cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עלייה לרגל (יהדות)
בהלכה
המשנה מתארת את העלייה לרגל כחגיגה גדולה, שבה היו מקשטים את העולים לרגל, שרים ומנגנים. מקובל כי בזמן העלייה לרגל הייתה צפיפות עצומה בירושלים, ובכל זאת אומרת המשנה: מקורות מהתקופה של סוף ימי בית שני טוענים כי המספרים הגיעו למאות אלפי ואף מיליוני עולי רגל, אם כי היסטוריונים מטילים ספק אם אכן המספרים היו כה גדולים. בסוף ימי בית שני ידוע כי היו עולים לרגל מכל רחבי הפזורה היהודית, מרומא, מאלכסנדריה, מספרד ומבבל, ומארצות נוספות. העולים הביאו עימם עושר רב לירושלים, וקבעו את מעמדה כעיר מרכזית גם למי שגר בחוץ לארץ. ישנה תקנה מיוחדת הקרויה פסי ביראות, המתירה איסור מדרבנן של הוצאה מרשות לרשות בשבת, המיועדת אך ורק להשקאת בהמות עולי הרגלים.
בארץ ישראל מתחילים לבקש בתפילה על הגשמים רק כשבועיים אחרי סוכות, כדי שעולי הרגל יוכלו לחזור לביתם ולא יתקעו בדרך בגלל הגשמים. ישנם תיאורים ארוכים במסכת סוכה על החגיגות שהיו נוהגים בהן בחג הסוכות, ועל ההכנות לחגיגות אלו.
אחרי החורבן
מזמן חורבן בית המקדש לדעת רוב הפוסקים, בטלה מצוות העלייה לרגל, היו שהמשיכו לעלות כזכר לעליה לרגל, כקהילת קודש טבריה, שהיו שולחים נציג מטעם הקהילה לירושלים בזמן הרגל, כפי שמעיד רבי חיים יהושע אלעזר הכהן חמצי, אב"ד חיפה, כסמל לחשיבותה של ארץ ישראל וירושלים וכתקווה לבנין המקדש. הרדב"ז פסק שבימינו בראיית רצפת המקדש מקימים את מצוות העלייה לרגל ודנו חלק מהפוסקים אם גם האיסור לבוא ריקם לירושלים ברגל נוהג או לא בזמן הזה.
בסוף המאה ה-19 היו במשהד, איראן, התנכלויות קשות לקהילת אנוסי משהד. בשנים אלו נאלצו ראשי קהילת האנוסים לעלות לרגל למכה, וקבלו את התואר חג'. יהודים אלה אשר עלו למכה, המשיכו בעלייה לרגל גם לירושלים ולמערת המכפלה בחברון.
לאחר הקמת המדינה ובמשך 19 שנים בהן לא היה ניתן לעלות להר הבית, הונהגה על ידי משרד הדתות ומנכ"לו שמואל זנוויל כהנא, עלייה לרגל סמלית להר ציון בימי חול המועד בפסח ובסוכות. רכבת מיוחדת מתל אביב עם עולי רגל בהנהגת הרב ידידיה פרנקל הגיעה לתחנת הרכבת בירושלים ומשם בליווי תזמורות ושירה עלו רגלית להר ציון בתהלוכה מפוארת.
גם בימינו יהודים רבים נוהגים לעלות לירושלים בשלושת הרגלים לתפילה. אחד מאירועי השיא של העלייה לרגל הוא ברכת הכהנים המסורתית ברחבת הכותל.
בקרב העולים להר הבית רבים מקפידים לעלות להר הבית דווקא בזמן הרגלים ולקיים בכך זכר לעלייה לרגל למקדש בזמן שהמקדש היה קיים. ולדעת החתם סופר, עלייה זו אף נחשבת למצווה.
אינגבורג קלר
אינגבורג "אינגה" קלר (בגרמנית: ; 15 בדצמבר 1923 – 6 בפברואר 2017) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע גרמנייה, ואחת מהבולטות והחשובות ביותר ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית לשעבר. היא עבדה עם במאים כמו וולפגנג לנגהוף, וולפגנג היינץ, תומאס לנגהוף, פיטר שטיין ומייקל תאלהיימר. היא הייתה מוכרת במיוחד בתפקידה של לילי ווסט בסרט "איימי ווג'ואר" המועמד לפרס גלובוס הזהב, וזכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-36 באנטליה תפוז הזהב על השתתפותה בסרט "לולה וביילי הילד". בשנת 2006 הוענק לה אות הכבוד של העיר ברלין.
עלייה לרגל (יהדות)
בחקר המקרא
במקור הכהני אין חוק בדבר עלייה לראות את פני ה' בשלוש רגלים, ואת הקרבנות והחגיגות יש לערוך בכל מושבות ישראל ובכל הבמות. בס"י ובס"א יש חוק בדבר עלייה, אך אין לו הדגשה מיוחדת. במקור הדויטרונומיסטי המצב משתנה, מרכז הכובד של החגים הוא עלייה למקום בו יבחר ה'. ההשערה היא שמרבית חוקי הפולחן לא היו קשורים במקורם לעיר הקודש. אולם אפילו חג הפסח שבמקורו הוא חגיגה משפחתית, כולל כעת גם עלייה לרגל.
אינגבורג קלר
קורות חייה
קלר נולדה בברלין-פרדינאו ב-1923 למשפחה אמידה. אביה היה יזם גרמני בעל מחצבה ואמהּ הייתה בתו של תעשיין עשיר. קלר הייתה האחות האמצעית, בין אחות גדולה ואח קטן. בעקבות המלצה מחברתה היא החלה ללמוד בבית הספר לדרמה ושם גילתה את אהבתה למשחק. בבית הספר התיכון נשרה מהלימודים ומעולם לא קיבלה תעודת בגרות, אך המשיכה ללמוד משחק עקב ההנאה שהפיקה מכך והתמיכה שקיבלה ממשפחתה.
עלייה לרגל (יהדות)
מקור השם בעברית
כחלק מסקר הר מנשה, בניצוחו של הארכאולוג פרופסור אדם זרטל, נמצאו במרוצת השנים מספר מתחמי אבן עתיקים בסמוך ליפית, משואה, רימונים, נחל תרצה, שכם (מזבח הר עיבל) וארגמן אשר נבנו בצורת כף רגל. זרטל טוען כי מתחמים אלה, אשר כולם ללא יוצא מן הכלל נמצאים על צלעות ההרים, אולם אף פעם לא בשיא הגובה, שימשו בתור אתרי פולחן ואירועים שבטיים (להבדיל מאתרי פולחן כנעניים־פגניים שנבנו לרוב על ראשי גבעות והרים) בטרם ריכוז כל הסמכויות הדתיות והלאומיות בירושלים בימי דוד ושלמה. זרטל מוסיף ואומר כי מתחמים אלה הם למעשה אותם הגלגלים המוזכרים פעמים רבות בתנ"ך (גלגל מלשון גל אבנים ולא כמקובל לחשוב מלשון המילה מעגל). לדבריו, בשלושת האירועים המרכזיים ביותר לעם ישראל: פסח, שבועות וסוכות היו מתאספים נציגי השבטים באותם גלגלים על מנת להקריב זבחים לאלוהים. מכאן דבק המונח "רגל" לכל אחד מאותם שלושה החגים ומכאן גם, לדבריו, מקור הביטוי עלייה לרגל - עלייה פיזית, פשוטה כמשמעה, אל אותם מתחמי כף הרגל.
אינגבורג קלר
קורות חייה
בשנת 1952 נישאה קלר לקרל-אדוארד פון שניצלר, שהיה אז פרשן ב"ערוץ השחור" ברדיו GDR. נולדה להם בת בשם ברברה שניצלר אשר הלכה בעקבות אמה והפכה גם היא לשחקנית, אולם הנישואים נכשלו והם התגרשו כמה שנים לאחר מכן.
עלייה לרגל (יהדות)
מקור השם בעברית
בהמשך כאשר רוכזו כל הסמכויות הדתיות בירושלים, איבד הביטוי עלייה לרגל את משמעותו הראשונית והקדומה וקיבל פירוש חדש, אשר השתמר בעברית עד עצם היום הזה, בתור עלייה בפועל אל בית המקדש שבירושלים.
אינגבורג קלר
קורות חייה
קלר נפטרה ב-6 בפברואר 2017 בגיל 93 בשנתה בבית אבות בברלין.
הופעה ראשונה
ההופעה הראשונה של קלר הייתה ב-18 בנובמבר 1942 בתיאטרון אם קורפירסטנדאם (Kurfürstendamm). ב-1943 היא הפכה לחברה בקאסט תיאטרון המדינה של פרייברג, ושנה לאחר מכן עברה לתיאטרון קמניץ שנסגר ב-1944 בעקבות מלחמת העולם השנייה. כתוצאה מכך קלר איבדה את מעמדה כשחקנית (כמו שאר האמנים שלא היו ברשימת "מחונני האל") וזומנה לשירות העבודה של הרייך. קלר התחתנה בנישואים מזויפים על מנת להתחמק מהגיוס, והתגרשה זמן קצר לאחר מכן. בשנת 1947, לאחר המלחמה, חזרה קלר לברלין ושיחקה בתיאטרון הבל.
עלייה לרגל (יהדות)
טעמי המצווה
בספר החינוך נכתב:
אינגבורג קלר
פריצת הדרך
זמן קצר לאחר חזרתה לברלין, הבמאי בולסלב הרלוג התרשם ממנה וקיבל אותה לתיאטרון שלוספארק בשטגליץ, שם היא קיבלה את תפקידה הראשי הראשון - 'פוצצ'ן' ב’גנרל השטן’ ('Pützchen' in 'Des Teufels General'), אותו גילמה ב-250 הופעות. ב-1950 עברה לתיאטרון הדויטשס (Deutsches) ברלין.
