cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוריץ סילאשי
ביוגרפיה
מוריץ סילאשי סיים את לימודיו התיכוניים בווספרם ובסקשפהרוואר, את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת בודפשט (ביום שמו אוניברסיטת אטווש לוראנד) כתלמידו של יוז'ף בודנץ, ואחר כך במשך שנה למד בלשנות שפות הודו-אירופיות ופילולוגיה קלאסית באוניברסיטאות בגרמניה. כשחזר להונגריה הפך למורה בתיכון למשך תקופה ארוכה ברובע 7 בבודפשט. לאחר הקמת מכללת אטווש יוז'ף, הוא הפך למורה בכיר של הסטודנטים לשפות במכללה ונבחר גם לחבר בוועדת הבלשנות של האקדמיה ההונגרית למדעים. בשנת 1881 שינה את שם משפחתו זוננפלד לסילאשי. בינתיים הוא התוודע לבלשן גאבור סרוואש, שהשפיע גם על התפתחותו המדעית. הוא נבחר כחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים ב־9 במאי 1902. ב-13 ביולי 1903 מונה לפרופסור מן המניין לבלשנות הונגרית ולבלשנות השוואתית באוניברסיטת קלוז'-נאפוקה, שם לימד ובשנים 1905–1906 נבחר לדיקן הפקולטה לפילוסופיה. הוא היה חבר בוועדה הלאומית לבחינות מורים בבית הספר התיכון, מורה במכון להכשרת מורים בתיכון, וחבר נספח של האגודה הפינית-אוגרית בהלסינקי.
מאמריו הופיעו, בין השאר:
משפחתו
מוריץ סילאשי נולד במשפחה יהודית כאחד מילדיהם של הסוחר ליפוט זוננפלד ושל רֵזִי אַבֶּלֶס. ילדיו היו: הפילוסוף וילמוש סילאשי, בשקה סילאשי, קלרה סילאשי, נונוש סילאשי, פרנץ סילאשי (עורך דין), בורישקה סילאשי, ינה סילאשי (רופא).
קורנליוס וורמרדאם
קורנליוס "דאטץ'" וורמרדאם (באנגלית: Cornelius "Dutch" Warmerdam; 22 ביוני 1915 - 13 בנובמבר 2001) היה אתלט אמריקאי, 6 פעמים אלוף ארצות הברית (1938, 1940 - 1944) ושיאן עולם בקפיצה במוט. החזיק בשיא העולם במשך כ-17 שנים ברציפות, יותר מכל קופץ אחר בהיסטוריה, אך לרוע מזלו, הוא לא זכה במדליה אולימפית מאחר שבתקופה שקבע את שיאי העולם, שתי אולימפיאדות (1940 ו-1944) התבטלו בגלל מלחמת העולם השנייה. נוסף לכך היה שחקן ומאמן כדורסל.
ביוגרפיה
וורמרדאם נולד וגדל בלונג ביץ', קליפורניה בן למהגרים הולנדים, גרטרוד ואדריאנוס וורמרדאם וגדל בהנפורד, קליפורניה. בקפיצותיו השתמש במוט העשוי מבמבוק.
באליפות ארצות הברית שנערכה במילווקי, ויסקונסין ב-3 ביולי 1937 זכה וורמרדאם במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 4.46 מטר זהה לזו של המנצח ויליאם ספטון.
אלוף ארצות הברית
באליפות ארצות הברית שנערכה בבאפלו, ניו יורק ב-1938 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 4.41 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בלינקולן, נברסקה ב-1939 הוא זכה במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 4.34 מטר, אחרי ג'ורג' וארוף (4.37 מטר).
שיאן עולם
באליפות ארצות הברית שנערכה בפרזנו, קליפורניה ב-29 ביוני 1940 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא עולם חדש של 4.60 מטר, שיפור לשיא העולם בן ה-3 שנים של האלוף האולימפי (ברלין 1936) ארל מידוס מארצות הברית (4.54 מטר).
בתחרות שנערכה בקומפטון קליפורניה ב-26 ביוני 1941 הוא שיפר את שיאו העולמי והעמידו על 4.72 מטר.
בתחרות שנערכה במודסטו קליפורניה ב-23 במאי 1942 הוא שיפר שוב את שיאו העולמי והעמידו על 4.77 מטר, שיא זה נשבר רק בשנת 1957, בס"מ אחד על ידי בוב גוטובסקי מארצות הברית בעזרת מוט איכותי יותר (4.78 מטר) ובכך החזיק בשיא העולם במשך כ-17 שנים ברציפות, יותר מכל קופץ אחר בהיסטוריה.
בתחרות שנערכה באולם בשיקגו, אילינוי ב-20 במרץ 1943 הוא קבע שיא עולם של 4.79 מטר שהחזיק מעמד כ-16 שנים ונשבר על ידי דון ברג מארצות הברית (4.81 מטר) ובסך הכל הוא החזיק בשיא העולם באולם כ-17 שנים גם כן.
נפטר ב-2001 לאחר שסבל מאלצהיימר. הוא הותיר אחריו 5 ילדים ו-20 נכדים.
בופסנדוויץ'
בופסנדוויץ' (מדנית: Bøfsandwich; בתרגום מילולי "כריך סטייק") הוא הגרסה הדנית המוקדמת של ההמבורגר. בדומה להמבורגר האמריקאי, הבופסנדוויץ' מכיל קציצת בקר המונחת בתוך לחמנייה.
בופסנדוויצ'ים נמכרים בדוכני נקניקיות בדנמרק או ברשתות של מזון מהיר במדינה. מסעדות דניות מסורתיות החלו גם הן להגיש את המנה והם מוסיפים לה תוספות גורמה כגון בצל מטוגן.
אוהבי המנה בדנמרק פתחו עבורה דף בפייסבוק, ובו הם מכריזים מדי שנה על הבופסנדוויץ' המוצלח ביותר במדינתם.
מידע נוסף
לבופסנדוויץ' נהוג להוסיף קטשופ, חרדל, רמולד, מלפפון חמוץ, בצל נא, וכן בצל מטוגן - תוספת שאינה נפוצה עבור המנה ביתר מדינות סקנדינביה.
במחוז יוטלנד שבדנמרק, נהוג להגיש את הבופסנדוויץ' לצד שורשי סלק שעליו שופכים רוטב חום. תיירים מכנים את המנה הזאת בתור "המבורגר רטוב", וכן היא מוגשת לעיתים לצד מלפפונים כבושים או כרוב אדום.
אדוואלד בואסון האגן
אדוואלד בואסון האגן (באנגלית: Edvald Boasson Hagen; נולד ב-17 במאי 1987) הוא רוכב אופני כביש נורווגי בקבוצת טים טוטאל אנרז'י. סגן אלוף העולם (ואלקנבורג 2012) ומנצח גנט-וולחם לשנת 2009. בואסון האגן הוא אלוף נורווגיה בנגד שעון בשנים 2007–2009, 2010, 2011, 2013, 2015–2018 ובמרוץ הכביש ב-2012, 2015, ו-2016. לבואסון האגן ניצחון בשלושה קטעי טור דה פראנס (2011, 2017) וחמישה קטעים בקריטריום דו דופינה במהלך הקריירה שלו.
2006
בואסון האגן הפך למקצוען ב-2006, לאחר שחתם בקבוצת הפיתוח הנורווגית מאקסבו - ביאנקי (כיום נקראת ג'וקר פוול). הוא ניצח את הקטע הראשון והאחרון במרוץ טורינגה-רונדפארט, ניצח את דירוג הצעירים במרוץ וסיים שלישי כללי. בטור דה ל'אווניר, הוא ניצח שלושה קטעים במרוץ וסיים שני בקטגוריית המאיצים. הוא השתתף באליפות העולם עד גיל 23, וסיים שמיני.
2007
בואסון האגן ניצח את קטע הפרולוג במרוץ איסטארסקו בקרואטיה, וניצח את המרוץ כולו. הוא ניצח את אליפות נורווגיה בנגד שעון, וסיים שלישי באליפות נורווגיה במרוץ כביש עד גיל 23. הוא ניצח את הקטע הרביעי בטור של אירלנד. הוא סיים שישי באליפות העולם עד גיל 23 בנגד שעון.
2008: אלוף נורווגיה בנגד שעון וניצחון בקטע באנקו טור
בואסון האגן הצטרף לקבוצת קולומביה (אין קשר למדינה, קבוצה אמריקאית) לצד רוכבים בכירים כמו מרק קוונדיש, אנדרה גרייפל, טוני מרטין, וג'ורג' הינקאפי. הוא ניצח את המרוץ החד יומי הצרפתי, גרנד פרי דה דניין פורט. הוא שמר על תוארו כאלוף נורווגיה בנגד השעון, וסיים רביעי באליפות נורווגיה במרוץ כביש. הוא השתתף באולימפיאדת בייג'ינג, והגיע במקום ה-71. הוא ניצח את הקטע הרביעי בטור של אנקו (כיום בינקבנק טור). הוא השתתף גם בטור של בריטניה, וניצח במרוץ שלושה קטעים.
2009: ניצחון בגנט - וולגם
בואסון האגן סיים רביעי בסטראדה ביאנקה. הוא ניצח את מרוץ גנט - וולגם, לאחר שהקדים את אלכסנדר קוצ'ינסקי בספרינט. הוא רכב לראשונה בגראנד טור, כאשר נבחר לסגל קבוצתו בג'ירו ד'איטליה 2009, ואף ניצח את הקטע השביעי במרוץ. הוא שמר על תוארו כאלוף נורווגיה בנגד שעון, וניצח את הקטע ה-4 וה-6 בטור של פולין. הוא ניצח את טור אנקו, לאחר שניצח את הקטע השביעי והשמיני במרוץ. הוא ניצח גם את הטור של בריטניה, לאחר שניצח ארבעה קטעים ברציפות במרוץ.
