cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סונובה
פונאק
פונאק (Phonak) מייצרת מגוון רחב של מכשירי שמיעה דיגיטליים ומערכות תקשורת אלחוטיות משולבות. לאחר המיזוג של Advanced Bionics לתוך סונובה, פונאק החלה לפתח טכנולוגיה אלחוטית עבור שתלי השבלול של Advanced Bionics; במיוחד את מקלטי Roger שמתחברים למעבדי דיבור של שתל השבלול. בשנת 2016 השיקה פונאק את מכשיר השמיעה הנטען הראשון שלהם, שלא מצריך סוללות. ב־2022 חשפה גם את מכשיר השמעה הראשון שעמיד למים.
צ'ארלס מתיאס
כהונה ראשונה (1975-1969): עימות עם ניקסון
חילוקי הדעות של מתיאס עם הממשל הפכו ידועים, וגרם לבעלי טורים השמרנים כרולנד אוונס ורוברט נובאק לכנותו כ"נבל-העל החדש ... בבית הסוהר של הנשיא ניקסון". בשל האידאולוגיות השונות של ניקסון ומתיאס, היו השערות כי מתיאס "יטוהר" מהמפלגה על ידי ניקסון באופן דומה כמו שנעשה לסנאטור הרפובליקני-ליברלי צ'ארלס גודל ב-1971, אולם איומים אלה עלו בתוהו אחרי ששערוריית ווטרגייט הסלימה. מספרית, מתיאס הצביע עם ממשל ניקסון ב-47% מההצבעות, והצביע עם רוב חבריו הרפובליקנים בסנאט ב-31% מההצבעות, בתקופת כהונתו הראשונה.
בראשית 1974, "אמריקאים לפעולה דמוקרטית" ("Americans for Democratic Action") קבעה כי מתיאס הוא החבר הליברלי בסיעת המפלגה הרפובליקנית בסנאט, במסגרת דירוג המבוסס על עשרים קולות-מפתח במושב הקונגרס לשנת 1973. ב-90% מההצבעות, הציון שלו היה גבוה יותר מאשר רוב הדמוקרטים בסנאט, והיה הרביעי מבין כל חברי הסנאט של ארצות הברית להיות הליברלי ביותר. סוגיות שנלקחו בחשבון כאשר הדירוג של הסנאטור כללו את עמדותיו בתחומי זכויות האזרח, הגירה המונית, שלטון מקומי כבור מחוז קולומביה, הרפורמה במס וצמצום הכוחות המזוינים של ארצות הברית מחוץ לשטחיה.
סונובה
סנהייזר
חברת סנהייזר (רשמית Sennheiser Consumer Business), היא יצרנית מוצרי אלקטרוניקה המתמחה באודיו. סנהייזר הודיעה שהם מחפשים למכור את עסק הצרכנות שלהם לקונה מוכן להתמקד בעסק המקצועי. ב-7 במאי 2021 הוכרז כי סונובה תרכוש את העסק תמורת סכום לא ידוע. הרכישה הושלמה בתחילת 2022. המותג הפך לחלק ממחלקת ה-Consumer Hearing של סונובה. על פי ההערכות, כ-600 עובדים היו מעורבים במעבר החברה לידיה של סונובה.
צ'ארלס מתיאס
בחירות 1974: קריאת התיגר של מיקולסקי
בתור רפובליקני המייצג את מרילנד - מדינה דמוקרטית ביותר, ניצב מתיאס בפני אתגר רציני בבחירתו מחדש לסנאט ב-1974. המפלגה הדמוקרטית העמידה כמועמדותה לסנאט מטעם מרילנד את ברברה מיקולסקי, אז חברת מועצת העיר בולטימור, שהייתה ידועה לתושבי העיר שלה כפעילה חברתית, אך תושבי המדינה בכללי הכירו אותה ואת פועלה באורח חלקי. מתיאס נבחר מחדש למועמד מפלגתו לסנאט, אחרי שהדף את האתגר הרפובליקני הפנימי מצד הרופא השמרני רוס פיירפונט. פיירפונט מעולם לא היה איום משמעותי על מתיאס, וחוסר התחרות בבחירות המקדימות הרפובליקניות נבע כתוצאה מפרשת ווטרגייט.
כתומך נלהב ברפורמה במימון הבחירות, מיאן מתיאס לקבל כל תרומה מעל 100 דולר אמריקני כדי "למנוע את קללת סכומי העתק שהובילו לכל כך הרבה בעיות בשנה האחרונה". עם זאת, הוא עדיין הצליח לגייס מעל ל-250 אלף דולר, כמעט פי חמישה ממיקולסקי. מבחינה אידאולוגית, מיקולסקי ומתיאס הסכימו על נושאים רבים, כגון סגירת פרצות מס ולהקל על מעמד הביניים בשילום מיסים. עם זאת, בשתי סוגיות טען מתיאס כי ינהיג את הקונגרס ואת מערכת המס של ארצות הברית לטפל באינפלציה ובתיקון המחירים של סחורות החברות, בניגוד למיקולסקי. בדיעבד, העיתון "וושינגטון פוסט" חש כי הבחירות היו "דיון אינטליגנטי בעניינים הארציים, הלאומיים וענייני החוץ על ידי שני אנשים חכמים ומודעים לעצמם".
סונובה
Advanced Bionics
בשנת 2016, המתחרים העיקריים של Advanced Bionics היו MED-EL וחברת Cochlear Limited בשוק שתלי השבלול, שבו שתי החברות הללו החזיקו בסביבות 67% מנתח השוק; בשנת 2022 איבדה Advanced Bionics 5% מנתח השוק ל-Cochlear Limited ול-Med-EL עקב סיפור ריקול השתלים.
צ'ארלס מתיאס
בחירות 1974: קריאת התיגר של מיקולסקי
מתיאס הפיק תועלת ממחלוקותיו התכופות עם ממשל ניקסון והיסטוריית ההצבעות הליברליות שלו. ב-5 בנובמבר 1974 הוא נבחר מחדש בשיעור תמיכה בן 57% לעומת 43% תמיכה להם זכתה מיקולסקי, אם כי הוא הפסיד קשות בעיר בולטימור ובמחוז בולטימור, שם הייתה מיקולסקי פופולרית יותר.
סונובה
Advanced Bionics
בשנת 2020, החברה הוציאה את מעבד הקול הראשון בעולם לשתל שבלול במיוחד לילדים. מעבד ה-Sky CI M משתמש בפלטפורמת Marvel של פונאק ויש לו טכנולוגיה מובנית של מכשיר ה-Phonak Roger.
צ'ארלס מתיאס
כהונה שנייה (1981-1975): אי-נוחות עם השמרנות הגוברת
לאחר ארבעה חודשים בהם שקל בכובד ראש את הכניסה למירוץ הנשיאותי, החליט מתיאס במרץ 1976 שלא להתמודד לנשיאות, וביקש למחוק את שמו מפתקי ההצבעה של הבחירות המקדימות הרפובליקניות במסצ'וסטס, שם שמו הוסף לפתקי ההצבעה אוטומטית. הוא שקל גם להתמודד באורח עצמאי לנשיאות, אך גיוס הכספים שהיה צפוי לו אמור היה להיות נוקשה תחת חוקי מימון בחירות. עם פרישתו, הוא טען שיעבוד עם המפלגה הרפובליקנית בבחירות הקרובות. עם זאת, למרות התחייבותו לתמוך במועמד הרפובליקני, הביקורת של מתיאס על המפלגה לא דעכה אלא גברה, ואמר: "שוב ושוב במהלך הפריימריז הרגשתי אי-נוחות כמו חבר במקהלה בטרגדיה יוונית".
סונובה
פציעות HiRes90k
בנובמבר 2010, Advanced Bionics קראה לריקול של שתלי HiRes 90K שלה לאחר שמושתלים רבים, כולל ילדים, חוו תקלות כואבות שגרמו להתחשמלות, עוויתות והקאות. בפרשת Sadler v. Advanced Bionics, נמצא שהחברה התרשלה ונאלצה לשלם פיצויים וכן עבור הטיפול הרפואי הדרוש למושל המכשיר הפגום, אך החברה הודיעה כי תערער על נימוקי הפיצויים העונשיים הגבוהים מדי. שנים לפני שחולים חוו כשלים כה דרסטיים במכשירים, החברה הוזהרה שוב ושוב מפני בעיות בשתל HiRes90k מאז 2004. למעלה מ-4,000 מכשירים הוזכרו בפרשה, מתוכם 1,000 היו תקולים.
צ'ארלס מתיאס
כהונה שנייה (1981-1975): אי-נוחות עם השמרנות הגוברת
האפשרות שמתיאס יצטרף למירוץ הנשיאותי האפילה על יחסיו העכורים בין כה וכה עם האגף השמרני של המפלגה הרפובליקנית במרילנד. ביוני 1976, הוא הפסיד את קולות הרפובליקנים במרילנד בהצבעה על זהות האיש שייקבע מי ייצג מרילנד בכינוס הוועדה הרפובליקנית הלאומית לקראת הבחירות לנשיאות 1976. במקום זאת, הקבוצה בחרה בג'ורג' פרייס, חבר שמרני בבית הנבחרים של מרילנד מטעם מחוז בולטימור. בשלב מסוים הוא היה קרוב למניעת השתתפותו בכינוס הוועדה הכללי, אך פשרה של הרגע האחרון הבטיחה לכל הנציגים הרפובליקנים בקונגרס של ארצות הברית לקחת חלק בכינוס הוועדה כנציגים על-כלליים. מתיאס שמר על פרופיל נמוך במהלך הוועידה, וספג ביקורת חריפה מצד הנציגים השמרנים ממרילנד.
