cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויה דולורוזה
תחנה 5: שמעון מקירנה עוזר לישו לשאת את הצלב
על פי עדותו של הצליין הנוצרי ריקולדו ממונטה-קרוצ'ה, שביקר בירושלים בסוף המאה ה-13, הייתה לפרנציסקנים בעלות על קפלת תפילה בתחנה החמישית. העות'מאנים, שאסרו על קיום הפולחן הנוצרי בוויה דולורוזה, סילקו את הפרנציסקנים מהמקום והרסו את הקפלה. על קיר שנותר מהחורבה הציגו הנוצרים אבן שקועה שנוצרה על פי המסורת בעקבות הישענותו של ישו עליה בדרכו אל הצליבה. יהודים ומוסלמים נהגו לירוק על האבן כדי להביע את סלידתם מישו ומהנצרות. בשנת 1889 הוחזר המקום לידי הפרנציסקנים, והם בנו עליו קפלת תפילה חדשה, המציינת את התחנה החמישית. הקיר ובו האבן השקועה שולב בקפלה החדשה, וצליינים החולפים על פניה נוגעים בה ומנשקים אותה. הקפלה עברה שיפוץ מקיף ב-1982.
תחנה 6: ורוניקה מנגבת את פניו של ישו
התחנה השישית בוויה דולורוזה מוקדשת לזכרה של ורוניקה הקדושה, אשר על פי מסורת מהמאה ה-15 התגוררה בבית שעמד במקום זה. כאשר ראתה ורוניקה את ישו הסובל, אשר פניו נוטפות זיעה ודם מדקירות הקוצים שעל ראשו, היא מיהרה אליו וניגבה את פניו במטפחת בד לחה, ובכך הקלה עליו במעט. כשפנתה לשוב לביתה נדהמה ורוניקה לגלות כי דמות דיוקנו של ישו נטבעה במטפחתה, שהפכה בכך לחפץ קדוש שביכולתו לעשות ישועות. ורוניקה הוזמנה לרומא על ידי הקיסר טיבריוס שסבל ממחלה קשה. הוא נגע במטפחת ונרפא מחוליו. החל מהמאה השמינית מוחזקת המטפחת בכנסיית פטרוס הקדוש שברומא.
מפגשה של ורוניקה עם ישו אינו מוזכר כלל בברית החדשה, וגם שמה מעיד כי מדובר כנראה באירוע אנכרוניסטי, שכן פירוש השם "ורוניקה" הוא "הדיוקן האמיתי" (vero = אמת, icon - אייקונה, דיוקן). עם זאת, המסורת הנוצרית מזהה את ורוניקה עם האישה הזבה, המוזכרת בברית החדשה באירוע שהתרחש הרבה לפני שישו צעד אל צליבתו: (הבשורה על-פי מתי, פרק ט', 22-20).
בשנת 1883, לאחר מאות שנים שבהן לא הייתה אחיזה נוצרית בתחנה השישית, רכשו את המקום המֵלֶכִּיתִים (יוונים-קתולים) ובנו בו כנסייה. כנסייה זו שופצה על ידי אנטוניו ברלוצי ב-1953, ובחזיתה נקבע עמוד משוקע ועליו הכתובת הלטינית "התחנה השישית [בה] ניגבה ורוניקה החסידה במטפחת [את] פני המשיח." (6ST PIA VERONICA FACIEM CHRISTI LINTEO DETERCI)
תחנה 7: שער המשפט והנפילה השנייה
התחנה השביעית מציינת את המקום שבו על פי המסורת הנוצרית עמד "שער המשפט" (אחד משערי ירושלים בתקופת בית שני), שדרכו הוצאו נידונים למוות לצליבה מחוץ לעיר. זיהוי המקום עם שער המשפט החל בסוף המאה ה-13, במקביל למסורת, שאינה מופיעה בברית החדשה, על פיה במקום זה נפל ישו בשנית תחת נטל הצלב.
התחנה השביעית שוכנת במפגש רחוב ויה דולורוזה עם רחוב בית הבד בלב השוק. היא נבנתה בידי הפרנציסקנים ב-1875, שתכננו להקים במקום בית ספר, אך תחת זאת בנו את הכנסייה, שהועברה בהמשך לידי הקופטים-קתולים. בתחנה מוצג עמוד גבוה שהוא כנראה שריד משדרת העמודים של הקארדו הירושלמי שעבר במקום זה. התחנה בנויה משתי קפלות המחוברות ביניהן בגרם מדרגות.
תחנה 8: ישו מדבר אל בנות ירושלים
התחנה השמינית מציינת את המקום שבו על פי המסורת פגש ישו את בנות ירושלים, שצפו בו בלכתו אל הצליבה וקוננו על מר גורלו. ישו ניצל את המפגש בשדה הפתוח מחוץ לעיר כדי לנבא נבואת זעם על ירושלים ויושביה, כמתואר בברית החדשה:
מקומה של התחנה השמינית נקבע סופית רק באמצע המאה ה-19 במעלה רחוב הח'נקה, בתחומי מנזר חָרָלַמְבּוֹס היווני-אורתודוקסי. המקום סגור בדרך כלל לקהל, והצליינים נושאים את תפילות תחנה זו ליד אבן שנקבעה בקיר המנזר ועליה צלב לטיני והכתובת היוונית "ישו הנוצרי מנצח" (IC XC NIKA). מנזר חָרָלַמְבּוֹס, המוקדש לזכרו של מרטיר יווני בן המאה השלישית, חוסם את המעבר אל גבעת הגולגותא ומאלץ את הצליינים לשוב על עקבותיהם ולהקיפו בדרכם להמשך ויה דולורוזה.
תחנה 9: הנפילה השלישית
התחנה התשיעית מציינת את המקום שבו נפל ישו בפעם השלישית, מסורת שאף היא אינה נתמכת בברית החדשה. בימי הביניים סומנה תחנה זו בחצר הכניסה לכנסיית הקבר על ידי אבן שעליה צלב, אך זיהוי זה אבד עם השנים. התחנה הועתקה במאה ה-19 לעמוד הקבוע בקיר מנזר דיר אנטוניוס הקופטי הצמוד לכנסיית הקבר. בעקבות מחלוקת עזה על זיהוי זה בקרב העדות הנוצריות השונות, נמנעה עיריית ירושלים מלרצף את חזית העמוד בריצוף חצי עיגול. גם סימון המתכת שעל הקיר אינו צמוד לעמוד, אלא קבוע בקיר קפלת הלנה הקופטית השוכנת בסמוך. המתנגדת הגדולה לזיהוי התחנה התשיעית במקום זה היא הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית, המזהה את התחנה התשיעית בכנסיית אלכסנדר נבסקי.
תחנה 10: חלוקת הבגדים
פרק כ"ב בתהילים, שממנו נלקח הפסוק, מתאר את מצוקתו של דוד מפני רודפיו ולועגיו, והוא מהווה השראה ומקור ציטוט מרכזי לאחרית ימיו של ישו, כמו המילים הקשות שנשא ישו מעל הצלב: (פסוק ב'). קשר הגורל בין ישו ודוד מודגש מאוד בנצרות, עקב תפיסת ישו כ"משיח בן דוד". הדבר בא לידי ביטוי במסורת הרואה למשל את לידתו של ישו בבית לחם כמו מקום לידתו של דוד, או במיקומה של הסעודה האחרונה מעל קבר דוד.
קפלת חלוקת הבגדים שייכת למסדר הפרנציסקני, והיא צמודה לחזית כנסיית הקבר. בתקופה הצלבנית ניתן היה להגיע אליה דרך גרם המדרגות החיצוני העולה מהחצר, ולהיכנס דרכה אל הגולגותא. עם כיבוש ירושלים בידי צלאח א-דין ב-1187, נחסם המעבר מהקפלה לגולגותא, ובמקומו נקבע חלון הקיים עד היום.
תחנה 11: המִסְמוּר לצלב
התחנה ה-11 שוכנת במרחק של צעדים ספורים מהתחנה העשירית בתוך כנסיית הקבר, ומציינת את המקום בו מוסמר ישו לצלב, כמתואר בברית החדשה: (לוקס, פרק כ"ג, 33). המסמור לצלב נתפס בנצרות כשלב משמעותי מאוד בדרך לצליבה, מפני שהוא מהווה אירוע מקביל לעקדת יצחק: כמו שאברהם הכין את יצחק בנו יחידו להקרבה, כך הכין האל את בנו יחידו להקרבה כדי לכפר על חטאי האנושות. ההבדל הוא שיצחק ניצל ושוחרר מן המזבח, בעוד שישו נותר ממוסמר לצלב ומת.
התחנה ה-11, שהיא קפלה השייכת למסדר הפרנציסקני, שוכנת במחצית הדרומית של אולם הגולגותא (המחצית השנייה היא התחנה ה-12). קירות הקפלה מעוטרים בפסיפסים מעשה ידיהם של אמנים איטלקים שנוספו כחלק משיפוץ נרחב שנערך במקום ב-1937 על ידי אנטוניו ברלוצי. החלקים העתיקים בקפלה הם מזבח עשוי כסף שתרם פרדיננד הראשון מבית מדיצ'י ב-1588, ודמות דיוקנו של ישו בפסיפס מהתקופה הצלבנית, המוצג במפגש קמרונות התקרה.
תחנה 12: הצליבה
במחצית השנייה של אולם הגולגותא שוכנת התחנה ה-12, המציגה את המקום בו על פי המסורת נצלב ישו ומת. אירוע זה מתואר בברית החדשה כאירוע קוסמי של ערבוב בין העולמות, רעידת אדמה עזה, פגיעה בבית המקדש ותחיית המתים:
הפרוכת בבית המקדש הפרידה בין העולם ובין קודש הקודשים. תיאור קריעתה בעת מותו של ישו מסמלת בעיני הנצרות את הסרת הקדושה מעם ישראל ופניית האל לכל העמים ולא רק אליו. הפגיעה בקודש הקודשים מסמלת את ביטול הרלוונטיות של הפולחן היהודי בבית המקדש, כולל הקורבנות שהוקרבו בו, שהרי הקורבן האולטימטיבי והמוחלט הוקרב כבר.
התחנה ה-12 שייכת ליוונים-אורתודוקסים והיא שוכנת במחצית הצפונית של אולם הגולגותא. ההבדל בין שני חצאי האולם בולטים לעין: התחנה ה-11, השייכת לקתולים, כהה ומאופקת, בעוד שהתחנה ה-12, השייכת ליוונים, צבעונית וגדושה במנורות שמן, בקישוטים ובאיקונות. בתחנה זו מציגים היוונים את המקום המדויק לשיטתם שבו עמד הצלב, והקהל מוזמן להתכופף ולגעת בחור שברצפת הגולגותא דרך דיסקית כסף עגולה.
מנקודה זו יורד סדק בסלע המגיע עד קפלת אדם הראשון השוכנת בבטן הגולגותא. על פי המסורת הנוצרית, סדק זה נוצר ברעידת האדמה העזה שחולל מותו של ישו. דמו של ישו ניגר דרך הסדק עד לגולגולתו של אדם הראשון (שעל פי המסורת נקבר במערה שבתחתית), ומגע דמו של הקורבן האולטימטיבי בגולגולתו של החוטא האולטימטיבי מסמלת את טיהור האנושות מן החטא הקדמון.
תחנה 13: ההורדה מהצלב ומרים האם הדואבת
התחנה ה-13 מוקדשת להורדתו של ישו מהצלב ולצערה הגדול של מרים על מות בנה. התחנה כוללת מזבח קטן ופסל בדמותה של מרים שטופת דמעות שהובא מליסבון בשנת 1778. התחנה שייכת לפרנציסקנים והיא שוכנת בין תחנה 11 לתחנה 12.
מסורת תחנה זו היא רק מסוף המאה ה-18, והיא מקובלת בעיקר על הפרנציסקנים. רוב הצליינים ממשיכים את מסורת העבר שעל פיה אבן המשיחה היא התחנה ה-13 המייצגת את ההורדה מהצלב. אבן זו עשויה שיש אדום, ושוכנת למרגלות גבעת הגולגותא מול פתח הכניסה הראשי לכנסייה. על אבן זו הונחה על פי המסורת גופתו של ישו לאחר שהורדה מהצלב, ועליה הוא נמשח בשמן, טוהר וכוסה בתכריכים.
על הקיר מול אבן המשיחה מוצג פסיפס ארוך עשוי שלושה פנלים, המציגים את האירועים שאירעו לישו לאחר מותו: הורדתו מהצלב, טהרתו על אבן המשיחה וקבורתו כשהוא עטוף תכריכים בקבר.
תחנה 14: הקבר והתחייה
התחנה האחרונה בדרך ייסוריו של ישו היא קברו, אשר על פי הכתוב בברית החדשה היה בחלקת הקבר הפרטית של יוסף הרמתי: במרחק כמה מטרים מקפלת הקבורה, בתחום הקפלה של הסיריאנים, מצויה מערת קבורה יהודית מתקופת הבית השני. מערה זו מהווה עדות מוצקה לכך שאזור זה היה מחוץ לגבולות ירושלים באותה עת, ומחזקת את הטענה כי ישו נקבר במקום זה, ששימש אז כבית קברות יהודי.
הלנה, אמו של הקיסר קונסטנטינוס, שבנתה לראשונה את כנסיית הקבר במאה הרביעית, הורתה לבנות על קבר ישו אדיקולה (הֵיכַלִית) - מבנה הנצחה מפואר עשוי שיש. סביב ההיכלית נבנתה בהמשך רוטונדה (אולם עגול), ששימשה את הצליינים להתכנסות ולהמתנה בתור לקראת הכניסה אל הקבר שבהיכלית. ההיכלית הקיימת היום אינה המקורית, אלא נבנתה ב-1810 לאחר שקודמתה נהרסה ב-1808 בשריפה שפרצה בכנסייה. היכלית זו נבנתה על ידי היוונים-אורתודוקסים בתרומתו של הצאר הרוסי, ובשל כך כיפתה עשויה חרוט גדול, המסמל את הכתר הרוסי.
הקבר נחלק לשניים: חדר מבוא, הנקרא 'קפלת המלאך', וחדר פנימי בו שוכן הקבר עצמו. המעבר בין הקפלות הוא דרך פתח נמוך וצר. בקפלת המלאך נראה חלק מאבן הגולל שסגרה על הקבר. בדפנות קפלה זו מצויים פתחים עגולים המשמשים להוצאת 'האש הקדושה' לקהל בשבת האור של חג הפסחא. בחדר הקבר דולקות 43 מנורות אש תמיד: 13 של הלטינים, 13 של היוונים, 13 של הארמנים וארבעה של הקופטים. הקבר מכוסה בלוח שיש ומעליו שלושה תבליטים המציגים את תחייתו של ישו. הקבר ריק, שכן על פי המסורת ישו קם לתחייה לאחר שלושה ימים, כפי שראו נשים שפקדו את קברו:
ויה דולורוזה באמנות
ויה דולורוזה והפסיון תופסים מקום נכבד באמנות הפיגורטיבית הנוצרית, החל מהפרסקו של ג'וטו (Giotto) בקפלת ארנה בפדובה וכלה במאסטה (Maestà) של דוצ'ו.
בשנת 2016 הנפיקה החברה הישראלית למדליות ולמטבעות סט מדליות בכסף טהור וסט מדליות ארד עם איורים בצבע מלא של 14 תחנות "ויה דולורוזה" המתארות את דרכו האחרונה של ישו.
אייל וייס
אייל וייס (21 באוגוסט 1967 - 15 בפברואר 2002) היה מפקד יחידת דובדבן. נהרג בתאונה מבצעית במהלך מעצר בכפר סידא, במהלך האינתיפאדה השנייה.
קורות חייו
אייל וייס נולד בתל אביב, בן זקונים להוריו, מלכה ואברהם, אחרי שתי בנות. הוא למד בבית הספר היסודי בצהלה, שכונת מגוריו, והיה פעיל בתנועת הצופים. וייס עסק בספורט ושיחק כדורסל בקבוצת הילדים והנוער של מכבי תל אביב. נוסף על כך היה רץ למרחקים ארוכים, רכב על אופניים והתחרה בטריאתלונים. בהיותו בן 17 נפטר אביו, אברהם.
שנה לאחר פטירת אביו, בשנת 1985, התגייס וייס לשירותו הצבאי בחטיבת הנח"ל במסגרת גרעין נח"ל. בנח"ל עבר וייס מסלול הכשרה כלוחם ולאחריו קורס מכי"ם וקורס קציני חי"ר, אותו סיים בהצטיינות. עם שובו לחטיבה היה למפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד 931, "שחם", ולאחר מכן מונה למפקד פלס"ר נח"ל. לאחר סיום תפקידו בסיירת פיקד על פלוגת צוערים בבה"ד 1 ולאחר מכן השתלם במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"ם). במקביל למד ניהול משאבי אנוש במכללת אחוה. במהלך לימודיו פגש וייס את אשתו לעתיד, שיר, איתה התחתן לאחר מספר שנים. עם סיום לימודיו עבר וייס לסיירת מטכ"ל, שם היה מפקד פלגת האימונים.
וייס שב לחטיבת הנח"ל ומונה למפקד גדוד 931. בזמן פיקודו על הגדוד בגזרת זרעית התקרבה אישה לבנונית לגדר המערכת בקרבת קיבוץ אדמית ועלתה על מוקש. האישה נפצעה קשה ווייס, יחד עם הקַשָׁר שלו וחובש מהתאג"ד, סיכנו את חייהם ונכנסו לשדה המוקשים על מנת לחלצה בהצלחה. באירוע משמעותי אחר בחיי הגדוד מאותה תקופה (סוף 1998), נהרגו המ"כ ומפקד הטנק הנלווה,, בתקרית בסמוך למוצב כרכום. שני המפקדים האחרים בכוח נפצעו, ואחד החיילים הצעירים תפס פיקוד על שארית הכוח. אייל וייס הוביל את כוח החילוץ תחת אש רצופה והצליח לסיים את האירוע ללא נפגעים נוספים. עם סיום תפקיד המג"ד התמנה וייס לסגן מפקד עוצבת חירם, החטיבה המרחבית האחראית על החלק המזרחי של גבול ישראל-לבנון.
בעקבות כישלון מבצע סימפוניית החיים בעסירה א-שמלייה, בה נהרגו שלושה מלוחמי דובדבן מירי דו צדדי, החליט מפקד יחידת דובדבן, מיקי אדלשטיין להתפטר מתפקידו. מחליפו המיועד, נדב פדן, דחה את קבלת הפיקוד על היחידה מסיבות אישיות. עם פרוץ האינתיפאדה השנייה נשאר אדלשטיין בתפקידו למשך כשבעה חודשים כדי להוביל את היחידה במציאות החדשה. באפריל 2001 מונה וייס למפקד היחידה. אחרי סדרת מפקדים שבאו מיחידות מיוחדות, כגון יחידת שלדג ושייטת 13, היה וייס למפקד היחידה הראשון מזה שנים שהיה בראש ובראשונה איש חי"ר. במהלך התקופה הקצרה בה פיקד וייס על דובדבן לכדה היחידה 1,800 פעילי טרור, וזכתה בצל"ש הרמטכ"ל ובפרס ראש הממשלה לפעילות מיוחדת, הייתה זו הפעם הראשונה בה יחידה צבאית זכתה בפרס זה.
