cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המשרד הארצישראלי
הקמת המשרד
לאחר הקונגרס הציוני השביעי בשנת 1905, בעקבות מותו של בנימין זאב הרצל, גברה הציונות הסינתטית על הציונות המדינית. בקונגרס הציוני השמיני, באוגוסט 1907, הוחלט על הגברת הפעילות המעשית בארץ ישראל וארתור רופין נשלח לארץ ישראל כדי לבדוק דרכי פעולה אפשריות של התנועה הציונית.
הנרי מסקוטלנד
בשנת 1139 נשא את עדה דה וארן ונולדו להם שלושה בנים, כאשר שניים מהם: מלקולם הרביעי וויליאם הראשון היו מלכי סקוטלנד, ושלוש בנות.
המשרד הארצישראלי
הקמת המשרד
המשרד הארצישראלי הוקם על ידי רופין ב-1 באפריל 1908 ביפו. רופין הביא לשגשוג המשרד בעקבות גמישותו וגישתו. הוא למד באופן יסודי את בעיית ההתיישבות והכלכלה בארץ ישראל וניסה לפלס דרכים חדשות גם אם לא היו מקובלות על רבים. כמזכיר המשרד, או כסגן מנהל, מונה יעקב טהון, שעבד לפני כן עם רופין במשרד לסטטיסטיקה יהודית בברלין. בינואר 1916, לדרישת הטורקים שדרשו שבראש המשרד הארצישראלי יעמוד נתין טורקי, הועמד יעקב טהון בראש המשרד.
הנרי מסקוטלנד
הנרי נפטר בשנת 1152, שנה לפני מותו של אביו.
המשרד הארצישראלי
הקמת המשרד
לאחר כיבוש ארץ ישראל על ידי הבריטים הגיעה לארץ ישראל ועד הצירים והוא פעל לצידו של המשרד הארצישראלי. במהלך שנת 1919 הועלו תוכניות להקמת גוף מאוחד שיחליף את שני הגופים ויפעל באופן מאוחד מטעם ההסתדרות הציונית.
פעולות המשרד
פעולות המשרד הארצישראלי החלו בתחילת 1908, שעה שעמדו לפניו כמה בעיות דחופות שהיה צריך לגשת לפתרונם המיידי. מאמצים רבים הקדיש המשרד לקניית אדמות ברחבי ארץ ישראל. רופין סייר בדרום הארץ ובעבר הירדן וניהל משא ומתן להרחבת ההתיישבות היהודית. הוא עודד גם התיישבות עירונית וכל תוכנית שיכלה לסייע לפיתוח התעשייה, כמו אספקת המים, דרכים, תחנות חשמל, נמלים וכריית אוצרות טבע. במשך השנים הפך המשרד למרכז שייצג את היישוב החדש והיה כתובת ליהודים מהעולם.
המשרד הארצישראלי תמך בחלוצי העלייה השנייה והגיש להם סיוע רב בכיבוש העבודה ובמרוצת הזמן גם לשם התיישבות קבע. נוצר שיתוף פעולה בין המשרד לבין המתיישבים, שהיווה שינוי ליחס האפוטרופסי כפי שהיה בימי חסותו של הברון רוטשילד.
המשרד התמקד בפעילויות הבאות:
חוות הכשרה
המשרד הארצישראלי חיפש פתרון למצב הקשה של הפועלים היהודים שהתרכזו במושבות. הם סבלו מחוסר עבודה בגלל התנכרות של האיכרים לעבודה עברית. רופין הציע להקים חוות הכשרה לשם הכנת המתיישבים על אדמת הקרן הקיימת והכשרת היישוב, וכך נתפנה המשרד להכנת התוכניות להקמת חוות הכשרה בחיטין, דלייקה, אום ג'וני, בית עריף (בן שמן) וחולדה. המשרד הארצישראלי סייע לבן שמן בדרכים שונות, למשל בהשתתפות במשכורת של מורה.
אחוזות
אחת הפעולות של המשרד הייתה ניסיון נוסף שהגה רופין, לקשור יהודים בעלי-הון לתקוע יתד בארץ ולהקים כאן נחלה באמצעות רעיון האחוזות.
ביסוד הרעיון היה הרצון לתת שהות של מספר שנים לאנשים היושבים בחו"ל כדי שיבואו ארצה רק כאשר הכנסתם תהיה מובטחת, כשבינתיים מתיישבים זמניים יעבדו את נחלתם. כך עסק המשרד הארצישראלי בייעוץ לאגודות אלו ובארגון אנשים לעלייה. בדרך זו הוקמו חוות פוריה ב-1912 ושרונה ב-1913 על ידי יהודים מארצות הברית. כמו כן הוקם כפר אוריה על ידי אחוזת לונדון. המושבות רחובות וחדרה ראשיתן בהתארגנות של משקיעים ברוסיה. דוגמה לעיר שצמחה מאחוזה של אגודה ציונית היא עפולה בעמק יזרעאל, שנוסדה ב-1915.
חצר כנרת
ביוני 1908 החלה העבודה הראשונה של ההתיישבות חקלאית מטעם המשרד הארצישראלי ובמימון חברת הכשרת היישוב. על אדמת דלייקה קמה חוות כנרת.
האגרונום ברמן התמנה למנהל החווה, וקבוצת פועלים עבריים שקודם לכן עבדה איתו בבן שמן נבחרה לעבוד על אדמת הקרן הקיימת. תחילה חשבו כי כבר בשנה הראשונה יהיו רווחים, אך בתום כשנה החלה מתיחות בין ברמן לפועלים ושנת המשק הראשונה הסתיימה בהפסדים. ד"ר רופין הגיע למקום והחליט לפטר את ברמן וכמו כן להחליף את כל צוות הפועלים. קבוצת הפועלים שהקימה בעצמה את המקום עזבה, אולם הבעיה לא נפתרה, ואיגוד פועלי הגליל דרש מרופין למסור את החווה לניהול לידי הפועלים עצמם. רופין לא יכול היה להיענות לדרישה אך הציע לעשות ניסוי על אדמת אום ג'וני, בהקמת חווה שתימסר לניסיון לשנה לקבוצת פועלים אשר תנהל את המשק ותעבד את האדמה על אחריותה. ועד החורש קיבל את ההצעה וכך הונח היסוד לקבוצה הראשונה – דגניה.
סיוע לעולים
המשרד עסק בסיוע לעולים ובמיוחד לעולים מיהדות תימן לעלות ולהשתקע בארץ ישראל. המשרד השתתף במימון מגרשים להתיישבות התימנים וכן סייע בטיפול רפואי עבורם. לצד המשרד התקיימה ועדה לענייני עולי תימן בהשתתפות נציגי ארגונים שונים, בהם יוסף שפרינצק מהסתדרות הפועל הצעיר, ברל כצנלסון מהסתדרות פועלי יהודה, דוד בלוך-בלומנפלד מהסתדרות פועלי ציון ושמואל יבנאלי.
בשנות ה-2000 נמתחה ביקורת על חלקו המכריע של ארתור רופין בעליית יהודי תימן, זאת בגלל שראה ביהודי התימני "כוח עבודה זול". האנתרופולוג אריך בראואר מצא כי יהודי תימן לא נטו לעסוק במלאכות כפיים או חקלאות בדרך כלל, אלא מלאכה ומסחר. פרופסור אהרן גימאני חקר את הבדלי העיסוק של יהודים תושבי כפר ותושבי עיר ומצא שתלמידי חכמים ובני המשפחות האמידות עסקו כמעט תמיד בצורפות - תחום עיסוק שבתימן היה על טהרת היהודים.
אורה
אורה הוא מושב הנמצא דרומית־מערבית לירושלים אשר נוסד בשנת 1950 על ידי יוצאי תימן ויוצאי מרוקו אשר עלו יחד והתערבבו עם השנים. השם אורה הוא סמלי, צורה עברית ממגילת אסתר ומהתפילה על פי צליל שמו של הכפר הערבי אל-ג'ורה (בערבית: الجورة) שהיה במקום עד מלחמת העצמאות.
במהלך השנים עברו חברי המושב מעיסוק בחקלאות לעיסוקים אחרים. החל משנת 2008 פעלה רשות מקרקעי ישראל למנוע זאת מהם בטענה שהקרקעות במושב הוקצו לחקלאות ולמגורים ולא לעסקים אחרים.
המושב שוכן על הר אורה שגובהו 848 מטרים מעל פני הים, אחת הפסגות הגבוהות בהרי ירושלים. בשטח ההר מתחם לשלוש הדתות שנבנה ביוזמת מיס קרי. שמו הערבי של ההר היה ראס א-רב, כלומר - הר האדון. הנוצרים מכנים אותו "הר הביקור", על שם ביקורה של מרים אמו של ישו את אלישבע, אמו של יוחנן המטביל. המקדש של מיס קרי נמצא כיום בשטח בסיס צבאי.
במושב נמצא מוסד "מסילה" לנערות בסיכון.
וילהלם בוגר
וילהלם פרידריך בוגר (בגרמנית: Wilhelm Friedrich Boger; 19 בדצמבר 1906, זופנהאוזן – 3 באפריל 1977), המכונה "הנמר מאושוויץ", היה מפקח משטרה גרמני ואיש סגל מחנה הריכוז אושוויץ בירקנאו. נודע לשמצה בשל פשעיו המחרידים באושוויץ יחד עם מפקדו האוסטרי, מפקד הגסטפו באושוויץ, מקסימיליאן גרבנר.
ביוגרפיה
בוגר נולד בעיירה זופנהאוזן שבמחוז שטוטגרט, גרמניה. אביו היה סוחר והוא הצטרף לתנועת הנוער ההיטלראי בנעוריו. לאחר סיום לימודיו התיכוניים בשנת 1922 החל להתלמד בעיסוק אביו במשך שלוש שנים, ובשנת 1925 החל לעבוד בפקידות. בשנת 1929 הצטרף לשורות המפלגה הנאצית. היה חבר בשורות האס אס הכללי משנת 1930. לאחר שפוטר מעבודתו בשנת 1932 הצטרף לאס אס וביולי 1933 למשטרה הפוליטית בשטוטגרט. בין השנים 1936–1937 עבד בבית הספר לאימון שוטרים. מונה לתפקיד מפקח משטרה לאחר שעבר את בחינות כוח המשטרה בשנת 1937, אף על פי שנלקח למעצר בשנת 1936 בגין יחס לא הולם לנחקר.
בתחילת מלחמת העולם השנייה נשלח לעמוד בראש המשטרה המחוזית בעיר צ'חאנוב, ולאחר שלושה שבועות נשלח להקים ולפקח על תחנת שיטור גבול בעיר אוסטרולנקה. בשנת 1940 הצטרף לכוח המשטרתי בדרזדן, משם נשלח לחזית ונפצע בשנת 1942. תשעה חודשים לאחר מכן נשלח למחנה אושוויץ. תחילה שירת כמפקד מחלקה (צוגפיהרר) ולאחר מכן כסגן משנה (אונטר-שטורמפיהרר) בגסטפו של אושוויץ. הגסטפו במחנה היה כפוף למשרד הראשי לביטחון הרייך ותחומי האחריות הראשיים שלו היו: ניהול רישום על אסירים במחנה, קליטת אסירים למחנה, ניהול הביטחון במחנה, לחימה במרידות במחנה וחקירת אסירים. מ-23 בדצמבר 1943 עד פינוי המחנה היה אחראי על אגף החקירות ותשאול האסירים כהאופט-שטורמפיהרר (דרגה מקבילה לסרן). אגף זה נקרא בפי האסירים "בלוק המוות" או "בלוק העינויים" - בלוק 11.
וילהלם בוגר המציא את "נדנדת בוגר", אמצעי לצורך חקירה בעינויים שתואר כלהלן: "הייתה זאת קורת ברזל באורך מטר שנתלתה מהתקרה על ידי שרשראות", סיפרה פראו בראון שהעידה נגדו במשפטי אושוויץ בפרנקפורט. כך תיארה את השימוש בקורה
לאחר מלחמת העולם השנייה
פשעיו המחרידים בגסטפו באושוויץ נמשכו עד לפינוי המחנה בינואר 1945. לאחר מכן נמלט מאנשי הצבא האדום במשך חמישה חודשים ושהה בבית הוריו בלודוויגבורג, עד שנעצר ביוני 1946. הוא היה אמור להיות מוסגר לפולין לצורך העמדה למשפט, אך הצליח להימלט במהלך השנה. משנת 1948 עד אמצע 1949 עבד כחקלאי בחווה ליד שטוטגרט. הוא נעצר לזמן קצר בעיר רייבנסבורג בגין אותו יחס לא הולם שנתן לנחקר שלו משנת 1936 ושוחרר במהרה. חי עם משפחתו תחת זהותו האמיתית בהמינגן. בהמשך מצא עבודה כמפקח על סחורה במפעל מטוסים בעיר הולדתו זופנהאוזן, בו עבד תקופה וקודם לתפקיד משרדי עד שנתפס באוקטובר 1958 בגיל 57. כאשר מכריו או שכניו שאלו אותו על מעשיו במחנה אושוויץ, אמר שאין לו שום רגשי אשם. עבר דה-נאציפיקציה. בית המשפט בשטוטגרט קבע שבוגר "אינו מותיר רושם של איש מחוספס ואכזר, אלא של אדם רציונלי, מפקח משטרה מלומד ומשרת אזרחי", הפסיק את החקירה בגינו והעביר אותה לידי הממשלה.
בשנת 1959 נעצר בפעם האחרונה והואשם בפשעי מלחמה שביצע באושוויץ. ב-20 באוגוסט 1965 התווסף שמו לרשימת המורשעים במשפטי אושוויץ בפרנקפורט באשמת סיוע וביצוע רציחות של יהודים. לאחר סדרה של עדויות מפי ניצולים ועדי ראייה אחרים, נשפט לבסוף למאסר עולם בגין הרשעה בחמישה מקרי רצח, רצח קולקטיבי ב-109 מקרים ובגין סיוע לרצח בשאר המקרים.
הוא מת בגיל 71 בכלא בייטיגהיים-ביסינגן שבבאדן-וירטמברג ב-3 באפריל 1977, 19 שנים לאחר מעצרו ותחילת משפטו.
פון דו גאר
פון דו גאר (בצרפתית: Pont du Gard, מילולית - גשר גאר) הוא קטע מאמת מים רומאית עתיקה בפרובאנס שבדרום צרפת, החוצה את נהר הגארדו במבנה גשר קשתות מורכב. גשר-אקוואדוקט זה נחשב אחת הדוגמאות המובהקות לאדריכלות רומית, מוגדר כאתר מורשת עולמית, ומהווה את אחת האטרקציות התיירותיות הפופולריות ביותר בצרפת.
הפון דו גאר נבנה כחלק ממערכת הולכת המים לעיר הרומית העתיקה נמאסוס, היא נים של היום.
מבנה
הגשר בנוי בשלוש קומות מאבנים שנחצבו במחצבות הרומיות בסביבתו. אורכו 275 מטרים, וגובהו 49 מטרים מעל פני נהר הגארדו. זוהי אמת המים הרומית הגבוהה ביותר המוכרת כיום. אורכו המקורי היה ארוך בכ-100 מטר, אך קצהו בגדת הנהר השמאלית חסר מזה שנים רבות.
בסיסי קשתות הקומה האמצעית מונחים בדיוק מעל מקביליהם בקומה הראשונה, ולכן רוחבי המפתחים בשתי הקומות זהים לחלוטין. בקטע המרכזי של הגשר, הבנוי באפיק הנהר, רוחבם של מפתחי קשתות שתי הקומות התחתונות 24.5 מטרים, והוא הולך וצר בקשתות שבשוליים, עד 15.5 מטרים בקצוות. בקומה העליונה מפתחי הקשתות אחידים לכל האורך וקטנים משמעותית מאלה של הקומות שמתחת - 4.8 מטרים.
היסטוריה
לאורך זמן מקובלת הייתה הסברה שהפון דו גאר נבנה בידי מרקוס ויפסניוס אגריפס, חתנו ויד ימינו של הקיסר אוגוסטוס, בסביבות שנת 19 לפנה"ס. אולם ממצאים ארכאולוגיים חדשים יותר מצביעים על האפשרות שהגשר נבנה מאוחר יותר, בסביבות מחצית המאה הראשונה - עשרות שנים לאחר פטירתו של אגריפס. הגשר נבנה כחלק ממערכת הולכת מים באורך 50 ק"מ, ממעיינות בקרבת העיר אוזס אל העיר נמאסוס (נים).
הגשר מדגים את מיטב היכולות ההנדסיות של הבנאים הרומיים. בנייתו נעשתה בבנייה יבשה, ללא כל שימוש במלט. אבני הגשר, בחלקן אבני ענק במשקל של עד 6 טונות, נחצבו ונחתכו להתאמה מושלמת בהרכבה זה לזה ללא שימוש בחומרי חיבור. מערכת מורכבת של גלגלות ומסועים שימשה להרמת אבני הבניין למקומן, ומערכת פיגומים תמכה במבנה בעת בנייתו. עדויות לאמצעים הנדסיים אלה ניתן למצוא במבנה הגשר עד היום, בדמות בליטות וחריצים בתמוכותיו. מניחים שבניית הגשר ארכה כשלוש שנים, והעסיקה קרוב לאלף פועלים.
עם השלמתה של אמת המים נתאפשרה אספקת המים לעיר נמאסוס, והמערכת הובילה 20,000 מ"ק של מים ביום, שהוזרמו לאורך 50 ק"מ בשיפוע מתון של 34 ס"מ לק"מ (1:3,000). הפרש הגובה בין נקודת המוצא של המים לבין יעדה אינו עולה על 17 מטרים.
למן המאה הרביעית לספירה הוזנחה תחזוקת הגשר, ומשקעי עפר ולכלוך מילאו כשני שלישים מנפח מוביל המים שבראש המבנה. במאה התשיעית הפכה אמת המים לבלתי שמישה, ותושבי האזור החלו לעשות שימוש משני באבני קצות הגשר. עם זאת, רוב רובו של מבנה הגשר השתמר באופן מרשים.
מימי הביניים ועד המאה ה-18 שימש המבנה כגשר רגיל למעבר רגלי בין שתי גדות הנהר. ב-1295 הונהגה גביית אגרה מחוצי הגשר. עמודי הקומה האמצעית הוצרו כדי לאפשר דרך רחבה יותר בקומה הראשונה שנשאה אותה, אך שינוי זה העמיד בסכנה את יציבותו של המבנה, ולכן ב-1702 שוקמו עמודי הקומה האמצעית לרוחבם המקורי. ב-1743 נבנה גשר חדש בצמוד לקשתות הקומה התחתונה כדי לאפשר תנועה בין שתי גדות הנהר במבנה ייעודי לנושא, והגשר המקורי שוקם והחל להוות אטרקציה תיירותית. באמצע המאה ה-19, בתקופת מלכותו של נפוליאון השלישי, נערכו עבודות שיקום נוספות במבנה.
איכות הבנייה הגבוהה של הפון דו גאר הפכה אותו לתחנת לימוד קבועה במסעותיהם המסורתיים של צוערי הבנאים המומחים של צרפת ברחבי המדינה, המתקיימים מאז ימי הביניים במסגרת ארגונם "קומפניון דו טור דה פראנס". רבים מהם הותירו את רישומיהם על אבני המבנה, ואלה מצטרפים לסימוניהם של הבנאים הרומאים המקוריים שנגעו לאופן הצבת האבנים במבנה.
ב-1985 צורף הפון דו גאר לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. ב-1998 ניזוקה קשות סביבת הגשר בשיטפונות שפקדו את האזור, והכביש המוביל אל האתר הוצא מכלל שימוש יחד עם מתקנים הסובבים את הגשר; אך הגשר המסיבי עצמו, הניצב על תילו מזה למעלה מאלפיים שנה, לא סבל נזקים משמעותיים. בשנת 2000 הושלמו עבודות שיפוץ נרחבות של מתחם האתר, שבוצעו בשיתוף פעולה בין ממשלת צרפת, רשויות השלטון המקומי באזור ואונסק"ו. העבודות כללו פיתוח סביבתי ואדריכלות נוף, הקמת מרכזי מבקרים בשתי גדות הנהר, ופתיחת מוזיאון העוסק בהיסטוריה של האתר. במיזם הושקעו 32 מיליון אירו, השקעה שעוררה ביקורת הן בשל גובהה והן בטענה כי הפיתוח פוגע ביופיו הטבעי של המקום. כיום מבקרים במקום מעל מיליון איש בשנה. בשנת 2004 הוענק לו מעמד של אחד מהאתרים הגדולים של צרפת.
יום ההתנצלות
יום ההתנצלות הלאומי (באנגלית: National Sorry Day) הוא יום המצוין באוסטרליה מדי שנה ב-26 במאי החל מ-1998, לזכר העוולות שהקולוניה הבריטית ביצעה כלפי אוכלוסיית הילידים האבוריג'ינית, ובמיוחד לזכר פרשת "הדור הגנוב" של רבבות הילדים האבורג'ינים שהוצאו בכפייה מבתיהם ונשלחו לבתי יתומים ולאימוץ על ידי לבנים, במסגרת מדיניות ממשלתית שנמשכה בשנים 1900–1972.
היום צוין לראשונה ב-1998, ומאות אלפי אוסטרלים הביעו את התנצלותם בעצרות פומביות, ובחתימה ב ב"ספרי התנצלות" שנפתחו ברחבי המדינה והוגשו למנהיגים אבוריג'ינים ובאתר אינטרנט שנפתח לשם כך. לנוכח סירובו של ראש ממשלת אוסטרליה, ג'ון הווארד להתנצל, והתעקשותו להסתפק ב"הבעת צער", קיבל יום זה משמעות פוליטית. הווארד, בניגוד לפוליטיקאים רבים מכל חלקי הקשת הפוליטית גם סירב להשתתף באירועי יום ההתנצלות.
היום אינו יום רשמי, ואירועיו אינם מאורגנים ידי ממשלת אוסטרליה, אלא על ידי וועדה ציבורית מיוחדת שהוקמה לשם כך.
האן קאנג
האן קאנג (בקוריאנית: 한강; נולדה ב-27 בנובמבר 1970) היא משוררת וסופרת דרום קוריאנית. ספרה המפורסם ביותר הוא "הצמחונית", אשר תורגם לשפות רבות וזכה בפרס בוקר הבינלאומי ביחד עם מתרגמת הספר מקוריאנית דבורה סמית'.
ביוגרפיה
האן מדגישה בראיונות שהיא החלה לכתוב בשנה הראשונה בה הנשיא בדרום קוריאה נבחר על ידי אזרחים ולא על ידי הצבא מאז המהפכה הצבאית של פארק צ'ונגהי ב-1961 והמצב הפוליטי החדש מאפשר לה ולסופרים דרום קוראנים נוספים לייצר כתיבה מסוג חדש. בתחילת שנות השלושים לחייה היא סבלה מכאבים בלי מוסברים בידיים שגרמו לה סבל רב. במשך שלוש שנים היא כתבה רק על ידי הקשה עם עט על המקלדת.
בשנת 1998 השתתפה האן קאנג בתוכנית הכתיבה הבינלאומית באוניברסיטת איווה במשך שלושה חודשים בהמועצה הקוריאנית לאומנויות.
ספרה המפורסם ביותר הוא "הצמחונית" (אנגלית: The Vegetarian; קוריאנית: 채식주의자), שיצא לאור בשנת 2007. הספר מספר על אישה "רגילה" ששמה יונג הי שמחליטה להיות צמחונית. היא רואה בצמחונות דרך להימנע מלעשות רע, ולטהר את עצמה. לדעתה אכילת בשר מסמלת את האלימות של בני האדם. יונג הי, מתחילה להזדהות כצמח, להפסיק לאכול בכלל ואחר כך גם לנסות לצאת מגבולות הגוף הגשמי שלה ולהפוך לעץ. חלק מההשראה של האן קאנג לכתיבת הספר הוא משפט של יי סאנג, משורר קוריאני:
"הצמחונית" תורגם לשפות רבות, וזהו הספר היחיד של האן קאנג שתורגם לעברית (בהוצאת סאגה), עובד לסרט קולנוע, זכה בפרס הבוקר הבינלאומי נבחר על ידי הניו יורק טיימס לאחד מעשרת הספרים הטובים לשנת 2016.
האן מציינת את התקוממות קוואנגג'ו כאירוע מכונן בחיי משפחתה ושהשפיעה עמוקות גם על יצירתה. במאי 1980, סטודנטים ואזרחים יצאו לרחובות במחאה של המשטר הצבאי מאז עלייתו לשלטון של הנשיא Chun Doo-hwan. המהומות דוכאו על ידי הצבא ביד קשה ומאות אזרחים נהרגו. משפחה של האן עזבה את העיר כשנה לפני פרוץ ההתקוממות. הוריה של האן הרגישו "אשמת ניצולים". ספרה Human Acts (מעשיים של בני אדם) נפתח בתיאור ההתקוממות.
האן קאנג הגיעה ממשפחה ספרותית, אביה ואחיה עסקו בספרות והיא הייתה מוקפת בספרים מאז היותה ילדה קטנה.
כיום האן קאנג נשואה לפרופסור קיו הי, מבקר אומנות ויש לה בן.
ברנשים וחתיכות (סרט)
ברנשים וחתיכות הוא סרט מוזיקלי שהופק באולפני MGM בשנת 1955. הסרט בוים בידי ג'וזף ל. מנקייביץ' והופק בידי סמואל גולדווין. הסיפור מבוסס על המחזמר "ברנשים וחתיכות" שכתב והלחין פרנק לאוסר, שהועלה לראשונה בברודוויי ב-1950. התסריט הוא עיבוד לשני סיפורים קצרים של דיימון ראניון, "האידיאל של מיס שרה בראון" ו"לחץ דם".
שלושה מהשירים שמופיעים בסרט, "Pet Me Poppa", "(Your Eyes Are the Eyes of) A Woman in Love", ו "Adelaide" ונכתבו בידי פרנק לאוסר, במיוחד לגרסה הקולנועית, והשיר האחרון נכתב במיוחד עבור פרנק סינטרה.
עלילה
נתן דטרויט (פרנק סינטרה) מנהל מקום מפגש ותיק וקבוע למשחקי קובייה (בלתי חוקיים) בניו יורק של סוף שנות ה-40. הוא נקלע לקשיים כלכליים ומחפש מקום מפגש חדש למשחקי קובייה בסכומים גדולים, זאת אף על פי שקצין המשטרה החטטן ברנינגן נחוש בדעתו לעצור את המשחקים הבלתי חוקיים האלה. נתן והחבורה המלוכדת סביבו, "נייסלי-נייסלי" ג'ונסון (סטובי קאין) ובני "סאות'סטריט" (ג'וני סילבר), נחושים באותה המידה לארגן את המשחק. בגלל שהמשטרה תמיד בסביבה, לא נותרת לנתן ברירה והוא בוחר במקום שנקרא המוסך של בילטמור, שבעליו דורש 1,000 דולר במזומן ומראש. נתן, שמרושש עד כדי כך שאינו יכול להרשות לעצמו אפילו לקנות מתנה לחברתו מיס אדלייד (ויוויאן בלאין), ארוסתו מזה ארבע עשרה שנים, רואה מוצא מהסבך הכלכלי שלו, כאשר הוא שומע כי סקיי מסטרסון (מרלון ברנדו), מהמר הידוע בנטייתו להמר בסכומים בלתי רגילים, סועד צהריים במסעדה סמוכה.
לאחר שנתן נכשל בניסיונו לשכנע את סקיי להמר על מה מכרה מינדי (בעלת המסעדה) יותר יום קודם לכן, עוגות גבינה או שטרודל, הוא מקבל רעיון כאשר סקיי מתרברב כי הוא יכול לקחת כל בחורה שירצה איתו להוואנה למחרת היום. כאשר הוא רואה ברקע השיחה את תזמורת המיסיון חולפת בנגינה, הוא מתערב עם סקיי על 1,000 דולר, כי לא יוכל לשכנע את מנהיגת המיסיון, סמלת שרה בראון (ג'ין סימונס). על אף שסקיי מאוכזב על כך שנפל פתי להתערבות לא מוצלחת, הוא הולך אל המיסיון שם הוא פוגש את שרה ודודה ומצהיר כי הוא חוטא המעוניין לחזור בתשובה. שרה נמשכת לסקיי, אך חושדת בכוונותיו האמיתיות. לאחר שהוא שומע כי המיסיון סובל מבעיות למשוך חוטאים אליו, הוא מבטיח לשרה שישיג לה שנים עשר חוטאים לתפילת החצות בעוד שני לילות, אם היא תסכים לצאת עמו למסעדה בלילה למחרת. שרה מסרבת, אך סקיי מסרב להפר את הבטחתו ואומר לה כי הוא יאסוף אותה למחרת בצהריים, כי המסעדה החביבה עליו נמצאת בהוואנה. באותו הלילה, במועדון, מספרת אדלייד, הרקדנית הכוכבת הראשית, לנתן כי היא תקבל העלאה במשכורת ותרוויח מספיק כסף כדי שהם יוכלו להתחתן. אדלייד מפעילה לחץ על נתן, כאשר היא מספרת לו כי אמא שלה חושבת כי הם נשואים כבר שנים. באותו רגע, מטיחה רקדנית אחרת במועדון בנתן כי הוא משך את חברה לחיים להשתתף במשחקי הקובייה שלו, ואדלייד צורחת עליו לצאת מהחדר. למחרת היום, ג'נרל קארטרייט, המפקח של שרה במיסיון, מספר לה כי הארגון החליט לסגור את הסניף בניו יורק וזאת מכיוון שאין הוא מושך חוטאים. בדיוק באותו זמן מגיע סקיי ומבקש מהגנרל לתת לשרה 36 שעות כדי להוכיח כי המיסיון כן מושך חוטאים. בתמיכתו של דודה, שרה מקבלת את הבטחתו של סקיי, ואומרת לגנרל כי היא יכולה להבטיח לו שיהיו לפחות תריסר חוטאים במפגש התפילה שיערך למחרת בחצות.
