cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפיזיולוגיה של הלבוש
פיזיולוגיה של הלבוש או של הביגוד (באנגלית: Clothing physiology) היא ענף של מדע החוקר את האינטראקציה בין הביגוד או הלבוש על גוף האדם, תוך התמקדות מיוחדת כיצד לבוש משפיע על התגובות הפיזיולוגיות והפסיכולוגיות של אנשים לתנאים סביבתיים שונים. המטרה של מחקר הפיזיולוגיה של בלבוש היא לפתח הבנה טובה יותר של האופן שבו ניתן לעצב בגדים כדי לייעל את הנוחות, הביצועים וההגנה עבור אנשים במסגרות שונות, כולל בילוי בחוץ, בסביבות תעסוקתיות והקשרים רפואיים ביניהם.
אמוניום סולפט
תוסף מזון
כתוסף מזון, אמוניום סולפט נחשב למוכר בדרך כלל כבטוח (GRAS) על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי, ובאיחוד האירופי הוא מסומן על ידי מספר E517. הוא משמש כמווסת חומציות בקמחים ולחמים.
הפיזיולוגיה של הלבוש
רקע
מדע הפיזיולוגיה של הלבוש עוסק גם בחקר הקשר בין לבוש ותפקודי חיי אדם. מטרת המחקר בפיזיולוגיה של הבגדים היא לאפשר עיצוב ביגוד שיוכל לספק את המיקרו אקלים המתאים ביותר לפעילות אנושית בכל עת ובכך ליצור תנאי לבישה אופטימליים לאותה פעילות. למרות שכל זה מושפע מגורמים רבים, היקף הפיזיולוגיה של הלבוש מוגבל בעיקרו להשפעת הלבוש על מאזן החום והלחות של גוף האדם, כמו גם להשפעות המכניות על העור (רכות, הידבקות, חספוס אפשרי שמגרה את העור), ולא רק במהלך היום (ערות), אלא גם (בלילה) במקרה של בגדים הנלבשים בזמן השינה, שכן המיקרו אקלים הנכון הוא גם תנאי מוקדם לשינה רגועה ומרגיעה.
אמוניום סולפט
שימושים אחרים
בטיפול במי שתייה, נעשה שימוש באמוניום גופרתי בשילוב עם כלור ליצירת מונוכלורמין לחיטוי.
הפיזיולוגיה של הלבוש
מטרת הלבוש
המניעים ללבוש האדם מפושטים מדי לעיתים קרובות בתיאוריות תרבותיות וסוציולוגיות (חברתיות), מתוך הנחה שהם מונעים אך ורק על ידי צניעות, קישוט ונוי, הגנה או זוויג. עם זאת, לבוש מונע בעיקר על ידי הסביבה, כאשר צורתו מושפעת ממאפיינים ותכונות אנושיות, כמו גם מגורמים פיזיים וחברתיים כמו קשרי מין, תלבושת, השתייכות מעמדית, השתייכות חברתית ודת. בסופו של דבר, בגדים חייבים להיות נוחים בתנאים סביבתיים שונים, כדי לתמוך בהתנהגות פיזיולוגית. המושג לבוש אופיין בצורה נאותה כמערכת מעין-פיזיולוגית המקיימת אינטראקציה עם גוף האדם.
אמוניום סולפט
שימושים אחרים
אמוניום סולפט משמש בקנה מידה קטן בהכנת מלחי אמוניום אחרים, במיוחד אמוניום פרסולפט.
הפיזיולוגיה של הלבוש
מטרת הלבוש
ללבוש יש תפקיד מוגדר, ותנאי הלבוש קובעים בעצם מתי עדיף ללבוש איזה סוג של לבוש. בנוסף להיותו יפה, פרקטי, נוח, בריא וקל לניקיון, לבגד יש גם תפקיד פיזיולוגי חשוב וחייב לעמוד בדרישות הנובעות מכך. ניתן לייחס את ההשפעות הפיזיולוגיות של לבישת הבגדים לתהליכים פיזיים מסובכים, והפיזיולוגיה של הלבוש עוסקת בהם.
סקירה היסטורית
השפעת הבגדים על גוף האדם נצפתה מאז ימי קדם. היפוקרטס, שחי במאה ה-5 לפני הספירה בעבודתו בשם "על האוויר, המים והמקומות", עסק בין היתר בתחום הבעיות המכונה היום פיזיולוגיה של הלבוש, שבתוכו עסק בעיקר בתופעת ההזעה. בן דורו, אמפדוקלס, נתן הסבר לנשימת העור שעדיין תקף גם היום. סנקטוריוס, שחי בפדובה במאה ה-17, חקר את הפרשת הזיעה ואת הקורלציה שלה עם הבגדים שלבשו. במאה ה-18, מדענים אנגלים, צרפתים וגרמנים כבר דיווחו על תוצאות ניסויים ביחס לנושאים שמסווגים כיום כפיזיולוגיה של לבוש. עם זאת, תחום המדע הידוע כיום כפיזיולוגיה של הלבוש נוסד למעשה בשנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר לא רק רופאים, אלא גם פיזיקאים ומומחי תעשיית הטקסטיל היו מעורבים בניתוח הבעיה. לאחר מלחמת העולם השנייה, כתוצאה מהתפתחות טכנית מואצת, החל מחקר פיזיולוגי מכוון לגבי הביגוד באופן שיטתי ועל בסיס מדעי. חשיבותם נתמכה במידה רבה על ידי המסעות בחלל והמאמצים להגביר את ביצועי העבודה והישגי הספורט. כיום עוסקים בנושאים אלו מכוני מחקר ידועים, ושיטות מדידה מודרניות פותחו למדידה מדויקת של גורמים פיזיולוגיים בודדים של לבוש. לתוצאות של כל אלה יש השפעה משמעותית על פעילות פיתוח המוצרים של תעשיית הביגוד וההלבשה, שכן תכונות אלו מושפעות באופן משמעותי מבחירה נכונה של חומרי גלם, מבנה הבד שמשמש ללבוש והצורה הנוצרת במהלך ההרכבה והתפירה.
אמוניום סולפט
שימושים אחרים
תמיסה רוויה של אמוניום גופרתי במים כבדים (D 2 O) משמשת כתקן חיצוני בספקטרוסקופיה של NMR גופרית (33 S) עם ערך היסט של 0 ppm.
אמוניום סולפט שימש גם בהרכבים מעכבי בעירה הפועלים בדומה לדיאממוניום פוספט. כמעכב בעירה, הוא מגביר את טמפרטורת הבעירה של החומר, מקטין את שיעורי הירידה המקסימלית במשקל וגורם לעלייה בייצור שאריות או פחם. ניתן לשפר את יעילות מעכב הבעירה שלו על ידי מיזוגו עם אמוניום סולפאמט. הוא שימש בכיבוי אש אווירי.
הפיזיולוגיה של הלבוש
נוחות לבישה
נוחות הלבישה היא המידה שבה הבגד תומך - או לפחות מעכב או מונע במידה המינימלית האפשרית - את תפקודי הגוף. זה כולל הבטחת חופש התנועה, ותועלתיות העיצוב, העובדה שהלבוש יוצר תחושה נעימה על העור (שלא שורט, שהוא חלק ונעים למגע), אבל הדבר החשוב ביותר הוא ויסות טמפרטורת הגוף. מערכת לבוש (שמשמעותה הסט של כל הבגדים המכסים את הגוף) יכולה להיות מסווגת כטובה אם היא פועלת היטב מבחינה זו - אחרת היא עלולה להפריע למתן ביטוי של יכולת הביצוע של הלובש.
אמוניום סולפט
שימושים אחרים
אמוניום גופרתי שימש כחומר משמר לעץ, אך בשל אופיו ההיגרוסקופי, שימוש זה הופסק במידה רבה בגלל בעיות הקשורות בקורוזיה של מחברי מתכת, חוסר יציבות ממדים וכישלונות גימור.
אמוניום גופרתי מיוצר על ידי טיפול באמוניה בחומצה גופרתית:
הפיזיולוגיה של הלבוש
גוף-אקלים-לבוש
התפקיד הפיזיולוגי החשוב ביותר של הבגד בכללותו הוא לעזור לשמור על הטמפרטורה של גוף האדם על ערך קבוע יחסית. קביעות זו חשובה במיוחד בגזע ובראש (כ-37 מעלות צלזיוס), תנודות יומיות אינן יכולות לעלות על 0.7-1.5 מעלות צלזיוס. לשם כך, יש צורך שייצור החום ושחרור החום יהיו מאוזנים. עם זאת, הפקת חום תלויה מאוד בסוג עבודתו של האדם (הטמפרטורה בשרירים הפועלים יכולה לעלות על 40 מעלות צלזיוס) ושחרור החום תלוי גם בהשפעות סביבתיות. מתפתח מיקרו אקלים בין פני הגוף לשכבת הבגד החיצונית, עם תנאי חום ולחות ספציפיים, המושפעים באופן משמעותי מהמבנה ומהחומר של הבגד. הדבר קובע מאוד את רווחתו של האדם. אנשים מרגישים בנוח בבגדיהם כאשר טמפרטורת האוויר על פני העור היא 30-35 מעלות צלזיוס והלחות היחסית נמוכה מ-80%.
אמוניום סולפט
שימושים אחרים
תערובת של גז אמוניה ואדי מים מוכנסת לכור המכיל תמיסה רוויה של אמוניום גופרתי וכ-2 עד 4% חומצה גופרתית חופשית ב-60 מעלות צלזיוס. חומצה גופרתית מרוכזת מתווספת כדי לשמור על התמיסה חומצית, וכדי לשמור על רמת החומצה החופשית שלה. חום התגובה שומר על טמפרטורת הכור על 60 מעלות צלזיוס. אמוניום גופרתי יבש ואבקת עשוי להיווצר על ידי ריסוס חומצה גופרתית לתוך תא תגובה מלא בגז אמוניה. חום התגובה מאדה את כל המים הנמצאים במערכת, ויוצר מלח אבקתי. כ-6,000 מיליון טון יוצרו בשנת 1981.
