cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדום
אטימולוגיה
המילה "אָדֹם", כמו גם המילים הנרדפות לה, "תּוֹלָע" ו"שָׁנִי", מצויות כבר במקרא. הפירוש המקורי שלהן תיאר גם את הצבע האדום וגם את הצבע החום. לפי מודל השפה הפרוטו-שמית, המילה "אָדֹם" דומה מאוד למילה, שתיארה את הצבע האדום ואת הצבע החום באם השפות השמיות. (לפי המודל, בפרוטו-שמית היו שמות רק לארבעה צבעים: לאדום-חום, לירוק-צהוב, ללבן ולשחור). ככל הנראה, יש קשר בין מוצא המילה "אָדֹם" לבין מוצא המילים "דם" ו"אדמה".
הצבע האדום בספורט
ניתוח סטטיסטי של תוצאות משחקי כדורגל באנגליה משנת 1947 ועד 2008 מראה כי לקבוצה בתלבושת אדומה יתרון על יריבותיה הלבושות בכל צבע אחר. לא רק שקבוצות "אדומות" זכו ביותר אליפויות ממה שניתן היה לצפות באופן אקראי אלא שבכל הליגות המיקום של לובשי האדום גבוה באופן מובהק משל יריבותיהן. התופעה קשורה, כנראה, להשפעה הרגשית של הצבע על היריבים ועל השופטים.
בהלכה
רבי יוסף קארו בחיבורו בית יוסף ורבי משה איסרליש בהגהותיו לשולחן ערוך, בסימן העוסק באיסור הליכה בחוקות הגויים, כתבו שבמקום שנהגו הגויים ללבוש בגדים אדומים אסור ללבשם.
לדעת רוב פוסקי ההלכה גם היום חל האיסור ללבוש בגדים אדומים. אכן האיסור הוא רק בבגד שכולו או רובו הבולט אדום, אבל בגד שרק מיעוטו אדום או שצבעו לא ממש אדום, כגון ורוד או בורדו, מותר לדעת כל הפוסקים ללובשו. ישנם כמה פוסקים שמקילים בזמננו (למשל הרב יצחק אלחנן ספקטור מקובנה פסק שבימינו אין איסור ללבוש בגדים אדומים, משום שלדעתו רק כאשר נהגו הגויים ללכת עם בגדים אדומים, חל האיסור לנהוג כמנהגם. אבל, מאחר שהיום אין מנהג מובהק של גויים ללכת בבגדים אדומים, ממילא אין בזה איסור) ללבוש בגדים אדומים.
נבחרת ישראל בכדוריד
נבחרת ישראל בכדוריד מייצגת את הכדוריד הישראלי בתחרויות הבינלאומיות השונות כגון אליפות העולם בכדוריד ואליפות אירופה בכדוריד. הנבחרת מנוהלת על ידי איגוד הכדוריד בישראל ומורכבת משחקנים מליגת העל ושחקנים ישראליים המשחקים בחו"ל. את מרבית משחקיה בשנות האלפיים עד 2008 קיימה הנבחרת בהיכל הספורט מטרו ווסט רעננה. מ-2008 עד 2015 אירחה את משחקיה בהיכל הספורט בית מכבי בראשון לציון ב-2015 עברה לשחק בהיכל קבוצת שלמה בתל אביב-יפו.
היסטוריה
משחקי הנבחרת הישראלית בכדוריד הרשמיים החלו ככל הנראה לראשונה ב-1950 בטורניר הכדוריד שהתקיים במכביה השלישית (נבחרות חובבים יצגו את ישראל במכביות ובכינוסי הפועל כבר בשנות ה-30). ליגה ישראלית רשמית בכדוריד הוקמה רק ב-1954 ואיגוד הכדוריד הישראלי נוסד רק ב-1956. המשחק הבינלאומי הרשמי של הנבחרת התקיים ב-1961 מול נבחרת יפן. נבחרת הנשים הישראלית בכדוריד נוסדה ב-1963 ונבחרת ישראל בכדוריד חופים נוסדה ב-2015.
עד 1978 שובצה נבחרת ישראל על ידי ההתאחדות הבינלאומית לכדוריד לסירוגין הן באסיה (וכך למשל שיחקה ב-1971 ביפן מול נבחרות יפן וקוריאה הדרומית בטורניר מוקדמות אולימפי לאולימפיאדת 1972) והן מול נבחרות אירופאיות (שיחקה למשל בטורנירי בית-חוץ מול נבחרות גרמניה המזרחית ויוגוסלביה) אך התקשתה להעפיל לטורנירים נחשבים. ב-1978 ההתאחדות הבינ"ל לכדוריד ערכה רפורמה בענף והחליטה לחלק את נבחרות הכדוריד בעולם לשלושה דרגים לפי הצלחותיהם כשלכל דרג נוסדה אליפות משלו. נבחרת ישראל דורגה בקטגוריה C הנמוכה אך במפתיע הצליחה לצבור ניסיון ושרשרת הצלחות במשחקי הכנה וידידות והן במשחקי מוקדמות עד שהגיעה למקום השני בגמר אליפות העולם דרג C שנערכה בשווייץ ב-1978. ב-1979 כבר הוזמנה נבחרת ישראל להשתתף בגמר אליפות העולם דרג B שנערכה בספרד. ב-1984 נפלה הנבחרת שוב לאליפות דרג C אך התאוששה וב-1985 חזרה לדרג B. בין 1986 ו-1992 נדדה מספר פעמים בין האליפויות דרג B וC.
באליפות העולם דרג B ב-1992 באוסטריה, קיימה ישראל משחק מתוקשר מול נבחרת מצריים בכדוריד, שעורר הרבה אמוציות, והסתיים בתוצאת תיקו 17:17. אותה אליפות היוותה למעשה טורניר מוקדמות לאליפות העולם בשוודיה ב-1993. לאחר מכן שונתה שוב השיטה לבתי מוקדמות וטבלאות דירוג הקובעות לגבי העפלה לאליפות העולם בכדוריד של 1995 שמספר הנבחרות בה הוגדל ל-24 ובוטלה השיטה הישנה עם אליפויות לדרג B ודרג C. נבחרת ישראל לא הצליחה להעפיל לטורניר כדוריד מרכזי במסגרת האולימפיאדה או אליפות העולם בכדוריד. הנבחרת הצליחה להעפיל לאליפות אירופה בכדוריד רק פעם אחת ב-2002, כפי שמתואר בהמשך. במשחקי האוניברסיאדה והמשחקים האירופאיים, שהתקיימו ב-2015, השתתפו נבחרות הכדוריד של ישראל.
הישג השיא – העפלה לאליפות אירופה 2002
הישג השיא של נבחרת ישראל היה השתתפות באליפות אירופה שנערכה בשוודיה בשנת 2002, שבה לא הצליחה הנבחרת להעפיל אל מעבר לשלב הבתים המוקדם, כשהפסידה בכל שלושת משחקיה – 26:15 מול פורטוגל, 27:26 מול רוסיה ו-29:26 מול דנמרק.
מאמן הנבחרת באליפות היה שלמה הופמן (ספורטאי) וכוכביה היו עידן מימון, ולדימיר זייקמן, ליאוניד דורשנקו, דודי בלסר גידי וייסמן ודובי ישועה.
מאז ההשתתפות באליפות אירופה 2002, הנבחרת לא הצליחה לשחזר את אותו ההישג ולהעפיל לטורניר גדול.
הנבחרת בשנים 2002–2006
בעקבות ההעפלה לאליפות אירופה ישראל עלתה בדירוגה העולמי, ובמוקדמות אליפות העולם 2003 העפילה ישירות אל שלב הפלייאוף, בו הוגרלה מול נבחרתה החזקה של סלובניה. בשל המצב הביטחוני בישראל נאלצה הנבחרת לארח את משחק הבית שלה באנטליה ובו היא הובסה 24:33. גם בגומלין שנערך בסלובניה שבוע מאוחר יותר הפסידה ישראל, הפעם בתוצאה נמוכה יותר – 29:25.
במוקדמות אליפות אירופה 2006 שנערכו בחורף שנת 2005 הוגרלה ישראל לבית 5, ביחד עם נבחרות אוסטריה, פינלנד ולטביה. הנבחרת אומנם הפסידה בשלושת משחקי החוץ שלה, אבל ניצחונות בשלושת משחקי הבית הספיקו כדי לסיים במקום השני ולהעפיל אל משחקי ההצלבה. במשחקי ההצלבה פגשה ישראל את נבחרתה החזקה של צרפת. במשחק הראשון שנערך ברעננה ב-11 ביוני 2005 הובסה ישראל 35:18, ובמשחק הגומלין שנערך כעבור ארבעה ימים בצרפת ישראל שוב הפסידה, הפעם 19:28. צרפת עלתה לאליפות אירופה, בה גם זכתה בסופו של דבר.
מוקדמות אליפות העולם 2007
בחורף שנת 2006 כשלה הנבחרת בניסיונה להעפיל לאליפות העולם 2007, כשסיימה שלישית בבית המוקדמות אחרי אוסטריה ופינלנד.
מוקדמות אליפות אירופה 2008
בחורף שנת 2007 ישראל שוב לא הצליחה להעפיל אל טורניר המטרה, שהפעם היה אליפות אירופה 2008. למרות ניצחון מרשים ויוקרתי, 30:29 על נבחרתה החזקה של סרביה, ישראל הפסידה פעמיים למקדוניה ושוב סיימה שלישית, אחרי סרביה ומקדוניה ולפני לוקסמבורג אותה ניצחה פעמיים.
