cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בוחן מציאות
במהלך ההערכה הפסיכולוגית, חשוב להבחין בין בוחן מציאות לקוי לבין חוויה סובייקטיבית שעשויה להתקיים במצבים נורמליים שונים וכן במצבי דחק זמניים או בהפרעות אישיות שונות. מבחני אישיות דוגמת מבחן כתמי הדיו של רורשאך הם בין הכלים האבחוניים המשמשים לבדיקת בוחן המציאות.
עם זאת, ישנם לעיתים חילוקי דעות בנוגע להגדרת בוחן מציאות תקין. דעות חלוקות אלו באו לידי ביטוי, למשל, בעת אשפוז כפוי של אנשים שהביעו דעות שונות לאלו שהיו מקובלות בחברה בתקופתם (ובחלקן נתפסות מציאותיות כיום), וכך נוצר מצב של כפיית מציאות, שלעיתים נוצלה לצרכים פוליטיים. לדוגמה, בארצות הברית במאה ה-18 אושפזו עבדים אפרו-אמריקאים במוסדות פסיכיאטרים בתואנה שלקו בסוג של שיגעון, אחרי שניסו לברוח לחופשי ממעבידיהם ולזכות בחירותם. המחלוקת לגבי הגדרת בוחן מציאות תקין - ובהתאם לכך, הגדרת אדם כבריא או חולה בנפשו - היא אחד הנושאים המרכזיים בהם עוסקות תנועות אנטי פסיכיאטריה, שקמו בשנות ה-60 ואילך.
אובלבומין
אובלבומין (Ovalbumin) הוא החלבון העיקרי המצוי בחלבון הביצה ומרכיב 60-65% מסך כל החלבון. על אף הדמיון של אובלבומין ברצף ובמבנה התלת-ממדי לסרפינים, קבוצה של חלבונים המעכבים אנזימים מסוג סרין פרוטאזות, האובלבומין הוא סרפין לא מעכב. בעוד שאר הסרפינים מבקרים תהליכים כמו קרישת דם באמצעות עיכוב של סרין פרוטאזות, תפקידו של האובלבומין אינו ברור, אף על פי שמשערים כי הוא משמש כחלבון המאחסן חומצות אמינו המשמשות להתפתחות העוברית.
חלבון האובלבומין של תרנגולת מורכב מ-385 חומצות אמינו ומשקלו המולקולרי היחסי הוא 45kDa. האובלבומין הוא גליקופרוטאין עם ארבעה אתרי גליקוזילציה.
את האובלבומין הצליח לגבש לראשונה המדען הגרמני פרנץ הופמייסטר ב-1889. השם "אובלבומין" הוענק לחלבון בשנת 1900 (Osborne & Campbell).
ינועם
ינועם (ינעמ במצרית קדומה) הוא שמה של עיר בכנען המופיעה בכתובות עתיקות ובטקסטים מתקופת הברונזה המאוחרת, על גבי פפירוסים במצרים העתיקה.
אזכורים של ינועם במקורות המצריים
המלך תחותמס השלישי יצר בעקבות מסעות המלחמה שלו רשימות טופוגרפיות של הערים השונות. הרשימה הכוללת את ערי כנען כוללת 118 ערים, רשימה זו אינה כוללת את ינועם, אבל היא מוזכרת באנאלים כאחת הערים שניתנו לאל אמון. לאחר קרב מגידו, הפכה העיר, ביחד עם מספר ערים נוספות, למרכז שלטון מנהלי מצרי בכנען.
שמה של העיר מופיע במכתבי אל-עמארנה מכתב מס' 197 מתקופתו של המלך אחנתון שמלך במחצית הראשונה של המאה ה-14 לפנה"ס. במכתב זה מואשם ביריאווזה שליט דמשק שלקח מרכבות בעַשְתָּרוֹת ומסרן לידי העפירו. במכתב זה מוזכרות גם הערים ינועם, בַּצְרוּנָה, חַלוּני, דמשק, וארץ תַּחְשׁ.
המלך סתי הראשון שמלך בסוף המאה ה-14 לפי הכרונולוגיה המצרית הגבוהה, יצא למסעות מלחמה. מסעו הראשון לכנען היה כדי לדכא מרד שפרץ בבית שאן שהפכה למרכז שלטון מצרי בכנען, לאחר ניצחונו של תחותמס השלישי בקרב מגידו. בעקבות ניצחונו הציב סתי הראשון שתי מצבות בבית שאן, על אחת המצבות נכתב:
הכתובת מתארת את הסדר של מסע מלחמה אחד שהתנהל באזור בית שאן, וכל הערים המוזכרות בה, היו סביב בית שאן.
במקדש האל אמון בכרנך, נמצאת רשימה של תבליטים המתארים את ניצחונותיו של סתי הראשון. אחד התבליטים מוקדש לתיאור כיבוש ינועם. על פי התבליט העיר הייתה מוקפת נהר וסבך שיחים. ברשימה טופוגרפית של סתי הראשון מופיעה פעמים רשימה של 17 ערים ממסעו הראשון של סתי הראשון. הרשימה מתארת את מסלול המסע של סתי. הצבא הגיע לעכו, חלק פנה צפונה לכיוון צור וצידון, וחלק פנה לכיוון עמק יזרעאל שם קץ למרד בבית שאן, פנה צפונה דרך ינועם לחצור, קדש ובית ענת.
ינועם מופיעה ברשימת הערים בפפירוס אנאסטאזי א המתוארך למאות ה-13-14 לפנה"ס, תקופת רעמסס השני ויורשיו. על פי אהרוני, הרשימה מייצגת את הערים על דרך הים ושלוחות הדרך.
במצבת ישראל, אסטלת ניצחון של פרעה מרנפתח בנו של רעמסס השני, שהוצבה בשובו מאחד ממסעות הכיבוש שלו בשנת 1208–1209 לפנה"ס בכנען, הוא מתאר את ניצחונותיו, על פי הכתובת הוא החריב את ינועם. קטע מהכתובת:
זרימה לא מתאפסת
זרימה לא מתאפסת בגרף מכוון מעל חבורה אבלית היא השמה של אברי החבורה (פרט לאפס) לקשתות של הגרף כך שבכל קודקוד סכום הקשתות היוצאות יהיה שווה לסכום הקשתות הנכנסות. דרישה זאת נקראת לעיתים "חוק קירכהוף". בגרף לא מכוון, נוסף להשמה לקשתות צריך להוסיף אוריינטציה (כיוון) לקשתות. אם קיימת זרימה לא מתאפסת של חבורה מסוימת עם אוריינטציה אחת של הגרף אז קיימת זרימה לא מתאפסת עם אוריינטציה אחרת, מכיוון שחבורה סגורה להופכי. לכן ניתן לדבר על קיום זרימה לא מתאפסת ללא ציון האוריינטציה.
השאלה החשובה בהקשר של זרימה לא מתאפסת היא באיזה גרפים קיימת זרימה לא מתאפסת של חבורה נתונה. לכל חתך של גרף סכום הקשתות מתאפס. לכן בגרף עם גשר (קשת שאם מורידים אותה מספר רכיבי הקשירות גדל) אין זרימה לא מתאפסת מעל כל חבורה. מאידך, בכל גרף ללא גשר (שנקרא 2-קשיר) קיימת זרימה לא מתאפסת, מכיוון שקיימת אוריינטציה של הקשתות שהופכת אותו לקשיר היטב. משפט המפתח שהוכיח ויליאם טאט (Tutte) הוא כי קיום הזרימה תלוי אך ורק בגודל החבורה ולא במבנה שלה וכי אם יש זרימה מעל חבורה מסוימת אז יש זרימה מעל חבורה גדולה יותר. לכן ניתן להגדיר זרימת-k לא מתאפסת של גרף בתור זרימה לא מתאפסת מעל חבורה כלשהי בגודל k.
לגרף יש זרימה-2 לא מתאפסת אם ורק אם הוא אוילרי. טאט שיער ב-1954 כי לכל גרף נטול גשרים יש זרימת-5 לא מתאפסת. ידוע בעקבות עבודותיהם של פרנסואה ז'גר ופול סימור כי כל גרף נטול גשרים יש זרימת-6 לא מתאפסת.
קלונימוס קלמן אפשטיין
רבי קלונימוס קלמן הלוי אפשטיין (ניישטאדט, פולין ה'תקי"א 1751 – קרקוב, א' בתמוז ה'תקפ"ג 1823) היה רב ומקובל; מגדולי אדמור"י תנועת החסידות. נודע בכינוי "מאור ושמש", על שם ספרו.
חיבורו
מאור ושמש - ליקוטי תורותיו ותורות רבותיו על התורה והמועדים. כתיבתו החלה בשנות חייו האחרונות על ידי בנו רבי אהרן ובפיקוחו של רבי קלונימוס קלמן. יצא לאור לראשונה בשנת ה'תר"ב. שמו של הספר ניתן על ידי רבי אריה לייב ליפשיץ מירוסלב, רב ואדמו"ר בווישניצא, שנתן את הסכמתו עליו. הספר נחשב לאחד מספרי החסידות החשובים ביותר ואף תואר על ידי אחדים ממנהיגי החסידות כ"שולחן ערוך של החסידות". בספר נידונים לעומק נושאים עיקריים בשיטת החסידות, מהות הצדיק ועוד. כיוון שהספר הודפס כפירוש על התורה במספר דפוסי חומשים, הוא זכה לתפוצה רבה ולפופולריות בציבור החסידי ואף מחוצה לו.
שושלתו
בניו היו; רבי אהרן ממלא מקומו בקרקוב ותלמידו של רבי שלמה מרדומסק, חתן רבי ישראל בן החוזה מלובלין. נפטר בז' בכסלו תרמ"ב. ;רבי יוסף ברוך ('היהודי הטוב') מניישטאט. נפטר בי' באדר תרכ"ז. חתניו היו רבי דוד יצחק ברומברג ("ר' דוד'ל חריף") מפיוטרקוב ורבי משה אב"ד קשונז (-י"ד בתשרי תקצ"ג) בנו של רבי יעקב מאפטא.
רבי קלונימוס קלמן בנו של רבי יוסף ברוך מניישטאט. נפטר בט' טבת תרס"ג.
רבי משה אבא בעער מאיסטריק חתנו של רבי יוסף ברוך מניישטאט. חתנו היה רבי ישראל הורוביץ רבה של ויסלוביץ.
מנכדתו חנה ברכה בת רבי חיים שמואל מחנצ'ין נולדו רבי קלונימוס קלמיש שפירא מפיאסצ'נה - מחבר ספר 'אש קודש', נרצח בשואה, והאדמו"ר רבי ישעיהו שפירא שכונה האדמו"ר החלוץ.
נינו הוא הרב קלמן בר, הרב האשכנזי הראשי של נתניה.
Soccer Aid
"Soccer Aid" הוא אירוע צדקה שנתי (בעבר, דו-שנתי) בריטי, שבו גויסו למעלה מ-38 מיליון ליש"ט לסיוע ליוניסף-בריטניה, באמצעות מכירת כרטיסים ותרומות מהציבור. האירוע, המשודר בטלוויזיה, הוא משחק כדורגל ידידותי בין שתי קבוצות, מאנגליה ו"קבוצת העולם" (לשעבר "שאר העולם" (ROW) עד 2018), המורכבת ממפורסמים ושחקנים-מקצועיים לשעבר המייצגים את מדינותיהם.
"Soccer Aid" הוקם בשנת 2006 על ידי רובי ויליאמס ופרדי שפרד. בתחילה האירוע נערך אחת לשנתיים, אולם, משנת 2018, הוא מתקיים כעת מדי שנה. הוא מיוצר על ידי Initial ומופץ על ידי Endemol Shine Sport, חברה הולנדית המפיצה את הליגה ההולנדית.
סיקור הטלוויזיה החל ב-ITV ב־22 במאי 2006 בתוכנית שהוצגה על ידי Ant & Dec. דרמוט אולירי נכנס לתפקיד המגיש הראשי בשנת 2010.
בסיכום ההיסטוריה עד 2021, נבחרת אנגליה מובילה לאחר שנרשמו לזכותה חמישה ניצחונות מול ארבעה ניצחונות של "קבוצת העולם".
צמנט
צמנט הוא חומר מליטה, המשמש בסיס לחומרי הדבקה בתעשיית הבנייה כמלט ובטון.
הגדרות
חומרי מליטה הם חומרים המאפשרים הדבקה של חומרי בנייה מוצקים. בדרך כלל מדובר בחומרים המורכבים ממחצבים.
המילה הלטינית צמנט שמשה בימי הביניים לתיאור של תערובת חומר מליטה אגרגט דק ומים. בשפות אחדות, כגון צרפתית, המילה צמנט משמשת גם לדבק. בעברית, המילה צמנט משמשת לתיאור אבקת חומר מליטה מחצבי בלבד.
מונחים קרובים הם:
מהתקופה הפרה-היסטורית עד סוף התקופה הרומית
השימוש בתערובות קרקע לצורך בנייה וחיפוי קירות מוכר החל מן התקופות הפרה-היסטוריות המוקדמות. שימוש בסיד כבוי ליצירת רצפות מוכר כבר החל מן התקופה הנאוליתית. השימוש בלִבְנֵי טיט (בוץ) אשר אף הוא החל בתקופה הנאוליתית המריץ פיתוח תערובות קרקע אשר תסייענה בהדבקת הלבנים. במסופוטמיה החל מן האלף השלישי לפנה"ס מוכר גם השימוש בלבנים צרופות (לבני בוץ שעברו שרפה מכוונת), נמצא כי לבנים צרופות הודבקו זו לזו על ידי חומר ביטומני (אספלט) שלו קשיחות גבוהה יותר משל הטין הבוצי.
סיד שימש כחומר מליטה בצפון מזרח אגן הים התיכון, בעיקר ביוון עד לתקופה הרומית. הרומאים שיכללו את מלט הסיד, על ידי עירובו עם אפר געשי ויצרו בטון רומאי. האפר הגעשי המועדף היה מפוצולי שבאיטליה. מכאן המונח העדכני חומרים פוצולאנים (pozzolana באנגלית) - חומרים המתקשרים כימית בנוכחות סיד ומים.
בהיעדר האפר הגעשי, הרומאים השתמשו בתערובת סיד עם חרס טחון או אפר עץ, שאף הם בעלי תכונות פצולאניות. תערובת של סיד וחומר פוצולאני נקרא גם "צמנט רומי". הצמנט הרומי מתקשר כימית (כלומר הופך למוצק) מהר יותר מסיד, ומתגבש גם בהיותו במים, ואף עמיד בפני ארוזיה במים. מסיבה זו, בתהליך ייצור המלט, הצמנט הרומי החליף עד מהרה את הסיד.
מכיוון שהמלט הרומי זקוק למים על-מנת להתקשר כימית, מרבית המבנים ההיסטוריים ששרדו מהתקופה הרומית, הם כאלה שנבנו באזורים ובתקופות בהם הלחות באוויר הייתה מספקת להתקשרות והתקשות מלט זה.
אמנם בישראל ובעולם נמצאו שרידים ארכאולוגים של בטון מתקופות קדומות בהרבה מהתקופה הרומית, אך הרומאים היו הראשונים שעשו שימוש בבטון בקנה מידה גדול. כיפת הפנתאון היא דוגמה לשימוש כזה.
למרות שהרומאים תיעדו בכתב את מפרט הכנת סוגי המלט והבטון, עם נפילת האימפריה הרומית, חלה הידרדרות באיכות הצמנט והמלט. במבנים מהמאה התשיעית עד המאה ה-11 לספירה, איכות המלט הגיעה לשפל. הסיד ששימש להכנת מלט לא נשרף כראוי, והשימוש בחומרים פוצולאנים פסק לחלוטין בחלקים של אירופה, כתוצאה מהיעלמות תרבות הבנייה הרומית.
החל מהמאה ה-12 חל שיפור מתמיד באיכות המלט, ושב השימוש בחומרים פוצולאנים טבעיים, אך לא נתחדש דבר בתחום, עד המאה ה-18
מהמאה ה-18 עד לתקופה המודרנית
בשנת 1756, הוטל על ג'ון סמיתון (John Smeaton) להקים מגדלור חדש ב- Eddyston Rock, תחת הקודם שעלה באש; סמיתון עשה מחקר למציאת חומר בנייה שיתאים לתנאים הקשים להם נחשף מבנה מגדלור. ההמלצות לתערובת בימיו היו: שני חלקים סיד, חלק אחד קרקע בעלת תכונות פוצולאניות, ומעט מים. מאחר שלא היה שבע רצון מהתוצאות, החל לחפש את חומר המליטה המתאים ביותר על ידי טבילת כדור מלט לאחר שעבר התקשרות במים, ובחינת עמידות המלט המתגבש. הוא בחן מגוון חומרים פוצולאנים טבעיים ומלאכותיים. התוצאה הטובה ביותר התקבלה מסיד ממקור אבן גיר המכילה אחוז חרסית גבוה. הסיד שהוכן מאבן גיר חרסיתית זו נקרא גם "סיד הידראולי", מהיותו מתגבש במהירות במגע עם מים (בניגוד לסיד ה"רגיל").
חומר המליטה שנבחר לבניית המגדלור הורכב מחלקים שווים של סיד הידראולי ופוצולאנה טבעית. המגדלור הוקם בשנת 1759, והתנשא לגובה של 22 מטר. בשנת 1882 המבנה הוחלף במגדלור חדש והמקורי הישן פורק והורכב מחדש בפלימות'.
החוקר הצרפתי ויקה יצר סיד הידראולי מלאכותי על ידי קלייה של גיר מעורב בחרסית שנטחנו יחדיו, בתהליך דומה לזה ששימש לייצור צמנט פורטלנד בעבר. במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-19 נרשמו פטנטים רבים לצמנטים שונים המבוססים על סיד הידראולי. מתוכם, רק פטנט אחד זכה לפרסום רב, "צמנט פורטלנד", פטנט (אנגלי) "מספר 5022" מה-21 באוקטובר 1824, בידי יוסף אספדין (Joseph Aspdin). השם "צמנט פורטלנד" ניתן על מנת לרמוז לאבן פורטלנד שהייתה ידועה באנגליה בתכונת החוזק שלה. בדומה לויקה, אספדין עירב חרסית וגיר טחון, וקלה אותם יחד ליצירת סיד הידראולי. למעשה, לא היה כל חידוש בפטנט של אספדין, אך השימוש בשם "צמנט פורטלנד" הקנה לו חזקה לשימוש מסחרי במותג זה.
בנו הצעיר של יוסף אספדין, ויליאם, הקים עם שותפים חברה מתחרה לייצור צמנט בלונדון ב-1843. ויליאם גילה שתוצר קליית גיר מעורב בחרסית, (קלינקר), שנשרף ברמות חום גבוהות יותר מפיק צמנט בעל איכות וחוזק טובים בהרבה. ויליאם מעולם לא הגן על הפיתוח שלו בפטנט, ועד סוף ימיו טען שהפטנט היחיד הרלוונטי לצמנט הוא הפטנט שנרשם על ידי אביו. בדיקות מטלוגרפיות של שרידי קלינקר ארכאולוגיים מתנור ששימש את ויליאם אספדין גילו בליט ואליט שהם המרכיבים העיקריים בקלינקר של צמנט פורטלנד מודרני.
מנהל המפעל המתחרה, י.צ. ג'ונסון, גילה שקלייה של חומרי הגלם בטמפרטורה גבוהה יותר, יוצרת צמנט חזק בהרבה, אך מתגבש לאט יותר. ג'ונסון התקשה למצוא את יחסי החומרים האופטימלים. ב-1851, ג'והנסון עזב את מעסיקו וקנה את מפעל הצמנט שננטש על ידי ויליאם אספדין. הצמנט המשובח שיצר במפעל החדש נמכר במחיר כפול.
המעבר לכבשן סובב רציף, המצאתו של תומאס קרמפטון מ-1877, היה הצעד הטכנולוגי הבא לשיפור הצמנט, יעילות הייצור שלו ובקרת האיכות. בעיות רבות נתגלו סביב הפעלת כבשן זה, ופיתוחו נמשך עד סוף המאה ה-19. ב-1898, בארצות הברית נבנה הכבשן הסובב הראשון שעבד כמעט ללא תקלות, וב-1900 נבנו באנגליה שישה כבשנים כאלה שעבדו ברצף זה אחר זה. הכבשנים הסובבים הראשונים שימשו בעיקר לתפוקה אחידה, ופחות לשם הגברת התפוקה.
התקדמות טכנולוגית נוספת, בייצור צמנט, בשלהי המאה ה-19 הייתה השימוש במטחנת כדורים, שאיפשר ייצור צמנט בעל חוזק מוקדם גבוה יותר, ופתרה את בעיית ההתקשרות המהירה של הטריקלציום אלומינט (C3A), בעקבות טחינה דקה של הקלינקר. כדי לעכב את התקשרות הטריקלציום אלומינט, מוסיפים לצמנט (בתהליך הייצור) סולפט, בדרך כלל בצורה של גבס. הסולפט מגיב עם הטריקלציום אלומינט ליצירת אטרינגיט. האטרינגיט מכסה את גבישי הטריקלציום אלומינט ומאט את קצב ההידרציה שלהם.
במהלך המאה ה-20, חוזקו של צמנט פורטלנד הכפיל את עצמו פי חמישה, פחות או יותר. במהלך עשרות השנים האחרונות, נכנסו שיפורים נוספים בטכנולוגיית הייצור של הצמנט, ובכימיה של צמנטים מעורבים. מרבית התעשייה עברה לתהליכי ייצור יבשים, שהם חסכוניים יותר באנרגיה. שיטת טחינה חדשה - מטחנת גלילים - הולכת ותופסת בהדרגה את מקומן של מטחנות הכדורים. מטחנת גלילים מאפשרת שליטה טובה יותר של דוק הטחינה, והיא חסכונית יותר באנרגיה.
צמנטים מעורבים המכילים אחוזים גבוהים של תוצרי לוואי מתעשיות אחרות, הם אחד הכיוונים העיקריים בפיתוח צמנט בחצי המאה האחרונה. אפר פחם מתחנות כוח, המהווה חומר פסולת זול שמעוניינים להיפטר מהם באופן שאינו מזיק, וכך גם אפר מבערה של תוצרים חקלאיים, כמו קליפות אורז וקנה סוכר סחוט, ואפר ממקורות אחרים הם תוספים פוצלנים, ולפעמים חומרים בעלי תכונות מליטה משל עצמם, שיכולים להחליף אחוז ניכר מהצמנט בצמנט-פורטלנד מעורב.
ייצור צמנט
את ייצור הצמנט ניתן לחלק לשני שלבים: ייצור קלינקר או סיגים, טחינה וערבוב.
ייצור קלינקר
חומרי הגלם לייצור הקלינקר הם אבן גיר, חול קוורצי וחרסית. אבן הגיר מהווה מקור לסידן (Ca). החול מהווה מקור לצורן (Si). והחרסית מהווה מקור לחמרן (Al). מאחר שהחרסית איננה מינרל נקי, היא מכילה גם ברזל (Fe).
את חומרי הגלם טוחנים, ולאחר מכן קולים. במתקנים חדשים, הקליה מורכבת ממספר שלבים, המאפשרים מעבר חום בין תוצרי הקליה וגזי הפליטה לבין חומרי הגלם הנפרדים, ובכך מתייעל התהליך. עיקר הקליה מתבצעת בכבשן סובב. כבשן זה הוא למעשה צינור ארוך ורחב הסובב על צירו, ובעל שיפוע מתון היורד לכיוון היציאה. הצינור מצופה מצידו הפנימי בלבנים קרמיות מבודדות, המגנות עליו מהחום בצידו הפנימי, ומונעות בזבוז אנרגיה לסביבה. במרכז הצינור, בצד היציאה מהכבשן, מתבצעת בעירה של חומר דלק, כגון אבקת פחם או מזוט, המהווה את מקור החום לקליה. חומרי הגלם נכנסים מצידו הגבוה של הכבשן ונעים בהדרגה לכיוון היציאה. הטמפרטורה בכבשן נעה בין C° 1,400 ל-C° 1,640. כשחומרי הגלם מתחממים, קורים מספר תהליכים.
ראשית, חומרי הגלם מאבדים את מי המבנה שלהם. בשלב הבא, הגיר מתפרק לדו תחמוצת הפחמן ולסיד שרוף (תחמוצת הסידן - CaO). תהליך זה מתחיל כבר ב-C° 600, אבל מתרחש בצורה יעילה בין C° 800 ל-C° 1,200. בשלב זה, חומרי הגלם עדיין במצב מוצק. כאשר הטמפרטורה בסביבות C° 1,400, תחמוצות החמרן והברזל הופכות לנוזלים צמיגים. טמפרטורה זו נקראת טמפרטורת הבציקה. מעבר פאזה זה מתאפשר הודות לסביבה הבסיסית אותה מספק הסיד השרוף. ללא נוכחות הסיד, חומרים אלה היו נשארים מוצקים, כפי שקורה בהכנת קרמיקה. בסביבה הנוזלית, התהליכים הכימים מתרחשים בקצב גבוה יותר, והסיד מגיב עם תחמוצות הצורן ליצירת אליט ובליט, שהם מרכיבי הקלינקר העיקריים. ככל שטמפרטורת הכבשן עולה, כך נוצר יותר אליט. הבצק הצמיג של הפזות הנוזליות והמוצקות בקלינקר מתכדרר בתנועה הסיבובית של הכבשן.
הקלינקר יוצא מהכבשן בצורת אגרגטים בגודל של מספר מילמטרים עד מספר סנטימטרים. כשהקלינקר יוצא מהכבשן הוא מקורר במהירות בזרם אוויר חזק, ועובר לאחסון או ישירות לטחינה.
ייצור סיגים
הסיגים הם תוצר לוואי של תעשיית הפלדה. בתהליך ייצור הפלדה, משתמשים בסיד על-מנת לספוג "מזהמים" מתוך הפלדה המומסת. הסיד סופג את תחמוצות החמרן והצורן שבפלדה, ומזהמים נוספים. מכיוון שמשקלו הסגולי של הסיד קטן בהרבה ממשקלה הסגולי של הפלדה, הסיד שספג את המזהמים צף על-גבי הפלדה, וניתן להפרידו בקלות. תערובת הסיד עם ה"מזהמים" בעלת הרכב אטומים דומה לזה של הקלינקר, אך הרכב מינרלוגי שונה. תערובת זו היא למעשה הסיגים. כדי שלתערובת יהיו תכונות של חומר מליטה, יש לקרר אותה במהירות. לרוב, מרסקים את הסיגים לגודל של מספר מילימטרים ומקררים אותם במים.
טחינה וערבוב
הסיגים והקלינקר, כמו שהם, כמעט שאינם מגיבים עם מים. הסיבה לכך היא שהתגובה עם המים מתבצעת רק על שטח הפנים, ושטח הפנים המתקבל אינו גדול. על-מנת שיהיה ניתן להשתמש בהם כחומר מליטה, יש לטחון אותם לאבקה דקה. דקות הטחינה מבוטאת בשטח הפנים הסגולי, כלומר בשטח הפנים ליחידת משקל. שטח פנים סגולי אופייני של צמנט נע מ 300 עד 600 מ"ר לק"ג. ככל שדקות הטחינה גדולה יותר, כך העבידות וקצב ההידרציה יהיו גדולים יותר. צמנט פורטלנד, העשוי ברובו מקלינקר, נטחן לדקות נמוכה מזו של צמנט סיגים. זאת מכיוון שקצב ההידרציה הסגולי של הסיגים קטן יותר, ויש לפצות על-כך על ידי הגדלת שטח הפנים. שטח פנים גדול מאוד, גם הוא אינו רצוי, שכן הוא יגרום לצמנט להתקשר מהר מידי.
בשלב הטחינה, ניתן להוסיף תוספים שיטחנו יחד עם הצמנט, או שניתן לטחון אותם בנפרד ולהוסיף אותם לפני האריזה, או אפילו בתהליך ייצור הבטון עצמו. תוספים נפוצים הם אבן גיר ואפר פחם. גם לסיגים מתייחסים לעיתים כאל תוספים, כאשר הצמנט מורכב בעיקר מקלינקר.
מטחנה אחרת, שהשימוש בה נהיה יותר נפוץ היא מטחנת הגלילים. מטחנת הגלילים יותר יעילה מבחינה אנרגטית, ומאפשרת אבטחת איכות טובה יותר, לשליטה על גודל הגרגר של האבקה המתקבלת. מטחנת הגלילים מורכבת משני גלילים מסגסוגת קשיחה, שניתן לקבוע את המרחק ביניהם בדיוק רב. חומרי הגלם עוברים במרווח שבין הגלילים תוך כדי תנועה מתואמת של הגלילים. גרגרים שגודלם גדול מהמרווח שבין הגלילים מתרסקים במעבר. קיימת מגבלה טכנית הייצור גרגרים דקים מגרגרים גסים. אם דקות הטחינה של התוצר הרצוי גדולה בהרבה מזו של חומר הגלם, חומר הגלם לא יכנס לחריץ שבין הגלילים, ולא יטחן. במצב כזה, יש לבצע מספר מעברים במטחנה, כאשר בכול מעבר דקות הטחינה עולה.
בדיקות תקניות של צמנט
בדיקות תקניות של צמנט מופיעות בתקן ישראלי מספר 3. הבדיקות לגביהן התקן מעלה דרישות הן בדיקות תפקודיות: זמני התקשרות, חוזק והגדלת נפח. בעבר היו דרישות גם לגבי שטח פנים סגולי, אבל הדרישה הוסרה, והיום שטח פנים סגולי נמדד לידיעה בלבד. משקל סגולי של הצמנט אף הוא נמדד לידיעה בלבד, מכיוון שהוא חיוני לצורך תכנון תערובת בטון. שיטות המדידה התקניות פותחו, ברובן, במאה ה-19, ואף-על-פי שהן פשוטות ופחות מדויקות משיטות מודרניות, הן עדין הבדיקות התקניות במרבית מדינות העולם.
זמני התקשרות
התקשרות היא התהליך בו העיסה הצמנטית מאבדת את התכונות הפלסטיות והופכת למוצק. זמני התקשרות חשובים על-מנת להעריך את משך הזמן בו ניתן לצקת את העיסה, ומשך הזמן עד שהעיסה יכולה להחזיק עומס מינימלי. בהקבלה לבטון, ניתן לומר, שעד זמן תחילת התקשרות ניתן לצקת את הבטון, ואחרי זמן סוף התקשרות ניתן ללכת על הבטון. יש להיזהר משימוש בזמני התקשרות של צמנט לצורך עבודה עם בטון, שכן זמני התקשרות של בטון מושפעים מגורמים רבים, ואינם מקבילים לזמני ההתקשרות של הצמנט ששימש לייצורו.
כדי לבדוק זמני התקשרות מכינים עיסה בעלת סומך תקני. כדי לבדוק אם עיסה היא בעלת סומך תקני, מרכיבים מחט דקה על מכשיר ויקה (ראו תמונה). משחררים את המחט מעל העיסה שמוחזקת בתבנית תקנית המיועדת לצורך זה. המחט צריכה לרדת לעומק המוגדר בתקן.
לצורך בדיקת זמן תחילת התקשרות משאירים את המחט ששמשה לצורך בדיקת סומך תקני. כאשר בשחרור המחט חודרת לעומק קטן או שווה לזה המוגדר בתקן, זהו זמן תחילת התקשרות.
לבדיקת זמן סוף התקשרות מחליפים את המחט במכשיר למחט בדיקת סוף התקשרות. מחט זו בעלת בליטה קטנה במרכזה, ובעלת בליטה היקפית בצורת טבעת. הבליטה המרכזית בולטת מעט יותר מהטבעת ההיקפית. כאשר הבליטה המרכזית משאירה סימן על העיסה הצמנטית, ואילו הטבעת ההיקפית אינה משאירה סימן, זהו זמן סוף התקשרות.
חוזק
חוזק הצמנט מוגדר כחוזק הבטון התקני שמיוצר ממנו. חוזק הלחיצה התקני של הצמנט יכול להיות: 32.5, 42.5 ו- 52.5 מגפ"ס (מגה-פסקל). למעשה בארץ מיצרים ומשווקים רק את שני האחרונים. דרישת החוזק בתקן היא לחוזק מינימלי, כך שחוזק הצמנט עולה על חוזקו התקני.
בטון תקני מוכן על ידי שימוש בתערובת אגרגטים תקנית המיוצרת במיוחד לצורך זה. התערובת מיוצרת במערבל בחש קטן, דומה למערבל מזון המשמש במסעדות. מן הבטון יוצקים קוביות לבדיקת חוזק לחיצה ומנסרות לבדיקת חוזק מתיחה. לאחר מכן הבטון עובר אשפרה תקנית במשך 28 יום. 28 יום לאחר היציקה שוברים את הקוביות במכבש למדידת חוזק לחיצה. שוברים את הקורות בכפיפה למדידת חוזק מתיחה בכפיפה, ומשתמשים בחצאי הקורות השבורות למדידת חוזק מתיחה עקיפה.
הגדלת נפח
הגדלת נפח העיסה הצמנטית לאחר שהתקשתה עשוי לגרום נזק רב למבנה. הגדלת נפח העיסה הקשויה עשוי להיגרם מהידרציה מאוחרת של סיד שרוף עד מוות (תחמוצת הסידן C), הידרציה של מגנזיה (תחמוצת המגנזיום M), או היווצרות אטרינגיט עקב עודף סולפטים.
בדיקת הגדלת נפח נעשית על ידי יציקת עיסה צמנטית לתוך מחט לשטליה המונחת על משטח זכוכית (ראו תמונה). מכסים את המחט במשטח נוסף ומניחים מתחת למים לאשפרה. בתום האשפרה מודדים את המרחק בין שתי המחטים (ראו תמונה).
שטח פנים סגולי
שטח פנים סגולי הוא שטח הפנים ליחידת משקל. שטח הפנים הסגולי הוא צורת מדידה של דקות הטחינה. ככל ששטח הפנים הסגולי גדול יותר, כך יעלה קצב ההידרציה עבור צמנט בעל הרכב כימי זהה. לשטח הפנים הסגולי ודקות הטחינה השפעה על העבידות של הבטון הטרי.
שטח הפנים הסגולי נמדד בצורה עקיפה, על ידי שימוש במכשיר בליין (ראו תמונה). כח הגרר שמפעיל זורם במהירות נמוכה יחסי לגודל שטח הפנים של הגוף. במכשיר בליין יוצרים הפרש לחץ נמוך על ידי יצירת עומד הידרוסטטי בצינור הזכוכית (עם הנוזל האדום). מודדים את משך מעבר כמות אוויר ידועה דרך דוגמת צמנט שקולה שנמצאת בראש המתקן. שורש זמן מעבר האוויר יחסי לשטח הפנים של הצמנט.
משקל סגולי
משקל סגולי הוא המשקל ליחידת נפח. כדי למדוד משקל סגולי של צמנט, שוקלים דוגמת צמנט ומכניסים אותה לבקבוק לשטליה (ראו תמונה) הממולא עד קן האפס בנפט. באמצעות בקבוק לשטליה מודדים את נפח הדוגמה ומחלקים במשקלה.
כימיה של חומרים צמנטים
מרבית החומרים הצמנטים מורכבים מתרכובות של תחמוצות סידן, צורן ואלומיניום שלהן מבנה אמורפי. לצורך פישוט הכתיבה של הנוסחאות, מקובל ליצג כל תחמוצת באות אחת: C - תחמוצת סידן CaO S - תחמוצת צורן SiO2 A - תחמוצת אלומיניום Al2O3 F - תחמוצת ברזל Fe2O3 H - תחמוצת המימן (מים) H2O
הכימיה של החומרים הצמנטים מורכבת ביותר, ולכן מקובל להתייחס למינרליים הראשיים של צמנט פורטלנד (אליט ובליט) כאל מודל מייצג של המערכות הצמנטיות. התהליך הכימי של התקשרות והתקשות של חומר מליטה הידראולי נקרא הידרציה. ההתקשרות היא למעשה תוצאה פיזיקלית של ההידרציה.
תהליך ההידרציה מורכב ממספר שלבים ותהליכים. בחלוקה גסה, התהליכים הם: התמוססות מרכיבי הצמנט במים ושקיעה של ג'ל צמנטי. הג'ל הצמנטי מורכב מאוליגומרים (שרשראות קצרות) של C-S-H (ע"פ הקיצורים המופיעים למעלה) בעלות שרשרת מרכזית של S העטופה ב- C. המים (H) מהווים חלק מהמבנה המרחבי של כל שרשרת כזו. היחס בין המרכיבים אינו קבוע, אבל בג'ל של צמנט פורטלנד, יחס הסיד (C) לסיליקה (S) הממוצע הוא כ- 1.7. מכיוון שיחס הסיד לסיליקה באליט ובבליט גדול יותר, בהדרציה שלהם משתחרר סיד עודף (CH).
חומרים שונים יוצרים בהדרציה ג'לים צמנטים בעלי תכונות שונות, ובעלי הרכב כימי שונה. לדוגמה, יחס הסיד לסיליקה בג'ל המתקבל בתגובה פוצלנית של מיקרו-סיליקה הוא 1.1, בעוד יחס זה בג'ל המתקבל מתגובה פוצלנית של זכוכית טחונה הוא 1.75.
לא הרבה ידוע על הכימיה של ההידרציה של צמנטים מעורבים. רבים מהחומרים הפוצלנים המשמשים בצמנטים המעורבים עשויים לעבור הידרציה גם שלא בנוכחות סיד, אם ה-pH גבוה דיו. הג'ל הצמנטי שחומרים אלו יוצרים שונה אף הוא, וכנראה הוא מהווה מפתח לעמידות שלהם בתנאי סביבה קיצוניים.
קצב ההידרציה תלוי בשני גורמים: דקות הטחינה והכימיה. ככל שהצמנט טחון דק יותר, כך קצב ההידרציה מהיר יותר. תופעה זו היא תולדה של שני גורמים: שטח פנים ותווך לדיפוזיה. ההידרציה של הצמנט עם המים מתרחשת על שטח הפנים של גרגרי הצמנט. ככל שהצמנט טחון דק יותר, שטח הפנים שלו גדול יותר, ויותר צמנט עובר הידרציה בו זמנית. מוצרי ההידרציה הראשונים שוקעים על-פני גרגרי הצמנט ומונעים את המשך ההידרציה המהירה. בשלב זה, הדיפוזיה של מרכיבי הצמנט המומסים דרך הקליפה של מוצרי ההידרציה מהווה את הגורם קובע הקצב בהידרציה. לכן, ככל שההידרציה מתקדמת קצב ההידרציה יורד. זהו גם העיקרון המעכב את ההידרציה של הטריקלציום אלומינט. הגבס מתמוסס מיד כאשר הצמנט נוגע במים. הסולפט מהגבס מגיב מיד עם הטריקלציום אלומינט ויוצר אטרינגיט על-פני הטריקלציום אלומינט, ובצורה זו מעכב את ההידרציה של הטריקלציום אלומינט, שללא עיכוב זה היה מביא להתקשרות של העיסה הצמנטית תוך דקות.
