cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
FBI
הלשכה הפדרלית לחקירות - FBI
לאחר מלחמת העולם השנייה הפכה המלחמה הקרה את הקומוניסטים, אויביו של הובר מאז ומעולם, לאויביה של ארצות הברית. ה-FBI המשיך במעקב אחר הקומוניסטים, ובהעמדתם לדין. כן נחשפו פרשיות ריגול הקשורות לפצצת האטום, כגון חשיפת המרגלים יוליוס ואתל רוזנברג, ואחרים.
הובר תמך במאמצי אנשים כסנטור ג'וזף מקארתי לחשוף "קומוניסטים", ושגשג באווירת "ציד המכשפות" ששררה באותן השנים, ואכן "ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית" בראשה עמד מקארתי, ניזונה ממידע שהועבר אליה על ידי ה-FBI.
במהלך שנות השישים הפנה הובר את תשומת לבו אל מתנגדי מלחמת וייטנאם, ופעילי זכויות האזרח. ידוע כי ה-FBI עקב אחר מרטין לותר קינג וניסה להשתמש במידע אישי אודותיו על מנת להכפישו, כדי שהציבור האפרו-אמריקני, הרואה בו מנהיג, ימאס בו.
סנט גאלן (קנטון)
סנט גאלן (בגרמנית: St. Gallen, ישנם כמה איותים לשם הקנטון: St. Gall, Saint Gall, Saint Gallen) הוא קנטון של שווייץ בצפון-מזרח המדינה. עיר הבירה שלו היא סנט גאלן, כשם הקנטון.
במקום זה יש את אתר המורשת העולמי (שהוכרז בשנת 2008) - העתק גלרוס.
היסטוריה
העיר סנט גאלן החלה כמנזר במאה ה-7. בשנת 1405 הפכה העיר לעצמאית. בשנת 1490 לקחה הקונפדרציה השווייצרית הישנה בעלות על האזור. בשנת 1526 החל תהליך רפורמציה פרוטסטנטית בסנט גאלן. בתחילת המאה ה-19 נוסחה חוקה אשר שופרה במשך השנים ושמהלכן הושם דגש חזק על דמוקרטיה ישירה.
החקלאות המקומית מורכבת בעיקר מגידול בקר. התעשייה בקנטון כוללת בעיקר ייצור אופטיקה, פירוטכניקה, כימיקלים ותרופות. התיירות משחקת תפקיד חשוב בכלכלה המקומית.
נבחרת ירדן בכדורגל
נבחרת ירדן בכדורגל (בערבית: منتخب الأردن لكرة القدم) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של ירדן.
הנבחרת מעולם לא העפילה לגביע העולמי. בשנת 2004, העפילה הנבחרת בפעם הראשונה בתולדותיה לגביע אסיה, בזכות הדרכתו של המאמן המצרי, מחמוד אל ג'ווארי. דירוג השיא של הנבחרת הוא 37, שאליו הגיעה בחודש ספטמבר 2004.
במוקדמות מונדיאל 2014 רשמה נבחרת ירדן את הישג שלה כאשר העפילה לשלב הפלייאוף על העלייה למונדיאל מול נבחרת אורוגוואי אך ירדן הובסה במשחק הראשון בביתה 0–5 וסיימה ב 0-0 בגומלין ולא עלתה למונדיאל בברזיל. האצטדיון הבינלאומי בעמאן משמש כמגרשה הביתי של הנבחרת.
בגביע אסיה בכדורגל בשנת 2015 נבחרת ירדן הוגרלה לבית ד' עם יפן, פלסטין ועיראק וסיימה עם ניצחון אחד ושני הפסדים.
שיאי שחקנים
נכון ל-28 במרץ 2023.
דניאל סנטיאגו
דניאל גרג סנטיאגו לין (בספרדית: Daniel Gregg Santiago Lynn; ) הוא כדורסלן אמריקאי ממוצא פוארטו ריקני המשחק בעמדת הסנטר בבוקה ג'וניורס ובנבחרת פוארטו ריקו. אופן משחקו הפיזי של סנטיאגו ביסס אותו כאחד השחקנים הטובים בעמדתו באירופה.
קריירה
סנטיאגו, יליד לובוק, טקסס, שיחק בליגת הקולג'ים עבור אוניברסיטת ניו מקסיקו ואוניברסיטת סנט וינסנט במשך שלוש שנים. הוא לא נבחר בדראפט ה-NBA. ולכן, החל לשחק במדיה של ביימון קאובויס, מהליגה הפוארטו ריקנית. 2 עונות לאחר מכן החל להתאמן במספר קבוצות אירופיות ולבסוף חתם בוארזה האיטלקית, עימה זכה באליפות איטליה ושנה לאחר מכן בסופרקאפ האיטלקי.
בקיץ 2000, בעקבות הישגיו ויכולתו במועדון האיטלקי, סנטיאגו החל להתאמן עם קבוצת ה-NBA, פיניקס סאנס, כשתוך זמן קצר נמנה בסגלה של פיניקס סאנס. במשך שתי עונותיו בקבוצה המעיט בדקות משחק, החליט לעזוב את הקבוצה לטובת קדנציה נוספת באיטליה, הפעם במדיה של לוטומטיקה רומא. לאחר עונה אחת בלבד בקבוצה, חזר ל-NBA, הפעם במדיה של מילווקי באקס.
לאחר שתי עונות התלבט סנטיאגו האם להמשיך ב-NBA או לעבור לאירופה. ביולי 2005, חתם במועדון הספרדי, אוניקאחה מאלגה מליגת העל הספרדית. בשלוש עונותיו במועדון, זכה באליפות הליגה הספרדית.
בעונת 2008/09 עזב את אוניקאחה מאלגה לאחר שלא האריך את חוזהו, לטובת ברצלונה.
בספטמבר 2012 חתם בבוקה ג'וניורס בארגנטינה, במרץ 2013 נבחר לשחקן הטוב ביותר בליגה בעונה, במאי 2013 הצטרף לקבוצה מטס דה גיינדו בפוארטו ריקו.
סנטיאגו החל לשחק עבור נבחרתו הלאומית משנת 1999. כחלק מנבחרתו הלאומית זכה במדליית הארד במשחקי פאן אמריקה של 1999 ושל 2003 וכן מאז שותף בכל משחקי נבחרתו בטורנירי אליפות אמריקה, אליפות העולם והמשחקים האולימפיים.
בגביע העולם 2014 שנערך בספרד, נכלל בסגל נבחרתו ושיחק במשחקים, בהיותו בן 38. הוא היה אחד השחקנים המבוגרים בטורניר.
תארים בקריירה
עם ביימון קאובויס: עם וארזה: עם אוניקאחה מאלגה:
מת'יו מוריסון
מתיו ג'יימס מוריסון (באנגלית: Matthew James Morrison; נולד ב-30 באוקטובר 1978) הוא רקדן, זמר-יוצר ושחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו בתור וויליאם שוסטר (אנ') בסדרה "Glee" (2015-2009). הוא גם כיכב במספר בהפקות של ברודוויי, בין היתר גילם את לינק לארקין במחזמר "היירספריי" (2002), שיחק במחזמר "האור בפיאצה" ( 2005, עבורו קיבל מועמדות לפרס טוני) ובשל גילום דמותו של ג'יימס מתיו ברי במחזמר "למצוא את ארץ לעולם לא" (2016-2015).
ביוגרפיה
נולד בבסיס הצבאי פורט אורד שבצפון קליפורניה וגדל בעיר צ'יקו (אנ'), קליפורניה. בנם של מרי לואיז (פרייז'ר) ותומאס מוריסון; הוא ממוצא סקוטי ואנגלי. הוא היה חבר בתיאטרון הנוער של בואנה פארק (אנ'). . הוא למד בבית הספר לאמנויות של מחוז אורנג' בסנטה אנה, לאחר מכן למד בתיכון לוס אלמיטוס בעיר לוס אלמיטוס (אנ'). . בזמן לימודי התיכון, מוריסון השתתף במחזמר עם השחקנית ג'ודי סוויטין (אנ'). הוא למד בבית הספר לאמנויות טיש של אוניברסיטת ניו יורק במשך שנתיים לפני שנשר והצטרף לעיבוד של ברודוויי למחזמר "פוטלוס" (אנ').
קריירה
בשנת 2005 השתתף בסרט הטלוויזיה המקורי של דיסני "היה היה פעם מזרן" לצדם של קרול ברנט וטרייסי אולמן. הסרט מבוסס על הסיפור "הנסיכה והאפון" שכתב הנס כריסטיאן אנדרסן.
בשנת 2007 שיחק תפקיד קטן בסרט "מילים ולחן" שם היה האמרגן של כוכבת פופ מפורסמת. הוא ידוע בעיקר בשל תפקידו הראשי במחזמר "היירספריי" שהועלה בברודוויי, בו שיחק את תפקיד לינק לרקין, ובשל תפקידו כויליאם שוסטר בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "Glee". תפקידו בסדרה זיכה אותו בהערכה, ומועמדות וזכייה בפרסים שונים. ויליאם שוסטר הוא מורה לספרדית בבית הספר "ויליאם מקינלי" באוהיו, בו למד בצעירותו והכיר את אשתו לעתיד. הוא החליט להחזיר את תהילתה של המקהלה, והקים אותה מחדש.
בשנת 2012 שיחק בתפקיד ראשי בדרמה הרומנטית "למה לצפות כשאתם מצפים" לצד ג'ניפר לופז וקמרון דיאז.
בשנת 2016 השתתף בתפקיד אורח בעונה השנייה של הסדרה המוצלחת "יאנגר".
בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה העצמאי "קדחת הצבעונים", לצדן של אליסיה ויקנדר וקארה דלווין. עוד בשנת 2017 השתתף בסדרה "האנטומיה של גריי" בעונות 13–14 בתפקיד אורח כבעלה המתעלל של הדמות ג'ו וילסון.
