cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הבלתי רגילים
רשת ABC ביטלה את הסדרה לאחר עונה אחת, עקב אחוזי צפייה נמוכים.
עלילה
משפחה אמריקנית טיפוסית טסה לחופשה באמזונאס. מטוסם מתרסק והם היחידים שניצלים. לאחר ההתרסקות הם מגלים שכל אחד במשפחה קיבל כוח על שונה, והם מחליטים להילחם בפשע בעירם ולהיות מעין גיבורי על. למרות כוחותיהם, הם מנסים לשמור על ארשת נורמליות, ושומרים על סדר יומם הרגיל.
קורא (פירושונים)
{{פירושונים| קריאה - השמעת קול קריאה -פיענוח אותות כתובים: אישים
ראו גם
}}
תאודור הולדהיים
חייו
הולדהיים נולד בברלין שבגרמניה ועלה לארץ ישראל בשנת 1933. למד פסנתר אצל אלכסנדר בוך, הרמוניה וקונטרפונקט אצל יצחק אדל, קונטרפונקט של תקופת הבארוק אצל שלמה רוזובסקי, קונטרפונקט בסגנון הינדמית אצל חנוך יעקבי והלחנה אצל בוסקוביץ'.
חידה לשונית
חידה לשונית היא חידה המעמידה במבחן את יכולתו הלשונית של הפותר.
תאודור הולדהיים
חייו
בגיל 15 הצטרף לתנועת השומר הצעיר, ויחד עם חבריו התיישב בקיבוץ בית אלפא, בשנת 1943. היה חבר הקיבוץ עד מותו.
חידה לשונית
כיום קיימות חידות לשוניות מרכזיות, המבוססות כולן על יצירת מילה מתוך מילה לפי כלל מסוים: עוד דוגמה: אבי העברים, ליר"ז - אביהם הרוחני של ההודים (אברהם, ברהמא).
תאודור הולדהיים
פעילותו
חייו בקיבוץ השתקפו ביצירותיו, אם כי לא ניכר בהן מאמץ לשוות למוזיקה אופי לאומי. לצד יצירותיו החשובות חיבר גם מוזיקה לצרכים מקומיים, לחגיגות הקיבוץ, ובכלל זה מוזיקה לביצוע של ילדים. הולדהיים כתב גם מוזיקה לתיאטרון בובות, קטעי מקהלות ועיבודים שונים.
חידה לשונית
חידות לשוניות אלה מרבות להופיע גם בהגדרות של תשבצי היגיון.
במשחק המילים המכונה היום "שנה זנבו" השתמש כבר ישעיהו הנביא, במשל הכרם בו הוא אומר: "קויתי למשפט והנה משפח" ישעיהו משתמש באותו פסוק גם במשחק המכונה היום "שנה צווארו": "צדקה והנה צעקה" (משחק המילים "משפט-משפח" הפך לביטוי להבעת ניגוד שמבטא חוסר צדק במקום צדק, ומשפטנים נוהגים להשתמש בו).
תאודור הולדהיים
פעילותו
ב-1953, בעת שהותו בארצות הברית, הכיר את משוררת היידיש רחל פישמן (1935 - 1984), ילידת פילדלפיה, והתחתן אתה. פישמן באה איתו לישראל בשנת 1954, לקיבוץ בית אלפא. לבני הזוג שני ילדים.
הולדהיים נפטר ב-2 בפברואר 1985 ונקבר בקיבוצו. אשתו נפטרה חצי שנה לפניו.
לנה אוברדורף
לנה סופי אוברדורף (בגרמנית: Lena Sophie Oberdorf; נולדה ב-19 בדצמבר 2001) היא כדורגלנית גרמנייה המשחקת בעמדת הקשרית בוולפסבורג מהבונדסליגה לנשים ובנבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים
אוברדורף נולדה בגבלסברג שבגרמניה למשפחה עם זיקה לכדורגל כשגם אחיה טים הוא כדורגלן. נחשבת לשחקנית ורסטילית בעלת יכולת לשחק בעמדות מגוונות על המגרש, אך משחקת בעיקר כקשרית מרכזית.
אוברדוף שחקה עד גיל 16 בקבוצות של גברים ואף הייתה לקפטנית של הקבוצה.
אסן
ב-2018, בגיל 17, הצטרפה לאסן מהבונדסליגה ושיחקה בה שתי עונות, כשבעונת 2019/2020 הגיעה עם הקבוצה עד לגמר הגביע הגרמני שם הפסידה בפנדלים לוולפסבורג.
וולפסבורג
ב-2020 עברה לשחק בוולפסבורג ולקחה חלק בזכיית הקבוצה בגביע בעונה זו. בעונת 2021/2022 זכתה עם הקבוצה בדאבל שכלל זכייה באליפות ובגביע הגרמני.
בעונת 2022/23 זכתה עם הקבוצה בגביע הגרמני ואף הגיעה לגמר ליגת האלופות לנשים בו הפסידה קבוצתה לברצלונה בתוצאה 2–3.
נבחרות צעירות
אוברדוף שיחקה בנבחרות הצעירות של גרמניה וזכתה באליפות אירופה לנערות עד גיל 17 בשנת 2017. בטורניר זה נבחרה לשחקנית המצטיינת.
נבחרות בוגרות
בגיל 17 זומנה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת מונדיאל 2019, ומאז הפכה לשחקנית הרכב קבועה. אוברדורף לקחה חלק משמעותי בנבחרת ביורו 2022 כשהגיעה יחד עם הנבחרת לגמר, שם הפסידה לאנגליה. לאחר הטורניר, נבחרה אוברדורף על-ידי אופ"א לשחקנית הצעירה המצטיינת של הטורניר.
הישגים ותארים
וולפסבורג
נבחרת גרמניה
תארים אישיים
עוצר (שליט)
עוֹצֵר (במלרע) הוא שליט בפועל. במלוכה, עוצר מקבל בדרך כלל את השלטון בשל היעדרו של המלך, אי-יכולתו למלוך עקב נסיבות שונות, בדרך כלל בריאותיות, או מפאת גילו הצעיר של המלך החוקי. בפינלנד ובהונגריה, קציני צבא שימשו כעוצרים בהיעדרו של המלך, בעוד באיסלנד העוצר ייצג את מלך דנמרק כשליט המדינה עד שאיסלנד הפכה לרפובליקה בשנת 1944.
בחבר העמים הפולני-ליטאי המלך נבחר לתפקידו בבחירות, מה שגרם לתקופות ביניים ארוכות ללא מלך. הפרימוס הפולני שימש אז כעוצר המדינה.
סיעה
בפרלמנט, סיעה היא מסגרת פוליטית אליה משתייכים חברים מכהנים. חברי הפרלמנט מחולקים לסיעות בהתאם למפלגות מטעמן נבחרו. ואולם, ומטעמים שונים ובתנאים מסוימים, יכול חבר פרלמנט לעזוב את סיעתו, ואזי הוא יכול להיות לסיעת יחיד, להקים סיעה חדשה או להצטרף לסיעה קיימת.
חברי סיעה נתונים בדרך-כלל למשמעת סיעתית, כלומר המחויבות הפוליטית להצביע יחד עם הסיעה בנושאים מסוימים, ככל שהסיעה החליטה לנקוט עמדה אחידה בעניינם. הפרת המשמעת הסיעתית עלולה לגרור צעדים משמעתיים נגד החבר המפר, ובמקרים מסוימים אף הדחה מהסיעה.
בישראל
בתחילת כהונת כל כנסת, הרכב הסיעות זהה להרכב הנבחרים ברשימות השונות לכנסת, כאשר כל רשימה מורכבת ממפלגה אחת או יותר, ויכולה לכלול גם תנועות שאינן מפלגות. במהלך כהונת הכנסת יכולים חברים בסיעה לפרוש ממנה וסיעות יכולות להתאחד או להתפצל. לכל שינוי בהרכב הסיעות נדרש אישור ועדת הכנסת.
פרישה מסיעה
עד 1990 יכול היה חבר כנסת לפרוש מסיעתו באופן חופשי, וליצור סיעה שנקראת סיעת יחיד (ח"כ שפרש אך לא הקים סיעה מכונה "ח"כ יחיד"). מצב זה יצר אפשרות של "עריקה" מסיעה לסיעה, לעיתים קרובות תמורת טובות הנאה, מצב שנתפס בציבור כלא מוסרי ולא תקין. בעקבות זאת, ולאור ריבוי הפרישות בעת המשבר הפוליטי באביב 1990 תמורת טובות הנאה תוקן החוק, כך שקבוצת חברי כנסת יכולה לפרוש מסיעה ללא סנקציות, רק אם יש בה שליש מחברי הסיעה המקורית, או שהפרישה נעשית בהסכמת הצדדים. פרישה בלא תנאים אלו גוררת סנקציות שונות, בין השאר קיצוץ בתקציב מימון המפלגות, חוסר אפשרות לכהן כשר או סגן שר בתקופת כהונת אותה הכנסת, וחוסר יכולת לכהן בכנסת הבאה מטעם סיעה שכיהנה בכנסת היוצאת ( ו). עד אפריל 2022 הוכרזו שלושה מחברי הכנסת כפורשים: מיכאל נודלמן, אורלי לוי-אבקסיס ועמיחי שיקלי.
בקיץ 2009, הכנסת השמונה עשרה שינתה את החוק כך שפרישה של שבעה חברי כנסת ומעלה תוגדר בכל מקרה התפלגות לגיטימית, גם אם הם אינם שליש מחברי הסיעה המקורית. השינוי בוטל בכנסת שאחריה. בקיץ 2021, אושר תיקון נוסף שמאפשר לארבעה חברי כנסת להתפלג מסיעתם גם אם הם לא שליש ממנה. בדצמבר 2022 הוחזר המצב בו נדרשת פרישה של שליש מהסיעה על מנת להתפלג בצורה לגטימית.
אגם לוגאנו
אגם לוגאנו (באיטלקית: Lago di Lugano או Ceresio) הוא אגם קרחוני הנמצא על הגבול בין דרום שווייץ וצפון איטליה. האגם, הנקרא על שם העיר לוגאנו, ממוקם בין אגם קומו לאגם מאג'ורה. האגם הוזכר לראשונה על ידי גרגוריוס מטור בשנת 590 בשם "Ceresio", שם שככל הנראה נגזר מהמילה הלטינית "Cerasus", שמשמעה דובדבן, ומתייחס לשפע של עצי דובדבן שפעם עיטרו את חופי האגם. האגם מוזכר במסמכים בשנת 804 תחת השם "Laco Luanasco".
לאורך חופיו של האגם ניצבים הרים ויעדים תיירותיים ידועים ובהם: מונטה ברה (בגובה 925 מטר) ממזרח, סן סלווטורה (912 מטר) ממערב לוגאנו, ומונטה ג'נרוסו (1,701 מטר) על החוף הדרום-מזרחי. אתר המורשת העולמית סן ג'ורג'ו (1,097 מטר) ממוקם מדרום לאגם.
סיעה
משמעות הסיעה
כמה דוגמאות למשמעות הסיעה:
אגם לוגאנו
האזור האיטלקי של האגם לוגאנו אינם כלול באזור המע"מ של האיחוד האירופי (EU VAT).
היסטוריה
מקורו של אגם לוגאנו הוא בקרחונים יבשתיים שהפשירו לאחר עידן הקרח האחרון, שהסתיים לפני כעשרת אלפים שנה. העדות הוודאית הראשונה לגוף פוליטי המסדיר את השימוש בחופי האגם היא משנת 818. השליטה באזור האגם, שהיה בעל חשיבות אסטרטגית, הייתה אז בחלקה בידי השלטון הפיאודלי של מחוז ספריו. בשנת 1000 לערך, עבר האזור לשליטתו של הבישוף של קומו. האזור הפך לשדה קרב במלחמה בין קומו ומילאנו על שליטת בתנועה באזור הרי האלפים בשנים 1227-1218. כאשר האגם וחופיו שולבו בהדרגה לתוך דוכסות מילאנו, הם הפכו לנושא שנוי במחלוקת פוליטית וטריטוריאלית במהלך המאה ה-15, ולוגאנו הפכה לעיר הראשית של האגם.
האגם חדל להשתייך באופן בלעדי לישות פוליטית ריבונית אחת לאחר הקמת הקנטונים של שווייץ בתחילת המאה ה-16. הגבול האיטלקי-השווייצרי הוסדר בשנת 1752 על ידי האמנה של וארזה, ומאז נשאר למעשה ללא שינוי.
בשנת 1848, נבנה גשר (סכר) "מלייד" (Melide causeway) על מורנה בין מלייד, שווייץ וביזונה, על מנת לאפשר סלילת כביש לרוחב האגם, ולספק קשר ישיר בין לוגאנו וקיאסו. היום בגשר עוברים גם רכבת גוטהרד והכביש מהיר A2.
גאוגרפיה
שטחו של האגם הוא 48.7 קמ"ר. 63% משטחו נמצא בשווייץ ו-37% באיטליה. לאגם יש רוחב ממוצע של קילומטר אחד לערך, ועומקו המרבי הוא 288 מטר באזור הצפוני. נקודת השיא של אגן הניקוז של האגם היא בפסגת פיזו דה ג'ינו בהר לוגאנו פריפלס  (2,245 מטר). הרחצה באגם מותרת בכל כ-50 חופי הרחצה באזור השווייצרי.
חלקו האיטלקי של האגם נחשב על פי החוק האיטלקי כאזור אקס טריטוריאלי למטרות פיננסים, וכך נהנה ממעמד מס מיוחד כאזור פטור ממכס, פטור ממע"מ של האיחוד האירופי ומציע לתושבים אחרים יתרונות מס אחרים.
גשר מלייד מפריד בין האזור הצפוני (27.5 קמ"ר) והדרומי (21.4 קמ"ר) של אגן ניקוז, אם כי הגשר מאפשר זרימת מים ומעבר. "זמן שמירת המים" בחלקו הצפוני של האגם (11.9 שנים) גבוה משמעותית מדרומי (2.3 שנים), ואורך בממוצע כ-8.2 שנים.
תנועה
באגם שטים כלי שיט פרטיים רבים. סירות נוסעים של חברת SNL מספקות שירותים על האגם, בעיקר למטרות תיירות, וגם מחברות את לוגאנו עם קהילות אחרות שלצד האגם, שלחלקם אין גישה באמצעות כביש.
הדיג באגם לוגאנו (ואגם מאג'ורה) מוסדר על ידי הסכם בין שווייץ ואיטליה משנת 1986. ההסכם הנוכחי בנוגע לתנועה באגם נחתם בשנת 1992.
זיהום סביבתי
זיהום הסביבה באגם לוגאנו מהווה בעיה כבר שנים רבות. בשנות ה-60 וה-70 הרחצה באגם נאסרה רשמית, למרות המשך הטיפול בשפכים כגון בגנדיירה. בשל גורמים שונים כגון, זמן שמירת אגם, מחסור בחמצן וריכוזי זרחן גדולים לא ברור אם האגם יתאושש. בשנת 1995 המשרד הפדרלי לאיכות הסביבה פרסם דו"ח על אגם לוגאנו ובו נכתב:
במחקר שערך בשנת 2007 אודות כל האגמים בצפון איטליה, מצא ארגון הסביבה האיטלקי "Legambiente" כי אגם לוגאנו הוא המזוהם ביותר. לדברי הארגון, הסיבה היחידה ששחייה אינה אסורה באגמים האיטלקים היא כי מחוז לומברדיה שינה את החוק. לטענת הארגון, רמות הזיהום באגמים אינן תואמות את הפסיקה אירופאית, וחוסר הטיפול בשפכים הוא בלתי חוקי. במדידות שנעשו בשנת 2010 מצא הארגון כי דגימות שנלקחו בפונטה טריסה, Ostene ונמל סרסיו היו "מזוהמות".
בעלי חיים
בשנת 1895 יובא דג הטרוטה מאגם צוג לאגם לוגאנו, ואילו בין השנים 1894 ו-1897 יובא הדג Coregonus lavaretus, הנפוץ. מאז 1950 נעשו ניסיונות להביא דג זה מאגם נוישאטל, אך ניסיונות אלו לא צלחו.
דג הליבקית המצויה קיים כיום במספרים גדולים באגם לוגאנו, ולקח בערך עשר שנים לאכלס בו את כל האגם, ובכך להחליף את דג הבליק. עדיין קיימים באגם דגי Squalius cephalus, טינקה, קרפיונים ומיני דגים נוספים.
מאובנים
האזור שלאחר חופיו הדרומיים של אגם לוגאנו עשיר במאובנים. המוקד בו נמצאים מרבית המאובנים הוא בהר סן ג'ורג'ו, שם מאז המאה ה-19 נמצאו מאובנים רבים שמתוארכים מאמצע הטריאס (לפני כ-220 מיליון שנים). מאובנים מתקופת היורה (לפני כ-180 מיליון שנים) נמצאו לאורך החופים הדרומיים, לכיוון המזרח ו-Osteno.
הילרקותריום
יונק זה היה גדול מאוד, והוא דמה לאסטרפותריום והיה גדול מאוד עם עצם זרוע באורך 45 סנטימטרים. הוא היה בעל גולגולת גדולה ורחבה בעלת מגוון שיניים ובעל ניבים בולטים בקדמת הלסת אך שיניים טוחנות קטנות יותר סמוך למרכזה. בנוסף הוא היה בעל חדק קצר כמו של פיל, אשר איתו השתמש לאחיזה של ענפים או לשתייה. במדידה על סמך מבנה השיניים הטוחנות נראה שיונק זה היה גדול מאוד, כנראה הגדול שבבני סדרתו. הוא עלה במשקלו על הפראסטרפותריום והגיע למשקל של עד 6,465 קילוגרם - קרוב לפיל אפריקני, מה שהופך אותו לאחד משלושה יצורים מסדרתו שעלו על משקל של 3 טון, לצד האסטרפותריום והפראסטרפותריום.
סלאטקו
סלאטקו (בסרבית: слаткō, בבולגרית: сладко ("מתוק")) הוא סוג של ריבה העשויה מעלי כותרת של ורדים או מפירות, המנה משתייכת למטבח הסרבי ולמטבח הבולגרי. כל סוג של פרי יכול להיות מרכיב בריבה, למשל תותי שדה, אוכמניות, שזיפים או דובדבנים. בסרביה והן בבולגריה נהוג שהאורחים מקבלים מנה של סלאטקו לצד כוס מים מרווה מיד עם היכנסם לבית. לאורחים נכבדים במיוחד נהוג להציע מנה כפולה של סלאטקו, וכן כל אורח רשאי לבקש מתוך נימוס למארח מנה נוספת. את המנה הראשונה מגישים עם כפית אחת ועבור כל מנה אחרת מחליפים את הכפית. לבקש טעימה שלישית או יותר מהסאלטקו נחשבת לחוצפה. לפי המסורת בבולגריה ובסרביה נהוג לשאול את האורחים אם הם רוצים מנת סלאטקו או מנת ריבה פשוטה (למשל ריבה קנוייה).
גרסאות שונות
ריבת סלאטקו מסורתית מוכנת מתותים שלמים, שזיפים מעט בוסריים או דובדבנים חמוצים. במתכונים אחרים נעשה שימוש בפטל, דובדבנים מתוקים, קוביות אבטיח, עלי כותרת של ורדים, חבושים, ענבים, תאנים, חצאים או רבעים של משמשים קלופים, אפרסק, אוכמניות וכן דומדמניות אדומות. אם מכינים את הסלאטקו משזיפים נהוג להוסיף לריבה אגוזים או שקדים או לתוך גרעיני הפרי. לתוך הריבה ניתן לרסק גם פירות יער מוקפאים או פירות קרים, אך בהתאם יש לרכך את הריבה ולהאריך את זמן הכנתה.
