cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סימפוניה
התקופה הרומנטית
במאה ה-19 השתחררה הסימפוניה בהדרגה, בדומה לצורת הסונאטה בכלל, מצורתה הקלאסית הקבועה. ברהמס המשיך במידה רבה את דרכו של בטהובן והיו אף שכינו את הסימפוניה הראשונה שלו בשם הסימפוניה העשירית של בטהובן, למורת רוחו של המלחין. שוברט ואחרים שימרו במידה רבה את מבנה הסימפוניה הקלאסית, אך מבנה זה הלך והתפתח, שינה צורה ואופי. בראהמס ושומאן (ובעקבותיהם סזר פרנק) ערכו ניסיונות בפרקים אמצעיים המשלבים בין הפרק האיטי ופרק הסקרצו. הסימפוניה הפנטסטית של הקטור ברליוז היא יצירה תוכניתית, שהמבנה שלה חורג לחלוטין ממבנה הסימפוניה הקלאסית. סן-סנס כתב סימפוניה לעוגב (השלישית שלו) ו"הסימפוניה הספרדית" של לאלו היא למעשה קונצ'רטו לכינור.
הסימפוניה היחידה של סזר פרנק כתובה במבנה מחזורי, כשאותו נושא חוזר ומופיע בכל אחד משלושת פרקיה. לקראת סוף המאה כתב גוסטב מאהלר את הסימפוניה השנייה שלו, הכוללת שירת סולו בפרק הרביעי שלה ומקהלה עם זמרות סולו בפרק הסיום (בדומה למה שעשה בטהובן בסימפוניה התשיעית, הכוראלית שלו) וכל המבנה שלה חדשני ומשוחרר ממבנה הסימפוניה הקלאסית. כך המשיך לשלב מקהלה או סולנים בסימפוניות השלישית והרביעית שלו. מאהלר גרס, כי הסימפוניה "כמוה כעולם: היא חייבת לחבוק הכל" ואכן הסימפוניות שלו נועדו לבטא רעיונות פילוסופיים מעמיקים ותזמורן כלל כלים, שלא נראו עד אז בתזמורת הקונצרטית, כמו מנדולינה וגיטרה, נוסף לשירת סולו ומקהלה ביצירותיו.
המאה העשרים
המאה העשרים הביאה עמה את שבירת כל המוסכמות והמבנים. כך גם בסימפוניות. בעוד שיש סימפוניות מודרניות שמכבדות את המבנה הרומנטי, יצירות של שוסטקוביץ', שטראוס ואחרים, ישנן גם סימפוניות רבות שלא נשמעות להן.
איגור סטרווינסקי כתב את סימפוניית תהילים לתזמורת ומקהלה, בשלושה פרקים בסגנון מינימליסטי, המשלב בין מוזיקה כנסייתית עתיקה לפראות בנוסח פולחן האביב. הסימפוניה השלישית של ליאונרד ברנשטיין, "קדיש", לתזמורת, מקהלה מעורבת, מקהלת ילדים, זמרת סופרן וקריינית, היא קריאת תיגר של האדם על אלוהיו.
אססינס קריד
אססינס קריד (באנגלית: Assassin's Creed) הוא משחק מסוגת פעולה-הרפתקאות מבית חברת יוביסופט מונטריאול. המשחק הופץ בנובמבר 2007 עבור פלייסטיישן 3 ו-Xbox 360. במקביל הופצה גרסה לאספנים המכילה בובה של גיבור המשחק (אלטאיר), חוברת קומיקס ו-DVD המכיל סרטונים על עולם המשחק. ב-8 באפריל 2008 יצאה לאור גרסה למחשב אישי.
עלילה
בספטמבר 2012, ברמן בשם דזמונד מיילס נחטף על ידי סוכנים חשאיים של חברת אבסטרגו תעשיות ונלקח למטה החברה ברומא. תחת ההכוונה של ד"ר וורן וידיק והסייעת שלו לוסי סטילמן, דזמונד משמש כנסיין באנימוס – מכונה המסוגלת לשחזר זכרונות גנטיים הקשורים לאבות-אבותיו של המשתמש ולתרגם אותם למציאות מדומה. אבסטרגו משתמשת בדזמונד על מנת לשזחר את זכרונותיו של אלטאיר אבן לא-אחאד, בכיר בכת המתנקשים (חשישיון) שפעל באזור הלבנט בסוף המאה ה-12 במהלך מסע הצלב השלישי. בהתחלה דזמונד חווה בעיות סנכרון עם האנימוס ואף נמצא בסכנת חיים, אולם לאחר תדרוך ווירטואלי בתוך האנימוס בעזרתם של לוסי ווורן מצליח דזמונד להתייצב ולהגיע לסנכרון ראשוני עם האנימוס. לוסי מסבירה לדזמונד כי עליו לשחזר אירועי מפתח מחייו של אלטאיר כדי להגיע לסנכרון מלא עם האנימוס ולמידע חיוני אותו אבסטרגו מחפשים.
בתחילת ההדמיה אלטאיר, ביחד עם מתנקש בכיר נוסף בכת בשם מאליק אל-סייף ואחיו קאדר, נשלחים לירושלים כדי להשיב משרידי בית המקדש הראשון חפץ הנקרא "תפוח גן עדן". במהלך המשימה נתקלים השלושה ברוברט דה סייבל, ראש מסדר הטמפלרים ואויבם הנצחי של המתנקשים. אלטאיר מנסה להרוג את דה סייבל תוך כדי הפרה של שלושת חוקי הכת, למורת רוחו של מאליק ובסופו של דבר מובס על ידי דה סייבל. אלטאיר נמלט מהמקום לאחר שקאדר נהרג על ידי דה סייבל ומאליק נפצע אנושות ומאבד את זרועו.
אלטאיר חוזר למעוז הכת בכפר מסיאף שבמערב סוריה, ומדווח למנהיג הכת, אל-מועלים ("המורה" בערבית) על כישלון המשימה. זמן קצר לאחר מכן, מאליק חוזר אף הוא למסיאף עם החפץ לאחר ששרד את הקרב בירושלים ומתעמת עם אלטאיר בשל יהירותו במהלך המשימה. בעודם מתעמתים, צבא של אבירים טמפלרים בראשות דה סייבל מטילים מצור על מסיאף בניסיון להשיב אליהם את החפץ. אף על פי שאלטאיר מסיים את המצור ומניס את הכוח הטמפלרי באמצעות מלכודת, אל-מועלים מטיף לאלטאיר על כך שהפר את חוקי הכת במהלך המשימה בירושלים ומוריד אותו לדרגה הנמוכה ביותר. כדי להשיב את מעמדו וכבודו הקודמים, אל-מועלים מורה לאלטאיר להתנקש בתשע דמויות מפתח בדמשק, עכו וירושלים:
תוך כדי ביצוע משימות ההתנקשות, אלטאיר לומד כי כל האנשים אותם נשלח להרוג משתייכים למסדר הטמפלרי ומטרתם היא להביא לשלום בין המוסלמים לנוצרים בלבנט והנהגת סדר עולמי חדש. כמו כן אלטאיר לומד כי החפץ אותו נשלח להשיב מירושלים, "תפוח גן עדן", הוא חפץ אחד מני רבים ("חפצי עדן") שנוצרו על ידי ציוויליזציה קדומה לה יוחסו כוחות אלוהיים, וגרם לאירועים על-טבעיים ידועים כגון עשר המכות, קריעת ים סוף ומעורבות האלים האולימפיים במלחמת טרויה. כאשר אלטאיר מגיע לירושלים במטרה להרוג את דה סייבל, הוא מגלה כי האחרון השאיר במקומו מתחזה בשם מריה בעודו רוכב לקרב ארסוף על מנת להקים ברית צלבנית-איובית כנגד המתנקשים. אלטאיר חס על חייה של מריה ורוכב אף הוא לקרב ארסוף כדי לחשוף את מזימותיו של דה סייבל לריצ'רד ה-1. מתוך אמונה שהאל יחליט מי הוא דובר האמת, ריצ'רד מורה לשניהם להילחם בדו-קרב שבסופו אלטאיר מביס את דה סייבל. בעודו גוסס, דה סייבל מגלה לאלטאיר כי אל-מועלים הוא טמפלרי והסיבה לכך ששלח את אלטאיר להתנקש בתשעת האנשים היא שהוא יהיה היחיד שיחזיק בחפץ ויביא לקץ מסעות הצלב ושלום בין הנוצרים למוסלמים.
אלטאיר חוזר למסיאף ומגלה כי תושבי הכפר וחברי הכת נשלטים כעת על ידי אל-מועלים בעזרת התפוח. אלטאיר פורץ את הדרך למצודת המתנקשים ומתנקש באל-מועלים. לאחר הקרב עולה הולוגרמה מהתפוח ובה מפה עולמית המציגה מיקום של חפצי עדן נוספים ובכך מסתיימת ההדמיה.
לאחר ההדמיה, דזמונד מגלה שחברת אבסטרגו היא למעשה התגלמות מודנית של מסדר הטמפלרים והמפה שהוצגה בסוף ההדמיה היא המידע החיוני אותו חיפשה החברה. וורן ולוסי יוצאים מהמעבדה בעוד דזמונד חווה את "אפקט הדימום" (אפקט הנובע משהייה ממושכת באנימוס). באמצעות אפקט הדימום, דזמונד רואה על קירות המעבדה הודעות מסתוריות הרומזות על אירוע שיביא לקץ האנושות ב-21 לדצמבר 2012, ובכך מסתיים המשחק.
המשחקיות
השחקן במשחק מגלם את דמותו של אלטאיר על פי זיכרונותיו של דזמונד. המשחק מתמקד בביצוע התנקשויות שביקש אל מועלים, מנהיג החשישיון. על מנת להשלים מטרה זו על השחקן לבקר במספר ערים: מסיאף (כפר סורי שבו ממוקמת המפקדה), ירושלים, עכו ודמשק. המעבר בין הערים מתבצע בפעם הראשונה בעזרת רכיבה על סוס, לאחריה השחקן יכול להגיע לשער העיר ולבחור את יעדו בתוך דיאלוג. השטח בין הערים מכונה "הממלכה". לאחר שהשחקן מגיע לעיר עליו לבקר במטה החשישיון בעיר, שם הראפיק - המתנקש המוצב במטה - מוסר מידע כללי על יעד החיסול. לפני שהשחקן יכול להתנקש במטרתו עליו להשיג מידע משלושה מקורות נוספים. הדרכים להשגת המידע הנוסף הן: חקירה (מעקב אחר האדם בעל המידע והכאתו עד למסירת המידע), כיוס מכתב המכיל מידע, ציתות ליודעי סוד ואנשים המקורבים למטרה, וקבלת מידע מחבר חשישיון אחר בתמורה לעזרה במשימה. משימות חברים אלו יכולות לכלול שש משימות שונות: התנקשות בכמה מחיילי המטרה, התנקשות חמקנית בקשתים על הגגות, הריסת דוכני רוכלים, ריצה על הגגות בזמן מוקצב, איסוף 20 דגלים עליהם סמל המתנקשים, או ליווי הסוכן לשערי העיר. לאחר כל התנקשות השחקן חוזר למפקדה, שם אל-מועלים מחזיר לו את אחד מכלי הנשק שנלקחו ממנו, מעלה את דרגתו, ומספק לו את שמות המטרות הבאות להתנקשות.
השחקן מודע לחשד השומרים והאוכלוסייה המקומית בעזרת "מד חשד" שמתמלא כשהשחקן מתנהג בצורה לא מקובלת חברתית. מד החשד מתאפס כאשר השחקן יוצא מטווח הראיה של החייל. במשחק שני מצבים: מצב פרופיל נמוך בו השחקן מבצע פעולות מקובלות חברתית, כמו הליכה איטית ותקיפה בעזרת סכין נסתרת, ומצב פרופיל גבוה בו השחקן מבצע פעולות לא-מקובלות חברתית, כמו ריצה מהירה ותקיפה גלויה. בהתאם לשמו (אלטאיר - המעופף) השחקן יכול לטפס במהירות על קירות או לקפוץ מגג לגג בדומה לפארקור, יכולות המהוות את הדבר הבולט ביותר במשחק.
קיימות גם מספר משימות צדדיות ולא נחוצות לקידום העלילה:
משחקים נוספים בסדרה
ב-5 בפברואר,2008 יצא לקונסולה הניידת של נינטנדו, הDS פריקוול למשחק בשם "Assassin's Creed: Altaïr's Chronicles", הפריקוול הומר גם לגרסת סימביאן ואייפון.
ב-17 בנובמבר 2009 יצא משחק נוסף בסדרה בשם Assassin's Creed II, עלילת המשחק מתרחשת באיטליה בשנים 1499-1476, ושמה של הדמות המשוחקת הוא אציו אודיטורה דה פירנצה, אציל ומתנקש מהעיר פירנצה. בדומה לאלטאיר, גם הוא אב קדמון של דזמונד. במשחק מופיעים ניקולו מקיאוולי, קתרינה ספורצה, לאונרדו דה וינצ'י ולורנצו דה מדיצ'י.
ב-2 ביוני 2009 במהלך ההדגמות של סוני בתערוכת E3, סוני הכריזה על משחק נוסף בסדרה ל-PSP בשם "Assassin's Creed: Bloodlines". שיווקו באירופה החל ב-20 בנובמבר 2009 ובארצות הברית ב-17 בנובמבר 2009, שמספר על הקשר בין דזמונד מיילס, אלטאיר איבן לא-אחאד, ואציו אודיטורה דה פירנצה. ב-16 בנובמבר 2010 יצא המשחק השלישי בסדרה בשם "Assassin's Creed: Brotherhood". המשחק ממשיך מאותה הנקודה בה המשחק הקודם נגמר. בניגוד למשחקים הקודמים בסדרה למשחק זה יש גם מצב מולטיפלייר. בנובמבר 2011 יצא המשחק הרביעי בסדרה בשם "Assassin's Creed: Revelations". המשחק הוא המשך של "Assassin's Creed: Brotherhood" ובו מככבים אציו ואלטאיר באזור טורקיה וגם למשחק הזה בסדרה יש מצב מולטיפלייר. בנוסף, יוביסופט הכריזה על משחק נוסף בסדרה, Assassin's Creed III והמשחק עוסק בקונור, יליד אמריקה, חצי אינדיאני מצד אמו וחצי בריטי מצד אביו, המשחק מתקיים במהפכה האמריקאית וכמעט ואינו מזכיר את אציו או אלטאיר. ב-1 בנובמבר 2013 יוביסופט הוציאה את המשחק הרביעי בסדרה שיתרחש בתחילת המאה ה-18, ומספר את סיפורו של אדוארד קנווי מתנקש ושודד ים סבו של קונור הגיבור של המשחק הקודם. ובנוסף לכך, המשחק החדש הוא בעולם פתוח, אך שלא כמו במשחקים הקודמים, העולם פתוח לגמרי בו אין כלל מסכי טעינה וניתן לעבור מאזור לאזור בצורה פשוטה וללא תקלות או חסימות, מהיבשה לספינה או לים, מהספינה ליבשה, מהספינה לספינה של אויב, מהספינה לאי בודד או לתוך המים. ב-28 באוקטובר 2014 יצא משחק בשם "Assassin's Creed: Unity" אשר עלילתו תתרחש במהפכה הצרפתית ומטרתך כמו המשחקים הקודמים להתנקש במטרות.
ב-23 באוקטובר 2015 יצא לאור Assassin's Creed Syndicate ובנובמבר 2015 נוספו גרסאות לפלטפורמות נוספות. המשחק מתרחש ב-1868 בלונדון, ובו שתי דמויות ראשיות שנעזרות בארגוני הפשע בלונדון נגד הטמפלרים.
תתקעו בחצוצרה
תתקעו בחצוצרה הוא סינגל של להקת ההיפ הופ הישראלית שב"ק ס' בשיתוף זמר הרגאמאפין הישראלי פישי הגדול. השיר יצא לאור ב-1997, כסינגל הראשי מתוך האלבום "בעטיפה של ממתק", על ידי חברת התקליטים NMC.
רקע
מילות השיר נכתבו והולחנו על ידי חברי שב"ק ס', פישי הגדול ויוסי פיין. השיר הוא שיר ראגמאפין אשר משלב בתוכו בתים של ראפ. שלושה בתים מרכיבים את השיר, וביניהם פזמון חוזר. השיר רווי התייחסות עצמית, כגון: "אתם מאזינים לשיר מקום ראשון במצעד הפזמונים"; "כן זהו השיר החדש של השבק"; "זה שיר ממש גדול". כמו כן, בשיר מופיעה השורה "בכל זאת הגענו, למרות הכל", המהווה אזכור לשירה של להקת כוורת, "למרות הכל".
לשיר צולם וידאו קליפ רשמי. בקליפ ניתן לראות את נמרוד רשף מוציא מכיסו חפיסת שוקולד "עלית" תוך שהוא שר את השורה "מתוק כמו שוקולד עלית", על המחווה, שילמה חברת עלית כ-3000 שקל.
הצלחה
השיר התמקם במקום ה-4 במצעד השבועי של רשת ג', תוך ששהה במצעד כעשרה שבועות. במצעד השנתי של התחנה, דורג השיר במקום ה-14.
באתר שיתוף הווידאו "יוטיוב", זכה השיר ללמעלה מ-950 אלף צפיות. ברשת הזרמת המדיה "ספוטיפיי", זכה השיר ללמעלה מ-170 אלף השמעות.
השיר סומפל במספר שירי היפ הופ ישראלי. ביניהם "סבבה" של רביד פלוטניק, מתוך האלבום "ברוכים הבאים לפתח תקוה", ו"זוז עם זה" ו"סבבה" של כהן@מושון, שניהם מתוך האלבום "מחשב לכל ילד".
יצחק בן אבא מרי
רבי יצחק בן אבא מרי (ד'תתפ"ב 1122 - ד'תתקנ"ג 1193) היה רב ממרסילייא שבחבל פרובאנס שבצרפת. ידוע בעיקר על שם ספרו העיטור, ובכינוי "בעל העיטור", ויש גם המכנים אותו "בעל הדברות", על שם חיבורו "עשרת הדברות" הנספח לספר העיטור.
ביוגרפיה
רבי יצחק נולד למשפחה מיוחסת מחכמי פרובאנס. אביו היה גדול בתורה, וכמה מפסקיו ופירושיו כלולים בספר העיטור. כפי הנראה ייצג האב את יהודי עירו בפני השלטונות. רבי בנימין מטודילה כתב על העיר של-גיל הסמוכה ללוניל שמצא בה (בשנת 1160 בערך) "קהל יהודים כמו מאה חכמים... ושם הנשיא רבי אבא מארי בר רבי יצחק, והוא פקיד השלטון", ולדעת גרץ זהו אבי בעל העיטור. אולם יש משערים ששם אביו של רבי יצחק כלל לא היה "אבא מארי", אלא זהו כינוי של בן לאביו ("אבא מארי" = אבי מורי). גם קרובים אחרים של בעל העיטור מצוטטים בספרו: כמה פעמים הזכיר את "חביבי" (דודי, בלשון התלמוד), וכן את "הרב החסיד קרובנו", ולא התברר מי הם.
מגיל צעיר מאוד נחשב רבי יצחק לגדול בתורה. בהקדמתו לספר ציין שאת הלכות שחיטה וטרפות כתב לבקשת אביו בהיותו בן שבע עשרה בלבד. לאחר מכן הוסיף לכתוב את ספרו במשך עשרות שנים: במהלך הספר פזורים תאריכים שונים (ד'תתקל"ט, ד'תתקמ"ט), בהקדמתו ציין שהוא "במעלה השישית", כלומר, בעשור השישי לחייו, ובמקום אחר ציין שסוגיה מסוימת נתבררה לו ארבעים שנה קודם לכן.
רבי יצחק קיים קשרים עם חכמי דורו. הוא התכתב עם רבינו תם, ועם "חכם דורנו" רבי אברהם בן רבי יצחק, בעל "ספר האשכול", המכונה "ראב"י אב"ד". את הלכות ציצית כתב רבי יצחק על פי בקשה מיוחדת של "הנשיא רב ששת", הידוע ממקורות אחרים כרופא מנכבדי ברצלונה.
זיקתו לתורת הנסתר משתקפת מההקדמה לספרו, ששלובה בציטוטים מספר יצירה. עם זאת, המשא ומתן ופסקי ההלכה בספר יונקים מסוגיות התלמוד בלבד.
המחבר התמחה בצעירותו גם בכתיבת פיוטים. בסוף הדיון בנושא מודעא צירף שיר שקול המתמצת את הסוגיה, וציין שחיבר אותו ארבעים שנה קודם לכן.
חיבור נוסף של בעל העיטור הוא מאה שערים - מאה הערות (ממוספרות באותיות) על ספר ההלכות של הרי"ף בסדר נשים ובסדר נזיקין. ההערות הודפסו בש"ס וילנא בסוף כל כרך בסדרים אלו, אחרי ספר ההלכות והמרדכי.
בנו של רבי יצחק, רבי אברהם, מוזכר בספר "המנהיג". ידוע גם על אחיינו, רבי משה בן רבי שמואל, שחיבר את הספר "מנהג מרשלייאה", המסכם את מנהגי התפילה במרסיי.
וסילי ציבלייב
וסילי ציבלייב (ברוסית: Василий Васильевич Циблиев; ) הוא קוסמונאוט רוסי שטס לחלל כחבר צוות תחנת החלל מיר.
ביוגרפיה
וסילי ציבלייב נולד בכפר חצי האי קרים. לאחר סיום בית הספר הוא התקבל לבית ספר לטייסים בחרקיב אותו סיים בשנת 1975. הוא נשלח לשרת ביחידת חיל האוויר של ברית המועצות שהייתה מוצבת בשטח גרמניה המזרחית. בשנת 1980 הוא הועבר לאזור אודסה. בשנת 1984 ציבלייב סיים לימודים באקדמיה של חיל האוויר.
בשנת 1987 ציבלייב התחיל הכנות לטיסות חלל במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. במספר טיסות חלל הוא היה חבר בצוות משנה. בשנת 1993 ציבלייב טס לחלל מפעם הראשונה בחללית סויוז TM-17. החללית התחברה לתחנת החלל מיר. צבלייב היה מפקד צוות טיסה ומפקד צוות תחנת החלל. ציבלייב שהה בחלל במשך 196 ימים וביצע פעילות חוץ רכבית 5 פעמים. הוא חזר לכדור הארץ בינואר 1994. ב-1995 הוא מונה לסגן מפקד יחידת הקוסמונאוטים. בשנת 1997 ציבלייב טס לחלל מפעם השנייה בחללית סויוז TM-25. החללית התחברה לתחנת החלל מיר. ציבלייה שהה בחלל במשך 184 ימים וביצע פעילות חוץ רכבית. צילבייב חזר לכדור הארץ ביולי 1997.
בשנת 1997 ציבלייב סיים לימודים באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה לגאודזיה וכרטוגרפיה. בשנת 2003 הוא סיים לימודי תואר שלישי.
ציבלייב עזב את יחידת הקוסמונאוטים בשנת 1998 ועבר לתפקיד ניהולי במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. בשנים 2003–2009 הוא היה מפקד המרכז.
Veneno
Veneno (באנגלית: Poison, ובעברית: רעל) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הברזילאית אניטה. השיר יצא לאור ב-28 בנובמבר 2018, כסינגל הראשון מתוך המיני-אלבום, Solo. השיר יצא על ידי חברת התקליטים האחים וורנר.
השיר הגיע למקום ה-19 במצעד שבפורטוגל, וה-30 במצעד שבברזיל.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אניטה, מאוריציו מונטאנר, ג'ון לאונה, מריו קסרס ואנדי קליי והופק על ידי ג'ון לאונה. השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הרגאטון. שני סגנונות אלו מאפיינים גם את שאר שירי המיני-אלבום, Solo.
בנוסף לכך, הועלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של אניטה ב-9 בנובמבר 2018. הקליפ בוים על ידי ז'ואאו פאפה. הקליפ צולם בגוונים כהים, ובו ניתן לראות את אניטה מוקפת בעשרות נחשים. ישנן סצנות בהן ניתן לראות את הנחשים נכרכים סביב צווארה של אניטה.
נכון ליולי 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-110 מיליון צפיות.
Really Don't Like U
Really Don't Like U (בעברית: באמת לא אוהבת אותך) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת השוודית טובה לו, בהשתתפות הזמרת-יוצרת האוסטרלית קיילי מינוג, מתוך אלבומה של טובה לו, Sunshine Kitty. השיר יצא לאור ב-6 בספטמבר 2019, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, כסינגל מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-37 במצעד הסינגלים הניו זילנדי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי טובה לו, קרוליין איילין ואיאן קירקפטריק והופק על ידי איאן קירקפטריק. השיר הוקלט באולפני זנסבן בטרזנה, קליפורניה, ארצות הברית, אולפני MXM בלוס אנג'לס, ארצות הברית ואולפני SARM בלונדון, בריטניה. מבקרי מוזיקה תיארו את "Really Don't Like U" כתערובת של תת-ז'אנרים שונים של מוזיקה אלקטרונית.
וידאו קליפ
קליפ המילים הרשמי של "Really Don't Like U" הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של טובה לו ב-13 בספטמבר. הוא צולם בלונדון ובפראג. בתחילת הקליפ, ניתן לראות שתי שכנות שנמנעות מאינטראקציה במטרה שלא לריב. בהמשך, ניתן לראות את טובה לו ואת קיילי מינוג מבצעות את השיר, כשהן שרות לתוך מיקרופון.
נכון לאוקטובר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-2.8 מיליון צפיות.
טלגראס
טלגראס היתה קהילת רשת להפצה ומכירה בישראל של צמח הקנאביס וסם הקנאביס שמופק ממנו ועוד מגוון סמים קלים אחרים. זאת באמצעות שימוש באפליקציית טלגרם בה המסרים מוצפנים מקצה עד הקצה. הסוחרים ברשת מציעים משלוחי קנאביס מהירים עם אפשרות למתן ביקורות על איכות החומר והסוחרים. על פי הערכות מחזור הכספים בטלגראס עמד על כ-60 מיליון שקל בחודש והשתמשו בה למעלה מ-200 אלף ישראלים. להערכת גורמים במשטרה, עד 70% מהסחר בסמים בישראל בוצע באמצעות טלגראס.
הקמה
את טלגראס ייסד עמוס דב סילבר לאחר סיום ריצוי מספר תקופות מאסר על רקע סחר בסמים קלים. שם הרשת נובע מהלחם בסיסים של המילים טלגרם וגראס. כשהשתחרר מהכלא, היגר סילבר לארצות הברית שם הוא פתח דף פייסבוק למסחר במריחואנה. הדף אפשר לסוחרי קנאביס להשתמש בקיר הפייסבוק שלו תחת שם בדוי כדי לפרסם את מרכולתם. הם תיקשרו עם לקוחות באמצעות תיוג הפרופיל שלו ואף העלו תמונות של החומר המוצע למכירה. בדף הפייסבוק נמכרו כ-2 קילוגרם קנאביס מדי יום בעוד סילבר לא לקח חלק במסחר או קיבל תשלום עבורו. עם גדילת השירות לכ–30 סוחרי קנאביס בעמוד, החליט סילבר במרץ 2017 להעביר את המסחר לאפליקציית הטלגרם בשם טלגראס. תוך שבוע מהקמתה, אלפים הצטרפו לשירות טלגראס. תחת סילבר עומדים פעילים בולטים נוספים:
רק בספטמבר 2018 בלשים גרמנים הצליחו לתעד את שלושת ראשי טלגראס יחדיו.
פעילות
מאז הקמתה, גדל השירות לכ-4,500 סוחרים פעילים ולמעלה מ-200 אלף לקוחות, כ־15 אלף משתמשים בתל אביב לבדה. לטלגראס יש 70 מנהלים ועוד עשרה ראשי ענפים שמנהלים בהתנדבות את הפעילויות השונות של הקהילה. כמו כן היא מפעילה אנשי תוכנה אשר עובדים על שדרוג הפלטפורמה. חלקם בעלי ידע בשפת התכנות פייתון, רקע בבסיסי נתונים והיכרות עם ממשק תכנות היישומים של טלגרם. אחד השדרוגים העיקריים של המתכנתים הללו הוא בוט המאפשר מענה אוטומטי לשאלות של חברים בקבוצות השונות. עם התרחבות הרשת, טלגראס אף החלה להציע מתן שירות בשבע שפות שונות. היקף הפעילות הגבוה והתחרותיות שעוררה הפלטפורמה הביאו לצניחה של עשרות אחוזים במחירי הקנאביס. בנוסף מציע השירות קבוצות לרכישת סמים פסיכדליים, קבוצה לדיונים על לגליזציה וקבוצת ביקורות על איכות החומר וחוויית השירות מכל סוחר. לדברי המייסד סילבר הוא איננו מתפרנס מהשירות, אם כי יש סוחרים המשלמים לו מרצונם כסוג של עמלה.
