cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קופת גמל בניהול אישי
קופת גמל בניהול אישי (באנגלית: IRA - Individual retirement account), היא קופת גמל שהכספים הצבורים בה מתנהלים על ידי החוסך, ולא על ידי בית השקעות שעיסוקו בכך. קופת גמל בניהול אישי מאפשרת לחוסכים ליהנות מהיתרונות של חיסכון בקופת גמל (כגון הקלות מס), תוך שליטה מלאה בניהול הכספים, ללא התערבות החברה המנהלת וללא תשלום דמי ניהול לחברה זו.
קופות גמל בניהול אישי בארצות הברית
קופת גמל בניהול אישי הוצגה לראשונה בשנת 1974 בארצות הברית עם חקיקת חוק "בטיחות הכנסה של עובדים פורשים". משלמי מס יכלו להפריש סכום מסוים משכרם לחיסכון לפרישה, ולהקטין בסכום זה את הכנסתם החייבת. בשנת 1981 נחקק "חוק התאוששות כלכלית" ERTA של ארצות הברית בו אישר האוצר האמריקאי לכל משלמי מס תחת גיל 70 להפריש לחשבון IRA, בלי קשר לאם הם מכוסים תחת החוק. גם תקרת ההפרשות הועלתה וכן התאפשר להפריש סכום נוסף בשם בן זוג שאינו עובד. חוק שינוי המס של 1986 הוריד בהדרגה את ניכוי המס לחוסכי IRA בעלי ההכנסות הגבוהות ושמכוסים תחת קופת גמל של מקום העבודה, אבל אלו שהכנסותיהם הייתה מעל לרמה המרבית וללא הפרשה ממקום העבודה, עדיין יכלו לעשות הפקדות, אם כי לא מנוכות, ל-IRA שלהם.
בארצות הברית קיימים מספר סוגי IRA, הנפוצים בהם:
קופת גמל בניהול אישי בישראל
בישראל מדובר על ניהול קופה אישית בקרן השתלמות או קופת גמל. ההסכם בין העמית לבין חברת הניהול של קופות הגמל יכלול את כל ההסכמים הרגילים של עמית מול חברה המנהלת קופת גמל, וכן הסכמים על דמי משמרת ניירות ערך ודמי ניהול, גם אם מופחתים. ההסכמים יעמדו בכל התקנות הרלוונטיות וחוקי הגמל עם התאמות לקופה מנוהלת אישית. גם כללי המיסוי בקופה יחולו במלואם על קופה מנוהלת אישית.
בספטמבר 2012 הוגשה עתירה לבג"ץ, על ידי הראל פרימק ועמותת "הקואליציה האזרחית" הדורשת ממשרד האוצר לאפשר ניהול אישי גם של כספי פנסיה לשכירים. ביולי 2013 פרסם משרד האוצר טיוטת תקנות שירחיבו את זכות הניהול האישי גם לקופות גמל של שכירים, תחת מגבלות מסוימות.
בינואר 2016 אישר בג"ץ ניהול אישי של קופות גמל גם על ידי שכירים. זאת כתוצאה מהיענות משרד האוצר לבקשת שופטי בג"ץ בהידברות בין הצדדים. התקנות אושרו על ידי שר האוצר במרץ 2017 ונכנסו לתוקף באפריל 2017.
מגבלות השקעה בקופת גמל בניהול אישי בישראל
על פי החוק בישראל, כספי העמית בקופה מנוהלת אישית, יושקעו אך ורק לפי הוראתו של העמית או על פי הוראתו של מנהל תיקים מורשה שהסמיך העמית ועל הסמכה זו לא תטיל החברה המנהלת כל מגבלה, מה גם שהעמית יכול להחליף את המוסמך על ידו בכל עת. מנהל תיקים מורשה יעביר לחברה המנהלת את כל הנדרש ממנו כחוק לפני תחילת פעילותו בקופה של העמית.
סכומי השקעה מרביים
בקרן השתלמות בניהול אישי ניתן לנהל עד סכום מקסימלי של <קטע התחלה=תקרת השקעה/>5,761,800 ₪<קטע סוף=תקרת השקעה/>.
בכל קופת הגמל בניהול אישי ניתן להפקיד עד סכום מקסימלי של.
אין הגבלת סכום על על הקופות הבאות: קופת גמל נזילה במעמד שכיר או עצמאי עם 5 שנות וותק, לעמית מגיל 60. וקופת גמל נזילה ישנה במעמד עצמאי עם 15 שנות וותק, אך הסכום הצבור בקופות אלו מצטרף למגבלה של שאר קופות הגמל בניהול אישי.
הוראת השפה הרוסית בישראל
הוראת השפה הרוסית בישראל ומקומה של השפה הרוסית במערכת החינוך בישראל הוא צנוע מאוד. ההכרה בחשיבותה של שפת העולים החדשים הגיעה רק בעיקר לאחר כניסתה של המדיניות הלשונית החדשה למערכת החינוך ב-1996. ההתקדמות המשמעותית ביותר בקידום מעמדה של השפה חל לאחר הגעתם של מאות אלפי יהודי ברית המועצות לשעבר בתחילת שנות ה-90. למרות העובדה שכיום מתגוררים בישראל יותר ממיליון עולים ששפת אמם היא רוסית, ומאות מורים דוברי רוסית, היקפה של השפה הרוסית והוראתה מצומצם משמעותית מזה של השפות המקבילות שנלמדות בבית הספר במערכת החינוך (כדוגמת הערבית והצרפתית).
השפה הרוסית בישראל
ישראל היא אחת המדינות הבודדות מחוץ לגוש המזרח אירופי, בה קיים ריכוז גדול של דוברי השפה הרוסית ורקע תרבותי הקשור לשפה הרוסית. ההגירה מארצות חבר העמים לשעבר לישראל התקיימה במשך מאה שנים, ולעולים הראשונים ממדינות אלו הייתה השפעה רבה הן מבחינה תרבותית וטכנולוגית והן מבחינת השפה על צביונה ועל דמותה של מדינת ישראל לדורות. הספרות הרוסית הקלאסית והמודרנית תורגמה לשפה העברית בהיקף הניכר על פני כל השפות המדוברות האחרות ובישראל יוצאים לאור יותר מ-40 עיתונים שונים בשפה הרוסית. מאז שנת 1995, השפה הרוסית החלה לתפוס את מקומה גם במערכת החינוך בישראל, אמנם בהיקף שאינו משתווה לחלקם היחסי של דוברי הרוסית באוכלוסייה.
שנות ה-70 ושנות ה-80
מקומה של השפה הרוסית במערכת החינוך בישראל צנוע למדי, וההכרה בחשיבות של שפת העולים הגיע רק בעיקר לאחר כניסתה של המדיניות הלשונית החדשה. תחילה, לימודי הרוסית במערכת החינוך בישראל התקיימו רק ברמת לימודים אקדמיים: האוניברסיטה העברית הציעה מסלול ללימודי הסמכה של השפה הרוסית עוד בשנת 1962. ספר הקורס לתוכנית לימודים זו יצא רק לאור בשנת 1964, באותה שנה שבה יצא ספר ללימוד עברית לדוברי השפה הרוסית. ספר לימוד בשפה הרוסית על ההיסטוריה של ישראל פורסם על ידי האוניברסיטה העברית בשנת 1973. בשנת 1971 נפתח קורס ללימודי רוסית לילדים בני 11–13 שהתקיים בטכניון בחיפה. בשנת 1972, יובל נאמן, נשיא אוניברסיטת תל אביב, הציע להכיר בשפה הרוסית, כשפה השנייה אחרי אנגלית, במקום צרפתית. הרוסית הייתה שפת האם של מספר הולך וגובר של סטודנטים, והייתה השפה בעלת חשיבות רבה בתחומי מדע וטכנולוגיה שונים. הצעה זו, עוררה מחלוקות רבות וזכתה להתנגדות ציבורית רחבה. בבתי הספר, ההכרה הראשונה בשפה הרוסית התבססה על מדיניות ארוכת שנים של משרד החינוך, שהתירה לעולים חדשים להיבחן בבחינת הבגרות בכל שפה שירצו. כחלק מההכנה לבחינות הבגרות בשפה הרוסית, נפתחו כיתות מיוחדות, במיוחד בערים הגדולות כבר משנת 1970. השיעורים ברוסית התקיימו בדרך כלל לאחר שעות הלימוד הרגילות. בהיעדר תמיכה מוצקה ממשרד החינוך, עבודתם של המורים שלימודי בכיתות הללו הייתה לרוב עצמאית (בתקופה זו היו בסך הכל כ־10 מורים אשר לימודי בשפה הרוסית). בשנות ה-80, מספר התלמידים בכיתות הרוסית הלך וקטן. תוכנית הלימודים נבנתה כהמשך ישיר של לימודי הרוסית שהחלו טרם ההגירה לישראל. ככל שמספר המהגרים דוברי הרוסית הלך וקטן, כך קטן מספר הסטודנטים המתאימים לתוכנית זו. כמו כן, משפחות רבות בחרו שלא ללמוד בכיתות דוברי הרוסית מסיבות אידאולוגיות, ועברו ללימודים בשפה העברית. בתקופה שבין שנת 1970 לשנת 1984, ניתן מבחן הבגרות בכתב ובשתי רמות קושי. משנת 1980 ועד שנת 1990, ניתנה רק בחינה בעל פה, בשלוש רמות קושי שונות.
שנות ה-90 ועד היום
בשנים שלאחר מכן, ובעיקר החל משנת 1990, שנת העלייה הגדולה מארצות חבר העמים, עלה מס' התלמידים בצורה מרשימה. בשנת 1991 מס' הלומדים עלה מ-102 לכ-850 תלמידים, בשנת 1997 המספר הגיע ל-2100 תלמידים הלומדים לבגרות בשפה הרוסית. לימודי הרוסית התקיימו בכיתות י' עד יב'. המלצת משרד החינוך בנושא זה הייתה לרכז את הלימודים בכיתות י' עד יא', אך לרוב הלימודים התרכזו בכיתה יא' בלבד.
קבוצה מיוחדת של תלמידים הלומדים בשפה הרוסית היא תלמידי תוכנית "נעלה 16". במסגרת התוכנית, הגיעו נערים ונערות בגיל 16 מברית המועצות, על מנת ללמוד בישראל לקבל תעודת בגרות ישראלית. הבקרה על התוכנית הייתה במסגרת המועצות המקומיות ולא על ידי משרד החינוך. בשנת 1994 למדו בתוכנית כ-1500 בני נוער. בשנה שלאחר מכן, מספר התלמידים הוכפל. הסטנדרטים האקדמיים לתוכנית גבוהים ביותר, ולרוב התלמידים היו מוכנים לגשת לבחינת בגרות ברוסית כבר לאחר שנת לימודים אחת בלבד. אחת המטרות של התוכנית היא לעודד עלייה לישראל ולהגדיל את מספר התלמידים שחוזרים לישראל לאחר סיום לימודיהם.
בשנת 1997, התקיימו לימודי השפה הרוסית בכ-120 בתי ספר ברחבי ישראל. לרוב, הלימודים התקיימו על בסיס של 4 עד 5 שעות לימוד שבועיות. תוכנית הלימודים מקיפה לימודי ספרות רוסית מודרנית וקלאסית, כמו גם דקדוק ותחביר של השפה. הלימודים פיתוח אינטלקטואלים כמו גם פיתוח ערכים ישראליים ויהודיים, ופיתוח יכולת לינגוויסטיות. כיום קיימים ספרים רבים ללימודים השפה הרוסית בבתי הספר בישראל. רוב הספרים נכתבו על ידי המורים עצמם בדגש ידע דקדוק וספרות רוסית.
תוכניות ללימודי העשרה טכנולוגית בשפה הרוסית
בעקבות גלי העלייה הגדולים של דוברי הרוסית בארץ, קיימים מגוון בתי ספר ותוכניות לימוד אחרי שעות הלימודים הרגילות. השיעורים ניתנים על ידי מורים דוברי רוסית במקצועות הטכנולוגיים.
לימודי רוסית בהשכלה הגבוהה
באוניברסיטה העברית קיימת מחלקה ללימודי רוסית. המחלקה מציעה לימודי הסמכה ולימודי מוסמכים. תוכניות הלימוד כוללת לימודים בנושאי סוציו-היסטוריים, שפה וספרות. באוניברסיטאות האחרות ניתנים קורסי שירות ללימוד השפה הרוסית כשפה זרה.
אמנת רומא
אמנת רומא כוללת שני הסכמים שנחתמו בתאריך 25 במרץ 1957 בגבעת הקפיטול ברומא, האמנה להקמת הקהילה הכלכלית אירופית (EEC) והאמנה להקמת הקהילה האירופית לאנרגיה אטומית (הקרויה גם: EAEC או Euratom). הסכם זה נכנס לפועל בתאריך 1 בינואר 1958 והוא אחד משתי האמנות המשמעותיות ביותר בהיסטוריה של האיחוד האירופי (השני הוא האמנה של איחוד האירופי שנחתמה במאסטריכט ומהווה הבסיס החוקתי להתנהלות האיחוד ומוסדותיו).
על האמנה נציגיהן של שש מדינות: גרמניה המערבית, צרפת, איטליה, בלגיה, הולנד ולוקסמבורג. זהו הסכם הייסוד שעל פיו הוקם השוק האירופי המשותף. חשיבותו היא בראש ובראשונה כלכלית, בכך שהביא להורדה הדדית של מכסים ולשיתוף פעולה כלכלי מוגבר בין המדינות החתומות, ואלו שהצטרפו לאחר מכן. אולם מעבר לכך נודעה לו חשיבות כאחד הצעדים הראשונים בדרך לאיחוד המדיני הכולל של רבות ממדינות אירופה - האיחוד האירופי.
מטרות ההסכמים הנוספות היו לשנות את תנאי המסחר והייצור בשטח ששת המדינות החברות ולפעול למען איחוד פוליטי נוסף של אירופה וצמיחה כלכלית. על ידי הסכמי סחר רחבים ובעיקר הורדת מכסים, נוצר שוק משותף שהתבסס על ארבעה מאפיינים של חופש: חופש התנועה של סחורות הון שירותים ועבודה (אנשים), אלו הם עדיין המאפיינים המגדירים את השוק המודרני.
הסכמים אלו תוקנו והורחבו מספר פעמים, ב-1992 עם החתימה על אמנת מאסטריכט, ב-1997 באמנת אמסטרדם וב-2002 באמנת ניס וכיום נקראת - האמנה על תפקודו של האיחוד האירופי כפי שנקבע באמנת ליסבון ב-2009.
אמנת הקהילה הכלכלית הייתה ללא ספק החשובה מבין השתיים במובן של אינטגרציה אירופית והיא ביססה את המבנה של האיחוד כפי שאנחנו מכירים אותו היום. על אמנה זו חתמו נציגיהן של שש מדינות, אשר קדמו להסכם זה וחתמו על הסכם פריז ב-1952 אשר הקים את קהילת הפחם והפלדה, אשר היוותה לראשיתו של האיחוד האירופי כקהילה אירופית משותפת. קהילה זו הוקמה בשל הנחישות להקים ארגון משותף שהוא מעבר להסכמים זמניים למען השגת שלום קבוע ויכולת לבטל כל איום, או התפתחות תנאים שיובילו למלחמה עולמית נוספת.
הסכמי רומא היוו את הצעד הכלכלי באינטגרציה האירופית אשר קושרים את כלכלות מדינות אירופה למען מטרות אלו.
בדומה למגילת העצמאות, גם הסכם רומא המקורי נחתם חגיגית על דף ריק, לאחר שהמדפיס הממשלתי האיטלקי לא סיפק במועד את המסמך, בן למעלה מאלף העמודים.
רקע היסטורי לחתימת האמנה
התהליך שהוביל לחתימת אמנת רומא, התחיל בסירוב של המועצה הצרפתית לאשר את האמנה המקימה את קהילת הביטחון האירופית. אמנה זו שאפה להעביר סמכויות ביטחון מששת המדינות החברות לנאט"ו כמו כן למועצה העל לאומית של השרים. האספה של קהילת הפחם והפלדה האירופית קיבלה את המשימה של יצירת טיוטה ב-1953 למערכת פדרלית אירופית שבמרכזה עומד פרלמנט דו ביתי. מי שהובילו את המהלך ולקחו אחריות היו המדינות החלשות יותר, בלגיה בפרט. שר החוץ הבלגי פול-אנרי ספאק, לחץ על ז'אן מונה, נשיא הנציגות הגבוהה של קהילת הפחם והפלדה דאז, ליצור קהילת אנרגיה אטומית ב-1955. בנוסף שר החוץ ההולנדי ז'אן ווילאם ביין, הציע תוכנית איחוד מכסים שתוביל לאינטגרציה כלכלית מלאה בין שש המדינות החברות. ב-18 במאי 1955 הבלגים וההולנדים ניסחו לשותפים שלהם טיוטה המציעה את שתי הרפורמות הללו, רעיון איחוד מכסים היה במיוחד שנוי במחלוקת.
ועידת מסינה
ב1–2 ביוני 1955 התקיים כנס מסינה בעיר מסינה שבאיטליה בה נכחו ששת שרי החוץ של המדינות החברות בקהילת הפחם והפלדה, בו ההצעות הבלגיות/הולנדיות היו מרכז השיח ושימשו הזדמנות לדיונים בנוגע לנתיבי ההתפתחות השונים. מהר מאוד התגבשה ההסכמה על הקמת שוק אירופי משותף, אך צרפת התקשה לגייס תמיכה לרעיון קהילת האנרגיה האטומית. חוסר ההסכמה הובילה להחלטה שקבעה כי המדינות החברות בקהילת הפחם והפלדה מכירות בעובדה שהגיעה השעה לקדם את פרויקט האינטגרציה האזורית אבל שההתקדמות צריכה להתבצע תחילה בתחום הכלכלי. הכרעות אלו היו הכרחיות אם אירופה מעוניינת לשמר את מקומה בעולם ולצבור השפעה ומוניטין, ולשפר בהדרגה את רמת החיים של התושבים שלה. בנוסף, ועידת מסינה הציעה שששת המדינות ילמדו מה הדרך לבנות ארגון משותף, עם האחריות והאמצעים להבטיח פיתוח בדרכי שלום של אנרגיה אטומית. יצירת השוק המשותף לא תכיל הגבלות או תעריפים גבוהים על השוק הנוכחי ולא תגרור עלויות גבוהות נוספות. שרי החוץ הציעו להקים ועדה של מומחים מהמדינות החברות יחד עם גורמים פוליטיים שיכתבו דוח המגדיר את האתגרים המרכזיים העומדים בפני המדינות. פול אנרי ספאק נבחר ליו"ר הוועדה הבין ממשלתית. ששת המדינות החברות הזמינו את לונדון להשתתף בוועידה המכוננת, סימן לכך שהשאיפות הפדרליות ננטשו, מהידיעה שבריטניה לא תשתתף בארגון שאינו בין ממשלתי מלא. ועידת מסינה הבהירה שלמרות הרצון לשיתוף פעולה והיתרונות באיחוד כלכלי, עדיין אין הסכמה בין החברות על מבנה מוסדי על לאומי בעל עוצמה. נציג בריטניה היה פרופסור באוקספורד בעל פרופיל נמוך המראה עד כמה הבריטים היו חשדנים כלפי תהליכי מסינה, לאור זה ההשתתפות של בריטניה בוועדת ספאק הייתה קצרה. הבריטים הביעו את דעתם השלילית באשר האמנה והאמונה כי היא לא תצא לפועל באמת. ברגע שבריטניה יצא מהמסגרת, תהליך המשא ומתן הואץ. באוקטובר 1955 הקים את ועדת הפעולה המורכבת מפוליטיקאים בולטים משש המפלגות הליברליות סוציאליסטיות הנוצריות של המדינות החברות.
