cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יואל טייטלבוים
מלחמת העולם השנייה
בני הזוג שטרנבוך ממונטרה, נציגי ועד ההצלה של אגודת הרבנים בארצות הברית, העמידו את שחרורו בראש סדר העדיפויות שלהם. באוגוסט שוחררו 318 מאסירי הרכבת. האדמו"ר נמנה עם היתר, שלהם הותר לעזוב את המחנה ב-4 בדצמבר. בלילה שבין 7 ל-8 בדצמבר 1944 (ליל כ"ב בכסלו ה'תש"ה) הגיעה הרכבת שהובילה אותם לפאתי קרויצלינגן שבשווייץ הנייטרלית. חסידי סאטמר חוגגים מדי שנה את כ"א בכסלו כ"יום ההצלה" של האדמו"ר. בשנים לאחר מכן, הוא ספג ביקורת על כך שמלבד שנטש את חסידיו לפני מותם, גם הסתייע לשם כך בקסטנר הציוני. אסתר פרבשטין כתבה כי "אמירה זו מעניינת ואולי אף פיקנטית" אך מתעלמת מן ההקשר ההיסטורי, שכן כל הזרמים ביהדות הונגריה שותפו בקביעת רשימת הנוסעים. עוד בטרם הגיעו לשווייץ נשכרה עבורו חוילה בז'נבה על ידי המזכיר הראשון בקונסוליית אל סלוודור בעיר, היהודי ג'ורג' מנטלו. הלה דאג לסדר לו אשרת כניסה ולהוציאו מההסגר בקו.
במהלך שנות השואה ואחריה, רבים הביעו אכזבה וביקורת על תפקודו והחלטותיו, ואחרים פרסמו את הדברים בראש חוצות. הוא נמנע מלהוקיר תודה לאישים ולמוסדות שעזרו לו בהצלתו האישית, בגלל השתייכותם לתנועת המזרחי ואגודת ישראל, ואף תקף את מוסדות אלו בשפה בוטה כי האמין שאסור לשבח את פעילות ההצלה עם מוסדות ציונים, כשם שאין לשבח גרמנים על שהצילו יהודים תמורת שוחד.
ארצות הברית
באמצע אוגוסט 1945 יצא רבי יואל טייטלבוים יחד עם כמה מאות מניצולי רכבת קסטנר לנמל טאראנטו, בדרכם לארץ ישראל. ב-30 באוגוסט, עלו על האנייה "ויל ד'אורן", שהגיעה לחיפה ב-2 בספטמבר. אחרי כשנה בארץ יצא למסע גיוס תרומות בארצות הברית והגיע לנמל ניו יורק בראש השנה תש"ז (26 או 27 בספטמבר 1946). אף על פי שבתחילה תכנן את שהייתו כזמנית, רבנים מקומיים הפעילו עליו לחץ כבד להישאר ולהנהיג את הציבור באמריקה. לבסוף נותר שם. הוא לווה בידי כ-70 חסידים שהתיישבו עמו ברובע ויליאמסבורג שבברוקלין, שם כונן מחדש את חצרו; קבוצה זו הייתה הגרעין המייסד של 'קהל יטב לב דסאטמאר' (Congregation Yetev Lev D'Satmar), שנוסד בחול המועד פסח תש"ח והתאגד באותה שנה כמלכ"ר דת. בתקנון שהתקבל בניסן תשי"ב נקבע כי הרב טייטלבוים הוא בעל הסמכות הדתית העליונה על כל חברי הקהילה.
בשנת 1951 נבחר לכהן בתפקיד הסמלי של נשיא העדה החרדית בירושלים, אף כי התגורר בחוץ לארץ, תוך סיכום שיבקר בארץ ישראל אחת לשלוש שנים. הוא לא מימש את ההסכם במלואו אך ביקר בישראל ארבע פעמים, בשנת תשי"ב (1952), תשט"ו (1955), תשי"ט (1959) ותשכ"ה (1965). לאחר פטירת הרב זליג ראובן בנגיס ב-1953, מונה הרב טייטלבוים גם לגאב"ד. בתקופה זו הנהיגו את "העדה" בפועל הראב"דים שלה. ב-1955 הקים הרב טייטלבוים את התאחדות הרבנים בארצות הברית ובקנדה, שגם בראשה עמד.
בערב שבת פרשת שקלים תשכ"ח (23 בפברואר 1968) לקה בשבץ שהותיר אותו משותק חלקית ולקוי בתפקודו. לאחר מכן מיעט להופיע בציבור. אשתו אלטא פייגא נעשתה לכוח העיקרי מאחורי הקלעים בחסידות, כשהיא מסתייעת בגבאי הראשי אפרים יוסף דב אשכנזי. לצדם עמדו גם הגבאי עזריאל גליק והרב נתן יוסף מייזלס, שמילא את מקום האדמו"ר כראש הישיבה ומונה לדוברו הרשמי. הרבנית ושלושת עוזריה ניהלו למעשה את הקהילה עד לפטירתו. סאטמר המשיכה להתרחב, ולאחר מספר ניסיונות כושלים הוקם לחבריה שיכון נפרד בשם קריית יואל במונרו ב-1974. השכונה קיבלה מעמד של עיירה עצמאית ב-1977. כעבור כשנתיים, מספר שבועות לפני פטירתו, הושלמה שם בניית בית מפואר עבורו, אך הוא לא התגורר בו מעולם.
בשבת בצהריים, כ"ה באב תשל"ט (19 באוגוסט 1979), חש ברע ופונה לבית החולים מאונט סיני שבמנהטן, שם נפטר למחרתו בשעה שמונה בבוקר לאחר שלקה בהתקף לב. הלווייתו התקיימה ביום פטירתו בקריית יואל שבניו יורק בהשתתפות כ-100,000 אנשים. בקבורתו נחנך בית הקברות של חסידי סאטמר בקריית יואל, דבר שהצריך התערבות מיוחדת של סנאטורים וחברי בית הנבחרים של ניו יורק. הרב אלעזר מנחם מן שך הספידו במילים: "הננו מספידים גברא רבא שקשה לתארהו, אדם גדול בענקים... חסר לנו לעתיד אדם גדול כזה... אין לנו מי שיאמר את דבר ה' האמיתי בתקיפות."
השקפותיו
הרב טייטלבוים היה מן החריפים שבמתנגדי הציונות והציונות הדתית, ונהג תמיד להתפלל לביטולה של מדינת ישראל. ראה בציונים את מקור כל הרעות שקרו לעם היהודי במאה האחרונה. הוא טען שהשואה באה כעונש משמים על הרצון לכונן שלטון יהודי. לדבריו מעשה זה הוא איסור חמור הסותר את שלוש השבועות שהשביע האל את עם ישראל.
את נימוקיו להתנגדותו לציונות ומדינת ישראל פרש בספרו "ויואל משה", שיצא לאור בשנת תש"ך (1959). בספרו זה הוא גם קובע כי אסור לדבר בעברית המודרנית, שאותה הגדיר כשפה שבדו רשעים מלבם. לאחר הניצחון במלחמת ששת הימים הוא חיבר את הספר "על הגאולה ועל התמורה", כדי להרחיק את הציבור מהזדהות עם המדינה.
הסכמתו להשתתפות בבחירות לראשות עיריית בני ברק הביאה לביקורת עליו מצד חלק מחוגי נטורי קרתא, שיצאו בכרוז "רבינו סר מהדרך". אחרי מלחמת ששת הימים, כשנטורי קרתא שיתפו פעולה עם ערבים, אמר שאינם "נטורי קרתא" אלא "מחריבי קרתא" לאחר מספר שנים הורחקו מהקהילה חברים שהשתתפו בהפגנה יחד עם אנשי פת"ח.
התנגדותו לציונות הביאה אותו להתקפות אישיות חריפות גם לרבנים שתמכו בתנועה הציונית, כך כתב על הרב אברהם יצחק הכהן קוק:
גישתו הבלתי מתפשרת בנושא הציונות וגורמים נוספים הביאו למתיחות בינו לרבנים ואדמו"רים אחרים, במיוחד כאלו שהתנגדו גם הם לציונות, כאשר סאטמר ציפו מהם לאסור כדעתם דברים כמו הבחירות וכדומה, על כן היו לסאטמר מתיחויות לעיתים אף לזמן רב עם חסידויות כמו קלויזנבורג וחב"ד.
האנתרופולוג ג'רום ר. מינץ מאוניברסיטת אינדיאנה ציין כי היה שכלתן יחסית ועודד ספקנות ויושרה; הוא התגאה כי בעוד ש"חסידים בחצרות אחרות שיראו את רבם אוכל בשר חזיר יְתרצו כי זה היה בעצם בשר אַיִל, החסידים שלי יצעקו עליי 'שייגעץ'!". כמו כן, נטה לזלזל בסיפורי מופתים. סגפנותו, תרומותיו הגדולות לצדקה והכריזמה שניחן בה הביאו להערצה כלפיו בקרב חסידיו.
