cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בסיס אונרי
מידע כללי
לדוגמה, הבעיה של פירוק מספר לגורמים דורשת, ככל הידוע, זמן ריצה שהוא יותר מאשר פולינומי בגודל הקלט כאשר הקלט הוא מספר הנתון בבסיס בינארי, וגודל הקלט נמדד על פי מספר הספרות (ולכן הוא לוגריתם על בסיס 2 של המספר עצמו שהועבר). לעומת זאת, אם המספר יועבר בבסיס אונרי, זמן הריצה יהיה ליניארי בגודל הקלט (שיהיה שווה במקרה זה לגודל המספר). בצורה זו לא נחסך זמן, אלא פשוט נבחרת דרך אחרת למדוד בה את הסיבוכיות של הבעיה.
פורט (תקשורת)
בתוכנה, פורט (Port) או פִּתְחָה הוא תהליך ספציפי שדרכו יכולות תוכנות להעביר נתונים באופן ישיר, במקום אמצעים אחרים כגון העברת קובצי נתונים.
השימוש הנפוץ ביותר בפורט הוא בתקשורת מחשבים במסגרת הפרוטוקולים הנפוצים בשכבת התעבורה: TCP ו-UDP. פורט מזוהה לכל כתובת או פרוטוקול מסוים על ידי מספר באורך 16 ביטים היוצר 65,536 כתובות אפשריות ל-UDP ו-65,535 כתובות אפשריות ל-TCP. כתובת זו נקראת "מספר הפורט".
רישום פורטים
פורטים מוכרים הם פורטים המשמשים פרוטוקולים מוגדרים כסטנדרט. הצורך בפורטים מוכרים קיים כדי לקבוע סטנדרטים בהתחברות לשרתים המספקים שירותים מסוימים. לדוגמה: על מנת שהדפדפן יפנה לאתר אינטרנט ב-HTTP, הדפדפן צריך לפנות לפורט פתוח על השרת שיקבל את הפניות אליו ויטפל בהן, והפורט הזה הוא הפורט המוכר לתעבורת HTTP - פורט 80.
הארגון האחראי על תיאום ורישום הפורטים המוכרים הוא IANA (קיצור של Internet Assigned Numbers Authority) המחלק את מרחב הפורטים לשלושה:
שימוש ב-URL
כתובות URL מתאימות כברירת המחדל את מספר הפורט בתחילית לפי רשימת הפורטים המוכרים. http מפנה לפורט 80, https לפורט 443 וכן הלאה. כדי להגדיר פורט השונה מברירת המחדל, יש לציין אותו עם נקודתיים לאחר שם התחום. למשל: מפנה לשרת HTTP בפורט 8000 בכתובת www.example.com, וכך הדפדפן לא יפנה לפורט ברירת המחדל.
נוסחת וודברי
באלגברה ליניארית שבמתמטיקה, נוסחת וודברי (או נוסחת וודברי להיפוך מטריצות) היא נוסחה לחישוב ההופכי של מטריצה אחרי שינוי מדרגה k. הנוסחה נקראת על שם מקס וודברי, אשר פרסם את התוצאה ב-1950. גרסה לנוסחה זו עבור שינוי מדרגה 1 נקראת נוסחת שרמן-מוריסון.
ניסוח הנוסחה
יהיו:
אז:
בדיקת נכונות
ניתן לבדוק בקלות את נכונות הנוסחא, על ידי חישוב הכפל:
סיבוכיות
בהינתן חישב מוקדם של ההופכי של A, סיבוכיות החישוב של היא  במקום  בחישוב נאיבי.
מריו ונזאגו
מריו ונזאגו (באיטלקית: Mario Venzago; נולד ב-1948) הוא מנצח ופסנתרן שווייצרי.
חייו
ונזאגו החל לנגן בפסנתר בגיל חמש והמשיך בלימודי המוזיקה בקונסרבטוריון ובאוניברסיטה של ציריך. אחר כך השתלם בניצוח אצל הנס סווארובסקי בווינה.
משנת 2002 ועד שנת 2011 כיהן ונזאגו כמנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של אינדיאנפוליס
מאז 2004 ונזאגו מכהן גם כמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של גטבורג. בשנת 2007 יחליף אותו בתפקידו גוסטבו דודאמל
בארצות הברית עבד גם כמנהל אמנותי של פסטיבל המוזיקה הקיצי של תזמורת בולטימור.
למריו ונזאגו ולאשתו מריאן יש בן אחד, גבריאל.
מארק ג'וליאנה
מארק ג'וליאנה (באנגלית: Mark Guiliana, נולד ב-2 בספטמבר 1980, ניו ג'רזי, ארצות הברית) הוא מתופף ומלחין אמריקאי.
נודע במסגרת שיתוף הפעולה רב השנים שלו עם אבישי כהן (2003–2008), ולאחר מכן שיתף פעולה עם אמנים ידועים נוספים, ביניהם בראד מלדאו, דייוויד בואי, דאפר יוסף, ג'ון סקופילד, טיגראן חמסיאן, מתיסיהו, והרכב Phronesis.
הרכבים שהוביל הם Heernt, Mark Guiliana Jazz Quartet, ו-Beat Music.
כמלווה
עם Gretchen Parlato עם Phronesis
עם Young Astronauts Club
עמנואל ברודו
הרב עמנואל יצחק ברוּדוֹ (י"ד באדר ה'תרי"ז, מרץ 1857 - ה' בטבת ה'תרפ"ו, דצמבר 1925) היה מחכמי יהדות סלוניקי בתחילת המאה ה-20; דרשן, אב בית דין וממלא מקום רבה הראשי של העיר.
תולדות חייו
נולד בפורים, י"ד באדר ה'תרי"ז (מרץ 1857) בסלוניקי למשפחה ממוצא רומניוטי. למד בישיבות המקומיות, והוסמך לרבנות. שימש דרשן, דיין, ואב בית דין בעיר, והיה חזן בבית הכנסת "קהל אראגון". דרשותיו משכו קהל מאזינים רב. בשנת ה'תרפ"ג, לאחר שהרב בן ציון מאיר חי עוזיאל שב לארץ ישראל לכהן כרבה של יפו, התמנה לממלא מקום הרב הראשי, עד לפטירתו בה' בטבת ה'תרפ"ו (דצמבר 1925). נקבר בבית העלמין היהודי העתיק בסלוניקי. מחליפו היה הרב חיים חביב. על מצבתו נכתב:
עת נלקח ארון הקדש כליל תפארת מורשי לבב נתקו כל העם מקצה קראו עצרת נר ה' נשמת אדם האיר עינינו כלהב בוערת וי לנו כי הועם זהב אוי ואבוי נפלה עטרת  אנה הלך אנה פנה חמדת ישראל גולת כותרת  לב טהור נשמה נקיה רוח זך נפש נהדרת  הרב הגדול דן ידין עמו צדק משפט ומישרים  דרשן מומחה מזכה את הרבים בנועם מוסרים  מורנו ורבנו עמנואל יצחק ברודו ז"ל נקרא אל השמים מעל לישב בסתר עליון  ביום ה' לחדש טבת ה'ת'ר'פ'ו' ת'נ'צ'ב'ה'  נולד הרב יד' אדר ה'ת'ר'י'ז'
מת לחיות 4.0
מת לחיות 4.0, או מת לחיות 4 (באנגלית: Live Free or Die Hard) הוא הסרט הרביעי בסדרת הסרטים "מת לחיות" שיצא לאקרנים בשנת 2007. הסרט הוא בכיכובו של ברוס ויליס ששב לגלם את הבלש ג'ון מקליין.
עלילה
בתחילת הסרט, קבוצת אנשים בראשותו של תומאס גבריאל שולחת מתנקשים על מנת לחסל 6 האקרים. בינתיים, בניו יורק, ג'ון מקליין (ברוס ויליס) תופס את בתו לוסי מקליין עם חבר שלה. הבת שמעוצבנת מסדר העדיפויות של אביה, טוענת שהיא "לוסי ג'נרו", שם משפחתה של אמה. כשה-FBI מגלים על חדירה למחשביהם הם מורים לאנשיהם ולמשטרה כולל ג'ון, לאסוף 7 האקרים העשויים להיות קשורים לפריצה. ג'ון נוסע לאסוף את ההאקר היחיד שעדיין חי, מתיו פרל (ג'סטין לונג). בזמן שהם בביתו של מתיו, אנשיו של גבריאל מנסים להרוג אותם, ואחרי קרב ארוך השניים מצליחים לברוח.
נטיית ציר הסיבוב
נטיית ציר סיבוב של גוף אסטרונומי היא הזווית שבין המישור המכיל את מסלולו של אותו גוף לציר הסיבוב העצמי שלו. נטיית ציר הסיבוב של כוכבי לכת מבטאת את הזווית שבין האנך למישור המילקה אל הקוטב הגאוגרפי הצפוני של אותו כוכב לכת.
מת לחיות 4.0
עלילה
ג'ון ומתיו מתחילים לנוע לכיוון מטה ה-FBI, כשלפתע הם שמים לב לתאונות דרכים מוזרות ושכל הרמזורים ירוקים. ההאקרים של גבריאל מתחילים במה שנקרא "מכירת חיסול" - הפלה של כל המערכות המחוברות לרשתות מחשבים ושליטה בהם. מכירת החיסול פוגעת בכל החוף המזרחי של ארצות הברית, משבשת את מערכות התנועה והמרכזים הפיננסיים בשוק.
פרל ומקליין מגלים שגבריאל מתכנן לשלוח אנשים לתחנת כוח במערב וירג'יניה כדי לשבש את כל מערכת החשמל של החוף המזרחי. השניים נוסעים למערב וירג'ינה כדי לעצור את המאהבת של גבריאל, מאי לין. לאחר שהם מצליחים להציל את המצב ותחנת הכוח מתפוצצת, נגרמת הפסקת חשמל, התוקעת גם את בתו של מקליין במעלית. מקליין ופרל טסים במסוק אל חבר של פרל, פרדי "וורלוק", ונעזרים בו לאתר את גבריאל. גבריאל, השבור ממותה של מאי לין, לוקח את לוסי כבת ערובה. לאחר שמקליין ופרל מגיעים לתחנת הכוח, מיקומו של גבריאל, הם משחקים במשחק של חתול ועכבר. לאחר מאבק, גבריאל ושלושה מאנשיו מגיעים יחד עם לוסי ומתיו שמוחזקים בני ערובה למקום מחבוא חדש. מקליין, לאחר מעקב מתיש אחריהם מצליח להגיע אליהם. אחרי קרב ארוך, מקליין יורה בגבריאל דרך כתפו שלו, ומשחרר את מתיו ולוסי.
נטיית ציר הסיבוב
נטיית הציר של כדור הארץ
מכיוון שציר הסיבוב של כדור הארץ אינו ניצב בדיוק למישור המילקה, אנו חווים את עונות השנה; כאשר כדור הארץ נע סביב השמש, גובה מסלולה בשמיים משתנה וכך גם מידת החום אותה אנו מרגישים.
זווית הנטייה של ציר סיבוב כדור הארץ משתנה מעט, במחזוריות של 41,000 שנים בין 22 מעלות לבין 24.5. כיום ובאלפי השנים הקרובות, צידו הצפוני של ציר הסיבוב של כדור הארץ מכוון לעבר הכוכב פולריס (הידוע בכינוי כוכב הצפון) שבקבוצת הדובה הקטנה. בגלל תופעת הנקיפה, הכיוון אליו מצביע ציר הסיבוב משתנה ובעוד כ-13,000 שנים יצביע בכיוון הכוכב וגה שבקבוצת הכוכבים נבל.
השינוי המחזורי בזווית כדור הארץ גורם לשינויי אקלים שונים במחזורים של עשרות אלפי שנים. שינוי הזווית הוא אחד הגורמים האפשריים לתהליך התפשטות ונסיגת המדבר באזור הסהרה.
מחקר שפורסם בבטאון Geophysical Research Letters הצביע על כך ששאיבת מי התהום השפיע על הנטייה בשיעור של כ-80 ס"מ.
כוכבי הלכת
לפי השערת הערפילית, גם יתר כוכבי הלכת במערכת השמש שינו את נטייתם מן האנך למישור המלקה. הבולט מכולם הוא אורנוס הנוטה בזווית של 98 מעלות ולמעשה "מתגלגל" לאורך מסלולו.
ירחים
נטיית ציר הסיבוב של ירחים נמדדת ביחס למישור הניצב לציר הסיבוב של כוכב הלכת אותו הם מקיפים.
נטיית הציר של גופים שונים
להלן טבלה המסכמת את נטיית הציר של מספר גופים בולטים:
הערות שוליים
Bahnneigung Bahnneigung
תלמי אליהו
תַּלְמֵי אֵלִיָּהוּ הוא מושב בנגב הצפוני-מערבי, בחבל אשכול, המשתייך לתנועת המושבים. שם המושב הוא על שמו של אליהו קראוזה, מנהל בית הספר החקלאי מקוה ישראל בתקופת מלחמת העולם הראשונה ולאחריה. המושב נוסד בשנת 1970.
היסטוריה
המושב הוקם בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 תחת השם "בשור ג". בתחילת שנת 1970 יושב על ידי גרעין "ארנון" שהיה מורכב בעיקר מעולים צעירים מצרפת ושמו נקבע כ "תלמי אליהו". המושב הוקם כמושב שיתופי אך די מהר הפך למושב עובדים. בשנותיו הראשונות הצטרפו אליו קבוצות נוספות של עולים מצרפת.
חורבת בורגתה
חורְבַּת בּוּרְגְתָה הוא שמו המודרני של מגדל צלבני, המצוי בסמוך למושב בורגתא בשרון, הידוע בפי הערבים תושבי המקום כ-"בורג' אל-אחמאר - "המגדל האדום" הנגזר מהצבע האדום של אדמת המקום, החמרה או מצבע האבנים שמהם בנו את המבנה. במפת PEF משנת 1880 האתר מכונה "חרבת בורג' אל עטוּט" (Burj el Atut), שפרושה "המבוקעת".
המבנה מהווה דוגמה אופיינית לביצור מסוג מגדל בצורתו הפשוטה ביותר. בתקופת הצלבנים שימש המבנה כמרכז מינהלי וכאכסניה לשיירות, שעברו מהמזרח לכיוון הים. השם המקורי של המקום בפי הצלבנים היה "טור רוז'" (Turris Rubea). מהמבנה הצלבני נותר קיר אחד בגובה של שתי קומות - כ-15 מטר, ובעובי של כ-2 מטר. בקירות החומה העליונה יש חרכי ירי. בקומה התחתונה של המגדל נותרו שרידים של שני קמרוני חבית הבנויים במקביל, ומעליהם שרידים אותם מיחס החוקר דניס פרינגל לשישה קמרונות צולבים, שתמכו במגדל המבוצר. החוקר משחזר על סמך ממצאים אלו מגדל קטן ומלבני בצורתו, ששטחו כ-60 מטרים מרובעים.
בתקופה הצלבנית שימש המבנה מרכז מינהלי כפרי של מחוז קיסריה. כמו כן נועד להגן על הדרך שחברה בין הדרך הבינלאומית במזרח, היא דרך הים, לבין דרך החוף, הסמוכה לים, שחיברה את קיסריה עם ארסוף. בשנת 1983 נערך באתר סקר ארכאולוגי. על פי ממצאי החפירה ניתן לקבוע כי המגדל נבנה בין השנים 1110–1150 ונחרב על ידי הממלוכים בשנת 1265
בורגתא הקדומה
משערים כי באתר הייתה בורגתא הקדומה. כפר של מגדלי גפנים המוזכר בתלמוד ירושלמי מסכת עבודה זרה בהקשר ליין שנוצר בו. בתלמוד דנו האם היין מתוצרתו הוא יין נסך:. היין נאסר היות שבורגתא הייתה קרובה ליישוב של השומרונים - "בירת סוריקה"
המבנה הצלבני
למבנה שתי קומות. בקירות החומה העליונה יש חרכי ירי. רוחב הקיר עד 2 מטר. בקומה התחתונה נשארו הקמרונות בחדר אחד. יש שרידים של קירות נוספים של המבנה לכיוון צפון.
בשנת 1874, כתב החוקר הבריטי קלוד קונדר, שהיה במקום מטעם הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, כי יש במקום שרידי מבנים מוסלמים, כולל מגדל וחאן. בקרבת מקום הוא מצא קברים עתיקים מצוירים ומטויחים וכן שרידי בריכת מים.
בתקופה הצלבנית שימש המבנה מרכז מינהלי כפרי של מחוז קיסריה. הוא גם נועד להגן על הדרך שחברה בין הדרך הבינלאומית במזרח היא דרך הים - היום בערך בנתיב של כביש 444 לבין דרך החוף, סמוך לים שחיברה את קיסריה עם ארסור (ארסוף, אפולוניה)
גונילה קנוטסון
גונילה קנוטסון (בשוודית: Gunilla Knutsson) היא דוגמנית, שחקנית וסופרת שוודית.
ביוגרפיה
קנוטסון נולדה במחוז סקונה, ב-1961 נבחרה למיס שוודיה ועלתה לחצי הגמר במיס תבל באותה שנה.
היא השתתפה כדוגמנית במשחק הטלוויזיה "Say When!", מ-1967 ועד 1973 הופיעה בפרסומות של מוצרי הטיפוח של חברת של המותג "Noxzem" הנמצא בבעלות יוניליוור, ב-1968 שיחקה בפרק של הסדרה "Premiere" ששודרה ב-CBS, ב-1970 שיחקה בסרט הטלוויזיה "Gidget Grows Up", תמונתה הופיעה על גיליון דצמבר 1970 של מגזין לייף, ב-1979 פורסמה כתבה אודותיה בעיתון "The Beaver County Times" בו סיפרה אודות חייה כאישה נשואה ומנהלת.
היא הוציאה שני ספרים שכתבה, "יופי ובריאות בדרך הסקנדינבית" שיצא ב-1969, ו"ספר המסר של גונילה קנוטסון" שיצא ב-1972.
בשנות התשעים היא עבדה כטועמת יינות ועסקה בחינוך גופני בבית ספר יסודי במנהטן.
גבריאל רפפורט
שנים ראשונות
נולד בבית החולים במעין חרוד וגדל בקיבוץ בית אלפא, בן למייסדי הקיבוץ אליהו ושרה רפפורט. כבר מגיל צעיר ביותר למד לנהוג בטרקטור ולטפל בבעלי חיים. בשנת 1936, בגיל 12 בלבד הצטרף להגנה ולמד לתפעל נשק ולסייע בשמירה על הקיבוץ. בזמן הפיצול הפנימי ('הטרנספר') ב-1940, נותר בבית אלפא בעוד אמו עברה לרמת יוחנן.
בשנת 1941 התגייס לפלמ"ח והיה בין המגויסים הראשונים. יצא לקורסי חבלה, מקלענים, ימאות, דאייה ומפקדי כיתות, בהמשך יצא גם לקורס טיס והיה טייס פייפר במחלקת הטיס של הפלמ"ח. שובץ כמפקד כיתה בפלוגה א' ברמת יוחנן, נעצר במהלך השבת השחורה ונכלא במחנה המעצר בלטרון. לאחר השחרור פיקד על הורדת מעפילים במסגרת הפלי"ם.
