cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אובלסט
אובלסט (ברוסית ובאוקראינית: область; בבלארוסית: вобласць; בצ'כית: oblast; בסלובקית: oblasť; בבולגרית: о́бласт) הוא מושג המתייחס ליחידה אדמיניסטרטיבית בחלק מהמדינות הסלאביות. ניתן לתרגם מושג זה ל"אזור" או "חבל", אך התרגום המדויק ביותר הוא "מחוז". עקב אפשרויות התרגום הרבות נהוג לתעתק את המושג "אובלסט", ולא לתרגמו. היחידה האדמיניסטרטיבית "אובלסט" נהוגה כיום ברוסיה, באוקראינה, בבלארוס ובבולגריה, והייתה נהוגה בברית המועצות לשעבר.
אובלסטי באימפריה הרוסית
רשימת האובלסטי באימפריה הרוסית נכון לשנת 1914:
טיילור מומסן
טיילור מישל מומסן (באנגלית: Taylor Michel Momsen; נולדה ב-26 ביולי 1993) היא שחקנית, מוזיקאית, זמרת-יוצרת ודוגמנית אמריקאית. מוכרת לקהל הרחב בשל תפקידה כג'ניפר "ג'ני" האמפרי בסדרת הטלוויזיה "אחת שיודעת" של רשת The CW, ובתור סולנית להקת הרוק The Pretty Reckless.
ביוגרפיה
מומסן נולדה בסנט לואיס שבמיזורי, וגדלה בפוטומק שבמרילנד, הוריה הם מייקל וקולט והיא אחותה הגדולה של השחקנית סלואן מומסן. בילדותה הייתה גם רקדנית.
משחק
כילדה השתתפה בפרסומת לדגנים. את תפקידה המשמעותי הראשון ביצעה בסרט "הגרינץ'" לצידו של ג'ים קארי.
מומסן השתתפה בסרטים נוספים, ובהם סרט המלחמה "חיילים היינו", "ספיי קידס 2: אי החלומות האבודים", "להציל את שיילו" ו-"פרנואיד פארק". היא אף הייתה מועמדת לתפקיד הראשי בסדרת הנוער "האנה מונטנה", אך לבסוף הפסידה למיילי סיירוס.
מוזיקה
מומסן הצהירה ש"מוזיקה היא המקום בו אני יכולה להיות עצמי" והסבירה ש"משחק הוא קל. אני עושה את זה כבר הרבה זמן ולגמרי אוהבת את זה. אבל אתה משחק דמות במקום להיות עצמך. מוזיקה היא יותר אישית כי אתה כותב אותה ומעורב בכל צעד". כשהייתה בת חמש, הקליטה את השיר "חג מולד, למה אני לא יכולה למצוא אותך?" עבור הסרט הגרינץ'.
בשנת 2009 הקימה את להקת הרוק The Pretty Reckless ופועלת כסולנית וכותבת השירים של הלהקה. הלהקה חתומה על חוזה עם חברת התקליטים Interscope Records, המייצגת בין השאר את בלאק אייד פיז ואת גוון סטפני. שיריהם הבולטים כוללים, בין היתר, את Kill Me ואת You Make Me Wanna Die.
אלבומם השני "Going to Hell" יצא ב-18 במרץ 2014. המהדורה ציינה את שבוע המכירות הגדול ביותר של הלהקה עד כה שהגיעה למקום החמישי במצעד של בילבורד 200 עם למעלה מ-35,000 עותקים שנמכרו בשבוע הראשון. הצלחת האלבום גרמה לטיילור, יחד עם שאר חברי הלהקה, לשבור שיאים כשהפכה ללהקה הראשונה עם סולנית-אישה בראשה שהגיעה למקום הראשון במצעד הרוק ברדיו עם שני הסינגלים הראשונים שלה: "Heaven Knows" במרץ 2014 ו-"Fucked Up World" בספטמבר 2014. הלהקה יצאה לסיבוב הופעתות בסוף 2013 ובמהלך שנת 2014 לרגל אלבומם החדש. בשנת 2014, הלהקה הייתה למופע החימום של להקה פול אאוט בוי במופע האירופי שלהם לרגל אלבומם החמישי "Save Rock n Roll" יחד עם להקת הרוק הדנית New Politics.
במהלך שנת 2015 המשיכה מומסן להקליט חומרים חדשים לאלבום השלישי של להקה - The Pretty Reckless. ב-29 בספטמבר 2016 הוציאה הלהקה את הסינגל "Take Me Down" שהגיע למקום השני במצעד הרוק של 'Billboard Mainstream'. האלבום השלישי, "Who You Selling For", יצא באוקטובר 2016.
בשנת 2020, מומסן השאילה את קולה ללהקת הרוק האמריקאית "Evanescence", לסינגל "Use My Voice", מתוך אלבומה החמישי של הלהקה שיקרא "The Bitter Truth", לצד אמנים רבים אחרים כמו זמר הרוק האמריקאי לזי הייל (Halestorm), הזמרת ההולנדית שרון דן אדל (Within Temptation) והכנרת לינדזי סטירלינג ורבים נוספים.
עוגת המלך
עוגת המלך או עוגת המלכים היא עוגה מסורתית המקושרת לחגים נוצריים: במדינות מסוימות היא מקושרת לפסטיבל חג ההתגלות הנחגג בסוף עונת חג המולד; במדינות אחרות היא מקושרת לחגיגות או לקרנבל מרדי גרא שלפני התענית. בחלק מהמקומות אוכלים את העוגה בתקופה שבין ערב חג ההתגלות (הלילה ה-12) ועד מרדי גרא.
עוגת המלך היא מאכל פופולרי בעונת חג המולד (מערב חג המולד עד חג ההתגלות) בבלגיה, צרפת, קוויבק, שווייץ, פורטוגל, ספרד, אמריקה הלטינית, יוון, קפריסין, ובולגריה.
בארצות הברית הקרנבל נחגג בעיקר בדרום, בפרט בניו אורלינס, סנט לואיס, מוביל (אלבמה) וערים נוספות לחופי נהר המיסיסיפי. באזור זה העוגה מקושרת למסורות המרדי גרא, ומוגשת בעונת הקרנבל, מערב חג ההתגלות עד המרדי גרא. בניו אורלינס אוכלים מאות אלפי עוגות המלך בעונת הקרנבל.
העוגה נקראת על שם שלושת האמגושים - מלכי קדם שהגיעו מהמזרח אל בית לחם כדי לסגוד לישו, "מלך היהודים", לאחר לידתו. את הגעת שלושת המלכים חוגגים בחג ההתגלות.
המאפה המקורי (לפני כ-300 שנים) היה עשוי בצק יבש דמוי בגט, מצופה סוכר אשר בתוכו מוטמנת קטניה (למשל פול), מורשת מהסטורנאליה של האימפריה הרומית. כיום זהו מאפה שמרים קלוע מתוק, דמוי דניש, ממולא קינמון, העשוי בצורת מעגל חלול, עם ציפוי מזוגג של סוכר צבעוני. פעמים רבות מונחת על העוגה או מוטמנת בתוכה בובת פלסטיק או פורצלן. בובה זו החליפה את הקיטניה שהוטמנה בעוגה עד המאה ה-19. בעבר הבובה ייצגה את ישו הילד. כיום היא נתפסת כמסמלת מזל ושגשוג. בחלק מהמדינות מצורף לעוגה כתר נייר.
יהונתן שטיינברג
יהונתן (יוני) שטינברג (נולד בשנת 1980) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד חטיבת הנח"ל. קודם לכן שימש מפקד המרכז לאימונים טקטיים במל"י, מפקד חטיבת בנימין, קצין אג"ם של עוצבת הפלדה ומפקד גדוד 931.
עוגת המלך
בפורטוגל העוגה ממולאת צימוקים, אגוזים ופירות מסוכרים. בצרפת העוגה ממולאת קרם שקדים. בניו אורלינס היא מקושטת בסוכר בצבעי סגול (המסמל צדק), ירוק (המסמל אמונה) וזהב (המסמל עוצמה).
יורג שטיל
יורג שטיל (בגרמנית: Jörg Stiel, נולד ב-3 במרץ 1968 בבאדן שבשווייץ) הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת השוער. הקבוצות העיקריות בהן שיחק שטיל הן פ.צ. סנט גאלן, פ.צ. ציריך ובורוסיה מנשנגלדבך. לזכות שטיל 21 הופעות במדי נבחרת שווייץ, עמה השתתף ביורו 2004.
קריירת מועדונים
שטיל החל את קריירת הבוגרים שלו בעונת 1986/87 במועדון השווייצרי פ.צ. וטינגן, ששיחק בליגת המשנה השווייצרית. בעונת הבכורה שלו, ערך שטיל שש הופעות ליגה. בעונה השנייה שלו בווטינגן, ערך שטיל 25 הופעות ליגה כשוער הראשון, וסייע לווטינגן להעפיל לליגת העל השווייצרית. בעונת 1988/89 שטיל המשיך להיות שחקן הרכב קבוע, וסיים עם הקבוצה במקום הרביעי המפתיע. בעונת 1989/90 וטינגן ושטיל סיימו את העונה במקום העשירי. בתום עונה זו, עזב שטיל את וטינגן וחתם בפ.צ. סנט גאלן, אף היא מליגת העל השווייצרית. שטיל שיחק בסנט גאלן בקביעות במשך שלוש עונות, בהן סיימה הקבוצה במקומות התשיעי, השמיני והעשירי בהתאמה. בקיץ 1993 עזב שטיל את סנט גאלן ועבר לטורוס נסה ששיחקה אז בליגת העל המקסיקנית. שטיל שיחק בקבוצה עונה אחת, וסיים עמה במקום ה-16 בליגה. בקיץ 1994 חזר שטיל לליגת העל השווייצרית כשחתם בפ.צ. ציריך. שטיל שיחק שתי עונות בפ.צ. ציריך, בהן סיים במקומות התשיעי והאחד עשר בהתאמה.
בקיץ 1996 עזב שטיל את פ.צ. ציריך וחזר לפ.צ. סנט גאלן, ושימש בקבוצה זו כשוער הראשי במשך חמש עונות רצופות. בשלוש העונות הראשונות לאחר החזרה לסנט גאלן, סיים שטיל עם הקבוצה במרכז הטבלה. בעונת 1999/00 זכה שטיל עם סנט גאלן באליפות ליגת העל השווייצרית. הזכייה באליפות הקנתה לסנט גאלן ולשטיל השתתפות במוקדמות ליגת האלופות בעונת 2000/01, שם הקבוצה הודחה אחרי סיבוב אחד על ידי גלאטסראיי, והמשיכה לגביע אופ"א. סנט גאלן ושטיל הדיחו את צ'לסי מגביע אופ"א, אך הודחו לאחר סיבוב נוסף על ידי קלאב ברוז'. בליגת העל השווייצרית סיימו סנט גאלן ושטיל את העונה במקום השלישי.
בקיץ 2001 עזב שטיל את סנט גאלן, וחתם בבורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה. עם הגעתו לקבוצה, הדיח שטיל מההרכב את השוער הוותיק אובה קאמפס, ושימש כשוער ראשון. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2001/02, סיימה גלדבאך במקום ה-12 בליגה, וכך גם בעונת 2002/03. עונת 2003/04 הייתה האחרונה של שטיל כשחקן פעיל. בעונה זו, סיימו שטיל וגלדבאך במקום ה-11 בבונדסליגה. בתום עונה זו, פרש שטיל ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
שטיל ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שווייץ בשנת 2000. בשנים הראשונות שלו בנבחרת, היה שטיל השוער המשני לפסקל צוברבולר, אך עם הזמן תפס את עמדת השוער הראשון, ואף שימש קפטן ביורו 2004. בטורניר זה, שטיל נבחר כאיש המשחק בתיקו 0-0 מול קרואטיה במשחק הראשון של שווייץ בשלב הבתים. במשחק השני, בו הפסידה שווייץ 3-0 לאנגליה, נרשם לחובתו של שטיל שער עצמי, שכן כדור של ויין רוני פגע בו ונכנס לשער, אך בהמשך נזקף השער לזכותו של רוני. בהמשך שטיל עמד בשער גם בהפסד 3-1 לצרפת. שטיל ושווייץ הודחו מהטורניר עם נקודה אחת בלבד. הופעתו של שטיל מול צרפת הייתה ה-21 והאחרונה שלו במדים הלאומיים ובקריירת המשחק בכלל.
לאחר הפרישה
שטיל עבד לאחר פרישתו כמאמן שוערים בריינדורף אלטאך החל משנת 2006, ובשנת 2009 החל למלא תפקיד זה בבורוסיה מנשנגלדבך. בשנת 2014 מונה לתפקיד מאמן השוערים בקבוצות הנוער של פ.צ. בזל.
יהושע מונדשיין
יהושע מונדשיין (ט' בשבט ה'תש"ז, 30 בינואר 1947 – ב' בטבת ה'תשע"ה, 24 בדצמבר 2014) היה היסטוריון, ביבליוגרף, וחוקר חסידות בכלל וחסידות חב"ד בפרט. עבד כספרן מומחה במחלקת כתבי-היד והארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
ביוגרפיה
מונדשיין למד בישיבת היישוב החדש. כילד קרא את שיחות לנוער וזכה בספר תניא, בעקבות זה נחשף לחסידות חב"ד, עבר ללמוד בשנת תשכ"ד בישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד, שם היה תלמידו של הרב שלמה חיים קסלמן. בתשכ"ז נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים במרכז חב"ד העולמי.
בכסלו תשכ"ט נשא את רחל לאה, בתו של דוד ברוומן, יו"ר ועד כפר חב"ד. בשנת תשס"ה התאלמן ונשא את דבורה קווין-אלטהויז. אחר נישואיו השתתף בקורס לספרנים חרדים שהתקיים בספריית הרמב"ם בתל אביב. לאחר תקופת מגורים קצרה בכפר חב"ד ובשכונת חב"ד בקרית מלאכי, עבר לירושלים והחל לעבוד כספרן בספרייה הלאומית. מונדשיין היה בעל תואר שני בלימודי ספרנות.
נפטר בב' בטבת, "זאת חנוכה" ה'תשע"ה, בגיל 67, לאחר כמה חודשים שבהם סבל מסרטן.
כתיבתו
פרסם כ-200 פרסומים ומאמרים, חלקם בכתבי עת מדעיים (כדוגמת "תרביץ", "ציון", "קתדרה", "בקורת ופרשנות" ו"עלי ספר") וחלקם בקבצים תורניים (כדוגמת "מוריה", "קובץ בית אהרן וישראל", "אור ישראל" ו"היכל הבעש"ט"). על אחדים ממאמריו חתם בשם העט יהושע ד' לבנון.
בנוסף עסק בהוצאה לאור של ספרי חסידות מכתבי יד ומהדורות חדשות מוערות. הוא היה שותף בעריכתם של עשרות ספרים מכתבי אדמו"רי חב"ד, בייחוד כתבי האדמו"ר האמצעי מחב"ד, חתנו "הצמח צדק" והרב הלל מפאריץ'. משנת תשמ"ט היה חבר ועורך ראשי במכון "אהלי שם - ליובאוויטש", במסגרתו הוציא לאור כתבי יד וההדיר ספרים שחיברו חסידי חב"ד לדורותיהם.
בתשס"ח ובתשע"ג יצאו לאור לרגל בר המצווה של נכדיו ספרי 'תשורה' שבהם קובצו בין השאר עשרות מכתבים שהחליף עם הרבי מלובביץ', משנת 1960 ואילך.
הוא הותיר אחריו כתבים רבים. לאחר פטירתו הקימו בני משפחתו את מכון "כרמים" להוצאה לאור של כתביו.
דעותיו
מונדשיין החזיק בדעות בלתי מקובלות בקרב רבים מן החסידים, שלעיתים קוממו עליו חסידים אחרים. כך למשל לגבי סיפורי חסידים מקובלים, כמתואר לעיל. הוא לעג לנוהג שהשתרש בקרב חסידי חב"ד "לשלוח" פתקאות שאלה לרבי מלובביץ' על ידי הכנסתם לאוסף מכתביו בספרי "אגרות קודש" והתייחסות למה שנכתב בעמוד בפתיחה אקראית כתשובה מאת הרבי. הוא טען שרוב מכתבי הרבי נפתחים במילים "מאשר קבלת מכתבכם", והצביע על כך שחסידים רבים מקבלים זאת כאישור למה ששאלו בפתקה שהכניסו לספר האגרות. כמו כן הוא חלק בחריפות על הפלג המשיחיסטי בחב"ד.
מונדשיין קבל על כך שכל השקפה ימנית נקלטת בחוגים החב"דיים ללא ביקורת. לדוגמה, הוא הביא את האמונה שהופצה בחוגי הימין ערב תוכנית ההתנתקות, אשר לפיה התוכנית לא תבוצע, כיוון שמשמיים ימנעו את מימושה. לטענתו, אנשים רבים בחב"ד האמינו בכך, אף על פי שאין מקור לאמונות מסוג זה בתורת היהדות בכלל ובתורת חב"ד בפרט. מאותה סיבה התנגד מונדשיין לסיסמה "לא נשכח לא נסלח" שנופפו בה לאחר ביצוע תוכנית זו וראה בה התרסה כלפי האמונה בהשגחתו הפרטית של הבורא.
הוא גם תמה על מנהגם של תלמידים, חסידים וליטאים - להשמיט בהדפסת כתבי רבותיהם דברים שסברו שאינם "לכבודם" וכדומה.
משפחתו
בכסלו תשכ"ט נשא את רחל, בתו של דוד ברוומן, יו"ר ועד כפר חב"ד. בשנת תשס"ה התאלמן ונשא את דבורה קווין-אלטהויז.
קישורים חיצוניים
מספריו:
כמה מאמרים וכתבות:
אודותיו:
רוברטו קרלוס
רוברטו קרלוס דה סילבה רושה (בפורטוגזית: Roberto Carlos da Silva Rocha; נולד ב-10 באפריל 1973 בסאו פאולו) הידוע בקיצור רוברטו קרלוס, הוא כדורגלן עבר ברזילאי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי, ומאמן כדורגל בהווה. הוא נחשב במהלך הקריירה שלו לאחד מהכדורגלנים המובילים בעולם בזכות עוצמת בעיטותיו ומהירותו.
הוא נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם במרץ 2004.
קריירת מועדונים
קרלוס שיחק בפלמיירס, אינטר מילאנו ריאל מדריד ופנרבחצ'ה. במדי ריאל מדריד (בה שיחק במשך רוב הקריירה שלו, בשנים 1996–2007) זכה קרלוס ב-4 אליפויות ספרד ו-3 גביעי ליגת האלופות. הוא הבקיע 47 שערי ליגה, ועוד הרבה שערים במסגרות אחרות. אחד משעריו המפורסמים בריאל הובקע מנקודת הקרן.
בינואר 2011 עבר קרלוס לאנז'י מחצ'קלה מליגת העל הרוסית, והחל מספטמבר שימש כמאמן זמני בקבוצה. ב-30 בינואר 2012 הודיע קרלוס על שיפרוש בתום העונה ממשחק פעיל, והמשיך כיועץ מקצועי בקבוצה, עד שנת 2013.
נבחרת
הוא צבר 125 הופעות בנבחרת ברזיל (שני רק לקאפו) והיה שותף בה במסגרת שלושה טורנירי גביעי עולם (1998, 2002 ו-2006) ואף זכה עם נבחרתו בטורניר של 2002. אחד מרגעי תהילתו הגדולים ביותר הוא השער שהבקיע במשחק ידידות נגד נבחרת צרפת בשנת 1997, אותו הבקיע בבעיטה חופשית מ-35 מטרים. הכדור עף במסלול דמוי בננה והגיע למהירות של כ-100 קילומטרים בשעה.
קריירת אימון
ביולי 2015 חתם על חוזה לאימון קבוצת דלהי דיימונדס.
חיים אישיים
קרלוס הוא אב לתשעה ילדים. שלושה ילדים מאשתו הראשונה, שני ילדים מאשתו הנוכחית, ועוד ארבעה ילדים מקשרים זוגיים קודמים.
בדצמבר 2004 קרלוס קיבל אזרחות ספרדית מבלי שויתר על אזרחותו הברזילאית.
נמל התעופה הבין-לאומי זאגרב
נמל התעופה הבין-לאומי זאגרב פרניו טוג'מן (בקרואטית: Međunarodna zračna luka Dr. Franjo Tuđman) הוא נמל תעופה השוכן כ-10 קילומטר דרומית מזרחית לזאגרב, בירת קרואטיה, ומהווה בסיס פעולה מרכזי לחברת הדגל הקרואטית, קרואטיה איירליינס.
אמיל רודולף וייס
אמיל רודולף וייס (בגרמנית: Emil Rudolf Weiß; 12 באוקטובר 1875 – 7 בנובמבר 1942) היה צייר, טיפוגרף, גרפיקאי ומשורר גרמני.
ביוגרפיה
אביו היה שוטר והוא גדל ברייסאך ובאדן-באדן. בשנים 1893 עד 1896 למד באקדמיה לאמנויות יפות בקרלסרוהה אצל רוברט פוצלברגר. בשנת 1895 פרסם את אלבום היצירות הראשון שלו וכרך שירה לירית. לאחר שעזב את קרלסרוהה למד באקדמיה ז'וליאן בפריז. יחד עם פליקס ואלוטון הוא אייר ספר בשם Der bunte Vogel (הציפור הססגונית).
לאחר מכן חזר לקרלסרוהה לפני שנסע לשטוטגרט, שם עבד עם הנס תומה וליאופולד גרף פון קלקרויט. בשנת 1899 הוא חזר לפריז עם חברו, קרל הופר. בשנים 1902 עד 1909 הוא נהנה מחסותו של התעשיין השווייצרי, תיאודור ריינהרט. באותה תקופה הוא גם עיצב פרסומות מסחריות עבור חברת השוקולד סטולוורק. הוא התחתן עם זמרת בשם יוהנה שוואן בשנת 1903.
לאחר נישואיו, העסיק אותו קרל ארנסט אוסטהאוס בבית הספר לציור במוזיאונים פולקוואנג בהאגן.
הוא עסק גם בעיצוב ספרים עבור ס' פישר ורלאג. בשנת 1904 הוא השתתף בתערוכה הראשונה של דויטשר קונסטלרבונד וסיפק איורים ל"דר בונטשק", ספר ילדים מאת ריכרד דהמל. בשנת 1907, בהמלצתו של ברונו פול, הוא מונה למרכז ההוראה ב Kunstgewerbemuseum Berlin בברלין והוא הצטרף לקבוצת הזצסיון הברלינאי.
הוא מונה לפרופסור בבית הספר של קונסטגברבמוזיאון בשנת 1910, שם לימד ציור דקורטיבי ורישום עד 1933.הוא התגרש מיוהאנה בשנת 1914 וגויס בשנת 1917, אם כי הוא פוטר במהירות משירות בשל בעיית לב. באותה שנה הוא התחתן עם הפסלת רנה זינטניס.
הוא הפך לחבר באקדמיה הפרוסית לאמנויות בשנת 1922. שנתיים לאחר מכן תכנן את מטבעות הרייכמרק החדשים.
הוא גם יצר גופנים רבים, אבל הם אינם בשימוש היום. עבודתו הייתה גם חלק מאירוע הציור בתחרות האמנות באולימפיאדת הקיץ 1928.
בשנת 1933 ביטל השלטון הנאצי את אישורי ההוראה והוא נסגר בביתו בבאדן-באדן, שם התרכז בכתיבה. בשנת 1936 הוא השתתף בתערוכה השנתית האחרונה של דויטשר קונסטלרבונד בהמבורג, שנסגרה על ידי השלטון הנאצי. בשנה שלאחר מכן הוא גורש מהאקדמיה לאמנויות.
הוא נפטר לאחר שלקה בהתקף לב ונקבר, על פי בקשתו, בברנאו אים שוורצוואלד.
תערוכת זיכרון נערכה בפרייבורג אים ברייסגאו, לאחר שחרורה בשנת 1944.
רבות מיצירותיו אבדו במהלך המלחמה.
זאב ברנדה
זאב (וולף) ברנדה (1848–1918) היה מחלוצי היישוב ומראשוני מתיישבי פתח תקווה. ברנדה היה פעיל מאוד בנושא הצדקה וכיהן כראש ועד פתח תקווה בין השנים 1890 -1900.
ריח
ריח הוא מה שנתפס על ידי החוש המכונה "חוש הריח". אַף הוא האיבר בגוף האדם המאפשר לנו להריח. ריחות הם התוצאה של קליטת כימיקלים המתנדפים באוויר. כמו בחושים אחרים, גורמים פסיכולוגיים יכולים להשפיע על תחושת הריח.
זאב ברנדה
ביוגרפיה
ברנדה נולד ב-1848 בעיר ביאליסטוק שבפולין. בילדותו התחנך בחדר, ולאחר מכן התמחה במלאכת האריגה.
ריח
המונח "ניחוח" מתאר תאר ריח נעים בעוד המונחים "צחנה" ו"סירחון" משמשים לתאר ריח לא נעים. המונח "אָרוֹמָה" (בתרגום מאנגלית: "ניחוח") משמש בעברית לתיאור ריחות אופייניים של משקאות כגון יין או קפה. המונח "בְּשֹׂמֶת" הוא נרדף ל"ניחוח", אלא ש"בשומת" כולל את כל סוגי הריחות, כולל חומרי ריח מלאכותיים שאינם בהכרח נעימים.
זאב ברנדה
ביוגרפיה
ב-1882 עלה לארץ ישראל בעליית הביאליסטוקאים (יהודים מהעיר ביאליסטוק שקנו אדמות בארץ ישראל) והתיישב במושבה יהודיה שבה התיישבו פליטי הקדחת מפתח תקווה והלכו מדי יום מרחק שעתיים הליכה כדי לעבוד את אדמתם.
ריח
מאפיינים
חוש הריח הוא הקדום ביותר מבחינה אבולוציונית, והנוירונים שלו מחוברים הישר למרכז הריח במוח, ללא מעבר דרך התלמוס, בניגוד לחושים האחרים. חוש הטעם קשור לחוש הריח: טעמו של מזון מושפע מחוש הריח.
זאב ברנדה
ביוגרפיה
ב-1885 התיישב ברנדה בפתח תקווה ברחוב חובבי ציון מול רחוב פינסקר יחד עם שאר השבים למושבה. מהגעתו למושבה התמסר כולו לחקלאות, והקדיש מזמנו גם לפעילות ציבורית.
בעקבות מצבם הכלכלי הקשה של חלק מבני המושבה התגייס לשיפור מצבם. ברנדה ייצר בחצר ביתו מטבעות צדקה מיוחדים עליהם הוטבע ערך. בזכות קשריו הרבים הצליח שהמטבעות יהיו סחירים בכל חנויות המושבה ושכנע את בעלי החנויות לתת חלק מהעודף במטבעות אלו - אותם שלשלו בני המושבה מייד לקופות הצדקה. ברנדה הקים גם ארגון צדקה בשם "זיכרון מנחם" ובית תמחוי לעניי המושבה.
ריח
מאפיינים
ניחוחות מסוימים, כמו בשמים ופרחים, נחשקים מאוד ואנשים מוכנים לשלם סכומים גדולים עבורם. תעשיות אחרות עוסקות בפיתוח מוצרים שנועדו להעלים ריחות לא נעימים, כגון דאודורנטים, מטהרי אוויר ומסנני פחם פעיל.
זאב ברנדה
ביוגרפיה
ברנדה היה חבר בוועד פתח תקווה שנים רבות, וכיהן בראש הוועד בין השנים 1890–1900. בשנים בהן כיהן כראש הוועד הקדיש חדר מביתו לצורכי הוועד.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה סייע ברנדה לפליטים מיפו ותל אביב, וסיפק להם אוכל ומקום לינה. מאוחר יותר נאלץ ברנדה בעצמו לעזוב את המושב בגלל הקרבות בין האימפריה העות'מאנית לבריטים, ועבר לזכרון יעקב.
ריח
מאפיינים
ריחות שנתפסים כ"לא נעימים": פירות רקובים, נבלה, צואה, קיא, נפיחה, הנוזל אותו מתיז הבואש על אויביו והפרשות אחרות.
תפיסת הריח תלויה, במידה רבה, בנסיבות. ריח בישול נתפש כרצוי בעת בישול, אך לא לאחר הארוחה או כאשר יש תחושת מלאות. גם גורמים תרבותיים לוקחים חלק בתפישת הריח - מה שנעים לאחד עשוי להיות לא נעים לאחר. ריחה של הגויאבה למשל הוא ריח שנוי במחלוקת, כאשר לרוב האנשים דעה מוצקה עליו לכאן או לכאן.
זאב ברנדה
ביוגרפיה
ברנדה נפטר בזכרון יעקב בי"א באב תרנ"ח (1918) ונקבר בבית העלמין.
ריח
מאפיינים
מחקר ריחות הוא שדה מחקר מתפתח, אך הוא מסובך ומורכב. מערכת ההרחה האנושית יכולה להבחין בין אלפי ריחות שונים על בסיס כמות מועטה ביותר של חומר הנישא באוויר. חוש הריח של חיות רבות טוב יותר. ישנם, למשל, סוגים של פרחים המפרישים ריחות הנקלטים על ידי דבורים במרחק של קילומטר ויותר.
פרומונים הם ריחות ביו-כימיים המשמשים לתקשורת. נקבת העש יכולה להפריש פרומון שיגרה את הזכר ממרחק של כמה קילומטרים. מלכות דבורי הדבש מפרישות באופן קבוע פרומונים ששולטים על פעילות הכוורת. הפועלות בכוורת יכולות להפריש ריחות שיקראו לדבורים אחרות לתוך חלל מתאים כאשר הנחיל עובר ממקום למקום, או לסמן "אזעקה" כאשר הנחיל נמצא תחת איום.
