cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ליליאנה סגרא
ביוגרפיה
במהלך הסלקציה שעברה ליליאנה, היא קועקעה עם המספר הסידורי 75190. היא סופחה לעבודת כפייה באיגוד תחמושת המפעל, אשר היה שייך לסימנס, במשך שנה אחת. במהלך שהותה היא עברה שלוש סלקציות נוספות. בסוף ינואר 1945, לאחר פינוי המחנה, היא שרדה את צעדת המוות לכיוון גרמניה.
ליליאנה סגרא שוחררה על ידי הצבא האדום ב-1 במאי 1945 ממחנה הריכוז מלכוב, שהיה מסונף למחנה הריכוז ראוונסבריק, גרמניה. מתוך 776 ילדים איטלקיים שגורשו למחנה הריכוז אושוויץ בגיל 14 או פחות, רק 35 שרדו. ביניהם הייתה ליליאנה.
שארל פרדינאן ראמי
חייו הפרטיים
מנישואיו לסיסיל סלייה נולדה להם בת אחת, מריאן.
ליליאנה סגרא
ביוגרפיה
לאחר השואה הנאצית, ליליאנה סגרא עברה לגור במארקה בו היא חיה עם סביה מצד אמה, שהיו השורדים האחרונים מכל בני משפחתה. ב-1948 פגשה ליליאנה את אלפרדו בליי פאצ'ינו, קתולי אשר שב אף הוא ממחנות הריכוז הנאציים אליהם גורש כיוון שסירב להצטרף לרפובליקה הסוציאלית האיטלקית. הזוג נישא בשנת 1951 ונולדו להם שלושה ילדים.
שארל פרדינאן ראמי
ראמי במדיה האמנותית
מוזיקת במה ובלטים מאת איגור סטרווינסקי על לבריות שנכתבו או תורגמו על ידי ראמי:
ליליאנה סגרא
עדותה של ניצולה
במשך שנים רבות סגרא שמרה בפרטיות את זיכרונותיה מהזוועות אותם עברה, ולא שיתפה פומבית את חוויות ההשרדות מתקופת השואה. בדומה לרבים מדור השורדים, הדרך בה יכלו להחלים ולהתאושש מהעבר הייתה להתמקד בבניית חיים חדשים ונורמליים במידת האפשר. סגרא אף זוכרת, שלתחושתה לא הייתה אוזנת קשבת שהייתה מוכנה להתמודד עם הזכרונות הקשים אשר נשאה בליבה:
שארל פרדינאן ראמי
כתביו
1925/1926 La Grande Peur dans la montagne, (הפחד הגדול בהר) רומן ריאליסטי, גרסה מתוקנת ב-1925, בכרך אחד בינואר 1926 Vues sur le Valais, Bâle et Olten : Éditions Urs Graf. (מראות של ואלה) מאויר בצילומים (משרתים ונובלות אחרות)
ליליאנה סגרא
עדותה של ניצולה
רק בראשית שנת 1990 החליטה סגרא להפסיק את השתיקה לגבי חוויותיה: היא החלה להופיע בבתי ספר, באסיפות ובכנסים ולספר לאנשים צעירים אודות חייה. היא החליטה לדבר גם בשם מיליוני הנספים והשורדים שאין באפשרותם לדבר. בשנת 1997, היא הייתה בין העדים של הסרט הדוקומנטרי Memoria, הציג את ברלין, פסטיבל הסרטים הבינלאומי.
בשנת 2004 היא רואיינה לצד גוטי הרשקוביץ באוור וג'וליאנה פיורנטינו טדסקי, על ידי דניאלה פדואן ב"Come una rana d'inverno. Conversazioni con tre donne sopravvissute ad Auschwitz" ("כמו צפרדע בחורף. שיחות עם שלוש נשים ששרדו מאושוויץ"). ב-2005 שוחזר סיפור הישרדותה ביתר פירוט בספר-ראיון על ידי עמנואלה סופרוויזוטה "Sopravvissuta ad Auschwitz. Liliana Segre fra le ultime testimoni della Shoah" ("שרדה באושוויץ - ליליאנה סגרא - מהעדים האחרונים של השואה").
שארל פרדינאן ראמי
כתביו
פורסמו אחרי מותו: (ש.פ. ראמי, ידידיו ותקופתו) (היום - אוז'ורדואי - מגזין ספרות בניהולם של ש.פ. ראמי וגוסטב רו)
ליליאנה סגרא
עדותה של ניצולה
ב-27 בנובמבר 2008, העניקה אוניברסיטת טריאסטה לליליאנה סגרא את התואר דוקטור של כבוד בתחום המשפט. ב-15 בדצמבר 2010 אוניברסיטת ורונה העניקה לה תואר דוקטור של כבוד בתחום מדעי החיים.
שארל פרדינאן ראמי
קישורים חיצוניים
לפי Jean-Pierre Monnier Dictionnaire historique de la Suisse 2012
ליליאנה סגרא
סנטורית לכל החיים
ליליאן סגרא היא האשה הרביעית הנושאת בתפקיד זה, לאחר קאמילה רברה, ריטה לוי מונטלצ'יני ואלנה קטנאו.
בסט וסטרן
בסט וסטרן (באנגלית: Best Western) היא רשת מלונות אמריקנית בפריסה עולמית. הרשת היא מותג המלונאות הגדול בעולם מבחינת כמות בתי המלון המופעלים באמצעותו (אף על פי שקבוצת אינטרקונטיננטל הכוללת בתוכה מספר מותגים, היא רשת המלונות הגדולה בעולם). סך הכל (נכון ל-2013) מפעילה בסט וסטרן כ-4,000 בתי מלון מדרגות שונות ובהם למעלה מ-311,000 חדרים ביותר מ-100 מדינות.
היסטוריה
בתקופה זו החלה לפעול בקליפורניה רשת בלתי פורמלית של בתי מלון עצמאיים אשר הציגו סטנדרטים משותפים של שירותי האירוח. בשנת 1946 איחד מ.ק. גרטין (M.K. Guertin) את הרשת הבלתי פורמלית כבסיס לרשת המודרנית.
מקור השם בסט וסטרן לרשת נובע ממיקומם הראשוני של בתי המלון שפעלו ברשת, ממערב לנהר המיסיסיפי בארצות הברית. עד לשנת 1964 ניהלה בסט וסטרן מערך שיווק משותף עם רשת מלונאות נוספת בשם "פונדקי איכות" (Quality Inns) שהייתה פרוסה בעיקר ממזרח למיסיסיפי ולכן לא התחרו ביניהן. השותפות לא צלחה מבחינה עסקית והחל משנה זו החלה בסט וסטרן בניסיון התרחבות עצמית לאזורים הללו תחת המותג "בסט איסטרן". החל משנת 1967 הופסק השימוש במיתוג המופרד וכל מלונות הרשת בארצות הברית אוחדו תחת המותג המשותף "בסט וסטרן". תהליך השיווק המוצלח של המותג הפך את החברה בשנות ה-70 לרשת המלונות הגדולה בעולם.
בעולם
בשנת 1978 החלה הרשת לפעול בבריטניה, וסיכמה עם בתי מלון בבעלות פרטית הממוקמים בנקודות מפתח על פעילות בסטנדרטים מלונאיים משותפים תחת המותג שלה. כיום פועלים בבריטניה 280 מלונות של הרשת. בשנת 1981 החלה בשיתוף פעולה ומיתוג מחדש של רשת מלונות באוסטרליה. בשנת 2007 נכנסה הרשת לפעילות בניו זילנד באמצעות הסכם למיתוג מחדש ושיתוף פעולה עם רשת מקומית. כיום פועלים באוסטרליה 194 מלונות ובניו זילנד 11 מלונות במותג הרשת. במדינות אחרות בעולם פועלת הרשת במספרים קטנים יותר של עד עשרות בודדות בכל מדינה.
בישראל מפעילה הרשת החל משנת 2007 מלון סוויטות הממוקם ברחוב הירקון בתל אביב.
המודל העסקי
המודל העסקי של בסט וסטרן מבוסס על גביית העלות בתוספת מרווח (קוסט פלוס) עבור כל חדר מושכר. המלונות אינם בבעלות הרשת ופועלים עצמאית. הרעיון מאחורי מודל הפעלה זה הוא יצירת מחויבות של הבעלים לשמירת איכות האירוח ושביעות רצון הלקוחות לאורך זמן. הרשת קובעת סטנדרטים משותפים ומחייבים של שירותי האירוח לכל בתי המלון הממותגים שלה. המלונות עצמם רשאים לשמר מאפיינים ייחודיים לעצמם אך מחויבים לזהות את עצמם כחלק מן הרשת באמצעות שילוט ושילוב שם המותג בשם המלון המקורי.
המלונות המסונפים לרשת כוללים את כל הסוגים ורמות האירוח המקובלים בתחום, החל במוטלים ובתי הארחה קטנים בצידי דרכים ועד למלונות בשירות מלא בעלי 4 כוכבים. משנת 2011 ממתגת הרשת את בתי המלון בשלוש רמות של איכות ושירות בבתי המלון והחדרים, החל מחדרים המצוידים בריהוט פשוט ובסיסי ושירותי מלון מינימליים ועד חדרי יוקרה בבתי מלון מפוארים הכוללים מסעדות חדרי עסקים בריכה שירותי כביסה וכדומה.
נכון לשנת 2012 הועסקו בחברה 1254 עובדים והכנסותיה עמדו על 6 מיליארד דולר.
סופיה שרלוטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק
סופיה שרלוטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק (בגרמנית: Sophie Charlotte von Schleswig-Holstein-Sonderbourg-Beck; 31 בדצמבר 1722 - 7 באוגוסט 1763), הייתה אמו של פטר הראשון, הדוכס הגדול של אולדנבורג.