במלחמת העצמאות
בשנת 1947 שובץ כנהג משאית בשיירות לירושלים במסגרת הגדוד הרביעי ("הפורצים") בחטיבת הראל. במסגרת זו בנה משוריינים ממשאיות והיה סגן מפקד פלוגת המשוריינים.
השתתף בכל קרבות הגדוד הרביעי, ביניהם הקרבות על הקסטל, בית מחסיר, מנזר סן סימון ועוד. במהלך הלחימה מונה לסגנו של דוד אלעזר.
ביוני 1948 השתתף בגילוי דרך בורמה. ביום סייע בהעברת שיירות מזון ובלילה עבד כפועל על ציוד מכני הנדסי כדי להסדיר את הדרך.
בהפוגה הראשונה גויס לצה"ל ויצא לקורס קצינים. כמפקד פלוגה השתתף במבצע ההר ומבצע חורב.
לאחר מלחמת העצמאות
בשנת 1950 חזר גברוש לקיבוצו, בית אלפא, שם הקים את מחצבות בית אלפא וחפציבה.
במבצע סיני שולב בחטיבת המילואים (חטיבה 9), פיקד על הפלוגה שכבשה את ראס-נצראני, ונמנה עם הכוח שכבש את שארם א-שייח'. גם במלחמת ששת הימים היה בחטיבה 9, פעל בגיזרת יריחו ונתמנה למושל טובאס.
לאחר מלחמת ששת הימים השתמש בציוד הכבד שהיה ברשות מחצבות בית אלפא לסלילת כבישים ברמת הגולן.
שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20
בשנת 1982 פיקד על מבצעים הנדסיים בלבנון, רובם מבצעי חילוץ טנקים, ביניהם חילוץ טנקי שלל. במסגרת זו סייע בפינוי ובחילוץ נפגעי אסון צור הראשון ואסון צור השני. מצויד בלקחי החילוצים פנה גברוש אל הרמטכ"ל, ידידו, משה לוי והציע לו להקים את יחידת החילוץ וההצלה הארצית. היחידה קמה ב-1984 ואיחדה תחתה את כל הגופים שעסקו בחילוץ והצלה עד אז. גברוש פיקד על היחידה עד 1989 ובמסגרת זו נסע להושיט סיוע למקסיקו, יוון, סן סלבדור, וארמניה בעקבות רעידות אדמה שפקדו מדינות אלו.
לאחר השחרור מצה"ל
גבריאל רפפורט השתחרר מצה"ל ב-1989 בדרגת אלוף-משנה ועבר להתגורר בתל אביב.
בי"ב בחשוון תשס"ב, יום הזיכרון השישי לרצח יצחק רבין, עלה גברוש לירושלים בקבוצה של ותיקי פלמ"ח. במעמד טקס הזיכרון קיבל התקף לב ונפטר. נקבר בבית הקברות של בית אלפא.
בהספד שנשא לזכרו ישראל זמיר (חבר קיבוץ בית אלפא ובנו של יצחק בשביס-זינגר), אמר:
בפולקלור ובספרות
גברוש הפך למזוהה ביותר עם דמות ה"צבר", אדם מחוספס אך עם לב זהב, אשר לא שם ליבו לחוקים ולבירוקרטיה שעה שהוא פועל למיטב הבנתו, לטובה. חיים גורי, אשר התחנך בנערותו בבית אלפא והתגייס יחד עמו לפלמ"ח, כינה את הצברים "גברושים". הוא כתב בספרו "עם השירה והזמן", (הוצאת מוסד ביאליק והקיבוץ המאוחד): "כמה קינאתי אז ב'גברוש', למשל, שנולד ובשתי כפות ידיו מפתח שוודי ופרבלום. נציגם המובהק של ילדי העמק, כסיסמת 'הפועל' 'נפש בריאה בגוף בריא'"
חברי בית אלפא מספרים כי "גברוש" הוא גבריאל בשירו של מתתיהו שלם "יוחנן וגבריאל".
הנצחה
מצפה גברוש הוקם על ידי קיבוץ בית אלפא יחד עם הקרן לשיקום מחצבות. מצפה הנוף ממוקם מעל בית אלפא, על מדרון הגלבוע, בגובה של כ-100 מטרים מעל העמק.
משפחתו
גברוש היה נשוי למלכה, ולהם חמישה ילדים. בתם הבכורה אראלה חזרה בתשובה ונישאה למיכאל בן חורין. בנו בועז נפטר בשנת 1987 בגיל 26.
אוברנה
אוֹבֶרְנֵה (בצרפתית: Obernai, באלזסית: Owernah, בגרמנית: Oberehnheim) היא עיירה וקומונה במחוז בא-רן בחבל גראנד אסט הצרפתי, בה חיים כ-10,000 נפשות.
גאוגרפיה
אוברנה ממוקמת כ-25 קילומטר מדרום-מערב לשטרסבורג וכ-30 קילומטר מהגבול עם גרמניה, לרגלי הרי הווז' במישור אלזס. בעיר עובר נהר האן שנשפך אל נהר איל.
דמוגרפיה
בשנת 1793 מנתה אוכלוסיית אוברנה 6,382 נפשות. לאחר המהפכה הצרפתית קטנה האוכלוסייה במעט והגיעה עד 5,185 נפשות בשנת 1866. בעקבות הכיבוש הגרמני אוברנה המשיכה לקטון והגיעה עד 3,787 נפשות בשנת 1921. במחצית השנייה של המאה ה-20 חלה תמורה בגודל האוכלוסייה באוברנה וזו עלתה בהדרגתיות עד 11,009 נפשות בשנת 2006 במפקד האחרון (2011) מנתה אוברנה 10,689 נפשות.
ימי קדם
האזור בו שוכנת אוברנה היה במאה השביעית תחת שלטונו של דוכס אלזס ובעיר נולדה סנט-אודיל, פטרוניתה של אלזס. בכתובים מופיעה אוברנה לראשונה ב-778 כעיר בשליטתו של מנזר הוהנבורג (Hohenbourg).
ימי הביניים
בעקבות חשיבותה, פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הגיע אליה במהלך המאה ה-16, והקיסרות ביצרה את העיר, כך שבסוף ימי הביניים הייתה העיר מוקפת בחומה כפולה עם 38 מגדלים. מלחמת שלושים השנים הביאה על העיר הרס רב. במהלך המלחמה עברה העיר ידיים רבות, אך בסיום המלחמה היא הועברה ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת, כמו אלזס כולה.
דיר אל-עסל אל-פוקא
דיר אל-עסל אל-פוקא (בערבית: دير العسل الفوقا) הוא כפר פלסטיני, הנמצא במרחק של 16 ק"מ מערבית לחברון. הכפר נמצא בנפת חברון במרכז חבל יהודה. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, הכפר מנה יותר מ-1,600 תושבים בשנת 2007.
אוברנה
ימי הביניים
בעקבות שלום וסטפליה ולאחר מכן הסכמי ניימכן, איבדה העיר ב-1679 את מעמדה כעיר חופשית של האימפריה הרומית הקדושה, והפכה לעיר של ממלכת צרפת.
דיר אל-עסל אל-פוקא
אטימולוגיה
לדברי פאלמר, השם דיר אל-עסל פירושו "מנזר הדבש".
אוברנה
העת החדשה
העיר עברה את התהפוכות שעברו על אלזס כולה, היא נכבשה על ידי גרמניה ב-1871 והייתה עיר גרמנית עד שבשנת 1919 נחתם חוזה ורסאי לפיו כל השטחים שנכבשו על ידי הקיסרות הגרמנית הוחזרו לצרפת (סעיף 51). בשנת 1940 נכבשה אלזס שוב על ידי גרמניה הנאצית וסופחה לרייך השלישי. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה סופחה אלזס שוב לצרפת. במחצית השנייה של המאה ה-20 גדלה אוברנה ומספר התושבים, שהיה עד אז רק אלפים בודדים, עלה לכ-10,000 נפשות.
דיר אל-עסל אל-פוקא
היסטוריה
ב-1838 תואר המקום כחרב ונטוש, וכחלק מן השטח שבין ההרים לעזה, הכפוף לשליטת העיר חברון.
אוברנה
כלכלה
הבירה הצרפתית המפורסמת קרוננבורג 1664 מיוצרת באוברנה.
דיר אל-עסל אל-פוקא
היסטוריה
בזמן המפקד 1931 של ארץ ישראל, אוכלוסיית הכפר, אשר כונתה חירבת אל-עסל אל-גרבייה, נספרה תחת דורא.
אוברנה
יהדות אוברנה
יהדות אוברנה היא חלק מיהדות אלזס, קהילה אשכנזית עתיקה מאוד. משערים שראשוני המתיישבים היהודים הגיעו לאזור במאה ה-5 לספירה. ניתן למצוא עדויות ראשונות לקיומה של קהילה יהודית באלזס החל מ-המאה ה-10, נמצאו אזכורים לנוכחות יהודים ברישומים של כפרים ועיירות מתקופה זו וכן כתובות בעלות אופי יהודי החקוקות על בתים, אבני מצבות ועוד. מצבם של יהודי אוברנה בימי הביניים היה דומה למצבם של שאר יהודי אירופה. היהודים נודו ממרכזי ההשפעה והחברה וזכויותיהם החברתיות צומצמו. נמנעה מיהודים הזכות להצטרף לגילדות המקצועיות, וכתוצאה מכך לא יכלו לעסוק ברוב המקצועות החופשיים. נוסף על כך, נאסר על יהודים לרכוש נכסים וקרקעות. בנוסף, נאסר עליהם להעסיק שכירים נוצריים וגם העיסוק בחקלאות נאסר עליהם.
דיר אל-עסל אל-פוקא
היסטוריה
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת-הנשק של 1949, עבר דיר אל-עסל אל-פוקא משליטה בריטית לירדנית. בשנת 1961 הייתה אוכלוסיית הכפר 282 נפש.
