cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תא טלפון אדום
תאי טלפון אדומים בבריטניה וברחבי העולם כיום
כיום כמות תאי הטלפון האדומים ברחבי בריטניה הולכת ופוחתת, בדומה למגמה הכללית בתחום הטלפונים הציבוריים, וזאת בשל השימוש הגובר של אנשים רבים בטלפונים סלולריים כאשר נמצאים ברחוב. עם זאת, רבים מהם ממשיכים לשרת את הציבור ברחובות הערים, וחלקם אף עוברים שחזור ושימור, וזאת בשל הפופולריות הרבה שלהם בקרב הציבור הבריטי; בנוסף הם מהווים סמל בריטי מוכר ופופולרי עבור התיירים המבקרים בבריטניה. חלק מתאי הטלפון האדומים הוסבו לשימושים אחרים, כגון מכשירים למכירת דברי דואר או כספומטים.
תאי הטלפון האדומים ניצבים כיום גם במספר קולוניות-לשעבר של בריטניה בעולם, בהן מלטה, גיברלטר, ברבדוס, אנטיגואה, גוזו וקפריסין. חלקם משמשים כיום כקיוסק-אינטרנט. באוסטרליה וניו זילנד היו פזורים תאי טלפון אדומים רבים, בעלי עיצוב מקומי, וחלקם נשמרים כיום באזורים בעלי חשיבות היסטורית.
מספר תאי טלפון אדומים הוקמו לא רק בבריטניה ובקולוניות שלה. בארצות הברית, למשל, הוצבו מספר תאי טלפון אדומים באוניברסיטת אוקלהומה, שם הם משמשים את ציבור הסטודנטים; תא דומה הוצב במרכז הסטודנטים ב-MIT. מספר תאים הוצבו גם בעיירות גלוויו באילינוי, אוקספורד במיסיסיפי ועוד. תא אחד הוצב מחוץ לשגרירות בריטניה בוושינגטון. תאי הטלפון בנורווגיה נצבעו גם הם באדום. לישראל יובאו ב-2008 מספר תאי טלפון אדומים מבריטניה, מגרסת K6, והוצבו ברחוב חיים עוזר בפתח תקווה.
הפופולריות של תאי הטלפון האדומים הפכה אותם למושא ליצירה מגוונת ושימושים שונים. במקומות מסחריים רבים ברחבי העולם, כגון פאבים, מסעדות ומשרדים, ניתן למצוא דגמים שונים של תאי טלפון אדומים, עשויים מחומרים קלים יותר.
בישראל, במזכרת בתיה, מוצב תא טלפון אדום בסמוך למוזיאון המושבה.
מריו פריק
מריו פריק (גרמנית: Mario Frick; נולד ב-7 בספטמבר 1974) הוא כדורגלן עבר ליכטנשטייני ששיחק בעמדת החלוץ, ומאמן קבוצת הכדורגל לוצרן. פריק נחשב אחד מגדולי הכדורגלנים של ליכטנשטיין בכל הזמנים. בנו הוא הכדורגלן יאניק פריק.
קריירת מועדונים
פריק נולד בכור שבשווייץ והתחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בלצרס. בשנת עבר לסנט גאלן. בשווייץ הוא שיחק בין היתר גם בפ.צ. בזל ובפ.צ. ציריך.
בשנת הצטרף לארצו ששיחקה בליגות הנמוכות באיטליה. בעונתו היחידה במועדון הוא הבקיע 16 שערים ב-23 משחקים. בקיץ חתם בהלאס ורונה מהסרייה א'. בסיום העונה ירד עם המועדון לסרייה ב' וחתם בטרנאנה. במדי טרנאנה הוא הבקיע 44 שערים ב-133 משחקים. ביולי 2006 חתם בסיינה, ובתום העונה עזר למועדון לשוב לסרייה א'.
ב-22 ביוני 2009 חזר לשווייץ כאשר חתם בסנט גאלן לעונה אחת. בינואר חתם בגראסהופרס ציריך. ביולי החליט לחזור למועדון נעוריו בלצרס. החל משנת 2012 משמש פריק בתור מאמן-שחקן.
קריירה בינלאומית
באוקטובר פריק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליכטנשטיין במשחק ידידות נגד. בשנת החליט לפרוש מהנבחרת בעקבות סכסוך עם מאמניו. לאחר שינויים בהתאחדות לכדורגל ובעמדת המאמן, פריק חזר מפרישה. פריק נחשב לגדול השחקנים בנבחרת בכל הזמנים כאשר הוא מחזיק בשיא ההופעות בנבחרת (117) ובשיא השערים בנבחרת (16). בשנת 2015 אחרי משחק מול נבחרת אוסטריה בו ליכטנשטיין הפסידה 0:3 פריק פרש סופית.
מייקל ברנהאם
מייקל ברנהאם (באנגלית: Michael Burnham) היא דמות בדיונית מסדרת הטלוויזיה מסע בין כוכבים: דיסקברי השייכת לזיכיון מסע בין כוכבים. הדמות מגולמת על ידי השחקנית האמריקאית סוניקווה מרטין-גרין בתחילת הסדרה ברנהאם משרתת על סיפון ספינת החלל "שנזו" בתפקיד הקצינה הראשונה, תחת פיקודה של קפטן פיליפה ג'ורג'יו (מישל יאו) עד שהיא מבצעת אקט של מרד ודרגתה נשללת ממנה. בהמשך מגויסת ברנהאם על ידי קפטן גבריאל לורקה (ג'ייסון אייזקס) כמומחית מדעית על סיפונה של ספינת החלל דיסקברי לאחר שריצתה חצי שנה מתוך מאסר העולם שנגזר עליה, מאחר שלורקה רואה בה נכס אסטרטגי במלחמה נגד הקלינגונים. החל מסוף העונה השלישית, ברנהאם היא קפטן ה"דיסקברי". ברנהאם היא הדמות הראשית בסדרה. בהכשרתה ברנהאם היא אנתרופולוגית שמסייעת לצי הכוכבים שבסיסו בכדור הארץ להבין וליצור קשר ראשוני עם תרבויות חדשות במסעות בחלל החיצון.
דמותה של ברנהאם היא האישה השחורה הראשונה בתפקיד הראשי בסדרת מסע בין כוכבים, ועד לסיום העונה השלישית גם היחידה שמעולם לא שירתה כמפקדת ספינה בצי הכוכבים (אם כי ביקום המראה היא משמשת כמפקדת ה"שנזו"). בריאן פולר שאב לדמותה השראה מדמותה של ניוטה אוהורה בגילומה של נישל ניקולס ומדמויות אמיתיות כמו מיי ג'מיסון ורובי ברידג'ס. ברנהאם היא אחותו המאומצת של ספוק, מאחר שאומצה על ידי הוריו, אמנדה גרייסון וסארק לאחר שהוריה נחשבו מתים לאחר התקפת קלינגונים. קישורה של הדמות למשפחתו של ספוק לא התקבל באהדה על ידי מעריצי מסע בין כוכבים, לאור בעיות המשכיות שנוצרו, שכן ספוק מעולם לא הזכיר את דבר קיומה של אחות מאומצת. כותבי הסדרה בחרו להסביר זאת בסוף העונה השנייה בכך שלאחר משימתה האחרונה של ה"דיסקברי" במאה ה-23, נמחקו כל הרישומים לעצם קיומה של "דיסקברי" וצוותה, ועצם קיומם הפך לסוד צבאי.
רוב הביקורות שיבחו את דמותה של ברנהאם, בעיקר בהתייחס להיותה הדמות הנשית השחורה הראשונה שמהווה דמות ראשית בזיכיון, והביקורות על המשחק של מרטין-גרין היו חיוביות.
יצירת ופיתוח הדמות
בדצמבר 2016 הודיעה CBS על ליהוקה של מרטין-גרין לתפקיד ראשי בסדרה מסע בין כוכבים: דיסקברי, כששמה הראשוני של הדמות היה "מנספורד".
ספוק מעולם לא ציין באף אחד מגלגוליה הקודמים של מסע בין כוכבים שיש לו אחות מאומצת, מה שיצר חשש לפריצת הקאנון בקרב מעריצי הסדרה. אלכס קורצמן הגיב לחששם של המעריצים באומרו שסיפור הרקע של מייקל יתגלה בהדרגה, ולא יפגע בהמשכיות הקאנון המוכרת. בניגוד לדמויות הראשיות הקודמות בסדרות הזיכיון, ברנהאם לא הוגדרה כמפקדת ספינה, "כדי לראות את הדמות מנקודת מבט אחרת על ספינת החלל - כזו שיש לה דינמיקות אחרות ומערכת יחסים שונה עם הקפטן ועם הכפיפים. זה נתן לנו הקשר עשיר יותר."
ככל שהתסריט התפתח השתנתה הדמות, כך שכבר בסוף פרק הפיילוט נשללו ממנה דרגתה ומעמדה במשפט בו הורשעה במרד, ולאור זאת הוחלט לנקוב בשמה, מייקל ברנהאם, כבר בפרק הראשון והכינוי "מספר אחת" נותר ככינוי בלתי רשמי בדומה לאופן שבו מכונה ויליאם רייקר בסדרה "הדור הבא".
שמה של הדמות, מייקל, שם גברי בדרך כלל, ניתן לה במכוון. בריאן פולר, יוצר הסדרה, נוהג לכנות את הגיבורות הראשיות שלו בשמות גבריים. מרטין-גרין החליטה שהדמות קרויה כך על שם אביה. המפיק בפועל, אהרון הרברטס, הסביר בריאיון ל-TV Guide שמדובר בסימן היכר של פולר. לדבריו פולר חשב שהשם "מגניב ושונה" ושהוא הציע אותו בעצמו בחושבו על כתבת השיקגו סאן-טיימס, מייקל סניד, כמו גם על מייקל סטיל, מתופפת להקת הבאנגלס. כמו כן, מיכאל (מייקל) הוא שמו של מלאך, מה שהוסיף לו כוח בעיני הצוות. מרטין-גרין אהבה את השם המוצע ואת העובדה שהוא מייצג עתיד שבו המגדר אינו מהווה מכשול וישנו שוויון הזדמנויות. היא ציינה שהיא מעריכה את ההצהרה באישה שנושאת שם גברי והשיפור ביחסי גברים ונשים שהדבר מייצג.
בריאן פולר התייחס למספר השראות שהיו לו בפיתוח דמותה של ברנהאם. הוא ציין את ההשפעה התרבותית המשמעותית של נישל ניקולס שגילמה את דמותה של ניוטה אוהורה בסדרה המקורית וציין עד כמה האוכלוסייה השחורה בארצות הברית הושפעה מדמותה של אוהורה כקצינה על גשר הפיקוד של האנטרפרייז. השראה נוספת הייתה דמותה של רובי ברידג'ס, הילדה השחורה הראשונה שלמדה בבית ספר יסודי שכולו לבנים. בלואיזיאנה, כמו גם מיי ג'מיסון, האסטרונאוטית השחורה הראשונה.
מרטין-גרין עצמה התייחסה לדמותה כ"האנושית הראשונה שלא רק למדה באקדמיית המדעים של וולקן, אלא אף הצטיינה בה, מה שמעיד על רמת האינטלקט והאינטליגנציה הגבוהות של ברנהאם". היא התייחסה לדמותה כ"בעלת משמעת גבוהה, עקרונות חזקים, וניגוד בין הוולקני לאנושי שנמצאים בה ובונה את אישיותה. מדובר בשני סוגי מציאות שחיים בתוכה כל הזמן".
רקע
ברנהאם נולדה להורים אנושיים. שנהרגו בעודה ילדה, במהלך פשיטה של הקלינגונים על בסיס מחקר משותף לאנושות ולוולקנים על דוקטארי אלפא, שם גרה המשפחה.לאחר שהשגריר סארק (בגילומו של ג'יימס פריין) הציל אותה ממוות, על ידי כך שקיים איתה מיזוג מוחות ולאחר מכן אימץ אותה יחד עם אשתו האנושית, אמנדה גרייסון (בגילומה של מיה קירשנר), הוריו של ספוק, מי שיהפוך לימים לקצין בצי הכוכבים, ועברה עימם לכוכב וולקן. היא הייתה בת האנוש הראשונה שלמדה במרכז הלימודים על וולקן ולאחר מכן באקדמיה הוולקנית למדעים שם התמחתה בקסנואנתרופולוגיה (אנתרופולוגיה של מינים זרים). לאחר שסיימה את לימודיה האקדמיים העביר אותה סארק לספינת החלל "שנזו" במטרה להחזיר אותה לבני מינה האנושיים.
ההחלטה ליצור קרבה משפחתית בין ברנהאם לספוק, אחת הדמויות המוכרות והאהובות ביותר בקאנון של הסדרה, הייתה החלטה שנויה במחלוקת. כתבת "io9" בת' אלדרקין טענה כי הדבר פורץ את הקאנון וש"לא סביר שספוק יתעלם לחלוטין ממישהי שהייתה חלק משמעותי מחייו, בעיקר מי שנכנסה לחייו בנסיבות כל כך טראגיות". בניגוד אליה, לורי אולסטר מהאתר "TrekMovie.com" חשה שלא מדובר בהחלטה משמעותית במיוחד, וציינה כי ספוק לא הזכיר גם את אחיו למחצה, סיבוק, עד שזה הופיע לראשונה בסרט הגבול האחרון בשנת 1989, לא גילה שהוריו הם סארק ואמנדה, ומעולם לא ציין "בני משפחה סודיים" אחרים ביקום של מסע בין כוכבים.
העונה השנייה
בעונה זו משרתת ברנהאם על סיפונה של ה"דיסקברי", הפעם תחת פיקודו של קפטן כריסטופר פייק שמקבל על עצמו פיקוד זמני על הספינה, על מנת לפענח שורה של סימנים שהופיעו ברחבי הגלקסיה, לכאורה ללא שום קשר ביניהם. ברנהאם והצוות מצליחים לפענח את מהות הסימנים, שמתבררים ככאלה שהשאירה ברנהאם עצמה, בגרסתה העתידית, על מנת לסמן לצוות להגיע לשורה של מקומות בה תידרש נוכחותם על מנת למנוע אסונות, אך גם על מנת להציב את הכלים על מנת להתמודד עם איום גדול הרבה יותר שמאיים על החיים באשר הם, בדמות "קונטרול", תוכנת מחשב שנוצרה על ידי צי הכוכבים והפכה לתבונית תוך שהיא מגיעה למסקנה שעליה להשמיד את החיים בגלקסיה כולה. בסיום העונה מחליטים ברנהאם וצוות ה"דיסקברי" להקריב את עצמם ולהישלח כאלף שנים לעתיד, על מנת לנטרל את האיום שמהווה "קונטרול" על החיים בגלקסיה.
העונה השלישית
בפתיחת עונה זו מגיעה ברנהאם לעתיד, ומגלה שהפדרציה וכל הגלקסיה המוכרת לה השתנו ללא הכר לאחר אסון שנקרא "השריפה" שהשאיר את הכוחות בגלקסיה כמעט ללא יכולת לנוע במהירות עיוות. ברנהאם מגלה שהפדרציה איבדה את כוחה כמעט לחלוטין, שארגון פשע חובק גלקסיה בשם "שרשרת האזמרגד" הפך לכוח השולט העיקרי בחלקים נרחבים מהגלקסיה, והשאידיאלים עליהם גדלה אינם קיימים עוד. היא מצטרפת לבוק, מבריח ופעיל סביבה שהופך לבן זוגה הרומנטי. כשה"דיסקברי" מגיעה לאותו עתיד שנה לאחר מכן, ברנהאם מצטרפת אליה, אך במהלך השנה שעברה בעתיד היא חשה שהחיבור שלה ל"דיסקברי", לצוותה ולמטרתה אינו חזק כבעבר. היא שוקלת לפרוש מצי הכוכבים, אך המאבק מול שרשרת האזמרגד, והרצון לפענח את מקורה של השריפה מביאים אותה לחזור ולאמץ את האידיאלים של הפדרציה ושל צי הכוכבים, ולבסוף היא חוזרת לשרת על סיפונה של ה"דיסקברי" ובסוף העונה אף מקבלת עליה פיקוד, כעת כקפטן.
העונה הרביעית
ברנהאם, כעת מפקדת הספינה, מתמודדת עם איום חדש, אנומליה שיכולה להשמיד כוכבי לכת שלמים. במקביל היא מתמודדת עם נשיאת הפדרציה החדשה, שאינה סומכת עליה ואינה בטוחה בה וביכולותיה, ולכן בוחנת אותה לעיתים תכופות הן במצבי מלחמה והן במשברים דיפלומטיים. בסופו של דבר מצליחה ה"דיסקברי" למצוא את המקור לאנומליה, גזע שמתגורר מחוץ לגלקסיה ומשתמש באנומליה כדרך לכרות משאבים שהם זקוקים להם, מבלי להבין שחלק מכוכבי הלכת כוללים חיים. ברנהאם וצוותה מצליחים לצאת מהגלקסיה ולתקשר עם החייזרים שנקראים בשם הקוד "גזע ", ולהגיע איתם להבנות.
נטע כהן
נטע כהן (נולדה ב-6 במרץ 1975) היא שחיינית עבר, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה שהתמחתה בסגנון חזה.
ביוגרפיה וקריירה
נטע כהן נולדה בחיפה. היא שחתה בקבוצת מכבי חיפה, תחת הדרכתו של המאמן עדי ולפמן. בגיל 13 עברה עם משפחתה לאוקספורד, אנגליה עקב עבודתו של אביה, שם המשיכה באימוניה.
1989
לארץ חזרה כהן דרך תחרות שמונה האומות, שנערכה בקיאסו, שווייץ באפריל 1989 וסיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:17.06 דקות (שיאי גילאי 14–17) ובמקום שביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:54.08 דקות.
המכביה ה-13
בתחרות השחייה של המכביה ה-13 שנערכה שבוע לאחר מכן קבעה כהן את שיאה הישראלי הראשון (שיפור לשיא של אירית אפרתי) במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:14.83 דקות כשזכתה במדליית זהב בתחרות לנערות. בשלב המוקדמות היא שיפרה את השיא הישראלי בפעם הראשונה והעמידה אותו על 1:15.38 דקות. למחרת בבוקר, כבר בשלב המוקדמות החזירה לעצמה אפרתי את השיא הישראלי הטרי של כהן והעמידה אותו על 1:14.60 דקות.
בתחרות השחייה "משחה נועם", (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בסוף חודש דצמבר אותה שנה קבעה כהן שני שיאים ישראלים חדשים, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 33.79 שניות ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:13.29 דקות. שיא זה החזיק מעמד 11 שנים וחודשיים ונישבר על ידי מירב שיקלר ממכבי תל אביב כפר המכביה.
1990
בתחרות שחייה שנערכה בדורטמונד, גרמניה בינואר 1990 קבעה כהן במשחה ל-50 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 34.57 שניות, שיא זה החזיק מעמד 10 שנים לאחר שנישבר על ידי מירב שיקלר.
בתחרות שמונה האומות, שנערכה באוסלו, נורווגיה באפריל אותה שנה זכתה כהן במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:15.02 דקות.
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בדנקרק, צרפת בסוף יולי אותה שנה סיימה כהן במקום 17 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:16.39 דקות.
1991
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-14 שנערכו בווינגייט במאי 1991 היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 1:14.22 דקות, כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 1:14.50 דקות, שיפור לשיא של אירית אפרתי (1:14.60 דקות). שיא זה החזיק מעמד 8 שנים וחצי ונישבר על ידי לימור מרמלשטיין מקבוצת ירושלים רבתי.
בתחרות השחייה משחה נועם, (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בסוף דצמבר 1991 קבעה כהן שני שיאים ישראליים. במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:12.28 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:34.04 דקות, שיאים אלו החזיקו מעמד 7 שנים וחודש ונישברו על ידי מרמלשטיין.
1992
בגביע חיפה הבינלאומי בשחייה שנערך בתחילת חודש פברואר בשנת 1992 ניצחה כהן בשלושה משחים, חרף שפעת ממנה סבלה. במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:15.36 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:42.54 דקות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:29.48 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש מאי אותה שנה, זכתה כהן במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה יחסית חלשה עבורה של 1:17.29 דקות, חרף בעיות אימון באגודתה, ולא הצליחה לקבוע את הקריטריון למשחקים האולימפיים.
ליפי
נהר הליפי (באנגלית: River Liffey, באירית: An Life) הוא נהר באירלנד אשר עובר בדבלין, עיר הבירה של אירלנד ממזרח למערב, ומחלק אותה לשני חלקים המחוברים על ידי כ-12 גשרים. אורכו של הנהר כ-125 קילומטר והוא נשפך לים האירי דרך נמל דבלין.
הסופר האירי הנודע ג'יימס ג'ויס בספרו "פיניגנז וייק" כינה את הנהר אנה ליוויה פלורבל (Anna Livias Plurabelle).
יחסי טורקיה–פקיסטן
יחסי טורקיה–פקיסטן (בטורקית: Pakistan-Türkiye ilişkileri, באנגלית: Pakistan–Turkey relations) הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הטורקית ובין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן. מאז 2016 הוכרז כי המדינות מתכננות להפוך את קשריהן ל"שותפות אסטרטגית".
המגעים הראשונים התקיימו מאות שנים לפני הקמתן של שתי מדינות מודרניות. במהלך מלחמת העצמאות הטורקית, כאשר המוסלמים בהודו הבריטית שלחו סיוע כספי כדי לסייע בהקמת הרפובליקה של טורקיה, ועשרות שנים לאחר מכן סייעו הטורקים בעצמאות פקיסטן מהודו. כתוצאה מכך פקיסטן נהנית מתפיסות חיוביות בטורקיה מזה עשורים רבים. שתי המדינות מקיימות יחסים תרבותיים, היסטוריים וצבאיים קרובים, שמתרחבים כיום ונהנים מפריחה כלכלית כאשר הם מבקשים לפתח את כלכלותיהם. טורקיה תומכת בעמדת פקיסטן לגבי סכסוך קשמיר. טורקיה תומכת בחברות פקיסטן בקבוצת ספקים גרעיניים. גנרל זרוע היבשה של פקיסטן טלאט מסעוד אמר כי המדינות מקיימות יחסים קרובים הן תחת משטרים דמוקרטיים והן תחת משטרים צבאיים, מה שמשקף את המהות ההדוקה של הקשרים.
היסטוריה
בשנת 1947 כוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות, זמן קצר לאחר שפקיסטן קיבלה עצמאות בעקבות פירוק הודו הבריטית. טורקיה הייתה בין המדינות הבודדות שהכירו בפקיסטן זמן קצר לאחר הקמתה ותמכו ברצונה להיות חברה באו"ם. היחסים הדו-צדדיים התקרבו יותר ויותר בגלל קשרים תרבותיים, דתיים וגאו-פוליטיים בין מדינות. המושל הכללי של פקיסטן, מוחמד עלי ג'ין, הביע התפעלות ממייסד טורקיה, מוסטפא כמאל אטאטורק, וביקש לפתח את פקיסטן על פי המודל הטורקי של המודרניזם. רעיונות דומים השמיעו המשורר מוחמד איקבל ונשיא פקיסטן, פרבז מושארף, שבילה זמן רב בטורקיה וקיבל שם אימונים צבאיים. מוחמד עלי ג'ין נערץ כמנהיג גדול בטורקיה, והכביש הראשי של אנקרה, "Caddesi Cinnah" קרוי על שמו, ומאידך הכבישים באסלאמאבאד, קראצ'י, לאהור, פשאוור ולרקנה נקראים על שם אתאטורק. ב-26 באוקטובר 2009 זכה רג'פ טאיפ ארדואן למסדר פקיסטן והיה למנהיג העולם הרביעי שנאם בפרלמנט הפקיסטני.
יחסי כלכלה
המדינות חתמו על הסכם כלכלי אסטרטגי שנועד להרחיב את שיתוף הפעולה בדגש מיוחד על סחר והשקעות. טורקיה ופקיסטן הן חברות מייסדות של הארגון לשיתוף פעולה כלכלי וחלק מה-D8 האסלאמי. שתי המדינות עבדו על כריתת הסכם של סחר מועדף על מנת להגדיל משמעותית את הסחר וההשקעות, במיוחד בתחום התחבורה, התקשורת, התעשייה, התיירות והתעשיות האחרות. ממשלות המדינות ביקשו להגדיל את היקף הסחר מ-690 מיליון דולר ליותר ממיליארד דולר עד שנת 2010. יצוא פקיסטן לטורקיה כולל: אורז, שומשום, עור, טקסטיל, בדים, ציוד ספורט וציוד רפואי. יצוא טורקיה לפקיסטן כולל: חיטה, גרגירי חומוס, עדשים, דיזל, כימיקלים, כלי רכב, מכונות ואנרגיה. תאגידים פרטיים טורקיים השקיעו רבות בפרויקטים התעשייתיים ובפרויקטי הבנייה של פקיסטן לפיתוח כבישים מהירים, צינורות ותעלות.
יחסים היסטוריים ותרבותיים
בתקופות שונות של ההיסטוריה, האזורים בהם שוכנות כיום פקיסטן וטורקיה, היו תחת השפעה הדדית של תרבויות פרסית, הלניסטית, ערבית וטורקית-מונגולית. במהלך המאה ה-5 לפנה"ס, פרס העתיקה שלטה מאנטוליה אל נהר האינדוס, והביאה מסורות תרבותיות ופוליטיות פרסיות לאזורים אלו.
טורקיה המודרנית הייתה ביתם של תרבויות אירופיות קדומות רבות, כולל היוונים הקדמוניים. למדינה עקבות רבים מההשפעה התרבותית וההיסטורית של היוונים הקדמונים, כולל אתרים ארכאולוגיים יוונים והלניסטיים רבים שנמצאים באזור. גם פקיסטן הושפעה מהתרבות והציוויליזציה היוונית לאחר כיבוש עמק האינדוס על ידי אלכסנדר הגדול, מה שהוביל בהמשך לכינונה של הממלכה האינדו-היוונית והבודהיזם היווני.
טורקיה הפכה למדינה של דוברי טורקית כתוצאה מכיבוש הסלג'וקים וטורקיזציה של האזור. אף על פי שפקיסטן אינה מדינה דוברת טורקית, השפות העיקריות שלה, במיוחד אורדו, הושפעו מאוד מהשפה טורקית צ'אגאטאי והן קיבלו ממנה מילים רבות. האטימולוגיה של המילה "אורדו" מתוארכת לשלטון המוגולים. לעיצובי הביגוד המסורתיים של שתי המדינות יש גם מוצא משותף במרכז אסיה. ישנן מסורות נפוצות במטבח: הקבב, פילאף והחלווה, למרות התבלון השונה בפקיסטן בשל השפעת דרום אסיה. גם הטורקים וגם הפקיסטנים משתייכים בעיקר ל של האסלאם הסוני, ששרד מימי האימפריה העות'מאנית והאימפריה המוגולית. ישנן מסורות חזקות של סופיות מתונה, ושרים דתיים של שתי המדינות מתקשרים לרוב זה עם זה.
סכסוך קשמיר
שגריר טורקיה שהה שבוע באזד קשמיר, בעיר מוזפרבאד שבשליטת פקיסטן, כדי להביע הזדהות עם העמדה הפקיסטנית בסכסוך קשמיר. נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, קרא ל"דיאלוג רב-צדדי "בין הודו לפקיסטן כדי לפתור את סוגיית השליטה בקשמיר.
תהליך שיתוף פעולה משולש
בפברואר 2007, פסגה משולשת התקיימה באנקרה בהשתתפות טורקיה, פקיסטן ואפגניסטן, לאחר ביקורו של שר החוץ הטורקי עבדוללה גול באסלאמאבאד כדי לנהל מדיניות חוץ מגוונת בדרום מזרח אסיה. עבדוללה גול הצהיר את הדברים הבאים: "כולנו אחים שצריכים לתמוך זה בזה כדי להבטיח ביטחון ויציבות באזור".
בכנס ידידי התורמים של פקיסטן הדמוקרטית שהתקיים ב-17 באפריל 2009, הורה השר הטורקי, מהמט איידין, לפקיסטן להקצות 100 מיליון דולר לפקיסטן לפרויקטים של תשתיות, בריאות וחינוך. חבר הפרלמנט הטורקי קייאטורק קרא למדינות שכנות, כולל הודו, להתחייב סכום דומה, שכן "זה האינטרס שלהם לראות פקיסטן יציבה; אחרת האלימות תתפשט לשטחן".
