cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שיווי משקל תת-משחקי משוכלל
שיטה נפוצה לקביעת שיווי משקל תת-משחקי משוכלל במקרה של משחק בצורה רחבה סופי, היא בעזרת אינדוקציה לאחור. בשיטה זו מסתכלים תחילה על המהלך האחרון של המשחק וקובעים מה הפעולה שצריך השחקן שמשחק אחרון לעשות על מנת למקסם את התועלת שלו. לאחר שנקבע מהלך זה, מסתכלים על המהלך הלפני אחרון וקובעים מהו המהלך שממקסם את התועלת עבור השחקן שמשחק אותו. באופן דומה ממשיכים וקובעים מהלכים עד שמגיעים למהלך הראשון. כל האסטרטגיות שנקבעו בשיטה זו הן שיווי משקל תת-משחקי משוכלל. במהלך פעולה זו, מבטלים למעשה כל איום לא אמין של השחקנים, שכן פעולות לא אמינות אינן אופטימליות עבור אותו שחקן באותו תת-עץ. ניתן להוכיח כי בכל משחק בצורה רחבה סופי עם מידע מלא קיים שיווי משקל תת-משחקי משוכלל באסטרטגיות טהורות. הוכחה זו מתבצעת באינדוקציה על תתי המשחק, מהקטנים (הצמודים לעלים) לגדולים (הצמודים לשורש).
דוגמה למשחק שבו לא כל שיווי משקל נאש הוא שיווי משקל תת-משחקי משוכלל הוא "משחק האולטימטום".
הרעיון של שיווי משקל תת-משחקי משוכלל פותח בשנות ה-60 על ידי ריינהרד זלטן. זלטן זכה בפרס נובל לכלכלה על תרומתו לתורת המשחקים בצוותא עם ג'ון נאש וג'ון הרסני ב-1994.
דוגמה - דילמת האסיר החוזרת
בגרסה זו של דילמת האסיר, שני השחקנים משחקים את המשחק 100 פעמים, כאשר בסופו של כל שלב נודעים לשחקנים המהלכים של שניהם באותו שלב.
ננתח את המשחק באינדוקציה לאחור: במשחק האחרון, כל שחקן יבחר בשיווי משקל את הפעולה ה-1, ללא תלות במהלכים שהיו קודם לכן. זאת, שכן בכל בחירה אחרת היה ניתן להגדיל את התשלום על ידי מעבר ל-1. כיוון שלמהלך הקודם, בשלב 99, אין השפעה על המהלך בשלב ה-100, ניתן להסיק כי כל שחקן ישחק 1 גם במשחק ה-99. באופן דומה ישוחקו שאר המשחקים עד למשחק הראשון. כתוצאה מתהליך זה של אינדוקציה לאחור נסיק כי שיווי המשקל התת-משחקי המשוכלל היחיד הוא כאשר שני השחקנים משחקים 1 בכל השלבים.
הראל
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
קלאבים
קלאב או אלת השלכה (Juggling clubs), היא אלמנט מאורך המזכיר פין כדורת, העשוי לרוב פלסטיק קשיח וגמיש ומשמשת ללהטוטנות. לקלאב המודרני יש מוט עץ במרכז היציקה אשר אחראי לאיזונו ולחוזקו.
להטוטנות המבוססת על קלאבים נחשבת לקשה יותר מלהטוטנות בכדורים מכיוון שהאדם המבצע את התרגילים נדרש להתייחס לשני אלמנטים נוספים, צורת הקלאבים והסיבוב שלהם. ישנם אף תרגילים ייחודיים לקלאבים הנוגעים אך ורק למאפיינים אלו (לדוגמה מספר הסיבובים או איזון הקלאב). ניתן גם להחליף את הקלאבים בלפידים או חרבות, הבדל זה אינו שונה טכנית אך עשוי להוסיף אלמנט בידורי. לעיתים משותפים בפעילות כמה להטוטנים. הצורה השכיחה ביותר היא בין שני בני זוג שמתמסרים ביניהם, כאשר לכל אחד מהם שלושה קלאבים ועל פי תיאום למקצב יש מסירה שנעשית בצדדים מקבילים. ישנה גם אפשרות להתמסר בין מספר גדול יותר של משתתפים.
נשים באפריקה
מרבית הנשים האפריקאיות נושאות באחריות על רווחת ילדיהן. הן מנהלות את משק הבית, מספקות מזון, תזונה, מים, בריאות, חינוך ואחראיות לתכנון המשפחה במידה רבה יותר מאשר במדינות מתפתחות אחרות בעולם. למרות התפתחויות כגון שיפור הטכנולוגיה החקלאית, זמינות אמצעי מניעה ושינויים במעמד החברתי-כלכלי של נשים, שניתן היה להסיק כי יקלו על חייהן, עומס העבודה שלהן גדל עם המצב הכלכלי והחברתי המשתנה באפריקה. יכולתן הכלכלית של נשים, ובייחוד יכולתן לנהל את רווחת המשפחה נמצאת תחת איום. "המודרניזציה" שינתה את מאזן היתרון נגד נשים. מערכת המשפט, החברה המודרנית ושירותים שפותחו על ידי מדינות אפריקאיות שונות לא משפרות את מעמד האישה באפריקה.
ישנם מחקרים רבים על ההיסטוריה של נשים במדינות אפריקה.
ההיסטוריה של מחקר הנשים באפריקה
המחקר שעוסק בהיסטוריית הנשים באפריקה קיבל הכרה כתחום מחקרי מיד לאחר ההיסטוריה האפריקאית הכללית והפך לנושא אקדמי מכובד.
היסטוריונים כמו יאן ואנסינה (Jan Vansina) וולטר רודני (Walter Rodney) אילצו את האקדמיה המערבית להכיר בקיומן של חברות אפריקניות ומדינות אפריקניות, בעקבות תנועות העצמאות האפריקאיות של שנות ה-60, אם כי הן התמקדו בעיקר בהיסטוריה של הגברים. אסתר בוסרופ (Ester Boserup), כלכלנית דנית, עוררה גלים בקרב ההיסטוריונים בספרה משנת 1970 "תפקידן של נשים בפיתוח כלכלי", שהראה את התפקיד המרכזי שהנשים מילאו במשך מאות שנים בהיסטוריה האפריקאית כיצרניות כלכליות, וכיצד נקטעו מערכות אלה על ידי הקולוניאליזם. בשנות השמונים חקרו חוקרים ואקדמאים את ההיסטוריה של נשים אפריקניות ברחבי היבשת. מספר דוגמאות על מחקרים שהתפרסמו, מחקר של ג'ורג' ברוקס (George Brooks) משנת 1976 על סוחרי נשים בסנגל הפרה-קולוניאלית; המחקר של מרגרט ג'ין הייז (Margaret Jean Hays) על השינוי הכלכלי בקניה הקולוניאליות השפיע רבות על הנשים מלואו (קבוצה אתנית שיושבת בקניה וטנזניה), שפורסם באותה השנה; ואת המחקר של קריסטין מאן (Kristin Mann) על הנישואין בניגריה. עם הזמן דנו ההיסטוריונים בתפקידן ובמעמדן של הנשים בחברה הפרה-קולוניאליסטית לעומת הקולוניאלית. הם בחנו מספר גורמים- כיצד נשים עסקו בשינוי צורות דיכוי, איך הופכות תופעות כמו ניהול משק בית למגדריות, חשפו את תפקידי הנשים במאבקים הלאומיים לעצמאות, ואף טענו כי הקטגוריה של "אישה" במקרים מסוימים אינה יכולה להיות מיושמת בהקשרים פרה-קולוניאליים. נשים אפריקאיות הוכיחו שהן חלק חיוני מההיסטוריה, הכלכלה והחברה במרבית האזורים של אפריקה במשך אלפי שנים.
מסורות נשים באפריקה
מסורות הן חלק בלתי נפרד מהתרבות האפריקאית. בתרבויות רבות הן מסמנות מעמדות חברתיים וטקסי מעבר מנערות לבגרות באמצעות שינויי גוף קיצוניים, הכוללים הרחבת איברי הפנים, צילוק הגוף, חיתוך איברי המין ועוד מסורות שונות.
נישואים פוליגמיים באפריקה
נישואים הם פרקטיקה של בני אדם על מנת לשמר את הצאצאים ולהבטיח את ההישרדות של אותו המין והשושלת. בחלקים רבים באפריקה ילדים הם ברכה והשאיפה היא להביא כמה שיותר ילדים לעולם. אישה שאינה נשואה באפריקה וללא ילדים, לרוב נחשבת כמישהי שאינה תואמת את הנורמה ואף פוגעת באמונה המקומית. בנוסף, הסיכוי של אישה אפריקאית למצוא בעל מעל גיל 30 הוא נמוך, ולכן ניתן למצוא באפריקה נישואים פוליגמיים רבים, כי נשים מעדיפות להיות בנישואים פוליגמיים במקום להיות לבד. פוליגמיה היא תופעה בה אדם אחד נישא למספר בני זוג. זאת בניגוד למונוגמיה - בן זוג אחד בלבד. מרבית סוגי הפוליגמיה המוכרים בעולם הם פוליגיניה - גבר שנישא למספר נשים. תופעה זאת נפוצה יותר משום שרוב החברות האנושיות הן חברות בהן הגברים הם השולטים. בדתות המונותאיסטיות - ביהדות ובנצרות שוללים את תופעת הפוליגמיה, לעומת זאת, באסלאם מותר לגבר אחד לשאת עד 4 נשים, בתנאי שהגבר יעניק שוויון מלא ומוחלט לכולן. למרות זאת, באפריקה הפוליגמיה היא תופעה חברתית ואינה תלויה בדתו של אדם. באסלאם גבר יכול להודיע לאשתו שבכוונתו להתחתן עם אישה נוספת, אם האישה הראשונה לא מרוצה היא יכולה להתגרש ממנו אך עליה לעזוב את ביתה ואת ילדיה. מסיבה זו הנשים בדרך כלל בוחרות להישאר נשואות. בטוגו אחוז הנשים אשר נמצאות בנישואי פוליגמיה הוא הגבוה ביותר עם 52%. אזורים נוספים בעלי אחוזים גבוהים הם בורקינה פאסו, גינאה, סנגל, מאלי ועוד. המדינה בעלת 4% בלבד ובעלת האחוזים הנמוכים ביותר היא מדגסקר. מעמד הנשים בנישואים פוליגמיים הוא בעייתי, משום שחלקן בוחרות להיכנס לתוך נישואים פוליגמיים כאישה שנייה או שלישית על מנת לדאוג למצבן הכלכלי או בשל גילן המאוחר, לרוב הנשים שכבר נשואות לגבר לא יהיו מרוצות שבעליהן ייקחו נשים נוספות, מהפחד שלא יוכל לכלכל את כולן.