ביוגרפיה
גאורג לודוויג נולדה ב-31 בדצמבר 1722 בהמבורג, לפרידריך וילהלם השני, דוכס שלזוויג הולשטיין-זונדרבורג-בק ולאורסולה אנה, רוזנת העיר דוהנה-שלודין-קארווינדן, בתם של כריסטופר הראשון, רוזן העיר דוהנה-שלודין ומריה פרדריקה, רוזנת העיר דוהנה. ב-25 בינואר 1738 התחתנה סופיה שרלוטה בקניגסברג, עם בן משפחה רחוק, אלכסנדר אמיל דה דוהנה-שלוביטן, אולם הוא נהרג ב-30 בספטמבר 1745 בקרב סור במהלך מלחמת הירושה האוסטרית.
ב-7 באוגוסט 1763 מתה סופיה שרלוטה בהמבורג, ובדיוק חודש לאחר מכן ב-7 בספטמבר מת בעלה גאורג לודוויג בקיל.
משפחתה
ב-1 בינואר 1750 התחתנה סופיה שרלוטה עם גאורג לודוויג, נסיך הולשטיין-גוטורפ, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
Negative double
Negative Double היא קונבנצית הכרזה בברידג' לאחר פתיחה של השותף והכרזת אוברקול של יריב. הקונבנציה מראה ארבעה קלפים בסדרת מייג'ור שלא הוכרזה ואי התאמה בסדרה בה פתח השותף. במקרה של הכרזה בסדרת מיינור ואוברקול בסדרת מיינור הכרזת Double מבטיחה לפחות ארבעה קלפים באחת מסדרות המייג'ור או חמישה קלפים באחת מסדרות המייג'ור עם פחות מ-11 נקודות. במקרה של פתיחה בסדרת מייג'ור ואוברקול בסדרת מייג'ור היא מבטיחה לפחות ארבעה קלפים בכל אחת מסדרות המיינור. הקונבנציה נקראת לפעמים גם ספוטניק, משום שהמינוח שלה הומצא בשנת 1957, השנה בה שלחה ברית המועצות את הלוויין הראשון שלה במסגרת תוכנית ספוטניק.
היסטוריה
עד שנות ה-30 של המאה העשרים השתמשו במונח Negative double. בשנות ה-30 החלו להשתמש במונח informatory double לתיאור Negative double. בשנת 1957 אלווין רוט (באנגלית: Alvin Roth) החזיר את השימוש במונח Negative Double כששיחק עם שותפו טוביאס סטון (באנגלית: Tobias Stone). באותה תקופה הוצמד לקונבנציה גם הכינוי ספוטניק על שם הלוויין הרוסי ששוגר לחלל באותה שנה. באירופה יש כאלה שגם היום מכנים את הקונבנציה בשם ספוטניק.
תנאים להכרזת Negative double
כאשר השותף פתח ויריב הכריז הכרזת אוברקול לא תמיד ניתן להשתמש בהכרזה שהיינו מכריזים אילו לא היה שחקן יריב מתערב בהכרזה. כך למשל, כשהשותף פתח 1 ושחקן יריב התערב בהכרזת 1 אין אפשרות להכריז 1 עם יד שבה 9-10 נקודות וארבעה קלפים בסדרת ה. לו לא היה יריב מתערב בהכרזה מכריזים 1. הכרזת ה-Negative double פותרת את הבעיה ומתארת יד עם ארבעה קלפים בסדרת מייג'ור שלא הוכרזה או לפחות ארבעה קלפים בכל אחת מסדרות המייג'ור, אם הוכרזו שתי סדרות המיינור.
לאחר פתיחה בסדרת מיינור ואוברקול בסדרת מייג'ור
לאחר פתיחה בסדרת מייג'ור ואוברקול בסדרת מיינור, מבטיחה הכרזת Double את הדברים הבאים: דוגמה: לאחר פתיחה של 1 הכריזו הכרזת אוברקול של 1. הכרזת Double מבטיחה ארבעה קלפים בסדרת ה- ולפחות 7 נקודות.
לאחר פתיחה בסדרת מייג'ור ואוברקול בסדרת מיינור
לאחר פתיחה בסדרת מייג'ור ואוברקול בסדרת מיינור, מבטיחה הכרזת Double את הדברים הבאים: דוגמה: לאחר פתיחה של 1 הכריזו הכרזת אוברקול של 2. הכרזת Double מבטיחה ארבעה קלפים בסדרת ה- ולפחות 8 נקודות.
לאחר פתיחה בסדרת מיינור ואוברקול בסדרת מיינור בגובה 1
הכרזת Double מבטיחה את הדברים הבאים: דוגמה: לאחר פתיחה של 1 הכריזו הכרזת אוברקול של 1. הכרזת Double מבטיחה לפחות ארבעה קלפים בסדרת ה- או לפחות ארבעה קלפים בסדרת ה- ולפחות 7 נקודות.
לאחר פתיחה בסדרת מיינור ואוברקול בסדרת מיינור בגובה 2
הכרזת Double מבטיחה את הדברים הבאים: דוגמה: לאחר פתיחה של 1 הכריזו הכרזת אוברקול של 2. הכרזת Double מבטיחה לפחות ארבעה קלפים בסדרת ה- או לפחות ארבעה קלפים בסדרת ה- ולפחות 8 נקודות.
לאחר פתיחה בסדרת מייג'ור ואוברקול בסדרת מייג'ור
דוגמה:לאחר פתיחה של 1 הכריזו הכרזת אוברקול של 1. נכריז Double אם היד שבידנו היא:
82
54
KJ82
AJ654
לורי לייטפוט
לורי איליין לייטפוט (באנגלית: Lori Elaine Lightfoot; נולדה ב-4 באוגוסט 1962) היא עורכת דין ופוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כראש עיריית שיקגו בשנים 2019–2023.
לייטפוט חברה במפלגה הדמוקרטית, והיא האישה האפרו-אמריקאית הראשונה והלהט"ב הראשון בתפקיד ראש עיריית שיקגו.
ביוגרפיה
במאי 2018 הודיעה לייטפוט על כוונתה להתמודד ראשות עיריית שיקגו. את המירוץ לתפקיד החלו 13 מתמודדים. לסיבוב הראשון של הבחירות, שנערך ב-26 בפברואר 2019 הגיעו תשעה מועמדים, ולייטפוט הובילה עם 17.54% מקולות הבוחרים. בסיבוב השני, ב-2 באפריל, התמודדה לייטפוט מול טוני פרקווינקל (Preckwinkle) וזכתה ב-73.71% מן הקולות.
כהונתה כראשת העירייה
לייטפוט החלה את כהונתה כראש העירייה, במקום קודמה בתפקיד, רם עמנואל, ב-20 במאי 2019. בתקופת כהונתה התמודדה העיר עם מגפת הקורונה ועם עלייה במספר הפשעים האלימים בעיר. יחסיה של לייטפוט עם איגוד המורים החזק בעיר היו מתוחים, בעיקר סביב שאלות של מימון לבתי הספר הציבוריים ובטיחות המורים בחזרה ללימודים פרונטליים עם ירידת הסיכון מהמגפה. מספר מקרי הרצח בעיר עלה באופן חד במהלך המגפה, בייחוד בשנת 2021, עם ירידה קלה בשנת 2022.
בחירות 2023
לייטפוט התמודדה בסיבוב הראשון בבחירות לראשות העירייה בשנת 2023, שהנושא העיקרי בהן היה הטיפול בפשע. היא הגיעה למקום השלישי, עם כ-17.1% מהקולות, אחרי פול ולאס (33.75%) וברנדון ג'ונסון(20.27%). היא לא הצליחה להעפיל לסיבוב השני שהתקיים באפריל 2023. זו הייתה הפעם הראשונה מזה 40 שנה שראש עירייה שכיהן במשך קדנציה שלמה הפסיד בבחירות.
חיים אישיים
לייטפוט נישאה לאיימי אשלמן ב-31 במאי 2014, ולשתיים בת מאומצת בשם ויויאן.
לייטפוט הופיעה במיני-סדרה בטלוויזיה בשם The Second City Presents: The Last Show Left on Earth.
בית הברכה
בית הברכה הוא בית הארחה וגן אירועים בגוש עציון, השוכן על כביש 60, סמוך למחנה הפליטים אל-ערוב. המקום משתרע על 38 דונם וכולל 8 מבנים.
היסטוריה
המתחם נבנה בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 על ידי מיסיונר ורופא אמריקני בשם. במקום פעל בית חולים לחולי שחפת בשם בית אל-ברכה ובו 90 מיטות, בית ספר לאחיות, וכנסייה. לימים הפך המקום אכסניה לצליינים. ב-2008 מכרה הכנסייה הפרסביטריאנית את המתחם הנטוש לחברת קש שוודית, שמאחוריה עמד ארווינג מוסקוביץ'. העסקה התבצעה בסיוע הקרן לאדמות ישראל.
ב-2015 החלו שיפוצים במתחם לקראת אכלוסו.
ב-2016 הורה שר הביטחון בוגי יעלון על צירוף ההתנחלות לשטח השיפוט של מועצה אזורית גוש עציון.
ב-2018 מכרה אלמנתו של מוסקוביץ' את המתחם לאחים ליאור ודודו לוי.
כיום משמשים מבנה בית החולים הישן, ומבנה בית הספר לאחיות הצמוד לו, כבתי הארחה. במרחבים שסביבם נטועים עצי פרי רבים, מרחבים אלו משמשים גם כגן אירועים. מתחתיהם קיימת מערכת מים תת-קרקעית, שניתן לרדת אליה באמצעות סולמות. במתחם גם גרים דודו לוי (בעל המתחם) ומספר סטודנטים. במקום ישנה גם כנסייה נטושה שטרם שופצה, ומבנים שהיו שייכים לעובדי בית החולים.
המדינות והטריטוריות של אוסטרליה
אוסטרליה היא מדינה בעלת שלטון פדרלי המורכב משש מדינות ועשר טריטוריות (שלוש יבשתיות ושבע חיצוניות).
היסטוריה
לטריטוריות השונות בית מחוקקים אחד (אין בית עליון).
בראש ממשלת המדינה עומד ראש שרים (Premier) הממונה על ידי מושל המדינה. בדרך כלל ימנה המושל את האדם שמפלגתו זכתה בבחירות במירב הקולות או עומד בראש קואליציה של מפלגות, אולם הוא רשאי למנות גם ראש מפלגה קטנה יותר או כל אדם אחר.
קוון (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
פרנסואז סלמון
פרנסואז סַלמון (בצרפתית: Françoise Salmon; 3 בנובמבר 1917 – 10 באוקטובר 2014) הייתה פסלת ויוצרת מדליות יהודייה-צרפתייה.
קורות חיים
פרנסואז סלמון נולדה ב-1917 בפריז בירת צרפת. בשנים 1939-40 למדה בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות (בוז-אר) בעירה. בשנת 1942 נאסרה על ידי הנאצים בצרפת בשל יהדותה, וב-1943 גורשה עם אחותה למחנה אושוויץ ונכלאה במחנה-המשנה רייסקו (Rajsko). בהמשך נשלחה למחנה ראוונסבריק‎. לאחר השחרור ב-1945 חייתה שנה בשווייץ. ב-1947 החלה ליצור אנדרטת זיכרון לקורבנות הצרפתיים באושוויץ, שהוצבה ב-1949 בבית הקברות פֵּר לָשֵז שבפריז. אנדרטה נוספת לקורבנות השואה מעשה ידיה היא "המגורש", שהוצב ב-1965 באתר הזיכרון במחנה הריכוז נוֹיֶנגָמֶה.
נפטרה ב-10 באוקטובר 2014.
איגודן – איגוד ערים דן לתשתיות איכות הסביבה
איגודן – איגוד ערים דן לתשתיות איכות הסביבה (הלחם של איגוד ודן) הוא תאגיד סטטוטורי, איגוד ערים לאיכות סביבה, המאגד את מרבית הרשויות המקומיות בגוש דן.
איגודן הוקם בשנת 1956 בצו של שר הפנים, שכלל את הערים: תל אביב-יפו, רמת גן, גבעתיים, חולון, בת ים, בני ברק ופתח תקווה. רשויות מקומיות נוספות המקבלות שירותי טיהור שפכים מאיגודן הן: גבעת שמואל, אלעד, בית דגן, מועצה אזורית עמק לוד, רחובות, אזור, ראש העין, קריית אונו, אור יהודה, רמת פנקס, כפר קאסם, יהוד-מונוסון, גני תקווה, רמת אפעל, ראשון לציון, נס ציונה, סביון.
יו"ר איגודן הוא גל שרעבי דמאיו ומנכ"ל איגודן הוא מרק אוקון.
מילנה דומינגז
מילנה דומינגז אגנסו (בפורטוגזית: Milene Domingues; נולדה ב-18 ביוני 1979) היא כדורגלנית עבר ודוגמנית ברזילאית.
חייה
דומינגז נולדה ביוני 1979 בעיר סאו פאולו שבדרום-מזרח ברזיל. היא החלה את הקריירה שלה בקבוצת הנשים של קורינתיאנס, ושיחקה בה במשך ארבע שנים. ב-1997 היא קבעה את שיא העולם לנשים בהקפצת כדור על הרגל, לאחר שהקפיצה אותו 55,197 פעמים במשך תשע שעות. באפריל 1999 נישאה דומינגז לכדורגלן הברזילאי רונאלדו - דבר שמיד הפך אותה לאחת הכדורגלניות המפורסמות והמבוקשות בעולם. שנה לאחר מכן, נולד במילאנו בנם היחיד - רונאלד. השניים התגרשו בספטמבר 2003.
ב-2001 עברה דומינגז לשחק במשך עונה אחת בליגה האיטלקית, ולאחר מכן הצטרפה לראיו ואיקאנו מהליגה הספרדית תמורת סכום שיא של 310,000 דולר. אף על פי כן, היא לא יכלה לשחק בליגה עד 2004, מכיוון שזו הייתה סגורה לשחקניות זרות. היא המשיכה לשחק בליגה הספרדית עד 2009, ולאחר מכן סיימה את הקריירה בעקבות פציעה ברגלה. באותה שנה היא אף התארסה לכדורגלן בית"ר ירושלים לשעבר, דויד אגנסו.
ב-2003 ערכה דומינגז את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ברזיל, ואף זכתה להיכלל בסגל לגביע העולם שנערך בסוף השנה בארצות הברית. בסך הכל היא שיחקה שלוש שנים בנבחרת, במהלכן כבשה תשעה שערים ב-20 משחקים.
מיכאל באלאק
מיכאל באלאק (בגרמנית: Michael Ballack; נולד ב-26 בספטמבר 1976 בגרליץ שבמזרח גרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני אשר שיחק בעמדת הקשר ובלט בעיקר בתקופותיו בבאייר לברקוזן, באיירן מינכן וצ'לסי. באלאק ערך 98 הופעות במדי נבחרת גרמניה, בה שימש גם כקפטן, והבקיע 42 שערים.
בשנת 2004 נבחר באלאק על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
קמניצר
באלאק נולד בעיר גרליץ שבגרמניה המזרחית. כאשר היה בן שבע, עבר עם הוריו לעיר קרל מרקס שטאט, כיום קמניץ, והחל לשחק בקבוצת הכדורגל המקומית פ.צ. קרל מרקס שטאט, שבשנת 1990 שינתה את שמה לפ.צ. קמניצר. בהיותו ילד קטן, למד באלאק לשלוט בשתי רגליו ולהשתמש בשתיהן באותה המידה. לאחר כמה שנות אימון במועדון הילדים והנוער באלאק עבר לשחק בקבוצה הבכירה של קמניצר. באלאק הראה יכולת טובה מאוד במדי הנוער של קמניצר ובעונת סיכם את תנאיו במועדון הבוגרים של הקבוצה, ששיחקה דאז בליגה השלישית בגרמניה. בתקופה זו כונה באלאק בכינוי "הקייזר הקטן", כינוי שנועד להשוותו לפרנץ בקנבאואר שכונה "הקייזר". את הבכורה בקבוצה הבוגרת של קמניצר ערך באלאק באוגוסט 1995, בהפסד 2-1 ללוקומוטיב לייפציג במסגרת הבונדסליגה השנייה. באלאק וקמניצר נשרו באותה עונה אל הליגה השלישית, ובעונת 1996/97 הפך באלאק לשחקן הרכב קבוע והבקיע עשרה שערי ליגה, אך הקבוצה כשלה לשוב אל הבונדסליגה השנייה. על אף ששיחק בליגה נמוכה, כישרונו של באלאק היה ידוע כבר אז, וב-26 במרץ 1996, ערך באלאק את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה עד גיל 21.
קייזרסלאוטרן
בקיץ 1997, לאחר שהרשים מאוד את המאמן אוטו רהאגל כאשר שיחק בקמניצר, חתם מיכאל באלאק בקייזרסלאוטרן שזה עתה עלתה לבונדסליגה לאחר שנשרה עונה קודם לכן. באלאק ערך את הבכורה כאשר נכנס כמחליף חמש דקות לסיום משחק ליגה מול קרלסרוהה במסגרת המחזור השביעי בבונדסליגה. ב-28 במרץ 1998, פתח באלאק לראשונה בהרכב במדי הקבוצה מול באייר לברקוזן. באותה עונה ערך באלאק 16 הופעות במדי קבוצתו ועזר לה להיות העולה החדשה הראשונה שזוכה באליפות הבונדסליגה. בעונת 1998/99 באלאק הפך לבורג חשוב בחלק ההתקפי של הקבוצה, שכלל גם את צ'יריאקו ספורצה, אולף מארשל, יורגן רישה ואובה רוסלר. באלאק ערך 30 הופעות בעונה זו, בה קייזרסלאוטרן סיימה חמישית בבונדסליגה, ונעצרה ברבע גמר ליגת האלופות על ידי באיירן מינכן.
קדנציה ראשונה בבאייר לברקוזן
ב-1 ביולי 1999 באלאק סיכם את תנאיו במועדון השלישי בקריירה שלו, באייר לברקוזן, שרכשה אותו מקייזרסלאוטרן תמורת 4.1 מיליון אירו. מאמני הקבוצה כריסטוף דאום וקלאוס טופמולר הורו לבאלאק לשחק בעמדה ההתקפית של הקישור, לפני החלוצים. שינוי זה תרם רבות להצלחתה של לברקוזן, כאשר באלאק הבקיע 27 שערי ליגה ועוד תשעה במסגרות האירופיות בשלוש עונותיו בלברקוזן. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה באלאק היה חלק מקבוצה שהתמקמה היטב בצמרת הבונדסליגה. בעונתו השלישית בקבוצה, 2001/02, באלאק ולברקוזן היו קרובים מאוד לזכייה באליפות ונדרשו לתוצאת תיקו מול אונטרהאכינג, אך שער עצמי של באלאק פגע בסיכויי הקבוצה, שהפסידה לבסוף 2-0 ואיבדה את האליפות. לברקוזן הפסידה באותה עונה גם בגמר ליגת האלופות 2002 בתוצאה 2-1 לריאל מדריד, ובגמר הגביע הגרמני בתוצאה 4-2 לשאלקה 04. על אף העונה המאכזבת שהייתה ללברקוזן ב-2002, בה איבדה שלושה תארים, באלאק הוכרז ככדורגלן השנה בגרמניה, לאחר שהיה השחקן המוביל של הקבוצה, שכללה גם את אוליבר נויביל, זה רוברטו, ילדיריי בשטורק, ואולף קירסטן, והבקיע 17 שערי ליגה. ראוי לציין שלאחר שבאלאק איבד שלושה תארים באופן אכזרי, הוא הפסיד גם בגמר מונדיאל 2002 עם נבחרת גרמניה בתוצאה 2-0 לנבחרת ברזיל, ובעצם הפסיד ארבעה תארים בטווח זמן קצר, שבהם היה גם יכול לזכות. עובדה זו יצרה לבאלאק תדמית של לוזר.
באיירן מינכן
הצלחתו של באלאק בלברקוזן גררה התעניינות ממועדונים גדולים, ועל אף התעניינותה של ריאל מדריד, באלאק החליט לחתום בבאיירן מינכן תמורת 12.9 מיליון אירו. בעונתו הראשונה בקבוצה, באלאק היה חלק מכשלונה של באיירן מינכן בליגת האלופות, בה סיימה את שלב הבתים עם שתי נקודות בלבד מתוך 18 אפשריות. למרות זאת, זכתה באיירן מינכן בתום העונה בדאבל, כאשר סיימה את העונה בפער של 16 נקודות מהסגנית שטוטגרט, וזכתה בגביע הגרמני לאחר ניצחון 3-1 בגמר על קייזרסלאוטרן, במשחק בו באלאק הבקיע צמד. באלאק הבקיע בעונה זו עשרה שערי ליגה, ונבחר בפעם השנייה ברציפות ככדורגלן השנה בגרמניה. בעונתו השנייה של באלאק במועדון, איבדה באיירן את צלחת האליפות ואת הגביע הגרמני לורדר ברמן, על אף שבאלאק הבקיע שבעה שערי ליגה ובישל 12. בעונת 2004/05 באלאק זכה עם באיירן מינכן בדאבל נוסף, לאחר שהבקיע 13 שערי ליגה וסייע לבאיירן מינכן לזכות באליפות בפער של 14 נקודות מהסגנית שאלקה 04, אותה ניצחה באיירן מינכן בתוצאה 2-1 בגמר הגביע הגרמני. באלאק נבחר בסיום עונה זו בפעם השלישית ככדורגלן השנה בגרמניה. עונתו האחרונה של באלאק בבאיירן מינכן הייתה עונת 2005/06. בתום עונה זו באלאק זכה שוב בדאבל עם באיירן מינכן, לאחר שהקבוצה זכתה באליפות הבונדסליגה בפער חמש נקודות מהסגנית ורדר ברמן, ובגביע הגרמני לאחר ניצחון 1-0 על איינטרכט פרנקפורט. באלאק הבקיע בעונה זו 14 שערי ליגה, ושיתף פעולה בהתקפת הקבוצה עם בסטיאן שווינשטייגר, מהמט שול, רוי מקאיי וקלאודיו פיסארו. על אף הצלחתו של באלאק בבאיירן מינכן, הוא ספג ביקורות רבת על כך שהוא נוטה להיעלם במשחקים חשובים בליגת האלופות, ושהוא שומר כוחות ולא משחק במלוא יכולתו במשחקים פחות חשובים.
צ'לסי
באלאק הוצג בצ'לסי ביולי 2006, וקיבל באלאק את המספר 13, עליו נאלץ לוותר ויליאם גאלאס עבור המספר שלוש. צעד זה יצר מתח בין גאלאס למועדון, מאחר שגאלאס חש כי אינו מוערך מספיק. זמן קצר לאחר הגעתו לקבוצה, הצהיר באלאק כי בכוונתו לסיים בה את הקריירה. הופעת הבכורה של באלאק בצ'לסי במסגרת הפרמייר ליג נערכה ב-27 באוגוסט 2006 במשחק מול בלקברן רוברס. בספטמבר 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת האלופות במדי צ'לסי, במשחק מול ורדר ברמן. באוקטובר 2006 הבקיע באלאק את שער הליגה הראשון שלו, במשחק מול פורטסמות'. באלאק הבקיע בהמשך העונה שער ניצחון בהארכה מול בלקברן רוברס במסגרת חצי גמר גביע ה-FA, שהעלה את צ'לסי לגמר. באלאק הבקיע בעונתו הראשונה בצ'לסי בסך הכל שבעה שערים בכל המסגרות, אך לא שיחק בגמר גביע ה-FA, בו ניצחה צ'לסי 1-0 את מנצ'סטר יונייטד, מאחר שנאלץ לעבור ניתוח. באלאק נאלץ להחמיץ בגין הניתוח את כל תחילת עונת 2007/08, ואת שלב הבתים של ליגת האלופות. בדצמבר 2007 חזר באלאק למשחק גביע הליגה האנגלית מול ליברפול, בו ניצחה צ'לסי בתוצאה 2-0. מאז חזרתו של באלאק בעונה זו, הוא הבקיע מספר שערים מכריעים, לרבות שער שהעניק לצ'לסי ניצחון במשחק ליגה מול מנצ'סטר יונייטד, שהעמיד את שתי הקבוצות בתחרות עד סוף העונה, שבסיומה השדים האדומים זכו באליפות, בפער של שתי נקודות מצ'לסי. ידם של באלאק ושל צ'לסי הייתה על התחתונה גם בגמר גביע הפוטבול ליג, בו הפסידה צ'לסי בתוצאה 2-1 לטוטנהאם הוטספר ובגמר ליגת האלופות 2008, בו הפסידה הקבוצה בבעיטות הכרעה למנצ'סטר יונייטד, על אף שבאלאק הבקיע את הפנדל שלו. כמו בשנת 2002, בה הפסיד שלושה תארים קבוצתיים בישורת האחרונה עם באייר לברקוזן, גם כאן באלאק הפסיד תואר רביעי עם נבחרת גרמניה, לאחר הפסד 1-0 לנבחרת ספרד בגמר יורו 2008, עובדה שחיזקה את תדמית הלוזר שדבקה בבאלאק.
את עונת באלאק התחיל בצורה טובה וגמר עם זכייה בגביע האנגלי יחד עם צ'לסי, אך בהמשך נפצע והחמיץ מספר משחקים בעונה זו, בה הבקיע שער ליגה אחד בלבד, וסיים עם צ'לסי במקום השלישי. בליגת האלופות באלאק הגיע עם צ'לסי לחצי הגמר, בו הודחה צ'לסי מול ברצלונה, לאחר שער חוץ של אנדרס אינייסטה בדקה ה-93, במשחק גומלין שהסתיים בתוצאה 1-1 לאחר 0-0 בסטמפורד ברידג', וזכור בעיקר עקב תצוגת שיפוט חד צדדית נגד צ'לסי. באלאק לא נשאר בידיים ריקות בעונה זו, וזכה עם צ'לסי בגביע ה-FA בפעם השנייה, לאחר ניצחון 2-1 על אברטון בגמר, בו נכנס באלאק כמחליף בדקה ה-61 במקומו של מייקל אסיין. את עונת 2009/10 החל באלאק היטב, אך עם הזמן חלה ירידה ביכולתו. למרות זאת, באלאק סיים את העונה עם זכייה בגביע אנגלי שני ברציפות, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על פורטסמות', שהשלים דאבל היסטורי של צ'לסי, בנוסף לזכייה באליפות הפרמייר ליג. במסגרת משחק גמר הגביע מול פורטסמות', תוקל באלאק בפראות על ידי קווין-פרינס בואטנג הגנאי ונפצע, פציעה שהשביתה אותו לכל אורך מונדיאל 2010 וגרמה לו להחמיץ אותו.
קדנציה שנייה בבאייר לברקוזן
ב-25 ביוני 2010 חזר באלאק לקדנציה נוספת בבאייר לברקוזן, שם חתם על חוזה לשנתיים. בספטמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה המחודשת במועדון, בניצחון 3-0 על טאבריה סימפרופול במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, והבקיע שער במשחק זה. באלאק שיתף פעולה בקישור באותה תקופה עם ארתורו וידאל, סימון רולפס, סידני סאם ולארס בנדר. באוקטובר 2010 נפצע שוב באלאק לתקופה ארוכה, וחזר רק בחודש פברואר 2011, כאשר החליף במשחק ליגה מול שטוטגרט את סימון רולפס. באלאק לא הבקיע שערי ליגה בעונת החזרה שלו ללברקוזן, אותה סיימה לברקוזן במקום השני בבונדסליגה, אך הבקיע שני שערים במסגרת הליגה האירופית. בעונת 2011/12 באלאק הבקיע שני שערי ליגה, אך לברקוזן סיימה רק במקום החמישי.
פרישה
ב-2 באוקטובר 2012 הודיע על פרישה מכדורגל כשהוא בן 36. ב-4 ביוני 2013 נערך לכבודו משחק פרידה מיוחד ברד בול ארנה שבלייפציג, בו שיחק עם נבחרת "החברים של באלאק" מול נבחרת "שאר העולם". במשחק זה הבקיע שלושה שערים, שניים עבור החברים של באלאק, ואחד, שהיווה בדיעבד שער ניצחון, לטובת נבחרת שאר העולם. המשתתפים במשחק זה כללו את הכדורגלנים לותר מתאוס, דידייה דרוגבה, מירוסלב קלוזה, אנדרה שבצ'נקו, פיליפ לאם, חסן סליהמיצ'יץ', דימיטר ברבאטוב, פר מרטסאקר, אנדרה שורלה, ריקרדו קרבאליו, דיטמאר האמאן, פלורן מאלודה, קארסטן יאנקר, טורסטן פרינגס, ינס להמן, כריסטיאן ורנס ומהדי מהדווי-כיא, ונהג המרוצים מיכאל שומאכר. מאמני הקבוצות היו ז'וזה מוריניו ורודי פלר.
קריירה בינלאומית
בחודש מרץ 1996, כאשר שיחק בקמניצר, ערך באלאק את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21. באלאק ערך 19 הופעות בנבחרת זו, בהן הבקיע שבעה שערים. באלאק זומן לעיתים לסגל נבחרת גרמניה הבוגרת, עוד בתקופה בה ברטי פוגטס היה המאמן, אך לא שותף במשחקים, ולא זומן לטורניר האחרון של פוגטס, מונדיאל 1998. באפריל 1999, כאשר המאמן היה אריך ריבק, ערך באלאק את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה, כשנכנס כמחליף במקומו של דיטמאר האמאן. באלאק נכלל בסגל הגרמני לגביע הקונפדרציות 1999 וליורו 2000, בשניהם כשלה גרמניה והודחה בשלב הבתים. .
ביורו 2008 באלאק המשיך לשמש קפטן תחת המאמן יואכים לב. גרמניה פתחה את הטורניר בצורה מהוססת, כאשר השיגה ניצחון על נבחרת פולין והפסידה לנבחרת קרואטיה. במחזור השלישי של שלב הבתים, באלאק הבקיע שער ניצחון מול נבחרת אוסטריה המארחת בבעיטה חופשית אדירה בעוצמתה, שהבטיחה לגרמניה ניצחון 1-0 ואת המקום השני בבית. באלאק המשיך להציג יכולת גבוהה גם בשלבים הבאים של הטורניר, והבקיע את השער השלישי של גרמניה בניצחון 3-2 על נבחרת פורטוגל. לאחר ניצחון באותה תוצאה על נבחרת טורקיה בחצי הגמר, באלאק וגרמניה שיחקו בגמר מול נבחרת ספרד, והפסידו בתוצאה 1-0.
מאז שנת 2005 ועד לפרישתו של באלאק מהמדים הלאומיים, גרמניה מעולם לא הפסידה משחק בו באלאק הבקיע. במוקדמות מונדיאל 2010 הבקיע באלאק ארבעה שערים. את מונדיאל 2010 עצמו באלאק החמיץ בגלל פציעה שנגרמה לו בגמר הגביע האנגלי על ידי קווין פרינס בואטנג. באלאק נסע למרות זאת לתמוך בחבריו לנבחרת במונדיאל שנערך בדרום אפריקה, אך לאחר שפיליפ לאם, שירש את סרט הקפטן מבאלאק בעקבות פציעתו, הודיע כי לא יחזיר לו את סרט הקפטן לאחר שיחזור מהפרישה, באלאק שב לגרמניה. מנהל הנבחרת דאז אוליבר בירהוף ביקר את לאם על אמירתו, והצהיר כי לאם הוא הקפטן במונדיאל 2010, אך באלאק הוא עדיין קפטן הנבחרת. על אף החששות המוקדמים בגרמניה מהיעדרו של באלאק מהמונדיאל, גרמניה היטיבה לשחק במונדיאל זה והשיגה ניצחונות מרשימים בשלבי הנוק אאוט על נבחרות נבחרת אנגליה ונבחרת ארגנטינה. על אף שגרמניה הפסידה לנבחרת ספרד בחצי הגמר וסיימה שלישית במונדיאל, הנבחרת זכתה למחמאות רבות על משחק התקפי ויעיל, ולותר מתאוס אף טען כי חסרונו של באלאק גרם לשחקנים צעירים כמו מסוט אוזיל ותומאס מולר לפרוח ולמצות טוב יותר את יכולותיהם.
באלאק לא זומן עוד לנבחרת לאחר מונדיאל 2010. מאמנו יואכים לב הניח שיפרוש לאחר המונדיאל בו לא השתתף, אך באלאק סירב לוותר על האפשרות להמשיך לייצג את גרמניה, על אף סדרת פציעות שעבר בעונת 2010/11. ביוני 2011, לאחר שבאלאק צבר 98 הופעות בנבחרת, הציעה התאחדות הכדורגל הגרמנית לבאלאק שתקיים עבורו שני משחקי ידידות, בהם ישחק ויוכל להגיע למאה הופעות בינלאומיות. באלאק דחה את ההצעה וטען כי יואכים לב אינו מכבד אותו מאז שנפצע בחודש מרץ 2010, ושהצעה זו היא "פארסה". ב-16 ביוני 2011 פרש באלאק מנבחרת גרמניה לאחר שערך במדיה 98 הופעות והבקיע 42 שערים.
חיים אישיים
מקור שמו של באלאק הוא סורבי. באלאק הוא בן יחיד לאביו שטפן, מהנדס ששיחק כדורגל בליגה השלישית בגרמניה. אמו קארין היא מזכירה ושחיינית. ביולי 2008 נשא באלאק לאישה את סימונה לאמבה, להם נולדו שלושה ילדים עוד לפני הנישואין. בשנת 2012 התגרש הזוג.
בשנת 2021 בנו הצעיר אמיליו, מת בתאונת טרקטורון בפורטוגל סמוך לביתו.
תארים
עם קייזרסלאוטרן:
עם באיירן מינכן:
מרידות יהודה ברומא
למרידות יהודה ברומא היו השלכות הרות אסון על עם ישראל. בעקבותן, העם היהודי הפך מגורם דומיננטי בארץ ישראל בפרט ומזרח הים התיכון ככלל, למיעוט מפוזר, חלש ונרדף. המרד הגדול הגיע לשיאו עם חורבן ירושלים ובית המקדש ויישובים נוספים ברחבי הארץ, ובמהלכו יהודים רבים נהרגו, נעקרו או נמכרו לעבדות. לאחר המרד, העם היהודי איבד את האוטונומיה השלטונית שלו בארץ. כמה עשורים לאחר מכן, הדיכוי האכזרי של מרד בר כוכבא בידי אדריאנוס הביא לתוצאות טרגיות עוד יותר: חבל יהודה התרוקן כמעט כולו מיושביו, בעקבות מעשי טבח, הרס וגירוש, ושוק העבדים הוצף בשבויים יהודים. לאחר המלחמה, הוטלו על יהודי ארץ ישראל גזרות שמד שבוטלו כמה שנים לאחר מכן. שמה של פרובינקיית יהודה שונה לסוריה פלשתינה. ירושלים נבנתה כקולוניה רומית אלילית בשם איליה קפיטולינה, ועל יהודים נאסר להתיישב בה במשך כחמש מאות שנה, עד הכיבוש הערבי של ארץ ישראל במאה ה-7.
בעקבות אובדן האחיזה ביהודה, המרכז ההנהגתי, הדמוגרפי התרבותי והרוחני של עם ישראל עבר לגליל ובהמשך לבבל, וקהילות יהודיות קטנות יותר התבססו סביב הים התיכון, ברחבי המזרח התיכון ובמקומות נוספים. היחלשותו, ולבסוף אובדנו של המרכז הלאומי והדתי בארץ ישראל הביא לחיזוק מעמדה של יהדות התפוצות. קהילות יהודיות בגולה התקיימו לכל אורך ימי בית שני, אולם בעקבות המרידות הלכו קהילות אלו ותפסו מקום מרכזי יותר בעולם היהודי, והצטרפו אליהן עבדים משוחררים, שבויים, גולים ויורדים מארץ ישראל.
למרידות יהודה ברומא הייתה השפעה מכרעת גם על היהדות. חורבן המקדש בידי טיטוס בשנת 70 לסה"נ הוביל לשינוי באופייה של היהדות, שהפכה מדת של קורבנות, טהרה, תרומות ומעשרות לדת שהעמידה במרכז את התפילה הקהילתית בבתי הכנסת ולימוד התורה (שבכתב ושבעל פה). הכיתתיות שאפיינה את ימי בית שני הלכה ונתפוגגה, וחז"ל, ממשיכי דרכם של הפרושים, זכו לבכורה. שינוי משמעותי זה הניח את היסודות להתפתחותה של היהדות הרבנית, שהפכה לזרם המרכזי ביהדות מאז שלהי העת העתיקה.
סדר המרידות
תחת הכותרת של "מרידות יהודה ברומא" נהוג לכלול את שלוש המרידות הבאות:
כמה מרידות שכללו לחימה יהודית נגד הרומים התחוללו גם לפני שלוש המרידות הגדולות וגם לאחריהן (כדוגמת מרד ציפורי), אולם אלו היו מצומצמות יותר ולא נהוג למנות אותן עם שלוש המרידות הגדולות.
רקע
לאחר מותה של המלכה שלומציון בשנת 67 לפנה"ס, נאבקו בניה אריסטובולוס השני והורקנוס השני על השלטון בממלכה. המצביא הרומי פומפיוס ניצל סכסוך זה, ופלש ליהודה בשנת 63 לפנה"ס וכבש אותה מידי השלטון החשמונאי. הוא ראה את שטחי יהודה כחלק אינטגרלי מהאימפריה הרומית. פומפיוס אף נכנס למתחם קודש הקודשים בבית המקדש בירושלים - מעשה שלא ייעשה על ידי אף אדם למעט הכוהן הגדול. החל מכיבוש זה לא חדלו ניסיונותיהם של היהודים ביהודה להחזיר את שליטתם הפוליטית והדתית בארץ ישראל.
המרידות החשמונאיות
מיד לאחר הכיבוש, מונה הורקנוס השני על ידי הרומאים לכוהן גדול ולשליט תחת שלטונה של האימפריה הרומית. זמן מה לאחר מכן ניסה בנו של ארסטובולוס, אלכסנדרוס להנהיג מרד באימפריה. הוא אסף צבא גדול והתבצר במבצר אלכסנדריון, אולם מרד זה מוגר במהרה על ידי אולוס גביניוס ואלכסנדרוס נאלץ לבקש חנינה מידיו. בינתיים הצליח אריסטובולוס השני להימלט מידי שוביו ברומא והנהיג מרד נוסף. מרד זה נכשל וכתוצאה ממרידה זו נהרגו אלפי יהודים ואריסטובולוס הובל בחזרה לרומא. אריסטובולוס שוחרר מכלאו על ידי יוליוס קיסר על מנת שיאבק למענו במלחמתו מול פומפיוס, אולם אריסטובולוס הורעל לפני שהספיק לעשות זאת.
