cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוויאר פרז דה קוויאר
לאחר כהונתו באו"ם
לאחר תום כהונתו הוסיף פרז דה קוויאר הוסיף למלא תפקידים פוליטיים ודיפלומטיים. ב-1995 התמודד ללא הצלחה מול אלברטו פוג'ימורי על נשיאות פרו, ולאחר הפסדו עבר להתגורר בפריז. לאחר התפטרות פוג'ימורי בשנת 2000 מונה דה קוויאר לראש מועצת השרים ושר החוץ בממשלתו של הנשיא הזמני ולנטין פניאחואה, תפקידים שבהם החזיק עד יולי 2001. בשנים 2002–2004 כיהן כשגריר פרו בצרפת.
פרז דה קוויאר נפטר ב-4 במרץ 2020 בגיל 100.
טירת הציד גליניקה
טירת הציד גליניקה (בגרמנית: Jagdschloss Glienicke, "יאגדשלוס גליניקה") היא טירת ציידים הממוקמת בפרבר ואנזה שליד ברלין, בקרבת גשר גליניקה. הטירה הוכרזה כאתר מורשת עולמית ביחד עם מספר אתרים בערים פוטסדאם וברלין.
היסטוריה
הטירה נבנתה בין השנים 1682–1683, בסגנון הבארוק הצרפתי, בתכנונו של האדריכל ההולנדי דיסארט (Charles Philippe Dieussart) עבור פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג. בתחילה נעשה בה שימוש כבית חולים צבאי. בשנת 1763 מסר פרידריך השני, מלך פרוסיה, את הטירה לאדם בשם יצחק לוי יואל, תעשיין, אשר עשה בה שימוש כמפעל לשטיחים וטפטים. בשנת 1827 הועברה הטירה לבעלותו של וילהלם פון טורק, עורך דין ומחנך, אשר הפך אותה לבית יתומים. בשנת 1859 החל קרל, נסיך פרוסיה בשיפוץ המבנה בסגנון נאו-בארוק למטרת שימוש על ידי בנו פרידריך קרל, נסיך פרוסיה. בשנת 1889 הורחב שוב המבנה המרכזי בתכנונו של האדריכל וההיסטוריון אלברט גאייר, ונוסף לו מגדל.
בשנת 1939 עברה הטירה לחזקתה של העיר ברלין, ולאחר מכן נעשה בה שימוש על ידי הצבא הסובייטי, והיא שימשה אף כהוסטל לנוער, ושימושים מזדמנים שונים. בשנים 1963–1964 נערך בטירה שיפוץ נוסף בתכנון האדריכל מקס טאוט. והיא המשיכה לשמש כאכסניה למיזמים ציבוריים שונים. בשנת 2003 עקב אי תקינות מערכות החשמל וכיבוי האש, פרצה שרפה גדולה וגרמה לנזקים חמורים. בשנת 2005 הוחל בשיפוץ המבנה והסתיים בשנת 2012. עלויות השיפוץ, הכוללות את שימור המבנה כמקובל בגרמניה, הסתכמו בכ-400,000 €.
רוברט לפקוביץ'
רוברט ג'וזף לפקוביץ' (באנגלית: Robert Joseph Lefkowitz; נולד ב-15 באפריל 1943) הוא רופא-ביוכימאי אמריקאי יהודי המוכר בשל עבודתו על קולטנים המצומדים לחלבון G ועליה זכה בפרס נובל לכימיה לשנת 2012 ביחד עם בריאן קובילקה, תלמידו לשעבר.
קורות חיים
לפקוביץ' נולד בניו יורק וסיים את התואר הראשון באוניברסיטת קולומביה ב-1962. הוא סיים את התואר בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קולומביה ב-1966 עם תואר MD. לאחר עבודה של מספר שנים כעוזר מחקר במכונים הלאומיים לבריאות בין השנים 1968–1970.
בין השנים 1970–1973 הוא עבד במחקר באוניברסיטת הרווארד ובבית החולים הכללי מסצ'וסטס. הוא השלים את התמחותו במחלות קרדיו-ואסקולריות ב-1973 ומונה לפרופסור לרפואה ולביוכימיה במרכז הרפואי של אוניברסיטת דיוק. הוא היה חוקר במכון הרפואי הווארד יוז מאז 1976 וכן חוקר באגודת הלב האמריקנית בשנים 1973–1976.
לפקוביץ' החל להשתמש ברדיואקטיביות ב-1968 כדי לעקוב אחר חיישני התאים. הוא קשר איזוטופים של יוד למספר הורמונים והודות לקרינה הוא הצליח לחשוף כמה קולטנים, בהם הקולטן לאדרנלין: β-adrenergic receptor. הצוות בראשותו הוציא את הקולטן מדופן התא והם הצליחו להבין את הבסיס לפעולתו.
הצוות השיג את הצעד הבא במהלך שנות השמונים. החוקר החדש בקבוצה, קובילקה, קיבל על עצמו את האתגר לבודד את הגן המקודד את קולטן β-adrenergic receptor, מהגנום האנושי העצום. הוא פיתח גישה שאפשרה לו להשיג את המטרה. כאשר החוקרים ניתחו את הגן, הם גילו כי הקולטן דומה מאוד לקולטן הלוכד אור בעין. הם הבינו כי מדובר במשפחה של קולטנים הנראית ומתפקדת באורח דומה. משפחה זו מוכרת כקולטנים מצומדים לחלבון G. כאלף גנים כבר קודדו עבור קולטנים אלו, לדוגמה הקולטנים החשים את האור, את הטעם, את הריח, את האדרנלין, את ההיסטמין, את הדופמין ואת הסרוטונין. כמחצית מהתרופות משיגות את ההשפעה שלהם באמצעות קולטנים מצומדים לחלבון G.
בשנת 2007 זכה במדליה הלאומית למדעים ובפרס שאו בתחום מדעי החיים ורפואה, בשנת 2009 זכה בפרס חזית הידע, ובשנת 2012 זכה עם פרופסור בריאן קובילקה מארצות הברית בפרס נובל לכימיה.
אבי טולדנו
אברהם (אבי) טולדנו (נולד ב-4 באפריל 1948) הוא זמר, שחקן ומלחין ישראלי. ייצג את ישראל באירוויזיון 1982.
ביוגרפיה
טולדנו עלה לארץ לאחר שזייף את חתימת אביו על הטופס שאישר את עלייתו ארצה. תחילה שהתה הקבוצה מספר חודשים במחנה עולים של הסוכנות היהודית במרסיי שבצרפת, ומשם עלו לארץ ונקלטו בקיבוץ רוחמה.
כבר כנער גילה טולדנו את כישרונו במוזיקה, והחל להתפרסם בארץ בתוכנית הרדיו "תשואות ראשונות". לתוכנית זו שלח שירים שכתב והלחין בעצמו. המלחין משה וילנסקי, ששמע את שיריו בתוכנית, הזמין אותו לשיר את השיר "זוהי יפו", שהלחין למילים של יוסי גמזו עבור סרט תיעודי קצר על העיר יפו. השיר זכה להצלחה רבה, והביא לפרסומו הראשון של טולדנו עוד בטרם גיוסו לצבא.
את שירותו הצבאי עשה בלהקת גייסות השריון, שבה היה שותף לתוכניות "שישה ימים בטנק" ו"פשוט שריונר". שם הוא שירת לצד תיקי דיין, דליה כהן, שאחר כך הפכה לזמרת בזכות עצמה. כסולן התבלט בשירים "אחי הצעיר יהודה", "שלא לאהוב אותך איך אפשר", "מי שחלם" ו"שריונים 69".
תחילת קריירת הסולו
עוד במהלך שירותו הצבאי בשנת 1968, הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, "אבי טולדנו עם דוד קריבושי ותזמורתו", בעיבודיו של דוד קריבושי. נכללו בו השירים "זוהי יפו" ו"שלא לאהוב אותך איך אפשר".
בשנת 1969 השתתף בפסטיבל הזמר עם השירים "את הרוח" (רימונה דינור/רפי בן-משה) ו"בדרך חזרה" (אהוד מנור/נורית הירש), שאיתו זכה במקום השלישי.
באותה שנה יצא אלבומו השני "אבי", ובו להיטים נוספים שיצרו מנור והירש, כ"איך עף הזמן" ו"ראיתי את הקיץ". שיר נוסף מוכר מהאלבום היה גרסת כיסוי בעברית לשירה של מרי הופקין "כאלה היו הימים", בתרגומו של מיקי הרטבי (הגרסה המקורית בעברית הוקלטה לראשונה על ידי שולי נתן). הרטבי תרגם עבור האלבום גם את שירו של טום ג'ונס "Delilah", שבגרסתו העברית נקרא "עם בוא הלילה". את שם האלבום ליוותה כתבה המרמזת על פרסומו של טולדנו, עם בדיחה סמלית: "כאשר בתך אומרת 'אבי', היא אינה מתכוונת לבעלך, אלא לאבי טולדנו...". כמו כן הקליט טולדנו באותה שנה את השיר "עם רדת יום" (יעקב שבתאי/יוחנן זראי) עבור הסרט "מצור". הצלחותיו באותה שנה הביאו לזכייתו בתואר זמר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל.
בשנת 1970 יצא אלבומו השלישי "בגן ערפילי", שמתוכו התפרסמו השירים "בעיר זרה" (אהוד מנור/יוחנן זראי) ו"שושנת הרוחות", שטולדנו הלחין למילים של דידי מנוסי.
