cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בקעת תמנע
תעשיית הנחושת בתקופת המקרא
המחקרים האחרונים מעלים תמונה היסטורית, חברתית וטכנולוגית חדשה, שבה תושבי המדבר הם הכוכבים האמיתיים. הם היו בין המדענים הראשונים בעולם שפיתחו את המדעים שמאחורי הכרייה והתעשייה, והם התמידו בפיתוח הידע במשך אלפי שנים. כריית הנחושת, התכתה והמסחר בה היוו מרכיבים חשובים בתרבותם החומרית.
פעילות רומית ומוסלמית קדומה
מכיוון שהמכרה של סוף האלף השני לפנה"ס ותחילת האלף הראשון הקדים את ימי הרומאים והמוסלמים וניצל את רוב רובם של מרבצי הנחושת העיקרים בתצורת עברונה-עמיר, עיקר הפעילות של הרומאים והמוסלמים התרכזה בנחל עמרם ובאר אורה.
פולחן בבקעת תמנע
ההסתכלות הכוללת על אתרי בקעת תמנע וסביבתה הקרובה מגלה שילוב מרשים של אתרי פולחן במערך התעשייתי של הכרייה וההתכה של הנחושת. בתמנע נמצאו אתרי פולחן פרהיסטוריים וממצאי פולחן ללא אלילים. לגבי האחרונים, רותנברג הניח כי ממצאים אלו קשורים לפולחן מדייני מתקופת הברונזה.
אתר הפולחן המרשים ביותר הוא מקדש לאלה חתחור. האתר התגלה סמוך לאחד מעמודי שלמה. השרידים הקדומים ביותר בו תוארכו לפי הממצא הארכאולוגי לתקופה הכלקוליתית המאוחרת, ונראה שעד אז לא היה זה אתר קדוש. בימי סתי הראשון הוקם במקום מקדש קטן (9 מטרים) לאלה חתחור. אך הוא נהרס והוקם מחדש בימי רעמסס השני. הרצפה רוצפה באבנים לבנות, הוקמה חצר מוגדלת (10 9 X מטרים) ובה היכל ומבוא הבנויים אף הם מאבנים לבנות. בחצר המקדש נמצאו אלפי מנחות. באמצע המאה ה-12 לפנה"ס נסוגו המצרים ממרחב המזרח התיכון ואז גם נסוגו כנראה מהאתר הפולחני הזה. מפעלי הכרייה הגדולים הוקמו כבר לאחר נסיגתם מתמנע. והמדיינים כנראה, הפכו את המקדש בשלב מאוחר יותר לאתר פולחן בעל אופי מקומי-שמי טיפוסי. הם הקימו שורה של מצבות והשתמשו בחלק מהפרטים האדריכליים של המצרים בשימוש משני.
בין שאר הממצאים הקשורים לפולחן במקום, נמצאו יריעות שלתוכן נארגו חרוזים. היריעות היו מקופלות ומוסתרות במערה, יחד עם כלי פולחן. יריעות אלו היו חלק ממשכן – מקדש של עמים נוודים, העשוי מאוהל. בין הממצאים בסביבת יריעות המשכן העתיק נמצא גם נחש נחושת, ומאוחר יותר אף נמצאה התבנית ממנה הנחש נעשה. עקב כך שלא נמצאו פסלי אלילים עם כלי הפולחן ועם היריעות, ההנחה של החוקרים היא שמדובר במשכן (או כיסוי של מקדש) מדייני. פירוש דומה נותנים הארכאולוגים למקדש הקטן שנמצא בתל ערד. בעקבות אמונתם של נוצרים בפטיסטים כי מדובר בגילוי יריעות המשכן המקראי וחלק מכלי הפולחן שלו, הובא לפארק תמנע דגם המשכן בגודלו הטבעי, שנבנה בידי נוצרים גרמנים, והוא מוצג למבקרים.
בבקעת תמנע התגלה תחריט סלע מימי רעמסס השלישי. בתחריט, המלך רעמסס מעניק מנחה לאלה חתחור. גובה הדמויות כ-80 ס"מ. במרכז הציור שני כרטושים שבהם סימנים של המלך.
כריית הנחושת לאחר קום מדינת ישראל
פעילות כריית הנחושת התחדשה לאחר קום מדינת ישראל, וב-1951 הוקמו מכרות חדשים למטרות מסחריות. בשנת 1954 הוקמה חברת מכרות נחושת תמנע כחברת בת של החברה הממשלתית מחצבי ישראל, ובשנת 1959 היא החלה בכרייה מסחרית של הנחושת, בעשרה מכרות פתוחים ותת-קרקעיים, באמצעות ציוד מכני כבד. בבסיס המכרות הפתוחים נחשפו סלעים של תצורת תמנע. במכרות נחפרו יותר מ-50 ק"מ של מנהרות תת-קרקעיות, במספר מפלסים המסתעפים מאחד המכרות הפתוחים. הקצה הדרומי של המכרה חובר לפיר שירות אנכי דרכו הועלתה העפרה ממעבה האדמה. המנהרות היו רחבות דיין לתנועת כלי רכב. כיום, בעקבות סגירת המפעל והפסקת שאיבת המים, מוצף המכרה התת-קרקעי ברובו במי תהום. המכרות סיפקו בזמן הפעלתם 1.1 מיליון טון עפרה לשנה.
הפקת הנחושת נעשתה באמצעים כימיים וכללה כמה שלבים: כריית עפרת הנחושת והובלתה למתקני גריסה וטחינה, ערבוב העפרה והמסתה בחומצה גופרתית. בתהליך זה נוצרה גופרת נחושת. השקעת יתרת שחק הסלע הסיליקטי בשבע בריכות שיקוע ולאחר מכן הובלתו כפסולת לערבה. העברת גופרת הנחושת לשקתות שבהן שוקעו גרוטאות ברזל שקשרו אליהן את הגופרית. הנחושת שהופרדה שקעה והצטברה כצמנט, בריכוז של 77%–83%. לאחר ייבוש הבריכות בשמש נותרה הנחושת בקרקעית, והיא נאספה ונשלחה לחו"ל להפרדה באמצעות תהליך אלקטרוליטי. היקף היצוא הגיע ל-16,000 טון בשנה.
בשנות ה-60 וה-70 עבדו במכרות תמנע כ-1,000 איש. בתקופה זו שימש המפעל מקור פרנסה חשוב לתושבי אילת ומנוף לפיתוח העיר. בשנת 1976 נסגרו מכרות הנחושת לראשונה עקב הפסדים תפעוליים שנבעו מירידת מחירי הנחושת בעולם. בשנת 1980 נעשה ניסיון לחדש את הפקת הנחושת, ובנוסף להפיק גם מנגן. הניסיון לא צלח ופעילות הכרייה נפסקה סופית בשנת 1984.
כיום מייצרים במפעל גופרת נחושת. ממרכז הארץ מביאים חוטי חשמל ישנים ומחו"ל – חומצה גופרתית, משרים אותם ביחד בדוודים גדולים שהטמפרטורה בהם מעל 100 מעלות ומתקבלת אבקה כחולה של גופרת הנחושת המשמשת בתעשיית הצילום, הדשנים, טיפול בבריכות וכדומה. לאחרונה זכתה החברה המקסיקנית "אהמסה" בזיכיון לחקירה וכרייה באזור, והתחילה בהפקה נסיונית בתהליכי כרייה מתקדמים.
הפיתוח התיירותי של פארק תמנע
מאז סגירת המכרות הוחל בניצול הפוטנציאל הטמון בפיתוח תיירותי של אזור תמנע. עד היום כבר בוצע פיתוח בתחומים רבים, ותוכניות רבות הוצגו על ידי גורמים שונים במטרה לפתח את הפארק. יתרונו של האתר נמצא בשילוב של אתרים ארכאולוגיים, יחידות נוף, הקרבה לאילת המאפשרת הגעה ושהות במקום כחלק מחופשה ללא נסיעה ארוכה, וכן אזורים "הרוסים" או מופרים (של אזור המכרות המודרניים) המאפשרים פיתוח ללא פגיעה נוספת בטבע וללא התנגדות של גורמי שמירת הטבע. הרעיונות שהועלו עד היום כוללים הצעות פיתוח רבות החל מפיתוח מתון של האזור להקלת הביקור באתרים הארכאולוגיים וכלה בתוכניות להקמת אתר נופש בממדי ענק. ככלל, הדילמה בפיתוח המקום נעה בין הרצון לשמור על אופיו המקורי של המקום תוך שיפור התנאים, אמצעי ההסברה ויצירת מקומות פעילות בהם יוכלו המבקרים לבלות נופש פעיל, לצד מרכז קניות בפתח הבקעה, לבין הרצון לנצל את האזור ליצירת אזור נופש פעיל שאינו קשור להיסטוריה של המקום ומנצל את הקיים ליצירת אטרקציות במתכונת פארק שעשועים, תוך הקמת בתי מלון, אכסניות וכדומה. תכנון הפארק במצבו כיום בוצע על פי תוכנית של הקק"ל שהכין אדריכל הנוף צבי דקל, שהוצגה בשנת 1979 ומימושה החל בשנת 1980. פארק תמנע מוכרז כיום כשמורה ומנוהל על ידי מועצה אזורית חבל אילות וקרן קיימת לישראל. הכניסה לפארק היא בתשלום. בכניסה לפארק קיים מבנה קטן שבו ניתן לצפות בתצוגה אור-קולית על המקום. בתוך הפארק נסללו כבישי גישה שמובילים לאתרים העיקריים – עמודי שלמה, ציורי המרכבות, אתר הקשתות (פירי כריית נחושת), הפטרייה והאגם המלאכותי. הוספו שלטי הכוונה, הותקנו פחי אשפה בכל האתר, נבנו מדרגות שעולות לתחריט האלה חתחור בעמודי שלמה, ואתרים ארכאולוגיים הוקפו בגדר. ליד עמודי שלמה נבנה דגם של "אוהל מועד" ומיצג של "יציאת מצרים" – האוהל נבנה בעיקר עבור התיירות הבפטיסטית שהגיעה לפארק תמנע לרגל שנת 2000.
