cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הקרודים
ביקורות
"הקרודים" זכה לביקורות מעורבות. אתר הסקירה "Rotten Tomatoes" העניק לסרט ציון של 71%, על פי ציון ממוצע של 6.5/10 בהתבסס על 140 ביקורות (100 "טריות" ו-49 "רקובות"). באתר הסקירה "Metacritic" הוא זכה לציון של 55, בהתבסס על 30 ביקורות (14 חיוביות, 14 מעורבות ו-2 שליליות). חברת הסקרים "CinemaScore" נתנה לסרט ציון "A".
הכנסות
מהקרנותיו המסחריות בבתי קולנוע סביב העולם, "הקרודים" גרף הכנסות של $587,204,668, מתוכן $187,168,425 בצפון אמריקה (31.9%) ו-$400,036,243 בשאר העולם (68.1%). עם הכנסות אלו, הוא זוכה להתמקם כסרט האחד עשר בהכנסותיו ב-2013, וכן גם כסרט ה-167 בהכנסותיו בכל הזמנים. בחישוב כל הוצאות התקציב, רווחיו נעמדים על כ-$106,500,000. לאחר הכישלון היחסי של "שומרי האגדות" ב-2012, שהוביל לארגון מחדש של דרימוורקס דרך שורת קיצוצים ופיטורים, הצלחתו של סרט זה היוותה מעין "החייאה" עבור אולפני ההפקה.
גם בישראל, בדומה לשאר העולם, "הקרודים" נחל הצלחה - במהלך 2013 נמכרו לו כ-230,000 כרטיסים, והקרנותיו המסחריות בבתי קולנוע בסופי השבוע הניבו הכנסות של כ-$2,223,364. מהדורות המדיה הביתית של הסרט הניבו גם הן לא מעט הכנסות, הנעמדות על כ-$79,873,668 - כ-$41,896,985 מ-2,328,140 עותקי DVD, וכ-$30,098,502 מ-1,210,661 עותקי Blu-Ray.
המשך
כחודש לאחר צאתו לאקרנים של "הקרודים", באפריל 2013, נודע כי דרימוורקס החלה בפיתוח המשך, עם כוונה לכך שדה מיקו וסנדרס ישובו לכס הבימוי. בספטמבר, אושר כי קייג', סטון וריינולדס יחזרו אל אולפן ההקלטות וייתרמו את קולם פעם נוספת עבור דמויותיהם. לאחר מספר עיכובים ודחיות, דרימוורקס הכריזה על צאתו של ההמשך לאקרנים ב-2020. דה מיקו וסנדרס, שיועדו לשוב ולביים גם את ההמשך, בחרו לוותר על הדבר ועברו להתמקד בפרויקטים אחרים, ובמקומם נשכר למלאכה ג'ואל קרופורד. על אף פגיעתה האנושה של מגפת הקורונה בתעשיית הסרטים האמריקאית, ההפקה על הסרט נמשכה כסדרה וללא שום עיכובים בזכות עבודה מהבית.
סדרת טלוויזיה
סדרת טלוויזיה, בשם "עידן הקרודים", עלתה לשירות הזרמת המדיה "Netflix" ב-24 בדצמבר 2015. בניגוד לסרט, שהופק בהנפשה ממוחשבת, הסדרה נעשתה בהנפשה קלאסית. עלילת הסדרה מתארת את קורות חיי המשפחה בטרם מאורעות הסרט, זאת על מנת שלא לפגוע בהמשכיות היקום ולהשאיר את הפתח עבור ההמשך. איש מצוות שחקני הקול המקוריים של הסרט אינו שב לסדרה, ואלו הוחלפו בידי אחרים.
הסדרה הסתיימה ב-7 ביולי 2017, לאחר 4 עונות שהתפרשו על פני 52 פרקים.
לודוויג השני, רוזן וירטמברג-אוראך
לודוויג השני, רוזן וירטמברג-אוראך (3 באפריל 1439 – 3 בנובמבר 1457) היה הרוזן של וירטמברג מ-1450 עד 1457.
ביוגרפיה
לודוויג נולד ב-3 באפריל 1439 בווייבלינגן, והיה בנם של הרוזן לודוויג הראשון ומכטהילד מפפאלץ.
לאחר חלוקת רוזנות וירטמברג, על ידי הסכם נירטינגן ב-1442, הוא גדל באוראך, בירתו החדשה של אביו. לאחר מותו המוקדם של אביו, לודוויג הראשון, התעורר סכסוך על חונכותו. בסופו של דבר, הרוזן של וירטמברג-שטוטגרט, דודו אולריך החמישי, זכה להשפעה. לבסוף הוכרז לודוויג השני כבגיר והוא לקח אחריות על הממשלה בגיל 14.
שייח' מנסור
שייח' אושורמה מנסור (ערבית: شيخ منصور; בתעתיק מדויק: שיח' מנצור; 1732- 1794), המוכר גם כאמאם מנסור ("האמאם המנצח"), היה ראשון מנהיגי ההתנגדות הצ'צ'נית לכיבוש הרוסי בקווקז.
ביוגרפיה
שיח' אושורמה מנסור נולד באאול אלדעי ליד נהר הסונג'ה ב-1732 בצ'צ'ניה. ב-1784 נבחר לאימאם והכריז מלחמת קודש כנגד השלטון הרוסי. שייך מנסור נפל בשבי הרוסי באנפה, קרים בשנת 1791, ומת בכלאו בשנת 1794. עם לכידתו, פסקה פעילות המרד לזמן מה עד 1811, תחילת מלחמת הקווקז.
שייח' מנסור מהווה סמל חשוב במאבק הצ'צ'ני בחדירה הרוסית לצ'צ'ניה, ונחשב למתווה דרכם של מנהיגי ההתנגדות במאתיים השנים האחרונות. בתקופתו של ג'וחר דודייב נקראו על שמו כיכרות בגרוזני ותמונתו הייתה תלויה במשרדו של דודייב.
השערות בקשר למוצאו והשתייכותו הדתית
שייח' מנסור, מוסלמי שייתכן והיה סופי שהשתייך לטריקה הנקשבנדית. ישנה גרסה הטוענת שהיה נזיר איטלקי הרפתקן שהמריד את עמי קווקז כנגד הטורקים ואחר כך כנגד הרוסים.
רוברטו סולדדו
רוברטו סולדדו ריו (בספרדית: Roberto Soldado Rillo; נולד ב-27 במאי 1985) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ בלבאנטה.
קריירה
סולדדו נולד וגדל בולנסיה שבספרד. כאשר מלאו לסלודאדו 14 שנים, הוא ומשפחתו עברו למדריד עקב הצטרפותו לקבוצת הילדים של ריאל מדריד.
סולדדו עבר את כל קבוצות הנוער של ריאל מדריד בין השנים 2002 עד 2006. ב-2005 זומן סולדדו לקבוצה הבוגרת (עקב פציעותיו החוזרות של רונאלדו), אך מצבו התחיל להתנדנד כאשר תקופות מסוימות הוא שיחק בשביל קבוצת המילואים, ריאל מדריד קסטיליה, ותקופה מסוימת שיחק במדי הבוגרת, על אף שהצליח סולדדו לכבש שערים חשובים אשר עזרו לריאל מדריד.
בעונת הושאל סולדדו לקבוצת הכדורגל הספרדית אוסאסונה והפגין את כישוריו עם 11 שערים.
בעונת חזר סולדדו מאוסאסונה וחתם חוזה עם ריאל מדריד. לאחר סוף העונה, בה לא קיבל דקות משחק רבות, עבר סולדאדו לחטאפה.
ב-5 באוגוסט 2013 נמכר סולדדו מולנסיה לטוטנהאם הוטספר האנגלית, ששילמה תמורת 26 מיליון לירות שטרלינג.
ב-14 באוגוסט 2015 חתם לשלוש שנים בוויאריאל עבור 10 מיליון יורו.
ב-11 באוגוסט 2017 חתם בפנרבחצ'ה הטורקית עבור 5 מיליון אירו.
ב-15 ביולי 2019, לאחר תום חוזהו בפנרבחצ'ה, לא האריך את חוזהו, הפך לשחקן חופשי וחתם לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת בגרנדה, שעלתה ללה ליגה בתום עונת 2018/2019.
ליגת העל הנורווגית
ליגת העל הנורווגית היא הליגה הבכירה לכדורגל בנורווגיה. בליגה משחקות 16 קבוצות, וישנם 30 מחזורים בעונה סדירה, המתחילה מדי שנה בחודש מרץ ומסתיימת בחודש נובמבר.
היסטוריה
עם הקמת הליגה, בשנת 1937, שלטו בה בעיקר פרדריקסטד, לין אוסלו וסקייד פוטבול אך הליגה הופסקה במהרה בשל מלחמת העולם השנייה וכיבושה של נורווגיה על ידי גרמניה הנאצית. הליגה הוקמה מחדש בשנת 1947. מבחינה היסטוריה, מאז הקמת הליגה, היו בה שלוש קבוצות מובילות, פרדריקסטד, רוזנבורג וויקינג שזכו כולן ביחד ב-39 אליפויות נורווגיות, כאשר רוזנבורג מובילה מעל השתיים עם 23 אליפויות מתוכן 13 רצופות (1992–2004), מקום שני באירופה אחרי סקונטו ריגה הלטבית בעלת 14 אליפויות רצופות.
למעט השלוש הללו, ישנן עוד מספר מועדונים חשובים בנורווגיה כגון לין אוסלו, אוד גרינלנד (זכתה 12 פעם בגביע הנורווגי, יותר מכל מועדון אחר בנורווגיה), לילסטרום, מולדה, ואלרנגה ובראן.
קבוצות נורווגיות באירופה
נכון להיום, אלופת נורווגיה מעפילה לסיבוב השני המוקדם של ליגת האלופות, בעוד שהסגנית והקבוצה במקום השלישי, בנוסף לזוכת הגביע הנורווגי מעפילות לליגה האירופית.
כמו כן, ארבעת המועדונים הנורווגים שסיימו בראש טבלת הליגה בסוף העונה משתתפים ברויאל ליג, טורניר הכדורגל הבכיר בסקנדינביה. נכון להיום, לפי דירוג אופ"א לליגות הכדורגל של אירופה, ממוקמת נורווגיה במקום ה-18, מתחת לליגה הבולגרית והליגה השווייצרית ומעל הליגה הישראלית והליגה הסרבית. בשל כך, נורווגיה היא הליגה הסקנדינבית הבכירה ביותר.
קבוצות לעונת 2022
16 הקבוצות הבאות יתחרו באלייט-סריין הנורווגית בעונת 2023:
מסאפיה
מסאפיה (ביוונית Μεσσάπια) היא עירייה לשעבר באובואה, יוון. מקור השם בנהר העתיק מספיוס, העובר במרכז האי. מאז רפורמת השלטון המקומי בשנת 2011 היא חלק מהעירייה דירפיס-מסאפיה, שהיא יחידה עירונית.
שטחה של היחידה העירונית: 433.26 קמ"ר
אוכלוסייה: 13,327 (2011).
מקום מושבה של העירייה היה בפסחנה.
קפיטול היל (סיאטל)
קפיטול היל (באנגלית: Capitol Hill) היא השכונה השנייה בצפיפותה בסיאטל שבמדינת וושינגטון שבארצות הברית אחרי שכונת בל-טאון (הממוקמת צפונית למרכז העיר) הידועה כמוקד משיכה להומוסקסואלים ולסביות וכמרכז לתרבות הנגד בעיר.
מקור השם שנוי במחלוקת. אחד הסיפורים גורס כי ג'יימס א. מור, עסקן נדל"ן אשר שרטט את תוואי השכונה, קרא לה בשם זה בציפייה כי ממשלת מדינת וושינגטון תעבור לסיאטל מאולימפיה. גרסה אחרת טוענת כי מור קרא לשכונה על שם שכונה בעלת שם זהה בדנוור שבקולורדו - עיר מוצאה של אשתו. היסטוריונים רבים מאמינים כי שילוב הגרסאות הנ"ל הוא המדויק ביותר.
לפני 1901 (השנה בה מור נתן לשכונה את שמה), קפיטול היל הייתה ידועה כ- Broadway Hill וכן עד שנות החמישים של המאה ה-19, כ- Catholic Hill עקב ריכוזה הגבוה של האוכלוסייה הקתולית באותה תקופה.
בתגובה לרצח ג'ורג' פלויד, כחלק ממחאות ג'ורג' פלויד, הכריזו מפגינים על הקמת האזור האוטונומי של קפיטול היל כאזור בעל שליטה אוטונומית ללא פעילות משטרתית (מחאת כיבוש ). נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, כינה את המפגינים "אנרכיסטים מכוערים" וקרא למושל וושינגטון ולראש העיר סיאטל להשתלט על האזור. ב-12 ביוני התקיים משא ומתן בין מפגיני תנועת חיי שחורים חשובים לרשויות על עזיבת המקום. לאחר שרבים מהמפגינים עזבו את האזור, השתלטו שוטרים ועובדי עירייה ב-1 ביולי על האזור ופינו ממנו את המפגינים הנותרים.
פס ביניים
פס ביניים, בדומה לטיפוגרפיה, הוא הפס המפריד בין בולי דואר מודפסים. לאחר הדפסת בולי הדואר על גבי גליונות רחבי יריעה של נייר יש להעבירם לבסוף חיתוך לגליונות קטנים יותר לאורך פס הביניים. לכן, פס הביניים לא קיים על גבי הגליונות הסופיים. עם זאת, קיימים גם גליונות אשר עוצבו כך ששני לוחות בולים מופרדים על ידי פס ביניים בגיליון הסופי.
צמדים מופרדי פס ביניים הם שני בולים מופרדים על ידי פס ביניים.
צמודת פס ביניים - היא צמודה של לפחות 4 בולים שהמאפין אותם הוא הפרדה על ידי פס ביניים רוחבי או אנכי.
אנאטולי טרופימוב
אנאטולי ואסילייביץ' טרופימוב (ברוסית: Анатолий Васильевич Трофимов; נולד ב-1940 במחוז מוסקבה - נרצח ב-10 באפריל 2005 במוסקבה) היה איש שירות הביטחון הפדרלי. התקדם עד לתפקיד של ראש הפס"ב של מוסקבה ומחוז מוסקבה. הוא נרצח על ידי אלמוני ביריות אקדח, בכניסה לביתו ב-10 באפריל 2005.
ביוגרפיה
אנאטולי טרופימוב התגייס לקג"ב ב-1962 וב-1966 סיים את לימודיו בבית הספר הגבוה של הקג"ב ע"ש דזרז'נסקי ועבד בזרועות החקירה של הקג"ב רפובליקות סובייטיות במרכז אסיה.
ב-1971 החל לעבוד במשרד המוסקבאית של הקג"ב ועד מהרה היה למנהל מחלקת החקירות של הקג"ב במוסקבה. הוא ניהל חקירות נגד שורת אישים ידועים שכללה גם דיסידנטים: אנדריי סחרוב, סרגיי קובאלב, גלב יאקונין, נתן שרנסקי ואחרים. בשנות ה-80 המאוחרות עבר לעבוד בחקירת שחיתויות ובינואר 1992 התמנה למנהל המינהל למלחמה בהברחות ושחיתות במשרד הביטחון של הפדרציה הרוסית (Управления по борьбе с контрабандой и коррупцией Министерства безопасности России). באוקטובר 1993 היה מעורב במבצע מעצרם של ראשי האופוזיציה לבוריס ילצין: אלכסנדר רוצקוי, לשעבר סגן נשיא רוסיה, ויו"ר הפרלמנט רוסלן חסבולאטוב. ב-1994 התבקש לעבוד באקדמיה של השירות הפדרלי לסיכול ריגול ובינואר 1995 התמנה לראש הפס"ב במוסקבה ולסגן מנהל הפס"ב. הוא היה מעורב בחקירת מקורות המימון לקמפיין הבחירות של בוריס ילצין בבחירות לנשיאות רוסיה 1996.
בפברואר 1997 פוטר משירות הביטחון הפדרלי.
אנאטולי טרופימוב נורה במוסקבה, סמוך לביתו בהיותו ברכבו. ברכב עמו ישבה גם רעייתו שנפצעה ונפטרה אחר כך בבית החולים.
באפריל 2009 חבר בריטי של הפרלמנט האירופי, ג'רארד באטן סיפר לפרלמנט כי טרופימוב סיפר לאלכסנדר ליטוויננקו על פעילות רבה של קציני קג"ב לשעבר בקרב פוליטיקאים איטלקיים, ביניהם גם רומנו פרודי. על פי העיתון EU Reporter, "קצין קג"ב בכיר נוסף, שחי בלונדון, אישר את הסיפור".
אורי גרשוני
אוּרִי גֶרְשׁוּנִי (נולד ב-1970) הוא אמן ומרצה במחלקה לצילום בבצלאל, שנקר ובמכללה האקדמית ויצו חיפה.
ביוגרפיה
אורי גרשוני, נולד ב-1970 לאמנים משה גרשוני וביאנקה אשל גרשוני, אחיו הוא הצייר ארם גרשוני. אורי הוא בוגר תואר ראשון בלימודי צילום בשנת 1996 ובוגר תואר שני בלימודי אמנות בשנת 2008, שנהם מהאקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. הציג מספר תערוכות יחיד בגלריות ובמוזיאונים והשתתף במספר רב של תערוכות בישראל ובעולם. זוכה פרס האמן הצעיר ופרס עידוד היצירה מטעם משרד התרבות. זכה בפרס צלם צעיר מטעם מוזיאון חיפה. עבודותיו נרכשו לאוספי הקבע של כל המוזיאונים המרכזיים בישראל ונמצאות באוספים פרטיים.
תערוכות יחיד
{|width="100%" style="background-color: transparent;"
קפלה (משחק)
קפלה הוא משחק בנייה מכפיסי עץ בגודל וצורה אחידים המותאם לילדים ומבוגרים.
מקור השם
"קפלה" (kapla) הנה מילה בהולנדית שפירושה כפיסי קסם.
תכונות הקפלה
תכונות אלה הקיימות בכפיסי הקפלה, מאפשרות בניית מודלים פשוטים ומורכבים המבוססים על עקרונות איזון ושיווי משקל. כפיסי הקפלה עמידים מכל מזג אוויר ובמים.
קיימות כיום חברות שונות המייצרות את המשחק גם מחומרים אחרים, אך הטוב ביותר לצורך שיווי משקל מדויק נשאר עץ האורן הצרפתי.
היסטוריה
משחק הקפלה נולד במוחו של מהנדס הולנדי ששמו טום ון דר ברוגן בשנות ה-80, שבכלל חיפש דרך לבנות את טירת חלומותיו. יישומי המחשב של אז היו עדיין בחיתוליהם, וון דר ברוגן מצא דרך מקורית כיצד לבנות דגמים מורכבים תוך יכולת לערוך בהם שינויים תכופים ויומיומיים. את הטירה הוא בנה מכפיסי עץ זהים לחלוטין, כדי לתרום ליציבות המבנה ונעזר לשם כך בחיתוך בלייזר. חבריו האדריכלים התלהבו מדרכו החדשה לבניית הדגמים, ומשם ועד ליצירת משחק בניה פופולרי, הייתה הדרך קצרה ומהירה.
משחק הקפלה נמכר בדרך כלל בישראל בקופסאות של 200 עד 250 כפיסים.