שיטתו ההלכתית
האדמו"ר מסאטמר ראה את עצמו כממשיך דרכו של הדברי חיים מצאנז. הוא החמיר בעקבותיו בנושאי מקוואות. במבוא לשו"ת 'דברי יואל', ציין מזכירו אפרים אשכנזי ספר זה כראש וראשון לעמודי ההוראה שעליהם נסמך. בנוסף נקב גם בשמותיהם של החת"ם סופר, המהר"ם שיק והנודע ביהודה. בעניין של שינוי נוסח תפילה מאשכנז לספרד פסק כמו הדברי חיים, שאפשר לעבור להתפלל בנוסח ספרד, בניגוד לחת"ם סופר. כממשיך מסורת האגף הקנאי ביהדות הונגריה, שהתגבש סביב הקרע עם הנאולוגים ב-1871, הקפיד שלא לאפשר שום שינוי באורחות בית-הכנסת וסדרי החינוך, גם שינויים שאינם סותרים את המקורות ההלכתיים המקובלים. צבי יהונתן קפלן הצביע על עבודתו המרכזית של טייטלבוים, 'ויואל משה', כהמשך ישיר לכך: הוא ביסס איסור גורף על הטקסט המדרשי של שלוש השבועות. הוא נודע בהתנגדותו העזה לחידושים כמעט מעצם היותם, שלל מכונות אוטומטיות לבדיקת כתיבת סת"ם, יצא נגד מעליות שבת וסירב אפילו לראות מכונה לבדיקת והגהת סת"ם. את גישתו סיכם במילים:
בין היתר, האדמו"ר היה שרוי במאבקים עם רבי משה פיינשטיין, שלשתיים מתשובותיו התנגד במיוחד: היתר להפריה מלאכותית והיתר לבנות מחיצה בעזרת הנשים באופן המאפשר לראות אותן.
בהלכות שמיטה הוא סבר לאסור גם תוצרת חקלאית של נכרים שגדלה בארץ ישראל, מכיוון שבעלי השדות כפופים לשלטון יהודי ולכן יש לפי דעתו להחשיב את קרקעותיהם כקרקע בבעלות יהודית שדיני שמיטה חלים עליה. עם זאת ביטל את דעתו בעניין זה בפני דעת פוסקים אחרים ולא הורה בציבור על איסור בפירות נכרים. הוא עצמו נמנע בשהותו בישראל בשנת שמיטה, מלאכול פירות נכרים וגם נמנע מלשתות חלב של פרות שאכלו תוצרת שביעית.
ספריו
בנוסף הוציאו חסידיו מדברי תורתו, שיחותיו והדרכותיו בין היתר בספרים זכר צדיק לברכה (5 חלקים) וניצוצי תומר.
תסמונת שגרן
תסמונת שֶגרֶן (נפוץ גם הכתיב תסמונת סיוגרן; באנגלית: Sjögren's syndrome; קרויה גם תסמונות סיקה או מחלת מיקוליץ) היא מחלה אוטואימונית הפוגעת בבלוטות רוק ודמעות בעיקר ומאופיינת בתחושות של יובש בפה ובעיניים וכן תלונות נוספות הקשורות למעורבות איברים אחרים בגוף (כשליש מהחולים הם בעלי הסתמנויות סיסטמיות). סיבוך משמעותי של המחלה הוא התפתחות של לימפומה. המחלה היא כרונית, מתפתחת באיטיות, כשיכולות לחלוף מספר שנים מהסימפטומים ההתחלתיים ועד הסתמנות קלינית מלאה של המחלה. המחלה תוקפת בשכיחות גבוהה יותר נשים בגיל העמידה, למרות שניתן למצוא את המחלה בכל שכבות הגיל. המחלה יכולה להיות ראשונית (primary) או שניונית, כלומר מתפתחת באופן שניוני למחלות אחרות. למשל, עד 30% מן החולים במחלות ראומטיות שונות, חולים בשגרן שניוני. המחלה קרויה על שם רופא העיניים השוודי הנריק שגרן (1899–1986), שהיה הראשון שתיאר אותה.
פתוגנזה
המחלה מאופיינת בחדירה והסננה של לימפוציטים רבים לבלוטות אקסוקריניות (בלוטות הפרשה) וכן פעילות מוגברת של לימפוציטים מסוג B. סרום של חולים מכיל לרוב נוגדנים הקרויים anti-Ro ו-anti-La, ונוגדנים נוספים כגון ראומטואיד פקטור, נוגדנים לחלבונים המצויים בבלוטות (אלפא פודרין) ועוד.
נמצא כי תאים אפיתליאליים מסוימים, (ductal ,acinar) משחקים תפקיד מרכזי בהתפתחות הנזק האוטואימוני. הם מבטאים מולקולות מסוימות וסיגנלים החיוניים לשפעול של לימפוציטים, וכן מייצרים ציטוקינים דלקתיים וכימוקינים המשהים את פעולת הנגעים הנגרמים בבלוטות וכן מבטאים רצפטורים מסוימים המביאים לתגובה האוטואימונית. הסיבה לשפעול של אותם תאי אפיתל היא כנראה זיהום עיקש של וירוסי מעיים (ככל הנראה זנים של קוקסקי-וירוס).
מבחינה גנטית נמצא ביטוי לאלל מסוים הקשור למחלה - HLA DQA1*0501.
תסמינים קליניים
תופעות קליניות נוספות:
אצל שליש מהחולים יש תופעות סיסטמיות:
אבחנה
אבחנת המחלה מתבצעת בהתאם לקריטריונים המחודשים שהתפרסמו על ידי ה-European American study group. קריטריונים אלו כוללים הן מאפיינים קליניים והן מאפיינים סרולוגיים והיסטופתולוגיים.
קריטריונים
יש צורך בלפחות 4 מתוך 6 הקריטריונים הללו (כשאחד מהם כולל את הקריטריון השישי או החמישי), או שלושה קריטריונים חיוביים מתוך 4 הקריטריונים המסווגים כ-3, 4, 5, 6) על מנת לאבחן את מחלת שגרן כמחלה ראשונית. במידה וחושדים במחלה זו כמחלה שניונית יש צורך במספר מופחת של קריטריונים (למשל, קריטריון 1 או 2 יחד עם שני קריטריונים מ-3, 4, 5).
קריטריונים אלו אינם חלים על חולים שיש להם במקביל הפטיטיס C, איידס, לימפומה, סרקואידוזיס ומחלות מסוימות אחרות, מאחר שאלו דומות בהסתמנות הקלינית שלהן למחלת שגרן.
הטיפול
הטיפול מתחלק בין טיפול בבעיה הקיימת בבלוטות עצמן (רוק, דמעות, הגדלת בלוטת הרוק), כאשר במידה וקיימות בעיות נוספות (כליה, ווסקוליטיס, כאבי מפרקים), אזי יתקיים טיפול בהן בנוסף.
בג"ץ פונק שלזינגר נגד שר הפנים
בבג"ץ הנריט אנה קטרינה פונק שלזינגר נגד שר-הפנים שנידון בבית המשפט העליון בשבתו כבית המשפט הגבוה לצדק ב-22 בפברואר 1963, קבע השופט יואל זוסמן בהסכמת השופטים צבי ברנזון, אלפרד ויתקון ואליהו מני, ובניגוד לדעת המיעוט של השופט משה זילברג, כי פקיד הרישום של משרד הפנים מחויב לרשום בני זוג שנישאו נישואים אזרחיים במדינה זרה כנשואים גם במדינת ישראל.
תיאור המקרה
אישה נוצרייה, נתינת בלגיה, שנישאה בקפריסין ליהודי ישראלי, ביקשה להירשם כנשואה במרשם האוכלוסין של מדינת ישראל. פקיד הרישום סירב לרשום אותה, והיא פנתה לבית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ בבקשה שיורה לפקיד הרישום לרשום אותה ואת בעלה כנשואים. שר הפנים טען כי על פי דיני מדינת ישראל, בני הזוג אינם נשואים ועל כן הוא פטור מלרשמם.
האם בני הזוג נשואים
ראשית דן בית המשפט בשאלה האם בכלל בני הזוג נשואים זה לזה (שאם לא כן, אין צורך לרשמם כנשואים). שאלה זו מתחלקת לשניים:
תוקף הנישואים לפי חוקי מדינת ישראל
בית המשפט קבע כי לפי חוקי המדינה (בהם חל הדין העברי) אין שמץ של ספק בדבר כי לנישואין הללו אין כל תוקף חוקי. בית המשפט מסתמך על מסכת קידושין:
היינו – "לא תהא לך בם תורת חיתון" – לא יוכלו להתקיים כל קשרי נישואין בין יהודי ונכרית.
האם יש תוקף לפי דין אחר לנישואין אלה
לפי סימן II)64) לדבר המלך במועצה על ארץ ישראל, כשרות נישואין של נתין זר נדונה על פי החוק הלאומי של אותו נתין זר. במקרה זה, מאחר שהאישה בלגית, יש לפנות לדין הבלגי, ולפי חוקי בלגיה אין כל פגם ודופי בנישואי נוצרייה ויהודי. הווה אומר: מר שלזינגר שאת דינו יש לבדוק לפי חוקי מדינת ישראל אינו נשוי לאישה, והוא רווק, ואילו האישה על פי חוקי בלגיה היא אשת איש, הנשואה למר שלזינגר.
השופט זילברג קובע כי:
חובת רישום הנישואין על פי חוקי מדינת ישראל
בקובעו כי לנישואים אין תוקף על פי חוקי המדינה, בודק בית המשפט האם יש חובה על פי חוקי המדינה לרשום נישואים אלה.
אפשרות ביטול הנישואין
על מנת לענות על שאלת חובת הרישום בודק בית המשפט את אפשרות ביטול הנישואין במדינת ישראל ומגיע למסקנה לפיה אין כל דרך לבטל את הנישואין במדינת ישראל:
סמכות בית המשפט הגבוה לצדק לדון בשאלה
בקובעו כי אין לאף בית משפט סמכות לדון בתוקף הנישואין, נדרש בית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ לבדוק אם לו עצמו יש סמכות לדון בנישואין, ומאחר שמבית המשפט העליון מתבקש סעד ביניים, הרי שאין רלוונטיות לתוקף הנישואין ויש לבית המשפט סמכות לתת צו.
דעת המיעוט של השופט זילברג
בבואו לבדוק האם יש לרשום את הנישואים שמשמעותם החלת כלל זר במסגרת הדין הישראלי, בודק בית המשפט האם הדין הזר פוגע בתקנת הציבור, שכן במקרה מסוג זה אין להכיל את הדין הזר.
בעקבות הפגיעה בתקנת הציבור מגיע בית המשפט למסקנה כי הנישואים בטלים ומבוטלים לשני בני הזוג, ומשכך אין פקיד הרישום צריך לרשום את הנישואים.
דעת הרוב של השופט זוסמן
בניגוד לשופט זילברג, מגיע השופט זוסמן למסקנה אחרת. זוסמן מסתמך על הנחיות שניתנות לפקידי הרישום לפיהם אזרח הבא לפני רשות מינהלית עומד בחזקת דובר אמת, ואין לפקיד הרישום סמכות וכלים לבדוק את אמיתות דברי האזרח. משמעות הדבר – הפקיד חייב לרשום מה שאזרח אומר לו.
.
ולכן קובע השופט כי משהומצאה לפקיד ראיה לכאורה, חייב הוא להסתפק בכך, שכן בהיותו רשות מינהלית יחדור לתחום לא לו ולא "ינסה להכריע בפלוגתה משפטית".
משמעות פסק הדין והשפעתו
משמעות פסק הדין היא, שבני-זוג שנישאו בנישואים אזרחיים מחוץ לישראל בהתאם לחוקי המדינה הזרה שבה נישאו, יירשמו במרשם האוכלוסין ובתעודות הזהות הישראליות שלהם כ"נשואים", וזאת אף אם הם אינם נשואים לפי הדין הישראלי. על פקיד הרישום מוטלת חובה לרשום אותם כ"נשואים" במרשם האוכלוסין.
עוד נקבע בפסק הדין, כי הרישום במרשם האוכלוסין ובתעודת הזהות משמש למטרות סטטיסטיות בלבד, ואינו מהווה ראיה לכאורה לאמיתות האמור בו. קביעה זו שונתה ב-1965 על ידי הכנסת, עם חקיקת חוק מרשם האוכלוסין, תשכ"ה-1965, הקובע בסעיף 3 כי פרטי המרשם מהווים ראיה לכאורה לנכונות המידע האמור בהם. עם זאת, החוק קובע כי פרטי הרישום "הלאום", "המצב האישי" ו"שם בן הזוג" אינם מהווים ראיה לכאורה לנכונות המידע הרשום בהם, וזאת כדי שהפרטים שבית המשפט חייב את רישומם במרשם האוכלוסין ובתעודת הזהות לא ישפיעו על זכויותיהם וחובותיהם של בעלי פרטים אלה.
התוצאה היא, שגם היום הרישום במרשם האוכלוסין ובתעודת הזהות אינו קשור לסטטוס המשפטי של בני הזוג כנשואים או כרווקים, ואינו משפיע עליו. לאור זאת, הלכת פונק שלזינגר חלה עד היום על בני זוג מדתות שונות, לאחר שלא שונתה בחוק מרשם האוכלוסין.
פלאש (סרט, 1986)
פלאש הוא סרט מתח ישראלי בבימויו של דורון ערן משנת 1986. זהו סרטו הראשון של דורון ערן כבמאי. הסרט הופק על ידי דורון ערן ויעוד לבנון והוא הופץ בישראל ובאירופה.
תקציר העלילה
גדי וריטה (זאב שמשוני וניצה שאול) הם זוג נשוי המצפה לילד. ריטה היא אשתו לשעבר של יוסי (עמוס לביא), לוחם שהשתתף במלחמת יום הכיפורים ומאז הוא נושא עימו פוסט-טראומה. יום אחד פורץ יוסי במפתיע אל ביתם של גדי וריטה, חמוש ברובה, במטרה להשיב את ריטה אליו בחזרה וכן למחות על העוול שנגרם לו לאחר שעזבה אותו. הוא כופה על גדי לנהל עימו דו-קרב על ליבה של ריטה, דו-קרב שבהמשך מתפתח למלחמה של ממש.
בעוד ששני הגברים נלחמים אחד בשני, מנסה ריטה לגשר ביניהם ולהביא להפסקת אש בעוד שהיא עצמה נקרעת בין אהבתה לבעלה הנוכחי, לו היא הרה, לבין רגשותיה שנותרו לה כלפי בעלה לשעבר.
שחיקה מכנית
התחום החוקר את תהליכי השחיקה נקרא טריבולוגיה (tribology).
ישנם חמישה מנגנוני שחיקה עיקריים:
הגדרת השחיקה אינה כוללת שינוי צורה כתוצאה מדפורמציה פלסטית.
השחיקה יכולה להיות מוגדרת כתהליך שבו האינטראקציה של פני השטח של מוצק עם הסביבה שלו גורמת לאיבוד אורך בציר מסוים של החומר, עם או בלי איבוד של החומר עצמו. גורמים סביבתיים שיכולים להשפיע על השחיקה הם עומסים, מהירות, טמפרטורה, סוג הגוף הנוגע (מוצק, נוזל או גז) וסוג המגע עם החומרים הסביבתיים.
I Could Get Used to This
I Could Get Used to This (בעברית: אני יכול/ה להתרגל לזה) הוא סינגל של הזמרת-יוצרת הבריטית, בקי היל, והתקליטן האנגלי, WEISS, שיצא, על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס ואקו רקורדס, ב-29 במרץ 2019. השיר נכתב על ידי בקי היל, מארק ראלף, MNEK, מייקל קינטיש וריאן אשלי, והופק על ידי מארק ראלף, WEISS, מייקל קינטיש ו-MNEK. השיר מופיע באלבום האולפן הראשון שלי היל, Get to Know.
נכון לינואר 2022, השיר הושמע למעלה מ-59 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר יצא בערוץ היוטיוב של בקי היל, ב-29 במרץ 2019. נכון לינואר 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-6 מיליון פעמים.
מגפות הדבר בהיסטוריה
מגפות הדבר התפרצו לאורך ההיסטוריה האנושית.
בעת העתיקה
לא ידוע אם מחלת הדבר המוכרת לנו כיום הייתה קיימת בבני אדם בעת העתיקה. כל הדיווחים הקיימים בעניין הם חלקיים ושנויים במחלוקת.
בימינו
מחלת הדבר נדירה ביותר כיום, אך עודה קיימת בכמה מדינות, ביניהן מדגסקר, פרו והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בשנים 2010–2015 דווחו 3248 מקרי דבר ו-584 פטירות מהמחלה. בהתפרצות של המחלה במדגסקר ב-2017 דווחו 2348 מקרים, ומתוכם מתו 202. בארצות הברית נרשמו מדי שנה בין 1 ל-17 מקרי דבר, בשנים 2000–2017, כולם באזורים כפריים במערב המדינה. בספטמבר 2020 פרצה המגפה בסין לאחר שזאת לכאורה רק יצאה ממשבר הקורונה.
טנדי ניוטון
מלאני טאנדיווה "טנדי" ניוטון (באנגלית: Melanie Thandiwe "Thandie" Newton; נולדה ב-6 בנובמבר 1972) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אנגלייה, זוכת פרס באפט"א ופרס אמי על השתתפותה בסדרה "וסטוורלד" מבית רשת HBO. עוד היא מוכרת בשל משחקה בסרטים "משימה בלתי אפשרית 2", "התרסקות", "המרדף לאושר", "נורביט" ו"2012".
ביוגרפיה
ניוטון נולדה בלונדון, בתם של ניק וניישה ניוטון שהיגרה לאנגליה מזימבבואה. שמה "טאנדיווה" פירושו "אהובה", ומקורו בשפת הזולו. ניוטון למדה אנתרופולוגיה חברתית באוניברסיטת קיימברידג' וסיימה את לימודיה לתואר ב-1995.
קריירה
ניוטון ערכה את הופעת הבכורה שלה בקולנוע ב-1991 בדרמת הנעורים האוסטרלית "פלירט" לצד השחקנית הצעירה ניקול קידמן. בהמשך שיחקה בדרמת האימה מועמדת 2 פרסי אוסקר המבוססת על הרומן מאת אן רייס "ראיון עם הערפד"; ניוטון הופיעה בתפקיד משני בתור ווייבאט, עוזרת הבית של הערפד לואיס דו לאק (בראד פיט).
ב-1998 שיחקה ניוטון בדרמה המבוססת על הרומן זוכה פרס פוליצר של טוני מוריסון, "חמדת"; בסרט גילמה ניוטון צעירה בשם חמדת ההופכת לבת בית אצל סת' (אופרה וינפרי) אך מאיימת על שלוות נפשה. בנוסף שיחקה ניוטון גם בדרמה של ברנרדו ברטולוצ'י "התקרבות".
בשנת 2000 הופיעה בסרט ההמשך למותחן הפעולה "משימה בלתי אפשרית", בו גילמה את ניה הול, גנבת מקצועית המצטרפת אל איתן האנט (טום קרוז) במשימה חשאית ומסוכנת ברחבי אוסטרליה.
ב-2004 השתתפה ניוטון בדרמת הפשע זוכת 3 פרסי אוסקר של פול האגיס, "התרסקות". על הופעתה הדרמטית בסרט זכתה ניוטון לשבחי הביקורות וכן זכתה בפרס באפט"א. בסרט גילמה ניוטון את דמותה של כריסטין ת'ייר, אשתו של במאי קולנוע (טרנס הווארד), המוטרדת מינית על ידי שוטר (מאט דילון), לאחר שזה עוצר את מכוניתם; יום מאוחר יותר מכוניתה מתהפכת בתאונת דרכים, וחייה ניצלים על ידי אותו שוטר.
בנוסף שיחקה ניוטון בסרט ההמשך למותחן הפעולה הבדיוני "פיץ בלאק", "רידיק: המסע מתחיל", בו גילמה את דיים ואקו, אשתו של מפקד כוחות האופל "הנקרומונגרים" (קארל אורבן). ב-2006 שיחקה בדרמה "המרדף לאושר" וגילמה את לינדה, אשתו של כריס גרדנר (ויל סמית'), שעוזבת אותו ומשאירה אותו עם בנו.
ב-2007 הופיעה ניוטון בקומדיה "נורביט", בה גילמה את קייט תומאס, אליה נקשר בילדותו גיבור הסרט נורביט (אדי מרפי), בהמשך היא עוזבת אותו, וכשהוא מבקר בבית היתומים בו גדל - היא מבקרת שם במפתיע והאהבה הישנה מתעוררת לחיים.
ב-2008 גילמה ניוטון את דמותה הפוליטית של מזכירת המדינה של ארצות הברית קונדוליזה רייס בדרמה הביוגרפית "W.". בנוסף שיחקה בסרט הפשע של גאי ריצ'י "רוקנרולה" וגילמה את סטלה, מנהלת החשבונות של המיליארדר הרוסי המאיים יורי אובומביץ'.
מ-2016 משחקת בסדרת הטלוויזיה "וסטוורלד" של HBO בתפקיד מייב.
ב-2017 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "שחיתות" של הבי.בי.סי בתפקיד רוז.
חיים אישיים
בשנת 1998 נישאה ניוטון לבמאי ומפיק הקולנוע אול פארקר, יש להם שלושה ילדים: הבנות ריפלי (ילידת 2000) וניקו (ילידת 2004), גם היא שחקנית, והבן בוקר ג'ומבה (יליד 2014). שלושתם היו לידות בית. ניוטון היא נ|טבעונית וזכתה בתואר "הטבעונית הסקסית ביותר של 2014" מטעם ארגון PETA בבריטניה.
ג'וב ג'נין
ג'וב ג'נין (בערבית: جب جنين) היא עיירה, בת כ-12,000 תושבים, במחוז אל-בקאע שבלבנון. ג'וב ג'נין הוא היישוב המרכזי בנפת מערב הבקאע, ומצוי בו בניין הסראייה - בניין הממשל האזורי. העיירה, שגובהה 930 מטר מעל פני הים, מצויה מצפון מזרח לאגם קרעון בחלק הדרומי של בקעת הלבנון. ג'וב ג'נין נמצאת למרגלות מורדותיו הצפוניים של רכס ג'בל ערבה המתנשא לגובה של מעל 1,400 מטר מעל פני הים. נהר הליטני עובר כקילומטר ממערב לה במהלכו מצפון לדרום. היישובים הסמוכים אליה הם: ע'זה בצפון, כאמד א-לוז במזרח, ללה בדרום וכפריא במערב.
באזור העיירה נערכו מספר חפירות ארכאולוגיות ונמצאו ממצאים שהבולטים שבהם מתוארכים לתקופות הפלאוליתית והנאוליתית.
במלחמת שלום הגליל נכבשה העיירה ב-11 ביוני 1982, על ידי פלוגת שריון מגדוד 77 (חטיבה 7) שסופחה לחטיבת צנחנים במילואים 623. לאחר הפסקת האש מול הסורים (שנכנסה לתוקף גם היא ב-11 ביוני) עבר קו ההפרדה בין צה"ל ובין צבא סוריה בלבנון כשני קילומטרים מצפון לעיירה.
משכן גלגל
משכן גִּלְגָּל הוא מבנה מקודש שנבנה עם הכניסה לארץ ישראל והעלייה מנהר הירדן, בסביבות שנת 1272 לפנה"ס (ב'תפ"ח ליצירה). המבנה שימש במשך 14 שנה, ולאחר סיום חלוקת הארץ לשבטים פורק משכן גלגל, ובמקומו הוקם המשכן בשילה. בזמן קיום המבנה הותרה ההקרבה בבמות. יש אומרים שההיתר נבע מכך שבאותה תקופה ארון הברית לא היה במשכן, אלא עם מחנה הלוחמים. קשה לזהות במדויק את מקומו של משכן גלגל אף שמסתבר שהיה בקרבת יריחו והירדן. יש המשערים שמדובר בח'רבת א-נת'לה, חמישה ק"מ דרומית-מזרחית ליריחו העתיקה.
גלגל המקראית
גלגל מהווה את המחנה הראשון שבנו עם ישראל עם כניסתם לארץ. גלגל מתוארת כמקום פולחן מרכזי, ששימש בתקופות שונות ,ובו הומלך שאול למלך על ישראל; בין השאר מתוארים בה מציאות דברים של פולחן, כגון שנים-עשר אבנים.
משמעות השם
ונראה, כי בעקבות הקמת הבסיס הפולחני, שכלל בין השאר את שנים עשר האבנים, שהיו מסודרות כנראה בצורת גל או עיגול; בהמשך אף זכה המקום לשמו.
בחירת המקום
לאחר ההגעה לארץ נוצר צורך לבחירת מקום קבע למרכז הפולחני.
על פי המקרא. מקום המשכן הוא בנחלת בני שבטו של מנהיג האומה, ובאותם ימים התגורר יהושע בגלגל. ולפיכך - אחר כיבוש נחלת בני יוסף העבר המשכן לשילה הממוקמת בנחלתו החדשה של יהושע.
ישנה דעה כי בחירת המקום הייתה בשל מיקומו בנקודה אסטרטגית הקרובה לנקודת הכניסה לארץ ; נקודה ששימשה כמחנה למלחמותיו של יהושע בזמן הכיבוש.
המיקום
אף שבמקרא מתואר במפורש שהגלגל היה בקרבת יריחו, ומשם נכנסו עם ישראל לארץ; יש חוקרים המפקפקים בסיפור זה ורואים בו אנכרוניזם. כך לדעתם הגלגל כלל לא הייתה ממוקמת באזור יריחו, זאת בשל העובדה שהכניסה לארץ הייתה במקום אחר; ולדעתם הכוונה לגלגל אשר נמצאת ליד אלון מורה. לכן הם מזהים את המקום עם ח'רבת ג'ליג'ל במישור אל-מח'נה שליד שכם (אנציקלופדיה מקראית, ערך גלגל). אולם מלבד העובדה שגם הגלגל המובאת בספר דברים לדעות מסוימות הייתה בקרבת יריחו (דעת רבי אליעזר, ), קשה לקבל גישה זו, משום שבעקבות חולשת המחקר הארכאולוגי (בחוסר הזיהוי של מיקום הגלגל בסביבות יריחו) משונה הטקסט המקראי. אפשרות מסוימת הנה שהגלגל לא היה ממוקם בגבעה כלשהי (ראו ) אלא בעמק, ויתרונותיו האסטרטגים היו אחרים, דבר המקשה על זיהוי המקום.
המבנה בגלגל
תיאור צורת המבנה בגלגל אינו ידוע, אך מסתבר שהוא דמה למשכן שהיה במדבר ולאוהל מועד (ראו בבלי, סוטה ט ע"ב). רמתו החומרית הייתה השלב הבוסרי ביותר ביחס לשאר המרכזים הפולחנים שנבנו בארץ ישראל (משכן שילה, נוב וגבעון), אף שהוא התייחד מהמשכן בנוב ובגבעון בכך שארון הברית היה בו.
סוג המבנה
משכן גלגל מכונה במכלול המקורות 'משכן', זאת לעומת בית המקדש, ואף לעומת המבנים הפולחנים בנוב ובגבעון. הדבר נובע ממספר סיבות, ובהם עובדת היותו בנוי מעצים, ללא תקרה, במקום זמני ולפני הניצחון המוחלט על האויבים.
סיום המשכן
אף התיאור המקראי מייעד לגלגל אופי ארעי וזמני, כך שלאחר ההתנחלות המלאה בארץ, וכיבוש נקודות אסטרטגיות טובות יותר המשכן הועבר לשילה. המעבר לווה בהענקת אופי משמעותי יותר למשכן, דבר שהתבטא באיסור על הקרבה בבמות הפרטיות.
ידידה
ידידה הוא מערך דיור ומעון לחינוך מיוחד. נמצא בהרי ירושלים בדרך מעלה החמישה.
מעון ידידה, הפועל ככפר פנימייתי, מטפל באנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית ובאוכלוסייה על רצף האוטיזם, מגיל 21 ומעלה. המעון הוקם ב-1960 והוכר כיישוב מוסדי ב-1964.
מערך הדיור כולל מספר מסגרות:
מערך הדיור והמעון כוללים שירותים וצוות רחב בתחומי הרפואה, הפרא רפואי, השיקום, החינוך המיוחד ופעילויות הפנאי.
הערות שוליים
...
ויסוקה מזובייצק
ויסוקה מזובייצק (בפולנית: Wysokie Mazowieckie) היא עיר בפרובינציית פודלסיה שבפולין, הממוקמת 49 קילומטרים דרומית מערבית לבירת הפרובינציה ביאליסטוק.
היסטוריה
תיעוד לכפר בשם ויסוקה קיים מ-1203 וב-1492, בתקופת שלטונו של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין התפתח הכפר לכלל ישוב עירוני קטן, שהוכר רשמית על ידי השלטונות. בהמשך, בראשית המאה ה-16 הוענקו ליישוב זכויות מגדבורג והוא זכה למעמד עירוני. במהלך המאה ה-16 חל בעיירה פיתוח מואץ והיא הפכה לאחד היישובים המרכזיים באזור פודלסיה. בהמשך, נכללה ויסוקה בשטחי האיחוד הפולני-ליטאי ובאמצע המאה ה-17 במהלך המלחמה הצפונית הקטנה, פלשו השוודים לאזור והעיירה חרבה בקרבות. ב-1795 לאחר החלוקה השלישית של פולין עברה ויסוקה לחזקת פרוסיה. ב-1800 נמנו במקום 864 תושבים. במהלך המאה ה-19 שוקמה העיירה, חל בה פיתוח כלכלי וב-1869 מנתה אוכלוסייתה 2,865 נפשות.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה אוכלוסיית העיירה 4,000 נפשות, מחציתם יהודים. ב-10 בספטמבר 1939 נכבשה ויסוקה מזובייצק על ידי הוורמאכט, תוך שנגרמו נזקים כבדים למבנים ותשתיות בשל הלחימה העזה. יהודי ויסוקה גורשו למחנות ההשמדה. ב-1946 נמנו בעיירה 2,121 תושבים ורק החל מאמצע שנות ה-50 הוחל בשיקום משמעותי בשטחה.