דוח ספאק
הדוח המסכם של ועדת ספאק, נכתב ברובו על ידי שותף קרוב מאוד של ז'אן מונה, פייר אורי, והוצג לשרי החוץ ב-21 באפריל 1956. למעשה, הכלכלה האירופית לאחר מלחמת העולם השנייה השתרכה מאחורי השחקניות בזירה הבינלאומית ולא מיצתה את הפוטנציאל הכלכלי האדיר שלה. על ידיי ניצול הכלכלות הלאומיות בעזרת שוק משותף ופיתוח אנרגיה אטומית משותפת, תוכל אירופה לעמוד בקצב ההתקדמות המהיר של כלכלת ארצות הברית שהיוותה מודל לחיקוי. הדוח כלל את כל ההמלצות המפורטות של הוועד על השוק המשותף ומילא מעל ל80 עמודים של מלל. ספאק הציע להקים גוף שתפקידו יהיה לתאם ולהעריך את המיזמים של המדינות החברות בתחומים גרעיניים על ידי קביעת תקני בטיחות ונורמות. מחקר ופיתוח, יצירת שוק משותף של טכנולוגיה ומוצרים, וכוח עבודה מומחה כדי להבטיח גישה שוויונית. הוועדה אינה נתנה כוח מסוים לקהילה האטומית או ניסיון לדון בשימושים צבאיים באנרגיה, אלא הוגדר כסוגיה פוליטית בלבד. דוח ספאק היווה בסיס למשא ומתן במהלך הועידה של ששת שרי החוץ בוונציה במאי 1956. אין ספק שעבודתו של ספאק והדוח המפורט והקוהרנטי שלו אפשר להפוך את החלום למציאות, ללא דרישה להעביר עצמאות ופעולות ריבונות של מדינות הלאום לאירופה.
מטרות הסכמי רומא
אמנת האירו אטום יצרה את קהילת האטום האירופית שהציבה לעצמה מספר מטרות ספציפיות. היא שמה לדגש את קידום המחקר ופיתוח של מידע טכנולוגי חדש. הקהילה יצרה תקני בטיחות אחידים בתעשיית הגרעין, הקימה מתקנים לפיתוח אנרגיה ומיסדה את ההשקעה במיזם הגרעין. על מנת לשמר את התנהלות הקהילה, האמנה הבטיחה אספקה שוטפת זמינה של אורניום לשותפים בה, ופיקוח על שימוש ראוי במוצרים אלו. הקהילה יצרה שוק משותף של מוצרים וציוד ובנתה קשרים עם מדינות נוספות וארגונים רלוונטיים. לעומתה האמנה להקמת הקהילה הכלכלית האירופית קבעה מטרות אחרות. בניית הבסיס לאיחוד אף קרוב יותר בין אנשי אירופה, להבטחת קדמה כלכלית וחברתית ולהפחת פערים בין אזורים שונים בתוך תוחלת השטח של ההסכם. על ידי הקמה של שוק משותף וקרבה הדרגתית למדיניות הכלכלית של המדינות החברות, הקהילה תוכל לקדם את התפתחות הפעילות הכלכלית בהרחבה הדרגתית ומאוזנת. ההסכם יוביל ליצירת יציבות ועלייה ברמת החיים. על מנת להשיג מטרה זו, המדינות החברות הבטיחו לבנות איחוד מכסים ולבטל מכשולים בדרך לחופש תנועתי. הוחלט שלא להגדיר מדיניות מכסים חדשה, להפחית את התעריפים בכל פעילות כלכלית. נוצר אזור כלכלי אחיד עם תחרות חופשית בין המדינות ומדיניות מסחר בינלאומית משותפת ללא הגבלות. הקהילה הגדירה לעצמה יעד של 12 שנים למימוש איחוד המכסים יעד שחולק לשלושה שלבים במשך 4 שנים כל אחד. איחוד המכסים הושג ביולי 1968, 18 חודשים לפני היעד האופטימי ביותר. הגבלות על מעבר ותנועה של הון גם כן בוטלו, עד מימוש שלב המעבר. על פי דרישת צרפת ולמרות התנגדותה של גרמניה, שולבה באמנה הכלכלית הצהרת כוונות לגיבוש מדיניות חקלאות משותפת- נבע מאינטרס כלכלי צרפתי מובהק. לכל אחת מהחותמות היו אינטרסים מדינתיים שהם פעלו כדי לקדם, פוטנציאל גרמני לרווח מתעשיות גרמניות, דרישת איטליה לכלול באמנה הבעת מחויבות לצמצום פערי פיתוח. מטרתה תהיה להגביר את אפקטיביות הייצור של החקלאות, ולהבטיח סטנדרטים הוגנים של הקהילה החקלאית. האמנה גיבשה את ששת המדינות כגוש פוליטי משמעותי בצורה שקהילת הפחם והפלדה לא עשתה. הקמת הקהילה הכלכלית מתואר לעיתים קרובות כאבן הראשונה בדרך לאיחוד אירופי כפי שאנחנו מכירים אותו כיום.
חותמי ההסכם
הנציגים החותמים של המדינות החברות היו:
חגיגות 50 ו60 שנה לציון החתימה על אמנת רומא
במרץ 2007 בברלין, ראשי המדינות החברות יזמו פגישה לציון 50 שנה להסכמי רומא כדי לאמץ הצהרה בלתי מחייבת בדבר ערכי ויעדי האיחוד. ההצהרה נודעה בשם הצהרת ברלין. הצהרת ברלין הצהירה על נחישותן של המדינות החברות לגבש בסיס משותף עד הבחירות לפרלמנט האירופי. ב-2017 חגיגות 60 שנה להסכמי רומא, התקיימו ברומא איטליה. הפגנות רחוב היו ברובם בעד איחוד אירופי ואינטגרציה. נשיא הפרלמנט אנטוניו טאיאני, מנהיגי הקבוצות הפוליטיות, סגני נשיאים הגיעו לרומא לקחת חלק מהחגיגות לאורך סוף השבוע. טאיאני יחתום על הצהרה האיחוד בשם הפרלמנט. ראשי ממשלה והנהגה של האיחוד האירופי נפגשו ברומא איטליה, ב-25 במרץ 2017 לקראת חגיגות 60 השנים להסכמי רומא. מטרת האירוע לשקף את מצב האיחוד ולהביט לקראת עתיד של תהליך האינטגרציה. לאחר החגיגות המנהיגים אימצו וחתמו על הצהרת רומא המגדירה חזון משותף לשנים הבאות. בהצהרה, הודגש הייחודיות של האיחוד בעל מוסדות משותפים וערכים חזקים. האיחוד כקהילה של שלום, חופש, דמוקרטיה, זכויות אדם ושלטון החוק. המנהיגים הצהירו שהם מודעים לחששות של אזרחי האיחוד והם מתחייבים לעמוד באג'נדת רומא ולעבוד למען מספר מטרות. למען אירופה בטוחה, משגשגת ויציבה. למען אירופה חברתית ולמען חיזוק מעמדה של אירופה בזירה הבינלאומית.
גלגול (מכניקה)
במכניקה, גלגול הוא סוג של תנועה המתקיימת כאשר שני גופים, שקיים מגע רצוף ביניהם, נעים האחד ביחס לשני בתנועה המשלבת סיבוב סביב מרכז המסה ותנועה של מרכז המסה עצמו. בדרך כלל מקובל להתייחס לתנועה שבה לאחד מהגופים יש סימטריה סביב אחד מציריו, בעוד הגוף האחר הוא משטח ישר, כמו גלגול של כדור או גלגל על רצפה, אם כי, תתכנה גם אפשרויות אחרות. בתנאים אידיאליים, שטח המגע בין הגופים מצטמצם לנקודה אחת בלבד (או לקו ישר, במקרה של גליל או חרוט), המהירות היחסית בין הגופים בנקודת המגע היא אפס וכתוצאה מכך לא מתקיימת החלקה. תנועת גלגול כזו נקראת גלגול טהור, בגלגול טהור כוח החיכוך אינו מבצע עבודה ולכן אין איבוד אנרגיה שכן נקודת המגע נחה ביחס למשטח. במציאות, עקב עיוותים באזור המגע, מתקיימת תמיד מידה מסוימת של החלקה. כתוצאה מכך, וכתוצאה מתהליכים פנימיים נוספים, חלק מהאנרגיה הקינטית האצורה במערכת הופך לחום.
פיזיקה של תנועת גלגול פשוטה
תנועת הגלגול הפשוטה ביותר היא של דיסקה מעגלית קשיחה, המתחילה להתגלגל על גבי משטח ישר, כשציר הסימטריה שלה מקביל למשטח כשמהירותה היחידה בתחילת התנועה היא מהירות קווית v_0. תנועה זו משלבת תנועה סיבובית של הדיסקה סביב מרכז המסה שלה, ותנועה של מרכז המסה עצמו במקביל למשטח. כאשר הגלגול הוא גלגול טהור המסלול אותו מתווה כל נקודה על פני היקף הדיסקה נקרא ציקלואידה.
