cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מפרץ קטניה
הוא נמצא במחוזות קטניה וסירקוזה.
חופו הצפוני הוא סלעי ותלול.
המפרץ נמצא בין כף קמפולטו מדרום וכף מוליני מצפון. הר אטנה קרוב אליו, ונהר סימטו עובר אליו מתחת לקטניה.
אשמן כנף-שקיק
אשמן כנף-שקיק (שם מדעי: Saccopteryx) הוא סוג של עטלף קטנטן במשפחת האשמניים ובו 5 מינים שחיים בעיקר בדרום אמריקה. הסוג הוקם בשנת 1811 על ידי הזואולוג הגרמני יוהאן קרל וילהלם איליגר ומשמעות שמו המדעי היא ״כנף עם שק״. הסוג קרוב חיצונית וגנטית לאשמן החדקוני הזעיר.
תיאור ואנטומיה
לאשמן השקיק גוף קומפקטי וצר, ראש גדול וחרוטי, וחרטום קצר, מחודד ודמוי מקור. האוזניים קצרות, קעורות וצרות ופונות אחורנית. העיניים גדולות ובולטות והפנים כהות ונטולות שיער. האף קטן והנחיריים פתוחים חזיתית ומופרדים בתלם אנכי. הלוע צר והשפה התחתונה עודפת על העליונה. האף והשפה העליונה מאוד גמישים, ויכולים לנוע למעלה במהלך הציד כדי להגדיל את חלל הלוע. הזנב דקיק וארוך וקצהו המחודד בולט החוצה. כנף הזנב גדולה למדי.
אורך הראש והגוף של אשמני השקיק 38–56 מ״מ, אורך הזרוע 33–48 מ״מ ואורך הזנב 9–23 מ״מ. משקלם 3–9 גרם בלבד. הנקבה גדולה יותר מן הזכר. בצד התחתון של הכנפיים בסמוך למרפק, יש שקיקי עור עבים שבולטים יותר אצל הזכר ומשמשים אותו להפצת ריח. פתח השקיקים ממוקם בצד העליון של הכנף והוא גדול יותר אצל הזכר.
תפוצה
המינים בסוג נפוצים באמריקה הדרומית והמרכזית. טווח התפוצה של הסוג כולל את דרום ומרכז מקסיקו, ניקרגואה, גואטמלה, בליז, הונדורס, אל-סלבדור, קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה, אקוודור, גיאנה, גיאנה הצרפתית, סורינאם, וונצואלה, טרינידד וטובגו, פרו, בוליביה ומרבית ברזיל. בית הגידול כולל יער גשם טרופי, יער עננים, יער ביצות, יער גדותיים, יער מנגרובים, וסוואנה טרופית, דוקרנית או צחיחה למחצה. הוא מצוי גם בקרבות מגורי אדם.
אקולוגיה
אשמני השקיק מבלים את שעות היום במקומות מוארים יחסית כמו שקעי עצים, גזעים, נקיקי סלעים, גומחות בין שורשים ומבנים נטושים, והם עירניים למדי ועסוקים בהחלפה של מקומות מנוחה, במשיכת בני זוג או בהשמעת שירי חיזור. האשמנים יוצאים לצוד לפני השקיעה ותרים אחר מזון בחופה התחתונה של היער; לאחר רדת החשיכה, הם עוברים לחפש מזון בשטחים פתוחים במשך כשלוש שעות ולאחר מכן מבלים את הזמן בעיקר באינטראקציות חברתיות. האשמנים ניזונים מחרקים מעופפים ומאתרים את טרפם באמצעות איכון-הד בתדר של 42–50 קילוהרץ. האשמנים מחפשים טרף בגובה 3–8 מטר מהאדמה, וכל גיחת ציד נמשכת 20–30 דקות ולאחריה מנוחה קצרה. שטחי הציד נמצאים בשימוש על ידי המושבה כולה, ולאחר פרק זמן של 5–10 שבועות, מקורות המזון מדלדלים והמושבה עוברת למקום אחר. הטורפים העיקריים של אשמני השקיק הם דורסי לילה, נחשים, טרנטולות אוויקולריה וזיזפיים גדולים. הפרווה האפלולית מספקת לאשמן הסוואה מושלמת בשעות הלילה ומקשה מאוד על זיהויו.
האשמנים חיים בבדידות, בזוגות או בקבוצות ומושבות של 5–60 פרטים בהם יש הקפדה על מרחק מינימלי של מספר ס״מ בין אשמן לאשמן שנועד כנראה למתן את פגיעות המושבה לטורפים. המושבות מורכבות ממספר תת-קבוצות שכל אחת מהן היא למעשה הרמון המכיל זכר ובין 3 ל-9 נקבות. הזכר מחזיק טריטוריה קטנה בגודל 10–30 מטר ומנסה לפתות נקבות נוספות לעבור להרמון שלו. הנקבות לעומתו עסוקות בקביעת היררכיה דומיננטית ביניהן, בטיפוח עצמי, בביקור בהרמונות סמוכים על מנת להתרשם מזכרים אחרים או בגירוש נקבות שאינן שייכות להרמון ובגירוש עטלפי חרקים ממינים אחרים שמזדמנים לאזור. אשמני השקיק כאמור מתאפיינים בשקיקי עור גדולים על הכנפיים. השקיקים אינם מכילים בתוכם בלוטות ריח, והזכר ממלא אותם בהפרשות שונות דוגמת רוק ושתן שעוברים בתוך השקיק תסיסה מיקרוביאלית ויוצרים ריח ייחודי לכל זכר. ההפרשות שמתערבבות בשקיקים מפיקות ריח עז ומשמשות את הזכר לפיתוי נקבות חדשות, לתצוגה בטקס החיזור אחר נקבות וותיקות ולסימון שטח ההרמון בתוך המושבה. במהלך החיזור אחר נקבות בהרמון שלו או בפיתוי נקבה שנזדמנה לטריטוריה, הזכר מרחף מול הנקבה תוך כדי פתיחת השקיקים והתזת נוזלים לעברה (פעולה שמכונה על ידי חוקרי הטבע ״המלחה״), והוא גם משמיע שירי חיזור מורכבים שנשמעים כשילוב בין קרקורי צפרדע לציוצי ציפור. התזת נוזלים והפקת שירים טריטוריאליים עשויה להתרחש בתגובה לכניסת זכר פולש לשטח ההרמון. עימות בין זכרים נפתר בדרך כלל לאחר משחק נביחות קצר. עם זאת, סביב שטח ההרמון מתקבצים לעיתים קרובות מספר זכרים שממתינים להחלפת הזכר השולט, כשלרוב המחליף הוא הזכר עם וותק ההמתנה הארוך ביותר.
הרבייה מתרחשת פעם או פעמיים בשנה בסמיכות לעונת הגשמים במשך תקופה של 4 שבועות. הנקבה ממליטה גור יחיד מפותח למדי לאחר היריון של 6 חודשים והוא נגמל והופך לעצמאי בגיל חודשיים. למרות שהנקבה היא היחידה שמטפלת באופן ישיר בגור, נוכחותו של הזכר חשובה עבור הגור בלמידה ותרגול של שירי חיזור. באופן חריג ליונקים, גורי האשמן ידועים בכך שהם משמיעים מספר סוגים של הברות לא ברורות ופטפוטים בדומה לתינוק אנושי ולגוזלי ציפורים. הגורים מגיעים לבגרות תוך שנה או פחות, ורבים מהם עוזבים את המושבה שבה נולדו ועוברים למושבה אחרת. תוחלת החיים הממוצעת בטבע היא 6 שנים.
מינים
בסוג זה 5 מינים:
אשמן כנף-ארנק
תיאור ואנטומיה
למיני האשמן הארנקי גוף דק וקומפקטי, ראש משולש, פנים קטנות וכנפיים ארוכות וצרות. החרטום נפוח וחרוטי וקצהו מתחדד באופן קיצוני ופונה בזווית מעלה. העיניים גדולות ושחורות, האף קטנטן והשפה התחתונה עודפת על העליונה. האוזניים בינוניות ומעוגלות עם צפירים קטנים. הסוג מתאפיין בארנק עור עם בלוטות ריח על כל כנף והוא ממוקם מול המרפק ונפתח כלפי חוץ. הארנק גדול ובולט יותר אצל הזכרים, ולקראת עונת הרבייה הוא מתמלא בנוזל ריחני שנועד למשוך את הנקבות. אורך הראש והגוף של מיני האשמן הארנקי 37–55 מ״מ, אורך הזרוע 35–49 מ״מ, אורך האוזן 10–15 מ״מ ואורך הזנב 8–21 מ״מ; משקלם 9-3.7 גרם. קרום התעופה האחורי מפותח חלקית ומכסה את מרבית הזנב, להוציא את הקצה המחודד והזקוף.
לאשמן הארנקי פרווה קצרה וצפופה. צבעה הכללי נע בין אוכרה, לערמוני, סגלגל, חום כהה, חום-כתמתם, חום אפרורי או אפור. הדפוס המפוספס שקיים אצל מספר סוגי אשמנים אינו נוכח אצל האשמן הארנקי. הפנים בצבע שחור מבריק, בורדו או ורדרד והגחון חיוור יותר משאר הגוף. הכנפיים שחורות מפוחמות או חומות כהות. האוזניים, הרגליים והזרועות בצבע בורדו או ורוד מלוכלך.
תפוצה
מיני האשמן הארנקי מצויים בעיקר באמריקה המרכזית, ובמידה פחותה גם בצפון אמריקה הדרומית. טווח התפוצה שלהם כולל את מרכז ומערב מקסיקו, בליז, גואטמלה, הונדורס, אל-סלבדור, קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה ואקוודור. בית הגידול מורכב מיער גשם טרופי נשיר או ירוק-עד, סוואנה טרופית, בתה חופית ויער עננים עד רום 1,500 מטר מעל פני הים.