זיהוי ריחות באופן מלאכותי
מדענים עובדים על ייצור מכונות מריחות שיוכלו להתמודד עם ריחות שונים - החל מבחינת בשמים וכלה בזיהוי מחלת הסרטן, אך ה"אפים המלאכותיים" טרם הגיעו לרמת ביצועים מספקת.
זאב ברנדה
הנצחה
רחוב על שמו של ברנדה נקרא במרכז העיר פתח תקווה.
ריח
ייצור ריח טוב כגורם משיכה
כבר אלפי שנים שתרבויות רבות בעולם מייצרות תכשירים להוספת ריח טוב - בשמים, במגוון שיטות, צורות, ומצבי צבירה. מדענים שונים עובדים על הפקת ריחות באופן אוטומטי על בסיס מגוון מצומצם של ריחות, כפי שניתן להרכיב מגוון צבעים על בסיס מספר צבעי יסוד.
בשנות השמונים של המאה העשרים היה גל אפנתי של "עטי ריח" - עטים צבעוניים, שכל אחד מהם אופיין בריח מסוים. זו דוגמה לאופנה שהטכנולוגיה גרמה.
מוזיאון הראשונים (אבן יהודה)
מוזיאון הראשונים הממוקם בבית יחיאל הוא מוזיאון באבן יהודה המתעד את הקמתה והתפתחותה של המושבה. הוא נמצא ברחוב איילת השחר, סמוך לרחוב המייסדים במרכז המושבה.
ריח
ייצור ריח טוב כגורם משיכה
חברת סמסונג הודיעה על הגשת פטנט על טלפונים סלולריים המכילים מכל בושם לפליטה בלחיצה על כפתור או בכניסת שיחה.
מוזיאון הראשונים (אבן יהודה)
היסטוריה
במבנה המקורי שכנו תחילה משרדי חברת ההתיישבות "הנוטע", ובהמשך משרדי אגודת "החקלאי". אחר כך שכן בה הבנק "קופת מלווה". ב-1962 החלה אגודת "החקלאי", בעלת הקרקע, להרחיב את החלק הדרומי של המבנה ולהוסיף אולם, כך שישמש בית תרבות. בתקופה זו נפטר יחיאל זלינגר, שכיהן כראש המועצה השני של אבן יהודה בשנים 1963-1955; האגודה החליטה לקרוא למבנה על שמו. המבנה נחנך כשנה לאחר מותו, ב-1964. בתקופה זו התארגנה "אגודת בית יחיאל", שנועדה להפעיל את בית התרבות ולארגן בו אירועי תרבות וחינוך. בשנות ה-60 וה-70 התקיימו בבית התרבות חוגים לילדים, הרצאות, מופעים ומסיבות, תפילות בימים הנוראים, טקסים וישיבות מועצה חגיגיות. בשנות ה-80, עם הגידול באוכלוסיית המושבה, עברו רוב הפעילויות לבית הספר ולרחבה שלפני מבנה המועצה. בעקבות חילוקי דעות בין המועצה המקומית לאגודת "החקלאי", נעזב המבנה.
ריח
ייצור ריח טוב כגורם משיכה
אמפולת ריח בננה, שהוא אחד הריחות שחיקויו המלאכותי רווח יותר, משמשת לבדיקת אטימותו של מסנן מסכת אב"כ: אם ניתן להריח את הריח, המסכה אינה אטומה או שמסנן הפחם טעון החלפה.
כאשר הועלתה האופרה "האהבה לשלושה תפוזים" בישראל בתחילת שנות התשעים, חולקו לקהל כרטיסי ריח. במהלך ההופעה, בין הסצנות, הוצג על הבמה שלט שנשא מספר. הקהל התבקש לגרד את המשבצת המתאימה למספר, כדי להפיק ריח התואם את הסצנה הקרובה.
מוזיאון הראשונים (אבן יהודה)
היסטוריה
לאחר מכן תרמה אגודת "החקלאי" את המבנה לקהילה, והוא שופץ כדי להפוך למוזיאון. החומרים למוזיאון נאספו וסודרו החל מ-1986, אז התקיים כינוס ראשון של ותיקי המושבה לקראת הקמת המוזיאון. התקיימו מספר אירועים בהם הוזמנו אנשי המושבה לתרום חפצים ועדויות מהעבר, שיסייעו להמחשת חיי המושבה במוזיאון שיוקם. במסגרת התיעוד ואיסוף העדויות למוזיאון גם יצא לאור ספר על ההיסטוריה של אבן יהודה, "אבן יהודה - בראשית היו חולות" (1988). המוזיאון נחנך באוקטובר 2008.
ריח
ייצור ריח רע כגורם דחייה
משטרות ברחבי העולם משתמשים בריח רע לפיזור הפגנות. למשטרת ישראל ישנו רכב הנקרא מכתזית, שאם ממלאים את המיכל שלו בבואש הוא מתיז ריח רע על המפגינים, במטרה להרתיע אותם מלהפגין, ולגרום להם ללכת לביתם להתנקות.
מוזיאון הראשונים (אבן יהודה)
היסטוריה
המוזיאון כולל תצוגות בנושא ההיסטוריה של היישוב, ההדרים והלול שמהם התפרנסו תושביו בעשורים הראשונים, כלים ורהיטים שאפיינו כל אחת מהתקופות בהיסטוריה של היישוב, שחזור של צריף המתיישבים הראשון, שחזור האוטובוס שחיבר את המושבה לתל אביב בשנות ה-30, ועוד.
ריח
ייצור ריח רע כגורם דחייה
תנועת ההתנגדות הצרפתית, ניסתה להילחם בנאצים במלחמת העולם השנייה באמצעות נשק צחנה מיוחד שיוצר על ידי האמריקאים. "פצצות הסירחון" היו אמורות להיות מושלכות על קצינים נאצים ולהדביק אותם בצחנה נוראה, אולם כתוצאה מתקלות מקומיות בהפעלה, פשט הסירחון בכל פריז, ולפיכך נגנז הנשק.
מוזיאון הראשונים (אבן יהודה)
היסטוריה
המוזיאון מאפשר כיום כניסת מבקרים, ומקיים גם פעילויות חינוך והעשרה לתלמידי מערכת החינוך. המוזיאון כמו גם המבנה בית יחיאל נחשב כיום אתר מורשת לאומית, הפועל תחת חסות המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
ריח
זיהוי אנשים לפי ריח גופם
מחקר אמריקאי מגלה שלכל אחד מאיתנו יש ריח גוף ייחודי משלו. בעקבות המחקר השקיע משרד ההגנה האמריקאי בפיתוח מכונה שתזהה אנשים על פי ריח גופם. הפרויקט שמתוכנן בפנטגון מבוסס על הרעיון שלכל אדם גנים שמייצרים ריח גוף ייחודי.
מוזיאון הראשונים (אבן יהודה)
היסטוריה
בחלקו האחר של בית יחיאל חזרו להתקיים פעילויות לרווחת התושבים דוגמת הרקדות, הרצאות וכנסים. המבנה הנטוש משנות ה-80, חזר לפעילות ענפה.
ריח
זיהוי מצבים גופניים לפי ריח
כלבים ניחנים בכושר הרחה המאפשר להם להריח ריחות בריכוזים שאדם לא יכול להבחין בהם. כלבי משטרה יכולים למצוא סמים משכרים, חומרי נפץ ונעדרים בעזרת הרחה. מחלות הומניות שונות מתאפיינות בריחות ספציפיים אותם כלבים יכולים להריח, למשל סוכרת, מחלות סרטן שונות, וכן מצבים נפשיים שונים.
ברכות על ריחות
ישנן ברכות שונות על ריחות מהם האדם נהנה. כולן מתחילות ב-”בָּרוּךְ אַתָּה ה' אֱלֹהֵינוּ מֶלֶךְ הָעוֹלָם...." :
ברוך קטינסקי
ברוך בּנדֶט קָטִינסקי (כ"ה באדר א' תרל"ה, מרץ 1875, רדזילוב, פלך לומז'ה, פולין – כ"ז בתמוז תשט"ו, 17 במאי 1955, תל אביב) היה סוחר, מאנשי העלייה השנייה ומראשוני תל אביב.
ביוגרפיה
ברוך בנדט קטינסקי נולד ברדזילוב, שבפלך לומז'ה בפולין, ליהודה מרדכי לֶייבּ קטינסקי ולצפורה בת משה צבי קרולבצקי. משפחת קטינסקי היא מצאצאי מנשה בן ישראל. דודנו הוא המהנדס ברוך קטינקא.
קיבל חינוך תורני ולמד בישיבות לומז'ה, וולוז'ין וסלובודקה. לאחר סיום לימודיו התורניים, למד במשך שלוש שנים בלודז' את תעשיית האריגה. לאחר מכן עסק במסחר עצים באזור פינסק. במקביל עסק בפעילות ציונית בפינסק.
בשנת 1904 (תרס"ד) נישא לגוּטה (טובה) שרתוק, בתו של יהודה לייב שרתוק (אחותם הצעירה של יעקב וזאב שרתוק; נפטרה ב-1967). כעבור שנתיים, בשנת 1906 (תרס"ו), עלה לארץ ישראל יחד עם רעייתו ובתם דבורה, שני אחיה יעקב וזאב שרתוק ומשפחותיהם. עם הגיעם לארץ התגוררו בשכונת עג'מי ביפו. כעבור זמן התיישבו שלוש המשפחות לבית שרתוק בכפר עין סיניא הסמוך לרמאללה. מטרתן הייתה לייסד התיישבות עברית חקלאית, אך הן נותרו מתיישבים יהודים בודדים באזור. כדי שיהיה בשר כשר לשלוש המשפחות, למד קטינסקי הלכות שחיטה וקיבל סמיכה על ידי הרב קוק. בתקופת התיישבותם בעין סיניא נולדה בתו צפירה.
קטינסקי נפטר בתל אביב בשנת 1955, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור.
משפחתו
לברוך ולגוטה קטינסקי ארבע בנות:
קומפלקס (מבנה)
קומפלקס (על פי הגרמנית: Gebäudekomplex; מילולית: מבנה מורכב. בעברית: "מכלול", "מִשְלָב") הוא מונח באדריכלות המציין צבר מבנים וחללים הנתפסים כמבנה-על יחיד, כאשר כל מבנה כולל יחידה תפקודית מסוימת. הקומפלקס כולל מספר כניסות, וניתן לנוע בתוכו מבלי לצאת ממנו. הקומפלקס כולל מעברים בין היחידות המבנים השונים, וחללים משותפים לכל באי המקום, כגון מבואה משותפת ("פורום") או חצר פנימית ("אטריום"), נקודות גישה לתחבורה ציבורית וכדומה. קיימים קומפלקסים שנבנו לאורך תקופות זמן ארוכות, תוך הוספת מבנים עם הזמן, ויש קומפלקסים שתוכננו והוקמו ככאלה מלכתחילה. אחת ההגדרות המודרניות לקומפלקס היא, "הקומפלקס פועל כמערכת אורבאנית שלמה, שמחוברת מצד אחד למערכת התחבורה הציבורית בעיר ולהמשכיות חיי הרחוב, ומצד שני פועלת כמערכת אקולוגית-אורבאנית עצמאית בעלת מחזור חיים חסכוני באנרגיה".
יתרונות וחסרונות
עם החסרונות נמנים עלות תחזוקה גבוהה לשמירת תקינות ונקיון של שטחים בנויים בהיקף גדול מאוד, בפרט מערכות אוורור, חימום ומיזוג אוויר, תאורה ומתקני פינוי פסולת; אתגרי שינוע יעיל מן המקום ואליו בתחבורה ציבורית ופרטית (שטחי חנייה) ואתגרים בתחום השילוט וההכוונה על מנת שהמקום לא יהפוך למבוך עבור מבקריו.
מבחינת קיימות הקומפלקס הופך את העיר ל"קומפקטית" יותר וחוסך זיהום אוויר תעבורתי בהתניידות מאתר לאתר. מאידך, יש לשמור על כך שטביעת הרגל האנרגטית של קומפלקס בודד לא תעלה על טביעת הרגל האנרגטית המצרפית של כל יחידה תפקודית בנפרד, דבר הניתן לביצוע תוך תכנון וניטור.
דוגמאות
דוגמאות נפוצות לבניית קומפלקסים הן קמפוסים של אוניברסיטאות (כגון קמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים), מנזרים, בתי חולים, מוזיאונים, קריות שלטון (למשל קומפלקס הקפיטול של ארצות הברית), מרכזי קונגרסים ותערוכות, מקבצי מתקני ספורט ואימונים (כגון קומפלקס הספורט אולימפיסקי במוסקבה), קומפלקסי מגורים (כגון הביטאט 67' במונטריאול), מכלולים רב-תפקודיים מעורבי שימושים (למשל מגורים, תיירות ומסחר כגון אבראג' אל-בית במכה או מגורים ותרבות כגון הברביקן בלונדון), מרכזי תחבורה ציבורית ובהם שילובים של תחנות מרכזיות של רכבת, אוטובוס ואמצעי תחבורה אחרים, ועוד.
אלין לחוד
אלין לחוד (בערבית: الين لحود; נולדה ב-2 במרץ 1985) היא זמרת ושחקנית מחזות זמר לבנונית.
ביוגרפיה
אלין לחוד נולדה בביירות בשנת 1985 למשפחה נוצרית מרונית, היא בתה של הזמרת והשחקנית הלבנונית סלוא אטריב (בערבית: سلوى قطريب, תעתיק מדויק: סלוא קטריב). בגיל 16, החלה ללמוד שירה ודרמה, במקביל ללימודיה התיכוניים. בשנת 2002, בגיל 21, סיימה את לימודיה האקדמיים עם תואר BA בתקשורת ואמנות והתמחתה בבימוי ותסריטאות. בשנת 2003 שימשה כעוזרת במאי הסרט "Mes Cousines et Moi" ובעת לימודיה עבדה בהפקות של סרטים קצרים.
אירוויזיון 2005
בשנת 2005 נודע גורמים בלבנון פעלו לצירוף לבנון לתחרות האירווזיון האירופית וזאת כדי להשתתף באירוויזיון 2005 שנערך בקייב, בירת אוקראינה, ולחוד נבחרה לייצג את המדינה בתחרות, בחירה אשר הפתיעה רבים בלבנון, היות שלחוד הייתה זמרת אנונימית. את השיר, "כשהכל נמוג" (בצרפתית: Quand tout s'enfuit) כתב והלחין ג'אד רחבאני, בנו של המוזיקאי הנודע אליאס רחבאני. עם זאת, הערוץ אשר אמור היה להעביר את התחרות בשידור חי, "Tele Liban", סירב לשדר את השיר הישראלי בטענה כי החוק הלבנוני קורא להחרים את ישראל. לאחר שהובהר לנציגי הערוץ כי לא תוכל לבנון להשתתף באירוויזיון אם לא תשדר את כל השירים במלואם, פרשה לבנון מהתחרות. אליאס רחבאני התרעם קשות על פרישת לבנון מהתחרות וביקש ממארגני אירוויזיון 2005 לאפשר ללחוד להופיע כאמנית עצמאית, אך המארגנים סירבו לבקשתו.
לאחר פרישת לבנון מהתחרות
הפרישה הלבנונית מתחרות האירוויזיון אמנם סוקרה בהרחבה באמצעי התקשורת העולמיים והביאה ללחוד חשיפה רבה, אך הקריירה שלה לא הצליחה להמריא, ורבים בתקשורת הלבנונית הגדירו אותה כ"זמרת של להיט אחד". בשנת 2005 היא הקליטה שני שירים, את השיר "Quand tout s'enfuit" בצרפתית ואת השיר "It's Over" באנגלית, ובשנת 2006 הוציאה את האלבום "11 heures et quart". כיום היא משתתפת בעיקר במחזות זמר בערבית ובצרפתית, ומופיעה בהופעות ואירועים בלבנון, בעיקר בחסות ערוץ "Tele Liban".
The Voice: 2014
בשנת 2014 השתתפה בתוכנית המציאות "The Voice צרפת" בעונתה השלישית. לאודישן העיוור שלה, שרה לחוד את השיר "Khedni Maak" בשפה הערבית מתוך הרפרטואר של אמה, הזמרת הלבנונית סלוא אטריב, כל ארבעת השופטים שכללו את גארו, מיקה, ג'ניפר ופלורנט פאגני, הסתובבו אליה, והיא בחרה להיות בנבחרת של המוזיקאי הצרפתי פלורנט פאגני. ב-1 במרץ 2014, בסבב הקרב הראשוני, התמודדה לחוד עם סטייסי קינג מהקבוצה של פאגני בביצוע לשיר "Sober" של פינק. לאחר הביצוע, פאגני בחר בקינג שתמשיך איתו ולחוד הודחה מהתכנית. בעונה זו ניצח הזמר הישראלי-צרפתי עמיר חדד, שזכה לייצג את צרפת באירוויזיון שנתיים לאחר מכן.
אלבטרוס צהוב-חרטום הודי
האלבטרוסים הללו מקננים במושבות, לרוב באיים באוקיינוס ההודי כמו איי הנסיך אדוארד או איי אמסטרדם. הבוגרים מתחילים ברבייה ממש בגיל שמונה שנים. הקן עשוי בוץ, ובו מוטלת ביצה יחידה בכל פעם. עונת הרבייה מתחילה באוגוסט (בעיקר ההכנות), והטלת הביצה מתרחשת לרוב בסביבות החודשים ספטמבר ואוקטובר. הדגירה נמשכת 70 ימים. לאחר 115 ימים מבקיעתו הגוזל יתחיל לעוף.
בים, תפוצתו משתרעת החל מדרום אפריקה ועד לאוקיינוס השקט בסמוך לניו זילנד. תזונתו מורכבת בעיקרה מדיונונים ומדגים. במאה האחרונה מספרי האלבטרוסים הללו הצטמקו משמעותית, ולכן הוא מוגדר כמין הנתון בסכנת הכחדה. הסיבות המשוערות להצטמצמות האוכלוסיות הן לכידה כשלל לוואי של דייגים ופריצתן של מחלות.
שרידאנס
שרידאנ'ס (באנגלית: Sheridan's) הוא ליקר מתוצרת Tomas Sheridan & Sons שבדבלין, אירלנד.
הבקבוק מורכב משני חלקים נפרדים, המותכים זה לזה כאשר זכוכית מפרידה בין החלקים, האחד מכיל ליקר קפה בטעם ויסקי והאחר מכיל ליקר שמנת-וניל. כאשר מוזגים ממנו מתקבל משקה דו שכבתי שכן החלק הלבן צף.
הליקר הוצג לראשונה בשנת 1994.
יחסי סלובניה–צרפת
יחסי סלובניה–צרפת הם יחסי החוץ בין סלובניה לצרפת.
היסטוריה
צרפת הכירה בסלובניה לאחר הכרזת עצמאותה בשנת 1991, ועד מהרה כוננה עמה יחסים דיפלומטיים. כיום, שתי המדינות הן חברות מלאות באיחוד האירופי, והן משתפות פעולה במגוון תחומים.
נציגויות דיפלומטיות
סלובניה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז וקונסוליות בסנט אטיין ובסטרסבור. מאידך, צרפת מחזיקה בצרפת שגרירות בליובליאנה בלבד.
טלי ליפקין-שחק
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב כטלי רפופורט. הוריה הם עזריה רפופורט, איש קול ישראל וממקימי הטלוויזיה הישראלית, ורותי לבית זקהיים, שחקנית בהבימה, שניהם מראשוני השדרנים בגלי צה"ל.
סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון עירוני א' בתל אביב בשנת 1974 והתגייסה לצה"ל. שירתה שנתיים בשירות חובה ועוד שנתיים כאזרחית עובדת צה"ל בתפקיד מזכירת ראש אמ"ן וראש לשכת מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
לאחר שחרורה מצה"ל עבדה בעיתון "דבר" (על פרסומיה חתמה בשמה דאז: טלי זלינגר). בשנת 1982 מונתה לכתבת הצבאית של העיתון, ובכך הייתה לאישה הראשונה בישראל המשמשת ככתבת צבאית. בתפקידה זה סיקרה את מלחמת לבנון הראשונה (החל בתקופה שנשים טרם הורשו להיכנס ללבנון) ואת האינתיפאדה הראשונה.
בשנת 1995 הצטרפה לצוות ההקמה וההפעלה של הרדיו האזורי בתל אביב, עם תוכנית בוקר בענייני היום. בשנת 1997 הצטרפה לצוות הכותבים של "מעריב" בכתבות מוסף ותרבות ובמדור "דעות". בשנת 1998 התחילה בשידור תוכנית טלוויזיה שבועית ב"טלעד" בשם "הזמן השלישי" המיועדת לבני הגיל השלישי.
מאז 1997 היא מעורבת בקבוצת "עזרת נשים" לתמיכה במרכזי הסיוע לנפגעות תקיפה מינית ובקידום המודעות לבעיה; יו"ר חוג הידידים של "מרכז גליקמן" למניעת אלימות במשפחה; בינואר 1999 התמנתה לנשיאת כבוד של אקי"ם.
הייתה מעורבת בעריכה ובהגשה של הסרטים התיעודיים "רגעים באוקטובר" - סיפורים ממלחמת יום הכיפורים (1998), "מלכוד 82" - סדרה של חמישה פרקים על מלחמת לבנון הראשונה (2002) ו"ילדים כותבים לרבין" - סרט העוקב אחר ההשפעה של רצח ראש הממשלה יצחק רבין על ילדים (2003).
בשנים 2009–2010 הנחתה את התוכנית "ערב חדש" בטלוויזיה החינוכית הישראלית, לצדם של דן מרגלית, רונן ברגמן ומיה בנגל.
כיום מנהלת את התוכניות הצבאיות בגלי צה"ל, עורכת ראשית ומגישה את "רצועת הביטחון", את התוכנית "פ.א. פגישה אישית", בה היא מראיינת אנשי צבא וביטחון על הקריירה וחייהם האישיים, ובימי רביעי בלילה את התכנית "24 היום שהיה". בנוסף מגישה מדי פעם משדרי אקטואליה, ומשמשת פרשנית לענייני צבא, ביטחון ומגדר. נחשבת בעלת דעות המשתייכות לשמאל הפוליטי בישראל.
חיים אישיים
הייתה נשואה לבני זלינגר ולהם בת. בשנות ה-80 נישאה בשנית לאלוף אמנון ליפקין-שחק (לימים הרמטכ"ל), ונולדו להם שני בנים. התאלמנה ב-19 בדצמבר 2012.
קרב גזאלה
קרב גזאלה (26 במאי -21 ביוני 1942) היה אחד הקרבות החשובים במסגרת המערכה במדבר המערבי. בקרב זה הביסו הכוחות הגרמנים-איטלקיים בפיקודו של ארווין רומל את הארמייה השמינית של חבר העמים הבריטי, בפיקודו של ניל ריצ'י - אשר החזיקה במערך עמדות מבוצר, שנודע בשם קו גזאלה - ולאחר מכן כבשו את נמל טוברוק האסטרטגי שבחוף המזרחי של לוב. למרות שהכוחות הבריטיים נהנו מעדיפות כמותית ואיכותית ניכרת על כוחותיו של רומל, הם ספגו במהלך הקרב את תבוסתם הקשה ביותר במהלך המערכה בזירת הלחימה של צפון אפריקה, ואיבדו עשרות אלפי חיילים, מתוכם למעלה מ-40 אלף שבויים.
ערב הקרב החזיקה הארמייה השמינית בקו הגנה מבוצר שכונה בשם "קו גזאלה" ממערב לנמל טוברוק, לאחר שנאלצה לסגת מרוב שטח בליטת קירנאיקה בראשית שנת 1942. ב-26 במאי התקיפו כוחותיו של רומל מהמערב. בשלב הראשון של הקרב איגפו הכוחות הניידים של רומל מדרום את קו ההגנה הבריטי, אך תוך זמן קצר מצאו עצמם מנותקים מדרגי האספקה שלהם בעקבות התקפת נגד בריטית. תיבת ביר חכים, בקצה הדרומי של מערך ההגנה הבריטי, בה החזיקו כוחות צרפת החופשית בפיקודו של הגנרל פייר קניג, הדפה התקפות חוזרות ונשנות של כוחות הציר, והחזיקה מעמד עד 11 ביוני.
רומל ארגן מחדש את כוחותיו הניידים ממזרח למרכז קו ההגנה הבריטי, באזור שנודע בשם הקלחת, ולאחר שחידש את הקשר עם כוחותיו ומאגרי האספקה שלו ממערב לקו גזאלה, חידש את המתקפה שלו והנחיל שורת תבוסות לכוחות המשוריינים של הארמייה השמינית. ב-14 ביוני נאלצו הבריטים לפנות את "קו גזאלה", והחלו לסגת מזרחה לעבר גבול מצרים, אולם כוח גדול הושאר מאחור להגן על נמל טוברוק. במהלך הימים הבאים השתלטו כוחותיו של רומל על השטח עד לגבול מצרים, וב-21 ביוני פתחו במתקפה על מצודת טוברוק, כבשו אותה תוך זמן קצר, ושבו כ-30 אלף מהמגינים. לאחר כיבוש טוברוק פלשו כוחות הציר למצרים, והמשיכו במרדף אחרי הכוחות הנסוגים של הארמייה השמינית. הארמייה השמינית נערכה מחדש הרחק מזרחה, בקו הגנה מבוצר, שנודע בשם "קו אל-עלמיין", ובמסגרת קרב אל-עלמיין הראשון, שהתקיים ביולי 1942, הצליחה לבלום את צבאו של רומל.
מערכת גזאלה, והנסיגה הבריטית שבאה בעקבותיה, כמו גם נפילת טוברוק, והתקדמות כוחות הציר אל מעבר לגבול המצרי, היוו ניצחון גדול של רומל על הארמייה השמינית. רומל קודם לדרגת גנרל-פלדמרשל בעקבות הישגיו, ואילו ניל ריצ'י, שפיקד על הארמייה השמינית, הודח, ואוקינלק לקח לידיו את הפיקוד על הארמייה באופן אישי. ניצחונו זה של רומל עורר את החשש כי יביס את הכוחות הבריטים במצרים, וימשיך מזרחה, לארץ ישראל, חשש שהביא את אנשי היישוב בארץ לתכנן תוכניות מגננה נואשות, בתקופה שכונתה מאתיים ימי חרדה. חשש זה הוסר רק בחודש נובמבר 1942, עת הובס רומל בקרב אל-עלמיין השני.
התקדמות כוחותיו של רומל מאל-עגילה
בעקבות ההצלחה של מבצע צלבן בשלהי 1941, הדפה הארמייה השמינית את כוחות הציר מקירנאיקה ואילצה את רומל לסגת לעמדות ההגנה החזקות שהכין באל עגילה. אולם 800 הקילומטרים שעברו כוחות חבר העמים הבריטי מתחו את קווי האספקה שלהם, ובינואר 1942 הם דלדלו את מספר חייליהם בחזית על מנת שאלו ייבנו קווי תקשורת ואספקה שיאפשרו את המשך הדחיפה מערבה לעבר טריפוליטניה. בינתיים קיבל רומל תגבורת של חיילים וטנקים, וב-21 בינואר שלח שלושה טורי שריון שמטרתם לבצע סיור טקטי. לאחר שהסיור נתקל בקווים מדוללים, החליט רומל לתקוף, וב-28 בינואר כבש את בנגזי וב-3 בפברואר את טימימי, והמשיך קדימה לעבר הנמל המבוצר של טוברוק על חוף הים התיכון.
התחפרות הארמייה השמינית בקו גזאלה
בין גזאלה וטימימי (מעט מערבה לטוברוק) הצליחה הארמייה השמינית לרכז את כוחותיה באופן מספיק כדי להסתובב ולהילחם. ב-4 בפברואר נעצרה ההתקדמות של רומל, וקו החזית שהשתרע מגזאלה על החוף (48 ק"מ מערבה לטוברוק) עד המבצר הטורקי העתיק בביר חכים, כ-80 ק"מ דרומית לגזאלה, התייצב.
'קו גזאלה' התבסס על שורת מתחמים מבוצרים (שכונו "תיבות"), שחוברו זה לזה באמצעות שדות מוקשים עמוקים. הפערים בין ה"תיבות" כוסו באש ארטילרית, והוגנו על ידי כוחות ניידים. אורכו של הקו היה כ-72 קילומטרים, הנקודה הצפונית בו הייתה גזאלה על חוף הים, והדרומית הייתה "תיבת" ביר חכים שאוישה על ידי כוחות צרפת החופשית.
הכנת הצבאות לקרב
במהלך אביב 1942 עסקו הצבאות היריבים בצבירת אספקה ובתגבור הכוחות המשוריינים שלהם, כאחד מהלקחים של הלוחמה במדבר בשנתיים שחלפו. הארמייה השמינית קיבלה מארצות הברית כמות ניכרת של טנקי M3 גרנט בעלי תותח בקוטר 75 מ"מ, שהותקן בצד התובה, ושיפרה את יכולתה לתקן במהירות כלי רכב משוריינים, שנפגעו במהלך הלחימה, בסדנאות שדה ניידות, תחום בו הצטיינו בדרך כלל הגרמנים. מלבד זאת, הבריטים גם ניסו לשפר את התיאום בין החי"ר לארטילריה, ומפקד חיל האוויר במזרח התיכון ארתור טדר אימץ אסטרטגיה חדשה שהתמקדה בסיוע לכוחות הקרקע, במקום בהשמדת כוחות האוויר של האויב.
