cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סביבת בדיקות וירטואלית
רקע
מכונה וירטואלית (או Virtual machine), היא מכונה (מחשב או שרת) שבאמצעות תוכנה מוציאה לפועל תוכניות ומפעילה אותן בסביבת עבודה כאילו פעלו במכונה פיזית רגילה. המחשב האמיתי נקרא "מארח", ואילו המחשב המדומה ששתול בתוכו נקרא "אורח"- והם משתמשים באותה החומרה (של המחשב המארח).
סב"ו מספקות פלטפורמה התומכת בביצוע בדיקות של מערכות הפעלה שונות באמצעות מכונות וירטואליות. סב"ו בדרך-כלל מתפקדת כסביבה מבודדת הפועלת במרחב פרטי משלה ועצמאי.
היא יכולה להכיל הרבה שרתים שמתפקדים כמכונות וירטואליות, שרת וירטואלי מרכזי, ושטח אחסון שמומש ורץ במכונות הווירטואליות עצמן.
אוטומציה דרך הסביבה הווירטואלית
רישיונות:
לכן לרוב נרכשים רישיונות פיתוח עבור מחשבים מסוימים בלבד (לא בהכרח מכונות וירטואליות), וכאשר יוצרים מחשבים וירטואליים בתוך ה-סב"ו נרכשים עבורם רישיונות בדיקה - ובכך חוסכים בעליות רישיונות הפיתוח, תוך כדי שימוש במגוון היתרונות שאנו מקבלים מהסב"ו.
דוגמה: תשתית ענן המידע של אמזון
הענן הפרטי הווירטואלי של אמזון (Amazon VPC) הוא ממשק מאובטח בין תשתית ה-IT הקיימת לשירותי הרשת (web services) בענן של אמזון (Amazon Web Services). מדובר בפתרון זול ופשוט ללא עלויות רכישה של רישיונות תוכנה וללא צורך בהתקנת התשתית עבור חברות שאינן משתמשות כיום בסב"ו, ופתרון דינמי וחסכוני עבור פרויקטים מסוימים עבור חברות שמשתמשות בסב"ו.
דייוויד גנדי
דייוויד גנדי (באנגלית: David Gandy; נולד ב-19 בפברואר 1980) הוא דוגמן אנגלי.
ביוגרפיה
גנדי נולד בעיירה באסקס, בהיותו סטודנט למחשוב מולטימדיה הוא החל לעבוד במגזין המכוניות.
קצת לפני שעמד לסיים תואר בשיווק ב מכר שלו רשם אותו ללא ידיעתו לתחרות דוגמנות שנערכה במסגרת תוכנית טלוויזיה ששודרה בערוץ ITV, הוא זכה בתחרות ובין הפרסים שהוענקו לו היה חוזה עם סוכנות דוגמנות בלונדון.
בתחילת הקריירה שלו דגמן למספר חברות, בהן זארה ו-H&M.
ב-2006 החל לשמש כדוגמן הראשי של דולצ'ה וגבאנה והופיע רבות בקמפיינים ובתצוגות האופנה של הרשת, הוא נודע בעיקר בפרסומת עבור הבושם של החברה, בעקבות זאת גם שלט חוצות בכיכובו הוצב בכיכר טיימס.
ב-2009 הוא דורג על ידי פורבס במקום השלישי כדוגמן המצליח ביותר בעולם.
הוא הופיע בטקס הסגירה של אולימפיאדת לונדון כחלק ממופע המציג את האופנה הבריטית.
ב-2013 עיתון הדיילי טלגרף הכריז על פתיחת מדור חדש לגברים בשם "Telegraph Men" שם גנדי ישמש כבעל טור.
ב-2013 הכתיר מגזין קוסמופוליטן את גנדי כגבר הסקסי של השנה.
ב-2014 הופיע בקליפ של השיר "First Love" של ג'ניפר לופז.
ב-2014 גם השיק קולקציה של הלבשה תחתונה לרשת מרקס אנד ספנסר והופיע בקמפיין של החברה.
ציפורים מתות בסתר (מיני-סדרת טלוויזיה)
ציפורים מתות בסתר (באנגלית: The Thorn Birds) היא מיני סדרת-טלוויזיה אמריקאית של רשת ABC. מככבים בה ריצ'רד צ'מברלין, רייצ'ל וורד, ברברה סטנוויק, כריסטופר פלאמר, ג'ין סימונס, ריצ'רד קיל, בריאן בראון, מייר וינינגהם ופיליפ אנגלים. הסדרה בוימה על ידי דריל דיוק, והיא מבוססת על רומן מאת קולין מקאלוג בעל אותו שם. הסדרה הצליחה מאוד, והפכה למיני סדרה השנייה הנצפית ביותר, לאחר שורשים. שתי הסדרות הופקו על ידי דייוויד ל. וולפר. הסדרה שודרה מ-27 במרץ עד 30 במרץ 1983 ובעקבותיה הפכו שניים מהגיבורים הראשיים רייצ'ל וורד ובריאן בראון לזוג גם בחיים.
הסדרה מתרחשת בדְרוֹהְדָה, חוות כבשים בערבות אוסטרליה, בקרב המהגרים האירים החיים במקום. הסיפור עוסק בשלושה דורות של משפחת קלירי, בין דצמבר 1902 לדצמבר 1962.
עלילה
הרומן מתמקד במשפחת קלירי ובחייה באחוזת דרוהדה המבודדת, מקום דמיוני באוסטרליה ובו נחלה לעדרי כבשים. העלילה מתפרשת על פני יבשות ונמתחת לאורך כ-42 שנים, החל משנת 1920 ועד 1962.
קוקולה
קוקולה (בפינית: Kokkola, בשוודית: Karleby) היא בירת אזור אוסטרובוטניה המרכזית שבמערב פינלנד, ממוקמת לחופי המפרץ הבוטני.
בשנת 2013 התגוררו בעיר 46,714 איש, נתון הממקם את העיר במקום ה-22 בפינלנד. תחום השיפוט של קוקולה; 2,730.81 ממקם אותה במקום ה-25 במדינה. בעיר מתגוררים 84.2% פינים, ו-13.9% פינים שוודים.
Reise, Reise
Reise, Reise (מגרמנית: "התעורר, התעורר") הוא אלבומה הרביעי של להקת הNDH הגרמנית רמשטיין. האלבום יצא לראשונה ב-27 בספטמבר 2004 בגרמניה. הוא הגיע לפסגת המצעדים במספר מדינות ובהן גרמניה, אוסטריה, שווייץ, איסלנד, פינלנד, אסטוניה ומקסיקו. נכון לפברואר 2006 האלבום נמכר בכמיליון וחצי עותקים ברחבי העולם.
בשם האלבום ישנו כפל משמעות. מחד "Reise, Reise" הוא ביטוי של יורדי ים, בדיאלקט מדובר של הגרמנית בצפון גרמניה, שמטרתו להעיר מלחים משנתם. מאידך, משמעות המילה בגרמנית תקנית היא מסע או טיול.
רשימת השירים
1. "Reise, Reise" ("התעורר, התעורר\מסע, מסע") – 4:11
2. "Mein Teil" ("החלק שלי") – 4:32
3. "Dalai Lama" ("דלאי למה") – 5:38 השיר הוא מחווה לבלדה של יוהאן וולפגנג פון גתה, שר היער.
4. "Keine Lust" ("אין חשק") – 3:42
5. "Los" ("חיסרון") – 4:25
6. "Amerika" ("אמריקה") – 3:46
8. "Morgenstern" ("כוכב השחר") – 3:59
9. "Stein um Stein" ("אבן על אבן") – 3:56
10. "Ohne dich" ("בלעדייך") – 4:32
11. "Amour" (צרפתית. "אהבה") – 4:50
- בתחילת האלבום ישנה רצועה מוסתרת. כאשר מעבירים את הדיסק לזמן שלילי, לפני השיר הראשון, ניתן לשמוע את 38 השניות האחרונות מהקלטת הטייס, מהקופסה שחורה של טיסה 123 של ג'פאן איירליינס.
מבצעים
רמשטיין
אמנים אורחים
אייזנשטדט
אייזנשטדט או אייזנשטט (גרמנית: Eisenstat, Eisenstadt או Eisenstaedt, יידיש: אייַזנשטאָט; צורות נוספות לשם: איזנשטדט, איזנשטט, אייזנשטאט, איזנשטאט, איזנשטאדט, אייזנסטדט, אייזנשטד או אייזנשטת), הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי. תרגומו לעברית (מגרמנית או מיידיש) הוא עיר הברזל.
רוב האנשים בעלי שם זה הם בעלי שורשים מן הקהילה היהודית של העיר אייזנשטט ומשם מקור השם.
לשם קיימת הווריאציה אייזנשטדטר (גרמנית: Eisenstadter או Eisenstaedter, יידיש: אייַזנשטאָטער; צורות נוספות: אייזנשטטר, איזנשטטר או איזנשטדטר).
מטור ואור הרפאים
מטור ואור הרפאים (באנגלית: Mater and the Ghostlight) הוא סרט קצר אמריקאי קומי בהנפשה ממוחשבת, אשר מבוסס על הסרט "מכוניות" של Walt Disney Pictures ו-Pixar Animation Studios שגם הפיקו את סרט זה. הסרט בוים ונכתב על ידי ג'ון לאסיטר, יחד עם כתיבתם של ג'ו רנפט ודן סקנלון, והופק על ידי מארק נילסן, כאשר הוא נכלל ברשימת הסרטים הקצרים של פיקסאר.
