cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אקנה
גורמי דלקת וטריגרים חיצוניים
כמו כן, תרופות רבות מהוות גם הן טריגר חיצוני להופעת או להחמרת אקנה. בין היתר הן כוללות אקטינומיצין D, דיסולפירם, טטרציקלין, איזוניאזיד, ליתיום, פניטואין, גלוקוקורטיקואידים ועוד. הללו יכולות לגרום למצב הנקרא פריחה דמוית אקנה (acneiform eruptions), ובו ניתן לראות פפולות אדמנתיות אחידות על פני העור. מצב זה נגרם ככל הנראה עקב נזק של התרופה לאפיתל של זקיק השיער, אף ללא התפתחות סבוריאה או היפקרטוזיס של זקיק השיער; כתוצאה מנזק זה, תוכן הזקיק נשפך אל רקמת החיבור הסמוכה לו ומביא להתפתחות דלקת.
סיבוכים
פצעי בגרות בדרגה חמורה עלולים להותיר צלקות קשות על פני העור. במרבית המקרים, טיפול מתאים בפצעים, הימנעות מחיטוט וסחיטת הנגעים, יסייעו במניעת היווצרות צלקות על העור.
מאחר שמדובר בתופעה הגורמת לפגיעה קוסמטית בתקופה משמעותית בחיים (גיל ההתבגרות), מתבגרים שסובלים מאקנה חריפה עלולים לפתח מצבי חרדה או דיכאון, בשל מראה עור הפנים המודלק או המחוטט.
איגור פוליאנסקי
ביוגרפיה
פוליאנסקי נולד בנובוסיבירסק, ברית המועצות. הוא התאמן בקבוצת דינמו בעיר מגוריו.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסופיה, בולגריה בשנת 1985 זכה פוליאנסקי בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.24 שניות לפני דירק ריכטר ממזרח גרמניה (56.02 שניות) ובן ארצו סרגיי זאבולוטנוב (56.86 שניות) וב-200 מטר גב בתוצאה של 1:58.50 דקות לפני בן ארצו זאבולוטנוב (2:01.88 דקות) ופרנק באלטרוש ממזרח גרמניה (2:02.57 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986 זכה פוליאנסקי בשתי מדליות זהב במשחים האישיים ב-100 מטר גב (55.58 שניות) לפני ריכטר (56.49 שניות) וזאבולוטנוב (56.57 שניות) וב-200 מטר גב (1:58.78 דקות) לפני באלטרוש (2:01.11 דקות) ופרנק הופמייסטר ממערב גרמניה (2:02.42 דקות). בנוסף הוא זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:42.63 דקות אחרי הרביעייה המנצחת של ארצות הברית (3:41.25 דקות) ומערב גרמניה (3:42.26 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשטרסבורג, צרפת בשנת 1987 זכה פוליאנסקי במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה 1:59.37 דקות, שתי מאיות השנייה לאט יותר מזאבולוטנוב (1:59.35 דקות) ובמדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:41.51 דקות.
במרץ 1988 שיפר פוליאנסקי את שיאו העולמי של ריק קארי מארצות הברית לאחר 4 וחצי שנים במשחה ל-100 מטר גב כשקבע תוצאה של 55.17 שניות.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה פוליאנסקי ב-3 מדליות, מדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:59.37 דקות לפני באלטרוש (1:59.60 דקות) ופול קינגסמן מניו זילנד (2:00.60 דקות), במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.20 שניות אחרי המנצח מיפן דייצ'י סוזוקי (55.05 שניות) והשיאן העולמי הטרי משלב המוקדמות דייוויד ברקוף מארצות הברית (55.18 שניות). בנוסף הוא זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:39.96 דקות אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש (3:36.93 דקות) וקנדה (3:39.28 דקות).
לאחר הזכייה, פוליאנסקי אמר שמשחה 200 מטר גב הוא משחה קשה עבורו הדורש ריכוז רב כל הזמן ושמירה על קצב והניצחון היה מתנה יפה עבורו. למרות זאת משחה 100 מטר גב הוא החביב עליו.
כיום מתגורר פוליאנסקי עם משפחתו באוקלנד, ניו זילנד.
מצפה רביבים
מצפה רביבים (נקרא גם תל צופים) הוא אחד משלושת המצפים בנגב שהוקמו בשנת 1943.
היסטוריה
בשנת 1938 הוקמה "קבוצת רביבים" בראשון לציון, באתר בו היו קודם לכן אנשי גרעין השדה שהתיישב בשדה נחום. חברי הקבוצה היו צעירים מגרמניה וצעירים ארצישראליים מזרחיים חברי תנועת הנוער העובד, שהתחנכו בקיבוץ גבעת ברנר.
האדמות עליהם הוקם הקיבוץ נרכשו בשנות ה-30 על ידי יהודים מדרום אפריקה באמצעות אנשי הכשרת היישוב מבדואים משבט אל-עזאזמה. לאחר מכן תרמו הרוכשים את הקרקע לקרן קיימת לישראל.
הקיבוץ עלה לקרקע ב-7 ביולי 1943, בשם תל צופים כאחד משלושת המצפים בנגב. מדיניות הספר הלבן באותה תקופה לא איפשרה הקמת יישובים יהודיים בנגב, ולכן הוקמו המצפים תחת מסווה של תחנות מחקר חקלאיות. את השם נתן לקיבוץ מנהיג תנועת העבודה ברל כצנלסון, רביבים היה שמו של ביטאון שהוציא הסופר יוסף חיים ברנר (מחלוצי הספרות העברית המודרנית) ומכאן גם שמו של הקיבוץ. המצפה נמצא בקרבת קיבוץ רביבים ונחשב היום ל"נקודה הישנה".
מצפה רביבים הוקם ביולי 1943, מספר חודשים לאחר מרד גטו ורשה וזו מגילת היסוד:
הסיבות להקמה המצפה
השם "מצפה" ניתן למקום על מנת לספק את הבריטים שלא מדובר ביישוב קבע ומספר האנשים במקום הוגבל ל-12. במפות של התקופה נכתב השם "תל צופים". המתיישבים קראו למקום עסלוג' כדי לבדל את עצמם מרביבים שבראשון לציון, בה חיו באותו זמן רוב חברי הקיבוץ. לנגב נשלחו בעיקר רווקים. כשהוקם המצפה הוא היה היישוב היהודי הדרומי ביותר בארץ ישראל ואמור היה להפוך ליישוב קבע, כשהתנאים הסביבתיים יוכחו כמתאימים למגורים. להקמתו הייתה גם חשיבות אסטרטגית בתקופת המנדט הבריטי – הגברת הנוכחות היהודית בנגב, כאשר לאחר המרד הערבי מנעו חוקי המנדט מן היהודים רכישת קרקעות במרבית שטחי ארץ ישראל. בעקבות הקמתו, נכלל הנגב בתוכנית החלוקה של ועדת אונסקו"פ, ובעקבות זאת גם בהחלטת האו"ם על חלוקת הארץ.
מים
מקור המים היחיד הייתה באר שנקדחה על ידי הבריטים מספר שנים קודם לכן. ביום העלייה על הקרקע נפטר מטיפוס מזכיר היישוב – משה ליבר, והבאר נקראה על שמו. מי הבאר המליחים שמשו לניסיונות חקלאיים של המצפה, מסגרת תפקידו הלאומי לבדוק אפשרויות של התיישבות בנגב. מי השתייה נקנו מבארות ביר עסלוג'. ניסיון נוסף היה לנצל את מי השיטפונות, לאגום אותם ולגדל חיטה בלימנים. המפעל הזה נוהל על ידי המהנדס דב קובלנוב. אף על פי שהושקעו במפעל מאמצים וכספים רבים הוא ננטש בעיקר בגלל חורפים ללא שיטפונות.
ועדת אונסקו"פ
במאי 1947 ביקרה ברביבים ועדת אונסקו"פ – הוועדה המיוחדת של האו"ם לענייני ארץ ישראל. בזכות הביקור זכתה ההתיישבות היהודית בנגב לתהודה ציבורית חזקה. הסוכנות היהודית הודיעה לקיבוץ שיש לעשות את מיטב המאמצים להוכיח לוועדה "שכדי להפריח את הנגב נחוצה אוכלוסייה" יהודית באזור מהסוג המצוי ברביבים. למזלם של המתיישבים, בעקבות השיטפון שחל באותה שנה, פריחת הסייפנים ולבלוב השדות שבמקום הייתה מרהיבה. חברי המשלחת התרשמו עמוקות, ראש המשלחת הביע הערכה לחלוצים על הפכם מדבר לגן פורח. הביקור זכה להבלטה בעיתונות. יש הטוענים כי לביקור זה הייתה השפעה מכרעת בהחלטת ועדת אונסקו"פ לכלול את הנגב בתחום המדינה היהודית.
מלחמת העצמאות
אזור ביר עסלוג' נכבש סופית בידי חטיבת הנגב במבצע חורב ב 27 בדצמבר 1948.
ביום 18 ביולי 1948 הופצץ היישוב במשך יום שלם על ידי חיל האוויר המצרי. אחרי תשע התקפות אוויריות הגיעו שני מטוסים של טייסת הנגב והצליחו להפיל מטוס מצרי ולפגוע בשני. כעבור ימים מספר נכנסה לתוקפה ההפוגה השנייה.
פרס או תאנט לשלום
פרס או תאנט לשלום הוא פרס המוענק מאז שנת 1982 לזכרו של או תאנט לאנשים אשר במאמציהם תרמו להבנה תרבותית בין עמים. הפרס נוסד על ידי פעיל המדיטציה ההודי סרי צ'ימנוי.
בין זוכי הפרס נמנים:
אתסיז אבן אוק
הפשיטות הראשונות על סוריה הגדולה
אתסיז השתייך לשבט הטורקמני הנוואכי. הוא פיקד על כנופיה נוואכית, אחת מתוך כמה מליציות שביצעו פשיטות מתחומי האימפריה הביזנטית לעבר שטחי סוריה הפאטימית בחורף 1069–1070. הפושטים הטורקמנים התקדמו לאורך נהר האורונטס והגיעו לרפניה וחומס ואולי אף לטבריה. ב-1071 הטילו חייליו של אתסיז מצור על העיר צור, ומשם יצאו לבזוז את כל רצועת החוף של ארץ ישראל פרט לאשקלון, את רמלה (בירת ג'ונד פלסטין של הפאטימים) ואת ירושלים. לאחר ששדדו ובזזו את ירושלים הם עזבו את העיר, והפאטימים השתלטו עליה מחדש ושיקמו אותה. המנהיג הפאטימי בדר אלג'מאלי שכר את שירותיהם של אתסיז ולוחמיו כדי להגן על יושבי הארץ מפני הבדואים, אך סירב לשלם להם את שכרם, דבר שגרר גל הרס וביזה נוסף. לאחר מספר חודשים, עזבו הלוחמים הטורקמנים את ארץ ישראל ושבו לסוריה, שם לקחו חלק במאבקים פנימיים בשושלות הסלג'וקיות.
כיבוש ארץ ישראל
ב-1073 שב אתסיז עם צבאו על ארץ ישראל, הפעם מתוך מטרה להישאר ולהחיל עליה את ריבונותו של הסולטן הסלג'וקי מלכשאה. הוא הביס את הפאטימים והבדואים, כבש את הארץ ואת ירושלים, ושלט בה מטעם מלכשאה. מיד לאחר הכיבוש, הוא דאג שהח'טבה במסגדי ירושלים תיאמר בשם הסולטן הסלג'וקי ובני בריתו העבאסים ולא בשם הפאטימים, ובכך ביטא את ריבונותו על העיר. כיבוש ירושלים לווה במעשי אלימות קשים. עוד לפני שפרצו את חומות העיר, השחיתו הטורקמנים שטחי חקלאות מחוץ לעיר, שרפו גדיש, עקרו עצי פרי וניתצו מצבות קבורה, שבהן השתמשו לבניית מחסות לצל עבור הלוחמים. את העיר עצמה הם כבשו ללא קרב, משום שמושל העיר מטעם הפאטימים היה טורקי, ורחש אהדה לסלג'וקים. לפי חלק מהחוקרים, לאחר שכבש אתסיז את ירושלים, טבח ורצח את יושביה, בעיקר היהודים, ואילו חוקרים אחרים טוענים שמדיניותו של אתסיז כלפי הנכבשים הייתה סובלנית בתחילה, ורק ב-1078, כאשר פרצה מרידה בירושלים (ראו להלן), הוא טבח באנשיה.
כשליט בדמשק
ירושלים שימשה עבור אתסיז רק כבסיס לכיבוש יעדו המקורי - דמשק. ב-1076 יצא עם חילו לעבר דמשק, וכבש אותה באביב של אותה השנה. לאחר כמאתיים ימי שלטון בדמשק בלבד, החליט לתקוף את הבירה הפאטימית, קהיר. הם צרו על קהיר למשך חודשיים, אך הובסו ב-23 בינואר 1077 על ידי בדר אלג'מאלי הפאטימי. אתסיז שב לארץ ישראל, וגילה כי תושבי רמלה, עזה וירושלים מרדו בו על ידי בזיזת רכושו ונשיו. הוא דיכא את המרידות באכזריות רבה, תוך שהוא ממיט חורבן על רמלה ועזה וטובח בתושבי ירושלים. ב-1079 הגיעו לדמשק כוחות פאטימיים וצרו עליה. אתסיז הבין שהוא לא יוכל לנצחם לבדו, ופנה למלכשאה בבקשת עזרה. מלכשאה שלח את תתש אחיו והכריז כי תתש יהיה הריבון על כל השטחים שיכבוש. משהגיע תתש לדמשק נסוגו הכחות הפאטימים חזרה למצרים. אתסיז מסר לידי תתש את מצודת דמשק, אך תתש אסר את אתסיז והוציאו להורג, בתואנה של חוסר כבוד לשליח הסולטאן, שכן היה עליו לצאת ולקבל פניו, ולא להמתין לו במצודה.
הר פרס (אנטארקטיקה)
הר פְּרֶס (באנגלית: Mount Press) הוא פסגה בצפון חלקו המרכזי של רכס סנטינל בהרי אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 3,830 מטרים מעל פני הים.
אוכף זבגור מקשר בין הר פרס לפסגת אייר.
ההר מתנשא מעל קרחון אמברי שמצפון לו; ומעל קרחון אלן שמדרום-מזרח לו.
הר פרס הוא ההר הגבוה ביותר ברכס פרובודה.
ההר ממוקם 4.42 קילומטרים צפונית - צפון-מזרחית לפסגת אייר; 8.78 קילומטרים צפונית-מזרחית להר אנדרסון; 7.19 קילומטרים מזרחית-צפונית להר דייוויס; ו- 3 קילומטרים דרומית - מערבית להר טוד.
מיפוי הפסגה
הפסגה מופתה לראשונה על ידי משלחת החצייה של ארץ מרי בירד (Marie Byrd Land Traverse Party), אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958 בפיקודו של צ'ארלס בנטלי. המיפוי עודכן על ידי סוקרים אמריקאיים בשנת 1961, ומופה בשנית בשנת 1988. ההר מופה שוב בשנת 2006 על ידי דמיאן גילדאה.
מקור השם
הפסגה נקראת על שמו של פרנק פרס (Frank Press), סגן יושב ראש הפאנל הטכני לחקר הקרחונים של הוועד הלאומי האמריקני למען השנה הגאופיזית הבינלאומית; ומאוחר יותר (לאחר שנת 1977) היה היועץ המדעי של הבית הלבן (היועץ לענייני מדע של נשיא ארצות הברית, העומד בראש משרד המדע והטכנולוגיה של ארצות הברית (Office of Science and Technology Policy)).
הטיפוס על הפסגה
הראשונים שטיפסו לפסגה היו ג'ד בראון (Jed Brown) האמריקני והצ'יליאנים קמילו ראדה (Camilo Rada) ומריה פז "פאצ'י" איבארה (Maria Paz 'Pachi' Ibarra) ב־31 בדצמבר 2006.
לקריאה נוספת
• Damien Gildea, Ellsworth Moutains - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide
פרס רוג'ר קרוזייר
פרס רוג'ר קרוזייר היה פרס של ליגת ה-NHL שהוענק, מאז שנת 2000 ועד 2007, לשוער עם אחוז ההצלות הגבוה ביותר בעונה הרגילה, בתנאי ששיחק לפחות 25 משחקים.
הפרס נקרא על שמו של רוג'ר קרוזייר, שהיה השוער של דטרויט רד וינגס ושל באפלו סייברס בין 1964 ו-1977. הוא נתרם על ידי בנק MBNA (כיום חלק מבנק אוף אמריקה) בו עבד קרוזייר לאחר פרישתו ממשחק. גובה הפרס היה 25,000 דולר, לתרומה למען שחקני הוקי קרח צעירים או לתרומה למען מטרה חינוכית אחרת, לפי בחירת הזוכה.
צ'רוקי (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פומייחובק
פומייחובק (בפולנית: Pomiechówek) הוא כפר במחוז נובידבור שבפרובינציית מזוביה בפולין, כ-6 ק"מ צפונית מזרחית לנובידבור ועל גדת נהר וקרה, בו פעל בזמן השואה מחנה ריכוז.
תולדות היישוב
הכפר נזכר לראשונה באמצע המאה ה-11, ובאמצע המאה ה-13 הוקמה בו כנסייה. בתחילת המאה ה-19 הוקמה בפקודת נפוליאון מצודה ביישוב, "הפורט השלישי", ובשנת 1815 נכלל הכפר בתחום פולין הקונגרסאית.
יהודי פומייחובק
קהילה יהודית התקיימה ביישוב מתחילת המאה ה-19. בשנת 1920, במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, גירשו השלטונות הפולניים את כל יהודי היישוב ממנו, לאחר שהואשמו בסיוע לרוסים. לאחר שוך הקרבות, חזרו רק חלק מהיהודים לבתיהם, ובשנת 1921 נמנו בכפר 202 יהודים, כשליש מתושביו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו מהכפר חלק מיהודיו, וכל הנותרים גורשו לאחר הכיבוש הגרמני לנובידבור ולפלונסק. בקיץ 1941 הקימו הגרמנים מחנה ריכוז בשטח המצודה שבכפר, אליו הובאו כ-3,000 יהודים מגטאות הסביבה. כל אלו רוכזו בצפיפות רבה בעשרה תאי בטון תת-קרקעיים בשטח המצודה, ובמשך מספר ימים לא סופקו להם מזון ושתייה. בהמשך, הוקצבה ליהודים במחנה מנה של 50 עד 100 גרם לחם ליום לאיש ומים מועטים. מעת לעת ירו הגרמנים ביהודים שעמדו בתור למים. בימים הראשונים לקיום המחנה, נרצחו בו בין 600 ל-800 יהודים.
ב-14 באוגוסט 1941 הועברו כ-2,000 היהודים שנותרו במחנה לגבול הגנרלגוברנמן, ועם הגיעם ללגיונובו התעללו בהם השוטרים הגרמנים, ובין היתר אילצו אותם לרוץ בתוך מדורות. משם נלקחו יהודי המחנה לגטו ורשה.
אנדרטת הרמן
על חרבו של ארמיניוס באנדרטה חרוטה הכתובת:
המטיט
המטיט הוא מינרל של ברזל שנוסחתו Fe2O3, לעיתים הוא מכיל טיטניום, וכשהוא מעוצב כתכשיט הוא מכונה "יהלום שחור".
אנדרטת הרמן
הרקע ההיסטורי
שמאל|ממוזער|200px|פסלו של ארמינוס, חרבו באורך שבעה מטרים האנדרטה נבנתה על רקע האירועים הפוליטיים בגרמניה של המאה ה-19. כתגובה להפסדים חוזרים ונשנים מול הצרפתים ולאור הפירוד בין מדינות גרמניה השונות, הגרמנים החלו בתהליך של חזרה לגרמניה העתיקה כמקור לגאווה לאומית. הניסיון להחזיר את הגאווה הלאומית בא לידי ביטוי במספר אנדרטאות ברחבי גרמניה, ביניהם מקדש ולהאלה ליד רגנסבורג ופסלו של ארמיניוס. האנדרטה לא הושלמה עד לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה ואיחוד רוב גרמניה בשנת 1871 תחת ביסמרק, כך שהיא מהווה גם סמל לגרמניה המתחדשת.
המטיט
המטיט הוא מינרל נפוץ מאוד, צבעו משתנה ויכול להיות שחור, כסוף־אפור, חום או אדום. המטיט הוא המחצב העיקרי של ברזל ומופיע במגוון צורות, כמו אבן־דם, טיטנו־המטיט, ורד הברזל ועוד. כל צורות ההמטיט מתכסות בפסי חלודה.
מרבצים של המטיט אפור נמצאים לעיתים קרובות במקומות שבהם עמדו מים. המטיט יכול לשקוע במים ולהצטבר בשכבה בתחתית האגם, מעיין או כל מקום מים אחר. כמו כן, יכול ההמטיט להיווצר כתוצאה מפעילות געשית. גרגרים גבישיים של המטיט בקוטר הקטן מ־4 מיקרומטר יכולים להיווצר בתהליכים באדמה.
אנדרטת הרמן
האנדרטה
תכנון הפסל על ידי ארנסט פון בנדל החל ב-1819. הבנייה החלה בשנת 1841 אך הושלמה רק ב-1864 בעזרת תקציב נוסף שהועבר מפרוסיה, והועמד ביער טויטובורג בשנת 1875 לאחר הניצחון על צרפת וכינון קיסרות גרמניה.
המטיט
מקור השם המטיט נגזר מהמילה היוונית "הַימַה" שפירושה דם, מכיוון שהמטיט יכול להיות אדום. מילה נוספת שנגזרת ממילה יוונית זו, היא המוגלובין. צבעו של ההמטיט משמש כפיגמנט.
אנדרטת הרמן
האנדרטה
לאנדרטה שני חלקים עיקריים:
המטיט
המקורות העיקריים להמטיט באיכות טובה הם בריטניה, מקסיקו, ברזיל, אוסטרליה וקנדה.
המטיט במאדים
ב-2004 נאס"א מצאה חלקיקי המטיט במאדים בעזרת רכב השטח "אופרטוניטי". קוטר החלקיקים לא עלה על כמה מילימטרים. חוקרי נאס"א האמינו שההמטיט נוצר בנוכחות מים לפני מיליארדי שנים כשמאדים היה מכוסה באוקיינוסים.
אנדרטת הרמן
תיירות
שמאל|ממוזער|150px|אנדרטת הרמן במינסוטה האנדרטה היא אחד מאתרי התיירות הפופולריים ביותר בגרמניה ופוקדים אותה למעלה מ-130,000 מבקרים בשנה. ניתן לטפס על בסיס האנדרטה עד לגובה בו הפסל עומד ומשם להשקיף לנוף המיוער.
אנדרטה דומה נמצאת בעיירה ניו-אולם במינסוטה שיושבה על ידי מהגרים גרמנים.
רוטמן
רוטמן (בגרמנית: Rothmann או Rottmann) הוא שם משפחה ממקור גרמני. באנגלית נפוץ התעתיק Rothman.
היעלמות אלכסנדרה ברנדט
הוריה עלו ארצה ביחד עמה ועם אחותה הקטנה מאוקראינה ב-1992 והתגוררו ברמת גן. ב-1993 כשנה לפני היעלמותה הוריה פתחו בהליכי גירושין. ברנדט נראתה לאחרונה ב-24 בנובמבר 1994 בשעה 14:00 בצהריים בגן ציבורי שנקרא "גן דוד המלך" ליד בי"ס זומר ברמת גן, אותו בית ספר בו היא למדה טרם היעלמותה.
המשטרה חקרה הן את בני המשפחה והן גורמי פשע שונים בחשד לאחריות להיעלמה, אך לא העלתה שום ממצא בעל משמעות. בין השאר נחקר ב-2003 עבריין המין אורן קורידו, שביוזמתו סיפר כי הוא אנס ורצח אותה, אולם התברר שהוא נתן עדות שקר.
בפברואר 2013, כמעט 20 שנה לאחר שנראתה בפעם האחרונה, פנתה אחותה של אלכסנדרה למשטרה לאחר שאמה של ברנדט, תהילה, טענה כי נתקלה בה במקרה במהלך אירוע משפחתי ברמת גן. האישה בה נתקלה הכחישה שהיא בתה הנעדרת וטענה כי אין לה קשר אליה. לאחר התערבות המשטרה, האישה הסכימה לעבור סדרת בדיקות שיוכיחו את טענתה כי היא לא אלכסנדרה ברנדט אך לאחר שתהילה ברנדט סירבה לבצע בדיקות דנ"א שיבדקו את הקשר בניה הוחלט שבדיקות הדי.אן.איי יבדקו מול הדגימה של אחותה הקטנה של אלכסנדרה, יוליה (לילך) ברנדט. לאחר בדיקות נמצא באופן חד משמעי כי האישה איננה ברנדט ומדובר באישה חרדית מאשדוד.
ז'אן פיליפ (זמר)
ז'אן פיליפ (בצרפתית: Jean Philippe; נולד ב-1931) הוא זמר ושחקן צרפתי.
תחרות הזמר של האירוויזיון
בשנת 1959, רשות השידור הצרפתית הכריזה כי פיליפ נבחר לייצג את צרפת באירוויזיון 1959, שנערך בעיר קאן, צרפת. מאוחר יותר, הוכרז כי פיליפ ישיר את השיר "Oui, oui, oui, oui" בתחרות האירוויזיון. ב-11 במרץ 1959, פיליפ הופיע על בימת התחרות. פיליפ שובץ ראשון בסדר ההופעות, לפני דנמרק. לאחר ההצבעה, צרפת זכתה במקום השלישי עם 15 נקודות.
בשנת 1962, רשות השידור השווייצרית, הכריזה כי פיליפ נבחר לייצג את שווייץ באירוויזיון 1962. זו הייתה הפעם הראשונה בה זמר ייצג שתי מדינות שונות בתולדות התחרות. מאוחר יותר הוכרז כי פיליפ ישיר את השיר "Le retour". ב-18 במרץ 1962, פיליפ הופיע על בימת התחרות. פיליפ שובץ במקום ה-11 בסדר ההופעות, לפני יוגוסלביה ואחרי נורווגיה. לאחר ההצבעה, שווייץ זכתה במקום העשירי עם שתי נקודות.
ג'נרל דיינמיקס
ג'נרל דיינמיקס (באנגלית: General Dynamics) הוא קונצרן מערכות ביטחון אמריקני. נכון ל-2012 החברה היא יצרנית מערכות הביטחון החמישית בגודלה בעולם. מטה החברה שוכן בווסט פולז צ'רץ', וירג'יניה. החברה מעסיקה כ-99,500 עובדים בעולם. הכנסתה ב-2014 הסתכמה בכ-30.85 מיליארד דולר. מקורן של עיקר הכנסות החברה הוא במכירת מוצרים צבאיים, אך גם במוצרים אזרחיים של יחידת הגאלפסטרים איירוספייס שלה ובניית ספינות ותיקונן עם חברת הבת נשיונל סטיל אנד שיפבילדינג. כשני שלישים ממכירות החברה הן לממשל האמריקני. בעידן שלאחר המלחמה הקרה בו התמזגו חברות רבות בתחום הביטחון עברה החברה שינויים מבניים שאפשרו לה לשרוד. לחברה ארבע יחידות עסקיות עיקריות: תעופה וחלל, מערכות ימיות, מערכות לחימה, ומערכות וטכנולוגיות מידע.
בין מוצריה הידועים הצוללת הגרעינית הראשונה, ה"נאוטילוס", הצוללות הגרעיניות מסדרת אוהיו, מטוס הקרב F-16 פייטינג פלקון וטנק המערכה M1 אברהמס.
היסטוריה
החברה נוסדה רשמית ב-21 בפברואר 1952 לאחר שאלקטריק בוט, שנוסדה בשנת 1899, רכשה את קנדאייר מממשלת קנדה ב-1946. בשנת 1952 קונבאייר התמזגה עם ג'נרל דיינמיקס. ב-1976 מכרה ג'נרל דיינמיקס את קנדאייר בחזרה לממשלת קנדה.
בשנת 1982 הוקמה היחידה העסקית לייצור מערכות לוחמה בעקבות רכישת יחידת מערכות הלוחמה של קרייזלר. בשנת 1992 ג'נרל דיינמיקס מכרה את חטיבת הטילים הטקטיים ליוז אלקטרוניקס ואת צסנה לטקסטרון. בשנת 1993 מכרה את יחידת המטוסים הצבאיים ואת חטיבת מערכות החלל למרטין מריאטה. בשנת 1994 מכרה את קונבאייר למקדונל דאגלס. בשנת 1995 רכשה החברה את בת' איירון וורקס מפראודניטל אינשורנס. ב-1996 היא רכשה את טלדיין ויאקל סיסטמס. ב-1997 היא רכשה את יחידת מערכות הביטחון ואת יחידת מערכות החימוש של לוקהיד מרטין. באותה שנה רכשה את יחידת מערכות טכנולוגיות מתקדמות, לשעבר יחידה של לוסנט, ואת קומפיוטינג דבייסס אינטרנשיונל, לשעבר חטיבה של קרדייאן קורפוריישן. ב-1988 היא רכשה את נשיונל סטיל אנד שיפבילדינג, שנוסדה ב-1905. ב-1999 רכשה את גאלפסטרים איירוספייס מפורסטמאן ליטל שנוסדה ב-1958.
ב-2001 רכשה את גלקסי איירוספייס קומפני מהתעשייה האווירית לישראל. ב-2001 נוסדה דסישן סיסטמס (שהתמזגה מאוחר יותר עם ג'נרל דיינמיקס C4 סיסטמס) לאחר רכישת קבוצת מערכות המידע של מוטורולה. ב-2002 רכשה את אדבנסד טכניקל פרודקטס. ב-2003 רכשה את GM דיפנס מג'נרל מוטורס ואת Steyr Daimler Puch Spezialfahrzeug (SSF) מקבוצת משקיעים אוסטריים, שרכשו את החברה ב-1998 מקונצרן שטייר דיימלר פוך. SSF הי כיום חלק מ"ג'נרל דיינמיקס אירופיאן לנד קומבט סיסטמס" שכוללת גם את סנטה ברברה סיסטמס הספרדית ואת MOWAG השווייצרית, ושהמטה שלה שוכן בווינה, אוסטריה. באותה שנה רכשה גם את ורידיאן. ב-2004 רכשה את ספקטרום אסטרו, וב-2006 רכשה את אנתאון אינטרנשיונל.
ערן וולקובסקי
ערן וולקובסקי (נולד ב-1947) הוא צייר, מעצב גרפי וקריקטוריסט ישראלי. במשך שנים רבות היה מעצב הבית של קבוצת הארץ.
ביוגרפיה
וולקובסקי נולד בשנת 1947 בקיבוץ בארות יצחק. למד עיצוב גרפי בבצלאל בין השנים 1970 ל-1974 ובילה את השנה לאחר מכן בציור בלונדון. הוא עיצב את סורג המעקה של עזרת הנשים בבית הכנסת בקיבוץ. הוא החל לשמש כעורך גרפי של השבועון הירושלמי "כל העיר" ולאחר מכן, ב-1986, עבר מירושלים לתל אביב והחל לעבוד כמעצב של העיתון היומי "חדשות". בהמשך הצטרף למערכת "הארץ" כעורך הגרפי וכמאייר. במשך השנים החל לפרסם קריקטורות פוליטיות בעמוד הדעות של הארץ. ב-2008 החליף אותו גל ורטמן כמעצב הגרפי הראשי של עיתוני "הארץ".
ב-2017 זכה וולקובסקי בפרס דוש לקריקטורה.
בנוסף לעיצוב גרפי עורך תערוכות ציורים בגלריות. רבים מיצירותיו הם ציורים ארץ ישראליים. מצד אחד אלה ציורי נוף שאפשר לחוש בהם את נפש המקום והמפגש בין הבנוי לטבע ואילו הצד האחר ביצירותיו הם ציורי קולאז', תצרפים פנימיים המובנים ליוצרם ומעורר במתבונן מבחוץ דמיון וסקרנות. הייחוד שלו שהוא מצייר על פני ציוריו הישנים שלדעתו פג תוקפם והם משמשים כשלד לציור עדכני ועכשווי.
דניאלה וירצר
דניאלה וירצר (נולדה ב-20 באוקטובר 1983 ברמת גן) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
במהלך שנת הלימודים האחרונה השתתפה בטלנובלה "לחיי האהבה" בערוץ 3, בדמותה של מאיה קדמי, לצד גיל פרנק, נתי רביץ ויהודה לוי. בשל צילומי הסדרה דחתה את גיוסה לצה"ל לשנת 2001 והחלה ללמוד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
בשנת 2006 שיחקה את התפקיד הראשי של לולו בסרט הקולנוע של איתן פוקס וגל אוחובסקי "הבועה" לצד אוהד קנולר, ושיחקה בסרט הטלוויזיה "מרכבה ירוקה" לצד לוסי דובינצ'יק.
לקראת סוף 2006 עלתה הסדרה "אגדת דשא", בה גילמה וירצר את התפקיד הראשי, לצד סמי הורי ונבו קמחי. ב-2007 המשיכה גם לעונה השנייה של אגדת דשא.
בשנים 2008–2009 שיחקה וירצר בעונה השנייה של "מסכים" דרמה אלקטרונית. בה וירצר גילמה את נתניה דבוש, פליטת תוכנית מציאות שמחליטה לעשות סרט על מפורסמת בשם הילה (טל טלמון) שחייה בהוליווד, מתחזה לחברתה ומנסה להוציא ממנה פרטים מחייה האישיים.
בשנת 2009 כיכבה וירצר בסרט העצמאי "ציצים" בבימויו של דניאל אדר מחבורת באבון על פי תסריט של רן אפלברג. בנוסף שיחקה במחזה "סיפור פשוט" מאת עגנון, ב"תיאטרון חיפה" בבימויה של דניאלה מיכאלי.
בשנת 2010 שיחקה בקומדיה "לילה בתל אביב" מאת חנן פלד, שעלתה בתיאטרון צוותא, ובמחזה "מעגל הגיר הקווקזי" שעלה בקאמרי. בקיץ 2010 השתתפה בתוכנית הומור יומית בערוץ ביפ.
בשנת 2011 שיחקה דניאלה בסדרת הטלוויזיה "גבוה וגרינבאום" ששודרה קשת, ערוץ 2 בתפקיד ענת.
בשנת 2013 הנחתה לצדו של בן פרי את "אולפן הבית" בערוץ 23 של הטלוויזיה החינוכית. בנוסף, הגישה המלצות בערוץ HOT V.O.D לתכנים המוצגים בערוץ. באותה שנה השתתפה במחזה "נשות טרויה" בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2015 שיחקה בסרט ״מה כבר יכול לקרות?!״ בכיכובם של צמד הקומיקאים אילן קובץ וליאור דובדבני.
יחסי דרום אפריקה–פולין
יחסי דרום אפריקה–פולין הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה של פולין לרפובליקה של דרום אפריקה. שתי המדינות חברות באו"ם ובארגון הסחר העולמי.
היסטוריה
בשנת 1988 התקיימו המגעים הדיפלומטיים הרשמיים למחצה הראשונים בין פולין לדרום אפריקה. באפריל 1989 הסכימו משרדי החוץ של שתי המדינות על הגנה קונסולרית לפזורה הפולנית בדרום אפריקה באמצעות השגרירות הפולנית בגאבורון, בוטסואנה. בשנת 1990 נחתם הסכם להקמת לשכות אינטרסים גם בפרטוריה וגם בוורשה. ב-18 בדצמבר 1991 כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בין שתי המדינות ולשכות האינטרסים שודרגו לדרגת שגרירויות.
בשנת 1992 ביקר נשיא דרום אפריקה פרדריק וילם דה קלרק בפולין ונפגש עם נשיא פולין לך ואלנסה. בשנת 2004 ביקר סגן נשיא דרום אפריקה, ג'ייקוב זומה, בפולין. בדצמבר 2013, ראש ממשלת פולין, דונלד טוסק, יחד עם שר החוץ רדוסלב סיקורסקי והנשיא לשעבר לך ואלנסה; ביקרו בדרום אפריקה כדי להשתתף בהלווייתו של הנשיא לשעבר נלסון מנדלה. בשנת 2014 ביקר גם סגן נשיא דרום אפריקה קגאלמה מוטלנטה בפולין.
פולין תופסת את דרום אפריקה כשותפה בראש סדר העדיפויות באפריקה, הן מבחינת היחסים הדו-צדדיים והן במסגרת השותפות האסטרטגית בין דרום אפריקה לאיחוד האירופי. מאז כינון היחסים הדיפלומטיים, שתי המדינות פעלו יחד לחיזוק שיתוף הפעולה הדו-צדדי וכן היחסים הרב-צדדיים. שתי המדינות שיתפו פעולה ביוזמות רבות באו"ם, במיוחד בתחום ההגנה על זכויות האדם.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג מפולין בדרום אפריקה
ביקורים רמי דרג מדרום אפריקה לפולין
הסכמים דו-צדדיים
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים, כגון הסכם להקמת משרד אינטרסים קבוע בשתי המדינות בבירות בהתאמה (1990); הסכם לביטול דרישות הוויזה לבעלי דרכון דיפלומטי ושירות (1992); הסכם תחבורה אווירית (1993); הסכם למניעת כפל מס בגין מיסים על הכנסה (1995); הסכם לפרוטוקול התייעצויות בין משרד החוץ הפולני לבין המחלקה ליחסים ושיתופי פעולה בינלאומיים בדרום אפריקה (1995); הסכם לשיתוף פעולה תעשייתי, טכנולוגי ומסחרי במסגרת התעשיות הצבאיות (1999) והסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי (1999).
פילו וסופי
פילו וסופי היא סדרת העשרה לילדים בגילאי 4–7 אשר עוסקת בעניינים פילוסופיים. התוכנית משודרת בטלוויזיה החינוכית מאז מרץ 2018.
עלילה
פילו וסופי הם שני חתולי זבל הגרים בפח אשפה גדול וירוק יחד עם איכסה התיקן. מדי פרק החברים נתקלים בבעיה המעוררת אצלם שאלות.
הסדרה מעודדת את הילדים לחשוב מחוץ לקופסה ולהפעיל את הדמיון בדרך לפתרונות. הסדרה מעוררת חשיבה ביקורתית וקבלה שהאמת אינה מוחלטת וכי לאנשים שונים חוויות שונות ודעות שונות, ובתוך כך מפתחת סובלנות וכבוד.
הבדלי האופי והגישות בין פילו לסופי מאפשרים לבחון קשת רחבה של מחשבות ורעיונות. סופי סקרנית, נמרצת, רציונלית מאוד וכמעט תמיד חותרת לגלות את התשובה, ואילו פילו עצלן, נהנתן ולעיתים אפילו לא אכפת לו מהשאלה הפילוסופית שעל הפרק. את איכסה לא מעניינות שאלות ותשובות אבל לו יש את חוכמת הרחוב שלו.
דרך עלילה סיפורית סיטקומית עוברות לצופה השאלות שהנושא הפילוסופי מעלה. אין כוונה ללמד או לפתור בעיות פילוסופיות דרך סיפורי הפרקים, אלא רק להעלות שאלות ותהיות ולהציע שפע של פתרונות יצירתיים. כמו בפילוסופיה, כל פרק אינו מסתיים בתשובה, כי אם בשאלה אשר תמשיך להדהד בראשו של הצופה.
טרי פראצ'ט
סר טרנס (טרי) דייוויד ג'ון פּרָאצֶ'ט (באנגלית: Terence David John Pratchett; 28 באפריל 1948 - 12 במרץ 2015) היה סופר בריטי, שכתב ספרי פנטזיה מלאי הומור וביקורת חברתית.
קורות חיים
טרי פראצ'ט נולד ב-1948 בעיירה האנגלית ביקונספילד, כבן יחיד להוריו דייוויד ואיילין. בבית הספר התיכון היה חבר בקבוצת הדיונים של התיכון, וכתב סיפורים לעיתון בית הספר. פראצ'ט העיד על עצמו שהעניין שלו בפנטזיה החל בגיל 13, אז קרא את שלושת ספרי שר הטבעות תוך יממה אחת.
בגיל 17 החל בקריירה עיתונאית, כמתמחה בעיתון "באקס" בו פרסם למעלה משמונים סיפורים במדור הילדים (חלק מהדמויות בהם מצאו את דרכן לספרו "אנשי השטיח"). לאחר סיום התיכון עבר ללמוד במועצה האנגלית לעיתונאות, שם קיבל ציונים גבוהים.
בשנת 1968 התחתן עם לין פורבס. באותה שנה גם צעד את צעדו הראשון בקריירה, כשראיין את פיטר ואן-דורן, שותף בהוצאת הספרים הקטנה קולין סמית', וציין שיש ברשותו כתב יד של ספר. ואן-דורן הוציא לאור את הספר - אנשי השטיח - שזכה לביקורות חיוביות (אם כי מעטות), ובהמשך שני ספרים נוספים: הצד האפל של השמש וסטראטה. בשנת 1973 נולדה בתו ריאנה, כיום סופרת בעצמה.
בשנת 1990 הוציא יחד עם ניל גיימן (אותו הכיר בעקבות ראיון שערך איתו גיימן לאחר הוצאת "צבע הכשף"), את הספר בשורות טובות.
בשנת 2007 הודיע פראצ'ט שהוא סובל ממחלת אלצהיימר, ויצר תוכנית בשיתוף ה-BBC שעקבה אחר השנה הראשונה של התפתחות המחלה בחייו. במרץ 2015 נפטר מהמחלה.
כתיבתו
פראצ'ט היה סופר פורה מאוד, שכתב בתקופות מסוימות שלושה ספרים בשנה. בין השאר היה ידוע במוסר הכתיבה הגבוה שלו: ניל גיימן סיפר שפראצ'ט היה כותב 400 מילים ביממה, ובאחת הפעמים סיים את הרומן שכתב, אז כתב את מאה המילים הראשונות של רומן חדש. סופר הפנטזיה גאי גבריאל קיי סיפר שראה את פראצ'ט יושב בשורה הראשונה בטקס עם מחשב פתוח, וכותב ספר; כשנקרא לדבר הוא עלה אל הבמה, וכשסיים את הנאום שב לכתוב.
הפנטזיה של פראצ'ט סאטירית מאוד, ומשמשת ככלי להעברת ביקורות כלפי החברה. כך, למשל, בספר אומה הוא משווה בין תרבות מערבית לתרבות "פרימיטיבית" של ילידי אי; באיש הקציר עוסק בשאלה מה יקרה לחיים אם המוות יפסיק; באנשי המשמר הוא משווה בין שיטות ממשל; ובבשורות טובות דן במאבק בין הטוב והרע בתפיסה הנוצרית.
בכתיבתו נושאי פארודיה רבים: ביניהם דמויות מדע בדיוני ופנטזיה, רעיונות ומליצות, סרטי אינגמר ברגמן, מחזות ויליאם שייקספיר, אוסטרליה, החיים בעיר גדולה מעורבת ושוקקת חיים, כלכלה, תעשיית הסרטים, הוצאת עיתונים, מוזיקת רוק, דת, פילוסופיה (בעיקר פילוסופיה יוונית), היסטוריה מצרית, איגודים מקצועיים, מונרכיה ותפיסות מגדריות.
עולם הדיסק
סדרת עולם הדיסק, המכילה 41 ספרים, היא עבודת פנטזיה הומוריסטית וסאטירית. ספרי הסדרה מתרחשים בעולם שצורתו דיסק, והוא מונח על גבם של ארבעה פילי ענק הנתמכים על ידי צב ענק, א'טואין הגדול, השוחה את דרכו בחלל. העולם מלא בדמויות הפנטזיה הקלאסית - קוסמים ומכשפות, טרולים, גמדים ושדים. דווקא לאחר ש"התרחק" מהמציאות על ידי יצירת עולם מופרך ודמיוני כל-כך, פראצ'ט עוסק בנושאים המוכרים ביותר, ומרשה לעצמו למתוח ביקורת על מוסכמות ולהציע אלטרנטיבות למציאות, מתוך עולם רחוק-כביכול.
עולם הדיסק רווי בכשף ומה שבני אדם מאמינים בו באמת מתרחש. בספר "איש הקציר" כותב פראצ'ט: "אמונה אולי לא יכולה להזיז הרים, אבל היא יכולה לברוא מישהו שכן יכול".
אחת הדמויות הידועות של "עולם הדיסק" היא הדמות מוות (Death) - שלד נושא חרמש המהווה פארודיה אוהדת על האנשה של המוות בתרבות האנושית. מוות מתגלה כבעל אישיות ומפתח סקרנות מהולה בחיבה כלפי האנושות, עליה הוא מגן מפני משגיחי המציאות (מאזיני המציאות). למוות יש משפחה: הוא אימץ בת בשם איזבל והעסיק שולייה בשם מורט, ואלה ילדו לו נכדה - סוזאן. יש לו גם משרת בשם אלברט (הרב-מג האשף אלברטו מאליך) וסוס לבן בשם בינקי.
קישורים חיצוניים
בעקבות מותו:
ת'נאסיס פאפאזוגלו
ת'נאסיס פאפאזוגלו (ביוונית: Θανάσης Παπάζογλου; נולד ב-30 במרץ 1988) הוא כדורגלן יווני המשחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
פאפאזוגלו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אריס סלוניקי ובעונת ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. עד מהרה הוא התברג בהרכב של אריס למרות גילו הצעיר. ב-8 בנובמבר 2007 הבקיע צמד בניצחון 0-3 נגד הכוכב האדום בלגרד במסגרת שלב הבתים של גביע אופ"א. בתום המשחק, נפצע וסיים את העונה.
ב-8 באוגוסט 2012 חתם בקבוצת OFI כרתים לעונה עם אופציה לעונה נוספת. ב-OFI פאפאזוגלו שיחק שתי עונות, בשניהן סיים כמלך שערי הקבוצה. בזכות היכולת הטובה שהציג, עורר עניין אצל צ'רלטון את'לטיק, אך בסיום העונה חתם באולימפיאקוס.
בתחילת אוגוסט, שוחרר מאולימפיאקוס וחתם באטרומיטוס.
ב-20 במאי 2015 חתם בקורטרייק מליגת העל הבלגית. ב-25 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 1-2 נגד סטנדרד לייז'. ב-14 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 לקלאב ברוז'. הוא סיים את עונתו הראשונה כמלך שערי הקבוצה עם 9 שערי ליגה.
בעונת איבד את מקומו בהרכב, וב-28 בדצמבר 2016 הושאל לרודה מליגת העל ההולנדית עד לסיום העונה.
ב-28 ביולי 2017 הושאל לאולסון מליגת העל הנורווגית עד לסיום העונה בנורווגיה. בסיום העונה בנורווגיה, חזר לקורטרייק.
ב-23 ביולי 2018 חתם בהפועל חיפה לעונה אחת, עם אופציה לעונה נוספת. את שער הבכורה הבקיע החלוץ במשחקו הראשון במדי הקבוצה במשחק הראשון של הקבוצה במוקדמות הליגה האירופית, בדקה ה-65 כדקה אחרי שהחליף את אלי אלבז בתיקו 1–1 מול הפנרפיירדיר האיסלנדית.
ב-31 בינואר 2019 עזב את הפועל חיפה וחתם בדינמו בוקרשט מליגת העל הרומנית.
ב-18 ביולי 2019 חתם בוולונטארי הרומנית.
ב-1 באוקטובר 2020 חתם בסקודה קסנתי.
ב-27 ביולי 2021 פאפאזוגלו חתם ברודוס.
קריירה בינלאומית
פאפאזוגלו שיחק בצעירותו בנבחרת הנוער והנבחרת הצעירה של יוון.
ב-29 במרץ 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 3-2 ל.
שברולט קולורדו
שברולט קולורדו (באנגלית: Chevrolet Colorado) הוא טנדר המיוצר במספר תצורות מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית שברולט, חברת בת של ג'נרל מוטורס אשר מיוצר בארצות הברית, ברזיל ותאילנד.
בארצות הברית יוצר "שברולט קולורדו בין השנים 2003–2012 (שנת דגם 2004), ומיוצר משנת 2014 ועד היום.
בתאילנד מיוצר "שברולט קולורדו" משנת 2004 ועד היום.
בברזיל מיוצר "שברולט קולורדו" משנת 2012 ועד היום.
בשנת 2015 דגם "שברולט קולורדו" עלה לשלב הגמר בתחרות מכונית השנה בצפון אמריקה בדרוג "משאית השנה" בקטגוריית משאיות.
==דורות==
1795 (ספר)
1795 הוא ספר בלשי היסטורי שוודי משנת 2021, שכתב הסופר ניקלס נט-או-דאג ויצא לאור על ידי הוצאת פורום ב-20 בספטמבר 2021. מהווה ספר המשך ל־1794 והוא החלק השלישי והמסכם בטרילוגיית "בלמן נואר". העלילה מתרחשת בשנת 1795 בסטוקהולם.
עלילה
כמו חיה פגועה, טייצ'ו סיטון מלטף את העיר שבין הגשרים, מגיש תוכנית להחזיר את הברק האבוד. הוא יהפוך את המחזה למדהים יותר, עוצר נשימה ותהומי יותר מכל מה שנראה עד כה בעיר סטוקהולם המפלצתית והמגעילה. מי שיוצא לעצור אותו הוא החוקר ססיל וינגה ממשטרת מחוז סטוקהולם. אבל הוא מרגיש שהתמיכה בציד שלו מתחילה לדעוך. לשלטונות הפרנואידים יש דברים חשובים יותר ואקדוחנו מיקל קרדל עסוק בציד משלו אחר אנה סטינה קנאפ, שנעלמה לאחר מות שני ילדיה.
Thank You Baby! (For Makin' Someday Come So Soon)
הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית שאניה טוויין, מתוך אלבומה הרביעי,. השיר יצא לאור ב-11 באוגוסט 2003, כסינגל החמישי מתוך האלבום, וכסינגל העשרים ושמונה של טוויין.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-11 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
בדומה ל-"" ו-"" השיר נכתב, הולחן והופק על ידי שאניה טוויין ורוברט ג'ון "מאט" לאנג. השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי-פופ, המשלב בתוכו גם את סגנון מוזיקת העולם.
בשנת 2003, יצאה טוויין לסיבוב ההופעות השני שלה "Up! Tour", בו ביצעה את השיר.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר צולם בוונקובר, קולומביה הבריטית שבקנדה. את הקליפ ביים פול בויד. הקליפ יצא לאור באירופה ב-28 ביולי 2003. הקליפ צולם בגלריית אומנות, בה ניתן לראות את טוויין, כשהיא שרה את השיר.
מלכוב
מלכוב (בגרמנית: Malchow) היא עיר במחוז מקלנבורגישה-סינפלטה שבמדינת מקלנבורג-מערב פומרניה שבצפון-מזרח גרמניה. היא שוכנת על הנהר, 25.5 ק"מ ממערב לווארן ו-35 ק"מ מצפון לו. העיר מוקפת באגמים וביערות של.
היסטוריה
בשנת 1938 נבנה העיר מפעל תחמושת של חברת אלפרד נובל, ובזמן מלחמת העולם השנייה הועסקו בו מאות עובדי כפייה. בשנת 1943 הוקם בעיר מחנה הריכוז מלכוב כשלוחה של מחנה הריכוז ראוונסבריק. במחנה נכלאו אלפי אסירות בתנאים קשים ביותר, ורבות מהן מתו במהלך מגפות במחנה, בהן שחפת וטיפוס. לאחר המלחמה נכללה העיר בשטחה של גרמניה המזרחית.
לאחר איחוד גרמניה בשנת 1990 עבר מרכז העיר ההיסטורי שיקום נרחב. הבניין של מנזר מלכוב הפך למשכנו של מוזיאון האורגן של מקלנבורג.
עידן קוולר
ביוגרפיה
קוולר נולד ב-1981 וגדל בראשון לציון, כבר בהיותו נער החל לשדר ברדיו, תחילה ברדיו לב המדינה 91 FM - אז בהנהלתם של אנשי הרדיו גדעון לב ארי ושוש עטרי. לאחר מכן שידר ברשת א' של קול ישראל את התוכניות "בראש צעיר". כשנה לפני גיוסו לצה"ל, הצטרף ל"מעריב" ככתב כדוריד וכדורסל. עם גיוסו לצה"ל בשנת 2000 הגיע לגלי צה"ל ושימש שם כתב ושדר ספורט. לצד תפקידיו ככתב הספורט של התחנה ועורך חדשות, שימש בבחירות 2003 ככתב פוליטי וסיקר את מפלגות מרצ ושינוי.
שימש עד שחרורו מצה"ל גם כתב משטרה, ולאחר שסיים את שירותו הצבאי הצטרף לערוץ 10, והגיש פינות ספורט בתוכנית הבוקר של אברי גלעד ולינוי בר גפן. לתקופה קצרה שימש כתב חינוך בחדשות 10. ב-2004 קיבל הצעה לשוב לגלי צה"ל, הפעם למחלקת התרבות, שם שידר מופעים חיים והגיש תוכניות תרבות ובידור. באותה שנה הגיש פינות ספורט בתוכנית הבוקר של "רשת" בערוץ 2, בהנחיית עינב גלילי וגולן יוכפז.
ב–2006 החל להגיש את פינת "אתמול בטלוויזיה" בתוכנית הבוקר של "רשת" "העולם הבוקר" עם אברי גלעד ועינב גלילי. ביולי אותה שנה, סמוך לפרוץ מלחמת לבנון השנייה, מונה לכתב הפוליטי של גלי צה"ל.
משתתף באופן קבוע בתוכניות טלוויזיה שונות, ובהן "על הבוקר" בערוץ עשר ו"יום חדש" ב"קשת", ערוץ 2. בינואר 2010 החל לשדר גם בערוץ הספורט בתוכנית "חי משבת" שם הוא מדווח בסגנונו המיוחד, לאחר משחקי הכדורגל.
החל ממרץ 2010 מגיש קוולר את תוכנית האקטואליה "סטטוס" בערוץ 3 בכבלים ביחד עם קרנית גולדווסר.
ביולי 2011 מונה למגיש חדשות בתוכנית "ערב חדש" המשודרת בערוץ הראשון לצדם של דן מרגלית, שרה ב"ק ואראל סג"ל.
במאי 2014 החל לערוך את חדשות הספורט ב-גלי צה"ל, והחל מ-2018 הוא מגיש את התוכנית השבועית "עושים ספורט" לצידם של מגישים שונים כגון בוני גינצבורג, ניר לוין ואורי אוזן.
בינואר 2022 החל לשדר משדרי ספורט שונים בערוצי צ'ארלטון.
צו 8 (קומיקס)
עלילה
הספר הוא אוטוביוגרפיה של סליקטר, על קריאתו לשירות מילואים בזמן מבצע עמוד ענן. הוא מצוות לאבי, נהג אוטובוס, ותפקידם של השניים הוא לחלק צווי 8 לאנשים. במקביל, המרכז שבו מתאספים אנשי המילואים, וביניהם סליקטר, הוא גן ילדים, שם נתקל סליקטר במקרה בציור מוכר. הוא מגלה כי הציור שייך לבנו של אדם ששירת איתו בסדיר, כשהיה ש"ג. הציור גורם לו לפלאשבקים לעבר, והוא יוצא לחפש את אותו בחור. העלילה מתמקדת במקרים אמיתיים שקרו לסליקטר בעת שירות המילואים שלו.
העלילה יוצאת דופן ומשמעותית כל כך מכיוון שהיא מציגה את החייל המשרת במילואים כאדם פגיע ואנושי שמגויס בניגוד לרצונו להיות חלק מהמלחמה, בניגוד לדמות שאותה קהל הקוראים רגיל לדמיין כשמדובר על שירות בצבא. במקום דמות של גבר שרירי, מצ'ואיסטי שמגן בגאווה על מדינתו הספר מציג את האדם הרגיל, האנושי, שבעל כורחו נאלץ להשתתף במלחמה שנכפתה עליו.
הפקה
הספר הוכן בתחילה כפרויקט הגמר של סליקטר במחלקה לתקשורת חזותית בשנקר, בה למד באותה העת. כשסיים לכתוב את הספר קיווה סליקטר לפרסם את הספר ולמכור אותו. לשם כך הזדקק למימון נוסף, ופנה לכמה גורמים כדי שיתמכו בו בפרסום הספר. לבסוף קיבל את המימון הנחוץ ממועצת הפיס לתרבות ולאמנות. סליקטר החל לפרסם את הקומיקס שלו בפליקר, ומוציא לאור צרפתי התעניין בקומיקס. זה שלח אל סליקטר בקשה לפרסם את הקומיקס בצרפת (הצעה שקיבל במהירות) וסליקטר מיהר להרחיב את הספר.
הספר מבוסס כמעט לגמרי על חוויות אישיות של סליקטר. בריאיון למגזין האינטרנטי "פורטפוליו" אמר כי "כמעט הכל קרה בדרך זו או אחרת. חלק מהעבודה היה לחבר הכל לנרטיב הגיוני, סוג של פאזל. לדוגמה, אמא שלי לקחה אותי למילואים והיה ויכוח, אבל בספר לקחתי את זה למקום אחר שמשרת את העלילה". לאחר כמה חודשים של עבודה, הספר פורסם בצרפת. שם הוא קיבל ביקורות חיוביות מאוד, והיה להצלחה.
בשנת 2014 פורסם בצרפת, ולאחר ההצלחה שם, התעניינו גם הוצאות הספרים בארץ בתרגומו לעברית. לבסוף הוחלט כי ספרית פועלים מבית הקיבוץ המאוחד היא שתפרסם את הספר בישראל. בשנת 2015 יצא סליקטר במסע פרסום לספרו החדש, שבו בין היתר הרצה בכנס "טקסט בעיצוב ואדריכלות" בבית ארכיג'וב שבתל אביב-יפו.
ביקורות
הספר התקבל בארץ וצרפת בביקורות מעולות, בהתייחסות לחדשנות שבגישת הספר כלפי הצבא, ודמות "הגבר המשרת". נירית אנדרמן מאתר הארץ במוסף "ספרים" כתבה על הספר כי "ברומן הגרפי האוטוביוגרפי החדש שלו, גלעד סליקטר מספק חוויה ויזואלית מענגת ומשכיל לשלב דרמה והומור. "צו 8" מבסס את מעמדו של סליקטר כאחד הבכירים שבין יוצרי הקומיקס בישראל כיום". בצרפת נכתב על הספר כי הוא "מבט מתוק-מריר ויוצא דופן, מעורב אבל מנותק באותה מידה, והתוצאה מרתקת". תלמה אדמון מאתר מעריב כתבה על הספר כי "הכותרת 'צַו 8' מפנה את הקורא אל חוויה מושרשת בחברה הישראלית, הצו המזמן את גברי ישראל לשירות מילואים במלחמה [...] צו 8, יתברר, זה בכלל לא מה שחשבתם. סליקטר מעניק הצצה לנפש גבר שלא נולד למלחמה".
קולד מאונטן (ספר)
קולד מאונטן (באנגלית: Cold Mountain), רומן הביכורים של הסופר האמריקאי צ'ארלס פרייזר שיצא לאור ב-1997. ב-2003 עובד הרומן לסרט קולנוע באותו שם על ידי הבמאי אנתוני מינגלה בכיכובם של ג'וד לאו וניקול קידמן.
אינמאן, חייל בצבא הקונפדרציה בשלהי מלחמת האזרחים האמריקנית, בורח מבית החולים בו הוא שוכב פצוע, ומנסה להגיע אל ביתו בקולד מאונטן ואל אהובתו אדה המחכה לו. במהלך המסע הוא פוגש דמויות שונות, חיילים משני הצבאות, עבדים, עריקים ולוכדי עריקים.
סיפורה של אדה מסופר במקביל לתיאור מסעו של אינמאן. אדה מונרו הגיעה לעיירה קולד מאונטן עם אביה הכומר מהעיר, היא רגילה למותרות ולחיי בטלה. כאשר מת אביה היא נשארת בחווה לבדה ללא מקור מחיה, ונאלצת לדאוג לעצמה. לעזרתה באה רובי, אישה צעירה ועצמאית, אשר עוזרת לאדה לשקם את החווה ומלמדת אותה לשרוד באמצעות עבודה בשדה וטיפול בחיות המשק.
הספר תורגם לעברית בשם "בחזרה אל קולד מאונטן" על ידי ליה נירגד והופיע בסדרת ספריה לעם של הוצאת עם-עובד ב-1999.
תקציר עלילה
בעיירה 'קולד מאונטן' אחרי מות אביה אדה נשארת לבדה בחווה בלאק קוב, ובהיותה עירונית חסרת כישורים חקלאיים, היא מזניחה את הטיפול בחווה. בואה של רובי, אשה צעירה חסרת בית אך רבת תושייה, מציל את אדה ממחסור. שתיהן מנקות את המקום ומחזירות את החווה לפעילות תקינה. רובי מלמדת את אדה איך לשרוד בזמנים קשים אלה.
אינמאן מגלה שאנשי משמר העורף לוכדים עריקים מצבא הקונפדרציה. הוא פוגש מטיף בשם ויזי, שמנסה להרוג את אהובתו ההרה. אינמאן מניא אותו מלעשות זאת, מאוחר יותר ויזי מצטרף אליו במסעו. הם מבתרים לחלקים פרה מתה, ונופלים לתוך מלכודת. בעל הפרה, ג'וניור, מסגיר אותך למשמר העורף. הם צועדים במשך ימים כשידיהם כבולות יחד עם אסירים נוספים, לבסוף אנשי המשמר מחליטים להוציא אותם להורג, כי הם "בעייתיים מדי". ויזי צעד קדימה כדי לעצור אותם אך הוא נורה ונהרג. אינמאן ניצל כי הכדור שפגע בו עבר קודם דרך כתפו של ויזי והשומרים חשבו אותו למת. הם חופרים קבר אחים רדוד ואינמאן מחלץ את עצמו מתוכו, כשהוא נעזר בחזיר בר שהגיעו מהיער. אינמאן אינו יכול לכרות קבר עבור ויזי והוא רק הופך אותו כשפניו כלפי מטה. אחר כך הוא ממשיך בדרכו.
מסעו של אינמאן מלא תלאות. הוא עומד בפני רעב ובפני שוד מזוין בבית מרזח כפרי, על אף שהוא נושא איתו רובה מסוג לה-מאט. לעיתים אזרחים שאינם מתעניינים במלחמה עוזרים לו ונותנים לו מחסה. הוא מצליח ברוב תושייה להחזיר לאישה צעירה חזיר, מקור המזון היחיד שלה לחורף, שלקחו ממנה חיילי האיחוד. אישה זקנה שמגדלת עיזים מטפלת בפצעיו ונותנת לו משחת מרפא.
אביה של רובי, סטוברוד, נתפס כשהוא מנסה לגנוב תירס מהחווה של אדה. רובי מגלה שאביה התעלל בה והזניח אותה כשהייתה ילדה קטנה. גם הוא ערק מצבא הקונפדרציה. רובי נגד רצונה נותנת לו מזון. זמן מה אחר כך הוא חוזר עם בחור רפה שכל בשם פאנגל. השניים מבדרים את החבורה בנגינה בכינור ובבאנג'ו. משמר העורף בראשות טיג הסאדיסט מצליחים בסופו של דבר לאתר את העריקים ויורים בהם. חבר שלישי, המכונה ג'ורג'יה, מצליח להימלט ומודיע לאדה ולרובי על מות סטוברוד. שתי הנשים רוכבות למקום שבו הוא מוטל, הן מוצאות את סטובורד פצוע קשה אבל עדיין בחיים. אדה ורובי מביאות אותו למחנה שבו יוכל להחלים.
כשאינמאן מגיע לבלאק קוב ולא מוצא שם את אדה, הוא יוצא בעקבותיה אל ההרים. עד מהרה הוא נתקל באדה כשהיא צדה תרנגולי הודו. שניהם השתנו במראם ובהתנהגותם בשנים שחלפו באופן משמעותי כל כך, שעובר זמן מה עד שהם מזהים זה את זה. אינמאן מצטרף למחנה שלהם. רובי מודאגת מכך שאחרי שאדה תתחתן, היא לא תרצה שתישאר איתה. אך אדה מבטיחה לרובי שהיא זקוקה לה כידידה ותרצה להיעזר בה גם בעתיד. רובי נותנת לזוג את ברכתה. אדה ואינמאן מתעלסים, והם מתחילים לדמיין לעצמם את חייהם המשותפים בבלאק קוב, ומתכננים תוכניות לעתיד.
בדרכם לחווה, מגלים אותם אנשי משמר העורף. מתנהל קרב יריות ואינמאן מצליח להרוג את כל אנשי המשמר פרט לבחור בן 17, ברץ' בן חסותו המרושע של טיג. לבסוף אינמאן מצליח לתפוס את הנער, אך נמנע מלהרוג אותו בדם קר. אינמאן אינו מצליח לשכנע את ברץ' להניח את נשקו, והנער יורה באינמאן והורג אותו.
אדה יולדת את בתו של אינמאן ומגדלת אותה בבלאק קוב. היא מתגוררת במקום עם רובי וסטוברוד. רובי התחתנה עם הבחור מג'ורג'יה ולזוג נולדו שלושה ילדים.
פרסים
הספר 'קולד מאונטן' זכה בפרסים הבאים:
עיבודים
ב-2003 עובד הרומן לסרט קולנוע באותו שם. בתפקידים הראשיים בסרט מופיעים ג'וד לאו בתפקיד אינמאן, ניקול קידמן בתפקיד אדה מונרו ורנה זלווגר בתפקיד רובי. בתפקידי משנה משתתפים בסרט ברנדן גליסון, דונלד סאת'רלנד, נטלי פורטמן, ג'ובאני ריביסי ופיליפ סימור הופמן. הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר כולל פרס השחקן הטוב ביותר לג'וד לאו. רנה זלוויגר זכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט.
הרומן עובד לאופרה בשם "קולד מאונטן" שתעלה בקיץ 2015 באופרה של סנטה פה בשיתוף האופרה של פילדלפיה והאופרה של מינסוטה. המלחינה של האופרה היא ג'ניפר היגדון ואת הליברית כתב ג'ין שיר.
האסלר
האסלר היה אחד המגזינים הראשונים לגברים בארצות הברית אשר שבר מוסכמות שרווחו עד לשנות ה-70 המוקדמות בכך שהביא בגיליונותיו תמונות חושפניות יותר ממגזינים אחרים כגון פלייבוי, של אברי מין נשיים. אף בתחילת המאה ה-21 האסלר עדיין נחשב לחושפני יותר ממתחריו הבולטים: פלייבוי ופנטהאוז. לעיתים קרובות מופיעים בין דפיו נושאים שניתן לסווגם כ"פורנוגרפיה קשה".
פולסא דנורא
פולסא דנורא (במקור: פולסי דנורא. בתרגום לעברית "מכת האש") הוא טקס קללה מאגי שנוצר על ידי העדה החרדית באמצע המאה העשרים. בטקס, פונים כמניין משתתפים למלאכי חבלה שהמקולל ימות במהרה. הטקס, שחלקים ממנו נלקחו מהחרם, מורכב מקריאת טקסט המשולב בקללות, תקיעה בשופרות וכיבוי נרות שעווה.
מקור הביטוי הוא בספרות חז"ל, שם "פולסא דנורא" מוזכר כעונש שמימי שמוענשים בו מלאכים, או אנשים לאחר מותם.
המקור
מקור השם לקוח מדברי התלמוד, שם תוך ויכוח הלכתי, נאמר: "אמר ליה: אי הוה לוי הכא הוה מפיק לאפך פולסי דנורא". לפי פרשנים שונים, הביטוי פולסא דנורא שימש כמטבע לשון לנידוי וחרם.
ישנם כמה פירושים למילה פולסא: רש"י במסכת יומא מפרש שמדובר במקל, ולעומת זאת בפירושו למסכת בבא מציעא  הוא כותב שמדובר בניצוץ, שהוא עגול כמטבע. על פי המילון התלמודי של ברוך קרוא, המילה הארמית פּוּלְסָא היא מכה בדומה לפולס (pulsus, בלטינית) שמשמעותו פעימה, מתקף – ועל פי זה פּוּלְסָא (או פּוּלְסֵי) דְנוּרָא היא מכת אש.
משמעות בספרות חז"ל
בספרות חז"ל, "פולסי דנורא" מוזכרים כעונש שמימי שמוענשים בו מלאכים, או אנשים לאחר מותם:
על פי פרקי דרבי אליעזר (פרק ד'), הקב"ה מתואר כמי שמחזיק בידו מקל של אש, "מימינו חיים ומשמאלו מות ושבט של אש ופרוכת לפניו פרושה ועיניו משוטטות בכל הארץ...".
במספר מקומות בספר הזוהר, פולסא דנורא מתואר כעונש לחוטאים: "ומקדשי תיראו - בהאי יראה שריא פולסא דנורא לאלקאה לון לחייביא דלא נטרין פקודי אורייתא" (בתרגום: ומקדשי תיראו - בזו היראה הותר מקל אש להלקות להם לחוטאים שלא שומרים מצוות התורה). באף אחד ממקורות אלה, אין ה"פולסא דנורא" טקס קבלי אנושי כלשהו.
טקסי פולסא דנורא בישראל
קיימים מספר מקרים שפורסמו, בהם הטקס בוצע, או ששימש לאיום בישראל: מקרים אלו אינם מאששים קשר סיבתי, עקב הטיית הפרסום.
בחוק הישראלי
בשל עיקרון חופש הפולחן בישראל, אין החוק אוסר במפורש על אף תפילה, לרבות הפולסא דנורא. ב-30 באוגוסט 2005 החליט מני מזוז, היועץ המשפטי לממשלה, שלא להעמיד לדין 20 פעילים, שערכו טקס פולסא דנורא כנגד ראש הממשלה אריאל שרון, בנימוק שהם פנו לאל ולא לבני אדם, ותפילה שכזו למותו של אדם, אף שאיננה ראויה להיות חלק מהשיח הציבורי, איננה בגדר של הסתה לרצח ונכללת במסגרת חופש הביטוי.
אלברט ליליאנברג
אלברט ליליאנברג (בשוודית: Albert Lilienberg; 15 באוקטובר 1879 – 27 באוגוסט 1967) היה אדריכל שוודי. הוא כיהן בתפקיד מהנדס עיר ראשי בגוטבורג ובסטוקהולם.
קורות חיים
אלברט ליליאנברג נולד בעיירה רונבי ולמד במכון המלכותי לטכנולוגיה של KTH בסטוקהולם. לאחר סיום הלימודים בשנת 1903 הוא ערך נסיעת לימודים לארצות הברית ממנה חזר בשנת 1905. לאחר חזרתו לשוודיה הוא עבד תקופה מסוימת כמתכנן גשרים ובשנת 1907 מונה למהנדס העיר של גוטבורג, תפקיד שהוא כיהן בו עד לשנת 1927. באותה תקופה אלברט ליליאנברג היה מלמד באוניברסיטת צ'למרס לטכנולוגיה בעיר. בהיותו מהנדס העיר המתפתחת אלברט ליליאנברג קידם תוכניות הקמה של שכונות חדשות בעיר.
בשנת 1928 הוא קיבל הזמנה לעבור לאותו תפקיד בסטוקהולם. בהיותו בסטוקהולם הוא קידם תוכניות רבות לרבות אישור תוכנית כללית של העיר. אלברט ליליאנבורג עזב את התפקיד ביוזמו בשנת 1944. בנוסף לעבודה בסטוקהולם ליליאנברג עסק בתכנון כ-60 עיירות ברחבי שוודיה.
על פעילותו בתחום אדריכלות אלברט ליליאנברג קיבל עיטורים משוודיה, נורווגיה ודנמרק.
בשנים 1921–1927 הוא היה נשוי לאינגריד ואלברי שבאותה תקופה הייתה עוזרת שלו בתכנון עיר.
פסח (נצרות)
חג הפסח בנצרות נחוג על ידי מיעוט כנסיות נוצריות, בעיקר פרוטסטנטיות, בהן עדי יהוה, יהדות משיחית וכנסיות אדוונטיסטיות שונות, לצד, או במקום חג הפסחא המקובל בנצרות. בניגוד לחג הפסח שנחוג ביהדות ומציין את יציאת מצרים, מציין חג הפסח בנצרות את תחייתו של ישו, ומלווה במנהגים ייחודיים לנצרות.
את סדר הפסח עורכים הנוצרים בערבו של י"ד או ט"ו בחודש ניסן, בהתאם לספירה של הכנסייה הספציפית. ברוב הכנסיות תאריך החג נקבע על פי לוח השנה העברי הקדום (בדומה לזה המשמש את השומרונים), והלא העכשווי.
סיבות ומנהגים
רוב הנוצרים אינם מציינים בשום צורה את חג הפסח, מכוון שהוא שייך לחוקי הברית הישנה וליהדות, שלדידם התבטלו עם התגלותו של ישו כמשיח.
הכנסיות המציינות את הפסח, מדגישות את המסר של שחרור משעבוד כפי שנמצא באמונה הנוצרית בצורת שחרור מחטא על ידי מותו של ישו על הצלב, ולאו דווקא את הסיפור המקראי על שחרורו של עם ישראל משעבוד מצרים כבחג הפסח היהודי. מקור המנהג הוא בשאיפה של הכנסיות לחזור למקורות הקדומים של הנצרות, ולהתחקות אחרי דרכיו של ישו, אשר היה יהודי וציין את הפסח (לדוגמה בסעודה האחרונה שסעד עם שלחיו).
בין הכנסיות שכן מציינות את החג ישנם מנהגים שונים. יש כאלה אשר מציינים כמו שישו בברית החדשה, ואוכלים טלה צלוי, מרור ומצה. חלקם רוחצים את רגלי חבריהם, כפי שהשליחים עשו.
צ'ארלס סוייר
'''צ'ארלס וו. סוייר (באנגלית: Charles W. Sawyer'''; 10 בפברואר 1887 – 7 באפריל 1979) היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, מזכיר המסחר של ארצות הברית בשנים 1948–1953 תחת הנשיא הארי טרומן.
ביוגרפיה
סוייר נולד בסינסינטי שבאוהיו, בנם של קרוליין באטלר ואדוארד מילטון סוייר. בשנים 1912–1916 היה חבר במועצת העירייה של סינסינטי. לפני הקריירה הפוליטית שלו עבד במשרד עורכי הדין "דינסמור & שול" שבסיסו בעיר הולדתו. בין שתי מלחמות העולם התבלט סוייר כאיש ציבור במדינת אוהיו. בשנות ה-30 של המאה ה-20, הוביל סוייר סיעה בתוך המפלגה הדמוקרטית שנאבקה עם גוש אחר של מרטין דייבי, מושל אוהיו, על השליטה במפלגה הדמוקרטית של אוהיו. בשנים 1933–1935 נבחר לסגן מושל המדינה. ב-1938 היה סוייר מועמד למושל אוהיו — אם כי לא זכה במועמדות מפלגתו לתפקיד.
סוייר נמנה בין מחברי הערעור על התיקון ה-18 לחוקת ארצות הברית. ב-1944, שיא מלחמת העולם השנייה, הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט מינה את סוייר לשגריר ארצות הברית בבלגיה ובמקביל היה ציר בלוקסמבורג. כהונתו כשגריר בבריסל התעוררה המחלוקת סביב שלטונו של לאופולד השלישי, מלך הבלגים וסוייר עזב את אירופה בנובמבר 1945.