cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רב (אמורא)
משפחתו
בנו היה חייא בר רב, כאשר אמו הייתה מצערת את אביו רב, הוא יעץ עצות לאביו כיצד להימלט מכך. בתלמוד מסופר על עצות שנתן רב לבנו חייא: להימנע מסמים (הכוונה היא לסמים הממכרים את האדם אליהם וגורמים לבזבוז כסף, או לסמי תרופות והסיבה היא כי סם המועיל לאבר זה מזיק לאבר אחר - רש"י), להימנע מפסיעה גסה הגורמת לעיוורון, להימנע מעקירת שן באופן בלתי זהיר, ולהימנע מלהתגרות בנחש קטן או בגוי קטן, שכן הם עתידים לגדול ולהנקם באויביהם. נכדו, בן בנו רבי חייא הוא האמורא רב שימי בר חייא, שזכה לראותו ואף לארחו בביתו.
בן אחר שלו היה איבו. עליו מסופר כי רב ניסה ללמדו תורה אך התברר שהוא אינו כשיר ללימוד התורה, ולכן - אמר לו רב - שילמד אותו עצות בענייני העולם: כאשר בא מהדרך וסחורתו עמו, יחל מיד במכירת הסחורה ולא ימתין - כדי שיהיה בידו מעות מוכנות לשוב ולהשתכר; כל דבר שיקנה ייתכן שעתיד הוא להתחרט על קנייתו, חוץ מיין שתמיד מבוקש לקנייה, אינו מתקלקל אף פעם ורק משביח, וכן לעולם אין מתחרטים על קנייתו; לא לתת את הסחורה לקונים עד שישלמו את המעות מראש; עדיף להשתכר מעט ממקום קרוב ולא לנסוע למקום רחוק כדי להרוויח ממון רב; קנית תמרים? רוץ מיד לעשות מהם שכר, לפני שתתחיל לחסל את הערימה ולא יישאר לך לשכר.
פטירתו
רב נפטר בשנת 246. כאשר נפטר רב גזר רבי יצחק בר ביסנא שלא יביאו הדס לשמחת חתן וכלה כנהוג, במשך כל השנה הראשונה. אדם שעבר על התקנה נעקץ על ידי נחש ומת. השמועה על פטירתו של רב הגיעה לאוזני רבי יוחנן שקרע עליו שלושה עשר בגדי משי יקרים באומרו "אוי לי, הלך לו האיש שיראתו השפיעה עלי", ושמואל קרע שנים עשר בגדי משי. רב אדא בר אהבה ששהה בשעת הקבורה, קרע את בגדו מדין קריעה, כתלמיד לרבו. מעפר קברו השתמשו כרפואה סגולית למחלות שונות.
פטירתו של רב, גרמה בעקיפין לפטירתם של שניים מגדולי תלמידיו, שילא בר אבינא ורב אסי. על כך מסופר בתלמוד, כי שילא בר אבינא מגדולי תלמידיו של רב, נהג לפסוק כמותו בפסק מסוים בהלכות נדה. לפני פטירתו של רב, שהה רב אסי ליד מיטתו, ורב אמר לו כי הוא חוזר בו מפסקו זה, אלא ששילא בר אבינא תלמידו עדיין נוהג כמותו, ולכן - הורה רב לרב אסי - "גרייה", כלומר: שכנע אותו בטעמים וראיות כי פסק זה אינו נכון. רב אסי לא שמע בבירור את קולו של רב, וחשב כי הוא אומר מילה דומה בארמית שמשמעותה שונה - "גדייה", כלומר: אם לא יסכים לדבריך, כרות אותו על ידי שמתא. לאחר פטירתו של רב בא רב אסי לשילא ואמר לו כי רב חזר בו מפסקו. נענה שילא: אם היה רב חוזר בו מפסקו, הוא היה אומר לי זאת, שהרי ידע שנוהג אני על פי פסקיו. כאשר ראה רב אסי ששילא מסרב להשמע לדבריו, הוא הטיל עליו שמתא, כהוראתו של רב (כפי שחשב בטעות). בא אליו שילא ואמר לו: האם אינך דואג ממאמר חז"ל "והוי זהיר בגחלתן שלא תכווה"?! נענה רב אסי: כוחי גדול כשל התנא איסי בן יהודה, שנקרא גם איסי בן גור אריה, איסי בן גמליאל, ואיסי בן מהללאל (השם איסי דומה לשם אסי), "אסיתא דנחשא דלא שלט ביה רקבא" - כרפואה שנוצרת על ידי ארס של נחש, שלא שולט בו רקבון. נענה שילא בר אבינא: אני הוא שילא בר אבינא, פטיש החזק השובר את ארס הנחש. כאשר אמר זאת שילא, חלה רב אסי בחולי חמור, ולא יכול היה להרפא ממנו. כאשר נרפא מחולי אחד נפל לחולי אחר וחוזר חלילה, עד שנפטר. מיד לאחר שנפטר עוד לפני שנקבר רב אסי, אמר רב שילא לאשתו: הכיני לי תכריכים, נאלץ אני להפטר מכיוון שחושש אני מרב אסי שלא ילשין עלי אצל רב בשמים. אשתו הכינה לו תכריכים והוא נפטר. החכמים קיימו את שני ההלויות של שני החכמים שנפטרו באותו יום יחד, והחכמים ראו כי ההדסים של הדס, שאותם נהוג היה להניח על מיטתם של הנפטרים, פורחים ממיטה למיטה, והסיקו שהחכמים עשו שלום ביניהם, לאחר פטירתם.
לאחר פטירתו של רב הוחלט כי רב הונא ימלא את מקומו בראשות ישיבת סורא. אם כי, מפאת כבודו של גדול הדור שמואל לא מינו אותו לעמוד רשמית בראשות הישיבה בשבע השנים הבאות עד פטירתו של שמואל, ובאותה תקופה, עלתה קרנה של ישיבת נהרדעא שבראשה עמד שמואל.
דרכו הלימודית והמוסרית
רב ושמואל היו בעלי דרכים הלכתיות מנוגדות. במקרים בהם ניתן לפרש את הכתוב כפשוטו, העדיף רב את הפירוש הקרוב לפשט הפסוק ופירוש המילות.
לכלל רוב בהלכה הוא נתן חשיבות מיוחדת. הוא נחלק עם שמואל האם הולכים בדיני ממונות אחר הרוב, ובניגוד לשמואל שפסק ש"אין הולכין בממון אחר הרוב" מכיוון שהוא העדיף את הכלל המוציא מחבירו עליו הראיה, סבר רב שהרוב נחשב להכרעה גמורה וניתן להוציא על פיו בדיני ממונות. הוא סבר שמותר לקנות מגזלן אם רוב הדברים שאצלו הם שלו, וכן מכריע במקומות רבים לפי הרוב, ואף לא חשש לדעת יחיד בניגוד לדעת הרבים, אף לחומרא (להחמיר מספק), בניגוד לשמואל.
רב היה מתרחק מוויכוחים עם גויים בענייני אמונה, וייחס לוויכוחים כאלו רק רע, התרחק משתיית משקאות ששהו בבית גוי מכיוון שאינם זהירים בדין מים מגולים, ואסר לשבח את מעשיהם. עם זאת, לרב היה גוי שהיה ידידו בלב ונפש, וכאשר נפטר אמר רב: "נתפרדה החבילה" - אהבתינו שנקשרה בלב ונפש.
מהנהגותיו: לא הציץ מחוץ לארבע אמותיו, לא הלך מעולם בגילוי ראש, הקפיד על קיום מצוות שלוש סעודות שבת, מעולם לא אכל בסעודת הרשות (כי אם בסעודת מצווה. חולין צה, ב), וכל מי שהקניטו - הלך רב לפייסו, גם אם היה אדם פשוט.
שניים מהמקרים המיוחדים שבהם נהג לפנים משורת הדין וחיזר אחרי השלום, מצוטטים בתלמוד. מקרה אחד: אחד מטבחי העיר סורא פגע בכבודו של רב. בערב יום כיפור ראה רב שהטבח לא בא לפניו לבקש סליחה, ואמר לעצמו: אבוא לפניו, שמא יבקש ממני סליחה. רב הונא שמצא אותו בדרך הבין את העתיד לקרות ואמר לעצמו: הולך אבא להרוג את הטבח. רב הגיע לחנותו של הטבח, הטבח ראה את רב, והמשיך לחתוך בשר תוך כדי שהוא אומר בחוצפה: לך מכאן אבא, אין לי עימך שיג ושיח. באותו רגע נבקעה מתחת סכינו של הטבח עצם גדולה לשניים, ואחד מהחלקים פגע בטבח והוא מת במקום. סיפור זה משמש כמוטיב מרכזי במחקרים רבים אודות הסליחה. העניין נידון בהרצאה שנשא הפילוסוף עמנואל לְוִינס אודות הסליחה בשנת 1963, והוא הסיק מסיפור זה שגם כאשר הנפגע מבקש לסלוח הסליחה אינה חלה אם הפוגע מסרב להתנצל.
מקרה אחר התרחש כאשר שימש כמתורגמן בבית מדרשו של רבי יהודה הנשיא. לאחר שהחל את הדרשה, נכנס רבי חייא, חזר רב והתחיל את הדרשה מחדש. כך עשה גם כאשר נכנסו לבית המדרש בר קפרא, ורבי שמעון בנו של רבי, כל אחד בנפרד. כאשר לאחר מכן נכנס רבי חנינא בן חמא אמר רב: וכי לכל אחד שיכנס אחזור לתחילת הדרשה? והמשיך הלאה את הדרשה. רבי חנינא בר חמא הקפיד על רב. רב נכנס אליו לאחר מכן שלוש עשרה שנה בערב יום כיפור, אך הוא לא הסכים להתפייס. בתלמוד מוסבר כי רב החמיר על עצמו אף על פי שלפי ההלכה אין צריך לבקש סליחה יותר משלוש פעמים, ורבי חנינא שלא מחל הייתה לו כוונה נסתרת: הוא ראה בחלום כי הגיעה שעתו של רב לשמש כראש הישיבה, וחשש שהוא - רבי חנינא - ששימש באותה עת כראש הישיבה ימות, ולכן רצה שרב יעבור לבבל וישמש שם כראש ישיבה, וכך לא יגרום בעקיפין למותו.
