cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גבעת ואספ
מקור השם
הגבעה נקראת על שם ספינת ציד כלבי הים - הסקונר האמריקאית "ואספ" (Wasp) בפיקודו של רב החובל רוברט ג'ונסון ( Robert Johnson) שהגיעה לאיי שטלנד הדרומיים בקיץ האנטארקטי שבשנים 1821–1822.
אלגעמיינער זשורנאל
דער אלגעמיינער זשורנאל (בתרגום חופשי מיידיש: "העיתון הכללי"; מכונה בקיצור אלגעמיינער) הוא שבועון יהודי היוצא לאור בארצות הברית מאז 1972 והעיתון הנפוץ בעולם בשפת היידיש. החל מ-1989 המגזין יוצא בשפה האנגלית בשם Algemeiner, עם עמוד קבוע ביידיש. בנוסף, יוצא מוסף חדשות בפורמט טבלואיד שכולו ביידיש. לעיתון גם מגזין אינטרנטי באנגלית.
היסטוריה
לאחר שהעיתון דער מארגן זשורנאל הפסיק לצאת ב-1971 מטעמים כלכליים, פנה הרבי מלובביץ' לרב שניאור זלמן גוראריה שהוא רוצה שיצא עיתון שמיועד לא רק ליהודים דתיים אלא ליהודים בכלל, בעצת ידידים הוא פנה לגרשון ג'ייקובסון שיקבל את ניהול העיתון, האחרון נכנס לפגישה אצל הרבי מלובביץ' לקבל פרטים על העיתון, והרבי הציע לו שיקרא לעיתון "דער אלגעמיינער זשורנאל" שפירשו שהוא מיועד לכולם, באותו הזדמנות שאל ג'ייקובסון את הרבי האם שהעיתון יהיה מטעם חב"ד, אז הרבי אמר לו שהעיתון לא יהיה מזוהה עם חסידות חב"ד אך הוא יכול להביע את הדעות של חב"ד, אבל שיהיה שם גם דעות מכל הסוגים, הגיליון הראשון יצא ביום שישי י' באדר תשל"ב, 25 בפברואר 1972.
העיתון נתן במה לדעות ומגוונות, ולעיתים הופיעו בו גם דברי ביקורת כלפי הרבי מלובביץ'. בעיתון היה מדור בשם "דעתי" שהיה דבר המערכת אותו כתב העורך הראשי ג'ייקובסון בכל פעם על נושא אחר, בין הכותבים הקבועים היה שלמה שמיר, נתן ילין-מור, אלי ויזל, הרב הליטאי דוד דב הולנדר ועוד. כמו כן הופיעו בו בקביעות טורי אורחים מאת אישים מיהדות ארצות הברית. הקו הכללי של העיתון הוא פרו-ישראלי והוא מרבה ללחום באנטישמיות. הסנטור לשעבר ג'ו ליברמן תיאר את העיתון ואת קרן ג'ייקובסון כ"תומכים בעובדות האמת בכל הנוגע לעם היהודי ומדינת ישראל".
משנת 1987 עד 1992 התפרסם בעיתון אחת לשבועיים שיחה של הרבי מלובביץ' בשפת היידיש.
בשנת 1989 החל העיתון להוציא גם מוסף בשפה האנגלית על מנת להרחיב את מעגל הקוראים, ומאז 2009 המגזין המרכזי יוצא באנגלית. בשנת 2011 נפתח אתר חדשות אינטרנטי באנגלית. תפוצת המהדורה המודפסת נעה בין 18,000 ל 23,000 עותקים. בעבר תפוצתו התקרבה ל-100,000 עותקים.
ג'ייקובסון היה עורך העיתון ויו"ר מועצת המנהלים של העיתון היה ד"ר אלי ויזל. מרכז המערכת שוכן בניו יורק.
רשימות ומצעדים
החל משנת 2010 העיתון מרכז רשימה שנתית של לא-יהודים שהשפיעו לטובה על עיצוב העתיד היהודי. איל התקשורת רופרט מרדוק זכה בתואר ב-2010, סטיבן הארפר ב-2011, מיט רומני ב-2012, ועבד אל-פתאח א-סיסי ב-2013.
לקראת הפריימריז של המפלגה הרפובליקנית ב-2012, דירג העיתון את שמונת המועמדים של המפלגה על ידי הערכת השפעתם החיובית על ישראל. ריק סנטורום, מישל בכמן וניוט גינגריץ נחשבו שלושת המועמדים הטובים ביותר עבור ישראל, ורון פול נרשם כהכי פחות טוב.
האלגמיינער מפרסם מדי שנה את רשימת "100 האנשים הטובים ביותר שמשפיעים באופן חיובי על חיי היהודים" הרשימה הראשונה הופיעה במהלך חגיגות שנת ה-40 שלו שהתקיימו באפר איסט סייד במנהטן. באירוע השתתפו סלבריטאים ופוליטיקאים, ביניהם יולי אדלשטיין, דונלד טראמפ, אלי ויזל, הארווי וויינסטין, רונלד לאודר, רות ווסטהיימר, ויליאם קריסטול, אלן דרשוביץ, טוני אורלנדו ואחרים.
מנגן מירון (אלבום)
מנגן מירון הוא אלבום האולפן החמישי של נגן הכליזמר הישראלי חיליק פרנק. האלבום יצא לאור בשנת תשס"ט 2009.
פיודור אברמוב
פיודור אלכסנדרוביץ' אברמוב (ברוסית: Фёдор Алекса́ндрович Абра́мов, 29 בפברואר 1920 ורקולה - 14 במאי 1983 לנינגרד) היה סופר ומבקר ספרות רוסי.
אברמוב, בן למשפחת איכרים, התיישב בלנינגרד אחרי השתתפותו במלחמת העולם השנייה. התחיל לפרסם את ספריו החל משנת 1949. אברמוב נחשב לאחד הנציגים הבולטים של "הפרוזה הכפרית" הרוסית (деревенщики "דרוונשצ'יקי") ושל הספרות הרוסית שלאחר מלחמת העולם השנייה. ספריו מספרים על חיי הכפר הרוסי, ללא כחל וסרק וללא משפטים קדומים, מה שמשך נגדו פעמים חוזרות בקורת מצד הממסד הפוליטי והספרותי הסובייטי.
ביוגרפיה
פיודור אברמוב נולד בשנת 1920 במשפחת איכרים כבן הצעיר מבין חמישה ילדים, ביישוב ורקולה בנפת פינז'סק שבפלך ארכנגלסק בצפון רוסיה. אביו, אלכסנדר סטפאנוביץ' אברמוב (1921-1878), עבד בהסעות בארכנגלזסק. האם, סטפנידה פבלובנה לבית זאווארזין (1947-1883), הייתה איכרה, בת למשפחת אדוקי האמונה הנוצרית-אורתודוקסית הישנה. כשפיודור היה בן שנתיים אביו נפטר מסיבוך של כריתת רגל שנמקה בעקבות מכת קור. אחרי סיום בית ספר יסודי בוורקולה, עבר אברמוב ללמוד בבית הספר של הכפר קושקופאלה. בשנת 1933 עבר לכפר קרפוגורה (45 ק"מ מרחק מוורקולה) כדי לסיים 10 שנות לימוד בתיכון המקומי. עקב הצטיינותו בלימודים התקבל ב-1938 ללא בחינות כניסה לפקולטה לפילולוגיה של אוניברסיטת לנינגרד.
בשנת 1941 הוא הפסיק את לימודיו כדי להתנדב בחזית ולהשתתף ב"מלחמה הגדולה להגנת המולדת" נגד הפולשים הגרמנים. הוא שירת כמקלען ואחר כך בעקבות פציעה קשה בקרב במסגרת חיל הרגלים. טופל בבית חולים צבאי בלנינגרד בימי המצור ופונה לעורף דרך אגם לאדוגה הקפוא באחד מכלי הרכב האחרונים. עקב ידיעתו שפות זרות שובץ בארגון הסובייטי לריגול נגדי. ב-17 באפריל 1943 התחיל לשרת כחוקר בארגון זה. אברמוב עוטר בעיטור מסדר המלחמה למען המולדת, במדליה להגנת לנינגרד ומדליית הניצחון על גרמניה. בשנת 1945 התקבל לשורות המפלגה הקומוניסטית הסובייטית, שהייתה המפלגה היחידה והשלטת במדינה. אחרי המלחמה סיים את לימודיו בשנת 1948. בשנת 1951 סיים עבודת תואר על יצירתו של מיכאיל שולוחוב. בשנים 1960-1951 הוא לימד כמרצה במכון לספרות סובייטית של אוניברסיטת לנינגרד. החל משנת 1962 התפרנס מכתיבה בלבד.
פעילותו בתחום הספרות והבקורת הספרותית
בשנת 1954 פרסם אברמוב את המאמר Люди колхозной деревни в послевоенной прозе ("אנשי הקולהוז בפרוזה שלאחר המלחמה") -שהופיע במגזין הספרותי "נובי מיר", ובו מתח בקורת חריפה על יצירות ס.פ. בבאייבסקי שהיללו וייפו בצורה מזויפת את חיי האיכרים בכפרים הסובייטיים. המאמר משך גינוי בתקשורת הכתובה, מצד איגוד הסופרים ובהצהרה של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית מ- 23 ביולי 1954 - על שגיאות מערכת העיתון "נובי מיר". אברמוב דרש באותו מאמר ביטול החוק ששלל מהאיכרים הזכות לדרכונים פנימיים והמליץ להקצות להם שיעור גדול יותר מפרי עמלם. עקב פרסום מאמר זה סולק אברמוב ממערכת העיתון "נווה".
