cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יעקב טימן
ביוגרפיה
טימן נולד בניקולאייב שברוסיה, בנם של רוזליה לבית סקולבסקי ושלמה תאומים, ממשפחת רבנים. אחיו הצעיר של מאיר טימן. לאחר שסיים לימודיו בבית ספר תיכון למד משפטים במשך שנה, ואחר כך סיים את לימודיו באקדמיה למשחק באודסה.
עלה לארץ ישראל בשנת 1925, ועבד כחלוץ. היה ממייסדי התיאטרון הסאטירי הקומקום בשנת 1927. יחד עם השחקן אליעזר דונת יצר את הצמד "חכם ותם", בו גילם את התם ("למעשה היה המצב הפוך: כלומר ה'תם' היה פיקח וה'חכם', סכל גמור"). לאחר שנסגר "הקומקום" כעבור שנה היה בשנת 1928 ממקימי התיאטרון הסאטירי המטאטא. טימן היה מעמודי התווך של המטאטא מאז היווסדו ועד לסגירתו בשנת 1954. בשנותיו האחרונות של המטאטא שימש גם כמנהלו. לאחר סגירת המטאטא הופיע יעקב טימן במסגרות חולפות שונות.
בימי מלחמת העולם השנייה, כאשר כשלושים אלף מבני היישוב התנדבו לצבא הבריטי, שר טימן את השיר "מכתב מאמא", שכתב נתן אלתרמן על פי שירו היידי של שלמה שמולביץ'. היה זה שיר סאטירי על עודף דאגת אם לבנה החייל המשרת בנכר, בו היא שולחת לו סרטים להרבות את דרגותיו, לאחר שכתב לה כי הוענקה לו דרגת קורפורל (רב"ט) וכי זכה לסרט על שרוולו ("סרטים לך שולחת אמא") ומציעה לו עצות טקטיות לקראת הקרב ("קצת תתקדם וקצת תנוח"). אף על פי שהכוונה הייתה לשיר סאטירי, שיקף השיר רגשות עזים של אנשי היישוב כלפי בניהם המשרתים בנכר והפך ללהיט והוא מושמע בגרסאות שונות עד היום. לאחר שנים השמיע יעקב טימן שיר זה במופע "היה היו זמנים - מצעד פזמוני היישוב" שהתקיים בשנת 1960.
הופעת הפרידה של יעקב טימן הייתה בסרט הישראלי "קזבלן" בשנת 1973, שבו שיחק דמות נטולת שם שהכינוי היחיד שבה מתייחסים אליה היא "הגרוזיני", על כל שלל הסטראוטיפים המלווים למוצא הגרוזיני.
משנת 1932 היה נשוי לרבקה לבית רבינוביץ, והיה אב לגבריאלה (אמה של השחקנית רותי תמיר) ולשלי טימן, שופט ומשפטן.
אחיו, שחקן תיאטרון האוהל מאיר תאומי, אביו של השחקן עודד תאומי, נהרג בפיגוע הידוע כרצח בגן הוואי ב-10 באוגוסט 1947.
הילרי הרברט
הילרי אבנר הרברט (באנגלית: Hilary Abner Herbert; 12 במרץ 1834 – 6 במרץ 1919) היה מזכיר הצי של ארצות הברית בתקופת ממשלו השנייה של נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד. הוא גם כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אלבמה.
ביוגרפיה
הילרי הרברט נולד ב, קרוליינה הדרומית וב-1846 עבר עם משפחתו לגרינוויל, אלבמה. הוא למד באוניברסיטת אלבמה ובאוניברסיטת וירג'יניה, שם הוא היה חבר באחוות. עד פרוץ מלחמת האזרחים הוא עסק בעריכת דין בגרינוויל.
הוא התגייס לצבא הקונפדרציה כלוטננט משנה. לאחר מכן הוא שירת כקפטן במשמרות של גרינוויל, ומאוחר יותר הוא קודם לדרגת קולונל ב. ב ב-6 באפריל 1864 הוא נפצע.
לאחר המלחמה שב הרברט לעיסוקו בעריכת דין בגרינוויל. ב-1877 הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אלבמה כחבר המפלגה הדמוקרטית. הוא כיהן בבית הנבחרים עד 1893 ובמהלך תקופת כהונתו הוא היה יושב ראש הוועדה לענייני הצי של הבית והיה אחראי במידה רבה על התקציבים המוגדלים שהובילו לתחייתו של צי ארצות הברית. עם זאת הוא היה בין אלו שהעדיפו תוכנית מוגבלת יותר בהשוואה לזו שהוצעה ב-1890 על ידי מזכיר הצי בנג'מין טרייסי, שכללה את בנייתן של 40 אוניות מערכה וכתוצאה מכך אושרה בנייתן של ארבע אוניות בלבד. טרייסי הושפע ממחקריו של האסטרטג הימי, אלפרד תייר מהן, שקרא להקמתו של צי גדול בעל יכולות התקפיות. הרברט גם נודע כמי שהוביל את המאבק בקונגרס לצמצום המימון של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, שכתוצאה ממנו הוא התעמת ציבורית עם הפלאונטולוג עותניאל צ'ארלס מארש.
ב-1893 מינה הנשיא גרובר קליבלנד את הרברט למזכיר הצי של ארצות הברית. באותה תקופה כבר גייס הרברט תמיכה להרחבתו של הצי, על אף שהתחולל באותה שנה, והוא הוביל את הצי לרמת מוכנות לקראת מלחמת ארצות הברית-ספרד. לאחר שהמיר את השקפותיו לאלו של מהן, אושרה בנייתן של חמש אוניות קרב ושל 16 טרפדות במהלך תקופת כהונתו. לאחר פרישתו ב-1897 הוא עסק בעריכת דין בוושינגטון.
הילרי הרברט נפטר ב-6 במרץ 1919 בטמפה, פלורידה. צי ארצות הברית הנציח אותו בקריאת משחתת על שמו.
ברייקינג בנג'מין
ברייקינג בנג'מין (באנגלית: Breaking Benjamin) היא להקת פוסט-גראנג' ומטאל אלטרנטיבי אמריקאית מפנסילבניה.
תחילת הדרך
הלהקה הוקמה בשנת 1998 על ידי הסולן בנג'מין ברנלי והמתופף ג'רמי האמל, ועד מהרה זכתה להצלחה מקומית בפנסילבניה. הלהקה לקחה את שמה מתקרית שקרתה כאשר סולנה בנג'מין ברנלי ביצע כיסוי לשיר של נירוונה בלילה "Open mic" במועדון, כאשר לפתע הפיל את המיקרופון ושבר אותו. האיש שהיה בעל המיקרופון עלה לבמה ואמר: "תודה לבנג'מין על ששבר את המיקרופון המחורבן שלי!". בשנת 1999 הלהקה שינתה את שמה לזמן קצר ל-Plan9 אך בשנת 2000, לאחר מספר שינויים בהרכב, שבה וקראה לעצמה בשם המקורי, Breaking Benjamin. בשנה זו עזבו שני חבריו של הסולן, אהרון פינק ומארק קלפסקי, את להקתם הקודמת Lifer והצטרפו ללהקת ברייקינג בנג'מין כגיטריסט ובסיסט.
Saturate
בשנת 2001 לאחר הצלחתו הרבה של אלבום ה-EP העצמאי הראשון שנשא את שם הלהקה (אשר נמכר בכל 2000 עותקיו), הוחתמה הלהקה בחברת הוליווד רקורדס שהפיקה את האלבום המלא הראשון של הלהקה - "Saturate", שיצא ב-27 באוגוסט 2002. הסינגל הראשון באלבום, "Polyamorous", זכה למספר מכובד של השמעות ברדיו והיה לשיר הצליח ביותר באלבום, והוצאו לו שתי גרסאות שונות לקליפים: האחת כללה קטעים מהופעות חיות והשנייה נוצרה מסרטון של משחק המחשב "Run Like Hell". הסינגל הבא, "Skin", הופק גם הוא מן האלבום, וזכה אף הוא להצלחה ברדיו ונוגן במספר תוכניות אירוח אמריקאיות. סינגל נוסף מן האלבום הוא "Medicate".
We Are Not Alone
ב-29 ביוני 2004 הוציאה הלהקה את אלבומה השני "We Are Not Alone". מהאלבום יצא הסינגל "So Cold", אשר הגיע למקום השני במצעד המיינסטרים רוק האמריקאי. ההצלחה המסחרית של השיר הביאה את האלבום "We Are Not Alone" למעמד של אלבום פלטינה בסוף שנת 2005. שני סינגלים נוספים מן האלבום היו "Sooner or Later" וגרסת הקלטה נוספת של "Rain". השיר "Sooner or Later" הגיע גם הוא למקום השני במצעד המיינסטרים רוק האמריקאי. מאוחר יותר הוציאה הלהקה את ה-EP של "So Cold", שכלל את ההקלטות של השיר באולפן, הקלטות אקוסטיות, את השירים "Breakdown" ו-"Away", וכן את הקלטות הסטודיו של השיר המצליח "Blow Me Away", שיר שהוצג בקטעים מהמשחק "Halo 2" וזכה להצלחה גדולה.
בספטמבר 2004 התפטר המתופף ואחד ממייסדי הלהקה, ג'רמי האמל. ב-28 בספטמבר 2005 תבע האמל את חברי הלהקה הנותרים ואת הנהלתה בטענה שלא קיבל תשלום על שירים שהשתתף בכתיבתם. האמל דרש פיצויים בסך 8 מיליון דולר. ב-25 באוקטובר 2006 פורסם באתר הרשמי של הלהקה שהאמל הגיע להסדר עם הלהקה.