בשנת 2019 החל לשחק בסדרה "אימה אמריקאית: 1984", המהווה העונה התשיעית בסדרת "אימה אמריקאית".
בשנת 2020 לוהק בתפקיד הגרינץ' בספיישל הטלוויזיה המוזיקלי "Dr. Seuss’ The Grinch Musical!" אשר שודר ב-9 בדצמבר 2020 ברשת NBC.
ב-4 באפריל 2022, פורסם כי מוריסון נבחר לצוות השופטים בעונה ה-17 של תוכנית המציאות "So You Think You Can Dance" ברשת FOX, יחד עם ג'וג'ו סיווה ורקדן ההיפ-הופ סטיבן בוס (אנ'). עם זאת, ב-27 במאי, הוא פוטר מהתוכנית בגלל ששלח הודעות טקסט למתמודדת שגרמו לה להרגיש אי-נוחות. הפרק האחרון שלו שודר ב-8 ביוני, והוא הוחלף בשחקנית ליאה רמיני. בסרטון אינסטגרם שפורסם ביוני 2022, מוריסון טען שההודעות שלו היו פשוט ידידותיות ושהוא קורבן של תרבות הביטול.
חיים אישיים
מוריסון התארס לשחקנית קריסשל סטאוס (אנ') ב-9 בדצמבר 2006. מערכת היחסים ביניהם הסתיימה שנה לאחר מכן.
בשנת 2011, מוריסון החל לצאת עם רנה פואנטה. ב-27 ביוני 2013, אלטון ג'ון עזר למוריסון להודיע ​​שהוא ופואנטה מאורסים. מוריסון ופואנטה נישאו ב-18 באוקטובר 2014, בבית פרטי באי מאווי. בנם הבכור נולד ב-22 באוקטובר 2017; ובתם השנייה נולדה ב-28 ביוני 2021.
מזל (פירושונים)
{{פירושונים| אישים: אישים ממשפחה זו:
ראו גם
}}
ורד טוכטרמן
ורד טוכטרמן (נולדה ב-24 באוקטובר 1970) היא סופרת ומתרגמת ישראלית בסוגת המדע הבדיוני והפנטזיה וכלת פרס גפן לשנת 2003.
קורות חיים
ורד טוכטרמן נולדה בארגנטינה וגדלה בחיפה. למדה לתואר ראשון בפסיכולוגיה וב"א כללי מאוניברסיטת חיפה. למדה 4 שנים של לימודים מתקדמים (מסלול ישיר לדוקטורט, מחקר, פסיכולוגיה, פיזיולוגית-אבולוציונית) אבל לא השלימה את לימודיה.
עורכת מייסדת (בדימוס) של כתב העת "חלומות באספמיה", כתב עת ישראלי למדע בדיוני ולפנטזיה. ערכה אותו מהקמתו בשנת 2002 ועד שפרשה בשנת 2007. החליף אותה סופר המדע הבדיוני ניר יניב. במסגרת זו הרימה בשנת 2006 (לקראת כנס אייקון 2006, שנושאו היה חלומות) פרויקט בשם "חלום בהקיץ"
- פרויקט כתיבה שיתופי בתחום המדע הבדיוני, שהניב סיפורים רבים.
ספרה "לפעמים זה אחרת", שיצא לאור בשנת 2002 בהוצאת אופוס, הוא קובץ סיפורי מדע בדיוני ופנטזיה שעוסקים במגוון נושאים וסגנונות. הספר זכה בפרס גפן לשנת 2003, השנה הראשונה שבה הייתה קטגוריה לספרי מקור.
חוץ מספרה פרסמה סיפורים קצרים רבים באכסניות שונות בארץ (פרסום מקוון: מגזין האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה, "בלי פאניקה"; בדפוס: חלומות באספמיה, המימד העשירי, סיפור אחד באנתולוגיה "שם יש שושנים" בעריכת הגר ינאי, שהוקדשה לכתיבה אירוטית של נשים) וכן שלושה סיפורים שתורגמו לשפות זרות (באנגלית, "לצוד חדקרן" שהופיע בדפוס בגיליון דצמבר 2003 של Fantasy and Science Fiction, בצרפתית, "מחר הוא היום הראשון של שארית חייך", שהתפרסם בדפוס באנתולוגיה Utopiae של כנס Utopiales 2005 שבו גם השתתפה, ו"נוכחים נפקדים", שהתפרסם באופן מקוון במגזין הרשת הארגנטינאי Axxon בשנת 2005).
סיפורים שלה בעברית מצויים במגזין הרשת "בלי פאניקה", המגזין המקוון של האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה, ב-ynet וב-nrg.
בשנת 2010 זכתה בפרס גפן על סיפורה הקצר "דוקטור ווטסון ומר הולמס – או פרשת הקללה של בית פנינגטון".
בשנת 2011 ראה אור בהוצאת יניב ספרה "דם כחול", המספר על בחורה המגשימה את חלומה לפגוש ערפדים.
בשנת 2017 ראה אור באותה הוצאה ספר ההמשך, "אבן ירח", הממשיך עלילתית את "דם כחול".
אחיה, אביאל טוכטרמן, היה סופר ופעיל בקהילת המדע הבדיוני הישראלית, ונפטר בשנת 2016.
קישורים חיצוניים
סיפורים פרי עטה
ביקורות על ספרה "לפעמים זה אחרת"
ביקורת על ספרים שתרגמה
סיפורים ומאמרים שתרגמה ומצויים ברשת
רייזמן
רייזמן הוא שם משפחה.
יוליוס שטרייכר
יוליוס שטרייכר בגרמנית: Julius Streicher; 12 בפברואר 1885 - 16 באוקטובר 1946) היה מראשי העיתונות האנטישמית ומראשי המשטר הנאצי בגרמניה. המקים, הבעלים והעורך של העיתון האנטישמי והתעמולתני "דר שטירמר" (המסתער). נידון למוות במשפטי נירנברג על חלקו בשואה והוגדר בפסק הדין כ"אויב היהודים מספר אחת".
ביוגרפיה
שטרייכר נולד בפליינהאוזן (Fleinhausen; מקום יישוב קטן, כ-25 ק"מ ממערב לאאוגסבורג) שבממלכת בוואריה, אחד מתשעת בניו של פרידריך, מורה מקומי, ואשתו אנה. עבד תקופה קצרה כמורה בבית ספר יסודי, עד שהתגייס לצבא הגרמני ב-1914. שטרייכר נלחם במלחמת העולם הראשונה ואף קיבל את עיטור צלב הברזל ודרגת קצונה.
כלא שפנדאו
כלא שפנדאו (בגרמנית: Kriegsverbrechergefängnis Spandau) היה בית כלא בעיר שפנדאו שבמערב ברלין (כיום אחת מתשע השכונות המרכיבות את רובע שפנדאו בברלין), המוכר בעיקר בשל היותו מקום כליאתם של שבעה מורשעים של משפטי נירנברג. בית הכלא הוקם ב-1876 ליד מצודת שפנדאו, אך לא היה חלק ממנה. בתקופת הנאצים שימש הכלא את הגסטפו לכליאת מתנגדי משטר, ולאחר מלחמת העולם השנייה שימש לכליאת שבעת פושעי המלחמה הנאצים. בית הכלא נהרס ב-1987, לאחר מותו של אחרון האסירים בו, רודולף הס - וזאת על מנת למנוע את הפיכת האתר למוקד עלייה לרגל עבור נאו-נאצים.
יוליוס שטרייכר
ביוגרפיה
ב-1919 נכנס שטרייכר לפוליטיקה הגרמנית כשייסד את "המפלגה הגרמנית הסוציאלית" ששנה לאחר מכן, נבלעה בתוך המפלגה הנאצית. בין השנים 1924 ל-1932 שימש בתפקידים ייצוגיים שונים בפוליטיקה הגרמנית, מטעם המפלגה הנאצית ובין השנים 1928 ל-1940 שימש כראש המפלגה הנאצית במחוז פרנקוניה. בתקופה זו פעל בעיקר בעיר נירנברג. בהתקדמותו בתוך המפלגה הנאצית הפך למקורב של מנהיגה, אדולף היטלר.
כלא שפנדאו
היסטוריה
בית הכלא נבנה בשנת 1876 כמרכז כליאה צבאי, אולם ב-1919 החל לשמש גם למטרות אזרחיות. באותה תקופה היה המתקן ערוך לכליאתם של עד 600 אסירים. לאחר שריפת הרייכסטאג בשנת 1933, נכלאו במבנה מתנגדים להיטלר, ובכללם עיתונאים כקרל פון אוסייצקי ואגון קיש (Egon Kisch), במה שכונה אז "מעצר מנהלי". כלא שפנדאו הפך למעין מודל מוקדם עבור מחנות הריכוז הנאציים. בעוד שמבחינה רשמית הוא נוהל על ידי משרד המשפטים הפרוסי, הגסטפו התעלל ועינה את הכלואים בו, כפי שמציין קיש בזכרונותיו מכלא זה. בסוף אותה שנה הוקמו מחנות הריכוז הנאציים הראשונים, וכל האסירים אשר הוחזקו ב"מעצר מנהלי", כביכול, הועברו למחנות אלה.
יוליוס שטרייכר
ביוגרפיה
במהלך המרידה הנאצית הכושלת המכונה "הפוטש במרתף הבירה" היה שטרייכר אחד מתומכיו של אדולף היטלר ויצא במסע ציבורי להגנתו. לאחר שפרסם בעיתונו ידיעות בדבר חייו האישיים של הרמן גרינג בשנת 1940 פוטר מכל משרותיו, אך נותר ביחסים טובים עם היטלר.