זמן מעבר לגלגול טהור
דסקה זו תעבור מגלגול עם החלקה לגלגול טהור בזמן: כאשר I מייצג את מומנט ההתמד של הדיסקה, כלומר את התנגדות הדסקה לסיבוב, R את רדיוסה, v_0 את מהירותה ההתחלתית ו \muאת מקדם החיכוך של הקרקע עם הדסקית. הוכחה:
מהירות מרכז המסה של הדסקה כתוצאה מהחיכוך לפי החוק השני של ניוטון היא:
נבצע אינטגרציה על שני האגפים .
מהירותה הסיבובית של הדיסקה נוצרת כתוצאה ממומנט כח החיכוך, לכן נחשב את המומנט:
מביצוע אינטגרציה מקבלים:.
המהירות של נקודת המגע בין הדסקה לרצפה מורכבת מחיבור הווקטורים של מהירות מרכז המסה והמהירות הסיבובית, והגדרת גלגול טהור הוא שאין איבוד אנרגיה מהחיכוך ולכן כדי שלא ייווצר חיכוך על נקודת המגע להיות נחה כלומר נדרש שהמהירות היחסית בין נקודת המגע למשטח תהיה שווה לאפס. תנאי זה מתקיים כאשר חיבור הווקטורים הוא אפס. . נציב את הנתונים בתנאי ונבודד את הזמן:
תנועת דסקה סביב ציר רגעי נח
תכונה נוספת היא שדסקה המתגלגלת גלגול טהור מבצעת תנועה המקבילה לתנועה סיבובית סביב ציר המגע הרגעי בעודו נח, באותה המהירות הסיבובית בה היא מסתובבת סביב מרכז המסה שלה.
הוכחה
נוכיח תחילה שהמהירות הסיבובית של כל נקודה על הדיסקה ביחס לציר הנח היא אכן \omega_0, לאחר מכן נוכיח כי האנרגיה הקינטית של הדיסקה ביחס לציר הנח אכן שומרת על האנרגיה הקינטית המקורית.
נניח שהגלגל נע ברגע מסוים במהירות ושמהירותו סביב הציר הרגעי הנח היא \omega_A.
נבחן את הנקודה העליונה בדיסקה ללא הגבלת הכלליות. לפי הגדרת המהירות הזוויתית מהירותה הרגעית של כל נקודה בדסקה נתונה במשוואה: כאשר \vec{r} הוא המרחק בין הנקודה לנקודת המגע ו- הוא וקטור המהירות הזוויתית של הגוף.
לכן הנקודה העליונה של הדיסקה מקיימת את המשוואה:
כיוון שהתנאי לגלגול טהור במקרה זה, כפי שהוכח לעיל, הוא מכאן ש:
הוכחת שוויון האנרגיות הקינטיות
מההוכחה לעיל נובע:
נשתמש במשפט הצירים המקבילים של שטיינר:
מקרים מיוחדים
תנועת גלגול של דיסקה על פני דיסקה אחרת. ייתכנו שני מקרים:
תנועת גלגול של חרוט על פני חרוט אחר. במקרה זה אחד החרוטים חייב להיות קמור בעוד האחר יכול להיות קעור, קמור, או משטח ישר (זהו בעצם מקרה פרטי של חרוט שזווית הראש שלו שווה ל- \ \pi). ייחודה של תנועת הגלגול של חרוט היא, שמרכז המסה שלו מבצע תנועה מעגלית בניגוד לדיסקה, או גליל, שמרכז המסה שלהם נע בקו ישר. ייחוד נוסף הוא שקיימת נקודה על פני החרוט, (הקדקוד שלו), הנמצאת במנוחה במהלך התנועה כולה.
גלגול של גופים חסרי סימטריה צירית. תנועת גלגול אינה מותנית בכך ששני הגופים, או אפילו אחד מהם, יהיו בעל סימטריה צירית. שתי דוגמאות ידועות הן משולש רולו (Reuleaux triangle) וגופי מייסנר (Meissner bodies). הספריקון (Sphericon) והאולואיד (Oloid) הם חברים בקבוצה מיוחדת של גופים מתגלגלים, שבמהלך תנועתם פורסים את כל שטח הפנים שלהם, כך שבמהלך כל מחזור גלגול, כל נקודה על פני השטח שלהם נוגעת במשטח עליו הם מתגלגלים.
שימושים
כיון שבאזור המגע של שני גופים המתגלגלים זה על גבי לזה, כמעט ולא מתקיימת תנועה יחסית, כוח החיכוך הקינטי המתנגד לתנועה הוא מזערי. ניתן לנצל זאת בהתקנים בהם נדרשת תנועה יחסית בין רכיבים הנמצאים במגע זה עם זה.
גלגל - מוצר העתיק ביותר, והנפוץ ביותר, המנצל את היתרונות המכניים הגלומים בתנועת גלגול. כיוון שכוח החיכוך הנוצר בתנועה זו נמוך במאות אחוזים מכוח החיכוך הנוצר בתנועת החלקה, מאפשר השימוש בגלגל לשנע מטענים ממקום למקום תוך השקעה של אנרגיה מינימלית.
מסב גלילה - הוא חלק במכונה שמטרתו, בין היתר, למזער את כוח החיכוך בין שני אלמנטים של המכונה הנעים האחד ביחס לשני. המסב בנוי, בדרך כלל, משתי טבעות קונצנטריות, שביניהן נמצאים גופי גלילה בעלי סימטריה צירית, כגון כדורים, גלילים, חרוטים וכו'. כל אחת מהטבעות מחוברת לאלמנט אחר של המכונה, ובשעה שאחד האלמנטים, או שניהם, נמצאים בתנועה, מתחילים גופי הגלילה להתגלגל על פני שתי הטבעות בו זמנית, ומאפשרים הפחתה של ממש בכוח החיכוך.
גלגל שיניים - הוא חלק במכונה שמטרתו לאפשר העברת מומנט בין שני צירים, או יותר, במכונה. בהיקפם של גלגלי השיניים נמצאות בליטות (השיניים), המתוכננות באופן כזה שכאשר שני גלגלי שיניים משולבים ונעים בתנועה סיבובית האחד ביחס לשני, הבליטות של גלגל אחד נעות בתנועת גלגול מושלמת על פני הבליטות של הגלגל השני.
גלגלת - היא מתקן שמטרתו לאפשר שינוי בכוונו של כבל משיכה, באופן שממזער את התנגדות כוח החיכוך. בהיבט של תנועת הגלגול זהו מקרה מיוחד בו אחד העצמים במערכת (הכבל) הוא גמיש, ולכן מתקיים מצב בו בין שני גופי המערכת (הגלגל והכבל) קיים מגע לאורך קו, ולא מגע נקודתי בלבד. מצב דומה ניתן למצוא גם בכלי רכב זחלי ובמסוע.
מקדוס
מקדוס (בערבית: المكدوس) הוא מאכל המורכב מחצילים כבושים הממולאים באגוזי מלך, אשר נפוץ ברחבי המזרח התיכון: סוריה, ירדן, עיראק, לבנון, איחוד האמירויות, קטר וערב הסעודית.
המאכל מורכב מחצילים קטנים וכבושים הממולאים במלית של אגוזי מלך, פלפל אדום, אבקת צ'ילי, שום, שמן זית ומלח.
המקדוס נפוץ במשק הבית הסורי ונהוג לצרוך אותו במהלך ארוחת הבוקר או הערב וגם כחטיף.
מאי ברנבאום
מאי רוברטה בירנבאום (באנגלית: May Roberta Berenbaum; נולדה ב-1953) היא אנטומולוגית יהודיה אמריקאית, המתמחה באקולוגיה כימית. ידועה במחקריה על האינטראקציה הכימית בין חרקים פיטופגיים (אוכלי צמחים) לצמחים המארחים שלהם. עומדת בראש הוועדה למצב המאביקים בצפון אמריקה, והעידה בפני הקונגרס האמריקני בסוגיות הקשורות לבריאות דבורי הדבש. כמו כן, היא חברה באקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית ועורכת הראשית של כתב העת PNAS מאז 2019 . בשנת 2014 הוענק לה המדליה הלאומית האמריקאית למדע.
קורות חיים
ברנבאום סיימה את לימודיה בהצטיינות באוניברסיטת ייל (תואר ראשון בביולוגיה בהצטיינות, 1975). היא סיימה את לימודי הדוקטורט באקולוגיה ובביולוגיה אבולוציונית באוניברסיטת קורנל בשנת 1980. כיום חיה ברנבאום באורבנה-שמפיין, אילינוי עם בעלה וביתה.
קריירה
מאז 1980, ברנבאום חברה בפקולטה למחלקה לאנטומולוגיה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין ומשרתת כראש המחלקה מאז 1992. היא עוסקת גם בלימוד אוריינות מדעית. בנוסף, היא מלמדת קורס בנושא הערכות ביקורתיות של תרופות צמחיות לתארים מתקדמים בביולוגיה. בשנת 1996 היא נבחרה כחברה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים. באותה שנה, היא נבחרה כעמיתה בחברה הפילוסופית האמריקאית. היא פעלה כעורכת הסקירה השנתית של אנטומולוגיה משנת 1997 ועד 2018.
ב-2019, נבחרה כעורכת הראשית של כתב העת PNAS. ברנבואם כתבה מאמרים רבים במגזינים וכן שלושה ספרים על חרקים לקהל הרחב. כחברה באקדמיה הלאומית למדעים, כיהנה כיו"ר שתי ועדות מועצת המחקר הלאומית האמריקאית: וועדה לעתיד חומרי הדברה בחקלאות ארצות הברית (2000) והוועדה למצב המזהמים בצפון אמריקה (2007).
ברנבואם גם התפרסמה כמארגנת פסטיבל "Insect Fear Film Fesival" באוניברסיטת אילינוי, חגיגה שנתית של ייצוג האנטומולוגיה בהוליווד.
מחקר
ברנבאום חוקרת בביולוגיה אבולוציונית וביוכימיה. מחקריה תרמו רבות להבנת ההקשר הביוכימי באינטראקציות בין צמחים לחרקים עשבוניים, בין היתר היא חוקרת את נושא ניקוי רעלים כימיקליים טבעיים וסינתטיים. היא זיהתה כימיקלים הגנתיים חשובים בצמח וקבעה את דרכי הפעולה שלהם. היא פרסמה מאמרים במספר נושאים כגון אבולוציה של משפחת האנזימים ציטוכרום P450 (קבוצת חלבונים שתפקידה העיקרי הוא סילוק חומרים, כגון תרופות, מהגוף לרוב על ידי חמצון.) בצמחים משמשת בתהליך יצור הורמונים וחומצות שומן) וביולוגיה מולקולרית בהם, השפעות אקולוגיות של ייצור ביו-דלק, טוקסיקולוגיה של דבורת הדבש והשפעות של התחממות גלובלית על אינטראקציות בין חרקים צמחיים.
פרסים והוקרה
ברנבאום היא חברת כבוד בחברה האקולוגית הבריטית. דמות בסדרה תיקים באפלה נקראה על שמה: ד"ר במבי ברנבאום, אנטומולוגית מפורסמת ואינטרס האהבה של הסוכן מולדר . ברנבואם פרסמה למעלה מ־200 פרסומים מדעיים, כמה מונוגרפיות, ספרי מדע פופולרי על חרקים ומאמרים רבים.
עונת 1970/1971 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל
עונת 1970/1971 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל הייתה העונה ה-14 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה.
המשחק הראשון התקיים ב-5 בנובמבר 1970 ותחרות הסתיימה ב-8 באפריל 1971. בתחרות השתתפו 27 קבוצות. בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בהם נקבעו 8 עולות לרבע הגמר. ברבע הגמר הקבוצות חולקו ל-2 בתים. מכל בית הקבוצות שזכו במקום הראשון והשני עלו לחצי הגמר, בו נערכו שני מפגשים. מנצחי חצי הגמר נפגשו במשחק הגמר שנערך ב-8 באפריל באנטוורפן.
התחרות הסתיימה בניצחון של צסק"א מוסקבה, בפעם הרביעית בתולדות המועדון.
מהלך התחרות
בשלבים המוקדמים נקבעו 8 עולות לשלב רבע הגמר.
ישראל בתחרות
מכבי תל אביב העפילה ישירות לסיבוב השני של המוקדמות והיא הפסידה לסטנדרט לייז' 107:86 ו-62:74. בעקבות כך היא לא עלתה לשלב הבתים.
טירת הוהנוורפן
טירת הוהנוורפן (בגרמנית: Burg Hohenwerfen) היא טירה-אחות של טירת זלצבורג. הטירה ממוקמת מעל העיר וורפן בעמק זאלצך, כ-40 קילומטר מדרום לעיר זלצבורג, אוסטריה.
היסטוריה
הביצורים הראשונים בשטח הטירה הם משנת 1075 ו-1078, בתקופת מאבק האינווסטיטורה. הביצורים נבנו על גבעה סלעית בגובה 155 מטרים, בהוראת הארכיבישוף של זלצבורג אשר תמך באפיפיור גרגוריוס השביעי במאבקו בהיינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בעניין הזכות למינוי של אנשי הכמורה. מטרת הבניה הייתה להגן על שטחי הנכסים בהם החזיק הארכיבישוף באזור זלצבורג מפני השתלטות עוינת על ידי כוחותיו של היינריך.
במשך השנים שימשה הטירה את אנשי הארכיבישוף לא רק כבסיס צבאי ומקום מקלט, אלא גם כמעון מגורים ואתר נופש. במהלך המאה ה-12 הורחבה הטירה, ובמאה ה-16 בתקופת מרד האיכרים שימשה כעמדת הגנה מפני מהומות כורים ואיכרים שנעו לכיוון העיר זלצבורג. בשנים 1525–1526 ניזוקה הטירה קשות כתוצאה משרפות שהוצתו בתוכה כחלק מן ההתנגשויות במהלך המרד. פרט לכך שימשה הטירה במשך השנים גם כבית כלא בו נכלאו גם אצילים שונים.
בשנת 1838 עברה הטירה לבעלותו של אויגן, הארכידוכס מאוסטריה. בשנת 1931 ניזוקה שוב באורח קשה כתוצאה משרפה שלאחריה עברה תהליך שיפוץ מקיף, נמכרה, ועברה בשנת 1938 לבעלותו של המחוז האדמיניסטרטיבי. בתקופת מלחמת העולם השנייה שימשה הטירה כאתר הדרכה ואימונים של המפלגה הנאצית, ולאחריה ועד שנת 1987 שימשה הטירה כאתר אימונים של המשטרה האוסטרית.
כיום, ולאחר סידרה נוספת של שיפוצים מקיפים, משמשת הטירה כאתר תיירות.
קסטוטיס איבשקביצ'יוס
קסטוטיס איבשקביצ'יוס (בליטאית: Kęstutis Ivaškevičius; נולד ב-15 באפריל 1985 בקלייפדה) הוא כדורגלן עבר ליטאי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
איבשקביצ'יוס החל את הקריירה במועדון הליטאי אטלנטאס בשנת 2003, ולאחר מכן עבר לשנה וחצי לקבוצת קובנה עד 2005, משם עבר לתקופה קצרה לקבוצת סילצ'. בחלקה השני של עונת 2006 בחזרה לקבוצת קאונאס.
בספטמבר 2006 הגיע לקבוצת הארט אוף מידלות'יאן מליגת העל הסקוטית. ב-29 באפריל 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, נגד סלטיק. בשנת 2008 חזר בפעם השלישית לקבוצתו קאונאס, ובשנת 2009 הגיע למועדון האוקראיני קריוובאס קריבי ריג.
בשנת 2010 הגיע איבשקביצ'יוס לישראל, וחתם בקבוצת בני יהודה תל אביב מליגת העל. ב-9 בנובמבר 2013 נפצע משבר בקרסול במשחק נגד הפועל תל אביב ובעקבות כך נעדר מהמגרשים במשך יותר משנה. ב-9 בפברואר 2015 חזר לשחק בניצחון 0-3 נגד הפועל ירושלים בליגה הלאומית, אך לאחר מכן התגלה שהקבוצה לא רשמה אותו בבקרה, ועקב כך ספגה הפסד טכני. בתום העונה העפיל עם הקבוצה בחזרה לליגת העל.
ב-10 באוגוסט 2015 החליט איבשקביצ'יוס לפרוש ממשחק פעיל, לאחר שלא הצליח להשתקם כראוי מהפציעה.
לורה סלייד ויגינס
לורה סלייד ויגינס (באנגלית: Laura Slade Wiggins; נולדה ב-8 באוגוסט 1988) היא שחקנית וזמרת אמריקאית.
מוכרת בעיקר עקב משחקה כקארן ג'קסון בסדרת הטלוויזיה האמריקאית חסרי בושה.
ביוגרפיה
ויגינס נולדה בעיר את'נס שבג'ורג'יה למארק, עורך דין, ולקאת'י. יש לה אח אחד.
תפקידה הראשון על המסך היה בשנת 2006, כששיחקה בתפקיד שולי בסרט הטלוויזיה "לא כמו כל אחד אחר". הופעתה הראשונה הבולטת בטלוויזיה הייתה בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "חסרי בושה" של רשת שואוטיים, בה שיחקה בשנים 2011–2013, במהלך 30 פרקים.
בשנים 2010–2014 שיחקה כאורחת בסדרת הטלוויזיה "CSI". בשנים 2013–2014 שיחקה ב-5 פרקים של סדרת הטלוויזיה "אנשי המחר".
בשנים 2010–2017 שיחקה בתפקיד קטנים בסדרות הטלוויזיה האמריקאיות "מרפאה פרטית", "חוק וסדר: מדור מיוחד", "שיקגו PD" ועוד.
בשנת 2019 שיחקה בתפקידים ראשיים בסרטים "ננסי דרו והמדרגות הנסתרות" ו"Stand!".
חיים אישיים
ב-23 ביוני 2018 נישאה לפעלולן קייל וויישר.
טשביניה
טשביניה (ביידיש: טשבין, טשעבין) היא עיירה בנפת כשאנוב, מחוז קרקוב, פולין.
תולדות העיר
בשנת 1847 חוברה טשביניה לקו מסילת-הברזל וינה-קרקוב והפכה לחלק מגליציה. הייתה זו ראשית התפתחותה של טשביניה. במרוצת השנים הוקמו בסביבת טשביניה בית-יציקה לעופרת, מכרות-פחם, בית-חרושת למלט, בית-זיקוק לנפט ועוד.
היהודים בטשביניה
ראשוני היהודים התיישבו בטשביניה בסוף המאה ה-17. בסוף המאה ה-18 ישבו במקום כתריסר משפחות יהודיות. בסוף המאה ה-19, עם פיתוח המכרות והתעשייה בסביבה, גדל היישוב היהודי. פרנסתם של יהודי טשביניה התבססה על המסחר הזעיר ועל המלאכה, ובמקצת על אספקה לתעשיות שבסביבה.
ב-1912 התארגן בטשביניה חוג ציוני. במועדון הציוני בעיירה הייתה ספרייה יהודית גדולה, שיעורי-ערב לעברית ויהדות וכן חוג חובבי תיאטרון. בטשביניה פעלו תנועות נוער ציוניות רבות, בהן "השומר הצעיר", "החלוץ", בית"ר ועוד.
בשנת 1923 מונה הרב דב בריש וידנפלד לרב העיר. הוא הקים בעיר ישיבה בשם "כוכב מיעקב" (על שם אביו). עם פלישת הנאצים לפולין ב-1939 הוא נמלט מפולין ללבוב שהייתה אז בשליטת ברית המועצות. הרב וידנפלד נודע מאז בכינוי "הרב מטשבעין".
ערב מלחמת העולם השנייה חיו בטשביניה כ-1,500 יהודים. בטשביניה היו בתי כנסת, חברת ביקור חולים, חברה קדישא, חברת תומכי עניים ומוסדות צדקה וסיוע נוספים. בתמיכת ה"ג'וינט" האמריקני שופץ בית-המרחץ והוקמה מרפאה.
בתקופת השואה
ב-1941 נצטוו היהודים להתרכז בגטו. תחילה היה זה גטו פתוח אך בהדרגה צומצמה היציאה ממנו. ב-29 במאי 1942 (י"ג בסיוון תש"ב) החל גירוש יהודי טשביניה. הגטו הוקף על ידי יחידות אס אס ומשטרה גרמנית ונעשתה במקום סלקציה. הצעירים והבריאים נשלחו לעבודה במפעלים ובמחנות עבודה. הנותרים נשלחו לאושוויץ ונרצחו.
אחרי המלחמה
מיהודי טשביניה נותרו אחרי המלחמה כ-270 נפש. רובם עלו לישראל. ניצולים מטשביניה שהגיעו לישראל הביאו רגבים מאדמת בית הקברות היהודי בטשביניה ואפר עצמות הנרצחים ממשרפות אושוויץ-בירקנאו, כדי להטמינם באדמת הארץ. ועד יוצאי טשביניה בישראל, שפעל עוד לפני המלחמה, עסק בעזרה כלכלית ליוצאי העיר שעלו לישראל, וכן בהנצחת הקהילה וזכרם של הקרבנות.
אדולף פרידריך הרביעי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ
אדולף פרידריך הרביעי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ (5 במאי 1738 – 2 ביוני 1794) היה דוכס מקלנבורג-שטרליץ בין השנים 1752–1794.
ביוגרפיה
אדולף פרידריך נולד ב-5 במאי 1738 במירוב שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שטרליץ, להדוכס קרל לודוויג פרידריך ממקלנבורג, נסיך מירוב, ואליזבת אלברטינה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, בתו של ארנסט פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן.
ב-5 ביוני 1752 מת אביו הדוכס קרל לודוויג פרידריך ממקלנבורג, נסיך מירוב, ואדולף פרידריך מונה לנסיך הכתר של מקלנבורג-שטרליץ. ב-11 בדצמבר 1752 מת דודו אדולף פרידריך השלישי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, ואדולף פרידריך עלה לשלטון במקומו. מכיוון שאדולף פרידריך היה קטין, שלטה אמו אליזבת אלברטינה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן כעוצרת בשמו עד שבגר. בשנת 1753 למד אדולף פרידריך באוניברסיטת גרייפסוואלד, ובשנת 1764 מונה לחבר במסדר הבירית.
ב-2 ביוני 1794 מת אדולף פרידריך ללא ילדים, ואחיו קרל השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ עלה לשלטון במקומו.
טירת זלצבורג
טירת זלצבורג (בגרמנית: Festung Hohensalzburg, מילולית: המבצר הגבוה של זלצבורג) היא טירה הממוקמת בגובה 542 מטרים, בראש גבעת המבצר בעיר זלצבורג, אוסטריה.
היסטוריה
בניית הטירה החלה בשנת 1077 על פי הוראת הארכיבישוף של העיר. בראשיתה שימשה כעמדת משמר בעלת חומות עץ אשר נבנתה במטרה להגן על האינטרסים של הכנסייה, אשר בתקופה זו העומד בראשה היה בעל עוצמה פוליטית וכלכלית משמעותית.
העימותים בין הארכיבישוף שתמך באפיפיור גרגוריוס השביעי לבין היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בתקופת האינבסטיטורה, חייבו אותו להרחיב ולעבות את ממדי המבנה ותהליך הבנייה וההרחבה נמשך גם במהלך מאות השנים הבאות.
חומות האבן והמגדלים נבנו בשנת 1462. בשנים 1495-1519 נמשכה הבנייה וההרחבה של שטחי הטירה, ובין היתר תוכנן ונבנה דגם ראשוני של הפוניקולר (Reisszug), המוביל מרגלי הגבעה אל תוך הטירה. זהו ככל הנראה קו הרכבת העתיק ביותר בעולם שעדיין פעיל גם בימינו.
מסוף המאה ה-19 מתנהלת בטירה סדרה של שיפוצים, כולל שיפוץ וחידוש מודרני של הפוניקולר, והיא הפכה למוקד תיירותי מרכזי של העיר זלצבורג.
כיום הטירה משמשת כאתר תיירות וכוללת מוזיאון ותצוגת נשק קטנה. מהטירה נשקף נוף פנורמי של העיר זלצבורג ובפרט העיר העתיקה ונהר הזאלצך.
המבנה הפנימי
הטירה כוללת מספר אגפים וחצר. השטח הבנוי הוא כ-7000 מ"ר, וכ-14000 מ"ר כשהוא כולל גם את המגדלים. זוהי אחת מן הטירות הגדולות באירופה והגדולה ביותר מן המאה ה-11.
הדירות הפרטיות של הארכיבישוף ממוקמות בקומות העליונות של הטירה. באחד ממגדלי הטירה מוצב עוגב (המכונה "השור של זלצבורג") ובו יותר מ-200 צינורות. העוגב נבנה בשנת 1502 וחודש בשנת 1735. קפלת התפילה של הארכיבישוף עשירה בעיטורים וציורי קיר. בקיר הצפוני שלה קיימת יציאה לתוך הכנסייה. מערכת החדרים הציבוריים של הארכיבישוף, המיועדים לאירוח נבנו בשנת 1498 בקומה השלישית של הטירה מעל מערכת החדרים הפרטית שלו. האולם המוזהב בעל העיטורים העשירים מוכיח כי הטירה שימשה את הארכיבישוף לא רק כמקום מקלט אלא גם לאירוח ולמגורים בימים רגילים. הלשכה המוזהבת היא החדר המעוטר ביותר בטירה והיא עשירה בציורים ותחריטים של פירות ובעלי חיים. חדר השינה של הארכיבישוף כולל חדר שירותים הבנוי מעץ ואשר בתקופת בנייתו נחשב לאביזר חדשני במיוחד.
פוניקולר המשא (Reißzug)
הפוניקולר הראשון שהותקן במעלה הגבעה לצורך קישור אל הטירה. זהו ככל הנראה קו הרכבת העתיק ביותר שהוקם בעולם ועדיין פעיל. השימוש העיקרי בקו זה כיום הוא לצורך שינוע של מוצרי אספקה שונים לתוך הטירה.
רייסצוג נבנה בשנים 1495 או 1504 ומופיע לראשונה במקורות כתובים בשנת 1515. הקו הנוכחי מתנהל בתוואי המקורי זה למעלה מ-500 שנה ומוליך מרגלי הגבעה בצידה המזרחי של הטירה. הקו מתנהל בשיפוע של 65% עד לתוך החצר המרכזית של הטירה, ועובר בדרכו חמש מן החומות המקיפות אותה. בכל נקודה שבה הקו חוצה את החומה מותקן שער אשר ניתן לפתיחה עם מעבר הקרונית וסגירה לאחר המעבר.
הקרוניות בקו הרכבת המקורי נעו על מעין מגלשיים בדומה למזחלת שלג, ובשלב מאוחר יותר הוחלפו המגלשיים בגלגלים. עד שנת 1910 התנועה התבצעה באמצעות משיכת חבלים בכיוון כלפי מעלה, ושחרור איטי שלהם בדרך למטה. את הכוח למשיכה והשיחרור סיפקו בעלי חיים אשר סובבו כננת ומערכת גלגלים. במשך השנים שופץ הקו מספר פעמים ולאחרונה בשנים 1988-1990. כיום נעות הקרוניות על גבי גלגלי פלדה והמשיכה מתבצעת באמצעות כבל פלדה ומנוע חשמלי.
פוניקולר הנוסעים (Festungsbahn)
פוניקולר הנוסעים משמש לצורך העלאה והורדת נוסעים אל הטירה וממנה. הקו מחבר אל הטירה ממרגלות צידה הצפוני של הגבעה. הקו נפתח בשנת 1892, לאחר שפעילות הטירה כאתר פעילות צבאי נפסקה והיא החלה לשמש כאתר תיירותי, על מנת לאפשר את עליית הנוסעים המטיילים בנוחות. בתחילה הופעלה הרכבת באמצעות מנגנון איזון בעזרת משקולת מים. בשנת 1960 חודשה מערכת ההסעה ובשנים 1975-1976 נבנו תחנות חדשות בקצות הקו. בשנת 1991 עבר הקו שיפוץ ומודרניזציה נוספת. הקרונות הוחלפו והוגדלו ומערכת ההנעה הותאמה לגודלם החדש. בשנת 2011 שוב עבר הקו שיפוץ במטרה להתאימו לתנועת התיירות המתגברת, ומערכת ההסעה הוחלפה כולה בציוד גדול חדיש ומהיר באופן משמעותי.
שירלי קולינס
שירלי אליזבת' קולינס (באנגלית: Shirley Collins) היא זמרת בריטית, המבצעת בעיקר מוזיקת פולק ושירי עם. רבים משיריה מתאפיינים בשירה פשוטה וצנועה. היא הייתה מהזמרות הבולטות בתחיית הפולק הבריטי של שנות השישים, והשפיעה על אמנים רבים, ביניהם Steeleye Span ולהקת "רנסאנס". היא הרבתה להופיע ולהקליט עם אחותה דולי, אשר מלווה אותה בנגינה על אורגן חלילים קטן.
קורות חיים
שירלי קולינס ואחותה הגדולה, דולי, גדלו באזור הייסטינגס שבמזרח סאסקס, למשפחה ששימרה לאורך דורות אהבה גדולה לשירי עם. לאורך כל הקריירה של קולינס היא מבצעת שירים שלמדה מסבה ומדודתה.
בגיל 17 סיימה קולינס את בית הספר התיכון, ונרשמה ללימודים במכללה למורים בדרום לונדון, שם התוודעה לזמרי פולק אנגליים. במסיבה שנערכה בשנת 1954 אצל הזמר איאן מקול פגשה קולינס את אלן לומקס, מומחה אמריקאי למוזיקת פולק. לומקס עבר לבריטניה כדי להימנע מרדיפות המקארתיזם. לומקס וקולינס התיידדו, ובשנת 1959 ערכו טיול משותף למדינות דרום ארצות הברית, שבו הקליטו שירי עם רבים בביצוע אמנים מקומיים. במהלך הטיול גילו השניים את האמן מיסיסיפי פרד מקדואל. ההקלטות מטיול זה יצאו בתקליט של אטלנטיק רקורדס הנושא את הכותרת "צלילי הדרום", וחלקם שזור בסרטם של האחים כהן "אחי, איפה אתה?" שירלי קולינס הוציאה בשנת 2004 ספר ביוגרפי בשם "אמריקה על המים" שבו היא מספרת על המסע עם לומקס, על הקלטות של שירי עם בקהילות דתיות, וכן על מפגשים עם בתי סוהר וכנופיות בארצות הברית.
לאחר שחזרה לבריטניה, המשיכה קולינס את קריירת השירה שלה. היא הכניסה חידושים רבים לתחיית הפולק הבריטי בסדרה של אלבומים רבי השפעה. בשנת 1964 הייתה קולינס הראשונה לשלב פולק וג'אז, בתקליט "שורשי פולק, מסלולים חדשים", עם הגיטריסט דייווי גראהם. בשנת 1967 הוציאה אוסף ראשון מסוגו של שירי עם מדרום אנגליה, בשם "Sweet Primeroses", בו לוותה לראשונה בנגינת אורגן חלילים של אחותה, דולי.
בשנת 1969 הקליטה קולינס תקליט של שירי עם ביחד עם ההרכב "Young Tradition", אך ההקלטות ראו אור רק בשנת 1995. באותה שנה הקליטה את "Anthems in Eden" שנחשב לתקליט פורץ דרך במוזיקת הפולק. שירי העם שבתקליט מתארים את השינויים שחלו בכפרים אנגליים בעקבות מלחמת העולם הראשונה ואת הנתק שחל באוכלוסייה הכפרית משירי העם המסורתיים. השיר הראשון בתקליט נמשך 28 דקות, והוא מאגד מספר שירי עם מסורתיים. אחריו באים שבעה שירי עם שונים, שנכתבו לאחר המלחמה. שירים אלה קיבלו עיבוד מודרני, אך נוגנו בכלי נגינה עתיקים. עיבודים מעין אלה היו חדשניים באותה תקופה, ולהקות פולק ופולק-רוק רבות חיקו סגנון זה של שירלי קולינס. ב-1969 שיתפו שירלי ודולי קולינס פעולה עם הקונסורט למוזיקה עתיקה של דייוויד מונרו.
בשנת 1971 נישאה קולינס לאשלי האצ'ינגס, גיטריסט להקת Steeleye Span. תקליטיה משנות השבעים נוטים יותר לכיוון הפולק-רוק, ויש בהם שילוב של כלי נגינה מודרניים, בעיקר גיטרה חשמלית ותופים, עם כלי נגינה מסורתיים.
בשנת 1978 יצא התקליט "For As Many As Will" של שירלי ודולי קולינס. זה היה תקליטה האחרון; לאחריו פרשה קולינס מעולם המוזיקה, ומיעטה להופיע. היא הרצתה על מוזיקת עם בפני קהל וברדיו, ונחשבה לברת סמכא בתחומי המוזיקה המסורתית.
בשנות האלפיים ערכה שירלי קולינס שלושה מסעי הופעות ברחבי העולם, יחד עם השחקן פיפ בארנס:
פרסים והשפעה
קולינס זכתה בפרסים ועיטורים רבים על תרומתה לתרבות האנגלית. כמו כן היא נבחרה בשנת 2008 לנשיאת האגודה האנגלית לשירי עם וריקודי עם.
בילי בראג אמר עליה: קולינס עצמה העידה על שירתה:
אמנים רבים מזכירים את שירלי קולינס כאחד האמנים שהשפיעו עליהם, כחלק מתחיית הפולק באנגליה. בין האמנים שביצעו משיריה ניתן למצוא אמני פולק רבים, וכן אמני פופ ורוק כמו 10,000 מניאקים וקולין מלוי, סולן להקת "The Decemberists".
לו גלרטר
לוציאן "לו" גלרטר (ברומנית: Lucian "Lou" Gelehrter; נולד ב-4 באוקטובר 1946) הוא אדריכל ישראלי, הפעיל בעיקר בירושלים.
גלרטר, בעל הקשר המשפחתי ללאון גלרטר ולמוני גלרטר, נולד בעיר בוקרשט שברומניה בשנת 1946 ואת הכשרתו האקדמית כאדריכל רכש בבוקרשט. בשנת 1972 היגר לישראל. בשנת 1976 הצטרף לצוות התכנון המשותף למשרד השיכון ולחברת שיכון ופיתוח ובמסגרת זו תכנן התמחה בתכנון מגורים, תוך התמקדות בשכונת רמות בירושלים. ב-1978 פרש מהצוות והקים משרד עצמאי הממשיך להתמחות במגורים וכן במוסדות חינוך. בשנת 1988 זכה בתחרות אדריכלים לתכנון הקמפוס הירושלמי של מכון שלום הרטמן. הפרויקט כלל בתכנון חמישה מבנים, מהם נבנו עד כה ארבעה מבנים שהאחרון בהם הושלם ב-1996.
על פרויקט חידוש שכונת שמואל הנביא, פרויקט אותו תכנן גלרטר בשיתוף האדריכלית עדינה גלרטר בשנות ה-80, כתב האדריכל דוד קרוינקר: "(התכנון כלל) הרחבת דיור ל-22 בניינים המאוכלסים ב-6,000 נפשות, במתכונת ארכיטקטונית שמטרתה לשנות גם את האופי המונוטוני המקורי וליצור איכות ארכיטקטונית-צורנית מגוונת ופלסטית יותר".
דו"ח גרויאנובסקי
דו"ח גרויאנובסקי הוא דין וחשבון של עד ראייה למעשי הרצח במחנה ההשמדה חלמנו. הדו"ח נכתב בשנת 1942 על ידי יהודי-פולני שברח מהמחנה, שלמה בר וינר (הידוע גם כ"שלאמק ביילר"), בשם הבדוי "יעקב גרויאנובסקי". שלמה בר וינר הצליח להגיע מחלמנו לגטו ורשה ומסר מידע מפורט על ניסיונו בן השבוע בזונדרקומנדו במחנה ההשמדה לקבוצת "עונג שבת" בגטו ורשה, בראשות ההיסטוריון עמנואל רינגלבלום.
תוכן הדו"ח
וינר תיאר את הליך ההשמדה במחנה, כיצד נרצחו אנשים במשאיות גז, כיצד גופותיהם הורדו מהמשאיות על ידי יחידת הזונדרקומנדו, כיצד נוקו החלקים הפנימיים של הטנדרים לאחר הורדת הגופות וכיצד נקברו הגופות בקברי אחים גדולים. וינר כתב:
וינר תיאר גם את הטיפול האכזרי באסירי הזונדרקומנדו, שהושארו בחיים כדי להיפטר מהגוויות, וכן את בריחתו מהמחנה. אנשי קבוצת עונג שבת העתיקו את הדו"ח לפולנית ולגרמנית; הם שלחו את הגרסה בפולנית למדינת המחתרת הפולנית. ההעתק הגרמני נועד לעם הגרמני, בתקווה שזה יעורר את חמלתם של גרמנים כלפי היהודים, אך זה כנראה לא הגיע לידיים גרמניות.
לאחר מכן נמלט וינר לזמושץ', שם כתב לגטו ורשה על קיומו של מחנה המוות בבלז'ץ. ימים ספורים לאחר מכן, בסוף אפריל 1942, נעצר וינר, גורש לבלז'ץ ונרצח בתאי הגז שם. אסיר אחר שנמלט מחלמנו, מרדכי פודכלבניק, שרד את השואה ובשנת 1961 העיד במשפט אייכמן בירושלים.
היאבקות יוונית
היאבקות (ביוונית עתיקה: Πάλη) הייתה אחד מענפי ספורט הלחימה המאורגנים והפופולריים ביותר ביוון העתיקה.