כאשר השניים נמצאים בהאוונה, התנהגותה המהוגנת של שרה משתנה, לאחר שסקיי הזמין כמה משקאות חלב ובהם רום. במועדון הלילה, היא וסקיי מרבים לדבר על אהבה ולאחר מכן מתחילים להתנשק. במועדון אחר, כאשר אשה קובנית מתחילה לפלרטט עם סקיי וגוררת אותו אחריה אל רחבת הריקודים, היא ושרה מתחילות במריבה שהופכת במהירות לקטטה המונית. מאוחר יותר, כאשר שרה מתפכחת, היא מודה כי נהנתה, ולאחר שהוא מספר לה על ההתערבות, היא אומרת כי לא אכפת לה מכך.
מחזור כישור הזמן - מושגים
בסדרת ספרי הפנטזיה מחזור כישור הזמן מופיעים מושגים ייחודיים רבים הנמצאים בשימוש שוטף על ידי הכותב, רוברט ג'ורדן, לאורך כל העלילה. רשימה זו באה להציג ולהסביר את אותם מושגים לפי סדר אלפביתי.
אאס סדאי
פירוש השם 'אאס סדאי' בשפה העתיקה הוא "משרתי כול". האאס סדאי הן נשים מכשפות (כינוי המוצמד להן בגנאי על ידי השונאים להן), ובסיסן במגדל הלבן, בעיר טאר וולון הנמצאת על אי בנהר הארינין. האאס סדאי מזוהות על ידי פניהן חסרות הגיל וטבעת הנחש הבולע את זנבו, הטבעת שעונדת כל אאס סדאי עם קבלתה למסדר.
אנגריל
אנגריל הוא בדרך כלל חפץ קטן ונדיר מאוד, המאפשר למתעל המשתמש בו לתעל כמות גדולה יותר של הכוח האחד. האנגרילים נוצרו בעידן האגדות, ולא היה איש המסוגל ליצרם מאז. ישנם אנגרילים שונים עבור גברים ונשים: גבר אינו יכול להשתמש באנגריל נשי, וההפך. רוב האנגרילים נמצאים בטאר וולון, בבעלות האאס סדאי, אולם רבים נמצאים גם במאגר הגדול באבן של טיר, וגם ליד עץ החיים (אבנסורה)ברהודין בארצות האילילם או מוחבאים במקומות שונים מסביב לעולם.
הכוח האחד
הכוח האחד הוא כוח המאפשר לבני אדם מסוימים לבצע קסמים. בלשון הספרים נקראים אותם אנשים מתעלים, והפעולה שאותה הם מבצעים נקראת תיעול - כלומר, הם 'מתעלים' את הכוח האחד כלפי חוץ, לביצוע משימות שונות. מקורו של הכוח האחד הוא המעיין האמיתי, אותו ברא הבורא וכדי להניע את כישור הזמן. המעיין האמיתי מחולק לחצי זכרי - סאידין, בו משתמשים הגברים המתעלים, וחצי נקבי - סאידר, בו משתמשות הנשים המתעלות. על אף שהם משתמשים באותו מקור כוח, שונים שני חצאיו של המעיין האמיתי זה מזה כשם שגברים שונים מנשים.
ישנם 5 זרמים שמהם מורכב הכוח: אדמה, אש, אוויר, מים ורוח. השניים הראשונים חזקים במיוחד אצל גברים מתעלים, האוויר והמים חזקים במיוחד אצל נשים מתעלות, והרוח חזקה באופן שווה. את המתעלים הגברים והנשים כאחד ניתן לחלק לשני סוגים: המתעלים שלמדו את אמנותם בעצמם, ויעשו בה שימוש בעצמם בשלב כלשהו, אלה נקראים 'משתמשים טבעיים'. הסוג השני הוא המתעלים הזקוקים להדרכה ואימון על מנת לגלות את יכולתם לתעל, והם הרוב הגדול בקרב המתעלים.
השימוש בכוח הוא על ידי מארגים כלומר טוויה של חוטים מחמשת הכוחות (או מחלקם).
סאידין והשיגעון
כשלואס תרין ומאה האבירים השתמשו בסאידין כדי לחתום את הכלא של אדון האופל, הזדהם סאידין ממגע האופל ונוצר כתם. כתוצאה מכך לואס ו-100 אביריו השתגעו. מאז כל גבר שיודע לתעל עלול להגיע לשיגעון.
אש להט / להבת טאר וולון
אש להט - באנגלית: Balefire - מארג הכח המסוכן ביותר מופיע בצורת קרן אור בעוביים שונים: מוציא את הקרבן מהמארג, מה שמונע ממנו להיוולד שוב. הנשק האפקטיבי היחיד נגד הארורים. בדיעבד מסתבר שזוהי גם הרפואה היחידה לכפיה- אם הורגים את הכופה באש-להט זמן קצר אחרי שכפה.
להבת טאר וולון היא המארג המנוגד לאש הלהט, אותו גילתה אגווין, ומסוגל להרוג י משתמשי אש להט. מאחה את הקרעים בתבנית שיוצר שימוש באש להט.
משרתי האופל
היצורים השונים הנמצאים בשירותו של האופל בסדרה הם רבים ומגוונים. רובם הגדול נוצר מהכלאות ביולוגיות בימי מלחמת הכוח, בעיקר על ידי הארור אגינור שהיה מומחה בנושא זה. אף על פי שבארצות הגבול רוב יצורי האופל ידועים ומוכרים, מדרום לשם רוב האנשים אינם מאמינים בכלל בקיומם של יצורים כאלה, או שבטוחים כי כולם נשמדו במלחמות הטרולוקים.
טרולוק
הטרולוק הוא היצור האפל הנפוץ ביותר, פרי המצאתו של הארור אגינור. הוא גדול מאדם וחזק ממנו, פניו פני חיה ואופיו אכזרי ובלתי מתוחכם במיוחד. טרולוקים מתענגים על ההרג עצמו, ותכופות אף אוכלים את קורבנותיהם. בעתות רעב, אין הם מהססים לטרוף אף את בני מינם. במצרים ישנם מיליונים של טרולוקים המצויים שם זה אלפי שנים. הטרולוקים מחולקים לשלושה עשר שבטים להם סמלים אישיים.
מירדראל
המירדראל הם יצורי צללים דמויי אנוש המעטים מן הטרולוקים, מסוכנים מהם וחכמים מהם בהרבה. למירדראל, הקרוי גם בשמות נמוגן, אישצל, נסתר וחציאנוש. צבע עור חיוור ביותר וגלימה וברדס שחורים מכסים אותו תמיד, אבל הגלימה לעולם לא תנוע או תתנופף ברוח. מירדראלים הם צאצאים פגומים של טרולוקים. מירדראלים מסוגלים למוג בצל, ולהופיע בצל מרחק מאות קילומטרים מאותו מקום. הם עצמם אינם יודעים כיצד הם עושים זאת. אגינור שיצר את יצורי האופל מסביר את התופעה בכך שהמירדראלים אינם נמצאים בעולם זה בצורה ממשית כשאר היצורים.
בקרב, מנהיגים המירדראל חבורות גדולות של טרולוקים ורכובים תמיד על סוסים שחורים וגדולים. לעיתים תכופות ישנם קשרים מיוחדים בין חבורת הטרולוקים למירדראל עליה הוא מופקד, במטרה למנוע את הרצחו של המירדראל על ידי פקודיו; קשרים אלה גורמים לכך שהטרולוקים ימותו מיד עם מותו של המירדראל מפקדם. מסיבה זו, בקרב תמיד מנסה האויב להרוג את המירדראל תחילה. וזו אינה משימה פשוטה; מירדראל פשוט מסרבים למות, גם אם נועצים חרב בליבם או כורתים את ראשם, הגוף ממשיך להתנועע ולהיאבק עוד זמן מה.
כלב אופל
כלבי אופל הם בין יצורי האופל המעניינים ביותר. אלו הם כלבים גדולים שנועדו להתנקש באויבים. פסיעותיהם אינן משאירות עקבות על חול או כל חומר אחר, מלבד אבן, עליה נשארת טביעת רגליהם בעוברם עליה, וזהו סימן ההכר שלהם. רירו של כלב האופלי קטלני, וטיפה ממנו עלולה לגרום למותו של הקורבן אם לא נכרת האיבר הנגוע. ישנם ככל הנראה 13 להקות של כלבי אופל, המונות כל אחת פרטים בודדים עד עשרות. אויביהם הנוראים ביותר של כלבי האופל הם הזאבים, ותיעוב עמוק שורר מימי קדם בין שני הגזעים הנבונים. כלבי אופל הם למעשה נשמות זאבים שהושחתו, ונוצרו על מנת שיהיה מי שיעמוד מול הזאבים בקרב האחרון.
גולם
הגולם הוא יצור דמוי אדם אשר נוצר למטרה אחת בלבד: התנקשות בחייהם של אנשים מתעלים. נוצרו שלושה גלמים בלבד, והם בעלי תכונות מדהימות: הגולם הוא חסר עצמות ובעל גמישות מופלאה, עד כדי יכולת לעבור דרך חור של עכבר, ואף על פי כן בעל כוח פיזי ומהירות עצומים. ברם, אלה הן תכונות משניות אצל הגולם: מאפינו המדהים ביותר היא חסינותו בפני הכוח האחד, וכל פגיעה פיזית. הגולם ניזון מדם, ועד כה הדבר היחיד שמצליח להרתיע אותו ולפגוע בו במידת מה הוא מדליון הכסף בעל ראש השועל, המצוי בידי מאט. מדליון זה הוא ט'ראנגריל המונע תיעול על בעליו, אשר ניתן למאט בזמן ביקורו בממלכת האילפין דרך ט'ראנגריל הדלת ברוהידין.
אנשים אפורים
מתנקשים בני אנוש לשעבר שמכרו את נשמתם לאדון האופל. בלתי ניתנים לגילוי עד רגע לפני ההתנקשות.
הצייד/הטובח
באנגלית: slayer. השם בעברית השתנה עם המתרגמים. יצור אופל שנכנס לעולם החלומות בגופו וצד זאבים. ברשותו טראנגריל מיוחד שמונע יצירת שערים ברדיוס של כמה עשרות קילומטרים מסביב.
שרי אימה
באנגלית: dreadlords. מתעלים חזקים אשר משרתים את אדון האופל. נכון לעכשיו ידוע על שלושה מקורות לשרי האימה. 1. אאס סדאי מן האג'ה השחורה. 2. אשאמנים (גברים מתעלים) אשר עברו לצד השני או הושחתו על ידי האופל. 3. איאלים זכרים אשר הושחתו על ידי האופל. כאשר גבר איאל מגלה כי הוא יכול לתעל הוא הולך למיצרים על מנת להילחם עד המוות כנגד אדון האופל. ככל הנראה הגברים האיאלים נתפסו על ידי כוחות האופל והועברו בכפייה לצד השני.
ט'ראנגריל
ט'ראנגריל הוא כל חפץ הקשור לכוח האחד, אשר אינו מאפשר לתעל כמות גדולה יותר של הכוח. בשונה מהאנגריל והס'אנגריל, ישנם ט'אנגרילים מסוימים בהם יכולים להשתמש אף אנשים שאינם מתעלים. הט'אנגרילים נוצרו בעידן האגדות, ולא היה איש המסוגל ליצרם מאז, עד שגילתה אליין טרקנד את סוד יצור הט'אנגריל מחדש, ויצרה העתקים של טבעת ט'אנגריל המשמש להגעה לעולם החלומות. רוב האנגרילים נמצאים בטאר וולון, בבעלות האאס סדאי, אולם רבים נמצאים גם במאגר הגדול באבן של טיר, או מוחבאים במקומות שונים מסביב לעולם. חקר של ט'אנגרילים ששימושם בלתי ידועים הוא מסוכן מאוד, עלול להביא לפציעה, מוות, טירוף ואף גרוע מזה למשתמשים בו ללא ידע מוקדם.
ט'אנגרילים ידועים המתוארים בסדרה:
מוט השבועות
שני ט'אנגרילים שונים בעלי אותה מטרה. באנגלית נקראים "the oaths rod" ו-"the bonder" בהתאמה. תיעול רוח בעזרת סאידר לכל אחד מהם יגרום למחזיק/ה להכבל בדיבורו לחפץ, כלומר: אם ישבע על המוט או על ה"כופת" לא לשקר הוא לא יוכל יותר לשקר עד שישוחרר מהשבועה (באנגלית: forswear) על אחד מהם.
כשמקובלת הופכת לאאס סדאי היא נשבעת את שלוש השבועות על המוט. כשאאס סדאי עוברת לאג'ה השחורה, היא מתירה את השבועות האלה על אחד הט'אנגרילים ונשבעת שלוש שבועות חדשות לאדון האופל. התרת שבועה היא תהליך כואב, אך התרת שבועות האופל כואב בהרבה (כפי שהוכח על טלן מינלי, האחות השחורה הראשונה שנתפסה במגדל הלבן). ה"כופת" היה באיליאן ביד סמאל עד ספר 14, ומאז מחזיק בו שבט השאידו.
מלחמות הטרולוקים
סדרה ארוכה של מלחמות שהתרחשה כ-2000 שנים לערך לפני התרחשות העלילה. המלחמות החלו כאשר פלשו מיליוני טרולוקים ויצורי אופל אחרים אל ארצות האדם, כולל שממת איאל ושארה. רבות מהערים ביבשת המרכזית נחרבו במלחמות, כולל מנטהרן הקדומה, אשר היוותה חלק מברית עשר האומות, הכוח המרכזי אשר לחם באומץ בטרולוקים. הקרב המכריע במלחמה הוא הקרב על מנטהרן, בו אמנם נכבשה העיר ונחרבה, אך הטרולוקים הובסו והוכו מכה נמרצת. שנים ספורות לאחר הקרב המכריע גורשו אחרוני הטרולוקים אל המצרים.
מלחמת האיאלים
בעת שבירת העולם, היו הקאירהיינים, שרק החלו להתגבש כאומה, היחידים שנתנו לאיאלים מים ומקום לנוח בו בעת נדודיהם, כשכל השאר גירשו אותם בבושת פנים. המסורת על העם שהיטיב עמם עברה לאורך השנים אצל האיאלים, וכמה מאות שנים לפני התרחשות העלילה הם מצאו את אותו העם - הקאירהיינים. האיאלים גמלו לקאירהיין טובה תחת טובה, והרשו לסוחריהם לחצות את השממת איאל אל הארץ האגדתית שארה, ולנהל דרך השממה סחר מכניס רווחים. כמתנה נוספת הביאו האיאלים לקאירהיין העיר ייחור של אבנסדורה, עץ החיים, עץ אגדי שהכל סברו כי נכחד מן העולם.
מאות שנים צמח העץ בקאירהיין, עד אשר כרתו המלך למן מבית דמודרד על מנת להכין לעצמו כס מלכות מפואר. ארבעה משבטי האיאלים, בזעמם על חילול הקודש, פתחו במלחמה כנגד קאירהיין. תוך זמן קצר כבשו האיאלים בשעטתם את קאירהיין העיר ושרפוה, אולם המלך למן הצליח להימלט מערבה. ארבעת השבטים המשיכו במרדפם אל טאר וולון, שכן ראו את העימות כהוצאתו להורג של המלך למן ולא כמלחמה. בקרב שלג הדם על מורדות הר הדרקון נלחמו כל אומות העולם כדי לעצור את האיאלים הבלתי מנוצחים. לא ניתן לדעת מי היה מנצח בקרב אדירים זה, כי כשהצליחו להרוג את המלך למן נסוגו האיאלים אחורה, שכן ראו את עניינם כסגור. העולם נותר הלום רעם ממלחמת הבזק של האיאלים, ומן הקלות בה הצליחו לחדור אל לב "הארצות הרטובות" בשפתם, ולהכריע את אחת האומות החזקות והמשגשגות של אותה תקופה.
צ'ואדן קאל
הצ'ואדן קאל הם זוג פסלים עצומים של גבר ואישה הנושאים בידם כדור בדולח, הנמצאים אחד בקאירהיין ואחד בטרמלקינג. הצ'ואדן הם הס'אנגריל החזקים ביותר שנוצרו אי פעם. גבר ואישה מחוברים, המשתמשים במקביל בשני הפסלים, מסוגלים להרוס את העולם במכה קלילה. כל כוחם של הגברים והנשים המתעלים בעולם אינו אלא טיפה בים לעומת כוחם של הצ'ואדן קאל, ולכן נאסר השימוש בהם עוד בעידן האגדות. אלפי שנים אחר כך, השתמש רנד אל'תור בעזרתה של נינאב אל'מארה בצ'ואדן קאל על מנת לטהר את סאידין מהכתם השורר בו, ותוך כדי השמיד את הרוע ששכן בשאדאר לוגות. הפעלת הפסלים גרמה להתאבדותם של תושבי האי בו הם שכנו.
קואנדילר
קואנדילר (נקרא גם בשם אבן לב) הוא חומר בלתי ניתן לשבירה הנוצר על ידי הכוח האחד. שום דבר אינו יכול לשבור קואנדילר, וכל כוח המופעל עליו רק מחזק אותו. דרך יצירת הקואנדילר אבדה לאחר שבירת העולם, אולם גולתה מחדש בידי אגווין אל'וור, האמירלין המורדת. רק למתעלים מעטים ונדירים ישנה היכולת ליצור קואנדילר, והם עושים זאת בעזרת הפעלת מארג מיוחד של הכוח על חפץ ברזל פשוט. החותמים הנועלים את אדון האופל עשוים מחומר זה, אך חלקם הפכו לפריכים עד כי נפילה עלולה לשבור אותם, דבר הנגרם ככל הנראה מהשפעתו של אדון האופל. בספר מספר 23 מין ולואיס ת'רין (כל אחד לחוד) מגלים לרנד ששבירת החותמים האחרונים היא הדרך היחידה להגיע לאדון האופל ולנסות להרוג אותו.
אדאם
חפץ- ט'ראנגריל בצורת קולר המחובר לשרשרת וצמיד- המשמש את הסינצ'נים לשלוט על נשים המתעלות את סאידר. למעבידה קוראים סולדאם, ולשפחה קוראים דאמנה. הסינצ'נים קוראים לנשים שמתעלות מרטדאמנה- כלומר "הנחוצה להיכבל".
גם הסולדאם עשויות לגלות את סאידר בעתיד. אליין הצליחה בספר 10 ליצור אדאם ללא שרשרת בעזרתו כבלה את מוגהדין לזמן קצר.
כפיה
באנגלית: Compulsion. מארג מסובך של הכח האחד, בו המתעל פורש רשת של הגנות על המח של הקרבן, כדי שיעשה את רצונו ולא יבגוד בו. הארורה גריינדל הייתה מומחית בזה. ורין מתווין היא היחידה שגילתה איך עושים את זה רק מלימוד בספרים.
שורש הקלשון
באנגלית: forkroot. צמח ששתיית חליטתו מונעת אדם לתעל את הכוח האחד.
נחשים ושועלים
משחק לוח עתיק לילדים, שמבוסס על דמויות אמיתיות- אלפין והאילפין.. בצורה רגילה אי אפשר לנצח משחק זה, כי מעשית בכל מצב הנחשים והשועלים הורגים את המתמודדים.
בממלכה מוזרה ביקום אחר נמצאים האלפין והאילפין., שהם חצאי אנוש וחצאי נחשים או שועלים בהתאמה. הכניסה לממלכתם היא דרך טראנגרילים במיין וברוהידין, ומגדל גנג'יי המסתורי. המשחק אומר שצריך לקחת איתך "אומץ לחזק, אש לסמא, מוזיקה לבלבל וברזל לקשור". אלה הדברים שצריך כדי להתמודד נגד היצורים האלה. (מאט הוסיף גם "מאט כדי לאזן את המזל".)
שערים
באנגלית: gateways. שימוש בכח שהיה ידוע בעידן האגדות ונעלם- יצירת שערים ממקום למקום. כשרנד שבה את אסמודין ואגווין שבתה את מוגהדין, שני הארורים האלה לימדו את שוביהם איך ליצור שערים והחזירו את הידע. אנדרול גנהלד פיתח מומחיות לשערים ויכול ליצור אותם בין רגע בגדלים שונים. יוקירי (מהאג'ה האפורה) גילתה שניתן להשתמש בשערים אל עבר שמים ככה שישמשו כאמצעי ריגול.
מדליון ראש-שועל
טראנגריל השייך למאט שקיבל לאחר ביקורו אצל האלפנים והאילפינים כחלק מהעסקה שחתם. הוא שובר מארגים כך שכל מי שהוא נמצא עליו מוגן מנגיעתם. מי שהוא נמצא עליו יכול לתעל. ניתן להשתמש במארגים בשביל לפגוע במי שעליו נמצא התליון לרוב באמצעות השלכת משהו בעזרתם לכיוון מי שמונח עליו התליון. אליין שכפלה אותו, אך לכפילים יש עוצמה מועטה. הכפילים לא יתנגדו למארגים חזקים ופוגעים גם ביכולת של העונד אותם לתעל. הכפילים והמדליון המקורי הם הדרך הידועה היחידה לפגוע בגולם.
הערות שוליים
Oggetti de La Ruota del Tempo
M118
פצצת סימן 118 היא פצצת שימוש כללי אמריקנית.
משקלה הנומינלי הוא 3,000 ליברות (1,361 ק"ג), אך משקלה האמיתי תלוי במרעום ובהתקני העיכוב והוא יכול להיות גבוה יותר. תצורה טיפוסית ללא התקני עיכוב שוקלת 3,049 ליברות (1,383 ק"ג) ומכילה 1,975 ליברות (895 ק"ג) חומר נפץ מסוג טריטונל.
משנות החמישים המאוחרות ועד לשנות השבעים המוקדמות היא הייתה הנשק התקני שנישא על ידי מטוסי הקרב F-100 סופר סייבר, F-104 סטארפייטר, F-105 ת'אנדרצ'יף וה-F-4 פנטום. נראה שמספר פצצות כאלו נותרו עדיין בארסנל חיל האוויר האמריקני, אם כי השימוש בהן נדיר.
פוקה פוקה
פּוּקָה פּוּקָה הוא אטול באיי טואמוטו הצפוניים שבפולינזיה הצרפתית.
גאוגרפיה
פוקה פוקה הוא בעל צורה אליפטית, אורכו כ-6 ק"מ ורוחבו המקסימלי כ-3.3 ק"מ. במפקד שנערך באי בשנת 2012 תועדו בו 166 תושבים, מהם 100 ביישוב טה און מאינה. שדה התעופה של האי נחנך בשנת 1979. בשנת 1996 נהרסו חלקים גדולים מהאי בעקבות טייפון, אך מרביתם שוקמו בסיוע צרפת.
פוקה פוקה הוא אי מבודד והיבשה הקרובה אליו ביותר היא האי פאקאינה במרחק 182 ק"מ מדרום-מערב לו. יש המשייכים את האי לקבוצת איי האכזבה, בהם מדוברת שפת האי פוקה פוקנית. הוא התגלה לראשונה בשנת 1521 על ידי מגלה הארצות פרדיננד מגלן והיה תגליתו הראשונה מבין איי טואמוטו. האי פלינט התגלה על ידי מגלן כמה ימים אחר כך. בשנת 1616 הגיעו אל האי מגלי הארצות ההולנדים יאקוב לה מארה (Jacob Le Maire) ווילם שכאוטן (Willem Schouten), והוא תועד על ידם בשם "אי הכלב" (Honden Island).
פוקה פוקה היה האי הראשון שפגשו חברי המשלחת שעל הרפסודה קון-טיקי במסעם בן שלושת החודשים מאמריקה הדרומית שנועד להוכיח את הטענה של יוזם המסע תור היירדאל כי האינדיאנים הקדומים היו מסוגלים לעשות מסע זה, וכי הם היו אלו שיישבו את איי פולינזיה לראשונה. ב-30 ביולי 1947 התקרבה הרפסודה אל פוקה פוקה, אולם האי היה מחוץ ליכולתם לנווט אליו את הרפסודה, והם נאלצו להמשיך בדרכם.
יחסי מונטנגרו–מקדוניה הצפונית
יחסי מונטנגרו–מקדוניה הצפונית הם יחסי החוץ בין מונטנגרו לרפובליקה הצפונית של מקדוניה. משרד החוץ המקדוני קובע כי לשתי המדינות יש קשרים פוליטיים מצוינים, ללא כל סוגיות גלויות בין המדינות.
היסטוריה
שתי המדינות העצמאיות כיום של מונטנגרו וצפון מקדוניה חולקות היסטוריה משותפת, שכן שתיהן היו רפובליקות מכוננות של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. כאשר יוגוסלביה החלה להתפרק בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, שתי הרפובליקות היוגוסלביות סלובניה וקרואטיה הכריזו על עצמאות מיוגוסלביה ב-25 ביוני 1991. הרפובליקה של מקדוניה הצביעה על משאל עם ב-8 בספטמבר 1991 בעד מדינה ריבונית והכריזה גם על עצמאות. מונטנגרו ארגנה גם משאל עם לעצמאות, אך החליטה להישאר ביוגוסלביה.
באפריל 1992 הקימו הרפובליקות היוגוסלביות הנותרות מונטנגרו וסרביה את הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה. היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה לרפובליקה של מקדוניה נקבעו ב-8 באפריל 1996. היחסים בין המדינות היו יציבים וידידותיים. בשנת 2003 שונה שמה של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה "לאיחוד המדינה של סרביה ומונטנגרו", דבר המשקף את שני החלקים (הרפובליקות) מהם הוא מורכב.
בשנת 2006 קיימה מונטנגרו משאל עם שני על עצמאותה. משאל העם היה מוצלח ומונטנגרו הפכה למדינה ריבונית, ובכך התפרקה סרביה ומונטנגרו וכתוצאה מכך סרביה הפכה למדינה עצמאית.
היחסים בין המדינות
בין המדינות מתקיימים יחסים קרובים, ושתיהן חולקות את המטרה המשותפת להצטרף לאיחוד האירופי. מונטנגרו הייתה גם בין 131 מדינות בעולם שהכירו במקדוניה בשמה החוקתי לפני ששינתה את שמה למקדוניה הצפונית.
מונטנגרים בצפון מקדוניה
יש מספר קטן של מונטנגרים החיים בצפון מקדוניה. על פי המפקד האחרון שנערך במקדוניה בשנת 2002, המיעוט המונטנגרי מהווה 2,003 תושבים, שהם כ־0.1% מכלל אוכלוסיית מקדוניה.
מקדונים במונטנגרו
מיעוט מקדוני קטן קיים גם במונטנגרו. המפקד האחרון שנערך בשנת 2003 הראה כי 819 אנשים הצהירו על עצמם כמקדוניים, שהם 0.13% מכלל אוכלוסיית מונטנגרו.
נציגויות דיפלומטיות
מונטנגרו מחזיקה במקדוניה הצפונית שגרירות בסקופיה וקונסוליות בביטולה ובשטיפ. מאידך, מקדוניה הצפונית מחזיקה במונטנגרו שגרירות בפודגוריצה בלבד.
ממלכת מזרח אנגליה
ממלכת מזרח אנגליה (באנגלית עתיקה: Ēast Engla Rīce ובלטינית: Regnum Orientalium Anglorum) הייתה אחת משבע הממלכות שהתקיימו באנגליה בתקופת ההפטרכיה, בין סוף השלטון הרומאי במאה ה-5 ועד לאיחודה של הארץ לממלכה אחת תחת כתר אחד במאה ה-10. מזרח אנגליה שכנה לחופי הים הצפוני בחצי האי מזרח אנגליה. היא גבלה בממלכת מרסיה האנגלית במערב ובממלכת אסקס הסקסונית בדרום.
מזרח אנגליה הוקמה בשלהי המאה ה-6 על ידי האנגלים, אשר פלשו לאזור מצפון גרמניה במהלך המאה ה-5. במקור הייתה האוכלוסייה פגנית בעיקרה, אך התנצרה תחת מלכותו של ראדוולד, סביב שנת 604. לאחר כמה עשרות שנים של קיום ריבוני יציב יחסית, לאורך רוב שנות קיומה התקיימה מזרח אנגליה בצילה של מרסיה, שכנתה הגדולה ממערב. זאת, כאשר מפעם לפעם היא הפכה למדינת חסות שלה, תוך כדי ניסיונות חוזרים ונשנים של מזרח אנגליה להשתחרר ממצב זה. בשנת 869 נכבשה הממלכה על ידי ויקינגים דנים, אשר הקימו על חורבותיה של הממלכה את ממלכת מזרח אנגליה הדנית, אשר היוותה את חלקו הדרומי של אזור הכיבוש הדני באנגליה – הדיינלאו. כחמישים שנה מאוחר יותר, בשנת 918, נכבשה מזרח אנגליה על ידי ממלכת וסקס, אשר מיזגה את הממלכות אל ממלכת אנגליה.
גאוגרפיה
גבולותיה המדויקים של הממלכה אינם ידועים כיום. בשיאה של הממלכה, במהלך המאה השביעית, הייתה ממלכת מזרח אנגליה החזקה בממלכות ההפטרכיה, אולם לימים פחת כוחה וחלקים ממנה נתפסו על ידי ממלכת מרסיה. בשנת 870 נכבשה כולה על ידי הדנים, ובשנת 917 הפכה לחלק ממלכתו של אדוארד הזקן, מלך ממלכת וסקס, והפכה לחלק מממלכת אנגליה. כיום נותר שמה של הממלכה בשמו של חצי האי מזרח אנגליה, ובאזור מזרח אנגליה של ימינו, אולם אין חפיפה בין גבולות הממלכה לאזור כיום.
הממלכה האנגלית
מקורה של ממלכת מזרח אנגליה בהתיישבות שבטים אנגליים באזור שהיה מיושב קודם לכן על ידי האיקני. במשך תקופה קצרה, בראשית המאה השביעית, הייתה ממלכת מזרח אנגליה החזקה בממלכות אנגליה, וככל הנראה שלטה בפועל על כל מזרח האי. בשנת 616 המלך ראדוולד הביס את אתלפירת' מלך ממלכת נורת'מבריה בקרב הנהר איידל, והושיב את אדווין ידידו על כס ממלכת נורת'מבריה. בשל עוצמתו הרבה מתאר אותו בדה ונרביליס כ-imperium - שליט עליון של ממלכות ההפטרכיה.
ראדוולד פגש את המיסיונרים הנוצרים שהגיעו אל האי, ואלה שכנעו אותו לטבול לנצרות, אולם הוא לא ויתר על אמונתו באלים הקלטים (דבר הזוכה לביקורת רבה של בדה, המתאר מזבח פגני לצד מזבח נוצרי באותו בניין תפילה).
יורשו, אאורפוואלד נותר נוצרי, אולם במותו עלה לשלטון ריקברט אשר שב אל הפגניות. שלוש שנים לאחר מכן עלה לשלטון אחיו של אאורפוואלד, זיגברט אשר שב אל הנצרות, ואף ויתר על כיסאו לטובת אחיו אקגריק על מנת שהוא עצמו יוכל להפוך לנזיר. בתקופת שלטונו של סיגברט הוקמה ההגמונות של מזרח אנגליה, שמושבה היה בדנוויץ' שבסאפוק.
עוצמתה של הממלכה לא ארכה זמן רב, ובתקופת יורשיו של ראדוולד עלה כוחו של פנדה, מלך ממלכת מרסיה. בשנת 640 הביס פנדה את אקגריק ואת סיגברט והרג את שניהם (סיגברט הוכר לאחר מכן כקדוש נוצרי). אנה, יורשו של אקגריק נהרג אף הוא בשנת 654, וממלכת מזרח אנגליה הפכה לממלכת חסות של מרסיה.
בשנת 655 המלך אתלהרה סייע לפנדה, מלך מלכת מרסיה במלחמה כנגד אוסווי, מלך נורת'מבריה, ובקרב וינוואד נחלו אתלהרה ופנדה תבוסה, ונהרגו שניהם.
במהלך המאה השביעית המשיכה ממלכת מזרח אנגליה להיות מדינת חסות של ממלכת מרסיה, עד שבשנת 794, אופה, מלך מרסיה הרג את אתלברט השני, מלך מזרח אנגליה ואיחד את שתי הממלכות. לאחר מותו של אופה, בשנת 796 זכתה הממלכה מחדש בעצמאותה למשך תקופה קצרה, בזמן שלטונו של אאדוולד, עד שניסיון עצמאות זה דוכא על ידי קואנוולף, מלך מרסיה.
בשנת 825 מרדו תושבי מזרח אנגליה בהנהגת אתלסטאן - ניסיון מרידה שניצל את תבוסת צבא מרסיה בקרב אלאנדון למול אגברט, מלך ממלכת וסקס. לאחר המרד ניסה באורנוולף, מלך מרסיה להשתלט על ממלכת מזרח אנגליה אולם הובס ונהרג בקרב. יורשו, לודקה ניסה אף הוא לכבוש מחדש את מזרח אנגליה ואף הוא הובס ונפל בקרב בשנת 827.
אתלסטאן, מלך מזרח אנגליה הכיר באגברט כשליט מעליו, ובכך זכתה באוטונומיה והמשיך לשלוט בממלכתו, בעד שיתר הממלכות הסמוכות נכבשו על ידי ממלכת וסקס.
הממלכה הדנית
בשנת 865 פלש לממלכה הצבא הוויקינגי הגדול - כפי שכונו אז הוויקינגים הדנים. הצבא בזז את סוסי הממלכה והמשיך בדרכו לנורת'מבריה. הדנים שבו אל הממלכה בשנת 870, הביסו את אדמונד, מלך מזרח אנגליה בקרב והרגו אותו (ולכן הוא הוכר מאוחר יותר כקדוש נוצרי).
בעקבות כיבוש הממלכה הקים הדנים בממלכה ממשלת בובות אשר מלכה בשמם. צבא דני נוסף נחת בממלכה בשנת 871, על מנת לסייע לדנים במלחמתם בממלכת מרסיה ובנורת'מבריה. בשנת 878 הובסו הדנים על ידי המלך אלפרד הגדול, מלך ממלכת וסקס, ונחתם הסכם שלום בינו לבינם.
בשנת 879 שבו הדנים לממלכת מזרח אנגליה בהנהגת גות'רום, והתיישבו בממלכה. הסכם שלום שנחתם בין אלפרד לבין גותרם בשנת 885 בעקבות כיבוש העיר לונדון על ידי אלפרד, הסדיר את הגבולות ביניהם, ולמעשה קיימברידג', הנטינגדון, בדפורד, נורת'האמפטון, לסטר, סטמפורד, לינקולן, נוטינגהאם ודרבי הפכו לחלק משטח בשליטת הדנים שכונה דיינלו.
בראשית המאה ה-10 ניסה אדוארד הזקן, מלך וסקס להשתלט על הממלכה. אחיינו אתלוולד מווסקס אשר הוגלה בשנת 902 בשל ניסיון לתפוס את השלטון הגיע לאסקס אחרי ששהה בנורת'מבריה. בשנת 903 יצא יחד עם אאוהריק, מלך מזרח אנגליה לקרב כנגד אדוארד, אולם הם נחלו תבוסה, ונפלו בקרב.
בשנת 917 נחלו הדנים תבוסה בקרבות רבים, ותגבורת שהגיעה מאירופה לא סייעה. צבאו של אדוארד כבש את הממלכה והפך אותה לחלק מממלכת אנגליה. נורפוק וסאפוק הפכו למחוזות שייר, והוקם בהם ממשל מקומי הכפוף לשלטון המרכזי. שליטי האזור קיבלו את התואר רוזני מזרח אנגליה ולא נחשבו עוד כמלכים.
תרכובות אורגניות נדיפות
תרכובות אורגניות נדיפות (VOC) הן כימיקלים אורגניים בעלי לחץ אדים גבוה בטמפרטורת החדר. לחץ האדים הגבוה שלהן נובע מנקודת רתיחה נמוכה, שגורם למספר גדול של מולקולות להתאדות או להמריא מהצורה הנוזלית או המוצקה של התרכובת ולהיכנס לאוויר המקיף. כך למשל, פורמאלדהיד אשר מתאדה מצבע, בעל נקודת רתיחה של 19ºC-. תרכובות אורגניות נדיפות נמצאות במספר עצום באזורים שונים. הן כוללות תרכובות כימיות טבעיות ותרכובות כימיות שנוצרו על ידי פעילות אנושית. תרכובות אורגניות נדיפות ממלאות תפקיד חשוב בתקשורת בין צמחים, ותקשורת בין צמחים לבעלי חיים. חלקן מסוכנות לבריאות האדם ועלולות לגרום לנזקים סביבתיים חמורים. על כן קיימת רגולציה על פי חוק שמגבילה את רמות הימצאות תרכובות אלו. תרכובות אורגניות נדיפות טיפוסיות שנחשבות כמזיקות אינן רעילות בפועל, אך בטווח הארוך עלולות להשפיע בפן הבריאותי. בשל העובדה שהסימפטומים מתפתחים בצורה איטית, קשה לבצע מחקר בנוגע לתרכובת אלו ולהשפעותיהן.
ייצור ביולוגי של תרכובות אורגניות נדיפות
מקורות ביולוגיים פולטים קרוב ל-6.9 * 1012 ק"ג פחמנים כל שנה בצורת תרכובות אורגניות נדיפות (בלי לכלול את תרומת המתאן). רוב תרכובות אלו מיוצרות על ידי צמחים, כאשר התרכובת העיקרית היא איזופרן. שאר התרכובות מיוצרות על ידי בעלי חיים, מיקרואורגניזמים ופטריות כמו עובש.
תרכובות אורגניות נדיפות ממקור אנתרופוגני
מתילן כלוריד: תרכובת אורגנית נוספת שמאוד מסוכנת לבריאות. הוכיחו כי תרכובת זו גורמת לסרטן בבעלי חיים הנחשפים אליה בריכוזים מסוימים לאורך זמן מסוים. בגוף האדם מתילן כלוריד מומר לפחמן חד-חמצני ואדם יסבול מאותם סימפטומים שנוצרים כתוצאה מחשיפה לפחמן חד-חמצני.
טטראכלורואתילן: ידועה גם בשם Perchloroethylene ונמצאה כגורם סרטני בבעלי חיים שנחשפים אליה בריכוזים מסוימים לאורך תקופת זמן מסוימת. יש הטוענים שהיא גורמת לבעיות בנשימה של בני האדם.
מתיל טרט בוטיל אתר ( MTBE ): נוזל נדיף, דליק, שקוף ומסיס במים. החומר משמש בעיקר כתוסף דלק להעלאת מספר האוקטן. וכממס. גורם לטעמי לוואי במים בריכוזים מאוד נמוכים ואחד המרכיבים המצויים בקרקעות מזוהמות. ניתן לפרק אותו על ידי פעילות של חיידקים. עלויות הסרת MTBE מקרקעות מזוהמות ומי תהום בארצות הברית משוערים בעלויות של מיליארדי דולרים.
סכנות בריאותיות
חשיפה לתרכובות אורגניות נדיפות למשך זמן ממושך בריכוזים גבוהים עלולה לגרום לבעיות בריאותיות רבות: אלרגיות, פגיעה במערכת החיסונית ופגיעה בנשימה בקרב תינוקות וילדים. חלק מתרכובות אורגניות הנדיפות כמו סטירן ולימונין עלולות להגיב עם תחמוצות חנקן או עם אוזון ולייצר תוצרי חמצון חדשים ואירוסוליים משניים שעלולים לגרום לבעיות בנשימה. חלק מתרכובות אורגניות נדיפות עלולות לגרום לסרטן בבעלי חיים. חלק מהן חשודות או ידועות ככאלו שגורמות לסרטן בבני האדם. תופעות בריאותיות נוספות כוללות: כאבי ראש, בחילות, נזקים לכבד ולכליות, פגיעה במערכת העצבים המרכזית, עייפות, תגובות עור אלרגיות ועוד. היכולת של כימיקלים לגרום לבעיות בריאות משתנה מאלו שרעילים מאוד לכאלו ללא השפעות בריאותיות. הגורמים שמשפיעים על כך: רמות חשיפה וזמן חשיפה.
חיישני תרכובות אורגניות נדיפות
תרכובות אורגניות נדיפות בסביבה יכולות להתגלות על סמך עקרונות שונים ואינטראקציות בין תרכובות אורגניות ומרכיבי החיישן. ישנם מכשירים אלקטרוניים שיכולים לאתר ריכוזי ppm. דוגמת גלאי פוטויוניזציה PID (Photo Ionization Detector).
דוד אויסטרך
דויד פיודורוביץ אוֹיְסְטְרַך (30 בספטמבר 1908 – 24 באוקטובר 1974) היה כנר יהודי סובייטי. הוא השאיר אחריו מספר רב של הקלטות, ויצירות רבות הוקדשו לו. מגדולי הכנרים במאה העשרים.
חייו
אויסטרך נולד בשנת 1908 בעיר אודסה שהיתה אז חלק מהאימפריה הרוסית, כיום אוקראינה. כילד למד כינור בעירו אצל פיוטר סטוליארסקי. את הופעת הבכורה שלו נתן שם, בגיל 6. אחר כך המשיך בלימודיו אצל סטוליארסקי בקונסרבטוריון של אודסה (1923–1926) והופיע כסולן בקונצ'רטו לכינור של גלאזונוב בניצוח המלחין, בקייב, 1927.
הקלטותיו והופעותיו בקונצרטים של שוסטקוביץ' נודעות במיוחד, אבל הוא הרבה לנגן גם קונצרטים קלאסיים. הוא עבד עם תזמורות ברוסיה, וכן עם מוזיקאים באירופה ובארצות הברית. עוד הקלטה מפורסמת היא זו של הקונצרט המשולש של בטהובן, שניגן עם סביאטוסלב ריכטר ומסטיסלב רוסטרופוביץ'. הקונצ'רטו לכינור של אראם חאצ'טוריאן הוקדש לו, וכך גם שני הקונצ'רטי לכינור של דמיטרי שוסטקוביץ'.
אויסטרך קיבל את הכשרתו הראשונה והיחידה מן המורה לכינור פיוטר סטוליארסקי. בניגוד להשקפה המקובלת, אויסטרך לא היה וירטואוז מלידה. לאמיתו של דבר, הוא החל בנגינת ויולה בתזמורת הקונסרבטוריון, ורק כמה חודשים אחר כך עלה לדרגת סולן וניגן בהופעת הבכורה שלו את הקונצ'רטו בלה מינור של באך עם התזמורת. כעבור שנה, הופיע לראשונה כסולן ברסיטל. הוא סייר ברוסיה במשך שנתיים, ולבסוף הופיע בפעם הראשונה בלנינגרד, בנגינת הקונצ'רטו לכינור של צ'ייקובסקי.
בשנת 1936 זכה אויסטרך בפרס שני בתחרות וייניאבסקי. העובדה שלא זכה בפרס ראשון סותרת גם היא את האגדה שהיה וירטואוז מלידה. לבסוף הטביע את חותמו בזירה הבינלאומית כשזכה בפרס ראשון בתחרות על שם המלכה אליזבת (שהייתה ידועה אז בשם "תחרות איזאיי") בבריסל. הקריירה של אויסטרך יצאה לדרך מנקודה זו, פרט למכשול אחד קטן - ברית המועצות הפריזה בהגנה על אזרחיה, ולא הרשתה לו לעזוב. הוא המשיך ללמד בקונסרבטוריון של מוסקבה, אבל כאשר פלשה גרמניה הנאצית אל ברית המועצות, יצא לחזית וניגן לפני החיילים כדי לעודד את רוחם.
במשך כעשר שנים ניגן אויסטרך בסטרדיוואריוס קונטה די פונטנה שלו משנת 1702. בשנת 1966 החליף אותו בסטרדיבריוס אקס מרסיק משנת 1715. הוא זכה לכבוד והוקרה כמורה, שעשה את שנותיו החזקות בפקולטה של קונסרבטוריון של מוסקבה (בשנת 1939 מונה לפרופסור) בין ידועי שם כמו יורי ינקלביץ ובוריס גולדשטיין.
דוד אויסטרך היה אביו של הכנר איגור אויסטרך וסבו של הויולן ולרי אויסטרך. דוד ואיגור אויסטרך הרבו להקליט בצוותא.
אויסטרך נפטר בעקבות התקף לב שלקה בו במהלך סיור הופעות עם התזמורת המלכותית ההולנדית באמסטרדם בשנת 1974. גופתו הוחזרה למוסקבה, שם נקבר בבית העלמין נובודוויצ'י.
הנצחה
משנת 2000 מתקיים בעיר פרנו שבאסטוניה "פסטיבל דוד אויסטרך" לזכרו. אויסטרך נהג לבלות באופן קבוע את חופשות הקיץ שלו בעיר במשך 24 שנים, וגם הופיע שם. את הפסטיבל מארגן המנצח נמה ירווי, ובין השאר משתתפים בו כנרים שלמדו בעבר אצל אויסטרך.
החל משנת 2006 מתקיימת במוסקבה תחרות כנרים שנתית הנקראת על שמו.
NGC 4596
NGC 4596 היא גלקסיית עדשה בקבוצת הכוכבים בתולה, הנמצאת במרחק של כ-55 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לצביר הבתולה.
היסטוריה
לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 10.42 והיא התגלתה ב-15 במרץ 1784 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, שכלל אותה ברשימת הערפיליות שפרסם בשנת 1786 תחת הציון I.24, כשהיא מתוארת כבהירה מאוד, קטנה, עם גרעין בהיר ושני ענפים עמומים שיוצאים ממנו. בנו, ג'ון הרשל, צפה בה מספר פעמים והכניס אותה לקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1833 תחת הציון 1378, כשהיא מתוארת כבהירה, עגולה והיא נמצאת ליד שלושה כוכבים די בהירים. הוא הכניס את הגלקסיה גם לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שפרסם בשנת 1864 תחת הציון GC 3134 ובשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש, תחת הציון NGC 4596, כאשר היא מתוארת כבהירה, די קטנה, בעלת מרכז בהיר מאוד שמתבהר בהדרגה וליד שלושה כוכבים.
תצפית
הגלקסיה נמצאת במרכז צביר הבתולה, כחצי מעלה ממערב לכוכב ρ בבתולה, כ-5.5 מעלות ממערב לכוכב וינדמיאטריקס וכ-7.8 מעלות מצפון-צפון-מערב לכוכב δ בבתולה. כשליש מעלה ממזרח לה נמצאת NGC 4608, כ-2.7 מעלות מדרום-מזרח לה נמצאת NGC 4698 ובכיוון דרום-מערב במרחק זוויתי של 2.4 מעלות ו-3.3 מעלות נמצאות בהתאמה NGC 4535 ו-M49. כ-2.2 מעלות ממערב-צפון-מערב לה נמצאת NGC 4503, כ-1.3 מעלות מצפון-מערב לה נמצאות NGC 4567 ו-NGC 4568, מעבר להן באותו הכיוון, כ-1.5 מעלות מ-NGC 4596 נמצאת NGC 4564, כ-1.6 מעלות מצפון-צפון-מזרח לה נמצאות M59 ו-M60, כ-1.5 מעלות מצפון-מזרח לה נמצאת NGC 4660 וכ-3.3 מעלות ממזרח-צפון-מזרח לה נמצאות NGC 4754 ו-NGC 4762, כולן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה.