cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הנרי מור
ביוגרפיה
עבודתו החדשנית כפסל התבטאה בעיצוב דמויות אשר שילבו את הדמות עם הסביבה על ידי יצירת חללים נגטיביים בפסל המתפקדים כחלק בלתי-נפרד מן העבודה. פסליו הם לרוב מונומנטליים ורבים מהם הוא הציב בטבע.
בישראל מוצג פסל ארד שיצר ברחבה שבחזית מוזיאון תל אביב, וכן כמה מעבודותיו מצויות באוסף של מוזיאון ישראל. בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית בירושלים, מוצג עותק של פסלו "אישה עטויה יושבת" (באנגלית: "Draped Seated Figure") במדשאה המרכזית.
האוסף הגדול ביותר של פסלי הנרי מור נמצא באגף שיוחד ליצירותיו בתוך הגלריה לאמנות של אונטריו בטורונטו בקנדה. בימי חייו יצר הנרי מור קשר מיוחד עם העיר. אחד מפסליו הוצב בחזית בניין העירייה. הוא הוריש לגלריה בעיר, חלק נכבד מאוספיו.
בדצמבר 2005 נגנב פסל של מור באנגליה בעת שאוכסן לצורך שיפוצים. אף שהובטח פרס כספי עצום על השבת היצירה, שערכה לא יסולא, מעריכים שהיא הומסה לצורך שימוש בארד.
אזור כלכלי בלעדי
האזור הכלכלי הבלעדי ("מים כלכליים"), כפי שנקבע בחוק הים, הוא אזור ימי עד 200 מיילים ימיים (370.4 ק"מ) מחוף מדינה, ובו למדינה זכויות מיוחדות להגנת הטבע, לחיפושים ולשימוש במשאבים ימיים, כולל ייצור אנרגיה ממים ורוח. בשימוש בדיבור, המונח עשוי להרחיב את תחום המים הכלכליים עד מעבר למדף היבשת - מעבר לגבול של 200 מייל.
לפני 1982, מים טריטוריאליים הורחבו בצורה בלתי מבוקרת פעמים רבות על מנת לספח פעילויות כגון כרייה במים עמוקים, קידוח ימי, זכויות דיג (ראו מלחמת הבקלה) ולמנוע שידורי רדיו פיראטיים ממתקנים ימיים מלאכותיים ומספינות עוגנות.
למדינה חופית ניתנת שליטה מלאה על מימיה הפנימיים, שליטה פחותה על מימיה הטריטוריאליים, שליטה פחותה מזו על "האזור הסמוך" וזכויות כלכליות מסוימות באזור הכלכלי הבלעדי ובמדף היבשתי.
לעיתים קרובות, אזור כלכלי בלעדי הנתבע על ידי מדינה מסוימת, נתבע גם על ידי מדינה אחרת.
הגדרה
באופן כללי, האזור הכלכלי הבלעדי של מדינה משתרע עד למרחק של 200 מיילים ימיים (370 ק"מ) מקו החוף. מרחק מקסימלי כזה מתרחש כאשר קווי החוף של המדינות הסמוכות נמצאים יותר מ-400 מיילים ימיים (כ-740 ק"מ) זה מזה. במצבים אחרים, המדינות הן שצריכות לקבוע את הגבול הימי בפועל, כאשר ברירת המחדל היא שיוך לחוף הקרוב ביותר.
לפי ההגדרה האזור הכלכלי הבלעדי של המדינה מתחיל בגבול המרוחק מהחוף של המים הטריטוריאליים שלה ומגיע עד למרחק של 200 מייל ימי (370.4 ק"מ) מקו החוף. האזור הכלכלי הבלעדי רחב הרבה יותר מאשר המים הטריטוריאליים, אשר מסתיימים 12 מייל ימי (כ-22 ק"מ) מקו החוף (על פי הכללים שנקבעו בחוק הים). כך מהווים רצף אחד אתם. למדינות גם יש זכויות על קרקעית הים של המדף היבשתי עד 350 מיילים ימיים (כ-648 ק"מ) מקו החוף, תחום שנמצא מעבר לאזור הכלכלי הבלעדי, אך מקומות כאלה אינם נחשבים לחלק מהאזור הכלכלי הבלעדי. ההגדרה המשפטית של המדף היבשתי אינה זהה למשמעות הגאולוגית של המונח, משום שהיא כוללת גם את העלייה ליבשת ואת המדרון ממנה, כמו גם את קרקעית הים כולה בתוך האזור הכלכלי הבלעדי (שעשויה, כמו במקרה של ישראל, להיות עמוקה בהרבה מאשר מדף היבשת).
מקור
ההגדרה הראשונית של המים הטריטוריאליים הריבוניים של המדינה הייתה 3 מיילים ימיים או כ-6 ק"מ (כטווח של יריית תותח) מעבר לחוף. בעידן המודרני, המים הטריטוריאליים הריבוניים של מדינה הורחבו עד 12 מיילים ימיים (כ-22 ק"מ) מקו החוף.
אחת הטענות הראשונות של סמכות שיפוט בלעדית מעבר למים הטריטוריאליים המסורתיים נעשתה על ידי ארצות הברית בהצהרה של הארי טרומן ב-28 בספטמבר 1945. עם זאת, צ'ילה ופרו היו הראשונות שטענו לאזורים ימיים של 200 מיילים ימיים עם ההצהרה הנשיאותית בדבר המדף היבשתי ב-23 ביוני 1947 (אל מרקוריו, סנטיאגו דה צ'ילה, 29 ביוני 1947) והצו הנשיאותי מס' 781 ב-1 באוגוסט 1947 (Diario Oficial El Peruano, כרך 107, מס 1983, 11 באוגוסט 1947).
בעיקרו של דבר נושא זה נעשה באמריקה הלטינית כמו גם ברצף של אסיה-אפריקה. כך במאי-יוני 1949 הכריזו 10 מדינות ערביות בזו אחר זו באופן חד צדדי על זכויות מסוימות (בעיקר לגבי נפט) ב"אדמות שקועות". ב-18 באוגוסט 1952 פרסמו צ'ילה, אקוודור ופרו הצהרה שקיבעה את אזור ה-200 המיילים הימיים. עם זאת הכרזות אלו לא זכו לתמיכה רחבה יותר בוועידות הראשונות על חוק הים ב-1958 וב-1960 והנושא צבר תאוצה רק בשנות השישים.
בשנת 1970, כאשר העצרת הכללית החלה בהכנות לוועידה הבאה תשע מדינות אמריקניות מאמריקה הלטינית כבר קבעו סמכויות דומות על כל השטח של ה-200 מייל ימיים ובאותה שנה קיבלו מרבית המדינות באזור את הצהרות מונטווידאו ולימה בנושא זה. במקביל הוועדה המייעצת המשפטית אסיה ואפריקה (AALCC) דנה בנושא (עם משקיפים מדרום אמריקה) ב-1970–1971.
הצהרת סנטו דומינגו ב-9 ביוני 1972 של מדינות הים הקריבי והצהרת הוועדה המשפטית הבינאמריקאית ה-16 ב-9 בפברואר 1973 גם הן עשו בנושא זה וקבעו כללים מדויקים יותר, במקביל לכך ערכו עברו החלטות דומות ביאונדה שבקמרון ובהחלטה של ארגון אחדות אפריקה ב-2 ביולי 1973 באדיס אבבה.
החל מ-1967 החל האו"ם בהסדרת הנושא על ידי סדרת ועדות שעסקו במידה רבה בנושא הוויכוחים בין מדינות הדיג לבין מדינות החוף בנושא זכויות הדיג. לבסוף התקבל ב-1982 חוק הים של האו"ם שבו אומץ אזור 200 המייל הימי באופן רשמי כאזור הכלכלי הבלעדי. חלק ה', סעיף 55 לאמנה קובע (בתרגום חופשי):
עם זאת חלק ניכר מהמדינות מטילות הגבלות נוספות שונות על הפעילות באזור הכלכלי הבלעדי שנעות מאיסור פעילות צבאית של גורמי חוץ ועד לאיסור צילום.
סכסוכים
המדידה המדויקת של אזורים כלכליים בלעדיים היא מקור שכיח לסכסוכים בין מדינות באזורים הימיים השונים:
אזורים בהם מדף קרח קבוע משתרע מעבר לקו החוף מהווים גם הם מקור למחלוקת פוטנציאלית.
אוסטרליה
לאוסטרליה יש את האזור הכלכלי הבלעדי השלישי בגודלו (אחרי ארצות הברית וצרפת אבל לפני רוסיה) בשטח הכולל העולה על זה של שטחה היבשתי. לפי אמנת האו"ם, האזור הכלכלי הבלעדי של אוסטרליה בדרך כלל משתרע 200 מיילים ימיים (כ-370 ק"מ) מהחוף של יבשת אוסטרליה והטריטוריות מחוץ ליבשת, למעט מקרים שבהם הסכם תיחום ימי נחתם עם מדינה אחרת.
משלחת האומות המאוחדות לענייני גבולות המדף היבשתי אישרה, באפריל 2008, את הזכויות של אוסטרליה על יותר מ-2.5 מיליון קמ"ר נוספים של קרקעית ים מעבר לגבולות האזור הכלכלי הבלעדי של אוסטרליה. בטיעוניה לוועדה טענה אוסטרליה גם למדף יבשתי נוסף של הטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית, אך טענות אלה נדחו על פי בקשתה של אוסטרליה. עם זאת, גודלו התאורטי של האזור הכלכלי הבלעדי של אוסטרליה מהטריטוריה שלה באנטארקטיקה מוערך כ-2 מיליון קילומטרים רבועים.
