cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ז'דאן
ז'דאן (בהונגרית: Mezőgyán) הוא כפר בנפת שרקד שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד ל הייתה בו קהילה יהודית קטנה.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בז'דאן נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 1,885 תושבים, ובשנת 2021 רק 1,648 תושבים.
יהודי ז'דאן
יהודים ישבו בז'דאן במאה ה-19, ומשנת 1865 היו חלק מקהילת טולצ'ווה. בשנת 1944 נרצחו חלקם בשואת יהודי הונגריה.
טופקוליים
טופקוליים (שם מדעי: Rhinocryptidae) היא משפחת ציפורים קטנות מסדרת ציפורי שיר החיות ביערות אמריקה הדרומית ומספר מינים גם באמריקה המרכזית. הן קרובות משפחה של ציפורי הנמלים ושל המשפחה פיטות נמלים.
אלו ציפורי שיר בינוניות בגודלן המזכירות מעט קיכליים. אורכן 10–24 סנטימטרים והן בעלות צבעים כהים או אפורים ברובן. הן חיות הרבה על הקרקע ובעלות רגליים חזקות, זנב ארוך ומקור בינוני ומחודד. המינים הגדולים צבעוניים יותר מהקטנים, אך גם אלה נחבאים רוב זמנם בין הסבכים ביער וקשה לראותם. הם נפוצים בעיקר בכרי דשא וסוואנות או ביערות פתוחים מעט.
הן מלקטות חרקים וזרעים המצויים על הקרקע בדומה לתרנגולים.
מימוש נישואים
מימוש נישואים (באנגלית: Consummation) הוא מושג בעל משמעות תרבותית וחוקית המתייחס אל הפעם הראשונה בה בני זוג מקיימים יחסי מין, בין אם לאחר נישואיהם או לאחר מערכת יחסים ממושכת. בדרך כלל מתייחס ה"מימוש" למין וגינלי. קיימות גישות דתיות לפיהן אסור על בני הזוג להשתמש באמצעי מניעה במהלך קיום היחסים.
המשמעות של מושג זה נגזרת מגישות שונות לחיי הנישואים. לדוגמה, לפי הגישה על פיה מטרת הנישואים היא יצירת צאצאים חוקיים משותפים של בני הזוג, היעדר מימוש הנישואים עלול לערער על קיומם. במערכות משפטיות מסוימות ניתן לבטל את הנישואים אם הוכח כי בני הזוג לא קיימו יחסי מין מעולם.
נישואים אזרחיים
במקרה של נישואים אזרחיים משתנה החוק לפי אזור השיפוט. לדוגמה, באנגליה ובוויילס אי-רצון או אי-יכולת לממש את הנישואים יכול להיות בסיס לביטול הנישואים. לעומת זאת, במקומות אחרים, כמו באוסטרליה, אין למושג הזה משמעות חוקית.
ידועים בציבור
במקרה של ידועים בציבור, קיום יחסי מין ומגורים משותפים, לצד הצגת הזוגיות בציבור חשובים על מנת לבסס את ההגדרה החוקית של זוג כ"ידוע בציבור".
נישואים דתיים
קיימות מדינות בהן הדרך היחידה להינשא באופן חוקי היא על ידי נישואים דתיים, כך שלמשמעות ביטול הנישואים מבחינה דתית יש גם השלכה פרקטית מהפן החוקי. בין מדינות אלו ניתן למנות את ישראל, מצרים, סוריה, ירדן, איחוד האמירויות הערביות, ערב הסעודית, תימן, לוב, מאוריטניה ואינדונזיה.
בנצרות
מימוש נישואים הוא מושג חשוב בנישואים קתוליים. בכנסייה הרומית-קתולית, אם נערך טקס הנישואים (ratification) אולם הזוג לא קיים יחסי מין, נקראים הנישואים "Ratum sed non consummatum". נישואים אלו יכולים להיות מבוטלים על ידי האפיפיור, ללא קשר לסיבה לפיה בני הזוג לא מימש את נישואיהם. בנוסף, חוסר יכולת או סירוב לקיים יחסים הוא סיבה לביטול נישואים. על פי המשפט הקאנוני של הכנסייה הקתולית מוגדרים הנישואים כמומשו כש"בני הזוג ביצעו ביניהם בדרך בני אדם מעשה אישות אשר יכול להוביל להולדת צאצא, אשר לשם מטרה זו מיועדים הנישואים בדרך הטבע, ואשר עבורה הפכו בני הזוג לבשר אחד". לפיכך, יש תאולוגים הסוברים כי קיום יחסי מין עם אמצעי מניעה אינם נחשבים למימוש הנישואים.
ביהדות
מימוש הנישואים נקרא בלשון המשנה בעילת מצווה. כך גם נקרא במקומות אחרים בספרות חז"ל. התוספות מבארים זאת על פי דברי התלמוד:, כשהמטרה בזאת היא ש. יש אף דעה בראשונים שפעולה זו היא העיקר והסיום של שלב החופה, השלב המרכזי של הנישואים. בארצות אשכנז התפתח מנהג לדחות את בעילת המצווה מספר ימים לאחר ליל הכלולות, כדי שהחתן והכלה יסתגלו זה לזה לפני בעילת המצווה, וכדי שיוכלו לשמוח יחד לפני שייאסרו כתוצאה מבעילת המצווה.יש מהאחרונים שהביעו מורת רוח ממנהג זה, מפני שיש מצווה להזדרז לקיים את בעילת המצווה, ומחשש לתקלות הלכתיות שונות כגון הוצאת זרע לבטלה או איסור ייחוד אם הכלה תהיה נידה לפני הבעילה. לעומתם, יש שצידדו בדחייה, כדי למנוע מצב בו הבעילה הראשונה נצרבת כחוויה לא נעימה אצל בני הזוג.
בהתעוררות תשובה הסביר שנקראת ‘בעילת מצווה’ כי על ידה “מתקרבת אליו ובאין לידי אחוה ואהבה וריעות ושלום…”.
מעבר לכך שיחסי המין מהווים מימוש של הנישואין, מדין תורה ניתן גם לעשות קידושין בביאה, אולם חכמים אסרו זאת מחשש שהדבר יביא לפריצות.
תרבותית
בתרבויות רבות כמו המזרח התיכון ודרום אסיה, מימוש הנישואים חשוב כדי להוכיח שהאישה היא אכן בתולה, באמצעות נוכחות של דם בתולים.
ביקורת
במדינות, דתות ותרבויות מסוימות, אי-מימוש הנישואים הוא בסיס לביטול הנישואים (תהליך הנקרא "anullmant" השונה מגירושין משום שהוא ביטול הנישואים למפרע). על עובדה זו הועברה ביקורת עם השנים בטענה כי מדובר בהכנסת דוקטרינה דתית אל החוק החילוני. בנוסף, נטען שיש בהגדרת "מימוש הנישואים" קונטציה של בעלות הגבר על האישה. נטען גם שהרקע לתנאי זה אינו ברור: לא מדובר בהכרח ברבייה - אין חובה שיחסים ספציפיים אלו יסתיימו בהריון, וכן אין צורך שהאפשרות תהיה קיימת, משום שמימוש היחסים חוקי גם אם אחד מבני הזוג עקר), בנוסף, לא מדובר בחינוך לסיפוק מיני בחיי הנישואים, משום שמעשה אחד ויחיד של קיום יחסי מן מספיק, גם אם לאחריו אחד מבני הזוג אומר שהוא לעולם לא יקיים עוד יחסי מין.
נשואים לא ממומשים
מושג זה (באנגלית: unconsummated marriage) נמצא גם בתחום הסקסולוגיה והרפואה ומתייחס לבני זוג שמעולם לא קיימו יחסי מין. הסיבות לכך שונות. לעיתים מדובר בזוג שמעולם לא קיבל הדרכה מינית ראויה לשמה. במקרים אחרים מדובר בבעיות רפואיות כמו אין-אונות של הגבר או בעיות הקשורות לקרום בתולים (לדוגמה, קרום בתולים נוקשה שיש לפותחו בפעולה כירורגית) שמקשה על חדירה הפין אל הנרתיק. ייתכנו גם בעיות רגשיות כמו רתיעה מקיום יחסי מין בעקבות חינוך אדוק, או טראומה מהעבר. יש זוגות שלא מממשים את יחסיהם בכוונה תחילה מתוך הסכמה, לדוגמה ביחסים א-מיניים.
הספרייה הלאומית של סין
הספרייה הלאומית של סין (בסינית מפושטת: 中国国家图书馆, ובראשי תיבות: NLC) היא ספרייה הנמצאת בבייג'ינג - בירת סין. אחת מארבע ספריות לאומיות בסין המשמשת כספרייה הציבורית הראשית בה. זוהי הספרייה הגדולה ביותר בסין וביבשת אסיה, עם אוסף של מעל 33 מיליון פריטים
הספרייה מחזיקה באוסף הגדול ביותר בעולם של ספרות סינית ומסמכים היסטוריים בנוסף לאוסף הספרות העתיק ביותר בעולם בשפות הסיניות מתקופת סין הקיסרית ועד ימינו. היא נוסדה על בסיס הספרייה הקיסרית שהוכרזה באופן רשמי בתאריך 24 באפריל 1909 על ידי ממשלת שושלת צ'ינג, אולם נפתחה רשמית רק ב-1912, לאחר מהפכת שינהאי שהעבירה מן השלטון את השלטון הקיסרי. בשנת 1916 קיבלה מעמד של ספריית הפקדה והחלה באיסוף ושימור ספרים. בשנת 1928 שונה שמה של הספרייה ל-"הספרייה הלאומית פייפינג" ולאחר מכן שונה שמה שוב ל-"הספרייה הלאומית של סין". בנוסף לאוסף הספרים, ישנם בספרייה גם מוצגים היסטוריים מתקופות שונות באימפריה הסינית כגון כתובות אבן עתיקות, כלי חרס, ועצמות בעלי חיים שעליהם כתב בשפות סיניות. בין אוספי הספרייה ספרים ב-115 שפות ומחלקה של פרסומי האו"ם.