כלא שפנדאו
מתקן כליאה לנאשמי משפטי נירנברג
לאחר מלחמת העולם השנייה יועד המבנה על ידי ארבע המעצמות לכלוא את פושעי המלחמה אשר הורשעו במשפטי נירנברג. בסופו של דבר, נכלאו בו רק שבעה מנאשמי המשפטים, ומהם רק ארבעה ריצו את מלוא גזר הדין: רודולף הס, אלברט שפר, באלדור פון שיראך וקארל דניץ. שלושה נוספים – קונסטנטין פון נויראט, וולטר פונק ואריך רדר – שוחררו במהלך שנות החמישים בשל בעיות בריאות, וזאת על אף שהשניים האחרונים נשפטו למאסר עולם. בין השנים 1966–1987 היה רודולף הס האסיר היחיד בבניין, והיה האדם היחיד ששכן בו באותה העת פרט לסוהרו האמריקאי, לויטננט קולונל יוג'ין ק' ברד (Eugene K. Bird), אשר היה לחברו. ברד כתב מאוחר יותר ספר על אודות חוויה זו, בשם "האיש הבודד בעולם" (The Loneliest Man in the World).
יוליוס שטרייכר
ביוגרפיה
במרץ 1940 נפתחה נגד שטרייכר חקירה בתוך המוסדות הנאצים בחשד ללקיחת שוחד בתמורה להגדרתם של מספר עסקים כ"אריים". עקב כך הושעה שטרייכר מפעילותו הציבורית אך בכל זאת, יחסיו הטובים עם אדולף היטלר נמשכו והוא המשיך להפיץ את אמירותיו האנטישמיות.
כלא שפנדאו
מתקן כליאה לנאשמי משפטי נירנברג
פרט ל"מרכז הבטיחות האווירית של ברלין", היה זה היחיד מבין מוסדות ארבע המעצמות אשר המשיך להתקיים גם לאחר תום שנות שלטונן הצבאי בגרמניה.
יוליוס שטרייכר
אידאולוגיה
שטרייכר נחשב לאחד האנטישמיים הנאציים הקיצוניים ולאחד הראשונים שבהם, שקרא להשמדת יהודים. בשנת 1923 ייסד את העיתון האנטישמי "דר שטירמר" (המסתער) שהיה במה להתקפות אנטישמיות ארסיות במיוחד כנגד יהודים. תפוצת השיא של העיתון הגיעה ל-800,000 עותקים.
בין דפי העיתון חיווה שטרייכר את דעתו כי היהודים הם אחראים למשבר הכלכלי, לאבטלה ולאינפלציה בגרמניה. הוא טען כי היהודים מדיחים לזנות נערות אריות טהורות גזע, וכי הם אחראים ל-90% מהזונות ברחבי גרמניה. היהודים תוארו בעיתונו כשרצים מזוהמים, זבובים רוחשי מזימות ופטריות רעל המאיימים על הגזע הארי.
מכפלת וודג'
מכפלת וודג' (באנגלית: wedge product, בתרגום חופשי: מכפלת טריז) המסומנת \ \wedge היא העתקה ביליניארית אנטיסימטרית מעל מרחב וקטורי המצויד במבנה של אלגברה. כלומר:
יוליוס שטרייכר
אידאולוגיה
השימוש בחומר האנטישמי שפרסם שטרייכר, נמשך עד ימינו אנו ועיתונו יחד עם הפרוטוקולים של זקני ציון נחשב לחיבור אנטישמי קלאסי. מפורסמות במיוחד הקריקטורות ששטרייכר עשה בהן שימוש המשמשות השראה לקריקטוריסטים אנטישמיים עד ימינו.
מכפלת וודג'
התכונה העיקרית של מכפלה זו היא היותה אנטי-סימטרית, כלומר:
יוליוס שטרייכר
תפיסתו, משפטו והוצאתו להורג
ב-23 במאי 1945 נתפס שטרייכר בעיירה בשם ויידרינג בצפון-מערב אוסטריה. קבוצת קצינים אמריקאים בראשות המייג'ור הנרי פְּליט (שהיה יהודי) גילתה את שטרייכר, שטען כי הוא צייר בשם יוסף סיילר. לאחר חקירה קצרה, הודה בזהותו האמיתית.
מכפלת וודג'
מעל סופר-אלגברה, היפוך הסימן של המכפלה תלוי בזוגיות האיברים שלו.
מכפלת וודג' משמשת בגאומטריה דיפרנציאלית על מנת לבנות את מרחב כל התבניות האנטיסימטריות מעל יריעה, כאשר היא מאפשרת כיצד לבנות k-תבניות מחד-תבניות, על ידי הגדרת מכפלת וודג' על איברי הבסיס \ dx^\mu. למשל: מעל אפשר לרשום את המכפלה במפורש עבור תלת-תבניות: כאשר אפסילון הוא טנזור לוי-צ'יויטה.
יוליוס שטרייכר
תפיסתו, משפטו והוצאתו להורג
שטרייכר היה בין הנידונים למוות במשפטי נירנברג, בהם הורשע ונידון למוות. לפי המגזין "ניוזוויק", בעת הוצאתו להורג, בהושענא רבה תש"ז (16 באוקטובר 1946), קרא שטרייכר "חג פורים שמח 1946", וכנראה כיוון להשוות את 10 הנאצים שנדונו לתליה בנירנברג לעשרת בני המן שניתלו בפורים כמסופר במגילת אסתר. לפי דניס ברק ודייוויד גרס, אמר שטרייכר - "הייל היטלר! עכשיו אני הולך אל האלוהים. משתה פורים 1946! הבולשביקים יום אחד יתלו את כולכם". שטרייכר היה היחיד מהנידונים למוות שעונשו בא אך ורק על חלקו ברדיפת היהודים. להגנתו טען שמעולם לא קרא להשמדת יהודים, אלא רק לגירושם.
ג'ון מוריסון
ג'ון מוריסון (באנגלית: John Stuart Morrison; 7 בדצמבר 1889 – 1 במרץ 1975) היה שחמטאי קנדי ואלוף קנדה בשחמט בשנים 1910, 1913, 1922, 1924 ו-1926.
קריירה
מוריסון היה חמש פעמים אלוף קנדה, ופעם נוספת חלק מקום ראשון (בשנת 1931, מוריס פוקס ניצח בדו-קרב). מוריסון סיים במקום ה-12 בתחרות ניו-יורק בשנת 1913 (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה), וסיים במקום השביעי בתחרות ניו-יורק בשנת 1918 (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה). מוריסון חלק את המקומות ה-14–15 בתחרות לונדון בשנת 1922 (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה).
מוריסון שיחק בלוח הראשון של נבחרת קנדה באולימפיאדת השחמט 1939 והשיג תוצאה של (+5 –6 =4) (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). בין היתר, ניצח את קונל יו אודונל אלכסנדר וסיים בתיקו עם סבלי גריגורייביץ' טרטקובר.
במהלך הקריירה שלו ניצח גם את דוד ינובסקי ומקס אויבה.
דונלד בליסאריו
דונלד פול בליסאריו (באנגלית: Donald Paul Bellisario; נולד ב-8 באוגוסט 1935) הוא מפיק ותסריטאי טלוויזיה אמריקאי.
קורות חיים
בליסאריו נולד במחוז קוקבורג, פנסילבניה לאם ממוצא סרבי ולאב ממוצא איטלקי. בליסאריו שירת בחיל הנחתים האמריקני בשנים 1955–1959, והוא בוגר אוניברסיטה בתחום העיתונאות באוניברסיטת פנסילבניה.
במשך 15 שנה בליסאריו עסק בפרסום כקופירייטר. הוא עבד במשרד פרסום במחוז לנקסטר, פנסילבניה, לפני שעבר לדאלאס, טקסס. משם, הדרך להוליווד הייתה קצרה.
הקריירה בהוליווד
לאחר שעבד תחת מפיקים כגלן א. לארסון וסטיבן ג'יי קאנל, בליסאריו אימץ חלק מטכניקות ההפקה בהם השתמשו, ביניהם השימוש בניצבים קבועים לכל סדרותיו. הוא יצר מספר סדרות מצליחות כ"מגנום, בלש פרטי", "זאב מעופף", "זינוק לאתמול", "ג'אג" ו-"NCIS" וגם שימש תסריטאי ומפיק לסדרה בטלסטאר גלקטיקה המקורית.
בשנת 1992 יצר את סדרת הטלוויזיה "טקילה ובונטי" לרשת CBS בכיכובה של מרישקה הרגיטאי. הסדרה בוטלה לאחר 12 פרקים.
המוטיב העיקרי של בליסאריו הוא שיוכו של הפרוטגוניסט הראשי בסדרותיו לכוחות מיוחדים כאלו או אחרים, כדוגמת דמותו של מאגנום ב"מאגנום, בלש פרטי", דמותו של סטרינגפלו הוק ב"זאב מעופף", דמותו של הרמון ראב הבן ב"ג'אג" וכן דמותו של לירוי ג'תרו גיבס ב-"NCIS".
בשנת 2004 קיבל בליסאריו כוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בראיון שנערך עמו בסוף שנות ה-90, בליסאריו הודה כי הרעיון לסדרה זינוק לאתמול היה בעקבות ספר העוסק במסע בזמן.
פאזור (אלקטרוניקה)
פאזור הוא קבוע מרוכב המייצג פונקציה סינוסואידלית של הזמן בעלת משרעת ותדירות קבועה בעזרת האקספוננט המרוכב. פאזורים משמשים בהנדסת חשמל ובפיזיקה על מנת לפשט בעיות הכוללות משוואה דיפרנציאלית לפתרון משוואה אלגברית, או על מנת לפשט בעיות הכוללות חיבור פונקציות סינוסואידליות באותה התדירות לחיבור אלגברי של מספרים מרוכבים.
בחיבור פאזורי באלקטרוניקה התדר של כל הרכיבים במעגל  זהה, וההבדל בין הרכיבים הוא במשרעת ובהפרש המופע מהמקור.
טקסס ריינג'רס (קבוצת בייסבול)
טקסס ריינג'רס (באנגלית: Texas Rangers) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר ארלינגטון שבטקסס. הקבוצה משחקת בבית המערבי של האמריקן ליג.
פאזור (אלקטרוניקה)
הגדרה
סינוסואידה (או צורת גל סינוסית) היא פונקציה מהצורה: כאשר: לפי נוסחת אוילר, ניתן לכתוב באופן שקול: כאשר היא היחידה המדומה ו-\Re (z) הוא החלק הממשי של המספר המרוכב z \!\.
הפאזור של \ y(t) מוגדר להיות המשרעת המרוכבת של, ומסומן Y: הפאזור Y \!\ הוא קבוע מרוכב שמכיל בתוכו את המשרעת ואת המופע של הסינוסואידה, ולעיתים משתמשים בסימון המפושט של גודל וזווית:
טקסס ריינג'רס (קבוצת בייסבול)
הקבוצה נוסדה ב-1961 בעיר וושינגטון והצטרפה לאמריקן ליג תחת השם וושינגטון סנטורס, ב-1972 עברה הקבוצה למקום משכנה הנוכחי בטקסס. הקבוצה לא זכתה להצלחה רבה לאורך שנות קיומה, רק ב-2010 ניצחה לראשונה בסדרת פלייאוף והצליחה להעפיל לוורלד סיריס שנתיים ברציפות.
פאזור (אלקטרוניקה)
הגדרה
A הוא גודל הווקטור ו-\phi הזווית מהציר האופקי בהצגה קוטבית של המספר במישור המרוכב. בהנדסת חשמל, המופע מצוין בדרך כלל במעלות במקום ברדיאנים, והגודל ניתן לעיתים על ידי שורש ממוצע הריבועים (ממוצע RMS) במקום על ידי משרעת השיא.
היתרון בשימוש בפאזורים הוא הקלות הרבה שבה פעולות האריתמטיקה נעשות על מספרים מרוכבים ביחס לפונקציות טריגונומטריות. בהנחה שהתדירות של מספר פונקציות זהה, קל יותר לבצע את פעולות החשבון על הפאזורים ורק לאחר מכן להכפיל באקספוננט המרוכב התלוי בזמן ולקחת את החלק הממשי של התוצאה.
טקסס ריינג'רס (קבוצת בייסבול)
היסטוריה
לאחר שקבוצת הבייסבול המקצוענית מוושינגטון עזבה את העיר ב-1960, ועברה לשחק במינסוטה תחת השם מינסוטה טווינס, החליטו קברניטי ה-MLB להעניק לעיר הבירה של ארצות הברית זיכיון לקבוצה חדשה, אשר נשאה את שם הקבוצה העוזבת, וושינגטון סנטורס. הקבוצה החדשה הייתה מהגרועות בליגה בשנים הראשונות של קיומה, ב-1969 לאחר רכישת הקבוצה על ידי בעלים חדש ומינויו של השחקן האגדי טד ויליאמס למאמן הקבוצה, נראה היה שחל שינוי לטובה, הקבוצה סיימה לראשונה את העונה הסדירה במאזן ניצחונות חיובי, וויליאמס אף נבחר כמאמן העונה, אך לאור קשיים כלכליים נקט הבעלים בעונות הבאות במדיניות חסכונית, שפגעה בהישגי הקבוצה. ב-1971 אישרה הנהלת האמריקן ליג את העברת הקבוצה לארלינגטון, טקסס, צעד זה התקבל במרמור רב מצד אוהדי הסנטורס, את מחאתם הביעו במשחק האחרון של הקבוצה בוושינגטון, כאשר פלשו בהמוניהם לאצטדיון ללא תשלום, וחדרו למגרש בזמן המשחק, המשחק "פוצץ" ונקבע לקבוצה הפסד טכני. ב-1989 נמכרה הקבוצה תמורת 89 מיליון דולר, לקבוצת משקיעים בהנהגת הנשיא העתידי של ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, בוש אף שימש כמנהל הקבוצה עד בחירתו למושל טקסס ב-1994. ב-1998 נמכרה הקבוצה שוב תמורת 250 מיליון דולר מהם קיבל בוש קרוב ל-15 מיליון. מגזין פורבס העריך את שווי הקבוצה ב-2017 בכ-1.55 מיליארד דולר.
עד 2010 הקבוצה העפילה שלוש פעמים בלבד למשחקי הפלייאוף, ב-1996, 1998 ו-1999, בכל אחת מהפעמים הפסידה כבר בסיבוב הראשון לניו יורק יאנקיז למרות שהיה לה יתרון ביתיות. את עונת 2010 סיימה הקבוצה בראשות הבית המערבי של האמריקן ליג עם מאזן של 90 ניצחונות ו-72 הפסדים, בפלייאוף גברה על היאנקיז, האלופה המכהנת, והעפילה לוורלד סיריס, בו הפסידה 1–4 לסן פרנסיסקו ג'איינטס. בעונת 2011 העפילה פעם נוספת לוורלד סיריס, אך הפסידה לסנט לואיס קרדינלס 4-3, לאחר שהייתה כבר על סף פסילת חובט אחד מזכייה באליפות.
פאזור (אלקטרוניקה)
תנאים לשימוש בפאזורים
כדי שאפשר יהיה להמיר נתוני מעגל חשמלי לפאזורים, על המעגל לקיים את התנאים להלן:
חשבון פאזורי
כאשר סינוסואידה מיוצגת על ידי פאזור, משוואות דיפרנציאליות הופכות למשוואות אלגבריות. תוצאה זו נובעת מהעובדה שהאקספוננט המרוכב הוא פונקציה עצמית של אופרטור הנגזרת:
כלומר רק המשרעת המרוכבת משתנה על ידי הגזירה. זאת, לעומת הפונקציה המקורית בה גזירה משנה גם את המשרעת וגם את המופע:
לכן, הנגזרת לפי זמן של סינוסואידה הופכת, בייצוג פאזורי, להכפלה בתדירות הזוויתית וביחידה המדומה. באופן דומה, אינטגרציה של פאזור בזמן שקולה לחלוקה באותה תדירות מדומה.
לדוגמה, המשוואה הדיפרנציאלית הבאה מתארת את המתח על הקבל במעגל RC:
כאשר מקור המתח במעגל הוא סינוסואידלי (כמו בזרם חילופין):
המשוואה הדיפרנציאלית הופכת בייצוג פאזורי: כאשר
פתרון המשוואה עבור פאזור המתח על הקבל נותן:
על מנת למצוא את המתח עצמו הנופל על הקבל, ראשית יש לבטא את כל המספרים המרוכבים בצורה קוטבית: כאשר
מכאן שהפתרון המתקבל הוא:
ניתוח מעגלים
בעזרת פאזורים, השיטות לפתרון מעגלי זרם ישר (DC) יכולות לשמש גם לפתרון מעגלי זרם חילופין (AC): כאשר Z \!\ נקרא עכבה חשמלית.
המרכז להורות אחרת
המרכז להורות אחרת הוא מוסד ייעוץ לאנשים שמעוניינים בהקמת משפחה שאינה עונה לנורמות השמרניות. המוסד הוקם בתל אביב ב-1994 על ידי רחלי בר-אור, עובדת סוציאלית ופסיכותרפיסטית, וגידי שביט, עובד סוציאלי, פסיכותרפיסט, מטפל משפחתי ומנחה קבוצות.
הרציונל של המרכז
מבנה ההורות אחרת, כפי שמיושם על ידי המרכז בתל אביב, הוא ייחודי לישראל, ומדגיש הפלורליזם וקבלת השונה באמצעות החיבור בין העולם ההטרוסקסואלי והעולם ההומוסקסואלי. זאת לעומת קו של הורות חד-מינית שמופיע ומיוצג באופן נרחב בארצות הברית.
הנחות היסוד של ההורות האחרת
הורות אחרת היא מבנה חדש של משפחה, הנותן הזדמנות לאנשים אשר רוצים להיות הורים, אך לא רוצים, או לא יכולים, לחיות במסגרת הכוללת גבר ואישה.
ריצ'רד גורדון
ריצ'רד פרנסיס "דיק" גורדון (באנגלית: Richard Francis Gordon; 5 באוקטובר 1929 - 6 בנובמבר 2017) היה אסטרונאוט בתוכנית ג'מיני ותוכנית אפולו. נולד בסיאטל, וושינגטון.
נהר
נהר הוא מוביל מים מתוקים ממקור יבשתי, כגון מעיינות ושלגים, אל אגם או אל ים, והוא גדול מנחל. זרימתם של הנהרות היא באפיק טבעי, מן המקום הגבוה אל הנמוך.
הנהרות ממלאים תפקיד חשוב בתולדות התרבות, וכבר בימי קדם התיישב האדם והקים את עריו לאורך גדותיהם. התרבויות הגדולות הראשונות צמחו בעמקי הנהרות: עמק הפרת והחידקל, עמק האינדוס, עמק הנהר הצהוב ועמק הנילוס.
ריצ'רד גורדון
השכלה
בוגר במדעים בכימיה מאוניברסיטת וושינגטון, 1951.
שירות צבאי
סיים קורס טיס בצי האמריקאי בשנת 1953. לאחר מכן למד בבית הספר לטיסה בכל מזג אוויר, והוצב בטייסת הקרב לכל תנאי מזג אוויר, בתחנת האוויר הימית בג'קסונוויל, פלורידה. בשנת 1957 למד בבית הספר לטייסי ניסוי של הצי במרילנד, ושירת כטייס ניסוי עד 1960. בתקופה זו, ביצע טיסות ניסוי על F-8U קרוסיידר, F-11F טייגרקאט, FJ פיורי ו־A-4D סקייהוק, והיה טייס הניסוי הראשון במיזם F-4H פנטום II. היה מדריך טיסה במטוסי פנטום בטייסת הקרב ה־121 בתחנת האוויר הימית במיראמר, קליפורניה, והשתתף בהכנסת המטוס לציים האטלנטי והפסיפי. בנוסף, היה קצין בטיחות, סגן קצין מבצעים וקצין אימוני קרקע בטייסת הקרב 96 באותו בסיס.
שירות בנאס"א
נבחר לאסטרונאוט בקבוצה השלישית, באוקטובר 1963. היה טייס גיבוי של ג'מיני 8.
