cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון קנדי ג'וניור
תאונת המטוס
לאחר ארבעה ימים הצליחו החוקרים לאתר את מקום הנפילה. השרידים נמצאו באוקיינוס באזור מצומצם בעומק של 36 מטרים. המטוס הקל לא הכיל קופסה שחורה, כך שלא ניתן היה לשחזר מידע מהמטוס. לאחר שהמטוס נשלה מהמים, חוקרי התאונה גילו כי גג המטוס ניזוק אבל לא קרקעיתו, ולכן קבעו כי הוא פגע במים כאשר היה הפוך. החוקרים שלא מצאו כל עדות לתקלה טכנית במטוס, לא במנוע ולא במאזנים ולא במד האופק המלאכותי, קבעו שהגורם להתרסקות היה ככל הנראה טעות של הטייס שנגרמה כתוצאה מוורטיגו, שנוצר בעקבות הערפל הכבד והלילה החשוך.
קנדי אשר נחשב כטייס לא מנוסה, צבר רק 310 שעות טיסה מתוכן רק כ-75 טיסות סולו ולא סיים את הכשרתו בטיסת מכשירים. מכלל הטיסות 55 שעות בטיסות לילה, ו-36 שעות טיסה בפייפר סרטוגה.
כאשר הם צירפו את כל הנתונים סברתם הייתה שהוא נקלע לוורטיגו עקב הסחת דעת רגעית והתרסק למי האוקיינוס האטלנטי.
בטקס האזכרה, שנערך ב-23 ביולי 1999, הספיד אותו דודו, הסנאטור אדוארד קנדי. בטקס נכחו נשיא ארצות הברית ביל קלינטון ומשפחתו. אפרו ואפרה של אשתו וגיסתו פוזרו באוקיינוס האטלנטי.
בית קאד
הכפר משויך על ידי כמה חוקרים ליישוב מקראי בממלכת ישראל, הממוקם בין תל יזרעאל לבירת הממלכה שומרון. יש המשערים כי זה הוא בֵּית-עֵקֶד הָרֹעִים המוזכר בספר מלכים. במקום זה שחט יהוא מלך ישראל את 42 קרובי משפחתו של אחזיה מלך יהודה. הכפר מצוין גם בגאזטיר של גם עם כפר המוזכרים של אוסביוס מקיסריה.
בכפר ניתן למצוא כמה מבנים רומיים וקרמיקה מהאימפריה הביזנטית. בסוף המאה ה-16 התקיימו בבית קאד כ-20 משקי בית, כולם של מוסלמים. תושבי הכפר שילמו לשלטון העות׳מאני שיעור מס קבוע של 25% על מוצרים חקלאיים שכללו חיטה, שעורה, יבולי קיץ, עצי זית, עזים וכוורות, בנוסף על הכנסות מזדמנות. בסך הכל התושבים שילמו כ-9,500 אקצ'ות.
בשנת 1838 צוין בית קאד כאחד ממגוון הכפרים באזור בנוסף על דיר אבו דעיף, פקועה, דיר ע'זאלה ועראנה. בשנת 1870 ויקטור גרן תיאר 200 תושבים בכפר. במפת הקרן לחקר ארץ ישראל שפורסמה ב-1882 בית קאד תואר כ"כפר קטן על סף המישור. יש בו בור מים גדול ממלט שכעת שבור. הבתים הם מאבן ומבוץ."
במפקד האוכלוסין של ארץ ישראל משנת 1922 מנתה אוכלוסיית הכפר 199 מוסלמים. מספר זה ירד במעט במפקד 1931 ל-185 תושבים ב-35 משקי בית. בסקר הכפרים של 1944/5, האוכלוסייה מנתה 290 תושבים. שטח הכפר התפרס על 8,915 דונם. מתוך שטח זה 608 דונם שימשו למטעים וקרקע להשקיה, 6,976 דונם לגידול דגנים, ואילו 10 דונם היו אדמות בנויות.
בשנת 1948 פליטים פלסטינים מהר הגלבוע נקלטו בכפר ונשארו בו. לפליטים שהגיעו לבית קאד הייתה הזדמנות להתיישב מחדש בכפר במקום לעבור למחנות פליטים. בשנת 1951 הם הקימו בעזרת ממשלת ירדן כפר חקלאי נוסף, שנמצא כ-2 ק"מ צפונית לבית קאד, אשר נקרא "משרוע בית קאד" שמשמעותו "פרויקט בית קאד" מפקד האוכלוסין הירדני שנערך בשנת 1961 תיעד 247 נפשות בבית קאד ו-197 נפש במשרוע בית קאד.
במרץ 1989, במהלך האינתיפאדה הראשונה נורה למוות תושב הכפר, אנג'אד האשם נאצר, בן 4. בדיווחים לעיתונות נאמר כי היורה היה שוטר ישראלי וכי צה"ל פתח בחקירה. כעבור חמישה חודשים שר הביטחון, יצחק רבין, שלח מכתב לחבר הכנסת יאיר צבן בו נכתב כי כוח משטרת ישראל נמצא באזור, ולכן "האירוע נחקר על ידי המשטרה".
הבחירות לראשות הליכוד (2014)
רקע
יו"ר הליכוד וראש הממשלה המכהן בנימין נתניהו היה צפוי מלכתחילה להתמודד לבחירה מחדש, אך בשל עמידתו בראשות קואליציה שברירית ביותר, רצה ראש הממשלה לחזק את תמיכתו הפנימית על ידי קיום פריימריז מוקדם ביותר בתאריך ה-6 בינואר, שנים לפני המועד המחייב של בחירות אפשריות. עם זאת, הממשלה קרסה בדצמבר 2014, והוחלט על בחירות מוקדמות ל-17 במרץ 2015, יותר משנתיים מוקדם מהנדרש.
סקר מוקדם הראה שראש הממשלה יפסיד לגדעון סער בפריימריז; לכן, נתניהו ביקש ממרכז הליכוד להקדים את הבחירות המקדימות מתאריך ה-6 בינואר ל-31 בדצמבר, כדי לוודא שלסער אין זמן להקים קמפיין. סער התנגד להצעה.
ההצעה הועלתה למרכז הליכוד, שהצביעה במיני משאל עם בהצבעה חשאית בעשר קלפיות ברחבי הארץ ב-10 בדצמבר 2014. 1,567 מתוך 3,700 חברי המרכז הזכאים בעד הצעד, ו-835 התנגדו, היו שראו בו מבחן לקמוס לפופולריות של ראש הממשלה במפלגה. לאחר אישור חברי מרכז הליכוד, בית הדין של הליכוד הותיר את מועד הבחירות ל-6 בינואר 2015 מכיוון שלהצעה חסרה רוב של שני שלישים. נתניהו ערער על ההחלטה. חבר שופטים קיבל את הערעור ב-17 בדצמבר 2014, ואיפשר לפריימריז להתקיים ב-31 בדצמבר 2014.
מועמדים
גדעון סער היה מועמד פוטנציאלי, אך הוא הודיע ב-11 בדצמבר 2014 כי לא יתמודד לראשות המפלגה. ח"כ משה פייגלין הסיר את מועמדותו ב-18 בדצמבר 2014, לאחר שבית הדין של הליכוד קבע כי הפריימריז לראשות המפלגה ולרשימת הבחירות של הליכוד יתקיימו במקביל.
תוצאות הבחירות
בהצבעת הפריימריז על מקומות ברשימת הבחירות של הליכוד לבחירות לכנסת, הח"כים המכהנים משה פייגלין וציפי חוטובלי, שניהם מהסמנים הימניים במפלגה, לא הצליחו לזכות במקומות ריאליים ברשימה, בעוד שר הפנים גלעד ארדן זכה במקום השני ברשימה, אחרי נתניהו, ומירי רגב עלתה מהמקום ה-12 למקום ה-4. פייגלין, שהחזיק במקום ה-13 בכנסת היוצאת, ירד למקום ה-36 הלא ריאלי, וחוטובלי ירדה מהמקום ה-18 למשבצת ה-26. לליכוד היו 18 מנדטים בכנסת ה-19, והיה צפוי לזכות ב-24 מנדטים לכל היותר בבחירות הבאות.
רשימת הליכוד לכנסת
רשימת הליכוד לכנסת נבחרה באופן הבא:
מיס צרפת
מיס צרפת היא תחרות יופי הנערכת מדי שנה בצרפת. התחרות התקיימה לראשונה ב-1920 וחדלה להתקיים בין השנים 1941–1946 עקב מלחמת העולם השנייה.
ב-1947 חודשה התחרות, כל מחוז בצרפת שולח נציגה לתחרות הארצית, לאחר תחרות מקומית במחוז. הזוכה בתחרות מייצגת את מדינתה בתחרות מיס תבל, וסגניותיה נשלחות לייצג את מדינתן בתחרויות מיס עולם ומיס אינטרנשיונל.
התחרות משודרת מדי שנה בטלוויזיה בערוץ TF1. הבחירה נעשית באמצעות חבר שופטים המורכב בדרך כלל מאנשים ידועים מתחום התקשורת, הבידור והספורט, ומאחוז מסוים של הקולות שהתקבלו על ידי הצופים בית.
המשתתפות בתחרות נדרשות להיות רווקות וללא ילדים, ולהתנשא לגובה 1.70 מטר לפחות.
בשנת 2007 סילבי טלי, מיס צרפת 2002, החלה לשמש כבעלת הזיכיון עבור תחרות מיס צרפת.