רקע
התייחסות סינית מוקדמת לספריות ציבוריות במתכונתן המערבית מצויה אצל לין זשו ואצל ויי יואן בגאזטיר (אינדקס גאוגרפי), "המסה המאוירת של הממלכות הימיות", שנוצר ב-1843 בעקבות מלחמת האופיום הראשונה.
בסוף המאה ה-19, בתגובה למספר תבוסות צבאיות של סין למעצמות המערב, ממשלת שושלת צ'ינג (1912-1644) שלחה מספר משלחות כדי ללמוד על התרבות המערבית. חלק מחברי המשלחת הדיפלומטית הראשונה, שסיירה בשנים 1870-1868 בארצות הברית, בריטניה, צרפת ובמדינות נוספות, העלו את רשמיהם על הכתב. הם ציינו כי הספריות המערביות משכו קהל קוראים נרחב. העיתונאי ליאנג צ'יצאו (1929-1873), שהפך לאחד מהאינטלקטואלים הגולים הבולטים לאחר כישלון רפורמת מאה הימים ב-1898, כתב אודות הספרייה הציבורית של בוסטון והספרייה של אוניברסיטת שיקגו ושיבח את פתיחותן לציבור ואת הימנעות הקוראים מגנבת הספרים המושאלים. דאי הונגצ'י, חבר במשלחת אחרת, ציין את יעילות שיטת השאלת הספרים בספריית הקונגרס.
יסוד הספרייה
ב-1906 שלח מושל מחוז חונאן מזכר לכתר על כך שהשלים את ההכנות ליצירת ספרייה מחוזית בצ'אנגשה. ב-1908 וב-1909 שלחו פקידים בכירים ממחוזות ליאונינג, שאנדונג, שאנשי, ג'ג'יאנג ויונאן בקשות לחצר לקבל אישור לפתיחת ספריות מחוזיות. בתגובה, ב-2 במאי 1909 משרד החינוך של שושלת צ'ינג הודיע על תוכניות לפתיחת ספריות בכל מחוזות האימפריה. ב-9 בספטמבר באותה שנה פנה ג'אנג ג'ידונג, מנהיגה הוותיק של הפעולה להתחזקות עצמית (תהליך ממסדי למודרניזציה של הכלכלה והצבא הסיני במחצית השנייה של המאה ה-19), בבקשה לקיסר ליסוד ספרייה בבירת סין. בקשתו נענתה בחיוב באותו יום עצמו. המוסד נקרא במקור "הספרייה הקיסרית של פקינג" או "ספריית המטרופוליטן". למנהלה הראשון של הספרייה מונה הביבליוגרף והפילולוג, מיאו קואנסון (1919-1844) שייסד וניהל שנתיים לפני כן את הספרייה בנאנג'ינג. למרות המלצות מוקדמות למיקום הספרייה באזור שאינו רגיש לשריפות ולשטפונות, נבחר מתחם של אולמות ומקדשים בודהיסטים באזור הגדה הצפונית של אגמי שיצ'אנאי שבבייג'ינג. אתר זה סבל מלחות שפגעה בשימור הספרים וגם סבל מנגישות גרועה לקוראים. הספרייה נשארה במיקום זה עד 1917.
היסטוריה מאוחרת
הספרייה נפתחה לציבור ב-27 באוגוסט 1912, פחות משנה לאחר הדחת פויי, הקיסר האחרון בשושלת צ'ינג. ממועד זה נוהלה הספרייה על ידי משרד החינוך של הרפובליקה הסינית (1912–1949). מנהלה החדש של הספרייה, ג'יאנג האן (1935-1853) המליץ על הפיכתה לספריית מחקר ועל פתיחת ספרייה נפרדת שתכיל גם מגזינים ופרסומים חדשים פופולריים ותהיה מיועדת לקהל הרחב. ספרייה כזו אכן נפתחה באתר אחר ביוני 1913 והועברו אליה יותר מ-2,000 ספרים מהספרייה הראשית. באוקטובר 1913 נסגרה הספרייה הראשית לקהל לאחר שהתברר כי אולם המקדש בו שכנה קטן מדי ולא נגיש.
ב-1928, לאחר המשלחת הצפונית (מסע צבאי של הקוומינטנג בראשות צ'יאנג קאי שק, שנועד להביס אילי מלחמה ששלטו בצפון סין, ולאחד את המדינה תחת הנהגה אחת.) שימשה הספרייה כספרייה לאומית בצוותא יחד עם ספריית נאנקינג. ב-1931 נפתחה הספרייה בבניין חדש, ברחוב וֵנג'ין, בפארק בייהאי שמצפון מערב לעיר האסורה. הרפובליקה העממית של סין קמה באוקטובר 1949 ובייג'ינג הפכה לבירתה. ב-1951 הכריז משרד התרבות של סין כי שם הספרייה יהיה ספריית פקינג.
באוקטובר 1987 עברה הספרייה למבנה מודרני הנמצא בצפון פארק הבמבוק הסגול שבמועצת האידיאן, הנמצאת כ-7 קילומטרים מצפון מערב לעיר האסורה.
אוספים
אוספי הספרייה הלאומית של סין הם הגדולים באסיה. היא מחזיקה מעל ל-33.78 מיליון פריטים (נכון ל-2014) המציבים אותה גם כאחת הספריות הגדולות בעולם. היא מחזיקה פרסומים של האומות המאוחדות כמו גם של מדינות זרות ואוסף של חומרים ספרותיים במעל ל-115 שפות. הספרייה כוללת אוסף של עצמות ניחוש כתבים עתיקים ואוספי הדפסות על עץ. בין האוספים יקרי הערך שבספרייה קיימים מסמכים ורשומות עתיקים ונדירים מימי שושלות העבר של הקיסרות הסינית.
האוסף המקורי של "ספריית המטרופוליטן" הורכב ממספר מקורות. ב-1909 מסרה החצר הקיסרית לספרייה את העותק השלם היחיד שנותר של סיקו קוואנשו - ארבעה קובצי ענק של כתבים המכילים את כל אוצרות הידע, הספרות והתרבות הסינית כפי שהיו ידועים עד 1782, השנה בה נחתמה היצירה שנוצרה בארבעה עותקים בלבד. בהוראת משרד החינוך הקיסרי הועברו לספרייה באותה עת גם ספרים עתיקים, ארכיונים ומסמכים של המזכירות הגדולה (הגוף השלטוני הבכיר בזמן שושלת מינג שכלל שישה שרים). כמו כן, הועבר האוסף של אוניברסיטת גוזיג'יאן הקיסרית. אוספים קיסריים אלו הכילו ספרים ותעודות מתקופת שושלת סונג הדרומית (1279-1127). בנוסף, תוכנן של שלוש ספריות פרטיות מאזור נאן-נינג נתרם לספריית המטרופוליטן. לבסוף, החצר הקיסרית עשתה מאמצים גדולים כדי להשיג כתובות עתיקות שנחרטו על גבי אבן או ברונזה.
המבנה הפיזי של הספרייה
הכניסות הצפונית והדרומית למתחם הספרייה המודרני, שהוקם ב-1987, הן למבנים מאורכים בעלי גגות בסגנון פגודה. הכניסה הראשית ממזרח, מרחוב ז'ונגגואנקון (Zhongguancun), שהוא עורק תחבורה מרכזי באזור, היא בעלת חזות מודרנית. ממערב למתחם נמצא שטח ירוק שהוא חלק מפארק הבמבוק הסגול. מתחם זה כלל את בניין הספרייה המרכזי עד 2008. ב-2008 נחנך באגף הצפוני של מתחם הספרייה בניין הספרייה החדש. הבניין הצפוני הוא בשטח של 77,000 מ"ר, תוכנן על ידי משרד האדריכלים הגרמני KSP Jürgen Engel Architekten . אוסף הספרים המצוי בבניין כולל כ-12 מיליון ספרים ומבקרים בו מדי יום כ-12,000 מבקרים. החלל המרכזי של המבנה הוא מלבני, במידות של 90 * 119 מטרים והוא כולל שלושה מפלסים שנועדו, על פי המתכננים, להראות את התרבות הנבנית שכבה על גבי שכבה כמו באתר ארכאולוגי. במפלס הבסיס נמצאים האוספים העתיקים ביותר ובהם גם אוסף סיקו קוואנשו הנמצא בתוך חדר כספת שקוף. המפלס השני, המסמל את ההווה, מוקדש לאגפי הקריאה והיעץ והמפלס העליון הוא הספרייה הדיגיטלית המסמלת את העתיד. מעל כל החלל הענק של הספרייה נפרש גג המוחזק על ידי שש קורות פלדה, ללא עמודי תמך.
צווחני מדגסקר
צַוְוחָנֵי מָדָגַסְקָר (גם: אסיטיים; שם מדעי: Philepittidae), היא משפחת ציפורים קטנות מסדרת ציפורי שיר, החיה רק ביערות האי מדגסקר. המשפחה כוללת 2 סוגים: Philepitta ו-Neodrepanis. משפחה זו קרובה לרחבי המקור מאסיה הטרופית ולספיואה רחב-מקור מאמריקה הדרומית, ששייכת למשפחה עצמאית. למרות המראה הדומה, המשפחה אינה קרובה לצופיות.
לציפורים אלה "קסדות" מקושטות מסביב לפנים ולעיניים בצבעים בוהקים של ירוק, כחול וסגול. מקורן שחור ומעוקל מעט, עיניהן גדולות והגוף קטן. הזנבות קצרים ומפוצלים מעט לשניים. הציפורים חיות בין ענפי העצים. הזכרים משמיעים קריאות רמות המכוונות לנקבות או לזכרים יריבים.
תזונתן העיקרית היא פירות שונים, וחלק מהצמחים מתבססים עליהן כמפיצות זרעים. הן גם מלקטות חרקים ולכמה מינים יש לשון ארוכה, אותה הם יכולים לתחוב לתוך פרחים.
קנת' ביאנקי
קנת' אלזיו ביאנקי (באנגלית: Kenneth Alessio Bianchi; נולד ב-22 במאי 1951) הוא חוטף, אנס ורוצח סדרתי אמריקאי, ביצע את רציחות "החונקים מהילסייד" (החונקים ממורד הגבעה) יחד עם בן דודו אנג'לו בואנו בלוס אנג'לס, וכן רצח שתי נשים נוספות באופן עצמאי בוושינגטון די. סי.. בימים אלה מרצה מאסר עולם בבית הכלא של מדינת וושינגטון.
ביאנקי חשוד גם בביצוע רציחות האלף בית, סדרה של שלוש רציחות שאירעו בעיר הולדתו רוצ'סטר, ניו יורק.
ביוגרפיה
קנת' אלזיו ביאנקי נולד ב-22 במאי 1951 ברוצ'סטר שבניו יורק. אימו הייתה פרוצה אלכוהוליסטית שמסרה אותו לאימוץ בהיותו בן שבועיים. הוא נלקח לאימוץ באוגוסט 1951 על ידי ניקולס ביאנקי ואשתו פרנסיס והיה בנם היחיד, פרנסיס הייתה אחות אמו של אנג'לו בואנו.
ביאנקי היה ילד בעייתי מגיל צעיר, אימו המאמצת תיארה אותו כ"שקרן כפייתי" מהרגע שבו למד לדבר. הוא היה נופל לתרדמת דמוית טרנס בה עיניו היו מתגלגלות לאחור והוא איבד כל קשר לסביבתו הקרובה, רופא שאבחן אותו בגיל חמש קבע כי הוא סובל מהתקפי ניתוק. נוסף על כך, הוא נלקח לבדיקות רפואיות תכופות בשל בריחות שתן מרובות. הרופאים בחנו את איברי מינו פעמים רבות כדי לנסות לאבחן את מקור הבעיה והדבר גרם לו להשפלה גדולה. לביאנקי היו הפרעות התנהגותיות והוא נטה להתקפי זעם; אימו שלחה אותו לאבחון וטיפול אצל פסיכיאטר והוא אובחן כסובל מהתנהגות פסיבית-אגרסיבית בגיל 10. מבחן אינטליגנציה שעבר בגיל 11 קבע כי מנת המשכל שלו עמדה על 116, אך למרות יכולתו השכלית הגבוהה ציוניו היו נמוכים והוא עבר שני בתי ספר יסודיים כי לא הסתדר עם מוריו. אמו כינתה אותו "עצלן" והמורים התלוננו שאינו מתאמץ ואינו משקיע כפי יכולתו.
ניקולס ביאנקי מת באופן פתאומי מדלקת ריאות בשנת 1964, וקנת' הצעיר סירב לבכות או להפגין רגשות אחרים של עצב. בעקבות מותה של בעלה, פרנסיס נהפכה למפרנסת היחידה במשפחה והיא נהגה להשאיר את ביאנקי במשך ימים בבית במקום לשלוחו ללימודים בתיכון. זמן קצר לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים, ביאנקי נישא לחברתו בשנת 1971, הנישואים החזיקו מעמד 8 חודשים בלבד. כפי הנראה היא עזבה אותו מבלי להסביר מדוע. הוא נשר מלימודים במכללה לאחר סמסטר אחד בלבד ונדד בין מקומות עבודה פשוטים עד שמצא עבודה בתור מאבטח בחנות תכשיטים. הדבר הקנה לו את האפשרות לגנוב פריטים יקרי ערך ולחלק אותם לחברותיו ולפרוצות שהכיר כדי לקנות את אמונן. בגלל שהרבה לפרוץ ולגנוב                                                                                                                                                                                                                                         הוא היה הרבה בדרכים והחליף כתובות רבות.
בשנת 1977 הגיע ללוס אנג'לס והחל לבלות זמן במחיצת בן-דודו, אנג'לו בואנו, שהרשים אותו בבגדיו היוקרתיים, בתכשיטיו, וביכולתו להרשים, להשיג כל בחורה שרצה ול"העמידה במקומה הראוי". בפרק זמן קצר מאז חברו זה לזה, הם החלו לעסוק כסרסורי זונות, ובסוף שנת 1977 החלו לבצע רציחות. עד לשנת 1979 שבה נעצרו, הם הספיקו לאנוס ולרצוח עשר נשים.
רציחות
ביאנקי ובואנו סיירו ברחבי לוס אנג'לס במכוניתו של בואנו והשתמשו בתגי משטרה מזויפים כדי להונות נשים שהם שוטרים סמויים. קורבנותיהם היו נשים וילדות בגילאי 12 עד 28 מאזורים שונים במדינה. הם הורו לקורבנותיהם להיכנס למכונית בטענה כי מדובר ברכב משטרתי מסווה, נסעו לביתו של בואנו ושם עינו ואנסו אותן. הקורבנות היו:
צמד הרוצחים נהג להתעלל מינית בנשים לפני שחנק אותן למוות. בנוסף לחניקה הם רצחו את הקורבנות גם בשיטות נוספות כגון זריקה קטלנית, שוק חשמלי והרעלה בפחמן דו-חמצני. בעודו מעורב ברציחות, ביאנקי ניסה להתקבל ליחידת המשטרה של לוס אנג'לס ואף הצטרף לשוטרים ותיקים בניידות בניסיון ללכוד את החונקים מן הגבעה.
ב-11 בינואר 1979, בהיותו עובד כשומר, ביאנקי פיתה שתי סטודנטיות לבניין עליו שמר. הנשים היו קארן מנדיק בת ה-22 ודיאן ולדר בת ה-27, שתיהן סטודנטיות באוניברסיטת ווסטרן וושינגטון. הוא דחף את הראשונה לגרם מדרגות שהיה מולו וחנק אותה למוות. את הבחורה השנייה רצח בשיטה דומה. ללא עזרה משותפו הוא הותיר בזירת הרצח רמזים רבים והמשטרה לכדה אותו כבר למחרת הרציחות. רישיון נהיגה מקליפורניה ובדיקת רקע שגרתית קישרו אותו מידית לפרשת רציחות מורד הגבעה.
בעקבות מעצרו, ביאנקי הודה שבשנת 1977 הוא ושותפו בואנו התחזרו לקציני משטרה ו"עצרו" אישה בשם קתרין לור בכוונה לחטוף ולרצוח אותה. הם חזרו בהם מכוונתם לאחר שנודע להם שהיא בתו של השחקן פיטר לורה ושחררו אותה. רק לאחר מעצרו של ביאנקי נודע לקתרין על זהותו האמיתית של "השוטר" שעצר אותה.
העמדה לדין
במשפטו, ביאנקי טען לחפותו ונקט בהגנת אי שפיות, הוא טען שאישיות אחרת שלו בשם "סטיב ווקר" היא זו שביצעה את הרציחות. ביאנקי אפילו הצליח להתל במספר פסיכיאטרים ושכנעם כי הוא לוקה בהפרעת זהות דיסוציאטיבית. התביעה שכרה פסיכיאטרים משלה ולאחר שאחד מהם יידע את ביאנקי על כך שאדם הלוקה בהפרעה יסבול משילוב של שלוש "דמויות" שונות, הוא לפתע נקב בשם של דמות נוספות בשם "בילי". לבסוף, החוקרים מצאו כי השם סטיב ווקר הוא שם של סטודנט לפסיכולוגיה שביאנקי ניסה לגנוב את זהותו כדי לעסוק באופן לא חוקי כפסיכותרפיסט. נוסף על זאת, החוקרים מצאו אוסף של ספרי פסיכולוגיה מודרנית בביתו של ביאנקי, הדבר העיד על יכולתו לזייף את ההפרעות שקרא עליהן. החוקרים עימתו אותו עם ממצאיהם והוא הודה שזייף את ההפרעה וכי אינו סובל ממנה כלל. פסיכיאטרים שאבחנו אותו בתקופת המשפט קבעו כי הוא סובל מהפרעת אישיות אנטיסוציאלית ומהפרעת סדיזם סקסואלי.
כדי להמתיק את עונשו ביאנקי הסכים להעיד נגיד בואנו. עם זאת, בעדותו הוא המעיט ככל הניתן לשתף פעולה עם החוקרים וכן השתדל לסתור את עצמו פעמים רבות, כל זאת כדי להכשיל את הרשעתו של בואנו. מאמציו של ביאנקי לא נשאו פרי וגם בואנו הורשע ונידון למאסר עולם.
טפסני הפיליפינים
טפסני הפיליפינים (שם מדעי: Rhabdornithidae) היא משפחת ציפורי שיר המצויה רק בפיליפינים וכוללת סוג יחיד - טפסן פיליפינים (Rhabdornis) בו שלושה מינים.
קנת' ביאנקי
העמדה לדין
בשנת 1980, ביאנקי פתח במערכת יחסים עם ורוניקה קומפטון, אישה שאותה פגש בכלא. במהלך משפטו, היא העידה לטובתו וסיפרה לחבר המושבעים אגדה שקרית בנוגע לרציחות, במטרה לזכותו. בהמשך סיפרה שהיא רוצה לממש פנטזיה בעלת אופי נקרופילי יחד עם ביאנקי ואסיר נוסף המורשע ברצח. במהלך משפטו של ביאנקי היא נעצרה והורשעה בניסיון חטיפה ורצח, אותו ניסתה לבצע כדי לגרום למשטרה לחשוב שהחונקים ממורד הגבעה לא נתפסו ורציחותיהם נמשכות. ביאנקי לכאורה נתן לה דגימת זרע שלו כדי שתוכל להשתמש בה בזירת הרצח וליצור מצג שווא של אונס של הקורבן.
טפסני הפיליפינים
מאפיינים
הם בעלי נוצות אפורות ובעלי פסים לאורך הראש והחזה. העיניים קטנות והמקור גדול ומוארך ומוטה מטה בעיקול. הכנפיים חומות והזנב קצר. הם חיים רוב הזמן בין העצים ושם ניזונים. אורכם הממוצע 15 ס"מ ואין הבדלים בין הזוויגים.
קנת' ביאנקי
העמדה לדין
בשנת 1992 תבע מעצבת גרפית על סכום של 8.5 מיליון דולרים, בגין שימוש בפניו בקלף אספנות. הוא טען שיש לו סימן מסחרי על פניו אך השופט דחה את תביעתו ופסק כנגדו.
טפסני הפיליפינים
מיון
החוקרים בעבר חשבו שהם שייכים למשפחת הזרזיריים ובהמשך קטלגו אותם למשפחת הטימליים, הגדרוניים, טפסי עצים והסלילניים. לבסוף הוחלט לשייכם למשפחה עצמאית שקרובה לסוכיים מאוסטרליה.
קנת' ביאנקי
העמדה לדין
ביאנקי מרצה את עונשו בכלא באזור וואלה וואלה וושינגטון.
בקשתו לחנינה מוקדמת נדחתה ב-18 באוגוסט 2010, והוא יוכל להגיש בקשה נוספת לחנינה בשנת 2025.
בתרבות
ב-2021 יצאה סדרה דוקומנטרית, בשם "עיר המלאכים: עיר המוות", שעוסקת בלוס אנג'לס בתקופתם של ביאנקי ושל "הדוקר מסקיד רו".
מפענח בינארי
באלקטרוניקה ספרתית, מפענח בינארי (באנגלית: Decoder) הוא רכיב חומרה לוגי שממיר מספר בינארי לפלט מתאים, כגון הפעלת יציאה שזה מספרה (לדוגמה, אם הקלט 101, היציאה הפעילה תהיה יציאה מס' 5). שימושים נפוצים במפענח הם בתצוגת שבעה מקטעים ובמערכות זיכרון אלקטרוניות.
במפענח עם n כניסות יהיו עד 2^n יציאות. כאשר למפענח עם n כניסות יש פחות מ- 2^n יציאות, בהכרח יש לפחות שני מצבי קלט שונים שנותנים אותו פלט.
המשמעות של היציאה הפעילה משתנה בין שני הסוגים העיקריים של המפענחים. ברוב המפענחים, המשמעות היא שהיציאה הנבחרת ערכה 1 וכל שאר היציאות ערכם 0 והסוג השני הוא ההפך, כל היציאות ערכן 1 והיציאה הנבחרת ערכה 0.
מפענח בינארי מיושם כמעגל משולב עצמאי או כחלק ממעגל משולב מורכב יותר.
אנדור אנדרה גלרי
אַנְדוֹר אֶנְדרֶה גֶלֵרִי (במקור גרינהוט - Grünhut, בהונגרית: Gelléri Andor Endre; בודפשט, 30 במרץ 1906 – גונסקירכן (מחנה ריכוז), אוסטריה, 3 במאי 1945) היה סופר יהודי-הונגרי, נחשב לאחד הסופרים ההונגרים הססגוניים והחשובים ביותר ב. ניספה בשואת יהודי הונגריה.
ביוגרפיה
נולד באובודה למשפחה יהודית ממעמד הפועלים. אביו ג'וזף היה מנעולן וניהל בית מלאכה לכספות. מכיוון שגדל בסביבת פועלים הכיר את תנאי החיים של העובדים, ואלו היוו בסיס לסיפוריו הקצרים. אביו לא ראה בעין טובה את נטייתו הספרותית, ולבקשת אביו למד גלרי במכללה טכנולוגית לתעשייה במשך 3 שנים. הוא נשר מהתיכון ב-1921 ואחר כך סיים לימודים בבית ספר הטכני בין השנים 1923–1926 וקיבל תעודה במקצוע "תעשיית המתכת והברזל". למרות שהצליח כסופר בגיל צעיר, גלרי היה צריך להתפרנס מעבודות בשכר. בין היתר הועסק כמחנך, עגלון, מזכיר, עובד במכבסה ושרטט טכני.
בשנת 1924, כשהיה בן 18, פורסמה הנובלה הראשונה שלו ביומון "אשט". עורך העיתון, לאג'וס מייקס היווה עבור גלרי מנטור, חונך ודמות אב. מאוחר יותר פורסמו סיפוריו בכתב העת המרכזי לספרות ההונגרית "ניוגט".
בשנת 1928 זכה במלגה לתחרות כתיבה מאת היומון "אשט". לאחר מכן בילה כמה חודשים בגרמניה (פרנקפורט ומינכן) ובאיטליה. לאחר שובו עבד גלרי במכבסה בבודפשט.
הוא נתמך על ידי הסופרים הגדולים ז'יגמונד מוריץ ומילאן פושט, מבקרים מפורסמים שיבחו את יצירותיו, כתב העת הספרותי והאמנותי החשוב ניוגט פרסם את הנובלה שלו "מכשף, עזור לי" (Varázsló, segíts). ב-1930 כתב את הרומן היחיד שלו, "המכבסה הגדולה" (A nagymosoda). ב-1933 פורסם ספר הסיפורים הקצרים הראשון שלו, "משרתים צמאים" (Szomjas inasok), ועליו קיבל את פרס באומגרטן שהיה עד אחרי מלחמת העולם השנייה הפרס הספרותי החשוב ביותר בממלכת הונגריה. ב-1935, לזכר הוצאתם להורג של שני היהודים הקומוניסטים החפים מפשע שאנדור פירסט ואימרה שלאי, הוא כתב סיפור קצר סמלי בשם "הוצאה להורג של האוקראינים" (Ukránok kivégzése).
בגלל מוצאו היהודי הוא נלקח לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) מספר פעמים משנת 1941 (במחנות בהונגריה: מונור, נג'קאטה, אסוד, יאסברן ובאוקראינה באוקראינית: [Кобилецька Поляна [Kobilecka Poljana). בשל יהדותו הוא חי ברדיפה מתמדת עד סוף המלחמה. בתקופה שבין שתי הקריאות שלו לשרות העבודה, כתב את האוטוביוגרפיה שלו שפורסמה רק לאחר מותו בשנת 1957, בשם "סיפורה של תודעה עצמית" (Egy önérzet története). עם כניסת הוורמכט להונגריה ב-21 במרץ 1944 (מבצע מרגרטה), הוא גורש תחילה למאוטהאוזן, אוסטריה, ולאחר מכן למחנה הריכוז גונסקירכן. הוא שרד את שחרור המחנה, אך גופו המוחלש לא עמד בתלאות נוספות, והוא מת ממחלת טיפוס הבהרות בבית החולים האמריקני בהרשינג באמצע מאי 1945.
אמנות הכתיבה שלו הגיעה לרמה הגבוהה ביותר בסיפור הקצר כלומר בנובלות, והוא גילה את שירת חיי היומיום. הגיבורים שלו הם אנשים קטנים שחיים בשולי החברה, עובדי תובלה ומשלוחים, מובטלים, נוודים, פרולטריון, איתם היה בקשר יומיומי. הוא ראה את הטרגדיות של חיי הפועלים בצורה ברורה יותר מאשר חבריו הסופרים. הנושא המרכזי כמעט בכל הטקסטים של גלרי הוא מצוקתו של מעמד הפועלים. אבטלה המונית, חסרי בית, ועוני הם תנאי החיים של הדמויות. גיבוריו העליזים שומרים על שמחת החיים שלהם, כך שסיפוריו של גלרי חורגים מתיאורים טבעיים בלבד של הפריפריה העירונית. הדיקציה המוזרה, המשלבת אלמנטים מוזרים-סוריאליסטיים עם תיאורים מציאותיים היא תופעה ייחודית בספרות ההונגרית.
דז'ה קוסטולאני כינה אותו "ריאליסט של הפיות", טיבור דרי כינה אותו "ריאליסט לא אמיתי" ומילאן פושט כינה אותו "חולם מציאות".
בנוסף לספרות, הוא היה פעיל גם בספורט, בעקשנות כזו שלמרות גופו החלש והנוטה למחלות, הוא היה זורק דיסקוס טוב במיוחד.
משפחתו
אביו היה יוז'ף גלרי (גרינהוט) (1880–1938), מסגר מומחה, ואמו הייתה שרה פרנקל (קראוס) (1880–1973). אמו חלתה במחלה קשה כתוצאה מזיהום שהתרחש במהלך לידת הילד.
אשתו הייתה יוליאנה דרייר (נולדה ב-1916). הם נישאו ב-19 באוגוסט 1937. יחד עם שני ילדיה הקטנים (אגנש ויוז'ף), רעייתו שרדה את הרדיפות של השואה ואת מלחמת העולם.
בן דודו הוא אביו של דניאל גלרי.
עיבוד יצירותיו לסרטים
ב-1958 יצא הסרט "iron flower" בבימויו של הבמאי היהודי-הונגרי, ע"פ סיפוריו של גלרי.
יוסף זוהר
יוסף זוהר (נולד ב-18 באפריל 1948 בישראל) הוא פסיכיאטר ישראלי, פרופסור לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב. נודע במחקריו בתחום הפרעת הדחק הפוסט טראומתית, ההפרעה הטורדנית-כפייתית והדיכאון העמיד. הוא מנהל מחלקה בבית החולים שיבא בתל השומר וכיהן כיושב ראש "הקולגיום הנוירו-פסיכו-פרמקולוגי האירופי".
