cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פייר בולז
ביוגרפיה
בולז החל להגביר את מעורבותו במוזיקה אלקטרונית בשנות ה־70'. הוא ועמיתיו (אפילו אוליבייה מסייאן) הלכו בדרכם של פייר שאפר ואדגר וארז ועשו ניסיונות באלקטרוניקה בשנות ה־50', אך הפסיקו לאחר ניסיון מאכזב (אף שקרלהיינץ שטוקהאוזן נחל הצלחה יוצאת מן הכלל בתחום, והמשיך בכיוון זה בין שנות ה־50' לשנות ה־70'). בשנת 1970 פנה ז'ורז' פומפידו נשיא צרפת אל בולז והציע לו להקים ולנהל מכון לחקר ולפיתוח מוזיקה מודרנית. יוזמה זו הולידה את המכון למחקר ולתיאום אקוסטי מוזיקלי (IRCAM). בניסיונותיו החלוציים קידם בולז במכון את המוזיקה האלקטרונית והממוחשבת ועודד את הרעיון שעל מלחינים לעבוד בעזרת סייעים טכנולוגיים, שינסו להביא לכלל מימוש את כוונותיו המוזיקליות של היוצר. דוגמה לקשר כזה אפשר למצוא ביצירתו האלקטרונית הגדולה « Répons », שנכתבה לתזמורת ולכלים אלקטרוניים. בולז המשיך לנהל את IRCAM עד לשנת 1992, והחזיק שם במשרד גם אחרי כן.
בולז היה אחד ממנהיגי המודרניזם המוזיקלי שלאחר מלחמת העולם השנייה, יצירותיו מעשירות את התרבות המוזיקלית ותמיכתו במוזיקה מודרנית ופוסט־מודרנית הייתה מכרעת בעיני רבים. בולז המשיך לנצח ולהלחין. בין השנים 1976 ל־1995 היה בולז גם מרצה בקולז' דה פראנס היוקרתי, בתחום "המצאה, טכניקה ושפה במוזיקה". בשנת 2000 זכה בפרס וולף באמנות, ובשנת 2002 קיבל את פרס גלן גולד היוקרתי על תרומותיו.
בולז המנצח
בולז היה גם מנצח בעל שם עולמי, שניצח על רוב התזמורות הסימפוניות וההרכבים מן השורה הראשונה למן שלהי שנות ה־50'. הוא היה מנצח ראשי של תזמורת רשות השידור הבריטית משנת 1971 ועד 1975, ובאותה עת גם מנהל מוזיקלי של הפילהרמונית של ניו יורק, משנת 1971 עד 1977. כמו כן היה מנצח אורח ראשי בתזמורת הסימפונית של שיקגו.
בולז נודע בעיקר בפרשנויותיו המלוטשות לקלאסיקה של המאה העשרים – קלוד דביסי, מוריס ראוול, גוסטב מאהלר, ארנולד שנברג, איגור סטרווינסקי, בלה בארטוק, אנטון וברן ואדגר וארז – וכן העלה פעמים רבות מספור יצירות חדשות, בנות זמננו. צלילות, דיוק, קלות תנועה מקצבית וכבוד לכוונות המלחינים, כפי שהן מופיעות בפרטיטורה, מציינים את סגנון הניצוח שלו. בולז מעולם לא השתמש בשרביט לניצוח, אלא בידיו בלבד. רפרטואר המאה ה־19 שלו מתמקד בלודוויג ואן בטהובן, הקטור ברליוז, אנטון ברוקנר ובייחוד ריכרד וגנר.
בולז המחבר
בולז היה גם מחבר רהוט, דק־תפישה ומקיף בנושאי מוזיקה. כמה מאמרים שכתב – הבולט שבהם הוא "שנברג מת" (1951) – היו פרובוקטיביים במתכוון, ונטו לפולמוסי. אחרים עסקו בסוגיות של טכניקה ואסתטיקה בכתיבה מעמיקה ומעוררת מחשבה, אף כי נגועה לעיתים בהשמטות. כתבים אלו פורסמו ברובם מחדש תחת הכותרות "Notes of an Apprenticeship", "Orientations: Collected Writings", "Boulez on Music Today", וכן במסגרת הוצאות מחודשות לכתב העת של מלחיני דרמשטאדט מן התקופה, Die Reihe.
הנצחה
בדצמבר 2016 נחנך באופרה של ברלין אולם הקונצרטים על שם פייר בולז, אולמה המרכזי של אקדמיית ברנבוים־סעיד. את האולם, המיועד בעיקר לנגינת יצירות קאמריות או ליצירות שנכתבו להרכב סימפוני מוקטן, תכננו בהתנדבות האדריכל פרנק גרי ומהנדס האקוסטיקה יסוהיסה טויוטה.
אנדרה גלרט
אנדרה גלרט (במקור גולדמן, בהונגרית: Gellért Endre; בודפשט, 1 באוקטובר 1914 – בודפשט, 1 במרץ 1960) היה שחקן יהודי-הונגרי, במאי, מרצה במכללה, זוכה פעמיים בפרס קושוט (המקביל בהונגריה לפרס ישראל) וכן זוכה פרס האמן המצטיין ופרס האמן הדגול. אביו היה אוסקר גלרט ודודו הוגו גלרט.
חייו הפרטיים
בקיץ 1950 נשא את מרגיט רגצי, קריינית רדיו. נולדו להם שני ילדים: פטר (1953) ומרצל (1956).
תפקידי במה
כשחקן
ירוק S
ירוק S (באנגלית: Green S) הוא צבע מאכל סינתטי ירוק, העשוי מזפת הפחם.
מספר ה-E שלו הוא E142. הוא יכול לשמש כצבע מאכל בקינוח, רוטב בשר, סוכרייה, גלידה ואפונה בפחית. הוא מאושר לשימוש כתוסף מזון באירופה ונמצא בשימוש בישראל, וכן באוסטרליה וניו זילנד.
ירוק S חשוד בגרימת תגובה אלרגית, והוא אחד מצבעי המאכל אשר מומלץ להימנע מצריכתם על ידי ילדים, כך על פי המלצות שפרסמה קבוצת התמיכה בילדים בעלי הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות.
אוייר אולסאבל
אוייר אולסאבל פרדס (בספרדית: Oier Olazábal Paredes, נולד ב-14 בספטמבר 1989 באירון שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק כשוער, וידוע בשמו הפרטי, אוייר.
ברצלונה
לאחר ששיחק במחלקת הנוער של ריאל אוניון, עבר אוייר לברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה, ב-2007, אז הייתה הקבוצה בליגה הרביעית ומאמנה היה ז'וזפ גוארדיולה. הוא עמד בשער הקבוצה במשך רוב משחקי עונת 2007/2008, והוא סייע לה לעלות חזרה לליגה השלישית. במקביל, ב-2 בינואר 2008, ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, כשעמד בשערה בתיקו 2-2 על אלקויאנו בגביע הספרדי. בעונה הבאה, כשברצלונה ב' הייתה בליגה השלישית, היה אוייר בעיקר שוער מחליף לרובן מיניו. ב-17 במאי 2009, לאחר שברצלונה זכתה באליפות הליגה, ערך את הופעתו היחידה במדיה בליגה הספרדית, בהפסד 2-1 לריאל מיורקה.
בעונת 2009/2010, לאחר עזיבתו של אלברט ז'ורקרה את הקבוצה, הפך אוייר לשוער השלישי באופן מעשי של ברצלונה, כשהוא עדיין חלק מסגל קבוצת המילואים, אותה אימן לואיס אנריקה. בעונה זו חלק את עמדת השוער עם רובן מיניו באופן כמעט שווה. אוייר עמד בשער ב-18 משחקי ליגה וכן ב-3 משחקים בפלייאוף העלייה לליגה השנייה, מסייע לקבוצה להצליח במשימתה לחזור לליגה השנייה. בעונה הבאה פתח ב-15 משחקים בליגה השנייה, וברצלונה ב' הגיעה להישג שיא בתולדותיה, המקום השלישי בליגה השנייה. מקום זה מעניק לקבוצה מקום בפלייאוף העפלה לליגה הראשונה, אך מכיוון שברצלונה ב' היא קבוצת מילואים, היא לא מורשית לשחק באותה ליגה כמו קבוצת האם.
בקיץ 2011 הוחלף לואיס אנריקה באוסביו סקריסטן. עמו בעונת 2011/2012 שיחק אוייר ברוב משחקיה של ברצלונה ב', 23 מ-42 משחקי ליגה, כשהוא מועדף על פני רובן מיניו וג'ורדי מאסיפ, שחלקו ביניהם את יתר המשחקים. בעונת 2012/2013 עזב מיניו את הקבוצה ואוייר חלק את משחקי ברצלונה ב' עם מאסיפ באופן כמעט זהה. בקיץ 2013 קודם באופן מלא לקבוצה הבוגרת של המועדון, אך המשיך להיות שוער שלישי, אחרי ויקטור ואלדס וחוסה מנואל פינטו. לאחר פציעתו של ואלדס במרץ 2014, החל אוייר לשבת על ספסל הקבוצה במשחקיה עד סוף עונת 2013/2014, עת היא הפסידה את הגביע הספרדי לריאל מדריד בגמר ואת אליפות ספרד לאתלטיקו מדריד במשחק האחרון של העונה.
גרנדה
בקיץ 2014 עזב אוייר את ברצלונה וחתם על חוזה ל-4 שנים בגרנדה, ששיחקה בליגה הראשונה. שם היה לרוב שוער שני לרוברטו פרננדס אלבריוס, אך לתקופה של 14 משחקים באמצע עונת 2014/2015 תפס את מקומו ועמד בשער הקבוצה. ב-25 באוגוסט הושאל לעונה לריאל סוסיאדד, שם הוא משמש שוער שני לחרונימו רולי. לאחר שרולי הורחק בכרטיס אדום ב-19 בספטמבר בהפסד לאספניול, תפס אוייר את מקומו במשחק זה ובמשחק הבא. כמו כן, עמד אוייר בשער הקבוצה בשני משחקי הסיבוב הראשון של הגביע הספרדי, שם הודחה על ידי לאס פאלמס. אוייר עצמו הורחק בכרטיס אדום בסוף משחק הגומלין.