איראן
לאיראן שטח אזור כלכלי בלעדי של 164,051 קמ"ר ובנוסף לו מדף יבשת של 108,534 קמ"ר המתחלקים בין המפרץ הפרסי, מפרץ עומאן והים הערבי. לאיראן הסכמי חלוקת שטח עם בחריין, עומאן, קטר ודובאי כמו גם הסכם חלקי עם ערב הסעודית.
עם זאת המדינה נמצאת בסכסוך עם כווית ועם ערב הסעודית על השטח המשותף לשתי האחרונות.
ארגנטינה
שטח המים הטריטוריאליים של ארגנטינה הוא 1,084,386 קמ"ר (מתוכם 2,542 באוקיינוס השקט והשאר באטלנטי) וכן שטח של מדף יבשת של 785,879 קמ"ר (מתוכו 77 קמ"ר בשקט). הגבול בארכיפלג טיירה דל פואגו עם צ'ילה נקבע "הסכם השלום והידידות" לאחר עימות הביגל, לארגנטינה יש גם הסכם תיחום עם אורוגוואי. כחלק מאי ההכרה של ארגנטינה בריבונות הבריטית על איי פוקלנד היא איננה מכירה באזור הכלכלי הבלעדי של בריטניה סביב האיים (החופף בחלקו את זה של ארגנטינה), כמו גם במדף היבשת הנמשך דרום מזרחה אל איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים שבשליטת בריטניה.
ארצות הברית
האזור הכלכלי הבלעדי של ארצות הברית, הגדול בעולם, משתרע על פי 11,351,000 קמ"ר. האזור הכלכלי הבלעדי ממוקם בשלושה אוקיינוסים (השקט, הארקטי והאטלנטי), במפרץ מקסיקו, ובים הקריבי. האזור כולל שטחים מסביב לשטח העיקרי של ארצות הברית וכן מסביב לאלסקה, פוארטו ריקו, איי הבתולה האמריקאיים, הוואי, איי מריאנה הצפוניים, גואם, אטול מידווי, האי וייק, אטול ג'ונסטון, אטול פאלמירה, האי ג'רוויס, סמואה האמריקנית, האי בייקר, שונית קינגמן והאי נבאסה.
אזור זה הוכרז על ידי הנשיא רונלד רייגן ב-10 במרץ 1983 כהמשך להכרזה של טרומן ב-1945 על שליטה במדף היבשתי (שארצות הברית לא הרחיבה את תחומה אליו אחרי הכרזת רייגן)
בריטניה (הממלכה המאוחדת)
שטח האזור הכלכלי הבלעדי של בריטניה, החמישי בגודלו בעולם ומשתרע על שטח של כ-6,805,586 קמ"ר. גודל זה כולל את האזור הכלכלי הבלעדי המקיף את האיים הבריטיים, את שטחי חסות של הכתר הבריטי, ואת הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים אבל לא את האזור הכלכלי הבלעדי של הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה.
† חלק מהשטח של סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה, שביחד כוללים אזור כלכלי בלעדי של 1,641,294 קילומטרים רבועים.
רק האיים הבריטיים (כולל רוקול) וגיברלטר הם חלק מהאיחוד האירופי. איי התעלה, אי מאן והשטחים הנותרים מעבר לים (חוץ מגיברלטר) אינם חלק מהאיחוד האירופי.
גרמניה
בהתאם להכרזה מיום 25 בנובמבר 1994 הרפובליקה הפדרלית של גרמניה היא בעלות על אזור כלכלי בלעדי בים הצפוני (28,600 קמ"ר) ובים הבלטי (4,000 קמ"ר), שטח זה מנוהל על ידי המדינה הפדרלית, בניגוד למים הטריטוריאליים המנוהלים על ידי המדינות.
דרום אפריקה
דרום אפריקה הצטרפה לאמנת חוק הים של האו"ם בסוף 1984 ובשנת 1994 אשררה אותה וכן חתמה על הסכם תיחום עם נמיביה. עם זאת הטענות של המדינה לאזור הכלכלי הבלעדי והן לגבי השטח הסמוך ליבשת אפריקה, והן לזה שסביב איי הנסיך אדוארד, נקבעו רק בשנת 2009.
קוריאה הדרומית
ממוזער|ללא|300px|אזור כלכלי בלעדי של [[קוריאה הדרומית:
קוריאה הדרומית חתמה על חוק הים בשנת 1996 וכיום שטח המים האזור הכלכלי הבלעדי שלה הוא 475,469 קמ"ר. קוריאה הדרומית נמצאת בסכסוך עם יפן על סלעי ליאנקור, סכסוך שלא מנע מהן להגיע להסכמי דיג באזור. כמו כן היא מסוכסכת עם סין על שטח באזור איי סוקרטה בים סין המזרחי, בעיקר על זכויות הדיג במקום, סכסוך שמאיים לגרור גם את ארצות הברית.
הודו
ממשלת הודו חתמה על חוק הים ביוני 1995 והחל מאמצע העשור הראשון שנות ה-2000 היא מנסה להרחיב את תחום האזור הכלכלי הבלעדי שלה תוך שהיא נתקלת בהתנגדות של פקיסטן, הודו גם מעורבת בחיפושי נפט בתוך המים הכלכליים של וייטנאם באזור ים סין הדרומי למרות התנגדות סין. כיום שטח האזור הכלכלי הבלעדי של הודו הוא 2,305,143 מתוכם 663,629 משויכים לאיי אנדמן והשאר ליבשת.
יוון
הגם שיוון הכריזה על הרחבה של שליטתה לתחום רחב מהמים הטריטוריאליים עוד ב-1931 וחתמה על הסכם בנושא עם איטליה ב-1977 הרי רק בראשית 2013 הצהירה כי היא טוענת לאזור כלכלי בלעדי. וזאת בעקבות התגברות הסכסוך עם טורקיה בנושא במהלך השנה שקדמה לכך.
על פי המפות שפורסמו, ממשלת ישראל הכירה באזור הכלכלי הבלעדי של יוון וקפריסין. המפות מתארות את מהלך צינור הגז שיעביר גז שיופק על ידי נובל אנרג'י ממאגר לווייתן לאירופה, באמצעות צינור תת-ימי וחציית יוון. צינור הגז צריך לעבור את שטח הים, אשר על פי המשפט הבינלאומי, כחלק מהאזור הכלכלי הבלעדי היווני. בהצעה זו, ישראל מכירה באזור הכלכלי הבלעדי היווני באזור ומציעה יתרון שיוון יכול להשתמש בהליכי משא ומתן לתמיכה בטענותיה על האזור. בפועל, שיתוף הפעולה הזה יהיה להקים קואליציית אנרגיה חזקה בין יוון, קפריסין וישראל. חלק הכרייה והפעלה יבוצע על ידי חברה אמריקנית. "מהות העניין היא שבמאמץ להגן ולהבטיח את האינטרסים חיוניים של ישראל בים התיכון, לישראל כבר לא נשארה ברירה אלא לתחום באופן רשמי את הגבולות הימיים שלה".
יפן
ליפן יש מחלוקת על גבולות האזורים הכלכליים הבלעדיים עם כל שכנותיה באסיה (רוסיה, קוריאה הדרומית, סין וטאיוואן). הסכסוך עם סין, כמו גם עם טאיוואן מתמקד באיי סנקאקו (לפי היפנים)/דיאויו (לפי הסינים), הסכסוך עם קוריאה הדרומית מתמקד באזור סלעי ליאנקור ואילו הסכסוך עם רוסיה מהווה חלק מהסכסוך בנושא האיים הקוריליים.
הנתונים לעיל כמו גם המפות הרלוונטיות בפרויקט The Sea Around Us מסמנים את הגבולות הנטענים על ידי יפן, ולא לוקחים בחשבון את הטענות של המדינות השכנות.
ישראל
לישראל אזור כלכלי בלעדי רק בים התיכון משום שחופי מפרץ אילת שישראל חולקת עם מצרים וירדן קרובים כך שנקודת המגע ביניהם לא חורגת מעבר לתחום המים הטריטוריאליים של שלוש המדינות ואילו ים המלח נחשב כמים פנימיים.
שטח המים הכלכליים של ישראל, 22,000 קמ"ר, הנמצאים במים העמוקים - עד 220 מיילים ימיים מחופי המדינה ומוגדרים כ"אזור כלכלי בלעדי", או בקיצור "מים כלכליים", משתווה לשטחה היבשתי של המדינה - 22,071 קמ"ר.
שדות הגז המשמעותיים של ישראל תמר, לווייתן והאחרים נמצאים באזור הכלכלי הבלעדי שלה מעבר לתחום המים הטריטוריאליים. אף על פי שחוק הים שהתקבל ב-1982 דורש הפקדה של הכרזה על השטח במוסדות האו"ם (למקרה של תביעות סותרות מצד מדינות שכנות) הרי ישראל הכינה רק ב-2007 הצעת חוק בנושא זה (שלא אושרה) והכריזה בפועל על שטח זה רק ב-10 ביולי 2011. ב-17 בדצמבר 2010 חתמו ישראל וקפריסין על הסכם תיחום. הסכם זה היה אמור להשלים את ההסכם שנחתם בין קפריסין ובין לבנון בינואר 2007 אולם מעולם לא אושר על ידי הפרלמנט הלבנוני ולעלות בקנה אחד עם החוק הקפריסאי משנת 2004. ההסכם מעביר את הגבול בין ישראל ללבנון בניצב לקו החוף. בפועל טענה לבנון כנגד ההסכם בנימוק שקו הגבול צריך לעבור ישירות ממזרח למערב, פער של כעשרים מעלות לעומת העמדה הישראלית. שלטענתה גזלה 860 קמ"ר מהאזור הכלכלי הבלעדי שלה וזכתה לתמיכה אמריקאית בעמדתה. המחלוקת הביאה לסדרה של התבטאויות תוקפניות של שני הצדדים החל מאמצע 2010, להכרזה ישראלית על מימון מחצית מהעלויות הביטחוניות של משק הגז הימי על ידי הממשלה ב-2010 ולדרישה לחיזוק ניכר של חיל הים בהתאם. תוצאה נוספת של ההסכם בין ישראל לקפריסין הייתה דרישתה של טורקיה להכרה בזכויות קפריסין הטורקית, לחיזוק הקשר הביטחוני בין ישראל וקפריסין ולמעורבות יוון בסוגיה.
