cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סנקט פלטן
גאוגרפיה
העיר שוכנת על גדות נהר טרייזן ועל הקצוות הצפוניים של הרי האלפים. היא חלק מה"מוסטפירטל", האזור הדרום-מערבי מבין ארבעת אזורי אוסטריה תחתית. העיר מחולקת ל-38 רבעים. בעיר עוברת הרכבת האוסטרית המערבית של ה-ÖBB, חברת הרכבות האוסטרית.
היסטוריה
החלק העתיק של העיר נבנה במקום שבו שכנה העיר הרומית העתיקה אאֵליום סנטיום אשר התקיימה בין המאה ה-2 למאה ה-4. בשנת 771 הוקם בעיר מנזר בנדיקטיני. בשנת 799 נקראה סנקט פלטן "טרייסמה". העיר נהייתה עיירה בשנת 1050 ונהייתה עיר באופן רשמי בשנת 1159. העיר נהייתה בירת אוסטריה תחתית על ידי החלטה של הפרלמנט האוסטרי תחתי בעשירי ביולי 1986. ממשלת אוסטריה תחתית שוכנת בסנקט פלטן מאז 1977.
משמעות השם
שם העיר בא משמו של התאולוג הנוצרי הקדום היפוליטוס מרומא: היא נקראה "סנקט היפוליטוס", לאחר מכן "סנקט פוליט", ולבסוף "סנקט פלטן".
שלט האצולה והסמל
שלט האצולה של סנקט פלטן מחולק לשני חלקים: מצד ימין זאב פרא כסוף על רקע תכול ומצד שני פס אדום על רקע לבן. צבעי העיר הם אדום וצהוב. סמל העיר מכיל את שלט האצולה של סנקט פלטן מוקף בכיתוב "Landeshauptstadt St. Pölten" כלומר "בירת המדינה סנקט פלטן".
ערים תאומות
סנקט פלטן היא עיר תאומה של הערים:
Graduation
Graduation הוא אלבום האולפן השלישי של אמן ההיפ הופ האמריקאי קניה וסט. האלבום יצא לאור ב-11 בספטמבר 2007, וההקלטות לאלבום התקיימו במהלך 2005–2007 באולפני צ'אנג קינג וסוני מיוזיק בניו יורק, ובשני אולפנים בלוס אנג'לס. האלבום הופק בעיקר על ידי וסט ו-DJ Toomp. בין האמנים שמשתתפים בו ניתן למנות את מוס דף, טי פיין, דוולה, ליל ויין וכריס מרטין, סולן להקת קולדפליי. האלבום ועטיפתו עוצבו על ידי האמן היפני טאקאשי מוראקאמי.
כשהוא מושפע בעיקר מלהקת הרוק האירית U2 ומהרכבי רוק מוזיקליים אחרים, וסט שילב צלילי סינתסייזר בייצור והפקת האלבום וטיפח בשיריו גם מוזיקה אלקטרונית, בעודו מסמפל מגוון רחב של אמנים וז'אנרים מוזיקליים. לירית, "Graduation" הוא אלבום מופנם יותר לעומת קודמיו, כשוסט מקדיש הרבה מהאלבום לניתוח עצמו כשהוא מעביר השקפה אמביוולנטית שלו על התהילה והפרסום החדש שהשיג. האלבום ממשיך את העיסוק בנושא הקולג' הקיים באלבומיו האחרים של וסט, The College Dropout ו-Late Registration.
בשבוע הראשון לצאתו, האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, כשמכר מעל 957,000 עותקים. תאריך השחרור של האלבום היה במקביל לשחרור אלבומו של הראפר 50 סנט, Curtis, ולפיכך זכו שני האלבומים לפרסום רב ושברו שיא במספר מכירות. "Graduation" זכה לביקורות חיוביות מאוד מרוב מבקרי המוזיקה, וזכה לשבחים רבים ופרסים, ביניהם פרס גראמי בקטגוריית "אלבום הראפ הטוב ביותר". "Graduation" מכר מעל 3,000,000 עותקים בארצות הברית.
מגזין הרולינג סטון דירגו את האלבום במקום ה-204 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" אשר הרכיבו בשנת 2020, לאחר שני גרסאות שנוצרו בעבר.
רקע
"Graduation" הוא הפרק השלישי בטרילוגיית אלבומי הקולג' המתוכננת של וסט, שלאחר מכן סטה מנושא זה באלבום שאחריו, 808s & Heartbreak, עקב מספר אירועים סביב וסט שהשפיעו עליו רבות, כשהבולט ביניהם הוא מות אמו, דונדה וסט. האלבום ממחיש אבולוציה ייחודית נוספת בסגנון המוזיקלי של וסט ובגישת הייצור וההפקה. לאחר שבילה את השנה הקודמת בסיור ה-"Vertigo Tour" של U2, וסט הרגיש שקיבל השראה להלחין שירי ראפ "המנוניים" שיכולים לפעול ביעילות רבה יותר בתחומים גדולים. על מנת להשיג את "מצב האצטדיון", שילב וסט סינתיסייזר בהפקת שירי ההיפ הופ באלבום, כשהשתמש גם במפעם איטי. וסט ניסה ליצור מוזיקה אלקטרונית המושפעת מהמוזיקה של שנות ה-80'. בנוסף ל-U2, שאב וסט השראה מוזיקלית מהרולינג סטונז ולד זפלין מבחינת לחן והתקדמות האקורד. בנוסף, הרחיב וסט את הפלטה המוזיקלית שלו על ידי הימנעות מסמפול שירי ה-R&B והנשמה בצורה רגילה, ובמקום זאת ניצל מגוון אקלקטי יותר של אינטרפולציה מז'אנרים מוזיקליים, הכולל פופ רוק, הארד רוק, יורו דיסקו, אלקטרוניקה, סינת'פופ, רוק מתקדם, קראוטרוק, האוס ודאב.
וסט החל לעבוד על האלבום מיד לאחר יציאתו של אלבום הסטודיו השני שלו, Late Registration. הוא תכנן שהאלבום יכיל 10 שירים, ו-3 מהשירים באלבום היו מוכנים כבר בסוף ספטמבר 2005. בהשוואה לאלבומיו הקודמים, "Graduation" כולל פחות זמרים אורחים. מהאלבום יצאו 5 סינגלים, כשל-7 שירים מהאלבום יצאו וידאו קליפים. בריאיון עם בילבורד הודיע וסט כי שיתף פעולה עם סולן קולדפליי כריס מרטין, וכי השיר Homecoming היה יכול להיות הסינגל המוביל מהאלבום. שיתוף הפעולה בין השניים קרה בשנת 2006 בקונצרט באולפני אבי רוד, שם הם חלקו ג'אם סשן מאולתר. אף על פי שהאלבום היה מיועד להיות ללא אמנים אורחים, וסט הזמין את הראפר מניו אורלינס, ליל ויין. באותו זמן, שיתוף הפעולה בין השניים היה כאשר וסט השתתף בעבודת אלבומו של ויין, "Tha Carter III".
שירים
האלבום נפתח בנעימה דלילה עם השיר "Good Morning", כשבזמן השיר נשמעות ברקע הקשות של כלי מתכת, אז וסט מדקלם בפזמון את הצירוף "Good Morning", בעוד ברקע ישנה מנגינה שזורת סינתסייזר וסימפול ווקאלי מהשיר המפורסם "Someone Saved My Life Tonight" של אלטון ג'ון. האלבום נמשך בשיר "Champion", שמכיל השפעה קלה של ג'אז פופ, כשהוא נמנע מחצוצרות לטובת קול דומה של סינתסייזר המציג פזמון קליל המסופק מסימפול השיר "Kid Charlemagne" של סטילי דן. הוא מכיל גם קטע בסגנון רגאיי קצבי, שמבוצע על ידי קוני מיטשל מההרכב האלקטרוני האוסטרלי סניקי סאונד סיסטם. לפי וסט, יותר מאשר כל שיר באלבום, I Wonder הוא השיר שהכי הושפע מ-U2, גיוון שחיפש לשלב היפ הופ במקביל ודומה לשירה של הלהקה, City Of Blinding Lights. הוא מתחיל בהקדמה של נגינת פסנתר, כשברקע ישנו סימפול משירו של משורר הג'אז-פולק הבריטי לאבי סיפר, "My Song". מנגינת הסינגל Good Life היא סימפול משירו של מייקל ג'קסון, P.Y.T. בקצב מהיר וקול גבוה, ומשתתף בו זמר ה-R&B מפלורידה, טי פיין, כשגם בשיר זה הוא משתמש בסימן ההיכר שלו, auto-tune. השיר Barry Bonds, שמשתתף בו הראפר ליל ויין, בנוי על קו של גיטרת בס בסגנון גותי, והוא מכיל סימפול מהשיר Long Red של להקת מאונטיין.
תוכן לירי
בהשוואה לאלבומיו הקודמים, אשר היו מונעים בעיקר בעניינים הנוגעים ברווחה חברתית על ידי פרשנות תצפיתית, Graduation הוא אלבום מופנם ומכונס בתוך עצמו יותר, כשהוא מטפל בנושאים יותר אישיים. וסט הודיע כי הוא מעוניין להפוך את המוזיקה באלבום למעוררת השראה יותר, ולהתמקד יותר בפרספקטיבה האינדיבידואלית של האלבום, שיכולה ליצור קשר עם המאזינים בניסיון ליצור את "שירי הנושא של האנשים". כמה ממבקרי המוזיקה ציינו כי בשיריו של וסט ישנו ראפ רגשי והתקליט נשמע כאילו חווה משבר קיומי.