במשפט העברי
רבי אבא מסר את אשר מסר לו רב הונא בשם רב, כי שלושה אנשים שישבו לקיים שטר, והתברר שקיים ערעור פסול על אחד מהם שפסול להיות דיין, רשאים הם להעיד עליו שכשר הוא לפי הידוע להם, רק לפני שחתמו יחד על קיום השטר. בתלמוד הוסבר כי מדובר באיש שהיה גזלן ובאו להעיד עליו כי חזר בתשובה. חכמי התוספות מסבירים, כי כאשר הוועד על האיש שהוא גזלן בטל וועד המושב של בית הדין, כי עד שלא באו להעיד העדים לפני בית הדין בפועל כי חזר בתשובה, הוא נותר בפסולו הראשון של "גזלן" שפסול להעיד, וממילא אף על פי שהתברר למפרע שלא היה גזלן, וועד המושב של בית הדין שנקבע שלא כהלכה בטל, ושוב צריך לקובעו מחדש ולכתוב שטר חדש.
קיימת מחלוקת בין רב לשמואל בדין מודה בקנס פטור: שונה חוב של קנס מחוב של ממון. בממון הודאת בעל חוב מחייבת אותו גם ללא כל הוכחה נוספת, ואילו בקנס אם הודה על המעשה שעשה פטור. למדו זאת מהפסוק 'אשר ירשיעון אלוהים ולא המרשיע את עצמו, אם באו עדים להעיד על המעשה אחרי שמודה בקנס, מחלוקת בין האמוראים רב ושמואל, שמואל סבר חייב ולדעת רב פטור וכך נפסק להלכה. אין הולכין בממון אחר הרוב: נחלקו רב ושמואל במסכת בבא בתרא: על פי דברי התלמוד היו קיימים שני סוגי שוורים: נגחנים ובעלי מזג תוקפני, ובעלי מזג נוח. השוורים רעי המזג לא היו שימושיים לחרישה, והמסחר בהם נעשה בדרך כלל לצורך שחיטה. כך גם נאמר כי עובדתית, בתקופה ההיא, רוב עסקאות השוורים נעשו למטרת חרישה. המחלוקת בין רב ושמואל כפי שבאה לידי ביטוי בסיטואציה הזו, היא במקרה בו הקונה בעסקה של מכירת שור טוען כי קיבל שור רע מזג על אף שהתכוון לקנות שור לחרישה, טענה שהופכת את העסקה למקח טעות וממילא מבטלת את העסקה מכל וכל. לדעת רב טענתו של הקונה מתקבלת גם אם אינו יכול להביא ראיה לדבריו, מכיוון שרוב האנשים קונים שוורים לחרישה. אך לדעת שמואל 'אין הולכין בממון אחר הרוב' ולכן לא ניתן להסתמך על העובדה שרוב העסקאות הן למטרת חרישה, ועל הקונה מוטלת חובת ההוכחה שהתכוון לרכוש שור לחרישה.
באיסורים
רב פסק כי האב נאמן לאסור את בתו ולהעיד שהיא מקודשת, בתקופה שהיא קטנה או נערה שבידו נתונה הסמכות ההלכתית לקדשה, וזאת על פי עדותו היחידה מהתורה אף על פי שאין עמו עד אחד המצטרף עמו, ואף על פי שהוא קרוב שעל פי כללי עדות אינו כשר להעיד, כנלמד מהפסוק, שבו האב מעיד לפני בית הדין כי מסר את בתו לנישואין, ובית הדין מקבל את דבריו. כלל אותו טבע רב משמש כיסוד בהלכות ייבום וחליצה:. כלל זה משפיע רבות על הלכות ייבום, לפיו אם בשעת הנפילה לייבום היה אסור לייבם את היבמה מכיוון שהיא נחשבה לאחת מהעריות האסורות, או צרתה, גם אם אחר כך כבר נחשבת ככזו (למשל: הייתה אחות אשתו ומתה אשתו) היא אסורה עליו. הוא טבע יסודות הלכתיים רבים בהלכות עירובין. אחד מאלו הוא כלל תיקון חצרות ומבואות, שבה הוא נחלק עם שמואל בדין מבוי עקום. מוסכם כי העיקול באמצע המבוי הוא משמעותי, והוא מחלק את המבוי מבחינה הלכתית לשני מבואות. אך ישנה מחלוקת בגמרא בין רב לשמואל בשאלה האם העיקול נחשב כמקום סתום, ועל כן הוא מחלק את המבוי לשני מבואות סתומים הפתוחים כל אחד מצד אחד לרשות הרבים, או שהוא נחשב כפתח, ולכן הוא מחלק את המבוי לשני מבואות מפולשים. על פי שיטת רב שהעיקום הופך את המבוי לשני מבואות מפולשים, על מנת להתיר את הטלטול בהם יש לעשות צורת הפתח במקום העיקום ולחי או קורה בפתחם של שני המבואות לרשות הרבים. לעומת זאת, לשיטת שמואל שהעיקום נחשב למקום סתום, די בעשיית לחי או קורה בפתח המבואות לרשות הרבים, ואין צורך בתיקון נוסף. לפי הסבר אחרי בדברי שמואל, די בלחי או קורה במקום העיקום כתחליף לתיקון במקום החיבור לרשות הרבים.
מחלוקת אחרת בין רב לשמואל בהלכות עירובין היא בנוגע לטלטול בין גג של רשות היחיד אחת לרשות היחיד אחרת, האסור מדברי חכמים. ברור, כי משפטית, הגג שייך לבעל הבית שמתחתיו, שהוא בעליו של הבית. השאלה היא האם גג של שתי רשויות שמתחתיהם ישנם שני בתים, נחשבות לשתי רשויות או לא. לפי שיטת רוב התנאים,. נחלקו רב ושמואל, מה דינו של גג כזה, לפי שיטת החכמים האומרת כי כל גג של בית נחשב לרשות בפני עצמה, וממילא אסור לטלטל מאחת לשנייה. השאלה היא האם מותר לטלטל באותה רשות עצמה באופן חופשי, או שמא גם באותו גג עצמו אסור לטלטל. רב קובע כי מכיוון שכל חלק מהגג נחשב כרשות בפני עצמה, הרי היא כרשות היחיד שפרוצה לגמרי לרשות האסורה לה - הרשות היחיד האחרת, וממילא הטלטול בגג כזה אסור. לעומת זאת, שמואל סבור שהטלטול בגג כזה מותר, מכיוון שכל גג נחשב כמוקף במחיצה על ידי הדין גוד אסיק מחיצתא - אנו מחשיבים את מחיצות הבית מלמטה כאילו עולים ונמשכים בגג עצמו ומפרידים בין רשות אחת לשנייה.
דיון זה התקיים בגגות שונים שמעל בניין אחד, לפי שיטת חכמים. דיון דומה מתקיים בין רב לשמואל, לפי שיטת רבי מאיר המחשיב את כל הגגות כרשות אחת, במקרה שישנן בניינים שונים שלהם גגות הסמוכים זה לזה. במקרה כזה קיימת מחלוקת האם מותר לטלטל בכל אחת מהגגות, אך הדעות הפוכות: רב שאסר את הטלטול במקרה הקודם ולא התיר את הטלטול מדין "גוד אסיק מחיצתא", סובר שבמקרה כזה בו מחיצות הבית גלויות וניכרות ניתן לומר גוד אסיק מחיצתא, ואילו שמואל אומר שכאן אסור לטלטל לפי רבי מאיר שמחשיב את כל הגג כרשות אחת, וממילא אנו מחשיבים את כל השטח המוקף כשטח אחד, שהוא אסור בטלטול אם יש בו שטח גדול יותר מבית סאתיים.
בגדר הוצאת חפצים לרשות הרבים בשבת: חז"ל גזרו שאף על פי שהוצאת תכשיט לרשות הרבים אינה נחשבת למלאכה, אסור לצאת בחוטי צמר ופשתן וכן ברצועות העשויות לקלוע בהם את השיער, אף על פי שהם עשויים ליופייה של האשה, מכיוון שעל פי ההלכה יש להסיר רצועות אלו כאשר טובלים טבילת מצווה במקווה טהרה, כדי שלא יהוו חציצה. לעומת זאת, כפי שפסק רב לתלמידו רב כהנא, כל דבר שהוא אריג לא גזרו עליו שלא להוציאו לרשות הרבים, מכיוון שלא ניתן להדק אותו היטב לראש ומכיוון שאינו חוצץ בפני המים מותר לטבול בו ואינו כלול בגזירת חכמים זו. גם רב הונא בריה דרב יהושע, אמורא מהדורות האחרונים פסק כך, ולפי גרסה אחרת הוא הוסיף וסיפר שראה שאחיותיו אינם מקפידות להסיר את חוטי האריג שבראשם לפני שהולכים למרחץ, ומכיוון שגם הנשים אינן מקפידות שלא להסיר אותן האריג אינו נחשב ל"חציצה".
חיבוריו
כמה ראשונים סברו כי רב ערך את ספרא וספרי, אך רש"י חולק על כך, וככל הנראה סובר שרבי עקיבא ערך ספרים אלה.
זאב ההימלאיה
זאב ההימלאיה (שם מדעי מוצע: Canis himalayensis) הוא שם שהוצע על ידי כמה ביולוגים הודיים, להכרה כמין של משפחת הכלביים המצוי בסכנת הכחדה, להבדילו מהמין זאב מצוי. תוצאות ניתוח הגנום המיטוכונדריאלי של זאב ההימלאיה, מראה כי זאב ההימלאיה שונה פילוגנטית מהמין זאב מצוי.