מוקדמות אליפות העולם 2009
בחורף הבא שוב פגשה ישראל את סרביה, הפעם במוקדמות אליפות העולם 2009. במקרה הזה ישראל הפסידה לסרבים בשני המשחקים ושני ניצחונות על נבחרת איי פארו החלשה העניקו לה את המקום השני בבית.
מוקדמות אליפות אירופה 2010
בקיץ 2008 עזב שלמה הופמן את תפקיד מאמן הנבחרת לאחר שנים רבות, ובתפקיד החליף אותו מי שהיה עוזרו - גלעד מאור, המשמש גם כמאמנה של עירוני קריית אונו. עוזר המאמן היה אמיתי דיין ומנהל הנבחרת בני מרקו.
במוקדמות אליפות אירופה 2010 הוגרלה ישראל לבית 5 מול היריבות סלובניה, גרמניה, בולגריה ובלארוס. ישראל הפסידה פעמיים כל אחת לסלובניה, בלארוס וגרמניה, וניצחה רק בשני המשחקים נגד בולגריה.
במאי 2009 החליטה הנהלת איגוד הכדוריד לסיים את כהונתו של גלעד מאור כמאמן הנבחרת אחרי פחות משנה בתפקיד, ולהשיב את המאמן הקודם, שלמה הופמן לקדנציה שלישית. ההחלטה עוררה סערה גדולה ממספר סיבות, ביניהן התקופה הקצרה שכיהן מאור בתפקיד, התעלמות ההנהלה מהמלצת הוועדה המקצועית להמשיך את כהונתו של מאור, שבעקבותיה התפטרו חברי הוועדה, וידידות אישית בין הופמן לחלק מחברי ההנהלה ובראשם היו"ר דורון שמחי.
קפטן הנבחרת היה יואב נאמן, ושחקנה המוביל היה אבישי סמולר, ששיחק בקבוצת וצלאר בגרמניה. שחקנים בולטים נוספים היו חן פומרנץ, תום מטלון, גל אברהם והפיבוט דן מירקוס. שחקן ההגנה המרכזי היה עידו לביא.
טבלת בית 5 במוקדמות אליפות אירופה 2010
מוקדמות אליפות העולם 2011
במוקדמות אליפות העולם 2011, אשר נערכו בסלובקיה בינואר 2010, התמודדה ישראל נגד סלובקיה ובולגריה. ישראל ניצחה את בולגריה 22:40 אך הפסידה לסלובקיה 28:22, ולא העפילה לשלב השני.
מוקדמות אליפות אירופה 2012
ישראל גברה בשלב המוקדם הראשון, אשר נערך בלוקסמבורג ביוני 2010, על טורקיה 24:32, לוקסמבורג 24:29 ובלגיה 32:39, זכתה בראשות הבית ועלתה לשלב השני.
בשלב זה, שהתקיים בין נובמבר 2010 ויוני 2011, ישראל הפסידה פעמיים לסלובקיה (38:24 בחוץ ו-31:27 בבית) ולשוודיה (32:28 בבית ו-28:17 בחוץ), ניצחה את מונטנגרו בבית 24:29 אך הפסידה בחוץ 36:27, ודורגה בסיכום במקום האחרון.
מוקדמות אליפות העולם 2013
בשלב הראשון של מוקדמות אליפות העולם 2013 התמודדה ישראל מול בריטניה בנובמבר 2011 ומול אוסטריה בינואר 2012. בסדרת המשחקים נגד נבחרת בריטניה ניצחה נבחרת ישראל 29:26 במשחק הראשון בלונדון ו-29:20 במשחק הגומלין בישראל. לעומת זאת, מול נבחרת אוסטריה החזקה יותר הפסידה נבחרת ישראל 31:22 ו-40:31. גורם עיקרי לגודל הפסדים אלה הייתה החלטה תמוהה של המאמן שלמה הופמן לכלול בסגל שחקנים צעירים רבים, שאלה היו הופעותיהם הראשונות במשחקים בינלאומיים במקומם של שחקנים ותיקים ומנוסים, בעיקר בהגנה. ישראל דורגה במקום השני בבית המוקדם ולא עלתה לשלב הבא.
הסגל המורחב של נבחרת הכדוריד כלל את השחקנים שלהלן: אבישי סמולר (למגו, גרמניה), גיל יעקב, חן פומרנץ, דן מירקוס, עידו לביא, דן נתן, עידו טוראל (אס"א תל אביב), עופר לוזון, יואב נאמן, אמיר לנגליב, גל אברהם, חן בירנבאום, אלדר שיקלושי, אריאל רוזנטל, דניאל פרידמן (מכבי ראשון לציון), גיא כהן, יותם טל (הפועל ראשון לציון), איציק חליפי, עומר דבדה (מכבי תל אביב), תומר שמעוני (בני הרצליה), אורן מאירוביץ (מכבי קריית מוצקין), בוריס וקסמן (א"ס רמת השרון) ואיתמר כהן (א"ס נס ציונה).
מוקדמות אליפות אירופה 2014
בשלב המוקדמות הראשון של אליפות אירופה, עלתה נבחרת ישראל מהמקום השני בבית ג'. נבחרת ישראל נטלה אחריות ואירחה את כל המשחקים באותו שלב באולם בית מכבי שבראשון לציון. במשחק הראשון, הביסה נבחרת ישראל את נבחרת אירלנד בתוצאה 49:10. במשחק השני ניצחה ישראל את נבחרת בלגיה בתוצאה 31:28. במשחק השלישי בסיבוב הראשון, משחק פרישתו של המאמן שלמה הופמן מהנבחרת, הפסידה נבחרת ישראל לנבחרת רומניה בתוצאה 26:25, אך בדרמה גדולה העפילה מהמקום השני בבית לשלב המוקדמות השני. במשחק הראשון של שלב המוקדמות השני, שיחקה נבחרת ישראל נגד צ'כיה, אך הפסידה בתוצאה 27:22 לעיני 2,000 אוהדים. במשחק השני אירחה ישראל את גרמניה במשחק שהיה בשליטתה של ישראל, הפסידה 30:27.
אנדסין
אַנְדֶסִין הוא מינרל סיליקטי השייך לקבוצת המינרלים הידועים בשם פלגיוקלז (סוג של פצלת השדה).
בדומה ללברדוריט, האנדסין מצוי באמצעיתה של שורת המינרלים ה מקבוצת הפלדספטים (פצלות השדה), המתחילה באלביט ומסתיימת באנורתיט.
קשה למצוא בטבע גבישים מפותחים של המינרל. אנדסין מצוי בעיקר כגבישים משובצים בסלעי יסוד, כדוגמת הדיוריט או האנדזיט, ובסלע המותמר גנייס, בהם הוא מהווה חלק חשוב מהרכבם. האנדסין מצוי בסלעי האנדזיט שבהרי האנדים ומכאן שמו.
ספורטינג (ענף ירי)
ספורטינג (מאנגלית: Sporting Clays), המכונה גם מסלולי ציד, הוא ענף ירי ספורטיבי המוגדר כירי מעשי מדמה ציד. הענף משתייך לתחום הירי בצלחות חרס, אולם בניגוד לסגנונות אחרים, בכללם האולימפיים, בהם שיגור המטרות חוזר על עצמו באותו כיוון, הספורטינג מדמה מתווי ציד ולכן המטרות משוגרות באופן ספונטני. התוצאה היא מגוון רחב של מסלולים, זוויות, מהירויות, מרחקים וגבהים, גודל מטרות ואף שינויי כיוון תוך כדי מעוף (לא בתחרויות רשמיות).
גם מבחינת המתקנים, קיימות אפשרויות מגוונות, בעיקר כשמדובר בתוואי שטח (משטחים שונים, יערות מסוגים שונים וכו'). עם זאת, חוקי התחרות, צורת העמידה והירי, הביגוד וכללים נוספים, מאוגדים בחוקה ונאכפים על ידי איגודים במדינות השונות.
כמו כל ענפי הירי בצלחות חרס, גם הספורטינג מבוסס על ירי ברובי ציד ומכונות שיגור צלחות, כשסוגי וגודלי צלחות שונות מייצגים חיות ציד שונות: ארנב, עוף במעופו וכיוצא בזה. במקביל קיימות גם מטרות "כלליות". בניגוד לסגנונות האולימפיים, ההגבלות על הרובים מעטות (ממוקדות בעיקר בקוטר ותחמיש מינימלי).
מקור ענף מסלולי הציד היה ברצונם של ציידים להמשיך ולהתאמן גם מחוץ לעונת הציד באמצעות יצירת סימולציה של תנאי ציד בצורה הריאליסטית ביותר. בעבר רוב העוסקים בענף היו ציידים שלא רצו לאבד מיומנויות בחודשי ההמתנה הארוכים, אולם כיום מדובר בעיקר בתחביב ובספורט שאף מעוגן תחת איגוד בינ"ל (FITASC).
תחנת הרכבת קייבסקי
תחנת הרכבת קייבסקי (ברוסית:  Киевский вокзал) היא אחת מעשרת מסופי הרכבת של מוסקבה. זוהי תחנת הרכבת היחידה במוסקבה שיש לה חזית על נהר מוסקבה. התחנה ממוקמת בכיכר אירופה, בראשית רחוב בולשאיה דורוגומילובסקאיה ב ראיון דורוגומילובו במוסקבה.
כפי שהשם מרמז, ישנם שירותים קבועים לקייב. בעבר היו שירותים סדירים גם לבלגרד, זאגרב, ורנה, בוקרשט, סופיה, ניש, בודפשט, פראג, וינה וונציה. תחנות המטרו קייבסקאיה (קו ארבטסקו-פוקרובסקאיה), קייבסקאיה (קו פיליובסקאיה), וקייבסקאיה (קו קולצביה) נמצאות בקרבת מקום.