בין לבנון לישראל נוצרה מחלוקת היכן עובר הגבול הימי בין המדינות, על כ-860 קמ"ר. על רקע הסכסוך ב-2 ביולי 2022 נשלחו שלושה כטב"מים עוינים, מכיוון לבנון אל עבר אסדת הגז "כריש". המדינות הגיעו להסכם ימי ב-27 באוקטובר 2022 בתיווח של עמוס הוכשטיין.
מקסיקו
האזור הכלכלי הבלעדי של מקסיקו כולל שטח של 3,269,386 קמ"ר. שטח זה כולל אזורים בים הקריבי, במפרץ מקסיקו (כולל שטח שנחתמה עליו אמנה לחלוקה עם ארצות הברית), במפרץ קליפורניה, באוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס השקט.
נורווגיה
לנורווגיה יש אזור כלכלי בלעדי גדול: 819 620 קמ"ר סביב החוף שלה. למדינה יש גם אזור דיג של 1,878,953 קמ"ר, כולל אזורי דיג סביב סבאלברד ויאן מאיין. השיתוף באזור הכלכלי הבלעדי בין חברות האיחוד האירופי היה בין הסיבות מדוע נורווגיה לא הפכה לחברה בו. סכסוך בנושא הדרך על יישום חוק הים במרחב שבין יאן מאיין (נורווגיה) וגרינלנד (דנמרק) הסתיים ב-1993 בהחלטה (אחת הראשונות בנושא חוק הים) של בית הדין הבינלאומי לצדק שקבעה כי המקרה הוא חריג ביחס החופים ולפיכך חילקה את השטח הגדול יותר לדנמרק.
בחודש אפריל 2009, משלחת האומות המאוחדות לגבולות המדף היבשתי אישרה את טענתה של נורווגיה ל-235,000 קילומטרים רבועים נוספים של מדף יבשתי. הוועדה מצאה כי לנורווגיה ולרוסיה תביעות תקפות מעל חלק ממדף ים ברנץ.
ניו זילנד
[[קובץ:UNCLOSlimits1.jpg|ממוזער|ללא|אזור כלכלי בלעדי ומדף היבשת של ניו זילנד
]]
האזור הכלכלי הבלעדי של ניו זילנד מקיף את איי ניו זילנד כמו גם את התחומים האחרים הנכללים במדינה: טוקלאו, ניואה, איי קוק. ניו זילנד טוענת גם לריבונות על שטח חסות רוס באנטארקטיקה אולם לא הכריזה על שטח כלכלי בלעדי מסביב לו.
פולין
האזור הכלכלי הבלעדי של פולין כולל שטח של כ-30,533 קמ"ר בתוך הים הבלטי. האזור הכלכלי הבלעדי כולל חלקים מהשטחים הבאים: אגן בורנהולם, קמט שלופסק, אגן גוטלנד ואגן גדנסק. ישנם מספר שרטונות בין האגנים והחוף הפולני, כולל גדת אודר, גדת שלופסק, גדת Stilo, והגדה הדרום מזרחית.
המינרלים העיקריים בתוך האזור הכלכלי הבלעדי הם חצץ וחול.
פורטוגל
פורטוגל הגישה תביעה להגדיל את שטח האזור הכלכלי הבלעדי שלה ל-2,150,000 קילומטרים רבועים נוספים של מדף היבשת במאי 2009, וכתוצאה מכך לאזור כלכלי בלעדי כולל של יותר מ-3,877,408 קמ"ר. כיום שטח האזור הכלכלי הבלעדי של פורטוגל הוא העשירי בעולם בגודלו.
הגבול הדרומי בין האזורים הכלכליים הבלעדיים של פורטוגל וספרד שנוי במחלוקת. ספרד טוענת שהגבול הדרומי ביותר צריך להיות בקו הנמצא במרחק שווה ממדיירה והאיים הקנריים. אבל פורטוגל טוענת לריבונות על איי Savage (ארכיפלג קטן בצפון האיים הקנריים), ולכן הגבול דרומי יותר. מנגד טוענת ספרד שלאיים אלו אין מדף יבשתי נפרד, על פי סעיף 121 של חוק הים: "סלעים שלא ניתן לקיים מגורי אדם או חיים כלכליים עליהם, לא יהיה להם כל אזור כלכלי בלעדי או מדף יבשתי".
סין
ממוזער|ללא|300px|אזור כלכלי בלעדי של [[הרפובליקה העממית של סין: 877,019 קמ"ר
3,000,000 קמ"ר
סה"כ:3,877,019 קמ"ר]]
קנדה
קנדה חריגה בכך ששטח האזור הכלכלי הבלעדי שלה, המשתרעים על 2,755,564 קמ"ר, קטן יותר מהמים הטריטוריאליים שלה וזאת מכיוון שהמים הטריטוראליים שבדרך כלל הם רק 12 מיילים ימיים מהחוף, כוללים גם את מי הימים הפנים יבשתיים כגון מפרץ הדסון (כ-300 מיילים ימיים - 560 ק"מ)), מפרץ סנט לורנס והמים הפנימיים של הארכיפלג הארקטי.
קפריסין
שטח האזור הכלכלי הבלעדי של קפריסין הוא 98,550 קמ"ר והשטח נקבע על ידי חוק מה-2 באפריל 2004. קפריסין סימנה את הגבול הימי עם מצרים ב-2003, ועם לבנון בשנת 2007. (הגם שהאחרון לא אושר על ידי הפרלמנט הלבנוני) קפריסין וישראל חתמו על הגבול הימי שלהם בשנת 2010. עם זאת אין לקפריסין הסכמים דומים עם שכנותיה האחרות, סוריה וטורקיה, כאשר האחרונה אינה מכירה בהסכמי הגבול של קפריסין עם שכנותיה בשל תביעותיה (כולל אזור כלכלי בלעדי מתאים) עבור קפריסין הטורקית. חלקים משטח זה חולקו לזיכיונות לחיפוש נפט וגז (12 חלקים בכל פעם) ב-2007 וב-2012.
צ'ילה
האזור כלכלי בלעדי של צ'ילה כולל אזורים סביב איי דסוונטוראדאדס, אי הפסחא ואיי חואן פרננדס.
קיימת מחלוקת עם פרו על שטח האזור הכלכלי הבלעדי של צ'ילה: מחלוקת ימית צ'ילה - פרו
צרפת
בשל הטריטוריות מעבר לים, צרפת מחזיקה באזור הכלכלי הבלעדי השני בגודלו בעולם, המשתרע על פני 11,035,000 קמ"ר, קצת פחות מהאזור כלכלי בלעדי של ארצות הברית (14,383,000 קמ"ר), אבל לפני האזור הכלכלי הבלעדי של אוסטרליה (8,148,250 קמ"ר). האזור הכלכלי הבלעדי של צרפת מכסה כ-8% מהשטח הכולל של כל האזורים הכלכליים הבלעדיים בעולם, ואילו שטחה של הרפובליקה הצרפתית הוא רק 0.45% מהשטח היבשתי של כדור הארץ.
דירוג לפי שטח
רשימה זו כוללת שטחים נשלטים בתוך המדינות הריבוניות (כולל שטחים לא מיושבים), אבל אינה כוללת תביעות באנטארקטיקה.
הערות שוליים
מצב:
ישראל:
כללי:
אהרן בונדי
אהרן אלפרד בּוֹנְדִי (Aron A. Bondi; 16 בפברואר 1906, וינה – 1997, ירושלים) היה כימאי ישראלי, פרופסור לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, שחקר תזונת בעלי חיים. חתן פרס ישראל לחקר החקלאות לשנת 1984.
ביוגרפיה
בונדי נולד בשנת 1906 בווינה בירת אוסטריה, בנם של מרתה לבית גוּמפֶּרץ והוגו בונדי. למד כימיה ופיזיקה באוניברסיטאות וינה וברלין, תחת הנחייתם של הפרופסורים פריץ פייגל וארנסט דוד ברגמן. בשנת 1929 הוסמך כדוקטור והחל לעסוק במחקר בכימיה אורגנית וכימיה אי-אורגנית באוניברסיטת ברלין, שבו המשיך לעסוק עם שובו לווינה בשנת 1932. לתחומי מחקרו נוספה כימיה אנליטית ושיוך תצמידים אורגניים לזיהוי מתכות. בתקופה זו הוא עסק בשיתוף עם מורו פרופ' פייגל בכתיבת אנציקלופדיה לכימיה אנליטית, אשר הודפסה לאחר עלייתו לארץ ישראל וללא מתן קרדיט בשל היותו יהודי.
בשנת 1934 עלה בונדי לארץ ישראל, בהזמנת תחנת הניסיונות לחקר החקלאות. עיקר עבודתו נגעה לתחום תזונת בעלי חיים. מחקרו הראשון, בשיתוף חנן מאיר, עסק בהרכב צמחי המספוא לבקר ודרכי התעכלותם. עבודה זו הייתה הראשונה בנושא, לאור ייחודיות ההתעניינות בה בישראל, ונערך במסגרתה מחקר מעמיק על הרכב התאית והליגנין. מחקר אחר שערך באותה תקופה, עסק בעריכת סקר תזונתי של מזון לבקר חלב, ובו נבדקו השפעת חומרי החיטוי וההדברה על פעילויות האנזימים מפרקי החלבון בבעלי החיים. מחקר ההתעכלות שערך בדג הקרפיון היה הראשון מסוגו. בין המחקרים הנוספים שהוביל: אפיון תכונות הדבש, שימור צמחי מספוא ואפיון חומרים פעילים בצמחי מרפא.
עבודתו של בונדי במחלקה לתזונאות וכימיה חקלאית נמשכה בין השנים 1934–1960. במקביל הוא מונה בשנת 1946 לחבר סגל בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית. שטחי הוראתו הורחבו לביוכימיה. בשנת 1949 קודם בונדי לדרגת מרצה בכיר, בשנת 1954 לפרופסור חבר ובשנת 1961 לפרופסור מן המניין. עבודתו זכתה להכרה וצוותי המחקר שבראשם עמד מומנו, בין היתר, על ידי משרד החקלאות של ארצות הברית ואוניברסיטת קיימברידג'. משנת 1960 עמד בראש המעבדה למזונות. בשנת 1976 פרש לגמלאות. לאחר פרישתו הקדיש את זמנו לכתיבת ספרו "הזנת בעלי חיים".
בונדי הוא חתן פרס רוטשילד לחקלאות (1966) ופרס ישראל לחקר החקלאות (1984). בנוסף למחקריו, הדריך סטודנטים ובהם את שלום זאב אפלבום, לימים זוכה פרס רוטשילד לחקלאות, ואת יהודית בירק, לימים כלת פרס ישראל גם כן.
יגר
יגר (Jäger או Jaeger. מאונגלת לעיתים כ-Yeager) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו צייד.
אהרן בונדי
ביוגרפיה
נפטר בירושלים בשנת 1997.
היה נשוי לחוה (אווה) לבית מֶרקין. בתו פרופ' מרגלית שילה היא חוקרת היישוב היהודי בארץ ישראל בעת החדשה (ואלמנתו של המשפטן פרופ' שמואל שילה).
המנון מרוקו
ההמנון השריפי (בערבית: النشيد الشريف) הוא ההמנון הלאומי של מרוקו. במקור נכתב ההמנון והולחן על ידי לאו מורגן, והוא אומץ עם קבלת עצמאותה של מרוקו בשנת 1956, אך בשנת 1967 החליף המלך חסן השני את מילות השיר המקוריות במילותיו של עלי א-סוקלי אל-חוסייני.
סימארון (סרט, 1960)
סימארון (באנגלית: Cimarron) סרט מערבון אפי אמריקאי משנת 1960 בבימויו של אנתוני מאן עם גלן פורד ומריה של בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על רב-מכר בשם זה מאת עדנה פרבר משנת 1929. יש בו תיאור של התיישבות ראשונים לבנים באזור סימארון שהוא כיום חלק מאוקלהומה עם בעיות של גזענות, התעשרות ממציאת נפט ושחיתות בעקבות זה כמו בספרה ענק.
גרסה מוקדמת יותר הופקה ב-1931 וזכתה בשלושה פרסי אוסקר.
תקציר העלילה
סברה (מריה של) מקנזס סיטי, נישאת ליאנסי קראוואט (גלן פורד) שמתעתד לקחת אותה ולהתיישב באזור שומם בחבל סימרון, שם עומדת הממשלה לחלק קרקע בחינם לפי שיגיע לשם ראשון. הוריה מתנגדים לכך אך היא יוצאת בעקבות אהבתה ליאנסי. בדרך הם פוגשים ואוספים לעגלתם את טום ווייט (ארתור או'קונל), אשתו שרה (מרסדס מקיימברידג') וילדיהם. הם מתיישבים בעיירה אוסייג'
ב-22 באפריל 1889 מתחיל המרוץ לקבלת האדמות כשמאות מתיישבים דוהרים בעגלותיהם כדי להיות הראשונים. את יאנסי משיגה דיקסי (אן בקסטר), אשה יפה וקלת דעת שמחזרת ללא הצלחה אחרי יאנסי וזוכה באדמה. במרוץ המטורף נהרג סאם פגלר (רוברט קייט) עורך עיתון ואשתו מוויס (אלין מקמהון) מחליטה לחזור לאוסייג' וכן יאנסי וסברה. יאנסי ממשיך להפעיל את העיתון Oklahoma Wigwam, עם עוזרו ג'ס (הארי מורגן).
מתיישבים פושטים על בתי אינדיאניים ובראשם הגזען בוב ינטיס (ריצ'רד מקגרואו) הם מבצעים לינץ' באינדיאני בן, יורה בו יאנסי ולוקח את האלמנה ובתה לחיות אתם. סברה יולדת בן וראת לו סימארון ("סים").
פושעים פורצים לעיירה במטרה לשדוד בנק. הם נכשלים, פורצים לבית ספר במטרה לקחת בני ערובה. הפושעים הם ווס (ויק מורו) ובילי (ראס טמבלין) שעליהם יש פרס גבוה. יאנסי מתערב ושניהם נהרגים אך יאנסי מסרב לקבל את הפרס על ההריגה, דבר שמוביל לריב קשה עם סברה. יאנסי נעלם לחמש שנים לאלסקה וקובה.
סים מתאהב בבתו האנדיאנית של בן, רובי, ובגלל הגזענות הכללית וההתנגדות של סברה הם עוברים לאורגון. בשטח מתגלה נפט וטום וויט נעשה מיליונר ומשתלט בעורמה גם על אדמות האנדיאנים. יאנסי כותב על השחיתות ומוזמן לוושינגטון לקבל הצעה להיתמנות מושל אוקלהומה תמורת "שיתוף פעולה". הוא מסרב ובזה הוא מנפץ את תקוותיה של סברה להתקדם, חל ביניהם קרע והוא עוזב לאירופה. סברה נשארת לבד ובעזרת הלוואה מידידה היהודי סול לוי (דייוויד אופטושו) היא מרחיבה את העיתון והופכת אותו לנפוץ וריווחי.
ב-1914 פורצת מלחמת העולם הראשונה וסברה מקבלת מברק שיאנסי נהרג בקרב.
ליו שין
שין פיתח שיטה אסטרונומית חדשה שפרסם בשנת 8 והתבססה על ההנחות הבאות:
כתוצאה מכך, משך שנה אחת היה 365.25016 ימים - 11 דקות בלבד יותר מהערך הנוכחי.
הוא פרסם קטלוג של כוכבים וחילק אותם ל-6 דרגות לפי עוצמת הארתם. כמו כן, חישב את מסלולי כוכבי הלכת.
על שמו נקרא מכתש על המאדים.
קוואליטי קונטרול מיוזיק
קוואליטי קונטרול מיוזיק (באנגלית: Quality Control Music), ידועה גם כקוואליטי קונטרול (Quality Control) או QC, היא חברת תקליטי היפ הופ אמריקאית שהוקמה על ידי קווין "קואוץ' קיי" לי ופיאר "פי" תומאס במרץ 2013. הפקותיו הופצו באמצעות יוניברסל מיוזיק דיסטריביושן עד לפירוק העסקה ב-2015; הוצאותיו של הלייבל מופצים כעת באמצעות מוטאון וקרוליין, חברות בנות של קפיטול מיוזיק גרופ. תאמיקה הווארד וסיימון מיטשל הם מנהלי הלייבל, כשהווארד משמשת כמנהלת כללית.
קוואליטי קונטרול מיוזיק מפעילה גם סוכנות ניהול, סוליד פאונדיישן מנג'מנט (SFM), המנהלת אמנים שונים, בהם טריפי רד.
היסטוריה
קווין לי ופיאר תומאס הקימו בתחילה את קוואליטי קונטרול מיוזיק על ידי שכירת צוותי רדיו וקידום מכירות, בזמן שהם פנו באופן אישי לפרסום וניהול. הם השקיעו מיליון דולר ושנה בבניית מטה במערב אטלנטה, המחזיק בארבעה אולפני הקלטות ושטחי משרדים.
ב-2020, מיגוס הגישו תביעה נגד החברה.
צ'יפאטה
העיר צ'יפאטה (באנגלית: Chipata), היא המרכז הניהולי של האזור המזרחי של זמביה ובירת מחוז צ'יאפטה. היא הוכרזה כעיר החמישית בחשיבותה במדינה, לאחר לוסאקה, נדולה, קיטווה וליווינגסטון, על ידי הנשיא אדגר לונגו ב־24 בפברואר 2017. העיר עברה ב-5 השנים האחרונות צמיחה כלכלית ותשתית מהירה, שהובילה למעמד הזה של העיר.
סקירה כללית
בעיר קיים שוק מודרני, בית חולים מרכזי, קניונים, אוניברסיטה, כמה מכללות ומספר בתי ספר. צ'יפאטה היא המרכז העסקי והניהולי של אזור המזרח. בעיר יש בית מלון ארבעה כוכבים, מסלול גולף ושדה תעופה. הרבעים המפותחים כוללים את קלונגווזי, עש ובומביי הקטנה.
היסטוריה
שמה של העיר צ'יפאטה בא מהמילה הצ'ואטית "צ'ימפאטה" שפירושה "שטח גדול", בהתייחס למצב העיר הנמצאת בעמק רדוד בין גבעות. שמה של השכונה המרכזית בעיר היא קאפאטה, מרכז העיר המקורי, מקורו במילה של בני צ'ואה שפירושה "שטח קטן".
צ'יפאטה הייתה ידועה לפני עצמאות זמביה בשם פורט ג'יימסון (ובאופן בלתי פורמלי בשם "פורט ג'ימי"), על שמו של ליאנדר סטאר ג'יימסון, הפוליטיקאי וההרפתקן הבריטי מהמאה ה-19. אפילו בתקופה הקולוניאלית מעטים תמכו בכך שהעיר תקרא על שם ג'יימסון, הידוע בעיקר בזכות חלקו בפשיטת ג'יימסון הידועה לשמצה. פורט ג'יימסון כונה "המבצר" מכיוון שמשרדי השלטון המקומי, וה"בומה", היו מבוצרים בעבר.
פורט ג'יימסון הייתה בירת אזור החסות הבריטי בצפון מזרח רודזיה  בין השנים 1900–1911.
ממשל
ראש עיריית צ'יפאטה George Mwanza (נכון לשנת 2021 ) הוא גם ראש מחוז צ'יפאטה והאספה המחוקקת העירונית.
אוכלוסייה
בין השנים 2000–2010 קצב השינוי באוכלוסייה עמד על 4.79% בשנה.
כלכלה
צ'יפאטה היא מרכז התחבורה והלוגיסטיקה העיקרי למעבר סחורות בין זמביה ומלאווי. "מרכז החנויות" בעיר הוא האזור ההומה ביותר בצ'יפאטה. ברוב החנויות ובתי העסק הבעלים ממוצא הודי.
כלכלת העיר היא אגררית ביסודה. סחר המוצרים מחוץ למחוז צ'יפאטה קשה בשל מיעוטם של שירותי התובלה הארציים. אף על פי שהעיר נמצאת בסמוך לכביש המזרחי הגדול, היחיד המקשר בין אזור המזרח לשאר המדינה. בקטע של צ'יפאטה תנאי הכביש טובים יחסית, אך לא כך בקטעים אחרים. על פי מחקר שבוצע בסוף שנות התשעים, הסוחרים הקטנים בצ'יפאטה לא סחרו עם לוסקה וערים אחרות בשל הקשיים במציאת משאיות מתאימות בתחומי העיר והמחוז.
המסחר בעיר השתפר עם חיבור מסילת הרכבת לעיר צ'צ'יני, שבבמלאווי וכשבעיר צ'יפאטה הוקמה תחנת הרכבת והמרכז הלוגיסטי הבינלאומי למעבר הסחורות.
תחבורה
באוגוסט 2011 נפתחה מסילת הרכבת סנה המורחבת. המסילה מחברת את העיר צ'יפאטה לתחום מלאווי (דרך מצ'ינג'י). מרגע שהורחבה המסילה תחנת הרכבת בצ'יפאטה שמשה כתחנת המעבר הראשית למעבר סחורות בין זמביה ומלאווי ומעבר לה עד לנמלים שעל האוקיינוס ההודי, כגון נמל נקאלה שבמוזמביק. קו רכבת זה סיפק חלופה לשני קווי רכבת קיימים לאוקיינוס ההודי, לדאר א-סלאם שבטנזניה וביירה שבמוזמביק. בשנת 2015 הוצע לבנות מסילה מקשרת למסילת הרכבת שליד העיר סרנז'ה, בה עוברת מסילת הרכבת TAZARA העוברת לכל אורך זמביה מדרום לצפון והמחברת בין זמביה לטנגניקה.
צ'יפאטה נמצאת גם על הכביש המהיר T4 הבינלאומי. כביש זה מגיע מרחבי היבשה ומסתיים לאחר כמה קילומטרים מעבר לגבול במלאווי. משם הכביש הלאומי M12 מוביל ללילונגווה בירת מלאווי.
שדה התעופה צ'יפאטה נקרא על שם העיר והוא נמצא במרחק של כ־15 קילומטרים מצפון מערב למרכז העיר. מסלול השדה, סלול. הדרך הנוחה ביותר להגיע לעיר היא בטיסה, בהתחשב במצב הכבישים. חברה התעופה הלאומית Zambian Airways מפעילה קווים בין צ'יפאטה ובין הערים מפואה ולוסקה.
בעיר פועלות גם חברות אוטובוסים בין לוסקה לצ'יפאטה. משך הנסיעה נע בין שבע לשמונה שעות נסיעה ללוסקה הבירה. כמו כן פועלים בעיר מיניבוסים הנוסעים לפארק הלאומי למפואה, שהדרך אליו הושקה בשנת 2007.
נהרות
בצ'יפטה זורמים ארבעה יובלים מרכזיים הנשפכים לנהר לואנגווה. נהר לואנגווה זורם בין גבעות לילונדה ומאזור מפינגה הנמצאת בצפון מזרח זמביה ליד הגבול עם טנזניה ומלאווי, הוא זורם בכיוון דרום מערב. המים מהיובלים ונהר לואנגווה משמשים את התושבים ברחבי המחוז לחקלאות.
אקלים
האקלים בצ'יפאטה על פי סיווג האקלים של קפן הוא "Cfa". (אקלים סובטרופי לח).
אקלים זה מתאפיין בטמפרטורות גבוהות יחסית ובמשקעים המפוזרים באופן שווה לאורך כל השנה. סוג אקלים זה נמצא בצד המזרחי של היבשות בין קו הרוחב 20–35 ′ N ו- S. בקיץ אזורים אלה נמצאים במידה רבה בהשפעת זרימת אוויר לחה וימית. הטמפרטורות גבוהות ויכולות להוביל ללילות חמים ומעיקים. הקיץ בדרך כלל מעט רטוב יותר מהחורפים, כאשר חלק ניכר מהגשמים נובעים מפעילות סופות רעמים; החודש הקר ביותר בדרך כלל מתון למדי.
הטמפרטורה הממוצעת בשנה בצ'יפטה היא 21.7°C. החודש החם ביותר, בממוצע, הוא נובמבר עם טמפרטורה ממוצעת של 26.1°C. החודש הקר ביותר בממוצע הוא יוני, עם טמפרטורה ממוצעת של 17.8°C.
כמות המשקעים הממוצעת בשנה בצ'יפטה היא 1,000.8 מילימטרים. החודש הגשום ביותר בממוצע הוא פברואר עם 225.4 מילימטרים. החודש היבש ביותר הוא יוני עם ממוצע של 0 מילימטרים. מבחינת ימי הגשם בשנה, בממוצע ישנם 20.8 ימי גשם, כאשר מרביתם הם בחודש מרס עם 9.4 ימי גשם, והחודש היבש ביותר הוא בינואר עם 0.0 ימי גשם.
בתי ספר ומכללות
בעיר, 18 בתי ספר יסודיים, 16 בתי ספר תיכוניים, שלושה בתי ספר על-תיכוניים ומקצועיים ואוניברסיטה אחת.
פרברים
בעיר 35 שכונות ופרברים.
נילקנטה סומיאג'י
נילקנטה סומיאג'י (הינדית: नीलकण्ठ सोमयाजि; 1444–1544) היה מתמטיקאי ואסטרונום הודי אשר השתייך לאסכולת קראלה של המתמטיקה ההודית.
בין היתר, כתב את החיבור האסטרונומי Tantrasamgraha ב-1501. הוא גם כתב את ה-Aryabhatiya Bhasya שכוללת עבודה על הצגת טורים אינסופיים ובעיות באלגברה, בגאומטריה, ותוצאות רבות של חשבון אינפיניטסימלי. ספר נוסף, ה-Grahapareeksakrama, הוא מדריך לתצפיות אסטרונומיות בהתבסס על המכשור שהיה מוכר לבני זמנו.
בתחום האסטרונומיה הוא כתב ספר Tantrasangraha וחקר בו נוגה וכוכב חמה. חישובים שלו בהקשר למרכז שלהם היו המדויקים ביותר עד למאה ה-17.
בספר נוסף, Aryabhatiyabhasya, הוא פיתוח את המודל ההליוצנטרי חלקי של מערכת השמש. לפי מודל זה, כוכבי הלכת מסתובבים סביב השמש והשמש מסתובבת סביב כדור הארץ. מודל זה היה די מדויק לזמנו.
שחפיתיים
שחפיתיים או שחפיות (שם מדעי: Sternidae) היא משפחה של עופות ימיים בסדרת החופמאים. במשפחה קיימים 11 סוגים. לאחרונה הוחלט על סיווג הקבוצה מחדש כתת-משפחה במשפחת השחפיים (תחת השם: Sterninae), אך הדבר מצוי במחלוקות. משמעות שמן הוא שחפים קטנים (עם הסיומת "ית" המשמשת להקטנה), כיוון שרובן קטנות יחסית.
בעבר, מרבית השחפיתיים השתייכו לסוג גדול אחד, שחפית, אולם ניתוחי רצפי DNA תמכו בהפרדת מינים שונים לסוגים נפרדים, תחת אותה קבוצה.
מאפיינים
שחפיות רבות נודדות למרחקים גדולים מעל הים, כאשר שחפית הקוטב מעבירה את הנדידה הארוכה בעולם, בין אזורי הרבייה של האזור הארקטי עד לאנטארקטיקה. גם שחפיות אחרות עוברות מעל הים הפתוח בנדידות ארוכות.
רוב השחפיות בעלות גודל בינוני, לרוב עם נוצות אפורות או לבנות. אורך גופם של השחפיתיים נע בין 20 ל-65 סנטימטרים, משקלן 38 עד 782 גרם ומוטת כנפיהם בין 0.5 ל-1.35 מטרים. לרובם יש סימנים שחורים על ראשם. מקורם ארוך, ובכפות רגליהם קיימים קרומים. הם בעלי גוף קליל ואירודינמי (מותאם לתעופה) יותר משל שחפים. דאייתם משווה להם מראה אלגנטי והדור, שכן זנבם ארוך וכנפיהם ארוכות וצרות. תוחלת החיים של השחפיות ארוכה יחסית, לעיתים עד מעל לגיל 30 שנה.
רוב השחפיות הם אוכלות דגים או דיונונים מהים, לאחר שהם צוללים אליהם. הם לא דואות לזמן ממושך אך מינים מסוימים, כמו השחפית הכהה (Sterna fuscata), מגביהים רום בתעופה. למעט ברחצה הן שוחות לעיתים נדירות. יחדיו הן מקננות באיים מרוחקים או בין צוקים ומסתמכים על הגנה הדדית מטורפים.
הפיגוע באוניברסיטת באצ'ה חאן
האוניברסיטה שוכנת כ-35 קילומטרים מהעיר פשאוור ולומדים בה כ-3,000 סטודנטים. מספר לא ידוע של מחבלים חמושים בנשק קל ובחגורות נפץ תקפו את קמפוס האוניברסיטה בשעה 09:30 לפי השעון המקומי, וחדרו לתוכו על ידי טיפוס על החומה המקיפה אותו. הם תקפו כיתות לימוד וחדרי מגורים של סטודנטים באוניברסיטה.
חיילים של צבא פקיסטן טיהרו את האוניברסיטה ממחבלים. לפחות ארבעה מהמחבלים נהרגו.
הטליבאן הפקיסטני קיבל אחריות לפיגוע.
קונסיירז'
קוֹנְסְיֶירְז'  (בצרפתית: Concierge; לעיתים מכונה שוער) הוא דייר הקומה הראשונה בבית מגורים משותף שמתפרנס מעבודה כוועד בית (רכז מנהלות התחזוקה הבירוקרטיות) ושרת (רכז עבודות התחזוקה הפיזיות) של הבניין בו הוא גר. הקונסיירז'ים נפוצים בבנייני דירות פשוטים בארצות אירופאיות דוברות צרפתית ובארצות בעלות השפעה צרפתית. לקראת סוף המאה העשרים חלה ירידה בתפוצת המקצוע בצרפת, אך הוא עדיין נפוץ מאוד בכל חלקי שווייץ. ישנה סברה שעל פיה מקצוע הקונסיירז' הומצא והונהג באופן המוני על ידי נפוליון בונפרטה במטרה שבכל בניין יהיה אדם שמכיר היטב את הדיירים ויוכל למסור עליהם מידע למשטרה אם יקרא לחקירה.
סוג שונה של קונסיירז' הוא שוער בית המלון, שלהבדיל משמו הוא דמות מפתח בתפקוד בית המלון. הקונסיירז' מסייע לאורחי המלון בתיאום מסעדות, הכוונה, הזמנת מוניות ואמצעי תחבורה נוספים ובמתן מכתבים/חבילות שהוזמנו על ידי האורחים.
המילה הצרפתית הנוכחית למקצוע השוער, "Concierge", היא שיבוש של המילים "Compte cierges" (מילולית: 'רושם הנרות') או "Comte Des Cierges" (מילולית: 'שומר הנרות'), שהיו אנשי שירות בטירות האצילים שהמתינו ליד השער ויצאו לקראת המגיעים עם נר בידם להאיר את דרכם.
מעגל הקסמים
מעגל הקסמים (באנגלית: The Matarese Circle) הוא ספר מאת הסופר רוברט לדלום. עלילת הספר עוסקת במלחמה הקרה ובמאבק הבין גושי.
עלילת הספר
סקופילד הוא מקצוען ותיק בתחום. לאחר גיוסו למשרד החוץ מאוניברסיטת הרווארד הוצב בחטיבת השירות הקונסולרי. בתחילה היה מיועד לתפקיד דיפלומטי והצבתו שם הייתה אמורה להיות קצרת מועד. ואולם שדה הקרב המודיעיני בו פעלו אנשי החטיבה השתנה ואיתו ייעודה המבצעי. סקופילד עבר הכשרה כלוחם קומנדו, וכמתנקש מיומן. עד מהרה הפך לסוכן חשאי שפעל ברחבי העולם, וכתוצאה מכך ליריבו הטבעי של "הצפעוני". הדו-קרב בינו לבין טאליינקוב הפך לאישי לאחר מותה של אשתו של סקופילד, שנהרגה במארב שהציבו לה סוכני הק.ג.ב במזרח ברלין.
במהלך מתוחכם מצליח טאליינקוב ליצור מגע עם סקופילד ולשכנעו באמיתות האיום, וכי עליהם לשתף פעולה כדי לעצור את אנשי ארגון מאטארס. הספר פועל על פי קווי עלילה שבמרכזה מרגל או לוחם בודד, אשר אף כי הוא מצטייר כפראנואיד בתחילה, מתברר שאכן מתנהל אחריו מצוד, לעיתים על ידי עמיתיו לארגון, והוא רדוף ונמלט עד אשר הוא מוצא לעצמו עמית או חבר, שלא ברור אם ניתן לבטוח בו. בדרך כלל על פי נוסחה זו מצליח הפרוטגוניסט להוכיח כי הוא חף מפשע ולהביא את הרשעים על עונשם. בעלילה שכזו תמיד מצויה בקונפליקט זכותו של הגיבור להפעיל את כל כישוריו, אותם רכש ובהם השתמש בשירות המולדת, כנגד רודפיו וכדי לנצח את אויביו אף כי לא קיבל לכך הכשר על ידי המדינה.
תמר צייטלין
תמר צייטלין היא אמנית ומרצה ישראלית העוסקת בציור, ציור דיגיטלי, איור ואמנות במתכת.
יוצאת בשאלה ובעלת הגלריה Zeitlin's Gallery בצור הדסה.
ביוגרפיה
צייטלין נולדה בירושלים בשנת 1985 לאליעזר שלמה ולדרורה זוננשיין, גדלה בירושלים ולמדה בבית החינוך האנטי-ציוני בנות רחל, נישאה בגיל 17 בשידוך, והשתייכה לקהילת נטורי קרתא ברמת בית שמש.
צייטלין הייתה ציירת הפשקווילים וחוברות ההסתה של נטורי קרתא וחסידות סאטמר כנגד מדינת ישראל וערכיה: "ואילו אני ציירתי את חוברות ההסברה האידאולוגית לדור הצעיר נגד המדינה."
בשנת 2018 יצאה בשאלה עם בעלה וששת ילדיה.
שגרירות סין בישראל
שגרירות הרפובליקה העממית של סין במדינת ישראל (בסינית: 希伯來語), המכונה גם שגרירות סין בישראל (希伯來語), הוא הנציגות הדיפלומטית הגבוהה ביותר של הרפובליקה העממית של סין בישראל.
היסטוריה
שגרירות סין בישראל הוקמה ב-15 בספטמבר 1989 כמשרד תל אביב של שירות הנסיעות הבינלאומי של סין,שקיבל מעמד רשמי ב-1 בפברואר 1990. ב-24 בינואר 1992 ייסדו ישראל וסין יחסים דיפלומטיים מלאים, וב-9 בפברואר, טאנג ז'נקי, מנהל המשרד, הפך לשגריר סין בישראל.
ב-17 במאי 2020 שגריר סין בישראל, דו ויי נמצא ללא רוח חיים בדירתו בהרצליה פיתוח. לא היו סימני אלימות, ונראה כי סיבת המוות היא דום לב. מותו הוביל לתיאוריות קונספירציה לגבי סיבת מותו.
ב-7 בדצמבר 2022, ארגון זכויות אדם ספרדי בשם Safeguard Defenders טען כי בשגרירות פועלת נציגות של חשאית הפועלת ללא ידיעת הרשויות בישראל. גורמים בלשכת ראש הממשלה מסרו כי הנושא נמצא בבדיקה.
דני קרסנוב
יבגני דני קרסנוב (נולד ב-27 במאי 1970) הוא אתלט עבר ישראלי. אלוף ושיאן ישראל בקפיצה במוט. השתתף ב-3 אולימפיאדות (ברצלונה 1992, אטלנטה 1996 וסידני 2000) במדי נבחרת ישראל. היה לאתלט הגבר הישראלי הראשון שהשתתף בגמר אולימפי.
ביוגרפיה
קרסנוב נולד במוסקבה בירת רוסיה כיבגני ברמן. הוא התאמן בהדרכתו של אריה רוזנווייר במוסקבה. הוא עלה לישראל בשנת 1991 והתאמן בהפועל גבעת ­רם ירושלים, בהדרכתו של אריה רוזנוייר. באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בג'נובה, איטליה בשנת 1992 סיים קרסנוב במקום 17 בקפיצה במוט בתוצאה של 5.15 מטר.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים קרסנוב במקום שמיני בקפיצה במוט בתוצאה של 5.40 מטר. בשלב המוקדמות הוא קפץ לגובה של 5.60 מטר ובכך היה לאתלט הישראלי הגבר הראשון שהשתתף בשלב הגמר. באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בטורונטו, קנדה במרץ 1993 סיים קרסנוב במקום 13 בקפיצה במוט בתוצאה של 5.40 מטר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה באוגוסט אותה שנה סיים קרסנוב במקום 19 בקפיצה במוט בתוצאה של 5.55 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1994 סיים קרסנוב במקום שביעי בקפיצה במוט בתוצאה של 5.70 מטר. שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריסל, בלגיה הוא קבע את שיאו האישי, בתוצאה של 5.75 מטר. באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בברצלונה, ספרד במרץ 1995 סיים קרסנוב במקום 14 בקפיצה במוט בתוצאה של 5.60 מטר. בתחרות שנערכה בהדר יוסף, תל אביב ביולי 1996 שבר קונסטנטין סמיונוב את השיא הישראלי בס"מ והעמיד אותו על 5.76 מטר.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים קרסנוב במקום 11 בקפיצה במוט בתוצאה של 5.60 מטר ובכך היה לישראלי הראשון שהצליח להגיע לשלב הגמר פעמיים ברציפות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 סיים קרסנוב במקום תשיעי בקפיצה במוט בתוצאה של 5.50 מטר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 סיים קרסנוב במקום תשיעי בקפיצה במוט בתוצאה של 5.50 מטר. באולימפיאדת סידני (2000) סיים קרסונוב במקום 20 בקפיצה במוט בתוצאה של 5.55 מטר.
קרסנוב פרש מפעילות בשנת 2001 ומאז הוא עובד בחברת החשמל.
סקודה הודו
סקודה אוטו הודו Pvt בע"מ (באנגלית: .Škoda Auto India Pvt Ltd; בהינדי: स्कोडा ऑटो इंडिया) היא יצרנית ומייבאת מכוניות הודית, שבסיסה באוראנגאבאד שבמחוז מהאראשטרה שבהודו. היא הוקמה על ידי סקודה בשנת 2001 כחברת הבת שלה, המייצרת את רכבי סקודה להודו.
היסטוריה
הסקודה אוקטביה הייתה המכונית הראשונה של סקודה ששווקה בהודו, היא זכתה להצלחה רבה עקב מחיר זול ועלות תיקונים נמוכה. היא שווקה בהתחלה עם מנוע טורבו-דיזל.
ב-7 באוקטובר 2019 הודיעה קבוצת פולקסווגן הודו על מיזוג שלוש חברות הבת שלה הממוקמות בהודו, פולקסווגן הודו, קבוצת פולקסווגן הודו וסקודה אוטו הודו לחברה אחת בשם סקודה אוטו פולקסווגן הודו Pvt בע"מ עם מטה בפונה.
מפעלים, רשתות שיווק ומכירות
סקודה הודו מרכיבה את המכוניות שלה במפעל בפאתי אוראנגאבאד, עם תפוקת ייצור שנתית של 89,000 כלי רכב בערך. ייצור הסקודה פאביה הסתיים בשנת 2013 עקב מכירות נמוכות ועלות הרכבה גבוהה. לסקודה הודו 103 אולמות תצוגה ו-102 קווי שירות על פני 81 ערים ברחבי הודו.
וו צ'אנג אן
וו צ'אנג אן (כתב סיני: 吳承恩, סביבות 1500–1582) היה סופר ומשורר סיני מתקופת שושלת מינג. הוא נולד בג'יאנגסו ולמד באוניברסיטת נאנג'ינג העתיקה במשך עשר שנים.
מתחילת המאה ה-20 מקובל לייחס לו את כתיבת הרומן הידוע "המסע למערב" (סינית: 西遊記 – שִׂי יוֹאוּ גִ'י), אחד מארבעת הרומנים הקלאסיים הסיניים, הספר הודפס במקור בעילום שם בשנות ה-90 של המאה ה-16, בתקופת שושלת מינג. למרות ששום הוכחה לזהותו של המחבר לא שרדה. הסיפור קרוי לעיתים קרובות גם סיפורו של קוף או קוף בעקבות השמות השונים שניתנו לאחד התרגומים הפופולריים של הסיפור, התרגום המקוצר לאנגלית של המתרגם האנגלי ממוצא יהודי ארתור ווילי.
הפיות מקוטינגלי
הפיות מקוטינגלי (באנגלית: Cottingley Fairies) היא סדרה של 5 תצלומים שצולמו בשנים 1917 עד שנת 1921 בידי אלסי רייט, שהייתה בת 16 בעת צילום התמונות הראשונות, ודודניתה פרנסיס גריפינס, שהייתה אז בת 10. התמונות צולמו בכפר קוטינגלי ליד ברדפורד שבאנגליה.
בתמונות מוצגות אלסי ופרנסיס ביחד עם פיות. אלסי ופרנסיס רצו להוכיח כי פיות אכן קיימות ותמונות אלה היוו אסמכתה לדבר במשך שנים, לרבות אמונתו של ארתור קונאן דויל באמיתותן, למרות שרבים האמינו שהתמונות מזויפות.
ברבות השנים הפכו התמונות לסמל תרבות. אלסי ופרנסיס גדלו, התחתנו ועברו לגור מחוץ לאנגליה. בתחילת שנות ה-80 התקשורת שבה להתעניין בתמונות ובשנת 1983, 66 שנים לאחר שהתמונה הראשונה צולמה, הודו אלסי ופרנסיס בריאיון לעיתון "The Unexplained" כי התמונות היו מזויפות וכי הן גזרו תמונות של פיות מספר ילדים פופולרי של תקופת ילדותן.
פרנסיס נפטרה בשנת 1986 בגיל 78. אלסי נפטרה בשנת 1988 בגיל 87.
התמונות מוצגות כיום במוזיאון המדע והתקשורת הלאומי בברדפורד.
דרוז'ינה (סדרת טלוויזיה)
דרוז'ינה (ברוסית: Дружи́на) הוא מיני-סדרת טלוויזיה, דרמת הרפתקאות אודות לוחמי מדינת נובגורוד בתקופת המאה השלוש עשרה. יוצר ובמאי הסדרה: מיכאיל קולפאחצ'ייב.
פרק הבכורה של הסדרה שודר ב-24 במאי 2015 בערוץ הטלוויזיה "רוסיה-2" והסדרה שודרה עד ה-30 באוגוסט 2015. שמונת פרקי הסדרה שודרו כארבעה פרקים, פרק כפול מידי שידור.
רקע
הדרוז'ינה הוא כינוי ברוסית לאחוות לוחמים או ברית של לוחמים שליוו את הנסיך בתקופת הנסיכויות הרוסיות במהלך המאה ה-13. לוחמים אלה שימשו ככלי שרת בידי הנסיך ותפקידם היה להגן עליו ולפעול כנגד יריביו. אנשי הדרוז'ינה היו הן לוחמים מנוסים והן יועצים לנסיך בענייני צבא ואסטרטגיה והיוו שכבת אצולה משמעותית בתקופה זו.
הדרוז'ינה היו פעילים הן ברוסיה והן בפולין של אותה תקופה (כך למשל קז'ימייז' הראשון הסתמך מאוד על הדרוז'ינה בעת ביסוס כוחו ומעמדו). החברים הראשונים בדרוז'ינה שכזו היו הוריאגים שהנסיכים הסתייעו בהם בהעצמת כוחם בתקופת המאה התשיעית. עד מהרה חברי האצולה הסלאבית דאז שיצאו לשלל הרפתקאות בשם הנסיך זכו לכינוי "דרוז'ניקי" (ידידים, או חברים) והמוסד הלך והתחזק והתקיים עד למאה ה-16.
הדרוז'ינה הורכבה מחברים בכירים שנודעו כבויארים ואצילים וצוערים שלרוב לא באו ממשפחות אצולה. בעוד הבויאר היו יועציו הקרובים של הנסיך וביצעו משימות בעלות חשיבות עליונה, הצוערים היו שומרי הראש ופעלו כחיילים לכל דבר. הלוחמים נסמכו על תמיכתו הכלכלית של הנסיך ושירתו אותו אם כי לא היה זה מקרה חריג שחברי דרוז'ינה של נסיך אחד החליפו מחנה ועברו להגן על נסיך אחר מסיבות שונות וכל נסיך היה מציע שי, אדמות ותשלומי מס על מנת לשמור על נאמנותם.
תקציר עלילת הסדרה
שנת 1234 ללידת ישוע. נסיכות נובגורוד, מחשש לפלישת המונגולים, מחפשת בנות ברית במערב. הנסיך ירוסלב והארכיבישוף ספירידיון נאבקים מזה זמן רב באבירי מסדר החרב, אבל האצילים העשירים מבקשים להרעיל את שליטיהם הקודמים ולקבל את חסותו של האפיפיור. בדרכם של הקושרים הבוגדנים ניצבים לוחמי הדרוז'ינה של נובגורוד.
פרק 1. "צלב הנסיכות"
הנסיך הזקן חולה, הארכישיבשוף שולח את לוחמיו לחפש אחר הנסיך הצעיר אלכסנדר יארוסלביץ' שחי הרחק באדמות סביריצה (צפון מחוז לנינגרד דהיום), אלא שבדרכם לשם על לוחמי הדרוז'ינה להיאבק בשודדי דרכים ואנשי המסדר הטבטוני הזוממים לכבוש את אדמות הסלאבים.
פרק 2. "הווריאגים"
בעוד הדרוז'ינה תרים אחר אלכסנדר הצעיר, באדמות הצפון פושטים לוחמי הווריאגים. אלה שודדים את הכפרים העניים, מבעירים את הבתים תוך הרג התושבים ואונס הנשים. הדרוז'ינה מוצאים את עצמם נאלצים להיאבק בהם תוך הצלת תושבי הכפרים מהאיום הנורא.
פרק 3. "הזרים" / "זמן ההקרבה"
החיפושים אחר הנסיך הצעיר נמשכים. הדרוז'ינה מגיעה אל אדמות הצפון ומגלים כי התושבים נופלים קורבן לטקסי פגאנים. הדרוז'ינה מגלים כי עליהם לא רק לסייע למקומיים אלא גם לגייס לוחם צעיר שיצטרף לשורותיהם.
פרק 4. "הנסיך" / "גורל הכס"
הארכיבישוף מוצא את עצמו בדעת מיעוט כאשר השלטון בנובגורוד בסכנת קריסה. הבויאר טריפון מבסס את כוחו ומעמדו בעוד לוחמים מקומיים יוצרים בריתות על מנת להיאבק בשלטון הבויארים. הדרוז'ינה מוצאים את הנסיך הצעיר אלכסנדר ומצליחים להביא אותו לנובגורוד.
צוות השחקנים
{{טורים|תוכן=
תפקידים אחרים
}}
הפקה
צילומי הסדרה נערכו בסנקט פטרבורג ובפסקוב — בה נערכו הצילומים בכנסיית הדורמיציון בעיר ובקרמלין של פסקוב.