הסופר נפטר בלנינגרד במאי 1983 בגיל 63 בעת שעבד עת כתיבת הרומן ,Chistaya Kniga (ספר ישר) על רוסיה והאזור הולדתו בתחית המאה ה-20, המהפכה ומלחמת האזרחים. הרומן נשאר בלתי גמור. פיודור אברמוב הובא לקבורה על הגדה הימנית של הנהר פינגה. בגדה השמאלית שלו נמצא המנזר ארטמייבו-ורקולסקי שאברמוב נאבק שנים רבות למען שיפוצו.
אברמוב היה נשוי לליודמילה קרוטקובה.
אינטרלוקין 10
אינטרלוקין 10 הוא חלבון הבנוי מ 178 חומצות אמינו, ומקודד על ידי גן הנמצא על כרומוזום 1. החלבון מופרש בעיקר ממונוציטים ובכמות יותר קטנה מלימפוציטים. IL 10 נקשר לקולטן IL 10, קולטן הנמצא על תאים של מערכת החיסון.
קולטן IL 10 הוא טטרמר הבנוי משתי יחידות אלפא ושתי יחידות בטא. לקולטן יש דומיין תוך תאי וחוץ תאי.
פעילות
חשיפה של תאים ממערכת החיסון (תאים לבנים) לאנטיגן גורמת להפעלה של תהליך דלקתי. התהליך מתווך על ידי אינטרלוקינים כדוגמת IL 1, IL 6 ו־TNFα. קשירה של הליגנד (IL 10) לקולטן IL 10 תגרום לזרחון של STAT3 להפעלתו. STAT3 בצורתו המזורחנת מגיע לגרעין התא ודרך NF-κB יגרום ליצירה של חלבונים שהם מצידם יעכבו את התהליך הדלקתי ויעכבו את הסינתזה של IL 1, IL 6 ו־TNFα. מכאן אפשר להבין שחסר של החלבון או של הקולטן יגרמו לפעילות יתר של מערכת החיסון ולנזקים שיגרמו מכך.
חוסר ב-IL 10 ובקולטן IL 10
חסר באינטרלוקין 10 או בקולטן ל-IL 10 היא מחלה גנטית נדירה מאוד, שבבסיסה חסר של חלבון המשמש כמעכב של התהליך הדלקתי. המחלה גורמת להשפעה על מערכות רבות בגוף האדם לרבות הופעה מוקדמת מאוד של מחלת מעי דלקתית, זיהומים מרובים ופריחה עורית.
תינוקות שנולדו עם חוסר ב-IL 10 או בקולטן IL 10 יסבלו מגיל צעיר מאוד מכשל בשגשוג, שלשולים מרובים ולא נשלטים, פריחה מפושטת בגוף, זיהומים חוזרים. המאפיין העיקרי של המחלה הוא מחלת מעי דלקת מוקדמת (Very early onset IBD), מחלת המעי הדלקתי מופיעה בצורה סוערת וקשה עם התלקחויות מרובות. בגיל מאוחר יותר הילדים נמצאים בסיכון מוגבר ללימפומה.
נכון לאוגוסט 2017, ניתן לטפל במחלה באמצעות השתלה של מח עצם.
אבחנה
האבחנה של המחלה היא גנטית, במקרה בו הרופא מעלה חשד בשל הסתמנות קלינית של תינוק עם שלשולים מרובים, זיהומים חוזרים, כשל בשגשוג, פריחה וייתכן גם סיפור משפחתי, נשלח דם לבדיקה ספציפית של הגנים הן של IL 10 והן של קולטן IL 10.
טיפול
הטיפול במחלה בנוי מטיפול תומך במחלת המעי הדלקתית ובזיהומים החוזרים הטיפול הדפניטיבי למחלה הוא השתלה של מח עצם. הטיפול במחלת המעי הדלקתי מצד עצמו הוא קשה, חלק מהחולים נזקק להוצאה של אליאוסטום על מנת להגן על המעי והתוצאות של הטיפול לבדו הן מוגבלות. הטיפול בהשתלה של מח עצם כורך בתוכו סיכונים, אך השתלה מוצלחת יכולה להוביל לשיפור משמעותי בחומרת המחלה ואף להוביל לריפוי של המחלה. ההשתלה גם מקטינה את הסיכון להתפתחות של לימפומה בגיל מבוגר.
בישראל, בית החולים סורוקה מטפל במספר גדול יחסית של ילדים הסובלים מחסר של IL 10, הטיפול בנוי מצוות רב תחומי הכולל רופאי ילדים מומחים באימונולוגיה ובגסטראנטרולוגיה וכולל ביצוע השתלה של מח עצם בבית החולים שניידר ופתרון ניתוחי בעת הצורך.
נעלי כדורגל
נעלי כדורגל הן סוג של נעליים המיועדות למשחק כדורגל. נעלי כדורגל המיועדות למגרשי דשא יש ניטים על הסוליה החיצונית על מנת לסייע באחיזת הקרקע של השחקן. סוג נוסף של "נעלי כדורגל" ניתן למצוא נעליים המיועדות לרוגבי הכוללות מספר הבדלי עיצוב.
נעלי כדורגל משמשות גם לשחקנים בענפי ספורט אחרים שמשחקים על משטחי דשא, כגון לקרוס, הרלינג, שינטי, קווידיץ' מוגלגים ואפילו משיכת חבל.
היסטוריה
במהלך המאה ה-19 צורות שונות של כדורגל הפכו פופולריות יותר ויותר בבריטניה הגדולה. המשתתפים היו נועלים את נעלי העבודה הכבדים והקשים שלהם כדי לשחק. אלה היו נעלי הכדורגל הראשונים עם חלק קדמי מפלדה ועם שרוכים ארוכים. לנעליים האלה היו לפעמים ניטי מתכת או נעצים בתחתית כך שלשחקנים תהיה יותר אחיזה ויציבות.
לקראת סוף המאה ה-19 תוכננה הנעל הראשונה הספציפית לכדורגל, עשויה עור עבה וכבד להגנה מוגברת; הנעל הראשונה שקלה והכפילה את משקלה כאשר היא נרטבה.
1900–1940: בתקופה זו סגנון נעלי הכדורגל נשאר בסיסי מאוד. הם נשארו כך במהלך השנים שבין המלחמות, למרות שיצרני נעלי כדורגל מפורסמים רבים, כמו גולה, הומל ו- Valsport הפכו פופולריים יותר ויותר.
בשנות ה-60 נעלי כדורגל רבות היו בגזרה נמוכה יותר ועוצבו להיות קלות וגמישות יותר. אלה אפשרו לשחקנים הטובים ביותר באירופה ובדרום אמריקה לנוע מהר יותר ולשנות כיוון מהר יותר. מיטר, ג'ומה ואסיקס הצטרפו לשוק נעלי הכדורגל אך אדידס נשארה היצרנית המובילה במהלך העשור הזה, כאשר 75% מהשחקנים במונדיאל 1966 נעלו אדידס.
בשנות ה-70 נראו התקדמות ושינויים משמעותיים רבים בעיצוב נעלי הכדורגל. אלה כללו נעליים קלות יותר ובעלות מגוון רחב יותר של צבעים.
גם החסות לנעליים הפכה לנפוצה יותר.
אדידס עדיין הייתה מובילת השוק בתקופה זו, והוציאה טכנולוגיות חדשות כגון ריפוד כדי לספק הגנה על העקב. בסוף העשור, ב-1979. במהלך תקופה זו, נכנסו לשימוש כמה מסוגי העור הטבעי הנפוצים ביותר: עור קנגורו, עור עגל ועור מלא/פרה. דיאדורה נכנסה לשוק בעשור הזה.
בשנות ה-80 נראתה התפתחות טכנולוגית נוספת של נעלי הכדורגל. אומברו, לוטו וקלמה הצטרפו לשוק.
בשנות ה-90 סוגים חדשים של סוליה הוצגו כדי לשפר את האיזון של השחקן. ה- Adidas Predator, שעוצב על ידי קרייג ג'ונסטון האוסטרלי בסוף שנות ה-80, שוחרר בשנת 1994 וזכה להצלחה מיידית. Mizuno, Reebok, Uhlsport ונייקי החלו לייצר נעלי כדורגל בעשור הזה. הנעל הראשונה של נייקי, Nike Mercurial Vapor, השפיע מיד על יציאתו בשנת 1998 במיוחד לאחר שרונאלדו לבש זוג כזה במונדיאל 1998.
בעשור הראשון של המאה ה-21 הוצגה טכנולוגיית הלייזר בעזרתה ייצרו את נעל הכדורגל הראשונה בהתאמה אישית ב-2006 וכן הנעל הראשונה ללא שרוכים, Lotto Zhero Gravity, יצא גם הוא בשנת 2006. נעליים נטולות שרוכים הפכו מאוחר יותר לפופולריים מאוד בסוף שנות ה-2010.
בעידן המודרני בו קצב המשחקים הופך מהיר יותר ושחקנים בעלי נטייה טכנית יותר, יצרנים הציגו טכנולוגיה חדשה, הכוללת הנעלה קלה יותר עשויה מחומרים חלופיים.
חומר נעלי כדורגל
נעלי כדורגל הן חלק חיוני מהציוד של השחקן. הן נועדו לספק אחיזה בשטח ולאחוז בקרקע על מנת למנוע החלקה והחלקה. נעלי כדורגל יכולות להיות עשויות מחומרים רבים ושונים כגון גומי, חומר סינתטי כגון ניילון ופוליאוריתן, או עור. החומר הפופולרי ביותר לנעלי כדורגל בעבר הוא עור קנגורו. יש לו מרקם ייחודי והוא עמיד מאוד וקל מאוד מה שהופך אותו מושלם עבור שחקני כדורגל שצריכים להיות זריזים על המגרש. חלק מהשחקנים מעדיפים עור בעוד שאחרים אוהבים חומר סינתטי או פלסטי מכיוון שהם עמידים יותר וזולים יותר.
