cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוברט קוך
קורות חייו
אחרי הצלחתו החלה רמת המחקר שלו להתדרדר, בייחוד אחרי שערוריית ה"טוברקולין". בשנת 1890 הציג בקונגרס הבינלאומי העשירי לרפואה תרופה נגד שחפת בשם טוברקולין, שאת נוסחתה שמר קוך בסוד. התרופה התקבלה בהתלהבות גדולה, בהסתמך על המוניטין של ממציאה וקוך זכה בשל כך בעיטור הוקרה מטעם הממשל הפרוסי. בתוך זמן מה התברר שהתרופה איננה יעילה ורבים מהחולים שקיבלו אותה מתו.
קוך נפטר ב-1910 בבאדן-באדן שבגרמניה.
שלמה לוי שטיינהיים
שלמה לוי (לודוויג) שטַיינהַיים (בגרמנית: Salomon Ludwig Steinheim; נולד שלמה בן לוי; י"ד באב ה'תקמ"ט, 6 באוגוסט 1789 – ד' בסיון ה'תרכ"ו, 18 במאי 1866) היה תאולוג, פילוסוף ורופא יהודי-גרמני, מגדולי ההוגים הדתיים היהודיים במחצית הראשונה של המאה ה-19.
קורות חיים
שטיינהיים נולד ב-1789 בברוכהאוזן, אחד מרבעיה של העיר הקסטר (כיום בנורדריין-וסטפאליה), אז חלק מנחלת המנזר הבנדיקטיני העצמאי קורביי, שהיה כפוף ישירות לקיסרות הרומית הקדושה. הוא היה צאצא ישיר של השתדלן הידוע יעקב ב"ש פון טרוינברג (1580–1634). נינו של בש ואחד מאבות-אבותיו של שטיינהיים, יעקב, התחתן עם בתו של יש"ר מקנדיאה והזוג עבר להתגורר בקורביי. שלמה הצעיר נולד ללוי אברהם; בשנותיו המוקדמות נודע בפשטות בשמו היהודי, שלמה בן לוי, ובבית הספר הנוצרי כונה לעיתים שלמה לוי. ב-1808, בעקבות צו של ממלכת וסטפאליה, חויבו היהודים לאמץ שמות משפחה, והוא בחר בשטיינהיים, על שם עיר סמוכה. בהמשך כינה עצמו גם "לודוויג" בנוסף או כתחליף ללוי.
בגיל 15 עזב שלמה את עיר הולדתו ונסע לאלטונה, שם קיבל חינוך כללי בגימנסיה נוצרית שאותה סיים ב-1807. אז פנה ללימודי רפואה באוניברסיטת קיל, שאותם השלים ב-1811 עם פרסום הדיסרטציה de causis morborum ("על סיבות המוות"). על אף שנודע בדיעבד בעיקר כפילוסוף והוגה דתי, שטיינהיים היה רופא חשוב ומפורסם והרבה לטפל בעניים ללא תמורה. הוא החל לעסוק במקצועו באלטונה ב-1812. עבודתו הבולטת ביותר, "פתולוגיית הליחות" (Die Humoralpathologie, 1826), הייתה מתקפה חריפה על האמונה הרווחת בתורת ארבע הליחות שעוד אפיינה את הרפואה בימיו. כמו כן, ב-1814 ניסה לטפל במגפת הטיפוס שפרצה בעירו ושיער שהמים הם הגורם לזיהום, אף כי לא עמד לרשותו מיקרוסקופ שהיה מאפשר לו לגלות את החיידק האחראי לו. בדצמבר אותה שנה נישא להינדא (יוהנה) מתיזן. הם נותרו עריריים. כאחד מחשובי העיר התמנה לוועד הקהילה של אלטונה, והיה שותפו הקרוב של גבריאל ריסר מהמבורג במאבק להשגת אמנציפציה ליהודים. בנוסף, שלח ידו באמנות. ב-1823 וב-1837 הוציא שני קובצי שירה, "סיני" ו"שירי הגלות בארץ חם", בשם העט "עבדיה בן עמוס". כמו כן היה צייר, ו-30 תחריטים מעשה ידיו שרדו. הוא חיבר גם מסה על היינריך היינה (1855) ואורטוריה על חורבן ירושלים, בשיתוף פעולה עם פרדיננד הילר (1840). ב-1839, במסגרת פעילותו לאמנציפציה בדוכסות הולשטיין, פרסם שורה של מאמרים והשתתף עם יתר הפרנסים בניסוח העצומות לממשלה. יוזמותיו כשלו, ושוויון הזכויות ליהודים במדינה ניתן רק ב-1863. ביתו היה מוקד לחיי תרבות, ובסלון הספרותי שאירח נטלו חלק הוגים מפורסמים מצפון גרמניה.
בסתיו 1845 החליט שטיינהיים, הן בשל בריאותו הרופפת והן בשל סכסוך עם ועד הקהילה, שהערים קשיים בנוגע לקצבת הפרישה שלו, לעזוב את ארצו. ב-1849 התיישב ברומא, שם נותר למשך שארית חייו. הוא התגורר במושבה הגרמנית המקומית, שבה נטלו חלק רבים כמוהו שראו באיטליה את מושא האידיאלים שלהם לגבי שוויון וחירות, והיה דמות בולטת בין "הרומאים הגרמנים" (Deutschrömer) הללו. כמו רובם, מעולם לא שלט בשפה המקומית. ב-1866, בעת נסיעה לציריך, נפטר ונטמן בבית קברות נוצרי. ידידיו העבירוהו לבית העלמין היהודי של אלטונה.
שטיינהיים החל לעסוק בפילוסופיה של הדת היהודית במענה למשבר שבניה היו נתונים בו בשליש הראשון של המאה ה-19. הדור הראשון של יהודים צעירים ומשכילים שיצאו אל החברה הגרמנית נתקל בהשפעתו של הכומר פרידריך שליירמאכר, שהצליח להעמיד את הנצרות הלותרנית על בסיס אידאולוגי מוצק וליישבה עם הרומנטיקה שרווחה אז. במקביל הותקפה היהדות כשריד מיושן ומאובן לעידן שחלף זה מכבר. הצעירים היהודים איבדו כל הערכה לדתם והתנצרו בהמוניהם: לפי הערכות שונות, חצי מאלה שהתגוררו בברלין נטבלו. שטיינהיים הונע על ידי הצורך למצוא גם לדתו שלו תשתית פילוסופית כזו ולהתאימה לחשיבה של בני דורו, וככל הנראה החל במפעלו לאחר שידידים ניסו לשכנעו להתנצר. ב-1835 החל במשימת חייו, כתיבת ספרו בן ארבעת הכרכים "ההתגלות האלוהית לפי עקרונות בית הכנסת" (Die Offenbarung nach dem Lehrbegriffe der Synagoge), שחלקו האחרון הושלם רק ב-1865. שטיינהיים לא רכש חינוך מסורתי כמו רבים מהיהודים בני זמנו, והושפע ככל הנראה בעיקר מקאנט. שטיינהיים תמך בדיעבד בהיכל בהמבורג, אך לימים תקף את ראשוני הרפורמים. הגותו הייחודית, אף שזכתה לפרסום רב וזיכתה אותו בכינוי 'טרטוליאנוס היהודי', הייתה בעלת השפעה מועטה. ההתעניינות בה התעוררה שוב במאה ה-20.
הגותו
שטיינהיים הושפע והגיב להגותו של קאנט. הוא התנגד לחלוטין לשפינוזה ולדאיזם וביקר גם את משה מנדלסון. לדעתו, הבסיס האמוני האמיתי של היהדות היה ההתגלות האלוהית העל-טבעית שחשפה אמיתות כמו בריאת העולם יש מאין וטבעו האחדותי של הבורא, המנוגדים למה שהאדם היה יכול לתפוס בשכלו. בכך יצא במוצהר נגד שליירמאכר, שהדגיש את מקור האמונה כהרגשה פנימית של תלות מוחלטת באלוהים. בעקבות מהפיכת ההכרה של קאנט שהפכה לבלתי אפשרית את ההנחה כי תבונת האדם מסוגלת לקלוט מבחוץ התגלות של האל, הציג שטיינהיים את העובדה כי בכל זאת חווינו התגלות, כהתרחשות ניסית שאינה יכולה להיות מוסברת על ידי התבונה. העובדה האמפירית הזו היא ההוכחה לכך שההתגלות אכן באה ממקור ניסי אלוהי חיצוני, שכן אחרת אי אפשר להסבירה. הוא ראה ביהדות את דת האמת היחידה, וסבר שהיא עתידה יום אחד להחליף את הנצרות, שלה בז כדת חצי-פגנית המנסה לפשר בין האמת היהודית לטבע הברברי של הגויים המאמינים בדת טבעית גשמית ונחותה. במקביל לא ראה בתנ"ך ספר המכיל את ההתגלות בלבד, וסבר שעבודת הקורבנות וחוקים רבים אחרים אינם קשורים אליה, יחד עם מרבית היסודות הטקסיים ביהדות. לדעתו, היהודים מחויבים לשמר את נפרדותם כל עוד הפגניות שוררת בחוץ, אך גם בידול זה סופו להיעלם ביום בו יכיר העולם כולו באמיתות דתם. הוא ביקר את הטקסיות היתרה של היהדות, והתמקד בליבה המוסרית-דתית הכרוכה ברעיון ההתגלות, שעיקריה היו האמונה באחדות האל, החירות והצדק, שמקורם על-טבעי.
Dark Sky Island
Dark Sky Island (בעברית: אי השמיים האפלים) הוא אלבום האולפן השמיני של הזמרת-יוצרת והמוזיקאית האירית אניה. האלבום יצא לאור ב-20 בנובמבר 2015 על ידי חברת התקליטים האחים וורנר ברחבי העולם ועל ידי חברת התקליטים רפרייז רקורדס בארצות הברית. לאחר צאת אלבומה הקודם,  (2008), אניה לא הייתה בטוחה בנוגע להמשך הקריירה שלה ולכן החליטה לקחת הפסקה מעולם המוזיקה, שנמשכה שלוש שנים. באביב 2012 החלה לכתוב ולהקליט שירים חדשים עבור אלבום חדש עם עמיתיה הוותיקים, המפיק והמעבד ניקי ראיין ואשתו, הפזמונאית רומא ראיין. שם האלבום נגזר מההשראה שקיבלה אניה מסרק, אחד מאיי התעלה המהווה חלק מהביליוויק של גרנזי.
Dark Sky Island ספג ביקורות חיוביות מטעם המבקרים וזכה להצלחה מסחרית רבה. בשיאו, הגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים הבריטי, המקום הגבוה ביותר של אניה במצעד מאז Paint the Sky with Stars (1997), ולמקום השמיני במצעד הבילבורד 200. בשאר רחבי העולם, הגיע לחמישיות הפותחות בתשע מדינות. מהדורת הדלוקס שלו כללה שלוש רצועות נוספות. אניה קידמה אותו באמצעות סיבוב הופעות עולמי, במסגרתו ביצעה את השירים שנכללו בו. Dark Sky Island הועמד לפרס גראמי בקטגוריית "אלבום העידן החדש הטוב ביותר".
רקע והקלטה
לאחר צאת אלבומה הקודם,  (2008), אניה לא הייתה בטוחה בנוגע להמשך הקריירה שלה ולכן החליטה לקחת הפסקה מעולם המוזיקה, שנמשכה שלוש שנים. היא הרגישה שזה נחוץ לה ולמוזיקה שלה. במהלך תקופה זו הוציאה את אלבום הלהיטים השני שלה, The Very Best of Enya (2009) ובילתה זמן בטיולים, כולל ביקורים באירלנד, אוסטרליה וצרפת, שם קנתה בית חדש בחופיה הדרומיים ושיפצה אותו. בנוסף, חברה אניה לעמיתיה הוותיקים, המפיק והמעבד ניקי ראיין ואשתו, הפזמונאית רומא ראיין, במטרה לדון ברעיונות לאלבום הבא שלה. באחת הפגישות הציגה רומא לאניה אוסף שירים שכתבה על איים; אחד מהם על סרק, אחד מאיי התעלה. לאחר מכן, פירטה עליו והדבר השפיע על אניה. עם זאת, הקלטות האלבום התעכבו עקב כך שאולפן ההקלטות הביתי של אניה היה בשיפוצים. במאי 2011 הודיע ראיין כי העבודות על האלבום החדש החלו, אך הוסיף שהרעיון להקליט אותו באולפני אבי רוד נמוג. באביב 2012, אניה הרגישה שהזמן מתאים להתחיל להקליט אותו. לדברי אניה, האלבום אינו אלבום קונספט.
האלבום הוקלט בין השנים 2012–2015. אניה וראיין אימצו את שיטת הכתיבה וההקלטה הרגילה שלהם כשעבדו על Dark Sky Island. התהליך מתחיל בכך שאניה עובדת לבדה ומקליטה מנגינות דמו בסיסיות של פסנתר. היא הגיעה לאולפן ב-10:00 בבוקר ועבדה עד סמוך לשעה 18:00 אחר הצהריים, על מנת שסופי השבוע שלה יהיו חופשיים. אניה תיארה את עצמה כ"כותבת איטית מאוד" והוסיפה שלא הגבילה את עצמה בכמות השירים שתכננה לכלול בו. לאחר שאיגדה אוסף של רעיונות, הציגה אותם בפני ניקי ורומא "כדי לראות [האם] הם מבינים את מה שאני מנסה לומר [...] רציתי לדעת שהם חשים ומביניהם במה כל שיר עוסק. אם הם כן חשו והבינו, הסכמנו שיש לנו שיר שאפשר לכלול באלבום".
שירים
"The Humming" הוא שיר "שמהרהר על מחזור היקום ואיך שינוי משפיע על הכול". בזמן שאניה עבדה על המוזיקה, היו חלקים שהיא זמזמה ולבסוף החליטה לכלול את הקטע הזה כחלק מהשיר עצמו. היא קראה סיפור שרומא נתנה לה, ממנו למדה שהצליל הראשון שהושמע בעולם היה זמזום. את אותו הצליל לא יכלו לשמוע בני האדם, אך במרוצת הזמן מדענים הצליחו לתרגם אותו לצליל שאוזן אנושית יכולה לשמוע, תוך שימוש בטלסקופ החלל פלאנק ובקומפרסור שנועדו לעזור בכך.
"So I Could Find My Way" נכתב בסולם של רה מז'ור. אניה תיארה את המנגינה שלו כ"רגשית מאוד". השיר הוקדש לאמה המנוחה של ניקי ראיין, מונה, ועסק במה שהיא השאירה אחריה לאחר שנפטרה. "אתה חושב על מה שהיא השאירה בחייך. זה מה שתמיד תזכרי. מה היו הסיפורים שלה, מה קיוותה לך; בתקווה שתמצאי את הדרך שלך", הצהירה אניה. "Even in the Shadows" כולל שימוש בקונטרבס עליו אחראי מוזיקאי הרוק והג'אז האירי אדי לי. לי היה חבר בלהקת Those Nervous Animals מסלייגו, אירלנד, שהוחתמה באותה חברת התקליטים, טארה מיוזיק, של להקת קלאנאד; אניה הייתה חברה בלהקה בין השנים 1980–1982. מעבר לכך, היו חברים בלהקה גם מויה ברנאן, קירוי ברנאן, נואל דוגן, פטריק דוגן ופול ברנאן.
"I Could Never Say Goodbye" הוא שיר קינה אירי. שיר הנושא של האלבום היה הראשון שנכתב עבורו. "Sancta Maria" משלב סינתיסייזרים וכלי נגינה קלאסיים.
קידום
בספטמבר 2015 הכריזה אניה באתר האינטרנט הרשמי שלה כי האלבום עתיד לצאת בנובמבר של אותה השנה. שמו, רשימת הרצועות והסינגל המוביל מתוכו הוכרזו ב-7 באוקטובר 2015. לצד מהדורות רגילות ומהדורות דלוקס דיגיטליות, הוצעו למכירה גם מהדורות ויניל של האלבום. זו הייתה הפעם הראשונה מאז צאת המהדורה המחודשת של Enya (1992), שמהדורות ויניל של אלבומיה של אניה הוצעו למכירה.
בשבועות שקדמו ליציאתו של Dark Sky Island, פורסמו בחשבונות המדיה החברתית של אניה כמה ראיונות שהתקיימו עימה ועם רומא ראיין. במהלך הראיונות הוצגו תמונות מתוך האלבום וקטעי 'מאחורי הקלעים'. בהמשך, פורסם מידע נוסף על מהדורות האייטונס של האלבום ועל שיריו. זו הייתה הפעם הראשונה בקריירה שלה, בה אניה השתמשה ברשתות החברתיות במטרה לקדם את המוזיקה שלה. בהתחלה, קידמה את האלבום באירלנד ובריטניה תוך שהתראיינה לאייריש טיימס, לפני שהתארחה ב-Lorraine, ב-Front Row, ב-The Chris Evans Breakfast Show ובתוכניות רדיו גדולות אחרות כמו התוכנית של גארי קלי. לאחר מכן, קידמה את האלבום ברחבי העולם וקיימה ראיונות ביפן ובארצות הברית בחדשות ובתוכניות בבוקר. ב-13 בדצמבר 2015, הופיעה אניה בהפתעה בתערוכת חג המולד ביפן של אולפני יוניברסל באוסקה, עם שני שירים – "Orinoco Flow" ו-"Echoes in Rain". היא קראה לזה "מתנת הפתעה" עבור המעריצים היפניים שלה, והחמיאה לחגיגות "המרהיבות" שהתקיימו שם באותו היום. ב-18 בינואר 2016 התראיינה אניה אצל ראסל דייוויס ב-The Art of Artists המשודרת על ידי BBC רדיו 2. ב-2 במרץ 2016 התראיינה אניה על ידי סיימון מאיו ב-Simon Mayo Drivetime של BBC רדיו 2, לאחר שהתראיינה ב-This Morning. כדי לקדם את האלבום בארצות הברית ביצעה אניה בשידור חי את "Echoes in Rain" ב- ''Live! with Kelly and Michael ואת "Even in the Shadows" ב-Good Day New York, תוך שהתראיינה ב-HuffPost Live''. ב-7 באפריל 2016 ביצעה אניה את "Echoes in Rain" במהלך טקס פרסי ECHO לשנת 2016.
הוצאה
Dark Sky Island יצא לאור על גבי תקליטור ובהורדה דיגיטלית ב-20 בנובמבר 2015. הוא יצא לאור על גבי תקליט ב-18 בדצמבר 2015.
מתוך האלבום יצאו שני סינגלים שיווקיים בסך הכול. "So I Could Find My Way" יצא לאור ב-30 באוקטובר 2015. הווידאו קליפ שלו פורסם ב-6 בנובמבר וצולם בכנסיית צ'אפל רויאל, דבלין. "The Humming" הופץ בפורמט דיגיטלי ב-13 בנובמבר, לצד קליפ מילים רשמי שהועלה לערוץ היוטיוב של אניה באותו היום. קליפ המילים זכה להצלחה רבה כאשר צבר למעלה מ-20 מיליון צפיות.
Dark Sky Island הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד האלבומים הבריטי, המקום הגבוה ביותר של אניה במצעד מאז Paint the Sky with Stars (1997). בארצות הברית, הגיע Dark Sky Island למקום השמיני במצעד הבילבורד 200, עם מכירות של למעלה מ-48,000 עותקים בשבוע הבכורה שלו במדינה. במצעד האלבומים האוסטרלי הגיע למקום השמיני גם כן, בעוד שבמצעד האלבומים הקנדי הגיע למקום השישי. האלבום זכה להצלחה רבה במצעד אלבומי העידן החדש כאשר שהה בפסגת המצעד בלמעלה מ-40 שבועות, מה שהופך אותו לאחד מאלבומי העידן החדש המצליחים ביותר בכל הזמנים.
בסוף שנת 2015 פורסם כי Dark Sky Island היה לאלבום ה-40 הנמכר ביותר ברחבי העולם בשנה הזו, עם מכירות של למעלה מ-900,000 עותקים.
קבלה
Dark Sky Island קיבל ביקורות חיוביות רבות מטעם מבקרי המוזיקה. ב-Metacritic קיבל האלבום ציון משוקלל של 78 בהתבסס על שמונה ביקורות בסך הכול. טימותי מונגר מ-AllMusic, העניק לאלבום ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכול וציין אותו לשבח. הוא כתב ש-Dark Sky Island "מכיל את כל סימני ההיכר האופייניים לאניה, אך עם נקודות שיא רבות יותר מאשר בשתי עבודותיה הקודמות", תוך שהדגיש את "The Humming" כ"אחת הרצועות החזקות ביותר שהפיקה מזה עשרות שנים". הוא טען שאותה הרצועה דומה לשיר "Caribbean Blue" משנת 1991, הלקוח מהאלבום, Shepherd Moons. הוא סיכם ואמר ש"האלבום מצליח להזכיר את אלבומיה הקודמים של אניה, תוך שמירה על העוצמה שלהם". ג'ון אייזלווד מ-Evening Standard, העניק לאלבום את אותו הדירוג וכינה אותו כ"מפואר בכל המובנים" עם "שירים שנבנו בצורה מחושבת ומתוחכמת".
סיבאן קיין מאייריש טיימס העניק לאלבום ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכול, תוך ששיבח את "כוחה הווקאלי של אניה, שמצליח להיות גם שברירי וגם חזק ב-"So I Could Find My Way" וזאת, בנוסף להיותו סוחף". בראד נלסון מפיצ'פורק, השווה את האלבום ל"חיבוק באוויר" ואמר כי Dark Sky Island הוא האלבום הטוב ביותר של אניה מאז The Memory of Trees (1995), שיצא כמעט עשרים שנה לפני כן; הוא הפנה כלפיו ביקורת חיובית והעניק לו ציון של 7.1 מתוך 10. הוא שיבח את אניה על ש"התרחקה מעט מהאסתטיקה הרגילה שלה" והדגיש את השיר "Even in the Shadows" כ"דוגמה מצוינת לאחד מהשירים הטובים ביותר באלבום".
באטלנטיק סקרו את האלבום באופן מקיף גם כן, תוך שהפנו כלפיו ביקורת חיובית בדומה לשאר הביקורות שהופנו כלפיו.
רשימת רצועות
כל הליריקה נכתבה על ידי רומא ראיין, כל המוזיקה הולחנה על ידי אניה וכל השירים הופקו על ידי ניקי ראיין.
קרדיטים
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מ-Discogs.
סרג'ו קומיסיונה
סרג'וּ קוֹמיסיוֹנה (רומנית: Sergiu Comissiona; 16 ביוני 1928 – 5 במרץ 2005) היה מנצח ישראלי אמריקאי יליד רומניה.
סרג'ו קומיסיונה, דמות מוכרת ביותר מ-25 ארצות, היה אחד המנצחים הדינמיים, הרגישים והמנוסים ביותר בתקופתו, שנהנה מהוקרה בינלאומית.
קורות חיים
קומיסיונה נולד בבוקרשט בירת רומניה במשפחה יהודית. אביו, ז'אן לופו קומיסיונה, בוגר האקדמיה למסחר בברלין היה תעשיין, בעל בית חרושת למוצרים כימיים שירש מחמיו, והאם, ז'ני לבית האופרכט, הייתה זמרת בהכשרתה. שם משפחתו, "קומיוסיונה", נבע משם מלאכתו של סבו יוסף לופו "קומיסיונרו", כלומר "סוכן המכירות", שחי בזמנו בעיירה טרגו אוקנה במולדובה. סרג'ו ואחותו הגדולה, מילי, גדלו באווירה אינטלקטואלית ואמנותית, פתוחה לתרבויות ודתות אחרות. בילדותם הייתה להם מטפלת גרמנייה קתולית, ילידת ויז'ניץ. בימי מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט בינואר 1941 הסתתרה משפחת קומיסיונה בדירה במרכז העיר שסופקה לה על ידי משפחה רומנית. זו הייתה אותה משפחה, פרוטופופסקו שמה, שבהסכם, לקחה על עצמה את הבעלות על העסק המשפחתי בעקבות החוק להלאמת עסקי היהודים בימי המשטר הצבאי-פאשיסטי שקם 4 חדשים קודם לכן. באותם ימים כשנאסרה על היהודים גישה לחיי התרבות והאומנות של רומניה, העז בכל זאת סרג'ו קומיסיונה, אז נער, להיכנס לקונצרטים שהתקיימו האתנאום בבוקרשט. אחרי השחרור מהשלטון הפרו-נאצי, למד קומיסיונה בתיכון על שם מאטיי בסאראב אותו עזב לטובת מסגרת לימודים פחות נוקשה, אקסטרנית, שהוקמה בככר רומאנה על ידי קבוצת מורים.
סרג'ו קומיסיונה החל בלימודי כינור בגיל חמש אצל המורה הידועה ברומניה של אז, צ'צ'יליה ניצולסקו לופו, שהייתה הראשונה שהמליצה לו מאוחר יותר לשקול לבחור בקריירה של מנצח. לקח גם שיעורי פסנתר, קרן יער ופיתוח קול. בתיכון הפסנתרן מירצ'ה ברוקר עודד אותו ושילבו ככנר בתזמורת תלמידי התיכון הפרטי. הוא הופיע בנעוריו בשני קונצרטים פומביים והיה לחבר בתזמורת החצי-סימפונית הממלכתית על שם צ'יפריאן פורומבסקו בניהולו של הכנר אמיל קובילוביץ', שהופיעה ברוח התקופה בפני העובדים בבתי חרושת ובמוסדות שונים. לפי המלצת מורתו לכינור, שביקשה שיפתח כישורים לאלתור ומקצבים, השתתף קומיסיונה בגיל 16 בהרכבים למוזיקת ג'אז -בשנים 1946–1947 ב "רביעית רדיו בוקרשט", וכך התוודע אישית לכמה מנגני הג'אז הידועים של בוקרשט באותה תקופה, חלקם יהודים: אוטו יוסטר, ג'ו ריינינגר, סרג'ו מלגמבה, רולאן גראנייה הצרפתי. התחיל לקבל גם שיעורים פרטיים לניצוח מאדוארד לינדנברג (1973-1908), תלמיד לשעבר של הרמן שרכן, מנצח ומורה ב"קונסרבטוריון היהודי" ושלימד גם באקדמיה למוזיקה של בוקרשט. בגיל 17, בשנת 1945 בעידודו של לינדנברג, הופיע הצעיר לראשונה כמנצח, במופע של תזמורת קולגיום הרוקחים בבוקרשט, כשבקהל נמצא אביו. האב (שנפטר באופן פתאומי שנה לאחר מכן, בגיל 50) התלהב מהצלחת בנו וברך על בחירתו לפתח קריירה מוזיקלית כמנצח. את הופעתו הראשונה בניצוח אופרה עשה קומיסיונה באותה שנה, 1945, במופע עם האופרה "פאוסט" מאת גונו בעיר סיביו (כשהמנצח הקבוע לא הגיע מסיבה כלשהי הצליח סרג'ו הצעיר לשכנע את המנהלים, שהוא יכול להחליפו) לצד אמו, ז'ני קומיסיונה, שהועסקה אז לראשונה, בשנות ה-40 לחייה, כזמרת על במת אופרה. באותה תקופה יחד עם ידיד, השחקן ז'אן אברמוביץ', שדיקלם שירה, קומיסיונה ניגן באקורדיון בפני פועלים רומנים וחיילים סובייטים. באחד מערבי התרבות האלה, שהתקיים בבית חרושת לגרביים, חייל סובייטי שכעס על דלות הרפרטואר שלו בשירי זמר רוסיים, דקר לו בכידון את האקורדיון. קומיסיונה התקבל בסופו של דבר לאקדמיה למוזיקה של בוקרשט, כשבוועדת הקבלה היה חבר המלחין והכנר ג'ורג'ה אנסקו. למד שם בשנים 1948–1951, בין השאר, תאוריה, הלחנה (אצל יון דומיטרסקו), ניצוח מקהלה, והיה לתלמידם באמנות הניצוח של לינדנברג, של קונסטנטין סילבסטרי וג'ורג'ה ג'ורג'סקו. ברומניה נכנסה בינתיים לעידן המשטר הקומוניסטי. קומיסיונה מצא בשנת 1947 עבודה ככנר באנסמבל הקונפדרציה של האיגודים המקצועיים, תחת ניצוחו של קונסטנטין בוג'אנו. בוג'אנו הרשה לעיתים למוזיקאים צעירים כמו קומיסיונה לנצח בחזרות על התזמורת. יום אחד בשנת 1947 כשבוג'אנו היה חולה, נדרש קומיסיונה לנצח עת התזמורת במופע פומבי ששילב פולקלור, ריקודים, מוזיקת מקהלה וסימפונית, וזכה בהצלחה רבה ובהוקרת חברי האנסמבל. מאותו רגע קודם למשרת סגן מנצח למשך שנתיים (1950-1948). לאחר מכן כיהן כמנהל המוזיקלי של אנסמבל האיגודים המקצועיים למשך 5 שנים (1955-1950) תחת ניהולו האמנותי של סנדו אליאד. ב-16 ביולי 1949 הוא התחתן עם רובין (Robinne) פלדשטיין-פלורין, שהייתה רקדנית באותו האנסמבל.
בשנות העשרים לחייו התמנה למנצח ראשי של האופרה הממלכתית של רומניה, משנת 1956 עד 1959.
בשנת 1959 עזב את רומניה ועלה לישראל יחד עם אשתו, הרקדנית רובין פלורין. משנת 1960 עד 1967 ניהל את התזמורת הקאמרית רמת גן. כן ניהל את התזמורת הסימפונית חיפה משנת 1959 עד 1966. הוא הופיע לראשונה בארצות הברית בניצוח על תזמורת פילדלפיה בשנת 1965, וב-1968 היגר לארצות הברית. לאחר מכן כיהן גם כמנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של גטבורג שבשוודיה משנת 1966 עד 1977, והיה למנצח הראשי של תזמורת רדיו הילוורסום בהולנד בשנת 1982. כמו כן היה מנהל מוזיקלי של כמה הרכבים מובילים בצפון אמריקה, בהם תזמורת בולטימור, התזמורת הסימפונית של יוסטון והתזמורת הסימפונית של ונקובר. בין השנים 1967 - 1969 היה מנצח ראשי של תזמורת אלסטר שבצפון אירלנד. הוא ניהל גם את האופרה של ניו יורק. משנת 1969 הקדיש 15 שנים לתזמורת בולטימור, הפך אותה מהרכב נידח לתזמורת מכובדת בקנה מידה ארצי ובהמשך לקח אותה למסע הקונצרטים הראשון שלה מחוץ לארצות הברית וניצח עליה בהקלטותיה הראשונות.
קומיסיונה היה מנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית ירושלים בשנת 2004.
רשימת הקלטותיו כוללת 18 אלבומים. הוא קיבל תואר אביר מסדר האמנויות והספרות מממשלת צרפת ותואר דוקטור לשם כבוד מקונסרבטוריון ניו אינגלנד בבוסטון, היה חבר כבוד של האקדמיה השוודית למוזיקה וייסד תחרות לאומית למנצחים אמריקאים צעירים מטעם תזמורת בולטימור.
קומיסיונה ואשתו היו לאזרחים אמריקאים ב-4 ביולי 1976, בטקס מיוחד לחגיגות המאתיים בפורט מקהנרי במפרץ בולטימור. קומיסיונה התגורר שנים רבות בניו יורק.
קומיסיונה נפטר ב-2005 מהתקף לב באוקלהומה סיטי, אוקלהומה, ארצות הברית, שעות אחדות לפני קונצרט שתוכנן לו שם.
זהות כפולה (ספר)
זהות כפולה הוא ספר שנכתב בידי הסופר הישראלי רם אורן. הספר יצא בשנת 2011 בהוצאת קשת. זהו הספר העשרים ושבעה שפרסם.
עלילה
הסיפור נפתח בהצגתן של שלוש דמויות:
פרופסור דן בהט הוא פסיכיאטר, המנהל של בית החולים לחולי נפש "מרגוע" בתל מונד. בתחילת הסיפור מתוארת הרצאה שהעביר על אי־כשרות משפטית. בתחילת הספר הוא מתואר כאדם עשיר ונרקיסיסט, מפונק במקצת ואפילו רכושני. במהלך ההרצאה הוא מנמק מדוע דרכי הטיפול שייסד בבית החולים "מרגוע" אינן מאפשרות לאנשים להתחזות לחולי נפש במטרה לטעון לאי־שפיות וּלהתחמק ממשפט הוגן.
לאחר מכן מתוארת מיכל גורן, מזכירה במשרד עורכי דין ב. כאשר היא חוצה במעבר חצייה המוליך לביתה, נהג משאית דורס אותה. היא מתעוררת בבית החולים איכילוב, וּּמגלה שלפי תוצאות הבדיקות שלה לא נגרם לה נזק חמור. מיכל, שמאסה בשגרת חייה היומיומית, מחליטה להעמיד פנים שכתוצאה מהתאונה נגרם לה נזק נפשי בלתי הפיך, ולתבּוע פיצויים מחברת הביטוח של הנהג. היא אינה מדברת עם הרופאים או עם קרובי משפחתה, ומקווה שתוכניתה תצליח.
זמן קצר לאחר מכן פונה אליו צדוק נרקיס, מנהל מחלקת התביעות של חברת הביטוח "פרודנשל", שהעסיק את אלי פעמים רבות, במטרה לחשוף תביעות חסרות כל בסיס כנגד החברה. אלי מתבקש לעקוב אחרי מיכל גורן, ולבדוק אם היא מנסה לזייף את הנזק שנגרם לה. הוא שוכר שני חוקרים פרטיים, והם מנהלים מעקב סביב בית הוריה של מיכל בהרצליה, שם היא מתגוררת מאז שחרורה מבית החולים. אלי בארי וצוותו מתצפתים על הבית במשך שלושה שבועות, מתחברים למערכת הטלפונים של הבית וּמאזינים לשיחות במשך שעות, אך אינם מוצאים הוכחות לכך שהיא מתחזה.
בהוראת בית המשפט, מיכל נשלחת לאשפוז בבית החולים "מרגוע" לצורך הסתכלות פסיכיאטרית, והוריה של מיכל נפגשים עם דוקטור עדנה פורת, פסיכיאטרית והמנהלת של המחלקה הסגורה. היא מתחקרת את הוריה של מיכל בנוגע למצב של מיכל, וּמבררת איזה טיפול פסיכיאטרי מיכל מקבלת. היא גם מסבירה להם כמה זמן צפוי להימשך האשפוז ואילו טיפולים מיכל תקבל במהלך השהות בבית החולים.
כעת מנוהלת שיחה בין דוקטור פורת לבן מנהל בית החולים - פרופסור דן בהט. השיחה מראה שהשניים מנהלים רומן, ושלפרופסור בהט יש משפחה.
כעת מתוארים היחסים בין אלי בארי לבין לילי, וחוסר הזיקה בינו לבין אשתו, נועה. נועה מפתחת פחד מפורצים, ומחליטה לרכוש אקדח למטרות הגנה.
בהמשך הסיפור, מתוארים ההידרדרות ביחסיהם של אלי ואשתו, כישלונות נוספים במשרד שלו, וניתוק הקשר הרומנטי בין ד"ר פורת לבין פרופסור בהט. לאלי נמאס מאשתו, ועל - כן מחליט לרצוח אותה, על - מנת שרכושה יעבור לבעלותו. הוא מחליט להעמיד פני חולה נפש, במטרה להישלח למוסד פסיכיאטרי לכמה שנים במקום לרצות מאסר עולם. במקביל, ד"ר עדנה פורת מקבלת תפקיד בניסוח חוות דעת מקצועית למשפט בו הוריה של מיכל יתבעו את חברת הביטוח של הנהג.
במשפטה של מיכל, מוגשות מספר חוות-דעת, ביניהן חוות דעתו של ד"ר שאול שפיצר, פסיכיאטר במקצועו. מסקנות הפסיכיאטרים סותרות את טענת שאול שפיצר, שטען שלמיכל אכן נגרם נזק נפשי וחוות דעתו נדחית. לפי מסקנותיו של אלי בארי, מהמעקב אחר מיכל ומשפחתה, לא נמצאו סימנים להתחזות.
אסטלה סלומונס
אסטלה פרנסיס סלומונס (באנגלית: Estella Francis Solomons; 2 באפריל 1882 – 2 בנובמבר 1968) הייתה מהאמניות האיריות המובילות בדורה.
זהות כפולה (ספר)
עלילה
על מנת לקדם את תוכניתו פונה אלי בארי אל ד"ר שפיצר כדי שייעץ לו כיצד להתחזות לחולה נפש, אלי בארי מתחיל במסע לרצח, ראשית, הוא מפתח סימנים מקדימים של מחלת נפש - מחשבות שווא, הוא טוען בפני קרוביו שלאשתו יש מאהב ושהם מתכננים לרצוח אותו, לאחר חצי שנה של הקדמה מגיע הרגע הגדול ואלי בארי רוצח את אשתו בסכין, הוא נלקח למשפט ונשלח לבית החולים "מרגוע" להסתכלות פסיכיאטרית, כדי לדעת האם להעמידו לדין או לא.
אסטלה סלומונס
תחילת דרכה
סלומונס נולדה בדבלין, אירלנד, בתו של מוריס סלומונס (1832–1922) והמשוררת רוזה ג'יין ג'ייקובס. אביה, שהיה אופטיקאי, מוזכר בספר "יוליסס" של ג'יימס ג'ויס. משפחתה, שהיגרה לדבלין מאנגליה בשנת 1824, היא אחת המשפחות היהודיות הוותיקות באירלנד. סבתה רוזה ג'ייקובס סלומונס (1833–1926), שנולדה בהאל באנגליה, הייתה מחברת הספר Facts and fancies (דבלין 1883). אחיה של אסטלה, בתל סלומון, היה רופא ידוע, מנהל בית החולים רוטונדה ושחקן רוגבי בינלאומי, והוא הוזכר בסיפור Finnegans Wake. אחיה אדווין (1879–1964) היה סוכן בורסה וחבר בולט בקהילה היהודית בדבלין. אחותה הצעירה סופי הייתה זמרת אופרה. דיוקן של סופי, על ידי דודניתה לואיז ג'ייקובס, שורד בארכיון אסטלה סלומונס בספריית טריניטי קולג' בדבלין.
זהות כפולה (ספר)
עלילה
בבית החולים עומדים בפניו מכשולים אבל הוא עומד בהם תוך כדי התאהבות בד"ר עדנה פורת, לבסוף, אחרי ריב בין ד"ר פורת לפרופ' דן בהט, מוחלט כי אלי אינו כשיר לעמוד לדין - הוא נשלח לזמן בלתי מוגבל לבית החולים "מרגוע", בדיוק לפי תוכניתו.
אסטלה סלומונס
קריירה
בשנת 1898, בגיל 16, היא החלה ללמוד בבית הספר המטרופוליטן לאמנות בדבלין, שם זכתה בפרס משמעותי. חבריה לכיתה כללו כמה שהפכו לאמנים איריים מובילים, ביניהם מרי סוואנזי, אווה המילטון (1876–1960) וכן ויליאם ג'. ליץ' (1881-1968). היא למדה גם בבית הספר לאמנות צ'לסי בשנים 1903 - 1906. ביקור שלה בתערוכה של עבודתו של רמברנדט באמסטרדם ב-1903 השפיע על העשייה היצירתית שלה ואולי השפיע על אימוץ עשיית הדפסים בתור אמצעי הביטוי האמנותי העיקרי שלה. היא למדה תחת שני אמנים מובילים באירלנד, וולטר אוסבורן, שהיה עוד השפעה גדולה עליה, וכן ויליאם אורפן. עם חברותיה סיסי בקט (דודתו של סמואל בקט) וביאטריס אלברי, היא למדה בפריז בסטודיו של קולורוסי. כשחזרה לאירלנד, היא הציגה בלנסטר הול, יחד עם אמנים אחרים של התקופה, כגון ביאטריס אלוורי, אווה המילטון וגרייס גיפורד. עבודתה נכללה גם בתערוכות משותפות עם אמנים אחרים במילס הול (1919, עם מרי דאנקן) וגלריית ארלינגטון, לונדון (1935, עם לואיז ג'ייקובס). היא הציגה גם בסטודיו שלה ברוסוויק בדצמבר 1926.
זהות כפולה (ספר)
עלילה
בינתיים, השוטר גולן חוקר את הרצח ומתחיל לחשוד, בעיקר בזכות אביו השוטר לשעבר וחברתה של נועה המנוחה, שאכן אלי זייף את מחלתו כדי "לצאת בזול", הוא מתחיל לחקור כל כיוון חקירה אפשרי תוך כדי שמתפתחת בינו לבין ד"ר פורת מערכת יחסים, לאחר שנתיים בבית החולים "מרגוע" ותך הצגת סימנים של השתפרות והחלמה - משתחרר אלי בארי לחופשי, על פרופ' דן בהט מושמעות ביקורות קשות והוא "לוקח חופשה" מתפקידו, עדנה פורת, שנישאה לרב פקד גולן, מחליפה אותו, לקראת סוף הספר, פונה אלי אל עדנה ומגלה את אהבתו אליה, היא וגולן מחליטים לגרום לו להיפתח בפני עדנה ולהודות בזיוף שלו, במקביל, מר מאירי, אותו איש שאלי האשים שהוא המאהב של נועה, נתקף התקפי חרדה בעקבות שחרורו, הוא שוכר מאבטח שעם הזמן מתגלה גם כמתנקש שנשכר לפגוע באלי, בנקודת השיא של הספר, אלי נפתח בפני עדנה שנושאת מכשיר הקלטה והוא מספר לה על כל תוכניתו ואז מנסה לאנוס אותה, הוא מגלה את מכשיר ההקלטה ומנסה להרוג אותה תוך כדי שהיא בורחת ממנו, תוך כדי מרדף נתקף אלי על ידי מתנקש אלמוני שדוקר אותו מספר פעמים, כמו שעשה לנועה בדיוק.
אסטלה סלומונס
קריירה
סלומון איירה את ספרו של פדריק קולום, The road round Ireland (1926) וגם את The Glamour of Dublin של ד. ל. קלהר בשנת 1928. הספר פורסם במקור לאחר ההרס של מרידת חג הפסחא ב-1916, והמהדורה המאוחרת יותר כוללת שמונה נופים של מקומות מוכרים במרכז העיר. התחריט שלה "A Georgian Doorway" נכלל בספרה של קתרין מק'קורמק, Leabhar Ultáin ב-1920. בפרסום זה הופיעו איורים של כמה אמנים אירים בולטים והכנסותיו תורמולבית החולים החדש לילדים ברחוב קרמונט שבדבלין, שהוקם על ידי שתי חברות בולטות בקומן נה מאן, קתלין לין ומדלן פרנץ'-מאלן.
זהות כפולה (ספר)
עלילה
בסוף הסיפור, עוברים לדמותה של מיקי הרטל, מי שהתגלתה שחברתה הלסבית של נועה, לאחר שאלי קיבל את רכושה של נועה היא ניסתה להתאבד ולקוראים היה ברור שהיא מתה, מסתבר שהצילו אותה ברגע האחרון והיא החליטה לנקום את מותה של נועה, היא זו שרצחנה את אלי ולא המתנקש של מאירי - כמו שכולם חשבו.
אסטלה סלומונס
קריירה
סלומונס נבחרה כעמיתה במכון RHA (Royal Hibernian Academy) ביולי 1925, אך רק בשנת 1966 נבחרה כחברת כבוד. עבודתה נכללה בתערוכת החברים השנתית של האקדמיה בכל שנה במשך שישים שנה.
פעילות פוליטית
סלומונס הצטרפה לקומן נה מאן ב-1918 והייתה פעילה בפוליטיקה הרפובליקנית לפני ובמהלך מלחמת העצמאות האירית. היא הייתה בצד הרפובליקני במלחמת האזרחים והסטודיו שלה שימש כבית מבטח למתנדבים רפובליקנים. היא נישאה למשורר ולמו"ל שיימוס או'סאליבן (1879–1958) (ג'יימס סאליבן סטארקי) על אך התנגדות הוריה ליחסים משום שאו'סאליבן לא היה יהודי. הם נישאו בשנת 1929 לאחר מות הוריה. היא שיתפה פעולה עם בעלה בהוצאת כתב העת הספרותי והאמנותי הידוע The Dublin Magazine (1923-1958), שאו'סאליבן היה עורכו במשך 35 שנה. סלומונס סיפקה תמיכה כספית חיונית למגזין, במיוחד במיקור מפרסמים, משימה קשה באקלים הכלכלי הקשה של מדינת אירלנד החופשית החדשה. היא נעזרה במאמץ זה על ידי המשוררת והסופרת, קתלין גודפלו, חברתה לחיים, ומי שתרומתה יסדה את מקלט חיות הבר של מוראהמפטון. גודפלו, שכתבה בשם העט מייקל סקוט, הצטרפה לקומאן נה מאן באותו זמן כמו סלומונס. שני דיוקנאות של גודפלו מאת סלומונס נמצאים בגלריה מודל Niland בסלייגו.
חיים מאוחרים יותר
סלומונס לקחה משרת הוראה, והמשיכה לצייר נופים ודיוקנאות, ביניהם של ג'ק ייטס, ארתור גריפיתס, המשורר אוסטין קלארק, ג'יימס סטיבנס וג'ורג' ראסל.
מורשת
סרטים דוקומנטריים על חייה שודרו בערוץ RTE ובערוץ ההיסטוריה.
הארכיון של אסטלה סלומונס, שכולל יצירות אמנות ותצלומים (והדפסים של לואיז ג'ייקובס) והארכיון של The Dublin Magazine נמצאים בספרייה של טריניטי קולג' בדבלין.
גופו של עניין
הספר נכתב בעקבות סדרת טלוויזיה בהפקת הרשת הציבורית הבריטית BBC. ג'ונתן מילר כתב והנחה את הסדרה, ומאוחר יותר עיבד אותה לספר. הספר יצא לאור בבריטניה באנגלית בשנת 1978, ותורגם לעברית בידי יוסף גרודזינסקי בשנת 1983. סדרת הטלוויזיה נקנתה על ידי רשות השידור ושודרה בארץ בתחילת שנות ה-80.
הספר מציג רעיון מרכזי שעל-פיו הבנת תפקודו של גוף האדם מתקדמת באמצעות דימויים טכנולוגיים. ככל שהפיתוחים הטכנולוגיים משתכללים, כך נוצרים עוד ועוד דימויים שאליהם אפשר להשוות את תפקודן של מערכות בגוף האדם, ולפיכך להבין טוב יותר את האופן שבו גוף האדם מתפקד. מילר כותב בהקדמה לספר: "ומאחר שהחיפוש אחרי טבעו של משהו הוא בעיקרו גילוי דברים שהוא דומה להם, הרי שהתרומה המרשימה ביותר לגידול בהבנה הייתה תחילת השימוש בדימויים מאירי עיניים."
ג'ונתן מילר מביא כמה דוגמאות להתפתחות הרפואה במקביל להתפתחות הטכנולוגיה. הוא מראה כיצד הושווה הלב במהלך ההיסטוריה למערכות שונות שהיו נפוצות בשעתן, אולם רק עם המצאת המשאבה, והפצת השימוש בה במהלך המאה ה-16 כאמצעי לכיבוי שרפות ולניקוז מים ממכרות, הושגה פריצת דרך בהבנת תפקודו, ולפיכך גם בטיפול במחלות הקשורות בו.
דוגמה אחרת מסוג זה שמובאת בספר היא התפתחות מחקר מערכת הרבייה והגנטיקה במקביל להתפתחות שיטת העבודה בסרט נע. ההיריון הושווה ליצירת חפץ בידי בעל-מלאכה, וכל עוד נהגה השיטה שעל-פיה מייצרים כל חפץ בנפרד לפי דגם מוכן מראש, סברו פילוסופים, מדענים ורופאים כי בזרע טמונה דמותו של התינוק שעתיד להיוולד. המהפכה התעשייתית הביאה שיטת ייצור חדשה - שיטת הסרט הנע, שבה כל עובד אחראי רק על שלב אחד בייצור, ולפעמים הוא אינו בקיא כלל בשלבי הייצור האחרים. שיטה זו סיפקה דימוי טוב יותר לאופן שבו מתפתח תינוק, ובסופו של דבר יצרה תשתית לגילוי הקוד הגנטי.
הספר בוחן את תולדות הרפואה מנקודת מבט הומניסטית. התפתחות הרפואה מוצגת בו כהישג של "רוח האדם", בדומה להישגים טכנולוגיים, אדריכליים והישגים בתחום האמנות. למשל, ספרו של ויליאם הארווי על מחזור הדם מוצג על ידי מילר כספר קריאה משובח, ולא רק כמאמר פורץ-דרך בתחום הרפואה. כמו כן מתוארת ההתפתחות בתיאור גוף האדם באמנות הפלסטית במקביל להתפתחות חקר גוף האדם למטרות רפואיות. הספר מביא יצירות אמנות רבות, בעיקר תמונות ופסלים, המדגימים רעיונות חדשים באמנות ובפילוסופיה, ששימשו בסיס גם למחקר הרפואי.