אקולוגיה
האשמנים הארנקיים פעילים בדמדומים ובלילה, ויוצאים לפעילות קצת לפני השקיעה. הם עטלפים חברותיים שחיים בקבוצות קטנות של 25 פרטים עד מושבות גדולות של 10,000 פרטים; עם זאת, גם במושבות המוניות הם מקפידים על ריחוק חברתי של כ-20 ס״מ בין עטלף לעטלף. האשמנים אינם טריטוריאליים וחולקים את מקומות הלינה שלהם עם עטלפים ממינים אחרים. בשעות היום, הם שוכנים במערות, צוקים, חללי עצים, מכרות, מנהרות, גשרים, רפתות ומבנים נטושים והגורם העיקרי בבחירת מקום המקלט הוא רמה גבוהה של לחות. לרוב הם נחים על קירות אנכיים במקום להיתלות על התקרה, ואוחזים בקיר בידיהם ורגליהם.
האשמנים הארנקיים הם אוכלי חרקים; התזונה שלהם מורכבת מיתושים, זבובים ופרפראים קטנים שאותם הם צדים מעל חופת היער או בשטחים פתוחים, והם עשויים לנוע עד 11 ק״מ ממקום הלינה במהלך חיפוש אחר מזון. הם עפים לאט יחסית, כשהזכר עף במהירות של 9.76 קמ״ש והנקבה בסביבות 9.14 קמ״ש. האשמנים מעדיפים לאתר את טרפם באמצעות חוש השמיעה והראיה, אך בעת הצורך משתמשים גם באיכון-הד. הם משמשים כמזון עבור תנשמת, בואשן, חוטמן ומיני חתוליים.
עונת הרבייה של האשמנים מתרחשת בין ינואר לפברואר, והנקבה ממליטה גור יחיד בין סוף יוני לאמצע יולי. ההיריון נמשך 4.5 חודשים, והגור נולד מפותח למדי; הוא מסוגל לעוף תוך שבועיים בלבד, אך למרות נשאר לצד אימו במשך 9 שבועות. האשמנית נושאת את הגור רק בשבוע הראשון ללידתו, ולאחר מכן מניחה אותו במקום המקלט בזמן שהיא יוצאת לחפש מזון. האשמנים הצעירים הופכים לעצמאיים בגיל 2–3 חודשים ועוזבים את המושבה.
מינים
בסוג זה 3 מינים:
רופרט מרדוק
קית' רופרט מרדוק (באנגלית: Keith Rupert Murdoch; נולד ב-11 במרץ 1931) הוא מיליארדר אוסטרלי-אמריקאי. באמצעות חברת המדיה "ניוז קורפ", הוא הבעלים של מאות כלי תקשורת (עיתונים וערוצי טלוויזיה) ברחבי העולם, כולל בבריטניה (הטיימס, סאנדיי טיימס, הסאן), באוסטרליה (The Daily Telegraph, Herald Sun ו-The Australian), בארצות הברית (וול סטריט ג'ורנל והניו יורק פוסט), הוצאת הספרים הרפר קולינס וערוצי הטלוויזיה Sky News Australia ופוקס ניוז (באמצעות תאגיד פוקס). הוא היה גם הבעלים של קבוצת סקיי באירופה (עד 2018), ופוקס המאה ה-21 בארצות הברית (עד 2019).
ביוגרפיה
מרדוק נולד ב-11 במרץ 1931 במלבורן, ויקטוריה, אוסטרליה, בנם של סר קית' מרדוק (1885–1952) ודיים אליזבת מרדוק (לבית גרין; 1909–2012). הוא ממוצא אנגלי, אירי וסקוטי. הוריו של מרדוק נולדו גם הם במלבורן. קית' מרדוק היה כתב מלחמה ומאוחר יותר החזיק בשני עיתונים באדלייד שבדרום אוסטרליה, ותחנת רדיו בעיירת כרייה רחוקה, והיה יושב ראש חברת ההוצאה לאור "הרלד ווקלי טיימס".
מרדוק למד בבית הספר פרטי יוקרתי, שם היה עורך משותף של כתב העת הרשמי של בית הספר "קוריאן". והיה חבר בקבוצת הקריקט של בית ספרו שזכתה באליפות המדינה. מרדוק החל לעבוד במשרה חלקית בעיתון "מלבורן הראלד" וטופח על ידי אביו כיורש של העסק המשפחתי (למרדוק היו גם שלוש אחיות). למד פילוסופיה, פוליטיקה וכלכלה בקולג' ווסטר, באוניברסיטת אוקספורד. שם היה פעיל בחוגי השמאל וזכה לכינוי "רופרט האדום". הוא היה חבר בתא הסטודנטים של מפלגת הלייבור באוניברסיטת אוקספורד.
באוסטרליה וניו זילנד
בעקבות מות אביו, כשהיה בן 21, חזר מרדוק מאוקספורד לאוסטרליה, כדי לקחת אחריות על מה שנותר מהעסק המשפחתי. לאחר מכירת מניות הראלד שהחזיק אביו לתשלום מיסים, נותר בבעלותו חברה בשם News Limited, שהוקמה בשנת 1923. מרדוק הפך את העיתון "אדלייד ניוז", הנכס העיקרי שלה, להצלחה גדולה. והוא החל להפנות את תשומת ליבו לרכישה והרחבה של עסקיו. הוא קנה את העיתון "סאנדיי טיימס" בפרת', מערב אוסטרליה ב-1956. ובמהלך השנים הבאות רכש עיתונים פרבריים ומחוזיים בניו סאות' ויילס, בקווינסלנד, בוויקטוריה ובטריטוריה הצפונית, כולל הצהובון של סידני "The Daily Mirror" אותו רכש ב-1960. "האקונומיסט" מתאר את מרדוק כ"ממציא את הצהובון המודרני", כשהוא פיתח תבנית קבועה לעיתונים שלו, הגדיל את סיקור הספורט והשערוריות וכלל את כותרת שמושכת את העין בעמוד בראשון.
בשנת 1995 השיק תאגיד ניוז קורפ את רשת הטלוויזיה בתשלום Foxtel באוסטרליה, בשיתוף עם חברת התקשרות טלסטרה.
במאי 2020, הודיעה "ניוז קורפ אוסטרליה", הזרוע האוסטרלית של אימפריית העיתונות של מרדוק, כי תפסיק להוציא לאור למעלה מ-100 עיתונים, בהם כמה מהעיתונים האזוריים הבולטים במדינה. זאת, עקב נפילה בהכנסות מפרסום בעיתונות המודפסת, שהואצה כתוצאה ממגפת הקורונה.
בממלכה המאוחדת
בשנת 1968 נכנס מרדוק לשוק העיתונים הבריטי עם רכישתו של העיתון ניוז אוף דה וורלד, ובעקבותיו רכש את היומון הכושל "הסאן" ("The Sun") בשנת 1969. מרדוק הפך את הסאן לצהובון שמגיש לקוראיו תצלומי עירום, סיפורי מין, סמים ועלילות ספורט. מרדוק הפחית את העלויות ההפקה באמצעות הפעלת מכונת דפוס זהה לשני העיתונים. בשנות השמונים מכר ה"סאן" 4 מיליון עותקים ביום והגיע לידי כ-12 מיליון קוראים מדי יום. בשנת 1981 רכש מרדוק את ה"טיימס" ואת "סאנדיי טיימס", עיתונים הפונים לקהל ממעמד הביניים.
בשנת 1986 הכניס מרדוק תהליכי ייצור אלקטרוניים לעיתוניו באוסטרליה, בריטניה וארצות הברית. מידת האוטומציה הגדולה יותר הובילה לצמצום משמעותי במספר העובדים המעורבים בתהליך הדפוס. באנגליה, המהלך עורר את כעסם של איגודי עובדי הדפוס, וכתוצאה מכך פרץ סכסוך עבודה ארוך. הסכסוך החל עם פיטורי 6,000 עובדים שפתחו בשביתה, והביאו לקרבות רחוב והפגנות. רבים מהשמאל הפוליטי בבריטניה טענו כי שיתוף הפעולה של ממשלתה השמרנית של מרגרט תאצ'ר עם מרדוק בפרשה, נועד לפגוע בתנועת האיגודים המקצועיים הבריטית. באותה עת גם רכש כ-25% מחברת "פריסון" בעלת העיתון פייננשל טיימס.
בפברואר 1989 השיק מרדוק את רשת הטלוויזיה בלוויין הבריטית, Sky Television. הרשת ספגה הפסדים עצומים בשנות פעילותה הראשונות, והעסקיים הרווחים האחרים שלו, סובסדו אותה. מרדוק שכנע את מפעילת הלוויין היריבה חברת "שידורי הלוויין הבריטית" (British Satellite Broadcasting) לקבל הצעת מיזוג בסוף שנת 1990. החברה הממוזגת, BSkyB, שולטת מאז בשוק הטלוויזיה בתשלום הבריטי. בשנת 1992 זכתה הרשת בזכויות השידור של ליגת הפרמייר ליג והחלה לשדר משחקי כדורגל בשידור ישיר. בשנת 1996 היו ל-BSkyB כבר יותר מ -3.6 מיליון מנויים, פי שלושה ממספר לקוחות הכבלים בבריטניה באותה עת. בשנת 1998 מרדוק עשה ניסיון לרכוש את מועדון הכדורגל מנצ'סטר יונייטד, עם הצעה של 625 מיליון ליש"ט, אך זו נכשלה. זה היה הסכום הגדול ביותר שהוצע אי פעם למועדון ספורט עד אז. הרכישה נחסמה על ידי ועדת התחרות של בריטניה, שקבעה כי הרכישה הייתה "פוגעת בתחרות בענף השידור ובאיכות הכדורגל הבריטי". במשך השנים החזיק מרדוק בכ-39% ממניות קבוצת סקיי, שהרחיבה את פעילותה לרחבי אירופה.
במאי 2010, הודיע מרדוק כי יישם חומת תשלום בשני העיתונים המובלים שלו בבריטניה "הטיימס" ו"סאנדיי טיימס". בעקבות ה"וול סטריט ג'ורנל" האמריקאי שגם נמצא בבעלותו.
ביולי 2011 החליט מרדוק על סגירת העיתון ניוז אוף דה וורלד שבשליטתו, בעקבות חשיפת פרשת האזנות סתר לידוענים ואנשי ציבור בבריטניה שבה היה מעורב העיתון. שערורייה זו הובילה לפגיעה קשה בתדמיתו ובתדמית החברה שבבעלותו. במהלך שימוע בפרלמנט הבריטי בנושא הוטחה בו עוגת קצף גילוח.
בשנת 2014 איחד את פעילות קבוצת סקיי באיטליה וגרמניה עם חברת בריטיש סקיי בבריטניה. הקבוצה המאוחדת סיפקה שירותי טלוויזיה בכבלים ובלוויין לכ-20 מיליון מנויים. בשנת 2016, הציעה קבוצת פוקס של מרדוק כ-14 מיליארד דולר, תמורת שאר המניות של סקיי בהם לא החזיקה. אך נציבות התחרות והשווקים בבריטניה התנגדה לעסקה, מכיוון שהיא הייתה נותנת למרדוק ובני משפחתו השפעה גדולה מדי על התקשורת בבריטניה. באפריל 2018 הציעה פוקס למכור את ערוץ סקיי ניוז לחברת דיסני, כדי לצמצם את השפעתה בשוק המדיה החדשותית בבריטניה. בתמורה לאישור העסקה. ביולי 2018 אישרה ממשלת בריטניה את העסקה, אך לבסוף הפסיד מרדוק במאבק השליטה לתאגיד קומקאסט שרכש את כל המניות תמורת 39 מיליארד דולר, בספטמבר 2018.
בארצות הברית
מרדוק ביצע את הרכישה הראשונה שלו בארצות הברית בשנת 1973, כאשר רכש את העיתון "סן אנטוניו אקספרס-ניוז". בשנת 1974 עבר מרדוק להתגורר בעיר ניו יורק, כדי להרחיב את עסקיו בשוק האמריקאי. זמן קצר לאחר מכן הקים את הצהובון "סטאר", ובשנת 1976 רכש את הניו יורק פוסט. כמו בבריטניה, גם בארצות הברית מרדוק נלחם באיגודי העובדים כדי לקצץ בעליות הפקת העיתון.
ב-4 בספטמבר 1985 הפך מרדוק לאזרח אמריקאי כדי לעמוד בדרישה החוק שרק אזרחי ארצות הברית רשאים להחזיק בתחנות טלוויזיה אמריקאיות.
במרץ 1984 רכש מאיש העסקים מרווין דייוויס את החזקתו של איש העסקים מארק ריץ' באולפני פוקס המאה ה-20 תמורת 250 מיליון דולר, עקב הקפאת נכסיו של ריץ' עקב סחר עם איראן. מאוחר יותר דייוויס נסוג מעסקה בשותפות עם מרדוק לרכישת רשת תחנות הטלוויזיה "מטרומדיה". רופרט מרדוק רכש את התחנות בעצמו, ללא מרווין דייוויס, ומאוחר יותר רכש את חלקו הנותר של דייוויס בפוקס תמורת 325 מיליון דולר. שש תחנות הטלוויזיה שבבעלות מטרומדיה היוו את הגרעין של תאגיד השידור פוקס, שנוסד ב-9 באוקטובר 1986. בשנות ה-80 נכנס גם לעסקי הוצאת ספרים, רכש שתי הוצאות ספרים ומיזג אותן ליצירת הוצאת "הרפר קולינס".
בשנת 1993, רכשה רשת פוקס של מרדוק את זכויות השידור של ליגת הפוטבול National Football Conference ושל ליגת NFL והגדיל את היקף השידורים של הרשת. בשנת 1995, פוקס הפכה למושא בדיקה של רשות התקשורת הפדרלית (FCC), כאשר נטען כי הבסיס האוסטרלי ניוז קורפ. הפך את הבעלות של מרדוק על פוקס לבלתי חוקית. עם זאת, ה-FCC פסק לטובתו של מרדוק, וקבע שהבעלות שלו על פוקס היא לטובת הציבור. באותה שנה הקים בשיתוף עם חברת התקשורת MCI את "אמריקן סקיי ברודקאטינג", חברה לשידורי טלוויזיה בלוויין בארצות הברית. בתחילת 1997 הודיעה שימזג אותה עם חברת הטלוויזיה בלוויין אקוסטאר (EchoStar), אך לבסוף מכר לה את חלקו במיזם.
בשנת 1996 החליט מרדוק להיכנס לשוק החדשות בכבלים והקים את ערוץ פוקס ניוז, תחנת חדשות בכבלים הפועלת 24 שעות ביממה. כתחרות ליריבו הוותיק טד טרנר (מייסד ובעלים לשעבר של רשת CNN). בינואר 2002 פוקס עקפה את CNN בשיעור הצפייה חודשי.
בשנת 1998 השיק מרדוק את מיזם "פוקס פמילי וורלדוויד", בשיתוף עם איש עסקים הישראלי חיים סבן. המיזם איחד את נכסי השידור של סבן אנטרטיינמנט עם ערוץ פוקס קידס וערוץ "פמילי" שרכשו. המיזם עסק בהשקת ערוצי פוקס לילדים ברחבי העולם, ותוך תקופה קצרה היה בבעלותו רשת של ערוצי ילדים בעשרות מדינות. בשנת 2001 רכשה חברת דיסני את המיזם תמורת 5.3 מיליארד דולר.
בשנת 2001 נכנס למשא ומתן עם חברת ג'נרל מוטורס על רכישת חברת בת שלה "יוז אלקטרוניקס", שהנכס העיקרי שלה היא ספקית הטלוויזיה בלוויין DirecTV. המשא ומתן נכשל בסופו של דבר, ויוז חתמה, באוקטובר 2001, על הסכם מיזוג עם יריבתה אקוסטאר. עם זאת, העסקה עוררה התנגדות משמעותית מצד משרד המשפטים ונציבות התקשורת הפדרלית בנושאי הגבלים עסקיים, מה שהוביל את שתי החברות למשוך את ההסכם בדצמבר 2002. באפריל 2003 רכש לבסוף מרדוק את השליטה בחברה תמורת 6 מיליארד דולר.
ביוני 2012 הודיע מרדוק כי כדי "לפתוח ערך רב עוד יותר של בעלי המניות לטווח הארוך", נכסי תאגיד "ניוז קורפ" יפוצלו לשתי חברות ציבוריות חדשות. אחת שתחזיק בעסקי המדיה האלקטרונית (ערוצי טלוויזיה, אולפני קולנוע, שירותי טלוויזיה בלוויין ובכבלים) והשנייה חברה שתחזיק בעסקי ההוצאה לאור (עיתונים והוצאות ספרים). הפיצול התרחש רשמית ב-28 ביוני 2013; שם חברת "ניוז קורפ" המקורית שונה ל"פוקס המאה ה-21", והוקמה חברה חדשה בשם "ניוז קורפ" שקיבלה את נכסי ההוצאה לאור ומספר ערוצי טלוויזיה באוסטרליה.
בדצמבר 2017 הודיעה מרדוק על מכירת "פוקס המאה ה-21" לחברת דיסני. ביוני 2018 קיבלה דיסני אישור לרכוש את החברה תמורת 71 מיליארד דולר, והמכירה הושלמה במרץ 2019.
פעילות בישראל
במשך השנים ביצע מרדוק השקעות במספר מיזמים בישראל. וכתומך נלהב של מדינת ישראל, השתתף באירועים של הבונדס בניו יורק. בנוסף נמצא מרדוק בקשר אישי עם ראש הממשלה בנימין נתניהו.
NDS
בשנת 1988 הקים בישראל את חברת NDS בשותפות עם חברת ידע חברה למחקר ופתוח, חברת מסחור הידע של מכון ויצמן למדע. החברה הוקמה על בסיס שיטת ההצפנה שפיתחו עדי שמיר ותלמידי המחקר שלו עמוס פיאט ויוסי טולפן. החברה פיתחה פתרון הצפנה עבור שידורי הטלוויזיה בלוויין של מרדוק. כך שיכול לגבות בתשלום דמי מנוי, ולהציעה שירות של שלם וצפה של סרטים ואירועי ספורט. חברת "ניוז קורפ" של מרדוק השקיעה 5 מיליון דולר בחברה עם הקמתה. החברה הוקמה בהר חוצבים בירושלים, מאחר שקיבלה שם הטבות מס בתור אזור פיתוח לפי החוק לעידוד השקעות הון.
בשנת 1993 רכשה ניוזקורפ את הבעלות המלאה בחברה תמורת 13.5 מיליון דולר, לאחר שבהסכם ההשקעה הראשוני נקבע, שלאחר חמש שנים תנפיק החברה את עצמה בבורסה, או שמרדוק ירכוש את חלקי שותפיו. בשנת 1995 גייס מרדוק לתפקיד המנכ"ל את אייב פלד, ששימש באותה עת סגן נשיא בכיר לפיתוח עסקי בקבוצת אלרון ולפני כן סגן נשיא של חטיבת המחקר לתוכנה ולמערכות בחברת IBM. פלד עבר להתגורר בלונדון, ומשם ניהל את פעילותה של NDS ברחבי העולם. תחת ניהלו של פלד התרחבה החברה לתחומים נוספים מעבר להצפנת שידורי לוויין, גם להצפנת טלוויזיה בכבלים, וטלפונים סלולרים, אספקה של מערכות שלמות וטכנולוגיות לטלוויזיה אינטראקטיבית.
