cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרחון ברנדאו
מקור השם
הקרחון נקרא על שמו של לוטננט קומנדר ג'יימס פ. ברנדאו (James F. Brandau) מצי ארצות הברית, שהיה טייס בטייסת VX-6 במהלך מבצע קיפאון עמוק (דיפ פריז) בשנים 1964 ו -1965.
גרג ל. סמנזה
גרג לאונרד סמנזה (באנגלית: Gregg Leonard Semenza; נולד ב-1 ביולי 1956) הוא פרופסור לרפואת ילדים, רדיותרפיה, כימיה ביולוגית, רפואה ואונקולוגיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. משמש כמנהל תוכנית כלי הדם במכון להנדסת תאים. הוא זכה בשנת 2016 בפרס לסקר למחקר רפואי בסיסי. הוא ידוע בגילויו של גורם שעתוק HIF-1, המאפשר לתאי סרטן להסתגל לסביבות דלות חמצן. הוא קיבל את פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 2019 על "תגליות כיצד התאים חשים ומסתגלים לזמינות החמצן".
הוא חקר בטא תלסמיה בעת שעשה תואר שלישי באוניברסיטת פנסילבניה. ד"ר זמנזה סיים את הכשרתו ללימודי רפואת ילדים במרכז הרפואי של אוניברסיטת דיוק.
מחקר
בפוסט דוקטורט חקר סמנזה ביטוי גנים בחיות טרנסגניות וכיצד מושפע ייצור אריתרופויאטין (EPO), ההורמון שמופק כתגובה להיפוקסיה (מחסור בחמצן). סמנזה חקר את הגנים שמבטאים חלבונים גורמי היפוקסיה (HIF; Hypoxia-inducible factors).
בנק הולנד
היסטוריה
בנק הולנד נפתח בחיפה ב-1 באוקטובר 1934 סמוך למרכז המסחרי החדש, ברחוב הבנקים, שהיה המרכז הפיננסי של העיר. הבניין היה בין הראשונים בעיר שכלל מיזוג אוויר וחדר כספות במרתף. סניף נוסף נפתח בתל אביב ב-1949.
לניהול הבנק מונה ארווין פרוינד, נתין הולנדי. ראול ולנברג, שפרוינד היה ידיד של סבו, הגיע לארץ ישראל על מנת להתמחות בבנק הולנד.
הבנק היה פעיל בעסקאות בניירות ערך ובסחר חוץ ועם לקוחותיו נמנו בעיקר יוצאי גרמניה והולנד. ב-1968 בעקבות החרם הערבי החליט בנק הולנד למכור את פעילותו בישראל לבנק דיסקונט.
פישלהאם
פישלהאם (בבווארית: Fischlham) היא עיירה במחוז ולס שבמדינת אוסטריה עילית באוסטריה.
גאוגרפיה
העיירה פישלהאם שוכנת באזור המנהלי האוסרוקפירטל. כ-19% מאדמות העיירה מיוערות, ו-69% הן אדמות חקלאיות.
אישיות
העיירה ידועה במיוחד בשל בית הספר היסודי, בו למד את שנותיו הראשונות, הפיהרר העתידי, אדולף היטלר. היטלר למד בבית הספר היסודי במשך שנתיים, משנת 1895 עד לשנת 1897.
לצד אחיה היטלר, למדה אחותו פאולה היטלר גם כן בבית הספר היסודי. משנת 1903 ועד לשנת 1909.
חיוג אל השאול
חיוג אל השאול (באנגלית: Call for the Dead) הוא מותחן ריגול מאת הסופר הבריטי ג'ון לה קארה, שיצא לאור ב-1961.
רקע לכתיבת הספר
בשנת 1959 הצטרף דייוויד קורנוול לשירות הביון הבריטי, ושירת בגרמניה כסוכן חשאי, תחת הכיסוי של דיפלומט בריטי. בשנת 1961 התפרסם ספרו הראשון, "חיוג אל השאול", תחת שם העט "ג'ון לה קארה". קורנוול נחשף כאשר המרגל המפורסם ביותר של התקופה, סוכן הק.ג.ב. קים פילבי, העביר את שמו למפעיליו הרוסים. עקב כך שב לבריטניה בשנת 1964, פרש מן השירות ועבר לעבוד כסופר במשרה מלאה תחת שם העט ג'ון לה קארה. לימים העיד כי תקופת שירותו בשירות החשאי הבריטי הייתה מאושרת ומלאת תחושת שליחות וסיפוק. קורנוול סיפר כי את ההשראה לספר קיבל מתקופת שירותו כסוכן חשאי בבון שבגרמניה, וכי את ההשראה לדמותו של ג'ורג' סמיילי והעזר כנגדו פיטר גוילאם קיבל מגיבורי ספריו של ארתור קונן דויל, שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון.
עלילת הספר
ספרו של לה קארה עמד בניגוד לספריו של סופר הריגול המצליח של אותה תקופה, איאן פלמינג, שיצר את דמותו של ג'יימס בונד. דמויותיו של לה קארה היו מורכבות יותר, אפלות ולעיתים גם שפלות יותר. עולמו לא חולק לשחור ולבן, טובים ורעים (לאורכו של הספר כלל אין זה ברור לקורא מי הם ה"טובים" בעלילה ומי הם ה"רעים"). לה קארה הראה לקהל קוראיו שעולם הריגול הוא מורכב, מלוכלך ואפל הרבה יותר מעולמו הזוהר של בונד.
עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה
הספר עובד לסרט בשנת 1967, בשם The Deadly Affair. את הסרט ביים סידני לומט ואת דמותו של סמיילי (שבסרט שונה שמה לצ'ארלס דובס) גילם השחקן ג'יימס מייסון.
צ'ימגן הגדול
צ'ימגן הגדול(באוזבקית: קאטה צ'ימיון Katta Chimyon) הוא חלק מרכס הרי צ'טקל (הרי טיאן שאן המערביים) הממוקם בשטחי הפארק הלאומי אוגם-צ'טקל, בנפת בוסטנליק של מחוז טשקנט שבאוזבקיסטן. על פסגתו הגבוהה ביותר (3,309 מ') בגובה 1620 מ' נמצא לפני 400–500 שנה כפר בשם צ'ימגן. במורדות ההר זורמים הנחלים צ'ימגנסאי (או אקסאי), בלדרסאי, נורקאטאסאי, צ'ולמירוב (יובל של קאראארצ'י) וגולקמסאי.
השם
לפי השערה אחת, השם צ'מינגן הוא ממקור שתי מילים סיניות. לפי הסברים אחרים משמעות המילה היא "פיסת עשבה" או "כר דשא שופע מים" או "עמק ירוק".
תיירות
ההר מהווה לתושבי טשקנט והסביבה אטרקציה תיירותית מזה דורות רבים. בתחילת המאה ה-20 הוא הפך יעד למטפסי הרים לסוגיהם. בימי השלטון הסובייטי נחשב ההר לאתגר ראשון לאלפי מטפסי הרים מברית המועצות. הוא נותן הזדמנויות רבות לטיפוס הרים ולטיולים ולפעילויות ספורט ופנאי נוספות כמו סקי, גלשני שלג, רחיפת מצנחים ורכיבה על סוסים.
קימים על ההר מסלולי טיפוס בעלי דרגאות שונות של מורכבות (צ-1B עד 4B). מטפסי הרים מתחילים יעלו קודם על המדרון המערבי הפחות מסובך של ההר (1B).
האקלים והעונות
תנאי האקלים מוכתבים על ידי החלק ההררי של פארק הטבע הלאומי אוגם-צ'טקל. האקלים הוא יבשתי, עם תנודות עונתיות ויומיות. ביום חם יותר ובערבים קריר. האביב מתחיל בהרים האמצעים באמצע חודש אפריל. בהרים הגבוהים יורד שלג ומזג האוויר הוא קר עד לאמצע הקיץ. הטמפרטורות הגבוהות ביותר הן ביוני-יולי ותחילת אוגוסט. הטמפרטורה הממוצעת היומית בחודש החם ביותר (יולי) נעה בין 20–35 מאלות צלזיוס. הכמות הממוצעת השנתית של המשקעים היא 650 מ"מ. בחורף יורדים שלגים כבדים, המאפשרים ענפי ספורט של חורף כמו סקי וסנובורד. השלג מכסה את ההרים למשך 4–5 חדשים. הקרח נמשך כ-130 יום.
אריך היינמן
גנרל אריך היינמן (בגרמנית Erich Heinemann; 13 בינואר 1881 – 22 בינואר 1956) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
היינמן נולד ב-13 בינואר 1881 בדיסלדורף, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1900 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-15 (אלזס העילי ה-1), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף היינמן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1928 הועלה היינמן לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בפברואר 1931 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1933 הועלה לדרגת גנרל מיור, ב-1 בספטמבר 1935 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-1 באוקטובר 1935 מונה למפקד בית הספר לתותחנות, ובספטמבר 1937 פרש לביתו.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה גויס היינמן שוב, וב-1 במרץ 1940 מונה היינמן למפקד יחידות הארטילריה בOB Ost. ב-15 במאי 1940 מונה היינמן למפקד אגד הארטילריה ה-302, ופיקד עליו במהלך מבצע ברברוסה כחלק מהארמייה הרביעית. בדצמבר 1941 מונה היינמן לסגן מפקד הקורפוס ה-12, ו ב-25 במרץ 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-28 בנובמבר 1943 מונה היינמן למפקד הקורפוס ה-65, שמשימתו העיקרית הייתה לשגר את רקטות הV1 והV2, וב-1 בינואר 1944 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. בקיץ 1944 החל הקורפוס בשיגור הרקטות, אולם נוצרה בעיות סמכות ופיקוד עם הלופטוואפה. ב-20 באוקטובר 1944 הפך הקורפוס לקורפוס ה-30 החדש, וב-15 בנובמבר 1944 הועבר היינמן לעתודת המילואים. ב-28 בפברואר 1945 פרש הינמן מהצבא, ובאמצע יולי 1945 נפל בשבי הרוסי.