מדליית המלחמה 1939–1945
תיאור
המדליה מורכבת מדיסק עשוי כסף בקוטר 36 מ"מ. בצידו האחד מתואר ראשו של המלך ג'ורג' השישי (המלך המכהן בתקופת המלחמה) כאשר סביבו נכתב; GEORGIVS VI D:G:BR:OMN:REX ET INDIAE:IMP, תוארו המלכותי של המלך. מצידה השני של המדליה מאויר 'האריה הבריטי' כשהוא ניצב מעל דרקון בעל שני ראשים, הראש האחד הוא העיט (מסמל את מדינות הציר באירופה) והשני הוא ראש הדרקון (מסמל את מדינות הציר באסיה).
קוקס
קוקס (באלבנית: Kukës) היא עיר בצפון-מזרח אלבניה, בירתם של מחוז קוקס ונפת קוקס. היא שוכנת בסמוך למפגש הנהרות הדרין הלבן והדרין השחור, המתמזגים לנהר דרין. בשנת 2001 התגוררו בה כ-17 אלף תושבים.
היסטוריה
ממצאים מעידים על קיומו של יישוב בשם קוקופיץ (Kukufic) באזור בו שוכנת כיום קוקס בשנת 1571. באותה העת היו בו 12 בתים, וב-1610 עלה מספרם לכ-50. הוא ננטש לקראת סוף המאה ה-17, וב-1869 הוקמה העיר מחדש, בשם קוקוסה (Kukusa). במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, השנייה ומלחמת העולם הראשונה החליף האזור ידיים, והיה לסירוגין בשליטתן של בולגריה, סרביה והאימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר הקמתה של אלבניה, נכללה בריבונותה.
במהלך שנות ה-20 וה-30 התפתחה העיר במהירות. ב-1923 התגוררו בה כ-180 תושבים, וב-1938 עמד מספרם על כ-1,800. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה, כאלבניה כולה, בידי איטליה, והיא שוחררה בידי הפרטיזנים ב-18 בנובמבר 1944. מבחינה היסטורית, הייתה העיר לאורך השנים קשורה יותר לפריזרן שבקוסובו, המרוחקת ממנה כ-15 ק"מ, אך לאחר ניתוק היחסים בין אלבניה לבין יוגוסלביה בסוף שנות ה-40, ניתק הקשר בין הערים.
בשנת 1962 החליטה ממשלת אלבניה על הקמת סכר על נהר דרין, לשם הפקת אנרגיה הידרואלקטרית. הקמת הסכר הייתה כרוכה בהצפת האזור בו שכנה העיר, ולכן היא פונתה בהדרגה מיושביה, ובמקומה הוקמה עיר חדשה, קוקס. אכלוסה של העיר החדשה החל ב-1965, וב-1970 כבר התגוררו בה כ-6,000 תושבים. ב-1978 הושלמה הקמת הסכר, והעיר הישנה הוצפה במימי אגם פיירזה שנוצר כתוצאה מהקמת הסכר.
במהלך מלחמת קוסובו קלטה העיר כ-450 אלף פליטים מקוסובו הסמוכה. בשנת 2000 הוצעה מועמדותה של העיר לקבלת פרס נובל לשלום. הייתה זו הפעם היחידה בהיסטוריה בה הוצגה מועמדות של עיר לפרס.
תחבורה
הכביש המחבר בין קוקס לבין הערים שממערב לה, שקודרה ולז'ה הוא כביש מיושן ומפותל, והנסיעה לאורכו נמשכת שעות. כתוצאה מכך, העיר מבודדת יחסית מיתר חלקי אלבניה. בשנת 2006 הוחל בסלילת כביש מהיר לדורס, שעתיד לצמצם את משך הנסיעה לעיר. בנוסף, בסמוך לעיר נחנך בשנת 2009 נמל התעופה שייח זיאד, שהוקם במימון איחוד האמירויות הערביות.
1940 בברית המועצות
1940 בברית המועצות הייתה השנה בה נחגגה השנה ה-23 למהפכת אוקטובר.
הנהגה
מעשית, יוסיף סטלין בתפקיד המזכיר של המפלגה הבולשביקית מרכז בידיו את השלטון במדינה.
הוראס קאלן
ביוגרפיה
נולד בברנשטט, בשלזיה הפרוסית (כיום נקראת ברנשטט Bierutów והיא חלק מפולין). אביו יעקב דוד קאלן היה רב אורתודוקסי ואמו אסתר רבקה גלאציער. בגיל 5 (בשנת 1887) היגרה המשפחה לארצות הברית. קאלן למד פילוסופיה באוניברסיטת הארווארד (אחד המורים שלו שם היה ג'ורג' סנטיאנה), וסיים שם תואר ראשון בהצטיינות בשנת 1903. באותה שנה הזמין אותו וודרו וילסון, לימים נשיא ארצות הברית ואז נשיא אוניברסיטת פרינסטון להרצות באוניברסיטה, עובדה שהיוותה תקדים חלוצי בפרינסטון, בהיותו יהודי. קאלן לימד שם במחלקה לאנגלית במשך שנתיים, ואז חזר להמשך לימודיו האקדמיים במחלקה לפילוסופיה בהרווארד, כאסיסטנט לג'ורג' סנטיאנה.
בשנת 1908 השלים תואר דוקטור וזכה במלגת לימודים לשנת לימודים באוניברסיטת אוקספורד באנגליה. עם שובו להרווארד שב להוראה (עד 1911), כולל הוראת קורס בלוגיקה במכללת קלארק. בין השנים 1911–1918 לימד במחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת ויסקונסין שבמדיסון. בשנת 1918 הגיע לראשונה למקום שיהפוך לביתו האקדמי הקבוע, מכאן ועד לסוף הקריירה שלו: ה'ניו סקול' בעיר ניו יורק. בשנת 1926 נשא לאשה את רחל אותמן ון-ארסדיל. בשנת 1974, בגיל 91, נפטר בפלורידה.
קאלן היה חבר באגודות חשובות רבות: האגודה האמריקאית לפילוסופיה, האגודה המערבית לפילוסופיה, האגודה למחקרי פסיכולוגיה, והמועצה הלאומית של חבר הלאומים. היה חבר בוועדות של הקונגרס האמריקאי לשלום בינלאומי, וחבר באינספור קבוצות חשיבה בנושאים של פילוסופיה, חקיקה, ויחסי עבודה.
בתנועה הציונית
קאלן היה חבר בתנועה הציונית באמריקה, ובאגודה לפיתוח פלשתינה. חיבר כמה ספרים בנושאי זהות יהודית וציונית. ביניהם: 'Of them which say they are Jews' - קובץ מאמריו בנושאים המעסיקים את יהדות ארצות הברית - (ניו יורק 1954) וכן 'Utopians at bay' ספר בעקבות מסעו במדינת ישראל, בהוצאת קרן הרצל, ניו יורק 1958.
רעיון ה'פלורליזם התרבותי' שקידם כמדיניות-לכתחילה בחברה האמריקאית, היה חשוב במיוחד לפיתוחה הרעיוני של ציונות התפוצות באמריקה, כתמיכה פוליטית ואתנית של יהדות ארצות הברית במפעל הציוני ובתרבות העברית, ללא סתירה או ניגוד כלשהו לזהות הפטריוטית האמריקאית, אלא להפך: קידומן של מטרות אתניות ותרבותיות-מגזריות מעשיר ומגוון את האומה האמריקאית בכללה.
שיתופי פעולה עם הוגים חשובים
קאלן שימש תלמיד ואסיסטנט לג'ורג' סנטיאנה בהארוורד. בהיותו באוקספורד הכיר לראשונה את הפילוסוף האפרו-אמריקאי אליין לרוי לוק שהושפע מקאלן וכתב אף הוא בהרחבה על ערך הפלורליזם התרבותי. קאלן התיידד וערך את ספרו האחרון של ויליאם ג'יימס, בשנת 1939 התוודע לעמנואל וליקובסקי והפך לידידו הטוב, מדריכו הלא-רשמי והמנטור הספרותי שלו.
עמדותיו הפילוסופיות
עיקר בשורתו ופרסומו הציבורי נגע לקידומו של ערך הפלורליזם בחברה. הוא טען כי גיוון ושונות תרבותית בחברה איננה פגיעה באחדות ובחוסן הלאומי אלא להפך. ברוח זו קידם קאלן את ערך הגיוון האתני והגזעי באמריקה. הוא טבע את המונח 'פלורליזם תרבותי'.
כתומך בפלורליזם, התנגד קאלן לפשטנות יתר בהצגה או בפתרון סוגיות פילוסופיות וקיומיות. לטענתו, כשם שהתכחשות לרוע אינה פוטרת את האדם מהתמודדות עם הרוע, כך התכחשות פשטנית לעומקן ותוקפן של בעיות אחרות איננה פתרון אלא להפך.
מאונט איסה
מאונט איסה (באנגלית: Mount Isa) היא עיר בצפון-מערב מדינת קווינסלנד שבאוסטרליה. העיר ממוקמת במרחק של 1,830 ק"מ מצפון-מערב לבירת המדינה בריזביין. העיר הוקמה בשל מרבצי המינרלים הנרחבים שנמצאו בסביבתה. המכרות של מאונט איסה הם מהמכרות הפרודוקטיביים ביותר בהיסטוריה העולמית ומהם מופקים עופרת, כסף, נחושת ואבץ.
מאונט איסה היא המרכז המנהלי, המסחרי והתעשייתי של צפון-מערב קווינסלנד. למרות היותה שוכנת באזור צחיח, האגם המלאכותי מונדרה (Lake Moondarra), שנוצר כתוצאה מסכירתו של נהר לייכהרדט (Leichhardt), מספק לעיר את מי השתייה שלה ומשמש כאתר לספורט ימי, לצפרות ולנופש. המקומיים מכנים את העיר "האיסה" ("The Isa").
אוכלוסיית העיר מנתה 20,569 תושבים במפקד 2011.
היסטוריה
ב-1923 התגלו במקום מרבצי כסף ועופרת עשירים ביותר ובשנת 1931 הוקמה העיירה. בשנת 1942 התגלו מרבצי כסף ועופרת ובשנות החמישים התגלו מרבצי נחושת. היישוב התפתח ובשנת 1968 הוכרזה מאונט איסה כעיר. בשנים 1964–1965 פרצו בעיר מהומות עקב סכסוכי עבודה והוכרז בה משטר צבאי.
אדווין פון מנטויפל
אדווין קרל רוכוס, הברון פון מנטויפל (בגרמנית: Edwin von Manteuffel; 24 בפברואר 1809 – 17 ביוני 1885), היה גנרל-פלדמרשל גרמני שפיקד על כוחות במלחמת פרוסיה צרפת.
ביוגרפיה
פון מנטויפל נולד ב-24 בפברואר 1809 בדרזדן, שהשתייכה לממלכת סקסוניה, לאביו הנס קרל ארדמן פון מנטויפל שהיה נשיא בית המשפט לערעורים במגדבורג. בשנת 1827 התגייס פון מנטויפל לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט הדרגונים של המשמר (ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת). ב-14 במאי 1839 מונה לשליש של מושל ברלין, וב-11 בינואר 1842 הועלה לדרגת אובר לוטננט. ב-21 בדצמבר 1843 הועלה פון מנטויפל לדרגת ריטמייסטר, ומונה שלישו של אלברכט, נסיך פרוסיה בתחילת 1848 ליווה את הנסיך אלברכט לביקור בפטרבורג אצל הצאר ניקולאי הראשון, וב-18 במאי 1848 מונה לעוזרו של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה.
פון מנטויפל השתתף במלחמת שלזוויג השנייה, ולאחריה מונה למושל הצבאי של שלזוויג. בפרוץ מלחמת אוסטריה–פרוסיה כבש פון מנטויפל את הולשטיין שהייתה בשליטה אוסטרית, ולאחר מכן לחם תחת פיקודו של אדוארד פוגל פון פלקנשטיין בדרום גרמניה. ב-30 באוקטובר 1866 מונה פון מנטויפל למפקד הקורפוס ה-9, וב-3 באוגוסט 1868 מונה למפקד הקורפוס ה-1.
במהלך מלחמת פרוסיה צרפת לחם פון מנטויפל עם הקורפוס שבפיקודו, כחלק מהארמייה הראשונה בפיקוד קרל פרידריך פון שטיינמץ, והשתתף בקרב קולומבי, ובמצור על מץ. ב-20 באוקטובר 1870 מונה למפקד הארמייה הראשונה, וקיבל את כניעת העיר מץ, ולאחר מכן השתתף בקרב אמיין ובמצור על פריז. ב-11 בינואר 1871 מונה פון מנטויפל למפקד ארמיית הדרום, והשתתף עימה בקרבות בבלפור ועל יד הגבול עם שווייץ, ולאחר המלחמה מונה למפקד הארמייה השנייה וצבא הכיבוש בצרפת עד 1873. על פעולותיו בקרבות קיבל פון מנטויפל את עיטורי הצלב הגדול של צלב הברזל, מסדר העיט השחור, ומענק של 300,000 טאלר.
לאחר סיום תפקידו בצרפת הועלה פון מנטויפל לדרגת גנרל-פלדמרשל, ובשנת 1879 מונה למושל הצבאי של אלזס לורן, ובמקביל שימש כמפקד הקורפוס ה-15. ב-17 ביוני 1885 מת פון מנטויפל בעת שהייתו בחופשה בקרלסבאד, ולאות הוקרה שלח פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה את ארונו לגרמניה בליווי משמר כבוד אוסטרי.
נכדו הוא האסו פון מנטויפל, מהבולטים במפקדי השריון בצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה.
חן פומרנץ
חן פומרנץ (נולד ב-28 במאי 1984) הוא שחקן כדוריד ישראלי המשחק בקבוצת א.ס רמת השרון ובנבחרת ישראל בתפקידים מקשר ומרכז.
הקריירה בישראל
פומרנץ נולד וגדל ברמת השרון ולמד בתיכון ע"ש רוטברג בעיר. התחיל את דרכו בקבוצת א.ס. רמת השרון תחת הדרכתו של המאמן ראובן יוספולסקי. בגיל 17 עבר פומרנץ לקבוצת מכבי תל אביב, בה שיחק בקבוצות הבוגרים והנוער של המועדון. בקבוצת הנוער הוא שיתף פעולה עם דן מירקוס. לאחר מכן התקדם פומרנץ לקבוצת אס"א תל אביב עמה זכה בגביע המדינה בשנת 2005, כאשר הוא היה אחד המצטיינים במשחק הגמר.
הקריירה באירופה
בשנת 2004, לאחר טורניר השלום שנערך בשווייץ ובו לקח חלק בנבחרת מעורבת של ישראל ופלסטין קיבל פומרנץ הצעה לעבור לקבוצת גראסהופרס השווייצרית, ולבסוף אחרי התלבטויות רבות עבר אליה. בעת ששיחק בגראסהופרס הגיעה הקבוצה לחצי גמר גביע ה-EHF, בו הודחה על ידי קבוצת מגדבורג הגרמנית. אך למרות זאת, חן מצא את עצמו פעמים רבות על הספסל ולא משחק כלל, ולאחר עונה זאת חיפש קבוצה שתיתן לו דקות משחק רבות יותר.
בתחילת עונת 2007/8 עבר פומרנץ אל קריינס השווייצרית, מהעיר לוצרן, בה הפך לכוכב הקבוצה והציל אותה במו ידיו מירידה לליגה השנייה תוך שהוא מסיים כמלך השערים של הליגה.
ב-26 באפריל 2008 עבר לקבוצת ווצלאר מגרמניה, בה שיחק גם אבישי סמולר, ובכך הגשים חלום ילדות, לשחק בבונדסליגה הגרמנית.
ב-21 ביולי 2008 נפצע פומרנץ בעת משחק אימון וקרע את הרצועה הצולבת בברכו- מה שהשבית אותו למשך חצי העונה הראשונה. בחודש מרץ חזר פומרנץ לפעילות, ומהר מאוד הפך לבורג חשוב בקבוצתו, כאשר את העונה סיים עם 21 שערים ב-11 משחקים. חוזהו של פומרנץ בווצלאר היה לעונה אחת בלבד והסתיים בסיום עונת 2008/9. בתחילת עונת 2009/10 חתם בקבוצת "האאם", לעונה אחת. בסוף 2010 נבחר לשחק באולסטאר של הבונדסליגה. בעונת 2011/12 חזר, לאחר תחילת העונה ולאחר פציעה נוספת, לשחק ב"האאם", שירדה לליגה השנייה, כדי לסייע לה לחזור לליגה העילית.
בעונת, חתם פומרנץ על חוזה ל-3 שנים בקבוצת גרוסוולשדאדט, מהליגה הגרמנית בכדוריד.
בינואר 2016 חזר למועדון נעוריו מכבי תל אביב
נבחרת ישראל
חן פומרנץ שיחק בנבחרות ישראל בכל הגילאים ובשנת 2005 סיים ביחד עם נבחרת העתודה במקום ה-10 באליפות העולם לנבחרות עתודה שנערכה בהונגריה כאשר הוא סיים כמלך השערים של הטורניר ובמקום השני בטבלת האסיסטים.
החל מגיל 19 הוא נכלל בסגל נבחרת ישראל בכדוריד והחל משנת 2005 הוא שחקן קבוע בהרכבה הפותח.
הוצאת תושיה
הוצאת תּוּשִׁיָּה הייתה הוצאת ספרים עברית בעיר ורשה. היא נוסדה בשנת 1896 על ידי הסופר בן אביגדור (אברהם ליב שלקוביץ), חלוץ המו"לות העברית המודרנית. פעילותו המו"לית החייתה את הספרות העברית ונתנה לה מעמד בתחרות עם ספרות היידיש ברחוב היהודי במזרח אירופה. בעיתוניו, בהוצאותיו ובכתבי העת שלו טיפח וגידל דור של יוצרים עבריים, סופרים ומשוררים, שהיו מראשי המדברים בספרות העברית החדשה.
בהוצאת תושיה התפרסמו בעברית יצירות מקוריות ומתורגמות, בהן מסות, ספרי מדע פופולרי, ספרי מסע וביוגרפיות. אחד הספרים הראשונים והמפורסמים שראו אור בהוצאה היה "מדינת היהודים" של תאודור הרצל, בתרגום מיכל ברקוביץ שראה אור בשנת 1896 (אותה שנה בה הוצאה המהדורה הגרמנית המקורית). בפרט הושם דגש על חינוך ועל ספרי ילדים. עם הסדרות של "תושיה" שהתחבבו על קהל הקוראים הצעיר נמנות "ניצנים" (לילדים קטנים ובניקוד מלא), "פרחים" (לגיל הביניים) ו"ביכורים" (לבני הנעורים). כמו כן הוציא בן אביגדור בהוצאת תושיה את עיתון הילדים המצויר בעברית "עולם קטן", וחוברת בשם "פדאגוג" להורים ומורים.
בן אביגדור איתר סופרים צעירים, ובנוסף לכך שהוציא את ספריהם בהוצאה גם תמך בהם כלכלית על ידי תשלום גבוה מהמקובל. עם סופרי ההוצאה נמנים יוסף חיים ברנר, אורי ניסן גנסין, גרשון שופמן, דבורה בארון, חוה שפירא, הרש דוד נומברג, יעקב כהן, זלמן שניאור, אהרן ליבושיצקי ויצחק קצנלסון.
בשנת 1911 התמזגו בן-אביגדור ו"תושיה" לסינדיקט הוצאה לאור בשם "צֶנטרָל" (מרכז) על ידי התאגדות עם כמה מן המו"לים היידיים והעבריים הגדולים באימפריה הרוסית: הוצאת "פּרוֹגְרֵס" של יעקב לידסקי (והוצאת "השחר" של מרדכי קפלן, שהתאחדה עִמה קודם לכן), הוצאת ב' שימין והוצאת ש. שְׂרֶבֶּרְק (שרעבערק) של שלמה שרברק. בהוצאה המאוחדת, שישבה בוורשה (שבה פעלו ארבעה מחמשת השותפים), ראו אור יצירותיהם של גדולי הסופרים, ההיסטוריונים והפדגוגים העבריים והיידיים, כמו גם סדרות ספרי ילדים ונוער וכן ספרי לימוד ומקראות.
ציון כהן (איש המוסד לעלייה ב')
ציון כהן (16 באפריל 1916 – 21 בנובמבר 1986) היה איש המוסד לעלייה ב' וממקימי מעוז חיים, בית הערבה וגשר הזיו. היה פעיל בהעלאת יהודי איראן ועיראק לישראל בשנותיה הראשונות של המדינה.
הוצאת תושיה
בשנת תרע"ג-1912 נוסדה במסגרת "צנטרל", ביוזמתם של בעלי "תושיה", בן אביגדור ויעקב ראמברג, חברת אחיספר להוצאת ספרות עברית. החברה-הבת הוציאה ספרים עבריים וכן את המאסף "נתיבות" ("בימה חפשית לענייני החיים והספרות"). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 נפסקה פעילות ההוצאה המאוחדת.
ציון כהן (איש המוסד לעלייה ב')
ביוגרפיה
נולד בירושלים, בן להורים ממוצא פרסי. הוא היה הבכור בין 12 אחיות ואחים.
הוצאת תושיה
בן-אביגדור נפטר בספטמבר 1921. שלמה שרברק, שותפו ל"צנטרל", רכש את הוצאת תושיה ושילב אותה בהוצאתו.
ציון כהן (איש המוסד לעלייה ב')
ביוגרפיה
המשפחה הייתה דתית ודלת אמצעים והם נהגו להתפלל בבית הכנסת "החורבה" בעיר העתיקה. כהן למד בחדר ולאחר מכן בבית ספר "דורש ציון" מול משטרת מחנה יהודה. מאוחר יותר המשיך ב"תלמוד תורה ירושלמי".
אביו אברהם העריץ את זאב ז'בוטינסקי ואף היה משומרי ראשו ולכן היה טבעי שגם כהן הצטרף לבית"ר. עם זאת, בגיל 14 הצטרף כהן להגנה בהשפעת קרוב משפחה, השופט אהרון חיים כהן שהצטרף למפא"י.
במהלך האימונים של ההגנה, בשל גילו הצעיר ומראהו הרזה, היכרותו הטובה עם השפה הערבית מהחיים בירושלים וצבע עורו הכהה, קיבל משימה ממפקד ההגנה בירושלים יעקב פת להיכנס למסגד עומר בזמן התפילות ולהקשיב לנאמר, כנער ערבי.
תנועת "מחנות העולים"
בהמשך הצטרף לתנועת "מחנות העולים", הפסיק את לימודיו והחל ללמוד את מקצוע השרברבות.
הוא החליט לצאת להכשרה, בין היתר בעקבות רצח ארלוזורוב, אותו הכיר בתנועה וממנו התרשם עמוקות. החיים בתנועה הרחיקו אותו ממנהגי הבית, ומשפחתו לא ראתה בעין יפה את בחירתו לצאת להכשרה.
בתום ההכשרה, גויס כאינסטלטור על ידי יהודה אלמוג לפלוגה שפעלה במפעל האשלג בסדום, במטרה להניח קו מים מסאפיה לסדום. העבודה הייתה בתנאי אקלים קשים ביותר.
ב-1937, יחד עם הגרעין שלו, השתתף בהקמת קיבוץ מעוז חיים, אחד מיישובי חומה ומגדל.
פלוגות הלילה
בתקופת מאורעות תרצ"ט בשנת 1938, גויס לעבוד בנמל יפו במקום הערבים השובתים. שם הוא גויס על ידי אורד וינגייט לפלגות הלילה, במטרה להילחם בפורעים הערבים. תפקידם היה לאבטח את צינור הנפט כירכוכ–חיפה שעבר בעמק יזרעאל, באמצעות מארבים ומרדפים אחר הכנופיות. בפלגות הלילה הכיר לוחמים רבים ביניהם משה דיין וצבי ברנר.
באחד המקרים ב-1938 התבקש להצטרף לליווי מספר מפקדים מההגנה חיים שטורמן, אהרון אטקין, דוד מוסינזון וקצין בריטי. המפקדים ביקשו להוביל בשל תנאי הדרך הקשים, והליווי היה אחריהם. המפקדים עלו על מוקש ונהרגו.
באוקטובר 1938, אחרי הטבח בטבריה בראשותו של אבו דורא על בית הכנסת בקריית שמואל, יצא למרדף כוח של פלגות הלילה, ובו גם כהן, יחד עם מפקדים בכירים מההגנה, כולל יגאל אלון. הם עצרו את המחבלים בכפר חיטים. וינגייט והחיילים הבריטים הוציאו להורג 10 גברים שהיו חשודים במעשה.
בתום התקופה חזר כהן למעוז חיים ופעל לבניית נקודת הקבע. כמו כן, הוא גויס על ידי אורי ברנר לבנות סליקים להסתרת נשק ביישובים.
בית הערבה
בראשית 1940 יצא כהן לעזרת קיבוץ בית הערבה בכדי להתקין קו מים מהירדן, בשל הצורך במים רבים לשטיפת הקרקע לחקלאות, לגידולים ולשתייה, פרויקט שביצע בהנחייתו של המהנדס שמחה בלאס, שתכנן את הקו.
בבית הערבה הכיר את ציפורה סוכובולסקי. זמן קצר לאחר מכן נישאו, ועל אף שתכננו להקים ביתם במעוז חיים, הם החליטו להשתקע בבית הערבה.
בבית הערבה נבחר להיות מפקד האזור, ונשלח לקורס מ"מים יחד עם יצחק רבין, משה נצר, נחום שריג ורבים אחרים, בפיקודם של יגאל אלון וישראל בר. את הקורס סיים כחניך מצטיין.
מבצע העלאת יהדות איראן ועיראק
בסוף 1945 גויס על ידי יוסף ברפל ושאול אביגור למוסד לעליה ב' במטרה להעלות יהודים מפרס.
בתחילת 1946 יצא כהן לבגדד בזהות בדויה של חייל יהודי בריטי ושם קיבל מאנשי המוסד זהות של ערבי בשם חאג' עבדאללה. הוא הגיע לטהראן, גייס מספר יהודים מקומיים לעזרתו, ארגן את העולים, דאג למסמכים מזויפים ולמטוסים שטסו מבגדד ישירות לישראל. פעילותו הצליחה מאוד וזכתה להערכה רבה. בתקופה זו רכש את השפה המקומית והכיר את המערכת השלטונית שם.
ביולי 1946 חזר לארץ ישראל, למשפחה ולבית הערבה, לא לפני שנעצר, נכלא ונחקר על ידי הבריטים כחשוד בטרור. הוא הצליח להיחלץ בעזרת משה כרמיל, משה שרת וראובן שילוח.
עם שובו לקיבוץ, לאחר אישור האו"ם לחלוקת הארץ (1947), נרתם לחיזוק היכולת ההגנתית של בית הערבה. הוא קיבל סיוע מיצחק רפאל ודוד שאלתיאל, שעזר לספק לקיבוץ מעט ציוד הגנתי ומצרכים חיוניים.
ב-1948 נשלח מטעם הקיבוץ לפעול מתל אביב למען האינטרסים השונים של בית הערבה. בתקופה זו יצא כהן גם למספר פעולות הפצצה ממטוסים קלים, בהן הוא ישב קשור ליד פתח מטוס שדלתו הוסרה, והמטיר רימונים על כוחות הקרקע של האויב.
בהמשך הוטל עליו לארגן שדה תעופה חלופי שישרת את אזור סדום, ובאחת הנסיעות לקידום הנושא כהן ומוסיה לנגוצקי, נציג מפעל האשלג, נפצעו קשה בתאונת דרכים. במאי 1948, למרות כל המאמצים של אנשי סדום ובית הערבה להיאחז במקום החליטו בצמרת המדינית לפנות את האזור.
עם שוך הקרבות הוחלט להקים ישוב חדש בגליל. תומכי מפא"י, ביניהם כהן, דוד קורן ונוספים החליטו ביחד עם גרעין אמריקאי מתנועת הבונים להקים את קיבוץ גשר הזיו.
באותו זמן גויס כהן לצאת שוב לאיראן, הפעם על ידי בן-גוריון בעצמו, בכדי להחליף את שלמה הלל, ולטפל במצבם המחמיר של יהודי עיראק. אחת מדרכי המילוט הייתה לעבור את הגבול ולהתרכז ליד טהראן.
לשליחות זו יצא עם משפחתו, כולם עם דרכונים צרפתים מזויפים ובשמות כיסוי, מאחר שלישראל טרם היו קשרים דיפלומטים רשמיים עם איראן.
העולים מעיראק רוכזו בשטח בית הקברות היהודי והוטסו ישירות לישראל, במהלך מורכב ומסוכן. בשיא המהלך הוטסו כל יום כ-360 עולים ב-4 טיסות.
ממשלת עיראק דרשה מאיראן לעצור את המהלך ואף להחזיר את הבורחים. כהן נדרש על ידי ראובן שילוח ממשרד החוץ ומיוסף ברתל מהמוסד לעליה לטפל בבעיה זו. הוא פנה לגדעון הדרי, שהיה נספח חקלאי מטעם ארצות הברית (אחיו היה חבר גשר הזיו), ובאמצעותו הוא הגיע אל ראש הממשלה האיראני, מוחמד סעיד, והם ניצלו את ביקורו של השאה מוחמד רזא פהלווי בארצות הברית להפעלת לחץ עליו על ידי הלובי היהודי וגורמים נוספים בעיתונות, תוך אזכור הקשר ההיסטורי הטוב עם היהודים בזמן כורש. המטרה הושגה ובעצם כך נפתחו היחסים הרשמיים בין איראן של השאה לישראל.
המהלך עלה הון רב, כולל תשלומים לשרים איראנים. את הכסף גייס כהן מועלם ציון, יהודי עיראקי עשיר, וכתוצאה מכך מינה אותו משה שרת לנציג מיוחד של ישראל באיראן. המהלך אפשר לו ולמשפחתו למשפחתו להשתמש מאותו זמן בדרכונים הישראלים.
אחת התוצאות הראשונות למעמד ישראל באיראן הייתה התגברות קצב העלייה מעיראק, כורדיסטן ואיראן.
בהמשך מצב היהודים בעיראק הלך והורע וצוות השליחים, בראשותו של כהן ויהודים עיראקים בעלי השפעה, כמו יחזקאל שם טוב, ראש הקהילה היהודית בבגדד ואחרים, הצליחו להביא להסכמת ממשלת עיראק ברשות נורי א-סעיד, ראש ממשלת עיראק, ובהסכמת המלך, להתיר ליהודים לצאת מעיראק, תמורת תשלום עבור כל עולה ועולה, שאותו הצליח כהן להסדיר בעזרת משלחת נציגי קהילת יהודי עיראק: יחזקאל שם-טוב, יחזקאל תאופיק, ג'ורג עובדיה, רחמים נמרודי, מועלם ציון וניסים שהרבני. מול נציגי האוצר הם הצליחו להגיע לפתרון דרכי המימון.
החלטה זו הובילה לכך שכל יהודי עיראק שרצו לעלות לישראל יכלו לטוס ישירות מעיראק במסגרת מבצע עזרא ונחמיה, אך נאלצו לוותר על רכושם.
בסוף שנת 1950 עבר תיק העלייה לידי הפועל המזרחי, ובתחילת 1951 סיים כהן את שליחותו. הוא בחר שלא להמשיך במשרד החוץ, כפי שהוצע לו, וחזר לגשר הזיו.
חיי הקיבוץ
בחזרתו לקיבוץ נאלץ להסתגל למגורים הדלים חדר קטן בצריף ללא חשמל שירותים ומים. בקיבוץ קיבל על עצמו את ריכוז הבניה והעבודה ושימש כמא"ז (מפקד אזור) הקיבוץ.
לפני מבצע קדש גויס לטפל במיגון יישובי הצפון.
בשנת 1957 גויס לפעילות מפא"י בגליל העליון. עליו היה להרגיע את כל האוכלוסיות שסבלו ממתחים רבים ביניהם. באותה תקופה הבין שלעדות המזרח היה צידוק בהרגשתם ש"דופקים את השחורים". כהן הצליח מאוד בתפקידו זה וזכה לתמיכה רחבה מתושבי האזור שאף הציעו שייצגם בכנסת- הוא סרב.
בהמשך מילא את תפקיד גזבר הקיבוץ שנים ארוכות לאחר מכן ועד יום מותו מילא מספר תפקידים במפעל הקיבוץ "מילוז". בין לבין יצא מטעם המגבית היהודית לאיסוף תרומות מיהדות אירן ועיראק וזכה להצלחה.
כהן נפטר ממחלת הסרטן ב-21 בנובמבר 1986 והותיר אחריו את ציפורה אשתו, ארבעת ילדיו ו-14 נכדים. לאחר מותו ערך ידידו, דוד קורן, את זיכרונותיו כפי שהם סופרו לקורן. הזיכרונות יצאו לאור כספר, "לטהרן וחזרה", בהוצאת משרד הביטחון בשנת 1995.
דורה מאר
דורה מאר (בצרפתית: Dora Maar; 22 בנובמבר 1907 – 16 ביולי 1997) הייתה צלמת וציירת ארגנטינאית-צרפתייה ממוצא יהודי. נודעה גם כאהובתו וכמוזה של פבלו פיקאסו.
קורות חיים
נולדה בשם הנרייטה תיאודורה מרקוביץ, בתם של בני הזוג יוסף מרקוביץ, ארכיטקט יהודי מקרואטיה שתכנן בתים רבים בעיר הבירה הארגנטינית, ולואיז-ז'ולי ווּאזַן, צרפתייה מקוניאק. מאר נולדה בעיר טור אך גדלה בבואנוס איירס. בפריז למדה צרפתית, ספרדית ואנגלית. בשנותיה הראשונות כצלמת החלה להשתמש בשם דורה מאר.
מאר הגיעה לפריז בשנת 1926 והחלה ללמוד ציור בבית ספר פרטי ולאחר מכן עברה לצילום. בשנת 1935 פתחה סטודיו לצילום.
בשנת 1936 פגשה לראשונה את פיקאסו בבית קפה, דה מאגו, בפריז. בעת פגישתם מאר הייתה אמנית בזכות עצמה והפיקה אוסף מרשים של צילומים. פיקאסו היה צייר מצליח ומפורסם בן 55. תקופת שיתוף הפעולה ביניהם החלה כשביקש ממנה לצלם את תמונותיו. עבודתם המשותפת הביאה את מאר להתמסר לציור. דורה, שהייתה צעירה מפיקאסו בעשרים וחמש שנים, התאימה לדרישתו של פיקאסו, כפי שביטא אותה: "כשאני חי עם אשה צעירה ממני, הדבר עוזר לי להישאר צעיר".
פיקאסו צייר את דיוקנה של דורה עשרות פעמים; בתחילה צייר אותה בצורה ריאלית ובהמשך, מספר שנים לפני שנפרדו, מעוותת עם פנים מפורקות ומפלצתיות.
ההסבר שנתן פיקאסו לעיוות ולהבעות הכאב בציורי דיוקנה של דורה היה פשוט: "כבר שנים אני מצייר אותה בצורה שכזאת. אישה מעונה, אבל לא מתוך סאדיזם, ולא משום שאני שואב הנאה כלשהי מכך, אלא מתוך ציות לדימוי שכפה את עצמו עלי".
משבר כלכלי
משבר כלכלי (או משבר פיננסי) מתרחש במגוון מצבים בהם מוסדות פיננסיים או נכסים מאבדים באופן פתאומי חלק גדול מערכם, מצב אשר לעיתים מלווה בפשיטות רגל של חברות רבות בתעשייה ועלול להשפיע על כלכלת מדינה אחת או יותר.
כלכלנים רבים הציעו בעבר תאוריות שונות כיצד מתפתחים משברים פיננסיים וכיצד ניתן למנוע התרחשותם. אף על פי כן, עד היום לא קיימת הסכמה מוחלטת לתאוריות אלו ומשברים פיננסיים ממשיכים להתפתח ברחבי העולם אף במאה ה-21.
דוגמאות למשברים פיננסיים גדולים אשר התרחשו בעבר - המשבר הכלכלי בארצות הברית במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 שהוביל לתקופת השפל הגדול והמשבר הכלכלי בשנותיה הראשונות של ישראל שפקד את המשק הישראלי ושיאו היה בשנת 1951.
בארלו
בארלו (Barlow) הוא שם משפחה אנגלו-סכסי שמקורו בעיקר בצפון-מערב אנגליה ומשמעותו היא "(איש) מהגבעה הריקה" (bare hill). הוא נפוץ במיוחד באזור צ'שייר. בארלו יכול להיות גם שם של מקומות.
טבלת גידוד
טבלת גידוד היא משטח סלעי, באזור הכרית שגלי הים כרסמו בו עד לגובה פני הים הממוצע. טבלאות שטוחות אלה נוצרו בתהליך גידוד, ובו נשחק הסלע על ידי תהליכים פיזיקליים שונים, הכוללים בליה פיזית, על ידי פירורי סלעים קשים המוסעים על ידי גלי ים, והמסה כימית בזמן השפל.
במקומות אחדים הגידוד נעצר בגובה פני הים בזכות הגנתם של חלזונות קבועי מקום הגרים בצברים. קונכייתם הדבוקה לסלע קשה ממנו ולכן עוצרת את הכרסום, כך שמהסלע נותרה טבלה שטוחה.
קו חוף שעוצב משמעותית על ידי גידוד קרוי "חוף מגודד". "חוף מגודד" הוא תופעה נדירה בעולם, אך בארץ, לאורך חופי הים התיכון של הכרמל והגליל יש טבלאות גידוד רבות.
טבלאות הגידוד עשיות במערכות צומח ימיות, אצות, רכיכות, סרטנים ודגים. בין מיני הדגים זוהה דקר הסלעים, מין טורף אופייני לחוף הסלעי. על פני טבלאות הגידוד ישנה פעילות רבה של עופות ים.
טבלאות גידוד בישראל
בעבר הניחו שטבלאות הגידוד בחופי ישראל הן תוצאה של תהליך בלייה בו גלים שהתנפצו אל בסיס המצוק העשוי סלע כורכר הביאו לשחיקתו ובסופו תהליך להתמוטטותו ול"נסיגה" של קו המצוק. העובדה שטבלאות סלע מצויות בצד מזרח בו עוצמת מפץ הגלים נמוכה, והחוזק המכני הגבוה יחסית של סלעי הכורכר, מעידים שעיצוב החוף הסלעי מושפע ברובו מתהליכי בלייה מכניים פיזיקליים בהשפעת גידול גבישי מלח. הערכת קצב הבליה שנעשתה במתקנים שנחצבו בתקופות שונות נמצא שקצב היווצרות הצנירים עומד על כ־10 ס"מ לאלף שנים. קצב זה אינו מספק על מנת להסביר את התפתחות טבלאות הסלע המגיעות לעשרות מטרים. חתכים טופוגרפיים בטבלאות הסלע מראים שקיימים לרוחבן הבדלי גובה, מעין מדרגות שגובהן מגיע ל-10 ס"מ. במקומות אחרים נראים סימני חציבה ברורים. המסקנה היא, שהטבלאות עשויות להיות תוצר של חציבות סלעי הכורכר ששימשו לצורך בניה של אתרים לאורך מישור החוף. הקדמונים חצבו את הסלעים עד למפלס פני הים, העמיסו אותם קרוב לוודאי על סירות או רפסודות, והובילו אותם לאתרי בניה.
לאחר שהסתיימה החציבה, ונותרה טבלת סלע, מתפתחת במקום אוכלוסייה מגוונת של אצות ובעלי חיים. זמן קצר לאחר שנוצרת הטבלה מתפתחת מושבה של צינורן בונה (Dendropoma petraeum) ממשפחת הוורמטידים. הצינורנים יוצרים כרכוב בחזית הפונה לים. כתוצאה מכך, נוצרת על פני משטח הטבלה מעין בריכה המכוסה במים. כיסוי זה קיים גם בים שקט וגם בשעת שפל. ניתן לשער ששמירת הטבלה במצב של הצפה מדכאת אפשרות בלייה כתוצאה מהתייבשות וגידול גבישי מלח.
הכוונה בישראל היא להכריז על טבלאות הגידוד אל מול חופי הים התיכון כשמורות טבע ימיות.
סם לוין
סמואל פרנקלין "סם" לוין (באנגלית: Samuel Franklin "Samm" Levine; נולד ב-12 במרץ 1982) הוא שחקן וקומיקאי אמריקאי-יהודי.
ביוגרפיה
לוין נולד בשיקגו, אילינוי שבארצות הברית למשפחה יהודית. אביו האריס לוין הוא רופא שיניים. אימו לין היא סוכנת משכנתא. הוא גדל בפורט לי, ניו ג'רזי.
בראשית דרכו, לוין הופיע כסטנדאפיסט בבר מצוות, ובאחת מהן השחקנית ליסה קודרו הייתה נוכחת וייעצה שכדאי לו ללכת לאודישנים במנהטן.
בתחילת דרכו Sam הוסיף עוד אות M לשמו הפרטי המקוצר ושינה אותו ל-Samm, כי כבר היה שחקן רשום בגילדת שחקני המסך בשם סם לוין (Sam Levine).
גשר פירדאן
גשר פירדאן (בערבית: كوبري الفردان תעתיק מדויק: כוברי אלפרדאן) הוא גשר מסתובב נפתח, הבנוי על גדות תעלת סואץ שבמצרים ומחבר את חצי האי סיני במזרח עם רצועת החיץ החקלאי הסמוכה לאסמאעיליה במערב. גשר פירדאן הוא גשר המתכת המסתובב הארוך בעולם. הגשר נפתח מחדש ב-14 בנובמבר 2001 והוא כולל מסילת ברזל ומשני צידיה נתיבי תנועה לרכב ברוחב של 3 מטר כל אחד. אורך הגשר הוא 640 מטר, רוחבו – 12.60 מטר וגובהו - 60 מטר. הגשר בנוי משתי זרועות ענק הנעות על צירים המצויים בסמוך למרכז הזרועות, אחת על כל גדה. אורכן של הזרועות הוא 320 מטר: 170 מטר בצד הגשר ו-150 מ' בצד היבשה, והן סובבות על צירן בזווית בת 90 מעלות.
סיום בניית תעלת סואץ החדשה ב-2015 קטעה את מסילת הרכבת לסיני מזרחית לגשר הקיים ונכון לשנת 2020 גשר נוסף מעל תעלת סואץ החדשה בתצורה זהה לגשר הקיים נמצא בהליכי בנייה מזרחית לו כדי לחדש את שירות הרכבות לסיני.
גשר פירדאן הראשון נבנה ב-1920 על ידי השלטון הבריטי במצרים והגשר העומד כיום הוא החמישי שהוקם באותו אתר. במלחמת יום הכיפורים ניטשו באזור הגשר קרבות קשים.
גשרי פירדאן לאורך המאה ה-20
גשר פירדאן הראשון נבנה ב-1920 על ידי השלטון הבריטי במצרים. אורך הגשר היה 146 מטרים. ב-1943 נבנה גשר שני באורך 151 מטר. באותה עת היה רוחב התעלה באתר הגשר 120 מטר. ב-1952 החליף גשר חדש את הגשר הקודם. רוחב התעלה באתר הגשר היה 126 מטר ואורך הגשר של 1952 היה 210 מטר. גשר זה נהרס ב-1956 וחדל לפעול. ב-1962 הוקם גשר חדש. רוחב התעלה היה באותה עת 181 מטר ואורך הגשר 218 מטר. גשר זה פעל עד 1967 ופסק לפעול עם הפסקת השיט בתעלת סואץ בעקבות מלחמת ששת הימים וכיבוש סיני על ידי ישראל.
גשר פירדאן החדש
הגשר תוכנן ונבנה על ידי קונסורציום של חברות מגרמניה, בלגיה ומצרים. את התכנון עשתה חברת ההנדסה הגרמנית וייר (Weyer). בניית הגשר, המצוי 12 קילומטר מצפון לאיסמעיליה, החלה בנובמבר 1997 ובנייתו הושלמה ב-2001. הוא נחנך בנובמבר 2001 במעמד נשיא מצרים באותה עת, חוסני מובארכ ובהיותו קו מסילת הברזל היחידי המחבר את חצי האי סיני אל שאר חלקי מצרים, היווה נדבך חשוב בתוכנית המצרית לפיתוח החקלאי והתעשייתי של סיני. לגשר גם משמעות גאוגרפית שכן הוא מחבר בין שתי יבשות: אפריקה ואסיה (יחד עם "גשר השלום" המצוי ליד קנטרה ומחבר גם הוא את שתי היבשות). מהגדה המזרחית של התעלה ממשיכה מסילת הברזל צפונה עוד כ-50 קילומטר ומשם היא פונה מזרחה לעיירה ביר אל-עבד שבצפון-מערב סיני. בנוסף, למסילה שלוחה המסתיימת במסוף המזרחי של נמל פורט סעיד. עד למלחמת ההתשה המסילה המשיכה מביר אל עבד לאורך צפון סיני – דרך אל עריש עד לרפיח (ומשם דרך רצועת עזה ומעבר ארז לאשקלון). משני צידי הגשר הוכשרו מגרשי חנייה המיועדים להמתנת הרכבים לשעות פתיחת הגשר לתנועה. הגשר נפתח לתנועת רכבות ורכבים פעמיים ביום; שעתיים בבוקר ושעתיים בלילה. תזוזת הגשר עד איחוד צדדיו נמשכת כ-20 דקות. עלות בניית הגשר הסתכמה ב-380 מיליון לירות מצריות.
סיום בניית תעלת סואץ החדשה ב-2015 קטעה את מסילת הרכבת לסיני מזרחית לגשר הקיים ובכך הפכה אותו לחסר תועלת. בנוסף, מסילת הרכבת בסיני הוזנחה במקומות שונים בחצי האי. בשנת 2020 החלו המצרים בבניית גשר באותו מתכונת כמו הגשר הקיים מעל תעלת סואץ החדשה ובכוונתם להשמיש מחדש את מסילת הרכבת בסיני, בתחילה עד פורט סעיד וביר אל-עבד, ובעתיד עד אל עריש.
מלחמת סיני
במהלך מלחמת סיני הופצץ גשר פירדאן על ידי מטוסים של חיל האוויר הבריטי כחלק ממבצע מוסקטר ונהרס.
מלחמת ששת הימים
במלחמת ששת הימים היה הגשר נקודת המפגש של שני טורים של צה"ל שהגיעו אליו עם השלמת כיבוש חצי האי סיני. הכוח הצפוני של אוגדה 84 הגיע אל הגשר מצפון (מכיוון קנטרה) ב-8 ביוני ואילו כוח אחר של אוגדה 84 הגיע ממזרח, מכיוון ביר גפגפה (מאוחר יותר - רפידים) וטסה. לטענת המצרים, פוצץ הגשר על ידי אחמד חמדי, קצין הנדסה מצרי שהתפרסם כאחד מגיבורי הצליחה המצרית במלחמת יום הכיפורים ועל שמו מנהרת אחמד חמדי העוברת מתחת לתעלת סואץ, בסמוך לעיר סואץ.
מלחמת ההתשה
במסגרת קו ברלב הקים צה"ל שני מעוזים בסמוך לגשר פירדאן. מעוז "חיזיון" - מצפון לגשר ומעוז "פורקן" מספר קילומטרים מדרום לגשר, מול חלקה הצפוני של איסמעיליה.