לאחר שהסרט הוקרן באוקטובר 2006 ב-Bristol Motor Speedway, בהוליווד ובלוס אנג'לס, הסרט הופץ כבונוס למהדורת ה-DVD של הסרט עליו הוא מבוסס, כאשר הוא הופץ לראשונה על ידי Walt Disney Studios Home Entertainment ב-7 בנובמבר 2006 בארצות הברית ובאותה שנה בדיבוב עברי בישראל. בהמשך הסרט הופץ גם כבונוס למהדורת הבלו-ריי של הסרט, אשר יצא ב-6 בנובמבר 2007, כמו כן הוא לקח חלק בחלק הראשון של אוסף הסרטים הקצרים של פיקסאר ובהמשך הוא נהיה זמין בשירות הסטרימינג דיסני+. אורך הסרט הוא כ-8 דקות.
הסרט עובד לספר שנכתב על ידי אנדראה פוזנר, כמו כן משחק שמבוסס עליו נמצא במשחק הווידאו "Cars Mater-National Championship".
עלילה
הסרט מתחיל כשמטור מתעלל בתושבי עמק רדיאטור בדרכים שונות - הוא הזיז לרד את הפרחים, פרץ מתוך ערמת צמיגים שמסודרים כמו בקולוסיאום כדי להביל את גואידו ולואיג'י, התחפש לערפד כדי להפחיד את סאלי, הפחיד את ליזי בזמן שהיא ישנה (דבר שלא הצליח לו), החזיר את פחי הדלק של פילמור החוצה בזמן שהוא לוקח אותם פנימה, והפחיד את ספידי מקווין, דבר שהוא ציפה שהוא יעשה. התעלולים האלו הגיעו לשיאם שמטור התגרה בספידי מקווין כאילו ראה את "אור הרפאים", אגדה אורבנית של כביש 66.
שריף מזהיר את מטור על כך שהוא לועג לאגדה האורבנית, וכשספידי מקווין שואל על "אור הרפאים" הוא מסביר לו שזה "אור כחול חצי שקוף שנע בעיגול זוהר וצד את המכוניות בליל". לאחר הסבר זה מטור מזכיר לספידי מקווין שזה לא אמיתי, אך עם זאת שריף מציין שזה אמיתי, דבר שמזעזע אותם. לאחר מכן השריף גם מספר לכולם סיפור על "אור הרפאים", בו זוג צעיר של מכוניות נעלם לאחר שהתגלה בפניהם האור והדבר היחיד שנותר ממנו הוא זוג של "לוחיות רישוי חוץ ארציות", עוד הוא הוסיף שהדבר היחיד שמפחיד את האור זה צליל של מתכת מרשרשת. בשלב זה, מטור כל כך מפחד שהוא מתחיל להשמיע את הרעש שהאור הכי לא אוהב ומנסה לעצור את עצמו. שריף מסיים את הסיפור באזהרה שהאור יכול להיות בכל מקום. שאר התושבים אומרים לילה טוב ומכבים את כל אורות החנות ומשאירים את מטור לחוץ ומפוחד לבדו בחושך. כשהוא נוסע לבדו למגרש הגרוטאות שלו, מטור רואה צל של מפלצת ומאיר עליו את אורו, דבר שגורם לו לגלות שזו רק ערמת זבל. לאחר שהוא שובר בטעות את הפנס שלו מפחד, הוא נכנס למוסך חסר הקיר שלו וסוגר את הדלת, ואז היא נופלת למטה. אור פתאום מופיע מולו והוא נבהל, מאמין שזהו "אור הרפאים" עד שהוא מבין שזה רק תקלת תאורה. לפתע, אור כחול מופיע מאחוריו. לאחר שהשתמש במראה שלו כדי להתבונן בו, הוא רץ אליו וחושב שזהו "אור הרפאים".
בהמשך הסרט, מטור נרדף על ידי "אור הרפאים", שבסופו של דבר מתגלה כפנס שהודבק לכבל הגרירה שלו על ידי ספידי מקווין וגואידו. דבר זה גורם לו לרוץ, לצרוח ולהעיר את כל עמק רדיאטור, בעוד שהתושבים צופים בו וצוחקים עליו. מאוחר יותר מטור מתעייף ומגלה את האמת, כאשר המכוניות סיפרו לו שהכל היה מתיחה כדי להחזיר לו על כל התעלולים שעשה להן. שריף אומר בעדינות למטור שהדבר היחיד שהוא צריך לפחד ממנו זה "הדמיון שלו".
הסרט מלווה עם השיר "Behind the Clouds" בביצוע בראד פייזלי, אשר הופיע בסרט "מכוניות" ולוקח חלק בפסקול שלו, "Cars".
מדבבים
הדיבוב העברי של הסרט בוים על ידי שרון כהן.
טאז סקיילר
טארק "טאז" יאסין סקיילר (באנגלית: Tarek „Taz“ Yassin Skylar; נולד ב-5 בדצמבר 1995)  הוא שחקן ומפיק תיאטרון וקולנוע בריטי – ספרדי.
ביוגרפיה
סקיילר נולד ב-1995 באאים הקנריים אביו לבנוני מסיירה לאון חסן יאסין וגוון ילידת יורקשייר. הוא גדל בבית דו לשוני והוא דובר אנגלית וספרדית כשפות אם. הוא גדל בטנריף עד גיל ארבע לפני שהמשפחה עברה לבריטניה, ארץ המוצא של אמו.
סקיילר ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט העלילתי בתור דאוס בסרט  The Kill Team  שביים זוכה שני פרסי האוסקר דן קראוס. הוא שיחק בתיאטרון בהופעת בכורה בבמה בתור מיילס ב-#Warheads בתיאטרון הפארק, בלונדון. יצירות בולטות אחרות כוללות את משחק בתפקיד הראשי של  ליאונרד וול  בהצגה  עד התביעה  המבוססת על ספרה של אגתה כריסטי בווסט אנד וג 'ין בסרט The Deal של דין דוולין.
בנובמבר 2021 לוהק סקיילר לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה העתידית של נטפליקס, וואן פיס.
חברת החשמל של טוקיו
חברת החשמל של טוקיו בע"מ (ביפנית: 東京電力ホールディングス株式会社, הידועה גם בשם "טודן", 東電; או באנגלית: TEPCO) היא ספקית שירות חשמל, חברת החזקות המשרתת את אזור קאנטו, מחוז יאמאנאשי והחלק המזרחי של מחוז שיזואוקה. השטח כולל את העיר טוקיו. מטה החברה ממוקם באוצ'יסאיוואיצ'ו, צ'יודה בעיר טוקיו.  החברה נוסדה ביוזמת המפקד העליון של כוחות הברית במאי 1951.
בשנת 2007 נאלצה TEPCO לסגור את תחנת הכוח הגרעינית קאשיוואזאקי-קאריווה לאחר רעידת האדמה בניגאטה-צ'ואטסו-אוקי. באותה שנה החברה רשמה הפסד ראשון מזה 28 שנה. הפסדי התאגיד נמשכו עד לפתיחתו מחדש של המפעל בשנת 2009, בעקבות רעידת האדמה והצונמי בשנת 2011 בטוהוקו, אחת מתחנות הכוח שלה הייתה למקום אסון הגרעין החמור ביותר בעולם, האסון הגרעיני פוקושימה דאיצ'י. החברה נאלצה להתמודד עם הפסד של 2 טריליון יואן (כ-23.6 מיליארדים דולרים) עד מרץ 2012 והיא הוכנסה כחלק מתוכניות ממשלת יפן  להעמיד את TEPCO תחת שליטה אפקטיבית של המדינה כדי להבטיח תשלומי פיצויים לאנשים שנפגעו מהתאונה. אסון פוקושימה גרם לעקירת 50,000 בתי אב באזור הפינוי בשל דליפות של חומרים רדיואקטיביים לאוויר, לאדמה ולים.
ביולי 2012 הועברו ל-TEPCO טריליון יואן מממשלת יפן במטרה למנוע את קריסת החברה ולהבטיח שתימשך אספקת החשמל לטוקיו ולעיירות הסובבות ולהשבתת תחנת הכוח הגרעינית פוקושימה דאיצ'י. הנהלת TEPCO הציעה לאחר מכן הצעה לבעלי המניות שלה להלאמת חלק ממניות החברה. מאוחר יותר "התאגיד למתן פיצויים על נזק גרעיני" הפך בהמשך לבעל המניות המפקח על הנזקים ופירוקם של תחנת הכוח הגרעיניות. עלות האסון הכוללת נאמדה בשנת 2012 בכ-100 מיליארד דולר.
צבי קרש
צבי קרש הוא ספורטאי פאראלימפי זוכה מדליות בכדורעף ובאתלטיקה, לשעבר קפטן נבחרת כדורעף נכים.
חייו
קרש נכה צה"ל קטוע רגל בעקבות פגיעה שספג במלחמת ששת הימים.
היה שחקן נבחרת הנכים של כדורעף בעמידה. השתתף חמש פעמים בנבחרת הכדורעף שיצאה למשחקים הפאראלימפיים, מאולימפיאדת הנכים ארנהם (1980) ועד המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000). בתחרויות הכדורעף היה שותף לשתי זכיות במדליות זהב (1980, 1984) וזכייה במדליית כסף (1988).
באולימפיאדות הנכים של 1980 ו-1984 התחרה גם בהדיפת כדור ברזל. ב-1980 זכה במדליית כסף וב-1984 דורג במקום התשיעי.
באולימפיאדת הנכים סידני (2000) היה נושא דגל ישראל בטקס הפתיחה.
אינטגרל משטחי
במתמטיקה אינטגרל משטחי הוא הכללה של אינטגרל רב-ממדי לאינטגרציה על משטחים. אפשר לחשוב על אינטגרל משטחי כאנלוגיה של אינטגרל קווי עבור אינטגרל כפול. בהינתן משטח, ניתן לבצע עליו אינטגרציה של שדה סקלרי (שהוא פונקציה המחזירה סקלרים), במקרה זה האינטגרל נקרא לפעמים אינטגרל משטחי מסוג ראשון, או של שדה וקטורי (שהוא פונקציה המחזירה וקטורים), במקרה זה האינטגרל נקרא לפעמים אינטגרל משטחי מסוג שני.