לאחר רציחתו של יוליוס קיסר היה כאוס באימפריה הרומית, שנוצל על ידי הפרתים על מנת לפלוש לסוריה. בנו השני של אריסטובולוס, מתתיהו אנטיגונוס ניצל זאת והומלך בחסות הפרתים למלך יהודה, תוך כדי מיגור תומכי הורקנוס מיהודה, ביניהם הורקנוס עצמו שאוזניו קוצצו על מנת שלא יוכל עוד לשמש כמלך או ככוהן גדול. הורדוס, שלימים יהיה מלך בעצמו והיה מתומכיו של הורקנוס, הצליח להימלט מפני גורל דומה ונסע לרומא. ברומא הומלך הורדוס למלך על יהודה ויצא בחסות לגיונות רומאיים לכבוש את הטריטוריה שלו. מאבקו של אנטיגונוס בחסות הפרתים היה למעשה חסר כל סיכוי ובשנת 37 לפנה"ס נפלה ירושלים בידי צבאו של הורדוס. אנטיגונוס עצמו הוצא להורג. כך החל הורדוס את שלטונו ביהודה - שלטון חזק שמיגר כל סיכוי למרד יהודי בתקופתו.
יהודה תחת שלטונם של נסיכים ונציבים
עם מותו של המלך הורדוס בשנת 4 לפנה"ס שהוריש לבנו ארכלאוס את ירושלים ומרבית הנתחים הטריטוריאליים ביהודה, פרץ מרד נוסף של יהודי הממלכה. מרד זה כונה במקורותינו פולמוס וארוס והוא פרץ בצורה די ספונטנית בכמה אזורים ביהודה. באדום מרדו כמה אלפים מחייליו של הורדוס. בציפורי היה זה יהודה בן חזקיה שהשתלט על מחסני נשק, בפראיה היה זה שמעון שהמריד את האזור במעשי בזיזה וכן גם רועה בשם אתרונגאיוס ואחיו המרידו חלקים נרחבים ביהודה. המרד מוגר בצורה אכזרית למדי בידי פובליוס קווינקטיליוס וארוס, נציבה של סוריה שכבש את ירושלים במהלך חג השבועות והחזיר את ההגמוניה לתומכי הורדוס ולארכילאוס שמונה כאתנארכוס (נשיא העם).
בשנת 6 לספירת הנוצרים הודח ארכלאוס על ידי הקיסר אוגוסטוס ויהודה הפכה לפרובינקיה רומית בניהולו של נציב. בשל כך הוחלט לערוך מפקד אוכלוסין בפרובינקיה. מפקד זה עורר תגובות נזעמות מצד גורמים רבים בקרב העם שמפקד זה לטעמו היה מנוגד לחוקי היהדות. מורדים יהודים בראשות יהודה בן חזקיה מוגרו עד מהרה בידי נציב סוריה קוויריניוס. התמרמרות נוספת של העם היהודי כנגד השלטון הרומי התרחשה לאחר מותו של המלך אגריפס הראשון בשנת 44, כאשר נציבים מושחתים ששלטו ביהודה לא תרמו להרגעת הרוחות. מרידה פרצה בימיו של הנציב אלבינוס.
המרד הגדול
תחת שלטונו של הניצב, גסיוס פלורוס, החלו לפרוץ מהומות בירושלים שפתחו את מאורעות המרד הגדול שפרץ בשנת 66 ובשיאו כוננה ממשלה יהודית בירושלים למשך כ-3 שנים. אולם המצביאים אספסיאנוס ולאחריו בנו טיטוס הצליחו למגר את המרד, כאשר בסופו חרבה ירושלים ובית המקדש בשנת 70. מאות אלפי יהודים נהרגו ונשלחו לעבדות, היהודים בכל רחבי האימפריה אולצו לשלם מס משפיל והמרכז הרוחני של העם היהודי נדד ליבנה. את מרבית המידע אודות המרד ניתן למצוא בחיבוריו של המצביא והסופר היהודי יוספוס פלאביוס.
מרד הגלויות
גם לאחר חורבנו של בית המקדש, לא כלו ניצי המרידות ביהודה וסביבותיה. בשנים 115–117 פרצו מרידות בסביבותיה של ארץ ישראל: באלכסנדריה, בקפריסין, בקירנה ובמסופוטמיה שכונו "מרד התפוצות". בו בזמן ישנן עדויות במקורות על מרד גם ביהודה שכונה פולמוס קיטוס. מרידות אלה פגעו במאמץ המלחמתי של הקיסר טראיאנוס במזרח שנכשל בכיבושים חדשים, והמרידות מוגרו על ידיו ביד קשה.
תוצאות מיידיות
המרידות במאות הראשונה והשנייה לספירה הביאו להידלדלות מהותית של האוכלוסייה היהודית באימפריה הרומית בעקבות הרג ולרדיפה דתית והמרת דת בכפייה או מבחירה. נפילת בית המקדש השני, החרבתה של ירושלים ואיבוד אחיזה בארץ יהודה הפכו את היהודים למיעוט ללא סמלים לאומיים, ועל אף נוכחות בגליל שנמשכה מאות שנים לאחר מכן, היהודים איבדו את האוטונומיה השלטונית. הדת היהודית הפכה לדת המרוכזת סביב בתי הכנסת בקהילות מפוזרות והמשיחיות הפכה למושג אבסטרקטי. מרד בר כוכבא הכה קשות את העם היהודי בארץ ישראל ששוב לא אץ אלי מרד מידי דור.
מרד נגד גאלוס בגליל
בשנת 351 פרץ מרד כנגד הקיסר קונסטנטיוס השני. המורדים היהודים ניצלו את שעת הכושר עת הייתה מתיחות רבה בין הרומאים לפרסים במזרח. מרד זה שכונה מרד גאלוס הונהג על ידי פטריקיוס שלא הצליח לסחוף אחריו המונים כפי שעשה זאת בר כוכבא, אולם גם כך הצליח להשתלט על ירושלים. אולם המרד דוכא די בקלות על ידי הרומאים, והיחסים הטובים ששררו בין הנהגת החכמים היהודית לשלטונות הרומאיים נשמרו.
מרד יהודי תחת הביזנטים
בשנים 613 עד 617 פרץ מרד הרקליוס כאשר יהודי ארץ ישראל תמכו בפלישה הפרסית ממזרח. בעקבות המרידה הוחזרה השליטה בירושלים לידי היהודים בהנהגתו של בנימין מטבריה. עם התדרדרות המצב הביטחוני והשתלטותה של האימפריה הביזנטית, נכנעו יהודי ירושלים ונטבחו ללא רחם. בשנת 638 נכבשה ארץ ישראל בידי הערבים, בסיוע קבוצות יהודיות. בכך תם עידן שלטון הרומאים והביזנטים בארץ ישראל.
בית הכנסת האשכנזי בסרייבו
בית הכנסת האשכנזי בסרייבו (בבוסנית: Aškenaska sinagoga) הוא בית כנסת אשכנזי שהוקם עבור יהודי סרייבו ב-1902, והיחיד שנותר פעיל בסרייבו בראשית המאה ה-21.
היסטוריה
קהילה יהודית ספרדית מתקיימת בסרייבו החל מאמצע המאה ה-16. לאחר קונגרס ברלין שחתם את המלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877) קיבלה האימפריה האוסטרו-הונגרית חסות על חבלי הארץ בוסניה והרצגובינה. האוסטרו-הונגרים סיפחו בפועל את החבל, וב-18 באוגוסט 1878 נכנס הצבא האוסטרו-הונגרי לסרייבו. העיר עברה תנופת בינוי, הרחבה משמעותית של מוסדות השכלה וגאות כלכלית. בנוסף, נפתחה בפני תושבי העיר האפשרות להשתלב ביתר קלות במוסדות להשכלה גבוהה ברחבי אירופה. עם החלת השלטון האוסטרו-הונגרי, היגרו לסרייבו משפחות של יהודים אשכנזים, ובהן נמנו בעלי מקצועות חופשיים, בעלי השכלה אקדמית ונושאי משרות פקידותיות בממשל המקומי. היהודים הגיעו ברובם מהשטחים המזרח-אירופיים של האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-24 בספטמבר 1879 נתן הממשל המקומי אישור רשמי להקמת קהילה אשכנזית נפרדת.
המבנה
ב-1893 נרכשה חלקת קרקע סמוך לגדות הנהר מיליאצקה, לצורך הקמת בית הכנסת. תכנון המבנה הוטל על האדריכל קארל פאז'יק וב-1895 הושלמה התוכנית האדריכלית. ב-30 בספטמבר 1902 נחנך בית הכנסת האשכנזי המרכזי ולצידו הוקם תלמוד תורה. הבניין נבנה בסגנון אדריכלי נאו-מורי. הוא בנוי בצורה מלבנית ובתוכו משולבות קשתות. בכל אחת מארבע פינות המבנה ניצב מגדל ועליו כיפה. הקירות והתקרה מעוטרים. בכניסה לבית הכנסת ניצבת מנורת שבעת הקנים לציון 400 שנות התיישבות יהודית בבוסניה. מעל הכניסה מצוי חלון רוזטה ובו ויטראז' אשר במרכזו מגן דוד.
שגרירות ישראל בניקוסיה
שגרירות ישראל בניקוסיה היא הנציגות הדיפלומטיות של ישראל לקפריסין. השגריר המכהן כיום הוא אורן אנוליק.
היסטוריה
ישראל פתחה קונסוליה בקפריסין הבריטית באוגוסט 1950, והקונסול הראשון היה ירחמיאל ירון.
ב-1959 העלתה ישראל את דרג הקונסוליה לקונסוליה כללית, ומינתה את זאב לוין לקונסול.
עם עצמאות קפריסין ב-1960 העלתה ישראל את מעמד הקונסוליה לשגרירות.
ב-1973 נעצר נספח בשגרירות, חיים גולן, באשמת החזקת נשק.