שיא הקריירה
בשנת 1961 קיבלה קלר את הפרס הלאומי של ה-  מחלקה ראשונה לאמנות ולספרות, על השתתפותה בסדרת הטלוויזיה "מצפון בסערה”, וב-1962 היא ביצעה לראשונה את מה שתואר כ"תפקיד חייה"; דמות הכותרת באיפיגניה בטאוריס, אותה שיחקה ביצירת הבימוי האחרונה של וולפגנג לנגהוף. תפקיד זה, על פי כריסטוף פאנק "הפך את קלר למובילה ללא תחרות ביצירת דמויות נשיות חזקות ובעלות ביטחון עצמי".
בשנת 1977 הוענק לקלר הפרס הלאומי של ה-GDR, מחלקה שנייה לאומנות ולספרות, ובשנת 1981 היא הופיעה לראשונה באחד מתפקידיה הזכורים ביותר משנות השמונים, בתור אהובתו של דנטון - ג'ולי, בהפקת בוכנר של אלכסנדר לאנג ל-"מותו של דנטון". שנתיים לאחר מכן, היא הופיעה כגברת אלווינג בהפקת "רוחות הרפאים" של תומאס לנגהוף. קלר הצליחה גם בתחום הקולנוע, למשל בסרט העלילתי Die Ärztinnen (הרופאים), שזכה בפרס השחקן בפסטיבל הלאומי השלישי של גרמניה בשנת 1984.
קריירה מאוחרת
בשנת 1999, גילמה קלר את לילי ווסט בסרט המועמד לגלובוס הזהב "איימי וג'ואר", ושיחקה את התפקיד הראשי קלייר, בהפקתו של תומאס לנגהוף ל"ביקור הגברת הזקנה". היא זכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בפסטיבל הבינלאומי ה-36 באנטליה, על השתתפותה בסרט "לולה ובילי הילד". בשנת 2000 קלר קיבלה את פרס קרוליין נובר על "כישורי המשחק יוצאי הדופן שלה בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה". קלר עזבה את תיאטרון Deutsches בשנת 2001 והפכה לחברת כבוד בו תוך שהמשיכה לשחק כאורחת. בשנת 2006 קלאוס ווברייט העניק לקלר את אות הכבוד של העיר ברלין ב־18 בנובמבר 2007 היא חגגה את יום השנה ה-65 להופעתה על הבמה בקריאה של "Die Marquise von O" של קלייסט בתיאטרון Deutsches. מ-2009, הופיעה קלר גם באנסמבל ברלינר בתור שייקספיר בהפקת הסונטה של שייקספיר, מאת רוברט ווילסון ורופוס ויינרייט. בסוף 2012, ביום בו ציינה 70 שנים על הבמה, כריסטוף היין כתב לה יצירה בשם "טילה", בה שיחקה את דוריו, ובשנת 2013 הוענק לה פרס התיאטרון FAUST על מפעל חייה. בנוסף, קלר הייתה חברה באקדמיה לאמנויות מאז 1999.
פורמולה 1 עונת 1975
עונת 1975 הייתה העונה העשרים ושש של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). במהלך העונה התקיימו 14 מרוצי אליפות ושלושה מרוצים נוספים שלא נחשבו לאליפות. בנוסף, התקיימו תשעה מרוצים במסגרת אליפות הפורמולה 1 הדרום אפריקאית.
במהשך לסיום החזק של העונה הקודמת רבים ראו בקבוצת ברבהאם מועמדת לזכייה באליפות. העונה נפתחה בצורה טובה עבור הקבוצה עם פודיום (מקום שלישי) בגרנד פרי ארגנטינה וניצחון של קרלוס פייס בגרנד פרי ברזיל. בעיות צמיגים בהמשך העונה האטו את הרכבים וגרמו לקבוצה לאבד נקודות.
ניקי לאודה התייחס לעונה כ"שנה שלא תאומן". בשנתו השנייה בקבוצת פרארי התחרה עם הפרארי 312T, מכונית שהייתה ברמה טכנית גבוהה מאוד בהשוואה למתחרים בעונה. לאודה ניצח חמישה מרוצים וזכה באליפות הנהגים בפעם הראשונה. קבוצתו, פרארי, זכתה באליפות היצרנים בפעם השלישית.
מארק דונהיו האמריקאי מת באוגוסט, יומיים לאחר שנפצע קשה בהתרסקות במהלך האימון לקראת גרנד פרי אוסטריה. בנובמבר, לאחר סיום העונה, התרסק המטוס של קבוצת אמבסי היל בתאונה. שישה אנשים נהרגו בתאונה ביניהם גרהאם היל, הבעלים של הקבוצה, והנהג טוני ברייס
אליפות הנהגים
הטבלה כוללת רק נהגים שצברו נקודות במהלך העונה
אליפות היצרנים
בחישוב הנקודות הובאה בחשבון רק התוצאה הגבוהה ביותר שהושגה על נהג בקבוצה בכל מרוץ. התוצאות המודגשות הן התוצאות שנחשבו לחישוב הניקוד באליפות.
אנדרה למוליה
אנדרה למוגליה אגרה גומס (בפורטוגזית: André Lamoglia Agra Gomes; נולד ב-4 באוגוסט 1997) הוא שחקן ברזילאי, אשר זכה להצלחה עולמית בזכות השתתפותו בסדרה "אליטה".
ביוגרפיה וקריירה
אנדרה למוליה נולד ב-4 באוגוסט 1997, בריו דה ז'ניירו שבברזיל. הוא גילה שהוא רוצה להיות שחקן בזכות אחיו הגדול, ויקטור למוגליה, שעובד בעולם המשחק גם כן. "התבקשתי להתלוות לאחי, ושם התעוררה לי הכמיהה והעניין לעסוק בעולם המשחק. ביקשתי מהוריי שיכניסו אותי לקורס תיאטרון". בשנת 2015, הוא השיק ערוץ יוטיוב בשם "Sem Moderação" ביחד עם מרסלו דוקה, אם כי היה לו רק פרסום אחד והוא לא זכה לתפוצה רחבה. בהמשך לכך, ניסה לשתף פעולה עם חברות אינטרנט שונות במטרה להגדיל את הפרסום שלו.
את הופעת הבכורה שלו עשה כשגילם את התפקיד הראשי של הנסיך בהצגה "סינדרלה", מאת חוסה וילקר, בתיאטרון איפנמה בברזיל, ביחד עם השחקנית אנה ריטה צ'רקיירה. בשנת 2016, הוא עשה את שיתוף הפעולה הראשון שלו בטלוויזיה הברזילאית, השתתף בשלושה מתוך חמשת הפרקים של העונה השנייה של הסדרה "סודות הצדק", כשגילם את תומאס פאצ'ה, אחד משלושת הילדים המתבגרים של הורים גרושים. ב-2017 הוא קיבל את תפקידו הגדול הראשון בטלוויזיה, כאשר כיכב בסדרת הטלוויזיה הברזילאית המקורית של ערוץ דיסני, "חואקס", שם גילם את רפאל סנטוס מוריירה, שבורח מקורס הקיץ שכפה עליו אביו. על הופעתו, קיבל בשנת 2019 מועמדות בקטגוריית "השחקן הטוב ביותר – זכר", במהלך טקס הפרסים של ניק שאירע בברזיל (טקס מקביל של פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון). תפקיד ראשי זה גם אפשר לו להשתתף במספר סדרות טלוויזיה נוספות במהלך אותה השנה. הוא השתתף בסדרות כמו "1 נגד כולם" (גילם את חברו של זביו בפרק הרביעי של העונה השנייה של הסדרה, בשם "Pais e Filhos"), "בלשי הבניין הכחול" (גילם את בוריס בפרק הראשון של העונה התשיעית של הסדרה, בשם "Adéus Bóris") ו"רוק סטורי". הוא גם הצטרף לצוות השחקנים של הסרטים De Novo, Não (2018) ו-Eu Sou Mais Eu (2019).
בשנת 2020, הצטרף לעונה השנייה של הסדרה "ביה", שם גילם את לואן, חבר ילדות של טיאגו (רנר פרייטס), שמגיע לביקור מברזיל וממשיך להתארח במעונות קונסט. באותה השנה, השתתף בווידאו קליפ לשיר "Unforgettable" בביצוע הזמרת ג'וליה בי, בתפקיד מושא אהבתה. בשנת 2021 נודע על כך שהוא יהיה חלק מצוות השחקנים הראשי של "אליטה" אשר שודרה בנטפליקס (גילם את איוון קרוואלו). העונה שודרה לראשונה ב-8 באפריל 2022.
פרויקטים פילנתרופיים
באפריל 2019, הוא השתתף מטעם ערוץ דיסני בקמפיין העולמי של נשיונל ג'יאוגרפיק (המכונה Nat Geo Run) שנערך בבואנוס איירס, ארגנטינה.
בהמשך להצטרפותו לפרויקט, פורסם שהוא השתתף במירוץ שנערך במסגרת הקמפיין.
אמילי הופכת לאמריקאית
אמילי הופכת לאמריקאית (באנגלית: The Americanization of Emily) הוא סרט קולנוע אמריקאי בשחור-לבן מסוגת קומדיה רומנטית וסרט מלחמה בבימויו של ארתור הילר, עם ג'יימס גארנר, ג'ולי אנדרוז ומלווין דאגלס בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי פאדי צ'ייבסקי והוא מבוסס על רומן בשם זה ויליאם רוברט בדפורד היו משנת 1959.
הסרט הוא סאטירה אנטי מלחמתית המעמידה באופן קומי את המפקדים הגבוהים הנהנים מכל טוב בעזרת קצינים זוטרים/משרתים ושולחים חיילים לקרב על מנת שיהרגו ויוכרזו לגיבורים, דבר שיועיל להם וליחידותיהם.
