cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריצ'רד ייטס (מושל אילינוי)
ראשית חייו
ריצ'רד ייטס נולד בבקתה בעיירה ורסאו שבקנטקי. משפחתו הייתה ממוצא אנגלי, וב-1831 עברה לאילינוי. הוא למד באוניברסיטת מיאמי שבאוקספורד, אוהיו, ובקולג' ג'ורג'טאון שבקנטקי, וב-1835 סיים את לימודיו בקולג' אילינוי שבג'קסונוויל. לאחר מכן הוא למד משפטים באוניברסיטת טרנסילבניה שבלקסינגטון, וב-1837 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע בג'קסונוויל.
קריירה פוליטית
בשנים 1842–1845 ובשנים 1848–1849 כיהן ייטס כחבר בית הנבחרים של אילינוי. ב-1850 הוא נבחר מטעם המפלגה הוויגית לבית הנבחרים של ארצות הברית, שם הוא היה החבר הצעיר ביותר בקונגרס ה-32. ב-1852 הוא נבחר לכהונה נוספת בבית הנבחרים. במהלך תקופת כהונתו השנייה של ייטס בבית הנבחרים, ביטול פשרת מיזורי הצית מחדש את המחלוקת על העבדות בארצות הברית. הוא התנגד לביטול הפשרה, צעד שפתח את האפשרות להרחבת העבדות אל תחומי קנזס, וזיהה את עצמו עם המפלגה הרפובליקנית שנוסדה אז. הדמוקרטים באילינוי שרטטו מחדש את גבולות מחוז הבחירה שלו כדי לתת יתרון למועמד שלהם, וייטס הפסיד בהפרש קטן בבחירות לכהונתו השלישית בבית הנבחרים.
לאחר מכן שימש ייטס לזמן מה כנשיא של חברת רכבת. כמי שנותר פעיל בזירה הפוליטית, הוא היה פעיל במסע הבחירות של מועמד הרפובליקנים לנשיאות בבחירות של 1856, ג'ון פרימונט. הוא נודע כנואם מוכשר. הייתה לו חולשה לוויסקי, אם כי בזמנים מסוימים הוא השתדל להתנזר משתייה. בשנותיו האחרונות שתיינותו בלטה לעין, גם באירועים ציבוריים. ב-1867 הוא גמר אומר שלא לשתות כלל, אך לא הצליח לקיים את החלטתו.
מושל אילינוי
ב-1860 נבחר ייטס כמושל אילינוי. הוא היה מיודד עם אברהם לינקולן, והשניים תמכו זה בזה במערכות הבחירות שלהם באילינוי שהתקיימו באותה שנה. בנאום ההשבעה שלו הוא דחה מכל וכול את זכות הפרישה של מדינות הדרום מהאיחוד והכריז שזו "טענה כה יומרנית ואבסורדית שלעולם לא ניתן יהיה להסכים לה". הוא גם צפה שהאיחוד "בסופו של דבר יהיה חזק יותר, עשיר יותר ומפואר יותר, בעל שם וחופשי, יותר מאשר הוא היה קודם לכן, מתוך התגובה הנחוצה אל מול המשבר שאותו אנו חווים".
ייטס המשיך להיות מתנגד בולט לעבדות, ועם פרוץ מלחמת האזרחים הוא היה פעיל מאוד בגיוס מתנדבים. הוא כינס את בית המחוקקים של אילינוי למושב מיוחד ב-12 באפריל 1861, יום לאחר קרב פורט סאמטר, הכריז על קהיר כנכס צבאי, והציב בה חיל מצב סדיר. הבנקים באילינוי העמידו לרשותו של ייטס סכומים שהסתכמו במיליון דולר לטובת ציוד הכוחות שגויסו במדינה כתגובה לקריאתו של הנשיא לינקולן. בהצעתו של ייטס, אישר לינקולן לכוחות מאילינוי להגן על מאגר הנשק הפדרלי בסנט לואיס.
בלשכתו של ייטס, קיבל הגנרל יוליסס ס. גרנט את ההכרה המובהקת הראשונה בהיותו לוחם במלחמת האזרחים, זאת לאחר שמונה על ידי ייטס כקצין הגיוס של אילינוי, ולאחר מכן כקולונל ברגימנט הרגלים ה-21 של אילינוי. ייטס גם דאג למינויים צבאיים לג'ון לוגן, ג'ון מקלירננד וג'ון פאלמר, כולם דמוקרטים בולטים. לינקולן התעלם מרמז של ייטס שהוא יקבל מינוי כבריגדיר גנרל על רקע השיקול שייטס היה חשוב מדי כמושל נאמן. לאחר קרב שילה, העביר ייטס באופן אישי אספקה רפואית לטיפול בפצועים ממדינתו, כפי שעשו מושל ויסקונסין אדוארד סלומון ומושל אינדיאנה אוליבר מורטון. מחוות הומניטריות כאלו ייצבו את הפופולרייות של ייטס, והוא זכה לכינוי "ידיד החיילים". בספטמבר 1862 נכח ייטס בוועידת מושלי המלחמה הנאמנים שהתקיימה באלטונה, פנסילבניה, שבסופו של דבר העניקה לנשיא לינקולן את התמיכה בהצהרת האמנציפציה.
במהלך המלחמה הפיק ייטס תועלת מיחסיו עם הנשיא לינקולן כדי להעביר סיוע פיננסי פדרלי משמעותי לאילינוי בכלל, ולשיקגו בפרט. שיקגו הפכה למיקומו של מחנה השבויים הגדול ביותר של האיחוד, קמפ דאגלס, שהוקם על אחוזתו של מתנגדו הפוליטי לשעבר של לינקולן, הסנאטור המנוח סטיבן דאגלס. במהלך תקופה זו גייס ייטס את שירותיו של ראש עיריית שיקגו לשעבר, ג'יימס האצ'ינסון וודוורת', רפובליקני עם דעות נחרצות נגד העבדות שדמו לאלו של ייטס, כדי לפקח על ההוצאה והניהול של הכספים הפדרליים שהתקבלו.
בנאומו השנתי שנשא ב-1863, הוקיע ייטס את הדיבורים בקרב כמה ממצדדי הפרישה שהאיחוד צריך להיבנות מחדש עם הדרה של מדינות ניו אינגלנד.
לאחר הצהרת האמנציפציה, הוכיח את עצמו בית המחוקקים של אילינוי, שהיה בשליטת הדמוקרטים, כבלתי משתף פעולה. ייטס, מתוך חשש שלשורות הדמוקרטים חדרו "אבירי מעגל הזהב" תומכי הפרישה, פיזר את בית המחוקקים של אילינוי ב-10 ביוני 1863, בהכריזו "שההיסטוריה של האספה לא מראה שום תקווה לתוצאות מועילות עבור אזרחי מדינה זו, או לצבאות בשטח מכאן והלאה".
סנאטור
לאחר תום כהונתו של ייטס כמושל, הוא נבחר מטעם הרפובליקנים לסנאט של ארצות הברית, בו הוא כיהן ממרץ 1865 ועד מרץ 1871. בעת כהונתו בסנאט הוא שימש כיושב ראש ועדת התביעות של הסנאט (בקונגרסים ה-39 וה-41) וכיושב ראש ועדת הטריטוריות (בקונגרס ה-40). הוא זוהה כעמיתו ונושא כליו של צ'ארלס סאמנר, הסנאטור הרדיקלי ממסצ'וסטס. במהלך משפט ההדחה של אנדרו ג'ונסון דיבר ייטס בעד הרשעתו של הנשיא, שאותו הוא תיאר כ"מזיק הגדול ביותר לשלום הציבור ...שבאמצעות רצח ירש את המפקד העליון ומחפש כיצד לבגוד בנו לנוכח פני האויב".
שנותיו האחרונות
ייטס בחר שלא להתמודד לכהונה נוספת בסנאט. לאחר תום כהונתו, הוא מונה על ידי הנשיא יוליסס ס. גרנט כנציב הפיקוח על מענקי הקרקעות למסילות הברזל.
ריצ'רד ייטס נפטר באופן פתאומי בסנט לואיס ב-27 בנובמבר 1873. הוא נטמן בבית הקברות דיימונד גרוב שבג'קסונוויל, אילינוי. ב-1923 הוצב פסל בדמותו, מעשי ידי הפסל אלבין פולסק, בשטחי הקפיטול המדיני של אילינוי. בנו, ריצ'רד ייטס הבן, היה גם הוא פעיל בפוליטיקה של אילינוי וכיהן גם הוא כמושל המדינה ה-22 בשנים 1901–1905.
ג'ייסון סילבה
ג'ייסון לואיס סילבה (באנגלית: Jason Luis Silva; נולד ב-6 בפברואר 1982) הוא איש טלוויזיה, קולנוען, עתידן, פילוסוף ונואם ציבורי יהודי-אמריקאי ממוצא ונצואלי. הוא ידוע בהנחיית התוכנית משחקי מוח בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק. מטרתו היא להשתמש בטכנולוגיה כדי להלהיב אנשים מהפילוסופיה והמדע. המגזין "אטלנטיק" מתאר את סילבה כ"טימותי לירי של עידן הווידאו הוויראלי". סילבה, פרזנטור לשעבר ברשת Current TV, הוא מרצה בין-לאומי בנושאים כמו יצירתיות, רוחניות, טכנולוגיה ואנושיות, וכן כותב ומפיק של סרטים קצרים.
חיים אישיים
סילבה נולד בקראקס, וונצואלה. אמו, לינדה מישקין, היא אמנית ממוצא יהודי אשכנזי. אביו, לואיס מנואל סילבה, התגייר, אך לדברי סילבה הם היו חילונים וחיו במשק בית "דומה יותר לסרט של וודי אלן" עם המון הומור ואהבה לאמנות ותיאטרון. הוא אח לירדן סילבה ופאולינה סילבה.