בנובמבר 1999 הונפקה החברה בבורסת נאסד"ק, לפי שווי של מיליארד דולר, וגייסה 180 מיליון דולר. בשנת 2009 רכשה קרן פרמירה יחד עם ניוז קורפ את כל המניות הציבוריות של NDS לפי שווי של 3.7 מיליארד דולרים והחברה נמחקה מהבורסה. במרץ 2012 רכשה חברת סיסקו את NDS תמורת 5 מיליארד דולר. זו הייתה עסקת הרכישה הגדולה ביותר של חברה ישראלית עד אז.
"לעניין"
בשנת 1986 פגש מרדוק את הפסנתרן הישראלי-אמריקאי דוד בר-אילן, בטקס שנערך במלאת מאה שנה לפסל החירות, ושבו נכחו המהגרים המצטיינים, שתרמו יותר מכל לארצות הברית. מרדוק יצג את ההגירה האוסטרלית, ובר־אילן את זאת הישראלית. בר-אילן שכנע את מרדוק להשקיע בעיתון ישראלי, בעל קו ימני. בשנת 1987 חזר בר-אילן לישראל, והחל לעבוד על הקמת העיתון שקיבל את השם "לעניין". בר-אילן גייס את העיתונאי נדב העצני, שהחל בעריכת העיתון, בניית מערכת וגיוס עובדים. מרביתם, עיתונאים צעירים המזוהים עם הימין. תחילה היה "לעניין" אמור להיות עיתון ארצי, לבסוף הוחלט שיתפרסם כמקומון באזור תל אביב והמרכז ויופץ בחינם במאה אלף עותקים, בפורמט של מגזין. שבועיים לפני השקת העיתון הוחלף העצני בתפקיד העורך על ידי משה שניצר ממעריב. שניצר התפטר אחרי עשרה ימים בתפקיד והוחלף על ידי עורך המקומון צומת השרון משה אלון.
העיתון יצא לאור לראשונה ב-2 בדצמבר 1988. מרדוק השקיע כמיליון וחצי דולר ובר-אילן כ-100 אלף. לאחר חצי שנה הוחלט לגבות תשלום של 50 אגורות והתפוצה ירדה לכ-35 אלף עותקים. בינואר 1990 החליט מרדוק להפסיק לממן את העיתון והוא נסגר.
ערוץ 10
בספטמבר 2006 הודיע על רכישת 9% ממניותיו של ארנון מילצ'ן בערוץ 10. בריאיון לעיתון "הארץ" אמר מרדוק כי ביצע את ההשקעה עקב החברות האישית עם מילצ'ן, שאיתו הוא שותף גם בעסקי הסרטים. אולם רק לאחר שנתיים, אישרה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו את עסקת מכירת המניות. באוגוסט 2013 מכר חזרה למילצ'ן את המניות במחיר הרכישה.
פרויקט פצלי שמן
בשנת 2010 השקיע מרדוק בשופתות עם לורד ג'ייקוב רוטשילד בחברת "ג'ני אנרג'י אינטרנשיונל", שביקשה להקים מתקן להפקת נפט מפצלי שמן שבישראל. בחבל עדולם, שבסמוך לבית שמש. הפרויקט לא קיבל אישור, עקב הפגיעה הרבה בנוף, הזיהום הסביבתי הצפוי ממנו. זאת למרות התמיכה שקיבל הפרויקט מראש הממשלה דאז נתניהו.
בממלכה המאוחדת
בבריטניה, בשנות ה-80, יצר מרדוק ברית הדוקה עם ראש הממשלה השמרנית מרגרט תאצ'ר. בפברואר 1981, כאשר מרדוק, שכבר היה הבעלים של שני עיתונים, ביקש לקנות את ה"טיימס" ואת "סאנדיי טיימס", ממשלתה של תאצ'ר נתנה לו אישור מבלי להפנות אותה לוועדת המונופולים והמיזוגים, מה שהיה נהוג באותה עת על פי כללי התחרות. למרות שהמגע בין השניים הוכחש מפורשות, מסמכים שנמצאו בארכיון של תאצ'ר ב-2012 חשפו פגישה סודית שהתקיימה חודש לפני כן, בה מרדוק תידרך את תאצ'ר על תוכניותיו לעיתון, כגון פירוק האיגודים המקצועיים בעיתון.
עיתון ה"סאן" של מרדוק טען בכותרת ראשית כי עזר ליורשה של תאצ'ר, ג'ון מייג'ור לזכות בניצחון בלתי צפוי בבחירות בבחירות הכלליות ב-1992. בבחירות הכלליות של 1997, 2001 ו-2005, העיתונים של מרדוק היו נייטרליים או נתמכו בלייבור תחת טוני בלייר.
באוגוסט 2008, מנהיג המפלגה השמרנית וראש הממשלה לעתיד דייוויד קמרון קיבל טיסות חינם כדי לקיים שיחות פרטיות ולהשתתף במסיבות פרטיות עם מרדוק על היאכטה שלו. אורחים נוספים שהשתתפו ב"אירועים החברתיים" כללו את האוליגרך הרוסי אולג דריפסקה ויו"ר משותף של NBC יוניברסל בן סילברמן.
ביולי 2011, התברר כי קמרון פגש בכירים מרכזיים ב"ניוז קורפ" בסך הכל 26 פעמים במהלך 14 החודשים שבהם כיהן קמרון כראש ממשלה עד אותה נקודה. כמו כן, דווח כי מרדוק נתן לקמרון ערבות אישית לכך שלא יהיה סיכון כרוך בהעסקת אנדי קולסון, העורך לשעבר של "ניוז אוף דה וורלד", כמנהל התקשורת של המפלגה השמרנית ב-2007. זאת למרות שקולסון התפטר מתפקידו כעורך לאחר שנחשף כי כתבים בעיתון ביצעו האזנות סתר לטלפונים. קמרון בחר לקבל את עצתו של מרדוק. קולסון התפטר מתפקידו ב-2011 ומאוחר יותר נעצר ונחקר על האשמות של פעילות פלילית נוספת ב"ניוז אוף דה וורלד", במיוחד שערוריית הפריצה לטלפונים של ידוענים ופוליטיקאים. קולסון נידון ל-18 חודשי מאסר.
ביוני 2016, תמך עיתון "הסאן" של מרדוק בעזיבת האיחוד האירופי במשאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד. מרדוק כינה את תוצאת הברקזיט "נפלאה", והשווה את ההחלטה לפרוש מהאיחוד האירופי ל"בריחה מהכלא...".
בארצות הברית
במהלך השנים נהג מרדוק לקדם בכלי התקשורת שבשליטתו בארצות הברית קו מערכת שמרני-ימני, דוגמת ערוץ "פוקס ניוז" שבבעלותו.
לפי ה"ניו יורק טיימס", צוות הקמפיין של רונלד רייגן יחס למרדוק והעיתון "ניו יורק פוסט" שבבעלותו, את ניצחונו בניו יורק, בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1980. מאוחר יותר רייגן ויתר על איסור להחזיק תחנת טלוויזיה ועיתון באותו שוק, ואיפשר למרדוק להמשיך לשלוט ב"ניו יורק פוסט" וב"בוסטון הראלד" תוך התרחבות לשוק הטלוויזיה במקביל.
ב-8 במאי 2006 דיווח ה"פייננשל טיימס" כי מרדוק יארח באופן מפתיע ערב גיוס כספים לקמפיין הבחירות לסנאט של הילרי קלינטון, לאחר שקודם היה ממבקריה החריפים ביותר. אולם במהלך הפריימריז הדמוקרטיים ב-2008 הביעה תמיכה בברק אובמה על פני קלינטון.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2012, מרדוק מתח ביקורת על הקמפיין של מיט רומני, אך למרות זאת תמך מאוד בניצחון הרפובליקני.
לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016, העביר מרדוק תחילה ביקורת על דונלד טראמפ, אך לאחר שזכה בפריימריז כמועמד המפלגה הרפובליקנית, תמך בטראמפ וגייס את ערוץ "פוקס ניוז" לקידום ותמיכה בו. לאחר שטראמפ נבחר לנשיא הוא נהג להתייעץ עם מרדוק בקביעות.
בישראל
מרדוק ידוע כתומך נלהב של ישראל, וב-1997 אף קיבל את פרס "איש השנה" של המגבית היהודית המאוחדת על מסירותו לתעשיית התקשורת, לקהילה היהודית ולמדינת ישראל. למרדוק היו קשרים עם בנימין נתניהו בעת שהיה ראש ממשלה דרך ארנון מילצ'ן וניר חפץ. ביוני 2015 נפגש נתניהו בישראל עם לכלן מרדוק, בנו של רופרט מרדוק, והציע לו לרכוש את "ידיעות אחרונות". באוקטובר 2016, נפגש נתניהו שוב עם לכלן מרדוק, לאחר שנחת בישראל במטוס פרטי יחד עם מנכ״ל קבוצת "ניוז קורפ". השניים הגיעו לישראל ללילה אחד וככל הידוע לצורך פגישה אחת בלבד, עם ראש הממשלה ושר התקשורת נתניהו.
ב-6 ביולי 2016 פורסם בעיתון TheMarker כי ניר חפץ, בעת ששימש כיועץ התקשורת של נתניהו, יזם הקמת ערוץ טלוויזיה בעל קו ימני ועירב ביוזמה את ארנון מילצ'ן ורופרט מרדוק ב-18 בפברואר 2018 פורסמה הקלטה של חפץ, בה הוא תוהה כיצד הגיע המידע לעיתון ומסביר לבן שיחו שמילצ'ן ומרדוק נסוגו מהיוזמה עקב הפרסום.