נעלי כדורגל ומותגים
במקור, נעלי כדורגל היו זמינות רק בשחור, אך בשנים האחרונות, הם הפכו לזמינים בצבעים שונים.
חברות גדולות כמו נייקי, אדידס, פומה וכדומה השפיעו על השוק עם מכירות שיא. נעלי הדגל של נייקי הן Phantom VNM, Phantom VSN, Tiempos ו-The Nike Mercurial Vapor שנלבשו על ידי כריסטיאנו רונאלדו ואחרים. חברת אדידס הגרמנית אחראית למגוון נעליים אותם לבשו דיוויד בקהאם, גארי נוויל וסטיבן ג'רארד.
כל נבחרת גרמניה בכדורגל נעלו נעלי אדידס במהלך גביע העולם ב-2006. הנעליים של Puma King ננעלו על ידי שחקנים אגדיים כמו פלה, יוזביו, יוהאן קרויף ודייגו מראדונה.
התאמה אישית
קמעונאים רבים מציעים אפשרויות וצבעים שונים להתאמה אישית של נעלי כדורגל על ידי שימוש במכונות הרקמה, כגון נייקי, אדידס ופומה.
עקיפת פראונהופר
מערכות עקיפה
כאשר גל מישורי בעל משרעת A פוגע במחסום מישורי בעל מפתח, משרעת הגל לאחר המחסום שווה למכפלת משרעת הגל המישורי שפגע בו בפונקציית העברת המשרעת של המחסום, המסומנת T(x,y). מחסום פשוט הוא מחסום בעל מפתח, כך שלאחר המחסום הגל מתאפס למעט באזור המפתח, שם הגל עובר ללא שינוי. דוגמה לפונקציית העברה של מחסום כזה היא פונקציית המלבן הדו־ממדית, המתארת מפתח מרובע. מחסומים מורכבים יותר הם כאלה שמכפילים את הגל בהגברים שונים כתלות במיקום על המחסום. הגבר שהוא מספר מרוכב מציין כי בנוסף לשינוי המשרעת, נוסף לגל גם מופע. הגל המועבר דרך המחסום מסומן: כאשר מערכת הצירים במישור המחסום z=0 מסומנת x',y'. מערכת הצירים על פני מסך מישורי הניצב במרחק z מסומנת x,y והגל הפוגע במסך מסומן U(x,y,z).
פיתוח מתמטי
לפי עקרון הויגנס, הקשר בין הגל הפוגע במסך לבין הגל היוצא מהמחסום נתון במערכת צירים קרטזית על ידי: כאשר k מספר הגל והאינטגרל הוא על כל המחסום. קירוב פרנל תקף כאשר מתקיים: בתנאי זה ניתן לקרב את התוצאה לעקיפת פרנל: אם בנוסף מתקיים: מתקבלת עקיפת פראונהופר: זאת ניתן לכתוב באמצעות התמרת פורייה עם כיווץ בתדר. התמרת פורייה הדו-ממדית של פונקציה \ g(x,y) מוגדרת: כאשר \ f_X,f_Y הם התדרים המרחביים בכיוונים x,y בהתאמה. מכאן: ואם נגדיר: אז:
דוגמאות
גל מישורי בעל משרעת A פוגע במחסום בעל פונקציית העברה בצורת פונקציית המלבן הדו-ממדית: התמרת פורייה של פונקציית המלבן היא הפונקציה sinc. עקיפת פראונהופר היא:
העוצמה של אור שעובר במפתח כזה היא ריבוע המשרעת:
החברה הממשלתית להגנות ים המלח
החברה הממשלתית להגנות ים המלח היא חברה ממשלתית שהוקמה בשנת 2008 על מנת לפתח את ים המלח, ולטפל בעליית המפלס בדרומו. החברה כפופה למשרד התיירות ובראשה עומד שמעון דניאל, לשעבר קצין ההנדסה הראשי. משרדי החברה נמצאים בשכונת גבעת שאול שבירושלים.
לאורך השנים החברה ביצעה מספר פרויקטים, ובהם שיפוץ כביש 90 העובר בסמוך לים ופיתוח החופים.
בספטמבר 2017 החברה הוסמכה לפתח תשתיות תיירותיות גם באזורים אחרים בנגב, ובהם הערבה, אילת ומצפה רמון.
עדנה שמש
עדנה שמש (נולדה ב-19 במאי 1953) היא סופרת, מתרגמת, מבקרת ספרות, עיתונאית ועורכת ישראלית. ספריה דנים בנושאים מגוונים כיחסי ישראלים-פלסטינים, זהות נשית פמיניסטית, ומורכבות זהותם של בני הדור השני לניצולי השואה.
ביוגרפיה
עדנה (לב) שמש נולדה בשנת 1953 ברומניה, ובגיל חמש עלתה לישראל עם הוריה ואחיה. גדלה בקריית גת, שם סיימה את לימודיה במגמה ספרותית בבית הספר התיכון ע"ש רוגוזין.
בוגרת האוניברסיטה העברית בירושלים בספרות אנגלית ובתולדות התיאטרון, וכן בוגרת בית הספר לחינוך של האוניברסיטה, בוגרת החוג לתרגום ולעריכת תרגום של אוניברסיטת תל אביב ובוגרת קורס קריינות של רשות השידור. בנוסף, למדה שנתיים בבית הספר לכתיבה Institute of Children’s Literature בארצות הברית.
משמשת כעיתונאית עצמאית; בין היתר פרסמה מאמרים וכתבות עיתונאיות בעברית ובאנגלית במגזין הבינלאומי "ג'רוזלם ריפורט", ב-"The Jerusalem Post", ב"מסע אחר", בעיתון "הארץ" ובאתרים ynet של "ידיעות אחרונות" ו-nrg של "מעריב". בעבר שימשה ככתבת מגזין ותחקירים בעיתון "במקום" של ידיעות תקשורת ואחר כך בעיתון "ערים" של רשת שוקן. במשך שנתיים ערכה את הירחון המקומי של רחובות "כיוון חדש".
כתבה ביקורות ספרים לאתר האינטרנט 'קשתות' של כתב העת לספרות "קשת החדשה" בעריכת אהרן אמיר, עד לסגירת שניהם עם מותו של אמיר. כיום כותבת ביקורות ספרים למוסף 'ספרים' של עיתון "הארץ" וכן לכתב העת לספרות "עיתון 77".
עוסקת בתרגום פרוזה ובתרגום ועריכה של טקסטים אקדמיים בעברית ובאנגלית, ובעבר עסקה בתרגום כתבות עיתונאיות של עיתון "מעריב" עד לסגירת אתר האינטרנט של העיתון.
לימדה שפה וספרות אנגלית בחטיבה העליונה בתיכון האזורי בגבעת ברנר וסטודנטים לתואר ראשון ושני במכללת פרס. כיום מלמדת את קורס הכתיבה "מכתיבה אינטואיטיבית לכתיבה מודעת" במדור ללימודי חוץ בשלוחת הפקולטה ברחובות של האוניברסיטה העברית.
נשואה לאלדו שמש, פרופסור במכון ויצמן למדע, ואם לשלושה. מתגוררת עם משפחתה ברחובות.
קישורים חיצוניים
על ספריה: על "אמסטל":
על "הוטל מלטה":
על "דיונות החול של פריז":
טוש טוש הגיבור המסתורי
טוש טוש הגיבור המסתורי הייתה סדרה של משחקי וידאו ישראלים, שפותחו בשנת 1997. תחילה על ידי מחשבת הישראלית ולאחר מכן על ידי חברת הבת שלה, SCOPS SOFTWARE.
היסטוריה
טוש-טוש הוא דמות בדיונית של גיבור, שעומד במרכזם של מספר משחקים אינטראקטיביים לטלוויזיה, ובהמשך גם למחשב. הסדרה שאבה השראה מסדרת המשחקים הוגו.
תוכנית הטלוויזיה של המשחק שודרה כל שבת בבוקר בערוץ השני, בהנחיית יעל בר זוהר, ומיכאל הנגבי. המשתתפים שנבחרו היו צריכים לשחק מביתם, על ידי הקשה על ספרות טלפון הביתי, ששימשו כמקשי משחק. במשחק הווידאו נדרשו ליכולות קואורדינציה, וזריזות ידיים, מטרת המשחק היא להימנע ממכשולים ולאסוף אוצרות.
טוש טוש הגיבור המסתורי
למרות שהמשחק לא זכה בציונים גבוהים בזמן יציאתו, משום שלא היה בו תחכום, או עלילה יוצאי דופן, והוא היה מבוסס על זריזות בלבד. הוא זכה לאהבת הקהל, בגלל השנינות ההומוריסטית של טוש טוש.
שלבי המשחק
בשלב הראשון טוש טוש צריך להיכנס לתוך קברים עתיקים שמלאים באוצרות. בדרך ישנם אויבים רבים שטוש טוש צריך להתחמק מהם, ואם הוא לא מצליח להתחמק עליו לשחד אותם, על מנת שהם ייתנו לו לעבור. אולם אם השחקן נשאר בלי אוצרות, הוא ייתפס וייפסל.
בשלב השני טוש טוש רכוב על סנובורד, ועליו לאסוף אבנים טובות, תוך כדי התחמקות מאנשי שלג, וממפולות סלעים. תוך כדי הגלישה צריך להוסיף לטוש טוש אנרגיה על ידי אכילת שוקולד.
בשלב השלישי כל האוצרות נגנבים מידי טוש טוש על ידי שודד, וטוש טוש מנהל אחריו מרדף על גבי טרקטורון בכביש סואן, על מנת להחזיר אותם. תוך כדי המשחק על השחקן למלא את הטרקטורון בדלק ולחמוק ממכשולים, כמו מכוניות, פחי זבל, ורכבות מהירות.
