cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נורדהאוזן
נוֹרְדהַאוּזֶן (גרמנית: Nordhausen) היא עיר על נהר זורגה, בדרום הרי הָארץ, במדינת תורינגיה שבמרכז גרמניה. העיר משמשת כבירת נפת נורדהאוזן.
בעבר נודעה העיר בתעשיית הטבק שלה, וכיום היא ידועה כיצרנית "קוֹרְן", משקה חריף.
היסטוריה
העיר מוזכרת לראשונה בשם Northusen או Nordhusa במסמך מ־13 במאי 927 של מלך הגרמנים היינריך הצפר (Heinrich der Vogler), אם כי יש עדויות אחרות לכך שיישוב במקום היה קיים כבר בשנת 785. היה קיים בה ארמון מלכותי ב־874 ומנזר ב־962. הדוכס היינריך הארי החריב אותה ב־1180, אך היא נבנתה מחדש במהרה. הקיסר פרידריך השני הכריז על העיר כעיר חופשית (freie Reichsstadt) בשנת 1220 (ולפי מקורות אחרים: ב־1253 או ב־1290), ובשנת 1430 הצטרפה העיר לברית ערי הנזה.
יהודים ישבו בנורדהאוזן כבר ב, ב-1349 בפרעות ה'ק"ח–ה'ק"ט נרצחו (או אולצו להתנצר או להתאבד) כל יהודי המקום ובהם רבי יעקב מנורטהויזן, ממנהיגי הקהילה ואולי מחברם של "פסקי תוספות". על חורבן קהילת נורטהויזן ואובדן יהודיה, נאמר בקינה ידועה על פרעות אלו שחוברה בידי רבי עקיבא ב"ר אלעזר מפרנקפורט:.
בשנת 1500 הצטרפה העיר לברית הערים של סקסוניה התחתונה (Niedersächsischer Reichskreis), ובאותה שנה החל בה ייצור של סוג מקומי של קורן (Nordhäuser Doppelkorn), משקה חריף לאומי גרמני. הרפורמציה הפרוטסטנטית הגיעה לעיר בשנת 1523, עם הגיעו של תומאס מינצר (Thomas Müntzer).
אחרי חתימת שלום וסטפליה ב־1648 חבר אזור נורדהאוזן לברנדנבורג-פרוסיה, אך העיר עצמה נשארה עצמאית. בתקופת המלחמות הנפוליאוניות כבש צבא פרוסיה את העיר, וב־1807 היא צורפה לממלכת וסטפאליה. בחלוקה מחדש של גרמניה אחרי המלחמה סופחה נורדהאוזן לפרוסיה.
ב־1866 נבנה קו הרכבת מנורדהאוזן להָאלֶה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם ליד העיר מחנה העבודה דורה-מיטלבאו, שבו ייצרו עובדי כפייה טילי V-2 עבור הצבא הנאצי. ב־11 באפריל 1945 כבש צבא ארצות הברית את העיר, וב־2 ביולי באותה שנה היא הועברה לשליטת הצבא האדום. בחלוקת גרמניה לאחר המלחמה עבר אזור נורדהאוזן לגרמניה המזרחית, שהייתה תחת השפעת ברית המועצות. ברית המועצות הקימה בעיר מחדש את ייצור הטילים ואת מכון רָאבֶּה (Rabe) לשכלול טילים.
בתקופת גרמניה המזרחית הייתה העיר חלק ממחוז ארפורט. לאחר איחוד גרמניה ב־1990 היא הועברה למדינת תורינגיה, אשר הוקמה מחדש.
פיברוזיס ריאתי אידיופתי
פיברוזיס ריאתי אידיופתי (באנגלית: Idiopathic pulmonary fibrosis) היא מחלת ריאות כרונית צלקתית המאופיינת בירידה פרוגרסיבית ובלתי הפיכה בתפקוד הריאות, השייכת לקבוצת מחלות הריאה האינטרסטיציאליות. התסמינים במחלה כוללים בדרך כלל הופעה הדרגתית של קוצר נשימה ושיעול יבש עם חרחורים. תסמינים נוספים כוללים תחושת עייפות והתאלות של האצבעות. סיבוכים של המחלה כוללים יתר לחץ דם ריאתי, מחלת לב איסכמית, אי ספיקת לב, דלקת ריאות או תסחיף ריאתי.
כ-5 מיליון אנשים חולים במחלה ברחבי העולם והיא מופיעה אצל 12 ל-100,000 אנשים בשנה. החולים במחלה הם לרוב בשנות ה-60 וה-70 לחייהם וגברים חולים לעיתים קרובות יותר מנשים. תוחלת החיים הממוצעת לאחר האבחון היא כארבע שנים. הסיבה למחלה אינה ידועה וגורמי הסיכון כוללים עישון, זיהומים נגיפיים מסוימים והיסטוריה משפחתית של המחלה. המנגנון הבסיסי של המחלה כולל הצטלקות של הריאות. אבחון של המחלה מחייב שלילת גורמים פוטנציאליים אחרים ונתמך בבדיקת CT או על ידי ביופסיית ריאות. ממצא אופייני ב-CT כולל הצללות זכוכית מט תת-אדריות והצללות רשתיות ולעיתים ברונכיאקטזיס של משיכה ומראה של "חלת דבש". ממצא אופייני בביופסיה הוא אזורים הטרוגניים הכוללים רקמה בריאה של הריאה לצד רקמה המאופיינת בדלקת עם ריבוי של פיברובלסטים וקולגן, בעיקר באזורים היקפיים של הריאה. בביופסיה ניתן לראות תאי דלקת מסוג לימפוציטים הפולשים לתוך נאדיות הריאה ומידת התרבות הפיברובלסטים מצביעה על מידת התקדמות המחלה.
טיפול נפוץ למחלה כולל שיקום ריאתי וטיפול משלים בחמצן. תרופות מסוימות כמו פירפנידון או נינטדניב עשויות להאט את התקדמות המחלה והשתלת ריאות היא גם פתרון אפשרי. שיעור ההישרדות לאחר שנה מהשתלת ריאה עומד על כ-80% בממוצע.
כדורגל בברית המועצות
הכדורגל בברית המועצות היה אחד מענפי הספורט הפופולריים והאליפות השנתית בין קבוצות הכדורגל של ברית המועצות, שהתקיימה בשנים 1936–1991 הייתה אחת החזקות ביבשת.
בשנים שונות האליפות חולקה למספר ליגות משנה שונות: מאחת (1938 ו-1941) לחמש (1937).
מערך הליגות
בנוסף, התקיימה ליגה חמישית בעונת 1937 - קבוצה ד'.
איליה ארנבורג
איליה גריגורייביץ' ארנבורג (לעיתים: אהרנבורג; ברוסית: ; 26 בינואר 1891 - 31 באוגוסט 1967) היה עיתונאי, סופר סובייטי-יהודי. מהמעטים מבין חברי הוועד היהודי האנטי פשיסטי שמת מוות טבעי.
קורות חיים
איליה ארנבורג נולד ב-1891 בקייב למשפחה יהודית ממוצא ליטאי. אביו גרש היה מהנדס, ואימו חנה – עקרת בית. המשפחה לא הייתה דתית, את היהדות למד להכיר דרך מפגשיו עם סבו מצד האם. ב-1895 המשפחה עברה למוסקבה, אחרי שאביו קיבל שם עבודה כמנהל מפעל לייצור תמד. בבית הספר פגש בניקולאי בוכארין, והיה לחברו עד שבוכארין מת כקרבן "הטיהורים הגדולים" של סטלין. לאחר המהפכה הרוסית של 1905, ארנבורג ובוכארין הצטרפו יחדיו לפעילות המחתרתית של הבולשביקים. בינואר 1908 עצרה אותו האוכרנה באשמת פעילות נגד משטר הצאר; לאחר כחצי שנה שוחרר עד למשפט. הוא הוכה ואיבד כמה שיניים.
בדצמבר של אותה שנה הוא נסע מרוסיה לפריז שבצרפת, גם שם חבר לשיתוף פעולה עם הבולשביקים ובין השאר נפגש עם לנין. עד מהרה הוא עזב חוגים אלה ואת המפלגה הקומוניסטית, והצטרף לאנשי הבוהמה הפריזאית ברובע מונפרנאס. שנה אחר כך פורסם ספר שיריו הראשון. במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש ככתב צבאי עבור עיתונים רוסיים, ביניהם "אוּטרוֹ רוֹסִי" (Утро России, השחר הרוסי) ו"בּירְז'ֵוִי וֵדוֹמוֹסְטִי" (, ידיעון הבורסה) וסיקר את החזית המערבית. הוא כתב סדרת מאמרים על המלחמה הממוכנת שמאוחר יותר גם כונסו בספר ("פני המלחמה"). ספרי השירה שלו מתקופה זו עסקו בנושאי הרס ומלחמה, דוגמת ספר שיריו השלישי "בערב".
בקיץ 1917, לאחר המהפכה הבולשביקית, חזר לרוסיה, היה בין מתנגדי הקומוניזם ונטה לאנרכיזם. בסתיו 1918 עבר לקייב, שם חי לצד בן דודו – רופא העור ד"ר אלכסנדר לוריא. באוגוסט 1919 הוא נשא לאישה את אחייניתו של ד"ר לוריא, ליובוב מיכאילובנה קוזינצובה, הצעירה ממנו בשמונה שנים.
ארנבורג נהג לספר כי התאהב באשתו כשראה אותה לראשונה מוליכה את כלבה ברחוב. חיי נישואיהם היו "לא מקובלים", מלכתחילה הם לא גרו יחדיו. הוא מעולם לא היה "מונוגמי" ולא טרח להסתיר זאת מאשתו. כמה חודשים לפני חתונתם נקשר לידוויגה סומר ואף הפגיש בין שתי הנשים. כאשר חלתה ליובוב מיכאילובנה בטיפוס וארנבורג עצמו סבל מכאבים בחזהו ולא היה בו הכוח לטפל בה, טיפלה ידוויגה באשתו. בדצמבר 1919 עבר מרוסטוב על דון, דרך קרץ', לקוקטבל שבנפת פאודוסיה, שם חי גם המשורר והמבקר מקס וולושין. ארנבורג כתב אז שיר בשם "תפילה לרוסיה" (1918), בו השווה את ההסתערות על ארמון החורף של הצאר לאונס. עם חזרתו למוסקבה ארנבורג נאסר על ידי המשטרה החשאית הבולשוויקית באשמת "ריגול לטובת ה'לבנים'"; הוא שוחרר הודות להתערבותו של חברו הטוב בוכארין. לא הייתה זו הפעם האחרונה שבוכארין עזר לו, בזכותו קיבלו ארנבורג ואשתו דרכוני יציאה מהארץ. ב-1921 הוא עזב את רוסיה ועבר לברלין ואחר כך לפריז, שבה שהה כמעט 20 שנה. בתקופה זו ביסס לעצמו מעמד מרכזי בספרות הסובייטית. מרבית חומרי הכתיבה שלו עסקו במציאות הפוליטית ברוסיה. בברלין כתב את יצירתו המפורסמת "הרפתקאותיו של חוליו חורניטו", שנטתה לכיוון האנרכיסטי והציגה תמונת פסיפס של החיים באירופה בזמן מלחמת העולם הראשונה והמהפכה ברוסיה. הספר מכיל תיאורים עתידיים של אירופה ורוסיה, שאכן התרחשו בסופו של דבר, ביניהם חזיונות נבואיים על חיסול קהילות יהודיות 20 שנה לפני השואה. עשרות שנים מאוחר יותר סופרים ועיתונאים יפניים פנו לארנבורג בשאלה, האם כבר בעת פרסום הספר (1922) עמד לרשותו מידע על הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי.
ארנברג היה מקורב לחוגי השמאל הצרפתיים, ובאותה עת כתב בעיתונות הסובייטית (מ-1923 היה כתב של "איזבסטיה"). שמו וכישרונו הפובליציסטי גויסו לתעמולה הסובייטית לשיווק תמונה אטרקטיבית של המשטר הקומוניסטי. הוא נסע רבות ברחבי אירופה, ולאחר עליית הנאצים לשלטון, הפך לאחד משופרי התעמולה האנטי-נאצית הסובייטית ברחבי אירופה. במהלך מלחמת האזרחים הספרדית בין 1936–1939 היה ארנבורג כתב צבאי של "איזבסטיה" בספרד. הוא פעל כמסאי, כסופר (אוסף הסיפורים הקצרים "מתוך הפסקת האש", והרומן "מה צריך אדם", שניהם מ-1937) וכמשורר (אוסף השירה "נאמנות", 1941). לאחר תבוסת הרפובליקנים עבר לפריז. לאחר כיבוש צרפת בידי הנאצים מצא מקלט בשגרירות הסובייטית בעיר.
עוד בזמן מלחמת העולם השנייה שב מצרפת לברית המועצות, שם כתב את הרומן "נפילת פריס" (1941) על הסיבות הפוליטיות, המוסריות וההיסטוריות לתבוסתה של צרפת במלחמה. הוא הפך לאחד ממהלליו הבולטים של סטלין והיה כתב "הכוכב האדום" - ביטאון חיילי הצבא האדום, שחולק להם בכל החזיתות במהלך מלחמת העולם. ב-1942 החל לשמש כחבר הוועד היהודי האנטי-פשיסטי, ויחד עם וסילי גרוסמן צבר חומר רב על שואת היהודים, שנאסף כולו ב"ספר השחור", שנועד להתפרסם גם ביידיש - אך הוצאתו לאור נאסרה לבסוף על ידי השלטונות הסובייטים.
מאמרו המכונן והמפורסם ביותר פורסם בעיתון "הכוכב האדום" ב-24 ביולי 1942 (תורגם לעברית בידי אלכס בנדרסקי).
הסיסמה "להרוג את הגרמנים!", שמופיעה לראשונה במאמר זה, הייתה בשימוש נרחב בכרזות סובייטיות. אדולף היטלר הורה באופן אישי שיש לתפוס ולתלות את ארנבורג. לקראת תום המלחמה, בעקבות מאמרו המטיל ספק ברצונן של בעלות הברית לשפוט את הנאצים, פרסם ראש מחלקת התעמולה של המפלגה הקומוניסטית גיאורגי אלכסנדרוב באפריל 1945 בעיתון פראבדה, מאמר בו טען כנגד ארנבורג כי הוא "מפשט יתר על המידה". ארנבורג בתגובה הפסיק להטיל ספק בבעלות הברית במאמריו.
ארנבורג היה קומוניסט וסטליניסט אדוק, ורק בשנותיו האחרונות, לאחר מות סטלין, גייס מעט מכוחו לסייע לאינטלקטואלים שנרדפו בברית המועצות. הוא התנגד כל ימיו בחריפות לציונות. פעמיים זכה ארנבורג בפרס סטלין היוקרתי.
ב-1954 פורסמה הנובלה "ההפשרה", ממנה הכנוי לעידן היסטורי בברית המועצות: "ההפשרה של חרושצ'וב").
בנו של בן הדוד של ארנבורג הוא אברהם נגב מבאר טוביה, איש הפלמ"ח והמושל הראשון של הנגב במלחמת העצמאות.
במוסד "יד ושם" שבירושלים נשמר כל החלק היהודי בארכיונו של ארנבורג שהוברח מברית המועצות לישראל לבקשתו של הסופר; על פי צוואתו נשמרה עובדת קיומו של הארכיון בישראל בסוד עד 20 שנה לאחר מותו. בין היתר מצויים בארכיון זה חלק מכתבים ששימשו אותו לכתיבת "הספר השחור". עוד נחשפו בארכיון פרטים על פוגרום שנערך בערב ראש השנה העברי של 1959 בכפר מלחובקה הסמוך למוסקבה.
איליה ארנבורג נפטר ב-1967 במוסקבה. אישיותו נשארה שנויה במחלוקת; הישרדותו במשטר הדמים של סטלין שבה נרצחו כמעט כל חבריו מותירה סימני שאלה. בביוגרפיה של יהושע רובנשטיין "בסבך הנאמנות" מנסה הכותב להסביר זאת בקשריו הבין לאומיים, אך מבקרי ספרו זוכרים התנהגויות פחדניות/מתרפסות, ומרימים גבה.
יצירתו
ארנבורג כתב מספר רב של רומנים, סיפורים, שירים, מחזות, וגם מאמרים, מסות וביקורות.
קישורים חיצוניים
מיצירתו:
מייקל אייזנמן
מייקל (מיכאל) אייזנמן (באנגלית: Michael Aizenman; נולד ב-28 באוגוסט 1945) הוא מתמטיקאי ופיזיקאי יהודי-אמריקאי יליד רוסיה ובעל אזרחות ישראלית המשמש פרופסור באוניברסיטת פרינסטון. מחקריו הם בתחומי פיזיקה מתמטית, פיזיקה סטטיסטית, אנליזה פונקציונלית ותורת ההסתברות.
ביוגרפיה
אייזנמן נולד בניז'ני טאגיל, סיים תואר ראשון באוניברסיטה העברית ב-1969, וקיבל דוקטורט מישיבה יוניברסיטי בשנת 1975 בהנחיית פרופסור יואל ליבוביץ. לחם במלחמת ששת הימים בחטיבת הצנחנים והיה בין הלוחמים שהגיעו לכותל המערבי. משנת 1975 ועד 1982 היה עוזר מחקר ומרצה בכיר באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 1982 עבר ל אוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי כפרופסור מן המניין. בשנת 1990 חזר לפרינסטון, ומאז משמש באוניברסיטה כפרופסור לפיזיקה ומתמטיקה. משנת 2001 מכהן כעורך האחראי של כתב העת האקדמי Communications in Mathematical Physics. הוא מעביר מספר קורסים במכון ויצמן ברחובות, ומתגורר בישראל כמה חודשים בשנה.
אייזנמן זכה במספר פרסים, בהם בפרס דני היינמן לפיזיקה מתמטית בשנת 2010 על מחקרו בנושא שדות סקלריים. בשנת 1990 זכה בפרס נורברט וינר של החברה האמריקאית למתמטיקה על תרומתו לפיתוח שיטות מתמטיות בפיזיקה סטטיסטית, המשמשות לפתור בעיות בתחומי תורת השדות הקוונטית ומעבר פאזה.
בשנת 2018 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהטכניון בחיפה, וזכה בפרס אנרי פואנקרה.
יאנג חווי
יַאנְגּ חְװֵי (בסינית מפושטת:杨辉, בסינית מסורתית:楊輝, שם נימוסין:謙光, בסינית לפי שיטת פין-יין:Yáng Huī) חי בשנים 1298-1238 היה מתמטיקאי סיני מתקופת שושלת סונג מהעיר קיאנטאנג (כיום האנגג'ואו שבמחוז ג'ג'יאנג). יאנג עבד על ריבועי קסם, עיגולי קסם ועל משפט הבינום, והוא ידוע בעיקר בשל פרסום משולש יאנג חווי (השקול למשולש פסקל שלמעשה התגלה על ידי קודמו - גְּ'יַה שְׂיֵן).