אוברנה
יהדות אוברנה
הנוכחות היהודית באוברנה תועדה לראשונה בשנת 1215. היהודים גורשו מאוברנה מספר פעמים במהלך ימי הביניים. בשנת 1348 גורשו היהודים לאחר התפשטות השמועה על כך שהם גרמו למגפת המוות השחור. החל משנת 1404 יהודים החלו להתיישב שוב באוברנה, יהודים אלה עסקו בעיקר בסחר חליפין למחייתם. בין השנים 1477 ל-1499 לא חיו יהודים בעיר. היהודים חזרו לעיר בשנת 1500.
דיר אל-עסל אל-פוקא
היסטוריה
לאחר מלחמת ששת הימים, דיר אל-עסל אל-פוקא עבר לשליטה ישראלית.
אוברנה
יהדות אוברנה
בסוף המאה ה-16 היהודים גורשו שוב מהעיר, אך לאחר מספר שנים החלו לחזור אליה בחשאי. בשנת 1694 איש הדת של העיר ביקש לגרש את היהודים אך המושל התנגד לכך ולא איפשר את גרושם. בנוסף, איפשר המושל ליהודים לקנות בתים בעיר. בשנת 1696 קיבלו מספר משפחות יהודיות אזרחות בעיר בפעם הראשונה. בית הכנסת של אוברנה נחנך בשנת 1752. עד היום נותרו באוברנה כתובות וסמלים יהודיים מימי הביניים חרוטים באבן.
באוברנה נולד ההוגה היהודי אנדרה נהר.
נסיך הגאות והשפל
נסיך הגאות והשפל (באנגלית: The Prince of Tides) הוא סרט אמריקני משנת 1991 המבוסס על רומן משנת 1986 בעל אותו שם פרי עטו של פאט קונרוי. הוא מספר את סיפור מאבקו של המספר להתגבר על הנזק הפסיכולוגי שנגרם לו בשל תלאות ילדותו בדרום קרוליינה. הסרט נוצר בידי המפיקה/במאית ברברה סטרייסנד לפי תסריט שכתבו קונרוי ובקי ג'ונסטון. הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר, כולל פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, אך לא זכה לבסוף באף קטגוריה.
עלילה
תום ווינגו (ניק נולטה) הוא מורה ומאמן פוטבול מובטל שאמו ליילה מבקשת ממנו לנסוע לניו יורק על מנת לסייע לד"ר סוזן לוונסטין (ברברה סטרייסנד), הפסיכיאטרית של אחותו התאומה, לאחר ניסיון ההתאבדות האחרון שלה. תום נענה לכך באי-רצון, אולם הוא עושה זאת במידה רבה כדי לנצל את ההזדמנות להיות לבד ולהתרחק מחייו הבלתי מספקים.
במהלך הפגישה הראשונה עם הפסיכיאטרית, תום חושף בקושי רב רבים מהסודות של משפחתו הלא-מתפקדת. בהבזקים לאחור מתייחס תום לתקריות מילדותה של סוואנה. משפחת וינגו סבלה מאב מתעלל ואם גאוותנית ונוחה להתרגז שהפלתה בין ילדיה. האב היה בעל ספינה לדיג חסילונים שלמרות שנחל הצלחה במשלח ידו, בזבז את כל כספו על עסקים מפוקפקים, והותיר את משפחתו חסרת כל.
כמו אחותו, גם תום קרוע בשל בעיותיו שלו, אולם בניגוד אליה, הוא מצליח לתפקד תוך שהוא מסתתר מאחורי מה שהוא מכנה: "הדרך הדרומית", שמשמעה להתחמק מקרבה רגשית ולהפוך כל דבר לבדיחה. אשתו של תום אוהבת אותו מאוד, אולם פגועה מכך שתום מנותק רגשית ממנה, ניתוק אשר נובע, כמו בעיותיה של אחותו - מילדותם הקשה. כשהיא מגלה לתום שהיא מנהלת רומן ושוקלת להתחתן עם מאהבה, תום בתורו מתחיל להתקרב לד"ר לוונסטין, שגם היא לא מאושרת בנישואיה.
תום מגלה שבניסיון להימלט מהכאב של ילדותה, סוואנה אימצה לעצמה זהות שונה בשם רנטה הלפרן (בשם זה היא כתבה ספרים על מנת להסתיר את סוואנה ואת חייה הקשים); הוא זועם על ד"ר לוונסטין על שלא גילתה לו את המידע הזה קודם לכן, ולאחר ריב סוער היא מתנצלת, מזמינה אותו לארוחת ערב והיחסים ביניהם נעשים אינטימיים יותר.
תום נוסע לבקר את אימו ולספר לה על התקדמות הטיפול באחותו. אימו דורשת שלא יגלה את הסוד המשפחתי הנורא מכולם אולם תום לא מוכן יותר להמשיך לשמור סודות ולחבל בטיפול ובתהליך ההחלמה שמתרחש כתוצאה מהשיחות. לראשונה בחייו הוא מספר לד"ר לוונסטין שכשהוא היה בן 13, שלושה אסירים נמלטים פלשו לתוך ביתם ואנסו אותו, ביחד עם אמו ואחותו. לאחר מכן תום סובל מהתמוטטות עצבים, אחרי שדיבר בגלוי על החתיכה החסרה בחייה המיוסרים של אחותו.
לאחר מכן תום וד"ר לוונסטין מבלים את סוף השבוע יחדיו בבית הקיט שלה ומתנים אהבים. סוואנה משתקמת ועומדת להשתחרר מבית החולים. תום נוכח לדעת שלמרות שהוא התאהב בד"ר לוונסטין, הוא מעדיף לחזור לאשתו ולילדיו, משום שכעת, בכך שעזר לאחותו לאחות את חיה, גם חייו שלו התאחו והוא מסוגל להחזיר אהבה למשפחתו.
ההבדלים בין הרומן לסרט
בעוד שהסרט היה שובר קופות והעלה את המוניטין של סטרייסנד כבמאית, השינויים הרבים שלו מהרומן המקורי הרגיזו כמה מחסידיו של קונרוי. סטרייסנד השמיטה את מרבית קטעי ההבזקים לאחור המהווים את עיקר העלילה ברומן, לטובת הרומן בין ד"ר לוונסטין (בגילומה של סטרייסנד), ותום וינגו.
פתן ים
פתן ים (שם מדעי: Hydrophis) הוא סוג של נחשים ממשפחת הפתניים מקבוצת פתני הים, החיים ברחבי הימים הטרופיים של האזור האינדו-פסיפי, בעיקר סביב מימי אוסטרליה ודרום-מזרח אסיה.
כיכר צינה דיזנגוף
כיכר צינה דיזנגוף (מוכרת בשם כיכר דיזנגוף), נמצאת בתל אביב ברחוב דיזנגוף במפגשו עם הרחובות ריינס, פינסקר, בן עמי וזמנהוף. הכיכר קרויה על שם צינה דיזנגוף, רעייתו של ראש העיר הראשון של תל אביב, מאיר דיזנגוף. הכיכר נחשבת כאחד מסמליה של העיר תל אביב.
היסטוריה
הכיכר הייתה חלק מתוכנית גדס, תוכנית מתאר מקומית לעיר תל אביב שהכין פטריק גדס, מתכנן ערים סקוטי. עיצוב הכיכר נעשה על ידי האדריכלית ג'ניה אוורבוך, שזכתה בתחרות העיצוב של הכיכר בשנת 1934. התכנון היה על פי קריטריונים של הסגנון הבינלאומי, שהיה הסגנון האדריכלי המרכזי בתל אביב בתקופה זו. עקרונות התכנון כללו: בתים דומים בחזותם, בעלי מרפסות מתעגלות, כמו משלימות בתמונת ראי את הכיכר עצמה, למרפסות מעקות וסינרים עליונים (פתרון לאוורור וליציאת האוויר החם הלכוד ברום המרפסת).
כל בניין בכיכר נבנה על-פי הסכמה התכנונית של ג'ניה אוורבוך, אך בידי אדריכלים שונים:
בתוכנית המקורית תוכנן כי הכיכר תוגבה לכמטר מעל סביבתה, ושמתחתיה יוקמו תחנת מוניות ומגרש חניה, אך בשל העלות הגבוהה ומיעוט כלי הרכב הוחלט לדחות תוכנית זאת לביצוע בעתיד.
הכיכר נחנכה ב-26 בינואר 1938. מעגל התנועה היה בקוטר של כ-66 מטרים, ובמרכזו נבנתה בריכת נוי ומזרקה, וסביבה רצועות היקפיות של דשא, שבילים, ערוגות פרחים ועצים. הכיכר הפכה מיד לאחר חנוכתה למוקד עירוני מרכזי, וכן נערכו בה אירועים רבים, בהם חגיגות יום העצמאות, ואירועי שבוע הספר. במוצאי שבתות הוארה הכיכר בתאורה ייחודית וצבעונית. סביב הכיכר נבנו בתי קולנוע, פנסיונים, חנויות ובתי קפה.
במרץ 1959 נפתחה בכיכר חנות כל-בו של המשביר לצרכן.
הפתיח לסדרת הטלוויזיה "Here we are" צולם בכיכר, ושיר הפתיחה היה אמור להיפתח במילים "Here we are at Dizengoff Circle", אולם המילים שונו על מנת שילדים מכל רחבי הארץ יוכלו להזדהות עימן.
הגבהת הכיכר
בתכנון החדש הוגבהה הכיכר ונבנתה מחדש מעל רחוב דיזנגוף, שעובר ללא פיתולים מתחתיה, ונוצר בה רצף תנועה להולכי רגל ללא חציית כבישים. תכנון פרויקט הכיכר החדשה הופקד בידי אדריכל צבי לישר. העבודות להגבהת הכיכר החלו ביולי 1976 והיא נחנכה ב-25 ביולי 1978.