שיתוף פעולה צבאי
שתי המדינות מקיימות קשרים צבאיים ארוכי שנים. בפקיסטן, קציני חיל האוויר הפקיסטני מאומנים להטיס את מטוסי ה-F-16. ב-2 באפריל 1954, פקיסטן וטורקיה חתמו על הסכם ידידות ושיתוף פעולה. הם מעצמות אזוריות והצטרפו בעבר לארגון האמנה המרכזי (CENTO), שמטרתו הייתה לחזק את שיתוף הפעולה הצבאי והאסטרטגי, כמו גם נגד התפשטות הקומוניזם וההשפעה הסובייטית באזור. טורקיה תומכת בגלוי בעמדת פקיסטן בסכסוך קשמיר. אנקרה מכירה בג'אמו וקשמיר כחלק מפקיסטן, ושגריר טורקיה בפקיסטן שהה כמעט שבוע במוזפרבאד, בירת אזאד קשמיר, כדי להפגין את הסולידריות של ארצו עם הפקיסטנים כלפי קשמיר. טורקיה סיפקה תמיכה פוליטית וצבאית לפקיסטן במהלך הסכסוך ההודי-פקיסטני. פקיסטן הביעה תמיכה במדיניות טורקיה ביחס לצפון קפריסין. שתי המדינות מבקשות להרחיב את שיתוף הפעולה במאבק בטרור, והן גם חברות בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
טורקיה היא כיום ספקית גדולה של נשק לפקיסטן, ואף רכשה בעבר נשק מאסלאמאבאד ועד היום היא ממשיכה לרכוש כמה רכיבים מפקיסטן. כוחות האוויר הפקיסטנים וטורקיה חתמו על הסכם לרכישת 52 מטוסי מושק PAC MFI-17 פקיסטנים, ופקיסטן הביעה רצון להכשיר טייסים טורקים חדשים ולתמוך בשיקום הכוחות המזוינים הטורקיים לאחר ניסיון ההפיכה בשנת 2016.
עזרה הדדית
לאחר רעידת האדמה בקשמיר בשנת 2005, טורקיה הגבירה את מאמציה לסייע לפקיסטנים באזורים שנפגעו. טורקיה הודיעה כי תספק 150 מיליון דולר כדי לסייע לקורבנות רעידת האדמה. הסהר האדום הטורקי הקצה כספים להקמת מסגד באזד קשמיר שנבנה בסגנון העות'מאני במחוז הפקיסטני בבג.
פקיסטן סיפקה סיוע לטורקיה לאחר רעידת האדמה בשנת 1999 ואחרי רעידת האדמה בשנת 2011.
סוגיות בעייתיות
בין המדינות התעוררו לפעמים ניגוד אינטרסים. במהלך מלחמת האזרחים באפגניסטן (1996–2001), טורקיה הייתה תומכת נלהבת של הברית הצפונית, אשר כללו גם אוזבקים וטורקמנים, להם היו קשרים תרבותיים ולשוניים עם הטורקים. פקיסטן שמרה על יחסים חזקים עם הטליבאן, בהם פשטונים אתניים היוו את הרוב, בגלל החשש שאפגניסטן תיפול תחת שליטתה של הברית הצפונית, בה תמכה הודו.
בסוף 2001, פקיסטן הייתה תחת לחץ בינלאומי לנתק את קשריה עם הטליבאן, ולעמוד לצד ארצות הברית ונאט"ו במהלך המלחמה בטרור לאחר פיגועי 11 בספטמבר בניו יורק ווושינגטון. לאחר שפקיסטן הצטרפה למלחמה נגד אל-קאעידה והטליבאן, ארצות הברית הסירה את כל הסנקציות שהוטלו על אסלאמאבאד לאחר ניסוי גרעיני ב-1998.
טורון (גיל גאולוגי)
הטורון הוא הגיל השני מתור ותת-תור הקרטיקון העליון. הוא מציין תקופה שהתרחשה לפני 93.5±0.8 מיליון שנה ל-89.3±1 מיליון שנה. הטורון החל אחרי הקנומן והתרחש לפני הקוניאק.
בתחילת הטורון התרחש אירוע של מחסור בחמצן שגרם להכחדה של מספר מינים. כשייך לתור הקרטיקון, גיל הטורון התאפיין במיני דינוזאורים רבים ששלטו באוויר, בים וביבשה. בישראל, שהייתה מכוסה בתקופה זו בים, שקעו סלעי משקע ואין עדויות לדינוזאורים באזור.
המסלע בישראל
סלעי הטורון שייכים לחבורת יהודה:
ההפיכה בזימבבואה (2017)
ההפיכה בזימבבואה החלה בערב ה-14 בנובמבר 2017, אלמנטים של הצבא הלאומי התאספו סביב הארארה עיר הבירה של זימבבואה, השתלטו על תאגיד השידור של זימבבואה ואזורים אחרים של העיר. למחרת, פורסם כי האירועים האחרונים בזימבבואה אינם בגדר הפיכה, וכי הנשיא רוברט מוגאבה ששלט במדינה 37 שנים בריא ושלם, אך כי המצב יחזור לשגרה רק אחרי שיטופלו ה"עבריינים" סביב מוגבה האחראיים לבעיות הסוציו-אקונומיות של זימבבואה.
ההפיכה הייתה להפיכה שקטה, חריגה במיעוט האלימות שבהתנהלותה, ללא נפגעים כלל.
ב-17 בנובמבר 2017, שלושה ימים לאחר ההפיכה, הושבע לתפקיד הנשיא אמרסון מננגגואה, סגן הנשיא לשעבר.
רקע
בשבוע הראשון של אוקטובר 2017, גברה משמעותית המתיחות בין סגן הנשיא אמרסון מננגגואה וגרייס מוגאבה, אשתו של הנשיא, השניים נחשבו למועמדים המובילים להחליף את השליט הוותיק בן ה-93. מננגגואה, שהיה בן טיפוחיו של רוברט ויד ימינו מאז שנות ה-60, אמר שרופאים אישרו שהוא הורעל באוגוסט 2017 והובהל לבית החולים בדרום אפריקה לטיפול, אולם נשאר נאמן למפלגה השלטת ולנשיא ואמר שהסיפור שהופץ על כך שגרייס היא זו שיזמה את ההרעלה אינו נכון. בנובמבר 2017, בפעם הראשונה לאחר עשרות שנים יחד, גינה הנשיא את מננגגואה, ואשתו האשימה אותו בקשירת קשר להפלת השלטון. הוא ברח מהמדינה ורבים מנאמניו הושמו במעצר.
The Sea
The Sea (בעברית: הים) הוא אלבומה החמישי של הזמרת מלאני סי אשר יצא ב-2 בספטמבר 2011, על ידי חברת התקליטים העצמאית שלה רד גירל רקורדס. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים כאשר הסינגל הראשון היה השיר "Rock Me" אשר יצא ביוני אותה שנה ושימש גם כשיר הנושא של מונדיאל הנשים של 2011. הסינגל השני מהאלבום היה השיר "Think About It" אשר יצא יומיים לאחר יציאת האלבום, הסינגל השלישי היה "Weak" אשר יצא בנובמבר אותה שנה והסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום היה השיר "Let There Be Love" אשר יצא בדצמבר אותה שנה.
קונספט ועבודה אמנותית
מבחינה מוזיקלית האלבום הוא אלבום פופ שמערבב בתוכו מגוון של ז'אנרים אשר בחלקם התנסתה מלאני בפעם הראשונה, בעיקר בסוגים שונים של מוזיקה אלקטרונית ומכאן נגזר שמו. אם כי מלאני אמרה שהאלבום גם הומוגני והרמוני. בעטיפת האלבום רואים את מלאני כמישהי שמגיחה מתוך הים, עטיפה אשר צולמה בצפון יורקשייר.
איוור סילט
איוור סילט (באסטונית: Ivar Sild) (נולד ב-24 במרץ 1977 בטאלין) הוא משורר ומבקר ספרות אסטוני.
אִיוָר סִילְט למד יערנות במכללה חקלאית, וספר שיריו הראשון ראה אור בשנת 1996. מאוחר יותר למד שפה וספרות אסטונית באוניברסיטת טאלין ופרסם שישה קובצי שירה נוספים, שאחדים מהם זכו לתהודה רבה, בעיקר בזכות התמקדותם בטבע הקרוב ללבם של אסטונים רבים, בגלל הביקורת החברתית הכלולה בהם, ובשל האופן הישיר, שהמשורר מתייחס בהם להומוסקסואליות שלו.
עם ספרי השירה של סילט נמנים הקבצים "שירים לא-נבחרים" (1996), "מכונת הדימויים" (2001), "אמונה, טבע, אהבה" (2002), "דם כחול ותחליף סם" (2003) ו"עִם זֶרַע וּלְגַמְרֵי" (2006). בשנת (2007) הופיע רומאן ראשון מפרי עטו, "העיר המחוללת". סילט, העורך אתר ספרות ברשת האינטרנט וכותב בלוג משלו, מתגורר בכפר פיהקילה שבנפת סווה (מחוז האריו), כעשרים קילומטרים מערבה מבירת אסטוניה.
מאניפולוס
מאניפולוס (בלטינית: Manipulus) הוא שמה של יחידה טקטית שהייתה בשימוש בצבא הרומי.