טושטוש 2 – הגיבור המסתורי חוזר
בעקבות הצלחת המשחק הראשון, יצא משחק שני בסדרה, טושטוש 2 – הגיבור המסתורי חוזר. משחק זה לא הופק על ידי מחשבת אלא על ידי סטודיו "SCOPS SOFTWARE", והוא שוחרר לגרסת המחשב בלבד. במשחק זה ישנם שלושה שלבים. בשלב הראשון על השחקן לעזור לטוש טוש להמריא מתוך שדה תעופה. בשלב השני טוש טוש רוכב על גבי פיל בג'ונגל, ובשלב השלישי מרוץ אופנועים. משחק זה קיבל ביקורות שליליות מאד בגלל משחקיות גרועה.
טוש טוש 3 – טמגוצ'י
המשחק השלישי בסדרת טוש טוש היה משחק טמגוצ'י, שפותח על ידי מחשבת. הוא לא זכה להצלחה ולא הגיע לתפוצה רחבה. לאחר מכן התוכנית ירדה מהאוויר, ובעקבות כך הופסקו כל הפיתוחים שעסקו בסדרת המשחקים.
הגביע הרוסי בכדוריד נשים
הגביע נערך מדי שנה מאז 2006.
פורמט
תנאי וחוקי הגביע הרוסי נקבעים על ידי משרד הספורט של הפדרציה הרוסית ופדרציית הכדוריד הרוסית. כל קבוצה יכולה לכלול מקסימום 34 איש, כולל עשרים ושמונה ספורטאים (מתוכם רק חמישה יכולים להיות זרים, בעוד שרק שלושה יכולים להיות במגרש במהלך המשחק), שני מאמנים, רופא, מטפל בעיסוי, ראש הקבוצה ומנהלה.
תנאי מוקדם להשתתפות בגביע הוא החזקת קבוצת ספורט נוער שמשתתפת באליפות הנוער בכדוריד. הטורניר נערך בשני שלבים: שלב מוקדם על פי מערכת הפלייאוף עם טורניר פיינל-פור ומשחק גמר במהלכו משתתפות ארבע קבוצות. המקומות בטורניר נקבעים על פי המספר הגבוה ביותר של הנקודות שנרשמו בכל משחק: שתי נקודות מוענקות על ניצחון, אחת על תיקו. במקרה של נקודות שוות למספר קבוצות, המקומות נקבעים על פי המספר הגבוה ביותר של הנקודות והפרש השערים הטוב ביותר.
הבחורה על הרכבת (סרט)
הבחורה על הרכבת (באנגלית: The Girl on the Train) הוא סרט קולנוע אמריקאי מ-2016 בבימויו של טייט טיילור. הסרט מבוסס על רב-המכר מאת פולה הוקינס באותו השם. בסרט מככבים אמילי בלאנט, רבקה פרגוסון, היילי בנט, ג'סטין ת'רו, לוק אוונס ואדגר רמירס.
עלילה
רייצ'ל היא גרושה טרייה שעדיין פגועה מאוד מהפרידה שעברה, היא סובלת מאלכוהוליזם ומפוטרת בשל כך מעבודתה. רייצ'ל נהיית אובססיבית לחיי בעלה לשעבר, שכעת מתגורר עם רעייתו החדשה, אנה, וילדתם המשותפת. היא מטרידה אותם בשיחות טלפון ובביקורים לא רצויים, בנוסף וללא ידיעתם, היא נוסעת מדי יום ברכבת למנהטן החולפת בסמוך לבית מגוריו. בבית סמוך מתגורר זוג צעיר, מייגן וסקוט ורייצ'ל מפנטזת על חייהם המושלמים. באחת הנסיעות היא עדה למעשה שמטלטל את עולמה.
הפקה
תקציב הסרט הוערך בכ-40 מיליון דולר.
ארמיית הריין הבריטית
ארמיית הריין הבריטית (באנגלית: British Army of the Rhine, בראשי תיבות: BAOR) היה שמן של שתי עוצבות של הצבא הבריטי, אשר הוקמו ככוח כיבוש בריטי בגרמניה, האחת לאחר מלחמת העולם הראשונה והאחרת לאחר מלחמת העולם השנייה.
ארמיית הריין הראשונה: 1919–1929
ארמיית הריין הראשונה הוקמה במרץ 1919 כדי להוציא לפועל ביחד עם יחידות מצבאות אחרים של מדינות ההסכמה את החזקתו של חבל הריין כאזור כיבוש, בהתאם לתנאי הסכם שביתת הנשק עם גרמניה. מפקדה הראשון של הארמייה היה הפילדמרשל לורד פלומר ומקום מושבה היה בעיר קלן וסביבותיה. היא פורקה ב-1929, לקראת יציאת צבאות מדינות ההסכמה מחבל הריין בעקבות הסכמי לוקרנו.
הארמייה כללה עם הקמתה חמישה קורפוסים ובהם 11 דיוויזיות. יחידות אלו פורקו ברובן במהרה, ושנה לאחר הקמתה כללה הארמייה שישה גדודים בלבד. בקיץ 1920 היו בה בסך הכל 13,360 איש. מ-1922 ואילך כללה הארמייה שתי חטיבות (בריגדות הריין ה-1 וה-2) אשר הרכב הגדודים שלהן השתנה מעת לעת.
אנשי הארמייה הוציאו לאור בשנות קיומה את העיתון היומי The Cologne Post.
ארמיית הריין השנייה: 1945–1994
ארמיית הריין השנייה הוקמה ב-25 באוגוסט 1945 במקומה של קבוצת הארמיות ה-21. מפקדה הראשון (1945–1946) היה הפילדמרשל מונטגומרי. תפקידה המקורי היה פיקוד על היחידות שהנהיגו את ממשל הצבאי באזור הכיבוש הבריטי בגרמניה. לאחר שסמכויות השלטון האזרחיות הוחזרו לגרמניה הפכה הארמייה למפקדה עבור הגייסות הבריטים בגרמניה בלבד.
ככל שהתעצם האיום של מתקפה סובייטית על גרמניה המערבית על פני המישור הצפון-גרמני, עלתה חשיבותה של הארמייה ככוח מגן על גרמניה. היא השתלבה בכוחות נאט"ו בגרמניה לאחר הקמת ברית זו, והכוח הקרבי העיקרי בה היה הקורפוס הבריטי ה-1. בשנים 1952–1993 שימש מפקד הארמייה גם כמפקד קבוצת הארמיות הצפונית של נאט"ו באירופה (NORTHAG). בשעתו הייתה הארמייה מצוידת גם בנשק גרעיני טקטי.
קיצוצי תקציב בבריטניה בעקבות התפרקות ברית המועצות הביאו לפירוקה של הארמייה ב-1994. היא הוחלפה על ידי מסגרת אחרת – הכוחות הבריטיים בגרמניה (BFG), אשר עזבה את גרמניה בשנת 2020.
אמור וטימור
אמור (ברוסית: Амур) וטימור (ברוסית: Тимур) הם טיגריס סיבירי ותיש (בהתאמה) אשר התגוררו יחדיו בגן חיות בפרימוריה שבמזרח הרחוק הרוסי. סיפורם החל כאשר טימור התיש הוכנס לכלובו של אמור הטיגריס כדי שיטרוף אותו. למרבה ההפתעה, השניים התחברו וחיו יחדיו במשך תקופה ארוכה. סיפור ידידותם הפך לאחד הנושאים הפופולריים ביותר בתקשורת ברוסיה בשנת 2015.
הידידות
הסיפור החל בחודש נובמבר 2015; טימור, שבאותו זמן היה ללא שם, נמכר לגן החיות בתור מזון בעבור אמור הטיגריס. טימור רץ במהירות לתוך המתחם, אך כאשר הטיגריס ניגש אליו, הוא ניסה להשיב מלחמה שערה ואיים עליו בקרניו. מסיבה שאינה ברורה הטיגריס בחר שלא לטרוף את התיש - כשלטענת רבים הדבר נובע מן העובדה שהטיגריס לא היה רעב היות שנהגו להאכילו מספר פעמים ביום. אחרים טוענים, לעומת זאת, שהסיבה לכך הייתה התנהגותו הבוטחת של התיש כלפי הטיגריס. במשך הזמן טימור החל לצעוד באופן קבוע עם אמור, ישן במאורה במקומו ולאחר זמן אמור החל לתת זכות קדימה לתיש בגישה למאורה וישן פעמים רבות על הגג מחמתו. בעקבות אירועים אלה מנהלי גן החיות החליטו להשאיר את התיש באותו מתחם תוך כדי שהמשיכו להאכיל את אמור בצורה סדירה כדי למנוע ממנו לטורפו. מספר ימים לאחר מכן מנהל גן החיות דמיטרי מזנצב הודיע באופן רשמי לתקשורת:
ככל שעבר הזמן, החברות בין טימור לאמור התחזקה יותר, שניהם ישנו ונחו באותו מקום, ליקקו זה את זה ולפעמים אף אכלו יחד ארוחת ערב. בשלב כלשהו הם אף החלו לשחק ביחד: הם רצו יחדיו, טיפסו על עצים, שיחקו בכדור ועוד. כאשר הצוות ניסה להפריד ביניהם בלילות, אמור היה שואג על אובדן התיש עד שהוחזר לכלובו. לאור התופעה החריגה, הפרסום שלה צבר תאוצה במהירות והיא זכתה לכינוי "הידידות של אמור וטימור". סרטים ותמונות של שניהם הועלו לאינטרנט והם הפכו פופולריים בכל רחבי רוסיה.
פרסום
הסיפור של אמור וטימור הפך לפופולרי מאוד ונגע בלבם של רבים. עם זאת, שבוע לאחר הפרסום קיבלה הנהלת הגן מכתבים רבים עם בקשה להפריד בין הטיגריס לתיש. אפילו הסניף הרוסי של הקרן העולמית לשימור חיות הבר הביע את דאגתו לבטיחותו של טימור בחברת אמור.