היוונים חילקו את ההיאבקות לשני סוגים עיקריים. הסוג הראשון הוגדר כהיאבקות זקופה או עילית, ובמסגרתו המתמודד היה צריך להשיג שלוש נקודות כדי לנצח. נקודה הושגה כאשר היריב נגע בקרקע עם הגב הכתף או הירך שלו, יצא מזירת ההיאבקות, או היה מוכן להודות בתבוסה (בדומה לג'ודו בימינו). המתמודדים עלו לזירת המשטח החולי בזוגות, שנקבעו לאחר הפלת גורל, ומתוך כך לא התקיימה הפרדה בין משקלי הגוף של המתחרים, כמקובל בעידן המודרני. היריבים עמדו זה מול זה, ברכיהם כפופות, צווארם בין הכתפיים וידיהם שלוחות לפנים כדי ללפות את אמת יד היריב כבסיס ליישום תכסיסי ההטלה המנופית.
הסוג השני נקרא "פאנקרטיון" (Παγκράτιον - "קרב כולל"). ספורט זה היווה שילוב בין היאבקות לאיגרוף, אשר פרט לנשיכה ולפגיעה באיברים רגישים כמו אף, פה ועיניים, לא חלו הגבלות כלשהן על היריבים, כולל בעיטות. זירת ההתמודדות הייתה חולית, תחוחה ורטובה (כמעט בוצית). הבוציות הקנתה חלקלקות והקשתה על הלפיתה. הזירה נועדה מחד לרכך את נפילת המתמודדים ומאידך לעודד פיתוח טכניקה גבוהה של אחיזות ונעילות. הפנקראטיון הסתיים, בשונה מההיאבקות הזקופה, בהודעת אחד היריבים על כניעתו: בדרך של הרמת יד מקובלת.
פאנקרטיון היה ספורט מסוכן, ולפיכך הוא התקיים תחת פיקוח הדוק של שופטים, שהיו מצוידים במקלות שבהם חבטו באחד מהמתמודדים במקרה שעבר על אחד מהכללים. כמו רוב המשחקים ביוון העתיקה, המתמודדים היו עירומים ומשחו את גופם היטב בשמן לפני כן.
ההיאבקות מופיעה כבר בחיבור הקדום "איליאדה". היא הייתה אחד מענפי הספורט שבהם התחרו במשחקים האולימפיים ביוון העתיקה. אחד האלופים האולימפיים המפורסמים והפופולריים ביותר ביוון העתיקה היה מילו מהעיר קרוטון שבאיטליה (המאה ה-6 לפנה"ס). על פי המסופר, כוחו היה כה רב, עד שכאשר קשר חוט על מצחו, עצר את נשימתו ומילא דם בוורידים, החוט נקרע. הוא זכה שש פעמים בתחרויות ההיאבקות באולימפיה, עד שהובס בפעם השביעית בידי בחור צעיר, שלאחר מכן סירב לקרב חוזר.
אדולף פרידריך השלישי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ
אדולף פרידריך השלישי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ (7 ביוני 1686 – 11 בדצמבר 1752) היה דוכס מקלנבורג-שטרליץ בין השנים 1708–1752.
ביוגרפיה
אדולף פרידריך נולד ב-7 ביוני 1686 בשטרליץ שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שטרליץ, לאדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, ומריה, דוכסית מקלנבורג-גיסטרוב, בתו של גוסטב אדולף, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב.
ב-12 במאי 1708 מת אביו אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, ואדולף פרידריך עלה לשלטון במקומו. בשנת 1712 נשרפה העיר שטרליץ כליל, ואדולף פרידריך ומשפחתו עברו לגור בבקתת הציד שלהם, ומסביבה נבנתה העיר נוישטרליץ. בשנת 1733 נוסדה העיר נוישטרליץ באופן רשמי, ובשנת 1736 הפך אותה אדולף פרידריך לבירת הדוכסות.
ב-11 בדצמבר 1752 מת אדולף פרידריך ללא ילדים, ואחיינו אדולף פרידריך הרביעי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
בשנת 1709 התחתן אדולף פרידריך עם דורותיאה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-פלן, בתו של יוהאן אדולף, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-פלן, ממנה נולדו לו 2 בנות:
790-799 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 799 - 790 לפנה"ס
שנות התשעים של המאה השביעית לפני הספירה היו עדים לעלייתה הגואה של האימפריה האשורית החדשה. למרות רגע קצר של חולשה בעשורים האחרונים, הניוון של מצרים, ותחילתה של צביליזציה, עם עלייתן של ערי מדינה ברחבי יוון הארכאית.
WISE J2209+2711
WISE J2209+2711 הוא ננס חום בעל סיווג ספקטרלי של Y0 הממוקם בקבוצת הכוכבים פגסוס במרחק של 22 שנות אור (6.8 פארסק) מכדור הארץ. גילויו של WISE J2209+2711 התפרסם בשנת 2014.
Tuxedo
Tuexdo הוא מוניטור טרנזקציות של חברת אורקל, הפועל בסביבות מחשוב מבוזרות. Tuexdo הוא המוצר בעל פלח השוק הגדול ביותר בסביבות של מערכות ההפעלה: Windows, UNIX ו Linux. המוצר היה של חברת BEA וכאשר החברה נרכשה על ידי חברת אורקל צורף למצאי המוצרים של חברת אורקל.
שלמה בר וינר
שלמה בר וינר, או בשם העט שלו, יעקב גרויאנובסקי (23 בספטמבר 1911 – 10 באפריל 1942) היה יהודי פולני מאיזביצה קויאווסקה, שנמלט ממחנה ההשמדה חלמנו במהלך השואה בפולין. שלאמק (שם חיבה של "שלמה") מכונה לעיתים בטעות כשלאמק ביילר (Bajler) בספרות על ידי משפחת אחיינו, אברם ביילר מזמושץ'. שלמה בר וינר נמלט מיחידת העבודה בחלמנו ותיאר בכתב את הזוועות להן היה עד במחנה ההשמדה, זמן לא רב לפני מותו לאחר מכן בגיל 31 בתאי הגזים בבלז'ץ. התצהיר שלו ידוע בכינוי "דו"ח גרויאנובסקי".
ביוגרפיה
שלמה בר (שלאמק) נולד באיזביצה קויאווסקה שליד קולו ב-23 בספטמבר 1911 לסוחר היהודי יצחק וולף וינר (שהיה בן 35) ולסרנקה לבית לסקוב (Laskow). הם התגוררו באיזביצה, צפונית לחלמנו, לפני השואה, בשטח פולין שבין שתי מלחמות העולם. ב-1939 סופח חלק זה על ידי גרמניה הנאצית כחלק מהוורתגאו המיועד ל"גרמניזציה" - למילוי בתושבים ממוצא גרמניה תוך סילוק הפולנים והיהודים. בשנת 1940 הקימו הנאצים גטו באיזביצה עבור 1,000–1,600 יהודים. ב-6 בינואר 1942 גורש וינר למחנה ההשמדה חלמנו, ועבד בעבודות כפייה בזונדרקומנדו של המחנה. ב-14–15 בינואר 1942 חוסל גטו איזביצה בגירוש 900–1,000 יהודים להשמדה. שלאמק היה עד למות משפחתו במשאיות הגז. הוא הוקצה על ידי האס-אס ליחידת הקבורה. ביום שני, 19 בינואר, ברח וינר על ידי קפיצה ממשאית שהסיעה את עובדי הכפיה אל מחנה משנה ביער ז'וכוב (Rzuchów).
דו"ח גרויאנובסקי
וינר הצליח להגיע לגטו ורשה באזור הגנרלגוברנמן בפולין הכבושה. הוא יצר קשר עם קבוצת עונג שבת בראשות עמנואל רינגלבלום ומסר מידע מפורט על עדותו במסגרת פעולתו בזונדרקומנדו במחנה חלמנו. הוא תיאר את הליך ההשמדה בחלמנו צעד אחר צעד: כיצד נרצחו האנשים שהגיעו במשאיות גז; המכות הבלתי פוסקות של האס-אס; כיצד נוקו החלקים הפנימיים של הטנדרים לאחר פינוי המתים; וקבורת הגופות בקברי אחים שנחפרו לעומק וינר תיאר את היחס האכזרי לאסירים שנאלצו להתמודד עם המתים, ואת בריחתו מהמחנה. וינר כתב את דו"ח גרויאנובסקי לבקשת "עונג שבת" וזה שלח גרסה בפולנית לדלגטורה (נציגי המחתרת של הממשלה הפולנית הגולה). עותק בגרמנית הופק בתקווה שיעורר חמלה בקרב גרמנים כלפי היהודים.
וינר היה מבוקש על ידי הגסטאפו והוברח לזמושץ'. לאחר מכן כתב לחבריו בגטו ורשה על קיומו של מחנה השמדה בבלז'ץ, 44 ק"מ בלבד מדרום לעיר. ימים ספורים לאחר מכן, בערך ב-10 באפריל 1942, נתפס עם בני משפחתו המורחבת וגורש למחנה ההשמדה בלז'ץ עם כ-3,000 יהודים מגטו זמושץ' ברכבות גירוש כעבור שבועיים, ב-24 באפריל 1942, הודיע האחיין בן ה-14 של וינר, אברם ביילר, בגלויה מזמושץ' לוורשה על גירוש דודו למחנה ההשמדה.
אלסודיים
אלסודיים (שם מדעי: Alsodidae) היא משפחה של דו-חיים מסדרת חסרי זנב.
בני הקבוצה חיים בטבע באזור פטגוניה שבאמריקה הדרומית וכן בדרום ברזיל. לפני שסווגה כמשפחה הייתה שייכת למשפחת הלפטודקטיליים (Leptodactylidae) ובהמשך עברה למשפחת הקיקלורמפידיים (Cycloramphidae). היא הפכה למשפחה עצמאית ב-2011.