בהשראת בית החשיש של צ'ארלס בודלייר, האובססיה של סילבה לעשיית קולנוע ותיעוד החלה כנער כאשר אירח בביתו "סלונים" כדי לדון ברעיונות. הוידאו, ולא העט, הפך לדרכו המועדפת לזכור את מה שהוא מכנה "רגעים אקסטטיים" (ecstatic moment"s"). מבחינת סילבה, זה לא מספיק כדי "להרגיש" את החוויה. רגעים אלה צריכים להיות "מסופרים בזמן אמת."
סילבה סיים תואר בקולנוע ופילוסופיה מאוניברסיטת מיאמי בקורל גייבלס, פלורידה. הוא, יחד עם מקס לוגוורה, הפיק וכיכב בסרט התיעודי/מופע וידאו שכותרתו "מרקמים של עצמיות." הסרט הוא סרט קצר על נהנתנות ורוחניות, המבוסס על חיי סילבה ולוגוור במיאמי. סרט תפס את תשומת לבם של מפיקים שחיפשו "מספרי סיפורים נלהבים".
סילבה מתגורר כיום בעיר ניו יורק.
קריירה
סילבה מתאר את עצמו כ"נרקומן של פליאה" ופילוסוף ביצועי, מונח ששמע לראשונה באתר בשם "קולקטיב החלל" מאת רנה דאלדר. הוא משתמש בטלוויזיה, במדיה מקוונת ובהרצאות כדי לחלוק את השקפותיו. לדוגמה, בסרטון The Mirroring Mind, סילבה "בוחן את התודעה האנושית ואת יצירת התודעה ההיא באמצעות התייחסות עצמית."
דיבור בפני קהל
כדובר פעיל ופורה, סילבה דיברה בפסטיבל רעיונות הכלכלנים של גוגל, ועידת DLD Digital Life Design היוקרתית במינכן,, TEDGlobal , ועידת הסינגולריות , ועידת PSFK , ופסטיבל הרעיונות המסוכנים.
ב-TEDGlobal ביוני 2012, העלה ג'ייסון סרטון קצר בשם "פתיחות קיצונית". בספטמבר 2012, סילבה הציג את הסרט "פתיחות קיצונית" בתוכנית הפתיחה בוועידת Microsoft TechEd Australia. פתיחות רדיקלית הופיעה גם במצגתו בכנס La Ciudad de las Ideas ב-10 בנובמבר 2012.
בספטמבר 2012 הוא הציג את "אנחנו האלים עכשיו" בפסטיבל הרעיונות המסוכנים.
current TV
משנת 2005 עד 2011 סילבה היה פרזנטור ומפיק ברשת current TV של אל גור.
משחקי מוח
"החוויה של להיות מרומה או להיות מולך שולל או להיות מודע לחסרונות הופכת אתכם לסקרנים. זה גורם לך קצת לקום מהמושב שלך ולחשוב "איך זה עבד?""- ג'ייסון סילבה.
מסע האנושות
בשנת 2017 הנחה את הסדרה "מסע האנושות" בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק. הסדרה בוחנת את ראשית האנושות וחוזרת כל הדרך להתחלה, ומשם מתחקה אחר החידושים שהפכו אותנו לחברה המודרנית. הסדרה כוללת 8 פרקים של כ-45 דקות כל אחד. רק עונה אחת אושרה נכון להיום.
הופעות אורח
ב־15 באוגוסט 2012 הוא הופיע ב תוכנית הבוקר של רשת CBS. ב־24 בספטמבר 2012 הוא הופיע בתוכנית Q&A האוסטרלית של רשת ABC. הוא הופיע גם כאורח בעונה 2 של StarTalk.
"יריות של יראת כבוד"
במאי 2013, ג'ייסון החל לעבוד עם "Shots of Awe", ערוץ יוטיוב ב-Discovery Digital Networks TestTube, כשהוא מגיש מדי שבוע "מיקרו-דוקומנטריסטים" על יצירתיות, חדשנות, טכנולוגיה מעריכית, עתידנות, מטאפיזיקה, אקזיסטנציאליזם והמצב האנושי. זולטן איסטוון, עורך ההופינגטון פוסט, כתב כי Shots of Awe הוא תערובת של פילוסופיה ואמנות ופופולרית מאוד בקרב הדור הצעיר.
הופעות אחרות
באוקטובר 2013, הוא הופיע ביוטיוב עבור מעבדת הביון המלאכותי של גוגל ונאס"א.
הוא הופיע פעמים רבות כאורח בפודקאסט של ג'ו רוגן חוויה.
ב־18 במרץ 2014, הוא התארח בפרק של SourceFed's Tabletalk.
ב־13 בדצמבר 2017 הוא הופיע כמארח אורח באפליקציית הטריוויה HQ.
הישגים אחרים
סילבה הוצג ב"אטלנטיק ", האקונומיסט, Vanity Fair פורבס,מגזין Wired, ורבים אחרים.
בשנת 2011 הוא הפך לעמית במכון המציאות ההיברידית, ובחן את הסימביוזה בין אדם למכונה.
סרטוATTENTION: The Power Immersive of Cinema היה חלק מהתערוכה 'KINO und der kinamatografische Blick' ('סינמה והמבט הקולנועי'), שהתקיימה בין התאריכים 20 במרץ - 2 ביוני 2013, ב-MEWO Kunsthalle בממינגן שבגרמניה.
בשנת 2014 שימש סילבה כיועץ לתחרות של ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
פביאן למואן
פביאן למואן (בצרפתית: Fabien Lemoine; נולד ב-16 במרץ 1987) הוא כדורגלן צרפתי, המשחק בעמדת הקשר בלוריאן.
קריירה
למואן החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של סטפניס בריסו מהעיר ראן, לאחר כשש שנים במועדון עבר בגיל 12 למועדון א.ג.ל פוגרס. שנה לאחר מכן עבר לראן. לאחר כשבע שנים במחלקת הנוער של המועדון, עבר למואן לקבוצת הבוגרים בה שיחק ארבע שנים, בהן רשם 121 הופעות ליגה ושני שערים. בשנת 2011 נמכר למואן תמורת ארבעה מיליון אירו לסנט אטיין בה הפך לשחק הרכב. ב-17 באוגוסט 2016 כבש למואן את שער השוויון נגד בית"ר ירושלים בניצחון 1–2 בשלב הפלייאוף של מוקדמות הליגה האירופית. ביולי 2017 חתם הקשר לשלוש שנים בלוריאן.
נבחרת לאומית
למואן רשם הופעה אחת בנבחרת צרפת עד גיל 21 בה שימש קפטן.
בראיון ראסל
בראיון דמיטריס ראסל (באנגלית: Bryon Demetrise Russell; נולד ב-31 בדצמבר 1970) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1993–2006. זכור בעיקר מתקופתו כשחקן יוטה ג'אז, בה שיחק ב-9 עונותיו הראשונות בליגה. ממוצעיו הכוללים לאורך 13 עונותיו ב-NBA הם 7.9 נקודות, 3.5 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות
ראסל נולד בעיר סן ברנרדינו אשר בקליפורניה, ובין השנים 1990–1993 למד באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בלונג ביץ' ("לונג ביץ' סטייט"). ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה לא בלט במיוחד, ורשם ממוצעים של 11.7 נקודות, 6.6 ריבאונדים ו-1.6 אסיסטים למשחק.
יוטה ג'אז
בדראפט ה-NBA 1993 נבחר ראסל בבחירה ה-45 על ידי יוטה ג'אז, וב-3 עונותיו הראשונות בקבוצה הציג יכולת סולידית עם ממוצע של 4.2 נקודות למשחק כשחקן ספסל. בעונת הפך לשחקן חמישייה קבוע, לצד ג'ון סטוקטון, ג'ף הורנסק, קארל מלון וגרג אוסטרטאג, ותרם 10.8 נקודות ו-4.1 ריבאונדים בממוצע למשחק. באותה עונה השיגו הג'אז את המקום הראשון באזור המערבי עם מאזן הניצחונות הטוב בתולדות המועדון, 64–18. בפלייאוף 1997 גברה יוטה על לוס אנג'לס קליפרס, לוס אנג'לס לייקרס ויוסטון רוקטס, בדרך להעפלתה הראשונה אי פעם לגמר ה-NBA, בו הפסידה מול שיקגו בולס בתוצאה 2–4. בעונה העוקבת שוב סיימה יוטה עם המאזן הטוב ביותר במערב (62–20), והפסידה בפעם השנייה ברציפות מול הבולס בסדרת הגמר. במשחק השישי של הסדרה, כאשר הג'אז היו ביתרון 86–85, קלע מייקל ג'ורדן סל ניצחון מול ראסל ששמר עליו, ובכך העניק לבולס את הניצחון בסדרה ואת הזכייה באליפות. על אף הטענות של אוהדים רבים כי ג'ורדן ביצע על ראסל עבירה לפני הזריקה, ראסל עצמו הודה בשנת 2009 כי "בין אם ג'ורדן דחף אותי ובין אם לא, הוא בכל מקרה היה קולע את הזריקה".
שלהי הקריירה
לקראת עונת, לאחר 9 עונות ביוטה, חתם ראסל על חוזה בוושינגטון ויזארדס. בוושינגטון שיתף פעולה עם ג'ורדן, בעונתו האחרונה בקריירה. בעונת שיחק בלוס אנג'לס לייקרס לצד שאקיל אוניל, קובי בראיינט, קארל מלון וגארי פייטון, והעפיל עמם לגמר ה-NBA, בו הפסידו מול דטרויט פיסטונס (1–4). בשתי העונות הבאות, אשר היו האחרונות בקריירת ה-NBA שלו, שיחק עבור דנוור נאגטס.