באפריל 1973 בוצעו במקביל שני פיגועי טרור נגד מטרות ישראליות בקפריסין: מטען חבלה התפוצץ בפתח בית השגריר, כשהוא מזיק למבנה, ומחבלים ניסו לתקוף מטוס של אל-על בנמל התעופה של ניקוסיה. במתקפות נהרגו שוטר קפריסאי בבית השגריר ומחבל אחד בנמל התעופה.
באוקטובר 1984 התפוצצה מכונית תופת במגרש החניה של השגרירות, ונגרם נזק קל לבניין אך איש לא נפגע. את האחריות לפיגוע לקח אבו מוסא, פלג של אש"ף בראשות סעיד מוראע'ה שנתמך על ידי סוריה.
במאי 1988 התפוצצה מכונית תופת בסמוך לשגרירות, והרגה שלושה שוטרים ופצעה 32. ארגון אבו נידאל לקח אחריות על הפיגוע, כנקמה על חיסול אבו ג'יהאד.
מקרל
מקרל הוא שם קיבוצי למספר סוגי דגים ממשפחת הקולייסיים. ישנו שבט בשם מקרלים אמיתיים (Scombrini) ובו 2 סוגים: מַגּוֹבָן (Rastrelliger) וקוֹלְיָס (Scomber).
אלו דגי מאכל חשובים עם בשר בעל אחוז גבוה של שומן ולפיכך הם מבין דגי המאכל העיקריים ברחבי העולם. פילה מקרל נמכר בקופסאות שימורים בדומה לטונה וסרדינים, וגם נהוג להכין מבשרם סשימי. בשר הדגים הטרי מתקלקל בקלות על ידי זיהום חיידקי ויכול לגרום להרעלת Scombroid (הנקראת על שם משפחת הקוליסיים בלועזית).
דגי המקרל מצויים בכל הימים באזורים הטרופי והסובטרופי. רוב המקרלים הם דגי ים עמוק אך יש גם מינים החיים במים רדודים ונדוגים לצד מזחים.
לדגי המקרל סנפירים בחלקי הגוף העליון והתחתון ולרוב הם מכוסה קשקשים קטנים מאוד המאופיינים בקשקשת קטנואידית - קשקשים שהשפה החופשית שלהם מחוספסת כמסרק, עם זאת לחלק מהמקרלים אין קשקשת כלל.
גדלם מגיע בין 20 ס"מ וקילוגרם אחד עד לטונית מוארכת שאורכה 250 ס"מ ומשקלה עד 83 ק"ג.
מיני המקרל
דגים נוספים המכונים בשם מקרל כוללים מיני צניניתיים (בעיקר דגי הטרכון), גמפיליים והקסגרמיים. כמו כן בני סדרת דמויי עמלץ מכונים "כרישי מקרל", עקב תזונת כרישים אלה על דגי מקרל.
הערות שוליים
അയല Скумбрия
כלב ים משורטט
כלב ים משורטט (שם מדעי: Histriophoca fasciata) הוא מין של כלב ים בינוני והיחיד בסוג Histriophoca, החי ומתרבה בעיקר באזורי הקרח של הקוטב הצפוני בצפון האוקיינוס השקט ובימים ברינג ואוחוצק.
הוא מזוהה בעיקר עקב צבעי פרוותו הבולטים עם 4 פסים לבנים המתעגלים על גוף שחור או כהה, אף שיש פרטים בהם הפסים כהים יותר והגוף בהיר יותר מהרגיל. דבר זה גם נתן לו את שמו - משורטט. הפסים נמצאים על הצוואר, הזנב וצידי הגוף. אך ההבדלים בצבעים חזקים יותר אצל הזכרים, כשצבעי פסי הנקבות דומים יותר לצבעי הגוף, בהירים או כהים וההבדל פחות בולט.
אורכם של כלבי הים 1.6 מ' ומשקלם 95 ק"ג. שני הזוויגים דומים בגודלם.
כלב הים מצוי על קרחונים צפים בצפון האוקיינוס השקט בחורף ובאביב, שם הוא מתרבה, נח ואוכל במשך החורף. בקיץ ובסתיו הם נפוצים בימים פתוחים, אף שחלקם נודד צפונה כשהקרח נסוג. הם כמעט אף פעם לא מגיעים ליבשה וכתוצאה מכך קשה לצפות בהם. עם זאת כמה פעמים כלבי ים כאלה הגיעו לחופים באמריקה כמו וושינגטון וקליפורניה.
הוא ניזון בעיקר ממינים החיים באוקיינוס: מדגים מהסוג Pollachius  ומהמשפחה Zoarcidae, מדגי בקלה ארקטית ומסילוניות כמו תמנונים ודיונונים. הצעירים גם אוהבים סרטנים שונים. כלב ים זה צולל עד עומק 200 מ' בחיפוש אחר מזון והוא אינו מתכנס בלהקות.
הם עצמם נטרפים על ידי קטלן, דוב לבן, וכרישים ארקטיים מהמינים ישנונן פסיפי וישנונן גרינלנדי.
כלבי הים מתרבים בסוף אפריל ובמאי, והגורים נולדים על הקרח עם פרווה עבה לבנה. הם עוזבים את אמם אחרי ארבעה שבועות של הנקה, אך נשארים על הקרח עוד כמה שבועות, בהם הם מחליפים את הפרווה ויורדים במשקלם, עד שהם מסוגלים לצלול ולצוד בים. אורך החיים הממוצע של הבוגרים הוא 20-25 שנה.
בעבר היה ציד רב של כלבי ים אלה בשביל פרוותם, בשרם ושומנם, אך היום הם נחשבים חיות מוגנות בארצות הברית. עם זאת לא ידוע מה מצב פגיעותם, מאחר שהם לא נצפים לעיתים קרובות.
סטנלי סאנודי
סטנלי סאנודי (נולד ב-2 בפברואר 1995) הוא כדורגלן מלאווי המשחק בעמדת המגן הימני במייטי וונדררס מליגת העל המלאווית ובנבחרת מלאווי.
קריירה בינלאומית
ב-6 בספטמבר 2015, סאנודי ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של נבחרת מלאווי בתיקו 2–2 מול נבחרת סווזילנד במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2017.
פרנץ פון לנבאך
פרנץ פון לנבאך, לאחר 1882, נקרא ריטר פון לנבאך (בגרמנית: Franz von Lenbach; 13 בדצמבר 1836 – 6 במאי 1904) היה צייר גרמני, שידוע בעיקר בזכות דיוקנאותיו של אישים בולטים מהאצולה, האומנות והתעשייה. בגלל מעמדו בחברה והשפעתו בעולם האמנות, הוא מכונה לעיתים קרובות "נסיך הציירים".
ביוגרפיה
הוא היה שם רק זמן קצר לפני שהחל את לימודיו באוניברסיטת אוגסבורג למדעים שימושיים. כשהיה שם, צייר ורשם בזמנו הפנוי. הוא התיידד עם יוהאן בפטיסט הופנר (1832-1913), צייר החיות, והחליט להיות אמן. בשנת 1854 הוא קיבל את אישור משפחתו ללמוד באקדמיה לאמנויות יפות במינכן, ובהמשך לקח שיעורים פרטיים מהרמן אנשוץ.
לנבאך כבר היה אמן מוכשר כאשר הפך לתלמידו של קארל פון פילוטי. בשנת 1858 הוא הצליח להציג בתערוכה בארמון הזכוכית במינכן, וזכה במלגת נסיעות, שאפשרה לו לנסוע לרומא. כמה עבודות נותרו ממסע ראשון זה: "איכר המחפש מקלט ממזג אוויר גרוע" (1855), "רועה" (1860) ו"קשת טיטוס". הוא גם נסע לפריז ולבריסל. בערך אז החל לקבל את עבודת הדיוקן הראשונה שלו.
כשחזר למינכן הוא נקרא מיד לוויימאר לקבל מינויו של פרופסור בבית הספר לאמנות בוויימאר. שם התפרסם בכך שלקח את תלמידיו למסעות ציור. הוא נשאר רק שנתיים, אולם כאשר הרגיש צורך בלימודים נוספים החליט לצאת לנסיעה נוספת לאיטליה. במהלך תקופה זו הוא מצא גם פטרון חשוב; הברון אדולף פרידריך פון שק. באמצעות תמיכתו הצליח פרנץ לנבאך לצאת לאיטליה בשנת 1863 עם הכנסה שנתית מובטחת.
הוא חזר למינכן בשנת 1866. בשנה שלאחר מכן הוא זכה במדליית זהב ונסע לספרד למשך שנה, בליווי תלמידו ארנסט פרידריך פון ליפהרט, כדי ליצור עוד עותקים של הציירים הוותיקים עבור הפטרון שלו פרידריך פון שק.
הצלחה אמנותית
עם שובו, הקריירה שלו כצייר פורטרטים החלה להמריא. פריצת הדרך שלו הגיעה בשנת 1869, כשזכה במדליית זהב ב"ארמון הזכוכית ", אף שהציג עם ציירים צרפתים אופנתיים רבים, כמו קמיל קורוט, גוסטב קורבה, שארל-פרנסואה דוביני וז'אן-פרנסואה מילה.
סגנון הציור של לנבאך ענה על צרכיו של המעמד הבינוני הגבוה המתהווה. בשנות הפריחה בגרמניה ובאוסטריה ובמיוחד אחרי 1870 נוצר הון עתק; הבורגנות שאפה למוניטין וזוהר שיכולים להתחרות בזו של האצולה, והוציאה סכומי כסף גדולים על רכישות אמנות. תמונות של לנבאך או האנס מקרט, שהעמידו את האדם באור אצילי, היו הבחירה המועדפת על רבים.
בשנת 1870 שהה בווינה מספר חודשים. שהות זו הביאה לו הרחבה של קהל היעד. דרך משפחות מהמעמד העליון נפתחו סוף סוף בפניו הדלתות למעמדות גבוהים ביותר: האצולה הגבוהה עד למשפחה הקיסרית. באותם חודשים התיידד גם עם הנס מקארט. הוא חזר לווינה מספר חודשים מדי שנה עד שנת 1876. בתערוכה העולמית בווינה בשנת 1873, לנבאך יוצג עם דיוקנאות של שני הקיסרים וילהלם הראשון ופרנץ יוזף. דיוקנו של הקיסר פרנץ יוזף משנת 1873 הוא יצירה משותפת עם הנס מקארט וארנולד בוקלין. מבחינת ייצוגו, הוא היה דומה לדיוקן שביצע פרנץ זאבר ווינטרהלטר בשנת 1864, שהיה פופולרי מאוד באותה תקופה. עם זאת, המבקרים מחשיבים זאת כאחת מיצירותיו הפחות מוצלחות של לנבאך: הביטוי הלא החלטי והיציבה הנוקשה של האדם המתואר, כמו גם המצב המרחבי והאבזור הלא ברור - בניגוד לציור של וינטרהלטר - יוצרים תמונה לא ברורה וחלשה.
פעיל אמנותי
בשנת 1873 מעמדו החברתי והכלכלי היו כה איתנים, עד שאפילו התרסקות שוק המניות ביום שישי השחור, 8 במאי, והמשבר הכלכלי שאחריו, לא יכלו לפגוע בו. עם זאת, בתקופה זו הועלתה גם הביקורת הראשונה של ציירים ואוהבי אמנות. מבקרי האמנות אדולף באיירסדורפר גינה את היריד העולמי בווינה בסדרת כתבות בעיתונים, והוקיע את האקדמיה והתיאטרון אנסלם פוירבך מתח ביקורת גם על תערוכותיו של לנבאך בתערוכה העולמית בווינה בשנת 1873.
לנבאך איחד כוחות עם חבריו האמנים במינכן בשנת 1873 כדי להקים את חברת האמנים "אלוטריה", שהתהוותה משיתוף הפעולה של אמני מינכן הוותיקים. לנבאך הפך לנשיא של הארגון בשנת 1879. האלוטריה הפכה במהרה לגורם מכריע בחיי האמנות והחברה של מינכן, ולמוסד לשמירה על קשר בין אמנים לפטרוני אמנות אמידים. בנוסף לאמנים חזותיים, מוזיקאים ואנשי תיאטרון, הוא כלל גם עובדי מדינה, קצינים, עורכי דין ובנקאים. מעמדו החברתי בקרב קהילת האמנות היה גבוה, והוא נקרא בשם "נסיך הציירים". הוא היה מעורב בפוליטיקה של האמנות, ודגל בצד השמרנים ובעלי ההון פטרוני האמנות. לפיכך, הוא סירב להצטרף לזצסיון במינכן והיה ביקורתי ביותר כלפי המוזיאון הלאומי החדש של בוואריה. הוא גם החל לצייר אך ורק נשים, ואילו לפני כן התרכז בציור גברים. בסביבות 1900 החל לייצר פרסומים מסחריים עבור חברת השוקולד סטולוורק של קלן.
נסיעות נוספות
בשנים 1875 - 1876 הוא ושותפים אחרים עשו טיול למצרים, שהותיר רושם עמוק בסגנונו. בשנת 1882 הוענק לו מסדר הכבוד של הכתר הבווארי, אשר זיכה אותו להפוך ל"פון לנבאך ". בשנה שלאחר מכן הוא חזר לרומא, שם התגורר בדירה בפאלאצו בורגזה. בשנת 1885 הוזמן לבצע דיוקן של האפיפיור ליאו השמיני. מכיוון שהאפיפיור לא הספיק לשבת מולו, נעשה שימוש בטכניקה חדשה ליצירת ציור מתוך צילום. הוא עזב את רומא בשנת 1887 והחל לבנות וילה במינכן. מאוחר יותר באותה שנה הוא התחתן עם הרוזנת מגדלנה מולטקה.
אחרית ימיו
בשנות ה -90 של המאה ה-19 הוא צייר כמעט אך ורק מתצלומים. אבל הוא גם התחיל לעבוד מהר מדי, במטרה ליצור הכנסה מספקת. בשנת 1895 פרצה שערורייה גדולה כאשר אחד מעוזריו לקח ציורים ורישומים לא גמורים. הוא הכריח את התלמידים שלו להשלים את הציורים ופרסם אותם כיצירתו.
בשנת 1896, הוא ומגדלנה התגרשו, בגלל חשדות לבגידה עם הרופא שלה, ארנסט שוונינגר, שהתחתנה איתו מאוחר יותר.
לנבאך התחתן בשנית עם שרלוט פון הורנשטיין, בתו של המלחין רוברט פון הורנשטיין.
בשנת 1902 הוא הפך לאביר בלגיון הכבוד. באותה שנה הוא לקה בשבץ מוחי כשחזר מטיול בעירו ומעולם לא החלים לגמרי.
מורשת
רוב ציוריו של לנבאך נמצאים כעת באוספים לאומיים בבריטניה, ואחרים במוזיאון פריי לאמנות בסיאטל, וושינגטון. האוספים הבריטיים כוללים דיוקנאות מאת לנבאך מביסמרק וגלדסטון בגלריות הלאומיות של סקוטלנד ועוד אחד של גלדסטון בארמון וסטמינסטר.
רשימת יצירות באך
ישנן מעל ל-1100 יצירות ידועות מאת יוהאן סבסטיאן באך. היצירות קוטלגו ב-1950 על ידי וולפגנג שמידר בקטלוג BWV) Bach-Werke-Verzeichnis) (בעברית: רשימת יצירות באך; בראשי תיבות: רי"ב), אשר מחולק לפי ז'אנרים (ולא לפי כרונולוגיה). במשך השנים עודכנה הרשימה מספר פעמים, כדי להוסיף יצירות חדשות שנתגלו או להסיר יצירות שאינן של באך.
פרלודים לכוראל לעוגב (645-668)
כוראלי שיבלר (גרמנית: Schüblersche Choräle) רי"ב 650-645, יוצאים דופן מבין יצירות באך, מאחר שביוזמתו האישית פנה להדפיס אותם, בניגוד למרבית יצירותיו שלא ראו אור בחייו ונשארו בכתבי יד, בעיקר העתקים משניים. הפרלודים נכתבו על נושאים מקנטטות שונות שבתורן נכתבו על מנגינות כוראלים מסורתיות, שכאמור רובן המוחלט לא הודפס בחייו (ואף אחת מהקנטטות המדוברות בפרט), וייתכן והבחירה להדפיס דווקא אותם מלמדת על העדפה אישית או יחס מיוחד של המלחין לקנטטות ולפרלודים. למעשה אוסף ששת הפרלודים הוא בין הדוגמאות המעטות ליצירות מאת באך כפי שהוא עצמו כתב אותן. הפרלודים כולם כתובים בצורת טריו לעוגב (שתי מקלדות ופדאל). קנטטות המקור בהתאמה: רי"ב 140, ככל הנראה קנטטה אבודה, רי"ב 93, רי"ב 10, רי"ב 6, רי"ב 137.
סוויטות אנגליות (לכלי מקלדת) (806-811)
הסוויטות, רי"ב 806-811, הן אוסף של שש סוויטות לצ'מבלו ככל הנראה אוסף הסוויטות הראשון שהלחין באך, הערכות מקובלות שהאוסף הולחן סביב 1715 או בין השנים 1718–1720. האוסף נכתב בהשפעת אוסף דומה שהלחין שארל דיופאר וראה אור לראשונה ב-1701,אמסטרדם. באך העתיק האוסף בין השנים 1709–1714. הכינוי "אנגליות" אינו מעיד על אופי הסוויטות ההולמות דווקא את הסגנונות האיטלקי והצרפתי, הן בסדר הריקודים והן בבחירת הקישוטים. מספר סברות הועלו באשר למקור הכינוי בהיותן הזמנה של אציל אנגלי (השערה נטולת מקורות) או כהוקרה של המלחין לדיופאר ששמו נודע דווקא באנגליה ופחות בארץ מוצאו. להוציא הסוויטה הראשונה, כל הסוויטות בעלות מבנה זהה (השוו לאוספי הסוויטות המתקדמים יותר) פרלוד, אלמנד, קוראנט, סרבנד, מינואט או בורה או פספייה או גבוט וג'יג, בעוד שהסוויטה הראשונה בעלת פרקי קוראנט ודאבל (וריאציות על הקוראנט השני) כפולים. כמו כן להבדיל מיתר הפרלודים ההולמים תבנית הפרק המהיר בקונצ'רטו גרוסו, הפרלוד בסוויטה הראשונה קצר (כמחצית מאורך היתר) ונכתב על נושא מקורי של דיופאר. הפרלודים כולם כתובים במשקל מוקפד.
סוויטות צרפתיות (לכלי מקלדת) (812-817)
הסוויטות, רי"ב 812-817, הן אוסף של שש סוויטות לצ'מבלו.
פרטיטות (לכלי מקלדת) (825-830)
הפרטיטות, רי"ב 825-830, הן אוסף של שש סוויטות לצ'מבלו אשר פורסמו מ-1726 עד 1730 בתור "Clavier-Übung I" (תרגילים למקלדת מס' 1). הן היו היצירות הראשונות של באך שפורסמו, וכן היו הסוויטות האחרונות למקלדת שהולחנו על-ידו, בנוסף ל-6 סוויטות אנגליות (רי"ב 806–811) ו-6 סוויטות צרפתיות (רי"ב 812–817).
שלמה יעקב גלבמן
שלמה יעקב גְלבמַן (ה'תשי"ב 1952 - ט' בניסן ה'תשע"ה 28 במרץ 2015) היה ביוגרף והיסטוריון, בדחן ודרשן, חסיד סאטמר.
ביוגרפיה
שלמה יעקב נולד בישראל לבנציון משה ולחיה שרה. הוא נכדו של הרב שמואל אהרן שזורי, ומצאצאי האדמו"ר רבי דוד בידרמן מלעלוב ורבי משה קליערס, רבה של טבריה.