ב-19 בדצמבר 2020, נבחרה אמנדין פטי למיס צרפת 2021, וכסגניתה הראשונה נבחרה אפריל בנאיום, שמוצא אביה הוא ישראלי. עקב מוצאה המשפחתי של אפריל בנאיום, נפוצו כלפיה אמירות אנטישמיות ואנטי-ישראליות ברשתות החברתיות. כתגובה לכך, שר הפנים הצרפתי הביע זעזוע, ונציגת השר לענייני אזרחות ביקשה לנקוט בהליכים משפטיים. בסופו של דבר הוגשה תלונה בנושא זה. כחמישה חודשים לאחר מכן, ב-17 במאי 2021, נעצרו שמונה בגירים (ארבעה גברים וארבע נשים) וקטין אחד, בקשר לפרשה זו באשמת "עלבונות ציבוריים על רקע מוצא אתניות, גזע או דת". משפטם נפתח ב-22 בספטמבר 2021, וצוין כי העונש המרבי עומד על שנת מאסר אחת וקנס בסך 45,000 אירו. בהמשך, ב-3 בנובמבר 2021, הורשעו שבעה מתוך השמונה שהועמדו לדין.
808s & Heartbreak
808s & Heartbreak הוא אלבום האולפן הרביעי של אמן ההיפ הופ האמריקאי קניה וסט. הוא יצא לאור בנובמבר 2008 והקלטותיו התקיימו ב-"Glenwood Studios" שבברבנק, קליפורניה, וב-"Avex Recording" שבהונולולו, הוואי. הסטייה המוזיקלית הניכרת ב-808s & Heartbreak מאלבומיו הקודמים ווקאלית ולירית, נוצרה בעקבות האירועים שהשפיעו רבות על וסט באותה תקופה ועל מצוקתו.
808s & Heartbreak, בשונה מאלבומיו הקודמים, הוא אלבום מסוגת הפופ המשלב אלמנטים של סינת'פופ, R&B ומוזיקה אלקטרונית, כשהשירים מבוצעים על ידי וסט כשהוא מזמר אותם ולא שר ראפ, והם מכילים נושאים ליריים כגון אהבה, בדידות וכאבי לב. האלבום מכיל גם שימוש נרחב בעיבוד קול ב-Auto-Tune, ובמכונת התופים Roland TR-808, אשר הופעלו ונוצלו על ידי וסט על מנת להפיק צלילים מעוותים ואלקטרוניים. בשיריו באלבום, הפך וסט את הצליל האופייני של קצב היפ הופ לקולות של תופים שבטיים.
האלבום הגיע בהופעת הבכורה שלו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, כשמכר מעל 450,000 בשבוע הראשון לצאתו, והוא הניב ארבעה סינגלים שזכו להצלחה במצעדי הבילבורד. 808s & Heartbreak הפך לאלבום הרביעי של וסט שמגיע למעמד אלבום פלטינה בארצות הברית, כשמכר מעל 1.4 מיליון עותקים ברחבי ארצות הברית. למרות שינוי הסגנון המוזיקלי של וסט באלבום זה, האלבום קיבל ביקורות חיוביות מרוב מבקרי המוזיקה על השקתו.
בשנת 2009 הגיע האלבום למקום ה-63 במצעד "האלבומים הטובים ביותר בעשור" (2000-2009) של מגזין "רולינג סטון". מגזין הרולינג סטון דירגו את האלבום במקום ה-244 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" אשר הרכיבו בשנת 2020, לאחר שני גרסאות שנוצרו בעבר.
רקע
בעקבות יציאת אלבום האולפן השלישי שלו Graduation, שארית שנת 2007 השפיעה רבות על וסט, שעבר מספר אירועים שהשפיעו עליו רגשית. ב-10 בנובמבר 2007, אמו של קניה, דונדה וסט נפטרה כתוצאה מסיבוכים רפואיים הנובעים מניתוח קוסמטי לא מומלץ ולא מוצלח שעברה. חודש לאחר מכן ביטל וסט את האירוסים מחברתו אלקסיס פיפר. במקביל, ניסה וסט להסתגל למעמד החדש של כוכב הפופ שאף פעם לא השיג, כשהפך לעיתים קרובות לנושא המרכזי בתקשורת וקיבל ביקורות רבות. האובדן, הבדידות, הגעגועים לידידות והרגשה של נורמליות, שימשו השראה בייצור האלבום ובתפיסתו.
האלבום הוקלט במשך זמן של כשלושה שבועות בין ספטמבר לאוקטובר 2008, כשההקלטות התקיימו בהונולולו ובברבנק. בשיריו השתמש וסט בטכניקת ה-Auto-Tune, והוא חש כי הצלילים שנוצרו בעזרתו נועדו לעורר רגש, ואפקט הצליל המעוות שנוצר כינה וסט "שברון לב". הוא הרגיש כי המאפיין של הצליל היה של מצבו הנפשי. על פי וסט, העובדה שאזור החיוג של הוואי הוא המספר 808 ושם האלבום הוא מקרי לחלוטין ואין שום הקשר.
הראפר קיד קאדי, שחתם בחברת התקליטים "G.O.O.D. Music", הופיע בשיר Welcome to Heartbreak. זמר ההיפ הופ "Young Jeezy" הופיע בסינגל Amazing, בעוד שבשיר "See You in My Nightmares" השתתף הראפר ליל ויין. למרות שוסט תכנן שהאלבום יהיה מסוגת הפופ, יש לו השפעה רבה בהיפ הופ. לפני יציאתו חלק ממבקרי המוזיקה סימנו אותו כ"פלופ", אך כמו אלבומיו הקודמים של וסט, הוא זכה להצלחה רבה. אך למרות הצלחתו, רבים ממעריציו לא אהבו את שינוי הסגנון של וסט, שחלק קראו לו "קניה החדש".
מעונן חלקית
מעונן חלקית (באנגלית: Partly Cloudy) הוא סרט קצר אמריקאי בהנפשה ממוחשבת, מסוגת פנטזיה וקומדיה, אשר בוים ונכתב על ידי פיטר סון, הופק על ידי קווין רהר והולחן על ידי מייקל ג'אקינו. חברות ההפקה של הסרט הן Walt Disney Pictures ו-Pixar Animation Studios, כאשר הוא נכלל ברשימת הסרטים הקצרים של פיקסאר.
הסרט הוקרן בבתי הקולנוע בהפצת סרטי אולפני וולט דיסני לפני הקרנת הסרט "למעלה", כאשר הוא הוקרן לראשונה בארצות הברית ב-29 במאי 2009 ובישראל ב-23 ביולי 2009. בהמשך השנה הסרט הופץ יחד עם המהדורות הביתיות של הסרט "למעלה", וכמו כן נכלל במקבץ "Animation Show of Shows". הסרט גם הופץ בחלק השני של אוסף הסרטים הקצרים של פיקסאר בשנת 2012, ובהמשך הוא נהיה זמין בשירות הסטרימינג דיסני+. אורך הסרט הוא כ-6 דקות.
עלילה
עננים עליזים בשמיים יוצרים תינוקות אנושיים ובעלי חיים, ומעניקים אותם לחסידות שימסרו אותם להורים המצפים להם. ענן אפור בודד בשם גאס קיבל משימה ליצור בעלי חיים חמודים אך מזיקים, דבר הגורם לחסידת המסירה שלו, פק, לקבל את הגרוע מכל - להינשך על ידי תנין, לקבל מכה מעז ולהתקף על ידי דורבן. כשפק רואה שהמסירה הבאה שהוא אמור לקבל היא כריש, מרוב פחד הוא בורח משם.
כשפק בורח, גאס מרגיש דחוי, נואש וכועס, דבר הגורם לו לשחרר סופת רעמים קצרה. אחר כך הוא התחיל לבכות עם גשם שוטף מתחתיו. בהמשך פק חוזר לגאס, ומתברר שהוא לא ברח כי הוא לא אוהב אותו, אלא כי הוא הלך להביא קסדת פוטבול וכריות כתפיים, שנוצרו עבורו על ידי ענן אחר כדי לשמור עליו בשלום (רמז אליו בסצנה קדומה יותר, שם אותו ענן יוצרת שני תינוקות שיגדלו לאהוב פוטבול). כשגאס מבין זאת הוא מתעודד ונותן לפק צלופח חשמלי למסירה, שמחשמל אותו למרות ציוד המגן, אך למרות זאת הוא נשאר במצב רוח טוב.
הפקה
פיטר סון, במאי וכותב הסרט, סיפר בריאיון שהרעיון לסרט הגיע מתוך צפייה בסרט "דמבו הפיל המעופף" שצפה בו בתור ילד. במהלך הסרט, חסידה מביאה את דמבו לעולם, דבר שהוביל את סון הצעיר לחשוב מאיפה הגיעו לחסידות התינוקות אותם הם מביאים. המסקנה שלו הייתה שהתינוקות הגיעו מהעננים, ולכן הם היו זקוקים לחסידות, חיות שיכולות לעוף, שיביאו את התינוקות לעולם.
בעמוד הסרט שנמצא באתר של חברת פיקסאר נכתב שליצור דמויות בצורת עננים היה האתגר הכי מרתיע עבור צוות האנימטורים של הסרט, מפני שענן מורכב מלחות ואור. כמו כן נכתב שלמעצבים של דמותו של גאס היה קשה לקבוע איך הוא יראה.
לומטיום פארי
השם פארי ניתן לו לכבודו של צ'ארלס כריסטופר פארי (1823–1890), הבוטניקאי הראשי של מחלקת החקלאות של ארצות הברית.
גבריאל גראד
גבריאל גראד (ליל כ"ב בתמוז ה'תר"ן, 9 ביולי 1890 – 9 בדצמבר 1950) היה מלחין יהודי ליטאי שפעל ברוסיה ובגרמניה, ולאחר עליית הנאצים לשלטון, בתל אביב ובירושלים.
ביוגרפיה
נולד לזאב צבי, סוחר עשיר, בריטובה שבליטא. קיבל חינוך מסורתי בחדר וישיבה. בשנים 1907–1909 למד לנגן בכינור ובפסנתר וכן לימודי קומפוזיציה בקונסרבטוריון הממלכתי הרוסי ביקטרינוסלב. משם עבר ללמוד בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין. הוא השלים את לימודיו בהצטיינות.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה התפרסם גראד בקונצרטים ברחבי רוסיה. לאחר המלחמה יסד בקובנה בית ספר למוזיקה עברית וקלאסית ועמד בראשו בין השנים 1920–1922 כשבמקביל ניהל אגודות מוזיקליות יהודיות שונות וכתב ביקורת מוזיקה בעיתונות היהודית.