בין השנים 2006–2009 שיחק בקבוצות "הוליווד פיים", "סנטה ברברה ברייקרס", "לונג ביץ' ברייקרס", "ניופורט ביץ' סרף" ו"לוס אנג'לס לייטנינג" מליגות כדורסל נמוכות בארצות הברית.
גמד (טולקין)
גמדאים (במקור: Dwarves) הוא גזע מעולם הפנטזיה של ג'.ר.ר. טולקין המבוסס על גמדים במיתולוגיה הגרמאנית ובפולקלור האירופאי.
תיאור
הגמדאים נוצרו על ידי הוולא אאולה או מאהאל בלשון הגמדאים. הגמדאים מתחלקים לשבע משפחות, שמוצאה של כל אחת מהן הוא מאחד משבעת אבות הגמדאים שנוצרו על ידי אאולה (הוא יצר גם שש אמות גמדאים). השושלת המפורסמת ביותר (והיחידה שידועים עליה פרטים כלשהם) היא בית דורין שידועים גם בכינוי "ארוכי הזקן". לגמדאים ישנה שפה מיוחדת וסודית, הנקראת בפיהם קהוזדול (Khuzdul). מטבעם הגמדאים הם למדנים ושקדנים.
הגמדאים בארץ התיכונה נראים כיצורים מזוקנים ונמוכים אך יותר מוצקים וחסונים מהוביטים. הם בדרך כלל חובשים מצנפות וברדסים בכל מיני צבעים ומצוידים בשריון פלדה ולעיתים גם שריון מיתריל. כלי הנשק המועדפים עליהם הם גרזן קרב, קרדום ופטיש קרב, אך הם משתמשים גם בחרבות, רמחים ואף בחץ וקשת. הם אינם זקוקים להרבה שינה ויכולים להיות ערים שעות מרובות.
הגמדאים אוהבים אבני חן ומתכות יקרות, תכונה זו הועצמה כאשר סאורון נתן לגמדים את טבעות הכוח, אחת לכל בית, כשהאחרונה שבהם נלקחה מת'רור, סביו של תורין צנת-אלון המוזכר בספר "ההוביט". בין הגמדאים והעלפים שוררת מריבה בת שנים רבות, שהחלה כאשר שדדו הגמדאים תכשיט יקר (הנאוגלמיר) ממלך העלפים, תינגול, וכתוצאה מכך מתו הרבה עלפים, ולבסוף כל הגמדאים שהיו שם.
ממלכות הגמדאים
משכנותיהם המרכזיים של הגמדאים מאז העידן הראשון של הארץ התיכונה היו הממלכות נוגרוד ובלגוסט שבהרים הכחולים, אבל מוריה או קהזד-דום בלשון הגמדאים אשר התקיימה גם בעידן השני ובחלק מהעידן השלישי, נחשבה לגדולה, המפוארת והמשכן הראשי לעם הגמדאים. אבל גמדאים חיו במקומות רבים אחרים. כך נודעו משכנות הגמדאים בגבעות הברזל ובהר הבודד, שאליו נמלטו גמדאים רבים מחורבן מוריה.
הגמדאים והיהודים
בריאיון שהעניק טולקין ל-BBC ב-1971 הוא סיפר שהגמדאים ב"הוביט" מבוססים על הדמות של היהודים בגולה. דבר זה מתבטא במספר מובנים ואף בסטריאוטיפים אנטישמיים על יהודים שרווחו באותה עת באירופה: לפי טולקין עצמו אין בעניין אנטישמיות, אלא דמותם נכתבה על מנת להקביל לעם היהודי הגולה, אותו ראה וכיבד. תפיסה זו השתרשה גם בספרים עתידיים שהעתיקו מטולקין את מרבית הגזעים הקסומים שהוא פיתח, וכך אפשר למצוא את הגובלינים בעלי הדפוסים האנטישמיים אף בכתבים של סופרים מודרניים כמו ג'יי קיי רולינג ("הארי פוטר").
אנגיואדמה
אנגיואדמה (באנגלית: angioedema) היא אזור של נפיחות בשכבה התחתונה של העור וריקמה מתחת לעור או הריריות. הנפיחות עשויה להופיע בפנים, בלשון, בגרון, בבטן, בזרועות וברגליים. לעיתים קרובות זה קשור לסרפדת אשר מתנפחת בחלקו העליון של העור. התפתחות האנגיואדמה לוקחת בדרך כלל בין דקות ספורות לכמה שעות. המנגנון הבסיסי בדרך כלל כולל היסטמין או ברדיקינין. הגרסה הקשורה להיסטמין נובעת מתגובה אלרגית אשר יכולה להיגרם מעקיצה של חרק, מזון או תרופות. הגרסה הקשורה לברדיקינין עשויה להופיע כתוצאה מבעיה תורשתית הנובעת ממחסור באסטראז של C1, מתרופות אנגיוטנסין-המרת מעכבי אנזימים או הפרעה לימפופוליפריבית. ניסיונות להגן על דרכי האוויר יכולות לכלול אינטובציה או קוניוטומיה. אנגיואדמה הקשורה להיסטמין ניתן לטפל בה באמצעות אנטיהיסטמינים, סטרואידים ואפינפרין. באלה הסובלים מאנגיואדמה הקשורה בברדיקינין ניתן להשתמש במעכב אסטראז C1, אקלינטיד או icatibant. ניתן להשתמש גם בפלזמה קפואה טרייה. בארצות הברית המחלה פוגעת בכ־100,000 אנשים בשנה.
סימנים וסימפטומים
עור הפנים, בדרך כלל סביב הפה, רירית הפה, הגרון או הלשון מתנפחים תוך דקות או עד כמה שעות. הנפיחות יכולה להופיע גם במקומות אחרים כמו הידיים. הנפיחות יכולה להיות מגרדת או כואבת. תיתכן גם ירידה קלה בתחושה באזורים הפגועים כתוצאה מדחיסת העצבים. כתוצאה מהאנגיואדמה יכולה להופיע גם סרפדת. במקרים חמורים האנגיואדמה יכולה לפגוע בדרכי הנשימה, לגרום לקשיי נשימה וירידת רמות החמצן, במקרים כאלו נדרשת אינטובציה של קנה הנשימה כדי למנוע דום נשימה וסיכון למוות.
אנגיואדמה תורשתית
באנגיואדמה תורשתית לעיתים קרובות קשה לזהות סיבה ישירה להתקף. טראומה קלה הכוללת טיפול שיניים וגירויים אחרים יכולה לגרום להתקף. מעל ל-90% מהחולים סובלים מהתקפי בטן קשים, אשר לעיתים מלווים בבחילות, הקאות ושלשולים. התקפים אלו יכולים להימשך יום אחד עד חמישה ימים בממוצע, ויכולים אף להגיע למצב של אשפוז להפחתת הכאבים החזקים. כמו כן, אנגיואדמה תורשתית יכולה לגרום לנפיחות במגוון מוקדים אחרים כמו גפיים, איברי מין, הצוואר, הגרון והפנים. הכאב מהנפיחות יכול לנוע בין כאב לא נוח ועד כאבים מייסרים, תלוי במיקום הנפיחות וחומרתו. לא ניתן לחזות איפה ומתי יתרחש ההתקף הבא של הנפיחות. לרוב לחולים באנגיואדמה תורשתית יש התקפים של פעם בחודש בממוצע, אך ישנם גם חולים שיש להם התקפים פעם בשבועיים וגם חולים שיש להם התקף פעם או פעמיים בשנה. הגורמים להתקפים יכולים להשתנות מהתקף להתקף ויכולים לנבוע מזיהומים, פגיעות קלות, גירוי מכני, ניתוחים או לחץ. ברוב המקרים הבצקת מתפתחת בפרק זמן של 12–36 שעות ונמשכת כ 2–5 ימים.
אבחנה
האבחנה נעשית בתמונה הקלינית, בדרך כלל על ידי בדיקות דם שגרתיות (ספירת דם מלאה, אלקטרוליטים, תפקוד כליות, אנזימי כבד). רמות הטריפאז של תאי הפיטום עשויות להיות מוגברות אם ההתקף נבע מתגובה אלרגית חריפה. כאשר מצבו של החולה מתייצב ניתן להבחן טוב יותר את הגורם להתקף, לדוגמה על ידי בדיקת רמות המשלים; ירידה ברמות המשלים 2 ו 4 עשויות להעיד על מחסור מעכב HAE. אבחנת אנגיואדמה תורשתית קשה יותר ולרוב לא היא לא מתגלה לאורך זמן רב, שכן הסימפטומים שלה דומים לסימפטומים של מחלות שכיחות יותר כמו אלרגיה דבר היכול להביא לאבחון שגוי. מלבד היסטוריה משפחתית של מחלה, רק ניתוח מעבדה יכול לספק אישור סופי למחלה. אבחנת המחלה במקרים רבים קורת רק בגילאים מבוגרים יותר 20–25 עקב חוסר מודעות של הציבור והרופאים. אנגיואדמה יכולה לסווג כאנגיואדמה נרכשת או אנגיואדמה תורשתית.
אנגיואדמה נרכשת (AAE)
אנגיואדמה נרכשת (AAE) יכולה להיות אימונולוגית, לא אימונולוגית או אידיופטית. לרוב היא נגרמת על ידי אלרגיה ומתרחשת יחד עם תסמינים אלרגיים אחרים וסרפדת (אורטיקריה). אנגיואדמה נרכשת יכולה להופיע גם כתופעת לוואי לתרופות מסוימות כמו ACEI. אנגיואדמה נרכשת מאופיינת בפרקים חוזרים ונשנים של נפיחויות באזורים שונים כמו פנים, שפתיים, לשון, גפיים ואיברי מין. לעיתים יכולה להופיע גם בצקת על רירית העיכול שעלולה להוביל לכאבי בטן חזקים, ואף עלולה להופיע בצקת בדרכי הנשימה העליונות דבר היכול להיות מסכן חיים.
