cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טימוסתנס
שושנת הרוחות על-פי טימותנס
לפי הגאוגרף היווני אגטמרו, טימוסתנס שינה את שושנת הרוחות כך שיהיו בה 12 כיוונים במקום 8 והחל להשתמש בה לניווט ולא רק לשימוש מטאורולוגי של תיאור כיוון הרוח. נקודת הייחוס הייתה האי רודוס.
ארבעת כיווני הרוחות המרכזיים לא השתנו. לעומת זאת, ארבעת כיווני הרוחות המשניים: צפון-מזרח, דרום-מזרח, דרום-מערב וצפון-מערב הוחלפו בשמונה כיוונים. נוספו ארבעה שמות חדשים וכיוונם המקורי של חלק מהשמות שונה כך שאינו הולם לחלוטין את משמעותם המילולית.
12 הכיוונים הם:
בוגאטי צ'נטודיאצ'י
בוגאטי צ'נטודיאצ'י (באנגלית: bugatti centodieci) היא מכונית-על במרכב קופה, שמיוצרת על ידי בוגאטי משנת 2020 לכבוד יום הולדתה ה-110 של בוגאטי. היא הוצגה בשנת 2019. כ-10 יחידות יוצרו ונמכרו במחיר של 8 מיליון דולר למכונית אחת.
בפברואר 2021 החלה בוגאטי לייצר יחידה אחת.
עיצוב
המכונית מבוססת על הבוגאטי שירון אבל מעוצבת כמו הבוגאטי B110. היא כוללת פנסי לד קדמיים צרים וארוכים החלק האחורי מורכב משמונה פנסי לד בצורת "זנב" וצינורות פליטה מרובעים.
מפרט טכני
הצ'נטודיאצ'י כוללת מנוע טורבו בנזין W16 צילנדרים בנפח המספק כ-. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 2.4 שניות ומגיעה למהירות מרבית מוגבלת אלקטרונית של 380 קילומטרים לשעה.
K2
הר K2 (נודע גם בשמות פסגת גודווין־אוסטן, לאמבה פהאר, צ'וגורי, קצ'ו ודאפסאנג) הוא הר גבוה ברכס קארקוראם, שנמצא על גבול סין וצפון פקיסטן. גובהו 8,611 מטר, והוא ההר השני בגובהו בעולם לאחר האוורסט, שגובהו 8,848 מטר.
הניסיון המקצועי הראשון לטיפוס על ההר נעשה ב־1903, אך רק לאחר חמישה ניסיונות מאומצים ויקרים שנכשלו, נכבשה פסגת ההר ב־31 ביולי 1954 על ידי משלחת מטפסים איטלקית בראשותו של ארדיטו דסיו. שני המטפסים שהגיעו לפסגה הם לינו לצ'דלי ואקילֶה קומפניוני.
האישה הראשונה שהעפילה לפסגת K2 היא ואנדה רוטיאקביץ' מפולין, ב־1986. חמש הנשים שניסו לטפס על הפסגה אחריה נספו כולן (שלוש מהן בדרכן חזרה – למשל, אליסון הרגריבס), נסיבות שהובילו לאמונה טפלה כי ההר מקולל למטפסות הרים.
K2 נחשב להר קשה יותר לטיפוס מהאוורסט, ולמעשה ההר הקשה ביותר לטיפוס בעולם. נכון לאוגוסט 2018, רק 367 מטפסים הגיעו לפסגה. שניים מהם הגיעו פעמיים (לשם השוואה: על הר אוורסט העפילו 4,000 מטפסים עד שנת 2013). נכון ל-2021, בניסיונות ההעפלה ל-K2 ניספו לפחות 91 מטפסים, מתוכם 13 בשנת 1986 לבדה. כלומר יש בערך מטפס אחד שמת במהלך ניסיון טיפוס על ה-K2 על כל ארבעה מטפסים שהגיעו לפסגתו. לפי נתון זה, ה-K2 הוא ההר המסוכן בעולם לטיפוס. בעונת הטיפוס של 2006 הגיעו רק ארבעה מטפסים לפסגת K2. ארבעה מטפסים קיפחו את חייהם בניסיונות העפלה כושלים. זהו היחס הירוד ביותר של הגעה לפסגה כנגד מספר הקורבנות.
באוגוסט 2008 הגיעו ביחד 18 מטפסים משבע משלחות שונות לפסגה. המטפסים הגיעו לפסגה מאוחר מאוד, בסביבות 18:30, ולא הספיקו לרדת ממנה בשעות האור. ביומיים הבאים נספו במהלך הירידה 11 מהם, ורק שבעה ניצלו. לשניים מהם כרתו מאוחר יותר את כל אצבעות הרגליים, שקפאו.
ב-16 בינואר 2021 קבוצה של עשרה מטפסים מנפאל היו הראשונים לטפס לפסגת ה-K2 בחורף. זו הייתה הפסגה האחרונה מעל 8,000 מטר שטרם טיפסו אליה בחורף.
לואיזה גוטשד
לואיזה אדלגונדה ויקטוריה גוטשד (בגרמנית: Luise Adelgunde Victorie Gottsched; נולדה בשם קולמוס ב-11 באפריל 1713 – 26 ביוני 1762) הייתה משוררת, מחזאית, מסאית ןמתרגמת גרמנייה, ונחשבת לאחת ממייסדות הקומדיה התיאטרלית המודרנית בגרמנית.
ביוגרפיה
היא נולדה בדנציג (גדנסק), פרוסיה המלכותית. במהלך חייה, נחשבה לאחת האינטלקטואליות המובילות באירופה ואחת הנשים האינטליגנטיות ביותר של זמנה.
היכרותה עם בעלה, המשורר והסופר יוהאן כריסטוף גוטשד, נוצרה כששלחה לו כמה מיצירותיה. הוא התרשם כנראה, והתכתבות ממושכת הובילה בסופו של דבר לנישואים. לאחר נישואיה, המשיכה לואיזה חכתוב ולפרסם והייתה גם עוזרת נאמנה לבעלה בעבודתו הספרותית.
קונצרט האסם
קונצרט האסם (באנגלית: The Barnyard Concert) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי שיצא בשנת 1930, כחלק מסדרת סרטי "מיקי מאוס". זהו הסרט הקצר ה-17 של מיקי מאוס שהופק ושני באותה השנה.
עלילה
מיקי מאוס מנצח על מופע תזמורתי בחווה הכולל חתולים, כלבים, סוסים, פרות, חזירים ועזים. הלהקה מנגנת את האוברטורה מתוך "משורר ואיכר" של פרנץ פון סופה בהנחייתו של מיקי. חלק מהחיות מוצאות את עצמן בקונפליקט - הנגינה בטובה של הכלב מטרידה את הפאה נכרית של החזיר המנגן בחצוצרה ועז שמכה חזיר אחר, שנתקע בשלבי הסולם, בקשת הכינור שלו. מיקי יוצר מוזיקה על ידי משיכת זנבות של חזירונים היונקים מאימם, וסוס מתופף על חלקה האחורי של פרה. בסוף הסרט, מיקי - שנמאס לו להיות מוטרד על ידי זנבה של הפרה - קושר את הזנב לגיגית מים, והפרה מעלה ושופכת את הגיגית על ראשו של מיקי. מיקי רועד ומייבב בעוד הקונצרט מסתיים.
הפקה
זהו הסרט הראשון הכולל סוס ופרה אשר יתפתחו בהמשך להיות הוראס הורסקולר וקלרבל הפרה, שניים מחברי צוות המשנה המוקדם של מיקי. לאף אחד מהם אין קווים, או את התלבושות שהם יאמצו אחר כך, אבל הדמיון ברור. אין בסרט דיאלוג.
חלק מההנפשה בסרט קצר זה תעשה שימוש חוזר בסרט הקצר "הניצול" משנת 1931.
זהו הופעתו הראשונה של מיקי כמנצח, הוא יחזור לתפקיד זה בסרטים בהמשך, ובראשם "קונצרט הלהקה" (1935) ו"שעת המוזיקה" (1942).
ביקורת
בספרו "הסרטים של מיקי: סרטי הקולנוע של מיקי מאוס", הייס גרוב כותב: "למרבה הצער, בשלב זה, עדיין היו לאנימטורים בעיות עם העיניים של מיקי: בתקריב אחד במיוחד הם ממוקמים בצורה מביכה בפניו. בעוד כמה סצנות אחרות, מיקי עדיין חסר מאפיינים. הרגעים הכי טובים שלו הם כשהוא מתעמת עם חזיר שמנגן פעם אחר פעם צליל שגוי בחצוצרה וכשהוא מוטרד על ידי זנבה של פרה".
צוין שהסרט הזה הוא דוגמה מוקדמת לקלישאה הקולנועית של מנצח הנוגע בשרביט שלו על דוכן הנגינה כדי לציין בפני התזמורת שהשיר עומד להתחיל, פעולה שלעולם לא מתרחשת בפועל בביצוע קונצרטים. מיקי מבצע את הפעולה שוב כשהוא מתפקד כמנצח ב"קונצרט הלהקה".
כמו כן צוין השימוש בהומור "ארצי" בחצר האסם, כאשר סרט זה משמש דוגמה לתחושת הנאותות המתפתחת של סדרת מיקי מאוס. בספרו "Screen", ג'יי.פי. טלוט ציין: "הפרות - כמו גם עולם האסם וההומור שהם מרמזים - לא ממש נעלמות. במקום זאת, הם הופכים לאט לאט לקונבנציונליות, כמו האישיות של קלרבל הפרה המתפתחת בהדרגה, למשל. בסופו של דבר הם נהיות לבושות בצניעות, העטינים שלהם מוסתרים בקפידה מתחת לחצאיות, שמלות ומדים, אפילו תפקידיהם הנרטיביים השתנו, כפי שניתן להעריך בקלות על ידי השוואה בין הנושאים הדומים של 'קונצרט האסם' משנת 1930 ו'קונצרט הלהקה' מ-1935. בראשון, עטיניה של פרה מנגנת בחלילית משתלשלים בחזית, מהווים מכשול כאשר מיקי מנסה להוביל את התזמורת הכפרית שלו, בעוד שהחלק האחורי של פרה אחרת הופך לכלי עבור המתופף. באחרון, כל נגני בעלי החיים הם נגנים לבושים במדים מסודרים ונראים מוזיקאים ממושמעים, ובמקום להוביל לסצנה או לבלוט, הם נדחקים יותר ויותר לרקע או למרחבים השולים של הסרטים".
כתב העת "Motion Picture News" ב-5 ביולי 1930 פרסם: "מיקי מאוס מנצח על תזמורת המורכבת מחיות אסם שונות, האוברטורה "משורר ואיכר" מתנגנת מתחילתה ועד סופה. יש בו מספיק בדיחות טובות כדי לשמור על הצחקוקים בקצב קבוע".
אקולוגיה התנהגותית
אקולוגיה התנהגותית היא תחום מחקר חדש יחסית במדעי החיים, החוקר את ההשפעה האדפטיבית של האקולוגיה, הסביבה ולחצי הברירה על התנהגות בעלי החיים והסתגלותם לבתי הגידול שלהם לאורך הדורות.
האקולוגיה ההתנהגותית החלה להתפתח מן האתולוגיה שלאחר מחקריו של ניקולאס טינברגן.
סין המיתולוגית
סין המיתולוגית היא תקופה בהיסטוריה של סין, שמקור המידע עליה בסיפורי מיתולוגיה ובכתבים היסטוריים סיניים קדומים. התקופה מתוארכת לזמן שבין שנת 2800 לפנה"ס עד 2200 לפנה"ס. לתקופה זו משויכת השושלת המיתולוגית של שלושת המלכים וחמשת הקיסרים.
בית חולים
בית חולים או בית רפואה הוא מוסד המספק שירותי רפואה הכוללים גם שירותים הדורשים אשפוז (כלומר, שהייה במוסד הכוללת לינה לפרק זמן כלשהו).
סין המיתולוגית
תיעוד היסטורי
המידע על התקופה המיתולוגית מגיע בעיקר מהספרים:
בית חולים
בית החולים הוא מערכת מורכבת הכוללת מערכות קטנות יותר: מחלקות אשפוז, מרפאות, מכונים, חדרי מיון, חדרי ניתוח, מעבדות ועוד, ובדרך כלל הוא עצמו מהווה מרכיב של מערכת גדולה יותר, כגון מערכת הבריאות הממשלתית או גוף פרטי, הכוללים בתוכם גם מרפאות קהילתיות, מוסדות לאספקת שירותי בריאות, בתי חולים אחרים, צוותי חירום ועוד.
סין המיתולוגית
שליטים דמויי אל-אדם
הספרים מתארכים את תחילת ההיסטוריה הסינית לתקופת שלושת המלכים וחמשת הקיסרים - 2800 לפנה"ס. לתקופה זו מאפיינים מיתולוגיים מובהקים. למלכים ולקיסרים תכונות מיסטיות והם מתוארים כשליטים נבונים ובעלי מוסר גבוה. אחד מהם, הקיסר הצהוב נחשב לאבי בני ההאן.
בטיחות וגיהות בתעסוקה
בטיחות וגיהות בתעסוקה (בראשי תיבות: בג"ת; באנגלית: Workplace Safety and Health או Occupational Safety and Health) מהווה תחום תורה ופעילות שמטרתו שימור בריאות העובדים, וכן מניעת נזקים כלכליים ומזעורם. בטיחות וגיהות בתעסוקה הן פרי פעילות רב-תחומית של מספר שדות: מחקר (בסיסי ויישומי), חקיקה ותקינה; הרחבת ידע ופיתוח מודעות; תכנון, ייצור ושיווק של אמצעים ואביזרים; בדיקות: ציוד, סביבתיות ואישיות; ייעוץ ותכנון.
סין המיתולוגית
שלושת המלכים
שלושת המלכים מתוארים כאלים-מלכים שמשתמשים בכוחם על מנת לשפר את חיי האזרחים במדינתם. בשל אלוהותם הם חיו שנים רבות, וזכו לתקופות ארוכות של שלום.
בית חולים
מבחינה מבנית, לבית החולים בסיס פיזי לטיפול בחולים, לרוב מבנה קבע, קבוצת מבנים מרוכזת או מבנים הפזורים במקומות שונים באזור גאוגרפי מסוים. מבחינה תפקודית, כולל בית החולים צוות מנהלי, רופאים, אחים, סניטרים ואנשי תחזוקה. החלוקה בין התפקידים השונים התגבשה בבתי החולים במאות השנים האחרונות, ומהווה את התבנית הבסיסית של הרפואה המודרנית.
סין המיתולוגית
הקיסר הצהוב
הקיסר הצהוב נחשב כאב מייסד של התרבות הסינית. חי לפי המסורת בין השנים 2698 לפנה"ס ו2599 לפנה"ס. בין היתר, איחד 40 שבטים שונים וכך יצר את האומה הסינית הראשונה, את בני ההאן.
בית חולים
בתי החולים יועדו במהלך ההיסטוריה למגוון מטרות, בהן: עזרה וחסד, אבחנה וטיפול בחולים, ביצוע מחקרים רפואיים והכשרת רופאים ואחיות. על אף שעיקר מטרתם של בתי החולים הייתה לרוב הענקת טיפול לחולים הזקוקים לאשפוז, מהווים בתי החולים מקום נוח גם להענקת שירותים רפואיים שאינם דורשים אשפוז, הודות לתשתית האנושית והפיזית שבמקום.
סין המיתולוגית
יצירת מיתוס הדרקון בתרבות הסינית
קיים מיתוס יו' הגדול מלך סין משושלת שְׂיָה הראשון. על פי כמה אגדות יו' היה אדם-דרקון. הקיסר הגדול יָאוֹ הטיל על יו' לרסן את מימיו של שיטפון גדול. כהוקרה על עבודתו, התפטר הקיסר הבא, שון, מתפקידו לטובת יו' שייסד את שושלת שְׂיָה. כל השליטים שבאו אחריו נחשבו לגלגוליו של יצור זה. הדרקון הפך לסמל מרכזי במיתולוגיה ובתרבות של סין.
בית חולים
בית החולים המודרני מחולק למחלקות שונות, כגון: מחלקת יולדות, מחלקה נוירולוגית, מחלקה פסיכיאטרית וכדומה.
בתי חולים שאינם כלליים מטפלים לרוב באוכלוסייה מסוימת (בית חולים לילדים) או בסוג ספציפי של מחלה. בישראל רוב בתי החולים הכלליים הם ציבוריים, כלומר ממשלתיים, או מסובסדים על ידי הממשלה, או שייכים לשירותי בריאות כללית, אך ישנם גם בתי חולים פרטיים.
סין המיתולוגית
עובדות בשטח
לתקופה שבין 2800 לפנה"ס ועד 2200 לפנה"ס מיוחסות העובדות הבאות:
בית חולים
העת העתיקה
בעת העתיקה, היו הדת והרפואה שזורות זו בזו. מקדשיהם של המצרים הקדמונים היו הראשונים לספק שירותי רפואה. פולחן אל הרפואה היווני אסקלפיוס אומץ לאחר מכן על ידי הרומאים, ומקדש לכבודו הוקם בשנת 291 לפנה"ס.
המוסדות הראשונים שנועדו אך ורק לטיפול בחולים הוקמו בהודו, שם נוסדו בתי חולים ב-431 לפנה"ס. המלך אשוקה הקים 18 בתי חולים בהודו אשר מומנו בכספי הכתר.
עם אימוצה של הנצרות כדת הרשמית של האימפריה הרומית, הוצאה הוראה על הקמת בית חולים בכל קתדרלה. בתי החולים הראשונים שנבנו בעקבות הוראה זו נבנו בקונסטנטינופול ובקייסרי, שם הצמיד בסיליוס, הבישוף המקומי, מנזר לבית החולים ששימש כאכסניה לעוברי אורח.
ימי הביניים
בתי החולים בימי הביניים הלכו בדרכו של בית החולים בקיסריה, ושימשו גם כאכסניה לעולי רגל כשהנזירות משמשות כאחיות. מקור המילה Hospital בשפות האירופאיות, כמו מקור המילים האנגליות למלון (Hotel) וקבלת אורחים (Hospitality) הוא במילה הלטינית Hospes, שפירושה אורח, שהתגלגלה ללטינית מהיוונית, אליה הגיעה מהמקור הפרסי aspinj - אירוח, בית הארחה. המילה הפרסית היא גם מקור המילים העבריות "אשפוז" ו"אושפיזין" (אורחים), שהגיעו לעברית דרך הארמית.
בעקבות שיוכם הדתי של בתי החולים, נשתמר בצרפתית עד היום הביטוי "בית האלוהים" כמילה נרדפת לבית חולים.
בתי החולים הראשונים בעולם הנוצרי שנועדו לכך בלבד היו בית החולים על שם ברתולומיאוס הקדוש (נוסד באנגליה בשנת 1123) ובית החולים על שם תומאס הקדוש (נוסד ב-1125). עם זאת, מודל בית החולים של ימי הביניים פעל עד למאה ה-18.
הצעת אי-אמון
בדמוקרטיות פרלמנטריות, הצעת אי-אמון היא הצעה של הרשות המחוקקת המועלית בפרלמנט, שנועדה להביע אי-אמון בממשלה המכהנת (הרשות המבצעת), במטרה להפיל אותה. ההצעה מועלית בדרך כלל על ידי האופוזיציה. הצעת אי-אמון מובילה להצבעת אי-אמון, בה מצביעים חברי הפרלמנט ומביעים את אמונם או אי-אמונם בממשלה.
הנס רוזבאוד
הנס רוזבאוד (בגרמנית: Hans Rosbaud; 22 ביולי 1895, גראץ, אוסטריה - 29 בדצמבר 1962, לוגאנו, שווייץ) היה מנצח אוסטרי, שעסק בעיקר במוזיקה של המאה ה-20. בנעוריו למד מוזיקה בקונסרבטוריון בפרנקפורט, בהדרכת ברנהרד זקלס בהלחנה ואלפרד הוהן בפסנתר.
הצעת אי-אמון
מנגנון האי-אמון
מאחר שבמשטר פרלמנטרי הפרלמנט הוא הגוף הנבחר והממשלה היא גוף הממונה על ידו, נקבע מנגנון האי-אמון כדי לעגן את זכותו של הפרלמנט להביע אי-אמון בממשלה המכהנת ולנסות להפילה מהשלטון. המנגנון משמר את תלותה של הממשלה בפרלמנט ומעגן את כפיפותה של הממשלה לנתינת דין וחשבון לפרלמנט. כמו כן, המנגנון מאפשר לפרלמנט לפקח על תפקוד הממשלה, לבקרה ולרסן את כוחה.
בטיחות וגיהות בתעסוקה
מודעות ואחריות
הפעילות בכל שדה קשורה ומשפיעה על השדות האחרים, כשהקשר הוא קשר סינרגטי. המחוקק הטיל את האחריות לשמירה על בריאות העובדים על "מחזיק במקום העבודה" ומאחר והניסיון מראה שהשיקולים המוסריים והכלכליים המצביעים על הצורך בשמירה על בריאות כלל העובדים, אינם דומיננטיים דיים, מופעלת מערכת אכיפה יחד עם אמצעי ענישה, הן במישור הפלילי והן במישור האזרחי.
הצעת אי-אמון
מנגנון האי-אמון
בנוסף למשמעות המעשית של המנגנון, הוא גם מסמל בעצם קיומו את ריבונותו ועליונותו של הגוף הנבחר על ידי הציבור - הפרלמנט, על פני הגוף הממונה - הממשלה.
בטיחות וגיהות בתעסוקה
מודעות ואחריות
מאחר שהבסיס לפעילות עצמאית במקומות העבודה לקידום הבטיחות והגיהות הוא ידע ומודעות, פועל במימון המדינה מערך שמטרתו להביא המידע אל מקומות העבודה באשר הם, בתעשייה, בבנייה, בחקלאות, בשירותים וכן לציבור הרחב. דרכי פעילותו מגוונות ועיקר הפעילות מתבצעת במקומות העבודה.
מעבר לקשר עם רפואה תעסוקתית ומערך ביטוח נפגעי עבודה יש לתחום של בטיחות וגיהות בתעסוקה קשרי גומלין עם התחומים הבאים: בריאות הציבור, הנדסת בטיחות, ארגונומיה, טוקסיקולוגיה, אפידמיולוגיה, יחסי עבודה, סוציולוגיה ופסיכולוגיה.
התחומים/קבוצות הסיכון שעוסקים בהן במסגרות הבטיחות והגיהות
גורמים ביולוגיים:
גורמים כימיים:
הצעת אי-אמון
הצעות אי-אמון בעולם
הדרישות לקבלת הצבעת אי-אמון שונות ממדינה למדינה. כך, בחוקת הרפובליקה הפדרלית של גרמניה נקבעו, כלקח מימי אי היציבות של רפובליקת ויימאר, סייגים חמורים ביותר על הצבעות אי-אמון. כך הונהג שם "אי-אמון קונסטרוקטיבי" בו לא מספיק שיש רוב נגד הממשלה, אלא חייב להיות רוב לממשלה חלופית. במדינות שונות, כולל גרמניה, החוק דורש תקופת המתנה ארוכה ביותר בין הצעת אי-אמון אחת לשנייה, של עד חצי שנה.
בטיחות וגיהות בתעסוקה
התחומים/קבוצות הסיכון שעוסקים בהן במסגרות הבטיחות והגיהות
גורמים פיזיקליים:
גורמים סיכון סביבתיים:
הצעת אי-אמון
נהלים הקשורים להצעת אי-אמון
ניתן להכריז על הצבעות על חוקים, או על סעיפים שעל סדר היום כעל הצעות אי-אמון. גם הממשלה רשאית להכריז על הצבעות בסעיפים להם היא מתנגדת כהצעות אי-אמון, והיא עושה זאת לעיתים על מנת למנוע מחברים בקואליציה להצביע בעדם. דבר זה היה יותר משמעותי כאשר היה מספיק רוב רגיל על מנת להפיל את הממשלה, אולם משיש צורך ברוב מיוחס ייתכן שהחוק יעבור על אף התנגדות הממשלה בלי שהיא תופל. במקרים מסוימים היה שימוש בכלי של האי-אמון על מנת לדחות הצבעות על חוקים אחרים, על ידי הפיכתם להצעות אי-אמון – דבר אשר חייב את דחיית ההצבעה עליהן לשבוע הבא. כאשר דחייה כזו מתבצעת על ידי האופוזיציה, יכולה הממשלה לבטל אותה על ידי הכרזת ההצבעה כהצעת אמון, שלה יש קדימות, ושלא דורשת את דחיית ההצבעה.
בטיחות וגיהות בתעסוקה
התחומים/קבוצות הסיכון שעוסקים בהן במסגרות הבטיחות והגיהות
גורמי סיכון פסיכולוגים:
הצעת אי-אמון
עד שנת 1996
עד כניסתו לתוקף של החוק לבחירה ישירה לראשות הממשלה ב-1996, היה די ברוב רגיל בכנסת על מנת להפיל את הממשלה. חוק יסוד: הממשלה מ-1968 קבע (סעיף 24): "הביעה הכנסת לממשלה אי-אמון, יודיע על כך יושב-ראש הכנסת לנשיא המדינה, ורואים את הממשלה כאילו התפטרה ביום הבעת אי-האמון". במקרה כזה על נשיא המדינה יהיה להטיל את הרכבת הממשלה על אחד מחברי הכנסת, אלא אם כן קיבלה הכנסת חוק להקדמת הבחירות.
בית חולים
בתי חולים מודרניים
בראשית המאה ה-21, בעקבות התפתחות הרפואה בקהילה ומסיבות כלכליות עבר שינוי מבנה בית החולים והפך ממקום אשפוז אליו מגיעים המטופלים כשהם חולים למרכזים רפואיים הכוללים רפואה מונעת ומרפאות תומכות. בבתי חולים מתבצע אבחון מקדים כצילום רנטגן, ייעוץ תזונתי וייעוץ סוציאלי המהווה טיפול פרא-רפואי.
בטיחות וגיהות בתעסוקה
התחומים/קבוצות הסיכון שעוסקים בהן במסגרות הבטיחות והגיהות
גורמי סיכון או אי-נוחות, השייכים לתחום הארגונומיה.
בית חולים
בתי חולים מודרניים
כחלק משינוי אופי בתי החולים ומסיבות שיווקיות שונו שמות בתי חולים רבים לשם רחב יותר כ"מרכז רפואי", "בית החלמה", בית מרפא", "בית מבריאים" וכו'. תהליך דומה עברו קופות החולים ששינו את שמן לשירותי בריאות.
הצעת אי-אמון
עד שנת 1996
הצעות אי-אמון הוגשו כמעט מדי שבוע, ושימשו לכלי עיקרי של האופוזיציה לניגוח הממשלה. אולם למרות הקלות החוקית של קבלת הצעות אי האמון, הצעה כזו הביאה רק פעם אחת להפלת ממשלה: ב-15 במרץ 1990, כאשר ממשלתו של יצחק שמיר נפלה במסגרת "התרגיל המסריח", בזכות היעדרותם של חברי הכנסת ממפלגת ש"ס.
בית חולים
בית חולים אוניברסיטאי
בית חולים אוניברסיטאי הוא בית חולים הפועל בשיתוף פעולה עם בית ספר לרפואה של אוניברסיטה, ומשמש את בית הספר לרפואה במסגרת ההוראה הקלינית - פעילות שבה הסטודנטים לרפואה צופים ומשתתפים בעבודה מעשית בבית החולים, בהדרכת רופאים מסגל בית החולים. גם במקצועות פרא-רפואיים מתקיים שיתוף פעולה דומה בין בית חולים אוניברסיטאי לאוניברסיטה. בית חולים אוניברסיטאי משמש גם מוקד למחקר רפואי.
הצעת אי-אמון
בחוק הבחירה הישירה
בעקבות התוהו ובוהו הפוליטי ששרר בתקופת "התרגיל המסריח" קיבלה הכנסת ב-1992 גרסה חדשה של "חוק יסוד: הממשלה", שנודע כ"חוק הבחירה הישירה". בחוק, שנכנס לתוקף רק בבחירות לכנסת ה-14 ב-1996, הוטלו מגבלות חמורות על הצעות האי-אמון. מעתה בשביל שתתקבל הצעה שכזו היה צורך שהיא תזכה בתמיכה של רוב חברי הבית, כלומר לפחות 61 חברי כנסת. כמו כן, נקבע כי קבלת הצעת אי-אמון תביא אוטומטית לפיזור הכנסת – זאת כדי לבלום הצעות כאלה, מתוך מחשבה שחברי כנסת יהססו יותר בהצעתן אם הדבר עלול להביא לסוף כהונתם שלהם.
בטיחות וגיהות בתעסוקה
דרכי פעולה
במטרה לבטל או לפחות למזער הסיכונים הבטיחותיים והבריאותיים במקומות העבודה יש לנהל את הסיכונים, ניהול זה מתבצע בתהליך רב שלבי ושיטתי לזיהוי, להערכה ובקרה של סיכונים.
טבעת האש
טבעת האש היא כינוי לרצועה ארוכה של אזורים המקיפה את האוקיינוס השקט, הנמצאת רובה ככולה מעל הלוח הפסיפי ומתאפיינת בפעילות געשית נמרצת וברעידות אדמה תכופות בגלל תזוזת הלוחות הטקטוניים. למעלה מ-80% מההתפרצויות הגעשיות ורעידות האדמה בעולם מתרחשות באזורים אלה. טבעת האש מהווה גבול טקטוני פעיל בין מספר רב של לוחות טקטוניים שבמרכזם הלוח הפסיפי, הגובל בשבעה לוחות טקטוניים אחרים. גבולות אלו מהווים בחלקם גבולות הפחתה או פתיחה ובחלקם גבולות של החלקה והסטה אופקית ולכן מתאפיינים במכלול של תופעות. כאלו האופייניים לגבולות של הפחתה, בהם לוח טקטוני אוקיאני נקבר מתחת ללוח יבשתי כמו: הרי געש, שרשראות איים געשיים (למשל יפן), תהומות אוקיאניים (תעלות כשקע מריאנה), והיווצרות רכסים כתוצאה מהתקמטות. פעילויות המאפיינות אזורי פתיחה כמו: הרי געש תת-מימיים ורכסים מרכז-אוקיאניים. כל אלה שזורים בתהליכי קימוט ושבירה הנוצרים בגלל רעידות אדמה תכופות ועוצמתיות.
בית חולים
בית חולים אוניברסיטאי
לעיתים נמצא בית הספר לרפואה במתחם בית החולים או בצמוד אליו (למשל בית הספר לרפואה של הטכניון, הצמוד לבית החולים רמב"ם ומרוחק מהקמפוס הראשי של הטכניון או בית חולים סורוקה הממוקם ליד בית הספר לרפואה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב), ולעיתים אין קשר פיזי בין השניים (למשל בית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, השוכן בקמפוס האוניברסיטה, ואליו מסונפים בתי חולים אחדים באזור המרכז).
טבעת האש
כמיליארד תושבים חיים באזורים הנכללים בטבעת האש והם חיים בסיכון מתמיד. המדינות העיקריות הנכללות בטבעת האש הן הפיליפינים, מלזיה, אינדונזיה, תאילנד, יפן, קנדה, ארצות הברית, מקסיקו, אקוודור וצ'ילה. צ'ילה היא המדינה בה מתרחשות רעידות אדמה בתכיפות הרבה ביותר מבין כל מדינות העולם.
בית חולים
בית חולים אוניברסיטאי
רופאי בית החולים העוסקים בהדרכת סטודנטים מקבלים מינוי מהאוניברסיטה, בדרגות המקובלות לסגל אקדמי בכיר, בתוספת הסיומת "קליני" (למשל: פרופסור חבר קליני).
הצעת אי-אמון
בחוק הבחירה הישירה
במקביל, החוק איפשר גם שני מסלולים להעברת ראש הממשלה מכהונתו. לשם צעד זה נדרש רוב של 61 חברי כנסת. הכנסת יכלה להעביר את ראש הממשלה מכהונתו בשל סיבות אחרות ברוב של 80 חברים ולגרור בחירות מיוחדות לראשות הממשלה (הכנסת יכלה גם להעביר את ראש הממשלה מכהונתו בשל הרשעתו בביצוע עבירה שיש עמה קלון ברוב של 61 חברי כנסת), או הקדמת הבחירות לכנסת שהיו גוררות עימן גם בחירות לראשות הממשלה.
בית חולים
בית חולים אוניברסיטאי
בישראל משמשים מרבית בתי החולים הכלליים כבתי חולים אוניברסיטאיים ומסונפים לאחד מבתי הספר לרפואה במדינה.
טבעת האש
מכיוון שרוב הפעילות הגעשית בטבעת האש היא תת-מימית, היא גורמת לעיתים לגלי ים ענקיים הנקראים צונאמי. היו מקרים בהם התפרצויות געשיות באזור יפן גרמו לגל צונאמי שחצה את כל האוקיינוס השקט ופגע במדף היבשתי של מערב אמריקה, גם הצפונית וגם הדרומית.
בית חולים
בית חולים אוניברסיטאי
בית חולים אוניברסיטאי הוא מקום התרחשותן של סדרות טלוויזיה אמריקאיות אחדות, ובהן האוס, ER, סקראבס והאנטומיה של גריי.
טבעת האש
ב-11 במרץ 2011, אירעה רעידת אדמה קשה באזור יפן, בעוצמה של 9.0 בסולם מגניטודה, אשר פגעה קשות באי הונשו, בעיקר עקב גלי ההדף, שהביאו אחריהם גלי צונאמי ענקיים בגובה של 40 מטרים. הרעידה הביאה למותם של אלפי אנשים, ואף לדליפה רדיואקטיבית מכורים גרעיניים שניזוקו ברעידה, באסון הנודע בשם האסון הגרעיני בפוקושימה.
הצעת אי-אמון
בחוק הבחירה הישירה
למרות הציפייה שצעדים אלה יבטלו כמעט לחלוטין את מוסד הצעת אי האמון, המשיכה האופוזיציה להשתמש בו באופן שבועי על מנת לנגח את הממשלה, והיו אף מקרים בהם היא זכתה לרוב, אך רוב הקטן מהרוב המיוחס הדרוש. דבר זה גרם למבוכה לממשלה, אך לא להפלתה. אך על אף השימוש התכוף בכלי זה על מנת להביך את הממשלה, כאשר הגיעו מהלכים להפלת הממשלה לכדי בשלות, הדבר נעשה על ידי חוק להקדמת הבחירות (בסוף כהונותיהם של בנימין נתניהו ואהוד ברק), ובהסכמה בין הקואליציה לאופוזיציה.
בית חולים
מנהל
בראש בית החולים עומד לרוב מנהל האחראי על תפעול בית החולים. על תפקידו של המנהל נכתב:
הנס רוזבאוד
ביוגרפיה
משרתו המקצועית הראשונה של רוזבאוד הייתה במיינץ, החל ב-1921, כמנהל מוזיקלי בבית הספר העירוני החדש למוזיקה. המשרה כללה ניצוח על הקונצרטים הסימפוניים מטעם העירייה. רוזבאוד היה למנצח הראשי הראשון של תזמורת הרדיו של פרנקפורט ב-1928.בשנות ה-20' וה-30' ניצח על ביצועי בכורה של יצירות מאת ארנולד שנברג ובלה בארטוק. בתקופה הנאצית הוגבלה חירותו להציג מוזיקה חדשה. ב-1937 היה למנהל המוזיקלי הכללי של העיר מינסטר. ב-1941 התמנה רוזבאוד לאותו תפקיד בשטרסבורג.
ב-1945 מינו שלטונות הכיבוש של ארצות הברית את רוזבאוד למנהל מוזיקלי של הפילהרמונית של מינכן. בשנת 1948 פג תוקף המינוי של רוזבאוד בתזמורת מינכן, משום שרשויות העיר העדיפו להחזיר את הרפרטואר למגמה שמרנית יותר.
בית חולים
בתי חולים סיעודיים
בישראל קיימים בתי חולים לאשפוז חולים סיעודיים ותשושי נפש, בין מוסדות אלה ארבעה מרכזים גריאטריים ממשלתיים, ועוד עשרות רבות בבעלות עסקית או בבעלות עמותות וארגונים ללא כוונת רווח. אחת מבעיות בבתי החולים הסיעודיים היא כי האשפוז הסיעודי אינו ממומן על ידי קופות החולים במסגרת סל הבריאות על כן מעת לעת שבה ועולה קריאה ציבורית להכליל את האשפוז הסיעודי ב"סל הבריאות" שבאחריות קופות החולים, ככל אשפוז אחר.
הנס רוזבאוד
ביוגרפיה
באותה שנה התמנה רוזבאוד למנצח הראשי הראשון של תזמורת הרדיו של דרום-מערב גרמניה בבאדן-באדן, שם נשאר עד סוף חייו. ב-1954 ניצח על הצגת הבכורה של האופרה "משה ואהרון" מאת שנברג, בהתראה של 8 ימים. ההצגה הונצחה על תקליט מסחרי של חברת פיליפס משנת 1957. רוזבאוד לקח בקביעות את התזמורת לפסטיבלים של מוזיקה עכשווית, כגון פסטיבל דונאושינגן.
בית חולים
בתי חולים שיקומיים
בתי חולים אשר כל מטרתם היא שיקום חולים ונפגעים לאחר טראומה. שיקום שכזה נדרש לאחר חבלה חיצונית כגון תאונות דרכים, ולאחר פגיעות פנימיות כגון אירוע מוחי או התקף לב. השיקום מתחיל לקראת סיום הטיפול בבעיה הרפואית, ומתמקד בהחזרת המטופל לתפקוד תקין, על ידי שחזור יכולות ולימוד מחדש של יכולות שאבדו.
הצעת אי-אמון
משנת 2001
בעקבות היעדר היציבות השלטונית גם בשיטה החדשה, החליטה הכנסת בשנת 2001 לבטל את הבחירה הישירה ולחזור למשטר פרלמנטרי שבו ראש הממשלה נבחר על ידי חברי הכנסת. אולם בשביל למנוע גם את אי היציבות שהתגלתה בימי "התרגיל המסריח" נותרו הגבלות על הצעות אי האמון. גם על פי חוק יסוד: הממשלה החדש יש צורך ברוב של 61 חברי כנסת על מנת להפיל את הממשלה. בחוק החדש בוטלה הקביעה שהפלת הממשלה מביאה לבחירות חדשות לכנסת. אולם במקומה הוכנס השימוש באי-אמון קונסטרוקטיבי למחצה: מציעי אי האמון צריכים גם להביא בפני הכנסת שם של חבר הכנסת אשר הם מעוניינים שיחליף את ראש הממשלה. עם קבלת הצעת האי-אמון על נשיא המדינה להטיל עליו את הרכבת הממשלה החדשה. רק אם חבר כנסת זה לא הצליח להרכיב ממשלה תוך 42 יום הכנסת מתפזרת.
בית חולים
בתי חולים שיקומיים
סגי בתי החולים הפועלים בישראל:
הצעת אי-אמון
משנת 2001
ב-30 במאי 2005, כחודשיים לפני תוכנית ההתנתקות, נערכה הצבעה על הצעת אי-אמון שהציעה סיעת ש"ס, בה תמכו 35 ח"כים מול 32. על אף שההצעה זכתה לרוב, היא לא השיגה את הרוב הדרוש של 61 חברי כנסת.
בית חולים
לקריאה נוספת
ניסים לוי, פרקים בתולדות הרפואה בארץ ישראל 1948-1799, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998.
הצעת אי-אמון
משנת 2014
משנת 2014, כחלק מ"חוקי המשילות", כלל אי האמון בישראל השתנה לאי אמון קונסטרוקטיבי, בעת הצעת אי אמון, על חברי הכנסת להציג לא רק ראש ממשלה חלופי אלא גם ממשלה חלופית, על כל שריה וקווי המדיניות שלה. הכנסת חייבת בעת העלאת הצעת אי אמון בממשלה הקיימת גם להעלות ולהצביע ברוב חבריה אמון בממשלה חלופית לממשלה הקיימת. רק כאשר ישנה ממשלה חדשה המקבלת את רוב הצבעת חברי הכנסת, הממשלה הנוכחית מסיימת תפקידה והממשלה החלופית מתחילה לפעול מאותה שעה שהביעו בה אמון, ללא פיזור הכנסת. אי אמון קונסטרוקטיבי קיים בדמוקרטיות בודדות בעולם - גרמניה, ספרד, בלגיה, ומעוגן גם בחוקות פולין והונגריה.
בטיחות וגיהות בתעסוקה
דרכי פעולה
תהליך ניהול הסיכונים כולל זיהוי גורמי הסיכון שפירושו חיזוי, איתור ותיעוד גורמי סיכון ומפגעים הקיימים באתר או בתהליך קיים או כזה שמתכננים להפעילו. בשלב הבא יש לערוך ניתוח סיכונים שמטרתו מיצוי תרחישי תאונה או תקריות אפשריים, זאת לאחר זיהוי נוכחותם של גורמי הסיכון לבצע הערכה של הסבירות להתרחשות תאונות עקב קיומם של גורמי הסיכון, לבצע הערכה של תוצאות התאונות או התקריות, אם יתרחשו ולערוך חישוב אינטגרטיבי של רמת הסיכון הנגזרת מן ההערכות הקודמות, לבצע תהליך של הערכת סיכונים, כלומר לתת פרשנות לתוצאת ניתוח הסיכונים בדרך של הערכת המשמעות הציבורית הכלכלית והמדינית של הסיכונים, ולתכנן ולקבוע את מערך בקרת הסיכונים שמטרתו בחירה והפעלה של אמצעים לביטול הסיכונים או להפחתתם, כגון: לוח זמנים לסילוק מפגעים, התקנת אמצעים או קביעת תהליכים תקופתיים לגילוי, לזיהוי, לניטור, להתרעה ולנטרול הסיכונים (ראו למשל: פוקה-יוקה).
קישורים חיצוניים
Өндүрүштөгү гигиена
טלסקופ דובסוני
טלסקופ דובסוני הוא טלסקופ שמיועד בעיקר לתצפית בעין. בטלסקופ דובסוני החצובה, שהיא מרכיב כבד, יקר ומסובך בדרך כלל, מצומצמת לבסיס פשוט, קל וזול יחסית. לטלסקופ דובסוני יש את המחיר הזול ביותר לקוטר נתון, והוא מספק את התשתית הטובה ביותר לתצפית בעין בגרמי שמיים עמוקים עמומים כגון גלקסיות וערפיליות.
הטלסקופים הגדולים ביותר שבשימוש חובבי אסטרונומיה הם דובסוניים.
מבנה הטלסקופ הדובסוני
המכלול האופטי של הטלסקופ עצמו הוא מטיפוס ניוטוני. המכלול האופטי מצוי בשני דגמים: שפופרת סגורה או מסבך מוטות.
בדובסוני בעל שפופרת סגורה מורכבות "אזניים" במרכז הכובד של השפופרת. אלו מונחות (עם או בלי צימוד נוסף) בתוך אגן מעגלי בבסיס.
בדובסוני בעל מסבך מוטות צירי השפופרת (המורכבת ממסבך המוטות) מורכבים בבסיס המסבך, על התיבה המכילה את המראה הראשית. בשל הזזת הציר ממרכז הכובד נדרשות משקולות לאיזון השפופרת - נהוג להשתמש בשרשרת הנשרכת על הקרקע, כך שככל שזווית הטלסקופ דורשת משקל גבוה יותר חלק גדול יותר מהשרשרת נמצא באוויר וכך מושג שיווי משקל.
דובסוניים בעלי מראה גדולה מ 20 אינץ' מחייבים שימוש בסולם על מנת להגיע לגובה העינית, מה שכמובן מסבך את השימוש מאד.
יתרונות וחסרונות התכנון הדובסוני
יתרונות
היסטוריה
התכנון קרוי על שמו של ג'ון דובסון (1915-2014), על אף שהומצא שנים ספורות לפני שדובסון אימץ אותו. דובסון, נזיר בודהיסטי בעל תחושה עמוקה של שליחות, שאף להביא את האסטרונומיה להמונים, והפעיל בשנות ה-60 תצפיות רחוב וסדנאות בהן לימד בחינם כיצד חובב דל אמצעים יכול לבנות טלסקופ שקוטרו מספיק על מנת לראות גרמי שמיים עמוקים - גלקסיות, ערפיליות וצבירי כוכבים, וכל זאת בחלק קטן מהמחיר של טלסקופים מסחריים.
בשנות ה-70 החלו לתפוס חברות מסחריות את הפוטנציאל הטמון בדובסוניים. הראשונה הייתה חברת קולטר, שייצרה מראות גדולות בעלות איכות מוגבלת ומחיר נמוך. בהמשך הצטרפה חברת מיד, שהיא חברת הטלסקופים הגדולה בעולם. עם זאת המוצרים המסחריים של שנות ה-70 לקו בפגמים שנבעו מחסכנות יתר. אביזרי הטלסקופ היו באיכות נמוכה, והמבנה כולו לא היה בר קיימא לטווח ארוך. בשנות ה-80 מצב זה החל להשתנות עם כניסת חברת אובסשן לשוק. חברה זו ייצרה דובסוניים באיכות גבוהה מאוד, ובכך התוותה את הדרך לשאר החברות, שנאלצו להוריד מחירים או ללכת בעקבותיה. חברה זו יצרה וסימנה את העלית של שוק הדובסוניים, וכך היא עד עצם היום הזה, יחד עם חברת טלפורט ו MAG-1. בתחילת שנות ה-90 החלה חברת אוריון לייצר בסין, על סמך תכנון משלה, דובסוני באיכות טובה במחיר נמוך. עם צעד זה נמחקו הדובסוניים נמוכי האיכות מהשוק לחלוטין, וכל החברות, לרבות זומל וסלסטרון, מוכרות כיום דובסוניים באיכות טובה לפחות.
קישורים חיצוניים
אחד הדובסוניים הגדולים בעולם אתרים המסייעים בבנייה והדרכה
קאמילה לודינגטון
קאמילה לודינגטון (באנגלית: Camilla Luddington; נולדה ב-15 בדצמבר 1983) היא שחקנית בריטית, ידועה בעיקר בשל תפקידה בתור קייט מידלטון בסרט ויליאם וקייט: הסרט (2011) וגם בשל תפקידה בסדרת הדרמה של ABC, האנטומיה של גריי, בתור ג'ו וילסון (קארב).
היא דיבבה גם את דמותה של לארה קרופט במשחק המחשב Tomb Raider, וגם דיבבה את אותה הדמות במשחק ההמשך Rise Of The Tomb Raider.
ילדות ונעורים
לודינגטון נולדה באסקוט, ברקשייר ב-15 בדצמבר 1983. היא למדה בבית הספר האמריקאי באנגליה אשר נמצא בעיר ת'ורפ במחוז סארי. היא עברה לאוסטין, טקסס כאשר היא הייתה בת 14. היא השלימה את לימודיה בבית הספר האמריקאי באנגליה ביולי 2002.
כאשר הייתה בת 19, היא נרשמה לאוניברסיטת סוסקהאנה בפנסילבניה, למרות זאת, היא מעולם לא ביקרה באוניברסיטה לפני שהיא הגיעה אליה בתור סטודנטית. אחרי חצי שנה, היא עברה לאקדמיה לקולנוע של ניו יורק. בשנת 2003, היא הייתה חלק מקבוצת משחק של סטודנטים שנה א'. אחרי שלמדה משחק, לודינגטון חזרה לאנגליה לפני שעברה ללוס אנג'לס כדי לפתח את קריירת המשחק שלה.
סרטים
ללודינגטון היה את התפקיד הראשי בויליאם וקייט: הסרט, היא גילמה את קייט מידלטון. שנתיים אחר כך (2013), היא הופיעה בסרט האימה הברית II, וב-2016 היא הצטרפה לקאסט של המרפא בתור ססיליה, לודינגטון כיכבה באותה סדרה עם אוליבר ג'קסון כהן, ג'ונתן פרייס, חורחה גרסיה וקייטלין ברנרד.
טלוויזיה
לודינגטון עבדה בעיקר בארצות הברית. בפברואר 2011, הדיילי מייל כתב עליה: "בדרך לתהילה ועושר אחרי שהייתה בקאסט המצליח של ויליאם וקייט: הסרט, המדבר על מערכת היחסים בין הנסיך ויליאם וקתרין 'קייט' מידלטון". לודינגטון הצטרפה לקאסט של סדרת הדרמה קומדיה של שואוטיים, קליפורניקיישן לעונה החמישית של הסדרה בתור אומנת. היא גם הצטרפה לעונה החמישית של סדרת הדרמה/ערפדים של HBO, דם אמיתי בתור קלודט קריין. ביולי 2012 לודינגטון התחילה לשחק את הדמות ג'ו וילסון בדרמת הרפואה האנטומיה של גריי ומשחקת את דמות זו עד היום.
Tomb Raider
ביוני 2012, קריסטל דינמיקס אישרה כי לודינגטון תדבב את דמותה של לארה קרופט במשחק הווידאו Tomb Raider. לודינגטון הלכה בהתחלה לאודישנים כי חשבה שהיא הולכת לפרויקט הנקרא Krypted עם דמות הנקראת שרה. ביוני 2014, התגלה כי לודינגטון תדבב את לארה קרופט עוד פעם במשחק ההמשך הנקרא Rise Of The Tomb Raider, ולודינגטון אישרה את מידע זה שכתבה בטוויטר שהיא אכן הולכת לדבר את לארה במשחק החדש.
חיים אישיים
באוקטובר 2016 לודינגטון הודיעה כי היא מצפה לתינוקת עם השחקן והפרטנר שלה מת'יו אלן, ובתם, היידן אלן, נולדה ב-9 במרץ 2017. בנם לוקאס אלן נולד ב-25 באוגוסט 2020.
קריסטינה אגרסגי
קריסטינה אגרסגי (בהונגרית: Egerszegi Krisztina, נולדה ב-16 באוגוסט ב-1974) היא שחיינית הונגריה, אלופה אולימפית (7 מדליות, מהן 5 זהב, 1 כסף ו-1 ארד), אלופת עולם, אלופת אירופה (13 מדליות, מהן 9 זהב ו-4 כסף) ושיאנית עולם במשחה ל-200 מטר גב במשך כ-17 שנים.
הייתה האלופה האולימפית הצעירה ביותר בשחייה מעולם כששחתה 200 מטר גב (סיאול 1988) בגיל 14 ו-41 יום. הישג זה נשבר על ידי השחיינית היפנית קיוקו איוואסאקי (ברצלונה 1992) שהייתה בת 14 שנים ו-6 ימים.
הייתה השחיינית השנייה בהיסטוריה של השחייה האולימפית מתוך שתיים (דון פרייזר) שזכתה באותו משחה (200 מטר גב) בשלוש אולימפיאדות רצופות (סיאול 1988, ברצלונה 1992 ו-אטלנטה 1996).
ביוגרפיה
קריסטינה אגרסגי נולדה בבודפשט. היא החלה לשחות אצל קיש מיקלוש ב-1981. בשנת 1982–1986 היא התאמנה אצל טורי גיורגי. משנת 1986 היא החלה להתאמן אצל קיש לאסלו, המאמן שעבד איתה לאורך כל הקריירה הספורטיבית שלה.
הכינוי שלה "אגר" (עכבר) שזה חלק משמה הפרטי, נבע מפניה הצעירים וממדיה הקטנים.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה אגרסגי במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:09.29 דקות ובמדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:01.56 דקות אחרי המנצחת המזרח גרמניה קריסטין אוטו שקבעה זמן של 1:00.89 דקות. משחה הניצחון של אגרסגי הפך לרגע היסטורי בטלוויזיה ההונגרית כשהשדר תאמש ויטרי עודד אותה במילים "קדימה "אגר" (עכבר), קדימה ילדה קטנה". להונגרים הייתה זו תחרות מצוינת כשזכו בבריכת השחייה בארבע מדליות זהב ושתי מדליות כסף ודורגו במקום השלישי אחרי המזרח גרמנים והאמריקאים ולפני ברית המועצות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבון, גרמניה בשנת 1989 היא לא הצליחה לשחזר את הישגיה מהאולימפיאדה וזכתה בשלוש מדליות כסף במשחים ל-100 מטר גב (1:02.44 דקות), 200 מטר גב (2:12.61 דקות) ו-400 מטר מעורב אישי (4:44.75 דקות).
אגרסגי חזרה לעצמה כשבאליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בתחילת שנת 1991 היא זכתה בשתי מדליות זהב במשחי הגב. ב-100 מטר גב היא ניצחה בזמן של 1:01.78 דקות לפני בת ארצה טונדה סאבו ששחתה 1:01.98 דקות ובמשחה ל-200 מטר גב היא ניצחה את דאגמר הסה בפער גדול של 2.86 שניות בתוצאה של 2:09.15 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באתונה, יוון קיץ 1991 שיפרה אגרסגי לראשונה את שיאי העולם במשחי הגב. ב-100 מטר גב היא קבעה שיא עולם חדש והעמידה אותו על 1:00.31 דקות לפני סגניתה מאליפות העולם בת ארצה טונדה סאבו (1:01.31 דקות). במשחה ל-200 מטר גב היא קבעה שיא עולם חדש בתוצאה של 2:06.62 דקות שוב לפני טונדה סאבו (2:11.42 דקות), כמו כן היא ניצחה במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:39.55 דקות. במשחה ל-200 מטר גב אגרסגי כמעט ונפסלה. הפניה בסגנון הגב שונתה כך שאפשר לעשות חצי סיבוב (חצי קיפר). השינוי סייע לשחיינים לשפר את התוצאות. במהלך הפניה נאסר על השחיינים להפעיל את הרגליים. עקב רוח עזה בבריכת השחייה חבל הסימון לפני הפניה הוסט בצורה הכי משמעותית במרכז הבריכה שם היא שחתה ופגע מאוד בחישוב המרחק לקיר. היא נאלצה להפעיל את רגליה על מנת להגיע אל הקיר, בניגוד לחוק, אך היא לא נפסלה משום שחבל המיקום לא היה במקום הנכון.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) ניצחה אגרסגי שוב בשלושת המשחים החזקים שלה והוכיחה שליטה בסגנון הגב. ב-100 מטר גב בתוצאה של 1:00.68 דקות שוב לפני בת ארצה טונדה סאבו (1:01.14 דקות), ב-200 מטר גב בתוצאה של 2:07.06 וב-400 מטר מעורב אישי בזמן של 4:36.54 דקות. הונגריה שוב זכתה במקום השלישי בתחרות בבריכת השחייה אחרי ארצות הברית וברית המועצות. מדליית זהב אחת פחות מברית המועצות. בסך הכל היא זכתה בחמש מדליות זהב, שלוש מכסף ואחת מארד.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשפילד, אנגליה בשנת 1993 זכתה אגרסגי ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב (1:00.83 דקות), במשחה ל-200 מטר גב (2:09.12 דקות), במשחה ל-200 מטר פרפר (2:10.71 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי (4:39.55 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1994 זכתה אגרסגי במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב (2:09.10 דקות) וסיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב (1:01.53 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1995 זכתה אגרסגי ב-2 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:07.24 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי 4:40.33 דקות. בנוסף, היא זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:12.00 דקות.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה אגרסגי במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בפעם השלישית ברציפות בתוצאה של 2:07.83 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:42.53 דקות.
שיאה העולמי של אגרסגי ב-100 מטר גב נשבר על ידי הסינית הי סיונג בזמן של 1:00.16 דקות. שיאה העולמי ב-200 מטר גב החזיק מעמד 16 שנים וחצי ונשבר על ידי קירסטי קובנטרי מזימבבואה בזמן של 2:06.39 דקות.
מון בלאן
מוֹן בּלָאן (בצרפתית: Mont Blanc "הר לבן"), מונטה ביאנקו (באיטלקית: "הר לבן") או לה דאם בלאנש ("הגברת הלבנה" בצרפתית), הוא ההר הגבוה ביותר בהרי האלפים ובאגן הים התיכון, וגם ההר השני בגובהו באירופה. גובהו מוערך בכ-4,808 מטרים, אך הוא משתנה משנה לשנה במספר מטרים, בהתאם למצב האקלים אשר משפיע על כמות השלג בפסגתו.
חלק אחד של המון בלאן נמצא בשטחה של צרפת, במחוז סבואה עילית וחלקו האחר באיטליה במחוז ואל ד'אוסטה. שלוש העיירות המקיפות את המון בלאן הן קאורמיור (Courmayeur) האיטלקית וסן ז'רווה ל'בן (Saint-Gervais-les-Bains) ושאמוני (Chamonix) הצרפתיות (האחרונה אירחה את משחקי החורף האולימפיים הראשונים בהיסטוריה). בין שאמוני וקאורמיור מחבר רכבל העובר דרך רכס ההרים. בשנים 1957–1965 נחפרה מנהרת המון בלאן המחברת בין קורמאיור לשאמוני. אורכה של המנהרה 11.6 קילומטרים והיא אחד מנתיבי התחבורה העיקריים שבהם חוצים את האלפים.
המון בלאן הוא מההרים המפורסמים בעולם ואתר פופולרי מאוד בקרב מטפסי הרים וחובבי סקי. בנוסף הוא מושך אליו תיירים בשל נופיו המרהיבים ומקיף אותו טרק פופולרי - סובב מון בלאן.
היסטוריה
הראשונים שהגיעו לפסגתו היו ז'אק באלמה וד"ר מישל פאקאר ב-8 באוגוסט 1786. כיבוש הפסגה בוצע במסגרת פרס אשר הובטח לראשון שעולה לפסגה על ידי הפיזיקאי ומטפס ההרים הורס בנדיקט דה-סוסור. הכיבוש נחשב לתחילתו של עידן טיפוס ההרים המודרני. האישה הראשונה שהעפילה לפסגה הייתה מארי פאראדיס ב-1808.
כיום עולים לפסגה כ-20,000 מטפסים ותיירים כל שנה. הטיפוס עצמו נחשב ליחסית קל, אם כי ארוך, למיטיבי לכת אשר מורגלים לשהיה בגובה רב. תחילת רוב מסלולי הטיפוס היא בתחנת הרכבל על פסגת ההר מחט הצהרים כ-1,000 מטר מתחת לפסגה. חלק מהמסלולים דורשים ידע מוקדם וניסיון בטיפוס הרים ומחייבים שימוש בציוד ייעודי ובמדריכים מקצועיים.
ניקולאס טינברגן
ניקולאס (ניקו) טינברגן (בהולנדית: Nikolaas "Niko" Tinbergen; 15 באפריל 1907 – 21 בדצמבר 1988) היה ביולוג ואתולוג הולנדי וחוקר עופות זוכה פרס נובל.
מון בלאן
בעלות על הפסגה
מאז המהפכה הצרפתית והשינוי הגאוגרפי, השלטוני והחברתי שעברה צרפת בעקבותיה, ישנה מחלוקת בשאלה למי שייכת הפסגה. בשנים 1416–1792, רכס המון-בלאן היה שייך לדוכסות סבויה). בשנת 1723, דוכס סבויה, ויטוריו אמדאו השני, קיבל לידיו את ממלכת סרדיניה העתידה להצטרף לאיטליה במסגרת איחודה במאה ה-19. בספטמבר 1792, צבא המהפכה הצרפתית האחראי על האלפים (Army of the Alps) השתלט על סבויה ללא התנגדות רבה. הצבא הקים את מחוז המון-בלאן. במסגרת הסכם השלום בשנת 1796 העביר ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה, את האחיזה בסבויה וניס לידי צרפת. בהסכם, כמו כן, רשום כי הגבול אמור להיות נראה הן משאמוני והן מקאורמיור, כאשר הפסגה אינה נראית מקאורמיור.
ניקולאס טינברגן
בשנת 1973 זכה טינברגן בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה יחד עם קרל פון פריש וקונראד לורנץ על מחקרם בנושא "יצירה והוצאה לפועל של דפוסי התנהגות יחידאית וחברתית בבעלי חיים". מבין חיבוריו החשובים בתחום התנהגות בעלי החיים נמנית מסה שכתב, ואשר זכתה לשם ארבע השאלות של טינברגן.
מון בלאן
בעלות על הפסגה
אחרי מלחמות נפוליאון ונפילת הרודן משלטון צרפת, הקונגרס הוינאי החזיר את המלוכה על שטחי סבויה וסרדיניה ואיתם את פסגת המון-בלאן תוך ביטול ההסכם שנחתם ב-1796. לאחר כ-45 שנה, לאחר מלחמת העצמאות השנייה של איטליה, נחתם הסכם בין נפוליאון השלישי וויטוריו אמנואלה השני ב-1860. ההסכם נחתם עקב הימנעותה של צרפת להתערב במלחמת העצמאות לטובת האפיפיור (אויבו של ויטוריו) וקובע כי הגבול בין איטליה המאוחדת לצרפת יעבור ברכס המון-בלאן ובפרט בדיוק דרך הפסגה עצמה. המסמך עצמו והמפות הנלוות נמצאות בשימוש עד היום על ידי שלטונות צרפת ואיטליה.
תאונות אוויריות
בהר אירעו שתי תאונות אוויריות קטלניות, שתיהן של חברת התעופה ההודית אייר אינדיה, טיסות מספר 245 (ב-1950) ו-101 (ב-1966). בשני המקרים התאונות קרו עקב טעויות טייסים אשר לא חישבו נכון את קצב הירידה לקראת נחיתה בנמל התעופה של ז'נבה. על סיפון טיסה מספר 101 שהה הומי ג'נהאנגיר באבא אשר היה אבי תוכנית הגרעין ההודית.
מנהרת המון בלאן
ב-1946 החלו עבודות הקידוח למען בניית מנהרה מתחת לרכס אשר מקשרת את העיירות שאמוני וקורמאיור. המנהרה נחנכה בשנת 1965 ומהווה אחד מנתיבי התחבורה החשובים באלפים. אורך המנהרה 11.6 קילומטר.
בשנת 1999 עלתה משאית באש בתוך המנהרה. כתוצאה מהתפשטות הלהבות בתוך המנהרה ומחסור חמור באמצעי בטיחות, איבדו 39 אנשים את חייהם. המנהרה נפתחה שוב רק כעבור 3 שנים אחרי שיפוצים ושיפורי בטיחות נרחבים.
קביעת גובה הפסגה
פסגת ההר היא כיפה העשויה קרח ושלג בעלי עוביים משתנים, עובדה המקשה על קביעת גובה הפסגה המדויק של המון-בלאן. למרות זאת, חישובים ומדידות רבות של הפסגה נעשו לאורך השנים ובמשך תקופה ארוכה הגובה הרשמי של ההר היה 4807 מטרים (15,771 רגל). בשנת 2002, ה-IGN (המכון הגאוגרפי הצרפתי) יחד עם קבוצת מומחים ובעזרת טכנולוגיית GPS מדדו וקבעו כי גובה הפסגה 4807.4 מטר (15,772 רגל ו-4 אינץ').
לאחר גל החום של שנת 2003, שפקד את אירופה ובמיוחד את צרפת (הקשה מאז 1540), משלחת גדולה של מדענים מכמה מדינות באירופה ובשיתוף עם IGN עלו להר ב-6 וב-7 בספטמבר ומדדו מחדש את הפסגה. במדידות נקבע כי גובה הפסגה הוא 4808.45 מטר (15,775 רגל ו-9 אינץ'). כמו כן נקבע כי הפסגה נמצאת במרחק 75 סנטימטרים (30 אינץ') מהמדידה של 2002.
בדצמבר 2005 נמדדה הפסגה שוב וגובהה נקבע על 4808.75 מטר (15,776 רגל ו-9 אינץ'). גובה הפסגה הארצית (אבן עצמה, לא מעטה השלג והקרח) נקבע בגובה 4792 מטרים (15,722 רגל) ובמרחק של 40 מטרים מהפסגה מכוסת הקרח והשלג.
בשנת 2007 נמדדו 4807.9 מטר (15,744 רגל) וב-2009 נמדדו 4807.45 (15,772 רגל).
מסלולי עלייה לפסגה
רכס המון-בלאן גובה חיים של כמאה מטיילים ומטפסי הרים מדי שנה. בסך הכל, מספר בני האדם שנהרגו בהר נאמד בין 6,000 ל–8,000.
ישנם מספר מסלולי טיפוס אל הפסגה: ביום צלול ניתן לראות מפסגת המון-בלאן את הרי היורה, הרי הווז', היער השחור, ו-Massif Central.
הגנה סביבתית
רכס המון-בלאן בתהליכי כניסה להכלל ברשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו מכיוון שהוא היווה את מיקום הלידה של טיפוס ההרים המודרני. על מנת להכלל ברשימה זו על צרפת, שווייץ ואיטליה להגיש בקשה לאונסק"ו ביחד.
המון בלאן הוא אחד המקומות הכי מתויירים בעולם ומכיוון שכך ארגונים רבים רואים בו כמצוי תחת איום סביבתי. בשנת 2002 ארגון האוגר בתוכו את כל הארגונים הסביבתיים למען הרכס הוציאו לאור את הספר Le versant noir du mont Blanc (המדרון השחור של מון-בלאן), המציף את שלל הבעיות המאיימות על ההר והצורך הדחוף לשמור עליו.
בשנת 2007, הוקמו שני תאי השירותים הגבוהים ביותר באירופה על ההר (בגובה של 4,260 מטר). התאים הועלו על ידי מסוק ומטופלים בעזרת מסוקים. תאי השירותים משרתים כ-30,000 מטפסים וגולשי סקי מדי שנה.
ההתחממות העולמית גורמת להפשרה של שלגים וקרחונים, דבר אשר גורם להגדלת כמות מפולות השלג המתרחשות על ההר וגורמות להגברת הסיכון בעלייה להר.
מקומות ברכס המון בלאן
ערוצי נחל
דוחות קינסי
דוחות קינסי (באנגלית: The Kinsey Reports) הם שני ספרים על מיניות בבני אדם: "התנהגות מינית בזכר האדם" (Sexual Behavior in the Human Male) (1948), ו"התנהגות מינית בנקבת האדם" (Sexual Behavior in the Human Female) (1953), אותם חיברו אלפרד קינסי, וורדל פומרוי ואחרים. קינסי היה ביולוג אמריקאי באוניברסיטת אינדיאנה, מייסד מכון קינסי לחקר מין, מגדר ופריון.
הספר השני, "התנהגות מינית בנקבת האדם" מבוסס על ראיונות אישיים עם כמעט 6,000 נשים. קינסי ניתח את הנתונים באשר לתדירות ההשתתפות בפעילויות מיניות שונות כפי שדיווחו הנשים ובדק את הקשר בין דיווחים אלה למשתנים שונים, כגון גיל, מעמד סוציו-אקונומי, ונטייה דתית. נערכו השוואות בין פעילות מינית בגברים ובנשים. נתוניו של קינסי מצביעים על כך שנשים היו פחות פעילות מינית מאשר גברים בכל ההיבטים של חיי המין, אבל עדיין הן היו יותר מיניות מן התפיסה העממית הרווחת. בעת שהספר על מיניות האשה התפרסם, נראה היה שקינסי סובר כי נשים וגברים דומים יותר בהיבטים הביולוגיים של מיניותם ממה שסבר תחילה, וכי מיניותם של גברים ונשים גם יחד מעוצבת, ולא רק מודחקת, על ידי גורמים חברתיים ותרבותיים.
מבקרים העלו ספקות באשר לשיטות המחקר שננקטו לצורך איסוף הנתונים, כולל נתונים שלא ניתן היה לאוספם ללא שיתוף פעולה עם פדופילים. מכון קינסי הכחיש האשמות אלה, אולם הכיר בכך שקוימו ראינות עם גברים שקיימו יחסי מין עם ילדים, וכי הובטח חיסיון על זהותם כדי שיספקו תשובות אמיתיות וכנות על נושאים שהם בגדר טאבו, זאת על אף החשש שימשיכו בפשעיהם. קינסי אף ניסה לענות לביקורת באשר לדרך בחירת מדגם המרואיינים.
נטייה מינית
חלקים מתוך דוחות קינסי המתארים את המגוון הקיים בקרב בני האדם בתחום נטייה מינית זוכים לעיתים קרובות לאזכור כתומכים בהערכה המקובלת ולפיה הומוסקסואליות קיימת בשכיחות של כ-10% באוכלוסייה הכללית. אולם הממצאים בדוחות אינם מוחלטים וקינסי עצמו נמנע ומתח ביקורת על השימוש במונחים כמו "הומוסקסואליות" ו"הטרוסקסואליות" כדי לתאר יחידים, וטען כי מיניות עשויה להשתנות לאורך חיי האדם, וכי ניתן להבין התנהגות מינית כמגע גופני וכן כתופעה פסיכולוגית טהורה (תשוקה, משיכה מינית, פנטזיה). תחת שלוש הקטגוריות המוכרות: הטרוסקסואליות, ביסקסואליות והומוסקסואליות, הדוחות עושים שימוש בסולם קינסי ובו שבע דרגות (דרגה שמינית אסקסואליות הוספה על ידי עמיתיו של קינסי).
הדוחות אף קובעים כי כמעט 46% מהנבדקים הגברים "הגיבו" מינית לבני שני המינים במהלך חייהם הבוגרים, ו-37% התנסו לפחות פעם אחת ביחסי מין הומוסקסואליים. 11.6% מן הגברים הלבנים (גילאי 20–35) דורגו בדרגה 3 (שמשמעותה ניסיון/תגובה הטרוסקסואלית והומוסקסואלית במידה שווה) במהלך חייהם הבוגרים. בדוחות אף דווח כי 10% מהגברים האמריקאים שנסקרו היו "פחות או יותר הומוסקסואלים בלבד במהלך שלוש שנים לפחות בין הגילים 16 ו-55" (5-6 בדירוג).
7% מן הנשים (גילאי 20–35) ו-4% מן הנשים הנשואות (גילאי 20–35) קיבלו דירוג 3 (ניסיון/תגובה מינית הומוסקסואלית והטרוסקסואלית במידה שווה). 2-6% מן הנשים, גילאי 20–35, היו פחות או יותר הומוסקסואליות בלבד בניסיון/תגובה מינית, ו-1-3% מן הנשים הבלתי נשואות גילאי 20–35 היו הומוסקסואליות בלבד בניסיון/תגובה מינית. הביקורת האקדמית שנמתחה על הדוחות מתייחסת בעיקר לאופן בחירת המדגם ולסטיית מדגם בשיטת המחקר הנקוטה. שתי בעיות עיקריות שעליהן הצביעו הביקורות היו כי חלקים משמעותיים מן המדגמים באו מאוכלוסיות בתי כלא וזונות ממין זכר, וכי מדגם הכולל בני אדם הבוחרים להתנדב למחקר בו הם מרואיינים על נושאי טאבו עשוי לעורר הטיה של בחירה-עצמית. שתי הבעיות מערערות את הקביעות שבדוחות ככל שקביעות אלה מנסות להתייחס למגמות באוכלוסייה הכללית. בשנת 1948, שנת פרסום הדוח, ועדה של האגודה האמריקאית לסטטיסטיקה, כולל הסטטיסטיקאי הבולט ג'ון טאקי (John Tukey) גינתה את אופן נטילת המדגם. טאקי אמר: "בחירה אקראית של שלושה אנשים הייתה טובה יותר מאשר הקבוצה של 300 איש שנבחרה על ידי מר קינסי." הביקורת התמקדה בייצוג-יתר של מגזרי אוכלוסייה מסוימים במדגם: 25% מן הגברים במדגם היו, בעת עריכת המדגם או בעבר, אסירים, ו-5% היו זונות ממין זכר. הפסיכולוג אברהם מאסלו טען כי קינסי לא לקח בחשבון "הטיית מתנדבים". המידע שהתקבל מן המדגם נותן למעשה תמונה אך ורק על דעותיהם של המתנדבים לראיונות בנושאי טאבו. רוב האמריקאים נרתעו מלשוחח על חיי המין שלהם אפילו עם בני זוגם וחבריהם הקרובים. לפני פרסום הדוחות בחן מאסלו את מתנדביו של קינסי להטייה. הוא הסיק כי המדגם של קינסי לא מייצג את האוכלוסייה הכללית.
בתגובה לביקורת ערך פול גבהארד, ממשיכו של קינסי כמנהל המכון, את הדוח באופן שבו הוציא ממאגר הנתונים כל נתון שנטען כי הוא גורם לסטיית המדגם. לדוגמה, מתוך נתוני המדגם הוצאו כל השאלונים של אסירים. בשנת 1979 פרסם גבהארד (יחד עם אלן ב. ג'ונסון) דוח ערוך בשם The Kinsey Data: Marginal Tabulations of the 1938–1963 Interviews Conducted by the Institute for Sex Research. מסקנת הדוח הערוך היא כי כל הערכותיו המקוריות של קינסי נותרו ללא שינוי משמעותי גם לאחר שנופו מן המדגם נתונים שנטען כי הם גורמי סטיה: אוכלוסיות אסירים, זונות ממין זכר, ואלה שהתנדבו מרצונם לענות על שאלות בנושאי מין שנחשבו לטאבו. ההיסטוריון האמריקאי ופעיל זכויות הומוסקסואלים, מרטין דוברמן, סיכם את הדוח הערוך: "במקום 37% שמצא קינסי (גברים שקיימו יחסי מין הומוסקסואלים לפחות פעם אחת בחייהם), גבהארד וג'ונסון מצאו 36.4%; הנתון של 10% (גברים שפחות או יותר קיימו יחסי מין הומוסקסואלים בלבד למשך שלוש שנים, גילאי 16 עד 55), לאחר שנופתה אוכלוסיית האסירים הנתון לגברים לבנים בוגרי קולג' הוא 9.9%, לגברים משכילים פחות הוא 12.7%." נתונים אלה עומדים בניגוד חד לנתונים שנמצאו למחקרו של אדוארד לאומן מאוניברסיטת שיקגו אשר פורסם בשנת 1994, ובו מצא כי פחות מ-5% מן הגברים דיווחו על קיום יחסי מין הומוסקסואלים לפחות פעם אחת מאז גיל 18. נתוניו של לאומן באשר לשיעור הניאוף היו כמחצית מאלה שמצא קינסי. לאומן טען כי המידע שנאסף בשנת 2002 על ידי המרכז הלאומי לסטטיסטיקות בריאות מאשש את ממצאי מחקרו.
12% מתוך הנשים במדגם ו-22% מן הגברים דיווחו על תגובה מינית לסיפור סאדו-מזוכיסטי.
סולם קינסי
סולם קינסי בא לתאר את תולדות התנהגותו המינית של אדם, או אירועים בפעילותו המינית בפרק זמן נתון. הסולם דירג התנהגות מינית בין 0 לבין 6, 0 הוא אדם הטרוסקסואלי לחלוטין ו-6 הוא אדם הומוסקסואלי לחלוטין. קטגוריה נוספת, בשם X, הוזכרה כדי לתאר א-מיניות, אלה שהם חסרי תשוקה מינית לחלוטין. סולם קינסי פורסם לראשונה בדוח על ההתנהגות המינית של האדם הזכר (1948), ונעשה בו שימוש בולט אף בדוח השני על ההתנהגות המינית של נקבת האדם (1953). כאשר הציג את הסולם כתב קינסי:
יחסי מין בעת הנישואים
התדירות הממוצעת של יחסי מין בעת הנישואים, כפי שדווחה על ידי נשים, הייתה 2.8 פעמים בשבוע בין גילאי שנות העשרה המאוחרות, 2.2 בין גילאי 30, ואחת לשבוע בגיל 50. קינסי העריך כי 50% בממוצע מתוך הגברים הנשואים קיימו יחסי מין כלשהם מחוץ למסגרת הנישואים בשלב כלשהו. בין נשאלות המדגם, 26% מן הנשים קיימו יחסי מין מחוץ לנישואים עד הגיען לגיל 40. בין אחת מתוך שש, לבין אחת מתוך עשר נשים גילאי 26 עד 50 היו מעורבות ביחסי מין מחוץ לנישואין. אולם לצורך המדגם קינסי הגדיר זוגות שחיו יחדיו משך למעלה משנה כ"נשואים", ובכך העלה אחוז המקרים בהם מצא יחסי מין מחוץ למסגרת הנישואים. עובדה זו ספגה ביקורת.
שיטת המחקר
איסוף הנתונים נערך בעיקר בדרך של דיווחים סובייקטיביים בראיון. הראיון נוהל באמצעות שאלון מובנה שאותו היה על הבודק לשנן בעל-פה (ואשר לא הופיע על דף התשובות). דפי התשובות קודדו כדי לשמור על חיסיון המשיבים, והתגובות סומנו בטבלה באמצעות סימנים מוסכמים מראש. המידע הותאם מאוחר יותר לצורך עיבודו במחשב. כל דפי איסוף הנתונים, והרישומים המקוריים של החוקרים, נשמרו במכון קינסי ועיון בהם הותר לחוקרים שהוכיחו צורך מחקרי. המכון אף התיר לחוקרים לעשות שימוש בתוכנות סטטיסטיות (כגון PSPP או SPSS) כדי לנתח את הנתונים.