Phobia
ב-8 באוגוסט 2006 הוציאה הלהקה את אלבומה השלישי "Phobia", עם המתופף החדש צ'אד זליגה. האלבום דורג במקום השני של מצעד האלבומים האמריקאי. הסינגל הראשון, "The Diary of Jane", יצא באינטרנט קודם לכן, ב-22 במאי 2006, ולאחר מכן לרדיו ב-6 ביוני אותה שנה. הקליפ של השיר הופיע לראשונה ב-21 ביוני 2006 באתר האינטרנט "Yahoo! music". הקליפ זכה להצלחה רבה, והגיע גם הוא למקום השני במצעד המיינסטרים רוק האמריקאי. בנג'מין ברנלי הסביר בראיון בתוכנית "RockLine" שהאלבום "Phobia" נכתב כך שכל שיר ממנו יוכל לעמוד כסינגל מצליח בפני עצמו ושכל אחד מהם מועמד להיות הבא. לאחר זמן קצר יצא הסינגל "Breath", והשיר אכן הצליח מאוד והגיע למקום הראשון במצעדי הרוק האמריקאים, שם החזיק במשך 7 שבועות. הייתה זו הפעם הראשונה שלהקה הצליחה להגיע למקום הראשון במצעד.
בסתיו 2006 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות כלהקת חימום ללהקה Godsmack. מספר הופעות בוטלו או הפכו להופעות עצמאיות של ברייקינג בנג'מין עקב בעיות בתכנון לוח הזמנים.
ב-4 במרץ 2007 הרשת HDNet הפיקה הופעה בת שעה של ברייקינג בנג'מין, בבאת'להם שבפנסילבניה, ב-"Stabler Arena". הופעה זו נכללה ב-DVD של האלבום "Phobia" שיצא באפריל 2007. קטעים מן ההופעה אף נכללו בקליפ של השיר "Breath".
Dear Agony
ביוני 2008 החלה הלהקה בהקלטות לקראת האלבום הרביעי. מפיק האלבום הוא דייוויד בנדף, שהפיק את שני האלבומים הקודמים של הלהקה. האלבום יצא ב-29 בספטמבר 2009. סינגל מהאלבום שנקרא "I will not bow" הופיע בסרט "המחליפים". עוד סינגלים מוכרים מהאלבום הם Dear Agony שהופיע בסרט "7 pounds". עוד סינגל מצליח הוא "lights out" שהופיע במשחק האקסבוקס "HALO 2" גם "Give me a sign" זכה להרבה השמעות בערוצי המוזיקה וברדיו.
Dark Before Dawn
ביוני 2014 הודיע סולן הלהקה - בנג'מין ברנלי, בעמוד ה-Facebook שלו על חזרת הלהקה, ללא חברי הלהקה הקודמים חוץ ממנו.
האלבום עצמו יצא ביוני 2015, וזכה בעיקר לביקורות חיוביות, כאשר הסינגל הראשון ממנו - Failure זכה להצלחה גדולה ואף הגיעה למקום הראשון ב-(US Mainstream Rock (Billboard.
סינגלים נוספים שזכו להצלחה כוללים את - Angels Fall ו-Defeated.
סינגלים
מהאלבום Saturate
מהאלבום Phobia
יחסי ארמניה–דרום אפריקה
יחסי ארמניה–דרום אפריקה הם היחסים הדיפלומטיים שבין ארמניה ודרום אפריקה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-23 ביוני 1993, לאחר עצמאותה של ארמניה בעקבות קריסת ברית המועצות. שתי המדינות משתפות פעולה בכמה ארגונים בינלאומיים, ובכלל זה באו"ם.
יחסים כלכליים
בשנת 1996 עמד מחזור הסחר הארמני-דרום אפריקאי על 50 מיליון דולר. למעשה מחזור המסחר כלל רק ייבוא ארמני של יהלומים דרום אפריקאים לתעשיית חיתוך היהלומים הארמנית.
פסיפס אלכסנדר
תיאור הפסיפס
הדעה המקובלת בקרב חוקרי האמנות, היא שהפסיפס מתאר את קרב איסוס שנערך בשנת 333 לפנה"ס בין אלכסנדר הגדול לדריווש השלישי. היסטוריונים אחרים סבורים כי הקרב הוא למעשה קרב גאוגמלה משנת 331 לפנה"ס בו ניסה אלכסנדר לתפוס את דריווש.
אף שרק חלק מהפסיפס השתמר עד ימינו, ניתן בקלות לזהות את שתי הדמויות העיקריות בפסיפס - אלכסנדר ודריווש. אלכסנדר לובש את השריון הידוע שלו - עליו ראש המדוזה - אחת הגורגונות. דריווש בורח במרכבתו מצבאו של אלכסנדר - ונראה כמנסה להורות לנהגו לסובב את המרכבה לתקוף את אלכסנדר אולם הנהג לא מציית לו. אוקסיאתרס, אחיו של דריווש, מקריב את עצמו על מנת להציל את חיי המלך.
יש מלומדים הסוברים כי הפסיפס הוא העתק של ציור שנעשה על ידי הצייר אפלס בן התקופה או העתק של ציור קיר (פרסקו) של הצייר פילוקסנוס מארטריה שלא נשתמר.
גילוי הפסיפס
הפסיפס התגלה בבית הפאן שבפומפיי, ב-24 בספטמבר 1831. ב-1843 הפסיפס הועבר לנאפולי, שם הוא מוצג במוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי.
העתקים של הפסיפס
בשנת 2003 יזם המרכז הבינלאומי ללימוד והוראת פסיפסים (CISIM) ברוונה שבאיטליה יצירת העתק של הפסיפס. ההעתק נוצר על ידי צילום של הפסיפס בגודל טבעי, העתקת הדמות באמצעות צבע כהה ויצירת תשליל של הפסיפס על גבי 44 משטחי חימר, אותו כיסו בכ-2 מיליון אבני פסיפס עשויות סוגים שונים של שיש. לאחר מכן כוסו האבנים בדבק, והונחו על משטח בטון, ומשהודבקו אבני הפסיפס הוסרו משטחי החימר. יצירת ההעתק ארכה 22 חודשים ועלתה 216,000 דולרים. ההעתק הונח במקום בו נמצא הפסיפס המקורי - בית הפאן בשנת 2005.
מישל סלואן
מישל סלואן (באנגלית: Michelle Slone) היא פרופסור מן המניין במגמה לפסיכולוגיה קלינית-מחקרית בבית הספר למדעי הפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב. היא עומדת בראש המעבדה לחקר חוסן בתנאי חסך, טראומה ואלימות פוליטית וכן חברה במועצת המנהלים של מרכז אדלר לחקר התפתחות ופסיכופתולוגיה של הילד. בעבר שימשה כראש המגמה הקלינית של הילד באוניברסיטת תל אביב. פרופסור סלואן היא חוקרת מובילה ברמה עולמית בתחום ההשפעות הרגשיות של חשיפה לטראומה על ילדים במגוון הקשרים, כגון טרור ומלחמה, פליטים ומבקשי מקלט, אימוץ בינלאומי, נוער בסיכון, ועוד. בעבודתה המחקרית סלואן פיתחה מודל לאיתור גורמי חוסן וגורמי סיכון הממתנים השלכות של חשיפה טראומטית, וכן כלי לכימות ולמדידה של חשיפה טראומטית. בנוסף לכך, סלואן מרצה ומדריכה במגמה לפסיכולוגיה קלינית-מחקרית באוניברסיטת תל אביב.
סלואן פעילה למען זכויות בעלי החיים. הייתה מעורבת בהקמת ארגון "תנו לחיות לחיות" וכן בהקמתו של ארגון דומה בדרום אפריקה.
ביוגרפיה
מישל סלואן גדלה ביוהנסבורג בדרום-אפריקה, ולמדה בבית ספר יהודי. בשנת 1970 החלה את לימודי התואר הראשון בפסיכולוגיה ולימודי יהדות באוניברסיטת ויטווטרסראנד בדרום אפריקה. בשנת 1975 החלה את לימודי התואר שני בפסיכולוגיה התפתחותית באוניברסיטת דרום אפריקה, וב-1981 החלה את לימודי הדוקטורט בפסיכולוגיה התפתחותית באוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן, סלואן חזרה לתקופה לדרום אפריקה, שם השלימה התמחות בפסיכולוגיה קלינית. בהמשך הייתה מרצה ומדריכה קלינית בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת קייפטאון ומנהלת יחידת המחקר של המרפאות ההתפתחותיות בבית החולים לילדים של הצלב האדום בקייפטאון. החל משנת 1994 סלואן היא חברת סגל בית הספר למדעי הפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2008 קיבלה את דרגת הפרופסורה.
סלואן מתגוררת במושב גן יאשיה בעמק חפר. הייתה נשואה לד"ר זאב סלואן, שנפטר, ולהם 4 ילדים.
מחקר
סלואן חוקרת את השלכות החשיפה לטרור ומלחמה, תוך ניסיון לאתר את גורמי העמידות הממתנים את התוצאות הפסיכולוגיות וההתפתחותיות של חשיפה שכזו. מטרת מחקרים אלה היא לזהות את גורמי החוסן אשר חיזוקם, באמצעות תוכניות התערבות, מאפשרת לילדים ולמבוגרים להתמודד עם חשיפה טראומטית. סלואן בנתה מספר רב של תוכניות התערבות שהועברו בבתי ספר רבים בארץ ונמצאו כיעילות בהגברת עמידותם של הילדים. לאחר תוכנית ההתערבות, ילדים הראו ירידה במצוקה הפסיכולוגית ובסימפטומים הפוסט-טראומטיים ותפקוד בית ספרי טוב יותר. כיום סלואן עומדת בראש מחקר רחב היקף המשותף לארגון ג'וינט אשלים ולמשרד החינוך, ומטרתו לגבש תוכנית התערבות מיטבית אשר תשמש פרוטוקול למענה טיפולי ראשוני ומידי בכל בתי הספר בארץ בעתות מלחמה וטרור.
סלואן משתפת פעולה עם חוקרים רבים מרחבי העולם ופרסמה מעל 60 פרסומים (נכון לשנת 2018).
תחומי העניין של סלואן כוללים את חקר ההשלכות של חשיפה טראומטית במגוון הקשרים: גדילה בסביבה של קונפליקט פוליטי, חשיפה לטרור באופן ישיר ובאופן עקיף דרך המדיה, גדילה בתנאי חסך, עיסוק בזנות בקרב נוער בסיכון, נשירה בית ספרית, ועוד. מחקריה מתמקדים באיתור גורמי עמידות וחוסן בקרב אנשים הנחשפים לטראומה ובבניית תוכניות התערבות לחיזוק גורמי חוסן אלה. בנוסף, סלואן עוסקת בסוגיות בין-תרבותיות הקשורות באבחון ובטיפול פסיכולוגי.
תרומה
תרומתה של פרופסור סלואן לחקר ההשלכות הרגשיות והקוגניטיביות של חשיפה טראומטית היא משמעותית וזוכה להכרה ברמה העולמית. תרומתה המרכזית היא בשני מודלים שפיתחה לחקר טראומה והשלכותיה. האחד הוא מודל לאיתור גורמי סיכון ועמידות לאחר חשיפה טראומטית, הממתנים את השפעות החשיפה. מודל זה אפשר זיהוי של גורמי עמידות רבים, כגון דימוי עצמי, תמיכה חברתית, מסוגלות עצמית, מורכבות עצמית, ייחוס משמעות, אופטימיות ועוד. מעבר לכך, המשגה זו של סלואן קידמה את בניית תוכניות ההתערבות על פי ממצאים אלה, באופן שהוביל להטבה במצוקה הפסיכולוגית של ילדים שנחשפו לטראומה. תוכניות ההתערבות של סלואן מועברות בבתי ספר רבים עד היום.
קרון בילום
קרון בילום (באנגלית: Caboose באמריקה הצפונית, Brake Van בממלכה המאוחדת) הוא קרון רכבת הנגרר בסופה של רכבת משא ומשמש בין היתר למגורי עובדי הרכבת. עד לשנות ה-80 של המאה ה-20 נדרשה כל רכבת משא בצפון אמריקה לגרור במאסף קרון בילום. עם פיתוח קרונות המשא ואמצעי האיתות וההתרעה במסילות הרכבת ושכלולם, פחת השימוש בקרונות בילום ובתחילת המאה ה-21 הם נעשו למחזה נדיר על המסילות.
היסטוריה
קרון הבילום מספק לצוות הרכבת מקלט מפגעי מזג האוויר בקצה האחורי של רכבת משא. מן הקרון היה הצוות יוצא לעבודות עיתוק וכן לשמירה על הרכבת בשעה שעצרה. הקרון איפשר אף תצפית קבועה על הרכבת לצורך זיהוי תקלות שונות במשך הנסיעה: מטענים שחרגו ממקומם, ציוד הנגרר על המסילה וצירי גלגלים שנשחקו והתלהטו. לפקח הרכבת היה משרד בקרון הבילום, שבו היו נשמרים רישומי המטען של הרכבת. ברכבות משא לטווחים ארוכים היה קרון בילום שבו תנאי מגורים מינימליים לצוות, כולל מיטות ומטבח.
קרונות בילום ראשונים היו מורכבים מקרון שטוח שעליו הוקם ביתן קטן, או מקרון משא סגור. משך תקופה ארוכה היו קרונות הבילום מצוידים בדלת צדית, דוגמת קרונות משא סגורים, עד אשר הדבר נאסר בחוק בגלל הסיכון הבטיחותי שבמבנה זה. קרונות בילום מאוחרים יותר מתאפיינים במרפסת קטנה בכל אחד מקצותיהם, אשר מצידיה יכול איש הצוות לרדת מן הרכבת אף בעת תנועתה. קרון הבילום צויד בפנסים אדומים כדי לציין את סופה של הרכבת. רבים מקרונות הבילום נצבעו באופן מסורתי בצבעים בוהקים, חלקם באדום וחלקם בצבעי הקטר.
סוף עידן קרון הבילום
התקנת בלמים נפרדים בכל קרון משא, המופעלים בלחץ אוויר, הורידה משמעותית את הצורך בקרון בילום אשר יסייע לבלימת הרכבת בצוותא עם הקטר.
החל משנות השמונים פותחו בצפון אמריקה מתקנים אלקטרוניים שאותם ניתן להצמיד לאחורי הקרון המאסף ברכבות משא, הממלאים את רוב הפעולות אותן מילא הפקח אשר אייש את קרון הבילום. המתקן, המכונה בארצות הברית FRED/EOT (ראשי תיבות של "מתקן אחורי מבזיק/מתקן מאסף הרכבת"), מנטר את לחץ האוויר במערכת הבלמים של הרכבת ומשדר אות אלחוטי על כל תקלה לקטר. המתקן אף מנטר את תנועת הקרון המאסף ומשדר זאת לקטר, כך יכול נהג הקטר לדעת כי בתחילת נסיעה "נמתחה" הרכבת לכל אורכה ולא נותר "חופש" במצמדים שבין הקרונות, ועתה ניתן להגביר את מהירות הנסיעה. מידע זה חשוב במיוחד ברכבות משא ארוכות המגיעות לעיתים לאורך של קילומטרים אחדים. המתקן אף מכיל פנס מהבהב באור אדום כך שניתן להבחין באחוריה של רכבת משא ארוכה. עם תחילת השימוש במתקן FRED/EOT הלך ודעך השימוש בקרונות בילום. היום קיימים בארצות הברית קרונות בילום בודדים בלבד, המופעלים על ידי חברות רכבות קטנות.
רכבת ישראל הפסיקה את השימוש בקרונות בילום ברכבות המשא שלה בסוף שנות ה-60, עם התקנת מערכות בלימה בכל קרונות המשא. במוזיאון רכבת ישראל מוצגים שני קרונות בילום, האחד של הרכבת המנדטורית ואילו השני קרון בילום מצרי, כנראה שלל מלחמה.
הולילנד
הולילנד הוא כינויו של מתחם מגורים שהוקם בדרום ירושלים, בפסגת רכס המתנשא מול שכונת מלחה, ברום של כ-770 מטר מעל פני הים. המתחם גובל בשכונות בית וגן מצפון ורמת שרת ממערב, ובכביש בגין ועמק הצבאים ממזרח. המתחם קרוי בשם המלון שהיה קיים במקום בו נבנה, מלון הולילנד.
מלון הולילנד
עד שנת 1948 נקרא הרכס "ראס אל קאראיני", ואדמותיו היו שייכות לכפר אל-מאלחה. אחרי קום המדינה האדמות הוכרזו נכסי נפקדים ועברו לחזקת רשות הפיתוח. בשנת 1952 רכש מרשות הפיתוח איש העסקים הנס קרוך, שטח של 54 דונם במקום, ב-1956 רכש כ-50 דונם נוספים וביוני 1959 כ-13 דונם נוספים. קרוך ביקש להקים רשת של בתי מלון בישראל עבור תיירות צליינית (מכאן השם "הולילנד"- ארץ הקודש באנגלית). בשנת 1953 מימן את סלילת כביש הגישה לאזור. הקמת המלון בפועל החלה ב-1955, והוא נחנך ב-1958 (תחילה הוקם מבנה עם 70 חדרים). ב-1959 תרם מבנה במקום להקמתו של "המוזיאון לבולאות בירושלים". את המתחם תכנן האדריכל זולטן שמשון הרמט ובמשך השנים נוספו לו מבנים ומתקנים נוספים, כולל בריכת שחייה, מסלול מיני גולף שהיה היחיד בירושלים, בית כנסת ומספר מבני-עזר, בכללם ביתם הפרטי של בני משפחת קרוך, מבנה חד-קומתי ריבועי גדול ה"מרחף" מעל המדרון על-גבי כלונסאות-בטון גבוהות. סביב למלון הייתה חורשת עצי אורן גבוהים. שאר השטח היה שטח פתוח נרחב שהשתפל אל עמק הצבאים והיה בית גידול לחי וצומח, אזור טיול בחיק הטבע לתושבי הקטמונים ואזור פעילות תנועות נוער. ב-1970 נבנה במתחם גם מלון דירות בו 50 יחידות דיור, עם זאת רוב השטח נותר ללא בינוי ונמשכה בו נטיעת החורשה ועבודות גינון. את המלון ניהלו באותן שנים חותנו ובתו של קרוך, גרשון ואלזה צ'רני.
לצד המלון הוקמו מספר מוזיאונים. בתחילת 1959 הוחלט על הקמת מוזיאון לבולאות שנפתח ב-20 באוקטובר 1959. ביוני 1960 התקיים במוזיאון תערוכה של בולי גאנה. המוזיאון המשיך לפעול עד שנת 1963. בשנת 1963 הוקם בשטח המלון מוזיאון פסלים וב-1962 יזם קרוך את הקמת דגם ירושלים בסוף ימי בית שני עם מקדש הורדוס, שנבנה תחת הפיקוח הארכאולוגי של פרופסור מיכאל אבי-יונה. המודל היה עד שנת 2006 במתחם מלון הולילנד ולאחר הריסת המלון עבר למשכנו בקמפוס של מוזיאון ישראל בירושלים. בהמשך שנות ה-60 הוקם מוזיאון העתקי עתיקות.
ב-12 בינואר 1981 נרצח, בעת שישב במכוניתו בכניסה למלון, חבר הכנסת חמאד אבו רביעה מהרשימה הערבית המאוחדת.
החל מאמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 נבנו לצד המלון חווילות פרטיות בשכונה שנקראת בשם הבלתי-רשמי "מורדות בית וגן".