מלחמת רוסיה–פרס (1722–1723)
מלחמת רוסיה–פרס (1722-‎1723) הייתה מלחמה בין האימפריה הרוסית לבין האימפריה הפרסית שהסתיימה בניצחון של הרוסים והעברת שטחים לשליטתם.
רקע
לאחר סיום מלחמת הצפון הגדולה פיוטר הגדול החליט על פלישה לחוף המערבי של הים הכספי במטרה להשתלט על נתיב סחר חשוב. שליטת האימפריה הרוסית על נתיב העברת סחורות מהודו לאירופה הייתה צריכה להעביר כספים רבים לאוצר הרוסי.
הסיבה הפורמלית לתחילת הלחימה היו טענות הרוסים שמורדים מקומיים מפריעים למעבר סחורות תקין של הסוחרים הרוסים באזור ואף פולשים לתחומי רוסיה. פיוטר הגדול הודיע לפרסים שהוא מעביר כוחות להרגעת הרוחות במטרה לעזור להם בדיכוי המורדים.
התוכנית הייתה לצאת מאזור אסטרחן ולהתקדם לאורך החוף. במטרה לכבוש את דרבנט ובאקו, להקים מבצרים באזור, לפנות לטביליסי ולעזור לגאורגיה במאבק נגד האימפריה העות'מאנית. מאזור טביליסי הכוחות היו מתוכננים לחזור לתחומי רוסיה. ערי קאזאן ואסטרחן היו מרכזי התארגנות הכוחות. ב-15 ביוני 1722 פיוטר הגדול הגיע לאסטרחן. הוחלט על העברת כ-22 אלף חיילים דרך הים וכ-7 אלף פרשים דרך היבשה.
מהלך הלחימה
ב-18 ביולי 1722 הצי בפיקודו של פיודור אפרקסין יצא מאסטרחן. ב-27 ביולי הכוחות נחתו על חוף הים ותוך מספר ימים הגיעו למקום כוחות הפרשים שהתקדמו דרך היבשה. ב-19 באוגוסט הרוסים ניצחו בקרב ליד דרבנט וב-23 באוגוסט העיר נכבשה. עקב סערה גדולה שהייתה בים רוב אוניות אספקה טבעו. פיוטר הגדול החליט להפסיק את ההתקדמות דרומה, השאיר בעיר דרבנט חייל מצב וחזר עם הכוח העיקרי לאסטרחן.
בנובמבר 1722 הרוסים הצליחו לנחות בחוף הדרומי של הים הכספי ולכבוש את העיר רשת.
בשנת 1723 הכוח הרוסי שיצאה ללחימה היה קטן באופן משמעותי וללא השתתפותו של פיוטר הגדול עצמו. לקראת 6 ביולי 1723 הצי, באמצעות שייטת הים הכספי שאך נוסדה וכוחות יבשה אחרים הגיעו לקרבת אזור באקו. לאחר קרבות בקרבת העיר וירי מהים נכנסו הרוסים ב-26 ביולי 1723 לעיר.
סיום הלחימה
לאור הצלחותיהם של הרוסים בחוף המערבי של הים הכספי, האימפריה העות'מאנית החליטה לפלוש לקווקז מכיוון מזרח. לאור המצב, החלו שיחות שלום וב-12 בספטמבר 1723 בסנקט פטרבורג נחתם הסכם שלום. בהתאם להסכם זה הערים דרבנט, באקו, רשט וסביבתם עברו לרוסים.
ב-1724 נחתם הסכם עם האימפריה העות'מאנית לפיו הטורקים הכירו בשינויי גבול של הרוסים והרוסים הכירו באינטרסים הטורקים במערב קווקז.
בהתאם להסכמים שנחתמו בשנים 1732 ו-1735 הרוסים החזירו לפרסים את כל השטחים. זאת במטרה להבטיח גבול שקט לקראת המלחמות הגדולות עם האימפריה העות'מאנית.
טמפ SUMZ UGMK
טמפ SUMZ-UGMK (ברוסית: Темп-СУМЗ-УГМК) הוא מועדון כדורסל גברים רוסי מהעיר רוודה שבמחוז סברדלובסק. המועדון מתמודד בליגה השנייה בחשיבותה במדינה, סופרליגה 1 ובגביע רוסיה, בו זכתה לראשונה בעונת 2021.
היסטוריה
מועדון הכדורסל "טמפ SUMZ" נוסד בשנת 1999 על בסיס קבוצת "SUMZ" שפעלה בחסות מפעל SUMZ לייצור נחושת ומתחם הספורט "טמפ", שהוא מתקן הספורט המשמעותי ביותר עבור עובדי המפעל. בעונת 1999/2000 הקבוצה שיחקה בליגה 1 באליפות רוסיה בכדורסל בקרב קבוצות גברים וסיימה במקום השני והעפילה לליגה הבכירה, השלישית בחשיבותה. בעונת 2000/2001 הקבוצה סיימה במקום 14 וכבר בעונה הבאה, 2001/2002, לאחר שתפסה את המקום השני, היא השתתפה במשחקי ההעפלה לליגה ב' של הסופרליגה.
בעונת 2015/2016 שונה שם הקבוצה לטמפ SUMZ-UGMK וחברת המטרלוגיה של הרי אורל הפכה לספונסרית. בגביע הרוסי הקבוצה הגיעה לפיינל פור, שם בחצי הגמר הפסידה למארחי הטורניר - מועדון פארמה פרם (63:80) והתמודדה במשחק על המקום השלישי מול סמרה ולאחר שניצחה בתוצאה 69:47, זכתה לראשונה במדליות בגביע הרוסי וסיימה במקום השלישי. באותה עונה הקבוצה סיימה כסגנית אלופת סופרליגה-1.
בעונת 2016/2017, הקבוצה התמודדה בפיינל פור הגביע הרוסי אך סיימה במקום הרביעי. בעונת 2019/2020 העפילה לראשונה לגמר הגביע הרוסי בכדורסל אך הפסידה לסמרה. בעונת 2020/2021 העפילה לגמר הגביע בפעם השנייה ברציפות והפעם ניצחה בצמד משחקי הגמר וזכתה לראשונה בתולדותיה בתואר לאומי כשזכתה בגביע הרוסי.
תארים
סופרליגה-1 גביע רוסיה
הספרייה הלאומית של איי פארו
הספרייה הלאומית של איי פארו היא ספרייה ציבורית ומחקרית של איי פארו. בספרייה נמצא אוסף גדול של ספרים בשפה הפארואזית, עבודות של סופרים ומתרגמים פארואזיים ועבודות בנושא איי פארו.
היסטוריה
ראשיתה של הספרייה הלאומית בשנת 1828. ב-1828 המושל הדני של איי פארו כריסטיאן לודוויג טיליש ומבקר המחוז שלו ינס דודסן הקימו ספריית קריאה של טורסהאבן בהשראתו של קרל כריסטיאן ראפן. יותר מאוחר הפכה ספרייה זו לספריית איי פאר ואשר בסופו של דבר הפכה לספרייה הלאומית של איי פארו.
האוסף הראשוני של ספרים נתרם על ידי קרל כריסטיאן ראפן עצמו וחבריו מרחבי אירופה. ב-1831 אוסף הספרייה מנה 2,860 כרכים, עד 1841 מספר הכרכים הוכפל.
הספרייה רכשה מבנה משלה ועברה אליו בשנת 1830. ינס דודסן עבד בתור ספרן בספרייה זו עד יום מותו בשנת 1878. עד 1850 היו בספרייה 5,000 כרכים. בין 1878 - 1905 פרויקט הספרייה קרטע בגלל מחסור בכספים, אך ב-1905 פרלמנט איי פארו, לוגטינג, החליט לתמוך כספית בספרייה.
פריחתה של הספרייה החלה בשנת 1921 תחת ניהולו של בלשן מדס יעקובסן. בתקופת מאבק שפות, בין דנית לפארואזית שימשה הספרייה כמקום מפגש בין סופרים ופוליטיקאים פארואזיים. הספרייה עברה למבנה חדש בשנת 1931.
לאחר כינון שלטון עצמאי באיי פארו בשנת 1948 לוגטינג הגדיל את התמיכה הכספית ושמה שונה, באופן רשמי, לשפה הפארואזית. ב-1952 התקבל חוק, לפיו הספרייה הפכה לספריית הפקדה, המו"לים מחויבים להפקיד ארבעה עותקים.
ב-24 בספטמבר 1981 הספרייה שוב עברה למבנה חדש בתכנונו של אדריכל פארואיזי יעקופ ראולי גרגוריסן.
ב-2011 כדי לחסוך בעלויות התפעול אוחדה הספרייה הלאומית עם הארכיון הלאומי של איי פארו, המוזיאון הלאומי של איי פארו, מוזיאון הטבע של איי פארו ומעבדה ביולוגית ימית קלדבק, איחוד זה יצר את המורשת הלאומית הפארואזית (פארואזית: Søvn Landsins).
זאב חנוך ארליך
זאב חנוך (ז'אבו) ארליך (נולד ב-1953) הוא סייר, חוקר ארץ ישראל, ממקימי בית ספר שדה עפרה, ועורך סדרות הספרים "שומרון ובנימין", ו"מחקרי יהודה ושומרון".
ביוגרפיה
התחנך במוסדות של הציונות הדתית. למד בישיבת הכותל בירושלים, שלא במסגרת ה'הסדר'. בוגר תואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים ובטורו קולג' בתלמוד ובהיסטוריה של עם ישראל.
שירת כקצין חי"ר וכקצין מודיעין במהלך האינתיפאדה הראשונה.