בראשית מושב הקונגרס ה-95 שנערך בינואר 1977, עמד מתיאס בפני אפשרות שיתמנה לחבר הבכיר באחת מוועדות של הסנאט. עם זאת, הביקורת הבוטה של ​​מתיאס על המפלגה במערכת הבחירות הקודמת עוררה את חמת עמיתיו השמרנים לסיעה. בוועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית, מתיאס היה הוותיק ביותר בוועדה מלבד סטרום ת'ורמונד מקרוליינה הדרומית, שכבר היה החבר הבכיר בוועדת הכוחות המזוינים. לסנאטור מותר להיות חבר בכיר בוועדה אחת בלבד, כך שת'ורמונד התפטר מתפקידו בוועדת הכוחות המזוינים כדי לעקוף את מתיאס כחבר הבכיר בוועדת המשפט. כמו כן נמנעה ממתיאס אפשרות לקבל תפקידי הנהגה בוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים בעקבות מאבק כוחות, ובוועדת המשנה של ועדת המשפט לזכויות חוקתיות. בוועדת המשנה האחרונה, למתיאס היה ותק רב יותר מכל חבר אחר. עם זאת, מנהיגי המפלגה היו מודאגים מהרעיון שמתיאס יתחבר לקבוצה הליברל-דמוקרטית בוועדת המשנה וליושב ראשהּ בירץ' ביי, והוא נותר שוב ללא התפקיד המגיע לו.
סונובה
בעיה באיכות אולטרה 3D
במרץ 2020, Advanced bionics נאלצה לקרוא לריקול של שתלי Ultra 3D שלה עקב ביצועים גרועים.
צ'ארלס מתיאס
בחירות 1980: מועמדות מחדש מאולצת
לאחר שמצבו במפלגה הרפובליקנית הלך והחריף, הועלו השערות כי מתיאס יעזוב את המפלגה הרפובליקנית, במיוחד כאשר מועד בחירות 1980 התקרב. כמה מן השמרנים הבולטים במדינה, כמו חברי בית הנבחרים של ארצות הברית רוברט באומן ומרג'ורי הולט, שקלו לקרוא תיגר על מתיאס ולהתמודד נגדו בבחירות המקדימות. לעומת זאת, למפלגה הדמוקרטית היו מעט מתמודדים לסנאט בבחירות המקדימות, וגורמים דמוקרטיים העריכו כי אם מתיאס יחליף מפלגות — ינצח בקלות. עם זאת, מתיאס בחר להישאר רפובליקני, והתחבר עם שמונה סנאטורים רפובליקנים אחרים כדי להביע את אי שביעות רצונם מן האגף הקיצוני של המפלגה. מתיאס אמר מאוחר יותר כי הוא מעולם לא שקל ברצינות להחליף מפלגות.
כאשר הגיע הזמן למנות את חברי הוועידה הרפובליקנית הלאומית לשנת 1980, הרפובליקנים במרילנד הצביעו למתיאס ובאומן כיושבי ראש משותפים של המשלחת המרילנדית לייצוג את האגפים הליברליים והשמרנים של המפלגה, בהתאמה. בבחירות המקדימות ב-1980 לא הייתה התנגשות אידאולוגית חריפה שאפיינה את הוועידה הרפובליקנית הלאומית של 1976, שבה מתיאס מודר מפעילות המפלגה.
למרות חששות ראשוניים כי שמרני בולט יתמודד נגדו בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית למועמדות המפלגה לסנאט של ארצות הברית מטעם מרילנד, מתיאס לא עמד בפני התנגדות מרכזית על מושבו. הוא זכה בקלות למינויי מפלגתו, ונבחר מחדש למועמד הרפובליקני לסנאט מטעם מרילנד בנובמבר אותה השנה. יריבו הדמוקרטי בבחירות, אדוארד ט. קונרוי, מיקם את עצמו כיותר שמרני מאשר מתיאס. קונרוי גם בחר בביטחון הלאומי כנושא העיקרי של מסע הבחירות שלו, והאשים את מתיאס כ"חלש" בנושא זה. מתיאס טען כי הוא הצביע בעד מתן של יותר מ-1.1 טריליון דולר לתקציב הביטחון במהלך הקריירה שלו בסנאט. אחרי שזכה בבחירות הכלליות בפער של כשלושים אחוזים, מתיאס נהפך לרפובליקני הראשון שנבחר בפעם השלישית לסנאט מטעם מרילנד, וגם הרפובליקני היחיד שזכה בעיר בולטימור עד לזמן זה.
1987-1981: כהונה אחרונה
לאחר שהרפובליקנים נטלו את השליטה בסנאט מידי הדמוקרטים ב-1981, ביקש מתיאס לשבת בראשות ועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית, אך הועבר לשבת בראשות ועדת הכללים של הסנאט באופן יומיומי. הוא מונה גם ליו"ר ועדת המשנה ליעילות הממשלה ומחוז קולומביה, והתמנה לחבר בוועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית, אם כי היה עליו להקריב את מושבו בוועדת ההקצבות עבור מושב בוועדת החוץ. ב-1982, מתיאס עמד בראש ועדת חקירה דו-מפלגתית של הסנאט בנוגע לשיטות בהן השתמש ה-FBI במבצע העוקץ Abscam. הוא כיהן גם כיו"ר עמית של הוועדה המשותפת של הקונגרס לענייני משרד ההדפסות הלאומי בשנים 1983-1981 ולאחר מכן בשנים 1987-1985, וכחבר הוועדה המשותפת לענייני ספריית הקונגרס בשנים 1983-1987.
לקראת הבחירות לסנאט ב-1986, לא היה ברור אם מתיאס יתמודד לתקופת כהונה רביעית. תמיכתו בנשיא רונלד רייגן הייתה פושרת, מה שהפריד בינו לבין האידאולוגיה הרווחת בקרב עמיתיו הרפובליקנים. היו שכינו אותו בוועידת המפלגה הרפובליקנית של מרילנד אף כינה אותו כ"חזיר הליברלי" בגלל דפוס והיסטוריית הצבעותיו בסנאט. נוסף על כך, הקשיים התכופים שלו בהשגת תפקיד יושב ראש ועדה בסנאט, יחד עם שיעור הנוכחות הנמוך שלו במליאת הסנאט, עוררו שאלות בנוגע ליכולתו להתמודד בפעם הרביעית. עם זאת, מתיאס הפגין סימנים של התמודדות מחדש ב-1985, ודחה את כל הטענות של חוסר יעילות. מתיאס טען כי "בתוך דקות ספורות אני יכול לדבר עם כל חבר בממשלה, ואני יכול ללכת לראות אותם תוך 24 שעות [...] אין הייתה זו תאונה כי עניין מפרץ צ'ספיק הוזכר בנאום מצב האומה של הנשיא. העניין היה כרוך בעבודה קשה".
במהלך כהונתו זו, שימש מתיאס בנוסף נשיא האספה הפרלמנטרית של ארגון האמנה הצפון אטלנטית בשנים 1985-1986.
למרות אינדיקציות ראשונות אחרות, הודיע ​​מתיאס ב-27 בספטמבר 1985 כי אין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה רביעית. ההודעה שלו הדאיגה גורמים במפלגה הרפובליקנית במרילנד, שחששו כי לרפובליקנים מקומיים במרילנד יהיו סיכויים מועטים להיבחר לסנאט בניגוד למתיאס. הודעת הפרישה שלו הגיעה זמן קצר אחרי הידיעה כי הסנאטור הרפובליקני פול לקסאלט יפרוש גם הוא מהחיים הפוליטיים. פרישת שני סנאטורים רפובליקנים ממדינות מתנדנדות או ממדינות כחולת הסתמנה אצל מנהיגי המפלגה הרפובליקנית כסימן גרוע לסיכויי המפלגה לנצח בבחירות הקרובות. לינדה צ'אבז זכתה בבחירות המקדימות הרפובליקניות למועמדות המפלגה לייצוג מרילנד בסנאט, והיא הפסידה בבחירות הכלליות ליריבתה הדמוקרטית ברברה מיקולסקי.
מתיאס נשאר פעיל בימיו האחרונים בסנאט כברווז צולע, ומילא תפקיד חשוב בהסרת הוראת עונש מוות בהצעת חוק בסנאט העוסק בשימוש בסמים משנת 1986 לאחר איום בפיליבסטר, ובהכנת הליכי הדחה נגד השופט הפדרלי הארי קלייבורן. היום האחרון של מתיאס בסנאט היה 3 בינואר 1987, ומיקולסקי הושבעה במקומו באותו היום.
בערוב ימיו ומורשתו
מתיאס קיים מסיבת פרישה במרכז הכנסים בבולטימור ב-14 ביולי 1986, בה היו למעלה מ-1,200 משתתפים. ההכנסות מהאירוע, ב-150 דולר לאדם, שימשו להקמת תוכנית לימודים זרים באוניברסיטת ג'ונס הופקינס ללימודים בינלאומיים מתקדמים על שמו. מתיאס תכנן ללמד בג'ונס הופקינס לאחר יציאתו מהסנאט, מה שלא יצא אל הפועל.
דונלד פ. בייקר מה"וושינגטון פוסט" כתב כי המוניטין הממושך של מתיאס יהיה לזה של רפובליקני-עצמאי (באנגלית: maverick - "חיה תועה"). אף על פי שנבחר לבית הנבחרים ב-1960 כשמרן מתון, נתיבתו המקצועית בקונגרס העבירו אותו למרכז המפה הפוליטית, ולעיתים קרובות הוא חרג מקו המפלגה וחבר לעמיתיו הדמוקרטיים. מתיאס רשם גם שיא בענייני זכויות האזרח, לאחר שמילא תפקיד חשוב בהעברת הצעת חוק דיור ציבורי הוגן בזמן שהיה חבר בבית הנבחרים, וגם בייסוד חג לאומי לזכר מרטין לותר קינג (יום מרטין לותר קינג). דעותיו על אודות הפלות מלאכותיות, הוצאות על הכוחות המזוינים, והתיקון לשוויון זכויות היו ליברליות, וכן, יחד עם הסנאטור ג'ון וורנר מווירג'יניה, היה אחד מנותני החסות להצעת החוק שהורתה על בניית אנדרטת מלחמת וייטנאם.