בינתיים, הידידות בין טימור ואמור התחזקה יותר ויותר, והפופולריות שלהם גדלה בהתאם. מאות אנשים החלו לבקר בגן במיוחד כדי לצפות בשניים בכלוב - והנהלת הגן מצדה הפכה את הכלוב לתצוגה מיוחדת ופרסמה את התופעה יותר ויותר כדי למשוך מבקרים ואף הניחה קופת תרומות בסמוך למתחם עבור השניים. ברשתות החברתיות נפתחו קבוצות פייסבוק ואינסטגרם רשמיות של "טימור ואמור", אשר העלו באופן סדיר תמונות, סרטים ומידע על אודותיהם. הנהלת הגן גם השיקה שידור חי ממצלמות שנפרסו ברחבי המתחם, והצפייה בהם הפכה לפופולרית כל כך עד שב-30 בדצמבר 2015 שרתי האתר נפלו לזמן מה מרוב עומס בעקבות כמות הצפיות.
באוקטובר 2015 הביאה הנהלת הגן ממוסקבה נקבת טיגריס סיבירי על מנת שתתרבה עם אמור. באותו זמן שהיא הוכנסה למתחם, טימור הוצא ממנו למשך זמן מה, מחשש שייטרף על ידיה. לאחר עונת הרבייה הטיגריסית הועברה לכלוב נפרד וטימור הוחזר למתחם.
הסברים
לדברי סרגיי אראמילב - מנהל הסניף בפרימוריה של מרכז השימור לטיגריס הסיבירי, אמור לא טרף בתחילה את העז משום שלא היה רעב, ובשל כך טימור, שלא חש בסכנה, לא הפגין התנהגות של קרבן אלא נקט התנהגות דומיננטית שמנעה לאחר מכן מהטיגריס לטורפו.
ב-24 ביוני 2016 מזכירת העיתונות לשעבר של גן החיות - יבגניה פטנובסקאיה - טענה כי היא הראשונה שגילתה את "הידידות לכאורה" בין הטיגריס לתיש, וכי מנהל הגן לקח את הקרדיט לעצמו. לטענתה, הידידות ביניהם הייתה מלאכותית: התיש בסך הכול לא נאכל באותה עת על ידי הטיגריס כי היה שבע, ואילו הנהלת הגן החליטה לפתח את הסיפור הזה על ידי האכלה קבועה של הטיגריס בכל פעם שהיה קרוב לעז, וזאת כדי למנוע ממנו לטורפו. מנהל הגן דמיטרי מזנצב הכחיש זאת, וטען שיבגניה הייתה בתפקיד בסך הכול שבעה ימים בלבד באמצע דצמבר, ואין לה מושג על המתרחש, וכי היא משקרת בעקבות סכסוך עם הנהלת הגן, שהוביל להתפטרותה.
מומחים צפו שההסתברות שהתיש ייטרף על ידי הטיגריס עומדת על 85-80% בהתחשב בכך שבמהלך הזמן הזה הטיגריס המשיך לאכול מזון טרי מן החי כדוגמת ארנבות, דגים ובשר אחר.
ביקורת
עורך דין במחוז נובוסיבירסק הגיש בקשה לתובע הכללי של הפדרציה הרוסית בשם האיכרים במחוז אשר דורשת לאסור שידור חדשות של טימור ואמור. לטענתם היחסים בין השניים משדרים התנהגות הומוסקסואלית חזקה אשר עשויה לקדם את ההכרה בנישואים חד-מיניים. משרד התובע החל בבדיקה של הטענה.
סוף דבר
ככל שעבר הזמן טימור הרחיק לכת בחוצפתו כלפי אמור. ביום האחרון לשהותם יחד - ה-4 בפברואר 2016 - טימור גירד את קרניו על פרוותו של אמור עד שהלז התעצבן וחבט בטימור עם כפותיו במשך כמה שניות ולאחר מכן זרקו. טימור נותר פצוע ועומד במקומו עם צליעה קשה. הצוות פיתה את אמור לחזור לכלוב סגור באמצעות ארנבת ולאחר מכן הוציא את טימור מהכלוב לצורך טיפול אצל וטרינר. דימטרי מנהל הגן הוציא הודעה לתקשורת ש"טימור כרגע במצב בריאותי טוב, והוא מבטיח מעכשיו להיות פחות שחצן". הוא הוסיף ש"מוקדם מדי לדעת האם התיש יוחזר לכלוב ולעת עתה הוא צריך לנוח". בניגוד לטענות הספקנים שהתקיפה מוכיחה שהטיגריס לא טרף את התיש כיוון שהיה שבע, המעריצים טוענים כי זה מוכיח שהידידות בין השניים חזקה שכן אמור בחר שלא להרוג את התיש אלא להותירו בחיים. לאחר תקרית נוספת, הזוג הופרד וטימור הועבר לודנ"ח.
טימור מת מוות טבעי בגיל 5, ב-5 בנובמבר 2019.
בתרבות
הסיפור של טימור ואמור הפך להיות פופולרי לא רק ברוסיה אלא גם מחוצה לה. תיירים רבים הגיעו מכל רחבי העולם כדי לצפות בידידות בין השניים. הסיפור התפרסם בעשרות כלי תקשורת גדולים כמו ה-BBC ועוד.
הקורפוס ה-51 (האימפריה הגרמנית)
הקורפוס ה-51 (בגרמנית: Generalkommando zbV 51 תרגום מילולי: "הפיקוד הכללי מס' 51") היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק ב-1919.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-27 באוגוסט 1916 במהלך מלחמת העולם הראשונה, ובניגוד למבנה הקורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, שכלל 2 דיוויזיות אורגניות בכל קורפוס, החליט המטה הכללי הגרמני בשל מלחמת החפירות שהתנהלה בחזיתות השונות, להקים מפקדת קורפוס ללא יחידות אורגניות תחתיה, ואשר תאגד לעיתים אף 5 או 6 דיוויזיות.
הקורפוס לחם בחזית המזרחית, ולחם במתקפת קרנסקי ובקרב ריגה. בסטמבר 1917 הועבר הקורפוס לחזית האיטלקית, שם השתתף בקרב קפורטו כחלק מהארמייה ה-14. בתחילת 1918 הועבר הקורפוס לחזית המערבית, ובמרץ לחם הקורפוס במבצע מיכאל כחלק מהארמייה השנייה ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-18. לאחר מכן לחם הקורפוס בקרב אמיין ובמתקפת מאה הימים, ולאחר המלחמה פורק הקורפוס.
מיכאל מיכאלוב
מיכאל מיכאלוב (1935 – 18 ביולי 1979) היה כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת החלוץ והקיצוני שמאלי לאורך כל הקריירה בקבוצת הפועל תל אביב.
קריירה
מיכאלוב נולד בישראל וגדל בקיבוץ שמיר. בהיותו ילד שיחק כדורגל בקבוצה של הישיבה בה למד. כשהיה בן 15 נכנס מיכאלוב לקבוצת הנוער – גדנ"ע השחר והתאמן בהדרכתם של המאמנים שוני ומוניה גושן, שם התבלט ועבר לשחק בקבוצת הנוער גדנ"ע יהודה. כשמלאו לו 18, הצטרף מיכאלוב לקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב, וכבר במשחק הראשון של העונה הרכיב אותו המאמן משה פוליאקוב בקבוצת המילואים, ומיכאלוב כבש חמישה מתוך שבעה שערים שכבשה הקבוצה באותו משחק והרשים מאוד את פוליאקוב, עד כדי כך שהוציאו מהמשחק בחילוף והורה לו ללכת להתלבש לקראת משחק הבוגרים שהתרחש מיד לאחר מכן. בבוגרים הופיע מיכאלוב לראשונה ב-26 בפברואר 1955, שם עלה לשחק כקשר קיצוני ימני, שאף הבקיע במשחק הבכורה שלו.
בסוף עונת הבכורה שלו בבוגרים, 1955/1956, זכה מיכאלוב בתואר מלך השערים (במשותף עם אברהם לוי מבית"ר תל אביב) כשכבש 16 שערים לזכות קבוצתו באותה העונה. לאחר מכן הוביל את הקבוצה לזכייה באליפות הראשונה שלה תחת מדינת ישראל בעונת 1956/1957 כשכבש בעונה היסטורית זו 10 שערי ליגה (והיה במקום השני בטבלת מלך השערים בסוף העונה).
מיכאלוב פרש יחסית מוקדם מכדורגל, כבר בסוף שנות ה-60. למיכאלוב 56 הופעות במדי הפועל תל אביב ו-34 שערים בסך הכל. בהמשך שימש מיכאלוב כאפסנאי הקבוצה של הפועל תל אביב. ב-18 ביולי 1979 נפטר מיכאלוב מהתקף לב בגיל 44.
תארים
תארים אישיים
יואב קרן
יואב קרן (נולד ב-6 ביולי 1972) הוא עיתונאי, עורך ספרותי וסופר ישראלי.
ביוגרפיה
קרן נולד בחיפה ב-6 ביולי 1972 לאורי, מנהל חברות ולחווה, גננת. הוא למד בבית הספר הריאלי ובפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה. התגייס לצה"ל בשנת 1990, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 890. עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר ולקח חלק בפעילות המבצעית בדרום לבנון. בהמשך עבר קורס קצינים ושירת כקצין בתפקידי מטה והדרכה. בשיורת המילואים הגיע לדרגת רס"ן. לקרן תואר ראשון במדעי הרוח מאוניברסיטת בר-אילן. קרן נשוי לטלי ואב לשתי בנות. הוא מתגורר בחולון עם משפחתו.