במרכז הבריכה, שנבנתה בממדי הבריכה המקורית, הוצב פסל של האמן אלן דוד. הפסל כלל שלוש קשתות זכוכית המשולבות זו בזו כאשר במרכזן מזרקה.
ביולי 1986 הוחלף הפסל ב"מים ואש" - פסל קינטי שיצר יעקב אגם. בשני צדי הקטע המוגבה נבנו רחבות במפלס הקרקע. הכיכר המוגבהת כמעט הכפילה את השטח שעומד לרשות הציבור, אך שטחי הגינון והנוי שבה קטנו.
הגבהת הכיכר לוותה בביקורת רבה. יש הטוענים כי היא תרמה לירידת קרנו של רחוב דיזנגוף, אך מנגד יש הטוענים כי ירידה זו נגרמה בשל פתיחת קניון דיזנגוף סנטר בקרבת הכיכר. גורמים שונים חזרו והעלו תוכניות לביטול ההגבהה ולהחזרת הכיכר למתכונתה המקורית. עד שנת 2013 סבלה כיכר דיזנגוף מהזנחה אך עיריית ת"א שיפצה את פסלו של יעקב אגם (בהוראת ביהמ"ש בת"א) וטיפלה בכיכר מבחינה אסתטית.
התוכנית להנמכת הכיכר
במהלך חודש אוגוסט 2007 אישרה מועצת העיר תל אביב תקציב לצורך בדיקת היתכנות להחזרת הכיכר לגובה פני הקרקע, ולשינוי הסדרי התנועה באזור.
בנובמבר 2018 הסתיימו העבודות בכיכר באופן רשמי, כאשר הושלמה החזרת הפסל "מים ואש" של יעקב אגם, לאחר הנמכת הכיכר והפעלת המזרקה.
פעילות
שירות סיורים אדריכליים בכיכר באמצעות מדריך קולי מוצע על ידי מרכז באוהאוס הסמוך לכיכר. בנוסף, פעמיים בשבוע התקיים שוק עתיקות ויד שנייה בשתי הרחבות שבמפלס הקרקע. עקב תוכניות להנמכת הכיכר, עבר השוק בנובמבר 2016 לכיכר גבעון בתל אביב (סמוך לסינמטק).
מקס שטיינר
מקסימיליאן ראול וולטר שטיינר (10 במאי 1888 - 28 בדצמבר 1971) היה מלחין אמריקני יהודי ממוצא אוסטרי אשר הלחין את מוזיקת הרקע לקלאסיקות רבות של הקולנוע ההוליוודי כ"חלף עם הרוח" ו"קזבלנקה".
ביוגרפיה
שטיינר נולד בווינה והיה נכדו של מקסימיליאן שטיינר, מנהלו רב ההשפעה של התיאטר אן דר וין (התיאטרון הוינאי). עוד בילדותו גילה כישרון הלחנה, ונחשב ל"ילד פלא". כילד צעיר למד נגינה בפסנתר בהשגחתו של יוהנס ברהמס, ולאחר מכן, כנער, למד באקדמיה המלכותית לאומנות ולמוזיקה בווינה, ובין היתר תחת הדרכתו של גוסטב מאהלר. את התוכנית בת ארבע השנים ללימודים באקדמיה סיים בשנה אחת בלבד. בשנת 1914 היגר לארצות הברית.
שטיינר הלחין את מוזיקת הרקע למאות סרטים בהוליווד, והיה לאחד המוזיקאים המשפיעים ביותר. לרוב עבד עבור אולפני האחים וורנר. הוא זכה ל-26 מועמדויות לפרס האוסקר, ובפרס עצמו זכה שלוש פעמים, אם כי לא עבור עבודתו הידועה ביותר - המוזיקה לסרט "חלף עם הרוח". בין היתר נודע בשיתוף הפעולה שלו עם הבמאי מייקל קורטיז, אף הוא בן האימפריה האוסטרו הונגרית שנחשב למקצוען הוליוודי, שיתוף פעולה שהביא לסרטים כ"קזבלנקה" ו"הסתערות הבריגדה הקלה".
שטיינר מת בשנת 1971 בהוליווד, קליפורניה בגיל 83 כתוצאה של כשל לבבי.
לווייתן מקור צפון-אטלנטי
לווייתן מקור צפון-אטלנטי ומזופלודון מצוי (שם מדעי: Mesoplodon bidens) הוא מין ממשפחת לווייתני מקור החי בטבע בצפון האוקיינוס האטלנטי. קרוי גם לווייתן מקור סוורבי על שם מגלהו החוקר ג'יימס סוורבי (James Sowerby; 1757 – 1822), והוא בין מיני לווייתני המקור הראשונים שנתגלו.
לווייתנים אלה בעלי גוף גדול ומוארך כמו שאר בני הסוג, והלסת שלהם בנויה בצורה בעלת זוג שיניים תחתונות בולטות בקדמת הפה. הלסת מוארכת מעט וקמורה. הגוף אפור ואפור בהיר מלמטה, כשלעיתים ישנם צלקות הנגרמות מנשיכת כריש מהמין כריש סיגר התוקפני. אורך לווייתן בוגר עד 5 מ' בנקבות ו-5.5 מ' בזכרים ומשקלם 1,000-1,300 ק"ג בממוצע. הנקבות בהריון 12 חודשים ויולדות צאצא אחד ששוקל 185 ק"ג ואורכו 2.4-2.7 מ'.
לווייתנים אלו נפוצים לאורך צפון האוקיינוס האטלנטי מהאי ננטקט ללברדור במערב האוקיינוס האטלנטי וממדיירה לים הנורווגי במזרח. הם לא נפוצים ביותר ונצפו יותר באוקיינוס האטלנטי המזרחי, בעיקר ליד חופי בריטניה. במקרה אחד נצפה לווייתן כזה בחופי טורקיה, הרחק ממקום חיותו הרגיל.
הם נוטים לשוטט בעומקים שבין 200 ל-1,500 מטרים עומק ויכולים לצלול למשך חצי שעה מתחת למים בחיפוש אחר מזון. הם ניזונים מדיונונים ושאר רכיכות וכן מדגים כמו בקלה. הם חיים בקבוצות קטנות עד 10 פרטים והם לא מתקרבים לספינות. לעיתים פרטים שונים עולים על החוף ומתים שם.
בעבר ניצודו לווייתנים רבים ממין זה, אך כיום המין מוגן. הם לא נפוצים ביותר אך גם לא בסכנה גדולה.
גלקסיית מוט ספירלית
גלקסיית מוט ספירלית היא גלקסיה ספירלית עם מרכז בצורת מוט המורכב מכוכבים. מוטות נמצאים בכחצי מכל הגלקסיות הספירליות. באופן כללי המוט משפיע הן על תנועת הכוכבים והן על תנועתו של הגז התוך-גלקטי בגלקסיה הספירלית ויכול גם להשפיע על זרועות הספירלה.
אדווין האבל סיווג סוג זה של גלקסיות ב-SB (ראשי תיבות של Spiral, Barred) בסיווג האבל, וסידר אותן בשלוש תת-קטגוריות המבוססות על מידת הפתיחות של זרועות הספירלה. הסוג SBa מציין זרועות צמודות והדוקות, בעוד הסוג SBc מציין זרועות חופשיות מאוד. הסוג SBb מציין את הגלקסיות שנמצאות בין SBa ו-SBc. סוג רביעי, SBm, נוצר כדי לתאר גלקסיות מוט ספירליות לא סדורות במקצת, כדוגמת ענני מגלן, שלעיתים מסווגות כגלקסיות לא-סדורות, אך נמצאו כבעלות צורה של גלקסיות מוט ספירליות.
בשנת 2005, תצפיות מטלסקופ החלל שפיצר גיבו ראיות קודמות לפיהן הגלקסיה שלנו, שביל החלב, היא גלקסיית מוט ספירלית. תצפיות שנערכו על ידי טלסקופי רדיו הציעו כבר שנים לפני כן שהגלקסיה שלנו היא גלקסיית מוט ספירלית, אך טלסקופ החלל שפיצר, עם יכולת תצפית בתחום התת-אדום, סיפק הוכחות ודאיות.
המוטות
גלקסיות מוט ספירליות הן יחסית שכיחות. סקרי שמיים מראים שעד כשני שלישים מכלל הגלקסיות הספירליות כוללות מוט. סבורים כי המוט פועל כמנגנון המכוון גז פנימה מזרועות הספירלה באמצעות תהודה מסלולית, ממקד את השטף וגורם ליצירת כוכבים חדשים. כיום חושבים שתהליך זה מסביר למה לגלקסיות מוט ספירליות רבות כל כך יש גרעין גלקטי פעיל, כמו זה שנראה ב-גלקסיית גלגל הרוח הדרומית.
מוטות נחשבים לתופעה זמנית בחיי גלקסיות ספירליות, כך שצורת המוט נחלשת עם הזמן, והופכת את הגלקסיה מגלקסיית מוט ספירלית לגלקסיה ספירלית "רגילה". מעבר לגודל מסוים מסת המוט שנצברה מחלישה את יציבותו של כל מבנה המוט. גלקסיות מוט ספירליות עם כמות מסה גבוהה במרכזן נוטות להיות בעלות מוט קצר, רחב ועבה. מכיוון שלגלקסיות ספירליות רבות יש מבנה של מוט במרכזן, סביר שזו תופעה חוזרת בהתפתחות גלקסיות ספירליות.