המוזיקה היא של ג'ני מנדל. לנעימת הנושא" "אמילי" חיבר ג'וני מרסר מילים והיא הושמעה בתקליטים של פרנק סינטרה אנדי ויליאמס וברברה סטרייסנד.
תקציר העלילה
מאי 1944, כוחות בעלות הברית מתכוננים לפלישה לנורמדי. לוטננט קומנדר צ'ארלס מדיסון (ג'יימס גארנר) מוצב בלונדון ביחידת "Dog Robbers" שתפקידה לשרת את הקצינים הבכירים, לדאוג לנוחיותם, לספק להם משקאות, שוקולדים ושאר מעדנים שאינם עומדים לרשות האזרח הבריטי השרוי במשטר צנע וכן לספק להם בחורות/חיילות לבידור.
צ'רלי הוא המשרת של תת-אדמירל קרל ג'זופ (מלווין דאגלס) מצי ארצות הברית. ג'זופ נמצא בדיכאון בגלל מות אשתו ובגלל שהסנאט רוצה לקצץ בתקציב הצי. הוא עומד לטוס לוושינגטון די.סי. לאחר הפלישה ולהגן על מעמד הצי.
צ'רלי נפגש בחיילת נהגת בריטית בשם אמילי ברהאם (ג'ולי אנדרוז) ובתחילה הוא מתייחס אליה בזלזול ובהתנשאות. כאשר הוא טופח על עכוזה, היא מחזירה לו סטירה מצלצלת. צ'ארלס מספר לה שהוא פחדן לאחר שלחם בגוודלקנל וראה את חבריו נהרגים. אמילי איבדה במלחמה את אביה, בעלה ואחיה ולמרות הניגודים בין אופייה הבריטי ואופיו האמריקאי היא מתאהבת בו.
ג'זופ מוטרד מכך שהצבא וחיל האוויר יאפילו על חיל הים. הוא מודיע לצ'רלי ולחברו "באס" קמינגס (ג'יימס קובורן) כי החליט "שההרוג הראשון על חוף אומהה חייב להיות מלח", מותו יונצח בצילום והוא ייקבר ב"אנדרטה למלח האלמוני".
ג'זופ מטיל את המשימה על קמינגס אבל בגלל שזה מוצא צוותי צילום הוא מחליט לצלם בעצמו את צ'רלי בחוף אומהה. מצרפים אליהם מלח מבוגר (קינן וין) שידריך אותם.
בעת הנחיתה נתקף צ'רלי בפחד עולה על החוף ומבקש לחזור לים. קמינגס יורה לעברו והוא בורח ואז נפגע מפגז גרמני ומוכרז כחלל.
מסתבר שצ'רלי לא נהרג אלא נפצע ברגלו (מאקדחו של קמינגס). ג'זופ מארגן מסיבת עיתונאים כדי להציג את "המלח הראשון על חוף אומהה". צ'רלי מוטס ללונדון ונפגש עם אמילי. הם מתחבקים והוא אומר לה שייכנס למסיבת העיתונאים ויגלה את כל האמת ולא אכפת לו אם ייכנס לבית סוהר על גילוי פחד במלחמה.
אמילי משכנעת אותו כי למענה ולמען שניהם יסכים לא לגלות את האמת והוא משתכנע ונכנס למסיבת העיתונאים כדי להתקבל כ"גיבור".
לזליאנה פריירה
לזליאנה מסוקסי אמארו גומש פריירה, המוכרת כלזליאנה פריירה (בפורטוגזית: Lesliana Pereira; נולדה ב-9 באוקטובר 1987) היא שחקנית ודוגמנית אנגולית, זוכת תואר מלכת היופי של אנגולה לשנת 2008. זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע.
ביוגרפיה
פריירה נולדה בעיירה סויו, אנגולה. עקב בעיות בריאות של אחותה הבכירה, היא עברה עם משפחתה לליסבון בגיל צעיר, שם גדלה ולמדה.
מלכת יופי
בשנת 2008, פריירה זכתה בתואר מלכת היופי של אנגולה. עקב זכייה זו, היא ייצגה את מדינתה בתחרות מיס תבל, ולאחר כן מכרה את השמלה אותה לבשה כדי לגייס כספים לצדקה.
קריירת משחק
פריירה השתתפה בתוכנית של שושה כמבחן במה בשביל תפקיד בסרט Xuxa in the Mystery of Feiurinha. היא זכתה לשחק בתפקיד של הפיה הטובה פנדונה בסרט שיצא בינואר 2010 ונצפה מקומית יותר מאשר הסרט אווטאר בשבוע הראשון שלו בהקרנות באנגולה.
פריירה תמכה ועודדה לעורר מודעות לאיידס.
דיונון הרוקחים
דְּיוֹנוּן רוֹקְחִים או דיונון מצוי (שם מדעי: Sepia officinalis, שם עממי: common cuttlefish) הוא מין ממשפחת הדיונוניים שבסדרת הדיונונים המצוי באוקיינוס האטלנטי עד לחופי דרום אפריקה, הים התיכון, הים הצפוני, הים השחור. הוא מצוי עד לעומק 200 מטר אך בעונת הרבייה עולה למים רדודים.
הדיונון משתמש בהסוואה הן כדי לתפוס טרף קטן כמו סרטנים ודגים קטנים והן כדי להימלט מטורפיו כמו חכאיים, מורנות, דגי חרב ולווייתנים. אם ההסוואה לא עוזרת הוא יימלט בעזרת סילון ויפריש חומר דמוי דיו המעוור את טורפיו או מבלבל אותם.
דיונון זה מצוי גם בחופי ישראל ולדעת האדמו"ר מראדזין ממנו הפיקו את ציצית התכלת. אמנם על פי ראיות רבות, הן מבחינת המציאות הפיזית והן מבחינת הסימנים ההלכתיים, חוקרים שונים אומרים ששיטה זה אינה נכונה, ולשיטתם כנראה התכלת הופקה מהארגמון קהה-הקוצים.
ראו גם
חידוש מצוות התכלת
צ'וי הונג הי
צ'וי הונג הי (בקוריאנית: 최홍희; 9 בנובמבר 1918 – 15 ביוני 2002), המוכר גם כגנרל צ'וי, היה גנרל בצבא קוריאה הדרומית, אמן לחימה, ודמות שנויה במחלוקת בהיסטוריה של אמנות הלחימה הקוריאנית טאקוונדו. צ'וי נחשב כ"מייסד הטאקוונדו" – בעיקר בידי ארגוני International Taekwon-Do Federation (ITF). ארגונים אחרים, כמו World Taekwondo Federation (WTF) מתארים את צ'וי כדמות חסרת חשיבות ומגונה בהיסטוריה של הטאקוונדו או שמשמיטים אותו מגרסתם להיסטוריה של הטאקוונדו.
הקריירה הצבאית
צ'וי נאלץ לשרת בצבא היפני במהלך מלחמת העולם השנייה, אבל היה מעורב במרד והושם במעצר, במהלך הזמן הזה הוא המשיך לתרגל אמנויות לחימה. בעקבות המלחמה, בינואר 1946, הוסמך צ'וי לסגן משנה בצבא קוריאה. בשנים 1946–1951 קודם צ'וי לדרגות סגן ואחר-כך לסרן, רב-סרן, סגן-אלוף, אלוף-משנה ותת-אלוף (brigadier general) צ'וי קודם לדרגת אלוף (major general) בשנת 1954.
טאקוונדו
צ'וי הצהיר שהוא צירף את המרכיבים של טאי קיון וקראטה כדי ליצור את אמנות הלחימה אותה כינה "טאקוונדו" (태권도) שמשמעה "רגל, יד, אמנות" או " אמנות היד והרגל" וכך היא נקראה ב-11 באפריל 1955. צ'וי ייסד את הארגון "הו דו קוואן" (Oh Do Kwan) והחזיק בדרגה של כבוד דאן 4 בארגון "צ'ונג דו קוואן" (Chung Do Kwan). מכיוון שהוא הואשם במרמה, הוסרו דרגותיו בארגון "צ'ונג דו קוואן".
במהלך שנות השישים, צ'וי ונאם טאי הי (Nam Tae Hi), המאסטרים המקוריים של הטאקוונדו קידמו את הטאקוונדו ברחבי העולם ומאז הרבו לסייר ברחבי תבל ולעשות נפשות לאמנות הלחימה. ארגוני הטאקוונדו. ארגון ITF זקף לזכות צ'וי את תחילת ההפצה בעולם של הטאקוונדו בכך שחנך מדריכי טאקוונדו ברחבי תבל, וכתב בספר הלימוד שלו שסגנון הטאקוונדו של ITF הוא הסגנון האותנטי היחידי של טאקוונדו. צ'וי גם היה המחבר של הספר הראשון להוראת הטאקוונדו בשפה האנגלית, "Taekwon-Do" שפורסם בידי ההוצאה לאור Daeha ב-1965.
במקביל כיהן גם כשגריר קוריאה הדרומית במלזיה בשנים 1962–1965.
ב-1972 צ'וי גלה בקנדה וממשלת קוריאה הדרומית הקימה את World Taekwondo Federation (WTF) ב-1973. הוא התגורר בטורונטו עד ששב לקוריאה הצפונית ב-2000.
מותו
צ'וי הלך לעולמו מסרטן ב-15 ביוני 2002 בפיונגיאנג, קוריאה הצפונית. הוא נכלל בהיכל התהילה של הטאקוונדו במגוון, שם נכתב עליו: "מייסד ונשיא ראשון של פדרציית הטאקוונדו הבינלאומית", ו"מייסד ההו דו קוואן". צ'וי השאיר אחריו אשה, צ'וי ג'ון הי ובן, צ'וי ג'ונג הווא, שתי בנות, סאני ומיון, ומספר נכדים.
יוזף מורודר-לוזנברג
יוזף תיאודור מורודר-לוזנברג, (בגרמנית: Josef Moroder-Lusenberg; 28 במאי 1846 - 16 בפברואר 1939) היה צייר ופסל, האמן הבולט ביותר של משפחת מורודר מגרדנטל בדרום טירול (כעת ואל גרדנה באיטליה).
ביוגרפיה
יוזף, הרביעי מבין שמונה ילדים, איבד את אביו כשהיה בן שמונה. הוא היה חניך בסטודיו לגילוף בעץ אצל פרנץ פרינוט, פסל אקדמי שהתחנך באקדמיה במינכן, ובשנות העשרים לחייו הקים יוזף סטודיו משלו. דוגמאות לפעילותו המוקדמת כפסל הם הפסלים של מריה אדולוראטה ושל מריה הבתולה בכנסיית הקהילה אורטיג'י.
אשתו הראשונה, אנמריה סאנונר נפטרה לאחר שילדה את ילדם הרביעי בשנת 1874. הוא התחתן פעם שנייה ונולדו לו עוד אחד עשר ילדים. אשתו השנייה גם טיפלה בחווה שלו.
שהיה בן שלושים, למד באקדמיה של מינכן (1876–1880) כדי ללמוד את אמנות הציור לאחר שהתרשם בווינה מציור הז'אנר של פרנץ פון דפרגר, "הריקוד בהרים". מוריו במינכן היו יוזף קנאבל, לודוויג פון לופץ ופיאודור דיץ. בין השנים 1880 עד 1884 היה תלמידו של דפרגר, והם הפכו לחברים קרובים ויצאו לטיולי ציור רבים בכפרי טרנטינו.
במינכן הושפע יוזף מורודר מהז'אנר ומהציור ההיסטורי של דפרגר ומתנועת הציור הריאליסטית-אידיאליסטית של וילהלם לייבל. מתוך ספרי הרישום הרבים שלו אפשר לראות עד כמה הוא צייר בדיוק את הטבע, בנוף ובמיוחד את אורח החיים הטירולי והאלפיני בואל גרדנה. רבים מציוריו, צבעי מים ורישומי בתי חווה, צריפים, אנשים ודיוקנאות הם עדות לעולם אלפיני אבוד שהיה פעם בטירול במאה ה-19.
הסופרת הפופוליסטית-רומנטית מריה ורוניקה רובאת'שר הכירה היטב את האמן וכתבה את הביוגרפיה שלו בשנת 1930, שהפכה לרומן פופולרי.
גדול-עין אטלנטי
גדול-עין אטלנטי (שם מדעי: Megalops atlanticus) הוא מין של דג גרם מסדרת הטרפוניים המצוי בחופי ימים, לגונות וגדות נהר סביב האוקיינוס האטלנטי ובאזור תעלת פנמה גם באוקיינוס השקט.
זהו דג גדול מאוד שיכול להגיע לאורך 2.5 מ' ולמשקל 161 ק"ג והוא טורף רעבתן היכול לצוד מגוון מינים קטנים יותר. הוא בעל שלפוחית אוויר גדולה, ראש עבה עם לסתות מודגשות בעלות שיניים חדות מאוד, סנפירים חדים בעיקר סביב הזנב וזנב גדול וישר. הקשקשים גדולים וצבעם אפור כסוף-כחול. כפי ששמו מרמז העיניים גדולות ונמצאות בקצה הראש ליד הלסתות.
דג זה נודד בקבוצות קטנות ברחבי האוקיינוס האטלנטי מנובה סקוטיה בצפון עד לחופי ארגנטינה בדרום, אך מצוי בעיקר באזורים הטרופיים. הוא מחפש להקות דגים קטנים, קיפוניים, ספרוסיים ומגוון גם בדיונונים וסרטנים. לדג זה מעט מאוד טורפים עקב גודלו ותוקפנותו.
הוא נידוג על ידי אנשים הן למאכל והן לספורט ימי.
רכבת האינסוף
רכבת האינסוף (באנגלית: Infinity Train) היא סדרת אנימציה אמריקאית שנוצרה על ידי אוון דניס, בעבר כותב ואמן סטוריבורד בתוכנית רגולר שואו. הסדרה הוקרנה בבכורה ב -5 באוגוסט 2019. ארבע עונות שוחררו: שתי הראשונות ברשת Cartoon Network, ושתי האחרונות ב-HBO Max.
הפיילוט שוחרר לראשונה באפליקציית Cartoon Network ו-VOD ב-1 בנובמבר 2016, ושוחרר למחרת בערוץ היוטיוב הרשמי של Cartoon Network. רשת Cartoon Network הזמינה סדרה מלאה בשל תגובות חיובית רבות על הפיילוט.
הסדרה ממוקמת ברכבת ענקית, מסתורית ולכאורה אינסופית הנוסעת בנוף צחיח, שקרונותיה מכילות מגוון סביבות מוזרות, פנטסטיות ובלתי אפשריות. הנוסעים ברכבת משלימים אתגרים בזמן שהם עוברים מקרון לקרון שעוזרים להם לפתור את הטראומה הפסיכולוגית שלהם ואת הבעיות הרגשיות מיצוגות על ידי מספר זוהר על כף ידם, כל נוסע מגיע עם מספר המציין את בעיותיו הרגשיות וככל שהוא פתור אותן בעזרת הרכבת המספר יורד. כאשר המספר של הנוסע יורד ל-0 נפתח לו שער לביתו.
כל עונה של רכבת האינסוף (המכונה "ספר", שלכל אחת מהן יש כותרת משנה משלה) עוקבת אחר סיפור וסט הדמויות משלה, למרות שכולם ממוקמים באותו יקום וכמה דמויות מופיעות בעונות שונות.
העונה הראשונה, שכותרתה "הילדה הרב שנתית", עוקבת אחר ילדה בשם טוליפ (פרח הצבעוני באנגלית) שמנסה לברוח בעזרת רובוט בשם One-One והכלב המדבר אטיקוס. העונה השנייה, "השתקפות סדוקה", מתמקדת ב-"MT", ההשתקפות של טוליפ מעולם המראה, שמתיידדת עם ילד בשם ג'סי ואייל שהם מכנים בשם אלא ן דרקולה. העונה השלישית, "כתו של הנהג", עוקבת אחר גרייס וסיימון, מנהיגי אייפקס, חבורת נוסעים נוכלים שהוצגה בעונה השנייה, כשהם פוגשים בחורה צעירה בשם הייזל, שנוסעת עם גורילה בשם טוּבָּה. בעונה הרביעית "דןאט" ראיין ומינגי, שני חברים טובים לשעבר שנפרדו בגלל שאיפות שונות בחיים נפגשים שוב ברכבת ומסיירים בה עם הפעמון המרחף קז, שמסבכת אותם בצרות.
עם הופעת הבכורה שלה, "רכבת האינסוף" זכתה לשבחים בביקורות על עלילתה, דמויותיה, סגנון האנימציה והדיבוב. בתחילה היא קודמה כמיני סדרה, אך לאחר סיום העונה הראשונה הוכרז כי "רכבת האינסוף" תמשיך כסדרת אנתולוגיה במקום. העונה השנייה הופיעה לראשונה בערוץ Cartoon Network ב-6 בינואר 2020; העונה השלישית החלה את שידורה ב-HBO Max ב-13 באוגוסט 2020, עם עשרה פרקים ששודרו במשך שלושה שבועות. עונה רביעית ואחרונה תחל את שידוריה ב-HBO Max ב-15 באפריל 2021.
תקציר העלילה
הסדרה מתרחשת על רכבת אינסופית לכאורה הנוסעת בנוף צחיח; קרונות הרכבת מכילות מגוון סביבות מוזרות ופנטסטיות. הנוסעים ברכבת הם אנשים שהיא אוספת אשר יש להם טראומה או בעיות רגשיות לא פתורות. בזמן שהם נוסעים בקרונות הרכבת, הרפתקאות הנוסעים נותנות להם את האפשרות להתמודד ולפתור את הבעיות הרגשיות שלהם, המיוצגות על ידי מספר זוהר על היד שיורד כאשר הם מתמודדים עם נושאים אלה. ברגע שהם פותרים את הבעיות שלהם ומספרם מגיע לאפס, פורטל נפתח והם רשאים לעזוב את הרכבת ולחזור הביתה.
העונה הראשונה מתמקדת בטוליפ אולסן, ילדה הנאבקת לאחרונה בגירושי הוריה. מלווה אותה רובוט קטן ומבולבל בשם "One-One", ואטיקוס, שליט ממלכת קורגים מדברים. בסופו של דבר היא חושפת רבים מסודות הרכבת ומתעמתת עם אמיליה, נוסעת שבמקום לפתור את הטראומה ממות בעלה, לקחה את תפקיד הנהג מ-One-One וניסתה להשתלט על הרכבת. לפני שעזבה את הרכבת, טוליפ משכנעת את אמיליה לנסות להסתגל לשינויים בחייה.
באחד הפרקים בעונה הראשונה טוליפ משחררת את ההשתקפות שלה מעולם המראה, והשתיים נפרדות. העונה השנייה מתמקדת בהשתקפות של טוליפ המשוחררת ("MT"), כעת במנוסה מאנשי אכיפה המנסים להרוג אותה כעונש על שזנחה את תפקידה כהשתקפותה של טוליפ. היא משתפת פעולה עם ג'סי, נוסע רכבת חדש, כמו גם עם אלן דרקולה, צבי שקט עם מגוון כוחות. היא עוזרת לג'סי לעזוב את הרכבת על ידי לימוד לעמוד על שלו, והוא חוזר לרכבת כדי לעזור לה לברוח לעולם שבחוץ.
העונה השלישית מתמקדת בגרייס וסיימון, מנהיגי כנופיית הנוסעים הנוכלים שמשחיתים את הרכבת ותוקפים את תושביה כדי לשמור על מספרם גבוה. מסע עם בחורה צעירה בשם הייזל וחברתה הגורילה טוּבָּה הופכת את גרייס לסימפתית יותר כלפי תושבי הרכבת. אחרי שסיימון הורג את טוּבָּה, מתגלה שהייזל עצמה היא אחת היצירות של אמיליה, וגרייס מבינה שמה שהיא חשבה שהיא יודעת על הרכבת שגוי. בסופו של דבר, לאחר שנלחמה בניסיון של סיימון לגזול את השליטה, גרייס מנסה להתמודד עם טעויותיה ולתקן אותן.
העונה הרביעית מתרחשת עשרות שנים קודם לכן, בתקופה בה אמיליה מבססת שליטתה על מרכזי הרכבת. היא עוקבת אחרי ריאן ומינגי, שני החברים הכי טובים לשעבר שרוצו להפוך למוזיקאים מפורסמים. מערכת היחסים שלהם מתוחה בגלל החוצפה של ראיין והחשש של מינגי מהעתיד. כשהם ברכבת הם פוגשים פעמון מרחף בשם קז שמתקשה להודות בטעויות שלה. ריאן ומינגי מבינים שהם זקוקים זה לזה על מנת שיתקדמו בחיים, בעוד שקז מתנצלת לבסוף בפני שוכני רכבת אחרים שפגעה בהם.
דמויות ראשיות
הדמויות ברכבת מתחלקים לשני סוגים נוסעים ותושבי הרכבת.
נוסעים - אנשים אמיתיים שהתאספו ברכבת. כאשר מגיעים לרכבת מקבלים מספר זוהר על ידם. כאשר מספרם מגיע ל0 הם רשאיים לעזוב את הרכבת ולחזור לעולם האמיתי.
תושבי הרכבת - נוצרו על ידי הרכבת במטרה לעזור לנוסעים להוריד את מספרם. אינם יכולים לעזוב את הרכבת בניגוד לנוסעים. על ידם אין מספר זוהר. נקראים על ידי האייפקס null, משמעות השם הוא אפס כדאי להדגיש שבאמונה של האייפקס לתושבי הרכבת בניגוד לנוסעים אין מספרים על ידהם או זכויות.
ספר 3 – כתו של הנהג
ספר 4 - דואט
דמויות משנה
קולות אורחים בספר הראשון כוללים את מתיו רייס ורון פונצ'ס. בין קולות אורחים בספר השני ניתן למנות את וויין נייט, לרין ניומן, ניאה מרשל קודי, ביל קורבט ורייס דרבי. קולות אורחים בספר השלישי כוללים את רייס דרבי, אדי פטרסון, פיל למאר ואלפרד מולינה.
תפיסה והשפעות
אוון דניס הגה את "רכבת האינסוף" בשנת 2010, במקור כסרט. הוא קיבל השראה מ"תחושת ההתעוררות במרחב מטריד" שחש בעת טיסה חזרה לארצות הברית מסין. טוען כש "התעוררתי. הסתכלתי מסביב, והיו חבורת אנשים שהסתכלו במסכים בחושך בחדר השקט הזה. חשבתי שזה קצת מצמרר. וזה התחיל משם." כמו הגיבורה טוליפ, דניס נוצר במשחקי וידאו כחובבן בשנות העשרה שלו. הוא הצהיר כי "מיסט" הייתה אחת ההשפעות העיקריות שלו מאז שהיה בן 13, והשפעתה נמשכה "ברכבת האינסוף". הוא גם מצטט את דוקטור הו, אגתה כריסטי, הסיפור שאינו נגמר, המטריקס, פיליפ ק 'דיק, מסע בין כוכבים: וויאג'ר וגולשים בזמן כהשפעות, יחד עם רומנים כמו |ציפורי לילה על נאנטאקט" ו-"זאבי וויליבי צ'ייס". דניס תיאר גם את "רכבת האינסוף" כ-"מסור" לילדים, בכך שכל עונה היא בעצם הצגה מוסרית שמבוססת על מכונות שנועדו לעזור להתגבר על בעיות אישיות ולהעריך את החיים.
הפיילוט מ-2016
הפיילוט יצא לאור לראשונה באפליקציית Cartoon Network ו-VOD ב-1 בנובמבר 2016, ושוחרר למחרת בערוץ היוטיוב הרשמי של Cartoon Network. הסרטון גרף מיליון צפיות בחודש הראשון לזמינותו ומאז צבר 5.2 מיליון צפיות (נכון ליולי 2020), מה שהופך אותו לפיילוט הנצפה ביותר בערוץ. עצומה להזמנת "רכבת האינסוף" הוגשה זמן קצר לאחר שהפיילוט יצא לאור וזכתה ליותר מ-57,000 חתימות. ב-11 במרץ 2018, האתר הרשמי של Cartoon Network השיק טיזר "לרכבת האינסוף" שאישר שהפיילוט צלח והוזמנה סדרה מלאה שתעלה לראשונה בשנת 2019.
ספר 1
ביולי 2018 נחשפה הצצה של העונה הראשונה בפאנל Cartoon Network בסן דייגו קומיק-קון 2018. ההצצה שוחררה כעבור כמה שעות בפלטפורמות המדיה החברתית של רשת Cartoon Network. טריילר מלא לרכבת האינסוף שוחרר ביוני 2019 לערוץ היוטיוב של Cartoon Network. ב-11 ביולי 2019 אושר תאריך השקת הסדרה ב-5 באוגוסט 2019. ב-20 ביולי 2019, הפרק הראשון הוצג במהלך פאנל "רכבת האינסוף" בסן דייגו קומיק-קון. לאחר מכן שוחרר באפליקציית Cartoon Network ובאתר מאוחר יותר באותו יום. אורכה של העונה הראשונה יהיה 10 פרקים, כאשר שני פרקים ישודרו בכל לילה בין 5 באוגוסט לבין 9 באוגוסט 2019.
ספר 2
פרומו אחרי הפרק האחרון של העונה הראשונה אישר שהסדרה תחזור. ב-22 בנובמבר 2019 עודכן אתר "רכבת האינסוף" עם חידה חדשה. השלמת החידה מובילה לטריילר לספר 2. הטריילר שוחרר אז באופן רשמי למחרת. הספר השני הופיע לראשונה ב-6 בינואר 2020.
ספר 3
ב-6 ביולי 2020 הוכרז רשמית על ספר 3 עם תאריך יציאה ל-13 באוגוסט 2020. בניגוד לקודמיו, הוא הועלה ל-HBO Max במקום להיות משודר ב-Cartoon Network. דניס גילה בתשובה לציוץ כי "רכבת האינסוף" תוכננה במקור לשידור ב-HBO Max מלכתחילה, אך בשל העיכוב של שירות הסטרימינג מיום ההשקה המקורי לשנת 2019, שתי העונות הראשונות שודרו ב-Cartoon Network במקום. מאוחר יותר התגלה בסן דייגו קומיק-קון שהספר יישא את הכותרת "כתו של הנהג". ספר 3 יצא כאשר חמשת הפרקים הראשונים הופיעו לראשונה ב-13 באוגוסט, השלושה הבאים ב-20 באוגוסט והשניים האחרונים ב-27 באוגוסט.
ספר 4
ב-17 בפברואר 2021 הוכרז רשמית על ספר 4 עם טריילר טיזר המכיל שמע מעוות. זאת הייתה הסדרת ילדים הראשונה בערוץ שכללה זוג גאה. ב-15 באפריל 2021 העונה הועלתה ל- HBO Max.
עתיד
אוון דניס טוען כי התוכנית בסיכון שלא תחודש לעונה רביעית, בין השאר בגלל דאגה מצד מקבלי ההחלטות של רשת Cartoon Network ו-HBO Max שתכני התוכנית בוגרים מדי לילדים.
ב-16 באוגוסט 2020, דניס דיווח כי אף על פי שהצוות רוצה לעשות פרקים נוספים, ההפקה הסתיימה בינתיים עם כל הצוות המפוטר וכולם מקבלים משרות חדשות. דניס ציין כי פרקים נוספים תלויים במספרי הצפייה ב-HBO Max.
דניס אמר שיש לו עוד כמה עונות שתוכננו אם הסדרה תימשך. כשנשאל אילו סיפורים דניס היה רוצה לחקור בעתיד, הוא אמר שהוא רוצה להיכנס יותר להיסטוריה של הרכבת – אולי לתקופה בה רכבת האינסוף הייתה קיימת לפני הרכבות עצמן. דניס גם אמר "יש לנו רעיונות לנושאים ואחרי אילו דמויות נרצה לעקוב בחמש עונות נוספות, עד עונה שמונה. מרגיש כאילו '8' הוא מקום טוב לעצור בו כי זה נראה כמו סמל אינסוף."
כשנשאל מה עוד הוא רוצה לעשות עם "רכבת האינסוף" בעתיד, אמר דניס "אשמח שיהיה סרט העוקב אחר סיפורה של אמיליה [הנבלית מהעונה הראשונה]. הייתי רוצה לעשות גם תקופות זמן אחרות ברכבת. "דניס גם הביע עניין לעשות כמה ספרי קומיקס של "רכבת האינסוף" ש"נמצאים בקאנון ויכולים להיכתב או להיככב על ידי לא אמריקאים".
ב- 11 במרץ 2021 הוכרז כי רכבת האינסוף תסתיים בעונתה הרביעית. מאוחר יותר הבהיר דניס בטוויטר כי לא הייתה בכוונתו שזו תהיה העונה האחרונה ונשאר פתוח להמשך התוכנית מתישהו בעתיד אם תינתן לו ההזדמנות.
ב- AMD של Reddit ב-16 באפריל 2021, יום לאחר צאתו של ספר 4, דניס אישר כי ספר 5 היה אמור להיות סרט הממוקד באמיליה הנ"ל, ולמרות שנכתב תסריט מלא, אולפני Cartoon Network ביטלו אותו כי הם לא לא חושב שיש לה "נקודת כניסה לילדים" מאחר שהדמיות הראשיות תוכננו להיות מבוגרים. דניס טען גם כי ספרים 5, 6, 7 ו- 8 היו מכסים את הנושאים של צער, אשמה, נקמה וקבלה, בהתאמה,  וספר 8 היה נוגע במחלת האלצהיימר. דניס וכותבת הסדרה לינדזי קטאי הצהירו כי ישנן תוכניות גם לספיישל חג המולד של רכבת האינסוף.
ב- 8 במאי 2021 הוציא דניס פריים לדוגמה מספר 5 שלא הופק בתגובה לתנועת מעריצים לחידוש התוכנית הפכה לטרנד מספר #1 באזורים רבים ברחבי העולם בטוויטר.
ביקורות
"רכבת האינסוף" זכתה לשבחים בביקורות עם הופעת הבכורה שלה. כרגע היא עומדת על 100% באתר Rotten Tomatoes. קרוליין קאו מ-"/Film" הכריזה עליו כ"ניצחון פרוע", ואילו אנדראה טאוורס מ-"Nerdist" הכריז עליו כ"אחת מסדרות האנימציה הטובות ביותר של השנה." ראובן ברון מ-"CBR" השווה אותה למיני סדרת האנימציה המצוירת של Cartoon Network "מעל קיר הגן" בשלמותה. סקיילר ג'ונסון מ-"Comic Watch" כינתה את זה "מצוין", עם "עומק רגשי שרואים לעיתים רחוקות בטלוויזיה לילדים", "הומור שנון וחכם" ו"דיבוב כוכבי". אמילי אשבי מ-"Common Sense Media" העניקה לסדרה 5 מתוך 5 כוכבים. בסקירתה אשבי שיבחה את המסרים החיוביים על חברות והשתקפות עצמית. אשבי גם שיבחה את דמותה של טוליפ ואת הרגעים הרגשיים של התוכנית.
העונה השלישית של "רכבת האינסוף" זכתה גם לשבחים בביקורות. ויליאם יוז מ-"The A.V. Club" שיבח את העונה השלישית על הנושאים והמסרים האפלים יותר שלה, והגדיר אותה כ"עונה הטובה והמאתגרת ביותר". פטרנה רדולוביק מ-"Polygon" שיבחה את קשתות סיפור הדמויות המורכבות בסדרה וציינה כי העונה השלישית היא עדות לפוטנציאל האינסופי של הרעיון המרכזי. אנדרו קולונדרה ג'וניור מ-"The Vanderbilt Hustler" כינה את העונה השלישית "קריאת תיגר בז'אנר" ואמר "בזכות תוכניות כמו "רכבת האינסוף", סוף סוף עולם האנימציה המודרני מתקרב לנקודה בה הוא עלול להשתחרר מהרעיון שהאנימציה היא "במיוחד בשביל ילדים." "Observer Media" אמר כי התוכנית צמחה מתוך עצמה, ופיתחה עולם משכנע ומסתורין פנימי "שימשכו אותך עם עליונות בפיתוח הדמויות כדי לתדלק את הרצון שלך להמשיך."
יחסי לסוטו–סין
יחסי לסוטו–סין הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה העממית של סין לבין ממלכת לסוטו. היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1983, מדינאים לסוטים ביקרו בסין במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 פעמים רבות. המלך הלסוטי ביקר בסין בשנת 1985. יחסי החוץ נותקו בידי סין בשנת 1990 מאחר שלסוטו כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה הסינית, היחסים חזרו כאשר לסוטו ניתקה את היחסים עם טאיוואן בשנת 1994.
משנת 2000 עד 2012, זוהו 33 פרויקטים סיניים לפיתוח שזוהו בתקשורת בלסוטו. סין מחזיקה בכל המניות של חברת הטלקום הלאומית לסוטו טלקום. והיא חידשה את בניין הפרלמנט הלסוטי במסרו.
דיונה בראנד
דיונה בראנד (באנגלית: Dionne Brand; נולדה ב-7 בינואר 1953), היא משוררת, מחברת רומנים, כותבת מסות ומתעדת קנדית. דיונה חברה במסדר קנדה, משנת 2017.
קורות חייה
בראנד נולדה בגויאגוואי, טרינידד, וכילדה חונכה בעיקר על ידי סבה וסבתה בזמן שאמה ודודתה עבדו מספר שנים באנגליה. לאחר שסיימה לימודיה בבית הספר לבנות בטרינידד, עברה בראנד בשנת 1970 להתגורר בטורונטו, קנדה. בשנת 1975, כשהיא בת 22, סיימה את התואר הראשון שלה בחוג לאנגלית ולפילוסופיה באוניברסיטת טורונטו. שלוש שנים לאחר מכן בראנד פרסמה את ספרה הראשון 'Fore Day Morning: Poems'.
בשנת 1989 סיימה תואר שני בפילוסופיה של החינוך, במכון ללימודי חינוך באונטאריו (The Ontario Institute for Studies in Education (OISE)).
שירה כתובה
בראנד ידועה בכתיבת השירה שלה, אשר זכתה לפרסום במספר כרכים שונים.
'Land to Light On' אשר פורסם בשנת 1997, זכה בפרס Trillium Book Award for Poetry ובפרס ה-Governor General's Literary Award for Poetry. אשר פורסם בשנת 2002, זכה בפרס Pat Lowther Memorial, ו-'Ossuaries' משנת 2010, זכה בפרס Griffin Poetry של 2011.
כתיבת השירים שלה מאופיינת על ידי ניסויים פורמליים ולשוניים. כתיבה זו מבטאת את החוויה שלה כאישה שחורה המהגרת לקנדה. הכרך המפורסם שלה, 'No Language Is Neutral' משנת 1990, אשר נמכר ביותר מ-6,000 עותקים, מהרהר על "בריחתה" מטרינידד לקנדה, כאשר היא מתארת כיצד בטרינידד שפה יכולה להיות משעבדת לא פחות מעבדות.
סיפורת
כמו כתבי השירה שלה, חלק ניכר מהסיפורת של בראנד הוא לירי וחדשני, מלא בדימויים מפורטים והשקפות ברורות של טווח החוויות והמצבים האמוציונאליים בהם נמצאות הדמויות הראשיות שלה.
הרומן הראשון שלה, 'In Another Place, Not Here', נכנס לרשימת הספרים הראויים לציון של מגזין הניו יורק טיימס בשנת 1998. בסיפור זה מסופר על שתי נשים קריביות, אחת שרוצה לברוח מהאיים אל העיר ולחיות חיים של עצמאות, בעוד שהאחרת חוזרת לאיים מטורונטו כדי לנסות לגרום לשינוי פוליטי. שתי הנשים רוצות להיות "במקום אחר, לא כאן" - כמו שמציעה כותרת הסיפור. הרגשות המשותפים שלהן בנוגע לאי-שייכות תרבותית מקרבות אותן כמאהבות. ספרה, 'What We All Long For', זכה בפרס Toronto Book. ספר זה ידוע בשל בחינתו הטעונה, המאתגרת והלירית של שייכות בעיר רבת תרבויות.
ספרי עיון
בראנד כתבה מגוון רחב של ספרי-עיון. בין ספריה: 'No Burden to Carry (1991)'- ספר המתאר היסטוריה שבעל פה של נשים שחורות באונטריו, 'Bread Out of Stone' (1994)- ספר האוסף מאמרים ביקורתיים על בעיות מגדר וגזע בקנדה, ו-A Map to the Door of No Return' (2001)'- ספר המשמש כרפלקסיביות-עצמית, אשר מהרהרת על טבע הזיכרון, זהות וההיסטוריה של גלות אפריקאית.
יצירות נוספות
בראנד תרמה לעשרות אנתולוגיות וכתבי עת, ואף ערכה שתי אנתולוגיות: 'The Journey Prize Stories: The Best of Canada's New Stories (2007)', ו-'The Unpublished City' (2017).
בראנד גם כתבה וביימה במשותף סרטים עבור מועצת הקולנוע הלאומית, ביניהם: Older, Stronger, Wiser' (1989)', ו- Sisters in the Struggle' (1991)', העוסקים בנשים קנדיות שחורות משפיעות.
קריירה כמרצה
בראנד לימדה לאורך השנים ספרות וכתיבה יצירתית באונטריו וקולומביה הבריטית, ואף הייתה פרופסור אורח מכובדת באוניברסיטת סיינט לורנס בניו יורק. בשנת 2016 החלה לערוך מחקר בתחום השפה האנגלית וכתיבה יצירתית באוניברסיטת גואלף.
תרומותיה כאקטיביסטית
בראנד היא אקטיביסטית חברתית אשר מבקרת מבנים כלכליים ופוליטיים ומביעה דעה נגד גזענות, קיפוח נשים, אפליה והתבטאויות נגד קהילות גאות. רבות מעבודותיה הכתובות משקפות את דעותיה הפוליטיות. כמו כן, בראנד עמדה בראש וועדת בעיות הנשים ב-Ontario Coalition of Black Trade Unionists, שירתה במועצת ה-Shirley Samaroo House, בית מחסה בטורונטו עבור נשים מהגרות, ועבדה כיועצת עבור המרכז לנשים מהגרות בטורונטו (Toronto Immigrant Women’s Centre). בראנד היא אחת ממייסדות העיתון הראשון המוקדש לנשים שחורות בקנדה, 'Our Lives'.