לכל מינרל ממרכיבי הצמנט יש קצב הידרציה משלו. ללא עיכוב, הטריקלציום אלומינט עובר הידרציה תוך דקות ספורות. האליט עובר הידרציה תוך שעות. והבליט עובר הידרציה תוך כיומיים. חומרים פוצלנים עוברים הידרציה, בדרך כלל, בקצב איטי יותר. מיקרו-סיליקה עוברת הידרציה תוך יום, בערך, עקב גודלה הקטן. סיגים עוברים הידרציה בקצב יותר איטי מאשר בליט ולכן צמנט סיגים עובר טחינה דקה יותר מאשר צמנט פורטלנד. אפר פחם עובר הידרציה בסדר גודל של שבועות וחודשים.
סיווג צמנט
תקן ישראלי מס' 1 מסווג את סוגי הצמנט לפי תקן אירופאי EN:197-1:2000. התקן מחלק את סוגי הצמנט המסחריים לפי הרכבם, חוזק תקני בגיל 28 יום, ומהירות התקשות. הסיווג לפי הרכב מבחין בחמישה סוגים: CEM I - צמנט פורטלנד (צ"פ) CEM II - צמנט פורטלנד מעורב CEM III - צמנט סיגים CEM IV - צמנט פוצלני CEM V - צמנט מעורב
אחוז קלינקר בצמנט מצוין על ידי האותיות A, B, C. כאשר האות A מציינת אחוז גבוה של קלינקר, האות B מציינת אחוז נמוך של קלינקר, והאות C מציינת אחוז נמוך מאוד של קלינקר (בצמנט סיגים בלבד) בתערובת. הגדרת המושגים "אחוז גבוה" ו"אחוז נמוך", תלויה בסוג התוסף בתערובת. לדוגמה, עבור צמנט מעורב עם מיקרו-סיליקה (CEM II/A-D) אחוז גבוה של קלינקר הוא 90-94. בעוד עבור צמנט סיגים, אחוז גבוה (CEM III/A) הוא 35-64, ואחוז נמוך מאוד (CEM III/C) הוא 5-19. סוג התוסף מצוין על ידי אות המופרדת במקף מהאות המציינת את אחוז הקלינקר. התוספים הנפוצים בארץ הם: אפר פחם - V (גם W) אבן גיר טחונה - L, ו- LL סיגים - S מיקרו-סיליקה - D
סיווג לפי חוזק תקני נעשה על פי דרישה לחוזק מינימלי לחוזק של תערובת בטון תקנית שנעשית מהבטון, וחוזקה התקני נבדק בגיל 28 יום. סוגי החוזק התקני של הצמנטים הנמכרים בארץ: 42.5 ו- 52.5 מגפ"ס.
סיווג לפי מהירות התקשות הוא R עבור צמנט מהיר התקשות (בעל חוזק גבוה בגיל מוקדם), ו- N עבור צמנט רגיל.
סוגי צמנט מיוחדים
מרבית הצמנט בשימוש הוא צמנט פורטלנד וצמנט פורטלנד מעורב. על-מנת לתת מענה לצרכים מיוחדים, פותחו צמנטים לשימושים ספציפיים. צמנטים אלו לרוב יקרים יותר מצמנט פורטלנד, או שיש להם מגבלות שימוש.
צמנט חסין סולפטים
צמנט זה מכיל תכולה נמוכה של טריקלציום אלומינט, שהוא הרכיב הרגיש לסולפטים בצמנט פורטלנד. צמנט זה מיועד לשימוש במקומות חשופים למים עם ריכוז סולפט גבוה. למעשה, בבטון שמיוצר עם יחס מים לצמנט נמוך, צמנט חסין סולפטים לא נותן עמידות טובה יותר מצמנט פורטלנד רגיל או מעורב. מסיבות אלו ואחרות, צמנט חסין סולפטים אינו מיוצר ונמכר בישראל.
צמנט לבן
צמנט זה משמש לייצור של אלמנטים ארכיטקטוניים בצבע לבן, או בצבע אחר על ידי הוספת פיגמנט מתאים.
צמנט לבן הוא למעשה צמנט פורטלנד, שאינו מכיל צליט. הצליט הוא המינרל שמקנה לצמנט את צבעו האפור האופייני. הצליט הוא תרכובת של תחמוצות סידן, אלומיניום וברזל. כדי למנוע את היווצרות הצליט בתהליך ייצור הצמנט יש להשתמש בחומרי גלם בעלי דרגת ניקיון גבוהה. טמפרטורת הבציקה בהיעדר תחמוצות הברזל גבוהה יותר, ולכן יש לקלות את הצמנט בטמפרטורה גבוהה יותר. גם הטחינה של הקלינקר נעשית על ידי מטחנת כדורים הבנויה מחלקים שאינם מכילים ברזל.
צמנט לבן מכיל תכולה גבוהה של טריקלציום אלומינט (על-חשבון הצליט), ולכן הוא רגיש במיוחד להתקפת סולפטים. ניתן להבחין בכך בטיילות אבן משתלבת על שפת הים. לרוב אבן משתלבת לבנה (מצמנט לבן) עוברת בליה רבה יותר מאבנים אדומות ושחורות שנמצאות בסמיכות.
צמנט חוזק מוקדם גבוה
צמנט בעל חוזק מוקדם גבוה משמש כשיש צורך בפרוק מוקדם של הטפסות, מסיבות שקשורות בניהול פרויקט הבנייה. צמנט בעל חוזק מוקדם גבוה מסומן באות R. חוזק מוקדם גבוה, מביא בדרך כלל לחוזק מאוחר נמוך יחסית ממה שהיה מתקבל מצמנט בעל הרכב כימי זהה, אבל בעל חוזק מוקדם רגיל.
צמנט מהיר התקשרות מיוצר לרוב מקלינקר רגיל, כדי להאיץ את קצב ההתקשרות, טוחנים את הקלינקר לגרגרים דקים יותר מהצמנט הרגיל. ניתן ליצור צמנט בעל חוזק מוקדם גבוה גם על ידי הגדלת תכולת האליט על חשבון הבליט בקלינקר. שינוי כימי כזה דורש טמפרטורת קליה גבוהה יותר ומיקר את הצמנט.
צמנט אלומיניום
צמנט אלומיניום הוא למעשה צמנט המורכב בעיקר מתחמוצות חמרן וסידן (36 עד 90 אחוז תחמוצות חמרן). צמנט אלומיניום מיוצר על ידי קליה של באוקסיט עם גיר.
תוצרי ההדרציה של צמנט אלומיניום תלויים בטמפרטורת ההידרציה. בהמשך תוצרי ההידרציה עוברים מעבר פאזה לפאזה יציבה יותר, בתהליך ממושך, שתלוי בטמפרטורת הסביבה. צמנט אלומיניום עובר הידרציה מהירה גם בטמפרטורות נמוכות (עד טמפרטורת הקיפאון של המים). בניגוד לצמנט פורטלנד, זמן תחילת ההתקשרות של צמנט אלומיניום מתארך כאשר הטמפרטורה עולה, עד ל-C° 25 לערך. כאשר מעלים את הטמפרטורה מעל ל-C° 40, זמן תחילת היתקשרות חוזר ומתקצר. שינויי הפאזות בצמנט אלומיניום גורמים למספר תופעות. ראשית, צמנט האלומיניום מקבל את חוזק גבוה תוך מספר שעות, גם אם יוצקים אותו בטמפרטורות נמוכות. לאחר מספר ימים, חוזקו יורד, והוא מגיע לחוזק די יציב. כאשר טמפרטורת הסביבה מעל C° 27, והלחות היחסית גבוהה, צמנט אלומיניום מאבד את חוזקו תוך מספר שנים מועטות (בהתאם לתנאי הסביבה). מסיבות אלו, שימושיו של צמנט אלומיניום מוגבלים.
צמנט אלומיניום משמש בעיקר להכנת מלט לכבשנים, שכן בניגוד לצמנט פורטלנד, הוא עמיד בחום. בכבשנים המגיעים לטמפרטורות גבוהות, צמנט אלומיניום הופך לחומר קרמי, ושומר על חוזקו המבני. שימושים נפוצים אחרים של צמנט אלומיניום הם כצמנט מהיר התקשרות וחוזק מוקדם גבוה לתיקונים דחופים, וכמוסף לצמנט פורטלנד. צמנט אלומיניום משמש כמוסף על מנת לקבל חוזק מוקדם גבוה, או כתוסף מקזז הצטמקות.
צמנטים פוצלנים משופעלים על ידי אלקלים
צמנטים מסוג זה מפותחים על-מנת להוריד את מחירי הצמנט, ולפתור בעיות סביבתיות. בצמנטים אלו מתבצע שפעול של חומר פוצולני עשיר בסידן, כגון סיגים או אפר-פחם בעל תכולת סידן גבוהה, על ידי סודה קאוסטית. צמנטים מסוג זה מתקשרים, בדרך-כלל, תוך זמן קצר מכדי שניתן יהיה לעשות בהם שימוש לייצור בטון מובא, ולכן אינם נמצאים בשימוש מסחרי.
צמנט מגנזיום
קיימים מספר צמנטים מבוססי מגנזיום. הפשוט מביניהם הוא תחמוצת המגנזיום (MgO) הנקראת גם מגנזיה, שבמגע עם מים מגיב ליצירת מימת המגנזיום (Mg(OH)2).
צמנטים אחרים על-בסיס מגנזיום הם:
צמנט לבארות נפט
צמנטים לבארות נפט צריכים לתפקד בתנאים שונים מהותית מצמנטים רגילים, בעיקר טמפרטורה ולחץ גבוהים, בעומק הבאר. מצד שני, לצורך קידוחים באזורים הארקטיים, הבוצה המיוצרת מהצמנט צריכה לשמור על תכונות ריאולוגיות מספקות כדי שניתן יהיה לשאוב אותה למקומה. מסיבות אילו ואחרות, התקנים לצמנטים לבארות נפט כוללים מספר רב של דרישות תפקודיות הכוללות בין היתר: הפסד סומך בטמפרטורות גבוהות, תכונות ראולוגיות, התנגדות למעבר נוזלים של העיסה הקשויה, סגרגציה ועוד.
צמנט סיגים
צמנט סיגים מכיל אחוז גבוהה של סיגים ואחוז נמוך של קלינקר. הקלינקר משמש לקבלת חוזק מוקדם, וכמשפעל של הסיגים. מכיוון שהמינרלים בסיגים עוברים הידרציה לאט יותר מהמינרלי הקלינקר, צמנט סיגים טחון דק יותר מצמנט פורטלנד. צמנט סיגים מפתח את חוזקו לאט יותר מצמנט פורטלנד. צמנט סיגים יוצר בטון בעל עמידות גבוהה לסולפטים וחדירות נמוכה לכלוריד. תכונות אלו הופכות אותו לצמנט מועדף בעבודות תשתית לחוף הים.
איסאק לודו
ביוגרפיה
איסאק לודו נולד ביאשי, רומניה, במשפחה יהודית של סוחרים זעירים. בגלל קשיים כלכליים נאלץ להפסיק את לימודיו בגיל 14 ולהתחיל לעבוד כפקיד. בשנת 1913 פתח את הקריירה העיתונאית בהוציאו לאור כתב עת משל עצמו בשם "אבסולוציו" (Absolutio). הוא עבד בעיתונים נוספים כדוגמת "אופיניה" (Opinia) ו"יאשול" (Iaşul) ובשנת 1915 כבר החזיק בתפקידי עורך. הוא ניהל את כתב העת "אדם" (Adam) בשנים 1929-1940, כתב עת יוקרתי שבו השתתפו גם ברבו פונדויאנו, גאלא גאלאקטיון, טודור ארגזי, פליקס אדרקה, אילריה וורונקה, יון קלוגרו, מרסל ינקו ועוד סופרים רבים אחרים. בעבר אוהד של העניין הציוני, בימי השלטון הקומוניסטי אימץ את הגישה הרשמית העוינת לציונים ב"איגרת לבן-גוריון" ובהזדמנויות אחרות. בנובמבר 1942 נכלל ברשימת הסופרים היהודים שנאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו.
קוד מנצ'סטר
הקידוד קיבל את שמו מהפיתוח שלו באוניברסיטת מנצ'סטר, כאשר נעשה בו שימוש לקידוד מידע על תוף מגנטי (magnetic drum) במחשב מנצ'סטר סימן 1.
שיטה זו נמצאת בשימוש כיום בפרוטוקולי אינפרא-אדום, RFID, ו-NFC.
בעיית הסנכרון בקידוד פשוט
מידע ספרתי הוא למעשה רצף סימנים (symbols) שכל אחד מהם מייצג אחת משתי הסיביות האפשריות, 0 או 1. בקידוד פשוט של הסיביות לאות, אות אחיד מסוים מייצג את 0, ואות אחיד אחר מייצג את 1. כאשר משודר רצף של סיביות זהות, כלומר רצף של סיביות 0 או רצף של סיביות 1, המקלט עלול להתקשות בסנכרון המעברים בין הסיביות, משום שמגיע אליו אות ארוך רצוף המייצג את הסיבית הזהה. הבעיה בבסיסה נובעת, מכך שמקורות-השעון, במשדר ובמקלט, אינם בהכרח באותה איכות ובאותו דיוק (למשל: משדר זול, באיכות בינונית, שמחובר אל מקלט מקצועי, באיכות גבוהה). במקרה שיש הבדלים בין מקורות השעון, המקלט לא מצליח להסתנכרן כמו שצריך, על המידע שמגיע מהמשדר והוא מפענח אותו, בצורה שגויה.
ישנם מנגנונים אלקטרוניים המאפשרים לגזור את אות השעון מתוך המידע הנכנס וכך מאפשרים למקלט להסתנכרן עם המשדר. דוגמה למנגנון כזה היא מעגל PLL. במקרים בהם מגיע רצף סיביות אחיד (כלומר, רצף של רק '0'-ים, או רק '1'-ים), לא ניתן לחלץ אות שעון מהמידע הנכנס ולכן גם לא ניתן להפעיל מנגנון סנכרון-שעון. על-מנת להתגבר על בעיה זו ועל בעיית בלבול בין 0 ל-1 (בגלל מתחים דומים), נוצר קוד מנצ'סטר.
השיטה
בקוד מנצ'סטר כל סיבית מיוצגת באמצעות אות בשתי רמות; כלומר, במקום מצב שבו רמה גבוהה מייצגת 1 ורמה נמוכה מייצגת 0, בקוד מנצ'סטר 1 מיוצג על ידי רמה גבוהה שלאחריה רמה נמוכה, ו-0 מיוצג על ידי רמה נמוכה שאחריה רמה גבוהה - בכל חצי מחזור של זמן (CLOCK) חל שינוי של אות המידע המקודד. בצורה זו, המעבר באמצעה של כל סיבית למעשה יוצר פולס שעון במקלט, וכך מאפשר לו להסתנכרן בקלות עם המשדר.
יתרון הקידוד בקוד מנצ'סטר הוא שיש בו פחות טעויות בהעברת המידע בהשוואה לקודים אחרים. הבדל זה נובע מכך שקוד מנצ'סטר מייצג 1 לוגי כרמת אות חיובי ו-0 לוגי מיוצג על ידי רמת אות שלילית, בניגוד לקודים אחרים שמתייחסים לרמות של חיובי ואפס (אדמה).
חיסרון של קידוד זה הוא שנדרש רוחב פס כפול, מכיוון שהפולסים הם בחצי מהרוחב.
נהרדעא
נְהַרְדְּעָא הייתה עיר בבבל שבה התקיים מרכז יהודי חשוב בימי בית המקדש השני, המשנה והתלמוד. בסמוך לעיר זרם "נהר מלכא", שהיה תעלת מים אשר חיברה בין נהר הפרת לנהר החידקל, והוא שהקנה לעיר מעלה כלכלית חשובה.
על פי המסורת, ראשית ההתיישבות היהודית בנהרדעא הייתה לפני חורבן בית המקדש הראשון, כאשר גלה המלך יכניה לבבל. המסורת מספרת כי יכניה ואנשיו הביאו לבבל אבנים ועפר מירושלים, ובנו בנהרדעא את בית הכנסת העתיק בעיר המכונה "בית הכנסת שף ויתיב". בית כנסת עתיק זה עמד על תילו יותר מאלף וחמש מאות שנה, אף לאחר שחרבה העיר על ידי פפא בר נצר התדמורי, מסופר כי האמורא אביי נהג להתפלל בו לעיתים, ואף התייר בנימין מטודלה ביקר בהריסותיו במחצית השנייה של המאה ה-12.
יוסף בן מתתיהו מציין כי בבבל נמצאו שני מוקדים קהילתיים יהודיים: האחד בנהרדעא שבדרום והשני בנציבין שבצפון.
.
מנהרדעא יצאו שני האחים האורגים, חסינאי וחנילאי, שהקימו ממלכת מרד בין השנים 10 ו-30 לספירה.
על פי סטפנוס מביזנטיון, ההיסטוריון היווני אריאנוס הזכיר את נהרדעא ("עיר בסוריה בקרבת הפרת) בספר ה-11 של חיבורו על ההיסטוריה של הפרתים, אותו כתב במחצית הראשונה של המאה ה-2 לספירה.
ערב מרד התפוצות (114 לספירה) יצא רבי עקיבא מיבנה לבבל, לנהרדעא, לערוך שם את טקס עיבור השנה, ברשותו של הנשיא רבן גמליאל ומשמו. עובדה זו מתועדת במשנה במסכת יבמות. אף עובדה זו משקפת את מרכזיותה של נהרדעא כמוקד יהודי בבבל. נהרדעא מכונה בספרות חז"ל בשם סתם "גולה", ללמד על מרכזיותה. ואליה נשלח חנניה בן אחי רבי יהושע, מטעם הנשיא רבן גמליאל, כדי לשמש אב בית דין כתפקיד שיפוטי וחברתי. מאוחר יותר, לקראת סוף המאה השנייה נזכר רב שילא שכיהן בתפקיד ראש ה"סידרא" (מוקד הקהילה) בנהרדעא.
בימי שמואל הפכה ה"סידרא" של נהרדעא ל"מתיבתא", היינו ישיבה קהילתית, ושמה הלך לפניה. בתקופה זו התחלקה בבל לשני אזורי השפעה, של שמואל ושל רב: ל"אתרא דרב" (או "פרוודהא – פרוור - דרב") בסורא ו"אתרא דשמואל" (או "פרוודהא דשמואל") בנהרדעא. על פי אחת המסורות, שזכו לפרסום בשנים האחרונות, בנהרדעא היה רק רחוב אחד ארוך.
לאחר שמואל היה רב נחמן בר יעקב לראש ישיבת נהרדעא. בתלמוד מסופר כי בימי רב נחמן היו שערי העיר מכוסים עד חציים בעפר כך שלא ניתן היה לסוגרם בלילות. בתקופת כהונתו (בשנת 258 לספירה) פקדו את נהרדעא גדודי המורדים מתדמור בראשות פפא בר נצר שהותירו אחריהם חורבן והרס. בעקבות החורבן גלתה הישיבה מנהרדעא אל העיר מחוזא, ואף שהעיר נהרדעא שבה ונבנתה מחדש, ותושביה היהודים שבו אליה, לא שבה אליה הישיבה עוד ומרכזי התורה בבבל עברו אל מחוזא, סורא, פומבדיתא ומתא מחסיא.
פונדק
פונדק הוא מבנה שבו יכולים עוברי דרכים ומטיילים לקבל מקום לינה ולצרוך מזון ומשקה. לרוב מדובר בשהות קצרה של יום עד יומיים, בטרם ממשיכים השוהים בדרכם.
היסטוריה
פונדקים היו מצויים באירופה כבר בתקופה הרומית, עם פיתוח מערכת הדרכים לפני כאלפיים שנה. באירופה קיימים כיום פונדקים בני כמה מאות שנים. בנוסף לסיפוק צורכי הנוסעים, פונדקים משמשים לעיתים קרובות כמקום בו התכנסה הקהילה וכבית מרזח.
כיום, פונדקים הם בדרך-כלל שילוב של אכסניה (או מלון) ומסעדה או מסבאה המגישה אלכוהול, אך נבדלים מהם בכך שהם מציעים גם פתרונות לינה. בעבר, בנוסף לפתרונות לינה, הם כללו גם אורוות ומספוא לסוסים ולפרדות.
בספרים ובסרטים
בספרים ובסרטים הפונדק מוצג כמקום מעבר ומנוחה בין מסעות, ובסרטים על המערב הפרוע גם כמקום לעימותים. הפונדקים נמצאים בעיקר בז'אנרים של פנטזיה והמערב הפרוע. בסרטי וספרי המערב הפרוע יש חלק גדול למשחק הפוקר באווירת הפונדק.
בספר עלובי החיים מאת ויקטור הוגו בעל פונדק רמאי ופושע בשם ת'נרדייה הוא בעל תפקיד מרכזי בעלילה.
בישראל
בשלהי המאה ה-19 הוקמו רשתות דרכים ולאורכם פונדקים 'חאן' או "אורחנים" כפי שכונו בקרב דוברי העברית המעטים. האורחנים הוקמו לצורך מנוחה וגביית מסי דרך. חלק מפונדקים אלו נוהלו בידי יהודים, כמו חאן באב אל ואד (שער הגיא). עם התגברות העלייה היהודית, ותחילת שיבת ציון, הוקמו מלונות ופונדקים שונים בידי יהודים ביפו, בירושלים העתיקה, ובמקומות נוספים. חלק מהמושבות הראשונות החלו את דרכם דווקא באורחנים שהוסבו למגורים קבועים או שימושים אחרים והפכו לחלק מרכזי ביישובי קבע.
אריתרופויזה
אריתרופויזה (באנגלית: Erythropoiesis) הוא תהליך יצירת תאי דם אדומים (אריתרוציטים). תא אדום מתחיל מהתמיינות של תא גזע במח העצם, לתא מחויב, שכיוון ההתקדמות הכללי שלו קבוע ליצירת תא דם אדום (Proerythroblast). בתהליך ישנה הצטמקות יחסית של הציטופלזמה ולאחר מכן גם הצטמקות הגרעין עד לפליטתו מהכדורית האדומה.
אתרי ייצור תאי הדם
המטופוייזה (Haematopoiesis) הוא התהליך שבו נוצרים תאי הדם השונים (וביניהם, כדוריות דם אדומות, כדוריות דם לבנות וטסיות-דם). העובר מתחיל לייצר תאי דם כבר בסוף השבוע השלישי ברחם: תאי הדם הצעירים מתמיינים משכבת המזודרם (המנגיובלאסטים) והם יתמיינו בסופו של דבר לכלי הדם השונים (עורקים, ורידים) ולתאי הדם השונים. בשבוע החמישי, ניתן לראות התפתחות של תאי דם במקביל לייצור הפלזמה. במהלך החיים העובריים האיברים המשתתפים בייצור דם הם שק החלמון, הכבד, הטחול, מח העצם, וקשריות הלימפה.
השורה האדומה
תהליך ההמטופוייזיס מתקיים בכמה "שורות": השורה האדומה, ממנה נוצרת כדורית הדם האדומה, השורה הלבנה (המיילואידית) ממנה נוצרים תאי הדם הלבנים, והשורה המגה-קריוציטית - ממנה מתפתחות טסיות-הדם.
התפתחות השורה האדומה:
ויסות תהליך יצירת כדוריות הדם
באופן כללי, לכל סוגי תאי הדם בתהליך ההמטופוייזיס, יש במסגרת שלבי ההתפתחות ויסות והליכי בקרה האחראים על ההתמיינות במח העצם. הוויסות מתבצע על ידי גורמי גדילה, פקטורי שעתוק, או ויסות על ידי היפוקסיה (למשל על ידי אריתרופוייטין).
גורמי גדילה הקרויים stem cell factor (SCF) פועלים על תאי הגזע עצמם, ועוזרים להם להתרבות ולהתמיין לשורות השונות. פקטור זה מיוצר במח העצם, בתאי המשתית (סטרומה) ובעל פעילות פרארקרינית - על התאים הסמוכים לו. בנוסף לכך לפקטור זה יש השפעה אנדוקרינית (דרך מחזור הדם) על תאי פיברובלסטים בכל הגוף ובתאי הכבד. הרצפטור שלו הוא C-Kit.
בנוסף לגורמי גדילה אלו, IL3 הוא ציטוקין המיוצר בתאי T, ותפקידו להשפיע על ההתפתחות של כל שורות התאים (השורה האדומה, הלבנה והמגה-קריוציטית). כמו כן, אריתרופוייטין (להלן יקרא EPO) הוא הורמון חשוב המיוצר בתאי הפרי-טובולריים בכליה, ומשפיע על התפתחות השורה האדומה במנגנון שיוסבר בהמשך, החל משלב הפרו-אריתרובלסטים.
מלבד גורמים אלו שנסקרו לעיל, קיימים פקטורים נוספים אשר משפיעים בין היתר על שורות אחרות -
גורמי גדילה מסוג G-CSF, GM-CSF- המשפיעים על השורה הלבנה: GM-CSF מיוצר בתאי T ובפיברובלסטים ומשפיע הן על הגרנולוציטים (גרנולוציטים הם תאי דם לבנים בעלי גרנולות - נויטרופיל, באזופיל, אאוזינופיל). והן על המונוציטים, בעוד ש- G-CSF מיוצר במונוציטים, מקרופאגים ופיברובלסטים והוא ספציפי לגרנולוציטים בלבד.
תרומבופוייטין – Tpo- מיוצר בכבד ובכליות, ומשפיע על התמיינות תאי הגזע והשורה המגה-קריוציטית.
מנגנון ויסות על ידי אריתרופוייטין
הייצור של אריתרופוייטין, או Epo, בתאי הכליה, תלוי ברמות החמצן בדם- התאים מרגישים את רמות החמצן: במצב שבו יש רמות חמצן מספיקות, חלבון בשם HIF2α (hypoxia inducible factor) עובר פרולין-הידרוקסילציה, על ידי החלבון PHD, ולאחר מכן נקשר לחלבון VHL (von hippel landau) ושניהם מתעכלים. (מוטציות בכל אחד מהגנים האחראים לייצור חלבונים אלו, יכולה להביא לפוליציטמיה- מאחר שחלבונים אלו אחראים על עיכוב HIF2α, וכאשר יש בהם מוטציות, לא יהיה עיכוב של HIF2α ויהיה עודף ייצור של כדוריות דם אדומות).
עם זאת, במצבים בהם רמות החמצן אינן מספיקות (יכול להיגרם כתוצאה מהיפוקסיה, היצרות עורק הכליה, או אנמיה), לא תהיה פרולין-הידרוקסילציה, והחלבון HIF2α חופשי- ואז הוא נכנס לגרעין התא ופועל כפקטור שעתוק- בעיקר לגן Epo.
לאחר ש- Epo נוצר, הוא מגיע למח העצם שם הוא נקשר לרצפטורים על גבי תאי הפרקורסור CFU-E, BFU-E. לאחר הקישור, הרצפטור ל- Epo עובר דימריזציה עם רצפטור נוסף- וכתגובה לתהליך מופעל מסלול הנקרא JAK-STAT: למעשה, הדימריזציה גורמת להפעלה של חלבון JAK (העיקרי מבין חלבונים אלו הוא JAK2) אשר מביא להפעלה של STAT5 שמפעיל גנים בגרעין התא המביאים להבשלת הפרו-אריתרובלסט ולחלוקת התאים- לסיכומו של דבר, הקישור של Epo מביא להגברת הפעילות של השורה האדומה, ובתגובה לכך עלייה במסת תאי הדם האדומים ובעקבותיה עליה ברמות החמצן בדם. מוטציה ב-JAK2 היא הגורם להיווצרות פוליציטמיה וורה: זוהי מוטציה מסוג gain of function, הגן המעודד את ייצור כדוריות הדם יפעל גם ללא קישור של Epo לרצפטור וקיום דימריזציה: כתוצאה מכך, תהיה פרוליפרציה תמידית של תאים מהשורה האדומה.
ברזל
צריכת ברזל (Fe) נעשית בעיקר על ידי אכילת מוצרים מן החי, כבשר, עוף, דגים וביצים, וכן מזונות מן הצומח כמו טחינה, קטניות וירקות ירוקים. הכמות המומלצת היא 20-50 מילי-גרם ביום, וספיגתו נעשית במעיים. בדם, יקושר הברזל ל-Transferrin אשר יעביר אותו למקומו הרצוי:
איבוד ברזל - יקרה בשעת דימום וסתי, התקלפות תאים במערכת העיכול, ודימומים שונים.
ויטמין B12
ויטמין B12 נמצא בעיקר במזון מן החי כגון, כבד, דגים, ביצים, חלב ומוצריו; כמו כן מזונות כגון קורנפלקס מועשרים בו על פי רוב, אף כי לטבעונים רצוי לקבלו מתוספי מזון. זוהי מולקולה גדולה המכילה קובלט (קובלאמין) הנוצרת על ידי חיידקים וחייבת להיקלט במזון. הספיגה תעשה בסוף המעי הדק, באזור המעי העקום. לגוף האדם נדרש בכמויות זעירות של 1 מ"ג ליום, והוא נאגר בגוף למספר שנים.
הוועדה הקטרית לשיקום רצועת עזה
הוועדה הקטרית לשיקום רצועת עזה היא מדיניות קטרית שהחלה ב-2018, במהלך כהונת ממשלת נתניהו הרביעית. במסגרתה מועברים מענקים כספיים מקטר לרצועת עזה באישורה של מדינת ישראל. הכסף מועבר בפעימות, ובכל פעימה מועברים במזוודות 15–40 מיליון דולר במזומן. במאי 2019, מיד לאחר שנורו לעבר ישראל 700 רקטות ו-4 אזרחים נהרגו, אישרה ישראל את העברת 180 מיליון דולר לרצועה. על מדיניות זו נמתחה ביקורת נוקבת מימין ומשמאל.
השליח הקטארי לרצועה עבד גם בקידום תוכניות לשיקום חלקים מרצועת עזה.
רקע
ב-2017 הרשות הפלסטינית החלה לקצץ במשכורות פקידי הרשות הפלסטינית ברצועה. פקידים אלה למעשה לא עובדים מאז סכסוך חמאס פת"ח מ-2007. בנוסף, הרשות החליטה ב-2017 להפסיק לשלם עבור החשמל שמוזרם מישראל לרצועת עזה.
במרץ 2018 החלו מהומות המוניות בגבול ישראל-רצועת עזה, שכללו אלימות רבה והסלימו מספר פעמים לסבבי לחימה בין ישראל לחמאס וארגונים נוספים ברצועה. במקביל לעימות המתמשך החלו ניסיונות למה שכונה 'הסדרה' - הסכם רגיעה ארוך טווח ברצועה. במסגרת ניסיונות ההסדרה הציעה קטר להעביר מכספה מענקים לרצועת עזה להרגעת המצב. ממשלת ישראל הסכימה שהכסף יועבר בשש פעימות חודשיות, הכוללות 15 מיליון דולר כל אחת, בנוסף למענק של 10 מיליון דולר לקניית סולר להפעלת תחנת הכוח ברצועה.
העברת מענקי הכסף
ב-8 בנובמבר 2018 נכנס לרצועת עזה מענק הכסף הראשון. המענק חולק למחרת לפקידי ממשל של חמאס בסקטור האזרחי ברצועת עזה. ב-6 בדצמבר נערכה ההעברה השנייה של הכסף. באמצע ינואר אמורה הייתה להתקיים העברה שלישית, שנדחתה עקב פעילות חבלנית מצד צלפים מהרצועה, שפצעה חייל צה"ל.
לאחר כהונתו, ראש המוסד לשעבר והאחראי לשעבר על יחסי ישראל–קטר, יוסי כהן, אמר: "עד מבצע שומר החומות קיווינו שהמעורבות הקטארית והכסף הקטארי יביאו אותנו להסדרה עם חמאס. אבל זה קצת יצא משליטה". לאחר הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש, האחריות ביחס לסוגיה הועברה למשרד הביטחון.
ביולי 2021, פורסם שהממשלה החליטה שלא יעבור יותר כסף קטרי במזוודות לעזה אלא במנגנון חלופי. באוגוסט פורסם שהשליח הקטארי מוחמד אלעמאדי הגיע להסכם עם הרשות הפלסטינית לחידוש הזרמתם של הדולרים הקטאריים לרצועה. פקידי הממשל של חמאס יקבלו משכורות ויהיו גם נזקקים שיקבלו כספים. נוסף. ישראל אינה צד בהסכם.
באוגוסט 2021, האו"ם וקטר הגיעו לסיכום על הכנסת הכסף הקטרי למשפחות הנזקקות ברצועת עזה. בשלב זה, הכסף לא הועבר לפקידי חמאס ברצועה . ההסכם נחתם ב-19 באוגוסט 2021, לאחר 3 חודשים בלי העברת כספים . בספטמבר, הרשות חזרה בה מההסכם להעברת הכסף לרצועה . המענקים למשפחות נזקקות הועברו אך לא המענקים לפקידים.
בנובמבר 2021, פורסם שסוכם שחמאס ישלם לפקידים באמצעות דלק מצרי שיוזרם לרצועת עזה במימון קטר. אופן העברת הכספים לפקידי חמאס היה למעשה המשוכה האחרונה בכינון המנגנון, לאחר שהמענק הקטארי, שעמד על 30 מיליון דולר, הועבר בחלקו באמצעות העברת כ-10 מיליון דולר לנזקקים מעזה ורכישת דלק שמועבר מישראל לעזה (בעבור גם כן 10 מיליון דולר). על הסכום הנותר, כ-10 מיליון דולר נוספים, התקשו הצדדים לסכם, ובסופו של דבר כאמור, אושר מתווה הדלק המצרי
המכון למצב מוצק (הטכניון)
המכון למצב מוצק הוא יחידת מחקר בין תחומית בטכניון העוסקת במחקר מוצקים. במכון חברי סגל מהפקולטות לפיזיקה להנדסת חשמל, לכימיה ולהנדסת חומרים.
פעילות המחקר במכון
פעילות המחקר במכון נחלקת למחקרים שהם בסיסיים בעיקרם, למחקרי גישוש יישומיים ולמחקרים הסובבים סביב יישום חומרים מוליכים למחצה וייצור אבטיפוס של התקנים אלקטרוניים ואלקטרואופטיים. מעבדות השירות תומכות במחקר על ידי מתן שירותים לחוקרי הטכניון ולמשתמשי חוץ, תוך ניצול הציוד הייחודי הקיים במכון: מעבדת פני שטח, מעבדת השתלת יונים ומעבדת קרני רנטגן.
קישורים חיצוניים
בארכיון האינטרנט
פטיו דו קולז'יו
פטיו דו קולז'יו (בפורטוגזית: Pátio do Colégio, נכתב לעיתים בצורה ארכאית: Pateo do Collegio) הוא שמם של כנסייה ובית ספר ישועי היסטוריים בעיר סאו פאולו שבברזיל. השם מתייחס גם לכיכר הרחבה שבחזית המבנה והוא מציין את האתר בו נוסדה העיר ב-25 בינואר 1554 במיסה לכבוד חנוכת בית הספר הישועי.
היסטוריה
מקורה של העיר סאו פאולו הוא במיסיון שהוקם בידי הישועים מנואל דה נוברגה (Nóbrega), ז'וזה דה אנשייטה (Anchieta) ואחרים בפנים הארץ הברזילאי. הכפר, שנקרא באותם הימים "סאו פאולו של שדות פיראטינינגה" (São Paulo dos Campos de Piratininga), נוסד על רמה נמוכה בין שני הנהרות טמאנדואטיי (Tamanduateí) ואניינגבאו (Anhangabaú), וקושר לכפר סאו ויסנטה שעל חוף הים בדרך שטרם התבססה ביער הגשם.
בניין הכנסייה המקורי לא היה אלא בקתה צנועה עם תקרת עלים או קש. בשנת 1556, תחת הנהגתו של האב אלונזו בראז (Brás), נבנו הכנסייה ובית הספר מחדש במבנים עמידים יותר עשויים אדמה נגוחה. בניינים אלו היוו מרכז רוחני וחינוכי ביישוב במשך כמאתיים שנה. בכל רחבי האמריקות עמדה פעילות הישועים לניצור האמרינדיאנים המקומיים בניגוד אינטרסים לפעילות הכלכלית של המתיישבים, שהפיקו רווח מסחר בעבדים ומשיעבודם. גם באזור "פיראטינינגה" התנגש המיסיון באינטרסים של הבנדיראנטס והדבר הוביל לגירוש הישועים מהכפר בשנת 1640. רק בשנת 1653 הורשו הישועים לשוב לכפר ובאותו זמן בנו מחדש את הכנסייה ואת בית הספר.
בשנת 1759 הורה מרקיז פומבל על גירוש הישועים מפורטוגל וממושבותיה והמבנה הפך למקום מושבם של המושלים הקולוניאליים של סאו פאולו. גם לאחר עצמאות ברזיל המשיך המבנה לשמש לצרכים מנהלתיים. המבנה נבנה שוב ושוב בסגנונות שונים ובשנת 1896 התמוטטה הכנסייה ורק מגדלה שרד, אם כי הוא שונה בצורה משמעותית.
בשנת 1953, במהלך החגיגות לציון 400 שנים לייסוד העיר, ניתנו המבנה וסביבותיו הקרובות בחזרה לידי הישועים. הכנסייה נבנתה מחדש והמגדל ובית הספר שופצו בהתאם למראם הקודם מהתקופה הקולוניאלית בהתאם לסגנון הבנייה הישועי שהיה נפוץ בברזיל במהלך המאה ה-17.
בשנת 1979 נפתח במקום מוזיאון המוקדש לאב אנשיידה, המוזיאון מכיל למעלה מ-600 פרטי אמנות דתית קולוניאלית, ציורים, מסמכים ופסלים המתארים את פעילות הישועים בברזיל. גולת הכותרת של המוזיאון הם ציורים מהמאה ה-17 של האב אנשיידה ושל הכומר אנטוניו וִיאֶירה (Vieira), אף הוא ישועי חשוב. בחצר המבנה, שכיום שוכנת בו מסעדה ובית קפה, מוצג אחד מקירותיו העתיקים של המבנה. בכנסייה עדיין מתקיימת פעילות דתית כגון מיסות, חתונות וטקסים אחרים, כמו גם פעילות תרבותית הכוללת את הפעלת המוזיאון, קונצרטים וכן את ספריית האב ויירה הכוללת כ-13,000 כותרים הקשורים בהיסטוריה של ברזיל ובהיסטוריה של הישועים.
עזאזל
עֲזָאזֵל (עֲזָאֵל/עֲזָזֵאל) הוא שם במקרא המופיע בספר ויקרא בהקשר למצוות שילוח השעיר לעזאזל ביום הכיפורים. שם זה מתפרש כטופונים (כינוי גאוגרפי), ככינוי לשעיר המשולח או כשם של שד. עזאזל נזכר גם בספרים החיצוניים, שבהם הוא מתחלף עם שמות השדים רמיאל וגדריאל.
מקור השם ומשמעותו
השם מופיע לראשונה בספר ויקרא, בתוך סדר העבודה של יום הכיפורים:
הר עזאזל
המדרש מפרש את המונח עזאזל כמתייחס לצוק ממנו הושלך השעיר במדבר: