cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צנזור שירים על ידי ה-BBC
היסטוריה
הצדקות אחרות לאיסור שירים כללו בין היתר שימוש בשפה גסה, תוכן מיני מפורש, התייחסות לסמים, ונושאים פוליטיים שנויים במחלוקת. השיר " Hold My Hand" של דון קורנל נאסר להשמעה ב-BBC עקב התייחסויות דתיות בשיר. השיר "Baby, Let Me Follow You Down" של בוב דילן נאסר להשמעה ב-1962, מאחר שכלל את הפראזה "God-almighty world" (בתרגום לעברית: "אלוהים-כל יכול"). שיריו של זמר הפולק הבריטי, איאן מקול, נאסרה להשמעה על ידי ה-BBC בשל הזדהותו עם הקומוניזם. סיבה נוספת לאיסור השמעה היא שהשיר הוא סאטירה: ב-1953 נאסרו עשר מתוך 12 הרצועות באלבומו של ההומוריסט טום לרר, Songs by Tom Lehrer. בפברואר 1956, דיווח מגזין המוזיקה הבריטי, NME, שגם נעימת הנושא של הסרט "האיש עם זרוע הזהב", שהוקלט במקור על ידי אדי קלברט, נאסר להשמעה על ידי ה-BBC. למרות היותו של השיר שיר אינסטרומנטלי, דובר BBC אמר כי: "האיסור [של השיר] נובע מהקשר שלו עם סרט על סמים". הגרסה של בילי מיי, שכותרתה מחדש כ-"Main Theme", אושרה להשמעה על ידי ה-BBC.
במספר מקרים, פניות ל-BBC לצינזור שיר מסוים נכשלו או התקבלו באופן חלקית. בשנת 1972, הפעילה השמרנית הבריטית, מרי וייטהאוס, נכשלה במסע השכנועים שלה לעצור את ה-BBC מלהשמיע את "My Ding-a-Ling" של צ'אק ברי,  ו-"School's Out"  של אליס קופר. במקרה של השיר האנטי-מלחמתי "Enola Gay" של Orchestral Manoeuvres in the Dark, האיסור הוחל רק על שידור בתוכניות הילדים של ה-BBC, מאחר שה-BBC טען כי המילה "gay" היא בעלת השפעה מינית משחיתה. מדי פעם, תקליטן בודד מחליט על דעת עצמו לא להשמיע שיר מסוים; בינואר 1984, מייק ריד, מ-BBC Radio 1 סירב להשמיע את "Relax" של פרנקי הולך להוליווד בתוכנית הבוקר שלו, והכריז שהשיר "מגונה בעליל", שלאחר מכן ה-BBC קיבל אותה.
בשנת 1997, "Smack My Bitch Up" של הפרודיג'י נאסר להשמעה על ידי ה-BBC עקב מחלוקת בנוגע למילים שלו, "change my pitch up, smack my bitch up". איסור זה עורר ביקורת מצד קבוצות פמיניסטיות. בזמנו, ה-BBC ניסה להשיל את התדמית המיושנת שלו ולאמץ את תרבות הדאנס, אך במקביל דאגו משידור שיר שלדעת נוגע לתקיפה פיזית של נשים. בסופו של דבר, התאגיד החליט להגביל את השמעת השיר למינימום ובדרך כלל השתמש בגרסת רמיקס אינסטרומנטלית בכל פעם שהוא נוגן.
מאז תחילת המאה ה-21, ה-BBC טוען שהוא אינו אוסר יותר על השמעה של שירים. עם זאת, התרחשו מספר מקרים של צנזורה ישירה או עקיפה על ידי ה-BBC. לפי דובר BBC, לא הוטל איסור רשמי במקרה של "The Light Comes from Within" של לינדה מקרטני לאחר מותה, אף על פי שבעלה פול מקרטני פרסם פרסומות בעיתונות הלאומית לאסור השמעה של השיר. בעוד שהאיסורים על חלק מהשירים הוסרו, שירים אחרים מעולם לא אושרו רשמית לשידור ברדיו של ה-BBC, ומעמדם אינו ברור - במקרים מסוימים, שירים שנאסרו להשמעה בעבר, הושמעו מאז ברדיו של ה-BBC ללא כל הודעה רשמית כי האיסור עליהם הסתיים, כמו "A Day in the Life" של הביטלס. BBC Radio 1 אסר את הגרסה המלאה של "Fairytale of New York" של הפוגס וקירסטי מק'קול  לזמן קצר ב-2007, והחליף את הגרסה המלאה בגרסה ערוכה. עם זאת, איסור השמעת השיר הוסר במהירות עקב מחאה ציבורית.
במקרים מסוימים, ה-BBC אפילו צינזר מילים מסוימות בשירים, במקום לצנזר את כולו. לדוגמה, במקרה של השיר "Lola" של הקינקס, האיסור המחמיר של ה-BBC על פרסום בשיר הוביל לכך שכותב השיר, ריי דייוויס, החליף את שם המותג של "Coca-Cola" ל-"cherry cola" לפני יציאת התקליט כדי להימנע מאיסור אפשרי של השיר. במקרים אחרים, לא היה צורך ל-BBC לאסור רשמית שיר מסוים, מאחר ששני הצדדים היו מודעים היטב למה יהיה מקובל או לא, כפי שהיה במקרה של השיר "With My Little Stick of Blackpool Rock" של ג'ורג' פורמבי.
במקרה של שירים שה-BBC ראה בהם שנוי במחלוקת פוליטית, רוב השירים לא נאסרו על הסף, אלא הוכנסו לרשימה "מוגבלת", שבה האיסור חל רק על "תוכניות בידור כלליות". חלק משירי המחאה של בוב דילן שפורסמו בתחילת שנות ה-60 הוכנסו לרשימה הזו וכך גם "Eve of Destruction" של בארי מקגווייר.
לאחר מותה של ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר ב-8 באפריל 2013, התעורר קמפיינים נגד תאצ'ר בפלטפורמות המדיה החברתית. קמפיינים אלו הביאו את השיר "Ding-Dong! The Witch Is Dead" מפסקול של הסרט "הקוסם מארץ עוץ" למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי. ב-12 באפריל, בקר BBC Radio 1, בן קופר אמר שתוכנית הרדיו The Official Chart  של התחנה לא תשמיע את השיר בפורמט הרגיל, אלא שקטע קצר ממנו ישודר כחלק מאייטם חדשותי.
רשימת השירים שצונזרו על ידי ה-BBC
להלן רשימה של שירים שנאסרו להשמעה על ידי ה-BBC במהלך ההיסטוריה. חלקם נאסרו מתוכניות מסוימות (למשל תוכניות לילדים), בעוד שאחרות נאסרו לתקופה מוגבלת, ומאז זכו להשמעה על ידי ה-BBC. במקרים מסוימים, מידע נוסף על השירים האסורים ניתן למצוא בערכים עליהם.
ה-BBC אסר על השמעתם של מספר שירים בתחנות הרדיו של ה-BBC למשך כל מלחמת המפרץ. הניו סטייטסמן ו-Society, בשיתוף פעולה עם ערוץ 4, פרסם את 67 השירים שנאסרו על ידי ה-BBC. לפני שירים אלו מופיעה התמונה.
ארץ הפלאות המיניאטורית
ארץ הפלאות המיניאטורית (בגרמנית: Miniatur Wunderland) הוא שמו של פארק מיניאטורות מקורה הממוקם בשפייכרשטאדט, המבורג, גרמניה. זהו פארק המיניאטורות הגדול ביותר בעולם, המשתרע על שטח של 7 קילומטר רבוע, אשר מתוכו המודלים מתפרשים על פני 1.545 קילומטר רבוע.
בנייה והתרחבות
בקיץ של שנת 2000, פרדריק בראון (אחד משני האחים אשר הקימו את הפארק) החל לחשוב על בנייה של פארק מיניאטורות בעירם המבורג, לאחר שהתרשמו מחנות לדגמי רכבות בציריך. סקר דעת קהל בהמבורג אודות בנייה של פרויקט מסוג זה, דורג במקום השלישי בידי גברים.
לפי האחים גאריט ופרדריק בראון, התוכנית לבניית הפארק הסתכמה בשני עמודי נייר בלבד. התמיכה הראשונית בבניית הפארק הייתה של הבנק לחסכון והשקעות Hamburger Sparkasse
בניית הפארק החלה בדצמבר 2000, והפארק נפתח לציבור ב-16 באוגוסט 2001, עם כ-3 אזורים: Knuffingen (עיר בדיונית המתארת עיר גרמנית טיפוסית), הרי ההארץ במרכז גרמניה (כולל מערכת ניהול המים בהרי ההארץ) ואוסטריה.
עם הוספת החלקים הבאים - העיר המבורג וחוף הים הבלטי בנובמבר 2002 הפך הפארק לגדול מסוגו באירופה בתחום דגמי הרכבות. בדצמבר 2003 וביולי 2005 לסירוגין, יצאו ההרחבות לפארק ארצות הברית וסקנדינביה.
בחודש ספטמבר 2015 הורכב חלק נוסף במסילת דגמי הרכבת סביב הפארק, בין החלקים של אזור שווייץ ואזור איטליה. בשל כך המסילה הגיעה לאורך 15 קילומטר ו-400 מטרים, מה שזיכה את הפארק בשיא גינס על מסילת דגמי הרכבת הארוכה בעולם.
בספטמבר 2016 נפתח האזור "איטליה היפה" (Bella Italia) על שטח של 190 מטר רבוע. העבודה ארכה 4 שנים, 180,000 שעות עבודה ובעלות של 4 מיליון יורו.
מבנה המוזיאון
המוזיאון בנוי כמסדרון ארוך בו הולכים המבקרים. דגמי רכבות נוסעים ברחבי המוזיאון במסלולים מתוכננים מראש (הכוללים התבלטויות).
מבקרים
עד דצמבר 2012 הגיעו לפארק 10 מיליון מבקרים, ועד דצמבר 2016 הגיעו כ-15 מיליון מבקרים. 3/4 מתוך כל המבקרים הגיעו מגרמניה, כאשר השאר הגיעו בעיקר מדנמרק, שווייץ, אוסטריה, בריטניה, ארצות הברית וסין.
יחידת מיקוח
יחידת מיקוח היא מונח משפטי מתחום דיני העבודה הנוגע לכריתתם של הסכמים קיבוציים ומגדיר את קבוצת העובדים אליה נוגעים סכסוך עבודה, משא ומתן והסכמים קיבוציים במקרה נתון.
מהי יחידת המיקוח
חוק הסכמים קיבוציים מגדיר את מעמדו של ארגון עובדים כארגון יציג של קבוצת עובדים מסוימת, המהווה תנאי לכשירותו לנהל משא ומתן ולחתום על הסכם קיבוצי שיחול על אותה קבוצת עובדים. על פי הקבוע בחוק, על הארגון להיות זה שמספר החברים בו מקרב קבוצת העובדים הרלוונטית, הנקראת יחידת מיקוח הוא הגדול ביותר ועולה על שליש ממספר העובדים.
המצב המשפטי בישראל
בעוד שהחוק משאיר מרווח לפרשנות הגדרתה של יחידת המיקוח וביטוי זה אף אינו מוזכר בשמו בלשון החוק, הפסיקה של בית הדין הארצי לעבודה קובעת כללים לקביעתה של יחידת המיקוח במגוון מקרים המצטברים, באופן כללי, לסדר הבא:
החלטה 702 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 702 של מועצת הביטחון של האו"ם, שהתקבלה ללא הצבעה ב-8 באוגוסט 1991, לאחר בחינה בנפרד של הבקשות של קוריאה הצפונית ושל קוריאה הדרומית כחברות באו"ם. המועצה המליצה לעצרת הכללית של האומות המאוחדות לקבל את צפון קוריאה ודרום קוריאה.
ב-17 בספטמבר 1991, העצרת הכללית קיבלה את שתי המדינות, על פי החלטה 46/1.
דנטיי ג'ונס
דנטיי לוואל ג'ונס (באנגלית: Dahntay Lavall Jones; נולד ב-27 בדצמבר 1980) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2003–2017. לאורך הקריירה זכה פעם אחת באליפות ה-NBA כשחקן קליבלנד קאבלירס (ב-), ורשם ממוצעים כוללים של 5.4 נקודות ו-1.7 ריבאונדים למשחק.
נודע כשחקן הגנה מצטיין, ומנגד כשחקן בכל יכולות מוגבלות בהתקפה. בן דודו של כדורסלן העבר אל הרינגטון.
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 2003 נבחר ג'ונס בבחירה ה-20 על ידי בוסטון סלטיקס, ומיד הועבר בטרייד לממפיס גריזליס. ב-3 עונותיו הראשונות בממפיס היה שותף לשלוש הופעותיה הראשונות אי פעם בפלייאוף ה-NBA, אולם מיעט לשחק ותרם 3.8 נקודות בממוצע למשחק בלבד. בעונתו הרביעית והאחרונה עם הגריזליס,, זכה לתפקיד גדול יותר בקבוצה, וקלע 7.5 נקודות בממוצע למשחק.
בקיץ 2007 חתם על חוזה בסקרמנטו קינגס, אך שוחרר ממנה כבר לאחר 25 משחקים. עד לסיום אותה עונה שיחק עבור פורט ויין מאד אנטס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
לקראת עונת חתם על חוזה בדנוור נאגטס, בה שימש לראשונה בקריירה כשחקן חמישייה קבוע, לצדם של צ'ונסי בילאפס, כרמלו אנתוני, קניון מרטין וננה. הנאגטס סיימו את העונה במקום השני באזור המערבי, עם מאזן 54–28, והעפילו לגמר המערב לראשונה מזה 24 שנים; בסדרת גמר המערב עצמה הודחה דנוור על ידי האלופה שבדרך, לוס אנג'לס לייקרס, בתוצאה 2–4.
ביולי 2012, לאחר 3 עונות באינדיאנה, הועבר יחד עם דארן קוליסון לדאלאס מאבריקס, בתמורה ליאן מהינמי. לאחר 50 משחקים משחקים בדאלאס הועבר בטרייד נוסף לאטלנטה הוקס, בתמורה לאנתוני מורו.
בנובמבר 2014, לאחר שלא שיחק כלל בעונת, חזר לשחק עבור פורט ויין מאד אנטס מליגת הפיתוח.
בינואר 2015 חתם על חוזה עד לסיום עונת בלוס אנג'לס קליפרס. בפלייאוף 2015 העפילה הקבוצה לחצי גמר האזור המערבי.
בדצמבר 2015 חתם על חוזה בקבוצת גרנד ראפידס דרייב מליגת הפיתוח, במדיה קלע 15.7 נקודות למשחק עד לסיום העונה.
באפריל 2016, ארבעה ימים לפני פתיחת פלייאוף, חתם על חוזה בקליבלנד קאבלירס. לאורך הפלייאוף שותף ג'ונס ב-15 מתוך 21 משחקי קבוצתו, וסייע לה לזכות באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה. ביולי 2016 שוחרר מהקאבלירס, אולם באפריל 2017 הוחתם מחדש לקראת פלייאוף. בשחזור התמודדות סדרת הגמר משתי העונות הקודמות – קליבלנד מול גולדן סטייט – הפסידו הפעם הקאבלירס בתוצאה 1–4. בסיום אותה עונה פרש ג'ונס ממשחק, בגיל 36.
יחסי הממלכה המאוחדת–קירגיזסטן
יחסי הממלכה המאוחדת–קירגיזסטן הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הקירגיזית לממלכה המאוחדת של בריטניה וצפון אירלנד.
סקירה כללית
בריטניה הכירה בקירגיזסטן ב-20 בינואר 1992 (בעקבות התפרקות ברית המועצות) ויחסים דיפלומטיים כוננו ב-12 ביוני 1992. שגריר קירגיזסטן הראשון בבריטניה הגיע בספטמבר 1997. שגרירות קירגיזסטן ממוקמת בבית אסקוט במרילבון, לונדון.
משנת 1992 עד 2012 שגריר בריטניה בקזחסטן הוסמך גם לקירגיזסטן. שגרירות בריטניה בבישקק החלה לפעול בדצמבר 2011 והשגריר החדש בקירגיזסטן נכנס לתפקיד באופן רשמי במרץ 2012 כאשר הציג את תעודותיו בפני הנשיא.
תהילים נ"ו
תהילים נ"ו הוא המזמור החמישים ושישה בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-55) המתייחס לאירוע מחיי דוד בו במהלך בריחתו משאול ביקש מקלט בזהות עלומה אצל הפלשתים, אך זוהה על ידם ("בֶּאֱחֹז אוֹתוֹ פְלִשְׁתִּים בְּגַת").
המזמור נחשב סגולה למי שנאסר בכלי ברזל.
תוכנו של המזמור
המזמור מכיל ארבעה עשר פסוקים. בפתיחתו כותב המשורר על יונת האלם. יש שמשערים שמדובר בשם של שיר מוכר בעבר ושכותרת המזמור היא הנחיה מוזיקלית למבצעי המזמור לנגנו כמו שיר "יוֹנַת אֵלֶם רְחֹקִים"(פסוק א) ויש שמבארים את הפסוק כדימוי למצבו של המשורר
ב'-ח'
המשורר מרגיש רדוף כל היום, ועל ידי רבים, ש"כָּל מַחְשְׁבֹתָם לָרָע" עליו. אבל גם ב"יוֹם אִירָא", בעיצומו של הפחד, מקור כוחו הוא הביטחון באל, ואז אף אחד לא יכול עליו "מַה יַּעֲשֶׂה בָשָׂר לִי?"
ט'-י"ד
ביטחון המשורר הוא לא רק שתהיה לו הצלה, אלא גם הוודאות שיש מי שרואה את הכאב "נֹדִי (נדודי) סָפַרְתָּה אָתָּה שִׂימָה דִמְעָתִי בְנֹאדֶךָ הֲלֹא בְּסִפְרָתֶךָ". ומי שרואה אותי לבטח יציל אותי "יָשׁוּבוּ אוֹיְבַי אָחוֹר בְּיוֹם אֶקְרָא"
ניתוק גז אוטומטי
ניתוק גז אוטומטי הוא התקן בטיחות במערכות הפועלות בגז בישול (ככיריים ודוד חימום), המנתק את זרם הגז למבער במקרה של התכבות הלהבה. ההתקן מיועד למנוע הצטברות של גז בתוך המכשיר, בתוך ארובה או בחדר, ובכך למנוע סיכון בטיחותי להתלקחות לא רצויה.
הסיבות לכשל בלהבה עשויות להיות הפסקה רגעית של אספקת הגז, לחץ גז נמוך ממערכת אספקת הגז, משב רוח, גלישה של נוזלים על המבער ועוד.
התקנים לניתוק גז עשויים להשתמש לגילוי התקלה באחת מכמה טכנולוגיות: דו-מתכת, צמד תרמי, חיישני להבה וחיישני לחץ. עם גילוי התקלה, נסגר שסתום הגז באופן אוטומטי - כאשר ההתקן מופעל הוא אמור לעצור (או להפחית לרמות בטוחות) את זרימת הגז למבער. בחלק מההתקנים נדרש איפוס ידני של ההתקן על מנת להדליק מחדש את הלהבה.
בדיקה של התקן ניתוק גז אוטומטי היא חלק מתחזוקה שוטפת של מכשירי גז.
What If (שיר של ג'ייסון דירולו)
What If (בעברית: מה אם) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר האמריקאי, ג'ייסון דירולו, מתוך אלבום הבכורה שלו, Jason Derulo. השיר יצא לאור ב-26 ביולי 2010 על ידי חברות התקליטים בלוגה הייטסט, אסילום וורנר. השיר נכתב על ידי דירולו וג'יי. אר. רותם והופק על ידי רותם גם כן. הסינגל הגיע למקום ה-12 במצעד הסינגלים הבריטי.
וידאו קליפ
הקליפ יצא לאור ב-12 ביולי 2010, בשידור חי בתוכנית הטלוויזיה, "The Official UK Top 40". הקליפ בוים על ידי איתן לדר. בקליפ, ניתן לראות את דירולו ובת זוגו, השחקנית לאורה אלכסנדרה גראו, עוברים לגור יחד. דירולו מתכנן להציע נישואין לחברתו באותו לילה. מאוחר יותר באותו הערב, חברתו של דירולו עוזבת לביולי לילי. במהלך הנסיעה, גראו התנגשה במכונית שמלפנים. דירולו, שהיה אז בביתו, שמע את ההתנגשות ורץ להציל את חברתו שלכודה במכונית. כאשר דירולו מגיע אל זירת התאונה, הסרטון קופא והזמן חוזר לאחור. הפעם, דירולו רואה את הפעם הראשונה בה השניים נפגשו. על מנת להציל את חייה של גראו בהווה, דירולו חולף על פניה של גראו ולא ניגש לדבר איתה. לאחר מכן, הקליפ חוזר להווה, וגראו ניצלת.
דן זסלבסקי
דן זסלבסקי (12 במאי 1931 - 8 באוגוסט 2018) היה מהנדס קרקע ומים ישראלי. שימש כנציב המים, מדען ראשי של משרד האנרגיה, פרופסור ודיקן הפקולטה להנדסה חקלאית בטכניון שבחיפה וראש המועצה הלאומית למחקר ופיתוח אזרחי. עסק בפיתוח שיטות לניצול אנרגיית השמש ושיטות להתפלה.
ביוגרפיה
זסלבסקי נולד בקיבוץ גבעת ברנר לדוד וחיה וגדל החל מגיל 3 ברחובות. בבגרותו שהה תקופה קצרה בקיבוץ. כשביקש ללמוד הנדסה חקלאית או הנדסה אזרחית, והדבר לא הסתייע, עזב את הקיבוץ. זסלבסקי למד לתואר ראשון בהנדסה אזרחית עם התמחות בהנדסת מים (סיום ב-1955) ולתואר שני בתחום הנדסת מים וקרקע (סיום ב-1957) בפקולטה להנדסה אזרחית בטכניון. את לימודי הדוקטורט עשה בנושא פיזיקה של הקרקע באוניברסיטת מדינת איווה בארצות הברית (סיום ב-1960). התגורר בחיפה בשכונת נווה שאנן ותקופות קצרות בארצות הברית. כמו כן גר זמן מה ברחובות, בירושלים ובהולנד.
זסלבסקי שרת בארגון ההגנה, אך סייע לאצ"ל להעביר נשק לחוף מהאלטלנה. נלחם במלחמת הקוממיות בקרבות בבית עפה בדרום ובמקומות נוספים. במלחמת ששת הימים, לחם ברמת הגולן ושרת בחטיבה 8. פיקד על פלוגת החרמ"ש שהשתתפה בכיבוש הכפר זעורה. בהמשך, כשנהרג מפקד הפלוגה השנייה בגדוד, פיקד על שתי פלוגות גם יחד עמן הגיע עד קוניטרה. במלחמת יום הכיפורים לחם בסיני מסגרת אוגדה 162. לאחר המלחמה, גויס ושרת כמפקד המילואים של תח"ש (תורת חיל שריון). סייע לגייס את מיטב המוחות בטכניון למאמץ הטכנולוגי, שיזם לאחר המלחמה. בין המיזמים: מחקר טכני גדול על מהלך המלחמה. השתתף בין השאר בפיתוח שריון ריאקטיבי נגד מטען חלול, העשן מהמפלט, אחסנה יבשה, מרגמה קטנה לשימוש טנקים (מרגמת 60 מילימטר) ופרץ דרכים טכנולוגיות רבות.
יחסי מרוקו–קוריאה הצפונית
יחסי מרוקו–קוריאה הצפונית הם יחסי החוץ בין מרוקו וקוריאה הצפונית.
דן זסלבסקי
ביוגרפיה
זסלבסקי היה מהנדס ואיש אקדמיה בטכניון. החל מ-1971 שימש בתפקיד פרופסור מלא בטכניון בפקולטה להנדסה חקלאית. העמיד אחריו דורות רבים של מהנדסים, חוקרים ואנשי מקצוע בתחום החקלאות, הקרקע, הבנייה, המים והאנרגיה.
יחסי מרוקו–קוריאה הצפונית
סקירה כללית
בשנות ה-70 סיפקה קוריאה הצפונית תמיכה כספית ואספקת כלי נשק לחזית פוליסריו, שלחמה נגד מרוקו בסהרה המערבית, מה שגרם למתיחות בין המדינות. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1989.
דן זסלבסקי
ביוגרפיה
דחף ללא לאות מיזמים שונים בתחום המים וההתפלה. עסק במיזמים שעדיין לא הושלמו כמו: המבוע, ארובת שרב ומיזמים רבים אחרים. נשא בתפקידים שונים: דיקן פקולטה, המדען הראשי במשרד האנרגיה (1983–1985), נציב המים (1992–1993). שימש ראש המועצה הלאומית למחקר ופיתוח אזרחי (2004-2007), ויועץ בשיחות מדיניות רבות, שחלקן חשאיות, עם בעלי ברית ומול אויבים.
חיים אישיים
זסלבסקי היה נשוי, אב לשלושה וסב.
סימון טרודה
סימון טרודה (בגרמנית: Simon Terodde; נולד ב-2 במרץ 1988 בבוכהולט שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן גרמני המשחק בשאלקה 04.
קריירת מועדונים
בקיץ 2016 נמכר טרודה מבוכום לשטוטגרט, היורדת הטרייה מהבונדסליגה, שחיפשה להתחזק על מנת לשוב במהרה לבונדסליגה, בעיקר לנוכח עזיבתו של החלוץ הצעיר טימו ורנר לר.ב. לייפציג. בעונת 2016/17 טרודה שחזר את הישגו מהעונה הקודמת בבוכום, וסיים שוב כמלך השערים עם 25 הבקעות, והפעם סיים עם הקבוצה במקום הראשון, והעפיל עמה לבונדסליגה. בתום העונה הוארך חוזהו של טרודה בשטוטגרט בשתי עונות נוספות. טרודה פתח את עונת 2017/18 בשטוטגרט, אך לא הצליח להביא את יכולותיו מהבונדסליגה השנייה אל הבונדסליגה, ולאחר חצי עונה, בה הבקיע שני שערים בלבד, נמכר לפ.צ. קלן תמורת שני מיליון אירו.
בהופעת הבכורה שלו בפ.צ. קלן, במחזור ה-18 של עונת 2017/18 בבונדסליגה, בה צברה קלן שש נקודות בלבד בסיבוב הראשון, הבקיע טרודה שער ניצחון בדקה ה-90 במשחק בו קלן ניצחה 1–2 את בורוסיה מנשנגלדבך. במשחקו השני בקבוצה, הבקיע טרודה צמד בניצחון 0–2 על המבורג, ועד סוף העונה הבקיע עוד שני שערי ליגה, אך לא הצליח להושיע את פ.צ. קלן מירידה אל הבונדסליגה השנייה, על אף סיבוב שני מוצלח יותר. טרודה נשאר בקלן גם לאחר ירידת הליגה, ופתח היטב את עונת 2018/19, כשלאחר 14 מחזורים היה עם 19 שערי ליגה, כשקבוצתו במקום השני. את העונה סיים טרודה עם 28 הבקעות, ובפעם השלישית הוכתר כמלך השערים של הבונדסליגה השנייה, בשלוש קבוצות שונות. טרודה וקלן סיימו את עונת 2018/19 במקום הראשון והעפילו לבונדסליגה.
לאחר עונה אחת בהמבורג, חתם טרודה לעונה אחת, עם אופציה לעונה נוספת, בשורות שאלקה 04, היורדת הטרייה מהבונדסליגה.
תארים
עם שטוטגרט:
עם פ.צ. קלן:
תארים אישיים:
המרגל (סרט, 2012)
"המרגל" (ברוסית: Шпион) הוא סרט קולנוע רוסי, עיבוד לספר "רומן ריגול", מאת בוריס אקונין. זהו סרט פעולה רוסי מסוגת דיזלפאנק ומגולל היסטוריה אלטרנטיבית של מוסקבה. הסרט יצא לאקרנים ברוסיה ב-5 באפריל 2012.
תקציר עלילת הסרט
באביב 1941 גרמניה הנאצית מתכוננת למתקפה על ברית המועצות. על הסוכן הגרמני "ואסר" הוטלה המשימה לשכנע את הפקידות הבכירה של ברית המועצות, שהמתקפה לא תצא לדרך לפני תחילת 1943. מוחלש מהדיכויים של סטלין, הנ.ק.ו.ד., ארגון המודיעין וסיכול הריגול הסובייטי, יוצא למבצע יוצא דופן ללכידת המרגל הנאצי, תוך מאמץ עצום ובמחיר כבד.
שפות מלאיו-פולינזיות
השפות המלאיו-פולינזיות הן ענף של משפחת השפות האוסטרונזיות. ענף זה כולל כ-385.5 מיליון דוברים. דוברי השפות המלאיו-פולינזיות הם עמים אוסטרונזים, מחוץ לטאיוואן, במדינות האיים של דרום-מזרח אסיה והאוקיינוס השקט. מספר קטן של דוברים נמצאים ביבשת אסיה באזורים הסמוכים לחצי האי המלאי, קמבודיה, וייטנאם והאי הסיני האינאן. יוצאת דופן במשפחה זו היא המלגשית השפה הרשמית של מדגסקר הנמצאת באפריקה.
ישנן למעלה מ-1,000 שפות במשפחה זו וכל השפות האוסטרונזיות העיקריות והרשמיות שייכות לתת-קבוצה זו. עם השפות שבהן יש למעלה מחמישה מיליון דוברים נמצאות: אינדונזית, ג'אווה, סונדנית, טאגאלוג, מלגשית, מלאית, סבואנו, מדורסית, אילוקנו, היליגנון ומיננגקבאו. כמו כן, לחלק מהן יש מעמד של שפה רשמית למשל: טונגנית, סמואית, מאורית, גילברטית, פיג'ית, הוואית, פלאואית וצ'מורו.
בחלק מהשפות המלאיו-פולינזיות ניכרת השפעה של סנסקריט וערבית, זאת בשל העובדה שבאזורים הללו התבססו דתות הבודהיזם וההינדואיזם ובהמשך גם האסלאם.
את השם "מלאיו-פולינזיות" טבע לראשונה הבלשן הגרמני פרנץ בופ בשנת 1841 (גרמנית: malayisch-polynesisch). השימוש הנוכחי במינוח "מלאיו-פולינזיות" כולל את כל השפות האוסטרונזיות מחוץ לטייוואן והוא החל בשנות ה-70 ומאז הפך למינוח הרשמי למחקרים העוסקים בשפות העמים האוסטרונזים.
גונסלו הרדיה
גונסלו אזקיאל הרדיה (בספרדית: Gonzalo Ezequiel Heredia, נולד ב-12 במרץ 1982; מונרו, פרובינציית בואנוס איירס, ארגנטינה) הוא שחקן ארגנטינאי. הוא ידוע בתפקידו בעיקר בטלנובלות הארגנטינאיות "lobo" ו"עשירים לא מבקשים רשות". הרדיה היה מועמד בשני פרסי "מרטין פיירו" בקטגוריית "השחקן הטוב ביותר" בתפקידיו בטלנובלות "Valientes" ו"Malparida".
ביוגרפיה
בין השנים 1996 -1997 למד ב-"Complejo Cultural Comunicanto" טכניקה קולית, טכניקת תנועה ודרמה. בשנים 1997-1998 למד בתיאטרון "Teatro grupo La barraca".
בשנת 2000 השתתף בפרסומת הראשונה שלו לחברת משכנתאות בשם "Crédito Hipotecario". כמו כן, באותה שנה, הרדיה לקח חלק בפרסום לחברת קוקה-קולה. פריצתו הגדולה של הרדיה התרחשה בשנת 2001, כאשר כיכב בטלנובלה הארגנטינאית "EnAmorArte".
בשנת 2003 שיחק בסדרה הארגנטינאית הקצרה "Tres padres solteros" ("שלושה אבות רווקים"), בה גילם את דמותו של מאוריציו.
בשנת 2004 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Frecuencia 04" ("תדר 04"), בה גילם את דמותו של פדרו.
בשנת 2005 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Una familia especial" ("משפחה מיוחדת"), בה גילם את דמותו של דייגו. שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Los secretos de papá" ("הסודות של אבא").
בשנת 2006 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית של היוצרת והמפיקה כריס מורנה, "קטנטנות", בה גילם את דמותו של מתאו פומבאוור.
בשנת 2007 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Mujeres de nadie" ("נשים של אף אחד"), בה גילם את דמותו של רולנדו לצד אגוסטינה צ'רי.
בשנת 2009 שיחק בסרט הארגנטינאי "Felicitas" ("פליסיטס").
בשנים 2009 -2010 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Valientes" ("אמיצים"), בה גילם את דמותו של אנסו סוסה. על תפקידו זה הועמד לפרס "מרטין פיירו" בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בשנת 2010.
בשנת 2010 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Malparida" ("ילדה רעה"), בה גילם את דמותו של לאוטרו. על תפקידו זה הועמד לפרס "מרטין פיירו" בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בשנת 2011.
בשנים 2011- 2012 שיחקה בסדרת הטלוויזיה הארגנטינאית "Los unicòs" ("היחידים"), בה גילם את דמותו של קמדו.
בשנת 2012 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Lobo" ("זאב"), בה גילם את דמותו של לוקאס מורנו. באותה שנה, שיחק בהצגה הארגנטינאית "El montaplatos" ("מעלית השירות").
בשנת 2016 החל לשחק בטלנובלה "עשירים לא מבקשים רשות" בתפקיד אגוסטין לצד אגוסטינה צ'רי.
בשנת 2018 שיחק בהצגה "זרים מושלמים" לצד אגוסטינה צ'רי.
בשנת 2019 כיכב בתפקיד הראשי בטלנובלה התקופתית הארגנטינאית "ארץ אהובה" (Argentina, tierra de amor y venganza).
ב-20 בספטמבר 2021 עלתה הטלנובלה "la 1-5/18" שם הוא מגלם את ברונו לצד אגוסטינה צ'רי.
חיים אישיים
בין השנים 2007 -2009 היה במערכת יחסים עם השחקנית הארגנטינאית מרסדס אוביידו.
בין השנים 2009 -2010 היה במערכת יחסים עם השחקנית הארגנטינאית ססיליה רות.
ב-2010 נכנס למערכת יחסים עם השחקנית הארגנטינאית ברנדה גנדיני שהופיעה לצדו בטלנובלה הארגנטינאית "Malparida". ב-2011 נולד בנם הראשון, אלוי. ב-2017 נולדה בתם השנייה, אלפונסינה.
נתרן חמצני
נתרן חמצני הוא תרכובת שנוסחתה Na2O. החומר משמש לייצור זכוכית וחומרים קרמיים. נתרן חמצני יגיב עם מים ויתקבל נתרן הידרוקסיד.
החומר יגיב עם פחמן דו-חמצני לקבלת נתרן פחמתי
בגביש של נתרן חמצני בדומה לשאר תחמוצות המתכות האלקליות היון החיובי +Na נמצא במרכז טטראדר וקשור ל 4 יוני חמצן 2-O וכל יון חמצן מוקף ב8 יוני נתרן.
ייצור
נתרן חמצני מיוצר בתגובה של נתרן עם נתרן הידרוקסיד
או בתגובה של נתרן עם נתרן פראוקסיד
או בתגובה של נתרן עם נתרן חנקיתי
ניתן לקבל נתרן חמצני גם בתגובת שריפה של נתרן באוויר אלא שבדרך זו מתקבל גם נתרן פראוקסיד
שימושים
נתרן חמצני הוא מרכיב בזכוכית לרוב מוסיפים לסיליקה נתרן פחמתי המתפרק בחום ל נתרן חמצני ופחמן דו-חמצני
קורפוס המילואים של המשמר
קורפוס המילואים של המשמר (בגרמנית: Garde-Reserve-Korps) היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
היסטוריה
קורפוס המילואים של המשמר הוקם ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועד להוות יחידת גיבוי לקורפוס המשמר. כמפקדו הראשון מונה מקס פון גלוויץ. בצבא הקיסרי היו בדרך כלל יחידות המילואים איכותיות פחות, אולם בקורפוס זה היו יחידות משמר רגילות. הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד קרל פון בילוב. הקורפוס השתתף בפלישה הגרמנית לבלגיה וביצע מספר פשעי מלחמה. לאחר סיום המצור על נאמור הועבר הקורפוס לחזית המזרחית כדי לחזק את הארמייה השמינית. במהלך הקרב הראשון על האגמים המזוריים הוצב הקורפוס ככח הגנה באזור קניגסברג. לאחר סיום הקרב הועבר הקורפוס כחלק מהארמייה התשיעית לשלזיה כדי לסייע לצבא האוסטרו-הונגרי בקרב גליציה. הקורפוס השתתף בקרב על הוויסלה ולאחר מכן במתקפת הקרפטים.
ב-9 בפברואר 1915 פורק הקורפוס ועל בסיסו הוקמה פלגת הארמייה גלוויץ. ב-18 באפריל 1916 הוקם הקורפוס מחדש בחזית המערבית תחת פיקודו של וולף רודולף מרשל פון אלטנגוטרן. הקורפוס השתתף בקרב על הסום, קרב אראס, קרב פשנדל ומתקפת האביב. ב-24 בנובמבר 1918 הוחלף אלטנגוטרן ברודולף רוש שפיקד על הקורפוס עד סוף המלחמה.
פוינטיליזם
פוינטיליזם הוא סגנון ציור פוסט אימפרסיוניסטי שהתפתח בצרפת בין השנים 1884–1900, ומבוסס על ציור בנקודות.
בסגנון זה נעשה שימוש בחלק מרעיונות האימפרסיוניזם. מבחינה טכנית מדובר בציור בנקודות של צבעי יסוד בשילוב צבעים משלימים, טכניקה המבוססת על תורת שבירת האור של ניוטון ותורת הצבעים משלימים של שברויי. בהשפעת תורות אלו ניסו אומני הפוינטליזם ליצור "תערובת אופטית" על ידי ציור נקודות מדויקות של צבעי יסוד היוצרים בעין המתבונן צבע חדש.
הטכניקה הפוינטליסטית פותחה על ידי אומן צרפתי ז'ורז' סרה שניסה לשפר את הטכניקה האימפרסיוניסטית ולהפוך אותה למדעית והצייר פול סיניאק. לדוגמה, יום ראשון אחר הצהריים על גדות האי לה גראנד ז'אט של סרה צויר כסקיצה בטבע ללא דמויות אדם. הציור הסופי לעומת זאת עוסק בבילוי של המעמד הבורגני ביום ראשון אחר הצהריים, נושא אימפרסיוניסטי מקובל. הסקיצה מצוירת בנקודות יותר גדולות מאשר הציור הסופי בגלל תהליך העבודה המהיר יותר. בציור הסופי ניתן לראות כי הצייר הוסיף דמויות רבות המבלות את אחר הצהריים במקום בילוי מרכזי.
ציאנו אצטילן
ציאנו אצטילן (Cyanoacetylene) הוא תרכובת אורגנית של פחמן, מימן וחנקן בעל הנוסחה הכימית C3HN.
פוינטיליזם
כאמור, אבות הציור הפוינטליסטי הם: ז'ורז' סרה ופול סיניאק. ציירים נוספים שהשתמשו בטכניקה זו היו-האימפרסיוניסט קאמי פיסארו, אלפרד סיסלי, אנרי אדמונד קרוס, מקסימיליין לוס, אנרי מאטיס, אלברט דובואה-פיילט, צ'ארלס אגרנד, ג'וזפה פליאדה דה וולפדו, תיאו ואן ריססלברגה, ואפילו וינסנט ואן גוך.
במקביל להתפתחות הסגנון הפוינטליסטי בצרפת התפתח סגנון ציור דומה בשם דוויזיוניזם (divisionism) באיטליה. משמעות השם היא חילוק (division), שם המתייחס לחלוקת הצבעים על הבד היוצרת צבע שלישי בעין המתבונן. שני הזרמים לא ידעו זה על זה בעת התפתחותם ושיטת הציור של שניהם כמעט זהה לחלוטין.
כנסיית ישו הפועל וגבירתנו מלורד
כנסיית ישו הפועל וגבירתנו מלורד (ספרדית Iglesia de Cristo Obrero y Nuestra Señora de Lourdes) הידועה גם ככנסיית אסטסיון אטלנטידה (Iglesia de Estación Atlántida) היא כנסיית רובע קתולית באסטסיון אטלנטידה, אורוגוואי. הכנסייה תוכננה על ידי אלדיו דיאסטה ונבנתה בין השנים 1958–1960, ובשנת 2021 הוכרזה כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה
אסטסיון אטלנטידה נוסדה ב-1911 כפרבר מרוחק של מונטווידאו, השוכנת כ-45 ק"מ מערבה לה. במקום הוקמה קפלה צנועה בשנת 1942, ועד מהרה הורגש הצורך בהקמת כנסייה של ממש שתשרת את אוכלוסיית היישוב. לשם כך נתרמה חלקת אדמה ב-1957, ואלדיו דיאסטה מונה לאדריכל ומפקח הבנייה. בהשפעת הסגנון האיטלקי הימי-ביניימי, דיאסטה תכנן את המתחם ככיכר שבה ניצבים בנפרד זה מזה שלושה יסודות - הכנסייה, מגדל הפעמונים והבפטיסטריום התת-קרקעי - וביניהם משתרעים משטחי דשא. הבנייה נמשכה שנתיים, בין השנים 1958–1960, והכנסייה הוקדשה בטרם הושלמה. נוסף על שלושת המבנים שבמתחם, ב-1962 הוקם מבנה נוסף שנועד לשמש כבית הרובע, אולם הוא לא שימש לייעודו מעולם ולא נבנה בידי דיאסטה, וב-1965 פורק ותחתיו הוקמו בית ספר קתולי ומבני מגורים. בעשור הראשון לקיומו המבנה לא תוחזק כראוי ואף נפל קורבן לוונדליזם במספר הזדמנויות. לאחר תקופה של התדרדרות המבנה שופץ, בעיקר בשל התערבותו של בנו של דיאסטה, אדריכל בעצמו; והמתחם החל זוכה בתשומת לב. הוא התפרסם בספרים ובכתבי עת מקצועיים ברמה עולמית, והחל זוכה בביקורים של אנשי מקצוע - אדריכלים, מהנדסים וסטודנטים - כמו גם של הקהל הרחב. ב-1997 זכתה הכנסייה במעמד של מונומנט היסטורי ומגדל הפעמונים זכה במעמד דומה ב-2018. בשנת 2021 הוכרז המתחם כאתר מורשת עולמית.
המתחם
עיצוב הכנסייה הושפע ממחסנים שקורו בקמרונות, מבנים שדוגמתם תכנן והקים דיאסטה בעבר, אך בפרויקט זה הוא כלל פתרונות חדשניים דוגמת קירות גליים והשימוש בקרמיקה מחוזקת (Reinforced ceramic). לכנסייה ספינה בודדת, והיא דומה למלבן באורך של 33 מטרים, ברוחב של 16 מטרים ובגובה של 7 מטרים. הקירות כמו גם התקרה בנויים בצורת גלים מאוזנים ומאונכים, היוצרים תקרת קמרונות שנחה על קירות גליים מסוגננים. החומר בו נעשה שימוש הוא לבנים מחוזקות בפלדה. בחלקם העליון של קירות הצד, חלונות מלבניים קטנים עם זכוכית צבועה מאפשרים חדירה של אור טבעי לכיוון המזבח, ובחזית המבנה קבועים חלונות אוניקס המאירים את חלל הכנסייה. פנים הכנסייה מרוהט בפשטות וקיר המקיף את המזבח יוצר חלל המשמש כחדר תשמישי הקדושה.
הבפטיסטריום הוקם בנפרד מהכנסייה כמבנה תת-קרקעי שהגישה אליו היא באמצעות פרוזדור תת-קרקעי מתוך הכנסייה או מחוצה לה. קוטרו 4.52 מטרים וגובהו של 2.26 מטרים, ומעליו נחה כיפה שבה קבוע אוקולוס המאפשר קרינת אור טבעי על אגן הטבילה.
מגדל הפעמונים הושפע ממגדל מים שדיאסטה תכנן בעבר. הוא ניצב בנפרד מהכנסייה מימין לכניסה אליה, וגם הוא עשוי מלבנים. גובהו 15 מטרים וקוטרו 2.80 מטרים, ובתוכו מוביל גרם מדרגות לולייניות אל הפעמון.
מפעלי רנה ניימאן
מפעלי רנה ניימאן הייתה חברה משפחתית לייצור מצות, שבסיסה בעיר ווסלון שבחבל אלזס, מחוז ריין תחתון, צרפת, בקרבת גבול גרמניה–צרפת. החברה נוסדה בשנת 1850, והיא יצרנית המצות הוותיקה ביותר בצרפת.
החברה הוקמה בקומונה אודרזהיים שבחבל אלזס, מחוז ריין תחתון על ידי סלומון ניימאן. בשנת 1870, לאחר שהחברה הצליחה מאוד מבחינה מסחרית, היא הועברה על ידי סלומון ניימאן ובנו בנוא לעיר ווסלון. בשנת 1919, נכדו של סלומון ניימאן, רנה, שינה את שם החברה ל - Établissements René Neymann והתחיל לשווק את המצות גם לציבור הלא יהודי.
ייצור המצות הופסק במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר בעלי המפעל הוגלו, המפעל נסגר והמכונות נגנבו. הייצור התחדש בשנת 1948. בשנות ה-60 וה-70 של המאה העשרים, רוברט ניימאן, בנו של רנה ניימאן, הרחיב את קווי הייצור והכניס מכונות חדשות ומודרניות. החברה התחילה לייצר מצות מקמחים שונים, והקימה קו למוצרים אורגניים. המצות הכשרות לפסח יוצרו בהשגחת הרב הראשי של שטרסבורג.
ב-1 בינואר 1976, הוקמה החברה Société d'Exploitation des Établissements René Neymann, SARL ,בניהולו של ז'אן קלוד ניימן, נינו של המייסד, סלומון ניימן שהופקדה על ניהול מפעלי רנה ניימאן.
כ-62% מייצור החברה נועד לייצוא לאיחוד האירופי, בעיקר לאיטליה, גרמניה, הולנד ושווייץ, אך גם לרוסיה וליפן. מנכ"ל החברה, ז'אן קלוד ניימאן, הסביר כי " הצרכן היפני נראה לנו סקרן לגלות מוצרים חדשים, אבל נשאר תובעני מאוד, רגיש לבריאות ולאקולוגיה" בשנת 2008, החברה השתתפה בדוכן אלזס ביריד האוכל הבינלאומי בשנחאי. החברה לא ייצאה לישראל.
בשנת 2017, בית המשפט המחוזי בעיר סברנה (Saverne), צרפת, החליט על פירוק החברה.
בריטני אנדרסון
בריטני אנדרסון (באנגלית: Britany Anderson; נולדה ב-3 בינואר 2001) היא אתלטית ג'מייקנית, סגנית אלופת העולם (יוג'ין 2022) בריצת 100 מטר משוכות.
ביוגרפיה
באליפות העולם עד גיל 18 שהתקיימה בקניה ב-2017 זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות. באליפות העולם עד גיל 20 שהתקיימה בפינלנד ב-2018 זכתה במדליית כסף בתוצאה של 13.01 שניות, לאחר המנצחת טיה ג'ונס שסיימה בזמן זהה.
ב-2019 החלה להתאמן במחנה בארצות הברית לצד עומאר מקלאוד וניה אלי. ביולי אותה שנה שברה פעמיים את שיא עולם לנועד עד גיל 20 של אליוסקה לופס שנקבע בשנת 1987, תחילה קבעה במוקדמות תחרות במונטה קרלו תוצאה של 12.79 שניות ובגמר קבעה תוצאה של 12.71 שניות. באולימפיאדת טוקיו שיפרה במוקדמות את שיאה האישי ל-12.40 שניות. היא עלתה לגמר בו סיימה שמינית.
באליפות העולם באתלטיקה 2022 קבעה בחצי הגמר שיא לאומי חדש של 12.31 שניות. בגמר זכתה במדליית כסף בתוצאה של 12.23 שניות (עם רוח גבית של 2.5+), לאחר טובי אמוסן (12.06 שניות).
מסע אל בטן האדמה
מסע אל בטן האדמה או מסע אל מרכז כדור הארץ (בצרפתית: Voyage au centre de la Terre) הוא ספר מדע בדיוני קלאסי מאת ז'ול ורן שיצא לאור ב־1864 בצרפת.
כבר בזמנו של ורן סברו המדענים כי שכבות כדור הארץ המתוארות בספרו של ז'ול ורן הן שגויות, שכן, חום כדור הארץ עולה במעלה אחת כל עשרים ואחד מטרים. ורן ידע זאת, אך שם בפי הפרופסור את הסברה שייתכן שעליית הטמפרטורות נעצרת בעומק מסוים.
חלק ראשון: פענוח כתב החידה
הסיפור מתחיל ביום ראשון 24 במאי 1863 בביתו של פרופסור אוטו לידנברוק, דודו של אקסל, בהמבורג שבגרמניה.
לידנברוק נחפז לביתו כדי לקרוא בעיון את רכישתו האחרונה מסוחר הספרים היהודי הבליוס, כתב יד הכתוב באלפבית רוני, באיסלנדית. מחבר הספר הוא סנורי סטורלוסון סופר איסלנדי בן המאה ה־12, המספר את ההיסטוריה של מלכי נורווגיה ששלטו באיסלנד. במקרה לידנברוק מניף את הספר כלפי מעלה ואז נופלת ממנו מגילת קלף בכתב לא ברור ובה קודים הכתובים בכתב איסלנדי עתיק (סימן לאהבת ורן לקריפטוגרפיה). הוא מגלה כי המגילה נכתבה על ידי מלומד איסלנדי מהמאה ה־16, אלכימאי בשם ארנה סאקנוסם (Arne Saknussemm). לאחר מכן הם מצליחים לפצח את הקוד, הכתוב בכתב ראי, ומגיעים לפתרון החידה:
חלק שני: ההכנות למסע
לידנברוק מחליט לצאת למסע כשהוא חייב להספיק להגיע להר הגעש לפני חודש יולי, המועד שבו הר "סקארטאריס" יטיל צילו על הר הגעש "סנפלס", אשר בפסגתו מצוי "השער" לבטן האדמה. הוא מצטייד בסולמות חבלים, חבלי טיפוס, פנסים ושאר חפצים הדרושים למסע. לאחר מסע דרך ליבק וקופנהגן, הם מגיעים לרייקיאוויק, שם הם רוכשים את שרותו של צייד אידריות, הנס ביילגה (Hans Bjelke) שמוכן לשמש להם כמורה דרך. ביילגה מתחייב להביאם עד כפר לרגלי ההר ולהמשיך עימם כל עוד הם עוסקים במחקר מדעי. הם מצטיידים במכשירים מדעיים: מעין מצבר המייצר אור חשמל, מד טמפרטורה גם לטמפרטורות גבוהות במיוחד, ברומטר, מנומטר, כרונומטר ושני מצפנים. הם מגיעים להר הגעש לקראת סוף יוני ומגלים שיש במכתש שלוש ארובות. לידנברוק מגלה ליד אחת מהם חרוט בסלע השם "ארנה סאקנוסם". ב־27 ביוני, בשעה 13:11 דקות מתחיל המסע.
חלק שלישי: אל בטן האדמה
היום הראשון: המשלחת יורדת אנכית לעומק של 840 מטר אל קרקעית הארובה עד לגובה פני הקרקע בסביבת ההר.
היום השני: ירידה למעמקי האדמה תוך הליכה בשיפוע של 45°. ציפוי מבריק מתגלה על הדפנות שמקורו בלבה שפרצה מההר בשנת 1229. הם מגיעים לעומק 3 ק"מ מתחת לפני הים.
היום השלישי: המשך הצעידה במורד - 9 ק"מ.
היום הרביעי: נדמה להם כי הם הולכים כלפי מעלה. מגילוי קונכייה מסיק הפרופסור שהם יצאו משכבות הלבה.
היום השישי: הליכה במנהרת פחם שמקורו בצמחייה שלא ראתה אור שמש. הם מצטערים שתושבי היקום לא יהנו ממחצבים אלו. הם מוצאים עצים עשבוניים אחדים: גבוהים ומכוסי עשב, שרכים, ליקופודים לצד צמחי סיגילאריה ואסטרופיליטס שהם היום צמחים נדירים, אך בעבר מינים אלו נמנו באלפים על פני כדור הארץ.
8 ביולי: "הגענו על ידינו ועל רגלינו, באפיסת כוחות, לצומת דרכים". ללא מים הם שוקלים לחזור. הם נזכרים בקולומבוס שחשב לשוב על עקבותיו כאשר לא הגיע ליבשה, אך המתין ימים אחדים וגילה את העולם החדש. ביום החמישי: מגלים מקור מים רותחים, מים מינרליים ראויים לשתייה. החוקרים ממשיכים בעקבות הנחל הקטן שנוצר מן הנביעה. הם ממשיכים לכיוון דרום מזרח.
10 ביולי: עומק 12 ק"מ ו־144 ק"מ מזרחית מרייקיאוויק.
15 ביולי: 34 ק"מ מתחת לפני האדמה. 240 ק"מ מהר סנפלס. הם מסכמים: הבריאות טובה וטרם פתחנו את ארגז התרופות.
20 ביולי, יום ראשון: מנוחה מתחת לאוקיינוס האטלנטי. הם עברו 408 ק"מ ונמצאים בעומק 77 ק"מ. הטמפרטורה היא 27°.
סיכום ביניים:
אם המרחק מאיסלנד עד מרכז כדור הארץ הוא 7,680 ק"מ, מתוך זה החוקרים עברו רק 58 ק"מ משום שהלכו במעגלים 408 ק"מ בעשרים יום. אם כך, יגיעו למרכז כדור הארץ אחרי 2,000 יום או כ־5 שנים.
חלק רביעי: השיט באגם
7 באוגוסט: קצב הירידה הוא 7–10 ק"מ ליום. אקסל מגלה שאיבד את שאר המשלחת ושהוא לבדו, הולך בלבירינת. חושש להיקבר חי בטרם ימות מרעב וצמא. אחרי יומיים הוא שומע קול קורא בשמו. הוא משיב ומגלה כי הוא שומע את דודו בעיכוב של 40 שניות - משמע שהם במרחק של 6.8 ק"מ האחד מהשני.
10 באוגוסט: מגיעים לאגם תת־קרקעי באורך משוער של 160 ק"מ (בהמשך יגלו כי אורכו כפול). התקרה שלו, בגובה 4 ק"מ לפחות וממנה נובע אור הדומה לזוהר צפוני. האגם, הנמצא למעשה במערה ענקית, נקרא על שם הפרופסור "ים לידנברוק". הם מטיילים על שפת האגם, ומגיעים ליער של פטריות ענקיות מסוג ליקופרדון גיגנטיאום המגיעות שם עד לגובה של 12 מטרים, ומוצאים שברי עצמות של חיות קדומות, כמו שיניים של מסטודון. הם סוברים שייתכן שהעצמות נשטפו לשם מכדור הארץ. בבוקר הם מבחינים כי באגם מתרחשת תופעת הגאות ושפל בשיעור של 3.6 מטר. הם מחליטים לבנות רפסודה מעץ מאובן, הצף על המים. אחרי 47 ימי מסע הם נושמים אוויר עם חלקיקי מלח.
14 באוגוסט: יציאה לדרך עם רוח צפון מערבית. הטמפרטורה היא 32°. הם נמצאים מתחת לסקוטלנד. הם דגים חדקן בעזרת פיתיון. הפרופסור קובע מדובר בדג קדמון, המצוי על פני כדור הארץ רק במאובנים. הם ממשיכים בשיט ושואלים את עצמם האם סאקנוסם (מחבר כתב החידה) אכן הלך במסלול זה.
18 באוגוסט: כאשר המשלחת מודדת את עומק המים, האנך חוזר מכורסם משיניים כשל תנין. מפלצת ענקית עולה למים והרפסודה נמצאת בסכנה. המפלצת נאבקת בזוחל אחר והמשלחת יוצאת בשלום.
20 באוגוסט: הם צופים בגייזר שפורץ מהים. חום המים הוא 163°, כלומר יש מקור חום בבטן האדמה (לא תואם את דעת הפרופסור). נושבת רוח צפון־צפון־מזרחית, קצב השיט הוא 17 ק"מ לשעה והם משערים שמיקומם הוא מתחת לאנגליה.
21 באוגוסט: המשלחת נקלעת לסערה. הרפסודה נסחפת. שלושה ימים ללא מנוחה.
25 באוגוסט: מגיעים לחוף. הם מתחת לים התיכון. סיור בחוף מגלה אוסף שלדים של חיות קדמוניות ואפילו גולגולת של אדם. בהמשך הם מגלים יער ענק עצים ובו בין השאר: דקלים, אשוחים ושרכים לרוב. כל העצים והצמחים חסרי צבע. מופיע עדר ענק של מסטודונים שאותו רועה פרא אדם, ענק שמתנשא לגובה של שלושה וחצי מטרים ושערו ארוך ופרוע כשיער הפילים. זה היה המפגש היחיד עם אדם. תוך כדי הליכה הם מוצאים פגיון חלוד, מהמאה ה־16, תוצרת ספרד. על סלע גילו חריטה: .A.S - ארנה סאקנוסם היה כאן.
היבטים מדעיים
ורן כולל בספר התייחסות לאירועים מדעיים: חלקם אמיתיים וחלק דמיוניים. אלה ואלה מהווים חלק מהותי מן העלילה ומפיחים בה אווירה של לימוד מדעי.
הסרט "מסע לבטן האדמה"
הסרט הופק בשנת 1959, בעקבות הצלחות קודמות של סרטי ז'ול ורן. הוא דומה לספר בכך שהוא מתאר מסע לבטן האדמה, אך התסריט הוא בהתאם למקובל בעולם הקולנוע: על רקע סיפור בלשי ועלילות אהבה. תחילת הסרט היא באדינבורו, בכנס מדעי בו מקבל גיבור הספר, פרופסור אוטו לידנברוק (בגילומו של ג'יימס מאסון), מתנה - סלע לבה ומגילה המתארת מסע לבטן האדמה שנערך 300 שנה קודם על ידי המדען ארנה סאקנוסם. את המתנה מצא סטודנט מאוהב, בן ביתו, אלק מקאבן (פאט בונֵה). הם יוצאים לאיסלנד ופוגשים באשתו של פרופ' גואטבורג, השחקנית ארלאן דאל (Arlene Dahl), אשר עמו התייעץ פרופ' לידנברוק על טיבה של המגילה. גואטבורג רצה לצאת לבדו למסע לבטן האדמה והורעל. אלמנתו מחליטה לצאת למסע עם פרופ' לידנברוק. עוד מצטרפים למסע, מורה דרך איסלנדי יחד עם הברוז שלו.
בבטן האדמה מתגלה הרוצח, נסיך לבית ארנה סאקנוסם, מחבר המגילה, הסבור כי לו זכות הבכורה בנסיעה. הוא עומד לדין באשמת רצח בפני מושבעים בבטן האדמה ומוצא את מותו בנפילה ללבה רותחת. בסרט תמונות מרהיבות של יער פטריות הענק, מרדף של לטאות קדמוניות וההפתעה: בבטן האדמה מתגלים שרידי העיר אטלנטיס (לא באוקיינוס האטלנטי). הם מתיישבים על מזבח עתיק מאבן, שנמצא במרכז העיר, מחוללים פיצוץ, נישאים על המזבח מעל גל לבה העולה מלוע הר הגעש סטרומבולי ונוחתים בים התיכון. דייגים איטלקים אוספים את הגיבורים והם חוזרים לאדינבורו וזוכים שם לכבוד, לקבלת פנים ולשתי חופות.
ריק וייקמן
יצירה ספרותית זו זכתה לשני עיבודים מוזיקליים, שניהם על ידי המוזיקאי הבריטי, חבר להקת יס, ריק וייקמן. העיבוד הראשון (והחדשני מבין השניים) הולחן ובוצע בשנת 1974 ונקרא: Journey to the Centre of the Earth. היצירה כללה את התזמורת הסימפונית של לונדון, להקת רוק, מקהלה וקריין. היצירה הורכבה משני חלקים ונחשבה לחדשנית ביותר בשל השילוב הייחודי והמוצלח בין התזמורת ללהקה. בשנת 1999 יצר ווקמן את האלבום: Return to the Centre of the Earth, אשר היה מבוסס על נוסחה זהה ליצירה הקודמת, אך הפעם אירח מספר זמרים מבני דורו כשאת תפקיד הקריין נטל על עצמו שחקן סדרת מסע בין כוכבים, פטריק סטיוארט. היצירה תיארה חזרה דמיונית ברוח יצירתו המקורית של ורן.
תרגומים לעברית
מתוך אתר צבי הראל:
הדיוויזיה ה-39 (האימפריה הגרמנית)
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1899, וחייליה גויסו מאלזס, ובפרט מאזור שטרסבורג וקולמאר.
שיטה אחרונה
בהלכות שטרות, אין למדין משיטה אחרונה הוא כלל שנאמר על ידי רב עמרם הקובע שאין תוקף משפטי לכתוב בשורה האחרונה שבטקסט הכתוב בשטר, לפני חתימת העדים, ולכן אף נקבע ש"צריך שיחזור מעניינו של שטר בשיטה אחרונה", כלומר יש לחזור ולכתוב בשורה האחרונה את סיכום הכתוב בשטר, בקיצור.
התקנה
תקנה זו תוקנה רק בשטרות שבהם העדים חותמים לאחר הטקסט שכתוב בשטר, שמכיוון שאין מקום מדויק שבו העדים צריכים לחתום, הם אינם מדייקים והם חותמים לפעמים במרחק של שורה לאחר הטקסט. לעומת זאת, בגט מקושר שבהם העדים חותמים בצד השני של השטר, (לפי רב הונא כנגד כל קשר וקשר ולפי רב ירמיה בר אבא מלמטה למעלה כנגד השטר), ומקום חתימתם מוגדר בדיוק, שם לא תיקנו חז"ל שאין למדין משיטה אחרונה. בנוסף, גם בשטר רגיל, תיקנו חז"ל שאם העדים הרחיקו יותר מדי מסוף השטר, השטר פסול, שהרי אז חוזרת ועולה שאלת הזיוף, ואין מועילה לכך תקנת ה"אין למדין משיטה אחרונה".
איסור הרחקת חתימת העדים מהשטר
ישנן דעות כי התקנה היא שדווקא יחזרו על השטר בקיצור בשורה האחרונה "צריך שיחזור" כו', ולכן אם לא חזר על השטר בשיטה אחרונה, לא די בכל שאין למדין משיטה זו, אלא שהשטר פסול כי לא נעשה כתיקון חכמים. אך הרשב"א דוחה דעה זו וסובר שהתקנה היא רק שלא ילמדו משיטה אחרונה, ולכן הצריכו שיחזור על השטר בשיטה אחרונה ולא יסמוך את הטקסט לשטר.
אם כי, קיימת הסכמה בין הראשונים, שבמקרה שהעדים  הרחיקו את חתימתם מהשטר במרחק גדול יותר משורה השטר פסול. בגדר התקנה קיימות מספר דעות, הנחלקות בהגדרת "שורה" לעניין זה. אין חולק על כך שצריך מקום לכתוב שתי שורות ואוויר ביניהן, והמחלוקת היא כמה שיעור האוויר שבין השורות. לפי רב יצחק בן אלעזר השיעור הוא, ובתלמוד הוסבר כי הכוונה ל-4 אווירים: אוויר מעל לשורה העליונה - שמא יצטרך לכתוב את האות ל', אוויר מתחת לשורה העליונה שמא יצטרך לכתוב כ"ף סופית (ך'), וכן מעל ומתחת לשורה התחתונה, מכיוון שהמזייף צריך גם לקחת בחשבון שמא הלמ"ד שיכתוב בשורה התחתונה תהיה ממש מתחת לכ"ף סופית שבשורה העליונה, ודם אם הלמ"ד והכ"ף הסופית לא יצאו באותו מקום בדיוק, צריך רווח נוסף לאחר הלמ"ד או הכ"ף סופית בגלל שצריך שצריך שיישאר אוויר מסוים בין שתי השורות - שהרי לא נהוג לכתוב שתי שורות ללא רווח ביניהן. לעומת זאת רב חייא בר אמי קובע בשם עולא שהשיעור הוא שתי שורות ושלושה אווירין, מפני שגם במקרה קיים חשש זיוף כי המזייף יכול לאמן את ידו שלא יצאו לו הלמ"ד והכ"ף הסופית זו מול זו, ולפי רבי אבהו די בשורה אחת ושני אווירין כדי לפסול את השטר (אחד בשביל הלמ"ד ואחד בשביל הכ"ף סופית). ההלכה נפסקת ברמב"ם ובשולחן ערוך כעולא.
כמו כן, אם הרחיקו העדים שורה וחצי מהטקסט, דהיינו שהחלו לחתום באמצע שורה שגם היא במרחק של שורה מהטקסט, השטר כשר, מפני שהכלל הוא שבמקרה כזה שהעדים התחילו לחתום באמצע שורה, אין למדין מהשורה וחצי האחרונות ובשולחן ערוך.
חכמי התוספות קובעים שגם כיום שבטלה תקנת ה"אין למדין משיטה אחרונה" מכיוון שתיקנו את הבעיה על ידי כתיבת המילים והכול שריר וקיים, עדיין שטר שהשאירו בו שתי שורות פנויות פסול מחשש שמא יחתוך המלווה את הנייר בחלק שלאחר הטקסט, ובחלק הריק עם העדים יכתוב שטר חדש.
זכות המלווה או הקונה
מכיוון שהחשש לזיוף בשורה האחרונה הוא למלווה או הקונה - האדם שהשטר ניתן לזכותו וממילא יכול לזייף בשטר פרטים שאינן מוצאין חן בעיניו, לכן הכלל שאין למדין משיטה אחרונה תקף רק על פרטים שהם לזכותו של המלווה או הקונה ולא על פרטים שהם לחובתו ואין חשש שיזייף אותם. מכיוון שכך, כאשר יש "מחק" בשורה האחרונה קיים חשש שהלוה או המוכר יטען ששם היה פרט שנכתב לטובתו (שהרי מותר לכותבו בשורה האחרונה) ונמחק, וכדי למנוע בעיות כאלו, שהרי אין לדבר סוף - תמיד ייתכן שאם יוסיפו ויכתבו שורה נוספת, יתגלו גם בה טעויות, נהגו לכתוב שריר וקיים בסוף השטר, ושם כותבים שפרט פלוני ופלוני נכון, ומכיוון שבתקנת ה"שריר וקיים" אין אפשרות לזייף (ראו ערך) פשטה תקנה זו בקרב העם.
כיום
קיימת מחלוקת בראשונים האם קיימת כיום תקנת ה"אין למדין משיטה אחרונה": לפי רוב הראשונים, תקנה זו אינה קיימת כיום, וזאת בעקבות תקנת הקדמונים לפיה יש לכתוב בכל שטר והכול שריר וקיים, וממילא בטלה טעמה של תקנת ה"אין למדין משיטה אחרונה", שהרי בכל מקרה בשורה האחרונה כותבים "והכול שריר וקיים", ועל ידי תקנת השריר וקיים לא ניתן להוסיף מאומה בסיום הטקסט, ואם יכתוב פעמיים "והכול שריר וקיים", יהיה השטר פסול. וכך גם נפסק בשולחן ערוך. לפי זה המילים שנכתבות בסוף השטר "וקניינא מיניה... במנא דכשר למקניא ביה" הם חלק מהשטר, שכן עד אותו חלק נכתבה רק התחייבותו של המתחייב שהודיע על התחייבותו וביקש מהעדים לקנות ממנו ולהחיל תוקף משפטי להתחייבותו, ובאותו קטע נכתבת התחייבותו המעשית.
עם זאת, קיימות דעות בראשונים הסוברות שגם כיום תקפה תקנת ה"אין למדין משיטה אחרונה", ולכן אין לכתוב בשורה האחרונה דבר שלא נכתב לפני כן, ולפי שיטה זו מה שכתוב בשטרות "וקנינא מיניה" מדובר בחזרת השטר ובקטע שאינו נחוץ. כך מצא ר"י בכתב יד של רבינו תם לאחר פטירתו (למרות שרבינו תם הורה לר"י אחרת).
דעת הרמב"ן
כך גם כותב הרמב"ן, שכותב שלמרות שכך מנהג העם, שכותבין בשורה האחרונה דברים שהם מעיקר השטר וסוברים שכיום בטלה תקנת השיטה אחרונה, והוא קובע . אם כי הוא מתאמץ ליישב את מנהג העם.
להלכה הוא פוסק שאם כותבים בסוף השטר "שריר וקיים" על פרט בשטר שנכתב על מחק או בסוף שורה וצריך חיזוק, יש לכותבו בשורה שלפני האחרונה ולחזור עליו בשורה האחרונה, שכן אם יכתב בשורה האחרונה ממש לא יהיה לו תוקף. הוא מסביר שגם לפי הפרשנות שיש חובה לכתוב "שריר וקיים" בסוף השטר, עדיין קיימת התקנה שהעדים לא ירחיקו מהשטר יותר משורה, משתי סיבות: האחת כדי שלא יהא נראה שהעדים חותמים על האוויר המרובה שבין הטקסט לחתימתם - אם יהיה כזה, וגם כדי לחזק את תקנת ה"הכול שריר וקיים", שהרי לפי ההלכה אם יש מחיקה בסוף השטר במקום שייתכן שהיה כתוב שם "הכול שריר וקיים" השטר פסול, ואם יוּתר לעדים לחתום במרחק רב אחרי השטר, שוב עולה הבעיה שגם אם המחיקה תהיה באמצע השטר יהיה חשש שמא שם היה סוף השטר המקורי ומשם ואילך נכתבו שורות רבות ברווח המרובה שבין השטר לחתימה, ולכן עדיין עומדת תקנת ה"אין למדין משיטה אחרונה".
דעת הרשב"א
הרשב"א כותב בשם הרמב"ן כי צריך הן את תקנת השריר וקיים והן את תקנת השיטה אחרונה, שכן תקנת השריר וקיים נועדה למנוע זיופים והוספות אחרי ה"שריר וקיים", ולציין תיקונים שנכתבו בתוך השטר, ובמקרה שיש יותר מ"שריר וקיים" אחד, כך שקיים חשש שמא נכתבה על ידי המזייף שורה נוספת ברווח שבין העדים לשטר, נצרכת תקנת השיטה אחרונה הקובעת שיש לחזור על הכתוב בשטר בשיטה אחרונה, ורק אז יחתמו העדים, וכך ידעו שכל ה"שריר וקיים" נכתבו על ידי כותב השטר ולא על ידי זייפן.
וינולד רייס
וינולד רייס (באנגלית: Winold Reiss; 1886–1953) היה צייר ומעצב גרפי אמריקאי, יליד גרמניה.
ביוגרפיה
רייס נולד ב-16 בספטמבר 1886, בקרלסרוהה, גרמניה, בנם השני של פריץ רייס (1857–1914) ואשתו. הוא גדל מוקף באמנות, מכיוון שאביו היה אמן נוף ידוע ואחיו הפך לפסל.
בשנותיו הראשונות נסע רייס בתוך גרמניה עם אביו, וביקר אזורים כפריים מסוגים שונים שאותם רצה לצייר. תקופה זו עזרה לו לגבש רבים מהרעיונות בנושאי דיוקנאות. הפילוסופיה שלו הייתה שאמן צריך לנסוע כדי למצוא את הנושאים המעניינים ביותר, שהושפעה מאביו ומהסקרנות שלו עצמו. הוא שאב נושאים מדמויות רבות ומסביבות החיים. אחיו הנס רייס הפך גם לאמן ועבד כפסל. בשנת 1913 הוא עבר לארצות הברית. כמו אירופאים רבים הוא נשבה בסיפורים ובדימויים של האינדיאנים. הוא היה נלהב לצייר אותם. בינואר 1920 סוף החליט לנסוע למערב, ובילה חודשים בשמורת בלקפיט במונטנה, שם צייר 36 דיוקנאות של אנשי השבט. הוא יצר מערכת יחסים איתם, ששמר אותה לאורך כל חייו וחזר שוב למערב לצייר אינדיאנים, סה"כ צייר יותר מ-250 דיוקנאות של אינדיאנים. ציוריו התפרסמו באופן נרחב יותר בשנות הארבעים והחמישים, כאשר חברת הרכבות השתמשה ברפרודוקציות ליטוגרפיות שלו עבור לוחות השנה שלה.
לרייס היו לקוחות בקרב הגרמנים האתניים בניו יורק, וב-1915 הוא הרצה לפני הליגה לסטודנטים לאמנות. הוא הקים חברת פרסום, והיה אספן של אמנות מודרנית. בשנת 1921 רייס חזר פעם אחת לגרמניה לביקור, ושב לניו יורק בשנת 1922, שם פתח בית ספר לאמנות.
העבודה המצטיינת ביותר שלו הייתה יצירה שבוצעה בטרמינל הרכבת של סינסינטי בשנת 1933. הוא שילב את הארט דקו עם דיוקנאות מההיסטוריה של סינסינטי. הוא צייר ארבעה עשר ציורי קיר במתחם הנוסעים. בשנת 1973, עם התפתחות התחבורה האווירית, הועברו הציורים האלה לשטחים הציבוריים של נמל התעופה הבינלאומי סינסינטי / צפון קנטאקי. בשנת 2015, עם שיפוץ ושדרוג משמעותי של שדה התעופה, הועברו תשעה מציורי הקיר למרכז הכנסים סינסינטי, בעלות של 1.4 מיליון דולר.
רייס נודע בזכות הציורים המייצגים חתך רוחב של הקהילות האתניות בארצות הברית. דיוקנאותיו נחשבו לאובייקטיביות ולמרשימות מכל אמן לפניו.
אדריכלות ועיצוב
עיצובי הפנים שלו הושפעו מתנועת האמנות האוסטרית-גרמנית הזצסיון הווינאי. הקלילות של הסגנון, השימוש בגריד, ופאנלים מוזהבים וצבעוניים מושפעים יותר מהסגנון הווינאי מאשר לסגנון האמנותי של מינכן. העיצובים שלו עבור חברת האפיה "ביזי ליידי" בברודוויי בשנת 1915, הושפעו מעיצובים של האדריכל יוזף הופמן, מייסד תנועת הזסיון והזרם הוינאי, שאותם ראה עשור לפני כן. עוד אחד מהעיצובים הפנימיים שצוינו היה עבור בית הקפה רמפלמייר במלון סנט מוריץ בשנות השלושים.
עיון בהתפתחות עבודתו של רייס לאורך העשורים השונים מראה כי האבסטרקציות הפרחוניות שלו משנות השלושים והגאומטריה הדלילה של שנות הארבעים הושפעו ממוריו הראשונים הבולטים בגרמניה ובאוסטריה. העבודות שלו השפיעו על העיצוב והאדריכלות האמריקאית.
משפחתו
רייס התחתן בגרמניה ואשתו הייתה בהריון כשעזב לארצות הברית בספטמבר 1913. בנם וינולד צ'ארק רייס (המכונה צ'ארק) נולד בגרמניה ב־27 בדצמבר 1913.
האם והבן הצעיר הצטרפו לרייס בניו-יורק בשנת 1914.
לאחר שלמד בבתי ספר מקומיים למד צ'ארק רייס במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ובווינה. הוא הפך לאדריכל ועבד בארצות הברית.