כתביו
האיור הסיני המוקדם ביותר של משולש פסקל הוא מספרו של יאנג משנת 1261 - "אנליזה מפורטת של חוקי המתמטיקה בתשעת הפרקים של אמנות המתמטיקה וסיווגם" (詳解九章算法). בספר מודה יאנג שהשיטה למציאת שורשים ריבועיים ומשולשים בעזרת משולש יאנג חווי הומצאה על ידי המתמטיקאי גְּ'יַה שְׂיֵן בשנת 1100 לערך (כ-500 שנים לפני בלז פסקל) בספרו האבוד כיום - "'הערמת' חזקות ו'פיצוח' מקדמים" (如積釋鎖).
בשנת 1275 לערך פרסם יאנג שני ספרי מתמטיקה שקובצו לכרך אחד בשם "שיטת החישוב של יאנג חווי" (楊輝算法). בספר הראשון יאנג מתאר סידור של מספרים על מעגלים בעלי מרכז משותף ועל מעגלים שאינם בעלי מרכז משותף (עיגולי קסם) ואף תיאר שיטה לבניית מעגלים שכאלה. בכתביו ביקר יאנג בחריפות את העבודות הקודמות של המתמטיקאים לי צ'ונגפנג וליו לי שהסתפקו בשימוש בשיטות מתמטיות בלי לחקור את הבסיס התאורטי שלהן. בכך יאנג הפגין את גישתו המודרנית למתמטיקה ואף אמר פעם: "אנשי העבר החליפו את שם השיטה בה השתמשו מבעיה לבעיה, וכיוון שלא סיפקו נימוקים לשיטתם הרי שאין להבין את הבסיס התאורטי לפעולתם".
בכתביו מספק יאנג הוכחה לטענה שכאשר מחלקים מקבילית לארבע מקביליות על ידי שני קווים מקבילים לצלעות העוברים דרך נקודה על אלכסון המקבילית אזי זוג המקביליות החיצוניות (שאינן על האלכסון) הן שוות. זוהי בדיוק הטענה מספר 43 בספר הראשון של היסודות של אוקלידס (אלא שיאנג נעזר בהוכחה שונה משל אוקלידס). ישנן עוד טענות הדומות ביותר לטענות של אוקלידס שיאנג הוכיח גם כן. יאנג לא הכיר את אוקלידס למרות שאוקלידס כתב בראשית המאה השלישית לפנה"ס, כ-1600 שנים לפני יאנג. זאת מכיוון שספרי אוקלידס תורגמו לראשונה לסינית על ידי המסיונר האיטלקי לסין מטאו ריצ'י וקסו גואנגקי (פקיד בכיר של שושלת מינג) רק בראשית המאה ה-17, כלומר כשלוש מאות שנה אחרי יאנג.
כתביו של יאנג הם הראשונים בהם מופיעות משוואות ריבועיות עם מקדמים שליליים, אך יאנג ייחס זאת למתמטיקאי ליו יי שקדם לו. יאנג גם היה ידוע ביכולתו לחשב בעזרת שברים עשרוניים. כשחישב שטח שדה ברוחב 24 צעדים ו 4⁄10 3 רגל ואורך של 36 צעדים ו 8⁄10 2 רגל, יאנג ביטא את החישוב ביחידות של צעדים כ 24.68 כפול 36.56 = 902.3008.
אלכסנדר, נסיך הכתר של יוגוסלביה
אלכסנדר, נסיך הכתר של סרביה (בסרבית: Александар II Карађорђевић; נולד ב-17 ביולי 1945) הוא נסיך סרבי המשמש כראש בית קאראג'ורג'ביץ'. שימש כיורש העצר האחרון של ממלכת יוגוסלביה, וכיום תובע לכתר סרביה.
ביוגרפיה
אלכסנדר נולד ב-17 ביולי 1945 אביו הוא פטר השני, מלך יוגוסלביה ואמו היא אלכסנדרה מיוון, מלכת יוגוסלביה. מצד אביו סביו הם פטר הראשון, מלך סרביה ופרדיננד הראשון, מלך רומניה. מצד אמו, סבו הוא אלכסנדרוס הראשון, מלך יוון. אביו של אלכסנדר נמלט ללונדון בעקבות הפלישה ליוגוסלביה בידי גרמניה הנאצית, ואלכסנדר נולד בגולה, לאחר שאביו כבר חזר לשלטון, לפחות באופן רשמי. יש הטוענים שממשלת בריטניה ויתרה באופן זמני על ריבונותה באזור בית המלון שבו אלכסנדר נולד, כדי שיורש העצר ייוולד על אדמה יוגוסלבית. אולם יש המפקפקים בסיפור זה.
בנובמבר של אותה שנה זכה יוסיפ ברוז טיטו בבחירות לראשות ממשלת יוגוסלביה שהוחרמו בידי האופוזיציה. המלוכה ביוגוסלביה בוטלה ופטר השני ומשפחתו נותרו בגלות בלונדון. פטר השני המשיך להשתתף בטקסים ונודע כמלך יוגוסלביה הגולה, אולם נעדר כח פוליטי. ב-1947 בוטלה האזרחות היוגוסלבית של בני בית קאראג'ורג'ביץ', ורכושם הוחרם.
אלכסנדר הוטבל במנזר וסטמינסטר. סנדקיו היו ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת ובתו הנסיכה אליזבת. בהמשך עלו נישואיהם של הוריו על שרטון. אביו עזב לארצות הברית, בעוד אמו נותרה בלונדון. בשל בעיות בריאותיות וכלכליות של המשפחה, הוריו של אלכסנדר לא היו יכולים לטפל בו, והוא גודל בידי סבתו מצד האם, אספסיה מנוס. הוא התחנך בבית הספר לה רוזי בשווייץ, ולאחר מכן באקדמיית קלבר באינדיאנה. לאחר מכן הוא השלים את השכלתו בבית הספר גורדונסטון בסקוטלנד ובמילפילד בסאמרסט. הוא חלם על קריירה בצבא הבריטי, ובהתאם לכך נרשם לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט אותה סיים ב-1966. הוא הוצב ברגימנט נושאי הרומח ה-16, והוצב בגרמניה המערבית ובמזרח התיכון. הוא עזב את הצבא ב-1972 בדרגת קפטן. לאחר סיום שירותו הצבאי פנה לעולם העסקים.
ב-1991 עבר אלכסנדר לגור במולדתו - יוגוסלביה. הוא היה תומך של סלובודן מילושביץ', ולאחר נפילתו של זה ב-2000, עזב אלכסנדר את יוגוסלביה. ב-27 בפברואר 2001 העביר הפרלמנט היוגוסלבי חוק המחזיר את אזרחותם של בני בית קאראג'ורג'ביץ'. החוק גם אישר את החזרת חלק מנכסי המשפחה לידיה. אלכסנדר מתגורר כיום בארמון המלכותי בבלגרד. המלוכנים בסרביה מכירים באלכסנדר כ"אלכסנדר השני, מלך סרביה". אלכסנדר עצמו תובע את הפיכתה של סרביה למונרכיה חוקתית בראשותו. פועלו זכה לתמיכת הכנסייה האורתודוקסית הסרבית, וזוראן ג'ינג'יץ' נראה בחברת המשפחה פעמים רבות, אם כי מעולם לא תמך במלוכנים באופן רשמי. עם זאת, הוא מקפיד להישאר מחוץ לפוליטיקה.
בעקבות פירוק האיחוד של סרביה ומונטנגרו, עלתה מחדש סוגיית השבת המלוכה לסרביה, אולם הרעיון נדחה. ב-2011 פרסם הצהובון הסרבי בליץ' סקר אשר הראה ש-64% מאזרחי סרביה תומכים בהשבת המלוכה. בסקר נוסף שנערך במאי 2013 היו 39% מהנשאלים תומכים במלוכה. ביולי 2015 נערך סקר נוסף בו 49.8% מהמשיבים הביעו תמיכה בשיקום המלוכה, 44.6% התנגדו ו -5.5% לא הביעו דעה. סרבים רבים מסויגים מכך שאלכסנדר עצמו אינו דובר סרבית שוטפת.
משפחתו
ב-1 ביולי 1972, נישא אלכסנדר למריה דה גלוריה, נסיכת אורליאן-ברגנזה ממשפחת המלוכה של האימפריה הברזילאית. החתונה נערכה בסביליה שבספרד. נולדו להם שלושה ילדים: מכיוון שמריה היא קתולית, איבד אלכסנדר את מקומו בסדר הירושה לכתר הבריטי, בו נכלל בשל היותו צאצא של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. הוא קיבל את מקומו מחדש ב-2015 עקב ביטול הסעיף השולל את הזכות ממי שנישא לקתולי. ב-1985 התגרשו אלכסנדר ומריה, וב-20 בספטמבר של אותה שנה נישא אלכסנדר מחדש לקתרין בטיס, אשר קיבלה את התואר "נסיכת הכתר של יוגוסלביה".
הוועדה הארכאולוגית הקיסרית הרוסית
הוועדה הארכאולוגית הקיסרית (ברוסית: Императорская археологическая комиссия) הייתה המוסד הממשלתי הראשון באימפריה הרוסית שניהל את המחקר הארכאולוגי במדינה.
היסטוריה
הוועדה נוסדה ב-2 בפברואר 1859 על פי הצעתו של הרוזן סרגיי סטרוגנוב על בסיס הוועדה לחקירת עתיקות (Комиссии для расследования древностей, שהייתה קיימת מאז 1850 בראשותו של לב פרובסקי). הוועדה הייתה כפופה למשרד משק הבית הקיסרי, ישיבותיה התקיימו בארמון החורף בסנקט פטרבורג.
מאז 1889 הפכה הוועדה למוסד היחיד שהנפיק "גיליונות פתוחים" ומתן אישורים לחפירות על אדמות מדינה, אדמות עירוניות ואיכרים (כלומר בכל מקום, למעט אדמות בעלים). הוועדה עסקה גם בהגנה ובשיקום אנדרטאות.
