cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בג"ץ המרכז האקדמי למשפט ולעסקים נגד שר האוצר
טענות העותרים
טענה שלישית שהעלו העותרים הייתה כי בהליכי חקיקתו של החוק נפלו פגמים המחייבים את פסילתו. בין היתר נטען כי ליזמים הובטח פיצוי במקרה שהליך החקיקה לא יצלח, ובכך הושפע שיקול דעתם של חברי הכנסת; הליך החקיקה היה אינטנסיבי ומהיר מדי (החוק נדון ב-14 ישיבות של ועדת הפנים ואיכות הסביבה שהתקיימו במשך שלושה חודשים); בפני חברי הכנסת לא הונחה תשתית עובדתית ראויה ומספקת; חבר הכנסת חמי דורון, שהיה חבר הקואליציה היחיד שהתנגד להצעת החוק, הוחלף לקראת ההצבעה בוועדה בחבר כנסת אחר, שלא היה מצוי בפרטי ההצעה.
פסק הדין של הנשיאה ביניש
את דעת הרוב בפסק הדין הובילה נשיאת בית המשפט העליון, דורית ביניש. ביניש עמדה על כך שלעובדי הזכיין נמסרו סמכויות הכרוכות בפגיעה קשה בזכויות האדם, ובהן הסמכות להחזיק אסיר בהפרדה, לבצע בחינה חזותית של גופו העירום של אסיר, ליטול דגימת שתן, להשתמש בכוח סביר לשם ביצוע חיפוש ולמנוע פגישה של אסיר עם עורך דינו. ביניש קבעה כי פגיעה כזו בזכויות האדם מוצדקת כאשר היא נעשית לשם קידום מטרה ציבורית או שמירה על אינטרס ציבורי חיוני.
ביניש הזכירה גם את האמנה החברתית, העומדת בבסיסה של המדינה הדמוקרטית המודרנית, שלפיו מעניקים האזרחים למדינה את האחריות לשמור על הביטחון ועל הסדר הציבורי, ובכלל זה סמכויות שעשויות להיות פוגעניות. ביניש קבעה כי הלגיטימיות להפעלת כוח לשם הגבלת חירויות ושלילת זכויות, נשענת על כך שכוח מאורגן המופעל על ידי המדינה ומטעמה הוא שמבצע את הפעולות הפוגעניות. כאשר פגיעה כזאת נעשית באמצעות שירות בתי הסוהר, שהוא זרוע של המדינה, המדינה מגשימה את אחריותה הבסיסית כריבון, ומקדמת את האינטרס הציבורי הכללי.
כאשר בית הסוהר מופעל בידי תאגיד פרטי, המונע בראש ובראשונה משיקולים כלכליים, שהם שיקולים זרים בכל הנוגע להגשמת מטרות הענישה, הדבר פוגע בלגיטימיות של הפעולות שהוא מבצע. כאשר התכליות הציבוריות המובהקות של המאסר נמהלות בשיקולים שאינם ממין העניין, קבעה ביניש, יש חשש טבוע ומובנה כי האסירים יהפכו לאמצעי להפקת רווחים כספיים על ידי התאגיד שמנהל ומפעיל את בית הסוהר, ולפיכך עצם קיומו של מוסד שהוא כלא הפועל למטרות רווח מבטא פגיעה בכבודם של האסירים כבני אדם. פגיעה זו אינה תלויה במידת הפגיעה המתרחשת בפועל בין כותלי בית הסוהר, או בתחושותיהם הסובייקטיביות של האסירים (למעשה, ייתכן שמבחינה סובייקטיבית יהיו תנאיהם של האסירים טובים יותר מאשר בבית הסוהר ציבורי). הפגיעה היא פגיעה אובייקטיבית בזכותם החוקתית לכבוד האדם.
לאחר שקבעה כי התיקון כשלעצמו מהווה פגיעה בזכויות האדם של האסירים, בחנה ביניש האם הפגיעה עומדת בתנאי פסקת ההגבלה שבסעיף 8 לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. סעיף זה קובע כי "אין פוגעים בזכויות שלפי חוק-יסוד זה אלא בחוק ההולם את ערכיה של מדינת ישראל, שנועד לתכלית ראויה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש או לפי חוק כאמור מכוח הסמכה מפורשת בו". ביניש קבעה כי החוק הולם את ערכיה של מדינת ישראל, וכי תכליתו ראויה. לעניין זה, קבעה כי תכלית החוק היא חיסכון כלכלי, ולא שיפור תנאי הכליאה של האסירים, שכן את תנאי הכליאה ניתן היה לשפר גם באמצעים אחרים, ללא צורך בתיקון החקיקתי.
באשר למידתיות החוק, קבעה ביניש כי החוק עומד במבחן המידתיות הראשון, שבו נשאלת השאלה האם יש קשר רציונלי בין החוק לבין תכליתו. בפני בית המשפט הוצגו חוות דעת שונות באשר למידת החיסכון הכלכלי הטמון בהצעת החוק, ומשלא ניתן היה להכריע ביניהן, נהנה החוק מחזקת החוקתיות. גם במבחן המידתיות השני - הבחירה באמצעי שפגיעתו היא הפחותה ביותר - נפסק כי החוק עומד בו. גם כאן נהנה החוק מחזקת החוקתיות, לאחר שלא היו בפני בית המשפט די נתונים כדי לבחון האם היו חלופות סבירות אחרות להשגת התכלית הכלכלית תוך פגיעה פחותה בזכויות. בסופו של דבר, פסקה ביניש כי החוק אינו עומד במבחן המידתיות השלישי, "מבחן המידתיות הצר", שלפיו יש לבחון האם מתקיים יחס ראוי בין התועלת הציבורית שבחוק לבין הנזק שנגרם לזכות החוקתית כתוצאה מחקיקתו. בפסק הדין ציינה ביניש כי הפגיעה בזכויות האדם של האסירים מתמשכת ומתקיימת בכל רגע שבו האסיר נתון למרותם של עובדי זכיין פרטי, וכי פגיעה זו חמורה יותר מהתועלת הכלכלית שעשויה לצמוח מכך.
לאחר שקבעה כי החוק אינו עומד בתנאי פסקת ההגבלה שבחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, נמנעה ביניש מלהכריע בשאלות האחרות שהעלו העותרים, בדבר החריגה מהוראות חוק יסוד: הממשלה והפגם בהליכי החקיקה.
בסופו של דבר קבעה ביניש כי הסעד היחיד במקרה זה הוא הכרזה על בטלותו המיידית של תיקון 28 לפקודת בתי הסוהר. היא הדגישה כי בית המשפט אינו נוקט עמדה באשר להסדר החלופי הרצוי, אך ציינה כי "העותרים לא חלקו על הבסיס החוקתי להעברתם של תפקידים לוגיסטיים בבית הסוהר כגון שירותי מזון, בינוי וכביסה לידי תאגידים פרטיים, וקביעותינו בפסק דין זה אינן שוללות אפשרות זו". כן הדגישה כי אין בפסק הדין משום הבעת עמדה באשר להפרטות אחרות.
פסקי דין נוספים בדעת הרוב
השופטת אילה פרוקצ'יה הגיעה לאותה תוצאה שאליה הגיעה ביניש, אך לאחר שאיזנה בין האינטרסים באופן שונה. בניגוד לביניש, קבעה פרוקצ'יה כי תכליתו של החוק אינה חיסכון כלכלי, אלא קידום רווחת האסיר בדרך של הקטנת הצפיפות בבתי הסוהר, השבחת השירותים הניתנים בו, והרחבת תוכניות הטיפול והשיקום הפתוחות בפני האסיר. תכלית זו בחנה פרוקצ'יה לא מול פגיעה קונקרטית בזכויותיו של האסיר, אלא מול "הפגיעה הפוטנציאלית בליבת זכויות האדם". היא קבעה כי "ההטבה עם האסיר ועמה התועלת הכלכלית למדינה אינן שקולות, ואף בטלות בשישים, כנגד עוצמת הפגיעה בליבת זכויות האדם של האסיר, הצפויה מהפקדת כח-המרות השלטוני בידי זכיין פרטי".
ביניש הסתייגה מגישתה של פרוקצ'יה בנוגע לפגיעה פוטנציאלית בזכויות, וקבעה כי "אילו היה מדובר בפגיעה פוטנציאלית בלבד בזכויות אדם, הרי ספק אם יש בכך כדי להצדיק קביעה שיפוטית בדבר אי-חוקתיותה של חקיקה ראשית של הכנסת", נוכח מדיניות הריסון שנוקט בית המשפט בהפעלת ביקורת שיפוטית על חקיקה של הכנסת.
השופטת מרים נאור טענה כי החוק פוגע גם בשוויון, שכן הוא מפלה בין אסירים בבית סוהר פרטי בהנהלת זכיין מוטה רווח, לבין אסירים בבית סוהר מדינתי. היא ציינה היבט נוסף של פגיעה, שבא לידי ביטוי בעבודת אסירים, שכאשר מתבצעת אצל זכיין פרטי המפיק מהם רווחים, יוצרת פגיעה בכבוד האדם. לדעתה של נאור, ייתכן שניתן היה להכריע את שאלת המידתיות כבר במבחן המידתיות השני, מאחר שטענות המדינה נגד חלופה הכוללת הפרטה חלקית של שירותים שאינם כוללים סמכויות שלטוניות, לא היו משכנעות. עם זאת, נאור העדיפה שלא להכריע בשאלת נטל ההוכחה במבחן המידתיות השני, ומאחר שממילא גם לשיטתה החוק אינו עומד במבחן המידתיות השלישי, גם לא נדרשה לעשות זאת.