אנגיואדמה תורשתית (HAE)
אנגיואדמה תורשתית (HAE) קיימת בשלוש צורות שכולן נגרמות על ידי מוטציה גנטית שעוברת בתורשה בצורה אוטוזומלית דומיננטית. שלוש הצורות נבדלות על ידי החריגות הגנטיות העומדות בבסיס. סוגים 1 ו2 נגרמים על ידי מוטציות בגן SPRING 1, אשר גורמת לירידה ברמות חלבון המעכב C1 בסוג 1, או ירידה מהצורות הלא תפקודיות של אותו חלבון בסוג 2. HAE מסוג 3 נקשר למוטציות בגן F12, המקודד את גורם חלבון הקרישה XII. כל צורות הHAE מובילות להפעלה לא תקינה של מערכת המשלים, ועלולות לגרום לנפיחויות גם במקומות אחרים בגוף כמו מערכת העיכול והגרון. אנגיואדמה תורשתית מאופיינת בייצור כמויות גדולות של ברדיקינין, הנחשב הגורם המוביל להגדלת חדירות כלי דם והתרחבות כלי הדם המעוררים "התקפות אנגיואדמה" טיפוסיות.
פתופיזיולוגיה
ברדיקינין ממלא תפקיד קריטי בכל הצורות של אנגיואדמה תורשתית. פפטיד זה ממריץ את כלי הדם ומגביר את החדירות של כלי הדם, מה שמוביל להצטברות מהירה של נוזלים באינטרסטיציום. דבר זה בולט יותר בפנים שכן בפנים יש עור דק יותר ולכן הבצקת מתפתחת בקלות. ברדיקינין משוחרר על ידי סוגי תאים שונים בתגובה לגירויים שונים. דחיית ברדיקינין או עיכובו מקל על תסמיני HAE. באנגיואדמה תורשתית היווצרות ברדיקינין נגרמת כתוצאה מהפעלה רציפה של מערכת המשלים כתוצאה ממחסור באחד מהמעכבים העיקריים שלה, פרוטאז C1. ניתן לחלק את האנגיואדמה התורשתית ל 3 סוגים: HAE Type 1(כ-85% מהחולים) - נובע מחסר כמותי של האנזים C1INH. HAE Type 2 (כ-15% מהחולים) – רמת אנזים C1-INH תקינה, אך המעכב פגום ותפקודו לקוי (Dysfunctional). בבדיקות המעבדה יימדד C4 נמוך, רמה תקינה של Antigenic C1INH ורמה נמוכה של C1-INH Functional. HAE Type 3 תוארה לאחרונה בעיקר אצל נשים בעקבות טיפול הורמונלי. הוא מאופיין ברמות תקינות של האנזים. בסוג זה של אנגיואדמה תורשתית נמצא קשר ישיר בין הופעת ההתקפים לבין מצבים בהם רמת ההורמון הנשי אסטרוגן גבוהה, למשל עקב שימוש בגלולה למניעת הריון או הריון. אנגיואדמה יכולה לנבוע מהיווצרות נוגדים כנגד C1INH, זוהי הפרעה אוטואימונית. אנגיואדמה נרכשת זו קשורה להתפתחות לימפומה. צריכת מזונות המעלים את לחץ הדם כמו משקאות אלכוהוליים או קינמון, יכולים להגדיל את הסיכוי להתקף אנגיואדמה בקרב חולים רגישים. לעומת זאת, צריכת ברומלין בשילוב כורכום עשויה להועיל בהפתחתת הסימפטומים. כמו כן, שימוש באספירין או איבופרופן (לעיתים גם אצטמינופן) עשויים להגביר את הסיכוי להתקף אנגיואדמה אצל חלק מהמטופלים.
אלרגיה
באנגיואגמה אלרגית הימנעות מהאלרגן ושימוש באנטיהיסטמינים עשויים למנוע התקפות עתידיות. Cetirizine הוא נוגד היסטמין הנפוץ לטיפול באנגיואדמה. חלק מהמטופלים דיווחו כי לקיחת מנה נמוכה של Cetirizine מדי לילה מיתנה את תדירות ההתקפים וחומרתם, ובעת התקף אנגיואדמה לקיחת מנה גבוהה של צטיריזין ממתנת את ההתקף. מקרים כרוניים דורשים טיפול בסטרואידים ובמקרים חמורים הגורמים לחסימת דרכי הנשימה אפינפרין עשוי להציל חיים.
מעכבי ACE
מעכבי ACE יכולים לגרום לאנגיואדמה. תרופות אלה חוסמות את האנזים ACE כך שהאנזים אינו יכול להוריד את רמות הברדיקינין וכתוצאה מכך רמות גבוהות של ברדיקנין בגוף עלולות לגרום להיווצרות אנגיואדמה. סיבוך זה נראה נפוץ יותר אצל אפרו אמריקאים. אצל אנשים הסובלים מאנגיואדמה על רקע טיפול במעכבי ACE, יש להפסיק את התרופה ולמצוא טיפול אלטרנטיבי כמו חוסם קולטן אנגיוטנסין, אשר בעל מנגנון דומה ואינו משפיע על הברדיקנין. עם זאת דבר זה שנוי במחלוקת שכן, ישנם מחקרים קטנים המראים כי גם מטופלים הנוטלים ARBs יכולים לפתח אנגיואדמה בדומה לטיפול במעכבי ACE.
אנגיואדמה תורשתית
באנגיואדמה תורשתית (HAE) יש לנסות ולהימנע מגירויים ספציפיים אשר הובילו בעבר להתקפים. להבדיל מהתקפי אנגיואדמה כביטוי לתגובה אלרגית, אנגיואדמה תורשתית אינה מגיבה לטיפול בסטרואידים, אנטיהיסטמינים ואדרנלין. הטיפול במחלה כולל טיפול מניעתי וטיפול בתסמיני המחלה בזמן התקף חריף של אנגיואדמה תורשתית (טיפול סימפטומטי). כיום ישנם מספר טיפולים תרופתיים חדשים המקובלים בעולם לטיפול בזמן ההתקף. פירזיר, תרופה המהווה מעכב סלקטיבי של הקולטנים לברדיקינין בדופן כלי הדם וניתנת בהזרקה תת-עורית. תרכיזי C1INH (שמות מסחריים: Berinert וRhucin) מאפשרים מתן תרכיז של האנזים החסר C1 inhibitor. ברינרט מופק מפלזמה אנושית ומיועד לטיפול בהתקף חריף וכטיפול מונע. Ecallantide הוא תכשיר המבוסס על מנגנון שחוסם את האנזים קאליקריין. עירוי פלזמה נמצא בשימוש בהתקף אנגיואדמה קשה, כגון כאבי בטן או בצקת של הלוע, כאשר אין בנמצא פירזיר או תרכיז של C1-INH. יעילותו של הטיפול לעצירת התקף בעת התרחשותו אינה גבוהה. טיפול תומך הטיפול התומך יינתן לכל חולה בעת התקף. הוא כולל משככי כאבים, נוגדי בחילה והקאה ותרופות הרגעה. אירועים בטניים מלווים לא פעם בירידה בלחץ הדם ומחייבים מתן עירוי כדי לפצות על אובדן נוזלים. טיפול מונע מתן אנדרוגן סינתטי (דנאזול). זהו טיפול הורמונלי המתאפיין בתופעות לוואי, שעלול לגרום לגידולים שפירים או אף ממאירים של הכבד ולכן דורש מעקב אחר תפקודי הכבד.
אנגיואדמה נרכשת
באנגיואדמה נרכשת (HAE) סוגים 1 ו 2 ואנגיואדמה לא היסטמינרגית, אנטי פיברולינוליטים כמו חומצה טראנקסאמית עשויים להיות יעילים. סינרזין יכול להיות גם שימושי מכיוון שהוא חוסם את הפעלת C4 וניתן להשתמש בו גם בחולי כבד, ואילו אנדרוגנים אינם יכולים.
טיפול מונע
ניתן למנוע התקפות עתידיות של HAE על ידי שימוש באנדרוגנים כמו דנזול, אוקסנדרולון או מתילטסטוסטרון. אנדרוגנים אלה מעלים את רמת האמינופפטידאז P, האחראי על הפעלת הבדרדיקינין.
היסטוריה
היינריך קווינקה תיאר לראשונה את התמונה הקלינית של אנגיואדמה בשנת 1882, אף על פי שהיו תיאורים קודמים של המצב. בשנת 1888 ויליאם אוסלר מצא כי בחלק מהמקרים יש בסיס תורשתי וטבע את המונח "אנגיו-נוירו-אדמה תורשתית" הקשר של אנגיואדמה עם המחסור במעכב אסטרז C1 הוכח בשנת 1963.
גאורג וילהלם פרידריך הגל
גאורג וילהלם פרידריך הֵגֶל (בגרמנית: Georg Wilhelm Friedrich Hegel; 27 באוגוסט 1770 – 14 בנובמבר 1831) היה פילוסוף גרמני, ממייסדי האידיאליזם הגרמני ומחשובי ההוגים בתקופה המודרנית.
הפילוסופיה של הגל שילבה, והשאירה חותם, במגוון רחב של תחומים - בהם הפסיכולוגיה, מדע מדינה, ההיסטוריה, חקר אמנות, חקר הדת והפילוסופיה.
הישגו העיקרי של הגל הוא התפתחותו של ניסוח ייחודי לאידיאליזם, שלפעמים כונה "אידיאליזם מוחלט". חשיבות מיוחדת נודעה לשיטת החשיבה שלו, המכונה דיאלקטיקה, אשר מתיימרת להתגבר על ניגודים רעיוניים. עוד נודעה חשיבות לתפיסת ההיסטוריה שלו כהתגלמות הדרגתית של "הרוח" (Geist), ולסיפור האדון והעבד מתוך "הפנומנולוגיה של הרוח".
הגותו הפוליטית של הגל השפיעה על זרמים פילוסופיים ופוליטיים מהימין ומהשמאל: הלאומיות והפשיזם מחד, והקומוניזם מאידך. הגותו תרמה רבות לעיצוב עולם הפילוסופיה במאה ה-19, עד כי בחוגים מסוימים היה קשה להביע דעות המנוגדות לה. לשיטת הגל הייתה השפעה מכרעת גם על אסכולות פילוסופיות שבעיקרן נוגדות לו, כדוגמת האקזיסטנציאליזם של קירקגור או ניטשה והמטריאליזם הדיאלקטי של קרל מרקס. הפילוסוף הצרפתי מוריס מרלו-פונטי כתב ש"כל הרעיונות הפילוסופיים הגדולים של המאה הקודמת - הפילוסופיות של מרקס וניטשה, הפנומנולוגיה, האקזיסטנציאליזם הגרמני והפסיכואנליזה - מקורן בהגל".
ביוגרפיה
הגל נולד בשטוטגרט שבווירטמברג, דרום-מערב גרמניה, למשפחה מבוססת מן המעמד הבינוני. אבי המשפחה עסק בשירות ציבורי. כילד הרבה הגל לקרוא ספרים, עיתונים ומאמרים פילוסופיים, בעיקר בהשפעת אמו. שלימדה אותו לטינית כבר בגיל 5. הוא היה ילד חולני וכמעט נפטר ממחלת האבעבועות השחורות, ממנה מתה אמו כשהיה בן 11.
הגל התחנך ב"טיבינגר שטיפט" (Tübinger Stift - הסמינר של הכנסייה הפרוטסטנטית בווירטמברג) בעיר טיבינגן, שם היה לחברם של מי שנודעו בעתיד בזכות עצמם: הפילוסוף פרידריך שלינג והמשורר פרידריך הלדרלין. שלושתם הושפעו מאוד בתקופה זו מהפילוסופיות האידיאליסטיות של עמנואל קאנט ושל ממשיכו, יוהאן גוטליב פיכטה. שלושתם חלקו גם אהדה רבה למהפכה הצרפתית.
לכתביו של הגל יצא מוניטין בשל הקושי שלהם, ובשל היקף הנושאים שהם מכילים. ספרו הראשון המבטא את הגותו העצמאית הוא "הפנומנולוגיה של הרוח". מאוחר יותר הוא פרסם את "מדע הלוגיקה", ואת "האנציקלופדיה של המדעים הפילוסופיים", ו"קווי יסוד לפילוסופיה של המשפט" אשר שימשו אותו בהרצאותיו.
מרבית חיבוריו חוברו מסיכומי הרצאותיו ופורסמו בידי תלמידיו רק לאחר מותו: הרצאות על האסתטיקה, הרצאות על הפילוסופיה של הדת, הרצאות על תולדות הפילוסופיה והרצאות על הפילוסופיה של ההיסטוריה העולמית.
לוגיקה
ביסוד הפילוסופיה של הגל עומדת הטענה כי האמת היא הכוליות. הגל גרס כי כל מושג כולל בתוכו את כל הפרדיקטים הנוגעים למושאו של אותו מושג (למשל: המושג 'נפוליאון' כולל בתוכו את הפרדיקטים 'יליד קורסיקה', 'חי בין 1821-1769', 'קיסר צרפת', 'גולה בסנט הלנה' ו'מת'). חלק מן הפרדיקטים הללו עשויים להיות סותרים (למשל: 'נפוליאון חי' ו'נפוליאון מת'). בדרך כלל מקובל לומר כי הפרדיקטים הסותרים חלו על המושא בזמנים שונים, ולכן כביכול אינם סותרים, אך לדעת הגל המושג כשלעצמו הוא אל-זמני, ולכן במושג זה כלולים יחד 'בו זמנית' המושגים הסותרים המרכיבים אותו. מתוך כך רואה הגל את הזמן - כלומר את ההיסטוריה - כאמצעי לכך שכל מושג מופשט יביא את עצמו לכלל מימוש. למהלך זה הוא קורא 'דיאלקטיקה'. כמו כן, אצל הגל, דבר 'מופשט' הוא מושג שאיננו מופיע באובייקט קונקרטי בזמן, ואילו דבר 'ממשי' כאשר הוא מהווה תחולה של מושג כללי בדבר אינדיבידואלי, דהיינו בזמן. הזמן מאפשר התפתחות של מושג, וההתפתחות היא ההוצאה מן הכוח אל הפועל של מה שיש בו (והגל מדמה זאת להתפתחות של ניצן לפרי). מכל זה נובעת חשיבותה של ההיסטוריה. ההיסטוריה היא זירת הזמן שבה מגיעים כל המושגים הסותרים-לכאורה לכלל מימוש, ורק כאשר המימוש הזה מושלם – דהיינו כאשר כל הפרדיקטים המיוחסים למושא מסוים באים לידי ביטוי בזמן – אזי אנחנו מגיעים אל ה'אמת' על אודות מושג זה.
היסטוריה
מושגים אינם קיימים בחומר אלא ברוח, ומכאן ההיסטוריה היא היסטוריה של הרוח. ואם הופעתו של מושג במציאות קונקרטית, בכל הפרדיקטים החלים עליו, היא מימושו של מושג מסוים זה – הרי שהופעתם של כל המושגים שברוח היא מימושה של הרוח בכללה. על פי הגל, זהו היעד שאליו חותרת ההיסטוריה. ההיסטוריה היא היסטוריה של הרוח, וההיסטוריה של הפילוסופיה משקפת את התפתחות הרוח. הגל מתאר את כל השלבים המרכזיים בעיניו בתולדות האנושות כמהלך דיאלקטי, המיועד להוביל למימוש זה. השלב האחרון הוא שלטון התבונה, שהוא שלטון 'הרוח המוחלט', שהוא גם שלטון החירות האמיתית. החירות האמיתית לדעת הגל איננה כאשר אדם פועל כרצונו השרירותי, אלא כאשר הוא מודע לטבעו התבוני ופועל על פי התבונה. הוא מגדיר את החירות כ'סובייקטיביות המודעת לעצמה', היינו, המצב שבו הסובייקט מודע לכך שהוא סובייקט ושכל המציאות איננה אלא אובייקט של הרוח שלו, כחלק מן הרוח המוחלט.
ברוח תפיסה זו אמר הגל כי "כל מה שממשי הוא תבוני וכל מה שתבוני הוא ממשי" (משפט שהוצא מהקשרו ולכן הובן באורח מוטעה על ידי רבים): מה שממשי הוא מה שמסייע לתהליך הופעתה של התבונה בהיסטוריה, ומה שתבוני הוא מה שאיננו נשאר בגדר אידאה מופשטת אלא חודר את תוך התהליך ההיסטורי הממשי. הגל ייסד שיטה היסטוריציסטית להבנת ההיסטוריה של הפילוסופיה ושל העולם עצמו, אותה הוא סיכם כ"התקדמות, שבה כל תנועה מתגלה כפתרון לסתירות שהיו בתנועה הקודמת". לתפישתו של הגל, התפיסה האינדיבידואלית השכלתנית של הפרט היא גשר הכרחי לפרט, אך מטרתה היא התממשות ביש בצורת "תבונה" והשתלבותו חזרה בתהליך ההיסטורי. שפתו, דעותיו, עולמו וקשריו עם הסובבים אותו נבנים ומעוצבים על-פי ההיסטוריה של החברה שבה הוא חי. "רוח הזמן" (Zeitgeist) היא ההתגלמות הממשית של הגורמים החשובים ביותר הפועלים בהיסטוריה האנושית בכל זמן נתון. ההתרחשויות אינן מודרכות על ידי פעילות של פרטים הבוחרים ועושים כרצונם, אלא על ידי רוח הזמן, המנחה אותם. לפיכך גם כאשר מדינאים פועלים לשם מימוש רצונות ואינטרסים שלהם או של קבוצותיהם - הם בעצם פועלים בלי משים ככלי של התבונה בהיסטוריה לקידום שלטונה של התבונה בעולם. הגל קורא למצב זה 'עורמת התבונה'.
פילוסופיה פוליטית
במסגרת הדיאלקטיקה שלו רואה הגל ערך מרכזי ללאומיות, שכן 'רוח העם' של כל אומה מתממשת במדינה, ובכך מביאה לידי ביטוי מושג כלשהו הצריך לבוא לידי מימוש בתהליך ההיסטורי. יתר על כן, היא עושה זאת באמצעות המדינה, שהיא מסגרת פוליטית הפועלת מכוח חוק ומשפט כלליים, ועל כן היא מסגרת תבונית ביסודה. התהליך ההיסטורי יבוא לידי מיצויו העליון - ובעצם יסתיים - כאשר כל ההיבטים השונים של הרוח יתממשו, ומכאן החשיבות שרואה הגל בפרטיקולריות הלאומית, אם אך גם יכירו את עצמן כחלק מן הרוח המוחלט הכללי, ומכאן החשיבות של נקודת המבט האוניברסלית. המימוש של הפרטיקולרי והאוניברסלי גם יחד אינו מהווה לדעת הגל ניגוד בלתי-אפשרי, אלא אדרבה, הוא חלק מן הדיאלקטיקה של הרוח, המביא סתירות לכלל מימוש בזמן, וממילא מביא את המושגים לכלל האמת השלמה.
דיאלקטיקה
כל מאמץ אנושי, טען הגל, לא רק נבנה על בסיס מה שקדם לו, אלא גם מגיב לו ומבקר אותו. בתיאורים בני ימינו של הֶגֶלְיָאניזם, נהוג לחלק את הדיאלקטיקה של הגל לשלוש תנועות הקרויות "תזה", "אנטיתזה" ו"סינתזה". הגל עצמו לא השתמש בחלוקה זו בדרך כלל, אף כי היא פותחה מוקדם יותר על ידי פיכטה. הגל אמנם מזכיר את שתי התנועות הראשונות, אך אינו מזכיר את ה"סינתזה" אלא את ה"שלם". היחס בין האנטיתזה לתזה, והיחס של הסינתזה לשניהם הוא יחס של Aufhebung: שימור, ביטול והעלאה גם יחד (יש שתרגמו זאת 'סילוק' ויש שתרגמו 'שימה לעל'). בהתאם לכך ראה הגל את האליליות ואת היהדות כתזה ואנטיתזה, ואילו את הנצרות ראה כסינתזה. אך גם סינתזה זו הופכת להיות בשלב הבא לתזה, וכך הלאה. לפי הבנתו, כל התפיסות הללו הובילו אל ההבנה השלמה והמודעת של הרוח המוחלט כסובייקט של ההוויה כולה, וכמגלמת את התבונה והחירות. המושגים הדתיים של האל לא היו אלא שלבים במסלול הדיאלקטי לקראת הבנה מודעת זו.
יש הסבורים כי ברוח זו ראה הגל גם את אירועי זמנו: המהפכה הצרפתית גילמה כביכול את הופעת הבכורה של החירות בחברה האירופית ("תזה"). אך המהפכה הייתה גם קיצונית: האלימות, שהייתה כורח המציאות בעת ביצוע ההפיכה, לא פסקה גם לאחר שהמהפכנים השמידו את יריביהם והשיגו את מטרתם. כתוצאה, התפוגגה החירות בשל תקופת הטרור הברוטלית ("אנטיתזה"). אולם, הסביר הגל, ההיסטוריה ממשיכה תוך לימוד מטעויותיה: רק אחרי החוויה הזו, ודווקא בגללה, ניתן לחשוב על קיומה של מדינה חוקתית המקנה חופש לאזרחיה, ומגשימה את האידיאלים המהפכניים של חירות ושוויון ("סינתזה"). אין מקור מובהק לעמדה זו, אך נכונה העובדה שהגל הגדיר את המדינה כ"מצעדו של האל עלי אדמות" (זאת מתוך זיהוי האל עם הרוח המוחלט, דהיינו עם התבונה והחירות).
יחס ליהדות
יחסו של הגל אל היהדות ואל היהודים היה מורכב. בצעירותו, כאשר שלל את הנצרות, ראה את היהדות כמולידתה ולכן כאחראית לה ולפגמיה; בבגרותו, כאשר ראה את הנצרות כשלב דיאלקטי נחוץ וחיובי בתהליך התפתחותה של הרוח, ראה את היהדות כמנוגדת לה ואת הנצרות כמי שהתגברה עליה. המשך קיומה של היהדות נותר בעיניו כאנומליה בשיטתו, כ"חידה אפלה". הגל היה גם תומך מושבע בזכויות אזרח ליהודים כפרטים, ושלל את התניית אלו בהתנצרות. הגל סבר כי הענקת זכויות אזרח תהווה הכרה מצד המדינה באנושיותם. תחושת הקבלה מצדה תגרום לכך שישילו לבסוף את מידותיהם הקלוקלות, ואורח החשיבה שלהם ישתנה ויהפוך דומה יותר לזה הפרוטסטנטי, החופשי והרציונלי. הגל התנגד לביטויי שנאת יהודים באופן נחרץ, וסייע לתלמידו הבכיר אדוארד גנז היהודי להתקבל לאוניברסיטה.
השפעה
בשל ה'כוליות' והדיאלקטיות של משנת הגל, נתלו בה אישים וזרמים שונים, לעיתים אף מנוגדים, שכל אחד ביקש למצוא בה את תפיסותיו. כך, רעיונותיו של הגל זכו לדיון ממושך, והייתה לו השפעה מכרעת על שורה ארוכה של הוגים.
הגליאנים ימניים והגליאנים שמאליים
היסטוריונים הצביעו על השפעתו של הגל על שני מחנות שונים: הגליאניות ימנית והגליאניות שמאלית (שחבריה כונו "ההגליאנים הצעירים").
ההגליאנים הימנים נמנו עם חוג תלמידיו של הגל בפרידריך-וילהלמס-אוניברזיטט (היום אוניברסיטת הומבולדט של ברלין). חברי חוג זה תמכו באורתודוקסיה אוונגלית ובשמרנות פוליטית של תקופת הרסטורציה שלאחר נפוליאון. אלו פיתחו את רעיונותיו של הגל כדרך להצדיק את הייעוד ההיסטורי של המוסדות הלאומיים הקיימים. קרוב לוודאי שתפישותיהם היו הקרובות ביותר לאלו של הגל, שראה במדינה הפרוסית תחת שלטון בית הוהנצולרן את ההתגלמות המושלמת והאידיאלית של הייעוד ההיסטורי.
ההגליאנים השמאליים לעומתם, לא קיבלו את הדעה כי הרייך הפרוסי הוא התגלמות האידאה המושלמת ו"קץ ההיסטוריה". לתפישתם, החברות האנושיות המשיכו להתעצב ולהתפתח באמצעות עימות פנימי וחיצוני בין כוחות חברתיים לקראת יעד עתידי אחר. ההגליאנים הצעירים פירשו את רעיונותיו של הגל באופן מהפכני. פרשנות זו הובילה לתמיכה באתאיזם ובדמוקרטיה ליברלית בתחום הפוליטיקה. הוגים וסופרים שמיוחסים בדרך כלל להגליאנים הצעירים כוללים את ברונו באואר, ארנולד רוגה, דוד פרידריך שטראוס, לודוויג פויירבך, מקס שטירנר, משה הס, היינריך היינה והחברים הצעירים קרל מרקס ופרידריך אנגלס. הביקורת הרדיקלית והדיונים העזים של ההגליאנים הצעירים נתנו השראה לרעיונות רבי-השפעה ולפיתח של האתאיזם, ההומניזם, הסוציאליזם, הקומוניזם, האנרכיזם והאגואיזם.
מבין ה"הגליאנים השמאליים", כמעט לא היה אחד אשר הזדהה כהגליאני, ורבים מהם דחו בפומבי את מורשתו הפילוסופית של הגל. הביקורת שהוטחה בהגל על ידי ה"הגליאנים השמאליים" הובילה את הקו של הגותו של הגל לכיוונים רדיקליים חדשים התופסים נתח נכבד מהספרות העוסקת בהגותו של הגל.
במאה ה-20
בשלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 השפיע הגל על מסורת "האידיאליזם הבריטי", שעל הוגיה נמנים פרנסיס בראדלי וג'ון מקטאגרט.
במאה ה-20 עברה הפילוסופיה של הגל רנסאנס חשוב. גדול התאורטיקנים הפשיסטיים, ג'ובאני ג'נטילה, היה הגליאני, אך גם חברו הליברלי בנדטו קרוצ'ה הושפע רבות מהגל. מרקסיסטים בעלי נטייה פילוסופית ראו בו את האב הפילוסופי של המרקסיזם. הגישה ההיסטוריציסטית שהמאה ה-20 נטתה לה התאימה לרוח ההגליאנית וההכרה בחשיבות המתודה הדיאלקטית של הגל התעצמה, בין היתר בזכות הספר "היסטוריה ותודעה מעמדית" מאת ג'ורג' לוקאץ', שתרם רבות להבאת הגל לידיעת המרקסיסטים. ספר זה חידש את ההתעניינות בהגל, אשר בלטה בחיבוריהם של הרברט מרקוזה, תיאודור אדורנו, ארנסט בלוך, אלכסנדר קוז'ב, גות'הרד גונתר ואחרים. הרנסאנס ההגליאני הדגיש גם את החשיבות של כתביו המוקדמים של הגל, כלומר אלו שפורסמו לפני "הפנומנולוגיה של הרוח".
שני פילוסופים אמריקנים חשובים, ג'ון מק'דואל ורוברט ברנדום (שלעיתים מתייחסים אליהם, בבדיחות הדעת, כ"הגליאנים של אוניברסיטת פיטסבורג"), הושפעו עמוקות מהגותו של הגל. ספרו של השמרן האמריקאי פרנסיס פוקויאמה, "קץ ההיסטוריה והאדם האחרון", הושפע מאוד מאלכסנדר קוז'ב.
הגל השפיע גם בעולם הרוח היהודי. במאה ה-19 הושפע ממנו בעיקר ר' נחמן קרוכמל בספרו 'מורה נבוכי הזמן'. מרטין בובר ופרנץ רוזנצוייג יצאו במידה רבה נגד הפילוסופיה של הגל, אך עם זאת הפנימו חלקים ממנה. הרב אברהם יצחק קוק בנה שיטה שיש בה סממנים הגליאניים מובהקים, ולדעת אליעזר גולדמן אכן הושפע מהגל ומאידיאליסטים אחרים, אך רבים סבורים כי לאלה היה חלק קטן יחסית בין מקורותיו. ליחסו המורכב להגותו של הגל ניתן ביטוי בתגובתו להצעת הרב הנזיר לכלול את הספר 'מורה נבוכי הזמן' בתוכנית הלימודים של ישיבת מרכז הרב - הרב קוק לא שש לאשר זאת, אך לבסוף הסכים. הרב הנזיר בספרו קול הנבואה טוען כי הגל עצמו הושפע מהמהר"ל מפראג בהשקפתו הדינמית עולמית.
"החברה הפתוחה ואויביה"
הגל השתמש בשיטתו הדיאלקטית על מנת להסביר את כל ההיסטוריה של הפילוסופיה, של המדע, של האמנות, של הפוליטיקה ושל הדת. ברם, מבקרים מודרניים רבים הצביעו על נטייתו של הגל לתיאור לא-שלם של המציאות ההיסטורית על מנת לתאר את ההיסטוריה בהתאם לתבנית שהוא יצר.
לדעת קרל פופר, ההגות של הגל מתאפיינת בהיסטוריציזם - ומכאן נובעת הסכנה הטוטליטרית האינהרנטית בהשקפותיו. הגל מתאר את ההיסטוריה האנושית כתהליך של התפתחות טבעית ובלתי נמנעת. הישענות על הגותו הפילוסופית מאפשרת למשטרים וקבוצות כוח שונות לטעון לעליונות ההשקפות שלהן בהתבסס על גישה דיאלקטית. על פי הגל, לאחר עליית הסינתזה על בימת ההיסטוריה, הופכות התזה והאנטיתזה לגישות מנוונות ומיושנות, שפוגעות בהתקדמות ההיסטוריה מעצם מהותן. משטרים בעלי סממנים טוטליטריים נשענו לא פעם על הגותו של הגל, מתוך ניסיון לבסס את השקפתם.
יש המבקרים את הגותו של הגל בטענה כי היא כוחנית וגאוותנית, הרואה את תקופתה ומקומה כפסגת העולם. קרל פופר, שביקר את שיטת הגל בספרו "החברה הפתוחה ואויביה", טען כי השיטה היא הצדקה נסתרת לשלטונו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, וכי המטרה הסופית של ההיסטוריה לפי הגל היא להגיע למדינה הדומה להפליא לפרוסיה של שנות השלושים של המאה ה-19.
ההגנה של קאופמן ומרקוזה על הגל לעומת הביקורת של פופר
ולטר קאופמן הגן על הגל מטענותיו הביקורתיות של קרל פופר, לפיהן שיטתו הפילוסופית אחראית במידה רבה להתפתחות אידאולוגיות טוטליטריות במאה ה-20, ולנאציזם בפרט. קאופמן הצביע על בעיות מתודולוגיות ופרשנויות בעייתיות בספרו של פופר החברה הפתוחה ואויביה, כגון שימוש בתרגומים חופשיים ומקטועים, חוסר עדויות נסיבתיות לכך שהגל השפיע על אנשים מסוימים, התעלמות מכתבים נאציים מקובלים (למשל של אלפרד רוזנברג) והפילוסופים שנידונים בהם (למשל ארתור שופנהאואר), כמו גם ממחקרים קודמים על הגל, התייחסות יתרה למניעיו של הגל וביטול כמה מדעותיו כמס שפתיים. קאופמן התנגד לפרשנות כתבי הגל כהגנה על המלוכה הפרוסית. הוא ציין, כי הגל משתמש במושג "המדינה" לציון אוטופיה שתתגשם עם ההתפתחות ההיסטורית, ואילו מדינות נוכחיות הן בהכרח פחות צודקות. "המדינה" גם לא תהיה טוטליטרית כפי שפופר טוען, אלא תממש את החירות כמטרה עליונה ותשמור על שלטון החוק והזכויות המהותיות של כל בני האדם. הגל לא מעריך את "המדינה" והעמים השונים שבלטו במהלך ההיסטוריה על פי הצלחתם או עוצמתם, אלא מבקרם, בהשפעת הנצרות, באופן תוכני-מוסרי, וטוען שהצליחו בהתאם למידה בה איפשרו חירות אישית. מלבד זאת, הוא התנגד נחרצות ל"נאציונל-ליברליסטים", קבוצה לאומנית קיצונית בזמנו ולפילוסוף האנטישמי יאקוב פרידריך פריס (Fries), ותמך בשוויון זכויות ליהודים.
גם הרברט מרקוזה בספרו "הגיון ומהפכה: הגל ועלייתה של התאוריה החברתית", יצא להגנתו של הגל כנגד ההאשמה המבקרת אותו כאפולוגטיקן של הכוח המדיני וכאחד ממבשרי הטוטליטריזם של המאה ה-20. לדברי מרקוזה, הגל לא היה אפולוגטיקן לאף מדינה או צורת סמכות רק משום שהיא הייתה קיימת: עבור הגל, המדינה תמיד צריכה להיות רציונלית. עמדה זו אומצה וגם פותחה בספרו של שלמה אבינרי "תורת המדינה של הגל" והשפיעה בשנות ה-80 על שינוי בגישה המחקרית להגל בעיקר בעולם האנגלו-סקסי, ואף בגרמניה, באיטליה וביפן.
ביקורת אקזיסטנציאליסטית
סרן קירקגור בנה את תפיסתו האקזיסטנציאליסטית מתוך ביקורת של תפיסת הסובייקט של הגל, וסבר כי הסובייקט הזה הוא סובייקט המתמצה בתבונה בלבד, ואינו אלא השתקפות של הרוח המוחלט, ומחמיץ את הסובייקט הריאלי, שהוא סובייקט חווה ומרגיש מלבד היותו חושב ומבין, ויש לו סגולות חד-פעמיות מעבר לתבונה, שאינן יכולות להיות מוסברות כהיבטים של סובייקט אוניברסלי אחד גדול (הרוח המוחלט).
גם ארתור שופנהאואר התנגד נחרצות לתורתו של הגל, בין השאר בשל ההיסטוריציזם שלו, וכינה את הגותו של הגל "פסבדו-פילוסופיה אובסקורנטיסטית" (כלומר, "חשוכה"). עם זאת, שופנהאואר היה מתחרה אישי של הגל, שהתעקש ללמד במקביל אליו באוניברסיטת ינה, והפסיד את משרתו מכיוון שכל הסטודנטים העדיפו לשמוע את הגל על פניו.
ביקורת מהפילוסופיה האנליטית
פילוסופים מודרניים רבים ההולכים בדרכי הפילוסופיה האנליטית מתחו ביקורת חריפה על הגל, והגדירו את טענותיו כ"חסרות משמעות" ("nonsense"). ביקורת זו הם הפנו גם אל פ. ה. בראדלי, אותו החשיבו כיורשו הבריטי של הגל, הגם שברדלי ביסס את טענותיו על נימוקים אנליטיים הרבה יותר מאלה של הגל.
קישורים חיצוניים
גרפיקות
אליסטר פטרי
אליסטר פטרי (באנגלית: Alistair Petrie; נולד ב-30 בספטמבר 1970) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
פטרי נולד בקטריק שבצפון יורקשייר.
ב-2007 הופיע פטרי בסרט הטלוויזיה "The Mark of Cain", בסדרה "The Whistleblowers" ובדרמה התקופתית "קרנפורד". הוא שיחק בתפקיד רוברט מרטין בסרט הטלוויזיה "אמה", ובדמות ג'ורג' פורסייט בסדרה "Forsyte Saga: To Let". בינואר 2004 הופיע בקליפ וידאו לשיר "Bellissimo" של הצמד "איליה".
פטרי שיחק בתפקיד ג'ורג' פורסייט בהפקה של ה-BBC ל"ההגדה לבית פורסייט". ב-2009 השתתף בסרט הקולנוע "הדוכסית". ב-2010 שיחק בסרט האימה "Devil's Playground", וב-2012 הופיע בסרט "ענן אטלס".
הוא גילם את מייג'ור ג'יימס שולטו בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "שרלוק" של ה-BBC ששודרה ב-5 בינואר 2014.
ב-2016 השתתף פטרי בסדרת הטלוויזיה "מנהל הלילה" בתפקיד לורד סנדי לנגבורן.
חיים אישיים
פטרי נשוי לשחקנית לוסי סקוט ולהם שלושה ילדים.
קלפים טיפוליים
הקלפים מאפשרים למשתמשים בהם התנסות חווייתית על בסיס תהליכי השלכה של עולמם הפנימי על הדמויות או המילים שמופיעים בהם. התמונות והדימויים שבקלפים נועדו לשמש כשפה בלתי מילולית, העוקפת את החשיבה המודעת, ומקדמת הבנה של רגשות ומחשבות שהן עמוקות ופחות מודעות.
בטיפול פרטני או קבוצתי עשוי להיווצר באמצעות הקלפים משחק מובנה בהנחיית המטפל, או שמתאפשר למשתתפים חופש בעיצוב המשחק כראות עיניהם, וכך ניתן לעודד פיתוח עצמאות ויצירתיות, שימוש בדמיון ובמטפורות.
הקלפים עשויים להיות מאוירים בסמלים או בארכיטיפים ממיתולוגיות שונות או מהתת-מודע הקולקטיבי, כמשתקף בין השאר מהתאוריה היונגיאנית בטיפול.
יקירנט
יקירנט הוא רומן אימיילים בהמשכים, המתנהל כולו במרחב הווירטואלי. הוא התפרסם כסדרה יומית בערוץ יחסים של ynet בחודשים פברואר ומארס 2007. מדי יום פורסם פרק אחד, שזכה מיידית לתגובות הגולשים. את הרומן כתבו הסופרת יעל ישראל, שזה לה ספרה הרביעי, והשחקנית והאמנית הרב-תחומית נולי עומר, שזה לה ספרה הראשון. זו הייתה הפעם הראשונה שסדרה יומית כזאת התפרסמה באינטרנט בישראל.
עלילה
הרומן מתחיל כצ'ט רגיל, אליו נכנסת נשואה משועממת בת 39, שמתחשק לה לבדוק מה קורה באינטרנט "הזה". היא בוחרת בכינוי "נשואה שובבה" ונתקלת ברווק בן 35, המכנה את עצמו "הרואה ואינו נראה". השניים עוברים להתכתבות יומיומית באימיילים, ומהר מאוד הנשואה, רונית, משתפת את הרווק, אלון, ברגשותיה, בחלומותיה הארוטיים, אפילו ברגעים מביכים מחיי הנישואים שלה. היא רומזת רמיזות ומפלרטטת, אבל אלון לא מתמסר בקלות.
כלומר, יש לנו כאן בעצם, במקום רומן אסור, התכתבות בין שתי נשים דעתניות במיטב שנותיהן, שאוהבות מאוד להשתלח במין הגברי כולו. ויש להן עוד משהו משותף – נראה שזה אקי, בעלה של הנשואה...
הרקע להתרחשות הרומן הוא תל אביב רבתי: מצד אחד עולם האמנות, התקשורת, הבליינות והבוהמה שבו חיה הרווקה, ומצד שני פרבריה הבורגניים של רמת השרון המנומנמת, ערש חיה של הנשואה.
במסווה של רומן קליל נבחנת בספר תרבות הרשת האכזרית, שהחריפה את ההתחזויות האנושיות עד לכדי פיצוץ בימינו. כמו כן, מעניק הרומן מבט סאטירי על החברה התל אביבית של ראשית המאה ה-21.
הרקע לכתיבת הרומן ולפרסומו ברשת
בתחילה, פורסם הרומן ב-ynet תחת הכינוי המשותף "יקירנט", בלי לחשוף את שמות הכותבות, כדי ליצור תחושת ריאליטי ולטעת בגולשים את הרושם שמדובר באימיילים אמיתיים של אנשים אמיתיים. רק כעבור שבועיים נחשף שהרומן נכתב בידי שתי הכותבות, ישראל ועומר.
עצם העובדה שהגולשים סברו שמדובר בסדרת ראליטי, הביאה לתגובות רבות ו"שיגעה" את ערוץ יחסים. לפעמים, הביאו תגובות הגולשים לשינויים קלים שערכו הכותבות בפרקי הרומן, במהלך השבועות שבהם פורסם. לאחר פרסום רומן זה כסדרה בערוץ יחסים, פורסמו שם עוד שתי סדרות כאלה.
כעבור שנה העלו הכותבות את הרומן בשלמותו להורדה בחינם באתר "מועדון קריאה".
אליפות צרפת הפתוחה 1984
אליפות צרפת הפתוחה 1984 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-28 במאי והסתיימו ב-10 ביוני. זו הייתה האליפות ה-83 מאז ייסודה.
הפרסים
סך הפרסים היה 680 אלף $.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
מנצח תחרות 1983 יאניק נואה הודח ברבע הגמר. במשחק הגמר איוואן לנדל ( נפגש עם ג'ון מקנרו וניצח ב-5 מערכות.
תחרות הנשים
מנצחת תחרות 1983 כריס אוורט נפגשה במשחק הגמר עם מרטינה נברטילובה  והפסידה בשתי מערכות. באותה שנה מרטינה נברטילובה ניצחה גם באליפות וימבלדון ובאליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 48 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
מזוג מנצחות תחרות 1983 רק קנדי ריינולדס השתתפה בתחרות. במשחק הגמר מרטינה נברטילובה ופם שרייבר נפגשו עם קלאודיה קודה-קילש  והאנה מנדליקובה  וניצחו ב-3 מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה, אליפות וימבלדון ובאליפות ארצות הברית הפתוחה. בכך הן זכו בגראנד סלאם בתחרות זוגות נשים לשנת 1984.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 48 זוגות. להלן הזוגות שזכו בדיגור:
מזוג מנצחי תחרות 1983 רק ברברה ג'ורדן השתתפה בתחרות. במשחק הגמר אן סמית' ודיק סטוקטון נפגשו עם הזוג הלא מדורג אן מינטר ולורי וורדר  וניצחו בשתי מערכות.
ישראל ברולאן גארוס
שלמה גליקשטיין השתתף בתחרות הגברים וזוגות גברים. בתחרות גברים בסיבוב הראשון גלקשטיין הפסיד לבראד גילברט מארצות הברית ב-5 מערכות. בתחרות זוגות גברים הוא שיחק לצד אריק פרום מארצות הברית, אך לא כמו בשנה הקודמת הם לא זכו בדירוג. בסיבוב הראשון הם נפגשו עם זוג מאוסטרליה וניצחו ב-3 מערכות. בסיבוב השני הם שיחקו נגד הזוג שהיה מדורג במקום ה-11 טוני ג'יאמאלבה וסטיב מייסטר מארצות הברית וניצחו ב-3 מערכות. בסיבוב השלישי הם שיחקו נגד הזוג שהיה מדורג במקום ה-2 אנדרס יאריד והאנס סימונסון משוודיה ונצחו ב-3 מערכות. ברבע הגמר הם נפגשו עם הזוג שהיה מדורג במקום ה-14 סטפן אדברג משוודיה ובריאן גוטפריד ארצות הברית ונצחו ב-2 מערכות. בעקבות הניצחון הם עלו משחק חצי הגמר בו הפסידו לזוג הצרפתי יאניק נואה ואנרי לקונט שבסופו של דבר זכו בתחרות.
הוצאת ג'ון מארי
הוצאת ג'ון מארי (באנגלית: John Murray) היא הוצאת ספרים בריטית ותיקה, שנוסדה על ידי ג'ון מארי ב-1768. בין היתר יצאו לאור על ידי ההוצאה ספריהם של בנג'מין דיזראלי, הלורד ביירון, ג'יין אוסטן, הרמן מלוויל וצ'ארלס דרווין. ב-1836 החלה ההוצאה להוציא סדרת מדריכי טיולים לתיירים, במסגרת זו ראה אור ב-1847 המדריך לארץ ישראל וסוריה, המדריך המודרני הראשון לארץ ישראל.
היסטוריה
ההוצאה נוסד ב-1768 בלונדון על ידי ג'ון מארי הראשון (1745–1793), קצין צי סוחר בדימוס מאדינבורו. אחד מסופריו הבולטים היה אייזק ד'יזראלי, אביו של בנג'מין דיזראלי. בנו, ג'ון מארי השני (1778–1843), ניהל את ההוצאה מאז 1803 והפך אותה לאחת הנודעות והחשובות בבריטניה. בין סופרי ההוצאה בתקופנו נמנו ולטר סקוט, וושינגטון אירווינג ולורד ביירון. הוא אף הוציא את ספריה של ג'יין אוסטן מהרומן "אמה" ואילך. הוא העביר את משרדי ההוצאה לרחוב אלבמרל (Albemarle Street) ברובע מייפייר בלונדון, שיהיה בית מטה ההוצאה למשך 191 שנה. שם ההוצאה שהופיע על ספריו היה John Murray ,Albemarle Street. ב-1809 החל בית ההוצאה להוציא לאור את כתב העת הספרותי Quarterly Review, שראה אור עד 1967.
נכדו של המייסד, ג'ון מארי השלישי (1808–1892) המשיך לנהל את ההוצאה בהצלחה כלכלית. הוא הוציא לאור את "מוצא המינים" ו"מוצא האדם" של דרווין ואת ספריו הראשונים של הרמן מלוויל. ב-1836 החל להוציא את סדרת מדריכי הטיולים "Murray's Handbooks for Travellers", הראשון בהם היה מדריך למטייל ביבשת שנועד לצעירים בריטים ב"גראנד טור" ("הטיול הגדול") שערכו באירופה A Hand-book for Travellers on the Continent. שם ההוצאה באותה עת היה ג'ון מארי ובנו.
סר ג'ון מארי הרביעי (1851–1928) זכה במינוי מיוחד מן המלכה ויקטוריה למו"ל הרשמי של בית המלוכה הבריטי. בין השנים 1887 ו-1891 הוציא את כתב העת הספרותי Murray's Magazine בו ראו אור יצירות של תומאס הרדי, אכסל מונתה ואחרים.
את ההוצאה המשיכו לנהל בני משפחת מארי, סר ג'ון מארי החמישי (1884–1967), ג'ון מארי השישי (1909–1993) וג'ון מארי השביעי (נולד ב-1941). בשנת 2002 נרכשה ההוצאה על ידי קבוצת הדליין (Headline Publishing Group), שנרכשה ב-2004 על ידי התאגיד הצרפתי לגרדר.
בשנת 2005 מכר ג'ון מארי השביעי את ארכיון ההוצאה בין השנים 1768 ל-1920, ובו כתבי יד מקוריים רבים, כולל כתב היד המקורי של "מוצא המינים", לספרייה הלאומית של סקוטלנד.
ספרים
חלק מן הספרים שראו אור בהוצאה:
MBDA
MBDA הוא שמה של חברה אירופאית המפתחת ומייצרת טילים ומוצרים צבאיים אחרים. היא נוצרה על ידי מיזוג של החברות: Aérospatiale-Matra Missiles הצרפתית (של EADS, כיום קבוצת איירבוס), Alenia Marconi Systems האיטלקית (של לאונרדו (Finmeccanica לשעבר)) ו Matra BAe Dynamics הבריטית (של BAE Systems) בדצמבר 2001. ב-2015, היו לחברה כ-10,000 עובדים. ב-2015, MBDA רשמה הזמנות על סך €5.2bn ובנוסף צבר הזמנות של €15.1bn MBDA עובדת עם כוחות מזוינים של כ-90 מדינות ברחבי העולם.
מוצרים
בסך הכל, לקבוצה יש 45 מוצרים מבצעיים, ועוד כ-15 בפיתוח. מוצרי MBDA כוללים:
ענת כוגן
ענת כוגן היא שחקנית ישראלית.