הולילנד פארק
בשנות התשעים פעל הלל צ'רני (נכדו של הנס קרוך), לחדש את מתחם מלון "הולילנד". צ'רני יזם את הקמתו של פרויקט מלונאות במתחם הכולל שלושה בתי מלון, חלק מהשטח הוקצה גם למגורים. הפרויקט אושר בוועדה המקומית לתכנון ובנייה ב-1997 ולאחר מכן בוועדה המחוזית. בשנת 1999, אישרה המועצה הארצית לתכנון ובנייה את תוכנית המתחם, שכללה הקמת 846 דירות בשני מגדלים בני 33 קומות ו-10 בניינים בני 9 קומות, בשטח כולל של 161 אלף מ"ר, וכן שלושה מלונות: שניים בחלקו הצפוני של המתחם, ושלישי בחלקו הדרומי, הכוללים יחד 1,450 חדרי מלון בהיקף כולל של 137 אלף מ"ר. בדצמבר 1999 רכשה חברת "הולילנד פארק", שותפות הכוללת את קבוצת פולאר (60%) קרדן נדל"ן (30%) וחברת לאומי טק השייכת לבנק לאומי (10%), את רוב זכויות הבנייה במתחם מצ'רני. אחר כך הסבה שניים מהמגרשים ממלונאות למגורים. בניית הפרויקט החלה בשנת 2001 ועד שנת 2010 נמכרו ואוכלסו שמונה בניינים, ונותרו בבעלות היזמים, בחלק המערבי של המתחם מגרשים ל-4 בניינים נוספים הכוללים יחד 254 דירות.
לצורך בניית השכונה נהרסו כל מבני המלון, למעט הבית הפרטי של משפחת קרוך שהפך למבנה משרדים. דגם ירושלים הועבר למוזיאון ישראל ונעקרה חורשת האורנים. במתחם נבנתה שכונת מגדלי דירות ששווקה תחת השם "הולילנד פארק".
שכונה זו מורכבת מפארק רחב ידיים, בתבנית אליפסה, המוקף בכעשרה מגדלי דירות (18-12 קומות), שבבסיסם קוטג'ים מדורגים הנפרסים במורד ההר. בנוסף הוקם מגדל בודד ("הולילנד טאואר") בעל 32 קומות. לשכונה כביש וגשר ייעודיים המחברים אותה ישירות לכביש בגין. על תוכנית הבינוי המקורית חתום האדריכל, חתן פרס ישראל, רם כרמי, אולם לטענתו נעשו בה שינויים מפליגים אחרי שעזב את הפרויקט, שעל תוצאתו הסופית אמר:. את בנייני המגורים תכנן משרד האדריכלים רוזיו-תשבי והמגדלים תוכננו על ידי משה צור. מתכנני השכונה ומשווקיה פרסמו את השכונה במילים: (מתוך מודעות פרסום ושיווק של היזמים). רחובות השכונה נקראו על-שם האישים: גדעון האוזנר, אברהם פררה ומיכאל אבי-יונה, שבנה את דגם ירושלים בימי בית שני.
באפריל 2011, בעקבות חשדות למעשים פליליים בבניית פרויקט, החליטה הוועדה המחוזית לבחון מחדש את התוכנית למתחם, שרק חלקה מומש עד אותה נקודת זמן. לפי התוכנית המקורית היו עוד 7 מגרשים נוספים זמינים לבנייה במתחם. 4 היו בבעלות חברת הולילנד פארק, 3 נמכרו לאיש העסקים רמי לוי בפברואר 2010. הוועדה המחוזית החליטה לקדם תוכנית חדשה למתחם, במסגרתה בוטלו באוגוסט 2014 כל זכויות הבנייה שטרם מומשו. באוגוסט 2016 נאלצה הוועדה המחוזית להחזיר את זכויות הבנייה שניסתה לבטל. חברת "הולילנד פארק" הגישה התנגדות ליוזמת הביטול של הוועדה המחוזית, שאישרה בעצמה את התוכנית עוד בשנות ה-90 ושיבחה את התכנון, ואיש מחבריה לא נחשד בקבלת שוחד. הולילנד פארק הוסיפה כי אם התוכנית החדשה תאושר, היא צפויה לתבוע פיצויים המוערכים בכ-500 מיליון שקל נגד הוועדה המקומית לתכנון ובנייה ירושלים. הוועדה נסוגה מהביטול לאחר חוות דעת משפטית שהזהירה כי עיריית ירושלים אכן תידרש לשלם ליזמים פיצויים בסך מאות מיליוני שקלים. עם זאת, ביטלה את הבנייה במגרש אחד מתוך ארבעת המגרשים של חברת הולילנד פארק לטובת זיקה לציבור, מבלי לגרוע מזכויות הבנייה המקוריות שאושרו.
במאי 2019, הודיעה חברת הולילנד פארק, שתגיש בקשה להיתר בנייה להוספת ארבעה בניינים לפרויקט. ביולי 2021, אישרה הוועדה המחוזית ירושלים את תוכנית המתאר שהגיש רמי לוי ושותפיו להשלמת הפרויקט. במסגרת התוכנית, ייבנו 3 מגדלים, בהם 268 יחידות דיור, המתנשאים לגובה של 18 קומות מעל מפלס הקרקע המיועד עבור מסחר ושימושים ציבוריים וחנייה תת-קרקעית של 3 מפלסים.
בנובמבר 2021, הודיעה קרדן נדל"ן על התקשרותה בהסכם לרכישת 60% ממניות החברה מקבוצת פולאר השקעות בע"מ. ההסכם, הכפוף לתנאי מתלה שונים, יהפוך את קרדן נדל"ן לבעלים היחיד של חברת הולילנד פארק.
הביקורת
לשכונה קמו מתנגדים רבים, הרואים בה מפגע סביבתי. הביקורת מונה בעיקר את הטענות הבאות:
אסתר זנדברג קראה לו "אות קלון על מצחה של העיר", וכותבת כך:
אברהם גל תיאר את הפרויקט כך:
פרופ' אדר' צבי אפרת, ראש המחלקה לארכיטקטורה בבצלאל, טען כי:
שחר אילן תיאר את הפרויקט כך:
צבי אלחייני, אדריכל ומרצה בטכניון, הביא את מתחם הולילנד כדוגמה לרדידותה של האדריכלות הישראלית ה"עכשווית":
חשדות ומעשים פליליים בבניית פרויקט הולילנד
פרויקט הולילנד עורר מתחילת דרכו התנגדות עזה של התושבים ושל הארגונים הירוקים, בשל פגיעתו בקו הנוף של ירושלים. חרף כל ההתנגדויות, הפרויקט אושר במהירות על ידי ראש העיר אהוד אולמרט יחד עם יושב ראש הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה אורי לופוליאנסקי. האישור המהיר לפרויקט, אחוזי הבנייה החריגים וההקלות שיזמי הפרויקט עוררו כבר בשנות ה-90 תהיות רבות שנותרו ללא מענה.
פרשת השומה הפיקטיבית ב־1996
בנובמבר 1996 נחשף בתחקיר של העיתונאי יואב יצחק בעיתון "גלובס", כי בעלי הפרויקט, פעלו להשגת שומה מופחתת למתחם, כדי להקטין את הסכומים הנדרשים לתשלום מס שבח מקרקעין ומס רכישה. כחלק מהקנוניה, השמאים מרדכי זייד ורמי סויצקי הוציאו שומה פיקטיבית להערכת מתחם הולילנד בשווי של כ־12 מיליון דולרים, וזאת בניגוד לשווי האמיתי של המתחם שהוערך בכ־80 מיליוני דולרים.
על פי הנחיית היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין, נפתחה חקירה פלילית נגד נציב מס הכנסה, דורון לוי, וסגנו אודי ברזילי בחשד לסיוע לצ'רני בקנוניה, בכך שקבלו את השומה המופחתת כאמיתית. החקירה המשטרתית לא הבשילה לכדי העמדה לדין, אך בעקבותיה נאלץ דורון לוי לפרוש מתפקידו, ומסגנו נמנע קידום. ועדת המשמעת שליד מועצת השמאים, הפועלת כבית דין משמעתי, פתחה בהליך כנגד השמאים שהיו מעורבים בקנוניה. בהחלטת הוועדה הורשעו שני השמאים במתן שומה מוטעית על פי הזמנה, והורשעו בעבירות על כללי האתיקה.
פרשת השוחד מ־2010
בקיץ 2008 חשף העיתונאי יואב יצחק חשדות נוספים לפלילים בפרויקט, לפיהם היזמים שיחדו את ראש עיריית ירושלים אהוד אולמרט בתמורה להקלות שונות בבנייה. הפרסום הוביל לפתיחת חקירה משטרתית סמויה, שהבשילה לחקירה גלויה באפריל 2010, אז הותר לפרסום כי עו"ד אורי מסר נעצר בחשד לתיווך בשוחד.
על פי החשד, אורי מסר, מקורבו של אהוד אולמרט, העביר תשלומי שוחד מיזמי הפרויקט אל אהוד אולמרט ואל אורי לופוליאנסקי, בתמורה לקידום פרויקטים נדל"ניים ובראשם פרויקט פארק הולילנד. בנוסף נעצרו בפרשה איש העסקים ויזם הפרויקט הלל צ'רני, היזם הירושלמי מאיר רבין שהועסק בפרויקט, קרוב משפחתו עמרם בניזרי, חשב החברה דאז אליהו חסון, יזם הנדל"ן אביגדור קלנר, מהנדס העיר בעבר אורי שטרית, סגן ראש העיר דאז וראש העיר לשעבר אורי לופוליאנסקי, סגן ראש העיר לשעבר וחבר מועצת העיר בהווה אלי שמחיוף, סגן ראש עיריית ירושלים דאז יהושע פולק, ראש לשכתו של אולמרט שולה זקן וממונה מחוז ירושלים במשרד הפנים, יו"ר הוועדה המחוזית דאז ומנכ"ל עיריית בית שמש בהווה מתי חותה. כמו כן נערכו חיפושים במחלקת ההנדסה של עיריית ירושלים ובמקומות נוספים שלא פורסמו.
העצורים חשודים בעבירות של מתן שוחד ולקיחתו, תיווך בשוחד, מרמה והפרת אמונים ועבירות נוספות הנוגעות לפרויקט הולילנד, פרויקט צוק מנרה ופרויקטים נוספים הקשורים לחברת הזרע. סגן נשיא בית משפט השלום בראשון לציון אברהם הימן אמר בעת דיון במעצרו של אחד החשודים בפרשה, כי מדובר ב.
הפרשה החלה בעקבות "טיוטת כתב תביעה" שהכין שמואל דכנר. דכנר, שהיה עד מדינה בפרשה, היה איש עסקים בתחום הנדל"ן שהועסק כיועץ ומתווך במכירת המגרשים של מתחם הולילנד. לטענתו לא שולמו לו מלוא הוצאותיו ושכר הטרחה המגיע לו, וכיוון שדרישותיו לא נענו הכין "טיוטת כתב תביעה" כנגד המעורבים בפרשה. בטיוטת כתב התביעה פירט את תשלומי השוחד שהועברו כביכול לגורמים שונים, אולם הוסיף השערות ואף זייף פרטים שונים, למשל הטענה כי בשנת 1996 הועברו כ-300 אלף דולר אל קצין משטרה שהיה מצוי בחקירה הקשורה במתחם הולילנד, כדי שזה יסגור את תיק החקירה. לכן בעדותו במשטרה לא התייחס לטענות שהעלה על הכתב בטיוטת כתב התביעה, אלא רק לעובדות להן יש ביסוס.
ביום 5 בינואר 2012 הגישה פרקליטות המדינה לבית המשפט המחוזי בתל אביב כתב אישום נגד 13 נאשמים בפרשה זו בגין מתן או קבלת שוחד, כולל ראש הממשלה וראש העיר לשעבר אהוד אולמרט. עד המדינה בפרשה, שמואל דכנר, שבריאותו הייתה רופפת זה מכבר, נפטר ב-1 במרץ 2013, בגיל 75, שעות מספר לאחר שהעיד בבית המשפט, וב-5 במרץ הותר לפרסום שמו המלא (עד אז נודע בתקשורת בראשי התיבות ש"ד).
ב-31 במרץ 2014 ניתנה הכרעת הדין במשפט על ידי בית המשפט המחוזי, ובה הורשעו עשרה נאשמים, ובהם אהוד אולמרט ואורי לופוליאנסקי, ושלושה נאשמים זוכו מחמת הספק, אך לבסוף זוכה אולמרט מאישומו בפרשה בערעורו בבית המשפט העליון בדצמבר 2015.
הסתעפויות נוספות
במהלך החקירות שנערכו בפרשת הולילנד, התגלו חשדות לפרשת שוחד נוספת הקשורה לחברת תעשיות מלח לישראל. לחברה חוזי חכירה ארוכי שנים עם המדינה, המקנים לה זכויות לשימוש תעשייתי בכ-1300 דונם בעתלית ובכ-700 דונם באילת. על פי החשד, יו"ר החברה דני דנקנר העביר סכומי שוחד גדולים למנהל מינהל מקרקעי ישראל יעקב אפרתי, בתמורה לעזרתו בהפשרת הקרקעות התעשייתיות שהחברה חוכרת מהמדינה, שינוי יעודן לבניית שכונות מגורים יוקרתיות והקצאת קרקעות נוספות לטובת החברה. בפרשה זאת נעצרו דני דנקנר ויעקב אפרתי.
בנוסף, עלו חשדות נוספים כי בכירים בחברת הנדל"ן פולאר השקעות, בעלת השליטה בחברת הזרע, קידמו את ענייניה של חברת הזרע באמצעות מתן שוחד כדי לקדם את יוזמתם להקמת שכונה בשטח החקלאי. חשדות אלו הבשילו לאחרונה להכנת כתב אישום כנגד המעורבים בפרשה. בהתאם לחשדות, ניתן שוחד בהיקף של כ-1.5 מיליון ש"ח, ובתמורה חודשו חוזי חכירה רטרואקטיבית, שונה ייעוד הקרקעות, ובצועו פעולות החזרה ומכירה של הקרקעות. כמו כן, נחשד כי אולמרט ניסה לסייע לקלנר להפשיר את הקרקעות החקלאיות לבנייה.
פרשת הולילנד והרפורמה בתכנון ובבנייה
בתחילת 2010 החל ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו להוציא אל הפועל רפורמה עמוקה בהליכי התכנון במדינת ישראל. לטענתו הליכי התכנון בארץ מסובכים וארוכים:. הרפורמה הוצגה לכנסת ועברה קריאה ראשונה בזמן שיא, על-אף טרוניות שונות בדבר היעדר זמן מספק ללמידת עיקרי הרפורמה הכוללת מאות עמודים.
אבן הבניין המרכזית של הרפורמה היא עקרון "תוכנית אחת ועדה אחת" במסגרתה יבוטלו הוועדות המחוזיות, שעד כה היוו מערכת בקרה על הוועדות המקומיות. כלומר אם בהתאם לחוק הקיים הוועדה המקומית ממליצה על פעולה מסוימת והוועדה המחוזית מאשרת את המלצתה, מעתה והלאה הוועדות המקומיות יוכלו לקבל החלטות בכל נושא המצוי במרחב התכנון שבסמכותן, ולא משנה כמה ההחלטות משמעותיות מבחינת היקפן והשפעתן על הסביבה. הרפורמה כוללת עוד סעיפים רבים המקטינים באופן מהותי את זכות הערעור ואפשרות ההתנגדות של הציבור ושל הארגונים הירוקים.
לטענת מתנגדי הרפורמה, הרפורמה המוצעת תביא ל"הולילנדים נוספים", כיוון שלטענתם היא מחלישה את הבקרה התכנונית ומצמצמת את הגורמים העלולים להעלות שאלות לגבי תוכניות שייזמי נדל"ן מקדמים. בוועדות המקומיות מכהנים ראש העיר וחברי מועצת העיר, ונטען כי מעצם טיב העבודה הצמודה עם ייזמי נדל"ן מקומיים ולעיתים גם עקב חוסר מקצועיות, ניתן בקלות להטות אותם לאישור פרויקטים בעייתיים, ולכן הרפורמה המוצעת תקל על הטיית הוועדות ותגביר את התמריצים לשחיתויות. עוד נטען כי העיקרון "תוכנית אחת ועדה אחת" הוא מתכון בדוק לחיסול האיזונים והבלמים ההכרחיים במוסדות בתכנון, מכיוון שנושאים משמעותיים יוכרעו בידי ועדה אחת בלבד. הרפורמה מקטינה נציגי הציבור בוועדות המשנה, ולכן במקרים רבים זו תהיה ועדה מצומצמת ובלתי מאוזנת בהרכבה, שלממשלה יש בה רוב תמידי.
השר להגנת הסביבה גלעד ארדן הצטרף למתנגדי הרפורמה ואמר כי.
בעקבות הגילויים בפרשת הולילנד, התחדדה ההכרה כי הרפורמה עלולה להביא לשחיתויות דומות בעתיד. ראש הממשלה ביקש ממשרד המשפטים לערוך בחינה נוספת של מנגנוני הבקרה שנכללו ברפורמה, כדי לחזק את מנגנוני הפיקוח הנכללים כבר עתה בהצעת החוק. לעומתו, מתנגדי הרפורמה קראו להקמת ועדה ציבורית מקצועית שתפעל בשקיפות ושיתוף הציבור, האקדמיה וכלל מחזיקי העניין ותציע רפורמה אחראית שתשמור על טוהר המידות.
קישורים חיצוניים
חפירות ארכאולוגיות במתחם פרשת השומה הפיקטיבית ב-1996
פרשת השוחד מ-2010
קארן קרפנטר
קארן אן קרפנטר (באנגלית: Karen Anne Carpenter; 2 במרץ 1950 – 4 בפברואר 1983) הייתה זמרת אמריקנית מצליחה ומתופפת. היא ואחיה, ריצ'רד, היוו את הצמד הפופולרי של שנות ה-70 שנקרא "הקרפנטרז" (Carpenters). בשנים האחרונות, זמרות כגון: מדונה, שאניה טוויין, קיי די לאנג ואחרות ציינו את קארן קרפנטר כבעלת השפעה חזקה עליהן מבחינה מוזיקלית.
קארן הייתה מתופפת מצטיינת, שדורגה במקום הראשון בסקר של המגזין פלייבוי ברשימת מתופפות רוק ב-1975, כשהיא סוללת דרכן של מתופפות רבות אחרות. קארן סבלה ממחלת האנורקסיה, מחלה שלא הייתה מוכרת בזמנה, ובסופו של דבר נפטרה כתוצאה מסיבוכים הקשורים לניסיון ריפוי למחלתה בגיל 32, בשנת 1983.
שנות חייה המוקדמות
קארן קרפנטר נולדה בניו הייבן שבקונטיקט, ארצות הברית, לאגנס רואר-טאטום והרולד ברטרם קרפנטר. בילדותה נהנתה לשחק כדור-בסיס עם ילדים אחרים ברחוב. בתוכנית "אלו הם חייך", ציינה קרפנטר שהיא אהבה לשחק בתפקיד מטילת-הכדור. בשנות ה-70 המוקדמות היא שיחקה בתפקיד זה בקבוצת הסופטבול הרשמית של הקרפנטרז. אחיה של קארן, ריצ'רד, פיתח עניין במוזיקה ובגיל צעיר נחשב לעילוי בפסנתר. כחלק מטיפוח הכישרון של ריצ'רד, עברה משפחת קרפנטר ביוני 1963 לדרום קליפורניה, משכנם של אולפני הקלטות רבים כמו של חברות תקליטים רבות.