2010: ניצחון בקטעים בטירנו - אדריאטיקו, ובדופינה ליברה
בואסון האגן הצטרף לקבוצת סקיי הבריטית. הוא סיים שני בטור של עומאן, אחרי שניצח את הקטע השלישי והשישי במרוץ. הוא סיים שישי באומלופ הט ניוסבלד, וניצח את הקטע השביעי בטירנו - אדריאטיקו ואת הקטע השמיני בדופינה ליברה. הוא ניצח בפעם הרביעית ברציפות את אליפות נורווגיה בנגד שעון, בואסון האגן השתתף לראשונה בטור דה פראנס, וסיים פעמיים (קטעים 4 ו-5) במקום השלישי, בסופו של דבר, סיים במקום ה-113 הכללי. הוא ניצח את גרנד פרי אוסלו, ואת קלאסיקת דאץ' פוד ואלי. הוא סיים שני בגרנד פרי קוויבק.
2011: ניצחון בשני קטעים בטור דה פראנס ובטור אנקו
בואסון האגן סיים שני בטור של עומאן ושמיני בקורן-בריסל-קורן. הוא ניצח את הקטע הראשון בבאיירן-רונדפארט, וניצח בפעם החמישית ברצף את אליפות נורווגיה בנגד השעון. בטור דה פראנס, הוא ניצח את הקטע השישי לאחר שהקדים את מת'יו גוס ואת תור הוסהובד בספרינט. הוא ניצח גם את הקטע ה-17 במרוץ, לאחר שהקדים את באוקה מולמה ב-40 שניות. הוא סיים במקום ה-51 הכללי. הוא ניצח את מרוץ סנדפורד, ואת אנקו טור, לאחר שגם ניצח את הקטע השביעי במרוץ. הוא ניצח את קלאסיקת ואטנפול, לאחר שהקדים את ג'רלד צ'יולק ואת בורוט בוזיץ' בספרינט. הוא סיים שמיני באליפות העולם.
2012: ניצחון בגרנד פרי דה פלואה ובאליפות נורווגיה במרוץ כביש
בואסון האגן ניצח את קטגוריית המאיצים בטור דאון אנדר, ובוואלטה או אלגראבה (ניצח גם את הקטע השני), הוא סיים חמישי בגנט - וולגם. הוא ניצח את הטור של נורווגיה, וגם את דירוג הצעירים והמאיצים, ובנוסף לכך גם את הקטע הרביעי במרוץ. בואסון האגן ניצח לראשונה את אליפות נורווגיה באופני כביש. אך לאחר חמישה ניצחונות רצופים, הפסיד את אליפות נורווגיה בנגד שעון לריידר בורגרסן. בטור דה פראנס, הוא סיים שני בקטע השלישי, ושלישי בקטע ה-1 וה-13. הוא סיים במקום ה-56 הכללי, לאחר שבן קבוצתו, בראדלי ויגינס, ניצח את המרוץ. הוא ניצח את גרנד פרי דה פלואה, וזכה במדליית הכסף באליפות העולם לאחר שפיגר ב-4 שניות אחרי פיליפ ז'ילבר המנצח. הוא ניצח את קטגוריית המאיצים בטור של בייג'ינג'.
2013: ניצחון בטור של נורווגיה ובאליפות נורווגיה בנגד השעון
בואסון האגן סיים שמיני בטור של קטר, הוא סיים תשיעי ב-E3 בינקבנק קלאסיק. בטור של נורווגיה, הוא ניצח את המרוץ לאחר שהקדים את סרחיו מיגל פאוליניו, ואת סונדרה הולסט אנגר. הוא ניצח את הקטע הרביעי במרוץ ואת דירוג המאיצים, עם 68 נקודות. גובר על אלכסנדר קריסטוף השני עם 60 נקודות. הוא ניצח את הקטע השלישי בדופינה ליברה, והחזיר לעצמו את התואר כאלוף נורווגיה. הוא סיים שלישי במרוץ הכביש באליפות נורווגיה. הוא נבחר שוב לטור דה פראנס, אך נטש את המרוץ לפני הקטע ה-13 (לא לפני שהספיק לסיים שני בקטע החמישי). ובעקבות כך נבחר גם לוואלטה אספנייה, שם סיים שני בשני קטעים (12, 17) והגיע במקום ה-84 הכללי. הוא זכה ביחד עם סקיי במדליית הארד באליפות העולם בנגד השעון הקבוצתי, במרוץ הכביש, הגיע במקום ה-20.
2014: שלישי באומלופ הט ניוסלבד
בואסון האגן סיים שני במרוץ טרופאו סרה דה טראמונטאנה. הוא סיים שלישי באומלופ הט ניוסבלד, לאחר שאיאן סטאנרד וגרג ואן אוורמאט הקדימו אותו. הוא נבחר לג'ירו ד'איטליה, אך פרש לפני הקטע ה-16. הוא סיים שני בגביע יפן, לאחר שניית'ן האס הקדים אותו.
2015: אלוף נוורגיה בכביש ובנגד שעון, ניצחון בטור של בריטניה
בואסון האגן הצטרף לקבוצת דיימנשן דאטה הדרום אפריקאית. הוא סיים שני בטור של נוורגיה, וניצח את הקטע החמישי בטור של פיורדס וסיים במקום השביעי הכללי. הוא ניצח גם את אליפות נורווגיה באופני כביש, וגם את אליפות נורווגיה בנגד השעון. הוא סיים במקום ה-82 הכללי בטור דה פראנס, והגיע רביעי בקטע האחרון. הוא ניצח את הקטע השני בטור של דנמרק, וסיים במקום השישי הכללי. הוא סיים במקום הרביעי הכללי ב-המרוץ הארקטי של נורווגיה. בואסון האגן ניצח בפעם השנייה את הטור של בריטניה, לאחר שהקדים את ווט פולס ואת אווין דול.
2016: אלוף נוורגיה בכביש ובנגד השעון וניצחון בקטע בדופינה ליברה
בואסון האגן ניצח את הקטע השלישי בטור של קטר, שהיה קטע נגד השעון, הוא סיים חמישי כללי. בטור של עומאן, הוא ניצח את הקטע השני והחמישי, סיים שישי כללי וניצח את קטגוריית המאיצים. הוא סיים חמישי בפריז - רובה. בואסון האגן ניצח את הקטע הרביעי והחמישי בטור של נורווגיה, וסיים במקום השני הכללי. ב-דופינה ליברה, הוא גבר על ז'וליאן אלאפיליפ ועל נאסר בוהאני בספרינט, וניצח את הקטע הרביעי. בואסון האגן ניצח במרוץ גם את קטגוריית המאיצים, לאחר שצבר 59 נקודות. הוא שמר על תוארו כאלוף נורווגיה בכביש ובנגד שעון, וסיים שלישי בקטע ה-10 בטור דה פראנס. בואסון האגן סיים בטור זה במקום ה-109 הכללי. הוא השתתף במשחקים האולימפיים בריו, הוא סיים במקום ה-30 במקצה נגד השעון, ולא סיים את המרוץ הכביש. הוא ניצח את הקטע השביעי באנקו טור, וסיים שישי באליפות העולם.
2018: אלוף נורווגיה בנגד שעון
בואסון האגן סיים רביעי בדווארס דור פלנדרן, ושמיני באסקבורן-פרנקפורט. הוא ניצח את הקטע השני בטור של נורווגיה, וסיים שלישי כללי (12 שניות אחרי אדוארד פראדס המנצח). הוא סיים רביעי בטור של פיורדס, וניצח את אליפות נורווגיה בנגד שעון. ב-טור דה פראנס, הוא לא בלט בקטעי הספרינט וסיים במקום ה-84 הכללי.
2019
בואסון האגן פתח את עונת 2019 עם ניצחון בנגד השעון בקטע הראשון של וואלטה ולנסיה. הוא ניצח את הקטע השלישי בטור נורווגיה, וסיים שלישי כללי (5 שניות מאלכסנדר קריסטוף המנצח). הוא סיים במקום ה-76 בטור דה פראנס, ובמקום ה-96 בוואלטה אספנייה.
2020
ב-2020, נבחר שוב לסגל קבוצתו לטור דה פראנס, וסיים שני בקטע ה-7 שהסתיים בספרינט רב משתתפים, כשהוא מפסיד לווט ואן ארט.
טוטאל דיירקט אנרז'י (2021-)
לאחר שש עונות במדי קבוצת NTT Pro Cycling, עבר בואסון האגן לקבוצת טוטאל דיירקט אנרז'י מדרג הפרו, לעונת 2021.
מארק מקקוי
מארק אנתוני מקקוי (באנגלית: Mark Anthony McKoy; נולד ב-10 בדצמבר 1961) הוא אתלט קנדי ואוסטרי בעבר, אלוף אולימפי (ברצלונה 1992), אלוף עולם באולם (טורונטו 1993) ופעמיים ברציפות אלוף חבר העמים (בריזביין 1982 ואדינבורו 1986), שיאן קנדה (נוכחי, 2017) ושיאן אוסטריה (נוכחי, 2017) בריצת 110 מטר משוכות ושיאן העולם בריצת 50 מטר משוכות (נוכחי, 2017).
