cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרקוס קלינגברג
מאסרו ושארית חייו
לאחר שהודה בריגול הועבר למעצר עד תום ההליכים בבית המעצר באבו כביר שם ניסה פעם נוספת לשים קץ לחייו באמצעות בליעת עשרות גלולות קומדין לדילול דם אולם נשלח בבהילות לבית חולים, שם בוצעה לו שטיפת קיבה. בתקופת החקירות נעצרה ונחקרה גם אשתו ונדה בחשד לריגול. ונדה הכחישה בתוקף את החשדות. במהלך החקירות ניסתה גם היא לשים קץ לחייה, באמצעות חיתוך ורידיה בסכין. היא הובהלה לבית חולים ואושפזה באותה המחלקה בה אושפז קלינגברג מבלי שידעו זה על זה. קלינגברג נשפט בבית המשפט המחוזי בדלתיים סגורות בהרכב של שלושה שופטים באשמת ריגול. לאחר כארבעה חודשים נידון לעשרים שנות מאסר. על דבר תפיסתו ומאסרו הוטל צו איסור פרסום וזהותו הוסתרה גם ממפקד בית סוהר שקמה בו נאסר בתנאי בידוד על פי בקשתו. בתקופת המאסר הוצג כ"אברהם גרינברג", איש אקדמיה מתחום מדעי החברה שביצע עבירות ביטחון. סיפור כיסוי להיעלמותו של קלינגברג מסביבתו המקצועית והחברתית היה אשפוזו בבית חולים פסיכיאטרי באירופה. בתחילת תקופת מאסרו ניסה לשים קץ לחייו בפעם השלישית באמצעות חלק מסכין גילוח שהצליח לפרק ולהסתיר בחדרו (סכיני הגילוח נמסרו לאסירים ונלקחו מהם בסוף השימוש במטרה למנוע התאבדויות). הוא חתך את ורידיו בידיים ובצוואר אך נתגלה על ידי הסוהרים שהבהילו אותו לבית חולים והצילוהו. בשנת 1985 כשנתיים לאחר שנאסר הצליח להעביר לבתו סילביה במהלך ביקורה בכלא פתק שבו ביקש ממנה לידע את מפעיליו הסובייטים שנתפס. סילביה יצרה קשר בצרפת עם עורך דין ממזרח גרמניה שהתמחה בעסקאות חליפין לשחרור מרגלים. בשנת 1987 סילביה זומנה לברלין לפגישה עם אנשי ביון סובייטיים שביררו פרטים על מאסרו במטרה להציע עסקה לשחרור מרגלים. כתוצאה מהמגעים עם הסובייטים ולאחר שריצה כעשר שנות מאסר פורסמו בעיתונות פרטים ראשונים על הפרשה. באמצעות עו"ד אמנון זכרוני ששימש כמתווך ישראל הביעה הסכמה לשחרור קלינגברג בתמורה לשחרור הנווט השבוי רון ארד מידי ארגון חזבאללה אולם לאחר שנחטף עבד אל-כרים עובייד במבצע של צה"ל בלבנון בשנת 1989 נחשב ל"קלף מיקוח" מתאים יותר ונזנחו המגעים לשחרור קלינגברג.
בשנת 1997 פנה ארגון אמנסטי אינטרנשיונל בבקשה לשיפור תנאי מאסרו של קלינגברג מסיבות רפואיות.
אחרי שש עשרה שנות מאסר ומאבק מתוקשר, הוא שוחרר לביתו בשנת 1998 בתנאים מגבילים, על אף התנגדותו של הממונה על הביטחון במערכת הביטחון (המלמ"ב), יחיאל חורב, ובסיוע ראש השב"כ לשעבר, יעקב פרי. מעצר הבית נעשה תוך קביעת תנאים מגבילים ופיקוח קפדני. בין היתר קלינגברג חויב בהתקנת מצלמות בדירתו שיאפשרו מעקב של השב"כ אחר תנועותיו בזמן אמת, הוא חויב בליווי של שומר שזהותו אושרה על ידי השב"כ. נקבע עוד כי עלויות האבטחה שנכפו עליו ימומנו על ידו. עלויות אלה רוששו אותו בתוך חודשים אחדים והוא נכנס לחובות שאותם כיסה באמצעות מכירת דירתו בתל אביב ובסיוע כספי של עורך דינו באותה העת אביגדור פלדמן. לאחר שיחרורו המשיך לקבל מצה"ל תשלום פנסיה כגמלאי בדרגת סגן-אלוף. השב"כ עתר לבית המשפט פעמיים בניסיון לשלול תשלומי פנסיה אלה ואף דרש חלק מהם רטרואקטיבית אך בית המשפט דחה את בקשת השב"כ ותשלומי הפנסיה שולמו לו ברציפות עד לפטירתו.