תיאור
המאניפולוס הורכב מקבוצה הומוגנית של חיילים רגלים, בת 60 או 120 חיילים (כתלות בסוג החיילים). בכל מאניפולוס היו שני קצינים בדרגת שר מאה, מפקד וסגן. מאניפולוס בן 120 חיילים, נערכו לקרב בשש שורות בנות עשרים חיילים כל אחת. במאניפולוס של 60 חיילים, נערכו הלוחמים בשלוש שורות, כך שאורך המאניפולים היה זהה. כל מאניפולוס כלל שלושה סוגי חיילים. על האגפים הגנו 10 להקות בנות 30 פרשים כל אחת. בכל להקה היו שלושה דקוריונים מלפנים, שאחד מהם פיקד על הלהקה כולה, ושלושה אופטיונים מאחור.
על פי פוליביוס המאניפולים חולקו לארבעה סוגי חיל רגלים:
היסטוריה
בראשית ימיו של הצבא הרומי, הייתה טקטיקת הקרב הרומאית מבוססת על הפלנקס היווני. הרומאים למדו במהרה את חולשותיו של הפלנקס - חוסר גמישות, הקושי להיערך בקרקע לא שטוחה והקושי להתגונן כאשר הפלנקס מותקף מהאגפים. חולשות אלו הודגמו כאשר הצבא הרומי נאלץ להילחם בשבטים גאלים בהרי צפון איטליה. לפיכך פיתחו הרומאים את המאניפולוס, שיושם במהלך המלחמות נגד הסמניטים ומלחמת פירוס.
עדיפותו של המאניפולוס על הפלנקס היווני המיושן הוכחה במהלך קרב קינוסקאפאלאי בשנת 197 לפנה"ס. בקרב זה לחם הצבא הרומי נגד הצבא המוקדוני שהיה מאורגן במסגרת פלנקס. בקרב זה, כאשר הטילו שני הצדדים למערכה את כל כוחותיהם, שלחו הרומאים מתקפה מוחצת על האגף השמאלי המוקדוני, שהתנהל בכבדות בגלל הגבעות, ופוררו אותו. ההתפוררות אפשרה למפקד הרומאי טיטוס קווינטיוס פלמיניניוס להזרים 4,000 לגיונרים רומאים אל מאחורי האגף הימני המוקדוני. הפלנקס המוקדוני שהיה מסורבל בהרבה, לא הצליח להתמקם בזמן ולהדוף את ההתקפה. וכך גם האגף הימני התפורר והמוקדונים נסוגו. הקרב היווה הוכחה מוחצת לעדיפות המאניפלוס הרומאי הגמיש והמהיר, על פני הפלנקס המוקדוני המגושם והכבד. ויש אף המרחיקים לכת ומשווים אותו לקרב יינה-אאורשטדט במהלכו הביסו הטקטיקות החדשניות של הגרנד ארמה את הצבא הפרוסי המיושן.
אונחה
אונחה (קוריאנית:은하, 銀河 "גלקסיה") הוא משגר לוויינים תלת-שלבי מתוצרת קוריאה הצפונית. משגר לוויינים זה נוסה ב-5 באפריל 2009 וב-13 באפריל 2012 אך כשל מלהכניס למסלול את הלוויינים קוואנגמיונגסונג 2 וקוואנגמיונגסונג 3, בהתאמה, שנישא בחרטומו. ב-12 בדצמבר 2012 בוצע שיגור מוצלח של הלוויין קוואנגמיונגסונג 3.
מבנה
משגר הלוויינים אונחה הוא תלת שלבי ומונע בדלק נוזלי. בשלב הראשון ארבעה מנועים המבוססים על מנועי הטיל הבליסטי נודונג.
היסטוריית שיגורים
משגר הלוויינים אונחה נוסה פעמיים תוך שניתן לכך פומבי על ידי קוריאה הצפונית. ניסוי נוסף (הראשון בדגם זה) בוצע ככל הנראה קודם לכן אך לגביו קיימים דיווחים רק ממקורות מודיעין, המתייחסים אליו כטיל בליסטי מסוג טייפודונג 2.
קן מיילס
קנת הנרי מיילס (באנגלית: Kenneth Henry Miles; 1 בנובמבר 1918 – 17 באוגוסט 1966) היה מהנדס ונהג מכוניות מרוץ בריטי הידוע בעיקר בזכות קריירת הספורט שלו בארצות הברית ועם קבוצות אמריקאיות בזירה הבינלאומית. הוא מונצח בהיכל התהילה של מוטורספורט אמריקה.
ביוגרפיה
מיילס נולד ב-1 בנובמבר 1918 בסאטון קולדפילד, מרחק קצר מהעיר ברמינגהאם. בנם של אריק מיילס וקלריס ג'רוויס. לאחר ניסיון כושל לברוח לארצות הברית, מייל עזב את בית הספר בגיל 15 כדי לעבוד כשוליה אצל ווסלי מוטורס, ששלח אותו לבית ספר טכני כדי להרחיב את הידע שלו בבניית כלי רכב. הוא התחרה על אופנועים לפני ששירת בצבא הטריטוריאלי הבריטי במלחמת העולם השנייה. מיילס בילה את שבע השנים הבאות בשירות הצבאי והועלה לדרגת סמל צוות בשנת 1942. הוא הוצב ביחידת שריון שהשתתפה בפלישה לנורמנדי בשנת 1944.
לאחר המלחמה, מיילס התחרה תחת מועדון רכב ספורט וינטג עם רכבים מתוצרת בוגאטי, אלפא רומיאו, ואלוויס. לאחר מכן הוא פנה לפורד V8 פרייזר-נאש.
בשנת 1952 עבר מיילס מאנגליה לארצות הברית והתיישב בלוס אנג'לס בקליפורניה כמנהל שירות של מפיץ MG דרום קליפורניה. בשנת 1953 זכה ב-14 ניצחונות רצופים במרוצי SCCA ברכב מבוסס MG בעיצוב ובנייה משלו.
לעונת המרוצים של 1955 הוא עיצב ובנה רכב מיוחד שני מבוסס על רכיבי MG שהיה ידוע בכינוי "Flying Shingle". מיילס התחרה עם רכבו בפאלם ספרינגס בסוף מרץ, וסיים במקום הראשון נגד הנהג הוותיק סיי ידור, גם הוא בגרסה מיוחדת של MG, והנהג המתחיל, השחקן ג'יימס דין בפורשה 356 ספידסטר. מאוחר יותר נפסל מיילס בגלל עבירה טכנית מכיוון שהפגושים שלו היו רחבים מדי, ובכך "איפשרו" לידור ודין לעבור למקום הראשון והשני. במהלך שנת 1956 מיילס התחרה בפורשה 550 ספיידר של ג'ון פון נוימן ברוב אירועי Cal Club ו-SCCA.
בשל מיומנותו הרבה וכישרונו, הן כנהג ומהנדס מכונות, היה מייל חבר משמעותי בצוות המירוץ שלבי - קוברה בראשית שנות ה-60. מיילס תיאר את עצמו כך: במבטא בולט (מעיר ילדותו בירמינגהאם, הידועה בייצור מכוניות) בשילוב חוש הומור מעורפל וציני, הוא נקרא בחיבה על ידי צוות המרוצים האמריקאי שלו כ"טדי תה" (על שום שתיית התה שלו) או "Sidebite" (כשהוא דיבר מהצד של פיו). הוא מילא תפקיד מפתח בפיתוח והצלחת גרסאות המירוץ של ה-Shelby Cobra 289 ב-SCCA, USRRC ו-FIA מרוצי מכוניות הספורט בין השנים 1962 ל־1965 וכן את דייטונה קופה ו-427 גרסאות הקוברה והפורד GT40.
הוא הפך לנהג המבחן הראשי של שלבי אמריקה בשנת 1963.
למיילס היה "מוניטין של אדיבות על המסלול", וכונה לעיתים ה"סטירלינג מוס של החוף המערבי". בשנת 1965 הוא חלק את פורד GT Mk.II עם ברוס מקלארן במרוץ 24 השעות של לה מאן אך פרש עקב בעיות בתיבת ההילוכים. מוקדם יותר באותה השנה, גם עם מקלארן, הוא סיים במקום השני במרוץ 12 השעות של סברינג.
בשנה שלאחר מכן הוא זכה במרוץ 24 השעות של דייטונה, כשהוא חולק את פורד GT Mk.II עם לויד רובי, וזכה במרוץ 12 השעות של סברינג. כמה חודשים לאחר מכן, כשהוא חולק את הנהיגה עם דני הולם, הוביל מיילס את מרוץ 24 השעות של לה מאן ב-1966, אך מנהל פורד, ליאו ביבי, שחפץ בתצלום פרסום של שלוש מכוניותיהם שחצו יחד את קו הסיום, הורה לקרול שלבי להורות לו להאט, שלבי הסכים לו. בהתאם לכך, המכונית הבאה של פורד שהונעה על ידי ברוס מקלארן וכריס אמון והמכונית במקום השלישי מפורד נסעה, והם שייטו יחד לקו הסיום. פקידי המירוץ הצרפתי, לאחר שהסכימו בתחילה ל"צילום הגמר" של פורד, התייחדו בשעה האחרונה של המירוץ. לאחר שהכריז לראשונה על קן מיילס ודני הולם כמנצחים, ההחלטה בוטלה. מאחר שהפורד של מקלארן ואמון שסיים את המירוץ כמספר 2 החל כ 20 מטר מאחורי מכונית של מיילס והולם, הם נסעו מרחק רב יותר, וברוס מקלארן וכריס אמון הוכרזו כזוכים. מיילס נשלל מההישג הייחודי של הזכייה בסברינג, דייטונה ולה מאן באותה השנה.