השופט אשר גרוניס קבע כי הוא מסכים עם פסק דינה של ביניש, אך לשיטתו ניתן היה לבססו רק על הפגיעה בחירות, ולא היה צורך להידרש לסוגיית הפגיעה בכבוד האדם.
בשאלות המשטריות, עמדה השופטת אסתר חיות על כך שהתפרקות המדינה מסמכויות הכליאה שהוקנו לה במסגרת האמנה החברתית, יש בה משום פגיעה בתנאיה של אמנה זו, ובעקרונות היסוד שעליהם מושתתת שיטת המשטר כולה. עמדה דומה ביטא גם סלים ג'ובראן. השופטת חיות ציינה כי התפרקות המדינה מסמכויות המסורות לה, כמי שמופקדת על שלום הציבור וביטחונו ועל שמירת הסדר הציבורי, יש בה משום פגיעה בעקרונות יסוד של שיטת המשטר בישראל, אף שלא התנערה מהן לחלוטין, באשר נותרו בידיה סמכויות פיקוח. השופטת נאור ציינה כי גם הדוגלים במדינת שומר הלילה מסכימים כי אכיפת הסדר הציבורי היא חלק מתפקידה של המדינה, ולפיכך אין בפסיקת בית המשפט בעניין כדי לעגן את ערכיה של ישראל כמדינת רווחה, וכי אין בפסק הדין סטייה מנקודת המוצא של נייטרליות חוקתית בהקשר של כלכלה פוליטית. עם זאת היא הביעה הסתייגות מההסתמכות על האמנה החברתית ככלי לפרשנות חוקתית במקרים שבהם ניתן להסתפק בפרשנות חוקי היסוד.
דעת המיעוט של אדמונד לוי
בניגוד לשמונת השופטים האחרים, פסק השופט אדמונד לוי כי אין לפסול את החוק. לוי קבע כי "סוגיה מורכבת זו, על שאלת השפעתה על זכויות יסוד של האדם ועל ערכים מוגנים אחרים, ראוי כי תונח למבחנה של המציאות...".
בדומה לפרוקצ'יה, טען לוי כי תכלית החוק היא שיפור תנאי הכליאה, וכי הרווח הכספי הוא רק אמצעי להשגת תכלית זו. עם זאת, הוא כלל לא נדרש לבחינת עמידתו של החוק בתנאי פסקת ההגבלה, משום שלשיטתו, אין מקום להפעיל ביקורת שיפוטית בנקודת הזמן בה נמצא המהלך, אלא רק לאחר שיוחל ביישומו של החוק. בדומה לנאור, הסתייג מההתבססות על האמנה החברתית, ויתרה מכך, אף קבע כי דווקא מי שמתבסס על האמנה החברתית יתקשה לבטל חוק של הכנסת.
לוי גם דחה את שני טיעוניהם הנוספים של העותרים. הוא קבע כי יהיה זה מרחיק לכת לצקת ל (הקובע כי "הממשלה היא הרשות המבצעת של המדינה") הסדרים מוסדיים רחבי היקף, המקיימים תשתית לקיומה של החברה המדינית, ומשקפים ערכים חוקתיים מוגנים. באשר להליכי החקיקה, פסק לוי כי לא נפלו בהליך החקיקה פגמים המצדיקים התערבות שיפוטית, בהתאם להלכה שנקבעה בבג"ץ ארגון מגדלי העופות בישראל.
בעקבות פסק הדין
יו"ר חברת מנרב, אברהם קוזניצקי, התבטא בחריפות נגד פסק הדין, ואמר כי "רצחו לי את החלום". במקביל הודיע כי יגיש תביעה בסך מאות מיליוני שקלים נגד המדינה, לכיסוי העלויות שנגרמו לחברה, ולפיצוי בגין אובדן רווחים עתידיים. כן הודיע על פיטוריהם של 120 העובדים שנקלטו בחברה, וקרא להעסיקם בשירות בתי הסוהר כחלק מעסקת העברת מבנה בית הסוהר לידי השירות. במשרד האוצר הודיעו כי ילמדו את פסק הדין, וינסו להכניס בחוק תיקונים שיאפשרו את קיומו, אך בפועל לא ננקטו צעדים כאלה.
הפרשן הכלכלי נחמיה שטרסלר מתח ביקורת על פסק הדין, וכינה אותו "פסק דין אנטי-חברתי בעליל" ו"מכה חברתית קשה". שטרסלר טען כי פסק הדין יוביל להמשך הצפיפות בבתי הסוהר, וכי התנאים הטובים בבית הסוהר הפרטי היו משפיעים על שיפור התנאים גם ביתר בתי הסוהר. מנגד, הביעו מתנגדי ההפרטה, ובהם חברת הכנסת שלי יחימוביץ' ונציב בתי הסוהר לשעבר, חבר הכנסת אריה ביבי, את שביעות רצונם מפסק הדין. יחימוביץ' ציינה כי "בית המשפט העליון הוכיח כי הוא מהווה סמן חברתי ומוסרי ועוצר את המדינה מהידרדרות להפרטה מוחלטת של כוחות הביטחון. בניית הכלא הפרטי בבעלות לב לבייב הייתה מעשה שגוי ומסוכן המפקיד בידי אנשי עסקים כוח שעליו להיות שמור בידי המדינה בלבד. טוב שהושם לכך קץ בפסיקת בג"ץ". יושב ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, דוד אזולאי, שהיה היחיד מבין חברי ועדת הפנים שהצביע נגד החוק בשנת 2004, בירך אף הוא על החלטת בג"ץ, אף שהביע צער על כך שבוטל חוק של הכנסת.
נשיא בית המשפט העליון לשעבר, אהרן ברק, הביע תמיכה בהחלטת בית המשפט, ואף טען כי מדובר בפסק הדין החשוב ביותר מאז פסק דין בנק המזרחי, שסימן את תחילת עידן המהפכה החוקתית. משפטנים שניתחו את פסק הדין הצביעו על כך, שבעוד שרטורית בחר בית המשפט להתמודד עם הסוגיה באמצעות טיעוני הפגיעה בזכויות יסוד, ולא באמצעות הטיעון העיקרי של העותרים, הטיעון המוסדי-משטרי, ניתוח מעמיק של הדברים מעיד על כך שהטיעון המוסדי הוא שעמד בבסיס החלטתם של השופטים.
ארבעה חודשים לאחר מתן פסק הדין נחתם הסכם פשרה בין המדינה לבין הזכיין, ולפיו המדינה תרכוש את בית הסוהר תמורת סכום של 279 מיליון ש"ח, הכולל גם פיצוי בגין אובדן הכנסות. ב-18 באפריל 2010 החל שירות בתי הסוהר בהפעלתו של בית הסוהר, בית סוהר אלה, הנמצא במתחם כלא באר שבע.
יש הטוענים כי ההחלטה בבג"ץ הפרטת בתי הכלא, אשר לכאורה התמקדה אך ורק בעקרונות חוקתיים, תרמה באופן משמעותי לשינוי מגמת הכליאה בישראל בשני מישורים חשובים. הראשון הוא יצירת תמריץ שלילי להקמה של מתקני כליאה חדשים. על אף תוכניות שונות שנפרסו במהלך השנים, כלא אלה היה בית הסוהר האחרון שנבנה בישראל עד כה, מחדל שהוביל בסופו של דבר להחלטה הדרמטית בבג"ץ שטח המחיה. המישור השני נלמד מכתיבה אקדמית בעשור האחרון בארצות הברית, המצביעה על קשרים פוליטיים, כלכליים וארגוניים בין העוצמה הכלכלית של התאגידים השולטים על הכליאה הפרטית ומפיקים ממנה רווחים נאים, לבין חקיקה המבקשת להחמיר בענישה. בין אם בית המשפט העליון בארץ היה מודע לביקורת זו ובין אם לא, ניתן להעריך שההחלטה תרמה למניעת מעורבות של אינטרסים כלכליים פרטיים ורבי עוצמה בהרחבת מדיניות הכליאה.
אופרה בפארק
מופעי אופרה בפארק החלו בשנת 2001, בהעלאה של האופרה לה טראוויאטה בכיכר רבין. לאחר שנת הפסקה שבה האופרה להופיע בפארק הירקון, שלימים הפך למקום משכנה הקבוע באירועים אלו, ומאז הפכו המופעים למסורת שנתית הנערכת לרוב בחודשים יולי או אוגוסט.
האופרה הקרובה שצפויה להתקיים במסגרת הפרויקט היא "מאדאם בטרפליי" בתאריך 3 באוגוסט 2023.
הפקות שהעלתה האופרה הישראלית החדשה בפארק עד כה:
פריון (כלכלה)
פִּרְיוֹן (באנגלית: Productivity) הוא מונח בכלכלה העוסק ביחס שבין כמות התפוקה לכמות התשומה בייצור, והוא מהווה כלי מדידה חשוב ביעילות הייצור.
פריון גבוה – כלומר, תפוקה גדולה ביחס לתשומה – הוא גורם מכריע ביעילותן של חברות ומדינות. הגדלת הפריון – כלומר, הגדלת התפוקה ללא הוספת גורמי ייצור או זמן – היא שאיפתן של כל מערכות הייצור.
פריון נקבע בין היתר על ידי משאבים טבעיים, אולם בכלכלה מודרנית הוא מושפע יותר מתוצר של הון אנושי: טכנולוגיה, התמחות, רמת השכלה, כישורים אישיים, ועוד. הודות להתפתחות הטכנולוגית, המאה ה-21 מאופיינת בפריון גבוה יותר מכל תקופה אחרת בהיסטוריה. כמות התוצר גבוהה מאוד ביחס לזמן שהושקע בה, ובאופן יחסי, התוצר המקומי הגולמי לנפש, גבוה מאוד.