מילת נשים
מילת נשים הוא מנהג מסורתי שבו מבצעים חיתוך מלא או חלקי של איבר המין הנשי - העורלה, הדגדגן, השפתיים החיצוניות והפנימיות. בכל חברה המנהג שונה, בחלק מהמקומות קיים היום איסור לבצע מילה. לאחר ביצוע החיתוך האישה לא תוכל ליהנות מיחסי מין. לדעת תומכי המנהג, המטרה היא טקס מעבר והוכחה לבגרות, המציג את גבורתה וחוזקתה של האישה, ואת היכולת של האישה לשאת סבל. בנוסף לטענתם, המנהג יוצר איחוד ו"אחוות אחיות" בין כל הנשים, נותן תחושה של טוהר ומחזק את חיי הנישואים מכיוון שאישה שמעולם לא קיימה יחסי מין עם אדם אחר, נמנעת ממחשבות על מין ומפיתוי לאונן. ישנם סיבוכים רבים שנגרמים בעקבות התהליך- דימום, זיהום מקומי וזיהום כולל שעלול להוביל אפילו למוות. בבגרותן הנשים עלולות לסבול מהפסקה של הווסת, דלקות חוזרות באיבר המין, כאבים בזמן קיום יחסי מין, בעיות בלידה, ליקויים ברצפת האגן, עד כדי אי שליטה קבועה בהטלת צואה ושתן. בנוסף, אחוז ניכר של נשים אשר עברו מילה נתקלות בקושי להרות וסובלות מבעיות פוריות.
הרחבת שפתיים
הקבוצות האתניות האחרונות באפריקה שבהן נשים עדיין נוהגות ללבוש חרס גדול או דיסקים מעץ או "צלחות" בשפתיים התחתונות נקראות- מורסי, חי וטרמה. צלחת השפתיים הפכה למאפיין הראשי הבולט של מורסי והפכה אותם לאטרקציה לתיירים. שפתה התחתונה של הילדה נחתכת, על ידי אמה או על ידי אישה אחרת מהיישוב שלה, כאשר היא מגיעה לגיל 15 או 16. החתך נשמר פתוח על ידי חתיכת עץ עד שהוא מחלים, ההחלמה לוקחת כ-3 חודשים. ההחלמה תלויה באישה וכמה היא מחליטה למתוח את שפתייה. חלק, אבל בהחלט לא כולן, מתמידות בהרחבה עד שהשפתיים שלהן יכולות להכניס צלחות של 12 ס"מ או יותר בקוטר. על מנת להכניס את הצלחות עוקרים את שתי שינייה התחתונות הקדמיות של הנערה על מנת לפנות מקום. הצלחות בשפתיים יכולות לפגוע באורח החיים, בדיבור של הנשים ויכולות להאט את ההליכה שלהן. מבחינת אנשי השבט, צלחת השפתיים שעונדות הנשים במורסי מסמלות יופי ומעמד חברתי בכיר. ככל שהצלחת של האישה תהיה גדולה יותר ומרשימה כך יצטרך הגבר שירצה בה כאישה לתת לאביה יותר בהמות תמורתה.
זכויות ומעמדן של נשים באפריקה
ברמה האזורית והארצית נעשים מאמצים רבים כדי לקדם את זכויות הנשים ולהבטיח שוויון בין המינים ביבשת. עם זאת, ישנם אתגרים רבים, הפערים שנותרו מאיימים על מימוש זכויותיהן של הנשים באפריקה. אמנם ישנם הבדלים בין המדינות השונות, אך מרבית הנשים האפריקאיות לא זכאיות לזכויות אדם בסיסיות ושיווין מלא לצד המין השני.
דוגמאות לזכויות נשים במדינות אפריקאיות שונות:
חינוך והשכלה
בעוד נשים נרשמו יותר מאשר גברים ברחבי העולם במוסדות להשכלה גבוהה בשנת 2005 על פי האינדקס לשוויון מגדרי (GPI), באפריקה שמדרום לסהרה, הממוצע של אינדקס השוויון המגדרי להשכלה גבוהה החמיר בין השנים 1999 ו-2005. פערים מגדריים גדלו באופן משמעותי במשך התקופה בקונגו, בגמביה, לסוטו וניגריה. לעומת זאת, רישום נשים למוסדות ההשכלה גבוהה השתפר משמעותית בבורקינה פאסו, אתיופיה, מלאווי, הרפובליקה המאוחדת של טנזניה. בחמש עשרה מדינות שיעורי האוריינות של נשים היו פחות משני שלישים מאלה של הגברים. בגאנה למרות ששיעור הנשים גבוה יותר, שיעורי רכישת ההשכלה של גברים גבוהים ב-10%. בשנים 2001–2008, שיעור האוריינות הארצית בקרב נשים צעירות בגילאי 15–24 היה 83.2%, נמוך במעט מזה של גברים בני אותה קבוצת גיל 88.3%. באוכלוסיית משקי הבית, כ-50% מהגברים ורק ל-29% מהנשים יש השכלה תיכונית או גבוהה יותר. העלאת המודעות בנושא חשיבות ההשכלה גרמה למספר להתאזן, בכך שבנות צעירות נוהגות ללכת יותר לבית הספר היסודי ובכך ימשיכו ללימודי תיכון.
בקניה מרבית החינוך שקיבלו נשים לפני הקולוניזציה האירופאית, עסק בעבודות שנשים ביצעו במהלך ההיסטוריה כגון עקרת בית, מטפלת, לידת ילדים וניהול משק הבית. תפקיד זה נתן לנשים קנייתיות רבות תחושת זהות שרוב הנשים שוות. בתקופה הפוסט קולוניאלית הקניית השכלה לנוער הפכה למטרה חשובה יותר. למרות שהייתה גישה לחינוך, היה קשה לילדים הקנייתים, בעיקר לבנות, לקבל חינוך פורמלי רק משום שההורים לא הכירו בצורך לשלוח את בנותיהם לבית הספר. החינוך שקיבלו בנות צעירות היה דומה לזה של מה שהן ילמדו מהאימהות שלהן לפני הקולוניזציה. זה כלל מיומנויות כגון טיפול בילדים ותפירה, ואם הבנות היו בנות מזל, הן למדו כיצד לקרוא ולכתוב. בשלהי המאה התשע-עשרה נעשתה הנערה הקנייתית יותר משכילה כיוון שזכתה להשכלה יסודית, אך גברים, לעומת זאת, למדו לתארים ויצאו לשוק העבודה, בעוד שנשים נשארו בבית.
הטרדה מינית ואלימות מגדרית
שיעור האלימות המינית באפריקה הוא אחד מהגבוהים בעולם. ישנה הערכה כי כ-40% מהנשים בדרום אפריקה ייאנסו במהלך חייהן וששיעור הדיווח הוא 1 ל-9 מקרים. כמו כן מוערך שרק כ-14% ממבצעי האונס מורשעים במדינה. בשנת 1997 אלימות נגד נשים הפכה לאחד מהפשעים בעדיפות עליונה, כחלק מהאסטרטגיה הלאומית למניעת פשעים, אולם שיעורי הדיווח אודות אונס, ניצול מיני של נשים וילדים ואלימות מקומית המשיכו לעלות. בדרום אפריקה, פורסם דו"ח לחיסול אפליה נגד נשים שחושף את אחד המקורות לבעיה זו; חוסר אמון הציבור, גברים ונשים, ברשויות אכיפת החוק ובעובדי הממשלה. הדו"ח מציין כי בשנת 2003–2004 דווחו רק 55,000 מקרי אונס למשטרה, שיעור של 114 לכל 100,000. הסיבה לכך, לטענת חוקרים, היא בשל חוסר האמון במערכת המשפט הפלילי והסטיגמה השלילית המאפיינת נשים המדווחות לרשויות.
חוסר האמון נוצר כנראה, כתוצאה מתהליך האפרטהייד שהביא בהדרגה לנידויה של דרום אפריקה, והותיר ציבור פגוע וביקורתי כלפי הרשויות. הדעה הקדומה שהתפתחה על רשויות החוק ועל המשטרה בפרט, צמצמה את היקף הדיווחים על מקרי אפליה ואלימות, וכתוצאה מכך נפגעה יכולת האכיפה וההגנה על האזרחים והנשים בפרט. בנוסף הדו"ח מצביע על חוסר הנגישות לרשויות וחוסר יעילותן, בעיקר באזורים כפריים. אי-יעילות המשטרה גורמת למרבית העבירות המיניות להיות מופחתות לעוונות, והרשויות נמנעות מלהתערב במה שנחשב בדרך כלל לעניינים פרטיים. ההערכה היא כי העלייה במספר מקרי האונס המדווחים ב-10 השנים האחרונות היא כי יותר נשים היו מוכנות לפנות למשטרה. אבל עדיין מרבית מהאוכלוסייה לא רואים באונס כבעיה, וישנה אמונה מתמשכת כי הנשים הנפגעות, כלומר הקורבנות, הן הנושאות באשמה. מחקר נפרד שנערך בשנת 2005 על ידי המועצה למחקר רפואי מצא כי בדרום אפריקה נרצחת אישה בכל שש שעות על ידי שותפה האינטימי, השיעור הגבוה ביותר שדווח אי פעם בכל מקום בעולם.
במאלי נשים שוות בפני החוק אך עם זאת האלימות במשפחה נגדן, כולל התעללות זוגית, נסבלת ושכיחה. התעללות בין בני זוג מוגדרת כפשע, אך המשטרה לא רצתה לאכוף חוקים נגד או להתערב במקרים של אלימות במשפחה. על תקיפה ניתנים עונש מאסר של שנה עד חמש שנים וקנסות כבדים. נשים רבות סירבו להגיש תלונות נגד בעליהן משום שלא יכלו לפרנס את עצמן מבחינה כספית. המשרד לקידום נשים, ילדים ומשפחה הוציא מדריך על אלימות נגד נשים לשימוש של ספקי שירותי בריאות, משטרה, עורכי דין ושופטים. המדריך מספק הגדרות לסוגי האלימות, והנחיות כיצד לטפל בכל אחד מהם. ארגונים לא ממשלתיים ופעילים לקידום זכויות נשים הפעילו מקלטים אך החוק אינו מתייחס במפורש להטרדות מיניות שהתרחשו בתדירות גבוהה.
במצרים בסקר שנערך בשנת 2010 על ידי המרכז המצרי לזכויות נשים, 98% מהנשים הזרות ו-83% מהנשים אזרחיות המדינה דיווחו על הטרדה מינית במצרים, ושני שלישים מהגברים אמרו כי הם הטרידו נשים. גם נשים שענדו לבוש שמרני, כיסוי ראש מוסלמי או ניקאב, חוו אף הן הטרדות. בשנת 2013, שלוחת האומות המאוחדות לשוויון בין המינים והעצמת נשים דיווחה כי 99.3% מהנשים המצריות חוו צורה כלשהי של הטרדה.
במדינת צ'אד, הממוקמת במרכז אפריקה, מספר הנשים עולה על מספר הגברים שמהוות את עמוד התווך הכלכלי של המדינה, שמבוססת בעיקר על חקלאות. בשל תפקידן המרכזי, צ'אד חתמה ואשררה אמנה בדבר ביעור כל צורות האפליה נגד נשים, האמנה נגד עינויים ונגד יחס או ענישה אכזריים, בלתי אנושיים או משפילים. עם זאת, נשים עדיין נאלצות להתמודד עם אפליה ואלימות. מקרים של הטרדה, אונס, טקס מילת נשים (על אף שנחשב לא חוקי אך עדיין נהוג במקומות מסוימים) ואף רצח, לא מטופלים על ידי הרשויות.
גם באוגנדה, לנשים ישנה אחריות כלכלית חברתית ותפקידים משמעותיים בחברות המסורתיות, ולמרות זאת האלימות במשפחה ותקיפות מיניות נפוצים.
דיווחי משרד זכויות הנשים ורווחת המשפחה במאוריציוס מצביעים על כך, כי אלימות נגד נשים היא תופעה רווחת בקרב האוכלוסייה במדינה. בעקבות הדיווחים הממשלה נקטה בצעדים לקידום השוויון בין המינים על ידי ביטול חוקים מפלים העוסקים בירושה והגירה, ובמקביל יצרה מודעות לכבודה של האישה וגופה. ב-2016 לדוגמה ביקש משרד השוויון לבטל פרסומת של קוקה-קולה שנחשבה לסקסיסטית בעקבות תלונה של יועץ מגדרי.
נשים מנהיגות ופוליטיקה
באפריקה החופש והזכות לנשים להתמודד לתפקידים פוליטיים ולקחת חלק בתהליכי בחירות, משתנים בין המדינות ואף בתוך כל מדינה בין קבוצות אתניות שמתגוררות בה. לדוגמה בניגריה, לנשים בדרום ניגריה ניתנה זכות ההצבעה כבר בשנת 1950 והן התמודדו על המושבים בבחירות בשנת 1959, בעוד שנשים בצפון ניגריה לא יכלו להצביע או להתמודד עד שנת 1976. זאת מכיוון שבצפון, בעיקר באזורים הכפריים הנחשלים יותר, השכלה וקידמה לא היו בראש סדר העדיפויות החברתיות. אלן ג'ונסון-סירליף הייתה הנשיאה האישה הראשונה של אפריקה בליבריה.
במאלי מספר מצומצם של נשים הגיעו לדרגה הגבוהה ביותר בתחומי העסקים, האקדמיה והממשל, הנשים ממלאות בעיקר תפקידים אדמיניסטרטיביים שונים בממשלה ובאסיפה הלאומית של מאלי. אחת הנשים הידועות במאלי היא, אמינאתה דראמנה טראורה, סופרת ופעילה פוליטית, אשר כיהנה כשרת התרבות והתיירות של מאלי, כרכזת תוכנית הפיתוח של האו"ם וכחברה בהנהלת שירות העיתונות הבינלאומי.
במרוקו ייצוג הנשים בפרלמנט גדל באופן דרמטי, מ-1% בשנת 2003 ל-17% ב-2015; קוד המשפחה של מרוקו הוא אחד מהמתקדמים בעולם הערבי; ב-1993, אושר במרוקו הסכם בינלאומי בדבר שוויון בין המינים, אשר סיפק מנוף להמשך ההתקדמות בחקיקה המקומית.
מאז ראשית שנות ה-20 של המאה ה-20, לנשים בלוב יש זכות להצביע ולהשתתף בחיים הפוליטיים. ניתנת להן הזכות לרכוש ולנהל את רכושן ללא תלות בבעליהן, אך לפני המהפכה במדינה ב-1969 נשים מעטות בלבד מימשו זכויות אלו. מאז המהפכה, הממשלה עודדה נשים להשתתף בבחירות ובמוסדות פוליטיים לאומיים, אך ב-1987 רק אישה אחת התקדמה למשרה בקבינט הלאומי, כעוזרת המזכיר למידע ולתרבות. מ-1989 עד 1994 פאטימה עבד אל-חפיז מוכתאר כיהנה כשרת החינוך. ד"ר סלמה שבאן עבד אל ג'אבר החלה לכהן כמזכירה לענייני נשים ב-2009.
בקניה, נשים אינן ממלאות תפקידים של קבלת ההחלטות בממשלה. למרות שקניה לא נחשבת מתקדמת בשוויון הזדמנויות לנשים, יש מספר נשים מאוד משפיעות שקיבלו מושבים בממשלת קניה. קניה מחולקת ל-47 מחוזות, ולכל מחוז יש ממשל מקומי משלו, בראשות מושל. רק לאחרונה (בבחירות 2017) איפשרו לנשים להצביע בפעם הראשונה בבחירות למושל המחוז.
נשים אפריקאיות ידועות ומשפיעות
שרה סארטי בארטמן (Sarah "Saartjie" Baartman) נולדה בשנת 1789 בכפר גמטוס בדרום אפריקה. בגיל 20 היא נחטפה, ונמכרה לקרקס לונדוני על ידי אלכסנדר דנלופ, חוקר סקוטי, שהתמחה במכירת פריטים אקזוטיים למוזיאונים. במשך ארבע שנים היא הוצגה לראווה באירופה בגין ישבנה הגדול. במהלך הופעותיה, היא נכלאה בכלוב, ותמורת תשלום נוסף, הצופים הורשו למשש ולצבוט את ישבנה. היחס המשפיל שקיבלה, עורר את תשומת לבם של פעילי התנועה לביטול העבדות. הם ניסו לחלץ אותה באמצעות פניה לבית המשפט, אך בארטמן טענה כי היא הגיעה ללונדון מרצונה החופשי והתביעה נדחתה. בארטמן נפטרה ב-29 בדצמבר 1815 ממחלה לא מזוהה. לאחר מותה הועברה למוזיאון הטבע בצרפת. חוקר טבע בשם ז'ורז' קיווייה ביתר את גופתה והציג לראווה את איבר המין שלה, את המוח שלה ואיברי גוף נוספים, אותם שימר בפורמלין. איבר מינה, המוח שלה, השלד שלה ויציקת גבס של גופה הוצגו במוזיאון האדם בפריז עד לשנת 1976. לאחר ניצחון הקונגרס הלאומי האפריקאי בבחירות בדרום אפריקה בשנת 1994, הנשיא נלסון מנדלה ביקש באופן רשמי מצרפת את החזרת גופתה של בארטמן לארצה. ב-6 במרץ 2002, לאחר תקופה ארוכה, נעתרה האספה הלאומית של צרפת לבקשה והיא נקברה בטקס הלוויה מלכותי ב-9 במאי 2002 – כמעט 200 שנה לאחר מותה. אתר קבורתה הפך למוקד עלייה לרגל.
מפרץ קורינתוס
מפרץ קורינתוס, או המפרץ הקורינתי, הוא מפרץ המפריד בין פלופונסוס לבין מרכז ומערב יוון.
גבולותיו הם מצר קורינתוס (דרכו עוברת תעלת קורינתוס) וחבל אטיקה ממזרח, מצר ריו–אנטיריו (שגשר ריו–אנטיריו עובר מעליו) ומפרץ פטרס ממערב, חצי האי פלופונסוס מדרום והמחוזות מערב יוון ומרכז יוון מצפון.
המפרץ משתרע 130 קילומטר לתוך היבשה, רוחב פתחו שלושה קילומטרים, רוחבו המקסימלי 34.5 קילומטר ועומקו מגיע עד 860 מטר.
המפרץ נוצר על ידי התרחבות של סדק טקטוני והוא ממשיך להתרחב בקצב של 30 מילימטר לשנה. ישנה פעילות סייסמית ניכרת באזורו.
המפרץ מכיל נתיבי מסחר לאתונה ומעבורות בחלקו המערבי.
ערים בחופי המפרץ
הערים השוכנות על חופי המפרץ הן:
טריפטון
טריפטון (Tryptone) הוא תערובת פפטידים המיוצרת כתוצאה מפירוק חלבוני קזאין על ידי הפרוטאז טריפסין. טריפטון משמש בעיקר במיקרוביולוגיה כמרכיב במצע לגידול חיידקים, להם הוא מספק חומצות אמינו (טריפטון עשיר במיוחד בחומצת האמינו טריפטופן), תרכובות חנקן וויטמינים. בטריפטון אין פחמימות בכמות משמעותית ולכן יש להוסיף לחיידקים מקור פחמן, לעיתים משתמשים בטריפטון בתוספת סוגים שונים של פחמימות כדי להבדיל בין חיידקים על בסיס יכולתם לנצל את הפחמימות השונות כמקור מזון.
לטריפטון נטייה לספיחת מים לכן יש לאחסנו במיכל סגור ובסביבה יבשה ושמורה מלחות.
טריפטון דומה בהרכבו לחומצות קזאמינו (Casamino acids), תערובת חומצות אמינו המתקבלת כתוצאה מהידרוליזה של קזאין על ידי חומצה.
פוליטינט
אתר האינטרנט פוליטינט אפשר לגולשים להציע הפניות לתכנים שהם מייצרים בבלוגים, יומני רשת, דיונים בפורומים פוליטיים ובאלבומי תמונות באינטרנט. מערכת פוליטינט עברה על ההפניות ואם היא מצאה אותן כמתאימות, הן התפרסמו באתר. לצדה של כל הפנייה הופיע דירוג הגולשים, כדי שניתן יהיה להבחין מיד בהפניות המומלצות.
פוליטינט, שהוקם בידי עמיחי יעקבי, עיתונאי מחשבים ומומחה תוכן, ויריב חבוט, מייסד אתר הבלוגים "ישראבלוג", היה אתר עצמאי ונטול עמדה פוליטית שהוקם במטרה ללוות את מסע בחירות 2006, כפי שהתבטא על ידי הגולשים ברשת. חברי מפלגות רבים פרסמו בפוליטינט מידע ממקור ראשון ומזווית אישית על התרחשויות חמות והתפתחויות הקמפיינים.
בין הכותבים באתר נמנו עיתונאים ופוליטיקאים כאורי אבנרי, לוי יצחק הירושלמי, דניאל בלוך, רומן ברונפמן, דב חנין ורבים אחרים שכתבו יומן דעות אישי באינטרנט. האתר הביא את דבריהם כפי שנכתבו מבלי שיהיו כפופים לשיקולי עריכה ופוליטיקה מערכתית פנימית. לצדם כתבו בפוליטינט גם בלוגרים וגולשים מעורבים ופעילים פוליטיים מכל קצות הקשת.
באתר הופיעה רשימה של הנושאים הבוערים שעל סדר היום, שהתעדכנה באופן אוטומטי מתוך תוכני הגולשים.
לאחר הבחירות המשיך האתר לשמש את הכותבים לריכוז השיח הפוליטי ברשת הישראלית.
Knife Talk
Knife Talk הוא שיר של הראפר הקנדי דרייק בהשתתפות 21 סבאג' ופרוג'קט פאט, מתוך אלבום האולפן Certified Lover Boy, שיצא לאור ב-3 בספטמבר 2021, על ידי חברות התקליטים OVO סאונד וריפבליק רקורדס, כ-13 באלבום. השיר הופק על ידי מטרו בומין ופיטר לי ג'ונסון.
רקע
במקור, תוכנן השיר להוות חלק מאלבום האולפן המשותף של 21 סבאג' ומטרו בומין, Savage Mode II. הווידאו קליפ הרשמי של השיר יצא לאור ב-4 בנובמבר 2021.
הרכב
"Knife Talk" מכיל דגימה מ-"Feed the Streets", שנכתב על ידי ג'ורדון יוסטון (ג'וסי ג'יי), פטריק יוסטון (פרוג'קט פאט), ראקים מאיירס (אייסאפ רוקי) ולילנד ויין (מטרו בומין), בוצע על ידי השלושה הראשונים, וכן, כמו שיר זה, הופק על ידי האחרון.
לואיוויל
לואיוויל (באנגלית: Louisville) היא הגדולה שבערי מדינת קנטקי אשר בארצות הברית ועיר מחוז של מחוז ג'פרסון. לפי מפקד התושבים שנערך בשנת 2008, חיו בעיר 713,887 תושבים ומעל מיליון במטרופולין שלה. יותר מכול, מפורסמת העיר בזכות הדרבי של קנטקי - מרוץ הסוסים הנצפה ביותר ברחבי ארצות הברית, אשר נערך בה.
היסטוריה
לואיוויל נוסדה על ידי ג'ורג' רוג'רס קלרק בשנת 1778 ונקראה על שם מלך צרפת, לואי ה-16 אשר חייליו עזרו לאמריקאים במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
ב-27 במרץ 1890 העיר נהרסה כמעט לחלוטין כאשר טורנדו בדרגת F-4 עבר במרכז העיר והרס כל שנקלע בדרכו. בין 74 ל 120 אנשים נהרגו, מאות נפצעו ואלפים נשארו ללא קורת גג. ממשלת ארצות הברית שלחה סיוע רב לאזור ותוך שנה העיר שוקמה כמעט לגמרי. זאת לא הייתה מכת הטבע האחרונה שנחתה על העיר. בינואר 1937 70% מהעיר הוצפו לאחר גשמים קשים שגרמו לנהר אוהיו לעלות על גדותיו. כתוצאה מכך 175,000 תושבים נאלצו לעזוב את בתיהם. לאחר האסון נבנו חומות גבוהות על מנת למנוע מהצפה כזאת לקרות שוב.
במהלך מלחמת העולם השנייה חברת קארטיס-רייט הקימה מפעל ליצור מטוסים לצבא ארצות הברית בנמל התעופה של לואיוויל. החשוב בין המטוסים שהומצאו במפעל היה מטוס המטען C-46 קומנדו.
במהלך שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 החלה נהירה מהעיר לפרברים. חלקים מהעיר הישנה נהרסו בשביל לבנות כבישים רחבים, מחלפים, גורדי שחקים ועוד. בגלל המס הגבוה אנשים שהחליטו לפתוח עסק העדיפו לבנות אותו במבנה חדש במקום לחדש בניינים מה שגרם לעזובה במרכז הישן של העיר.
בשנת 1974 לואיוויל נפגעה מהתפרצות הטורנדו הגדולה, התפרצות הגדולה ביותר של סופות טורנדו שידעה ארצות הברית כאשר במהלך 24 שעות נוצרו 148 סופות טורנדו כאשר החזקה שבהן הייתה בדרגה F-5 ופגעו ב 13 מדינות במרכז ארצות הברית. הטורנדו שפגע בלואוויל היה בעוצמה F-4. כתוצאה ממנו שני אנשים נהרגו, עשרות נפצעו ומאות נשארו ללא בית. הטורנדו הותיר אחריו נזק רב בעיר. מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 עיריית לואיוויל החלה בשיקום העיר העתיקה. כיום מרכז העיר משגשג לאחר שרוב הבתים שופצו.
גאוגרפיה
לואיוויל ממוקמת בגבול המדינות קנטקי ואוהיו, על המכשול הטבעי היחיד שישנו בנהר אוהיו - מפלי האוהיו. בשל קרבתה למדינת אינדיאנה, אזור המטרופולין שמסביב לעיר זו נקרא בשם קנטקיאנה. תושב לואיוויל מכונה בשם לואיוויליאני. לואיוויל בנויה על שטח משורי לגדה הדרומית של נהר אוהיו. חלק גדול מהעיר היה בעבר ביצה אשר יובשה. היא מוקפת בגבעות מדרום, מזרח ומערב.
העיר גובלת בנהר אוהיו מצפון ומעבר לו הערים ג'פרסונוויל וקלארקסוויל שבמדינת אינדיאנה. שישה גשרים מקשרים בין לואיוויל לשתי הערים הללו באינדיאנה מתוכם שניים לרכבת. מפלי אוהיו נמצאים בחלקה המערבי של העיר.
נוף עירוני
מרכז העסקים של לואיוויל בנוי על מה שהיה פעם לואיוויל הישנה, לגדותיו הדרומיות של נהר אוהיו, אך עם זאת חלק ניכר מהעיר הישנה השתמר. במרכז העסקים בנויים גורדי שחקים כאשר 12 מהבניינים הגבוהים ביותר בקנטאקי נמצאים בעיר. נמל התעופה העירוני ואזור התעשייה נמצאים בדרום-מזרח העיר, כאשר רוב שכונות המגורים נמצאות דרומית, דרומית-מערבית ומזרחית למרכז העיר. הנוף העירוני של לואיוויל השתנה כאשר נבנו גורד השחקים 'מוזיאון לואיוויל' בן 62 קומות ומגרש הכדורסל 'ווטרפרונט ארנה'.
כלכלה
בתחילת דרכה לואיוויל הסתמכה על מסחר בעיקר בזכות הנמל שלה על נהר אוהיו ומאוחר יותר גם על מסילת הרכבת של יוניון פסיפיק שעברה בה. נתח שוק גדול בעיר מתבסס כיום על מסחר, אך לא רק עליו. לואיוויל נחשבת לאחת הערים המובילות בארצות הברית בתעשיית התרופות ובשירות רפואי בין הטובים בצפון אמריקה. מחלקות הלב בבתי החולים של לואיוויל הן בין הטובות בארצות הברית. בעיר יש גם מספר מעבדות ניסויים מהגדולות והנחשבות בארצות הברית. החברה הבולטת ביותר בכלכלת העיר היא הומאנה, חברת ביטוח בריאות בין הגדולות בארצות הברית, שהמפקדה שלה נמצאת במרכז העיר. להלן רשימה של תאגידים שהמפקדות שלהן ו/או משרדים/מחסנים נמצאים בעיר:
אקלים
בלואיוויל שורר אקלים סובטרופי גשום. האביב מתחיל באמצע מרץ, קיץ מאמצע מאי עד אמצע ספטמבר, סתיו באוקטובר-נובמבר וחורף מדצמבר ועד מרץ. הטמפרטורה הממוצעת בעיר היא 13 מעלות צלזיוס. ינואר הוא החודש הקר ביותר כאשר הטמפרטורה הממוצעת היא 5 מעלות צלזיוס ויורדת ל -5 מעלות. חודש יולי הוא החם ביותר עם טמפרטורה ממוצעת של 21 מעלות צלזיוס. ב-14 ביולי 1936 נרשמה הטמפרטורה הגבוה ביותר בעיר עד היום, 42 מעלות. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנרשמה בעיר, נרשמה ב-19 בינואר 1994 כאשר הטמפרטורה צנחה ל -30 מעלות.