בנושאים סביבתיים, רשם לעצמו שיא נוסף כתומך חזק בסביבתנות, בין היתר בשל הגנתו על מפרץ צ'ספיק. לאחר סיור בחוף המפרץ ב-1973, הוא נתן את חסותו לחקיקה שהובילה למחקר שנערך על ידי ההסוכנות להגנת הסביבה (EPA) שנתיים לאחר מכן, שהיה אחד הדוחות הראשונים שיידעו את הציבור לרמות מזיקות של חומרי מזון ורעלים במים. כתוצאה מכך, הדוח היה אחד הזרזים למאמצי הניקיון במפרץ, והתפתח לתוכנית מפרץ צ'ספיק (Chesapeake Bay Program). כאות הוקרה, מעבדת צ'ארלס מתיאס, חלק ממכון סמית'סוניאן, נוסדה ב-1988 כמכון מחקר לניתוח ההשפעה האנושית על המפרץ. ב-1990 נוסד הפרס "מדליית מתיאס" הוקמה על ידי מלגת ים מרילנד במרכז למדעי הסביבה באוניברסיטת מרילנד.
בין השנים בשנים 1993-1987 היה מתיאס שותף במשרד עורכי הדין "ג'ונס, דיי, ריוויס ופוג" (Jones, Day, Reavis and Pogue). ב-1991 נבחר מתיאס על ידי מועצת המנהלים של הפדרל ריזרב להנהיג ועדה שתפקח על פעילות החברה "פירסט אמריקן בנקשיירס בע"מ". טרם מינויו, נרכשה החברה בחשאי על ידי הבנק הבינלאומי לאשראי ולמסחר (Bank of Credit and Commerce International), מה שהוביל לשערורייה בנקאית גדולה. מתיאס מונה ליו"ר מועצת המנהלים של "פירסט אמריקן בנקשיירס" בנובמבר 1992, והחליף את התובע הכללי של ארצות הברית לשעבר ניקולס קצנבך. הוא המשיך לשמש בתפקיד זה עד 1999.
ג'יימס סווייר קונוויי
ג'יימס סווייר קונוויי (באנגלית: James Sevier Conway; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מארקנסו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ארקנסו הראשון, מקבלתה של ארקנסו כמדינה בארצות הברית ב-1836 ועד 1840.
ראשית חייו
ג'יימס סווייר קונוויי נולד במחוז גרין שבטנסי כבנם של תומאס ואן (לבית רקטור) קונוויי. אביו נולד במחוז פיטסילבניה שבווירג'יניה ב-1771, ומקור משפחתו היה מקונווי שבוויילס. תומאס קנווויי העסיק מורים פרטיים כדי להעניק חינוך לשבעת בניו ושלוש בנותיו. ב-1818 עברה המשפחה לסנט לואיס, שם למד קונוויי את מקצוע המדידה מדודו, ויליאם רקטור, שהיה המודד הראשי של אילינוי, מיזורי וארקנסו. ב-1820 התפטר קונוויי ממשרת הפקיד הנודד של מחוז קול במיזורי כדי לשמש כסגן המודד של טריטוריית ארקנסו שהוקמה אז, שם הוא רכש חלקת אדמה במחוז המפסטד (כיום מחוז לאפייט). באותה תקופה הוא הכיר את מרי ג'יין ברדלי, שעברה לשם עם משפחתה ממחוז וילסון שבטנסי. ב-1825 נישאו השניים, ונולדו להם עשרה ילדים, מתוכם חמישה נפטרו בינקותם או בילדותם.
קריירה פוליטית
ב-1832 מונה קונוויי כמודד הראשי של טריטוריית ארקנסו, ובתפקיד זה שימש עד 1836. באותה שנה התקבלה ארקנסו כמדינה בארצות הברית, וקונווויי נבחר כמושל ארקנסו הראשון. ממשלו התמקד בפיתוח מערכת החינוך והכבישים של המדינה. הוא הורה למיליציה המדינתית לסייר בגבול המערבי ופעל להקמת מאגר הנשק הפדרלי בליטל רוק. הוא פעל להשגת מימון להקמת בית סוהר מדינתי. הוא דרבן את האספה הכללית של ארקנסו להקמת ספרייה מדינתית ואוניברסיטה, אך ללא הצלחה. ב-1840 סיים קונוויי את כהונתו כמושל ושב למחוז לאפייט, שם הוא שימש בשלוש תקופות שונות כמנהל הדואר של המחוז.
אברומי וינברג
אברומי וינברג המוכר בשמו הפרטי "אברומי", הוא זמר-יוצר חרדי ישראלי.
ביוגרפיה
אברומי נולד למשפחה חסידית באמריקה. בגיל שנתיים עלה עם משפחתו לישראל והתגורר בשכונת רמות. למד בישיבת רש"י ובהמשך בישיבת קריית מלאכי ולאחר אירוסיו חזר ללמוד בישיבת רש"י.
קריירה
לאחר נישואיו החל להופיע בחתונות ובדצמבר 2012 הוציא את הסינגל "מעוז צור".
בפברואר 2013 הוציא את הסינגל השני "לנגן ולנגן" ובאפריל הוציא לשיר קליפ.
בספטמבר 2014 הוציא את הסינגל השלישי "עם סגולה".
בינואר 2015 השיק את אלבומו הראשון "לנגן ולנגן" בהפקת ג'ף הורביץ.
בספטמבר 2018 הוציא בהשראת מיזם הקולולם את השיר ברכת כהנים בהשתתפות 300 תלמידי ישיבת רש"י, השיר הוקלט המחנה הקיץ של הישיבה בתפרח שעל התלמידים ניצח אהרל'ה נחשוני, עם השיר הזה זכה אברומי להכרה רחבה בציבור והקליפ לשיר זכה ליותר מ-2 מיליון צפיות.
במרץ הוציא את הסינגל "עבד נרצה".באפריל 2020 הוציא את הסינגל "ונצעק", ובמאי הוציא את הסינגל "הנה היא באה". בספטמבר הוציא סינגל בשיתוף פעולה עם הזמר ירון בר בשם "אבא יקר".
זכה במקום הראשון במצעד השנתי של 'קול חי מיוזיק' לשנת 2020 בקטגוריית 'פריצת השנה'.
בנובמבר 2020 החל להנחות את התוכנית "לקראת שבת" בערוץ 97 עם קובי מירסקי.
בינואר 2021 הוציא עם שרולי ברונכר את הסינגל "שובו אליי".
במרץ 2022 הוציא את הסינגל "לא מאוחר".
המופע של אופרה וינפרי
המופע של אופרה וינפרי (באנגלית: The Oprah Winfrey Show) הייתה תוכנית אירוח אמריקנית מצליחה בהנחייתה והפקתה של אופרה וינפרי. זוהי תוכנית האירוח הנצפית ביותר בתולדות הטלוויזיה האמריקנית. מאז שידור פרק הבכורה של התוכנית ב-8 בספטמבר 1986 ועד 2021 הופקו קרוב ל-5,000 פרקים במשך 25 עונות. לתוכנית היו בין 15 עד 20 מיליון צופים מדי יום בארצות הברית בלבד, והיא משודרת ב-132 מדינות.
לתוכנית ישנה השפעה רבה על צופיה ובמיוחד על הקהל הנשי כאשר חלק מהנושאים אשר נידונו בעבר בהרחבה בתוכנית חדרו בעקבות כך לתודעה הציבור האמריקאי ולתרבות הפופ האמריקאית. בעוד שהעונות הראשונות של התוכנית עסקו לרוב בסוגיות חברתיות סנסציוניות, בהמשך הוחלט כי התוכנית תתמקד בנושאים חיוביים יותר בהם, סקירות של ספרים חדשים, ראיונות עם סלבריטאים, פינות העוסקות בשיפור עצמי וראיונות עם פילנתרופים שונים. חלק מהראיונות של אופרה וינפרי זכו אף לסיקור נרחב בכלי התקשורת ברחבי העולם, בהם הראיון של וינפרי עם טום קרוז אשר במהלכו קרוז קיפץ על הספה כאשר הכריז על אהבתו לחברתו החדשה קייטי הולמס, הפרק בו השחקנית והמארחת אלן דג'נרס יצאה מהארון באופן פומבי לראשונה והפרק בו העניקה לכל קהל הצופים באולפן מכוניות פונטיאק מדגם G6.
לאורך השנים התוכנית ספגה ביקורת על כך שהיא משתמשת בפופולריות ובכוח הרב שיש לה באופן לא אחראי כדי לקדם מוצרים שונים אשר אינם מוצגים תמיד באופן ביקורתי, ואשר הופכים כמעט תמיד לרבי מכר בעקבות החשיפה העצומה לה זכו בתוכנית.
הפרק האחרון שודר ב-25 במאי 2021.
במשך שנתיים נייט ברקוס היה מנחה של תוכנית טלוויזיה שהייתה נחשבת לספין אוף של מופע אופרה וינפרי.
גזר במלחמת העצמאות
קיבוץ גזר הותקף ב-10 ביוני 1948 על ידי הלגיון הירדני, מלווה בכוח של ערבים מקומיים. לאחר קרב קצר, נכבש המקום. כוח של חטיבת יפתח החזיר את היישוב לידיים ישראליות עוד באותו היום.
הקמה והתיישבות
טרם מלחמת העולם הראשונה נקנו כ-3,400 דונם מאדמות המשק לעתיד בידי ארגון 'המכבים הקדמונים' מבריטניה. בפועל, הבעלות לא מומשה, ואותן אדמות לא עובדו. על מנת למנוע את אובדן השטח, פדתה אותו הקרן הקיימת לישראל, והוסיפה אליו כ-2,000 דונם של שטחים סמוכים בבעלות יהודית פרטית, ועוד כמה מאות דונמים של שטחים שנקנו מערבים. קיבוץ גזר הוקם, בשם קבוצת הדסה-גזר, ב-13 במרץ 1945. הקבוצה המיישבת הורכבה מגרעין 'תלם' של הנוער העובד, בוגרי בית החינוך לילדי עובדים בתל אביב, ומקבוצת 'הדסה' שעברה הכשרה בגבעת בוסל בחדרה. היישוב שכן בלב אזור ערבי כמעט טהור, ועם זאת, בשנים הראשונות לקיומו, שמר על יחסים תקינים יחסית עם האוכלוסייה הערבית השכנה.