ביוגרפיה
מקקוי נולד בג'ורג'טאון, גיאנה. הוא גדל באנגליה ועבר עם משפחתו בגיל ההתבגרות לקנדה. הוא התאמן בהדרכתו של צ'רלי פרנסיס, מאמנו של בן ג'ונסון. מקקוי הודה שהשתמש בסמים וקיבל השעיה של שנתיים בגלל אימרוץ ועבר להתאמן באוסטריה, בשנת 1994 קיבל אזרחות אוסטרית.
אלוף משחקי חבר העמים
במשחקי חבר העמים שנערכו בבריזביין, אוסטרליה בשנת 1982 זכה מקקוי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.37 שניות ובמדליית כסף, בריצת שליחים 4x100 מטר.
באליפות העולם הראשונה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 סיים מקקוי במקום רביעי בריצת 110 מטר בתוצאה של 13.56 שניות, 8 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד. בשלב רבע הגמר הוא קבע תוצאה של 13.53 שניות.
במשחקי חבר העמים שנערכו באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1986 זכה מקקוי בשתי מדליות זהב, בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.31 שניות ובריצת שליחים 4x100 מטר.
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 סיים מקקוי במקום שביעי בריצת 110 מטר בתוצאה של 13.71 שניות. בשלב חצי הגמר הוא סיים ראשון במקצה שלו בתוצאה של 13.42 שניות ועלה מהמקום השלישי הכללי.
באולימפיאדת סיאול (1988) סיים מקקוי במקום שביעי בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.61 שניות. בשלב חצי הגמר, הוא קבע תוצאה של 13.54 שניות ועלה מהמקום החמישי.
מדליית ארד באליפות העולם באולם
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בסביליה, ספרד במרץ 1991 זכה מקקוי במדליית ארד בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.49 שניות, אחרי גרג פוסטר מארצות הברית (7.45 שניות) ואיגור קזנובס מברית המועצות (7.47 שניות).
באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 סיים מקקוי במקום רביעי בריצת 110 מטר בתוצאה של 13.30 שניות, 5 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד. בשבל חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 13.28 שניות ועלה מהמקום השלישי הכללי.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה מקקוי במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.12 שניות, לפני טוני דיס (13.24 שניות) וג'ק פירס (13.26 שניות), שניהם מארצות הברית.
PhishTank
פישטנק (באנגלית: Phishtank) הוא אתר אינטרנט באמצעותו ניתן לדווח על אתרים החשודים בפישינג.
מארק מקקוי
אלוף עולם באולם
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בטורונטו, קנדה במרץ 1993 זכה מקקוי במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בשיא אליפות חדש ובשיא קנדה חדש של 7.41 שניות (הנוכחי, 2016), לפני קולין ג'קסון מבריטניה (7.43 שניות) וטוני דיס (7.43 שניות).
PhishTank
אתר פישטנק נוסד בשנת 2006 על ידי היזם דוד אולביץ' (David Ulevitch) במטרה למצוא דיווחים שונים אודות התקפות פישינג.
מארק מקקוי
אלוף עולם באולם
בתחרות שנערכה בליל, צרפת ב-1 ביולי 1993 קבע מקווי בריצת 110 מטר משוכות שיא קנדה חדש של 13.08 שניות (הנוכחי, 2016).
PhishTank
החברה מאפשרת להוריד את נתוני האתר או לגשת אליהם באמצעות ממשק תכנות יישומים ללא תשלום, כמו כן שימוש מסחרי הוא תחת רישיון מוגבל.
מארק מקקוי
אלוף עולם באולם
בתחרות שנערכה בפריז, צרפת ב-3 בספטמבר 1994 קבע מקווי בריצת 110 מטר משוכות שיא אוסטריה חדש של 13.14 שניות (הנוכחי, 2016).
PhishTank
מסד הנתונים של פישטנג משמש שירותים רבים כגון: דפדפן האינטרנט אופרה, שירותי הדואר האלקטרוני של חברת Yahoo!, שירות האנטי וירוס ClamAV, חברת Mcafee ועוד.
מארק מקקוי
אלוף עולם באולם
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בברצלונה, במרץ 1995 סיים מקקוי במקום רביעי בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.46 שניות, ולא הצליח להגן על תוארו.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים מקקוי חמישי במקצה שלו בשלב רבע הגמר במקום בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.64 שניות, ולא הצליח לעלות לשלב חצי הגמר ולא הצליח להגן על תוארו.
מלוויל ברגהיים
מלוויל ברגהיים (1813–1890) היה יהודי מומר, מצלמי ארץ-ישראל הראשונים ובנקאי בארץ ישראל.
קורות חיים
ברגהיים נולד כיהודי בשוורונץ במחוז פוזנן שבפרוסיה וב-1834 עבר לאנגליה. באנגליה המיר את דתו לנצרות ולמד רוקחות. ארגון מסיונרי בשם החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים שלח את ברגהיים על מנת לסייע במוסדות הרפואיים של הארגון בירושלים. כנהוג באותה תקופה הוא התלווה לרופא מטעם הארגון, אלברט גרשטמן יהודי מומר גם הוא שככל הנראה לא היה רופא במשמעותו כיום, לביקורי בית וכך הכיר את אוכלוסיית העיר.
עם מחלתו ועזיבתו את ארץ ישראל של גרשטמן, שלח המסיון רופא חדש, ד"ר אדוארד מק-גאוון, שפתח את מרפאתו בביתו של ברגהיים ב. מכאן התפתח בית החולים של המיסיון האנגלי, שלימים יהיה ברחוב הנביאים.
כתוצאה מתהליך הקפיטולציות, שבו נהנו נתיני המעצמות בארץ ישראל מחסות מדינות, חזר לאזרחותו הפרוסית עת נפתחה בירושלים הקונסוליה הפרוסית ב-1952.
בסוף 1877 - תחילת 1878 הקים, ליד שער שכם, טחנת קמח הפועלת על קיטור הראשונה בארץ ישראל. מאחר שהיה יהודי מומר ראו בו היהודים כיהודי לטובת כשרות הקמח האיכותי שיצא מטחנתו. כלומר לבטח שמר על דיני תרומות ומעשרות.
ברגהיים בנה ב-1880 את בית ברגהיים שמהווה כיום חלק מקריית עיריית ירושלים. בניין נוסף שבנה ברגהיים, באזור רחוב הנביאים בירושלים, יהיה לימים מלון קאמיניץ שהשכיר אותו לכולל ווהלין - ירושלים.
לבנק היו חובות אבודים כולל של מוזם שפירא, אספן וסוחר עתיקות שהתאבד אחרי מכירת מגילות מזויפות לכאורה למוזיאון הבריטי. הבנק של ברגהיים פשט את הרגל אחרי כ-40 שנה ב-1892. הבנק היה ראשון בשרשרת של בנקים עם אוריינטציה גרמנית שפעלו בירושלים ובארץ ישראל.
אחרי מותו של ברגהיים ופשיטת הרגל של הבנק שהיה כבר בניהולו של טימותי נאלצה המשפחה למסור את בית ברגהיים ללורד ביוט. לימים העניק ביוט את הבית לרשות עיריית ירושלים.
ברגהיים התחתן עם מריה דורותי בתו של מומר אחר, שמעון רוזנטל. רוזנטל הסתכסך מאוחר יותר עם אדוארד מק-גאוון. לזוג נולדו מספר ילדים שחלקם נפטרו בהיותם קטנים. בתו, הנרייטה, נישאה לקונסול הגרמני בירושלים הברון פון מינכהאוזן.
מלוויל ברנהיים נקבר בבית הקברות הפרוטסטנטי בהר ציון.
קונור פאולו
קונור פאולו (באנגלית: Connor Paolo; נולד ב-11 ביולי 1990) הוא שחקן אמריקאי-יהודי, הידוע בעיקר מתפקידו בתור אריק ואן דר וודסן (אנ') בסדרת הנעורים "אחת שיודעת" (2007–2012), בתור דקלן פורטר בסדרת הדרמה "נקמה" (2011–2013). הוא הופיע גם בשני סרטים בבימויו של אוליבר סטון, "אלכסנדר" משנת 2004 ו"מגדלי התאומים" משנת 2006.
ביוגרפיה
פאולו נולד בעיר ניו יורק, בנם של ג'וליה מנדלסון, מורה לפיתוח קול ופסנתרנית קלאסית, וקולין פאולו, סופר ותסריטאי. פאולו הוא יהודי.
החל למד בתיכון לאמנויות בשכונת הלס קיצ'ן, מנהטן בניו יורק עם שרה היילנד וטיילור מומסן. הוא לקח שיעורי משחק במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע. פאולו השתתף גם במחנה קיץ לאמנויות במרכז האמנויות והמוזיקה של אפל, בעיירה אלמר, ניו ג'רזי במשך מספר קיצים. הוא למד באוניברסיטת ניו יורק סמסטר אחד בסתיו 2008.
קריירה
בשנת 2002 הוא גילם נער עבריין בשני פרקים בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד". בשנת 2003 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרטו של קלינט איסטווד "מיסטיק ריבר", כששיחק את שון הצעיר. בשנת 2004, שיחק באופרת הסבון "לחיות את החיים" בתור טרוויס אוקונל. פאולו שב להופיע בחוק וסדר: מדור מיוחד, כששיחק נער המבוסס בפרק המבוסס על המקרה של ג'סטין ברי. סרטים אחרים הבם השתתף כוללים את מגדלי התאומים של אוליבר סטון בשנת 2006; מלאכי השלג, בבימויו של דייוויד גורדון גרין ובסרט "הבן האהוב" תפקידו הראשי הראשון.
לפאולו יש רקע בתיאטרון ובפרסומות. הוא הופיע על בימת ברודוויי במחזמר המצליח "ללכת עד הסוף" ובאוף ברודוויי בהפקת התיאטרון הציבורי של ניו יורק של ריצ'רד השלישי של שייקספיר. בין השנים 2007 עד 2011 היה לפאולו תפקיד משנה בסדרה "אחת שיודעת", שם גילם את אריק ואן דר וודסן, אחיה של הדמות הראשית סרינה ואן דר וודסן. הופעתו האחרונה בסדרה הייתה בעונה השישית.
בשנת 2010 שיחק בסרט "Stake Land" בבימויו של ג'ים מיקל.
באפריל 2011 הצטרף פאולו לצוות השחקנים של הסדרה "נקמה" בהפקת רשת ABC. באוגוסט 2011, פאולו הצהיר כי הוא יקבל על עצמו את התפקיד הראשי בסדרה החדשה נקמה, במשרה מלאה ודמותו כאריק ואן דר וודסן כבר לא תופיע בסדרה אחת שיודעת. עם זאת, הוא חזר לסדרה להופעה קצרה בפרק האחרון בסדרה. פאולו סיים את תפקידו בסדרה במאי 2013, בסיום העונה השנייה.
בשנת 2018 הוא התארח בפרק בסדרה "חלומות חשמליים". ב-2020, הוא התארח בפרק בעונה השלישית של "ההמתמחה".
אורסנמיקלה
אורסנמיקלה - גן מיכאל הקדוש, במקור שימש כגן מטבח של כנסיית מיכאל הקדוש שכבר לא קיימת יותר ואשר נבנתה בשנת 1337 סמוך לשוק התבואה.
בין השנים 1380 – 1404 המקום הוסב לכנסייה בתור קפלת גילדות המלאכה והמסחר של פירנצה.
בקומת הקרקע קשתות מן המאה ה-13 אשר יצרו במקור לוג'יה אשר שימשה את שוק התבואה.
בשלהי המאה ה-14 הוטל על הגילדות להכין פסלים של קדושי פטרונותיהם ולקשט את חזיתות הכנסייה.
הפסלים בגומחות הם העתקים של המקור.
פסלים בגומחות מעטפת המבנה
ארבעה עשר הפסלים בגומחות המעטפת החיצונית מוקמו בין השנים 1339 – 1430, שלוש הגילדות העשירות הקימו פסלים מברונזה שבעת הקמתם עלות הקמתם הייתה פי עשרה יותר יקרה מפסלי האבן.
היום הפסלים המקוריים בגומחות הועברו למוזיאונים, רובם במוזיאון המצוי בקומה השלישית של המבנה, פסל גאורגיוס הקדוש מאת דונטלו הועבר למוזיאון הלאומי ברג'לו. פסל הברונזה לואיס הקדוש מטולוז מאת דונטלו לא מוקם בגומחה אותה הוא עיצב עקב מכירתה מהגואלפים לטריבונל הסוחרים ובמקומו הוצב פסל ישו ותומא הקדוש של אנדריאה דל ורוקיו. פסלו של דונטלו נלקח במקום לבזיליקת סנטה קרוצ'ה.
בין הפסלים מצויים תבליטים בצורת ריבועים עם דמויות נביאים(?) אוחזים בסופרסקריפטים:
פרויקט שיקום מחצבת נשר
"פרויקט שיקום מחצבת נשר" הוא מיזם אמנותי-אקולוגי שנערך בשנת 1971 על ידי הפסל יצחק דנציגר, האקולוג זאב נאווה וחוקר הקרקע יוסף מורין לבדיקת שיקום מחצבת מפעל נשר חיפה. המיזם נחשב לאחת מעבודותיו הידועות של דנציגר.
היסטוריה
מחצבת נשר פעלה בין השנים 1925–1949 בשיפוליו המערביים של הכרמל בשטח של כ-250 דונם. בעקבות פעולות הכרייה הפך האזור לשטח שומם בגלל הפגיעה בטופוגרפיה המקומית. פעולות הניסוי מומנו על ידי מפעלי נשר והפרויקט נתמך על ידי מוזיאון ישראל, ולווה על ידי האוצר יונה פישר.
פעולות הכרייה השאירו בשטח טרסות בגובה של כ-14 מטרים וברוחב של 5 מטרים. במסגרת הפרויקט, שביצועו המעשי היה בחודשים מאי-אוגוסט 1971, הוגדרו שלוש חלקות על מדרון המחצבה כחלקת ניסוי. באחת - "חלקת הפיצוץ" - פוצצה הטרסה לזווית של 45 מעלות, בכדי להרוס את המבנה הגאומטרי ולהקנות לשטח מראה טבעי יותר. לאחר מכן כוסה השטח כחיפוי של סלע מרוסק. בחלקה השנייה - "חלקת המעוינים" - נפרשו רשתות גביונים שתמכו במצע אדמה שכיסה כ-8O אחוז מהשטח. ואילו בחלקה השלישית נחפרו "כוכים" (בגובה של כ-50 ס"מ, רוחב של 50 ס"מ, ועומק של 50 ס"מ, שיועדו לשתילה ויצירת בית גידול מתאים. בשלושת החלקות נערכה שתילה ששילבה דגנים רב-שנתיים ושיחים עם זרעים עשבוניים, דשנים ואמולסיה פלסטית. שתי החלקות הראשונות הושקו באופן מתוכנן.
השלב השני של הפרויקט, שלא בוצע מעולם, נועד ליצור לשטח המחצבה תפקיד חברתי מחודש. תכנון זה, שאף הוכן בעבורו מודל ראשוני, היה עתיד להעניק למקום פונקציונליות מחודשת, תוך ניצול הממצאים שנתגלו באתר על ידי פעולת החציבה כגון נחל מאובן, מבני סלע וכדומה.
אף על פי שהפרויקט לא הושלם, הוא מהווה ציון דרך חשוב בתולדות האמנות הישראלית בכל הקשור לאמנות שנות ה-70 של המאה ה-20 וביחס שבין אמנות ואקולוגיה. מרדכי עומר, לדוגמה, הציג את העבודה כביטוי לטישטוש גבולות שבין אמנות, אדריכלות ומדע וכביטוי לגאולה מחודשת של הטבע מן ההרס של החברה המודרנית.
בעקבות הפרויקט נוצרו הדפסים בטכניקה של הדפס רשת של משה גבעתי, שהקים בית מלאכה לשם תיעוד הפרויקט, ושל דנציגר, כגון ההדפס "גביונים ונחשים" (1976).
בורסת סנקט פטרבורג
הערכים להלן עוסקים בבורסות שונות שפעלו או פועלות בעיר סנקט פטרבורג ברוסיה.
רוחמה חזנוב
רוחמה חזנוב (14 באוגוסט 1912, ביירות, האימפריה העות'מאנית – 30 באוקטובר 1994, עין חרוד איחוד, ישראל) הייתה סופרת ומחנכת ישראלית. חברת קיבוץ עין חרוד איחוד.
ביוגרפיה
חזנוב נולדה ב-14 באוגוסט 1912 בביירות תחת שלטון האימפריה העות'מאנית. הוריה, רבקה ושאול חזנוב, ציונים שעלו מרוסיה, התיישבו בגדרה, ובשל המצב הכלכלי הקשה,  יצאו זמנית לביירות למצוא את פרנסתם. מביירות עברו לחלב שבסוריה. אביה ניהל סניף של "כרמל מזרחי" במקום, והקפיד לתת לילדיו חינוך עברי ואהבת הארץ, על ידי סיפוריו על גדרה ושירים ארץ ישראליים שלימדם.
חזנוב המשיכה את לימודיה בסמינר למורות 'מזרחי' בירושלים שם קיבלה תעודת הוראה. הצטרפה לתנועת הנוער המחנות העולים, ומאוחר יותר יצאה להכשרה. ב-1932 נשלחה לקיבוץ עין חרוד שם עסקה בטיפול בילדים כ-15 שנה.
חזנוב השלימה לימודי תואר ראשון בספרות עברית ובהיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים ומאוחר יותר סיימה גם תואר שני. עבודת הגמר שלה לתואר שני עסקה ב"קוטביות בתיאור הווית העיירה ביצירת ברדיצ'בסקי.
כתביה
בצעירותה פרסמה חזנוב סיפורים קצרים בעלוני קיבוץ עין חרוד, במוספי הספרות ובכתבי העת: "מאזניים", "מבפנים", "צרור מכתבים", "הדור" ועוד. בנוסף פרסמה מאמרים בנושאי חינוך.
חיים אישיים
בעין חרוד פגשה את הסופר דוד מלץ (1899–1981) לאחר פרידתו מהסופרת יהודית מנש, ונישאה לו ב-1933. מנישואים אלו נולדו להם שתי בנות: רינה ונגה.
חזנוב נפטרה ב-30 באוקטובר 1994, בביתה בקיבוץ עין-חרוד איחוד.
לקריאה נוספת
על המחברת ויצירתה:
על "גדרות"
על "אמא, מה הויה בנו"
על "שני סיפורים ואחד" לדוד מלץ ורוחמה חזנוב
חוק ברנדוליני
חוק ברנדוליני, הידוע גם כעקרון אסימטריית הבולשיט, הוא פתגם אינטרנטי המדגיש את הקושי להפריך מידע שקרי, מטעה או מוליך שולל: "כמות האנרגיה הדרושה כדי להפריך בולשיט היא בסדר גודל יותר מזו הנדרשת כדי לייצר אותו".
מושגים דומים
הוגים ופילוסופים בולטים אחרים ציינו אמיתות דומות לאורך ההיסטוריה. בספרו משנת 1786 "מכתבים על בגידה" (Letters on Infidelity), כתב ג'ורג' הורן (Horne): "עזות דעת ובורות עשויה להניב שאלה של שלוש שורות, שכדי לענות עליה יידרשו שלושים עמודים של למידה וכושר המצאה. כשהשאלה תיענה, היא תישאל שוב בנימת ניצחון בשנה שלאחר מכן, כאילו לא נכתב דבר על הנושא מעולם. מסיבה זו או אחרת, אנשים אוהבים יותר התנגדויות קצרות מתשובות ארוכות, ולכן, במצב זה של מחלוקת (אם ניתן לנסח זאת כך), הסיכויים חייבים להיות תמיד נגדנו; ועלינו להסתפק באלה מבין חברינו שיש להם מספיק יושר וידע, גילוי לב וסבלנות, הנחוצים כדי ללמוד את שני הצדדים של השאלה."
מארק טוויין מצוטט לפעמים בטעות כמי שאמר "קל יותר לשטות באנשים מאשר לשכנע אותם שהלכו שולל." הציטוט האמיתי, מהאוטוביוגרפיה שלו משנת 1906, הוא: "התהילה הבנויה על שקר הופכת עד מהרה למעמסה מאוד לא נעימה... כמה קל לגרום לאנשים להאמין בשקר וכמה קשה לבטל את תוצאותיה של העבודה הזו!".
בשנת 2005 פרסם הפיזיקאי הרוסי סרגיי לופטניקוב (Lopatnikov) חיבור שבו הציג את ההגדרה הבאה: "אם כל ביטוי דורש פסקה [לשם הפרכה], כל פסקה דורשת קטע, כל קטע דורש פרק, וכל פרק דורש ספר, הטקסט כולו הופך למעשה לבלתי ניתן להפרכה, ולכן מקבל מראית עין של אמת. אני מגדיר אמת כזו כטרנסצנדנטלית."
אוור אנדרסון
אוור גאבו אנדרסון (באנגלית: Ever Gabo Anderson; נולדה ב-3 בנובמבר 2007) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית.
ביוגרפיה
אנדרסון נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, בתם של השחקנית מילה יובוביץ' ושל במאי הקולנוע האנגלי פול וו. אס. אנדרסון. יש לה שתי אחיות צעירות יותר, דשיאל ואוסיאן. היא ממוצא רוסי וסרבי דרך אמה, וממוצא אנגלי דרך אביה.
קריירה
הוריה ניסו להרתיע אותה מלהיכנס למשחק אך לא ניתן היה להניא אותה מהחלטתה. בגיל תשע, היא הצטלמה לשער של ווג במביני, בתמונה שצולמה על ידי אלן פון אונוורת'. היא גם צולמה על ידי קרל לגרפלד, מיקאל ינסון ופטר לינדברג.
הופעתה הראשונה בסרט עלילתי הייתה בסרט הקולנוע "האויב שבפנים: פרק הסיום" בשנת 2016, אותו ביים אביה. בסרט, היא גילמה את אלישיה מרקוס הצעירה, שאמה מגלמת בבגרותה.
במרץ 2020, נחשף שהיא תגלם גרסה צעירה יותר של נטשה רומנוף בסרט הקולנוע משנת 2021 "האלמנה השחורה". באותה שנה היא לוהקה לתפקיד וונדי דרלינג בסרט הקולנוע "פיטר פן וונדי" שהוקרן לראשונה ב-28 באפריל 2023.
חיים אישיים
אנדרסון מתאמת בטאקוונדו. היא גרה בשכונת הוליווד הילס (אנ') בלוס אנג'לס, קליפורניה. בנוסף לשפות האם שלה, אנגלית ורוסית, היא דוברת גם צרפתית ויפנית.
Mariah Carey's Magical Christmas Special (Apple TV+ Original Soundtrack)
מתוך הפסקול, יצא סינגל אחד, בו מתארחות אריאנה גרנדה וג'ניפר הדסון.
רקע
בשנת 2020, נודע כי קארי תוציא ספיישל חג המולד, תוך שנודע כי היא תשתף פעולה עם אריאנה גרנדה וג'ניפר הדסון בשיר חדש. בהמשך, פורסם כי שיר הנושא של הספיישל ושל הפסקול יהיה חידוש לשיר "", אותו הוציאה קארי במקור בשנת 2010, כחלק מאלבומה, Merry Christmas II You.
בנוסף לשיר המחודש, הקליטה קארי שירים ידועים כמו "O Holy Night" ו-"Joy to the World".
מרג'ורי אסטיאנו
מרג'ורי אסטיאנו (, נולדה ב-8 במרץ 1982 בקוריטיבה שבברזיל) היא שחקנית וזמרת ברזילאית. היא התפרסמה לראשונה בשנת 2004 כשגילמה את דמותה של נטשה פררה בסדרת הנעורים "Malhação" של ערוץ ריד גלובו. היא כיכבה בשלוש טלנובלות שונות והייתה לאנטגוניסטית בשתיים נוספת. אסטיאנו שיחקה במספר סרטים והוציאה מספר אלבומים.
ביוגרפיה
אסטיאנו נולדה בשנת 1982, בעיר קוריטיבה במדינה הברזילאית פרנה, בשם מרג'ורי דיאס דה אוליברה לאורנדיר לימה דה אוליברה ומרסל דיאס, ילדה שנייה בין שלושה אחים. היא למדה אומנויות שונות בעיר סניק. כשסיימה את לימודיה עברה לסאו פאולו על מנת לשפר את יכולות המשחק שלה, שם למדה מוזיקה במשך שנתיים.
קריירה
בשנת 2009 היא שיחק בטלנובה "הדרך להודו". בשנת 2012 החלה לככב בטלנובלה "מצד לצד" בתפקיד של העיתונאית לאורה. הטלנובלה הצליחה מאוד בברזיל מולדתה ואף זכתה בפרס אמי הבין-לאומי לטלנובלה הטובה ביותר לשנת 2013.
בשנת 2014 שיחקה את אחת הדמויות הראשיות בטלנובלה "אימפריה", שם גילמה את דמותה של קורה.
קיה ריו
קיה ריו (באנגלית: Kia Rio) היא מכונית סופרמיני קומפקטית מתוצרת יצרנית הרכב קיה אשר מיוצרת משנת 1999.
תהילים ס"ה
תהילים ס"ה הוא המזמור השישים וחמישה בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-64). המזמור עוסק בתהילה לה' שסולח לחוטאים ומקרב את השבים אליו. וכן ממלא את העולם ברוב טובה ובהדר.
תוכנו של המזמור
המזמור מכיל ארבע עשרה פסוקים והוא שיר שבח ותודה ממי שזכה בקרבת האל, "אַשְׁרֵי תִּבְחַר וּתְקָרֵב"(ה). והקרובים זוכים גם בשפע רב של ביטחון, יחס ורוב טובה:"נִשְׂבְּעָה בְּטוּב בֵּיתֶךָ".
ובסוף יגיע גם השפע הגשמי "פָּקַדְתָּ הָאָרֶץ וַתְּשֹׁקְקֶהָ רַבַּת תַּעְשְׁרֶנָּה"(י'-י"ד) שפע של גשם שמצמיח יבול מבורך שכל הטבע נהנה ממנו ואומר שירה, "יִתְרוֹעֲעוּ אַף יָשִׁירוּ"
קלרה מילך
קלרה מילך-דורסט (בגרמנית: Klara Milch-Durst; 24 במאי 1891 - 13 ביולי 1970 במולטאן) הייתה שחיינית יהודייה אוסטרית, בעלת מדליית ארד אולימפית.
ביוגרפיה
מילך נולדה באיזמיר שבטורקיה. היא התאמנה בווינה.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכתה מילך במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, יחד עם מרגרט אדלר, יוזפינה שטיקר וברטה זאריק בתוצאה של 6:17.0 דקות, אחרי בריטניה שקבעה שיא עולם חדש של 5:52.8 דקות וגרמניה (6:04.6 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום 15 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:37.2 דקות.
ב-8 ביוני 1921 נישאה בברלין למהנדס גוסטב דורסט (נולד ב-29 בדצמבר 1880). בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה נאלצו בני הזוג לברוח לבריטניה.
שירות הביטחון של משרד הפנים הפולני
שירות הביטחון של משרד הפנים הפולני (בפולנית: Służba Bezpieczeństwa Ministerstwa Spraw Wewnętrznych, בראשי תיבות: SB) היה השירות החשאי והמשטרה הפוליטית של פולין הקומוניסטית בשנים 1956–1990. זה היה חלק ממשרד הפנים כיחידה לביטחון המדינה. באופן רשמי, מטלותיה היו להבטיח את הסדר הציבורי, איסוף מידע בעל חשיבות לאומית, מודיעין נגדי, מאבק בטרור והגנה על גבולות המדינה. למעשה, התפקיד העיקרי היה לדכא את ההתנגדות הפוליטית למשטר מפלגת הפועלים המאוחדת, בעיקר תנועות לזכויות האדם, תנועות קתוליות ותנועות פועלים. הגוף פורק בשנת 1990 לאחר שינוי במערכת הסוציו-פוליטית של פולין.