בינואר 2003 הסתיימו עשרים שנות המאסר שנגזרו על קלינגברג, והוא היגר לצרפת באשרת תייר שאותה חידש מעת לעת. שם חי בדירת חדר בשטח 35 מ"ר בפריז בקרבת בתו ונכדו. במהלך שהותו בפריז המשיך לגלות עניין בנעשה בישראל ונהג לרכוש עיתונים בעברית. גם לאחר התפרקות ברית המועצות ועד למותו קלינגברג נותר קומוניסט וסוציאליסט ולא הביע חרטה מעולם על מעשיו. הוא נפטר בפריז ב-30 בנובמבר 2015, גופתו נשרפה ואפרו נטמן בבית הקברות פר לשז בעיר.
הערכה
לאחר שחרורו טען קלינגברג כי אשתו, ונדה, ריגלה גם היא למען ברית המועצות (בשב"כ אישרו זאת בדיעבד, והודו כי קלינגברג הצליח להוליך אותם שולל בעניין אשתו), וכי היו לו מסייעים נוספים שאותם הצליח שלא לחשוף במהלך חקירותיו. קלינגברג מעולם לא הביע חרטה על מעשיו, ואולם טען כי הוא מתבייש בכך שנשבר והודה ביום הרביעי לחקירתו.
על פי העיתונאים יוסי מלמן ואיתן הבר בספרם "המרגלים":
משפחתו
לקלינגברג בת יחידה, סילביה, שהייתה חברה בתנועת השמאל הרדיקלי "מצפן". היא נישאה לאודי אדיב בתקופת מאסרו, אך התגרשה ממנו לאחר שלוש שנים. בהמשך עברה לצרפת ונודעה כפעילה קומוניסטית. היא נישאה לאלן ברוסה, פרופסור לפילוסופיה בסורבון, ובשנת 1980 נולד בנם, יאן ברוסה (Ian Brossat). לאחר שנים אחדות, הזוג התגרש.
יאן ברוסה, נכדו היחיד של קלינגברג, שמר על קשר קבוע עם סבו החל מתקופת המאסר של קלינגברג, בה עוד היה ילד, ועד למותו. יאן ברוסה פעיל במפלגה הקומוניסטית של צרפת ומכהן מטעמה כסגנו של ראש עיריית פריז וכחבר מועצה בעיריית פריז.
עונת 1965/1966 בליגת העל ההולנדית
עונת 1965/1966 הייתה העונה העשירית של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. בסיום אותה עונה זכתה אייאקס באליפות הליגה. הראקלס אלמלו ירדה לליגת המשנה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 16 קבוצות, (14 ששיחקו בעונה שעברה, אליהן הצטרפו וילם II ואלינקוויק שעלו מליגת המשנה) ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 15 משחקים כל אחד - 30 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצה במקום ה-16 נשרה לליגת המשנה ההולנדית.
אינדירה וארמה
אינדירה וארמה (באנגלית: Indira Varma; נולדה ב-27 בספטמבר 1973) היא שחקנית אנגלייה. תפקידה הראשי הראשון היה בסרט "קאמה סוטרה" (1996). היא השתתפה בסדרות הטלוויזיה "סיפורי קנטרברי", "רומא", "לות'ר", "Human Target" ובסדרת הפנטזיה "משחקי הכס".
ביוגרפיה
וארמה נולדה בבאת' שבמחוז סאמרסט. בת יחידה לאב הודי ולאם שווייצרית. היא הייתה חברה בלהקת התיאטרון לנוער "Musical Youth Theatre Company". בשנת 1995 סיימה את לימודיה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) שבלונדון.
קולנוע וטלוויזיה
וארמה הופיעה בסרטי קולנוע ובתוכניות טלוויזיה שונות. בין השאר בסרט "קאמה סוטרה" מ-1997 ובסרט "כלה ודעה קדומה" מ-2004, בעונה הראשונה של סדרת הדרמה ההיסטורית "רומא" של ה-BBC ו-HBO שיחקה בתפקיד אישה רומאית צעירה בשם ניובי. דמותה הופיעה לזמן קצר גם בעונה השנייה של הסדרה.