פס הייצור הוא דוגמה מובהקת לייצור תפוקה גבוהה במינימום תשומה.
ריימונד אמסלם
ריימונד אמסלם (נולדה ב-19 ביולי 1978) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית. זוכת שני פרסי אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על משחקה בסרטים "אחותי היפה" (2011) ו"הבית ברחוב פין" (2021).
ביוגרפיה
אמסלם נולדה, גדלה והתחנכה בירושלים, למשפחה יוצאת מרוקו. בנעוריה למדה במגמת התיאטרון והמשחק בבית הספר התיכון לאמנויות ע"ש צ'ארלס א' סמית' בירושלים. לאחר שירותה הצבאי בצה"ל למדה משחק ב"סטודיו למשחק ניסן נתיב" בירושלים (בין השנים 2002-1999) לצידם של לנה אטינגר ובני אלדר.
קולנוע וטלוויזיה
בשנת 2003 גילמה לראשונה את אירמה בסרט הסטודנטים "הריקוד של אמא" בבימויה של זלדה חוחא ולנר. באותה שנה גילמה את מיכל בדרמה הטלוויזיונית "עמק החלומות" בבימויו של עמרי גבעון ושודרה ב-yes.
בשנת 2004 שיחקה בסרט הקולנוע "סיפור קיץ" בבימויו של שמואל חיימוביץ'.
בשנת 2005 גילמה את אליענה בסרט הקולנוע "ג'נאם ג'נאם" בבימויו של חיים בוזגלו, ועל משחקה בסרט זה הייתה מועמדת לראשונה לפרס אופיר בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר. ושיחקה בתפקיד קטן, בתפקיד אביגיל בסרט טלוויזיה "קצכן" ששודר ב-HOT ובבימויו של גא"י מיכאל. באותה שנה גילמה את דניז בסדרת הפשע "כתב פלילי" גם כן, בבימויו של חיים בוזגלו ושודרה בערוץ 1.
בשנת 2006 גילמה את שולה כהן, מרגלת ישראלית החיה בביירות, בסדרת הדרמה האמריקאית "against all odds" בבימויו של טום איווי. שיחקה בסרט הקולנוע "שלוש אמהות" בבימויה של דינה צבי ריקליס, שם גילמה את פלורה, דמותה הצעירה של רבקה רז. ושיחקה בסרט "בקרוב תדברי אליי שוב" בבימויים של סיגל יהודה וג'ואל אלכסיס.
בשנת 2007 שיחקה בשתי הפקות הוליוודיות: בין היתר גילמה את ליילה בסרט הקולנוע "חקירה מעבר לקווים" לצד ג'ייק ג'ילנהול ומריל סטריפ, בבימויו של גווין הוד, וגילמה את סאנה במיני-סדרת הדרמה "House of sadam" לצידה שיחקו גם אורי גבריאל ויגאל נאור. הסדרה שודרה ברשתות BBC וב-HBO.
בשנת 2008 שיחקה בסרט הקולנוע זוכה הפרסים "שבע דקות בגן עדן" בבימויו של עמרי גבעון - ועל משחקה בסרט זה הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר וקיבלה שבחים רבים. גילמה את שולי בסרטו הקצר של בועז ארמוני "רכבות במדבר" אשר זכה בפרסים בינלאומיים רבים. וגילמה את רחל בסרט הטלוויזיה של אבירם שולחני "לא יודעת איך", אשר שודר בערוץ 2 והוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה. באותה שנה שוב שיתפה פעולה עם חיים בוזגלו בסרט הקולנוע "דלת מול דלת".
בשנת 2009 גילמה את אלמה במיני-סדרת הדרמה "לחיות מחדש" (Revive) - קופרודוקציה ישראלית-צרפתית המספרת את סיפורם של עולי ספינת המעפילים הראשונה ממרוקו, "יהודה הלוי", בשנת 1947. במקור הסדרה הייתה צריכה להתפרסם כסרט קולנוע אך לבסוף, הפכה למיני-סדרה. ביים אותה חיים בוזגלו. באותה שנה שיחקה בעונה 2 של סדרת הדרמה של Yes "מסכים" בבימויו דני סירקין ובדרמת המלחמה של שמואל מעוז "לבנון" אשר זכתה בפרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה, תפקיד עליו הייתה אמסלם מועמדת בשנית לפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. בנוסף, שיחקה לצד נינט טייב בסרט האקשן "קירות" של דני לרנר, שם גילמה יצאנית.
בשנת 2010 גילמה את הגרושה בסרט הקולנוע זוכה פרס אופיר "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש" בבימויו של ערן ריקליס. שיחקה וגילמה את פרלה בסרט פשע של חיים בוזגלו "כבוד". היא גילמה את דפי בנטל בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "רביעיית רן" אשר שודרה ב-Yes Drama HD וביים אותה יריב הורוביץ. בנוסף, החלה לשחק בסדרה הקומית של Yes, "טקסי דרייבר" שם גילמה את פאני, בת זוגו של יגאל לוי (יובל סגל). באותה שנה שיחקה את גילה בסרט הקצר "חמץ" בבימויו של אלון לוין.
בשנת 2011 שיחקה בסרט הקולנוע "אחותי היפה" בבימויו של מרקו כרמל, ועל תפקידה בסרט זה זכתה בפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. שיחקה בסרט הקולנוע "רסיסי אהבה" של הבמאי ניסים נוטריקה. שיחקה בסרט הקולנוע "עדות" של שלומי אלקבץ, בו גילמה פלשתינאית. שיחקה בסרט הקולנוע דובר האנגלית "סשן" של חיים בוזגלו. גילמה את חווה בסרט הקולנוע "בין השמשות" בבימויו של אלון זינגמן. באותה שנה שיחקה גם בסדרת הפשע של ערוץ 10 "הכבוד של מרציאנו", המשך של הסרט באותו שם.
בשנת 2012 החלה לשחק בסדרת הפשע הישראלית של Yes "נויורק" בתפקיד איבון אלחריזי, אשתו של ראובן אלחריזי (יוסי מרשק). בנוסף, שיחקה בסרט "הפיגוע" (The Attack), הפקה משותפת ישראלית-לבנונית של הבמאי הלבנוני זיאד דווארי, בתפקיד סיהאם, אשתו של הדמות הראשית (עלי סלימאן). הסרט מבוסס על הרומן רב המכר של הסופר יסמינה חדרה והוחרם על ידי הליגה הערבית עקב שיתוף פעולה עם צוות ישראלי. הסרט זכה בפרסים רבים ובהפצה בינלאומית. כמו כן, שיחקה בסרט הדרמה הישראלי "סרק סרק" של חיים בוזגלו.
בשנת 2014 שיחקה בסרטם הקצר של גיא נתיב וארז תדמור "אלוהים יקר" לצידו של ליאור אשכנזי. התארחה באחד מן הפרקים של סדרת המתח האמריקאית "הרודן" ברשת Fox.
בשנת 2015 גילמה את ויקטוריה אברבנאל בסרט "תפוחים מן המדבר" על פי המחזה של סביון ליברכט. אל הסרט הצטלמה בתחילת 2013, והייתה מועמדת בפעם הרביעית לפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 2014.
בשנת 2016 השתתפה בעונתה השנייה של סדרת המתח המצליחה "בני ערובה" ששודרה בערוץ 10.
בשנים 2017–2018 גילמה את תפקידה של הלנה בסדרת הטלוויזיה "כדברא" ששודרה בניקלודיאון (בשנת 2017) ובטין ניק (בשנים 2018–2019) ב-yes.
בשנת 2019 השתתפה במיני-סדרה של נטפליקס "אלי". החל מאוקטובר 2019 משתתפת בסדרת הדרמה של קשת 12, "ביום שהאדמה רעדה" בתפקיד עמנואל. באותה שנה שיחקה בסרט המלחמה האמריקאי "ג'ארהד: חוק השבות", שצולם בחלקו בישראל לצדם של רוברט פטריק ואמורי נולסקו והישראלים יעל איתן, אורי פפר וצחי הלוי. החל מדצמבר 2019 משחקת בסרט הסוסיתא של הרצל בתפקיד יפה. החל ממרץ 2020 משחקת בסדרה "הדבר הגדול המיוחד" שמשודרת בכאן11, בתפקיד מלכה כהן.
בספטמבר 2021 קיבלה את פרס השחקנית הטובה בפסטיבל הסרטים בחיפה על משחקה בסרט "הבית ברחוב פין".
בשנת 2022 שיחקה בסרט של הבמאי ארז תדמור "בחורים טובים" וגילמה את אילנה, אימה של נחמי (ליאנה עיון).בנוסף שיחקה בסדרה בוגד דרמת-המתח של הוט לצד גור בנטוביץ ליאור אשכנזי ועוז זהבי
תיאטרון
ב-2003 שיחקה בהצגה "מעשה נורא" שכתב דני הורוביץ וביים טובי דיקמן ועלתה בפסטיבל smallבמה באוניברסיטת תל אביב; בהצגה "חמורים" מאת טיטוס מאקיוס פלאוטוס שביים משה קליף ועלתה בפסטיבל עכו. באותה שנה שיחקה בהצגה "מעשה רב פנים או מעשה במלך ענו" שביימו ברוך ברנר וסמי סמיר ועלתה בתיאטרון המעבדה. המשיכה לשחק בהצגה גם שנה אחרי זה.
בשנת 2004 שיחקה בהצגה "קידמה" שכתב וביים טובי דיקמן ועלתה בפסטיבל עכו.
בשנת 2005 שיחקה בהצגה "110 ועשר פעימות בדקה" שכתבה אורית קימל וביים שלומי ליברמן, ועלתה בזירה הבין תחומית בירושלים; ובהצגה "דג בבטן" שביימה לילך דקל-אבנרי ועלתה בתיאטרון תמונע.