כשהחלה קארן ללמוד בתיכון דאווני, היא ביקשה מריצ'רד לבדוק עם מנצח הלהקה האם תוכל להמיר את שיעורי הספורט בהשתתפות בלהקה. המנצח הסכים לצרפה ללהקה בתפקיד מצלצלת הפעמונית. לאחר שהתרשמה רבות מביצועי התיפוף של ידיד בשם פרנקי צ'אבז, היא ביקשה מהמנצח להמיר את הפעמונית בתופים.
התיפוף בא בטבעיות לקארן קרפנטר והיא התאמנה מספר שעות ביום. אפשר לשמוע אותה על התופים ברבים משירי הקרפנטרז. כשמלאו לקארן 17 שנה, היא פצחה בדיאטה בשיטת "סטילמן" בהשגחת רופא והפחיתה ממשקלה בין 9 ל-11 ק"ג.
בשנת 1968 נפגשו הקרפנטרז עם ג'ון ויין בתוכנית הכישרונות הצעירים Your All American College Show. ג'ון וויין המליץ לקארן להבחן לתפקיד בסרט בכיכובו "אומץ אמיתי". קארן נבחנה לתפקיד, אך בסופו של דבר נבחרה השחקנית קים דארבי.
קריירה מוזיקלית
בין השנים 1965 ל-1968, קארן לקחה חלק בשלישיית ריצ'רד קרפנטר, עם אחיה ריצ'רד וחברו לספסל הלימודים, ווס ג'ייקובס, הבסיסט ונגן הטובה. השלישייה ניגנה ג'אז במועדוני-לילה רבים וגם במופע הכישרונות הצעירים Your All American College Show, אם כי להופעה בתוכנית הצטרף הבסיסט ביל סיסיואב.
קארן, ריצ'רד ומוזיקאים אחרים, בכללם גארי סימס וג'ון בטיס, הופיעו גם כחלק מהרכב מוזיקלי בשם "ספקטרום". "ספקטרום" התמקד בצלילי הרמוניה ווקאלית והקליט קלטות-דמו רבות בסטודיו מאולתר של חברו הבסיסט ג'ו אוסבורן.
קארן וריצ'רד קרפנטר חתמו על חוזה כלהקת "הקרפנטרז" עם חברת התקליטים A&M ב-22 באפריל 1969. היא שרה את רוב השירים באלבומם הראשון "כרטיס לנסיעה". הסינגל היחיד שיצא מאלבום זה, שנושא את שם האלבום, הגיע למקום ה-54 במצעד 100 הלהיטים בארצות הברית. אלבומם השני, "קרוב אליך" שיצא בשנות ה-70, הכיל 2 תקליטי-זהב: "קרוב אליך" ו"רק התחלנו". השירים הגיעו למקום ה-1 וה-2 בהתאמה. "רק התחלנו" נכתב על ידי פול ויליאמס ונועד לשמש כשיר רקע לפרסומת של בנק קרוקר הבינלאומי, שהראתה זוג צעיר עובר לדירה ראשונה.
באמצע שנות ה-70, החלו ההופעות וההקלטות הרבות לתת אותותיהן בצמד וגרמו לקשיים מקצועיים שבאו לידי ביטוי לקראת סוף העשור. קארן כיכבה הן כסולנית והן כמתופפת. כיוון שהיא היחידה שהיא הייתה הסולנית המובילה באלבומים, לחצו עליה רק לשיר בעוד שאדם אחר יתופף במהלך ההופעות. בסופו של דבר הוחלט, שקארן תשיר בעמידה במהלך שירת הבלדות הפופולריות שלהם ותתופף בביצוע שירים אחרים.
לעיתים נדירות זכתה קארן לבחור את השירים שתבצע ולעיתים קרובות היא חשה שאין לה שליטה על חייה. העיתונות, שסיקרה בעיקר את ז'אנר הרוקנרול, התעלמה לרוב מהצמד המשפחתי ששר שירי אמצע הדרך ולפעמים כתבה ביקורת שלילית על הופעתם החיצונית ולבושם, תוך התעלמות מקולה של קארן או הסדר הדקדקני שבמוזיקה שביצעו.
קארן התעסקה באובססיביות במשקלה עד שלקתה בהפרעת האכילה, אנורקסיה נרבוזה, שהתגלתה לראשונה בשנת 1975, כאשר קארן, שהייתה תשושה וכחושה, נאלצה לבטל מסע הופעות בבריטניה וביפן.
באותה תקופה, ריצ'רד פיתח התמכרות לכדורי הרגעה, התמכרות שהשפיעה על הופעותיו לקראת סוף שנות ה-70 והביאה להפסקת סיבוב ההופעות החיות של הצמד למשך מספר שנים. ב-4 בספטמבר 1978, הופיעו הקרפנטרז בפעם האחרונה באולם הקונצרטים של אם.ג'י.אם בלאס וגאס ורק בשנת 1981, עם הופעת האלבום "תוצרת אמריקה", העניקו 5 הופעות אחרונות.
קארן המתופפת
כישרון התיפוף של קארן זכה לשבחים מפי מתופפים אחרים כגון: האל בליין, קאבי או'בראיין, באדי ריץ' והמגזין "המתופף המודרני".
רוב האנשים אינם מודעים לכך שלקארן היה כישרון נדיר לתופים, כנראה משום שהם רצו לשמוע את קארן הזמרת ולא קארן המתופפת. אולם, בראיון שנתן, סיפר ריצ'רד, שקארן התייחסה לעצמה תמיד כ"מתופפת ששרה".
קארן הזמרת
קולה של קארן זכה תמיד לשבחים על השליטה וההטעמה שבו, שהיו ללא רבב. גובה הצליל שלה היה תמיד מושלם, ללא קשר למצב. לקולה הייתה איכות מלנכולית, שבאה לידי ביטוי בלהיט "סופרסטאר" משנת 1971. קולה גם מקושר למנגינות חג-המולד, זאת בשל הלהיט האהוב בביצועה: "חג מולד שמח, אהובי" משנת 1970 (מאוחר יותר הוקלט מחדש בשנת 1978). בשנות ה-60 קולה של קארן הפך צרוד ועמוק יותר, כפי שניתן לשמוע בשיר משנת 1966, "מחפשת אחר אהבה". אולם, במהלך שנות ה-70 השתנה קולה של קארן וקיבל איכות חלקה ונקייה יותר. ריצ'רד חזר בראיונותיו ואמר שהוא אמר לקארן להשתמש ב"מרתף", כשהכוונה למשלב קולה הנמוך יותר.
אלבום סולו
כשהתארחה בבית משפחת ראמון, נטלה קארן חצי כדור-הרגעה והתעלפה, אך התאוששה במהרה. ניסיונה לשקם את תדמיתה בא לידי ביטוי בחומרים קצביים יותר בעלי צביון דיסקו-דאנס בוגר. השיר ("משהו חסר) בחיי", שלא נכלל באלבום, נותר בוסר ולא מחובר. שירי-סולו נוספים שלה, שלא יצאו באלבום, ניתנים להורדה מהאינטרנט. יצירות הסולו שלה שונות באופן ניכר מהעבודה של הקרפנטרז כצמד, עם שימוש בטקסטים מיניים יותר וטונים גבוהים יותר של הקול.
בראשית שנות ה-80, המוצר הסופי נתקל בתגובה פושרת מצד ריצ'רד ומצד מפיק חברת התקליטים A&M, הרבּ אלפרט, דבר שגרם להססנות מצד קארן לגבי המשך הפרויקט, שהחליטה, בגיבוי חברת התקליטים, שלא להוציא לאור את השירים. עקב גניזת השירים, חויבה קארן, שלא לשמחתה, בקנס של 400,000$.
מעריציה של קארן זכו לטעימה מהאלבום בשנת 1989, כאשר חלק מהשירים (שנערכו מחדש על ידי ריצ'רד) הופיעו באלבום "שורות אהבה". שבע שנים לאחר מכן, בשנת 1996, יצא לאור האלבום כולו. האלבום כלל מיקסים שהוכנו באישור שנתנה קארן לפני מותה ושיר בונוס אחד.
חייה הפרטיים
קארן גרה עם הוריה עד אמצע שנות ה-20 של חייה. עם הצלחת הקרפנטרז בראשית שנות ה-70 רכשו קארן ואחיה, ריצ'רד, שתי דירות בדאווני, שכונו: "קרוב אליך" ו"רק התחלנו". דירת "קרוב אליך" עדיין קיימת ושוכנת בדאווני שבקליפורניה.
לוח הזמנים העמוס של קארן מנע ממנה לפתח מערכות יחסים ארוכות-טווח. בתקופות שונות היא הייתה בקשר רומנטי עם המוזיקאים מייק קרב ואלן אוזמונד והשחקנים טוני דנזה וסטיב מרטין. קשר רומנטי משמעותי היה לה עם כותב השירים, טום בהלר, ממנו נפרדה לאחר שגילתה כי הוא אב לילד מאישה נשואה. יש שהאמינו כי פרידה זו נתנה השראה לבהלר בכתיבת השיר "היא מחוץ לחיי" של מייקל ג'קסון, אך בהלר עצמו העיד כי כתב את השיר על פרידה מבת זוג קודמת, עוד בטרם התחיל את יחסיו עם קארן.
לאחר רומן רצוף עליות ומורדות, קארן נישאה למפתח נדל"ן בשם תומאס ג'יימס בריס ב-31 באוגוסט 1980. כשהם נפגשו, בריס היה גרוש בן 39 וקארן בת 30. הם נישאו באולם הקריסטל בבית המלון בוורלי הילס. בחתונתה, קארן שרה את שירה החדש "כי אנחנו מאוהבים" שהושמע לראשונה ברדיו בשנת 1981. הזוג יצא לירח דבש באי בורה-בורה. קארן התקשרה למשפחתה מהאי ותיארה את ירח הדבש כ"משעמם נורא".
חיי הנישואין עלו על שרטון, והזוג הגיש בקשה לגט בנובמבר 1981. (הגירושין מעולם לא התממשו, היות שתאריך קבלתם נפל על יום מותה של קארן.) קארן ותומס יצאו לחגוג עם הוריה של קארן את יום הולדתו של אביה, אך לאחר שחזרו לבית המשפחה בדאווני התפתח ריב בין בני הזוג. תומאס, שיצא בסערה מהבית קרא אחריו להוריה: "אתם יכולים לשמור אותה לעצמכם!". קארן ותומס לא נפגשו עוד לאחר אותו ערב.
השיר "עכשיו", שהוקלט באפריל 1982, היה השיר האחרון שקארן הקליטה. היא הקליטה את השיר במהלך הפסקה של שבועיים מהטיפול אצל הפסיכותרפיסט הניו יורקי, סטיבן לבנקרון, שעמו נפגשה על מנת לטפל בבעיית האנורקסיה שלה, בעיה שכמעט ולא הייתה מוכרת באותם ימים. בתקופת החלמתה, היא התיידדה עם חולת אנורקסיה לשעבר, הזמרת והיוצרת, צ'רי בון, ורקמה צמיד עם הכיתוב "ניצחת, אני מרוויחה!" שאותו נתנה לסטיב לבנקרון. קארן תכננה לפרסם את דבר מחלתה לאחר שתירפא מהאנורקסיה.
מאוחר יותר באותה שנה, חזרה קארן לקליפורניה עם רצון עז להחיות את הקריירה שלה, להתגרש ולהתחיל בהקלטת אלבום חדש עם ריצ'רד. היא העלתה כ-13 ק"ג במשקלה במהלך שהייה של חודשיים בניו יורק, אך העלייה המהירה במשקלה, שברובה הייתה עקב הזנה תוך ורידית, החלישה מאוד את לבה, שהיה חלש גם כך משנים של הרעבה עצמית. בשיא מחלתה נטלה קארן מנה גדולה פי 10 מהמנה המומלצת של כדורים לבלוטת התריס, שנועדו לזרז את חילוף החומרים שלה, בשילוב כמויות אדירות של כדורים משלשלים, דבר שגרם להחלשת מערכות הלב, העיכול והעצבים שלה.
ב-17 בדצמבר 1982 הופיעה קארן בפעם האחרונה בבית הספר ברקלי שבשרמן אוקס, קליפורניה. היא שרה מחרוזת שירי חג-המולד לחבריה. בסוף ינואר 1983 הצטלמו קארן וריצ'רד לתמונה קבוצתית של זוכי פרס גראמי בלוס אנג'לס.
מספר שבועות לפני מותה של קארן, הפציר ריצ'רד באחותו להתאשפז בבית החולים, כיוון שלדבריו "היא לא נראתה טוב....עיניה היו כבויות." בפגישה משותפת עם וורנר וולפן, היועץ הכלכלי של הקרפנטרז, אמרה קארן לריצ'רד שיפסיק להתערב ושהכל תחת שליטה.
מותה של קארן
ב-4 בפברואר 1983, כחודש לפני יום הולדתה ה-33, לקתה קארן בדום לב בבית הוריה שבדאווני. היא הובהלה לבית החולים המקומי, שם הוכרז מותה מדום לב כעבור 20 דקות, בשעה 09:51. חוקר מקרי המוות קבע את סיבת מותה כתוצאה מ"אי-ספיקת לב עקב חוסר-איזון כימיקלי הקשור לאנורקסיה נרבוזה."
דו"ח הניתוח שלאחר המוות ציין, כי מותה של קארן נבע מהרעלת דם אופיינית לאנורקסיה נרבוזה. בסיכום האנטומי בדו"ח צוין דום הלב כסיבת מוות ראשית ומחלת האנורקסיה כסיבה משנית. הסיבה השלישית, שצוינה בדו"ח, הייתה כחישות, שמאופיינת במשקל נמוך בצורה חריגה, חולשה וקריסת מערכות שמקושרת למחלות כרוניות. הרעלת הדם מרמזת על כך שקארן נהגה לשתות סירופ איפקק, שגורם להקאות (סירופ שמשמש במקרים רפואיים חריגים בהם יש צורך לגרום להקאה לאחר בליעת רעל).
הן אמה של קארן והן אחיה, ריצ'רד, העלו ספקות לגבי ההשערה, כי קארן נהגה לשתות סירופ איפקק, מהסיבה הפשוטה שמעולם לא נתקלו בשאריות בקבוקים של הסירופ בדירה ומעולם לא מצאו הוכחות לכך שקארן נהגה להקיא. ריצ'רד אף טען שקארן לעולם לא הייתה גורמת לעצמה להקיא מחשש שהדבר יפגע במיתרי-קולה ולכן הייתה משתמשת רק במשלשלים כדי לשלוט במשקל גופה.
בתוכנית תיעודית משנות ה-90 ציטטה מקורות רפואיים ואנשים נוספים מחוג מכריה, שטענו כי מותה של קארן נגרם מסיבוכי ההחלמה שלה מהאנורקסיה ולא מהמחלה עצמה. לדעתם, היא הייתה בשלבי החלמה, אולם ההזנה התוך ורידית, שגרמה לעליה חדה במשקלה תוך זמן קצר, העמיסה מאוד על לבה שהיה חלש ממילא משנים של תת-תזונה.
ההלוויה התקיימה ב-8 בפברואר 1983, בכנסייה המתודיסטית המאוחדת שבדאווני. גופתה של קארן הולבשה בחליפה ורודה והונחה בארוך לבן פתוח. למעלה מאלף אנשים הגיעו לחלוק לה כבוד אחרון, ביניהם חברותיה: אלופת ההחלקה האומנותית על הקרח, דורותי המיל, הזמרות אוליביה ניוטון-ג'ון, דיון וורוויק ופטולה קלארק והדוגמנית כריסטינה פררה. תומאס בריס, בעלה הפרוד, נכח אף הוא בלוויה ובאקט אחרון של פרידה הוריד את טבעת הנישואין מאצבעו והשליך אותה לארון הפתוח.
לאחר מותה
מותה של קארן העיר את תשומת לבה של התקשורת והוליד התעסקות מתמשכת בהפרעות האכילה, אנורקסיה נרבוזה ובולימיה. מותה נתן דחיפה לידוענים נוספים לחשוף את בעיות האכילה שלהם. בין המפורסמים היו השחקנית טרייסי גולד והנסיכה דיאנה.
החשיפה הובילה לפניות למרכזים רפואיים ולבתי חולים המטפלים בהפרעות אכילה. לפני מותה של קארן לא היה בציבור מידע מספק לגבי האנורקסיה והבולימיה ולכן היה קושי בזיהוי ובטיפול בהפרעות אלו. ייתכן שעקב העובדה שהייתה מפורסמת ובעלת תדמית נקייה היה קושי לאנשים להתעמת עם האפשרות שיש לה בעיה, ויתרה מכך – להתערב בבעיותיה. משפחתה ייסדה קרן לזכרה, שנועדה למטרות איסוף כספי מחקר בנושא האנורקסיה והפרעות אכילה. כיום נקרא הארגון "קרן משפחת קרפנטר" ובנוסף למימון מחקר בנושאי הפרעות אכילה, עוסק הארגון במימון אמנויות, בידור ולימודים.
ב-12 באוקטובר 1983 הוענק כוכב ע"ש הקרפנטרז בשדרת הכוכבים בהוליווד. הכוכב ממוקם בשד' הוליווד מספר 6931, מטרים ספורים מאולם קודאק. ריצ'רד, הרולד ואגנס קרפנטר נכחו בחניכת הכוכב, בנוכחות מעריצים רבים.
בשנת 1987 הבמאי טוד היינס עשה שימוש לא חוקי בשיריהם של הקרפנטרז בסרטו "סופרסטאר: סיפורה של קארן קרפנטר". הצמד הוצג בסרט כבובות ברבי. ריצ'רד החליט לתבוע את היינס על הפרת זכויות יוצרים וזכה בתביעה. לאחר התביעה נאסרה הפצת הסרט.
ב-1 בינואר 1989 עלה לשידור ברשת CBS סרט הטלוויזיה "סיפורה של קארן קרפנטר", עם השחקנית סינת'יה גיב בתפקיד הראשי. בסרט נראית גיב כשהיא שרה את שירי הקרפנטרז בקולה של קארן.
להקת הרוק-האלטרנטיבי, סוניק יות', הקליטה לזכרה של קארן את השיר "טוניקה – שיר לקארן" שמספר על האנורקסיה של קארן. השיר מופיע באלבומם משנת 1990 "Goo".
המאוזוליאום של משפחת קרפנטר
ב-11 בדצמבר 2003 בשעה 12:30, הוצאו ארונותיהם של אגנס, קארן והרולד מקבריהם שבפארק הזיכרון בקיפריס קליפורניה והוטמנו מחדש ב-3 קברים מתוך 6 שמרכיבים את המאוזוליאום של משפחת קרפנטר שהוקם בפארק הזיכרון שבווסטלייק וילג' בקליפורניה. המאוזוליאום מורכב ממבנה של 20 טון בסגנון קלאסי שנבנה בטקסס במשך 7 חודשים. המאוזוליאום צבוע בצבעי שקיעה ומקושט בתבניות בצורת קריסטלים. המבנה ממוקם בחלקת גני השלווה שבבית הקברות. עלותם של מבנים דומים מאותה התקופה נאמדת בכ-600 אלף דולר. על המצבה המאוזוליאום נכתב "מלאך על האדמה – מלאך בשמים".
ראש השרים
בתואר האנגלי המקורי נעשה שימוש כשמם של ראשי ממשלות הישויות המדיניות הבאות:
פיזיקת חלקיקים
פִיזִיקַת חֶלְקִיקִים היא ענף בפיזיקה שחוקר את המבנים הבסיסיים של החומר והקרינה ואת התגובות ביניהם. ענף זה בפיזיקה נקרא גם לעיתים פיזיקה של אנרגיות גבוהות, מכיוון שחלקיקים יסודיים רבים אינם מופיעים במצבים רגילים בטבע, אך יכולים להיווצר ולהתגלות במהלך התנגשויות אנרגטיות של חלקיקים אחרים, כפי שקורה במאיצי חלקיקים.
מודל החלקיקים הבסיסי נקרא המודל הסטנדרטי והוא מאחד את כל החלקיקים היסודיים המוכרים והכוחות בטבע, מלבד כבידה. התורה הפיזיקלית המשמשת כבסיס המתמטי לפיזיקת החלקיקים ולמודל הסטנדרטי היא תורת השדות הקוונטית.
חלקיקים תת-אטומיים
פיזיקת חלקיקים מודרנית מתרכזת בחלקיקים תת-אטומיים, להם מבנה פחות מורכב מזה של אטום. חלקיקים אלה כוללים את מרכיבי האטום, אלקטרונים, פרוטונים ונייטרונים (פרוטונים ונייטרונים הם, למעשה, חלקיקים מרוכבים, המורכבים מקווארקים), חלקיקים המיוצרים על ידי שיטות של הקרנה ופיזור, כמו הפוטון, הנייטרינו והמיואון, כמו גם קשת רחבה של חלקיקים אקזוטיים.
אם לדייק, המינוח "חלקיק" אינו שם מתאים כל-כך. העצמים הנחקרים בפיזיקת חלקיקים מצייתים לעקרונות של מכניקת הקוונטים. ככאלו, הם מצייתים לדואליות הגל-חלקיק, כלומר, מקיימים התנהגות חלקיקית תחת תנאי ניסוי מסוימים, והתנהגות גלית תחת תנאים אחרים. באופן תאורטי, הם אינם יכולים להיות מתוארים כגלים, וגם לא כחלקיקים, אלא כווקטורי מצב במרחב הילברט מופשט. לתיאור מפורט יותר, ראו את תורת השדות הקוונטית.
המודל הסטנדרטי נמצא מדויק כמעט בכל המבחנים הניסויים שנעשו עד היום. אך למרות זאת, רוב מדעני החלקיקים מאמינים שזהו תיאור חלקי בלבד של הטבע, ושישנה תאוריה בסיסית יותר שעתידה להתגלות. בשנים האחרונות, מדידות של מסת הנייטרינו סיפקו את החריגות הראשונות מהמודל הסטנדרטי.
לפיזיקת חלקיקים הייתה השפעה גדולה מאוד על הפילוסופיה של המדע. חלק מהעוסקים בתחום עדיין דבקים ברדוקציוניזם, מושג ישן אשר בנוגע אליו קיימת ביקורת רבה מצד פילוסופים ומדענים כאחד. חלק מהדיון בעניין מתואר למטה.
בשנות ה-50 וה-60 נתגלה מגוון רחב של חלקיקים, בניסויים שונים. דבר זה זכה לכינוי "גן החיות של החלקיקים", והוביל לשאלה: ממה מורכבים חלקיקים אלה. בשנות ה-70 נוסח המודל הסטנדרטי, שבו קיומו של מספר רב כל-כך של חלקיקים הוסבר כצירופים של מספר קטן (יחסית) של חלקיקים בסיסיים. על הרקע ההיסטורי להתפתחותה של פיזיקת החלקיקים ראו בערך מבנה החומר.
המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים
סיווג החלקיקים היסודיים הנוכחי נקרא "המודל הסטנדרטי". הוא מתאר את הכוח הגרעיני החזק, הכוח הגרעיני החלש ואת הכוח האלקטרומגנטי, זאת תוך שימוש בבוזונים מתווכים בשם "בוזוני כוח". הסוגים השונים של בוזוני הכוח הם הפוטון, בוזוני W ו-Z ושמונת סוגי הגלואונים. המודל כולל גם 24 סוגים של חלקיקים יסודיים נוספים, והם מרכיבי החומר. לבסוף, המודל חזה גם את קיומו של סוג של בוזון בשם בוזון היגס, אשר גילויו אושר ב-2013 וזיכה את פיטר היגס ופרנסואה אנגלר בפרס נובל לפיזיקה. מנגנון היגס, המבוסס על שבירת סימטריה ספונטנית מסביר את היותם של הפרמיונים ובוזוני W ו-Z בעלי מסה.
ניסויי פיזיקת החלקיקים
מלבד אלה, קיימים עוד מאיצי חלקיקים ברחבי העולם.
פיזיקת חלקיקים תאורטית ופנומנולוגיה
פיזיקאי חלקיקים העוסקים בניסויים הם רק נתח קטן מכלל הפיזיקאים העוסקים בחלקיקים. הקבוצה השנייה של פיזיקאים העוסקים בתחום זה הם תאורטיקנים. בפיזיקת אנרגיות גבוהות, המילה תאורטיקן מתייחסת לפיזיקאי תאורטי שמטרתו העיקרית היא לפתח כלים תאורטיים ומתמטיים שעשויים לתאר ולהסביר את המציאות הפיזיקלית - זו שכבר נצפתה וזו שטרם נצפתה. באשר למציאות הפיזיקליים שטרם נצפתה, הפיזיקאי התאורטיקן מנסה לספק ניבויים אשר ניתן (או ניתן יהיה) לבחון אותם בניסוי או בתצפית.
תאורטיקנים שמטרתם העיקרית היא להסביר באופן כמותי תוצאות של ניסויים בהווה וניסויים מתוכננים לעתיד הקרוב נקראים פנומנולוגים, או לעיתים גם מרכיבי מודלים. למרות שהם יכולים לקבל השראה מתורת המיתרים (תהא הסיבה לכך אשר תהא), הפורמליזם המתמטי העיקרי שלהם הוא ביצירת תיאורית שדה אפקטיבית. בין התופעות הפיזיקליות האפשריות שהם מנסים ללמוד ניתן למצוא: סימטריית-על, מכניקת היגס, בעיית ההיררכיה, מודלי רנדל-סונדרום ומודלים אחרים עם ממדים נוספים, חבורות סימטריה שונות, ועוד.
פיזיקת חלקיקים ורדוקציוניזם
החיפוש אחרי חלקיקים אלמנטריים יש בו משום שימוש ב"תערו של אוקאם". במהלך ההתפתחות של פיזיקת החלקיקים היו התנגדויות רבות לגישה רדוקציוניסטית זו, שבה ניסו להסביר את הכל במונחים של חלקיקים יסודיים והתגובות ביניהם. התנגדויות אלו הועלו על ידי אנשים ממגוון רחב של תחומים, הכוללים פיזיקאי חלקיקים מודרניים רבים, פיזיקאים העוסקים בפיזיקת מצב מעובה, כימאים, ביולוגים ועוד. מבקרים אלו טוענים שאפילו ידע מוחלט על החלקיקים הבסיסיים לא ייתן ידע סופי על הטבע.
רדוקציוניסטים טוענים בדרך-כלל כי כל ההתקדמויות שנעשו בתחומי המדע היו תמיד מעורבות ברדוקציוניזם, עד גבול מסוים.
פיזיקת חלקיקים ומדיניות ציבורית
תוצאות ניסויים בפיזיקת חלקיקים מתקבלות תוך שימוש במאיצי חלקיקים עצומים בגודלם, שעלותם גבוהה מאוד. מאיצים אלו דורשים כמויות גדולות של מימון ממשלתי, ומכיוון שכך, מחקרי פיזיקת חלקיקים מערבים נושאים הקשורים למדיניות ציבורית.
רבים טענו שההתקדמויות הפוטנציאליות של פיזיקת החלקיקים אינן מצדיקות את הסכומים הגבוהים, ושלמעשה פיזיקת חלקיקים "לוקחת" כסף ממחקרים חשובים יותר. בשנת 1993, הקונגרס של ארצות הברית הפסיק את בנייתו של מאיץ העל SSC מסיבות אלו, לאחר ששני מיליארד דולר כבר הושקעו בבנייתו. מדענים רבים, תומכים ומתנגדים של ה-SSC, מאמינים שההחלטה להפסיק את בנייתו של ה-SSC הייתה בחלקה בגלל סיומה של המלחמה הקרה, שעד אז הייתה תמריץ להאיץ את המחקר המדעי, מתוקף התחרות עם ברית המועצות.
טיעון נוסף אותו מעלה חלק מהקהילה המדעית הוא שפיזיקת החלקיקים מושפעת בחלקה גם מהזדקנות האוכלוסייה. המחשבה היא שהאוכלוסייה מוטרדת הרבה יותר מנושאים הנוגעים לעתיד הקרוב ולבריאותם ולבריאות הוריהם, ושעובדה זו הסיטה את המימון המדעי מתחומי הפיזיקה לכיוון הביולוגיה והרפואה. בניגוד לכך, מתנגדים רבים מעמידים בסימן שאלה את היכולת של מדינה יחידה לתמוך בהוצאות של פיזיקת החלקיקים, וטוענים שהפסקת הבנייה של ה-SSC נבעה מהצורך במימון בינלאומי בפיזיקת החלקיקים, במקום מימון ממשלתי יחיד.