cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מסדר דה מולה
האבות המייסדים ואבא לנד
במרץ 1919 נפגש לנד עם הצעיר לואיס לואר Louis Lower שנותר ללא דמות אב בחייו. לנד הקדיש זמן להקשיב ללואיס, התוודע לחלומותיו וסייע בידיו. הוא הבין כי אחרים כלואיס מחפשים רעוּת, הנהגה, השראה ותחרות. לואיס התבקש להזמין אחדים מחבריו למפגש. הקבוצה הראשונה מנתה תשעה חברים ובפגישה השנייה נכחו 31 נערים צעירים.
הקבוצה נזקקה לייחוד ובהשראתו של לנד החליטה לקרוא לעצמה על שם המאסטר של מסדר הטמפלרים ז'אק דה-מולה המקושר לבנייה החופשית.
הגרעין הראשוני היה מורכב מתלמידי בית ספר התיכון המקומי, שהחלו להיפגש באופן מסודר במבנה מסדר הנוסח הסקוטי (של הבנייה החופשית) אליו השתייך לנד. לנד נכח בפגישות אך עודד את חברי הקבוצה לניהול עצמאי כשהוא עצמו משמש כיועץ.
"אבא" לנד, כפי שכונה, גיבש את הפילוסופיה והערכים, ההתעניינות בקבוצה גדלה ובקשות התקבלו לפתיחת סניפים דומים והתקיימו טקסי חניכה במקומות רבים. עד לשנת 1920 פיתחה הקבוצה הראשונה פעילות עבור חבריה שכללה בין השאר קבוצת בייסבול מצטיינת ותזמורת צעידה בת 100 כלי נגינה.
בסוף שנת 1921 הבין לנד כי עליו להשקיע את מלוא זמנו לארגון החדש והפך לעובד שכיר במשרה מלאה של הארגון. ככל שגדל מספר הסניפים גדלה יוקרתו של המסדר וזו עוררה התעניינות מסדר הבונים החופשיים. לשכות בונים חופשיים נתנו אישורם לאימוץ קבוצות דה-מולה בארצם.
ארגונים נכבדים רבים נתנו חסות לדה-מוליי לרבות מסדר הקשת המלכותית של שלמה (היכל ארון הברית כפי שנקרא בישראל), לשכות גדולות של מסדר הבונים החופשיים, האבירים הטמפלרים ואחרים.
כתומך נלהב של הבנייה החופשית ותורתה הפך לנד לדמות ידועה בבניה החופשית הבינלאומית וזכה בתואר שליט אימפרטור של מסדר השריינרס הצפון אמריקאי (מסדר אמריקני נלווה לבנייה החופשית שעיסוקו העיקרי צדקה ותמיכה בבתי חולים). על חבריו של לנד נמנו חברי קונגרס אמריקנים, מושלי מדינות, כוכבי רדיו וקולנוע, מנהיגים צבאיים, תעשיינים מובילים, נשיאים אמריקנים לעתיד ורבבות צעירים בשנות העשרה לחייהם.
מבנה ארגוני
המונחים העבריים תורגמו בזיקה למונחים העבריים המקובלים בלשכות בונים חופשיים בישראל.
הסניף המקומי של המסדר נקרא chapter נוהל על ידי ראש המועצה Master Councilor (המונח באנגלית מתכתב עם master mason הלקוח מהבנייה החופשית. ומציין חבר מועצה כגון מועצת עיר (נשיא המועצה נבחר על ידי חברי הסניף שלו והוא נמנה בדרך כלל עם חברי הקבוצה הבוגרים. נשיא המועצה נעזר לצורך מילוי תפקידיו בחבר המועצה הבכיר וחבר המועצה הזוטר Senior Councilor and a Junior Councilor (מונחים אלו מתקשרים אף הם עם תפקידי המפקח הראשון והשני בלשכות בונים חופשיים). המפקחים, על פי סדר הבכורה, נחשבים ליורשים עתידיים של נשיא המועצה אם כי שניהם יכולים להתמודד על התפקיד. שאר נושאי המשרה של הסניף ממונים על ידי נשיא המועצה, ואינם נבחרים. חוץ מהרשם ,scribe המזכיר המתמנה על ידי המועצה המייעצת של הסניף.
בוגרי דה-מולה (חברים לשעבר מגיל 21 ומעלה), בונים חופשיים, או מנטורים אחרים מפקחים על הסניף ומכונים "אבא" מונח שמאזכר את מייסד המסדר. בשנים האחרונות שימשו גם נשים כמייעצות וזכו לכינוי "אמא".
מעל לרמת הסניף הבודד ישנם בארגון נושאי משרה ברמה הארצית. "נשיא מועצה ארצי" או "נשיא מועצה מחוזי" הוא ראש הארגון הארצי. במדינות שמחוץ לארצות הברית ייתכן ויהיה גם דרג ברמה הלאומית שבראשו נשיא מועצה לאומי. בכל רמה ניתן למצוא את אותם נושאי המשרות הנמצאות ברמת הסניף הבודד אם כי ייתכנו שינויים בין רשות לרשות. היועץ הראשי על הארגון נקרא המפקח הכללי ויועץ ראשי והוא תמיד בונה חופשי חבר המועצה העליונה של הנוסח הסקוטי בבניה החופשית. ישנם גם נושאי משרה פעילים בארגון ברמה הבינלאומית. "יועץ מומחה בינלאומי" ו-"מזכיר הקונגרס הבינלאומי" העומדים בראש הקונגרס הגדול הבינלאומי והם גם יושבים בוועד המנהל. נושאי משרה אלו הם יועצים מומחים ארציים לשעבר.
בחלק מן הארצות מחוץ לארצות הברית כבאוסטרליה, ברזיל והפיליפינים, ויתרה המועצה הלאומית של דה-מולה על השליטה לטובת מועצה בלתי תלויה שנוצרה למטרת ניהול הארגון. למועצה מעיין זו יש נשיא גדול שלה (Grand Master).
השגחת מבוגרים
כל סניף חייב לקבל חסות של גוף מסוני מקומי המורכב מבונים חופשיים ומספק לסניף יועצים בוגרים ומקום כינוס. חברי הגוף נותן החסות מהווים את המועצה המייעצת של הסניף. אחד מחבריה נבחר כדי לשמש יושב ראש ובאופן רשמי הוא החוליה המקשרת בין הגוף נותן החסות (מסדר הבונים החופשיים) לסניף. חבר אחר מן המועצה המייעצת מוגדר כ-"יועץ הסניף" והוא המקשר בין הסניף למועצה המייעצת.
נושאי משרה ברמה הארצית או הרשות המנהלתית
נושאי המשרה ברמה הארצית או המנהלתית (מחוז וכדומה) זהים לאלו שברמת הסניף. כאשר הבחירות מתנהלות בין חברי כל הרשות. בחלק מהרשויות יבחרו גם סגנים למשרות החשובות או לחלקן. אופן איוש המשרות הממונות ברמה הארצית יכול להשתנות לדוגמה בחירת המשרות הממונות על ידי חברי המועצה הנבחרים ולא על ידי נשיא המועצה.
יקירת הסניף
בחלק מסניפי דה-מולה בוחרים את "יקירת הסניף" Chapter Sweetheart כדי לשמש נציגתו, אף על פי שאין היא נחשבת נושאת משרה בסניף, נוכחותה בכל הפגישות מתחייבת והרי היא משמשת שגרירת דה-מוליי. בחלק מהרשויות ישנה מגבלת גיל לתפקיד והיא נעה בין 14 ל-21. לעיתים היקירה תהא חברה בסניף הקרוב של ארגוני נערות כ- "בנות איוב" או הקשת וכדומה.
קונגרסים לאומיים ובינלאומיים
בכל מדינה או רשות (מחוז) מתקיימת ועידה אחת לשנה. רוב הוועידות מכונות קוֹנְקְלָוָה Conclave, במהלכה בוחרים חברי הרשות או המדינה את ראש המועצה של אותו המחוז או הרשות ואת חברי המועצה.
החברים מצביעים על הפעילות שתתבצע על ידי הארגון במהלך השנה. חלק נכבד מהפעילות במסדר מתרכזת בפן המנהיגותי של המסדר. היא מאפשרת לנערים הזדמנות לצמוח ולהתפתח בסביבה בוגרת ולפתח מנהיגות ואחריות חברתית.
שני נציגים מכל רשות מחוזית נפגשים במהלך כנס בינלאומי יחד עם חברי המועצה הארצית העליונה והם בוחרים את ראש הקונגרס הבינלאומי והמזכיר. כמו כן, נידונים עניינים חוקתיים המחייבים עדכון ושינוי. בארצות הברית מתקיים הקונגרס הבינלאומי של דה-מוליי שחבריו נבחרים בשיטה אזורית ומטרתם לעזור לנושאי המשרה הארציים במילוי תפקידם.
פעילויות
חברי דה-מוליי משתתפים במגוון פעילויות אשר יכללו בין השאר: מחנאות וטיולים, ערבי ריקודים עם ארגוני נערות כנ"ל, משחקי כדורסל, כדורגל, בייסבול, פוטבול, טניס, פיינטבול, ביליארד ועוד. חברי המסדר, הן כיחידים והן כקבוצות, מתחרים ביניהם על איכות ביצוע הטקסים. המנצחים ברמות המקומיים מתחרים ביניהם ברמות הארציות. חברי הסניף מחליטים במשותף על הפעולות להן יתמסרו. הם מתכננים את ביצוען ואף עורכים אירועי התרמה כדי לממנן.
ימי חובה
חברי המסדר נדרשים להשתתף ב-"ימי חובה" אלא אם כן סיבות מיוחדות מונעות זאת מהם. בימים אלו עורך הסניף מעיין טקסי זיכרון ימים כדלקמן:
יום הפטריוטים
יום בו חברי הסניף מוקירים את מייסדי המדינה, ואנשי צבא לשעבר כמחווה לפטריוטיות שהיא מסגולות המסדר. התוכנית תכלול שירת "הדגל זרוע הכוכבים", טקס קיפול הדגל, ביקור באתרי מורשת, טקס לכיבוד ותיקי צבא ונאום בנושא פטריוטי. האירוע מתקיים בדרך כלל במהלך חודש פברואר.