בשנים 1922–1924 עשה בברלין. הוא הופיע בשלישייה קאמרית שאותה יסד, הוא ניגן בפסנתר עם פרופ' אלפרד ויטנברג (כינור) ופרופ' פליקס רוברט מנדלסון (צ'לו).
ב-1924 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. הוא הקים בעיר יחד עם אחרים את הקונסרבטוריון 'בנהטוב' (משחק אותיות על שמו של בטהובן).
הוא נפטר בגיל 60 בבית החולים הדסה בתל אביב לאחר מחלה קצרה ב-9 בדצמבר 1950.
איתי לב (במאי)
איתי לב (נולד ב-28 באוקטובר 1970) הוא יוצר קולנוע עצמאי ישראלי, מפיק, תסריטאי ובמאי.
ביוגרפיה
לב נולד וגדל בכפר סבא, בנעוריו למד בתיכון כצנלסון בעיר. בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (1997). ב-1996 יצר את סרטו הקצר הראשון, "חרדונים", שזכה בפרס הרשות השנייה ליוצרים צעירים. בשנים 1998–2003 ביים כתבות והיה עוזר במאי בערוץ 2, בתוכניות כגון החרצופים, שוקו טלעד וקפה טלעד. ב-2003 ביים גם קליפים בערוץ 24.
סרטו הראשון היה "חמש דקות בהליכה", סרט פשע קומי בכיכובם של אלון אבוטבול, שרון אלכסנדר ונועה תישבי; הסרט זכה ב-2002 בפרס ירושלים לבמאים ישראלים חדשים. ב-2006 ביים את סרט הילדים "גיבורים קטנים", בכיכובם של אביגיל אריאלי וציון ברוך, שהופץ בבתי הקולנוע בישראל ובצרפת; הסרט זכה במספר פרסים בינלאומיים, בהם פרס לסרט הטוב ביותר בפסטיבל זלין לסרטי ילדים בצ'כיה. ב-2011 יצא סרטו השלישי, "מלח ים", שהוא ראשון בסדרה של חמישה סרטים; בסרט מככבים ליאת גליק, יעל רייך, יפתח קליין וליאור מילר.
ב-2009 יצא סרטו הדוקומנטרי "בעולם אחר אין מילים", בשיתוף עם יעל רייך; הסרט עוסק בהתמודדות של אחיה של יעל, אילון, עם פגיעת ראש קשה. שנה מאוחר יותר צילם את סרטו התיעודי השני, "בלפסט בלוז", העוסק בהשוואה בין הסכסוכים הפוליטיים בישראל ובצפון אירלנד.
ב-2022 שודר בכאן 11 סרטם התיעודי של לב ופרופ' גדעון גרייף בשם "בכינו בלי דמעות" (כשם ספרו של גרייף). הסרט כולל צילומים ממסע שערך גרייף למחנה ההשמדה אושוויץ עם ניצולי הזונדרקומנדו בשנת 1993. הניצולים מספרים את סיפורם ועדויותיהם במקומות שבהם התרחשו האירועים.
טלאצ'טלי
טלאצ'טלי (Tlachtli) הוא משחק הכדור הנחשב לעתיק ביותר בעולם. המשחק הומצא על ידי בני אולמק כמה מאות שנים לפני הספירה, ואומץ בהמשך על ידי תרבויות אינדיאניות נוספות.
המשחק נעשה לחלק חשוב בתרבות ובדת האצטקית ואף הוקם לכבודו מגרש משחקים מיוחד במערכת המקדשים הגדולה בטנוצ'טיטלאן (באזור מקסיקו סיטי של ימינו). ביישובים אצטקיים אחרים נמצאו שרידי מגרשים נוספים. גם לבני המאיה הייתה גרסה דומה של המשחק.
המגרש היה מעוצב בצורת האות I (אָי, כולל הקווים העליון והתחתון) כאשר אורך הרגל היה 15 מטר, רוחבה 10 מטר וגובה הקירות הצדדיים כ-3 מטר. על כל אחד מן הקירות הייתה ממוקמת טבעת אבן אנכית במחצית הגובה. על השחקנים היה להעביר כדור עשוי גומי דרך אחת הטבעות, מבלי שהכדור יפגע ברצפה. השחקנים יכלו להכות בכדור רק באמצעות המותניים וחגרו חגורות מיוחדות מעליהן.
You Only Live Twice
You Only Live Twice (בעברית: אתה חי רק פעמיים) הוא סינגל מאת הזמרת האמריקאית ננסי סינטרה, אשר שוחרר ב-1967. השיר שימש כשיר הנושא של הסרט "אתה חי רק פעמיים", החמישי בסדרת סרטי ג'יימס בונד. השיר נחשב לאחד משירי ג'יימס בונד הידועים ביותר בכל הזמנים, ואחד משיריה המוכרים ביותר של סינטרה.
כתיבה
לזלי בריקוס כתב את השיר עבור סרט הבונד החמישי, וג'ון בארי הלחין אותו. גרסה ראשונית של השיר הוקלטה באולפני CTS בידי הזמרת ג'ולי רוג'רס אשר לוותה בתזמורת בת עשרות נגנים. עם זאת, בארי לא היה מרוצה מהתוצאה, וביקש מבריקוס לכתוב שיר חדש לחלוטין. רק שתי שורות הועתקו מהשיר המקורי אל השיר החדש: "You only live twice", ו-"you’ll pay the price". בארי הציע להעניק את השיר החדש לאריתה פרנקלין, אולם אלברט ברוקולי רצה דווקא את ידידו הוותיק פרנק סינטרה. סינטרה סירב והציע לברוקולי במקום זאת את בתו ננסי.
ננסי טסה ללונדון והקליטה את השיר באולפני CTS ב-2 במאי 1967. בארי סיפר לימים שננסי הייתה לחוצה ועצבנית מאוד במהלך ההקלטות, והם נאלצו להקליט 30 טייקים לפני שהתייאשו. בארי החליט לבסוף לחבר יחד קטעים מ-25 טייקים שונים לשיר אחד.
זמן קצר לאחר עליית הסרט לאקרנים, שחרר המפיק של סינטרה לי הייזלווד, גרסת סינגל חדשה לשיר. לשיר בוצעו גרסאות כיסוי רבות במשך השנים, בין היתר בידי קולדפליי, Soft Cell, ביורק ושירלי באסי.
דאכשטיין
הדאכשטיין (גרמנית Dachstein - "אבן גג") או רכס הדאכשטיין (Dachsteingebirge) הוא מסיב הרים באוסטריה המגיע לפסגתו בהוהר דאכשטיין (Hoher Dachstein - "אבן הגג הגבוה") שגובהה 2,995 מטר. האזור שוכן בתחומן של מדינות אוסטריה עילית, שטיריה וזלצבורג, עובדה שהעניקה לו את הכינוי "הר שלוש המדינות" (Drei-Länder-Berg).
גאוגרפיה וגאולוגיה
פסגת המסיב היא השנייה בגובהה ברכס האלפים הגיריים הצפוני החוצה את אוסטריה במרכזה ממזרח למערב. אורכו של המסיב הוא 30 ק"מ ורוחבו 20 ק"מ, והוא מגיע לשיא גובהו בצידו הדרומי והדרום-מערבי. בעוד שחלקו הצפוני של המסיב משתפל בהדרגה לכיוון הזאלצקמרגוט ורכס טוטס, צידו הדרומי תלול ומסתיים בקיר מאונך הצולל אל קרקעית עמק נהר אנס, בהפרש גבהים של 2,136 מטר, המדורג שמיני בהרי האלפים. הדאכשטיין עשוי אבן גיר הקרויה על שמו (Dachsteinkalk) והוא נוצר בטריאס. מאז התעצב המסיב בתהליכים קרסטיים מתמשכים, והוא עשיר במערות הידועות שבהן הן מערת הממוטה (Mammuthhöhle), מערת הירלץ (Hirlatzhöhle) ומערת אייסריזן (Eisriesenhöhle). עוד ידוע המסיב במאובנים שנמצאו בו.
קרחונים אינם נפוצים ברכס האלפים הגיריים הצפוני, אך בדאכשטיין שלושה קרחונים גדולים - קרחון האלשטאט (Hallstätter Gletscher), קרחון גרוסר גוזאו (Großer Gosaugletscher - "קרחון גוזאו הגדול") וקרחון שלאדמינג (Schladming glacier). שלושה אלה הם הקרחונים הגדולים ברכס, והצפוניים והמזרחיים ביותר ברכס האלפים כולו. קיימים מספר קרחונים קטנים יותר כמו קרחון קליינה גוזאו (Kleine Gosaugletscher - "קרחון גוזאו הקטן") וקרחון שניילוך (Schneelochgletscher - "קרחון חור השלג"), ואלה כמו גם הקרחונים הגדולים נסוגים במהירות ועתידים להיעלם לחלוטין בקצב הנוכחי בתוך 80 שנים.
הטיפוס אל ההר
פסגת הדאכשטיין נכבשה לראשונה ב-1832 על ידי פטר גאפמאיר, ושנתיים לאחר מכן הוצב צלב עץ על הפסגה. ב-14 בינואר 1847 הגיע פרידריך סימוני אל הפסגה לראשונה בחורף. שתי ההעפלות נעשו מכיוון צפון, בעוד שההעפלה הראשונה אל ההר מדרום נעשתה רק ב-22 בספטמבר 1909. מאז הפך הטיפוס אל ההר לפופולרי.
אמונה (אלבום של אביבה אבידן)
אמונה הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת הישראלית אביבה אבידן. את האלבום הוציאה במחצית שנת 2004 לאור חברת התקליטים אלי בן-מוש הפקות של משה בן-משה. כל האלבום הופק על ידי אבידן עצמה. בלט ממנו הדואט שלה עם בתה מאיה בשם "ילדה שלי". "לנצח בני" נכתב והולחן על ידי נורית בת-שחר צפריר ועוזי חיטמן. אבידן חידשה את השיר, שהיה במקור בביצועו של חיטמן, וכללה אותו באלבומה. בשנת 2009 חידש אייל גולן פעם נוספת, הפעם את גרסתה של אבידן.