באותה שנה זכה במקום הראשון בפסטיבל לשירי ילדים שנערך בפעם הראשונה, עם השיר "למה ככה", שדודו ברק כתב ושייקה פייקוב הלחין. שותפתו לזכייה זו הייתה עירית ענבי, שהייתה אז ילדה בת עשר. השיר בביצוע השניים זכה לפופולריות רבה, והוא אחד השירים המזוהים ביותר עם הפסטיבל. שיר זה הביא גם לפרסומה של ענבי. שיר זה שובץ לפסקול הסרט "אריאנה" (1971) בו שר טולדנו גם את שיר הנושא לסרט. טולדנו המשיך להשתתף גם בפסטיבלים הבאים עם השירים "חיפושית הקצב", "חג יובל" ו"שיר בלה לה לה".
באותה שנה טולדנו הוציא את אלבומו הרביעי הנקרא "בשירי עמים", ובו שירי עם ממדינות שונות בתרגום לעברית. אחד המוכרים שבהם הוא "אבירים של שולחן עגול", שכתבה מרים ילן שטקליס על פי לחן עממי צרפתי.
המשך שנות השבעים
בשנת 1971 השתתף בסרטו של ג'ורג' עובדיה "אריאנה", וביצע בו את שיר הנושא. בשנת 1972 השתתף בשנית בפסטיבל שירי הילדים עם השיר "חג יובל", שנוצר גם הוא על ידי דודו ברק ושייקה פייקוב.
בשנת 1974 יצא אלבומו החמישי "סתם בן אדם", שהורכב ברובו משירים שהלחין למילים של אבי קורן. הלהיט הגדול באלבום היה "מה חשוב היום", שהלחין טולדנו עם אריה גור למילים של עוזי חיטמן. מהשירים שכתב קורן התפרסם "אני זוכר רק שיר".
בשנה זו זכה טולדנו בפסטיבל שירי משוררים לילדים עם השיר "ידידי טינטן", שקובי אשרת הלחין למילים של מרים ילן שטקליס. שיר זה הפך ללהיט ענק עד היום. (בפזמון השיר "לאב בוי" של הזמרת דנה אינטרנשיונל צוטטו שתי השורות הראשונות של פזמון השיר הנ"ל: "והוא ישן במיטתי/ והוא אוכל מצלחתי").
בשנת 1976 הוציא את האלבום "זירת חיי", ובו השיר "בתחנה המרכזית", שעמו זכה שנה קודם לכן ב"פסטיבל שירי הבירה". את השיר רוני וייס הלחין למילים של משה בן שאול, ופרט לו, טולדנו הלחין את כל שירי האלבום.
לקראת סוף שנות השבעים יצא למסע הופעות באירופה.
בשנת 1978 יצא עם מופע יחיד בשם "לה בוהם" - ערב שנסונים של שארל אזנבור, שבעצמו הגיע ונכח בהופעת הבכורה. המילים העבריות לשירים נכתבו בידי פזמונאים שונים, ובהם אהוד מנור ודודו טופז. מרבית השירים הוקלטו בהמשך באוסף "השנסונייר". הגרסה העברית לשיר "שתי גיטרות" (בתרגומו של טופז) זכתה בתחילת שנות השמונים לגרסת כיסוי על ידי דורון מזר.
בשנת 1979 הלחין את השיר "שולם ברוגז", שאיתו זכה מייק בורשטיין במקום הראשון בפסטיבל לשירי ילדים מספר 10.
שנות השמונים
לאחר מספר שנים בצרפת שב טולדנו לישראל.
בשנת 1980 הוציא את האלבום "צלע", שאת רוב שיריו כתבה שמרית אור. מתוכו זכו להצלחה הלהיטים "ליאורה", שנכתב לאשתו, ליאורה טולדנו, "אדם נשאר ילד" ו"כל חיי", שסיים במקום הלשישי במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל לשנת תש"ם.
במרץ 1981 השתתף לראשונה בתחרות הקדם-אירוויזיון עם השיר "קרנבל", שהלחין למילים של שמרית אור, ועיבוד של ננסי ברנדס. השיר זכה להצלחה והגיע למקום השלישי בתחרות.
עוד באותה שנה יצא אלבומו "אני רק עובר", שבו נכלל הדואט עם חזה "אחרי החגים". מהאלבום הצליח שיר הנושא (מילים: ענת שרים, עיבוד: אלדד שרים), שדורג במקום ה-27 במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' לשנת תשמ"ד. בדצמבר אותה שנה התארח בפסטיבל שירי הילדים מספר 15 עם השיר "למה במכות", שהלחין למילים של אהוד מנור, ועיבוד של אורי קריב.
בקדם אירוויזיון בשנת 1985 התחרתה ירדנה ארזי עם שיר שהלחין לה טולדנו, "עוד נגיע", למילים של אהוד מנור ועיבוד של אלדד שרים. השיר זכה להצלחה והגיע למקום ה-3 בתחרות.
ב-1986 הלחין טולדנו לקדם האירוויזיון, בעבור חיים משה, את שירה של לאה לופנפלד "לחיים" (עיבוד: ננסי ברנדס). השיר זכה להצלחה, והגיע אף הוא למקום ה-3 בתחרות.
עוד ב-1986 יצא אלבומו של טולדנו "תרקדי את הלילה". שיר הנושא, שטולדנו כתב והלחין, לעיבוד דאנס של יזהר אשדות, זכה להצלחה רבה, ודורג במקום ה-10 במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ו של רשת ג'. גם השיר "בכל הכוח" מהאלבום, שאת מילותיו כתב שמוליק קלוסקי, ועיבד ננסי ברנדס זכה להצלחה, ודורג במקום ה-17 במצעד השנתי.
בשנת 1987 השתתף במחזמר "עלובי החיים" בתיאטרון הקאמרי והוציא את תקליט השדרים "אל תעשו חשבון עליי", שעיבד קובי אושרת.
בסוף שנת 1988 הוציא את האלבום "ויקטור", שבו כתב לראשונה את מרבית מילות השירים, מלבד "הבמה לוהטת" ו"מאהבה אני נשבר" אותם כתב שמוליק קלוסקי. אלדד שרים עיבד את שירי האלבום.
במרץ 1989 ניסה את כוחו שוב בתחרות הקדם אירוויזיון עם השיר "דיינו" שהלחין, למילים של אהוד מנור, ועיבוד של ננסי ברנדס. השיר הגיע למקום השני בתחרות, 8 נקודות מתחת לשיר הזוכה "דרך המלך" של הצמד גילי וגלית.
שנות התשעים
ב-1990 הוציא את האלבום "שר חנוך לוין", המורכב כולו מלחניו לשירים של חנוך לוין. אחדים מהם, כ"שחמט" ו"התעמלות בוקר", התפרסמו קודם לכן בלחנים אחרים. אילן וירצברג עיבד את כל שירי האלבום. עוד בשנת 1990 צילם סרט תיעודי במרוקו על סיפור חייו שנקרא "בית לבן". הסרט שודר בערוץ הראשון.
לקדם אירוויזיון 1991 הלחין את "הבה נגילה גילה", שביצע בתחרות אורי פיינמן.
בשנת 1993 יצא אלבום אוסף של טולדנו בשם "קול שירי". באלבום נכללה גרסה חדשה של טולדנו לשיר "זוהי יפו". אגב, זהו האוסף הראשון שלו שיצא על גבי פורמט CD.
באותה שנה השתתף בסרט "הירושה" של הבמאי אמנון רובינשטיין לצידם של אלון אבוטבול ויעל אבקסיס. טולדנו גם שר את שיר הנושא של הסרט, "אלך איתך", בדואט עם בתו טל.
בשנת 1998 יצא אלבום אוסף נוסף (וכפול) של טולדנו, "כל חיי".
שנות האלפיים
בשנת 2000 יצא במופע יחיד שנקרא "קפה פריז".
בסוף 2002 הוציא אלבום בשם "פרחי הזמן", עם חידושים לקלאיסות של שירי ארץ ישראל היפה דוגמת: "העיר באפור", "שני שושנים", "מה אומרות עינייך", "פרח הלילך" ו"הורה ממטרה".
בסוף 2005 הוציא את האלבום "ברגוע". בין שירי האלבום "גדלת לי מהר מדי" המדבר על בנו של טולדנו שהתגייס, השיר "בלדה לגרוש" על מצבו המשפחתי החדש, "זה הכל בשמך", שמדבר על “ההרג שעושים כביכול בשם האלוהים”, וכן חידוש לשירו "מה חשוב היום". שלום אוחיון עיבד את מרבית שירי האלבום וירון בכר עיבד שניים.
בשנת 2008 הוציא את האלבום "את ואני והוא", שאותו הפיץ תחילה רק ברשת האינטרנט, ורק מאוחר יותר היה ניתן לקנייה בחנויות או באתרי מוזיקה ישראלית.
בשנת 2011 השתתף בתוכנית המציאות של ערוץ 24 "היכל התהילה", והודח תוכנית אחת לפני הגמר, אך חזר ב"גלגל הצלה". בתוכנית הגמר סיים טולדנו במקום הרביעי.
באמצע 2014 הוציא את האלבום "עירום" בו כתב והלחין את מרבית השירים. את שירי האלבום עיבדו: ירון בכר, שי בכר, אילן וירצברג, ראובן חיון, אסי סבג וציקי זנטי.
בשנת 2019 - 2017 החל להשתתף בסדרת הטלוויזיה "שנות השמונים" של הזכיינית "רשת" בערוץ 2 בתור עמרן אסייג, אחיו של פרוספר אסייג. טולדנו המשיך לגלם את עמרן גם בשתי העונות הבאות של הסדרה, ששודרו ברשת 13. ( שיחק בעונות 5, 4 , 3 בעונה 3 שיחק רק בפרק אחד בתפקיד אורח ובעונות 4-5 שיחק יותר כדמות קבועה בכל העונות שיחק באותו התפקיד . )
בשנת 2022 שב לגלם את דמותו של עמרן אסייג בסדרת ההמשך של שנות השמונים שנקראת שנות ה-90.