רקע
הגוף הביטחוני הראשון של המשטר הקומוניסטי בפולין - המשרד לביטחון פנים (IOB) - הוקם בינואר 1945, עוד לפני תום מלחמת העולם השנייה. הואנוצר על ידי מבנה המחלקה לביטחון פנים של הוועד הפולני לשחרור לאומי, שהיה בשליטת מפלגת הפועלים הקומוניסטית. זה היה הכלי העיקרי לדיכוי פוליטי של התקופה הסטליניסטית בשנים 1948–1953 - דיכוי ההתנגדות של צבא קריובה, טיהור השורות במפלגת השלטון ורדיפת הכנסייה הקתולית.
שנתיים לאחר מכן, לאחר אירועי אוקטובר 1956, הנהגת מפלגה חדשה בראשות ולדיסלב גומולקה ביצעה רפורמה במשטר. ביטחון המדינה נכלל במערכת של משרד הפנים, יחד עם שוטרים אזרחיים. צעד זה נתפס כסימן ל"ליברליזציה" - המשטרה הפוליטית צייתה לרשות אכיפת החוק ועברה מטרור המוני לדיכוי סלקטיבי. הצוות המבצעי ורשת המודיעים הסודיים צומצמה משמעותית. במקום פעילים עם כישורי לוחמת גרילה והתקפות טרור הגיעו עובדים צעירים ללא ניסיון ביטחוני קודם.
עם זאת, השינויים היו כמותיים ולא איכותיים. מטרת המבנה, תפקידיו ושיטותיו, באופן עקרוני, נותרו זהים. היה קשר הדוק בין תפקידי המשטרה וביטחון המדינה. כתוצאה מכך, לגוף לא הייתה מגבלה משפטית כמו המשטרה האזרחית הפוליטית. משרד הפנים בכללותו הפך לגוף של שליטה פוליטית וחקירה פוליטית. מצב זה נמשך בשנות השבעים, אם כי תחת שלטונו של אדוורד גרק, היקף האלימות הפוליטית בפולין פחת.
מעמד
מעמדו המיוחד של שירות הביטחון במערכת משרד הפנים באה לידי ביטוי בכך שרוב הזמן (למעט בשנים 1965–1969), לשירות הביטחון רשמית לא היה ראש משלו. תפקיד זה בוצע על ידי שר הפנים או אחד מסגניו.
הבסיס המשפטי הרשמי לתפקוד שירות הביטחון של משרד הפנים גובש סופית רק ביולי 1983 והובהר בשנים 1985–1986. לפני כן היו תקנות 1960 והדרכה מחלקתית לפעילות מבצעית משנת 1970 אך לא חוק של ממש.
שירות הביטחון של משרד הפנים של הרפובליקה העממית של פולין הייתה באופן מסורתי קשורה בקשר הדוק עם הק.ג.ב..
רפורמה
בשנת 1981 שר הפנים, הגנרל צ'סלב קישצ'ק, החל לארגן מחדש את המחלקות. שינויים בולטים בוצעו במבנה שירות הביטחון:
נכון לאוגוסט 1989 - זמן קצר לפני פירוקו, בשירות הביטחון של משרד הפנים עבדו 24.3 אלף עובדים במשרה מלאה ו-90 אלף מלשינים.
במאי 1990 פורק שירות הביטחון של משרד הפנים על ידי ממשלת תדיאוש מזובייצקי. משרד הגנת המדינה ומשרד הפנים החדש, בראשות קשישטוף קוזלובסקי, החלו בתהליך אימות לעובדי שירות הביטחון לשעבר. עד 1993, יותר מ-14 אלף איש עברו ביקורת שבוצעה בהתנדבות, מתוכם כ-10.5 אלף קיבלו חוות דעת חיובית והשאר לא גויסו מחדש.
בורסת סנקט פטרבורג (1703—1930)
בורסת סנקט פטרבורג (ברוסית: Санкт-Петербургская биржа; בשנים 1914–1924 - בורסת פטרוגרד, בשנים 1924–1930 הבורסה הלנינגרדית) היא הבורסה הוותיקה והגדולה ביותר באימפריה הרוסית, שהייתה ממוקמת בסנקט פטרבורג.
היסטוריה
כבר בתקופת וליקי נובגורוד נערכו אסיפות סוחרים ברוסיה, שהיו בחלקן בעלות אופי של בורסה. לאחר תבוסת הרפובליקה של נובגורוד על ידי איוון האיום, תחת הצארים החדשים - הרומנובים - במאה ה-17, כבר נערכו פגישות כאלה במוסקבה, ניז'ני נובגורוד וערים אחרות. סחר הוגן היה נרחב, אך לא במאות ה-17 ולא במאות ה-18 הוא התפתח לבורסה, אך עדיין אלה לא היו בורסות של ממש.
הבורסה הראשונה ברוסיה לא הוקמה כחלק מיוזמה מקומית של סוחרים, אלא בהוראת פיוטר הראשון בשנת 1703 בפטרבורג. תפקיד מכריע שיחק בכך ביקורו בבורסת המסחר באמסטרדם. בשנת 1705 נבנה בניין מיוחד והוצבו בו שעונים לציון זמני עריכת אספות הבורסה והחל מאותה עת הוקמו בורסות גם בערים אחרות ברחבי רוסיה הצארית.
הבורסה לא הייתה מוסד פיננסי מוצלח במיוחד עד לארגונה מחדש על ידי שר האוצר, הרוזן יגור קנקרין, בתקופת ניקולאי הראשון. בתקופתו הוקמה מועצת הבורסה ונתקבל כתב זכויות. הכנסת הון פרטי למסחר הבורסה האיצה את תהליך הפיתוח והיכולת בפעילות הבורסה ובמשך שנים רבות הייתה לבורסת היחידה ברוסיה, החל מתחילת המאה ה -18.
בהשראתה הוקמו בורסות בערים אחרות: כך, בשנת 1796 נפתחה בורסה בעיר אודסה שהוקמה ביוזמתם של הדוכס רישלייה ושל דה ריבאס, שברח לרוסיה מהמהפכה הצרפתית. בשנת 1816 הוקמה בורסה נוספת, בעיר ורשה, כאשר הבורסה במוסקבה נפתחה רק כעבור 21 שנים, בשנת 1837.
במהלך המאה ה-19 נתפתח מאוד המסחר בבורסה ואומנם החלו כבר לפעול למעלה ממאה בורסות שונות בשטחי האימפריה הרוסית, הבורסה בסנקט פטרבורג שמרה על מעמדה כבורסת המסחר המובילה ביותר, שבה נסחרו מניות הבנקים המסחריים הגדולים ביותר ברוסיה וחברות התעשייה. אף על פי שבסך הכל תפקדו יותר ממאה בורסות, המשיכה בורסת סנקט פטרבורג לתפוס עמדה מובילה.
ברם, לאחר מהפכת אוקטובר בשנת 1917 כל הבורסות ברוסיה נסגרו וחודשו לזמן קצר בלבד בשנים 1921–1929 במסגרת המדיניות הכלכלית החדשה של לנין, לפני שהן נסגרו סופית בשנת 1929.
לאחר התפרקות ברית המועצות
בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים, כתוצאה מליברליזציה כלכלית, החלו להופיע שוב הבורסות. בינואר 1991, על פי החלטת נשיאות מועצת נבחרי העם של לנינגרד מיום 24 באוגוסט 1990, הוקמה בורסת הסחורות של סנקט פטרבורג. ב־21 במאי 1992 הוקמה הבורסה למטבעות חוץ על ידי הוועדה ליחסי חוץ כלכליים של משרד ראש עיריית סנקט פטרבורג.
באפריל 1997, בהתאם לדרישות החוק הפדרלי "אודות שוק ניירות הערך", נוצרה קרן הבורסה של סנקט פטרבורג המודרנית כשותפות ללא מטרות רווח. בשנת 2009, שמה שונה ל"בורסת סנקט פטרבורג" ב-7 במאי 2008 הוקמה הבורסה לסחורות בינלאומיות של סנקט פטרבורג.
בצקת ראש עצב הראיה
כדי להפחית את הלחץ התוך-גולגולתי, ניתן לתת תרופות על ידי הגברת הספיגה של נוזל המוח (CSF), או הפחתת ייצורו. תרופות כאלה כוללות תרופות משתנות כמו אצטזולאמיד ופורוסמיד. תרופות משתנות אלו, יחד עם התערבויות כירורגיות, יכולות גם לטפל ביתר לחץ דם תוך-גולגולתי ביתר לחץ דם תוך-גולגולתי, ירידה במשקל (אפילו ירידה של 10-15%) יכולה להוביל לנורמליזציה של הלחץ התוך-גולגולתי. כמו כן, סטרואידים יכולים להפחית דלקת (אם זה גורם תורם לעלייה בלחץ התוך-גולגולתי), ועשויים לסייע במניעת אובדן ראייה. עם זאת, ידוע כי סטרואידים גם גורמים ללחץ תוך-גולגולתי מוגבר, במיוחד עם שינוי במינון. אם קיים מצב דלקתי חמור, כגון טרשת נפוצה, סטרואידים עם השפעות אנטי דלקתיות כגון מתילפרדניזולון ופרדניזון יכולים לעזור. טיפולים אחרים כוללים ניקורים מותניים עושרים להסרת נוזל עמוד שדרתי עודף בגולגולת.
יוזפינה שטיקר
יוזפינה "פיני" שטיקר (בגרמנית: Josephine "Fini" Sticker; 7 ביולי 1894 - 10 בספטמבר 1960) הייתה שחיינית יהודייה אוסטרית, בעלת מדליית ארד אולימפית.