במקביל החל רומל לשפר את מצבו הלוגיסטי ולהקים מצבורי אספקה לקראת חידוש המתקפה על כוחות חבר העמים הבריטי במדבר המערבי. הוא נהנה מהיתרון של קווי אספקה קצרים יחסית, שאפשר לו לקבל אספקה מאיטליה דרך הים התיכון בקצב מהיר יותר מזה של הבריטים, שהיו תלויים בנתיב אספקה ארוך מבריטניה ומארצות הברית סביב יבשת אפריקה למצרים, וידע שעליו לתקוף בהקדם, לפני שהמשאבים העדיפים של בעלות הברית יוכלו לבוא לידי ביטוי, ולהעניק לכוחות הבריטיים עדיפות מכרעת על כוחותיו. לקראת סוף מאי היה רומל מוכן לתקוף את קו גזאלה הבריטי. מולו ניצבו בקו גזאלה הדיוויזיה הדרום-אפריקאית הראשונה סמוך לחוף הים התיכון, דיוויזיית הח"יר ה-50 (נורת'מברלנד) מימינה, החזיקה במרכז קו הביצורים של הארמייה השמינית, ואילו הבריגדה הראשונה של צבא צרפת החופשית החזיקה בתיבת ביר חכים בקצה הדרומי של הקו. דיוויזיות השריון הבריטיות ה-1 וה-7 ושתי בריגדות טנקים עצמאיות (מצוידות בטנקי רגלים כבדים) המתינו מאחרי קו ההגנה הראשי כעתודה ניידת לביצוע התקפות נגד. הדיוויזיה הדרום אפריקאית השנייה שימשה כחיל המצב בטוברוק ואילו הדיוויזיה ההודית ה-5 (שהגיעה באפריל כדי להחליף את דיוויזיית חיל הרגלים ההודית ה-4) הוחזקה בעתודה.
תוכניתו של רומל
תוכנית המתקפה של רומל, שקיבלה את שם הקוד מבצע ונציה, הייתה לבצע תנועת איגוף עמוקה סביב קו גזאלה עם כוחותיו הניידים מדרום לתיבת ביר חכים. דיוויזיית השריון האיטלקית אריאטה, באגפו השמאלי, נועדה לנטרל את תיבת ביר חכים. מימינה ינועו דיוויזיות השריון הגרמניות ה-21 וה-15 צפונה, מאחורי קווי ההגנה של הארמייה השמינית, יתקפו וישמידו את השריון הבריטי, וינתקו את דיוויזיות הרגלים שהחזיקו בקו גזאלה מעורפן. באגף הימני הקיצוני נועדה הדיוויזיה הקלה ה-90 לנוע לכיוון אל-אדם, מדרום לטוברוק, במטרה לתקוף את קווי האספקה הבריטיים, ולבלום הגעת תגבורות בריטיות מאזור טוברוק לקו גזאלה.
במקביל נועדה הדיוויזיה השנייה של הקורפוס ה-20 הממונע האיטלקי, הדיוויזיה הממונעת ה-101 'טרייסטה', ליצור פרצה בשדות המוקשים הבריטיים סמוך לתיבת סידי מופתח, מצפון לתיבת ביר חכים, כדי ליצור נתיב אספקה קצר לכוחות הניידים הגרמניים. רומל גילה אופטימיות רבה, וציפה שבתום היום הראשון למתקפה, כוחותיו יכבשו את אל-עדם, אל-דודה וסידי רזג וכן את תיבת 'גשר האבירים', כ-40 קילומטרים צפונית-מזרחית לביר חכים, ויציבו אותו בעמדה נוחה לתקוף למחרת מהעורף את הכוחות הבריטיים בקו גזאלה, ולחבור לקורפוסים ה-10 וה-21 האיטלקיים, שיתקפו את קו גזאלה ממערב.
רומל מבצע תנועת איגוף
בשעה 14:00 ב-26 במאי, פתחו הקורפוסים ה-10 וה-21 האיטלקים בהתקפת הסחה חזיתית על החלק הצפוני של קו גזאלה, לאחר הרעשה ארטילרית כבדה. בניסיון להטעות את בעלות הברית צורפו למתקפה גם יחידות ניידות גרמניות ואיטלקיות, כדי ליצור רושם שכל כוחות הציר מעורבים במתקפה. אולם באותו ערב, בחסות החשיכה, שבו הכוחות הללו לאזורי הריכוז שלהם מדרום לטריק קאפוצו.
בשעות הלילה של 26/27 במאי, הוביל רומל את האלמנטים הניידים של ארמיית השריון אפריקה - קורפוס אפריקה הגרמני, הקורפוס הממונע ה-20 האיטלקי, והדיוויזיה הקלה ה-90 הגרמנית - בתנועת איגוף סביב הקצה הדרומי של מערך ההגנה הבריטי, ואם שחר הגיעו כוחותיו לאזור שמדרום לתיבת ביר חכים.
בשלב זה החלה תוכניתו של רומל להשתבש. התקדמות דיוויזיות 'אריאטה' התעכבה לאחר שנתקלה בבריגדה הממונעת ההודית ה-3 (מהדיוויזייה המשוריינת השביעית), שהתחפרה בתיבה מאולתרת, כ-6 ק"מ דרומית-מזרחית לתיבת ביר חכים, והיא ספגה אבדות ניכרות לפני שהכריעה את התנגדותה. תיבת ביר חכים, שאוישה על ידי הבריגדה הראשונה של צבא צרפת החופשית תחת פיקודו של מארי-פייר קניג, התבררה כבעיה קשה מששיער רומל, ודיוויזיית אריאטה כשלה בכיבושה תוך שהיא סופגת אבדות כבדות מתותחי ה-75 מ"מ הצרפתיים.
עד שעות הבוקר המאוחרות התקדמו יחידות קורפוס אפריקה צפונה למרחק כ-40 ק"מ בעורפו של קו גזאלה, אולם בשעות אחר הצהריים תקפו הבריגדה המשוריינת ה-2 (של הדיוויזיה המשוריינת ה-1) ובריגדת הטנקים העצמאית ה-1 את שני האגפים שלהן. למרות שהתקפות הנגד של השריון הבריטי לא היו מתואמות, הן גרמו אבדות כבדות ליחידות הרגלים המוסעות של שתי דיוויזיות הפאנצר הגרמניות, פיזרו את דרגי התובלה שלהם, ואילצו אותן לעבור למגננה. יחידות קורפוס אפריקה, שנותקו מדרגי האספקה שלהן, סבלו ממחסור בדלק ובתחמושת. מצד שני, הטנקים הבריטיים ספגו אף הם אבדות ניכרות, בעיקר מאש תותחי הנ"ט הגרמניים.
באגף הימני של כוחות הציר, תקפה הדיוויזיה הקלה ה-90 את הבריגדה הממונעת ה-7 בתיבת רטמה (Retma) ואילצה אותה לסגת מזרחה לעבר ביר אל-גובי. לאחר שיחידות הדיוויזיה חידשו את התקדמותן לעבר אל-עדם, הן נתקלו במפקדה הקדמית של הדיוויזיה המשוריינת ה-7 ליד ביר-ביוד (Bir Beuid), הפיצו את אנשיה ושבו מספר קצינים בכירים, כולל מפקד הדיוויזיה, בריגדיר פרנק מסרווי, וקצין האג"מ שלו, שהצליחו להימלט מאוחר יותר. הפגיעה במפקדת הדיוויזיה גרמה לכך שהיא נותרה ללא פיקוד למשך היומיים הבאים.
כמתוכנן, הדיוויזיה הקלה ה-90 הגיעה לאזור אל-עדם בשעות הבוקר וכבשה מספר בסיסי אספקה. בעלות הברית הגיבו באיטיות אך בשעות הצהריים הייתה לחימה כבדה. למחרת היום נשלחה הבריגדה המשוריינת ה-4 לאל-עדם והניסה את הדיוויזיה הקלה ה-90 חזרה לדרום-מערב.
מתוך תיאור גרמני של הקרבות:
ארמיית הפנצר אפריקה שומרת על היוזמה ב"קלחת"
כשהוא מוצא עצמו לכוד בין שדה המוקשים נרחב ובין התנגדות בריטית עקשנית, ומנותק מקווי האספקה שלו, מצבו של רומל החל להיות מסוכן. אולם, מוקדם ב-29 במאי הצליחו הדיוויזיות האיטלקיות 'אריאטה' ו'טרייסטה' לפרוץ נתיב בשדות המוקשים מצפון לביר חכים, ולהעביר דרכו אספקה חיונית לכוחות הציר הלכודים בקלחת, תחת אש ארטילרית בריטית כבדה. ב-30 במאי תקפו כוחותיו של רומל בקלחת את מערך ההגנה הבריטי מעורפו, במטרה לחבור אל אלמנטים מהקורפוס האיטלקי ה-10, שהיו עסוקים בטיהור נתיב בשדה המוקשים, וליצור נתיב אספקה מאובטח לכוחות הציר, שהחזיקו בשטח "הקלחת" ממזרח למרכז מערך ההגנה הבריטי. במהלך התקפותיו מערבה ביומיים הבאים, השמיד רומל את בריגדת החי"ר ה-150 מהדיוויזיה ה-50 הבריטית בתיבת סידי מופתח, וכתוצאה נוצרו שני פערים בשדה המוקשים שפתחו לו נתיב אספקה ישיר ופיצלו את חזית בעלות הברית לשניים.
בערב 1 ביוני, שלח רומל את הדיוויזיה הקלה ה-90 ואת דיוויזיית 'טרייסטה' דרומה כדי לחדש את המתקפה על ביר חכים שממנה יצאו קבוצות פשיטה שהטרידו ללא הרף את קווי האספקה שלו. גם המתקפה הזו נכשלה והמאבק על ביר חכים עתיד היה להימשך למשך 10 ימים נוספים.
ב-5 ביוני, הארמייה השמינית שיגרה סוף כל סוף את מתקפת הנגד שלה אך ליריביה היו מספר ימים להתכונן לכך ובצפון הקורפוס ה-13 נעצר בלי שהתקדם כלל. ההתקפה שבוצעה על ידי הדיוויזיות ה-7 וה-5 באגף המזרחי של "הקלחת" הצליחה תחילה, אולם מרכזי ההגנה של כוחות הציר היו מערבה משציפו וכך כשהבריגדה המשוריינת ה-22 ניסתה להתקדם היא נתקלה באש כבדה ונבלמה. עם שחר הצטרפה בריגדת הטנקים ה-32 למתקפה כשהיא מתקדמת מצפון, אך גם עליה הונחתה אש כבדה שחיסלה כ-50 מתוך 70 הטנקים שלה.
בשעות הצהריים המוקדמות של 5 ביוני, החליט רומל לתקוף מזרחה עם 'אריאטה' ודיוויזיית הפאנצר ה-21 וצפונה לעבר התיבה בגשר האבירים בעזרת אלמנטים מדיוויזיית הפאנצר ה-15. הדחיפה מזרחה לעבר ביר אל-חאטמט פיזרה את מטה הפיקוד הטקטי של שתי הדיוויזיות הבריטיות וכמו כן גם את מטה הפיקוד של הבריגדות ה-9 וה-10 ההודיות. הפיקוד והשליטה של הכוחות התמוטט לחלוטין. הבריגדה המשוריינת ה-22, אשר איבדה 60 מסך 156 טנקיה, נאלצה לסגת משדה הקרב בעקבות התקפות מחודשות מדיוויזיית הפאנצר ה-15. מההתקפה של בעלות הברית נותרו ב"קלחת" שלושה גדודי חי"ר הודים, רגימנט סיור וארבעה רגימנטי ארטילריה. ללא גיבוי מצד השריון הן נדרסו על ידי האויב בזו אחר זו.
רומל המשיך לשמור על היוזמה, בנה את כוחו בקלחת ושלח התקפות כנגד נקודות כוח של האויב. בין 6 ל-8 הוא שלח התקפות נוספות על ביר חכים, אך למרות שהמתחם ההגנתי צומצם הצליחו המגינים הצרפתים להחזיק מעמד ולגבות מחיר כבד מהאויב בעזרת תותחיהם ובסיועם של יחידות מהבריגדה הממונעת ה-7 והבריגדה ההודית ה-29, אשר הטרידו פעם אחר פעם את קווי התקשורת של האויב. כשהם מתוגברים בקבוצות קרב נוספות, כוחות הציר תקפו פעם נוספת ב-9 ביוני, כשהם מבקיעים סוף סוף את ההגנות למחרת היום. באותו זמן הורה ריצ'י לכוחות הצרפתיים להתפנות מעמדותיהם שבהם לא ניתן היה להחזיק יותר. למרות שהיה מכותר, הצליח גנרל קניג למצוא פערים בעמדות האויב דרכם הוא נסוג, ואחר כך חבר אל יחידות תובלה מהבריגדה הממונעת ה-7 כ-8 קילומטרים מערבה. כ-2,700 (כולל 200 פצועים) מתוך 3,600 החיילים שהיו בחיל המצב הצליחו להגיע לביר חכים. כשהשתלטה הדיוויזיה הקלה ה-90 על העמדה ב-11 ביוני, היא שבתה רק 500 צרפתים, רובם פצועים אשר נבצר מהם לנוע.
השריון הבריטי מובס
ב-11 ביוני ביצע רומל דחיפה לעבר אל-אעדם בעזרת דיוויזיית הפאנצר ה-15 והדיוויזיה הקלה ה-90 ולמחרת היום אילץ את בריגדת המשמר ה-201 לסגת מתיבת גשר האבירים לעבר טוברוק. הבריגדה ה-29 ההודית הדפה התקפה על תיבת אל-אעדם ב-12 ביוני, אך משמאלה הבריגדות המשוריינות ה-2 וה-4 נדחפו 6.5 קילומטר אחורנית על ידי דיוויזיית הפאנצר ה-15 ונאלצו לנטוש את טנקיהם הפגועים בשדה הקרב. ב-13 ביוני, דיוויזיית הפאנצר ה-21 התקדמה ממערב כדי להצטרף לתקיפה, כשהיא נתקלת בבריגדה המשוריינת ה-22. פעם נוספת הציג קורפוס אפריקה את העליונות הטקטיקת שלו בשלבו במתקפה טנקים ותותחי נ"ט. רומל, שהסתייע רבות במודיעין שנמסר לו על ידי יירוט שדרי הרדיו של בעלות הברית, שלח התקפות שריון כנגד יחידות הקוראות לעזרה. בסוף היום, כוח הטנקים הבריטי הדלדל מ-300 טנקים ל-70, וקורפוס אפריקה שלט על קו עמדות דומיננטי שהיווה איום חמור לא רק על טוברוק אלא גם על ניתוק הקורפוס ה-8 בקו גזאלה. בתום יום הקרבות ב-13 ביוני, בריגדת המשמר נטשה את תיבת גשר האבירים שהייתה למעשה מוקפת. בעקבות התבוסות הללו, 13 ביוני נודע ברחבי הארמייה השמינית כ"יום שבת השחור".
הארמייה השמינית נסוגה מקו גזאלה
ב-14 ביוני אישר אוקינלק לריצ'י לסגת מקו גזאלה. עמידתם של המגינים באל-אעדם ובשתי התיבות השכנות הייתה איתנה והדיוויזיה ה-1 של דרום אפריקה הצליחה לסגת דרך כביש החוף ללא פגע. מאחר שהכביש לא יכל להכיל שתי דיוויזיות במקביל נאלצו שתי בריגדות מהדיוויזיה ה-50 למצוא דרך חלופית. הם לא יכלו לסגת ישירות ממזרח בגלל נוכחות שריון האויב, לכן הם תקפו דרום מערב כשהם פורצים דרך קווי הדיוויזיות האיטלקיות 'ברשיה' ו'פאביה' ומשם נעו דרומה לעבר המדבר לפני שפנו מזרחה ונעו חזרה לשטחים ידידותיים.
היה זה ברור לאוקינלק כי לונדון לא תשקול נסיגה לעמדות ההגנה החזקות מסביב לגבול מצרים-לוב. לכן הורה לריצ'י ב-14 ביוני להחזיק בקו המשתרע מדרום מזרח לאקרומה (מערבה מטוברוק) דרך אל-אעדם וביר אל-גובי. אולם, בערב 15 ביוני העמדה בנקודה 650 נדרסה ולמחרת היום המגינים בנקודה 187 אולצו להתפנות בגלל מחסור באספקה. במהלך היום היו גם התיבות באל-אעדם ובסידי רזג נתונות ללחץ כבד מידי קורפוס אפריקה, וב-17 ביוני ננטשו שניהם, ובכך אבד הסיכוי למנוע את כיתור טוברוק בידי כוחות הציר. ריצ'י, אשר הורה לארמייה השמינית לסגת מעמדות ההגנה במרסא מטרוח, כ-160 קילומטרים מזרחית לקו החזית, הותיר את טוברוק להחזיק מעמד ולאיים על קווי התקשורת של כוחות הציר, בדומה לשהתרחש ב-1941.
טוברוק נופלת
מפקדו של הקורפוס ה-13, ויליאם גוט, מינה את מפקדה של הדיוויזיה הדרום האפריקנית השנייה הנדריק קלופר למפקד חיל המצב בטוברוק. מלבד שתי הבריגדות של הדיוויזיה הדרום האפריקנית, לפיקודו עמדו גם בריגדת המשמר הממונעת ה-201, בריגדת החי"ר ההודית ה-11, בריגדת הטנקים ה-32 ובריגדת הנ"מ ה-4. אומנם טוברוק כבר החזיקה מעמד במצור שנמשך 9 חודשים לפני ששוחררה במבצע צלבן שנערך בדצמבר 1941, אולם הפעם חיל הים המלכותי לא יכל להבטיח כי יצליח להעביר אספקה לכוחות הנצורים. אוקינלק מצדו, לא ראה חשיבות בהחזקת טוברוק וכבר אמר לריצ'י כי הוא לא מתכוון להחזיק בה בכל מחיר. יתרה מזאת, בפברואר 1942 הגיעו הצבא, חיל הים ומפקד חיל האוויר בקהיר להחלטה כי אל לטוברוק לעמוד במצור נוסף. ב-21 ביוני 1942, נפלה טוברוק עת נכנעו 35,000 חיילי הברית לכוחות הציר.
תוצאות הקרב
מיד לאחר כיבוש טוברוק קודם רומל לדרגת פילדמרשל. לעומתו, ריצ'י, שעמד בראש הארמייה השמינית הודח בעקבות ההפסד בגזאלה ונפילת טוברוק, כשאוקינלק לוקח לידיו את הפיקוד על הארמייה באופן אישי.
משכבשה את טוברוק, התקדמה ארמיית הפנצר אפריקה לעבר מצרים. אוקילנק הרוויח זמן בכך שנמנע מעימות ישיר עם רומל, ובמקום זאת הטריד את כוחות הציר בעזרת קבוצות קרב קטנות אך חזקות. הוא גמר אומר לנטוש את העמדה במרסה מטרוח מאחר שאגפה הימיני הפונה לדרום היה חשוף. הוא החליט לסגת עוד כ-160 קילומטרים מזרחה ליד אל-עלמיין, היכן שהמדרונות התלולים של שקע קטארה פסלו אפשרות של תנועת שריון באגפו הדרומי.
על אף הניצחון, לא היה תחליף לאבדות השריון של כוחות הציר. היחלשות דיוויזיות הפנצר בתום הקרב פגעו קשות בקורפוס אפריקה. כתוצאה, רומל לא היה מסוגל לנצל את ניצחונו. יתרה מזאת, האספקה הניכרת של טנקים אמריקאים הבטיחה לבריטים עליונות מספרית למשך שארית המערכה בצפון אפריקה.