לואיוויל מדורגת במקום ה-38 בין הערים עם הזיהום האוויר הגבוה ביותר. העיר גם סובלת מהתופעה האקלימית של אי חום עירוני.
חינוך ותרבות
בשנת 1927 נפתח Speed Art Museum שהוא מוזיאון אמנות הגדול במדינה. בין היתר הוא כולל אוסף פסלים של אניד יאנדל, ילידת העיר.
יהדות לואיוויל
בלואוויל חיים כ-8,500 יהודים ויש בה 5 בתי כנסת. רוב המשפחות היהודיות היגרו לארצות הברית ממזרח אירופה במהלך המאה ה-20. הקהילה היהודית בעיר הקימה בית חולים יהודי ומרכז קהילתי.
ערים תאומות
נכון לשנת 2019 ללואיוויל יש תשע ערים תאומות:
אמנות אקלקטית
אמנות זו אינה משלבת סוגות מסוימות של אמנות, והמונח מתאר למעשה כל שילוב בין סגנונות שונים, הן בתחום האמנות החזותית, הן בתחום האדריכלות, והן בתחום המוזיקה. המונח בעיקר משמש לתאר שילוב בין סגנונות אמנות, אדריכלות או מוזיקה קלאסיים, לבין סגנונות מודרניים, או לשאילה או ציטוט אלמנטים קלאסיים בסוגות אמנות מודרניים.
ציור אקלקטי
אחד האמנים הידועים שעודדו התפתחות סגנון זה במאה ה-18 היה סר ג'שואה ריינולדס, ראש האקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון.
היצירות המוקדמות של פבלו פיקאסו, אשר שילבו בין אלמנטים מסורתיים מהאמנות האפריקאית לבין הסגנון המסורתי האירופי, הן דוגמה לציור אקלקטי.
אדריכלות אקלקטית
באדריכלות, הסגנון האקלקטי מתאר את סגנונות הבנייה של שלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20, במסגרתם ניסו לשלב סגנונות בנייה שונים. דוגמה לסגנון אדריכלי זה הוא הסגנון האקלקטי בארץ ישראל, אשר שילב אדריכלות מערבית עם סגנונות קישוטיים ממספר רב של מקורות השראה - האדריכלות הקלאסית (יוון-רומא-רנסאנס-בארוק), אדריכלות של המזרח הרחוק, אר דקו, המזרח הקרוב, הסגנון הספרדי-מורי (אלהמברה), אר-נובו ואדריכלות מזרח-תיכונית עתיקה.
אדריכלות אקלקטית בארץ ישראל
הסגנון האקלקטי ('לקטני' בעברית) בישראל הוא סגנון אדריכלי שהיה נפוץ בשנות ה-20, ועיקרו שילוב של אדריכלות מערבית עם סגנונות קישוטיים ממספר רב של מקורות השראה.
גראנט אקץ
גראנט אקץ (Grant Achatz ; נולד ב-25 באפריל 1974) הוא שף ומסעדן אמריקאי, המתמחה בגסטרונומיה מולקולרית.
שנותיו הראשונות והקריירה
בנערותו עבד אקץ במסעדות הוריו במישיגן, אחרי כן למד ב-The Culinary Institute of America בהייד פרק, ניו יורק. בתום לימודיו, עבד אקץ במסעדת "פרנץ' לונדרי" של תומאס קלר, ביוטוויל, קליפורניה, בה שהה ארבע שנים והגיע למדרגת סגן-שף. ב-2001 הוא עבר לשיקגו ונעשה שף מסעדת "טריו" (Chef) באוונסטון, אילינוי, שבעת בואו החזיקה בניקוד של ארבעה כוכבים ממובייל טראבל גייד. במהלך שלוש השנים הבאות, תחת פיקודו של אקץ, המוניטין של "טריו" נסק. וב-2004 זכתה המסעדה בכוכב החמישי ממובייל טראבל גייד, ובכך הייתה לאחת מ-13 מסעדות בארצות הברית באותה שנה שהחזיקו בדירוג זה.
אליניאה
ב-2005, יצא אקאץ לדרך עצמאית, הוא פתח את מסעדת "אליני" (Alinea) בשכונת לינקולן פארק בשיקגו. המסעדה ממוקמת בהמשך הרחוב שבתחילתו נמצא תיאטרון Steppenwolf Theatre Company המפורסם והיא שוכנת בתוך בניין חסר הידור המורכב מלבנים אפורות, ושום שם אינו רשום עליו, אלא מספר הרחוב בלבד. בפנים, למסעדה אין בר, אין לובי, ויש 64 מקומות ישיבה. אקץ מציע לסועדים בחירה בין שני תפריטי טעימות, האחד בן 12 מנות והשני בן 28 מנות. כעבור שנתיים מפתיחתה העניק מובייל טראבל גייד את הניקוד המקסימלי של חמישה כוכבים ל"אליני". בכך היא הייתה לאחת מ-16 מסעדות בלבד בארצות הברית שהחזיקו בניקוד זה ב-2007.
באוקטובר 2008 כתב העת "גורמה" הכתיר את "אליני" כמסעדה הטובה ביותר בארצות הברית ברשימת "50 המסעדות הטובות באמריקה" שלו.
ב-2007 המגזין "רסטורנט" הוסיף את "אליני" לרשימת 50 המסעדות הטובות בעולם שלו, תחילה היא הופיעה במקום 36, ב-2008 הגיעה 15 למקום ה-21, ב-2009 למקום ה-10, וב-2010 התקדמה המסעדה למקום ה-7. בנוסף היא נבחרה על ידי המגזין למסעדה הטובה ביותר בצפון אמריקה. ב-2011 הגיעה המסעדה למקום ה-6 ברשימה העולמית של המגזין וגם נבחרה שוב על ידי המגזין למסעדה הטובה ביותר בצפון אמריקה.
בנובמבר 2009, אקץ וצוותה של "אליני" תכננו את תפריטה של מסעדת "איקרוס" (Ikarus) הנמצאת בזלצבורג, אוסטריה. מסעדת "איקרוס" מביאה מדי חודש שף מוביל מרחבי תבל על מנת שירכיב את תפריטה לאותו חודש ויאמן את צוותה.
ספריו
באוקטובר 2008, גראנט אקץ פרסם ביחד עם ניק קוקונאס (Nick Kokonas) את הספר " אליני ", המציג למעלה מ-100 ממתכוני המסעדה. הספר עוקב אחרי החיים במטבח של אקץ וצוותו, וכולל למעלה מ-400 תצלומים מאחורי הקלעים מעשה ידיה של לרה קסטנר (Lara Kastner).
ביוני 2009, אקץ וקוקונאס חברו יחדיו לכתיבת הספר "החיים, על הקו" (Life, On the Line), המגולל את סיפורה של אליני ושל מאבקו של אקץ במחלת הסרטן, הספר ראה אור בהוצאת גות'אם (Gotham Books) ב-3 במרץ 2011.
פעילויות אחרות
אקץ היה אורח באוניברסיטת הרווארד באוקטובר 2010, העניק הרצאה בסדרת הרצאות אודות מדע ובישול הקרויה בשם "המצאה מחדש של מרקם וטעם האוכל".
חייו האישיים
ב-23 ביולי 2007 הודיע אקץ שהוא אובחן כחולה בקרצינומת תאי קשקש בשלב 4 בפה, שייתכן שהתפשט לבלוטות הלימפה שלו. ב-18 בדצמבר 2007, הכריז אקץ שהוא חופשי מסרטן. הוא זקף זאת לזכות סדרת טיפולי כימותרפיה והקרנות שעבר במרכז הרפואי של אוניברסיטת שיקגו, שהעלימו את סממני מחלת הסרטן. הטיפול לא הצריך ניתוח פולשני בגרונו של אקץ.
קרל ויינו
קרל ויינו (ברוסית: Карл Ва́йно; 28 במאי 1923 - פברואר 2022) היה מדינאי ופוליטיקאי סובייטי, המזכיר הראשון של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית באסטוניה בשנים 1978–1988 ובפועל שימש כראש הרפובליקה האסטונית באותן שנים, סבו של אנטון ויינו.
ביוגרפיה
היה חבר במפלגה הבולשביקית מאז 1947 ומאז 1948 עבד בגופי המפלגה. היה מזכיר הוועדה המחוזית של המפלגה בטאלין, 1953-1957 (בפועל, ראש עיריית טאלין), ראש המחלקה של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית באסטוניה, 1957-1960, סגן יו"ר מועצת המשק העממי של אסטוניה הסובייטית, 1960-1978 ולאחר מכן היה מזכיר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית באסטוניה. היה בוגר בית הספר הגבוה של המפלגה (1957).
בשנים 1978–1988 שימש כמזכיר ראשון של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית באסטוניה (כשהחליף בתפקיד זה את יוהנס קבין), בפועל הוא ניהל מדיניות בהסכמה מלאה עם מוסקבה וחיזק את מדיניות הרוסיפיקציה של אסטוניה וניהל את הרפובליקה בשנותיה האחרונות.