יום האמונה
יום המוקיר את חשיבותו של אלוהים בחיינו, אם כי הארגון אינו תומך או מצדד בדת כל שהיא. הוא מעודד את החברים לבקר תכופות במקומות תפילה. חברי הסניף יפקדו כנסיות או בתי כנסת כקבוצה, יערכו מפגשי לימוד תנ"ך או יכבדו איש דת. זאת כאות כבוד לסגולה השנייה של עקרונות המסדר, כיבוד דברים מקודשים בה לומד החבר סובלנות לאמונות אחרות ולדברים שהם מקודשים להן תוך הכרה בחשיבות אמונתו הדתית שלו. אירוע זה מתקיים בסביבות 18 במרץ.
יום הממשל שלי
יום המוקדש להסברת הממשל של המדינה או הרשות שבה פועל המסדר. בימים אלו יוזמנו לנאום חברי ממשל וקונגרס, השתתפות בטקסי יום עצמאות, מפגשים עם ראשי ערים ומושלים, ביקורים בבנייני ממשל שונים. בטקסס, למשל, מתאספים חברי דה-מוליי בבניין הקפיטול שבאוסטין ומשתתפים בהדמיית תהליך חקיקה באולמות הסנאט.
יום החינוך
יום המוקדש להוקרת מערכת החינוך. הפעילות תכלול הקראת סיפור לחברי בתי הספר היסודי בלילה מיוחד, איסוף ספרים לספריה מקומית, אירוח מורה נבחר ונאום בהפסקה טקסית של מפגש הסניף. יום זה יכול להיערך בכל אחד מימות השנה.
יום הזיכרון לפרנק לנד
יום זיכרון והוקרה לפרנק לנד ועבודתו להקמת המסדר. ביום זה מעודדים את הסניפים לתרום לקרנות הצדקה של המסדר, עולים לקברו של לנד, מקדישים הספר "שלום אבא" לחבר ראוי ומקריאים נאומו של לנד לסניף. האירוע יתקיים בסמוך ל -8 בנובמבר יום פטירתו של לנד.
יום הסעד
יום בו כל חבר דה-מולה יבקר חולים ויעודד המרותקים למיטות חוליים. על אחראי הרווחה של הסניף מוטלת חובת הארגון של יום זה. אירועים אופייניים יכללו איסוף תרומות ומזון לצדקה, ביקור בבתי חולים ומוסדות טיפוליים. ביום זה חברי המסדר מבשלים עבור קשישים וניזקקים. יום זה יתקיים בין חג ההודיה לחג המולד.
דרגת האציל
דרגת האציל או האביר Chevalier' מהווה אות הכבוד הרם ביותר שחבר המסדר יכול לקבל. ניתן להעניק אותו גם לבוגר המסדר. הדרגה מוענקת על שירות יוצא דופן. כדי לזכות באות זה על החבר להיות לפחות בן 17, ב-15 בינואר של השנה בה ניתן האות וחבר מעל שנתיים במסדר. עליו להיות מוצע על ידי חברי הוועדה המייעצת של הסניף שלו ונושאי המשרה ברשות ובוועדה המייעצת הראשית.
לגיון הכבוד
לגיון הכבוד הוא האות המכובד ביותר המוענק בידי המועצה המייעצת של המסדר. האות אושר ב-1925 והוענק ל-Louis Lower לראשונה. לאחר שינוי חוקתי שחל ב-1985 הופחת גיל המינימום לקבלת האות מ-30 ל-25. המועצה מעניקה את האות לבוגר דה-מוליי בעבור מנהיגות יוצאת דופן בגין שירות לאנושות, לעת הוקרת אורח חיים אחוותי ושירות של בוגרים למסדר. ניתן להעניקו גם לבונה חופשי שלא היה חבר המסדר אך ביצע שירות חשוב למסדר בשמו ולכבודו.
פרס נציג דה-מולה
זהו הפרס הגבוה ביותר על הישג אישי אותו יכול חבר המסדר לקבל. זוהי תוכנית העצמה אישית שבה מתקדם החבר לעבר מטרה אותה הציב לעצמו. החבר משלים שאלון מקיף על תחומי עניין הישגיים, ידע כללי, נוהגים והרגלים. היה זה חלומו של לנד שכל חבר יהיה נציג של דה-מולה. תוכנית זו הוצגה לראשונה ב-1924 ושנים רבות שימשה כבימת תחרות לבחירת חברים מצטיינים. ב-1935 שונתה התוכנית כדי לשמש כלי להערכת עמית לכל חבר במסדר.
מסדר האבירות
מסדר האבירות הוא ארגון נסמך לארגון דה-מולה. התוכנית מיועדת לבני 17 עד 21. לחברי הארגון יש טקסים משרות ויחידות ארגוניות שונות מזה של דה-מולה. אין זה אות כבוד.
AGM-169 JCM
AGM-169 JCM ובקצרה JCM, ראשי תיבות של Joint Common Missile, הוא כינוי לטיל אוויר-קרקע שפותח על ידי חברת לוקהיד מרטין האמריקנית. הטיל יועד להחליף את טילי ה-AGM-114 הלפייר וה-AGM-65 מאווריק הוותיקים. תוכנית הפיתוח של הטיל בוטלה במאי 2007.
כלי הטיס שיועדו לשאת את הטיל בשלב הראשון היו: המסוקים אפאצ'י לונגבאו (AH-64D), סופר-קוברה (AH-1Z), בלק-הוק חמוש (סטרייק-הוק - MH-60R), והמטוס F/A-18 "הורנט".
ראש הביות של הטיל משלב שלושה סוגי הנחיה במקביל: לייזר חצי אקטיבי, מכ"ם מילימטרי והדמיית א"א בדומה לטיל הג'אוולין. הדבר מאפשר לו יכולות שגר-ושכח מתקדמות ויכולת להיות משוגר מכל הפלטפורמות האוויריות, ולפיכך נחשב לפורץ דרך בתחומו. בנוסף הטיל חולק חלק מתכונות טיל הברימסטון.
מת לחיות (סדרת סרטים)
מת לחיות (אנגלית: Die Hard) היא סדרת סרטי פעולה המבוססת על רב-המכר Nothing lasts forever מאת רודריק ת'ורפ.
גיבור הסרטים הוא ג'ון מקליין (מגולם על ידי ברוס ויליס), שוטר אמריקאי בניו יורק ולוס אנג'לס שנאלץ להתמודד עם מצבים מסכני חיים כגון מתקפות טרור, כאשר הוא התקווה היחידה להצלת המצב.
מת לחיות 2 (1990)
הסרט מתרחש שנה לאחר אירועי הסרט הראשון, בערב חג המולד. ג'ון מקליין מחכה לאשתו בנמל תעופה בוושינגטון הבירה, כאשר שכירי חרב משתלטים על מגדל הפיקוח ומסכנים את חיי הנוסעים, ביניהם אשתו של מקליין. מקליין מחסל את שכירי החרב והטיסות נוחתות בשלום.
מת לחיות 3 (1995)
בסרט השלישי, ג'ון מקליין חוזר לניו יורק סיטי, פרוד, מושעה מהמשטרה ומכור לשתייה. טרוריסט בשם "סיימון" (ג'רמי איירונס) מאיים לפוצץ מטעני חבלה ברחבי העיר, אלא אם כן מקליין ישחק איתו גרסה מעוותת של "הרצל אמר". זאוס קארבר (סמואל ל. ג'קסון), בעל חנות מהארלם, מציל את מקליין לאחר האתגר הראשון, וממשיך לעזור לו. ה-FBI מגלה שסיימון הוא אחיו של האנס גרובר, הטרוריסט שנהרג על ידי ג'ון מקליין בסרט הראשון. מלבד נקמה במקליין, מסתבר שסיימון משתמש באיום על מטעני חבלה כהסחה (להעסיק את כל משטרת ניו יורק) בזמן שהוא שודד בתחכום את וול סטריט. מקליין עוקב אחרי סיימון, מסכל את מזימתו ומחסל אותו.
מת לחיות 4.0 (2007)
הסרט הרביעי מתרחש ביום העצמאות האמריקני, עשור אחרי הסרט השלישי. ג'ון מקליין גרוש ומופרד מבתו לוסי (מרי אליזבת' וינסטד). ה-FBI שולח את מקליין ללכוד את מאתיו פרל (ג'סטין לונג), האקר מחשבים. טרוריסטים קיברנטיים פורצים למחשבי ה-FBI, ומתנקשים שנשכרו על ידי תומאס גבריאל (טימותי אילופנט) מנסים להתנקש במקליין ובפרל. מקליין חושף את הטרוריסטים ומחסל אותם.
מת לחיות ביום טוב (2013)
הסרט החמישי מתרחש חמש שנים לאחר הרביעי, בערים שונות באוקראינה. ג'ון מקליין מגלה שבנו, ג'ון "ג'ק" מקליין נעצר במוסקבה ומואשם ברצח. מקליין מגלה שג'ק הוא סוכן CIA במסווה שמרגל אחרי ויקטור צ'אגרין, בכיר רוסי. יחד הם מחסלים את ויקטור ואת בתו, אירינה.
גאלפסטרים 5
גאלפסטרים 5 (Gulfstream V) הוא מטוס מנהלים סילוני מהמתקדמים בעולם, מתוצרת חברת גאלפסטרים איירוספייס-ג'נרל דיינמיקס האמריקנית. מספר מטוסים מדגם זה נרכשו על ידי חיל האוויר הישראלי, ונכנסו לשירות ב-2005. בחיל האוויר הישראלי קיבל המטוס את הכינוי "נחשון".
גאלפסטרים 5
הגאלפסטרים 5 (מכונה גם G5) טס לראשונה ב-1995. הוא מסוגל לשאת 16 איש בתצורת מושבים סטנדרטית, ומסוגל לטוס למרחק של עד 6,500 מיל (12,038 ק"מ), מה שהפך אותו, בעת כניסתו לשירות, למטוס המנהלים הסילוני בעל הטווח הארוך ביותר שיוצר.
G550
שדרוג שנעשה למטוס, ששוחרר לשוק ב-2003, בעל ביצועים טובים יותר ומכונה גאלפסטרים G550 (גאלפסטרים V SP). הטווח הוגדל ל-6,750 מיל (12,501 ק"מ), בעיקר הודות להפחתת הגרר. דבר זה הפך את הגאלפסטרים 550 למטוס המנהלים הסילוני בעל הטווח הארוך ביותר בעולם. תא הטייס של המטוס כולל ארבע תצוגות מתוצרת האניוול ו"מערכת ראייה משופרת" (EVS - Enhanced Vision System), מצלמת אינפרה-אדום המציגה תמונה המתקבלת על תצוגה עלית. ה-EVS מאפשרת למטוס לנחות בתנאי ראות נמוכה. מחיר המחירון של מטוס זה עומד כיום (2006) על כ-46 מיליון דולר, וזמן ההמתנה למסירה הוא יותר משנה.
מבחינה חיצונית, מטוס זה נבדל מהגאלפסטרים 5 בכך שיש לו חלון נוסעים שביעי בצידו השמאלי (בניגוד לשישה בצד השמאלי ושישה או שבעה בצד הימני).
ארצות הברית
למטוסי גאלפסטרים 5 ו-550 גרסה צבאית תחת הכינוי "C-37". משרתים בחיל האוויר האמריקני לצורך הטסת בכירים בממשל האמריקאי ומשימות מחלקת ההגנה האמריקאית כמו כן המטוס משמש את משמר החופים האמריקני. במאי 2002 הפך משמר החופים האמריקני את אחד ממטוסי ה"C-37A" למטוס הפיקוד המבצעי וכינה אותו "CG-01".
ישראל
בנובמבר 2001 נחתמה עסקה בין חברת "אלתא" לחברת "גאלפסטרים" לצורך רכישת מספר מטוסי גאלפסטרים G500 ו-G550 ושדרוגם על-פי דרישות חיל האוויר הישראלי. המטוס הראשון נחת בבסיס לוד ב-26 ביוני 2005. בחיל האוויר הישראלי קיבל המטוס את הכינוי "נחשון". למטוסים שלוש תצורות מתוכן שתי תצורות ישנות יותר: מטוס לאיסוף מודיעין אותות המכונה "נחשון שביט" (G-500), ומטוס שליטה ובקרה אווירית המכונה "נחשון עיטם" (G-550). המטוסים נקלטו בטייסת 122 שכונתה בעבר "טייסת הדקוטה" ושינתה את שמה ל"טייסת הנחשון". בסך הכול רכשה ישראל חמישה מטוסי נחשון. באפריל 2021 נקלט בטייסת 122 דגם 550 "אורון", שהוא מטוס לאיסוף מודיעין.
סינגפור
חיל האוויר של סינגפור מפעיל ארבע מטוסי גאלפסטרים 5 בתצורה התראה אווירית, תוצרת אלתא.
אימפרו
אימפרו הוא סטודיו תלת שנתי למשחק בקולנוע טלוויזיה ותיאטרון הפועל בישראל.
אודות
"אימפרו" הוקם בשנת 2003, בידי אבי מלכה ואילן מוסקוביץ', במטרה להכשיר שחקנים לאמנות המשחק המצולם, ולהעניק להם בקיאות במרכיביה הטכניים והאסתטיים של שפת הקולנוע. כעבור מספר שנים של התמקדות במשחק מצולם, התרחב בית הספר גם ללימודי והפקות תיאטרון, ופתח מסלול לימודים מלא בן שלוש שנים המשלב באופן ייחודי הפקות בתיאטרון ובקולנוע. מאז, סיימו כבר ארבעה עשר מחזורים של מסלול הלימודים התלת שנתי.
סדנאות המשחק הייעודיות של אימפרו מתמחות במשחק לקולנוע וטלוויזיה. עד היום למדו למעלה מ-1300 תלמידים ב-94 מחזורים של סדנאות המשחק.
בית הספר שם לו למטרה לפתח תוכנית לימוד ייעודית למשחק, שתציע מצד אחד מערכת לימודים מקיפה עם טובי המורים והיוצרים בישראל, ומצד שני, תכין את השחקן להיכרות מעמיקה עם התעשייה המקומית ועם צורכי השוק, שתאפשר לבוגריו להשתלב בעשייה האמנותית בישראל כשחקנים פעילים ויוזמים.
בצוות מורי הסטודיו והבמאים נכללים עשרות יוצרים מובילים מתחומי המשחק, הבימוי, הכתיבה, התנועה, המוזיקה והעיון. בהם: יהושע סובול, מיטקו בוזקוב, מישה לוריא, סלבה מלצב, רוני מנדלסון, איילה קורקוס, ענת זמשטייגמן, נועה ברקאי, אסנת גונן, ירון מוטולה, ירון שני, דורי אנגל, ירדן גלבוע, ג'וש שגיא, עמיר מנור, הראל מוראד, אלונה איב, אייל שכטר, ד"ר לירן מזרחי, שרון שטרק, מאיה קופצ'יק וכן במאי התיאטרון והקולנוע, אבי מלכה, שמנהל את בית הספר מיומו הראשון.
במהלך השנה השנייה והשלישית עולות באימפרו כ-8 הפקות תיאטרון חדשות, כמו כן משתתפים תלמידי שנה ג' בתחרות הסרטים אימפרואקשן ובפרויקטים מצולמים נוספים.
בית הספר מוכר ונתמך על ידי משרד התרבות וע"י עירית רמת גן.
הפקות
אימפרו הוא בית הספר למשחק הראשון והיחיד בישראל שמשלב הפקות תיאטרון וקולנוע כחלק ממסגרת הלימודים. בסטודיו יש שני אולמות תיאטרון, בהם עולות ההפקות של שנה ב' וג' וכן של תיאטרון הבוגרים בסטודיו. אנו מעלים הפקות תיאטרון ממיטב הדרמה הישראלית והעולמית, בשאיפה ליצור רפרטואר מגוון, המשלב קלאסיקה ומחזאות מודרנית, דרמה וקומדיה, מחזאות מתורגמת ומחזאות מקורית. מחזות רבים מתוכם עלו אצלנו לראשונה בישראל. החל משנת 2008, "אימפרו" מפיקה סרטי קולנוע וטלוויזיה באורך מלא, בהשתתפות תלמידי השנה השלישית בסטודיו. עד היום הופקו או נמצאים בשלבי הפקה סרטי הקולנוע: "לאן נעלם משה אבגי?" (2008), "חומר נפץ" (2009), "סיפור שנגמר בחתונה" (2009), "רדיקל" (2009), "מונית לילה" (2010), "נטישה" (2010), ו"המאבק 16" (2011).
אימפרואקשן
בשנת 2010 יזם בית הספר את פסטיבל הקולנוע הישראלי הקצר "אימפרואקשן" שמתקיים בסינמטק תל אביב. הפסטיבל, נולד במטרה למסד את הקשר והדיאלוג האמנותי בין יוצרי קולנוע לבין שחקנים שהתמחו במשחק מצולם, והביא לחשיפתם בבכורה עולמית של סרטים חדשים, שבוימו והופקו על ידי אמנים מחוץ לבית הספר, בהשתתפותם של שחקני השנה השלישית בסטודיו.
בשלוש עשרה שנות קיומו של פסטיבל אימפרואקשן, הועלו במסגרתו למעלה מ-300 סרטים קצרים בבכורה עולמית. חלקם השתתפו בתום תחרות אימפרואקשן בפסטיבלים ותחרויות קולנוע בארץ ובעולם.
מערכת מצומדת
בכימיה, מערכת מצומדת היא מערכת אטומים הקשורים קוולנטית אחד לשני בקשרים כפולים וקשרים יחידים, לסירוגין (לדוגמה: C=C-C=C-C), במולקולה של תרכובת אורגנית. במערכת זו קיים אל-איתור של האלקטרונים לאורך אורביטלי p של האטומים, המקבילים זה לזה. תופעת האל-איתור משפרת את יציבות המולקולה, כלומר מפחיתה את האנרגיה הכוללת שלה.
תופעת האל-איתור יוצרת תחום בו האלקטרונים אינם מוגבלים לקשר או אטום בודד, אלא לקבוצת קשרים או אטומים. דוגמה לכך היא החומר פנול (C6H5OH בנזן עם קבוצת הידרוקסיל), לו מערכת של 6 אלקטרונים מעל ומתחת לטבעת המישורית, וכמו כן סביב קבוצת ההידרוקסיל. בשרטוט, המולקולה מסומנת כבעלת קשרים כפולים ויחידים לסירוגין, אך במציאות אין הבחנה בין הקשרים, והאלקטרונים משתתפים בכולם באופן דומה. זוהי דוגמה לחומר ארומטי.
למערכות מצומדות תכונות מיוחדות, הנותנות לתרכובות צבעים חזקים. בפיגמנטים רבים מערכות מצומדות, כמו השרשרת הפחמימנית המצומדת של בטא-קרוטן, היוצרת צבע כתום חזק. כאשר אלקטרון בשרשרת בולע פוטון של אור באורך הגל המתאים, הוא מעורר לרמה אנרגטית גבוהה יותר (ראו מודל חלקיק בקופסה). ככל שאורך המערכת גדל, כך ההפרשים בין רמות האנרגיה קטנים, והחומר יבלע פוטונים באורכי גל ארוכים יותר (תדירויות נמוכות יותר). רוב המעברים האלקטרונים הם מאורביטל פאי קושר לאורביטל פאי אנטי-קושר (π ל- *π), אך גם אלקטרונים לא-קושרים יכולים לבצע מעבר (n ל- *π). מערכות מצומדות בעלות פחות משמונה קשרים כפולים מצומדים בולעים קרינה רק בטווח העל-סגול, ואין להם צבע נראה.
ניתן לכמת את בליעת האור בטווח העל-סגול והאור הנראה בעזרת ספקטרוסקופית UV/VIS. בליעת האור מהווה את הבסיס לתחום הפוטוכימיה.
קיום קשרים כפולים ויחידם לסירוגין אינו תנאי מספיק לצימוד חזק במערכת. קיימים פחמימנים טבעתיים, כמו ציקלואוקטטטראן, המקיימים תנאי זה, אך הצימוד בהם חלש. הסיבה לכך היא הקונפורמציה של המולקולה, בצורת "סירה", ולא בצורה מישורית. כיוון שאורביטלי p של המולקולה אינם מקבילים, קשה לאלקטרונים לעבור ביניהם, ולכן הצימוד ביניהם חלש. עדיין ניתן לומר שזוהי מערכת מצומדת, אך היא אינה ארומטית.
דיווין
דיווין (בבלארוסית: Дзівін, דזיווין; ברוסית: Дивин; בפולנית: Dywin) היא עיירה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, בתת-מחוז קוברין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
התיעוד הראשון לעיירה הוא משנת 1466, ובאמצע המאה ה-16 קיבלה זכויות עיר. בשנת 1795 סופחה העיירה לאימפריה הרוסית, וכעבור זמן מה הועברה לבעלותו של המצביא הרוסי פיוטר רומיאנצב.
יהודי דיווין
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בדיווין הוא מאמצע המאה ה-16. בשנת 1878 נמנו בעיירה כ-1,000 יהודים מתוך קרוב ל-2,500 תושבים. בשריפה גדולה שפרצה בעיירה בשנת 1892, נשרפו כל בתי הכנסת בה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-800 יהודים. בתקופה זו פעל בעיירה סניף של תנועת בית"ר.
בימים הראשונים למבצע ברברוסה, בסוף יוני 1941, נכנסו לעיירה הגרמנים, והקימו בה גטו פתוח. בגטו זה רוכזו כ-1,000 יהודים, ובהם תושבים מכפרי הסביבה.
בסוף קיץ 1942 נרצחו כל יהודי הגטו מחוץ לעיירה, ונקברו בקבר אחים.
מאיר וונדר
מאיר ווּנדֶר (נולד בז' באדר תרצ"ד, 22 בפברואר 1934) הוא היסטוריון, ביבליוגרף וספרן חרדי ישראלי. מומחה לתולדות יהדות גליציה ורבניה, מחבר האנציקלופדיה "מאורי גליציה" וחיבורים נוספים. מייסד ויושב ראש המרכז לספריות תורניות ומייסד ויושב ראש המכון להנצחת יהדות גליציה.
תולדותיו
נולד בנשר לאלעזר ורבקה וונדר. למד בבית הספר "יבנה" בחיפה. משנת תש"ז (1947) למד בישיבת "חפץ חיים" בכפר סבא, בראשות הרב אהרון יהודה לייב שטיינמן, ומשנת תש"ט (1949) בישיבת פוניבז' בבני ברק. לאחר נישואיו התגורר בבני ברק ולמד בכולל של ישיבת פוניבז'. היה מנהל רוחני בישיבת השרון ברמת השרון במשך שנה אחת. כמו כן שימש כמחנך בכיתות ח' בבתי ספר של ילדי העולים במעברות רמת השרון וראש העין ובערים רמת גן ותל אביב.
וונדר פרסם שורה של ספרים העוסקים בהיסטוריה ובביוגרפיה של רבנים ואדמו"רים, ובמיוחד של רבני יהדות גליציה, ארץ המוצא של משפחתו. מפעלו המרכזי הוא האנציקלופדיה "מאורי גליציה" לתולדות חכמי גליציה, המכילה שישה כרכים. הוא מייסד ויושב ראש המכון להנצחת יהדות גליציה. משמש מדריך מסעות לארצות מזרח אירופה.
וונדר פרסם מאמרים ומחקרים רבים בכתבי עת תורניים ומחקריים, ובהם "צפונות", "תחומין", "המעין" ו"מוריה". בעבר פרסם מאמרים ב"המודיע" וב"דגלנו". כמו כן ערך ספרי מפתחות של כתבי עת תורניים שונים.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
מפעל המִפְתּוּחַ
אחד מתחומי התמחותו של וונדר הוא מִפְתּוּחַ ועריכת נושאים בתחומים שונים. מפעל המפתוח הבולט שלו הוא מפתוח של מאמרים תורניים הלכתיים שהופיעו בכתבי עת ומאספים תורניים, ספרי זיכרון וספרי יובל ואף מעיתונות יומית (כדוגמת "המודיע" ו"הצופה"). תחילה יצא המפתח לאור תחת השמות "מאיר עיניים" (3 כרכים, תשכ"ז-תשכ"ט) ו"מאיר לציון" (2 כרכים, תש"ל-תשל"ט) ולאחר מכן שולב המפתח כמדור, שנקרא אף הוא "מאיר לציון", בתוך כתב העת "תחומין", במשך כ-15 שנים. אחר כך שולב המפתח בתוך פרויקט השו"ת והתעדכן בכל גרסה.
מפתח ביבליוגרפי תורני נוסף מתפרסם בכתב העת "אסיא". כמעט בכל גיליון של כתב עת זה מופיע "המפתח המוער" המכסה שנה שלמה בספרות ההלכה והרפואה. הביבליוגרפיה מחולקת לפי נושאים עם תמצית מקוצרת של הנידון במאמר. המפתח כולל גם מפתח נושאים ומפתח מחברים.
ספרנות
הספריות התורניות נוטות לפתח לעצמן שיטות מיון וקיטלוג מקומיות המותאמות לצורכיהן הספציפיים ואינן נעזרות בדרך כלל בשיטות מיון מוכנות. וונדר יצר שיטה המותאמת לספרייה תורנית, הבנויה בסגנון דומה לשיטת דיואי העשרונית. שיטה זו היוותה בסיס לשיטות המיון של ספריות ישיבת הכותל, ישיבת הר עציון, ישיבת שעלבים וישיבת כרם ביבנה.
בין תפקידיו הציבוריים: מייסד ויושב ראש המרכז לספריות תורניות, מייסד ויושב ראש המכון להנצחת יהדות גליציה, חבר מזכירות ארגון ספרני ישראל, חבר ועדת השמות של עיריית ירושלים וחבר ההנהלה של האיגוד הבינלאומי לגנאלוגיה יהודית.
זכה בפרס הפדרציה העולמית של יהודי פולין ובפרס שר החינוך לשנת יצירה.
אפיגרפיה
אֶפִּיגְרַפְיָה (ביוונית: επιγραφή, "כתובת") הוא ענף במדע הארכאולוגיה העוסק במיון ובחקר של כתובות ותחריטי סימנים ואותיות על גבי אבן, מתכת, חרס וחומרים דומים. תחום זה נבדל מתחומי המחקר של כתבי יד עתיקים, שנכתבו בדיו על נייר, גוויל, קלף או פפירוס, תחומים הנקראים "פאפירולוגיה" ו"פלאוגרפיה". ענף האפיגרפיה מהווה את אחד מעמודי היסוד של המחקר הארכאולוגי המודרני.
מדע האפיגרפיה החל להתפתח במאה ה-16. בראשיתו, הוא התמקד בכתובות בשפה הלטינית. בין חשובי החוקרים בתחום זה ניתן למנות את וילהלם הנצן, בארטלומיו בורגסי, ותאודור מומזן. האחרון היה היוזם של אוסף הכתובות הלאטיניות (Corpus Inscriptionum Latinarum) – אוסף רב כרכים שהחל לצאת לאור בגרמניה בשנת 1863, שמכיל את כל הכתובות הלטיניות הידועות, ומקבצן לעבודה אחת. עד היום יצאו כ-20 כרכים, המכילים כ-180,000 כתובות מעובדות, מנותחות ומתורגמות. בתגובה לפרויקט גרמני זה, יזמה האקדמיה הצרפתית את קורפוס הכתובות השמיות.
ענף ארכאולוגי הקשור לאפיגרפיה הוא הנומיסמטיקה, העוסק בחקר המטבעות.
אולימפיאדת השחמט 1939
אולימפיאדת השחמט השמינית אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה, תחרות לנשים ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בבואנוס איירס, שבארגנטינה, בין 24 באוגוסט ל-19 בספטמבר 1939. להלן התוצאות:
המשלחת של ארץ ישראל
באולימפיאדה זו השתתפה משלחת מארץ ישראל שכללה את:
להלן התוצאות הקבוצתיות:
בתחרות לנשים השתתפה מונה מיי קארף (הפעם כנציגת ארצות הברית וזכתה במקום חמישי)
לאחר סיום האולימפיאדה
ב- 1 בספטמבר 1939 פרצה מלחמת העולם השנייה, ולכן חלק משחמטאי האולימפיאדה נאלצו להישאר בארגנטינה עד סיום המלחמה ב-1945. בין הנשארים, מאיר ראוך, אריך אליסקסיס, גדעון סטולברג, פאולין פרידמן, מיגל ניידורף, קארל סקליצ'קה, משה צ'רניאק ורבים אחרים.
הגאוצ'ו הדוהר
הגאוצ'ו הדוהר (באנגלית: The Gallopin' Gaucho) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי שיצא לראשונה בשנת 1928, השני בסדרת הסרטים "מיקי מאוס", שאחריו "ריקוד האסם" ולפניו "ספינת הקיטור וילי". אולפני דיסני השלימו את הגרסה השקטה באוגוסט 1928, אך לא הוציאו אותה כדי לעבוד על "ספינת הקיטור וילי". הוא שוחרר, עם שמע, רק אחרי "ספינת הקיטור וילי".
גם מיקי מאוס וגם מיני מאוס כבר עשו את הופעת הבכורה הראשונית שלהם עם הקרנת המבחן של "שיגעון של אווירון" ב-15 במאי 1928. עם זאת, סרט זה גם לא הצליח למשוך את תשומת הלב של המפיצים כשהופק לראשונה כסרט אילם. סרט זה היה שיתוף הפעולה השני של הבמאים וולט דיסני ואב אייוורקס. אייוורקס שימש גם כהאנימטור הבלעדי לסרט.
כפי שהכותרת מרמזת, הסרט הקצר נועד כפרודיה על "הגאוצ'ו" של דאגלס פיירבנקס, סרט שיצא לראשונה ב-21 בנובמבר 1927. כמו בסרט המקורי, אירועי סרט זה מתרחשים בפמפס של ארגנטינה, כשמיקי בתפקיד הגאוצ'ו שמוזכר בכותרת הסרט.
עלילה
מיקי נראה כשהוא רוכב על ריאה. עד מהרה הוא מגיע לבר ומסעדה המקומי בשם "קנטינה ארגנטינה". הוא נכנס למבנה מתוך כוונה להירגע עם קצת שתייה ועישון. (על הקיר כרזת מבוקש עם תמונתו והשם אל גאוצ'ו, כלומר מיקי מאוס הוא שודד או נוכל).
בבר נוכחים הברמנית והרקדנית המקומית מיני מאוס ושאר לקוחות, אחד מהם הוא פיט השחור שמוצג כפורע חוק מבוקש. פיט כבר התבסס כאנטגוניסט הן בסדרת קומדיות אליס והן בסדרת אוסוולד הארנב. עם זאת סרט זה מסמן את המפגש הראשון שלו עם מיקי או מיני. גם זוג העכברים נראה שלא מכירים זה את זה, והסרט כנראה מתאר את המפגש הראשוני שלהם.
לאחר שמיני ומיקי מבצעים טנגו וסלסה פיט חוטף אותה ונמלט עם החמור שלו בזמן שמיקי רודף אחריו על הריאה השיכורה שלו. עד מהרה מיקי משיג את יריבו ולאחר מכן פיט מאתגר אותו לדו-קרב חרבות. מיקי, כשידו על העליונה, משחרר את מיני ונמלט עימה. בסוף הסרט מיקי ומיני מתנשקים בעודם רוכבים על הריאה עד שהם מוסתרים לחלוטין על ידי עצים ברקע החזית.
אפיון הדמויות
בראיונות מאוחרים יותר, אייוורקס אמר שמיקי, כפי שהופיע בסרט, נועד להיות הרפתקן פוחז שעוצב על דמותו של דאגלס פיירבנקס עצמו. קהל בתקופה מאוחרת יותר הגיב על כל שלושת הגרסאות המוקדמות של הדמויות של מיקי מאוס, ככאלו מרקע נוקשה ומהמעמד הנמוך, מה שמעט מאוד מזכיר את הגרסאות המאוחרות יותר של הדמויות של מיקי מאוס.
הדמויות המוצגות בסרט היו עמומות. כשהסרט מתחיל למיקי ולמיני יש את אותן עיניים כמו שיש להם ב"שיגעון של אווירון", אבל ברגע שפיט השחור מופיע, לפתע יש להם נקודות בתור עיניים כמו ב"ספינת הקיטור וילי". מיקי בהתחלה נחשב כממש דומה לאוסוולד הארנב, מה שאולי עזר להסביר את חוסר העניין של הקהל בו. הקהל המבוגר בעיקר השתעמם עם מה שזכה לכינוי "הנפשת צינור גומי". דיסני התחילו מייד לחשוב על דרכים להבדיל את סדרת "מיקי מאוס" מיצירתו הקודמת וממתחריו. תפקידה של מיני בסרט זה הן כפרפורמרית והן כעלמה במצוקה מגיע לכדי גיבוש. זו גם הפעם הראשונה שהיא לובשת את נעלי העקב הגבוהות והאופייניות שלה, למרות שהן נשמטות ממנה כשהיא נחטפת, והיא מבלה את שארית הסרט ללא נעליים. מיקי נראה גם נועל נעליים בפעם הראשונה, וככל שחלפו השנים האנימטורים היו משנים את מיקי מאוס. בשלושת הסרטים הקצרים הראשונים של מיקי מאוס, הוא דמות שנועדה להביע הזדהות עם קהל בוגר; הוא מעשן, שותה ומתהולל. זמן קצר לאחר שוולט והאנימטורים שלו שינו את הכוכב שלהם (לראשונה, אך לא בפעם האחרונה), הפך מיקי מאוס לגרסת הדמות ה"בריאה" שנועדה לפנות לילדים ולרצות את ההורים.
ביקורת
עיתון חדשות הקולנוע "The Film Daily" ומגזין וראייטי נתנו ביקורות מחמיאות לסרט, במיוחד על העלילה, האווירה הקלילה, כתיבתו של וולט דיסני והעובדה שהוא מצליח להצחיק גם עם שמע וגם ללא.
הסינה ואזד
שֶק הסינה ואזֶד (בבנגלית: শেখ হাসিনা ওয়াজেদ; נולדה ב-28 בספטמבר 1947) היא ראש ממשלת בנגלדש. שימשה מאז שנת 1981 כנשיאת ליגת אוואמי, אחת המפלגות המרכזיות במדינה. היא הבכורה מבין חמשת ילדיו של שק מוג'יבור רוֹהמאן, נשיאה הראשון ומייסדה של בנגלדש. שימשה כראש ממשלת בנגלדש בין השנים 1996–2001 ומכהנת בתפקיד בשנית מפברואר 2009.
דרכה הפוליטית
ואזד החלה את דרכה כפעילה פוליטית בעת היותה סטודנטית במכללת עדן (Eden College). בעת שלמדה במכללה נבחרה לסגנית נשיא איגוד הסטודנטים, בין השנים 1966–1967. בעת היותה סטודנטית באוניברסיטת דקה הסינה הייתה חברה בזרוע הסטודנטים של ליגת אוואמי. ואזד לא בלטה בפעילותה עד להרצחו של אביה ב-15 באוגוסט 1975, לעומת אחיה שק קמאל, אשר סומן כיורשו של אביו. יחד עם אביה נרצחה כל משפחתה, להוציא את הסינה ואחותה רֶהאנה ששהו במערב גרמניה. ואזד עקרה לבריטניה ואחר כך גלתה מרצון לניו דלהי בהודו, בטרם שבה לבנגלדש ב-17 במאי 1981.
בשנת 1981, עוד בעת ששהתה בגלות מרצון בהודו נבחרה לנשיאות ליגת אוואמי. מיד לאחר ששבה לארצה, בחודש מאי 1981, נרצח נשיא נוסף של בנגלדש, גִ'יַאוּר רוהמאן, בעת הפיכה. בשנת 1982 עלה לשלטון בהפיכה שקטה הוסיין מוּהמוֹד ארשאד והכריז על שלטון צבאי. בשנת 1983 יצרה ואזד איחוד של 15 מפלגות, ובשנות ה-80 היא נכנסה ויצאה לסירוגין מבתי כלא. מפלגתה, יחד עם המפלגה הלאומית הבנגלדשית, פעלה כנגד המשטר הצבאי במדינה. בשנת 1984 הושמה ואזד במעצר בית לאורך תקופה של חודשים. כך אירע גם בשנת 1985. בין השנים 1986–1987 שימשה כמנהיגת האופוזיציה בפרלמנט. החלטתה להשתתף בבחירות לפרלמנט, אשר נערכו תחת משטר צבאי, ספגה ביקורת בקרב מפלגות אחרות במדינה. בחודש דצמבר 1987 פוזר הפרלמנט.
בשנת 1990 פעל איחוד של 8 מפלגות בראשותה לסיום שלטונו הצבאי של ארשאד. בבחירות הדמוקרטיות הראשונות בבנגלדש בשנת 1991, הייתה ואזד למנהיגת מפלגת האופוזיציה הגדולה בפרלמנט.
כהונתה כראש ממשלה
בבחירות שנערכו בבנגלדש ב-30 ביוני 1996 זכתה מפלגתה ב-146 מושבים בפרלמנט. בזכות תמיכה של מספר מועמדים עצמאים ומפלגה נוספת זכתה ואזד בתמיכת למעלה מ-150 מושבים הנדרשים ליצירת רוב בפרלמנט והיא נבחרה לראשות הממשלה. בעת בחירתה התחייבה שק הסינה ליצור ממשלת אחדות לאומית. אולם, ניסיונה לשתף בממשלה את המפלגה השנייה בגודלה במדינה, ה-BNP, כשל. עם זאת הצליחה לשכנע את שופט בית המשפט העליון שהאבודין אהמד ליטול את תפקיד נשיא המדינה. בחירתה בדמות שאינה מזוהה באופן מפלגתי לתפקיד, זכתה לשבחים.
אחד מהישגיה הבולטים בראשות הממשלה היה ההסכם שכרתה עם ממשלת הודו בעניין סכר פַרּקָּה על נהר גנגס, אשר היה מוקד למחלוקת בין המדינות מאז עצמאות המדינה. על פי ההסכם הובטח כי בנגלדש תקבל מים מהסכר בכמות של 930 מטר מעוקב בשנייה. כן כרתה ואזד הסכם שלום עם ראשי שבטים מורדים באזור הררי בדרום-מזרח המדינה והביאה לסיום סכסוך שהתקיים מקום המדינה.
עם זאת מפלגתה הואשמה בכך שהיא נותנת מקלט לראשי כנופיות שהפכו למדינאים. עוד הואשמה המפלגה בכך שהיא מנציחה את שם אביה, הנשיא מוג'יבור, על פני כל מפעל ומוסד ממשלתי חדש. בעת השנה האחרונה לכהונתה הראשונה כראש ממשלה, הכריז ארגון "שקיפות בינלאומית" (Transparency International) כי בנגלדש היא המדינה המושחתת ביותר בעולם. אף שבנגלדש תמיד הייתה בין חמש המדינות המושחתות ביותר בעולם, בחירתה להיות המובילה בשחיתות גרמה לתגובות נרחבות בציבור ורבים תולים בשק הסינה אחריות לכך.
בנובמבר 2008 חזרה לבנגלדש לקראת הבחירות שאמורות היו להתקיים ב-29 בדצמבר. בבחירות סחפה ואזד את מפלגתה לניצחון מוחץ וב-6 בינואר 2009 נכנסה לתפקיד ראש הממשלה.
אורלי עדס
אורלי עדס (נולדה ב-1968) היא מנכ"לית ועדת הבחירות המרכזית.
ביוגרפיה
עדס נולדה בירושלים. בוגרת התיכון המקצועי "סליגסברג". בצה"ל שירתה במזכירות הפיקוד העליון שבלשכת הרמטכ"ל בתקופתם של משה לוי ודן שומרון. עם שחרורה מהצבא בשנת 1988 תכננה עדס להגשים את חלום הילדות שלה וללמוד עיצוב אופנה, ועד תחילת הלימודים החלה לעבוד במשרה זמנית בוועדת הבחירות המרכזית, ומאז היא עובדת שם. בדרך עברה כמה תפקידים: מנהלת לשכה, עוזרת ראשית, עוזרת בכירה למנכ"לית וסמנכ"לית. במקביל לתפקידיה בוועדה עשתה בכנסת תפקידים נוספים, בין השאר שימשה מזכירה ובהמשך מנהלת קרן פרס יו"ר הכנסת לאיכות החיים.
בשנת 2003, כשכיהנה כסמנכ"לית הוועדה, החלה ללמוד משפטים בקריה האקדמית אונו אותם סיימה בשנת 2006. עם סיום הלימודים לקחה חופשה ללא תשלום מעבודתה בוועדת הבחירות והחלה בהתמחות אצל נורית אלשטיין שכיהנה באותה עת כיועצת המשפטית של הכנסת. עם סיום ההתמחות עמדה בבחינות הקבלה ללשכת עורכי הדין וחזרה לעבודתה בוועדה. כשהודיעה מנכ"לית הוועדה הקודמת, תמר אדרי, על פרישתה, בשנת 2010, פורסם מכרז פומבי לתפקיד מנכ"ל ועדת הבחירות המרכזית ועדס נבחרה לתפקיד. אחת המטרות שהציבה לעצמה עם בחירתה לתפקיד היה קידום נשים, ואכן רוב מוחלט של העובדים הקבועים של ועדת הבחירות המרכזית מאז בחירתה היו נשים.
השנים 2019 עד 2022 היו מאתגרות במיוחד עבור עדס כאשר הוועדה שבראשה היא עומדת נאלצה להתמודד עם משבר פוליטי בישראל שגרר חמש מערכות בחירות (הבחירות לכנסת העשרים ואחת באפריל 2019, הבחירות לכנסת העשרים ושתיים בספטמבר 2019, הבחירות לכנסת העשרים ושלוש במרץ 2020, הבחירות לכנסת העשרים וארבע במרץ 2021, והבחירות לכנסת העשרים וחמש בנובמבר 2022), כאשר שלוש מהן התקיימו בזמן מגפת הקורונה בישראל. הבחירות לכנסת ה-25, שנערכו בנובמבר 2022, היו הפעם השביעית שעדס ניהלה את מערכת הבחירות כמנכ"לית ועדת הבחירות המרכזית.
במרץ 2021 נבחרה ל"אשת השנה" של קשת 12.
קרב איוו ג'ימה
קרב איוו ג'ימה היה קרב שנערך בין הכוחות המזוינים של ארצות הברית ויפן בפברואר ובמרץ 1945, במסגרת המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט בשלהי מלחמת העולם השנייה. הכוחות האמריקנים נחתו באי הגעשי איוו ג'ימה במסגרת "מבצע אדישות", במטרה להשתלט על שלושת שדות התעופה שבאי, שהיו בעלי חשיבות אסטרטגית רבה.
הקרב נחשב לאחד הקרבות הקשים ביותר שניהלה ארצות הברית במהלך המערכה בזירת האוקיינוס השקט. עמדות הצבא היפני הקיסרי באי היו מבוצרות היטב ואופיינו במספר רב של בונקרים, ארטילריה מוסווית, ורשת נרחבת של תעלות ומנהרות שקישרה בין העמדות היפניות השונות. הנחיתה האמריקנית באיוו ג'ימה הייתה המתקפה האמריקנית הראשונה על אי שהשתייך ליפן גופא (ולא לאימפריה היפנית), והחיילים היפנים שהגנו עליו לחמו עד לאיש האחרון. מבין 22,000 החיילים היפנים שהוצבו באי, נהרגו למעלה מ־21 אלף ורק 216 מהם נלקחו בשבי. הכוחות האמריקנים ספגו אף הם אבדות כבדות במהלך כיבוש האי (כ־26 אלף נפגעים), ועובדה זו ביחד עם האבדות הכבדות, שספגו הכוחות האמריקנים במהלך קרב אוקינאווה, גרמו להנהגה האמריקנית לשקול מחדש את התוכניות לפלישה לאיי המולדת של יפן.
הצלם ג'ו רוזנטל צילם שישה חיילים אמריקנים מניפים את דגל ארצות הברית בראש הר סוריבאצ'י, בתצלום שנודע בשם "הנפת הדגל באיוו ג'ימה", שהפך בציבור האמריקני לתמונת הסמל של הקרב ושל הניצחון האמריקני במלחמה, ולאחת התמונות המפורסמות ביותר מאותה תקופה.
גאוגרפיה
איוו ג'ימה הוא אי געשי הנמצא במרחק כ־1,200 ק"מ דרומית לטוקיו, 1,300 ק"מ צפונית לגואם, ובערך באמצע הדרך בין טוקיו וסאיפאן. שטחו של איוו ג'ימה הוא כ־21 קמ"ר, כאשר הר סוריבאצ'י, הנמצא בקצהו הדרומי, הוא הנקודה הבולטת והגבוהה ביותר באי. ביוני 2007 שונה שמו של האי והוא נקרא מעתה איוו טו, שם שהיה בשימוש על ידי תושבי האי לפני המלחמה. השם שונה לאחר מחאה מצד אנשים שגרו באי בעבר ולאחר שני סרטים פופולריים של קלינט איסטווד שהתייחסו לאי בשם איוו ג'ימה. האיות ביפנית של השמות איוו ג'ימה ואיוו טו הוא אותו איות, ורק הגיית השם השתנתה כאשר החיילים היפנים הגיעו לאי וביטאו את שמו בצורה שונה מאשר תושביו.
הרקע לקרב
לאחר שארצות הברית כבשה את איי מרשל, ולאחר ההפצצות ההרסניות על איי טרוק שבאיי קרוליין בפברואר 1944, ביצעה הנהגת הצבא היפני הקיסרי הערכת מצב מחודשת. כל הסימנים הצביעו על כך שארצות הברית מתכננת מהלך חשוב הקשור לאיי מריאנה ולאיי קרוליין. כדי להדוף את המהלך הזה, החליט הפיקוד היפני ליצור קו הגנה פנימי שנמשך צפונה מאיי קרוליין לאיי מריאנה ומשם לאיי בונין. במרץ 1944 קיבלה הארמייה השלושים ואחת, בפיקודו של גנרל הידיושי אובאטה, הוראה להגן על הקו החדש. מפקד חיל המצב בצ'יצ'יג'ימה קיבל את הפיקוד על יחידות היבשה של הארמייה ועל יחידות הצי באיי בונין.
גנטיקה
גֵּנֵטִיקָה היא ענף במדעי החיים העוסק במחקר של גנים, תורשה, והמגוון הגנטי באורגניזמים. גנטיקה נחשבת בעיקר לתחום בתוך הביולוגיה, אך פעמים רבות מחקרים גנטיים מצטלבים עם מחקרים בתחומים אחרים של מדעי החיים, ויש קשר הדוק בין הגנטיקה לבין מערכות מידע.
קרב איוו ג'ימה
הרקע לקרב
בעקבות כיבוש הבסיסים היפניים באיי מרשל וקרבות קוואג'אליין ואניווטוק בפברואר 1944, נשלחו תגבורות צבא וצי לאיוו ג'ימה. 500 אנשים מבסיס הצי ביוקוסוקה ו־500 נוספים מצ'יצ'י ג'ימה הגיעו לאי במהלך מרץ ואפריל 1944. עם הגעת התגבורות הגיע מספר החיילים באי ל־5,000. הם היו מצוידים ב־13 תותחים, 200 מקלעים כבדים וקלים, ו־4,552 רובים. בנוסף, על החוף של האי הוצבו מספר כלי נשק נוספים, לרבות מספר תותחים נגד מטוסים.
גנטיקה
אבי הגנטיקה המודרנית הוא נזיר אוגוסטיני בשם גרגור מנדל, שחי ופעל בשלהי המאה ה־19. מנדל חקר "הורשת תכונות", שהן הדפוסים והתבניות שבהן תכונות עוברות מהורים לצאצאים. הוא הבחין בכך שאורגניזמים (צמחי אפונה) יורשים תכונות במנות בדידות של "יחידות תורשה". מונח זה, שעדיין נמצא בשימוש, הוא הגדרה עמומה של מה שידוע היום כגן.
קרב איוו ג'ימה
הרקע לקרב
אובדנם של איי מריאנה בקיץ 1944 הגדיל במידה רבה את חשיבות איי בונין עבור היפנים, שהיו מודעים לכך שאם הם יאבדו גם את האיים הללו, יוכלו האמריקנים להגביר את הפשיטות מן האוויר כנגד איי הבית, ובכך להפריע לייצור המלחמתי ולפגוע קשות במורל האזרחים.
גנטיקה
הורשת תכונות ומנגנוני הורשה מולקולריים של גנים הם עדיין תחומי מחקר חשובים בגנטיקה גם במאה ה־21. עם זאת, במשך השנים הרחיבו הגנטיקאים את תחום פעילותם, והחלו לחקור גם את התפקוד ואת ההתנהגות של הגנים בתנאים שונים וכן את הפעילות ההדדית של הגנים ברמה התאית וברמת האורגניזם כולו. המבנה, התפקוד, הגיוון, והתפוצה של גנים נחקרים בהקשר התאי, בהקשר של האורגניזם השלם (יחסי דומיננטיות לדוגמה), ובהקשר של אוכלוסיית אורגניזמים נתונה. ההתפתחויות המודרניות בגנטיקה הקלאסית הובילו ליצירתם של מספר תחומי משנה, ובהם אפיגנטיקה וגנטיקה של אוכלוסיות. אף שבתחילה חקר מנדל צמחי אפון, כיום הגנטיקה עוסקת במחקר של יצורים מכל שלוש העל ממלכות.
