cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בולסלאב השלישי, עקום הפה
ביוגרפיה
מאשתו הראשונה, זביסלאבה מקייב, בתו של סוויאטופולק השני, נסיך קייב, נולד ב-1105 בנו ולדיסלאב ("הגולה"), לימים מלך פולין. מאשתו השנייה, סלומה פון ברג-שלקלינגן, נולדו לו 6 בנים ו8 בנות, מהם נותר תיעוד של ממש רק על 4 בנים ו5 בנות. לימים חתרו ילדיו מאשתו השנייה תחת שלטונו של בנו מאשתו הראשונה ואילצו אותו לבלות את שארית ימיו בהמבורג.
רצונו של בולסלאב הופר זמן קצר אחרי מותו ובכך החלה תקופת ההתפוררות הפיאודלית של פולין שנמשכה 200 שנה תוך החלשת השלטון המרכזי.
האקציה הגדולה
האקציה הגדולה (בגרמנית: Großaktion Warschau, "האקציה הגדולה בוורשה") היה מבצע סודי של הנאצים שהחל ב-22 ביולי 1942 ומטרתו הייתה השמדה המונית של היהודים בגטו ורשה.
המבצע היה חלק ממבצע ריינהרד שבראשו עמד אודילו גלובוצניק והיה אירוע מרכזי בשואת יהודי פולין. היהודים בגטו ורשה הוכו והובלו לאומשלגפלאץ ("כיכר השילוח") בגטו. משם הם נלקחו ברכבות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה. המשלוחים הגדולים ביותר של היהודים מגטו ורשה למחנה המוות התרחשו בתשעה באב (23 ביולי) וביום כיפור של אותה השנה (21 בספטמבר).
היסטוריה
גטו ורשה היה הגטו היהודי הגדול ביותר במלחמת העולם השנייה. מעל 400,000 יהודים נדחסו בו בשטח של 3.4 קילומטרים רבועים או 7.2 איש בממוצע לחדר. הכוחות הנאציים ביצעו את מרבית הגירושים ההמוניים של יושבי הגטו, מאזור מרכזי בגטו הסמוך למסילת רכבת (בגרמנית: אומשלגפלאץ, "תחנת שילוח") בין התאריכים 23 ביולי עד 21 בספטמבר 1942. "האקציה הגדולה" (Grossaktion) נוהלה על ידי מפקד האס אס והמשטרה פרדיננד פון סמרן-פרנקנג, מושל מחוז ורשה מאז 1941.
נקודת המפנה בחיי הגטו אירעה ב-18 באפריל 1942 ולוותה בגל חדש של הוצאות המוניות להורג על ידי אנשי האס אס.
גירושים
ב-22 ביולי 1942, שטורמבנפיהרר הרמן הפלה כינס ישיבה עם היודנרט (המועצה היהודית של הגטו), והודיע לעומד בראשה אדם צ'רניאקוב על "היישוב מחדש במזרח" (ביטוי תעמולתי שהחדירו הנאצים כדי לשדל יהודים לנסוע אל מחנות ההשמדה, שרובם הוקמו במזרח אירופה). צ'רניאקוב התאבד למחרת, לאחר שהבין את משמעות התוכנית, ואת מקומו תפס מרק ליכטנבאום. אוכלוסיית הגטו לא ידעה את האמת, ורק לקראת שלהי שנת 1942 הבינו תושבי הגטו שהגירושים, שנוהלו על ידי המשטרה היהודית בגטו, היו למעשה משלוחים למחנה המוות טרבלינקה ולא הגליה לצורך יישוב מחדש של שטחים במזרח.
במהלך חודשיים בקיץ של שנת 1942, בין 254,000 ל-265,000 אסירי הגטו, גברים נשים וטף, נשלחו למחנה ההשמדה טרבלינקה, שבו חוסלו מעל ל-300,000 בני אדם.
מספר הנרצחים במבצע מבין יושבי הגטו היה גדול פי חמישה לערך ממספר הנרצחים בעת ולאחר חיסול הגטו באביב של השנה הבאה, כ-50,000 איש במספר.
במשך שמונה שבועות משלוחי היהודים ברכבות לטרבלינקה נמשכו ללא הפסקה: 100 איש בקרון משא לבהמות, בין 5,000 עד 6,000 איש בכל יום ויום ובכללם חולים ויתומים. ד"ר יאנוש קורצ'ק היה על אחת מרכבות אלו באוגוסט 1942. ניתנה לו האפשרות להינצל ממוות בעזרת חברים פולנים ומעריצים, אך הוא בחר להצטרף לילדי בית היתומים שניהל בדרכם האחרונה. עם הגעתם לטרבלינקה, הוצעדו הקורבנות העירומים אל עשרת תאי הגזים שעוצבו כמקלחות. הם נחנקו למוות בקבוצות של 200 איש בעזרת גז רעיל. בספטמבר 1942 נבנו תאי גזים חדשים, ובהם יכלו לחסל 3,000 איש בשעתיים. לאזרחים הפולנים לא ניתנה הרשות להתקרב לשטח המחנה.
אחרי האקציה הגדולה
פרדיננד פון סמרן-פרנקנג הועמד למשפט צבאי על ידי היינריך הימלר ב-24 באפריל 1943, בגין חוסר יכולתו למנוע ולבלום את המרד. הוא נשלח לקרואטיה ושם חוסל על ידי פרטיזנים ביערות. ליירגן שטרופ הוענק עיטור צלב הברזל מדרגה ראשונה על ידי המפקד העליון של הוורמכט, וילהלם קייטל, עבור "משלחת הרצח" שלו, ולאחר המלחמה הוא נשפט על ידי האמריקאים ונידון למוות. גזר הדין לא יצא אל הפועל; הוא נמסר לרשויות בפולין על מנת לעמוד למשפט חוזר. נגזר עליו פעם נוספת עונש מוות בפולין והוא הוצא להורג ב-8 בספטמבר 1951 בגין פשעי המלחמה שביצע.
היום השישי
היום השישי (באנגלית: The 6th Day) הוא סרט מדע בדיוני מסוגת פעולה שיצא לאקרנים בשנת 2000. הסרט בוים על ידי רוג'ר ספוטיסווד, בכיכובו של ארנולד שוורצנגר כאיש המשפחה אדם גיבסון, ששובט בניגוד לרצונו בשנת 2015.
עלילת הסרט
בשנת 2015, טכנולוגיית השיבוט הייתה מתוחכמת דיה כדי לאפשר שיבוט של איברים אנושיים ובעלי חיים. שיבוט אנשים נאסר במפורש על ידי חוקת "ששת הימים" על שם היום בו ברא אלוהים את האדם. אדם גיבסון (ארנולד שוורצנגר) הוא טייס המנהל עסק למכירת מסוקים עם חברו האנק מורגן (מייקל רפפורט). מייקל דרוקר (טוני גולדווין), מנהל חברה של החלפת טכנולוגיות ומומחה שיבוט, רושם אותם לטיול סקי. בשל ההשפעה הפיננסית והפוליטית של דרוקר, גיבסון ומורגן עוברים בדיקות דם לפני הגעתם כדי לאמת את זהותם ואת כישרונם. ביום הגעתו של דרוקר, ביום ההולדת של גיבסון, גיבסון מגלה כי כלבו אוליבר (השייך לבתו קלרה) מת. מורגן מציע לתפוס את מקומו כטייס של דרוקר כדי לאפשר לגיבסון סיכוי לקבל את כלבו משובט. גיבסון מסכים עם הרעיון של שיבוט הכלב, אבל לוקח מבט בשיבוט בכל מקרה. לאחר שהוא שומע כי המכירות על שיבוט חיות מחמד ירדו, הוא מחליט לחשוב יותר על קבלת אוליבר משובט ובמקום זה מקבל SIM-PAL עבור קלרה.
גיבסון חוזר הביתה מאוחר יותר ומגלה כי אוליבר כבר משובט. הוא חשד שזו היה אשתו נטלי, אשר אהדה את רעיון השיבוט. הוא כמעט נכנס הביתה כשהוא רואה מה שיכול להיות כפיל של עצמו בביתו. בעוד שהוא מתגנב מחוץ לבית שלו, גיבסון מתעמת ונרדף על ידי סוכני האבטחה של החברה להחלפת טכנולוגיות: רוברט מרשל (מייקל רוקר), טליה אדסוורד (שרה וינטר), פ' ווילי (רודני רולנד) ווינסנט בנסוורט (טרי קרוז), אשר מנסים להרוג אותו. הוא מצליח לברוח ומבקש מקלט בדירתו של מורגן. הוא מדבר עם מורגן במשך כמה דקות, כאשר מורגן נורה לפתע טריפ, דתי פונדמנטליסטי כנגד שיבוט. טריפ מספר לגיבסון כי המורגן שהרג היה למעשה שכפול לא חוקי, טריפ מספר גיבסון אומר שהוא הרג מורגן דרוקר האמיתי על ההר מוקדם יותר באותו יום. טריפ ביקש מגיבסון שירה בראשו אך גיבסון מבולבל ולא יורה בו לכן טריפ יורה לעצמו כדי לא להיתפס על ידי צוות האבטחה של דרוקר, על מנת שלא יוכלו לסרוק את הזיכרון שלו בחיפוש נגד שיבוט פעילים אחרים.
גיבסון מתגנב לתוך החברה של דרוקר ומוצא את ד"ר גריפין וייר (רוברט דובאל), המדען מאחורי טכנולוגיית השיבוט האנושי של דרוקר. וייר מסביר לדרוקר כי גיבסון ומורגן נהרגו שניהם מוקדם יותר באותו יום, והיו משובטים לכסות את האירוע באמצעות סריקת הזיכרון שנעשו במהלך בדיקות רפואיות ובעזרת בדיקות עיניים שהטייסים לקחו. עם זאת, הם האמינו כי גיבסון הטיס את המסוק, והם בטעות יצרו שיבוט של גיבסון לפני שהם נכחו בטעותם. אבטחתו של דרוקר ניסתה להרוג את גיבסון כדי לשמור על סוד השיבוט של דרוקר; אם יתגלה כי דרוקר הוא ​כפיל, הוא אוטומטית יאבד את החברה העצומה שלו, שכן שיבוטים אינם רשאים לחיות או להחזיק בנכסים.
דרוקר מצווה על סוכניו לקחת את משפחתו של גיבסון כדי לוודא שהוא משתף פעולה עם הכיסוי. גיבסון הוגה תוכנית עם כפילו להרוס את המתקן של דרוקר ולהציל את משפחתו בתהליך. דרוקר מכריח את גיבסון להיכנע כאשר הוא מודיע לו כי גיבסון (גיבורו של הסרט עד לרגע זה) היה שיבוט לאורך כל הדרך. דרוקר מנסה לשכנע את השיבוט של גיבסון לגלות היכן מסתתר גיבסון האמיתי, שכן יש לו את כל הזיכרון של שיבוטיו על כוננים קשיחים.
דרוקר מנסה לעצור את השיבוט של גיבסון, אשר גורם לעיקוב של סוכניו. גיבסון ושיבוטו מובילים את דרוקר למלכודת, אשר פצעה את דרוקר אנושות. במאמץ אחרון לשרוד, דרוקר משבט עצמו לפני מותו, אך תקלה במנגנון יוצרת דרוקר מעוות. אבטחתו של דרוקר רודפת אחר הגיבסונים ופותחת באש, כשהם מנסים להזעיק את מסוקם. הגיבסונים פותחים באש גם הם, וגורמים לדרוקר לקפוץ אל גג זכוכית, אשר שולח אותו נופל אל מותו. פצצות שנטע דרוקר האמיתי במתקן מתפוצצות והמתקן נהרס, בזמן ששני הגיבסונים בורחים. בסופו של דבר, גיבסון המקורי שולח את שיבוטו לעבור לארגנטינה, לפתוח משרד לווייני של העסק שלהם, כדי לשמור על קיומם של השיבוטים בסוד, בעוד הגיבסון האמיתי חוזר למשפחתו, עם גישה מתונה יותר לגבי חוויותיו.
מוזיקה
את המוזיקה לסרט הלחין וכתב טרבור רבין.
ביקורות
הסרט הכניס 13 מיליון דולר בשבוע הראשון להוצאתו, וכך הופך אותו למקום רביעי בקופות בצפון אמריקה. הסרט הכניס כ-96 מיליון דולר מול תקציב של 83 מיליון, מה שהופך את הסרט להצלחה מתונה.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות, ויש לו דירוג של 40% באתר "Rotten Tomatoes" ו-49 ב-Metacritic. היום השישי היה מועמד ל-3 פרסי פטל הזהב עבור שוורצנגר: השחקן הגרוע ביותר (גיבסון האמיתי), שחקן המשנה הגרוע ביותר (השיבוט של גיבסון) ואת פרס הזוג הגרוע ביותר (גיבסון האמיתי וגיבסון השיבוט). המועמדויות לשני הפרסים הראשונים מוטעות באופן טכני היות שהשיבוט של גיבסון מופיע רוב הסרט והוא הדמות הראשית בעוד גיבסון האמיתי הוא דמות משנה.
פסק דין הנדלמן
פסק דין הנדלמן ניתן בבית משפט השלום תל אביב-יפו, על ידי השופט דוד רוזן, ובו נקבע שפקודת מס הכנסה אינה אוסרת ייעוץ מס שאינו מלווה בייצוג בפני רשות המיסים, בידי מי שאינו רשום בפנקס יועצי המס. מכוח זה פסק השופט שהאיסור בפקודה על כינוי עצמי בתואר "יועץ מס" הוא בלתי חוקתי.
זו הפעם היחידה שבה ביטל בית משפט השלום דבר חקיקה של הכנסת, וזו הפעם היחידה שבה התקיים בישראל זיכוי בהליך פלילי מחמת ביטול החוק בעילה חוקתית.
העובדות וכתב האישום
משה הנדלמן היה מנהל חשבונות ויועץ מס משנת 1980, ומ-1990 היה בעל משרד לחשבונאות וייעוץ מס. בשנת 1996 נחקק סעיף 236ב1(ב) לפקודת מס הכנסה, שבו נאמר "אדם שאינו רשום בפנקס יועצי המס לפי פקודה זו, לא יעשה פעולה של יועץ מס, לא יתחזה ליועץ מס, ולא ישתמש בכל תואר או כינוי העשויים ליצור רושם שהוא יועץ מס". גם לאחר שינוי חקיקה זה המשיך הנדלמן לעסוק בייעוץ מס, והציג עצמו כיועץ מס. עקב כך הואשם הנדלמן בשלוש עבירות, ובהן שימוש בתואר יועץ מס בניגוד לסעיף 236ב1(ב) לפקודת מס הכנסה. ההגנה, בתשובתה לכתב האישום, תקפה את חוקתיותו של הסעיף האמור.
פסיקת בית משפט השלום בעניין היתר לעסוק בייעוץ מס ללא ייצוג
בית המשפט קיבל את טענת ההגנה, לפיה: "משחפץ המחוקק לייחד פעולות למקצוע מסוים הורה כך בהוראה מפורשת", ואכן, לגבי ייצוג נישומים בפני רשויות המס, המחוקק אסר זאת במפורש על מי שאינו רשום בפנקס יועצי-מס,. בנוסף, כותרת הסעיפים, שיש לה משמעות משפטית בהבהרת תוכן הסעיפים, נוסחה: "ייצוג ללא הרשאה", וזה מוכיח שהסעיף אינו עוסק באיסור על ייעוץ ללא ייצוג.
כמו כן קבע בית המשפט, שאין לומר שסעיף 236ב1(ב), בלשונו: "אסורה עליו כל פעולה של יועץ מס", אוסר במשתמע גם ייעוץ ללא ייצוג, משום ש:"המחוקק אינו מורה הוראתו ברמיזה, ובדרך היקש. משהמחוקק מחדש, ומוסיף איסורים, מורה הוא הוראתו בצורה מפורשת. בוודאי ובוודאי, שמדובר באיסור פלילי. קל וחומר, בן בנו של קל וחומר, איסור הפוגע בזכות חוקתית מהמדרגה הראשונה, זכות יסוד: חופש העיסוק". ראיה נוספת הביא בית המשפט לדבריו, מהעדר הוראת מעבר בחוק, שאמורה הייתה להיות אילו היה מתחדש איסור על אלו שעסקו עד כה בייעוץ ללא ייצוג.
בהתאם לכך קבע בית המשפט שהחוק אינו אוסר, על מי שאינו רשום בפנקס יועצי המס, ייעוץ ללא ייצוג.
תקיפת האיסור בחוק על שימוש בתואר "יועץ מס"
לטענת ההגנה, מאחר שהחוק לא אסר כלל על ייעוץ בענייני מיסים, אלא רק הסדיר ייצוג נישומים מול רשויות המס, הרי שהאיסור האמור על כינוי עצמי בתואר "יועץ מס", בלתי מידתי. פרקליטות מחוז תל אביב (שהגישה את כתב האישום) הסכימה לטענה, אך פרקליטת המדינה חייבה את הפרקליטות להתנגד.
פסילת האיסור בחוק
השופט דוד רוזן קיבל את טענת ההגנה, לפיה האיסור הקבוע בסעיף 236ב1(ב) לפקודה פוגע בחופש העיסוק. אף על פי שהפגיעה נועדה לתכלית ראויה, והיא הולמת את ערכיה של מדינת ישראל, היא אינה מידתית להשגת התכלית של הסדרת העיסוק של ייצוג בפני רשויות המס. האיסור האמור, שמחייב יועצי מס ותיקים להשמיט את תיאור פעילותם וכינוי עיסוקם, עלול לפגוע ולמוטט מקור פרנסתם. לקוחותיהם ישקלו המשך עבודתם עמם ולקוחות פוטנציאליים ימנעו מלבקש שירותיהם. לא מדובר בסכנות תאורטיות. אלא בסכנות קרובות וודאיות. על כן ברור שהאיסור פוגע בזכות היסוד: חופש העיסוק.
על פי סעיף 4 לחוק יסוד: חופש העיסוק, מתחייב איזון בין זכות האדם לחופש עיסוק לבין אינטרס הכלל. סעיף 4 משקף את התפיסה, כי בצד זכויות אדם קיימות גם חובות אדם. יש לקיים חופש עיסוק ובד בבד יש לשמור על טובת הכלל. על פי הסעיף האמור, חוק הפוגע בחופש העיסוק הוא חוקתי רק אם פגיעתו בחופש העיסוק היא במידה שאינה עולה על הנדרש. דרישת המידתיות מתמקדת באמצעים שנבחרו על ידי המחוקק. על פיה, לא די בכך שתכליתו של החוק ראויה היא. נדרש כי האמצעים שנבחרו להגשמת התכלית הראויה הם מידתיים.
בהתאם לכך בחן השופט את מידתיות האיסור, לפי שלושת מבחני משנה שנקבעו בבג"ץ:
פסק הדין בעניינו של הנדלמן
בית משפט השלום זיכה את הנדלמן מעבירה לפי סעיף 236ב1 לפקודה (כאמור לעיל) אך מצא אותו אשם בשתי עבירות אחרות שנכללו בכתב האישום: בית המשפט החליט שלא להרשיע את הנדלמן, והטיל עליו 200 שעות שירות לתועלת הציבור.
ערעור על פסק הדין
הנדלמן ערער על עצם הקביעה שביצע את העבירות הנ"ל, אך ערעורו נדחה. בערעור מתחה השופטת יהודית שיצר ביקורת על ביטולו של סעיף 236ב1(ב) לפקודת מס הכנסה, באומרה: "אני מוצאת לנכון להעיר, אף על פי שהנושא לא עלה בפנינו, כי טוב היה עושה בית משפט קמא אילו נקט במידה רבה יותר של איפוק שיפוטי בעניין בטלות סעיף 236ב1(ב). במקום להזדרז ולבטל את הוראת סעיף 236ב1(ב), ניתן היה למצוא פתרון לסוגיה של הפגיעה לכאורה בחופש העיסוק, באמצעות פרשנות הולמת של הסעיף עצמו. למשל, על ידי מתן פרשנות תכליתית לסעיף באופן שאת המונח 'יועץ מס' המופיע בו, יש לקרוא כ'יועץ מס מייצג'".
חקיקה בעקבות פסק הדין
בעקבות פסק הדין, שביטל את הסעיף שאוסר על מי שאינו רשום בפנקס יועצי המס להציג את עצמו כיועץ מס, נחקק חוק הסדרת העיסוק בייצוג על ידי יועצי מס, התשס"ה-2005, שקבע הגבלת עיסוק בייעוץ מס למורשים בלבד. לפי החוק, שונה תוארו של העוסק במקצוע מ"יועץ מס" ל-"יועץ מס מייצג". במקביל נקבע בחוק כי "רק יועצי המס, העומדים בתנאים הקבועים בחוק, רשאים לייצג נישומים בפני רשויות המדינה", והוקמה מועצת יועצי המס, שאחראית על נושא הרישום בפנקס יועצי המס המייצגים.
למי ראוי לתת את הסמכות לביקורת שיפוטית על חוקתיות החוק
בגרסאות אחדות של הצעת חוק יסוד: החקיקה, שעלו החל משנת 1975 אך אף אחת מהן לא הבשילה לחוק יסוד, הוצע שהסמכות לביטולו של חוק תיוחד לבית המשפט העליון לבדו, בהרכב מורחב שלו.
השאלה, האם ביקורת שיפוטית על חוקתיות החוק ראוי שתיעשה על ידי כל בית משפט או על ידי בית המשפט העליון לבדו, עלתה בהערת אגב בפסק דין בנק המזרחי, שבה ציין השופט מישאל חשין "דומה עליי כי טעמים כבדי משקל יתמכו בייחודה של הסמכות לבית המשפט הגבוה לצדק".
בהרצאה שנשא ב-9 ביוני 2003, ובה הזכיר גם את פסק דין הנדלמן, בחן נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, חלופות אחדות בסוגיה זו. הוא שלל מכל וכל את החלופה של הקמת בית משפט לחוקה, והתמקד בהשוואה בין שתי חלופות: החלופה הריכוזית, לפיה רק בית המשפט העליון מוסמך לפסוק בדבר אי-חוקתיות של חוק, והחלופה המבוזרת, לפיה כל בית משפט רשאי לעשות זאת. מסקנתו של ברק:
סינדי קרופורד
סינתיה אן "סינדי" קרופורד (באנגלית: Cynthia Ann "Cindy" Crawford; נולדה ב-20 בפברואר 1966) היא דוגמנית-על אמריקאית, שהייתה מהמצליחות ביותר בתחומה בשנות ה-80 וה-90.
ביוגרפיה
קרופורד נולדה ביישוב דה-קלב באילינוי שבארצות הברית, למשפחה נוצרית שחייתה מספר דורות באמריקה. לקרופורד שתי אחיות ואח שנפטר מלוקמיה בגיל 3. קרופורד התגלתה לראשונה בגיל 16 על ידי צלם עיתונות מקומי. בעקבות התגובות החיוביות שקיבלה על תמונותיה, החלה בקריירת דוגמנות. בגיל 17 זכתה בתחרות דוגמנות מקומית של סוכנות עלית, והוחתמה בסניף החברה בשיקגו. במקביל סיימה בהצטיינות את בית הספר התיכון וקיבלה מלגה ללימודי הנדסה כימית באוניברסיטת נורת'ווסטרן, אך נשרה מהלימודים לאחר סמסטר אחד..
השתתפה בתוכנית "מי אתה חושב שאתה?" בגרסתה האמריקאית, ועל פי הפרק על אודותיה ששודר ב-2013, אבותיה היו אצילים אנגלים ומשפחות אצולה מרחבי אירופה בימי הביניים שככל הנראה מוצאם מקרל הגדול..
קריירה
היא החלה לקדם את קריירת הדוגמנות שלה, וב-1986 עברה למנהטן שבניו יורק.
מאז הופיעה על עמודי השער של עיתונים ומגזינים מהנחשבים בעולם, ביניהם ווג, Elle, פיפל וקוסמופוליטן. בנוסף הופיעה בקמפיינים רבים של מעצבי האופנה וחברות קוסמטיקה מהגדולים בעולם, בהם קמפיינים של ג'יאני ורסצ'ה, אסקדה, רבלון, מייבלין ועוד. במיוחד נודעה בשל השומה שמעל שפתה העליונה, שהפכה למזוהה בציבור עם יופייה, למרות שבתחילת הקריירה שלה טושטשה השומה בצילומיה..
ביולי 1988, היא הצטלמה בעירום עבור המגזין "פלייבוי", בצילום של הצלם הרב ריטס. באוקטובר 1998, קרופורד חזרה לדפי פלייבוי לתמונת עירום שנייה, שוב שצולמה על ידי ריטס. היא דורגה במקום ה-5 ברשימת 100 הכוכבות הסקסיות של המאה ה-20 של "פלייבוי". סקר של מגזין "שייפ" משנת 1997 בקרב 4,000 איש בחר בה כאישה השנייה (אחרי דמי מור) היפה בעולם. בשנת 2002, קרופורד נבחרה לאחד מ-50 האנשים היפים ביותר על ידי המגזין "פיפל".
קרופורד הופיעה גם בטלוויזיה, בפרסומות ובתוכניות כגון "House of Style" בערוץ MTV (1989–1995). בין השאר הייתה פרזנטורית של חברת פפסי..
באפריל 1992 הגיעה לישראל, לחמישה ימי צילום, במסגרת הפקת אופנה של המגזין “ווג”. בין היתר הצטלמה עם חיילים, ובאחת התמונות אף לבשה חולצה צה”לית עם כומתת צנחנים אדומה, כשידיו של קצין כרוכות סביבה. בנוסף התראיינה לתוכנית בערוץ 2..
ב-1995 הופיעה בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע משחק הוגן, לצד ויליאם בולדווין, אך הסרט נכשל בקופות וספג ביקורות שליליות. גם ב-2001 הופיעה בסרט, "The Simian Line", שאף הוא נכשל בקופות.
בפברואר 2018 חזרה לדגמן, וכיכבה בפרסומת לפפסי במשחק הסופרבול..
חיים אישיים
מאז 1998 נשואה בשנית, לרנדי גרבר, דוגמן עבר אמריקאי-יהודי. להם שני ילדים, הדוגמנית והשחקנית קאיה גרבר, והדוגמן פרסלי גרבר..
חואן טוסקנו-אנדרסון
חואן רונל טוסקנו-אנדרסון (באיטלקית: Juan Ronel Toscano-Anderson; נולד ב-10 באפריל 1993) הוא כדורסלן אמריקאי-מקסיקני, המשחק בעמדת הסמול פורוורד בקבוצת יוטה ג'אז מליגת ה-NBA.
ראשית חייו וקריירת מכללות
טוסקנו-אנדרסון נולד וגדל באוקלנד שבקליפורניה. אביו של טוסקנו-אנדרסון הוא אפרו-אמריקאי, ואמו אמריקאית-מקסיקנית; סבו מצד אמו היגר לארצות הברית ממיצ'ואקאן בשנות השבעים.
בשנת 2011 החל ללמוד באוניברסיטת מרקט אשר במילווקי, ויסקונסין. לאורך 4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה התבלט בשל יכולותיו ההגנתיות, אולם רשם ממוצעים צנועים של 3.8 נקודות, ו-3.3 ריבאונדים למשחק בלבד.
השנים הראשונות (2015–2018)
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA 2015, הצטרף טוסקנו-אנדרסון לקבוצת "סולס דה מחיקלי" מהליגה המקסיקנית.
בשנת 2016 הופיע טוסקנו-אנדרסון בקבוצת הכדורסל הוונצואלית "בוקנרוס דה לה גואיירה".
לקראת עונת 2016/2017 חזר לשחק במקסיקו, עבור קבוצת "פוארסה רחיה". בעונות 2017 ו-2019 זכה עם הקבוצה באליפות הליגה המקסיקנית, ובעונת 2018 זכה בתואר ה-MVP של הליגה.
סנטה קרוז ווריורס (2018–2020)
באוקטובר 2018 השתתף טוסקנו-אנדרסון במחנה מיונים לקבוצת סנטה קרוז ווריורס מליגת הפיתוח של ה-NBA, וב־1 בנובמבר נכלל בסגל הקבוצה הרשמי לעונת 2018/2019. בשתי עונותיו בקבוצה קלע 9.2 נקודות ואסף 7.7 ריבאונדים בממוצע למשחק.
גולדן סטייט ווריורס (2020–2022)
ב-6 בפברואר 2020 חתם טוסקנו-אנדרסון על חוזה לשלוש שנים בגולדן סטייט ווריורס מליגת ה-NBA. ב-23 בפברואר 2020, במשחקו החמישי בלבד ב-NBA, קלע 16 נקודות מול ניו אורלינס פליקנס.
לקראת עונת שוחרר מהקבוצה, ומיד חתם בה בחזרה על "חוזה כפול". ב-13 במאי 2021 הוסב חוזהו בחזרה לחוזה NBA סטנדרטי.
לוס אנג'לס לייקרס (2022–2023)
ב-1 ביולי 2022 חתם בלוס אנג'לס לייקרס. ב-18 באוקטובר ערך את הופעתו הבכורה נגד האקסית גולדן סטייט.
יוטה ג'אז (2023–)
ב-9 בפברואר 2023 הועבר בטרייד ליוטה ג'אז. ב-15 בפברואר ערך את הופעתו הבכורה כשלקע 7 נקודות בהפסד לממפיס גריזליס.
ניצחון אפל
ניצחון אפל (באנגלית: Dark Victory) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1939 בבימויו של אדמונד גולדינג. בסרט מככבים בטי דייוויס, ג'ורג' ברנט, המפרי בוגרט, ג'רלדין פיצג'ראלד ורונלד רייגן. תסריט הסרט נכתב על ידי סיסי רובינסון ומבוסס על מחזה כושל בעל אותו שם שנכתב על ידי ג'ורג' ברוואר וברטראם באלש משנת 1934.
הפקה
טלולה בנקהאד גילמה את ג'ודית' במחזה משנת 1934. המחזה היה כישלון ורץ רק 51 פעמים.
ב-1935, דייוויד או. סלזניק רצה ללהק את גרטה גרבו לסרט, אך היא בחרה לשחק בסרט "אנה קרנינה".
זה היה שיתוף הפעולה השמיני של בטי דייוויס וג'ורג' ברנט. בתקופת הסרט דייוויס ניהלה מערכות יחסים עם ויליאם ויילר והווארד יוז, דבר שגרם לבעלה, האם נלסון, להגיש בקשת גירושין ממנה. בעקבות כך היא רצתה לפרוש מהסרט, אך המפיק האל וויליס שכנע אותה להמשיך בחוזה הסרט. באותה שנה ברנט התגרש מרות צ'טרטון, והוא ודייוויס ניהלו מערכת יחסים שהתחילה בצילומי הסרט.
מפיקי הסרט החליטו להחתוך את סצנת הסיום שזכתה לביקורות קטלניות. הסצנה כללה את התחרות שבה סוסה של ג'ודית' ניצח. ובעקבות כך רואים את מייקל (המפרי בוגרט) בוכה.
לסרט נעשו מספר אתחולים בטלוויזיה ובקולנוע.
פרסים ומועמדויות
בטי דייוויס הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, אך היא הפסידה לויוויאן לי ששיחקה ב"חלף עם הרוח". מקס שטיינר היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר, אך הוא הפסיד להרבט סטושארד שהלחין את "הקוסם מארץ עוץ". הסרט עצמו היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, אך הוא הפסיד לסרט "חלף עם הרוח".
בשנת 2002, הסרט דורג במקום ה-32 ברשימת "מאה שנים... מאה תשוקות" של מכון הסרטים האמריקאי.
בית ראשונים
ביישובים שונים בישראל הוקמו מוזיאונים המנציחים את תולדות היישוב, ונקראו בית ראשונים, בית הראשונים או מוזיאון הראשונים.
גלדיאטור 2
גלדיאטור 2 (באנגלית: Gladiator 2) הוא סרט דרמה אפי אמריקאי שיבוים על ידי הבמאי רידלי סקוט על פי תסריט מאת דייוויד סקרפה. הסרט הוא המשך לאירועי הסרט "גלדיאטור", שעלה לאקרנים בשנת 2000.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-22 בנובמבר 2024.
רקע עלילתי
עלילת הסרט עתידה לגולל את מסעו וקורותיו של לוציוס, אחיינו של קומודוס, בבגרותו; לאחר שניצל על ידי מקסימוס באירועי הסרט המקורי.
פיתוח
ביוני 2001, נמסר כי החל פיתוחו של סרט המשך לאפוס הדרמה "גלדיאטור", אם כי טרם נקבע אם הסרט ישמש כפריקוול או כסרט המשך רציף, כשבמקביל נודע כי התסריטאי דייוויד פרנזוני נמצא במשא ומתן ראשוני על כתיבת התסריט עבור הסרט הפוטניצאלי. שנה לאחר מכן, הוכרז על פיתוחו של סרט המשך, שעל תסריטו יופקד התסריטאי ג'ון לוגאן. העלילה, שהתעתדה להתרחש חמש עשרה שנים לאחר אירועי הסרט המקורי, כללה את שליטת המשמר הפרטוריאני ברומא ואת מסע חיפושיו של לוציוס המבוגר אחר אביו הביולוגי. עוד נמסר כי את הספט ישוב להפיק פרנזוני, לצד דאגלס ויק וולטר פארקס. בדצמבר 2002, נמסר כי עלילת הסרט תכלול פלשבקים לגבי אמיתות נסיבות לידתו של לוציוס, כמו כן אף את תחייתו של מקסימוס. המפיקים וראסל קרואו חקרו בשיתוף פעולה אמונות רומיות עתיקות לגבי החיים שלאחר המוות. בספטמבר 2003, אישר רידלי סקוט כי כתיבת התסריט הושלמה, וכי עלילתו תתמקד בלוציוס, שמתגלה כבנו הסודי של מקסימוס.
במאי 2006, הצהיר סקוט כי בעוד שפיתוחו של הסרט נמשך, מפיקי הסרט טרם אישרו סופית את פרטי העלילה המדויקים. בנוסף, הצהיר סקוט כי כל המעורבים בעבודה על הסרט המקורי שוקדים על כתיבת נקודת המשך מהמקום בו נגמרה העלילה. סקוט הצהיר שקרואו העדיף להניק לעלילה אלמנט פנטסטי בהשבת מקסימוס לתחייה, בעוד שהוא האמין כי גישה אל הסרט מנקודת מבט היסטורית-בדיונית מבוססת היא האפשרות הטובה יותר. למרות שהטיל ספק בהגעתו של הסרט לשלבי פיתוח סופיים, סקוט אישר שב את התוכנית לחשוף כי לוציוס הוא בנם המשותף של מקסימוס ולוסילה, תוך ציון הצורך בתסריט מורכב יותר שיעסוק בשחיתותה של רומא בסרט ההמשך הפוטנציאלי. במהלך תקופה זו, נמסר כי התסריטאי ניק קייב הוזמן לכתוב טיוטה חדשה עבור התסריט. מאוחר יותר, נמסר כי התסריט נכתב תחת שם העבודה "רוצח המשיח". קייב תיאר את העלילה כסיפור של "אלוהויות מול אלוהות מול אנושיות"; ובעלילת התסריט שכתב, קם מקסימוס לתחייה כלוחם נצחי אלמותי עבור האלים הרומיים השולחים אותו לכדור הארץ על מנת לעצור את הקמת הנצרות על ידי הריגת ישו ותלמידיו, שכן תנועתם שואבת בהדרגה את כוחם וחיוניותם של האלים הפגאניים העתיקים. במהלך משימתו המוטלת עליו, מקסימוס מרומה ובטעות רוצח את בנו שלו, ובעודו מקולל ארור לחיות לנצח, לוחם בין מסעי הצלב, מלחמת העולם השנייה ומלחמת וייטנאם; כשהסוף חושף שבעידן המודרני, הדמות עובדת כעת במשרדי הפנטגון. בסופו של בדר, התסריט נדחה ונגנז.
לאחר שחוו קשיים כלכליים במהלך שנות ה-2000, מכרו "אולפני דרימוורקס" את ספריית סרטי לייב האקשן שהייתה אמונה על הפקתם בשנים שקדמו לשנת 2006 – כולל "גלדיאטור" – ל"סרטי פרמאונט", ופיתוחו של סרט ההמשך הופסק. במרץ 2017, חשף סקוט כי קשיי הצגת דמותו של מקסימוס מחדש, לאור מותה של הדמות, נפתרו. סקוט הביע התלהבות מעתידו של הסרט הפוטנציאלי, ושב לנהל דיונים עם קרואו על שיבתו לגילום דמותו של מקסימוס. בנובמבר 2018, נמסר כי "סרטי פרמאונט" אישרו רשמית את פיתוחו של סרט ההמשך. עוד נמסר כי סקוט נמצא במשא ומתן ראשוני על חזרה למלאכת בימוי הסרט, שעל כתיבת תסריטו יופקד פיטר קרייג; וכי סקוט ישמש בנוסף כמפיק לצד דאגלס ויק, לוסי פישר, ולטר פארקס ולורי מקדונלד. ביוני 2019, הצהירו המפיקים: "...לא היינו נוגעים בזה אלא אם כן הרגשנו שבדרך כלשהי ניתן לעשות את זה בצורה לגיטימית". באותו הריאיון, חשפו המפיקים גם כי התסריט הנוכחי מתרחש 25–30 שנה לאחר אירועי הסרט הראשון וכי בדומה לתוכניות המקוריות עבור סרט ההמשך, עלילתו תתמקד בדמותו של לוציוס.
באפריל 2021, פנה כריס המסוורת' לקרואו בהצעה להיות מעורב בפיתוח הסרט, מתוך כוונה להפיק את הסרט. תוך כדי עבודה משותפת על הסרט "תור: אהבה ורעם", חלקו שני השחקנים רעיונות נוספים עבור פיתחו של הסרט. בספטמבר 2021, הצהיר סקוט כי התסריט עובר שוב עבודות עריכה, מתוך שאיפה להתחיל את צילומי והפקת סרט ההמשך עם סיום העבודה על הסרט "נפוליאון". בינואר 2023, נמסר על שובם של ארתור מקס וג'נטי ייטס, מעצב ההפקה ומעצבת התלבושות של הסרט המקורי, בהתאמה, לעבודה על הפקת סרט ההמשך.
ליהוק
בינואר 2023, נמסר כי תהליך הליהוק החל. עוד נמסר על ליהוקו של השחקן האירי פול מסקל לתפקיד הראשי בסרט. לאחר ליהוקו, נמסר כי לתפקיד זה נבחנו גם אוסטין באטלר, טימותי שאלאמה, ריצ'רד מאדן ומיילס טלר. במרץ 2023, נמסר על ניהול משא ומתן מצדו של בארי קיוגאן על גילום דמותו של הקיסר גטה, שעתיד לשמש כאנטגוניסט הראשי; בנוסף לליהוקו של דנזל וושינגטון לצוות השחקנים. באפריל 2023, נמסר כי קוני נילסן ודג'ימון הונסו ישובו לגלם את דמויותיהם של לוסילה וג'ובה מהסרט המקורי, בהתאמה, בעוד שאושר ליהוקו של קיוגאן לגילום דמותו של גטה, ונמסר על ליהוקו של ג'וזף קווין לגילום דמותו של הקיסר קרקלה, אחיו של גטה. במאי 2023, נמסר על ליהוקם של פדרו פסקל, מיי קלמאווי, ליאור רז, פיטר מנסה ומאט לוקאס לתפקידים שטרם פורסמו; עוד נמסר כי ניהול משא ומתן מצד פרד השינגר על גילום דמותו של גטה לאחר שקיוגאן נאלץ לעזוב בעקבות אילוצים בלוח הזמנים שלו, וכי דרק ג'קובי ישוב לגלם את דמותו של סנאטור גראקוס מהסרט הראשון.
הפצה
ב-3 בפברואר 2023, נמסר כי הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-22 בנובמבר 2024.
הגבול בין גרמניה המערבית לגרמניה המזרחית
הגבול בין גרמניה המערבית לגרמניה המזרחית (בגרמנית: Deutsch–Deutsche Grenze) או הגבול הפנים-גרמני (בגרמנית: Innerdeutsche Grenze) הוא הגבול שהפריד בין שני חלקי גרמניה בין השנים 1949 ל-1990. אורך הגבול היה 1,393 קילומטר, והוא התחיל במשולש הגבולות של שתי הגרמניות עם צ'כוסלובקיה בדרום, המשיך לאורך גבולן של תורינגיה וסכסוניה אנהלט והסתיים בצפון בים הבלטי, ליד מפרץ ליבק.
גרמניה של אחרי מלחמת העולם השנייה הייתה מחולקת לארבעה אזורי כיבוש, אחד מהם בשליטת ברית המועצות והאחרים בשליטת בנות הברית המערביות - ארצות הברית, בריטניה וצרפת. בשנת 1949 החליטו שלוש בנות הברית להקים מדינה בשטח הכיבוש - הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, המכונה גרמניה המערבית. במקביל, הקימו הסובייטים את "הרפובליקה הדמוקרטית", היא גרמניה המזרחית.
הגבול הפך לאחד מהגבולות המבוצרים ביותר בעולם, מעין ביטוי פיזי למונח המטפורי מסך הברזל, ובכלל זה גדרות מתכת גבוהות, גדרות תיל, גדרות התרעה, תעלות נגד רכב, מגדלי שמירה, מקלעים לירי אוטומטי ושדות מוקשים. לאורך הגבול, ברצועה שרוחבה הגיע לעיתים עד חמישה קילומטרים, פטרלו עשרות אלפי שומרים חמושים של מזרח גרמניה, שתפקידם העיקרי היה למנוע בריחה של אזרחי גרמניה המזרחית מהמדינה. כ-1,000 איש נהרגו בנסותם לחצות את הגבול למערב בידי השומרים.
לאחר ביטולו של הגבול, החליטה ממשלת גרמניה לשמר קטעים מסוימים מרצועת הגבול כחלק מ"החגורה הירוקה של אירופה", לאחר שהתברר כי היעדרם של בני אדם מרצועת הגבול הביא לשגשוגה כבית גידול למינים נדירים.
חומת ברלין, באורך של 155 קילומטר, שבהקמתה הוחל ב-1961, ושחצצה בין ברלין המערבית לברלין המזרחית, לא נחשבה לחלק מהגבול, אך עם השנים הפכה לחומה מבוצרת שהייתה דומה כמעט בכל מאפייניה לגבול בין שתי הגרמניות.
רקע היסטורי
עוד קודם לוועידת פוטסדאם התריע צ'רציל, שטבע מאוחר יותר את המונח "מסך הברזל", בפני עמיתו האמריקאי, הנשיא הארי טרומן, על הסכנה שבנוכחות הסובייטית בלב אירופה. כאשר נכנעה גרמניה, במאי 1945, נמצאו הכוחות של ארצות הברית ובריטניה הרבה מעבר לקווים שנקבעו כקווי הפרדה: הם הגיעו ללייפציג, האלה וערים נוספות, והבריטים כבשו חלק ממקלנבורג - שטחים שהיוו שליש מהשטח שיועד לשליטת הסובייטים. צ'רצ'יל חתר לכיבוש שטחים נוספים בגרמניה על ידי המערב ולהימנעות מנסיגה מהשטחים שכבר נכבשו. אך טרומן, שאך זה נבחר, חשש מעימות עם הסובייטים ונטה להתפשר עמם. ביוני נסוגו הכוחות המערביים לגבול שנקבע, על גדת האלבה, ופינו את מקומם לסובייטים.
בברלין, שנכבשה על ידי הצבא האדום באפריל 1945 והייתה בלב אזור הכיבוש הסובייטי, בוצעה חלוקה דומה לארבעה רבעים לא שווים בשטחם. במסגרת ההסכם לא נקבעו סידורי גישה הולמים לכוחות ארצות הברית, בריטניה וצרפת, משטחיהן שבמערב גרמניה לשטחי ברלין שבאחריותן, מרחק של כמאה ושישים קילומטר בשטח שבשליטת ברית המועצות. כבר מהרגע הראשון הקשו הסובייטים על המעבר החופשי של כוחות בעלות הברית מהאזורים המערביים לברלין. כך לדוגמה, משלחת אמריקאית ובה שיירה של מאה כלי רכב ומאות חיילים, שהגיעה אל הנהר אלבה ליד דסאו, מיד לאחר ועידת פוטסדאם, וניסתה לממש את זכותה למעבר אל העיר המחולקת, נעצרה, ורק לחלק ממנה ניתן אישור מעבר. אותה שיירה חלקית שמעברה אושר הגיעה בליווי צבאי סובייטי כמעט עד ברלין, אך נאלצה לבסוף לחזור על עקבותיה.
ב-1948 החליטו שלוש המעצמות המערביות על כינון חוקה חדשה לחלקה המערבי של גרמניה. ביוני אותה שנה הוצא הרייכסמארק מהמחזור בחלק המערבי, ושטרות חדשים של מארק גרמני חולקו כנגד הישנים. צעד זה הביא לשיפור מהותי בכלכלה, לגידול בתעסוקה ולצמיחה.
בברלין עצמה חולקו שטרות עם הציון "B". צעד זה הרתיח את הסובייטים, וכעבור מספר ימים, ב-24 ביוני 1948 הם נקטו צעד חסר תקדים והטילו סגר על דרכי הגישה לברלין המערבית, ששכנה עמוק בתוך השטח הסובייטי. היה זה למעשה המשבר הראשון של המלחמה הקרה, והוא בחן את נחישותה של ארצות הברית להגן על בעלות בריתה באירופה. הפתרון האמריקני למשבר היה העברה של ציוד, מזון ודלק באמצעות רכבת אווירית ליותר מ-2 מיליון התושבים הנצורים. לבסוף, כעבור אחד עשר חודשים, הבין סטלין כי לא ירוויח דבר ממצור זה, והסיר אותו מעל העיר במאי 1949.
במאי 1949 הכריזו שלוש המעצמות המערביות על הקמת הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, היא גרמניה המערבית, בשטחם של אזורי הכיבוש שבשליטתן. כבירתה נבחרה העיר בון. השטח שבשליטת הסובייטים הפך במקביל לרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (גרמניה המזרחית), שבירתה מזרח ברלין. הקו שהפריד בין אזור הכיבוש הסובייטי לאזורי הכיבוש האחרים נקבע כתוואי הגבול בין שתי המדינות.
המובלעת המערבית של ברלין אוחדה אף היא, ונקראה מעתה "ברלין המערבית".
סגירת הגבול על ידי הסובייטים
לאחר המלחמה הייתה התנועה בין אזורי הכיבוש טבעית לגרמנים, שארצם לא הייתה מחולקת קודם לכן. הם היו נעים בחופשיות בין אזורי הכיבוש, ורובם לא חשבו לעזוב את מקום מגוריהם. הפעילות הביטחונית שיושמה בשטחי הכיבוש סבה בעיקר סביב חיפוש בעלי עבר נאצי לצורך העמדתם לדין.
התגבשותה של גרמניה המערבית יצרה מציאות חדשה, וסביב שנת 1949 החל גל של הגירה המונית שלא על מנת לחזור. למרות ההקשחה באזורי הגבול, המעבר למערב עדיין היה קל למדי. איכרים יצאו לעבד את שדותיהם במערב, אחרים יצאו לעבוד שם ורבים אחרים, בהם פליטים שגורשו מפולין, הצליחו לשחד את שומרי הגבול. כ-198,000 איש נטשו את גרמניה המזרחית ב-1950, וכ-166,000 ב-1951. מספר התושבים שעברו לגרמניה המערבית בין 1949 ל-1952 היה מעל שש מאות אלף איש. ההגירה והקליטה היו תהליך פשוט יחסית, שכן מצדו השני של הגבול מצאו המהגרים את אותן התרבות והשפה שהשאירו מאחוריהם, ויכלו בנקל להשתלב בכלכלה ובחברה המערב-גרמנית.
במרץ 1952 הציע סטלין לשלוש מעצמות המערב לאחד את גרמניה, ובלבד שהמדינה המאוחדת לא תוכל לחבור לברית צבאית שתופנה כלפי אחת מהמעצמות, בכלל זה ברית המועצות. ההצעה נדחתה על ידי הקאנצלר קונראד אדנאואר שבעיניו נראה טבעי כי גרמניה תהיה חלק מגוש מערב-אירופי. בנוסף, היענות להצעה הסובייטית הייתה מחייבת את הגרמנים לקבע את קו אודר-נייסה כגבולם עם פולין, ולוותר סופית ורשמית על השטחים שנלקחו מהם בחבלים שלזיה ופומרניה. בתגובה לסירוב הורה סטלין למנהיגי מזרח גרמניה לפעול להקמת מדינה עצמאית, לא רק על הנייר אלא כזו שתופרד משכנתה באופן פיזי. הוא סבר כי הגבולות הפתוחים בין שני חלקי גרמניה הם מצב "בלתי נסבל", והתבטא כי הגבול בין שתי מדינות גרמניה נסגר ב-26 במאי 1952. במבצע שכונה "מבצע שרצים" (Aktion Ungeziefer) פונו אלפי תושבים לאורך הגבול. "רצועת הגנה" (Schutzstreifen) ברוחב של כ-500 מטרים נמתחה לאורך הגבול, ולצידה אזור "מחוץ לתחום" (Sperrzone) שרוחבו הגיע עד לחמישה קילומטרים, ובו יכלו לעבוד ולחיות רק בעלי אישורים מיוחדים. עצים ושיחים לאורך קו הגבול נכרתו כדי ליצור קו ראייה לשומרים ולמנוע מקומות מסתור מהנמלטים. בתים צמודים לקו הגבול נהרסו, גשרים לאורכו נחסמו. חקלאים הורשו לעבד את שדותיהם רק לאור יום. תוואי הגבול גודר בגדר תיל דוקרני. שומרי הגבול קיבלו הוראות פתיחה באש שהתירו להם לירות במקרים של אי ציות לפקודתם.
בחיי היום יום היה קו הגבול למכשול של ממש. איכרים איבדו את קרקעותיהם מעברו השני של הגבול, עובדים לא יכלו לצאת לעבוד מעבר לו. אלפי תושבים פונו מבתיהם, חלקם ברחו למערב. עד תום 1952 היה הגבול סגור בצורה הרמטית. מספר העוברים למערב בשנת 1952 הסתכם בכ-182,000.
לאחר הקמת הגדר
בשנים הראשונות שלאחר הקמת גדר הגבול נבצר ממנה למלא את תפקידה, וגל ההגירה למערב נמשך במלוא הקצב. הגדר בגבול הייתה אמנם מחסום מאיים וכמעט בלתי עביר, אך מאחר שברלין נשארה לא מגודרת, יכלו אזרחי מזרח גרמניה לעבור לברלין המערבית כמעט ללא כל קושי.
מנהיגי גרמניה המזרחית הבינו שהגישה החופשית מברלין המזרחית למערבית שמה לצחוק את עניין הגבול כבר בתחילת 1953 והחליטו, בעצה אחת עם הסובייטים, להציב שומרים לאורך הגבול בין שני חלקי ברלין ולהחמיר את הגבלות התנועה ביניהם; סטלין אף נתן לכך את אישורו. עם זאת, מותו של זה במרץ 1953 מנע את יישום התוכנית במלואה, מאחר שההנהגה החדשה של ברית המועצות החליטה להימנע מצעדים שיגררו אחריהם תגובה מערבית חריפה. אמנם, המזרח גרמנים סגרו לתנועה חלק מהרחובות שקישרו בין ברלין המזרחית למערבית, ובחלקם הוגבר מאוד הפיקוח, אך עדיין המוני תושבים נסעו לעבוד במערב העיר, ותנועת הרכבות בין שני חלקיה נמשכה כסדרה.
חלף זאת סברו הסובייטים שהפתרון לבעיית הבריחה הוא הקלות בתנאי חייהם של תושבי גרמניה המזרחית, ועל ידי כך הפחתת התמריץ להגר. עם זאת, ואף על פי שתמכו בכלכלה המקומית, לא עלה בידם להביא לשיפור המקווה. בזמן שגרמניה המערבית, בתמיכת מדינות המערב, הפכה למדינה משגשגת, נשרכה שכנתה המזרחית מאחור. רמת החיים הלכה וירדה, והדיבורים על "בניית סוציאליזם" בצד מעשים שכללו הפקעת רכוש פרטי, קולקטיביזציה ואיסור על מסחר פרטי, הובילו לגל הגירה חסר תקדים: בשנת 1953 ערקו למערב ברלין קרוב ל-350 אלף איש, ובשנים הבאות התייצב מספרם על בין 200,000 ל-250,000 בשנה. משנת הקמת גרמניה המזרחית, 1949, ועד לאוגוסט 1961 ערקו על פי הערכות שונות, בין 2.7 ליותר מ-3 מיליון מזרח-גרמנים מהמזרח אל המערב - כשישית מתושביה . ביולי 1961 הגיע מספר המהגרים מהמזרח ליותר מ-30,000, ובאוגוסט היה זה כבר שיטפון - קצב של 1,500 ביום. המהגרים נקלטו בברלין המערבית, במחנה המעבר מריינפלדה, שם נהנו מלינה וממזון למשך תקופה קצרה, עד להטסתם למערב גרמניה. הייתה זו בריחת מוחות של ממש - רובם היו אקדמאים, מורים, רופאים, מהנדסים או בעלי מקצוע מיומנים.
בנסיבות אלה החלו שלטונות גרמניה המזרחית ב-13 באוגוסט 1961 בבניית חומה בברלין, היא חומת ברלין.
לאחר הקמת חומת ברלין
גם לאחר בניית החומה בברלין המשיכו שלטונות מזרח גרמניה בהידוק הסגר על תושביהם במקומות מועדים לבריחה: בחוף הים הבלטי, בחלקו המזרחי של מפרץ מקלנבורג, הוכרזה ביולי 1962 רצועת ביטחון ברוחב 500 מטר, והוטלו הגבלות על פעילות ימית, כמו איסור על שיט בסירות בשעות הלילה, והקצאת אזורים לעגינת כלי שיט. הוטלו הגבלות גם על ביקור ולינה באזור החוף, והונפקו אישורי מעבר לתושבי האזור.
קונאן הברברי
דמותו של קונאן התהוותה בשנות השלושים של המאה העשרים ויצאה לאור לראשונה ב-1932 במסגרת סיפור קצר שנכתב על ידי הווארד ופורסם במגזין הפאלפ (מגזין הנמכר באופן המוני ובמחיר זול) Weird Tales, שהוקדש לספרות מדע בדיוני ופנטזיה. דמותו של קונאן הברברי הפכה לדמות אייקונית בתרבות הפופולרית, ובמשך השנים זכה קונאן לאין-ספור מחוות, בין אם אלו משחקי מחשב ומשחקי וידאו או מחוות אומנותיות - הן בתחום הקולנוע והן בנובלות ובחוברות קומיקס. רבים מכירים את דמותו של קונאן בעקבות הסרט המפורסם שנשא את שמו ויצא ב-1982, בו כיכב ארנולד שוורצנגר כקונאן הברברי שזכה לשבחים ואף הצליח בקופות.
יצירת הדמות ופרסומה
קונאן הברברי נוצר על ידי רוברט ארווין הווארד והיה יורשו האומנותי של דמות אחרת שיצר הווארד מוקדם יותר, דמות שנקראה קאל האטלנטי. הווארד חיפש במשך חודשים השראה לדמות עבורה יוכל לכתוב סיפורים ולפרסם במגזיני הפאלפ שהיו נפוצים למדי בימי חייו, ובעיקר בשנות השלושים של המאה העשרים. בשנת 1931 כתב האוורד סיפור קצר בשם "אנשי האפלה" (People of the Dark) שנתפרסם במגזין Strange Tales of Mystery and Terror ביוני של שנת 1932. הסיפור מתואר על ידי הפרוטגוניסט המקריין בגוף ראשון בעודו מגולל את סיפורה של דמות שהייתה התגלמותו בגלגול הקודם: קונאן, אנטי גיבור ברברי שחור שיער, שסוגד לישות אלוהית בשם קרום.
לאחר שחזר מחופשתו ולאחר שנתמלא בהשראה, שקד הווארד על שכתובו של סיפור קצר שכתב ב-1929, By This Axe I Rule, שבו הפרוטגוניסט הוא קאל האטלנטי (ידוע גם כ"קאל הכובש"). את השכתוב ערך הווארד על מנת להתאימו לרוחו של הגיבור החדש שלו, קונאן, בעודו משנה את שם הסיפור ל- The Phoenix on the Sword ("הפיניקס על החרב"). בו זמנית כתב הווארד עוד שני סיפורים קצרים The Frost-Giant's Daughter ("ביתו של ענק הכפור") שנכתב בהשראת הסיפור המיתי היווני על הנימפה דפנה וסיפור אחר בשם The God in the Bowl ("האל בקערה"). שני הסיפורים הללו נדחו על ידי המגזין Weird Tales, אך "הפיניקס על החרב" התקבל על ידי עורך המגזין פרנסוורת' סמית, ופרסומו הותנה בשכתוב מינורי של כמה פרטים.
הסיפור "הפיניקס על החרב" הפך לסיפור הקצר הראשון שפורסם במסגרת סיפורי תלאותיו של קונאן, והוא יצא במסגרת המגזין Weird Tales בדצמבר 1932, מגזין שברבות השנים הפך למקור ראשון העשיר בספרות פנטזיה, מותחנים ואימה תוצרת סופרים כמו ה.פ. לאבקרפט, קלארק אשטון סמית' וטנסי ויליאמס. הווארד, שעודד מקבלת סיפורו הקצר למגזין, החל לכתוב מעין מאמר בן 8,000 מילים אשר יניח את קווי היסוד להמשך כתיבתו. במאמר תיאר הווארד את הרקע התקופתי לסיפוריו של קונאן ואת האנתרופולוגיה וההיסטוריה של העמים האנושיים בתקופתו של קונאן כמו גם את הפסיפס הגאוגרפי בו התיישבו העמים. אותו מאמר זכה לשם "העידן ההייבורי" (The Hyborian Age) וברבות השנים הוא הפך לתמליל חובה בקרב מעריצי קונאן. העידן ההייבורי שהושלם שימש את הווארד לסיפור הקצר הבא שלו "The Tower of the Elephant" ("צריח הפיל"), בו שולב מידע אודות העידן ההייבורי. "צריח הפיל" היה להצלחה שהמריצה את הווארד לכתוב עוד סיפורים קצרים אודות קונאן ועד 1936, השנה בה התאבד הווארד, הוא כתב עשרים ואחד סיפורים קצרים שמתוכם שבעה-עשר פורסמו במגזין Wierd Tales ואילו השאר נתפרסמו ברבות השנים, לאחר שהוצאו מהגנזכים.
סיפורי קונאן לאחר מותו של הווארד
לאחר מותו של הווארד זכויות היוצרים על סיפוריו ודמותו של קונאן השתלשלו בין מספר ידיים, עד אשר הגיעו לסופרי הפנטזיה ליון ספראג דה קאמפ ולין קארטר, אשר ערכו, צנזרו או "חתכו" קטעים מהסיפורים ולפעמים אף שכתבו אותם. למעלה מארבעים שנה לא התפרסמו סיפוריו המקוריים של הווארד אודות קונאן, אך נרשם מקרה אחד שבו היה ניסיון לעשות כן. ב-1977, ניסו בבית הדפוס וההוצאה לאור האמריקאי "ברקלי" לחזור למקורות האומנותיים של קונאן הברברי, דבר שלא צלח והסיפורים שיצאו תחת ההוצאה היו כבר ערוכים. במהלך שנות השבעים, שנות השמונים ושנות התשעים, יצאו גרסאות רבות לסיפוריו של קונאן, אלה ציירו את קונאן כפי שהוא מוכר לקוראים בתרבות הפופולרית. אותן הוצאות ספרותיות יצאו בדרך-כלל ככרוניקות של נובלות או חוברות קומיקס וכולם נכתבו על ידי סופרים וכותבים שונים. במהלך שנות השמונים והתשעים, אלו שהחזיקו בזכויות היוצרים על דמותו של קונאן הותירו לפרסום את סיפוריו המקוריים של הווארד, כאשר בו זמנית שאר הגרסאות לסיפוריו של קונאן נמכרים גם כן.
בשנת 2000, ההוצאה לאור הבריטית "Victor Gollancz Ltd" הוציאה שני כרכים המכילים את הסיפורים המקוריים של קונאן, כחלק מהקמפיין להוצאת יצירות מופת מתחום הפנטזיה לאור. חלק מסיפורי קונאן שהודפסו והוצאו במסגרת שני הכרכים, היו כאלה שלא פורסמו אף פעם בגרסתם המקורית - אלה נלקחו מהסיפורים כפי שפורסמו במגזין Weird Tales.
בשנת 2003 הוציאה ההוצאה לאור הבריטית "Wandering Star" סדרה תלת-כרכית של ספרים, אשר מכילה מכתבים, פואמות ומאמרים שכתב הווארד עצמו ובהם הוא מתאר את הגותו את דמותו של קונאן ואת הרעיונות שעומדים מאחורי מאפייני הדמות. שני הכרכים הללו הציעו לקוראים מבט היסטורי ומלומד יותר אודות קונאן, וזאת כאמור על ידי פרסומם כמלל מקורי של הווארד. הכרך הראשון נקרא Conan of Cimmeria: Volume One 1932–1933 (יצא ב-2003, בארצות הברית ידוע גם כ"The Comming of Conan the Cimmerian") והוא הכיל הערות והסברים על הרקע התקופתי (העידן ההייבורי) לסיפוריו של קונאן, כמו גם פואמות ומכתבים ששפכו אור על הולדת הדמות קונאן - כל אלה נכתבו על ידי הווארד עצמו. לאחר מכן יצאו שני הכרכים האחרים: Conan of Cimmeria: Volume Two 1934 (שנת 2004) ו-Conan of Cimmeria: Volume Three 1935–1936 (שנת 2005, יצא בארצות הברית תחת השם "The Bloody Crown of Conan and The Conquering Sword of Conan"). בין השאר, הכילו כל שלושת הכרכים גם את סיפוריו המקוריים של קונאן הברברי, ללא עריכה.
בקולנוע
בעברית הופיעו שמי סיפורי הקומיקס הראשונים בסדרת מארוול על קונאן. הם הופיעו במגזין "משהו". תרגום של החוברת הראשונה על קונאן בהוצאת מארוול, המתארת את עברו ואת עתידו של קונאן. הסיפור "קונאן מגיע " פורסם שוב במגזין "יקום תרבות" ברשת ב-2017.
אחר מכן פרסם “משהו” סיפור אחד נוסף על עלילות קונאן, בשם “מאורת אנשי החיות”. מאז לא יצאו עוד בעברית קומיקסים נוספים על קונאן.
מאז יצא לאור בעברית קובץ של סיפורי הפרוזה המקוריים על קונאן, “קורות קונאן הברברי”, בתרגום רז גרינברג, בהוצאת מובי דיק (2012), קובץ שהיה אמור להיות הראשון בסדרה שתקיף בעברית את כל סיפורי קונאן בעברית.
ליה ויליאמס
ליה ויליאמס (באנגלית: Lia Williams; נולדה ב-26 בנובמבר 1964) היא שחקנית אנגלייה הידועה מהופעותיה בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה. בנוסף עוסקת ויליאמס בבימוי.
ביוגרפיה
ויליאמס נולדה בבירקנהד שבצ'שייר.
קריירה בתיאטרון
פריצת הדרך של ויליאמס הייתה ב-1991 בהופעה במחזה "The Revengers' Comedies". ב-1993 גילמה את קרול בהפקה הלונדונית של המחזה "אוליאנה" מאת דייוויד מאמט. ב-1997 הופיעה ויליאמס בווסט אנד הלונדוני ובברודוויי במחזה "גג שקוף" מאת דייוויד הר. ב-2001 הופיעה שוב בווסט אנד ובברודוויי במחזה "הביתה" מאת הרולד פינטר.
עוד בתיאטרון שיחקה ויליאמס ב-2002 במחזה "מפה מונדי" בתיאטרון המלכותי הלאומי. ב-2005 גילמה את רוזלינד במחזה "כטוב בעיניכם" עם הלהקה השייקספירית המלכותית. ב-2007 הופיעה במחזה "The Hothouse", ובמחזה "שלוש מסיבות" מאת אלן אייקבורן. ב-2008 גילמה את אלידה ואנגל במחזה "האישה מן הים" מאת הנריק איבסן. ב-2013 שיחקה בתפקידים של אנה וקייט במחזה "Old Times" מאת פינטר.
ב-2013 הופיעה ויליאמס בתיאטרון גייט בדבלין בתפקיד בלאנש דובואה במחזה "חשמלית ושמה תשוקה" מאת טנסי ויליאמס.
קולנוע וטלוויזיה
ב-2001 שיחקה ויליאמס לצדה של שילה הנקוק במיני-סדרה "The Russian Bride".
הופעות נוספות שלה בטלוויזיה היו בתפקידי משנה בעיבוד לספר "רעל תוסס" ( מאת אגאתה כריסטי (2003), וב-"By the Pricking of My Thumbs" (2006). ויליאמס שיחקה בתפקידי אורח בסדרות "חדר מיון" (1989), "עדות אילמת" (2002), "בקצב הלב" (2002), "The Last Detective" ו-"A Touch of Frost" (2005), ובסדרה "רציחות במידסומר" (2015).
ב-2016 הופיעה ויליאמס בעונה השנייה של הסדרה "הנעדר" בתפקיד נדיה הרץ. עוד באותה שנה גילמה את דמותה של ווליס סימפסון בסדרה "הכתר" של נטפליקס.
בימוי
ויליאמס החלה לביים סרטים קצרים ב-2002. סרט הבכורה שלה היה "Feathers" שמבוסס על סיפור קצר מאת ריימונד קארבר. ב-2008 סרטה "The Stronger" היה מועמד לפרס הסרט הקצר הטוב ביותר של פרסי באפט"א לקולנוע. ב-2009 ביימה ויליאמס את הסרט "Dog Alone" ששודר ברשת סקיי במסגרת "Ten Minute Tales".
חיים אישיים
ויליאמס חיה בווסט המפסטד עם בעלה השני התסריטאי והמפיק גאי היברט, ובנה מנישואיה הראשונים, ג'ושואה ג'יימס. ויליאמס ובעלה מנהלים חברת הפקה בשם "Tilting Ground Productions".
רק"ם סיור קל
רכב סיור משוריין קל (מגרמנית: Leichter Panzerspähwagen) הוא כינוי לסדרת כלי רכב משוריינים בעלי הנעת 4X4, אשר פותחו בגרמניה הנאצית בעיקר למטרות סיור קל וארוך טווח. סדרה זו ידועה לפעמים גם בשם Horch series באופן לא פורמלי.
פיתוח
הצבא הגרמני החל לשנות את התפיסה הטקטית שלו במהלך השנים בין מלחמות העולם כאשר פיקוד הצבא התחיל לפתח ולשלב כלי רכב משוריינים קלים בין שורות הצבא בעיקר בחיל הפרשים, זאת בעקבות לקחי הקרבות הסטטיים של מלחמת העולם הראשונה ומשום ההגבלות החריפות על נפח הצבא שנקבעו בחוזה ורסאי. לכלי הרכב המשוריינים שיוצרו במהלך מלחמת העולם הראשונה כמו ה-Panzerkraftwagen Daimler/15 נוספו כלי רכב משוריינים קלים יותר ובעלי עבירות גבוהה יותר, כתגובה לצרכים הטקטיים המשתנים של הצבא הגרמני. אחד מן הרכבים הנפוצים ביותר בתקופת בין המלחמות, הוכנס לשירות בשנת 1933, היה ה-Sd.Kfz. 13 שכונה על ידי החיילים 'האמבטיה' (Bathtub) זאת על שום צורתו המעוגלת והפתוחה כלפי מעלה. תכנון המחליף ל-Sd.Kfz. 13 החל בשנת 1935 והסתיים עם ייצור ה-Sd.Kfz. 221 ושילובו בצבא הגרמני החל משנת 1937. הכלי החדש נבנה עם דגש על העקרונות של רק"ם קל - עבירות, מהירות וטווח פעולה. בפועל, הציגו הרכבים יכולות גבוהות רק בתנאי שטח טובים. ייצור הכלים בסדרה פסק בשנת 1942 לטובת כלי רכב משוריינים כבדים יותר כמו ה-Sd.Kfz. 231, אך חלק מהכלים המשיכו לשרת בצבא הגרמני עד סוף המלחמה.
Sd.Kfz. 221
הדגם הראשוני בסדרה, דגם בעל מיגון 14.5 מ"מ בקדמת הכלי, הנעת 4X4, מהירות מרבית של 46 קמ"ש וצריח קטן ופתוח שהורכב עליו מקלע 7.92 מ"מ מסוג MG34. ה-Sd.Kfz. 221 כלל צוות של נהג ומפקד\מקלען. בגרסאות מאוחרות יותר הוחלף המקלע בתותח נ"ט 28 מ"מ.
Sd.Kfz. 222
דגם המבוסס על ה-Sd.Kfz. 221 אך בעל חימוש תותח 20 מ"מ ומקלע MG34 מקביל, שניהם רכובים על צריח פתוח כמו בדגם הקודם אך בעל מסגרת רשת עליונה כנגד רימונים. גם לדגם זה הייתה גרסה מאוחרת בעלת תותח נ"ט 28 מ"מ. ה-Sd.Kfz. 222 היה נפוץ בהרבה מקודמו החל מהופעתו בצבא גרמניה בשנת 1938 וכלל שני אנשי צוות, כאשר בגרסאות בעלות מערכת קשר נוסף איש צוות שלישי.
Sd.Kfz. 223
ה-Sd.Kfz. 223 Panzerspähwagen היה דגם המבוסס על ה-Sd.Kfz. 222 בעל צריח קטן יותר וחימוש של מקלע אחד. בכלי הותקנה מערכת קשר שכללה רדיו פנימי ואנטנה, בכלי זה היו שלושה אנשי צוות כאשר השלישי מפעיל את ציוד הקשר.
Sd.Kfz. 261\Sd.Kfz. 260
שני הדגמים כונו Kleiner Panzerfunkwagen (בעברית: רכב קשר משוריין קטן), הדגמים התבססו על המבנה של ה-Sd.Kfz. 221 וצוות של ארבעה (נהג, מפקד ושני מפעילי קשר). הדגמים נבדלו בסוג האנטנה שהרכיבו אנטנה אנכית או אנטנת 'מסגרת' אופקית.
קידמה ופיתוח
קידמה ופיתוח היא מפלגת מיעוטים ששימשה כמפלגת לוויין של מפא"י והמערך.
המפלגה נבחרה לראשונה לכנסת הרביעית וזכתה לשני מנדטים. עקב קשריה למפא"י (כמו כל המפלגות הערביות באותם הימים), נכללה המפלגה בקואליציה, אך לא הייתה חברה בממשלה התשיעית. בכנסת החמישית והשישית שמרה המפלגה על כוחה, ונכללה שוב בקואליציה אך לא בממשלה.
בכנסת השביעית הצטרפה לראשונה המפלגה לממשלה, עם מינויו של ג'בר מועדי לסגן שר התקשורת. בכנסת השמינית הצטרפה המפלגה למערך ומועדי מונה שוב לסגן שר התקשורת. לאחר מכן מונה לסגן שר החקלאות ובתפקיד זה כיהן במשך יתרת כהונת הממשלה. ביוני 1976 נפרדה המפלגה מהמערך, ובמרץ 1977 התאחדה עם הרשימה הערבית לבדואים ולכפריים והקימה את הרשימה הערבית המאוחדת.
ג'ק רמזי
קריירה
רמזי אימן בפורטלנד במשך עשר עונות, שבהם זכה באליפות אחת ב-1977 שלאחריהן כיהן שנתיים כמאמנה של אינדיאנה פייסרס בטרם פרש מאימון. רמזי פרש כשבאמתחתו 864 ניצחונות - המאזן השני בטיבו בהיסטוריה בעת פרישתו. הוא נבחר בשנת 1992 להיכל התהילה של הכדורסל ובשנת 1996 כאחד מעשרת המאמנים הגדולים בתולדות ה-NBA.
ג'ק רמזי נפטר ב-28 באפריל 2014 לאחר מאבק במחלת הסרטן.
ב-9 בפברואר 2022 הוכרז כאחד מחמישה עשר המאמנים הגדולים בתולדות הNBA.
כוח גאות
ניתוח מתמטי
ניתן להיעזר בחשבון אינפיניטסימלי על מנת לחשב את כוחות הגאות והשפל, קרי את ההפרש בין כוחות המשיכה בצד הקרוב והרחוק מהגוף המפעיל את השדה.
כוח הכבידה שמפעיל גוף מסוים במרחק R ממנו נתון בנוסחה:.
הפרשי השדות (בהנחה ש-h הוא אורכו של הגוף ביחס לציר השדה, וכמו כן h<<R) אם כך בנוסחה:
כאשר G הוא קבוע הכבידה העולמי, M היא מסת הגוף המפעיל את הכוח, m היא מסת הגוף עליו פועל הכוח, ו-R הוא המרחק בין מרכז הגוף הראשון לצידו הקרוב של הגוף השני.
ניתוח של צורת הגאות והשפל הנגרמת מכבידת הירח
בחלק זה ננתח את גובה פני הים כפונקציה של הזווית \theta בין הרדיוס לנקודה לקו הישר שמחבר בין מרכז הארץ והירח. בעיה זו שקולה למעשה לחישוב כוחות הגאות שמפעיל הירח על מימי כדור הארץ, שכן מצורת פני הים ניתן להקיש את כוחות הגאות. ראשית, מינוח:
כדי לתאר את צורת פני האוקיינוס נרשום את הביטוי לאנרגיה הפוטנציאלית הכוללת (של נקודה על פני הים) עקב משיכת הירח, משיכת כדור הארץ והתאוצה הצנטריפוגלית. אם פני הים לובשים צורה מסוימת, צורה זו היא בהכרח משטח שווה פוטנציאל של האנרגיה הזאת. לכן:
ניעזר במשפט הקוסינוסים כדי להביע את פונקציות המרחק ונקבל: ניעזר כעת בקירוב מסדר שני הבא עבור ערכים נמוכים של היחס a = r/L:
ונקבל כי הביטוי לאנרגיה הפוטנציאלית הכוללת הוא:
ניעזר כעת בקירובים הבאים:
ונקבל:
מן הנוסחה עולה שבעת גאות (כאשר ) התרוממות פני הים חזקה יותר (פי 2) מאשר ירידת פני המים בעת שפל (כאשר ).
כוחות גאות בסביבת גוף על-מסיבי
מהתבוננות בנוסחה ניתן לראות, כי כוחות הגאות והשפל עומדים ביחס ישר למסת הגוף המפעיל את הכוח. מכאן ניתן להסיק, כי כוחות אלה גדולים במיוחד בסביבת גופים על-מסיבים, ככוכבי ניטרונים וחורים שחורים. בגופים אלה כוחות הגאות והשפל כה חזקים, עד כי בשלב מסוים הם קורעים את הגוף עליו הם פועלים לגזרים, בתהליך המוכר כספגטיפיקציה.
אברהם יצחק שטרן
אברהם יצחק שטרן (ג' בחשוון תרצ"ו, 30 באוקטובר 1935 – ה' באייר ה'תשנ"ז, 12 במאי 1997) היה חבר הכנסת ה-14 מטעם המפד"ל ומזכ"ל תנועת בני עקיבא.
ביוגרפיה
אברהם יצחק שטרן נולד בחיפה בשנת תרצ"ו (1935), ונקרא על שם הרב אברהם יצחק הכהן קוק, שנפטר חודשיים קודם לכן. למד בבית הספר יבנה בחיפה ולאחר מכן בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה. התגייס בשנת 1953 לצה"ל, ושירת בגרעין נח"ל דתי. למד תואר ראשון בחינוך וניהול באוניברסיטת חיפה.