אותות כבוד
בראנד היא חברה בחברה המלכותית של קנדה משנת 2006. היא קיבלה דוקטורט לשם כבוד מאוניברסיטת Thorneloe בשנת 2015, דוקטור לשם כבוד במשפטים מאוניברסיטת וינזדור בשנת 2017, ודוקטור לשם כבוד בכתיבה מאוניברסיטת טורונטו בשנת 2018. בשנת 2017, היא מונתה לחברה במסדר קנדה. מעט לאחר הפיכתה לחברה במסדר, חברת ההוצאה לאור 'McClelland & Stewart', הכריזו כי בראנד מועסקת אצלם כעורכת שירה.
אח"י בת גלים 2
אח"י בת גלים 2 היא אוניית גלנוע, ששירתה בחיל הים הישראלי בשנים 1978 עד 1984. עסקה בהעלאת יהודי אתיופיה במסגרת מבצע נמל בית בזירת הים האדום. הועברה לים התיכון ושימשה להעברת כוחות וכלי רכב משוריינים לפלנגות הנוצריות במהלך מלחמת לבנון הראשונה. חזרה למבצעי עליה נוספים בים האדום. באוקטובר 1984 הוצאה האונייה משירות בחיל הים והועמדה למכירה בנמל חיפה. בשנת 1987 נקנתה על ידי חברה יוונית שמה שונה ל ALENTON ועבדה במזרח הים התיכון, כולל הובלות לבירות.
בת גלים 2 היא כלי השיט השני הנושא שם זה בחיל הים. כלי השיט הראשון בשם זה הייתה אונית תובלה אשר הוטבעה, על ידי קומנדו ימי מצרי, בנמל אילת במהלך מלחמת ההתשה. האונייה השלישית בשם זה היא אח"י בת גלים 3 אוניית עזר אשר שרתה בחיל הים והועברה למכון לחקר הימים והאגמים.
רכישה
האנייה נבנתה ביפן בשנת 1974 לצורך הובלת צינורות כבדים ופרישתם בלב ים ונקראה במקור COSMOS-1. בשנת 1978 הוצעו האונייה למכירה, יחד עם אחותה COSMOS-2, במחיר זול יחסית. מפקד חיל הים, מיכאל ברקאי, הוזמן באותה עת על ידי איש העסקים הישראלי שאול אייזנברג להופיע בפני חיל הים של טאיוואן כסיוע לשיווק מערכות לחימה מתוצרת ישראל. באותה עת נודע לחברת איזנברג במזרח הרחוק על העמדת האוניה למכירה וכך נוצר הקשר עם החברה המוכרת.
הצורך באונייה עבור חיל הים היה באותה עת כפול: מחד, סיוע לספינות הסער בזירת ים סוף - היות שבכל חופי הים האדום אין נמל נייטרלי שספינות הסער יוכלו להיכנס אליו לתדלוק או במקרה חירום; מאידך, הגדלת כושר התובלה וההנחתה של חיל הים. מבנה האונייה כאוניית גלנוע עם פתח קדמי, איפשר מענה לשני הצרכים וראש המטה הכללי מרדכי גור אישר את רכישת האוניה.
הפלגה לארץ
האונייה הושטה לסינגפור על ידי המוכרים ושם נמסרה ונרשמה כא.מ בת גלים של חברת צים. בסינגפור עברה האונייה שיפוצים במבדוק, במשך חודש ימים, בפיקוח המהנדס הימי אל"ם אלחנן התרסי. במהלך השיפוץ הותאמו מיכלים לנשיאת דלק עבור ספינות הטילים.
מהצוות המקורי שהיה ברובו סיני, נשאר קצין מכונה, כדי להדריך את הצוות הישראלי בעת ההספנה וההפלגה הראשונה. ההשטה לארץ נעשתה כאונייה צים. בצוות האונייה הפליג רב חובל אליעזר אקסל כאשר רס"ן מיל יהודה מנור קצין ראשון, קצין חיל הים דוד כהנא קצין שני ור/ח בכיר עמנואל קלמפרר כקצין שלישי.
בדרום הים האדום פגשה בת גלים זוג ספינות סער בפיקוד אל"ם מיכה רם, שהיה אז סגן מפקד זירת ים סוף והוא עבר מספינות הטילים לאונייה. רם הפליג בבת גלים למעגן שארם א-שייח' וגם ביצע את תמרון ההתקשרות למזח הצר שהוקצה לאוניה. לאחר העגינה שוחרר הצוות האזרחי.
משימות בים האדום
מהגעת האוניה ותחת פיקודם של מייק גל ואריה גביש ביצעה אח"י בת גלים משימות רבות:
עלייה מאתיופיה
לאחר פינוי סיני במסגרת הסכם השלום עם מצרים הופסקה נוכחות הקבע של ספינות סער בים האדום. בשנת 1981 הועמדה האונייה בנמל חיפה למכירה. באותה עת עלה הצורך בהבאת עולים אתיופיה שהגיעו לסודאן ועקב כך הוכשרה האונייה מחדש. במבצעים שבהם השתתפה מנובמבר 1981 עד אפריל 1983 עלו ארצה באמצעותה כ-1,000 עולים מיהדות אתיופיה. העולים נאספו מחופי סודאן, הושטו באמצעות האונייה, בתחילה לשארם א-שייח' ולאחר פינויו לנמל אילת ומשם הועברו למרכז הארץ.
מבצע הגדרה עצמית
בין 8 ל-15 בנובמבר 1981 ביצעה האונייה חילוץ עולים מאתיופיה, מחוף בדרום סודאן במסגרת מבצע "הגדרה עצמית". הספינה ביצעה שני סבבים והועלו 164 עולים. מפקד זירת ים סוף אל"ם משה אורון שימש כמפקד בכיר בים (מב"ב), אולם בעצם לא שותף לתכנון ולנוהל הקרב, לאור המידור עליו הקפידו אנשי המוסד ומפקד האונייה. אורון התרשם שהפעלת האונייה נעשית שלא לפי נוהלי חיל הים וגם לא של הצי המסחרי. כמו כן ראה שהטיפול בעולים במהלך השהיה באונייה אינו מספק. את התרשמותו העביר למפקד חיל הים.
מבצע אביב הרים
בסבב השני נקבע מפקד שייטת ספינות הטילים, אל"ם אריה רונה כמפקד בכיר בים. מפקד האונייה היה אילן בוכריס ומפקד כח שייטת 13 היה בועז שקדי. לצורך המבצע נרכשו במיוחד סירות גומי גדולות יותר בעלות קרקעית קשוחה שזכו לכינוי "מולית". האונייה יצאה מאילת ב-14 בינואר 1982, והגיעה מול חוף הפינוי ב-17. במקום המתוכנן היו גלים גבוהים שלא אפשרו הפעלת סירות.
רונה החליט להתקרב לחוף ובוכריס ניתב את האוניה בין שוניות האלמוגים. הגלים שככו אך בניסיון לעגון התברר שהעומק גדול בהרבה מהמסומן במפה. כננת העוגן התקשתה לאסוף חזרה את כל השרשרת שהוטלה. במשך שעות נעשתה עבודת ימאות קשה עד שלבסוף נאספה השרשרת חזרה. בליל 17–18 נאספו 110 עולים.
האונייה שייטה הלוך וחזור ובליל 21–22 נאספו 106 עולים. והאונייה חזרה לשייט. נוצרה בעיה רפואית אצל אחת העולות נתגלתה חשש לדלקת קרום המוח ונדרשה העברה לבית חולים. האוניה הפליגה צפונה במפקדת חיל הים החל תכנון פינוי מוסק. פעולה שלא נעשתה קודם לכן בטווח כה רב מהארץ. לרווחת כולם החולה הגיבה בצורה מצוינת לאנטיביוטיקה ולא היה צורך בפינוי.
גישה שלישית נעשתה בליל 24–25 ובה נאספו 136 עולים. לצורך ספירת מספר העולים המדויק הועברו העולים מצד אחד של המחסן לשני, כשבזמן המעבר קיבל כל אחד מהם סוכרייה. בגמר העברת העולים נמצא שחולקו 352 סוכריות. כך הגיע מפקד המבצע למסקנה שהועברו 352 עולים.
המבצע הסתיים ב-27 בינואר 1982 כשהאונייה נכנסה למעגן שארם א-שייח' משם הועברו העולים בטיסות לנמל התעופה בן-גוריון.
מבצעי שלב ב'
בתחילת נובמבר 1982 עברה האנייה בפיקוד עוזי טישל את תעלת סואץ דרומה והתבססה בנמל אילת.
משם יצאה בפיקודו לחמש הפלגות לדרום הים האדום במבצעי אגם מוזהב, שמר חום, אי.טי. (1 ו-2) וטרופל לצורך הבאת עולים יוצאי אתיופיה מחופי סודאן שנמשכו מנובמבר 1982 ועד אפריל 1983.
פעילות במלחמת לבנון
בתחילת המלחמה פעלה האוניה בלב ים כשהיא נושאת עליה כוח משייטת 13 בכוננות לתקיפת נמלי סוריה.
בשבוע השני למלחמה התעורר צורך להעביר לפלנגות הנוצריות, אמצעי לחימה ורכב קרבי משוריין. חוף הנחיתה היה בנמל ג'וניה מזח פתוח שלא מוגן בשובר גלים. אף כי היו באזור החוף הלבנוני כלי שיט של שייטת הנחתות נבחרה הבת גלים לפעולה. הסיבה העיקרית לבחירתה נבעה מכך שבאזור בירות פעלו כלי שיט של ציים רבים ארצות הברית, הצי הצרפתי והצי האיטלקי. צפונה יותר מול החוף הסורי שייט הצי הסובייטי. השאיפה הייתה לבצע את הפעילות מול הפלנגות הנוצריות בצורה דיסקרטית. הופעת נחתת הייתה מצביעה על הפעילות המתבצעת. ואילו הופעתה אח"י בת גלים נראתה כאונית סוחר שלא תמשוך תשומת לב. עומק המים ליד המזח חייב גישור בין האוניה לחוף. לשם כך נישא באוניה טנק גישור מדגם טירן, והאונייה תרגלה רבות את ההנחתה בצורה הזאת. ההנחתה נעשתה באבטחה של ספינות הטילים.