חורבת כרך
חורבת כרך (או חרבת כרך; מערבית: ח'רבת אלכַּרַך) היא שרידי יישוב, אולי יהודי, מהמאה השנייה עד השישית לספירה (התקופה הרומית המאוחרת והתקופה הביזנטית) ברכס הכרמל, בסמוך לקרן הכרמל.
ריימונד אמסלם
תיאטרון
בשנת 2007 שיחקה בהצגה "דולי סיטי" שביים טובי דיקמן ועלתה בזירה הבין תחומית ובתיאטרון הקאמרי.
חורבת כרך
בתקופה זו ישבו במקום יהודים אשר גורשו במרד הגדול על ידי הרומאים מאזור יהודה ושומרון, שהיה אזור ההתיישבות העיקרי של יהודים באותה עת. התושבים במקום התבססו על חקלאות ומרעה. למרות שלא נמצא בחורבת כרך בית כנסת ייתכן שהאנשים אשר חיו ביישוב זה היו יהודים, וזאת בשל כך שקיימים יישובים דומים באזור אשר בהם נמצא בית כנסת. בחורבת כרך בורות מים רבים שנחפרו כדי לפצות על מחסור במעיינות באזור הכרמל, מחסור במשקעים ובשל סוג הקרקע הסדוק. באתר מערכת חקלאותית מפותחת (שימוש בטרסות) בשל הטופוגרפיה המחייבת זאת וכן שוכנים בה בית בד, מערות קבורה, גת, מספר מאגרי מים מטויחים ומחצבה מקומית. באתר אשר מעולם לא נחפר ניתן למצוא שברי חרסים, זכוכיות עתיקות ואפילו פסיפסים.
ריימונד אמסלם
תיאטרון
בשנת 2008 שיחקה בהצגה "המיטב שבאדם" שביים טובי דיקמן בתיאטרון דימונה.
הייתה ממקימי תיאטרון מעבדת תרבות דימונה. בראשות הבמאי טובי דיקמן שלאחר מכן הועבר ליידי הבמאית והשחקנית נועה רבן.
פרסים
אמסלם הייתה מועמדת 8 פעמים לפרס אופיר, וזכתה פעמיים על תפקידיה בסרטים "אחותי היפה" ו"הבית ברחוב פין".
אלטאיר
אלטאיר או α בנשר (נקרא גם גליזה 768 או LHS 3490) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים נשר, ואף אחד הכוכבים הבהירים ביותר בשמים. מקור שמו בערבית, שבה נקרא "אלנסר אלטאא'ר" (النسر الطائر) - "הנשר המעופף". הכוכב הוא אחד מקודקודי משולש הקיץ.
תכונות
ימין|ממוזער|200px|השוואה בין אלטאיר (משמאל) והשמש קוטרו של אלטאיר פי 1.7 מן השמש, מסתו כ-1.7 מסות שמש ובהיר ממנה פי 10. הכוכב נמצא במרחק כ-16.5 שנות אור, והוא אחד מהכוכבים הנראים הקרובים למערכת השמש. גילו פחות ממיליארד שנים, אך קצב ההיתוך של מימן להליום בליבתו גדול בהרבה משל השמש, כך שהמימן שבליבתו מתחיל להתמעט ומתחיל שלב היתוך ההליום. משום כך בהירותו גבוהה יחסית לכוכבים מסוגו והוא צפוי לעזוב את הסדרה הראשית ולהפוך לענק אדום. מהירות סיבובו גדולה במיוחד - כ-240 ק"מ לשנייה (סחרורו סביב עצמו אורך 8.9 שעות בקירוב), וכתוצאה מהכוח הצנטריפוגלי גדול קוטרו בקו המשווה בכ-20% מקוטרו בקטבים.
לאלטאיר תנועה עצמית גדולה יחסית, הוא נע על רקע הכוכבים הרחוקים ביותר מחצי שניית קשת בשנה או כמעלה ב-5,500 שנים.
חטיבת קרייתי
חטיבת קרייתי (חטיבה 4, בעבר נקראה חטיבה 166 וחטיבה 602) היא חטיבת שריון במילואים הכפופה לעוצבת המפץ, אוגדת מילואים בפיקוד הצפון. בעבר חטיבת חי"ש של "ההגנה" ולאחר מכן חטיבה סדירה בצה"ל.
הקמה
החטיבה הוקמה בתל אביב בפברואר 1948, על בסיס פלוגות חי"ש, לאחר שחטיבת גבעתי, שכללה את גדודי החי"ש המובחרים מאזור תל אביב, הוצאה מהעיר לאזור הדרום. החטיבה כללה שלושה גדודי חי"ר, בוגרי גדנ"ע חילוניים ודתיים וגדוד חי"ם (חיל משמר). גבול החטיבה היה המרחב העירוני של העיר תל אביב מנחל הירקון בצפון ועד בת ים בדרום ועד יאזור (אזור) במזרח. בתחומי החטיבה היה קו הגבול העירוני הפתלתל בין תל אביב ליפו והכפרים סלמה (כפר שלם) ואבו כביר. החטיבה אבטחה את הדרכים מחולון ומקוה ישראל אל העיר ואת ראשית הדרך לירושלים דרך הכפרים הערבים יאזור ובית דג'אן (בית דגן). בצפון גיזרתה שמרו כוחות החטיבה על שדה דב.
מבצע חמץ ואחריו
ב-11 ביוני 1948 (ד' בסיוון תש"ח), נפלו 12 מלוחמי גדוד 42 בקרב בפאתי לוד. שמותיהם חקוקים באנדרטת גדוד 42 בצריפין ובאנדרטת גדוד 42 בגן ההגנה ברמלה.
פרשת אלטלנה
על אף שיתוף הפעולה עם יחידת האצ"ל בתל אביב והלחימה שכם אל שכם בעת מבצע חמץ, תפקידה הבא של החטיבה ב-22 ביוני 1948 היה לאבטח את חוף תל אביב בעת העימות עם אוניית הנשק של האצ"ל, אלטלנה, תפקיד שאותו סירבו אנשי החטיבה לבצע.
מבצעים לאחר ההפוגה
בהפוגה הראשונה הושבעו חיילי החטיבה לצה"ל ובהמשך פעלו במבצע דני וכבשו את הכפר הערבי סלביט (עליו הוקם קיבוץ שעלבים). בתחילת ההפוגה השנייה החליט בן-גוריון על מבצע בצר ללכידת משתמטים ועריקים משירות צבאי בתל אביב. המבצע הוטל על חטיבת קרייתי המקומית.
משלט 219
ב־15 ביולי 1948 הוקם גדוד 142 (גדוד ב"חיל המשמר"-חי"מ) בחטיבה. חמישה ימים בלבד לאחר הקמת הגדוד, נתקבלה פקודה ממטה החטיבה לתפיסת משלט 219. ב-24 בספטמבר 1948, הייתה התקפה של כוחות לגיון וכפריים מהסביבה, והמשלט נכבש על ידי האויב. רק לקראת הצהרים, לאחר פניות של הכוח במשלט לסיוע, הגיעו פלוגות מגדוד 44 וכוח נוסף מגדוד 42, של חטיבת קרייתי ועד השעה שתיים וחצי בצהרים הן השלימו את כיבוש המשלט חזרה לידינו. פלוגה א' של הגדוד איבדה בקרב זה 23 מלוחמיה וגופות החללים חוללו. בין חללים אלו גם שני חיילים נעדרים (שנעדרים עד היום).
מספר המשרתים בחטיבה ערב הקמת המדינה היה 2,504. עם הקמת צה"ל הפכה קרייתי לחטיבה 4.
מבצע קדש
במלחמת סיני, החטיבה בפיקוד אל"ם יוסף הרפז, כללה 3 גדודי חי"ר - גדוד 42 בפיקוד רס"ן יצחק טמיר, גדוד 43 בפיקוד רס"ן אוריאל אליצור, וגדוד 127 בפיקוד רס"ן נחמן ניר, פלס"ר חטיבתית בפיקוד סרן צבי בן צור, גמ"כ (גדוד מרגמות כבדות) 341 בפיקוד רס"ן מ. גרנות, וגונדת נ"ט 841. החטיבה פעלה תחת פיקוד אוגדה 38 בפיקוד אל"ם יהודה ואלך, ולחמה בגזרה המרכזית של חצי האי סיני. גדוד מהחטיבה אבטח את אזור נח'ל לאחר כיבושו.
מלחמת יום הכיפורים
ב-1972 עברה החטיבה הסבה לחטיבה ממוכנת.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים ב-6 באוקטובר 1973 כללה החטיבה בפיקוד אל"ם יעקב הדר 3 גדודים:
בהמשך המלחמה הצטרפו לחטיבה יחידות נוספות:
ב-7 באוקטובר יצאה החטיבה מהימ"ח במחנה כורדני על זחלים לרמת הגולן. באזור מעלה גמלא תוגברה בגדוד מילואים 39 מחטיבה 188 בפיקוד סא"ל יואב וספי. בדרכם לאזור הלחימה נתקלו בגדוד של חטיבה 47 הסורית שהגיע למרחק של כ-7 ק"מ מהכנרת, טנקי חטיבה 4 השמידו את הגדוד הסורי. הייתה זו החדירה העמוקה ביותר של הסורים ברמת הגולן. לאחר מכן עלתה לרמת הגולן. בערב 7 באוקטובר צורף לחטיבה גדוד הטנקים 61 מחטיבה 205 בפיקוד סא"ל משה מלר. החטיבה תוגברה בגדס"ר 288 בפיקוד סא"ל צביקה דהב, לחמה תחת פיקוד אוגדה 146 והשתתפה בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן, ובקרב אום בוטנה והמשיכה לפעול כנגד כוחות שריון סורים וירדנים עד סוף הלחימה בקרבות במובלעת הסורית.
החטיבה כיום
בשנת 1979 אורגנה החטיבה מחדש בתור חטיבה משוריינת עם 3 גדודי טנקי שוט קל. שמה שונה לחטיבה 166 ובהמשך לחטיבה 602, ובשנת 1987 הצטיידה החטיבה בטנקי מרכבה סימן 1. ב-2003 עברה החטיבה מעוצבת הגליל לעוצבת המפץ, אוגדת מילואים משוריינת הכפופה לפיקוד הצפון, ובשנת 2005 שונה שם החטיבה שוב לחטיבה 4. החל מ-2009 החטיבה מפעילה טנקי מרכבה סימן 4. לקראת סיום מבצע צוק איתן הצטרפו טנקים וחיילי מילואים מחטיבת קרייתי אל הפעילות של חטיבה 401.
שמשון יוניצ'מן
ד"ר שמשון יוּניצ'מן (13 בפברואר 1907 – 21 במרץ 1961) היה ממנהיגי תנועת בית"ר וחבר הכנסת מטעם חרות.
קורות חיים
יוניצ'מן נולד בלוצק שבווהלין (בילדותו ברוסיה, ולאחר המלחמה בפולין; כיום באוקראינה), בשנת 1907, בנו של ישראל יוניצ'מן. למד בתיכון בעירו לוצק. אחר כך המשיך ללימודי רפואה באוניברסיטת פראג, שם קיבל תואר דוקטור לרפואה. בזמן לימודיו בפראג היה פעיל בתנועת בית"ר. ב-1932 חזר לפולין ונתמנה לחבר ההנהגה הארצית של התנועה.
בשנת 1935 עלה לארץ ישראל. לאחר עלייתו היה למפקד פלוגת הגיוס של בית"ר בראש פינה ולראש הנהגת בית"ר בארץ ישראל. כמו כן היה חבר מרכז התנועה הרוויזיוניסטית.
בשנת 1941 יצא לטהראן כדי להיפגש עם נציגים סובייטיים.
בשנת 1944 נעצר על ידי השלטונות הבריטיים וגורש למחנה המעצר באריתריאה.
בשנים 1948-1946 היה ראש המזכירות העולמית של ברית הצה"ר.
לאחר קום המדינה הצטרף לתנועת החרות, ובשנים 1955–1961 כיהן כחבר הכנסת מטעמה.
יוניצ'מן נפטר מהתקף לב בשנת 1961, בגיל 54. הוא הובא למנוחות בבית הקברות בראש פינה, על-פי צוואתו, ליד קברו של שלמה בן-יוסף אשר היה עולה הגרדום הראשון מבני עירו, וחברו לפלוגת הגיוס של בית"ר בראש פינה. הותיר את אשתו, חנה לבית ורטהיימר, שלה היה נשוי מאביב 1949.
במלאת שנה למותו קבע הקונגרס היהודי העולמי פרס ספרותי על שמו.
לאחר מותו נקראו על שמו רחובות בתל אביב ובקריית שמונה.
פוסט-טראומה מורכבת
הפרעה פוסט-טראומטית מורכבת (באנגלית: Complex post-traumatic stress disorder, בקיצור C-PTSD), היא הפרעה פסיכולוגית, שנגרמת בעקבות חשיפה ממושכת, חוזרת ונשנית לאירועים פוגעניים מעשי ידי אדם המסכנים את שלמותו הפיזית או הנפשית של הנפגע/ת.
הפרעת דחק פוסט-טראומטית, או פוסט-טראומה מאירוע בודד, יכולה לנבוע מכל אירוע טראומטי, כמו: תאונת דרכים, אונס, פיגוע וכו'. לעומת זאת, פוסט-טראומה מורכבת מתפתחת רק בתנאי שבי פסיכולוגי או פיזי. אלו הם תנאים שבהם הנפגעים נתונים לשליטת הפוגע/ים ואינם יכולים או מסוגלים להימלט. השליטה של הפוגע/ים יכולה לנבוע מכליאה פיזית, כמו בתי כלא, מחנות ריכוז, שבי פוליטי ומחנות לעבודת כפייה, או מזנות וסחר בבני אדם בתנאים מקשים. עם זאת, לרוב מדובר בשליטה פסיכולוגית היוצרת מחסומים סמויים שנובעים ממצבי תלות כמו ילדים התלויים בהוריהם, או בן או בת זוג התלויים בזולתם. מחסומים סמויים המאפשרים שליטה פסיכולוגית יכולים גם להיגרם מצבי נחיתות מבחינה כלכלית, חברתית, פסיכולוגית, חוקית או פיזית. מחסומים סמויים יכולים לנבוע גם מדינמיקה של מערכת יחסים מתעללת של שליטה פסיכולוגית.
רוב הסובלים מפוסט-טראומה מורכבת נפגעו כילדים, ורובם נפגעו מדמויות מוכרות וקרובות. פגיעה שבוצעה בילדות, מובילה לכך שהאישיות של הילד תתפתח תחת תנאים של לחץ כרוני ושליטה, וכפיצוי על כישלון המבוגרים בטיפול והגנה, הילד יפתח מערכת לא תקינה של הגנות פסיכולוגיות. ההגנות הללו, אף שהן מועילות להתמודדות עם רגעי הטראומה, הופכות להיות דרך החיים של הילד ומתפתחות לפתולוגיה.
נרתיק
הנַרְתִּיק (בלטינית: וָגִינָה - "Vagina"; ידוע גם בשם לדן) הוא חלק ממערכת הרבייה הנקבית - איבר שרירי דמוי-צינור המחבר את צוואר הרחם אל הפות אצל יונקים ממין נקבה, או אל פתח הביב (Cloaca) אצל זוחלים וציפורים. אצל חרקים ממין נקבה, בדומה לחסרי חוליות אחרים, הנרתיק מהווה קצהו הסופי של צינור הביציות (Oviduct).
פוסט-טראומה מורכבת
הפסיכואנליטיקאי מסעוד חאן כתב על מושג טראומה מצטברת, עוד טרם הוגדרה בשיח המקצועי מושג פוסט טראומה מורכבת. מושג זה מבהיר דבר חשוב מהדינמיקה של היווצרות הפרעה פוסט טראומטית מצטברת. טראומה מצטברת לדידו היא צבר של אירועים, לעיתים שוליים, שבהם ישנה פגיעה בנפש הילד, כתוצאה מיחסים פוגעניים של שולט-נשלט, בדרך כלל מדובר על יחסי הורה-ילד. חאן מציין כי עדויות לטראומה מצטברת ניתן לאתר רק בגיל ההתבגרות, שם נראה כי ההחזקה העצמית קרסה וכי מנגנוני ההגנה חלשים ולכן עלולה להיווצר התפרקות וקריסה של הנפש, בדמות הפרעות נפשיות: דיכאון, חרדה, הפרעות אישיות ועוד.
פוסט-טראומה מורכבת שונה מפוסט-טראומה מאירוע חד פעמי בכך שהיא פוגעת במנגנונים שמאפשרים הסתגלות לחיים והתמודדות איתם, בעוד שפוסט-טראומה מאירוע בודד יוצרת משבר במנגנונים הקיימים. פוסט-טראומה מאירוע בודד ניתן לדמות להתמוטטות פתאומית של קומות בבניין, בעוד שפוסט-טראומה מורכבת דומה יותר להריסה שיטתית של יסודות הבניין או לפגיעה ביכולת לכונן יסודות כאלו.
גם הסובלים מפוסט-טראומה וגם הסובלים מפוסט-טראומה מורכבת חווים סימפטומים של עירור-יתר (מצב של דריכות קבועה, כאילו הסכנה עלולה לחזור בכל רגע), פלישה (חוויית האירוע כאילו הוא חוזר ונשנה ברציפות בהווה, ניתוק) וצמצום (קהות רגשית, תחושת חוסר-אונים), אך פוסט-טראומה מורכבת כוללת בנוסף, שינויים בוויסות של דחפים ורגשות, שינויים בקשב ובתודעה, עיוותים בתפיסת העצמי ותפיסת האחר, קושי בהבנה וקריאת משמעויות, עיוותים בתפיסת הפוגע ובקשרים עם אחרים. אלה מתבטאים במגוון תופעות הכוללות קשיים בקיום מערכות יחסים, בעיות בקיום התקשרות בין-אישית, חוסר ביטחון מתמשך, הפרעות אכילה, פגיעות עצמיות, דיכאון, הפרעות אישיות, נתקים בזיכרון, ושחזורים תכופים של המצבים הפוגעניים (רה-ויקטימיזציה).
נרתיק
הנרתיק הנשי
הנרתיק הנשי הוא צינור שרירי וגמיש המרופד בקרום רירי, אשר מחבר את דפנות הפות אל צוואר הרחם. האורך הממוצע מצוואר הרחם לפתח הנרתיק הוא 62.7 מ"מ, והרוחב משתנה בין 26.2-32.5 מ"מ. בשעת עוררות מינית הנרתיק גדל לאורך ולרוחב. כאשר האישה זקופה, צינור הנרתיק ניצב באופן אנכי ונטוי מעט לאחור, ביוצרו זווית של מעט יותר מתשעים מעלות עם הרחם.
פתח הנרתיק ממוקם בקצהו האחורי-תחתון של הפות, מתחת לפתח השופכה. כף הערווה (Mons Veneris) ממוקם מעל הנרתיק. ככל הקרומיות הריריות אצל יונקים, צבע הנרתיק ורוד-אדמדם.