בספטמבר 2017 יצאה טלגראס במבצע "חפש את המטמון" במהלכו הוטמנו ברחבי העיר תל אביב 23 שקיות גראס אחריהן חיפשו מאות חובבי מריחואנה.
בפברואר 2018 דלף לרשת מאגר סוחרים חלקי של טלגראס. מדובר במאגר של כ-3,500 סוחרים שכולל פרטים מזהים וסרטונים מפלילים שלהם. מטלגראס הגיבו שמתכנת באתר הצליח לגנוב 1,500 משתמשים של מתפקדים, אך המערכת לא נפרצה.
סוחרים של הרשת המשיכו לעבוד במסגרות חיצוניות גם מגפת הקורונה בישראל. בעקבות הגבלות התנועה הם השתמשו בשליחים של חברות חוקיות כגון וולט ותן ביס, ואף התחפשו לשליחים בעצמם ואת העסקאות ביצעו באמצעות אריזות סטריליות עם מסכות וכפפות מיגון.
פעילות ברשת
בנובמבר 2018 עמוד הפייסבוק של טלגראס נסגר עקב "עידוד לשימוש בסמים שמנוגד לכללי הקהילה של פייסבוק". בעמוד היו כ-25,000 לייקים. בנוסף העמוד של עמוס סילבר נחסם לתקופה של 30 ימים. בינואר 2019, בעקבות חסימת עמוד הפייסבוק, השיקה טלגראס אתר תוכן לציבור הרחב. האתר מאפשר חשיפה למידע על "עולם הקנאביס" בתחומים שונים, כולל פרסומי אקטואליה ומחקרים מדעיים בתחום. כמו כן האתר משמש כפלטפורמה להפצת אירועי תרבות, חברה וקהילה וכן הנעה לפעילות אקטיביסטית בקידום המעמד החוקי של הקנאביס בישראל. ב-12 במרץ 2019, יחד עם מעצר בכירי הארגון, האתר הוסר על ידי משטרת ישראל.
מאבק משטרתי
פקודת הסמים המסוכנים אוסרת שימוש או סחר בקנאביס ללא אישור משרד הבריאות. בשל כך, הקמת הרשת טלגראס מהווה עברה על החוק בישראל ונחשבת לעבירה פלילית. למרות הכרזת השר לביטחון פנים גלעד ארדן על שינוי האכיפה הפלילית הנהוגה והחלפתה במדיניות של אי הפללת הצרכנים, לא אושרה הצעת החוק בנושא. לדעת סילבר, טלגראס הוא פרויקט אידאולוגי שמהווה עליית מדרגה במאבק ללגליזציה של סמים קלים. לטענת משטרת ישראל מנגד, מדובר בארגון פשע ועל סילבר, אשר מתגורר בארצות הברית, הוטל צו מעצר בינלאומי. המשטרה אף חתמה על הסכם מיוחד עם עבריין שהואשם בסחר בסמים קשים, במהלכו תמחק שישה תיקים שעומדים תלויים נגדו והוא יקבל מענק של 80 אלף שקל, תמורת הפללה של סוחרי מריחואנה בטלגראס. למרות טענת עמוס דב סילבר כי למשטרה אין יכולת אכיפה משמעותית נגד טלגראס, סוחרי סמים נעצרו ואף הוגשו נגדם כתבי אישום.
מנגד, אנשי טלגראס חשפו ברשת את תמונותיהם של עשרות שוטרים סמויים. לצורך זיהוי שוטרים סמויים הם דרשו מכל אדם שרוצה לסחור ברשת להציג את תעודת הזהות שלו. הם השתמשו במערכת אגרון כדי לאמת שזהותו אמיתית ותואמת לפרטים. לאחר מכן ניצלו פרצה באתר "קרנות השוטרים", דרכה ניתן היה לזהות לפי תעודת זהות אם אותו אדם הוא שוטר או לא כל השוטרים שנחשפו בדרך זו פורסמו בקבוצת "בלשים נגד האנושות" שהוקמה על ידי שוטרת לשעבר שהחלה לסחור בטלגראס. הפרצה נחשפה על ידי ההאקר הלבן רן בר-זיק אשר דיווח עליה למשטרה.
ב-12 במרץ 2019, לאחר חקירה סמויה מאומצת שנמשכה כשנה וחצי, עצרה המשטרה 42 בכירי הארגון, בהם מנהל הארגון. פרקליטות המדינה הגישה כתבי אישום נגד 27 נאשמים במסגרת חקירת הפרשה.
באוגוסט 2021 פורסם כי עד המדינה בתיק טלגראס נתפס במבצע סייבר ללכידת עברייני מין ברשת, כשהזמין קטינים לביתו על מנת לקיים יחסי מין בתשלום עימם והוגש נגדו כתב אישום.
בספטמבר 2021 נחשף עוד כי עד המדינה גנב ממשטרת ישראל כ-400 אלף שקלים וסחר בסמים ובנשק בזמן היותו עד מדינה, בניגוד לחוק ולהסכמים עם משטרת ישראל, עדותו נפסלה.
ביקורת
טלגראס ספגה ביקורת רבה לא רק מצד המשטרה. ארגון הפצת הקנאביס 'המחתרת' פרסם הודעה לפיה הוא מתנגד למכירת סמים לבני נוער.
ביקורת רבה הגיעה גם מדובר צה"ל לאחר שפורסם כי הרשת משמשת חיילים להזמנת סמים לבסיסים צבאיים.
סגירה
טלגראס נסגרה ב-23 ביוני 2023 אחרי 6 שנים של פעילות. סיבת הסגירה לא פורסמה, אך במגזין קנאביס העריכו שהדבר קרה כתוצאה מפעילות האקרים של מתחרים, שגרמה לסגירות חוזרות ונשנות של ערוצי הטלגרם של הקבוצה.
פיראנה (סרט, 2006)
פיראנה הוא סרט עלילתי רוסי בבימויו של אנדריי קאבון, המבוסס על תסריט מאת דמיטרי זברקוב. הסרט מבוסס על ספר רב מכר באותו השם מאת אלכסנדר בושקוב מתוך סדרת ספרים על חייו והרפתקאותיו של קיריל מזור, שכונה בשם "פיראנה".
עלילה
פרולוג. שנת 1974. בתקופה הסובייטית, במעמקי הטייגה הסיבירית, בתחתית אגם ציורי, הוקמה מעבדה חשאית, בה פותח נשק כימי נורא בשם "שמחת חיים". יום אחד, ממש באותו יום שבו עובד מעבדה הביא אליה את בנו הצעיר, אירעה תאונה במעבדה וחומר קטלני דלף מהשטח הסגור. אזעקה הפעילה את מערכת האבטחה, כל דלתות המעבדה ננעלו, המעבדה עצמה הוצפה במים (מים מנטרלים את החומר הרעיל). כולם מתו, רק הילד, שאביו הצליח לדחוף למנעל האוויר, עלה אל פני השטח ונשאר בחיים. אבל כל ניסיונותיו לספר על מה שקרה היו חסרי תועלת; איש לא האמין לילד, כי המעבדה לא הייתה קיימת רשמית.
שנת 2006. כתוצאה ממשא ומתן על הגבול הסיני-רוסי, השטח שעליו ממוקם האגם עם המעבדה המוצפת עשוי לעבור בקרוב לידי סין. במסווה של חופשה משותפת, אנשי הכוחות המיוחדים של הצי הרוסי קיריל מזור (ולדימיר משקוב) והכימאית הצבאית אולגה (סבטלנה אנטונובה) נשלחים לסיביר במשימה לטהר את מלאי החומרים שנותרו מהמעבדה ולפוצץ את שרידי המעבדה עצמה.
הם מבצעים את המשימה, אך מיד לאחר השמדת המעבדה הם מוצאים עצמם בשבי בידי "אדון הטייגה" החדש פרוכור (יבגני מירונוב). פרוכור הוא אותו נער, הניצול היחיד מהתאונה, כיום אדון פשע עשיר וחזק מאוד, כמו גם מכור לסמים ששומר על עבריינים מקומיים ואפילו רשויות אכיפת החוק כפופות לו. הוא הצליח להגיע למעבדה ולהחרים שני מיכלים של החומר הקטלני וכעת הוא ימכור את "שמחת החיים" למחבלים מארגון הטרור "האסלאם האדום". אבל ראשית, פרוכור הולך להתמכר לבילוי המועדף עליו - מצוד אחר אנשים, ביניהם מזור ואולגה. בנוסף אליהם, בין השבויים ישנה אסירה בשם זימה, איגור השמן, זוג נשוי פאבל וויקה, כמו גם בחור צעיר שהתגלה כ"ברווז דמה" וראש הביטחון של פרוכור, בכינוי סיבי. הבילוי נמשך זמן-מה.
יום אחד איברהים, אחיו של מנהיג הטרוריסטים, מגיע לפרוכור ומנהל משא ומתן על עסקה למכירת החומר. באותו ערב, פרוכור מארגן סעודה. עוזרו של פרוכור קפטן שטאבס פטיה מוציא את האסירים מ"הכלא" ומזמין אותם לארגן "תוכנית בידור". איש אינו להוט להשתתף, ואז "שאטבס" מכניס את ויקה ל"מעגל" ומורה לה לרקוד לשיר "ליובו, אחים, ליובו". ויקה, לעומת זאת, עומדת במקום, ואז "הצוות" מורה לה להתפשט, אך היא מתעלפת. "שטאבס" הממורמר קורע את חולצתה, מותיר את ויקה עירומה חלקית, אך "שטאבס", מתנודד, קורע גם את החזייתה. מזור עומד על ויקה ומתרחשת התכתשות, שלאחריה מתקיימת שיחה קצרה בין פרוכור למזור. למחרת בבוקר לוקחים את האסירים לגיבוש ומסבירים להם את כללי המשחק להישרדות, בנוסף הם מקבלים סכינים, שבתוכם חיישנים, לפיהם "הציידים" יכלו לעקוב אחר "המשחק", אבל הם מתגלים על ידי מזור. לאחר שמצא את החיישנים, האסירים בורחים דרך הביצה, אך האיש השמן מת. בשובו חזרה מגלה מזור שהרובה נפרק על ידי זימה.
למזור אין ברירה אלא לקבל את כללי המשחק, להוביל קבוצת מטרות חיות ולוודא שהספארי הזה לא פחות מסוכן לציידים מאשר ל"שחקנים". המצב מסתבך כאשר אף אחד מהנמלטים, למעט מזור, אינו בעל כישורים רציניים בהישרדות ולחימה במדבר, והם כמעט ולא חמושים. אבל מזור, בזכות המיומנות וכושר ההמצאה שלו, מצליח להשמיד כמה אויבים עם מלכודות. בין ההרוגים הנרקומן סינילגה, שנהרג על ידי אולגה. פרוכור הזועם מתחיל להוביל ציד עז יותר אחר מזור במטרה לנקום. בשלב זה, לניצולים יש עניינים לא פתורים משלהם. רופא הילדים פאבל, שהחליט להתייצב לצד מזור והפושע הנמלט זימה (סרגיי גרמאש) עליו אשתו שמה עין, אין לו מקום ועוזב. לאחר זמן מה הקבוצה מאבדת גם את אשתו של פאבל ויקי, ששוברת את עמוד השדרה. לזימה שכבר התאהב בה, אין ברירה אלא להרוג אותה כדי שהיא לא תסבול, ולפני כן הוא מצליח לחשוף את שמו האמיתי. עד מהרה, השלושה כבר מגיעים לבניין דירות ומבקשים עזרה מהמעבורת ואשתו המתגוררים שם. לא נכנע לאירוחם של בני הזוג, מזור מבין כי לא מדובר באנשי כפר רגילים, אלא בעושי דבריו של פרוכור. הודות לכך הם לא מצליחים לתפוס את פיראנה בהפתעה ושלושה מהם הורגים את "המקומיים". זועם, פרוכור מתחיל להוציא את זעמו על פקודיו והורג את ראש הביטחון שלו, גרייבק. במקביל, איברהים, אחיו של מנהיג הטרוריסטים, שנמאס לו זה מכבר מהשעשועים של פרוכור, מעכב את מכירת "שמחת חיים", מבקש לבטל את העסקה, אך פרוכור הורג אותו באכזריות ובמשא ומתן עם המנהיג עצמו, משקר כי איברהים נרצח בידי אלמונים.
בינתיים מזור מגיע לכפר, שם, מתברר, בתו של זימה חיה. רגשות מתעוררים בין מזור לאולגה, וקיריל, המוצף ברגשות, טועה, ומשאיר לזמן קצר את אולגה לבדה בבית קפה מלא בשודדים הכפופים לפרוכור. מתוסכל, מזור הורג את כולם, אבל אולגה כבר נחטפה. הוא הולך לזימה לעזרה וקובע פגישה עם פרוכור תמורת אולגה. אולגה השבויה מנסה לחשוף רגשות אנושיים בפרוכור, אך לשווא, אותה תאונה ומות הוריו הותירו חותם חזק על נפשו וכעת פרוכור אינו רואה עצמו אדם. מזור וזימה נוסעים למקום המפגש ומנסים לרמות את פרוכור כדי שקיריל יפתיע אותו, אך שם זימה מסגיר את מזור לעושי דבריו של פרוכור ובסופו של דבר מת בקרב יריות איתם. קוזמיץ' מת גם בקרב היריות. מזור מתמודד איתם בקושי רב. אך פרוכור דופק את מזור באופן בלתי צפוי ויורה לו בבטנו, מבלי שידע כי פיראנה מצויד באפוד חסין קליעים. לפני שעזב הוא מבעיר את הבניין בו נמצאת אולגה. לאחר שהתעשת, מנסה מזור להציל את בת זוגו ממלכודת לוהטת, אך הוא נכשל. הרשויות מגיעות. אדמירל נבזורוב, קם להגנת מזור שמואשם בסיוע בהרחת החומר ורוצה לעזור למזור בפירוק העסקה בין פרוכור למחבלים. מזור מנחש שפרוכור ו"האסלאם האדום" יסדרו עסקה בצד השני של הגבול עם סין ובעזרת חברו קולונל נצ'ייב, שגם הוא נמנה עם תוכניות המבצע, מיירט את הרכבת שעליה פרוכור וסם "שמחת חיים" מאובטחים על ידי שיירת שוטרים מושחתים שנעים לעבר סין. מתוסכל מההפסד, מזור נחוש לסלק את כל השוטרים בראשות אלוף-משנה דורוחוב ולבסוף מגיע לפרוכור. בקרב הסופי מזור דוקר את פרוכור מספר פעמים ומדליק אותו, אך הוא ממשיך להילחם והצהיר כי לא ניתן להרוג אותו, אך פיראנה מצליח להעיף אותו מהרכבת ופרוכור, ככל הנראה, מת. הרכבת נעצרת, "שמחת חיים" מוחזר לידי הרשויות ומזור פוגש את אולגה שהצליחה להימלט מהבניין הבוער.
הפקה
הצילומים נמשכו 48 יום, בעיקר בקרליה (בעיר בלומורסק - אגם פלוטיצ'ייה), אך גם ליד מינסק. הרעיון לצבוע את שיערך לבן שייך ליבגני מירונוב עצמו. הוא האמין שצבע השיער הלבן יוסיף נוקשות לגיבורו. כמעט כל הפעלולים בסרט מבוצעים על ידי השחקנים עצמם. ולדימיר משקוב העמיד את זה כתנאי הכרחי להשתתפותו בסרט.
צוות הסרט עבר אימון על ידי קצין ספצנאז לשעבר, בעיקר בנושאי הישרדות ביער והכנת כלי נשק "תוצרת בית": קשתות וחצים. בפרק עם יצירת מיתר הקשת, סבטלנה אנטונובה באמת מספרת את שיערה - הבמאי חשב שאפשר להציג רגשות אמיתיים רק כך. גרסת במאי (כמיני סדרת טלוויזיה) באורך של כ-167 דקות שודרה ברשת רוסיה-1.
חברת הרשי
חברת הרשי או הרשי'ז (באנגלית: The Hershey Company או Hershey's) היא חברה ציבורית המתמחה בייצור מזון. הרשי היא יצרנית השוקולד הגדולה ביותר בצפון אמריקה. עד שנת 2005 נקראה החברה "תאגיד המזון הרשי" (Hershey Foods Corporation).
מקום מושבה של החברה בעיירה דרי (באנגלית Derry township), אך כיוניה השגור בפני הבאים הוא הרשי במדינת פנסילבניה שבארצות הברית.
החברה נוסדה על ידי מילטון הרשי בשנת 1894 (בשם "חברת השוקולד הרשי" - "the Hershey Chocolate Company").
החברה היא אחת מיצרניות השוקולד הוותיקות ביותר בארצות הברית, והמוצר העיקרי שלה - טבלת השוקולד של הרשי נחשבת לסמל תרבותי. החברה משווקת את מוצריה ב-60 מדינות ברחבי העולם.
היסטוריה
מילטון הרשי סיים בשנת 1873 התמחות כיצרן דברי מתיקה, וייסד חנות דברי מתיקה בפילדלפיה. החנות כשלה ונסגרה שש שנים לאחר מכן. הרשי עבר לעיר ניו יורק וניסה לייצר בה ממתקים אך גם שם לא הצליח כלכלית, ושב לפנסילבניה, בה הקים את חברת הקרמל לנקסטר אשר מכרה ממתקי חלב קרמל שזכו להצלחה. בשנת 1896 הקים הרשי מפעל לעיבוד חלב ובשנת 1899 פיתח את "תהליך הרשי" לייצור חלב עבור מוצרי מתיקה. בשנת 1900 הרשי מכר את החברה עבור מיליון דולרים, ועבר לייצור שוקולד. בשנת 1903 הקים הרשי מפעל לייצור שוקולד בעיר הולדתו דרי צ'רץ' שבפנסילבניה, וטבליות שוקולד החלב שייצר המפעל זכו להצלחה רבה.
בשנת 1907 המציא הרשי ממתק שוקולד חדש בצורת קונוס קטן וקרא לו "נשיקת הרשי". בעת ייצורו הראשוני נעטפה כל נשיקה ידנית בנייר כסף. רק בשנת 1921 נבנתה מכונה לאריזת הנשיקות. נכון ל-2011, כ-80 מיליון נשיקות מיוצרות מדי יום על ידי חברת הרשי.
מוצרים נוספים שהמציא הרשי כוללים את מר. גודבר - ממתק בוטנים שהומצא בשנת 1925, סירופ שוקולד של הרשי בשנת 1926, ושוקולד צ'יפס מרירים בשנת 1928. בשנת 1938 המציא הרשי את חטיף קראקל.
זמן קצר לפני מלחמת העולם השנייה, ברוס מרי (Bruce Murrie), בנו של ויליאם מורי, נשיא החברה באותה עת, הגיע להסכם עם פורסט מארס ליצירת ממתק שוקולד שנקרא על שם שניהם - M&M (מארס ומרי). ממתק זה יוצר על ידי חברת הרשי בתקופת הקיצוב של מלחמת העולם השנייה ולאחריה.
בשנת 1963 רכשה החברה את חברת ייצור הממתקים של הארי ברנט ריס אשר ייצרה מאז שנת 1926 את ממתק כוסות חמאת הבוטנים של ריס.
מפעלי הייצור
מפעל הייצור הראשי של הרשי ממוקם בהרשי שבפנסילבניה. שטחו של המפעל כ-200,000 מ"ר, וזהו מפעל השוקולד הגדול בעולם.
מפעל נוסף נפתח ב-15 ביוני 1963 בסמית' פולס שבפרובינציית אונטריו בקנדה ומפעל שלישי נפתח ב-22 במאי 1965 באוקדייל שבקליפורניה. שני מפעלים אלה נסגרו בשנת 2008 ופסי הייצור עברו למפעלים אחרים.
להרשי מפעלים בסטוארטס דראפט, וירג'יניה; לנקסטר שבפנסילבניה; הייזלטון, פנסילבניה; ממפיס, טנסי; רובינסון, אילינוי; וגוודלחרה, מקסיקו.
במסגרת המפעל בהרשי פועל מרכז מבקרים בשם עולם השוקולד של הרשי וכן פארק שעשועים בשם הרשיפארק.
תובענה ייצוגית דצמבר 2022
בבית משפט פדרלי בניו יורק הוגשה תובענה ייצוגית נגד החברה על מכירת שוקולד מריר שמכיל רמות מזיקות של עופרת וקדמיום בסך של 5 מיליון דולר
יהדות דרזדן
קהילה יהודית מתקיימת בדרזדן מאז המאה ה-13 ועד ימינו. במשך הדורות עברה הקהילה טלטלות קשות, מעשי טבח וגירוש שהגיעו לשיאם הטרגי בימי השואה. אולם היהודים חזרו לעיר כל פעם מחדש.
ימי הביניים
הקהילה היהודית של דרזדן מוזכרת לראשונה בכתובים ב"תקנת היהודים" Judenverordnung, צו שהוצא על ידי היינריך "הנאור" המארקגראף של מייסן, בשנת 1265. בצו זה העמיד את היהודים כבני חסות והקנה להם זכויות שוות לאלו של הנוצרים, בין השאר אישר את הקמת בית הכנסת הראשון בדרזדן. בכתבים נוספים מאותה תקופה מוזכרים באר יהודית Jüdenteich וחצר יהודית  Jüdenhof שבה היה בית הכנסת.
במאות ה-14 וה-15 הקהילה היהודית של דרזדן עברה טלטלות קשות. במהלך המגפה השחורה בשנת 1349 נעשה טבח ביהודים (Judenverbrennung) והניצולים מהטבח גורשו מהעיר. כעבור כ-40 שנה שוב מוזכרת קהילה יהודית במקום. הם גרו ברחוב היהודים הגדול (Großen Judengasse) וברחוב היהודים הקטן. כעבור עוד שלושים שנה, ב-1411 שוב גורשו היהודים מהעיר ורכושם הוחרם, זאת בצו  המארקגראף פרידריך הראשון. ב-1425 אותו השליט איפשר ליהודים לחזור לעיר, אבל ב-1430 גורשו היהודים מכל נסיכות סכסוניה.
העת החדשה
רק בתחילת המאה ה-18 החלו יהודים לחזור ולהתיישב בדרזדן. באמצע המאה כבר התקיימה קהילה יהודית קטנה עם בית תפילה ובית קברות. בסוף המאה ה-18 חיו בדרזדן כ-1000 יהודים (לפי מקור אחר רק 300) ולהם 7 בתי תפילה ששכנו בבתים פרטיים. באותו זמן עדיין התקיימו מגבלות קשות על העיסוקים המותרים ליהודים.
שיפור משמעותי במצבם של יהודי דרזדן חל בשנות השלושים של המאה ה-19. ב-1837 הוסרו בסקסוניה חלק מהמגבלות על היהודים. יהודי דרזדן ולייפציג קיבלו זכויות אזרח מלאות כולל הזכות לרכוש קרקעות. באותה שנה ניתן אישור לבניית בית כנסת. בית הכנסת תוכנן על ידי האדריכל גוטפריד זמפר, שתכנן גם את בית האופרה של דרזדן. בית הכנסת נחנך ביום ששי ה-8 במאי 1840, במעמד הרב זכריה פרנקל.
בית הכנסת נשרף בליל הבדולח ב-9 בנובמבר 1938, וממכבי האש נמנעה הגישה אליו עד לחורבנו המוחלט. פינוי ההריסות הוטל על הקהילה. הקהילה היהודית בעיר, שמנתה כ-5000 יהודים, חוסלה במהלך שנות השלטון הנאצי. רבה האחרון של הקהילה המרכזית בעיר היה הרב צבי הירש הורוביץ. כרב קהל ישורון החרדי, כיהן הרב מנחם אריה קניגסהופר.
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר מלחמת העולם השנייה החלה הקהילה היהודית בעיר מתארגנת מחדש, אולם ההספדים בבית הקברות היהודי החדש, שנשרף בעת הפצצת דרזדן, הוסב ביוני 1950 לבית כנסת, והיה למקום התפילה המרכזי עבור יהודי דרזדן עד בנייתו של בית הכנסת החדש.
כינונה של גרמניה המזרחית לא הטיב עם היהודים המקומיים, הן בשל דעות קדומות אנטי קפיטליסטיות, והן בשל הקשר ההדוק של מדינת ישראל לארצות הברית. ראש הקהילה היהודית לאון לוונקופף נעצר, ונרדף בידי מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, ה-SED.
לאחר נפילת חומת ברלין פקדה את הקהילה רוח התחדשות עם הצטרפותם של חברים חדשים יוצאי ברית המועצות. ב-1992 הוקמה בעיר אגודת התרבות היהודית "התקוה",ומספר היהודים בעיר הגיע לכ-730 איש. 80 מהם אורתודוקסים. בשנים 1996-2001 נבנה ונחנך בקצה המזרחי של מרפסת ברוהל, במקום בו היה בית הכנסת הקודם שחרב בליל הבדולח, מתחם המהווה אתר הנצחה ומרכז קהילתי לקהילה היהודית בדרזדן, ובו כלול בית הכנסת החדש. כרב בית הכנסת משמש מאז אוגוסט 2019, הרב עקיבא וינגרטן, רבה הראשי של הקהילה המכהן במקביל כרב קהילת "מגוון" בבזל. בעיר פועלת גם קהילה חב"דית בראשות שליח חב"ד הרב שניאור זלמן הבלין.
הלגה אולב
גנרל הלגה אולב (בגרמנית: Helge Auleb; 24 במרץ 1887 – 14 באפריל 1964), היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
לאחר המלחמה הצטרף אולב לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1929 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 ביולי 1933 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באוקטובר 1933 הוא מונה לראש מטה המחוז הצבאי ה-10, וב-1 ביוני 1935 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-15 ביולי 1936 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-77 בדיסלדורף, ב-6 באוקטובר 1936 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-39 בדיסלדורף, וב-1 בפברואר 1939 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור.
לאחר המלחמה
בתום המלחמה נפל אולב בידי הצבא הבריטי, והופיע כעד במהלך משפטי נירנברג, וב-30 בספטמבר 1947 שוחרר מהשבי. לאחר שחרורו התגורר אולב בדיסלדורף, עד למותו ב-14 באפריל 1964.
לענה חד זרעית
לענה חד זרעית (שם מדעי: Artemisia monosperma) הוא שיח גבוה (גובהו נע בין 50 ס"מ ל-100 ס"מ), עליו גזורים ובשרניים. מאכלס חולות נודדים ומיוצבים בעמק החוף ובנגב. שיח הלענה פיתח מספר מאפיינים המאפשרים לו להתמודד עם בית הגידול היבש, החם והחולי בו הוא גדל.
הלענה מתמודדת עם החום הרב ואידוי המים המוגבר באמצעות נוכחות עלי חורף ועלי קיץ. עלי החורף הם עלים רחבים, המאפשרים קליטת כמות מרבית של מים. עלי הקיץ הקטנים מסייעים באיבוד כמות מינימלית של מים. בנוסף, עלי הצמח הם זיפניים, וגורמים לעצירת המים על גבי העלה, ובכך מעלים את הלחות ומעניקים לעלים ברק לבן, הקולט פחות חום וקרינה. השיח מתגבר על המחסור במים גם באמצעות הגדלת שטח הפנים של השורשים והיונקות. זרעיו קשיחים ועמידים, ובכך נמנעת נביטת הצמח בעיתות מחסור במים, בשל הדופן הקשיח של הזרע.
בית הגידול של הלענה מתאפיין גם בחולות נודדים, היוצרים בעיות של כיסוי הצמח בחול מחד גיסא, וחשיפת שורשיו מאידך גיסא. הצמח מתמודד עם תנאים אלו באמצעות ריבוי מפרקים, שבכל אחד מהם קיים קודקוד צמיחה שמהווה פוטנציאל לצמח חדש לענף או לשורש, המלווים ביכולת גדילה מהירה יחסית, ובאמצעות שורשים משתרעים.
הרוחות העזות בבית הגידול, המכילות חול, יוצרות בעיית שחיקה של הצמח, ולכן פיתחה הלענה קוטיקולה עבה וזיפים. גם מבנה השיח תואם את ההתמודדות עם הרוח - הלענה חסרה גזע מרכזי, ובכך מפחיתה את הסיכון לשבירת ענפים. השיח קרוב לקרקע שם מהירות הרוח נמוכה עד אפסית.
עקב מליחות החולות בבית הגידול, הלענה היא צמח בשרני סוקולנטיים (מוהלי מלחים). כמו כן, היא מפרישה מלחים מהעלה, דבר המקנה גם הגנה מפני חום וקרינה.
לענת חד זרעית היא אלרגנית לפי הספרות הבוטנית.
סינדיקציה
סִינְדִיקַציה היא שיתוף פעולה של אנשים או גופים שונים לצורך ביצוע מהלך משותף המניב לכולם תועלת. הסינדיקציה מתקיימת בדרכים שונות בהתאם לאופי ההתאגדות, ומטרתה היא יצירת כח התורם לקבוצה המתאגדת. הכח המשותף נקרא סִינְדִיקָט (אֹגֶד על פי החלטת האקדמיה ללשון העברית).
סינדיקציה בעולם העסקי
בכל תחום כלכלי ניתן למצוא שיתופי פעולה עסקיים המבוססים על התארגנויות של כמה תאגידים לשם הפקת תועלת עסקית. משקיע הזקוק להלוואה גדולה, יכול ליזום סינדיקציה של כמה בנקים אשר יממנו את העסקה על ידי מתן ההלוואה. בתחום התיירות מתקיימת סינדיקציה בין סוכנויות נסיעות וחברות תיירות, המחלקות ביניהן מאגרי מידע על טיסות ועל מקומות נופש. כך הן חוסכות בעלויות ומפיקות תועלת מהמידע המיידי – למשל, באיזו טיסה נותר מקום פנוי, ואיזה בית מלון זמין לתאריך נקוב.
סינדיקציה בעולם התקשורת
כאשר מדברים על סינדיקציה בעולם התקשורת, מתכוונים לשיתוף פעולה תוכני, אם כי הפירוש המעשי שונה בכל מדיה עליה מדברים. התוצאה הסופית של מרבית הסינדיקציות קשורה גם היא להפקת תועלת עסקית.
טריגון חד-אף
טריגון חד-אף (שם מדעי: Dasyatis pastinaca) הוא מין של טריגון, החי בצפון-מזרח האוקיינוס האטלנטי, במי הים התיכון והים השחור סביב החופים בעומק של 60 מטרים מפני הים. הוא מצוי בטבע בסכנת הכחדה.
סינדיקציה
סינדיקציה בתחום הטלוויזיה
סינדיקציה של תוכן בתחום השידור הטלוויזיוני, מתאר שיתוף פעולה בין גופי שידור שונים, למשל חברות טלוויזיה שונות, לצורך הקטנת עלויות שידור תוכנית. במסגרת הסינדיקציה נמכרות סדרות פופולריות לתחנות טלוויזיה שונות. בדרך כלל מדובר בסדרות אשר הופקו ושודרו לראשונה בתחנה גדולה, ורק לאחר סיום הסדרה נמכרים פרקיה לתחנות קטנות יותר. שיטת הסינדיקציה פעילה במיוחד בארצות גדולות כמו ארצות הברית, שם קיימות תחנות טלוויזיה רבות, וערוצי נישה מגוונים. תחנות קטנות אינן בעלות אמצעי מימון להפקת סרטי מקור. המענה העסקי מצוי אצל חברות ההפקה בעלות האמצעים המאפשר להן להפיק סרט או סדרה. הרווח מההפקה מגיע באמצעות המכירה בסינדיקציה ליותר ויותר קונים. מחיר סדרה תלוי בפופולריות שלה. מחיר גבוה במיוחד נרשם לסדרה "מסע בין כוכבים" שנמכרה ב-700 מיליון דולר לערוץ המדע הבדיוני. מחיר סדרה נחשבת פחות, יכול לנוע בין עשרות למאות אלפי דולרים.
טריגון חד-אף
תיאור
הטריגון יכול להגיע לאורך של 2.5 מטרים ורוחב 1.4 מטר, אך נפוץ יותר באורך של 48 סנטימטרים. הזנב דק ואורכו 35 סנטימטרים בממוצע, כשהוא מהווה חצי מאורך הגוף. הוא בעל פתחי נשימה בולטים ועיניים קטנות הממוקמות בקרבתם. צבעו של הטריגון אפור, חום, אדמדם או ירוק-זית והבטן בהירה כשהסנפירים כהים. הטריגון משריץ 4 עד 9 צאצאים חיים בשנה, לאחר היריון של ארבעה חודשים.
סינדיקציה
סינדיקציה בתחום הטלוויזיה
שיטה זו פועלת גם בישראל. כך למשל, נמכרה סדרת "החמישייה הקאמרית" לערוץ התוכן של הוט, לאחר ששודרה במקור בערוץ 2. כך גם ה"קומדי סטור". ערוץ הלוויין יס מבוסס ברובו על תוכניות שנרכשו בשיטת הסינדיקציה.
טריגון חד-אף
תיאור
הטריגון שוחה לבדו או בקבוצות קטנות לאורך קרקעית הים ומחפש בחול או בבוץ הימי טרף של תולעים, סרטנים ודגי גרם קטנים. לרוב הוא פעיל יותר בלילות.
סינדיקציה
בתחום העיתונות
עיתונים רבים משתפים פעולה בשיווק תוכן. כך למשל עיתון "הארץ" קשור בהסכמים עסקיים עם "הניו יורק טיימס", במסגרתם מפרסמים שני העיתונים מאמרים וכתבות שפורסמו במקור ותורגמו זה מעיתונו של זה. הסכם דומה קיים לעיתון "מעריב" עם "ניוזוויק" ועם "וושינגטון פוסט".
טריגון חד-אף
תיאור
ארסו של הטריגון מיועד להגנה מטורפים והוא מצוי בתוך עוקץ בבסיס הזנב, אותו הטריגון יכול להפנות קדימה. הוא חלש מכדי להרוג אדם אך עדיין עשוי לייסר את מי שנפגע ממנו.
סינדיקציה
בתחום העיתונות
הסינדיקציה מתקיימת גם במקומונים השונים. כך למשל, ברשת המקומונים של "ידיעות אחרונות", כל מקומון מציע לקוראיו תכנים עצמאיים, אך לעיתים קרובות מאמר או כתבה מעניינים במיוחד, יכולים להתפרסם בו-זמנית בכמה מקומונים באותה רשת.
טריגון חד-אף
תיאור
הוא נידוג לאורך הים התיכון למאכל ונתפס ברשתות דיג כשלל לוואי, דבר שגרם לקריסה של אוכלוסיות שונות.
סינדיקציה
בתחום העיתונות
בתחום העיתונות באינטרנט עיתונים שיתפו פעולה עם פורטלים באינטרנט, וכך למשל פרסם פורטל "וואלה" מאמרים של עיתון "הארץ", ואתר MSN פרסם ידיעות שפורסמו בגלי צה"ל.
בתחום הרדיו
תחנות רדיו מאותו סוג משתפות פעולה על בסיס של סינדיקציה בדרך-כלל, כלומר סינדיקציה בין תחנות רדיו אזוריות, בין תחנות רדיו ממלכתיות וכו'. התוכנית הסינדיקטית ביותר ברדיו האזורי היא תוכנית הרדיו של דידי הררי, "דידי לוקאלי". המשודרת בו-זמנית ברדיו אמצע הדרך, רדיו קול רגע, רדיו דרום, רדיו קול הים האדום, רדיו ללא הפסקה וצפון ללא הפסקה. הסינדיקציה בתחנות הרדיו האזוריות בישראל מפוקחת על ידי הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, וזאת במטרה למנוע התאגדות מונופולית ולשמור על התחרות.
סינדיקציה של תוכן באינטרנט
בתחום האינטרנט יש לסינדיקציה משמעות שונה במקצת, בעיקר בתוצאה הסופית שלה, אשר אינה דווקא תועלת רווחית במונחים כלכליים. היא מתארת את היכולת ליצור שיתופי פעולה תוכניים בין יצרן התוכן לצרכן שלו. שיתוף פעולה זה מתקיים באמצעות ה-RSS.
סינדיקציה של פשע
הרוב הגדול של הפעילות העבריינית במקומות שונים בעולם, נעשה על בסיס סינדיקציה, בשיטת קרטל, בה עבריינים שונים הפועלים בתחום מוגדר, למשל סחר סמים, משתפים ביניהם פעולה לביצוע עיסקות של קניה ומכירה. שיתוף פעולה זה מתקיים גם בין ארגוני פשיעה. לעיתים נעשות פעולות שונות בין הארגונים – זה למען ארגונו של זה. כמו למשל: קבוצת פשע אחת מחסלת אדם עבור קבוצה אחרת.
קישורים חיצוניים
Syndikering
מצב שימור
המערכת העולמית הידועה ביותר לרישום ולדירוג מצב השימור של מינים היא הרשימה האדומה של IUCN. מערכת זו מחלקת את המינים בסיכון לשלוש קטגוריות: מינים פגיעים (VU), מינים בסכנת הכחדה (EN), ומינים בסכנת הכחדה חמורה (CR). בנוסף, המערכת מתעדת את ההכחדות שאירעו מאז שנת 1500 לספירה, וכן קטגוריה של מינים שנכחדו בטבע. גם המינים שנמצאים בסיכון נמוך או שלא נמצאים כלל בסיכון מחולקים לקטגוריות.
לצד הרשימה האדומה, קיימת אמנת CITES (סייטס), שמטרתה להבטיח כי סחר בין-לאומי במינים של חיות פרא וצמחי בר לא יפגע בהישרדותם. באירופה, האיחוד האירופי התקין תקנות שמטרתן ליישם את אמנת סייטס בתוך תחומי האיחוד, וכן לנקוט אמצעים נוספים על מנת לשמר את חיות הבר. בנוסף, מספר מדינות הקימו גופים לדירוג מצב השימור של בעלי החיים שבשטחם בתחום המדינה, כלומר אין הם בהכרח לוקחים בחשבון את מצבו של בעל החיים הנבדק במדינות אחרות. דוגמה למערכת כזו היא ארגון ה-COSEWIC שבקנדה, שהוא למעשה ועדה של מומחים אשר מעריכים ומציינים את בעלי החיים הנתונים בסכנת היעלמות מקנדה.
מצבי שימור
מצבי השימור של איגוד השימור העולמי (IUCN) הם הנפוצים ביותר. המצבים מחולקים לקבוצות הבאות (בסדר עולה ברמת הסיכון):
מחוץ לחוק: ילדות בדרום אפריקה
מחוץ לחוק: ילדות בדרום־אפריקה (באנגלית: Born a Crime: Stories from a South African Childhood; מילולית: "נולדתי פשע: סיפורים מילדות דרום־אפריקאית") הוא ספר קומדיה אוטוביוגרפי שנכתב על ידי הקומיקאי הדרום אפריקאי טרוור נואה, שיצא לאור בשנת 2016. עיבוד קולנועי מופק על ידי Paramount.
תרגום לעברית יצא בהוצאת סלע מאיר בשנת 2019 בתרגומו של גל רוזנברג.
הספר זכה בפרס NAACP ליצירה ספרותית יוצאת מן הכלל של סופר ביכורים.
עלילה
טרוור נואה מספר בגוף ראשון כיצד גדל במולדתו דרום אפריקה בתקופת האפרטהייד. כבן מעורב של אב לבן ואם שחורה, נואה עצמו סווג כ"צבעוני" בהתאם למערכת האפרטהייד של סיווג גזעני. לדברי נואה, הוא הצהיר כי גם תחת האפרטהייד, הוא חש בקשיים להשתלב מכיוון שזה פשע "להיוולד [עבורו] כתינוק מעורב" ומכאן כותרת ספרו.
בחלק גדול, הספר הוא שיר הלל לאמו, פטרישיה נומבוייסלו, שגדלה בצריף עם ארבעה עשרה דיירים. נואה מתאר את אמו כעקשנית, חסרת פחד ומורה יוצאת דופן. היא הייתה אישה דתייה אגוקה שלקחה את בנה לשלוש כנסיות בכל יום ראשון, ישיבת תפילה ביום שלישי, לימוד תנ"ך ביום רביעי וכנסיית נוער ביום חמישי, גם כאשר דרום אפריקאים שחורים התפרעו ברחובות ורוב האנשים השתוללו בבתיהם.
הספר נפתח עם נואה הצעיר שנזרק על ידי אמו ממיניבוס מכיוון שהיא חשבה שהנהג, גבר משבט דרום אפריקאי אחר, הולך להרוג אותם. בהמשך חייהם, נואה הצעיר נתפס גונב מכונית, ואמו קובעת את החוק בנושא פשע וענישה. מאוחר יותר, נואה מספר את הסיפור כיצד אביו החורג ירה לה בראשה בזמן שהיא חזרה מהכנסייה עם משפחתה. נואה הצעיר פיתח זריזות חברתית ונפשית שעזרה לו בתקופות אלה, בין אם הוא שוחח בשפתם עם שבטים שונים, או הסתכן במעצר ובאלימות באמצעות מכירת תקליטורי Bootleg לא חוקיים בשכונות מסוכנות. אמו ניהלה דרך כל זאת אהבה קשה ו"משמעת בסגנון תנ"כי ישן".
ביקורת
הספר שיצא לאור בנובמבר 2016 התקבל לטובה על ידי מבקרי הספרים הגדולים בארצות הברית. הפך לרב המכר מספר 1 של הניו יורק טיימס ונבחר לאחד הספרים הטובים של השנה על ידי הניו יורק טיימס, ניוזדיי, אסקווייר, NPR ו-Booklist. בתחילת 2017 שימשה כותרת הספר רמז בתשבץ של הניו יורק טיימס.
עיבוד קולנועי
ספר הזיכרונות יעובד לקולנוע בכיכובה של לופיטה ניונגו בתפקיד פטרישיה, אמו של נואה. ניונגו תפיק את הסרט גם עם נואה באמצעות חברת ההפקות שלו, Ark Angel Productions. במרץ 2018, נשכרה ליסל טומי לביים את הסרט. הסרט יופק על ידי אולפני Paramount.
מינהל התרבות
מינהל תרבות ואמנות (עם הקמתו במסגרת משרד החינוך והתרבות כונה "אגף התרבות") של משרד התרבות והספורט אחראי על קידום ותמיכה של היצירה והיוצרים בישראל בכל תחומי התרבות והאמנות. בראש המנהל בשנים 2011 עד 2014 עמד שמעון אלקבץ. הוא התפטר באוגוסט 2014, עת מונה למנהל קול ישראל. כיום עומדת בראשו גלית והבה שאשו.
תפקידי המנהל
תפקידי המינהל הם, בהגדרתו, "לסייע למוסדות וליוצרים בתחום התרבות בקיום פעילות שוטפת, יוזמות, פעולות, אירועים, פסטיבלים לאמנות, הכשרה אמנותית ברמה מקצועית; להעמיד כלים לביטויי האמנות לסוגיה; לקבוע קריטריונים לתמיכות, להקצות משאבים ולסייע בפתרון בעיות ומשברים במוסדות השונים להעניק פרסים לקידום ועידוד האמן היוצר והמבצע; לתמוך במוסדות תרבות ואמנות ולטפל באלפי בקשות המוגשות מדי שנה לתמיכה במוסדות ופרויקטים".
המינהל פועל בתחומים רבים האמורים להקיף את עולם התרבות והאמנות בישראל: "מוזיקה, תיאטרון, מחול ואמנות בינתחומית, ספרות, אמנות פלסטית, קולנוע, בתי ספר לאמנות, מוזיאונים, ספריות, תרבות ערבית, תרבות דרוזית וצ'רקסית, תרבות בקהילה וחובבים, מחקר ומורשת, זמר עברי ופסטיבלים."
פרסים
המינהל אחראי על הענקת הפרסים הבאים (בעבר, כאשר משרד החינוך והתרבות היו מאוחדים במשרד ניתנו במסגרת פרס משרד החינוך והתרבות):
המרכז למידע ומחקרי תרבות
הוא גוף הפועל עבור מנהל התרבות ומטרתו לנתח את העשייה התרבותית בישראל. המרכז מנהל מאגר נתונים על פעילות מוסדות תרבות מאז שנת 1994 כגון מספר ההפקות, מאפיינים אמנותיים, שיעור היצירות הישראליות, שיעור הפקות חדשות, היקפי צריכת התרבות, היקף פעילות במרכז ובפריפריה ועוד.
המרכז מופעל על ידי חברת פילת ומנוהל על ידי ד"ר אברהם כרמלי.
ג'סיקה טנדי
ג'סיקה טנדי (באנגלית: Jessica Tandy; 7 ביוני 1909 - 11 בספטמבר 1994) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון בריטית-אמריקנית, זוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור משחקה בסרט הקולנוע "הנהג של מיס דייזי" משנת 1989, כמו גם פרס באפט"א, פרס אמי, פרס סאטורן, פרס גלובוס הזהב, פרס טוני ומועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור משחקה ב"עגבניות ירוקות מטוגנות" משנת 1991.
ביוגרפיה
טנדי נולדה ברובע האקני, לונדון לג'סי הלן והארי טנדי, והיא הצעירה מבין שלושה אחים. היא למדה בבית הספר ע"ש דיים אליס אואן ברובע איזלינגטון.
טנדי החלה לבסס עצמה בתפקידי תיאטרון בגיל 16, כאשר שיחקה לצד שחקנים כלורנס אוליבייה (בהנרי החמישי) וג'ון גילגוד (בהמלך ליר). עד לגירושיה מג'ק הוקינס בתחילת שנות ה-40 שיחקה טנדי בסרטים בריטים. לאחר מכן עברה להתגורר בארצות הברית, שם פגשה את בעלה לעתיד יום קרונין, עמו שיחקה תכופות בסרטים ובהפקות תיאטרון.
תפקידה ההוליוודי הראשון של טנדי היה בסרט "הצלב השביעי" לצד בעלה יום קרונין וספנסר טרייסי, לפי ספרה של אנה זגרס. בשנים הבאות הופיעה בסרטים כ"עמק החרוץ", לצד גרגורי פק, "השנים הירוקות", המבוסס על ספרו של ארצ'יבלד ג'וזף קרונין, ובסרטו של ג'וזף ל. מנקייביץ' "Dragonwyck", לצד וינסנט פרייס. טנדי זכתה בפרס טוני על גילום דמותה של בלאנש דובואה בהפקת הבכורה העולמית משנת 1947 למחזה חשמלית ושמה תשוקה, מאת טנסי ויליאמס ובבימויו של אילייה קאזאן, הנחשבת לאחת ההפקות המכוננות של התיאטרון האמריקאי, בה גם דרך כוכבו של מארלון בראנדו. לדאבון לבה של טנדי היא לא נבחרה לגלם את תפקידה בגרסה הקולנועית של הסרט והתפקיד ניתן לויואן לי. (המפיקים טענו שאינה 'אטרקטיבית' מספיק..).
טנדי הופיעה בסרטו של אלפרד היצ'קוק "הציפורים" משנת 1963. בשנת 1977 הוענק לה פרס טוני נוסף על משחקה במחזה "משחק הג'ין". בשנת 1982 הופיעה טנדי לצד שחקנים כרובין ויליאמס, גלן קלוז וג'ון לית'גאו בסרט "העולם על פי גארפ", המבוסס על ספר באותו שם מאת ג'ון אירווינג. באותה שנה הופיעה טנדי גם לצידם של מריל סטריפ ורוי שיידר במותחן הפסיכולוגי "ליל הדממה" של הבמאי זוכה האוסקר רוברט בנטון.
בשנת 1984 הופיעה טנדי לצד כריסטופר ריב בסרט "הבוסטונים", המבוסס על ספרו של הנרי ג'יימס. היא הופיעה לצד בעלה בסרטו המדע בדיוני של רון הווארד "קוקון" והמשכו "קוקון 2", כמו גם בסרט "נס ברחוב שמונה" משנת 1987, תפקיד שזיכה אותה בפרס סאטורן לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
טנדי היא השחקנית המבוגרת ביותר שזכתה בפרס אוסקר עבור משחקה בסרט הקולנוע "הנהג של מיס דייזי", לצד מורגן פרימן. בין יתר הפרסים שהוענקו לה, טנדי גם זכתה בפרס התיאטרון ע"ש שרה סידונס ובפרס טוני למפעל חיים, אותו חלקה עם בעלה, יום קרונין.