השטח
הקיבוץ יושב על שטח מישורי, בגובה כ-110–120 מ' מעל פני הים. עליו חולשות ממזרח ומדרום גבעות נמוכות, אשר גובהן כ-140–150 מ'. את השטח מבתרים מספר ערוצים, ביניהם נחל עזריה ממערב ונחל גזר ממזרח, שניהם נחלי אכזב ושניהם זורמים באזור זה מצפון דרומה. ק"מ אחדים ממערבו נמצאת רמלה, אז עיר ערבית. ק"מ אחדים ממזרחו נמצאת לטרון (אשר נמצאה מאמצע מאי 1948 בידי הלגיון הירדני, וקודם לכן, בידי צבא ההצלה). בין לטרון לבין גזר נמצא הכפר הערבי אל קובאב (כיום משמר איילון). מצפונו של היישוב נמצא הכפר אל-בריה (כיום בית חשמונאי) ומדרומו אבו שושה (דרומה מערבה לתל גזר). הקיבוץ יושב מדרום לדרך רמלה-לטרון (היום כביש 424), שהייתה חלק מן הדרך יפו-ירושלים.
תחילת מלחמת העצמאות
על פי החלטת החלוקה, נכלל גזר בתחומי המדינה היהודית. ייתכן אף כי השטח עליו ישב הקיבוץ נכלל במדינה היהודית בשל עצם קיומו במקום זה. עיקר הקרבות באזור השפלה נערכו על הדרך לירושלים. כיוון שדרך זו נחסמה, סמוך לתחילת המלחמה, בקטע שבין רמלה ליפו (כיום כביש 44), עברה לזמן מה הדרך לירושלים דרך רחובות-נען-גזר. בהמשך המלחמה, הדרך לירושלים נחסמה בלטרון, שם הצטלבה הדרך העוקפת מחולדה עם כביש ירושלים-תל אביב (כיום כביש 3 וכביש 424). כך, גזר נותרה בשולי אותם קרבות. כמו כן, אירעו בחודשי המלחמה הראשונים מספר תקריות אש פזורות. ב-20 במרץ 1948 נהרג אחד מחברי הקיבוץ. בהמשך נמצאה גופתו ועליה סימני התעללות. בתגובה, ערך כוח חי"ש, בשיתוף לוחמים מהקיבוץ, פעולת תגמול כנגד הכפר אבו שושה. לכפר נגרמו מספר הרוגים ואבדות התוקפים היו פצוע קל אחד. לאחר אותה פעולת תגמול שרר אכן שקט יחסי בגזרה. באמצע מאי 1948 כבשה חטיבת גבעתי את אבו שושה ואת אל קובאב (כיום משמר איילון), כאשר גם אל-בריה ננטשה, דבר שהביא לשיפור מצבה של גזר. אולם, בשל פלישת הצבא המצרי, כוחות 'גבעתי' עזבו את הגזרה לאחר כמה ימים. במקום נותרה פלוגת חי"ם שהחזיקה בתל גזר. לאחר עזיבת 'גבעתי' הוחלט להוציא את הילדים מן המקום, ואלה פונו, עם מספר מטפלות, לקבוצת שילר. הקיבוץ הפך בעצם למשלט, ובימים הבאים, נערכו בו עבודות התבצרות שונות. כן הותקף המקום, בפצצות ובאש מכונות ירייה, על ידי מטוסים מצריים. חברה אחת נפצעה קל ונזק רציני נגרם למשק.
הישראלים
על הקיבוץ הגנו 68 חברים וחיילים (לרבות 13 נשים). לרשות אלה עמדו 42 רובים, 12 תת מקלעים, שלושה מקלעים, מרגמה שני אינץ' עם 18 פצצות, וכן רימונים ובקבוקי מולוטוב. החימוש המתואר לא התאים כלל ללחימה כנגד כוח משוריין. בנוסף, התבצרות היישוב הייתה לקויה ולא התאימה למלחמה כנגד כוח סדיר המצויד בנשק כבד. כך למשל, העמדות, 11 במספר, עשר משקי חול ואחת מבטון, שמוקמה על גג בית, היו מוגבהות. אלה היוו מטרה קלה לתותחים (ר' להלן), ולא הוכנו עמדות חלופיות. בקיבוץ היו שני בונקרים, וביניהם תעלות קשר רדודות. אלה היו מיועדים לנפגעים, לקשר ולאחסון תחמושת. סביב הקיבוץ, ומחוץ למערך העמדות, נמתחו שתי גדרות תיל ונפרשו קונצרטינות. כן פוזרו מוקשים נגד אדם מצפון וממזרח למשק. בנוסף, הונח מוקש חשמלי נגד רכב על הדרך לרמלה. במידה רבה, נסמכה הגנת הקיבוץ על כוחות צה"ל הסמוכים, ולפיכך, לכאורה, די היה בכך שהקיבוץ, במקרה שיותקף, יעכב את התוקפים לזמן מספיק להגעת התגבורות. באשר לאלה, הקיבוץ נכלל בתחום אחריותה של חטיבת גבעתי, כאשר היערכותה, ותשומת לבה, של זו האחרונה הייתה מופנית כלפי דרום, אל מול הצבא המצרי. למעשה, אם כך, הכפפת הקיבוץ לאחריות 'גבעתי' הפכה אנאכרוניסטית מרגע שצבאות ערב פלשו לארץ ישראל לאחר הכרזת המדינה. בפועל, ישבו על תל גזר הסמוך שתי מחלקות של קרייתי. בכל זאת, בסמוך לגזר היו ערוכות מספר חטיבות של צה"ל: חטיבת 'יפתח' וחטיבת הראל, אשר סיימו זה עתה את מבצע יורם. כן הייתה בסמוך חטיבה 7, אשר לאחר מבצע בן נון ב' אבטחה את פריצת דרך בורמה. למעשה, היה זה ריכוז כוח צה"לי נדיר בגודלו, בשטח קטן יחסית, במונחי מלחמת העצמאות. עם זאת, לא נכלל בתוכנית ההגנה של הקיבוץ סיוע אש מבחוץ.
הערבים
ברמלה, הסמוכה לגזר, יחד עם לוד, הקרובה לרמלה, היה ערוך כוח ערבי מקומי, ובו כמה מאות לוחמים, אשר היה חלק מן הגדוד המערבי של אל-ג'יהאד אל-מוקאדס. לכוח זה הצטרפו כמה מאות מתנדבים מעבר הירדן. בתחילת יוני 1948 שלח הלגיון הירדני פלוגה מקובצת, ממוכנת בחלקה, לאותן ערים. על הפלוגה פיקד הקצין הבריטי נייג'ל ברומג' (Bromage). כוחות אלה נטלו בהצלחה חלק בקרבות האצ"ל ברמלה.
הכוח הירדני אשר תקף את גזר, בגודל גדוד מוקטן, כלל שבע שריוניות מן הפלוגה המקובצת, ושתי פלוגות מתנדבים מעבר הירדן, אשר היו נתונים לפיקוד הלגיון. על הכוח פיקד ברומג' עצמו. כוח זה נעזר בארבעה תותחי נ"ט.
תרבות מוצ'ה
רקע
חברת המוצ'ה הייתה מבוססת על חקלאות, עם השקעה משמעותית בבניית רשת תעלות השקיה להפניית מי הנהרות להשקיית יבוליהם. תרבותם הייתה מתוחכמת; והממצאים הארכאולוגים מתארים את חייהם, עם סצנות מפורטות של ציד, דיג, לחימה, הקרבת קורבנות, מפגשים מיניים וטקסים משוכללים. המוצ'ה ידועים במיוחד בזכות כלי החרס הצבועים בפרוטרוט, העבודות בזהב, מבנים מונומנטליים (ואקה) ומערכות ההשקיה.
גזר במלחמת העצמאות
הרקע להתקפה על גזר
לקראת ובמהלך מבצע יורם החל צה"ל בפעילות מוגברת יחסית בגזרת לטרון-רמלה, וכללית, היוזמה הייתה בעיקרה בידי ישראל, ואילו הכוחות הערביים גילו פסיביות. ברומג', שלא שבע נחת ממגמה זו, החליט, על פי זיכרונותיו על דעת עצמו, לנקוט ביוזמה התקפית כדי להטותה במשהו. גם כוחות המתנדבים מעבר הירדן לא שבעו נחת מן הפסיביות היחסית של הצד הערבי בגזרה, והיוזמה ההתקפית שימשה גם לצורך 'הוצאת קיטור' אצל אותם מתנדבים. מטרתו לא הייתה כיבוש קבע של המקום, שכן כוח הלגיון היה קטן מדי מכדי להפריש כוחות לחילות מצב. במקום זאת בחר ברומג' לערוך פשיטה, במרחק גדול יחסית מרמלה. חיסול יישוב המהווה איום על כביש לטרון-רמלה היווה מטרה ראויה לפשיטה (אם כי הגדוד הראשון של הפלמ"ח שבאל-קובאב, עדיין חלש על הכביש).
תרבות מוצ'ה
רקע
ההיסטוריה של המוצ'ה עשויה להיות מחולקת לשלוש תקופות - הופעתה של תרבות המוצ'ה בתקופת המוצ'ה הקדומה (100–300 לספירה), התפשטותה ופריחתה במהלך המוצ'ה התיכונה (300–600 לספירה), היווצרות הגרעין העירוני והקריסה שלאחר מכן במוצ'ה המאוחרת. (500–750 לספירה).