דמוגרפיה
בין 1970 ל-1996 עלתה כמות האוכלוסין בעיירה מ-5,345 תושבים ל-9,423 תושבים, עלייה בשיעור של 76.29 אחוזים. בין 1996 ל-2001 חלה עלייה מתונה בשיעור של 1.92 אחוזים ומשנה זו התהפכה המגמה ועד ל-2010 חלה ירידה מתונה של 2.82 אחוזים. 52 אחוזים מתושבי העיר הן נשים ו-48 אחוזים הם גברים.
ראשית ימי הקהילה והתבססותה
כפי הנראה התיישבו יהודים בוויסוקה מזובייצק בשלהי המאה ה-16, אך תיעוד ראשון להתיישבות יהודים במקום מצוי בפנקסי ועד ארבע ארצות מ-1723. בוויסוקה התגוררו עשר משפחות ולהן בית כנסת אחד, שהוקם כפי הנראה ב-1722. בית הכנסת נבנה מעץ, צורתו מרובעת והוא היה בעל גג רעפים משולש. ב-1765 כבר מתועדת במקום קהילה עצמאית. אזור המגורים של הקהילה היה בחלק הצפון מערבי של ויסוקה והוא הובדל משאר העיירה על ידי נחל ברוק שהוא יובלו של הבוג המערבי. במחצית השנייה של המאה ה-18, הוקם בוויסוקה בית עלמין ראשון שמוקם בסמוך לבית הכנסת וב-1838 הוקם בית עלמין נוסף. ב-1879 הוקם מבנה בית הכנסת החדש במקומו של בית הכנסת הישן שניזוק בשריפה ומצבו לא אפשר את המשך השימוש בו.
ב-1857 מנתה הקהילה 1,053 נפשות, שהיוו 57.73 אחוזים מכלל תושבי העיירה, ב-1897 היו בוויסוקה 1,910 יהודים וב-1921 מנתה הקהילה 1,898 נפשות שהיוו 59 אחוזים מתושבי העיירה., בני הקהילה היו סוחרי ירקות ופירות, חנוונים, סוחרי דגן, עצים ובעלי חיים. נמנו מקרבם גם בעלי מלאכה זעירה כגון חייטים, שענים, וזגגים. יהודי ויסוקה נחלקו בין חסידים למתנגדים. המתנגדים היו הרוב בקהילה והם נהגו להתפלל בבית הכנסת ובבית המדרש הסמוך. החסידים התפללו בשטיבלים, שהגדול מכולם היה של חסידי גור.
המאה ה-20
במהלך מלחמת העולם הראשונה כבש הצבא הגרמני את העיר וצבא האימפריה הרוסית נסוג בשיטת האדמה החרוכה, כאשר כוחות קוזקים הציתו אש בחלק מבתי העיירה. בעת הכיבוש הגרמני, חלה פריחה תרבותית בקהילה היהודית הוקם תא של אגודת מכבי, נוסדה להקת תיאטרון מקומית והוקמה ספרייה ובה גם ספרים בעברית. החלה פעילות ציונית בעיירה והוקם סניפים של תנועות צעירי ציון ופועלי ציון. ב-1920, לאחר הקמת הרפובליקה הפולנית השנייה חלה הרעה ביחס השלטונות והאוכלוסייה המקומית כלפי המיעוט היהודי הגדול בפולין.
בשלהי 1920, במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית התחוללו שוב פרעות ביהודי העיר. בעקבות האירועים עלו מקצת מבני הקהילה לארץ ישראל. בשנים אלו הידרדר מאוד המצב הכלכלי של בני הקהילה והוקמו מוסדות סעד ורווחה להקלת מצבן של המשפחות העניות מקרבה. במקביל, התגברה הפעילות הציונית ונוסד תא של תנועת החלוץ ובהמשך גם תא של תנועת בית"ר. חלק מחברי תאים אלו עלו לארץ ישראל. ב-14 בספטמבר 1936 התחולל פוגרום בוויסוקה במסגרתו נפגעו בתי עסק של בני הקהילה ונפצעו 23 מבניה. האירועים האנטישמיים נמשכו גם בשנים הבאות והעניין הגביר את זרם הגירת יהודי העיירה, אשר חלקם עלו לארץ ישראל.
שואת יהודי ויסוקה מזובייצק
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה כ-2,000 נפשות. ב-10 בספטמבר 1939 נכבשה ויסוקה על ידי הוורמאכט. בית העלמין העתיק בן המאה ה-18 חולל ונהרס לחלוטין בידי הגרמנים. במהלך הקרבות לכיבוש העיר נחרב מבנה בית הכנסת. חלק מבני העיירה נמלטו ממנה. ב-12 בספטמבר רוכזו הגברים היהודים בכנסייה המקומית ולאחר שלושה ימים גורשו לגטו בזמברוב. במהלך הגירוש נורו למוות חלק מהגברים. מזמברוב הועברו המגורשים ללומז'ה. חלק מגברי הקהילה הצליחו להימלט מהמעצר בלומז'ה וחלקם גורשו למחנות ההשמדה. ב-26 בספטמבר 1939 הועברה ויסוקה מזובייצק לידי הצבא האדום מתוקף הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. הסובייטים סייעו בשיקום העיירה וחלק מבני הקהילה שנמלטו ממנה שבו להתגורר בה. כשהחל מבצע ברברוסה התגוררו בוויסוקה 1,100 יהודים.
ב-24 ביוני 1941 נכבשה ויסוקה מזובייצק בידי הגרמנים ומייד לאחר הכיבוש הוחל ברדיפת יהודי העיירה, אשר חויבו לענוד טלאי צהוב, הוטלו עליהם מגבלות מסחר ותנועה ובאוגוסט הם רוכזו בגטו שהוקם בעיירה. ב-1 בנובמבר 1942 נמלטו כ-500 יהודים מגטו ויסוקה ובעקבות האירוע, נסגר הגטו למחרת היום, ובני הקהילה הנותרים גורשו לגטו בזמברוב. בין ה-11 ל-17 בינואר 1943 נשלחו יהודי ויסוקה מזמברוב למחנה ההשמדה אושוויץ, שם נרצחו רובם. ב-15 בינואר 1945 הובלו מעט מבני הקהילה שנותרו בחיים, במסע רגלי מאושוויץ למחנה מאוטהאוזן. בספר הזיכרון לבני הקהילה שיצא לאור ב-1975 קיים תיעוד לגבי 1,018 נפשות שנרצחו במהלך השואה. בין 2006 ל-2007 בוצעו פעולות שיקום נרחבות בבית העלמין היהודי "החדש" בוויסוקה.
שמואל ברונר
ביוגרפיה
ברונר הוא בן לניצולי שואה. אביו יצחק, שעלה ארצה מבלגיה, הוא אחיו של יעקב ברונר, מראשי פא"י. אימו יוצאת אוסטריה.
ברונר למד בצעירותו במוסדות חרדיים ובישיבות. בגיל 18 התגייס לצה"ל לנח"ל החרדי ההיסטורי. בגיל 21 נישא והמשיך להתגורר בבני ברק. עבד אצל אביו במפעל יהלומים ובבורסת היהלומים הישראלית. אביו, שהיה בעל קורא וחזן, החדיר בו את האהבה למוזיקה.
תקליטו הראשון "שלהבת" יצא לאור על ידי להקה שהקים יחד עם דודו פישר ומונה רוזנבלום. לאחר מכן הוציא כעשרה תקליטים יחד עם אחיו, אריה ברונר. את אחד מתקליטיו עיבד יצחק גרציאני, ואת האחרים עיבדו משה לאופר ואחיו.
הופיע במשך שנים עם אחיו כזמר חתונות. בשנות ה-90 הם החלו האחים לעבוד בנפרד ובסגנונות שונים. שמואל נשאר בסגנון החסידי המקובל, ואילו אריה הלך לסגנון החסידי המז'ורי, ונחשב לרוקיסט של מוזיקה חסידית.
נשוי לצפורה, בתו של פרופ' מרדכי ברויאר, ומתגורר בבני ברק. בתו היא הבמאית והמפיקה החרדית יעל לוינשטיין.
בקץ'
בקץ' (בהונגרית: Bekecs) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. עד לשואה חיה במקום קהילה יהודית קטנה.
יהודי בקץ'
במאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19 הייתה בבקץ' קהילה יהודית. ובמקום קיים בית קברות יהודי. בשנת 1944 נרצחו רבים מיהודי המקום בשואת יהודי הונגריה.
הרנסאנס האנגלי
בתקופה זו משוררים, כמו ג'ון מילטון, פרסמו עבודות שניתן למצוא בהן את העניין הגובר של אנשי התקופה להבין את האמונות הנוצריות האנגליות. מחזאים כמו ויליאם שייקספיר וכריסטופר מרלו חיברו ייצוגים תיאטרלים של תפיסת החיים, המוות וההיסטוריה של האנגלים. לקראת סוף עידן שושלת טיודור, פילוסופים כמו תומאס מור ופרנסיס בייקון פרסמו את רעיונותיהם לגבי האנושות והחברה.
16 באפריל
16 באפריל הוא היום ה-106 בשנה (107 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 259 ימים.