בספטמבר 1966 שוגר כטייס במשימת ג'מיני 11, שחברה לחללית אג'נה. במשימה זו ביצע הליכת חלל, השיג שיא גובה חדש של 850 מייל (כ-1,368 ק"מ), ולראשונה בוצעה כניסה מבוקרת אוטומטית לאטמוספירה.
לאחר מכן, היה טייס גיבוי של מודול הפיקוד של אפולו 9. ב־14 בנובמבר 1969 שוגר כטייס מודול הפיקוד של אפולו 12, עם צ'ארלס קונראד ואלן בין. במסגרת תפקידו, נשאר במסלול סביב הירח בזמן שקונראד ובין נחתו על הקרקע. הוא צילם את פני הקרקע כדי למצוא אתרי נחיתה אפשריים למשימות הבאות.
התפקיד הבא שלו היה מפקד גיבוי של אפולו 15. הוא פרש מנאס"א ומהצי בשנת 1972.
לאחר נאס"א
מיד לאחר סיום שירותו התמנה לתפקיד סגן נשיא קבוצת הפוטבול המקצוענית "ניו אורלינס סיינטס". במהלך שנות ה־70 היה בעל תפקידים בכירים במספר חברות בתעשיית הנפט. בין ספטמבר 1981 לפברואר 1983 היה דירקטור בחברת סקוט סיינס אנד טקנולוג'י, שהוקמה על ידי דייוויד סקוט. בשנת 1982 מונה לנשיא תאגיד "אסטרו סיינסס", העוסקת באספקת ציוד ושירותים לחדרי בקרה.
בקיץ 1984 היה יועץ טכני למיני-סדרה "Space" בהפקת תחנת הטלוויזיה CBS, וגם שיחק בתפקיד CapCom (האדם המנהל את התקשורת בין חדר הבקרה לחללית, Capsule Communicator) בסדרה.
אותות ועיטורים
מלבד זאת, קיבל מספר רב של אותות מנאס"א, מהצי, ומארגונים אחרים.
נהר
הנהר מספק לתושבים מים לשתייה ולהשקיה, דגים לאכילה, אתר לרחיצה ולכביסה, חול וחלוקי נחל לבנייה, מישורי סחף פוריים, כוח להניע טחנות מים, דרך נוחה לתחבורה ולתובלה ואמצעי הגנה טבעי נגד אויבים. בימינו מספקים נהרות מהירי זרימה גם אנרגיה הידרואלקטרית וכן נתיב לסילוק מי שופכין ופסולת תעשייתית (דבר המזהם את הנהרות וגורם נזק לחי ולצומח בהם). פעמים רבות נקבע גבול בין מדינות לאורך נהרות (גבול כזה קרוי גבול טבעי). הגבול בין ישראל לירדן, למשל, עובר לאורך נהר הירדן. מעלה הנהר ריו אורוגוואי משמש גבול בין ארגנטינה לברזיל ומורד הנהר משמש גבול בין ארגנטינה לאורוגוואי.
זרימת הנהר
המים הזורמים בנהר מגיעים משני מקורות עיקריים:
זרימתו של הנהר נמדדת בשני מדדים חשובים: מהירות וספיקה.
המהירות של המים נובעת ממספר גורמים, בהם שיפוע הנהר, כמות הסחף והחיכוך עם גדות הנהר והקרקעית. מהירותו הרגילה של נהר גדול נעה בין 0.5 ל-2 מטר לשנייה, כשישנם נהרות שמהירותם מגיעה ל-4 מטר לשנייה ואף יותר.
תאורטית, נמדדת המהירות המרבית באמצע האפיק, מעט מתחת לפני המים. במקום זה, חיכוך המים בדפנות הנהר ובקרקעיתו מזערי. למעשה, כיוון שצורתם של רוב הנהרות אינה סימטרית, נמדדת המהירות המרבית בקו הנקרא קו זרימה. קו הזרימה, הוא הקו האמצעי בקטע ישר בנהר, אך במקומות שבהם קיים פיתול בנהר, עובר קו הזרימה לצד החיצון של הפיתול, הצד הארוך יותר. במקומות שבהם הגדות לא סימטריות, עובר קו הזרימה מעל המקום העמוק יותר באפיק, קרוב לגדה התלולה יותר. אנכית לקו הזרימה, מתחתיו, עובר התאלוויג (מגרמנית: Talweg, שביל העמק) - הקו המחבר בין הנקודות העמוקות ביותר באפיק.
הספיקה היא כמות המים הזורמת בנהר בזמן נתון. מקובל למדוד את הספיקה בקוב (מטר מעוקב) לשנייה. נהר האמזונאס, שספיקתו היא הגדולה בעולם, מזרים כ-220 אלף קוב מים בשנייה בזמן שהוא גואה, ואילו הירדן, שהוא נהר קטן, מזרים כ-16 קוב מים בשנייה בלבד.
ספיקתו של הנהר משתנה לפי עונות השנה וגורמים אחרים, ורמתה מתחלקת לארבעה מצבים:
סחיפת הנהר
במהלכו, סוחף הנהר עם המים מוצקים רבים, אותם הוא משקיע במקומות אחרים בנהר או במקום הנמוך ביותר של הנהר, מקום הנקרא בסיס סחיפה. פעולה זו של סחיפת חומר מוצק, נקראת סחיפה או ארוזיה, והחומר הנסחף נקרא טעונת או סחף. הטעונת מתחלקת לשלושה סוגים:
כמות הסחף בנהר נובעת מכמה גורמים, החשובים שבהם הם האקלים, המסלע והצומח המחזק את הגדות. למעשה מגיעה הסחיפה לרמתה המרבית באזור קו המשקעים (קו שווה גשם, איזוהיטה) 350 מ"מ, שבו יש כמות משמעותית של גשמים, אך אין בכמות זו כדי להצמיח די צמחים המחזקים את הגדות ומאיטים את הסחיפה.
מידת סחיפתו של הנהר נמדדת בשני מדדים:
עיצוב הנהר על ידי שחיקה וסחיפה
מלבד יצירת האפיק עצמו, על צדודיתו, נפתוליו ומדרגותיו, גורמת סחיפתו של הנהר לעיצוב צורות שונות בתוך אפיק הנהר, להלן העיקריות שבהן:
השקעה
הטעונת הנסחפת עם מי הנהר שוקעת במורדו, בתהליך הנקרא השקעה. סחיפתה והשקעתה של הטעונת לאורך הנהר היא תמידית, אלא שהיחס ביניהן תלוי במהירות ועוצמת הזרימה; בזרימה קלה, ההשקעה רבה על הסחיפה, וכשגוברת המהירות חוזרת הסחיפה ועולה על ההשקעה. צבירי הטעונת המושקעת באפיק או בצדדיו נקראת אלוביום או סחף אלוביאלי (בשונה מחומר הנסחף על ידי הרוח, הנקרא סחף איאולי).
השקעת הטעונת מהווה אחד מהגורמים העיקריים בעיצוב צורתו של הנהר. לפעמים שוקעת טעונת באמצע הנהר, במקום שבו מהירות המים נמוכה מעט, ובייחוד בזמן שפל של הנהר, ומצטברת במקום זה ערמה. ערמה זו מאטה עוד יותר את מהירות המים המתחככים בה וקצב ההשקעה עולה. לעיתים עשוי קצה הערמה לצוץ מעל המים, וצמחים שונים יתפתחו עליה ויחזקו אותה. לאחר שהערמה התייצבה, תמשיך הטעונת לשקוע עליה, בעיקר בצידה הפונה אל מורד הנהר, שכן בצד זה נמוכה מהירות המים מהצד הפונה אל המעלה. לאחר זמן מה, תהפוך הערמה לאי, שצורתו מוארכת, וצדו התחתון מחודד מעט יותר מהעליון. ישנם נהרות בהם מצויים איים רבים, והנהר זורם סביבם בזרועות נפרדות. נהר כזה, נקרא נהר פזרות.
אגן הניקוז
אגן הניקוז (או אגן ההיקוות) של הנהר הוא כל האזור שמימיו מנוקזים על ידי הנהר, כלומר זורמים אל הנהר. הקו המפריד בין שני אגני ניקוז נקרא קו פרשת המים. אגני ניקוז רבים מחולקים לאגני ניקוז קטנים יותר, שכל אחד מהם מזין יובל אחר בנהר, או שני פלגים הנשפכים לאותו הנהר. קו פרשת מים המחלק בין שני נהרות הנשפכים למקום אחד, נקרא קו פרשת מים מקומית. לעיתים קורה שנהר סוחף ומפרק את קו פרשת המים, ומים שהיו זורמים לנהר אחד, מתחילים לזרום בנהר אחר. תהליך זה, נקרא כיבוש נהר. אפשר להבחין בקלות בנהרות שנכבשו על ידי מקום הכיבוש בו נוצרת בדרך כלל "ברך" - זווית חדה. צורה אחרת המרמזת על כך שנהר זה נכבש, היא אפיק עמוק ומפותח, המנקז אגן קטן במיוחד, שלא סביר שמימיו יכלו ליצור אגן כזה. במקרים אלו, סביר שהיה לנהר אגן גדול יותר, אלא שהוא נכבש לאחר עיצוב האפיק.
ניקוזו של אגן ההיקוות נעשה על ידי חרצים, ערוצים או בתרונות. החרצים, הם תעלות רדודות בקרקע, נוצרות בדרך כלל מיד אחרי הגשמים ומפסיקות להוליך מים עם תומם. הערוצים, עמוקים יותר, ארוכים יותר, ומוליכים מים זמן רב, ביניהם מים שחלחלו מעט, ויוצאים חזרה אל פני הקרקע בערוץ. הבתרונות הם ערוצים עמוקים וצפופים, וביניהם גבעות קטנות, שמדרונותיהן תלולים לרוב.
צורתו הכללית של אגן הניקוז, על חרציו, ערוציו ויובליו, קרויה דגם הניקוז. דגם הניקוז מושפע רבות מטקטוניקה, ליתולוגיה, ומגורמים נוספים.