שנות לימודיו
יוסף זוהר סיים בשנת 1973 את לימודיו בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. בהמשך עבר התמחות בפסיכיאטריה באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל, בארצות הברית.
פעילותו
לאחר מכן עמד בראש היחידה לדיכאון עמיד במרכז לבריאות הנפש בירושלים. בשנת 1984 הצטרף למעבדתו של דניס מרפי במכון הלאומי לבריאות הנפש של ארצות הברית בבתסדה, מרילנד. וניהל שם את המרפאה להפרעה טורדנית-כפייתית. בשנת 1986 עמד זוהר בראש הפנל להפרעה טורדנית-כפייתית של כוח המשימה של איגוד הפסיכיאטרים האמריקאי לטיפול בהפרעות פסיכיאטריות. באותה שנה הוא היה חבר בתת-הוועד להפרעה הטורדנית-כפייתית במסגרת עריכת ספר האבחנות הפסיכיאטריות,DSM IV, של איגוד הפסיכיאטרים האמריקאי.
בשנת 1992 הקים יוסף זוהר את המועצה הבינלאומית לחרדה ולהפרעה טורדנית-כפייתית, בימינו המועצה העולמית לחרדה. ב-1993 הוא התמנה ליושב ראש המחלקה להפרעות חרדה ולהפרעה טורדנית-כפייתית של האיגוד הפסיכיאטרי העולמי. במקביל היה במשך 9 שנים יושב ראש המועצה העולמית לחרדה. בשנת 1994 זוהר נבחר לנהל את הכנס השביעי של הקולגיום הנוירו-פסיכו-פרמקולוגי האירופי. בשנת 1996 נבחר לוועד הפועל של הקולגיום וליושב ראש האיגוד הישראלי לפסיכיאטריה ביולוגית.
ב-1996 הוא היה חבר בפאנל היועצים המומחים במדעי המוח של ארגון הבריאות העולמי. כעבור שנה נבחר לוועד הפועל של הפדרציה העולמית של החברות לפסיכיאטריה ביולוגית. בשנת 2010 ייסדו בריאן לאונרד, ס.וו. טאנג ויוסף זוהר את המכון לרפואת המוח (Brain Medicine Institute), ארגון חינוכי בינלאומי שנועד לקדם את המחקר והחינוך בתחום רפואת המוח במזרח אסיה.
יוסף זוהר הוא עורך שותף של ה World Journal of Biological Psychiatry, העורך הבינלאומי של ה- CNS Spectrum, חבר במערכת של עיתונים מדעיים נוספים כמו European Psychiatry, International Journal of Psychiatry in Clinical Practice ו Neuro-psycho-biology.
יוסף זוהר התמנה לפרופסור בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב. הוא הקים וניהל את הקונסורציום הישראלי להפרעת דחק פוסט טראומתית ועמד בראש המתקן של צה"ל לטיפול בנכי תגובות קרב. הוא יועץ של משרד הביטחון הישראלי בנושא הפרעת הדחק הפוסט טראומתית. לאחרונה יוסף זוהר הוא פרופסור אורח באוניברסיטת מאסטריכט.
כתביו
יוסף זוהר כתב מעל 300 מאמרים מדעיים וערך 15 ספרים בתחום ההפרעה הטורדנית כפייתית, הפרעת הדחק הפוסט טראומתית והדיכאון העמיד ובנושאים אחרים.
לודוויג טיץ
לודוויג טיץ (גרמנית: Ludwig Tietz, 5 במרץ 1897 – 4 בנובמבר 1933) היה פעיל ציבור ציוני ורופא יהודי-גרמני.
משפחת טיץ
במקביל לפעילותו כאיש עסקים היה ברתולד טיץ פעיל ב"חברת עזרה של יהודי גרמניה" וב"אגודה המרכזית של גרמנים בני הדת היהודית". אמו של טיץ, גרטרוד לבית סימונסון (Gerturd Simonsohn 1871-1954), הייתה פעילה במהלך שנות השלושים בארגוני סיוע לקשישים יהודים בברלין, ובשנת 1938 היגרה ללונדון.
שנים מוקדמות והכשרה מקצועית
לודוויג טיץ נולד בברלין כבן שלישי מחמישה ילדים, למד בגימנסיה על שם וילהלם בברלין ובמלחמת העולם הראשונה שירת בחיל הרפואה. במהלך המלחמה נפצע בידו ופרק אגודלו העליון נקטע, והוא הסתיר אותו בכיסוי עור שחור כל ימיו. בשל הכאבים שנגרמו לו מפציעה זו נאלץ ליטול תרופות משככות כאבים ובעטיין התמכר לסמים אלה. ב-1919 נרשם טיץ ללימודי רפואה באוניברסיטת פרייבורג, כהמשך ללימודים שנקטעו עם פרוץ המלחמה, שם השלים ב-1923 את עבודת הדוקטורט שלו שעסקה בהפרעות נוירולוגיות, המתבטאות בעוויתות בלתי רצוניות בנשים הרות (Chorea Gravidarum). לאחר הסמכתו עבד שנים אחדות כמתנדב וכאסיסטנט למחלות פנימיות במרפאות שונות בברלין, התמחה במחלות ריאה ולבסוף נתמנה כסגן לרופא האחראי בבית המרפא "באדנווילר" בגרונוולד. ב-1929 קיבל את הסמכתו מטעם שירותי הבריאות של ברלין כרופא מומחה בתחום זה ובראשית 1931 פתח יחד עם ד"ר סמואל שפירו מרפאה פרטית, והשניים הוכרו על ידי מוסדות הביטוח הממלכתיים כנותני שירות לציבור.
בשנת 1924 חלה טיץ בשחפת ושהה בבית הבראה בארוזה שבשווייץ, ומאוחר יותר שהה בבודֶנזֶה שבדרום גרמניה לשם גמילה מהתמכרותו לסמי הרגעה.
פעילות ציבורית
לאחר מלחמת העולם הראשונה החל טיץ לפעול בארגונים יהודים גרמניים, בדגש על ארגוני נוער. תחילה היה טיץ חבר הנשיאות של "האגודה המרכזית" (CV) וב-1921 היה בין מייסדי "ארגון סטודנטים ארצי של אזרחים בני הדת היהודית" (Verband Jüdischer Studentenvereine in Deutschland) ועמד בראשו. כיוון שלא היה ציוני בשנים אלו, שאף טיץ לייצג את כלל הנוער היהודי-גרמני בארגון שייסד ב-1924 בשם "חֶבֶר הנוער הכלל יהודי" (DJJG – Deutsch-Jüdisch Jugend -gemeinschaft). פעילותו בשני הארגונים האלה הפכה אותו עד מהרה לנציג הרשמי הבולט ביותר של ארגוני הנוער בקהילה היהודית.
בשלהי תקופת רפובליקת ויימאר התקרב טיץ אל הציונות ובעקבותיו גם וילפריד ישראל, שהיה אף הוא מעורב בארגוני נוער יהודי-גרמני. השניים היו מעורבים בתנועת הנוער היהודית החלוצית ורקלויטה והיו בין התומכים בייסוד ארגון עליית הנוער, ששם לו למטרה להעלות צעירים יהודיים מגרמניה להתיישבות העובדת ביישוב הארצישראלי. בתחילת שנות השלושים, קודם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, הייתה פעילותו של טיץ מוקדשת לסיוע והברחה של יהודים שנפגעו מהמשבר הכלכלי או נרדפו על ידי הנאצים. במיוחד פעל למציאת פתרונות לבעיית האבטלה בקרב הנוער היהודי באמצעות הכשרה חקלאית לקראת העלייה לארץ ישראל המנדטורית. בין השאר נוסד כפר הכשרה בגרוס-גאגלו, בו התנסו הצעירים בעבודה חקלאית כהכנה לעלייה ולהתיישבות בארץ.
לאחר עליית השלטון הנאצי בגרמניה ויום החרם ב-1 באפריל 1933, ייסד טיץ את ארגון הנוער הכלל יהודי – הוועד המרכזי (Zentral Ausschuss), שזכה ב-2 בנובמבר 1933 להכרת השלטון הנאצי כארגון המייצג היחידי של הנוער היהודי בגרמניה. יומיים לאחר מכן נפטר טיץ.
מותו והנצחתו
חלק מן העדויות אודות מותו הפתאומי של טיץ טוענות כי היה מדובר בהתאבדות, אולי כתגובה להתפתחויות הפוליטיות, שנוספו לכאבים הכרוניים ולהתמכרות מהם סבל. עדויות אחרות טענו כי לאור פעילותו האינטנסיבית וחדורת המטרה ביום שלפני מותו לא סביר שהתאבד. על פי דיווחי העיתונות היהודית מהתקופה מת טיץ כתוצאה משטף דם, ייתכן שבעקבות עינויים שעבר בעת מעצרו בגסטאפו.
ב-1937 הוקם בקיבוץ יגור בית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ, בית ספר לנגרות ומסגרות שנועד לנערים שהגיעו במסגרת עליית הנוער. בית הספר פעל עד לשלהי מלחמת העצמאות ונסגר בשנת 1949 לאחר שהכשיר כ-450 תלמידים ב-8 מחזורים. בקיבוץ הזורע ניטע לזכרו "גן לודוויג טיץ" על ידי אחד ממייסדי הקיבוץ, גוסטב הורן, שאף ערך קובץ ביוגרפי אודות טיץ שהתפרסם בשנת 1980.
מיוחדת (סדרת טלוויזיה)
מיוחדת היא סדרת טלוויזיה ישראלית, אשר משודרת בכאן חינוכית החל מ-3 ביולי 2022.
הסדרה זכתה בפרס בינלאומי בפסטיבל "מיפקום" 2022 בקטגוריית ייצוג מוגבלויות בסדרה מתוסרטת הטובה ביותר.