סובארו אסנט
מפרט טכני
האסנט מוצע עם יחידת הנעה אחת:
סוכנות השמה
סוכנות השמה היא תאגיד העוסק בתיווך בין דורשי עבודה למעסיקים, לשם שיבוצם של דורשי העבודה לעבודה אצל מעסיקים. בנוסף לסוכנות השמה ממשלתית כללית (בישראל: שירות התעסוקה) פועלות חברות השמה פרטיות, שכל אחת מהן מתמחה בתחום השמה מסוים (למשל: השמת מתכנתים).
סובארו אסנט
מפרט טכני
נתון התאוצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה עומד על 7.4 שניות, למהירות מרבית של 209 קילומטרים לשעה.
סוכנות השמה
מאפיינים
סוכנות ההשמה מטפלת בשני צדי המטבע: מצד אחד מקבלת קורות חיים מדורשי עבודה, מסננת וגם מראיינת עובדים פוטנציאליים, ומצד שני מרכזת אצלה תיאורי משרות ממעסיקים המחפשים עובדים. ברגע שסוכנות השמה מזהה עובד בעל התאמה גבוהה למשרה הקיימת במאגר שלה, היא מתאמת ראיון עבודה בין העובד למעסיק הפוטנציאלי. תמורת שירותיה מקבלת סוכנות ההשמה תשלום מדורש העבודה או מהמעסיק.
סובארו אסנט
מתיחת פנים 2023
ב-14 ביוני 2022 חשפה סובארו את מתיחת הפנים לשנת 2023 של סובארו אסנט, במסגרתה עודכן משמעותית העיצוב החיצוני, מערכת המולטימדיה הוחלפה בממשק חדש עם מסך בקוטר של "11.6 במקום "8 אינץ' ונוספו מספר שדרוגים למערכות הבטיחות האקטיביות.
סוכנות השמה
מאפיינים
לעיתים פועלת סוכנות השמה כ"צייד גולגולות", כלומר היא יוזמת פנייה לעובד שאינו מחפש עבודה, ומציעה לו לקבל משרה חדשה, שבה יזכה לקידום מקצועי.
סובארו אסנט
מתיחת פנים 2023
כמו כן להיצע הגרסאות נוספה רמת גימור חדשה "onyx"' עם חבילת השחרה, חישוקי גלגלים "20 מושחרים, ריפודי מושבים עם טכנולוגיה לדחיית מים ותפירה קונטרסטית בירוק.
סוכנות השמה
מאפיינים
להבדיל מקבלן כוח אדם, שבינו לבין עובדיו נקשרים יחסי עובד-מעביד, אף שהעבודה בפועל נעשית אצל מעסיק אחר (מזמין השירות), בין סוכנות ההשמה לבין דורש העבודה לא נקשרים יחסי עובד-מעביד - אלה נקשרים בתום ההשמה בין דורש העבודה לבין המעסיק שאליו שלחה אותו סוכנות ההשמה.
היסטוריה
בשנת 1650 הציע הוגה הדעות הבריטי הנרי רובינסון להקים משרד שיקשר בין מעסיקים לדורשי עבודה, אך הפרלמנט דחה את הצעתו. הוא הקים בעצמו סוכנות השמה פרטית, אך זו נסגרה לאחר זמן קצר.
במאה העשרים הפך למקובל הרעיון להקים סוכנות השמה ממשלתית כדרך למלחמה באבטלה. סוכנות השמה ממשלתית הוקמה בבריטניה בשנת 1871, ומעמדה נקבע בחקיקה משנת 1902 ו-1909. בארצות הברית הוקמה תוכנית השמה פדרלית במסגרת הניו דיל בשנת 1933. באוסטרליה הוקמה סוכנות השמה ציבורית בשנת 1946.
בשנת 1919 פרסם ארגון העבודה הבינלאומי המלצה לחבריו לפעול למניעת הקמתן של סוכנויות השמה הדורשות תשלום או פועלות למטרת רווח. במקום שקיימות סוכנויות השמה כאלה המליץ הארגון להסדיר את פעולתן תחת רישיון ממשלתי, ולפעול למען סגירתן. בהמשך אותה שנה פרסם הארגון את אמנת האבטלה, שנכנסה לתוקף ביולי 1921, ולפיה התבקש כל מי שמאשר את האמנה להקים מערכת של לשכות עבודה חופשיות, בפיקוח של רשות מרכזית. ועדות, שבהן נציגים של עובדים ושל מעסיקים, ימונו לשם מתן ייעוץ בעניין הפעלתן של לשכות עבודה אלה. עוד קבעה האמנה שבמקום שבו פועלות לשכות עבודה ציבוריות ופרטיות יינקטו צעדים לתיאום בין גופים אלה ברמה ארצית.
בישראל
בשנת 1991, במסגרת חוק ההסדרים, נקבע שסעיפי החוק המחייבים העסקה רק דרך לשכת עבודה יחולו רק על מי שאינם אזרחי או תושבי ישראל. בחוק ההסדרים שחוקק בסוף שנת 2002, הוסדר עניין העסקת עובדים זרים בחוק נפרד וסעיפי הבלעדיות של שירות התעסוקה בוטלו לגמרי.
בנוסף לשירות התעסוקה פועלות בישראל חברות השמה פרטיות רבות. הפרק הרביעי לחוק שירות התעסוקה, שנוסף לחוק בתיקון שתוקפו מפברואר 2006, מסדיר את פעילותן של לשכות פרטיות.
לינוס הקדוש
לינוס (בלטינית: Linus; מת ב-79 לספירה) היה לפי אירנאוס המנהיג השני של הכנסייה הקתולית ברומא (לפי מקורות אחרים, קלמנס הראשון היה האפיפיור השני). הכנסייה הקתולית מזהה כיום את לינוס כבישוף רומא השני. לפי המקורות נעשה לינוס לאפיפיור בשנת 67, אך יש מסורות הגורסות אחרת.
כמעט דבר לא ידוע על חייו. נאמר שנולד בוולטרה שבטוסקנה. לפי זדלר אמו הייתה קלאודיה ואביו – הרקלינוס. לפי הרשימות המוקדמות ביותר של רשימת בישופים של רומא, שהועברה על ידי אירנאוס והגסיפוס ואושרה על ידי אוסיביוס, לינוס מונה לבישוף על ידי פטרוס ופאולוס לאחר הקמת הכנסייה הנוצרית ברומא. לפי תפיסה זו, מוגדר לינוס כאפיפיור הראשון, אך מסוף המאה השנייה או תחילת המאה השלישית מוגדר פטרוס כאפיפיור הראשון.
לפי ה"ליבר פונטיפיקליס" (ספר האפיפיורים), לינוס קבע כי נשים צריכות לכסות את ראשן בכנסייה, מינה את 15 הבישופים הראשונים ולאחר מכן מת כמרטיר עקב רדיפות מצד הרומאים, כאשר יום חגו הוא 23 בספטמבר. רוב המקורות מעריכים כי מת בשנת 79, ואילו ה"ליבר פונטיפיקליס" נוקב בשנת 67. הידיעות לגבי אמינותו של ה"ליבר פונטיפיקליס" הן חלוקות, ומכאן גם הדעות לגבי המידע אודות לינוס. החוקר יוהאן פיטר קירש מציין בספרו "האנציקלופדיה הקתולית" את הבעייתיות בתיאורים אודות לינוס, כאשר בין-היתר טוען (כמו גם מקורות אחרים) שאי אפשר להוכיח שלינוס מת מות קדושים מאחר שבתקופתו לא מתוארים רדיפות נוצרים ברומא.
כל הכתבים שיוחסו ללינוס התגלו כזיופים פסאודואפיגרפיים או שלא ניתן היה להוכיח שנכתבו על ידו. הכתבים על מותם של פטרוס ופאולוס לא נכתבו על ידי לינוס, אלא במאה השישית.
מורשת
בשנת 1615 נמצא קבר מתחת לבזיליקת פטרוס הקדוש שעליו היו חרוטות האותיות LINVS, דבר שהביא להנחה כי מדובר בקברו של לינוס. אולם, ממחקר שנעשה באותה תקופה, הוערך כי חמש האותיות שהתגלו הן חלקו האחרון של שם ארוך יותר, כגון "Aquilinus" או "Anullinus". הכתבים על מותם של פטרוס ופאולוס יוחסו ללינוס, אך לא נכתבו על-ידו אלא במאה השישית. למרות החוסר בעדויות נוספות, ישנה הערכה כי טענת "ליבר פונטיפיקלס" בדבר קבורתו של לינוס נכונה, והוא אכן קבור בגבעת הוותיקן סמוך לקברו של פטרוס, במה שמכונה כיום ה"נקרופוליס של הוותיקן" מתחת לבזיליקת פטרוס הקדוש.
ויז'ניציה
ויז'ניציה (אוקראינית: Вижниця, רוסית: Вижница, גרמנית: Wischnitza, רומנית: Vijniţa, יידיש: וויזשניץ) היא עיירה באוקראינה, הנמצאת במחוז צ'רנוביץ ומשמשת כמרכז למחוז ויז'ניץ, על גדות נהר הצ'רמוש הלבן, סמוך להרי הקרפטים. אוכלוסיית העיירה מונה כ-4,917 תושבים. על שם העיירה קרויה חסידות ויז'ניץ, שנוסדה בה.
היסטוריה
ויז'ניץ מוזכרת לראשונה ב-1501 בכרוניקות מולדוביות כחלק מנסיכות מולדובה. בשנים הבאות התפתחה כמרכז לתעשיית היער באזור וכמרכז הירידים. בתחילת המאה ה-17 נסיכות מולדובה נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית. ב-1768 האזור נכבש על ידי הצבא הרוסי, וב-1774 על ידי אוסטריה; העיר השתייכה לפלך בוקובינה החדש. בעקבות מלחמת העולם הראשונה והתפוררות הקיסרות האוסטרו-הונגרית (1918) נהפכה העיר לחלק מרומניה, וב-1939 צורפה לברית המועצות כחלק מאוקראינה לאחר הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. ב-1941 חזר הצבא הרומני לעיר לפי הסכם עם בעלי בריתם הגרמנים. ב-1944 שוחררה על ידי הצבא האדום. למרות ניסיונות הסובייטיזציה של האזורים המסופחים, העיר שמרה על זהותה האוקראינית עד להכרזת העצמאות של המדינה ב-1991, עם התפרקות ברית המועצות.
הקהילה היהודית
פנקס הקהילה נפתח ב-1768. ב-1774, כבר נמנו 56 בתי-אב יהודים בעיר. בשנת 1854 התיישב בוויז'ניץ הרב מנחם מענדיל משושלת קוסוב, שייסד את חסידות ויז'ניץ העצמאית. רוב פרסומה וחשיבותה של העיירה בעולם היהודי נבעו מהחצר החסידית. ב-1880 מנו היהודים כ-90% מן האוכלוסייה. מספר משכילים פעלו בעיר, ובמאה ה-20 הוקמו מועדונים ציוניים. במלחמת העולם השנייה, היהודים גורשו למחנות בטרנסניסטריה על ידי הצבא הרומני, ושם רבים מהם הושמדו. הקהילה לא השתקמה לאחר השואה.
חיל האוויר השוודי
חיל האוויר השוודי (בשוודית: Svenska flygvapnet; ידוע גם כ"חיל האוויר המלכותי" - Kungliga Flygvapnet) הוא הזרוע האווירית של הכוחות המזוינים של שוודיה.
היסטוריה
חיל האוויר השוודי נוסד ב-1 ביולי 1926 כאשר להקי האוויר של הצי והצבא השוודי מוזגו. בשל רוחות המלחמה שהתגברו בשנות השלושים, חיל האוויר עבר ארגון מחדש וגדל מארבע טייסות לשבע טייסות. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיל זה התפתח והמשיך לגדול עד לסוף המלחמה. אומנם שוודיה הייתה מדינה נייטרלית שמעולם לא הצטרפה למלחמה, אולם היה צורך בחיל אוויר גדול כדי להרתיע מפני פלישה ומאיומים של מעצמות העל. בשנת 1945 חיל זה כלל מעל 800 מטוסי קרב ו-15 טייסות קרב.
התרחבות במהלך המלחמה הקרה
בעיצומה של המלחמה הקרה, תקציב גדול (שכלל גם את כל הכספים שנועדו לתוכנית הגרעין של שוודיה) הופנה לחיל האוויר השוודי ולייצור מטוסי קרב. בשנת 1957, החיל דורג כחיל האוויר הרביעי בחוזקו בעולם עם כ-1,000 מטוסי קרב מודרניים בחוד החנית. בשנות החמישים החיל פיתח מטוסים קרב נוספים דוגמת סאאב 32 ו-סאאב 35.
ב-13 ביוני 1952, חיל האוויר הסובייטי יירט 2 מטוסים של חיל האוויר השוודי. תחילה, הרוסים יירטו והפילו מטוס DC-3 דקוטה מעל הים הבלטי ועליו 3 אנשי צוות ו-5 אזרחים ששימשו כטכנאים. בהמשך הפילו מטוס PBY קטלינה שהוזעק על מנת לאתר ולחלץ את ניצולי ההפלה הראשונה.
שירות צבאי
חיל האוויר השוודי היה מעורב ברמה כזו או אחרת בשלוש מלחמות: מלחמת החורף בין הסובייטים לפינים בשנים 1939–1940, משבר קונגו בשנים 1961–1964 ומלחמת האזרחים בלוב בשנת 2011.
מלחמת החורף
לאחר שברית המועצות תקפה את פינלנד בנובמבר 1939, שוודיה באה לעזרת שכנתה אך לא נכנסה לעימות כולל עם הרוסים. חיל רגלים שוודי וטייסת שהורכבו ממתנדבים לחמו בצפון פינלנד מינואר ועד למרץ 1940. טייסת המתנדבים כונתה טייסת F-19, וכללה 12 מטוסי "גלוסטר גלדיאטור" וחמישה מפציצי "הוקר הארט".
מלחמת האזרחים בלוב
ב-29 במרץ 2011, ראש ממשלת שוודיה הכריז ששמונה מטוסי סאאב 39 ישלחו ללוב לצורך סיוע לאומות המאוחדות. מטוסי הקרב השוודים נועדו לשמור על האזור האסור לטיסה ולא הורשו לתקוף מטרות על הקרקע. פריסת הכוחות אושרה על ידי הריקסדאג השוודי ב-1 באפריל 2011 וביום למחרת מטוסי הקרב עשו את דרכם ללוב. את המטוסי ליוו מטוסי הרקולס ששימשו כמטוסי תדלוק.
בעתיד
חיל האוויר השוודי מתכונן לקראת עימותים ותרחישים עתידיים. עם התמוטטות האיום הצבאי היחיד באזורה, ברית המועצות, היו קיצוצים רבים בתקציב הביטחון השוודי. ממשלת שוודיה החליטה לקצץ בתקציב חיל האוויר ומטוסי הקרב שלה. כיום רק כ-80 מטוסי קרב סאאב גריפין נותרו בשימוש. מספר מסוקים וכארבעים מטוסים נוספים יתווספו לחיל בשנים הקרובות.
נלה (מלך האריות)
נלה (באנגלית: Nala) היא דמות בדיונית בזיכיון המדיה "מלך האריות" של חברת וולט דיסני. נלה, שהוצגה לראשונה בסרט המונפש "מלך האריות" (1994), מופיעה לאחר מכן כדמות פחות בולטת בסרטי ההמשך שלו, "מלך האריות 2: מלכות סימבה" (1998) ומלך האריות 3: האקונה מאטאטה (2004), ומשמשת כדמות חוזרת בסדרת הטלוויזיה "משמר האריות" (2015–2019). בסרט המקורי, נלה הבוגרת מדובבת על ידי השחקנית האמריקאית מוירה קלי. את קולה המדבר של נלה הצעירה מספקת השחקנית ניקטה קאלמה, בעוד שהזמרות לורה וויליאמס וסאלי דבורסקי מספקות את קולות השירה של נלה הצעירה והבוגרת בהתאמה. נלה מוצגת כבתם של אריה אלמוני וסארפינה, החברה הכי טובה של סימבה, ובסופו של דבר הופכת לאשתו, כמו גם לכלתם של מופאסה וסרבי והאחיינית של סקאר עד סוף מלך האריות. נלה הופכת לאשתו של סימבה וגם למלכה שלו. נלה היא גם אמם של קופה, קיארה וקיון.
מספר שנים לאחר שדודו של סימבה סקאר הרג את אביו של סימבה מופסה וכבש את כס המלוכה, נלה יוצאת נואשות אל הג'ונגל כדי למצוא עזרה. לאחר התאחדות המפתיעה עם סימבה מבוגר, שסקאר רימה אותה מזה זמן רב כדי להניח שהוא מת, נלה מעודדת אותו לחזור לצוק התקווה, להפיל את דודו ובסופו של דבר להפוך למלך. כמלכה של סימבה, לנלה יש בן, קופה, גור הרפתקן ב"מלך האריות: שש הרפתקאות חדשות", בת, קיארה, שסיפורה נחקר בסרט "מלך האריות 2: מלכות סימבה" ובן נוסף בשם קיון, המשמש כגיבור של הסדרה "משמר האריות".
נלה מופיעה בעיבוד המוזיקלי בברודוויי של הסרט, בגילומה לראשונה על ידי הזמרת הת'ר הדלי. הדמות מופיעה גם בסדרת הטלוויזיה "משמר האריות", כאשר גבריאל יוניון מחליפה את קלי כקולה של נלה. ביונסה ושהאדי רייט ג'וזף מדבבים את דמותה בעיבוד הלייב-אקשן בתלת מימד משנת 2019 לסרט המקורי בבימויו של ג'ון פאברו.
קולנוע וטלוויזיה
נלה הצעירה הופיעה לראשונה בסרט "מלך האריות" (1994) כבתה של סרפינה והחברה הטובה ביותר של סימבה, שאותה היא מלווה לעיתים קרובות בהרפתקאותיו ברחבי ארצות הגאווה. סימבה מזמין את נלה לבקר איתו בבית הקברות האסור לפילים, למרות הוראות אביו מופסה. הגורים נקלעים למארב עד מהרה על ידי שנזי, בנזאי ואד, שלישיית צבועים שנבחרה על ידי סקאר, דודו הבוגדני של סימבה, על מנת להרוג את סימבה כדי לשפר את סיכוייו להיות מלך, אך בסופו של דבר ניצלו על ידי מופסה. אולם למחרת, נלה עצובה לגלות מסקאר שגם סימבה וגם מופסה נספו במהלך דריסה של גנויים. כשסימבה וגם מופסה מתים, סקאר גוזל את כס המלכות והופך למלך ומאפשר לצבועים להיכנס לאדמות התקווה. מספר שנים לתוך שלטונו העריץ של סקאר, שהותיר את הממלכה עקרה ומורעבת, נלה נואשת יוצאת אל הג'ונגל בחיפוש אחר עזרה, שם היא מנסה לאכול חזיר יבלות בשם פומבה; מעט היא יודעת שחזיר היבלות הוא למעשה חבר של סימבה, שהוא, למעשה, חי וקיים. בעודו מגן על פומבה מפני נלה, סימבה מזהה את נלה, והשניים מתאחדים לבסוף רק כדי להתווכח מדוע סימבה מסרב לעמוד באחריות שלו ולחזור לצוק התקווה. לאחר שנודע שסימבה החליט בסופו של דבר לחזור לצוק התקווה ולהתמודד עם סקאר, נלה חוזרת לארץ הגאווה כדי לסייע לו. מופתע לגלות את סימבה בחיים, סקאר מאלץ את אחיינו מוכה האשמה "להודות" בגאווה שהוא אחראי למותו של מופסה, שלמעשה נגרם על ידי סקאר עצמו על ידי השלכת מופאסה מצוק לתוך הדריסה. כשהוא נודע את האמת, סימבה מאלץ את דודו להודות במעשהו בפני הגאווה, ומתחולל קרב בין הגאווה לצבא הצבועים של סקאר. סימבה בסופו של דבר מביס את סקאר והופך למלך, כאשר נלה בסופו של דבר הופכת למלכה שלו.
נלה לא הופיעה בסדרת הטלוויזיה "טימון ופומבה" למרות שהיא נעדרת הפעם.
בסרט ההמשך הראשון של הסרט "מלך האריות 2: מלכות סימבה" (1998), נלה מופיעה בתפקיד פחות בולט כמלכת ארצות הגאווה ואמה של קיארה, הבת הנמרצת שלה ושל סימבה. נלה מבחינה שקיארה, שסימבה מגוננת עליה מאוד, ירשה את האישיות המרדנית של אביה ואת אהבתו להרפתקאות. כאשר קיארה מתיידדת עם בנה של זירה קובו, אריה צעיר מגאוות גלות של חסידי סקאר המכונה "האאוטסיידרים", נלה הרבה יותר סובלנית ליחסים ביניהם מאשר סימבה, ומשכנעת אותו להציע לקובו הזדמנות להוכיח שהוא אמין. בסוף הסרט, נלה זוכה לקובו כחתנה לאחר שהוא מתחתן עם קיארה. במלך האריות 3: האקונה מאטאטה, המתמקד דווקא בידידותם של טימון ופומבה, תפקידה של נלה כמעט זהה לזה של הופעתה ב"מלך האריות" מכיוון שיוצרי הסרט עשו שימוש חוזר ברוב הצילומים של הדמות מהסרט הראשון.
מדובבת על ידי השחקנית גבריאל יוניון, נלה חוזרת על תפקידה כמלכת אדמות התקווה בסדרת הטלוויזיה "משמר האריות", אשר לבכורתה ב-2016 קדם הסרט המיועד לטלוויזיה "משמר האריות - השאגה חוזרת" (2015). התוכנית מתרחשת בפער הזמן בסרט השני, התוכנית סובבת סביב בנם של נלה וסימבה קיון, אשר, בהיותו הגור השני שלהם אחרי קיארה, הוטל להקים את משמר האריות הבא, קבוצה אחראית להגנה על ארצות הגאווה. עד סוף עונה 3, נלה גם קבלה את ראני בתור כלתה לאחר שהיא נישאת לקיון, שהופך למלך עץ החיים ופרש כמנהיג משמר האריות. למרות שהיא מעריצה את הזיכיון של מלך האריות, יוניון נמנעה מלצפות בסרטים קודמים של מלך האריות כהכנה לתפקיד כי היא רצתה "לשים חותמת משלה" על הדמות.
ב-1 בנובמבר 2017, אושר כי ביונסה נואלס-קרטר תדבב את נלה הבוגרת בסרט "מלך האריות" של ג'ון פאברו, שיצא לאקרנים ב-19 ביולי 2019. פאברו הרגישה ש"חלק מההצטרפות שלה לסרט זה שיש לה ילדים צעירים, חלק מזה הוא שזה סיפור שמרגיש טוב לשלב הזה של חייה והקריירה שלה, והיא מאוד אוהבת את המקור. ואז, כמובן, יש את הקטעים המוזיקליים הנפלאים האלה שהיא יכולה להיות מעורבת איתם, ואלוהים אדירים... היא באמת עומדת במוניטין שלה בכל הנוגע ליופי הקול והכישרון שלה". באותו יום לוהקה שהאדי רייט ג'וזף לתפקיד נלה הצעירה בסרט. ג'וזף חוזרת על תפקידה מהמחזמר בברודוויי. ג'וזף בחרה לעבוד בסרט כי "[היא יודעת] שנלה נותנת השראה לילדות קטנות כי זה קרה [לה] כשהיא הייתה צעירה יותר. [ג'וזף] ממש אמר ש[היא] רוצה להיות היא. היא מודל לחיקוי נהדר". ג'וזף אמרה גם כי לאחר שנודע לו שביונסה תשמיע את קולה של נלה הבוגרת, היא "באמת הייתה צריכה להגביר את המשחק ולחשוב מה ביונסה תרצה". הסרט מסמן את הקאמבק של הזמרת מאז הריונה וסרטה המוזיקלי הראשון מאז נערות החלומות משנת 2006.
תפקידה של נלה בגרסה המחודשת של 2019 מורחב מעט. כגור, נלה מצטיירת כחוששת וחסרת רצון יותר כשהיא יוצאת לבית הקברות לפילים עם סימבה, וחשה את הסכנה האורבת במקום. במהלך שלטונו של סקאר, נלה הבוגרת מפתחת יריבות עם שנזי עקב המפגש הראשון שלהם. היא גם מציעה לסאראבי שהם צריכים להילחם בחזרה או לעזוב את ארצות הגאווה, אבל סרבי דוחה את שתי ההצעות. זה מוביל את נלה להתגנב מסלע הגאווה בלילה שלאחר מכן כדי שתוכל לקבל עזרה. זאזו משתמש בעצמו כהסחה כדי לאפשר לנלה לעזוב מבלי להיתפס על ידי סקאר והצבועים. היא מתאחדת עם סימבה בג'ונגל כמו במקור אבל עוזבת מיד לאחר שסימבה מסרב לחזור, רק שסימבה יעקוב אחריה זמן קצר לאחר ששינה את דעתו. במהלך השיא, נלה נלחמת נגד שנזי ויוצאת מנצחת. לאחר מכן היא הופכת בסופו של דבר למלכה החדשה של ארצות הגאווה על ידי נישאת לסימבה והביאה לעולם גור שהיא וסימבה קראו לו קופה בדיוק כמו כשנלה ילדה גור בן יומו ללא שם בסרט המקורי.
מחזמר
תפקידה במחזמר נשאר זהה לסרט פרט לסצנה שבה במהלך השיר "The Madness of King Scar", נלה מגיעה לסקאר כדי לדרבן אותו לעשות משהו בנוגע לבצורת בארצות הגאווה, רק כדי שסקאר ינסה ולפתות אותה להפוך למלכה שלו ואם ילדיו. נלה מסרבת מכיוון שהיא כבר מאורסת לסימבה, נסיך ארצות הגאווה כילדה על ידי הוריהם, סרפינה, מופסה וסאראבי ונמלטת מארצות הגאווה כדי למצוא עזרה.
תכנון עירוני של ברצלונה
התכנון העירוני של ברצלונה התפתח בהתאם לשינויים ההיסטוריים והטריטוריאליים של העיר, ובהתאם לאילוצים שונים של המרחב הציבורי, כגון אדריכלות, תשתיות עירוניות והתאמתן ותחזוקה של מרחבים טבעיים, פארקים וגנים.
ברצלונה התפתחה באופן מתמיד מאז הקמתה בתקופה הרומית ועד ימינו, אם כי מאז המאה התשע-עשרה היא מואצת הודות לתוכנית ההרחבה והתקבצות של עיריות שכנות. עד המאה התשע-עשרה העיר נאלצה להתפתח בתוך חומותיה מימי הביניים, שכן היא נחשבה לכיכר צבאית, ולכן צמיחתה הייתה מוגבלת. המצב השתנה עם הריסת החומות וסיפוחו של המבצר השכן לעיר. התפתחויות אלו הובילו להרחבת העיר על פני המישור הסמוך. ההתרחבות נוהלה במסגרת פרויקט אישמפלה (מילולית: "הרחבה"), שערך אילדפונס סרדה ואשר היה להרחבה הטריטוריאלית הגדולה ביותר של ברצלונה. גידול משמעותי נוסף בשטחה של הבירה הקטלאנית היה סיפוחן של מספר עיריות הסמוכות לברצלונה בין סוף המאה התשע עשרה לתחילת המאה העשרים, מה שהוביל לביצוע תוכנית הקשרים (בספרדית: Plan de Enlaces) שנערכה בשנת 1903. לאחר מכן, הפיתוח העירוני התאפיין בגידול באוכלוסייה עקב הגירה מחלקים אחרים של ספרד, מה שהוביל לפרויקטים עירוניים שונים כמו התוכנית המחוזית בשנת 1953 ותוכנית המטרופולין הכללית של 1976. כמו כן, התאמת המרחב העירוני של העיר קודם בין המאה ה-19 למאה ה-21 על ידי אירועים שונים שנערכו בעיר, כגון התערוכה העולמית של 1888, התערוכה העולמית של 1929, הקונגרס האוכריסטי הבינלאומי ה-35 של 1952, המשחקים האולימפיים של 1992 והפורום האוניברסלי לתרבויות של 2004.
הפיתוח העירוני בשנים האחרונות והמחויבות לעיצוב וחדשנות, כמו גם הקישור של תכנון עירוני עם ערכים אקולוגיים וקיימות, הפכו את הבירה הקטלאנית לאחת הערים המובילות באירופה בתחום התכנון העירוני. העיר ומתכנניה זכו בפרסי הצטיינות רבים, כגון פרס הנסיך מוויילס לתכנון ערים מאוניברסיטת הרווארד (1990) ומדליית הזהב המלכותית מהמכון המלכותי לאדריכלים בריטים (RIBA) בשנת 1999. הפיתוח והתכנון של העיר היוו השראה לפרויקטים בערים אחרות ואף כונה "מודל ברצלונה".