היבט הומניסטי אחר של תיאור תולדות הרפואה, הוא שימת דגש על תרומת התרבות הקלאסית, תרבות יוון ורומי, להתפתחות הרפואה. בעיקר מוזכרים כתבי הפילוסוף היווני אריסטו וכתביו של הרופא הרומי גלאנוס כתשתית שעליה מתבסס המחקר המדעי ברפואה. רפואה בתרבויות לא-אירופיות מובאת רק בפרק העוסק בהיבטים החברתיים האנתרופולוגיים של הרפואה, ואף על-פי שמילר מתייחס לתרבויות האלה בכבוד, הוא אינו מניח שיש להן חלק בהתפתחות מדע הרפואה המודרני.
כדורגל חופים בישראל
ב-1 ביוני 2007 נחנך ענף כדורגל החופים בישראל תחת פיקוחה של ההתאחדות לכדורגל בישראל. לציון פתיחת הליגה הישראלית, שוחק משחק ידידות בין נבחרת אנגליה לנבחרת ישראל, אשר הסתיים בניצחון 5–6 לזכות ישראל. כל משחקי כדורגל החופים בישראל נערכים ביום שישי בזירת כדורגל החופים המוקמת מדי שנה בחוף פולג שבנתניה. בקיץ 2023 צפויה הליגה לעבור להתקיים בחוף כפר הים הסמוך למלון רמדה בחדרה. בשנת 2023 זכתה קבוצת בני "פלפלה" כפר קאסם בגביע אירופה לאלופות.
הליגה הישראלית בכדורגל חופים
שבוע לאחר חניכתו של הענף, נפתחה הליגה הישראלית בכדורגל חופים הנערכת מדי יום שישי, ובה משחקים עשרות שחקני עבר, שחקני קטרגל ושחקני מחלקות נוער של קבוצות כדורגל מרחבי הארץ.
בעונת הבכורה של הליגה, השתתפו בליגה שמונה קבוצות, אשר התחרו במסגרת בית ליגה אחד. כל קבוצה שיחקה משחק בודד מול כל קבוצה אחרת, כאשר בתום שבעת המחזורים של הליגה, ארבע הקבוצות המדורגות ראשונות בבית, עלו לשלב הפיינל פור, בו הקבוצה המדורגת ראשונה פגשה בקבוצה המדורגת רביעית, והמדורגת שנייה פגשה במדורגת שלישית.
לקראת עונת קיץ 2008 הורחבה הליגה ל-10 קבוצות. לליגה הצטרפו שתי קבוצות חדשות, "קאזה דו ברזיל" אילת ונסיכי "90FM" חדרה. נוסף על כך החליפה "דיל טוב" אשקלון את עירוני ראשון לציון. 10 הקבוצות חולקו ל-2 בתים. כל קבוצה משחקת משחק בודד מול כל קבוצה אחרת בבית שלה. ארבע הקבוצות, שמסיימות במקומות הראשונים בכל בית עולות לרבע הגמר, כאשר קבוצה, שמסיימת במקום הרביעי בביתה תשחק מול הקבוצה, שסיימה במקום הראשון בבית המקביל, ואילו קבוצה, שמסיימת במקום השלישי בביתה תשחק מול הקבוצה, שסיימה במקום השני בבית המקביל.
לקראת עונת 2009 עלתה קבוצת "קדמת עדן" כפר סבא לליגה הראשונה במקומה של היורדת אוניברסיטת בן-גוריון באר שבע. שיטת המשחקים כבעונת 2008: 10 הקבוצות חולקו ל-2 בתים. כל קבוצה משחקת משחק בודד מול כל קבוצה אחרת בבית שלה. ארבע הקבוצות, שמסיימות במקומות הראשונים בכל בית עולות לרבע הגמר, כאשר קבוצה, שמסיימת במקום הרביעי בביתה תשחק מול הקבוצה, שסיימה במקום הראשון בבית המקביל, ואילו קבוצה, שמסיימת במקום השלישי בביתה תשחק מול הקבוצה, שסיימה במקום השני בבית המקביל. שתי הקבוצות האחרונות, "שווה שווה" ירושלים ו-"קאזה דו ברזיל" אילת שיחקו ביניהן על הירידה מהליגה הבכירה וירושלים הודחה. בגמר ניצחה עירוני "מסעדות אחלה" פתח תקווה את המארחת יהלומי "דורון מוטורס" נתניה.
נבחרת ישראל בכדורגל חופים
נבחרת ישראל בכדורגל חופים היא נבחרתה הלאומית של ישראל בכדורגל חופים.
הסגל הנוכחי
נכון למשחק הידידות נגד כוכבי נבחרת ברזיל שנערך ב-5 ביולי 2019
טורניר היהלומים 2007
ב-9 באוגוסט וב-10 באוגוסט 2007 נערך לראשונה "טורניר היהלומים". הטורניר נערך בחוף פולג בנתניה בשיטת נוק-אאוט של חצי גמר וגמר. בטורניר השתתפו 4 נבחרות: ישראל, צרפת, טורקיה וגרמניה. ישראל זכתה בטורניר לאחר ניצחון 3–4 על גרמניה. שחקן העבר הצרפתי המפורסם אריק קנטונה לקח חלק בטורניר.
גביע האתגר challenge cup 2008
גמר גביע האתגר לשנת 2008, המהווה את המפעל השני בחשיבותו באירופה התקיים בחוף פולג שבנתניה. הטורניר היה אמור במקורו להיות משוחק באוסטריה בצמידות לגמר היורו, אך הועבר לישראל ונערך בתאריכים 25 עד ה-27 ביוני 2008. המפעל, שהתווסף ליורוקאפ, מהווה את המפעל הנוסף באירופה (בדומה לגביע אופ"א בכדורגל או יורוקאפ בכדורסל) והוא מיועד לקבוצות המדורגות בדרג B. הזוכה בגביע מעפילה אוטומטית לדרג A ותשתתף בשנה הבאה בגמר גביע היורוקאפ.
במפעל השתתפו הנבחרות הבאות:
בדרך אל התואר, נבחרת ישראל ניצחה את טורקיה בחצי הגמר. בגמר, שנערך ב-27 ביוני 2008, נבחרת ישראל ניצחה את נבחרת גרמניה בתוצאה של 3–4, זכתה בתואר והעפילה לאליפות אירופה בעונה הבאה. זו הייתה הזכייה הראשונה של ישראל בתואר כדורגל אירופי כלשהו.
ישראל נגד ברזיל
ב-11 ביולי 2008, נערך משחק ידידות בין ישראל לאלופת העולם, ברזיל, כחלק מחגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל.
בסיומו של המשחק ברזיל הביסה את ישראל 3–11. בתחילת המשחק ישראל הספיקו לעלות ליתרון מוקדם 1–2, כולל שער של צחי אילוז במספרת, אך ברזיל השוותה עוד בטרם הסתיים השליש הראשון. בהמשך, השליטה הברזילאית הביאה אותם לניצחון. בורו סיים כמלך השערים, לאחר שכבש רביעייה, כולל שלושער בתוך דקה בלבד. לזכות ישראל, ערן לוי כבש שני שערים וצחי אילוז את השלישי.
מוקדמות אליפות אירופה 2010 דרג ב'
ב-28 וב-29 במאי 2010 נבחרת ישראל התמודדה במוקדמות אליפות אירופה דרג ב' מול נבחרות יוון גרמניה בהתאמה. במשחק הראשון ניצחה נבחרת ישראל את יוון בתוצאה 9:5. ביום למחרת ניצחה גם את גרמניה בתוצאה 6:3. בכך שמרה נבחרת ישראל על רקורד מושלם מול שתי הנבחרות והעפילה לאליפות מראשות הבית.
הישגי קבוצות ישראליות
בתום העונה הראשונה של הליגה הישראלית בכדורגל חופים (עונת 2007), קיבלו הקבוצות הישראליות הזדמנות ראשונה לשחק במסגרות אירופאיות. האלופה, יהלומי נתניה, הוזמנה להשתתף במפעל הבכיר לקבוצות באירופה, ליגת האלופות בכדורגל חופים. סגניתה בארץ, עירוני ראש העין הוזמנה לקחת חלק בטורניר המשני באירופה (המקביל לגביע אופ"א בכדורגל), הקאפיטל קאפ.
שתי הקבוצות הישראליות הופיעו בהצלחה בתחרויות אלו. "ליסינג ישיר" נתניה פתחה בניצחון מרשים 4–10 ברבע הגמר על אלופת אסטוניה, אך בחצי הגמר הפסידה נתניה לאלופת צ'כיה 7–8 בהארכה, לאחר שכבר הובילה 2–6. בקרב על המקום השלישי הפסידה נתניה לאלופת ספרד 6–8, ונאלצה להסתפק במקום הרביעי בליגת האלופות הארופאית בכדורגל חופים. ראש העין הצליחה אף יותר בקאפיטל קאפ, לאחר שניצחה בשמינית הגמר את א.א.ק לימסול הביתית 1–3, ברבע גמר היא ניצחה 2–5 את אפואל ניקוסיה, 3-2 בחצי גמר מלא שערוריות על א.א.ק סלוניקי היוונית ולבסוף 3–6 בגמר על בוקה ג'וניורס המוזמנת הארגנטינאית, בדרך אל התואר.
ב-17 בינואר 2008 התקיים טורניר מרובע באירופה, בין נבחרות ספרד, פורטוגל, צרפת ונבחרת האולסטאר הארופאית. בבקשת ארגון ה-BSWW, הוזמן צחי אילוז לנבחרת האולסטאר, קפטן "ליסינג ישיר" נתניה ונבחרת ישראל, המחזיק בתארים מלך השערים וה-MVP של מוקדמות אליפות אירופה לשנת 2007.
החל מ-25 במאי 2018 שיחקה בני "פלפלה" כפר קאסם בקמפיין המוקדמות של גביע אירופה לאלופות, שנקרא "גביע נזארי". בשלב הבתים גברה על דונקירק מצרפת בתוצאה 4–7, בוארכוס מפורטוגל בתוצאה 4–11 ולבאנטה מספרד בתוצאה 7–9 ולמעשה העפילה לשלב הבתים של הסיבוב הראשי בגביע אירופה לאלופות. גם בשלב זה, כפר קאסם ניצחה את כל שלושת משחקיה, בוקה גדנסק מפולין בתוצאה 0–9, פליאס דה מזארון מספרד בתוצאה 2–6 ובנפיקה לורס מפורטוגל בתוצאה 4–5. כפר קאסם העפילה מהמקום הראשון בבית, שהעניק לה גם את השתתפות בגמר גביע נזארי נגד קריסטל מרוסיה וגם השתתפות בשמינית הגמר של הקמפיין כולו. במשחק זה, הפסידה כפר קאסם בתוצאה 2–3 וסיימה כסגנית מחזיקת גביע נזארי. בשל הפסדה בשמינית הגמר, כפר קאסם החלה לשחק את שלושת משחקי הדירוג שיקבעו באיזה מקום תסיים בין 9 ל-16. במשחק הראשון גברה בתוצאה 3–4 על וייבור, אלופת אוקראינה, כשהשער המכריע הגיע מרגלו של נואל אוט השווייצרי, כחמש מאיות השנייה לפני שריקת הסיום. ניצחון זה צימצם את קביעת הדירוג למקומות 9 עד 12. במשחק השני פגשה כפר קאסם את הנציגה הספרדית, מליסטאר מלילה, שלה הפסידה בתוצאה 3–4. בעקבות ההפסד לנציגה הספרדית, כפר קאסם קבעה את הדירוג הסופי שלה במאבק על מקומות 11 או 12 נגד הנציגה מבולגריה, ספרטק וארנה, שאותה ניצחה בתוצאה 2–5, כשאת כל השערים כובש לורנס הספרדי. ניצחון זה קבע את דירוגה של כפר קאסם כקבוצה במקום ה-11 מתוך 58 קבוצות שלקחו חלק בתחרות. כמו כן, מתוך עשרת המשחקים ששיחקה הקבוצה, היא ניצחה שמונה והפסידה רק בשניים.
שפל
{{פירושונים|
ראו גם
}}
בנץ ויקטוריה
בנץ ויקטוריה (בגרמנית: Benz Patent-Motorwagen Victoria, באנגלית: Benz Viktoria) היא מכונית שיוצרה בגרמניה על ידי המהנדס קרל בנץ באמצעות חברת "Benz & Cie." אשר יוצרה בין השנים 1892–1898.
ורנר פון בראון
ד"ר ורנר מגנוס מקסימיליאן פון בראון (בגרמנית: Wernher Magnus Maximilian von Braun; 23 במרץ 1912 – 16 ביוני 1977) היה מדען טילים גרמני, חבר במפלגה הנאצית וקצין באס אס, שהופקד על תוכנית ה-V-2, הטיל הבליסטי הראשון. בסוף המלחמה גויס על ידי ארצות הברית והצטרף לנאס"א. הוא התקדם לדרגת מנהל ומהנדס בכיר ונטל חלק מרכזי במרוץ לחלל ובתוכנית אפולו, שהביאה לבסוף את האדם לירח. פון בראון נזכר הן כמדען מבריק והן כשותף לפשעי מלחמה. כיום משתמשים בשמו של ורנר בראון לצורך פיתוח תאוריות קונספירציה, בראשן הטענה שהנחיתה על הירח הייתה הונאה של נאס"א.
ראשית חייו
מוצאו וייחוסו השושלתי של פון בראון מקורו ביונקרים, מעמד חברתי של אצילים ששלט בירושה בקצונה הצבאית בשורות הצבא הפרוסי, אליטה בעלת האדמות שרוב אנשיה עסקו בשירותי המדינה במהלך המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, עד לנפילת הקיסרות הגרמנית עם מהפכת נובמבר 1918. מעמד חברתי גבוה זה עבר בירושה או נרכש באמצעות נישואים. אביו של ורנר פון בראון, מגנוס פרייהר פון בראון, היה עובד בשירות המדינה בימי הקיסרות, קריירה שהבטיחה למשפחה איכות חיים של מעמד הביניים הגבוהה ופרנסה טובה. ורנר פון בראון גדל בסביבה מיוחסת זו עם חינוך גאוותני בכל הנוגע למורשת משפחתו, חינוך שהשפיע על התנהגותו ואופיו לאורך חייו.
נולד בעיר וירז'יסק (וירשיץ בגרמנית), במחוז פוזן, שהיה שייך באותה תקופה לגרמניה אך סופח בשנת 1920 לתוך הרפובליקה הפולנית השנייה. כבר כשהיה ילד העניקה לו אימו טלסקופ, וסקרנותו לכל הקשור באסטרונומיה ובתחום החלל לא הרפתה ממנו כל חייו. בשנותיו המוקדמות בבית הספר היסודי, פון בראון לא הצטיין במיוחד במתמטיקה ובפיזיקה. כל זה השתנה כשקרא ספר מאת חלוץ הפיתוח הרקטי האוסטרו-הונגרי הרמן אוברט – 'אל החלל הפלנטרי דרך הרקטות' (Die Rakete zu den Planetenräumen). פון בראון הצעיר טען מאוחר יותר כי התאהב בחלום לנסוע לחלל. הוא התחיל להשקיע בלימודי מתמטיקה, פיזיקה, כימיה ואסטרונומיה בהתלהבות.
כמו משפחות גרמניות רבות אחרות, גם משפחתו היגרה אל גרמניה לאחר שוירז'יסק הוחזרה לפולין ב-1920 במסגרת חוזה ורסאי. מקום מושבה החדש נקבע בברלין. כילד משך את ליבו ספר בשם "הטיל אל תוך החלל הבין-כוכבי" מאת אחד החלוצים בתחום פיתוח הטילים, הרמן אוברט. בגיל 13 גרם לפיצוץ גדול בעת שירה עגלת צעצוע, שאליה חיבר מספר זיקוקין די-נור. העגלה עפה למרחק של כמה בלוקים ועלתה באש. פון בראון הצעיר הוחזק במעצר על ידי המשטרה, עד אשר אביו הגיע לאסוף אותו. פון בראון היה אדם נאה מאוד והרבה לצאת עם נשים רבות בצעירותו. במהלך לימודיו בברלין, הוא נראה לעיתים קרובות עם שתי חברות בו זמנית.
ב-1930 הצטרף למכון הטכנולוגי של ברלין. ב"אגודת טיסות החלל" הוא חבר להרמן אוברט וסייע לו בתכנון טיל בעל מנוע דלק נוזלי. אחר כך קיבל משרה באוניברסיטת הומבולדט של ברלין. בשנת 1931, פון בראון החל ללמוד להטיס דאונים, ולקח שיעורים פרטיים בגרונאו, שלזיה. מאוחר יותר הוא הפך לטייס מיומן, בסופו של דבר הטיס הכל, החל ממטוסי קרב ועד מסוקים, אבל המטרה שלו לטוס יום אחד בחלל חמקה ממנו. זה היה בגרונאו שבראון פגש לראשונה והתיידד עם האנה רייטש, לימים טייסת ניסוי מפורסמת של הרייך השלישי.
פון בראון הושפע מחלוצי הנדסה ואווירונאוטיקה בני זמנו, בעיקר אישים כגון אוברט ואוגוסט פיקאר. השכלתו התבססה על לימודים גבוהים באוניברסיטת הומבולדט אך בנוסף לכך גם האוניברסיטה הטכנית של ברלין והמכון הטכנולוגי של ציריך היושב בשווייץ. לדברי ההיסטוריון נורמן דייוויס, בראון יכול היה לקדם את פעילותו בתחום הפיתוח הרקטי הודות לפרצה בהגבלות הצבאיות על גרמניה שהוטלו לפי חוזה ורסאי, לפיה רקטות לא נכללו ברשימת כלי הנשק שנאסר על גרמניה לפתח.
פעילותו בגרמניה הנאצית
לאחר ההצלחה עם טיל A-2, החלה הקבוצה של פון בראון לפתח את הטילים A-3 כמו גם A-4 (לימים הרקטה V-2). את עיקר שיפור היכולות המבצעיות של הטיל ניתן ליחס לעבודות השדרוג שבוצעו במנוע על ידי המהנדס וולטר טיל, ולהבשלה של הידע התאורטי שנצבר על ההתנהגות האווירודינמית של גופים על קוליים (דגם ה־A-3 שפותח קודם נדחה עקב אי־יציבות אווירודינמית שהפגין בניסויים שונים). כדי לבחון את ההתנהגות האווירודינמית של הטיל, נבנו בין 1936 ו־1939 במעבדות הפיתוח שלו כמה ממנהרות הרוח העל־קוליות הראשונות בהיסטוריה, שהותאמו במיוחד לחקר ההתנהגות האווירודינמית של עצמים הנעים במהירויות גבוהות בהרבה (על קוליות עד היפר קוליות) מכל מה שתוכנן עד אז.
פיתוח הטיל הבליסטי הראשון: V-2
בשנת 1938 הוצע לו על ידי המשטר לפתח טילים במסגרת צבאית. ההצעה כללה משכורת נדיבה ותנאים נוחים. במתקן גדול בכפר פנמינדה בצפון מזרח גרמניה, על חופו של הים הבלטי, שקד פון בראון לצדו של מהנדס הטילים ולטר דורנברגר על פיתוח רקטת ה-A-4 ארוכת הטווח, וטיל על קולי נגד מטוסים שנקרא "וואסרפאל". לקראת סוף 1941, מרכז המחקר הצבאי בפנמינדה אחז בטכנולוגיות החיוניות להצלחה של ה־V-2. ארבע טכנולוגיות המפתח להצלחת הטיל היו:
ב-1942, שלוש שנים לתוך מלחמת העולם השנייה, הוא הוביל את פרויקט הטילים הבליסטיים הראשון בעולם, הוא A-4. הוא עדיין היה רק בן 30 עם השלמת הפיתוח. בראון התנגד בבחינת עמדותיו האישיות לשימוש בטילים למטרות נשק ומלחמה. ב-1943 החליט היטלר להשתמש בטילי ה-A-4 כ"טילי נקמה" והביע תקווה שהטילים יעזרו לשנות את מהלך המלחמה לטובתה של גרמניה. הקבוצה מצאה את עצמה מייצרת המוני טילי A-4 במטרה לשגרם על לונדון. 14 חודשים לאחר הוראתו של היטלר לייצר את הטילים, ב-7 בספטמבר 1944, שוגר לעבר מערב אירופה טיל ה-A-4 המבצעי הראשון, שעתה נקרא V-2. כשה-V-2 הראשון נורה על לונדון, העיר פון בראון לכמה מעמיתיו: "הטיל עבד מצוין, הוא רק נחת על הכוכב הלא נכון." במהלך המלחמה שיגרו הנאצים את טיליהם כנגד אוכלוסייה אזרחית בבריטניה.
בסופו של דבר הושקו מעל 3,000 טילי V-2 נגד מטרות בבריטניה (עיקרם כוונו לאנגליה), בלגיה, צרפת והולנד (יותר טילי V-2 פגעו באנטוורפן (1,610) בבלגיה מאשר בלונדון (1,358)). לפי ההערכות 8,000 אנשים, רובם באנטוורפן ובלונדון, נהרגו בהתקפות V-2. עוד 12,000 איש או יותר, רובם אסירי מחנות עבודה, מתו כתוצאה מתנאי העבודה והמחייה הנוראיים במפעלי הפיתוח במיטלוורק שהיה למחנה עבודה בתורינגיה. על אף העובדה שלפון בראון לא הייתה שליטה ישירה על מיטלוורק, הוא היה מודע היטב למצב העגום שם ובמחנה הריכוז מיטלבאו-דורה, כמו גם מחנה העבודה התת-קרקעי שפעל מתחת למתקן הפיתוח פנמינדה.
בניגוד לטענות שונות של מעורבים במשטר ובצבא שאם הוורמאכט היה משיג את ידו על רקטות V-2 מוקדם יותר, זה היה משנה את מהלך המלחמה, השפעתו הייתה מינורית. לרקטה היה אפקט הרתעתי עבור המתגוררים אם היית באזורי היעד – בעיקר לונדון ואנטוורפן – אבל במקומות אחרים היווה בקושי הסחת דעת למערכה האחרונה נגד גרמניה הנאצית בסוף 1944 וב-1945. לבעלות הברית לא הייתה הטכנולוגיה להפיל את הרקטה העל-קולית או למצוא את צוותי השיגור הניידים שלה, ואת מפעל הייצור התת-קרקעי בגרמניה היה קשה להפציץ, אז הם לא הסיטו הרבה כוחות, משאבים ומאמצים לשם כך.
למעשה, הפיתוח של רקטות V-2 היה דרך יקרה במיוחד להטיל פצצה נושאת טון אחד של חומר נפץ על עיר אויב. הרקטות הביאו כאמור להרג של 5,000 אזרחים וחיילים של בעלות הברית בין ספטמבר 1944 למרץ 1945, בעוד שבעלות הברית מצידן השתמשו, בעזרת עליונות אווירית, בהפצצות אסטרטגיות מדי יום ולילה. פיתוח V-2 היה פריצת דרך מהפכנית בהנדסה רקטית, אך הוא הגיע מוקדם מדי – בהתחשב בטכנולוגיית השיגור שלו – בשביל להיות נשק יעיל. נדרשו ראשי נפץ גרעיניים, מנועי רקטות גדולים יותר ומערכות הנחיה טובות בהרבה כדי להפוך את הטיל הבליסטי לאיום עולמי במהלך המלחמה הקרה.
העבדת פרך בחסותו
טילי ה-V-2 יוצרו בתנאים מחפירים, במפעלי עבודת כפייה תת-קרקעיים שבפיקוח האס אס. במפעלים הועבדו זרים, רבים מהם אסירי מלחמה ממדינות מזרח אירופה. העבודה המייסרת במפעל הביאה למותם של למעלה מ-12,000 עובדי כפייה. פון בראון נראה לכאורה במפעלים אלה שבמיטלבאו-דורה (במרכז גרמניה), שם הוא היה עד לערמות של גופות מתים. אין שום ראייה לכך שהוא ניסה למחות על ההרג של אותם אנשים. לאחר זמן אף התגלו מסמכים סודיים המצביעים על כך שבחר אישית אסירים לעבודות כפייה (עובדות אלו הוסתרו מפני הציבור האמריקני לאחר שנתגלו). מאוחר יותר בחייו אמר שהתבייש במה שראו עיניו. הוא היה במפעל התת-קרקעי בין 12 עד 15 פעמים, במקום בו נעשו עבודות הכפייה למען בניית טילי V-2. כפי שהתגלה בעדות שהוא נתן למשפט פשעי מלחמה בגרמניה המערבית ב-1969, הוא הזכיר שהוא עבר בין חדרי השינה התת-קרקעיים, שנבנו במנהרות בסוף 1943 עבור עובדי מחנות הריכוז, כי בניית המחנה מעל הקרקע לא הסתיים או שמא אפילו לא ממש התחיל. לפי עדותו שלו מקומות הלינה התת-קרקעיים האלה היו מחרידים. לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, כשהעלה ספקות בדלתיים סגורות לגבי המערכת שעבורה הוא פועל, הוא נותר נאמן לצבא. הוא היה לאומן גרמני. כפי שהוכח מהדברים שאמר לחוקריו האמריקאים לאחר המלחמה, הוא די תאם את האידאולוגיה הנאצית באופן שבו ראה את העולם. אף על פי כן הוא העלה ספקות לקראת סוף המלחמה אך מחוסר יכולת להשפיע על מהלך האירועים יישר קו עם המשטר.
לאחר המלחמה, כמו רבים אחרים, פון בראון אמר, "לא ידעתי על השואה". בסוף חייו, בשנות ה-60 וה-70, הוא אכן הביע חרטה במכתבים על אסירי מחנות הריכוז שפעלו תחתיו בעבודות כפייה. לצד זאת פון בראון מעולם לא קיבל על עצמו אחריות אישית. הוא ניסה להסתיר את הפרקים השחורים בפעילותו בגרמניה. בשנות החמישים, כשזכה לתהילה בארצות הברית, הוא נתבקש לספק מידע על שירותו את המשטר הנאצי. הוא ערך מספר ראיונות וזיכרונות בהם לא הזכיר כי פנמינדה פעל כמחנה עבודה. כמו כן נמנע מלהזכיר את חלקו בשירות ה-SS. הממשלה האמריקאית תרמה לו בהסתרת מידע זה מהציבור הרחב דרך צנזורה עקב הצורך בשירותיו.
מעצרו בידי המשטר
האס אס והגסטאפו עצרו את פון בראון בעוון פשעים כנגד המדינה. חטאו היה שנהג לדבר על בניית טילים שיקיפו את כדור הארץ ואולי אף יגיעו עד לירח. נראה שלדעת השלטונות הוא פשע בהתעסקות יתרה ברעיונות חסרי חשיבות, היתוליים כביכול, במקום שיתרכז בבניית טילים גדולים וקטלניים יותר עבור מכונת המלחמה הנאצית. בנוסף, היה חשד שפון בראון אהד את הקומוניזם, ושהוא תכנן לברוח לבריטניה עם התוכניות למטוס שיטיס V-2. היינריך הימלר, רַייכְסְפִיהְרֶר אס אס, ואחד מפקידיו המהימנים ביותר של היטלר, הורה לעצור אותו, לפי עדותו של פון בראון עצמו. עמיתו דורנברגר שכנע את האס אס ואת הגסטאפו לשחרר את פון בראון בטענה שבלעדיו לא ניתן יהיה לייצר טילי V-2 נוספים, שהיו נחוצים מאוד בעיניו של היטלר. עוד התערב לצד פון בראון שר החימוש אלברט שפר. הוא בילה שבועיים במאסר לפני ששוחרר כדי להמשיך בעבודתו על ה-V-2.
מהלכיה האחרונים של המלחמה
משחזר לפנמינדה מיהר פון בראון לכנס את צוות התכנון וביקש מהם להחליט איך ולמי הם ייכנעו. מרבית המדענים פחדו מהסובייטים, לא התרשמו מצרפתים, ואילו לבריטים לא היה מספיק כסף על מנת לממן תוכנית טילים. נותרו רק האמריקאים. כשהסובייטים התקרבו לפנמינדה, חזר פון בראון עם צוותו למרכז הייצור של טילי ה-V-2 בעזרת מסמכים מזויפים. ב-1 באפריל 1945, בעקבות התקדמות האמריקאים אל עבר מפעלי הייצור, הועלו פון בראון וצוותו (כ-500 איש) על רכבת שיעדה היה הרי האלפים. בסוף המלחמה, לאחר היוודע דבר התאבדותו של היטלר בפיהררבונקר בברלין, הורו מפקדי האס אס מפורשות להרוג את המהנדסים הגרמנים על מנת שלא יפלו בשבי. בסופו של דבר, הקבוצה מצאה חייל אמריקאי ונכנעה לו. האמריקאים, בהבינם את חשיבות המהנדסים הללו, אספו את טילי ה-V-2 הנותרים וחלקיהם. לאחר מכן פוצצו את אתרי הייצור שלהם. הטילים הועמסו עם כל חלקיהם על גבי 300 רכבות שהובילו אותם לארצות הברית. מרבית קבוצתו של פון בראון נשבתה על ידי הסובייטים.