הנרתיק הוא האיבר אליו חודר הפין בשעת משגל, ואליו נשפך נוזל הזרע. תאי הזרע עוברים מהנרתיק אל צוואר הרחם, וממנו אל הרחם ואל החצוצרה שבה מתבצעת הפריית ביצית האישה, וכך מתחיל ההיריון. הביצית המופרית נודדת מהחצוצרה אל הרחם, ונצמדת בו אל הרירית שבדופן הרחם. העובר מתפתח ברחם עד הלידה.
פוסט-טראומה מורכבת
היסטוריה
לאורך שנות השבעים, ועד לכניסתה של האבחנה "הפרעת דחק פוסט טראומטי" למדריך הסיווג הפסיכיאטרי ה-DSM בשנת 1980, נערכו מחקרים על פוסט-טראומה בעיקר בקרב גברים מארצות-הברית אשר חזרו ממלחמת וייטנאם. עוד בשנות השבעים קמו חוקרות שהציעו אבחנות חלופיות: בשנת 1974 הציעו האחות אן וולברט ברג'ס (Ann Wolbert Burgess, (אנ') והסוציולוגית לינדה ליטלה הולמסטרום (Lynda Lytle Holmstrom), להשתמש באבחנה של "תסמונת טראומה בעקבות אונס" - אבחנה שבסופו של דבר לא אומצה על ידי מדריכי הסיווג הפסיכיאטריים המרכזיים, כמו ה-DSM וה-ICD. במידה מסוימת העבודה של הרמן ממשיכה את העבודה של ברג'ס והולמסטרום - אך החידוש בהצעה שלה הוא שהיא אינה מבחינה בין פגיעה מינית לפגיעה בקרב או בתאונת-דרכים, אלא בין טראומה חד-פעמית לבין פגיעה מתמשכת, של מי שנמצא תחת שליטה פיזית או פסיכולוגית של הפוגע בו (כמו למשל, במצבי שבי או בפגיעות במשפחה מגיל צעיר).
נרתיק
הנרתיק הנשי
במהלך הלידה מתרחבות דפנותיו האלסטיות של הנרתיק באופן המאפשר לעובר לעבור מהרחם אל מחוץ לגופה של האישה. בהקשר זה מכונה הנרתיק "תעלת הלידה" או "לדן".
פוסט-טראומה מורכבת
היסטוריה
מאז שהאבחנה הוצעה, מטפלים, פסיכיאטרים וחוקרים בודקים את טווח ההשפעות שיש לחשיפה לטראומות, את ההבדלים בטראומה המורכבת בהתאם לסוג ההתעללות, את דרכי ההתבטאות של הסימפטומים באנשים שונים, ובמקביל בודקים וחוקרים איזה טיפול יכול לעזור לשקם את החלקים הפגועים.
בשנת 2018 הוכנסה לראשונה האבחנה לICD-11. עם זאת, ישנם עדיין חילוקי דעות מקצועיים באם להכניס את האבחנה לספר האבחנות הפסיכיאטרי DSM-VI שעתיד להתפרסם
נרתיק
הנרתיק הנשי
דרך הנרתיק מופרשים נוזלי הווסת.
פוסט-טראומה מורכבת
ההבחנה בין פוסט-טראומה מורכבת לבין הפרעת דחק פוסט-טראומטית
הפרעה פוסט-טראומטית מתבטאת בשיבוש חמור באיכות החיים ובתפקוד בעקבות חשיפה לאירועים טראומטיים. ישנם שני סוגים של הפרעות פוסט-טראומטית: רגילה ומורכבת.
הפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD)
הפרעה זו יכולה להתפתח לאחר חשיפה לאירוע מסכן חיים, כמו מעורבות או צפייה בתאונת דרכים, לידה קשה, פיגוע טרור, קרב, שוד, תקיפה מינית, שרפה, זנות, סחר בבני אדם, התקף חרדה, התקף לב וכדומה. אין הכרח שהאירוע יהיה קיצוני על-פי אמות מידה אובייקטיביות, ומספיק שהוא עורר אימה בחוויה הסובייקטיבית של הפרט. האירוע מלווה בתחושות של חוסר ישע, פחד עז ואובדן שליטה. בעת סכנה, מערכת העצבים הסימפתית מתעוררת, מזרימה אדרנלין, מנתבת את כל האנרגיה למיקוד בסיטואציה המידית ויוצרת מצב של דריכות. סכנה יכולה ליצור גם אימה, פחד וכעס וגם ניתוק. כל השינויים האלה בעירור, בתשומת הלב, בתפיסה וברגש הן תגובות נורמליות והסתגלותיות אך כאשר אין כל תועלת בפעולה ואין אפשרות להילחם או להימלט, מערכת ההגנה העצמית מושבתת וחסר הישע בורח לא דרך פעולה בעולם הממשי אלא באמצעות שינוי מצב התודעה שלו. ההשבתה של מערכת ההגנה מובילה לשיבושים בתפקוד התקין של המערכת. כל מרכיב בתגובה הרגילה לסכנה שנעשה חסר תועלת, נוטה להתמיד זמן רב לאחר שחלפה הסכנה. האירוע הטראומטי יוצר שינויים עמוקים ומתמידים בעירור הגוף, ברגש, בהכרה ובזיכרון.
נרתיק
הנרתיק הנשי
הנרתיק מהווה גם מקור לגירוי מיני עבור האישה. בנרתיק קיים אזור ארוגני המכונה "נקודת ג'י", אשר ממגע בו ישנן נשים אשר מגיעות לגירוי מיני עז ואף לאורגזמה.
פוסט-טראומה מורכבת
הפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD)
הסימפטומים המרכזיים של פוסט טראומה מאירוע בודד הם "עירור יתר", "פלישה" ו"צמצום". "עירור יתר" נובע מפגיעה בפעולה התקינה של מערכת העצבים הסימפתית עקב האירוע הטראומטי. המערכת נמצאת במצב של עירור גופני תמידי. עירור זה מוביל לתגובות בהלה, ערנות יתר, דריכות לקראת סכנה ובעיות בשינה. פלישה נובעת מהדרך בה הזיכרון מקודד טראומה. היא מקודדת בצורת זיכרון לא-נורמלית, המתפרצת מעצמה אל התודעה הן בהקיץ, כהבזקי זיכרון (פלאשבקים) והן בשינה כסיוטים טראומטיים. זיכרונות אלה נחווים פעמים רבות עם כל עוצמתו הרגשית של האירוע המקורי. אירועים קטנים, ריחות, או תזכורות חסרות חשיבות לכאורה יכולות לעורר את הזיכרון. "צמצום" הוא התוצאה של הניתוק בין האירוע למשמעותו בתודעה. האירוע הטראומטי נרשם בתודעה אך הוא מנותק ממשמעותו, התפיסה נעשית קהה, מעוותת, מלווה באלחוש חלקי או באובדן תחושות מסוימות. השינויים התפיסתיים האלה מלווים בתחושת אדישות, ריחוק רגשי וסבילות עמוקה (ויתור על יוזמה ומאבק). מצבי התודעה האלה מגנים מפני כאב גדול מנשוא והם יעילים בעת האירוע הטראומטי, אך הם מתמידים גם לאחר שהאירוע הטראומטי חלף. נפגעי טראומה נעים בין תחושות הפלישה ותחושות הצמצום ופעמים רבות מגבילים את חייהם בשביל ליצור הרגשה של ביטחון, שליטה וניסיון להימנע מחוויית הפלישה.
נרתיק
הנרתיק הנשי
אורכו, רוחבו וצורתו של הנרתיק משתנים במהלך חייה של האישה. בשעת משגל או לידה, הנרתיק מתרחב לכדי פעמיים או שלוש מכפי גודלו המקורי. סיכה נרתיקית מופרשת במהלך גירוי מיני על ידי בלוטות הממוקמות בסמוך לפתח הפות וצוואר הרחם. גם דפנות הנרתיק מפרישות סיכה, אף שאינן כוללות בלוטות כלשהן.
פוסט-טראומה מורכבת
פוסט-טראומה מורכבת (Complex PTSD)
מי שסובל מפוסט-טראומה מורכבת, סובל גם מפוסט-טראומה, כך שהוא חווה עירור יתר, צמצום ופלישה, אך בנוסף חווה שיבושים חמורים במערכות החשיבה, החושים והרגש שיוצרים קשיים בוויסות רגשי וביחסים, פיצול פסיכולוגי, בעיות בריאותיות, נתקים בזיכרון ושחזורים תכופים של מצבים פוגעניים (רה-טראומטיזציה, וויקטימיזיציה). אחד המאפיינים המרכזיים שמבדילים את הטראומה המורכבת מהטראומה הבודדה הוא איבוד תפיסה קוהרנטית של העצמי ושל החיים. הנפגע חש שהוא אינו אנושי, כאילו שאינו שייך לבני האדם והוא מאבד אמון ותכלית בעולם ובחיים.
סימפטומים
חשיפה כרונית למצבי לחץ יוצרת שינויים פיזיולוגיים במערכת האוטונומית, המשפיעים על מערכות הקשורות לתגובות לחץ, וויסות רגשי, זיכרון וקוגניציה. השינויים הפיזיולוגיים, יחד עם הנזקים הפסיכולוגיים, מובילים לרגישות לניצול ומניפולציות, ולהעלאת הסיכוי להיכנס ולהישאר במערכות יחסים מתעללות.
נרתיק
הנרתיק הנשי
קרום הבתולים - הממוקם מאחורי פתח הנרתיק - מכסה בחלקו את הנרתיק אצל רוב הנשים, מלידתן ועד קריעתו האפשרית כתוצאה ממשגל, פציעה, בדיקה רפואית, פעילות גופנית אינטנסיבית, והחדרת טמפון או גביעונית.
פוסט-טראומה מורכבת
סימפטומים
ישנם שישה אשכולות של סימפטומים של פוסט-טראומה מורכבת:
השינויים הללו מתבטאים וכוללים:
נרתיק
הנרתיק הנשי
הנרתיק נבדק במסגרת בדיקה גינקולוגית.
פוסט-טראומה מורכבת
סימפטומים
אחד הסימפטומים הבולטים ביותר של פוסט-טראומה מורכבת הוא שחזור אירועים טראומתיים, או חזרה כפייתית (רה-טראומטיזציה / וויקטימיזציה). הסיבות לכך הן הערכה עצמית נמוכה, חוסר יכולת לזהות מצבים מסוכנים ולהימנע מהם, חוסר אמונה שיש לו זכות להתנגד או שהוא ראוי ליחס אחר, שימוש או תלות בסמים ובאלכוהול, שמעלה את הסיכונים לניצול על ידי אחרים ועוד. בנוסף, במקרים של גילוי עריות, ההתעללות המינית היא דרך החיים שהקורבן למד ואותה הוא מכיר. הוא יודע לקבל ולתת אהבה באמצעות אקטים מיניים כפויים, הוא לומד שלגוף שלו אין ערך פרט לשימוש של אחרים והוא לא מכיר את עצמו מחוץ למערכת יחסים המושתתת על מין. בנוסף, הגעה למקומות מסוכנים, גם היא מאפיינת את החזרה הכפייתית שכן המטרה הנפשית של החזרה הכפייתית היא ניסיון לא-מודע לעבד את אירועי העבר ולחזור עליהם מתוך תחושת שליטה בתקווה לחוויה מתקנת. מטרה זו אינה מודעת, אינה רצונית ואינה מתממשת. הנפגע לא מצליח לחוות מחדש את הרגשות של הרגע הטראומטי ולשלוט בהם, והחזרה הטראומתית מובילה לחיזוק תחושות חוסר האונים, האשמה והבושה.
פגיעה עצמית, ניסיונות התאבדות והתאבדויות הן תוצאות שכיחות של התעללות ממושכת.
נרתיק
הנרתיק הנשי
נפיחנות נרתיקית מתרחשת ללא פליטת גזי פסולת או ריח.
מיתוסים
וגינה דנטטה (מלטינית: נרתיק משונן) מתאר סיפור פולקלורי ובו נאמר כי נרתיק של אישה מכיל שיניים, תוך המשמעות האסוציאטיבית כי קיום יחסי מין עלול לגרום לפציעה או סירוס עבור הגבר המעורב בכך.
הפסיכולוג אריך נוימן מתבסס על מיתוס אחד שכזה, בו "דג שוכן בתוך נרתיק של אמא איומה; הגיבור הוא האדם שמתגבר על אמא הנוראה, שובר את השיניים אל מחוץ לנרתיק שלה, וכך הופך אותה לאישה".
האגדה מופיעה גם במיתולוגיה של שבטי צ'אקו וגיאנה שבדרום אמריקה. בחלק מהגרסאות, הגיבור משאיר שן אחת.[3]סיפור בשפת איינו, המכיל רכיב זה, יצא לאור בשם "The Island of Women" מאת בזיל הול צ'מברלין, שבו הוא מתואר כסיפור יפני ידוע היטב מאת אדוארד טיילור.
פוסט-טראומה מורכבת
התעללות פיזית, נפשית ורגשית
ילדים הנתונים להתעללות אינם מסוגלים לפתח דימוי עצמי לכיד בעל תכונות ממוצעות וחולשות נסבלות. במאמציו לשמור על אמונתו בהוריו (אשר נטשו אותו, פגעו בו או לא שמרו עליו) מטפח הילד דימויים אידיאליים של לפחות אחד מן ההורים. מכיוון שהדימויים של ההורים שלו לוקים בחסר, אינם מציאותיים, מקוטעים ונוטים להשתנות בלי אזהרה לדימויים של אימה, הדימויים האידיאליים לא מצליחים למלא את תפקידם בהרגעה נפשית והילד אינו יודע איך לווסת את הרגשות שלו ואיך להרגיע את עצמו. במצבים של התעללות כרונית בילדים, הקיטוע בנפשו של הילד הופך לעיקרון הארגון המרכזי של האישיות. הקיטוע בתודעה מונע את האינטגרציה הרגילה של ידיעה, זיכרון, מצבים רגשיים וחוויות גופניות. הקיטוע בייצוגים הפנימיים של העצמי מונע את האינטגרציה של הזהות, והקיטוע בייצוגים הפנימיים של הזולת מונע את התפתחותה של הרגשה בטוחה של עצמאות בתוך קשר.
יחסיהם האינטימיים של נפגעי ההתעללות בילדות מונעים בידי רעב להגנה ולדאגה ורדופים בידי חרדת נטישה וניצול. בעקבות הצורך שלהם שיצילו אותם הם הופכים דמויות בחייהם לאידיאליות, על מנת להדוף את הפחד שאינו מרפה משליטה או בגידה. הדמויות אינן מסוגלות לעמוד בציפיות הלא מציאותיות ויש נפגעים שבאכזבתם הרבה משחירים בחמת זעם אותו אדם שהעריצו עד אותו רגע. זהו מנגנון הנקרא אידיאליזציה ודוולואציה, אשר יוצר דפוס של יחסים סוערים ולא יציבים ומשחזר דרמות של הצלה, עוול ובגידה.
שינויי התנהגות כלליים העלולים להופיע אצל ילדים ומתבגרים שעברו התעללות:
תלונות על כאבים פיזיים, פחד או סלידה ממקומות או מאנשים מסוימים, הפרעות בשינה, כאבי ראש, בעיות בבית הספר, הימנעות מהמשפחה, החברים או הפעילויות הרגילות, רחצת יתר או היגיינה לקויה, חזרה להתנהגות ילדותית יותר, דיכאון, חרדה, בעיות משמעת, בריחה מהבית, הפרעות אכילה, התנהגות פסיבית או ניסיון לרצות כל הזמן, מעשי עבריינות, הרס עצמי, עוינות או התנהגות אלימה, שימוש בסמים או אלכוהול, ניסיונות התאבדות.
התעללות מינית
התעללות מינית גורמת לנזק נפשי משמעותי אשר חומרתו והיקפו מושפעים מגורמים שונים כמו גיל הילד בעת ההתעללות (ככל שהילד היה קטן יותר בעת ההתעללות, כך הפגיעה הנפשית קשה יותר), משך ההתעללות, מידת האלימות והאיומים הנלווים לפגיעה, הפרשי הגיל ומידת הקרבה המשפחתית למתעלל. בנוסף, משפיעים גורמים הקשורים בתגובת הסביבה, כמו הימצאות או היעדר דמות הורית מגוננת, מידת הסודיות הכרוכה במעשה וקבלת או היעדר טיפול מתאים עם חשיפת ההתעללות. ילדים שעברו התעללות מינית חווים את כל הסימפטומים וההשלכות של התעללות פיזית ונפשית ביחד עם עיוותים בתפיסה של המיניות, יחסי מין, אינטימיות, קרבה, ניצול ומגע. התעללות מינית מובילה לתפיסה תועלתנית לגבי יחסי מין, שנתפסים כאמצעי להבטחת רגש ואינטימיות, או להבטחת צרכים חומריים כגון כסף, סמים, אלכוהול, מזון ואובייקטים אחרים.
לילדים שעברו התעללות מינית יש מספר סימפטומים אפשריים, בנוסף לאלה של התעללות נפשית:
אבחנה
האבחנה של פוסט-טראומה מורכבת נעשית באמצעות היסטוריה של התעללות ומתייחסת לקיומה של הפרעת דחק פוסט-טראומתית, בנוסף לקיומם של סימפטומים נוספים הייחודיים לדינמיקה מתעללת כמו שינויים בתודעה, שינויים במערכת האמונות ובהבנת משמעויות, שינויים בוויסות הרגשי ועוד.
למרות המחקר הרב בתחום, שירותי הבריאות והמדריכים הפסיכיאטריים (DSM-5, WHO, ICD-10) לא מכירים בהפרעה באופן רשמי. התקיימו דיונים על הכללת האבחנה במהדורה האחרונה של המדריך הפסיכיאטרי האמריקאי שיצא בשנת 2013, אך הנושא לא יצא לפועל ועדיין בדיונים.
יש מספר השלכות לכך ששירותי הבריאות והפסיכיאטרי אינם מכירים באופן רשמי בהפרעה:
כל אלה מונעים מנפגעי הטראומה המורכבת לקבל טיפול יעיל, מובילים אותם להיגרר שנים במערכת בריאות הנפש ללא הבנה של מצבם, ומובילים למספר רב של אבחנות פסיכיאטריות.
קושי באבחון
יש קושי לאבחן את ההפרעה מכיוון והסימפטומים הרבים שלה מתאימים להגדרות של הפרעות נפשיות רבות ואין מספיק ידע לסימפטומים של פוסט-טראומה מורכבת.
האבחנות שלרוב נותנים לסובלים מפוסט-טראומה מורכבת:
הפרעת אישיות גבולית - האבחנה ניתנת לאנשים שמראים ניסיונות נואשים להימנע מנטישה, דפוס של מערכות יחסים לא יציבות, הפרעות בזהות ובדימוי העצמי, התנהגויות אימפולסיביות וחוסר יציבות רגשית. מי שפוגע בעצמו גם מקבל אבחנה זו, ודפוסים של התנהגויות ממכרות כמו הפרעות אכילה, שימוש בחומרים וחוסר יציבות רגשית גם מפנים פסיכיאטרים ורופאים רבים לאבחן את המטופל בהפרעת אישיות גבולית. כפי שניתן לראות, מדובר בסימפטומים המתאימים לאשכולות של חוסר וויסות רגשי ופגיעה במערכות יחסים. אלו הן מההשלכות הבולטות של טראומה מורכבת, הקשורות לביטול הזהות העצמית, משיכה לדפוסים של הצלה, עוול ובגידה, דימוי עצמי פגוע וקושי בוויסות רגשות שמתבטא בחוסר יציבות רגשית.