נישואים
בשנת 1956 התחתן מרדוק עם פטרישיה בוקר, דיילת לשעבר ממלבורן; לבני הזוג נולדה בת אחת, פרודנס, בשנת 1958. הם התגרשו בשנת 1967.
בשנת 1967 התחתן מרדוק עם אנה מריה מאן (לבית טורב), עיתונאית מתלמדת ילידת סקוטלנד, שעבדה בעיתון בבעלותו בסידני. לבני הזוג נולדו שלושה ילדים: אליזבת מרדוק (נולדה בסידני, אוסטרליה ב-22 באוגוסט 1968), לכלן מרדוק (נולד בלונדון, בריטניה ב-8 בספטמבר 1971), וג'יימס מרדוק (נולד בלונדון ב-13 בדצמבר 1972). אנה מריה פרסמה שני רומנים בהוצאה לאור שבבעלות מרדוק. הם התגרשו ביוני 1999. אנה מרדוק קיבלה בהסכם הגירושים נכסים בסך 1.2 מיליארד דולר.
ב-25 ביוני 1999, 17 יום לאחר שהתגרש מאשתו השנייה, מרדוק, אז בן 68, התחתן עם וונדי דנג ילידת סין. היא הייתה בת 30, בוגרת בית הספר לניהול ייל, וסגנית נשיא חדשה של רשת הטלוויזיה סטאר בבעלותו. למרדוק נולדו שתי בנות איתה, גרייס (ילידת 2001) וקלואי (ילידת 2003). למרדוק בסך הכל שישה ילדים, והוא סב לשלושה עשר נכדים. לקראת סוף נישואיו לוונדי, עלתה השמועה על קשר אפשרי שלה עם המודיעין הסיני. ב-13 ביוני 2013, דובר ניוז קורפ אישר כי מרדוק הגיש בקשה לגירושין מדנג בעיר ניו יורק. לטענת הדובר, הנישואין הופרו באופן בלתי הפיך במשך יותר מחצי שנה. מרדוק גם סיים את ידידותו ארוכת השנים עם טוני בלייר לאחר שחשד כי ניהל רומן עם דנג עוד כשהיו נשואים.
ב-11 בינואר 2016, הכריז מרדוק על אירוסיו לדוגמנית לשעבר ג'רי הול, בהודעה בעיתון הטיימס. ב-4 במרץ 2016 נישאו בלונדון, שבוע לפני יום הולדתו ה-85. הול הייתה בת 59 באותה עת. ב-23 ביוני 2022 פורסם שמרדוק בהליכי גירושין מג׳רי הול, לה היה נשוי שש שנים.
בספטמבר 2022 הכיר את אן לסלי סמית' ובמרץ 2023 נישא לה, אלו נישואיו החמישיים
ילדים
למרדוק שישה ילדים. בתו הבכורה, פרודנס מקלאוד, מונתה בינואר 2011 לדירקטוריון "טיימס עיתונים בע"מ", חלק מ"ניוז אינטרנשיונל "המפרסם את ה"טיימס" ו"סאנדיי טיימס".
בנו הבכור של מרדוק, לכלן, ששימש סגן מנהל התפעול הראשי בתאגיד ניוז קורפ ומו"ל ה"ניו יורק פוסט", היה יורשו של מרדוק לפני שהתפטר מתפקידיו המנהליים בחברת התקשורת העולמית, בסוף יולי 2005. עזיבתו של לכלן הותירה את ג'יימס מרדוק, שהיה באותה תקופה מנכ"ל קבוצת סקיי, כבן היחיד שעדיין היה מעורב ישירות בפעילות החברה. בפברואר 2012, התפטר ג'יימס מרדוק מתפקידו כיו"ר ניוז אינטרנשיונל, חטיבת ההוצאה לאור של ניוז קורפ, על רקע פרשת האזנות הסתר של עיתונאי החברה. ג'יימס מונה למנכ"ל קבוצת "פוקס המאה ה-21" ב-2015, אך עזב אחרי שנמכרה לחברת דיסני. ביולי 2020 התפטר ג'יימס מרדוק מדירקטוריון ניוז קורפ. במכתב ההתפטרות שלו נאמר כי התפטרותו נבעה מחילוקי דעות בנושא תוכני מערכת מסוימים שפורסמו על ידי החברה והחלטות אסטרטגיות אחרות. אחר כך פורסם שג'יימס חולק על העמדה הימנית שמרנית של אביו, התוכן של חדשות "פוקס ניוז" והתמיכה בדונלד טראמפ. לכלן מרדוק חזר לעבוד בעסקים של אביו, ומונה ביוני 2015 ליושב ראש משותף של "ניוז קורפ". שבועיים אחר כך ביקר בישראל ונפגש עם שורה של בכירי תקשורת ופוליטיקאים.
דוד אייזנשטדט
דוד אייזנשטדט (1942-1890) היה מנצח מקהלות בבתי כנסת ומלחין מוזיקה ליטורגית.
חייו
אייזנשטדט חיבר קטעי חזנות, מוזיקה מקהלתית, שירים, יצירות לפסנתר ולתזמורת. הוא ערך, יחד עם א. פרגר, את האנציקלופדיה העממית למוזיקה ביידיש.
דוד אייזנשטדט, אשתו, וביתו - הזמרת מריסיה אייזנשטדט, נספו בשואה בשנת 1942.
הנדרסונוויל
הנדרסונוויל היא העיר הרביעית בגודלה באזור המטרופולין של נאשוויל אחרי נאשוויל, מרפריסבורו ופרנקלין והעשירית בגודלה בטנסי. הנדרסונוויל ממוקמת כ-28 קילומטרים צפונית-מזרחית למרכז העיר נאשוויל. העיר יושבה בסביבות 1784 על ידי דניאל סמית', והיא קרויה על שמו של ויליאם הנדרסון, מנהל הדואר הראשון של העיר.
הנדרסונוויל שימשה ביתם של מוזיקאים רבים מאזור נאשוויל וזמרי קאנטרי בפרט, כדוגמת טיילור סוויפט, ג'וני קאש, ג'ון קרטר קאש, ורוי אורביסון. הכביש הראשי בעיר, "ג'וני קאש פארקוויי", נקרא על שמו של הזמר. תושבים בולטים נוספים בעבר ובהווה כוללים את קונווי טוויטי (שביתו, טוויטי סיטי, הפך למתחם טריניטי מיוזיק סיטי לאחר מותו ב-1993), ג'ין שפרד, מרטי סטיוארט, קלי קלרקסון, מקס טי. בארנס, יאנג באק, וכריס הנדרסון (3 דורז דאון).
היסטוריה
הנדרסונוויל יושבה בסביבות 1784 על ידי דניאל סמית' כשהחל לעבוד על בניית טירת הסלע שלו.
ב-1790 התיישב ויליאם הנדרסון במחוז סאמנר ולאחר מכן הפך שמו לשם העיר. המקום היה מרכז המסחר של המחוז, בו עסקו בייצור טבק, קנבוס וכדומה. בסוף המאה ה-20, הבית ההיסטורי הזה (טירת הסלע) היה רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. בשנת 1969, כשהעיר נוסדה, היו בה כ-250 תושבים והיא הונהגה על ידי ל.ה. "דינק" ניומן.
עם השלמת בניית סכר אולד היקורי ב-1954, הנדרסונוויל החלה להתפתח מהר יותר, כיוון שהאגם שנוצר לאחר השלמת הסכר ​​משך אליו ספורטאים ואנשים שחיפשו מקומות בילוי. מאז סוף המאה ה-20, היא הפכה לעיר המאוכלסת ביותר במחוז סאמנר, ולאחד הפרוורים המאוכלסים ביותר בנאשוויל, יחד עם פרנקלין ומרפריסבורו. בעיר שוהים כ-0.7% מאוכלוסיית טנסי.
ניהול
הנדרסונוויל מנוהלת על ידי מועצת מנהלים המורכבת מ-12 חברים וראש עירייה. חברי המועצה נבחרים לפי מחוז לתקופות של ארבע שנים. ראש העיר נבחר אחת לארבע שנים על ידי כל תושבי העיר.
הצפות
בשנת 2007 זוהה סיכון שסכר וולף קריק שמועד לבעיות במדינה השכנה, קנטקי, עלול להישבר, מה שיכול היה לגרום להצפה מוחלטת בחלקים הנמוכים ביותר של הנדרסונוויל. מאז בוצעו תיקונים נרחבים בסכר.
גאוגרפיה
הנדרסונוויל ממוקמת ב-36.3°N, -86.60611°W.
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, לעיר שטח כולל של 32.9 מילים רבועים (85 קמ"ר), מתוכם 27.3 מילים רבועים (71 קמ"ר) הם קרקע ו-5.6 מילים רבועים (15 קמ"ר) (16.93%) הם שטחי מים; רובם חלקים מנהר קמברלנד.
אקלים
הנדרסונוויל מאופיינת באקלים סובטרופי גשום.
מועצת החינוך
בתי הספר של הנדרסונוויל מנוהלים על ידי מועצת החינוך של מחוז סאמנר. הקבוצה בת 12 החברים מורכבת מנציג נבחר מכל אחד מ-11 מחוזות החינוך במחוז, בתוספת מנהל בתי הספר, דל פיליפס. החברים מכהנים בתקופת כהונה באורך ארבע שנים. מועצת המנהלים מקיימת פגישות חודשיות הפתוחות לקהל הרחב. תקציב קרן בית הספר למטרות כלליות במהלך שנת הלימודים 2013–2014 היה כ-203 מיליון דולר. נכון לשנת 2008, מערכת בתי הספר המחוזית כללה כ-1,950 עובדים בעלי רישיון מורה וכ-1,800 עובדים שאינם מורים. שטח הרצפה בכל בתי הספר של המחוז מסתכם ביותר מ-126 דונם (0.51 קמ"ר). כ-28,500 תלמידים נרשמו למערכת בתי הספר המחוזית, נכון לאוגוסט 2013.
מייק דירנט
מייקל ראיין פריצ'רד (אנגלית: Michael Ryan Pritchard), ידוע בשם במה שלו מייק דירנט (אנגלית: Mike Dirnt; נולד ב-4 במאי 1972) הוא נגן גיטרה בס וקול שני בלהקת הפּאנק רוק גרין דיי.
ביוגרפיה
דירנט פגש לראשונה את בילי ב-1982 בקפיטריית בית הספר, כמה חודשים לפני מות אביו של בילי. ב-1988 הם הקימו יחד את הלהקה Sweet Children, ובשנת 1989 הצטרף אליהם המתופף אל סוברנטה, והם שינו את השם לגרין דיי. בשנת 1990 הוציאו את האלבום 1039/Smoothed Out Slappy Hours. בשנה זו עזב המתופף אל סוברנטה כדי ללמוד בקולג', ובמקומו הצטרף טרה קול.
בזמן ההופעה הגדולה הראשונה של גרין דיי בוודסטוק ב-1994, אחרי שיצא האלבום המצליח מאוד שלהם "דוקי" (Dookie), התרחשה מלחמת בוץ ענקית, שבמהלכה היו כל כך הרבה מעריצים מכוסים בבוץ על הבמה, עד שאחד המאבטחים חשב שמייק הוא מעריץ סורר וניסה לדחוף אותו מהבמה, ותוך כדי כך שבר לו כמה שיניים. היה צורך לפנות אותו במסוק. בהופעה הם ניגנו את הסינגלים מתוך האלבום Dookie (ביניהם "Longview.
דירנט בסיסט גם בלהקה הנקראת The Frustrators.
חייו האישיים
דירנט גר בימים אלה בקליפורניה. לדירנט יש בת מאשתו הראשונה אנסטסיה: אסטל דזירה (נולדה ב-1997). לאחרונה זכה דירנט במשמורת מלאה על בתו. ב-2004, נישא לחברתו שרה, ובאותה שנה התגרשו השניים. ב-11 באוקטובר 2008, נולד לדירנט בן בשם בריקסטון מייקל מחברתו בריטני קייד. השניים נישאו ב-14 במרץ 2009 בהוואי.
בסוף שנת 2000, ביצע דירנט ניתוח עקב תסמונת מנהרת שורש כף היד.
לדירנט יש מסעדה בשם רודיס קנט פייל קפה (Rudys Can't Fail Cafe) באמריוויל, קליפורניה.
Trip (אלבום)
Trip (בעברית: טיול) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'נה אייקו. האלבום יצא לאור ב-22 בספטמבר 2017 על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים.
האלבום הגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד 200.
Carousel (אלבום מחזמר)
Carousel (בעברית: קָרוּסֶלָה) הוא אלבום מחזמר שהולחן והופק על ידי ריצ'רד רוג'רס והוקלט על ידי ברברה קוק, סמואל ראמי , שרה ברייטמן, דייוויד רנדל ומורין פורסטר. אלבום המחזמר יצא לאור בשנת 1987, על ידי חברת התקליטים MCA קלאסיקס, כאלבום הרשמי של המחזמר, "קרוסלה".
רקע
אלבום המחזמר של "קרסולה" שהוצג בברודוויי בשנת 1945 הופץ בפורמט שתואר כ"בעייתי". הוא הוביל לכך שהשירים בו נפגמו וכך קרה גם בהוצאה משנת 1950. ההיסטוריון ג'ון קנריק קבע שבהקלטה מ-1945 היה צורך בקיצור מספר שירים, כיוון שהפורמט בו השתמשו באותה העת הגביל את היוצרים. כמו כן, חלק מ-"Soliloquy" נחתך ולא שוחזר.
מספר שירים נחתכו בסרט מ-1956, אך שניים מאלה שנמחקו הוקלטו ולבסוף נשמרו באלבום המחזמר. גרסת התקליטור המורחבת של האלבום, שהונפקה ב-2001, מכילה את כל השירה שהוקלטה לסרט, כולל הקטעים החתוכים, וכמעט את כל מוזיקת הדאנס. חלק מההקלטות של שירי "קרוסלה" הופצו ב-1956, 1962 ו-1987. הגרסה של 1987 כללה שילוב של כוכבי אופרה ומוזיקליים, כולל סמואל ראמי, ברברה קוק ושרה ברייטמן. השלישית מביניהם, הקליטה את מרבית שירי האלבום וקיבלה על כך קרדיט.
השירים שהוקלטו על ידי ברייטמן הם: "Mister Snow", "June Is Bustin' Out All Over", "When The Children Are Asleep" ו-"A Real Nice Clambake".
בנג'מין בראט
בנג'מין בראט (באנגלית: Benjamin Bratt; נולד ב-16 בדצמבר 1963) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, מועמד פרס אמי על תפקידו בתור הבלש ריי קרטיס (אנ') בסדרת הדרמה המשפטית "חוק וסדר" (1995 - 1999), עוד התפרסם בשל הופעתו בתור ג'יימס "ג'יי.טי" טיסנווסקי בסדרת הדרמה הצבאית "הפנטגון" (2005 - 2006), בתור ויליאם בנקס בסדרה "הגומל" (2008 - 2009) ובתור ד"ר ג'ק ריילי בסדרה "מרפאה פרטית" (2011 - 2013). התפרסם בקולנוע בעקבות משחקו בסרטים "יצרים בדם" (1993), "איש ההרס" (1993), "קאטוומן" ( 2004), "איזה מין שוטרת" (2000), "טראפיק" (2000) ו-"שחרור בעורף האויב" (2005).
ביוגרפיה
בנג'מין בראט נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה; בנם של אלדי (לבית באנדה) אחות ופעילה פוליטית ושל פיטר בראט האב, עובד ביצור מתכת, הבן האמצעי מתוך חמישה ילדים. אמו ילידת לימה, פרו היא צאצאית של שבט הקצ'ואה ואילו אביו הוא אמריקאי ממוצא גרמני ואנגלי; אימו עברה לארצות הברית עם משפחתה בגיל 14. אחיו פיטר בראט הוא במאי וסבו מצד אביו, ג'ורג' קליבלנד בראט היה שחקן תיאטרון בברודוויי.
קולנוע
החל את דרכו בקולנוע בשנת 1988 בסרט הדרמה העצמאי "Lovers, Partners & Spies". לאחר מכן, התפרסם בשל הופעתו בדרמת הפשע "צדק של אדם אחר" בשנת 1991. ב-1993 התפרסם לראשונה בדרמת הפשע "יצרים בדם" בתור פאקו אגילר, מנהיג כנופיית רחוב מקסיקני ההופך לשוטר; ובשובר הקופות "איש ההרס" בתפקיד השוטר אלפונסו גרסיה. ב-1994 השתתף בתפקידים משניים במותחנים "סכנה ברורה ומיידית" ו"נהר הפרא". ב-1996 הופיע בסרטו של אחיו הבמאי והתסריטאי פיטר בראט, "עוקב אחריי הביתה".
ב-2001 זכה להערכה רבה על הופעתו לצד אשתו טליסה סוטו בדרמה העצמאית "פיניירו". ב-2002 הופיע במותחן "העלמות מחשידה". ב-2004 שיחק בסרט גיבורי העל הכושל "אישה חתול" בתור הבלש טום לון; כן הופיע בדרמה "וודסמן" בתור קרלוס, אחיו של עבריין המין המורשע וולטר (קווין בייקון).
בשנת 2016 שיחק בדרמת הפשע "המסתנן" לצידם של בריאן קראנסטון ודיאן קרוגר. באותה שנה שיחק בסרט גיבורי-על מבית מארוול קומיקס, "דוקטור סטריינג'" לצידם של בנדיקט קמברבאץ' וטילדה סווינטון.
טלוויזיה
בראט התגלה לראשונה בשנת 1991 בסרט הפשע הטלוויזיוני "קשר הזהב הלבן" שאותו כתב ג'ון טרבולטה. זכה להצלחה המקצועית הגדולה בקריירה שלו בין השנים 1995–1999, בהן הופיע בתפקיד הבלש ריי קרטיס בסדרת הדרמה המשטרתית "חוק וסדר". ב-1999 היה מועמד לפרס אמי על תפקידו בסדרה.
ב-2005 שיחק כשחקן ראשי בסדרת הדרמה הצבאית "הפנטגון" בתפקיד מייג'ור ג'ים טינסווסקי, קצין קומנדו לשעבר המוצב כיועץ ביטחוני בפנטגון. ב-2008 הופיע במיני סדרת מדע בדיוני בהפקתם של רידלי סקוט וטוני סקוט, "זרע אנדרומדה", בתור המדען ד"ר ג'רמי סטון.
כמו כן, בשנים 2008–2009 גילם במשך שתי עונות את ויליאם בנקס, הנרקומן לשעבר, בסדרת הדרמה והפעולה "הגומל" של רשת הטלוויזיה A&E.
ב-2010 הופיע בשתי הופעות אורח בסדרה הקומית "משפחה מודרנית", בתור חאוויר דלגאדו, בעלה לשעבר של גלוריה פריצ'ט (סופיה ורגרה) ואביו של הילד מני (ריקו רודריגז השני). ב-2011 התפרסם בזכות תפקידו בעונה החמישית של סדרת הבת של "האנטומיה של גריי", "מרפאה פרטית", בתור המומחה לטיפולי פוריות ד"ר ג'ק ריילי.
חיים אישיים
בשנת 1998, בראט החל לצאת עם השחקנית ג'וליה רוברטס. בשנת 2001, הם הודיעו שהם כבר לא זוג.
בשנת 2002 החל לצאת עם השחקנית והדוגמנית טליסה סוטו, אותה הכיר על הסט של הסרט "Piñero" והם נישאו ב-13 באפריל 2002. לזוג שני ילדים; בתם הבכורה, סופיה רוזלינדה בראט, נולדה ב-6 בדצמבר 2002; בנם השני, מתאו בראברי בראט, נולד ב-3 באוקטובר 2005.
האונה הרקתית
האונה הרקתית או הטֶמפּוֹרָלית (TA: Lobus temporalis) היא חלק מקליפת המוח, אשר נמצא מתחת למענית הצידית בכל אחת מההמיספרות של המוח הגדול. האונה הרקתית אחראית על תהליכי השמיעה.
באונה הרקתית נמצאים ההיפוקמפוס והאמיגדלה, שהם חלק מהמערכת הלימבית.
תפקוד
באונה הרקתית מתבצע עיבוד של קלט המגיע מהחושים. בין היתר, היא מכילה את קליפת השמיעה הראשונית, שאחראית על עיבוד בסיסי של מידע שהתקבל ממערכת השמיעה, וגם את אזור ורניקה, שקשור להבנה של שפה מדוברת וכתובה. בתחום הראייה, באונה זו עובר המסלול הגחוני (the ventral stream) של קליפת הראייה, שבו מתבצע עיבוד חזותי מתקדם הקשור לזיהוי צורות ועצמים. באזור זה מתבצע גם עיבוד של קלט מחוש הריח.
ההיפוקמפוס והאזורים המידיאליים הקרובים אליו באונה הרקתית חשובים לרכישה של זיכרונות חדשים אודות עובדות ואירועים. האזורים הצדיים והתחתונים של האונה הרקתית יחד עם אזורים אסוציאטיביים תחושתיים, חשובים לאחסון ושליפה של זיכרונות לטווח ארוך.
מתיאס גונסאלס
מתיאס גונסאלס (בספרדית: Matías González; 6 באוגוסט 1925 – 12 במאי 1984) היה כדורגלן אורוגוואי, ששיחק בעמדת הבלם אחורי.
קריירה
גונסאלס שערך 33 הופעות במדי נבחרת אורוגוואי, עשה את בכורתו ב-13 באפריל 1949 בניצחון 2–3 על אקוודור במסגרת הקופה אמריקה של אותה השנה. שנה אחר כך היווה גונסאלס חלק מזכייתה במונדיאל 1950, כאשר ביצע הופעה הגנתית מצוינת במשחק המכריע נגד ברזיל הידוע בשם המרקנאסו. לאחר הזכייה, עיתונאים כינו אותו ״האריה״ של המרקנה, ויש שסברו שחשיבותו במשחק זה גברה על חשיבותם של הכובשים לטובת אורוגוואי חואן סקיאפינו ואלסידס גיג'ה.
דניאל גוטליב
דניאל גוטליב (1939, בוקסווילר, ריין תחתון, צרפת - 24 בפברואר 2010, ירושלים, ישראל) היה רב צרפתי, צאצא לשושלת ארוכה של רבנים. שימש כרב בית הכנסת אהל אברהם ברובע השישה-עשר בפריז במשך 30 שנה.
קורות חיים
דניאל גוטליב נולד בבוקסווילר במחוז ריין תחתון בערב ראש השנה שנת ת"ש (1939). אביו, נח גוטליב, היה פילוסוף, חבר של עמנואל לוינס, מזכיר אגודת "כל ישראל חברים" (כי"ח) והעורך הראשון של כתב העת של אליאנס, "שלום ומשפט". אמו, של דניאל גוטליב, בלנש גוגנהיים, היא צאצאית לשושלת ארוכה של רבנים. גוטליב נכדו של הרב מקס גוגנהיים, אחיינו של הרב הראשי ארנסט גוגנהיים, בן דודו של הרב הראשי לפריז דהיום מישל גוגנהיים ושל הרב הראשי אלקסיס בלום.
בזמן מלחמת העולם השנייה עברה משפחתו לוישי, ולאחר המלחמה לפריז.
דניאל גוטליב למד בבית הספר קונדורסה. הוא מכר של הרב אלי מונק מבית הכנסת עדת יראים ברובע התשיעי בפריז.
לאחר בית הספר למד גוטליב פיזיקה בפקולטה למדעים, ובאותו זמן למד גם לימודי עברית ויהדות במכון הלאומי לשפות ותרבויות של המזרח (INALCO), וכן באקול פראטיק דה אוטז אטיד ובסורבון. קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה לעברית באוניברסיטת שטרסבורג ודיפלומה ללימודים מתקדמים (ד.א.א) בפריז.
בשנת 1959 התחיל ללמוד בבית המדרש הרבני של צרפת. בקיץ 1963 למד בישיבת עץ חיים במונטרה, שווייץ. לאחר הסמכתו לרבנות בשנת 1965 הגיע ללמוד במשך שנה בישיבת מרכז הרב בירושלים. בשנה זו גם למד קורסים מפי אפרים אורבך באוניברסיטה העברית בירושלים.
בחזרתו לצרפת התמנה לרב הנוער והסטודנטים, וביולי 1972 החליף את הרב ז'אן שוורץ בתפקיד רב בית הכנסת של רחוב מונטווידאו, תפקיד בו כיהן עד חודש דצמבר של שנת 2002. באותה שנה הוא נישא לאודיל עזיזה, ממשפחת מהגרים מאלג'יריה. יחד נולדו להם ארבעה ילדים: יהודית, נעמי, אוריאל ויונתן. הוא לימד באקול נורמל ישראלית אורינטל (פריז) וב-INALCO. כיהן גם כמזכירו האישי של הרב הראשי של צרפת, הרב שמואל סיראט.
בדצמבר 2002 יצא הרב גוטליב לפנסיה. לאחר מכן עלה לישראל והתגורר בשכונת רחביה בירושלים עד מותו בשנת 2010.
מרכז הקשה
מרכז ההקשה הוא הנקודה באובייקט בעל מסה המחובר לציר, שבו אם תינתן מכה בכיוון המשיק לציר לא ייגרם עומס עליו. מרכז כלי הקשה לעיתים קרובות נדון בהקשר של מחבט, דלת, חרב או אובייקטים אחרים המוחזקים בקצה אחד.
משמעות הדבר היא, שאם ניקח לדוגמה מטוטלת, אשר כל המסה שלה מרוכזת באותה נקודה, יהיו אותן תנודות כמו האובייקט המורכב.
חישוב מרכז הקשה
עבור קורה חופשית וקשה, מתקף F dt הפועל בזווית ישרה במרחק b ממרכז המסה יביא לשינוי במהירות מרכז המסה dv_{cm} לפי היחס:
כש-M היא המסה של הקורה. באופן דומה, המומנט שיוצר הכוח סביב מרכז המסה ישנה את המהירות הזוויתית \omega לפי:
כש-I הוא מומנט האינרציה מסביב למרכז המסה.
עבור כל נקודה P במרחק p מנקודת הפגיעה, בצד השני של מרכז המסה, נוכל לחשב את שינוי המהירות הכוללת (העתקית + סיבובית):
כש-p הוא המרחק של P ממרכז המסה. ומכאן, התאוצה הנגרמת על ידי המכה בנקודה היא:
.
כאשר התאוצה היא אפס, b מגדיר את מרכז ההקשה. לכן, המרחק בין מרכז ההקשה למרכז המסה,CP = b, ניתן על ידי:
שימו לב כי P, ציר הסיבוב, לא חייב להיות בקצה הקורה, וניתן להציבו בכל מרחק p.
מרכז ההקשה של קורה אחידה
במקרה המיוחד של קורה בצפיפות אחידה באורך L, מומנט האינרציה מסביב למרכז המסה הוא:
כך שבעבור סיבוב עם משענת בקצה, p = L/2. לכן ניתן להסיק ש-:
.
כך שנובע מכאן:
כלומר מרכז ההקשה (CP) ממוקם במרחק 2/3 מהאורך של קורה אחידה (L) מהקצה המקובע שלה.
יישומים
לדוגמה, דלת נטרקת שנעצרת על ידי מעצור-דלת הממוקם במרחק 2/3 מהציר שלה תיבלם עם חריקה מינימלית בציר מכיוון שעל הצלע המקובעת לא יפעל כוח תגובה.
אופק (אגודת אשראי)
אופק – אגודת אשראי שיתופית בע"מ הוקמה באמצע 2012 על ידי מספר פעילים מתחומי הפיננסים, השינוי החברתי והקואופרציה במטרה להקים בנק קואופרטיבי בישראל ולהיות מוסד בנקאי שיתופי ללא מטרות רווח המהווה אלטרנטיבה לבנקאות המסחרית המקובלת בישראל. הבנק שיוקם עתיד להיות מבוסס על שירותים אינטרנטיים וקהל היעד שלו יהיה משקי הבית והעסקים הקטנים והבינוניים. לאחר מספר שנות פעילות אופק צירפה לשורותיה מעל 13,000 חברים והפכה בכך לאגודה השיתופית הפעילה הגדולה בישראל. במהלך 2016 אופק הובילה לחקיקת חוק "הפיקוח על אגודות אשראי", חוק המאפשר הקמת אגודות אשראי בישראל. בהתאם לחוק, כפופות אגודות האשראי לפיקוחו של הממונה על שוק ההון הביטוח והחיסכון, ורשאיות לספק את מלוא השירותים הפיננסים שבנק רשאי לספק. במהלך 2018 הגדיר הממונה "נוהל רישוי" ובהתבסס על נוהל זה עתידה אופק לקבל רישיון לאספקת שירותים בנקאיים במודל של אגודת אשראי.
במרץ 2021 קיבלה אופק רישיון להפעלת אגודת אשראי והודיעה כי תתחיל להעניק שירותים לחבריה עד סוף 2021. כיום הערכות אלה עודכנו והשקת השירותים צפויה עד סוף 2023.
רקע להקמה
על רקע המחאה החברתית קמו מספר קבוצות שמטרתן להקים בנק קואופרטיבי במודל הנפוץ ברחבי העולם. במסגרת מסקנות ועדת זקן הביע המפקח על הבנקים, דודו זקן, רצון ללוות הקמת בנקים מסוג זה. פעילים ממספר קבוצות חברו יחד בתחילת 2012 להקמה של אופק שנרשמה כאגודה שיתופית באמצע 2012.
בישראל פעלו מתחילת המאה העשרים ועד שנות השמונים אגודות אשראי רבות. במסגרת תוכנית ייצוב המשק של שנות השמונים – נמכרה אחרונת אגודות האשראי ומאז לא הוקם בנק חדש בישראל, ולמעשה לא פועלת מסגרת אשראי קואופרטיבית כלל, דבר המקובל ברוב מדינות העולם, בהיקפים שונים.
ראשית הדרך
על פי המודל העסקי הראשוני, הוסכם כי כל חבר בקואופרטיב מצטרף על ידי רכישת מניה ב-3,000 ש"ח שמיועדים למימון פעילות ההקמה ולביסוס ההון ההתחלתי של הבנק. בספטמבר 2013 קיבלה אופק אישור תקדימי מרשות ניירות ערך לפיה מניית החברות באגודה אינה מוגדרת כ"נייר ערך" שאינו משלם דיבידנד ולכן צירוף חברים לאופק אינו מצריך הגשת תשקיף לרשות. עם זאת, המפקח על הבנקים דרש מהוועד המנהל של הקואופרטיב להציג הון עצמי של 75 מיליון ש"ח (בארצות הברית הסכום המקובל מאגודות אשראי חדשות הוא עד מיליונים בודדים ), סכום שהתקשו לגייס מה שמנע את התקדמות המיזם. נציגי הוועד המנהל של 'אופק' ציינו שאיסוף הכספים מהציבור החל בתמיכה ובסיוע של ועדים גדולים בהסתדרות העובדים הכללית החדשה אולם נתקל בהתנגדות מצד ועדי הבנקים הקיימים, על רקע חשש שהצלחת המיזם תגביר את התחרות בשוק זה.
התפתחויות רגולטוריות
ביולי 2016 על רק יוזמתו של שר האוצר דאז, כחלון לרפורמה בשוק ההון והקמתה ותחילת עבודתה של ועדת שטרום (החל ממחצית 2015), פרסם משרד האוצר תזכיר חוק בו נקבע שדרישות ההון העצמי להקמת אגודות אשראי ירדו מ-75 מיליון שקלים ל-3 מיליון שקלים. כמו כן, נכתב בתזכיר החוק כי יוקם רגולטור ייעודי שיפקח על אגודות אשראי, ושאלה לא יהיו כפופות לפיקוח של הפיקוח על הבנקים. תזכיר החוק מציין את רשימת השירותים שיותר לאגודות אשראי לספק: הלוואות, פיקדונות, עו"ש, הנפקת כרטיסי חיוב, קנייה ומכירה של מטבע חוץ, רכישת ושמירת ניירות ערך, ייעוץ פנסיוני, שירותים ועוד. החוק נכנס לתוקפו בדצמבר 2016.בעקבות הפחתת דרישות ההון, בתחילת חודש נובמבר 2016 הוחלט, בהצבעה שנערכה בקרב חברי האגודה הוותיקים, להפחית את מחיר מניית החברות ל-1,000 ש"ח. הצוות הרגולטורי של אופק השלים את הגשת הרישיון לפעול כאגודת אשראי על מנת להתחיל את הפעילות במהירות האפשרית.
ב-17 במרץ 2021 קיבלה האגודה מרשות שוק ההון רישיון זמני של אגודת אשראי, הרישיון הוא לשנתיים להשלמת היערכות טכנולוגית.
שירות ראשון – מערכת הלוואות עמיתים
בחודש נובמבר 2016 החלה אופק לספק שירותים ראשונים במסגרת מערכת להלוואות עמיתים. במסגרת המערכת מציעה אופק לחבריה אפיק השקעה אשר מהווה למעשה תיווך בין לווים למלווים. השקעה של חבר אופק מחולקת בין עשרות ואף מאות הלוואות שונות, כאשר ההלוואות מגיעות לרוב לפרטים או לעסקים קטנים, ועומדות בתו כסף נקי. בעבר, על גבי אותה הפלטפורמה, אופק סיפקה לחבריה הלוואות למטרות צרכנות ולמטרות עסקיות, אך שירות זה הושבת לטובת ניתוב כל המשאבים לפיתוח מערכת בנקאית מתפקדת הכוללת שירותי אשראי. לטובת אספקת שירותים אלו ההלוואות משתפת אופק פעולה עם חברת טריא.
שירותי המחשוב הבנקאיים ניתנים לאגודה על ידי לשכת שירותי מחשוב בנקאיים של חברת TCS.
שירותים קיימים
על פי הערכות האגודה, צפי פתיחת השירותים הבנקאיים, לרבות עו"ש ושירותי פיקדון ואשראי, הוא החצי השני של שנת 2023. בינתיים האגודה מהווה קהילה המתפקדת כמעיין קבוצת רכישה והאגודה משתפת פעולה עם גופים שונים לצורך מתן הטבות. ביניהם פוליסה קבוצתית של ביטוח משלים שב"ן, שיתוף פעולה עם מועדון הלקוחות משקארד המציע לחבריו כרטיסי אשראי, ושיתוף פעולה עם חברת FamilyBiz.
בשנת 2023 קיבלה אגודת אופק את תו "כסף נקי" על־ידי פורום כסף נקי, בזכות התחייבותה של האגודה שלא להשקיע בגופים מזהמים.
חזון האגודה
על פי אתר האגודה "אופק תהווה פלטפורמה לשינוי כלכלי וחברתי בישראל, תוך התמקדות במערכת הפיננסית, באמצעות המודל הקואופרטיבי." לצורך זה האגודה מונה באתר רשימת ערכים: דמוקרטיה, הוגנות, שקיפות, פשטות ונגישות, אחריות, מקצועיות, יצירתיות וחדשנות, חיוביות.
תקנון האגודה מונה מספר עקרונות מנחים, ביניהם:
ארנון מגן
ביוגרפיה
מגן נולד בשם ארנסט מגנוּס (בגרמנית: Ernst Magnus) בהמבורג שבגרמניה, בן לרודולף ולילי מגנוס. ב-1935, בימי גרמניה הנאצית, כשהיה בן 11, עלה לארץ ישראל עם הוריו ואחותו חוה, ושנה לאחר מכן עברת את שמו לארנון מגן. גדל בקיבוץ גן שמואל ועבר לקיבוץ גבעת ברנר. בשנת 1953 כתב את המנון הקיבוץ, לרגל 25 שנים להקמתו. ב-1954 נישא לבת קיבוץ, לילית לבית לוינסון, אחות במקצועה. באותה שנה נולד בנם הבכור הלל. בני הזוג נפרדו ב-1957, והוא נישא ב-1964 לאילנה לב. נולדו להם שלושה ילדים: הדס (1965, עיתונאית), אבנר (1968, פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת טורונטו, נהרג בתאונת טיפוס הרים באלסקה ב-2010), ועידו (1974).
מגן המשיך להתגורר בגבעת ברנר. חיבר מספר שירים עבור "רביעיית גבעת ברנר" ואחרים במהלך שנות ה-60. עבד כעיתונאי בעיתון "למרחב". לאחר סגירת העיתון, בשנת 1971, עבר לעיתון "דבר", וכיהן כסגן עורך ב"דבר לילדים" בשנות ה-70. לאחר מכן שימש ככתב מדעי בעיתון "דבר"; במסגרת זו ראיין מדענים בעלי שם, בהם הנס בתה, חתן פרס נובל לפיזיקה.
בנוסף עבד מגן כמתרגם מאנגלית לעברית; תרגם בין השאר את ספרו של מרטין גילברט "אושוויץ ובעלות הברית" (1988), ואת ספרו של בני מוריס "לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949" (1991).
ב-1976 כתב לצד יצחק גילון ז'לינסקי וארנסט מרקוביץ את הספר "תולדות התעשייה הכימית בארץ". ב-1977 פרסם ספר עיון היסטורי, "זה קרה ביום... 32 מאורעות בתולדות העמים" (הוצאת הקיבוץ המאוחד); בספרו הוא מתאר 32 אירועי שיא לאורך ההיסטוריה. ב-1992 השתתף בכתיבת ספרו של גד ברזילי, "דמוקרטיה במלחמות: מחלוקת וקונצנזוס בישראל". ב-2008 פרסם אוטוביוגרפיה, "יומנו של אופטימיסט".
מגן נפטר ב-2012 ונקבר בבית הקברות גבעת השלושה.
אבא בא לגן
אבא בא לגן (באנגלית: Daddy Day Care) הוא סרט קומדיה אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2003. הסרט בבימויו של סטיב קאר ובכיכובם של אדי מרפי, ג'ף גרלין, סטיב זאן, רג'ינה קינג ואנג'ליקה יוסטון. זהו הסרט השני בשיתוף פעולה של מרפי וקאר לאחר הסרט "דוקטור דוליטל 2" משנת 2001. הסרט מספר על שני אבות אשר מתחילים לנהל מעון-יום לילדים לאחר שפוטרו מעבודותיהם.
הסרט הופץ ב-9 במאי 2003 בארצות הברית על ידי סרטי קולומביה. למרות הביקורות השליליות, הסרט הרוויח 164.4 מיליון דולר עם תקציב של 60 מיליון דולר. בעקבות הצלחת הסרט, יצאו לאור 2 סרטי המשך.