לאחר המלחמה
בשנת 1949 שוחרר היינמן מהשבי. לאחר שחרורו התגורר היינמן בברלין, עד למותו ב-22 בינואר 1956, והוא בן 75 שנים.
יחסי טאיוואן–טורקיה
יחסי טאיוואן–טורקיה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הסינית ובין הרפובליקה הטורקית.
סקירה כללית
ב-4 באפריל 1934 נחתם "הסכם הידידות בין סין לטורקיה", ושגרירות סין ברפובליקה של טורקיה הוקמה באנקרה. ב-1 בינואר 1945 שודרגה המשלחת הטורקית בסין לדרגת שגרירות.
לאחר שממשלת רפובליקת סין עברה לטייוואן בשנת 1949, מכיוון שממשלת טורקיה שמרה על עמדה אנטי-קומוניסטית חזקה במהלך המלחמה הקרה, היא עדיין שמרה על יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של סין. סין הביעה באופן פומבי את תמיכתה בתנועת השמאל בטורקיה. כשאדנאן מנדרס היה בשלטון, הרפובליקה העממית של סין תקפה ללא הפסקה את טורקיה כ"כלב ריצה אימפריאליסטי", וגם דעת הקהל הטורקית יצרה דימוי שלילי של סין. ב-29 בינואר 1960 הוקמה האגודה לידידות טורקיה-סין באנקרה שבטורקיה.
ב-4 באוגוסט 1971 כוננה טורקיה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין. ב-5 באוגוסט היא ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם הרפובליקה של סין. ב-24 באוקטובר, טורקיה, כמו רוב המזרח התיכון ומדינות אירופה, תמכה בהחלפת הרפובליקה העממית של סין במקום טאיוואן במושב העצרת הכללית של האו"ם על סוגיית הייצוג הסיני.
בשנים 2001 ו-2005, שרי החוץ של הרפובליקה של סין טיאן הונגמאו והאן טאנגשאן ביקרו בטורקיה ברציפות. ב-3 בפברואר 2018, ראש עיריית טייפה, ק. וונשה, הוביל משלחת לביקור בטורקיה והפך לראש המחוז והעיר הטייוואנית שביקר במדינה.
נציגויות דיפלומטיות
ב-21 באוגוסט 1989, הרפובליקה של סין הקימה נציגות כלכלית במשרד התרבות באנקרה. ב-16 בנובמבר 1993 הועלתה לדרגת המשלחת הכלכלית והתרבותית של טייפה באנקרה.
ב-12 בנובמבר 1993 הקימה טורקיה משלחת כלכלית טורקית בטאיוואן, ששמה שונה לאחר מכן למשרד הסחר הטורקי בטייפה בראשית 1994. באוגוסט 1999 הקים המשרד את איגוד התרבות והכלכלה של טאיוואן–טורקיה, וחבריו כוללים חוגים פוליטיים, עסקיים ואקדמיים בשתי המדינות.
פירמידת מנכאורע
פירמידת מנכאורע היא הפירמידה הקטנה מתוך שלוש הפירמידות העיקריות (של ח'ופו, חאפרו ומנכאורע), במתחם הפירמידות של גיזה שמדרום לקהיר. הפירמידה נבנתה על ידי מנכאורע (נודע גם בשמו היווני – מיקרנוס), פרעה ששלט במהלך השושלת הרביעית במצרים העתיקה, בערך (יש ויכוח בין החוקרים) בשנת 2510 לפנה"ס ונועדה לשמש לו כקבר. שמה של הפירמידה במצרית הוא "נטג'רי- מנכאורע" ("nṯrj Mn-k3.w-Rˁw") שפירושה הוא "מנכאורע האלוהי".
יחסי טאיוואן–טורקיה
יחסי סחר
בשנת 2019, טורקיה הייתה שותפת הסחר ה-34 בגודלה של טאיוואן, שותפת היבוא ה-43 בגודלה, ושותפת הייצוא ה-27 בגודלה. שווי היצוא לטורקיה היה 1,211,381,896 דולר, ירידה בשנה החולפת של 23.244%. היבוא מטורקיה הסתכם ב-336,513,446 דולר, ירידה בשנה החולפת של 9.110%. היצוא הסתכם ב-684.868,450 דולר, ירידה אשתקד של 28.692%. בשנת 2018 הייתה טורקיה שותפת הסחר ה-32 בגודלה, שותפת היבוא ה-45 בגודלה ושותפת הייצוא ה-22 בגודלה של טאיוואן.
פירמידת מנכאורע
הפירמידה ממוקמת כמה מאות מטרים דרומה מהפירמידות של ח'ופו וחאפרו ולצידה נבנו שלוש פירמידות למלכות ומקדש מנכאורע. גובהה המקורי של הפירמידה היה 65.5 מטר והיום היא בגובה 61 מטר, בסיסה באורך 108.5 מ' ונפחה 235,183 מטר מעוקב. הפירמידה נוטה במדרון של 51 מעלות. היא בנויה מאבן גיר וכאבני ציפוי השתמשו המצרים בגרניט אדום ובאבן גיר מטורה, שנמצאת באמצע הדרך בין חלואן לקהיר. בתוך הפירמידה, ב-1835 גילה ריצ'רד ויליאם הווארד ויס, אגיפטולוג בריטי, במבואה העילית – ארון קבורה אנתרופואידי מעץ עליו כתוב השם מנכאורע ובתוכו עצמות אדם, אך בדיקת פחמן 14 גילתה כי הם בני פחות מאלפיים שנה ולא ברור למה הונחו שם. כשהגיע ריצ'רד עמוק יותר בפירמידה, הוא גילה סרקופגים עשויים מבזלת ועשירים בעיטורים. הסרקופגים לא שרדו, הם אבדו ב-13 באוקטובר 1838 כאשר הספינה "ביאטריס" שהובילה אותם לבריטניה טבעה בדרכה ממלטה לקטרחנה.
בסוף המאה ה-12, אל-מאלכ אל-עזיז עות'מאן בן יוסף, בנו ויורשו של צלאח א-דין, ניסה להשמיד את הפירמידות, החל משל מנכאורע. האיש ששכר אל מאלכ הבין במהרה כי להרוס את הפירמידה יהיה קשה ויקר בדיוק כמו לבנותה. הם עבדו במשך שמונה חודשים, כל יום הם לא הצליחו להרים יותר מאבן אחת או שתיים ונאלצו לבקע אותן בעזרת טריז בשביל להרימן, עד שבסופו של הפסיקו. בקע אנכי בחלקה הצפוני של הפירמידה נשאר עד לימינו.
נלי אריקסן
נלי אריקסן, באנגלית: Nelly Erichsen (9 בדצמבר 1862 - 15 בנובמבר 1918) הייתה מאיירת וציירת אנגליה. היא נולדה למשפחה דנית עשירה. לאחר לימודים באקדמיה המלכותית לאמנות בשנות ה-80, היא המשיכה לקריירה מצליחה כמאיירת וסופרת.
ביוגרפיה
נלי אריקסן נולדה ב-9 בדצמבר 1862 בניוקאסל על טיין, הרביעית מתוך שישה ילדים. אביה היה הרמן גוסטב אריקסן, יליד קופנהגן באוקטובר 1826, שאחרי טיול באירופה, הגיע לניוקאסל כצעיר בן 22. אמה של נלי, אנה דורותיאה סוהר, שנולדה אף היא בדנמרק, בשנת 1827.
בסוף שנות ה-60 אביה הרמן, השקיע בהקמת חברת Great Northern Telegraph Company והפך לנציג החברה באנגליה עד למותו, והעביר את משפחתו לגור בדרום לונדון. הרמן היה איש עסקים מצליח, עם אחזקות מניות בעסקי טלגרף וחברות אחרות בדנמרק מולדתו. הוא נפטר ב-6 בדצמבר 1889 בגיל 63. נלי אריקסן שלטה בדנית שוטפת ושמרה על קשר הדוק לארץ הולדתם של הוריה. אחותה אליס אריקסן הייתה מתרגמת ספרות דנית לאנגלית.
קריירה אמנותית
במפקד האוכלוסין של 1881, אריקסן, בת 19, מתוארת כסטודנטית לאמנות בבית הספר של האקדמיה המלכותית, לפני שלמוסד היו מרצים קבועים. תערוכת הסטודנטים הראשונה שלה באקדמיה המלכותית הייתה בשנת 1884. כסטודנטית, היא התגוררה בניו קורט, לינקולן אין, לונדון. האקדמיה המלכותית הציגה עוד ארבע מיצירותיה ב-1885. אריקסן הגיעה במהירות לעצמאות כלכלית מסוימת כאמנית מקצועית, כולל הזמנות להפקת איורים הנלווים לסיפורים קצרים במגזין. עד 1890, היא עבדה באולפני טרפלגר בצ'לסי. אולפנים אלה הפכו מאוחר יותר לחלק מהמכון הפוליטכני הדרום-מערבי ומכללת צ'לסי לאמנות ועיצוב. בשנת 1893 הציגה אריקסן ציור בתערוכת הקיץ של האקדמיה המלכותית. ציוריה כללו את "הגביש הקסום", שהראה את השפעת האחווה הפרה-רפאליטיות.
שנים אחרונות באיטליה
מ-1912 עד נובמבר 1918, אריקסן התגוררה בעיירת הספא הטוסקנית Bagni di Lucca עם שתי בנות לוויה, אוונג'לין מארס וויפל ורוז קליבלנד. וויפל הייתה אלמנתו של הבישוף האפיסקופל האמריקני הנרי וויפל, הידוע בעבודתו האוונגליסטית בקרב אוכלוסיית הילידים ההודית. רוז קליבלנד הייתה אחותו הצעירה של גרובר קליבלנד, נשיא ארצות הברית. רוז שימשה כגברת הראשונה של אחיה 1885–1886 לפני שקליבלנד נישא. וויפל וקליבלנד נפגשו לראשונה בחורף 1889–1890, וחידשו את מערכת היחסים הרומנטית שלהן ב-1901 (לאחר מותו של הנרי וויפל), ועברו מארצות הברית לאיטליה ב-1910.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, ובמיוחד לאחר התערבותה של ארצות הברית, שלוש הנשים הפכו למארגנות של פעולות סיוע למשפחות החיילים, במיוחד לאחר האבדות העצומות של קרב קפורטו (קובאריד, סלובניה) בשנת 1917. קבוצת פליטים חסרת פרוטה הוזמנה לבאני די לוקה, וסיפל ארגנה את בית הספר והמימון של ילדיהם.
בשנת 1918 מתו רוז קליבלנד וגם נלי אריקסן ממגפת השפעת הספרדית אוונג'לין וויפל מתה בלונדון ב-1930, אך היא הובאה למנוחות בבאני די לוקה ליד קברי שתי חברותיה שקדמו לה.
טסמניה ברלין
טסמניה ברלין (בגרמנית: SV Tasmania Berlin) הוא מועדון כדורגל גרמני השוכן ברובע נויקלן שבברלין, אשר בסיום עונת 2020/21 עלתה לליגה הרביעית בחשיבותה בגרמניה.
היסטוריה
קודמו של המועדון, היה טסמניה 1900 ברלין (SC Tasmania 1900 Berlin), שסבל מבעיות כלכליות מתחילת שנות ה-70, ולכן שחקני הקבוצה החובבנית והנוער החליטו להקים מועדון משלהם ב-3 בפברואר 1973, אותו כינו בשם SV Tasmania 73 Neukölln. מאוחר יותר באותה שנה, מועדון הבונדסליגה לשעבר, טסמניה 1900 ברלין, הוכרז כפושט רגל והתפרק. פקידי ושחקני מועדון רבים הלכו בעקבותיהם כדי לתמוך בקבוצה החדשה בניוקולן.
טסמניה 73 שיחקה בעונות 1997–1998 וב-1998–1999 בליגה הרביעית דאז NOFV-Oberliga Nord. בדצמבר 2000 שונה שמו של המועדון ל-SV Tasmania-Gropiusstadt 1973. בעונת 2007/08 טסמניה התמודדה בליגה החמישית בחשיבותה (הליגה הברלינאית). לאחר ארגון מחדש של הליגה ושתי ירידות ברציפות, המועדון שיחק בעונת 2009/10 בליגה השמינית, בזירקסליגה, לפני שסיימה במקום השני ועלתה ללאנדסלגה ברלין סטאפל 2 (VII) לעונת 2010/11. בשנת 2011, שמו של המועדון שונה ל-SV Tasmania Berlin. לאחר שסיימה ראשונה בעונת 2011/12 המועדון חזר לליגה הברלינאית. טסמניה זכתה בעונת 2018/19 ועלתה לליגה NOFV-Oberliga, הליגה החמישית, בעונת 2019/20 ולאחר עונת 2020/21 עלתה לליגה הרביעית.
אצטדיון הקבוצה
המשחקים הביתיים של טסמניה מתקיימים ב-Werner-Seelenbinder-Sportpark בברלין-נויקלן, בעל 3,000 מושבים, ישירות ליד אתר נמל התעופה ברלין-טמפלהוף.
לרדת מהפסים
לרדת מהפסים (באנגלית: Racing Stripes) הוא סרט ספורט וקומדיה אמריקאי-דרום אפריקאי לילדים שביים פרדריק דו צ'או. הסרט הופק על ידי ברודריק ג'ונסון, אנדרו קוסובה , לויד פיליפס ואדווארד מקדונל, על פי התסריט שכתבו דייוויד שמידט, סטיבן פ' וגנר, קירק דהמיקו ופרדריק דו צ'או. הסרט הוקרן לראשונה בהוליווד ב-8 בינואר 2005, ובישראל ב-21 ביולי 2005. הסרט הופץ על ידי חברות "Summit Entertainment" ו"האחים וורנר". שפת המקור של הסרט היא אנגלית, ואורכו כ-102 דקות.
הסרט צולם בפייטרמריצברג ובנוטינגהאם רוד  שבדרום אפריקה. הסרט קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים, והוא הרוויח 90 מיליון דולר, בנוסף הוא היה מעומד למספר פרסים. ב-10 במאי 2005, הופץ DVD של הסרט על ידי חברות "Roadshow Entertainment" ו"Warner Home Video", ה-DVD נמכר בישראל על ידי גלובוס יונייטד.
תקציר העלילה
הסרט מספר על גור זברה שננטש על ידי קרקס נודד בעיצומה של סופת רעמים. הוא מוצא את עצמו בחוות הסוסים של משפחת וולש. נולן ובתו צ'נינג, מחליטים להשאיר את הגור אצלם ולגדלו. הם קוראים לו פסים. חיית הבר לא זוכה לקבלת פנים חמה אצל שאר שוכני החווה המקנאים בזברה הצעירה. הגור מחליט להוכיח לכולם שהוא לא נופל מהם, ומחליט להשתתף במרוצי הסוסים האזוריים בקנטקי. בשביל להצליח במשימה הוא פותח בסדרת אימונים שתוכיח לכל הסוסים ששום זברה לא נופלת משום סוס. במהלך הסרט מגלים כי נולן היה אחד המאמנים הטובים ביותר, אך נוצל, ולא קיבל את הקרדיט שהגיע לו. לאחר שנפגע, ואחרי שאשתו מתה מתאונת רכיבה, נולן החליט לא לאמן יותר. בתו מצליחה לשכנע אותו לחזור ולאמן אותה ואת פסים. האימונים שלהם התמקדו ביציאה מן השער, מהלך שהלחיץ את פסים ופגע ביכולת שלו לרכב. לאחר שהתמודדו עם בעיות רבות ותכסיסים שהופנו כנגדם, מצליחים פסים וצ'אנינג לזכות במרוץ.
המדבבים בעברית
בגרסה העברית, במאית הדיבוב של הסרט הייתה הדס מוזס.
הפקה
ב-10 בספטמבר 2002, הוכרז שפרדריק דו צ'או יביים את הסרט. הסרט קיבל תקציב של 30 מיליון דולר. ב-22 בנובמבר 2002, הוכרזו השחקנים שייקחו חלק בסרט. ב-25 במרץ 2003 הוכרז שמארק אישם ילחין את המוזיקה לסרט.
במהלך הצילומים של הסרט, היידן פנטייר נפגעה על ידי זברה, ואושפזה בבית חולים. המפיקים אסרו עליה להזכיר את הפגיעה במהלך הפרסום של הסרט, בשביל לא לפגוע במכירתו. ב-2013 היידן סיפרה על המקרה בתוכנית האירוח "The Graham Norton Show".
פיתוח הסרט הושלם בקליפורניה שבלוס אנג'לס. ב-21 במאי, חברות "Summit Entertainment" ו"Warner Bros. Entertainment Inc." רכשו את הסרט.
בבית הקולנוע
הסרט הוקרן לראשונה בהוליווד ב-8 בינואר 2005. ב-14 בינואר 2005, הסרט יצא לבתי הקולנוע על ידי חברות "Summit Entertainment" ו"Warner Bros. Entertainment Inc.". בישראל, הסרט הוקרן לראשונה ב-21 ביולי 2005.
ב-DVD
ב-10 במאי 2005, הופץ ה-DVD של הסרט על ידי חברות "Roadshow Entertainment" ו-"Warner Home Video", ה-DVD נמכר בישראל.
ביקורות
הסרט קיבל ביקורות מעורבות, שרובן שליליות. האתר "Rotten Tomatoes" הביא לסרט ציון של 35% מתוך 100% על פי 99 חוות דעות של גולשים באתר. כותב האתר רשם "סרט ילדים מבדר, שנסבל על ידי המבוגרים". באתר "Metacritic" הסרט קיבל ציון של 43 מתוך 100 על פי 26 מבקרים.
מועמדויות
הסרט היה מועמד לפרס "הסרט הבינלאומי עם המוזיקה הטובה ביותר לשנת 2005" ב-"International Film Music Critics Association" ולא זכה. בנוסף הסרט היה מועמד לפרס "סרט הנוער הטוב ביותר לשנת 2005" ב-"Teen Choice Awards" ולא זכה.
Gh (צירוף אותיות)
Gh הוא צירוף אותיות המופיע בחלק מהשפות הנכתבות באותיות לטיניות, וכן בייצוגים באותיות לטיניות של שפות שעל פי רוב נכתבות באותיות אחרות.
שפות הודו־אירופיות
למעט המקרים שבהם הצירוף gh לא נהגה כמו גימ"ל, ההגייה המודרנית שלו החליפה, תוך כדי התפתחותה של השפה, את הצליל /x/ – כ"ף לא דגושה. דוברי האנגלית בני זמננו אינם יכולים לבטא צליל זה.
אחד החיזוקים לטענה זו הוא שבניבים אזוטריים מסוימים של האנגלית, שעדיין קיימים בימינו, ה־gh נהגה כמו כ"ף רפה. חיזוק אחר מגיע בהשוואה עם הגרמנית בת זמננו. אומנם בשפה זו כ"ף לא דגושה נכתבת בצירוף אותיות אחר, אך צלילה מופיע בהרבה מילים שבמילים דומות להן, באנגלית, מופיע ה־gh. לדוגמה "שמונה", שבאנגלית היא "eight", בגרמנית היא "acht" ומבוטאת "אכט". דוגמאות נוספות: המילים "כוח" (might/macht, נהגית "מאכט") ו"לילה" (night/nacht, מבוטאת "נכט").
לעומת זאת, המקרים שבהם gh כן נהגה כמו האות גימ"ל הם ככל הנראה בהשפעת הכתיב של ההולנדית של ימי הביניים. בניבים ההולנדיים של אז נכתבה האות h בין האות g לבין אחת האותיות i ,e, או y, כדי לסמן שההגייה היא "גִּי" או "גֶּה" ולא "גִּ'י" או "גֶּ'ה" (דהיינו שה־/ɡ/ לא תהפוך ל־/dʒ/). אגב, גם באיטלקית וברומנית זה בדיוק השימוש של הצירוף gh.
באירית צירוף זה מסמן בחלק מהמילים /ɣ/. דהיינו מה שדובר עברית בן זמננו תופס כרי"ש גרונית, דובר עברית מהעת העתיקה תפס כגימ"ל לא דגושה ודובר הערבית תופס כ־غ. בחלק אחת מהמילים שבהן הוא מופיע הוא מסמן יו"ד עיצורית – /j/. בגליסית, שפה המדוברת בצפון מערב ספרד ובצפון פורטוגל, הדוברים משתמשים גם הם בצירוף האותיות gh. גם שם הוא מסמן תופעה צלילית שקשורה בעיצורים גרוניים וב־/ɡ/. העיצורים הגרוניים שם הם /ɣ/ ו־/x/, שכבר הוזכרו כבר למעלה, וכן /ħ/. עיצור זה מוכר למשל מהאופן שבו דוברי רוסית הוגים את צליל האות ה"א והאות חי"ת. מכאן ההשערה שגם בחלק מהמקרים שבהם הצירוף מופיע באנגלית הוא מחליף דווקא רי"ש גרונית ולא כ"ף בלתי דגושה.
חוברה אוסטרלית
חוברה אוסטרלית (שם מדעי: Ardeotis australis) היא מין של חוברה המצויה בצפון אוסטרליה ובגינאה החדשה.
מאפיינים
חוברה זו מזכירה מאוד את קרובתה - חוברה אפריקנית. גובהה מגיע ל-1.2 מטר ומוטת כנפיה ל-2.3 מטר. משקלה מגיע ל-4.3-12 ק"ג. החוברה בעלת ראש וגרון לבנים, גוף אפור מגודל וכנפיים וזנב חומים. הרגליים ארוכות והזנב בעל קצוות שחורים.
החוברה חיה במישורים של אוסטרליה בערבות עשב ובבתות וגם ביערות פתוחים. היא חיה לבדה או בקבוצות קטנות למעט בעונת החיזור אז הזכרים מגדלים שק ענקי מצווארם איתו הם מושכים נקבות.
החוברה אוכלת כל הניזונה מעשבים, זרעים ומיצורים קטנים שונים.
האגודה האוריינטלית האמריקאית
החברה האוריינטלית האמריקאית (באנגלית: American Oriental Society) הוקמה על פי חוקי מסצ'וסטס ב-7 בספטמבר 1842. זוהי אחת האגודות המדעיות הוותיקות ביותר בארצות הברית, והיא העתיקה ביותר שהוקדשה לתחום מלגה מסוים.
האגודה מעודדת מחקר בסיסי בשפות המזרח הקרוב ואסיה ובספרותו, והיא מכסה נושאים כמו פילולוגיה, ביקורת ספרותית, ביקורת טקסטואלית, פלאוגרפיה, אפיגרפיה, בלשנות, ביוגרפיה, ארכאולוגיה והיסטוריה של ההיבטים האינטלקטואליים והרוחניים של תרבויות המזרח, בעיקר בהיבטים של פילוסופיה, דת, פולקלור ואמנות.
החברה קשורה קשר הדוק עם אוניברסיטת ייל, בה נמצאת הספרייה שלה. החברה מפרסמת כתב עת רבעוני, כתב העת של החברה האוריינטלית האמריקאית (Journal of the American Oriental Society), כתב העת האמריקני החשוב ביותר בשפות ההיסטוריות של אסיה.
נשיאים לשעבר של החברה כוללים את תיאודור דווייט וולסי, ג'יימס הדלי, ויליאם דווייט ויטני, דניאל קויט גילמן , ויליאם ה. וורד , קרופורד ה. טוי , מוריס ג'אסטרו ג'וניור , הרולד ה. בנדר ולודו רוצ'ר.
בנות עם מקרוב
בנות עם מקרוב (ברוסית: Де́вушки с Мака́ровым) היא סדרת טלוויזיה קומית רוסית בהפקת Comedy Club Production. את התפקידים הראשיים גילמו פאבל מייקוב, אלווטינה טוקאן, ולדיסלבה ירמולאייבה, ולריה אסטאפובה וילנה פוליאנסקאיה. פרק הבכורה של העונה הראשונה שודר ב-9 במרץ 2021 ברשת TNT. בקיץ 2021 הסתיימו הצילומים לעונה השנייה. הסדרה עלתה בישראל בפרטנר tv במרץ 2022.
עלילה
עקב סכסוך עם ההנהגה, ראש מחלקת החקירות הפליליות של בוטובו, פאבל מקרוב, מוחלף בארבע בוגרות צעירות מבית הספר לשוטרים. הן כולן שונות מאוד: אנה טורקינה היהירה, יקטרינה סיניצקאיה היפה וקלת הדעת, ואלכסנדרה פופובה, הספורטאית החצופה בעלת אופי של טום בוי והאם החד הורית הנאיבית אולסיה ורבה, שחושבת יותר על בנה מאשר על עבודתה. אבל לכולן יש דבר אחד במשותף: עם חוסר הניסיון שלהן, הן מאוד מעצבנות את מפקדן, שעוד לפני הגעתם לא אהב במיוחד נשים. מקרוב ינסה להיפטר מהן בכל האמצעים, והבנות יוכיחו בכל כוחן שלא סתם בחרו במקצוע הזה.
ויליאם פיגוש-ביסטרי
ויליאם פִיגוּש-בּיסְטְרִי (בסלובקית: Viliam Figuš-Bystrý (במקור ויליאם פיגוש) (28 בפברואר 1875 - 11 במאי 1937) היה מלחין, מורה סלובקי, מחבר האופרה הסלובקית הלאומית הראשונה, "דטוואן".
ביוגרפיה
ויליאם פיגוש נולד בבאנסקה ביסטריצה. בשנים 1885 עד 1889 למד בגימנסיה ובין 1889 ל-1893 בסמינר למורים בבאנסקה סטיאבניצה. אחרי סיום לימודיו, עבד כמורה במקומות שונים בסלובקיה. בשנת 1907 השתקע בבאנסקה ביסטריצה, שם לימד בבית ספר לותרני. מ-1911 עד 1914, למד אצל זולטאן קודאי באקדמיה מוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט.
בשנות ההוראה בערים שונות, אסף פיגוש שירי-עם והוציא לאור עיבודים שלהם בכמה קבצים (Slovenské ľudové piesne z Veľkej Slatiny, 1000 slovenských ľudových piesní, Púchovské piesne, Zbojnícke piesne). גם ביצירות שהלחין, הושפע משירי-עם ממרכז סלובקיה ובנעוריו, גם מהונגריה. מלבד עריכה ועיבוד של שירי-עם, הלחין יצירות תזמורתיות, מוזיקה קאמרית, קנטטה, יצירות לפסנתר וכינור ושירים. ב-1926 סיים את האופרה "דטוואן", אופוס 64, האופרה הלאומית הסלובקית הראשונה, המבוססת על פואמה בשם "דטוואן" מאת אנדרה סלאדקוביץ'.
פיגוש-ביסטרי מילא תפקיד חשוב בחיי המוזיקה של באנסקה-ביסטריצה. הוא היה ממייסדי התאחדות האמנים הסלובקים ויו"ר ההתאחדות בשנת 1925. בין תלמידיו היה המלחין יאן ציקר, גם הוא בן באנסקה ביסטריצה.
הוא מת בבאנסקה ביסטריצה.
מגדל יריד הסחר
מֶסֶהטוּרְם (בגרמנית: Messeturm, או בעברית: מגדל יריד הסחר), הוא גורד שחקים בן 63 קומות, 257 מ', ברובע וסטאנד סוד בפרנקפורט, גרמניה. זהו המגדל השני בגובהו בפרנקפורט, השני בגובהו בגרמניה והשלישי בגובהו באיחוד האירופי. המגדל היה הגבוה ביותר באירופה מאז השלמת בנייתו ב-1990 ועד 1997, אז עבר אותו מגדל קומרצבנק, שנמצא גם הוא בפרנקפורט.
עיצוב
המסהטורם דומה בעיצובו למגדלים של אדריכלים אחרים כולל בנק אוף אמריקה פלאזה באטלנטה, ג'ורג'יה ומגדל קי בקליבלנד, אוהיו. תושבי פרנקפורט קוראים למגדל לעיתים קרובות עיפרון ("Bleistift") בשל צורתו. בניית יסוד הבניין קבעה שיא עולמי ליציקת הבטון הרציפה הארוכה ביותר. תשעים משאיות יצקו בטון במשך 78 שעות לתוך הבסיס בעומק 6 מטר. שטח קומת הקרקע שלו הוא רק 1,681 מ"ר (18,090 רגל רבוע), וכולל פירמידה של 36.3 מ' (119.1 רגל) בחלק העליון.
המגדל משתמש במספר צורות גיאומטריות בעיצובו כגון טביעת הרגל המרובעת שהיא הצורה העיקרית המשמשת בכל המגדל. לאחר מכן הוא עולה לצורה גלילית אשר מסתיימת לבסוף בפירמידה.
ברנדון מייקל סמית'
ביוגרפיה
סמית' נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה - ארצות הברית. החלה החל לשחק בטלוויזיה בשנת 2002, כאשר היה בין 12.
קריירה
סמית' זכה בתוכנית בערוץ המשפחה האמריקאי בפרס האמן הצעיר בשנת 2007 על תפקידו כטאישאוון בסרט "הסיפור של רון קלארק". גילם את באג וונדל בסרט "כנופיה במגרש" וגילם את מריו בסדרה "לא מדהימה". לאחר מכן שיחק בתפקידים גדולים יותר בסדרות כמו "תקועים בזמן" וסדרת המקור של ערוץ דיסני; "תנו לסוני צ'אנס".
בשנת 2015 שיחק בסיטקום "שמחה אחת גדולה" שיצרה אלן דג'נרס לרשת NBC ושודרה למשך 6 פרקים סך הכל. באותה שנה שיחק בדרמת המתח "הקרבה" אודות ארבעה נערים מעיירה קטנה בטקסס הנאבקים במצפונם לאחר תאונה טרגית.
בשנת 2016 שיחק בסרט הקומדיה "סבא בהפרעה" בכיכובו של רוברט דה נירו.
הליגה השנייה של פריזרן
הליגה השנייה של פריזרן (באלבנית: Lidhja e Dytë e Prizrenit) הייתה התארגנות פוליטית אלבנית, שקמה בשנת 1943 תחת שלטון הכיבוש של גרמניה הנאצית. השם של הליגה מזכיר את הליגה של פריזרן, ההתארגנות האלבנית הראשונה למען שלטון על הטריטוריות המאוכלסות באלבנים.
ההתארגנות הוקמה על ידי האלבנים, כדי לקדם את שלטונם במקומות המאוכלסים על ידי אלבנים. הליגה הכריזה על ג'יהאד נגד סלאבים, צוענים ויהודים. בראש הליגה נבחר רדז'פ מיטרוביצה, מי שהתמנה גם לראש ממשלת אלבניה שתחת שלטון גרמניה הנאצית.
חוברה הודית גדולה
חוברה הודית גדולה (שם מדעי: Ardeotis nigriceps) היא מין של חוברה המצויה בערבות הודו וגם בפקיסטן. היא קרובתה של החוברה האפריקנית.
גובהה של החוברה 122 ס"מ ומשקלה מגיע ל-18 ק"ג. היא בעלת ראש וצוואר לבנים, גוף אפור וכנפיים וזנב חומים. היא בעלת רגליים ארוכות, מקור קצר ובעונת הרבייה הזכרים מנפחים את גרונם.
חוברה זו נמצאת בסכנת הכחדה חמורה ונותרו פחות מ-250 פרטים בוגרים. היא בסכנה עקב ציד ואובדן בתי הגידול שלה בערבות העשב האסייתיים.
היא חיה בערבות עשב, שדות ומדבריות ברחבי הודו. החוברה היא אוכלת כל הניזונה מעשבים, זרעים, חרקים ויצורים קטנים נוספים אך שותה מים לעיתים רחוקות. היא חיה לבדה למעט בעונת הרבייה. היא מקננת בין העשבים הגבוהים של ערבות הודו.
הקורפוס ה-65 (ורמאכט)
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-28 בנובמבר 1943 בשם "הקורפוס ה-65", והועמד תחת פיקוד אריך היינמן. משימת הקורפוס העיקרית הייתה לשגר את רקטות הV1 והV2, ומפקד הקורפוס היה איש ארטילריה מעולה. בקיץ 1944 החל הקורפוס בשיגור הרקטות, אולם נוצרה בעיות סמכות ופיקוד עם הלופטוואפה. ב-20 באוקטובר 1944 הפך הקורפוס לקורפוס ה-30 החדש, וב-15 בנובמבר 1944 בוטלה משימת שיגור הרקטות, ויחידות הקורפוס פוצלו בין דיוויזיית הנ"מ ה-5 לבין כוח מיוחד של הואפן אס אס.
קוראים לי סטיבן
קוראים לי סטיבן (במקור: I Know My First Name is Steven) הוא סרט טלוויזיה בשני חלקים שהפיקה הרשת האמריקאית NBC בשנת 1989 המספר את הסיפור האמיתי של סטיבן סטיינר, ילד בן 7 שנחטף בדרכו מבית ספר והצליח לברוח אחרי 7 שנים בהן לא הצליחו למצוא אותו. את הסרט ביים לארי אליקן ושני הכוכבים הראשיים בו הם לוק אדוארד ששיחק את סטיינר בגיל 7 וקורין נמק ששיחק את סטיינר בגיל 14. נמק גם היה מועמד באותה שנה לפרס אמי על תפקידו.
עלילה
סטיבן סטיינר (בגילומו של לוק אדוארד) הוא ילד בן שבע בודד ודי עצוב שמחפש חברים. הוא מתסכל את הוריו בבדידותו וכשהוא חורט את שמו על גדר הבית זה מכעיס אותם במיוחד. יום אחד, בלכתו חזרה הביתה מבית הספר נעצרים לידו שני אנשים, ארווין מרפי (בגילומו של פרויט טיילור וינס) וקנת פרנל (בגילומו של ארליס הווארד) ומציעים לו טרמפ הביתה. תחילה חושש סטיינר לעלות למכונית, אבל פרנל מספר לו שהוא כומר בכנסייה וזה משרה ביטחון על הילד שעולה לרכב.
השלושה לא נוסעים לביתו של הילד כי אם למקום רחוק יותר ובדרך מספר פרנל לסטיינר שהוא חייב להגיע הביתה ורק מאוחר יותר יחזיר את הילד. לאט לאט הוא מוציא מסטיינר את סיפור החריטה ומשכנע אותו שהוריו עדיין כועסים עליו ובעקבות העובדה שקשה להם לגדל חמישה ילדים הם מוותרים עליו ומעבירים אותו לחזקתו של פרנל.
כדי לטשטש את זיהויו של סטיינר מחליט פרנל לשנות את שמו של סטיבן לדניס ואת תאריך הלידה שלו ואף צובע את שיערו. הוא לא מתרגש מהדמעות של הילד שרוצה לחזור הביתה ומשכנע אותו לאט לאט ועם המון מניפולציות שהוא אביו החדש ואף מבקש ממנו לקרוא לו אבא. סטיינר, שעכשיו קוראים לו דניס פרנל גם מקבל מתנה מאביו החדש, כלבה קטנה כדי להקל על תחושותיו.
וייט לא זוכר במדויק היכן מתגוררים הוריו וסטיינר לוקח אותו לתחנת המשטרה. הוא מפחד להיכנס איתו מחשש שאכן לפרנל יש חזקה עליו והוא יוחזר לביתו, אבל שוטר שרואה אותם מחוץ לתחנה מכניס את שניהם. השוטר מזהה את וייט הקטן אך לא את סטיינר שמספר לו מי הוא. הוא אומר לשוטר שהוא יודע שהשם המקורי שהיה לו פעם זה סטיבן והשוטר מבין שהתעלומה פוצחה. עוד באותו הלילה נעצר פרנל ושני הילדים חוזרים לחיק משפחותיהם, לא לפני שסטיינר מבקש לחזור לביתו של פרנל כדי לקחת את הכלבה.
הפקת הסרט ושידורו
הסרט שודר בשני חלקים ב-21 וב-22 במאי 1989 ברשת NBC האמריקאית והיה להצלחה, בעקבותיה נמכרו הזכויות שלו לרשת הבריטית BBC והסרט שודר גם שם. סטיבן סטיינר עצמו נטל חלק בכל הפקת הסרט, עזר וייעץ באירועים ואף שימש כניצב בתפקיד אחד השוטרים שמחזירים את דמותו הביתה אחרי החטיפה. הרשת הבריטית הפיקה מאוחר יותר סרט באורך מלא על סמך הדרמה בשני החלקים ששידרה. ארבעה חודשים לאחר שידור הסרט נהרג סטיינר בתאונת אופנוע.
התסריט של מייק אקולס נכתב אחרי תחקיר ארוך אותו ביצע וכלל בין היתר גם מספר ראיונות עם סטיינר ועם קנת פרנל בבית הכלא. בשנת 1991 פרסם ספר עם שם זהה לסרט המתאר את הראיונות וסיפור האירועים.
כותרת הסרט והספר לקוחים מתוך ההצהרה שכתב סטיינר בתחנת המשטרה בעיירה אוקיה שבה התגורר וייט בשעות הבוקר המוקדמות של ה-2 במרץ 1980 ההצהרה בה הוא מספר מי הוא למרות שהוא טועה בכתיב של שם משפחתו.
סטיינר כתב: "My name is Steven Stainer. I am fourteen years of age. I don't know my true birthdate, but I use April 18, 1965. I know my first name is Steven, I'm pretty sure my last is Stainer, and if I have a middle name, I don't know it."
(קוראים לי סטיבן סטיינר. אני בן 14. אני לא יודע את תאריך יום הולדתי המדויק אבל אני משתמש ב-18 באפריל 1965. אני יודע שהשם המקורי שלי הוא סטיבן ואני כמעט בטוח ששם משפחתי הוא סטיינר, ואם יש לי שם אמצעי אז אני לא יודע אותו)
הערות שוליים
Steven Stayner
קרחון פירין
קרחון פירין (באנגלית: Pirin Glacier; בבולגרית: ледник Пирин) הוא קרחון הממוקם ממזרח לחצי האי צ'אוודאר, בחוף דייוויס, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם ממערב להדום הקרח רייט, צפונית לקרחון גרגורי, ומזרחית לקרחון סאמודיווה.
הקרחון מנקז את פסגת בולטון, לכיוון צפון - צפון - מערב, ונשפך אל מפרץ קרטיס, מזרחית לנקודת סיפליין.
מקור השם
הקרחון נקרא על שמם של הרי פירין שבדרום מערב בולגריה.
חוברה גדולה
חוברה גדולה (שם מדעי: Ardeotis) היא סוג של עופות גדולי ממדים ממשפחת החובתיים בו ארבעה מינים.
מאפיינים
החוברות הן קרובות משפחה של החוברה המצויה בישראל. אלו הן עופות גדולים שבמקרה של החוברה האפריקנית מגיעה לאורך 150-120 ס"מ ולמשקל של 20 ק"ג ואף יותר והיא הגדולה במיני המשפחה לאחר החובה הגדולה מערבות אסיה. הן בעלות צוואר ורגליים ארוכים אך מקור קצר, ראש וזנב לבנים עם גוף אפור וכנפיים גדולות בצבע חום.
החוברות מחפשות מזון מהחי ומהצומח בערבות עשב ובתות וגם במדבריות. בעונת הרבייה הזכרים מנפחים את צווארם לכדור גדול ומושכים איתו נקבות.
ממלכת איסלנד
ממלכת איסלנד (באיסלנדית: Konungsríkið Ísland; בדנית: Kongeriget Island) הייתה מדינה ריבונית ועצמאית עם מונרכיה חוקתית ותורשתית שהוקמה בחוק האיחוד עם דנמרק שנחתם ב-1 בדצמבר 1918. זה נמשך עד 17 ביוני 1944 כאשר משאל עם לאומי הקים את הרפובליקה של איסלנד במקומה.
תחת איחוד אישי, בשל חוק האיחוד, המלך היה בו-זמנית גם מונרך של דנמרק. הפרלמנט של איסלנד ביקש שדנמרק תייצג את איסלנד בעניינים בינלאומיים, בעוד העניינים היומיומיים הועברו לנציג דני לענייני איסלנד שבסיסו ברייקיאוויק, ולאחר הפלישה הגרמנית לדנמרק ב-1940 - מונה עוצר.
מקורות השלטון הדני
בעקבות איחוד קאלמאר, איסלנד הייתה בשליטת הכתר של דנמרק מאז 1380, אם כי רשמית היא הייתה נחלה נורווגית עד 1814. בשנת 1874, אלף שנים לאחר ההתיישבות המוכרת הראשונה, העניקה דנמרק לאיסלנד שלטון בית. החוקה, שנכתבה באותה שנה, תוקנה ב-1903 והיקף השלטון הביתי של איסלנד גדל ב-1904. שר לענייני איסלנד, שהתגורר ברייקיאוויק, מונה כאחראי בפני האלת'ינגי, הפרלמנט האיסלנדי.
הקמת הממלכה
ב-1 בדצמבר 1918, חוק האיחוד, הסכם עם דנמרק, הכיר באיסלנד כמדינה ריבונית מלאה, מדינה עצמאית באיחוד אישי עם דנמרק באמצעות מונרך משותף. ממלכת איסלנד כוננה דגל וסמל משלה וביקשה שדנמרק תייצג את ענייני החוץ וההגנה שלה בשמה תוך שמירה על שליטה מלאה על ענייני החוץ וההגנה שלה. איסלנד פתחה את השגרירות הראשונה שלה בשנת 1920. החוק ייבדק ב-1940 וניתן היה לבטלו שלוש שנים מאוחר יותר אם לא ניתן יהיה להגיע להסכמה להמשך.
מלחמת העולם השנייה, הכיבוש הבריטי והקמת הרפובליקה
במהלך השנה הראשונה של מלחמת העולם השנייה, איסלנד אכפה בקפדנות עמדה של נייטרליות ונקטה בפעולה נגד הכוחות הבריטיים והגרמנים שהפרו אותה. הפלישה הגרמנית לדנמרק ב-9 באפריל 1940 והכיבוש שלאחר מכן ניתקו את הקשר בין איסלנד לדנמרק. כתוצאה מכך, ב-10 באפריל, העביר האלת'ינגי שתי החלטות המשקיעות בקבינט האיסלנדי בסמכות של ראש המדינה והכריזה שאיסלנד תקבל אחריות מלאה הן למדיניות החוץ והן למשמר החופים. ב-10 במאי 1940, מבצע מזלג יצא לדרך על ידי בריטניה כאשר כוחות צבא הפליגו לנמל רייקיאוויק והחלו בפלישה לאיסלנד. ממשלת איסלנד פרסמה מחאה נגד מה שהיא כינתה "הפרה בוטה" של הנייטרליות האיסלנדית. ביום הפלישה קרא ראש הממשלה הרמן יונסון הודעת רדיו המורה לאיסלנדים להתייחס לחיילים הבריטיים כאורחים. ב-15 במאי 1941, אימץ האלת'ינגי חוק שיצר את עמדת העוצר עבור סוון ביירנסון על מנת לייצג את המלוכה. הכיבוש של בעלות הברית של איסלנד נמשך עד 1941 כאשר ממשלת איסלנד ביקשה מארצות הברית (שהייתה אז נייטרלית) להשתלט על הגנתה. ההגנה על איסלנד הייתה השתתפותה הראשונה של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
בשיא תקופת הכיבוש, היו לבריטים 25,000 חיילים על אדמת האי. האבטלה חוסלה והכלכלה שגשגה. ביולי 1941 עברה האחריות להגנת האי לידי ארצות הברית לאור הסכם בין ממשלת איסלנד וממשלת ארצות הברית. הבריטים היו זקוקים לכל כוחותיהם בזירות אחרות, והכריחו את האלת'ינגי להסכים לנוכחות כוח כיבוש אמריקני. כ-40,000 חיילים אמריקנים הוצבו באי, יותר מכל הגברים הבוגרים ילידי האי, שאוכלוסייתו הכוללת מנתה אז כ-120,000 תושבים מקומיים.
לאחר משאל עם חוקתי במאי 1944, איסלנד הפכה רשמית לרפובליקה ב-17 ביוני 1944. דנים רבים חשו נעלבים בתזמון שלו, שכן דנמרק עדיין הייתה כבושה על ידי גרמניה. המלך כריסטיאן העשירי בכל זאת שלח מסר של ברכות לעם האיסלנדי.
הירי בקנושה
ב-25 באוגוסט 2020, במהלך המהומות בעיר קנושה שבוויסקונסין, ארצות הברית, ירה קייל ריטנהאוס, נער בן 17 מהיישוב אנטיוק שבמדינת אילינוי, בשלושה גברים שניסו לתקוף אותו והרג שניים מהם. המהומות פרצו לאחר שהשוטר רוסטן שסקי ירה בג'ייקוב בלייק יומיים קודם לכן. ריטנהאוס הועמד לדין, אך חבר המושבעים זיכה אותו מכל האשמות.
רקע
ב-23 באוגוסט 2020 נורה ג'ייקוב בלייק, צעיר אפרו-אמריקאי, בידי שוטר בעיר קנושה. בלייק, שכנגדו היה צו מעצר פעיל, נורה לאחר שתקף את השוטרים שניסו לעצור אותו ורכן בצורה חשודה אל תוך רכב. בעקבות הירי, פרצו בעיר הפגנות ומחאות אלימות, במסגרתן נבזזו והוצתו חנויות, נגרם נזק רב לרכוש ונערכו עימותים אלימים עם כוחות השיטור והאכיפה. על העיר הוטל עוצר לילי.
בעקבות ההפגנות הוקמו בעיר מיליציות חמושות של אזרחים, שסיירו ברחובות במטרה לתגבר את כוחות המשטרה, ואף פורסמו פוסטים ברשתות החברתיות הקוראים ל"פטריוטים האוחזים בנשק לבוא ולהגן על קנושה". ראש עיריית קנושה והשריף המחוזי התנגדו לקיומן של המיליציות, אך אלו זכו לתמיכה מקומית של חלק מהשוטרים העירוניים.
היורה
קייל ריטנהאוס היה נער בן 17, שהשתתף בתוכנית צוערים של המשטרה המקומית ביישוב אנטיוק בו הוא גר, אשר נמצא במרחק 30 קילומטרים מקנושה, והביע ברשתות החברתיות תמיכה בתנועת "Blue Lives Matter". הנער גר עם אימו, בעוד אביו וחלק גדול ממשפחתו התגוררו בקנושה, וריטנהאוס עצמו אף עבד בעיר במשך תקופה.
ב-24 באוגוסט נסע ריטנהאוס לחברו בקנושה, שהחזיק בביתו רובה חצי-אוטומטי בסגנון AR-15 שרכש עבור ריטנהאוס. ביום המחרת עמדו ריטנהאוס וחברו ליד מגרש למכירת כלי רכב משומשים, לאחר שהצתות של מגרשים דומים בלילה הקודם גרמו לנזק של כמיליון וחצי דולרים. מספר אנשים העידו כי בעל העסק שילם למספר חמושים על מנת שישמרו על המגרש, אף על פי שבעל המגרש הכחיש את הדבר לאחר מכן. ריטנהאוס דיבר עם השוטרים שהוצבו באזור, והציע עזרה רפואית לפצועים.
הירי הראשון
בשעה 23:48 ב-25 באוגוסט, החלו חבורת מפגינים לרדוף אחרי ריטנהאוס בשטחו של מגרש חנייה, ומפגין בשם ג'וזף רוזנבאום השליך עליו שקית עם חפצים. עובר אורח בשם ג'ושוע זימינסקי ירה ירייה באוויר, ואז ריטנהאוס הפסיק לרוץ ופנה לעבר קול הירייה. כדי להרתיע את רוזנבאום, הפנה ריטנהאוס את נשקו לעברו. רוזנבאום התנפל על ריטנהאוס וניסה לחטוף את נשקו, וזה האחרון ירה לעברו ארבעה כדורים, ופגע במפשעתו, בגבו ובידו השמאלית. הכדורים חוררו את הלב, אבי העורקים, עורק הריאה והריאה הימנית של רוזנבאום, ולמרות מאמצי החייאה – הוא מת זמן קצר לאחר מכן.
התקרית תועדה על ידי צילומי אינפרה-אדום שצולמו ממטוס של ה-FBI וכן על ידי מספר מכשירים סלולריים מכמה זוויות. ריטנהאוס העיד במשפטו כי לפני שהחלו לרדוף אחריו אמר אדם אחר לרוזנבאום: "צריך לתפוס אותו ולהרוג אותו", אך גם העיד שידע כי רוזנבאום אינו חמוש. לאחר הירי, עמד ריטנהאוס במקומו במשך כחצי דקה, ואז התקשר לידידו, אמר: "הרגע הרגתי מישהו" ונמלט.
הירי השני
ריטנהאוס החל לרוץ לעבר ניידות משטרה שחנו בסמוך, כשאחריו רודפים מספר פורעים וצועקים: "תרביצו לו" ו"תפסו אותו", ואדם אחד תקף אותו והעיף את כובעו.
זמן קצר לאחר מכן מעד ריטנהאוס ונפל את הקרקע. אחד הרודפים החל לבעוט בו בעודו על הקרקע, וריטנהאוס ירה לעברו פעמיים, אך החטיא.
פורע נוסף, אנטוני הובר, הכה את ריטנהאוס באמצעות סקייטבורד וניסה לחטוף את נשקו. ריטנהאוס לחץ על ההדק פעם אחת, והכדור פילח את ליבו ואת ריאתו הימנית של הובר, מה שהביא למותו המיידי.
הירי השלישי
מיד לאחר הירי באנטוני הובר, בעוד ריטנהאוס על הרצפה, רץ מפגין נוסף, גייג' גרוסקרויץ, לעברו של ריטנהאוס וכיוון אליו את אקדחו השלוף. בתגובה, ירה ריטנהאוס בגרוסקרויץ ופצע אותו בידו.
בעדותו טען הובר כי הוא היה משקיף משפטי של האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, וכי כיוון את אקדחו לעבר ריטנהאוס מפני שהאמין שהיה יורה פעיל.
ריטנהאוס קם על רגליו והלך כלפי ניידות המשטרה כשידיו מונפות למעלה, אך השוטרים לא עצרו אותו, מפני שלא הבינו שהוא היה מעורב באירוע הירי אליו הוזעקו.
האישומים
כשעה לאחר האירוע, ריטנהאוס הסגיר את עצמו בתחנת המשטרה. על פי חוקי מדינת ויסקונסין, בה אירע הירי, הוא נשפט כבגיר, אף על פי שבעת הירי היה קטין.
בכתב האישום הופיעו שבעה סעיפי אישום:
כל אחד מהאישומים לווה בסעיף "שימוש בנשק מסוכן", המפעיל חוק בוויסקונסין המוסיף עד חמש שנות מאסר לכל אישום בו מופיע הסעיף.
הצוות המשפטי של ריטנהאוס טען כי כל מעשיו היו הכרחיים, ומתוך הגנה עצמית, ובבית המשפט כפר ריטנהאוס בכל סעיפי האישום וטען כי הוא אינו אשם.
המעצר והשחרור
לאחר שהסגיר את עצמו, ריטנהאוס הוחזק במעצר בבית מעצר לנוער באילינוי, וב-30 באוקטובר 2020 הוסגר לוויסקונסין. ב-20 בנובמבר 2020 הוא שוחרר מהמעצר, לאחר שהפקיד ערבות של שני מיליון דולרים. לאחר שחרורו שהה בדירת מסתור, מחשש לשלומו.
ב-22 בינואר 2021 שונו תנאי שחרורו של ריטנהאוס כך שלא יוכל לצרוך אלכוהול, לקבל גישה לכלי נשק או להתרועע עם אנשים או קבוצות הידועים כמאיימים על אחרים על בסיס גזע או דת. הדבר נעשה לאחר שריטנהאוס תועד בבר כשהוא שותה בירה, שר שיר המזוהה עם ארגון הימין הקיצוני האנטישמי "הנערים הגאים" ומבצע בידו מחווה המזוהה עם תנועות עליונות לבנה.
קורבנות או פורעים
ב-25 באוקטובר 2021 הגדיר השופט ברוס שרדר אלו עדויות יהיו קבילות, הן על ידי ההגנה והן על ידי התביעה. שרדר הורה שלא ניתן להתייחס לגברים שנורו על ידי ריטנהאוס כקורבנות, אלא ניתן לתאר אותם כמציתים או בוזזים אם ההגנה מסוגלת לבסס ראיות שהם היו מעורבים בפעילויות הללו באותו לילה. השופט החליט כך מפני שהמונח "קורבן" יכול לגרום להשפעה רבה על חבר מושבעים על ידי קביעה מראש מיהם האנשים להם נגרם עוול באירוע.
המשפט ופסק הדין
המשפט נפתח ב-2 בנובמבר 2021, והטיעונים והעדויות הוצגו בבית המשפט המחוזי של קנושה עד 15 בנובמבר.
למושבעים הוצגו מספר הקלטות וידאו של האירועים. בחלק מהתיעודים, שצולמו זמן קצר לפני הירי, נראה רוזנבאום מתעמת עם מספר אנשים. שני עדים העידו שראו את רוזנבאום מתנהג באלימות וצועק לפני שהתקרב לריטנהאוס וניסה לחטוף את נשקו. עד התביעה ריאן באלץ', יוצא צבא שנשא גם הוא רובה באותו לילה, העיד כי רוזנבאום צעק "אם אתפוס מישהו מכם לבד הלילה, אני הולך להרוג אתכם לעזאזל!". עד שסיפר כי שוחח עם ריטנהאוס לאחר הירי העיד כי ריטנהאוס היה עצבני, חיוור ומזיע, ואמר שוב ושוב "יריתי במישהו". שלושה עדים נוספים, בהם שוטר, העידו כי ריטנהאוס פעל מתוך הגנה עצמית.
גייג' גרוסקרויץ הודה כי כיוון את אקדחו לעבר ריטנהאוס, אך טען שזה היה שלא בכוונה, וכי לא התכוון באף שלב להרוג את ריטנהאוס, אלא לעצור אותו בלבד.
במהלך הדיונים דרשה ההגנה את ביטולו של המשפט, לאחר שצוות התביעה הפר בשלושה מקרים את התיקון החמישי ואת התיקון השישי לחוקת ארצות הברית.
במהלך המשפט ביטל השופט שרדר את האישומים על החזקת נשק בלתי חוקית ועל הפרת העוצר.
השופט גם הורה שלא לאפשר לרשת MSNBC להמשיך לסקר את המשפט, אחרי שהתברר שעובד שלהם עקב שלא כחוק אחרי האוטובוס שהוביל את המושבעים ליעד סודי.
ב-19 בנובמבר 2021 הגיע חבר המושבעים לפסק דין פה אחד, לאחר יותר מ-25 שעות של דיונים, שנמשכו ארבעה ימים. ריטנהאוס נמצא לא אשם בכל סעיפי האישום.
תגובות
רשתות חברתיות כמו פייסבוק, טוויטר ו-GoFundMe הסירו תוכן שתומך בריטנהאוס, תוך ציטוט של כללים האוסרים על שבח או תמיכה ביורים המוניים או על האדרת אלימות. פייסבוק אף סגרה את חשבונות הפייסבוק והאינסטגרם שלו.
נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ תיאר את המשפט כ"ציד מכשפות של השמאל הרדיקלי", ושיבח את פסק הדין של חבר המושבעים.
לאחר זיכויו של ריטנהאוס, הצהיר נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן: "אני עומד מאחורי פסיקת חבר המושבעים. המערכת עובדת ואנחנו צריכים לעמוד מאחוריה". מאוחר יותר באותו יום, דוברות הבית הלבן פרסמה הצהרה כתובה מאת ביידן, בה כתוב: "בעוד שפסק הדין בקנושה יותיר אמריקאים רבים כועסים ומודאגים, כולל אני, עלינו להכיר בכך שחבר המושבעים פסק כך".
לאחר זיכויו של ריטנהאוס פרצו מהומות במספר ערים בארצות הברית. בפורטלנד, 200 מפגינים התאספו במרכז העיר. הם שברו חלונות ודלתות ותקפו שוטרים. בשיקגו, 1,000 מפגינים התכנסו והפגינו נגד הכרעת הדין. בניו יורק, חסמו מפגינים את גשר ברוקלין. הפגנות נרשמו גם באוקלנד, סן דייגו ולוס אנג'לס.
אוניברסיטת מסצ'וסטס
אוניברסיטת מסצ'וסטס (באנגלית: University of Massachusetts; נקראת גם UMass) היא אוניברסיטאות ציבורית בת חמישה קמפוסים במסצ'וסטס (, בוסטון,, לוול ובית ספר לרפואה בווסטר) שנוסדה בשנת 1863.
בכלל המערכת לומדים כ־75,000 סטודנטים כל שנה ולאוניברסיטה מעל ל־530,000 בוגרים ברחבי העולם כולל 320,000 בוגרים שחיים, עובדים ומובילים חברות וארגונים ברחבי מסצ'וסטס, מה שהופך אותה לרשת הבוגרים הגדולה ביותר בניו אינגלנד. סגל UMass כולל חתן פרס נובל, זוכי פרס פוליצר, חברי האקדמיה הלאומית למדעים, זוכה ועמיתי פולברייט, גוגנהיים, מקארתור ומלון.
UMass דורגה בארצות הברית על ידי Times Higher Education בשנת 2021 במקום ה־60 בדירוג כלל האוניברסיטאות ובמקום ה־30 בדירוג האוניברסיטאות הציבוריות.
UMass היא אוניברסיטת המחקר השלישית בגודלה במסצ'וסטס ואוניברסיטת המחקר הרביעית בגודלה בניו אינגלנד, אחרי אוניברסיטת הרווארד, MIT ואוניברסיטת ייל עם הוצאות על מחקר ופיתוח של כ־687 מיליון דולר לשנה.
חגואל
{{פירושונים|* יעקב חגואל – יו"ר ההסתדרות הציונית העולמית
ראו גם
}}
הקורפוס ה-30 (ורמאכט)
הקורפוס ה-30 (בגרמנית: XXX. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקמה ראשונה
הקורפוס הוקם ב-26 באוגוסט 1939, והועמד תחת פיקוד אוטו הרטמן.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה הקורפוס חלק מפלגת הארמייה A במסגרת קבוצת ארמיות C בחזית המערבית. במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס כחלק מהארמייה הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות C, ובמהלך המערכה בבלקן לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-12. במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-11 במסגרת קבוצת ארמיות דרום, והשתתף בקרב הראשון על חצי האי קרים ובמצור על סבסטופול. בספטמבר 1942 הועבר הקורפוס תחת פיקוד קבוצת ארמיות צפון, והשתתף בקרבות הקשים על לנינגרד, כחלק מהארמייה ה-18 ומהארמייה ה-11 לסירוגין, ובדצמבר 1942 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה התשיעית שהשתייכה לקבוצת ארמיות מרכז. ב-1 בינואר 1943 הוגדר הקורפוס ה-30 כפלגת הארמייה פרטר-פיקו, והוכפף לקבוצת ארמיות דון, עמה השתתף בקרבות הקשים באזור הדון והדונייץ. בפברואר הועמד הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, שפעלה כחלק מקבוצת ארמיות דרום, והשתתף עמה בקרב חרקוב השלישי. בינואר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, שפעלה כחלק מקבוצת ארמיות A ולאחר מכן כחלק מקבוצת ארמיות דרום אוקראינה, והשתתף עמה במבצע דנייפר-קרפטי. באוגוסט 1944 לחם הקורפוס במבצע יאשי-קישינב כחלק מהארמייה השישית, והושמד במהלך הקרבות.
הקמה שנייה
ב-20 באוקטובר 1944 הוקם הקורפוס מחדש על בסיס הקורפוס ה-65, שהיה מופקד על שיגור רקטות הV1 והV2. ב-15 בנובמבר 1944 בוטלה משימת שיגור הרקטות, והקורפוס הוצב תחת פיקוד הארמייה ה-15 בהולנד. ב-1 בינואר 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-25, עמה לחם עד סוף המלחמה.
המערכה על צרפת
במהלך המערכה על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
המערכה בבלקן
במהלך המערכה בבלקן כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מבצע ברברוסה
במהלך מבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מבצע יאשי-קישינב
במהלך מבצע יאשי-קישינב כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
חובת הוגלין
חובת הוגלין (שם מדעי: Neotis heuglinii) היא מין של עוף קרקעי בינוני ממשפחת החובתיים החי באפריקה.
אורכה של החובה עד 89 ס"מ והיא שוקלת 4–8 ק"ג בזכרים ו-2.6-3 ק"ג בנקבות. היא בעלת ראש שחור, לחיים לבנות, צוואר אפור וגוף חום מנומר. הבטן לבנה והרגליים חומות-צהובות וארוכות.
החובה ניזונה הן ממזון מהחי והן מהצומח.
טסמניה 1900 ברלין
טסמניה 1900 ברלין (בגרמנית: SC Tasmania 1900 Berlin) היה מועדון כדורגל גרמני מרובע נויקלן בברלין שהתקיים בשנים 1900–1973 והשתתף במשך עונה אחת בלבד בבונדסליגה, עונת 1965/1966, במהלכה צבר 31 משחקים ללא ניצחון וספג 108 שערים, הישגי שיא שליליים בתולדות הליגה.
היסטוריה
המועדון נוסד כ-Rixdorfer TuFC Tasmania1900 ב-2 ביוני 1900. ההערכה היא שמייסדי המועדון עמדו לנדוד לאוסטרליה בסוף המאה ה-19, ולכן הם קראו למועדון שלהם על שם היעד הרצוי המשותף טסמניה.
בשנת 1965, הקבוצה היחידה של ברלין בבונדסליגה, הרטה, נשללה מרישיון ההשתתפות והודחה על הפרת כללי שכר השחקנים בליגה. התאחדות הכדורגל הגרמנית רצתה להשאיר מועדון בעיר ברלין מסיבות פוליטיות וזה הוביל לאחד הפרקים המוזרים ביותר בתולדות הבונדסליגה. קבוצת קרלסרוהה ושאלקה ניסו להימנע מהורדה באמצעות תביעת מקומה של הרטה. לבסוף, הוחלט להשעות את הירידה לעונה אחת ולהגדיל את מספר הקבוצות בליגה מ-16 ל-18 כדי להכיל את שתי הקבוצות שבדרך כלל עלו מהליגות המחוזיות Regionalligen (הליגות האזוריות היו הליגות מתחת לבונדסליגה באותה תקופה). הפוליטיקה של המלחמה הקרה הובילה לצירופה של קבוצת כדורגל מעיר הבירה לשעבר כדי להחליף את הרטה.
המנצחת של הליגה האזורית של ברלין (Regionalliga), טניס בורוסיה ברלין, לא הצליחה לעלות לבונדסליגה במקומה עלו באיירן מינכן ובורוסיה מנשנגלדבאך. לאחר שסיימה במקום השני, ספנדאואר SV, סירבה להצעת העלייה, הדרך למועדון השלישי, טסמניה 1900, הייתה ברורה כדי לנצל את ההזדמנות לייצג את ברלין בבונדסליגה. שבועיים בלבד לפני תחילת עונת 1965/66.
למרות ניצחון 2: 0 בפתיחת העונה על קרלסרוהה באצטדיון האולימפי, הם הפכו לקבוצה הגרועה ביותר בתולדות הליגה. בעונה שכללה 34 משחקים הם ניצחו רק פעמיים. הם כבשו 15 שערים בלבד בזמן שספגו 108 וסיימו את העונה במקום האחרון כשהשיגו רק 8 מתוך 68 נקודות אפשריות. הקבוצה היחידה שלא ניצחה את טסמניה הייתה קייזרסלאוטרן שהוציאה רק שתי תוצאות תיקו (0–0 ו-1–1) נגדם. התוצאה 0–0 בבצנברג הייתה הנקודה היחידה שצברה טסמניה מחוץ לאצטדיון הביתי שלה. כך בעונת 1965/66 טסמניה החזיקה ברצף היסטורי של 31 משחקים (14 באוגוסט 1965 - 21 במאי 1966) בהם לא ניצחה ומהווה הישג שיא שלילי בתולדות הבונדסליגה.
טסמניה הודחה בסוף העונה וחזרה לליגה האזורית של ברלין. למרות שהקבוצה עלתה פעמיים לטורניר ההעפלה בין 1966 ל-1973, הם מעולם לא הצליחו לחזור לבונדסליגה. בשנת 1973 הכריזה על פשיטת רגל.
טסמניה ברלין
הקבוצה היורשת, SC Tasmania 73 Neukölln הוקמה במקומה והפכה ל-SV Tasmania-Gropiusstadt 1973 בשנת 2000. בעוד הקבוצה הראשונה של המועדון החדש נאלצה להתחיל מחדש בליגה הנמוכה ביותר בשנת 1973 ועלתה במהירות לליגות העליונות, קבוצות הנוער של המועדון הורשו להישאר בליגות בהן שיחקו תחת השם הישן. מאז 2011 מכונה המועדון בשם טסמניה ברלין.
תיארוך ספרי התנ"ך
תיארוך התנ"ך הוא הניסיון למצוא את מקורו של כל אחד מן הספרים המרכיבים את התורה, את הנביאים ואת הכתובים. שאלת התיארוך לא עוסקת אך ורק במועד החיבור, אלא גם בזהות המחבר או המחברים ובהקשר ההיסטורי בחיי עם ישראל בו נכתב. כל אחד מן הספרים עצמם עשוי להיות מורכב ממספר רבדים שנכתבו בתקופות שונות.
ערך זה יעסוק בעיקרו בנוסח התנ"ך כפי שנשתמר במסורת ישראל. עם זאת, רבות מן המתודות המשמשות בתיארוך ויוצגו בערך רלוונטיות גם לתיארוך הספרים החיצוניים למקרא, דוגמת בן סירא, וספרות הברית החדשה, המקודשת במסורת הנוצרית. התנ"ך נכתב ונחתם כשהוא מופיע ללא סימני פיסוק או ניקוד, כאשר אלו הן תוספות מאוחרות יותר, לכן ערך זה לא יעסוק בהיבטים הללו.