כרונוביולוגיה
כרונוביולוגיה (מלטינית: כרונו – "זמן", ביולוגיה – "חקר היצורים החיים") הוא תחום מחקר במדע שחוקר תופעות מחזוריות ביצורים חיים וההתאמות שלהם למקצבים הקשורים למקצבי השמש והירח. מקצבים אלו ידועים כמקצבים ביולוגים. חקר הכרונוביולוגיה קשור לאנטומיה משווה, פיזיולוגיה, גנטיקה, ביולוגיה מולקולרית והתנהגות יצורים חיים בתוך התחום של המקצבים. תחומים אחרים מתקשרים להתפתחות, רבייה, אקולוגיה ואבולוציה.
תיאור
עבור פעילויות ביולוגיות רבות ביצורים חיים ניתן להבחין בשונות במשך ובתזמון התהליכים השונים. שונות זו מתרחשת בבעלי חיים (אכילה, שינה, רבייה, תרדמת חורף, נדידה, התחדשות תאית ועוד), בצמחים (תנועות עלים, תגובות פוטוסינתטיות ועוד) וביצורים נוספים כמו פטריות וציאנובקטריה. המקצב (ריתמוס) החשוב ביותר בכרונוביולוגיה הוא המקצב הצירקדיאני (יומי), הנמשך בערך 24 שעות ונראה בתגובות פיזיולוגיות בכל היצורים הללו.
ניתן למצוא גם מקצבים נוספים: עונתי (רבייה, נדידה), שנתי, שבועי, חודשי (המחזור החודשי באישה), מחזורים קצרים מ-24 שעות (מחזורי שינה, הפרשת הורמון גדילה), מחזורי גאות ושפל ועוד. מקצבים אלה מושפעים מסיבוב הירח סביב כדור הארץ ומסיבוב כדור הארץ סביב השמש.
היסטוריה
מקצב יומי (צירקדיאני) התגלה לראשונה במאה ה-16 בתנועת עלי צמח על ידי המדען הצרפתי ג'ין-ג'אקוס דאורטוס דה מריאן. ב-1751 הבוטנאי השוודי קארולוס ליניאוס פיתח שעון צמחי תוך שימוש בכמה מינים של פרחים. על ידי סידור הצמחים במעגל הוא בנה שעון שהראה את השעה ביום לפי אילו פרחים היו פתוחים ואילו היו סגורים. בשנות ה-60 של המאה ה-19, קארל ארנסט וון באאר (von Baer) כתב על הזמן הביולוגי והשונות שלו במינים שונים של בעלי חיים. ג'קוב וון אוקסקול (von Uexkull) המשיך את מחקרו.
ב-1924 אלכסנדר צ'יז'בסקי (Chizhevsky), בוגר בית הספר לרפואה באוניברסיטת מוסקבה, פרסם מספר עבודות: "גורמים פיזיקליים מאחורי תהליכי ההיסטוריה" ו"קטסטרופות אפידמיולוגיות ופעילות מחזורית של השמש" שבדקו מחזורים ביצורים חיים ביחס למחזור הסיבוב השנתי של השמש סביב כדור הארץ ולמחזור החודשי של הירח סביב כדור הארץ. צ'יז'בסקי פיתח דיסציפלינה חדשה, הליוביולוגיה, ענף מתוך אסטרוביולוגיה. ב-1939 צ'יז'בסקי נבחר לנשיא כבוד של הקונגרס הבינלאומי של פיזיקה ביולוגית, על פרסומיו מ-1936 "ההד היבשתי של סערות שמש" (ברוסית А.Л.Чижевский. Земное эхо солнечных бурь) אך מעט לאחר מכן נעצר על ידי המשטר הקומוניסטי והוגלה לסיביר תחת שלטונו של יוסיף סטלין. מאמריו של צ'יז'בסקי משנות ה-30 של המאה ה-20 צונזרו כולל מחקר על דם ומדדים אלקטרומגנטיים של כדוריות דם אדומות והקשר שלהם עם מחזורים יומיים באדם. מאמרים אלו ראו אור 40 שנה לאחר מכן ב-1973.
נדמה כי ענף הכרונוביולוגיה יוסד במהלך ועידה שהתרחשה בשנות ה-60 במעבדות קולד ספרינג הרבור בארצות הברית. בוועידה זו מדענים ממגוון תחומים שונים גילו כי הם למעשה חוקרים חלק מאותה תופעה. בשנות ה-60 הומצאה "עקומת מקטע התגובה" (PRC phase response curve) על ידי פטרישיה דקורסי (DeCoursey) שכיום הוא אחד הכלים השימושיים בתחום הכרונוביולוגיה.
פרנץ הלברג (Halberg) מאוניברסיטת מינסוטה, שקבע את המילה ציקרדי ("בערך יומי"), נחשב כ"אבא של הכרונוביולוגיה האמריקאית". עם זאת, מי שנבחר לעמוד בראש ה'חברה לחקר מחזורים ביולוגים' בשנות ה-70 היה קולין פיטנדרי (Pittendrigh). נטייתו של הלברג לקידום המחקר בבני אדם ומחלות היא שעמדה לו לרועץ. פיטנדרי תמך במחקר אבולוציוני-אקולוגי. ואכן בשנים אלו חוקרי החברה ערכו מחקרים בסיסיים על מגוון רחב של יצורים, כולל צמחים ולא רק בעלי חיים. בשנים האחרונות עיקר המימון בתחום הכרונוביולוגיה מופנה לחקר עכברים, חולדות, בני אדם וזבובי פירות.
דוגמה לתחומי מחקר בכרונוביולוגיה הוא הטיפול באור ומתן מלטונין וכן האיפוס של המקצב בבני אדם ובבעלי חיים. למשל, ההבדל בין אנשים ששעות הפעילות המועדפות עליהם הן שעות הבוקר לבין האנשים המעדיפים את שעות הלילה. כיום יש דרכי הערכה רבות למקצבים שניתן למדוד.
במחצית השנייה של המאה ה-20, תרומה משמעותית למחקר נעשתה על ידי חוקרים אירופאים כמו יורגן אשוף (Jürgen Aschoff) ופיטנדרי שחקרו את היכולת לשלוט במקצב הצירקדי על ידי אור.
המקצבים הביולוגיים נשלטים על ידי השעון הביולוגי. חלק עיקרי של השעון נמצא במוח, אך שעונים נוספים נמצאו גם ברקמות נוספות בגופם של האדם ובעלי חיים. בצמחים הוא ממוקם בחלקי צמח שונים.
תחומים קשורים
הכרונוביולוגיה היא מדע בינתחומי. היא קשורה לרפואה ולתחומי מחקר נוספים כמו יעפת (ג'ט לג), הפרעות שינה, אנדוקרינולוגיה, מדעי הזיקנה, רפואת ספורט, רפואת חלל ופוטופריודה.
הכרונוביולוגיה אינה כוללת את התורה הלא מבוססת של ביוריתמוסים, הטוענת לתאר קבוצה של שונויות מחזוריות בהתנהגות בני אדם תוך התבססות על מחזורים פזיולוגיים ורגשיים.
Hooking
בתכנות, Hooking היא שיטה המשמשת לשינוי ההתנהגות של מערכת ההפעלה, תוכנה או קוד מכונה באמצעות יירוט קריאה לשגרה או הודעה המועברת בין תוכניות. קטע הקוד האחראי ליירוט נקרא Hook.
hooking משמש למטרות רבות ובהן חיפוש באגים והרחבת אפשרויות השימוש בשגרות קיימות. באמצעות טכניקה זו ניתן ללכוד את המידע העובר אל המחשב מהמקלדת או העכבר או לזהות קריאה לפונקציות ספרייה כדי לבחון את התנהגותן. ניתן להשתמש בטכניקה זו גם כדי ליצור תוכנות זדוניות. לדוגמה, Rootkit-ים רבים משתמשים בטכניקה זו כדי להתחבא בתוך תהליכים מוכרים כדי להסוות את פעילותם.
שינוי פיסי
ניתן לבצע hooking באמצעות טכניקות של הנדסה לאחור באמצעות שינוי פיסי של קובץ הרצה או ספרייה טרם הפעלת התוכנית. שיטה זו משמשת לרוב כדי ליירט קריאות לשגרות כדי לצפות בפעילותן או להחליף אותן לחלוטין. לדוגמה, באמצעות שימוש ב-Disassembler, ניתן למצוא את נקודת הכניסה של פונקציה הנמצאת במודול. לאחר מכן ניתן לשנות את נקודת הכניסה כדי לטעון פונקציה אחרת או להחליף את הפונקציה הנמצאת במקום זה. שיטה נוספת היא להחליף את טבלת הכתובות של קובץ נטען כך שכאשר הקובץ ינסה לקרוא לשגרה הוא יופנה לכתובת שגויה בזיכרון. ניתן גם לבנות מעטפת שתכיל ספרייה המספקת את כל האפשרויות שסיפקה הספרייה המקורית יחד עם תכונות חדשות או לוגיקה חדשה לפונקציות הישנות.
החלפה בזמן ריצה
מערכות הפעלה ותוכנות אחרות עשויות לספק אמצעים המאפשרים ליירט שגרות בזמן ריצה. אפשרות זו קיימת כאשר לתהליך המיירט יש הרשאות גבוהות מספיק כדי לבצע את הפעולה (למשל הרשאות מנהל מערכת). חלונות לדוגמה, מספקת API להוקים המאפשרים לשנות את ההתנהגות של חלונות ופקדים ולבצע לכידה של פעולות הקשורות לעכבר ולמקלדת. מערכת ההפעלה לינוקס מאפשרת ללכוד ולעבד את תעבורת הרשת העוברת דרך הליבה.