ב-25 בדצמבר 2022 פורסם כי הסדרה תחודש לעונה שנייה.
ב-27 ביוני 2023 פורסם כי הסדרה נמכרה לטורקיה וכי תופק שם עיבוד מקומי לסדרה.
עלילה
הסדרה מספרת על שתי אחיות צעירות, מאיה ואלונה. מאיה (בר מיניאלי) היא יוטיוברית מצליחה שמתביישת באלונה (אלה מלאכי), הנמצאת על הספקטרום האוטיסטי. כשהן נאלצות לעבור יחד את החופש הגדול, הכל עומד להשתנות.
המועדפת (סרט, 2023)
המועדפת (בצרפתית: La Favorite) הוא סרט ביוגרפי צרפתי שמבוים על ידי מייוון, שמגלמת את דמותה של מאדאם דו בארי ולצדה מככבים ג'וני דפ לואי גארל, פייר ריצ'רד ונעמי לבובסקי.
הפקה
בינואר 2022, נמסר על ליהוקו של ג'וני דפ לדמותו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת בסרטה הביוגרפי של השחקנית-במאית הצרפתית מייוון, שהתעתד לעסוק בדמותה של מאדאם דו בארי. במאי 2022, נמסר על ליהוקם של לואי גארל, פייר ריצ'רד ונעמי לבובסקי לתפקידים שטרם פורסמו, בעוד שחברת "Wild Bunch" מכרה את זכויות הפצת הסרט במהלך פסטיבל הקולנוע בקאן 2022. ביולי 2022, נמסר על ליהוקם של בנג'מין לאוורנה, מלוויל פופאוד, פסקל גרגורי ואינדיה הייר.
צילומים
צילומי הסרט החלו ב-26 ביולי 2022, בוורסאי וברחבי פריז.
זג (עוף)
הזג (שם מדעי: Pyrrhocorax) הוא סוג עופות ממשפחת העורביים שבסדרת ציפורי שיר בתוכו שני מינים. סוג זה קרוב למיני העורב הנפוץ.
הזגים הם עופות שחורים בעלי מקור שצבעו אדום או צהוב. הם עפים מעל אזורים הרריים ומחפשים נבלות, בעלי חיים קטנים או אגוזים. חלקם חיים גם בערבות הגדולות. הם נחשבים לעופות נבונים באופן יחסי.
הזגים חיים ברחבי אירופה ואסיה וגם בצפון אפריקה באזורים הרריים וניתן לראותם גם בישראל.
אדולף פרדריק, מלך שוודיה
ביוגרפיה
אדולף פרדריק נולד ב-14 במאי 1710, לכריסטיאן אוגוסט מהולשטיין-גוטורפ, נסיך אויטין ולאלברטינה פרדריקה, מרקיזת באדן-דורלאך.
בשנים 1750-1727 כיהן הנסיך אדולף פרדריק כנסיך-בישוף של ליבק בתקופה שבה אחיינו, הדוכס קרל פטר אולריך, לימים פיוטר השלישי, קיסר רוסיה, היה קטין. תחום השיפוט של הבישופות כלל גם את אויטין ואת הולשטיין-קיל. בשנת 1743 הוא נבחר להיות מלך שוודיה על ידי "סיעת המגבעות" ששאפה להשיג תנאים טובים ביותר במשא ומתן על הסכם טורקו עם יליזבטה, קיסרית רוסיה. הקיסרית אימצה את אחיינו של אדולף פרדריק, קרל פטר אולריך, כיורש שלה, וב-25 במרץ 1751 ירש הצעיר את בישופות ליבק מידי אדולף פרדריק.
פרט למספר ניסיונות בתמיכת סיעות אחדות מקרב האצולה - להחזיר את המונרכיה האבסולוטית שקויימה בימי קודמיו למלוכה, אדולף פרדריק שלט כמונרך חוקתי עד מותו. בפעם הראשונה בשנת 1755 כשנדחף על ידי זוגתו, המלכה לואיזה אולריקה מפרוסיה, אחותו של פרידריך הגדול, לנסות להשתלט מחדש על חלק מהסמכויות וכמעט נענש בהדחה. בהזדמנות השנייה, ניסה זאת שוב בעידוד בנו הבכור, יורש העצר גוסטב, לימים גוסטב השלישי. הוא הצליח אז להדיח את הסנאט שבשליטת מפלגת "הכובעים" אך לא היה מסוגל להמשיך את המלאכה ולנצל את פירות הניצחון הזה.
שלטונו התאפיין בתקופה ארוכה של שלום פנימי, אם כי אוצר המדינה סבל ממיתון בעקבות השקפות כלכליות מרקנטיליסטיות שיושמו על ידי הממשלות של מפלגת ה"כובעים". החל מהפרלמנט של שנת 1765–1766 עלתה לשלטון מפלגת ה"כובעים" שהנהיגה רפורמות ליברליות והעניקה חופש עיתונות שהיה יחיד במינו באותן השנים. בוטלה כמעט כל צנזורה פרט לעבירות של פגיעה בשם המלך ובשם הכנסייה הלותרנית הממלכתית.
מותו
אדולף פרדריק נפטר ב-12 בפברואר 1771 אחרי שהזמין ארוחה שכללה לובסטר, קוויאר, כרוב כבוש, הרינגים מעושנים (קיפרס),שמפניה ולקינוח - 14 מנות מן עוגת הסולת עם קצפת האהובה עליו, "סמלה", שהוגשה בכד של חלב חם. האירוע נשאר לדראון עולם בשוודיה והילדים בארץ זו זוכרים את אדולף פרדריק כ"מלך שאכל עצמו לדעת".
בעקבות מותו של אדולף פרדריק, עלה לכס מלוכה בנו, הנסיך גוסטב שהוכתר כגוסטב השלישי. מלך צעיר זה ביצע בשנת 1772 הפיכה והחזיר את המונרכיה האבסולוטית, אם כי בצורה נאורה. הפרלמנט (ריקסדאג) הורחק ממרכז השלטון עד לאחרי מלחמת העולם הראשונה, כשהונהגו בשוודיה בחירות כלליות עם זכויות שוות.
הערכה
גם בתקופתו וגם אחר כך נחשב המלך אדולף פרדריק לשליט חלש, תלוי באחרים, וחסר כישרונות. יש אומרים כי היה בעל טוב לאשתו, אב מסור ומעביד נוח למשרתיו. תחביבו העיקרי היה לייצר קופסאות טבק להרחה, עיסוק שתפס חלק רב מזמנו. רבים מהמספידים הזכירו את אופיו הנוח לבריות ומאיר הפנים לאורחים.
הנצחה
תמונתו נכללה בסדרת 16 הציורים "דמויות נסיכיות רכובים על סוסים" מאת יוהאן אליאס רידינגר.
אריון באקייר
אריון דבו באקייר (באנגלית: Ariyon Debo Bakare; נולד ב-1 ביולי 1971) הוא שחקן בריטי. הוא הופיע במיני-סדרה של ה-BBC "מסחר מכובד" (1995), באופרת הסבון "Family Affairs" בשנים 2000 עד 2001, בסדרות של אמזון פריים "בשורות טובות" ו"קרניבל רואו" (2019), ובסדרת הדרמה "רופאים" של ערוץ BBC One מ-2001 עד 2005. לפני כן השתתף באקייר כשחקן אורח בסדרות הדרמה "The Bill", "חדר מיון" ו"הולבי סיטי". בקולנוע שיחק באקייר בסרטים "After the Rain" ו-"הסוד".
אדולף פרדריק, מלך שוודיה
צאצאיו
מנישואיו לנסיכה לואיזה אולריקה, נסיכת פרוסיה, שתחילתם בטקס החתונה ב-18 באוגוסט/29 באוגוסט 1744 בדרוטנינגהולם, נולדו הילדים הבאים:
Carrie & Lowell
Carrie & Lowell הוא אלבום האולפן השביעי של המוזיקאי האמריקאי סופיאן סטיבנס. האלבום יצא לאור ב-31 במרץ 2015 דרך חברת התקליטים של סטיבנס, Asthmatic Kitty.
רקע
האלבום נקרא על שם קרי, אימו של סטיבנס, שנפטרה בשנת 2012, ואביו החורג, לואל. בשירי האלבום ניתן לשמוע את האבל של סטיבנס על מות אמו, שעזבה את המשפחה כשסטיבנס היה צעיר, כפי שמציין בשיר "Should Have Known Better". אמו הייתה אלכוהוליסטית וסבלה מדיכאון ומסכיזופרניה, והם נפגשו רק לעיתים רחוקות, כשביקר באורגון, שם התגוררה לאחר שהתחתנה עם לואל.
ביקורות
האלבום זכה לביקורות נלהבות עם הוצאתו. ב-Metacritic קיבל האלבום ציון ממוצע של 90 מתוך 100, בהסתמך על 40 ביקורות. מייקל האן מהגרדיאן נתן לאלבום חמישה כוכבים מתוך חמישה, ואמר כי "Carrie & Lowell הוא תענוג מכל בחינה, ללא ספק הוא אחד מאלבומי השנה". ברנדון סטוסיי כתב בביקורתו באתר פיצ'פורק כי "האלבום החדש של סופיאן סטיבנס, Carrie & Lowell, הוא הטוב ביותר שלו", ונתן לאלבום ציון של 9.3 מתוך 10. מבקר המוזיקה והיוטיובר אנתוני פנטנו נתן לאלבום ציון של 7/10.
אריון באקייר
ביוגרפיה
אחרי שעזב את הסדרה "רופאים", חזר באקייר לסדרה כדי לביים ולכתוב פרקים אחדים. הוא היה שותף לכתיבה וכיכב בדרמה "Stealing Lives". בנובמבר 2008 הופיע בתפקיד נבל בסדרת הדרמה "ספוקס" של ערוץ BBC1. באוקטובר 2009 שיחק בפרק "Love is a Sacrifice" בעונה ה-24 של הסדרה "חדר מיון" בתפקיד אחיו של אחד המטופלים.
ב-2011 גילם באקייר נהג מונית בשם קארל לוקאס בפרק האחרון של העונה השישית בסדרה "חוק וסדר: UK", ששודרה ב-2012. הוא הופיע בדרמה "Dancing on the Edge" בתפקיד מנהל הלהקה וסלי הולט. ב-2015 שיחק באקייר בפרק "The Woman Who Lived" בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" לצדה של מייזי ויליאמס. הוא שיחק בתפקיד האנטגוניסט לאנדרו, יצור דמוי אריה. בסרט "רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים" הופיע באקייר בתפקיד קמע. ב-2019 גילם באקייר את לורד בוריאל בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "חומריו האפלים".
בתיאטרון שיחק באקייר בהפקות של הלהקה השייקספירית המלכותית (RSC) ושל תיאטרון ליריק האמרסמית'. הוא היה מועמד לפרס איאן צ'ארלסון על תפקידו בדמות פלורינדו במחזה "משרתם של שני אדונים" בבימויו של טים סאפל שהוצג בתיאטרון יאנג ויק. באקייר כיכב לצדה של ג'נט סוזמן בהפקת הבכורה הבריטית של המחזה "Dream of the Dog". ההצגה זכתה לביקורות נלהבות.
פרידריך אוגוסט, דוכס נסאו
פרידריך אוגוסט, דוכס נסאו (בגרמנית: Adolf Wilhelm August Karl Friedrich von Nassau, 23 באפריל 1738 - 24 במרץ 1816) היה נסיך נסאו-אוזינגן בין השנים 1803–1806, ודוכס נסאו בין השנים 1806–1816.
ביוגרפיה
פרידריך אוגוסט נולד באוזינגן לקרל, נסיך נסאו-אוזינגן ולכריסטינה וילהלמינה, רוזנת סקסוניה-אייזנך, בתם של יוהאן וילהלם השלישי, דוכס סקסוניה-אייזנך ומגדלנה זיבילה, דוכסית סקסוניה-וייסנפלס. הוא שירת בצבא האימפריה הרומית הקדושה, לחם בשורותיו במלחמת שבע השנים, ובשנת 1790 הועלה לדרגת גנרלפלדמרשל.
בשנת 1803 מת אחיו קרל וילהלם, נסיך נסאו-אוזינגן ללא בנים, ופרידריך אוגוסט עלה לשלטון במקומו. ב-17 ביולי 1806 הצטרפו נסיכות נסאו-ויילבורג ונסיכות נסאו-אוזינגן לקונפדרציה של הריין, וב-30 באוגוסט 1806 התאחדו הנסיכויות לישות אחת - דוכסות נסאו. בראש הדוכסות הועמד פרידריך אוגוסט שהיה המבוגר מבין שני השליטים, ומכיוון שלא היו לו ילדים נקבע שפרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג יירש אותו לאחר מותו.
לאחר תבוסת נפוליאון, הוחלט בקונגרס וינה לצרף לדוכסות גם את נסיכות אורנז'-נסאו, ובכך לאחד את כל נחלות בית נסאו תחת שליט יחיד. הדוכסות הצטרפה לקונפדרציה הגרמנית, ובשנת 1816 הועברה בירת הדוכסות לעיר ויסבאדן.
ב-9 בינואר 1816 מת פרידריך וילהלם מנפילה במדרגות, ובשל כך לאחר מות פרידריך אוגוסט באותה שנה ירש אותו וילהלם, דוכס נסאו, בנו של פרידריך וילהלם.
משפחתו
בשנת 1775 התחתן פרידריך אוגוסט עם לואיזה, נסיכת ולדק ופירמונט, בתם של קרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט וכריסטיאנה הנרייטה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
קורקורקסים
קורקורקסים (שם מדעי: Corcoracidae) היא משפחה של ציפורי שיר החיה ביבשת אוסטרליה וכוללת רק 2 מינים: קורקס לבן כנף וקורקס אפור, שניהם יחידים בסוגם. בעבר הם היו שייכים למשפחה Grallinidae שבוטלה. הם קרובי משפחה רחוקים של המונרכיתיים.
עופות אלה בעלי מראה של עורב או של זג אך הם אינם קשורים למשפחת העורביים. הם בעלי מקור גדול וארוך בצבע שחור, ראשיהם כהים ואורכם 33-40 ס"מ. ההבדל בין שני המינים הוא צורת המקור שמוארכת אצל הקורקס לבן הכנף אך קצרה וחסונה אצל הקורקס האפור. כמו כן הקורקס לבן הכנף שחור כמעט כולו למעט הכנף והעיניים האדומות, ואילו הקורקס האפור בעל נוצות אפורות ויותר כהות בפנים ובמקור. הם חיים בחבורות קטנות ומצויים הרבה על הקרקע ללא פחד מחיות אחרות. מזונם העיקרי הוא זרעי דגניים וחרקים.
שני המינים חיים באזורי שיחים וערבות או יערות פתוחים בחלק המזרחי של אוסטרליה. לעיתים הם מופיעים גם בפארקים ציבוריים או בכפרים, שם הם גורמים נזקים על ידי הרעשים והלשלשת שהם מייצרים. באזורים מסוימים הם נעשו מורגלים מאוד לבני אדם.
ג'וס וורלד
ג'ראד אנטוני היגינס (באנגלית: Jarad Anthony Higgins; 2 בדצמבר 1998 – 8 בדצמבר 2019), ידוע בשם הבמה ג'וס וורלד (Juice WRLD), היה ראפר, זמר ופזמונאי אמריקאי משיקגו, אלינוי. השיר המפורסם שלו "Lucid Dreams", צבר בספוטיפיי למעלה מ-2 מיליארד השמעות. בעקבות הלהיטים "All Girls Are the Same" ו-"Lucid Dreams", חתם היגינס על חוזה הקלטות יחד עם הלייבל Grade A ועם חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס.
מונרכיתיים
מונרכיתיים (שם מדעי: Monarchidae) היא משפחת ציפורים קטנות מסדרת ציפורי שיר. הם חיים באזורים טרופיים וחמימים באפריקה שמדרום לסהרה, דרום ודרום-מזרח אסיה, אוסטרליה וכמה איים באוקיינוס השקט. הם קרובי משפחה של הדרונגים ושל הקורקורקסים ולמשפחה זנבני מניפה.
ג'וס וורלד
השירים "All Girls Are the Same" ו-"Lucid Dreams" הם שניים מתוך 17 סינגלים מאלבום הבכורה של ג'וס Goodbye & Good Riddance, שבהמשך זכה בתואר הפלטינה מה-RIAA ומכר למעלה ממיליון עותקים. האלבום זכה לביקורות חיוביות, ושלושה סינגלים נוספים מתוכו נכנסו למצעד בילבורד הוט 100; שלושת הסינגלים הם "Lean Wit Me", "Wasted" ו-"Armed And Dangerous". ב-2018 חבר היגינס לראפר פיוצ'ר ויחד הוציאו את המיקסטייפ WRLD On Drugs. לאחר מכן ב-2019, הוציא ג'וס את אלבום הסולו השני שלו Death Race For Love, שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200. באלבום נמצאים גם השירים המוכרים של ג'וס, "Robbery" ו-"Hear Me Calling".
מונרכיתיים
מינים אלה הם ציפורים קטנות עד בינוניות בעלי זנבות מוארכים ולחלקם ציצות ראש פרועות. המקור חזק וחסון והעיניים גדולות. הם חיים על הקרקע או על שיחים צעירים ולא ביערות. במינים רבים מתהדרים הזכרים בצבעים בולטים ומבריקים.
ג'וס וורלד
ב-8 בדצמבר 2019, שמונה חודשים בדיוק לאחר צאת אלבום הסולו השני שלו, לקה היגינס בהתקף אפליטפטי בנמל התעופה שיקגו מידוויי. היגינס הובהל למרכז הרפואי שבאווק לון, אילינוי, ושם נקבע מותו. מותו גרם לצער רב בתעשיית המוזיקה, והורגש ברשתות החברתיות. אלבומו הראשון שיצא לאחר המוות נקרא Legends Never Die, ויצא ב-10 ביולי 2020. האלבום עצמו נכנס היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200. כל השירים מתוך האלבום הגיעו למצעד הבילבורד הוט 100, וחמישה מהשירים אף הגיעו לעשרת המקומות הראשונים במצעד בו זמנית. האמנים היחידים הנוספים שחמישה שירים שלהם הגיעו בו זמנית לעשרת המקומות הראשונים במצעד הבילבורד הם הביטלס ודרייק. ב-10 בדצמבר 2021 יצא אלבומו הרביעי (והשני לאחר המוות) Fighting Demons.
מונרכיתיים
עופןת אלו הם ציידי חרקים החוטפים אותם בעודם באוויר או מלקטים אותם מהאדמה.
ג'וס וורלד
ראשית חייו
ג'ראד אנטוני היגינס נולד ב-2 בדצמבר 1998, בשיקגו, אילינוי. הוריו התגרשו כשהיה בן שלוש, ואימו של היגינס גידלה אותו ואת אחיו הגדול לבדה. כשהיה בן ארבע, ג'ראד למד לנגן בפסנתר, ולאחר מכן למד גם לנגן על גיטרה ותופים; בתזמורת של כיתתו בבית הספר ניגן היגינס על חצוצרה.
היגינס התחיל לשתות לין בגילאי 11–12, וכבר ב-2013 השתמש בזאנקס ופרקוסט. בשנה השנייה ללימודיו בתיכון, הקליט היגינס את רוב שיריו ראשונים בעזרת הטלפון הנייד שלו והעלה אותם לסאונד קלאוד. כמה שנים לאחר מכן, עזב היגינס את בית הספר.
ראשית הקריירה
היגינס החל לפתח את עצמו כאמן בשנתו הראשונה בתיכון. שירו הראשון נקרא "Forever", ואותו העלה ב-2015 לסאונד קלאוד תחת שם הבמה JuiceTheKidd (בעברית: ג'וס דה קיד). את שירו הראשון, כמו שאר שיריו הראשונים, הקליט בעזרת הטלפון הנייד שלו. היגינס בחר את השם JuiceTheKidd בהשראת הסרט של הראפר טופאק; ובהמשך, כשהתחיל לקחת את המוזיקה באופן רציני, שינה את שם הבמה ל-Juice WRLD (בעברית: ג'וס וורלד), משום שרצה "לשנות את העולם" בעזרת המוזיקה שלו.
השיר המקצועי הראשון שהוציא היגינס נקרא "Too Much Cash", אותו הפיק ניק מירה, שנהפך למפיק הראשי של ג'וס בתחילת דרכו. את השיר היגינס פרסם במרץ 2017, ועם הזמן פרסם עוד מספר שירים שעליהם עבד. במהלך אותה התקופה, כדי לממן את שעות האולפן והפקות השירים, עבד היגינס במפעל ליצור חלקי כלי רכב, ולאחר כשבועיים התפטר ממקום עבודתו משלא היה מרוצה מהתפקיד.
ביוני 2017, הוציא היגינס את המיני-אלבום השלישי שלו (תחת שם הבמה ג'וס וורלד) JuiceWRLD 9 9 9, שכלל את הלהיט "Lucid Dreams". באותה התקופה תפס היגינס את תשומת ליבם של ראפרים ומפיקים כמו ווקה פלקה פליים וסאות'סייד. היגינס תפס גם את תשומת ליבם של הראפרים ג'י הרבו וליל ביבי; מה שהוביל לחתימתו של היגינס בלייבל Grade A שמנוהלת בין היתר גם על ידי ליל ביבי.
2017–2018: האלבום Goodbye & Good Riddance
בדצמבר 2017, הוציא היגינס את המיני-אלבום EP Nothings Different, מיני-אלבום בן שלושה שירים, שכלל בתוכו את השיר "All Girls Are the Same". המיני-אלבום זכה לחשיפה במספר בלוגים אינטרנטים העוסקים בהיפ-הופ ; אחד הבלוגים היה "Lyrical Lemonade", שמנוהל על ידי קול בנט. בנט עזר להיגינס להתפרסם, ובפברואר 2018, הוציא היגינס וידאו קליפ בבימויו של קול בנט לשיר "All Girls Are the Same". הקליפ עלה לעמוד היוטיוב של " Lyrical Lemonade" וזכה לפופולריות רבה. בעקבות כך, חתם היגינס על חוזה הקלטות בחברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס תמורת 3,000,000 דולר. לשיר "All Girls Are the Same" הצטרף הראפר ליל יאכטי בביצוע רמיקס לשיר, והצצה לרמיקס פורסמה באינסטגרם; הרמיקס לא זכה לצאת בסופו של דבר. "All Girls Are the Same" זכה לשבחים ביקורתיים וקיבל את הכינוי "המוזיקה החדשה הטובה ביותר" מאתר החדשות פיצ'פורק. באפריל, השיר פורסם כסינגל, ויחד עם השיר "Lucid Dreams", זכה היגינס לכניסתו הראשונה למצעד בילבורד הוט 100, כאשר "All Girls Are the Same" במקום ה-92 ו-"Lucid Dreams" במקום ה-74.
ב-4 במאי, השיר "Lucid Dreams" קיבל גם הוא וידאו קליפ בבימויו של קול בנט, ויצא בערוץ היוטיוב "Lyrical Lemonade". ב-11 במאי פורסם רשמית כסינגל. השיר הגיע לשיא במקום ה-2 בבילבורד הוט 100 והפך במהרה לאחד משירי הסטרימינג הגדולים של 2018. השיר "Lucid Dreams" נחשב לשיר הפופולרי ביותר של ג'וס וורלד ומונה בספוטיפיי (נכון לנובמבר 2020) למעלה מ-1.4 מיליארד השמעות. ב-23 במאי יצא אלבום אולפן הבכורה של ג'וס וורלד, שנקרא Goodbye & Good Riddance. האלבום כולל בין היתר את השירים "All Girls Are The Same", "Lucid Dreams" וגם את השיר "Lean wit Me" שהגיע למקום ה-68 במצעד בילבורד הוט 100.
ב-10 ביולי יצא השיר "Wasted", שיתוף הפעולה של ג'ס והראפר ליל עוזי ורט. השיר נכנס לאלבום Goodbye & Good Riddance, וזהו שיתוף הפעולה היחיד שעשה ג'וס באלבומו הראשון. השיר הגיע למקום ה-67 במצעד בילבורד הוט 100. באותם הימים, הודיע ג'וס כי עובד על האלבום הבא שלו וכי יצא לסיבוב ההופעות הראשון שלו בשם The WRLD Domination Tour; אל הסיבוב ההופעות הצטרפו הראפרים קורדאה, ליל מוזי ובלייק.
2018–2019: המיקסטייפ Wrld On Drugs, האלבום Death Race For Love והמוות
ב-3 באוגוסט 2018, ג'וס וורלד התארח בשיר "No Bystanders" מתוך האלבום Astroworld של הראפר טראוויס סקוט. ב-8 באוגוסט, ביצע ג'וס את הופעתו הטלוויזיונית הראשונה, בתוכנית הלילה "ג'ימי קימל לייב!". בתוכנית הופיע ג'וס וביצע את השיר "Lucid Dreams". ב-15 באוקטובר, הוציא ג'וס יחד עם הראפר פיוצ'ר את שירם הראשון "Fine China" מתוך המיקסטייפ המשותף WRLD On Drugs; ב-19 באוקטובר יצא המיקסטייפ המלא. ב-9 נובמבר, הוציא ג'וס את הקליפ "Armed and Dangerous", בבימויו שלו קול בנט. ב-30 בנובמבר יצא השיר "Nuketown",שיתוף פעולה בין הראפר סקי מאסק דה סלאמפ גאד וג'וס וורלד; השיר יצא במסגרת האלבום STOKELEY של סקי מאסק דה סלאמפ גאד. לקראת סוף השנה, ב-13 בדצמבר, שירו של ג'וס "Hide" נכנס לפסקול הסרט ספיידרמן: ממד העכביש, ובשיר אירח את הראפר והמפיק סיזן. בנוסף בדצמבר, סקי מאסק דה סלאמפ גאד אישר כי לו ולג'וס קיים מיקסטייפ בשם Evil Twins, שתוכנן לצאת בדצמבר 2019.
בפברואר 2019, יצאה ניקי מינאז' לסיבוב הופעות באירופה, שאליו היה אמור להצטרף הראפר פיוצ'ר, אך לבסוף החליף אותו ג'וס. ב-13 בפברואר, הוציא ג'וס את השיר "Robbery", זהו השיר הראשון שיצא מתוך אלבום הסטודיו השני שלו. יום לאחר מכן, ב-14 בפברואר, הוציא ג'וס יחד עם קול בנט את הקליפ לשיר. את השיר השני מתוך האלבום הוציא ג'וס ב-1 במרץ, ונקרא "Hear Me Calling". ב-8 במרץ, הוציא ג'וס וורלד את אלבום האולפן השני שלו, Death Race For Love. האלבום הגיע לראש מצעד הבילבורד 200 וכלל שיתופי פעולה עם הזמרים והראפרים יאנג ת'אג, קלאבר וברנט פאיאז. לאחר מכן ג'וס פרסם קליפים גם לשירים "Hear Me Calling" ו-"Fast" מתוך האלבום, ויצא לסיבוב הופעות לקידום האלבום (The Death Race for Love Tour). מאוחר יותר באותה השנה, ג'וס הוציא מספר שירים ושיתופי פעולה: "All Night" בשיתוף עם להקת הבנים הקוריאנית BTS, השיר "Hate Me" יחד עם הזמרת אלי גולדינג, ו-"Graduation" יחד עם המפיק בני בלנקו. באותה השנה, ב-6 ביולי, ג'וס הוציא את השיר "", זהו שיר הסולו הראשון של ג'וס שיצא מאז צאת האלבום Death Race For Love. השיר פורסם בחשבון היוטיוב ובחשבון הסאונד קלאוד של ג'וס, אך לבסוף נמחק מערוץ היוטיוב, ונשאר זמין רק בסאונדקלאוד.
ב-4 באוקטובר, יצא שירו האחרון של ג'וס בזמן שהיה חי, "Bandit", בשיתוף הפעולה יחד עם הראפר NBA YoungBoy, ווידאו קליפ בבימויו של קול בנט. קצת פחות משנה לאחר צאת האלבום STOKELEY של הראפר סקי מאסק, ב-25 באוקטובר, יצא הקליפ לשיר "Nuketown" המשותף של השניים, יחד עם וידאו קליפ בבימויו של קול בנט גם הוא. ב-21 בנובמבר, יצא ג'וס לטור האחרון שלו באוסטרליה יחד עם הראפר המקומי דה קיד לארוי וליל ג'יי. ג'וס היווה ללארוי כמנטור ובילה איתו. ב-22 בנובמבר, יצא האלבום A Love Letter to You 4 של הראפר טריפי רד. האלבום כלל שיר בשיתוף פעולה יחד עם הראפר YNW Melly וג'וס וורלד. זו הופעת האורח האחרונה של ג'וס שיצאה בזמן שהיה חי. ב-29 בנובמבר, התקיימה ההופעה האחרונה של ג'וס. ההופעה התקיימה ב-Festival Hall בעיר מלבורן שבאוסטרליה.