הוועדה בוטלה בשנת 1919 עם העברת תפקידיה לידי האקדמיה הרוסית להיסטוריה של תרבות חומרית. כיום נושאים של הוועדה מטופלים על ידי המכון להיסטוריה של תרבות חומרית.
אפונסו הראשון, דוכס ברגנסה הראשון
דום אפונסו הראשון, דוכס ברגנסה (בפורטוגזית: Afonso I, Duque de Bragança; 10 באוגוסט 1377 - 15 בדצמבר 1461) היה הדוכס הראשון של ברגנסה והרוזן השמיני של ברסלוש. הוא ייסד את בית ברגנסה, השושלת החזקה והעשירה ביותר בפורטוגל. צאצאיו הפכו לאצילים בכירים, פקידים קיסריים, ולבסוף מלכי פורטוגל וקיסרי ברזיל.
ביוגרפיה
אפונסו נולד ב-10 באוגוסט 1377 ב-Veiros, Estremoz, Alentejo, לז'ואאו הראשון, מלך פורטוגל ואינש פרש. הוא התחתן עם היורשת ביאטריש פריירה דה אלבים, בתו של נונו אלווארש פריירה, גנרל והאיש העשיר ביותר בממלכה. אפונסו היה נוכח בשנת 1415 כאשר הפורטוגלים כבשו את סאוטה.
כאשר אחיו למחצה, דוארטה, מלך פורטוגל, נפטר בשנת 1438, בנו אפונסו החמישי (אחיינו של אפונסו) היה תינוק והבחירה כעוצר הייתה גיסתו, המלכה האם לאונור מאראגון. בחירה זו לא הייתה פופולרית מכיוון שלאונור הייתה אראגונית, אולם בקרב האריסטוקרטיה - במיוחד המעגל הפנימי של אפונסו - העדיפו את לאונור מארגון והיו גם ספקות ביכולתו הפוליטית של אחיו פדרו. בפגישה של הקורטס הפורטוגזי שהוזמן על ידי אחיו למחצה של אפונסו ז'ואאו, מושל פורטוגל, הוענקה העוצרות לפדרו, דוכס קוימברה, אח למחצה של אפונסו ודודו של המלך הצעיר. בחירה זו שימחה את העם ואת הבורגנות הצומחת במהירות.
בשנת 1443, במחווה של פיוס, הפך פדרו את אפונסו לדוכס הראשון של ברגנסה. אבל בשנת 1445 אפונסו נעלב מכיוון שאיזבלה מקוימברה, בתו של פדרו, נבחרה עבור אשתו של אפונסו החמישי, ולא אחת מנכדותיו. אדיש לתככים, פדרו המשיך את שלטונו במדינה והמדינה שגשגה תחת שלטונו. בתקופה זו הוקצו הסובסידיות הראשונות לחקר האוקיינוס האטלנטי בפיקוחו של אנריקה הספן (עוד אחד מאחיו למחצה של אפונסו).
ב-9 ביוני 1448 התבגר המלך אפונסו החמישי, ופדרו העביר את השליטה במדינה לידי המלך. כאיש שאפתן, אפונסו שכנע את אחיינו, המלך הצעיר, לפנות נגד פדרו. בהשפעת אפונסו ביטל המלך את כל תאריו של פדרו.
בשנה שלאחר מכן, בהאשמות ששנים אחר כך יתבררו ככוזבות, הכריז אפונסו החמישי על דודו פדרו כמורד. המצב הפך לבלתי בר קיימא והחלה מלחמת אזרחים. ב-20 במאי 1449, במהלך קרב אלפרובריירה, ליד אלוורקה, נהרג פדרו.
לאחר קרב אלפרובריירה, אפונסו החמישי העניק סמכויות חדשות לדודו אפונסו וכעבור תשע שנים כשעזב לאפריקה, מסר לו את העוצרות. ב-15 בדצמבר 1461 מת אפונסו, ובנו פרננדו הראשון, דוכס ברגנסה השני ירש את תאריו.
משפחתו
אפונסו התחתן פעמיים. נישואיו הראשונים היו עם ביאטריש פריירה דה אלבים, ב-8 בנובמבר 1400, ממנה נולדו לו שלושה ילדים: אפונסו התחתן בפעם השנייה, עם בת דודתו הראשונה, קונסטנסה מנורונה, בתם של אלפונסו אנריקס, רוזן גיון ונורניה (בנו של אנריקה השני, מלך קסטיליה) ואיזבל מפורטוגל (בתו של פרננדו הראשון, מלך פורטוגל, אולם לא היו להם ילדים.
רועי ינובסקי
רועי ינובסקי (נולד בשנת 1987) הוא עיתונאי ישראלי המשמש כעורך התחקירים והסדרות בחדשות 13. בעבר, שימש כעורך הראשי של המהדורה המרכזית של תאגיד השידור הישראלי.
ביוגרפיה
ינובסקי הוא בוגר אוניברסיטה העברית בכלכלה ובתקשורת.
ב-2017, סמוך לעלייתו לאוויר של תאגיד השידור הישראלי, עבר לשמש כתב המשטרה של התאגיד.
בספטמבר 2020 מונה לעורך הראשי של "חדשות הערב" המהדורה המרכזית של כאן 11.
בנובמבר 2021, עזב את התאגיד ועבר לחדשות 13 לתפקיד עורך התחקירים והסדרות.
ינובסקי הוא חתן הפרס ע"ש אילן רועה בגין הישגיו העיתונאים לשנת 2018.
ינובסקי נשוי ומתגורר בתל אביב.
פרסומים בולטים
בספטמבר 2017 פרסם בכאן 11 תחקיר שהצביע על שורה של מחדלים משטרתיים שהובילו למותו של חייל המילואים אלמוג עמרם בתאונת דרכים.
בתחקיר נחשפו הקלטות השיחות של אחיו עם מוקד 100 ובהן התחנן למשטרה לשלוח ניידת למצוא את אחיו, אך זו הגיעה באיחור ניכר. בעקבות הליקויים שהתגלו באירוע החליט מפכ"ל המשטרה דאז רוני אלשייך להדיח את מפקד תחנת קריית גת וכן לנקוט צעדים משמעתיים נגד הקצינים המעורבים.
בנובמבר 2017 חשף מסמכים המעלים חשדות לשחיתות של בכירים בעיריית ראשון לציון בעסקה למכירת קרקע ליזם פרטי. בגין חשדות אלו נחקר ראש עיריית ראשון לציון דב צור בחשד לקבלת שוחד, במסגרת חקירת תיק 1803 בו חשוד ח"כ דוד ביטן.
בנובמבר 2018 פרסם כמה תחקירים על אודות תפקודו של ניצב בדימוס משה (צ'יקו) אדרי, שהיה אמור להתמנות למפכ"ל המשטרה. בין היתר חשף ינובסקי כי אדרי לא ביצע בדיקת פוליגרף כמו יתר המועמדים לתפקיד וכי הוא פעל לאי נקיטת הליכים משמעתיים נגד גיסו המשרת במשטרה. בעקבות הפרסומים חייבה הועדה למינוי בכירים את אדרי לבצע בדיקת פוליגרף. ב-30 בנובמבר החליטה הוועדה בראשות השופט בדימוס אליעזר גולדברג לא לאשר את מינויו על אף החלטת הוועדה הצהיר השר לביטחון הפנים גלעד ארדן כי יפעל להעביר את המינוי לממשלה אולם כמה ימים אחר כך נחשף כי אדרי נועד עם בודקת הפוליגרף טרם הבדיקה ולא דיווח על כך, והוא נאלץ להסיר את מועמדותו.
בפברואר 2020 חשף בכאן חדשות תיעוד מזירת אירוע הירי והדריסה באום אל חיראן ומסמכים מחקירת מח"ש שמהם עולה כי יעקוב אבו אל קיעאן היה חי אחרי שנורה אך לא קיבל טיפול רפואי מהשוטרים ומהצוות הרפואי שבמקום . בדו"ח המכון לרפואה משפטית נכתב כי אבו אל קיעאן מת מאיבוד דם עשרות דקות אחרי הירי, ושאף גורם רפואי לא קבע את מותו.
ביולי 2020 חשף כי שר הבריאות יולי אדלשטיין קיים מסיבת יום הולדת לרעייתו בבית פרטי בהשתתפות עשרות אורחים, רגע אחרי שהכריז על הגבלות עתידיות שיאסרו זאת בגלל נגיף הקורונה. בעקבות זאת פורסם כי אדלשטיין מחרים את ערוץ כאן11
Escapism
Escapism הוא שיר של הזמרת-יוצרת הבריטית ריי בהשתתפות הזמרת האמריקאית 070 שייק. הוא יצא לאור באופן עצמאי ב-12 באוקטובר 2022 כסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה שלה, My 21st Century Blues, כצד א' כפול עם "The Thrill Is Gone". הוא נכתב על ידי רה, 070 שייק ומייק סבאת', שגם הפיק את השיר.
וידאו קליפ
וידאו קליפ לשיר פורסם ב-9 בנובמבר 2022, בבימוים של ריי ואוטיס דומיניק. הקליפ משקף את מילות השיר, כאשר ריי פונה ל"מסיבות, שתייה וסמים כדי לברוח מרגשותיה ולהקהות את רגשותיה" לאחר שנפרדה מבן זוגה. הקליפ עושה שימוש במצלמות נקודת מבט. בראיון ל-Shots, ריי אמרה: "עבדנו קשה מאוד כדי ליצור תיאור כנה של המקום שהייתי בו באותו הזמן בחיי. זה היה כיף ופרוע. צילמנו את זה במשך כמה ימים ולבשנו מצלמות נקודת מבט במהלך בילוי פרוע במועדונים רבים ושונים. דחפתי את עצמי מחוץ לאזור הנוחות שלי ורצתי 150 מטר בעקבים של 5 אינץ'. באמת לקחנו את זה לשם".