ביוגרפיה
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכתה שטיקר במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, יחד עם מרגרט אדלר, קלרה מילך וברטה זאריק בתוצאה של 6:17.0 דקות, אחרי בריטניה שקבעה שיא עולם חדש של 5:52.8 דקות וגרמניה (6:04.6 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 13 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:31.8 דקות.
קופי
{{פירושונים| אישים ששמם קופי:
ראו גם
}}
תא הקבורה סנט לייתנס
תא הקבורה סנט לייתנס (באנגלית: St Lythans burial chamber, בוולשית: Siambr Gladdu Llwyneliddon) הוא דולמן מגליתי מאבן אחת, שנבנה כחלק מרוגם ארוך המחולק לתאים באמצע התקופה הנאוליתית, סביב האלף החמישי לפנה"ס, באזור עמק גלמורגן (Vale of Glamorgan) בוויילס.
הדולמן שוכן כקילומטר מערבית לכפריר סנט לייתנס בסמוך לגני דפרין (Dyffryn Gardens). הוא גם שוכן כקילומטר וחצי דרומית לתא הקבורה טינקינסווד, דולמן גדול יותר שייתכן שפעם דמה לו, שנבנה בערך באותה תקופה.
האתר שוכן בתוך שטח מרעה סגור, אבל נגיש בחינם להולכי רגל, כשבסמוך מגרש חניה קטן.
הדולמן, שלא נחפר בשלמותו, מתוחזק על ידי Cadw (מוולשית "לשמור"), ארגון השייך לממשלת ויילס האחראי על אתרים היסטוריים.
מיקום
תא הקבורה ניצב בשדה סגור, מאסיפלין (Maesyfelin, בוולשית: שדה הטחנה), שלרוב רועה בו עדר של פרות, דרומית לכביש סנט לייתנס, בערך כקילומטר מערבית לכפריר סנט לייתנס. ליד האתר הוכנה חנייה ל-2-3 מכוניות, כ-50 מטרים מהאתר. האתר מתוחזק על ידי Cadw (מוולשית "לשמור"), ארגון השייך לממשלת ויילס האחראי על אתרים היסטוריים. הגישה לשדה, המשתפל מעדנות כלפי צפון-מערב, מותרת ובחינם, באמצעות שער נשיקה. אין גישה לכיסאות גלגלים, אם כי אפשר לראות מהשער את הדולמן השוכן כ-50 מטרים משם.
מאפיינים
תא קבורה זה הוא דולמן, הצורה הנפוצה ביותר של מבנה מגליתי באירופה. הוא ניצב בקצה המזרחי של תל עפר רחב, שפסגתו שטוחה, שאורכו 27 מטרים ורוחבו 11 מטרים. הארכאולוגים מסווגים אתר זה כרוגם ארוך המחולק לתאים ואחד מקברי סוורן-קוטסוולד. הדולמן בנוי מקוב של שלוש אבנים עומדות (אורתוסטטים), התומכות באבן גדולה שטוחה המשמשת כתקרה. כל האבנים הן מסוג אבן בוץ, שכנראה, כמו האבנים שבהן השתמשו בטינקינסווד, היו זמינות מקומית. אבן התקרה משתפלת מדרום-מזרח לצפון-מערב (מהצד השמאלי של הכניסה כלפי הצד הימני של החלק האחורי). אורכה 4 מטרים, רוחבה 3 מטרים ועובייה כ-70 סנטימטרים. הצד הפנימי של שתי האבנים המקבילות המלבניות עבר החלקה ובקצה העליון של אבן השלישית המשולשת המהווה את גב התא יש פתח בדומה לכמה דולמנים אחרים, כדוגמת טרתוויי קוויט (Trethevy Quoit) בקורנוול. הגובה המינימלי בתוך תא הקבורה הוא 1.8 מטרים והוא בכיוון מזרח-מערב, כשהכניסה פונה למזרח. כמו במרבית הדולמנים, סביר להניח שהייתה חצר מול הכניסה לתא הקבורה, ושהתא כוסה בתל עפר ואבנים קטנות. אלו נסחפו או הוסרו במשך השנים, והותירו מאחוריהם תל מאורך קטן בהרבה מאחורי המבנה הנוכחי. עם זאת, כיוון שתא הקבורה גבוה בצורה יוצאת דופן, ייתכן שאבן התקרה לא כוסתה בשלמותה.
מקורות פרהיסטוריים
עם סיום עידן הקרח האחרון (בין לפני 12,000 ללפני 10,000 שנים), החלו ציידים-לקטים מזוליתים ממרכז אירופה להגר לבריטניה הגדולה. הם היו מסוגלים לעבור בין יבשת אירופה לבריטניה הגדולה על גשר יבשתי המכונה דוגרלנד, בטרם עלו פני הים בתקופה שלאחר התמוססות הקרחונים בין לפני 7,000 ללפני 6,000 שנים. מכיוון שהאזור היה מיוער בצפיפות והתנועה בו הייתה מוגבלת, ייתכן שתושבים הגיעו לאזור ויילס של ימינו בספינות מחצי האי האיברי. מתיישבים נאוליתים אלו התמזגו עם הילידים המקומיים, ובהדרגה שינו את אורח חייהם מחיי נדודים של ציידים-לקטים לחקלאים מיושבים. הם ביראו את היערות במטרה להכין שדות מרעה ולעבד את האדמה. הם בנו את הרוגם הארוך בסנט לייתנס לפני 6,000 שנה, כ-1,500 שנים לפני שהסתיימה בנייתם של סטונהנג' או הפירמידה הגדולה של גיזה. יש מעל ל-150 דולמנים אחרים ברחבי ויילס, כדוגמת ברין קל'י ד'י (Bryn Celli Ddu) וברקלודיאד אי גאוור (Barclodiad y Gawres) על אנגלסי ופנטרה איוון (Pentre Ifan) בפמברוקשייר, שהם מאותה תקופה.
מטרה
מלבד מקומות לקבור ולהעניק כבוד למתים, ייתכן שדולמנים אלו היו אולי אתרים קהילתיים וטקסיים שבהם, על פי הארכאולוג האנגלי ד"ר פרנסיס פריור (Dr Francis Pryor), היו אנשים נפגשים "כדי לתקשר, לפגוש שותפים חדשים, לרכוש בעלי חיים חדשים ולהחליף מתנות טקסיות ". ככל הנראה הושארו הגוויות של המתים חשופות על מנת שירקבו, לפני שהעצמות הועברו לתא הקבורה.
תרבויות חדשות
במשותף עם התושבים שחיו בכל רחבי בריטניה הגדולה, הטמיעו במאות השנים אחר-כך האנשים שחיו סביב מה שידוע כיום כסנט לייתנס מהגרים חדשים והחליפו רעיונות של התרבויות הקלטיות בתקופת הברונזה ותקופת הברזל. יחד עם האזורים הקרובים הידועים כיום בשם ברקנוקשייר, מונמות'שייר ושאר גלמורגן היה סנט לייתנס מיושב על ידי שבט הסילורים הקלטי בריטוני.
אף שהכיבוש הרומאי של בריטניה לא הותיר בסנט לייתנס סימנים מוחשיים, תושבי האזור אימצו את הדת הרומאית של הנצרות והקדישו כנסייה לסנט בלדיאן (St Bleddian), שנשלח לבריטניה לדכא את המינות הפלגיאנית. הכנסייה הנוכחית של סנט בלדיאן בסנט לייתנס היא בניין רשום מדרגה II. הכנסייה נבנתה כקילומטר מזרחית לאתר הרוגם ויש בחצרה עץ טקסוס מעונב עתיק.
היסטוריה מודרנית
במאה ה-16 נרכש המנור על ידי משפחת בטון (Button), שבנתה את הבית הראשון כחצי קילומטר צפונית-מערבית לרוגם. שם האחוזה שונה לדפרין סנט ניקולס (Dyffryn St Nicholas) ובית האחוזה נבנה מחדש במאה ה-18, כאשר האחוזה נרכשה על ידי תומאס פרייס (Thomas Pryce). בספרו "מילון טופוגרפי של הדומיניון של ויילס" שיצא בלונדון ב-1811 כתב ניקולס קרלייל (Nicholas Carlisle): "האוכלוסייה הקבועה של קהילה זו ב-1801 הייתה 72. היא שוכנת 6 מילים מערבית-צפון-מערבית לקארדיף" ומציין "יש כאן מזבח דרואידי". בהגיע 1831 גדלה האוכלוסייה במעל ל-50% ("לייתנ'ס, סנט, סנט לייתנס, קהילה בפלך של דינאס-פוויס, מחוז גלמורגן, דרום ויילס, 6 מילים (מערבית-צפון-מערבית) לקארדיף, כוללת 103 תושבים), ובית דפרין שימש כ"בית ספר לכל ילדי העניים בקהילה זו". במועד זה הדולמן כבר זוהה בצורה נכונה: "יש קרומלך בשדה הפתוח של סנט לייתנ'ס" (ממילון טופוגרפי של ויילס מאת סמיואל לואיס, 1833). רישומי מפקד האוכלוסין הראו שהאוכלוסייה של סנט לייתנס התנדנדה בין 81 (1881) ו-136 (1861) ביתרת המאה ה-19. ב-1939 הושכרה אחוזת דפרין למועצת המחוז של גלמורגן ל-999 שנים.