וייס הובא למנוחות בחלקה הצבאית בבית העלמין של זכרון יעקב. וייס הותיר אחריו את אשתו שיר, בת בגיל 7 חודשים, אם ושתי אחיות.
לאחר מותו, החל משנת 2002, נקרא טריאתלון תל אביב השנתי על שמו.
ברירת מחדל
בתפעול של תוכנה ושל ציוד אלקטרוני, ברירת מחדל היא הפעולה הננקטת על ידי התוכנה או המכשיר כאשר לא ננקטה כל פעולה, בהקשר מסוים, על ידי המשתמש. מטרתה של ברירת המחדל לעשות את התפעול פשוט יותר, ולכן לברירת המחדל נבחרת האפשרות הקולעת לטעמם של מרבית המשתמשים.
קביעת ברירת המחדל נעשית בשלבים אחדים:
כל שלושת השלבים הללו נמצאים, למשל, במימושה של ויקיפדיה. ישנה ברירת מחדל כללית הנקבעת על ידי מפתחי מדיה-ויקי, תוכנת התשתית המשמשת את ויקיפדיה, וברירת מחדל זו רלוונטית לכל הוויקיפדיות, בכל השפות. בעת הקמתה של ויקיפדיה לשפה מסוימת, נקבעת ברירת המחדל לשפה זו, והיא משותפת לכל משתמשי אותה ויקיפדיה. לבסוף, כל משתמש ספציפי יכול לקבוע את ברירת המחדל שתוצג לו, באמצעות שירות "ההעדפות שלי".
ברירת מחדל בתוכנה
השימוש בברירת מחדל ניכר במיוחד במסכי קלט, כלומר מסכים שבהם המשתמש מזין נתונים כלשהם למחשב. חלק מהשדות במסכים אלה הם שדות חובה, שהמשתמש חייב לתת להם תוכן, שדות אחרים הם שדות אופציונליים, שבהם המשתמש רשאי לתת תוכן, אך אם לא עשה זאת יישארו ריקים, ובחלק מהשדות מוצגת ברירת מחדל, שהתוכנה תתייחס אליה כאילו דווחה על ידי המשתמש אם זה לא טרח לשנות את תוכן השדה. ההחלטה לאיזה קטגוריה לשייך כל שדה היא של מנתח מערכות מידע המאפיין את התוכנה.
דוגמה: בטופס הרשמה לאירוע מסוים, שם המשפחה והשם הפרטי הם שדות חובה, מקצוע הוא שדה אופציונלי, וארץ הלידה, בטופס המוצג לתושבי ישראל, תהיה "ישראל", מתוך הנחה שזו ארץ הלידה של מרבית הנרשמים.
השימוש בברירת מחדל עלול לעיתים לגרום לקלט שגוי, במיוחד כאשר מתבצע שימוש חוזר ונשנה במסך קלט מסוים על ידי אותו אדם. בדוגמה הנ"ל של טופס הרשמה לאירוע, ייתכן כי אדם הרוצה להירשם לאירוע אינו ממלא את הטופס בעצמו, אלא מתקשר טלפונית למרכז הרשמה, שבו נמצא נציג שירות הממלא עבורו את הטופס. נציג השירות עלול, מתוך הרגל, להימנע מלשנות את ברירת המחדל - "ישראל", כאשר הוא ממלא טופס עבור אדם שנולד במדינה אחרת. בגלל סכנה זו, מאפייני מערכות מידע נוטים להשתמש בברירות מחדל כאשר שינוי ידני של ברירת המחדל גורר התנהגות מיוחדת. למשל, בהמשך לדוגמה הנ"ל של טופס הרשמה לאירוע, נניח שקיים בטופס שדה נוסף: עיר הלידה. בטופס כזה אפשר בביטחה לקבוע ברירת מחדל "ישראל", מכיוון שאדם שנולד בעיר לונדון שבאנגליה, יהיה חייב לשנות את ברירת המחדל ל"אנגליה", מכיוון שהעיר "לונדון" לא תופיע ברשימת הבחירה של השדה עיר הלידה כאשר ארץ הלידה היא "ישראל".
ברירת מחדל בשפות תכנות
שפות תכנות רבות כוללות מגוון ברירות מחדל, הבאות לקצר את כתיבתה של התוכנית. שפות תכנות נבדלות זו מזו בברירות המחדל שלהן, ובפרט בגישתן הבסיסית לנושא זה: יש שאינן כוללות כלל ברירות מחדל, ויש הכוללות ברירות מחדל רבות. שפות תכנות מסוימות, למשל, דורשות הגדרה מלאה של כל משתנה, ואילו אחרות מכילות ברירות מחדל, כך שמשתנה שלא הוגדר, או שהוגדר חלקית, יקבל מאפייני ברירת מחדל נאותים.
שופכן
השופכן (אנגלית: Ureter) הוא איבר צינורי העשוי משריר חלק המוביל את השתן מן הכליות לשלפוחית השתן. באופן תקין בגוף האדם ישנם שני שופכנים, כשכל אחד מהם יוצא מכליה אחת לכיוונן שלפוחית השתן. באדם בוגר, אורכם של השופכנים בדרך כלל הוא 20–30 סנטימטרים וקוטרם נע סביב 3 עד 4 מילימטרים. השופכנים מרופדים בתאי אפיתל שלפוחית (אורותל), ויש להם בנוסף שכבת שריר חלק המסייע לפריסטלטיקה בשליש התחתון של השופכנים.
מיקום השופכנים
השופכנים מתחילים בכליות שם צורתם דומה למשפך באזור הנקרא אגן הכליה. זה המקום בו הצינוריות של הכליה מעבירות את השתן לשופכנים. משם הם ממשיכים לאורך הדופן האחורית של הבטן, עוברים את השפה הגרמית של האגן ונכנסים לשלפוחית השתן דרך פתחים בחלקה האחורי. החלק של השופכן שממוקם בחלל הבטן נקרא השופכן הבטני והחלק באגן נקרא שופכן האגן.
האדמה הטובה
האדמה הטובה (באנגלית: The Good Earth) הוא רומן מאת פרל בק אשר יצא בשנת 1931. הספר מספר על חיי משפחה בכפר סיני בתחילת המאה ה-20. זהו הספר הראשון בטרילוגיה, הכוללת גם את הספרים "בנים" (1932) ו"בית מריבה" (1935). הספר היה רב-מכר בארצות הברית ב-1931 ו-1932, וזכה בפרס פוליצר ב-1932. הרומן גם השפיע על זכייתה של באק בפרס נובל לספרות ב-1938. באק, אשר גדלה בסין כבת למיסיונרים, כתבה את הספר בעודה חיה בסין, במבוסס על רשמיה של הכפר הסיני.
הרומן נכלל ברשימת מגזין לייף של 100 הספרים המצטיינים של 1924-1944. בשנת 2004, הספר חזר אל רשימת רבי המכר, כאשר נבחר על ידי אופרה וינפרי למועדון הספר הפופולרי שלה.
הספר עובד לבמה והוצג בברודוויי בשנת 1932, אך ספג ביקורות שליליות מצד המבקרים, ובוטל לאחר 56 הופעות בלבד. לעומת זאת, העיבוד לקולנוע, שיצא לאקרנים בשנת 1937, זכה לביקורות טובות יותר והצליח בקופות.
תקציר העלילה
בעיר, או-לאן והילדים מקבצים נדבות, בעוד ואנג לונג מושך ריקשה. הם מוצאים את עצמם זרים ולא שייכים בקרב תושבי העיר שנראים ומדברים אחרת. הם לא מורעבים, בשל ארוחות זולות המסופקות על ידי ארגון צדקה, אבל עדיין חיים בעוני מחפיר. וואנג לונג משתוקק לחזור לביתו. כאשר כוחות הצבא מגיעים לעיר, ואנג יכול לעבוד רק בלילות כמעמיס סחורה מחשש שיגייסו אותו בכפייה. המצב בעיר ממשיך להתדרדר. ערב אחד, אחד מבניו מביא הביתה בשר גנוב. בזעם, ואנג לונג זורק את הבשר על הקרקע, כי הוא לא רוצה שהבנים שלו יגדלו כגנבים. או-לאן, לעומת זאת, מרימה את בשר ברוגע, מנקה ומבשלת אותו, והמשפחה אוכלת. כאשר פורצות מהומות מזון, ואנג לונג נסחף יחד עם האספסוף בביזת ביתו של אדם עשיר, ומוצא עצמו עומד מול האיש עצמו. האיש, שפוחד על חייו, נותן לוואנג לונג את כל הכסף שלו כדי לקנות את בטיחותו. בינתיים, או-לאן מוצאת תכשיטים במקום מסתור בבית אחר, ולוקחת אותם.
ואנג לונג משתמש בכסף כדי להחזיר את המשפחה הביתה, והוא קונה שור וכלים חקלאיים, ושוכר עובדים לעבוד את אדמתו. עם הזמן, את הילדים הצעירים נולדים תאומים בן ובת. עם התכשיטים שלקחה או-לאן, הוא קונה את שארית האדמה של הואנג. באמידותו החדשה, ואנג לונג יכול לשלוח את בניו לבית הספר, והוא גם מרשה לעצמו לקחת פלגש, לוטוס. או-לאן סובלת בשקט את הבגידה של בעלה, כאשר הוא לוקח את התכשיטים היחידים שהיא ביקשה לשמור לעצמה, שתי פנינים, מהן הוא רוצה לעשות עגילים עבור לוטוס. מצבה הנפשי של או-לאן מתדרדר, והיא מתה בצער. ורק עם מותה, ואנג לונג סוף סוף מעריך את המקום שלה בחייו ומתאבל עליה.
ואנג לונג ומשפחתו עוברים לעיר, ושוכרים את הבית הגדול שהיה של הואנג. ואנג לונג הוא כבר איש זקן, ומבקש רק שקט לעצמו, אך תמיד יש סביבו סכסוכים, בין ילדיו ובעיקר בין נשותיהם של בניו. הבן הצעיר, לו ייעד את האדמות, בורח ומתגייס לצבא. האחרים מתכננים למכור את האדמה עם מותו. הוא מפציר בהם לא לעשות זאת, והם, מבטיחים לו שלא יעשו זאת, אך מחליפים ביניהם חיוך של בעלי סוד.
כרונולוגיה
הרומן לא מספק במפורש תאריכים. יש, עם זאת, הפניות לאירועים המספקים זמן מסגרת משוער, כגון הקמת מסילות ברזל ומהפכת 1911. מסילות הברזל לא נבנו עד סוף המאה ה-19, ומהשימוש ברכבת על ידי ואנג לונג ומשפחתו משתמע שהרכבת הייתה יחסית חדשה. במהלך החזרה שלהם אחרי השהות העיר הדרומית הם פוגשים כאוס, התואם גם את תקופת המהפכה - שנת 1911.
יניסיי קרסנויארסק (רוגבי)
יניסיי קרסנויארסק, רשמית יניסיי-STM (ברוסית: Регбийный клуб Енисей-СТМ) הוא שמו של מועדון רוגבי מקצועני רוסי מהעיר קרסנויארסק המתמודד בפריימר ליג הרוסי. מהבולטים ברוגבי הרוסי.
יניסיי זכתה 9 פעמים באליפות רוסיה, האחרונה בעונת 2017. בנוסף, יניסיי זכתה בגביע הרוסי 6 פעמים והיא הקבוצה הרוסית הראשונה לזכות בתואר בינלאומי משזכתה בטורניר Continental Shield, השלישי בחשיבותו ברוגבי האירופי.
המועדון נוסד בשנת 1975 ותחילה נקרא "טרוד" (1975-1978) וסיבטיאז'מאש (1978-2000). מ-12 באפריל 2000 נושא את שמו הנוכחי.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1975 מיוזמתו של שחקן הרוגבי ולדימיר קוצ'ינסקי, ששיחק קודם עבור קבוצת פוליטכניק (כיום קרסני יאר קרסנויארסק) ובשנים הראשונות שימש כמאמן הקבוצה. בשנת 1978 פעל המועדון בחסות מפעל סיבטיאז'מאש (המפעל הסיבירי למכונות כבדות) והוא נודע בשם "טרוד", למאמן הקבוצה מונה ולדימיר קיצ'איקין. הקבוצה התמודדה באליפות רוסיה הסובייטית, שהיוותה תחרות אזורית והליגה השלישית בחשיבותה בברית המועצות, לפני ליגת המשנה וליגת העל הסובייטית.
הקבוצה התמודדה בהצלחה באליפויות האזוריות ובשנת 1987 העפילה לליגה הראשונה, ברם הקבוצה גרפה את התארים המשמעותיים רק לאחר התפרקות ברית המועצות.
בשנת 1997 הקבוצה סיימה במקום השלישי באליפות רוסיה ברוגבי והחל מאותה עונה הפכה לאחת הקבוצות הטובות במדינה ולאחר מכן זכתה באליפות הלאומית לראשונה בתולדותיה בשנת 1999, לקראת הצלחה משמעותית לאורך כל שנות העשור הראשון של המאה ה-21 ובעשור השני של המאה ה-21.
משנת 2013 פועלת גם קבוצת רוגבי נשים באותו שם (женская команда РК "Енисей-СТМ", ברוסית) שסיימה במקום השלישי באליפות הרוסית בעונת 2015 והעפילה עד לשלב גמר הגביע. בעונת 2016 הוכתרה כסגנית האלופה. בשנת 2020 זכתה ב ושבה וזכתה בו גם עונה לאחר מכן.
מרד הוגן
מרד הוגן הניב מספר תוצאות בלתי צפויות: הוא יצר בסיס עליו התבססה בהמשך עליונות מעמד הסמוראים. המרד נחשב לתחילת השתלשלות האירועים אשר הניבה בסופה את שלוש הממשלות המונהגות על ידי סמוראים בהיסטוריה של יפן.
רקע
בשנת 1155 התמקדו מאבקי הכוחות בחצר הקיסרות בשלוש דמויות. לאחר שהקיסר לשעבר טוֹבָּה והקיסר לשעבר סוטוקו ויתרו על כסם, התכוון כל אחד מהם לשמור על השפעה כלשהי בחצר במהלך שלטונו של הקיסר קונואה. אולם, כאשר נפטר קונואה הצעיר, הדינמיקה של הכוחות המתמודדים השתנתה.
קרב
פוג'יווארה נו טָדַמיצ'י, בנו של העוצר פוג'יווארה נו טדזאנה, צידד בגו-שירקאווה, בעוד אחיו הצעיר, פוג'יווארה נו יורינאגה, צידד בסוטוקו. כל צד בעימות זכה לתמיכת שבטי הסמוראים הגדולים מינאמוטו וטאירה. מינאמוטו נו טָמֵיושי, מנהיג שבט מינאמוטו, וטאירה נו טדמאסה צידדו בסוטוקו וביורינאגה, בעוד מינאמוטו נו יושיטומו, בנו הבכור של טמיושי, וטאירה נו קיוֹמוֹרי, מנהיג שבט טאירה, תמכו בגו-שירקאווה ובטדמיצ'י. יושיטומו הציע להעלות את הארמון באש, וכך היה. כעת היה על לוחמיו של סוטוקו להאבק בלהבות תוך הגנה מפני כוחותיו של גו-שירקאווה, ולבסוף נאלצו לסגת בהשאירם את כוחותיו של האחרון כמנצחים בשדה הקרב.
תוצאות הקרב
כוחותיו של הקיסר גו-שירקאווה הביסו לבסוף את כוחותיו של סוטוקו, ובכך למעשה איפשרו לו לרדת מכס הקיסר תוך שמירה על כוח רב בחצר. הוא המשיך לשמור על כוחו במהלך כהונתם של חמישה קיסרים (ניג'וּ, רוֹקוּג'וֹ, טָקַקוּרה, אָנטוֹקוּ וגו-טוֹבָּה) עד מותו בשנת 1192. סוטוקו הוגלה לפרובינציית סָנוּקי (כיום מחוז קאגווה באי שיקוקו), יורינאגה נהרג בקרב, וטמיושי וטדמאסה הוצאו להורג. טמטומו שרד את הקרב אך נאלץ לנוס. יושיטומו הפך לראש שבט מינאמוטו בעקבות מות אביו, ויחד עם קיומורי, הצליח לבסס את מעמדם של שני שבטי הסמוראים ככוח הפוליטי החדש בבירה.
מורשת
תוצאות מרד הוגן והיריבות שנוצרה בעקבותיו בין שבט מינאמוטו לשבט טאירה הובילו למרד הייג'י בשנת 1159. האפוס מתקופת קמקורה עלילות הוגן מתאר את קורות הסמוראים שלקחו חלק במרד. יחד עם עלילות הייג'י ועלילות הֶייקֵה הם מתארים את עלייתם ונפילתם של שבטי מינאמוטו וטאירה.
דברי הכנסת
דברי הכנסת הם אוסף הפרוטוקולים הרשמי של הדיונים הנערכים במליאת הכנסת.
המקור בחוק
ביצירת "דברי הכנסת" עוסקים סעיפים 38–39 לתקנון הכנסת, שזו לשונם:
38. פרוטוקול 39. דברי הכנסת
תוכן הדברים
הדיונים מופיעים בדברי הכנסת לפי סדר קיומם. בראש כל פרוטוקול המוקדש לדיון מסוים מופיע זיהוי הדיון (למשל: "הישיבה המאתיים-וחמישים של הכנסת השבע-עשרה") ומועד קיומו.
נחום טייט
נחום טייט (באנגלית: Nahum Tate; 1652 - 30 ביולי 1715) היה משורר, מחזאי ולבריתן אירי.
דברי הכנסת
תוכן הדברים
בפרט נכללים ב"דברי הכנסת" תוצאותיהן של ההצבעות הנערכות במליאת הכנסת. "דברי הכנסת" כוללים רק את הנאמר בעל פה במליאה, אם מן הדוכן ואם כקריאת ביניים, אך אינם כוללים מסמכים המוגשים על ידי חברי הכנסת ולא הוקראו. לעיתים, כאשר שר משיב לשאילתה של חבר הכנסת שאינו נוכח במליאה, הוא מכריז כי תשובתו "תועבר לפרוטוקול". תשובה זו מתפרסמת ב"דברי הכנסת", אף שלא נקראה במליאה.
תוכנם של "דברי הכנסת" כולל לא רק את דברי הנואם מעל הדוכן, אלא גם את הערותיו של יושב ראש הישיבה וקריאות ביניים שנקראו במהלך הדיון, עד כמה שהרשמים היושבים באולם המליאה הצליחו לקלוט אותן (לעיתים מצוינים בדברי הכנסת שלושה מקפים, המרמזים לקיומה של קריאת ביניים שלא נקלטה). כאשר בלהט הוויכוח מתבטא חבר הכנסת בחריפות יתרה, נוהג יושב ראש הישיבה להציע לו למחוק את דבריו מהפרוטוקול. כאשר חבר הכנסת מסכים לכך, נרשמים בפרוטוקול דבריו הבוטים וגם הסכמתו למחיקתם.
נחום טייט
חייו
טייט נולד בדבלין, אירלנד ולמד בטריניטי קולג' לפני שעבר ללונדון. בשנת 1678 הופק המחזה הראשון שלו, "ברוטוס מאלבה". במהלך שנות ה-80' של המאה ה-17 כתב עוד שבעה מחזות, בעיקר עיבודים של יצירות קיימות.
דברי הכנסת
שימוש בדברי הכנסת
"דברי הכנסת" מעניקים פומביות לדיונים במליאת הכנסת, ובנוסף הם משמשים לעיתים את בתי המשפט ואת חוקרי המשפט, כמקור לבירור תכלית החקיקה ומשמעותה (אם כי יש שופטים השוללים זאת). כך תיאר זאת נשיא בית הדין הארצי לעבודה, מנחם גולדברג: "כל המעיין בפסקי הדין של בית הדין לעבודה, יבחין כי בית הדין הארצי, מתחילת דרכו, ייחס חשיבות רבה לדברים שנאמרו מעל דוכנו של בית המחוקקים, כל אימת שנזקק לפרש חוק זה או אחר".
"דברי הכנסת" יוצאים לאור בדפוס ואתר האינטרנט של הכנסת מכיל את דברי הכנסת החל מתחילת כהונתה של הכנסת העשירית (27 ביולי 1981). דברי הכנסת אינם מוגנים בזכויות יוצרים.
נחום טייט
חייו
הלברית של דידו ואניאס, האופרה היחידה המושרת כולה של הנרי פרסל, עוצבה על פי "ברוטוס מאלבה". האופרה, שהוצגה כנראה ב-1689 בפנימייה לבנות אצולה בצ'לסי בניהולו של ג'ושיאס פריסט, נועדה על פי סימנים שונים להצגה בחצר המלך. העלילה הדחוסה מדי התאימה, על אף מגרעותיה, למלודיות ולרצ'יטאטיבים עתירי ההבעה של פרסל. עיצוב דמותו של אניאס לוקה אמנם בחסר, אבל דווקא חיסרון זה מבליט ביתר שאת את דמותה הטרגית של דידו.
הפרולוג המושר, שהקדים את האופרה עצמה בהפקת הפנימייה ואבד לאחר זמן, היה כנראה בעל משמעות פוליטית מרומזת וסביר להניח, שכך גם האופרה עצמה, בשל נטייתו הפוליטית הברורה של טייט והשימוש המתבקש בעלילות אניאס בקרתגו לרמיזות על המתרחש בחצר המלוכה. עם זאת, בפרק הזמן המשוער של כתיבת האופרה, בין 1684 ל-1689, היה רצוף אירועים רבים כל כך בבית המלוכה האנגלי - מות צ'ארלס השני, הדחת ג'יימס השני והכתרת ויליאם ומרי - שקשה לעמוד על כוונתו המדויקת של טייט. צ'ארלס גילדון (Charles Gildon) השתמש הן באופרה והן בפרולוג בעיבוד שלו למידה כנגד מידה של שייקספיר, שהוצג בשנת 1700.
טייט מונה למשורר החצר ב-8 בדצמבר 1692 ומכאן ואילך היו ידיו מלאות בכתיבת טקסטים מתאימים לימי חג ואירועים שונים. כמה מכתביו, בהם מזמור חג המולד "ועיני הרועים רואות", עודם כלולים בספרי מזמורים בני ימינו.
גליקריוס
גליקריוס (בלטינית: Glycerius; נולד בערך 420, נפטר אחרי 480) היה אחד הקיסרים הרומיים האחרונים. שלט במשך 8 חודשים בין השנים 473 ו-474 ומאוחר יותר שימש בישוף קתולי.
חייו
גליקריוס החזיק בתואר ראש הארמון בחצר הקיסרית ברוונה כאשר הועלה לכס הארגמן על ידי המגיסטר מיליטום (אדון החיילים) החדש של האימפריה המערבית, גונדובאד הבורגונדי בערך ב-3 במרץ 473. כשליט בובה של גונדובד, שירש את הקיסר הנבחר הלגיטימי אנתמיוס שנרצח, הוא לא זכה להכרה מטעם חצר האימפריה הביזנטית של הקיסר ליאו הראשון.
פעולתו העיקרית הייתה משלוח כוחות צבא רומיים לגאליה בסוף שנת 473 כדי לבלום את הכוחות האוסטרוגותים המתקדמים. פעולה זו, עם זאת, לא תרמה לחיזוק הלגיטימיות שלו בעיני האימפריה הביזנטית ובתוך זמן לא רב מונה במקומו יוליוס נפוס, שהפליג מדלמאטיה לנמל אוסטיה וביוני 474 כפה על גליקריוס לעזוב את רומא. כתמורה על שיתוף הפעולה שלו, הוא קיבל מינוי כבישוף בסלונה שבדלמאטיה, ארץ מולדתו של נפוס.
על–פי טענותיו של ההיסטוריון מלקוס, גליקריוס היה מעורב בקשר שהביא לרציחתו של נפוס מאוחר יותר, ככל הנראה ב-25 באפריל 480. מי שהורה על הרצח, המלך הברברי של איטליה אודואקר העניק לגליקריוס תמורה הולמת במנותו אותו לבישוף מדיולנום, מילאנו של היום, שהייתה כבר אחת הערים החשובות באירופה (מידע זה אינו ידוע בוודאות ושנוי במחלוקת).
הרפתקאותיה המצמררות של סברינה
הרפתקאותיה המצמררות של סברינה (באנגלית: Chilling Adventures of Sabrina) הוא שמו של קומיקס אמריקאי שמופץ על ידי חברת ההוצאה לאור "ארצ'י הורור", חברת בת של "ארצ'י קומיקס", ויצא לאור באוקטובר 2014. עלילת הקומיקס מתמקדת בחייה של סברינה ספלמן, מכשפה מתבגרת באמצע שנות ה-60 ובהרפתקאות שהיא עוברת עם בני משפחתה ועם בן זוגה, הארווי קינקל. הקומיקס נכתב על ידי הכותב רוברטו אגירה-סאקאסה בשיתוף פעולה עם המאייר רוברט האק, ולוקח השראה מדמותה של סברינה כפי שהופיעה בסדרת קומיקס אחרת של אגוויר-סאקאסה, "אחרי המוות עם ארצ'י".
קשת העלילה
באמצע שנות ה-60, סברינה ספלמן, מכשפה מתבגרת שחיה בגרינדייל עם דודותיה, הילדה וזלדה, ועם בן דודה, אמברוז, מגיעה ליום ההולדת ה-16 שלה והיא נאלצת להכריע בבחירה שלה האם ברצונה לחיות כבת אנוש לשארית חייה ולחיות חיים שלווים או להישאר מכשפה ולהצטרף לקובן (כנס מכשפות) אליו היא משתייכת כחברה מן המניין. מנגד, עם תאריך יום הולדתה ה-16 שקרב, מאדם שטן, מכשפה רבת עוצמה שמעוניינת לנקום במשפחת ספלמן מכיוון שאב המשפחה, אדוארד ספלמן, אביה של סברינה ואחיהן הקטן של הילדה וזלדה, בגד בה ועזב אותה לטובת אישה אחרת, קמה לתחייה מהגיהנום. לאחר שאירועי האוגדן הראשון הגיעו לשיאם, אדוארד ספלמן קם לתחייה ומשתלט על גופו של הארווי קינקל, בן זוגה של סברינה. בהדרגה, הקורא מתוודע לתוכניתה של מאדם שטן לגרום לקרע פנימי במשפחת ספלמן ועל ידי כך לגרום למלחמת מכשפות כוללת, ובמקביל, סברינה מתאחדת עם "הארווי". הילדה וזלדה מגלות על כך שסברינה הקימה לתחייה את הארווי ומזהירות אותה מפני ההשלכות שבמעשיה, ולאחר שסברינה מגנה על "הארווי" מפני זעמן של הילדה וזלדה ורצונן להרוג אותו, אדוארד מתחיל לתהות מי יכל לעזור לסברינה לבצע את הכישוף רב העוצמה שהקים אותו לתחייה
פיתוח
לאחר הביקורת החיובית של כרך #6 של "לאחר המוות עם ארצ'י", שהתמקד בדמותה של סברינה, יוצר הקומיקס, רוברטו אגירה-סאקאסה, הכריז על קומיקס סולו בכיכובה ביוני 2014. כרך #1 יצא לאור באוקטובר 2014, והרצתו נמשכה במשך שישה חודשים עד לאפריל 2015, שאז הקומיקס חזר עם כרך #2 תחת הפצתה של "ארצ'י הורור", שאחראית גם להפצת "לאחר המוות עם ארצ'י".
למרות ששני הקומיקסים חולקים מספר דמויות משותפות, כל קומיקס מתרחש במציאות משלו ואינו קשור ישירות זה לזה. עם זאת, בכרך #8, סברינה חווה חיזיון שלה ושל ג'אגהד מהמציאות של "לאחר המוות עם ארצ'י", מה שמרמז על קשר כלשהו בין שני הקומיקסים.
ביקורות
שני הכרכים הראשונים של הקומיקס נמכרו עד שכל העותקים אזלו. האתר "Comic Book Resources" כינו אותם "חתימת משנה אימתנית קטנה שמצליחה להפתיע", ואמרו ש"אגווייר-סאקאסה והאק יצרו קומיקס אימה שמתפקד היטב גם אם הוא לא קשור באופן הדוק ל'סברינה' האייקונית". האתר "The Mary Sue" אמר שהקומיקס מהווה "שינוי קצב מרענן לסיפור שכולנו חושבים שאנחנו מכירים כבר". האתר "IGN" נתן לכרך #1 את הציון 8.9 מתוך 10 וקרא לו "משהו שמעריצים של 'אחרי המוות' ושל ז'אנר האימה יהיו מרותקים לכרך עד סופו." האתר "Comics Alliance" כינה את הקומיקס "הישג מדהים למדי" ואמר כי "למרות שאנחנו מקבלים מספר חוברות קומיקס מז'אנר האימה והפנטסטיה מהדוכנים, ייתכן ש'סברינה' הוא הטוב ביותר מתוכם".