המשחק מתאים לילדים ולמבוגרים כאחד, ומאפשר דמיון מופשט בבניית מודלים. ברוב המקרים המשחק לא מגיע עם הוראות הרכבה כמו לגו או פליימוביל וכדומה, אלא עם תמונות של יצירות, ולכן כל משחק לפי דמיונו בונה מודלים שונים.
חדשנות מידלנדס
חדשנות מידלנדס (באנגלית: Midlands Innovation) היא קבוצה של שמונה אוניברסיטאות הממוקמות באזור גאוגרפי במרכז אנגליה, הכולל את מערב המידלנדס ואת מזרח המידלנדס. הקבוצה הוקמה (כ- M5) באוגוסט 2012 על ידי אוניברסיטאות בערים: ברמינגהאם, לסטר, לובורו, נוטינגהאם ואוניברסיטת ווריק בקובנטרי, במטרה לחזק את שיתוף הציוד בין מוסדות החברים, בעקבות הצלחתה של שותפות המחקר N8. בדצמבר 2012 השיקה הקבוצה, שהוסיפה את אוניברסיטת אסטון, את מסד הנתונים שלה לשיתוף ציוד מקוון. במרץ 2015 הודיע הקנצלר ג'ורג' אוסבורן כי האוניברסיטאות במידלנדס לחדשנות יובילו את פרויקט מאיץ האנרגיה למחקר במימון 60 מיליון ליש"ט. הפרויקט הוכרז מחדש באפריל 2016 כפרויקט של 180 מיליון ליש"ט הכולל 60 מיליון ליש"ט שהוכרז בעבר מממשלת בריטניה ו-120 מיליון ליש"ט מהמגזר הפרטי. הקונסורציום הושק מחדש כחדשנות מידלנדס במאי 2016.
סוף הפאקינג עולם (סדרת טלוויזיה)
סוף הפאקינג עולם (באנגלית: ) היא סדרת טלוויזיה שחורה בריטית המבוססת על רומן באותו שם מאת צ'ארלס פורסמן. התוכנית בעלת שמונה הפרקים שודרה בבריטניה ב-All 4 (פלטפורמת הוידאו על פי דרישה של ערוץ 4) ב-24 באוקטובר 2017, ובנטפליקס העולמית ב-5 בינואר 2018. הסדרה מספרת על ג'יימס (אלכס לות'ר), בן 17 שמאמין שהוא פסיכופת, ואליסה (ג'סיקה ברדן), חברתו המרדנית לכיתה הרואה בג'יימס הזדמנות להימלט מחייה שלה. הסדרה מבוססת על המיני-קומיקס של פורסמן "סוף הפאקינג עולם", אשר הפך לספר בשנת 2013. יוצר הסדרה ג'ונתן אנטוויסט יצר איתו קשר על יצירת סרט, אך במקום זאת החליט על יצירת סדרת טלוויזיה.
ב-21 באוגוסט 2018 אושר שהסדרה תמשיך לעונה שנייה, וב-5 בנובמבר 2019 עלתה העונה השנייה לשידור בנטפליקס. לפני עליית העונה השנייה, קובל הודיעה שאין בכוונתה ליצור עונה שלישית לסדרה.
קוון היוק בין
קְווֹן הְיוּק-בִּין (בהנגול: 권혁빈 תרגום מילולי: המסתורי, באנגלית: Kwon Hyuk-Bin) הוא מיליארדר דרום-קוריאני שייסד את חברת המשחקים, Smilegate, יצרנית המשחק הפופולרי CrossFire, שהפך למשחק הירי בגוף ראשון המצליח בהיסטוריה. הוא מחזיק ב 100% המניות של Smilegate, שהקים ב-2002.
פילנתרופיה
קוון היה מעורב בהקמת "החווה הכתומה", חברת ההנבטה הפרטית הגדולה בדרום-קוריאה ותרם מעל 5 מיליון דולר לבניית בתי ספר בווייטנאם ובסין. הוא גם תרם מעל 2 מיליון דולר לאוניברסיטת סוגאנג שבה למד.
קריירה
לקוון תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת סוגאנג והיה ראש מועדון התכנות של האוניברסיטה בעת לימודיו. לאחר חברת הזנק שלא צלחה בתחום החינוך בשם 4Csof, וסירוב למשרת מתכנת בסמסונג, פנה קוון לתחביב שלו של פיתוח משחקי מחשב. הוא הקים את SmileGate בשנת 2002, שלוש שנים לאחר סיום לימודיו, בדרום קוריאה, קידם אותה עד שהייתה לאחת מחברות המשחקים המצליחות ביותר במדינה, וחבר לענקית התוכנה Tencent בשנת 2008 כדי לפרוץ לשוק הסיני.
ביוני 2018 הוערך הונו בכ-4.3 מיליארד דולר.
קוון זכה פעמיים (2014, 2016) בפרס "מגדל הייצוא" (Tower of Export) שמוענק על ידי KITA, איגוד הייצואנים הבינלאומי של קוריאה.
חיים פרטיים
היוק-בין נשוי, לו שני ילדים והוא מתגורר בסיאול.
תוכנית הלוויינים הטקטיים
תוכנית הלוויינים הטקטיים (באנגלית: Tactical Satellite Program) היא תוכנית חלל ביטחונית של ארצות הברית שנועדה להדגים טכנולוגיות שונות שיאפשרו למשתמשי קצה צבאיים לקבל מידע לווייני מסוגים שונים בזמן קצר של דקות, ובכך לאפשר שימוש טקטי ומערכתי בלוויינים. התוכנית היא יוזמה של הגוף Office of Force Transformation הפועל במסגרת משרד ההגנה של ארצות הברית.
מעבדת המחקר של צי ארצות הברית הייתה אחראית על ניהול וקידום התוכנית.
פרידריך קרל, נסיך פרוסיה
ביוגרפיה
פרידריך קרל נולד בברלין ב-20 במרץ 1828 לקרל, נסיך פרוסיה שהיה אחיהם של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה ווילהלם הראשון, קיסר גרמניה, ולמריה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, בתם של קרל פרידריך, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך ומריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. בשנת 1846 התגייס פרידריך קרל לצבא הפרוסי, ולחם בשורותיו במלחמת שלזוויג הראשונה. בשנת 1852 הועלה פרידריך קרל לדרגת אוברסט, ובשנת 1854 הועלה לדרגת גנרל מיור. בשנת 1856 הועלה פרידריך קרל לדרגת גנרל לוטננט, בשנת 1857 פיקד לזמן קצר על דיוויזיית המשמר ה-1, ובשנת 1860 הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים.
במלחמת שלזוויג השנייה פיקד על חיל המשלוח הפרוסי, וזכה בניצחון מוחץ כנגד הכוחות הדניים. במלחמת אוסטריה–פרוסיה פיקד פרידריך קרל על הארמייה הראשונה, והוביל אותה לניצחון בקרב קניגרץ.
במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870 פיקד פרידריך קרל על הארמייה השנייה, ונטל חלק בקרב גרבלוט ובמצור על מץ. ב-28 באוקטובר הועלה פרידריך קרל לדרגת גנרל-פלדמרשל, כהוקרה על ניצחונותיו בקרבות. לאחר נפילת האימפריה הצרפתית השנייה נטל פרידריך קרל חלק בקרבות אורליאן ולה מאן, ומנע מהצרפתים לשחרר את פריז. על פעולותיו בקרבות קיבל פרידריך קרל את עיטור הפור לה מריט, ואת הצלב הגדול של צלב הברזל.
לאחר כניעת צרפת מונה פרידריך קרל למפקח הכללי של צבא האימפריה הגרמנית, וקיבל מאלכסנדר השני, קיסר רוסיה דרגת כבוד של גנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הרוסית.
ב-15 ביוני 1885 מת פרידריך קרל בפוטסדאם.
משפחתו
פרידריך קרל נישא למריה אנה, נסיכת אנהלט, בתו של לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט, ונולדו לו חמישה ילדים:
ישראל אביחי
הרב ישראל אביחי (נולד בכ"ה באייר תש"כ - 22 במאי 1960) הוא ראש ישיבת המקובלים בית אל בעיר העתיקה.
ביוגרפיה
נולד וגדל בירוחם לשלמה ועליזה חרילקר. למד בישיבה התיכונית כפר מימון ובישיבת מרכז הרב.
בגיל 21, בהיותו אברך בישיבת מרכז הרב, בעקבות המלצת חברו הרב פינחס רובינשטיין נפגש עם הרב מאיר יהודה גץ. בעקבות אותה הפגישה החליט לעבור לישיבת המקובלים בית אל, שם למד בחברותא עם הרב רובינשטיין, ולימד במשך עשרות שנים.
הרב אביחי הוא תלמידו המובהק של הרב גץ. באחרית ימיו מינהו הרב גץ לממשיך דרכו בראשות הישיבה.
משנת ה'תשנ"ה מכהן הרב אביחי כראש ישיבת המקובלים בית אל.
נשוי לוורדית, ולהם 12 ילדים. מתגורר ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים.
אלברטו גוריס
אלברטו גוריס אנצ'ארטה (נולד ב-16 בפברואר 1958) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הבלם.
גוריס שיחק לאורך כל הקריירה בריאל סוסיאדד, והוא שיאן ההופעות של המועדון בכל הזמנים. גוריס, שנמנה במשך למעלה מעשור על שחקני המפתח של המועדון, זכה עם סוסיאדד בשתי אליפויות ספרד ופעם אחת בגביע המלך הספרדי.
לזכותו של גוריס 12 הופעות במדי נבחרת ספרד, אותה ייצג בטורניר מונדיאל 1990.
קריירת משחק
גוריס, יליד העיר אירון שבחבל הבסקים, החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של ריאל סוסיאדד, ונותר במועדון לאורך כל הקריירה. את צעדיו הראשונים בבוגרים עשה בקבוצת המילואים של המועדון, סן סבסטיאן, בה שיחק במשך שתי עונות.