אמיליו מולה
אמיליו מולה וידאל (בספרדית: Emilio Mola Vidal; 9 ביולי 1887 – 3 ביוני 1937) היה איש צבא ספרדי בכיר וממנהיגי הלאומנים במלחמת האזרחים בספרד. טרם מלחמת האזרחים הוא לקח חלק במספר עימותים צבאיים במרוקו הספרדית, כולל במלחמת הריף. מאוחר יותר הוא עמד למשך תקופה בראשות צבא אפריקה, ועם פרוץ מלחמת האזרחים פיקד על הכוחות הלאומניים בצפון ספרד. הוא נהרג בהתרסקות מטוס ב-1937.
ראשית חייו
מולה נולד בשנת 1887 בפלאסטאס שבקובה, שבאותה העת הייתה מעוז קולוניאלי של האימפריה הספרדית באיים הקריביים. אביו, אמיליו מולה לופז, היה קצין בדרגת קפטן במשמר האזרחי הספרדי ששרת בקובה והתגורר שם עם משפחתו. מלחמת העצמאות הקובנית שפרצה ב-1895 פיצלה את משפחתו בין שני צדי המתרס, לאחר שאביו לחם למען שלטון ספרד על האי ודודו הצטרף לכוחות המהפכניים הנלחמים לעצמאות. בתום המלחמה, ב-1898 כשמולה בן 11, קובה זכתה בעצמאות ומשפחתו של מולה עברה להתגורר בספרד. בהגיעו לגיל 17, ב-28 באוגוסט 1904, התגייס מולה לאקדמיה הצבאית לח"יר בטולדו, והחל בקריירה צבאית. כשלוש שנים לאחר מכן הפך ללוטננט והפך למפקד זוטר בגדוד חי"ר, תחילה בצבא הרגיל ולאחר מכן בצבא אפריקה. בשנים הבאות מולה לקח חלק בשורה של קרבות במושבה הספרדית בצפון מרוקו במסגרת דיכוי מרידות תכופות של האוכלוסייה הילידית, כולל במלחמת הריף (1911–1927). באותן השנים הוא זכה בעיטורים צבאיים על תפקודו, התקדם בסולם הדרגות, ואף נפצע בקרב באמצע 1912. בשנת 1927, בגיל 40, לאחר שירות קרבי עשיר במרוקו, קודם לדרגת בריגדיר גנרל. כשלוש שנים מאוחר יותר, ב-13 בפברואר 1930, הוא מונה לראש המנהל הכללי לביטחון (DGS), ארגון שעסק בשמירה על הסדר הציבורי בספרד ופעל תחת משרד הפנים.
באפריל 1931 נפלה המלוכה בספרד, המלך אלפונסו השלושה עשר הודח והרפובליקה השנייה הוקמה. בשנים הבאות הקריירה הצבאית של מולה, שנודע בעמדותיו השמרניות ובאי אהדתו לרפובליקה, הפכה לתלויה בתהפוכות הפוליטיקה הספרדית. תחילה עלתה לשלטון ממשלת שמאל שהדיחה את מולה מפיקוד על המנהל הכללי לביטחון. מאוחר יותר היא אף פיטרה אותו מהצבא על רקע צעדים להגבלת צעדיהם של קצינים שנחשדו בחוסר נאמנות לרפובליקה וברקע ניסיון הפיכה צבאית כושל שאירע ב-1932. במאי 1934, לאחר שהימין שב לשלטון, השיבה הממשלה את מולה לשורות הצבא והוא התמנה מספר חודשים לאחר מכן לפיקוד על צבא אפריקה שבמרוקו.
מלחמת האזרחים
עם נפילת ממשלת הימין ועליית החזית העממית לשלטון בפברואר 1936, עלו הקולות בספרד להפיכה ברקע אלימות שהתגברה ברחובות. מולה חבר לכמה קצינים בכירים אחרים בצבא, והחל בתכנון אורך ומדוקדק, בהנחיית איש הצבא לשעבר חוסה סנחורחו שישב בגלות בפורטוגל ויועד לעמוד בראש המדינה הספרדית החדשה. הממשלה, שחששה כי מולה עלול לקחת חלק במזימה נגדה, החליטה להעביר אותו מתפקידו ומינתה אותו למושל הצבאי של פמפלונה שבצפון ספרד. הממשלה קיוותה כי כך יוקשה על הקושרים להשתלט על צבא אפריקה האיכותי, וסברה שבפמפלונה יכולותיו של מולה לפעול כנגד הממשלה יהיו מוגבלות. עם זאת, בדיעבד נראה כי הצבתו של מולה בספרד עצמה הקלה על קציני הצבא שהתנגדו לרפובליקה לפעול לתיאום ותכנון המרד. לקראת יולי הצטרף גם פרנסיסקו פרנקו למרד, וב-17 ביולי אותו החודש פרצה ההפיכה שהידרדרה במהירות למלחמה אזרחים.
שורש 119
שורש 119 או מי בּוּ (בסינית: 米部, פיניין: Mǐ bù) הוא השורש ה-119 של הכתב הסיני. פירושו "אורז" והוא אחד מתוך 29 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משישה קווים.
במילון קאנגשי יש 318 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
שירת העשבים
מקור המילים
הבית הראשון של השיר הוא פרפרזה על דבריו של רבי נחמן מברסלב בספר ליקוטי מוהר"ן (תורה ס"ג במהדורא תנינא):
הבית השני מקורו ב"שיחות הר"ן" (אות קס"ג):
הבית השלישי הוא פרפרזה על משפט בליקוטי הלכות:
השיר
שמר סיפרה לימים כי מי שהביא לתשומת לבה את דבריו של רבי נחמן מברסלב היה השחקן שלמה ניצן, בתוכנית לרגל ט"ו בשבט, ולכן הקדישה לו את השיר בספרה. לדבריה, מרגע ששמעה את הסיפור – המנגינה הייתה בה.
מכיוון ששלושת המשפטים של רבי נחמן קובצו יחד בספר המועדים על ט"ו בשבט, בעריכת יום-טוב לוינסקי סביר להניח שניצן לקח את הדברים מספר זה.
נעמי שמר כתבה את השיר בשנת 1976 עבור המחזה "מסעות בנימין השלישי", עיבוד לסיפורו של הסופר מנדלי מוכר ספרים, שעלה אז בתיאטרון בימות, שאת כל שיריו חיברה שמר. את השיר ביצעו לראשונה על בימת התיאטרון אברהם מור, ספי ריבלין ודינה גולן, לאחר מכן הוא זכה לגרסת כיסוי של אמנים שונים, בהם ירדנה ארזי, רוחמה רז, אתי אנקרי, המדרגות, אברהם פריד ושולי רנד. כמו כן, השיר בוצע בידי שמר עצמה באלבומה "על הדבש ועל העוקץ" (1981).
חננאל מאק מונה את השיר בין שירי-תפילה ישראליים. השיר נדפס בברכונים, ונהוג לזמרו בסדר ט"ו בשבט.
יומן מבוזר
יומן מבוזר (באנגלית: Distributed ledger) נקרא גם ספר חשבונות משותף, הוא מוסכמה על אופן שכפול, שיתוף וסינכרון של נתונים דיגיטליים אשר באופן גאוגרפי פרושים על פני מספר אתרים, מדינות או מוסדות. ליומן זה אין מנהל מרכזי או מערכת אחסון נתונים מרכזית.
רשת של עמית לעמית (P2P) נדרשת וכן אלגוריתמים מוסכמים על מנת להבטיח ששכפול על פני הצמתים יבוצע. צורה אחת של יומן מבוזר היא מערכת הבלוקצ׳יין, אשר יכולה להיות פרטית או ציבורית. משמעות המילה "בלוקצ׳יין" נשארת שנויה במחלוקת. יש הטוענים כי היא שם נרדף ל״יומן מבוזר״, אחרים טוענים כי מבחינה טכנית ההגדרה חלה רק על בלוקצ׳יינס ליניאריים כגון ביטקוין או Litecoin, ולא על מערכות המבוססות אלגוריתמים אחרים כגון Iota Tangle. לפי הגדרה זו, לא כל היומנים המבוזרים חייבים בהכרח להיות כפופים לחוקי הבלוקצ׳יין, ולייצר קונצנזוס מבוזר. בלוקצ׳יין הוא רק סוג אחד של מבנה נתונים מסוג יומן מבוזר.
יומנים מבוזרים ידועים בעיקר בשימושם כמטבעות מבוזרים, אפילו שמבחינה טכנית הם שני דברים שונים בתכליתם. עם זאת, יומן מבוזר צריך כלכלה מבוזרת על מנת להציע תמריצים לצמתים כדי שימשיכו לפעול.
הימורים חברתיים
המודל העסקי של תחום זה סובב בעיקר סביב מודל Free to play, המציע את המשחק בחינם ומאפשר רכישה ביישום של סחורות ומטבע וירטואלי לשימוש במשחק. השחקנים יכולים לזכות במטבע וירטואלי אך הם אינם יכולים לפדות או להמיר אותו לכסף אמיתי. תפקידו במשחק להאריך את חוויית הבידור שלהם, לפתוח שלבים חדשים ולרכוש מתנות לשחקנים אחרים.
יומן מבוזר
שימושים אפשריים אחרים מלבד מטבעות מבוזרים כוללים חוזים חכמים או אחסון קבצים.
הימורים חברתיים
משחקי הימורים חברתיים נכללים בקטגוריה של משחקים חברתיים. הם אינם נחשבים הימורים ואינם נמצאים תחת חוקי ההימורים בעולם.
יומן מבוזר
סוגים
יומנים מבוזרים יכולים להיות מורשים במידה ויש היתר לכל אדם להיות צומת ברשת, או ללא הרשאות אם נדרש אישור על מנת להיות צומת ברשת. ישנם גם סוגים שונים אשר נבדלים באלגוריתם הקונצנזוס (הוכחת עבודה, מערכת הצבעות).
מערכות הנעה לצוללות ללא תלות באוויר חיצון
מערכות הנעה לצוללות ללא תלות באוויר חיצון או בשם הלועזי A.I.P) Air Independent Propulsion) הוא מונח המקיף את כל הטכנולוגיות המאפשרות לצוללת לנוע מתחת לפני המים, בלי הצורך לעלות על פניהם או להיעזר בשנורקל על מנת להשתמש באוויר לצורך הפעלת מנוע בעירה פנימית שיספק אנרגיה להפעלתן. המונח אינו כולל בדרך כלל צוללות גרעיניות כי בהן לא קיימת מלכתחילה תלות כלשהי באוויר החיצון לצורך הנעת הצוללת.
צי ארצות הברית משתמש בסימול SSP לסמן צוללות שמותקן בהן AIP, בזמן שצוללות סטנדרטיות דיזל-חשמל מסומנות SS בלבד.
בצוללות שבהן מותקנת מערכת AIP מותקנות גם מערכות ההנעה הרגילות (הנעת דיזל/חשמל), כיוון שתפקיד ה- AIP הוא רק להגדיל את הזמנים והטווחים בהם הצוללת מנותקת מן האוויר החיצון. בשאר מצבי ההפלגה השימוש הוא במערכות ההנעה הרגילות.
הרקע הרעיוני
כאשר צוללת נמצאת במצב של צלילה מלאה, דהיינו מנותקת מן האוויר החיצון, האנרגיה האצורה בה נמצאת במצברי חשמל, אשר מספקים את הכוח הדרוש להנעה ולשימושי המערכות השונות שלה. כמות האנרגיה מגבילה את פעילות הצוללת למשכי זמן קצובים לפי שגרות ההפעלה ומהירות התנועה. לאחר ניצול האנרגיה הזאת חייבת הצוללת לטעון מחדש את המצברים, פעילות המחייבת להעלות שנורקל ולהפעיל את מנועי הדיזל, או לחלופין- לצאת מצלילה ולעלות על פני המים, ובכל מקרה להיחשף לאפשרויות של התגלות. מטרת החיפושים אחרי אלטרנטיבות הנעה היא למצוא פתרונות אשר יאפשרו לצוללת להישאר בצלילה מלאה למשכי זמן ארוכים יותר ולהגדיל את טווח הפעולה שלה ללא חשיפה. מדינות שונות עסקו בפיתוח מערכות הנעה אלטרנטיביות בכיוונים שונים.
היסטוריה
בשנת 1867, הצליח נרסיס מונטוריול אי אסטריול (Narcís Monturiol i Estarriol) לפתח גרסה מוקדמת של מערכת הנעה אנאירובית (שאינה משתמשת באוויר). בשנת 1908, השיק הצי הרוסי את הצוללת Pochtovy, בעלת מנוע בנזין, תוך שימוש באוויר דחוס ופליטת גזי השרפה אל תוך המים. בתקופת מלחמת העולם השנייה, עסקה חברה גרמנית בשם ולטר (Walter) בפיתוח ותכנון של צוללת שנקראה צוללת ולטר, המונעת בזמן צלילה בעזרת חמצן שהופק ממי חמצן מרוכזים. ההנעה הייתה באמצעות טורבינת קיטור. הקיטור נוצר משריפת סולר על ידי החמצן שהופרד ממי החמצן בעזרת אשלגן פרמנגנט ששימש כקטליזטור. נבנו מספר צוללות מסוג זה. אחת מהן, U-1407, אשר טובעה על ידי הגרמנים בסוף המלחמה, הוצפה מחדש ושופצה על ידי הצי הבריטי והוכנסה לשימוש בשם HMS Meteorite בצי הבריטי.
בשנות ה-50 המאוחרות, בנו הבריטים שני דגמים משופרים של צוללות המתבססות על הנעה באמצעות מי חמצן, HMS Explorer ו-HMS Excalibur וגם הצי הסובייטי ערך ניסויים בטכנולוגיה הזאת, ובנה צוללת ניסוי אחת.
הרעיון להשתמש במי-חמצן נזנח בגלל הסיכון ליצירת ריאקציה כימית חריפה בין מי החמצן ומתכות שונות, ובגלל העובדה שמי חמצן מרוכזים הם מאוד לא יציבים. הטכנולוגיה ננטשה סופית כאשר נודע שהאמריקאים הצליחו לבנות כור גרעיני קטן המספיק להנעת צוללות. השימוש היחיד שנותר בטכנולוגיה הזאת היה במספר סוגי טורפדו בצי הבריטי והסובייטי, שהופסק גם הוא בעקבות האסון בצוללת HMS Sidon. האסון ב-HMS Sidon וגם בצוללת הרוסית קורסק נבע מתקלות בטורפדו המונעים באמצעות מנועי מי-חמצן.
מנוע דיזל במעגל סגור
טכנולוגיה זאת משתמשת במנוע דיזל של הצוללת, אשר פועל בצורה רגילה בהפלגה על פני המים, אבל יכול לפעול בצלילה על ידי אספקת חמצן, שמאוחסן בלחץ במצב נוזלי. מאחר שהמתכת במנוע עלולה להתאכל על ידי החמצן הנקי, הוא מדולל בדרך כלל בעזרת גזי השרפה הממוחזרים מן המנוע. בהתנעה הראשונית כאשר עדיין אין גזי שרפה, מדולל החמצן בעזרת גז ארגון.
בתקופת מלחמת העולם השנייה ערך הצי הגרמני ניסויים במערכת כזאת כאלטרנטיבה למערכת מי החמצן של ולטר, וגם בנה צוללת ננסית דגם XXVIIB בשם "כלב ים" (זה-הונד Seehund). המנוע שהותקן בה היה מנוע דיזל בעל הספק של 96 כוח סוס, אשר היה בשימוש רחב בצי הגרמני והיה זמין בכמויות גדולות. החמצן היה מאוחסן בשידרית הצוללת בכמות של 1,250 ליטר ובלחץ של 4 אטמוספירות. ההערכה הייתה שלצוללת תהיה מהירות תת-מימית של 12 קשרים ימיים וטווח של 70 מיילים ימיים. במהירות של 7 קשרים ההערכה הייתה שהטווח יגדל ל-150 מיילים.
לאחר המלחמה המשיכו הסובייטים בניסויים מן המקום שאליו הגיעו הגרמנים, והשקיעו מאמצים ותקציבים רבים בפיתוח הטכנולוגיה הזאת, כולל בניית צוללות מדגם Quebec בת 650 טון. בין השנים 1953 ו-1956 נבנו שלושים צוללות מדגם זה. בכל צוללת הותקנו שלושה מנועי דיזל, שניים רגילים, ואחד מנוע במחזור סגור המופעל באמצעות חמצן נוזלי. במערכת ההנעה הסובייטית, שנקראה "מערכת הנעה יחידה", סופק החמצן למנוע באמצעות העברת גזי השרפה דרך מסנן מבוסס סיד, אשר ספח חלק מדו-תחמוצת הפחמן. הצוללת יכלה לנוע גם בצלילה תוך שימוש במנועי הדיזל הרגילים ואספקת אוויר דרך שנורקל. לצוללות Quebec היו שלושה מנועים שפעלו על שלושה צירים. על הציר המרכזי הותקן מנוע מטיפוס 32D בעל 900 כ"ס, ועל שני הצירים האחרים הותקנו מנועים מטיפוס M-50P בעלי 700 כ"ס כל אחד. בנוסף, הותקן על הציר המרכזי גם מנוע חשמלי ל"זחילה איטית" של הצוללת המיועד למצבים בהם דרוש שקט מרבי, הן להאזנה והן כדי למנוע גילוי.
מכיוון שלא ניתן לאחסן חמצן נוזלי לזמן ממושך, לא יכלו צוללות אלה להתרחק מבסיסן. זאת הייתה גם מערכת מסוכנת. לפחות שבע צוללות סבלו מתאונות ופיצוצים בהן, ואחת מהן, M256, אף טבעה כתוצאה מפיצוץ ושרפה. הן כונו בלעג "מציתי סיגריות". הצוללת האחרונה מדגם זה הוצאה מהשרות בשנות ה-70 המוקדמות.
טורבינת קיטור במעגל סגור
במערכת זו החום מופק מבעירת אתנול וחמצן. המדובר ביחידת כוח של טורבינת קיטור קונבנציונלית אשר מונעת בעזרת הקיטור המופק מתהליך של שריפת אתנול וחמצן נוזלי שמאוכסן בלחץ של 60 אטמוספירות. שרפה זאת שמתבצעת בלחץ מאפשרת לפלוט את גזי השרפה (דו-תחמוצת פחמן) למים בכל עומק ללא צורך בשימוש במדחס.
ההתקנה של מערכת מסוג זה כפי שהיא מתוכננת עבור דגמי אגוסטה (Agosta 90B), וסקורפן (Scorpène) הצרפתי, מאפשרת לפעול בצלילה רציפה במשך 21 ימים ויותר, כתלות במשתנים השונים כמו מהירות הפלגה ועוד.
מנועי סטרלינג
המספנה השוודית קוקומס (Kockums) שבמאלמה, בנתה שלוש צוללות מדגם גוטלנד (Gotland) עבור הצי השוודי, שבכל אחת מותקן מנוע סטרלינג כמנוע נוסף. מנוע זה, שצורך חמצן נוזלי וסולר מניע גנרטור בהספק של 75 קילו וואט (75kW) לצורך הנעה או טעינת מצברים. מערכת זו מאפשרת לצוללת במשקל 1,500 טון שהייה בצלילה למשך 14 יום ברציפות, במהירות של 5 קשרים ימיים.
מספנת קוקומס מספקת מנועי סטרלינג גם לצי הצוללות של יפן. כל הצוללות החדשות ביפן מצוידות במנועי עזר אלה. הצוללת הראשונה בדגם החדש, Sōryū, הושקה ב-5 בדצמבר ונמסרה לצי בחודש מרץ 2009.
תאי דלק
חברת סימנס מגרמניה פיתחה תא דלק בעל הספק של 30–50 קילווט. תשע יחידות כאלה מותקנות בצוללת U-31 מתוצרת מספנות HDW שבקיל. הצוללת היא הראשונה מדגם 212A של הצי הגרמני בעלת הדחק של 1,830 טון. צוללות נוספות מדגם זה, וצוללות ליצוא נוספות של מספנת HDV, (דגמי mod-209, ודגמי 212 ו-214), מצוידות בשתי יחידות המספקות 120 קילווט כל אחת.
כל תאי הדלק שמותקנים בצוללות מתוצרת גרמניה, הם מטיפוס PEM, ופותחו בחברת סימנס (Siemens).
אנרגיה גרעינית
כורים גרעיניים להנעת צוללות נמצאים בשימוש מאז שנות ה-50 של המאה ה-20. הראשונה שבהן הייתה הצוללת האמריקנית נאוטילוס (USS Nautilus). נכון לתחילת המאה ה-21, מופעלות צוללות המונעות באמצעות אנרגיה גרעינית על ידי ארצות הברית, בריטניה, צרפת, רוסיה, סין והודו. פרט להודו, כולן גם חברות קבועות במועצת הביטחון של האו"ם, והן המדינות היחידות שהצהירו כי ברשותן גם נשק גרעיני. הודו השלימה את בניית הגוף של צוללת גרעינית רק בשנת 2009, ובנייתה אמורה להסתיים תוך מספר שנים. קיים מידע כי גם בברזיל עוסקים במחקר בנושא הנעה גרעינית לצוללות. אולם, AIP הוא המונח המקובל בשימוש גם כאשר מדובר רק על שיפור ביצועי הנעה בצוללות קונבנציונליות.
הצעות לשלב כור גרעיני כמנוע עזר, אשר נכלל בקטגוריה של AIP הועלו בעבר. לדוגמה, הייתה הצעה לשלב כור קטן בהספק של 200 קילווט כמנוע עזר (המונח הנבחר היה "מצבר גרעיני"), כדי לשפר את ביצועי הצוללות הקנדיות בצלילות מתחת לקרח.
דגמי צוללות קונבנציונליות המצוידות ב-AIP
דגמי צוללות בהן הותקנו עד שנת 2010 מערכות AIP:
קאספרס גורקאס
קאספרס גורקאס (בלטבית: Kaspars Gorkšs; נולד ב-6 בנובמבר 1981) הוא כדורגלן עבר לטבי ששיחק בעמדת בלם. כיום (2018) משמש כנשיא של התאחדות הכדורגל הלטבית
קריירת מועדונים
גורקאס התחיל את הקריירה שלו באודה. בשנת חתם באוסטרס מליגת העל השוודית. בשנת חתם באסיריסקה. אחרי עונה אחת בלבד חזר ללטביה כאשר חתם בונטספילס.
ב-12 ביוני 2008 חתם בקווינס פארק ריינג'רס. למרות טענותיה של בלקפול שהמהלך בוצע באופן לא חוקי, מנהלת הליגה של פוטבול ליג אישרה את המהלך. ב-9 באוגוסט 2008 גורקאס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד בארנסלי. ב-7 בנובמבר 2009 גורקאס הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד שפילד ונסדיי. גורקאס היה שותף להעפלה של הקבוצה לפרמייר ליג בסיום עונת אחרי 15 שנה.
ב-24 באוגוסט 2011 גורקאס חתם ברדינג לשלוש שנים. בסיום העונה רדינג העפילה לפרמייר ליג ובכך גורקאס חגג עלייה שנייה ברציפות לפרמייר ליג. ב-4 בנובמבר 2012 גורקאס הבקיע את שער הבכורה שלו בפרמייר ליגב בתיקו 1-1 נגד קווינס פארק ריינג'רס. ב-12 בפברואר 2013 גורקאס הושאל לוולברהמפטון וונדררס עד לסיום העונה.
בדצמבר גורקאס חתם בקולצ'סטר יונייטד על חוזה לחודש אחד. ב-10 בינואר 2015 האריך את חוזהו עד לסיום העונה. ב-24 בינואר 2015 גורקאס הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד לייטון אוריינט.
ב-29 בינואר 2015 חתם על חוזה לשנה וחצי בארגוטליס מליגת העל היוונית.
בספטמבר חתם בדוקלה פראג מליגת העל הצ'כית עד לסיום העונה.
ב-1 ביולי 2016 חזר ללטביה והצטרף ללייפאיה עד לסיום העונה. בינואר חתם בריגה. בנובמבר 2017 פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
גורקאס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת לטביה ב-11 באוקטובר 2006 במשחק נגד במסגרת מוקדמות יורו 2008. ב-17 באוקטובר 2007 גורקאס הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 3-1 נגד. גורקאס היה קפטן הנבחרת במשך 7 שנים. בשנת 2017 הודיע על פרישתו מהנבחרת
מחניים (משחק ילדים)
מחניים הוא משחק ילדים המשוחק עם כדור לרוב כדור ספוג או כדור יד, ומטרתו היא לפסול את חברי הקבוצה הנגדית. למשחק יש כמה גרסאות. משחק זה אינו נחשב לספורט מקצועי ואינו לוקח חלק באולימפיאדה או בתחרויות רשמיות אחרות, אולם בין השנים 1996–2001 התקיימה אליפות בתי ספר למחניים.
מחניים קטן
בגרסה זו שני משתתפים נבחרים להיות הזורקים. הזורקים עומדים זה מול זה במרחק של כ-10–15 מטר זה מזה, וביניהם עומדים כל שאר המשתתפים. שני הזורקים מתמסרים ביניהם, וזורקים את הכדור על המשתתפים שביניהם במטרה לפסול אותם. משתתף שהכדור פגע בו יוצא מהמשחק, אלא אם כן הוא הצליח לתפוס את הכדור. המשתתף האחרון שהצליח להתחמק מהכדור הוא המנצח.
שחקן שפסלו אותו מצטרף לזורקים, וכך הזורקים יוצרים בהדרגה מעגל סביב שאר המשתתפים. שחקן שתופס את הכדור מקבל נקודת הצלה, הנקודה תעזור לו בפעם הבאה שיפגעו בו והוא לא יתפוס, שאז הוא לא ייפסל אלא רק יפסיד את הנקודה.
מחניים גדול
בגרסה זו לפני תחילת המשחק,כל קבוצה בוחרת שחקן אחד שיהיה "שבוי מדומה". השחקן שנבחר עובר לאזור השבויים שהוא השטח המקיף את המגרש המרובע של הקבוצה היריבה. לאחר מכן השחקנים זורקים את הכדור על הקבוצה היריבה במטרה לפסול אותם, אם הכדור פוגע בשחקן והשחקן לא תופס אותו אז השחקן נפסל והופך לשבוי. השחקן הראשון שנפסל (השבוי ה"אמיתי" הראשון) מחליף את השבוי המדומה והשבוי המדומה חוזר למגרש המרובע של קבוצתו. השבויים האמיתיים לא יכולים לחזור למשחק גם אם נפסלים אנשים אחרים. אם הכדור נופל באזור השבויים, השבוים זורקים את הכדור במטרה לפסול את חבריי הקבוצה השנייה. המשחק מסתיים כשבאחת הקבוצות כל השחקנים נפסלו והקבוצה שנשארה מנצחת.
בנוסף, לא ניתן ללכת בעת החזקת הכדור ושחקן אינו יכול למסור את הכדור לעצמו. לשחקנים שנמצאים במגרש אסור לצאת מתחומו ולשבויים אסור להיכנס אליו. השבויים משתתפים באופן פעיל במשחק; הם יכולים להתמסר עם חברי קבוצתם ולפסול את חברי הקבוצה השנייה.
מבנה המגרש - מחניים גדול
משחקים על מגרש כדורסל. המגרש המלבני מחולק לשני מלבנים שהם השטחים של כל קבוצה. בתחילת המשחק כל קבוצה עומדת באחד המגרשים המרובעים. אזור השבויים נמצא סביב לשטחי הקבוצה היריבה.
רסלמניה 22
רסלמניה 22 היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE. האירוע כלל את שני המותגים (Raw וסמאקדאון) ונערך ב-2 באפריל 2006, באולם אולסטייט ארנה בפרוורי שיקגו של רוזמונט, אילינוי. האירוע היה האירוע ה-22 בסדרת אירועי רסלמניה. האירוע היה אירוע הרסלמניה הראשון שהתקיים במדינת וושינגטון.
שנים עשר קרבות התנהלו באירוע, כולל אחד שהתקיים במופע המקדים לאירוע. בקרב המרכזי, ג'ון סינה ניצח את טריפל H בהכנעה ושמר על אליפות ה-WWE. עוד ברשימת הקרבות, ריי מיסטריו ניצח את רנדי אורטון וקורט אנגל בקרב משולש וזכה ב-אליפות העולם במשקל כבד, שון מייקלס ניצח את מר. מקמהן בקרב ללא חוקים, אנדרטייקר ניצח את מארק הנרי בקרב ארון קבורה, אדג' (עם ליטה) ניצח את מיק פולי בקרב הארדקור, מיקי ג'יימס ניצחה את טריש סטרטוס וזכתה באליפות הנשים של ה-WWE, ורוב ואן דאם ניצח בקרב סולם כסף בבנק.
רסלמניה 22 היה אירוע הרסלמניה השלישי שהתקיים במטרופולין של שיקגו (לאחר רסלמניה 2 ורסלמניה 13). כרטיסים לאירוע נמכרו בתוך פחות משתי דקות, נתון שהכניס לארגון 2 וחצי מיליון דולר; מכירת כרטיסים זו הפכה לשיא המהיר ביותר שבו נמכרים כרטיסים לאירוע יומי באולסטייט ארנה. 17,155 צופים מ-16 מדינות ומ-43 מדינות ארצות הברית נכחו באירוע, כשמיליונים נוספים צפו מבתיהם ביותר מ-90 מדינות. בנוסף לכך, רסלמניה 22 היה אירוע הרסלמניה האחרון שהתקיים בהיכל ספורט (חוץ מרסלמניה 36 והאילוצים שהובילו לקיומו בהיכל ספורט), כשכל אירוע רסלמניה שבא לאחר מכן התקיים בתוך אצטדיון.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות גם מ-Raw וגם מסמאקדאון.
הפיוד המרכזי מהמותג Raw היה בין ג'ון סינה לטריפל H על אליפות ה-WWE. לאחר שכשל לזכות בקרב הרויאל ראמבל, טריפל H השתתף בטורניר הדרך לרסלמניה של שנת 2006, שבו המנצח הפך לטוען לכתר לאליפות ה-WWE באירוע הדגל של הארגון, רסלמניה. בקרב הגמר של הטורניר, שהתקיים ב-20 בפברואר בפרק של התוכנית Raw, טריפל H התמודד מול רוב ואן דאם וביג שואו בקרב משולש. טריפל H ניצח בקרב לאחר שביצע על RVD את מהלך הסיום שלו, הפדיגרי ולאחר הקרב הצמיד אותו לניצחון.
טורניר הדרך לרסלמניה 22
הטורניר קבע את הטוען לכתר לאליפות ה-WWE שיתמודד על התואר ברסלמניה 22. הטורניר החל ב-6 בפברואר והסתיים שבועיים לאחר מכן.
הפיוד המרכזי מהמותג סמאקדאון היה בין קורט אנגל, ריי מיסטריו ורנדי אורטון על אליפות העולם במשקל כבד. מיסטריו זכה בקרב הרויאל ראמבל 2006 לאחר שהדיח אחרון את אורטון. ניצחון זה הקנה לו את הזכות להתמודד על אליפות העולם באירוע רסלמניה. באירוע אין דרך החוצה, אורטון גבר על מיסטריו בקרב על ההזדמנות להתמודד על אליפות העולם. חמישה ימים לאחר מכן בפרק של התוכנית סמאקדאון, הג'נרל מנג'ר של סמאקדאון, תאודור לונג, הכריז שהקרב על אליפות העולם במשקל כבד באירוע רסלמניה יהיה קרב משולש שיכלול את אלוף העולם, אנגל ואת הטוענים לכתר, מיסטריו ואורטון.
לוליגיים
לוליגיים (שם מדעי: Loliginidae) היא משפחה של דיונוני רחף ממחלקת הסילוניות המצויים בימים ממוזגים.
דיונונים אלה חיים הן באזורים הטרופיים והן באוקיינוסים הממוזגים.
ניקולה יוקיץ'
ניקולה יוקיץ' (בסרבית: Никола Јокић; נולד ב-19 בפברואר 1995) הוא כדורסלן סרבי, המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת דנוור נאגטס מליגת ה-NBA, וכן בנבחרת סרביה. נודע בכינוי הג'וקר. נחשב לאחד משחקני הכדורסל הטובים בעולם.
יוקיץ', אשר היה הבחירה ה-41 בדראפט ה-NBA 2014, השתתף 5 פעמים במשחק האולסטאר של ה-NBA, ונבחר 5 פעמים לאחת מחמישיות העונה ב-NBA. יוקיץ' השיג טריפל דאבלים רבים בקריירה שלו, ונמצא במקום השישי בכל הזמנים בקטגוריה זו. כמו כן מחזיק יוקיץ' בשיא כל הזמנים של ה-NBA לטריפל-דאבל המהיר ביותר במשחק, שאותו השיג תוך 14 דקות ו-33 שניות. יוקיץ' זכה בפרס ה-MVP של העונה הסדירה, הפרס היוקרתי ביותר בליגה, פעמיים ברציפות בעונות 2020/21 ו-2021/22, והוא השחקן שנבחר במקום הנמוך ביותר בדראפט שזכה בפרס זה אי פעם.
קריירה ב-NBA
יוקיץ' נבחר במקום ה-41 בסיבוב השני של דראפט ה-NBA 2014, על ידי דנוור נאגטס. הוא חתם בקבוצה לקראת עונת 2015/2016, ובמהלך העונה הפך לשחקן החמישייה הפותחת של דנוור. הוא נבחר להשתתף ב"נבחרת העולם" במשחק הכוכבים העולים. את עונתו הראשונה סיים עם ממוצעים של 10.0 נקודות ו-7.0 ריבאונדים למשחק ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. בעונת הציג שיפור ניכר ורשם ממוצעים של 16.7 נקודות, 9.8 ריבאונדים ו-4.9 אסיסטים למשחק. בסיום אותה עונה ניצב במקום השני בהצבעות לתואר השחקן המשתפר של העונה ב-NBA, אחרי הזוכה יאניס אדטוקומבו.
ב-15 בפברואר 2018 רשם יוקיץ' את הטריפל דאבל המהיר בהיסטוריית הליגה, אחרי 14 דקות ו-33 שניות במשחק מול מילווקי באקס.
לקראת עונת חתם יוקיץ' על הארכת חוזה בדנוור ל-5 עונות נוספות עבור כ-148 מיליון דולר. במהלך אותה עונה נבחר להשתתף כמחליף במשחק האולסטאר, לראשונה בקריירה, ובסוף העונה נבחר לחמישיית העונה הראשונה, גם כן לראשונה בקריירה. בעונה זו העפילה דנוור בהובלת יוקיץ' לשלב הפלייאוף, לראשונה מזה 6 עונות, ואף עלתה לסיבוב השני לאחר שגברה על סן אנטוניו ספרס (4–3) בסדרת הסיבוב הראשון. בסדרת חצי גמר המערב מול פורטלנד טרייל בלייזרס הפסידו הנאגטס בתוצאה 3–4. במשחק השלישי של הסדרה נגד פורטלנד, שבו היו ארבע הארכות, שיחק יוקיץ' 65 דקות, הכי הרבה דקות במשחק בפלייאוף מאז 1953.
בעונת נבחר יוקיץ' בשנית למשחק האולסטאר, שוב כמחליף. ב-6 בינואר 2020 קלע שיא קריירה של 47 נקודות, בניצחון קבוצתו מול אטלנטה הוקס. בפלייאוף 2020 הוביל את הנאגטס לניצחונות מול יוטה ג'אז ולוס אנג'לס קליפרס, כאשר בשתי הסדרות חזרה הקבוצה מפיגור 1–3 לניצחון 4–3. במשחק השביעי והמכריע מול הקליפרס הצטיין יוקיץ' עם 16 נקודות, 22 ריבאונדים ו-13 אסיסטים, בניצחון אשר הוביל את דנוור להעפלתה הראשונה מזה 11 שנים לגמר האזור המערבי. בסדרת גמר המערב הפסידו הנאגטס מול האלופה שבדרך, לוס אנג'לס לייקרס, בתוצאה 1–4. לאורך הפלייאוף רשם יוקיץ' ממוצעים של 24.4 נקודות, 9.8 ריבאונדים ו-5.7 אסיסטים למשחק.
ב-31 בינואר 2021 שבר את השיא של יאניס אדטוקומבו כשרשם את הדאבל דאבל ה-20 ברצף מתחילת העונה ועלה למקום שני בכל הזמנים, כשמעליו נמצא רק ביל וולטון, עם רצף של 34.
ב-9 ביוני 2021 הוכרז יוקיץ' כזוכה פרס ה-MVP של ה-NBA לעונת 2020/21, והוא השחקן הראשון שנבחר בסיבוב השני של הדראפט אשר זכה בתואר מאז וויליס ריד בעונת 1969/1970.
ב-7 באפריל 2022 הפך לשחקן הראשון בהיסטוריית ה-NBA שקולע 2000 נקודות, אוסף 1000 ריבאונדים ומוסר 500 אסיסטים בעונה אחת.
בעונת 2021/22 זכה בפרס ה-MVP של העונה הסדירה בפעם השנייה ברציפות.
בעונת 2022/23 הוביל את דנוור למאזן הטוב באזור המערב של 53-27. הוא זכה בMVP של סדרות הגמרים האזוריים ב-NBA של האזור המערבי, ובגמר הוביל את הקבוצה לזכייה ראשונה באליפות לאחר ניצחון 4-1 בסדרה על מיאמי היט וזכה בתואר MVP של סדרת הגמר לאחר שהעמיד ממוצעים של 30.2 נקודות, 14 ריבאונדים, 7.2 אסיסטים ומעל חטיפה למשחק, כשבדרך הפך לשחקן הראשון אי פעם שמוביל את הפלייאוף בשלוש הקטגוריות של קליעה, ריבאונדים ואסיסטים יחד.
נבחרת סרביה
בקיץ 2013 היה חבר בסגל נבחרת סרביה עד גיל 19 שזכתה במדליית כסף באליפות העולם שהתקיימה בצ'כיה. הוא השיג באליפות ממוצעים של 7.1 נקודות ו-5.0 ריבאונדים למשחק.