קריירה עיתונאית
בשנת 2000 החל לעבוד כעורך בידיעות תקשורת, רשת המקומונים של ידיעות אחרונות. בשנת 2002 החל לעבוד בעיתון מעריב כעורך בדסק החדשות וכסגן עורך המוסף הפוליטי. במקביל כתב מאמרי דעה בעיתון ופרסם כתבות. בשנת 2006, במלאת 50 שנה למבצע קדש, הצטרף קרן כעיתונאי מטעם מעריב לצניחה מיוחדת שארגן צה"ל בהשתתפות הלוחמים שצנחו במיתלה. בשנת 2008 עבר לעבוד בעיתון ידיעות אחרונות כעורך בדסק החדשות, עורך העמוד הראשון של העיתון ועורך במוסף לשבת. כמו כן ערך מוספי חגים ופרויקטים מיוחדים. במסגרת עבודתו בידיעות אחרונות פרסם מאמרי דעה וכתבות מגזין בעיקר בתחום הצבאי וכן כתבות צבע על יעדים ברחבי העולם. בין הסיפורים הבולטים שפרסם היו מסע שורשים לפיליפינים עם לוחמת צה"ל ישרא-לי שקד, בת לאמא פיליפינית ולאבא תאילנדי, ביקור בקהילה היהודית ובבית הכנסת שער שמיים בקהיר, ומסע של שבועיים בין מוצבי צה"ל מגבול לבנון ועד גבול מצרים עם הצלם גדי קבלו, כתבה בשני חלקים, ביקור במחנה המעבר של הפלאשמורה בגונדר שבאתיופיה יחד עם דני אדינו אבבה. וביקור בעיירה היהודית קירימיזי קסבה שבאזרבייג'ן. טור דעה מצולם של יואב קרן זכה ליותר מ-1.7 מיליון צפיות ולאלפי תגובות בדף הפייסבוק של ידיעות אחרונות.
בשנת 2022 סיקר יואב קרן את המלחמה באוקראינה יחד עם צלם העיתונות עמית שאבי. במהלך שהותם באודסה ובעיר מיקולאייב הסמוכה לקו החזית פרסמו השניים סדרת כתבות ב"ידיעות אחרונות" וב-ynet.
כתיבה
בשנת 2010 יצא ספרו הראשון "נערת השער" בהוצאת ידיעות ספרים. בשנים האחרונות פורסמו סיפורים קצרים פרי עטו בפלטפורמות שונות והוא משתתף בערבי הקראה.
בימים אלה עובד על ספרו השני.
עריכת ספרים
קרן ערך ספרים רבים ובהם ביוגרפיות, ספרי צבא וממוארים, רובם בהוצאת ידיעות ספרים. רבים מהספרים שערך הפכו לרבי מכר ובהם הספר "לעיניך בלבד" מאת העיתונאי שמעון שיפר, "מאפס למאה: סיפורו של צוות ביחידה 669" מאת גיא. מ, הספר "פסיכיאטר על הספה" מאת הד"ר אילן רבינוביץ' ו"המסע לא תם" מאת דני אדינו אבבה.
עימאד חסן
עימאד חסן הוא קצין בדרגת תת-ניצב במשטרת ישראל, כיהן כמפקד מג"ב ירושלים.
ביוגרפיה
חסן נולד וגדל בסאג'ור. הוא שירת במגוון תפקידי פיקוד במשמר הגבול, בהם סגן מפקד מג"ב עוטף ירושלים, סגן מפקד מג"ב ערבה וסגן מפקד בה"ד מג"ב. ב-2017 מונה למפקד מג"ב דרום. בספטמבר 2018 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד מג"ב ירושלים.
ב-2021 הוחלט על מינויו למפקד מרחב השפלה, אך המינוי בוטל בעקבות פתיחת חקירה במח"ש בעניינו. מח"ש החליטה לא להעמידו לדין פלילי והעבירה את הטיפול בו למחלקת המשמעת של משטרת ישראל. חסן הורשע בניגוד עניינים ובהתנהגות שאינה הולמת לאחר שניהל מערכת יחסים מינית עם פקודה שקידם במקביל, ובית הדין המשמעתי גזר עליו עונש של נזיפה חמורה וקנס כספי בסך 15 אלף ש"ח.
הוא בעל תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני בלימודי אסלאם והמזרח התיכון. נשוי ואב לארבעה. אחיו ג'האד חסן אף הוא קצין בכיר במג"ב.
נועם פרוסט
נועם פרוסט (נולדה ב-20 בספטמבר 1993) היא דוגמנית ישראלית שמדגמנת רבות בתצוגות אופנה מחוץ לישראל. בשנת 2013 "פורבס ישראל" דירג אותה במקום העשירי ברשימת הדוגמניות המרוויחות ביותר בישראל.
ביוגרפיה
נועם פרוסט היא בתם של עדי פרוסט - במאי, ושל ענת בירן - דוגמנית עבר, מגישה בערוץ הקניות ומטפלת בפסיכודרמה. למדה בתיכון עירוני א' לאמנויות תל אביב במגמת קולנוע.
מתגוררת בתל אביב.
קריירה
עקב מראה הבוגר הוצע לפרוסט בהזדמנויות רבות כבר מגיל צעיר לדגמן. אביה התנגד לכך שתעסוק במקצוע עד גיל 16. כשהתקרבה פרוסט לגיל 16 ביים אביה את "הדוגמניות" בערוץ 2 שם התרשם מאלינור שחר, סוכנת דוגמניות שראיין לתוכנית. בעקבות התרשמותו משחר, הרשה לפרוסט לדגמן תחת ניהולה של שחר.
גובהה (1.80 מטר) איפשר לה להתקבל לתצוגות אופנה בחו"ל. שנת 2012 הייתה שנת הפריצה של פרוסט. בשנה זו כיכבה בתצוגות אופנה של מאלברי, פתחה תצוגה של כריסטופר ריבון בשבוע האופנה של לונגון, סגרה תצוגה של אטוסורו טאיאמה בשבוע האופנה של פריז והופיעה גם בתצוגות של מעצבים כמו קום דה גרסון, ג'ון גליאנו, דמיר דומה ואחרים.
בשנת 2013 הופיעה בשבוע האופנה של ניו יורק שם הופיעה בתצוגות של ויקטוריה בקהאם, קריצ'רס אוף ווינד, טרייסי ריס ולואיס גולדן; בהמשך הופיעה גם בשבוע האופנה של לונדון. בשנת 2014 השתתפה בקליפ השיר "Everybody Needs a Man" של עופר ניסים ומאיה סימנטוב. בשנת 2016 דגמנה פרוסט יחד עם אמה, ענת בירן, לקמפיין של חברת הוניגמן.
בשנת 2022 עלתה לשידור הסדרה "ריקוד האש" בה גילמה את ליבי.
זאב חפץ
זאב חפץ (באנגלית: Zev Chafets, נולד ב-26 ביוני 1947) הוא סופר ועיתונאי ובעל טור יהודי אמריקאי ישראלי, שכתב לפחות 14 ספרים, מסוגות שונות, חלקם רבי מכר ושלושה מהם אף נבחרו על ידי הניו יורק טיימס לספרי שנה. כיהן כחמש שנים וחצי (1977–1983), כמנהל לשכת העיתונות הממשלתית תחת ממשלות מנחם בגין. היה העורך הראשי הראשון של הג'רוזלם ריפורט (ביחד עם המייסד הירש גודמן) בעל טור בניו יורק דיילי ניוז וכותב טורי דעות ב"פוקס ניוז" (2013-2017) וב"בלומברג" (2017-2022). מאמרים רבים שלו מופיעים תדיר בעיתונים שונים ברחבי ארצות הברית ובישראל.
ביוגרפיה
נולד בעיר פונטיאק, ליד דטרויט, מישיגן, ארצות הברית. אביו היה רופא שיניים ואמו עקרת בית. בוגר תואר ראשון אוניברסיטת מישיגן ב-1967. עלה לישראל עם סיום לימודיו. שירת בצה"ל שלוש שנים ולאחר מכן המשיך את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב. חפץ עבד שנה במשרד החוץ בהסברה והצטרף למחלקת ההסברה של המפלגה הליברלית בגח"ל, אף על פי שהיה לחלוטין בלתי מפלגתי וכך החל לעבוד בארץ כעיתונאי.
באוקטובר 1977, לאחר עלייתו של הליכוד לשלטון ב"מהפך" של אותה שנה, מונה על ידי ראש הממשלה החדש מנחם בגין למנהל לשכת העיתונות הממשלתית. כיהן בתפקיד זה כחמש וחצי שנים עד ראשית 1983, כאשר הגורם לפרישתו, לדבריו, היה חוסר יכולתו להסביר את עמדת ישראל בנושא טבח סברה ושתילה. במסגרת תפקידו כמנהל לשכת העיתונות הממשלתית השתתף בין השאר באופן פעיל גם בשיחות השלום שהביאו לחתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים.
זאב חפץ הבקיא בתולדות המוזיקה השחורה בארצות הברית ובעיקר מוזיקת Motown והרצה על הנושא בבי"ס רימון, חבר ב-1981 לדני סנדרסון לכתיבת שירים ("פקששתי", "בואי מותק") וב-1983 הוזמנו השניים ללוס אנג'לס להקליט תקליט באנגלית בהפקתו של חיים סבן. התקליט הושלם אך לא יצא לאור.
ספרו הראשון, Double Vision: How America's Press Distorts Our View of the Middle East, יצא אמנם לאור רק ב-1985, אך נכתב כבר ב-1983, בשנה הראשונה לאחר התפטרותו מלשכת העיתונות הממשלתית. הספר כולל בתוכו תובנות רבות שהפיק מיחסיו עם העיתונות במסגרת התפקיד הממשלתי. מאז ועד 1989 הפך חפץ לסופר באופן בלעדי כמעט, כותב מדי שנה - שנתיים ספר חדש, בנושאים שונים ומגוונים. ב-1992 יצא לאור ספרו הראשון בעברית "לרשת את המאפיה".
ב-1989 פנה אליו הירש גודמן, הכתב הצבאי של הג'רוזלם פוסט באותו זמן וסיפר לו שהוא מקים שבועון חדש, ג'רוזלם ריפורט, בבעלות ארבעה יהודים מיליארדרים מחוץ לארץ, ביניהם ברונפמן מקנדה והציע לו את תפקיד העורך הראשי (Managing Editor) ביחד עמו. חפץ הסכים והשניים הרכיבו את צוות השבועון החדש, בו נכללו בין השאר גם גרשום גורנברג, יוסי קליין הלוי, אהוד יערי, זאב שיף, נתן שרנסקי ואחרים. השבועון יצא לאור באוקטובר 1990.
ב-2000 חזר חפץ לארצות הברית בעקבות אשתו השלישית, כתבת המגזין טיים בישראל, ליסה באייר, והפך לבעל טור קבוע בניו יורק דיילי ניוז ולאחר מכן בשבועון של הניו יורק טיימס. הוא שב לישראל ב-2012. לחפץ ארבעה ילדים וחמישה נכדים והוא מתגורר בתל אביב עם אשתו, ליאה גרינשפן, ומשמש כפובליציסט, כותב מאמרי דעות לרשת בלומברג.
קובננטר
טנק השיוט סימן 5 "קובננטר" (A13 סימן 3) (באנגלית: Covenanter) היה טנק שיוט בריטי אשר פותח בשנת 1939 ונכנס לשירות בין השנים 1940–1943 במהלך מלחמת העולם השנייה. הקובננטר היה החמישי בסדרה של טנקי השיוט ששירתו בשנות המלחמה הראשונות, הוא היה הראשון שפותח עם שם ייחודי. השם "קובננטר" מתייחס לקובננטורים שהיו קבוצה דתית בסקוטלנד, בדומה לטנקי השיוט שבאו אחריו השם נבחר משום שהתחיל באות "C" המסמנת "שיוט" (Cruiser).
ייצור הקובננטר החל בשנת 1939 לפני שנבנו אבות טיפוס לבחינת הכלי, כתוצאה מכך בעיות מכניות רבות התגלו בטנק והוא מעולם לא נשלח לשירות בשדה הקרב, במקום זאת הוא שימש לאימונים והגנה מקומית בבריטניה. הבעיה העיקרית של הקובננטר הייתה מערכת קירור המנוע, שגם לאחר החלפתה נותרו תקלות רבות, וטנקי הקובננטר נטו להתחמם ולהתקלקל באופן תמידי.
למרות הבעיות הרבות בכלי, יוצרו סך הכל 1,771 כלים ששימשו כאמור לאימון, ניסוי בציוד חדש וכפלטפורמה לטנקי גישור וכדומה. הכלי הוצא משירות בשנת 1943 כאשר הוא הוחלף החל משנת 1940 בקרוסיידר (טנק שיוט סימן 6).
דגמים עיקריים
כלים מבוססים על הקובננטר:
צריף בנגב
צְּרִיף בנגב הוא שיר מאת נתן אלתרמן, שפורסם ב-10 בינואר 1947 בטור השביעי בעיתון דבר (בתחילה נקרא "בשולי טלגרמות").
על השיר
השיר נכתב בעקבות ביקורו של נתן אלתרמן בכפר דרום, מיד לאחר מבצע י"א הנקודות בנגב (במוצאי יום כיפור 1946).
הבית הראשון מתאר זאת:
המשורר מתאר את הבחורה שראה, חנה לבית קרייטנר (שלימים נישאה לנפתלי טלמן והם עברו להתגורר במושבה יקנעם):
הצריף מתואר בשיר בצורה הירואית:
דניאלה מסארו
דניאלה מסארו (באיטלקית: Daniele Massaro; נולד ב-23 במאי 1961 במונצה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ.
צריף בנגב
על השיר
ימים אחדים לאחר מבצע י"א הנקודות, ב-5 ינואר, התכנס בבזל הקונגרס הציוני ה-22, הראשון אחרי השואה, וגרנות סיפר על ההישגים הרבים בתקופת המלחמה, ובראשם על החדירה לנגב ויישובו במבצע בזק, אבל ציין שהקרן עובדת "במשטר של מיטת סדום" ודרושים לה עוד אמצעים למשימה הלאומית הכבירה הזאת. לבאי הקונגרס, הנרגשים ממספרי הדונמים שקרן קימת גאלה, היה ברור שהמשימה לא הסתיימה, כי כל קילומטר רבוע שנרשם בספרי הקרן מחזק את היישוב בארץ, ויש לעטוף אותו בעוד מישורים וגבעות. אלתרמן הגיב על כך בשיר:
אלתרמן מסיים את השיר בשורות המרגשות:
דניאלה מסארו
מסארו שיחק בין היתר בקבוצות הסרייה א' פיורנטינה ומילאן, במדיה זכה פעמיים בליגת האלופות. בגמר ליגת האלופות 1994 כבש מסארו פעמיים בניצחונה של מילאן 4-0 על ברצלונה. מסארו היה בסגל נבחרת איטליה שזכתה במונדיאל 1982, אך לא השתתף במשחקי הנבחרת בטורניר. במונדיאל 1994 שיחק מסארו בשישה משחקים, כולל משחק הגמר, והיה מהמחמיצים בדו-קרב הפנדלים בו הפסידה איטליה ל.
קריירת משחק
מסארו החל את הקריירה בקבוצת הנוער של מונצה מעיר הולדתו. הוא התקדם למדי הקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגת המשנה, בעונת. הוא השתלב בהרכב הקבוצה במשך שתי עונות בליגת המשנה, עד שנרכש על ידי פיורנטינה מהסרייה א', יחד עם שותפו למונצה, פאולו מונלי.
מסארו השתלב בהרכב הקבוצה כבר בעונתו הראשונה, בה פיורנטינה החמיצה הזדמנות לזכות באליפות איטליה, כשסיימה במקום השני בפער נקודה בלבד מהאלופה יובנטוס. עוד באותה עונה החל להשתלב גם בנבחרת הצעירה של איטליה. מסארו הוסיף לשחק ארבע עונות נוספות במדי הקבוצה, בכולן היה חלק דומיננטי בהרכב, עד שנרכש על ידי מילאן ומאמנה השוודי, נילס לידהולם, לקראת עונת. על אף השתלבותו של מסארו, מילאן רשמה עונה בינונית, במהלכה הוחלף לידהולם בפאביו קאפלו. בסיום העונה, אותה סיימה מילאן במקום החמישי, התמנה אריגו סאקי לתפקיד המאמן.
בעונת, תחת סאקי, זכתה מילאן באליפות איטליה, הראשונה בקריירה של מסארו. מסארו אמנם רשם כמות גבוהה של הופעות ליגה, אך תופקד מחוץ לעמדתו הטבעית, מה שהוביל לחילוקי דעות טקטיים בין החלוץ למאמן, שלא האמין ביכולותיו של מסארו. חילוקי הדעות הובילו את מסארו לעונת השאלה ברומא. הוא שב למילאן בתום עונה אחת, והחל להשתלב בצורה טובה יותר בהתקפת הקבוצה. בעונת החזרה שלו,, זכה עם מילאן בגביע אירופה לאלופות, לאחר שנכנס כמחליף בדקה ה-75 של משחק הגמר מול בנפיקה ליסבון, זכייה שהובילה גם לזכיות בתוארי הסופר קאפ האירופי והגביע הביניבשתי. לאחר עונה נוספת תחת סאקי, הגיע לקבוצה המאמן פאביו קאפלו. יחד איתו זכו מסארו ומילאן בשלוש אליפויות רצופות. כמו כן, הגיעה הקבוצה שלוש פעמים ברציפות לגמר ליגת האלופות. בגמר ליגת האלופות 1993 נוצחה מילאן, עם מסארו בהרכב, בתוצאה 1-0 על ידי אולימפיק מרסיי. אחד ממשחקי השיא של מסארו בקריירה היה גמר ליגת האלופות 1994, בו הביסה מילאן 4-0 את ברצלונה. מסארו כבש את שני שעריה הראשונים של קבוצתו במשחק, וקבע את תוצאת המחצית על יתרון 2-0 לקבוצתו. גמר ליגת האלופות 1995 היה היחיד מבין שלושת הגמרים בו מסארו לא סיים את המשחק, לאחר שהוחלף בדקה ה-88 של ההפסד 1-0 לאייאקס אמסטרדם. לאחר שש שנים בקדנציה השנייה שלו, ושמונה שנים סך הכל, במדי מילאן, סיים מסארו בן ה-34 את דרכו בקבוצה. מסארו רשם 306 הופעות במדי מילאן בכל המסגרות, בהן כבש 70 שערים.
לאחר תקופתו במילאן עבר מסארו לליגה היפנית, שם חתם בקבוצת שימיזו אס-פולס. הוא שיחק במדיה שתי עונות עד שפרש בשנת 1996 ממשחק פעיל, בגיל 35.
נבחרת איטליה
מסארו החל את דרכו בנבחרת איטליה בגיל 21, תחת המאמן אנצו ביארזוט. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-14 באפריל 1982, בהפסד החוץ של איטליה 1-0 ל במשחק ידידות. חודשיים אחר כך הוא זומן על ידי ביארזוט לסגל נבחרת איטליה למונדיאל 1982. מסארו לא קיבל דקות משחק בטורניר, אך קיבל את מדליית הזהב לאחר שנבחרתו זכתה בתואר אלופת העולם. שנתיים אחר כך הוא שיחק במדי הנבחרת האולימפית של איטליה באולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1984, בה סיימה איטליה במקום הרביעי. בין השנים 1984 ל-1986, רשם מסארו חמש הופעות נוספות בנבחרת.