הפיזיולוגיה של הלבוש
גוף-אקלים-לבוש
בזמן מאמץ גוף האדם מייצר חום שחלק ממנו חייב להשתחרר (להיפלט) על מנת לשמור על טמפרטורה קבועה. במקרה של אדם לבוש, זה קורה מצד אחד דרך נשימה, ומצד שני דרך זרימת החום מהעור דרך הלבוש אל הסביבה. בנשיפה האוויר יוצא החוצה מהגוף הסביבה מחוץ לגוף מתחממת ולחה יותר, לכן שחרור החום בזמן הנשימה תלוי בתדירות הנשימה (שתלויה בקושי ביצוע הפעילות של הנושם) ובמצב האוויר שמסביב (טמפרטורה, תכולת לחות וקצב זרימת אוויר).
אמוניום סולפט
שימושים אחרים
אמוניום גופרתי מופיע באופן טבעי כמינרל מסקגניט הנדיר בפומרולות געשיות ובשל שריפות פחם בחלק מהמזבלות.
הפיזיולוגיה של הלבוש
גוף-אקלים-לבוש
מכל אלה נובע שמאזן החום של הגוף הלבוש מושפע בעיקר מכושר הבידוד התרמי של הבגד, מיכולת המעבר ומחדירות הלחות שלו ומגודל שטח הגוף המכוסה על ידי הלבוש.
אמוניום סולפט
תגובות
אמוניום גופרתי מתפרק בחימום מעל 250 מעלות צלזיוס, יוצר תחילה אמוניום ביסולפט. חימום בטמפרטורות גבוהות יותר גורם לפירוק לאמוניה, חנקן, גופרית דו-חמצנית ומים.
כמלח של חומצה חזקה (H 2 SO 4) ובסיס חלש (NH 3), הפתרון שלו חומצי; ה-pH של תמיסה של 0.1 M הוא 5.5. בתמיסה מימית התגובות הן אלו של יוני NH 4 + ו-SO 4 -2. לדוגמה, תוספת של בריום כלוריד, מזרזת החוצה בריום סולפט. התסנין עם אידוי מניב אמוניום כלורי.
הפיזיולוגיה של הלבוש
יכולת בידוד תרמי של הבגד
כמות החום הנפלטת בהולכה תרמית היא פרופורציונלית להפרש בין הטמפרטורות הפנימיות והחיצוניות, וכמות החום הנפלטת באידוי פרופורציונלית להפרש בין לחץ האדים השורר במיקרו אקלים מתחת לבגדים לבין לחץ האדים של הבגדים סביבה. אבל אם הבגד מבודד תרמי טוב, כמות החום היוצאת דרך הולכת חום, אפילו באותו הפרש טמפרטורה (גוף וחוץ), קטנה יותר מאשר במקרה של בגדים מבודדים גרוע, ואיבוד החום והאידוי מושפע באופן דומה מחדירות הלחות דרך הלבוש. כי אם הזיעה לא יכולה לעבור (להתאדה) דרך הבגד, היא לא יכולה להתנדף (כמו למשל כשלובשים מעיל גשם עשוי חומר פלסטיק פשוט) והדבר מביא לתחושת רווחה לא נעימה.
אמוניום סולפט
תגובות
אמוניום סולפט יוצר מלחים כפולים רבים (אמוניום מתכת סולפטים) כאשר התמיסה שלו מעורבבת עם תמיסות אקוומולריות של סולפט מתכת והתמיסה מתאדה באיטיות. עם יוני מתכת משולשים נוצרים אלומים כגון אמוניום סולפט ברזל. סולפטים מתכת כפולים כוללים אמוניום קובלט סולפט, דיאממוניום סולפט ברזל, אמוניום ניקל סולפט הידועים בתור מלחי Tutton ואמוניום ceric סולפט. סולפטים כפולים מימיים של אמוניום מופיעים גם במשפחת הלנגבייניטים. לאמוניה המופקת יש ריח חריף והיא רעילה.
סעיף 4
סעיף 4 (באנגלית: Clause IV) מבחינה היסטורית מתייחס לחלק מחוקת מפלגת הלייבור הבריטית מ-1918 שהגדיר את המטרות והערכים של המפלגה. לפני העריכה שלו ב-1995, יישומו היה שנוי במחלוקת במידה ניכרת.
הפיזיולוגיה של הלבוש
יכולת בידוד תרמי של הבגד
אוויר עומד הוא מבודד תרמי טוב מאוד. יכולת הבידוד התרמי של השכבות המרכיבות את הבגד תלויה בחומר ובמבנה שלו. כאשר לובשים מספר שכבות של בגדים, תמיד יש אוויר כלוא פחות או יותר בין השכבות, מה שמגביר את הבידוד התרמי. לכן ביגוד רב-שכבתי מועיל מנקודת מבט זו. בחורף, למשל, התחתונים והגופיה יוצרים את השכבה הפנימית, עליה מניחים את הבגדים העליונים ולאחר מכן את המעיל. גם הלבוש החיצוני עצמו יכול להיות מורכב מכמה שכבות, למשל, לז'קט יש בטנה פנימית, בטנה אמצעית, בד חיצוני, וייתכן שאף יתווספו לו וסט או סוודר. לבגד רב-שכבתי יש אפוא יכולת בידוד תרמי טובה מאוד, אבל אם צריך ללבוש יותר מדי שכבות, זה יכול להיות לא נוח. לכן זה טוב אם חלקי הלבוש החופפים הם מבודדים תרמיים טובים בעצמם, כלומר אם נוכל להשיג אותה יכולת בידוד תרמי עם פחות שכבות. מנקודת מבט זו ראויים לתשומת לב מיוחדת תחתונים המתאימים ישירות על הגוף (צמודי גוף), אשר עוטפים גם את שכבת האוויר החם של הגוף. זוג תחתונים חמים עשוי להיות שווה יותר מסוודר עבה שלובשים מבחוץ.
סעיף 4
נוסח
הגרסה המקורית של סעיף 4, נוסח על ידי סידני וב בנובמבר 1917 ואומצה על ידי המפלגה ב-1918, נקרא, בחלק 4:
ב-1918 הלאמה נתפסה על ידי מצביעים רבים כדומה למודרניזציה – ההלאמה של הרכבות הייתה מדיניות שנתמכה באופן רחב, למשל, כמה שתפחית את השפע של חברות לא מתואמות ומתחרות.
הפיזיולוגיה של הלבוש
יכולת מעבר הלחות של הבגד
בעוד שמנקודת מבט של בידוד תרמי, טוב אם הלבוש הוא בעל מבנה סגור ככל האפשר ומאפשר לפחות אוויר לזרום בין השכבות, הרי שמעבר הלחות מחייב שהלחות או האדים בין שכבות הלבוש יוכלו לזרום החוצה לשטח החיצוני מחוץ ללבוש. פליטת הזיעה אפשרית על פי עיקרון הנימיות. לשם כך יש להוביל את הלחות שנוצרת על העור החוצה אל המשטח החיצוני על ידי הסיבים המרכיבים את חומר התחתונים, דרך החללים הטבעיים שבהם והרווחים הקטנים שנוצרים בין הסיבים זה מתחת לזה. השפעה זו תלויה מצד אחד בסיבים עצמם, במבנה שלהם, כלומר האם יש חללים בחתך הרוחב שלהם, ומצד שני במבנה שכבת הטקסטיל, כלומר אם יש רווחים בין הסיבים. ובאיזה גודל הם.
סעיף 4
נוסח
הנוסח הזה בדרך כלל הנחה לערב הלאמות של כל הכלכלה אבל קריאה לעומק של הטקסט מראה שיש עוד הרבה פרשנויות אפשריות. בעלות משותפת, אם כי מאוחר יותר ניתנה למושג משמעות טכנית על ידי חוק הבעלות המשותפת התעשייתית מ-1976, יכולה להתייחס לבעלות מוניציפלית, קואופרטיב עובדים או קואופרטיב צרכנים.
אמוניום סולפט
חקיקה ובקרה
בנובמבר 2009, הוטל איסור על דשני אמוניום גופרתי, אמוניום חנקתי וסידן אמוניום חנקתי בחטיבת מלקאנד לשעבר - הכוללת את המחוזות Dir העליון, Dir תחתון, Swat, Chitral ו-Malakand של מחוז צפון מערב הגבול (NWFP) של פקיסטן, על ידי ממשלת NWFP, בעקבות דיווחים שהם שימשו חמושים לייצור חומרי נפץ. בינואר 2010, חומרים אלו נאסרו גם באפגניסטן מאותה סיבה.
סעיף 4
נוסח
בדצמבר 1944 אימצו במפלגת הלייבור את המדיניות של "בעלות ציבורית" וזכו בתמיכה ברורה במדיניות שלהם – ההרס של "ענקי המחסור, זוהמה, מחלות, בורות וחוסר תעסוקה (בטלנות)" – בניצחון בבחירות של אחרי המלחמה שנערכו ב-1945 שהביאו את קלמנט אטלי לשלטון. אולם, למפלגה לא הייתה תוכנית ברורה כיצד הבעלות הציבורית תעצב את הרפורמות שלהם והתנהלו ויכוחים רבים.
ההלאמה הובלה על ידי הרברט מוריסון שהיה לו הניסיון של איחוד האוטובוסים של לונדון ומערכת הרכבת התחתית לתוך מערכת ריכוזית בשנות ה-30. הוא התחיל עם בנק אנגליה באפריל 1946, שבו בעלי המניות קיבלו פיצוי והנגיד וסגן הנגיד מונו מחדש. יתר על כן, ענפים אחרים הלכו בעקבותיו במהירות: התעופה האזרחית ב-1946, והרכבות והתקשורת ב-1947, יחד עם הקמתה של מועצת הפחם הלאומית, שהייתה אחראית לאספקת 90% של צורכי האנרגיה של הממלכה המאוחדת. ב-1946 גם הוקם שירות הבריאות הלאומי אשר נכנס לתוקף ביולי 1948, וב-1948 באה ההלאמה של מסילות הברזל, תעלות, דרכי התובלה והחשמל. ב-1951 תעשיות הברזל, הפלדה והגז גם כן הובאו לידי בעלות ציבורית.
הקרב של גייטסקל
אחרי ההפסד בבחירות הכלליות ב-1959 מנהיג מפלגת הלייבור יו גייטסקל התחיל להאמין שהתנגדות ציבורית להלאמה הובילה לביצועים הנמוכים של המפלגה והודיע כי הוא הציע לתקן את סעיף 4. השמאל נאבק והצליח להביס כל הצעה לשינוי: באופן סמלי, הוחלט לאחר מכן לכלול את חלק 4 של סעיף 4 בכרטיס החבר של מפלגת הלייבור.
המשבר הכלכלי של שנות ה-70, והתבוסה שספגו האיגודים המקצועיים, כמו גם הירידה בהשפעה של המפלגה הקומוניסטית הבריטית, הובילו להתחזקות של חברי מפלגת הלייבור שהתנגדו למרקסיזם.
הקרב של בלייר
ב-1993, לפני שנהיה מנהיג מפלגת הלייבור, טוני בלייר כתב ספרון לאגודה הפביאנית שביקר את הניסוח של סעיף 4 שמבלבל בין מטרות לאמצעים. בלייר קידם את ההגדרה של הסוציאליזם את במונחי מערכת של ערכים שהיו קבועים, אך המדיניות שצריך ליישם כדי להשיג אותם צריכה להשתנות ("לעבור מודרניזציה") כדי להתאים לשינויים בחברה. אחרי שנהיה למנהיג הוא הכריז בתום נאומו בוועידה ב-1994 שלמפלגת הלייבור נחוצה הצהרה חדשה של מטרות וערכים ושהוא ינסח אחת ויציג אותה למפלגה. הגרסה החדשה אומצה בוועידת המיוחדת בפסחא ב-1995 אחרי דיבייט.
נוסח הגרסה החדשה:
הנטישה של עקרונות ההלאמה של סעיף 4 המקורי ייצגה שבר עם העבר של מפלגת הלייבור ובמיוחד שבר עם מניפסט 1983 ("מכתב ההתאבדות הארוך ביותר בהיסטוריה", כפי שכונה על ידי אחד מחברי הפרלמנט של המפלגה) שבו הוצעה בעלות גדולה יותר של המדינה. עם זאת, הסעיף החדש הצהיר, בפעם הראשונה, שמפלגת הלייבור היא מפלגה "סוציאליסטית".
רגע סעיף 4
השינוי של סעיף 4 נתפס על ידי הפרשנים הפוליטיים כרגע מכריע שבו הלייבור הישן הפך ללייבור החדש (ניו לייבור). "רגע סעיף 4" ("Clause Four Moment") של הלייבור נהיה לאחר מכן למטאפורה לכל צורך או צורך נראה לעין של עיצוב חדש מהיסוד של העקרונות או העמדות של מפלגה פוליטית. לפיכך, מודרניסטיים שמרנים טענו שהמפלגה השמרנית חייבת לעבור את "רגע סעיף 4" שלה, לדחות את הבטחות העבר ולהראות, לפחות מבחינה רטורית, שינוי לציבור הבוחרים.
זה הביא לעלייה ברבעים מסוימים במידת הציניות בקרב אלו שראו את "רגע סעיף 4" כלא יותר ממערכה מבוימת שבה המנהיג פועל נגד ופוגע בחברות במפלגתו שלו.
שימושים אחרים
סעיף ארבע היה גם השם של קבוצת קמפיין בתוך הזרוע הסטודנטיאלית של מפלגת הלייבור (כיום "סטודנטי הלייבור"), שהצליחה לסיים את השלטון של המיליטנט ב-1974. עם זאת, הניסיון של סעיף ארבע להתנגד למיליטנט בגוף הצעירים הסוציאליסטיים של מפלגת הלייבור (LPYS) היה כישלון, ובסופו של דבר LPYS התפרק. רבים מהחברים בקבוצה הזו כמו מייק גייפס (חבר פרלמנט מטעם מחוז אילפורד סאות') תמכו בתיקונו של בלייר לסעיף 4.
הפיזיולוגיה של הלבוש
יכולת מעבר הלחות של הבגד
כאשר אדם מזיע הרבה (למשל במהלך עבודה פיזית נמרצת, במהלך פעילות ספורט אינטנסיבית או במהלך פעילות ליד מקור חום), חשוב שהזיעה בהיקף של עד 1 ליטר לשעה, תוסר במהירות מסביבת משטח העור. למטרה זו עדיף ביגוד שהבד שממנו הוא עשוי יהיה כבר מורכב משתי שכבות: השכבה הפנימית צריכה להיות עשויה מחומר שאינו נרטב בעצמו (למשל פוליאסטר, פוליפרופילן) אך מאפשר ללחות לעבור היטב, והשכבה החיצונית. צריכה להיות בעלת יכולת ספיגה גבוהה (למשל כותנה או ויסקוזה), שיכולה להכיל בתוכה את הלחות הזו, או שלחות זו יכולה להתאדות. דרישה חשובה במוצרים אלה היא שזרימת הלחות בין שתי השכבות מובטחת בצורה טובה מאוד ושבגד זה משתלב היטב על פני הגוף. בדים סרוגים מתאימים במיוחד לכך וסוגי בדים מיוחדים פותחו במיוחד למטרה זו. לבוש מסוג זה אינו מרגיש רטוב, לא משנה כמה מזיעים בו, שכן השכבה הפנימית במגע עם העור עצמו לא נרטבת.
בגדים שמונעים מהזיעה להתנדף (למשל עשויים מפלסטיק) משמשים להזעה של ספורטאים שצריכים להפחית זמנית ותוך פרק זמן קצר את משקלם (ליתר דיוק: את מסת הגוף שלהם) כגון מתאגרף, מתאבק, מרים משקולות וכו'). הזעה כבדה עשויה/עלולה לגרום לירידה במשקל של מספר קילוגרמים.
יכולת האוורור של הבגד
יכולת זו מגבירה את נוחות הלבישה באם ניתן להחליף את האוויר בתוך הבגדים. באופן זה, אוויר חם ולח יכול לברוח ישירות אל הסביבה מתוך בגדים נושמים, ללא צורך לחדור לשכבות הלבוש. אם הגוף מכוסה לחלוטין בבגדים אטומים למים ואטומים לאוויר (למשל מעיל גשם עשוי פלסטיק), ניתן לשמור על האיזון התרמי רק בדרך זו. ניתן להבטיח את יכולת האוורור של הבגד בעיקר על ידי עיצובו הצורני ושיטות ההרכבה המיושמות (למשל על ידי יצירת פתחים במקומות מתאימים, על ידי בחירת מידה נכונה וכו') - מבלי לדבר על הפתרונות המאוד ספציפיים של ביגוד מגן מיוחד.
נוחות לבישה ורגישות העור
השפעתו של בגד במגע ישיר עם העור על העור נקבעת בעיקר על ידי חומר הגלם, בניית הטקסטיל ופעולות הגימור המשמשות בייצורו. זה תלוי עד כמה הבד חלק או מחוספס, עד כמה הוא רך או קשה, אם הוא נדבק לעור או לא. כיום, זמינות שיטות מדידה אינסטרומנטליות מתקדמות כדי לכמת גם את הפרמטרים הללו.
חיל האוויר השלישי של ארצות הברית
חיל האוויר השלישי של ארצות הברית (באנגלית: Third Air Force) הוא כוח אווירי המשתייך לכוחות האוויר של ארצות הברית באירופה ובאפריקה. משימתו של חיל האוויר השלישי היא הכנת הכוח האווירי וניהול מבצעים בזירת אירופה, אפריקה והמזרח התיכון, במסגרת פיקוד אירופה ופיקוד אפריקה.
היסטוריה
ב-19 באוקטובר 1940 הוקם מחוז האוויר דרום-מזרח ארצות הברית במסגרת הגיס האווירי של צבא ארצות הברית והופעל ב-18 בדצמבר 1940. ב-9 באפריל 1941 קיבל את השם חיל האוויר השלישי. משימת החיל הייתה הגנה על אזור החוף. עם כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה קיבל החיל גם משימה לאמן צוותי אוויר ובמהלכה אימן 18,894 קצינים ו-168,733 חיילים. כמו כן השתתף החיל בפעילות לוחמה נגד צוללות. ב-1 בנובמבר 1946 פורק החיל.
ב-1 במאי 1951 הופעל החיל מחדש והחליף את דיוויזיית האוויר השלישית שפעלה בבריטניה. ב-1961 הועברו יחידות החיל לחיל האוויר ה-17 וחיל האוויר השלישי נותר כגוף מנהלתי לתמיכה בבסיסי האוויר בבריטניה. ב-1963 הוחזרו לשליטת החיל היחידות המבצעיות בבריטניה. באפריל 1986 השתתף החיל ב"מבצע קניון אל דוראדו", מבצע תקיפה אווירית בלוב. סיום המלחמה הקרה הוביל לצמצום בסדר הכוחות של החיל.
ב-1 בדצמבר 2006 הופעל החיל מחדש, הפעם בבסיס רמשטיין בגרמניה, על מנת לתמוך בפעילות פיקוד אירופה של ארצות הברית.
ארגון ויחידות
חיל האוויר השלישי כולל עשר כנפות, שני להקים ומרכז מבצעים. בחיל משרתים למעלה מ-33,000 איש.
שערים אפלים (סרט)
שערים אפלים (בצרפתית: Vidocq) הוא סרט מסתורין משנת 2001, בבימויו של פיטוף, בכיכובו של ז'ראר דיפרדייה בתפקיד הדמות ההיסטורית אז'ן פרנסואה וידוק הרודף אחר רוצח סדרתי על טבעי.
הסרט בלט בתור סרט הפנטזיה הגדול הראשון שצולם כולו בצילום דיגיטלי, באמצעות מצלמת Sony HDW-F900 CineAlta.
עלילה
בשנת 1830 בפריז, החוקר הפרטי אז'ן וידוק רודף אחרי אדם זר שלבש כיסוי ומסכת מראה. האיש מפתה את וידוק לחדר כבשנים במפעל זכוכית, ולאחר מאבק ארוך, דוחף אותו לתוך הכבשן. תלוי על המדף, וידוק מבקש ממנו לחשוף את פניו. רעול הפנים מציית, ווידוק מרפה ונופל לתוך האש.
העיתונאי אטיין בואסט הולך לעמיתו של וידוק, רנה נימייה ומבקש רקע כדי לעזור בכתיבת הביוגרפיה של וידוק. בואסט מצהיר כי הוא מתכנן למצוא את הרוצח של וידוק. נימייה מספר לו שלוטראן, מפקד משטרת פריז, ביקש מהשניים לחקור את מותם של בלמונט וורלדי, הבעלים של מפעל תותחים. לוטראן האמין שזהו ניסיון לערער את הצבא הצרפתי באקלים פוליטי לא יציב. בלמונט וורלדי מתו במכת ברק, אבל במהלך החקירה, וידוק ונימייה מזהים אבקה על בגדי עובד במפעל עולה באש. הם חוקרים את המשרת האחראי לתחזוקת החליפות של בלמונט ושל ורלדי, שמתוודה כי קיבל מכתב, המורה לו לא לנקות את הז'קטים שלהם. החוקרים מבינים שצריך היה למשוך את הברק לגברים ולמצוא סיכות מתכתיות, מעוטרות בראשי קופים, מוכנסות לכובעיהם.
לוטראן מצווה על אחד מאנשיו, טאוזט, לחקור את מותו של וידוק. מצדו, בואסט מתגנב למשרדו של נימייה ומחזיר את סיכות ראש הקוף. הוא מתחקה אחר העיצוב לפריאה, רקדנית בבית בושת ואהובתו של וידוק. היא מספרת לו שוידוק גם איתר אותה, ושהיא סיפרה לו שקיבלה מכתב, עם מזומנים, המבקש ממנה לשים את הסיכות בכובעים. היא גם מגלה שהמכתב כלל יעד שלישי – ארנסט לאפיט, בעל בית יתומים. פריאה מספרת שווידוק מיהר להציל את לאפיט, אבל הרוצח רעול הפנים הגיע לשם ראשון. וידוק רדף אחרי הרוצח, שנראה היה בעל כוחות קסם ומסכה עשויה ממשטח רעיוני מוזר.
החקירה של בואסט מובילה אותו לסילביה, מנהלת בית הבושת, לעיתונאית בשם פרויסאר שחוקרת את הרוצח רעול הפנים ולמארין לאפיט, אשתו של ארנסט. הם חושפים שלפיט, בלמונט וורלדי היו נרקיסיסטים, המחויבים למנוע מוות מהזדקנות. אדם עם מסכת מראה, שנקרא האלכימאי, הציע להם סם נעורים נצחי בתמורה לשיתוף הפעולה שלהם בלכידת עלמות צעירות לניסויים שלו. שלושת העשירים הלכו יחד, אך מאוחר יותר הפסיקו לשתף פעולה עקב תחושת אשמה, אז האלכימאי הרג אותם. לאחר שבואסט עוזב, האלכימאי מגיע, הורג את פרוסאר ומארין. החקירה של בואסט מושכת את תשומת לבו של טאוזט, שמבחין שהאלכימאי נפטר מעדים וחושש שבואסט הוא הבא בתור.
בואסט מתגנב פנימה כדי להשיג את כתביו של וידוק, שם הוא נתקל בלוטראן וטאוזט. לוטראן מנסה לעצור את בואסט, אך העיתונאי נמלט. הכתבים חושפים כי וידוק מצא את המעבדה של האלכימאי, שם הוא השתמש בדם העלמות כדי ליצור חומר קסם למסכה שלו, המעניק נעורים נצחיים על ידי מציצת הנשמות מקורבנותיו. האלכימאי הגיע ותקף את וידוק, שהספיק לקחת חלק מהמסכה של האלכימאי לפני שהרוצח נמלט. ההערה האחרונה בכתביו של וידוק קובעת שהאלכימאי יזדקק למישהו שייצר את מסכת המראה, שיוביל אותו למפעל הזכוכית.
בואסט, נימייר ופריאה הולכים למפעל, מונחים על ידי אומן כשטאוזט ולוטראן עוקבים אחריהם. בדיוק כשבואסט מכריז שאין יותר מובילים ועדים, האומן מסיר את התותבת שלו, ומגלה שהוא למעשה וידוק. מסתבר שווידוק קפץ לתוך חור סודי בקיר הכבשן, אותו ראה בהשתקפות מסכת המראה לפני גילוי האלכימאי שאינו אלא בואסט עצמו. לאחר מכן מודה וידוק שזייף את מותו שלו פשוט כדי לאכזב את השמירה של בואסט, מכיוון שהוא ידע שהאלכימאי ישמיד את כל הרמזים והעדים בכל האמצעים הדרושים.
כשהכיסוי שלו נחשף, בואסט משחרר שאגה מפלצתית ועוטה את מסכת המראה של האלכימאי. נימייה פותח באש, אך נהרג כשהאלכימאי משקף בקסם את הכדורים לעברו. וידוק רודף אחרי האלכימאי לתוך אולם מראות, שם הוא מאלץ את האלכימאי להסתכל לתוך רסיס מראה, ומשחרר את כל הנשמות הכלואות בתוך המסכה. וידוק משפד את האלכימאי ברסיס מראה וזורק אותו לנהר. אף על פי שהאחרים מתעקשים שהאלכימאי מת, וידוק מוטרד מהיעדר גופה.
בהלווייתו של נימייה, כשהדמויות מתרחקות, ניתן לשמוע את צחוקו של האלכימאי מרחוק, מלווה בזיק של מסכת המראה שלו.
טכנולוגיה
הסרט הציג 800 צילומים ששונו בפוסט-פרודקשן על פני תקופה של שמונה חודשים, בעלות של למעלה מ-20 מיליון אירו. כפי שמראה מהדורת ה-DVD הסופית של PAL, הסרט צולם ב-25i (שזירה), ורק צילומי אפקטים מיוחדים שוזרו באמצעות מיזוג שדות חכם (חיקוי טשטוש תנועה מסוג פרוגרסיבי עקב מהירות תריס שונה של מצבים פרוגרסיביים) במהלך הפוסט-פרודקשן, מכיוון שצוות האפקטים המיוחדים היה ללא ספק דרש לפריימים פרוגרסיביים שקל יותר לעבד אותם עבור אפקטים מיוחדים, לפני שעבור השחרור הסופי כל הצילומים הרגילים היו מנותקים מאינטרפולציה של קווים פשוטים במקום זאת. התוצאה היא הופעה דמוית וידאו של תנועות בצילומים רגילים, ותנועות דמויות סרט ייחודיות עבור כל צילומי האפקט בשל הכמות השונה של טשטוש התנועה הנובעת משיטות השזירה השונות.
הסמוראי
הסמוראי (צרפתית: Le Samouraï) הוא סרט מתח צרפתי מינימליסטי שביים ז'אן-פייר מלוויל בשנת 1967. את הדמות הראשית, ג'ף קוסטלו, רוצח שכיר‎, מגלם אלן דלון.
עלילה
הסרט מספר על אחד הרוצחים הבודדים ביותר והמקצועיים ביותר, ג'ף קוסטלו, מרגע הכנתו למשימתו הבאה – להרוג בחור בשם מרטי, בעל מועדון לילה.
הסרט מתחיל בדירתו של קוסטלו, דירה פשוטה וקרירה. ג'ף שוכב על מיטתו, מעשן סיגריה, על-יד ציפור הכלואה בכלוב אפור באמצע הדירה. רשימת השחקנים בסרט מופיעה בסוף ונגמרת על ידי ציטוט, המוקדש לסמוראי העתיק בושידו (ספר הסמוראי), שלמעשה הומצא על ידי מלוויל עצמו: "אין בדידות יותר גדולה מזו של הסמוראי, אל אם כן זו הבדידות של הנמר בג'ונגל...אולי...".
קוסטלו יוצא מדירתו והולך למועדון לילה, להרוג את קורבנו בדם קר, אך ברגע שהוא עוזב את הזירה, הוא פוגש בדרכו את נגנית הפסנתר היפהפייה של המקום, ואלרי (אותה מגלמת השחקנית קטי רוזייה).
כאשר הוא נתפס על ידי מפקח המשטרה (אותו מגלם השחקן פרנסואה פרייה), קוסטלו, אשר האליבי שלו תוכנן בקפידה – בעיקר בזכות עזרת חברתו, ג'יין (אותה מגלמת השחקנית נטלי דלון)- הולך הביתה, וזאת לאחר שוואלרי (איתה ג'ף מפתח מערכת יחסים קלה לאורך הסרט) טוענת בפני המשטרה, מסיבות לא ידועות, שהוא לא מוכר לה.
כאשר נראה כי קוסטלו יצא מכל סכנה, הוא הולך להתעמת עם אחד ממעסיקיו, שבמקום לשלם לו על עבודתו, מנסה להרוג אותו ולנער מעליו את מפקח המשטרה, שעדיין מאמין כי קוסטלו הוא הרוצח. המשטרה עוקבת אחרי ג'ף, הפצוע בזרועו הימנית, וכתוצאה נוצרת סצנת מרדף ארוכה ומדהימה ברחבי הרכבת התחתית בפריז.
לאחר נפתולי העלילה, קוסטלו מוצא עצמו עם משימה חדשה: להרוג את ואלרי, נגנית הפסנתר מהמועדון לילה. ג'ף חוזר למועדון. לעומת הפעם הראשונה בה ג'ף ניסה לא להראות על ידי הקהל, הפעם הוא מגיע לעיני כולם, מניח את כובעו במלתחה, מניח את כפפותיו הלבנות בפני כולם והולך ישירות אל ואלרי, המנגנת על הפסנתר בבר ומפנה את אקדחו אליה. למרות נסיונותיה לשכנעו לעזוב, קוסטלו נשאר במקומו ולבסוף נורה על ידי שוטר, עוד לפני שהספיק להרוג את ואלרי. כשמפקח המשטרה מרים את אקדחו של ג'ף ופותח אותו, הוא מגלה שלא היו כדורים באקדח.
סגנון מלוויל
"הסמוראי" הוא אחד מסרטיו הטובים של מלוויל. תוך כדי שימוש במוטיבים מ"הסרט האפל" (פילם נואר/פילם פוליסייר), הסרט מראה סגנון מעודן, מאוד מסוים ואווירה מדויקת שמראה בצורה מושלמת את הנושא העיקרי של הסרט, שכמעט יותר חשוב מהעלילה עצמה: הבדידות של הגיבור, שנבגד על ידי חבריו ושותפיו (למעט השחקנית ג'יין), וחוסר האפשרות שלו לחיות (אשר מופיע כמוטיב חוזר בסרטיו של מלוויל). סוף הסרט "הסמוראי" יכול להראות כדרכו של מלוויל להציג את רעיונו: קוסטלו, שהבין שהוא לא יכול לברוח יותר מהמשטרה ולבסוף גם לא מצליח להרוג את ואלרי, כלומר נכשל במשימתו, מעדיף למות. הסצנה הזו יכולה להראות כמעט כהתאבדות.
הדממה, מרכיב נוסף מאוד דומיננטי בסרט, אשר מתחילה כבר בסצנה הראשונה בסרט (שהיא למעשה חיזיון שהיה למלוויל ונתן לו השראה לכתוב את כל שאר התסריט: אדם, שוכב במיטתו, עם ציפור כלואה על-ידו). קוסטלו הוא לא אדם המרבה לדבר; הוא מעדיף לפעול. הוא נהיה דמות כריזמטית אך מסתורית. (המוזיקה המקורית הנהדרת של פרנסואה דה רובה, גם עוזרת לאווירת המסתורין סביב הגיבור). ביתו כמעט ריק, החברה הייחודית שלו, ציפור קטנה בכלוב והחברה שלו, שלמרות שאוהבת אותו, יש לה גבר אחר בחייה.
2Pac Live
2Pac Live הוא אלבום הופעה של הראפר האמריקאי טופאק שאקור. הוא ראה אור ב-6 באוגוסט 2004 על ידי חברת התקליטים Koch Records, והוא אלבום ההופעה הראשון של שאקור. האלבום מכר 400,000 עותקים על פי Nielsen Soundscan.
הוגו גאטי
הוגו אורלנדו גאטי (בספרדית: Hugo Orlando Gatti; נולד ב-19 באוגוסט 1944) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת השוער.
גאטי הוא שיאן ההופעות בכל הזמנים של ליגת העל הארגנטינאית. הוא רשם 765 הופעות ב-26 עונות.
גאטי, המכונה "המשוגע" (בספרדית: El Loco), היה נודע כאחד השוערים הראשונים שהסתמך יותר על מיקום ותנועה מאשר על רפלקסים. הוא היה מהשוערים הראשונים שיוצאים לעיתים תכופות אל מחוץ הרחבה ומצטרפים לעזרת שחקני ההגנה, ולעיתים אף לשחקני ההתקפה, ופיתח באופן חדשני גם את השימוש במשחק רגל, ראש וחזה מעבר למשחק היד, והתאפיין בתנועה גם לכיוון שחקנים המגיעים מולו. בנוסף, גאטי היה ידוע גם ביכולות עצירת הפנדלים שלו, והוא מחזיק במשותף בשיא הצלות הפנדלים בכל הזמנים בליגה הארגנטינאית, עם 26 הצלות.
קריירת משחק
גאטי, הצעיר מבין ארבעה אחים, החל את דרכו בגילאים צעירים כחלוץ. בגיל 16, בעקבות השראה שקיבל מאמדאו קאריסו כשצפה במשחק של קבוצת ריבר פלייט, החליט להמיר את תפקידו לשוער. הוא החל לשחק בקבוצת הנוער אטלנטה מפרובינציית בואנוס איירס בה נולד, ורשם את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הארגנטינאית ב-5 באוגוסט 1962, כשבועיים לפני יום הולדתו ה-18, במשחק חוץ מול חימנסיה לה פלאטה.
בשנת 1964 נמכר גאטי לריבר פלייט, שם שיחק לצד קאריסו, שממנו שאב השראה לתפקיד השוער. השניים חלקו את המקום בהרכב לסירוגין, ובסך הכל בארבע שנים רשם גאטי 77 הופעות במדי הקבוצה. ב-1968 עבר גאטי לחימנסיה לה פלאטה, שם הפך לשוער ראשון. הוא שיחק בחימנסיה חמש שנים בהן רשם 244 הופעות, וממנה עבר לאוניון דה סנטה פה, בה שיחק שנה אחת ורשם 45 הופעות. גאטי התבלט ביכולותו במהלך העונה, ובסך הכל בשלב זה של הקריירה, בגיל 31 ולאחר שצבר מספר הופעות בינלאומיות, השוער כבר התפרסם בליגה הארגנטינאית. אמנם, לאחר עונה זו חתם גאטי בקבוצת בוקה ג'וניורס, ובמדיה קנה לעצמו שם כאחד מגדולי השוערים בארגנטינה בכל הזמנים.
הבכורה של גאטי במדי הקבוצה התקיימה ב-15 בפברואר 1976. בשנה זו זכתה הקבוצה בשני תוארי האליפות בארגנטינה. ב-1977 זכו גאטי וקבוצתו בגביע ליברטדורס, במשחק בו עצר גאטי כדור עונשין מכריע לזכות קבוצתו, מול קרוזיירו. שנה אחר כך שמר על רשת נקייה שלוש פעמים בגמר הליברטדורס מול דפורטיבו קאלי, וסייע לקבוצה לזכות בתואר בפעם השנייה ברציפות, ובנוסף זכתה הקבוצה בגביע הביניבשתי, לאחר שניצחה בסיכום שני המשחקים את בורוסיה מנשנגלדבך. גאטי היה ממצטייני הקבוצה במשחק החוץ בו ניצחה 3-0, ושהבטיח לה את הזכייה בתואר. בשנת 1982 נבחר גאטי לתואר כדורגלן השנה בארגנטינה.
באמצע שנות ה-80 בוקה עברה תקופה קשה וחסרת הישגים, ובמהלך שנים אלו איבד גאטי בהדרגה את מקומו בהרכב. הופעתו האחרונה הייתה ב-24 בינואר 1988, ולאחריה לא נכלל יותר בסגל הקבוצה.
ב-24 בינואר 1984 נערך עבורו משחק הוקרה, שהפגיש את בוקה ג'וניורס וחימנסיה לה פלאטה.
נבחרת ארגנטינה
גאטי נכלל בסגל נבחרת ארגנטינה למונדיאל 1966, וזאת עוד בטרם רשם את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו, אך לא קיבל דקות בטורניר. את הופעת הבכורה שלו ערך ב-13 באוגוסט 1967, בשבוע של יום הולדתו ה-23, מול. לאחר שלא העפילה למונדיאל 1970, ארגנטינה חזרה לטורניר הגביע העולמי במונדיאל 1974, אך גאטי לא נכלל בסגל לטורניר. את מירב הופעותיו רשם תחת המאמן ססאר לואיס מנוטי בשורה של משחקי ידידות לקראת מונדיאל 1978 שנערך במדינה, אך לבסוף נגרע מהסגל לטורניר לטובתו של אובלדו פיליול. הופעתו האחרונה במדי הנבחרת נערכה ב-5 ביוני 1977, ובסך הכל שיחק 18 הופעות בשער הנבחרת.
עיוורון שחמטאי
עיוורון שחמטאי (באנגלית: Chess Blindness) הוא מונח המתאר כישלון של שחמטאי במהלך משחק שחמט לבצע מהלך טוב ברור לחלוטין או לשים לב לסכנה ברורה לחלוטין. המונח נטבע על ידי זיגברט טאראש. דוגמה לעיוורון שחמטאי היא תסמונת קוטוב, בה שחמטאי מבצע לאחר פרק זמן ארוך של חישוב מהלך אשר לא חשב עליו.
תוכנית פריפייד
תוכנית פְּרִיפֵּיְיד (באנגלית: PrePaid), או שירותי תשלום מראש לסלולרי, הוא שירות תקשורת סלולרית שמספק שירותי שיחה והודעות ושירותי אינטרנט לאחר שאלה שולמו מראש.
המדובר הוא בתוכנית תשלום מראש לשירותי טלפון נייד הכוללים שירותי שיחות והודעות SMS, כמו גם שירותי גלישה באינטרנט. התשלום מתבצע בסניפים ייעודיים, בקיוסקים או בתחנות דלק ומאפשר רכישת כרטיס SIM עם מספר טלפון המאפשר תחילה יכולת לקבל שיחות, אך כדי לבצע שיחות יש צורך ב"הטענת" המספר, הוספת סכום כסף למספר הטלפון באמצעות תשלום בקיוסקים ובסניפי חברת התקשורת המספקת את השירות בהתאם לכרטיסי שיחה המוצעים למכירה. התשלום מתבצע לרוב במזומן אם כי ניתן לתשלום גם באמצעות כרטיסי אשראי. התשלום מתבצע באופן חד פעמי ועל מנת להשתמש בטלפון לשיחות יש צורך בהטענה קבועה באמצעות תשלום מראש לצורך שימוש בשיחות, זאת בניגוד לתוכניות ה"פוסטפייד" הנפוצות יותר שבהן לקוח משלם לחברת התקשורת מדי חודש באמצעות הוראת קבע בנקאית או כרטיס אשראי לתקופת זמן ממושכת (של 12, 18 או 24 חודשים) או תקופה קצרה ובהתאם לחוזה חתום מול החברה, כשהתשלום מתבצע לאחר שביצע שימוש בשיחות.
רקע
שירותי פריפייד מוצעים בדרך כלל על ידי ספק תקשורת סלולרית וההבדל העיקרי בינו לבין שירותי ה"פוסטפייד" או התשלום שמתבצע מראש ולפני השימוש. לאחר התשלום הלקוח משתמש בשיחות והודעות עד שאלה מסתיימים לו ובהתאם ליתרה שלו במספר הטלפון. בשיטה זו טוענים תקציב בתשלום מראש באמצעות קניית כרטיס חיוג.
שיטות תשלום:
לחלק נכבד מחבילות המוצעות למכירה בכרטיסי הגירוד יש תאריך תפוגה ולקוח שלא יוסיף לחשבונות כסף לפני תום מועד התפוגה יאבדו את יתרת חשבונם בתום המועד.
בניגוד מוחלט לתוכניות ה"פוסטפייד" שבהן לקוחות החברה מפסיקים את המינוי לחברה באמצעות הודעה לספק התקשורת ומעבר לחברה אחרת או עזיבת החברה, בתוכניות הפריפייד אין למפעילה הסלולרית כל אפשרות לדעת בוודאות אם לקוח ממשיך להשתמש בקו הטלפון ולעיתים החברה מוחקת מספרי טלפון שלא בוצעו בהם שימוש לאחר זמן ממושך, תקופת הזמן משתנה מחברה לחברה אך נעה בין חצי שנה לשנה של חוסר שימוש.
בשנת 2003 צמח מספר חשבונות הפריפייד בהשוואה לחשבונות ה"פוסטפייד" ובשנת 2007, כשני שלישים מכלל חשבונות הטלפון הנייד בעולם היו תוכניות פריפייד. על פי הערכות שונות, כ-75% מתוך 5.1 מיליארד לקוחות הסלולר בעולם הם לקוחות תוכנית פריפייד.
ההתקשרות באמצעות כרטיסי חיוג משמשת תיירים; הורים שמעוניינים להגביל את ילדיהם בהוצאות הטלפון הנייד; לקוחות שאינם מעוניינים לחתום על חוזה ולהזדהות בפרטים אישיים מול החברות; והיא למעשה הדרך היחידה ללקוחות שאינם מחזיקים בכרטיס אשראי.
הצטרפות הלקוח מתבצעת למעשה ברכישת כרטיס סים מתאים לפי החברה שבחר להשתמש בשירותיה. הסים מקנה מספר טלפון המוצמד אוטומטית לתעריפי מסלול הפריפייד של החברה. מכאן והלאה הלקוח טוען את החשבון בכרטיסי חיוג בסכומים שונים. התקציב עומד לזכות הלקוח עד שיגיע לסיומו, אם לא בוצע בו כל שימוש לאורך שנה מלאה, יש לבצע שיחת טלפון לחברה על מנת להפעילו מחדש.
קיימת עלות חד פעמית על כרטיס הסים ולרוב התשלום עבור דקות שיחה, הודעות טקסט וגלישה יהיה לפי תעריפי החברה שבדרך כלל גבוה יותר מתעריפי ה"פוסטפייד".
ברגע שהתקציב שנרכש מראש הסתיים לא ניתן להוציא שיחות (למעט מספרי חירום), הודעות או לגלוש באינטרנט הסלולרי, אך המנוי נותר פתוח לשיחות והודעות נכנסות.
כרטיסי החיוג ניתנים לרכישה באמצעות שיחת טלפון או באתר החברה (לבעלי כרטיס אשראי בלבד) או בתשלום במזומן במגוון בתי עסק כמו דוכני חברות הסלולר בקניונים, בסניפי דואר שונים, בפיצוציות ובמכונות אוטומטיות ייעודיות.
היסטוריה
תולדות תוכניות הפריפייד החלו מתחילת שנות ה-90 עם הגידול בשוק הטלפון הנייד.
כרטיס הפריפייד הראשון שיצא נקרא "Mimo" ושוחרר על ידי TMN, מפעילת הסלולרי הפורטוגזית "פורטוגל טלקום" בספטמבר 1995.
יתרונות
לתוכנית פריפייד יש מחירים נמוכים יותר ומאפשר שליטה קלה יותר בהוצאות הכספיות, ניתן להשתמש במגוון מספרי טלפון של חברות שונות ללא התחייבות כספית.
בהתחשב בחוקים המקומיים, זו גם התוכנית האידיאלית עבור מי שנוטה להחליף מספרי טלפון וכתובת מגורים באופן תכוף. דבר ההופך את התוכנית לפופולרית בקרב סטודנטים הגרים רחוק מהבית ועבור מטיילים. הדבר גם מסייע מאוד להורים שחפצים לשמור על קשר עם ילדיהם אך עדיין רוצים לשלוט בהוצאות הטלפון.
חסרונות
לעיתים, לקוחות התוכנית נאלצים לשלם יותר עבור שיחות והודעות עקב תעריף גבוה יחסית לדקת שיחה והודעה ולעיתים מוצאים עצמם מוגבלים בשימוש בטלפון שלהם והאפשרות להתקשר לשיחות בינלאומיות ולמספרי שירותי תוכן עשויה להיות חסומה.
מוגבלות זו היא בדרך כלל תוצאה של חוסר זיהוי של הלקוח אל מול החברה שעקב כך שומרת על תעריף גבוה יחסית לעומת תעריפי ה"פוסטפייד".
זכות הפרטיות
ארגוני משטרה ושירותי הביטחון בעולם מודאגים מהאפשרות שתוכנית הפריפייד מציעה ללקוחות להפוך למעשה לאנונימי ולכן מושכת כאלה בעלי רקע פלילי.
משתמשי תוכנית פריפייד הופכים לאנונימים מכמה סיבות:
פריפייד בישראל
ספקיות הטעינה המקוונת הגדולות בישראל הן חברת Top-up תקשורת, חברת EPRS, חברת פלאטוק וחברת סיגרון המספקות שירותי טעינה לכל חברות הסלולר הישראליות שמפעילות תוכניות פריפייד. דרך ספקיות אלה מתאפשרת למעשה התשלום למספרי הפריפייד.
חברת פרטנר מפעילה את תוכנית "Big Talk" בעוד סלקום מפעילה את תוכנית טוקמן ושתיהן מעמידות תעריף גבוה במיוחד בהשוואה לשאר חברות התקשורת הסלולרית.
חברת פלאפון מפעילה את שירות "izi" ו־"Talk and Go" והוטמובייל מפעילה את "HotTalk". גולן טלקום מפעילה את מותג "GOLANtalk". בעבר, חברת youphone הפעילה את "pre talk" והום סלולר את "כארד".
בדרך כלל אין דמי מנוי אך חברת פלאפון ורמי לוי גובות דמי מנוי חודשיים שנלקחים מיתרת החשבון במספר.
ועדת החקירות של רוסיה
ועדת החקירות של רוסיה (ברוסית: Следственный комитет Российской Федерации, בראשי תיבות СКР) הוקמה תחילה ב־7 בספטמבר 2007 כיחידה במשרד התובע הכללי ובשנת 2010 הופרדה ממנו ומאז 15 בינואר 2011 היא מהווה ארגון חקירות עצמאי של הממשל, האחראי למלחמה בשחיתות. בסמכותו של ארגון זה אף לחקור בכירים ושרי מדינה. הוועדה כוללת תחתיה גם יחידה לחקירת שוטרים ובסמכותה גם לחקור את תפקוד חוקרי שירות הביטחון הפדרלי, והיא משתפת פעולה עם המינהל הראשי לביטחון פנים של המשטרה. בישראל היא מכונה לעיתים יחידת החקירות הפדרלית, בשל היותה גוף החקירות העיקרי של הממשל הפדרלי.
גוף החקירות הרוסי הראשון
ב־9 בדצמבר 1717, גופי החקירה היו כפופים ישירות לקיסר רוסיה, פיוטר הראשון. סמכות השיפוט של גופים אלה כללה מקרים של פשעים מסוכנים ביותר שפגעו ביסודות המדינה, בעיקר פשעי שחיתות שבוצעו על ידי בכירים מרשויות ציבוריות (שחטאו בפשעי שוחד, מעילה, זיוף ומרמה). באותו יום, 9 בדצמבר 1717, על פי פסק דינו של בית משפט צבאי, נורה למוות מיכאיל וולקונסקי, ראש לשכת החקירות הראשון שנחשפה מעורבותו בפשעי הונאה.
בפברואר 1718 הוקמה הלשכה החשאית בסנקט פטרבורג כדי לחקור את פרשת מותו של צארייביץ' אלכסיי פטרוביץ'. לאחר מכן, המחלקה הועברה לטפל בעניינים פוליטיים אחרים והיא התמזגה עם משמר פראובראז'נסקי. את הלשכה החשאית ניהל איוואן רומודנובסקי, בעוד את המחלקה, כמו גם את משמר פרובראז'נסקי, ניהל פיוטר הראשון, שנכח לעיתים קרובות בחקירה ועינויים של עבריינים פוליטיים. מטה הלשכה החשאית שכן במבצר הפטרופאבלי.
לקראת קץ הקיסרות ובמהלך המאה ה־20
בצו אלכסנדר הראשון מ-29 באוגוסט 1808 נקבעה תפקידם של פקידים חוקרים. פקידים אלה פעלו בתוככי משטרת העיר, שהייתה חלק ממערכת משרד הפנים (בשנים 1810–1819 — משרד המשטרה).
בשנת 1864 קבעה אמנת השיפוט את מעמדו של חוקר שיפוטי בבתי המשפט המחוזיים. אלה בוטלו בשנת 1917 על ידי צו ממשלתי, בעקבות מהפכת פברואר.
התקנות למערכת השיפוט של ברית המועצות בשנת 1922 יצרו עמדות של חוקרי אנשי מחוז, חוקרים בכירים בבתי משפט פרובינציאליים, חוקרים על תיקים חשובים במיוחד בבית המשפט העליון של רוסיה הסובייטית, חוקרים על תיקים חשובים במיוחד בוועדת המשפט העממית, אך בשנת 1928 התפקידים הללו בוטלו, ותפקידיהם הועברו למחלקת החקירות בפרקליטות המדינה.
לאחר התפרקות ברית המועצות
באפריל 1990, בקונגרס הראשון של צירי העם של ברית המועצות, הוגשהףו הצעות להקמת גוף חקירה ממשלתי. לאחר תיקונים ואישורים משנת 1993, טיוטת החוק "וועדת החקירה של הפדרציה הרוסית" הוגשה לסובייט העליון של ואושרה בקריאה ראשונה. אך לאחר פירוק הסובייט העליון הופסק תהליך החקיקה.
ב-2003 עלה רעיון להקים שירות חקירות פדרלי ברוסיה המקביל ל-FBI האמריקני, ארגון שיאחד את כל גופי החקירות במדינה, בשם שירות החקירות הפדרלי (Федеральная Служба Расследовании), אך לבסוף הוקמה וועדת החקירות של משרד התובע הכללי הרוסי (Следственный Комитет).
ב-5 ביוני 2007 הוכנסו שינויים בחוק הפדרלי "אודות הפרקליטות הרוסית" שהביאו להקמת ועדת החקירה של התביעה הכללית אשר על פי החוק הנ"ל מורכבת ממינהל חקירות ראשי, מינהלי חקירות של הסובייקטים הפדרליים של רוסיה ומחלקות חקירה מיוחדות בזרועות הצבא, כך שבמובנים מסוימים מתפקד הארגון גם כמשטרה צבאית חוקרת מטעם התביעה הכללית במדינה. באותו מעמד לוועדה הועברו כ-18 אלף חוקרים ממשרד התובע הכללי וכ-60 אלף תיקי חקירות. מכיוון שהוועדה הייתה באופן פורמלי כפופה למשרד התובע הכללי הורגשו בעיות תאום ולגוסיטיקה בין הגופים לאור החזון של מנהל הוועדה להיות ארגון עצמאי.
ב-4 באוקטובר 2010 הוקמה ועדת החקירות של הפדרציה הרוסית כיורשת לארגון זה וכמוסד חקירות עצמאי נפרד ממשרד המשפטים והמשרד התובע הכללי. ב-15 בינואר 2011 צו נשיאותי של דמיטרי מדבדב הפך את הארגון לארגון עצמאי פדרלי הכפוף לנשיא בלבד. כזרוע החקירות העיקרית ברוסיה האחראית למאבק בפשע המאורגן והשחיתות (במסגרת חוק המלחמה בשחיתות), מכונה הארגון לעיתים בשם האף-בי-איי הרוסי.
בשנת 2020, במלאת 75 שנה לניצחון במלחמת העולם השנייה, החל לחקור פשעי מלחמה שהתרחשו על אדמת רוסיה, בין השאר חקר את טבח הילדים בייסק והאחראים למחנות הריכוז הפיניים במזרח קרליה.
בארגון פועלים כ-21 אלף חוקרים ועוד כאלפיים חוקרים במינהל הצבאי של הוועדה. מאז 2017 ישנם דיונים לביצוע רפורמה בוועדה לצורך הפיכתה לגוף פדרלי בשם שירות החקירות הפדרלי (Федеральная Служба Расследовании), כפי שהוצע בשנת 2003.
ועדת החקירות בתרבות הפופופולרית
כגוף החקירות המרכזי ברוסיה הוא עורר את דמיונם של מפיקי קולנוע וטלוויזיה רבים ולמעט סרטי תעודה הארגון מופיע במגוון סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע עלילתיים, שהבולטים שבהם:
הארמייה השישית (ברית המועצות)
הארמייה השישית (ברוסית: 6-я армия) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
היחידה הוקמה ב-28 בספטמבר 1939 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור ויניצה. היא השתתפה בפלישת ברית המועצות לפולין. לאחר סיום הקרבות היא הוצבה באוקראינה.
לאחר פלישת הוורמאכט לברית המועצות, הארמייה השישית החלה בקרבות מגננה באזור לבוב. במהלך יולי חזית הארמייה נפרץ ובסוף יולי יחידותיה רוכזו באזור דנייפרופטרובסק. ב-2 באוגוסט במהלך קרב אומן הארמייה השישית כותרה ומפקדה איוואן מוזיצ'נקו נהרג. ב-10 באוגוסט 1941 הארמייה פורקה.
ב-25 באוגוסט 1941 הוחלט להקים את הארמייה מחדש. היא השתתפה בהגנה על אזור דונבס ובקרבות באזור חרקיב. ב-25 במאי 1942 היא כותרה ורק לאחר קרבות קשות חלק מיחידותיה הצליחו לפרוץ את המצור. ב-10 ביוני 1942 הארמייה השישית פורקה.
ב-7 ביולי 1942 הוחלט להקים את הארמייה השישית בפעם השלישית. היא השתתפה במבצע וורונז'-וורושילובגרד. בהמשך, בתחילת 1943 היא לחמה באזור חרקיב ודונבס. בשנת 1943 הארמייה צורפה ליחידות של החזית האוקראינית השלישית. היא לחמה בדרום אוקראינה הסובייטית והשתתפה בשחרור העיר אודסה. ביוני 1944 רוב היחידות הועברו לארמייה ה-37 וארמייה ה-46. בדצמבר 1944 הארמייה השישית תוגברה ביחידות חדשות ורוכזה באזור סנדומיר. עד למאי 1945 היחידות לחמו באזור וורוצלב. בספטמבר 1945 הארמייה השישית פורקה.
בשנת 1952 הארמייה השישית הוקמה מחדש. היא הוצבה באזור מורמנסק ובהמשך הועברה לקרליה הסובייטית. בשנת 1974 לארמייה השישית הוענק עיטור הדגל האדום. לאחר התפרקות ברית המועצות הארמייה השישית פורקה.
בשנת 2010, במסגרת הקמת המחוז הצבאי המערבי / פיקוד מערבי מבצעי-אסטרטגי עם מפקדה בסנט פטרבורג, הוקמה הארמייה מחדש. בפברואר 2022 כוחות הארמייה משתתפים בקרב על חרקוב כחלק מהפלישה הרוסית לאוקראינה.
מוות אכזרי 2
מוות אכזרי 2 (באנגלית: Evil Dead II) הוא סרט אימה קומי אמריקאי משנת 1987 שבוים ונכתב על ידי סם ריימי, הופק על ידי רוברט טאפרט, ומככב בו ברוס קמפבל בתפקיד אש ויליאמס.
תקציר העלילה
אש וחברתו לינדה יוצאים לחופשה בבקתה מבודדת בלב יער. החופשה שלהם הופכת במהרה לסיוט לאחר שהם מוצאים את "ספר המתים" (ספר מסתורי המכיל טקסט בבלי ושומרי עתיק) וקלטת עליה מוקלט התרגום של הספר. לאחר שהם מנגנים את הקלטת הם מחזירים לחיים שדים אשר משתוקקים לנקום בהם.
השדים הורגים ומשתלטים על גופתה של לינדה, שמנסה להרוג את אש, מה שמוביל אותו להרוג אותה ולקבור את גופתה. בהמשך הסרט השדים משתלטים גם על כף ידו של אש, שמנסה אף היא להרגו, עד שהוא כורת את ידו באמצעות מסור שרשרת. לאחר מכן אש מחבר את המסור החשמלי לגדם כף ידו, ובעזרתו ובעזרת רובה ציד מצליח להביס את אויביו. בסוף הסרט נפתח שער מעבר אל ימי הביניים, אליו נשאב אש.
ישראלים זוכי מדליות פאראלימפיות
ישראל משתתפת באופן סדיר במשחקי הקיץ הפאראלימפיים ושלחה משלחת החל מהמשחקים הראשונים באולימפיאדת הנכים רומא (1960), וספורטאיה זוכים להישגים נאים ובמדליות אולימפיות רבות. ישראל זכתה עד כה ב-378 מדליות בסך הכל, מהן 125 מדליות זהב, 124 מדליות כסף ו-129 מדליות ארד. היא מדורגת במקום ה-13 הכללי בטבלת מדליות הקיץ בכל הזמנים.
צפורה רוזנבאום היא הספורטאית המעוטרת ביותר מישראל במשחקים הפאראלימפיים. היא זכתה ב-30 מדליות, מהן 15 זהב, 8 כסף ו-7 ארד (19 מדליות באתלטיקה, מדליית כסף בשחייה ומדליית ארד בטניס שולחן); היא מדורגת במקום רביעי בעולם בכל הזמנים בצבירת המדליות בסך הכל ובמקום 10 בעולם בכל הזמנים בצבירת מדליות הזהב. השחיין אורי ברגמן הוא הספורטאי השני המעוטר ביותר מישראל בספורט הנכים. הוא מדורג במקום 32 בעולם בכל הזמנים לפי כמות מדליות הזהב שהשיג; זכה ב-14 מדליות, מהן 12 זהב. יוסף ונגר זכה ב-19 מדליות, מהן 9 זהב, הוא מדורג במקום 22 בעולם בכל הזמנים לפי כמות המדליות שצבר.
גנוב על העולם
גנוב על העולם (באנגלית: Despicable Me 3, בתרגום חופשי לעברית: "נבזה שכמותי 3") הוא סרט קומדיה אמריקאי בהנפשה ממוחשבת משנת 2017. הסרט הופק על ידי חברת אילומיניישן, בוים על ידי פייר קופין וקייל בלדה, ונכתב על ידי קינקו פאול וקן דאוריו. הסרט מהווה המשך ל"גנוב על המיניונים" מ-2013, והוא לרביעי בזיכיון "גנוב על".
פרולוג: שנות השמונים
בשנים 1985–1987 ילד בשם בלתזאר בראט (באנגלית: פרחח) היה כוכב סדרה הוליוודית בה גילם ילד מחונן אך נוטה לפשע, שמנסה להשתלט על העולם. בפרק מפורסם הוא פולש למנהטן עם רובוט ענק, חותך נתח ענק מהעיר על ידי לייזר, ומעיף אותו לשמיים באמצעות מסטיק מתנפח. לאחר שלוש עונות הסדרה ירדה משידור, בעקבות התבגרותו של בראט.
קוסט פלוס
קוסט פלוס היא שיטה לקביעת מחיר של מוצר או שירות בהתאם לעלותו לספק בתוספת רווח מסוים.
גנוב על העולם
בהווה
30 שנה מאוחר יותר, בראט מנסה לגנוב יהלום ענק שיפעיל קרן לייזר מסוימת. גרו, לוסי ושני מניונים (ג'רי ודייב) מצליחים למנוע ממנו זאת, אבל הוא נמלט בעזרת המסטיקים שלו. בעקבות כך גרו ולוסי מפוטרים מ"הליגה נגד הרשעים".
קוסט פלוס
השיטה
בניגוד לשיטה הנפוצה, שבה הספק קובע את מחיר המוצר מראש, ועלול לצאת בהפסד בסיומה של העסקה, בשיטת קוסט פלוס מובטח לספק רווח מסוים, שבדרך כלל אינו גבוה, משום שזהו רווח נטול סיכון.
גנוב על העולם
בהווה
בינתיים, המיניונים מתמרדים ודורשים מגרו שיחזור לרשע, אך הוא מסרב. אחד המיניונים, מל, מוביל את כל המיניונים, פרט לג'רי ודייב, להתפטרות המונית שנגמרת בבית סוהר.
קוסט פלוס
השיטה
שיטה זו משמשת, למשל, בפרויקטים שבהם קשה לאמוד מראש את העלות, ולכן קשה לקבל מהספק התחייבות למחיר קבוע.
גנוב על העולם
בהווה
גרו מגלה שיש לו אח תאום בשם דרו, דרו מנסה לשכנע את גרו לחזור לפשע וגרו משתכנע לאחר שהם גונבים את היהלום גרו מתחרט ורוצה להחזיר את היהלום לבעליו, אך בראט מתחפש ללוסי וגונב אותו בחזרה. כעת, כשהוא מחזיק ביהלום שמאפשר לו להשתמש בלייזר, מפעיל בראט רובוט ענק שמפעיל לייזר, כמו בפרק המפורסם של הסדרה שלו, רק שהפעם הוא הולך ללוס אנג'לס כדי לנקום בהוליווד על הורדת הסדרה.
קוסט פלוס
השיטה
הרווח המוסכם בשיטה זו נקבע בדרכים אחדות:
גנוב על העולם
בהווה
בראט מתחיל להרוס את העיר באמצעות מסטיקים. המיניונים בראשות מל בורחים מהכלא ומפוצצים את המסטיקים. גרו נלחם בבראט, ודרו מנטרל את הרובוט מבפנים. למחרת דרו בורח עם שאר המיניונים ומודיע לגרו שהוא חוזר לרשע. גרו מניח לו לברוח בטענה שהוא "נותן לו פור".
קוסט פלוס
ישראל
בראשית ימיה של מדינת ישראל, בהתאם למדיניות הקיצוב קבעו משרדי הממשלה את המחירים על פי שיטת "קוסט פלוס", על פיה המחיר של תוצרת נקבעה על פי ההוצאות של היצרן הפחות יעיל של התוצרת. התוכנית הכלכלית של תחילת 1952 הצהירה על ביטול השימוש בשיטה. ראש הממשלה הסביר: "שיטה זו מביאה להנמכת התפוקה ובמקרים רבים לרווחים מופרזים, ומחבלת בכושר ההתחרות של תוצרתנו". הוסיף על דבריו דוד צבי פנקס שקבע: "הייתה התחברות של מעבידים ופועלים לעבוד פחות ולהרוויח יותר". בפועל, המשיכו פקידי הממשלה לקבוע את המחירים על פי שיטת קוסט פלוס והמועצה הכלכלית המליצה שוב לבטלה. בתחילת יוני 1952 הצהיר דב יוסף שהוחל בשינוי השיטה והוצאו מכרזים לייצור מוצרים ספציפיים. בחלק מהמכרזים הציעו היצרנים מחירים נמוכים משמעותית מאלו שאושרו בשיטת "קוסט פלוס" ובעיתונות דרשו חקירה כדי להעניש את האחראים לרמאות שבניפוח הוצאות. ביטול שיטת קוסט פלוס הביאה את היצרנים להתמקחות נוקשה יותר על שכר העובדים, בגלל שלא יכלו לגלגל עלויות של תוספות שכר למחירי התוצרת. בפועל, חלקים נרחבים של המשק המשיכו לפעול בשיטת קוסט פלוס וניסיונות לבטל את השיטה בשוק מסוים נתקלו בטענות שפוגעים במגזר ספציפי.
גנוב על העולם
קישורים חיצוניים
ביקורות
קונפינה
קונפינה (באיטלקית: Confine) הוא כפר הממוקם בסן מרינו. הוא שייך לקסטלי של קייזאנואובה. פירוש שמו באיטלקית, הוא "גבול".
גאוגרפיה
הכפר ממוקם בפינה הדרומית של המדינה, קרוב לגבול עם איטליה ולעיריות סן לאו ווורוצ'יו. זהו אחד הכפרים הדרומיים ביותר שבסן מרינו.
יצחק מאיר האיתן
הרב יצחק מאיר האיתן (כ"ד בכסלו תש"א 24 בדצמבר 1940 - ו' באלול תשנ"א 16 באוגוסט 1991) היה רבו הראשון של השומרון.
ביוגרפיה
נולד בעיר ברלד ברומניה לתמר, בתו של הרב משולם ראטה, ולרב ד"ר ישראל הייטנר (האיתן), שכיהן שנים רבות כרב הראשי של חיל הים, ונקרא על שם סבו. היה בן יחידי יחד עם אחות, ציפורה. בגיל שלוש וחצי, ביום ב' בסיוון תש"ד, עלתה משפחתו ארצה. למד בבית הספר היסודי לבנים יבנה בחיפה, בישיבת כפר הרא"ה והחל מתשי"ט בישיבת כפר חסידים, שם היה מתלמידי הרב אליהו לופיאן, חלק מהשיעורים המסוכמים בספר "לב אליהו" הם פרי עטו.
משם עבר לישיבת מרכז הרב והיה מתלמידי הרב צבי יהודה קוק. היה משתתף קבוע גם בשיעוריו של הרב שלמה יוסף זוין. בשלהי שנת תשכ"ד נישא לדבורה לבית הרצברג.
בשנת תשכ"ז כיהן משגיח רוחני בישיבה גבוהה בקריית שמואל. לאחר מכן חזר לירושלים והתגייס לשירות קצר של שלושה חודשים בחיל ההנדסה. בהמשך שימש כר"מ בישיבת נתיב מאיר.
היה ממייסדי ישיבת ירושלים לצעירים ביחד עם הרבנים יוסף ברמסון ויעקב פילבר ושימש בה כמשגיח בשנותיה הראשונות. כן היה שותף בהקמת הישיבה התיכונית במבשרת ירושלים בראשות הרב שבתי זליקוביץ. שימש מספר שנים כרבו של המושב בית מאיר ועמד במשך תקופה בתור ראש כולל שהקים במקום. ניהל את עזבונו של סבו הרב משולם ראטה והוציא לאור חלק ניכר מכתביו.
היה חבר בגרעין המייסד של היישוב קרני שומרון בשנת תשל"ח, במשך כחצי שנה התגורר במבנה צבאי במחנה קדום יחד עם שאר משפחות הגרעין, לאחר מכן עברו להתגורר בקרני שומרון (במיקומה הנוכחי). לאחר מספר שנים עבר להתגורר ביישוב קדומים. בשנת תשמ"ג יסד את רבנות שומרון ועד פטירתו שימש כרב האזורי של השומרון. בתקופה זו היה אחראי בין השאר על מינוי רבנים ליישובים רבים ביהודה ושומרון. כרב השומרון השתמש רבות בכוחא דהיתרא עדיף.
נפטר ממחלה בשנת תשנ"א ונקבר בבית העלמין של קרני שומרון. בית הכנסת המרכזי של היישוב קדומים קרוי על שמו.
חיים אישיים
היה נשוי לדבורה לבית הרצברג, הזוג התגוררו בקדומים ולהם 11 ילדים, בין ילדיו נמנים:
לאחר פטירתו עברה אלמנתו להתגורר בשכונת גבעת שאול בירושלים.
מכתב השמיניות
מכתב השמיניות הוא כרוז שנכתב בשנת 1943 על ידי חברי המחנות העולים והצופים בארץ ישראל וקרא לתלמידי כיתות י"ב לעזוב את לימודיהם ולהתגייס לצבא הבריטי או לפלמ"ח.
באוקטובר 1942, על רקע התקרבותו של צבאו של רומל לארץ ישראל, והתפרסמות הידיעות על השואה ביישוב, תנועת המחנות העולים החליטה על גיוס כלל הכשרותיה לפלמ"ח והייתה שקועה בוויכוח פנימי על שאלת הפסקת לימודי השמיניות של חניכיה. בשלב הראשון הוחלט כי בטרם קבלת החלטה דרושה הכנה חינוכית וארגונית. התגבשו גרעינים במסגרת שנקראה "החוג העולה" שהכשירה אותם לקראת גיוס - אולם רק בתום תקופת הלימודים. לא רק הלחץ מבחוץ על ידי ההורים והמורים השפיע על החניכים בשאלת עזיבת הלימודים, גם בין החברים עצמם היו התלבטויות האם וויתור על תעודת הבגרות הוא מעשה נכון.