לאינטגרלים משטחיים שימושים רבים בפיזיקה, בפרט בתחום של אלקטרומגנטיות קלאסית.
בחור ושמו ג'ו
בחור ושמו ג'ו (באנגלית: A Guy Named Joe) הוא סרט מלחמה דמיוני אמריקאי בשחור-לבן משנת 1943 בבימויו של ויקטור פלמינג, עם ספנסר טרייסי, איירין דאן וואן ג'ונסון בתפקידים הראשיים.
אינטגרל משטחי
אינטגרל משטחי של שדה סקלרי
כדי למצוא ביטוי מפורש לאינטגרל המשטחי, אנחנו צרכים לבצע פרמטריזציה למשטח ,S, לשם כך יש להגדיר מערכת קואורדינטות על המשטח, בדומה לקווי אורך וקווי רוחב בכדור. תהי (x(s,t פרמטריזציה כזאת כך ש-(s, t) משתנים בתוך תחום,T, במישור. אז האינטגרל המשטחי הוא: כאשר הביטוי: ידוע בתור אלמנט שטח.
למשל, אם נרצה למצוא את שטח הפנים של משטח כלשהו: z=f\,(x,y) נקבל: כאשר:, ומכאן נקבל: , ו-.
בחור ושמו ג'ו
התסריט נכתב על ידי דלטון טרמבו והוא מבוסס על סיפור של צ'נדלר ספרגיו ודייוויד בוהם.
אינטגרל משטחי
אינטגרל משטחי של שדה סקלרי
ולבסוף:
שהיא הנוסחה הסטנדרטית עבור שטח של משטח המתואר בצורה זו. ניתן לזהות את הווקטור שנמצא בביטוי הלפני אחרון בתור הווקטור המאונך למשטח (הווקטור הנורמלי למשטח). יש לשים לב שבשל המכפלה הווקטורית, הנוסחה הנ"ל מתאימה רק למשטחים במרחב התלת־ממדי.
בחור ושמו ג'ו
העלילה היא סיפור אהבה בין טייס לטייסת במלחמת העולם השנייה שנמשך גם לאחר שהטייס נופל בקרב, מופיע בדמות של רואה ובלתי נראה ומשפיע בדרך תת-הכרתית על האנשים החיים.
אינטגרל משטחי
אינטגרל משטחי של שדה וקטורי
נניח שקיים שדה וקטורי v על משטח S, כך שלכל x ב-S, v(x) הוא וקטור.
ניתן להגדיר את האינטגרל המשטחי רכיב רכיב (של השדה הווקטורי) - לכל רכיב על ידי שימוש בהגדרה של אינטגרל משטחי עבור שדה סקלרי, כאשר התוצאה הסופית תהיה וקטור. משתמשים בדרך זו למשל כאשר רוצים לחשב את השדה החשמלי בנקודה מסוימת במרחב כתוצאה ממשטח טעון חשמלי, או את כוח הכבידה בנקודה במרחב כתוצאה ממשטח של חומר.
בחור ושמו ג'ו
במהלך הצילומים נפגע ואן ג'ונסון בתאונת דרכים וספנסר ודאן דרשו להפסיק את הצילומים ולהמתין עד שישוב לאיתנו.
אינטגרל משטחי
אינטגרל משטחי של שדה וקטורי
לחלופין, אם נבצע אינטגרציה עבור הרכיב הניצב של השדה הווקטורי, נקבל סקלר. כדי להמחיש זאת ניתן לדמיין נוזל שזורם דרך המשטח כך ש-v(x) היא מהירות הזרימה שלו בנקודה x. השטף מוגדר להיות כמות החומר שעוברת דרך המשטח ליחידת זמן.
בחור ושמו ג'ו
סטיבן ספילברג סיפר שראה את הסרט בילדותו וזה השפיע עליו לביים את הרימייק שלו בסרט "תמיד" ("Always") בשנת 1989 בכיכובם של ריצ'רד דרייפוס והולי האנטר שבו הופיעה גם אודרי הפבורן בפעם האחרונה בקולנוע.
בוהם וספרגיו היו מועמדים לפרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר. הסרט היה מועמד לסדרת 100 שנים... של מכון הסרטים האמריקאי - מאה שנים... מאה תשוקות ומאה שנים... מאה השראות.
אינטגרל משטחי
אינטגרל משטחי של שדה וקטורי
דוגמה זו מראה שאם השדה הווקטורי מקביל למשטח בכל נקודה, השטף יהיה אפס, זאת מכיוון שהנוזל יזרום במקביל למשטח ולא יחצה אותו. בנוסף, אם לשדה v יש גם רכיב מאונך וגם רכיב מקביל ל-S, רק הרכיב המאונך יתרום לשטף. בהתבסס על תובנה זו, על מנת לחשב את השטף העובר דרך המשטח, נאלץ לקחת את המכפלה הסקלרית של השדה, v, עם וקטור יחידה נורמלי למשטח, בכל נקודה, ועל השדה הסקלרי שנקבל נוכל לבצע אינטגרל כי שמתואר בפסקה הקודמת. קיבלנו את המשוואה:
בחור ושמו ג'ו
הסרט הצליח מבחינה מסחרית והיה לריווחי ביותר בשנת 1943.
אינטגרל משטחי
אינטגרל משטחי של שדה וקטורי
המכפלה הווקטורית בביטוי זה היא הנורמל למשטח בהתאם לפרמטריזציה.
הנוסחה הזו מגדירה את האינטגרל המופיע בשורה הראשונה.
בחור ושמו ג'ו
תקציר העלילה
פיט סנדיג' (ספנסר טרייסי) הוא טייס אמריקאי במפציץ B-25 מיטשל. הוא מטיס את המפציץ בניגוד להנחיות וננזף על ידי מפקדת הטייס קולונל "נייל" קירפטריק ששולח אותו לנוח כטייס סיור בסקוטלנד ביחד עם חברו אל יאקי (וורד בונד).
אינטגרל משטחי
משפטים המערבים אינטגרלים משטחיים
תוצאות שימושיות שונות עבור אינטגרלים משטחיים מתקבלות בעזרת שימוש בגאומטריה דיפרנציאלית ואנליזה וקטורית, למשל:
נושאים מתקדמים
נשים לב שהגדרנו את האינטגרל המשטחי בעזרת פרמטריזציה של המשטח. לשטח נתון עלולות להיות מספר פרמטריזציות שונות. למשל, אם נזיז את המיקום של הקוטב ודרומי והקוטב הצפוני של כדור, קווי האורך והרוחב ישתנו עבור כל הנקודות על הכדור. טבעי לשאול האם אינטגרל משטחי מושפע מבחירה בפרמטריזציה ספציפית. עבור שדה סקלרי התשובה ברורה, מכיוון וערכי השדה לא משתנים כתוצא משינוי הפרמטריזציה (ולכן התשובה היא לא).
בחור ושמו ג'ו
תקציר העלילה
פיט נמצא בקשר רומנטי עם דורינדה דרסטון (איירין דאן) שמטיסה מטוסים אזרחיים בשירות חיל האוויר הבריטי. היא חרדה לחייו ודורשת ממנו לקבל את ההצעה לחזור אתה לארצות הברית כמדריך טייסים. פיט מתנגד לכך כי הוא רוצה להישאר קרבי אבל לאור האולטימטום שלה הווא מסכים. לפתע הוא מקבל משימה להפציץ נושאת מטוסים גרמנית. במשימה הוא נפגע ממטוסים גרמניים ומתרסק לים.
אינטגרל משטחי
נושאים מתקדמים
עובר אינטגרל של שדה וקטורי המצב מסובר יותר, מפני שמעורב בכך הנורמל למשטח. ניתן להוכיח שעבור שתי פרמטריזציות שונות של אותו המשטח, שהנורמלים שלהם מצביעים לאותם כיוונים, האינטגרל ייתן את אותה התוצאה עבור שתי הפרמטריזציות. אם, לעומת זאת, הנורמלים מצביעים בכיוונים מנוגדים, נקבל שתי תוצאות עם גדלים זהים, אבל עם סימן הפוך (מינוס עבור פרמטריזציה אחת, ופלוס עבור השנייה). נובע מכך, שבהינתן משטח, אנו לא תלויים בפרמטריזציה ספציפית, אלא, יש לקבוע ראשית את הכיוון של הנורמל ואז ניתן לבחור בכל פרמטריזציה הנותנת כיוון זה.
בחור ושמו ג'ו
תקציר העלילה
הוא עולה השמימה ונפגש שם עם חברו דיק ראמי (בארי נלסון) הם מתייצבים אצל הגנרל (ליונל ברימור) שפוקד עליהם לרדת בחזרה ארצה ולהדריך טייסים בבסיס של חיל האוויר באריזונה.
אינטגרל משטחי
נושאים מתקדמים
בעיה נוספת היא שלפעמים למשטחים אין פרמטריזציה שמכסה אותם בשלמותם, למשל, עבור גליל בעל גובה סופי. הפתרון הפשוט הוא לחלק את המשטח לכמה חלקים (שעבור כל אחד מהם קיימת פרמטריזציה שמכסה אותו), לחשב את האינטגרל על כל חלק ואז לחבר את כל התוצאות. גם במקרה זה יש להיזהר כשעובדים עם שדות וקטוריים ולדאוג לכך שכיווני הווקטורים הנורמלים למשטחים יהיו עקביים כאשר מחברים את הכל ביחד. למשל, עבור הגליל, אם החלטנו עבור המעטפת שהווקטור הניצב יצביע החוצה, הנורמל עבור שני הבסיסים העגולים צריך גם כן להצביע החוצה.