עם זאת, הקבוצה המתמחה בזאבים (Wolf Specialist Group) במסגרת ארגון ה-IUCN, לא נקטה עמדה בעניין. כמו כן, העורכים של הספר "מיני היונקים של העולם" (Mammal Species of the World), הנחשב ל"אורים ותומים" בנושא, שוקלים להכליל את האוכלוסייה הקטנה של זאבי ההימלאיה, תחת ההגדרה של זאב טיבטי, תת-מין של הזאב האפור.
תפוצה
זאב ההימלאיה עשוי להיות תת-מין עתיק ומבודד של זאבים, ועל כן אוכלוסייתו מונה 350 פרטים, מספר נמוך מאוד.
הזאבים חיים על שטח של כ-70,000 קילומטרים רבועים, במדינת הימאצ'ל פרדש. וכן הם מסוגלים וחיים בסביבה קרה, כמו זו הנמצאת בג'אמו וקשמיר שבצפון הודו.
בשנת 2004, נצפתה להקה של 33 פרטים, בעמק ספיטי בצפון מזרח מדינת הימאצ'ל פרדש.
אבולוציה
עד לאחרונה, האמינו החוקרים כי כל הזאבים והכלבים הגיעו מאותו אב-זאב קדמון, ובמרוצת השנים התפתחו למינים שונים, כאשר הכלב התביית מזאב. כאשר זאב ההימלאיה נחקר, התברר כי אין לו סימנים גנטיים משותפים על הכלבים, על כן ניתן לומר, כי זאב ההימלאיה לא היה חלק מתהליך הביות של הזאבים, לכלבים.
ככל הנראה, האבולוציה של זאב ההימלאיה התרחשה לפני 800,000 שנים, כאשר אזור ההימלאיה חווה תהפוכות גאולוגיות ואקלימיות עזות.
תת-היבשת ההודית כוללת שלוש שושלות זאבים שונות: זאב הודי, זאב טיבטי וזאב אירו-אסייתי. עובדה זו מראה כי האזור ההודי היה לכר פורה של אבולוציית הזאב המודרנית
ניתוח הגנום המיטוכונדריאלי, מוכיח כי זאב ההימלאיה שונה מהזאב הטיבטי (ועל כן לא ניתן לשייכו אליו), והוא אף מייצג את שושלת הזאב העתיקה ביותר שנרשמה אי פעם.
העתיד
עתידו של זאב ההימלאיה אינו ברור. קטלוגם של זאבי היבשת ההודית נשאר שנוי במחלוקת, וזקוק למחקר נוסף, שיאשש, או יפריך את ההגדרות.
בחודש אפריל, שנת 2009, הוצע השם Canis himalayensis לזאבי ההימלאיה, על ידי מומחה למינוח בוועדת CITES לבעלי חיים.
רבייה בשבי
בשנים 2000-2001, המשיכו ארבעת הפארקים הזואולוגים של הודו לגדל 21 פרטים של זאבי ההימלאיה. חלקם נתפסו בטבע, וחלקם התרבו בשבי. כיום הזאבים נשמרים באזור חוצה-ההימלאיה של הודו, בגן החיות של דארג'ילינג, ב-"Shiwalik Hills"- באזור התחתון של ההימלאיה, במערב בנגל, ובגן החיות "Kufri", בשיתוף עם הפארק הלאומי "Kufri Himalayan", בהימאצ'ל פרדש.
חינם
התנדבות ותרומה לקהילה
אנשים רבים מבצעים פעילויות שונות בתור התנדבות. בין השאר, פעילויות אלו כוללת התנדבות למען הקהילה ואוכלוסיות חלשות, והתנדבות לטובת קידום דבר מה (קידום רעיון, קידום מועמד בבחירות וכולי). פעילויות אלו מבוצעות בחינם על ידי המתנדב מתוך רצון או אידאולוגיה מסוימים, והתמורה היא קידום האידאולוגיה והדוגלים בה, וללא קבלת תמורה כספית מהגורם הנהנה מפעילות המתנדב.
שיווק וקידום מכירות
חברות וארגונים פועלים בדרך כלל מתוך כוונה לרווח כספי. רווח זה מושג מתוך הכנסות, שמתקבלות בתמורה למוצרים או שירותים שמספק הארגון. לכאורה, פעילות בחינם של ארגונים אלו היא מנוגדת למטרת הארגון להיות רווחי. למעשה, הם נותנים שירותים ומוצרים שעלותם נמוכה יחסית, על מנת לקדם מכירות של מוצרים או שירותים.
Freemium
מודל עסקי נפוץ בעולם הדיגיטלי הוא מודל ה-Freemium, המבוסס על מתן מוצר בסיסי בחינם במקביל להתניית שירותים בעלי ערך מוסף ("Premium") בתשלום, מתוך הנחה שאחוז מסוים ממקבלי המוצר בחינם ירכשו את השירותים הנוספים.
חבילות מוצרים
עסקים רבים יוצאים במבצעים בהם מוצר מסוים ניתן בחינם, כתוצאה מרכישה של מוצר אחר. מבצע שכזה יוצר תחושה של "כדאיות" אצל קונים פוטנציאליים, ויכולה לעודד אותם לרכוש את המוצר. מעבר לפוטנציאל בהגברת הקניה של הלקוחות, בתי עסק רבים משתמשים בשיטה זו על-מנת למנוע מעצמם הוצאות והפסדים. לדוגמה, בית עסק רכש מוצר מסוים בכמות גדולה, נדרש להחזיק את המוצר במקום כלשהו. לשטחי אחסון יש עלות מסוימת, והם אינם בלתי מוגבלים. לפעמים בית עסק יעדיף לחלק בחינם מוצר שאינו פופולרי, או פחות רווחי, על מנת לפנות מקום למוצרים יותר רווחיים.
מוצרי פרסום
מוצרים ושירותים רבים ניתנים בחינם מתוך אסטרטגיית שיווק. דוגמאות למוצרים כאלו הם עטים, מזכרות, וחינמונים, אשר מחולקים בחינם, ועליהם מודפסים סמל, סיסמה, או פרסומות.
יחסי ציבור
יש חברות מסחריות שמחלקות מוצר לאוכלוסייה אהודה בציבור (מחלקות כריכים לחיילים בצמתים), או תורמות לקהילה בדרכים אחרות, על מנת לפרסם את עצמן באמצעות יחסי ציבור.
לעיתים מחולק בחינם המוצר עצמו, או גרסה חלקית של המוצר, על מנת לאפשר לציבור לבחון את המוצר ולהתרשם ממנו, ובכך ליצור חשיפה שיכולה להביא לרכישה חוזרת של המוצר, בכסף מלא. לעיתים מפעילות חברות שיטות שונות בניסיון ליצור עניין סביב השקת גרסה זו של המוצר, למשל על ידי חלוקתו בחינם לעיתונאים או למובילי דעת קהל ברשתות חברתיות.
לקוח כמוצר
במקרים מסוימים, למשל בתחום הפרסום, ניתן שירות בחינם לקהל הרחב, כאשר מקור ההכנסה מתבסס על הפוטנציאל הכספי הטמון בהימצאותו של הקהל באותה מדיה. למשל, ערוצי טלוויזיה מסחריים הפתוחים לקהל הרחב ומתפרנסים ממכירת זמן פרסום לחברות המעוניינות לפנות לאותו קהל.
מודל עסקי זה נפוץ בענפים שונים באינטרנט, דוגמת רשתות חברתיות, מנועי חיפוש או פורטלים העוסקים בתחום מסוים כמו ארגון ימי הולדת או טיולים בעולם.
בעשור השני של המאה ה-21 לא רק תנועת הלקוחות וחשיפתם לפרסום הפכה לבעלת ערך, אלא גם אגירת מידע דיגיטלי על לקוחות אלו, שיכל לסייע לחברות שונות באופנים שונים, למשל, מיקוד פרסומות עבור קהלים בעלי מאפיינים מסוימים. מודל זה התפרסם בקרב הקהל הרחב לאחר פרשת קיימברידג' אנליטיקה והשימוש בו עשתה החברה במידע על עשרות מיליוני גולשים במטרה להשפיע על הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2016. יישומונים שונים בטלפונים החכמים מוצעים להורדה בחינם ומבקשים גישה למידע שנמצא בטלפון, דוגמת היסטוריית גלישה או אנשי קשר, בניסיון לאפיין מידע על בעל המכשיר ולהרוויח כסף ממכירת המידע. שיטות אלו הוגבלו במידת מה לאחר 2016 בחלק מהחברות והמכשירים, בעקבות שינויים בטלפונים החכמים שדורשים אישור מיוחד וברור יותר עבור כל הרשאה שמבקש כל יישומון.
הכנסה ממקור אחר
שירותים רבים (כגון כבישים) ניתנים בחינם על ידי מדינות וגופים אחרים, ללא עלות ישירה על השימוש בהם. המימון לשירותים אלו מגיע ממקורות אחרים, כגון הכנסות המדינה ממסים, או תרומה של ארגונים, שלעיתים אף זוכים להטבת מס כתוצאה מתרומתם.
הערכת שווי החינם
ביטוי נפוץ הוא "אסיא דמגן במגן - מגן שוה" (=רופא שמרפא בחינם - שווה חינם", ) או בעברית "עולה חינם, שווה חינם". ביטוי זה נובע מאיכות נמוכה, שממנה סובלים לעיתים מוצרים המחולקים בחינם, בעקבות הרצון של המחלקים לצמצם את ההוצאה שלהם על מוצרים המחולקים.
ז'ורז' דומזיל
ז'ורז' דומזיל (בצרפתית: Georges Dumézil; 4 במרץ 1898, פריז – 11 באוקטובר 1986, פריז) היה פילולוג השוואתי צרפתי, המוכר בעיקר בזכות ניתוחי יחסי ריבונות וכוח בדת ובחברה ההודו-אירופית. נחשב לאבי אחת השיטות הסטרוקטורליסטיות וההשוואתיות במדעי החברה, ולאחד התורמים המרכזיים למיתוגרפיה.
על בסיס השיטה שפיתח, הגדיר דומזיל שלושה תפקודים חברתיים קבועים ב"ציוויליזציה" ההודו-אירופית: ריבונות, מלחמה וייצור.
ביוגרפיה
ז'ורז' דומזיל נולד בפריז כאחד משני ילדיהם של זאן-אנטול דומזיל (1857–1929), לימים גנרל, ושל מרגריט דוטייה (1860–1945). סבו מצד האב, בעל מלאכה יוצר חביות מהאזור ז'ירונד, הסכים בזמנו שבנו ימשיך בלימודי תיכון. ואכן הגנרל דומזיל למד בנעוריו שפות חיות ולטינית ואף נעשה חובב של שירת רומא העתיקה. הוא הוריש לבנו אהבה זו לשפות ולספרים. כילד ז'ורז' הצטיין בלימודי יוונית ולטינית וכבר בגיל 9 יודע לקרוא את ה-"אינאיס" של ורגיליוס. הוא למד בילדותו גם את השפה הגרמנית ובעידוד אביו קרא על המיתולוגיה היוונית.
בעת לימודיו בתיכון אחד מחבריו ללימודים הציג אותו בפני סבו, הבלשן ממוצא יהודי מישל בריאל, שהתרשם מאוד מכישוריו לשפות של דומזיל. דומזיל התעמק בדקדוק ההשוואתי של השפות ההודו - אירופיות של פרנץ בּופּ (Bopp) שבריאַּל תרגם לצרפתית. בריאל העניק לו במתנה עותק של מילון סנסקריט-צרפתי שחיבר, והמליץ לו לפנות לתלמידו ויורשו בתחום, אנטואן מייה (Meillet). עוד לפני כניסתו לאוניברסיטה למד דומזיל סנסקריט וערבית וקרא את כל כתביו של מייה.
דומזיל היה בוגר בית הספר הפריזאי היוקרתי אקול נורמל סופרייר, אליו התקבל בשנת 1916 כראשון בין המועמדים. מהלך לימודיו נקטע בזמן מלחמת העולם הראשונה, ולאחר שהצליח בבחינות הסיום בשנת 1919, הקדיש את זמנו למחקרים על המיתולוגיות. בשנת 1921 נשלח כמרצה לצרפתית לאוניברסיטת ורשה. הוא השלים את עבודת הדוקטורט שלו בשנת 1924, בנושא "משתה האלמותיות: מחקר השוואתי במיתולוגיה הודו-אירופאית". בין השנים 1925–1931, להזמנתו של נשיא טורקיה, אטאטורק, לימד דומזיל תולדות הדתות באוניברסיטת איסטנבול. מטורקיה עבר לשוודיה, לאוניברסיטת אופסלה, שם חקר את המיתולוגיה הנורדית.
דומזיל היה גם בלשן, ובמסעותיו הרבים למד שפות שונות, מעבר לשפת אמו, צרפתית: יוונית עתיקה, לטינית, ערבית, גרמנית, סנסקריט, פולנית, רוסית, טורקית, שוודית וקצ'ואה.
דומזיל התמנה לפרופסור באקול פראטיק דה אוטז אטיד (École Pratique des Hautes Études) בפריז בשנת 1933, ונבחר לכהן כראש הקתדרה לציוויליזציה הודו-אירופית בקולז' דה פראנס בשנת 1949, ממנו פרש לגמלאות בשנת 1968. בשנת 1978 נבחר לכהן באקדמיה הצרפתית.
בין תלמידיו בולט הפילוסוף מישל פוקו.
חייו האישיים
כפי שסיפר בריאיון לדידייה אריבו ב-1987, בעת שירותו בצבא בשנות המלחמה (1918-1917), ואחר כך בשנות העשרים והשלושים, ניהל דומזיל קשרים רומנטיים הומוסקסואליים פעילים. הוא המשיך בכך בדיסקרטיות גם אחרי נישואיו לאשתו שאותה העריך ואהב.
בדעותיו הפוליטיות היה דומזיל בזמנו אוהד של התנועה הימנית-לאומנית "אקסיון פראנסז".
שמורת עוז וגאו"ן
שמורת עוז וגאו"ן היא שמורת חורש ביער אבו סודא הצופה אל צומת גוש עציון שכביש 60. השמורה חודשה והורחבה על ידי תנועת "נשים בירוק" מייד לאחר רצח שלושת הנערים, כאתר הנצחה לזכרם.
שטח השמורה הוא אדמות מדינה, וקיימת בו תב"ע מאושרת.
השמורה
שטח השמורה סלעי. הצמחייה שבה כוללת בעיקר עצי עוזר קוצני ואלון מצוי. ניתן למצוא בשולי השמורה גם עצי שקד וכרמי גפן. כמו כן שיחי סירה קוצנית וקורנית מקורקפת. בין סלעי השמורה גדלים פרחי רקפת בחלק מעונות השנה. בעונת הפריחה צומחות בשמורה חלמוניות.
בפסגת הגבעה התגלו שרידי יישוב מהתקופה הישראלית. לצידו נמצא אתר עתיקות "חרבת אום א-טלע", בו נחשפו שרידי מצודה מהתקופה הפרסית. במזרח השמורה השתמר "בית היערן" מהתקופה העותמאנית ולצידו בור מים מתקופה זו.
היסטוריה
בתקופת העות'מאנית שימשה הגבעה לרעיית צאן והוקם בה בית היערן אך בתחילת המאה ה-19 הגבעה ננטשה. אדמות האזור, ובכללן שטח השמורה נרכשו באמצע שנות ה-20 בידי חברת זיכרון דוד שפעלה להקמת מגדל עדר הסמוך. באותן שנים ניטעו בגבעה עצי אורנים.
במלחמת העצמאות הוצבו בפסגת הגבעה התותחים מהם הופגזו יישובי גוש עציון עד נפילתם.
בשנות ה-70 קק"ל הציבה במקום מתקנים, אך אלו הושחתו בידי פורעים מכפרי הסביבה. בסוף שנות ה-90 בית ספר שדה כפר עציון הוביל מאבק למניעת כריתת העצים מהיער, ובהמשך נאבק למנוע את הקמת גדר ההפרדה בלב השמורה.
בעשור הראשון של המאה ה-21 שימש המקום אתר השלכת פסולת של כפר בית פג'אר והתבצעה השחתה מסיבית של כריתת עצי היער העזובה וההזנחה שאפיינו את המקום, משכו אליו גורמים עברייניים.
חידוש השמורה והרחבתה
ב-30 ביוני 2014 (ג' בתמוז ה'תשע"ד) בלילה בו נודע על רצח שלושת הנערים, הובילו מנהיגות נשים בירוק, נדיה מטר ויהודית קצובר, את פיתוח השמורה הסמוכה לתחנת ההסעה שממנה נחטפו השלושה. כבר באותו לילה החלו פעילים רבים להכשיר את השטח כשמורת תיירות וטבע. השמורה המחודשת נקראה "עוז וגאו"ן" כראשי תיבות של שמות שלושת הנערים: גיל-עד שער, אייל יפרח ונפתלי פרנקל. הבחירה במילה 'עוז' לשמה של השמורה נבעה מהסמיכות לקיבוץ מגדל עוז ונבחרה להדגשת העוז המלווה את ההיאחזות היהודית.
חידוש השמורה זכה לתמיכת שרים ואישי ציבור רבים. בפברואר 2015 הנחה שר הביטחון להסדיר את תכנון השמורה.
השמורה מתוחזקת בידי בני נוער מהארץ ומחו"ל. בני הנוער עוסקים בהנגשת המקום תוך סלילת שבילים, ניכוש וניקוי, הצבת שילוט, נטיעה וחיזוק עצי השמורה ועוד.
כיום השמורה פעילה כאתר תיירות וקמפינג הכולל חניון קרוואנים ומתקיימות סדנאות חקלאיות ופעילויות תרבותיות לבני נוער ולמבוגרים בנושאי אקולוגיה, איכות סביבה, ציונות, יהדות ומורשת. במרכז השמורה ניצבת "שדרת הציונות", לאורכה תלויים שלטים עם ציטוטים ערכיים של מנהיגי הציונות ב-120 השנים האחרונות והוצבה במקום פינת ישיבה אינטראקטיבית המאפשרת קבלת מידע ושירים אודות נקודות ציון בתולדות הציונות.
בשמורה קיים בית כנסת פעיל. במקום נערכים אירועי ברית ובר מצווה לעיתים קרובות.
פעילות בשמורה
הפעילות בשמורה כוללת הן את הכשרתה ואחזקתה והן מיזמי תרבות ומורשת לצד הרצאות חוגים וכנסים. בחגי סוכות ופסח מקיימת נשים בירוק אירועים המוניים הכוללים קמפינג, מפגשים כנסים והרצאות עם אישי ציבור מובילים, מופעי שירה וריקודים סביב החג, דוכני מכירה, מתקני שעשועים וסדנאות יצירה לילדים.
ביום השנה השני לעלייה לעוז וגאו"ן נערך טקס הנצחה לשלושת הנערים בהשתתפות אלפי איש. ביום השנה השלישי התקיים במקום טקס חנוכת "שדרת הציונות" בהשתתפות ההסתדרות הציונית העולמית, מועצת גוש עציון והורי שלושת הנערים.
בית הכנסת שבשמורה משמש בית מדרש לגברים ובמקביל מועברות בו הרצאות תורניות ברוח ציונית לנשים מדי יום שלישי בעונת הלימודים
All About It
All About It הוא שיר של הראפר האמריקאי האדי אלן, בהשתתפות הזמר הבריטי אד שירן. השיר הוקלט עבור אלבום האולפן הראשון של אלן, People Keep Talking. ב-13 באוקטובר 2014, הוא הפך לזמין בשירותי ההזרמה וההורדה. השיר נכתב על ידי שני הזמרים, בשיתוף פאריש וורינגטון ואר ג'י פרג'יוסון, ונכנס לעשירייה הפותחת של המצעדים בגרמניה, בלגיה ואוסטריה.
אלאנגאר
אלאלנגאר מארידו היה מלך מיתולוגי של שומר. לפי רשימת המלכים השומרית שלט בתקופה הטרום-שושלתית במשך 36,000 שנים. היה המלך השני ברשימה ושלט אחרי אלולים. אחרי תקופת מלכותו, השלטון עבר מארידו לבאד-טיבירה.
נבחרת בלארוס בכדורגל חופים
הנבחרת הלאומית של בלארוס בכדורגל חופים מייצגת את בלארוס בתחרויות כדורגל חופים בינלאומיות ונמצאת בפיקוחה של התאחדות הכדורגל הבלארוסית.
הסגל הנוכחי
סגל נכון לאליפות העולם בכדורגל חופים 2019
מאמן: ניקולס אלברדו
הישגים
מוקדמות אליפות אירופה בכדורגל חופים
הישאם לאיוס
הישאם לאיוס (בערבית: هشام ليوس; נולד ב-13 בנובמבר 2000) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת החלוץ בהפועל תל אביב מליגת העל ובנבחרת ישראל הצעירה עד גיל 21.
קריירת מועדונים
לאיוס נולד בכפר מעיליא, ישראל, למשפחה ערבית-נוצרית. הוא גדל בקבוצת הנוער של בני סכנין, ובעונתו השנייה בקבוצה הפך לאחד השחקנים המרכזיים והוביל את הקבוצה לדירוג השיא שלה, מקום שלישי בליגת העל לנוער. אחרי שסיים את גיל הנוער הוחתם על ידי קבוצת קרפטי לבוב האוקראינית, שם הספיק לשחק שמונה משחקים בלבד לפני שהקבוצה התפרקה וירדה לליגה השלישית, מה שגרם לו לחזור מיד לישראל. בשתי העונות הבאות (2021/2020 ו- 2022/2021) שיחק לאיוס בקבוצת מ.ס. כפר קאסם, בה רשם 51 הופעות וכבש 10 שערים. הצלחתו במועדון מ.ס. כפר קאסם הובילה להחתמתו ביוני 2022 לשלוש שנים על ידי מועדון ליגת העל, הפועל תל אביב, ששילם עבורו 700 אלף שקל.
קריירה בינלאומית
הצלחתו במועדון מ.ס. כפר קאסם הובילה גם לזימונו לנבחרת ישראל הצעירה עד גיל 21.
קו ליי צ'ק
קו ליי צ'ק (נולד ב-10 במאי 1976) הוא שחקן טניס שולחן המייצג את הונג קונג. דירוג השיא של קו ליי צ'ק הוא 26 בעולם ושותפו למשחקי הזוגות הוא לי צ'ינג.
הפרוטוקולים של זקני ציון
הַפְּרוֹטוֹקוֹלִים שֶׁל זִקְנֵי צִיּוֹן הוא מסמך אנטישמי מזויף שעומד במרכזן של תאוריות קשר רבות הטוענות שהעם היהודי שולט בעולם. הוא ממסמכי התעמולה האנטישמית המפורסמים ביותר בעולם. מסמך זה זויף על ידי האוכרנה, המשטרה החשאית של רוסיה הצארית, והופץ לראשונה בעיתון רוסי בשם "זנאמיה" בשנת 1903, ומאוחר יותר שימש כצידוק לנאציזם ולשואה. עד היום גורמים אנטישמיים עושים בו שימוש רב במלחמתם כנגד היהודים ומדינת ישראל. המסמך נחשב למסמך האנטישמי המשפיע ביותר בהיסטוריה.
מקור
הפרוטוקולים הם זיוף מעשה ידי האוכרנה, המשטרה החשאית שפעלה בשירות הצאר הרוסי, אשר עיבדה כ-24 חיבורים, חלקם אנטישמים וחלקם נערכו לכדי חיבורים אנטישמים, הנדמים לפרוטוקולים של אגודת סתרים יהודית בשם "זקני ציון". המקור המרכזי לזיוף הוא חיבור סאטירי פרי עטו של מוריס ז'ולי בשם "דיאלוגים בגיהנום בין מקיאוולי ומונטסקייה", חיבור שתיאר בביקורת את שיטותיו של נפוליאון השלישי. בזמן פרסומו של המסמך נטען כי הוא פרוטוקול של ישיבה של אגודת "זקני ציון" שהתנהלה במהלך הקונגרס הציוני העולמי הראשון ובה פרטו את תוכניתם להשתלטות עולמית באמצעות כרסום ביסודות המוסר, חרחור מלחמה בין מדינות בנות ברית, תוך שימוש בבונים החופשיים ובממון שאינו שלהם.
הספר פורסם לראשונה בעיתון "זנאמיה" (הדגל), בעריכתו של פאבל א. קרושוואן, שנודע כאנטישמי מיליטנטי, בסנקט פטרבורג ב-1903.
ב-1921 הוכיח העיתונאי פיליפ גרייבס שהיה אז שליח הטיימס הלונדוני באיסטנבול, שהפרוטוקולים הועתקו מספרו של מוריס ז'ולי.
תוכנם של הפרוטוקולים
"הפרוטוקולים של זקני ציון" הוא מסמך בן כ-100 עמודים, המתאר תוכנית פעולה גלובלית הכוללת 24 פרקים, שכל אחד מהם מכונה "פרוטוקול". החיבורים (המקוריים) נכתבו בתקופה של כ-40 שנה (1864–1903). כל פרוטוקול כולל סעיפים ותת-סעיפים רבים, המתארים בפירוט תוכנית מעשית שמוכנה להוצאה לפועל.
להלן דוגמאות לחלק מסעיפי התוכנית. הציטוטים מהפרוטוקולים תורגמו מהמהדורה האנגלית (שתרגומה מהגרסה הרוסית מיוחס לוויקטור אמיל מרסדן):
מחברי הפרקים (רשימה חלקית)
הספר רוכז על ידי אנשי האוכרנה ממספר כתבים של כותבים אירופאים שונים שלא היה להם קשר למסמך הסופי.
אז'ן סי
כינויו של הסופר הצרפתי מארי-ז'וזף סי (Marie-Joseph Sue), מייסד הספרות הקלה ואבי הרומן בהמשכים, שזכה להיקרא בחייו "מלך הרומן העממי", משום היותו הסופר הנקרא ביותר בתקופתו בסיפורת הצרפתית.
הרמן גדשה (Hermann Goedsche)
גרמני אנטישמי שהיה מפרסם חיבורים ספרותיים בעיתון "נויה פרויסישה צייטונג" תחת שם העט "סר ג'ון רטקליף" (Sir John Retcliffe). בשנת 1868 הוא פרסם רומן מטיול דמיוני לפראג, ששמו היה "ביאריץ'".
גוּזָ'אנוּ דה מוּסוֹ
סופר אנטישמי צרפתי שחיבר את הספר: "היהודי, היהדות, ויהוד העמים הנוצרים". בספר, הוא טוען שארגון "יהודי קבלי", שכרת ברית עם השטן, משתלט על העולם. סופרים צרפתיים נוספים שהעתיקו את ספרו והוסיפו "חידושים" משלהם: מונסיון מרן, האב שאבוטי, ואדואר דרימון.
יעקב בראפמן
יהודי שהמיר את דתו לנצרות לתועלת קידומו בקריירה, אך הרחיק לכת עד להפיכת מלשין של האוכרנה. בשנת 1866 הוא הגיש "עדות" לפקידים בכירים באוכרנה על מה שנקרא בפיו הקהל (=ארגון הקהילה-זה היה בסך הכל ועד שכל קהילה יהודית הורשתה להרכיב כדי לייצגה מול השלטונות, וגם נהנתה ממעט אוטונומיה. כך זה התקיים מאז ימי הביניים עד ל-1844, אז בוטל ארגון הקהילה ברוסיה, ואיתו כל שריד לאוטונומיה ליהודים). הוא גם כתב ספר ב-1869 בשם "הקהל". הספר מבוסס על פנקסים ורשומות רגילים של ארגון הקהילה של מינסק בין השנים 1789 עד 1828 בצירוף חומר דומה מערים אחרות. בראפמן דאג להוסיף דברי פרשנות שבמרכזם הטענה שארגון הקהילה נתן הוראות מדויקות לסוחרים היהודים כיצד לנשל את מתחריהם הנוצרים עד שלבסוף הם יוכלו להשתלט על רכושם.
ספרו של בראפמן הופץ בעותקים רבים והיה חומר "הדרכה" חובה לפקידי ממשלה, כדי שידעו כיצד להתמודד עם יהודים. הוא גם הופץ בעולם וגרם למונח "קהל" להפוך למונח נורא ותואר תמיד כ-"שם שרק גויים מעטים הורשו אי פעם לשמעו".
בראפמן הוציא ספר נוסף בשנת 1869, שב-1888 יצא במהדורה שנייה עם ספר "הקהל" בכרך אחד. הספר נקרא: "אגדות יהודיות, מקומיות וכלל עולמיות". הספר "גילה" ארגונים יהודיים בינלאומיים ידועים כאילו היו סודיים. בין הארגונים נמנו: כל ישראל חברים, חברת מפיצי השכלה ביהודי רוסיה, החברה לעידוד ההתיישבות בארץ ישראל, האגודה לסיוע לפליטים היהודים בלונדון, וכן חברה להדפסת מהדורות חדשות של כתבי יסוד יהודיים. כל אלה היו ארגונים ללא-מטרות רווח מפורסמים וידועים לציבור. עובדה זו לא הפריעה לבראפמן לטעון בספר שמדובר ברשת יהודית, כלל-עולמית, שנועדה להשתלט על העולם. כל ישראל חברים, על פי בראפמן, הייתה מרכז הרשת.
היפוליטוס לוטוסטאנסקי
בהמשך הוא פרסם ספר אחד בשלושה כרכים שנקרא "התלמוד והיהודים". בספר תיאורים מזעזעים על עיקרי הדת היהודית כביכול, ובהשראה מבראפמן הוא תיאר כיצד הבונים החופשיים היא אגודת סתר הסרה למרותה של "כל ישראל חברים".
מילינגר
ציטוטים נוספים מהספר:
הוא גם נתן "פתרון מעשי":
הוא גם נתן הצעה לאן לגרש: "לאפריקה".
כבר בשנת 1875 הוא הוציא את המהדורה השביעית של הספר.
הגלגול הגרמני-"נאום הרב"
אחד מפרקיו של ביאריץ' היה: "בבית העלמין היהודי בפראג ומועצת הנציגים של שנים עשר שבטי ישראל" (The Jewish Cemetery in Prague and the Council of Representatives of the Twelve Tribes of Israel). הוא סיפר אודות קנוניה סודית של 13 רבנים אשר פעם במאה שנים, נפגשים בבית הקברות היהודי העתיק בפראג בסוכות כדי לתכנן כיצד להשתלט על העולם. 13 הרבנים מייצגים את 12 שבטי ישראל ועוד אחד שמייצג את "האומללים והדחויים", והם מתאספים סביב דמותו של יעקב המועלת באוב, ונקרא בפיהם "בן-הבליעל" וכן "עגל הזהב" (והם נקראים בפיהו "בני עגל הזהב"). במפגש מתוארת "חלוקת עבודה" של כל אחד, וכיצד הוא ישתלט על העולם:
הנציגים נשבעים להתמיד בנאמנות בהשתלטות, כך שלמפגש הבא, ב-1968, יבואו נכדיהם כשליטי העולם. לבסוף, קם ה-"לוי", שהוא יושב ראש הוועד, ומכריז: "הבה נחזור על שבועתנו, בני עגל הזהב, ונתפזר בכל ארצות תבל!", ואז דמותו של "יעקב" הופכת ללהבה כחולה גדולה. באותו רגע, כל שלושה עשר הנציגים זורקים אבן ללהבה, וזו הופכת לעגל זהב ענקי. כך הכינוס בא לסיומו והנציגים מתפזרים, אך הם לא ידעו ששני אנשים היו עדים למעשה: משכיל גרמני, ויהודי מתבולל. השניים נזדעזעו מהאירוע ונשבעו להילחם בקנוניה היהודית.
הנוסח הרוסי
ספרו של הרמן גדשה "ביאריץ", תורגם לרוסית בשנת 1872 ובשנת 1891 החל מתפרסם ברבים רק הפרק אודות קנוניית הרבנים לכאורה, וכל זאת בסיוע סוכנים של המשטרה החשאית הרוסית (שביניהם מטווי גולובינסקי וסרגיי נילוס), שמצאו את סיפור הקנוניה כמועיל מאוד במאבקם כנגד הכוחות הליברלים שמאסו במשטר. הם לא ידעו ככל הנראה, שמדובר בפרק מרומאן גרמני אנטישמי שהושפע מסאטירה חברתית כנגד המשטר הצרפתי, ושינו את הקטע הכתוב כדי להציג מזימה יהודית דווקא. יש לומר, שהצאר ניקולאי השני האמין בתחילה באמיתות הקטע, אך לאחר חקירה של המשטרה החשאית ידע שמדובר בהבלים, ואמנם לא נתן ידו בהפצת המעשה, אך לא הטיל איסור מוחלט בנידון. הנוסח הסופי של מעשה הזיוף הוצג בשנת 1895 והחל מופץ באופן רשמי משנת 1897, אך רק בשנת 1905 הגיע לידי הציבור כשהוא צובר פופולריות חסרת תקדים, בעקבות הקמת הפרלמנט הרוסי וניצחון הליברלים. הסופר הרוסי, סרגיי נילוס מילא תפקיד מרכזי בפרשת הזיוף, כאשר קבע שהפרוטוקולים הם למעשה חלק נסתר בעבודת הסיכום הגלויה של הקונגרס הציוני שהתכנס בבזל, קרי הפרק ה-18 והאחרון שנשמר בסודיות בין היהודים.
פרסום נרחב
עוד ב-1881, הופיע הפרק של גדשה "בבית העלמין בפראג" בעיתון הצרפתי "לה-קונטאמפורן", בגרסה 'מציאותית'. העיתון דאג להוריד את הקטעים הלא מציאותיים, ושכלל את הפרק לכדי נאום אחד שנשא רב ראשי גדול בכינוס חשאי. מעתה ואילך, דבק בו הכינוי "נאום הרב" שם שבו הוא ידוע עד היום. הנאום, כביכול, עמד להתפרסם בדו"ח של דיפלומט אנגלי המסכם את האירועים הפוליטיים בעשר השנים שקדמו לפרסומו. גדשה, כאמור, חתם בשם העט "סר ג'והן רדקליף" -ולכן העיתון קבע שזה שם של דיפלומט אנגלי ('סר' הוא תואר אצולה באנגליה). בחלק מהגרסאות שבאו אחרי העיתון-השם הזה אף יוחס לרב הנואם.
ב-1901 פורסם הנאום בצ'כיה תחת השם: "נאום של רב על הגויים". הצנזורה החרימה את כל העותקים באשמת הסתה, אך ציר אנטישמי, ברייכסטאג בווינה, בשם בז'נובסקי, עקף את האיסור על ידי שאילתה שהקנתה לו חסינות. הוא קרא את כל הנאום, ושני עיתונים פרסמו אותו: "מיכל ואך אאוגף (="מיכל, התעוררי!")", ו-"וינר דויטשה צייטונג", וכך הופץ ללא הפרעה.
ב-1906 הפרוטוקולים הופיעו כקונטרס בחרקוב. "דויטש-סוציאלה בלטר", העיתון המקומי, טען במאמר מערכת, ש-"נשק רב עצמה זה" תוצרת גרמניה, יעזור לרוסיה להשתחרר אחת ולתמיד מ-"אויבו בנפש"-היהודים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ומהפכת אוקטובר הקומוניסטית ברוסיה, זרמו לגרמניה בכלל ולברלין בפרט עשרות אלפי גולים רוסים, בני אצולה ומלוכנים שנמלטו מפני רדיפות הקומוניסטים. עבור קבוצה זו הייתה מהפכת אוקטובר חלק ממזימה יהודית. בין הגולים היה גם פיודור וינברג, קצין לשעבר בצבא הצאר, שהוציא בברלין עיתון בשם "פריזיב". בעיתון זה פרסם קטעים מן הפרוטוקולים של זקני ציון בגרמנית כטיעון בעד הצעתו שיש להשמיד את כל היהודים. באווירה ששלטה אז בגרמניה, בעיקר בקרב החיילים המשוחררים והימין, היוו הפרוטוקולים הסבר סביר לתבוסתה הבלתי-מתקבלת-על-הדעת של גרמניה ותדלקו את "אגדת תקיעת הסכין בגב". וינברג הביא את הספר המלא של הפרוטוקולים לדפוס בגרמניה ומכר מיד 100,000 עותקים. הספר תורגם לאנגלית וראה אור בהוצאה שמומנה על ידי הנרי פורד. אחד המושפעים העיקריים מהפרוטוקולים היה האידאולוג הנאצי אלפרד רוזנברג, שהשפיע על תפיסת עולמו של אדולף היטלר. עד 1933 נמכרו בגרמניה יותר משלושים מהדורות של הספר והוא נפוץ במאות-אלפי עותקים.
הערעור על אמיתות הפרוטוקולים
אף על פי שבמקומות שונים בתבל ישנם גורמים הסבורים שהפרוטוקולים אמיתיים, הרי כבר בשנת 1920 התחקה העיתונאי וההיסטוריון היהודי לוסיאן וולף (Lucien Wolf) אחר מקורות החיבור. בשנת 1921 הוכיח העיתונאי הבריטי פיליפ גרייבס שמדובר בזיוף, ואיתר את הגנבה הספרותית מספרו הנשכח של מוריס ז'ולי, שעותק שלו התגלה בספרייה הבריטית. כך פסק גם בית משפט בברן ב-19 במאי 1935, כאשר אסר את הדפסת הפרוטוקולים בשווייץ. בית המשפט החל לדון בכך ב-19 באוקטובר 1934, אך חודשיים טרם לכן, כבר גזר בית משפט אחר בדרום אפריקה קנס על מפיצי עותקים של הפרוטוקולים. המאבק המשפטי עודנו נמשך, ובשנת 1993 לדוגמה, במסגרת תביעת דיבה הקשורה לארגון הקיצוני "פמיאט", פסק אף בית דין מחוזי במוסקבה כי הפרוטוקולים מזויפים.
במחקרים שנערכו בעשורים האחרונים נטען כי אחד האמצעים בהם זויף המסמך כך שייראה כאילו נכתב על ידי יהודים, הוא שיבוץ ביטויים מעולם התוכן היהודי לאורך הטקסט המקורי. כך, למשל, על פי עדויות מספר מומחים במשפט שנערך בשווייץ, שהשוו בין הפרוטוקולים לבין נוסח ספרו המקורי של מוריס ז'ולי, נמצא כי בכל קטע שהועתק בו דיבר ז'ולי על מדיניות נפוליאון, הוחלפו מילים אלו ב"יהודים" על ידי הרוסים שזייפו את המסמך. גם ייחוסו של המסמך במילות ההקדמה לספר, לדיונים שקיימו היהודים בקונגרס הציוני הראשון בראשות תיאודור הרצל בבזל 1897, נסתר על ידי עדים במשפט שהעידו כי ראו את המסמך מספר שנים לפני כן, וכך גם השופט במשפט בשווייץ קבע שהוא זוייף לפני כן. כותרת המסמך המקורית, "דיאלוגים בין מקיאוולי ומונטסקייה", הוחלפה על ידי סרגיי נילוס במילים "הפרוטוקולים של חכמי ציון" או "זקני ציון", כדי לייחסה לראשי היהודים. דוגמה נוספת היא ההתייחסויות אל אוכלוסיית העולם והבורגנות, כפי שכונו בדיאלוגים שכתב ז'ולי, והחלפתן על ידי הרוסים בביטוי "הגויים", כדי שייוחס ליהודים.
תגובת תומכי הפרוטוקולים לערעורים
באופן אירוני, תומכי אמיתות הפרוטוקולים ראו בניסיונות הרבים להוכיח את העובדה שהם מזויפים-הוכחה לאמיתותם.
הגדול והגרוע שבתומכי אמיתות הפרוטוקולים היה אדולף היטלר. הוא פירט את דעתו עליהם בספרו הידוע, מלחמתי (מיין קמפף) (עמודים 77–80):
היחס לפרוטוקולים במזרח הרחוק
במזרח אסיה, כמו ביפן ובאינדונזיה מתייחסים לפרוטוקולים כמקור המלמד על הדרכים האפשריות להשגת כוח. בזמן מלחמת העולם השנייה היפנים שקראו את הספר החלו להעריץ את היהודים, ובחלק מהמקרים הביעו עמדה כי על יפן לחבור ל"סוס המנצח" של היהודים ולהשתלט יחד עמם על העולם. אונו מסאמי, כומר נוצרי מאוסקה, נסמך על הפרוטוקולים של זקני ציון, ופרסם ספרים שהפכו לרבי מכר כמו "אם תבין את היהודים תבין מה קורה בעולם" או "אם תבין את היהודים תבין מה קורה ביפן".
מצדדים בעולם המערבי
ב-8 במאי 1920, פרסם ה"טיימס" הלונדוני מאמר שדן בכובד ראש בפרוטוקולים, שתרגומם לאנגלית יצא באותה שנה, וקורא לחקירה מקיפה באשר לאמינותם ולסכנה המאיימת על האנושות אם יימצאו נכונים. העובדה שעיתון כה מכובד נתן להם במה, אישרה את אמיתותם בעיני ההמונים וקידמה את הפצתם. עם זאת, כאשר כתב העיתון עצמו הוכיח כי מדובר בזיוף, חזר בו הטיימס ב-18 באוגוסט 1921 בכותרות מאירות עיניים.
הנרי פורד, שהיה ידוע בדעותיו האנטישמיות, הזמין את התרגום הראשון של הפרוטוקולים של זקני ציון לאנגלית. הוא הפיץ למעלה ממיליון עותקים של הפרוטוקולים של זקני ציון, בשבע עשרה שפות שונות. עיתון שהיה בבעלותו פרסם קטעים מהפרוטוקלים במשך שמונה שנים, וכן מאמרים המשקפים את דעתו האישית של פורד לגבי היהודים, תחת הכותרת "היהודי הבינלאומי", שיותר מאוחר הפכו לספר בשם זה. פורד אף השתמש בסוכנויות המכירות של החברה שלו כדי להפיץ אותם לקונים ומבקרים. גם לאחר שהתברר כי מדובר בזיוף, לא חזר בו וטען שאף אם הפרוטוקולים כשלעצמם מזויפים, הם עדיין משקפים את כוונות היהודים ואת שיטותיהם.
הפרוטוקולים בארצות ערב
בתחילת המאה ה-20 הופיעו תרגומים ראשונים לערבית של הפרוטוקולים, הראשונים שבהם בארץ ישראל ומצרים על ידי ערבים-נוצרים. החיבור תורגם לראשונה לערבית על ידי כומר מרוני, והודפס במצרים כבר בשלהי שנת 1925, אך זכה לתפוצה גוברת בשנות ה-30. בהמשך הפרוטוקולים תורגמו ויצאו לאור במהדורות רבות נוספות בערבית, יותר מאשר בכל שפה אחרת, והפיצו את תיאורית הקונספירציה ברחבי העולם הערבי. בשנת 1958 נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר המליץ על הפרוטוקולים כראיה היסטורית אמינה לכוונותיהם של היהודים. הפרוטוקולים שימשו כדי לתדלק שנאה הן כנגד ישראל והן כנגד יהודי ארצות ערב שבתקופה זאת נתקלו באפליה ואלימות גוברת שהביאה לבריחתם מארצות אלו.
בימינו בארצות ערב, בייחוד במצרים, סוריה והרשות הפלסטינית, הפרוטוקולים מופצים בעידוד השלטונות ואף נלמדים בבתי הספר ובמערכת החינוך. ארגוני טרור דוגמת חמאס וחזבאללה אף משתמשים בהם להצדיק את מאבקם להשמדת היהודים בישראל.
סדרת טלוויזיה בשם "פרש בלי סוס", שעלילתה סבבה סביב הפרוטוקולים, שודרה בטלוויזיה המצרית ב-2002. בהתייחסו לאמינות הפרוטוקולים, אמר מפיק הסדרה והשחקן הראשי בה מוחמד סובחי: "בין אם ה'פרוטוקולים' אותנטיים או לא, הציונות קיימת ושולטת בעולם משחר ההיסטוריה. רוב נבואותיו של הספר התאמתו. זה טיפשי לפסול את האפשרות שהספר אמיתי, אפילו אם הסיכוי הוא אחד למיליון".
השופטת לשעבר הדסה בן-עתו, מחברת הספר "השקר מסרב למות, מאה שנות הפרוטוקולים של זקני ציון", טוענת כי לפרוטוקולים במדינות ערב ישנה השפעה מכרעת וגדולה ביחסם של הערבים לישראל. לתפיסתה, רובו של הציבור הערבי, אף האינטלקטואלים, מאמינים בעלילה זו, המכינה את הקרקע שוב להשמדת יהודים. מנגד היא טוענת שמדינת ישראל והיהודים בכללם מצויים במחדל בנושא הזה, וכמעט שלא פועלים כדי להפריך את העלילה. לדעתה, הם צריכים לפעול נגדה באופן נחוש יותר במאבק משפטי, פוליטי, ציבורי ופרסומי, בכל אמצעי אפשרי ברחבי העולם.
בתרבות
אמן הקומיקס היהודי-אמריקאי ויל אייזנר יצר בערוב ימיו תיאור קומיקס של ההיסטוריה של המסמך.
אומברטו אקו כתב את הרומן "בית העלמין של פראג" בעקבות התפתחות הפרוטוקולים.
רמון רוס
רמון רוס אי באדייה (בקטלאנית: Ramón Ros i Badía; נולד ב-2 בפברואר 1981 בברצלונה שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי-קטלאני ששיחק בעמדת הקשר האחורי ומאמן כדורגל בהווה. כשחקן ערך את צעדיו המקצועיים הראשונים במדי ברצלונה, בהמשך שיחק גם במדי נומנסיה וליידה לפני שפרש בגיל מוקדם בשל פציעה חמורה שעבר.
קריירה
רוס, יליד ברצלונה, בירת קטלוניה, הצטרף בצעירותו למחלקת הנוער של הקבוצה המקומית דאם. ב-2000 עבר לגאווה, ששיחקה אז בליגה הרביעית. ב-2001 הצטרף לשורות ברצלונה ג', קבוצת המילואים השנייה של ברצלונה. כעבור שנה קודם לקבוצת המילואים הראשונה של המועדון, ברצלונה אתלטיק, שהייתה אז בליגה השלישית. ב-29 במאי 2002 ערך את הופעת הבכורה הלא רשמית במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, כשהשתתף במשחק ידידות בתאילנד. בקיץ 2003 השתתף במשחקי קדם העונה של הקבוצה הבוגרת, אותה אימן פרנק רייקארד ההולנדי. ב-3 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה הרשמית, כשנכנס כמחליף לאוסקר לופס הרננדס במשחק הליגה נגד סביליה שהסתיים בתיקו 1-1. למרות הציפיות שיתבסס בקבוצה הבוגרת, המשיך רוס לשחק במדי קבוצת המילואים. ב-14 בינואר 2004 ערך את הופעתו השנייה והאחרונה במדי הקבוצה הבוגרת של ברצלונה, כשנכנס כמחליף במשחק גביע המלך נגד לבאנטה שהסתיים בניצחון 3 - 1 לזכות קבוצתו.
במהלך עונת 2004/2005 הושאל רוס לנומנסיה, ששיחקה אז בליגה הראשונה, במטרה לצבור ניסיון מקצועי. במדי קבוצה זו ערך 17 הופעות במסגרת הליגה ועוד הופעה אחת ובודדת במסגרת גביע המלך. נומנסיה סיימה את העונה במקום ה-19 ולפני האחרון ומשום כך ירדה לליגה השנייה. בקיץ 2005 שוחרר רוס מברצלונה וחתם בשורות ליידה שמהליגה השנייה. בעונתו הראשונה בקבוצה הופיע רוס לסירוגין כשחקן הרכב וכשחקן מחליף - הוא ערך 8 הופעות בהרכב הקבוצה ועוד 11 כשחקן מחליף - וקבוצתו ירדה לליגה השלישית בסיום העונה. ב-27 בנובמבר הבקיע את שערו היחיד במדי הקבוצה, בהפסד 3–2 לרקראטיבו ולבה. במאי 2006 קרע רוס את הרצועה הצולבת הקדמית ונותח ימים ספורים לאחר מכן. מפציעה זו לא הצליח להתאושש כראוי, ומשום כך פרש מכדורגל בקיץ 2007, לאחר יותר משנה שבה לא שיחק כלל.
לאחר פרישתו ממשחק, החל רוס לעסוק באימון כדורגל. החל מעונת 2010/2011 החל לשמש עוזרו של גארסיה פימיינטה בקבוצת נערים א' ברצלונה. בתפקיד המשיך גם בשתי העונות הבאות, הפעם כעוזרו של קיקה אלברס. בעונת 2013/2014 שב להיות עוזרו של גארסיה פימיינטה, בקבוצת נוער ב'.
Sympathy
גרסת כיסוי של השיר בוצעה ב-1970 על ידי The Family Dogg שהגיעה למקום שני במצעד בהולנד. ב-1992 ביצעה להקת הרוק הבריטית מריליון גרסה נוספת לשיר שהגיעה למקום ה-17 בממלכה המאוחדת. עוד גרסאות כיסוי בוצעו על ידי טויה וילקוקס ב-1985, ועל ידי פיית'לס ב-2002.
ג'ומליקיזיק
ג'ומליקיזיק או ג'ומלקזק (בטורקית: Cumalıkızık) הוא כפר במחוז ילדרים, במרחק 10 ק"מ מזרחה מהעיר בורסה, למרגלות ההר אולודג (Uludağ). ההיסטוריה של הכפר מגיעה עד לזמן האימפריה העות'מאנית. כיום, הכפר נחשב לשכונה במחוז ילדרים. הטקסטורה ההיסטורית של הכפר נשמרה היטב והמבנים הארכיטקטוניים הכפריים מהתקופה העותמאנית המוקדמת עדיין בשלמותם. לכן הפך ג'ומליקיזיק למרכז פופולרי לתיירים.
קבוצה של כפרים דומים הממוקמים קרוב זה לזה ולמרגלות ההר "אולודג" והעמקים שקרובים אליו נקראו קיזיק בטורקית. משמעות השם היא "אנשי הכפרים" שנקראו קיזיק בעבר. כפרים דומים, שפחות שומרו, הם דג'ירמנליקיזיק, דרקיזיק, המאמליקזיק. המאמליקזיק היה כפר ובו חמאם, וג'ומליקיזיק נקרא כך מפני שהאנשים שם נאספו בימי שישי (ג'ומה, בטורקית) לפולחן.
מוזיאון ג'ומליקיזיק לאתנוגרפיה בכיכר הכפר מציג אובייקטים היסטוריים מהכפר. כל חודש יוני מתקיים פסטיבל פטל. בתי ג'ומלקזק המפורסמים עשויים מעץ, טיט, ואבן. רובם בתי טריפלקס. החלונות בקומה העליונה, בדרך כלל, מסורגים ועם חלון מפרץ. הידיות ומקושים על דלתות הכניסה העיקריות עשויות ברזל יצוק. רחובות מרוצפים מאוד צרים וללא מדרכות, אבל יש מערכות ביוב טיפוסיות של ימי הביניים במרכז להובלת מי גשם ושפכים.
בכפר יש מסגד, מזרקת "זקיה האטון" (Zekiye Hatun) שלצידו ואמבטיה עם כיפה אחת הם מקוריים מתקופת האימפריה העות'מאנית. בנוסף לכך, יש גם שאריות מחורבן כנסייה שנבנתה על ידי הביזנטים.
בג'ומליקיזיק כ-270 בתים היסטוריים. חלק מהבתים הללו הם בתהליכי שחזור ותחזוקה, ו-180 מהם עדיין משמשים למגורים.
בשנת 1969 נחשפו שרידיה של כנסייה ביזנטית מדרום-מזרח לכפר בגבעות של הר אולודג. כמה עבודות אדריכליות מוצגות במוזיאון הארכאולוגי של בורסה. תוכניות טלוויזיה וסרטים היסטוריים צולמו לעיתים קרובות בג'ומליקיזיק.
נתיב העשרה
נְתִיב הָעֲשָׂרָה הוא מושב בצפון-מערב הנגב, המשתייך לתנועת המושבים. הוא משתייך למועצה האזורית חוף אשקלון, והוא הדרומי ביותר מבין יישוביה. במושב מתגוררים 892 איש (נכון לסוף שנת 2019). המושב קרוי על שמו של נתיב העשרה שפונה מחבל ימית, וזה נקרא על שמם של עשרה חיילים שנהרגו בשנת 1971 בתאונת מסוק מדרום לרפיח.
היסטוריה
ראשיתו של המושב בשנת 1973. בשנה זו הוקם המושב נתיב העשרה כהתיישבות בחבל ימית, ובפינוי חבל ימית הוא נהרס, והוקם מחדש במקומו הנוכחי בשנת 1982. בשנה זו עלו 70 משפחות מחבל ימית על הקרקע בגבעה הצופה לים מרחק 2 ק"מ דרומית ליד מרדכי. כל משפחה קיבלה משק חקלאי והיישוב החדש הוכר כאגודה חקלאית.
בשנות התשעים הוכשרו קרקעות לכ-70 משקים נוספים (ללא קרקע חקלאית) על מנת לספק מגורים ל"בנים ממשיכים". כיום, רק קרוב למחצית ממשפחות אלו עוסקות בחקלאות (כגון גידול פרחים, ירקות ותבלינים) שנועדו הן לייצוא והן לשוק המקומי.
הרחבת היישוב
בעקבות החלטה להרחיב את היישוב הוכשרה הקרקע מסביבו להרחבה, ובמסגרתה נעשו עבודות להעתקת גדר, סלילת שביל ביטחון וכביש היקפי ונטיעת יער בין היישוב לגבול עם עזה. כמו כן הוקמו ביישוב גם מאגר מים, פארק ומצפור על ידי קק"ל. עם סיום העבודות הוצעו למכירה 71 מגרשים המיועדים לבנייה עצמית של בני ובנות המשפחות ביישוב.
המגרשים, בני חצי דונם כל אחד, הוקמו על גבעה שצופה אל בית חאנון, נמכרו תמורת כרבע מיליון שקלים, ונרכשו ברובם על ידי בני המייסדים. המכירה הסתיימה ברובה בשנת 2017 ובניית השכונה החלה באותה השנה.
סביב נתיב העשרה משתרעים כ-6,000 דונמים של חול. במאי 2019 פורסם כי משרד האנרגיה מתכנן לנצל חמישה מיליון מטרים מעוקבים מן החולות הללו למטרות כרייה. תושבי היישוב הגישו התנגדות לתוכנית, שכן לטענתם הכרייה תעכב בשנים רבות את האפשרות להשתמש באותם שטחים לצורכי חקלאות. בנוסף ציינו כי מדובר באחד מגושי החולות האחרונים במישור החוף בו חיים עדרי צבאים ומכרסמים ייחודיים למזרח הים התיכון, המסוגלים לחיות רק בחולות, כגון כוח אפור, ירבוע מצוי וגרביל החוף. בסך הכל, חיים באזור נתיב העשרה 15 מיני בעלי חוליות הנמצאים בסכנת הכחדה.
מקור השם
מקור השם הוא אירוע שהתרחש ב-8 ביולי 1971 בו מסוק יסעור של חיל האוויר טס ליד אל עריש כשעל סיפונו ארבעה אנשי צוות אוויר ושישה חיילי יחידת לוחמה אלקטרונית ששבו ממשימה מבצעית. המסוק טס בגובה נמוך מעל פני הים והחל בפנייה צפונה תוך כדי ביצוע הנמכה. בעת ההתיישרות הבחינו הטייסים בשיעורי הנמכה והטיה חריגים וביצעו נוהל חירום על מנת להיחלץ מההנמכה. בעת ניסיון החילוץ המסוק פגע במים והתרסק, עשרת אנשי הצוות והחיילים נהרגו.
השם בא להנציח את עשרת ההרוגים:
מעמד ביטחוני
ערב יישומה של תוכנית ההתנתקות מרצועת עזה (קיץ 2005), העלתה הרשות הפלסטינית תביעות טריטוריאליות על שטחים "כבושים" מצפון וממזרח לרצועת עזה, בתוך שטח מדינת ישראל. בשטחים אלה נכלל בין היתר גם היישוב נתיב העשרה. בדצמבר 2012, חמאס יצא בתביעה טריטוריאלית דומה כלפי ישראל. סגן ראש ממשלת החמאס, זיאד זאזא, ציין בריאיון לסוכנות הידיעות הפלסטינית "ספא", כי ממשלת חמאס אינה מקבלת את קו הגבול הקיים כיום בין רצועת עזה לישראל, והיא דורשת נסיגה ישראלית לקו הפסקת האש משנת 1949 ("הסכם רודוס"). על פי הפרשנות הפלסטינית שטח רצועת עזה צריך להיות גדול יותר בכ-200 קמ"ר בתוך שטח ישראל.
מאז נסיגת צה"ל מרצועת עזה במהלך אוגוסט וספטמבר 2005, הפך נתיב העשרה ליישוב הקרוב ביותר לגבול החדש (מרחק של כ-100 מ'). היישוב מהווה מטרה לרקטות קסאם ופצצות מרגמה, וכן לירי נק"ל ומטענים מצד ארגוני טרור ברצועת עזה. רקטת קסאם שפגעה בבית ביישוב ב-14 ביולי 2005 גרמה למותה של דנה גלקוביץ', בת 22. ב-18 במרץ 2010 נהרג מרקטת קסאם פועל תאילנדי שעבד ביישוב.
גם במבצע צוק איתן ב-2014, נהרג פועל תאילנדי ביישוב, ובמבצע שומר החומות ב-2021, נהרג חייל צה"ל כתוצאה מירי טיל נ"ט.