cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אירועי מבצע צוק איתן
18 ביולי: היום האחד-עשר
בחילופי אש בין חיילי צה"ל למחבלים שאירעו לפנות בוקר נהרג חייל צה"ל (כנראה מירי דו-צדדי) ו-14 מחבלים פלסטינים. במקביל תקף צה"ל מספר רב של מטרות טרור, בהן מחסני רקטות ארוכות-טווח שהוסתרו בבית חולים ברצועת עזה. כוחות צה"ל תקפו 150 מטרות וכן גילו פירים רבים של מנהרות תת-קרקעיות. 13 מהם על ידי חטיבת גבעתי, 6 על ידי חטיבת הנח"ל ו-8 על ידי כוחות מחטיבת הצנחנים. 3 מחבלים שהסתתרו בבניין וירו טיל קורנט נהרגו בירי של טנק מרכבה סימן 4. כוח מיחידת רימון אשר עסק בסריקת פתח מנהרה נתקל במחבל שרכב על אופנוע והרגו. כוח מיחידת מגלן השמיד באמצעות טיל נ"ט עמדת תצפית של חמאס ובה מחבלים. יותר מ-20 מחבלים נעצרו והועברו לחקירה.
מטחי רקטות נורו לעבר דרום ישראל, לרבות אשקלון, אשדוד ובאר שבע. בשעות הערב נורה מטח אל גוש דן והשרון, ונמשך הירי אל הדרום. רקטה אחת נפלה בחצר בית בגן יבנה, גרמה נזק רב לבית ולבית כנסת סמוך.
19 ביולי: היום השנים-עשר
בלילה התנהלו חילופי אש כבדים בין חיילי צה"ל למחבלים, בהם נפצעו מספר חיילים ונפגעו כ-40 מחבלים. ברפיח שלחו המחבלים חמור תופת כנגד החיילים אך הוא פוצץ ללא נפגעים.
בשעות הבוקר חדרו לישראל, באמצעות מנהרה, תשעה מחבלים, סמוך לקיבוץ בארי. בהתקלות אתם נהרגו שני חיילי צה"ל ומחבל אחד, ויתר המחבלים נמלטו. בשתי היתקלויות נוספות נהרגו שני חיילים נוספים. בפזורה הבדואית באזור דימונה נהרג אזרח ישראלי ו-4 נוספים נפצעו מפגיעה של רקטה.
כוחות חטיבת הנח"ל זיהו 3 פירי מנהרות לחימה ואיתרו עשרות אתרי שיגור, אותם תקף בהמשך חיל האוויר. כוח מחטיבת הצנחנים הרג מחבל חמוש שהגיח מפיר מנהרה.
ביום זה נהרגו כ-70 פלסטינים, חלקם חמושים וחלקם בלתי מעורבים, ומתחילת הלחימה נהרגו כ-330 פלסטינים.
ישראל אפשרה העברה לרצועת עזה, דרך מעבר ארז, של 100 טון ציוד רפואי.
20 ביולי: היום השלושה-עשר
צה"ל החל במתקפה רחבת היקף על שכונת שג'אעיה (סג'עיה) במזרח עזה, שנחשבה למעוז חמאס והכילה תשתיות טרור רבות לרבות מנהרות ומשגרי רקטות בתוך בתי מגורים. במהלך הקרב נהרגו 12 חיילים מחטיבת גולני, 7 מהם מפגיעת טיל נ"ט בנגמ"ש M-113 שבו נסעו. מפקד חטיבת גולני, אל"ם רסאן עליאן, נפצע בינוני בעת הלחימה.
הפלסטינים דיווחו על 40 הרוגים ו-400 פצועים, דבר שהוביל את חמאס לבקש מישראל הפסקת אש הומניטרית לפינוי הנפגעים. צה"ל הסכים להפסקה בת שעתיים שהופרה על ידי חמאס לאחר כ-40 דקות. למרות זאת, צה"ל האריך את הפסקת האש עד 17:30 לבקשת הצלב האדום. בנוסף החל צה"ל בהקמת בית חולים שדה ליד מעבר ארז כדי לקלוט פצועים פלסטיניים. בסך הכל נהרגו בקרבות הקשים בשג'אעיה 87 פלסטינים ונפצעו מאות.
כוחות חיל ההנדסה הקרבית פוצצו מנהרת טרור גדולה שהובילה אל יישוב נתיב העשרה.
21 ביולי: היום הארבעה-עשר
בלילה פוצץ חיל ההנדסה הקרבית מנהרה שהובילה לכיסופים במקביל הרג כוח מיחידת אגוז עשרה מחבלים בלחימה בשכונת שג'אעיה, לפנות בוקר מפקד היחידה י' נפצע באורח קשה כתוצאה מפגיעת טיל נ"ט. כוח של חטיבת הנח"ל חשף משגרי רקטות ובורות שיגור בבית ספר חקלאי באזור בית חאנון.
בבוקר חדרו שתי חוליות טרור פלסטיניות לשטח ישראל באמצעות מנהרות. החוליה הראשונה הותקפה מהאוויר והחוליה השנייה הספיקה לירות טיל נ"ט על רכב צבאי לפני ש-10 מחבריה נהרגו על ידי כוחות צה"ל. מן הירי נהרגו ארבעה חיילי צה"ל ובהם סא"ל דולב קידר, מפקד קורס קציני חי"ר בבה"ד 1.
במהלך הלחימה ביום זה נהרגו 9 חיילי צה"ל. בלחימה נהרגו עשרות מחבלים פלסטינים ונפצעו מאות. כמו כן אותרו עד ליום זה 16 מנהרות ו-45 פירי כניסה.
בבוקר נורו מטחי רקטות אל גוש דן, השפלה, בית שמש והדרום. בערב נורה מטח נוסף אל גוש דן והשפלה. לאורך כל היום נורו רקטות על עוטף עזה.
22 ביולי: היום החמישה-עשר
בלילה פשט כוח של חטיבת הנח"ל, בפיקוד אורי גורדין, ויחידת עוקץ על מטרת עומק. בפשיטה נהרגו 8 מחבלים, נתפסו מספר אמצעי לחימה ואותרה מנהרה תת-קרקעית. לפנות בוקר נתקלו כוחות מחטיבת הצנחנים בפעילי חמאס והרגו 15 מהם. לוחם צנחנים אחד נהרג בהיתקלות זו. במהלך הלחימה נהרגו שני קצינים בחיל השריון.
לפי הודעת דובר צה"ל: לפי נתוני צה"ל, מאז תחילת המבצע הקרקעי נהרגו למעלה מ-180 מחבלים, ובסך הכל נהרגו מעל 270 מחבלים. הפלסטינים דיווחו על למעלה מ-630 הרוגים ולמעלה מ-3,700 פצועים.
90 רקטות נורו לעבר ישראל ביום זה. בעקבות נפילת רקטה ביהוד סמוך לנמל התעופה בן-גוריון הודיעו עשרות חברות תעופה אמריקניות ואירופאיות על הפסקת טיסותיהן לישראל וממנה. שינוי מדיניות היירוט של רקטות לאזור נתב"ג הביא לחידוש הטיסות.
23 ביולי: היום השישה-עשר
בלילה הפציץ צה"ל 120 מטרות טרור, רובן בשג'אעיה, הנחשבת למעוז חמאס ובה תשתיות טרור רבות. במהלך הלחימה בימים האחרונים פגע צה"ל ב-4 מפקדי שדה של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
לפי הודעת דובר צה"ל:
בבוקר נהרג מפגיעת פצמ"ר אזרח תאילנד, עובד זר במועצה אזורית חוף אשקלון. כיפת ברזל יירטה 4 רקטות מעל באר שבע ו-5 רקטות מעל אשקלון. בצהריים נורו 5 רקטות מסוג J-80 לעבר השפלה, לאזור ראשון לציון, ארבע מהן יורטו על ידי כיפת ברזל. בערב נורה מטח נוסף של רקטות אל אזורי יבנה וראשון לציון, ונשמעה אזעקה גם בנמל התעופה בן-גוריון, אך הרקטות יורטו ללא נפגעים.
24 ביולי: היום השבעה-עשר
רשות התעופה הפדרלית האמריקאית הסירה את האיסור לטוס לישראל. כ-150 פלסטינים מאזור רפיח, בהם מחבלים, הסגירו עצמם בלילה לכוחות חטיבת גבעתי.
בלילה סיכל צבא מצרים שני פיגועים באזור הגבול ליד כרם שלום.
25 ביולי: היום השמונה-עשר
בלילה נהרג חייל מילואים. במהלך קרבות נהרגו 6 מחבלים ו-3 חיילי צה"ל. בשעות הערב ניסו פעילי חמאס חמושים שנתקלו בכוח הנדסה לחטוף חייל ולהימלט עמו באמצעות מנהרה. כוח צה"ל הסתייע בירי טנק שפעל בקרבת הכוח והחייל חולץ. כוח מיחידת דובדבן פגע במספר פעילי חמאס חמושים וכוח אחר מהיחידה חשף מצבור אמצעי לחימה. כוח מחטיבת הצנחנים הרג שישה פעילי חמאס חמושים. כוח שריון חשף מספר בורות לשיגור רקטות בתוך בית, אשר הושמד על ידי חיל האוויר. שני חיילים מחטיבת הנח"ל נפצעו בקרב עם פעילי חמאס ושבעה נוספים נפצעו ממטען חבלה כאשר נכנסו לבית ממולכד. בערב נהרגו שני חיילים בלחימה עם המחבלים. באותו יום ביצע צה"ל סיכול ממוקד באסמעיל סעדי עקלוק, בכיר במערך הכטב"מים של חמאס.