מותו
מכונית פורד J נועדה להיות הממשיכה של פורד GT40 Mk.II ולמרות בעיות אמינות, הראתה פוטנציאל במבחני לה מאן באביב. לאחר מותו של וולט הנסן במכונית ג'י-פורד בזמן הבדיקה בלה-מאן באפריל, התקבלה ההחלטה לגנוז את מכונית ה-J ולהתמקד ב-Mk II המוכחות, רק פיתוח מועט נעשה ב-1966 לשאר עולם מכוניות הספורט. לבסוף, באוגוסט 1966, שלבי אמריקה חידש את עבודות הבדיקה והפיתוח עם מיילס המשמש כנהג המבחן העיקרי. במכונית ה- J הודגמה התיאוריות האווירודינמיות של קמבק, כמו גם עיצוב פנל חלת דבש מהפכני שהיה אמור להקל ולהקשיח את המכונית, אך העיצוב נותר ללא הוכחה בעולם מכוניות המירוץ.
אחרי יום שלם של בדיקות במסלול המירוץ הבינלאומי ריברסייד במזג האוויר הקיצי המדברי בדרום קליפורניה, התקרב מיילס לקצה מסלול, היורד חזרה מיילס נסע בשיא המהירות (מעל 200 קמ"ש) כשהמכונית פתאום התהפכה, התרסקה והחלה לבעור. המכונית נשברה לרסיסים והעיפה את מיילס והרגה אותו מייד. המכונית ספגה בדיוק את נזק ההתרסקות שבניית "חלת הדבש" נועדה למנוע. כתוצאה מכך, האווירודינמיקה של מכונית ה-J שונתה רבות. בכירי פורד, לאחר השנייה מבין שתי התאונות הקטלניות בתוך חמישה חודשים, הורו להתקין כלוב התהפכות בעזרת צינור פלדה בסגנון NASCAR בגרסאות עתידיות של המכונית. מותו של מיילס בן ה47, שבא לאחר מותו של הנסן בן ה46, הוביל פורד להעדיף נהגים צעירים יותר במרוצים הבאים. מכונית ה-J המשופרת, ששמה שונה לפורד Mk IV, זכתה בשני המרוצים היחידים שבהם הוחלפה בה: סברינג 1967 במירוץ 12 השעות, ו -24 השעות של לה מאן. כלוב ההתהפכות ב"Mk IV"(שהתבקש כתוצאה ישירה למותו של מיילס) הציל ככל הנראה את חייו של מריו אנדרטי, שהתרסק באלימות במהלך מרוץ 24 השעות של לה מאן ב-1967 אך הצליח לשרוד את התאונה.
מיילס נקבר בבית הקברות הוליווד פוראבר בהוליווד, קליפורניה.
הנצחה
מיילס הונצח לאחר מותו בהיכל הספורט המוטורי של אמריקה ב-2001.
חייו האישיים
קן מיילס היה נשוי למולי ולהם בן בשם פיטר מיילס. כאשר קן נהרג בשנת 1966, פיטר, שהיה עד למותו של אביו, היה כמעט בן 15. חודשים ספורים לאחר מותו של קן, פיטר הלך לעבוד אצל חברו של קן דיק טרוטמן בסדנת המכוניות של טרוטמן וברנס בקולבר סיטי, קליפורניה. פיטר שהה בסדנה במשך ארבע שנים. בשנת 1986 הצטרף פיטר ל- Precision Performance Inc. (PPI), התחיל כמכונאי והפך לראש הצוות. פיטר היה ראש צוות הצוות של איוון סטיוארט כשסטוארט זכה בניסאן 400 ב-1991 בנוואדה. בריאיון ללה-מאן לשנת 2019 חשף פיטר כי הפעם האחרונה בה נסע ללה-מאן הייתה בשנת 1965 עם אביו קן, ולא חזר מאז.
פיטר משמש כיום כמנהל בכיר של אוסף מכוניות וינטאג 'השייך לוויליאם א. קונור השני. הוא שיער כי הוא מוערך ביותר מ 80 מיליון דולר, שכולל פרארי 250 GTO, הנחשב על ידי היסטוריון פרארי מרסל מאסיני כדגם הטוב ביותר מבין כל 36 הקיימים.
בתרבות נפוצה
דמותו של מיילס מבוצעת על ידי השחקן כריסטיאן בייל בסרט פורד נגד פרארי משנת 2019 (שיצא תחת הכותרת "Le Mans '66" באזורים מסוימים באירופה). את אשתו של מיילס מולי ובנו פיטר משחקים קטרינה באלף ונוח יופה, בהתאמה.
עירוני קריית אונו
עירוני שיקו קריית אונו (בעבר: אליצור קריית אונו, מועדון כדורסל הבקעה) היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר קריית אונו המתמודדת בליגה הארצית. הקבוצה שיחקה בעבר בליגת העל.
רקע והיסטוריה
הוקמה כאליצור קריית אונו.
בעונת השתתפה הקבוצה בליגת העל במשך עונה אחת בלבד בהדרכת המאמן דני ברזילי.
בעונת 1987/88, כשלה הקבוצה בניסיון העפלה לליגת העל לאחר התמודדות מול מכבי ראשון לציון ומכבי פתח תקווה, שהוכרעה מחזור אחד לפני סיום העונה בהפסד בנקודה מול ראשון לציון, משלשת ניצחון של רוני בוסאני, לאחר יתרון 17 נקודות של קריית אונו במחצית.
לאחר מכן התקיימה הקבוצה בליגות הנמוכות, עד שחדלה מלפעול בשנת 2001. מחלקת הנוער של האגודה הוקמה מחדש לאחר שנתיים, ומפעילה 12 קבוצות בגילאים השונים. הקבוצה מארחת ב"אולם רימונים" בקריית אונו.
ב-2009 התאחדה יחד עם מכבי גבעת שמואל ומכבי גני תקווה לקבוצה אחת שתשחק החל מעונת 2009–2010 תחת השם מועדון כדורסל הבקעה.
בסיום עונת 2010/11 העפילה הקבוצה לליגת העל לאחר שגברה 0:3 בסדרת הגמר על קבוצת הפועל תל אביב.
לאחר שהשתתפה במשך עונת 2011/12 בליגת העל, פורק האיחוד בחודש יולי 2012 בגלל בעיות כלכליות עם מעבר הבעלים דורון הרציקוביץ' לקבוצת הפועל אילת.
בשנת 2012 לאחר הפרישה מהאיחוד עם מ.כ. הבקעה, הוקמה מחדש קבוצת בוגרים למועדון בשם עירוני קריית אונו. הקבוצה זכתה בעונת 2013/14 בגביע האיגוד של ליגה ב', כשהשלימה ניצחון כפול בשני מפגשים מול קבוצת מכבי בית דגן. יושב ראש המועדון הוא אבישי בר-נתן.
בסיום עונת 2015/16 סיימה הקבוצה במקום ה-6 בליגה הארצית.
בסיום עונת 2016/17 סיימה הקבוצה במקום ה-9, במרחק הפסד בודד מירידת ליגה. בסיום עונה זו עברה הקבוצה לשחק בליגה הארצית במחוז צפון.
בסיום עונת 2018/19 סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה א' שרון במאזן של 20 ניצחונות ו-2 הפסדים ועלתה לליגה הארצית.
כיום מארחת הקבוצה את משחקיה באולם בית הספר עלומים בקריית אונו.
פורטוגל
פורטוגל, הידועה בימינו בשם הרפובליקה הפורטוגלית (בפורטוגזית: República Portuguesa) היא ארץ ומדינה בדרום מערב אירופה, הגובלת בספרד, ושוכנת בחלקו המערבי של חצי האי האיברי. תחת ריבונותה מספר איים באוקיינוס האטלנטי (חבלי פורטוגל האוטונומיים), בהם האיים האזוריים ואיי מדיירה. בני פורטוגל מכונים פורטוגזים, כשם שפתם – פורטוגזית.
בעברה הייתה פורטוגל מעצמה קולוניאלית ימית (ראו האימפריה הפורטוגלית), חלוצת עידן התגליות האירופי, ושלטה בחלקים גדולים באפריקה ובדרום אמריקה וכן בנתיבי המסחר בין אירופה למזרח הרחוק ולהודו. פורטוגזית, השפה המדוברת בפורטוגל, מדוברת גם במושבותיה לשעבר, כגון ברזיל שבאמריקה הדרומית, אנגולה ומוזמביק שבאפריקה, ומקאו שבמזרח אסיה.
מקור השם
השם פורטוגל נגזר מהשם הלטיני-רומאי "פורטוס-קאלה" (Portus Cale). "קאלה" היה שמו של יישוב פרימיטיבי, מקום בו העיר וילה נובה דה גאיה נמצאת כיום, השוכן בשפך נהר דורו, שנשפך לאוקיינוס האטלנטי בצפון פורטוגל. במהלך המלחמה הפונית השנייה (בסוף המאה השלישית לפנה"ס), פלשו הרומאים לחצי האי האיברי, כדי להתעמת עם צבא קרתגו, וכבשו את אזור קאלה (נמל שהוקם על ידי יורדי ים יווניים, באתר בו נמצאת העיר אופורטו המודרנית). מעתה, כינו הרומאים את היישוב בשם "פורטוס-קאלה" (נמל-Portus בלטינית). במהלך ימי הביניים, החלו הוויזיגותים לכנות את הסביבה של קאלה בשם פורטוקלה. בין המאה השביעית למאה השמינית, נגזר שם חדש – פורטוגלה. המינוח שימש להתייחסות לאזור התחום בין הנהר דורו לנהר מיניו, שהפך לגבול בין פורטוגל לספרד.
יש הגורסים כי המילה "קאלה" נגזרת מהמילה היוונית קאלס שפירושה "יפה", בהתייחס ליופיו של עמק הדורו, שבו החליטו היוונים להקים מושבות בעבר הרחוק. בעקבות היוונים באו הפיניקים, ואלה ביטאו את המילה כקאלה, וכך גם, מאוחר יותר, הרומאים. אחרים גורסים כי קאלה נגזרת משפתם של העמים הגלאיקים, ששכנו גם כן באזור.
פירוש המילה פורטו (Portu) - נמל. שמה של העיר המודרנית אופורטו (Oporto), שנמצאת באותו האזור, לחופי האוקיינוס האטלנטי, נגזר ממילה זו.
בימי הביניים
בשנת 1249, כבש המלך אפונסו השלישי את פארו בדרום, ובכך הייתה פורטוגל לממלכה הנוצרית הראשונה בחצי האי האיברי אשר נשלם בה תהליך הרקונקיסטה, גבולות פורטוגל של המאה ה-13 נותרו עד ימינו.
המאה ה-15 עד המאה ה-19
במהלך עידן התגליות, בין המאה ה-15 למאה ה-16, הרחיבה פורטוגל את אחיזתה מעבר לים, וכפועל יוצא הפכה לאימפריה עולמית רחבת ידיים. היא הפכה למעצמה בעקבות יורדי ים שיצאו בשליחותה ואשר גילו את הנתיב הימי בין אירופה להודו. ב-1494 הסדיר חוזה טורדסיאס את חלוקת העולם החדש בינה ובין ספרד.
המאה ה-19 אופיינה בליברליזם. המחלוקת בין קיסר ברזיל פדרו הראשון הליברל לבין אחיו מלך פורטוגל מיגל השמרן שהדיח את מריה הראשונה, בתו של קיסר ברזיל מכס המלוכה של פורטוגל, הובילה למלחמת אזרחים בין השנים 1832–1834 ולחוקה חדשה ב-1836. בפוליטיקה ובחברה בפורטוגל של המאה ה-19 שרר חוסר יציבות.
המאה ה-20
ב-1910 הוכרזה פורטוגל כרפובליקה, והמלך יצא לגלות בממלכה המאוחדת.
בשנים 1932 עד 1968 התקיימה בפורטוגל דיקטטורה תחת אנטוניו דה אוליביירה סלזאר. במהלך מלחמת העולם השנייה הוביל סלזאר את פורטוגל בדרך האמצע בין בעלות הברית ומדינות הציר. ברית הנייטרליות האיברית נחתמה בין שני העריצים, הספרדי פרנקו והפורטוגלי סלזאר, בשנת 1939. סלזאר סיפק עזרה לבעלות הברית והרשה להן להשתמש באיים האזוריים כבסיס. הוא הניח כי אם יצטרף למלחמה לצד גרמניה, יוביל המאבק עם בריטניה לאובדן המושבות הפורטוגליות באפריקה ובאסיה.
ב-1945 שלטה פורטוגל באיים האזוריים, במדיירה, באיי כף ורדה, בסאו טומה ופרינסיפה, באנגולה, בגינאה ביסאו, בקבינדה, במוזמביק, ובמושבות גואה, דאמאן ודיו שבהודו, מקאו שבסין, ומזרח טימור שבדרום-מזרח אסיה. סלזאר לא ראה צורך להרחיב את המושבות, אך ראה צורך להבטיח את המשך השליטה בהן. המושבות היו הבסיס לגאוותה הלאומית של פורטוגל, שראתה עצמה ככוח הקולוניאלי השלישי בחשיבותו בעולם. גם לאחר שהחל תהליך הדה קולוניזציה באסיה ובאפריקה לאחר תום מלחמת העולם השנייה, סירבה פורטוגל בכל תוקף להעניק עצמאות למושבותיה. סלזאר התעלם מגינוי מדיניותו באו"ם ודיכא את התנועות הלאומיות במושבות בשפיכות דמים רבה, שהגיעה לשיאה במרד באנגולה ב-1961 שבו נהרגו כ-50,000 אנגולים וכ-2,000 חיילים פורטוגליים.
פורטוגל הצטרפה לברית נאט"ו בשנת 1949, והדגישה את מעמדה כבסיס נגד הקומוניזם, אך נותרה מדינה מסתגרת וחשדנית, שלא אפשרה השפעה חיצונית. ב-14 בדצמבר 1955 הצטרפה פורטוגל לאו"ם. ב-1968 לקה סלזאר במוחו, דבר שהכריח את הנשיא אמריקו טומאש לפטר אותו מתפקידו. ממשיכו בתפקיד היה מרסלו קייטנו, שהמשיך בקו של דיקטטורה שמרנית שבו נקט סלזאר.
1974 והלאה
בשנת 1974 הובילו קציני צבא צעירים שקצו בשלטון השמרני, במלחמות הקולוניאליות, ובסגירותה של פורטוגל לעולם, מהפכה ללא שפיכות דמים שכונתה מהפכת הציפורנים (שכן החיילים שביצעו את המהפכה הכניסו פרחי ציפורן לקני רוביהם על מנת להדגיש כי מדובר במהפכה שקטה). המהפכה הובילה להדחתו של קייטנו ולרפורמות דמוקרטיות נרחבות, שהביאו את הדיקטטורה הסלזארית לסיומה, והובילו לשחרור המושבות אנגולה ומוזמביק.
בבחירות הדמוקרטיות שנערכו באפריל 1976 זכתה המפלגה הסוציאליסטית במספר מושבים מספיק בפרלמנט על מנת להקים ממשלת מיעוט בראשותו של מריו סוארש. לממשלה זו התנגדו הקומוניסטים משמאל והשמרנים מימין, וסוארש נאלץ להתפטר מתפקידו בשנת 1978. האווירה השמאלית שהביאה עמה המהפכה התפוגגה, וממשלות השמאל פינו את מקומן לסדרת ממשלות שמרניות עד 1983, עת שוב זכה סוארש בבחירות, ושוב כיהן כראש ממשלה עד 1985. הישגו העיקרי בתקופה זו היה כניסת פורטוגל לאיחוד האירופי ב-1986. ב-1999 העבירה פורטוגל לסין את מקאו, השריד האחרון לאימפריה הפורטוגלית.
פוליטיקה
פורטוגל היא רפובליקה דמוקרטית, המתנהלת על פי חוקת 1976. ליסבון היא בירתה. כמו מרבית מדינות אירופה, לפורטוגל אין דת רשמית. הנשיא נבחר אחת לחמש שנים, ותפקידו הוא בעיקר סמלי ולא ביצועי. הנשיא הנוכחי הוא מרסלו רבלו דה סוזה. למדינה פרלמנט יחיד (אוניקמרלי) המונה 230 חברים, הנבחרים אחת ל-4 שנים. בפרלמנט הפורטוגלי שתי מפלגות עיקריות, המפלגה הסוציאליסטית והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית (שלמרות שמה היא מפלגת ימין-מרכז). ראש הממשלה הנוכחי הוא אנטוניו קושטה מהמפלגה הסוציאליסטית.
כלכלה
פורטוגל היא אחת המדינות הפחות עשירות במערב אירופה. בין ענפי הכלכלה בה בולטת החקלאות, בין השאר בגידול ירקות, פירות (בעיקר גפנים ליין ולצימוקים), זיתים ואלוני שעם, וכן דיג. ענפי התעשייה העיקריים הם עיבוד תוצרת חקלאית, יצור סרדינים, צימוקים, יין ושמן זית. משנות ה-60 חלה התפתחות ניכרת גם בענפי תעשייה שאינם מבוססים על חקלאות.
אוצרות הטבע של פורטוגל הם: פחם, ברזל, נחושת, טונגסטן ובדיל ששימשו יסוד להקמת תעשייה כבדה. בערים פורטו ובראירו פותחה תעשיית ברזל ופלדה. כן הוקמו בתי-זקוק לנפט ותעשייה פטרו-כימית. ענף כלכלי חשוב בפורטוגל הוא הצי הסוחר.
בשנת 1986 הצטרפה פורטוגל לאיחוד האירופי והחל משנת 1999 אימצה את מטבע האירו.
במשבר החוב האירופי בשנת 2009 נמנתה פורטוגל על מדינות PIIGS שנקלעו לחובות חיצוניים גבוהים ונקלעו לקשיים להחזרת חובותיהן, ובשנת 2013 עמד שיעור האבטלה בקרב הצעירים על כ-40%.
גאוגרפיה ואקלים
פורטוגל שוכנת בחצי האי האיברי ממערב לספרד, ותחומה מדרום וממערב על ידי האוקיינוס האטלנטי. ממערב ומדרום-מערב לה, במרחק רב, שוכנים האיים האזוריים ומדיירה, שהם חלק מהמדינה (חבלי פורטוגל האוטונומיים). אורכה מצפון לדרום 560 ק"מ, ורוחבה ממזרח למערב 220 ק"מ. רכס ההרים הגבוה ביותר בה הוא סרה דה אשטרלה, וההר הגבוה בו הוא הר טור (1,993 מטר). שנת 1945 הייתה השנה הקרה ביותר בתולדות פורטוגל מאז החלו המדידות, ובעיר הבירה ליסבון אף ירד שלג.
האקלים בפורטוגל, לפי שיטת קפן, הוא אקלים ים-תיכוני.
דמוגרפיה
האוכלוסייה בפורטוגל, אשר מונה כ-10.2 מיליון תושבים (2018), נחשבת אחידה למדי מבחינה אתנית, דתית ולשונית. העם הפורטוגלי נוצר מתערובת של עמים איברים (בפרט לוסיטנים) וקלטים, עם השפעות מסוימות של הרומאים, הגרמאנים, המורים, האנוסים וכן קבוצות נוספות. קיימים הבדלים תרבותיים מסוימים בין תושבי הערים הגדולות ובין העיירות והאזורים החקלאיים, אך ההבדלים בין אזורים שונים במדינה קטנים ביחס למדינות אירופיות אחרות.
פרט לתושבים שמוצאם פורטוגלי, ישנה בפורטוגל אוכלוסיית מהגרים, המונה נכון ל-2017 כ-4 אחוז מכלל האוכלוסייה. ארצות המוצא עיקריות של מהגרים אלו הן המושבות הפורטוגליות לשעבר באסיה ובאפריקה, (בעיקר כף ורדה וגינאה ביסאו), ארצות מזרח אירופה, ברזיל, ובמידה פחותה סין, בריטניה (בעיקר פנסיונרים) וספרד. נוסף למהגרים, קיים גם מיעוט קטן של צוענים, המונה כ-40,000 נפש.
הדת השלטת היא נצרות קתולית, אליה השתייכו ב-2011 כ-81 אחוזים מן האוכלוסייה. 6.8% מגדירים עצמם חסרי דת.
השפה הפורטוגלית מדוברת בכל המדינה, מלבד מספר כפרים באזור מירנדה דו דורו שבצפון מזרח המדינה, הדוברים מירנדזית.
יהדות פורטוגל
בלחצם של מלכי ספרד, פרננדו ואיזבלה, ושל שרים בממלכתו הוציא לבסוף המלך מנואל צו גירוש בדצמבר 1496, אך באמצעות שורה של פעולות הפך את הקערה על פיה, אסר על יהודי פורטוגל לצאת מהמדינה, וכן לעבור הטבלה קולקטיבית בניגוד גמור לרצונם בכיכרות העיר ליסבון - הטבלת יהודי פורטוגל לנצרות (1497).
יהודים אנוסים רבים (מראנוס\קריפטוס), היו בתפקידים בכירים בחצר המלוכה כשרי אוצר, יועצים כלכלים ומשפטיים, וכן היוו גרעין וציר מרכזי בגילוי העולם החדש (יבשת אמריקה וגילוי ברזיל), מערב אפריקה, הודו (גואה וקוצ'ין) והמזרח הרחוק (גואה, פיליפינים, איי התבלינים). יהודים רבים היו מדענים, רופאים, מתמטיקאים, אסטרונומים, סוחרים, כלכלנים, סופרים ונווטים ימיים.
בשנת 1521 החלה לפעול בפורטוגל האינקוויזיציה הפורטוגזית והועלו באש ראשוני "הנוצרים החדשים". באופן פורמלי לא נותרו יהודים בפורטוגל, אולם רבים מהיהודים חיו כאנוסים ושמרו בסתר על זהותם היהודית. רבים מהאנוסים בפורטוגל היגרו למרוקו, תוניסיה, לוב, סלוניקי, עיראק, אמסטרדם, אנגליה, ברזיל והאימפריה העות'מאנית, וחזרו בגלוי ליהדותם.
קהילות של יהודים ספרדים-פורטוגליים התפתחו בעקבות האינקוויזיציה, בברזיל (רסיפה, בלם), באיים הקאריביים (ג'מייקה, פורט רויאל), ניו אמסטרדאם (לימים ניו יורק), אמסטרדאם (היו הברוקרים המרכזיים בחברת הודו המזרחית ההולנדית), מדינות צפון אפריקה, איטליה (ליבורנו) מדינות הבלקן, המבורג, לונדון וארץ ישראל העות'ומנית (ירושלים, צפת, חברון וטבריה).
בין השנים 1996–2006 כיהן בפורטוגל נשיא ממוצא יהודי - ז'ורז'ה סמפאיו. נכון לעשור הראשון של המאה ה-21 יש בפורטוגל כ-3500 יהודים, רובם חיים בליסבון ופורטו.
חינוך ותרבות
פורטוגל היא חלק מארגון המדינות האיברו-אמריקניות, בו משתפות מדינות איברו-אמריקאיות פעולה בנושאי חינוך, מדע ותרבות.
שגיא שטיגמן
שגיא שטיגמן (נולד ב-9 במרץ 1968) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה. בעל שתי מדליות (כסף וארד) מהמכביה השלוש עשרה (1989).
ביוגרפיה
אחיו הגדול הוא השחיין האולימפי אייל שטיגמן.
המכביה ה-12
בתחרויות השחייה של המכביה ה-12 שנערכו בבריכה השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1985 סיים שטיגמן במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חזה, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 2:30.80 דקות. אייל אחיו, זכה במדליית זהב בשיא ישראלי חדש של 2:25.20 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-100 מטר חזה, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש לגילאי 17 בתוצאה של 1:08.47 דקות, אייל אחיו זכה במדליית זהב בשיא ישראלי ושיא מכביה חדש של 1:05.62 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכה שטיגמן בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.97 דקות, אחרי אחיו אייל שטיגמן (1:05.78 דקות) ולפני יוחאי ליפשיץ (1:09.38 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חזה, אחרי אחיו אייל (2:25.80 דקות) ויוחאי ליפשיץ.
אלוף ישראל
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בפברואר 1986 זכה שטיגמן בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש שלגילאי 18 של 1:7.47 דקות, לפני עופר הופמן ממכבי חיפה (1:08.63 דקות) ואמיר גולן ממכבי תל אביב (1:08.83 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:27.69 דקות, לפני אמיר גולן (2:27.96 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1986 זכה שטיגמן ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא גילאי 18 חדש של 1:08.06 דקות, לפני אלון קובל (1:11.14 דקות) ואמיר גולן (1:11.37 דקות), שניהם מהפועל הוד השרון בית ברל ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:31.55 דקות, לפני אמיר גולן (2:34.17 דקות) ועומר הופמן ממכבי חיפה (2:37.46 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.08 שניות, אחרי רזיאל רימר (24.61 שניות,) ויוסי אפל (25.04 שניות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:12.94 דקות, אחרי יוחאי ליפשיץ (2:11.73 דקות) ואמיר שטרנפלד (2:12.54 דקות).
1987
בתחרות "שמונה האומות" שנערכה באנטוורפן, בלגיה ביולי 1987 זכה שטיגמן בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ערן הירש, שגב פורת ואחיו אייל שטיגמן בתוצאה של 7:54.21 דקות. מדליית ארד, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:34.80 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע שיא אישי חדש של 53.75 שניות.
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.28 דקות, לפני גלעד חן שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 1:09.24 דקות ואלון קובל (1:10.60 דקות).
המכביה ה-13
בתחרויות השחייה של המכביה ה-13 שנערכו בבריכה השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1989 זכה שטיגמן בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא ישראלי חדש של 3:53.93 דקות, ביחד עם ערן גרומי, אמיר שטרנפלד ויואב ברוק. שגיא שחה במשחה שליחים לאחר שאחיו אייל הושעה מנבחרת ישראל. ההשעיה באה לאחר שהפר את הוראות ראשי הנבחרת הישראלית כשהופיע לבוש בציוד ספורט של חברה מתחרה לזו שנתנה חסות לנבחרת. נוסף לכך, הוא חילק על דוכן המנצחים חולצות של החברה אותה הוא ייצג. מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:26.17 דקות, אחרי סידני אפלבוים מבלגיה שקבע שיא מכביה חדש של 2:22.01 דקות וסמואל שוורץ מארצות הברית (2:24.39 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.48 דקות.
1990
בתחרות השחייה "שמונה האומות" שנערכה באוסלו, נורווגיה באפריל 1990 סיים שטיגמן במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:31.91 דקות, במקום שמיני במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.28 שניות ובמקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:37.85 דקות.
חייו האישיים
נשוי ואב לשני ילדים. מתגורר יחד עם משפחתו בתל אביב ועובד כמנהל מכירות בחברה שהקים.
פאפדה
פאפדה (בגוג'ראטית: ફાફડા; באנגלית: Fafda) הוא חטיף שטוח העשוי מקמח גרהם ונפוץ במדינות תת-היבשת ההודית.
החטיף עשוי לרוב מקמח גרהם, שמן, זרעי קארום, מלח ומים שאותם מערבבים, לאחר מכן מרדדים את הבצק בצורה גלילית ומטגנים בשמן עמוק.
הפאפדה נחשבת למנה ראשונה ונהוג לאכול אותה לצד רוטב צ'אטני, פלפל צ'ילי ירוק ומטוגן או ירקות חתוכים וחריפים, הנקראים סמבהרו (sambharo).
המאכל התפרסם בפסטיבל גוג'ראטי מסורתי בשם דושרה (Dussherra) ושם נוהגים להגיש אותו לצד זלאביה.
אקטימל
אקטימֶל הוא משקה יוגורט פרוביוטי המיוצר על ידי החברה הצרפתית דנונה, ונמכר בבקבוקים של 100 מ"ל הנמצאים במארז של בקבוקים אחדים (בין 4 ל-14). לטענת החברה, היתרון העיקרי של המוצר הוא חיזוק ההגנות הטבעיות של הגוף באמצעות שימוש בתרבית חיידקים שרשום עליה פטנט, הנקראת Lactobacillus casei.