גאוגרפיה ומיקום
ברצלונה, הבירה והעיר הגדולה ביותר של הקהילה האוטונומית של קטלוניה, ממוקמת בלבנט הספרדי, על חופי הים התיכון. מיקומה הגאוגרפי הוא בין קווי רוחב צפון '41°16 ו-'41°30 ובין קווי אורך מזרח '1°54 ו-'2°18. העיר, בעלת שטח של 102.16 קילומטרים רבועים, ממוקמת על מישור באורך של כ-11 קילומטרים וברוחב של כ-6 קילומטרים, ותחומה מצדדיה בים וברכס הרי קולסרולה – כשפסגת טיבידאבו (516.2 מטרים) היא הגבוהה ביותר ברכס – וכמו כן ליד הדלתות של נהרות בזוס וליוברגט. סדרת הגבעות מונז'ואיק (184.8 מטרים) נמצאות מעל קו החוף ומפרידות בין העיר לדלתה ליוברגט. כמו כן, מרכס הרי קולסרולה עולות במישור מספר גבעות העוקבות אחר קו מקביל לרכס החוף: גבעות לה פיירה (133 מטרים), לה רובירה (261 מטרים), אל כרמל (267 מטרים), קרואטה דל קול (249 מטרים), אל פוטגט (181 מטרים) ומונטרולס (121 מטרים).
המישור של ברצלונה אינו אחיד וקיימים בו מספר "גלים" שנגרמו מהזרמים הרבים שחצו בעבר את היבשה. בנוסף, הוא בעל שיפוע די אחיד מהים לרכס הרי קולסרולה, בעליה של כ-260 מטרים. חוצים אותו מספר העתקים, בעיקר זה המפריד בין רכס הרי קולסרולה לבין הגבעות היוצאות מהמישור, בכיוון צפון-מזרח דרום-מערב, וזה המפריד בין הר מונז'ואיק לחוף. השטח נוצר על ידי מצע של לווחה ותצורות גרניט, כמו גם חרסית ואבן גיר. החוף כוסה בעבר על ידי ביצות גאות ושפל ולגונות מים מלוחים, שנעלמו עם התקדמות קו החוף הודות למשקעים שסיפקו הנהרות והנחלים שזרמו לחוף. ההערכה היא שמאז המאה השישית לפני הספירה, קו החוף הצליח להתקדם כ-5 קילומטרים. את אזור המישור חצו בעבר פלגים ונחלים רבים, אשר התקבצו לשלושה נחלים: נחל אורטה באזור הסמוך לנהר בזוס (או האזור המזרחי); נחל בלנקה ונחל גורנאל באזור ליוברגט (או האזור המערבי); ובאזור המרכזי של המישור, קבוצת נחלים המגיעים מהמדרון הדרומי של טיבידאבו, כגון הנחלים סן ג'רוואסי, ואלקרקה, מגוריה וקולסרולה.
האזור מאופיין באקלים ים-תיכוני, עם חורפים מתונים הודות להגנה שמספקת האורוגרפיה של השטח למישור ומגנה עליו מפני רוחות הצפון. ממוצע הטמפרטורות נע בדרך כלל בין C° 9.5 ל-C° 24.3. כמות המשקעים נמוכה, כ-600 מילימטרים בשנה, ומרביתם יורדים באביב ובסתיו. מחסור זה היה הגורם לכך שבעבר בוצעו עבודות רבות לאספקת מים לעיר, לרבות בארות, תעלות ותעלות השקיה. צמחיית האזור מורכבת בעיקר מעצי אורן, אלונים ירוקי עד, סבך של אברש, מורן החורש, קטלב משונן וצמחים מטפסים. בעבר הייתה נהוגה חקלאות מוזנת גשם ושלחין – בעיקר כרמים ודגנים – וכיום כמעט כל השטח בנוי.
ברצלונה, בירת מחוז ברצלונה, היא המרכז העירוני החשוב ביותר בקטלוניה במונחים דמוגרפיים, פוליטיים, כלכליים ותרבותיים. זהו מקום מושבה של הממשלה האוטונומית והפרלמנט של קטלוניה, כמו גם הנציגות המחוזית, הארכיבישוף והאזור הצבאי הרביעי, ויש בה נמל ימי, נמל תעופה ורשת חשובה של מסילות ברזל וכבישים. עם אוכלוסייה של 1,604,555 תושבים בשנת 2015, היא העיר השנייה בגודלה בספרד (אחרי מדריד), והאחת-עשרה באיחוד האירופי.
חלוקה מנהלית
ברצלונה מחולקת ל-10 מחוזות ו-73 שכונות:
התפתחות היסטורית
במהלך ההיסטוריה השתנתה החלוקה המנהלית. התיחום הראשון נקבע בשנת 1389, כאשר העיר חולקה לארבעה רבעים: פריימנורס, פאי, מאר וסאנט פרה. חלוקה זו נעשתה על ידי הקמת רשת רחובות עם פלאסה דל בלאט כמרכז הגיאומטרי, כאשר ההפרדה בין הרובע הצפוני והדרומי נקבעה על ידי הקארדו מקסימוס הרומי העתיק. הפרדה זו גם יצרה את הבידול החברתי בין חלקי העיר השונים: פרמנורס הייתה שכונה אריסטוקרטית, פי הייתה מגורים ושירות אזרחי, סאנט פרה הייתה תעשייתית ומסחרית, ומאר הייתה עממית ודתית, שכן שכנו בה רוב המנזרים. במאה ה-15 התווסף רובע נוסף, רבאל, שיצר חלוקה שנמשכה עד המאה ה-18.
ב-1769 התבצע תיקון שבעקבותיו הוגדרו חמישה רבעים, שכל אחד מהם חולק לשמונה שכונות: פאלאסיו כללה את הנמל ואת השכונה החדשה ברצלונטה; סאן פדרו היה אזור תעשייתי מובהק; אוודיאנסיה הייתה מרכז העיר; קאסה דה לה סיודאד היה אזור מגורים ברובו; ורבאל כלל את השטח ממערב ללה רמבלה.
חלוקות רבות נעשו במאה ה-19, רובן מסיבות פוליטיות, שכן המחוזות סימנו גם את המחוזות האלקטורליים. הבולטים ביותר היו אלה של 1837, שבהם חולקה העיר לארבעה מחוזות (לונג'ה, סאן פדרו, אוניברסידאד וסאן פבלו); וזה של 1878, לאחר הריסת החומות, שבו הוגדרו 10 מחוזות: לה-ברצלונטה, בורן, לונג'ה, אטאראזאנאס, הוספיטל, אוודיאנסיה, אינסטיטוטו, אוניברסידאד, הוסטפראנצ'ס וקונספציון.
בין סוף המאה התשע-עשרה לתחילת המאה העשרים נוספו לעיר כמה עיריות שכנות (סנטס, לס קורטס, סאנט ג'רבאזי דה קאסולס, גרסיה, סאנט אנדראו דה פאלומאר, סאנט מרטי דה פרובנסלס, סאנט ג'ואן דה אורטה, סאריה); לאחר מכן בוצע ארגון מנהלי חדש, שוב עם 10 מחוזות: ברצלונטה ופואבלו נואבו, סאן פדרו, לונג'ה ואוודיאנסיה, קונספציון, אטאראזאנאס והוספיטל, אוניברסידאד, סאנס, לס קורטס והוסטפראנצ'ס, גרסיה וסאנט ג'רבאזי, אורטה סאנט אנדראו דה פאלומאר וסאנט מארטי דה-פרובנסלס.
בשנת 1933 נעשה ניסוח מחדש, גם הוא עם עשרה מחוזות: ברצלונטה, פובלה סק ומונז'ואיק, סאריה, וואלוידררה וסאנט ג'רבאזי, סאנט פרה ודרטה ל'אישמפלה, רבאל, אסקווארה דה ל'אישמפלה, סנטס, לס קורטס והוסטפראנצ'ס, גרסיה, אורטה, סאנט אנדראו דל פאלומאר סאגררה וקאמפ דה ל'ארפה, סאנט מרטי דה פרובנסלס, קלוט ופובלנואו. למחוזות אלו נוספו ב-1949 שניים נוספים: לס קורטס וסגרדה פמיליה.
הרפורמה האחרונה בוצעה ב-2006, הפעם נועדה להגדיר את השכונות המרכיבות כל רובע, במטרה לשפר את חלוקת המתקנים והשירותים הסמוכים. במסגרת הרפורמה הוקמו 73 שכונות, שנקבעו על פי קריטריונים היסטוריים, תרבותיים וחברתיים, אם כי ההחלטה לא הייתה חסרת מחלוקת, בעיקר בשל פיצול חלק מהשכונות ההיסטוריות המוגנות כיחידות על ידי אגודות השכונות: כך, למשל, מהשכונה של אל-קלוט הופרד אל קמפ דה ל'ארפה; מסנטס הופרדה שכונת באדל; אסקווארה דה ל'אישמפלה חולקה בין לה נובה ול'אנטיגה אסקווארה דה ל'אישמפלה; ופובלנואו חולקה לחמש שכונות. באופן דומה, חלק מהיחידות השכונתיות לא היו מרוצות מהשאיפות שלהן להפוך לשכונות, כמו קאן קראלאו, פניטנטס, טורה מלינה ואל-פולוורי.
מחרוזת תפילה
מחרוזת תפילה היא אלמנט טקסי המשמש במספר דתות ככלי עזר למתפלל. מחרוזות כאלו נמצאות בשימוש באסלאם, נצרות קתולית, נצרות אורתודוקסית, הכנסייה האנגליקנית, הינדואיזם, בודהיזם, סיקיזם ובדת הבהאית. מחרוזת תפילה משמשת ככלי עזר על מנת שאדם יוכל לספור את החזרות בתפילה או את המזמורים שיש לומר.
תכנון עירוני של ברצלונה
העיר העתיקה
ברצלונה נוסדה על ידי מתיישבים רומיים במאה הראשונה לפני הספירה ונקראה בשם ברסינו. במקור, הייתה זו עיר קטנה מוקפת חומה אשר קיבלה בתחילה את צורתה האורבנית על בסיס קסטרום, ואחר כך אופידום, וישבה על מונס טאבר (16.9 מטרים מעל גובה פני הים), גבעה קטנה הממוקמת בפלסה סנט ז'אומה הנוכחית. במהלך המאה השנייה לספירה הגיעה העיר למלוא תפארתה ושגשוגה בתקופה הרומית, עם אוכלוסייה שנעה, ככל הנראה, בין 3,500 ל-5,000 תושבים.
מחרוזת תפילה
אסלאם
מחרוזת התפילה המוסלמית עשויה 99 חרוזים, המסמלים את כל 99 שמותיו של אללה המוזכרים בקוראן, או 33 חרוזים. בין כל 11 חרוזים מפרידה דסקית.
נצרות
במחרוזת המשמשת בכנסייה הקתולית 50 חרוזים, המסודרים כך שהחרוז הראשון וכל חרוז עשירי אחריו גדול יותר מתשעת הקודמים לו. המאמין מתחיל ב "תפילת האדון" בעודו אוחז בחרוז גדול, עובר לחרוז קטן ואומר אווה מריה וכך בכל אחד מהחרוזים הקטנים שאחריו. ס"ה 9 פעמים אווה מריה, אחרי החרוז הקטן התשיעי (החרוז העשירי בסדר החרוזים) יאמר המתפלל גם את גלוריה פאטרי. בחרוז הבא יתחיל סדר התפילות מחדש.
בודהיזם
מחרוזת התפילה הבודהיסטית נקראת ג'פה מאלה או מאלה, כוללת 108 חרוזים רגילים וחרוז נוסף המכונה "חרוז הגורו" החותם את המחרוזת. מחרוזת התפילה משמשת לספירת המנטרות בסוגי המדיטציה בהן נהוג לשנן מנטרות.
תכנון עירוני של ברצלונה
העיר העתיקה
משאר מרכיבי עיר שהשתמרו מהתקופה הרומית, ראוי להזכיר את הנקרופוליס, קבוצת קברים הממוקמת מחוץ לאזור המוקף חומה, בפלאסה דה לה וילה דה מדריד הנוכחית: יש בה יותר מ-70 קברים מהמאה השנייה והשלישית, והיא התגלתה במקרה ב-1954. ישנם גם שרידים של שתי אמות מים שהובילו מים לעיר, אחת מהן מרכס הרי קולסרולה, לצפון-מערב, ואחרת מצפון, שהובילה מים מנהר בזוס; שתיהן התחברו אל מול שער הדקומאן של העיר – כיום פלאסה נובה.
לאחר נפילת האימפריה הרומית ועד להיווצרות המחוזות הקטלאניים, התרחשו מספר כיבושים ומעבר של ציוויליזציות עוקבות, מהויזיגותים והערבים ועד לתקופת ההשתלבות באימפריה הקרולינגית. תקופה זו התאפיינה בשימוש חוזר בעיר הרומית ובשימוש במבנה העירוני שלה, שלא עבר שינויים משמעותיים. היבט ראוי לציון בתקופה זו הוא בחינתה כמעוז צבאי, שהוביל אותה להשיג הגמוניה על ערים אחרות מסביב לה ולהפוך לבירת שטחה. הקולוניזציה של האזור הכפרי שמסביב החלה גם היא בתקופה זו, בתוך מערכת של מבנה פיאודלי, כמו גם החלה פרבריזציה מסוימת, עם הופעת הפרברים הראשונים.
ימי הביניים
בתקופה זו ברצלונה כוננה כמחוז ולאחר מכן הפכה לחלק מכתר אראגון ומהמרכז הפוליטי והכלכלי של נסיכות קטלוניה, והפכה לציר ימי ומסחרי חשוב של הים התיכון. העיר צמחה מהגרעין העירוני הפרימיטיבי – מה שהוא כיום הרובע הגותי – ובמאה ה-14 צמח רובע רבאל. בברצלונה התגוררו אז כ-25,000 תושבים.
בשנת 985 ברצלונה קמה ונבנתה מחדש לאחר שכמעט והוחרבה על ידי אל-מנסור. היא החלה שוב כגרעין ראשי של מבנים מוקפים חומה מהתקופה הרומית. העיר עברה שינויים רבים כמרכז כוח פוליטי ודתי, מרכז מסחר, ייצור ומלאכה ובקשרי רשת חדשים ומורכבים של יחסים חברתיים ומוסדיים. כך רכשה העיר אוטונומיה משלה, ייחודית בתוך הטריטוריה שמסביב לה, והפכה למרחב עורפי שעל בסיסו אורגנה ותוכננה העיר המודרנית.
התקדמות בגידול אוכלוסייתה ובגודלה הפיזי של העיר, והמורכבות העירונית, החברתית והכלכלית שהלכה וגברה, הביאו ליצירת מערכת ממשל ספציפית לניהול העיר, מועצת המאה (1265). ישות זו פעלה בשדה פעולה שהגיע ממונטקאדה למולינס דה ריי, ומקסלדפלס למונטגט. המועצה הייתה, בין היתר, אחראית על אספקת מזון ומים, אחזקת הדרכים, ביצוע מפקדי האוכלוסין ותיחום טריטוריאלי. היא גם הקימה את דפוסי הבנייה העירוניים הראשונים, הידועים בשם Consuetuds de Santacilia והוכרזו על ידי ג'יימס הראשון.
מחוץ לחומות העיר, מישור ברצלונה הוקדש לחקלאות, בעיקר עבור צריכה עצמית של העיר: הוא נודע בשם "פרדס וכרם" (hort i vinyet de Barcelona), וייצר פירות, ירקות ויין באזור שבין הנחלים של אורטה וסנטס, ובין רכס הרי קולסרולה, פויג אגילאר וקול דה קודינס לים. פיתוח חקלאי זה אוחד עם בנייתן, באמצע המאה ה-10 – וככל הנראה על ידי הרוזן מירו – של שתי תעלות שהפנו את מי הנהרות ליוברגט ובזוס לקרבת העיר: תעלת בזוס הייתה ידועה בשם קומטל או רגומיר (Rec. Comtal או Regomir), ועברה במקביל לסטראטה פרנסיסקה, דרך שהייתה גרסה מאוחרת של ויה אוגוסטה הרומית העתיקה, ונבנתה על ידי הפרנקים כדי להקל על ההגעה מהעיר למרכז האימפריה הקרולינגית.
לאחר שחלפה סכנת הפלישות המוסלמיות, הוקמו היישובים הראשונים מחוץ לחומות העיר. נוצרו מרכזי אוכלוסייה שונים (vila nova), בדרך כלל סביב כנסיות ומנזרים: כך היה סביב כנסיית סנטה מריה דל מאר, שסביבה נוצרה שכונה בעלת אופי המושפע מהנמל; כמו כן סביב כנסיית סנט קוגט דל-רק, הוקמה שכונה בעלת אופי חקלאי; שכונת סאנט פרה סביב סאנט פרה דה לס פולס; שכונת אל פאי קמה סביב כנסיית סנטה מריה דל פאי; זה של סנטה אנה ליד הכנסייה באותו שם; שכונת ארק נוסדה סביב פורטל דל ביסבה; והמרקאדל, מסביב לשוק של פורטל מייג'ור. שכונת רבאל (בקטלאנית "פרבר"), בתחילה פרבר המאוכלס בפרדסים ובכמה מבנים דתיים, כמו מנזר סנט פאו דל קאמפ (914), כנסיית סנט אנטוני אבאט (1157), המנזר הכרמליתי קלצ'טס (1292), המקדש של נצרת (1342) או מנזר מונטלגרה (1362), נוצר גם הוא אט אט.
יצירת השכונות החדשות הללו הצריכה את הרחבת השטח המוקף חומה, כך שבשנת 1260 נבנתה חומה חדשה מסנט פרה דה לס פאול ועד לדראסאן, הפונה לים. הקטע החדש היה באורך 5,100 מטרים והקיף שטח של 1.5 קילומטרים רבועיים. למתחם היו שמונים מגדלים ושמונה שערים חדשים, ביניהם היו מספר מובלעות, כגון פורטל דה ל'אנגל, הפורטפריסה ולה בוקריה. גם בפריפריה העירונית נבנתה רשת של ביצורים להגנת העיר, כמו טירת הנמל, במונז'ואיק; הביצורים של מארטורל וקאסלבי דה רוסנס, בפתח נהר ליוברגט; אלה של ארמפרוניה (ג'אווה) וקאסלדפלס בדלתא של אותו נהר; וזו של מונטקאדה בפתחו של נהר בזוס.
פיוטר קוצ'רה
פיוטר קוצ'רה (בפולנית: Piotr Kuczera; נולד ב-25 בפברואר 1995) הוא ג'ודוקא פולני. קוצ'רה מתחרה בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג ומחזיק בשתי מדליות ארד מאליפות אירופה (קאזאן 2016).
תכנון עירוני של ברצלונה
ימי הביניים
המרקם העירוני של ימי הביניים התאפיין בתחומי השפעה שונים, החל מהאצולה והכוח הממסדי, דרך הבישופות והמסדרים הדתיים ועד לגילדות ואיגודי המסחר השונים. רשת הרחובות לא הייתה סדירה, והכיכרות היו בסך הכל הרחבות של רחובות, או חלקות אדמה שמקורן בהריסת מבנים, ששימשו בדרך כלל לאחסון חיטה, צמר או פחם. הבתים היו בדרך כלל מסוג "אומן", עם קומת קרקע לבית המלאכה וקומה אחת או שתיים מעליה למגורים, בדרך כלל ברוחב של 4 מטרים ועומק של 10–12 מטרים, לפעמים עם גינת ירק קטנה מאחור. הבניינים הגדולים יותר היו כנסיות או ארמונות, יחד עם כמה מבנים מוסדיים, כגון קאסה דה לה סיוטט, מקום מושבו של הקונסל דה סנט – לימים בניין העירייה – פלאו דה לה גנרליטט דה קטאלוניה, מקום מושבו של המוסד הפוליטי הדומה לנסיכות, כמו גם בתי חולים – כמו סנטה קרו – או מבנים כמו הלוחה והדראסנס.