לבסוף, ישנם משטחים להם לא ניתן להגדיר נורמל בכל נקודה בצורה עקבית (למשל, טבעת מביוס). אם נחלק משטח כזה לקטעים ונבחר עבור כל אחד מהם נורמל, נמצא שכאשר נבוא לחבר מחדש את החלקים, כיווני הנורמלים של החלקים השונים לא יהיו עקביים. זה אומר שבתפר מסוים בין שני חלקים נקבל וקטורים נורמליים המצביעים לכיוונים מנוגדים. משטחים כאלה נקראים משטחים לא מכוונים ועבור משטחים כאלו לא ניתן לדבר על אינטגרלים משטחיים.
בחור ושמו ג'ו
תקציר העלילה
הטייסים מועברים לחזית היפנית לטייסת לוקהיד P-38 לייטנינג ופיט ודיק "מצטרפים" אליהם. למקום מגיעה גם דורינדה ומתפתח קשר רומנטי בינה לטד עד שטד מציע לה נישואין. דורינדה מסכימה אך לבסוף מגיעה למסקנה שהיא אוהבת עדיין את פיט המת ומבטלת את הסכמתה.
טד מקבל משימה מסוכנת להפציץ עמדת תותחים יפנית. דורינדה מפחדת שגם הוא ייהרג, מתגנבת למפציץ וממריאה למשימה כשפיט "יושב" לידה ו"מדריך" אותה. היא מבצעת את המשימה בדייקנות ואז פיט אומר לה שהוא משחרר אותה לאהבתו של טד. המטוס נוחת, טד מגיע והם מתחבקים כשפיט מתבונן בהם מרחוק.
טיילור רוצ'סטי
תחילת דרכו
רוצ'סטי נולד ביוסטון שבטקסס, בנם של הווארד רוצ'סטי, יהודי-אמריקאי, וקריסטינה קמפבל. למד בתיכון בסנטה ברברה שבקליפורניה והוא הקלע המוביל בכל הזמנים של בית הספר. ב-2004 החל ללמוד באוניברסיטת טוליין בלואיזיאנה ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה במשך שנה אחת. שנה לאחר מכן ביקש לעבור לאוניברסיטת המדינה של וושינגטון, בשל חוקי ה-NCAA לא שיחק עד 2006 ולאחר מכן שיחק במסגרת וושינגטון סטייט עד 2009.
קריירת מועדונים
את הקריירה המקצועית שלו החל בעונת 2009/2010 בקבוצת גטינגן מהליגה הגרמנית הראשונה וסיים את העונה עם ממוצע של 15.1 נקודות למשחק. הוא זכה עם גטינגן ביורוצ'לנג', קלע בטורניר 14.7 נקודות בממוצע למשחק ונבחר ל-MVP של הפיינל פור. עונה לאחר מכן עבר לגלאטסראיי מטורקיה, במהלך העונה עבר לאלבה ברלין מגרמניה. בעונת 2011/2012 שיחק בלה-מאן סארת מליגת העל הצרפתית וסיים עמה במקום השני בליגה, בעונה זו קלע 16.3 נקודות בממוצע למשחק. ב-2012 עבר לקאחה לבורל ויטוריה מליגת העל הספרדית אך עזב לאחר זמן קצר ובינואר 2013 הצטרף לפלקנסטרו ביאלה מליגת העל האיטלקית. את עונת 2013/2014 פתח במונטפסקי סיינה האיטלקית ובמהלך העונה עבר לניז'ני נובגורוד מרוסיה המשחקת בליגה המאוחדת של VTB. בעונת 2014/2015 היה מלך הסלים של היורוליג עם ממוצע של 18.9 נקודות למשחק, כמו כן רשם 5.7 אסיסטים למשחק.
ביוני 2015 חתם בקבוצת מכבי תל אביב. לאחר כחודשיים קיבל אזרחות ישראלית מתוקף חוק השבות בזכות אביו היהודי. במהלך העונה הסדירה בליגת העל הישראלית רשם ממוצע של 9.5 נקודות למשחק. ביורוליג השיג ממוצע של 14 נקודות למשחק וביורוקאפ 10.7 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת 2016/17 סיים רוצ'סטי את דרכו בקבוצה.
בדצמבר 2020 חתם לשתי עונת בהפועל חיפה מליגת העל בכדורסל.
קריירה בנבחרת מונטנגרו
רוצ'סטי קיבל אזרחות מונטנגרית ושיחק עם נבחרת מונטנגרו במוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 2013 ובמוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 2015.
קאיאני
קאיאני (בפינית: Kajaani, בשוודית: Kajana) היא בירת אזור קאינו שבמרכז פינלנד.
תחום השיפוט של קאיאני הוא 2,264.01 קמ"ר, שטח העיר עצמה 1,835.07 קמ"ר ו-428.94 קמ"ר מים. העיר ממוקמת לחופי אגם אואולו (Oulujärvi). לפי גודל תחום השיפוט שלה ממוקמת קאיאני במקום ה-33, ולפי מספר תושביה במקום ה-28 במדינה.
ערים תאומות
לקאיאני שש ערים תאומות:
גרוסו
ראו גם
}}
קשתי
ראו גם
}}
בלאוואת
בלאוואת (בסורית:  ܒܝܬ ܠܒܬ בֵּית לבּת; בערבית: بلاوات) הוא אתר ארכאולוגי במחוז נינוה בעיראק. באתר נמצאים שרידי העיר מהתקופה הנאו-אשורית אימגור-אנליל משמעות השם הוא "אנליל מסכים". האתר שוכן 25 ק"מ דרומית-מזרחית לעיר מוסול ו-4 ק"מ דרומית לעיר המודרנית בחדידה (Bakhdida). העיר נוסדה על ידי המלך האשורי אשורנצירפל השני במאה ה-9 לפנה"ס.
העיר אימגור-אנליל
העיר אימגור-אנליל נוסדה על ידי המלך האשורי אשורנצירפל השני שמלך בין השנים 883–859 לפנה"ס. העיר שוכנת במעלה נחל דרה (Derrah), 10 ק"מ מהחידקל מקום בו שכנה העיר העתיקה כלח. העיר הוקמה בין העיר נינוה ובין האזור בו שכנה העיר ארפח'ה (Arrapha) מדרום-מזרח, לאורך הדרך האשורית המלכותית.
הקמת העיר נעשתה לאחר שאשורנצירפל השני העביר את עיר הבירה שלו מהעיר אשור לכלח. ואולי הקמת העיר היוותה שלב נוסף בתוכניותיו לארגון מחדש של האימפריה האשורית. לעיר הייתה חשיבות אסטרטגית, והיא שכנה במרחק של יום הליכה מנינוה. בנו שלמנאסר השלישי המשיך לבנות את העיר. העיר התקיימה במשך כמאתיים שנים והיא נהרסה ונבזזה יחד עם ערים אשוריות נוספות בעת הכיבוש על ידי המדיים והבבלים שהפילו את האימפריה האשורית בין השנים 609-614 לפנה"ס.
ארכאולוגיה
האתר נחפר לראשונה בשנת 1878 על ידי הארכאולוג הורמוזד רסאם עבור המוזיאון הבריטי. רסאם בחר לחפור באתר לאחר ששנה לפני כן הופיעו בשוק בלונדון ובפריז פיסות של רצועות ברונזה מעוטרות. חפירה נוספת באתר התקיימה בשנת 1956 על ידי הארכאולוג הבריטי מקס מלוואן עבור בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בעיראק (British Institute for the Study of Iraq). בשנת 1989 האתר נסקר על ידי D. J. Tucker עבור המוזיאון הבריטי.
חומות העיר הקיפו שטח של 640 דונם. באתר נמצאו מקדשים מבני ארמון ועוד. אחד הממצאים החשובים ביותר היו מספר שערים שנקראו "שערי בלאוואת". באתר נמצאו שלושה זוגות שערים, שני זוגות על ידי רסאם, וזוג אחד על ידי מלוואן.
שערי בלאוואת
שערי בלאוואת הם מהממצאים שהביאו לפרסומו של האתר. ראסם מצא זוג שערים מתקופתו של אשורנצירפל השני וזוג מתקופת בנו שלמנאסר השלישי. מלוואן מצא זוג שערים נוסף מתקופת אשורנצירפאל השני.
השערים של אשורנצירפאל השני שנמצאו על ידי רסאם היו בגובה של 4 מטר והם שוכנים במוזיאון הבריטי. ביחד עם השער נמצא תיבת עשויה מאבן גיר ובתוכה היו שני לוחות שיש עליהם היו כתובות של אשורצירפל השני. הכתובות תיארו את בניית המקדש ואת השערים שהוקדשו לאל ממו. זיהוי שמה של העיר מקורו בלוחות אלה. זוג השערים השני מתקופתו של אשורנצירפל השני שנמצא על ידי מלוואן מקורם גם היה במקדש לאל ממו. שערים אלה נמצאים במוזיאון בעיר מוסול למרות פיסות רבות של רצועות נבזזו במלחמת עיראק. זוג השערים השלישי מתקופת שלמנאסר השלישי גובהו המוערך היה כ-6.8 מטר. השערים היו עשויים מעץ ארז. העץ נרקב לחלוטין, ומה ששרד היו רצועות הברונזה המעוטרות הנמצאות גם הן במוזיאון הבריטי. רוחב רצועות הברונזה הוא 27 ס"מ. ממצא השערים פורסם בשנת 1905. שני קטעים קטנים מרצועות הברונזה נמצאים במוזיאון וולטרס לאמנות (Walters Art Museum) בבולטימור בארצות הברית.
העיר העתיקה של רמלה
העיר העתיקה של רמלה היא האזור העירוני העתיק של העיר רמלה, האזור נמצא במרכז דרום רמלה ורוב התושבים בה כיום הם מוסלמים. העיר העתיקה הוקמה בין השנים 710 ו-716 לספירה, כ-80 שנה לאחר הכיבוש המוסלמי של ארץ ישראל, על ידי סולימאן אבן עבד אל-מלכ שהיה מושל ג'ונד פלסטין מבית אומיה ולאחר מכן מונה לח'ליפה.
בלאוואת
שערי בלאוואת
כל שלושת זוגות השערים כללו רצועות ארוכות עשויות ברונזה שהוצמדו לשערים עשויים מעץ באמצעות מסמרים. הם בלטו מעל פני העץ. רצועות הברונזה כללו כתובות ותארו סצנות ממסעות המלחמה, סצנות של מסעות ציד של אריות ושוורים וכללו גם תיאורי נוף כגון עצים והרים. כל זוג שערים כלל 16 רצועות שמונה מכל צד של השער.
העיר העתיקה של רמלה
היסטוריה
בשנת 640 הסתים הכיבוש הערבי של ארץ ישראל על ידי שליטי א-שאם. על פי פרופסור נמרוד לוז, האזור נשאר מושפע מהתרבות הרומית והיוונית הלניסטית שהייתה בו, דבר שאפשר לראות באופן התכנון של העיר.
בלאוואת
שערי בלאוואת
שערי שלמנאסר השלישי תארו סצנות ממסעות המלחמה שלו בין השנים 848-859 לפנה"ס. ערים שהוא תקף, חיילים בעת קרב, שבויים המובלים על ידי סוהרים, מעשי עונש והרג של אויבים ותשלומים שניתנו כמנחה לשלמנאסר השלישי על ידי הערים שנוצחו. בנוסף לתבליטים ולכיתובי ההסבר הקצרים שעליהם, על רצועות הברונזה שחיפו את החזיתות הצרות הפנימיות של שתי הדלתות, נחקקה כתובת מלאה המתארת את ימי מלכותו של שלמנאסר מראשיתם ועד שנתו העשירית (850 לפנה"ס).
העיר העתיקה של רמלה
היסטוריה
בספרו "תאריח' אל-יעקובי" הסופר הערבי אחמד אל-יעקובי בן המאה ה-9 טוען כי העיר העתיקה הוקמה בשנת 716 ביוזמתו של סלימאן, שהיה מושל גֻ'נד פלסטין בימי שלטון אחיו הבכור, הח'ליף אל וליד (שלט מ-705 עד 715), כעל האיש שביוזמתו קמה העיר. לפני קום העיר המקום היה שומם, פרט לחולות לא נמצא בו מאומה, ומכאן בא שמה של העיר (בערבית: רמל Raml = חול). על פי פרשני הקוראן, הגבעה עם המעיין (מקום המבטחים), אליה הביא אלוהים את מרים וישו, והמוזכרת בסורת אלמאמנין, כג:52, היא רמלה. מדברי אחרים משתמע שרמלה הייתה קיימת כאשר נכבשה הארץ בידי המוסלמים, בשנים 639–640, אם כי ייתכן שמדובר בעיר אחרת בשם זה (פרופ' גיל מצביע על העיר 'חולית המחוז' - 'חול' פירושו, כאמור, 'רמל' בערבית - המוזכרת בתוספתא, כעל אחת מהאפשרויות). יש המקדימים את בניית רמלה לימי ממלכת ישראל המאוחדת ומוסרים שהייתה מושב לדוד ולשלמה, המקודשים באסלאם כנביאים ולרחבעם, אך אין, לפי שעה, ראיות כל שהן לדעה זו. מן החפירות שנערכו, ניתן להסיק את ההפך. בבית יוצר, שנחפר בשכונת גיורא ברמלה, מצאו החופרים, מרים רוזן-איילון ואבי איתן, מתחת לשכבה, אותה תיארכו למאה ה-8, חול נקי. רצפת פסיפס שתוארכה לאותה מאה ונחפרה לא הרחק ממתחם המסגד הלבן, נמצאה אף היא על קרקע בתולה. מאיר בן דב, שחפר באתר המסגד הלבן, מצא שהשכבה הקדומה ביותר, אותה תיארך לתקופה האומיית, נבנתה על "חול דק ונקי". תמונה דומה התבררה בכל החפירות האחרות בסביבה זו. אנדרו פיטרסן, שערך שורה של סקרים ארכאולוגיים על-קרקעיים ותת-קרקעיים מציין אף הוא שהעיר "הוקמה על אתר בתולי בו לא היה יישוב קדם-אסלאמי". גם בחפירה נרחבת ביותר, שנערכה בשנים 2002–2003, בשטח גדל ממדים מדרום למסגד הלבן, נמצאו השכבות המוסלמיות כאשר מתחתן חול נקי ללא כל סימני בנייה.
בלאוואת
שערי בלאוואת
דוגמה לסצנה המתוארת ברצועות הברונזה נמצאה בשערי שלמנאסר השלישי, המראה את המלך במלאת שנה אחת למלכותו מקבל מנחת הוקרה מהערים צור וצידון הפיניקים עם כובעים מחדדים חוצים את המפרץ מהאי ששם שכנה צור. הגבר והאישה המתוארים על גבי האי הם כנראה המלך והמלכה הפיניקיים. שלמנאסר השלישי מחזיק בידו חץ וקשת המסמלים את היותו הכובש. איש חצר לידו מחזיק שמשיה.
העיר העתיקה של רמלה
היסטוריה
בספרות המקצועית מצוינת בדרך כלל השנה 716 כשנת ייסודה של רמלה, אלא שבזמן מותו של אחיו הבכור, הח'ליף אל וליד, בתאריך 24 בפברואר 715, מצוין במקורות הערביים שסלימאן שהה ברמלה. בהסתמך על כך, נראה כי העיר נוסדה קודם לכן, אך המקורות סותרים זה את זה ולכן לא ניתן לדעת את שנת ההקמה המדויקת. פתרון אפשרי לבעיה הוא להניח שהעיר נבנתה בשלבים ולפיכך לא ניתן להצביע על שנה מדויקת. אריה חורשי כותב כי התחלת הבנייה של העיר הייתה בשנת 710. לפי בלדאד'ורי (כתאב אלפותוח) בנה סלימאן תחילה את הארמון ששימש כבית המושל ומייד אחר כך את בית הצבעים (אשר ככל הנראה אכלס יהודים), ובסמוך לו ובמרכזו חפר בארות מים מתוקים. כמו כן הקים מסגד, שלא סיים את בנייתו מאחר שעבר לדמשק, עם מינויו לחליף, בשנת 715. כלומר, בין הקמת ארמון המושל להקמת המסגד עברו חמש שנים, ומכאן ייתכן הבלבול במקורות בעניין שנת ייסודה המדויקת של העיר.
בלאוואת
האתר בעקבות מלחמת עיראק
בחודש נובמבר 2004 נסלל כביש על ידי הצבא האמריקאי שחיבר את האתר עם האתר הארכאולוגי של כלח ועם הכפר המודרני בחדידה. הסלילה נעשתה במסגרת "פרויקט כבישי היישוב נינוה" והוא מומן על ידי ממשלת ארצות הברית. עלות סלילת הכביש הייתה 1.12 מיליון דולר.
העיר העתיקה של רמלה
היסטוריה
מניתוח תיאורי העיר במקורות נראה שהייתה עיר מתוכננת היטב, ועד כמה שניתן לשפוט מן הכתובים ומחפירות ארכאולוגיות, עלתה רמלה בגודלה, פארה ומורכבותה האורבנית על כל המפעלים האחרים של בית אומיה. הקמתה הייתה כרוכה בהוצאת הון עתק (למפקח על ההוצאות הכספיות מונה נוצרי מהעיר הסמוכה, לוד, בשם בטריק בן אַ-נכּא). מתיאורי עדי ראייה, נראה שלבנייתה נקראו מיטב האדריכלים, המהנדסים ורבי הבנאים בני הדור. קשה להניח שניתן היה לאסוף את האמצעים ואת בעלי הידע הנדרשים, ללא תמיכת השלטון המרכזי. יש לזכור שימיו של אל וליד, אחיו של סלימאן ושליט עולם האסלאם באותן שנים, הצטיינו בתנופת בנייה עצומה. נראה יותר שהקמת רמלה הייתה אחת מיוזמות רבות היקף אלה, ובמובנים רבים הייתה היא גולת הכותרת שלהן.
על פי פרופסור נמרוד לוז ושמעון גת, העיר העתיקה נבנתה במבנה של עיר רומית קלאסית, ולכן היה לה מתווה בנייה מרובע למדי, חומות ושערים.
העיר תחת שלטון בית אומיה
בתקופה האסלאמית בה נבנתה העיר, מקימי העיר המושל סלימאן והח'ליף היו מוסלמים מבית אומיה. סלימאן עסק בהקמת מספר מבנים שהיוו את המבנים הראשונים של העיר: הדבר הראשון שנבנה היה הארמון שלו, דהיינו בית המושל וכמו כן בית הצבעים (דאר אל צבאע'ין) שאוכלס על ידי יהודים. במרכז בית הצבעים הוא בנה בור מים לאחסון מי גשמים. ככל הנראה, בית הצבעים נקרא כך משום ששימש לצביעת בדים. לאחר מכן, הוא תכנן לבנות מסגד אך נהפך לח'ליף לפני סיום תהליך הבנייה. בנוסף הוא בנה בארות ותעלה להובלת מים.
במאמרו בנוגע לבלאד א-שאם, מחוז סוריה בתקופת שושלת בית אומיה הראשונה, מוחמד אל מוקדסי מהלל את המסגד שנבנה: "המסגד הראשי של כל רמלה, יותר נהדר ואלגנטי מהמסגד של דמשק, המסגד הלבן". בציטוט אחר אמר כי "אין מיחראב נאה יותר מהמסגד בכל ארצות ערב, חוץ מדוכן התפילה שבירושלים". על פי פרופסור מרים רוזן-איילון ודוקטור יעקב קפלן "המסגד הלבן" המתואר על ידי אל-מוקדסי הוא אותו מסגד שהתגלה בחפירות שערך קפלן בשנת 1984.
העיר נבנתה על מנת לשמש כעיר הבירה של ג'ונד פלסטין ומושב המוסדות המנהלים של האזור היה ברמלה. ארמונו של סולימאן שימש כבית הפרלמנט ונבנה במוקד העיר על מנת להביע את משמעותו הסמלית בחשיבותו לפני העיר.
השווקים
השווקים בעיר העתיקה של רמלה ידועים במיוחד בשל הסחורה הייחודית בהם. ההיסטוריון הערבי אל-מוקדסי ציין במיוחד את מגוון הפירות עסיסיים הייחודיים בשווקים וכן את הבצק. העיר מתוארת כבעלת ארבעה שווקים בהם נמכרים בצלים, כותנה, ירקות, חיטה, עץ ועוד.
בתי הקברות
בחפירות שנערכו צפונית לאל - רמלה התגלו קברים מהתקופה האסלאמית המוקדמת. ככל הנראה האזורים הסובבים את מרכז העיר העתיקה שמשו כמקום קבורה באותה עת.
הכנסייה הצלבנית - המסגד הגדול
כנסיית יוחנן הצלבנית או מסגד אל-עומרי, היא כנסייה הנמצאת בלב העיר העתיקה שהוסבה למסגד בתקופת הממלוכית בשנת 1190 לערך. לא ברור מתי הכנסייה נבנתה אך לאחר בנייתה באזור שנת 1190 היא הוסבה למסגד על ידי האיובים למשך זמן קצר ובשנת 1297 היא הפכה באופן מלא למסגד. העיכוב בהסבת המבנה למסגד כנראה מראה על רצון תושבי המקום לשמור על המסגד הלבן כמסגד המרכזי של העיר.
אספקת מים
בנוסף שמשה בריכת הקשתות הנמצאת מצפון לעיר העתיקה כמקום לאגירת מים. הבריכה נקראת גם "בריכת העזים" על שום שבעבר תושבי המקום נהגו להשקות בה עזים. בניגוד לבארות שנבנו על ידי סולימאן ושאר בארות המים, הבריכה שימשה לאגירת מי תהום ולא מי נגר גשמים.
הכנסייה הפרנציסקנית
הכנסייה הפרנציסקנית היא כנסייה ומנזר הידוע בשם מנזר ניקודמוס הקדוש. הכנסייה מפורסמת בעיקר בשל כך שנפוליאון שכן בה בשנת 1799 ואף ירה במואזין למוות.
הכנסייה מנוהלת על ידי המסדר הפרנציסקני. מגדל הפעמונים המרובע (בתמונה), בנוסף לציור ייחודי של טיציאן, נתרמו בשנת 1849 למסגר ולכנסייה על ידי ספרד.
חמאם רדואן
חמאם רדואן, או חמאם אל-וזירי, שימש כבית מרחץ ציבורי בתקופה העות'מאנית. תושבי העיר רחצו בחמאם עד תקופת מלחמת העצמאות. כיום החמאם הרוס חלקית ואינו משמש יותר לרחצה.
קרנאק
קרנאק (בצרפתית: Carnac; בברטונית: Karnag) היא עיירה וקומונה במחוז מורביאן בחבל ברטאן בצרפת, לחוף מפרץ קיברון, בין ואן לקיברון. לקרנאק שני מרכזים, העיירה קרנאק (Carnac-Ville) וחוף קרנאק (Carnac-Plage).
חוף קרנאק הוא אתר תיירות פופולרי לגלישת רוח ולשיט מפרשיות. חצי האי קיברון מונע כניסת גלים ומערבולות לחוף ומאפשר כניסת רוחות.
קרנאק מפורסמת בצרפת ובעולם בגלל ריכוז של יותר מ-3000 מגליתים הפזורים בשטחה בצורה של שורות מנהירים, דולמנים וטומולי. חוקרים מתארכים את האבנים האלו לתקופה הנאוליתית, בערך 5,300 שנה לפני זמננו. עד היום לא ברור מה משמעות האבנים. התאוריות נעות בין אתר אסטרונומי, סימון גבולות או אתר פולחני.
בקרנאק עצמה נמצאים המגליתים בכמה אתרים עיקריים. באַלִינימאן דֶה קֶרמַריוֹ (Alignements du Kermario) יש 1,029 מנהירים, המסודרים בעשר שורות ("אלינימאן" בצרפתית). אתר המגליתים החשוב ביותר בקרנאק הוא אלינימאן די מֶנֶק (Alignements du Menec), שם סדורים כ-1,100 מנהירים ב-11 שורות.
במקום נמצאים מוזיאון ומרכז מבקרים.
ח'ווארזם
ח'ווארזם (בפרסית: خوارَزم) הוא האזור הפורה של דלתת נהר האמו דריה במקום שבו הוא נשפך בעבר לימת ארל (הימה יובשה במאה ה-20 עקב פעילות אנושית). האזור מהווה מעין נווה מדבר רחב ממדים באמצע הרמה המדברית של מרכז אסיה. אזור ח'ווארזם שוכן על הגבול שבין טורקמניסטן מדרום לאוזבקיסטן מצפון.
אזור ח'ווארזם היה בסיסה של אימפריה מקומית הנושאת את אותו שם. האימפריה הח'ווארזמית (שנודעה גם בשמה ח'ווארזם שאה) שלטה בין השנים 1077–1231 על חלקים נרחבים ממרכז אסיה וכל איראן. האימפריה נפלה עם פלישת השבטים המונגולים מהמזרח במהלך המאה ה-13.
היסטוריה מיתולוגית
המלומד המוסלמי בן המאה ה-11 אל-בירוני, מילידי ח'ווארזם, מתארך את ראשית ההתיישבות באזור לשנת 1,292 לפני הספירה. ראשון המתיישבים בח'ווארזם לפי בירוני, היה הנסיך המיתולוגי סיאווש, דמות מרכזית הלקוחה מתוך האפוס האיראני החשוב שאהנאמה (בתרגום: ספר המלכים).
משה רוזנברג (מאמן)
משה רוזנברג (נולד ב-22 במאי 1946) הוא מאמן כדורסל ישראלי. זכה כמאמן במדליית זהב ב (תל אביב 1968).
ביוגרפיה
ב-1968 נקרא לאמן את נבחרת הנשים של ישראל בכדורסל נכים (כסאות גלגלים) והוביל אותה לזכייה במדליית זהב באולימפיאדה הפראלימפית שנערכה בישראל.
במקביל לעיסוק האינטנסיבי בכדורסל עבד בשנים 1973–2013 כביוכימאי במעבדה האנדוקרינית בבית חולים קפלן.
משפחה
נשוי לרחל ואב לשלושה. אחיו, קלמן רוזנברג, שיחק כדורסל בהפועל חיפה, ואימן במכבי חיפה.
השכלה
בוגר קורס מאמנים במכון וינגייט. תואר ראשון ותואר שני במיקרוביולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן.
בית החולים על שם שוויצר
בית החולים על שם שוויצר - בית חולים אשר פעל בטבריה בשכונת קריית שמואל, בין השנים 1930-1931 ו-1934-1955.
בית החולים נחנך במאי 1930. בבית החולים פעלו המחלקות הבאות: מחלקה פנימית, מחלקת ילדים ומאוחר יותר נוספה מחלקת יולדות.
בית החולים ע"ש פטר שוויצר
בעת תכנון שכונת קריית שמואל בטבריה הוקצה במקום מגרש לצורך הקמת בית החולים. באפריל 1921 הונחה בקריית שמואל אבן הפינה לבית החולים שוויצר, בסיוע בני הזוג רבקה ופטר שוויצר אשר תרמו 25,000 דולר. לאחר זמן קצר נפטר פטר שוויצר ורעייתו רבקה נרתמה להשלים את המלאכה. ההסתדרות הציונית הדסה התחייבה לספק לבית החולים את העזרה הרפואית וחבר רופאים. האדריכלים בנימין צ'ייקין וזליג אקסלרוד הכינו את התוכנית האדריכלית.
ב־1925 סיימו את עבודות התכנון, ונחתם חוזה עבודה עם חברת סולל בונה. עלות הבניה הסתכמה ב-9,800 ל"ימ. סגנון הבנייה של בית החולים היה שונה לחלוטין מסגנון הבנייה שרווח בטבריה באותה תקופה. בית החולים נבנה ללא חדר מתים. חברי אחוזת בית מחו על הכוונה להקים חדר מתים בסמוך למבנה מחשש לירידת ערך הבתים הסמוכים לבית החולים וכך נותר בית החולים ללא חדר מתים. בנוסף, הוחלט לוותר על הקמת הקומה השנייה בשל העלויות הגבוהות.
הבנייה של בית החולים נסתיימה בשנת 1929. במאי 1930 נחנך בית החולים. בין המשתתפים בטקס חנוכתו של בית החולים היו : הנרייטה סולד, הרמן שטרוק הד"ר חיים יסקי והקולונל ד"ר ג'ורג' הרון שכיהן כמנהל מחלקת הבריאות בממשל המנדט הבריטי בפלשתינה (ארץ ישראל).
בזמן חנוכתו הוצגו 12 אחיות מוסמכות אשר היו חלק מצוות בית החולים.
מנהלו הראשון של בית החולים על שם שוויצר היה הד"ר יעקב זס, אשר הוכשר לתפקיד בבית החולים הדסה בירושלים.
בית החולים נסגר לאחר כשנה, כשארגון "הדסה" לא הצליח להמשיך את התמיכה במוסד. מחלקת הבריאות הממשלתית תכננה להקים במבנה בית החולים סנטוריום לחולי שחפת למורת רוחה של הקהילה היהודית בטבריה, אך התוכנית לא יצאה לפועל. כ-3 שנים נשאר בית החולים סגור.
בית החולים נפתח בשנית ב-24 ביולי 1934, לאחר השיטפון שפקד את העיר והיעדר היכולת להגיש סיוע רפואי ראוי נרתמו ועד הקהילה העברית, ועד השכונה ובסיוע הד"ר ראובן כצנלסון מנהלה של קופת חולים עממית. פתיחת בית החולים התאפשרה הודות לתרומה בסך 1500 דולר של הדסה אמריקה. בין האורחים שנאמו בטקס הפתיחה היו: משה בילינסון, אליעזר פרלסון.
בית החולים הוגדר כבית חולים עונתי לחברים שבאו לטיפול בחמי טבריה. בית החולים פעל במתכונת לתת שרות למתרחצים ובשאר עונות השנה טיפל בחולים פנימים, כללים וילדים. בנוסף, בית החולים התמחה בטיפול למחלת הראומטיזם. בית החולים צויד ב-50 מיטות אשפוז, מהן 5 מיטות הוקצבו לאנשי המקום ו- 6 מיטות לקופת חולים עממית. את המחלקה הפנימית ניהל במשך כ-3 שנים הד"ר מקס בוכמן לאחר ששב מגרמניה שם השתלם במחלות פרקים. בנוסף, פעלה מחלקת יולדות בניהולה של הד"ר רחל יהודית ספיר-וילצ'יק.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה החליטו מנהלי המוסדות הרפואיים בארץ ישראל, הסתדרות המדיצינית הדסה, קופת חולים של ההסתדרות הכללית, ומחלקת הבריאות של הוועד הלאומי, לבחון מחדש את מצב האשפוז בגליל המזרחי. הד"ר פנחס אפרתי מונה בשנת 1939 לארגן מחדש ולנהל את בית החולים ע"ש שוויצר. הד"ר אפרתי ניהל את בית החולים עד שנת 1949.
בין השנים 1940–1942 עבד בבית החולים הד"ר אהרון בלר, לפני יציאתו לארצות הברית להתמחות ב-נוירוכירורגיה.
במהלך מלחמת העצמאות סירבו בהגנה לאפשר לסגן מנהל "בית החולים שוויצר" יוסף מרגלית, להשתתף בקרבות, אבל הוא התעקש ליטול חלק במערכה על קרני חיטין. כשמפקדי הכוח הבינו כי נקלעו למארב, הם הורו ללוחמים לסגת, אלא שמרגלית לא שמע את הפקודה ועד היום לא ברור מה עלה בגורלו.
בשנת 1951 נפתחה מחלקת הילדים על ידי הפרופ' סטנלי לוין. כשבית החולים נסגר עבר לוין לבית החולים פוריה.
בשנת 1952 מונה למנהל מכון הרנטגן הד"ר אלפרד יונגמן.
בית החולים פעל עד שנת 1955.
בית החולים פוריה
בית החולים פוריה הוקם בשנת 1957 כתחליף לבית החולים על שם שוויצר ובית החולים ליולדות של הכנסייה הסקוטית ששכנו בטבריה.
במקום בו עמד "בית החולים על שם שוויצר" עומדים כיום שלושה מגדלי דירות נופש.
אמיל יוליוס גומבל
אמיל יוליוס גומבל (בגרמנית: Emil Julius Gumbel; 18 ביולי 1891 – 10 בספטמבר 1966) היה סטטיסטיקאי ופעיל פוליטי יהודי-גרמני אמריקאי.
קורות חיים
גומבל נולד במינכן, בן להרמן ופלורה גומבל. הוא למד באוניברסיטת מינכן, וקיבל תואר דוקטור ביולי 1914, על עבודה שכותרתה "Über die Interpolation des Bevölkerungsstandes", שנעשתה בהנחייתו של גאורג פון מאייר. שירת בצבא בתחילת מלחמת העולם הראשונה, ולאחר שהפך לפציפיסט השתחרר מהצבא באביב 1915. הצטרף ל"ליגה של המולדת החדשה", שבשנת 1922 שונה שמה להליגה הגרמנית לזכויות האדם. עד סוף המלחמה בשנת 1918 עבד במחלקת אחזקת המטוסים בשדה התעופה יוהניסטל בברלין, ולאחר מכן עבד בחברת טלפונקן בברלין. בשנת 1921 לימד בבית הספר למועצות העובדים של האיגוד המקצועי הגרמני בברלין ולמד פיזיקה. בשנת 1923 מונה למרצה לסטטיסטיקה מתמטית באוניברסיטת היידלברג, ובשנת 1930 מונה לפרופסור חבר.
בעקבות רצח חבר, השתתף במשפט שבו ראה כיצד השופט מתעלם מהראיות נגד האס אה. הוא החל לחקור רציחות פוליטיות דומות ופרסם זאת בשנת 1922 בספרו "ארבע שנים של רצח פוליטי" (בגרמנית: Vier Jahre politischer Mord), שבו פרסם פרטים על רציחות פוליטיות ומצא שבשנים 1919–1922 היו בגרמניה 376 רציחות פוליטיות, מהן 354 בידי אנשי הימין הפוליטי ורק 22 בידי אנשי השמאל. עם זאת, מערכת המשפט הגרמנית הפגינה סלחנות רבה כלפי הרוצחים מהימין הפוליטי, והחמירה עם הרוצחים מהשמאל הפוליטי. מסקנות ספרו אושרו במחקר שהזמין שר המשפטים של רפובליקת ויימאר, גוסטב רדברוך. ב-1924 עלתה דרישה לפטרו מהאוניברסיטה עקב פעילותו הפוליטית, אך ועדה בת שלושה חברים, בהם הפילוסוף קרל יספרס, המליצה לשר החינוך של רפובליקת באדן, וילי הלפאך, שלא לפטרו. ב-1928 פרסם ספר נוסף "גורמים לרצח פוליטי" וניסה ליצור קבוצה פוליטית נגד הנאציזם. בעקבות פעילותו זו פוטר ממשרתו בהיידלברג בשנת 1932.
ב-1932 עבר לצרפת, שם לימד בפריז ובליון. ב-1933 נשללה ממנו האזרחות הגרמנית. ב-1939 הוא ומשפחתו קיבלו אזרחות צרפתית. באוקטובר 1940, לאחר פלישת גרמניה לצרפת, נמלט בעזרת וריאן פריי (הוועד לסיוע לשעת חירום) דרך פורטוגל לארצות הברית. הוא לימד בבית הספר החדש למחקר חברתי ובשנת 1953 מונה לפרופסור באוניברסיטת קולומביה שם לימד עד למותו ב-1966.
לגומבל היה תפקיד מכריע בפיתוח תורת הערכים החריגים יחד עם לאונרד טיפט ורונלד פישר. ספרו "Statistics of Extremes" פורסם ב-1958. על שמו נקראת התפלגות גומבל.
ב-1930 נישא למארילואיז צ'טריץ, שהייתה אם לשני בנים מנישואיה הראשונים. היא הביאה אתה את בנה הצעיר, ואילו בנה הבכור נותר עם אביו. היא נפטרה בשנת 1952.
תחפושת של ליל כל הקדושים
תחפושות של ליל כל הקדושים הן תחפושות שנהוג ללבוש בליל כל הקדושים או בפסטיבלים השונים הקשורים לחג, שחל ב-31 באוקטובר. את התחפושות הראשונות של ליל כל הקדושים ניתן היה לראות כבר בשנת 1585 בסקוטלנד. במהלך המאה ה-18 וה-19 המנהג זכה להתייחסות במדינות כמו סקוטלנד, אירלנד, האי מאן וגם ויילס.
יש שטענו כי המנהג נובע מהאירועים הקלטיים: סאווין ואולהלוטייד. תחפושות של ליל כל הקדושים מבוססות באופן מסורתי על יצורים על-טבעיים או יצורים הלקוחים מפולקלורים שונים. עם זאת, בשנות השלושים של המאה העשרים התחילו לייצר תחפושות בדמויות של ידוענים, מוזיקאים וכולי. במרוצת השנים, נהגו צעירים ללבוש תחפושות של ליל כל הקדושים, אך בתחילת המאה ה-20 גם מבוגרים החלו ללבוש אותן גם כן.
היסטוריה
לבישת תחפושות בליל כל הקדושים עשויה לנבוע מהאמונה כי יצורים על-טבעיים, או נשמותיהם של המתים, משוטטות בכדור הארץ בזמן זה. נהוג לחשוב שלבישת התחפושות תרתיע ותבלבל את הרוחות והנשמות שמשוטטות ברחבי כדור הארץ בליל כל הקדושים.
סוגי תחפושות
במרוצת השנים ייצרו חברות שלל סוגים שונים של תחפושות. על פי הפדרציה הקמעונאית הלאומית, נושאי התחפושות הפופולריים ביותר של ליל כל הקדושים למבוגרים הם לפי הסדר: מכשפה, פיראט, ערפד, חתול וליצן. כמו כן, מוזיקאים שונים כמו היוו השראה לתחפושות שיוצרו בדמותם. הזמרת-יוצרת הוגדרה כ"אחד מהאנשים שהשפיעו על התחפושות של ליל כל הקדושים בשנות ה-80".
ישנן סוגי תחפושות שהוגדרו כרעילות וכמסוכנות לשימוש ואחת מהפרשות הידועות ביותר בנושא נגרמה כתוצאה מליקויים של חברת אילופ, בשנת 2012.
פרשת התחפושות הרעילות של אילופ
אילופ היא חברה אמריקאית שמשרדיה הראשיים נמצאים בקולורדו ספרינגס, ארצות הברית. החברה מעצבת, מייצרת ומפיצה תחפושות ואביזרים, בייחוד של ליל כל הקדושים. השם הוא ראשי תיבות של "כולם צוחקים על כדור הארץ", ביטוי שנקבע בעקבות סיבות מסחריות בנובמבר 2013.
בשנת 2012 פנה אל החברה הדוקטור אנתוני א. הלד והודיע כי החברה הפרה את החוק בטענות שנמכרו דרכה תחפושות ואביזרים של ליל כל הקדושים שהכילו DEHP, DBP, BBP, ארסן, קדמיום ועופרת בקליפורניה מבלי שצוינו הדברים. בעקבות כך, הסכימה החברה שלא למכור מוצרים בקליפורניה עד שיתוקנו הליקויים.
כלכלה
חוקרים מטעם הפדרציה הלאומית לקמעונאות בארצות הברית ערכו סקר בנושא הרווחים מתחפושות ליל כל הקדושים ומצאו כי 53.3 אחוז מאוכלוסיית המדינה תכננו לקנות תחפושות של ליל כל הקדושים בשנת 2005, תוך שהוציאה בממוצע 38.11 דולר על כל תחפושת (עלייה של 10 דולר לעומת השנה הקודמת). בשנת 2006, פורסם כי ההוצאות על התחפושות במדינה היו בגובה של 4.96 מיליארד דולר.. בשנת 2020, העריכו כי למרות מגפת הקורונה, ההוצאות על ליל כל הקדושים והתחפושות יהיו בגודל של שמונה מיליארד דולר.
אממי אושימה
אממי אושימה (ביפנית: 奄美大島) הוא האי הגדול ביותר ב, בחלק הצפוני של איי ריוקיו, בין האיים קיושו ואוקינאווה. האי הוא אחד מ.
האי, ששטחו 712.35 קילומטרים רבועים, מונה כ-73,000 תושבים. מבחינה מנהלית הוא מחולק לעיר, לעיירות טאצוגו, סטוצ'י ולכפרים אוקן ויאמטו במחוז קגושימה.
בשנת 2021, נכלל חלק גדול מהאי באתר המורשת העולמית האיים: אממי-אושימה, טוקונושימה ואיריומוטה והחלק הצפוני של אוקינאווה של ארגון אונסק"ו.
היסטוריה
לא ברור מתי יושב האי אממי אושימה לראשונה. כלי אבן מצביעים על התיישבות בתקופה הפלאוליתית ביפן, וחפצים אחרים, כולל כלי חרס, מעידים על מגע מתמיד עם יפן מתקופות ג'ומון, יאיואי וקופון.
האי מוזכר בכרוניקה היפנית העתיקה ניהון שוקי בערך לשנת 657 לספירה. בתקופת נארה ותחילת תקופת הייאן זה היה מקום עצירה לשליחים מיפן לחצר שושלת טאנג בסין. אם הפנינה הייתה פריט ייצוא חשוב ליפן. עד 1611 היה אממי אושימה חלק מ. לאי פלשו סמוראים מ בשנת 1609 ושילובו בנכסים הרשמיים של הקלאן הוכר על ידי שוגונות טוקוגאווה בשנת 1624. שלטון שימאזו היה קשה, כאשר תושבי האי הפכו לצמיתים ונאלצו לגדל קנה סוכר כדי לעמוד במיסוי גבוה, שגרם לא פעם לרעב המוני. טקמורי סאיגו הוגלה לאממי אושימה בשנת 1859, שהה בו שנתיים, וביתו נשמר כמוזיאון לזכרו. לאחר רסטורציית מייג'י שולב אממי אושימה ב ולאחר מכן הפך לחלק ממחוז קגושימה. מסוף מלחמת העולם השנייה ועד 1953 הוא היה בשליטת ארצות הברית יחד עם איי אממי האחרים, ואז הוחזר לשלטון יפני.
מאז פברואר 1974, היה שטח של 78.61 קילומטרים רבועים, הכולל חלקים מהאי ומהים שמסביב, תחת חסות ממשלתית בשם "הפארק הלאומי למחצה אממי גונטו". באזור יש גם יער מנגרובים גדול.
בדצמבר 2001 התחולל קרב ימי המכונה קרב אממי אושימה בין ספינת ביון צפון קוריאנית חמושה לבין ספינות של ליד אממי אושימה. ספינת הביון חדרה לאזור הכלכלי הבלעדי של יפן. זה היה עימות בן שש שעות שהסתיים בטביעת כלי השיט הצפון קוריאני.
בשנת 2017 הוקם. הוא קלט אליו את הפארק הלאומי למחצה אממי גונטו לשעבר ואזורי יבשה וים אחרים בעיריות סמוכות.
גאוגרפיה
אממי אושימה משתרע על שטח של 712.35 קילומטרים רבועים, האי השביעי בגודלו ב אחרי ארבעת האיים הראשיים, האי אוקינאווה והאי (למעט האיים הקוריליים השנויים במחלוקת). המרחק בין הקצה הצפון-מזרחי של האי לקצה הדרומי הוא כ-80 קילומטרים. האי הוא ממוצא געשי ושוכן כ-380 קילומטרים דרומית לקצה הדרומי של קיושו ו-250 קילומטרים צפונית לאוקינאווה. הפסגה הגבוהה ביותר באי היא הר יוואנדה בגובה 605 מטר מעל גובה פני הים. חופו של האי מוקף בשוניות אלמוגים, וייתכן שהאי היה גם משכן לכמה משוניות האלמוגים הצפוניות ביותר ביפן במהלך עידן הקרח האחרון. הוא מוקף בים סין המזרחי במערב ובאוקיינוס השקט במזרח.
אקלים
האקלים של אממי אושימה מסווג כאקלים סובטרופי גשום (סיווג Cfa על פי שיטת קפן) עם קיץ חם מאוד וחורף מתון ללא שלג. העונה הגשומה נמשכת ממאי עד ספטמבר. טייפונים מתרחשים לעיתים תכופות.
פאונה
אממי אושימה הוא משכן לכמה בעלי חיים אנדמיים נדירים או בסכנת הכחדה, כולל ארנב אממי ועורבני לידס (Garrulus lidthi), ששניהם נמצאים כעת רק באממי אושימה ובטוקונושימה. ארנב אממי מכונה לפעמים מאובן חי מכיוון שהוא מייצג שושלת יוחסין אסייתית עתיקה שנעלמה במקומות אחרים.
האי הוא גם משכנו של גומצן האבו, נחש ארסי שניתן למצוא ברחבי איי ריוקיו. נמיות הוכנסו לאי כדי להרוג את הגומצן, אך הפכו לבעיה נוספת, שכן עלייה באוכלוסיית הנמיות נקשרה להידרדרות באוכלוסיית ארנב אממי ומינים אנדמיים אחרים. כאמצעי נגד, הוקם בשנת 2000 פרויקט השמדה מקיף להוצאת הנמייה מהאי. בשנת 2005 הוקם צוות מיוחד, "מכסחי הנמיות של אממי", כדי לקדם באופן שיטתי מאמצים אלה. עקב כך אוכלוסיות רבות של בעלי חיים מקומיים מתאוששות בהדרגה.
צפייה בלווייתנים כדי לראות לווייתן גדול-סנפיר הפכה לאטרקציה מומלצת בחורף. כמו כן, מין הלווייתן אובלנה צפון-פסיפית, הניצב בסכנת הכחדה מכל מיני הלווייתנים, הופיע מדי פעם סביב האי (ישנם חמישה תיעודים של שלוש תצפיות, לכידה ועלייה על החוף מאז 1901), ונכון לשנת 2014, אממי הוא המקום היחיד בים סין המזרחי בו אושרה תצפית של מין זה ב-110 השנים האחרונות. זהו גם אחד משני מקומות בעולם יחד עם איי בונין שבהם אושרה הופעה קבועה בחורף מאז המאה ה-20. גילוי של דולפינן אנקולי במצר סטו היה האישור הראשון לתצפית שלו במדינה. מינים אחרים כוללים לווייתנים (לווייתן בריד, ראשתן גדול-ראש), לווייתנים קטנים יותר או דולפינים (עבשן קטלני, סטנלה ארוכת-חרטום, סטנלה פאנטרופית) וכדומה. לפני שנעלמו בגלל ציד, היו לווייתנים גדולים רבים כמו הלוויתן הכחול ולווייתן מצוי היו מהגרים עונתיים.
האי הוא גבול התפוצה הצפוני ביותר של תחש המשכן, עם תצפיות מזדמנות במהלך המאה ה-20 ואל תוך המאה ה-21.
אממי אושימה הוא המקום היחיד בו נראה קינון של צב ים גלדי ביפן.
אדמיניסטרציה
אממי אושימה שייך למחוז קגושימה. הוא מורכב מהעיריות הבאות.
דמוגרפיה
בשנת 2013 התגוררו באממי אושימה 73,000 נפשות. 44,561 תושבים חיים בעיר אממי. השטח הכולל של העיר הוא 308.15 קמ"ר עם צפיפות אוכלוסין של 145 נפשות לקמ"ר.
כלכלה
כלכלת אממי אושימה מבוססת על חקלאות (קנה סוכר, אורז ובטטה), דיג מסחרי וזיקוק. האקלים הנוח מאפשר שני יבולי אורז בשנה. גם תיירות עונתית היא חלק חשוב מהכלכלה. המלאכות המסורתיות כוללות ייצור של משי בעבודת יד באיכות גבוהה, אשר עם זאת סבל מנטישת הלבוש היפני המסורתי ומתחרות של יצרנים זרים.