בשעות הבוקר נורה מטח רקטות אל אזור השרון; כיפת ברזל יירטה רקטה אחת, ורקטה נוספת נפלה בשטח פתוח. חצי שעה לאחר מכן נורה מטח לאזור תל אביב והשפלה, אדם נפצע בינוני מפגיעת רקטה ברכב שנמצא סמוך אליו. במשך כל היום נורו רקטות על יישובי עוטף עזה.
בסך הכל חשף צה"ל עד כה כ-30 מנהרות, מתוכן 15 הושמדו על ידי החיילים.
26 ביולי: היום התשעה-עשר
במהלך אותו יום נהרגו בלחימה 5 חיילי צה"ל, מהם 3 לוחמים מחיל ההנדסה הקרבית. בכך עלה מספר אבדות צה"ל ל-40 חיילים.
האו"ם הציע ליום זה הפוגה הומניטרית בת 12 שעות, מ-08:00 ועד 20:00. מדינת ישראל וחמאס נענו להצעה. דקות לפני כניסת ההפוגה לתוקף, הפציץ צה"ל בניין מגורים בח'אן יונס. בתקיפה נהרגו לפחות 18 בני משפחת נג'אר, בהם 10 ילדים. במהלך שעות אחר הצהריים אישר הקבינט המדיני-ביטחוני את הארכת ההפוגה בארבע שעות נוספות. במהלך אותן ארבע שעות נוספות ירה חמאס רקטות ופצצות מרגמה לעבר השפלה, עוטף עזה, באר שבע, אשדוד ואשקלון. דובר חמאס אמר כי "אין הפסקת אש" וטען כי הארכת הפוגת האש בארבע שעות הייתה "מהלך חד צדדי של ישראל". על אף הודעת חמאס והמשך ירי הרקטות ופצצות המרגמה, ישראל קיבלה על עצמה המשך הפוגה חד-צדדית ל-24 שעות נוספות. פעילות השמדת המנהרות בידי צה"ל נמשכה גם במהלך ההפוגה.
27 ביולי: היום העשרים
במהלך הלילה מתו מפצעיהם שני חיילי צה"ל ועוד חייל נהרג מפצצת מרגמה. בכך עלה מספר ההרוגים ל-43 חיילי צה"ל. יום קודם לכן נענה הקבינט לבקשת האו"ם לבצע הפסקת אש של 24 שעות נוספות.
למרות הפסקת האש מצד ישראל חמאס לא נענה לה והמשיך לירות רקטות לעבר ישראל, כאשר בסביבות 8:30 בבוקר בוצע ירי רחב מאזור עוטף עזה ועד אזור השרון, רקטה אחת נפלה בפתח תקווה. עקב כך חידשה גם ישראל את לחימתה. בשעות הצהריים חמאס הודיע על הפסקת אש הומניטרית למשך 24 שעות החל מהשעה 14:00, אך גם הפסקת אש זו הופרה לאחר מספר שעות על ידי חמאס.
דובר צה"ל תת-אלוף מוטי אלמוז אמר כי בפעולה נהרגו עד כה מאות מחבלים, ובנוסף העריך כי מחבלים שהסתתרו בתוך המנהרות נהרגו כאשר צה"ל פוצץ אותן.
28 ביולי: היום העשרים ואחד
בעקבות בקשת חמאס להפסקת אש הומניטרית בחג המוסלמי עיד אל-פיטר צה"ל הורה שלא ליזום תקיפות ברצועה. חמאס המשיך בירי הרקטות, במהלך שעות הבוקר נורו מספר רקטות לכיוון אשקלון, ובתגובה תקף צה"ל 2 משגרים מוטמנים ואתר לייצור אמל"ח ברצועת עזה. לאחר מכן נשמר השקט למשך מספר שעות, אך הוא הופר שוב בשיגור רקטות אל יישובי עוטף עזה.
אחר הצהריים טענו הפלסטינים שצה"ל הפגיז את בית החולים שיפא בעזה וכן גן ציבורי במחנה הפליטים א-שאטי וגרם לכעשרה הרוגים פלסטינים, אך בדיקת צה"ל העלתה שלא מדובר בירי ישראלי אלא בשני המקרים מדובר בשיגורים כושלים של חמאס.
בשעות הצהריים נהרג לוחם הנדסה מפגיעת רקטת RPG בדחפור D9 שהיה בפעילות מבצעית ברצועה, מפקד הדחפור נפצע קשה. חוליית הנ"ט הפלסטינית נמלטה לבית סמוך ודחפור D9 אחר מוטט בית זה והרג 8 מהם. שני מחבלים נוספים נתפסו על ידי חטיבת גבעתי ונלקחו לחקירה. 4 חיילים מחטיבה 7, נהרגו מפגיעת פצמ"ר במועצה אזורית אשכול בשעות הערב נשמעו אזעקות באזור הכרמל וחדרה, אך לא אותרו נפילות. בשעות הערב חדרו מספר מחבלים דרך מנהרה לשטח ישראל, בסמוך ליישוב נחל עוז שבמועצה אזורית שער הנגב, ובחילופי האש נהרגו חמישה מחיילי צה"ל, חניכי קורס מ"כים, ומחבל אחד.
29 ביולי: היום העשרים ושניים
בין 02:10 ל-02:35 נורה מטח רקטות לעבר יישובי עוטף עזה, גוש דן והשפלה.
בשעות הבוקר המוקדמות תקף צה"ל ברצועת עזה מטרות רבות, בהן בנייני שידור של רשת הטלוויזיה של חמאס, ביתו של אסמאעיל הנייה, ביתו של ראש עיריית מחנה הפליטים אל-בורייג' ומבנה בנמל עזה. מאגר הדלק של תחנת הכוח היחידה בעזה עלה באש.
בשעות הערב הרג כוח חטיבת גבעתי חמישה מחבלים שיצאו מפיר מנהרה בדרום הרצועה.
30 ביולי: היום העשרים ושלושה
אונר"א דיווחה, בפעם השלישית, כי מצבור של רקטות נמצא באחד מבתי הספר שלה.
בלילה תקף צה"ל 100 מטרות טרור. בבוקר נפגע בית ספר של אונר"א וכ-16 פלסטינים נהרגו. הפלסטינים האשימו את צה"ל בתקיפה ומדינות רבות גינו את ישראל על הפגיעה בבית הספר.
ב-15:00 הכריזה ישראל על הפסקת אש הומניטרית עד 19:00 בחלק מאזורי רצועת עזה, אך הכרזה זו נדחתה על ידי חמאס, שהמשיך בירי על ישראל. בצהריים נהרגו שלושה חיילי יחידת מגלן כשנכנסו למרפאה ממולכדת של אונר"א בח'אן יונס, ובכך עלה מספר הרוגי צה"ל ל-56. בקרבות במהלך היום נהרגו למעלה מ-100 פלסטינים.
31 ביולי: היום העשרים וארבעה
בבוקר נהרגו 6 מחבלים בהיתקלויות עם חיילים. חמישה חיילים נהרגו מפגיעת פצמ"ר בחבל אשכול.
במהלך היום נורו רקטות על יישובי עוטף עזה. אחר הצהריים נפצע קשה אדם מפגיעה של רקטה בקריית גת. במועצה אזורית אשכול נותקו 9 יישובים מהחשמל עקב פגיעת רקטה פלסטינית במתקן של חברת החשמל.
ישראל הסכימה להעביר סיוע הומניטרי מטורקיה אך כאשר בדקה אותו גילתה בתוכו מערבל בטון וכן מאות כדוריות או גולות מתכת שיכולות לשמש כרסס, או חלק ממכונה לייצור שוקולד.
1 באוגוסט: היום העשרים וחמישה
החל מהשעה 08:00 החלה הפסקת אש ביוזמת באן קי-מון וג'ון קרי למשך 72 שעות. הפסקת האש אושרה על ידי חמאס וישראל. הפסקת אש זו הופרה תוך זמן קצר על ידי הפלסטינים בשיגור מספר רקטות לעבר יישובי עוטף עזה ולאחר מכן בירי שתי פצצות מרגמה. ב-9:30 תקפו מחבלים שיצאו ממנהרה כוח של פלס"ר גבעתי, והרגו 3 חיילים, שאחד נחשב תחילה כנעדר. במהלך הלחימה הוביל סגן מפקד הסיירת, סגן איתן פונד, מרדף אחר חוליית המחבלים בתוך המנהרה אשר במהלכו נתגלו פריטי מידע שאפשרו לקבוע את מותו של החייל הנעדר. בעקבות תקרית זו הופעל נוהל חניבעל. צה"ל המטיר על רפיח אש כבדה, ממנה נהרגו יותר מ-70 פלסטינים.
2 באוגוסט: היום העשרים ושישה
הפלסטינים דיווחו כי 107 בני אדם נהרגו במהלך הלילה ברצועת עזה, כתוצאה מהפצצות צה"ל. 35 נהרגו בתקיפות צה"ל ברפיח בלבד. צה"ל תקף 200 מטרות טרור ברצועת עזה.
בשעה 6 בבוקר נורה מטח רקטות כבד מאזור אשקלון עד לאזור פתח תקווה.
בתשע בערב כינסו ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הביטחון משה יעלון מסיבת עיתונאים בה הודיעו שצה"ל סיים להשמיד כמעט את כל מנהרות החדירה הידועות לו וכעת הוא ייערך מחדש מחוץ לרצועת עזה להמשך המבצע.
במהלך הערב החלו כוחות צה"ל לסגת מצפון רצועת עזה לעבר מדינת ישראל.
3 באוגוסט: היום העשרים ושבעה
למרות נסיגה חלקית של כוחות צה"ל מרצועת עזה, המשיכו הפלסטינים בירי רקטות כבד על יישובי עוטף עזה והדרום ואף הגבירו אותו: 119 רקטות ופצצות מרגמה נורו ביום זה. בתגובה תקף חיל האוויר מטרות טרור בעזה, ביצע סיכולים ממוקדים ופגע במחבלים רבים.
נמצאו אופנועים במנהרת טרור, והובעה סברה שנועדו לשמש את המחבלים בפעולות טרור.
הפלסטינים דיווחו על 71 הרוגים.
4 באוגוסט: היום העשרים ושמונה
במהלך יום זה גבר ירי הרקטות, ובשעות הבוקר נורו כ-30 רקטות. בהמשך הבוקר המשיך צה"ל לתקוף אווירית ולבצע סיכולים ממוקדים.
ביום זה הודיעה ישראל על הפסקת אש חד-צדדית מהשעה 10:00 ועד השעה 17:00. אך חמאס המשיך לירות לכן ישראל הפסיקה את הפסקת אש הזו.
בשעות הלילה הודיעה ישראל על הפסקת אש ב-08:00, לאחר מכן הודיע ארגון חמאס שגם הוא ינצור אש באותה שעה.
הפעילות המבצעית בשלב השלישי - הפסקות אש
שלב זה התאפיין בהפסקות אש אחדות ובניסיונות להגיע להסכם שמקובל על שני הצדדים. ישראל סירבה לנהל משא ומתן תחת אש ולכן לאורך השיחות שהתקיימו בקהיר, נשמרה הפסקת האש. עם זאת, חמאס הפר כמה מהפסקות האש והחל לירות בסיומן של אחרות. ימי הלחימה בשלב זה היו מועטים ועמדו על שלושה ימים.
5 באוגוסט: היום העשרים ותשעה
מוקדם בבוקר, לפני כניסת הפסקת האש לתוקפה, סיים צה"ל להשמיד את כל מנהרות החדירה מרצועת עזה אל תוך ישראל הידועות לו. כרבע שעה לפני תחילת הפסקת האש, ירה חמאס מטח רקטות לעבר מעלה אדומים וסביבת ירושלים, השפלה, אשדוד ויישובי עוטף עזה, וחיל האוויר תקף מטרות ברצועת עזה. בשעה 8:00 בבוקר החלה הפסקת אש למשך 72 שעות וצה"ל הסיג את כל כוחותיו מרצועת עזה. בצד הישראלי נשא הרמטכ"ל בני גנץ נאום אופטימי (הידוע כ"נאום הכלניות") המבשר את תחילת החזרה לשגרה וסיום הלחימה. בעזה ניסו לייצר תמונת ניצחון תקשורתית.
6 באוגוסט: היום השלושים
במשך היום נשמרה הפסקת האש ללא אירועים מיוחדים.
7 באוגוסט: היום השלושים ואחד
חמאס הוציא להורג מספר פלסטינים בחשד שריגלו עבור ישראל ומצרים. מאוחר בערב נהרגו 4 מחבלי חמאס בג'באליה בהתפוצצות מטען חבלה.
חמאס הודיע שב-8:00 למחרת הוא יחדש את ירי הרקטות אל עבר ישראל.
8 באוגוסט: היום השלושים ושניים
בשעה 4 לפנות בוקר חמאס הפר את הפסקת האש לאחר שירה שתי רקטות לעבר המועצה האזורית אשכול, אך הוא הכחיש פעולה זו. בשעה 8:00 תמה הפסקת האש, וחודש הירי לעבר ישראל - כ-20 פצמ"רים ורקטות נורו לאזור אשקלון וחבל אשכול. לאחר שעתיים וחצי של חוסר תגובה מצד ישראל, ישראל החלה להגיב ולתקוף בעזה ובתקיפות חיל האוויר נהרגו 5 מחבלים. קצת לפני השעה 19:00 נורו לראשונה מאז סיום הפסקת האש רקטות לאזור באר שבע. ביום זה נורו יותר מ-50 רקטות ופצמ"רים לשטח ישראל, נכון לשעה 20:00.
9 באוגוסט: היום השלושים ושלושה
פלוגות חמאס המשיכו בירי לעבר ישראל, וירו בסך הכל כ-30 רקטות. במקביל הגביר צה"ל את פעולות התגובה שלו, וביצע סיכולים ממוקדים בהם נהרגו 9 מחבלים וכן תקיפות של 60 מטרות טרור ברצועה.
10 באוגוסט: היום השלושים וארבעה
חמאס המשיך בירי פצמ"רים ורקטות, בעיקר לעוטף עזה אך גם לנתיבות ולאשקלון. צה"ל שמר על תגובות מתונות לירי, והפציץ מטרות בודדות ברצועה. בשעות הערב הושגה הסכמה על הפסקת אש החל מחצות למשך 72 שעות. ירי הרקטות נמשך עד לכניסתה לתוקף של הפסקת האש, וכלל רקטה שנורתה לגוש דן ונפלה בשטח פתוח, ויירוטים באשדוד ובקריית מלאכי. חיל האוויר הרג פעיל של מערך המנהרות של חמאס בצפון רצועת עזה.
12-11 באוגוסט: הימים השלושים וחמישה והשלושים ושישה
במשך יומיים אלו נשמרה הפסקת האש ללא אירועים מיוחדים.
13 באוגוסט: היום השלושים ושבעה
שעות ספורות לפני תום הפסקת האש תגבר צה"ל את כוחותיו בגבול הרצועה. בשעות הערב נשמעו אזעקות במועצות שער הנגב וחוף אשקלון, לפני תום הפסקת האש. כרבע שעה לפני תום הפסקת האש ובמקביל לדיווחים שהפלסטינים מוכנים להאריכה ל-48 או 72 או 120 שעות נוספות, החל ירי רקטות אל עבר ערי ויישובי הדרום, במהלכו כיפת ברזל יירטה רקטה מעל נתיבות.
14 באוגוסט: היום השלושים ושמונה
חמאס וישראל סיכמו על הארכת הפסקת האש בחמישה ימים. עד אשר יצאה הודעה רשמית מישראל על אישור הפסקת האש, חמאס המשיך לירות רקטות וישראל תקפה ברצועת עזה.
15–18 באוגוסט: היום השלושים ותשעה עד היום הארבעים ושניים
במשך ארבעה ימים אלו נשמרה הפסקת האש. ב-18 באוגוסט סוכל ניסיון של החמאס לבצע הפיכה ברשות הפלסטינית. בעקבות ניסיון זה, היחסים בין אבו מאזן לחמאס התערערו.
הפעילות המבצעית בשלב הרביעי - חידוש הלחימה
שלב זה, שהחל בהפרת הפסקת האש על ידי חמאס, התאפיין בירי כבד של רקטות ופצמ"רים על ישראל, ומנגד בתקיפות מהאוויר והים שביצע צה"ל, עם דגש על סיכולים ממוקדים נגד בכירי חמאס. בימים האחרונים של שלב זה, צה"ל פגע ומוטט מספר רבי קומות בעזה, לאחר ביצוע נוהל אזהרה "הקש בגג", וחמאס ריכז מטחים כל יום על ישוב אחר בעוטף עזה.
19 באוגוסט: היום הארבעים ושלושה
לאחר ששני הצדדים לא הצליחו להגיע להסכם סופי, הוחלט להאריך את הפסקת האש ב-24 שעות נוספות ליום זה. בשעות אחר הצהריים הפר חמאס את הפסקת אש זו, כאשר ירה שתי רקטות לבאר שבע, ארבע רקטות לאופקים ורקטה נוספת לנתיבות ומטח רקטות ופצמ"רים לעוטף עזה. בתגובה צה"ל תקף מטרות טרור ברצועה, והמשלחת הישראלית נקראה לשוב מקהיר.
בשעות הערב, כחלק מהתגובה להפרת הפסקת האש, תקף צה"ל בית בשכונת שייח' רדואן שבעזה במטרה להרוג את מוחמד דף, ראש הזרוע הצבאית של חמאס. בתקיפה נהרגו אשתו, בתו ובנו של דף; לא ידוע מה עלה בגורלו של דף. בתגובה לכך ביצע חמאס ירי רקטות כבד לעבר הדרום, מטח כבד מאוד על הערים אופקים, באר שבע, נתיבות, אשקלון ואשדוד ואף הרחיב אותו בהמשך גם לאזורי השפלה, גוש דן וירושלים. ביום זה ירו המחבלים כ-50 רקטות, מרביתן נפלו בשטחים פתוחים בעוד השאר יורטו על ידי כיפת ברזל.
20 באוגוסט: היום הארבעים וארבעה
ירי הרקטות המשיך גם ביום זה, בתגובה המשיך צה"ל לתקוף מטרות טרור ברצועה, אך בודדות בלבד, ובעיקר תקף חוליות שיגור והרג מספר מחבלים. עד שעות אחר הצהריים נורו ביום זה למעלה מ-100 רקטות. בשעות הערב התרחב הירי לאזור השפלה, אזעקות נשמעו בפתח תקווה, אור יהודה, יהוד וקריית אונו, הרקטות מירי זה יורטו על ידי כיפת ברזל. בסך הכל ירה חמאס במהלך היום 168 רקטות ופצמ"רים אל ישראל, יותר מאשר בכל יום אחר במהלך המבצע.
בשעות הערב הודיעה הזרוע הצבאית של חמאס כי המשלחת הפלסטינית לא תחזור עוד לקהיר, והזהירה חברות תעופה מלטוס לישראל.
האזעקות נשמעו באותו יום גם בחדרה, בנימינה בעקבות שיגור רקטות M-302.
21 באוגוסט: היום הארבעים וחמישה
בשעות הלילה נורו רקטות לעבר יישובי עוטף עזה. מערכת כיפת ברזל יירטה רקטה שנורתה לעבר אופקים. בצהריים רקטה שירו המחבלים פגעה בגן ילדים במועצה אזורית אשכול. מהפגיעה נפצע בינוני-קשה אב שגונן על הילדים בגופו.
בשעה 19:41 שוגרו מטחים בלתי פוסקים לאזור באר שבע ולפזורה הבדואית בנגב, כשעה לאחר מכן נורה מטח של כמה רקטות לשפלה ואף ליישובי השומרון.
לפנות בוקר כוחות חיל האוויר, בהנחיית השב"כ, הרגו בסיכול ממוקד שלושה בכירי חמאס: ראאד אל-עטאר (מפקד חטיבת רפיח וממתכנני חטיפת גלעד שליט), מוחמד אבו שמאללה ומוחמד ברהום (מפקדי חטיבת דרום של הזרוע הצבאית).
בשעות הצהריים אושר גיוסם של כ-10,000 חיילי מילואים, לשם מוכנות להרחבת הפעולה הצבאית.
22 באוגוסט: היום הארבעים ושישה
הירי לעבר הדרום המשיך גם ביום זה, וכתגובה המשיך צה"ל בהפצצת מטרות טרור. במהלך יום זה יורטו מעט רקטות בעוד רבות התפוצצו חלקן בשטחים פתוחים וחלקן בשטחים בנויים וגרמו בעיקר לנזק. רקטת גראד פגעה פגיעה ישירה בבית כנסת באשדוד ופצעה 3 אזרחים. אחר הצהריים נורו מספר רקטות לעבר גוש דן. בשער הנגב נהרג ילד בן 4 מפגיעה ישירה של פצמ"ר. מאוחר בערב חייל נפצע אנושות ועוד מספר אנשים נוספים נפצעו מפגיעת רקטת גראד באזור גן יבנה. החייל נפטר מפצעיו לאחר מספר ימים. במהלך היום עד 22:30 נורו כ-120 רקטות ופצמ"רים על ישראל.
בתגובה תקף חיל האוויר בלילה בניין בשכונת סברה בעזה ששימש לפעילות טרור, ככל הנראה כדי לבצע סיכול ממוקד בבכיר של חמאס. הבניין הוחרב לחלוטין ובתקיפה נהרגו 12–20 מחבלים ונפצעו עשרות.
חמאס הוציא להורג באופן פומבי 21 פלסטינים, בהם פעילי חמאס, בחשד ששיתפו פעולה עם ישראל.
בשעות הערב חמאס שיגר רקטות M-302 לעבר חיפה ועכו. סה"כ בצפון היו נפילות בחיפה, עכו, קיסריה ובנימינה.
23 באוגוסט: היום הארבעים ושבעה
בשעות הערב נורתה רקטה מדרום לבנון לעבר עכו, רקטה זו התפוצצה בשכונה הצפונית וגרמה לנזק רב ולנפגע בודד. מאוחר יותר דווח כי צה"ל תקף את האזור ממנו שוגרה הרקטה.
כיפת ברזל השמיד ביום זה 30 רקטות שהיו בדרך לעכו והקריות. (20 שוגרו מחמאס, 10 שוגרו מלבנון).
24 באוגוסט: היום הארבעים ושמונה
בתחילת היממה, בשעות לילה מאוחרות יותר, נשמעו שלוש אזעקות ברמת הגולן, חמש רקטות נורו משטח סוריה ונפלו בשטחים פתוחים. כתוצאה מירי זה נפל קו מתח גבוה ונגרמה הפסקת חשמל גדולה באזור.
לאורך היום נורו רקטות ופצמ"רים רבים על ישראל, בעיקר על עוטף עזה, שדרות ואשקלון. בצהריים נפצעו שני ישראלים קשה מפגיעת פצמ"ר במעבר ארז. בערב יירטה כיפת ברזל שתי רקטות באזור ירושלים. בסך הכל נורו במהלך היום כ-130 רקטות ופצצות מרגמה אל עבר ישראל.
בצהריים חמאס שיגר את הרקטות גם לאזורים גוש דן והשפלה בהם: תל אביב, נתניה, גבעתיים, חולון, ראשון לציון, לוד, נס ציונה, פתח תקווה ורמת גן. שעתיים לאחר מכן שיגר החמאס גם לאורך מפרץ חיפה בהם: חיפה, עכו, קריית אתא, זכרון יעקב. חלקם נפלו גם בחדרה, פרדס חנה ועפולה.
לראשונה נשמעו אזעקות בנהריה, כרמיאל, מירון, מעלות-תרשיחא וצפת עקב שיגור רקטות של חמאס לעבר עכו. האזעקות בנהריה, מירון, מעלות-תרשיחא וצפת היו אזעקות שווא. הדי פיצוץ נשמעו מדרום לכרמיאל כתוצאה מנפילת רקטה בכפר דיר אל-אסד.
במהלך היום ביצע צה"ל מספר תקיפות, בעיקר נגד חוליות שיגור ומשגרי רקטות. בשעות הצהריים המאוחרות הרג חיל האוויר בסיכול ממוקד את פעיל הטרור מוחמד אלע'ול, שהיה אחראי על העברת הכספים בחמאס.
25 באוגוסט: היום הארבעים ותשעה
ביום זה ירו המחבלים למעלה מ-130 רקטות ופצמ"רים לשטח ישראל, כיפת ברזל יירטה 16 מהן. יום זה התאפיין במטחים כבדים לעבר עוטף עזה. לקראת הלילה נשמעו אזעקות מקריית שמונה ועד עכו כאשר שתי רקטות נורו מלבנון והתפוצצו באזור.
26 באוגוסט: היום החמישים
בסביבות השעה 6 וחצי בבוקר נורה מטח רקטות לעבר ישראל ונשמעו אזעקות בגוש דן, בשרון, בשפלה, באשקלון ובאשדוד. רקטה פגעה בבית מגורים באשקלון. בשעות הבוקר והצהריים נורו מטחים כבדים אל עבר עוטף עזה ורקטת גראד פגעה בגן ילדים באשדוד וגרמה לנזק.
במקביל לדיווחים על הפסקת אש והפסקת תקיפות חיל האוויר הישראלי, המשיך חמאס בירי כבד של רקטות ובעיקר של פצמ"רים לעבר עוטף עזה. במהלך שעות הצהריים נפגעו שני אנשים בצורה קשה ואיש נוסף באופן אנוש מפגיעת פצמ"ר במועצה אזורית אשכול, מאוחר יותר מתו שניים מהם מפצעיהם.
בשעות הערב קיבלו ישראל, חמאס והג'יהאד האסלאמי את היוזמה המצרית והסכימו על הפסקת אש למשך חודש, וזו הייתה אמורה להיכנס לתוקפה בשעה 19:00 של אותו היום. לאחר השעה 19:00 המשיך הירי עד לשעה 19:15 וצה"ל בחר להבליג עליו; לאחר מכן פסק הירי לחלוטין. עם הפסקת הירי משני הצדדים וההכרזה הרשמית על הפסקת האש, פצחו תושבי רצועת עזה בקריאות שמחה וחגגו ברחובות. שני תושבי עזה נהרגו במהלך החגיגות.
27 באוגוסט: הדיון שאחרי ומהלכים מתוכננים
ביום שאחרי שני הצדדים הכריזו על ניצחון במערכה.
חמאס, הרשות הפלסטינית והעולם הערבי
בערב 26 באוגוסט יצאו רבים מתושבי עזה ואנשי הגדה המערבית לחגיגות ברחובותיהם כאשר אחזו בנשק ובדגלי חמאס והרשות הפלסטינית. ראשי חמאס יצאו מהבונקרים שלהם וקראו ניצחון, מחמוד א-זהאר וסאמי אבו זוהרי נשאו לפלסטינים בעזה נאומי ניצחון ועיזת א-רישק הפציר בכך שישראל כשלה באופן מבצעי. במקביל, הצהיר אבו מאזן כי ברצונו להמשיך בנקיטת צעדים כדי להבטיח הקמת מדינה פלסטינית ברצועת עזה.
קטר, הספונסרית של חמאס והמזוהה עם רשת הטלוויזיה אלג'זירה דיווחה ברשתות הטלוויזיה שלה על ניצחון חמאס דקות ספורות לאחר תחילת הפסקת האש.
במצרים, שבה יש עוינות לאחים המוסלמים, גינו את מעשיה של ישראל אך מנגד טענו כי מעשיהם של חמאס לא הובילו לדבר, פרט לסבל נוסף עבור תושבי עזה והצדקת מעשי ישראל. הכותב רשם.
ישראל
התקשורת הישראלית ראתה בתגובותיו של חמאס אחרי המבצע תעמולה תקשורתית. בישראל הדעות היו חלוקות לנוכח ההרוגים, העלויות הנזקים והמערכה הצבאית. הנזקים הוערכו בכ-60 מיליון ש"ח. עלות המבצע הוערכה על ידי בכירים במערכת הביטחון ביותר מ-9 מיליארד ש"ח, ועל ידי משרד האוצר בפחות מ-7 מיליארד ש"ח. נגידת בנק ישראל, קרנית פלוג המליצה להגדיל את הגרעון התקציבי ל-3% באופן חד-פעמי כדי לכסות את עלות המלחמה.
קבוצות פוליטיות שמאליות קשרו בין המבצע לבין סירובו של בנימין נתניהו להכיר בממשלת אחדות פלסטינית, שהובילו לכישלון השיחות למגעי שלום. לכאורה, פעולות אלה הצדיקו את יוזמת חמאס לחטוף ולרצוח את שלושת הנערים שכן ללא מהלכים מדיניים נקט חמאס במהלכים אלימים. בדיעבד המבצע אישר את תוקף חמאס כארגון עמו ניתן להגיע להסכמים, אפילו של הפסקת אש, והוא מייצג רוב באוכלוסייה העזתית שכן נבחר בבחירות.
אחרים טענו כי חמאס נשאר ונותר ארגון טרור ובין היתר מנצל את הסכסוך הישראלי-פלסטיני למטרותיו. גם בסיקורי עיתונים הוצג לא פעם כי הציבור בגדה אינו מאשים את ישראל בהסלמה. במהלך המבצע שמעו קולות כנגד חמאס, ויש לזכור כי לא פעם היו הוצאות להורג של "משת"פים" בידי חמאס בעת המבצע. נתניהו בעצמו ציין בעבר כי גם לאחר סיום הלחימה חמאס הזהיר כי זו הייתה רק אתנחתא במאבק של חמאס נגד ישראל. לכן הקבוצות הפוליטיות הימניות ראו בהסכם חסר תועלת, היה עדיף להמשיך את ההתכחשות עם חמאס עד גמר המלאי שלו במקום לתת לו ניצחון רגעי. זו הסיבה לדעתם שנתניהו לא קרא לקבינט לדון בהפסקת האש. ליברמן קרא בפומבי, . אחרים הסכימו עם החלטות של נתניהו אולם ביקרו את אופן התנהלותו עם הממשל האמריקאי.
ב-27 באוגוסט טען נתניהו כי מטרת הכניסה לרצועה הייתה טיפול במנהרות ובתום הטיפול, הכוחות יצאו מהרצועה. ישראל מנעה פיגועי ראווה, מראש הסכימה לפתוח את המעברים וביצע שיחות עם המשלחת הפלסטינית בראשה אבו מאזן ולא החמאס.
תושבי הדרום סקפטים וטוענים כי זה רק עניין של זמן עד למערכה הבא אם אין פירוז בעזה. הם מרגישים שמדינת ישראל זנחה אותם והמבצע החל רק לאחר ירי אל המרכז. עיקר תלונותיהם היא על התנהלותה של המדינה לאורך המלחמה. תחילה היו אלו המנהרות אשר על פי מקורות היו ידועים למדינה אך היא בחרה שלא לטפל בהם עד למבצע. לאחר מכן היה זה הרמטכ"ל בני גנץ שמהר לקרוא לתושבי עוטף עזה לחזור אל בתיהם ואמר . ביקורו של בוגי יעלון בדרום בוטל לאחר חשש לפגיעה בו באמצעות פצמ"רים. בנוסף, לא דווח להם על הפסקת האש הצפויה ב-26 באוגוסט שיכלה לדעתם למנוע את שני ההרוגים.
ארצות הברית והמערב
ארצות הברית מזכיר המדינה האמריקאי ג'ון קרי הצהיר כי בכוונתו לעזור בשיקום בעזה.
הרוגים, פצועים ונזקים
במהלך המבצע נורו 4,594 רקטות ופצצות מרגמה לעבר ישראל - 735 מהן יורטו על ידי כיפת ברזל, 188 מהן כשלו ונפלו בתוך שטחי הרצועה ו-3,641 מהן נפלו בתוך ישראל, צה"ל תקף 6,231 מטרות טרור ברצועת עזה כאשר 10,590 נפגעו בעקבות התקיפות - 4,024 נהרסו עד היסוד - וצה"ל השמיד 34 מנהרות טרור ברצועת עזה - בהן 14 מנהרות חודרות לישראל.
בישראל נהרגו 64 חיילים ו-7 אזרחים, ונפצעו 1,620 חיילים ו-684 אזרחים. מבחינת הפלסטינים, מבצע צוק איתן היה האירוע הקטלני ביותר ברצועה מאז היווסדה. לפי חדשות 2 מספר ההרוגים הפלסטינים הוא כ-2,203, מתוכם כ-1,400 מחבלים, ומעל 10,000 נפצעו. לפי דובר צה"ל לפחות כאלף מחבלים נהרגו במהלך הלחימה ורבים יותר נפצעו. בנוסף, עשרות פלסטינים ברצועת עזה הוצאו להורג בידי חמאס בחשד ששיתפו פעולה עם ישראל.
יותר מעשרת אלפים מבנים ברצועת עזה נהרסו בהפצצות, ובין 300 אלף לחצי מיליון מתושבי הרצועה הפכו לעקורים. ההערכות הן כי ידרשו בין 6 ל-10 שנים על מנת לשקם את הרצועה. מהצד הישראלי, נגרם נזק למבנים וכלי רכב בדרום ישראל. רבים מתושבי עוטף עזה נאלצו להימלט מבתיהם עקב הירי הבלתי-פוסק של רקטות ופצמ"רים.
הדלפת מידע
במהלך המבצע התרחשו בישראל אירועים אחדים של הדלפת מידע:
זווית דו-מישור
זווית דו-מישור היא הזווית בין שני מישורים. נקראת גם זווית דיהדרלית.
הגדרה
ההגדרה הטבעית לזווית היא בין שני ישרים נחתכים. הזווית \ \phi_{AB} בין שני מישורים A ו-B במרחב מוגדרת כזווית בין האנכים של מישורים אלה בנקודה משותפת.
לחלופין, ניתן להגדיר את זווית הדו-מישור \ \phi_{AB} כזווית בה יש לסובב את מישור A ביחס לקו החיתוך בין המישורים, כדי שיתלכד עם מישור B. הזווית ההפוכה \ \phi_{BA} תחזיר אותנו ממישור B למישור A, לכן. גם הזווית המשלימה ל- \ \phi_{AB} מאפשרת הגעה ממישור A ל-B.
בממדים גבוהים יותר, הזווית הדיהדרלית מייצגת את הזווית בין שני היפר-מישורים; דהיינו הזווית בין שני תתי-מרחבים מממד n - 1 המוכלים שניהם במרחב מממד n. הזווית הדיהדרלית במקרה זה מחושבת באופן דומה - כזווית בין האנכים לעל-מישורים אלה - שהם הווקטורים הניצבים לכל אחד מהווקטורים הפורשים של תתי-המרחבים, בהתאמה.
חישוב זווית דיהדרלית
כאשר שני המישורים הנחתכים נתונים בהצגה קרטזית באמצעות צמד המשוואות הליניאריות:
הזווית הדיהדרלית ביניהם, φ, ניתנת לחישוב על ידי הנוסחה:
הגדרות חלופיות
שמאל|ממוזער|200px|איור 1: זווית הדו-מישור בין שלושה וקטורים
כשם שניתן להגדיר מישור באמצעות שני ישרים הנחתכים בנקודה אחת, ניתן גם להגדיר זווית דו-מישור באמצעות שלושה וקטורים שונים:, ו  (הווקטורים האדום, הירוק והכחול באיור 1). הווקטורים  ו מגדירים מישור אחד, בעוד שהווקטורים  ו-  מגדירים מישור נוסף.
זוויות דו-מישור של ארבעה אטומים
שמאל|ממוזער|200px|איור 2: זווית הדו-מישור בין שלושה וקטורי קשר כימי, המחברים ארבעה אטומים בקירוב טוב, קשרים כימיים בין אטומים שכנים במולקולה שומרים על אורכיהם ועל הזוויות היחסיות ביניהם גם כאשר המולקולה מתפרקת למספר מולקולות קטנות יותר, או נקשרת למולקולות אחרות. הודות לכך, ניתן להגדיר את מבנה המולקולה באמצעות סדרה של זוויות דו-מישוריות, שכל אחת מהן מוגדרת על ידי שלישיית וקטורי קשר כימי. כפי שמודגם באיור 2, הזווית הדו-מישורית \ \phi משנה רק את המרחק בין האטום הראשון והרביעי. שאר המרחקים הבין-אטומיים באיור מאולצים על ידי אורכי הקשרים הכימיים וזוויותיהם.
שמאל|ממוזער|200px|איור 3: זווית הדו-מישור בין שלושה וקטורי קשר כימי, המחברים ארבעה אטומים. מנקודת מבט זו, וקטור הקשר השני (הירוק) יוצא מתוך הדף
איור 3 ממחיש את הזווית הדו-מישורית בין ארבעה אטומים. האטום הראשון פונה כלפי מטה, האטום הרביעי פונה באלכסון ימינה ואילו האטומים השני והשלישי ממוקמים במרכז. וקטור הקשר השני יוצא מתוך הדף. הזווית הדו-מישורית \ \phi היא הזווית הנוצרת בין הווקטור האדום לבין הווקטור הכחול  במגמה מתמטית חיובית (נגד כיוון השעון). כאשר האטום הרביעי משלים הקפה סביב האטום הראשון, הזווית הדו-מישורית מתאפסת. כאשר האטומים הראשון והרביעי נגדיים זה לזה, כמו באיור 2, הזווית הדו-מישורית היא.
זוויות דו-מישוריות במולקולות ביולוגיות
חלבונים בנויים משרשרת של חומצות אמינו המחוברות זו לזו באמצעות קשר פפטידי. נקבעו שמות תקניים לזוויות הדו-מישוריות לאורך השרשרת:
כלומר, הזווית \ \phi קובעת את המרחק בין אטומי הפחמן של קבוצות הקרבוקסיל של חומצות אמינו שכנות. הזווית \ \psi קובעת את המרחק בין אטומי החנקן של קבוצות האמין של חומצות אמינו שכנות. לבסוף, הזווית \ \omega קובעת את המרחק בין אטומי הפחמן הראשיים של חומצות אמינו שכנות.
מישוריות הקשר הפפטידי מאלצת את הזווית השלישית \ \omega להיות 0^{\circ} או 180^{\circ}. התצורה בה מכונה תצורת ציס (cis) ואילו התצורה בה   מכונה תצורת טראנס (trans). אלה תצורות איזומריות. המרחקים בין אטומי הפחמן המרכזיים בתצורות ציס וטראנס הם בקירוב 2.8 ו-3.8 אנגסטרם, בהתאמה. באופן כללי, תצורת טראנס שכיחה יותר בחלבונים. תצורת ציס מופיעה בעיקר בקשר הפפטידי לקבוצה האימינית של חומצת האימינו פרולין (ראו גם - איזומריות ציס-טראנס).
הזוויות הדו-מישוריות בחלבונים מסומנות כ-\ \chi_{1}-\ \chi_{5}, בהתאם למרחקן מאטום הפחמן המרכזי הנושא את השייר של חומצת האמינו. הזווית הראשונה \ \chi_{1} מוגדרת על ידי האטומים, הזווית השנייה \ \chi_{2} מוגדרת על ידי האטומים , וכן הלאה.
הזוויות הדו-מישוריות בחלבונים נוטות להצטבר בקרבת הזוויות 180^{\circ}, 60^{\circ} ו- -60^{\circ}. קיימת השפעה הדדית בין זוויות דו-מישוריות שכנות: רק לעיתים רחוקות נמצא שתי זוויות דו-מישוריות שכנות בגודל 60^{\circ} וכו'.
IUPAC הגדירו שמות תקניים גם לזוויות דו-מישוריות במולקולות אחרות, כגון חומצות הגרעין DNA ו-RNA ורב-סוכרים.
פוניקולר
פוניקולר (בצרפתית: Funiculaire) הוא כלי תחבורה הנמשך על ידי כבל במעלה מתלול. שיווי המשקל בין שני הקרונות מאפשר נסיעה תוך שימוש במנוע בעל הספק נמוך יחסית, שכן משקל הקרון היורד מושך כלפי מעלה את הקרון העולה. הקרונות עצמם אינם ממונעים, והמנועים המניעים את הכבל נמצאים בתחנות הקצה, בדומה לרכבל.
מקור השם
מקור המילה במילה הלטינית funiculus שמשמעה "חבל דק".
אופן הפעולה
במרבית סוגי הפוניקולרים שני קרונות רכבת מחוברים לכבל אחד ונעים לחלופין מעלה ומטה לרוב על מסילה אחת (המסילה מתפצלת במרכזה ומאפשרת מעבר הקרונות זה לצד זה), ולעיתים נדירות יותר - על שתי מסילות מקבילות זו לזו.
שימושים
פוניקולרים משמשים בעיקר במקומות בהם מדובר במדרונות תלולים בהם אחוז השיפוע של המתלול אינו משתנה (אחוז השיפוע קבוע), אחרת לא ניתן להפעיל את הפוניקולר, ויש להשתמש ברכבל.
קרונותיו של הפוניקולר מתוכננים לשיפוע המתלול בהיותם מדורגים. על ידי שימוש בקרונות הנמשכים זה אחר זה כמדרגות, כיסאות הנוסעים בתוך הקרונות נותרים אופקיים ביחס לקרקע.
פוניקולרים משמשים לתחבורה ציבורית כגון הפוניקולר של מונמארטר בפריז, הפוניקולר של מונז'ואיק בברצלונה, הכרמלית בחיפה, הטונל ופוניקולר קבאטש-טקסים באיסטנבול ו-15 הפוניקולרים הפועלים בוולפראיסו שבצ'ילה.
פוניקולרים אחרים משמשים להעלאת נוסעים במעלה הרים - כגון הפוניקולר של מונטסראט בספרד וכן הפוניקולר בסקרבורו שבאנגליה.
היסטוריה
הפוניקולרים הראשונים הונעו באמצעות לחץ מים ואפשרו העלאת והורדת אסדות נושאות סחורה במעלה ובמורד גבעות בהן נחצבו תעלות. פוניקולרים אלה נבנו במהלך המאה ה-19, בעיקר בשנות ה-30 של המאה בארצות הברית.
דוגמאות לתעלה בה עשו שימוש במנגנון זה היה רכבת אלייני פורטאג' במדינת פנסילבניה בשנת 1834 וכן בתעלת מוריס שחיברה את נהר דלאוור ונהר פאסאיק בניו ג'רזי.
מאוחר יותר נעשה שימוש בפוניקולרים על מנת להסיע נוסעים. אחת הדוגמאות הראשונות היה הפוניקולר בהר לווה שבקליפורניה שהחל לפעול ב-4 ביולי 1893.
פוניקולר ידוע נוסף הוא הפוניקולר על הר וזוב, עליו נכתב בשנת 1880 השיר פוניקולי פוניקולה. פוניקולר זה ניזוק בהתפרצות ההר בשנת 1944 ואינו בשימוש כיום.
פוניקולרים ברחבי העולם
הפוניקולר התלול בעולם הוא רכבת קאטומבה שבניו סאות' ויילס באוסטרליה, שזוויתו 52° מעלות (תלילותו 122%)
אבן אילת
אבן אילת הוא שמה של אבן חן ירוקה-כחולה, הנחשבת לאבן הלאומית של ישראל וידועה גם כ"אבן המלך שלמה". אבן אילת נכרתה בבקעת תמנע, וקיבלה את שמה מסמיכות הימצאה לעיר אילת.
מאפיינים
נוסחת הרכבה של אבן אילת (Cu3P2O8Cu(OH ומשקלה הסגולי 2.8–3.2.
סקוטלנד ההיסטורית
סקוטלנד ההיסטורית (באנגלית: Historic Scotland) הייתה סוכנות שהשתייכה לממשלת סקוטלנד והייתה אחראית על שימור וניהול מספר מבנים ואתרים בעלי חשיבות למורשת ולהיסטוריה הסקוטית.
אבן אילת
מאפיינים
בבואה במגע עם חומצה מלחית מוכתמת אבן אילת בגווני צהוב.
סקוטלנד ההיסטורית
הסוכנות הקבילה לארגון "המורשת האנגלית" (באנגליה), "שירות הסביבה והמורשת" (בצפון אירלנד) וארגון "Cadw" (בוויילס). סוכנות סקוטלנד ההיסטורית הוקמה בשנת 1991, והחליפה את אגף "האתרים העתיקים" במשרד היצירות של הממלכה המאוחדת. הארגון ניהל ותיחזק את כל האתרים ההיסטוריים הנמצאים בבעלות הממשלה המקומית, והיה אחראי על רישום המבנים בסקוטלנד וקביעת דרגת שימורם (B ,A או C). ב-1 באוקטובר 2015 פורק הארגון וכל סמכויותיו ותחומי אחריותו הועברו לארגון החדש, "סביבה היסטורית סקוטלנד" (Historic Environment Scotland, או HES).
אבן אילת
כרייה
בבקעת תמנע התבצעה כרייה נרחבת של נחושת ומינרלי נחושת עוד בימי מצרים העתיקה, ושרידים לכרייה זו ניכרים ברחבי הבקעה. בשנת 1954 הוקמה חברת מכרות נחושת תמנע שעסקה בכרייה מסחרית של נחושת, אולם כרייה זו פסקה כעבור שלושה עשורים.
פיסות סלע גולמי ואבני חן מלוטשות הנמכרות כיום תחת אותו שם מגיעות ממכרות ברחבי העולם, בעיקר מאפריקה ומאמריקה הדרומית. אחד המקורות העיקריים לאבן חן בהרכב דומה הוא פרו.
שימושים
השימוש העיקרי באבן אילת הוא ליטושה ושיבוצה בתכשיטים. מבחינה גמולוגית נחשבת אבן אילת כאבן חן יקרה למחצה בעלת חשיבות מועטת בעולם, אך בעלת חשיבות מקומית בשל היותה אבן החן היחידה שנכרתה בישראל.
אבן אילת נחשבת לאבן אספנות. עם זאת, הפסקת כרייתה של אבן אילת בישראל חשובה בעיקר לאספנים המקפידים על מקורה.
אבן אילת בבולאות
בשנת 2002 הנפיק השירות הבולאי גליונית מזכרת בשם "גאולוגיה של ארץ ישראל" שעוצבה על ידי משה פרג. מוצגים בה ממצאים מאוספי המכון הגיאולוגי לישראל והאוניברסיטה העברית שצילם ד"ר דוד דרום. ברקע הגליונית מוצגים מפה גאולוגית של ארץ ישראל ואת סלעי המשקע של נחל ארדון והדייק החוצה אותם.
במרכז הגליונית מוצגת אבן אילת, בין מאובני דג ואמוניט.
צ'אק לידל
צ'ארלס דייוויד "צ'אק" לידל (באנגלית: Charles David 'Chuck' Liddell, נולד ב-17 בדצמבר 1969) ידוע גם בתור אייסמן (איש הקרח) הוא לוחם MMA לשעבר, ואלוף העולם לשעבר במשקל קל כבד של ה-UFC.
ביוגרפיה
ב-9 במאי 2007 לידל הפך ללוחם ה-UFC הראשון שהופיע על השער של מגזין ESPN. ב-29 בינואר 2008 הוציא לידל אוטוביוגרפיה הנקראת Iceman: My Fighting Life (בתרגום חופשי: "איש הקרח: חיי הקרב שלי").
מאזן התוצאות של לידל עומד על 21 ניצחונות (14 בנוק אאוט ו-1 בהכנעה), 6 הפסדים ו-0 תיקו.
בשנת 2009 התמודד בעונה התשיעית של תוכנית המציאות האמריקאית, רוקדים עם כוכבים, והיה למודחת החמישי.
יחד עם עמיתו למקצוע, רנדי קוטור, לידל נחשב לאדם אשר הביא את תחרויות ה-MMA למיינסטרים של הספורט והבידור האמריקאי. לאחר שספג מספר נוקאוטים שפגעו בלסתו נאלץ לפרוש.
משחק
בשנת 2001 שיחק בקומדיה "קיץ אחד של סוטול" בכיכובו של מת'וד מן, וב-2005 הופיע לידל בקליפ של להקת הרוק, ניקלבק לשיר "רוקסטאר". חשוב לציין שצאק לידל הופיע גם בפמליה
בשנת 2008 הופיע בקומדיה "שומר ראש במבצע" בכיכובו של אוון וילסון.
בשנת 2019 שיחק במותחן האקשן "האצה", לצדם של דולף לונדגרן ודני טרחו.
סלווקוב
סלווקוב (בפולנית: Sławków) היא עיירה במחוז בנדין שבפרובינציית שלזיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
העיירה נזכרת לראשונה בתחילת המאה ה-13 ככפר בבעלות הבישוף של קרקוב, ולקראת סוף אותה מאה הוענקו לה זכויות עיר. כלכלת העיירה התבססה לאורך השנים על מכרות העופרת והברזל שבסביבתה.
בפשיטת האימפריה השוודית על פולין באמצע המאה ה-17 נפגע היישוב קשות. בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכללה העיירה בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בפולין הקונגרסאית.
יהודי סלווקוב
יהודים התיישבו בעיירה עם ביטול האיסור בן מאות השנים על ישיבת יהודים בה, במאה ה-19, ותרמו להתפתחותה התעשייתית. לאחר מלחמת העולם הראשונה היגרו רבים מיהודי העיירה לדרום אמריקה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-650 יהודים, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל.
עם כיבוש העיירה בתחילת ספטמבר 1939 בידי הגרמנים, אלו רצחו בה 98 גברים יהודים שניסו להימלט ממנה, והטילו על הקהילה המקומית סכום כופר גבוה. בנובמבר 1939 צוו יהודי העיירה בענידת סרט זרוע, שהומר בהמשך בטלאי צהוב. בד בבד נחטפו יהודי העיירה לעבודות כפייה.
בחורף 1942-1941 רוכזו כ-850 היהודים שנותרו בעיירה בגטו שהוקם בה. ב-10 ביוני 1942 נערכה בגטו סלקציה, ורוב יושביו שולחו כעבור יומיים לאושוויץ. יתר היהודים הועברו למחנות עבודה.
מל בלאנק
מלווין ג'רום "מל" בלאנק (באנגלית: Melvin Jerome "Mel" Blanc; 30 במאי 1908 – 10 ביולי 1989) היה מדבב סרטים מצוירים יהודי-אמריקאי.
בלאנק היה אחד המדבבים המפורסמים ביותר בקולנוע האמריקאי ונודע כ"האיש בעל אלף הקולות". בלאנק היה שותף להמצאת מספר רב של דמויות מצוירות מפורסמות של האחים וורנר ושל האנה-ברברה שאותן גם דיבב. המפורסמת שבהן היא דמותו של באגס באני בעל המבטא הברוקליני. הוא דיבב את רוב הדמויות ב"לוני טונס", את ברני ראבל ודינו בסדרה "משפחת קדמוני", את קוזמו ספייסלי בסדרה "משפחת סילוני" ועוד דמויות רבות עד מותו. בנוסף, דיבב את אותן דמויות בסרט של וולט דיסני "מי הפליל את רוג'ר ראביט" שנה לפני מותו.
דמויות מצוירות נוספות שדיבב בלאנק:
בלאנק מת ב-1989 כתוצאה מדום לב. מצבתו נושאת את הכיתוב: "זה הכול, אנשים!"(באנגלית: "!That's all Folks").
טריוויה
בזמן הקלטת הקולות של באגס באני, היה בלאנק לועס גזר ומיד יורק אותו לתוך מרקקה, וזאת משום שבליעה של הגזר הייתה אורכת זמן רב מדי. הטענה הנפוצה שהוא היה אלרגי לגזר איננה נכונה; הוא אמנם לא חיבב במיוחד גזר חי, אך לא היה אלרגי. ניסיונות להשתמש בפירות וירקות אחרים להשמעת הקול לא עלו בהצלחה, משום שהקול שנשמע לא היה דומה מספיק לקולו של הגזר. הוא דיבב גם את קולו של הרובוט טוויקי בסדרה הבדיונית "באק רוג'רס במאה ה-25", בכיכובו של גיל ג'רארד ובהפקתו של גלן א. לארסון.
בלאנק היה בונה חופשי.
האזרח קיין
האזרח קיין (באנגלית: Citizen Kane) הוא סרט דרמה אמריקאי שהפיק, ביים וכתב (יחד עם הרמן מנקייביץ') היוצר אורסון ולס. ולס גם שיחק בסרט בתפקיד הראשי. הסרט, יצירת הקולנוע הראשונה של ולס, הופק בשנת 1941 ונבחר במשאלים שונים הן של מומחי הקולנוע והן של הציבור הרחב לאחד הסרטים הטובים והחשובים ביותר בכל הזמנים, ולסרטו החשוב ביותר של ולס.
הסרט זכה בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר. הסרט נבחר חמש פעמים כסרט הטוב בכל הזמנים במשאלים של מבקרי קולנוע שערך המגזין Sight & Sound.
עלילה
הסרט נפתח במותו של איל העיתונות צ'ארלס פוסטר קיין ועוקב אחר עיתונאי בלתי נראה שנשלח על ידי עורך יומן חדשות קולנועי לחקור את חייו. לצורך זה הוא מנסה לגלות מה משמעות המילה "רוזבאד" (בתרגום מילולי: "ניצת ורד"), אותה אמר קיין לפני שמת. העיתונאי, והצופים בסרט יחד עמו, לומדים על עברו של קיין, באמצעות בחינה של אירועים שונים מחייו, מנקודות מבט שונות. כך הם פוגשים היבטים שונים באישיותו של קיין.
הוריו של קיין מוסרים אותו בילדותו על מנת שיזכה לחינוך טוב יותר, ובהמשך, חייו עוברים תהפוכות שונות – מבחינה עסקית, רומנטית ופוליטית. בסופו של דבר העיתונאי נכשל במשימתו, ולא מצליח לפענח את משמעות המילה, כמו גם את המפתח לאישיותו של קיין. רגע לפני תום הסרט המצלמה סוקרת את חפציו המרובים של קיין, המושלכים אל האש, ואז הצופה מגלה את פירוש המילה - זהו שם המודפס על מזחלת שאיתה נראה קיין (בתחילת הסרט) גולש בילדותו, כאשר גר עדיין בבית הוריו.
ביקורות
הסרט זכה לאהדה גדולה על החדשנות שלו לעומת התקופה בה יצא ועל תרומתו הגדולה לקולנוע, וזכה לדירוג של 8.3 באתר IMDb וציון של 99% במסד הנתונים Rotten Tomatoes. הסרט זכה במקום הראשון ברשימת הסרטים האמריקאיים הטובים בכל הזמנים "מאה שנים... מאה סרטים", והיווה השראה למספר סרטים ועד היום נחשב לאחד הסרטים הטובים בכל הזמנים. הסרט מאנק, שיצא ב-2020 בבימוי דייוויד פינצ'ר, תיאר את דמותו המורכבת של הרמן מנקייביץ', את תהליך כתיבת התסריט של האזרח קיין, ואת האירועים שהיוו מקור השראה לתסריט.
מקור ההשראה ותהליך יציאת הסרט
הסרט נעשה בהשראת סיפור חייו של מו"ל העיתונות האמריקאי ויליאם רנדולף הרסט – אייל עיתונות רב עוצמה – ובהשראת אהובתו, שחקנית הקולנוע מריון דייוויס (Marion Davies). ולס עיצב את דמותו של צ'ארלס פוסטר קיין, טייקון עיתונות מושחת ועורך העיתון "New York Inquirer", בהשראת הרסט, עורכם של העיתונים "San Francisco Examiner" ו-"New York Journal".
גם ארמון "זאנאדו" המפואר (על שם הארמון זאנאדו מהפואמה קובלא חאן) של קיין בפלורידה, אשר קיין מילא בחפצי אמנות יקרי ערך, הוא מקבילה לטירת הרסט, "החווה" ("The Ranch") של הרסט בקליפורניה.
דמיון רב נמצא גם בדמותה של סוזן אלכסנדר, אשתו השנייה של קיין – זמרת חסרת כישרון, המקבילה לפילגשו של הרסט, שחקנית הסרטים האילמים מריון דייוויס. צ'ארלס קיין בנה בעבור אשתו בית אופרה, אף על פי שלא באמת רצתה להיות זמרת (זה היה בעיקר רעיון של אמהּ), בדומה לוויליאם הרסט שתמך באופן מוגזם באשתו כאשר קנה לה אולפן סרטים לשם קידום הקריירה שלה, אף על פי שלמעשה הייתה מוכשרת יותר כקומיקאית.
כשנודע להרסט שהסרט מבוסס על חייו, הוא ניסה למנוע את הפצתו, ולפגוע בקריירה של ולס. הוא ביקש להשמיד את כל הנגטיבים ואף הציע סכום עצום ל-RKO על מנת שלא יקרינו את הסרט. כשסירבו, פתחו עיתוניו במסע הכפשות כנגד ולס וסרטו. בתי קולנוע רבים סירבו להקרין את הסרט מפני שחששו מהרסט. ברם, הסרט הגיע למקום 6 בטבלת הסרטים הקופתיים של 1941, קיבל ביקורות אוהדות ואף זכה בטקס פרסי האוסקר בפרס התסריט היוקרתי. המבקרים האירופאים התלהבו במיוחד מהסרט והבינו שלפניהם יצירת מופת שככל הנראה עומדת להוביל את הקולנוע לעידן חדש. "האזרח קיין" הפך לנושא שיחה בקרב אינטלקטואלים וחובבי תרבות באירופה, ומעמדו אף התעצם עם תום מלחמת העולם השנייה, כשהוקרן במדינות שעד אז היו כבושות. חורחה לואיס בורחס כתב מאמר מפורסם על הסרט, שבו הגדיר אותו כ"מבוך חסר מרכז".
החדשנות שבסרט
צילומי "האזרח קיין" נעשו כמעט בחטף, אולם ולס הביא לפרויקט את מלוא כישרונו וגאוניותו, וכמעט כל סצנה בו הייתה פורצת דרך. ולס השכיל להשתמש בעדשות "פוקוס עמוק" והעניק ממד נוסף, קולנועי, לדמויות שלו. הסרט שבר את התפיסה הנראטיבית שהייתה שלטת עד אז, והוכיח שניתן לעשות סרט שאינו כרונולוגי בהכרח (סגנון שבא לידי ביטוי בולט לאחר מכן בסרט רשומון). ולס, שגילם את קיין בעצמו, נכנס עד כדי כך לתפקיד, שלאחר ששבר את רגלו באחת הסצינות, סירב להפסיק את הצילומים, והמשיך לשחק עם רגל שבורה.
דוגמה לשימוש האמנותי של ולס בקומפוזיציה תוך שימוש ב"פוקוס עמוק", היא הסצנה שבה קיין כילד נמסר על ידי הוריו לאיש שיגדל אותו. המצלמה מתמקדת בקיין, שמשחק בחוץ בשלג, ואז נעה אחורה אל תוך הבית, תוך שהיא ממשיכה לצלם את הילד. מסביב לילד מופיע חלון הבית, והמשמעות האמנותית היא שהילד אמנם משחק בחוץ אך "כלוא" במסגרת של החלון, כלומר "כלוא" בחייו על אף שהוא נראה חופשי. ליד החלון מופיעים הוריו של קיין, וניתן להבין שהם אלו שכופים את ה"מסגרת" על הילד. המצלמה ממשיכה לנוע אחורה ומצלמת את ההורים חותמים על החוזה למסירת הילד לאיש שיגדל אותו. האם מצולמת קרוב ביותר למצלמה וכתוצאה מכך היא הדמות הגדולה ביותר, דבר המעיד על כך שהיא המחליטה המרכזית בסצנה, הדמות השלטת באירועים והחשובה מבין המבוגרים. מאחוריה, קטן יותר, האיש שמולו נחתם החוזה; ומאחוריו האב, שנראה כי חשיבותו בקביעת ההחלטה למסור את הילד היא הקטנה ביותר מבין המבוגרים. זווית הצילום הנמוכה גורמת לתקרה להיראות נמוכה, כאילו היא "דוחסת" את הדמויות, והמשמעות היא שהדמויות נמצאות במצב לא נוח, מלחיץ ומאיים. הילד הוא הקטן ביותר מבין הדמויות, כך שחשיבותו בקבלת ההחלטה היא אחרונה. הוא צועק אך לא נשמע על ידי המבוגרים, מה שמוסיף למועקה שבתהליך המסירה שלו. הוא אמנם "יוצא" מהמסגרת, אך חוזר אליה בעל כורחו. כל המידע הזה מועבר בצילום רצוף אחד ("שוט" אחד) ללא עריכה. שימוש שכזה במצלמה, שכולל מידע צילומי רב הן של עצמים קרובים למצלמה והן של עצמים הרחוקים ממנה, נקרא "פוקוס עמוק", והיה חדשני בתקופתו של ולס. ל"עומק" הצילומי ולס הצמיד משמעויות אמנותיות התורמות לסיפור, ובכך באה לידי ביטוי יכולתו האמנותית הגבוהה.
בארץ ישראל הוצג הסרט לראשונה בקולנוע אסתר, תל אביב, במוצאי שבת 16 בינואר 1943.
אוג'מאה
ב-1967, שלוש שנים לאחר עצמאות טנזניה, הכריז נייררה בהצהרת ארושה, על המודל החדש, שבוסס על עקרונות הסוציאליזם האפריקאי. אליבא דנייררה, משפחה אפריקאית מורחבת, פירושה שכל אדם עומד לשירותה של הקהילה, ושיתוף פעולה ופיתוח קולקטיבי הם ההצדקה לקיומו של הפרט. נייררה גרס שחלוקת העושר צריכה להיות אופקית ולא אנכית, ולשם כך יש לאסור על צבירת הון פרטי.
העקרונות ליישום האוג'מאה
לשם יישום המודל בטנזניה, קבע נייררה מספר עקרונות:
השלכות האוג'מאה על טנזניה
המודל התגלה ככישלון חרוץ. המדינה נקלעה לחובות כבדים, וב-1976 הייתה טנזניה, בעבר יצואנית התוצרת החקלאית הגדולה באפריקה, ליבואנית הגדולה ביותר. עם הגורמים המרכזיים לכישלון המודל נמנים היעדרן של השקעות חיצוניות במדינה, משבר האנרגיה העולמי, הירידה במחירי הקפה והאגבות והמלחמה עם אוגנדה ב-1978.
משנוכח נייררה ב-1985 כי לא יהיה מנוס מהפסקת מדיניות האוג'מאה וממעבר למדיניות של שוק חופשי, העדיף לפרוש מתפקידו, ולא להנהיג את המדינה באופן שאינו מאמין בו. עם זאת, בנאום הפרידה שלו הודה במפורש בכישלון מדיניותו.
בצד הכשלונות, למדיניות האוג'מאה היו גם מספר הצלחות - במהלך יישומה גברה האחדות במדינה הצעירה, ושירותי החינוך והבריאות השתפרו והגיעו לאוכלוסיות רבות יותר.
ניימאר
ניימאר דה סילבה סנטוס ז'וניור (בפורטוגזית: Neymar da Silva Santos Júnior; נולד ב-5 בפברואר 1992 במוז'י דאס קרוזס, סאו פאולו), המוכר בשמו הפרטי בלבד, ניימאר, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק באל-הילאל מהליגה הסעודית ובנבחרת ברזיל בעמדת הקיצוני. סגנון המשחק שלו כולל שימוש בטכניקה גבוהה ובתרגילים ייחודיים. הוא מצטיין בשליטה בכדור, במהירות, בזריזות ובכדרור. הוא מדורג ראשון יחד עם פלה בטבלת הכובשים הגדולים ביותר בהיסטוריה של נבחרת ברזיל, לאחר מונדיאל 2022.
קריירת מועדונים
בשנת 2003 הצטרף ניימאר לקבוצת הילדים (נוער) של מועדון הכדורגל סנטוס ועד מהרה הפך לאחד הכישרונות הבולטים במחלקת הנוער של המועדון. ב-7 במרץ 2009, כשהיה בן 17 בלבד, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים של סנטוס, במשחק נגד אואסטה במסגרת אליפות סאו פאולו. את שערו הראשון עבור הקבוצה כבש כשבוע לאחר מכן, במשחק נגד מוז'י מורים. בהמשך העונה הפך לאחד משחקני ההתקפה המובילים בליגה הברזילאית ואף הושווה לרונאלדו ופלה, אשר נחשבים לשניים מגדולי החלוצים בכל הזמנים. בסך הכל סיים את עונתו הראשונה כמקצוען עם 13 שערים ב-48 משחקים בכל המסגרות, והוביל את סנטוס למקום הרביעי באליפות סאו פאולו, בה גם נבחר לשחקן הצעיר המצטיין של העונה, ולמקום השנים עשר בליגה הברזילאית.