הר קולומביה (קולורדו)
הר קולומביה (באנגלית: Mount Columbia) הוא הר גבוה ברכס הרי הרוקי, אחת הפסגות ברכס המכללות, במדינת קולורדו שבארצות הברית. גובהו של ההר 4,290.8 מטרים מעל פני הים, והוא ההר ה-37 בגובהו במדינת קולורדו.
הר נקרא על שם ניצחונה של אוניברסיטת קולומביה שבעיר ניו יורק ברגטת הנלי המלכותית בשנת 1878.
גאוגרפיה
הר קולומביה ממוקם ב"אזור הטבע הבראשיתי פסגות המכללות" (Collegiate Peaks Wilderness) בשטח היער הלאומי סאן איזבל. ההר ממוקם 16 קלומטרים צפונית-מזרחית מהעיר בואנה ויסטה במחוז צ'אפי שבקולורדו.
מקור השם
ההר נקרא על שם אוניברסיטת קולומביה בניו יורק, ולצד הרים נוספים ברכס המכללות הוא קרוי על שם אוניברסיטאות אמריקאיות (וכן הר הרווארד, הר ייל, הר פרינסטון והר אוקספורד).
נבחרת ארצות הברית בכדורגל
נבחרת ארצות הברית בכדורגל לגברים (באנגלית: United States men's national soccer team) מייצגת את ארצות הברית ומנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל של ארצות הברית. אף על פי שענף הכדורגל איננו בעל מסורת וחשיבות גדולה בספורט האמריקאי, מאז שנות ה-70 החלה פופולריות הכדורגל לגדול, ונבחרת הכדורגל הפכה לאחת מהחזקות ב-CONCACAF. מאז שנות ה-90, בהן הוקמה ליגת ה-MLS וארצות הברית אירחה את משחקי מונדיאל 1994, שומרת נבחרת ארצות הברית על יציבות יחסית ביכולתה, והיא נחשבת כחזקה ברמתן של נבחרות הדרג השני של אירופה, בקירוב.
עשר פעמים הופיעה הנבחרת בגביע העולם בכדורגל.
תחילת הדרך ומדליות אולימפיות
בשנת 1885 שיחקו נבחרות ארצות הברית ו את המשחק הלא-רשמי הבינלאומי הראשון שנערך מחוץ לממלכה המאוחדת. קנדה ניצחה במשחק 0–1 בניוארק שבניו ג'רזי. ארצות הברית נקמה כעבור שנה, כאשר ניצחה 0–1 את קנדה, כשגם משחק זה נערך בניוארק. שני משחקים אלה היו הבינלאומיים היחידים שנערכו מחוץ לממלכה המאוחדת בכל המאה ה-19. שלושים שנים מאוחר יותר השתתפה ארצות הברית במשחק הרשמי הראשון שלה תחת חסותה של פדרציית הכדורגל של ארצות הברית, נגד בסטוקהולם, שבו ניצחה ארצות הברית 2–3.
1930: גביע העולם הראשון
במונדיאל 1930 השיגה נבחרת ארצות הברית את ניצחונה הראשון בהיסטוריה במסגרת גביע העולם בכדורגל, כאשר הביסה את 0-3 באסטדיו גראן פרקואה סנטראל במונטווידאו שבאורוגוואי. המשחק נערך בו זמנית עם המשחק באסטדיו פוקיטוס, שבו הביסה את.
במשחק שלאחר מכן ניצחה ארצות הברית שוב 0–3, הפעם את. פיפ"א הכירה בברטראנד פייטנוד כמבקיע השלושער הראשון בגביע העולם, לאחר שהבקיע את השער הראשון והשלישי במשחק, אף על פי שהייתה מחלוקת אם השער השני שייך לפייטנוד או לחברו לנבחרת תום פלורי. מקורות אחרים היו במחלוקת האם היה השער שייך לפייטנוד או שהיה זה שער עצמי של ראמון גונזאלס. בנובמבר 2006 הודיעה פיפ"א כי היא קיבלה עדות מ"היסטוריונים ואוהדי כדורגל רבים" שפייטנוד כבש את כל שלושת השערים במשחק, ולפיכך הפך לאדם הראשון שמבקיע שלושער במסגרת גביע העולם.
בעקבות שני הניצחונות זכתה נבחרת ארצות הברית בראשות הבית והעפילה לחצי הגמר גביע העולם, בו הפסידה 1–6 ל והודחה מהטורניר. אף על פי שלא היו חוקים ברורים, רשמה פיפ"א את ארצות הברית כנבחרת שסיימה במקום השלישי בטורניר, מעל המודחת האחרת בחצי הגמר, . הישג זה הוא הגבוה ביותר של ארצות הברית בתולדות גביע העולם.
שנות ה-50 עד שנות ה-70
במונדיאל 1950 הפסידה ארצות הברית את משחקה הראשון ל, אך במשחק הבא ניצחה 0–1 את נבחרת אנגליה. הניצחון נחשב לאחד מההפתעות הגדולות ביותר בהיסטוריה של הכדורגל. עם זאת, הובסה ארצות הברית במשחק שלב הבתים השלישי נגד 2-5, ובכך הודחה מהטורניר כבר בשלב המוקדם. עברו ארבעים שנה עד שארצות הברית ערכה את הופעתה הבאה בגביע העולם.
על אף ההצלחה היחסית של נבחרת ארצות הברית בטורנירים הבינלאומיים המוקדמים, הכדורגל נותר כענף ספורט בעל עניין קטן יחסית בקרב אמריקאים רבים במשך שנים רבות. בשלושת העשורים שאחרי ההצלחה בגביע העולם 1950 השיגה הנבחרת מספר ניצחונות בודדים: על, , , קנדה, ו.
ההידרדרות בשנות ה-80
לאחר ההתלהבות שנגרמה כתוצאה מהיווסדה ועלייתה של ליגת הכדורגל הצפון אמריקאית (NASL) בשנות ה-70, נראה היה שלמרות הכשלונות, נבחרת הגברים של ארצות הברית תהפוך בקרוב לבעלת כוח עולה בכדורגל העולמי. עם זאת, היו שקיוו שהדבר לא ימומש, וארצות הברית לא נלקחה בחשבון כנבחרת חזקה בתקופה זו. בין השנים 1981 ו-1983 היא שיחקה בשני משחקים בינלאומיים בלבד.
על מנת לספק תוכנית יציבה יותר לנבחרת הלאומית ולחדש את העניין בליגה הצפון אמריקאית, החליטה פדרציית הכדורגל של ארצות הברית להכניס את הנבחרת לליגה למשך עונת 1984 בשם "קבוצת אמריקה". הקבוצה החסירה את הרצף והסדירות של האימונים שמועדונים רגילים ערכו, ושחקנים רבים סירבו לשחק עבור הנבחרת בליגה זו במקום במועדונים שלהם. באופן מביך, "קבוצת אמריקה" סיימה את העונה בתחתית הליגה הצפון אמריקאית. כהכרה בכך שלא הושגו המטרות, פדרציית הכדורגל האמריקאית החליטה לבטל את הניסיון, ונבחרת ארצות הברית נושלה מ-NASL.
ארצות הברית הייתה מועמדת סופית לאירוח משחקי מונדיאל 1986, לאחר שקולומביה נסוגה מהמכרז עקב שיקולים כלכליים. עם זאת, מקסיקו גברה על ארצות הברית וקנדה בבחירת מארחת הטורניר, על אף דאגות כי הטורניר יעבור למדינה אחרת עקב רעידת אדמה קשה שפקדה את מקסיקו לפני הטורניר.
במשחק האחרון של טורניר מוקדמות המונדיאל, הייתה ארצות הברית זקוקה לתיקו בלבד נגד, שהפסידה לה 0–3 באולימפיאדה שנה קודם לכן, על מנת להעפיל לבית הגמר של המוקדמות יחד עם הונדורס וקנדה. עם זאת, שער של אבריסטו קורונאדו בדקה ה-35 העניק לקוסטה ריקה ניצחון, ומנע מהאמריקאים עלייה נוספת לטורניר גביע העולם.
בסוף שנת 1985 נסגרה הליגה הצפון אמריקאית, ולא הייתה ליגה מקצוענית ותיקה אחרת בארצות הברית. כתוצאה מכך, שחקנים אמריקאים מובילים רבים, כדוגמת ג'ון קאר, פול קליגיאורי, אריק אייכמן וברוס מארי, עברו לשחק במדינות אחרות, בייחוד ביבשת אירופה.
שנות ה-90: השתקמות של נבחרת ארצות הברית
לקראת טורניר מונדיאל 1990, שניים מהשחקנים המנוסים ביותר של ארצות הברית, ריק דייוויס והוגו פרז, נפצעו ונמנעה הכללתם בסגל, והמאמן בוב גנסלר בחר שחקנים מחוסרי ניסיון רבים ובוגרי מכללות. ארצות הברית נוצחה 1–5 על ידי במשחק הראשון, כאשר קליגיאורי הבקיע את השער היחיד לזכות ארצות הברית. בשני משחקיה הבאים היא הפסידה 0–1 ל ו-1–2 ל, ובכך הודחה מהטורניר עם מאזן של שלושה הפסדים בשלושה משחקים.
במרץ 1991 זכתה ארצות הברית בגביע צפון אמריקה, לאחר שסיימה בתיקו 2-2 עם מקסיקו וניצחה 0–2 את קנדה. זכייה זו הגיעה זמן קצר לאחר ניצחונה של ארצות הברית על אורוגוואי בסדרת הכדורגל העולמית. לאחר מכן היא לא הפסידה כלל בגביע הזהב של CONCACAF 1991; היא ניצחה בחצי הגמר 0–2 את מקסיקו וזכתה בטורניר לאחר ניצחון בגמר 3–4 על בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר תיקו 0-0 בתום ההארכה. ב-1992 המשיכה ארצות הברית את הצלחותיה, כאשר זכתה בגביע ארצות הברית עם ניצחונות על ו, שבאו לאחר תיקו נגד איטליה.
טורניר מונדיאל 1994 היה המונדיאל היחיד (נכון ל-2022) שאותו אירחה ארצות הברית. לאחר שהעפילה אוטומטית כמארחת, פתחה ארצות הברית את הטורניר עם תיקו 1-1 נגד בפונטיאק סילברדום שבדטרויט. במשחק השני היא פגשה את, שדורגה מאוחר יותר רביעית בעולם, באצטדיון רוז באוול. לאחר שער עצמי של אנדרס אסקובר, שמאוחר יותר נרצח בארצו בעקבות השער, ניצחה ארצות הברית בתוצאה 1–2. על אף הפסד 0–1 ל במשחק האחרון של שלב הבתים, העפילה ארצות הברית לשלב הנוקאאוט לראשונה מאז שנת 1930.
בסיבוב השני הודחה ארצות הברית מהטורניר לאחר הפסד 0–1 ל, שזכתה לבסוף בטורניר.
במונדיאל 1998 שנערך בצרפת הפסידה נבחרת ארצות הברית את כל משחקיה בשלב הבתים: 2-0 ל, 2-1 ל ו-0–1 ליוגוסלביה. כתוצאה מכך היא סיימה במקום האחרון בבית שלה, ובמקום האחרון הכללי מבין כל 32 הנבחרות המשתתפות בטורניר. מאמן הנבחרת סטיב סמפסון קיבל את מירב ההאשמות על הופעתה של הנבחרת, כתוצאה מכך שהוציא מהסגל את הקפטן ג'ון הארקס לאחר שכינה אותו בלגלוג "קפטן לחיים" זמן קצר קודם לכן, ואף הוציא מהסגל מספר שחקנים נוספים שהיו שותפים להעפלתה של ארצות הברית מהמוקדמות.
שנות ה-2000: שליטה ב-CONCACAF
ב-2005 המשיכה ארצות הברית את הצלחתה מגביע העולם, כאשר זכתה בפעם השלישית בתולדותיה בגביע הזהב.
לאחר סיומם של מוקדמות מונדיאל 2006 בדרום אמריקה, הוגרלה ארצות הברית לבית 5 במונדיאל יחד עם נבחרות, ו. שלוש הנבחרות דורגו לאחר מכן בעשירייה הראשונה בדירוג העולמי של פיפ"א, ובית זה כונה "בית המוות". ארצות הברית פתחה את הטורניר עם הפסד בתוצאה 0–3 לצ'כיה. לאחר מכן היא סיימה בתיקו 1-1 נגד איטליה, והודחה מהטורניר לאחר הפסד 1–2 לגאנה במשחק האחרון בשלב הבתים.
לאחר הכישלון בשחזור ההישג ממונדיאל 2002, הוחלף ברוס ארנה בעוזרו בנבחרת הלאומית ומאמנה של צ'יבאס ארצות הברית בוב בראדלי, שפתח עם ארבעה ניצחונות ותיקו אחד במשחקים שנערכו לקראת טורניר גביע הזהב של CONCACAF 2007, שאותו אירחה ארצות הברית. ארצות הברית ניצחה בכל שלושת משחקיה בשלב הבתים בגביע הזהב, נגד, ו. ניצחון במשחק רבע הגמר נגד בתוצאה 1–2 הפגיש אותה עם  בשלב חצי גמר, שבו ניצחה ארצות הברית 1–2 פעם נוספת. במשחק הגמר ביצעה ארצות הברית מהפך בדרך לניצחון 1–2 על מקסיקו וזכייה בטורניר.
הנבחרת אכזבה בטורניר הקופה אמריקה 2007, שבו הודחה כבר בשלב הבתים לאחר הפסדים לארגנטינה, פרגוואי וקולומביה. לאחר ההדחה נתקלה נבחרת ארצות הברית בפקפוק מצד אוהדיה והתקשורת האמריקאית.
בגביע הקונפדרציות 2009 הצליחה ארצות הברית להפתיע ולסיים במקום השני. היא הוגרלה לשלב הבתים עם נבחרות איטליה, ברזיל ו. היא פתחה את משחקיה עם הפסדים של 1–3 לאיטליה ו-0–3 לברזיל, אך הביסה 0–3 את מצרים ועלתה לחצי הגמר בזכות תוצאה זו וההפסד של איטליה לברזיל בתוצאה זהה. בחצי הגמר הפתיעה ארצות הברית כשניצחה את המדורגת הראשונה בעולם בתוצאה 0–2, משערים של ג'וזי אלטידור וקלינט דמפסי. במשחק הגמר מול ברזיל עלתה ארצות הברית ליתרון 0–2 משערים של דמפסי ולנדון דונובן, אך ברזיל חזרה מהפיגור וניצחה 2–3.
אולם זמן קצר לאחר הופעתה המוצלחת בגביע הקונפדרציות, הושפלה ארצות הברית כשהפסידה בגמר גביע הזהב 2009 למקסיקו בתוצאה 0–5, התבוסה הגבוהה ביותר שספגה הנבחרת מזה 24 שנים והפסד ביתי ראשון מול מקסיקו מזה 10 שנים.
במונדיאל 2010 חזרה הנבחרת מפיגור הן במשחק נגד נבחרת שהסתיים בתוצאה 1-1 והן במשחק נגד, שבו חזרה ארצות הברית מפיגור 0–2 והשוותה ל-2-2. במשחקה האחרון נגד נבחרת הייתה זקוקה ארצות הברית לניצחון על מנת להעפיל לשלב השני של הטורניר. שער ניצחון של לנדון דונובן בדקה האחרונה של המשחק קבע את תוצאתו, 1-0, ואת דירוג ארצות הברית במקום הראשון בשלב הבתים. בשמינית הגמר הפסידה ארצות הברית ל 2-1 לאחר הארכה.
אחד מהרגליו של בוב ברדלי בתקופתו כמאמן הנבחרת הלאומית הוא הנכונות להכליל בסגל ולתת הופעות למספר גבוה של שחקנים, רבים מהם בהופעתם הראשונה בנבחרת. שיטתו של ברדלי זכתה לשבחים על שיתופם של שחקנים רבים, אך גם לביקורת מצד המקווים ליציבות ומנהיגות בנבחרת. שיטה זו פיתחה שחקנים והביאה למעברם של מספר שחקנים צעירים, כדוגמת ג'וזי אלטידור, קלינט דמפסי, פרדי אדו ומוריס אדו לקבוצות בכירות באירופה, דבר שהעניק לנבחרת יותר ניסיון של שחקניה ברמות גבוהות. ביולי 2011 פוטר ברדלי, ויורגן קלינסמן מונה במקומו.
קלינסמן אימן את הנבחרת במונדיאל 2014 שנערך בברזיל. בטורניר זה העפילה הנבחרת לשלב שמינית הגמר, שם הודחה על ידי נבחרת.
במוקדמות מונדיאל 2018 ארצות הברית לא העפילה למונדיאל, בתחילת הקמפיין פוטר יורגן קלינסמן ומונה במקומו ברוס ארנה שאימן את הנבחרת במשך 8 שנים בעבר. במחזור הסיום של המוקדמות ארצות הברית הפסידה לטרנידד ובעקבות ניצחונות של פנמה ושל הונדורס היא כשלה במשימתה להעפיל למונדיאל. בעקבות כך, ב-13 באוקטובר 2017 פוטר ברוס ארנה מאימון נבחרת ארצות הברית.
ארה"ב זכתה בגביע הזהב 2021 בפעם השביעית בתולדותיה, לאחר שניצחה בכל משחקיה. ארה"ב העפילה למונדיאל 2022. בשלב הבתים סיימה ארה"ב בתיקו 1-1 עם ויילס ובתיקו 0-0 עם אנגליה. במשחק המכריע בשלב הבתים גברה ארה"ב על איראן 0-1 ובכך גמלה לה על ההפסד במונדיאל 1998 וכן עלתה לשמינית הגמר מהמקום השני בבית על חשבונה. בשמינית הגמר הפסידה ארה"ב להולנד 3-1 והודחה.
תחרויות
ארצות הברית השתתפה במשחקים האולימפיים (כאשר בטורניר נלקח בחשבון סגל מלא של שחקנים בינלאומיים), גביע העולם של פיפ"א, גביע הקונפדרציות של פיפ"א, וכמו כן בטורנירים אזוריים מטעם ה-NAFC וה-CONCACAF. ארצות הברית שיחקה גם בקופה אמריקה מאז התחיל ארגון CONMEBOL לזמן נבחרות שאינן מדרום אמריקה לטורניר, ואף השתתפה במספר טורנירים משניים יותר.
ההישג הטוב ביותר של ארצות הברית בגביע העולם הגיע ב-1930, כאשר היא סיימה במקום השלישי. היא זכתה במדליית כסף ומדליית ארד באולימפיאדת סנט לואיס 1904. בגביע הקונפדרציות, ארצות הברית סיימה במקום השלישי בטורנירים של 1992 ו-1999.
בטורנירים אזוריים, ארצות הברית מעולם לא סיימה גבוה יותר מהמקום השני, עד לגביע הזהב של CONCACAF 1991. מאז היא זכתה בשישה תארים.
מאמנים
להלן רשימת מאמני הנבחרת לאורך ההיסטוריה שלה.
הנבחרת עד גיל 23
נבחרת ארצות הברית עד גיל 23 ידועה גם בתור הנבחרת האולימפית של המדינה, ומנוהלת גם היא בידי פדרציית הכדורגל של ארצות הברית. היא לוקחת על עצמה את תפקיד ההעפלה וייצוגה של ארצות הברית בטורניר הכדורגל האולימפי. הטורניר הגדול האחרון שבו הגיעה להישג חשוב הוא מוקדמות המשחקים האולימפיים 2008 צפון אמריקה, שבו סיימה במקום השני. מאמנה הנוכחי של הנבחרת הוא פיוטר נובאק. בהתאם לחוקי פיפ"א, רשאית הנבחרת לכלול באולימפיאדות שלושה שחקנים מעל גיל 23, המנוסים וותיקים יותר.
הנבחרת העפילה לאולימפיאדת ברצלונה 1992, הראשונה שבה נערך טורניר כדורגל לנבחרות צעירות, אך כשלה בעבירת שלב הבתים. לקראת אולימפיאדת אטלנטה 1996, הראשונה שבה הותר לשתף שחקנים מעל גיל 23, מונה ברוס ארנה למאמן הנבחרת, אף על פי כן היא סיימה פעם נוספת במקום השלישי בלבד בסיבוב הראשון. באולימפיאדת סידני 2000 העפילה הנבחרת עד לחצי הגמר. עם זאת, באולימפיאדת אתונה היא לא התחרתה כלל, ובאולימפיאדת בייג'ינג היא הודחה פעם נוספת בשלב הבתים, על אף שבסגלה נכלל השחקן המוביל בריאן מקברייד.
הנבחרת עד גיל 20
נבחרת ארצות הברית עד גיל 20 משתתפת בגביע העולם לנבחרות צעירות, הנערך אחת לשנתיים. ההישג המוקדם הטוב ביותר של הנבחרת היה באליפות העולם לנוער 1989, כאשר היא ניצחה את ברבע הגמר, לפני שהפסידה ל בחצי הגמר לאחר הארכה ול במשחק על המקום השלישי. סטיב סנואו סיים יחד עם שחקנים נוספים במקום השני בדירוג מלך השערים של הטורניר, עם 3 שערים.
הנבחרת העפילה לרבע גמר גביע העולם ב-1993 אך הודחה לאחר הפסד לברזיל. לאחר שנעדרה מהטורניר ב-1995, היא רשמה 6 העפלות רצופות אליו מאז 1997, כאשר ב-5 פעמים רצופות היא מעפילה לסיבוב השני. בטורנירים אלו, ההישג הטוב ביותר של הנבחרת היה ב-2003, כאשר היא הובילה 0–1 בדקות הסיום של משחק רבע הגמר כנגד ארגנטינה, אך הפסידה 1–2 לאחר הארכה. היא אף העפילה לרבע גמר גביע העולם ב-2007, לפני שהפסידה 1–2 בהארכה ל ברבע הגמר.
באליפות CONCACAF עד גיל 20 הנבחרת סיימה 4 פעמים במקום השני: ב-1980, 1982, 1986 ו-1992.
הנבחרת עד גיל 17
נבחרת ארצות הברית עד גיל 17 מתמודדת בגביע העולם עד גיל 17, הנערך גם הוא אחת לשנתיים. מאז 1999, מרבית משחקני הנבחרת עד גיל 17 המשלימים אותה מגיעים מאקדמיית הכדורגל של ה-IMG בברדנטון, פלורידה. במהלך גביע העולם 1999 ארצות הברית החזיקה בתארים אישיים של כוכבי הנבחרת הבוגרת מאוחר יותר: כדור הזהב של לנדון דונובן וכדור הכסף של דמרקוס ביסלי; ובנוסף הגיעה להישג השיא שלה - מקום רביעי בטורניר.
מלבד המקום הרביעי ב-1999, הנבחרת העפילה 4 פעמים עד לרבע גמר גביע העולם. היא זכתה פעם אחת באליפות CONCACAF עד גיל 17 (ב-1992) וחמש פעמים נוספות סיימה במקום השני.
יריבות עם מקסיקו
לארצות הברית ישנה יריבות ספורטיבית עם מקסיקו, המתבטאת במשחקים בין הנבחרות הלאומיות של שתי המדינות, הנחשבות לחזקות ביותר בצפון אמריקה. היריבות בין הנבחרות נחשבת לאחת מהגדולות ביותר בעולם. עד היום נערכו 55 משחקים ביניהן, כאשר מקסיקו השיגה את מספר הניצחונות הגבוה יותר.
היריבות מוצגת בדרך כלל בטורנירים גדולים, כדוגמת גביע הזהב של CONCACAF, קופה אמריקה ואף גביע העולם. ארצות הברית הפסידה בביתה למקסיקו שש פעמים במהלך ההיסטוריה, אך לא הפסידה לה בביתה מאז שנת 1999. הנבחרות נפגשו בפעם היחידה במסגרת גביע העולם ב-2002 במסגרת שמינית גמר הטורניר, במשחק שהסתיים בניצחונה של ארצות הברית בתוצאה 0–2.
סגל הנבחרת
סגל הנבחרת למשחקי מונדיאל 2022
ההופעות והשערים מעודכנים ל-27 בספטמבר 2022, לאחר המשחק מול .
משאב - יזום ופיתוח
משאב - יזום ופיתוח בע"מ, המוכרת בשם המקוצר משאב, היא חברת החזקות ישראלית הפועלת בתחומי התשתיות, היבוא והאנרגיה. החברה נמצאת בבעלותה של כלל תעשיות, הנמצאת משנת 2012 בשליטת לאונרד בלווטניק.
היסטוריה
משאב הוקמה בשנת 1963 כחברת החזקות, החזקתה העיקרית היא נשר מפעלי מלט ישראליים. עד שנת 1998 הייתה החברה בבעלות משותפת של כלל תעשיות וכור תעשיות, כשעברה לבעלות מלאה של כלל תעשיות במסגרת עסקאות למכירות הדדיות של החזקות משותפות, בה גם עברה השליטה בחברת ECI Telecom לכור. באותה שנה גם מכרה לאיש העסקים ישראל בורוביץ את השליטה בחברת גרנית הכרמל (שהיא בעצמה חברת החזקות המחזיקה בין השאר בבעלות על החברות: סונול, סופרגז ויצרנית המצברים וולקן).
בשנת 1996, רכשה משאב 24% ממניותיה של "קבוצת גולד בונד בע"מ", שעיסוקה העיקרי הוא הפעלת מסוף מטענים ומחסני ערובה בנמל אשדוד, ובהמשך רכשה "גולד בונד" כ-25% ממניות מספנות ישראל. בשנת 1998, מכרה את החזקתה ב"גולד בונד" אך רכשה ישירות 19% ממספנות ישראל. בשנת 2017, נמכרה ההחזקה של משאב במספנות ישראל לאחר שהחלה לייבא מלט לישראל ולהתחרות בחברת נשר.
בשנת 2001, מכרה כלל תעשיות 25% ממניות החברה לחברת המלט האירית CRH לפי שווי של כ-600 מיליון דולר. כתוצאה מהמכירה ירדה כלל תעשיות לאחזקה של 75% במשאב.
בשנת 2004, הוקמה חברת הבת משאב אנרגיה, במטרה לרכז תחתיה את פעילות החברה בתחום האנרגיה ולהיכנס לתחום ייצור החשמל, וגייסה לשם כך סכום של 200 מיליון שקל. בדצמבר 2006 ,חתמה משאב עם חברת EMG על הסכם לרכישת גז טבעי ממצרים לתקופה של 15 שנה (שדה הגז תמר עדיין לא התגלה באותה עת), לצורך הקמת תחנת כוח לייצור חשמל באמצעות גז טבעי אשר יספק את עיקר החשמל שייוצר בו למפעל נשר ברמלה ויוזיל את עלויות האנרגיה של נשר. בסוף שנת 2009 השלימה משאב, את הקמתה של תחנת כוח בחצר מפעל נשר תעשיות מלט בהספק של 45 מגה-ואט בהשקעה כוללת של 150 מיליון שקל. בהמשך הורחב כושר הייצור להספק של 120 מגה-ואט.
בשנת 2015, כלל תעשיות רכשה בחזרה את ההחזקות של CRH האירית במשאב.
Happier Than Ever
Happier Than Ever (בעברית: מאושרת מתמיד) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית בילי אייליש. האלבום יצא לאור ב-30 ביולי 2021, על ידי חברות התקליטים דארק-רום רקורדס ואינטרסקופ רקורדס.
מתוך האלבום יצאו שישה סינגלים: "My Future", "Therefore I Am", "Your Power", "Lost Cause" ו-"NDA", שכולם הופיעו בטופ 40 המובילים של מצעד בילבורד הוט 100.
האלבום קיבל מועמדויות בטקס פרסי גראמי ה-64 בקטגוריות אלבום השנה ואלבום הפופ הווקאלי הטוב ביותר.
אלבום, סרט קונצרט תיעודי של דיסני+, "Happier Than Ever: A Love Letter to Los Angeles", יעלה לאקרנים ב-3 בספטמבר 2021.
אייליש תצא גם לסיבוב הופעות "Happier Than Ever, The World Tour" בשנת 2022. לפני יציאתו הפך Happier Than Ever לאלבום שהוזמן מראש הכי הרבה בהיסטוריה של שירות המוזיקה אפל מיוזיק.