שפה רקורסיבית
שפה רקורסיבית, או שפה כריעה היא מונח במתמטיקה, לוגיקה ומדעי המחשב, המתאר שפה פורמלית (קבוצה של רצפים סופיים של סמלים שנלקחו  מאלף-בית מסוים) המהווה תת קבוצה רקורסיבית של הקבוצה של כל הרצפים הסופיים מעל האלפבית של השפה. באופן שקול, שפה רשמית היא רקורסיבית אם קיימת מכונת טיורינג טוטאלית (מכונת טיורינג העוצרת על כל קלט), אשר בהינתן רצף סופי של סימנים כקלט, מקבלת אם הרצף שייך לשפה ודוחה אחרת. שפות רקורסיבית שפות נקראות גם כְּרִיעׂות.
רעיון הכריעוּת ניתן להרחבה על ידי מודלים חישוביים אחרים. למשל, אפשר לדבר על שפות כריעות במכונת טיורינג לא-דטרמיניסטית. לכן, בכל פעם שיש אי-בהירות, "שפה רקורסיבית" בעלת משמעות זהה לשפה הניתנת להכרעה על ידי מכונת טיורינג.
המחלקה של כל השפות הרקורסיבית שפות נקראת בספרות R, אם כי שם זה משמש לעיתים גם עבור המחלקה RP.
סוג זה של שפה לא הוגדר בהיררכיה של חומסקי . כל השפות הרקורסיבית גם ניתנות למנייה רקורסיבית (Recursively Enumerable). כל שפה רגולרית, שפה חפשית הקשר, ושפה תלוית הקשר היא גם רקורסיבית.
דוגמאות
שפות תלויות-הקשר גם הן רקורסיביות. לדוגמה השפה או בכתיב הפורמלי:
סגירוּת אלגברית
רקורסיבית שפות סגורה תחת הפעולות הבאות. כלומר, אם L ו P הן שתי שפות רקורסיביות, השפות הבאות גם הן רקורסיביות:
הקהילה המדעית
המונח הקהילה המדעית מתייחס לכלל המדענים המקיימים ביניהם פעילות גומלין. הקהילה המדעית מחולקת באופן טבעי לתת קהילות בהתאם לנושאי המחקר. תכליתה של הקהילה לאפשר דיון, שיתוף מידע והפריה הדדית, המסייעים לייעול שיטות מחקר ושיפור הישגי מחקר.
ההשתייכות לקהילה המדעית היא תולדה של השכלה, מעמד תעסוקתי, או השתייכות למוסד אקדמי. המעמד בתוך הקהילה מושפע בעיקר ממספר ואיכות הפרסומים (מאמרים וספרים) של המדען, אם כי ממחקרים סוציולוגיים שבוצעו בקרב קהילות מדעיות עולה כי מין, גזע, או מעמד חברתי עלולים להשפיע על הקבלה לקהילה.
חברי אותה קהילה מדעית אינם בהכרח שותפים לצוות מחקר. התקשורת בין המדענים מבוססת בעיקרה על הפצת עבודות מחקר באמצעות פרסום מאמרים בכתבי עת בתחומי המחקר השונים, או על ידי השתתפות בכנסים בהם מוצגים מחקרים ורעיונות חדשים.
אקס ליבריס (חברה)
היסטוריה
אקס ליבריס התחילה כפרויקט פנימי באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1980 שמטרתו הייתה לפתח מערכת ניהול ספרייה משום שאף מערכת לא ידעה, באותו זמן, לטפל גם באלפבית עברי ולטיני כפי שנדרש על ידי האוניברסיטה. התוכנה נקראה אלף ALEPH – תוכנת ספרייה אוטומטית הניתנת להרחבה (Automated Library Expandable Program). הגרסה הראשונה נקראה אלף 100.
ב-1983 הקימה חברת "יישום" – חברת מסחור הידע של האוניברסיטה העברית את אלף יישום בע"מ כחברה שמטרתה לשווק את התוכנה. יוחנן שפרוך, שהיה מפתחה הראשון של תוכנת אלף, התמנה למנהל הטכנולוגיות הראשי של החברה. בין 1983 ו-1988 קנו כל שמונה האוניברסיטאות בישראל את התוכנה, ובצורה זו יצרו רשת אחת משותפת לכל הספריות. בשנת 1986 יזם והקים עזריאל מורג את חברת אקס ליבריס, ששיווקה את תוכנת אלף בישראל ובעולם. בשנת 1995 עברו אלף יישום ואקס ליבריס מיזוג..
ביולי 1997 רכשה אקס ליבריס את Dabis, חברה מובילה למכירת מערכות ספריות אוטומטיות לארצות דוברות גרמנית.
ב-1999 השקיעו קרנות הון הסיכון ולדן ישראל ותמר 4 מיליון דולר באקס ליבריס.
בפברואר 2000 רכשה אקס ליבריס את הזכויות ל-SFX – תוכנת שרת ניתוב קישורים של OpenURL מאוניברסיטת גנט.
ביולי 2000 השיקה אקס ליבריס את MetaLib – מערכת לחיפוש משולב המנהלת חיפושים סימולטניים במשאבי מידע מרובים כמו קטלוגים של ספריות, מאמרים בכתבי עת ובעיתונים.
ב-2004 השיקה אקס ליבריס את Verde – מערכת לניהול משאבים אלקטרוניים המנהלת את הרכישה והרישוי של משאבים אלקטרוניים.
ב-2006 רכשה קרן ההשקעות פרנסיסקו פרטנרס את אקס ליבריס תמורת 62 מיליון דולר. ב-2008 נרכשה אקס ליבריס על ידי קרן Leeds Equity Partners תמורת כ-170 מיליון דולר. בסוף 2012 רכשה קרן Golden Gate Capital את אקס ליבריס.
באפריל 2015 רכשה אקסליבריס את חברת התוכנה oMbiel האנגלית.
בשנת 2015 רכשה חברת פרוקווסט את אקס ליבריס תמורת כחצי מיליארד דולר. בשונה מרכישות קודמות בעבר (2006 ו 2012, על ידי קרנות להשקעות פיננסיות), פרוקווסט פעילה בתחום המידע והטכנולוגיות לעולם האקדמיה. משום כך, רכישה זו הייתה מהלך אסטרטגי משמעותי הן לאקס ליבריס והן לפרוקווסט. לאחר הרכישה, קלטה אקס ליבריס את חטיבת התוכנה של פרוקווסט, ומיזגה אותה לתוך החטיבות השונות של אקס ליבריס.
באוגוסט 2018 רכשה אקס ליבריס את חברת Research Research Ltd האנגלית.
בנובמבר 2020 הודיעה אקסליבריס על מינוי מנכ"ל ונשיא חדש -עודד שרפשטיין, לשעבר סמנכ"ל הכספים של החברה.
ארגון
מטה החברה נמצא בגן הטכנולוגי מלחה בירושלים. לאקס ליבריס יש 11 משרדים ו- 12 מרכזי הפצה ב-23 ארצות. יש לה משרדים באוסטרליה, סין, דנמרק, צרפת, גרמניה איטליה, סינגפור קוריאה הדרומית, בריטניה וארצות הברית. בין לקוחותיה של אקס ליבריס נמנות, בין השאר, ספריית הקונגרס, הספרייה הבריטית והספרייה הלאומית של סין. ב-2012 הגיעה החברה להסכם עם Orbis Cascade Alliance לספק ל-37 המוסדות האקדמיים שלה מערכות ספרייה משולבות.
ג'יימס טרויסי
קריירה
טרויסי נולד באדלייד שבאוסטרליה לאב איטלקי ולאם יוונית, ושיחק עד גיל 17 בקבוצות נוער מקומיות באוסטרליה. ב-10 בינואר 2007 עבר למחלקת הנוער של ניוקאסל יונייטד מאנגליה. לאחר שלא זכה להזדמנויות בקבוצה הבוגרת, עבר טרויסי לגנצ'לרבירליגי באוגוסט 2008. ב-14 בספטמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד אסקיסאהירספור כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-65 במקומו של אנגין באיטר. ב-24 בינואר 2009 ניצחה קבוצתו את קייסריספור בתוצאה 1–3 כאשר טרויסי הבקיע את כל שערי הקבוצה. ביולי 2009 הצטרף לקייסריספור ל-4 שנים. ב-22 באוגוסט 2012 חתם ביובנטוס אך כעבור יומיים עבר לאטאלנטה כחלק מעסקת ממנולו גאביאדיני. ב-24 באוגוסט 2013 הושאל לקבוצה האוסטרלית מלבורן ויקטורי למשך עונה אחת. ב-30 באוגוסט 2014 עבר לזולטה ורכם הבלגית. בקיץ 2015 חתם ב-אל-איתיחאד. ב-29 בינואר 2016 חתם בקבוצת ליאונינג ווהווין מליגת העל הסינית. ב-1 באוגוסט 2016 חתם במלבורן ויקטורי לעונה אחת. ב-5 באוקטובר 2019 חתם לשנתיים באדלייד יונייטד.
בעקבות הצלחתו של טרויסי בנוער של ניוקאסל יונייטד, הוא זומן לסגל של נבחרת אוסטרליה עד גיל 23 בכדורגל לראשונה ב-18 באפריל 2007. טרויסי ערך את הופעת הבכורה שלו ב-22 במרץ 2008 נגד. את שערו היחיד בנבחרת כבש נגד במשחק ידידות אותו ניצחה אוסטרליה 0–3.
חברי ג'ואי
חברי ג'ואי (אנגלית: Pal Joey) הוא סרט מוזיקלי שהופק באולפני קולומביה בשנת 1957. את הסרט ביים ג'ורג' סידני והפיק פרק קולמר. הסרט הוא עיבוד חלקי למחזמר הנושא את אותו השם, חלק מן המוזיקה נכתב בידי נלסון רידל, שעבד במשותף עם סינטרה על כמה מאלבומיו הגדולים.
חברי ג'ואי הוא אחד מהסרטים הבודדים, אחרי הסרט מעתה ועד עולם, שבו סינטרה לא היה השחקן עם השכר הגבוה ביותר. סינטרה, ויתר על הכבוד לטובתה של ריטה הייוורת' כשהוא מציין בקשר לתפקידו בסרט "בין הייוורת' לנובאק, זהו סנדביץ שלא אתנגד להיות תקוע באמצע שלו".