מחקרים חדשים מאשרים את הרעיון שמוטות הם סימן לגלקסיות בוגרות שתהליך התפתחותן נמצא בסיומו. קבוצה שנוהלה על ידי קארטיק שת' (Kartik Sheth) ממרכז שפיצר למדע במכון הטכנולוגיה בפסדנה, קליפורניה מצאה שרק 20% מהגלקסיות הספירליות בעבר הרחוק היו בעלות מוט, בהשוואה לכמעט 70% מהגלקסיות הספירליות כיום.
התפיחות
בזמן חקירת מרכז שביל החלב, מדענים גילו שהתפיחה בשביל החלב היא בצורת בוטן. ממצא זה הביא למסקנה שלכל גלקסיית ספירלה מוטית יש תפיחה בצורת בוטן. בתצפית על גלקסיה ספירלית רחוקה כאשר ציר הסיבוב ניצב לקו הראיה, או כאלה הנראות "פרושות" לצופה, צורת התפיחה נראית בקלות, ולכן גלקסיות אלה מסווגות במהירות כגלקסיות מוט ספירליות או כגלקסיות ספירליות "רגילות". הגלקסיה NGC 4565 סווגה כגלקסיה ספירלית ללא מוט לפי שיטה זו.
קרנאטקה
טופוגרפיה, גאוגרפיה ואקלים
העונה המומלצת לביקור במדינה היא בחודשים אוקטובר עד מרץ. אפריל עד יוני היא התקופה החמה, כאשר יוני ידוע כחודש לח במיוחד. בין יוני לספטמבר מתקיימת במדינה תקופת המונסון.
במדינה חופים רבים ויערות עד. עיר הבירה של המדינה היא בנגלור, העיר השלישית בגודלה בהודו, בה מתגוררים כ-11 מיליון בני אדם.
היסטוריה
ההיסטוריה של קרנאטקה מגיעה עד לתקופה הפלאוליתית. זאת כתוצאה מעדויות ארכאולוגיות שכללו זהב וציורי קיר, שבין השאר קושרים את האזור לתרבות עמק האינדוס. בשלב מסוים האזור נשלט (כמו שאר הודו) על ידי האימפריה המאורית ואימפריות נוספות אשר ביססו את המרכז השלטוני באזור קרנאטקה.
הספרות והאדריכלות המקומיות פרחה במהלך המאה ה-11. בסוף המאה ה-17 האזור נכבש על ידי האימפריה המוגולית. במאות השנים שלאחר מכן האזור נכבש שוב על ידי האימפריה המראטהית והאימפריה הבריטית אשר סיפחה את קרנאטקה לראג' הבריטי בשנת 1799. בשנת 1830 פרץ מרד מקומי אשר דוכא על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית. בסוף המאה ה-19 תנועת העצמאות צברה תנופה.
מדינת קרנאטקה המודרנית הוקמה בשנת 1956, כתוצאה מתכנון ארצי של מדינות הודו.
כלכלה
בקרנאטקה נמצאת בירת ההייטק של הודו – העיר בנגלור (Bangalore). כמו כן יש בה יעדי תיירות פופולריים כחוף אום (Ohm Beach), מייסור (Mysore), "בירת התרבות של קרנאטקה", האמפי (Hampi) המהווה אתר מורשת עולמית, ואחרים.
התמ"ג המקומי הוערך בכ-115.86 מיליארד דולר בשנת 2014. תרומתה של קרנטקה לתמ"ג ההודי בשנים 2014–2015 הייתה 7.54%. קרנטקה היא המדינה השישית בהודו מבחינת הצמיחה הכלכלית. בשנים 2013–2014 שיעור האבטלה במדינה היה 1.8% לעומת השיעור הארצי שעמד על כ-4.9%. בשנים 2011–2012 עמד שיעור העוני של בקרנאטקה על כ-20.91% לעומת 21.92% בכל הארץ.
56% מהאוכלוסייה עוסקת בחקלאות במישרין או בעקיפין. 64.6% מכלל משטח המדינה הוא מעובד. בנוסף על כך, בקרנטקה ממוקמות חברות ממשלתיות רבות כגון תעשיות חשמל כבדות בהראט, הארגון ההודי לחקר החלל, BEML והתעשייה האווירית ההודית. מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 ישנו ניסיון לחזק את ההיי-טק במדינה, ובשנת 2007 פעלו בקרנטקה למעלה מ-2,000 חברות כאלו. קרנטקה היא גם המדינה המובילה בהודו בכל הקשור לביוטכנולוגיה. רוב החברות העוסקות בביוטכנולוגיה בהודו ממוקמות במדינה.
תחבורה
כמו בשאר חלקי הארץ, ההובלה האווירית בקארנטקה היא עדיין מגזר צעיר אך מתחזק. מרכז החברה קינגפישר איירליינס ממוקם במדינה. רשת רכבות בקרנטקה היא באורך כולל של כ-3,089 ק"מ. בקרנאטקה יש 11 נמלים. תאגיד התחבורה הציבורית מסיע בממוצע כ-2.2 מיליון נוסעים מדי יום ומעסיק כ-25,000 איש.
דמוגרפיה
נכון לשנת 2011, התגוררו במדינה כ-61,095,297 תושבים, מתוכם 50.7% גברים ו-49.3% נשים. צפיפות האוכלוסייה הייתה 319 קמ"ר ו-38.67% מהאנשים גרים באזורים עירוניים. שיעור האוריינות הוא 75.36%–82.47% מהגברים ו-68.08% מהנשים היו קרוא וכתוב.
בשנת 2007 עמד שיעור הילודה על 2.2%. שיעור התמותה עמד על כ-0.7%, שיעור תמותת תינוקות על כ-5.5% ושיעור תמותת אמהות על 0.2%.
באזור בילקופה נמצא המיעוט הטיבטי הגדול ביותר מחוץ לטיבט מאחר שממשלת הודו התירה בו התיישבות פליטים שנמלטו משלטון הרפובליקה העממית של סין.
השפות הרשמיות המדוברות במדינה הן קאנדה השייכת למשפחת השפות הדראווידיות (65% דוברים את השפה) ואנגלית. שפות מדוברות נוספות הן אורדו (10.54%), טלוגו (7.03%), טמילית (3.57%), מראטהית (3%), הינדי (2.56%), קונקאני (1.46%) ומלאיאלאם (1.33%).
האוסף השלם של כרוניקות רוסיות
עריכת הסדרה רחוקה מלהסתיים. עד כה פורסמו 44 כרכים אך נותרו כרוניקות רבות, במיוחד מן המאה ה-17, שלא פורסמו. מהדורות שונות פורסמו באימפריה הרוסית, בברית המועצות ובפדרציה הרוסית. לגבי המהדורות שקדמו למהפכה הרוסית ולרפורמת הכתב 1917 - 1918, קיימת גם בעיה בהבנת הכתב הישן - הכתב האזרחי.
מאדאם דו בארי
מאדאם דו בארי (19 באוגוסט 1743 - 8 בדצמבר 1793) הייתה קורטזנה שהפכה לפילגשו של לואי החמישה-עשר מלך צרפת והוצאה להורג במהפכה הצרפתית.
היסטוריה
מארי ז'אן בקו נולדה בווקולר, לורן, צרפת כבת מחוץ לנישואין של אן בקו (Anne Bécu). אמה, אן, לא הייתה נשואה, ואביה היה ככל הנראה הנזיר הקתולי ז'אן-בטיסט גורמאן (Jean Baptiste Gormand). את לימודיה של מארי במנזר מימן אחד מהמאהבים של אמה.
בגיל 15 עברה מארי לפריז, שינתה את שמה לז'אן רנקון (Jeanne Rancon) ועבדה כשולייה בחנות. בשל יופייה הרב, התאהב בה ז'אן דו בארי (Jean du Barry) בשנת 1763, הפך אותה לפילגשו והציג אותה בחברה הגבוהה הפריזאית.
חייה בחצר המלוכה
מאדאם דו בארי יצרה קשרים רומנטיים עם אנשים עשירים (ובהם הדוכס לואי פרנסואה ארמאנד דו פלסי (Louis François Armand du Plessis), הדוכס רישליה) וכך שיפרה את מצבה החברתי. בשנת 1768 פגשה לראשונה את מלך צרפת, לואי ה-15 ובשנת 1769 הפכה לפילגשו של המלך, אשר פילגשו הקודמת מאדאם דה פומפדור נפטרה מספר שנים קודם לכן. על מנת שתוכל להיחשב כפילגש מלכותית היה עליה לקבל קודם לכן תואר אצולה. לואי ה-15, אשר רצה אותה כפילגשו, דאג להפכה לבעלת תואר אצולה באמצעות הוראה לאחיו של הדוכס דו בארי, הרוזן גיום דו בארי (Guillaume du Barry) לשאת אותה לאישה. מאדאם דו בארי הוצגה רשמית כפילגש מלכותית בפני חצר המלוכה ב-2 באפריל 1769.
בשונה ממאדאם דה פומפדור, השפעתה על החלטות המלך בעניין יחסי החוץ של צרפת וכלכלת צרפת הייתה מועטה, אולם היא הייתה בין אלה שלחצו על המלך והביאו למפלתו של אטיין פרנסואה, דוכס שואסו, וכן בשל השפעתה השקיע המלך כספים רבים בתמיכה באמנים רבים. יחסיה של מאדאם דו בארי עם מארי אנטואנט, אשת יורש העצר, היו עוינים, בשל דעותיה של מארי אנטואנט על מוצאה הנחות של דו בארי, ובשל דעותיה של דו בארי וניסיונותיה להשפיע על המלך בעניין יחסי החוץ של צרפת עם אוסטריה (מולדתה של אנטואנט).
זמן קצר לפני מותו של המלך, במאי 1774, גורשה מאדאם דו בארי מחצר המלוכה, ונשלחה למנזר פונט-או-דאם (Pont-aux-Dames), מאחר שהמלך היה סבור שנוכחותה בקרבת מיטת חוליו תמנע ממנו לקבל מחילה על חטאיו.
מאדאם דו בארי הוצאה להורג בגיליוטינה בכיכר המהפכה לאחר שהורשעה במשפט בטענה כי סייעה לאנשי אצולה צרפתים להימלט מהצדק של המהפכה הצרפתית. מילותיה האחרונות היו: "רק עוד רגע אחד, אדוני התליין, רגע קטן אחד". ("Encore un moment, monsieur le bourreau, un petit moment.")
ג'מיני 11
ג'מיני 11 (גם ג'מיני XI), הייתה משימה מאוישת של נאס"א בשנת 1966. היא המשימה התשיעית המאוישת בתוכנית ג'מיני, המשימה ה-17 המאוישת של ארצות הברית עד אותה תקופה והמשימה ה-25 של כל הזמנים.
נאס"א התחברו לרכב לא מאויש מסוג "אג'ינה" ששוגר מראש, ובשימוש בדלק שלו, הכניסו את חלליתם למסלול חדש שהאפוגיאה שלו 1368 ק"מ, הגובה הרב ביותר אליו הגיעו אנשים באותה תקופה. גורדון אף ה"אג'ינה" לחלליתם בכבל שאורכו כ-30 מ' בפעילות חוץ רכבית שעייפה אותו כהוגן עקב חוסר המשקל, ולאחר זאת הכניסו את חלליתם לתנועה סיבובית והמיתר המתוח ביניהן יצר מעין "כבידה מלאכותית".
חללית זו הייתה הראשונה ששבה לכדור הארץ באמצעות מחשב בלבד.
ארתור פרידנרייך
ארתור פרידנרייך (18 ביולי 1892 - 6 בספטמבר 1969, Arthur Friedenreich), שנודע גם בכינויו "הנמר", היה כדורגלן ברזילאי. פרידנרייך נחשב לכוכב-העל הראשון שהציג הכדורגל הברזילאי.
חייו
פרידנרייך נודע בזכות הטכניקה הגבוהה וחוכמת המשחק שלו, ויש לו חלק בהתפתחות סגנון הכדורגל שברזיל מזוהה עמו. הוא סבל מגילויי גזענות במהלך הקריירה שלו בשל אמו השחורה. במקרים רבים לא שרקו בגין עבירות שנעשו נגדו. כדי להתחמק מעבירות אלו פיתח פרידנרייך הטעיות גוף ייחודיות שבאמצעותן הקשה על יריביו לעצור אותו בעבירות.
פרידנרייך היה לשחקן הראשון שעבר את רף אלף השערים. הוא כבש למעלה מ-1,200 שערים בכל המסגרות השונות במהלך הקריירה, אם כי ההישג לא הוכר באופן רשמי על ידי פיפ"א. פרידנרייך היה מלך שערי הליגה של סאו פאולו בשנים תשעה פעמים ובחלק מן השנים חלק את תואר מלך השערים, עקב פיצול הליגה, שנבע מסכסוך בכדורגל הברזילאי.
ארתור פרידנרייך שיחק עד גיל 42 ובשנת 1934 פרש מתחום הכדורגל. הוא נפטר ב-6 בספטמבר 1969.
תארים
★חלק את תואר מלך השערים
תפרח
תפרח הוא מושב חרדי בנגב הצפוני־מערבי על כביש 25, המשתייך לתנועת פועלי אגודת ישראל ולמועצה אזורית מרחבים, בה הוא מהווה את היישוב הגדול ביותר. מקור שם המושב הוא מהפסוק בספר ישעיהו:.
גאוגרפיה
המושב נוסד בשנת 1949 על ידי עולים ניצולי השואה מרומניה והונגריה. חברי המושב שהיו לפנים חברי אגודת ישראל, הצטרפו להסתדרות, אך לאחר מאבק הועברו להסתדרות פועלי אגודת ישראל. בשנת 1954 הצטרפו למושב קבוצת עולים ממרוקו.
שטחו של המושב הוא כ-5,000 דונם. ומתגוררות בו כ-500 משפחות, מיעוט התושבים עוסקים בחקלאות ורוב הגברים אברכים.
במקום פועלות מספר ישיבות, הגדולה שבהם היא ישיבת תושיה, מהגדולות במגזר החרדי ליטאי המונה כ-900 תלמידים, ובראשה עומדים הרב אביעזר פילץ ומייסד הישיבה הרב יעקב פרידמן. בנוסף, פועלות במקום שתי ישיבות לצעירים (בראשות הרב בצלאל גנצ'רסקי, ובראשות הרב אברהם גריינמן), בעבר, פעלה גם הישיבה קטנה בראשות הרב ישעיהו קרביץ, הישיבה הספרדית תפרח (בנשיאות הרב יצחק חיים פרץ), ישיבת דעת שלמה (בראשות הרב שלמה מנדל), ישיבת נחת רוח (בראשות הרב אבנר טוניק), ישיבת תפארת תורה לבעלי תשובה בראשות הרב אפרים סופר, וישיבה לבחורים מיוחדים בראשות הרב שלמה צבי הלל. רב היישוב הוא הרב אליהו אליעזר יעקובזון. ראש ישיבת תושיה הוא אביעזר פילץ.
סיטת הצוקים
סִיטַּת הַצּוּקִים (שם מדעי: Sitta neumayer) היא מין של ציפור ממשפחת הסיטיים, השייכת לסדרת ציפורי השיר והיא היחידה בבני משפחתה שנמצאת בישראל. תפוצתה היא בדרום אירופה ודרום אסיה, מקרואטיה ויוון עד איראן ודרומה עד סוריה, לבנון וישראל.
בישראל היא נפוצה באיזור החרמון עד גובה של 1650 מטר. למרגלות הבניאס בתחומי החורש שבהר דב ובנחל שיאון וכן בנוף הסלעים הצחיחים שבכתף החרמון. במג'דל שמס נמצאים קינונים של סיטה זו אפילו בקירות בתים. כמו כן, דווח על תצפיות בודדות של סיטות אלה במצוקי רכס רמים ובאיזור מערת קשת בגליל המערבי.
תיאור
הסיטה הבוגרת היא בגודל דרור, בעלת מבנה מוצק, כנפיים קצרות וזנב קצר ועבה. זנבה אפור וחסר קצוות לבנים, רגליה חזקות ומקורה סולד קמעה בדומה לזה של הנקר. גחונה לבן, צדי גופה ורדרדים חומים, גבה כחול-אפור ופס עין שחור בולט בראשה.
הסיטות ניזונות מחרקים, מזרעים ומאגוזים קשים. את האגוזים הן מפצחות בעזרת מקורן, הן תוקעות את האגוז בחריץ אדמה או נקיק ומנקרות בו עד פיצוחו.
ייחודן של הסיטות הוא באופן דילוגן במורד עץ: הן מדלגות במורדו כשראשן כפוף מטה ולא מעלה כשאר הציפורים. כשמה הסיטה שוכנת על עצים במקומות סלעיים, היא שוכנת לבדה.
קריאתה של הסיטה חזקה, ולכן לרוב אנו שומעים אותה לפני שאנו חוזים בה.
קן הסיטה כדורי או חרוטי, הוא עשוי טיט והיא מדביקה אותו אל משטח סלע, או חוסמת בטיט נקרה בסלע, בהשאירה פתח צר לכניסה.
באפריל מטילה הנקבה 4 עד 10 ביצים גדולות עגלגלות שצבען לבן מבריק ועליהן כתמים גדולים בצבע חום-אדמדם. הנקבה לבדה דוגרת על הביצים 12–14 יום, וכל אותו הזמן מאכיל אותה בן זוגה. אחרי הבקיעה עוזר הזכר להאכיל את הגוזלים. הגוזלים מתחילים לעוף בחודש יוני. במהלך חודשי הקיץ הם משוטטים בלהקות קטנות ובמשפחות.
לוקה ברנשטיין
לוקה ברנשטיין (ברומנית:Luca Bernstein; 1873 – 1931) היה משורר, מחזאי ועורך יהודי רומני שנהג לפרסם תחת השם Luca, B.
לוקה נולד ברמניקו סראט, ברומניה. את יצירותיו התחיל לפרסם בעיתונות ב-1913. הוא שב ממלחמת העולם הראשונה עם מחברת בה רשם שירים במהלך המערכה והמחברת הפכה לספר בשם "גולגוטה" שפורסם ב-1918. לוקה היה מייסד כתב העת והחוג הקרוי המעופף.
הוא ערך בקראיובה את כתב העת "זורילה" (השחר) וכתב מספר מחזות. שיתף פעולה עם כתבי עת רומנים ויהודים, כמו Acţiunea (הפעולה), Rampa (הרציף), Năzuinţa (השאיפה), Flacăra (הלהבה), Scena (הבמה), Hatikvah (התקווה), Lumea evree (העולם היהודי), Umanitatea (האנושות), Omul luber (האדם החופשי) ועוד.
בנובמבר 1941 היה כלול בין הסופרים היהודים שמכירת ספריהם ברומניה נאסרה.
המערכת הלאומית של נהרות פראיים ונופיים
המערכת הלאומית של נהרות פראיים ונופיים (באנגלית: National Wild and Scenic Rivers System) הוקמה באמצעות חוק הנהרות הלאומיים הפראיים והנופיים (Wild and Scenic Rivers Act) מ-1968 (חוק ציבורי מספר 90-542), שחוקק על ידי הקונגרס של ארצות הברית במטרה לשמר נהרות מסוימים הניחנים בערכי טבע, תרבות ונופש כך שמימיהם יזרמו באופן חופשי להנאת הדור הנוכחי והדורות הבאים.
החוק ראוי לציון בשל השמירה על האופי המיוחד של נהרות אלו, תוך הכרה גם בפוטנציאל של השימוש הנאות בהם ופיתוחם. הוא מעודד ניהול נהרות החוצה גבולות פוליטיים ומקדם את השתתפות הציבור בפיתוח יעדים להגנה על הנהר. החוק, שאושרר על ידי נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון בשיאה של התקופה שדגלה היה הגנת הסביבה בארצות הברית מציין כי:
החוק הקים את המערכת הלאומית של נהרות פראיים ונופיים במטרה להגן ולשפר נהרות שיש להם חשיבות אזורית ולאומית. את רשימת הנהרות יכול לקבוע הקונגרס או, אם יתמלאו דרישות מסוימות, מזכיר הפנים של ארצות הברית. כל נהר שנקבע במסגרת החוק מנוהל על ידי סוכנות שבטית, מדינתית או פדרלית, או כשותפות בין כמה מישויות ממשל אלו וארגונים בלתי ממשלתיים מקומיים. הקטעים שנקבעו לא חייבים לכלול את הנהר למלוא אורכו ועשויים לכלול את מקורות הנהר ואת יובליו. גבולות השטח שנכלל עבור נהרות המנוהלים על ידי הממשל הפדרלי הם בדרך כלל כרבע מיל (כ-400 מטרים) משתי הגדות של הנהר, אם מדובר בנהר ב-48 המדינות הרצופות של ארצות הברית, או חצי מיל (כ-800 מטרים) מחוץ לפארקים הלאומיים באלסקה במטרה להגן על הערכים הקשורים לנהר.
נכון לאוגוסט 2018 המערכת הלאומית מגינה על מעל ל-20,440 קילומטרים של 209 נהרות ב-40 מדינות ופוארטו ריקו. מספר זה הוא פחות מרבע אחוז מנהרות ארצות הברית, שאורכם הכולל הוא 5.6 מיליון קילומטרים. לשם השוואה יותר מ-75,000 סכרים גדולים לרוחב המדינה חוללו שינוי באורך של לפחות קרוב למיליון קילומטרים, או כ-17%, מנהרות ארצות הברית.
היסטוריה
חוק הנהרות הלאומיים הפראיים והנופיים היה תולדה של המלצות הוועדה הנשיאותית, "ועדת בחינת משאבי הנופש בחיק הטבע" (Outdoor Recreation Resources Review Commission), בראשי תיבות ORRRC. בין השאר המליצה הוועדה שהאומה האמריקאית תגן על נהרות פראיים ונהרות נופיים מפיתוח שישנה באופן מהותי את אופי הזרימה החופשית שלהם ואת ערכם. באותה תקופה חוותה האומה האמריקאית הידרדרות מהירה של מקורות המים שלה בשל שפכים תעשייתיים ועירוניים שהוזרמו לנהרות האומה. נתיבי מים רבים והדגים שבהם היו רעילים, והפכו אותם לבלתי ניתנים לשימושם של הקהילות הסמוכות. אוכלוסיות של מינים ימיים הלכו והצטמצמו ואנשים אולצו לעקור ממקומות מגוריהם בשל בניית סכרים פרועה. תושבים מכל רחבי ארצות הברית כתבו מכתבים ובהם התחננו בפני הנשיא ואשת הנשיא להגן על נהרותיהם האהובים. בסופו של דבר יזם הסנאטור פרנק צ'רץ' (דמוקרט מאיידהו) את החוק שאושרר על ידי נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון ב-2 באוקטובר 1968. נהר או קטע מנהר, יכול להיקבע על ידי הקונגרס של ארצות הברית או מזכיר הפנים של ארצות הברית. ב-1968, כחלק מהחוק המקורי, נקבעו שמונה נהרות וקטעי נהרות כנהרות לאומיים פראיים ונופיים: קלירווטר (Clearwater) באיידהו, אילוון פוינט (Eleven Point) במיזורי, פדר (Feather) בקליפורניה, קטע בן 90 קילומטרים של הריו גראנדה בניו מקסיקו, רוג באורגון סנט קרואה (St. Croix) בגבול בין ויסקונסין למינסוטה, סלמון (Salmon) באיידהו והנהר וולף (Wolf) בוויסקונסין. נכון לנובמבר 2018 קיבלו מעמד של נהר פראי ונופי 209 נהרות באורך כולל של 20,526 קילומטרים ב-40 מדינות ובפוארטו ריקו. לשם השוואה יותר מ-75,000 סכרים גדולים לרוחב המדינה חוללו שינוי באורך של לפחות קרוב למיליון קילומטרים, או כ-17%, מנהרות ארצות הברית.
הנהרות הנבחרים בארצות הברית נבחרים אם ניחנו בערכים יוצאי דופן להפליא (Outstandingly Remarkable Values) הנחלקים ל-8 קטגוריות: נוף, נופש, גאולוגיה, דגה, חיות הבר, היסטוריה או ערכים דומים. ערכים אלה יכולים להיחשב זהים לשירותי המערכת האקולוגית, או לאותם מוצרים ושירותים שהטבע מעניק באופן חופשי, ובסופו של דבר מסייע לחברה. נהרות (או קטעי נהרות) שהוגדרו כך קיבלו מעמד של הגנה וקידום לנצח באמצעות שמירה על תנאי הזרימה החופשית שלהם מסכרים ופיתוח שעלולים אחרת להפחית את האיכות של ערכיהם יוצאי הדופן. הגדרה כנהר לאומי פראי ונופי מונעת בפועל חלוקת רישיונות להקמת סכרים חדשים, או משפיעה במישרין על הקטע המוכרז של הנהר. היא גם מעניקה הגנה איתנה כנגד שינויים במימון פדרלי של הערוץ או הגדות המשפיעים לרעה על ערכי הנהר, מגינה על אדמות ציבוריות שעל חופי הנהר מפני חיפושי נפט, גז או מינרלים חדשים, ויוצרת זכויות מים פדרליות שמורות להגן על ערכים התלויים בזרימה כדוגמת בתי גידול לדגה.
סיווגים
הכרזה על נהר כפראי ונופי, בראשי תיבות באנגלית WSR, אינה זהה להכרזה על פארק לאומי, ובדרך כלל אינה מעניקה אותן הגנות כמו הגדרה כאזור טבע בראשיתי. הייעוד של נהרות כפראיים ונופיים מגן באופן ספציפי על האופי של הנהרות לזרום בחופשיות הן באדמות בבעלות הממשל הפדרלי והן באדמות פרטיות, דבר שחוק אזורי הטבע הבראשיתי והגדרות פדרליות אחרות אינן יכולות לעשות. למרות החששות שאינם במקומם, הגדרה של נהר כ-WSR אינו משנה זכויות קניין פרטיות.
נהרות לאומיים פראיים ונופיים מנוהלים על ידי אחת או יותר מארבע סוכנויות ניהול הקרקעות העיקריים של הממשל הפדרלי. מרבית הנהרות מ-209 הנהרות הלאומיים הפראיים והנופיים מנוהלים בידי שירות היערות של ארצות הברית, אחריה שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. חלק מהנהרות המנוהלים בידי שירות הפארקים הם יחידה עצמאית בעוד שאחרים הם חלק מפארקים אחרים. הנהרות הנותרים מנוהלים על ידי "אדמות השימור הלאומיות" (National Conservation Lands) של לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית ושירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית באלסקה.
נהרות פראיים ונופיים בניהול מדינה כפופים לאותן הגנות כמו נהרות המנוהלים על ידי הממשל הפדרלי. נהרות מדינתיים אלו יכולים להתווסף למערכת הלאומית על ידי מזכיר הפנים בעקבות בקשה ממושל המדינה שהנהר זורם דרכה.
לנהרות מוכרזים מוקצה סיווג אחד או יותר: פראי, נופי, או למטרות נופש. סיווגים אלה מבוססים על אופי הפיתוח של סביבת הנהר בתאריך ההכרזה. נהרות פראיים הם המרוחקים והבלתי מפותחים ביותר בעוד שלנהרות למטרות נופש יש לעיתים קרובות נקודות גישה רבות, כבישים, מסילות ברזל, גשרים, ובתים השוכנים בתוך המסדרון המוגן המוכרז. נהרות נופיים נוטים להיכנס בין רמת הפיתוח של נהר פראי לרמת הפיתוח של נהר למטרות נופש. חשוב לציין, כי סיווג הנהר אינו קשור לערכים שבעטיים קיבל את המעמד. לדוגמה, נופש יכול שלא להיות ערך יוצא דופן לנהר עם סיווג נופש, ונהר המסווג כנופי לא יוכר בגלל ערכו הנופי. כל הנהרות הפראיים והנופיים מקבלים את אותה רמת הגנה ללא קשר לסיווג.
מדליין ג'וליה
מדליין ג'וליה (בצרפתית: Madeleine M. Joullié; נולדה ב-29 במרץ 1927) היא כימאית אורגנית אמריקאית ממוצא צרפתי. ג׳וליה הייתה פרופסור באוניברסיטת פנסילבניה. מחקריה עוסקים בכימיה הטרו-ציקלית (Heterocyclic), כימיה רפואית וסינתזה של תוצרים טבעיים. ג׳וליה הייתה האישה הראשונה שמונתה למרצה בפקולטה לכימיה באוניברסיטת פנסילבניה בשנת 1953 ומשנת 1974 ועד 1994 הייתה פרופסור מן המניין. היא פרסמה כ-300 מאמרים ושלושה ספרים. היא זכתה בפרסים רבים בניהם גם פרסים על הוראת הכימיה. ג׳וליה חברה באקדמיה האמריקאית לאומנויות ומדעים ועמיתה באגודה המלכותית לכימיה. ג׳וליה פעלה רבות למען מתן שוויון הזדמנויות לחוקרים.