בחלקו הדרום-מזרחי של הפארק התפתח מוקד בילוי ופעילות, ובמרכזו אגם מלאכותי. ראשיתו של אגם זה בסוללות עפר שהוקמו כדי להגן על מכרות תמנע החדשים הנמצאים בפתחה הדרומי של הבקעה מפני שיטפונות בנחל נחושתן. כתוצאה מכך נקווים המים באגם עונתי קטן למרגלות הסוללה. שטח האגם כ–14 דונם ולידו נבנו סככות צל, שולחנות וספסלים, מלתחות ושירותים, חניון לילה, חניון לקרוואנים, מסעדה, מזנון ואוהל בדואי. לקהל המבקרים מוצעות פעילויות שונות כגון רכיבה על גמלים, גן משחקים, פעילות מילוי בקבוקים בחול צבעוני ומתקן להטבעת "מטבעות שלמה המלך" מנחושת. הפיתוח באתר בוצע במשותף על ידי הקק"ל, המועצה האזורית חבל אילות והמנהלה לפיתוח התיירות בנגב. מצפון לאגם ממוקם אתר ה"נחושתמנע", אתר הסברה והדגמה של סיפור האדם והנחושת בתמנע. באתר דגמי חתכים של כרייה ודגם של תנור התכה, וההסבר על כריית והפקת הנחושת בימי קדם מלווה בהדגמה תוך שיתוף הקהל.
פעילויות נוספות המוצעות בפארק תמנע הן גלישה באומגה מאתר צמוד לעמודי שלמה, רכיבה על אופניים, מטווחי חץ וקשת וטיולי לילה עם תאורה לילית.
בשנת 2019 הוחלט להפוך את פארק תמנע לפארק הסביבתי הראשון בישראל. במסגרת פרויקט משותף של החברה להגנת הטבע, רשות הטבע והגנים, המשרד להגנת הסביבה, חבל אילות ופארק תמנע, גובשה תוכנית לניהול סביבתי של הפארק מבלי לפגוע בשגרת חייהם של בעלי החיים במקום, שחלקם כבר נמצאים בסכנת הכחדה, כגון חרדון צב הדור וקטה הודית. על פי התוכנית, יופחת זיהום האור על ידי שימוש בתאורה מותאמת בעלת השפעה סביבתית נמוכה, יצומצמו האירועים הפרטיים באזורים של רגישות אקולוגית גבוהה, יוצבו מוקדי שתייה לרווחת כלל בעלי החיים, הפחים בפארק יוחלפו בפחים בעלי סגירה אוטומטית ואזורים מסוימים ייסגרו לכניסת כלי רכב. כמו כן יוצב פקח באזור.
הלגיון הלבן
הלגיון הלבן (בגאורגית: თეთრი ლეგიონი, תֶתרי ליגיוֹני) היה אחד מארגוני הגרילה הגאורגיים שניהלו, בשנות התשעים המאוחרות, בתום מלחמת אבחזיה (1992-1993), מלחמת גרילה בעצימות נמוכה, כנגד כוחות אבחזיים, באזור קו הפסקת האש, במחוז גאלי שבאבחזיה, לערעור השלטון הבדלני של אבחזיה. פעולות הגרילה הובילו בסופו של דבר למלחמת אבחזיה השנייה.
בשיא מלחמת אבחזיה (1992-1993) הייתה האוכלוסייה הגאורגית באבחזיה נתונה לתהליך של טיהור אתני, שאותו ביצעו מיליציות אבחזיות ובעלות בריתן מהרפובליקות של צפון הקווקז. עד לנובמבר 1993, נשלט רוב מחוז גאלי, מחוז אבחזי הגובל בגאורגיה גופא, על ידי הבדלנים האבחזים, להוציא מספר מובלעות מנותקות, שפונו על ידי הכוחות הגאורגים.
בהתאם להסכם הפסקת האש משנת 1994, שנעשה בתיווך הרוסים, חזרו כ- 40,000-60,000 גאורגים לביתם במחוז גאלי. הפליטים חזרו לביתם ללא ערובות כלשהם לביטחונם. אולם 12 הקילומטרים, המפורזים על פי ההסכם, בתוך שטח המחוז היוו ערובה מסוימת לביטחונם, שהרי צבא אבחזיה לא יכל להתקרב למקום. מצד שני פעלה במקום משטרת אבחזיה. עם חתימת ההסכם החלו שיחות שלום בין אבחזיה לגאורגיה שהתנהלו בתיווך הרוסים. במשך חמש השנים שבהן התנהלו השיחות הן לא הניבו תוצאות כלשהן ועוררו תסיסה בקרב הפליטים שטרם חזרו לביתם. התארגנויות מקומיות של גאורגים, שדאגו לביטחונם של הגאורגים השבים לביתם והאוכלוסייה המקומית יצרה את הבסיס להיווצרות מיליציות גאורגיות מקומיות.
בשנת 1996 או 1997 (על פי טענת מנהיג הארגון, זוראב סאמושיה) נוסדה קבוצת הגרילה הלגיון הלבן, שמיום היווסדו החלה בפעולות לערעור השלטון הבדלני של אבחזיה. זמן קצר לאחר מכן נוסדה קבוצת גרילה נוספת בשם אחי היער. כוחות הגרילה, שזכו לאהדה והבנה בצד הגאורגי, ביצעו פעולות שוד וביזה לצד פעולות גרילה כנגד האבחזים. הממשלה האבחזית הגולה שישבה בטביליסי, ונקראה באותם ימים מועצת השרים של אבחזיה, תמכה בגלוי בכוחות הגרילה הגאורגיים והאיצה בממשלה הגאורגית לעשות כמוה. בין יתר היעדים שבהם פגעו היה חיילי כוח שמירת השלום הרוסי באבחזיה.
פעילותם של הלגיון הלבן, יחד עם אחי הדוב, למתיחות במחוז גאלי, הגבירה את המתיחות במחוז גאלי. פעילותם של אנשי הלגיון הלבן כללה התקפות על המשטרה האבחזית, חבלה במטרות כלכליות באבחזיה וגם פגיעה בחיילי כוח שמירת השלום הרוסי באבחזיה. אנשי הגרילה האשימו את חיילי שמירת השלום בטענה כי הם מנעו מגאורגיה מלהפעיל את זכותה להשתמש בכוח לשימור השלמות הטריטוריאלית שלה. הלגיון הלבן התנגד גם לעובדה שחיילי כוח שמירת השלום נילוו לפטרולים של המשטרה האבחזית ל"כאורה" במטרה לפקח על אופן פעולתם ולמניעת אלימות. אף על פי שכוח המשקיפים של האו"ם בגאורגיה דיווח כי התנהגותם של השוטרים האבחזים הייתה טובה יותר כאשר קיבלו ליווי של כוח שמירת השלום הרוסי, חלקו אנשי הלגיון הלבן על כך וטענו כי החיילים הרוסים צידדו באבחזים, כפי שצידדו בהם במהלך מלחמת אבחזיה, ולפיכך הם מטרה צבאית לגיטימית. לוחמי הגרילה המאומנים היטב של הלגיון הלבן, שהיו מצוידים בנשק מתוחכם הכולל נשק אנטי-טנקי המופעל בשלט רחוק ומוקשים נגד אדם, פשטו על מחוז גאלי והביאו, עד לקיץ 1997, למותם של מעל ל-40 חיילים רוסים מכוח שמירת השלום. המקצוענות והציוד המקצועי יחסית שבו היו מצוידים הביאו רבים למסקנה כי אומנו ונתמכו על ידי הממשלה הגאורגית. הממשלה הגאורגית דחתה את הטענה לחלוטין.
בתום מלחמת אבחזיה (1998), נדרשה גאורגיה למנוע מהלגיון הלבן ויתר קבוצות הגרילה הגאורגיות מלפלוש לשטח אבחזיה.
אייל זיסר
אייל זִיסֶר (נולד ב-3 באפריל 1960) הוא פרופסור מן המניין בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב, המכהן גם כסגן רקטור האוניברסיטה. בשנים 2015-2010 כיהן כדיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה. לשעבר ראש מרכז משה דיין לחקר המזרח התיכון ואפריקה.
חייו
אייל זיסר נולד בחיפה, בה גדל, ולמד בבית הספר הריאלי במגמה המזרחנית. בצבא שירת ביחידה 8200 של חיל המודיעין. עשה את רוב לימודיו מהתואר הראשון עד השלישי באוניברסיטת תל אביב. הוא למד לתואר הראשון בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה ובחוג לשפה ולספרות ערבית ועשה תואר שני בתחום ההיסטוריה של המזרח התיכון. את עבודת התזה עשה בהנחייתו של פרופסור איתמר רבינוביץ ועניינה הוא "המאבק הישראלי-ערבי על מי הירדן והמערכת הבין-ערבית". זיסר עשה את לימודי הדוקטורט בהנחיית איתמר רבינוביץ. נושא עבודת הדוקטורט היה: "אתגר העצמאות: לבנון בתקופת ממשלו של בשארה אל-ח'ורי (1943–1952)".
משסיים זיסר את הדוקטורט ב-1992 החל לעבוד כמרצה בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה וכחוקר במרכז משה דיין באוניברסיטת תל אביב, שימש כראש החוג למזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטה. ב-1996 היה פרופסור אורח באוניברסיטת קורנל ועמית מחקר במכון הוושינגטוני למדיניות מזרח-תיכונית. הוא משמש כפרשן לענייני המזרח התיכון בכלי התקשורת השונים ובעיתונות הכתובה. שירת כאזרח עובד צה"ל ביחידה 8200 בתפקיד יועץ והדריך בה קורסים. במאי 2010 נבחר לדקאן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב והחל לכהן בתפקיד זה ב-1 ביולי 2010. באוקטובר 2015 נבחר לכהן כסגן רקטור האוניברסיטה.