הסרט זכה להצלחה קופתית מרשימה והיה מועמד לארבעה פרסי אוסקר, אך לא זכה. פרנק סינטרה זכה בפרס גלובוס הזהב בעבור תפקידו בסרט, ובנוסף הסרט היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר באותו הטקס.
עלילה
לאחר שנזרק מהעיירה, בגלל רומן שניהל עם בתו הקטינה של ראש העיר, ג'ואי אוונס (פרנק סינטרה), זמר במועדון לילה, נוסע לסן פרנסיסקו כדי למצוא עבודה חדשה. לאורך שדרת מועדוני החשפניות הנמצאים בחוף הדרומי של העיר, ג'ואי רואה פוסטר של ידידו הוותיק ומוביל הרכב, נד גאלוין (בובי שרווד), המופיע באחד ממועדוני החוף. במועדון, מצליח ג'ואי באמצעות תחבולה, להשיג לעצמו עבודה מהבעלים מייק ציגינס (האנק הנרי), לאחר שמנחה הערב לא הופיע וג'ואי ניצל את ההזדמנות וקפץ על הבמה ונתן הופעה לקהל בעזרת שיריו ויכולת הדיבור שלו. לאחר ההופעה נד מזמין את ג'ואי ואת לינדה אינגליש (קים נובאק), בחורה צעירה ותמימה הרוצה להיות זמרת, להופיע עם הלהקה באותו הלילה במופע צדקה אותו מארגנת ורה סימפסון (ריטה הייוורת'). כאשר ג'ואי מזהה את ורה, האלמנה העשירה, כחשפנית לשעבר, ג'ואי מביך אותה כשהוא מציע כי היא תנצל את כשרונה ותופיע כדי להעלות את כמות התרומות לצדקה. מאוחר יותר באותו הלילה, נד וג'ואי מלווים את לינדה לביתה, וג'ואי מבחין כי יש במקום חדר להשכרה. לאחר שהוא מברר עם בעלת הבית הישנונית כי החדר עדיין פנוי להשכרה השוכן בצמידות לחדרה של לינדה, ג'ואי, רודף הנשים מחליט שכור את החדר מיידית. למחרת בבוקר, לינדה מופתעת למצוא את ג'ואי מתדפק על דלת חדר האמבטיה שלה. בחלוף השבוע, ג'ואי הבלתי נלאה כבר ניהל רומנים עם כל נערות המקהלה, אליה משתייכת לינדה, רק גלדיס הקשוחה ולינדה הזהירה במעשיה, נשארות חסינות מפני קסמו. מוטרדת מניסיונותיו הבלתי פוסקים, לינדה מצליחה לשכנע את ג'ואי לרכוש כלבלב, לו הוא קורא סנופי. לילה אחד, כדי לאזן את החשבון עם ג'ואי שהביך אותה, ורה מגיעה אל המועדון ומפלרטטת עמו. כאשר ג'ואי מתחיל לשיר, ורה מנצלת את ההזדמנות ויוצאת מהמועדון מבלי לשלם את החשבון, בתגובה לזאת מייק (הבעלים) מפטר אותו. ג'ואי הפזיז, שאינו נרתע מדבר, מציע על המקום עסקה למייק: אם הוא יצליח לשכנע את ורה לחזור אל המועדון עד מוצאי שבת, הוא יוכל בתמורה להמשיך ולהחזיק בעבודתו. באחוזת משפחת סימפסון, ג'ואי מספר לורה כי הוא איבד את מקום עבודתו בגללה וכי הוא מתכוון לעזוב את העיר. מאוחר יותר, כאשר לינדה מספרת לו כי היא תתגעגע אליו ואל סנופי, הוא מזמין אותה לארוחת ערב. לקראת שעת סגירת המועדון, ורה, הסקרנית מחוצפתו של ג'ואי, מגיעה אל המועדון, ובכך מבטיחה כי ג'ואי יוכל להמשיך ולהחזיק בעבודתו. לאחר שג'ואי שר שיר העולב בה, היא עוזבת עמו ומסיעה אותו אל היאכטה שלה. שם, מגלה לה ג'ואי כי שאיפתו הגדולה היא להיות בעלים של מועדון לילה, כשג'ואי מציע לורה שותפות, הם חותמים את העסקה בנשיקה וורה מתעוררת בבוקר למחרת עם חיוך על פניה.
חזרה בבית הדירות, ג'ואי מספר ללינדה כי הוא עובר לגור באחוזת סימפסון. כאשר הוא נותן לה את סנופי, לינדה הנעלבת וכועסת מכך שלא הופיע לפגישתם לילה קודם, לוקחת את הכלב וטורקת את הדלת בפניו של ג'ואי. לא חולף זמן רב וג'ואי הבעלים של המועדון "צ'ז ג'ואי", שוכר את כל צוות של המועדון בו עבד קודם לכן. לאחר שג'ואי מקדם את לינדה להיות הזמרת המובילה של המקהלה, ורה מזכירה לו כי הוא שייך לה ומצווה עליו לפטר את לינדה. כאשר ג'ואי מנסה לגרום ללינדה להתפטר, בכך שלפתע הוא מוריד אותה בדרגה והופך אותה לחשפנית, לינדה מבינה כי ורה היא זאת הדורשת את פיטוריה, ומציעה לג'ואי לשנות את שם המקום ל-"צ'ז ורה". באותו הלילה, בשעה שורה מארחת כמה מידידיה, אנשי החברה הגבוהה, ג'ואי ממתין לה על היאכטה. אך במקום ורה, מועדת לינדה השיכורה אל הספינה, מנשקת את ג'ואי ומתעלפת. בבוקר למחרת, לינדה המתביישת בהתנהגותה, מודה לג'ואי על כך שלא ניצל אותה. לאחר שהם מתנשקים ברכות, לינדה מסכימה להופיע במופע סטרפטיז. לפני ליל הפתיחה, ורה נכנסת אל המועדון בדיוק כאשר לינדה מופיעה, כאשר הגברים הנמצאים במועדון מתחילים להסתכל עליה בעיינים רעבות, ג'ואי שאינו יכול לסבול את עלבונה, מורה ללבוש את בגדיה ולשיר שיר אהבה במקום. רותחת מזעם, ורה, מורה לג'ואי לפטר את לינדה כי אם לא היא תסגור את המועדון. לאחר שג'ואי מכריז כי, "אף אחד אינו הבעלים של ג'ואי פרט לג'ואי", ורה מחליטה שלא לפתוח את המועדון וג'ואי מחליט לשמור על הגינות שלא ולוותר על חלומו להיות בעל מועדון לילה. לינדה מתחננת בפני ורה כי תשנה את דעתה, ורה מעירה בפניה כי ג'ואי בטוח מאוהב בה, אם הוא גונן עליה כך שלא תחשוף את גופה. ורה רומזת כי היא תהייה מוכנה לשקול מחדש את פתיחת המועדון, אם לינדה תעזוב את העיר. מאוחר יותר, כאשר ג'ואי אורז את מזוודותיו על היאכטה, ורה מופיעה ומודיעה כי היא שינתה את דעתה. כאשר ורה מציעה כי הם יתחתנו, ג'ואי משיב כי הוא תמיד יישאר בטלן ונישואים עימה לא יהפכו אותו לאדם הגון. מאוחר יותר, במועדון החשוך, יושב ג'ואי ומהרהר מה יכול היה להיות אם היה מקבל את הצעתה של ורה. כאשר הוא יוצא מהמועדון ופונה אל הרחוב, ורה ולינדה עוצרות לידו במכוניתה של ורה. לינדה וסנופי יוצאים מהמכונית ולינדה שואלת אותו אם הם יכולים להצטרף אליו. כאשר ג'ואי מזהיר אותה לעזוב אותו כל עוד היא יכולה, לינדה מסתכלת עליו אומללה וג'ואי נושק לה. כאשר הם הולכים יחדיו, לינדה מציעה כי הם יפרסמו את עצמם כג'ואי ולינדה אוונס.
יעקב אטלינגר
הרב יעקב יוקב אֶטלינגר (בכתיב מיושן: עטטלינגער; בגרמנית: Jakob Ettlinger; כ"ט באדר ה'תקנ"ח, 17 במרץ 1798 – כ"ה בכסלו ה'תרל"ב, 7 בדצמבר 1871), היה רב, פוסק הלכה וסופר. רבה הראשי של אלטונה, ממנהיגי היהדות האורתודוקסית בגרמניה. מחבר הספרים "ערוך לנר" על התלמוד הבבלי, "ביכורי יעקב" על הלכות סוכה, ושו"ת "בנין ציון".
ביוגרפיה
נולד בקארלסרוהה לרב אהרן ולרחל רייכל, רב בית כנסת בעיר. למד תורה אצל אביו ואצל רב העיר, הרב אשר ולרשטיין (בנו של בעל השאגת אריה). המשיך את לימודיו בישיבת רבי אברהם בינג, אב בית הדין של וירצבורג שבבוואריה.
אטלינגר נישא לבת שבע בת הרב מאיר מווירצבורג. לאחר נישואיו למד בחברותא, במשך שלוש שנים, עם הרב אליעזר ברגמן. כמו כן למד בחברותא עם החכם יצחק ברנייס. הרב דוד ויסקאפף (אב בית דין וואלרשטין), שלמד עמו, העיד שהיה מסגף את עצמו ומתענה.
בשנת 1826 התמנה לרב המחוזות לאדנבורג ואינגולשטאדט והתיישב במנהיים. שם מונה לראש הקלויז של ר' אשר למלה ריינגנום והקים ישיבה שהכשירה תלמידים לרבנות, בהם הרש"ר הירש, הרב יעקב רוזנברג והרב אליקים געטשליק שלזינגר.
איזבל הראשונה, מלכת ירושלים
איזבל הראשונה, מלכת ירושלים (בצרפתית: Isabelle de Jérusalem) הייתה מלכת ממלכת ירושלים הצלבנית. איזבל נולדה בשנת 1172, עלתה לכיסא המלוכה בשנת 1190 ונפטרה בשנת 1205. לכאורה - בת למשפחת מלוכה הקרובה למוקדי כוח ומחזיקה במושכות השלטון - הייתה המלכה איזבל דמות טרגית וחלשה ששימשה כבובה בידי כוחות פוליטיים חזקים ממנה שהשתמשו במעמדה החוקי כטוענת לכתר ממלכת ירושלים על מנת להשיא אותה לאצילים הזקוקים לה כ"חותמת כשרות" למימוש שאיפותיהם לכתר.
הארי פוטר וגביע האש
הארי פוטר וגביע האש (באנגלית: Harry Potter and the Goblet of Fire) הוא הספר הרביעי בסדרת ספרי "הארי פוטר" של הסופרת ג'יי קיי רולינג. הספר יצא לאור בשנת 2000 וגרסתו בתרגום לעברית מאת גילי בר-הלל, יצאה לאור באפריל 2001. על ספר זה מבוסס סרט באותו השם שיצא לאקרנים בשנת 2005. הספר זכה בפרס הוגו לשנת 2001.
יעקב אטלינגר
ביוגרפיה
בשנת 1836, לאחר מותו של הרב המקומי רבי עקיבא ישראל ורטהיימר, אטלינגר מונה לרבה הראשי של העיר אלטונה, תפקיד שנשא עד סוף ימיו. גם שם הקים ישיבה, ומבין תלמידיו באלטונה היה הרב עזריאל הילדסהיימר. כאב בית דין, קיבל הכרה לשיפוט בעניינים אזרחיים על ידי השלטונות הדנים. סמכות זו בוטלה בניגוד לרצונו בשנת 1863.
הארי פוטר וגביע האש
רצח פרנק ברייס
הסיפור מתחיל בבית רידל, חמישים שנים לפני זמן הסיפור, כאשר טום ואנדרולו רידל הצעיר (לורד וולדמורט לעתיד) רוצח את אביו, טום רידל, ואת סבו וסבתו, הורי אביו, שכולם היו מוגלגים. הסיפור חוזר להווה בו וולדמורט חוזר לבית אביו עם זנב תולע (פיטר פטיגרו) ומשוחח איתו על תוכניותיו להרוג את הארי ועל מעשיו לברטה ג'ורקינס. במשך שיחתם מצותת מאחורי דלת החדר מוגל בשם פרנק ברייס, גנן הבית, אך חשאיותו מופרת כאשר נגיני, נחשית המחמד של וולדמורט, עוברת בפתח. נגיני מספרת על כך לאדונה הלחשנן, אשר מזמין את פרנק פנימה ורוצח אותו. באותה העת, במרחק של שלוש מאות קילומטרים מתעורר הארי פוטר בבהלה לאחר שראה את כל המתרחש בחלומו.
איזבל הראשונה, מלכת ירושלים
ילדות
איזבל הייתה בתו של אמלריך הראשון, מלך ירושלים ואשתו (השנייה) מריה קומננה אחיינית מדרגה שנייה של הקיסר הביזנטי מנואל הראשון.
הארי פוטר וגביע האש
משחק הגמר העולמי בקווידיץ'
העלילה חוזרת לדרך פריווט בביקור פתע רועש של הוויזלים בבית הדרסלים. הוויזלים לוקחים את הארי אליהם הביתה בעזרת אבקת פלו. בבית הוויזלים הוא נפגש גם עם ידידתו הרמיוני גריינג'ר ולראשונה הוא פוגש את ביל וצ'ארלי, שני אחיו הבוגרים של רון. ארתור, אביו של רון, יוצא לעזור לעין-הזעם, הילאי (צייד קוסמי אופל) לשעבר, אחרי שהלה מזעיק אותם וטוען שהייתה לו פריצה בבית (עין-הזעם הוא פרנואיד קיצוני ולכן הם לא מייחסים לתקיפה חשיבות). מהמחילה הולכים הארי, הוויזלים והרמיוני לגמר אליפות העולם בקווידיץ' יחד עם איימוס דיגורי ובנו סדריק, תלמיד בוגר בהוגוורטס (בית הפלפאף). באליפות העולם מכיר הארי את ברטי קראוץ', ראש המחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי בקסמים (פרסי, אחיו של רון, עובד בתור עוזרו האישי של קראוץ׳ ומעריץ אותו), אדם שומר-חוק ורציני, ואת לודו בגמן, שחקן קווידיץ' בעברו שעובד כראש מחלקת אירועי הספורט במשרד הקסמים. החבורה יושבת בתא העליון של האצטדיון יחד עם שר הקסמים, משפחת מאלפוי ומספר שגרירים מבולגריה ומאירלנד (הקבוצות המתחרות). בגמן מפסיד לפרד ולג'ורג', אחיו התאומים של רון (שחוסכים כסף על מנת לפתוח חנות תעלולים) כסף רב בהימור על המשחק. בסיום המשחק מתחילה התפרעות של אוכלי מוות, שפוגעים בבעל חניון הלילה המוגלגי ומשפחתו. שרביטו של הארי נעלם, ולפתע מופיע בשמיים האות האפל, הסימן של וולדמורט, ואוכלי המוות בורחים. ווינקי, גמדונת הבית של קראוץ', נתפסת כששרביטו של הארי ברשותה, מתגלה שהשרביט שבידה הוא שהזמין את האות האפל. (אך הזימון היה כנראה מעשה של אחד מאוכלי המוות שגנב להארי את השרביט). קראוץ' מפטר את ווינקי, שמתחננת בפניו בדמעות שיסלח לה וייתן לה להמשיך לשרת אותו. הרמיוני מזדעזעת מהיחס של קראוץ' לגמדונת הבית שלו.
יעקב אטלינגר
ביוגרפיה
בשנת 1844 התקיים בבראונשווייג כנס של רבנים רפורמים. רבי יעקב אטלינגר, שראה בכך איום על עתיד היהדות, הוביל מחאה של 116 רבנים נגד הרפורמה. מעבר לכך החל בכתיבה להסברת עמדת היהדות האורתודוקסית. כתיבת טענות הנגד האורתודוקסיות הוטלו על הרב אלכסנדר זוסמן אדלר, לימים רבה של ליבק. המאמרים פורסמו בחוברת "שלומי אמוני ישראל" וכתב העת בגרמנית, "שומר ציון הנאמן" שכלל מוסף בעברית. בכתב עת זה ראו אור מעל מאתיים גליונות במשך כעשר שנים.
הארי פוטר וגביע האש
טורניר הקוסמים המשולש
הארי חוזר לבית הספר, שם ילמד אותם הילאי בשם עין הזעם מודי התגוננות מפני כוחות האופל.
בהוגוורטס, נערך הטורניר עתיק היומין - "טורניר הקוסמים המשולש".
טורניר הקוסמים המשולש הוא טורניר אשר בו מתחרים שלושה מתחרים, מבתי ספר שונים (הוגוורטס, בובאטון ודורמשטרנג) ועליהם לעבור 3 משימות מכשילות, בלתי-ידועות מראש, שבהן המתחרים מבצעים את המשימה והשופטים נותנים להם ניקוד על הביצוע. היות שהמשימות עלולות להוביל למותם, ועקב תקלות קטלניות שהיו בטורנירים קודמים, הוחלט לאפשר השתתפות מגיל 17 בלבד, ורמת הבטיחות גברה. בחירת המתחרים מתבצעת על ידי גביע האש: מכניסים לתוכו פתק עם שם התלמיד ושם בית הספר. אך קרה מקרה מוזר, מהגביע שהוציא את השמות של המשתתפים בתחרות: פלר דלאקור מבובאטון, סדריק דיגורי מהוגוורטס וויקטור קרום מדורמשטרנג, יצא פתק נוסף - ושמו של הארי פוטר נכתב עליו. אף שהוחלט לא לשתף בטורניר תלמידים צעירים, אומר קראוץ' (האחראי מטעם משרד הקסמים) כי אין זו אלא מגבלת בטיחות ומאחר ששמו של הארי יצא מהגביע הוא ישתתף בתחרות וימלא אחר המשימות.
שלוש המשימות בהתחלה לא ידועות ועל המתחרים לנסות להסתגל. רוב התלמידים בהוגוורטס בטוחים שהארי הכניס את שמו לגביע ובזים לו. הארי מתיידד עם סדריק ומגלה לו שבמשימה הראשונה המתחרים יצטרכו להילחם בדרקונים, לאחר שהאגריד גילה לו זאת. סדריק, מצדו, משיב להארי טובה ונותן לו רמז על המשימה השנייה, שבה על המתמודדים להשיב אדם היקר להם ממעמקי האגם. בסוף המשימה השנייה הארי היה תיקו עם סדריק בניקוד.
שובו של וולדמורט
בסיומה של המשימה השלישית הארי וסדריק מגיעים לגביע יחדיו ומחליטים לקחת אותו ביחד כיוון שכל אחד מהם עזר לשני במהלך המשימות, מתברר שהגביע היה מפתח-מעבר ושניהם משוגרים לבית קברות, בו ממתינים הלורד וולדמורט ומשרתו פיטר פטיגרו. פטיגרו רוצח את סדריק בעזרת קללת אבדה קדברה וקושר את הארי למצבת הקבר של טום רידל האב. בעזרת שיקוי המורכב מעצם מקבר אביו של וולדמורט הנמצא בבית הקברות, דמו של הארי וידו הימנית הכרותה של פטיגרו, חוזר וולדמורט לחיים בצורתו השלמה ומזמן את אוכלי המוות.