בסוף מלחמת ההתשה, דקות לפני הפסקת האש, הופצץ הגשר על ידי מטוסי חיל האוויר.
מלחמת יום הכיפורים
לפני פרוץ המלחמה, ב-6 באוקטובר 1973, נערכה הדיוויזיה השנייה של צבא מצרים (דיוויזיית חי"ר) מול גזרת גשר פירדאן. הדיוויזיה השתייכה לארמייה השנייה ותוגברה בחטיבה 24 מדיוויזיה 23 וב-2 גדודי קומנדו. במעוז "חיזיון" היו 21 חיילים ובמעוז "פורקן" 33 חיילים; רובם, אנשי גדוד 68 של חטיבת המילואים הירושלמית. למעוזים לא צורפו מחלקות טנקים כפי שהיה בחלק ממעוזי קו ברלב.
במקביל להסתערות חיל הרגלים המצרי על מעוזי קו ברלב, לאחר חציית התעלה, הצליח חיל ההנדסה המצרי לבנות בסמוך לגשר פירדאן גשר צף. הגשר היה בעל יכולת נשיאה של 60 טון והושלם ביום המלחמה הראשון בשעה 20:35. שני המעוזים הותקפו באש ארטילרית ובהסתערות של חיל רגלים מצרי.
בליל שבין 6 ו-7 באוקטובר נעו שתי פלוגות טנקים של חטיבה 14 הישראלית כדי לחלץ את אנשי מעוזי "חיזיון" ו"פורקן". שתי הפלוגות עלו על מארבי נ"ט ונסוגו לאחר שספגו אבדות כבדות. במקביל, החל חיל האוויר הישראלי לבצע גיחות הפצצה על הגשרים שהקימו המצרים לאורך כל תעלת סואץ ובהם גם על הגשר באזור פירדאן.
מעוז "חיזיון" נכבש על ידי המצרים ב-09:00 בבוקר 9 באוקטובר ונהרגו בו 13 חיילי צה"ל ונשבו 8. מעוז פורקן הצליח להתפנות בשעה 02:30 ב-9 באוקטובר וכל חייליו נחלצו.
בקרב השריון של ה-14 באוקטובר, בו תקפו המצרים את קו ההגנה הישראלי, נותרה דיוויזיה 2 המצרית בעמדותיה באזור פירדאן בעוד שחטיבת השריון שסופחה אליה, חטיבה 24, היא שהשתתפה בהתקפה ונבלמה על ידי חטיבה 274 הישראלית.
למצרים הייתה במהלך המלחמה תוכנית לבנות בסמוך לגשר פירדאן, גשר עפר קבוע שיוקם במשך 10 ימים, החל ב-18 באוקטובר. חציית התעלה על ידי הישראלים במבצע אבירי לב דחתה את תחילת הביצוע והגשר הושלם רק ב-1 בדצמבר. אזור הגשר נותר בשליטה מצרית עד תום המלחמה וגם לאחר הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים.
אסטרואידי אטן
אסטרואידי אטן הם קבוצה של גופים קרובי ארץ הקרויים על שם האסטרואיד הראשון שהתגלה ומשויך לקבוצה זו, 2062 אטן, שנתגלה ב-7 בינואר 1976 על ידי אלינור הלין. גופים אלה מוגדרים כבעלי מרחק הקפה ממוצע הקטן מיחידה אסטרונומית אחת, ובעלי אפהליון גדול מ-0.983 יחידות אסטרונומיות. הדבר אומר שמסלולם סביב השמש בדרך כלל חוצה את מסלול כדור הארץ והם עלולים להוות סכנה. נכון לשנת 2004, נמצא שרק עבור שני אסטרואידים השייכים לקבוצה זו, מרחק האפהליון קטן מיחידה אסטרונומית אחת, והם לא חוצים את מסלול כדור הארץ לעולם.
האסטרואיד בעל המסלול הממוצע הקצר ביותר הוא KW4 1999, שמסלולו הממוצע הוא 0.642 יחידות אסטרונומיות. בפריהליון הוא מתקרב לשמש עד כדי 0.2 יחידות אסטרונומיות או כ-30 מיליון ק"מ. זהו מסלול קרוב בהרבה לשמש מזה של כוכב הלכת חמה.
האסטרואיד אפופיס שייך לקבוצה זו. עם גילויו ב-19 ביוני 2004 ועד סוף שנת 2004, היה קיים חשש רציני שהוא יפגע בכדור הארץ ב-13 באפריל 2029. חישוב מדויק יותר של מסלולו שלל אפשרות זו, אם כי עדיין קיימת אפשרות שמסלולו יוסט בעת המעבר בשנת 2029, ואז הוא יהפוך לאסטרואיד אפולו. אם באותה עת הוא ייכנס לתהודה מסלולית עם כדור הארץ אזי פגיעה בו ב-13 באפריל 2036 עלולה להיות בלתי נמנעת.
קסם קלפים
קסם קלפים מתבצע על ידי קוסם בעזרת מספר קלפים או חפיסת קלפים על מנת ליצור אשליה.
לרוב משתמשים בקלפי משחק רגילים, אך לפעמים בכרטיסי ביקור או בקלפים מיוחדים. ביצוע קסמים בעזרת קלפים בדרך כלל דורש יותר מיומנות ואימון, אך הוא אביזר נגיש וזול ובנוסף קיימים אלפי קסמים שונים בקלפים, ולכן זהו תחום פופולרי מאוד בקרב קוסמים וחובבנים בקסמי קלפים. משתמשים בכמאה טכניקות בסיסיות אשר צירופן יחד והדרך אשר בה מציגים את הקסם מבדילים ביניהם.
אחת מהטכניקות הבסיסיות והידועות בקסמי קלפים נקראת Backpalm (כף יד אחורית). בטכניקה זו, מחביאים את הקלף (או מספר קלפים) מאחורי כף היד. בעזרת אימון קצר כל אחד יכול לבצע זאת, ואם נעשה במהירות מתקבלת אשליה שהקלף נעלם:
אחד מהקסמים המפורסמים ומעוררי ההתפעלות ביותר נקרא The ambitious card (הקלף השאפתני) שבו הקוסם גורם לקלף נבחר להופיע שוב ושוב בראש חפיסת הקלפים לאחר ששמים אותו במרכזה ולמרות ערבובים חוזרים ונשנים. האפקט לרוב מיוחס לקוסם הצרפתי גוסטב אלברטי באמצע המאה ה-19. אך קיים רעיון דומה בספר Nouvelle Magie Blanch Devoilee של פונסין, שפורסם ב-1854 וקדם לו.
קסם שונה, אשר היה נפוץ בעיקר בקרב נוכלים הוא Three card monte, קסם בו שלושה קלפים מוצגים לצופה, ואחרי ערבוב קל הוא צריך למצוא את הקלף השונה, לרוב ללא הצלחה..
המאה ה-34 לפנה"ס
המאה ה-34 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 3400 לפני הספירה והסתיימה בשנת 3301 לפני הספירה. זוהי המאה ה-34 לפני תחילת הספירה הנוצרית.
מטאורואיד
מטאורואיד הוא גוף שמימי קטן ומוצק הנע בתוך מערכת השמש. מטאורואיד קטן מאסטרואיד. על אף שאין תחום גדלים מדויק המשמש להגדרת מטאורואידים מקובל להציב את הגבול בין אסטרואיד למטאורואיד בסדר גודל של 10 מטרים. מטאורואידים קטנים מ-100 מיקרומטר מסווגים גם כאבק בין-כוכבי.
המסלול הגלוי של מטאורואיד שנכנס לאטמוספירת כדור הארץ (או של גוף אחר) נקרא מטאור או כוכב נופל. אם מטאורואיד מגיע לקרקע ושורד את הפגיעה הוא נקרא מטאוריט. מטאורים רבים המופיעים שניות או דקות זו מזו, ומופיעים באותה הנקודה בשמים, נקראים מטר מטאורים. מקור המילה מטאור מהמילה היוונית meteōros שמשמעותה "גבוה באוויר".
מקורות
למטאורואידים כמה מקורות:
מטאור ומטאורואיד
כאשר מטאורואיד נכנס לאטמוספירה של כדור הארץ (או זו של כל גרם שמים אחר), הוא מתלהט כתוצאה מהלחץ שהוא מפעיל על האוויר (ram pressure), שגורם להתחממות האוויר בסביבתו, וכתוצאה מהחיכוך באוויר, ומתאדה בחלקו, או בשלמותו. עבור מטאורואידים גדולים מ-10 ס"מ, החיכוך פחות משמעותי בתהליך ההתחממות. הבעירה של המטאורואיד והיינון של חלקיקי האטמוספירה והמטאורואיד יוצרים פס אור הנקרא מטאור או "כוכב נופל". אם חלק מהמטאורואיד מגיע לקרקע, הוא מכונה מטאוריט.
הואיל והתחממות המטאורואיד כתוצאה מחיכוך תלויה בשטח הפנים שלו, גופים קטנים מאוד, שקוטרם קטן מ-0.01 מ"מ מאטים מבלי להישרף. גופים זעירים אלו, הקרויים גם מיקרו-מטאוריטים, נופלים על קרקע כדור הארץ באופן קבוע. מעריכים שכ-20,000 טון של מיקרו-מטאוריטים מגיעים לפני הקרקע מדי שנה.
ערך עודף של יצרן
ערך עודף (בגרמנית: Mehrwert) הוא מונח שטבע קרל מרקס בתורת הערך של העבודה שלו, לציון אותו חלק בערך עבודתו של הפועל שאינו משולם לו על ידי בעל-ההון. לפי מרקס, חלק לא משולם זה הוא ניצול והוא המקור לצבירת ההון של הקפיטליסט.