קרב איוו ג'ימה
הרקע לקרב
התוכניות היפניות להגנת איי בונין שונו כיוון שהצי הקיסרי היפני, שנחלש מאוד בעקבות האבדות הכבדות שספג במערכה על איי מריאנה, לא היה מסוגל למנוע פלישה אמפיבית אמריקנית לאיי בונין. יתר על כן, אבדות חיל האוויר היפני במהלך שנת 1944 היו כבדות ביותר, כך שגם אם תפוקת המטוסים של התעשייה היפנית לא הייתה מושפעת מתקיפות האוויר של האמריקנים, הכוח האווירי המשולב היפני היה מגיע ל־3,000 כלי טיס רק במרץ או אפריל 1945. גם במקרה כזה חיל האוויר היפני לא היה מסוגל להגן על איי בונין מבסיסים באיי המולדת של יפן, משום שטווח המטוסים לא היה מספיק גדול. מלבד זאת, כל כלי הטיס הזמינים היו נחוצים באזור טאיוואן והאיים הסמוכים על מנת להגן על בסיסי צבא היבשה שם.
גנטיקה
התהליכים השונים שנחקרים בגנטיקה מתרחשים באופן התלוי לעיתים בתנאי המחיה של האורגניזם, והשילוב בין התורשה לסביבה הטבעית משפיע על תכונותיו של האורגניזם כך שאין בהכרח קשר ישיר בין הגנוטיפ (הרכב הגנים) לפנוטיפ (אופן ההתבטאות של התכונות) של האורגניזם. הסביבה הפנימית או החיצונית של התא או האורגניזם עשויה לגרום להתבטאות או להשתקת גנים. דוגמה לכך היא זוג זרעים של אותו קלח תירס, שאחד מהם ממוקם באקלים ממוזג ואחד באקלים צחיח. מבחינת ההרכב הגנטי שלהם גובה הצמחים אמור להיות אותו דבר בקירוב, אך בפועל הצמח שנבט באקלים הצחיח לא יהיה קרוב בגודלו לגודל הצמח שגדל באקלים הממוזג, וזאת עקב מחסור במים ובנוטריינטים בסביבתו הקרובה.
קרב איוו ג'ימה
הרקע לקרב
במחקרים שנערכו לאחר המלחמה, תיארו קציני מטה יפניים את האסטרטגיה שיושמה בהגנה על איוו ג'ימה באופן הבא:
גנטיקה
המידע הגנטי מצוי ברוב האורגניזמים במולקולת DNA בצורות שונות (בעיקר כרומוזומים), וקיים מספר קטן של וירוסים שבהם המידע אצור במולקולת RNA.
קרב איוו ג'ימה
הרקע לקרב
פשיטות הפצצה אמריקניות שיצאו מבסיסים באיי מריאנה, פגעו בעמדות היפניות באיוו ג'ימה באופן יומיומי במסגרת מבצע אוכל פגרים (Operation Scavenger). התפקיד העיקרי של האי היה לשמש כתחנת התראה ששידרה ברדיו דיווחים על מפציצים המתקרבים לאיים הגדולים של יפן, ובכך לאפשר לכוחות ההגנה האוויריים של יפן להתכונן להגעתם של המפציצים האמריקאים.
גנטיקה
תחומים בגנטיקה
רוב המחקר בגנטיקה נסוב סביב הניסיון להסביר את השפעתם של הגנים על הפנוטיפים ואת השפעתם של הגנים על אוכלוסיות.
קרב איוו ג'ימה
הרקע לקרב
המודיעין האמריקני העריך שניתן להשלים את כיבוש איוו ג'ימה בתוך 5 ימים, מכיוון שלא היה מודע להיקפו של מערך ההגנה המבוצר, שהכינו היפנים בשטח האי. ההכנות היפניות היו כה מוצלחות עד שלאחר הקרב התברר, שההפצצות האוויריות שהמטירו בעלות הברית על האי והאש הכבדה של תותחי הצי כמעט ולא הסבו נזק לחיילים היפנים המחופרים היטב. הם איפשרו לכוח המגן היפני להסב אבדות כבדות לנחתים האמריקאים, אבדות שלא היה להן תקדים עד לשלב זה במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט. לאור הדיווחים המודיעיניים המעודדים, התקבלה החלטה לפלוש לאיוו ג'ימה, פלישה שקיבלה את שם הקוד "מבצע אדישות".
תכנון הקרב וההכנות
לוטננט גנרל טדאמיצ'י קוריבאישי, שקיבל את הפיקוד על הכוח היפני שהגן על איוו ג'ימה ביוני 1944, תכנן טקטיקת הגנה שונה מהדוקטרינה הצבאית היפנית המקובלת, ששאבה השראה מהטקטיקה בה השתמש בהצלחה הכוח היפני שהגן על האי פלליו. במקום לבנות את מערך ההגנה העיקרי סמוך לחופים ולהתמודד שם עם הכוחות הנוחתים באי, קוריבאיאשי הורה על בניית מספר מערכי הגנה בעומק האי, שכללו מספר רב של עמדות מבוצרות שנועדו לספק חיפוי הדדי. האזור שמסביב להר סוריבאצ'י בדרום האי אורגן כמערך הגנה עצמאי למחצה, משום שקוריבאישי העריך נכונה שהאמריקנים ינחתו בחופים מצפון להר וינתקו אותו תוך זמן קצר, בעוד שקווי ההגנה היפניים העיקריים נבנו בחלק הצפוני של האי. ההפצצות התכופות של חיל האוויר והצי האמריקנים, האיצו עוד יותר את בנייתה של מערכת מנהרות מסועפת, שקישרה בין העמדות המבוצרות והבונקרים היפניים, ובין הסקטורים השונים של מערך ההגנה.
גנטיקה
היסטוריה
כיום ידוע שהמידע התורשתי נישא על חומצות גרעין מסוג (DNA (deoxyribonucleic acid או (RNA (ribonucleic acid במספר וירוסים. מוטציות - שינויים ב-DNA - יכולות לשנות את התכונות של יצור שבו התרחשו וכן יכולות לעבור בתורשה במקרה שהן מתחוללות בתאי המין שלו.
קרב איוו ג'ימה
תכנון הקרב וההכנות
האמריקנים תכננו לתקוף את האי באמצעות נחיתת סער אמפיבית. דיוויזיות הנחתים ה־4 וה־5 היו אמורות לנחות בחוף הדרומי של האי, ולאחר ביסוס ראש גשר להשתלט על הר סוריבאצ'י, שדות התעופה הדרומיים והחוף המערבי. בשלב השני של המתקפה, לאחר השלמת משימות אלו, נועדו שתי הדיוויזיות, שיתוגברו על ידי דיוויזיית הנחתים ה־3, להתחיל להתקדם צפונה, כדי להשלים את כיבוש וטיהור איוו ג'ימה. הנחיתה נעשתה תחת עיניו הפקוחות של מזכיר הצי האמריקני ג'יימס פורסטל שצפה בנעשה מאחת הספינות.
גנטיקה
היסטוריה
בגנים מקודד מידע לסינתזה של חלבונים, שלהם השפעה מרכזית על הפנוטיפ של האורגניזם.
קרב איוו ג'ימה
הקרב
הלחימה הקרקעית על האי נמשכה כ־35 ימים, החל מהנחיתה הראשונית ב־19 בפברואר ועד להסתערות היפנית האחרונה ב־26 במרץ 1945.
תחילת הנחיתה על האי
ב־19 בפברואר, בשעה 2:00 לפנות בוקר, פתחו תותחי ספינות הקרב של הצי האמריקני בהפגזה על האי וסימנו את תחילת הפלישה. מיד לאחר מכן החלו מאה מפציצי קרב לתקוף את האי, ובעקבותיהם נערכה הפגזה נוספת על ידי תותחי הצי. אף על פי שהתקיפות היו עקביות, הן לא פגעו באופן מהותי בביצורים היפניים, כיוון שהעמדות היפניות היו מבוצרות היטב ומוגנות מפני פגזים. בשעה 08:59 החלו הראשונים מבין 30,000 הנחתים האמריקאים מהדיוויזיות ה־3, ה־4 וה־5, לנחות על האי.
גנטיקה
תורשה מנדלית
מאז ועד היום נבנו מודלים מורכבים יותר של תורשה. מנדל הגדיר את המונח 'אלל' כיחידת הבסיס של התורשה. במרוצת השנים החל השימוש במונח גן כמונח נרדף למונח 'אלל' כפי שהגדירו מנדל בשעתו, בעוד שהמונח 'אלל' החל לציין את צורת ההופעה של גן מסוים (לדוגמה: פרווה שחורה/פרווה לבנה). פריצת הדרך של מנדל וחשיבות עבודתו לא הוכרו בעודו בחיים, ורק לאחר מותו מספר חוקרים שעסקו בתחום גילו אותה. המדען האנגלי ויליאם בטסון תרם להפצת רעיונותיו של מנדל, והוא טבע את המונח "גנטיקה" ב-1905.
קרב איוו ג'ימה
תחילת הנחיתה על האי
גל הפלישה הראשון לא נתקל בהתנגדות יפנית במשך זמן מה; הייתה זו תוכניתו של הגנרל היפני קוריבאישי לנצור את האש עד שהחוף יתמלא בנחתים ובציוד אמריקניים. רק כשהנחתים התקרבו לקו הראשון של הבונקרים היפניים, שהיו מוגנים על ידי מכונות ירייה, נפתחה עליהם אש יפנית.
גנטיקה
גנטיקה מולקולרית
כרומוזומים מורכבים מחלבונים ומ-DNA. אף על פי שידעו כי גנים נמצאים על גבי כרומוזומים, לא היה ידוע מהו החומר התורשתי. ב-1928 הרופא והגנטיקאי האנגלי פרדריק גריפית' גילה שחיידקים יכולים להעביר חומר תורשתי בתהליך שנקרא טרנספורמציה, גילוי שהיה לאחד מאבני היסוד של הגנטיקה המולקולרית. בניסוי גריפית' חיידקים מתים העבירו חומר גנטי שגרם ל"טרנספורמציה" של חיידקים חיים אחרים. 16 שנה לאחר מכן, ב-1944 בניסוי איוורי-מקלאוד-מקארתי זיהו החוקרים כי המולקולה האחראית לטרנספורמציה היא ה-DNA (deoxyribonucleic acid). ניסוי הרשי-צ'ייס ב-1952 הדגים את חשיבותו של ה-DNA (ולא של חלבון) כחומר תורשתי של נגיפים המדביקים חיידקים, ובכך אישש את הרעיון כי DNA הוא החומר התורשתי.
קרב איוו ג'ימה
תחילת הנחיתה על האי
מלבד קווי ההגנה היפניים שבחופי האי, התמודדו הנחתים עם אש כבדה מהר סוריבאצ'י שבדרום האי, שבו היו כאלף עמדות מבוצרות. הנחתים התקשו מאוד להתקדם בגלל פני הקרקע הלא נוחים, שהיו מורכבים בעיקר מאפר געשי. האפר לא אפשר לתפוס נקודות אחיזה או לחפור תעלות הגנה מפני האש, וכלי הרכב נתקעו בו. הנחתים התקדמו באיטיות תוך כדי התגוננות מפני הפגזה ארטילרית כבדה שגרמה לנפגעים רבים. הודות להגעתן של יחידות משוריינות, ארטילריית צי כבדה ויחידות אוויריות שהפגיזו את הסוריבאצ'י, הנחתים הצליחו לבסוף להתקדם אל מעבר לחופים. בשעות הערב של אותו יום ההר כבר היה מוקף, ו־30,000 נחתים נחתו על האי. 40,000 נוספים היו עתידים להצטרף אליהם. ב-48 השעות הראשונות של הצליחה נהרגו או נפצעו כ-3,500 חיילים אמריקנים. מספר האבדות הגדול והבלתי צפוי זיעזע את האמריקנים, עד שהנשיא רוזוולט בכה כאשר שמע על כך בבית הלבן.
בימים שלאחר הנחיתות, הנחתים ציפו להתקפות באנזאי במהלך הלילה. הייתה זו אסטרטגיית ההגנה היפנית התקנית בקרבות הקודמים על אדמות אויב באוקיינוס השקט שבמהלכה רוב התוקפים היפניים נהרגו והכוח היפני נחלש במידה רבה. קוריבאישי אסר לחלוטין על תקיפות באנזאי כיוון שהוא לא האמין ביעילותן.
גנטיקה
גנטיקה מולקולרית
ב-1953 קבעו ג'יימס ווטסון ופרנסיס קריק את מבנה ה-DNA, על סמך עבודת קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן שנעשתה על ידי רוזלינד פרנקלין ומוריס וילקינס. לאחר גילוי מבנה ה-DNA נעשו מאמצים לקבוע כיצד משפיע ה-DNA על התהליך של ייצור חלבונים. התברר כי ה-DNA משמש כתבנית ליצירת mRNA (RNA שליח), המתורגם לרצף של חומצות אמינו המרכיבות חלבון. הכללים על פיהם מתורגם ה-mRNA לחומצות אמינו מוגדרים כקוד הגנטי.
קרב איוו ג'ימה
כיבוש הר סוריבאצ'י
בבוקר היום הרביעי של הקרב האזור של הר סוריבאצ'י בודד משאר האי. באותו זמן הנחתים ידעו שליפנים יש רשת מסועפת של ביצורים תת־קרקעיים, וידעו שלמרות הבידוד מעל פני האדמה, ההר עדיין היה מחובר לביצורים היפניים באמצעות רשת המנהרות. הם ציפו לקרב עיקש על פסגת ההר.
שני צוותי סיור של ארבעה חיילים נשלחו במעלה ההר בנתיבי סיור שהיו על חלקו הצפוני. אגדה פופולרית (שהובלטה על ידי התקשורת בימים שלאחר הקרב עם פרסומו של הצילום המפורסם "הנפת הדגל באיוו ג'ימה") טוענת שהנחתים לחמו לאורך כל הדרך עד לפסגת ההר, אולם, אף על פי שהחיילים שהיו חמושים ברובים חששו ממארב הם לא נתקלו בכזה. החיילים הללו כן פגשו מספר קבוצות קטנות של חיילים יפניים על סוריבאצ'י, אולם רוב החיילים היפניים נשארו מתחת לאדמה ברשת המנהרות. הם תקפו במספרים קטנים, אולם כל התוקפים נהרגו. הסיירים הגיעו לפסגה וירדו ממנה בחזרה, ודיווחו על היעדר נוכחות של האויב לקולונל צ'נדלר ג'ונסון.
גנטיקה
גנטיקה מולקולרית
הבנת הבסיס המולקולרי לתורשה הביאה למחקרים רבים בנושא. בין הפיתוחים החשובים בתחום היו פיתוח של ריצוף DNA על ידי פרדריק סנגר ב-1977, ושל שיטת ה-PCR ב-1983 על ידי קארי מוליס.
קרב איוו ג'ימה
כיבוש הר סוריבאצ'י
לאחר מכן ג'ונסון זימן מחלקה של נחתים והורה לה לטפס על ההר. הוא שלח איתם דגל קטן של ארצות הברית והורה להם להניף אותו כאשר יגיעו לפסגת ההר. הנחתים החלו להעפיל לפסגת ההר פעם נוספת, וציפו להתקפת נגד בכל רגע, התקפה שלא הגיעה גם בפעם הזאת. באמצעות שימוש בצינור שהם מצאו בהריסות שעל פסגת ההר, הנחתים תקעו את הדגל באדמת פסגת ההר, והיה הזה הדגל הזר הראשון מזה מאות שנים שהתנוסס על אדמה יפנית.
במקביל להנפת הדגל, מזכיר הצי של ארצות הברית, ג'יימס פורסטל, נחת על החוף לרגלי ההר והחליט שהוא רוצה את הדגל כמזכרת. האגדה הפופולרית טוענת שקולונל ג'ונסון רצה את הדגל לעצמו; למעשה, הוא האמין שהדגל שייך ל־28 הנחתים מגדוד 2, שהיו אלה שהגיעו לפסגת ההר. הוא שלח את רני גאגנון (אחד החיילים המצולמים בתמונה) עם דגל נוסף, ואמר לו להחליף את הדגל שבראש ההר. כאשר הדגל הראשון הורד, השני הונף, והצלם של סוכנות AP, ג'ו רוזנטל, צילם את התמונה המפורסמת "הנפת הדגל באיוו ג'ימה" (של הדגל השני) ברגע שבו הצינור שהחזיק את הדגל השני הוחדר לאדמה.
לאחר הר סוריבאצ'י
למרות אובדן הר סוריבאצ'י, מערך הביצורים היפני בצפון האי עדיין נותר ברובו בשלמותו. כוחו של קוריבאשי כלל שמונה גדודי חיל רגלים, רגימנט טנקים, שני גדודי ארטילריה ושלושה גדודי מרגמות, בנוסף ל־5,000 רובאים וחיילי צי רגליים. המאבק לכיבוש מישור מוטויאמה, כולל "בליטת התרנגול", נמשך כמעט שלושה שבועות. ליפנים היו פחות כוחות מאשר לנחתים באזור זה, אולם רשת המנהרות המסועפת אפשרה להם להופיע בפתאומיות באזורים שנחשבו כמטוהרים ולתקוף את הנחתים מעורפם. הלחימה שהתרחשה לאחר מכן הייתה קשה מאוד. החיילים היפניים הגיחו לעיתים קרובות מתוך המנהרות וארבו לנחתים, אולם בסופו של דבר לא יכלו לעמוד לאורך זמן מול העדיפות המספרית והעליונות המכריעה בכוח אש של הצד האמריקני. אף על פי שהנחתים נתקלו מפעם לפעם בעמדות הגנה מחוזקות בארטילריה, הם הצליחו להתקדם. הם החלו להשתמש בלהביורים וברימוני יד על מנת לגרום ליפנים לצאת מתוך המנהרות שלהם. אחד מהאמצעים הטכנולוגיים שנעשה בהם שימוש, 8 טנקי שרמן M4A3R3 שצוידו בלהביורים של הצי (טנקים אלה נחשבים כטנק להביור), הוכח כיעיל ביותר בטיהור השטח מעמדות היפנים.
בתחילת הקרב סופק ללוחמים סיוע אווירי קרוב מנושאות מטוסים שעגנו ליד החוף. ב־6 במרץ משימה זו הועברה אל כנף 15, שהטיסה מטוסי P-51 מוסטנג, לאחר שנחתה על האי. באופן דומה, המשימה של הארת שדה הקרב בלילה בוצעה בתחילת הפלישה על ידי ספינות, ולאחר מכן עברה לאחריותם של כוחות ארטילריה שהגיעו אל האי. שדרים בקוד הנאוואחו היו חלק מאנשי התקשורת האמריקניים באי, ובמקביל אליהם נעשה שימוש בווקי־טוקי ובמכשירי קשר מבוססי רדיו.
החיילים היפנים נעשו נואשים יותר ויותר לקראת סוף הקרב. קוריבאישי, שהתנגד להתקפות באנזאי בתחילת הקרב, החל להבין שנפילת איוו ג'ימה קרובה מאוד, ולכן התנגדותו למתקפות נגד נואשות נחלשה. הנחתים החלו להתמודד עם מספר הולך ועולה של תקיפות לילה; תקיפות אלה נהדפו רק באמצעות שילוב של אש מקלעים מעמדות מוכנות ואש ארטילריה. במספר מקרים, התחולל קרב פנים אל פנים לפני שהיפנים נהדפו.