פולקלור מקומי
תא הקבורה סנט לייתנס ידוע גם מקומית כ-"Gwâl y Filiast" (וולשית – "מלונת כלבת הגרייהאונד") – האתר שימש מחסה לבעלי חיים בתחילת המאה ה-19, וגם כ-"Maes y Felin" (שדה הטחנה), ככל הנראה מהאגדה שבכל ערב אמצע הקיץ, אבן התקרה מסתובבת שלוש פעמים וכל האבנים הולכות לנהר הקרוב להתרחץ. הדולמן ניצב בשדה המכונה "השדה המקולל" (Accursed Field), כינוי שניתן לו בשל היותו בלתי פורה כביכול. המוזיקאי והסופר ג'וליאן קופ (Julian Cope), שנולד 40 קילומטרים משם, העלה השערה כי הכינוי הוא עיוות של השם "Field O'Koeur" (השדה של או'קאור).
ניתוח של אתרים מקומיים בני אותו זמן
שרידים אנושיים בודדים שרדו מתקופה זו, הנאוליתית המוקדמת (בערך בין לפני 6,400 עד לפני 5,300 שנים), למרות שהם נשמרו היטב בבלק מאונטיינס (Black Mountains - ההרים השחורים) בחצי האי גאוור ובעמק גלמורגן, שבהם נקברו בכל דולמן עד 50 אנשים, מכל הגילאים, גברים, נשים וילדים. חפירה קטנה בוצעה בסנט לייתנס ב-1875 על ידי ויליאם קולינגס לוקיס (William Collings Lukis). עם זאת, רשימותיו נחשבות כ"תיעוד גרוע". דו"ח מ-1976 ציין ש"שרידים אנושיים וחרסים גסים נמצאו ב-1875 בשפוכת שנזרקה מתוך הדולמן, שמילאה באופן חלקי חלל בחצר הקדמית המקורי בקצה התל". כמה ממצאים מפני השטח של הדולמן נמצאים במוזיאון לתולדות הטבע סנט פייגנס (St Fagans National History Museum) בקארדיף. הם כוללים ראש חץ נאה בצורת עלה מצור ושבר מגרזן אבן מלוטש. עבודות שימור נעשו ברוגם הסחוף בשנים 1992-1993, כאשר האדמה והדשא הוחלפו במטרה לכסות את האזורים שנחשפו. אתר סנט לייתנס לא נחפר במלואו. עם זאת, ניתן ללמוד מחפירות מאתרים אחרים:
גל האבנים הארוך פארק קום
ניתוח מערכת התנועה של שרידים אנושיים שנתגלו בגל האבנים הארוך פארק קום (Parc Cwm long cairn, בוולשית carn hir Parc Cwm) בחצי האי גוואר, הראה שונות מגדרית משמעותית באורח החיים. התפתחות השרירים אצל הזכרים הייתה גדולה יותר – ייתכן בשל עיסוק בציד או במרעה. בניגוד לכך, לא אובחנה שונות כזו בשרידים שנתגלו בחפירות הארכאולוגיות בתא הקבורה טינקינסווד הסמוך.
יער גולדסלנד
שרידים של שבעה אנשים נאוליתיים נחפרו ממערה ביער גולדסלנד (Goldsland), כפריר בקרבת העיירה ונבו (Wenvoe), סמוך לדולמן בסנט לייתנס, יחד עם כלי חרס ולהבי צור המתוארכים מלפני 5,600 עד לפני 5,000 שנים. אף שאין עדויות המראות שהעצמות שייכות לאתר, משערים שהגוויות הונחו שם עד שנרקבו. השלדים הועברו אז לאתרים כדוגמת תא הקבורה סנט לייתנס או תא הקבורה טינקינסווד. זה כנראה האתר היחיד שנתגלה בבריטניה שבו הושארו גוויות להירקב לפני שעצמותיהן הונחו בקברים קהילתיים. מרבית השרידים שנחשפו היו חתיכות קטנות של לסת, אצבעות או אגודלים. אתר טינקינסווד כלל שרידים אנושים וכלי חרס המתוארכים לתחילת תקופת הברונזה, מדגים שאתרים כאלו היו בשימוש במשך דורות רבים.
Landwind X8
Landwind X8 הוא SUV (ראשי תיבות: Sport utility vehicle) מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Landwind (שיתוף פעולה (joint venture) בין "JMCG", שם רשמי: "Jiangling Motors Corporation Group Co., Ltd" ויצרנית הרכב הסינית "Changan Automobile" , שם רשמי: "Chang'an Automobile (Group) Co., Ltd", שם החברה המשותפת: "Jiangling Motor Holding (JMH)") אשר מיוצר משנת 2012 ועד היום בסין.
אמילי סטאנרד
אמילי סטאנרד (באנגלית: Emily Stannard; 8 בפברואר 1802 – 6 בינואר 1885), הידועה גם כגברת ג'וזף סטאנרד, הייתה ציירת טבע דומם בריטית. היא נקשרה לבית הספר לציירים בנוריץ'.
ביוגרפיה
אמילי קופין נולדה בנוריץ', בתם של דניאל קופין ואשתו אליזבת קליאט. היא הוטבלה בכנסיית סנט סטפן, נוריץ' ב־14 בפברואר. שני הוריה היו אמנים חובבים מוכשרים. דניאל קופין, שהיה גם אספן, היה אחד החברים המייסדים של אגודת האמנים נורוויץ'. אמה הייתה מעתיקה מוכשרת, אך אמילי חרגה בהרבה מיכולתם האמנותית. על פי רישומי הקהילה אחיה הגדולים היו פרדריק דניאל, הנרי ומרי אליזבת, ואחיה הצעירים היו לוסי ואדוארד (כולם הוטבלו בין השנים 1796–1805). שתי אחיותיה של אמילי נפטרו בינקות.
כמעט שום דבר לא ידוע על ילדותה או השכלתה של אמילי קופין. בשנת 1820 היא נסעה עם אביה להולנד ללמוד ציור הולנדי, מה שהשפיע רבות על עבודתה שלאחר מכן. בביקורה היא קיבלה אישור להעתיק ציורים של המאסטר ההולנדי יאן ואן הויסום באמסטרדם, ועבודותיה זכו לשבחים על דיוקם.
ב־3 בינואר 1826, כשכבר הייתה אמנית מבוססת שהציגה עבודות, היא נישאה לצייר ג'וזף סטאנרד בנוריץ'. שניהם הגיעו מרקע אמנותי. בתם אמילי נולדה בשנת 1827. בת שנייה, הארייט אוגוסטה, נפטרה בשנת 1830 בגיל 9 חודשים. הנישואין היו קצרים, שכן ג'וזף סטאנרד נפטר משחפת בשנת 1830 בגיל שלושים ושלוש, למרות מאמציה של אשתו, שניסתה רופאים וטיפולים רבים בניסיון להצילו.
סטאנרד המשיכה לחיות בנוריץ' במשך יותר מחמישים שנה, אך רק ידיעות בעיתונות על ציוריה נותנת מידע כלשהו על חייה בתקופה זו. על פי רישומי המפקד לשנים 1841–1881 היא התגוררה אצל גיסה אלפרד סטאנרד ומשפחתו בליל המפקד בשנת 1841, אך רק עם בתה אמילי בין השנים 1851–1881, כאשר עיסוקה מתואר כ"אמן" או "אמן טבע דומם".
בשנותיה האחרונות התגוררה ברחוב קתדרלה בנורוויץ', עם בתה הרווקה אמילי. היא נפטרה שם ב־6 בינואר 1885.
ההספד עליה הופיע בעיתונות המקומית שבוע לאחר מותה, והזכיר כי "לגברת סטאנרד הייתה זכות אמנותית גדולה, הייתה ציירת חכמה מאוד של פירות, פרחים, דגים, צייד ודומם, ותמונותיה תמיד היו מאוד מוערך על ידי חובבי האמנות". ההספד מתאר את "טבעה החביב, העדין, הצנוע והפשוט (אשר) חיבב אותה לכל מי שהייתה הזכות להכיר אותה".
מדליות הזהב שלה נתרמו על ידי בתה למוזיאון החדש בטירת נוריץ' בשנת 1894.
רקע כללי
בית הספר לציירים בנוריץ' היה תופעה ייחודית בתולדות האמנות הבריטית מהמאה ה-19. נוריץ' הייתה העיר האנגלית הראשונה מחוץ ללונדון בה קם בית ספר לאמנים. היו בו יותר אמנים ילידי המקום מכל בתי ספר שהוקמו לאחר מכן במקומות אחרים, האמנים החשובים שבהם היו ג'ון כרום, בעלה של אמילי סטאנרד, ג'וזף סטאנרד, ג'ורג' וינסנט, רוברט לדברוק, ג'יימס סטארק, ג'ון ת'ירטל וג'ון סל קוטמן. אמני בית הספר של נוריץ' היו מחוברים על ידי מיקום גאוגרפי, תיאורם את נוריץ' ונורפוק הכפרית, ועל ידי קשרים אישיים ומקצועיים הדוקים. נחשבו למודרניים ומתקדמים, נתפסו כשייכים לעידן שחלף, תפיסה שפרופסור אנדרו המינגוויי ייחס ל"מיתולוגיה של האנגליות הכפרית" ששררה בראשית המאה העשרים.
אגודת האמנים נורוויץ' הוקמה בשנת 1803. היא קיימה תערוכות שנתיות בין השנים 1805 עד 1825 ושוב מ־1828 עד לפירוקה בשנת 1833. בני משפחת סטאנרד הציגו את תמונותיהם בתערוכות, אך היו להם מעט קשרים אמנותיים אחרים עם בני דורם בנוריץ'. אמילי סטאנרד, שהפכה לחברת כבוד בחברה בשנת 1831, הייתה החברה היחידה במשפחת סטאנרד שהייתה לה קשר רשמי עם האגודה.