מדוזת אוהל
מדוזת אוהל (שם מדעי: Periphylla periphylla), היא מין של מדוזה בעלת צבע אדום המצויה בעומק האוקיינוס. היא נפוצה בכל האוקיינוס וכן בפיורדים בנורווגיה ובים התיכון. מדוזה זו יחידה בסוגה ושייכת למשפחה Periphyllidae.
מדוזות אלה בוקעות מהביצים במצב בוגר ללא שלבי בניים. היא מצויה במצולות האוקיינוס עד לעומק 7,000 מ' וצריכה לעמוד בלחץ עצום - עד טון לסמ"ר. המדוזה עושה זאת על ידי זה שהיא כמעט כולה עשויה ממים. היא מגיעה לאורך 30 ס"מ ובעל תצורה כדורית המזכירה קסדה. המדוזה נעה בלילות לעומקים רדודים יותר כדי לאכול פלנקטון ויצורים קטנים אחרים ולשם כך היא נעה הפוך עם הבטן כלפי מעלה.
היא מאירה את עצמה באדום והזרועות בעלות אור רגיל. המדוזה יכולה לכבות את עצמה לעיתים.
תמרה דרו
תמרה דרו (באנגלית: Tamara Drewe) הוא סרט קולנוע בריטי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 2010 בבימויו של סטיבן פרירס. התסריט נכתב על ידי מוירה בופיני על פי רצועת קומיקס שבועית בשם זה מאת פוזי סימונדס, שפורסמה גם כרומן גרפי. רצועת הקומיקס שעליה מתבסס הסרט היא עיבוד מודרני לספרו של תומאס הרדי, "הרחק מהמון מתהולל".
עלילה
בנעוריה הייתה תמרה בעלת חוטם נשרי וגדול, שזיכה אותה בכינוי "החוטמנית". היא עברה ניתוח פלסטי, וכעת פניה נאות ביותר, ומעוררות את התפעלותם של בני הכפר. במופע רוק שנערך בסמוך לכפר מודיעה הלהקה על התפרקותה, לאחר שאחד מחברי הלהקה גזל מהמתופף, בן סרג'נט (דומיניק קופר), את בת זוגו. תמרה מגיעה לראיין את בן, ובן הופך לבן זוגה, ועובר להתגורר אתה יחד עם הבוקסר שלו, בוס. כעבור זמן מה השניים עוברים לביתו של בן בלונדון.
שתי תלמידות תיכון מקומיות, ג'ודי (ג'סיקה ברדן) וקייסי, משתעשעות בהשלכת ביצים על מכוניות חולפות ובקריאת עיתון נוער. ג'ודי מעריצה את בן. השתיים מתגנבות לביתה של תמרה בכפר, וג'ודי שולחת מהמחשב של תמרה דואר אלקטרוני לבן, לאנדי ולניקולס, ובו תמרה, לכאורה, מציעה לכל השלושה לשכב אתה. בן משתולל מזעם עם קבלת המכתב, ואינו מקבל את טענתה של תמרה שלא שלחה את המכתב. השניים נפרדים, ותמרה חוזרת לבדה לכפר, שם מתפתח רומן בינה ובין ניקולס, שאין זו הפעם הראשונה שהוא בוגד באשתו, העסוקה בטיפול בחווה ובבית ההארחה.
ג'ודי מתגנבת פעם נוספת לביתה של תמרה, וקוראת שם הודעת דואר אלקטרוני מבן, המבקש להביא את בוס לכפר לזמן מה. ג'ודי עונה בשמה של תמרה, וממליצה על מאלפת הכלבים המצטיינת, ג'ודי. בוס נמסר לטיפולה של ג'ודי, אך היא מתקשה לטפל בו.
ג'ודי וקייסי, העוקבות אחר תמרה בתקווה שבן יחזור אליה, מגלות את הרומן, ומצלמות בטלפון הסלולרי של קייסי, את תמרה וניקולס מתנשקים. קייסי מסרבת לעצתה של ג'ודי לשלוח את התמונה לבת', אך כאשר ניקולס חולף במכוניתו ומתיז עליה מי שלולית, היא מתמלאת זעם ושולחת את התמונה לטלפון של בת'. בת' הנדהמת מתנחמת בנשיקה מגלן (ביל קמפ), פרופסור לספרות המתארח בבית ההארחה, וניקולס רואה זאת. בת' מודיעה לניקולס על רצונה להתגרש ממנו עקב בוגדנותו. כאשר גלן שוהה בשדה, מגיע אליו ניקולס, ובין השניים פורצת מריבה, שבמהלכה ניקולס נחבט ומתעלף. גלן מנסה להעיר את ניקולס, אך לפתע מגיע בשעטה עדר פרות, שאותן הבריח בוס, כלבו של בן. גלן נמלט, והפרות דורסות למוות את ניקולס. אנדי, הרואה את הנעשה, מכוון את רובהו אל בוס, אך קודם שהוא לוחץ על ההדק נשמעת ירייה ההורגת את בוס - היורה היא החוואית בעלת הפרות.
בעקבות מותו של ניקולס מחליט גלן לעזוב את בית ההארחה, אך בת' מבקשת ממנו שיישאר אתה.
בן, שגילה את תעלוליה של ג'ודי בדואר האלקטרוני, גורם לה להתוודות בפני תמרה, אך תמרה מעדיפה את אנדי, החולם על חזרה לבית הוריו, שבו נולד (והוא כעת ביתה של תמרה). ג'ודי זוכה לחיבוק מבן, ומוודאת שקייסי תצלם זאת במצלמת הטלפון הסלולרי שלה.
על הזיקה בין הסרט למקורותיו
מקורו של הסרט, הרומן של הארדי, נרמז בסיסמתו של בית ההארחה, המבטיח לסופרים שימצאו עצמם בו "הרחק מההמון הסואן", כמו כותר ספרו של תומאס הארדי "הרחק מהמון מתהולל" (אשר עובד לסרט בשם "הרחק מן ההמון הסוער". כמו כן, תומאס הארדי ויצירתו הם נושא החיבור (האקדמי) של גלן, שאותו הוא מתאמץ להשלים בהיותו בחוות סטונפילד.
על הזיקה בין הסרט למקורותיו כתב אורי קליין:
ארז דבורה התייחס לשינוי הגישה בעת המעבר מרצועת הקומיקס לקולנוע:
על נשים והגברים שבחייהן
במרכזו של הסרט שתי נשים:
סרט עכשווי ומודרני
אף ששורשיו של הסרט ברומן מהמאה ה-19, ועלילתו מתרחשת בכפר שלו ונידח, הסרט עצמו הוא, כעדות הבמאי, "מאוד עכשווי ומודרני". מאפיין זה ניכר בטכנולוגיה המאפשרת תפניות עיקריות בעלילה: ג'ודי שלוחת מסרים (כוזבים) בדואר אלקטרוני, קייסי שולחת תצלום מפליל במסרון בטלפון סלולרי, הסופרים כותבים, כמובן, באמצעות מעבד תמלילים, וגלן מראה באושר לבת' את ספרו הטרי שיצא מהמדפסת.
מרמיטה
מרמיטה (שם מדעי: Marmota) היא סוג של מכרסם השייך למשפחת הסנאיים. המרמיטה חיה באזורים הרריים, בעיקר במרכז אירופה, בצפון אמריקה ובאסיה. המרמיטות חיות במחילות. בזמן החורף הן שרויות בתרדמת. המרמיטה היא בעל חיים חברותי שחי בקבוצות. המרמיטות משתמשות בשריקות על מנת לתקשר ביניהן, בייחוד בעתות מצוקה. הן ניזונות בעיקר משורשים, מעשב לסוגיו, מפרחים ומפירות.
מיון
מקובל לחלק את המרמיטות לשני תת-סוגים, המונים יחדיו 15 מינים:
השריר החצי גידי
השריר החצי גידי (TA: Musculus semitendinosus) הוא אחד משרירי מיתר הברך. השריר ממוקם בחלקה האחורי של הירך, עמוק לשריר החצי קרומי הצמוד אליו. כאשר מתכווצים החצי גידי והחצי קרומי, הם פועלים כמכופפים של הברך או פושטים של מפרק הירך וכאשר הברך כפופה הם יכולים לסובב את השוק פנימה.
תיאור
שני השלישים המרוחקים של החצי גידי הם גיד. השריר ממוקם בחלקו התיכון של המדור האחורי של הירך.
תחילת השריר בגבששת השת וחלקו המרוחק נאחז בחלקו העליון של הפן התיכון של השוקה. נקודת האחז של גיד השריר משותפת לגידים נוספים ומכונה "רגל האווז" (pes anserinus).
עצבוב
השריר החצי גידי מעוצבב על ידי שורש העצב החמישי של המותן (L5) ועל ידי שורשי העצב הראשון והשני של העצה (S1, S2) דרך חטיבת השוקה של עצב השת.
ויליאם סארויאן
ויליאם סארויאן (באנגלית: William Saroyan; 31 באוגוסט 1908 – 18 במאי 1981) היה סופר ומחזאי אמריקאי, זוכה פרס פוליצר ופרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר.
ביוגרפיה
נולד בפרזנו שבקליפורניה כבנם של מהגרים ממוצא ארמני שהגיעו מטורקיה והתייתם בילדותו מאביו. בגיל 4 הושם בבית יתומים באוקלנד יחד עם אחותו ואחיו, את חוויותיו מתקופה זו תיאר מאוחר יותר בספריו. בגיל 9, אחרי שאמו מצאה עבודה קבועה בבית חרושת לשימורים, התאחדה המשפחה שנית. סרויאן נשלח לבית ספר מקצועי, אותו עזב בגיל 15 לצורך מציאת עבודה כסיוע לכלכלת המשפחה.
סרויאן החליט להיות סופר אחרי שאמו הראתה לו כתבי-יד של אביו. מספר סיפורים קצרים שלו התפרסמו בעיתונים וירחונים. קובץ סיפוריו הראשון "הצעיר המעז על הטרפז המעופף" יצא לאור בשנת 1934. סיפוריו של סארויאן מאופיינים בעיקר בנימה אנושית רכה והומור. גיבוריו האופייניים הם הילד מזה והגבר הנאבק על קיומו מזה. ייחודו כסופר בא לידי ביטוי בחשיפת הרהורים תמימים של ילד. מלבד המאפיינים הללו, סיפוריו מאופיינים גם במשהו מקורי, טבעי, קל וקולח. ביצירותיו יש סגנון אימפרסיוניסטי חסר עלילה.
עיקר סיפוריו נסובים סביב תקופת המשבר הכלכלי של שנות ה-30 בארצות הברית. בין היתר הושפע מכתיבתו של שרווד אנדרסון. סארויאן זכה בשנת 1940 בפרס פוליצר על המחזה "שנותיכם היפות". בתקופה זו, סוף שנות השלושים וראשית הארבעים, נחשב לאחת מהתקוות הגדולות של התיאטרון האמריקאי. אחרי מלחמת העולם השנייה ירדה קרנו במידה ניכרת. כמה מספריו עובדו לקולנוע - הנודע שבהם - "הקומדיה האנושית".
בתקופת מלחמת העולם השנייה גויס סרויאן לצבא ארצות הברית והוצב בניו יורק. ב-1942 נשלח כחלק מצוות צילום ללונדון וב-1943 נישא. במהלך כל התקופה המשיך בכתיבה ופרסם את כתביו. ב-1943 זכה בפרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר על עיבוד ספרו לסרט "הקומדיה האנושית". מ-1958, אחרי גירושיו (הוא נישא פעמיים לאותה אשה), התגורר בעיקר בפריז, וחי חיי בדידות ונדודים, מנוכר כמעט לחלוטין לשני ילדיו. אחרי פטירתו, חצי מאפרו פוזר בקליפורניה וחצי בארמניה כסמל לדואליות שבחייו. לילדיו לא הוריש דבר.
בנו, ארם סארויאן הפך לסופר ומשורר בזכות עצמו. לאחר מות אביו פרסם ספר זכרונות מרגש בשם - "פולחנים אחרונים". ובתו לוסי (שנפטרה בגיל צעיר יחסית) הייתה שחקנית שלא זכתה להצלחה ממשית והופיעה בתפקידים קטנים, באופן ארעי.
בית העלמין וגנקובסקויה
בית העלמין וָגַנקוֹבסקוֹיֶה (ברוסית: Ваганьковское кладбище) הוא אחד מבתי הקברות הנרחבים והידועים ביותר במוסקבה. הוא ממוקם בחלק הצפון מערבי של העיר, באזור כיכר קרסנופרסננסקאיה זסטאבה, ברחוב סרגיי מקייב 15, והוא משתרע על שטח של 47.9 דונם.
באופן רשמי, בית העלמין וגנקובסקויה הוקם בשנת 1771 במהלך מגפת דבר - אלו שמתו מהמחלה הצטוו לקבורה מחוץ לגבולות העיר. אך בית העלמין הופיע במקום זה מספר שנים קודם לכן.
טורה קלר
טורה קולר (בשוודית: Tore Keller; 4 בינואר 1905 – 15 ביולי 1988) היה כדורגלן שוודי, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה
קלר נולד בנורשפין שבשוודיה בשנת 1905, ולאורך כל הקריירה שיחק בסלייפנר עמו זכה בתור קפטן באליפות המקומית בעונת 1937/38. עם 150 שערי ליגה שכבש הוא ממוקם בין עשרת הכובשים הגדולים של הליגה השוודית.
במדי נבחרת שוודיה זכה במדליית ארד אולימפית באולימפיאדת 1924 שנערכה בפריז. במהלך הטורניר כבש בניצחון 1–8 על בלגיה. קלר היה חלק מהסגל במונדיאל 1934 ו-1938 בו סיים עמה במקום הרביעי. ברבע הגמר של מונדיאל 1938 כבש בניצחון 0–8 על קובה. בסך הכל ערך במדיה 25 הופעות וכבש 8 שערים.
גוד פארם
גוד פארם בע"מ היא רשת שיווק ישראלית המוכרת מוצרי טואלטיקה, מוצרים לתינוקות, מוצרי ניקיון ותרופות ללא מרשם רופא.
בשנת 2023 רשת גוד פארם החלה לשלב בסניפיה בתי מרקחת.
היסטוריה
הרשת נוסדה בשנת 2016 על ידי שני שותפים ישראלים: אדם פרידלר ואוהד סנדלר. אסטרטגיית המחירים של הרשת הייתה עם כניסתה מכירת מוצרים במחיר קבוע של עד עשרה שקלים לפריט, ללא קיום מבצעים. סניפה הראשון של הרשת נפתח ברחוב המלך ג'ורג' בתל אביב. בשנת 2018 רכש איש העסקים רמי לוי 50.01% מן הרשת בתמורה ל-16 מיליון ש"ח.
ברשת נמכרים מוצרי טואלטיקה, מוצרים לתינוקות, מוצרי ניקיון ותרופות ללא מרשם רופא. תרופות הדורשות מרשם רופא אינן נמכרות ברשת. הרשת השיקה מותג פרטי משלה הנקרא Good. חלק מן המוצרים הנמכרים בגוד פארם נמכרים בה ביבוא מקביל.
נכון לחודש נובמבר 2022 מונה הרשת 48 סניפים בפריסה ארצית מנהריה בצפון עד לבאר שבע בדרום.
גד סעד
גד סעד (בערבית: جاد سعد, באנגלית: Gad Saad; נולד ב-13 באוקטובר 1964) הוא פסיכולוג אבולוציוני יהודי קנדי, יליד לבנון. מרצה בפקולטה למנהל עסקים ג'ון מולסון באוניברסיטת קונקורדיה. ידוע בשל יישום עקרונות של פסיכולוגיה אבולוציונית על שיווק והתנהגות צרכנים. חוקר מדעי פסיכולוגיה התנהגותית צרכנית ושיווק וצריכה דרוויניסטית (2008–2018) ובעל בלוג במגזין "Psychology Today" בשם "Homo Consumericus".
קורות חיים
סעד נולד ב-1964 בביירות, לבנון למשפחה יהודית שהיגרה מדמשק, סוריה. משפחתו נמלטה ממלחמת האזרחים בלבנון למונטריאול, קוויבק, קנדה באוקטובר 1975. אחיו הבכור, דויד סעד, הוא ג'ודוקא שהתחרה באולימפיאדת מונטריאול (1976).
סעד סיים תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת מקגיל, תואר שני ודוקטורט מאוניברסיטת קורנל.
קריירה ומחקר
סעד משמש כפרופסור לשיווק באוניברסיטת קונקורדיה משנת 1994. בזמן הזה שימש כפרופסור אורח באוניברסיטת קורנל, דארטמות' קולג' ואוניברסיטת קליפורניה באירוויין. הוא עורך משנה בעיתון היומי "Evolutionary Psychology", ומשמש כמנחה ב-"Centre for Inquiry Canada".
אחד ממחקריו של סעד מתמקד בהשפעת הורמונים על צרכנים והחלטות. מחקר נוסף מתמקד בהבדלים בין גברים לנשים במתן מתנות.
ניצנית אדומה
נִצָּנִית אֲדֻמָּה או ניצנית פורחת (שם מדעי: Kalanchoe blossfeldiana Poelln) היא מין של ניצנית הפופולרי כצמח נוי בשרני לבית ולגינה ממשפחת הטבוריתיים. מוצא הצמח ממדגסקר, אך הוא נפוץ במרבית העולם כצמח תרבות.
השם המדעי של ניצנית אדומה נקרא על שמו של רוברט בלוספלד, בוטנאי גרמני שהציג את המין לעולם המערבי בשנת 1932. הצמח קרוי לעיתים ניצנית חג המולד בשל פריחתו המרשימה המתחילה בדצמבר.
מאפיינים מורפולוגיים
ניצנית אדומה היא צמח רב-שנתי, קירח, בשרני (סוקולנט), צמיחתו איטית, גובהו מגיע ל-45 ס"מ וקוטר נופו 50 ס"מ.
השורשים מסוג צִיצַת שָׁרָשִׁים (מערכת שורשים סיביים) רדודה, שמתפתחים בשכבת מצע של כ-15 עד 25 סנטימטרים. עודף מים גורם רקבון בצוואר השורש.
הגבעולים מעוצים ומסועפים ואורכם כ-40 עד 50 ס"מ.
העלים בשרניים, פשוטים, נגדיים, ללא לוואים, חלקים, אליפטיים עד ביציים או מוארכים דמויי-מרית, ואורכם 3 עד 10 ס"מ. טרף העלה כמעט תמים או חרוק (שיניים מעוגלות) עם סלסול עדין בדומה לצדפה וצבעו ירוק שמאדים בהמשך. עורק אדמדם משתקף מצדו התחתי של העלה.
התפרחת אמירית (נישאת מקצות גבעולים) מסוג תפרחת מְסֻיֶּמֶת מורכבת וצפופה (תפרחות דמויות מכבדים מעל הצמח). הפריחה מתרחשת מקצה גבעול קצר, קירח וללא בלוטות עם שניים או שלושה זוגות עלים, ששונים מאלה של שאר הצמח. אורך עוקץ התפרחת על פי רוב 0.5 עד 2 ס"מ. צבעיה של פריחת הניצנית מגוונת ואינה רק אדומה.
הפרחים רבים, אדומים, נכונים (בעלי סימטריה רדיאלית), זקופים, רגילים או בעלי כותרת כפולה, דו-מיניים, בעלי שחלה עלית.
עלי הגביע 4, חופשיים או כמעט מאוחים בבסיס ומשולשים למעלה, אורכם 4 עד 10 מ"מ על פי הם רוב קצרים מאורך צינור הכותרת.
עלי הכותרת 4, על פי רוב צבעם אדום או ארגמן, מאוחים בתחתיתם בחלק ניכר של אורכם לצינור שאורכו כ-8 מ"מ. הכותרת דמוית מסמר (salverform), דהיינו כותרת רב-סימטרית, שצורתה צינור ארוך ודק, שפתחו לפתע מתרחב מאוד ואז היא פרושה כגלגל או כצלחת ורק בסיסה מאוחה. צינור הכותרת כמעט בעל ארבע מקצועות או מעוגל למטה בצורת כד כאשר בסיס הכד מעט צר.
האבקנים 8, כפול ממספר עלי הכותרת, ומסודרים בשני דורים על צינור הכותרת.
הזרים לא שווים באורכם, בדרך כלל קצרים מאוד ולא בולטים מהכותרת. הזרים פחות או יותר מאוחים לצינור הכותרת וחופשיים מעל אמצע הצינור.
המאבקים סגלגלים או מאורכים.
הצופנים ישרים או טבעתיים.
השחלה עילית מורכבת מ-4 עלי שחלה מפורדים בעלי ביציות רבות.
עלי השחלה 4, זקופים, מפורדים או מאוחים במקצת בתחתיתם. עמודי העלי קצרים.
הפרי מפוחית מרובת זרעים.
הזרעים מרובים, אליפסיים או מאורכים, מקומטים לאורכם. בעלי אנדוספרם. הפצה ברוח.
בית גידול
הצמח חצי-צל ואור מלא, רגיש לקרה, עמיד בשרב וחסכן במים, במליחות ובגיר. גדל בקרקעות שונים ובכל אזורי ישראל למעט הרים גבוהים מעל 700 מ' רום. משגשג בקרקע קלה, דשנה ומנוקזת היטב. הוא סובל מרקבון בצוואר השורש בגלל עודף מים. מבחינת אקלים העדפה לאזורים חמים ולחים כל השנה.
הריבוי באמצעות ייחורים באביב ובקיץ ובאמצעות זרעים באביב. הפריחה נמשכת ארבעה חודשים בסוף החורף ובאביב. קיטום הגבעולים בסיום הפריחה. אף על פי שהצמח חסין יחסית למחלות, הוא עדיין יכול להיפגע על ידי כנימות קמחיות.
חלקים מהניצנית עלולים להיות רעילים אם הם יאכלו על ידי בני אדם.
מרדכי שרעבי
הרב מרדכי יהודה יפת שרעבי (תרע"ב, 1912 בערך–כ' בחשוון תשמ"ד, 27 באוקטובר 1983) היה מקובל יהודי תימני, מייסד וראש ישיבת המקובלים "נהר שלום" בירושלים. כונה "זקן המקובלים" ו"ראש עדת המכוונים".
חייו
נולד בתימן בשם מרדכי יפת-תעיזי. אביו נפטר עוד קודם לידתו ובגיל שנתיים התייתם גם מאמו. יחד עם אחותו גדל בבית סבו, אבי אביו, הרב אברהם יפת תעיזי שלימדו תורה. לאחר פטירת סבו, בעודו ילד דאג הרב חיים סינואני לגדלו וללמדו תורה. בבחרותו נסמך לרבנות. עבר לעיר עדן, שם למד בישיבתו של הרב משומר נסים. בגיל 15 עבר בהצלחה מבחנים בגמרא, ברמב"ם, בטור ובשולחן ערוך.
הרב שרעבי התפרסם כבעל מופתים. רבים השכימו לביתו לעצה ולברכה. את הכספים שקיבל מציבור המבקרים הקדיש להחזקת הישיבה ולתמיכה בנצרכים, וכן חילק כסף לנערים על מנת למשכם ללימוד תורה. חי בפשטות עם אשתו, לאה (נפטרה בשנת ה'תשל"ט, 1979). בני הזוג היו חשוכי ילדים. מסופר שלפני מלחמת העצמאות החביא ארגון האצ"ל נשק בביתו, בהנחה ששם לא יחפשו הבריטים.
בין תלמידיו: הרב מרדכי עטיה, הרב מאיר יהודה גץ, הרב חיים אביהוא שוורץ ר"מ בישיבות מרכז הרב ובית אל, הרב ציון ברכה, רבי שלום שמואלי ובנו הרב בניהו שמואלי שממלא את מקום הרב שרעבי בראשות ישיבת נהר שלום.
מסופר כי גדולי המקובלים היו מציעים לפניו את ספקותיהם, בהם ראש ישיבת בית אל, הרב הדיין עובדיה הדאיה. הרב עובדיה יוסף, שהרב שרעבי לימד אותו באופן אישי במשך פרק זמן מסוים, אמר על הרב שרעבי כי "הוא היה גדול הדור, וכמוהו לא היה בקבלה".
תלמידיו מספרים כי נהג לישון בלילות למשך כ-20 דקות בלבד, הקפיד על טבילה במקווה מידי בוקר, הקפיד על לבישת שני זוגות תפילין (לפי שיטות רש"י ורבינו תם) יחד, הורה לומר בכל השנה את תפילת אבינו מלכנו, ולקיים התרת נדרים בכל יום שישי.
נקבר בהר המנוחות בירושלים. על שמו הוקמו מוסדות תורה, בהם בית מדרש בהרצליה ישיבת "חזון מרדכי" וישיבת "שערי מרדכי" בירושלים ומוסדות המייש"ר בבת-ים.
מדעותיו
סבר כי הקבר המיוחס לתנא רבי מאיר הוא קברו של רבי מאיר ש"ץ בעל האקדמות. טען כי מהקדמת תיקוני הזוהר מוכח כי אין חיים מחוץ לכדור הארץ. אמר כי לימוד תורה בשבת במשך שעה שווה ללימוד תורה ביום חול במשך שנה.
אחד מתלמידיו סיפר שענה לו כי דרכו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק נכונה מדרכו של הרב יוסף חיים זוננפלד, משום ש"כתוב 'דרכיה דרכי נועם וכל נתיבותיה שלום', הרב קוק קירב רחוקים, וזו דרכנו, ובדרכו צריך ללכת!".
שימוש חורג (תכנון ובנייה)
במסגרת הסדרתם של תכנון ובנייה בישראל, שימוש חורג הוא שימוש שחורג מהשימוש בקרקע או בבניין והשימוש בו הוא לא למטרה שהוגדרה לו בתוכנית בניין עיר. מי שרשאי לאשר את השימוש החורג היא הוועדה מקומית לתכנון ובנייה.
שימוש חורג מתוכנית בניין עיר
לדוגמה אזור המוגדר בתוכנית בניין עיר כאזור חקלאי ובעל הקרקע מעוניין להקים שם אזור מסחר.
אסלאם באירופה
]] מאז המחצית השנייה של המאה העשרים גדל מספרם של בני דת האסלאם באירופה באופן ניכר, בשל הגירה מאסיבית, בעיקר מהמזרח התיכון ומצפון אפריקה, ושיעור ילודה גבוה ביחס לאוכלוסייה המקומית. מכוני מחקר שונים העוסקים בתחום מעריכים את מספר המוסלמים החיים במדינות אירופה נכון ל-2007 (לפני גל ההגירה הגדול מסוריה ואפריקה ב-2015)(להוציא את המדינות הדו-יבשתיות טורקיה, קזחסטן ואזרבייג'ן) בין 38 ל-53 מיליון איש (5-7%), מתוכם כ-20 מיליון בתחומי האיחוד האירופי (3-4%).
שימוש חורג (תכנון ובנייה)
שימוש חורג מהיתר
מבנה שהוא השימוש החורג תואם את הוראות תוכנית בניין עיר לדוגמה דירת מגורים באזור שמוגדר למגורים ובעל הדירה מעוניין לשנות את יעודה של הדירה למשרד.
אסלאם באירופה
ישנם גם מספר לאומים אירופאיים שהם מוסלמים כבר מאות שנים וכיום לאחר התהפוכות ביבשת גם זכו למדינה ריבונית משל עצמם, וביניהם האלבנים, הבוסנים, האזרים, הטורקים והקזחים. בנוסף, ישנם גם לאומים מוסלמים אחרים ששכנו באירואסיה ועוד לא קיבלו עצמאות, אולם רובם שוכנים ברפובליקות של רוסיה כמו הטטרים, הצ'צ'נים, הצ'רקסים והאווארים.
רקע
מוסלמים הופיעו באירופה עוד בתקופת האסלאם המוקדמת, כחלק מתנופת ההתפשטות של האימפריה המוסלמית. תנופת הכיבוש הסתיימה בתבוסה מוסלמית בקרב טור בשנת 732 באזור צרפת.
לאחר שמדינות אלו שינו את חוקי ההגירה אליהן, השתנה גם אופי ההגירה. המוסלמים המהגרים אל אירופה החלו עושים זאת בדרכים שונות, ביניהן דרישה לאיחוד משפחות, נישואין עם בני ובנות זוג ממדינות מערביות, ובאמצעות בקשת מקלט מדיני. המדינות האירופאיות מנסות להאבק בתופעה באמצעות חקיקה, למשל חוק 24 השנים שנחקק בדנמרק ב-2004.
דמוגרפיה
אוכלוסיית המוסלמים באירופה היא מגוונת מאוד, והמוסלמים מגיעים אליה מאזורים רבים ושונים בעולם. האזורים באירופה בהם אוכלוסיית המוסלמים מייצגת רוב מספרי הם אלבניה, קוסובו, חלקים מבוסניה והרצגובינה וחבלי ארץ רוסיים בוולגה וצפון הקווקז.
המוסלמים במדינות מערב אירופה נוטים להתרכז באזורים עירוניים. המספרים ושיעורי האחוזים של המוסלמים בקרב מדינות אלו נוטים להשתנות מאוד ממחקר למחקר, בגלל הקושי למנות אוכלוסיות מהגרים ומתוך עניין פוליטי של קבוצות כוח שונות להשפיע על הנתונים. גופים המבקשים להציג את האוכלוסייה המוסלמית כמיעוט זעום נוהגים על פי רוב לדון באחוז שהיא מייצגת מכלל האוכלוסייה במדינה מסוימת, בעוד שגופים המבקשים להציג את מספר של המוסלמים כגדול יציגו לשיעורין את אחוז המוסלמים מתוך המטרופולינים והערים המרכזיות באירופה. שיעור גבוה של מוסלמים מסך האוכלוסייה העירונית ניתן למצוא בערים גדולות כגון פריז (10%) ומרסיי (25%), בריסל (17%), אנטוורפן (17%), רוטרדם (13%) ואמסטרדם (11%), לונדון (10%), מנצ'סטר (16%), פרנקפורט (13%), קופנהגן (10%) וכן העיר מאלמו בשוודיה (20%).
גידול האוכלוסייה המוסלמית
קיימות כיום הערכות שונות באשר לעתיד גידול האוכלוסייה המוסלמית באירופה. אסלאם היא הדת הגדלה במהירות הגבוהה ביותר מבין כל הדתות. מאמר של הטיימס הבריטי מינואר 2009 המבוססת על נתוני מהמשרד לסטטיסטיקה לאומית בבריטניה, מעלה כי האוכלוסייה המוסלמית בבריטניה גדלה בשיעור גבוה פי 10 מכל מגזר אוכלוסין אחר בממלכה המאוחדת. מחקר שבוצע עבור היומון הבריטי מגלה כי האוכלוסייה המוסלמית זינקה מ-500,000 ל-2.4 מיליון תושבים בתוך ארבע שנים בלבד, בין 2004 ל-2008.
אינטגרציה וגורמי מחלוקת
הצלחת תהליך האינטגרציה שמבקשת אירופה להעביר את המהגרים המוסלמים אינה ברורה. על פי מגזין פורבס בצרפת ובבריטניה, שיעור האבטלה בקרב המהגרים המוסלמים הוא 20%-40%. לפי מחקר מוקדם יותר של מכון פיו (Pew Institute) משנת 2006 עולה כי הבריטים לא מחבבים את המוסלמים במדינתם, ואילו המוסלמים באופן גורף רואים את הבריטים הלא-מוסלמים באור שלילי, אלים וחסר מוסר. עם זאת, בצרפת התמונה הפוכה – נדמה כי הצרפתים המוסלמים והלא-מוסלמים מביעים אהדה וחיבה הדדית.
עם זאת, בין הגורמים העיקריים לתסיסת המחלוקת באירופה נמצאים נושאים כמו חופש הביטוי, חירות הדת, רצח על רקע כבוד המשפחה, חוקי השריעה וקודי לבוש. זכויות הנשים עומדות גם הן בדרך לאינטגרציה בין מדינות אירופה והמוסלמים. נושאים כמו צניעות, תפקידן ומקומן של הנשים בחברה, השכלה, תעסוקה, חופש התנועה, נישואין בכפייה, קוד הלבוש ועוד עומדים בלב המחלוקת הוותיקה בין המוסלמים והמדינות החילוניות.
רצח על רקע "כבוד המשפחה"
קרן האוכלוסין של האומות המאוחדות (UNFPA) מעריכה כי מספר הרציחות על רקע כבוד המשפחה בעולם מגיע בשנה לכ-5,000 וגם אירופה נאבקת כיום בעשרות מקרי רצח על כבוד המשפחה בשנה של מהגרים מוסלמים – אף שמרבית הרציחות אינן ידועות כלל. על-פי הקוראן, אין הבדל בין העונש הניתן לגברים ולנשים על יחסי מין אסורים - אם האישה איננה נשואה, דינם מוות. בקרב אוכלוסיות המהגרים, גברים וצעירים מוסלמיים ממעמד סוציואקונומי נמוך מבצעים רצח על חילול כבוד המשפחה נגד נשים הנוטלות חלק בחיי הקהילה החילונית, או נוטלות חלק בתנועות פוליטיות ובחיי הציבור – כדי לבסס את מעמדם הפטריארכלי בחברה המוסלמית המהגרת. מבין המקרים המפורסמים: בשנת 2005 פרסם העיתון הגרמני "דר שפיגל" דיווח על רציחתן של שש נשים מוסלמיות בברלין בידי בני-משפחתן. בפברואר באותה שנה התפרסם באירופה סיפורה של האטון סרקה (Hatun Sürücü), שנרצחה בידי אחיה לאחר שעזבה את בעלה אליו נישאה מנישואין כפויים. כאמור, קיים קושי באירופה לעקוב אחר מעשי הרצח על רקע כבוד המשפחה, משום שנעשים מאמצים גדולים לשמור את המקרים בתוך הקהילה המוסלמית ו"לנקות את הכביסה המלוכלכת בבית". אחוזי התמיכה בקרב המוסלמים ברצח על רקע כבוד המשפחה הם גבוהים יחסית: כאחד מכל עשרה מוסלמים בבריטניה מאמין כי הדבר מוצדק.
חופש הביטוי וביקורת הדת
חופש הביטוי והביקורת נגד הדת מציבים אתגר לאינטגרציה בין הקהילה המוסלמית לבין החברה האירופאית המקומית. מנהיגי הדת המוסלמיים קוראים בריש גלי לריסון חופש הביטוי– שנתפס במערב כזכות בסיסית. אנשי רוח, ציבור ותרבות אירופאיים המביעים ביקורת כלפי האסלאם סופגים חדשות לפרקים איומים על חייהם. למותר לציין את סיפורו של מחבר "פסוקי השטן" סלמאן רושדי, רצח תאו ואן-גוך (סופר וקולנוען, נרצח בנובמבר 2004 בידי מוסלמי יליד הולנד, בעקבות סרט שביים ואן-גוך על היחס לנשים באסלאם) וההפגנות האלימות שפקדו את רחבי אירופה בעקבות פרסום קריקטורת מוחמד ב-2005.
חוק השריעה ובתי-הדין המוסלמיים
אחד הנושאים השרויים במחלוקת בבריטניה הוא שאלת החלתו של חוקי השריעה במדינה. השריעה היא קובץ בלתי מוגדר של חוקי דת האיסלם המבוססים על הקוראן. בבריטניה קיימים מספר לא מוגדר של ‘מועצות שריעה’ המכונים בטעות  גם ‘בתי דין של השריעה'. למועצות אלה אין סמכות לשנות החלטות של בתי משפט בריטיים, להמליץ או לפסוק בניגוד לחוק הבריטי. ‘מועצות’ אלה בנויים על בסיס וולונטארי, אין להם חובת רישום ואין כל פיקוח על מעשיהם, מה שמגביר את החשדות נגדם. הימין הפוליטי באירופה ובבריטניה רואים בהתפשטות ‘מועצות השריעה’ סכנה לתרבות החילונית. לטענתם מועצות השריעה יוצרות למעשה מערכת משפטית מקבילה למשפט הבריטי. מאידך נשמעו טענות מצד ארגוני נשים על אפלייה ויחס מיזוגני כלפי נשים. בעקבות טענות אלו הוקמה ב-2016 על ידי שרה הפנים דאז, תרזה מאי, ועדת מחקר לבדיקת הנושא. הועדה הגישה את מסקנותיה בשנת 2018. דו”ח המחקר העריך כי באנגליה ובוולש  פועלים בין 30 ל-85 מועצות שריעה, ביניהם מועצות מבוססות, שהחלו לפעול עוד בשנות ה-80 של המאה שעברה, אך גם מועצות קטנות ולא ידועות, הפועלות בחדרי חדרים. עיקר פעילותם של מועצות אלו מתמקד בתיווך ובגישור בנושאי אישות. החוקרים מצאו שכ-90% מהפונים למועצות אלו הן נשים המבקשות להתגרש מבעליהן (בניגוד לנישואים בקהילה היהודית המחייבים גם רישום אזרחי, נישואים על פי דת האיסלם לא מחייבים רישום אזרחי ואם בני הזוג לא ביצעו במקביל רישום אזרחי, אין לנישואים אלה מעמד רשמי במדינה. משום כך, נשים המבקשות להתגרש חייבות לכן לפנות לעזרת מועצות אלו). למרות העובדה שרבים מהפונים הן נשים, רק מספר קטן של נשים חברות במועצות אלו. הועדה הגישה מספר המלצות, ביניהם שינוי החוק שיחייב רישום נישואים מוסלמיים גם ברישום אזרחי, הגברת מודעות בקרב הקהילות המוסלמיות לגבי זכויות נשים והמלצה להקמת גוף רישמי שיפקח על מועצות השריעה.
מסגדים וצריחים
האירופאים מודאגים מהתפשטות מוסדות הדת המוסלמיים במדינותיהם. כיום נמצאים באירופה למעלה מ-6,000 מסגדים (2008). בנובמבר 2009 אישר הפרלמנט השווייצרי ברוב קולות של 57.5% תיקון לחוקה האוסר בנייתם של צריחי מסגדים במדינה בה נמצאים 400,000 מוסלמים וארבעה צריחי מסגדים. זאת לאחר שממשלת שווייץ ביקשה לבטל את ההצעה לתיקון בטענה כי היא מנוגדת לחוקה. התגובות ברחבי אירופה היו מעורבות. בסקר שפורסם בספרד ענו 93% כי "עלינו לרסן את נוכחותו הגוברת של האסלאם", ואילו 6% בלבד ענו כי "האיסור (לבניית צריחי מסגדים) הוא מכשול לאינטגרציית המהגרים". בגרמניה הצביעו 76% מתוך 29,000 נשאלים במדגם שערך העיתון Der Spiegel לאסור את בניית צריחי המסגדים גם בארצם. נתון דומה (82% מול 16%) התקבל גם מתוצאות סקר שערך העיתון Die Welt ממדגם של 17,000 קוראים. בדצמבר 2009 תמך בפומבי נשיא צרפת ניקולא סרקוזי בצעד השנוי במחלוקת שעשתה ממשלת שווייץ שנועד לדבריו להגן על אופייה של שווייץ.
לבוש, צניעות וזכויות הנשים
סוגיית קוד הלבוש עומדת אף היא על הפרק. בלב הוויכוח עומדים הבורקה (לבוש המכסה נשים מכף רגל ועד ראש ומסתיר אף את עיניהן), הניקאב (רעלת פנים), והחיג'אב (מטפחת ראש) המושרשים במסורת המוסלמית ומקורם ככל-הנראה בקוראן ובחדית'. מתנגדי לבוש הצניעות המוסלמי רואים בו חיץ ומכשול לאינטגרציה, ואיום על צביונן הלאומי והחילוני של מדינות אירופה. טענות אחרות בגנות לבוש הצניעות מושמעות בהקשר הביטחוני, בהתבסס על מספר מקרים בהם טרוריסטים ורוצחים הסתתרו מאחורי בורקות ורעלות במטרה להתחמק מכוחות הביטחון.
נושא הלבוש עלה לדיון ציבורי בצרפת. במרץ 2004 נחקק בצרפת "חוק הרעלה" האוסר לבישת סמלים או בגדים דתיים בבתי-הספר במדינה. יסוד החוק היווה פתח למשבר ערכים בחברה הצרפתית כמדינה ליברלית – מחד, חופש הביטוי ורגשות ליברליים המבקשים לאפשר לאדם לשמור על זהותו הדתית והאתנית, ואילו מנגד – ערכי הלאומיות, עקרון הפרדת הדת מהמדינה שבסיסו בהיסטוריה של צרפת יחד עם צביונה הליברלי של צרפת. החוק משך ביקורת רבה, גם בצורת הפגנות אלימות בצרפת וברחבי העולם, אם-כי נהנה מתמיכה גורפת למדי בקרב הציבור ובקרב נבחרי הציבור בצרפת. החוק ספג ביקורת חמורה מארגוני זכויות אדם ואף בידי ממשלת ארצות הברית.
ב-2006 החליטו שש רשויות מקומיות בבלגיה לאכוף איסור על לבישת הבורקה והניקאב באמצעות קנסות. מפעם לפעם נקראות בקשות לאכיפה ברמה הלאומית. בלגיה אף עומדת להפוך לראשונה במדינות אירופה שתאסור באופן רשמי את לבישת הבורקה ורעלת הפנים באמצעות העמדת הצעת החוק, המבקשת לגזור עונש מאסר בפועל על נשים שתלבשנה את הבורקה, להצבעה בפרלמנט.
בגרמניה, שמונה מ-16 המדינות מנהיגות מגבלות בנוגע ללבוש הצניעות. בברלין חל איסור גורף על כל הסמלים הדתיים באשר הם בכל מוסדות הציבור. בחמש מהמדינות חל איסור על לבוש דתי, למעט לבוש נוצרי.
באיטליה נשמעים בשנים האחרונות קולות הקוראים לחרם על הבורקה והחיג'אב. בינואר 2010 הצהירה מארה קרפניה, השרה לענייני שוויון זכויות בממשלה, כי איטליה תצעד בקרוב בעקבותיה של צרפת להחרים את הבורקה ורעלות-הפנים. דבריה של קרפניה זכו לתמיכה רחבה אף בקרב חברים באופוזיציה.
בהולנד נושא לבוש הלבוש עומד בלב מחלוקת קשה מזה שנים מספר. בערים אוטרכט ואמסטרדם עלו הצעות למניעת תשלומי קצבת ביטוח לאומי לנשים מובטלות שלובשות בורקות, מן הטעם כי הלבוש מונע מהן לקבל עבודה במדינה הלא-מוסלמית.
הבורקה, אותה לובשת אחת מכל 12 נשים בבריטניה, תופסת גם מקום של כבוד בכותרות העיתונים הבריטיים – אולם הנושא מעולם לא הועלה לדיון בפרלמנט עד תחילת שנת 2010, כאשר הועלה הנושא בידי מפלגת האינדיפנדנט.
ביקורת רבה כנגד המתנגדים ללבוש הצניעות נשמעת גם מפי קולות אירופאיים מקומיים וחילוניים. המזרחנית וחוקרת הדתות קארן ארמסטרונג כותבת בזכות הרעלה ככלי להתנגדות להגמוניה המערבית. ביקורת נשמעת גם על התקשורת בבריטניה על כך שמאמריה תומכים באיסור לבוש הצניעות.
נושא נוסף שמהווה מרכז למחלוקת היא תופעת מילת הנשים, הנפוצה בעיקר בקרב מהגרים מוסלמים מארצות אפריקה.
אלימות ופשע
שכונות בפרברי הערים האירופאיות, שבהן יש ריכוז גבוה של בני מיעוטים מוסלמיים הפכו למוקדים של פשע ואלימות, חלקה על רקע פלילי וחלקה על רקע אידאולוגי (אסלאמיזם ובדלנות). בחלק מהערים, כגון במאלמו, הגיע המצב לכך ששירותים רשמיים של המדינה או העירייה כגון משטרה, אמבולנסים ודואר אינם נכנסים לשכונות הללו מחשש שיותקפו באלימות על ידי המהגרים המוסלמים. באזורים אלה אין זה נחשב לבטוח להסתובב לבד בשעות החשיכה.
טרור מוסלמי באירופה
פיגועי הטרור האסלאמי באירופה נטלו חלק בעיצוב דעת הקהל האירופית. התקפות בלב היבשת כמו פיגועי הרכבות במדריד ב-2004, בהם נרצחו 191 אנשים ונפצעו 2,050; הפיגועים ברכבות התחתית ובאוטובוס בלונדון ב-7 ביולי 2005 בהם נהרגו 56 בני-אדם ונפצעו 700; מתקפת הטרור בדרום צרפת (2012) בה מחבל מוסלמי הרג 3 חיילים צרפתיים וטבח באכזריות במורה ו-3 ילדים יהודיים; הפיגוע בבורגס ב-2012, שבו נרצחו שישה ישראלים, הפיגוע בבנייני המגורים בלב מוסקבה שגבה חייהם של 300 אזרחים ב-1999, הפיגוע במטרו במוסקבה ב-29 במרץ שגבה חייהם של 40 אזרחים ופצע למעלה ממאה (ולווה כמעט מיד אחר-כך בפיגוע נוסף בדגסטאן), הטבח בבסלאן בספטמבר 2004 בו נחטפו 1,300 בני-ערובה ומהם נרצחו 344 אזרחים (מהם 186 ילדים) כמו-גם פיגועים המוניים רבים ברחבי רוסיה משנות ה-90 של המאה ה-20 ועד היום.
במחקר שערך למכון Pew בשנת 2006 עלה כי החששות מפני עליית הקיצוניות האסלאמית היא דאגה המשותפת לאירופאים הלא-מוסלמים והמוסלמים כאחד, אם-כי אחוז לא מבוטל מהמוסלמים באירופה מביעים תמיכה בטרור:
החששות מקבלים מקום ביטוי עז בכל מדינות אירופה. בגרמניה למעלה מ-50% מביעים חשש רב מפני עלייתו האסלאם הקיצוני.
גורמים אלו, ולא פחות מהם גם גורמים כמו הפוליטיקה העולמית, המלחמות בעיראק ואפגניסטן, יחסה של אירופה לישראל ולארצות הברית, משפיעים ללא ספק על דעת הקהל האירופאית והמוסלמית באירופה. ואכן מכון Pew מעלה כי המערביים נוטים לראות במוסלמים פנאטים, אלימים ונטולי סובלנות, ואילו המוסלמים רואים באירופאים כאנוכיים, חסרי-מוסר, אלימים ופנאטיים.
קאזה דה לה ואל
קאזה דה לה ואל הוא מבנה היסטורי באנדורה לה ולה, שבאנדורה. והמטה הראשי של המועצה הכללית של אנדורה ושוכן מדרום מערב לספריה הלאומית של אנדורה. זהו נכס מורשת הרשום בנכסי המורשת של אנדורה. נבנה בשנת 1580 כאחוזה וכמגדל המשמש להגנה על ידי משפחת בוסקטס ובשנת 1702 נרכש על ידי קונסל דה לה טרה.
אסלאם באירופה
טרור מוסלמי באירופה
לא ניתן להתעלם מכך שהמפגש בין עולם המושגים האסלאמיים, המושרש בספר הקוראן העומד כאנטי-תיזה מוחלטת לתרבות האירופאית החילונית (ובעיקר את פניה המיניים), עשוי להעלות איבה קשה בין שתי התרבויות השונות. כפי שמרמזים דבריו של אימאם בבלגיה: "בעוד זמן לא רב אנחנו נעלה לשלטון במדינה זו. אלה המבקרים אותנו היום עוד יתחרטו. הם יצטרכו לשרת אותנו. היכונו, כי השעה קרובה". דבריו של האימאם נאמרים על רקע התפיסה המוסלמית, לפיה העולם מחולק לחלקים: דאר אל-אסלאם (دار الإسلام)-בית האסלאם, האזור שכבר מוחזק לאזור מוסלמי, כמו ערב הסעודית וחלק מהמזרח התיכון, ודאר אל-חרב (دار الحرب)-מקום המלחמה, האזור שבו מתנהלת מלחמה. דאר אל-אמן (دار الامن)-הקמת מדינה לא-אסלאמית באזור של דאר אל-אסלאם מהווה בעיה קשה בהשקפת העולם המוסלמית, ויש מוסלמים הסבורים כי אי אפשר להשלים עם מצב כזה, אלא באופן זמני ומוגבל.
קאזה דה לה ואל
צורת המבנה היא מלבנית בעלת שתי קומות, ומגדל בצורת שובך יונים אשר ניצב בפינה. קומת הקרקע משמשת את משרד המשפטים ואולם בית משפט, בקומה הראשונה נמצא חדר המועצה וגם קפאלה המוקדשת לסנט ארמנגול וארון שבעת המפתחות שבו מאוחסנים מסמכים היסטוריים, לארון יש מנעול לכל אחת מהקהילות של אנדורה.
בקומה השנייה היה עד תחילת שנות התשעים מוזיאון הדואר של אנדורה, שפורק בכדי לספק מקום מפגש לקומיסיו טריפרדיטה האחראי על ניסוח החוקה של אנדורה בשנת 1993.
בית הספר התיכון לקהילה היהודית
בית הספר התיכון לקהילה היהודית (באנגלית: The Jewish Community Secondary School, בקיצור: JCoSS) הוא בית ספר תיכון יהודי ציבורי שנמצא בניו ברנט, לונדון. בית הספר הוקם בשנת 2010, והוא בית הספר התיכון היהודי הראשון בבריטניה. הוא הוקם לאחר שאם הבחינה כי בעוד שבנה הלך ל-JFS, בית ספר יהודי סמוך, רבים מחבריו לא הצליחו להירשם ללימודים בגלל דרישות כלכליות והלכה, ויזמה בשנת 2001 את ההצעה המוצלחת בסופו של דבר לבית ספר חדש. בניית בית הספר החלה באפריל 2009.
JCoSS נפתח באופן של שנה בכל פעם, עם עד 180 תלמידים שהצטרפו לשנה השביעית ללימודים בכל שנה עד שבית הספר היה מאוכלס במלואו עם כ-1,360 תלמידים. המחזור השישי שלו נפתח בשנת 2012. לבית הספר, שמנהלו הוא פטריק מוריארטי, יש התמחות במקצועות במדעים. עלות הבנייה הייתה 50 מיליון ליש"ט, כאשר 36 מיליון ליש"ט מהם מומנו על ידי הממשלה, והוא בית הספר התיכון היקר ביותר במימון המדינה שנבנה בבריטניה. ג'רלד רונסון, טייקון עסקים ופילנתרופ, עזר בפעילות הגיוס והוא נשיא קרן JCoSS. הוראת המשאבים המיוחדת של האגס (PSRP) בבית הספר כוללת מקומות לעד 49 ילדים (שבעה מקומות בכל שנה) עם הפרעות בספקטרום האוטיסטי. נורווד, ארגון צדקה יהודי, מספק חלק מהשירותים ב-PSRP.
לפני פתיחת בית הספר הביעו כמה רבנים אורתודוקסים דאגה מהתאמה של JCoSS לאמונתם. בטקס הבנייה אמר אד בולס, שהיה אז מזכיר בתי הספר, כי בית הספר ימלא תפקיד חשוב בהתמודדות עם אפליה ודעות קדומות.
בשנת 2019, JCoSS נבחר לבית הספר המשני של לונדון על ידי סנדיי טיימז, כהוקרה על תוצאות שיא השיא שלהן ב-GCSE.
קארל אינגליש
קארל ג'רמון אינגליש (באנגלית: Carl Jerome English; נולד ב-2 בפברואר 1981 בסנט ג'ונס, ניופאונדלנד ולברדור) הוא כדורסלן קנדי המשחק בעמדת הקלע בקבוצת אלבה ברלין ובנבחרת קנדה. גובהו 1.96 מטר.
אינגליש, בוגר אוניברסיטת האווי משנת 2003, החל את דרכו כמקצוען בקבוצת צ'ארלסטון לואוגטורס (לימים פלורידה פליים) מליגת ה-NBDL. לאחר שנתיים יצא לאירופה וחתם בקבוצה האיטלקית, וירטוס בולוניה. לאחר שנה סבירה בבולוניה, בה קלע 7.6 נקודות והוריד 3 כדורים חוזרים בממוצע למשחק, עבר לזאדאר הקרואטית.
בזאדאר, הציג אינגליש יכולת טובה במיוחד שהביאה אותו עד לבחירה למשחק האולסטאר הקרואטי, בו הצטיין ונבחר ל-MVP של המשחק. בסך הכל העמיד בעונה זו ממוצעים מצוינים של 23.5 נקודות, 4.2 כדורים חוזרים ו-3.2 אסיסטים למשחק. בעקבות יכולתו בזאדאר, הוחתם בקבוצת ה-ACB גראן קנריה, ששיחקה גם בגביע יול"ב. גם בקנריה, המשיך במגמת העלייה שלו ובשתי עונותיו במדיה, העמיד ממוצעים של 15.5 נקודות, 3.4 כדורים חזורים, 2.4 אסיסטים ו-1.2 חטיפות למשחק.
לקראת עונת, חתם אינגליש בקבוצת היורוליג קאחה לבורל ויטוריה, אך לאחר עונה אחת עבר לחובנטוד בדאלונה.
אינגליש משחק כיום גם בנבחרת קנדה, אותה הוביל למקום הרביעי באליפות אמריקה 2009.
אורתוקלז
אורתוקלז – (מיוונית "שבירה ישרה" בשל הזווית בין מישורי הפצילות) הוא מינרל השייך למשפחה של מינרלים בקבוצת הפלדספטים (פצלות השדה) המכילים אשלגן. האורתוקלז נמנה בין המינרלים החשובים ביותר שמהם בנויים סלעי היסוד.
פצלת שדה אשלגנית
קבוצת פצלות השדה שהאורתוקלז הוא חלק ממנה מכילה מינרלים טקטוסיליקטים - סיליקטים במבנה מרחבי. כמו הקוורץ, בנויים מינרלים אלה מארבעה ארבעונים, אלא שבעוד שבקוורץ כל הארבעונים בנויים מ- SiO4, בפצלת השדה מחליף אטום אלומיניום את אטום הצורן באחד הארבעונים. משום שהצורן הוא ארבע־ערכי בעוד שהאלומיניום הוא שלוש־ערכי נדרש פיצוי חשמלי. באורתוקלז הפיצוי החשמלי בא בצורת קטיון אשלגן.
קיימים בטבע שלושה פולימורפים (סוגים בעלי הרכב כימי זהה, אך בעלי מבנה שונה) של פצלות השדה המכילים אשלגן: אורתוקלז, סנידין ומיקרוקלין. לכולם אותה נוסחת מבנה כימי: KAlSi3O8, והם מכונים באנגלית בשם הכללי K-Spar (הסימון הכימי לאשלגן וקיצור המילה האנגלית לפצלת השדה Feldspar). האבחנה בין הפולימורפים בלי מכשור מעבדה, כדוגמת סריקה באמצעות קרני רנטגן, אינה פשוטה. המיקרוקלין יכול להופיע לעיתים בגוון ירוק (מינרל המכונה אמאזוניט) ולעיתים מופיעה בו תופעה של גבישים תאומים בצורת לוחיות מקבילות, אבל האמצעי המזהה הכמעט יחיד הוא המסלע בו מוצאים את המינרל. מכיוון שכל אחד מהסוגים מתגבש בטמפרטורה אחרת הסלע שייווצר יהיה שונה. הסנידין מתגבש בחום גבוה של מעל ל-900°C, ולכן מופיע בסלעים שנוצרו תוך כדי התקררות מהירה, בעיקר בסלעים וולקניים פלסיים כדוגמת אובסידיאן, ריוליט וטרכיט. האורתוקלז מתגבש בחום שבין 900°C ל-500°C, ומופיע בסלעים שהתקררו לאט יותר כדוגמת גרניט וסיאניט. המיקרוקלין מתגבש בטמפרטורות של כ-400°C ומטה ומופיע בסלעים שהתקררו לאט כמו גרניט סיאניט ובפגמטיטים.
משום שהסנידין מתגבש בטמפרטורות גבוהות, קיימת רמת אי סדר גבוהה בצורת הסידור של אטומי הצורן והאלומיניום, והתוצאה - התגבשות במערכת גבישית המונוקלינית. רמת הסדר עולה באורתוקלז, המתגבש אף הוא במערכת הגבישית המונו קלינית. ברמת הטמפרטורות הנמוכות מתגבש סוג מיוחד של אורתוקלז הקרוי אדולריה שהמבנה שלו מסודר יותר. המיקרוקלין, המתגבש בטמפרטורות הנמוכות אף יותר, ולכן רמת הסדר בו היא הגבוהה ביותר, מתגבש במבנה הטריקליני שהוא בעל הסימטריה הנמוכה יותר.
תפוצה ושימוש
בישראל ניתן למצוא אורתוקלז בסלעי הגרניט של אזור אילת.
באורתוקלז נעשה שימוש בתעשיית החרסינה וכרכיב באבקת ליטוש.
אדולריה, סוג מיוחד של אורתוקלז, מפגין תופעה אופטית מיוחדת של ברק בגוונים שונים בשל תכלילים של פצלות שדה שונות. אבן מסוג זה (בייחוד בגוון כחלחל) מכונה אבן ירח, מבוקשת כאבן חן, ונעשה בה שימוש בתעשיית התכשיטים. בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד אבן ירח היא אבן ההולדת התחליפית של חודש יוני.
אשטון סמית'
אשטון טרנט סמית' (באנגלית: Ashton Trent Smith; נולד ב-15 בדצמבר 1988) הוא מתאבק אנגלי. הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE כחלק ממחלקת בריטניה של התוכנית NXT, ה-NXT UK. הוא אלוף הזוגות לשעבר של NXT UK.
תחילת הקריירה (2007–2013)
סמית' ערך את הופעת הבכורה שלו בענף ההיאבקות המקצועית ב-11 בפברואר 2007 בארגון ההיאבקות Triple X Wrestling (TXW), שבסיסו בקובנטרי, מערב המידלנדס, אנגליה בקרב שבו הפסיד לזאק סייבר ג'וניור. את הקרב האחרון שלו במסגרת ארגון זה ערך ב-7 באוקטובר בהפסד לספוד. בין אותה השנה לשנת 2013, סמית' הופיע בארגוני היאבקות ברחבי הממלכה המאוחדת כמו SAS Wrestling, Pro Championship Wrestling, Alternative Wrestling World, One Pro Wrestling, International Pro Wrestling: United Kingdom, Frontier Wrestling Alliance, Pro Evolution Wrestling ו-Devon Wrestling Association.
Preston City Wrestling (2014–2018)
ב-28 במרץ 2014, סמית' ערך את קרב הבכורה שלו בארגון Preston City Wrestling (PCW), כשהשתתף בקרב רויאל ראמבל של 30 משתתפים על האליפות במשקל כבד של PCW. במהלך שנת 2015, סמית' התמודד על מגוון אליפויות בארגון כמו אליפות במשקל קל, אליפות הזוגות ואליפות העולם, אך לא צלח לזכות באף אחת מהן. ב-9 בדצמבר 2016, סמית' איתגר את אלוף PCW במשקל קל, באבלגאם לקרב על התואר, שבסופו סמית' יצא עם ידו על העליונה וזכה באליפות PCW במשקל קל בפעם הראשונה בקריירה. לעומת זאת, לאחר שלוש הגנות מוצלחות על התואר מול יריבים כמו אותו באבלגאם, מייק ביילי וכריס רידג'וויי, הוא הפסיד את התואר ב-17 ביוני 2017 לדין אולמארק; הפסד זה קטע תקופת כהונה של 190 ימים מצידו של סמית'. באותה התקופה, הוא הופיע במקביל גם בארגוני היאבקות עצמאיים אחרים כמו FutureShock Wrestling, Grand Pro Wrestling ו-Insane Championship Wrestling, שבהם רשם זכיות באליפויות הארגון.
WWE (2018–2022)
סמית' ערך את קרב הבכורה שלו ב-WWE ב-8 ביוני 2018 במסגרת פסטיבל Download, שבו השתתף בטורניר אליפות בריטניה אשר קבע את זהות המועמד לתואר אליפות בריטניה של פיט דאן. לאחר שגבר על ג'וסף קונרס בסיבוב הראשון, הוא הודח מהטורניר בסיבוב שבא לאחר מכן והתקיים ב-18 ביוני על ידי טראוויס בנקס. קרב הבכורה שלו במותג התקיים ב-28 ביולי, כשגבר בקרב יחידים על טאקר במסגרת הפרק השני של התוכנית השבועית NXT UK.
ב-2 ביוני בפרק של התוכנית NXT UK, סמית' ואוליבר קרטר זכו באליפות הזוגות של NXT UK לאחר שניצחו את אלופי הזוגות, מאסטש מאונטיין (טרנט סבן וטיילר בייט) ואת די פמיליה (תיאומן ורוהאן רג'א) בקרב זוגות משולש. ב-23 ביוני, סמית' וקרטר היו אמורים להגן על חגורות האליפות מול נציגי המותג NXT, ברוקס ג'נסן וג'וש בריגס, אך סמית' ספג פציעה בברכו והשניים נאלצו לוותר על התואר.
ב-18 באוגוסט 2022, סמית' שוחרר מחוזהו בארגון.
הפוליקליניקה האוניברסיטאית אגוסטינו ג'מלי
הפוליקליניקה האוניברסיטאית אגוסטינו ג'מלי (באיטלקית: Fondazione Policlinico Universitario Agostino Gemelli) היא בית חולים כללי בעיר רומא, בירת איטליה. בבית החולים 1,558 מיטות אשפוז, וככזה הוא הגדול ברומא ובית החולים השני בגודלו באיטליה כולה.
בית החולים
הקמת בית החולים החלה בשנת 1959 על גבי גבעת מונטה מריו שבצפון-מערב רומא. הוא החל לפעול ב-1964. הוא נקרא על שמו של מייסד האוניברסיטה הקתולית של הלב הקדוש, האח הפרניצסקני והרופא אגוסטינו ג'מלי.
המוסד הוא בית חולים אוניברסיטאי ומסונף לבית הספר לרפואה של האוניברסיטה הקתולית הלב הקדוש. מתקיימים בו גם לימודי סיעוד ופיזיותרפיה.
קמפוס בית החולים משתרע על פני שטח של 370 דונם וטובל בירק ועצים. הוא כולל גם מעבדות מחקר ומעונות סטודנטים. וילה ששכנה על הגבעה לפני בניית בית החולים עליה ושימשה בעבר כמנזר משולבת כיום בקמפוס ומשמשת ככנסייה המרכזית בו וכמקום מושבו של מכון לביואתיקה. בתחילת שנות האלפיים נבנה בקמפוס בניין חדש, שבו שוכנים כיום המחלקה לרפואה דחופה ומרבית חדרי הניתוח. בשנת 2015 נפתח בו אולם להקרנת סרטים (Medicinema) בקיבולת של 130 מקומות, המותאם לשימושם של חולים במיטות ובכיסאות גלגלים.
סטטיסטיקת פעילות לשנת 2015:
LGBT+ Labour
בשנת 2015 מלאו לארגון 40 שנה.
הפוליקליניקה האוניברסיטאית אגוסטינו ג'מלי
בית החולים
בין המטופלים הידועים שטופלו בבית החולים היה האפיפיור יוחנן פאולוס השני, שעבר בו ניתוח חירום לאחר ניסיון ההתנקשות בחייו בשנת 1981. האפיפיור טופל בבית החולים מספר פעמים נוספות במהלך השנים. מטופלים מפורסמים אחרים היו הפוליטיקאים ג'וליו אנדראוטי ופרנצ'סקו קוסיגה, האם תרזה וסטפן הוקינג וכן האפיפיור פרנציסקוס. בשנת 2009 הוצב מול הכניסה לבית החולים פסל של יוחנן פאולוס השני.
LGBT+ Labour
התארגנות
אנשי הארגון הם בעיקר חברי מפלגת הלייבור ואיגודים מקצועיים. החברות פתוחה גם לאנשים שאינם חברים במפלגת הלייבור, כל עוד הם אינם חברים במפלגה פוליטית אחרת.
LGBT+ Labour מנוהל על ידי ועדה לאומית נבחרת, אשר נבחרת מדי שנה באספה הכללית השנתית שלה. לארגון יש גם מספר קבוצות אזוריות לביצוע עבודתן באזורים אלה, שלהן יש ועדות ניהול קטנות משלהן, שנבחרו גם באופן דמוקרטי. בארגון אין אנשי צוות, וכל חברי הוועדה הם מתנדבים.
בנוסף, באספה השנתית מאושרות עמדות הארגון וכן מוגדרת תוכנית העבודה לוועדה הלאומית.
לארגון קבוצות אזוריות בצפון-מערב אנגליה, לונדון ודרום-מזרח אנגליה, מערב המידלנדס, יורקשייר והאמבר, מזרח המידלנדס ודרום-מערב אנגליה. אחראי הוועדות נבחרים לנהל את הקמפיין הסקוטי והוולשי. הוועדות הקטנות של הקבוצות האזוריות נבחרות באספה מקומית משלהן. קבוצות אלה מבצעות את פעילות הארגון באופן מקומי וגם עוסקות בקמפיין שלהן בנושאים מקומיים.
שותפים
LGBT+ Labour עובד גם עם תנועת הפועלים הרחבה יותר ומשויך לאיגודים מקצועיים, קואופרטיבים, מפלגות לייבור מקומיות, קבוצות לייבור אוניברסיטאיות וסניפי איגודים מקצועיים.
הארגון חבר ב-Rainbow Rose, קבוצת הלהט"ב של הברית הפרוגרסיבית של סוציאליסטים ודמוקרטים שמכנסת את ארגוני הלהט"ב של מפלגות השמאל-מרכז במדינות האיחוד האירופי. הארגון מקושר גם עם ILGA-Europe.
פטרונים
LGBT+ Labour מזמין פוליטיקאים להט"בים מהפרלמנט בווסטמינסטר, מהפרלמנט האירופי, מהגופים המפוזרים בבריטניה וראשי עיר נבחרים לפעול כפטרונים של הקמפיין. הפטרונים כיום הם:
היסטוריה
הארגון הוא ממשיך דרכה של הקבוצה Gay Labour Group. הקבוצה, המכונה לעיתים גם Gay Labour Caucus, הוקמה בשנת 1975, ואחת הכרזות הראשונות שלה מוצגת כיום במוזיאון ההיסטוריה העממית במנצ'סטר. בשנת 1978 שונה שם הארגון, תחילה ל-"Labour Campaign for Gay Rights", ובהמשך ל-"Labour Campaign for Lesbian and Gay Rights".