לבת גלים התווספו גוררת מגויסת והנחתת אח"י אשדוד עם טנק גישור שהפליגה בנתיב אחר. הגשר של טנק גישור מגח רחב וחזק יותר. פעולה כזאת שנחתת 60 מטר מקדימה ומורידה את טנק גישור עבור הבת גלים 2 תורגלה רבות בזירת ים סוף. התדרוך האחרון התקיים לפני הרמטכ"ל רפאל איתן שבא לשם כך לבסיס חיפה. בניגוד לכוונתו של מפל"ג הנחתות מייק אלדר, החליט שהבת גלים תנחת ראשונה ותשתמש בטנק גישור טירן שנשאה עימה.
ב־14 ביוני 1982, יצאו הכוחות לדרך. בשעות אחרי הצהריים בהיות הבת גלים מול בירות פגשה משחתת איטלקית שסיירה במקום אך לא עוררה את חשדה. התקרבה למעגן ג'וניה והגיעה מול מזח. אותה עת נדרש תמרון בלתי שגרתי: להעמיד אונייה בגודל 5,000 טון בניצב למזח פתוח לרוח ולזרמים. בלילה חשוך במקום שלא ביקרה קודם כאשר גשר הפיקוד נמצא בירכתי האוניה רחוק מנקודת המגע בקצה החרטום. עם הימאות הטובה של המפקד והצוות, הצליח תמרון האונייה בניסיון השני. הפריקה שנעשתה בעזרת טנק גישור טירן החלה בשעה 22:15 והתנהלה כסדרה. באותה הפלגה הועברו עשרה טנקי טירן ו-16 נגמ"שים לידי הפלנגות הנוצריות.
לאחר מלחמת לבנון
לאחר חזרת האוניה לזירת הים התיכון באוגוסט 1983 השתתפה האוניה באימונים רבים עם שייטת 13 ושייטת 3 כולל ליווי ותדלוק זהרונים בהפלגה סביב קפריסין.
בסוף חודש מאי 1984 קיימה האנייה בפיקודו של עוזי טישל הפלגת לימודים של כ-20 יום ואספה מידע מועיל לקראת מבצעים הרחק במערב הים התיכון.
ציונים לשבח
ראש הממשלה מנחם בגין התרשם מפעולת הבאת העולים והביע זאת במברק מ-25 במרץ 1982 ב-14 ביוני 1982, במהלך מלחמת לבנון הראשונה הוציא שר הביטחון אריאל שרון ציון לשבח לחיל הים. מנוסח המכתב עולה כי שייטת הנחתות ואח"י בת גלים הם שזיכו את חיל הים בציון הנ"ל. השר הסביר במכתבו כי.
WWE Mixed Match Challenge
WWE Mixed Match Challenge היא תוכנית אינטרנטית עונתית של ענף ההיאבקות המקצועית, השייך לארגון ההיאבקות ה-WWE, כשכל הקרבות הם קרבות זוגות מעורבים (מתאבק ומתאבקת). כמו כל אירועי השלם וצפה, הטורניר מורכב ממגוון קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות. העונה הראשונה שודרה ב-16 בינואר 2018 ב-Facebook Watch וכללה 12 פרקים. כל פרק ארך בין 20 ל-25 דקות וכלל קרב אחד בלבד. תוכנית זו שודרה מיד לאחר התוכנית 205 לייב.
עונה 1
הקבוצות כללו מתאבק ומתאבקת משני המותגים: Raw וסמאקדאון. בעונה הראשונה, הקבוצות התחרו במטרה לזכות במאה אלף דולר ולתרום אותם לעמותה לבחירתם. אנזו אמורה היה אמור לקחת חלק בטורניר, אך לא היה יכול להשתתף בשל שפעת והוחלף על ידי אפולו קרוז. סמואה ג'ו תוכנן להיות השותף של ביילי, אך הוא נפצע והוחלף על ידי אליאס. אלישיה פוקס ספגה שבר בעצם הזנב והוחלפה בטורניר על ידי מנדי רוז.
בעונה זו, המיז ואסקה הוכתרו כזוכים בטורניר. הם תרמו את כסף הזכייה לעמותת Rescue Dogs Rock.
הסיבוב הראשון
טבלת המפגשים בין הקבוצות פורסמה ב-11 בינואר 2018 באתר הרשמי של ה-WWE. באחד מחצאי הגמר, הקהל היה יכול להצביע בפייסבוק במטרה להחזיר את אחת הקבוצות שלקחו חלק בכל הטורניר ולתת לה הזדמנות שנייה.
חצאי הגמר והגמר
(*) - דניאל בריאן נבחר לשופט המיוחד של הקרב לאחר הצבעת קהל.
(**) - קבוצה זו קיבלה הזדמנות שנייה לאחר ש-40% מהקהל הצביעו בעדה.
(***) - בקי לינץ' החליפה את שארלוט פלייר בעקבות ניתוח שעברה פלייר.
עונה 2
העונה השנייה עלתה לאוויר ב-18 בספטמבר 2018 ב-Facebook Watch. בעונה זו, הקבוצות משתתפות בשיטת ראונד רובין (שיטה שבה כל קבוצה פוגשת את כל הקבוצות האחרות). הגמר של העונה השנייה נערך באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, ב-16 בדצמבר.
ב-12 בנובמבר, נודע שהזוג המנצח של העונה השנייה יזכה כל אחד בזכות להיכנס לקרב הרויאל ראמבל (גברים ונשים) כמספר 30. בנוסף לכך, הזוג המנצח יזכה בחופשה ממומנת לכל מקום בעולם.
בעונה זו, R-טרות' וכרמלה הוכתרו כזוכים בטורניר, שבו זכו כל אחד מהם בזכות להיכנס כמספר 30 לקרב הרויאל ראמבל שלו ובנוסף בחופשה ליעד נבחר. הם בחרו במשרדי ה-WWE, שנמצאים בסטמפורד, קונטיקט.
אנה מריה, מלכת יוון
אנה מריה, מלכת יוון (בדנית: Dronning Anne-Marie; נולדה ב-30 באוגוסט 1946) היא אלמנתו של קונסטנטינוס השני, מלך יוון האחרון ואחותה של מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק.
ביוגרפיה
הנסיכה אנה מריה נולדה בארמון אמליאנבורג שבקופנהגן, ב-30 באוקטובר 1946, כבתם השלישית של פרדריק התשיעי, מלך דנמרק, ואינגריד, נסיכת שוודיה. בעת לידתה רק בנים זכרים יכלו לרשת את המלוכה הדנית, ודודה הנסיך קנוד היה אמור לרשת את המלוכה. ב-1953 שונה החוק, והיא נכנסה לסדר הירושה. היא התחנכה בבית ספר פרטי בשווייץ, וכשהייתה בת 16 פגשה את בעלה לעתיד בעת שהתלווה להוריו, מלך ומלכת יוון, בביקור ממלכתי בדנמרק. לאחר מכן נפגשו עוד מספר פעמים, ביניהן בחתונת אחותו, סופיה, מלכת ספרד, שבה שימשה אנה מריה כשושבינה. ב-1964 נישאה אנה מריה לקונסטנטינוס, מלך יוון. ההודעה על אירוסיהם באה מספר חודשים אחרי שהומלך למלך. עקב נישואיה, המירה את דתה מהכנסייה הדנית הלותרנית לנצרות יוונית-אורתודוקסית. לזוג נולדו חמישה ילדים. עקב מהפכה שהתחוללה ביוון, הוגלתה משפחת המלוכה, והיא עברה להתגורר באנגליה ביחד עם משפחתה. ב-1980 הקימו אנה מריה ובעלה את הקולג' ההלני של לונדון, בית ספר דו לשוני בו התחנכו ילדיהם. היא משמשת כיושב ראש של בית הספר.
משפחתה
ב-18 בספטמבר 1964 התחתנה אנה מריה עם קונסטנטינוס השני, מלך יוון ממנו יש לה 5 ילדים:
אוסקר רבין
אוסקר רבין (ברוסית: Оскар Яковлевич Рабин; 2 בינואר 1928, מוסקבה – 7 בנובמבר 2018, פירנצה) היה אמן נון-קונפורמיסטי יהודי-רוסי שגורש מברית המועצות והיה מתגורר בצרפת.
ביוגרפיה
אוסקר רבין נולד במוסקבה למשפחת רופאים יהודים, בוגרי אוניברסיטת ציריך. אביו נפטר כאשר הוא היה בן 5 ואמו נפטרה בשנת 1941. בתחילת שנות ה-40 התחיל רבין ללמוד ציור. בשנים 1946–1948 הוא התגורר בריגה ולמד באקדמיה לציור בעיר. בשנת 1948 הוא עבר לאקדמיה לציור במוסקבה ,אך כבר בשנת 1949 סולק מהמוסד בעקבות האשמות בעבודות שלא בהתאם לריאליזם סוציאליסטי. רבין חזר למורה הראשון שלו, ובמקביל עבד בעבודות מזדמנות לפרנסת המשפחה (הוא התחתן עם ביתו של הצייר שלימד אותו).
בשנות ה-50 היה רבין בין מקימי קבוצת אמנים לא רשמית. בקיץ 1956 הוא הכיר את אולג צלקוב ובתערוכה של ציירים צעירים קיבל פרס. תומכי הקו הרשמי של האמנות הסובייטית לא קיבלו את סגנון הציור של רבין.
בשנת 1974 הוא היה בין מארגני תערוכה ציורים במרחב הפתוח שפוזרה על ידי השלטונות. בשנת 1977 הוא נעצר ולאחר מספר ימים קיבל הצעה לצאת לסיור באירופה ביחד עם כל המשפחה.