לאחר שמונה שנים מחוץ לסגל, הוחזר מסארו בן ה-33 לסגל הנבחרת של אריגו סאקי. הוא שיחק במספר משחקי ידידות ואז נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1994. בשלב הבתים, נכנס מסארו כמחליף בכל שלושת המשחקים. במשחק השלישי של שלב הבתים, נכנס מסארו במחצית, וכבש את שער היתרון של נבחרתו שלוש דקות מפתיחת המחצית השנייה. המשחק הסתיים בשוויון 1-1, שהעלה את איטליה לשלב הבא מהמקום השלישי בבית. היה זה שערו היחיד של מסארו במדי הנבחרת. בשמינית הגמר פתח מסארו בהרכב, ושיחק לכל אורך המשחק וההארכה, בה ניצחה איטליה 2-1 את. גם ברבע הגמר היה מסארו בהרכב לכל אורך הניצחון 2-1 על. לאחר שלא שותף בניצחונה של איטליה על בחצי הגמר, זכה מסארו לקבל את חולצת ההרכב במשחק הגמר מול. מסארו רשם משחק חלש, שבמהלכו החמיץ במצב של אחד על אחד מול השוער קלאודיו טפארל. המשחק הגיע לדו-קרב פנדלים, ומסארו החמיץ את הבעיטה הרביעית של איטליה, כשבעט חלש למרכז השער וטפארל הדף את הכדור. איטליה הפסידה בדו-קרב, וסיימה את הטורניר במקום השני.
בסך הכל רשם מסארו 15 הופעות במדי נבחרת איטליה, בהן כבש שער אחד.
לאחר הפרישה
מסארו הוסיף לעסוק בספורט גם לאחר פרישתו. הוא שימש כקפטן נבחרת איטליה בכדורגל חופים במשך שנתיים, ובין השנים 1998–1999 השתתף פעמיים באליפות העולם בראלי. כיום הוא משמש כמנהל יחסי ציבור במילאן, בה רשם שמונה עונות כשחקן.
טאיחו
טאיחו או אגם טאי (בסינית: 太湖), הוא אגם בדלתא של היאנגצה ואחד מאגמי המים המתוקים הגדולים בסין. האגם שוכן במחוז ג'יאנגסו, כ-100 ק"מ מערבית לשאנגחאי, וחלק משמעותי מקו החוף הדרומי שלו מהווה את הגבול עם ג'ג'יאנג. שטחו כ-2,250 קמ"ר ועומקו הממוצע כ 2 מטרים.
הוא אגם המים המתוקים השלישי בגודלו בסין, אחרי פויאנג ודונגטינג. באגם כ-90 איים, בגדלים שונים, החל מכמה מטרים רבועים ועד כמה קילומטרים רבועים.
אף שהאגם מהווה אטרקציה תיירותית ומקור דיג עשיר, בשנים האחרונות עבר תהליך זיהום קשה מתמשך, עם תיעוש מואץ של כלל האזור הסובב אותו. זאת למרות ניסיונות רבים לטיהור או מזעור של תהליך הזיהום שכשלו כולם.
בשנת 2007 כוסה האגם בפריחת אצות עם כחוליות והוכרז כאזור אסון לאומי. מי האגם, המהווים מקור מי שתייה לכ-30 מיליון תושבים נאסרו לשתייה ומחיר המים קפץ פי 6. בסוף אותה שנה הורתה הממשלה על סגירת 1,300 מפעלים בסביבה בניסיון נואש למנוע המשך הידרדרות הזיהום.
סופיה גצובה
סופיה (סוניה) גֶצוֹבָה (ו' בתשרי תרל"ג, 1872 – י"ב בתמוז תש"ו, 1946) הייתה רופאה פתולוגית, מחלוצי הפתולוגיה בארץ ישראל.
חייה
גצובה נולדה ברוסיה ולמדה רפואה באוניברסיטת ברן, הוסמכה לרפואה בשנת 1904 והשתלמה במכון פסטר בפריז. עבדה כפתולוגית ושימשה רופאה באוניברסיטת ברן. נושא עבודת הדוקטור שלה היה 'בלוטת המגן של הקראטנים והאידיוטים'. בעת המחקר גילתה תאים מיוחדים מפוזרים בין התאים התירואידים, והם נקראו על שמה. בנוסף חקרה את חוט השדרה של חולי פלצת (טטנוס) שקיבלו ריפוי בגופרת מגנזיום, תרבית רקמה, שחפת ניסויית ואבעבועות רוח. בשנת 1912 קיבלה את התואר דוצנט (מרצה בכירה) לאנטומיה פתולוגית.
בשנת 1925 עלתה לארץ ישראל, והייתה בין הרופאים הפתולוגים הראשונים בארץ. היא החליפה במעבדת הפתולוגיה של בית החולים הדסה בירושלים את ד"ר יעקב ארדהיים, מגדולי הפתולוגים בווינה, שהחליף את ד"ר בנימין רומן.
החל משנת 1926 שימשה כפרופסור ועמדה בראש המכון לאנטומיה פתולוגית במרכז רפואי הדסה, אותו הרחיבה ופיתחה במשך 14 שנה. בנוסף ייסדה מוזיאון רפואי בהדסה. בישראל עסקה בעיקר בנתיחת גופות, כשהייתה נוסעת לבדה בכל הארץ, ביום ובלילה בתנאים קשים ובאמצעים דלים.
בימי מאורעות תרפ"ט (1929), אחרי הטבח בחברון, הייתה חברת הוועדה הרפואית, ביחד עם ד"ר גרשון גרי ועוד, שבדקה את גופות הנרצחים לשם קביעת האכזריות בביצוע הרצח.
גצובה הייתה מרצה בכירה בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, כשבשנת 1940 העניקה לה האוניברסיטה באופן רטרואקטיבי עם פרישתה את המינוי פרופסור אמריטה. גצובה הייתה האישה הראשונה שמונתה לפרופסור בארץ ישראל.
בין השנים 1898–1903 הייתה גצובה ארוסתו הראשונה של חיים ויצמן. גצובה הייתה פעילה בסיעת הפרקציה הדמוקרטית והשתתפה כצירה בקונגרסים הציוניים הראשונים.
גצובה נפטרה בירושלים בי"ב בתמוז תש"ו ונטמנה בבית העלמין בהר הזיתים.
מתלמידיה : ד"ר אלחנן רבינוביץ.
ז'וזה פראסיו
ז'וזה פראסיו (בפורטוגזית: José Perácio; 2 בנובמבר 1917 – 10 במרץ 1977) היה כדורגלן ברזילאי, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה
פראסיו נולד ב-2 בנובמבר 1917 בנובה לימה שבברזיל. הוא התחיל את הקריירה במועדון וילה נובה מעיר הולדתו ולאחר מכן בשתיים מתוך ארבעת המועדונים הגדולים של ריו דה ז'ניירו, בוטפוגו ופלמנגו. במדי פלמנגו כבש 97 שערים ב-123 שערים.
במדי נבחרת ברזיל ערך את הופעת הבכורה בשמינית גמר מונדיאל 1938 נגד פולין, משחק בו כבש צמד בניצחון שלה 5–6. בהמשך הטורניר פראסיו היה זה שגרם לפציעתו של שוער צ'כוסלובקיה, פרנטישק פלניצ'קה, במשחק רבע הגמר שזה שבר את זרועו השמאלית ואת עצם הבריח. בחצי הגמר ברזיל הפסידה לאיטליה ובמשחק על המקום השלישי הוא כבש בניצחון 2–4 על שוודיה. לאחר המונדיאל שיחק גם בקופה רוקה בשנת 1939 ובקופה ריו ברנקו ב-1940.
החברה הממשלתית להגנות מצוקי חוף הים התיכון
החברה הממשלתית להגנות מצוקי חוף הים התיכון היא חברה ממשלתית שנוסדה בשנת 2013. החברה קמה לאחר שבאפריל 2011 הממשלה ה-32 קיבלה החלטה להקים גוף שיתכנן ויקים הגנות על המצוקים בים התיכון. באוגוסט 2012 הממשלה החליטה להקים את הגוף במתכונת של חברה ממשלתית בכפוף למשרד לאיכות הסביבה. מטרות החברה שהוקמה הן פיתוח ושימור המצוקים שבחופי הים התיכון, ומתן שירותי פיתוח, ניהול וייעוץ לרשויות המקומיות בנושאים אלו. מאז הקמתה, החברה ביצע מספר פרויקטים בחופי בית ינאי, חדרה, הרצליה, נתניה ואשקלון.
משרדי החברה ממוקמים בנתניה. המנהלת הכללית של החברה היא הילה ארנרייך ויושב ראש הדירקטוריון הוא עמוס עוזני.
ריצ'רד בלינג'ר
ריצ'רד אכילס בלינג'ר (באנגלית: Richard Achilles Ballinger; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כראש עיריית סיאטל בשנים 1904–1906, כנציב בשנים 1907–1908, וכמזכיר הפנים של ארצות הברית בשנים 1909–1911.
ראשית חייו
ריצ'רד בלינג'ר נולד בבונסבורו, איווה, כבנם של ריצ'רד הנרי בלינג'ר ומרי אליזבת נורטון. ב-1884 הוא סיים את לימודיו בויליאמס קולג', שם הוא היה חבר באחוות זטא-פסי. ב-1886 עבר בלינג'ר את בחינות לשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע בסיאטל.
לאחר תקופת כהונתו רצופת השערוריות במהלך בהלת הזהב בקלונדייק של ראש עיריית סיאטל, תומאס ג'. יומס, נבחר בלינג'ר כראש העיר ב-1904. בתמיכת האליטה העסקית של מרכז העיר, הוא מוטט במידת מה (אם כי לא לחלוטין) את הפשע בעיר ונאבק באיגודי העובדים. הוא קרא לאגם בלינג'ר שבמחוז סנוהומיש הסמוך על שמו של אביו.