חיים אישיים
מנישואיו הראשונים לליאורה יש לו שלושה ילדים: ערן טולדנו, טל טולדנו ואורי טולדנו, מפיק מוזיקלי הידוע בשם הבמה "Kayma".
ב-1998 נישא בשנית לחגית, אחותו של הזמר עופר לוי. לזוג שלושה ילדים. הם התגרשו בשנת 2014. בתו ליהי טולדנו, ילידת 2002, השתתפה בתוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון" 2020.
טולדנו בזוגיות עם רונית, ומתגורר כיום בגן יבנה.
רמת כורזים
רמת כורזים (קרויה גם  חבל כורזים) היא רמה בזלתית במזרח הגליל, המפרידה בין עמק החולה לארץ כינרות. גבולותיה: בצפון נחל מחניים, במזרח ערוץ הירדן ההררי, בדרום החוף הצפון-מערבי של הכנרת ובמערב מורדות הרי צפת וערוץ נחל כנרות. אורכה מצפון לדרום כ-12 קילומטרים, ורוחבה ממזרח למערב 7–8 קילומטרים. הרמה היא מבותרת ושטחה הוא כ-135 קמ"ר.
גאוגרפיה וגאולוגיה
רמת כורזים נוצרה מהתרוממות טקטונית בקרקעית השבר הסורי-אפריקני, שכוסתה בזלת בתקופת הפליסטוקן, תהליך שגרם לחסימת זרימת הירדן אל הכנרת ולהיווצרותם של אגם החולה ועמק החולה. הרמה מתרוממת מדרומו של עמק החולה לגובה ממוצע של כ-300 מטרים מעל פני הים. צורתה גבעות מתונות, שפסגתן בחלקה המערבי, במחנה פילון מדרום לראש פינה, בגובה 409 מטרים מעל פני הים, ובתל נס שממזרח לו, בגובה 381 מטרים. מדרונותיה הדרומיים לעבר הכנרת תלולים יותר, ומתנקזים בכמה נחלי אכזב, שהגדול בהם הוא נחל כורזים. בשטח הרמה מספר מעיינות שספיקתם נמוכה. היא מכוסה ברובה צמחייה עשבונית, עם עצי שיזף מצוי הפזורים בה.
ארכאולוגיה
רמת כורזים הייתה מיושבת במשך רוב תולדותיה. בשנות ה-90 של המאה ה-20 בוצע לראשונה סקר ארכאולוגי מתל חצור ועד הכנרת. בראשית שנות ה-2000 בוצע סקר נוסף. בסקרים נמצאו שרידים של למעלה מ-100 יישובים קדומים שהתקיימו בה לאורך התקופות. הרמה היוותה ארץ מעבר מובהקת, נמצאו בה גם שרידי רגמים ודולמנים, שרידי מכלאות ומעגלי אבנים המעידים על מרעה צאן ובקר ועל מאפיין נוודי.
בשטחה של רמת כורזים מספר אתרים ארכאולוגיים, בהם הגן הלאומי תל חצור, כורזים, חורבת ירדה וחאן ג'וב יוסף, ח'רבת טובא ועוד. בשלוחותיה הדרום-מערביות נמצא הר נחום, שבו על פי המסורת הנוצרית נשא ישו את הדרשה על ההר. כיום יש במקום מנזר וכנסייה.
יישובים ברמה
ברמת כורזים מצויים היישובים אליפלט, אלמגור, אמנון, גדות, טובא-זנגרייה, כורזים, כפר הנשיא, כרכום, מחניים, משמר הירדן ועמיעד, וכן חוות הנופש ורד הגליל. מבחינת שיוכם המוניציפלי היישובים מפוצלים בין המועצות האזוריות הגליל העליון, מבואות החרמון ועמק הירדן. טובא-זנגרייה היא מועצה מקומית.
ראו גם
תעלת ההטייה
לינדזי קמפ
לינדזי קית' קמפ (באנגלית: Lindsay Keith Kemp; 3 במאי 1938 – 25 באוגוסט 2018) היה רקדן, שחקן, מורה, אומן פנטומימה וכוראוגרף בריטי.
תחילת דרכו
קמפ נולד בדרום שילדס שבאנגליה. את ילדותו בילה ביורקשיר ולמד בבית הספר לאומנות של ברדפורד, לפני שהתחיל ללמוד ריקוד עם הילדה הולגר ופנטומימה עם מרסל מרסו.
בשנות השישים המוקדמות ייסד לינדזי קמפ להקת רקדנים משלו, הלהקה משכה לראשונה את תשומת הלב הציבורית בהופעתה בפסטיבל אדינבורו בשנת 1968. למרות סיבובי ההופעות שעשה עם להקתו בכל העולם במשך כשלושים שנה והופעותיו המזדמנות בסרטים ובתוכניות טלוויזיה, קמפ ידוע ביותר דווקא בזכות תמיכתם והערכתם של קייט בוש ודייוויד בואי, שהיו שניהם תלמידיו ולזמן קצר אף חברים בלהקת המחול שהקים (בואי כרקדן ובוש כעוזרת מלתחה).
בקיץ 1984 הופיע בירושלים במסגרת פסטיבל ישראל.
יצירתו
סגנון יצירתו של קמפ היה שילוב ייחודי בין בוטו, פנטומימה, בורלסק, דראג ומיוזיק הול (ז'אנר בריטי של הופעות תיאטרון) ותואר בהזדמנויות שונות כמרתק, צבעוני, פיתויי ומתמכר לתאוות. לרוב השיג ביקורות אוהדות ובסיס מעריצים נאמן.
קמפ הופיע לצד דייוויד בואי וביים את ההופעה של זיגי סטארדאסט שנערכה בריינבו ת'יאטר בלונדון באוגוסט 1972, ואף הופיע בקליפ של אחד משיריו של בואי.
המשך פעילותו ואחריתו
בתחילת שנות השבעים, קמפ היה מורה פופולרי לריקוד ופנטומימה ונתן שיעורים קבועים במרכז לריקוד בקובנט גארדן. ג'ק בירקט, חברו העיוור של קמפ, לימד בחלק מהשיעורים. נאמר שמיומנותו וראוותנותו היו כה בולטות שתלמידים חדשים לא שמו לב כלל שמורם עיוור.
קמפ נפטר ב-25 באוגוסט 2018 בליבורנו שבאיטליה בגיל 80.
פירמידת אל קסטיליו
פירמידת אל קסטיליו (בספרדית: El Castillo - "המצודה") היא פירמידה מסו-אמריקנית ומרכז האתר הארכאולוגי צ'יצ'ן איצה בחצי האי יוקטן שבמקסיקו. היא נבנתה בידי בני המאיה בין המאה ה-11 למאה ה-13, כמקדש לאל קוקולקן. זוהי פירמידת שלבים הבנויה טרסות מרובעות עם גרמי מדרגות בארבעת צדדיה. בנקודות השוויון של האביב והסתיו, בזמן הזריחה והשקיעה של השמש, מטילה פינת הפירמידה צל בצורת נחש מכוסה בנוצות - קוקולן. בשני התאריכים הללו הצלליות מהפינות גולשות בשורות למטה לצד הצפוני של הפירמידה כשהשמש עולה.
כמו פירמידות אחרות ביבשת אמריקה, גם אל קסטיליו בנויה שכבות שכבות. באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 התיר הממשל המקסיקני לחפור בתוך הפירמידה, ולאחר מספר התחלות כוזבות התגלה גרם מדרגות מתחת לצד הצפוני של הפירמידה. בחפירה מקצה הפירמידה נמצא מקדש נוסף, שהיה קבור מתחת לפירמידה העכשווית. בתוך חדר המקדש היה פסל של צ'אק מול וכס בצורת יגואר, בצבע אדום עם נקודות.
הממשל המקסיקני חפר מנהרה מתחתית גרם המדרגות הצפוני אל המדרגות הישנות של הפירמידה למקדש החבוי, אשר נפתחה לציבור. בשנת 2007 נבחרה הפירמידה כאחד משבעת פלאי תבל החדשים.
הורים עובדים לשינוי
הורים עובדים לשינוי היא עמותה ישראלית הפועלת לצמצום הפער שבין חופשות ההורים העובדים וחופשות הילדים במערכת החינוך.
הקמת הארגון
בשנת 2008, במהלך חופשת הפסח, פרסמה יערה ישורון עצומת אינטרנט במטרה "לאחד בין ימי החופשות של הילדים, לימי החופשות של ההורים, ולסדר מחדש את לוח החופשות בישראל".
הפרסום שלה זכתה העצומה ואלפי החותמים עליה, הביא לקיום דיון בנושא בוועדת החינוך של הכנסת. לאור התמיכה שלה זכתה, הקימה ישורון את הארגון שמאז 2010 הוא גם עמותה רשומה.
באוגוסט 2008, נערך כנס הייסוד של הארגון, במעמד יו"ר ועדת החינוך דאז, ח"כ מיכאל מלכיאור, ובהשתתפות פרופ' עמוס רולידר וד"ר אורי ארבל-גנץ.
ועדת סלבין
נציגי הארגון הופיעו בפני הוועדה. הוועדה אמנם לא קיבלה את הצעות הארגון, אך הכירה בצורך לביצוע שינוי במבנה שנת הלימודים והמליצה על הזזת חמישה ימי חופשה מהחופש הגדול לימים אחרים במהלך השנה. השר גדעון סער אימץ החלטות אלו בשנת 2011. החלטה זו יושמה במשך שלוש שנים ובוטלה בשנת 2014, בלחץ ארגוני המורים.