כאשר לא ניתן לבצע לכידה באמצעות מערכת ההפעלה לעיתים ניתן לשנות את הבתים הראשונים של שגרה כך שיפנו את בקרת הזרימה של התוכנית לקוד מוזרק. כאשר המערכת משתמשת בספרייה משותפת, ניתן לשנות את תוכן הספרייה כך שתפנה לשגרות שונות. כך למשל, ניתן לשנות את טבלת פסיקות של מחשב כדי לטפל באירועים שונים המעוררים פסיקה. טכניקות אלה דומות במהותן לשינוי פיסי של הקוד אלא שהן מופעלות לאחר הרצת התוכנית.
כרומוזומי מין
כרומוזומי מין (או כרומוזומי זוויג, גונוזומים בלעז) הם כרומוזומים אשר שילובם קובע את מין העובר, ויש לו גם השפעה על תוחלת החיים.
כרומוזומי מין קיימים אך ורק בחלק מהיצורים המתרבים ברבייה זוויגית:
על גבי כרומוזומי המין קיימים גנים רבים המקודדים לחלבונים המקנים תכונות האופייניות למין הרלוונטי; למרות זאת, גנים אלו מהווים מיעוט מכלל הגנים המופיעים על כרומוזומי המין. כרומוזום ה-X האנושי מכיל בין 900 ל-1,200 גנים (מתוך כ-25,000 כלל הגנים בגנום האנושי) והוא גדול משמעותית מכרומוזום ה-Y האנושי המכיל 78 גנים בלבד. הגן החשוב ביותר בכרומוזום ה-Y האנושי קרוי SRY (ראשי תיבות באנגלית של Sex-determining Region Y, "אזור קובע-מין Y"), והוא מקודד לחלבון המעודד הופעת אשכים, הגונדות הזכריות. האשכים מייצרים, בין השאר, הורמונים רבים המקנים לזכר את מאפייניו החיצוניים (סימני מין משניים: שיער גוף ופנים, מבנה הגפיים וכדומה). בקנגורו, למשל, מכיל כרומוזום Y גן אחד בלבד - גן SRY.
פגמים גנטיים רבים נגרמים כתוצאה מפגמים בגנים השוכנים על כרומוזומי המין או כתוצאה ממספר לא תקין של כרומוזומי מין כמו למשל התסמונות האנושיות תסמונת טרנר (X0), תסמונת XYY ותסמונת קליינפלטר (XXY).
הבנק הערבי
הבנק הערבי או ערב בנק (בערבית: البنك العربي - אלבנכ אלערבי, באנגלית Arab Bank) הוא אחד מהמוסדות הפיננסיים הגדולים ביותר במזרח התיכון. משרדיו הראשיים שוכנים בעמאן שבירדן. כיום הוא הבנק הערבי בעל מספר הסניפים הגדול ביותר בעולם. הוא מונה למעלה מ-500 סניפים בכ-30 מדינות. הבנק הוא גוף פיננסי בולט בשווקים של לונדון, ניו יורק, דובאי, ציריך, סינגפור, פרנקפורט, סידני ופריז.
היסטוריה
מייסד הבנק היה, שנולד ב-1890 בכפר בית חנינא הסמוך לירושלים והתעשר בארצות הברית. ב-21 במאי 1930, כשהיה בן 40, רשם את הבנק, יחד עם אחמד חילמי עבד אל-באקי שניהל את הבנק. ב-14 ביולי 1930 נפתח הסניף הראשון בירושלים, ששכן ברחוב יפו.
ב-1933 הקים הבנק הערבי חברה בת, "הבנק החקלאי הערבי" שנפתח בתחילת 1934.
במהלך מלחמת העולם השנייה פרחו עסקי הבנק. בסוף 1942 עמד הונו העצמי על 105,000 לא"י מניות יסוד, שהיו רובם ככולם בבעלות שומאן. באמצע 1943 הונפקו מניות של הבנק, ועד סוף 1944 נמכרו לציבור בארץ ישראל ומחוצה לה מניות בשווי 400,000 לא"י ועוד הושקעו בבנק קרנות שמורות בשווי 472,000 לא"י. בכך גדל הון הבנק פי 7 והיה לבנק הגדול ביותר בארץ ישראל. למועצת המנהלים צורפו, מעבר לבני משפחת שומאן, נציגי ציבור שכללו את מוסא אל-עלמי. לבנק היו בתחילת 1945 סניפים ביפו, חיפה, שכם, רבת עמון, אירביד, דמשק, ביירות וקהיר. לאחר המלחמה המשיך הבנק להתפתח והונו הגיע למעל 2 מיליון לירות.
יורשו של עבד אל-חמיד שומאן היה בנו, עבד אל-מג'יד שומאן. לאחר מותו של עבד אל-מג'יד ב-5 ביולי 2005 ירש אותו בנו שמכהן גם כיום כנשיא החברה, עבד אל-חמיד שומאן (כשם סבו המייסד).
תביעות נגד הבנק
במשך השנים הוגשו מספר תביעות אזרחיות נגד הבנק בטענה שהוא מממן לכאורה ארגוני טרור, אך כל התביעות נדחו.
אחת התביעות המפורסמות הייתה זו של קורטני לינדה, אמריקאית שבעלה ג'ון נהרג ממטען צד ברצועת עזה בשנת 2004 בזמן ששימש כאיש ביטחון של דיפלומטים אמריקנים. התביעה התבססה על החוק האמריקני נגד טרור ובספטמבר 2014 הרשיע בית משפט מחוזי בברוקלין את הבנק באספקת ציוד לחמאס. חבר המושבעים הורה לבנק לשלם פיצויים ל-297 אזרחי ארצות הברית שנפגעו ב-24 פיגועים של חמאס. אולם ב-9 בפברואר 2018 החליט בית המשפט לערעורים שחבר המושבעים פעל בניגוד להוראות בית המשפט, וביטל את ההרשעה.
ב-26 בפברואר 2004 החרימו כוחות צה"ל סכומי כסף ממספר חשבונות שנוהלו בסניף הבנק ברמאללה, בחשד שהם משמשים למימון פיגועי טרור. בספטמבר 2009 הודיע צה"ל שאין לבנק ולעובדיו מעורבות במעשי טרור ובמימונם.
נפרדק קרושבאץ (כדורסל)
מועדון הכדורסל נַפְּרֶדָק קְרוּשֵׁבָאץ (בסרבית: Кошаркашки клуб Напредак Крушевац) היא קבוצת כדורסל סרבית מהעיר קרושבאץ. המתמודדת בליגת המשנה הסרבית בכדורסל.
הקבוצה הוקמה בשנת 1946, בתור קבוצת חובבים שנרשמה באיגוד הכדורסל היוגוסלבי רק בשנת 1965. עונת הבכורה בליגת העל היוגוסלבית הייתה בשנת 1994, אך היא הסתכמה בעונה אחת בלבד. בעונת 2004/05 חזרה לשחק בליגה הבכירה והפעם בליגת העל של סרביה ומונטנגרו, שהפכה לאחר שנתיים לליגה סרבית בלבד. בסיום עונת 2011/12 נשרה הקבוצה לליגה השנייה לאחר שסיימה במקום ה-16 בטבלה.
בעונת 2011/12, השתתפה הקבוצה בליגה הבלקנית.
חופשי (אלבום של אדם)
חופשי הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר הישראלי אדם. את האלבום הוציאה בשנת 1989 לאור חברת התקליטים פונוקול בשני פורמטים: תקליטור בקטלוג 2–1001 ותקליט בקטלוג 1001-1. זה נחשב לאלבום פחות מוצלח של אדם ביחס לשניים הקודמים.
רקע והפקה
"תפקיד חיי" היה הסיגנל היחידי שהצליח להיכנס למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. אדם סיפר כי באותה עת קיבל מספר שירים מחברו הטוב רון רוזנפלד. את השירים סינן מתי כספי, שהפיק את "חופשי". לטענתו, באותה תקופה הקהל שלו לא הבין את כוונתו האמיתית בשיריו ואת תוכניהם. על שיתוף הפעולה ביניהם סיפר כספי כי הוא למד מאדם המון. לדבריו, היו לו שאיפות ומטרות מיוחדות באלבום הזה. הוא רצה להביא גוון אחר שלו שמאזיניו טרם שמעו. – אמר כספי.
בהתאם למסורת של אדם נכללה באלבום גרסת כיסוי לשיר ישראלי מוכר. ביצירה זו החליט לבצע את "בלדה בין כוכבים", פזמון שכתב יענקל'ה רוטבליט והלחין שלום חנוך. השיר בוצע במקור על ידי מרדכי "פופיק" ארנון. לימים שיבח ארנון את אדם על גרסתו.
ספר מקבים
ספרי מקבים ("ספר חשמונאים", "ספר מכבים") הם ארבעה מן הספרים החיצוניים. הראשון נכתב בעברית (אך השתמר בתרגומו ליוונית) והיתר ביוונית. ספרי מקבים א', ב' ו-ד' סוקרים תקופות זמן שונות, חופפות בחלקן, של תקופת החשמונאים. ספר מקבים ג' כלל אינו עוסק בחשמונאים אלא בתקופה מוקדמת יותר, ולכן מניחים שקיבל את שמו משום שהוצב סידורית בין ספרי מקבים ב' וד'.
דנה וקסלר
דנה וקסלר (ספקטור) (נולדה ב-27 ביוני 1965) היא דוגמנית ישראלית, מלכת היופי של ישראל לשנת 1981.
ביוגרפיה
דנה וקסלר נולדה וגדלה בגבעתיים כבת יחידה להוריה. למדה בתיכון קלעי. בגיל 16, זכתה בתחרות מלכת היופי, והייתה המתמודדת הצעירה ביותר בתחרות זו. ייצגה את ישראל בתחרות מיס תבל 1981.
שירתה בצה"ל כמנהלת לשכתו של אהוד ברק, כאשר היה ראש אגף המודיעין.
וקסלר הייתה מספר שנים דוגמנית מובילה בישראל. צעדה על מסלולי התצוגות של בכירי מעצבי האופנה הישראלים באותה תקופה, כגון גדעון אוברזון.
במקביל לדוגמנות, סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה ותואר כללי באוניברסיטת תל אביב.
בגיל 23 היא ויתרה על קריירה דוגמנות בפריז והתחתנה עם איש העסקים והמיליונר איציק ספקטור ולהם 4 ילדים.
ב-1990 חזרה לדגמן בתצוגות אופנה.
היא כותבת בלוג בתחום האופנה, בעקבות הצלחת הבלוג של בתה. השתיים הן הבעלים של "רוקוקו" - בוטיק אופנה ברשת.
היא מנחת סדנאות אופנה וסטיילינג ומשמשת כיושב ראש ועד ההורים בבית הספר בו לומדים ילדיה ומתנדבת בכלבייה העירונית. נהגה להתארח דרך קבע בתוכנית הבוקר "אורלי וגיא" ששודרה בערוץ 10 בפינה שעסקה באימוץ כלבים.
מתגוררת בשכונת אפקה בתל אביב.
אסטרפותריים
אסטרפותריים (שם מדעי: Astrapotheriidae) היא משפחה של יונקים שנכחדו בני סדרת האסטרפותרים, אשר חיו על אדמת אמריקה הדרומית מסוף האאוקן עד לאמצע המיוקן שלפני 37.8-15.97 מיליון שנה מהיום.
המינים במשפחה זו היו ארוכי לסתות, ולחלקם גם היו ניבים וחדק דמויי פיל, אם כי היו קטני מהם בהרבה בעלי ניבים חדות וארוכות בתוך פיהם. הם היו גדולים יחסית מגודל של פקארי עד לגודל של קרנף, והגדולים ביותר בקבוצה כמו הגרנאסטרפותריום, הפראסטרפותריום וההילרקותריום הגיעו עד למשקל 6.4 טון, קרובים למשקל של פיל אפריקני. יונקים אלה ניזונו מצמחייה רכה אותה טחנו עם שיניים טוחנות גדולות ואולי חיו רוב זמנם בקרבת המים כמו היפופוטם.
ממלכת הונגריה (1000–1301)
ממלכת הונגריה תחת שלטון בית ארפאד תחילתה בכיבוש הונגריה על ידי המדיארים, שבט נוודים שמוצאו בארץ מאגנה הונגריה - כיום בשקיריה, אשר על נהר הוולגה. המדיארים המשיכו בפשיטות לאירופה המערבית, עד שהוכו על ידי הקיסר אוטו הראשון בקרב במישור לך ב-955. לאחר מכן ביססו המדיארים על אדמת הונגריה ממלכה ששמרה על הסדר הפיאודלי וקיבלה את הנצרות. הממלכה נלחמה עם ביזנטיון על השליטה בדלמאטיה ומבחינה פנימית הייתה עדה למאבקים בין האצילים הבכירים (המכונים "המגנאטים") ובין המלך. הפלישה המונגולית בשנת 1241 הביאה להונגריה חורבן והרס.
מהכיבוש המדיארי עד התבוסה בקרב בשדה לך
המדיארים, עם נודד שמוצאו בארץ מאגנה הונגריה - כיום בשקיריה, אשר על נהר הוולגה - היו משועבדים, תקופת-מה, לאימפריה הכוזארית. לאחר שסייעו לאימפריה הביזנטית במלחמתה בבולגרים, כבשו עשרת שבטי-המדיארים ("עשרת החצים") את ארץ הונגריה ("אגן הקרפטים") ב-896 בהנהגת ראש-השבט הראשי, הנסיך ארפאד. שנותיו הראשונות של הכיבוש התאפיינו בשיעבוד העמים הסלאבים ששכנו באזורי האגן הקרפטי ובסמוך לנהרות טיסה ודנובה, ובעוד שהסלאבים עבדו את האדמה, המשיכו המדיארים במסעות ביזה ושוד. כקודמיהם ההונים היו הפשיטות המדיאריות מקור לאימה ופחד לעמי אירופה. פשיטות המדיארים הטילו את חיתתן על מרבית היבשת, מהים הבלטי בצפון ועד למצר קורינתוס שביוון בדרום ועד לחצי האי האיברי בדרום מערב. פה ושם, אף סייעו בידם שליטים אירופיים שונים, בהשתמשם בהם נגד יריביהם. על-כל-פנים, מקץ שני דורות כאלה, התעשתו שליטי-אירופה, התאחדו נגדם וב-955 הובסו המדיארים על ידי הקיסר הגרמני אוטו הראשון בקרב בשדה לך (לכפלד) ליד העיר אאוגסבורג בדרום בוואריה. תבוסה זו הביאה לסיום הפשיטות, והפכה את המדיארים לעם, היושב על אדמתו.
מנסיכות שבטית של עובדי אלילים לממלכה פיאודלית נוצרית
נינו של ארפאד, גזה הראשון כבר נשא בתואר של מנהיג בלעדי של שבעת השבטים המדיארים. גזה (Géza) כפה את מרותו על שאר מנהיגי השבטים, קיבל על עצמו את הנצרות ב-975, והזמין לארצו מיסיונרים. יחד עם זאת, הוסיף גזה לסגוד, גם לאלים הפגאניים ומשהעירו לו על כך, התרעם ואמר, "אני איש עשיר, ביכולתי להקריב קרבנות להרבה אלים". גזה השיא את בנו אישטוואן הראשון (ידוע במערב כ"סטפן", או כ"שטפן") לגיזלה, ביתו של קיסר גרמניה. גזה התכוון ליצור בהונגריה ארץ דוגמת ארצות המערב, וציווה כי בנו אישטוואן (István) יהיה ליורשו. בכך סטה מן המסורת השבטית לפיה עם מות המלך, יורש אותו המבוגר שבבני משפחת המלוכה.
אישטוואן הראשון היה למייסדה של הממלכה ההונגרית. הוא הוכתר למלך ב-1000 לספירה. ב-1001 קיבל מן האפיפיור סילבסטר השני הכרה כמלך, ואת הסמכות למנות בישופים. האגדה ההונגרית אומרת כי בתחילה סירב לו האפיפיור, אך לאחר התערבותו של המלאך גבריאל שינה האפיפיור את דעתו. לציון אירוע זה מוצב ב"כיכר הגיבורים" בבודפשט, פיסלו של המלאך גבריאל. ב-1006 הצליח אישטוואן לייצב את כוחו אל מול מתחריו השבטיים, ואל מול גורמים שרצו לחבור לכנסיות המזרחיות באימפריה הביזנטית. אישטוואן ניסה להפוך את הונגריה למלוכה פיאודלית, חילק אותה למחוזות, והעמיד בראשם נציבים מטעמו. אישטוואן שלט ביד ברזל, אך הפיכת המדיארים לעם נוצרי מערב אירופי פיאודלי היושב על אדמתו לא הייתה קלה. הבישוף גלרט, אשר הוזמן על ידי אישטוואן מאיטליה על מנת להמיר את דתם של המדיארים לנצרות, נתפס על ידי עובדי אלילים, וגולגל בחבית, שבתוכה מסמרים, מגבעה נישאה בבודא אל נהר הדנובה. כיום נושאת הגבעה את שמו "גבעת גלרט".
התבססות והתרחבות
יורשיו של אישטוואן המשיכו בדרכו, והפכו את הממלכה ההונגרית החדשה לממלכה חזקה ולכח מקומי שיש להתחשב בו. יורשים אלו, ובמיוחד קלמן, מלך הונגריה שכונה "קלמן בעל הספר" עמדו בפני פלישות של מלכים גרמנים, של אבירים העוברים בדרכם מזרחה במסגרת מסעי הצלב, ושל שבטים נודדים ובנוסף התמודדו עם מעצמות אזוריות אחרות על השליטה בבלקנים. דורות רבים נלחמו ההונגרים על השליטה בחבל דלמטיה עד שבלה השלישי, מלך הונגריה כבש את דלמאטיה במלחמה עם הרפובליקה של ונציה. בלה גם נישא לאחותו של פיליפ השני, מלך צרפת, ובכך חיזק את הידידות בין ההונגרים ובין המעצמות הקתוליות במערב. בתקופה זו נראתה הונגריה במערב כחזית המלחמה המשולשת נגד עובדי האלילים, נגד הטורקים והאסלאם ונגד הכנסיות המזרחיות. בשנים אלו הביסו ההונגרים את הממלכות הסלאביות הקטנות בדרום, והתרחבו לתחומי קרואטיה וסלובקיה, כמו גם לתחומי שליטתם של הסרבים והבולגרים.
ב-1217 החליט המלך אנדראש השני לצאת למסע הצלב החמישי. למימון המסע מכר שטחי אדמה רבים לאצילים הרמים, המכונים "מגנאטים", אשר זו הפעם הראשונה הופיעו ככח אחיד בעל עמדה משלו. עם שובו ממסע הצלב מצא אנדראש כי המגנאטים השתלטו על הממלכה, תוך שהם דוחקים בני מעמדות אחרים, ובמיוחד את האצולה הבינונית. אנדראש הוציא ב-1222 את "בולת הזהב" (Aranybulla) - הצהרה מלכותית ששימשה מעין חוקה, בה קבע את הסדר הפיאודלי במדינה, סדר שהחזיק מעמד עד למאה ה-19. הבולה חילקה את אדמת הונגריה לאצילים, ונתנה להם זכויות אבסולוטיות באדמותיהם. האצילים והכמורה היו פטורים מתשלום מיסים לאוצר המדינה, והוקמה מועצת אצילים שייצגה אותם בפני המלך. הסדר זה נתן כח רב לאצולה על חשבון המלך, על אף שמטרתו הייתה לקשור את האצולה הסוררת בקשרי נאמנות למלך. כן גרם ההסדר להידרדרות במצבם של הצמיתים. הבולה כללה אף איסור על יהודים לשמש במשרות מסוימות, אם כי העניקה זכויות אוטונומיות כמעט למתיישבים הגרמנים בטרנסילבניה, שהובאו לשם על ידי מלכים הונגרים קודמים.
הפלישה המונגולית ותוצאותיה
ב-1241 פלשו המונגולים להונגריה והביסו את צבאו של המלך בלה הרביעי ליד העיר מוהי, הסמוכה לנהר טיסה. המלך בלה הרביעי נמלט משדה הקרב והמונגולים המיטו חורבן על הונגריה, ולפי ההערכות הרגו בחרב כשליש מן האוכלוסייה. המונגולים נסוגו באותה שנה כאשר הגיעו הידיעות על מותו של אוגדי חאן, והותירו אחריהם ארץ חרבה. בלה הרביעי שב לשלוט בארצו ופתח במבצע ביצורים נרחב, שלווה בקולוניזציה מקיפה של חבלי ארץ בלתי מיושבים בגבולות הממלכה. בלה יישב בתחומי הונגריה את שבטי הקונים, ואף הזמין מתיישבים וסוחרים מגרמניה.
בניית הערים המבוצרות החדשות, וקו הביצורים החזק, גבתה מבלה מחיר כבד. הוא נצטרך לשם כך לעזרתם של המגנאטים, ואלו חיזקו את כוחם, עד כדי התערערות של השלטון המרכזי. באחרית ימיו של בלה, נאבק עמו בנו אישטוואן החמישי, מלך הונגריה, והכריח אותו למסור לו את אזור טרנסילבניה.
עם מותו של אנדראש השלישי נכחד בית ארפאד ופרצה מלחמת אזרחים על הירושה שנמשכה יותר משני עשורים והסתיימה בניצחונו של קארוי רוברט (קארוברטו), נכד של מריה מהונגריה.
אברהם אבא ורנר
הרב אברהם אבא ורנר (ה'תקצ"ז, 1837 - י' בטבת ה'תרע"ג, 20 בדצמבר 1912) היה רב ליטאי, הרב הראשי לפינלנד ורבה הראשון של קהילת מחזיקי הדת בלונדון.
ביוגרפיה
נולד לרב יעקב וורנר בטלז ובצעירותו למד אצל אביו הרב. בגיל 17 התחתן עם סימה גיטל, נכדתו של הרב יעקב ליפשיץ מקובנה. כיהן כרב בוואגר וכדיין בטלז. בין השנים תרמ"א-תרנ"א כיהן במשרת הרב הראשי של פינלנד, אז פרובינציה באימפריה הרוסית. ב-1891 נקרא לעמוד בראש קהילת מחזיקי הדת של יוצאי ליטא שהתארגנה באיסט אנד של לונדון, וכיהן כמנהיג הקהילה עד פטירתו בשנת 1912. מחליפו בתפקיד היה הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
הרב ורנר תמך בתנועה הציונית והשתתף כציר בכמה מהקונגרסים העולמיים. לפי הצעת הרצל שכיבד אותו, התמנה כנשיא הכבוד של הוועד המנהל של מועדוני המניות של אוצר התיישבות היהודים בלונדון.
משפחתו
לזוג ורנר נולדו אחד עשר ילדים. מהם נודע בנו הרב ברוך חומה מחבר הספרים "מקור ברוך" על מקור הברכות והתפילות וזמן תיקונן, ו"מזקנים אתבונן" על חידוש הסמיכה וממייסדי אספת המורים. נכדו ברנרד חומה כתב ספר על תולדות מחזיקי הדת שבלונדון ובו פרק על קורות חייו של סבו כולל נספחי קטעי מקור.
בוריס גרבנשצ'יקוב
גרבנשצ'יקוב בוריס בוריסוביץ (ברוסית: Гребенщиков Борис Борисович, נולד ב-27 בנובמבר 1953, בלנינגרד, ברית המועצות), הידוע גם בראשי התיבות ב"ג (BG). הוא זמר, משורר ומוזיקאי המשויך לרוק רוסי ומנהיג להקת אקווריום.
בוריס יסד את להקת "אקווריום" עם חבר הילדות שלו, אנאטולי גוניצקי (ג'ורג'), יוצר ומחזאי בז'אנר האבסורד, סביבות 1972. גרבנשצ'יקוב נחשב לאחד "האבות המייסדים" של מוזיקת הרוק הסובייטית והרוסית, דמות פולחן ואחת האישויות הבולטות של דור הפרסטרויקה. הודות לתרומה האישית שלו, זכה להצלחה בלתי מעורערת במהלך תקופה משנות השמונים של המאה העשרים, ועד היום. על יצירותיו כתובה אנציקלופדיה שלמה ברשת ("מילון עזר לב"גולוגים ואקווריומופילים של פבל סברוב"), ופרשנויות רבות קיימות על משמעויות שיריו.
תחילת הדרך (1953–1979)
גרבנשצ'יקוב, למרות השכלתו הריאלית בתחום של מתמטיקה שימושית, היה צרכן נלהב של תרבות ובמיוחד מוזיקה: עוד בתקופת בית הספר היה מעריץ גדול של להקת הביטלס, לאחר מכן התעמק ביצירתיו של בוב דילן. בוריס התמלא הערכה עמוקה כלפיו, מה שהפך את אקווריום ללהקת בלוז חשמלי בסגנון לאו-פיי, ותוך כדי גם רגאי אקוסטי. השיר הראשון שתוכנן לגיטרה אקוסטית אי פעם היה הסינגל Ticket to the Ride של הביטלס, ואיתו אקווריום הופיעו פומבית ב-1973. לאחר תקופה קצרה של התנסויות עם שירים באנגלית, בוריס הגיע להבנה כי ישנה דרישה לשירי רוק ברוסית. שש השנים הבאות היו ניסיוניות: הקלטות ביתיות עם ציוד מאולתר, על הופעות גדולות אף לא דובר. חברי הלהקה חיו בסגנון היפי-סובייטי: הופיעו בהופעות ביתיות ושתו יין-פורט סובייטי זול.
משטר הסובייטי הקשה על נעורים פרועים, הקלטת שירים באופן רשמי היו מחוץ להשגה בשל ניסיונות ביטוי עצמי לא שגרתיים של להקה (רעשים מוזרים, קולות קיבה, מילים הפוכות, קטעי משפטים וכו') אוונגרד דוכאה כעניין של מדיניות המשטר. כמה הקלטות מאולתרות פרצו באותו (1973) זמן (“הפיתוי של אקווריום הקדוש",(Iskushenie svyatogo aquariuma)"משלי רוזן דיפפוזור"(Pritchi Grafa Diffuzora),"מינואט לאיכר"(“Menuet Zemledeltsu”))והיו לא מקצועיות בכלל, אך הפגינו שנינות בלתי רגילה, ארודיציה ותוכן מתוחכם, התעמקות בפילוסופיה של מזרח הרחוק ומיסטיציזם, שמאוחר יותר הפכו לסגנון כתיבה של ב"ג.
השנים הקלאסיות והיציאה מהמחתרת (1980–1988)
תחילת שנות השמונים מהווה נקודת ציון ביצירה של ב"ג ולהקתו. ארטיום טרויצקי מבקר רוק סובייטי ידוע, ודמות מאוד משפיעה, הזמין את אקווריום להופיע בפסטיבל הרוק של טביליסי (1980), שבו הופיעו להקות "מאושרות" על ידי הממשל. "אקווריום" לא קיבלה שם פרסים, אך ללהקה הייתה הזדמנות לפרוץ כלי שליטה אידאולוגיים על ידי מוזיקת רוק. לעומת שאר המשתתפים "אקווריום" התנהגה בצורה שערורייתית ויוצאת דופן על הבמה, מה שזעזע את המארגנים וגרם למעשה להחרמת הלהקה. לאחר האירוע הזה גרבנשצ'יקוב פוטר מעבודותיו במכון מחקר, גורש מהקומסומול, (הוא חידש את חברותו מאוחר יותר), ופעילותו על הבמה הופסקה. ב"ג ומרבית חברי להקה עברו לפעילות מוזיקלית מחתרתית ל-7 שנים הבאות. עם כל זאת ללהקה הייתה הצלחה מסחררת אחרי הפסטיבל, והיא המשיכה בהופעות-דירה אקוסטיות של חברים. שירים התחילו להתפרסם ויצאו כמה בוטלגים. בשנת 1981 הלהקה נכנסה למועדון הרוק של לנינגרד ותוך 5 שנים הוציאה 5 אלבומים: "האלבום הכחול" (1981), "המשולש" (1981), "החשמל" (1982), "אקוסטיקה" (1982) ו"טאבו" 1982. בשנת 1982 ב"ג עזר למייק נאומנקו להוציא אלבום "LV", והפיק את האלבום הראשון של ויקטור צוי - "45". ב-1983 יצא אלבום נוסף - "רדיו אפריקה". בשנת 1984 יצא האלבום "איכטיולוגיה", שהתבסס על הקלטות ביתיות של הלהקה. בשנת 1986 יצא האלבום "עשרה חצים", בו הופיע שירו הידוע, "עיר זהובה", שהופיע מאוחר יותר בסרט הקאלט "אסא". באותה שנה יצאו שירים של "אקווריום" שהופצו לראשונה במערב, בתוך אוסף-ספליט מרובע שנקרא "RED WAVE, 4 UNDERGROUND BANDS FROM THE USSR" שמומן על ידי ג'ואנה סטינגרי, ונמכר בחנויות מוזיקה בארצות הברית. חוץ מאקווריום באוסף היו עוד שלוש להקות: "קינו", "אליסה" ו"משחקים מוזרים" ששיריהם הוברחו אל מחוץ לברית המועצות והופצו על ידי לייבל קטן מהוליווד, קליפורניה. באותו זמן הרבה להקות סובייטיות היו אסורות, או שהופעותיהן היו מוגבלות בפומבי. ב-1986, כאשר האלבום יצא לאור בחו"ל, הפופולריות של להקה עלתה עוד יותר, אומנם לא ניתן היה לדבר על יציאה מהמחתרת: הלהקה כמעט ולא הופיעה ולא הוזכרה ברדיו וטלוויזיה.
דן זהבי
דן זהבי (בדנית: Dan Zahavi; נולד ב-6 בנובמבר 1967 בקופנהגן) הוא פילוסוף דני, פרופסור העומד בראש מועצת המחקר של המרכז לחקר הסובייקטיביות באוניברסיטת קופנהגן.
זהבי נולד בקופנהגן שבדנמרק לאב ישראלי ולאם דנית. למד באוניברסיטת קופנהגן וכן באוניברסיטה של לוון בבלגיה.
כתביו מתמקדים בפנומנולוגיה ובעיקר בפילוסופיה של הוסרל. זהבי הוא עורך-שותף של כתב העת "פנומנולוגיה ומדעי הקוגניציה" (Phenomenology and the Cognitive Sciences). בשנת 2006 זכה זהבי בפרס על מחקריו ממשרד המדע הדני ובשנת 2007 נבחר כחבר בחברה הדנית המלכותית למדע ורוח.
השיטה המטרית
השיטה המטרית מייצגת את יחידות המידה המקובלות ביותר בעולם למדידות גדלים פיזיקליים המסודרות על פיה, והן קרויות מערכת היחידות הבינלאומית או SI. כך לגבי רוב המדינות בעולם, לעומת השיטה האימפריאלית בארצות הברית המצויה בעיקר שם.
על פי השיטה כל יחידת מידה יכולה לגדול או לקטון בכפולות של 10 כשלכל כפולה כזו יש תחילית (שמקורה בלטינית). למשל 1000 מטרים הם קילומטר אחד, 0.001 מטרים הם מילימטר אחד.
יחידת המטר נקבעה בתקופת המהפכה הצרפתית. היא נקבעה כחלק העשרה מיליון של המרחק בין קו המשווה לקוטבי כדור הארץ. מאחר שהמרחק המדויק לא היה ידוע אז, וגם אינו ידוע כיום, אלא עם שיפור המדידות הוא הולך ונעשה מדויק יותר, הרי שהיה צורך לשמר את המטר התקני המקורי, והוא מצוי במוזיאון המדידות בסבר ליד פריז. נכון ל-2022 ישנה הגדרה מדויקת יותר: מטר אחד הוא המרחק שעוברת קרן אור בריק בזמן של 1 חלקי 299,792,458 שניות.
מאחר שמקובלת במתמטיקה היומיומית השיטה העשרונית, הרי שגם המטר הוא חלק מהשיטה באופן הבא, וחלוקותיו הם:
יחידות הקטנות מהמטר משמשות למדידת אורך גופים קטנים יחסית.
יחידה גדולה יותר המבוססות על כפולות עשרוניות של המטר היא הקילומטר (אלף מטר). הקילומטר משמש כיחידת מרחקים בין מקומות על כדור הארץ. ראו גם: שמות מספרים.
יחידות שטח מבוטאות במטר וחלקיו, בציון "-"ר" (מ"ר = מטר רבוע (מרובע), סמ"ר וכו') לציון שטח משתמשים גם במונח "דונם" ( = 1000 מטר מרובע).
ביחידות בעלות שלושה ממדים משתמשים במושג "מעוקב", כמו למשל סמ"ק (סנטימטר מעוקב) ומ"ק (מטר מעוקב, או בקיצור, "קוב").
גם יחידת הנפח ליטר נגזרת מהשיטה המטרית – נפח של ליטר אחד שווה לדצימטר מעוקב. במקור גם יחידת המסה קילוגרם הוגדרה כנגזרת של השיטה המטרית: מסתו של ליטר מים (בתנאים סטנדרטיים של לחץ אטמוספירה אחת וטמפרטורה של 4 מעלות) היא קילוגרם אחד.
כשמשתמשים ביחידות גדולות מאוד, החורגות מכדור הארץ, השיטה המטרית על גווניה אינה מעשית, ולמשל בתחום מערכת השמש כבר נוהגים להשתמש ביחידה אסטרונומית, שהוא המרחק הממוצע בין כדור הארץ לשמש.
ז'ואאו פיגיירדו
ז'וֹאָאוּ בָּטִיסְטָה דֶּה אוֹלִיבִיֶּירָה פִיגֻיֶירֵדוֹ (בפורטוגזית: João Batista de Oliveira Figueiredo; 15 בינואר 1918, ריו דה ז'ניירו - 24 בדצמבר 1999, ריו דה ז'ניירו) היה איש צבא ופוליטיקאי ברזילאי, אשר כיהן כנשיא ברזיל בין השנים 1979-1985. פיגיירדו היה הדיקטטור הצבאי החמישי ואחרון בתקופת הדיקטטורה הצבאית בברזיל.
תקופת השלטון של פיגיירדו התאפיינה בהתמודדות עם המשבר הכלכלי העמוק שפקד את ברזיל (ומדינות אחרות בעולם, כולל ישראל) במחצית הראשונה של שנות ה-80. החוב הלאומי של ברזיל עבר את סף המאה מיליארד דולר והאינפלציה השנתית הגיעה ליותר מ-230%. על מנת לקבל סיוע מקרן המטבע הבינלאומית, נאלצה הממשלה לקצץ את הוצאותיה בצורה משמעותית, דבר שפגע פגיעה נוספת בשכבות החלשות של החברה.
במישור הפוליטי, המשיך פיגיירדו את תהליך הדמוקרטיזציה האיטי שהתחיל קודמו, ארנסטו גייזל. עם עלייתו לשלטון, הבטיח פיגיירדו "להפוך את ברזיל לדמוקרטית". מיד עם תחילת הקדנציה שלו הכריז על חנינה פוליטית, שאיפשרה את חזרתם של עשרות מתנגדי הדיקטטורה שחיו בגלות. בשנת 1980 בוטלה המערכת הדו-מפלגתית, דבר שאיפשר ריבוי מפלגות האופוזיציה. בשנת 1983 יצא העם לרחוב בדרישה לקיומן של בחירות דמוקרטיות ישירות באופן מיידי, בהפגנות המוניות שסיסמתן הייתה "ישירות מיד" (Diretas Já). אך פיגיירדו בלם דרישה זו בקונגרס.
פיגיירדו סיים את הקדנציה שלו ב-15 במרץ 1985 מבלי שהחזיר את הבחירות הישירות למדינה. אולם הוא קידם את התמודדותם של מועמדים אזרחיים לנשיאות, ובכך סיים 20 שנים של שלטון צבאי בברזיל. מועמדו של פיגיירדו, פאולו מלוף, הפסיד בקונגרס למועמד האופוזיציה המוערך טנקרדו נווס. נווס נפטר מבעיות לב מספר ימים לפני שהיה אמור לעלות לשלטון ובמקומו עלה סגנו, ז'וזה סרניי.
קריירה מוקדמת
ז'ואאו פיגיירדו נולד בריו דה ז'ניירו, דאז המחוז הפדרלי (מושב הבירה) של הרפובליקה הברזילאית הראשונה, בשנת 1918. הוריו היו אוקלידס דה אוליביירה פיגיירדו וולנטינה סילבה אוליביירה פיגיירדו. במהלך המהפכה החוקתית בברזיל, אביו של ז'ואאו, שהיה איש צבא, הנהיג את הכוחות המורדים בממשל הפדרלי בעמק נהר פראביה. המהפכה אמנם נכשלה, אך נותרה ההתנגדות המרה לשלטונו הדיקטטורי של ז'טוליו ורגאס שכונה "המדינה החדשה". לז'ואאו היו שלושה אחים שכולם היו מעורבים בשירות הכוחות המזוינים של ברזיל במהלך חייהם. בצעירותו עבר ז'ואאו עם משפחתו לגור בפורטו אלגרה, בירת מדינת ריו גראנדה דו סול, איפה שאביו הועלה לפיקוד על רגימנט חיל רגלים מוצב.
ב-9 באפריל 1935 נסע ז'ואאו פיגיירדו לאקדמיה הצבאית דה ריאלנגו. את לימודיו באקדמיה השלים בשנת 1937, בתור תלמיד מצטיין במקום הראשון בכיתתו. ב-15 בינואר 1942 התחתן עם דולצ'ה מריה דה גימאראס קסטרו, אותה פגש בבאירו דה טיג'וקה בעיר ריו דה ז'ניירו. מנישואיהם נולדו להם שני ילדים: פאולו רנאטו דה אוליביירה פיגיירדו וז'ואאו בטיסטה פיגיירדו פיליו. בשנת 1940 הועלה פיגיירדו לדרגת לוטננט ראשון ובשנת 1944 הועלה לדרגת קפטן. פיגיירדו בלט כמורה לרכיבה באקדמיה הצבאית דה ריאלנגו. בשנת 1952 הוא הועלה לדרגת מייג'ור. בשנת 1953 סיים את הקורס באקדמיה לקבלה למטה הכללי של הצבא. בין השנים 1955–1957 השתתף במשלחת הצבאית הברזילאית בפרגוואי. בשנת 1956 הוא קיבל את מדליית המרשל ארמס דה פונסקה, על שזכה במקום הראשון בשלושת הקורסים בקריירה שלו: האקדמיה הצבאית, בית הספר לשיפור קצינים והאקדמיה של המטה הכללי של הצבא.
בשנת 1958 ז'ואאו בטיסטה פיגיירדו הועלה דרגת לוטננט קולונל. בין השנים 1959–1960 עבד בשירות המחלקה השלישית של המטה הכללי של הכוחות המזוינים. בשנת 1961 עבד בתור המזכיר הכללי של המועצה לביטחון לאומי. בשנת 1964 הועלה פיגיירדו לדרגת קולונל ומונה לראש הסוכנות הלאומית לשירות המודיעין (SNI) בריו דה ז'ניירו. פיגיירדו אמנם לא היה מעורב בהפיכת 1964 שהחלה את הדיקטטורה הצבאית בברזיל אך עם הזמן נכנס לשורות הכת הצבאית ששלטה בראש הדיקטטורה. בשנת 1966 הועבר בתפקיד לפקד על חיל המוצב הציבורי בעיר סאו פאולו, ובשנת 1967 על בריגדת חיל הפרשים המוצבת בריו דה ז'ניירו, שם שהה עד 1969, אז הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. ז'ואאו פיגיירדו הועלה בידי הנשיא הצבאי, ארטור דה קוסטה אה סילבה, לדרגת הפיקוד העליון של הארמייה השלישית, זמן קצר לאחר מכן עמד בראש הקבינט הצבאי של הנשיא אמיליו גרסטזו מדיסי. בשנת 1974 הוא הועלה לדרגת גנרל וקיבל מחדש את תפקיד ראש הסוכנות הלאומית לשירות המודיעין, תפקיד אותו מילא עד 1978.
נשיא ברזיל
עם סיום הקדנציה של הנשיא ארנסטו גייזל, ז'ואאו פיגיירדו נתמך בידי האחרון להיבחר בבחירות עקיפיות לנשיאות ברזיל. הבחירות העקיפיות נקבעו בפועל בתוך ההנהגה הצבאית של המשטר הדיקטטורי ופיגיירדו אכן נבחר לכהן בתור נשיא ברזיל החמישי בתולדות השלטון הדיקטטורי וה-30 מאז הקמת הרפובליקה בידי דאודורו דה פונסקה. פיגיירדו הושבע לנשיא ב-15 במרץ 1979. הנשיא החדש ניסה לשמור על שלמות תמיכתו בקרב הפלגים המתחרים של הצבא על ידי הפצת תפקידים פוליטיים בעלי השפעה בין מתונים לרדיקלים בשורות ההנהגה של הכת הצבאית. בתחילה, פיגיירדו שמר על שימור תפקידו של שר האוצר מתקופת גייזל, אנריקה סימונסן, שמדיניותו שמרה על צמיחה כלכלית יציבה בברזיל בעיצומו של מיתון עולמי. עם זאת, כאשר סימונסן הביע את אמונתו שברזיל תצטרך להתפשר על הצמיחה כדי למנוע אינפלציה מהירה, פיגיירדו סירב לקבל את ההערכה הזאת. אחרי הכל, ההתפשטות המתמשכת של הכלכלה סייעה לבודד את המשטר הצבאי מהסתייגות האופוזיציה ולשמור על השליטה בתהליך הליברליזציה שהחלה בתקופת גייזל. במקום להפחית את הצמיחה הכלכלית ולפחות את ההון הפוליטי של הממשל שלו, עודד פיגיירדו את התפטרותו של סימונסן והחליף אותו בדלפים נטו, תומך מרכזי ומקורב אל הנהגת הכת הצבאית.
דלפים נטו הבטיח לציבור כי הצמיחה יכולה להימשך, נקט מדיניות דומה לזו שהוא נוקט בתקופת נשיאות קוסטה אה סילבה ומדיסי, וציפה לתוצאות חיוביות. עם זאת, תוכנית הפיתוח הלאומית שלו לא הכילה את הערכות התקציב הנדרשות ולא הצליחה להכיר בשינויים משמעותיים בהקשר הכלכלי הלאומי והעולמי אשר התפתחו מאז סוף שנות השישים. בעוד שקודמיו של פיגיירדו; אומברטו קסטלו ברנקו וקוסטה אה סילבה, העדיפו שליטה באינפלציה, צמצום הגירעון ומשיכת סיוע חוץ, קודמו של פיגיירדו, גייזל, הכפיל את החוב הלאומי ועיוות את מאזן התשלומים. בנוסף, "הנס הכלכלי" שהחל בתקופת מדיסי היה תלוי בהיקף עצום של השקעות זרות פרטיות, שלא זרמו בצורה חופשית במהלך מיתון עולמי. לאחר שהונדס "הנס הכלכלי" של ברזיל על רקע אזהרות בשפע כי המדיניות הלא שגרתית תעורר את האינפלציה, היה דלפים נטו חירש לביקורת מצד כלכלנים אחרים והתעוור מהשבחים והעידודים מהקהילה העסקית של ברזיל. עד מהרה תוכנית הפיתוח שלו נכשלה, ובשנת 1982 פנתה ברזיל לקרן המטבע הבינלאומית כדי להימנע ממחדל בחובות חוץ.
המשך פעילות הארגון האופוזיציונרי ה"איחוד החדש" בראשות לואיז אינסיו דה סילבה רק הוסיף לחוסר יכולתו של ממשל פיגיירדו להימנע ממיתון ולשלוט באינפלציה של הכלכלה הברזילאית עקב שביתות עובדים. מנהיגי העבודה ארגנו שביתות רחבות היקף בשנים 1979, 1980 ו-1981, ובכל פעם נאבק פיגיירדו להפעיל את סמכות המשטר הצבאי נגד השביתות הללו. הוא עצר את אינסניו דה סילבה בחסות חוק הביטחון הלאומי וניסה לאסור על עסקים להתמקח ישירות עם הוצאת שביתות לפועל. למרות מאסרו של אינסניו דה סילבה, העובדים המשיכו לשבות ובכירים עסקיים התעלמו מבתי הדין לעבודה של המשטר הצבאי כדי לנהל משא ומתן להסדרים בין העובדים להנהלה. חוסר התיאום של ממשל פיגיירדו עם הקהילה העסקית, ששיתפה פעולה באופן עקבי עם הדיקטטורה מאז ההפיכה, חשף עוד יותר את חולשתו של המשטר הצבאי. בסופו של דבר, הנפילה הכלכלית ממדיניותם של דלפים נטו ופיגיירדו עלתה על המשבר הפיננסי שקדם להפיכה צבאית ב-1964. בשנה הראשונה לממשל של פיגיירדו, שנת 1979, קפצה האינפלציה ב-77 אחוזים, ובשנת 1983 היא הגיעה ל-211 אחוזים. גורם מדאיג לא פחות הוא העובדה שבשנת 1981 התוצר של ברזיל הצטמצם לראשונה בעידן שלאחר מלחמת העולם השנייה, וקצב הירידה בייצור התעשייתי המשיך לתוך שנת 1982. לאורך כל הדיקטטורה הצבא התייחס הממשל לאי הוודאות הכלכלית כגורם מרכזי שנועד להצדיק את ההפיכה בשנת 1964. "הנס כלכלי" שומש תחת משטר מדיסי במטרה לתרץ את הדיכוי האזרחי האכזר. כעת האופוזיציה יכולה הייתה להיעזר בחוסר היכולת הניהולית של המשטר הצבאי כדי לדרוש את השיבה של ברזיל לדמוקרטיה.
ככל שהתנועה לעבר ליברליזציה וחוסר הפופולריות של המשטר הצבאי התבררו יותר ויותר, ממשל פיגירדו חשש שבשיטה דמוקרטית חברי הכוחות המזוינים עלולים להתמודד למשפט על תפקידם בהפרות זכויות האדם הנרחבות והמתועדות היטב. נציגי הקו הקשה הזהירו מפני הפוטנציאל למשפטי נירנברג בסגנון ברזילאי, וכמנהיג לשעבר של ה-SNI, פיגיירדו הכיר בכך שהוא יכול בקרוב לעבור מנשיא לנאשם. במקום לקבל את השלכות פשעי המשטר, פיגיירדו תמרן תנועה עממית שדרשה חנינה לאלפי אסירים וגולים פוליטיים כדי לבודד את עצמו ואת עמיתיו מכתבי אישום פוטנציאליים. חוק החנינה מ-1979 אפשר לגולים הפוליטיים לחזור לברזיל ללא חשש מרדיפה וסיפק חנינה לאסירים פוליטיים. באותו הזמן, חוק החנינה גם אסר על בתי המשפט להעמיד לדין את אנשי מנגנון הביטחון המעורבים ב"פשעים מחוברים", הכינוי הרך לעינויים שביצע המשטר הצבאי על רקע האופוזיציה הפוליטית אליו.
לקראת הבחירות הבלתי מוגבלות לקונגרס הלאומי של ברזיל ולרשות הממשלה בשנת 1982, ממשל פיגיירדו ניסה לשמור על השפעתו הפוליטית של הצבא על ידי הכפשת פלגים בשורות האופוזיציה. בשנת 1965, תיקון החוקה בממשל קסטלו ברנקו אילץ את האופוזיציה כולה להתאחד לכדי מפלגה פוליטית אחת, התנועה הדמוקרטית הברזילאית, מתוך ציפייה שמבקריו השונים של המשטר הצבאי יתקשו לפתח מצע מפלגתי עקבי. עם זאת, בסוף שנות השבעים, פלגים שונים בתנועה הדמוקרטית הצליחו להשיג קונצנזוס פוליטי אחיד (אשר היה בלתי יציב לכל הפחות) והתאחדו לכדי אופוזיציה סדירה לשלטון הצבאי. בתקווה להשמיד את הקואליציה הבלתי צפויה של התנועה הדמוקרטית, בשנת 1979, הוציא פיגיירדו את "הצעת החוק לרפורמת המפלגה", שדרשה ארגון מחדש של המפלגה שבעקבותיה פיצל את התנועה הדמוקרטית והגביר את המתיחות האזורית, המעמדית והאידאולוגית בתוך האופוזיציה, אשר כללה פלגים פוליטיים שונים משמרנים ועד לקומוניסטים. מיד לאחר הצעת החוק ל"רפורמה במפלגה", התפלגה האופוזיציה לחמש מפלגות נפרדות והקשתה על האופוזיציה להתארגן בצורה יציבה נגד המשטר הצבאי.