גזר במלחמת העצמאות
ההתקפה והכיבוש
בבוקר 10 ביוני יצא מרמלה לכפר הערבי אל-בריה (כיום מושב עזריה), כקילומטר צפונית לגזר, צוות קרב של הלגיון הירדני, בפיקודו של ברומג', ובו שריוניות ומתנדבים בלתי סדירים מעבר הירדן. ב-12:20 הבחינה תצפית בקיבוץ באותו כוח, והמגינים נערכו בעמדות. כמה מחברי המשק, אשר שהו מחוץ לגדרות, כיוון שעבדו בסמוך, לא הצליחו לחזור בשל עוצמת האש שניתכה בהמשך (ר' להלן). באותה העת, הכוח הערבי יצא מאל-בריה, והתפצל כך שחלקו נע לכיוון 'גבעת הסיד' שממערב, החולשת על הדרך שבין הקיבוץ לנען, וחלקו האחר, ניתק את הקיבוץ מצד אל קובאב (בה היה כוח מן הגדוד הראשון של הפלמ"ח) שממזרח. התותחים נותרו באל-בריה ומשם המטירו אש על הקיבוץ. כמחצית מן העמדות נהרסו באש התותחים (כולל אלה שעל משוריינים), והמגינים נאלצו לנטוש אותן, ולהיערך בקו הגנה פנימי יותר. לנוכח המצב הקשה, המגינים ביקשו תגבורת. גזר שכנה במרחב חטיבת גבעתי, ואכן, החל משעה 13:45, נאמר למגיני גזר, על ידי 'גבעתי', כי תגבורת כזו בדרך. לעומת זאת, כוחות חזית ירושלים, שחנו בסמוך, לא הופעלו. התגבורת, מגדוד 55 של 'גבעתי', התארגנה לאט מדי, והגיעה לבסוף רק לאחר הקרב, בשעה 18:00, לנען. כוח פלמ"ח, שהוזעק אף הוא לבקשת מפקד 'גבעתי' שמעון אבידן (מפקד בפלמ"ח בעברו), הגיע גם כן רק לאחר הקרב העיקרי ונפילת גזר (ר' בהמשך). כוח 'קרייתי', שעל תל גזר הסמוך, לא התערב כלל בקרב. הערבים תקפו משלושה כיוונים, מצפון, ממזרח וממערב, כאשר המסתערים נעזרים באש מן השיריוניות. אלה האחרונות נערכו תחילה במרחק שמחוץ לטווח הנשק היעיל של המגינים. שלוש שיריוניות של חטיבה 7, שחנו באזור 'גבעת הסיד', ניסו להתערב בקרב, אולם אלה הונסו באש העדיפה של שיריוניות הלגיון, ואחת מן השיריוניות של צה"ל נפגעה. בהמשך, השריוניות של הלגיון קרבו לגדרות הקיבוץ, ולבסוף, ב-15:00 בערך, אף חצו אותן. השיריוניות כיסו באש את תעלות הקשר הרדודות, ופיצלו למעשה את קווי ההגנה של המשק לקטעים המנותקים זה מזה. כך הצליחו הרגלים הערבים לחדור לקיבוץ בארבעה מקומות מצפון מזרח ומצפון מערב. ניסיונות של מגיני הקיבוץ לארגן לחימה מקווים פנימיים יותר, נכשלו. לאחר שחדר את מעטפת ההגנה של הקיבוץ, הצליח הכוח הערבי, עד שעה 16:45, לכבוש את המשק, שרוב מגיניו נהרגו או נשבו.
תרבות מוצ'ה
רקע
שלטה בחופה הצפוני של פרו בשנים 200 לפנה"ס–200 לספירה. לטענת חוקרים מסוימים, זו הייתה תקופת מעבר קצרה בין לתרבות המוצ'ה.
גזר במלחמת העצמאות
כיבוש מחדש
כוח הלגיון עזב את גזר לאחר כיבושה. ללגיון לא היו די חיילים כדי לקיים חיל מצב במקום. בנוסף, לצה"ל הייתה עדיפות כוחות עצומה באזור, והישארות לזמן ממושך בנקודה הייתה עלולה להעמיד בסכנה את כוח הפשיטה, עם שוך ההפתעה הראשונית. כוח הלגיון השאיר, אפוא, את הנקודה למתנדבים מקומיים שנפנו לשוד וביזה. עם ערב ערכה יחידה מן הגדוד הראשון של חטיבת יפתח התקפת נגד מאל קובאב, שחררה את גזר כמעט ללא קרב, וכבשה בנוסף את אל בריה.
תרבות מוצ'ה
רקע
ישנה הקבלה ניכרת בין האיקונוגרפיה והעיצובים של כלי החרס של המוצ'ה לבין אלו של הקופיסניקה, כולל האיקונוגרפיה של "האל העכביש".
תחום ההשפעה של תרבות מוצ'ה
תחום ההשפעה של תרבות המוצ'ה מתמקד בכמה עמקים בחוף הצפוני של פרו במחוזות לה ליברטד, למבייקה, עמק הנהר, , , , , עמק הנהר ונפנה (Nepena), לאורך של כ-400 קילומטרים של קו חוף מדברי ועד 80 קילומטרים בפנים הארץ.
גזר במלחמת העצמאות
אחרית דבר
בקרב נהרגו 29 מגינים, 20 חברי הקיבוץ ותשעה חיילים. נפלו בשבי 14 נשים ו-15 גברים. 13 מן המגינים, ביניהם חמישה פצועים, הצליחו לחמוק לנען ולחולדה. המשק נחרב. הנשים שבין השבויים שוחררו זמן קצר לאחר הקרב, ביוזמת המפקד הבריטי של כוח הלגיון, בשערי בן שמן. אבדות הערבים אינן ידועות, אך היו קטנות בהרבה.
תרבות מוצ'ה
תחום ההשפעה של תרבות מוצ'ה
ואקה דל סול, מבנה לבנים דמוי פירמידה על הנהר ריו מוצ'ה, היה המבנה הפרה-קולומביאני הגדול ביותר בפרו, אך הוא נהרס בחלקו כאשר הכובשים הספרדים בזזו את קבריו בחיפוש אחר זהב במאה ה-16. ואקה דה לה לונה הסמוכה נשמרה טוב יותר. קירותיה הפנימיים מכילים ציורי קיר צבעוניים רבים ואיקונוגרפיה מורכבת. האתר נחפר מקצועית מאז תחילת שנות התשעים של המאה ה-20.
גזר במלחמת העצמאות
אחרית דבר
הנופלים קבורים בקבר אחים בבית העלמין בקיבוץ גזר. ליד הקבר נמצא סלע ועליו הכתובת: "לוחמי גזר, דבקים אל אדמתם נלחמו עד הסוף, ג' בסיוון תש"ח".
תרבות מוצ'ה
תחום ההשפעה של תרבות מוצ'ה
אתרים מרכזיים אחרים של המוצ'ה כוללים את, לומה נגרה (Loma Negra), דוס קבסס (Dos Cabezas), , מכלול , מוקויופה (Mocollope), סרו מאיאל (Cerro Mayal), גלינדו (Galindo), ו.
גזר במלחמת העצמאות
אחרית דבר
האבדות הרבות שנגרמו לקבוצת גזר והעובדה ששום כוח צבאי שהיה באזור לא חש לעזרתה עוררו בקרב החברים שנותרו בחיים טענות כבדות. הרמטכ"ל רב-אלוף יעקב דורי מינה ועדת חקירה צבאית לפרשת נפילתה של גזר. הוועדה מצאה פגמים חמורים בתוכנית ההגנה של גזר. בעקבות מסקנות הוועדה, שלח הרמטכ"ל ב-31 במאי 1949, מכתב למזכירות גזר, ובו העלה על נס את עמידת הגבורה של אנשי גזר, וציין כי בנסיבות ששררו אז באזור לא ניתן היה להחיש אליה עזרה בזמן.
תרבות מוצ'ה
תחום ההשפעה של תרבות מוצ'ה
מבני הלבנים של הוואקות נהרסו בעיקר על ידי בוזזים וכוחות הטבע במהלך 1,300 השנים האחרונות. הוואקות ששרדו מוכיחים כי הצבעים בהם השתמשו לצביעת ציורי הקיר שלהם היו תוססים.
גזר במלחמת העצמאות
לקחי קרב גזר
הסיבה העיקרית לנפילת גזר היא שלא הוחשו אליה כוחות התגבורת שהובטחו לפני ובעת ההתקפה. יחד עם זאת אותרו עוד מספר ליקויים בהגנת גזר (המקור: לקחי הגנת גזר, אגף מבצעים, מאי 1949, ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון):
תרבות מוצ'ה
מוצ'ה צפוניים ודרומיים
אזור המוצ'ה הדרומי, הנחשב לב ליבה של התרבות, כלל במקור את העמקים צ'יקמה ומוצ'ה, ותואר לראשונה על ידי. האתר של ואקה דל סול וואקה דה לה לונה היה ככל הנראה בירת אזור זה.
גזר במלחמת העצמאות
לקחי קרב גזר
כאמור, למרות כל אלו הסיבה העיקרית לנפילת גזר הייתה הפקרתה. כך תיאר זאת דוד בן-גוריון בדבריו במועצת מפא"י: "אמרתי שגזר וכל נקודה אחרת בארץ, תוגן לא רק על ידי חבריה - אלא על ידי הצבא. זו לא הייתה הבטחה פרטית, על כך נבנתה שיטת התגוננותנו. ושיטה זו לא הכזיבה בדרך כלל. הצבא הגן. לצערי ולתמהוני הכזיבה השיטה בגזר ... ואולי לא הייתה אף נקודה אחת, שביום שלפני ההפוגה וביום ההפוגה היו יכולות להיות מוגנות על ידי הצבא כאשר הייתה גזר ... היו עד עכשיו מקרים טרגיים יותר מאשר בגזר, אבל בכל ששת החדשים לא היה מקרה מר ומתמיה כבמקרה זה."