סיעוף
ראשו של הנהר מסתעף לכיוונים שונים, וסעיפיו, הנקראים יובלים, מנקזים אגני ניקוז משניים שונים. מקובל לדרג את יובלי הנהר בסדר יורד; שיטה למיון הנחלים הציע ההידרולוג האמריקני רוברט הורטון (Robert Elmer Horton; 1945-1875). ארתור סטראלר (Arthur Newell Strahler; 2002-1918), פרופסור למדעי כדור הארץ באוניברסיטת קולומביה שיכלל את השיטה והיא נקראת על שמו שיטת סטראלר (Strahler stream order). על פי השיטה ממיינים את הנחלים עם כיוון זרימת המים דהיינו ממעלה בנחל לכיוון בסיס הסחיפה. לפי מיון זה יקבע שנחל שאין לו אף יובל, דהיינו כל הנגר הזורם בו מגיע מזרימה מדרונית, או כפי שהיא נקראת גם זרימה משטחית, יקרא יובל מסדר 1. מהנקודה בה שני יובלים מסדר אחד מתאחדים, היובל כבר אינו מקבל רק זרימה מהמדרונות שבצידיו אלא משני היובלים. יובל כזה ייקרא יובל מסדר 2. כך ימשיך המיון ומאותו מקום ששני יובלים מסדר 2 מתאחדים ייקרא היובל, יובל מסדר 3. כך ממשיך המיון עד לשפך הנחל לבסיס הסחיפה שלו. בדוגמה שלפנינו סדר הנחל בשפך הוא סדר 4. לצורך השוואה, נחל הירקון הוא נחל מסדר 9 ואילו המיסיסיפי 27. יש להבהיר שכל עוד לא מתחברים שני אפיקים מסדר 2 לא ישתנה הסדר ל-3, דהיינו לערוץ מסדר 2 יכולים להישפך ערוצים נוספים מסדר 1 אך הסדר לא ישתנה. כמו כן אין מקום בעולם בו יתחברו בנקודה מסוימת יותר משני יובלים, תמיד יהיה מרחק מה בין ההתחברויות. כפי שראינו, יש לכל יובל אגן הניקוז שלו, מכאן שמקובל לכנות את אגני הניקוז על פי סדר הנחל שלהם.
עמק הנהר
לעמק הנהר צורות מגוונות, הנוצרות על ידי הסחיפה. הסחיפה מתחלקת לשני כיווני פעולה: התחתרות לעומק (אנכית), המעצבת את עומקו של עמק הנהר, וארוזיה לטרלית (אופקית), המעצבת את רוחבו של העמק. ישנם עמקים שחתכם צר, וקרקעיתם היא בעצם קרקעיתו של הנהר - האפיק עצמו. גדות האפיק, הם בעצם מדרונות העמק. לעומתם, קיימים נהרות בהם העמק רחב, ונקרא כיכר עמק. בתוך כיכר העמק, נמצא האפיק עצמו, ומשני צידיו - פֶשֶט, מקום המתכסה מים לעיתים קרובות, כאשר הנהר גואה.
שיפוע הנהר
שיפועו של הנהר נמדד על ידי חילוק הפרש הגובה בין ראשו של הנהר לבסיס הסחיפה שלו, באורך הנהר. שיפועם של נהרות נמדד בדרך כלל באלפיות. אורך חלקו התחתון של המיסיסיפי, למשל הוא כ-800 ק"מ, והפרש הגבהים כ-15 מטרים; שיפועו אם כן, כ-0.000018 או 0.18 פרומיל.
מבחינים במספר סוגים של בסיסי סחיפה. בסיס סחיפה ראשי, הוא ים או אוקיינוס, אליו זורמים בסופו של דבר כל מי הנהר. ישנם גם בסיסי סחיפה משניים או מקומיים, כגון אגמים, בהם נעצרים המים, והנהר לא סוחף עוד, אך ממנו נשפכים המים עם המשך הנהר למקווה מים אחר. נהר הירדן, למשל, נשפך בסוף דרכו אל ים המלח, אך הוא נעצר בבסיס הסחיפה המשני שלו - הכנרת. את שיפועו של כל קטע בנהר, מחשבים על פי בסיס הסחיפה הקרוב אליו ביותר.
צדודית האורך
צדודית האורך של הנהר היא צורתו הכללית של המורד. בנהרות רגילים מקבלת צדודית האורך צורה קעורה, הדומה לעקומה היפרבולית. הדבר נובע מכך שמי הנהר המנמיכים את האפיק יוצרים את הנקודה הנמוכה ביותר בנהר לקראת שפכו אל בסיס הסחיפה שלו. לאחר זמן, מתחילים מי הנהר לסחוף עוד את קרקעית הנהר ולהסיגו במעלה האפיק. אך ככל שהנקודה הנסחפת נמצאת קרוב יותר למעלה האפיק, נמוכה בה יותר האנרגיה של המים, והקרקעית נסחפת פחות. הדבר יוצר, כאמור, צורה שבה חלקו העליון של הנהר נסחף פחות מחלקו התחתון.
לעומת זאת, בנהרות שבהם יורדת כמות המים בצורה משמעותית לקראת סופו של הנהר, דבר המצוי במדבריות בהם הנהרות מוזנים ממים שיורדים ממעלה הנהר, כשסופו של הנהר לא מוסיף מים, ואילו חלק ניכר מן המים כבר חלחל, עשויה להיווצר צדודית אורך קמורה, שבה סופו של הנהר יורד בתלילות רבה אל עבר בסיס הסחיפה, ואפיק הנהר כמעט שאינו סחוף.
מבחינה תאורטית, אמורה צדודיתו של נהר תקין להגיע בסופו של דבר לצדודית היפרבולית מושלמת, שבה קיים שיווי משקל מדויק בין סחיפת הנהר לבין ההשקעה שלו, ובה העברת המים והסחף מתבצעת בצורה היעילה ביותר מבחינת שימור האנרגיה.
למעשה, נהר בעל תכונות כאלו נדיר ביותר, וכמעט כל נהרות העולם הם בעלי צדודית דינמית. הצדודית הדינמית משתנה כל העת לפי גאותו ושיפלו של הנהר, לפי כמות הטעונת המשתנה ולפי גורמים אחרים. עם זאת, צורת צדודיתו של נהר זה אחידה פחות או יותר, אם מסתכלים על הנהר בטווח גדול של זמן. צורתה הממוצעת של הצדודית היא הצורה המתאימה ביותר להעברה יעילה של המים והסחופת לתנאיו של נהר זה. צורה כזו, בה צדודיתו של הנהר אחידה יחסית, על אף שינוייה הקטנים, נחשבת כצורה האידיאלית, ונקראת צדודית מותאמת.
לעומתה, קיימת צדודית מופרעת. הצדודית המופרעת אינה מתאימה להעברה יעילה של המים בנהר עקב מפלים ואשדות. המפלים הם מקומות שבהם נופלים המים על פני קיר זקוף, והם נוצרים בנחל עקב אי אחידות באפיק. לעיתים נובע הדבר משינויים טקטוניים - שברים ונקעים של קווי העתק, אך רוב המפלים נוצרים עקב שינויים ליתולוגים - שינויים באופי המסלע. בדרך כלל נגרם הדבר במקום שבו עובר הנהר ממסלע קשה למקום בעל מסלע רך יותר, שובר אותו, וצונח ממקומו לשכבת הסלע הבאה. מפל נוצר גם במקומות שבהם אפיק גבוה נשפך לתוך נהר בעל אפיק נמוך יותר בצורה משמעותית. אפיק כזה, הגבוה מן הנהר אליו הוא נשפך, נקרא אפיק תלוי. אפיקים תלויים נוצרים כאשר בנהר הגדול עוברת כמות מים הגדולה בהרבה מזו שבאפיק העליון. חלק מאפיקים תלויים אלו, נוצרו על ידי הקרחונים הגדולים שנעו בנהרות בתקופת הפליסטוקן. האשדות נוצרים בנסיבות דומות, ההבדל בינם לבין המפלים הוא בכך שהמפלים זקופים, ומים נופלים בהם נפילה חופשית, ואילו האשדות בעלי שיפוע, לעיתים מתון, המתמשך על פני מרחק אופקי רב - לעיתים עד מספר קילומטרים.
נסיגת מפלים
גם נהרות בעלי צדודית מופרעת נוטים לשנות לאט לאט את צדודיתם על ידי סחיפת קיר המפל והסגתו במעלה הנהר, עד שאפיקם יגיע לצורה של היפרבולה אחידה, אם כי תהליך זה איטי מאוד, בעיקר במקרים בהם נובע הנקע בנהר עקב שינויים ליתולוגים.
התהליך מתחיל כאשר מי הנהר הנופלים בכוח רב מהמפל מתחילים לחתור מכתשת בקרקעית הנהר למרגלות המפל. המכתשת הופכת למלכודת עבור הסחף, אך נוצרות בה גם מערבולות המוציאות ממנה את הסחף הנעצר בה. כאשר גדלה מעט המכתשת, נעשות המערבולות הנוצרות בה חזקות דיין, כדי להתחיל לפורר את קיר המפל העשוי בדרך כלל שכבת סלע רכה יותר מזו הבונה את קרקעית האפיק העליון, ובמקום נוצר כוך. עם הזמן גדל הכוך גם כלפי מעלה, ומדף הסלע שנשאר מעליו קורס. בשלב זה, מתחילים מי המפל להרחיב את המכתשת ולקרב אותה אל קיר המפל, והתהליך חוזר על עצמו. עם נסיגת המפל אל מעלה הנהר, נחלשת עוצמת הזרימה, והמפל מתחיל לאבד מגובהו, עד שנשאר במקום רק מדרון שיהפוך עם הזמן למורד מתון.
נפתולים
קטעי נהר ישרים נדירים מאוד, ומקובל לקבוע כי אורכו של קטע נהר ישר, לא יעלה על רוחב הנהר כפול עשר. בנהרות רבים, בעלי שיפוע מתאים, נוצרים נפתולים. הנפתול השלם הוא שני פיתולים צמודים, היוצרים את צורת האות S. פיתול הנהרות נמדד במקדם פיתול, או מקדם התעקמות, שהוא אורך הנהר למעשה מחולק במרחק בין ראש הנהר לבסיס הסחיפה שלו. אורכו של הירדן בין הכנרת לים המלח, למשל, כ-210 ק"מ, על פני מרחק אופקי (קו אווירי) של כ-105 ק"מ, כלומר מקדם ההתעקמות שלו שווה בערך ל-2. מקדם ההתעקמות הממוצע לנהרות העולם הוא 1.94.
הנפתולים נוצרים תחילה על ידי מערבולות הקיימות בכל מים זורמים, ואף בזרמי הים. מערבולות אלו סוחפות מעט את גדות הנהר, וכך מתחיל להיווצר פיתול. לאחר שהנהר מפותל מעט, נוצר מצב שבו מהירות הזרימה סמוך לגדתו החיצונה של הפיתול גדולה יותר ממהירותה סמוך לגדה הפנימית, מצב הגורם לסחיפה יתרה בצדו הקעור של הפיתול הצעיר, הנקרא גדת נסיגה, ולהשקעת סחופת בצדו הקמור של הפיתול, הנקרא גדת צבירה או גדת החלק, במקום בו המהירות היחסית של הזרימה נמוכה יותר. כל זמן זה, אף כי הנחל משנה את נתיבו, לא משתנה רוחבו של הנהר, שכן הרחבת הנהר פירושה ירידה במהירות, והאטת קצב הסחיפה. תהליך זה נמשך ואף מתגבר עם הזמן עקב גדילת קוטרו של הפיתול ועמו הכוח הצנטריפוגלי הפועל על המים. סופו של תהליך זה בנקודה שבה שיפועו של הנהר יורד עקב התארכות נתיבו, עד שאין בכוח המים לסחוף יותר את הגדות, ושיקוע הטעונת עולה על הסחיפה.
במקביל לתהליך התארכותו של הפיתול, נסחפת במיוחד גדתו התחתונה של הנפתול (הפונה לכיוון מורד הנהר), דבר הגורם לנפתול להתעקל, ולשני צדדיו של הנפתול, הנקראים רגלי הנפתול, להתקרב זה לזה. המקום הנותר בין רגלי הנפתול, נקרא צוואר הנפתול. עם התקדמות הנפתול, ויצירתו של צוואר צר במיוחד, עשוי צוואר הנפתול להיפרץ על ידי המים, בדרך כלל בשעת גאות הנהר, ולנהר תישארנה בנקודה זו שתי זרועות שביניהן אי. כיוון שדרכו של הנהר בנפתול הארוך ארוכה יותר, ולכן שיפועה קטן יותר, נמוכה בה מהירות הזרימה ביחס לנפתול הקצר, ותחל השקעת סחף בפתחי הנפתול - דבר שיביא בסופו של דבר להתנתקות הנפתול מהנהר עצמו, וליצירת ימת נפתול, שתאגור מים עומדים עוד זמן רב עד להתייבשותה המלאה. במקרים אחרים, עשוי הנהר להישאר כשהוא זורם בשתי זרועות, ולעיתים אף בצורת נהר פרזות שבו איים רבים.
היווצרותם של נפתולים חתורים דומה ככל הנראה לתהליך זה, אלא שבהם הייתה הרמה של הגדות לאחר עיצוב הנפתולים. הנפתולים החתורים לא יכולים להתקדם ולשנות את צורתם במהירות, אם כי אף בהם מתקיים תהליך זה באיטיות רבה.
כל השטח של הנפתולים הפעילים, הנפתולים שנעזבו על ידי הנהר, וימות הנפתול, נקרא רצועת הנפתולים. רוחבה של רצועת הנפתולים כפול בדרך כלל מרוחב הנהר עם הנפתולים הפעילים, ובערך פי 10 - 32 מרוחבו של הנהר עצמו.
מדרגות וסוללות
לעיתים נוצרות על גדות הנהר סוללות גדה. הסוללה היא מעין ערמה מוגבהת של סחף, שצידה הפונה אל הנהר תלול, וצידה השני, הרחוק מן הנהר בעל מדרון מתון. הסוללה נוצרת כאשר הנהר עולה על גדותיו בשעת הגאות, ומציף את הפֶּשֶט שלו. עקב הירידה החדה במהירות זרימת הנהר, הנובעת מהגדלת העומק ושינוי הכיוון של הזרימה המקומית מאורך הנהר לכיוון רוחבו, שוקע הסחף הנישא על ידי הנהר על הגדה, כשצדו הפונה אל הנהר נסחף חזרה ויוצר מדרון תלול. גובהה המקסימלי של הסוללה, מציין בעצם את הגובה המקסימלי אליו מגיע הנהר בעת הגאות.
סוג אחר של מדרגות נהר הוא מדרגת עצירה. מדרגת עצירה נוצרת כאשר יש בנהר נקודה קשה - סלע קשה או שפך של לבה הסותם חלק מן הנהר. כאשר נפרץ מחסום זה, הוא נפרץ בנקודה צרה יחסית, דבר היוצר מדרגה באפיק. מדרגות כאלה קיימות ביציאה של אגם החולה לירדן, בנקודה שבה פורץ האפיק את פקק הבזלת שלו.
המדרגות יכולות להיווצר בסלע או בקרקע אלוביאלית - קרקע של סחף. מטבע הדברים, המדרגות האלוביאליות גדולות יותר, אך אינן עמידות לאורך זמן. בהקשר זה, מקובל חלק את המדרגות למדרגות מחזוריות הנוצרות ונמחקות חליפות, ומצויות בעיקר בקרקע העשויה סחף, לבין מדרגות לא מחזוריות הנותרות קבועות, בדרך כלל בשל קשיות המצע.
המדרגות מופיעות בשתי צורות: מדרגות תואמות, בהם שני צדי האפיק בעלי מדרגה בגובה דומה, הנוצרות בעיקר בסחף אלוביאלי, ומדרגות בלתי תואמות, בהן יש הבדל בגובה שבין שתי הגדות, הנובע בעיקר משינויים במסלע או עקב פיתול בנהר.
לעיתים אין ההפרש בין שתי מדרגות סמוכות אחיד, והוא נהיה רחב או צר יותר לקראת מורד הנהר, ולעיתים המדרגות אף מתלכדות. שינויים כאלה בגובה המדרגה נוצרים בדרך כלל עקב שינוי בעוצמת ההעמקה במורד הנהר או שינוי במשך הזמן של ההעמקה. שינויים כאלה נובעים בדרך כלל מתוספת משמעותית במי הנהר מפני שינויי אקלים או יובלים הנשפכים אליו, או בגלל חלחול משמעותי של מי הנהר.
שפך הנהר
שפך נהר, הוא המקום שבו נשפך הנהר ליעדו; אם זה לים או לאגם, שפך הנקרא שפך ראשי, ואם זה לנהר אחר, שפך הנקרא שפך משני. לעיתים רבות, זורם הנהר משך קילומטרים אחדים במקביל לקו החוף או הנהר אליו הוא מתחבר, ורק אחר כך הוא מגיע לשפכו. מקום כזה, נקרא שפך דחוי.
במקום שפכו של הנהר, נוצרת עם הזמן ערמה של סחף. צורתה של הערמה, הנקראת מניפת סחף נראית בדרך כלל כמשולש או כחלק של קונוס רדוד. שיפועה של המניפה נע בין 5 ל-10 מעלות. כאשר ממשיכה מניפת הסחף של הנהר ומתארכת גם תחת מי הים אליו נשפך הנהר, נוצרת במקום דלתה. הדלתה יכולה להיות מוצפת כולה, או שיהיו בה מספר ערוצים המגיעים לים כל אחד בדרכו. כאשר נוצרת דלתה בעלת מספר ערוצים, מפתח לעיתים כל ערוץ מניפת סחף משלו, עליה עשויה להתפתח אחר כך דלתה, והדלתה הראשית תהפוך לדלתה בעלת זרועות. במקומות שבהם עובר בים זרם תת-ימי סמוך לשפך, עשוי הזרם למשוך חלק מהסחף, להאריך את הדלתה למניפה צרה ומארכת, כשבינה ובין החוף נותרת לגונה צרה וארוכה. לעיתים נסגרת הלגונה סופית על ידי מניפת הסחף, ומימיה הופכים עם הזמן להיות מתוקים, עקב ניתוק הקשר עם הים ושקיעת המלחים.
עם המשך השקעת הסחף במניפה, גדלה הדלתה לשני הכיוונים. מחד, תוספת הסחף מאריכה את הנהר לכיוון הים, אך הארכת הנהר גורמת לירידת השיפוע שלו, דבר הגורר ירידה במהירות המים, והשקעת סחף במקומות יותר קרובים למעלה הנהר. עם נסיגתו של שפך הנהר לעבר המעלה שלו, עולה חזרה המהירות, והסחף חוזר להיות מושקע בסופה של הדלתה, בצד הפונה אל הים.
פלורה
הנהרות מספקים מים רבים וזמינים לצמחים הצומחים בסביבתם, לפיכך עשירים אזורי הנהרות בצמחים רבים ומגוונים. צמחי הנהרות צומחים בחגורות - כל טיפוס של צומח גדל בנפרד, במרחק קבוע מהנהר. חלוקה כזו לחגורות, קיימת בכל מקום שבו יש חלוקה מסודרת של התנאים האקולוגיים סביב מקום מסוים - מלחות (אדמות העשירות במלח), חופי ים והרים. בחגורות החיצוניות, צומחים צמחים הזקוקים לכמויות מים רבות, אך אינם מתאימים לתנאי הצפה, בחגורות הבאות צמחים המתאימים להצפות מפעם לפעם, בפנימיות יותר צמחי מים מזדקרים, והלאה - צמחי מים צפים וצמחי מים טבולים. קיומם של צמחי המים, תלוי הרבה בטיב מי הנהר; בכמות החמצן המומסת בהם, בשיעור חומרי המזון במים, ומהירות זרימתו של הנהר. צמחי המים והצמחים המתאימים להצפה מתאפיינים ברקמות אוורור בצמח, המאפשרות לו לנשום תחת המים, ריבוי של כלורופלסטים ברקמות הצמח החיצוניות, מערכות הובלת מים חלשות יותר, מערכת שורשים חלשה יותר, ולעיתים חסרה לחלוטין. כמו כן, מתאפיינים צמחי המים בתקופות צמיחה מאוחרות יותר ובכושר רבייה וגטטיבי (ריבוי באמצעות התפתחות מניצני רבייה בענפים או בשורשים).
בצמחים הצומחים בחגורות החיצוניות של צומח הנהר חסרות תכונות אלו, והם למעשה צמחי יבשה "מפונקים" - הזקוקים לכמויות מים גדולות מהרגיל. צמחי נהרות אחדים, מתאפיינים בכושר אידוי מים גבוה ביותר. כזה הוא למשל האשל הזקוק לתכונה זו כדי להיפטר מכמויות מלח גדולות הנמצאות בקרקע באזורי צמיחתו. תכונה זו גורמת לבזבוז מים רב, ואקולוגים מחפשים דרכים להגבלת צמיחתם או לעקירתם של צמחים אלו, כדי לחסוך במימיהם של נהרות במקומות שבהם מהווים המים גורם מגביל.
חסרי חוליות
רוב חסרי החוליות בנהר הם חרקים. מגוון מיני החרקים בנהר הוא עצום, והם מאכלסים כמעט כל בית גידול, כולל שטח הפנים של אבנים, בתוך קרקע הנהר, זרם המים עצמו, ושטח פני המים. החרקים פיתחו לעצמם מגוון אסטרטגיות להתמודדות עם זרימת הנהר. חלקם תופסים מחסה מהזרם על ידי הסתתרות בין אבנים או מתחת לפני הקרקע. כאשר הזרימה חזקה במיוחד, ישנן מגוון אדפטציות מורפולוגיות, כמו טפרים מיוחדים המשמשים לאחיזה, אמצעים לשאיבת מים, ומבני גוף שטוחים.
חסרי חוליות נוספים המצויים בנהר הם רכיכות וסרטנאים שונים. כמו רוב היצרנים, לעיתים קרובות גם חסרי החוליות בנהר תלויים בזרם, לצורך אספקת חמצן ומזון. חשיבותם של יצורים אלה בשרשרת המזון היא רבה, הן כצרכנים והן כטרף.
בעלי חוליות
דגים הם ככל הנראה בעלי-החיים הידועים ביותר בנהר. היכולת של מין מסוים של דג לחיות במים זורמים, תלויה במהירות בה הוא יכול לשחות, ובפרק הזמן בו הוא יכול להמשיך לשחות באותה מהירות מקסימלית. יכולת זו משתנה מאוד בין מינים שונים, וקשורה לבית הגידול בו הדג יכול לשרוד. שחייה רצופה צורכת כמויות אדירות של אנרגיה, ולכן דגים מבלים רק זמן מועט בתוך זרם המים. רוב הזמן הם נשארים בקרבת הקרקעית או הגדה, מאחורי מעצורי זרימה, כשהם מוגנים מפני הזרם; הם שוחים בזרם רק לצורך אכילה או החלפת מיקום. מינים מסוימים הסתגלו למחיה על הקרקעית בלבד, ולעולם אינם חוברים אל זרם המים. דגים אלה בעלי צורה שטוחה, ולעיתים קרובות עיניהם נמצאות מעל הראש, כדי לסקור את השטח שמעליהם. לחלקם יש גם איברי חישה מתחת לראש, המסייעים לחוש את הקרקעית.
מערכות אקוואטיות על-פי רוב מובילות מאחת לשנייה, ומתחברות לבסוף אל האוקיינוס (מעיין-נחל-נהר-אוקיינוס); בהתאם, לדגים רבים יש מחזור חיים הכולל שלבים מסוימים במים מתוקים, ואחרים במים מלוחים. הסלמון, למשל, נולד ומתפתח במים מתוקים, ועובר למים מלוחים בתור בוגר. צלופחים נולדים ומתפתחים במים מלוחים, ועוברים למים מתוקים כבוגרים.
בעלי-חוליות נוספים החיים בנהר כוללים דו-חיים (כגון סלמנדרות), זוחלים (כגון נחשים, צבים ותנינים), מגוון מיני ציפורים, ויונקים (כגון לוטרות, ביברים, היפופוטמים, ודולפיני נהר). למעט מספר קטן של מינים, יצורים אלה אינם צמודים אל המים כמו הדגים, אלא מבלים חלק מזמנם בבתי גידול יבשתיים. מינים רבים של דגים הם חשובים בתור צרכנים ובתור טרף עבור בעלי החוליות הגדולים יותר, המוזכרים לעיל.
הנהר והאדם
הנהר מספק לאדם רבים מצרכיו החשובים. החל ממים לשתייה ולהשקיית השדות, דרך מים לרחיצה ולכביסה, דגים ואדמת סחף פורייה, וכלה בנתיבי הובלה, ואנרגיה להנעת טחנות מים ותחנות כוח הידרואלקטריות. תכונותיהם המועילות של הנהרות, כמו גם הנזקים העלולים להגרם מהם (שיטפונות) עודדו את תושבי אזור הנהר לפתח את תרבותם, כישוריהם וידיעותיהם.
התרבויות הקדומות ביותר, קמו על גדותיהם של נהרות גדולים. התרבות המצרית העתיקה התפתחה על גדתו של נהר הנילוס. ההיסטוריון היווני הרודוטוס, קורא למצרים "מתנת הנילוס", והיא אכן כזו. הנילוס עולה על גדותיו כל שנה, לקראת סוף חודש יוני, לקראת סוף ספטמבר מתמלא בסחף כהה, ובסוף אוקטובר, משאיר בכל שטח התפשטותו שכבה של אדמת סחף עשירה ופורייה. כל החקלאות המצרית הייתה תלויה באדמת הנילוס ובמימיו, והיישובים המצריים התרכזו סמוך לגדותיו. התרבות המצרית נתנה לעולם את לוח השנה בן 365 הימים, אותו למדה מהתנהגותו העקבית של הנילוס. גם שיטות בנייה חדשות התפתחו על גדות הנילוס - הסכר הראשון בעולם, נבנה במצרים בערך במאה השישית לפני הספירה.
תרבויות אחרות, חשובות לא פחות, הן התרבויות האכדית והשומרית, שהתפתחו במסופוטמיה על גדותיהם של הפרת והחידקל. נהרות אלה לא היו עקביים וצפויים כמו הנילוס, ואף שיטפונותיהם היו קשים יותר. תנאי המקום אלצו את תושבי המקום לפתח כ-5,000 שנה לפני זמננו דרכים מיוחדות למניעת הצפות ושיטפונות, להשקיה, ואף לאספקת מים בתוך הערים ובניית תעלות לסירות. השימוש הרב בנהר, ויחסי האנוש הכרוכים בכך, הביאו את הבבלים, ראשוני המחוקקים בעולם העתיק, לצרף לקובצי החוקים שלהם תקנות מיוחדות המסדירות את השימוש בנהר ובמימיו.
גם על גדותיו של נהר האינדוס בהודו ובפקיסטן התפתחה אחת התרבויות החשובות בעולם - תרבות עמק האינדוס. בתרבות זו, שהתפתחה לפני כ-8,500 שנה, היו למעלה מחמישים ערים, חיים חקלאיים מפותחים ומדע מתקדם. בערים הגדולות, האראפה ומואנג'ודארו היו בתים בני שתי קומות, תכנון ערים מפותח, ומערכות סניטציה עירונית מהראשונות בעולם.
גם על הנהר הצהוב, בסין, פרחה תרבות עתיקה, אחת התרבויות העתיקות ביותר בעולם. הנהר, ששיטפונותיו קשים ביותר, והוא אף כונה "יגונה של סין", אילץ את התושבים לפתח שיטות התגוננות נגד זרמי המים העזים, ושם הייתה תרבות מפותחת כבר לפני כ-7,000 שנה.
לא רק על התרבות החומרית השפיעו הנהרות, אלא גם על תרבות הרוח של תושביהם. ידוע בעיקר נהר הגנגס בהודו - מי הנהר נחשבים קדושים להינדואיזם, ואנשים רבים עולים אליו לרגל, שותים את מימיו ורוחצים בו, או עולים לרגל למקורות הנהר בהרי ההימלאיה.
הנהר והעיר
כאמור, היווה הנהר מנוף להתפתחות וצמיחה של תרבויות. במהלך כל ההיסטוריה האנושית, עד העידן התעשייתי, התפתחו ערים רבות לאורך נהרות, ועל שפכי נהרות לים. העובדה שנהר היה יכול לספק צרכים רבים של האדם גרם לכך שההתיישבות לאורכו הייתה נוחה יותר. כפרים קטנים שהוקמו ליד נהרות שגשגו והפכו לאורך השנים לערים גדולות ומצליחות. עם התפתחות של עיר גדולה על גדות נהר מסוים, הפך הנהר לעורק תחבורה ראשי המקשר בין העיר לערים אחרות או לכפרים והעיירות שמסביב לה, בדומה לכבישים המהירים המודרניים. נהרות ראשיים רבים מקשרים בין ערים גדולות וחשובות מסיבה זו בדיוק. נהר הדנובה לדוגמה, מקשר בין ארבע ערי בירה אירופאיות ועוד ערים רבות אחרות בכמה מדינות שונות. נהר הנילוס מקשר בין רוב הערים הגדולות במצרים וערים רבות נוספות גם במדינות אפריקאיות דרומיות יותר.