החל מעונת, הפך גוריס לשחקן הרכב קבוע במדי סוסיאדד. גוריס וקבוצתו רשמו עונה מוצלחת, אותה סיימו עם זכייה בתואר אלופת ספרד. גוריס שותף ב-32 מתוך 34 משחקי ליגה, וסייע להגנה להיות הטובה ביותר באותה עונה, עם 29 ספיגות בלבד. סוסיאדד סיימו עם אותו מספר הנקודות כמו ריאל מדריד, אך זכתה בתואר בזכות עליונות במפגשים בין השתיים בליגה. סוסיאדד שמרה על התואר עונה שנייה ברציפות, לאחר שהקדימה את ברצלונה בשתי נקודות הפרש בראש הטבלה. גוריס שיחק בכל משחקי הליגה של הקבוצה באותה העונה, ובכולם השלים תשעים דקות. בפעם השנייה שמרה סוסיאדד על תואר ההגנה הטובה באותה העונה.
בפתיחת עונת זכתה סוסיאדד בסופר קאפ הספרדי, לאחר שניצחה 4-1 בסיכום שני המפגשים. גוריס שיחק לכל אורך שני המפגשים (המפגש השני הגיע להארכה). שער הליגה הראשון בקריירה של גוריס הגיע אף הוא באותה העונה, ב-6 במרץ 1983, כשכבש את שער הניצחון של קבוצתו מול סלטה ויגו. באותה עונה שותף גוריס לכל אורך שמונת משחקיה של סוסיאדד בגביע אירופה לאלופות. סוסיאדד הדיחה, בין היתר, את סלטיק הסקוטית ואת ספורטינג ליסבון הפורטוגלית, אך הודחה בחצי הגמר על ידי המבורג.
לאחר עונות השיא והזכייה באליפויות התקשתה סוסיאדד לחזור למאבקי הצמרת, אך בעונת זכתה בגביע המלך הספרדי, התואר הרביעי והאחרון בקריירה של גוריס. סוסיאדד גברה במשחק הגמר על אתלטיקו מדריד בדו-קרב בעיטות עונשין, לאחר שוויון 2-2 בתום הארכה. גוריס פתח בהרכב לגמר ושיחק לכל אורך המשחק. עונה אחר כך כבש גוריס שישה שערי ליגה, שיא קריירה אישי, מתוך 14 שערי ליגה בסך הכול בכל עונותיו בקבוצה.
עד לסיום עונת, ובמשך 12 רצופות, היה גוריס שחקן הרכב קבוע, שחקן מפתח במרכז ההגנה של הקבוצה. במהלך 12 העונות, שיחק גוריס לפחות ב-31 משחקי ליגה (בתשע מהן 34 הופעות ומעלה). גוריס פרש ממשחק פעיל בגיל 35, בסיום עונת, שהייתה גם העונה האחרונה של אצטדיון אטוצ'ה הישן. גוריס מחזיק בשיא ההופעות במדי סוסיאדד, עם 599 הופעות בכל המסגרות.
נבחרת ספרד
גוריס לא זכה להופעות במדי נבחרת ספרד עד לגיל שלושים, אז זומן על ידי המאמן לואיס סוארס לסגל הנבחרת במוקדמות מונדיאל 1990. הופעת הבכורה שלו בנבחרת התקיימה במסגרת טורניר המוקדמות, בניצחונה של ספרד 2-0 על בסביליה, ב-16 בנובמבר 1988. גוריס עלה בהרכב ושיחק תשעים דקות.
לאחר שערך את כל חמש הופעותיו הראשונות במסגרת המוקדמות, וסייע לנבחרתו להעפיל למונדיאל 1990, זומן גוריס על ידי סוארס לסגל ספרד לטורניר. במשחק הראשון של ספרד בטורניר עלה גוריס מהספסל 11 דקות לסיום, כשספרד נפרדה בשוויון 0-0 מ. משחק אחר כך כבר עלה גוריס בהרכב, וספרד גברה 3-1 על. גוריס שמר על מקומו בהרכב במשחק הסיום של שלב הבתים מול. בדקה ה-38 של ההתמודדות, במצב של שוויון 1-1, כבש גוריס את שער הניצחון של ספרד, לאחר שנגח פנימה הגבהה של מיצ'ל בבעיטה חופשית. היה זה שערו היחיד של גוריס במדי הנבחרת, שסיימה את שלב הבתים במקום הראשון. בשמינית הגמר הודחה ספרד, עם גוריס בהרכב, לאחר הפסד 2-1 בהארכה ל.
הגבנה
הגבָּנה היא תהליך שבו יוצרים גֶּבֶן מחלב. תהליך זה הוא חלק מתהליך הכולל שבסופו מתקבלות גבינות.
סוגי הגבנה
ניתן לבצע שני סוגים של הגבנות - אנזימטית וחומצית.
אלרגיה לחלב כמבחן לכשרות החיה
במחקר שגילה את הרצף של החומצות האמיניות שבחלבוני הקפא-קזאין האחראיות על הגיבון והאלרגיות הייתה התאמה מושלמת (100%) בין אלרגיה לחלב פרה לאלרגיות לחלב "בהמות לא טהורות". תוצאות המחקר לא עולות בקנה אחד עם העובדה כי עדיין לא נעשה מחקר הבודק אלרגיה לחלב גמלים אצל אנשים האלרגיים לחלב פרות או עם העובדה כי אלרגיה לחלב עזים לא נמצאת במתאם מושלם לאלרגיה לחלב פרות אלא רק ברוב המקרים.
קתדרלת נרבון
קתדרת נרבון (בצרפתית: Cathédrale Saint-Just-et-Saint-Pasteur de Narbonne) היא כנסייה קתולית, לשעבר קתדרלה, השוכנת בעיר נרבון בדרום צרפת. הקתדרלה היא מונומנט לאומי צרפתי. הכנסייה תפקדה כקתדרלה וכמושב הבישוף עד לקונקורדאט של 1801 בו מוזגה הדיוקסיה המקומית עם הדיוקסיה של קרקסון (בעוד שהתואר עבר לארכיבישוף של טולוז).
בניית הקתדרלה החלה ב-1272 בסגנון גותי. בניית הקתדרלה מעולם לא הושלמה ורק בית המקהלה ובית הרוחב הושלמו. השלמת הקתדרלה חייבה את הריסת בית העירייה, אך זו התנגדה מפחד מפלישה אנגלית. בית המקהלה גבוה ומתנשא לגובה 39 מטרים. הוא מאוגף בידי שני מגדלים, בגובה 59 מטר כל אחד. בשנת 2000 נחשפו שני לוחות מזבח אחוריים (Reredo) בעלי פיסול עשיר ומגוון. כמו כן, לצידה שוכן קלויסטר המחבר אותה עם ארמון הבישוף.
נווה המדבר דאח'לה
נווה המדבר דַאחְ'לַה (בערבית: الداخلة), הידוע בשפה המדוברת כנווה המדבר הפנימי, הוא אחד משבעת נאות המדבר של המדבר המערבי שבמצרים (שהוא חלק ממדבר לוב). נווה המדבר דאח'לה שוכן בנפת העמק החדש, 350 קילומטרים מהנילוס, בין נאות המדבר פראפרה וח'ארגה. אורכו כ-80 קילומטרים ממזרח למערב ורוחבו כ-25 קילומטרים מצפון לדרום.
היסטוריה
ההיסטוריה האנושית במקום החלה בתקופת הפליסטוקן, כאשר שבטי נוודים התיישבו שם מדי פעם, בזמן שאקלים הסהרה היה רטוב יותר, ולבני האדם הייתה גישה לאגמים ולביצות. אולם לפני כ-6000 שנים, כל אזור הסהרה הפך יבש יותר והשתנה בהדרגה עד למדבר היפר-צחיח (עם פחות מ50 מ"מ גשם לשנה). עם זאת, מומחים סבורים כי הנוודים הלקטים-ציידים התחילו להתיישב כמעט באופן קבוע בדאח'לה בתקופת ההולוקן (לפני כ-12,000 שנים), בזמן תקופות חדשות, אך נדירות של אקלים רטוב יותר. למעשה, האקלים היבש אין משמעותו שלא היו יותר מים במה שידוע היום כמדבר המערבי. בדרום מדבר לוב נמצאים מאגרי המים התת-קרקעיים החשובים ביותר בעולם, ותושביו הראשונים של נווה המדבר דאח'לה נהנו מגישה למאגרי מים על פני השטח.
הקשר הראשון בין הפרעונים לנאות המדבר החלה בסביבות שנת 2550 לפנה"ס.
קרן דאח'לה
קרן דאח'לה הוקמה בשנת 1999 והיא רשומה בבריטניה. מטרתה המוצהרת היא לקדם הבנה של ההיסטוריה של הסביבה והאבולוציה החברתית בתור הרביעון בסהרה המזרחית, ובמיוחד בנווה המדבר דאח'לה.
ליאמין זרואל
ליאמין זרואל (בערבית: اليمين زروال; נולד ב-3 ביולי 1941) הוא איש צבא ופוליטיקאי אלג'יראי. היה נשיא אלג'יריה בין השנים 1994 ל-1999.
ביוגרפיה
זרואל נולד בבתאנה. בשנת 1957 הוא הצטרף לצבא השחרור הלאומי כדי להילחם בשלטון הצרפתי באלג'יריה. בשנת 1975 הוא מונה למפקד בית ספר צבאי בבאתנה ובשנת 1981 מונה למפקד של האקדמיה הצבאית בעיר שרשל. הוא פיקד גם בתמנרסת בשנת 1982, לאחר מכן בשנת 1984 בגבול עם מרוקו ובקונסטנטין בשנת 1987. ב-1988 הוא הפך לגנרל. הוא פרש מן הצבא ב-1990 וזמן קצר לאחר מכן הפך לשגריר המדינה ברומניה. הקריירה הפוליטית שלו התחזקה לאחר ההפיכה הצבאית שהתחוללה במדינה ב-1992. בשנת 1993 הוא מונה לשר הביטחון וב-1994 הוא קודם לעמוד בראש הוועד העליון של המדינה והפך על ידי כך לנשיא הרפובליקה (בפועל). הוא נבחר לנשיא בבחירות בשנת 1995. לאחר קדנציה אחת הוא בחר שלא להתמודד לקדנציה נוספת ואף הקדים את הבחירות בשל מלחמת האזרחים האלג'יראית שהתחוללה באותה עת. בבחירות באלג'יריה בשנת 2009 הוא שקל לחזור ולהתמודד מול עבד אל-עזיז בותפליקה אך לבסוף החליט שלא לרוץ.
איתן מזרחי (מנכ"ל)
איתן מזרחי (נולד ב-28 בפברואר 1954) הוא עובד סוציאלי, איש ציבור ויזם קהילתי-חברתי, שכיהן כמנכ"ל החברה למתנ"סים בשנים 2008–2013 וכמנכ״ל אלו״ט בשנים 2017-2016.
ביוגרפיה
נולד בירושלים וגדל ברמת גן. בנעוריו היה פעיל בתנועת הצופים, שם החלה להתעצב תפיסת עולמו החברתית-קהילתית וההתנדבותית. שירת בצה"ל בחיל האוויר, ובמקביל לשירותו החל להתנדב עם בני נוער במסגרת "חבורות רחוב" בבת ים. לאחר שחרורו מהצבא, היה העובד הראשון בתפקיד זה בבת ים.
למד לתואר ראשון בעבודה סוציאלית בתחום עבודה קהילתית באוניברסיטת בר-אילן, ולתואר שני במינהל ותכנון חברתי. במהלך לימודיו עבד כעובד קהילתי בשכונת תל כביר (שכונת התקווה) בתל אביב; הקים את יחידת רונ"ן בבת ים – היחידה לרווחת הנער והנערה; וכיהן כמנהל היחידה לחבורות רחוב בעיריית תל אביב-יפו.
בשנים 1990–1997 הקים וניהל את המחלקה לילדים ולנוער בחברה למתנ"סים. במהלך תפקידו פיתח תוכניות חדשניות כגון נח"ל קהילתי, מרכזי אתגרים לנוער, מרכזי מוזיקה ויזמות עסקית לנוער. הוא קידם התמקצעות של עבודת מדריכי הנוער, ובניית תוכניות הכשרה והדרכה, מרכזי מיון והערכה לעובדים. את תפיסתו החברתית בתחום הנוער תיאר בספר "בדיאלוג מתמיד" שיצא לאור על ידי החברה למתנ"סים בשנת 2000. במהלך תקופת כהונתו כמנהל המחלקה זכה בפרס הצטיינות מטעם החברה למתנ"סים.
בשנים 1997–2000 ניהל את אגף אוכלוסיות בקהילה בחברה למתנ"סים, שכלל את המחלקות לגיל הרך, לילדים ולנוער, לאזרחים בוגרים, לקשישים ולאוכלוסיות עם צרכים מיוחדים. הוא הרחיב את תחומי העיסוק של המחלקות ויזם פרויקטים כגון "קהילה נגישה", חופשות וקייטנות לילדי החינוך המיוחד, עבודה עם נפגעי נפש, התגייסות קהילתית כוללת בגיל הרך, מעונות יום קהילתיים, תוכניות "אמצע החיים" לאזרחים בוגרים, ועוד.
לאחר מכן ניהל עד שנת 2008 את מחוז הדרום בחברה למתנ"סים, שכולל 35 מתנ"סים. בתפקידו עסק בייעוץ, בגיוס משאבים, בגיוס מנהלים והשמתם לעבודה, בהבראת מתנ"סים ובפיתוח תוכניות כגון "ועידת אזרחי הנגב" – תהליך אזרחי שבו שותפים נבחרי ציבור, אנשי עסקים, אנשי מקצוע ואזרחי הנגב, במטרה לקדם את איכות החיים של תושבי הנגב. באותה תקופה מונה לעמוד בראש ועדת המשנה לחינוך הבלתי פורמלי במסגרת התוכנית הלאומית לנגב והיה יו"ר מינהלת היישום.
במאי 2008 מונה למנכ"ל בפועל של החברה למתנ"סים, ובאוקטובר אותה שנה מונה כמנכ"ל החברה. במהלך כהונתו עברה החברה למתנ"סים תהליך אסטרטגי, מיתוג מחדש, גידול במספר המתנ"סים (כולל ביישובים בפריפריה, בחברה החרדית והערבית). במהלך שנים אלה פותחו כלים לניהול קהילתי בחברה, ביניהם "מדד המא"ה" – מדד איכות החיים הקהילתיים.
לאורך השנים היה מזרחי פעיל גם במסגרות התנדבותיות שונות. כמעט עשרים שנה היה פעיל במשלחות הנוער לפולין מטעם משרד החינוך. ב-2007 קיבל תעודת הערכה משרת החינוך יולי תמיר, על התנדבות ותרומה "לזיכרון השואה ולהבטחת העתיד במסעות תלמידי ישראל לפולין".
איתן היה נשוי מעל 30 שנה לשפרה שנפטרה מסרטן בגיל מוקדם, הוא אב לשלוש בנות ומתגורר בגדרה.
יובל לוי (עורך דין)
קורות חייו
לוי נולד בתל אביב וגדל בירושלים. בתיכון למד בגימנסיה העברית רחביה בירושלים ובויטינגהם קולג' באנגליה, שם שהה בזמן מלחמת העצמאות.
לימודים ושירות בצה"ל
לוי למד במסגרת העתודה האקדמית משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים וב-1955. הוא התגייס לצה"ל ושירת בפרקליטות צבאית ושימש תובע צבאי בפיקוד צפון. במסגרת זו היה התובע במשפטם של סגן מאיר מוזס, וסמל מאיר יעקבי שנתפסו בסוריה במהלך מבצע צרצר ולאחר חזרתם לארץ הואשמו והורשעו במסירת סוד לאויב, לוי הביע צער על תפקידו בפרשה ותמך במתן חנינה לשניים 49 שנים לאחר מכן. הוא שירת כתובע צבאי ראשי של חיל הים, תובע צבאי ראשי של חיל האוויר, ויועץ משפטי של הממשל הצבאי בסיני. הוא המשיך לשרת במילואים עד 1987. ייצג את האלוף שמואל גונן בפני ועדת אגרנט, ייצג את חיל האוויר בוועדת החקירה של אסון הנ"ד ואת האלוף יהושע שגיא בפני ועדת כהן.
קריירה אזרחית
סיים תואר שני ודוקטורט במשפטים באוניברסיטת ייל ב-1960. בשובו מונה לחבר סגל הפקולטה למשפטים בשלוחת האוניברסיטה העברית בתל אביב ובהמשך באוניברסיטת תל אביב, כיהן כפרופסור חבר משנת 1982 ופרופסור אמריטוס משנת 2002.
היה שותף במשרד קומיסר ושות', אשר היה באותם ימים מן המשרדים המובילים בישראל, ובשנת 1973 ייסד פירמה עצמאית.
ליובל לוי פעילות רבת שנים בעניינים ציבוריים: כחבר בוועדה המייעצת לרשות החברות, חבר בוועדה לשינוי הדין הפלילי, וכן בוועדה לפיקוח ואחריות בחברות ציבוריות.
באמצע שנות השבעים התקבלה החלטת ממשלה על מינויו של פרופסור לוי ליועץ המשפטי לממשלה, אולם הוא סירב לקבל את התפקיד, ותחתיו מונה פרופסור אהרן ברק.
עיקר עבודתו האקדמית, במסגרת אוניברסיטת תל אביב, הייתה בדין הפלילי.
יובל לוי הוביל משפטים אזרחיים מן המובילים והמתוקשרים במדינת ישראל. ב-2005 ייצג לוי את החברות כאל ודיינרס בתובענה ייצוגית גדולה שהוגשה כנגד חברות האשראי. התביעה נדחתה על ידי בית המשפט העליון.
רוברט ויטאקר
רוברט ויטאקר הוא עיתונאי ומחבר ספרי עיון אמריקני, הכותב בעיקר על רפואה ועל פסיכיאטריה.
ויטאקר היה כתב לנושאי רפואה בעיתון "אלבני טיימס יוניון" במדינת ניו יורק מ-1989 עד 1994. ב-1992 התקבל לתוכנית המלגות המיוחדת לעיתונאים מומחים לצורך העמקת מחקרם במסגרת המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. לאחר מכן הפך לאחראי על פרסומי בית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד. בשנת 1994 ייסד חברת הוצאה לאור סנטר-ווטש שסקרה את שדה הניסויים הקליניים. החברה נרכשה על ידי תאגיד תומסון בשנת 1998.
ב-2001 כתב את ספרו הראשון Mad in America על מחקרים פסיכיאטריים ועל תרופות.
ב-2002 פרסם ב-USA Today את המאמר "תרופות פסיכיאטריות עלולות לחבל בהחלמה". ב-2004 פרסם מאמר בכתב העת Medical Hypotheses שכותרתו "המקרה של תרופות אנטי-פסיכוטיות: 50 שנה של פגיעה העולה על התועלת". ב-2005 פרסם בכתב העת Ethical Human Psychology and Psychiatry את מחקרו "אנטומיה של מגפה: תרופות פסיכיאטריות ועלייתן המפליאה של מחלות הנפש באמריקה".
ב-2008 הופיע בסרט Take These Broken Wings: Recovery from Schizophrenia Without Medication העוסק בבעייתיות של מתן תרופות בטיפול במחלות הנפש.
ב-2010 הוציא לאור את ספרו אנטומיה של מגפה. הספר זכה בפרס יוקרתי לעיתונאות חוקרת לשנת 2010. הספר חוקר מדוע מספר חולי הנפש באמריקה עולה בהתמדה חרף מה שמכונה המהפכה הפסיכו-פרמקולוגית. התזה העיקרית של ויטאקר היא כי התרופות הפסיכיאטריות גורמות במקרים רבים בשימוש ממושך להחרפת הפגיעה: לנזקים בריאותיים, להתכווצות נפח המוח ולרגישות יתר להתקפים נוספים. למרות תוצאות אלה בכמה מחקרים בולטים בשנות ה-70 וה-80 החלו חברות התרופות כגון אלי לילי, יחד עם האיגוד הפסיכיאטר האמריקני לקדם תרופות אלה באופן אגרסיבי יותר. פסיכיאטרים אקדמיים בולטים רבים פעלו כמובילי דעה מרכזיים בחברות התרופות וקיבלו מיליוני דולרים.
מייסד אתר האינטרנט Mad in America. האקטיביסטית הישראלית דליה וירצברג-רופא פרסמה באתר זה שני מאמרים עד כה.
גבריאל נרוטוביץ'
גבריאל נרוטוביץ' (בפולנית: Gabriel Narutowicz; 17 במרץ 1865 – 16 בדצמבר 1922) נשיאה הראשון של פולין בתקופת הרפובליקה השנייה.
ביוגרפיה
נרוטוביץ' שימש משנת 1908 כפרופסור במכון הפוליטכני בציריך, ועסק בבניית תחנות כוח חשמליות בכל רחבי מזרח אירופה. לאחר שפולין קיבלה את עצמאותה בשנת 1918, החל להיות מעורב בפוליטיקה, ושימש כשר לעבודות ציבוריות בין השנים 1920 – 1921, וכשר החוץ בשנת 1922.
פולין קיבלה חוקה חדשה ודמוקרטית בשנת 1921 ומכוחה התכנס הפרלמנט ב-9 בדצמבר 1922, ובחר בנרוטוביץ' להיות לנשיאה הראשון של הרפובליקה הפולנית השנייה. נרוטוביץ' הושבע לתפקידו ב-11 בדצמבר. הפוליטיקה הפולנית הייתה בשלב זה מפולגת ומסוכסכת. תהליך הבחירה היה לצנינים בעיני המדינאי הפולני, יוזף פילסודסקי אשר שלט ביד רמה בפוליטיקה של הרפובליקה הפולנית השנייה, והוא הודיע על פרישתו מתפקידיו. בחירתו של נרוטוביץ' הייתה בקולותיהם של נציגי השמאל, המרכז, האיכרים והמיעוטים, ומכיוון שכך, החל הימין הקיצוני (שהונהג על ידי מפלגת "הדמוקרטים הלאומים" המכונים "אנדקים") במסע תעמולה כנגד נרוטוביץ' בטענה כי רבים מחברי הפרלמנט שבחרו אותו לנשיא היו יהודים והנשיא כונה "נשיא היהודים".
ב-16 בדצמבר 1922, חמישה ימים לאחר השבעתו לנשיא, כאשר ביקר בתערוכת אומנות בוורשה נורה נרוטוביץ' למוות על ידי צייר ומבקר אומנות בשם פרופסור אליגיוס נייביאדומסקי. נייביאדומסקי נשפט כרוצח והוצא להורג. רציחתו של נרוטוביץ' הייתה אך סממן לחוסר התפקוד של הדמוקרטיה ברפובליקה הפולנית השנייה, אשר הביא, כעבור שנים מועטות, בשנת 1926 לתפיסתו של פילסודסקי את השלטון, בהפיכה אלימה, ולייסוד שלטון אוטוריטארי, עריץ למחצה.
עמוס בן-אברהם
עמוס בן אברהם הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, שירת כמפקד סיירת מטכ"ל, מפקד בית הספר לקצינים, מפקד אוגדת יהודה וכמפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. מכהן כפרויקטור במשרד לביטחון הפנים לאכיפת תקנות הקורונה.
שירות צבאי
בן אברהם נולד וגדל בקיבוץ עין שמר. התגייס לצה"ל בנובמבר 1973 והתנדב לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה וכן הכשרה כמפקד כיתה. עם סיום המסלול יצא בן אברהם לקורס קציני חי"ר, ובסיומו שב ליחידה כמפקד צוות. בן אברהם השתתף במבצעים רבים, בין היתר השתתף כלוחם במבצע אנטבה והיה בכוח הפורץ לבית הילדים לשחרור הילדים החטופים בפיגוע במשגב עם. בן אברהם התנדב לפרוץ ראשון לבית הילדים ולספוג את מכת האש הראשונה, הוא נפצע בפריצה זו, עבר ניתוחים רבים בידו שנותרה מוגבלת. השתחרר מהצבא וסיים שש שנות לימודי רפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, בטרם חזר לשירות הקבע. ב-1989 פיקד על כוח היחידה במבצע עלם חמודות, במהלכו נחטף מביתו השייח' עובייד. ב-1990 מונה למפקד גדוד 932 בחטיבת הנח"ל.
במקביל למשפט קודם בן אברהם לדרגת אלוף-משנה, ומונה למפקד חטיבת החרמון, ולאחר מכן למפקד עוצבת חירם, החטיבה המרחבית המזרחית בעוצבת הגליל. בן אברהם פיקד על החטיבה המזרחית במהלך שנה שבה הלחימה הייתה קשה עד מאוד וכללה כשש מאות תקריות אש, מטענים ומארבים. כמפקד החטיבה יזם, התערב, הנהיג ופיקד על חלק גדול מהאירועים בהיתקלויות אש בגזרתו. בין היתר הוביל בן אברהם, אישית, מרדפים לאורך הגדר לאחר שנתגלו עקבות מחבלים וסימני חדירה, ולחימה פנים אל פנים בתוך בית והריגת חמישה מחבלים. על הצטיינותו בפיקוד על החטיבה קיבל צל"ש מאלוף פיקוד הצפון עמירם לוין.
שירת כמפקד מפקדת כוחות אוויר מיוחדים וביוני 1998 התמנה למפקד בית הספר לקצינים, בתקופתו נבנה קורס קציני היבשה הנהוג כיום.
באוקטובר 2001 מונה למפקד אוגדת יהודה, בדרגת תת-אלוף. בן אברהם הקים במסגרת האוגדה עוצבת ביטחון שוטף שנטלה אחריות על אזור בית לחם וחברון בעקבות הצורך שנוצר עם התגברות האינתיפאדה השנייה. במהלך מבצע חומת מגן ניהל את המצור על כנסיית המולד בה הסתגרה קבוצה של מבוקשים חמושים. בעקבות תקרית אש כוחותינו במרץ 2003, בה נהרגו שני מאבטחים ישראלים בגזרה, החליט אלוף הפיקוד משה קפלינסקי לרשום לו הערה פיקודית. בן אברהם עמד בראש האוגדה עד לפירוקה.
ב-2 בספטמבר 2004 מונה למפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"ם), השתתף בביצוע תוכנית ההתנתקות כשעמד בראש המפקדה המשימתית המיוחדת של צה"ל. לאחר מלחמת לבנון השנייה ניהל את התחקיר לעוצבת האש. ב-7 בספטמבר 2006 סיים עמוס בן אברהם את תפקידו כמפקד המכללה לפיקוד ולמטה ופרש מצה"ל. במסגרת שירות המילואים ממלא תפקיד במפקדת העומק.
לאחר שיחרורו הקים חברה לפתרונות אבטחה. ביולי 2021 מונה, ללא מכרז, לפרויקטור במשרד לביטחון הפנים לאכיפת תקנות הקורונה.
הייל
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מייקל ברנבאום
ביוגרפיה
ברנבאום קיבל תואר ראשון ב"קווינס קולג'" באוניברסיטת העיר ניו יורק ב-1967 וקיבל תואר דוקטור באוניברסיטת המדינה של פלורידה בגיל 23 הוסמך לרבנות בזרם האורתודוקסי על ידי הרב יעקב רבין.
ברנבאום התמחה בלימוד תולדות השואה ותולדות הנצחתה. בין השנים 1979–1980 היה מנהל הוועדה בנושא השואה, שהקים הנשיא ג'ימי קרטר. בין השנים 1988–1993 היה מנהל פרויקט ההקמה של מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה. בין השנים 1993–1997 היה מנהל המוזיאון. הוא היה ממעצבי תצוגת הקבע של המוזיאון. בין השנים 1997–1999 היה נשיא הקרן להיסטוריה חזותית של ניצולי השואה. היום (2014) הוא מנהל מכון סיגי צירינג (Sigi Ziering) לחקר השפעותיה האתיות והדתיות של השואה, באוניברסיטה היהודית האמריקאית בלוס אנג'לס, בה הוא פרופסור ללימודי יהדות.
ברנבאום ערך או חיבר 18 ספרים בנושא השואה, דת, תרבות, יחסים בין-דתיים ויהדות אמריקה. הוא העורך בפועל של האנציקלופדיה יודאיקה החדשה, בת 22 כרכים, שיצאה לאור ב-2006. ברנבאום היה בין מפיקי הסרט "ניצולה אחת זוכרת", סיפורה של גרדה וייסמן קליין, סרט שזכה לפרס אמי, והיה יועץ היסטורי למספר סרטים זוכי פרסים בנושא השואה.
לברנבאום ולאשתו מליסה פטק-ברנבאום ארבעה ילדים.
פיאנס מצרי
פיאנס מצרי הוא חומר קרמי שאינו מכיל חרסית שבאמצעות ויטריפיקציה יוצר זוהר המשתנה בין צבע ירוק לכחול. מכיוון שבחומר זה אין שימוש בחרסית, לרוב לא מתייחסים ליצירה בפיאנס מצרי כאל קדרות. המושג פיאנס מצרי נועד להבדיל אותו מפאיאנס – קדרות בזיגוג בדיל המזוהה עם העיר פאנזה בצפון איטליה. פיאנס מצרי, שיוצר ושווק ממצרים, היה נפוץ בעולם העתיק ונתגלה במסופוטמיה, המזרח התיכון, צפון אירופה עד סקוטלנד.
R-60
R-60 (קוד נאט"ו: AA-8 אפיד), הוא טיל אוויר-אוויר מבוית חום תת-אדום. זהו טיל קל משקל וקטן מידות (למעשה, הקטן ביותר מסוגו), שיוצר לשימוש במטוסי קרב סובייטיים. הטיל יוצא בצורה נרחבת, ועדיין בשירות בחלק מחברות חבר המדינות.
פיתוח ודגמים
פיתוח של טיל האפיד החל בסוף שנות ה-60 עבור מטוס המיג-23. העבודה התנהלה תחת השם K-60, ונכנסה לייצור תעשייתי בשנת 1973, תחת השם R-60 (קוד נאט"ו: Aphid-A).
מאפיינים
בהתחשב בכך שהרוסים נהגו לפתח את מרבית טילי האוויר-אוויר שלהם עם אפשרות להחליף את ראש הביות (ממחפש חום למכ"ם חצי אקטיבי, ולהפך), הוערך בקרב נאט"ו שתהיה לאפיד גרסת מכ"ם חצי אקטיבי, אך מעולם לא נחשף דגם כזה. על פניו, ניתן להעריך שהממדים הקטנים של הטיל מנעו אפשרות הרכבת אנטנת מכ"ם על ראש הביות (שגם כך ממדיו הוקטנו בעזרת ראש ביות ללא צינון).
Aphid A
על פי מקורות רוסיים, טווח הפעולה היעיל של האפיד - כ-4 ק"מ, על אף שהטווח המוצהר כפול (בגובה גבוה). הטיל מהיר ובעל יכולת תמרון של 7g כנגד מטרות המתמרנות ב-8g. הטיל נדרך לאחר כ-300 מטר (שיפור לעומת טילים אחרים). המגבלה הגדולה של הטיל היא הרש"ק הצנוע שלו, שמחייב פגיעה ישירה על מנת להפיל כלי טיס, בעוד טילים בעלי רש"ק בגודל מקובל (מעל 10 ק"ג) יכולים להסתפק בפגיעה בסביבה הקרובה של כלי הטיס.
לאפיד-א' פותח דגם אימונים, המכונה UZ-62 ו-UZR-60.
Aphid B
גרסה משודרגת, הנקראת R-60M, שהוצגה בשנת 1982.
דגם האימונים של האפיד-ב' מכונה R-60MU.
כיום משמש הטיל וימפל R73 כטיל אוויר-אוויר לטווח קצר בקרב המדינות המשתמשות בכלי טיס מתוצרת רוסיה, אך כמויות גדולות של טילי אפיד עדיין בשימוש מבצעי פעיל ברחבי העולם.
גרסת קרקע-אוויר
ב-1999 נכנסה לשירות ביוגוסלביה מערכת נגד מטוסים מדגם M55A3B1, שאליה צורפו טילי אפיד שעברו שינוי לצורך שימוש כטיל קרקע-אוויר.
ריי פורטר
קריירה
לאחר שהופיע בתוכניות טלוויזיה רבות, הוא זכה לתשומת לב כאשר לוהק לתפקיד דארקסייד בסרט "ליגת הצדק" משנת 2017, והפך לשחקן הראשון שלוהק לתפקיד הדמות בסרט באורך מלא. עם זאת, דארקסייד לא הופיע בגרסה הקולנועית, כלומר שהסרט "ליגת הצדק: גרסת סניידר" סימן את הופעת הבכורה של הדמות בסרט לייב אקשן. פורטר גילם את דארקסייד באמצעות שימוש בלכידת תנועה ו"עבר כמה התעמלות קוליות שונות בניסיון לפענח את הקול".
ורטיגו (טיסה)
בתעופה נפוץ המושג הלועזי Spatial Disorientation (או בראשי תיבות: SD) וגורם זה אחראי לכ-25 אחוז מכלל התאונות הקטלניות בתעופה צבאית ואף בעל אחוז תאונות גדול יותר בהקשר של הגורם האנושי בתעופה.
ראמוס
{{פירושונים|
בקעצור
בקעצור (שם מדעי: Saxifraga) הוא סוג של צמח בעל פרחים. זהו הסוג הגדול ביותר במשפחתו, ותחתיו מצויים כ- 40 מיני צמחים, רובם רב שנתיים, הנפוצים באזורים לחים וקרירים באירופה ובאסיה. המינים החד-שנתיים גדלים בדרום תחום תפוצת הסוג.
בישראל
שני מיני בקעצור חד-שנתיים צומחים בר בארץ ישראל, אולם שניהם נדירים: בקעצור החורש ובקעצור שלוש האונות (Saxifraga tridactylites).
משמעות השם
"בקעצור" הוא הלחם של המילים "בקע" ו"צור", תרגום כמעט ישיר של שמו הנפוץ באנגלית - Stonebreaker. הצמח קיבל את שמו בעקבות השתרשות חלק ממיניו באדמות סלעיות.
יש המייחסים את השם העברי "בקעצור" לצמח הידרנג'אה (hydrangea). גישה זו אינה עומדת בקנה אחד עם פרסומי האקדמיה ללשון העברית. עם זאת, בהיעדר שם עברי להידרנג'אה, עדיין יש המכנים אותו "בקעצור".
קואטליקו
דמותה
היא מיוצגת כאישה לבושה חצאית עשויה מנחשים מתפתלים ומחרוזת עשויה לבבות, ידיים וגולגולות. כפות רגליה וידיה מעוטרות בטפרים. במקום ראש, בוקעים מצווארה שני נחשים. חרף העובדה שהיא מכונה "אם כל האלים", היא מסמלת יצירה מחד, והרס מאידך. רוב הייצוגים האמנותיים האצטקיים של קואטליקו מדגישים את הצד האכזרי והטורף שלה.
סיפורה
קואטליקו נכנסה להריון מכדור נוצות שאותו מצאה כשניקתה מקדש. מהריון זה היא ילדה את קויולחאוקוי ועוד ארבע מאות ילדים אחרים. לאחר מכן היא נכנסה להריון שוב, אולם בתה קויולחאוקוי החליטה שהדבר אינו ראוי, והסיתה את אחיה נגד אמם. האחים כרתו את ראשה של קואטליקו, ושני זרמי הדם שיצאו מצווארה הפכו לראשי נחשים. מרחמה של הנרצחת, יצא לפתע האל הויצילופוצ'טלי, כשהוא חמוש ומוכן לקרב. כנקמה על מותה של אמו, הוא הרג רבים מאחיו ואחיותיו, כולל קויולחאוקוי. הוא ערף את ראשה והעיף אותו לשמים, שם הוא נהפך לירח.
בתקופת האימפריה האצטקית, זכתה קואטליקו לכבוד רב. פסל בדמותה הוצב בכיכר המרכזית של טנוצ'טיטלאן - הבירה האצטקית. במהלך כיבוש מקסיקו, קברו הספרדים את הפסל באדמה. במהלך שיפוץ העיר מקסיקו סיטי ב-1792, התגלה הפסל מחדש וכיום הוא מוצג במוזיאון הלאומי לאנתרופולוגיה בעיר. היא מופיעה בספר "הידעוני" שהוא הרביעי בסדרת הספרים "הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות" מאת מייקל סקוט.
מוחמד עבדאללהי מוחמד
מוחמד עבדאללהי "פרמג'ו" מוחמד (בסומלית: Maxamed Cabdulaahi Maxamed Farmaajo, בערבית: محمد عبد الله محمد; נולד ב-11 במרץ 1962) הוא דיפלומט ומדינאי סומלי, שכיהן כנשיא סומליה מפברואר 2017 ועד מאי 2022. מוחמד שימש גם כראש הממשלה בשנים 2010–2011.
ראשית חייו
מוחמד נולד במוגדישו, בירת סומליה בשנת 1962. הוא למד בפנימייה ובשנים 1989–1993 למד לימודי תואר ראשון בהיסטוריה בניו יורק שבארצות הברית. בשנת 2009 סיים תואר שני במדע המדינה. כיום הוא מחזיק באזרחות סומלית ואמריקאית.
עד קריסתה של הממשלה הפדרלית בשנת 1991 מוחמד עבד במשרד החוץ. בשנים 1985–1988 עבד כמזכיר ראשון בשגרירות סומליה בוושינגטון ועבד עם ארגוני זכויות אדם שונים. הוא התגורר בארצות הברית עד שנת 2010.
ראשות הממשלה
ב-12 בנובמבר מוחמד הציג את ממשלתו החדשה, אשר קטנה באופן משמעותי והכילה כ-18 שרים שמרביתם היו טכנוקרטים. הממשלה אושרה על ידי הפרלמנט ב-27 בנובמבר על ידי רוב של כ-251 מחברי הפרלמנט. ממשלתו של מוחמד ביצעה רפורמות רבות, ובהן ניסיון לפתור מתיחויות ביטחוניות בדרום המדינה, תמיכה בחיילי הצבא וחיזוק השקיפות שבמסגרתו שרי הממשלה הצהירו על נכסיהם באופן פומבי וחתמו על קוד אתי. כמו כן, הודק הפיקוח על שרי הממשלה ונאסר עליהם לנסוע לחו"ל שלא לצורך ושלא באישור מוחמד. בתקופה זו לשלטון הסומלי היו הישגים רבים במסגרת מלחמת האזרחים.
ביוני 2011 התגלה סכסוך עמוק בין מוחמד לנשיא המדינה. סכסוך זה היה שנוי במחלוקת וגרר מחאה כנגד הנשיא ובעד מוחמד. המחאה גלשה אל מעבר לגבולות סומליה והתקיימה אף בערים קהיר, לונדון, סידני, יוהנסבורג, ניירובי, רומא, סטוקהולם, מיניאפוליס וטורונטו. בסופו של דבר, מוחמד התפטר מתפקידו ב-19 ביוני. לאחר התפטרותו, חזר מוחמד לארצות הברית ועבד במדינת ניו יורק.
הנשיאות
בתחילת 2012 חזר מוחמד לסומליה והקים מפלגה בשם "טיו" בשיתוף יחד עם כמה משריו לשעבר. באותה השנה התמודד לנשיאות המדינה, אך הפסיד בסיבוב הראשון. בשנת 2017 התמודד לתפקיד שוב פעם מול יריבים רבים. הקמפיין שלו התמקד במלחמה ברעב ובגורמים אסלאמיים כגון א-שבאב. ב-8 בפברואר הוא ניצח בפרלמנט עם למעלה מ-55% מקולות הנציגים. הוא הושבע לתפקידו לאחר כשבוע.
באפריל 2021 אישר הפרלמנט את החלטתו להאריך את כהונתו כנשיא המדינה למשך שנתיים נוספות.
דפוס סלאוויטא
בית הדפוס נוסד בשנת 1792 בידי רב העיירה, רבי משה שפירא בן רבי פנחס מקוריץ, ונוהל על ידיו ועל ידי בניו שמואל אבא ופינחס. הדפוס נועד להדפסת ספרי חסידות, אך נודע במיוחד במהדורות המפוארות של התלמוד הבבלי שהודפסו בו. גם מתנגדים לא היססו להשתמש בהן למרות אופיו החסידי של הדפוס. הדפסת התלמוד הבבלי הייתה כרוכה בעלויות גבוהות, וכדי לאפשרה קיבלו בני משפחת שפירא בשנת 1807 אישור מרבנים בולטים (בהם רבי שניאור זלמן מלאדי) כי הזכויות להדפסתו יישמרו להם למשך 25 שנה. ש"ס סלאוויטא הוא יקר המציאות בימינו, שכן בניגוד לש"ס וילנה שנדפס במהדורות רבות, נדפס ש"ס סלאוויטא בשלוש מהדורות שלמות בלבד. חוקר התלמוד רבי רפאל נתן נטע רבינוביץ כתב עליו: "...הדפוס הוא נעים ואין ערך ליופיו".
המחלוקת סביב ש"ס סלאוויטא
התלמוד בדפוס סלאוויטא הודפס בשלוש מהדורות שלמות. במהלך הדפסת המהדורה הרביעית, בשנת 1834, החלו אנשי דפוס ראם בווילנה להדפיס מהדורה מתחרה. הדבר גרם להתלקחות מחלוקת עזה, שכן אמנם חלפו 27 שנים מקבלת אישור הרבנים, אך רק 21 שנים מהוצאת המהדורה השלישית. המחלוקת הפכה למחלוקת בין חסידים למתנגדים.
לצד המדפיס מסלאוויטא עמדו רבני החסידים, רבני גליציה (ובכללם יעקב אורנשטיין, אב"ד קהילת לבוב) ורוב רבני פולין. לצד המדפיס מווילנה עמדו רבני ליטא, ובכללם אריה לייב קצנלבוגן אב"ד בריסק, יעקב קרלינר אב"ד קרלין, רבים מרבני זאמוט (ליטא התחתית) ורבי עקיבא איגר, בנו רבי שלמה איגר, חתנו בעל החת"ם סופר והרב אלכסנדר סנדר קפלן בעל "שלמי נדרים".
מדפיסי סלאוויטא העלו את הטענה כאילו דעתו של רבי עקיבא איגר הוטתה על ידי בנו רבי שלמה איגר, וכינו אותו "בן כוזיבא". רבי עקיבא איגר, שהיה ידוע בדורו כענוותן גדול, יצא מגדרו ובתגובה כתב מכתב חריף כנגד טענה זו:
.
לאחר דין תורה שהתקיים בבית הדין בהורדנה,הוכרע הדין לצדם של מדפיסי וילנה, בתנאי שייקנו את כל העותקים שנשארו בידי מדפיסי סלאוויטא, אמנם מדפיסי סלאוויטא לא קיבלו עליהם את הדין, ולאחר מכן התקיימה בוררות זבל"א, אך שלושת הרבנים לא הצליחו להגיע לידי דעה מוסכמת ולא הוציאו פסק דין.
העלילה על האחים שפירא
פועל בשם אליעזר פרוטוגין, שהתקבל לעבודה בדפוס סלאוויטא עקב נישואיו לאחת מקרובות משפחת שפירא, לא חי בשלום עם אשתו ואף נהג להשתכר, ועל כן פוטר מעבודתו. ימים אחדים לאחר פיטוריו איבד עצמו לדעת בתלייה. לאחר ניסיון כושל להציל את חייו קבע הרופא את מותו, ופרוטוגין נקבר בסתר. הדבר נתגלה, ובני משפחתו של פרוטוגין העלילו על האחים שפירא כי הם תלו אותו וקברוהו, כדי למנוע ממנו להלשין עליהם על הדפסת ספרים מבלי שעברו את ביקורת הצנזורה.
בעקבות הפרשה הוצא בשנת 1836 צו לסגירת כל בתי הדפוס העבריים בליטא ובבלארוס, פרט לדפוס ראם ולדפוס נוסף בז'יטומיר.
מסופר כי במהלך שהותם בבית הכלא כתבו האחים ספר תורה קטן. שנים אחר כך נרכש הספר עבור רבי מנחם מנדל שניאורסון מלובביץ' והוא נהג לרקוד עמו בהקפות שמחת תורה.
הרקע לסיפור "שלוש מתנות" לי"ל פרץ
כאשר היה נידון אדם למלקות, נהוג היה להעבירו דרך שתי שורות של חיילים כשידיו כבולות, והחיילים מכים בו בשוט שבידיהם. כך היו אמורים האחים שפירא לעבור בין השורות שלוש פעמים, ואם לא ייפחו את נפשם, יוגלו לסיביר.
בספר "סדר הדורות החדש" מתאר המחבר את האירוע ומספר:
מעשה זה של המדפיס מסלאוויטא שימש לי"ל פרץ כמקור לסיפורו על אודות "המתנה השלישית" – המפתח לכניסת הנשמה לגן עדן.
ירג דמוס
ירג דמוס (בגרמנית: Jörg Demus; 2 בדצמבר 1928 – 16 באפריל 2019) היה פסנתרן אוסטרי.
דמוס למד באקדמיה למוזיקה בווינה, ובעיר זו הייתה הופעת הבכורה שלו בשנת 1953. דמוס היה פעיל רבות כפסנתרן מלווה במוזיקה קאמרית לשני מבצעים. בין היתר ליווה אמנים בעלי שיעור קומה כגון הזמרים דיטריך פישר-דיסקאו ואליזבת שוורצקופף והכנר יוזף סוק. כסולן ניגן רבות הן בכלים מודרניים והן בכלים עתיקים. דמוס חבר לפסנתרן פאול בדורה-סקודה בנגינה משותפת על בימות הקונצרטים ואף בכתיבת ספר על הפרשנות לסונאטות לפסנתר של בטהובן. ירג דמוס הרבה לנגן מוזיקה מהתקופה הרומנטית בתפקיד פסנתרן מלווה ובהרכבים קאמריים. אחת מהקלטותיו הידועות ביותר היא ההקלטה משנת 1966 של מחזור השירים "מסע חורף" מאת פרנץ שוברט יחד עם זמר הבריטון דיטריך פישר-דיסקאו בחברת התקליטים דויטשה גרמופון. הקלטה היסטורית זו משווקת בסדרת "הקלטות המופת המקוריות" (Legendary recordings - the originals) של דויטשה גרמופון. בהקלטה אחרת מ 1976 הוא מנגן את כל יצירותיו לפסנתר של רוברט שומאן.
גווהר ח'אנום
גווהר ח'אנום (گوهر خانم) הייתה אשתו השלישית של בהאא אללה, מייסד הדת הבהאית.
הולדתה ומשפחתה
גווהר ח'אנום נולדה למשפחה באבית בעיר כאשאן. את ילדותה העבירה תחת חסותו של אחיה מירזא מהדי-י כאשאני בבגדאד. אחיה ייעד אותה לשרת בביתה של אסיה ח'אנום (אנ'), אשתו הראשונה של בהאא אללה.
הנישואין לבהאא אללה
בשנת 1853 הוגלה בהאא אללה מאיראן לבגדאד. עשור לאחר מכן קיבל בהאא אללה את התגלותו והכריז על עצמו כשליחו של אלוהים. תאריך נישואיהם אינו ידוע אך בטווח השנים שבין הגעת בהאא אללה לבגדאד לבין התגלותו, גווהר ח'אנום נישאה לו. בשנת 1863, עם התגלותו של בהאא אללה, בהאא אללה עזב את בגדאד אך גווהר ח'אנום נשארה שם עם אחיה. לאחר חמש שנים, בשנת 1868, גווהר ח'אנום ומירזא מהדי-י כאשאני היו מאותם בהאים שסולקו מבגדאד למוסול. במהלך הגלות במוסול, מירזא מהדי-י כאשאני שלח מכתבים לבהאא אללה בבקשה להצטרף אליו בעכו. לאחר מספר פניות בהאא אללה נענה לבקשתו ומירזא מהדי-י כאשאני ביחד עם אחותו גווהר ח'אנום עשו את דרכם לעכו.
גווהר ח'אנום הולידה לבהאא אללה בת אחת בשם פרוע'יה בזמן שהותה בעכו.