תוכנית החופשות
בעקבות האכזבה בארגון מהחלטות ועדת סלבין החליטו בארגון "הורים עובדים לשינוי" לבנות בעצמם תוכנית אלטרנטיבית המבוססת על קיצור שבוע הלימודים לחמישה ימים והעברת ימי הלימוד שיתפנו לקיצור החופשות. התוכנית כללה קיצור החופשות ב-27 ימים: שלושה שבועות מהחופש הגדול, שבוע מחופשת הפסח, חצי מחופשת החנוכה וימי אסרו חג. שני עקרונות חשובים שעמדו בבסיס גיבוש התוכנית היו שימוש במשאבים הקיימים ואי פגיעה בציבור המורים. פרסום התוכנית הביא לקיום דיון ציבורי נרחב בנושא.
פעילות במוסדות החינוך בחודש יולי
במקביל לתוכנית לקיצור החופשות, פעלו בארגון להפעלת מוסדות החינוך בחודש יולי במתכונת "בית ספר קיץ" בצורה מאוד דומה לתוכנית "בית הספר של החופש הגדול" שמופעלת משנת 2014 על ידי משרד החינוך.
נציגת הארגון הייתה מהדוברים במסיבת העיתונאים שבה הכריז שר החינוך שי פירון על "בתי הספר של הקיץ".
הנסיכה דזירה, ברונית סילפברכיאלד
הנסיכה דזירה, ברונית סילפברכיאלד (בשוודית: Désirée Elisabeth Sibylla Silfverschiöld; נולדה ב-2 ביוני 1938) היא אחותו של קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה.
ביוגרפיה
דזירה נולדה ב-2 ביוני 1938 בארמון האגה השוכן במטרופולין של סטוקהולם, לנסיך גוסטב אדולף, דוכס וסטרבוטן ולזיבילה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה ונקראה דזירה על שם דזירה קלארי.
ב-5 ביוני 1964 היא נישאה לברון נילס אוגוסט סילפברכיאלד, ונולדו לה שלושה ילדים. מאז נישואיה היא התגוררה בטירת קוברג ובטירת גסבאדהולם הנמצאות בבעלות משפחתה, היא נוכחת מדי שנה בטקס הענקת פרס נובל ולוקחת חלק באירועים של משפחת המלוכה השוודית, היא נוהגת לעיתים קרובות ללבוש תכשיטים וכתרים השייכים למשפחת המלוכה.
משפחתה
ב-5 ביוני 1964 התחתנה דזירה עם הברון נילס אוגוסט סילפברכיאלד, ונולדו לה שלושה ילדים:
17 באוקטובר
17 באוקטובר הוא היום ה-290 בשנה (291 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה, נשארו עוד 75 ימים.
יוביאנוס
עד לעלייתו לשלטון
יוביאנוס נולד בשנת 331 בעיר סינגידונום אביו, ווארוניאנוס (Varronianus) היה קצין צבא מוערך ומפקד יחידת שומרי הראש של האוגוסטוס קונסטנטיוס השני. יוביאנוס הצטרף כחייל ליחידת שומרי הראש ועלה בסולם הדרגות עד שהתמנה להיות מפקד שומרי הראש כפי שהיה אביו לפניו. הוא ליווה את האוגוסטוס יוליאנוס הכופר במסע המלחמה למסופוטמיה והשתתף בקרב סמארה בו נהרג יוליאנוס ביום 26 ביוני 363.
בו בזמן, במחנה הצבא ותחת הלחץ של המערכה הצבאית ההולכת מדחי אל דחי קראו חיילים למנות את יוביאנוס, קצין צבא בכיר בחצרו של יוליאנוס. הוא הולבש בגלימת ארגמן והוצעד בפני טורי יחידות הצבא. על פי דיווחים של היסטוריונים רומאיים חלק מהחיילים, ששמעו את שמו של הקיסר החדש נישא בפי מכתיריו, טעו וחשבו כי יוליאנוס הבריא מפציעתו ורבים פרצו בבכי משגילו כי מדובר ביוביאנוס. ההיסטוריון הרומאי אמיאנוס מרקלינוס מספר כי הבחירה בטעות יסודה וכי החיילים קראו בשמו של קצין אחר ששמו היה יוביאנוס, הוא מוסיף כי יוביאנוס שנבחר היה בעל מוניטין של אדם רודף תענוגות.
תקופת שלטונו
עם קבלת שרביט השלטון לידיו פקד יוביאנוס על נסיגה מסודרת של הצבא הרומאי לכוון השטחים שבשליטת האימפריה הרומית, ממערב לנהר הפרת. הצבא הצליח להגיע לעיר דורה על גדות נהר הפרת אך ניסיונות לחצות את הנהר נכשלו. בשלב זה החלו שיחות עם נציגי השליט הסאסאני שאפור השני על תנאים לסיום הלחימה. שיחות אלו נמשכו כאשר האספקה של הצבא הרומאי הלכה ופחתה והאפשרות להמשיך בנסיגה בנתיב חלופי יצאה מכלל אפשרות כך נאלץ יוביאנוס להסכים לתנאים הקשים שהציבו הסאסאנים ועיקרם מעבר חופשי לצבא הרומאי תמורת העברת השלטון הרומאי על פרובינציות ממזרח לפרת שנכבשו על ידי האוגוסטוס גליאנוס בשנת 298. בנוסף למסירת מבצרים חשובים ויתרו הרומאים על השפעתם בממלכת ארמניה שהייתה בת ברית של האימפריה הרומית, והממלכה נהפכה לשטח חסות סאסאני. ההסכם שהיה חד צדדי למעשה כלל סעיפים שהצבא הרומאי והמערכת הפוליטית האזרחית ראו כהשפלה ויוביאנוס איבד את מעט התמיכה שהייתה לו.
לאחר חציית הפרת ומסע מזורז הגיע יוביאנוס לאנטיוכיה ונתקל שם בעוינות מצד האוכלוסייה שראתה אותו כמי שמפקיר את ביטחון העיר ואזורי הספר לידי הסאסאנים.
עם חזרתו אל תחומי האימפריה הרומית לאחר שחילץ את הצבא מסכנת השמדה על ידי צבא האימפריה הסאסאנית החל יוביאנוס בהחזרת גלגל הרפורמות של קודמו. בהיותו נוצרי מלידה הוא פעל מיידית עם הגעתו לאנטיוכיה והכריז על הנצרות כדת מדינה, הוא המשיך לבטל צווים של יוליאנוס שפעלו כנגד הכנסייה הנוצרית כמוסד וכנגד כנסיות נוצריות כמקומות פולחן. הצווים שהוציא כוונו כנגד הפולחן הפאגאני וביום 11 בספטמבר 363 הוא הוציא צו האוסר פולחן אלילים תחת עונש מוות וצו נוסף ב 23 בדצמבר האוסר השתתפות בטקסים פאגאניים בכלל כולל טקסים פרטיים.
מותו של יוביאנוס
יוביאנוס המשיך בדרכו לכוון קונסטנטינופול על מנת לנסות ולגבש תמיכה לשלטונו. הוא התעכב בעיר טרסוס שם הוא הביא את יוליאנוס לקבורה והמשיך את דרכו אל טיאנה שם פגש נציגים של הפרובינציות המערביות שבאו להישבע אמונים לאוגוסטוס החדש. ב-17 בפברואר הוא נמצא מת באוהלו בעת חניית לילה בעיר השדה דדסטנה (Dadastana). על פי ההיסטוריונים בני התקופה הוא מת כתוצאה מחנק מעשן של מדורה לחימום שבערה באוהל הקיסרי. אמיאנוס מרקלינוס טוען כי מותו של יוביאנוס לא נחקר כלל למרות החשד כי מדובר ברצח. גופתו הובאה לקונסטנטינופול והוא נקבר בכנסיית השליחים הקדושים בו נקברו השליטים לבית קונסטנטינוס.
אבשלום עמוסי
אבשלום עמוסי (נולד ב-1970) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כטייס קרב וכמפקד בסיס חצרים בחיל האוויר הישראלי.
ביוגרפיה
בשנים 2005–2007, כולל במהלך מלחמת לבנון השנייה, פיקד על טייסת 140. בשנים 2007–2009 פיקד על טייסת 109. לאחר מכן שימש ראש ענף מטוסים וראש מחלקת אמצעי לחימה במטה חיל האוויר, בתקופת קבלת ההחלטה על רכש מטוסי ה-F-35.
במרץ 2015 מונה למפקד בסיס חצרים והועלה לדרגת תת-אלוף. באוגוסט 2018 סיים את שירותו והשתחרר מצה"ל.
עמוסי בעל תואר ראשון במשפטים ובמדעי המחשב ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת חיפה. נשוי ואב לשלושה.
גור (קולנוע)
גור (באנגלית: Gore, מילולית דם שנשפך, ובהשאלה שפיכות דמים במובן אלימות ורצח) היא תת-סוגה קולנועית מסוגת סרט אימה. סוגת הגור עוסקת בגופות מדממות, בעריפות ובריטושים למיניהם. סוגה זו הומצאה על ידי הרשל גורדון לואיס בתחילת שנות ה-60 בסרט "Bloodfeast".
פעמים רבות, המונח "גור" לא מתייחס לסוגה קולנועית, אלא לתוכן של אלימות גרפית אמיתית.
"פורנו עינויים"
החל מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21 חלה תחיה בסוגת הגור עם יציאתם של סרטים רבים שהושפעו מסוגת הגור הכוללים עירום, עינויים, הטלות מום וסאדיזם, שמבקרים נהגו לעיתים לכנות בזלזול "פורנו עינויים". בין הסרטים שזכו לכינוי הם "הוסטל", סרטי "המסור" ו"איצ'י דה קילר". יש אף שהאשימו את "אנטיכריסט", של הבמאי לארס פון טרייר, בהיותו "פורנו עינויים". בנוסף גם סדרות טלוויזיה כמו "משחקי הכס" ו"המתים המהלכים" הואשמו לא פעם בסגנון מסוג זה. גם סרטים שכלל לא נוצרו כסרטי אימה כגון "הפסיון של ישו" זכו לכינוי זה בשל הסצנות האלימות שהם מציגים. ההבדל המרכזי בין סרטים אלה לסרטי הגור המוקדמים יותר הוא היותם בדרך כלל סרטי מיינסטרים הוליוודים המיועדים לתפוצה רחבה והפקתם עשירה ומוקפדת יותר. סרטים אלה זוכים בדרך כלל להצלחה מסחרית גדולה אך גם לביקורות שליליות רבות.
בחדשות
בחדשות (תקשורת) מסקרים לעיתים קרובות מעשי אלימות. ייתכן שקודם לסיקור תופיע אזהרה, המציינת כי הצילומים עשויים להיות מטרידים לחלק מהצופים. תמונות גרפיות מאוד הן לרוב מצונזרות, על ידי טשטוש או חסימה של חלק מהתמונה, או על ידי חיתוך החלקים האלימים מתוך הסרטון או רצף התמונות.
באינטרנט
באינטרנט קיימים אתרים המוקדשים לתוכן של אלימות גרפית אמיתית, המכונה "gore". יתרה מזאת, פעמים רבות אתרי צבירה של תוכן, כגון רדיט ו-4chan, מאפשרים או לא מסירים תוכן מסוג זה במקומות או בפורומים מסוימים שבתוכם. חלק מאותם אתרים גם דורשים שחומר גור של אלימות גרפית אמיתית יסומן בצורה מסוימת, לעיתים קרובות ב"NSFL", ביטוי סלנג אינטרנט וראשי תיבות באנגלית של המילים Not Suitable For Life או Not Safe For Life (לא הולם או לא בטוח לחיים). סוג זה של גור עשוי לתאר צילומים מציאותיים של מלחמה, תאונות דרכים ותאונות אחרות, עריפות ראשים, התאבדויות, פיגועי טרור, רצח או הוצאות להורג, וכן סרטוני סנאף שונים.
תרופות אנטי-פסיכוטיות טיפוסיות
תרופות אנטי פסיכוטיות טיפוסיות הן קבוצת תרופות המשמשות לטיפול במחלות נפש שונות המלוות בפסיכוזה. התרופות האנטי-פסיכוטיות הטיפוסיות מהוות חלק מקבוצה רחבה יותר של תרופות, התרופות האנטי-פסיכוטיות. התרופה כלורפרומאזין, ששיווקה החל בשנות החמישים של המאה העשרים, הייתה התרופה האנטי-פסיכוטית הטיפוסית הראשונה. האפקט האנטי-פסיכוטי שיש לתרופות אלו קשור לפעולתן על הרצפטור לדופמין מסוג D2. כיום, התרופות האנטי-פסיכוטיות הטיפוסיות לא משמשות כטיפול העיקרי במצבים של סכיזופרניה או מצבים פסיכוטיים אחרים עקב שיווקן של התרופות האנטי-פסיכוטיות הלא טיפוסיות הנחשבות לחדישות ומוצלחות יותר.
פרמקולוגיה
מבחינה פרמקולוגית, תרופות אנטי-פסיכוטיות טיפוסיות נספגות היטב במערכת העיכול, בעיקר במתן נוזלי. רמת השיא בפלזמת הדם מושגת תוך כשעה עד כארבע שעות מרגע נטילת התרופה. עישון, צריכת קפאין ומזון בקיבה מפריעים לספיגת התרופות הללו. בתוך 3-5 ימים מושג שיווי משקל ברמות התרופה בדם. זמן מחצית החיים של תרופות אלו הוא 24 שעות, וכולן יכולות להינתן אחת ליום. הפעילות האנטי-פסיכוטית של תרופות אלו נובעת מחסימת רצפטור לדופמין. התרופות נחשבות יעילות כאשר לפחות 60% מהרצפטורים לדופמין במוח תפוסים על ידי התרופה. כאשר 80% ומעלה מהרצפטורים תפוסים על ידי התרופה, עלולות להתחיל תופעות לוואי אקסטרה-פירמידליות. תרופות אנטי-פסיכוטיות טיפוסיות בעלות פוטנטיות נמוכה, כדוגמת כלורפרומאזין, מביאות לעליה משמעותית יותר במשקל ולטשטוש חריף יותר מאשר תרופות אנטי-פסיכוטיות טיפוסיות בעלות פוטנטיות גבוהה, כדוגמת הלופרידול. עם זאת, תרופות אנטי-פסיכוטיות טיפוסיות עם פוטנטיות גבוהה נוטות לגרום ליותר תופעות לוואי אקסטרה-פירמידליות.
אינטראקציות תרופתיות
אינטראקציות תרופתיות רבות מקושרות בשימוש בתרופות מסוג DRA. איזואנזים המעורב ביותר בתהליך הוא CYP 2D6.
מינון והנחיות קליניות
קונטרא-אינדיקציות למתן תרופות מסוג DRA כולל היסטוריה של אלרגיה חריפה לתרופה, סיכוי לכך שהחולה השתמש בחומרים כגון אלכוהול, אופיואידים, ברביטורטים ובנזודיאזפינים, טרם מתן התרופה, או שהוא נמצא במצב של דליריום כתוצאה מתרופות אנטי כולינרגיות, קיום בעיה לבבית חמורה, סיכון גבוה לפרכוסים, נוכחות של גלאוקומה צרת זווית או הגדלה שפירה של הערמונית אם יש שימוש בתרופה אנטי כולינרגית, סיפור קיים או היסטוריה של טרדיב דיסקינזיה.
יש להשתמש בזהירות בתרופות אנטי פסיכוטיות במצבים של מחלות כבד.
יש לזכור כי האפקט המקסימלי לעיתים נראה לעין רק לאחר 4-6 שבועות של שימוש בתרופות. כ- 10% עד 35% מן החולים בסכיזופרניה לא מציגים שיפור קליני תחת שימוש בתרופות אלו. כישלון בטיפול מוגדר כלפחות שני ניסיונות של טיפול בתרופות אנטי פסיכוטיות משתי קבוצות של תרופות אנטי פסיכוטיות. מתן של קלוזאפין הוכח כיעיל במקרה של כישלון כאמור.
כיום, שימוש בתרופות מסוג DRA עדיין קיים, בעיקר במצבים של טיפול לטווח קצר, כמו גם שיקולי עלות המהווים יתרון לשימוש בתרופות אלו. החשש הגדול מפני התפתחות של טרדיב דיסקינזיה מהווה ברוב המקרים לזניחת הטיפול ב- DRA, אולם אין עדויות על כך שתרופות א-טיפיות אכן אינן גורמות גם הן לתופעת לוואי זו. השימוש ב- DRA מביא לפחות עליה במשקל מאשר תרופות א-טיפיות, המקושרות בחלקן לעליה גדולה במשקל. במידה והוחלט על מתן DRA, קיימת העדפה למתן תרופות שהן פוטנטיות יותר, למרות שהן יותר מקושרות בתופעות לוואי נוירולוגיות. זאת מאחר שתרופות שהן פחות פוטנטיות מקושרות למגוון של תופעות לוואי סיסטמיות הקשורות ללב, לחץ דם, התפתחות פרכוסים, הפרעה במיניות ואלרגיות.
טייזן
טייזן (באנגלית: Tizen) היא מערכת הפעלה לטלפונים חכמים, המבוססת על לינוקס ופותחה על ידי חברת סמסונג.
המערכת הייתה אמורה להתבסס במקור על HTML5, ולהיות כפרויקט המשך ל-MeeGo עבור טלפונים ניידים, אך בסופו של דבר היא נוצרה בהתבסס על ניסיונה הקודם של סמסונג ליצור מערכת הפעלה מבוססת לינוקס למכשירים ניידים – Bada. נעשה בטייזן שימוש בעיקר במכשירים כגון שעונים חכמים וטלוויזיות חכמות.
חלק לא מבוטל ממערכת הפעלה זו הוא בקוד פתוח, אך חלק מהתוכנה גם כולל חלקים שלסמסונג זכות בלעדית עליהם ונמצאים תחת Flora License, נגזרת של רישיון אפאצ'י בגרסה 2.0 המעניק רישיון פטנט ל"פלטפורמות טייזן מאושרות".
יקבפילס
יֵקַבְּפִּילְס (בלטבית: Jēkabpils, בגרמנית: Jakobstadt (יאקובשטאדט), בפולנית: Jakubowo (יאקובובו) או Jakubów (יאקובוב)) היא העיר התשיעית בגודלה בלטביה. העיר הוקמה בשנת 1670 כעיר קטנה בחלקה המזרחי של לטביה הידועה בכינויה לטגליה. בעיר עובר נהר הדאוגבה.
היסטוריה
תחילה העיר נשלטה בידי הדוכסות הליבונית אך הוחזרה על ידי הלטגלים לשליטתם.
בתקופת לטביה העצמאית, באמצע שנות השלושים של המאה העשרים, ישבו ביקבפילס כ-800 יהודים. בימי השלטון הסובייטי (1941-1940) נסגרו מוסדות הציבור היהודיים והולאמו העסקים הפרטיים.