בשנת 1979 נעשה ניסיון לא מוצלח להתנקש בחייו. במהלך ההפגנות בשנת 1988 הוא ביקש ממרכז המפלגה אישור לבצע פעולה צבאית, כתוצאה מהפגנות רבות מצד הציבור האסטוני הוא פוטר מתפקידו והועבר לעבוד במוסקבה. בשנים 1988–1990 שימש כחבר בוועדת הבקרת המפלגתית שתחת הוועד המרכזי של המפלגה שהיה הגוף המרכזי למאבק בשחיתות באותה עת. הוא פרש מהפוליטיקה בשנת 1990 ועבר להתגורר במוסקבה.
נפטר בפברואר 2022.
משפחתו
בתו אליאונורה קרלובנה קוצ'טובה (ילידת 1945), אלמנתו של אנדריי וסבולודוביץ' קוצ'טוב (1942–2017), בנו של הסופר וסבולוד קוצ'טוב. עובדת כמרצה באוניברסיטת מוסקבה. נכדו של קרל ויינו, אנדריי קוצ'טוב (יליד 1969), עבד במשרד הפנים של רוסיה.
בנו של קרל ויינו, אדוארד (יליד 1949), עבד בחברת הרכבים אווטוואז מאז 2007, בסוף שנת 2010 כיהן בתפקיד סגן נשיא ליחסי חוץ ואינטראקציה עם בעלי המניות, בעבר היה סגן נשיא החברה לפיתוח תאגידי. נכדו של קרל וינו, אנטון ויינו, נולד בשנת 1972 בטאלין, עבד כסגן ראש הפרוטוקול בסגל הקרמלין עבור נשיא הפדרציה הרוסית ולדימיר פוטין (26 באפריל 2007 - 8 באוקטובר 2007), היה סגן מזכיר הממשלה ויקטור זובקוב (מאז 8 באוקטובר 2007). משנת 2008 עד 2016 עבד כראש מחלקת הפרוטוקולים של ממשלת הפדרציה הרוסית. מאז 12 באוגוסט 2016 הוא משמש כראש המינהל הנשיאותי של הפדרציה הרוסית ובאופן רשמי, חבר קבוע במועצת הביטחון של הפדרציה הרוסית.
פרוינד
פרוינד (Freund) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו חבר. {{פירושונים|
בניטואיט
בניטואיט הוא מינרל ציקלוסיליקטי - (סיליקט במבנה בצורת טבעת) נדיר בגוון כחול של בריום, וטיטניום.
קריסטלוגרפיה
הבניטואיט שייך למערכת הגבישית ההקסגונלית, חבורת סימטריות מרחבית , והוא אחד המינרלים הנדירים המתגבשים בחבורת הסימטריות הנקודתית ה"דיטריגונלית דיפירמידלית " \bar{6}m2. הבניטואיט שייך אומנם למערכת הגבישית ההקסגונלית (כלומר המשושה), אבל צורתם החיצונית של הגבישים שלו היא דווקא משולשת. הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=6.641, ו-c=9.7597.
תכונות פיזיקליות
הבניטואיט מופיע בטבע בדרך כלל כגרגירים. צורת הגבישים משושים פחוסים המסתיימים בפירמידה בשני הקצוות באורך של עד שישה סנטימטרים. תופעת גבישים תאומים קיימת במינרל, ובמקרים מסוימים, כאשר הגבישים באותו גודל נוצרת צורת מגן דוד. אין לבניטואיט פצילות בשום כיוון, והוא נשבר בצורה דמוית קונכייה. הקשיות של המינרל בינונית-גבוה, 6.5-6 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי 3.6 גרם לסמ"ק. המינרל מסיס בחומצה הידרופלואורית, אך אינו מסיס בחומצת מלח או בחומצה גופרתית.
תכונות אופטיות
אופטית המינרל הוא חד-צירי חיובי. למינרל יש שבירה כפולה חזקה אפילו מיהלום. מקדמי השבירה של הבניטואיט הם: nε=1.802-1.804, ו-nω =1.756- 1.757. גבישי הבניטואיט שקופים עד שקופים למחצה, וצבעם בדרך כלל כחול ספיר (כנראה בשל זיהומים בקטיוני ברזל), אך גם סגול, ורוד, לבן צהבהב או חסר צבע. לעיתים קרובות המינרל מכיל שני צבעים. הבניטואיט ניחן בדיכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) בולט. הוא נראה חסר צבע מזווית אחת, וסגול, כחול כהה או כחול ירקרק מזווית שנייה. הגוון הכחול אינו מושפע מחימום או מהקרנה רדיואקטיבית. לעומת זאת החלק חסר הצבע הופך לכתום בחימום. כמעט כל הדגימות של המינרל פולטות קרינה פלואורסצנטית בגוון כחול בהיר בקרינת על סגול באורכי גל קצרים. חלק מהדגימות פולטות קרינה פלואורסצנטית בגוון אדום בקרינת על סגול באורכי גל ארוכים.
גילוי ומקור השם
את המינרל גילה לראשונה ג'יימס קאוץ' (James M. Couch) בשנת 1907, בשעה שחיפש עבור רודריק דאלס (Roderick W. Dallas ) מרבצי נחושת, כקילומטר וחצי דרומית לפסגת סנטה ריטה (Santa Rita) בנפת ניו אידריה (New Idria District) בקצה הדרומי של מחוז סן בניטו (San Benito) במדינת קליפורניה שבארצות הברית. בשל הצבע הכחול הוא הניח כי גילה מרבץ של ספיר, והוא סיפר על התגלית לאנשים נוספים. בסופו של דבר נשלחו דוגמאות מהמינרל לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ושם ביצע ג'ורג' לאודרבק (George Louderback), פרופסור לגאולוגיה, אנליזה למינרל וגילה כי מדובר במינרל חדש. הוא קרא לו "בניטואיט", "משום שנתגלה סמוך למקורות של הנחל סן בניטו במחוז סן בניטו". יחד עם הבניטואיט זיהה לאודרבק שני מינרלים נוספים: ז'ואקיניט ומינרל אותו כינה "קרלוסיט", אך הסתבר שהקרלוסיט היה בעצם נפטוניט, מינרל שנתגלה קודם לכן בגרינלנד, אם כי איכות הנפטוניט שנתגלה בסן בניטו עלתה על המינרל שנתגלה במקומות אחרים.
המינרל נתגלה מאז במספר מועט של מקומות אחרים, ורק בקליפורניה הוא מצוי באיכות של אבן חן. ב-1 באוקטובר 1985 חתם מושל קליפורניה על הצו המכריז על הבניטואיט כאבן חן מדינתית של מדינת קליפורניה.
שימושים
השימוש העיקרי בבניטואיט הוא כמינרל לאספנים. האספנים רוכשים את המינרל בעיקר בשל צבעו הדומה לספיר, אבל גם בשל הקרינה פלואורסצנטית בגוון כחול שהוא פולט בקרינת על סגול. בקליפורניה מצוי המינרל שצבעו כחול יחד עם המינרל נתרוליט שצבעו לבן, המינרל ז'ואקוניט שצבעו חום והמינרל נפטוניט שצבעו שחור ושילוב הצבעים הפך את מקבץ המינרלים למבוקש. במקרים רבים הבניטואיט שקוע בתוך הנתרוליט ויש צורך להמיס את הנתרוליט באמצעות חומצת מלח תחילה. הקשיות של הבניטואיט מאפשרת גם שימוש כאבן חן אם כי כמות החומר באיכות של אבן חן מועטה ומצויה כאמור בקליפורניה בלבד.
מקור ותפוצה
הבניטואיט נוצר בהתמרה מטאסומטית של סרפנטיניט. התמיסות ההידרותרמיות שגרמו להתמרה הכילו ריכוז גבוה יחסית של כמה יסודות נדירים כדוגמת בריום, טיטניום, פלואור, צזיום, ניוביום, וליתיום. התהליך שגרם ליצירת תמיסות אלו אינו ברור עדיין.
בקליפורניה מצוי הבניטואיט בעורקים של נתרוליט החותרים בשיסט של גלאוקופן הירוק אפרפר כשהוא בין שכבות של סרפנטין, שגילו מוערך ב-160 מיליון שנים, כאשר הבניטואיט נוצר לפני 12 מיליון שנים. ביפן מצוי הבניטואיט בדייק הבנוי ממגנזיו-ריבקיט-קוורץ-פלוגופיט-אלביט החותך בסרפנטיניט.
הבניטואיט הוא מינרל נדיר מאוד. מקומות בהם ניתן למצוא את המינרל כוללים את מכרה אבני החן דאלס (Dallas Gem Mine) או גם מכרה בניטואיט בנפת ניו אידריה (New Idria District) בקצה הדרומי של מחוז סן בניטו (San Benito) במדינת קליפורניה (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה), ועל פסגת טרומבול (Trumbull Peak) במחוז מריפוזה (Mariposa) בארקנסו שבארצות הברית; באומהי במחוז ניאיגטה ביפן; ובאתר ברוקן היל (Broken Hill) במדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה.
מרכז לאחטה
מרכז לאחטה (ברוסית: Ла́хта центр) הוא גורד שחקים במרכז העסקים הראשי של העיר סנקט פטרבורג, הממוקם בנפת פרימורסקי בעיר. בספטמבר 2017 הגיע גובהו של המבנה ל-365 מטרים והפך לגורד השחקים הצפוני ביותר והגבוה ביותר ברוסיה וביבשת אירופה. נכון ל-2022, גובהו מגיע ל-462 מטרים והוא הבניין ה-16 בגובהו בעולם.
הבנייה החלה בשנת 2012 והסתיימה בשנת 2019. ב-2021 נפתח בטקס רשמי. כיום מאוכלס הבניין במשרדים של חברת הגז הרוסית גזפרום. שטח המשרדים צפוי להגיע ל-400,000 מ"ר. לאחר סיום בנייתו הוא המבנה השני בגובהו ברוסיה, כשרק מגדל אוסטנקינו בן 540 המטרים, גבוה ממנו.
התוכניות
מכיוון שהמרכז ההיסטורי של סנקט פטרבורג היווה אתר מורשת עולמית מאז 1990, הוועדה למורשת עולמית התנגדה להקמת המגדל בגובה 400 מטר של מרכז אוחטה, שכן זה ישפיע על הנוף העירוני של פטרבורג ההיסטורית. בדצמבר 2006, מנהל מרכז מורשת עולמית של אונסק"ו, פרנצ'סקו בנדרין, הזכיר לרוסיה את חובותיה לשמור על המורשת והביע דאגה מהפרויקט. בשנת 2007 הציבה קרן המונומנטים העולמית את קו הרקיע ההיסטורי של פטרבורג ברשימת המעקב שלה ברשימת מאה האתרים הנמצאים בסכנת הכחדה ביותר, עקב בנייתו הפוטנציאלית של הבניין ובשנת 2009 דיווחה כי המגדל "יפגע בתדמיתה של רוסיה". במהלך המושב ה-36 של הוועדה למורשת עולמית של אונסק"ו שהתקיימה בפטרבורג בשנת 2012, נמסר כי שטח גדול מהעיר נכלל באזורי שימור וחיץ המיועדים לאתרי מורשת עולמית של אונסק"ו. עקב התגובה הערה להצעה המקורית לבניית המגדל במרכז אוחטה, שתוכנן על ידי גזפרום להיבנות מול קתדרלת סמולני, הועבר הפרויקט הרחק ממרכז העיר, ללאחטה.
עם זאת, העברת הפרויקט לא עצרה את הדיונים והמחלוקות בנושא. ב-11 באפריל 2012 אמרה מושלת סנקט פטרבורג לשעבר ולאחר מכן יו"ר מועצת הפדרציה, ולנטינה מטוויינקו לעיתונאים כי "מרכז לאחטה יכול להפוך לסמל החדש של העיר ולמשוך אנשי העסקים מכל רחבי העולם לסנקט פטרבורג."
ב-26 בינואר 2012 נודע כי גזפרום מתכננת להקים נמל חדש ליאכטות ליד מרכז לאחטה באי קרסטובסקי והייתה אמורה להקים חברה חדשה לניהול נכסים אלה. הוכרז כי תחנת רכבת תחתית חדשה תוקם בסמוך למרכז לאחטה ב-16 במרץ 2012. בניין תחנת רכבת תחתית זו נכלל בתוכנית הפיתוח העירונית של לנינגרד בשנת 1980, אך רק עם הקמת מרכז לאחטה הוכנס שוב לסדר היום. תוכנית בניית התחנה הייתה אמורה להסתיים עד סוף 2012.
ההיתר להקמת השלב הראשון במרכז לאחטה, שכלל את גורד השחקים ומעגן היאכטות, התקבל ב-17 באוגוסט וב-31 באוגוסט 2012 התקיים דיון פומבי בנושא המתווה וסקירת אתר הבנייה בישיבת הנהלת נפת פרימורסקי בסנקט פטרבורג. אובייקטים שתוכננו להצבה באזור הבנייה, תוכנית תשתית תקשורת ותחבורה הוצגו לציבור הרחב.
על יישום הפרויקט וניהולו מטעם גזפרום נפט הייתה אחראית אשת העסקים והכלכלנית ילנה איליוחינה.
בנייה
כ-3,000 עובדים הועסקו בבנייה, בעיקר ממקצועות הנוגעים לתכנון ובנייה. לאחר סיומה, היו צפויים להיות מועסקים במתחם כמה אלפי עובדים ממקצועות שונים. חקירות גאודזיות, אקולוגיות ובחינת קרקעות ותיעוד תכנון לפרויקט הוכנו על ידי מספר חברות כמו GORPROJECT (רוסיה), NIIOSP (רוסיה), Petrochim-technologiya (רוסיה) ו-Trest GRII (רוסיה). בתכנון וביצוע עבודות תת-קרקעיות, כמו גם ייצור חומרי בנייה השתתפו חברות כמו Arabtec (מאיחוד האמירויות הערביות), קבוצת באואר (גרמניה), Geostroy (רוסיה), Inforsproekt (רוסיה) וחברת Rönesans Holding (טורקיה). חישובי אימות, אופטימיזציה ופיקוח טכני בוצעו על ידי Arup Group Limited (בריטניה), Samsung C&T (קוריאה) וחברת Lend Lease Project Management & Construction (בריטניה). ניהול הפרויקט נעשה על ידי AECOM (ארצות הברית). חברת Exclusiva Design (איטליה) הייתה קבלנית מפתח בעיצוב פנים של השטחים הציבוריים. החברה הגרמנית יוזף גרטנר הייתה אחראית על זיגוג גורד השחקים, כולל חזיתות מזוגגות של קשת הכניסה, כמו גם חלקים מהמבנה הרב-תפקודי, שנעשו בשיתוף עם חברת Waagner-Biro.
עבודות בניית היסודות החלו ב-30 באוקטובר 2012. הקבלן הכללי הפוטנציאלי העיקרי להקמת מרכז לאחטה, הייתה חברת הבנייה Rönesans, שנבחרה ב-22 באפריל 2014. ב-22 במאי 2014 נחתם סופית החוזה להקמת יסוד אחד הבניינים במרכז לאחטה.
עיצוב
המגדל הוא בניין רב-תכליתי והוא מבנה המורכב משני מבנים, צפוני (הקטן יחסית) ודרומי (שהוא גורד השחקים), המאוחדים על ידי יסוד משותף, בניין מחבר וגג. הבניין דומה לבומרנג. יש לו מספר קומות משתנה עם הפרש גובה בין 7 ל-17 קומות, כאשר גובה השיא הוא קצת יותר מ-80 מטרים. אורך הבניין כ-300 מטר. חזיתות הקצה נמצאות בזווית שלילית עקב הסרת הקונסולה והחזיתות עשויות מזכוכית, בשטח כולל של יותר מ-60 אלף מ"ר.
האלמנטים העיקריים הנושאים עומס הם ארבע ליבות בטון מזוין הקולטות עומסים אופקיים ואנכיים ומעבירות אותם לבסיס בצורה של סורג צלחת הנשען על כלונסאות. בין הבניינים הדרומי והצפוני לאורך כל גובה האטריום, עם גג עשוי ממברנות פולימר שקופות. בחלל האטריום נפרשים גשרי מעבר המשמשים כנקודות תצפית. האטריום הוא אזור להולכי רגל ממנו ניתן להגיע לכל אחד מהאובייקטים במגדל.
המבנה מכיל פלנטריום, בעל קיבולת של 140 איש. הקרנה מדויקת מאוד של שמיים זרועי כוכבים נוצרת על ידי מכונת כוכבים (מקרן יפני מדגם Ohira Tech Megastar-IIA). עצמים גדולים יותר, מטוסים מלאכותיים, אפקטים חזותיים ועוד הרבה יותר נוצרים על ידי מערכת הקרנה ברזולוציה של 8K, המשתמשת בעשרה מקרני לייזר מדגם סוני GTZ280. חמישה מקרנים מאירים את שכבת הכיפה התחתונה, ארבעה את החלק העליון ואחד יוצר תמונה בשיא. כך, מושגת רזולוציה כוללת של 48,483,533 פיקסלים. הצד של אולם הכוכבים בצורת כדור הארץ בולט החוצה מהקיר ומעוטר ביריעות נירוסטה משולשות, שעברו ליטוש.
מרכז לאחטה כולל משרדים, מרכז עבודה משותף, מרכז ספורט, מרכז מדעי ילדים ומרכז כנסים. הפרויקט כולל 1,500 מ"ר שטח של תצוגה מקורה. חלק מהשטח הפתוח משמש להצגת אמנות, מיצבים ופסלים. בראש גורד השחקים ישנה מרפסת תצפית ציבורית שהכניסה אליה בחינם ונמצאת בגובה 357 מטר.
תכונות
הכניסה הראשית של מרכז לאחטה היא קשת בגובה של 24 מטרים כמעט ואורכה 98 מטרים. במגדל פועלות 62 מעליות, אך לא כולן מגיעות לקומה העליונה. מלבד מעליות אלה ישנן מעליות כיבוי מיוחדות שנבנו לשימוש במקרה חירום. הקיבולת הכוללת של כל המעליות היא עד 1,280 איש. בסיס המגדל נוצק מבטון ברציפות, כאשר הבנאים שפכו 24,000 מ"ק תוך 48 שעות. נפח הבטון שהוצק מתחת לבניין הוא 48,000 מטר מעוקב.
מרכז לאחטה אמור להיות גם גורד השחקים הראשון בפטרבורג, שמשתמש במערכת בקרת היווצרות קרח. חימום הזכוכית בקומות גבוהות מונע הצטברות קרח ומסייע בשמירה על ראות טובה. המגדל תוכנן בסטנדרט בטיחות גבוה, המאפשר לו לעמוד על ליבה אחת גם אם כל עשרת העמודים התומכים קורסים. מבנה הליבה עומד בדירוג האש הגבוה ביותר. הבניין תוכנן כך שהוא יכול לעמוד בשריפה של ארבע שעות ללא כל נזק למבנה.
ב-31 בדצמבר 2018 הוארו אורות חג המולד הירוקים על גורד השחקים ובכך הפכו את המגדל לעץ חג המולד הגבוה באירופה. ב-28 ביוני 2019 הותקנה תחנת מזג אוויר אוטומטית בנקודה הגבוהה ביותר של הצריח (בגובה 462 מטר), העוקבת אחר טמפרטורה, לחות, כיוון רוח ומהירות.
הכרה
בשנת 2019 מתחם מרכז לאחטה הוביל במספר המועמדויות לפרס המצוינות ובית הגידול העירוני והתמודד בחמש קטגוריות: הבניין הגבוה הגבוה ביותר בגובה 400 מטר ומעלה; פרס הבנייה; פרס בתחום הנדסת הבנייה; פרס בתחום ההנדסה הגאוטכנית; פרס להנדסת חזית. בשנת 2020 הגיע מרכז לאחטה לגמר התחרות היוקרתית ביותר בין גורדי השחקים CTBUH בפרס המצוינות ובשנת 2021 זכה בפרס.
מרכז לאחטה 2
מרכז לאחטה 2 (ברוסית: Лахта-центр 2) הוא קונספט אדריכלי לבניית בניין רב קומות בסנקט פטרבורג שברוסיה, הוצג ב־25 במאי 2021. גובהו של הבניין אמור להיות 703 מטר, כאשר הקומה המיושבת הגבוהה ביותר תהיה בגובה 590 מטר.
ב־25 במאי 2021 הוצג במועצה הבין-משרדית הרעיון האדריכלי של גורד השחקים החדש ליישום הסכם שיתוף הפעולה בין סנקט פטרבורג לגזפרום. הוצע לבנות אותו במטרה להמשיך ולפתח את רובע העסקים, שסביב מרכז לאחטה על חוף המפרץ הפיני. גובה מרכז לאחטה 2 יהיה 703 מטר. גורד השחקים יהיה השני בגובהו בעולם ונועד לספק תנופה נוספת לפיתוח העיר. הבניין ישלים את ההרכב האדריכלי ויהפוך למוביל עולמי בחדשנות טכנולוגית ובבנייה ירוקה. על פי הקונספציה, המעטפת החיצונית של הבניין מורכבת מעמודים מעוגלים, שבתוכם גוף הבניין. הבניין יכלול 8 חלקים בני 16 קומות עם אטריום בני שלוש קומות. בסך הכל, הבניין יכלול 150 קומות, הקומה הגבוהה ביותר תמוקם בגובה 590 מטר. שטח השימוש של הבניין יהיה 220,000 מטרים.
ההנחה היא כי הבניין החדש ימוקם מעט מערבית למרכז לאחטה הקיים.
לדברי טוני קטל, אדריכל הפרויקט, שהוביל בעבר את צוות מחברי התפיסה האדריכלית של מרכז לאחטה, הסביר כי הבניין הוא "יצירת סביבה אורבנית אנכית בצורת מגדל ספירלה". לדבריו, הפתרון האדריכלי מגלם רעיון בהשראת אנרגיה על כל צורותיה: מגלי אנרגיה ספירלית של אנרגיית גלים במים. הפרויקט מתוכנן להתבצע מחוץ לתוכנית ההשקעות של גזפרום, על בסיס מימון הפרויקט. המשימה תוטל על חברה שאינה קשורה לגזפרום. מפת פיתוח דרכים כבר פותחה ואתר הבנייה יסופק על ידי גזפרום.
הפרויקט ספג ביקורת נוקבת על הפגיעה במרקם המבנים ובקו העירוני המאפיין את העיר.
רדמן
רג'ינלד "רג'י" נובל (באנגלית: Reginald "Reggie" Noble; נולד ב-17 באפריל 1970), המוכר יותר בשם הבמה שלו רדמן (Redman) הוא ראפר, מפיק מוזיקלי ושחקן שהתפרסם בתחילת שנות ה-90 תחת חברת התקליטים דאף ג'אם. מוכר בעיקר בזכות שיתוף הפעולה ארוך השנים שלו עם הראפר מת'וד מן והלהקה שלו Def squad.
רקע מוזיקלי
רדמן הוציא לאור את אלבומו הראשון ב-22 בספטמבר 1992. האלבום נקרא "וואט? די אלבום" ("Whut? Thee album") והוא הופק על ידי רדמן עצמו ועל ידי אריק סרמן מהדף סקוואד. האלבום זכה להצלחה גדולה והגיע למעמד של אלבום זהב ובאותה שנה נבחר רדמן לאמן השנה בראפ על ידי מגזין הסורס. מאוחר יותר, נבחר האלבום על ידי מגזין הסורס לאחד ממאה אלבומי הראפ הגדולים בכל הזמנים. ב-22 בנובמבר 1994, פרסם רדמן את אלבומו השני "דייר איז א דארקסייד" ("Dare iz a darkside"). האלבום הצליח מבחינה מסחרית אך נחשב פחות מוצלח מהאלבום הקודם. בדצמבר 1996, פרסם רדמן את אלבומו השלישי "מאדי וואטרס" ("Muddy waters"). האלבום הצליח מבחינה מסחרית והגיע למעמד אלבום זהב. מגזין הרולינג סטון הילל את האלבום ורדמן קיבל הכרה כאחד הראפרים החשובים של שנות ה-90. ב-30 ביוני 1998 פרסם רדמן ביחד עם קית' מוריי ואריק סרמן (להקת הדף הסקוואד) את אלבומם "אל ניניו" (El nino, שנקרא על שם התופעה האקלימית אל ניניו) ובנוסף, הוציא באותה שנה את אלבומו הרביעי "דוק'ס דה ניימ" ("Docs da name"- השם הוא ד"ר) ב-24 בנובמבר. רדמן יצר לעצמו דמות אלטרנטיבית בשם ד"ר טרוויס ובחר להנציח אותה בשם האלבום. האלבום זכה להצלחה רבה והגיע לאלבום פלטינה. ב-1999 הוציא לאור רדמן את האלבום "בלאק-אאוט" (Blackout!) יחד עם מת'וד מן. האלבום הצליח מאוד ברחבי העולם וזכה למעמד פלטינה כפולה. ב-22 במאי 2001 פרסם רדמן את אלבומו החמישי "מאלפרקטיס" ("Malpractice" -רשלנות רפואית) שהגיע לאלבום זהב, ובאותה שנה שיחק בסרט הקומי "קיץ אחד של סוטול" לצד מת'וד מן. ב-2004 חזר לשחק לצדו של מת'וד מן בסדרת הטלוויזיה הקומית "מת'וד ורד", בכיכובם של השניים. הסדרה שודרה ברשת FOX, ובוטלה לאחר עונה אחת. בשנה זו שיחק דמות פיקטיבית של עצמו בסרט האימה "היורש של צ'אקי" הרביעי מזיכיון משחק ילדים.
ב-27 במרץ 2007 פרסם רדמן את אלבומו האחרון "רד גון' ווילד" ("Red gone' wild"). שורה של מפיקים ידועי שם עבדו על האלבום ובין השאר רדמן עצמו, אריק סרמן, טימבלנד, רוקווילדר, סקוט סטורץ', אי 3 ועוד. כיום רדמן משחרר מוזיקה עצמאית ובנוסף חבר בהרכב הדאבסטפ/טראפ "1000Volts" יחד עם המפיק המוזיקלי Jayceeoh.
עיסוי
עיסוי (בלועזית: Massage, בתעתיק: מסאז') הוא שיטת טיפול במגע המבוססת על חיכוך, שפשוף ולחיצה בנקודות שונות בגוף אשר מבוצעת באופן מסורתי על ידי אדם. עיסוי יכול להתבצע גם באמצעות מכשור מכני.
רקע
העיסוק בעיסוי ראה אור יחד עם צמיחתן של תרבויות שונות ברחבי תבל, כאשר התגלתה התועלת בסיפוק צורכי הגוף מהיבט רפואי וכן מהיבט הנפשי. חלק ניכר משיטות העיסוי המוכרות צמחו מהתרבויות המסורתיות של סין והודו. תרבויות אלה סיפקו מתודות ושיטות עיסוי מגוונות האוצרות בתוכן פילוסופיות ואמונות לגבי תועלתן. לדוגמה: העוסקים ברפלקסולוגיה מאמינים כי, אזורים מסוימים בכף הרגל תואמים ו/או מקושרים לאיברים שונים במערכות הגוף. אי לכך, נטען כי, ניתן לראות נזקים או פגיעות באיבר מסוים בגוף כ"השתקפות" בכף הרגל.
תהליך העיסוי הוא אינטראקציה בין המטפל (המעסה) לאדם המטופל (הלקוח). על כן, יצירת אווירה ותקשורת טובה בין הצדדים בתחילת העיסוי הכרחית וחשובה. לצורך כך, התפתחו תחומים העוסקים ביצירת אווירה התואמת את סוג העיסוי המבוקש. כמו כן, זו הסיבה בגינה על המעסה לפתח קשרים טובים עם המטופלים. בדרך כלל העיסוי הוא חוויה מהנה ומרגיעה למטופל.
מהלך הטיפול
ישנן שיטות עיסוי רבות. משך הטיפול יכול לנוע בין דקות ספורות ליותר משעה. בדרך כלל העיסוי נעשה כאשר המטופל שוכב על מזרן או מיטה (לרוב כאשר פני גופו כלפי מטה), כאשר הוא לבוש כיסוי צנוע לחימום גופו. במהלך הטיפול על המעסה ללמוד את גופו של המטופל בין אם על ידי שיחה עמו ובין אם באמצעות מישוש. הטיפול בדרך כלל יקיף את כל הגוף, והמעסה ייעזר בשמני עיסוי המתפקדים שמני סיכה על גוף המטופל. תכלית השמנים היא בריאותית גרידא. השמנים מופקים בתהליכי ייצור מבוקרים מצמחים ידועים כלא רעילים (תהליך הפקת השמנים וסיווג ריחם נקרא: ארומתרפיה).
העיסוי מתבצע על שרירים ורקמות ומבוצע באמצעות טכניקות מגע שונות הכוללות הפעלת לחץ בנקודות מרכזיות, ליטוף לאורך שרירים, חיכוך וכדומה. ישנן שיטות המתרכזות בטיפול במערכת השלד ועל-כן, טכניקות העיסוי במקרים הללו יהיו לרוב עמוקות יותר, מפאת הצורך להפעיל כוח רב יותר לטיפול.
השפעת העיסוי על האורגניזם
לסוגי העיסוי השונים השפעות מגוונות על גוף האדם: