cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תנועות הנוער היהודיות הציוניות
הרקע לצמיחתן של תנועות הנוער הציוניות
לאחר מלחמת העולם הראשונה ובמהלך שנות ה-1920 קמו כעשרים וחמש תנועות נוער יהודיות ציוניות בעיקר במזרח ובמרכז אירופה. סניפים של התנועות הוקמו בצפון אמריקה ובארצות דרום אמריקה, בדרום אפריקה, בבולגריה, ביוון ובארץ ישראל. בקרב יהודי ארצות האסלאם היו אמנם התארגנויות מקומיות של נוער ציוני, אך תנועות הנוער הציוניות העולמיות כמעט ולא פעלו בארצות אלו. הסיבות לכך היו ששליחי התנועות מארץ ישראל או ממרכזי התנועות באירופה כמעט ולא הגיעו אליהם, אך גם העובדה שהרעיונות על תרבות נוער אוטונומית ומרד במסורת ובדת, שקידמו רוב תנועות הנוער, לא התקבלו בקרב הנוער היהודי בארצות אלו. בשנות ה-1950 הייתה פעילות ניכרת של כמה מהתנועות בארצות המגרב, למרות התנאים המגבילים מאוד של העוינות החברתית והשלטונית בארצות אלו.
במדינות הלאום החדשות שנוצרו לאחר המלחמה, פולין, רומניה, הונגריה, ליטא ולטביה, הורע מצב היהודים, שנחשבו למיעוט לאומי בלתי רצוי והאנטישמיות, העממית והמוסדית בהן התגברה. סיכוייהם של הצעירים היהודים להשתלב בחברה, בלימודים גבוהים ובפרנסה התמעטו. תנועות הנוער הציוניות שהציעו מסגרת חברתית תומכת והציבו את העליה לארץ ישראל כמטרה, היו דרך לצאת מהמצוקה שרבים חיו בה והציגו אפשרות למימוש אישי ולהשתתפות ביצירת חברה חדשה שתהיה טובה יותר ותבטא את זהותם הלאומית. תנועות הנוער שהציגו את החלוציות והקמת יישובים חדשים בארץ ישראל כמטרתן הציבו בפני הצעירים אתגר אישי ולאומי שראוי לממש אותו."'תמיד מטרה אחת ניצבה לנגד עינינו - העלייה לארץ ישראל. אך היה לנו ברור כי אין אנו רוצים להעתיק את עצמנו מארץ אחת לשנייה ותו לא. שאלנו את עצמנו מה נעשה בארץ החדשה ? ידענו שאין אנו רוצים להמשיך בארץ החדשה באותם הרגלי חיים שהננו רגילים להם פה. ידענו שאנו זקוקים לדבר חדש. לתמורה מהותית בכל דרך חיינו, חלמנו להיות דור צעיר ובריא מושרש בקרקע, קרוב לטבע.'"הצעירים שהתרחקו מהאמונה בדת שאפו לאמץ אורחות חיים המשוחררים מכבליה ולרכוש השכלה כללית. הצימאון להתוודע לתרבות הכללית, בעיקר לספרות העולמית וגם לספרות ההשכלה והתחיה היהודית, בא לידי ביטוי בספריות הרבות שקמו במרכזי היישוב היהודי בערים ובעיירות במזרח אירופה. בני הנוער מצאו בתנועות הנוער מסגרות שאיפשרו אורח חיים אחר: מפגשים בין בני שני המינים, תרבות נעורים מתחדשת תדיר, וקבוצת השתייכות שחיזקה אותם. "'הפעולה המוצלחת ביותר שתמיד הייתה חוויה עמוקה ורכזה סביבה בבת אחת את מרבית חברין ה'קן' היו התכנסויות בשבתות בשעות של בין הערביים לשירה בציבור...ישבנו מעגל בתוך מעגל, בנים ובנות מכל הגילים החל מגיל 13 עד 23 ויותר ושרנו בצוותא וסולו...עם הדלקת האור החלו הריקודים שגרפו למעגלים את כולם והיו נמשכים עד לשעות המאוחרות של הערב'"
תנועות הנוער הציוניות בין שתי מלחמות העולם
אחת הסיבות לכך שתנועות הנוער היהודיות הפכו לתופעה המונית בתקופה שבין שתי מלחמות העולם הייתה החיפוש של צעירים אחר אידאולוגיה ומסגרת פוליטית שיציגו פתרון למצוקתם ולתחושה של היעדר עתיד ליהודים באירופה. לא כולם פנו לציונות כאידאולוגיה וכמטרה אישית. רבים ראו במרקסיזם ובקומוניזם את התשובה הנכונה לבעיות החברה הכללית ובתוכה גם ליהודים וראו בהתפעלות את ברית המועצות כמודל לבניית חברה צודקת יותר, שבה ימצאו גם היהודים את מקומם. אחרים פנו לתנועת הבונד שדגלה בסוציאליזם ובאוטונומיה לאומית-תרבותית ליהודים בארצות מגוריהם, והצטרפו לתנועת הנוער שלה ה צוקונפט. תנועות הנוער הציוניות הציעו לצעירים דרכים שונות ומגוונות אל הפתרון הציוני. האידאולוגיה וההתארגנות שלהן היו קשורות בדרך כלל למפלגות השונות שפעלו בתנועה הציונית וגם בארץ ישראל. הן חלקו עקרונות דומים: חינוך לקרבה לטבע, לימוד עברית ותרבות יהודית והגשמה אישית בעלייה לארץ ישראל. הן קיימו פעולות חינוכיות בקבוצות קטנות המודרכות על ידי צעירים, וטיפחו סממנים חיצוניים דומים כמו סמלים, המנונים, מדים, מפקדים ומצעדים. התנועות קיימו כינוסים ארציים ובין-ארציים בהם עסקו בבירור האידאולוגיה שלהן והפיצו ביטאונים ועלונים שבהם הציגו את עמדותיהן בנושאים אידאולוגיים ואקטואליים. בשנות ה-1940 השתתפו בוגרי תנועות הנוער בארץ ישראל במאבקים לקראת הקמת המדינה והצטרפו ל, לפלמ"ח, לאצ"ל וללח"י.
תנועות הנוער שיתפו פעולה בפעולות שנועדו לקדם את מטרות הציונות, כמו הפגנות או ימי התרמה לקק"ל, אך היחסים ביניהן אופיינו גם במידה רבה של מתחים ותחרות. במציאות הפוליטית והחברתית הסוערת של התקופה היה לשיח על השקפת עולם ואידאולוגיה מקום נכבד בעולמם של בני הנוער והצעירים. חברי תנועות הנוער, ובעיקר מובילי הדעה שבהן, הרבו להתעמת ביניהם על גישות שונות לציונות שהיו מנוגדות באופן קוטבי, אך ויכוחים מרים התנהלו גם בין תנועות שהיו קרובות זו לזו בהשקפות העולם ובערכים. הוויכוחים היו על ניואנסים אידאולוגיים, על סגנון הפעילות בתנועה, או על הדגשים בהגדרת המטרות. חברי התנועות גילו עניין ומעורבות בשאלות אקטואליות שעמדו על סדר היום הציוני כמו היחסים עם המנדט הבריטי, צורות ההתיישבות הרצויות בארץ ישראל, תוכנית החלוקה של ועדת פיל ועוד. התנועות התחרו ביניהן על גיוס חניכים, על תקציבים ותמיכה של ההסתדרות הציונית ובעיקר על חלוקת אישורים לעליה לארץ ישראל (סרטיפיקטים) לחבריהן. גם התנועות שצמחו בקרב בני הנוער באופן ספונטני ועצמאי, נקשרו תוך זמן לא רב למפלגות השונות שפעלו ונאבקו זו בזו בתוך התנועה הציונית וניסו לערב את חברי תנועות הנוער במאבקיהן. המאבק על כח והשפעה שהתנהל בין המפלגות הציוניות ובין תנועות ההתיישבות בארץ ישראל הגביר את הפוליטיזציה של תנועות הנוער והשפיע על מהלכים של פילוג ואיחוד שכמעט לא פסקו בין התנועות.
תנועות נוער ציוניות-סוציאליסטיות
תנועות אלו היו הקשורות לתנועת העבודה הציונית ולמפלגות הפועלים הציוניות-סוציאליסטיות. הן דגלו בשילוב אידאולוגיה סוציאליסטית עם הציונות, מתוך האמונה שהגשמת מטרות הציונות בארץ ישראל חייבת לבוא ביחד עם בניית חברה צודקת ושוויונית. תנועות אלה הכשירו את חניכיהן לקראת העלייה בעיקר בעבודה חקלאית בחוות שהתנהלו במתכונת קיבוצית. הן דגלו בחינוך לערכים לאומיים וסוציאליסטיים, טיפוח תרבות יהודית, לימוד השפה העברית והגשמה עצמית חלוצית. חניכיהן שעלו לארץ בדרך כלל בקבוצות מגובשות, הקימו קיבוצים חדשים או הצטרפו לקיבוצים קיימים בחסות הזרמים השונים של ההתיישבות הקיבוצית.
הקשר בין תנועות הנוער הציוניות לסוציאליזם: שני רעיונות מרכזיים משכו צעירים לתנועות הנוער: לאומיות ואוניברסליזם הומניסטי. הלאומיות התבטאה ברצונם להתאחד כעם ולהקים בית לאומי יהודי בארץ ישראל. האוניברסליזם לכאורה סותר את רעיון הלאומיות אך הצעירים שדבקו בו ראו באוניברסליזם בסיס חשוב לתביעתם לשוויון זכויות. הם ביקשו להקים בית לאומי שיחרוט על דגלו ערכים אוניברסליים הומניסטיים. ערכיו האוניברסליים ורוחו המהפכנית של הסוציאליזם השתלבו מבחינתם היטב באידאולוגיה הציונית. באמצעות הסוציאליזם ובמידה מסוימת אפילו בגרסתו הרדיקלית יותר - הקומוניזם, היו אמורים לבוא על תיקונם כל פגעי העולם: אי השוויון בין בני האדם, בין המינים, בין העמים ובכלל אלה גם תיקון מצבו של העם היהודי בעולם.
התנועות הציוניות-סוציאליסטיות הבולטות היו:
תנועות נוער ציוניות דתיות
תנועות הנוער הציוניות הדתיות נוסדו בסוף ה 1920. בעוד שהתנועות הציוניות-סוציאליסטיות ביטאו מרד בדת ובאורח החיים הדתי-מסורתי, התנועות הציוניות-דתיות טענו שקיים קשר בל יינתק בין האמונה הדתית לבין בניין ארץ ישראל, בניגוד לזרם האורתודוקסי, הלא ציוני, שהאמין בגאולה מן הגלות רק עם בוא המשיח. עקרונותיהן הוגדרו בצמד המילים תורה ועבודה - שילוב בין חיי העבודה והחלוציות לחיי התורה והרוח. תנועות אלו הקימו חוות הכשרה ברוח זו לשם הכנת החניכים לעלייה לארץ ישראל ובוגריהן עלו לארץ ישראל והקימו קיבוצים ויישובים חלוציים-דתיים. פעילותן של התנועות הדתיות באותה תקופה התנהלה בדומה לתנועות החילוניות. הקבוצות חולקו על פי גיל, התקיימו ערבי מועדון קבועים שעסקו הן בנושאים דתיים והן בנושאים כללים הקשורים לארץ ישראל וכמו בתנועות האחרות, הושם דגש על שימוש בשפה העברית. תנועות הנוער הדתיות-ציוניות ניסו למזג בין יסודות צופיים לבין שמירת ערכי התורה והמסורת וחינכו לקראת שינוי המציאות החברתית והגשמת החזון היהודי-לאומי.
תנועות הנוער הציוניות בארץ ישראל
בארץ ישראל ניכרה השפעת תנועות הנוער במספר תחומים מרכזיים: א. ההתיישבות העובדת - תנועות הנוער בגולה הכינו את חניכיהם בחוות הכשרה בעיקר לעבודה חקלאית. חניכי התנועות שעלו לארץ היו מקור עיקרי של כח אדם להקמת יישובים חדשים ולביסוס היישובים הקיימים.
ב. בתי הספר התיכוניים - חניכי התנועה היו גרעין קטן אך משפיע ביותר בבתי הספר בו למדו. הם היוו את הגוף הפעיל והמוביל במוסדות התלמידים, יזמו מפעלים, תבעו פעילות מכלל התלמידים וארגנו כנסים והפגנות.
ג. המאבק הציוני - חברי התנועה היוו גורם חשוב במאבק הציוני. החניכים פעלו במגוון נושאים: בכנסים, הפגנות, בתפקידי הסברה ובהתעוררות הרעיונית. הם מילאו תפקידים במשימות הגנה על היישובים והצטרפו להגנה, לפלמ"ח, האצ"ל והלח"י.
ד. דוגמה אישית - חברי התנועה הציגו בחיי היומיום שלהם את אורח חייהם התנועתי: פשטות לבוש, צניעות והסתפקות במועט, התנדבות ויושרה. חניכי התנועה סימלו בחברה היישובית נאמנות לרעיון הציוני ולהגשמה בעיקשות ובהתמדה.
על אף שתנועות הנוער לא הצליחו להתפשט לכלל האוכלוסייה ומשקלן ביישובים העירוניים היה קטן יחסית, הייתה להן תרומה חשובה לעיצוב דמותה של "המדינה בדרך".
תנועות הנוער הציוניות בתקופת השואה
בתקופת השואה נתנה פעילותן של התנועות מענה למצוקות הנוער. בתחילה היה זה בעיקר הנוער היהודי בגרמניה, שאיבד כמעט בן יום את עולם ההזדהות שלו. השיוך הגרמני של אותם נערים נלקח מהם. הם איבדו את מקומם בחברה והיו צריכים להתמודד עם הכפשות וקלון. תנועת הנוער הציונית קלטה את הצעירים ובני הנוער ונתנה להם מולדת רוחנית חלופית, מוקד הזדהות חדש וערכים חדשים. הפעילות בקן, השיחות, פעילויות הספורט, מחנות הקיץ וערבי השירה בציבור, כל אלה סייעו להם לעמוד מול תלאות התקופה. פעילויות תנועות הנוער נמשכו גם במחתרת בגיטאות, אפילו בתנאים הקשים ביותר.
ככל שהדבר התאפשר עסקו התנועות בארגון עלייה לארץ ישראל תוך כדי יצירת קשרים עם הגורמים בארץ, כשבני נוער צעירים היו צריכים להחליט כיצד לחלק את הסרטיפיקטים המעטים שקיבלו. התנועות המשיכו לקיים פעולות בהן דנו במצבה הגאוגרפי, הכלכלי והמדיני של ארץ ישראל, גם כשהעלייה כבר הייתה בלתי אפשרית. אף שהדבר נעשה בלתי רלוונטי דבקו בו הצעירים כאילו ההתעסקות בציונות ובחיי הקיבוץ ניחמה אותם והפיחה בהם חיים.
התנועות המשיכו את פעילותן גם כשהמצב החריף ונעשה כמעט בלתי אפשרי. רבים מחברי התנועות הצטרפו לפרטיזנים ועמדו בראש ההתקוממויות בגטו ורשה, גטו וילנה ובמקומות אחרים. במרד גטו ורשה לחמו הארגונים אי"ל, בהנהגת מרדכי אנילביץ', איש השומר הצעיר ואצ"י שהורכב מאנשי תנועת בית"ר. המרד היה אחד האירועים שהדגישו את מקומם המרכזי של חברי תנועות הנוער הציוניות במאבק. בבודפשט פעלו חברי תנועות הנוער במשותף ב"מחתרת תנועות הנוער הציוניות " והצילו יהודים רבים במתווי הצלה שנקטו בהם כמו "הטיול" .במסגרתו הוברחו אלפי יהודים צעירים וצעירות לרומניה כדי שיעלו לארץ ישראל. בית המלאכה של המחתרת לזיוף תעודות בבודפשט, צייד את היוצאים במסמכים מתאימים. בליווי חברי המחתרת ובהדרכתם יצאו בקבוצות קטנות, עלו על רכבות שהובילו אותם מבודפשט לערי השדה ומשם הוברחו אל מעבר לגבול. בהשראת מבצע ה"טיול" פילסו את הדרך לרומניה עוד אלפי יהודים ומשפחותיהם. לאחר מלחמת העולם השנייה לא הייתה אפשרות וגם לא רצון להמשיך לפעול במדינות שרוב היהודים בהן הושמדו. פעולת התנועות מנקודה זו והלאה התמקדה במחנות העקורים בגרמניה, אוסטריה ואיטליה.
תנועות הנוער הציוניות עם קום מדינת ישראל
הקמת מדינת ישראל השפיעה במידה משמעותית על תנועות הנוער הציוניות. עם הקמת המדינה נראה היה שהחלום הציוני שעמד בבסיס פעולתן של התנועות הוגשם, ועל כן היה עליהן להתמודד עם ערעור עולם המושגים והערכים המוכר שלהן. ערעור זה הושפע לא רק מהקמת המדינה אלא גם מתהליכים חברתיים, כלכליים ומדיניים שבאו לאחר ההקמה. העלייה ההמונית שהחלה בשנות ה-50 מארצות המזרח ומצפון אפריקה, הקמת מנגנון המדינה והפיתוח הכלכלי המהיר, לכל אלו הייתה השפעה ישירה על מעמד תנועות הנוער באותה תקופה.
בתחום הכלכלי נוצר צורך לפיתוח תעשייה על מנת להבטיח את עצמאותה הכלכלית של המדינה. לכן התפתחו ענפים חדשים שהצריכו מומחיות, השכלה גבוהה וידע מדעי וטכנולוגי. תפקיד האיכר, עובד האדמה, נדחק לקרן הזווית. הנוער עמד בפני בחירה בין המקצועות החדשים שעמדו במרכז ההתעניינות הציבורית לבין ההגשמה בקיבוץ שנראתה כלא רלוונטית יותר. ההזדמנויות הכלכליות שנפתחו עם קום המדינה עודדו את השאיפה לשיפור רמת החיים שהתבטאה בשיכון, לבוש ובידור והפכה למטרה לגיטימית. הורים רבים קידמו את ילדיהם לכיוון מקצועי ולרכישת השכלה שיבטיחו את מעמדם הכלכלי והחברתי בעתיד. מגמה זו נגדה את עקרונות תנועות הנוער שחינכו לפשטות ולצניעות. אולם השינויים ברוח התקופה לא הביאו לשינוי משמעותי בעקרונות ובפעילות של התנועות. אלו הקשורות לתנועת העבודה המשיכו להציג את ההתיישבות החקלאית בקיבוצים כיעד כמעט בלעדי והצורך הביטחוני שבהקמת קיבוצים באזורי הספר של המדינה הוצג כיעד החדש של הציונות.
תנועות הנוער כמעט ולא חדרו אל ריכוזי הנוער העולה שחיו במעברה ובעיירות הפיתוח. מספר המדריכים, הצעירים או הבוגרים, שהגיעו אליהם היה מועט ביחס לצרכים. המפגש בין המדריכים ילידי הארץ, הוותיקים, לבין הנערים והנערות העולים עמד בדרך כלל בסימן של תחושת זרות והתאפיין באי הבנה הדדית. התנועות ביקשו לסייע בהגשמת עיקרון הכור היתוך, שהכתיבה המדינה, לגרום לצעירים להשיל מעליהם את הגלותיות, ובכך בעצם להתכחש למסורת הקהילתית והמשפחתית שלהם, אך ההטפה לעקרונות הסוציאליזם ולאידיאל של עבודה חקלאית וחיי קולקטיב בקיבוץ לא מצאו הד בקרב הנוער במעברות ובעיירות הפיתוח.
היו רבים שהספידו באותה תקופה את תנועות הנוער, אך על אף המשבר שהתבטא בירידת מעמד התנועה בעיני הציבור, בירידה במספר החניכים, בחוסר תמיכה של ההורים ובירידה במספר החניכים שיצאו להגשמה, רוב התנועות המשיכו להתקיים. התנועות הבינו שבעקבות השינויים והתמורות הן ידרשו להתאים עצמן למצב החדש. עד לשנות השבעים, כיוונו כל התנועות כמעט את חניכיהן להגשמה בחיי קיבוץ, וחניכי התנועות התגייסו לשירות צבאי בנח"ל, במסגרת גרעינים שיועדו להקמת יישובים חדשים או להשלמה ביישובים קיימים. עם הזמן נדחקה האידאולוגיה הציונית והדרישה לצאת להגשמה בקיבוץ ותנועות הנוער התמקדו ביצירת מסגרות חברתיות-גיליות שבהן יחוו החניכים חוויות נוער צופיות. כיום, תנועות הנוער הציוניות כבר לא קיימות בדפוסן המקורי, התנועות שנשארו מאותה תקופה עברו גילגולים רבים, שינו את מטרותיהן והתאימו עצמן לחברה החדשה
אם כי ברמה ההצהרתית לא חלו שינויים מהותיים.
פרובינקיה גאליה קיסאלפינה
קישורים חיצוניים
Galia
הוקי רולר
הוקי רולר הוא ענף משחק ספורט קבוצתי הדומה להוקי קרח, ממנו התפתח. במשחק משתתפות שתי קבוצות, שמנסות להבקיע דיסקית או כדור פלסטיק לשער הקבוצה היריבה, באמצעות מחבט ייעודי בעל להב מעוקל ותוך כדי החלקה על רולרבליידס. הקבוצה שהבקיעה יותר שערים מיריבתה היא המנצחת במשחק.
שני גופים מתחרים מנהלים את ענף ההוקי רולר בעולם. האחד הוא פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית (IIHF, ראשי תיבות של International Ice Hockey Federation) בו חברות 74 מדינת נכון ל-2015. גם הפדרציה הבינלאומית לספורט הגלגיליות (FIRS) מנהלת טורנירים משלה בענף.
הגוף המנהל את הענף בישראל הוא התאחדות ההוקי קרח הישראלית, שהיא חברה ב-IIHF מאז 1991.
הוקי רולר הוא ענף ספורט לא אולימפי.
נתונים בסיסיים
במשחק הוקי רולר משתתפות 2 קבוצות המונות 6 שחקנים כל אחת: 5 שחקני שדה ושוער (במקרים מסוימים, כגון פיגור לקראת סיום המשחק, נוהגים להוציא את השוער ולהכניס שחקן שדה נוסף כדי לנסות ולהשוות). מטרת המשחק היא לחבוט את הדיסקית אל תוך שער היריב באמצעות מקלות הוקי - מחבטים בעלי להב מעוקל בקצוותיהם, והקבוצה אשר חבטה את הדיסקית יותר פעמים לתוך שער הקבוצה היריבה היא המנצחת.
ארבעת שחקני השדה שעל המגרש מתחלקים בדרך כלל לשני מגינים ושני חלוצים. בפועל כל ארבעת השחקנים משתתפים במאמצי ההגנה וההתקפה גם יחד.
משחק הוקי רולר נמשך שתי מחציות בנות 25 דקות כל אחת. אם בתום המחציות לא הושגה הכרעה, מתקיימת הארכה בת 5 דקות, שנערכת בשיטת "שער זהב" - הקבוצה הראשונה להבקיע בהארכה מוכרזת כמנצחת. אם המשחק לא הוכרע לאחר ההארכה, מתקיים דו-קרב מכות עונשין.
הוקי רולר הוא משחק מהיר ומתיש, ומסיבה זו מחליפות הקבוצות את השחקנים על הקרח לעיתים תכופות - כל חצי דקה עד דקה. ההחלפה יכולה להתבצע כאשר המשחק מופסק מסיבה כלשהי, או תוך כדי שהמשחק משוחק (באנגלית: changing on the fly). לצורך כך נרשמים בסגל של כל קבוצה למשחק הוקי בינלאומי 16 שחקנים ועוד שני שוערים.
בשונה מהוקי קרח, השחקנים לא יכולים לפגוע אחד בשני בעזרת המותניים או הכתף, מה שמוריד באופן משמעותי את רמת האגרסיביות. המשחק עצמו דורש מיומנות החלקה, זריזות, אגרסיביות, מיומנות גבוהה בשליטה בדיסקית באמצעות מקל ההוקי, תגובה מהירה ויכולת חבטה חזקה.
מגרש המשחק
המשחק משוחק על זירת פלסטיק מלבנית בעלת פינות מעוגלות, הסגורה סביבה בלוחות עשויים זכוכית אקרילית שקופה, על מנת למנוע מהדיסקית לצאת החוצה מהמגרש מצד אחד, ולאפשר לקהל צפייה במתרחש מצד שני. מבנה המגרש מאפשר המשך המשחק לאחר שהדיסקית פוגעת בקירות.
אורך המגרש הוא 60 מטר, ורוחבו 30 מטר.
את המגרש מחלק לשניים קו אמצע אדום.
בשונה מהוקי קרח, בהוקי רולר אין קווים כחולים.
עימות (FaceOff)
סמוך לכל שער מסומנים שני עיגולים בקוטר 4.50 מטר שנקודה מסומנת במרכזו. עיגול דומה משורטט במרכז המגרש. כמו כן, משורטטות שתי נקודות בין כל עיגול לקו מרכז המגרש. תשעת הסימונים האלה משמשים לעימות (faceoff) בין שני שחקנים יריבים, בעוד חבריהם ממתינים מחוץ לעיגול לדיסקית שתימסר לעברם. כל חידוש משחק בהוקי רולר נעשה באמצעות עימות בין שני יריבים, כאשר השופט מטיל את הדיסקית ביניהם וכל אחד מהם מנסה למסור את הדיסקית לחבריו לקבוצה. מיקום העימות על אחת מתשע הנקודות ייקבע לפי מיקום הפסקת המשחק, הסיבה להפסקתו, ונסיבות חידושו.
כיוון שכל חידוש משחק נעשה בעימות, יש חשיבות גדולה לשחקנים המחוננים ביכולת לנצח בעימות את יריביהם ולזכות בדיסקית עבור קבוצתם. אחוז ההצלחה בעימות הוא אחד מנתוני הסטטיסטיקה החשובים לשחקן הוקי רולר.
השער
גובה השער הוא 1.22 מטר ורוחבו 1.83 מטר. לפני פי השער משורטטת רחבת שער (באנגלית: Crease), שצורתה חצי עיגול. לשחקני שדה אסור להיכנס לרחבה כל עוד הדיסקית לא נמצאת שם, על מנת להגן על השוער ולאפשר לו לבצע את תפקידו.
דיסקית או כדור
דיסקית ההוקי - ה"פאק", העשויה מפלסטיק, קוטרה 7.5 ס"מ, עובייה 2.2 ס"מ ומשקלה 112 גרם. במגרשים לא תקניים, בהם גבולות המגרש נמוכים, מאשרת ה-IIHF לשחק עם כדור פלסטיק, שקוטרו 5 ס"מ, ומשקלו 75-85 גרם.
שופטים
על המגרש שלושה שופטים. השופט הוא בעל הסמכות העליונה בזירה. בנוסף לשופטים על המגרש ישנם שופטים מחוץ לו האחראים על ניהול שעון המשחק, אכיפת ביצוע עונשים על עבירות, ופסיקה על שער. במקרה של מחלוקת על שער ניתן, בהתאם לחוקי הליגה ובמידה וניתן, להיעזר גם בווידאו.
חוקי יסוד
בהוקי רולר ישנם שני חוקי יסוד הנוגעים לתנועת הדיסקית:
שחקן הוקי רולר נמצא בנבדל כאשר הוא חוצה עם שתי רגליו את הקו האמצעי האדום אל תוך אזור ההתקפה של קבוצתו, לפני שהדיסקית חוצה אותו. במידה ושחקן שנמצא לפני הקו האדום באזור ההגנה מוסר אליו את הדיסקית, נעברת עבירת נבדל. במידה והשחקן עם הדיסקית עובר את הקו האדום לאזור ההתקפה בזמן שכבר נמצאים שם שחקנים, הוא רשאי למסור להם בלי לעבור על החוק.
במידה ונשרקת עבירת נבדל, המשחק יתחדש בעימות (faceoff) באחת מהנקודות הייעודיות לכך באזור ההגנה של הקבוצה שביצעה את הנבדל.
עבירות ועונשים (Penalties)
בהוקי רולר ישנן מספר פעולות אסורות שמהוות עבירה, והעונש עליהן הוא הרחקת השחקן מהמגרש לפרק זמן מוקצב, או לכל המשחק, בהתאם לאופי וחומרת העבירה. שחקן שהורחק לפרק זמן מוקצב ירצה את עונשו באזור מיוחד התחום בצידי המגרש, הנקרא "תיבת עונשין" (באנגלית: penalty box). שחקן שנמצא בתיבת העונשין לא יוחלף על ידי שחקן אחר, וקבוצתו תשחק בחסרון מספרי למשך זמן העונש.
עבירות חמורות במיוחד, כגון עבירה מכוונת וקשה שהביאה לפציעת שחקן יריב, או התנהגות לא נאותה כלפי השופטים, יכולים להביא להרחקת שחקן ל-10 דקות או לשארית המשחק. הפעם יש אפשרות לקבוצתו להחליף אותו, אולם רק לאחר שריצה עונש minor או major נלווה בתיבת העונשין.
כאשר השופט רואה עבירה עליה הוא מתכוון לפסוק עונש, הוא ירים את ידו כדי לסמן על העבירה. המשחק יימשך עד שהקבוצה שעברה את העבירה תיגע בדיסקית, ואז תישרק העבירה והמשחק יופסק. הדבר מאפשר לקבוצה היריבה להוציא את השוער שלה זמנית ולהכניס שחקן שדה נוסף כדי להגביר את הלחץ ההתקפי על יריבתה שביצעה את העבירה, בלי לחשוש מספיגת שער.
סוגים נפוצים של עבירות
אלה הן העבירות הנפוצות ביותר:
מכת עונשין
מכת עונשין (penalty shot) נפסקת במקרים שונים במשחק. המקרה הנפוץ ביותר הוא עבירה על שחקן שהגיע בהתקפה מתפרצת לבדו מול השוער היריב. מכת עונשין מבוצעת על ידי כך שהשחקן המבצע מוביל את הדיסקית ממרכז המגרש אל שער היריב לבדו מול השוער, כשבסוף המהלך יש לו ניסיון אחד להבקיע שער. כמו כן, במקרה בו משחק לא מוכרע גם לאחר הארכה, מתקיים דו-קרב מכות עונשין כדי להכריע אותו.
פסק זמן
כל קבוצה זכאית במהלך המשחק לפסק זמן בודד באורך דקה אחת.
ציוד
שחקן הוקי רולר זקוק, בנוסף לציוד המשחק הבסיסי, גם לאמצעי הגנה מפציעה כתוצאה מהתנגשות עם שחקנים אחרים ומפגיעה ממקלות ההוקי או מהדיסקית.
הוקי רולר בישראל
תולדות הענף בישראל התחילו בשנת 1957 על ידי "קומץ משוגעים לדבר" ובראשם מר אהרון יורדן, שנולד וגדל בפרוסיה ומקור התחלתו של הענף הוא בקריית אליעזר שבחיפה. בתחילה לא היו תנאים או אמצעים לספורט זה, ויורדן לימד מספר קבוצות של ילדים מקומיים את הבסיס לענף. בשנת 1959 הסכים איגוד הספורט הפועל לתת חסות בתנאי שחוג הספורטאים יתנו הופעה בפני קהל, וכך היה ב-1 במאי 1959, החוג הוצג בתהלוכת ה-1 במאי השנתית שהתקיימה, וכך הפך החוג ליותר מקצועני. בשנת 1963 יצא אהרון יורדן לביקור פרטי באנגליה, שם נפגש עם ראשי איגוד הגלגיליות האנגלי והם הפנו אותו למועדון גלגליות אשר מנהליו התלהבו לעזור ככל הניתן לקדם ענף זה בישראל. יורדן השתלם בתרגילים שונים באנגליה ולאחר מכן חזר לארץ ללמד את חוג הילדים. לאחר פניות רבות לעירית חיפה ובעזרת ועד שכונת קריית אליעזר ובת גלים הוקם בשנת 1971 מגרש תקני ראשון ויחיד בארץ להחלקה אומנותית ומשחקי הוקי הוקי, והחוג אומץ על ידי המחלקה לספורט של עיריית חיפה והחוג נהפך לאחד החוגים המוכרים של המחלקה.
בשנת 1973 נוסד איגוד מסודר למחליקים, שלימים גדל והתפתח, וקיים היום תחת השם איגוד הגלגליות בישראל.
ב-1975 התקיים הקורס הראשון למדריכים בישראל. קורס זה היה קורס ארצי בו השתתפו חניכים מכל הארץ והיה בחסות רשות הספורט ומכון וינגייט. עד כה התקיימו בארץ 6 קורסי מדריכים להחלקה אומנותית/הוקי קלאסי – במסגרת מפעלי הקיץ של בית הספר למאמנים ומדריכים במכון וינגייט. בשנת 1997- 1999 התקיים הקורס הראשון מסוגו להסמכת מאמנים וקורס לשופטים מוסמכים בבית הספר למאמנים של מכון ויגייט ובשיתוף הפדרציה הבינלאומית בהחלקה אומנותית.
בשנת 1980 זכה לשלוח יורדן שהפך לנשיא האיגוד, משלחת מחליקים ישראלית לראשונה בתולדות המדינה - לאליפות שהתקיימה בהולנד. במהלך השנים שחלפו דגל האיגוד בהכשרת מחליקים ומדריכים מטעם מכון וינגייט, וכמו כן מאמנים ושופטים בינלאומיים על ידי הפדרציה הבינלאומית.
עם בוא העלייה מחבר העמים הצטרפו ספורטאים ומאמנים מהענף אשר הוסיפו רבות להתפתחות הענף בארץ. האיגוד חבר בפדרציה הבינלאומית לספורט הגלגליות FIRS ולקונפדרציה האירופאית לספורט הגלגליות CERS.
ישנם ארבעה ענפים פעילים ע"פ התקנון הבינלאומי, אשר מקיימים ליגות ותחרויות ברחבי הארץ ומייצגים את ישראל באליפויות אירופה ובעולם. נבחרת ישראל בהוקי רולר השתתפה במוקדמות אליפות העולם לשנת 2015 שם הפסידה בגמר 8:1 לבולגריה. זו הייתה השתתפות ראשונה של נבחרת ישראל בזירה הבינלאומית מאז מוקדמות אליפות העולם לשנת 2010 בה סיימה במקום ב-3 מתוך 4.
כיום חברים באיגוד 800 מחליקים, רשומים 30 מועדונים וקיימות מסגרות החלקה רבות נוספות הפועלות בהנחיית ובתמיכת האיגוד כגון : בתי תלמיד, מתנסים, מרכזים קהילתיים וחוגים פרטיים, התורמים לפיתוח ספורט ההחלקה בארץ, על ארבעת ענפיו – החלקה אומנותית, הוקי, מרוצים ו inline skating (רולר בליידס).
כל המועדונים הרשומים כפופים ארגונית ומקצועית להנהלת האיגוד המקושרת לשטח באמצעות וועדות מקצועיות.
מדי שנה מפיק הארגון תקנונים, מופצות הנחיות ונקבעות דרכי פעולה בהתאמה לצורכי השטח, ועל פי קווים מנחים בינלאומיים אליהם מחויב הארגון כחבר מן המניין בפדרציה הבינלאומית לספורט ההחלקה Federation International de Roller Sports ובקונפדרציה האירופאית לגלגליות Confederation Europeenne de Roller Skating.
סגן נשיא ארצות הברית
סגן הנשיא של ארצות הברית (באנגלית: Vice President of the United States ובקיצור VPOTUS) הוא השני במעלתו בממשל האמריקאי, והראשון בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית. כדבריו הציוריים של עדלי סטיבנסון סגן הנשיא נמצא "מרחק של פעימת-לב מהנשיאות". במהלך השנים שמונה סגני נשיאים החליפו את הנשיא הנבחר כתוצאה ממוות, ואחד - כתוצאה מפרישה. החוקה קובעת כי סגן נשיא ארצות הברית הוא נשיא הסנאט של ארצות הברית ובסמכותו להכריע הצבעות שמסתיימות בשוויון בסנאט.
ג'רמי לנגפורד
ג'רמי לנגפורד (נולד ב-1956) הוא אמן ופסל בזכוכית בריטי-ישראלי. פיתח שיטות עבודה ייחודיות באמנות הזכוכית. יצירותיו מוצגות באתרים רבים ברחבי העולם, חלקם אתרים יהודיים. יצירתו המוכרת ביותר בישראל היא "שרשרת הדורות" במנהרות הכותל.
סגן נשיא ארצות הברית
קיומו של מוסד סגנות הנשיאות בשיטה האמריקנית מסייע ליציבותה של הרשות המבצעת. סגן הנשיא שואב את סמכותו מהעם ומחליף את הנשיא במידת הצורך להשלמת תקופת כהונה של ארבע שנים – זאת בניגוד לשיטות השלטון הפרלמנטריות בהן ממשלות מתחלפות, לעיתים קרובות, לפני השלמת תקופת הכהונה המתוכננת.
ג'רמי לנגפורד
ביוגרפיה
ג'רמי לנגפורד נולד בלונדון שבאנגליה. אביו, בארי לנגפורד, היה עורך ובמאי ב-BBC, ומן הבמאים הראשונים של הטלוויזיה הישראלית. אחותו של ג'רמי, היא קרוליין לנגפורד, שחקנית ואשתו השנייה של אסי דיין ואחיינו הוא ליאור דיין. שם המשפחה המקורי של ג'רמי לנגפורד היה לליוולד, משפחתו ילידת הולנד. לנגפורד קשור לג'וזף לליוולד, עורך העיתון "הניו יורק טיימס", ולרב ארתור לליוולד , פעיל זכויות האזרח. סבא רבא של ג'רמי לנגפורד היה בדרן חצר מלכותי בבריטניה (שהתמחה בשריקות) ששירת בחצרו של אדוארד השביעי ופתח את מפעל הסבון של סלומאן.
הוקי רולר
הוקי רולר בישראל
עם זאת, בישראל הענף עדיין אינו פופולרי יחסית וזוכה למספר מועט של חובבים, שרובם הם עולים מברית המועצות לשעבר ומקנדה. בישראל לא קיים מגרש הוקי רולר העומד בתקן של ה-IIHF ומשחקי ליגת ההוקי רולר הישראלית משוחקים במגרשי הוקי רולר הבנויים ממשטח בטון מוחלק מוקפים בקירות בטון בגודל קטן מהתקן של ה-IIHF.
סגן נשיא ארצות הברית
קמלה האריס היא סגנית נשיא ארצות הברית ה-49 והסגנית העכשווית. היא נכנסה לתפקידה ב-20 בינואר 2021. האריס היא האישה הראשונה המכהנת בתפקיד זה.
ג'רמי לנגפורד
ביוגרפיה
ג'רמי לנגפורד עבר מאנגליה למלבורן שבאוסטרליה כשהיה בן 13. בגיל 15 התחיל להתעניין ולשחק עם זכוכית. תחילה הוא המיס בקבוקי זכוכית בתנורי קרמיקה ישנים ומחומרי הגלם המותך הכין את עבודות הוויטראז' הראשונות שלו. בגיל 18 חזר לאנגליה ללמוד בבית הספר לקולנוע בלונדון, ושם פגש אמן זכוכית אשר לימד אותו טכניקות שונות לשימוש בזכוכית.
סגן נשיא ארצות הברית
בחירה
החוקה מציבה בפני מי שרוצה להיות סגן הנשיא של ארצות הברית אותן הדרישות שהיא מציבה בפני המועמד לנשיאות: על המועמד להיות בן יותר מ-35 שנים, להיות אזרח ארצות הברית מלידה ולשבת בה ישיבת קבע במשך 14 שנים לפחות.
ג'רמי לנגפורד
ביוגרפיה
בשנות ה-70 פתח לנגפורד סטודיו בלונדון, ובמקביל שהה גם בישראל. בתקופה זהו התנסה בעבודה בזכוכית רבודה (שכבות זכוכית) ליצירת פסלים אמנותיים. כיום הוא רב אמן בתחום הפיסול בזכוכית וויטרז'ם ויצירותיו מוצבות במקומות רבים בעולם.
סגן נשיא ארצות הברית
בחירה
עד שחוקק התיקון ה-12 לחוקת ארצות הברית, האלקטורים הצביעו, על פי האמור בפרק השני לחוקה, לשני מועמדים, מבלי להבחין בין מועמדם לנשיאות לבין מועמדם לסגנות הנשיא, ולתפקיד סגן הנשיא נבחר מי שזכה במספר הקולות השני בהצבעה. במקרה של תיקו בין שני מועמדים או יותר, ובמקרה שבו אף מועמד לא זכה בלפחות מחצית מקולות האלקטורים, בית הנבחרים הכריע בין המועמדים. במקרה של שוויון במקום השני, הסנאט בחר בסגן הנשיא. אולם לאחר הבחירות של שנת 1800 והפיאסקו החוקתי שאירע בהן, תוקנה החוקה בתיקון המוזכר לעיל, בשנת 1804. כיום נבחר סגן הנשיא על ידי אותה מועצת אלקטורים שבוחרת את הנשיא, בבחירות נפרדות מהנשיא. כל אלקטור רושם בנפרד את מי הוא בוחר לנשיא ואת מי הוא בוחר לסגן הנשיא.
ג'רמי לנגפורד
ביוגרפיה
לנגפורד היה נשוי ליעל (שם רווקות: ז'וסלין איתח), חוקרת כימיה קוונטית (נפטרה ב-15 בנובמבר 2009), יחד יש להם 5 ילדים. בני הזוג עסקו בפרויקט העוסק בחקירת הקשר שבין אמנות, גלי מוח ומודעות.
סגן נשיא ארצות הברית
בחירה
סגן הנשיא נכנס לתפקידו מיד לפני הנשיא הנבחר, ובטקס ההשבעה הוא נושא את השבועה שנשבעים חברי הסנאט ובית הנבחרים (בחוקה לא פורטה שבועה מיוחדת לסגן הנשיא).
ג'רמי לנגפורד
פעילות מקצועית
לנגפורד עסק לאחרונה בפרויקטים במקומות שונים בארצות הברית. בין היתר מוצגות עבודות שלו בניו יורק, בלוס אנג'לס ובפלורידה. עבודות מגוונות שלו מוצבות בבתי כנסת רבים ברחבי ארצות הברית. עבודה נוספת שלו, הכוללת אנדרטה להנצחת זיכרון השואה ובה נעשה שימוש בשלושים טכניקות שונות לעבודה בזכוכית, תוצב בקרוב בבוורלי הילס שבקליפורניה.
סגן נשיא ארצות הברית
תפקידיו
מעבר לתפקידו הייצוגי, החובה היחידה הנדרשת מסגן הנשיא על-פי חוקת ארצות הברית היא תפקיד נשיא הסנאט להלכה - למעשה, בראש הסנאט יושב "הנשיא הזמני" (president pro tempore), הנבחר על ידי הסנאט עצמו. כמו כן סגן הנשיא רשאי, על תקן היותו היושב ראש הרשמי של הסנאט, להשתתף בהצבעה בסנאט אך רק לצורך "שבירת שוויון" בהצבעות להן נדרש רוב רגיל בלבד. כמו כן, בתור יו"ר הסנאט, סגן הנשיא יושב בראשו בעת ספירת קולות האלקטורים בבחירת הנשיא וסגן הנשיא הבאים. ארבעה סגני נשיאים במהלך ההיסטוריה האמריקאית זכו להכריז על עצמם כעל נשיאיה הבאים של ארצות הברית - ג'ון אדמס, תומאס ג'פרסון, מרטין ואן ביורן וג'ורג' בוש האב.
ג'רמי לנגפורד
פעילות מקצועית
הפרויקט המפורסם ביותר של לנגפורד בישראל הוא מרכז שרשרת הדורות-פרויקט המוצב ליד מנהרות הכותל בירושלים. המיצג כולל 9 יצירות זכוכית (במשקל כולל של 150 טון) המתארות בשפה מיוחדת את ההיסטוריה של העם היהודי מימי האבות ועד לימינו אלה. האתר זכה בפרס THEA לאתרים מיוחדים מחברת דיסני (2007).
סגן נשיא ארצות הברית
ירושת התפקיד
מאז הגדרת התפקיד, שאלת הירושה במקרה שכהונתו של סגן הנשיא פגה (עקב פטירה, התפטרות וכו'), נותרה עלומה. לצורך ביאור הסוגיה נחקק בשנת 1967 התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית, אשר קבע כי אם פגה כהונתו של סגן הנשיא לפני זמנה, הנשיא ימנה, באישור ברוב הנציגים בשני בתי הקונגרס, סגן נשיא חדש. סגן הנשיא הראשון אשר מונה לתפקיד תחת הוראות אלה היה ג'רלד פורד, אשר מונה על ידי ריצ'רד ניקסון בשנת 1974 לאחר התפטרותו של סגן הנשיא הקודם ספירו אגניו.
ג'רמי לנגפורד
עבודות בולטות
עבודותיו מוצבות בין היתר ב:
סגן נשיא ארצות הברית
ירושת התפקיד
כמו כן, על-פי סעיף 3 של התיקון ה-25, סגן הנשיא משמש כנשיא בפועל (Acting President) אם הנשיא אינו יכול, דרך ארעי, למלא את תפקידו. מאז התקבל התיקון, רק שני נשיאים העבירו את סמכויותיהם באופן זמני לסגן הנשיא בעקבות ניתוחים שעברו תחת הרדמה: ב-13 ביולי 1985 היה ג'ורג' בוש האב לנשיא בפועל במקום רייגן וב-29 ביוני 2002 היה דיק צ'ייני לנשיא בפועל במקום ג'ורג' בוש הבן.
סגן הנשיא למעשה
במשך זמן רב תפקיד סגן הנשיא היה תפקיד מינורי ולא חשוב, וליורשו של הנשיא המכהן במפלגה נחשב דווקא מזכיר המדינה. ג'ון אדמס, סגן הנשיא הראשון של ארצות הברית בין השנים 1789–1797 אף הרחיק לכת ואמר בסרקזם: "ארצי תכננה עבורי את התפקיד חסר החשיבות ביותר שהאדם אי פעם המציא או אף העלה בדעתו". תומאס מרשל, סגנו של וודרו וילסון, אמר, ש"פעם היו שני אחים. אחד ירד בים והשני נבחר להיות סגן הנשיא, ואף אחד לא שמע על שניהם מאז".
תפקיד סגן הנשיא היה מינורי זמן רב לא רק בדעת הקהל, אלא גם למעשה. משנת 1791 ועד לשנת 1918 סגן הנשיא אף לא היה נוכח בישיבות הקבינט של הנשיא. וגם לאחר מכן, הנשיאים קולידג' והובר לא הזמינו את סגניהם לישיבות הקבינט שלהם.
העלייה במעמדו של סגן הנשיא באה רק בימיו של פרנקלין דלאנו רוזוולט, אשר החיה את המנהג של להזמין את סגן הנשיא לישיבות הקבינט, ומנהג זה נשמר מאז ועד היום. מאידך גיסא, רוזוולט לא סיפר לסגנו האחרון, טרומן, את הכל: כך, למשל, הוא לא סיפר לו על "פרויקט מנהטן". עם זאת, חשיבותו של סגן הנשיא בתודעת הציבור עלתה, ובשנת 1949 הקונגרס של ארצות הברית הפך בחוק את סגן הנשיא לאחד מארבעת החברים הקבועים במועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית.
הנשיא אייזנהאואר הדגיש את היות סגן הנשיא האיש השני אחרי הנשיא לא רק בתואר אלא גם בפועל, בכך שהורה לסגנו ריצ'רד ניקסון להחליפו בניהול ישיבות הקבינט בהיעדרו. עובדה נוספת אשר מדגישה את חשיבותו של סגן הנשיא כיום היא, שכיום סגני נשיאים רבים מתמודדים על תפקיד הנשיאות לאחר פרישת מי שכיהן כנשיא מעליהם (אם כי הם לא תמיד מצליחים בכך); לפני כן, כאמור, ל"מקפצה" לנשיאות ארצות הברית נחשבה משרת מזכיר המדינה.
בתקופה של דיק צ'ייני כסגן הנשיא, היקף המטה והפעילות גדלו מאוד לעומת המקובל בעבר. הדבר גרם לביקורת ורעיונות לביטול המשרה מצד חלק מהממסד המשפטי (למשל ברוס אקרמן).
כיום תפקידיו של סגן הנשיא הם, בנוסף לכך, לשמש כדובר של הממשל, לייעץ לנשיא ולייצג את ארצות הברית. פעמים רבות מי שמייצג את ארצות הברית באירועים בינלאומיים הוא דווקא סגן הנשיא ולא הנשיא.
סגן הנשיא ומשפחתו מתגוררים במעון רשמי בעיר וושינגטון.
פיני משה
פיני משה (נולד ב-25 בינואר 1960) הוא מעצב ישראלי, המעצב בעיקר תפאורה לתיאטרון ולטלוויזיה.
ביוגרפיה
משה נולד בתל אביב. הוא בוגר החוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב במגמת עיצוב תפאורה ותלבושות. הוא עיצב את התפאורה עבור מספר רב של סדרות טלוויזיה, חלק ניכר מהן בטלוויזיה החינוכית; וכמו כן עבור שורה של מחזות ואופרות שהועלו בארץ, מתוכם מחזות פרינג' לצד מחזות קאנוניים כ"בית ברנרדה אלבה" ו"שלוש אחיות". ב-1986 זכה בפרס הראשון בפסטיבל עכו בקטגוריית עיצוב תפאורה ותלבושות, על ההצגה "עור" מאת ענולה שמיר ונגה אשד. כמעצב השתתף בין 2005 ו-2006 בשלוש תערוכות קבוצתיות של אמני תחריט והדפס בבית "אגודת האמנים" ובבית אסיה שבתל אביב עירו, ולימד באוניברסיטה הפתוחה ובמספר מכללות.
עבודותיו בתחום העיצוב לטלוויזיה כוללות סטים של תוכניות ידועות כ"זהו זה!", "תיק תקשורת", "אהבה מעבר לפינה", "פולישוק" ,"בנות הזהב", "חוצה ישראל" ו"פיק אפ", כמו גם "רואים 6/6", "תעלם ותכלם" ו"חצי המנשה", ועוד רבות אחרות. בעיצוב לתיאטרון נגע בכל הסוגות המטופלות בישראל, החל מהצגות מסחריות בתיאטראות הבולטים דרך תלבושות להפקות התזמורת הפילהרמונית ועד תפאורה להפקות בתי הספר השונים למשחק ותיאטראות ילדים וחובבים.
ניקולאי איבנוביץ' קוזנצוב
ניקולאי איבנוביץ' קוזנצוב (ברוסית: Николай Иванович Кузнецов; 27 ביולי 1911 - 9 במרץ 1944) היה סוכן ביון סובייטי שפעל באוקראינה הכבושה בימי מלחמת העולם השנייה במסווה של קצין גרמני. בנוסף להשגת מידע מודיעיני ביצע משימות חיסול של קציני ורמאכט בכירים ופקידי הממשל הנאצי במערב אוקראינה.
ביוגרפיה
בשנת 1938 הועבר למוסקבה, שם פעל במסגרת יחידת הריגול הנגדי של נ.ק.ו.ד. כנגד דיפלומטים גרמנים. באותה תקופה גם גייס סוכנים מקרב עובדי שגרירות סלובקיה בברית המועצות, שסיפקו לו מידע מודיעיני. בשנים 1940–1941 שהה במערב אירופה בשליחות הנ.ק.ו.ד..
במלחמת העולם השנייה
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ביקש לצאת להילחם בחזית, אך בקשתו נדחתה. הוא עבר הכנה ארוכה ומדוקדקת לפעילות במסווה של קצין גרמני. לצורך כך בילה חודשים רבים במחנה שבויים גרמנים, שם חקר ולמד את דפוסי ההתנהגות של חייל גרמני. לבסוף שהה כשבועיים במחנה שבויים אחר, כאשר הוא מתחזה לקצין גרמני שבוי. באוגוסט 1942 צורף ליחידת פרטיזנים שהוצנחה מעבר לקווי אויב ביערות שליד העיר רובנו בווהלין. מן היער עבר קוזנצוב לעיר רובנו, שם פעל במסווה של קצין גרמני, אובר לויטננט פאול זיברט (קוזנצוב אימץ את זהותו של אחד הקצינים, אותם חקר במחנה שבויים סובייטי). קוזנצוב נשלח דווקא לרובנו, כיוון שעיר זו הוכרזה על ידי הגרמנים כעיר הבירה של אוקראינה הכבושה. הוא אסף מידע מודיעיני רב, שאותו העביר למוסקבה דרך יחידת הפרטיזנים. בין היתר הצליח לגלות את מיקומה של מפקדת השדה של היטלר (שנקראה ורוולף) ליד ויניצה, תוכניות להתנקש בראשי בעלות הברית בעת שהייתם בטהראן והיה בין המתריעים הראשונים על התוכנית "ציטדל" (תוכנית להתקפה גרמנית באזור קורסק).
בנוסף לאיסוף המודיעין, ביצע קוזנצוב גם מספר חיסולים של קצינים ופקידים בכירים של המשטר הנאצי באוקראינה. בפעולות אלו חוסלו: השופט הראשי של אוקראינה אלפרד פונק (Alfred Funk), סגן מושל גליציה אוטו באואר וקצינים בכירים נוספים. כמו כן הצליח קוזנצוב לחטוף את הגנרל מקס אילגן (Max Ilgen), אשר נשלח לפקד על מבצע רחב היקף כנגד הפרטיזנים באזור רובנו.
בתחילת 1944, עם התקרבות הצבא האדום לרובנו, קיבל קוזנצוב הוראה להעתיק את פעילותו לעיר לבוב. בהיעדר יחידות פרטיזנים סובייטים באזור הוא ניסה ליצור קשר עם המחתרת הפולנית בעיר, אך ללא הצלחה - מרבית אנשי המחתרת חוסלו בידי הגסטפו או בידי לאומנים אוקראינים. בעת אחד מביקוריו בדירות המסתור של המחתרת כמעט ונתפס, אך הצליח להימלט, תוך שהוא מנהל קרב יריות עם הגרמנים. לאחר תקרית זו קוזנצוב, עם עוד שני פרטיזנים, נמלט ברכב מהעיר. לאחר היתקלות נוספת עם המשטרה הצבאית הגרמנית באזור העיר ברודי הם נמלטו לתוך היער. כעבור יומיים נתפסו על ידי לאומנים אוקראינים. מחשש כי הם יעבירוהו לידי הגרמנים, פוצץ קוזנצוב את עצמו עם רימון יד.
הנצחת זכרו
לאחר מותו עוטר קוזנצוב בתואר גיבור ברית המועצות. לאחר המלחמה הועברה גופתו של קוזנצוב לבית העלמין "גבעת התהילה" בלבוב, ופסל בדמותו הוצב באחד מרחובות העיר. בשנת 1973 עיר חדשה, שהוקמה במחוז רובנו נקראה על שמו - קוזנצובסק.
לאחר התפרקות ברית המועצות וכינון אוקראינה העצמאית, החליטו שלטונות לבוב לפרק את הפסל לזכרו של קוזנצוב בעיר. לטענתם חיסולי הבכירים הנאצים, שביצע קוזנצוב, הביאו לפעולות נקם, אשר פגעו קשות באוכלוסייה המקומית. הפסל הועבר לכפר הולדתו של קוזנצוב והוצב שם. בנוסף, ב-2016 שמה של העיר שונה לוורש, כחלק ממהלך כולל לשינוי שמות הקשורים לשלטון הקומוניסטי באוקראינה.
מנחם כהנא
מנחם יצחק כהנא (נולד ב-1946) הוא פילולוג, פרופסור אמריטוס בחוג לתלמוד של האוניברסיטה העברית. כהנא הוא מבכירי החוקרים של מדרשי ההלכה. זכה בפרס א.מ.ת לשנת 2009. כהנא החל את דרכו המחקרית באוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת הדוקטורט שלו, אקדמות להוצאה חדשה של ספרי במדבר, כתב בהדרכת פרופ' אליעזר שמשון רוזנטל. בעבודה זו הניח את היסודות להוצאה לאור של מהדורה מדעית חדשה עם ביאור מקיף למדרש ספרי במדבר. לאחר עבודה של למעלה משלושים שנה, השלים כהנא משימה זו עם פרסומה של המהדורה בחמישה כרכים (שני כרכי מהדורה ושלושה כרכי פירוש, בשנים תשע"א–תשע"ה).
במסגרת חיפושיו בספריית לנינגרד אחר כתבי יד עם פירוש רבינו הלל לספרי במדבר, גילה כהנא כי בכתביו של הקראי ישועה בן יהודה מצויה התייחסות למדרש הלכה שנעלם מאיתנו עד כה. כהנא זיהה כי מדרש זה מתאים לסוגת מדרש הספרי זוטא לספר במדבר. כהנא אסף את ציטוטיו של ישועה בן יהודה, קטעים נוספים מספר פתרון תורה וממדרש נוסף, והוציא לאור את מדרש ספרי זוטא לדברים.
ספר אחר שפרסם כהנא מסתמך על מחקר משותף שלו עם דניאל בויארין בו השוו בין חומר אגדי במדרשי ההלכה לפרשת עמלק. כהנא ביסס את הקביעה שמדובר בחומר אגדי המשותף לשתי המכילתות, והוכיח את משניותו של החומר במכילתא דרשב"י ביחס לזה שבמכילתא דר' ישמעאל.
כהנא אף פנה מפעם לפעם מעיסוקו המרכזי – מחקר מדרשי ההלכה – לעיסוק במחקר המשנה והתלמוד הבבלי. שני מאמרים שפרסם על מחקר התלמוד הבבלי מדגישים את עריכתו הספרותית המדוקדקת המבססת מגמה כלשהי אליה מכוון התלמוד הבבלי.
גל מרקל
גל מרקל (נולד ב-1978) הוא רופא מומחה באונקולוגיה רפואית, פרופסור מן המניין בחוג למיקרוביולוגיה ואימונולוגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, סגן מנהל המרכז הרפואי רבין ומנהל מרכז דוידוף לטיפול ולחקר הסרטן בבית החולים בילינסון. לפני כן ניהל את מכון אלה למלבאום לאימונו-אונקולוגיה ומלנומה במרכז הרפואי שיבא - תל השומר ושימש כמדען הראשי שלו.
פרופ׳ מרקל פרסם כ-200 מאמרים אקדמיים (מהם כ-120 בכתבי עת מובילים) והמציא למעלה מ-20 פטנטים. הוא יזם ביוטכנולוגיה.
ביוגרפיה
גל מרקל נולד בחיפה והוא אחד משלושת ילדיהם של אריאל ושלמה מרקל, סגן נשיא חברת ברודקום העולמית ויו"ר חברת "רמות" של אוניברסיטת תל אביב. למד בכתת מחוננים במרכז חינוך ליאו באק בחיפה.
מרקל הוא בוגר העתודה האקדמית ברפואה. שירת בצה"ל בענף רפואת אב"כ במפקדת קצין רפואה ראשי. בוגר תואר ראשון בהצטיינות (1999), דוקטורט באימונולוגיה בהצטיינות יתרה (2004), דוקטור לרפואה (2006) - כל תאריו מהאוניברסיטה העברית בירושלים. כמו כן, בוגר תואר שני במנהל עסקים עם התמחות בחדשנות רפואית מהמרכז הבינתחומי הרצליה (2020).
בשנת 2014 הרצה ב-TED MED.
בשנת 2019 קיבל מענק מהקרן הלאומית למדע על מנת לפעול לשיפור אימונותרפיה על ידי תרופות מטבוליות לשם הגברת התגובה אצל חולי מלנומה.
החל מ-2021 הוא מכהן כסגן מנהל המרכז הרפואי רבין ומנהל מרכז דוידוף לסרטן בבית החולים בילינסון, וכן פרופסור מן המניין בחוג למיקרוביולוגיה ואימונולוגיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב ויועץ לאגודה למלחמה בסרטן.
מרקל מתגורר ברמת אפעל, נשוי ללי רז-מרקל ואב לארבעה.
חברויות ציבוריות
נוסף על כך, משמש כיועץ מקצועי לאגודה למלחמה בסרטן בתחום המלנומה.
קוו ואדיס (רומן)
"קוו ואדיס" (Quo Vadis), או בשמו המלא "קוו ואדיס: סיפור מימי נירון-קיסר" הוא רומן היסטורי פרי עטו של הנריק סנקביץ'. קוו ואדיס משמעו בלטינית: "לאן אתה הולך?" זהו ביטוי מפורסם הלקוח מהברית החדשה (הבשורה על-פי יוחנן פרק יג פסוק 36). הפסוק, בתרגום לעברית נקרא כלהלן: "שאל אותו שמעון כיפא: 'אדוני, לאן אתה הולך?' השיב ישוע: 'אל אשר אני הולך אינך יכול ללכת אחרי עכשו, אבל אחרי כן תלך.'"
קוו ואדיס מספר על אהבה בין אישה נוצרייה צעירה, ליג'יה, ומרקוס ויניקיוס, רומאי פטריקי. העלילה מתרחשת בעיר רומא תחת שלטונו של נירון קיסר בסביבות שנת 64 לאחר הספירה.
רקע
סנקביץ' למד על אודות האימפריה הרומית היטב לפני כתיבת הרומן, כשהוא שם לעצמו ליעד לדייק בפרטים ההיסטוריים. היות שכך, מופיעות מספר דמויות היסטוריות בספר. הספר טומן בחובו מסר פרו-נוצרי רב עוצמה. הספר פורסם בפרקים בשלושה יומונים פולניים בשנת 1895, הוא לבש צורה של ספר בשנת 1896 ומאז תורגם ליותר מחמישים שפות. רומן זה תרם לכך שסנקביץ' קיבל פרס נובל לספרות בשנת 1905. מספר סרטים התבססו על קוו ואדיס (ראו כאן). המפורסם שבהם הוא ההפקה ההוליוודית הראוותנית קוו ואדיס שהוסרטה בשנת 1951.
אירועים היסטוריים
סנקביץ' מזכיר מספר אירועים היסטוריים ומטמיע אותם ברומן, אולם התרחשותם של כמה מהם מוטלת בספק.
הדמיון למחזהו של בארט
1896 הייתה השנה היחידה שבה המחזאי-שחקן-מנהל וילסון בארט הפיק את מחזהו המוצלח סימן הצלב The Sign of the Cross על הבמה. אף על פי שבארט מעולם לא הודה בכך, מרכיבים אחדים במחזה דומים מאוד לאלו שבקוו ואדיס. בשניהם, חייל רומי ששמו מרקוס מתאהב באישה נוצרייה ושואף כי "תהיה בבעלותו". (ברומן, שמה הוא ליג'יה, במחזה היא נקראת מרסיה). נירון קיסר, טיג'לאיינוס ופופיאה הם דמויות ראשיות הן במחזה והן ברומן, ובשניהם, פופיאה מתאווה למרקוס. פטרוניוס, על כל פנים, אינו מופיע בסימן הצלב, וסיום המחזה שונה מזה של קוו ואדיס.
חאנות סיביר
חאנות סיביר (ברוסית: Сибирское ханство, בטטרית: Себер ханлыгы, Seber xanlığı) הייתה ממלכה טטרית שירשה את החלקים של אורדת הזהב ונכבשה על ידי רוסיה הצארית בתחילת המאה ה-17.
החאנות השתרע על שטחי סיביר המערבית שהיו מאוכלסים על ידי הטטרים ועמי סיביר שונים. בראש המדינה עמד חאן ולידו היועץ ועוזריו. המדינה חולקה לאזורים שנוהלו על ידי האצולה המקומית כמעט ללא התערבות של החאן. חלק קטן של אצולת מנסי השתתף בניהול המדינה אך יתר עמי סיביר היו במעמד נחות. הטטרים שהיו רוב אוכלוסיית המדינה ניהלו אורח חיים חצי-נוודי. בחלקים הדרומיים, לאורך נהרות טובול ואירטיש היו מרכזי עיבוד חקלאי לא גדולים. בערים, שלא היו גדולות, היו מרכזי תעשייה זעירה.
בצבא של החאן בנוסף ליחידות שכללו טטרים היו גם יחידות של עמי סיביר. קשה להעריך את גודל הצבא, אך בזמן מערכה מול רוסיה הצארית היא כללה כוח של כ-10,000 לוחמים. לאור ארגון המדינה היה קושי להציב צבא גדול בהשתתפות כל אצילי המדינה.
עם התפוררות אורדת הזהב במהלך המאה ה-14 הוקמה באזור חאנות עם מרכז בטיומן בשם "איביר". בשנת 1495 לאחר מאבק פנימי בירת המדינה עברה לעיירה "קשליק" או "סיביר".
השתלטות רוסיה
בשנת 1555, לאחר נפילת חאנות קאזאן, החאן של חאנות סיביר הכיר בעליונות של רוסיה הצארית והחל בתשלומי מס שנתיים. בשנת 1563 השלטון במדינה הועבר לחאן קוצ'ום. הוא הוציא להורג את החאן הקודם ואחיו. הוא הפסיק את העברת התשלומים השנתיים לרוסיה באופן סדיר.
בשנת 1572 הוא שלח את בן-דודו מחמטקול לפשיטה בשטחי רוסיה. במסגרת פשיטה זו הכוחות הגיעו עד לאזור פרם. באזור זה משפחת סטרוגנוב ניהלה קשרי מסחר ענפים ולמעשה שלטה בשטח שהיה בשליטה רוסית.
כתוצאה מפעולות שהוא בצע, הרוסים החליטו לשלוח לשטחי החאנות כוח צבאי משמעותי בראשות ירמק. הכוח נשלח לאחר פקודת איוואן הרביעי ומשפחת סטרוגנוב השתתפה באופן פעיל בהכנת הכוח תוך העברת כסף, תחמושת ואנשים. המערכה החלה ב-1 בספטמבר 1581. לאחר מספר קרבות, ב-26 באוקטובר 1582 הרוסים כבשו את בירת החאנות וחאן קוצ'ום נמלט לדרום אך המאבק נמשך. בשנת 1585 ירמק נהרג בקרב וקוצ'ום החזיר לעצמו את השליטה על רוב השטח.
הרוסים המשיכו להזרים תגבורות לאזור. במהלך המערכה הם הקימו מספר ערי מבצר באזור - טובולסק וטיומן. ב-20 באפריל 1598 החאן קוצ'ום הפסיד בקרב ונמלט לאורדת נוגאי. שם הוא נהרג לאחר מספר שנים.
במהלך כיבוש החאנות עברו לצידה של רוסיה ראשי שבטים שקודם נשלטו על ידי חאנות סיביר וסייעו בגבית מיסים.
קרקס פלשתינה
קרקס פלשתינה הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של אייל חלפון שיצא לאקרנים בשנת 1998, ואשר דן בצורה אלגורית ביחסי ישראלים ופלסטינים ובסכסוך הישראלי-ערבי. הסרט הופק על ידי חברת פרלייט-טרנספקס.
באותה השנה בה הוא הופק הוא זכה בחמישה פרסי אופיר לסרט הטוב ביותר וכן בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר, שחקן המשנה הטוב ביותר, המוזיקה המקורית הטובה ביותר וכן לתסריט הטוב ביותר.
עלילה
קרקס כושל מרוסיה, אשר נקלע לחובות ועומד לפני סגירה, מובא על ידי יזם בשם איברהים סוס, משתף פעולה פלסטיני, להופיע בכפר ערבי בשומרון, אשר תושביו נודעו בעיקר כגנבי מכוניות. במהלך הופעות הבכורה של הקרקס בכפר, נמלט האריה שווייק (האטרקציה המרכזית וסמלו של הקרקס) מהכלוב ומבריח את הצופים. הקצין עוז (עמוס לביא) ממנה את בלייברג (יורם חטב), מש"ק התרבות של הפיקוד, על חיפושו של האריה. במהלך הסרט, מתאהב בלייברג במריאנה אדומת השיער (יבגניה דודינה), מאלפת האריות ולוגאסי (רינאן חיים), גנב המכוניות במרגלית המתנחלת מהיישוב הסמוך, "מעלה אל".
לחיפושי האריה מסייע בנו הקטן של היזם איברהים, פתחי (אשר קורא לעצמו פתחי דיין, על שם משה דיין) והוא זה שבסופו של דבר מוצא את האריה ומוביל את בלייברג ומריאנה אליו. כאשר האריה נתפס, הוא מוחרם על ידי עוז המפקד ומוצג לראווה בחצר לשכת הפיקוד והקרקס מגורש מהארץ. בלייברג מתכנן בעורמה כיצד לשחרר את האריה, על-מנת להרשים את מריאנה המאלפת. בסוף הסרט, הקרקס מופיע בהופעת פרידה בכפר, להופעה מגיעים גם המתנחלים מהיישוב היהודי הסמוך, אשר עד כה התנגדו ללכת לצפות בהופעה. בתום ההופעה, משוחרר שווייק האריה לחופשי.
אבנר הולצמן
אבנר הולצמן (נולד בו' בתשרי תשי"ז, 11 בספטמבר 1956) הוא חוקר ספרות ישראלי, פרופסור לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב; חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים; וחבר האקדמיה ללשון העברית.
ביוגרפיה
הולצמן חיבר עד כה שישה-עשר ספרים, ערך כארבעים ספרים נוספים ופרסם מאות מאמרים, מסות ורשימות ביקורת בתחום עיסוקו, הספרות העברית של הדורות האחרונים. הולצמן הוא גם אחד מהעורכים של כתב העת גלעד לתולדות יהודי פולין ותרבותם, שיוצא בהוצאת המרכז לחקר התפוצות שבאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2002 כינס את כתביו של יעקב שלום קצנלנבוגן מכִּתבי העת שבהם פורסמו, ופרסמם בספר 'בחוצות לונדון: מבחר סיפורים ורשימות' (תל אביב: עמדה/ביתן, תשס"ג 2002), שאליו צירף אחרית דבר.
על פעלו המחקרי זכה בפרס לנדאו למדעים ולמחקר מטעם מפעל הפיס (2005), פרס אסרף מטעם האקדמיה ללשון העברית (2012), פרס ס' יזהר לחקר הספרות והוראתה מטעם מכללת לוינסקי לחינוך (2013) ובפרס ראש הממשלה ליצירה ע"ש לוי אשכול (2019). בשנת 2013 נבחר כחבר-יועץ באקדמיה ללשון העברית ובשנת 2021 נבחר כחבר מלא. בשנת 2015 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 2015 הופקד על הקתדרה לתרבות עם ישראל בזמננו ע"ש יעקב ושושנה שרייבר באוניברסיטת תל אביב.
ספריו
פרסם מהדורות ערוכות ומבוארות של כתבי מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, יצחק אוורבוך-אורפז וכתבי חיים נחמן ביאליק, ערך את הסדרה "סדן - מחקרים בספרות עברית" (בהוצאת אוניברסיטת תל אביב) וספרים נוספים.
אטואי
כתוצאה מדיכוי מרד שבטי הטאינו בהנהגתו של אטואי בידי הספרדים נטבחו מאות אלפי אינדיאנים והיתר מתו כתוצאה מעבודות פרך שהוטלו עליהם בידי הכובשים וכן ממגפות שהביאו הכובשים הזרים לעולם החדש, מפניהן תושבי האזור לא היו מחוסנים.
וילט צ'מברלין
וילטון נורמן "וילט" צ'מברלין (אנגלית: Wilton Norman "Wilt" Chamberlain; 21 באוגוסט 1936 – 12 באוקטובר 1999) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בעמדת הסנטר בליגת ה-NBA.
צ'מברלין, הנחשב בעיני רבים לגדול הכדורסלנים בכל הזמנים, קבע שיאי נקודות וריבאונדים רבים שלא נשברו עד היום, בהם קליעת 100 נקודות במשחק אחד. הוא שיחק ב-NBA במשך 14 שנים, בהן היה שבע פעמים מלך הסלים, 11 פעמים מלך הריבאונדים ופעם אחת מלך האסיסטים. הוא השתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA 13 פעמים, נבחר שבע פעמים לחמישיית העונה הראשונה, שלוש פעמים לחמישייה השנייה ופעמיים לחמישיית ההגנה של העונה. צ'מברלין הוא הריבאונדר המוביל בתולדות ה-NBA, וניצב במקום השביעי ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA עם 31,419 נק'.
נוסף על כך נבחר צ'מברלין ארבע פעמים במהלך הקריירה לשחקן המצטיין של העונה, זכה בשתי אליפויות ובתואר השחקן המצטיין של סדרת הגמר, נבחר להיכל התהילה של הכדורסל ובשנת 1996 נבחר כאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.
ראשית חייו
צ'מברלין נולד בפילדלפיה למשפחה בת 11 ילדים, מהם שרדו תשעה. בילדותו חלה בדלקת ריאות שכמעט קיפחה את חייו וגרמה לו להחמיץ שנת לימודים שלמה בבית הספר. כתוצאה מכך נותר שנה, ומכיתה ד' ועד לסיום התיכון למד בכיתה עם אחותו ברברה, איתה פיתח קשר אישי קרוב. בני משפחתו של צ'מברלין לא היו גבוהים במיוחד: הוריו היו בגובה של כ-1.75 מ'; אולם וילט בלט בגובהו הרב כבר מגיל צעיר. כשהיה בן 10 כבר התנשא לגובה של 183 ס"מ. הוא היה ילד ספורטיבי, חובב אתלטיקה קלה, ובמיוחד אהב להתחרות בריצה; דווקא את ענף הכדורסל לא אהב, משום שהיה לדעתו "ענף לרכרוכיים", אולם לבסוף החל לשחק בענף מכיוון שהיה זה ענף הספורט הפופולרי ביותר בפילדלפיה.
צ'מברלין, שהתנשא לגובה של 2.11 מטרים כבר כשהיה בכיתה י', למד בתיכון אוברברוק בעיר ושיחק בקבוצת הכדורסל של בית הספר שהתחרתה על אליפות הליגה הציבורית ("Philadelphia Public League"). לאוברבוק הייתה אחת ממגמות כדורסל התיכונים הטובות ביותר בארצות הברית, שעד שנות השבעים שלחה לליגת ה-NBA תריסר מבוגריה. רק בית ספר אחד שלח באותן השנים בוגרים רבים יותר לליגה – תיכון דוויט קלינטון בניו יורק.
במשחק הבכורה שלו בתיכון, קלע צ'מברלין 24 נקודות והוביל את בית הספר לניצחון. הוא קלע באותה העונה 31 נקודות ב והוביל את קבוצתו לזכייה באליפות בתי הספר הציבוריים עם 11 ניצחונות מול הפסד יחיד. בנוסף, צ'מברלין היה באותה השנה לאלוף הליגה הציבורית בקפיצה לגובה. עד שנת 1980 היו נפגשות זוכת אליפות הליגה הציבורית עם זוכת טורניר ימק"א למשחק אחד על האליפות העירונית; צ'מברלין קלע באותו המשחק 29 נקודות מתוך 42 הנקודות של קבוצתו, אולם לא הצליח למנוע את הפסד קבוצתו בתוצאה 54:42.
בעונתו הבאה הוביל צ'מברלין את קבוצת התיכון ל-19 ניצחונות ללא הפסד ולאליפות נוספת בליגה הציבורית. הוא קבע שיא ליגה חדש עם 71 נקודות מול תיכון רוקסבורו, ובמשחק על האליפות העירונית קלע 32 נקודות והוביל את קבוצתו לניצחון. בעונתו האחרונה בליגת התיכונים הוא הוביל את אוברבוק לאליפות נוספת בליגה הציבורית, תוך שבירת שיא הליגה אותו קבע עם 74 נקודות, שוב מול רוקסבורו; בהמשך העונה אף ניפץ את שיאו זה פעמיים כשרשם 78 נקודות ובשבוע שלאחר מכן קלע 90 נקודות. הוא קלע בעונתו האחרונה 47 נקודות בממוצע למשחק, ועם 35 נקודות במשחק האליפות העירונית הוביל את קבוצתו לזכייה שנייה בתואר.