השיר Good Morning מדבר על התלותיות שיוצרת מערכת החינוך אצל הילדים ובעיקר על העובדה שאפשר להגשים את השאיפות שלך גם מבלי להיות התלמיד המצטיין ביותר בכיתה, ווסט מציע את עצמו כדוגמה אישית לכך. השיר Champion מורכב ברובו במילים הקשורות למוטיבציה, אך וסט נוגע בקצרה גם ביחסים המתוחים שהיו לו עם אביו, שהתגרש מאמו כשהיה בסה"כ בן 3 שנים, וקניה מגיע לבסוף למסקנה שלמרות העליות והמורדות ביניהם, אביו עדיין היה אלוף בעיניו, כשם השיר. וסט תיאר את השיר Stronger כ"אמנציפציה", כפי שהוא משתמש בשיר כדי לפרוק את התסכול שלו על טעויותיו בעבר. I Wonder נושא נימה מופנמת, ותומך בפזמון במציאת החלומות של אנשים, ואילו וסט מתאר בפסקאות את המאבק בחוויות האדם לקביעת המשמעות אחר החיים והדרך להשגת החלומות הללו. באמצעות אותו סגנון ווקאלי, Flashing Lights מגולל את הסיפור האופראי של אדם המהרהר לגבי המורכבות של מערכת יחסים טראגית. Can't Tell Me Nothing מדבר ברובו על שני נושאים עיקריים. מצד אחד, השיר מבקר את החברה החומרנית באמריקה (ושוב וסט מציע את עצמו כדוגמה אישית) אשר עיקר עולמה נסוב סביב חומר וכסף ואנשים בה מאמינים כי כסף הוא הפתרון לבעיותיהם, בלי לדעת שהוא בעצם המקור לבעיותיהם. קניה טוען בשיר כי החומרניות למעשה מונעת מאנשים לחיות חיים עמוקים ופוגעת בקשרים הבינאנושיים. מצד שני, השיר מטיף לעצמאות. קניה מדבר בשיר רבות על כך שכל אדם הוא האחראי הבלעדי לגורלו ואל לו לנסות להתחמק מאחריות זו. מבחינה אישית, השיר מהווה את ההשתקפות של וסט על התהילה שהשיג ומאופיין בנקיפות מצפון, מרירות והתגרות במודעות עצמית של אנשים. וסט מתחיל את השיר כשהוא מרצה את הרגשות הסותרים שלו לגבי העושר והתשוקה, כשהוא מתאר דחף הגובר על הרצון לבזבז זאת בשביל מטרות אחרות בחיים. וסט חוזר על המיומנות הלירית שלו בשיר Barry Bonds, קרב תחרותי וידידותי בו זמנית עם ליל ויין כביכול, שבו שני הראפרים מתרברבים במילים המתחרזות בשיר. שם השיר לקוח משחקן הבייסבול האמריקאי, בארי בונדס, המשמש כמטאפורה ליכולתו של וסט ליצור להיטים מוזיקליים. Drunk and Hot Girls הוא סיפור בגוף ראשון הממחיש גבר המחזר אחר אישה שיכורה במועדון, אך מקבל יותר ממה שהוא ציפה. Everything I Am הוא שיר בחינה עצמית, כשקניה מנסה להתעמת עם הטעויות שלו על ידי מדידת ההשלכות שלהן בהרהורים על הדרכים השונות שאנשים מצפים ממנו להתנהג. ברצועה, וסט מטבל באדישות שלו כלפי בניית פרסונת הגנגסטר וסירובו להתנהג ולהתלבש כמו כל ראפר אחר, כלפי הנטייה שלו לכיוון הפרשנות הפוליטית חברתית וחוסר הריסון העצמי. וסט מגיע למסקנה כי בזמן שהוא לעולם לא יהיה מסוגל לעמוד בציפיות של האנשים, כל הפגמים שלו הם אלה שהופכים אותו למי שהוא. בעת כתיבת השיר, אמר וסט כי הוא חשב על נערה בתיכון שהתעסקה עם אנשים שיורדים עליה.
Homecoming משמש כמחווה לעיר הולדתו של וסט, שיקגו. באמצעות המטאפורה המורחבת שבה וסט האניש את העיר בדמותה של ילדה אהובה בשם "ונדי", וסט שר בחריזה על אשמתו בכך שעזב את שיקגו על מנת לרדוף את חלומותיו ולהמשיך לככב. וסט מקדיש את השיר Big Brother לראפר ג'יי זי, שהוא חבר כל כך טוב של קניה עד כי הוא רואה אותו כאח. בשיר וסט מביע את אהבתו והערצתו, כמו גם את האנטגוניזם כלפי ג'יי זי באופן מטאפורי, כשהוא משווה את יחסם ליריבות בין אחים. בפזמון לשיר, וסט מקדיש מסר למורו נו איי.די., אשר לימד אותו כיצד להפיק מוזיקה. בדומה למאפיינים המוזיקליים שלו, רצועת הסגירה של האלבום Good Night רומז על האבולוציה המוזיקלית הבאה של וסט. רוב השיר מורכב ממין הרצאות חוזרות ונשנות וגשרים על ידי מוס דף ואלברט דניאלס. וסט שר פסקה אחת בודדה, שבה הוא נזכר בנוסטלגיה על טיוליו למוזיאון עם סבו וסבתו. בסוף הפסקה וסט מייסר כי אדם לא יכול לסמוך על העבר ומחייב עצמו לחיות את חייו כאילו אין לו מחר.
אומנות
וסט שיתף פעולה עם האמן העכשווי היפני, טאקאשי מוראקאמי, כדי לפקח על כיוון האמנות של האלבום, כמו גם על עטיפת האלבום ועיצוב עטיפות הסינגלים שמלווים את האלבום. כשהוא מכונה לעיתים קרובות "הוורהול של יפן", האמנות החזותית הסוריאליסטית של מוראקאמי מתאפיינת ביצורים מצוירים הנראים ידידותיים ועליזים ממבט ראשון, אך בעל גוון כהה ומעוות. שיתוף הפעולה בין השניים הגיע כאשר וסט ביקר את הסטודיו של מוראקאמי, Kaikai Kiki, במהלך טיול קצר בטוקיו, יפן, בעיצומו של סיבוב הופעות שנה לפני כן. גרפיקת האלבום מבטאת דימויים צבעוניים מפסטל המושפעים מתנועת האמנות הפוסטמודרנית שייסד מוראקאמי, Superflat, המושפעת ממאנגה ואנימה. תהליך הייצור התקיים במשך מספר שבועות, כשוסט שלח מספר רעיונות לגבי דימויים חדשים למוראקאמי והצוות שלו. כשהוא מביע את נושא החינוך באלבומיו הקודמים, הוא מסיים את העלילה החזותית של הדימויים הכלולים בהערות האלבום, המובילים עד לטקס הסיום במכללה בדיונית הממוקמת במטרופולין פוטוריסטית בשם Universe City.
העלילה ביצירת האמנות מתרכזת סביב "Dropout Bear" (הדוב הנושר מהקולג'), שהוא קמע הדובי האנתרופומורפי של וסט בטרילוגיית האלבומים. האיורים הכרוניים בקליפ לשיר Good Morning מציגים את הדובי מתגבר על מכשולים שונים, בניסיון להגיע לקמפוס הקולג' שלו בזמן הטקס שלו. הסיפור מתחיל ביום גשום כש-Dropout רץ מדירתו אל מכוניתו, שבסגנון מכונת הזמן דלורין. כאשר המנוע לא עובד, הוא מנסה לעצור מונית, אך היא עוברת דרכו ומתיזה עליו מים. Dropout מנסה לעלות על רכבת תחתית, אבל הוא מחמיץ אותה והיא מתרחקת. כאשר אין אפשרויות אחרות, הוא מנסה להגיע בהליכה, ובדרכו לאוניברסיטה מופיעות פטריות רבות עיניים והוא נרדף על ידי ענן גשם מפלצתי שמנסה לבלוע אותו שלם. בסופו של דבר, Dropout מגיע לאוניברסיטה בזמן טקס הסיום, Graduation, כשהוא עומד בפני עמיתיו ומגוון של יצורים אנתרופומורפיים כמוהו. הסיפור החזותי מסכם את Dropout נזרק מן האוניברסיטה אל השמיים בעטיפת האלבום הקדמית והאחורית. עטיפת האלבום דורגה בתור עטיפת האלבום החמישית הטובה ביותר של שנת 2007 על ידי מגזין הרולינג סטון.
שחרור האלבום ומכירות
ביולי 2007 וסט שינה את תאריך ההוצאה לאור של האלבום מ-18 בספטמבר 2007 ל-11 בספטמבר, התאריך שבו האלבום Curtis של 50 סנט יצא. מהלך זה הביא את האלבומים להתחרות על המקום הראשון בטבלת המכירות. 50 סנט טען בעבר כי אם אלבומו של וסט ימכור יותר עותקים מאלבומו, הוא יפסיק להוציא אלבומי סולו. לאחר מכן הוא חזר מדבריו. Graduation הגיע למקום הראשון במכירות בקנדה, בריטניה וארצות הברית, אך "קרטיס" הגיע למקום הראשון באירלנד ובשוודיה ולמקום הראשון בטבלת המכירות האירופאית של מגזין בילבורד. בשבוע הראשון מאז יציאתו של האלבום נמכרו כ-957,000 עותקים, לעומת 691,000 של האלבום קרטיס. זוהי הפעם הראשונה מאז 1991 שבה שני אלבומים שיצאו לאור באותו שבוע נמכרו במעל ל-600,000 עותקים. האלבום מכר מעל 435,000 עותקים כבר ביום הראשון לצאתו. Graduation הוא האלבום השני של וסט שמגיע לראש מצעד "בילבורד 200" ומגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי והקנדי. הוא פורסם באותו השבוע שבו הסינגל "Stronger" טיפס לראש מצעד בילבורד הוט 100. הוא גם האלבום בעל מספר המכירות הכי גבוה של וסט בשבוע הראשון לצאתו, כשעקף את מספר המכירות של אלבומו הקודם, Late Registration, שמכר מעל 860,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו. עד כה, האלבום מכר מעל 3,100,000 עותקים ברחבי ארצות הברית.
אבנר גלעדי
אבנר גלעדי (נולד ב-28 ביולי 1947), הוא פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה
אבנר גלעדי למד בחוגים לתרבות האסלאם ולשפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת הדוקטורט כתב, בהדרכת הפרופסורים חוה לצרוס-יפה, מהחוג לתרבות האסלאם ואהרן קליינברגר מהחוג לחינוך, על מחשבת החינוך של אבו חאמד מוחמד אל-ע'זאלי (1111-1058 לספירת הנוצרים). מ-1982 מלמד באוניברסיטת חיפה. בשנים 1985-1987 ו-1991 היה חבר בקולג' סנט אנתוני באוניברסיטת אוקספורד. שימש חוקר ומרצה אורח גם במחלקה לשפות ותרבויות של המזרח התיכון המוסלמי באוניברסיטת ליידן, בבית הספר ללימודים מתקדמים של אוניברסיטת הסורבון ובבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז, ובמרכז לחקר דתות העולם באוניברסיטת הרווארד.
כיהן כחבר מערכת במספר כתבי עת מקצועיים, בין היתר Social History of Medicine, והיה שותף פעיל בפרויקט המחקר של קרן המדע האירופית בנושא: "יחיד וחברה בעולם האסלאם הים-תיכוני".
שימש יו"ר שותף של "פורום בר", הסמינר הבין-אוניברסיטאי של האגודה הישראלית ללימודי האסלאם והמזרח התיכון (בעבר החברה המזרחית הישראלית) ויועץ למרכז לטכנולוגיה חינוכית ולאוניברסיטה הפתוחה. חבר ועדת המקצוע להוראת הערבית והאסלאם במשרד החינוך.
מחקריו
מחקריו של אבנר גלעדי עוסקים בהיסטוריה התרבותית-חברתית של המזרח התיכון המוסלמי בימי הביניים בעיקר בתולדות המחשבה החינוכית, בתפישות של ילדוּת וגישות לילדים ובהיסטוריה של המשפחה, הנשים והמגדר. פרסם מאמרים רבים בנושאים אלה, בין היתר ערכים באנציקלופדיה של האסלאם, האנציקלופדיה של הקוראן, והאנציקלופדיה של הנשים ותרבויות האסלאם.
ילדי האסלאם: תפישות של ילדות בחברה המוסלמית של ימי הביניים
ספרו זה של גלעדי, שראה אור בשפה האנגלית בהוצאת מקמילן (בסדרת הספרים של קולג' סנט אנתוני) בשנת 1992 (Children of Islam: Concepts of Childhood in Medieval Muslim Society), דן ברעיון הילדות בתרבות האסלאם ובגישות לילדים מכמה נקודות מבט: משפטית, אתית, פדגוגית ורפואית. מקום נרחב מוקדש לתגובות מבוגרים על מות תינוקות וילדים.
פרקי הספר: א. מבוא העוסק ב"היסטוריה של הילדוּת" כתחום מחקר בכלל ובפרט בהקשר של החברות האסלאמיות בימי הביניים, במקורות ובגישות המחקר; ב. תֻחפת אל-מַודוּד [חיבורו של התאולוג והמשפטן החנבלי איש דמשק]: מדריך אסלאמי לגידול ילדים מן המאה ה-14 לספירת הנוצרים; ג. על תחניכּ, טקס ילדוּת אסלאמי קדום; ד. אל-ע'זאלי על חינוך הילד; ה. ענישה גופנית במחשבת החינוך האסלאמית בימי הביניים; ו. תינוקות, ילדים ומוות בחברה האסלאמית בימי הביניים; ז. צַבּר (עמידה במסה) של הורים שכולים: מוטיב בחיבורי תנחומים אסלאמיים ומקורותיו; ח. אינפנטיסייד (רצח ילדים) בחברה המוסלמית בימי הביניים; ט. סיכום.
גלעדי הראה שתפישות הילדות בעולם המוסלמי בימי הביניים היו שונות מאלה שתיאר פיליפ אריאס בהקשר של אירופה הנוצרית באותה תקופה. הוא בחן טקסטים מלומדים אסלאמים-ערבים שחושפים, כחלק מן היחס האמביוולנטי והמורכב לתקופת הילדות, קשרים נפשיים הדוקים בין הורים וילדים, התעניינות ותשומת לב, התבוננות והבחנה בשלבי התפתחותם השונים של ילדים ומאמץ לגונן עליהם באמצעות החוק.
גלעדי חשף ז'אנר של חיבורי תנחומים על מות ילדים שהיו נפוצים במזרח התיכון האסלאמי בימי הביניים המאוחרים. חיבורים אלה מגלים שתמותת תינוקות וילדים היוותה לא רק בעיה תאולוגית אלא גם, ובעיקר, בעיה פסיכולוגית, שדרשה את התערבות אנשי הדת בסיוע להורים להתגבר על המשבר הנפשי הכרוך בפרידה מילדים.
תינוקות, הורים ומיניקות: השקפות אסלאמיות על הנקה והשלכותיהן החברתיות
ראה אור בשפה האנגלית בהוצאת בריל בליידן בשנת 1999 (Infants, Parents and Wet Nurses: Islamic Views on Breastfeeding and Their Social Implications). הספר עוסק בהיבטים אתיים, רפואיים ומשפטיים של יחס האסלאם להנקה ובעיקר במאפיין ההלכתי ה (כמעט) ייחודי לאסלאם – איסורי נישואים מחמת הנקה: האיסור על מינקת, על בעלה, על ילדיה ועל יונקיה הזרים להינשא אלה לאלה ומשמעויותיהם החברתיות בימי הביניים ובעת החדשה – השפעתן על אסטרטגיות הנישואין ואופי המשפחה בחברות מוסלמיות.
פרקי הספר: מבוא המגדיר את "ההיסטוריה של ההנקה" כתחום מחקר ודן במקורות ובשיטות המחקר; א. היסודות של "אתיקת ההנקה" באסלאם על-פי הקוראן, פרשנות הקוראן והמסורת המוסלמית (חדית'); ב. הנקה בכתבים רפואיים ערביים-אסלאמיים; ג. השקפות משפטיות על הנקה; ד. תאוריות של הנקה ויישומן בעבר ובהווה.
לספר שני נספחים. האחד, מילון של מונחים ערביים המציינים הזנת ילדים על-פי מילונו של אבן סידה, מילונאי בן המאה ה-11 לספירת הנוצרים מספרד המוסלמית; השני דן בהשקפות של רופאים ומשפטנים בני זמננו בשאלת בנק החלב.
הילד בדתות העולם
זהו קובץ רחב היקף בשפה האנגלית הכולל שישה פרקים על ילדות בתפישות של שש דתות עולמיות: יהדות, נצרות ואסלאם, בודהיזם, הינדואיזם וקונפוציאניזם. גלעדי משמש עורך משנה של הקובץ ומחבר הפרק על האסלאם.
הקובץ, בעריכת דון בראונינג ומרסיה בנג', הוא פרי פרויקט מחקר משותף של שתי אוניברסיטאות אמריקאיות, שיקגו ואמורי. הוא עומד לראות אור ב-2009 בהוצאת הספרים של אוניברסיטת רטגרס (The Child in World Religions). כל פרק בספר כולל מבוא ומבחר גדול של טקסטים מתורגמים משפות המקור.
המשפחה באסלאם על-פי מקורות ערביים: היבטים תרבותיים, משפטיים ודתיים
ספר משותף לאבנר גלעדי ולקבוצת חוקרים מפריז: ד"ר ז'קלין סובלט, פרופ' קתרין מאייר-ז'ואן ופרופ' חוסיין בנח'ירה שיראה אור בשפה הצרפתית. זהו פרי פרויקט שראשיתו בסדרת הרצאות על ההיסטוריה של נשים וילדים בחברות אסלאמיות קדומות שנשא גלעדי בבית הספר ללימודים מתקדמים של אוניברסיטת הסורבון ב-2005. הספר נחלק לשניים: "תאוריות ודימויים" ו"ממודל למציאות" וכולל פרקים על המינוח לציון "משפחה", מתן שמות, דיני המשפחה השרעיים, רעיון הילדות, משפחה ורגשות, משפחות קדושים ומשפחות במזרח התיכון בתקופה העות'מאנית ובעת החדשה.
הספר עומד לראות אור בפריז ב-2013, בהוצאת Les Indes savants (La famille en Islam d'après les sources arabes: Aspects culturelles, juridiques et religieux).
ספרו על ההיסטוריה החברתית של המיילדוּת במזרח התיכון המוסלמי מימי הביניים המוקדמים ועד סף העת החדשה ראה אור ב-2015 ב-Cambridge University Press.
ספר לימוד לבי"ס תיכוניים ומדריך למורה
בגדאד – אשנב לתרבות האסלאם בימי הביניים, גבעתיים: מסדה, 1981.
איינשטיין (מכתש פגיעה)
מכתש איינשטיין הוא מכתש פגיעה שנמצא בצידו המערבי של הירח. המכתש קרוי על שמו של הפיזיקאי היהודי אלברט איינשטיין. גרסה רחבה ולא רשמית פורסמה על ידי פטריק מור בשנת 1939. באמצע המאה ה-20, המהנדס הוולשי יו פרסי וילקינס קרא למכתש זה מכתש קאראמואל אחרי הסכולסטיקן הספרדי קתולי חואן קאראמואל אי לובקוביץ. המכתש היה מוכר בשם זה עד ל-1964 למרות שהאיגוד האסטרונומי הבינלאומי לא הכיר בשם זה.
ג'ון תומאס דאגלס
ג'ון תומאס דאגלס (באנגלית: John Thomas Douglass 1847–1886) היה כנר אמריקאי מחונן, שחיבר את "הנשף של וירג'יניה", האופרה הראשונה הידועה שנכתבה על ידי אפרו-אמריקאי, וזכויות היוצרים שלה נרשמו בשנת 1868. האופרה בוצעה לפחות פעם אחת, אבל אבדה מאז. "הנשף של וירג'יניה" הייתה אופרה בשלוש מערכות, שביצוע הבכורה שלה היה בשנת 1868 בניו יורק, במכון סטויבסנט בברודוויי.
קריירה
דאגלס למד כנראה באירופה, אך השתקע בניו יורק והחל לצאת לסיורי קונצרטים בשנות ה-70' של המאה ה-19. נוסף למסעות הקונצרטים שלו ככנר סולן, עבד גם עם הרכב מיתרים ולהקות שונות של זמרים נודדים, בהן "האחיות היירס" ו"המינסטרלים של ג'ורג'יה".
דאגלס ניהל גם סטודיו להוראת נגינה, שם פגש את דייוויד מאנס, בהמשך קונצרטמייסטר של התזמורת הסימפונית של ניו יורק, שייסד את בית הספר למוזיקה לסטודנטים אפרו-אמריקאים ואת בית ספר מאנס למוזיקה בניו יורק.
יחסי ג'מייקה–שווייץ
יחסי ג'מייקה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ג'מייקה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין ג'מייקה הם יחסים דיפלומטיים מלאים. שווייץ הייתה אחת מהראשונות בעולם להכיר בעצמאות ג'מייקה ב-1962 ומיד לאחר מכן לכונן איתה יחסים דיפלומטיים רשמיים. בין 1963 ל-2004 שווייץ יוצגה בג'מייקה באמצעות קונסוליה כללית שהחזיקה בבירה קינגסטון. ב-2004 שונמך דרג הקונסוליה בקינגסטון לקונסוליית כבוד אך הואמנה על ג'מייקה שגרירות שווייץ בהוואנה, בירת קובה.
ג'מייקה ושווייץ חתמו על מגוון הסכמים דיפלומטיים בהם הסכם הגנה וקידום השקעות הדדיות, אמנה למניעת כפל מס והסכם פטור הדדי מאשרה לבעלי דרכונים מיוחדים בלבד.
על פי מפקד האוכלוסין של סוף שנת 2018, 131 שווייצרים חיו בג'מייקה. הסחר הכולל בשנת 2018 בין שתי המדינות הוערך בשווי של 16.8 מיליון פרנקים שווייצרים. מהם 14.6 מיליון ייצוא שווייצרי לג'מייקה ו-2.2 מיליון ייבוא שווייצרי מג'מייקה.
מטרופוליס (קומיקס)
מטרופוליס (באנגלית: Metropolis) היא עיר בדיונית בארצות הברית, המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום חברת DC קומיקס, בעיקר כזירת ההתרחשות המרכזית לרוב עלילותיו של גיבור-העל סופרמן. העיר הופיעה לראשונה בחוברת Action Comics #16 מספטמבר 1939, ונוצרה על ידי הכותב ג'רי סיגל והמאייר ג'ו שוסטר.
העיר מטרופוליס מתוארת כאחת מהערים הגדולות והעשירות ביקום DC, המאכלסת כ-11 מיליון תושבים. בראשית דרכה עוצבה העיר בדמותה של טורונטו, עיר הולדתו של ג'ו שוסטר, אך במרוצת השנים עוצבה בהשראת העיר ניו יורק. היא ממוקמת בצפון-מזרח ארצות הברית, בקרבה יחסית לגות'אם סיטי; לפי הכותב פרנק מילר, מטרופוליס היא העיר ניו יורק בשעות היום, בשעה שגות'אם סיטי היא ניו יורק בשעות הלילה.
הארי אנג'למן
הארי אנג'למן (13 באוגוסט 1915 - 8 באוגוסט 1996) היה רופא ילדים בריטי שגילה את תסמונת אנג'למן ועל שמו היא נקראת.
ביוגרפיה
אנג'למן נולד בבירקנהד, מרזיסייד ב-1915, הוא החמישי מששת ילדיהם של סמואל ואליזבת אנג'למן. הוא למד במכון בירקנהד ובאוניברסיטת ליברפול. הוא החליט להתמחות ברפואת ילדים בעקבות החשיפה שלו לבריאות הלקויה של ילדים בעירות תעשייתיות. לאחר סיום הלימודים וההתמחות התחיל אנג'למן לעבוד בבית החולים לילדים בות' הול, מנצ'סטר. לאחר מכן עבר לעבוד בבית החולים לילדים של המלכה מרי, קרשאלטון. בבית החולים שוכנו מאות ילדים, שרבים מהם סבלו משחפת וממחלות לב, בבונגלו אים. במהלך הבליץ' על לונדון הגיעו עוד ילדים לבית החולים.
ב-1964 הארי התחתן עם אודרי אנג'למן, מרצה, פסנתרנית וסופרת. אנג'למן נפטר ב-8 באוגוסט 1996, בגלל גידול במעי הגס.
נבחרת ברית המועצות בהוקי קרח
נבחרת ברית המועצות בהוקי קרח (ברוסית: Сборная СССР по хоккею с шайбой) יצגה את ברית המועצות במשחקים וטורנירים בינלאומיים בהוקי קרח מ-1951 ועד פירוק ברית המועצות ב-1991. לאורך רוב שנות קיומה נחשבה לנבחרת הטובה ביותר בהוקי קרח הבינלאומי, זכתה 22 פעמים באליפות העולם מתוך 34 אליפויות בהן השתתפה (ובכל השאר זכתה במדליית כסף או ארד), בכל מדליות הזהב האולימפיות באולימפיאדות בהן השתתפה למעט שתיים (בהן זכתה במדליית כסף ומדליית ארד), ופעם אחת בגביע קנדה.
נחשבה לשם דבר גם בצפון אמריקה והראתה את כוחה במפגשים שונים מול שחקני NHL ו-WHA, כונתה במערב "המכונה הגדולה האדומה".
היסטוריה מוקדמת
צעדים ראשונים של ההוקי קרח במה שיהפוך לברית המועצות נעשו כבר ב-1911, כאשר רוסיה הצטרפה לארגון שנוסד 3 שנים קודם לכן - "הליגה הבינלאומית להוקי קרח", שלימים יהפוך לפדרציית ההוקי קרח הבינלאומית (IIHF). אולם המשחק נותר זניח ברוסיה, ועד מהרה עזבה רוסיה את הארגון וזנחה כליל את המשחק.
גם לאחר המהפכה הבולשביקית והקמת ברית המועצות לא השתנה מעמדו של המשחק, ולמעשה ברשויות הספורט הסובייטיות הוא נתפס כענף ספורט מערבי פרימיטיבי ופשטני, וכונה "ההוקי הקנדי" מתוך מטרה ללעוג לו.
היחס למשחק השתנה בשנות ה-40. ב-1946 נערכה לראשונה אליפות לאומית בענף, ומועדונים החלו לצוץ ברחבי ברית המועצות ובעיקר במוסקבה. ב-1948 קיימו שחקנים סובייטים משחק בינלאומי ראשון, כאשר נבחרת שהורכבה משחקני מועדוני מוסקבה ניצחה את נבחרת צ'כוסלובקיה 6:3.
ההוקי הסובייטי התקדם במהירות מדהימה, והתברר עד מהרה כי לברית המועצות יש את הפוטנציאל להיות בין הטובות בעולם, אם לא הטובה ביותר. השיפור הקיצוני והמהיר ברמת המשחק הופגן במשחק הבינלאומי הראשון של נבחרת ברית המועצות, שבו הביסה ב-1951 את נבחרת מזרח גרמניה 23:2 במשחק שנערך במזרח ברלין.
לאור ההצלחה, ולאור הצטרפותה של ברית המועצות לוועד האולימפי הבינלאומי, שוכנעו סופית הרשויות כי יש לטפח את המשחק בברית המועצות, וברית המועצות הצטרפה ל"ליגה הבינלאומית להוקי קרח" ב-1952.
שנות ה-50: עלייה מהירה לצמרת העולמית
ברית המועצות השתתפה לראשונה באליפות העולם ב-1954, באליפות שנערכה בשוודיה. עד הצטרפותה של ברית המועצות שלטה נבחרת קנדה באליפויות העולם, למרות שנהגה לשלוח לאליפות קבוצה מאחד המועדונים שלה. הפעם נפגשו שתי הנבחרות בגמר, וברית המועצות הביסה את קנדה 7:2 כדי לזכות באליפות העולם הראשונה שלה ולחתום את עלייתה המהירה לצמרת הענף. ברית המועצות חיזקה את מעמדה כשעלתה שנה לאחר מכן שוב למשחק הגמר, אם כי הפעם הובסה על ידי קנדה; אך ב-1956 החזירה לעצמה את המעמד העליון בענף כשזכתה במדליית הזהב באולימפיאדת החורף בקורטינה ד'אמפצו, איטליה. בנבחרת בלט באותה תקופה מי שנחשב לכוכב העל הראשון של ההוקי קרח הסובייטי, החלוץ וסבולוד בוברוב, שהיה גם שחקן כדורגל מצטיין.
לאורך שנות ה-50 נאבקו ברית המועצות וקנדה על מעמד הבכורה בענף, למרות שקנדה המשיכה לשלוח לאליפויות העולם קבוצה מאחד המועדונים שלה ולא נבחרת לאומית אמיתית.
הזינוק הנחשוני במעמד הענף בברית המועצות ובפופולריות של הנבחרת בקרב הקהל הסובייטי בא לידי ביטוי ב-1957 כאשר ברית המועצות אירחה לראשונה את אליפות העולם. משחק הגמר של ברית המועצות מול שוודיה הועתק מאולם הקרח של מתחם הספורט לוז'ניקי במוסקבה אל אצטדיון לוז'ניקי הסמוך, ומשך אליו כ-55000 צופים - שיא צפייה במשחק באליפות העולם שנשבר רק ב-2010. בגמר ניצחה שוודיה וזכתה בתואר.
ב-1958 התמנה למאמן הנבחרת אנטולי טראסוב, מאמנה המצליח של צסק"א מוסקבה, שנחשב לאחד מאבות הענף במדינה. הוא הוחלף ב-1960 על ידי ארקדי צ'רנישב והפך לעוזרו.
שנות ה-60: תחילת הדומיננטיות הסובייטית
אליפות העולם שנערכה ב-1963 סימנה את תחילת עידן הדומיננטיות של נבחרת ברית המועצות בהוקי קרח הבינלאומי; ברית המועצות זכתה החל מאותה שנה ב-9 אליפויות עולם רצופות, ולא נוצחה במשחק בינלאומי רשמי במשך 5 שנים עד שנוצחה על ידי צ'כוסלובקיה באולימפיאדת גרנובל (1968). ברית המועצות זכתה במדליית הזהב למרות ההפסד.
היריבות עם קנדה מהעשור הקודם התפוגגה בעקבות היחס החדש של קנדה למפעלים הבינלאומיים - היא החלה לשלוח למשחקים נבחרת לאומית מאולתרת שכללה שחקנים צעירים ותלמידי מכללות; מעמדה של קנדה ירד כתוצאה מכך במפעלים הבינלאומיים, אך במקביל נתפסו המפעלים הבינלאומיים בעיני אוהדי ההוקי בצפון אמריקה כמעין מועדון אירופי סגור, מעמדה של אליפות העולם - שהייתה סגורה לשחקנים מקצוענים, שרובם היו קנדים - נשחק מאוד, וכך גם מעמדה של נבחרת ברית המועצות וההישגים שלה בעיני חלק גדול מאוהדי ההוקי בעולם.
שנות ה-70: סדרת הפסגה והפריצה להכרה בצפון אמריקה
ב-1970 פרשה קנדה מהמפעלים הבינלאומיים במחאה על חסימתם לשחקנים מקצוענים, והותירה את הזירה לשליטה סובייטית; הסובייטים אכן זכו באליפויות העולם של 1970 ו-1971 ובמדליית זהב נוספת, שלישית ברציפות, באולימפיאדת סאפורו (1972), תוך שהיא מציגה דור חדש של כוכבים גדולים שיצרו את הנבחרת הנחשבת לאחת הטובות בתולדותיה. למרות זאת, באליפות העולם 1972 שנערכה בפראג איבדה ברית המועצות את התואר העולמי, לראשונה מזה 9 שנים, ובתואר זכתה צ'כוסלובקיה. בעקבות זאת עזב מאמן הנבחרת, ארקדי צ'רנישב, את תפקידו, וכוכב העבר וסבולוד בוברוב התמנה במקומו.
ברית המועצות הציגה באותה תקופה דור חדש של כוכבים צעירים שהעמיקו את שליטתה בהוקי קרח הבינלאומי, ובראשם השוער ולדיסלב טרטיאק, קו ההתקפה הראשון שלה שכלל את ולרי חרלמוב, ולדימיר פטרוב ובוריס מיכאילוב, וחלוץ צעיר נוסף, אלכסנדר מאלצב. מרבית כוכבי הנבחרת שיחקו יחד גם בקבוצת צסק"א מוסקבה, והתאמנו יחד בקביעות.
הנתק בין ההוקי הבינלאומי להוקי בצפון אמריקה, שפסגתו הייתה ליגת ה-NHL המקצוענית, יצר ויכוח נוקב על מעמד מעצמת ההוקי המובילה בעולם; הוויכוח הוביל ליוזמה על עריכת סדרת הפסגה, סדרת משחקים בין ברית המועצות וקנדה כאשר נבחרת קנדה מורכבת לראשונה משחקני NHL. קנדה על שלל כוכבי ה-NHL שלה ניצחה בסדרה, אך נזקקה לשער בדקה האחרונה של המשחק האחרון כדי לעשות זאת. התוצאה האמיתית של סדרת הפסגה הייתה הכרה של אוהדי ההוקי בקנדה ובארצות הברית ביכולתה של נבחרת ברית המועצות ובכישורי שחקניה, ושחקני הנבחרת - ובפרט השוער טרטיאק והחלוץ חרלמוב - זכו להערצה גדולה בצפון אמריקה. מכאן ואילך כונתה הנבחרת הסובייטית "המכונה הגדולה האדומה" בקרב אוהדי ההוקי במערב. עוד אחת מתוצאותיה של סדרת הפסגה הייתה שטף של מפעלים משותפים לנבחרת ברית המועצות ולהוקי המקצועני בצפון אמריקה. ב-1974 השתתפה ברית המועצות - עם מאמנה החדש בוריס קולאגין - בסדרת פסגה נוספת, כאשר הפעם נבחרת קנדה מורכבת משחקני WHA - ליגה מקצוענית שהייתה קיימת בזמנו וניסתה להתחרות ב-NHL. הפעם ניצחה ברית המועצות בסדרה. כמו כן ב-1976 השתתפה ברית המועצות במהדורה הראשונה של גביע קנדה וזכתה במדליית הארד. באולימפיאדת החורף באותה השנה זכתה ברית המועצות במדליית זהב רביעית ברציפות.
שנות ה-80: "נס על הקרח" והמשך השליטה
בניגוד לרפורמה שעברה אליפות העולם, הטורניר האולימפי לא נפתח לשחקנים מקצוענים בשל חוקי התנועה האולימפית דאז. נבחרת ברית המועצות, שהוכיחה שהיא מתמודדת כשווה אפילו מול שחקנים מקצוענים ולעיתים אף עולה עליהם, נחשבה לפיכך למועמדת ברורה למדליית זהב אולימפית נוספת באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980). אך במשחק במסגרת בית הגמר של הטורניר האולימפי מול ארצות הברית, שנבחרתה הורכבה משחקני מכללות אלמונים, הופתעה נבחרת ברית המועצות ונוצחה 4:3. המשחק נחשב עד היום כמשחק מכונן בהיסטוריה של ההוקי הבינלאומי בכלל ושל ההוקי בארצות הברית בפרט, וידוע בכינוי "נס על הקרח". ארצות הברית המשיכה למדליית זהב מפתיעה, ברית המועצות הסתפקה במדליית כסף.
לאחר האולימפיאדה המשיכה נבחרת ברית המועצות לשלוט בהוקי הבינלאומי, כאשר בין 1981 ו-1985 נותרה בלתי מנוצחת; באותה תקופה הציגה ברית המועצות את הנבחרת הנחשבת בעיני רבים לחזקה בתולדותיה, ובראשה שישייה פותחת שכונתה "היחידה הירוקה" עקב החולצות הירוקות שלבשו באימונים. אל סרגיי מקארוב בקו ההתקפה הראשון הצטרפו ולדימיר קרוטוב ואיגור לריונוב שיצרו קו התקפה פורה ויעיל, שכונה במערב "קו KLM" מתוך ראשי התיבות של שמם; את חמישיית שחקני השדה השלימו המגינים ויאצ'סלב פטיסוב וסרגיי סטריקוב, ובשער המשיך לככב ולדיסלב טרטיאק. במהלך אותו רצף זכתה בפעם הראשונה והיחידה בגביע קנדה והחזירה לעצמה את התואר האולימפי באולימפיאדת סרייבו (1984).
לאחר האולימפיאדה ספגה הנבחרת מכה, כאשר השוער ולדיסלב טרטיאק הודיע במפתיע על פרישתו ממשחק פעיל בגיל 32 בלבד. טרטיאק נבחר בדראפט ה-NHL על ידי מונטריאול קנדיאנס ב-1983, אך לא הורשה לצאת ולשחק בה, ובנוסף התגלע סכסוך בינו ולבין מאמן הנבחרת ויקטור טיחונוב.
במחצית השנייה של העשור התערערה במעט השליטה הסובייטית כשהפסידה שתי אליפויות עולם. למרות זאת שמרה ברית המועצות על התואר האולימפי גם באולימפיאדת קלגרי (1988), האולימפיאדה האחרונה בה השתתפה. במקביל נשמעו בנבחרת קולות גלויים שקראו לפתוח לשחקניה את שערי ברית המועצות ולאפשר להם לצאת בחופשיות לממש את שאיפותיהם לשחק ב-NHL; הדובר הבוטה והישיר מכולם בנושא היה איגור לריונוב.
לאור מדיניות הגלאסנוסט שהציגו שלטונות ברית המועצות ביוזמת הנשיא מיכאיל גורבצ'וב בסוף העשור, גברה התקווה ששחקנים סובייטים יורשו לשחק ב-NHL. קבוצות ה-NHL בחרו במהלך התקופה הזו את כל כוכבי הנבחרת בדראפט, והלחץ לאפשר להם לצאת לצפון אמריקה גבר והלך.
1989 עד 1991: נפילת מסך הברזל, הנהירה ל-NHL והפירוק
בין 1989 ו-1990 החל להיסדק מסך הברזל, והדבר ניכר גם ביחסם של שלטונות ברית המועצות לשחקני נבחרת ההוקי קרח שלהם ששאפו לממש את רצונם לצאת לצפון אמריקה ולשחק כמקצוענים ב-NHL. ב-1989 זכה חלוץ הנבחרת, סרגיי פריאחין, להיות הסובייטי הראשון שיוצא ל-NHL בברכת השלטונות. חלק מהכוכבים האחרים שנבחרו בדראפט ה-NHL, שלא קיבלו רשות דומה מהשלטונות, איבדו את סבלנותם וערקו לצפון אמריקה. המפורסמים בין העורקים היו סרגיי פיודורוב ואלכסנדר מוגילני, שערקו בסיוע פעיל של קבוצות ה-NHL שבחרו אותם בדראפט.
למרות המהומה שהשתררה בנבחרת, שאיבדה חלק מכוכביה והייתה מלאה בשחקנים נוספים שעסקו בשאלת היציאה ל-NHL, זכתה ברית המועצות באליפות עולם נוספת ב-1990. זה היה התואר הרשמי האחרון של הנבחרת. אחרי האליפות הזו נפרצו השערים באופן סופי, וכמעט כל כוכבי הנבחרת נהרו אל ה-NHL.
נבחרת ברית המועצות, ששחקניה כבר שיחקו בתחושה שמדינתם מתפרקת, הגיעה כנגד כל הסיכויים למשחק מכריע מול שוודיה שניצחון בו היה מעניק לה את מדליית הזהב באליפות העולם האחרונה שלה ב-1991 - אבל נוצחה במשחק והסתפקה במדליית ארד.
בהמשך השנה עוד הופיעה ברית המועצות במהדורה האחרונה של גביע קנדה, אך זו הייתה כבר נבחרת מפורקת, ולמעשה עד מספר שבועות לפני פתיחת הטורניר לא היה ברור כלל אם תשתתף בו. כוכבים רבים ויתרו על הטורניר, ואחרים נופו על ידי המאמן ויקטור טיחונוב מחשש שיערקו למערב. ברית המועצות סיימה את הטורניר במקום החמישי מתוך שש נבחרות, עם ניצחון בודד, ולא עלתה לחצי הגמר. זו הייתה האליפות הבינלאומית הרשמית האחרונה בה השתתפה נבחרת ברית המועצות בהוקי קרח.
עם שלושה משחקים בטורניר "גביע גרמניה" שנערך בפרנקפורט בנובמבר 1991 - ניצחונות על גרמניה וצ'כוסלובקיה, ותיקו 2:2 עם שוודיה - זכתה ברית המועצות בתואר אחרון בהחלט, וירדה מהבמה הבינלאומית.
אחרי פירוק ברית המועצות
בתקופת הביניים של הפירוק יוצגו הרפובליקות הסובייטיות - ללא ליטא, לטביה, אסטוניה וגאורגיה שהכריזו על עצמאות מלאה - על ידי נבחרת חבר המדינות. ב-1992, אחרי שזכתה במדליית הזהב באולימפיאדת אלברוויל, התפרקה סופית גם הנבחרת הזו, ונבחרות של 8 רפובליקות סובייטיות לשעבר - רוסיה, בלארוס, אוקראינה, לטביה, אסטוניה, ליטא, אזרבייג'ן וקזחסטן - התקבלו ל-IIHF כחברות נפרדות.
ה-IIHF הכירה ברוסיה כיורשתה של ברית המועצות, והשאירה אותה בדרג העולמי העליון; שאר הנבחרות נאלצו להתחיל את דרכן מהדרגים הנמוכים של אליפות העולם.
טעות - לעולם חוזר
טעות – לעולם חוֹזֵר (בראשי תיבות: טל"ח) הוא ביטוי שמשמעותו היא כי במקרה של טעות, רשאי השוגה לחזור בו מטעותו בכל שָלָב. מקובל לציין 'טל"ח' (ובהשפעת האנגלית 'ט.ל.ח.'; כתיב זה שגוי ואינו תואם את כללי האקדמיה ללשון) בשוליהם של מחירונים, דפי חשבון ומסמכים עסקיים דומים, כדי להבהיר שטעות שנפלה בהם בתום לב לא תחייב את הטועה. לביטוי זה משמעות חוזית, משום שהצגת מחירון או הגשת חשבון הן חלק מהמהלכים הכרוכים בכריתת חוזה ובמימושו, כך שטעות עלולה להפוך למחייבת ללא הסתייגות זו. השימוש בביטוי על גבי חשבונות בישראל הוא בעקבות הביטוי באנגלית, המשמש בעיקר בבריטניה ובאירלנד, Errors and Omissions Excepted שנכתבות בקיצור E&OE.
בהשאלה משמש הביטוי המשובש במכוון "טעות לעולם חוזרת" כדי להנהיג מידת הבנה וסלחנות כלפי טעויות, משום שהן כביכול חלק בלתי נפרד מהחיים ועל כן נסלחות.
ביהדות
צורה דומה של הביטוי מופיעה לראשונה בתלמוד הבבלי, אך במשמעות שונה: הטועה מחויב לחזור ולתקן (ולכן הטועה הוא החוזר). במסגרת דיון בדיני אונאה נאמר "ואמר רב נחמן: לא שנו אלא לוקח, אבל מוכר – לעולם חוזר". הצירוף "לעולם חוזר" נפוץ מאוד בספרות התלמודית בהלכות קנייה ומכירה. רמב"ם חזר על עיקרון זה בהלכות מכירה שבמשנה תורה, וכתב: "במה דברים אמורים, בלוקח, שהרי המקח בידו ומראהו. אבל המוכר חוזר בהוניה לעולם", וכן "הַמּוֹכֵר לַחֲבֵרוֹ בְּמִדָּה, בְּמִשְׁקָל אוֹ בְּמִנְיָן, וְטָעָה בְּכָלְשֶׁהוּ - חוֹזֵר לְעוֹלָם, שאין הוניה אלא בדמים; אבל בחשבון, חוזר". [חושֶׁן מִשְׁפָּט רלב, א'].
עיוורון
עיוורון הוא סוג של נכות המתבטא בפגיעה מסוימת או מוחלטת ביכולת הראייה, באופן זמני או לצמיתות. לעיתים מדובר במום מולד, ולעיתים נגרם כתוצאה ממחלה או תאונה.
הגדרת עיוורון בישראל (הן באירופה) נוגעת לא רק במקרה של עיוורון מוחלט - ללא יכולת אבחנה אפילו באור הוא NLP (no light perception). עיוורון מוגדר גם עבור אנשים בעלי לקות ראייה קשה. החוק מגדיר מה חדות הראייה בה לקויי ראייה מוגדרים עיוורים, והיא עומדת על 3/60.
הגדרה שלישית לעיוורון היא צמצום שדה הראיה כך שזווית הראיה המרבית אינה עולה על 20° בעין הבריאה יותר. בשלושת המצבים מקבלים ממשרד העבודה והרווחה תעודת עיוור.
מחלת ה-AMD היא הסיבה הנפוצה ביותר לעיוורון במדינות המפותחות. AMD נקרא ניוון מָקוּלֵרי, פגיעה באזור הראייה המפוקסת של העין, הדרוש לתפקודים ראיתיים רבים של היומיום, לפיכך אנשים שנפגעו ב-AMD, נחשבים כעיוורים בפני החוק. שנייה ל-AMD כגורמת לעיוורון בעולם המערבי היא גלאוקומה. לעומת זאת, במדינות עולם שלישי, המחלה הנפוצה ביותר שגורמת לעיוורון היא קטרקט, והיא גם הגורם השכיח בעולם לירידה בראייה בכלל.
גורמי עיוורון
ישנם גורמי עיוורון רבים, אך ניתן לסווגם לכמה מאפיינים עיקריים: עיוורון (לרוב מוחלט) יכול להיות קורטיקלי, היינו פגיעה במערכת העצבוב הראייתי שבמח, או רטינלי, היינו שיש בעיה ברשתית העין, אז גם יכול להופיע עיוורון חלקי (היינו שחלק משדה הראייה נפגע). עיוורון יכול להיגרם גם מגורמים אחרים הקשורים למבנים אחרים בעין (כגון קטרקט), או מפציעות.
עיוורון רטינלי
עיוורון רטינלי יכול להיות מגורמים גנטיים, ו/או מגורמים של הזדקנות, כגון ניוון מרכז הראייה. גורמים גנטיים שונים ורבים מעורבים (גם בצורה יחידית, היינו מוטציה יחידה) במחלות הפוגעות ברשתית, שכן בפרט, בתהליך ההתמרה של אור לאות חשמלי, מעורבים מאות חלבונים בהם עלולה להיות מוטציה גנטית שתפגע בכשירותם. מרבית המחלות הגנטיות קשורות לפגיעה ב-Retinal pigment epithelium (שכבה של תאי גלייה התומכת בפוטורצפטורים מכיוון הדמית), או לפגיעה בחלבוני הפוטורצפטורים.
מרבית המאמצים להשבת ראייה נעשים ברשתית, אם בצורה מלאכותית כדוגמת השתלת שבב, או הזרקה טיפולית לרשתית. לגישה זו פחות סיבוכים, יחסית לריפוי עיוורון קורטיקלי.
מקרי עיוורון רבים נגרמים עקב מחלת הגלאוקומה.
עיוורון קורטיקלי
מקרים של טראומת ראש, או שבץ, או נזק לעצב הראייה יכולים לגרום לעיוורון זה. עיוורון מלא (או באזור מסוים של שדה הראייה) יופיע בעיקר לאחר פגיעה באזורים הראשוניים של הראייה (LGN,V1). פגיעה באזורים יותר גבוהים, יוביל לשיבוש בהיבטים שונים של עיבוד הראייה, אך לא לעיוורון.
תופעת ה-Blindsight יכולה להיות לאנשים עם עיוורון, והיא היכולת לחוש אובייקטים, גם אם ה"מראה" אינו נתפס במודעות בצורה של ראייה, וכן לזהות רגשות.
בעיוורון מהסוג הקורטיקלי, ניסיון להשבת הראייה בצורה מלאכותית, מתבסס על שתל מוחי.
פגיעה קורטיקלית יכולה להתרחש גם בחוש השמיעה, כאשר תפקוד האוזן הפנימית, אך בדרך מהשבלול ל-ובקליפת השמיעה, משהו משתבש. בצורה כזו, ניתן להמשיל את הרשתית לשבלול.
גורמים נוספים
בארצות מתפתחות רוב מקרי העיוורון נגרמים עקב קטרקט שאינו מנותח, בניגוד למדינות המפותחות. קטרקט נגרם מעכירות של עדשת העין.
מניעה וטיפול
להקלת חייהם של העיוורים הומצאו מאות עזרים, הידוע בהם הוא כתב ברייל – צירופי בליטות על גבי משטח אותן ניתן "לקרוא" באמצעות מישוש. עזרים מוכרים נוספים הם איות אצבעות, חתימת מישוש , מקל חישה לעיוורים וכלב נחייה. קיימים אף עזרים מתוחכמים יותר, כגון מקלדת ברייל למחשב ו"מסך" לקריאה על ידי מגע, המאפשר בין השאר גלישה באינטרנט, באתרים נגישים.
בניגוד לדעה הרווחת, לרוב האנשים המתפקדים כעיוורים מוחלטים בעלי אחוז ראייה מסוים, לחלקם אף תיתכן ראייה תקינה עם פגיעה ממשית בשדה הראייה (למשל במחלת רטיניטיס פיגמנטוזה). עיוור נחשב אדם שחדות הראייה המקסימלית בעין הטובה יותר שלו, עם תיקון משקפיים במידת הצורך, הוא 3/60. לשם השוואה, לאדם בעל משקפי 4 - ומעלה, כאשר אינו מרכיב את המשקפיים, חדות הראייה של 3/60 או פחות. אולם, בניגוד לעיוור, קיימת עבורו האפשרות לשפר את הראייה במשקפיים או עדשות מגע.
אחת הבעיות העיקריות בעזרה ללקוי הראייה המבוגר היא המטופל עצמו. באמצעים טכניים שונים ניתן לשפר ולעזור מאוד בעיקר ביכולת לקריאה, אולם אחוז ניכר מהמטופלים חסר מוטיבציה ואינו מעוניין בעזרה זו. הסיבה העיקרית לכך היא חוסר הרצון שיראו אותו משתמש בזכוכיות מגדלות, טלסקופים קטנים או משקפיים מיוחדים. הבעיה ממשית, ומהווה גורם ראשון לכישלון הטיפול במקרים אלו. חלק מהעוורים מפתחים יכולת מוגברת של חושים אחרים. הדוגמה לכך הוא אשרף ארמאן - צייר עיוור מלידה.
נגישות
בחלק מהערים בישראל בתחנות אוטובוס יש עמוד הכרזה (אינו פועל אוטומטית) המסביר מה הזמנים ואילו אוטובוסים הולכים להגיע, בנוסף קיים שילוט בברייל של מספר הקו המגיע לתחנה.
במדרכות בחלק מהערים בישראל משולב ריצוף בולט (אנ), המאפשר ללקויי ראייה להרגיש בצורה טקטילית את שפות המדרכה, ומעברי חצייה הנמצאים בהמשך הדרך.
מודעות
ב-6 ביוני מצוין בישראל הבליינד דיי, יום ההזדהות עם עיוורים ולקויי ראייה.
ב-11 באוקטובר מתקיים יום הראייה הבינלאומי.
ספורט לעיוורים
בענפי ספורט אחדים נמצאו פתרונות לשילובם של עיוורים בפעילות ספורטיבית. ישנם משחקים שמשחקים עיוורים או שחקנים רגילים בעיניים עצומות, כמו שחמט עיוור. בנוסף, ישנם ארגוני ספורט שמתמחים בספורט לעיוורים. לדוגמה, הפדרציה האוסטרלית לספורט לעיוורים.
האומץ לחולין
האומץ לחולין היא מסה שפרסמה לאה גולדברג במרץ 1938 בגיליון הראשון של כתב העת "טורים". גולדברג, שעד אותם ימים הוכרה כמשוררת וסופרת בתחילת דרכה, חתמה לראשונה בשמה המלא, ולא בשם העט "לוג" בו חתמה קודם לכן.
במסה זו בקשה גולדברג להגיב על ענייני השעה, לחשוף את מצבה התרבותי של אירופה בשנות השלושים ולהרתיע בפני איום קריסתה של המורשת ההומניסטית בה, בזאת עוררה את תשומת לבם של האינטלקטואלים העבריים דאז. כמו כן גולדברג מעמידה את חובתו של האמן ואיש הרוח לעבודת החולין, העיסוק התמידי בקיום היום יומי של האדם, ומבקשת מקוראיה להפוך לבני בריתה כחלק מאותה 'מערכת החולין'.
על המסה ומבנה המסה
חוקרי הספרות העברית הרבו לעסוק במסה ו"באומץ לחולין" כהתפתחותו של מושג. "עבודת הלבורטוריה", עבודת החולין הקשה שדורש עולם הרוח מהקורא, שעל אודותיה והכרחיותה למען מציאת "השלמות" גולדברג כותבת במסה, היא שנדרשת גם בעת קריאתה, היינו פירוקה לאין סוף חלקים הבונים את אחדותה ותורמים להבנתה באספקטים שונים.
המסה כתובה בארבעה חלקים וכתיבתה הדיאלקטית של גולדברג, השוזרת צמדי ניגודים ואינטר-טקסטואליות לכל אורכה, היא שמחברת ביניהם. למסה, בעלת האופי הדיאספורי, ארבעה חלקים הקושרים בין הכללי, המסורת והתרבות האירופית כחלק ממסורת הספרות העברית, לפרטי, זיכרונה האישי מגרמניה לפני שעלתה ארצה, כשלראשונה, כאמור, היא כותבת ומפרסמת תחת שמה האמיתי.
בחלקה השני של המסה גולדברג מעמידה את "ההומו אוניברסאלה" למול טיפוסו של האדם המודרני, ה"הומו דיפרנציאלה". היא מתארת כיצד עולם המדעים המדויקים, שמפרק כל ערך קטן עד אין סוף ובו לכל חלקיק כזה ישנו ערך חשוב כשלעצמו, הגיע גם כן ליצירה הספרותית בהופעתו של "האדם הקטן" במרכז העלילה. תוך סקירה של יצירות ספרות מספרות העולם, גולדברג מתארת את רוחה של הספרות האנליטית המציגה דרך עדשת המיקרוסקופ את האדם הפשוט, המנוגד ל"אישיות הגדולה" ומבקשת לבחון את השלימות כזו שיכולה להכיל את סך חלקיה. בכך מעמידה לקוראיה את תפקידם, הן של הקורא הפשוט והן של איש הרוח והיוצר, בעבודת החולין, אותה היא רואה כ"עבודת הלבורטוריה", המחייבת ריכוז ודיוק וללא כל חגיגה של אידיאלים, לעבר יצירת האדם החדש.
למול מצבה של אירופה באותם הימים, גולדברג מסיימת את חלקה השני של המסה בתנאי הראשון הדרוש לעבודת החולין: אומץ וסבלנות, אך מוסיפה, "אולם האנושות העייפה ממלחמות, מלחץ סוציאלי, ממהפכות, אינה מוכנה עדיין לעבודת רוח קשה זו".
חלקה השלישי של המסה נכתב בגוף ראשון, כביטויה הפרטי של גולדברג, וזה מעמיד את הזיכרון כגורם המחבר בין הכללי והפרטי. הזיכרון האישי של גולדברג מגרמניה של שנת 1932, מתאר את "העייפות ההמונית ממלאכת החולין של הרוח" והחיפוש, הכמיהה והדרישה סביבה ל"אישיות" שתבטל את ההומו דיפרנציאלה, המורכב ממספר רב של תכונות.
גם את חלקה האחרון של המסה פותחת גולדברג בזיכרון מ"אותו חורף בגרמניה" בהרצאתו של קרל יונג בה הוא דיבר על אותה ה"אישיות". הרצאתו של יונג, בה גולדברג נכחה, אולם מציגה מקרה בודד, "לא הרצאתו היא שגרמה להפיכה הנאצית" היא כותבת, אך הוא מצטרף למניין של אנשי רוח שברחו מ"מציאות החולין" וחושף את המחיר שהדבר גבה מהם.
גולדברג מסיימת בקריאה ובאזהרה נוספת, המשאירה את טעם המניפסט שישנו למסה, ומעמידה את הניגוד בין עבודת החולין לחגיגת האידיאלים, בקריאה לשותפיה "אשר יקר להם עד היום גורל האדם ועתידו, כל אלה שלא איבדו מתוך קוצר רוח את כושר המחשבה, ילכו אחריהם ויברכום ברכה אחת, ברכת תקופתנו: - אומץ לחולין!"
לקריאה נוספת
לקריאת המסה האומץ לחולין:
עוד על האומץ לחולין ועל התפתחותו של מושג ראו:
דיוויזיית השריון השביעית (ארצות הברית)
דיוויזיית השריון ה-7 של צבא ארצות הברית (באנגלית: 7th Armored Division) הייתה דיוויזיית שריון אמריקאית אשר לחמה במלחמת העולם השנייה בחזית המערבית.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-1 במרץ 1942 לאחר הצטרפותה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, וכמפקדה הראשון מונה לינדזי מק'דונלד סילבסטר. הדיוויזיה נחתה בחופי נורמנדי ב-13–14 באוגוסט 1944, והשתתפה במבצע קוברה ובהסתערות לעבר הסן, ולאחר מכן סייעה לדיוויזיה ה-5 במהלך המצור על מץ. ב-25 בספטמבר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה התשיעית, והחלה במסע להולנד, שם נדרשה להגן על האגף הימני (המזרחי) של המסדרון שנפתח במבצע מרקט גארדן. לאחר מכן פעלה הדיוויזיה בדרום-מזרח הולנד, כדי שכוחות בריטים וקנדים והדיוויזיה ה-104 יוכלו לפנות את הגרמנים משפך הסכלדה בדרום-מערב הולנד, על מנת לפתוח את נתיבי המשלוח לנמל אנטוורפן, כדי לאפשר לאוניות בעלות-הברית להביא אספקה מבריטניה. ב-30 בספטמבר החלה הדיוויזיה בקרב אוברלון, וב-8 באוקטובר הוחלפה על ידי דיוויזיית השריון הבריטית ה-11, והוכפפה תחת פיקוד הארמייה השנייה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-8, וב-1 בנובמבר מונה רוברט הסברוק למפקד הדיוויזיה. במהלך הקרב על הבליטה לחם צוות קרב מהדיוויזיה בפיקודו של ברוס קלארק בקרב סן וית, ולאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה כחלק מהקורפוס ה-5, ובכלל זה בגשר רמאגן. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בכיתור כיס הרוהר, וב-16 באפריל 1945 נכנע הקורפוס ה-53 לפני כוחות הדיוויזיה. לאחר מכן הועברה הדיוויזיה שוב תחת פיקוד בריטי, ויצרה קשר עם כוחות הצבא האדום.
באמצע יולי החלו חיילי הדיוויזיה לחזור לארצות הברית, וב-9 באוקטובר 1945 פורקה הדיוויזיה. במהלך מלחמת קוריאה הוקמה הדיוויזיה מחדש, אולם היא לא השתתפה בלחימה, ובשנת 1953 שוב פורקה.
הדיוויזיה ה-216 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-216 (בגרמנית: 216. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 בזמן הגיוס שקדם לפרוץ מלחמת העולם השנייה, והועמדה תחת פיקודו של הרמן בטכר. במהלך הפלישה לפולין שהתה הדיוויזיה בחזית המערבית, כחלק מהקורפוס ה-27 במסגרת הארמייה החמישית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-11 במסגרת הארמייה השישית, והשתתפה בקרב על דנקרק ובכיבוש שרבור. לאחר מכן נשארה הדיוויזיה ככוח כיבוש בצרפת, ובדצמבר 1941 נשלחה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרב מוסקבה כחלק מהקורפוס הממונע ה-40 במסגרת הארמייה הרביעית. לאחר מכן נשארה הדיוויזיה בגזרה המרכזית, ובקרב קורסק לחמה כחלק מהקורפוס ה-23 במסגרת הארמייה התשיעית. ב-17 בנובמבר 1943 פורקה הדיוויזיה, ובעוד חלק מיחידותיה הועברו לדיוויזיה ה-102, הוסבה מפקדת הדיוויזיה לדיוויזיה ה-272.
בג"ץ לוזון
בג"ץ 3071/05 לוזון ואח' נגד ממשלת ישראל (שאוחד לדיון יחד עם שתי עתירות נוספות: בג"ץ 3938/05 בר-און ואח' נגד משרד הבריאות ובג"ץ 4013/05 שיבר ואח' נגד מדינת ישראל) עוסק בעתירה של חולי סרטן כנגד אי הכללתן של תרופות, לטיפול במחלת סרטן המעי הגס וסרטן הערמונית, בסל שירותי הבריאות.
חשיבותה של פסיקת בג"ץ זו היא בדיון המשפטי העוסק בסוגיית הזכות לשירותי בריאות כזכות חוקתית. בעניין זה בג"ץ פסק, לאחר דיון משפטי מנומק, כי אין זכות חוקתית למימון תרופה פרטנית וכי רק בנסיבות חריגות ויוצאות דופן תקום חובה חוקתית על רשויות המדינה לממן תרופה פרטנית. בהתאם נקבע כי במקרה של העתירה לא הוכחה פגיעה בזכות חוקתית הנ"ל.
עניין חשוב נוסף שנידון בבג"ץ זה הוא בחינת התנהלות הוועדה הציבורית להרחבת סל שירותי הבריאות בעת שהיא דנה בבקשות להוספת טכנולוגיות לסל. בהקשר זה נפסק בבג"ץ כי הוועדה התנהלה כראוי ולא נפל פגם בהחלטתה.
רקע
חוק ביטוח בריאות ממלכתי קובע, בין היתר, מהם השירותים הרפואיים הנכללים בסל שירותי הבריאות שמבוטחי קופות החולים זכאים לקבל. השירותים הרפואיים הכלולים בסל השירותים מפורטים בחוק וכוללים אלפי תרופות, אביזרים רפואיים, פרוצדורות ועוד.
משרד הבריאות שואף ליצור סל שירותי בריאות שייתן מענה מאוזן לכלל החברה, באופן שיבטיח תשתית רחבה להענקת טיפול רפואי הולם ומענה רחב לצרכים השונים והרבים הקיימים בחברה. משרד הבריאות עושה זאת תוך הקצאת המשאבים המוגבלים הקיימים לרשותו באופן היעיל ביותר.
החוק קובע מנגנון המאפשר עדכון, הרחבה ושינוי של סל שירותי הבריאות מעת לעת, זאת בהתאם להתפתחויות טכנולוגיות מסוימות, בכפוף לסדרי העדיפויות של הממשלה בתקציב המדינה. לאורך השנים התעורר הצורך במנגנון שיסייע לממשלה בגיבוש החלטה אלו טכנולוגיות ספציפיות ניתן להוסיף לסל שירותי הבריאות, במסגרת התקציב שנקבע לכך. כמענה לכך, הוחלט על הקמת ועדה ציבורית מיוחדת – היא "הועדה הציבורית להרחבת הסל" או בקיצור "ועדת הסל".
העובדות
בשנת 2005, בזמן הגשת העתירות, התקבלו במשרד הבריאות 400 בקשות שונות להוספת תרופות וטכנולוגיות חדשות לסל הבריאות. הבקשות הועברו לוועדה הציבורית להרחבת הסל וזו קיימה מספר ישיבות שבסופן דירגה את התרופות לפי סדר קדימויות.
ביום 21 במרץ 2005 הציגה וועדת הסל את המלצותיה בפני הממשלה וביום 13 באפריל 2005 התקבלה החלטת ממשלה שבמסגרתה אושרה הוספה של תרופות וטכנולוגיות חדשות לסל בהתאם לטבלה שצורפה לאותה החלטה. עם זאת, תרופות מסוימות, לסוגים שונים של מחלת הסרטן, אשר לא דורגו בעדיפות גבוהה על ידי חברי הוועדה נותרו מחוץ לסל ועל רקע זה הוגשו העתירות.
העותרים, חולים בסוגים שונים של מחלת הסרטן, התקשו לממן את רכישתן של התרופות עליהן המליצו רופאיהם: שלוש העתירות אוחדו לדיון אחד.
ממועד הגשת העתירות ועד קיום הדיון בהן הספיקה ממשלת ישראל לבצע הרחבה נוספת של הסל. בהתאם, החל מיום 20 בספטמבר 2006 נוספו לסל התרופות אווסטין וטקסוטר. תרופת הארביטוקס אליו התייחסה העתירה בבג"ץ שיבר נותרה מחוץ לסל.
לאור ההרחבה האחרונה, הסעדים שביקשו העותרים לוזון ובר-און הפכו לא רלוונטיות ולכן העתירות נמחקו ואילו העתירה בבג"ץ שיבר נותרה להכרעה.