הגרמנים כבשו את יקבפילס ב-29 ביוני 1941, וריכזו את יהודיה בגטו, תוך העסקתם בעבודות כפייה קשות ומשפילות. בספטמבר 1941 נרצחו יהודי הגטו בארבעה בורות ירי ביער סמוך.
ממנטו מורי
מֶמֶנְטוֹ מוֹרִי (בלטינית: Memento mori) הוא ביטוי שפירושו "זכור שתמות" (מילולית "זכור למות"). כינוי זה הוענק לסוגה של יצירות אמנות מגוונות שמטרתן להזכיר לבני האדם כי סופם למות, ומופיע כמוטו ביצירות אמנות רבות, בעיקר מהרנסאנס.
בעת העתיקה
נאמר כי ברומא העתיקה השתמשו בביטוי באירוע הטריומף, צעדת הניצחון של מפקד רומי השב מן הקרב. מאחורי המפקד המנצח עמד עבד ותפקידו היה להזכיר למפקד כי אולי היום הוא באיגרא רמא, אך מחר הוא יום חדש. מטרה זו הגשים העבד בכך שהזכיר למפקד כי הוא רק אדם, בן-תמותה, כלומר "ממנטו מורי". (ייתכן שהעבד אמר לחלופין - הבט מאחוריך! זכור שאתה [רק] אדם!; כפי שטרטוליאנוס מצטט בפרק 33 בספרו Apologeticus pro Christianis.) על אותו המשקל, העבד אמר למפקד "Sic transit gloria mundi" (כך חולפת תהילת עולם).
למעט במקרה שהוזכר, שימוש במונח בעת העתיקה מתייחס לאמנות בתקופה הקלאסית; תקופה זו הדגישה יותר את הנושא קרפה דיים (carpe diem = "קטוף את היום") היינו, "חיה את הרגע" שניתן לראותו כתשובה לממנטו מורי. אמנות זו, השמה דגש על הקרפה דיים, נושאת הדים לנזיפה של ישעיהו "אָכוֹל וְשָׁתוֹ, כִּי מָחָר נָמוּת." (ישעיה כ"ב, פס' יג). קו-מחשבה זה מופיע במקומות נוספים בספרות הרומית, אודה של הורטיוס מכילה את השורה הידועה (עכשיו צריך לשתות, עכשיו צריך לרקוד בחופשיות (מילולית "לרקוע ברגל חופשייה") על האדמה). הורטיוס מסביר, בהמשך השיר, שעכשיו הזמן מכיוון שבחיים שלאחר המוות, לא נוכל לשתות או לרקוד - דוגמה מובהקת לקרפה דיים. ניתן לראות נושא זה אפילו ברבעיאת של עומר ח'יאם, סנטזה XXXV: "כשעודך בחיים, / שתה! - כי, ברגע שתמות, לעולם לא תחזור." (תרגום חופשי).
בשלבי העת העתיקה באירופה ועד למאה ה-20
רעיון הממנטו מורי משתלב עם הנצרות, המבליטה ומדגישה את רעיונות השיפוט האלוהי (יום הדין), גן העדן, הגיהנום וגאולת הנשמה, ורעיון המוות בכללותו, הנמצא ברקע האמונה הנוצרית. רוב יצירות הממנטו מורי הן צורות של אמנות נוצרית, אם-כי ישנן יצירות דומות גם באמנות בודהיסטית. בניגוד לרעיון המוסרי של ה-Nunc est bibendum בעת העתיקה, רכש הממנטו מורי, בהקשר של האמונה הנוצרית, רעיון מוסרי הפוך. לנוצרים, המוות וודאותו משמשים כהדגשה של הריקנות וההבלות של כל התענוגות, המותרות וההישגים הארציים - פירוש המתאים למטרה של מיקוד מחשבות הפרט בחיים שלאחר המוות.
בחיפוש אחר יצירות והגות הקשורות בממנטו מורי, כמה מהמקומות הברורים ביותר הם אמנות הלוויה ואדריכלות. בתקופת הרנסאנס, הדוגמה הבולטת ביותר היא כנראה ה"טרנסי" (transi) או קבר גווייה, קבר המציג את גופתו המרקיבה של המנוח ונקרא גם "קבר ממנטו מורי". קברים אלו הפכו לאפנה בקרב האנשים האמידים של המאה ה-15, ובעיני רבים, דוגמאות ששרדו עודן מהוות הצגה בוטה ליהרה שבעושר ארצי. הדאנס מקאברה המפורסם, המראה את המוות המרקד נושא עמו עשירים ועניים כאחד, הוא עוד דוגמה ידועה ליצירה שנושאה ממנטו מורי. ייצוג זה של המוות והאנשות רבות נוספות, עיטרו את הכנסיות בכל רחבי אירופה. קרוב יותר לזמננו, המצבות על קבריהם של פוריטנים בארצות הברית הקולוניאלית, עוצבו פעמים רבות בצורות גולגולות מכונפות, שלדים ואף מלאכים הנושפים על נרות (בנושא זה, ראו הגולגולת כסמל).
שעונים היו בעבר אך תזכורת הולמת שזמנם של בני האדם על-פני האדמה קצר והולך, עם כל דקה שעוברת. שעונים ציבוריים עוטרו באמירות כגון ultima forsan ("אולי [השעה] האחרונה") או vulnerant omnes, ultima necat ("כל [השעות] פוצעות, האחרונה הורגת"). אפילו בזמנים המודרניים, שעונים רבים נושאים את המוטו tempus fugit, "הזמן בורח". שעונים ישנים חשובים לעיתים קרובות החביאו אוטומטון, שהיה מופיע ומצלצל כל-שעה (בדומה לשעון קוקייה); בכמה מהמפורסמים שבשעונים אלה, מהאוסבורג אשר בגרמניה, שימש המוות בתור האוטומטון. ניתן לראות את "שעוני המוות" הממוחשבים, המודרניים, כחידוש של רעיון זה. אנשים פרטיים נושאים גם-הם תזכורות, קטנות יותר, לסופם הקרב. בבעלותה של מרי מלכת הסקוטים היה שעון כסף בצורת גולגולת, ועליו חרוטים דבריו של הוראטיוס. שמה המקורי של הסוגה האמנותית "טבע דומם" היה "ואניטאס", בלטינית: "הבל", על פי "הבל הבלים, הכול הבל" של קהלת (בלטינית: Vanitas vanitatum et omnia vanitas). זאת מכיוון, שבציורים כאלה, נהגו לכלול סמל כלשהו להיותו של האדם בן חלוף; סמל זה היה יכול להיות גלוי וברור כמו גולגולת, או מעודן יותר, כמו פרח המאבד את עלי-כותרתו (גם כאן, ראו גולגולת).
עם המצאת הצילום, נהגו אנשים רבים להזמין תמונות של בני-משפחה שמתו לא-מזמן; הצילום היה זול בהרבה מציור דיוקנאות, אך עדיין יקר למדי. צילום בן-משפחה שמת היווה מזכרת אחרונה ממנו. באותה ההזדמנות, הצטלמו איתו גם בני המשפחה האחרים.
ממנטו מורי היה גם נושא חשוב בתחום הספרות. דוגמאות מפורסמות בפרוזה האנגלית להגויות על המוות כוללות, למשל, את ה-Hydriotaphia Urn Burial של סר תומאס בראון ואת ה-Holy Living and Holy Dying של ג'רמי טיילור. יצירות אלה הן חלק מהפולחן היעקוביאני של מלנכוליה, שסימן את סוף התקופה האליזבתיאנית. עוד בספרות, בסוף המאה ה-18, קינות ספרותיות היו סוגה שבאופנה; יצירות אופייניות לתקופה זו הן, בין השאר, Elegy Written in a Country Churchyard של תומאס גריי ו-Night Thoughts של אדוארד יאנג.
מסורת עשירה של ממנטו מורי, ניתן למצוא גם במוזיקה המוקדמת של אירופה, וזאת מלבד הסוגות הרחבות של רקוויאם ומוזיקת הלוויה. מאמץ מיוחד עשו אנשי אירופה של המאה ה-14 שנאלצו לעמוד בזוועות המוות השחור. אלו ניסו להקשיח את עצמם ולקבל אומץ באמצעות מזמורים שצפו להם את המוות הבלתי-נמנע. מזמורים אלו היו מגוונים ביותר, החל משירי הצלפה פשוטים של תנועת המצליפים, ועד מזמורים נזיריים או אציליים, מעודנים יותר. מילות השירים, לרוב התייחסו לחיים כאל עמק של דמעות, מתוכנן בידי האל. בהתאם להשקפה זו, המוות הוא הפדיון של הנשמה המיוסרת, ועל החיים לחיות חיים נטולי-חטא אם הם רוצים שייטב עמהם ביום הדין. שתי סטנזות אופייניות לממנטו מורי בשירת ימי הביניים, ניתן לראות בווירלאי משנת 1399 ad mortem festinamus ("אנו ממהרים אל המוות") מהספר האדום של מונטסראט (קטלאנית: Libre Vermell de Montserrat):
Vita brevis breviter in brevi finietur, Mors venit velociter quae neminem veretur, Omnia mors perimit et nulli miseretur. Ad mortem festinamus peccare desistamus.
Ni conversus fueris et sicut puer factus Et vitam mutaveris in meliores actus, Intrare non poteris regnum Dei beatus. Ad mortem festinamus peccare desistamus.
ציטוטים מקבילים במקורות היהדות
לגישה זו יש אזכורים מקבילים רבים במקורות היהדות. המקור הבולט ביותר הוא ספר קהלת החוזר ומדגיש רעיון זה, למשל "כִּי מִקְרֶה בְנֵי-הָאָדָם וּמִקְרֶה הַבְּהֵמָה, וּמִקְרֶה אֶחָד לָהֶם--כְּמוֹת זֶה כֵּן מוֹת זֶה, וְרוּחַ אֶחָד לַכֹּל; וּמוֹתַר הָאָדָם מִן-הַבְּהֵמָה אָיִן, כִּי הַכֹּל הָבֶל" (פרק ג' פסוק י"ט).
בתנ"ך, בספר משלי מובא "כִּי לֹא לְעוֹלָם חֹסֶן וְאִם-נֵזֶר לְדוֹר דּוֹר" (פרק כ"ז, פסוק כ"ד). לא לעולם חוסן, פירושו גדולה עשויה להשתנות, הגלגל מסתובב.
בהלוויה יהודית נהוג לנצל את האירוע כדי להזכיר למשתתפים החיים מתוך דברי עקביא בן מהללאל במשנה בפרקי אבות: "הסתכל בשלושה דברים ואין אתה בא לידי עבירה: דע מאין באת, ולאן אתה הולך, ולפני מי אתה עתיד ליתן דין וחשבון. מאין באת? מטיפה סרוחה, ולאן אתה הולך? למקום עפר, רימה ותולעה, ולפני מי אתה עתיד ליתן דין וחשבון? לפני מלך מלכי המלכים, הקדוש ברוך הוא" (אבות פרק ג' משנה א').
על הלל הזקן במשנה בפרקי אבות נאמר: "אף הוא ראה גולגולת אחת צפה על פני המים אמר לה על דאטיפת אטיפוך וסוף מטיפייך יטופון" (פרק ב' משנה ז'), כלומר: על שהטבעת (אחרים) - הטביעו אותך, וסוף מטביעייך שיוטבעו (אף הם).
דומים לכך הם דברי בן סירא: "בכל מעשיך זכור אחריתו, ולעד לא תחטא" (בן סירא, פרק ז', פסוק ל"ז).
בפיוטים של הימים הנוראים מובאים טקסטים רבים שנועדו לשבר את הלב ולהביא את המתפלל להרהורים על אפסות האדם ושברון אשליית הגאווה, כגון "אדם יסודו מעפר וסופו לעפר... משול כחרס הנשבר... וכחלום יעוף".
ברוק אליוט
ברוק אליוט (באנגלית: Brooke Elliott; נולדה ב-16 באוקטובר 1974) היא שחקנית וזמרת אמריקאית. ידועה בעיקר בשל תפקידה כג'יין בינגהם בסדרת הקומדיה גדולה מהחיים.
ילדות ונערות
לאחר לימודיה עבדה כמלצרית. באחת המסעדות בהן עבדה, נאלצה לרקוד על השולחנות כל שעה. היא השתתפה בשיעורי משחק בהנחייתו של השחקן בוב קראקוור, ובשיעורי פיתוח קול בהנחייתה של ג'יין גרייס קנדי.
קריירה
במשך עשרה שבועות בשנת 1999, אליוט הייתה שותפה בלהקת התיאטרון חתיכות עם חרבות של הבמה הלוחמת בשיקגו. במסגרת הלהקה, היא השתתפה בסצנות במחזות: רובין הוד-מלך הגנבים, מחוללת הניסים והת'ר. אליוט עזבה את הלהקה עבור תפקיד התיאטרון המקצועי הראשון שלה, בתור קערת סוכר, במסגרת סיבוב ההופעות של המחזה היפה והחיה. בנוסף לכך, היא השתתפה בסיבוב ההופעות של המחזה מרשעת, שם הופיעה לצידו של אדם למברט, ולימים תמכה בו כשהשתתף בתוכנית אמריקן איידול.
את תפקידה הראשון בברודוויי, לצידו של בוי ג'ורג' במופע טאבו, היא זוקפת לזכותה של רוזי אודונל. אליוט נבחנה לתפקיד במופע טאבו, אך לא עברה את האודישן. רוזי אודונל הסכימה לתת לה הזדמנות שנייה והזמינה אותה להיבחן שוב. על מנת להתאים עצמה יותר לתפקיד ולהצליח באודישן השני, אליוט הוצאה 117 דולר על מוצרי איפור וביגוד. לאחר האודישן השני, אודונל החליטה להעניק לאליוט תפקיד במופע. המופע נסגר לאחר מאה הופעות בלבד, אבל אודונל אהבה את תשוקת המשחק של אליוט, ואליוט לוהקה לתפקיד מג'לה במחזה המלכה הפירטית, מחזה שבשנת 2007 החל להיות מוצג בברודוויי.
התפקיד הקולנועי הראשון של אליוט היה בשנת 2000, בסרטו של מל גיבסון, מה נשים רוצות. התפקיד הטלוויזיוני הראשון שלה היה בסדרה חוק וסדר בפרק הנקרא: משפט על ידי חבר המושבעים. בשנת 2009 אליוט נבחרה לשחק את הדמות הראשית בסדרה גדולה מהחיים בערוץ הטלוויזיה Lifetime. אליוט משחקת את ג'ין בינגהם, עורכת דין מבריקה שנשמתה מתחלפת עם נשמה של דוגמנית בלונדינית. המפיק קרייג זאדן, סיפר על ליהוקה של אליוט "היינו חייבים למצוא אישה חזקה שיכולה להוביל את הסדרה, אישה שמסוגלת לבצע גם קומדיה וגם דרמה, וברוק עשתה זאת נפלא". לאחר פרסומו של פרק הפיילוט לסדרה, הניו יורק טיימס תיאר את אליוט כ"אישיות משכנעת ובעלת השפעה". הלוס אנג'לס טיימס כתב שהיא "שחקנית במה עם תזמון קומי מופלא וגמישות דרמטית עצומה". אליוט שרה במספר פרקים בסדרה. לסדרה יש שש עונות, העונה השישית והארונה של הסדרה שודרה ב-2015.
בשנת 2016, אליוט כיכבה לצד קייטי סגל בפיילוט הקומדיה Upper Middle Bogan של CBS בהשראת הסדרה האוסטרלית. אך הסדרה לא שודרה. ב-2018 היא כיכבה בפיילוט של קומדיה שיצר בובי באומן על משפחה לא מתפקדת שנאבקת במחלת נפש.
בשנת 2020 החלה לככב בתפקיד הראשי של הדרמה הרומנטית "מגנוליות מופלאות" מבית נטפליקס, שמבוססת על הספר "מגנוליות מופלאות" מאת שריל וודס. הסדרה זכתה לביקורות חיוביות לרוב וחודשה לעונה השנייה שעלתה בפברואר 2022. העונה השלישית עלתה לשידור ביולי 2023.
בשנת 2022, היא הפיקה וכיכבה בתפקיד כוכבת על של מוזיקת קאנטרי בסרט החגים של לייפטיים A Country Christmas Harmony.
חיים אישיים
אליוט הביעה את דעתה החיובית בנוגע להופעתן של שחקניות מלאות בטלוויזיה, ותיארה את גופה כגוף נורמלי, "רוב הנשים בארצות הברית נראות כמוני, זה אחד הדברים שאני אוהבת בסדרה".
הרכבת התחתית של מילאנו
הרכבת התחתית של מילאנו (באיטלקית: Metropolitana di Milan) היא מערכת רכבת תחתית להסעת המונים הפועלת במילאנו העיר השנייה בגודלה באיטליה. המערכת המופעלת על ידי חברת "Azienda Trasporti Milanesi" מורכבת מארבעה קווים המזוהים על ידי מספרים וצבעים שונים, עם אורך כולל של 96.8 ק"מ על 106 תחנות הנמצאות בעיקר מתחת לאדמה. בכל יום חול עוברים בתחנה בממוצע כ־1.4 מיליוני נוסעים.
סקירה
אף על פי שמערכת הרכבת התחתית של מילאנו קטנה יחסית למערכות אחרות באירופה כמו הרכבת התחתית של לונדון והרכבת התחתית של פריז המפעילות קווים רבים ואלפי תחנות, המערכת במילאנו נבנתה בצורה חכמה שאפשרה את פרישתם של ארבעה קווים בלבד על פני שטח עצום.
היסטוריה
התכנונים הראשוניים עבור בניית קווי רכבת תחתית במילאנו החלו עוד בשנת 1914 בעקבות ההצלחה והפופולריות של רשתות תחבורה תת-קרקעית בערים אחרות באירופה כמו לונדון ופריז. בשנת 1938 ניתן האישור הסופי לבניית מערכת של 7 קווים, אך התכנון נפסק בשל מלחמת העולם השנייה ומחסור הכספים החמור שבא בעקבותיה.
שנים רבות מאוחר יותר בשנת 1952 הוצע שוב הפרויקט, אך מכיוון שלממשלה לא היה די כסף להשקיע בפיתוח המערכת הציעה הממשלה לחברת "Azienda Trasporti Milanesi" לבנות את המערכת.
קווים
במערכת הרכבת התחתית של מילאנו פועלים ארבעה קווים:
הרחבת קווים קיימים
כל קווי הרכבת התחתית הקיימים נמצאים בשנים האחרונות בתהליכי שיפוץ והרחבה משמעותיים.
ישנן תוכניות להאריך את ארבעת קווי הרכבת הקיימים כדי ליצור קישוריות טובה יותר בין הרכבת התחתית לבין שאר אמצעי התחבורה הציבורית במילאנו וסביבותיה. תוכניות אלה כוללת הארכה של הקו M1 ב-4 קילומטרים וחמש תחנות נוספות. הפרויקט כיום בשלבי עבודה מתקדמים. קו M2 יורחב ב-18 קילומטרים ובתשע תחנות. קו M3 יורחב ב-23 קילומטרים ועשר תחנות. וקו M5 אשר הרחבתו היא הפרויקט הגדול ביותר יוארך בשמונה עשרה קילומטרים ושש עשרה תחנות חדשות יתווספו למסלולו.
קו הרכבת M4
קו M4 נפתח בשנת 2022 בקטע שבין נמל התעופה לינאטה לתחנת הרכבת דטאו. בעתיד יורחב הקו.
אריה שפטל
אריה שפטל (י"א באדר א' ה'תרס"ה, 16 בפברואר 1905 – י"ח בתשרי ה'תשמ"א 28 בספטמבר 1980) היה איש ציבור ישראלי שכיהן מטעם מפא"י כראש עיריית ראשון לציון וחבר הכנסת בכנסת הראשונה.
קורות חיים
שפטל נולד בעיר וילנה שברוסיה (ליטא, לימים בפולין), בה הוא למד בישיבת רמיילס אצל הרב הירש גרודזנסקי אחיו של הרב חיים עוזר גרודזנסקי, והיה בוגר המחזור הראשון של הגימנסיה העברית "תרבות". לאחר מכן הוכשר במכון הפדגוגי להכשרת מורים ולמד במכון לחקר מזרח אירופה. במקביל ללימודיו הוא החל בפעילות ציונית במסגרת תנועת "החלוץ", ומשנת 1921 בתנועת הנוער הציונית ע"ש דב בר בורוכוב. בחלוץ היה שפטל חבר הוועד המחוזי של מוסדותיה הפוליטיים ובשנת 1924 עלה יחד עם חברי קבוצת החלוץ לארץ והיה בין מייסדי רמת הכובש. מחלת ריאות קשה אילצה אותו לשוב לווילנה. משנת 1925 פעל במפלגת פועלי ציון, ולפרנסתו עבד באותן שנים בהוראה ופעל להרחבת וארגון רשת בתי הספר "תרבות".
בשנת 1941, עם פלישת גרמניה הנאצית לווילנה, נכלא שפטל עם תושבי העיר בגטו וילנה והועבד בעבודות פרך. לבקשת מחתרת הגטו הוקדש מרבית זמנו לעבודה חינוכית כמנהל בית ספר וכסגן מנהל הגמנסיה הבלתי לגלית שהוקמה בגטו. מלבד זאת הוא הרצה, עסק בכתיבת יומן הגטו ולקח חלק באיסוף מסמכים שהועברו לידי הפרטיזנים. עם המחתרת הוא לקח חלק בשנת 1943 בתכנון המרד בגטו, אך בטרם הוצאה התוכנית לפועל נשלח שפטל למחנה השמדה באסטוניה. עם התקרבות כוחות ברית המועצות פונה יחד עם שאר האסירים למחנה הריכוז שטוטהוף. בסוף 1944 הועבר למחנה עבודה במגדבורג בה עבד בבית חרושת לתחמושת בגלווניזציה. בעת העברה למחנה אחר צלחה בריחתו ולאחר דרך ארוכה, במהלכה נתפס וברח בשנית, הגיע אל מעבר לקווי הצבא האמריקאי.
בישראל
שפטל עלה לארץ ישראל בשנת 1947 והתיישב בראשון לציון. בסמוך לעלייתו הוא החל לפעול במסגרת מפא"י ונבחר למזכיר מועצת הפועלים המקומית. שפטל נבחר מטעם מפא"י לכהן כחבר הכנסת הראשונה. בכהונתו כחבר הכנסת היה שפטל חבר הנהלת הסיעה ופעיל בוועדת הכנסת וועדת הפנים. שפטל היה חבר בוועדות בדיקה שונות ליחס מוסדות המדינה למיעוטים, בהן ועדה שדנה ביחס מוסדות המדינה ליוסף אבו גוש וועדה שבדקה אירועים בנצרת.
בסוף שנת 1950 הוא התמודד בראשות רשימת מפא"י למועצת עיריית ראשון לציון, שקיבלה 4 מתוך 15 מושבים במועצה. בהצבעה ראשונה על ראשות העיר היה שוויון בינו לבין ראש העיר המכהן מטעם הימין, אולם בהמשך הוא גיבש קואליציה עם מפ"ם ונציג התימנים ולאחר מספר ימים נבחר לראשות העיר. בעקבות כניסתו לתפקיד ראש העיר הוא התפטר מהכנסת. כראש עיר נודע בהליכותיו הצנועות והיה ראש עיר כמעט יחיד בישראל שלא היה לו רכב שרד. לאחר כשנה וחצי בראשות העיר הוא התפטר מתפקידו מסיבות בריאותיות, ונטען שגם מפאת בעיות קואליציוניות. שפטל המשיך לכהן במועצת עיריית ראשון לציון, אך עיקר זמנו הוקדש לעבודה במרכז העולמי של פועלי ציון.
בשנת 1956 לאור הודעתו של גרשון מן על התפטרותו, שפטל התנה את הסכמתו לחזור לראשות העיר בהקמת קואליציה עם הימין. לבסוף עבר התפקיד לנציגת הימין חנה לוין. בנובמבר 1957 נתמנה לראש מנהל ההסברה. לקראת הבחירות לעירייה בשנת 1959 החליט שפטל להתמודד שוב על תפקיד ראש העיר והוא הועמד בראש רשימת מפא"י. לאחר הבחירות הוא גיבש קואליציה עם אחדות העבודה, מפ"ם והציונים הכלליים. אולם הקואליציה לא האריכה ימים ולאחר תהפוכות רבות הודח שפטל מתפקידו על ידי קואליציה של המפלגה הליברלית הישראלית, תנועת החרות, מפד"ל ורשימה ספרדית-תימנית. בנובמבר 1963 התמנה למנהל הברית העברית העולמית.
שפטל שכל בשואה את אשתו ושני ילדיו. ב-1946 נישא מחדש, לבת עירו פוליה לבית רבינוביץ, שבזמן המלחמה נשלחה למחנה בסיביר. מנישואים אלו נולדו לו שתי בנות.
מאוויזאורוס
מאוויזאורוס (שם מדעי: Mauisaurus) הוא סוג של זוחל ימי ממשפחת האלאסמוזאוריים שחי במימי הקרטיקון לפני 77 מיליון שנה ומאובניו נמצאו בניו זילנד. מקור שמו הוא על שם הגיבור המאורי, מאווי. הוא נמצא באזור קנטרברי שבאי הדרומי ב-1874 ונמצא ממנו מין בודד: Mauisaurus haasti. בעבר סברו שהיו עוד מינים בסוג אך הם שויכו לסוגים אחרים.
פליוזאור זה היה הגדול ביותר שבפליוזאורים של ניו זילנד. הוא היה בעל 68 חוליות בצווארו ואורכו הכולל הגיע ל-8 מטרים. היצור היה בעל סנפירים עבים איתם הוא ריחף במים בצורה חסכנית באנרגיה. צווארו הארוך עזר לו להפתיע להקות דגים ודיונונים ולהגיח לעברם במהירות ועם שיניו המוזרות הוא תפס אותם. ייתכן מאוד שהיצור נח על החופים לזמן קצר, אולי כדי להימנע מטורפים או להתחמם.
בתרבות
יצור זה הופיע במשחק עולם היורה: המשחק.
משוואת דיראק
משוואת דיראק היא משוואת גלים בפיזיקה קוונטית יחסותית. את המשוואה ניסח הפיזיקאי הבריטי פול דיראק בשנת 1928, והיא מתארת חלקיקים אלמנטריים בעלי ספין 1/2, שעימם נמנים האלקטרונים. המשוואה ניבאה את קיומם של אנטי-חלקיקים עוד לפני שאלה התגלו נסיונית, והיוותה השראה לניסויים שבהם נתגלה הפוזיטרון. משוואת דיראק מתארת חלקיק בודד, ללא יצירה וחיסול של חלקיקים (בהיבט זה מטפלת תורת השדות הקוונטית). המשוואה מספקת ניבויים טובים לגבי המומנט המגנטי של האלקטרון ומסבירה תצפיות של הקווים הספקטרליים של האטום.
רקע
משוואת שרדינגר איננה לוקחת בחשבון את תורת היחסות. כדי לקבל הכללה יחסותית למשוואה, היא חייבת להיות סימטרית בנגזרות, כלומר הנגזרות בזמן ובמקום צריכות להיות מאותו סדר (הדבר נובע מאחד העקרונות הבסיסיים של תורת היחסות, לפיהם המרחב והזמן הם ממדים שקולים). על פי תורת היחסות, התנע והאנרגיה הם רכיבים של 4-וקטור התנע-אנרגיה (ראה תורת היחסות הפרטית) ומקיימים את הקשר
כאשר \ m היא מסת המנוחה של החלקיק, \ c היא מהירות האור בריק, ו-\ p הוא התנע. משימוש בקשר זה מתקבלת משוואת קליין-גורדון:
הקבוע \hbar הוא קבוע פלאנק המצומצם. משוואה זאת היא הכללה ישירה של משוואת שרדינגר. עם זאת, הנגזרת השנייה לפי הזמן במשוואה זאת מצריכה תנאי התחלה על הנגזרת של פונקציית הגל, ולכן אי אפשר להגדיר צפיפות הסתברות שהיא גם חיובית וגם האינטגרל שלה נשמר. הבעייתיות של משוואה זאת היוותה את המוטיבציה לפיתוח משוואת דיראק, אך בהמשך נעשה במשוואת קליין-גורדון שימוש בתורת השדות בתור משוואה של חלקיקים עם ספין אפס.
ניסוח מתמטי
המשוואה בצורתה המקורית כפי שפורסמה של ידי דיראק היא: