכל הנוגע לידע, שקיפות, שוויוניות, מגוון, נגישות, ביטחון נשי ועוד.
הפעילות של האגודה נעה בשלושה צירים:
פעילות קבועה ושוטפת של העצמת ידע ומידע באמצעות כנסים שנתיים ארציים וחגיגת ספרים שנתית;
הקמת תשתיות שכללו: הוצאה לאור של עלון תלת חודשי, מקראות ללימודים פמיניסטיים, כתב עט אקדמי דיגיטלי בנושאי מגדר, אתר, דף פייסבוק, וידיעון מקוון דו שבועי.
הובלת מדיניות: תגובות נקודתיות לנושאים שונים ומגוונים, בתחום האקדמי הנוגע לנשים ומגדר.
כנסים שנתיים, ארציים
הכנסים נערכו במוסדות אקדמיים, כל שנה במוסד אחר (אוניברסיטה או מכללה), ובמימון עצמי של האגודה, המוסד המשתתף ו/או בסיוע גופים ציבוריים ואקדמיים שלקחו חלק בכנס. לכל כנס היה נושא מרכזי, שעסק בסוגיות שונות, חדשניות ופורצות דרך, שהעולם האקדמי לא דן בהם קודם לכן.
- כנס ראשון: "פמיניזם באקדמיה, מה קורה בשטח?", 29 בנובמבר 1998, אונ' תל אביב
- כנס שני: "פמיניזם בישראל: האתגר המעמדי, האתני והמגדרי", 16 בפברואר 2000, המכללה האקדמית בית ברל.
- כנס שלישי: "זנות והסחר בנשים", 1 במרץ 2001, אונ' חיפה
- כנס רביעי: "מלחמה ושלום פרספקטיבות פמיניסטיות", 9 בינואר 2002, אונ' תל אביב
- כנס חמישי: "מתודולוגיות ותיאוריות פמיניסטיות", 2003, אונ' בר-אילן, לזכרה של פרופ' דפנה יזרעאלי. (מייסדת התכנית ללימודי מגדר באוניברסיטת בר-אילן).
- כנס שישי: "דמוקרטיה וכיבוש בפרספקטיבה פמיניסטית", 9-8 יוני, 2004, המסלול האקדמי המכללה למינהל, ראשון לציון, לזכרה של ד"ר ויקי שירן. (פעילה אקטיביסטית ממייסדות אחותי, התנועה הפמיניסטית המזרחית בישראל).
כנסים אלה, היו בשעתם פורצי דרך, לאור העובדה שלימודי הנשים והמחקר בתחום היו עדיין מעטים.
משנת - 2005 הכספים של האגודה, הלכו והתדלדלו, האגודה נאלצה לערוך כנסים קטנים ומקומיים.
חגיגת ספרים
ממדף כמעט ריק בארון הספרים הפמיניסטי (שנות ה-70 של המאה העשרים), החלו לראות אור, יותר ויותר ספרי מחקר בעברית (עם תחילת המאה הנוכחית): מחקרים עיוניים רב-תחומיים בנושאי נשים ומגדר, קובצי סיפורי נשים וכן תרגומים של ספרי יסוד במחקר הפמיניסטי האנגלו-אמריקני והאירופי.
ספרי המחקר החדשים היו היבול הראשון של המאבק לקידום לימודי המגדר ובראש וראשונה באקדמיה.
באירוע זה, עוצבה תוכנית היסוד של "חגיגת הספרים": הוזמנו מספר חוקרות-מחברות (או חוקרות-עורכות), כאשר כל אחת הציגה את ספרה - הן מבחינה פיזית והן מבחינה תוכנית (ההדגשה הייתה על הסיפור מאחורי המחקר, בחירת הנושא, דרכי הכתיבה, קשיים, ואפיזודות משעשעות). ליד האולם בו התקיימה חגיגת הספרים, עמדו דוכנים ובהם נמכרו הספרים החדשים לצד ספרים ישנים יותר, כולם בנושאי נשים ומגדר.
ארכיאורניתומימוס
ארכיאורניתומימוס (שם מדעי: Archaeornithomimus; משמעות השם: "אורניתומימוס עתיק") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האורניתומימיים שחי בשלהי הקרטיקון לפני 70 מיליון שנה. מאובניו התגלו בחפירות בסין ובמונגוליה הפנימית.
האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטיים וחקר המגדר
חגיגת ספרים
"חגיגת הספרים" התקיימה כל פעם במוסד אקדמי אחר.
משנה לשנה רבו מספר הספרים החדשים והיה קושי להציג את המחברות/ים באירוע אחד. בעקבות כך, הוחלט להדפיס על דף צבעוני את רשימת כל הספרים החדשים, שיצאו לאור באותה שנה. בתחילה צוינו רק ספרים בעברית, ולאחר מכן התווספו גם ספרים שהתחברו על ידי חוקרות ישראליות בשפות זרות.
ארכיאורניתומימוס
ככל הנראה הוא היה אוכל-כול בינוני או אף אוכל צמחים.
האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטיים וחקר המגדר
חגיגת ספרים
"חגיגת הספרים" נחוגה יחד עם שבוע הספר העברי ובד בבד עם סוף שנת הלימודים האקדמית.
ארכיאורניתומימוס
בתרבות
דינוזאור זה הופיע במשחק המחשב Jurassic World Evolution וJurassic World Evolution 2.
האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטיים וחקר המגדר
חגיגת ספרים
ב-2016 התארגנו תוכניות המגדר השונות, לערוך כנס שנתי משלהן, בסוף חופשת הסמסטר הראשון וקרוב ליום האישה (סוף פברואר) – אי לכך, הוחלט לשלב את חגיגת הספרים בכנס, כמושב עצמאי, בארגונה של האגודה ללימודים פמיניסטיים. החגיגה האחרונה התקיימה בכנס באוניברסיטת בן-גוריון (2018).
עלון האגודה, רבעון (חקר המגדר)
בין נובמבר 1999– למרץ-אפריל 2001 יצאו 7 גיליונות, 6 מהם ערכה דפנה למיש, ואת הגיליון ה-7 ערכה יפה ברלוביץ.
בנובמבר-דצמבר 2001 ראה אור הרבעון הראשון בשם ח"מ בארץ (חקר מגדר בארץ), יפה ברלוביץ עורכת, יעל רוזין מערכת (בעריכת הגיליון הראשון השתתפה גם אדית זק).
תחת שם זה התפרסמו עוד ארבעה רבעונים, חלקם כפולים.
רבעון מס' 9, מרץ-אפריל 2002.
רבעון מס' 10–11, נובמבר-דצמבר 2002,
רבעון חוב' מס' 12–13, יולי אוגוסט 2003,
רבעון בארץ, חוב' מס' 14, יוני 2004.
ברבעונים נידונו נושאים כגון: "אפליה נגד נשים בהליך קידומן באקדמיה"; "מה זה מינהל נשים?"; "כיצד ליישם את לימודי הנשים למקורות פרנסה"; "קיפוחן של מרצות מזרחיות "; "הקמת 'בית עליון' נשי לחברות הנהלה ותיקות"; "תפקיד היועצת למעמד האישה בכל מסגרת ציבורית או אקדמית";
הוצגו מחקרים כמו: "נשים מובילות שינוי בבית הספר הערבי"; "על בעיתיות מעמדן של רעיות אנשי ציבור"; "הנרטיב הלאומי הנשי כסיפור חניכה נשכח"; "גברים הם השיח, נשים משרתות אותו"; "ונוס על גלגלים: אימהות נכות בישראל"; "הנשים הבדוויות בנגב: במאבק בין שתי פטריארכיות"; "נשים בתפקידים בצוותות אוויר בשנות ה-50"; "עבודת נשים ועבודת גברים במרחב החרדי של בני ברק"; "משפחה ועבודה: משא ומתן, הסדרי ביניים וחזון השלום"; ועוד.
מ-2004 הופסק פרסומו של הרבעון, כשהוא מוצא את חידושו מאוחר יותר באמצעים הדיגיטליים החדשניים:
הוצאה לאור של חומרי מחקר ולימוד (מקראות)
בארון הספרים הפמיניסטי הישראלי, לא הייתה מצויה ולו מקראה אחת בנושאי פמיניזם ומגדר אשר תשמש את הלומדות/ים. האגודה החליטה:
א. להוציא לאור ספרי לימוד (textbook), ובראש וראשונה קבצים עם מחקרי יסוד בתחום.
ב. להוציא לאור כתב עט שיפוטי ללימודי נשים ומגדר.
ספרי לימוד
האגודה תכננה להוציא שלוש מקראות: א. מאמרים ומסמכי יסוד במחשבה הפמיניסטית; ב. פמיניזם במזרח התיכון; ג. פמיניזם בישראל.
ב-2006 יצאה לאור המקראה הראשונה, בשני כרכים ובהם רוכזו מאמרים ומסמכי יסוד במחשבה הפמיניסטית. העבודה על המקראה ארכה כשש שנים והתנהלה על ידי שמונה עורכות, חברות וועדת המקראה. בראש הוועדה עמדה דלית באום, שריכזה את מפעל התרגומים.
זו הייתה המקראה הראשונה, שיצאה בארץ, בעברית, לשימוש התוכניות והמחלקות ללימודי מגדר.
שתי המקראות הבאות לא יצאו לפועל, בשל מחסור במימונן.
כתב עת שפיט
במטרה לקדם ולהעצים את המחקר הישראלי הפמיניסטי, שהיה כאמור בחיתוליו, ראו באגודה חשיבות רבה בהוצאה לאור של כתב עת אקדמי שיפוטי. בשנת 2004 נוסדה קרן דפנה (על שמה של פרופסור דפנה יזרעאלי ), שהציעה מענקים למיזם פמיניסטי תורם. הצעה להוצאת כתב העת השיפוטי הוגשה לקרן למימון. ההצעה נדחתה על ידי הקרן והמיזם לא יצא לפועל.
במשך שנים לא התפרסם כתב עת אקדמי לפמיניזם ומגדר בשפה העברית. חוקרות רבות, בכירות וגם אלה שהיו בראשית דרכן, הרבו לפנות ולהתלונן בפני האגודה על חסר גדול זה ועל העדר במה בסיסית כל כך, לפרסום עבודותיהן ומחקריהן.
ב-2011, פנו שתי חוקרות ליפה ברלוביץ, ראשת האגודה, וביקשו לסייע להן להוציא כתב עת דיגיטלי, שישמש ככתב עת אקדמי שיפוטי ללימודי מגדר. יפה ברלוביץ, גייסה כספים למימון כתב העת (מהקרן המשפחתית לקידום נשים על שם שרה בקר ואסתר ברלוביץ).
עד כה יצאו 8 גיליונות בין השנים 2012 - 2021 תחת הכותרת "מגדר", כתב עת אקדמי למגדר ופמיניזם, מוכר על ידי הועדה לתכנון ולתקצוב
הובלת מדיניות
האגודה ניסתה להוביל מדיניות של:
קשיים ואתגרים
א. פעילות פמיניסטית בתוך מרחב פטריארכלי - לימודי הנשים צמחו בתוך המרחב האקדמי, שהוא מרחב פטריארכלי מובהק. התוכניות ללימודי נשים, צמחו תחילה כקורסים או חלקי קורסים בתוך מגמות ומסלולים קיימים. הזירה בה פעלו הייתה כבר קיימת, מסומנת ובנויה. המרצות שהעזו, פעלו מ/ובתוך ערכים בחלקם פטריארכליים, שהופנמו והיה קשה להתנער מהם. הפעילות הייתה חתרנית ונעשתה באופן פרטני, מקומי (לוקאלי) וחדשנית, כלומר לא היו הרבה משאבים, תכנים ודגמי עבודה להתבסס עליהם. התוצאה הייתה העדר כמעט של שיח ושיתוף בין המסלולים השונים, הן ברמת התכנים והן ברמת הגדרת המטרות.
על רקע זה, המסלולים שנוצרו סבלו מחוסר משאבים ובעיקר מימון, כאשר כל מסלול, נאבק באופן עצמאי על קיומו. מאבק זה גרם להתמודדות במישור הפנימי בלבד בכל מוסד ומוסד.
כחלק מן המאבק ההישרדותי, נוצרו תוכניות לימודים, שניסו למשוך את הסטודנטיות והסטודנטים, כך שהתחרות יצרה שונות ברמת התכנים, ברמת הדרישות ועוד. המאבק התפרס כעת גם אל המיצוב של המסלולים, מיצוב שהקרין גם על מיצוב הסגל ונדרש לעמוד בהגדרות של המוסד כולו.
ההתניה, גם זו הסמויה בין כדאיות כלכלית למיצוב מקצועי על פי סטנדרטים אקדמיים אוניברסליים וגם שמירה על ערכים פמיניסטיים, יצרו לא פעם התנגשות ערכית לא פשוטה.
האגודה, אשר אחת ממטרותיה היא ליצור שיתופי פעולה בין כל העוסקות/ים בתחום, נתקלה בקשיים לא מעטים.
ב. מעמד האגודה בקרב קהילת המרצות/ים והסטודנטיות/ים - האגודה הוקמה כיוזמה של מרצות, שראו בהקמתה, עוד נדבך, שיסייע למיסוד תחום הלימוד החדש והרב תחומי של לימודי הנשים בארץ. האגודה לא הצליחה במשך השנים להפוך לגוף מרכז עבור מרצות/ים וסטודנטיות/ים. תרומתה קיימת, אך בלעדיות הפעולות שנקטה נפגמה לא פעם על ידי מרצות/ים מן התחום.
ג. קיום האגודה - בחמש השנים האחרונות אין לאגודה תקציב עצמאי ולא נגבים דמי חבר. מרבית הפעילות נסמכה בעבר על מימון המושג מקרנות, אוניברסיטאות ומכללות ולרוב זהו מימון נקודתי למיזם מוגדר כגון כנס, או מקראה ותרומות פרטיות. מירב הפעילות המקצועית (בעבר: עריכת המקראה, ניהול כנסים וחגיגות הספרים, וכיום: עריכת הפייסבוק, האתר, וחיפוש חומרים עבור הידיעון המקוון) נעשית בהתנדבות על ידי חברות וחברי האגודה.
קוגלבליץ (אסטרופיזיקה)
קוגלבליץ (בגרמנית: Kugelblitz) בפיזיקה תאורטית הוא ריכוז של אור או קרינה כה עז, שהאנרגיה שלו יוצרת אופק אירועים ונלכדת בתוך עצמה. על פי תורת היחסות הכללית ועקרון שקילות מסה ואנרגיה, אם מספיק קרינה מכוונת לאזור מסוים, ריכוז האנרגיה מעקם את מרחב הזמן מספיק, כך שאותו ריכוז הופך לחור שחור, למרות שבמקרה זה מסת האנרגיה של החור השחור תהיה בצורת אנרגיית קרינה ולא מסה. במונחים פשוטים, קוגלבליץ הוא חור שחור הנוצר מריכוז של קרינה ולא מריכוז של חומר. על פי תורת היחסות הכללית של איינשטיין, לאחר שנוצר אופק אירועים, סוג האנרגיה שיצרה אותו כבר איננה משנה. טמפרטורת קוגלבליץ תהיה כה גבוהה, עד שתעבור את טמפרטורת פלאנק, הטמפרטורה של היקום זמן פלאנק לאחר המפץ הגדול.
ההתייחסות הידועה ביותר לרעיון הקוגלבליץ באנגלית היא המאמר "Geons" מאת ג'ון ארצ'יבלד וילר משנת 1955. במאמר בחן וילר את הרעיון של יצירת חלקיקים, או דגם צעצוע של חלקיקים, מעקמומיות של מרחב הזמן. בנוסף, מאמר זה הציג את הרעיון שניתן לנצל את קווי המטען החשמלי הלכודים בתוך לוע חור תולעת כדי לחקור את המאפיינים של זוגות חלקיקים טעונים.
תופעת הקוגלבליץ נשקלה בתור דרך ליצור מנועי חלליות מבוססי חור שחור.
סאטון (רובע)
רובע סַאטוֹן של העיר לונדון (באנגלית: The London Borough of Sutton, ) הוא אחד מרובעי העיר לונדון. הרובע נמצא בדרום מערב העיר.
היסטוריה
רובע סאטון הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המוניציפלי של סאטון וצ'ים עם הרובע המוניציפלי של בדינגטון והרובע העירוני של קארשאלטון שהיו חלק ממחוז סארי.
שכונות
שכונות הרובע העיקריות הן:
ממשל מקומי ופוליטיקה
מאז שנת 1986 למפלגה הליברל-דמוקרטית רוב במועצת הרובע. קודם לשנה זו היה למפלגה השמרנית רוב במועצה.
בעקבות בחירות 2006, למפלגה הליברלית הדמוקרטית 32 מושבים במועצה, ואילו לשמרנים 22 מושבים. למפלגת הלייבור אין מושבים במועצת הרובע. בשנת 2007 פרש מהמפלגה השמרנית חבר מועצה ועבר למפלגה העצמאית של הממלכה המאוחדת וחבר מועצה אחר פרש מהמפלגה הליברלית הדמוקרטית ונשאר לשבת במועצה כמועמד עצמאי.
רובע סאטון מחולק לשני אזורי בחירה לפרלמנט הבריטי: סאטון וצ'ים (Sutton and Cheam), וקארשאלטון וולינגטון (Carshalton and Wallington).
השכלה
ברובע פועלת מכללת קארשאלטון.
ספורט
ברובע פועלים מועדוני הכדורגל סאטון יונייטד וקארשאלטון אתלטיק. במרכז הספורט שבקארשלטון מתקני ספורט רבים, שתיברכות שחייה, מגרשי סקווש ואולמות ספורט. בוסטקרוטפט פועלת קבוצת הכדורסל סאטון פומז.
ערים תאומות
לרובע סאטון שעל התמזה שלוש ערים תאומות:
שיראל ביתן
ביוגרפיה
ביתן נולדה בצרפת לזמרת האמריקנית ג'ין מנסון ומפיק הקולנוע הצרפתי-יהודי אנדרה ג'אווי, ובילדותה חיה בין צרפת לבין ארצות הברית. ב-1996, בגיל 18, הגיעה לישראל בחיפוש אחר שורשיה היהודיים, ונרשמה ללימודי עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר מכן למדה מוזיקה בבית הספר רימון. היא עברה ללונדון להמשך הקריירה המוזיקלית, שם קיבלה ב-2001 את תפקיד אסמרלדה במחזמר "הגיבן מנוטרדאם". בתפקיד זה הופיעה בצרפת, בלגיה, שווייץ וסין.
ב-2003 הוציאה את אלבומה הראשון – "All the Ways" ("כל הדרכים"). ב-2004 קיבלה תפקיד ראשי במחזמר בהפקה צרפתית "Les enfants du Soleil" ("ילדי השמש"). אלבומה השני, "Under the Tree" ("תחת העץ"), יצא ב-2006. באותה שנה גם קיבלה תפקיד בסרט הקולנוע "ירושלים, ירושלים" בבימויו של הבמאי היהודי-צרפתי אלי שוראקי, העוסק במלחמת העצמאות של ישראל.
ב-2006 החלה ביתן לעבוד על עיבוד לאנגלית של המחזמר הצרפתי "Le Sel et le Miel" ("המלח והדבש") שעלילתו מעוגנת בהיסטוריה היהודית, השואה והתקומה. במהלך העבודה על המחזה התאהבה במפיק הצרפתי-יהודי ברנאר ביתן, והשניים נישאו בירושלים בדצמבר 2006. ביוני 2008 עלתה הצגת הבכורה של המחזמר בגרסתו האנגלית בשם "Salt & Honey" ובכיכובה של ביתן.
מפברואר ועד מאי 2012 השתתפה בגרסה הצרפתית של המחזמר "אבניו קיו" שהועלתה בפריז. בפברואר 2013 יצא לאור אלבומה השלישי, "Old Things" ("דברים ישנים").
ביתן עברה תהליך גיור (אימה ג'ין מנסון אינה יהודייה), ומחזיקה באזרחות ישראלית, צרפתית ואמריקנית. היא מתגוררת לסירוגין בפריז ובתל אביב, ואמא לשני ילדים.
ב-2014 התמודדה, עברה את שלב האודישן והתקבלה להשתתף בעונה השלישית של תוכנית הריאליטי "The Voice ישראל" מבית "רשת מדיה". היא הגיעה עד לשלב רבע הגמר.
ב-2015 השתתפה כאחת מהמתחרות בשעשועון "לעוף על המיליון".
ורד בוסקילה
ביוגרפיה
בוסקילה נולדה גדלה והתחנכה בבת-ים, בתה של סימה בוסקילה, ילידת הארץ, ושרלי בוסקילה יליד מרוקו, ולה אחות ואח גדולים ממנה. בילדותה למדה בבית ספר דוד אלעזר, ובנעוריה למדה בבית הספר התיכון חשמונאים בבת-ים.
הקריירה הספורטיבית
בוסקילה החלה לשוט במועדון מכבי זבולון בת-ים עוד בגיל 8. לאחר מכן הצטרפה לאגודת הפועל תל אביב וחברה ללינור קליגר כבת זוג לשייט במפרשית מדגם 420. השתיים זכו באליפות העולם שהתקיימה ביוון בשנת 1998, ובהמשך עברו למפרשיות מדגם 470.
בשנת 2000 החלה לשוט עם ניקה קורניצקי. שנה לאחר התחלת עבודתן המשותפת זכו השתיים במדליית ארד באליפות אירופה שנערכה באירלנד, הישג חסר תקדים בענף השייט 470 נשים. שנה לאחר מכן זכו במדליית כסף ב"שבוע הייר", אחת התחרויות היוקרתיות ביותר בסבב העולמי. ב-2003 חזרו על הישג זה. ב-2004 זכו השתיים במדליית ארד באליפות העולם שהתקיימה בקרואטיה ובאליפות אירופה שהתקיימה בגרמניה. אירוע השיא בשנה זו היה השתתפותן במשחקים האולימפיים שהתקיימו באתונה, יוון, שם סיימו במקום ה-18. במהלך שנת 2004 היו השתיים מדורגות במקום הראשון בעולם בדירוג העולמי.
ב-2005 זכו שוב במדליית הכסף בגביע העולם "שבוע הייר" וכן זכו במדליית כסף באליפות אירופה שנערכה בפולין ובמקום החמישי באליפות העולם שנערכה בארצות הברית. לאחר אליפות העולם, החליטה קורניצקי לפרוש מפעילות ספורטיבית. בוסקילה החלה לשוט עם שייטת צעירה בשם עדי גלבוע והשתים זכו במדליית זהב בגביע העולם ב"שבוע הייר" ובמקום השמיני באליפות אירופה. על אף ששיתוף הפעולה בין השתיים היה מוצלח, החליטה בוסקילה בשנת 2007 לשוב ולשתף פעולה עם ניקה קורניצקי שחזרה לפעילות ספורטיבית וכבר באותה השנה זכו השתיים באליפות העולם בפורטוגל במקום השמיני, הישג שהקנה להן את הכרטיס לאולימפיאדת בייג'ינג 2008.