הפרעות דיסוציאטיביות - הפרעות דיסוציאטיביות מאופיינות בשיבושים במודעות, בזיכרון, בזהות ובתפישה. הקוגניציה הנורמלית לא מתוזמנת כראוי כך שלעיתים אין לאדם גישה למידע, כמו הזהות האישית. אלה הפרעות אשר בהן האדם נמנע מלחצים ואירועי חיים מאיימים על ידי בריחה מזכרונות אוטוביוגרפיים או זהות אישית (חוסר יכולת להעלותם למודעות). כפי שניתן לראות, מדובר בסימפטום של טראומה מורכבת מהאשכול של עיוותים בתודעה ובקשב. זו אחת התוצאות המוכרות ביותר של טראומה מורכבת, אך במקום להבין שהייתה התעללות שגרמה לסימפטום, מקטלגים את הסובל כסובל מהפרעה דיסוציאטיבית ולא מעניקים לו את הטיפול הנכון.
הפרעות מצב רוח - הפרעות מצב רוח כוללות דיכאון, דיסתימיה, והפרעה דו-קוטבית. כחלק מהסימפטומים של טראומה מורכבת, שינויים בוויסות הרגשי כוללים תחושות של דיסתימה (דיכאון כרוני) ולכן זו אבחנה נלוות לכל מי שחווה פוסט-טראומה מורכבת.
הפרעות חרדה והפרעות אכילה גם הן ניתנות לרוב, מכיוון שפעמים רבות טראומה מורכבת כוללת הפרעות אכילה, ופוסט-טראומה מאופיינת בחרדות.
מחקר
חקר פוסט-טראומה מורכבת הוא מסובך מכיוון ואין אבחנה ברורה של פוסט-טראומה מורכבת, וכל הסימפטומים של פוסט-טראומה מתקיימים גם בפוסט-טראומה מורכבת. בנוסף, אין הרבה מחקר שבודק את שכיחות ההפרעה באופן כללי אלא המחקרים בודקים את שכיחות החשיפה לאלימות (פיזית, נפשית, כלכלית, מינית או הזנחה) או חוקרים קבוצות אוכלוסייה ספציפיות, כמו עובדות בתעשיית המין, אנשים שמגיעים לשירותי הרווחה, הבריאות או המשטרה וכו'.
מחקרים על אלימות במשפחה בעולם מראים מספרים שונים הנעים בין 10% ל-55% כאשר לא תמיד מדובר באלימות חוזרת. על פי דו"ח של ה-OECD 35% מהנשים דיווחו על כך שעברו אלימות פיזית או מינית או שתיהן. 30% מהנשים שנמצאות בזוגיות דיווחו על אלימות מצד בן זוגן. כל המחקרים מזהירים כי מדווח בדיווח חסר, כי רוב הנפגעות לא מדווחות. אצל גברים נראה כי יש יותר חשיפה לאלימות, אם כי לא תמיד מפרטים ממי הם חווים את האלימות. הדיווח על אלימות אצל גברים הוא הרבה יותר נמוך מאשר אצל נשים ושם הדיווח יותר מצומצם, כלומר, אין למעשה מספיק מידע.
כמעט כל אסיר (כלא עקב עבריינות, מאסר פוליטי, מחנה פליטים וכו') חווה טראומה מתמשכת. שיעור החשיפה לאירועים טראומטיים או אלימים בקרב אסירים גברים נע בין 62% ל-100%, מעל פי 2 בהשוואה לאוכלוסייה הכללית. רבים מהאסירים עברו גם תקיפה פיזית או מינית. במקרים של מחנות פליטים ומאסרים פוליטיים או צבאיים, לרוב מדובר גם בעינויים.
אף על פי שכמעט כל המחקרים מצביעים ומצהירים על כך שילדים וילדות עד גיל 12 נפגעים בערך באותם אחוזים, כאשר מדברים על טיפול או על ההשלכות של ההתעללות בבגרות, לרוב מדברים על נשים. גברים נעדרים מהמחקר ומהשיח על פוסט-טראומה מורכבת הנובעת מפגיעות מיניות או התעללויות בכלל. עקב כך, הידיעות שיש על ביטויי פוסט-טראומה מורכבת בבגרות נובעים ברובם ממחקרים ועבודה עם נשים שנפגעו ולא עם גברים שנפגעו. יש צורך לשנות את הסטיגמה החברתית על פגיעה מינית בקרב גברים, על מנת שתהיה לגברים אפשרות לשתף, לקבל אמפתיה ועזרה, ועל מנת שתהיה אפשרות לחקור את ההשלכות והחוויות של גברים נפגעים וליצור תמונה יותר ברורה וטיפול יותר מותאם.
מאז שהרמן טבעה את המושג 'פוסט-טראומה מורכבת', האבחנה נמצאת בשימוש נרחב בשיח הטיפולי. כאשר נכתבים מאמרים או ספרים בתחום הטראומה הנפשית, פעמים רבות יש התייחסות להבדל בפגיעה באישיות שמתרחשת עקב פוסט-טראומה מורכבת לעומת הפגיעה באישיות שמתרחשת עקב פוסט-טראומה. המחקר יצר הבנה טובה יותר של הפגיעה בנפש, הבנה של שלבי ההחלמה, הבנה של מה שמזיק או מחמיר את המצב ונמצאו טיפולים יעילים. עדיין חסר מחקר על היקף התופעה והסימפטומים באוכלוסייה, חסר מחקר על הביטוי של הסימפטומים אצל גברים, חסר מחקר על אחוזי הפגיעות אצל גברים, חסרה התייחסות להפרעה במדריכים הפסיכיאטריים, בבתי המשפט ובמערכות הבריאות, אין מספיק הדרכה או ידע שמועבר לאנשי תחום הטיפול או שירותי הבריאות, המשטרה, הפרקליטות ובתי המשפט וחסר יישום של ההבנות שנלמדות מהמחקרים על חיים במצבי שבי נפשי או פסיכולוגי.
החלמה
הטיפול בפוסט-טראומה מורכבת שונה מטיפולים בהפרעות אחרות כי צריך לעבוד במקביל על מספר רבדים, העמוקים ביותר של האישיות. טראומה מורכבת משפיעה על האישיות כולה, במישור הרגשי, ההתנהגותי, התפקודי והבינאישי. מכיוון וחלק מהתוצאות של ההתעללות כוללים דיכאון, התמכרויות, הפרעות אכילה, פגיעה עצמית ועוד, הטיפול חייב לכלול ייצוב המצב וטיפול במנגנוני ההתמודדות ההרסניים.
הטיפול בטראומה מורכבת ממוקד באדם, בחיים שלו, בהתמודדות ובהשלכות של הטראומה. ידוע כי טיפולים קצרי מועד עם מטרות ברורות כמו טיפול התנהגותי קוגניטיבי (CBT) או טיפול דינמי לבד אינם עובדים בטיפול בטראומה מורכבת. הטיפול צריך להיות רב מערכתי בגישה רב מודלית, עם מטפלים שמומחים בפוסט-טראומה מורכבת, בפגיעות מיניות והתעללויות. הטיפול כולל כמעט תמיד טיפול התנהגותי-דיאלקטי, DBT העובד על וויסות רגשי והתמודדות עם דחפים. בנוסף לכך, משלבים טיפול דינמי, טיפול תרופתי, טיפולי CBT ולעיתים טיפולים קבוצתיים, משפחתיים וזוגיים, וכן טיפול המשלב גוף וטיפול בתנועה.
המטרות המרכזיות של הטיפול הם בראש ובראשונה העצמת המטופל. החזרת היכולת של המטופל להחליט עבור עצמו; בנייה וחיזוק יכולות התמודדות; הענקת משמעות לחוויות הכואבות; שיקום הגנות שנפגעו ויצירת אינטגרציה בין הידיעה לזיכרון, לרגש ולגוף. המטרה הסופית היא שהפגיעה לא תנהל את מערכות היחסים וההתנהלות בחיי היום-יום. הטיפול עוסק גם בשיקום היכולת לקשר בינאישי באמצעות חוויה מתקנת של יחסים עם מבוגר מיטיב, שכן קשר הרסני עם אדם הוא זה שיצר את הפגיעה, ויצירת קשר מחודש ומיטיב עם בני אדם (במערכות יחסים ומול החברה) הוא חלק מההחלמה.
ילדים ומתבגרים
כאשר מדובר בילדים חייבים תחילה למנוע את המשך ההתעללות. הגילוי של ההתעללות מוביל לשרשרת פרוצדורלית של הליכים בהם הילד מעורב. מטרת ההליכים היא להבטיח הגנה על הילד ועל הקהילה, ולקדם החלמה של הילד. ההליכים הפרוצדורליים שהילד עובר כוללים ראיונות, בדיקות רפואיות, פרידות מהמשפחה ומתן עדות על ידי אנשי מקצוע. הליכים אלו היוו מקור לדאגה ביחס להשלכתם הפוטנציאלית על הילדים. אנשי מקצוע חוששים מפני האפשרות כי ההליכים הנלווים משפיעים לרעה עוד יותר מההתעללות עצמה, או שהם מרעים את ההשלכות השליליות של חוויית ההתעללות.