מחקריו
אייל זיסר חוקר את ההיסטוריה המודרנית של סוריה ולבנון. מחקריו עניינם ההיסטוריה של שלהי המאה ה-19 ומחצית המאה ה-20. פרסם מחקרים רבים שעניינם ההיסטוריה בת זמננו, כולל משטר, מדינה וחברה בסוריה ולבנון של ימינו אלה. הוא עוסק בהיסטוריה פוליטית של מערכות ממשל, שלטון, תהליכי קבלת החלטות, ממשק ממשל ויחסי ביטחון, אבל גם עוסק בהיסטוריה חברתית ותרבותית, למשל לאומיות בסוריה ולבנון, אסלאם, חברה וכלכלה וכדומה.
שלטון אסד בסוריה
הרבה ממחקרו של אייל זיסר הוקדש לשלטונו של חאפז אל-אסד ובמיוחד לשלהי שלטונו, עליהם כתב את הספר בעברית סוריה של אסד - על פרשת דרכים שראה אור ב-1999 ויצא לאור גם באנגלית בשנת 2000 לאחר שאסד הלך לעולמו בשם: Asad's Legacy: Syria in Transition. ספרו השני על סוריה עסק בתקופת בשאר אל-אסד ושמו: בשם האב: בשאר אל-אסד: שנים ראשונות בשלטון. והתפרסם ב-2004. מהדורה מעודכנת באנגלית ראתה אור ב-2007 בשם Commanding Syria: Bashar al-Asad and the First Years in Power. פרט לשני ספרים אלה פרסם זיסר שורת מאמרים וכתבות על שלטונה של שושלת אסד, אישיות המנהיגים, מערכות כלכלה וביטחון, חברה וכן הלאה. לצד תולדותיה של סוריה תחת משטר אסד כתב ספר רחב יותר: "פניה של סוריה: חברה, משטר ומדינה", שראה אור בשנת 2003, ושעוסק בהיסטוריית ליבה של סוריה במאה השנים האחרונות, חברה וכלכלה, צבא ומדינה, לאורך מאה שנה. לספר קדמה שורת מאמרים בנושא.
סוריה
התמקדותו של זיסר בסוריה היא התמקדות בתופעה ההיסטורית של שלטונה של משפחת אסד, שהביא למפנה בתולדותיה של מדינה זו. הוא מתאר את סוריה שהפכה ממדינה חסרת יציבות שהפגינה חולשה כלפי חוץ ופנים, למדינה יציבה. אייל זיסר העמיק את ההבנה לגבי הגורמים להצלחת שושלת אסד מעבר ליד הברזל והברוטליות שזוהו תמיד כמאפייניו הבולטים של משטרו של חאפז אל-אסד. הוא הצביע על שורשים חברתיים והיסטוריים, מוקדי תמיכה במשטר, אופן התנהלותו של השליט ואישיותו, כמו גם התפתחות זהות מדינתית וביסוס מוסד המדינה. כל אלו נותנים הסברים עמוקים יותר להתנהלות סוריה.
זיסר מתמקד במחקריו באחת התופעות המרכזיות שהתרחשו בסוריה וענינה המהפך החברתי במסגרתו השתלטו הפריפריה והכפר על המרכז הסורי. תופעה זו אינה ייחודית לסוריה אלא התרחשה גם במדינות נוספות במזרח התיכון. זיסר מסביר זאת בכך שמפלגת הבעת' השכילה לקנות אחיזה באוכלוסייה הזו, להפוך למייצגת האולטימטיבית שלה, לגייסה למנגנוני המפלגה ולמערכות הביטחון וכוחות הצבא, ואף לפתוח בפניה נגישות למערכות ההשכלה במדינה. בכך יש כדי להסביר את התמיכה של אוכלוסייה זו במשטר וממילא, את היציבות שהצליח המשטר להקנות לסוריה. זיסר התמקד במחקריו במיוחד במורכבות שלטונו של חאפז אל-אסד בסוריה. על פי זיסר, אף על פי שבישראל נתפס אסד האב כמנהיג מוכשר ומוצלח הרי שהצלחתו לשרוד שנים כה רבות על כס השלטון נבעה במידה רבה מכישלון יריביו, ובכל מקרה את מחיר הישרדות המשטר שילמו תושביה של סוריה אשר נותרה מדינה מפגרת ונחשלת.
בנו של חאפז אל-אסד, בשאר אל-אסד, עלה לשלטון תוך שסימן שאלה מלווה את סיכויו לשרוד בשלטון לאורך זמן. חרף זאת הוא מחזיק מעמד. לדעת זיסר הישרדותו של בשאר היא הודות לדיבידנדים שנצטברו מתקופת שלטונו הממושכת של אביו, כמו הודות לטעויות של יריבו המרכזי של בשאר, ג'ורג' בוש. זיסר סובר כי במזרח התיכון מבקשים התושבים יציבות פוליטית-כלכלית ומפחדים משינוי. הכישלון של ארצות הברית בעיראק, האנרכיה וחוסר היציבות השוררים במדינה זו, כל אלו מביאים את האזרח הסורי להעדיף לדבוק במשטרו של בשאר מאשר להתמודד עם הבלתי נודע, עליה של גורמי אסלאם קיצוני לשלטון או כאוס דוגמת עיראק.
יחסי ישראל-סוריה
זיסר טוען כי כל אחת מהמדינות: ישראל וסוריה, רואה את רעותה בתמונת מראה, היינו באופן בו המדינה האחרת רואה אותה עצמה. לדעתו הסורים תופסים את ישראל כתוקפנית ובאופן כזה הם זוכרים ומנתחים את אירועי 1967, 1973 ואת 1982.
באשר לתהליך השלום מסביר זיסר כי סוריה נכונה אמנם להגיע להסכם שלום עם ישראל אך אין בה הנחישות והרצון לעשות מעשה, דוגמת מעשהו של נשיא מצרים, אנור אל-סאדאת. דבר זה מסביר לדעתו את הקושי בקידום תהליך מדיני עם הסורים.
פניה של סוריה: חברה, משטר ומדינה
ספרו זה של אייל זיסר הוא ניסיון לתת מענה לחידה הסורית, לחדור לעומקם של שורשיה של החברה ושל המדינה הסורית ולבדוק את מהלך התפתחותה. הספר עוסק בהצלחתה של המדינה הטריטוריאלית הסורית לשרוד ואף לבסס עצמה במרחב אשר סביב לה וקודם לכל בלב תושביה. שהרי, בעשורים הראשונים לקיומה הייתה מדינה זו נתונה במאבק על השליטה בה, על דרכה ומדיניותה בזירה האזורית והבינלאומית אך קודם לכל, על עצם קיומה. זיסר סובר כי מאבק זה, אותו הוא מכנה "המאבק על סוריה", נבע לא במעט בשל היותה של סוריה מדינה נטולת שורשים, מדינה אשר הוקמה בידי שלטונות המנדט הצרפתי בניגוד גמור לרצונם של תושביה, בדיוק, אגב, כמו עיראק או עבר הירדן, ובמידה מסוימת אף לבנון. ואולם, בדומה לשכנותיה שרדה גם הישות הסורית את האיומים והאתגרים שבפניהם ניצבה, וכיום, למעלה מחמישים שנה לאחר שזכתה בעצמאותה, נעלמו רבים מן הספקות שקיננו בעבר באשר ליכולתה להוסיף ולהתקיים כישות מדינית עצמאית. הספר מבקש להציע תובנות חדשות להצלחה זו, מעבר להסבר המקובל הרואה בה מעשה ידיו של משטרו של הנשיא אסד. כך למשל, מועלה בספר טיעון כי המפתח להצלחתה של המדינה הסורית לשרוד - נעוץ בתהליכים - פוליטיים, חברתיים וכלכליים - ארוכי טווח שעברו על מדינה זו לאורך חמישים שנות עצמאותה ובאופן ממוקד יותר, באובדן המרכזיות - מרכזיותה של סוריה בעולם הערבי - ובניצחון המרכז - מרכז שלטוני שכמוהו נעדרה סוריה בעברה. שהרי, בעברה הייתה סוריה מרכזית מידי - גאוגרפית ופוליטית - במרחב שסביב לה, מרכזיות, אשר הייתה לה לרועץ, ובה בעת היא נעדרה מרכז שלטוני המקיים שליטה אפקטיבית ברחבי המדינה. עם חלוף השנים פחתה מאוד מרכזיותה של סוריה במרחב שסביב לה, אך בה בעת צמח בה מרכז שלטוני בעל עצמה שהצליח לפרוס את שלטונו על רחבי המדינה, וממילא, זו האחרונה החלה ממלאת תפקיד מרכזי ובולט יותר בחיי תושביה. בכך היה כדי לתרום להפיכתה של סוריה ממדינה חלשה וחסרת יציבות למדינה איתנה ואף למעצמה אזורית בעלת מעמד ומשקל. כן נדון בספר תהליך התגבשותה של זהות סורית ייחודית. זיסר סובר כי זהות זו שאבה במידה לא מעטה את השראתה מתפיסות שרווחו בעבר במרחב הסורי (בלאד אל-שאם) ואשר ראו בו מרחב גאוגרפי בעל ייחוד היסטורי, תרבותי ולעיתים אף ביקשו לראות בתושביו אומה העומדת בפני עצמה - האומה הסורית. אבל בעיקרה מבוססת זהות לאומית סורית זו על משקעי חמישים שנות העצמאות, או אף שבעים שנות קיומה של סוריה כישות מדינית - היינו, אותן חוויות מעצבות משותפות שחוו תושביה של מדינה זו, ולחלופין, גם אותו אינטרס משותף הולך ומתרחב, בקיומה של המדינה הסורית כמדינה עצמאית. משטרו של אסד ביקש מטעמיו הוא לקדם, הגם שבזהירות ובפרופיל נמוך, זהות ייחודית שכזו, תוך שהוא רואה בה נדבך נוסף על נדבך הזהות הכלל-ערבית, לה היה מחויב ושאותה אף נשא בגאון. ולבסוף, נידונות בספר שאלות כמו יחסי עדה ומדינה, קרי עלייתה של העדה העלווית, עדת משפחת אסד, לשלטון בסוריה, התגבשותו של הצבא הסורי ככוח משמעותי המצוי בשליטה של משפחת אסד, ולבסוף, יחסיה המורכבים של המדינה הסורית עם האסלאם.
לבנון
זיסר רואה בלבנון מדינה שאינה מדינה. היינו, ישות מדינתית חלשה, שברירית, שבה שלטון מרכזי חלש ושכמעט ואינו מתפקד. המדובר במדינה ובחברה המצויים על סף תמידי של מלחמת אזרחים המתפרצת אכן במדינה זו מפעם לפעם. זיסר סבור כי כדי להבין את לבנון יש לחזור אחורה קרוב לאלף שנה אל המאה העשירית לערך בה נעוצים שורשיה של המערכת הפוליטית והחברתית בלבנון. זיסר גם סבור כי בניגוד להנחה המקובלת, תולדותיה של לבנון אינם עומדים בהכרח בצילו של מתח בין שני המחנות הדתיים העיקריים, ולמעשה, היריבים, החיים במדינה – נוצרים ומוסלמים. מחנות אלו לא היו מעולם מחנות מאוחדים ומלוכדים שהתייצבו כאיש אחד מאחורי רעיון או מטרה כלשהם, אלא לרוב היו מפוצלים בתוך עצמם על פי קווי חלוקה עדתית. בתוככי כל מחנה דתי התקיימה יריבות בין בני העדות השונות המרכיבות אותו: במחנה המוסלמי – סונים, שיעים ודרוזים; ואילו במחנה הנוצרי - מרונים, יוונים אורתודוקסיים, יוונים קתוליים, ארמנים לקהילותיהם הדתיות השונות ועוד. אלא שלדעתו של זיסר גם המפתח העדתי, היינו ההתבוננות בלבנון דרך הפריזמה העדתית אין בו די כדי להעניק תשובה מספקת לשאלת מהלך ההיסטוריה, או אף דרכה הייחודית של לבנון. שהרי, מסגרת ההזדהות הבסיסית בלבנון הייתה, ובמידה רבה נותרה עד היום, המסגרת המשפחתית. ואכן, כל אדם בלבנון, יהא מעמדו ותפקידו אשר יהיה, פעל בראש ובראשונה כמייצגה של המשפחה שאליה השתייך ושל האינטרסים המשפחתיים שלה. המשפחות בלבנון, ולא העדות הן שהיו ואף נותרו המפתח האמיתי להבנת מהלך ההיסטוריה הלבנונית.
זיסר סובר, כי בכל עדה ניתן היה לזהות שורה של משפחות מובילות, שראשיהן שלטו ביד רמה בבני עדתם, במעין יחסי פטרון-קליינט. יחסים אלו נסמכו על היותם של ראשי משפחות אלו בעלי אדמות שאותם עיבדו נתיניהם, או על עשרם הכלכלי ומעמדם הפוליטי, שאיפשר להם להוסיף ולקיים יחסי פטרון-קליינט אלו. הצלחתן של משפחות הנכבדים לשמר את מעמדם המוביל בחברה הלבנונית עד עצם ימינו אלו הנה יוצאת דופן בנוף המזרח תיכוני, שהיה עד לשקיעתן של משפחות כאלו באזורים אחרים של העולם הערבי, ובראש ובראשונה בשכנה ממזרח, סוריה, בה ירדו מגדולתן עוד בשלהי שנות החמישים של המאה ה-20 משפחות הנכבדים ששלטו בחברה הסורית ביד רמה במשך מאות בשנים. הללו נדחקו מן הזירה הפוליטית בידי כוחות חברתיים חדשים שעימם נמנו בני עדות המיעוטים, תושבי אזורי הכפר והפריפריה, מעמדות הביניים ועוד. אלו האחרונים הפכו באחת, בהנהגת קציני צבא ופוליטיקאים שעמדו בראש מפלגות שוליים רדיקליות - דוגמת מפלגת הבעת' – לשליטיה של סוריה. בלבנון, לעומת זאת, השכילו משפחות הנכבדים לשמר את כוחן, תוך הסתייעות ב"עדתיות" כקלף מנצח שאיפשר להן לשמר את הלכידות העדתית סביבם. אלא ש"העדתיות" לא הייתה אלא כסות "למשפחתיות," היינו לנאמנות למשפחה ולשימור ההגמוניה של משפחות הנכבדים הגדולות בפוליטיקה הלבנונית.
הפסיפס הלבנוני היה מבוסס, לדעת זיסר, מראשיתו על מערכת איזונים עדינה שהתקיימה בין שני המחנות הדתיים במדינה – נוצרים ומוסלמים; בין בני העדות השונות בכל מחנה דתי סונים, שיעים ודרוזים ולמולם יוונים קתוליים, יוונים אורתודוקסיים ומרונים; ולבסוף, בתוככי כל עדה בין משפחות הנכבדים בעלות ההשפעה בעדה. תרגומה של מערכת איזונים זו לשפת המעשה נעשה, כאמור, בדרך של גיבוש נוסחה לחיים בדו קיום, לרוב לא כתובה, שהסדירה את חייהם המשותפים של בני העדות השונות זה לצד זה ובעיקר, קבעה את אופן חלוקת המשאבים ועמדות הכוח ביניהם, תחילה באמירות של הר הלבנון, ומאוחר יותר במחוז האוטונומי של הר הלבנון, ולבסוף גם בלבנון הגדולה החל משנת 1920 ואילך.
באשר לחזבאללה מציין זיסר, כי לבנון הנה מדינה הניצבת במהלך השנים האחרונות בצל, ואולי אף תחת איום שמציב בפניה ארגון חזבאללה. הופעתו של הארגון ופריצתו אל מרכז ההוויה הלבנונית, היא ללא ספק אחד התהליכים המשמעותיים יותר שהתחוללו בלבנון מאז פרצה בה מלחמת האזרחים, ויותר מכך, כי יש בו משום חריגה יוצאת דופן ביחס למהלך תולדותיה של לבנון לאורך השנים. בראשית דרכו הצטייר ארגון חזבאללה ארגון רדיקלי וקיצוני המושפע ואולי אף נשלט בידי איראן, ועם זאת, היה זה ארגון בעל פנים וזהות לבנונית-שיעית. למרות המתח הברור שבין זהות אסלאמית-שיעית ואף ג'יהאדית לבין זהות לבנונית, הפגין הארגון לאורך השנים יכולת הישרדות מרשימה והתאים עצמו פעם אחר פעם למציאות הפנים לבנונית, ואף לזו האזורית המשתנה. זאת, בלא ששינה או נסוג מעקרונותיו או מתפיסות היסוד שלו אלא לכל היותר, ריכך אותם והתאים אותם למציאות זו.
זיסר סבור, כי בכל צומת דרכים שבפניו ניצב ארגון חזבאללה, הוא בחר בדרך של השלמה עם המציאות ולא יציאה למולה, ובכך הוכיח מתינות ופרגמטיות. אלא שבעינה נותרה השאלה, האם מדובר היה בצעדים טקטיים שמשמעותם המצטברת היא מהפך אסטרטגי בפניו של הארגון או שמא המדובר ברצף של מהלכים טקטיים, שנועדו לשרת ואף לקדם את מאבקו של הארגון אלי מטרתו האסטרטגית אשר נותרה כשהייתה.
בזית
בזית (שם מדעי: Aviceda; מכונה גם נץ-קוקייתי) הוא סוג של עופות ממשפחת הנציים הקרובים לאיה.
עופות אלה נפוצים מאוסטרליה עד אפריקה וחיים בעיקר באזורים טרופיים ולחים. הם נראים כמו איות בעלי ציצה שחורה מאחורי ראשם. נוצותיהם אפורות עם כנפיים כהות, הבטן והחזה משורטטים והראש אפור. המקור קצר ומעוקל והעיניים צהובות. אורכם הממוצע 30-40 ס"מ.
הם חיים בין העצים ביערות וניזונים מחרקים גדולים, צפרדעי עצים, זוחלים שונים ויונקים. הם יורדים לקרקע לעיתים רחוקות.
ראיין גוסלינג
ביוגרפיה
גוסלינג נולד בלונדון, אונטריו, קנדה. אביו, תומאס ריי גוסלינג, הוא איש מכירות של טחנת נייר מקומית, ואימו, דונה, היא מזכירה. שני הוריו הם ממוצא קנדי -צרפתי, עם שורשים נוספים - גרמניים, אנגליים, סקוטיים ואיריים. הוריו השתייכו לנצרות המורמונית וגוסלינג אמר שהדת השפיעה על כל היבט בחייהם. במהלך חייו הוא התגורר בערים קורנוול וברלינגטון; שתיהן נמצאות באונטריו.
הוריו התגרשו כאשר היה בן 13, והוא ואחותו הגדולה, מנדי, התגוררו עם אמם, דבר שגוסלינג ייחס לזכותו "לחשוב כמו ילדה".
גוסלינג התחנך בבית הספר הציבורי גלדסטון ובבית הספר התיכון לסטר ב' פירסון. כילד, הוא צפה בסרט "דיק טרייסי" וקיבל השראה להיות שחקן. גוסלינג חווה בריונות בבית הספר היסודי, ולא היו לו חברים עד שהיה בן "14 או 15". בכיתה א', לאחר שהושפע מאוד מסרט הפעולה "משחק הדמים", הוא לקח סכיני קצבים לבית הספר וזרק אותם על ילדים אחרים בהפסקה. אירוע זה הוביל להשעייתו. גוסלינג נתפס כבעל הפרעת קשב וריכוז (ADHD), אך לא אובחן כסובל ממנה, ובניגוד לדיווחים כוזבים, מעולם לא נטל תרופות. אמו עזבה את עבודתה וחינכה אותו בחינוך ביתי במשך שנה. גוסלינג הופיע מול קהל מגיל צעיר, בעידודה של אחותו בהיותה פרפורמרית. הוא ואחותו שרו יחד בחתונות. גוסלינג גם הופיע עם אלביס פרי, מופע המחווה של דודו לאלביס פרסלי, והיה חבר בלהקת בלט מקומית. הוא נשר מהתיכון בגיל שבע עשרה כדי להתמקד בקריירת המשחק שלו.
קריירה
בשנת 1993, גוסלינג בן ה-12 השתתף באודישן פתוח במונטריאול לחידוש התכנית "מועדון מיקי מאוס" של ערוץ דיסני. הוא קיבל חוזה לשנתיים בתוכנית ובשל כך עבר להתגורר באורלנדו, פלורידה. גוסלינג השתתף בתוכנית בעונות 6–7 לצד בריטני ספירס, כריסטינה אגילרה וג'סטין טימברלייק. הוא תיאר את עבודתו בתוכנית כשנתיים הגדולות בחייו. הוא הפך לחבר קרוב של טימברלייק והם חיו יחד במשך שישה חודשים במהלך השנה השנייה של התוכנית. אמו של טימברלייק הפכה לאפוטרופוס החוקי של גוסלינג לאחר שאמו חזרה לקנדה מטעמי עבודה. לאחר מכן, היה ידוע בעיקר בשל תפקידו בתוכנית הטלוויזיה "הרקולס הצעיר" ו"נחשול גבוה".
ב-2001, גילם תפקיד ראשי עטור שבחים בסרט "המאמין". פרסומו גבר ברחבי ארצות הברית בעקבות ליהוקו לסרטים כגון "לזכור את הטיטאנים", "נוסחה לרצח", "היומן" על פי ספרו של ניקולס ספארקס. ב-2006 הופיע גוסלינג בסרט "חצי נלסון", שם גילם מורה תיכון צעיר המכור לסמים. על תפקיד זה היה מועמד בשנת 2007 לפרס אוסקר. ב-2007, כיכב גוסלינג גם בסרטים "עדות שבורה" ו"לארס והנערה האמיתית". במרץ 2007, זכה גוסלינג בפרס ספיריט בקטגוריית שחקן השנה וב-13 בדצמבר 2007, היה מועמד לפרס גלובוס הזהב באותה קטגוריה.
בשנת 2010 היה מועמד גוסלינג פעם נוספת לפרס גלובוס הזהב על תפקידו בדרמה "בלו ולנטיין". בשנת 2011 כיכב גוסלינג ב-3 סרטים מצליחים, שעל גילום הדמויות הראשיות בהן זכה לשבחים: "טיפש, מטורף, מאוהב"; בו גילם את דמותו של ג'ייקוב פאלמר; "משחקי שלטון", בו גילם את יועץ-התקשורת של המועמד לנשיאות מייק מוריס (ג'ורג' קלוני); "דרייב", בו גילם את דמות של נהג חסר-שם. על משחקו בכל הסרטים האלו, ובפרט על גילומו של הנהג המסתורי ב"דרייב", זכה גוסלינג לשבחים. ב-2015 כיכב לצדם של סטיב קארל, בראד פיט וכריסטיאן בייל בסרט "מכונת הכסף".
בשנת 2016 שיחק בסרט המוזיקלי של הבמאי דמיאן שאזל, "לה לה לנד", עליו זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסרט קומי או מוזיקלי.
בשנת 2017 שיחק בסרט המדע הבדיוני "בלייד ראנר 2049" לצד האריסון פורד וג'ארד לטו, סרט המשך ל"בלייד ראנר" מ-1982, גם הוא בכיכובו של פורד. בהמשך השנה שיחק בדרמה הרומנטית של הבמאי טרנס מאליק "משיר לשיר" לצד נטלי פורטמן ומייקל פסבנדר.
ב-2018 גילם את דמותו של ניל ארמסטרונג, האדם הראשון שצעד על הירח, בסרט הביוגרפי "האדם הראשון", שהיה שיתוף פעולה נוסף בין גוסלינג לבמאי "לה לה לנד", דמיאן שאזל.
גוסלינג גילם את דמותו של קן בסרט "ברבי", אשר יצא לאקרנים במהלך 2023.
פעילויות נוספות
גוסלינג הוא גיטריסט. היה זמר ליווי ללהקה הקנדית "soulDecision" באלבומה "No One Does it Better".
גוסלינג פתח מסעדה מרוקאית יחד עם חברו שנקראת "Tagine". המסעדה נמצאת בבוורלי הילס, קליפורניה.
שותף באגודת "One" המסייעת לאנשים עניים בעולם וכן להתגבר על מחלת איידס.
משתתף בפעילויות לזכויות בעלי-החיים וכתב מאמר לרשת מסעדות המזון המהיר "קנטקי פרייד צ'יקן".
חיים אישיים
מ-2002 עד 2003 היה גוסלינג במערכת יחסים עם השחקנית האמריקאית סנדרה בולוק. בשנים 2005–2007 גוסלינג יצא עם השחקנית רייצ'ל מקאדמס ששיחקה לצידו בתפקיד רומנטי למדי בסרט "היומן". הם חזרו להיות ביחד לתקופה קצרה במהלך 2008. במאי הסרט ניק קסאווטס סיפר כי היה המום כי השניים מנהלים מערכת יחסים, משום ששנאו אחד את השנייה בצילומי הסרט.
החל מספטמבר 2011 גוסלינג נמצא במערכת יחסים עם השחקנית האמריקאית אווה מנדז. לבני הזוג יש שתי בנות, הבכורה, אזמראלדה אמאדה, נולדה בשנת 2014 והשנייה, אמאדה לי, נולדה ב-2016.
עיוורון ירח
עיוורון ירח, מכונה גם דלקת ענביה חוזרת בסוסים או דלקת עיניים תקופתית (באנגלית: Moon Blindness, Periodic Ophthalmia, Equine Recurrent Uveitis) הוא הגורם הנפוץ ביותר לעיוורון אצל סוסים בוגרים.
פתופיזיולוגיה
כפי שניתן להסיק משמות המחלה השונים, מדובר בדלקת סטרילית (שאינה-זיהומית) חוזרת ונשנית אשר ברבות הימים עלולה להביא לכדי עיוורון. על פי רוב מקור המחלה באירוע ראשוני הגורם לדלקת תוך עינית בענביה (Uvea) הכוללת את חלקי העין הבאים: הקשתית, הגוף הריסי והדמית. מקור האירוע הראשוני עשוי להיות זיהומי אך הזיהום אינו הגורם העיקרי לנזק בעין, אלא התגובה הדלקתית אליו. בעקבות הדלקת עולה חדירות כלי הדם בגוף הריסי ומוקל המעבר במחסום שבין הנוזל התוך עיני לדם. לתוך העין חודרים תאי דם לבנים מרוגשים הנותרים ברקמות הענביה גם בחלוף הדלקת.
בתקופות שבהן אין חשיפה לגורם הראשוני (אנטיגן כלשהו), שוככת התגובה הדלקתית. מחזוריות המחלה מתבטאת בחשיפות חוזרות או נשנות לגורם הראשוני. לפיכך אין טיפול מרפא למחלה זו. הטיפול הוא אפוא טיפול תומך הנועד להקל את תסמיני המחלה בעת התפרצות, אך הוא לא ימנע את הישנותה ואת החרפתה לאורך זמן, שכן בכל חשיפה חוזרת התגובה הדלקתית קשה יותר.
למעשה כל מחלה כלל מערכתית המלווה בנוכחות גורם זיהומי או רעלנים בדם עלולה לגרום לדלקת בענביה ולהוות בסיס להמשך התהוות המחלה. כמו כן, נזק מכני לעין, למשל בעקבות טראומה גופנית, כיבים (פצעים פתוחים ברקמות שונות בגוף), גידול סרטני וכן הלאה עלולים לפגוע במחסום שבין הדם לנוזל התוך עיני.
סימנים קליניים
נוסף לסימנים הקליניים המצוינים לעיל תיתכן החמרה של הדלקת והופעת סיבוכים משניים לרבות: הידבקויות, ירוד, ברקית, נקיעת העדשה ממקומה, ניוון העין או מרכיבים שונים בעין, היפרדות רשתית או אף עיוורון מוחלט בעין הפגועה.
טיפול ופרוגנוזה
לעיתים המופע הקליני בולט מאוד בעין אחת, אך אין זה פוסל מעורבות של שתי העיניים. לפיכך נהוג לבדוק היטב את מעורבות שתי העיניים לפני קבלת החלטה לגבי אופן הטיפול והיקפו. כאמור, הטיפול הוא טיפול תומך בתסמיני הדלקת בעת התפרצותה. הטיפול כולל על פי רוב מתן אטרופין (לשיכוך הכאב ולמניעת הידבקויות), סטרואידים (לשיכוך התגובה הדלקתית) ונוגדי דלקת שאינם סטרואידים. הטיפולים יכולים להיות במתן מקומי או מערכתי.
סיכויי ההחלמה בטווח הארוך גרועים מאוד. הימצאות המחלה בעין אחת מגביר את הסיכון להימצאותה בעין השנייה גם כאשר המופע הקליני אינו מובהק ולכן דרושה בדיקה קפדנית של שתי העיניים.
מצעד סוף השנה של בילבורד הוט 100 לשנת 1990
מצעד סוף השנה של בילבורד הוט 100 לשנת 1990 הוא רשימת השירים לסיכום שנת 1990 של הבילבורד הוט 100, שפורסמה בדצמבר 1990. דירוג המצעד מבוסס על נתוני השמעות ברדיו ועל נתוני מכירות שנאספו לאורך אותה שנה. כמו כן, הוא חושב לפי נתוני מכירות שנאספו בפרקי זמן ספציפיים שנקבעו על ידי בילבורד ומתבסס על מצעד השירים השבועי שמופק על ידו.
פר (כפר)
פר (בהונגרית: Pér) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית קאנו קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-546 תושבים בשנת 1990 עד 363 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-30%).
במפקד שנערך בשנת 2011, 89.4% מהאוכלוסייה הצהירו שהם הונגרים, 0.2% צוענים, 0.8% גרמנים, 0.4% רומנים ו- 10.5% נמנעו. החלוקה הדתית הייתה כדלהלן: 54.5% קתולית, רפורמה 8.8%, לותרנית 2%, ללא דת 6.5% ו- 27.2% לא הצהירו.
יהודי פר
בפר חיו במהלך השנים מעט יהודים
מצוק הורני
מצוק הורני (באנגלית: Horney Bluff) הוא מצוק שאורכו 30 קילומטרים המשתרע לכיוון מזרח, לצידו הצפוני של קרחון בירד, מקרחון מריק ועד כף קר שבאנטארקטיקה.
היסטוריה
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הקרחון נקרא על שם קפטן הארי רי. הורני (Harry R. Horney), מציוותו של אדמירל ריצ'רד בירד במהלך מבצע קפיצה גבוהה של צי ארצות הברית שנערך בין השנים 1946 - 1947.
לקריאה נוספת
• Edmund Stump, The Ross Orogen of the Transantarctic Mountains, P 107
אחסאן עבד אל-קדוס
אחסאן עבד אל-קדוס (בערבית: إحسان عبد القدوس, 1 בינואר 1919 – 11 בינואר 1990) היה סופר, עיתונאי והוגה דעות מצרי ועורך בעיתונים "אל-אח'באר" ו"אל-אהראם". ידוע בכתיבתם של רומנים רבים שעובדו לסרטים.
קורות חיים
עבד אלקדוס נולד בקהיר לרוז אל-יוסף ממשפחה מוסלמית ממוצא מצרי-טורקי. התחביב האהוב עליו בתור ילד היה קריאה. בגיל 11, הוא החל לכתוב סיפורים קצרים ושירים בסגנון קלאסי. אביו, מוחמד עבד אל-קדוס, היה שחקן תיאטרון ושחקן קולנוע מצרי. אביו דחף אותו לפתח קריירה בתחום המשפטים. אחסאן סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת קהיר בשנת 1942 ועבד כעורך דין. הוא היה גם עורך ובעל טור פופולרי בעיתון "רוז אל-יוסוף", שבועון שאמו פאטימה אל-יוסוף (שנקראה גם רוזה אל-יוסוף) הקימה. לעיתים קרובות הוא מתח ביקורת על אישים חשובים, מה שהביא למאסרו שלוש פעמים במהלך הקריירה העיתונאית שלו. מוחמד נגיב נהג לכתוב בעיתונו תחת שמות עט שונים, ולאחר שתפס את השלטון במצרים עלה אל-קדוס לגדולה ונהיה יועצו של נגיב לענייני עיתונות. לאחר ההפיכה של גמאל עבד אל נאצר בפברואר 1954 הוא מתח ביקורת על מועצת ההפיכה ובאפריל 1954 הוא נאסר.
בשנת 1944, הוא החל לכתוב תסריטים, סיפורים קצרים, ורומנים. מאוחר יותר הוא עזב את קריירת המשפטים שלו והתמקד בקריירה הספרותית שלו.
בסוף שנות ה-60 הוא מונה לעורך בעיתון אל-אחבאר. בשנת 1969 החל רדיו קהיר לצטט את טוריו מעיתון אל-אחבאר וטוריו נחשבו לאינדיקציה על דעותיו של נאצר. בשנות ה-70 הוא נחשב למקורב לאנואר סאדאת. בשנת 1971 הוא ביקר את המדיניות הסוציליסטית במצרים ודרש יותר ליברליזם. בשנת 1974, לאחר שמונה שנים באל-אחבאר, עבר אל-קודס לאל-אהראם והיה לעורכו הראשי.
אחסאן עבד אל-קדוס נפטר ב-11 בינואר 1990 לאחר שלקה בשבץ.
בנו, מוחמד אחסאן עבד אל-קדוס, שנקרא על שם סבו, הוא עיתונאי ידוע.
יצירתו
אחסאן התייחס לנשים כסמל להקרבה בחברה המצרית וזו הסיבה שנשים היו הנושא המרכזי ביצירותיו הספרותיות. עבודותיו תרמו לשינוי במושגים המקובלים במצרים. בניגוד ליצירה הספרותית החופשית שלו, הוא היה אדם מאוד שמרן והיה ידוע כבעל אישיות מאופקת.
הוא כתב יותר מ-60 רומנים ואוספי סיפורים קצרים. מבין הרומנים שכתב, חמישה היו דרמטיים, תשעה שימשו כתסריטים לסדרות רדיו, עשרה היו עיבודי מיני סדרות טלוויזיה, והיו להם 49 עיבודים קולנועיים. יצירותיו תורגמו למספר שפות זרות ובהם אנגלית, צרפתית, גרמנית, אוקראינית וסינית. חלק מספריו תורגמו לעברית והפצו בישראל.
הממלכה המאוחדת
הַמַמְלָכָה הַמְאֻחֶדֶת שֶׁל בְּרִיטַנְיָה הַגְּדוֹלָה וצפון אירלנד (באנגלית בריטית: The United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland), המוכרת לרוב כממלכה המאוחדת (UK - United Kingdom) או בריטניה (Britain), היא מדינה השוכנת באיים הבריטיים, לא הרחק מחופיה המערביים של יבשת אירופה, מול צרפת. הממלכה המאוחדת מהווה הציר המרכזי של 54 מדינות חבר העמים הבריטי, שכולל את רוב המדינות שהיו בעבר חלק מהאימפריה הבריטית, ובראשן עומד המונרך הבריטי. כמו במונרכיות אחרות באירופה בימינו, סמכותו של המלך מצומצמת ביותר, ותפקידו בעיקרו טקסי, אם כי (בניגוד ליתר המונרכיות החוקתיות) בממלכה המאוחדת כל מוסדות השלטון עדיין כפופים להלכה למלך.
מאז התפרקותה של האימפריה הבריטית, הממלכה המאוחדת כבר לא נחשבת למעצמת על, אך היא בעלת אחד הצבאות הגדולים בעולם ואחת המעצמות המתועשות והחזקות בתבל. כחברת ארגון המדינות המתועשות (G7) ו-G20, כלכלתה של בריטניה היא מהמשגשגות בעולם והיא המדינה בעלת התקציב השישי בגודלו בעולם, אחרי ארצות הברית, סין, יפן, גרמניה והודו. הממלכה המאוחדת היא חברה מייסדת של האו"ם עם זכות וטו במסגרת חברותה הקבועה במועצת הביטחון, אחת החברות המייסדות של ברית נאט"ו ואחת המדינות המחזיקות נשק גרעיני באופן רשמי.
מקור השם
חוקי האיחוד של 1707 הכריזו כי ממלכות אנגליה וסקוטלנד "אוחדו לתוך ממלכה אחת בשם בריטניה הגדולה", על אף שבחוק נקראה המדינה גם בשמות "ממלכת בריטניה הגדולה", "הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה" ו"הממלכה המאוחדת". חוק האיחוד של 1800 איחד את ממלכת בריטניה הגדולה עם ממלכת אירלנד, והוביל להקמת הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד. השם "הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד" אומץ בעקבות קבלת עצמאותה של מדינת אירלנד החופשית והשארותה של צפון אירלנד כחלק מן הממלכה המאוחדת.
אף על פי שהממלכה המאוחדת, כמדינה ריבונית, היא אומה, נחשבות אנגליה, סקוטלנד, ויילס ובמידה פחותה גם צפון אירלנד כאומות, על אף שאינן מדינות ריבוניות. סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד זכו לאוטונמיה מסוימת, בה יש להן ממשל עצמאי. אתר ראש ממשלת בריטניה השתמש בביטוי "מדינות בתוך מדינה" על מנת לתאר את הממלכה המאוחדת.
המונח "בריטניה" משמש לעיתים רבות כמילה נרדפת לממלכה המאוחדת. מנגד, המונח "בריטניה הגדולה" מתייחס לאי של בריטניה הגדולה, ומשמש גם כמונח פוליטי המתאר את השילוב של המדינות אנגליה, סקוטלנד וויילס, שיחדיו מאכלסות את האי כולו ומספר איים אחרים.
על פי הפולקלור הבריטי והולשי, מקור המונח בריטניה הוא בדמות המיתולוגית ברוטוס (באנגלית ובולשית: Brutus) שעל פי המסופר באותן אגדות היה צאצא של איניאס גיבור טרויה, אשר הגיע אל האי בריטניה וייסד את הממלכה הראשונה בה. אגדה זו מופיעה לראשונה ב"היסטוריה בריטונום" (Historia Britonum) שנכתב על ידיו נניוס במאה התשיעית ומאוזכרת מאוחר יותר בכרוניקה שנכתבה על ידי ג'פרי ממונמות' במאה ה-12: "ההיסטוריה של מלכי בריטניה" (Historia Regum Britanniae).
היסטוריה
ישנן עדויות להתיישבות בני האדם באי הבריטי בראשית הנוכחות האנושית באירופה לפני כ-400,000 שנה, אך התיישבות בידי בני אדם מודרניים בשטח שיהפוך לממלכה המאוחדת התחילה להתרחש לפני כ-30,000 שנה. התרבויות הקדומות לא השאירו אחריהן כל עדות כתובה אלא רק שרידי מבנים. בין המבנים המרשימים ביותר ששרדו מאותה תקופה נמנה מעגל האבנים בסטונהנג' שנבנה בין השנים 3500 ל-1500 לפנה"ס.
בשנת 800 לפנה"ס פלשו שבטים קלטים לאי והביאו את תרבותם, אשר שרידיה קיימים עד היום. הפלישה החשובה הבאה הייתה הפלישה של האימפריה הרומית. לאחר שני ניסיונות כושלים בתקופתו של יוליוס קיסר במהלך מלחמת גאליה הצליח הקיסר קלאודיוס לכבוש את אזור אנגליה בשנת 43 לספירה. הרומים פיתחו את האזור שבשליטתם והקימו את לונדון (לונדיניום) כמרכזו. לאחר נפילת האימפריה הרומית נטשו חייליה את בריטניה בשנת 410. לתוך האזורים הללו פלשו שבטים גרמאניים שהידועים בהם הם השבטים האנגלים והסקסונים. התושבים הקלטים נדחקו לצפון ולויילס. החל משנת 793 אירעו פלישות חוזרות ונשנות של ויקינגים לבריטניה, כאשר בתקופות מסוימות הם השתקעו באי. גירושם של הוויקינגים החל בתקופתו של המלך הסקסוני אלפרד הגדול, שגם איחד את אנגליה וביסס את השלטון המרכזי.
ב-1282, הצליח המלך אדוארד הראשון (1272–1307) לכבוש את כל הנסיכויות העצמאיות שנותרו בצפון ובמערב ויילס (בעיקרן ממלכת גוויניד' וממלכת פוויס). אמנת ריד'לן החילה באופן רשמי את שלטונו של אדוארד על ויילס שנתיים לאחר מכן. כדי לרצות את תושבי ויילס, בנו של אדוארד (לימים אדוארד השני), שנולד בוויילס, קיבל את התואר הנסיך מוויילס ב-7 בפברואר 1301. לאחר מכן קיבלה ויילס מעמד של אזור מנהלי, שבו החזיקה באופן רשמי בין 1284 ל-1536. המסורת שקובעת שנסיך (או נסיכת) ויילס יורש את כתר המונרכיה הבריטית נשארה עד ימינו.
בין 1284 ל-1536 הכתר הבריטי שלט על ויילס באופן חלקי, כיוון שעדיין נותרו בדרום ובמזרח ויילס מספר מדינות עצמאיות (בשלטון של לורדים) שלא היו כפופות ישירות לכתר. כוחן של המדינות הללו התפוגג ב-1535, כאשר הושלם האיחוד הפוליטי והמנהלי של אנגליה ויילס. סדרת החוקים בחוקי ויילס מ-1535 הכפיפה את ויילס למערכת המשפטית של אנגליה, וחילקה את ויילס למחוזות. כמו כן, החוק הרחיב את תחום השיפוט של החוק האנגלי לכל אנגליה וויילס, והקנה לאנגלית מעמד כשפה היחידה שמותר לעשות בה שימוש למטרות רשמיות. החוק הזה גרם לכך שרוב הוולשים לא יכלו להתקבל לעבודות ממשלתיות. כמו כן, ויילס הייתה מיוצגת בפרלמנט הבריטי בארמון וסטמינסטר.
בשנים שקדמו לאיחוד, עברה אנגליה מהפכה דתית בימיו של הנרי השמיני (1491–1547). לאחר שהאפיפיור סירב לבקשתו לבטל את אחת מחתונותיו, הוא הקים את הכנסייה האנגליקנית, שמיגרה את הנצרות הקתולית מן האי הבריטי, והפכה את הממלכה המאוחדת לפרוטסטנטית.
בממלכה המאוחדת שלטו מספר בתי מלוכה והם סטיוארט, הנובר וסקסה-קובורג- גותה ששינה את שמו לבית וינדזור כיוון שקרבה לגרמניה לא הייתה רצויה במלחמת העולם הראשונה. המלך הנוכחי של הממלכה המאוחדת, צ'ארלס השלישי, שייך לבית וינדזור.
משלהי המאה ה-16 ועד לאמצע המאה ה-20 הייתה הממלכה המאוחדת לאימפריה – האימפריה הבריטית שבשיאה שלטה בחמישית מאוכלוסיית העולם וברבע משטחו היבשתי ובמשך למעלה ממאה שנים היוותה את הכוח הדומיננטי הגלובלי. האימפריה, שהייתה אימפריה קולוניאלית, החזיקה במושבות ושטחים עצומים, בעיקר באפריקה, אמריקה הצפונית, אוקיינייה ואסיה ומדינות רבות קיבלו ממנה עצמאות וביניהן הודו, ארצות הברית, קנדה ואוסטרליה והחותם התרבותי שלה הוטבע בכולן. במהלך פירוק האימפריה הקימה הממלכה המאוחדת את חבר העמים הבריטי, ארגון המאחד כמעט את כל המדינות בהן שלטה בעבר הממלכה ואת מוזמביק ורואנדה. חלק מהמדינות שייכות לממלכות חבר העמים הבריטי, והן מכירות במלך או במלכת הממלכה המאוחדת כשליטן, המיוצג על ידי מושל כללי, בתפקיד סמלי בלבד.
הממלכה המאוחדת ניהלה מלחמות רבות עם שכנותיה ובעיקר עם צרפת (הנפוליאונית) וספרד שבאותה תקופה היו אימפריות קולוניאליות רבות עוצמה. במלחמות העולם נלחמה הממלכה נגד גרמניה הנאצית לצד רוסיה, ארצות הברית וצרפת ובעקבות העלות הכלכלית של מלחמות אלו התמוטטה האימפריה. ב-1921 הפכה אירלנד למדינה חופשית והממלכה המאוחדת נשארה עם שישית משטחו של האי האירי כאומת בית שנקראת צפון אירלנד ומהווה את החלק הקטן ביותר משטח המדינה, הן מבחינת שטח והן מבחינת אוכלוסייה. לאחר מלחמת העולם השנייה הצטרפה בריטניה בהדרגה למיזם השילוב האירופאי, וב-1993 נכנסה לאיחוד האירופאי. ב-2016 הצביע רוב במשאל עם בעד עזיבת האיחוד. הפרישה התרחשה ביומו האחרון של חודש ינואר שנת 2020, ועד סוף אותה שנה סיימה הממלכה את המשא ומתן עם האיחוד על ההסכמים ליום שאחרי, ובכך פרשה דה-פקטו.
גאוגרפיה
מבחינה גאוגרפית מורכבת הממלכה המאוחדת משני חלקים עיקריים. האי הבריטי בו נמצאות המדינות אנגליה סקוטלנד וויילס, ושישית מהאי האירי, בו נמצאת צפון אירלנד. איים נוספים מכל צדדיו של האי הבריטי שייכים לממלכה המאוחדת.
קו ניוקסל אקזטר שנמשך באלכסון מצפון מזרח לדרום מערב מחלק את הממלכה לשניים, בחלק המערבי של הקו שורר נוף הררי לא גבוה וממזרח לו משתרע אזור נמוך יותר, שבו נמצאת אנגליה. בחלק הצפוני יש אזורי תעשייה גדולים וחשובים. במקומות רבים אחרים יש שטחים של מרעה ושדות של תבואה, בהם שולט הנוף הירוק האופייני לאי.
בריטניה הגדולה, האי בו שוכן עיקרה של הממלכה המאוחדת נמצאת על קווי הרוחב 49° עד 59° צפון (איי שטלנד נמצאים מדרום לקו האורך 61°) ובין קווי האורך 8° מערב ו-2° מזרח. קו גריניץ' (קו האפס לקוי אורך) עובר במצפה הכוכבים המלכותי שבגריניץ', לונדון ונקרא כך על שמו.
הממלכה המאוחדת שוכנת בין צפון האוקיינוס האטלנטי לים הצפוני. בנקודה מסוימת בדרום מזרח האי הבריטי מרחקה של הממלכה המאוחדת מהחוף הצפון מערבי של צרפת הוא כ-35 קילומטר בלבד ומפריד ביניהם מיצר ימי הידוע בשם תעלת למאנש או בפי הבריטים התעלה האנגלית. מנהרה תת-קרקעית העוברת מתחת לתעלת למאנש מחברת את אנגליה וצרפת. לצפון אירלנד יש גבול יבשתי של 360 קילומטר עם אירלנד.
המרחק הגדול ביותר בין שתי נקודות באי הבריטי הוא 1,350 ק"מ, בין האזור הקרוי "קצה היבשה" הנמצא בקצה הדרום מערבי של אנגליה במחוז קורנוול (ליד העיירה פנזנס), לבין "ג'ון אוגרוטס" שבמחוז קייטנס בצפון סקוטלנד (ליד העיירה טורסו). ברכב פרטי המסע מנקודה אחת לאחרת ייארך שתי יממות. במדידה ישרה אורכו של האי הבריטי מצפון לדרום הוא כ-1,100 ק"מ, ובחלקו הרחב ביותר רוחבו הוא כ-500 ק"מ. שטחה הכולל של הממלכה המאוחדת נאמד ב-245,000 קמ"ר.
אקלים
בממלכה המאוחדת שורר אקלים ממוזג וגשם יורד בה בכל ימות השנה. הטמפרטורה משתנה לאורך ימות השנה אך רק לעיתים רחוקות יורדת מתחת ל--15°C או עולה מעל 25°C. הרוח השלטת באזור היא דרום מערבית ומביאה מזג אוויר לח ונוח. חלקו המזרחי של האי מוגן מהרוח ולכן הוא היבש ביותר. בחורפים לעיתים מתרחשים שיטפונות.
הממלכה המאוחדת נמצאת בקו רוחב צפוני יחסית בו אמורים היו לרדת שלגים רבים והים היה אמור לקפוא, אך בזכות זרמי המים החמים אשר בים סביב הממלכה, הים לא קופא ושלגים ממעטים לרדת. מסיבה זו, על אף שלונדון שוכנת צפונית לניו יורק, הטמפרטורה הממוצעת בה גבוהה בכ-10 מעלות צלזיוס. זרמים אטלנטיים המחוממים על ידי זרם הגולף מביאים חורפים מתונים, בעיקר במערב היכן שהרוחות הן לחות, בעיקר מעל קרקע גבוהה. הקיץ הוא חם ביותר בדרום מזרח אנגליה הקרובה לחלקה היבשתי של אירופה והחורפים קרים במיוחד בצפון האי. שלג עשוי לרדת בחורף ובתחילת האביב אך הוא לא נשאר על האדמה בדרך כלל אלא באזורים הרריים.
אומות הבית
שטחה של אנגליה הוא קצת יותר מחצי משטחה של הממלכה המאוחדת, 130,410 קמ"ר. מרביתה מישורית ובצפון מערבה יש שרשראות הרים. ההר הגבוה ביותר באנגליה הוא הר ה"סקפל פייק" בגובה 978 מטרים. באנגליה יש הרבה אזורים עירוניים ו-6 מ-50 המטרופולינים הגדולים באירופה נמצאים באנגליה.
שטחה של סקוטלנד הוא 78,789 קמ"ר והוא קרוב לשליש מהממלכה המאוחדת. רובה המכריע הוא הררי, בעיקר בצפונה. היא מישורית רק בחוף המזרחי והדרומי שלה. במרכזה יש שטח מישורי קטן גם כן. ההר הגבוה ביותר בסקוטלנד הוא בן נוויס בגובה 1,344 מטרים (4,409 רגל), והוא גם ההר הגבוה בממלכה. מרבית האוכלוסייה מתרכזת במישור שבדרום סקוטלנד. העיר הגדולה ביותר היא גלאזגו. בירתה של המדינה היא אדינבורו והיא גם מרכזה הפוליטי. בסקוטלנד נמצא האגם לוך נס, המפורסם בגלל האגדה האורבנית המספרת על מפלצת הגרה באגם. לסקוטלנד יש קרוב ל-800 איים, רובם בצפון ובמערב, כשהמוכרים ביניהם הם האיים ההברידיים, איי אורקני ואיי שטלנד.
שטחה של ויילס הוא פחות מעשירית מהממלכה המאוחדת והוא 20,758 קמ"ר. ויילס הררית מאוד, בעיקר בצפונה ובמרכזה. עיקר התושבים והתעשייה נמצאים בדרום ויילס ומתרכזים בערים קארדיף, סוונסי וניופורט. ההר סנודון הוא הגבוה ביותר בוויילס והוא מגיע לגובה של 1,085 מטרים. לווילס יש רצועת חוף של יותר מ-1,200 קילומטרים. יש כמה איים ממערבה של ויילס. מצפון לווילס נמצא הים האירי ומדרום לה נמצאת תעלת סנט ג'ורג'.
צפון אירלנד היא הארץ הקטנה ביותר מבין הארבע המרכיבות את הממלכה המאוחדת. שטחה הוא 14,160 קמ"ר. היא מורכבת ברובה מגבעות. הגוף הימי הגדול ביותר באי הבריטי ובאי האירי הוא לוך ניי שבצפון אירלנד - שטחו 388 קמ"ר. ההר הגבוה ביותר בצפון אירלנד הוא סליב דונרד בגובה 849 מטרים.
כלכלה
בעקבות מלחמת העולם השנייה ודעיכת האימפריה נפגעה כלכלת הממלכה המאוחדת והיא איבדה את מקומה כמעצמת-על כלכלית. אף שלא שבה למעמדה הקודם, היא נמנית עם המשגשגות שבמדינות העולם והתל"ג שלה הוא השמיני בעולם. בבסיס הכלכלה עומדת התעשייה, המעסיקה כרבע מכוח העבודה ומספקת את רוב סחורות היצוא. הממלכה המאוחדת נחשבת מדינת שירותים כיוון שכ-70% מכוח העבודה מועסקים בשירותים. חשיבות רבה יש גם לתיירות, לבנקאות ולמסחר. החקלאות מתקדמת, והמועסקים בה (2% מכוח העבודה) מספקים כ-90% מהצרכים המקומיים. עד 1975 הממלכה המאוחדת הייתה תלויה ביבוא נפט וגז טבעי לתעשיותיה, אך בעקבות גילוים של מרבצי נפט וגז בים הצפוני, אשר כ-75% מהם בשליטת הממלכה המאוחדת, היא מספקת כיום את כל תצרוכתה ואף מייצאת כ-2% מהנפט המיוצא בעולם. מלבד השימוש בנפט ובגז טבעי, הממלכה המאוחדת משתמשת גם בפחם, שמקורו באי הבריטי עצמו, להפקת אנרגיה. באי הבריטי מצויים מחצבים נוספים כגון בדיל, ברזל, מלח, עופרת ונחושת.
השותפות הכלכליות העיקריות של בריטניה הן מדינות האיחוד האירופי ובראשן גרמניה וצרפת, ארצות הברית ומדינות מערביות נוספות. הממלכה המאוחדת חברה בארגון המדינות המתועשות, ולפיכך גם בארגון G20.
מדע וטכנולוגיה
עם הגילויים המדעיים המרכזיים מהמאה ה-18 נמנים מימן בידי הנרי קוונדיש; מן המאה העשרים פניצילין בידי אלכסנדר פלמינג, ומבנה ה-DNA, בידי פרנסיס קריק ואחרים. פרויקטים הנדסיים מרכזיים אחרים ואפליקציות שבאו מאנשים מהממלכה המאוחדת מונים את קטר קיטור; מהמאה ה-19 המנוע החשמלי שפותח בידי מייקל פאראדיי, נורת הלהט, והטלפון המעשי הראשון, שהומצא על ידי אלכסנדר גרהם בל, ובמאה העשרים מערכת הטלוויזיה הראשונה בעולם בידי ג'ון לוגי ביירד ואחרים, מנוע הסילון, התשתית למדעי המחשב המודרניים בידי אלן טיורינג, וה-World Wide Web בידי טים ברנרס-לי.
מחקר מדעי ופיתוח נותרים חשובים באוניברסיטאות בריטיות, שעם המובילות והידועות שבהן נמנות אוניברסיטת קיימברידג' ואוניברסיטת אוקספורד. בין השנים 2004–2008 הוציאה הממלכה המאוחדת 7% מן המחקרים המדעיים בעולם, וחלקה ל-8% מן הציטוטים המדעיים, במקום השני והשלישי בעולם (אחרי ארצות הברית וסין, ואחרי ארצות הברית, בהתאמה).
מושבות ברחבי העולם
כשריד לאימפריה הבריטית, נשארו שטחים רבים תחת שליטת הממלכה המאוחדת. חלקם במעמד עצמאי למחצה, חלקם מדינות חסות ולחלקם אין כל מעמד עצמאי. ברוב השטחים הללו יש אוכלוסייה מעטה (אם בכלל).
דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2011 אוכלוסייתה של הממלכה המאוחדת מנתה 63,181,775 תושבים. האוכלוסייה שלה היא החמישית בגודלה בחבר העמים הבריטי, וה-21 בעולם. מתוכם אוכלוסיית אנגליה מונה 53,012,456 תושבים, אוכלוסיית סקוטלנד 5,313,600 תושבים, ויילס 3,063,456 תושבים ו-1,810,863 תושבים בצפון אירלנד. חלק מהגורמים לעלייה התדירה בכמות האוכלוסייה הם הגירה אל תוך הממלכה המאוחדת וגם עלייה ברמות היילודה ועלייה בתוחלת החיים של התושבים.
צפיפות האוכלוסין בממלכה המאוחדת נחשבת לאחת הגבוהות בעולם אך יש הבדל משמעותי בצפיפות בין המדינות המרכיבות אותה. באנגליה הצפופה ביותר הצפיפות היא 383 איש לקמ"ר ובשאר המדינות היא נמוכה הרבה יותר. 142 תושבים לקמ"ר בווילס, 125 בצפון אירלנד ורק 65 תושבים לקמ"ר בסקוטלנד. רבע מהאוכלוסייה של הממלכה המאוחדת מתגוררת באזורים עירוניים ובפרברים בדרום מזרח אנגליה, שטח מפותח ומשגשג מאוד. אוכלוסיית הבירה לונדון מוערכת ב-8,300,000 תושבים נכון ל-2012.
בשנת 2006 לפי מדד הפוריות יש בממוצע 1.84 ילדים לזוג. מדובר עדיין בשיעור ילודה נמוך יחסית, אך גבוה הרבה יותר מהשפל שהיה ב-2001 עם רק 1.63 ילדים לזוג. בתוך הממלכה באנגלייה ויילס מדד הפוריות זהה וקרוב לממוצע, 1.86, אך בסקוטלנד הוא עדיין נמוך ועומד על 1.67. מדד הפוריות עלה באופן המשמעותי ביותר במאה האחרונה ב-"בייבי בום" של שנות ה-60 ועמד בשנת 1964 על 2.95 ילדים לזוג.
מאז שנות ה-60, החלו לפקוד את הממלכה המאוחדת גלי הגירה גדולים מהקולוניות הבריטיות לשעבר, בעיקר מהודו ומפקיסטן וכן מאפריקה ומהאיים הקריביים. אל מהגרים אלו נוספת בשנים האחרונות הגירה מוסלמית נוספת בעיקר ממדינות ערב, וכן הגירה פנים אירופאית ממזרח אירופה – בעיקר מפולין. מספר המהגרים המוסלמים הגבוה (המוערך בקרוב ל-3 מיליון תושבים), גורם לעיתים למתחים בין האוכלוסיות בעיקר מאז גל הטרור העולמי שהחל ב-11 בספטמבר 2001. בערים מסוימות בממלכה המאוחדת, כגון לסטר ובדפורד, מהווים המהגרים קרוב ל-50 אחוזים מכלל התושבים.