תרבות מוצ'ה
מוצ'ה צפוניים ודרומיים
אזור מוצ'ה הצפוני כלל שלוש מערכות של עמקים: אזור פיורה היה לגמרי חלק מתרבות המוצ'ה רק לזמן קצר, בשלב המוצ'ה המוקדם, או שלב מוצ'ה מוקדם-ויקוס, ואז התפתח באופן עצמאי.
נראה כי הייתה התפתחות עצמאית רבה בקרב מרכזי המוצ'ה השונים הללו (למעט האזורים המזרחיים). סביר להניח שלכולם היו שושלות שליטים משלהם, הקשורות זו בזו. שליטה ריכוזית בכל אזור המוצ'ה אולי התרחשה מפעם לפעם, אך נראית נדירה.
, בעמק למבייקה, על גדת נהר צ'נקאי (Chancay), הפך לאחד מאתרי המוצ'ה הגדולים ביותר, והשתרע על שטח של יותר מ-4 קילומטרים רבועים. האתר היה בולט בתקופת המוצ'ה החמישית (600–700 לספירה), והוא כולל שפע של קרמיקה של מוצ'ה החמישית.
האתר תוכנן ונבנה בפרק זמן קצר, ויש בו מתחם טקסי עצום. הוא כולל את ואקה פורטלסה (Huaca Fortaleza), שהיא הבימה הטקסית הגבוהה ביותר בפרו.
הוא אתר צפוני נוסף בעמק חקטפקה. הוא בלט בתקופת המוצ'ה התיכונית והמאוחרת (400–850 לספירה). נחפרו כאן קברי מוצ'ה רבים, כולל כמה קברים המכילים נשים בנות מעמד גבוה. נשים אלה תוארו באיקונוגרפיה של מוצ'ה ככוהנות.
כלי חרס
הקדרות של בני המוצ'ה היא אחת מהמגוונות בעולם. הוכח כי הם השתמשו בטכנולוגיית תבניות. היא אפשרה ייצור המוני של צורות מסוימות. אך כלי החרס של המוצ'ה שונים מאוד בצורתם ובנושאיהם, כאשר הפעילויות החברתיות החשובות ביותר מתועדות בכלי החרס, כולל מלחמה, עיבוד מתכת, אריגה ופעילות מינית אנושית.
אמנות קרמיקה פרואנית של החוף הצפוני מסורתית משתמשת במגוון צבעים מוגבל, והיא מסתמכת בעיקר על אדום ולבן; ציור בקו דק, חימר מעוצב במלואו, דמויות מחיי יום יום וכלים מהסוג המכונה "זרבובית ארכוף" (Stirrup spout vessel). קרמיקה של מוצ'ה שנוצרה בשנים 150–800 לספירה מאפיינת סגנון זה. סירים של תרבות מוצ'ה נמצאו לא רק באתרים ארכאולוגיים מרכזיים בחוף הצפוני, כמו ואקה דה לה לונה, ואקה דל סול וואקה רחאדה, אלא גם בכפרים קטנים ובאתרי קבורה שאינם מתועדים.
לפחות 500 כלי חרס של המוצ'ה כוללת נושאים מיניים. המעשה המתואר בתדירות הגבוהה ביותר הוא יחסי מין אנאליים, כאשר סצנות של חדירה לנרתיק נדירות מאוד. רוב הזוגות הם הטרוסקסואלים, עם איברי מין מגולפים בקפידה כדי להראות כי פי הטבעת, ולא הנרתיק, הוא שנחדר. לעיתים קרובות, מתואר תינוק בזמן הנקה כאשר בני הזוג מקיימים יחסי מין. פלשיו מיוצג לפעמים, אבל קונילינגוס נעדר. יש כלי חרס המתארים שלדים של גברים מאוננים, או שנשים חיות מבצעות עבורם אוננות.
מכיוון שהשקיה הייתה מקור העושר והיסוד של האימפריה, תרבות המוצ'ה הדגישה את חשיבות מחזור המים בטבע והזרימה. בהרחבה על כך תיארו יצירות אמנות של מוצ'ה לעיתים קרובות מעבר נוזלים, במיוחד נוזלי חיים דרך פתחי אנוש פגיעים. יש אינספור דמויות של לוחמים מובסים שמאבדים נוזלי חיים דרך האף שלהם, או קורבנות חסרי ישע שמוציאים את עיניהם על ידי ציפורים או שוביהם. תמונות של עבדי מין שבויים עם פתחים פעורים ונוזלים דולפים מתארים חשיפה קיצונית, השפלה ואובדן כוח.
הצביעה של כלי החרס של המוצ'ה היא לעיתים קרובות פשוטה, עם גוון שמנת צהבהב ואדום עשיר המשמש כמעט אך ורק על חלקי עילית. כמעט ואין שימוש בלבן ושחור. המוצ'ה ידועים בכלי החרס שלהם דמוי הדיוקנאות המדויקים. נראה שדיוקנאות כלי החרס מייצגים אנשים ממשיים. רבים מהדיוקנאות הם של אנשים עם עיוותים פיזיים או פגמים גנטיים.
ייתכן שהפרטים הריאליסטים בקרמיקה של מוצ'ה עזרו להם לשמש כמודלים דידקטיים. דורות מבוגרים יכולים להעביר ידע כללי אודות הדדיות והתגלמות לדורות הצעירים באמצעות תיאורים כאלה. הסירים עם תיאורי המין היו יכולים ללמד על הולדה, הנאה מינית, ונורמות תרבותיות וחברתיות.
אריגה
המוצ'ה טוו בדים, בעיקר באמצעות צמר מוויקוניה ואלפקה. למרות שיש מעט דוגמאות ששרדו לכך, לצאצאי בני המוצ'ה יש מסורות אריגה מוצקות.
עיבוד מתכות
המוצ'ה גילו גם תהליכי עיבוד מתכות, ששימשו לכיסוי כלי נחושת שנמצאו באתר "לומה נגרה" בשכבות דקות של זהב או כסף. ניסיונות מודרניים הצליחו לשחזר תהליך ציפוי כימי דומה באמצעות מים רותחים ומלחים שנמצאו באופן טבעי באזור.
דת
גם מהאיקונוגרפיה וגם מממצאי השלדים האנושיים בהקשרים פולחניים נראה שקורבן אדם היווה חלק משמעותי במנהגים הדתיים של המוצ'ה. נראה כי בטקסים אלה הייתה האליטה מעורבת כשחקנים מרכזיים בחזיון של משתתפים במסכות, עם תפאורה מונומנטלית ואולי גם צריכת דם פולחנית. ה היה סכין מתכת בצורת סהר ששימשה בהקרבת קורבנות. בעוד שחוקרים אחדים, כמו כריסטופר ב. דונאן (Christopher B. Donnan) ואיזומי שימאדה (Izumi Shimada), טוענים כי קורבנות האדם היו המפסידים בקרבות פולחניים בקרב אליטות מקומיות, אחרים, כמו ג'ון וראנו (John Verano) וריצ'רד סאטר (Richard Sutter), טוענים כי קורבנות האדם היו לוחמים שנתפסו בקרבות טריטוריאליים בין המוצ'ה לתרבויות סמוכות אחרות. בחפירות ברחבות ליד הוואקות של המוצ'ה נמצאו קבוצות של אנשים שהוקרבו יחד ושלדיהם של גברים צעירים התגלו כשבשרם הופשט מהם במכוון, אולי להצגה במקדשים.
ייתכן שהמוצ'ה החזיקו ועינו את הקורבנות במשך מספר שבועות לפני שהקריבו אותם בכוונה לשאוב דם במכוון. וראנו סבור כי חלקים מסוימים מהקורבן נאכלו גם הם כסוג של קניבליזם פולחני. ייתכן שהקורבנות נקשרו לטקסי התחדשות אבות ופריון חקלאי. האיקונוגרפיה של מוצ'ה כוללת דמות אשר החוקרים כינו "עורף הראשים" (Decapitator). הוא מתואר לעיתים קרובות כעכביש, אך לעיתים כיצור מכונף או כמפלצת ים: יחד שלושת המאפיינים מסמלים קרקע, מים ואוויר. כאשר הגוף נכלל, הדמות מוצגת בדרך כלל עם זרוע אחת אוחזת בסכין ואחרת אוחזת בשיער של ראש כרות. הוא מתואר גם כ"דמות אנושית עם פי נמר נוהם עם ניבים". משערים ש"עורף הראשים" הוא דמות מרכזית בולטת באמונות סביב מנהג קורבן האדם.
קריסה
ישנן מספר תאוריות ביחס למה שגרם לקריסת של המבנה הפוליטי. כמה חוקרים הדגישו את תפקיד השינוי הסביבתי. מחקרים על ליבות קרח שנקדחו מקרחונים בהרי האנדים חושפים אירועי אקלים בין השנים 536 עד 594 לספירה, אולי סופר אל ניניו, שהביאו ל-30 שנה של גשם עז ושיטפונות ואחריו 30 שנות בצורת. אירועי מזג האוויר הללו היו יכולים לשבש את אורח החיים של המוצ'ה ולשבור את אמונתם בדתם, שהבטיחה מזג אוויר יציב באמצעות קורבנות.
ראיות אחרות מוכיחות כי אירועים אלה לא גרמו לקריסה הסופית של המוצ'ה. ישויות של המוצ'ה שרדו מעבר לשנת 650 לספירה בעמקי חקטפקה ומוצ'ה. למשל, בעמק חקטפקה, יישובים מאוחרים יותר מאופיינים בביצורים ועבודות הגנה. אמנם אין עדויות לפלישה זרה, כפי שהציעו חוקרים רבים בעבר (קרי פלישת הווארי), אך עבודות ההגנה מעידות על תסיסה חברתית, אולי תוצאה של שינויים אקלימיים, שכן פלגים נאבקו על שליטה במשאבים דלים יותר ויותר.
קשרים עם תרבויות אחרות
מבחינה כרונולוגית הייתה תרבות מוצ'ה תרבות תקופת ביניים מוקדמת, שקדמה לו תרבות צ'אווין, כמו גם הקופיסניקה, ואחריהם התפתחו תרבויות הווארי והצ'ימו. תרבות המוצ'ה התקיימה במקביל לתרבות איקה-נסקה בדרום. משערים שהיה להם קשר מוגבל כלשהו עם האיקה-נסקה מכיוון שהם כרו מאוחר יותר גואנו לדשן וייתכן שהם סחרו בו עם הצפוניים. כלי חרס של המוצ'ה נמצאו ליד איקה (Ica), אך לא נמצאו כלי חרס של איקה-נסקה בשטח המוצ'ה.
תרבות המוצ'ה לאורך החוף התקיימה גם במקביל (או חפפה בזמן) עם המוקדמת בשטחי הרמות. ניתן לייחס כמה מוטיבים איקונוגרפיים של מוצ'ה לאלמנטים עיצוביים של הרקואיי.
היו יחסי גומלין בין המוצ'ה עם השכנה. בסופו של דבר, בשנת 700 לספירה, הם השתלטו על בני הווירו.
תגליות ארכאולוגיות
בשנים 1899 ו-1900, היה מקס אולה (Max Uhle) הארכאולוג הראשון שחפר אתר של המוצ'ה: ואקה דה לה לונה, שם ממוקם המתחם האדריכלי המכונה "ואקה דה מוצה" (Huacas de Moche, "הפירמידות של המוצ'ה") בעמק מוצ'ה. שמו של מתחם אדריכלי זה הוא המקור לשם המקובל של התרבות.
בחפירות של רפאל לרקו אוילה (Rafael Larco Hoyle) בשנים 1938–1939 החלה התפתחות הפרשנויות הראשונות לתרבות המוצ'ה, שדרגו את המוצ'ה כ"נמצאת בראש רשימת החברות המתקדמות" כציוויליזציה. הוא ציין תכונות של תרבות המוצ'ה כמו "יצירות אמנות מעולות" ו"יצירת מתקנים בקנה מידה גדול ועבודות ציבוריות" כעדות לדירוג זה.
עם זאת, ניתן לטעון שהאירוע המשמעותי ביותר שעיצב את המחקר הארכאולוגי של המוצ'ה היה פרויקט עמק וירו שהחל בשנת 1946 בהובלת על ידי ויליאם דנקן סטרונג (Willian Duncan Strong) וונדל בנט (Wendell Bennett). חפירותיהם הסטרטיגרפיות בווירו הראו סגנון קרמי קדום יותר, המכונה גיינאסו (Gallinazo) שנראה כי "הסתיים בפתאומיות".
בשנת 1987 גילה הארכאולוג ולטר אלווה, שהוזעק על ידי המשטרה המקומית, את קבר מוצ'ה השלם הראשון ב שבצפון פרו. בתוך הקבר, שתוארך באמצעות תיארוך פחמן-14 ל-300 לספירה, מצאו הארכאולוגים שרידים חנוטים של זכר במעמד גבוה שקיבל את הכינוי. בקבר היו גם שרידים של שישה אנשים אחרים, כמה בעלי חיים ומגוון גדול של חפצי נוי וחפצים שימושיים, שרבים מהם היו עשויים זהב, כסף וחומרים יקרי ערך אחרים. חפירות מתמשכות באתר הניבו שלוש עשרה קברים נוספים.
בשנת 2005 התגלתה אישה חנוטה מתרבות המוצ'ה המכונה ב"וואקה קאו וייחו" (Huaca Cao Viejo), חלק מהאתר הארכאולוגי  בפאתי טרוחיו של ימינו. זו המומיה של המוצ'ה שנשתמרה בצורה הטובה ביותר שנמצאה; לקבר המשוכלל שבו הייתה קבורה היו קישוטים חסרי תקדים. הארכאולוגים באתר סבורים כי הקבר לא נפגע מאז 450 לערך לספירה. הקבר הכיל חפצים צבאיים וחפצי ערך, כולל אלות מלחמה ומשליכי חניתות. בקבר נמצאו גם שרידי ילדה מתבגרת שנחנקה, ככל הנראה משרתת. הידיעה על התגלית הוכרזה על ידי ארכאולוגים פרואנים ואמריקאים בשיתוף עם נשיונל ג'יאוגרפיק במאי 2006.
בשנת 2005 התגלתה בלונדון מסכת זהב משוכללת שמשערים כי היא מתארת אל ימי, עם קרניים מעוקלות המוקרנות מפנים חתוליים משובצים באבן. מומחים חשבו כי ייתכן שהחפץ נבזז בסוף שנות השמונים מקבר עילית באתר מוצ'ה של "לה מינה" (La Mina). הוא התגלה על ידי הסקוטלנד יארד, והוא הוחזר לפרו בשנת 2006.
בשנת 2013 חשפו ארכאולוגים את השמינית מתוך סדרת ממצאים של שלדי נשים שהחלה עם הגבירה מקאו, ולכן משערים כי המוצ'ה נשלטו על ידי רצף של כוהנות-מלכות. לדברי מנהל הפרויקט לואיס חיימה קסטייו (Luis Jaime Castillo) "הממצא מבהיר כי נשים לא רק ניהלו טקסים באזור זה אלא שלטו כאן והיו מלכות של חברת מוצ'יקה". לא נמצאו קברים של גברים. תגלית זו התגלתה באתר הארכאולוגי הגדול של, הממוקם קרוב לעיירה , במדבר סצ'ורה (Sechura) בעמק חקטפקה, במחוז לה ליברטד בפרו.
Love Is a Game
Love Is a Game (בעברית: אהבה היא משחק) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית אדל, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, 30 (2021). השיר יצא לאור ב-19 בנובמבר 2021, על ידי חברות התקליטים מלטד סטון וקולומביה רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום.
השיר הגיע למקום ה-56 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אדל ואינפלו והופק על ידי אינפלו גם כן. בראיונות השער של אדל לגיליונות נובמבר 2021 של ווג בריטניה ושל ווג ארצות הברית, המראיינות ג'יילס האטרסלי ואבי אגוויר השמיעו קטעים מקדימים של השיר. האטרסלי הצהירה בהמשך לכך:
הצלחה מסחרית
"Love Is a Game" זכה להצלחה מסחרית ברחבי העולם ובעיקר בארצות הברית. הוא דורג במקום ה-56 במצעד הבילבורד הוט 100 של בילבורד, ביחד עם שאר השירים מהאלבום שדורגו במצעד גם כן. השיר הגיע למקום ה-36 במצעד שירי הסטרימינג וה-37 בקנדה הוט 100. כמו כן, דורג במקום ה-33 בבילבורד גלובל 200 ובמקום ה-48 בבילבורד גלובל ללא ארצות הברית.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-23 מיליון השמעות.
דודג' סדרה D5
היסטוריה
חברת דודג' נוסדה בשנת 1900 על ידי האחים ג'ון פראנסיס דודג' והוראס אלגין דודג' בדטרויט שבמישיגן. בימיה הראשונים יצרה החברה חלקי מנוע ושלדה עבור תעשיית הרכב המתפתחת בעיר, בעיקר עבור החברות אולדסמוביל ופורד. למרות ההצלחה המסחרית שאפו האחים לייצר מכוניות משלהם. שאיפה זו התממשה לראשונה במכונית הראשונה, "דודג' דגם 30" (Dodge Model 30), ששיווקו ב-1915 כמתחרה יוקרתית יותר לדגם פורד מודל T הנפוץ. דגם 30 כלל כמה חידושים לאותה עת - גוף עשוי כולו פלדה, תיבת הילוכים חדשנית, ומערכת חשמל בת 12 וולט. תיבת ההילוכים והמנוע היו טובים מאלה של פורד T (35 כוחות סוס לעומת 20). בזכות איכות החלפים שייצרו ומעלותיה של המכונית היא הגיעה למקום שני במכירות הרכב בארצות הברית ב-1916. באותה שנה השתמש הצבא האמריקני בהצלחה בדגם 30 בפעילותו המבצעית כנגד המהפכן המקסיקני פנצ'ו וייה. בינואר 1920 הלך לעולמו ג'ון דודג' ובדצמבר אותה שנה נפטר גם הוראס דודג'. אלמנות השניים המשיכו בניהול החברה. דגם 30 שונה קלות ושווק כ"סדרת 116" (Series 116) אולם החברה ירדה למקום החמישי מכירות בארצות הברית ב-1925. באותה שנה מכרו אלמנות המייסדים את החברה ל-קבוצת משקיעים, שהחליטה, בעקבות ירידה נוספת במכירות (מקום שביעי ב-1927) למכור את דודג' ליצרן מכוניות אחר. בשנת 1928 רכש קונצרן קרייזלר את חברת דודג' ומבחר הדגמים המיוצר ירד ל-13 בשתי קטגוריות (מ-19 דגמים בשלוש קטגוריות).
"דודג' סדרה D5"
"סדרת D5" הצטיידה במנוע שישה צילינדרים בטור בעל 3,569 סמ"ק בשורה, שפיתח 87 כ"ס. יחידת הכוח הייתה קדמית ואילו הכונן היה אחורי.
תיבת ההילוכים הייתה בעלת שלושה הילוכים ואילו המצמד היה יבש עם צלחת אחת. תיבת הילוכים חצי אוטומטית הייתה זמינה כאופציה.
הסדרה "דודג' סדרה D5" הוצעה בגרסאות סדאן, קופה, קבריולה ולימוזינה. הדגם היה זמין בשני בסיסי גלגלים, 3,353 מ"מ עבור מכונית הסדאן עם שבעה מושבים, ודגמי לימוזינה וקבריולה עם חמישה מושבים, ו -2,921 מ"מ לכל הגרסאות האחרות.
המכוניות הועברו ללקוח גם באמצעות שלדה חשופה, כלומר ללא עבודות גוף, כך שהקונה יוכל להשלים אותן.
"דודג' סדרה D5" יצא מהייצור באוקטובר 1937.
וורו (כדורגלן)
סלבדור (וורו) גונסאלס מרקו (בספרדית: Salvador (Voro) González Marco; נולד ב-9 באוקטובר 1963), הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ספרדי.
קריירת משחק
וורו גדל בוולנסיה, והחל לשחק כבלם במחלקות הנוער של הקבוצה המקומית, ולאחר מכן בקבוצת המילואים שלה. לאחר השאלה של עונה וחצי בטנריפה מהסגונדה דיוויסיון שב לוולנסיה ושיחק במדיה שמונה עונות, שבע מהן בלה ליגה, לפני שעבר לשחק בדפורטיבו לה קורוניה ו-CD לוגרונייס טרם פרישתו.
קריירת נבחרת
וורו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד ב-13 באוקטובר 1993, בניצחון 3–1 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. הוא גם היה חלק מסגל הנבחרת במונדיאל 1994.
קריירת אימון
ב-21 באפריל 2008 מונה למאמן הזמני של ולנסיה לאחר פיטוריו של רונלד קומאן. לאחר שהציל את הקבוצה מירידת ליגה עם ארבעה ניצחונות בחמישה משחקים, הוחלף על ידי אונאי אמרי ושב לתפקידו הקודם.
בדצמבר 2012 אימן את הקבוצה במשחק אחד אחרי פיטוריו של מאוריסיו פלגרינו. בנובמבר 2015 אימן את הקבוצה בשני משחקים לאחר עזיבתו של נונו אספריטו סנטו. בספטמבר 2016 קיבל את תפקיד המאמן הזמני בפעם הרביעית, כשאימן בשלושה משחקים לאחר פיטורי פאקו אייסטאראן.
ב-30 בדצמבר 2016 שב לעמדת המאמן הזמני לאחר התפטרותו של צ'זרה פראנדלי, וב-10 בינואר 2017 הפך לראשונה למאמן הקבוע של הקבוצה כאשר ולנסיה נמצאת במקום ה-17 ובסכנת ירידה. תחת וורו הקבוצה הוציאה רצף תוצאות טובות, ובסופו של דבר סיימה את העונה במקום ה-12. בתום העונה מונה מרסלינו למאמן, והוא הפך לעוזר מאמן.
ב-29 ביוני 2020, שישה מחזורים לתום העונה, פוטר המאמן אלברט סלאדס, ובפעם השישית וורו שב לתפקיד המאמן הזמני, עד לתום העונה, אותה סיימה הקבוצה במקום התשיעי. בתום העונה שב לתפקיד עוזר המאמן.
במאי 2021 שב בפעם השביעית לתפקיד המאמן הזמני, כאשר החליף את המאמן המפוטר חאבי גארסיה, לפני מינויו של המאמן חוסה בורדאלאס.
נאסר אל-ווחיישי
נאסר עבדול כארים אל-ווחיישי (בערבית: ناصر عبد الكريم الوحيشي; 1 באוקטובר 1976 – 12 ביוני 2015) כונה גם אבו באסר, (בערבית: بأبو بصير) היה טרוריסט מוסלמי תימני, חבר ארגון "אל-קאעידה", ומנהיג השלוחה התימנית שלו, שמאוחר יותר הפכה ל-"אל-קאעידה בחצי האי ערב" (AQAP). נחשב לאחד מהפושעים המבוקשים ביותר בערב הסעודית ובתימן, וב-2014 הגדילה ארצות הברית את הפרס על ראשו לכדי 10,000,000 דולר. ב-12 ביוני 2015 נהרג מפגיעת מזל"ט במחוז חצרמוות שבתימן, הידיעה אושרה בידי דוברי אל-קאעידה.
ביוגרפיה
מאז הופיע אל-ווחיישי במספר סרטוני וידאו בהם קרא לג'יהאד ולטרור. הוא פרסם מאמר במגזין האינטרנט של הארגון, בו הוא כתב כי מחבלים צריכים לתקוף מדינות שמעורבות במלחמות במדינות אסלאמיות, בנוסף לבכירים פוליטיים ולאנשי ביטחון במזרח התיכון: "אתם לא צריכים להשקיע מאמץ גדול מדי או לבזבז כסף רב כדי להכין 10 גרמים של חומרי חבלה, פחות או יותר. אל תבזבזו זמן רב מדי בחיפוש אחרי חומרים שכבר נמצאים במטבח של אמא שלכם", כתב אל-ווחיישי. "תכינו את הפצצות בצורה של פצצה שניתן להשליך או לפוצץ באמצעות מנגנון השהיה או שלט רחוק או חגורת נפץ או כל מתקן חשמלי", הוסיף. אל-ווחיישי קרא לנאמני התנועה להשתמש בסכינים או במקלות כדי לתקוף "דמויות תקשורתיות חילוניות ובעלי טורים שמעליבים את חוקי הדת ואת מי שמקדמים ומצדיקים את פעולות השליטים הכופרים". "סכינים הן תרופה עבור חלק, בעוד שאחרים יש להכות באופן נמרץ עד שירותקו למיטה או יאבדו את אחד החושים", כתב, והוסיף כי "זו החובה של כל לוחם קודש מוסלמי להיות עסוק בתכנון כריתת הראש של הכופרים"
בכתבה מ-2010 תיאר אותו הניו יורק טיימס כ-"גבר קטן, שנראה יושב חסר תנועה בסרטונים, עיניו חסרות הבעה". בכתבה מתואר הכבוד הרב שרוחשים לו אנשיו. עיתונאי תימני תיאר אותו כלקוני אך בעל מוח חריף, הומור סרקסטי ויכולת יוצאת דופן לשלוף פסוקי קוראן להוכחת דבריו. במאמר מ-2007 בהבוסטון גלוב הוא תואר כגילומו המושלם של הדור הצעיר של אל-קאעידה – והקיצוני יותר.
ב-28 באוגוסט 2011 מסרו גורמים בצבא תימן שאל-ווחיישי נהרג, מנהיגי הארגון הכחישו זאת. ב-22 בדצמבר של אותה שנה דווח שאחיו, עבד אל-ווחיישי נהרג בידי צבא תימן. בשנת 2013 דווח שמנהיג אל-קאעידה החדש א-זוואהירי מינה אותו לסגנו, והועלו השערות שהוא עתיד גם לרשת אותו לאחר מותו.
הכרזת כפל בברידג'
Takeout Double
Takeout Double היא הכרזת התערבות המתארת יד עם המאפיינים הבאים: לרוב בין 2 קלפים לחוסר בקלפים בסדרה שותפו של המכריז מתבקש להכריז בסדרה ארוכה שלו שבה יש לו ארבעה קלפים או יותר. הוא מתבקש לעשות זאת עם כל מספר נקודות שיש לו. גם ללא נקודות.
Negative double
Negative Double היא הכרזה לאחר פתיחה של השותף והתערבות של שחקן יריב. ההכרזה שוללת התאמה בסדרת השותף ומבטיחה לפחות ארבעה קלפים בסדרת מייג'ור במקרים בהם לא הוכרזו שתי סדרות המייג'ור. אם הפותח והמתערב הכריזו את שתי סדרות המייג'ור היא מבטיחה ארבעה קלפים לפחות בכל אחת מסדרות המיינור.
Support Double
Support Double היא הכרזה שנייה של הפותח, אחרי הכרזה בסדרה חדשה של המשיב והתערבות יריב. ההכרזה מראה שלושה קלפים בסדרת המשיב. המשיב הבטיח לפחות ארבעה קלפים בסדרה בה הכריז. יכולים להיות לו חמישה קלפים או יותר. אם יש לו חמישה קלפים או יותר נמצאה התאמה בסדרה.
דוגמה: הכרזת הכפל של מערב היא הכרזת Support Double. המראה שלושה קלפים בסדרת ה-. המשיב הבטיח לפחות ארבעה קלפים בסדרה אותה הוא הכריז. אם יש לו חמישה קלפים נמצאה התאמה.
לו היה דרום קורא Double, מערב היה מראה שלושה קלפים בסדרת ה- באמצעות הכרזת Redouble. הכרזת Redouble כזו נקראת Suppport Redouble.
יש המתייחסים להכרזת הכפל ולהכרזת הכפל כפליים בעלת אותה משמעות כקונבנציה אחת ומכנים אותה Support Double/Redouble.
Maximal Double
Maximal Double היא הכרזת כפל המזמינה למשחק מלא במכרז תחרותי. דוגמה: עד להכרזת הכפל התנהל מכרז תחרותי על משחק חלקי. מערב היה יכול להמשיך להתחרות על משחק חלקי באמצעות הכרזת 3. הכרזת הכפל מראה יד חזקה יותר המזמינה למשחק מלא.
Responsive Double
Responsive Doubleהיא הכרזת כפל של שותפו של מכריז Takeout Double לאחר תמיכה של המשיב בסדרת הפותח. אם סדרת הפותח היא סדרת מיינור, ההכרזה מבטיחה לפחות 4-4 בסדרות המייג'ור. אם סדרת הפותח היא סדרת מייג'ור, ההכרזה מבטיחה לפחות 4-4 בסדרות המיינור. להכרזה נדרשות לפחות 6 נקודות אם השותף יכריז בגובה 2 ו-8 נקודות לפחות אם השותף יכריז בגובה 3.
דוגמה:
Lightner Double
Lightner Double היא הכרזת כפל, לרוב נגד חוזה בסלאם, המבקשת הובלה בלתי שגרתית. תסריט אופייני כזה הוא כשהיריבים הגיעו לסלאם עם סדרת שליט וההובלה הבלתי שגרתית היא בסדרה הראשונה אותה הכריז הדומם. למבקש אין אף קלף בסדרה והחיתוך המידי עשוי להביא להפלת החוזה. אפשרות נוספת היא הובלה בסדרה שהכריז הכרוז ואינה סדרת השליט. הכפל שולל הובלה בסדרה אותה הכריזו המגנים במהלך המכרז.
דוגמה: דרום מתאר יד ללא קלפים בסדרת ה- ומבקש הובלה בסדרה זו. הוא יחתוך את קלף ההובלה.
יד אפשרית של דרום 432 A765 J98764