ב-2006 שיחקה וארמה בתפקיד סוזי קוסטלו בשני פרקים בסדרת המדע בדיוני "טורצ'ווד", בפרק "Everything Changes" ובפרק "They Keep Killing Suzie". בסדרה הרפואית "3 lbs" של CBS גילמה את דמותה של ד"ר אדריאן הולנד. הסדרה שודרה לראשונה ב-14 בנובמבר 2006 ובוטלה ב-30 בנובמבר 2006 בגלל אחוזי צפייה נמוכים. וארמה שיחקה בתפקיד אורח בעונה הרביעית של הסדרה הבלשית האמריקאית "בונז" בתפקיד קייט פריצ'רד, מפקחת מהסקוטלנד יארד. עוד שיחקה בתפקיד זואי לות'ר בעונה הראשונה של "לות'ר", סדרת הדרמה של ה-BBC.
היא שיחקה בתפקיד אילזה פוצ'י בעונה השנייה של הסדרה "Human Target" של רשת פוקס עד לביטול התוכנית ב-10 במאי 2011.
וארמה הצטרפה לצוות השחקנים של סדרת הפנטזיה "משחקי הכס" של HBO בעונה הרביעית וגילמה את אלאריה סאנד, המאהבת של אוברין מארטל. היא המשיכה לגלם את הדמות גם בעונה החמישית של הסדרה.
תיאטרון
ב-1997 שיחקה וארמה בתפקיד ביאנקה במחזה "אותלו" מאת שייקספיר בתיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון. בשנת 2000 וב-2001 הופיעה בעיבוד בימתי לספרו של מרסל פרוסט "בעקבות הזמן האבוד", שכתבו הרולד פינטר ודי טרוויס, בתיאטרון הלאומי. בקיץ 2001 גילמה את גילה במחזה "אחת לדרך" מאת הרולד פינטר במרכז לינקולן בניו יורק.
בשנת 2002 שיחקה בתפקיד סשה לבדייף במחזה "איבנוב" מאת אנטון צ'כוב בתיאטרון הלאומי בלונדון ובתפקיד בונטי מייוורינג במחזה "The Vortex" של נואל קאוורד בתיאטרון דונמאר. ב-2004 גילמה את סבינה במחזה "The Skin of Our Teeth" מאת ת'ורנטון ויילדר בתיאטרון "יאנג ויק" שבלונדון. ב-2008 הופיעה במחזה "The Vertical Hour" מאת דייוויד הר בתפקיד נדיה ביילי בתיאטרון רויאל קורט בלונדון. ב-2009 שיחקה בתפקיד אוליביה במחזה השייקספירי "הלילה השנים עשר" בהפקה של דונמאר וסט אנד בתיאטרון ויינדהם שבלונדון. ב-2012 גילמה את ג'סיקה במחזה "היסטריה" מאת טרי ג'ונסון בתיאטרון רויאל שבבאת'. ב-2013 הופיעה במחזה "The Hothouse" מאת הרולד פינטר בטרפלגר סטודיוס.
ב-2014 גילמה את טמורה מלכת הגותים, בעיבוד של לוסי ביילי למחזה "טיטוס אנדרוניקוס" בתיאטרון שייקספיר גלוב. ב-2015 שיחקה לצדו של רייף פיינס במחזה "Man and Superman" מאת ברנרד שו בתיאטרון הלאומי.
חיים אישיים
וארמה חיה בהורנסי שבלונדון עם בעלה קולין טיירני ובתם אוולין.
אלי
{{פירושונים|
אלברכט פון ולנשטיין
אלברכט ונצל אוזביוס פון ולנשטיין (בגרמנית: Albrecht Wenzel Eusebius von Waldstein 24 בספטמבר 1583 בוהמיה - 25 בפברואר 1634 אגר) היה אציל בוהמי והמצביא המפורסם ביותר שפעל בשירות האימפריה הרומית הקדושה. פיקד על כוחות הליגה הקתולית במהלך מלחמת שלושים השנים, אולם ניסה לתווך בין הקתולים והפרוטסטנטים בניגוד לרצון הקיסר ונרצח באגר.
ראשית חייו
ולנשטיין נולד ב-24 בספטמבר 1583 בהרמניץ, בוהמיה, לענף פרוטסטנטי של בית ולדשטיין. אמו, מרקטה סמיריצקה מסמיריס, נפטרה בשנת 1593, ואילו אביו, וילם, נפטר בשנת 1595. הוריו העניקו לו חינוך לותרני, ואביו דיבר עמו בגרמנית, בעוד אמו דיברה עמו בצ'כית. לאחר מותם, התגורר אלברכט במשך שנתיים עם דודו מצד האם היינריך (ינדריץ') סלוואטה מחלום, שהיה חבר באחדות האחים (בוהמיה), ואימץ את השתייכותו הדתית של דודו. דודו שלח אותו לבית הספר של האחים בטירת קושומברק שבמזרח בוהמיה.
בשנת 1597 אלברכט נשלח לבית הספר הפרוטסטנטי לטיני גולדברג (כיום זלוטוריה) בשלזיה, ובשנת 1599 המשיך ולנשטיין את לימודיו באוניברסיטה הפרוטסטנטית של אלטדורף ליד נירנברג, שם עסק לעיתים קרובות בקטטות ובמריבות, מה שהוביל למאסרו בבית הכלא בעיר.
בפברואר 1600, אלברכט עזב את אלטדורף ונסע ברחבי האימפריה הרומית הקדושה, צרפת ואיטליה, שם למד באוניברסיטאות של בולוניה ופדובה. בשלב זה, ולנשטיין היה דובר גרמנית, צ'כית, לטינית ואיטלקית, ואף היה מסוגל להבין ספרדית, וקצת צרפתית.
באותה תקופה התגייס ולנשטיין לצבא רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בהונגריה, שם, תחת פיקודו של ג'ורג'ו בסטה, ולחם במשך שנתיים (1604–1606) נגד העות'מאנים והמורדים ההונגרים במהלך המלחמה הארוכה (1593–1606).
בשנת 1604 אחותו קתרינה אנה התחתנה עם מנהיג הפרוטסטנטים במוראביה, קרל הזקן מבית זירוטין ואלברכט למד אז באוניברסיטת אולומוץ. הקשר שלו עם הישועים באולומוץ היה אחראי בחלקו על המרת דתו לקתוליות באותה שנה. גורמים נוספים לכך היו מדיניות הרפורמציה הנגדית של ההבסבורגים, אשר מנעה למעשה מהפרוטסטנטים מלהתמנות לתפקידים בכירים יותר בחצר הקיסרית בבוהמיה ובמוראביה, והתרשמותו מביקוריו באיטליה הקתולית.
בשנת 1607, בהתבסס על המלצות גִיסו, זירוטין, וקרוב משפחה אחר, אדם פון ולנשטיין, נעשה ולנשטיין ראש הסגל בחצרו של מתיאס, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ומאוחר יותר נעשה גם ראש הסגל של פרדיננד מקסימיליאן, ארכידוכס אוסטריה.
בשנת 1609 התחתן ולנשטיין עם הצ'כית לוקרציה מוויקטוב, לבית נקשובה, מלנדק, אלמנתו העשירה של ארקלב מוויקטוב, שהיה הבעלים של העיירות וסטין, לוקוב, רימיצה וסטולי/הולשוב (כולם במזרח מוראביה). היא הייתה מבוגרת בשלוש שנים מוולנשטיין, והוא ירש את אחוזותיה לאחר מותה בשנת 1614.
הוא השתמש בעושרו כדי לזכות בכבוד, והעניק 200 סוסים עבור הארכידוכס פרדיננד משטיריה לצורך המלחמה שלו עם ונציה בשנת 1617, ובכך הקל על מצודת גראדיסקה מן המצור הוונציאני. מאוחר יותר הוא ייסד מנזר על שמה של אשתו המנוחה.
בשנת 1623 התחתן ולנשטיין עם איזבלה קתרינה, בתו של הרוזן האראך. היא ילדה לו שני ילדים: בן שמת בינקותו ובתו ששרדה. הנישואים האלו הפכו אותו לאחד האנשים העשירים ביותר בכתר בוהמיה.
מלחמת שלושים השנים
בתחילת המלחמה, לאחר שדיכא הקיסר את המרידות בבוהמיה והגיע בכיבושיו עד לגבולות דנמרק, חשש מלך דנמרק הפרוטסטנטי כריסטיאן הרביעי משכן קתולי חזק יתר על המידה. צבא דני שמנה 20,000 שכירי חרב, רובם ממומנים מהונו הפרטי של המלך, פלש לגרמניה, והקיסר נאלץ לשכור את שירותיו של ולנשטיין שארגן בבראונשוויג צבא שמנה בין 30,000 ל-100,000 חיילים. ולנשטיין ערך הסכם עם הקיסר לפיו ילחום המצביא לצד הכוחות הקתולים ובתמורה יוכלו חייליו של ולנשטיין לבזוז כל אזור שיכבשו.
מלך דנמרק כלל לא ידע על צבאותיו של ולנשטיין אלא רק על צבאותיו של הגנרל יוהאן ט'סרקלס פון טילי, ונאלץ לסגת לפני שישמידו שני הגנרלים את צבאו כליל. הצבא הדני הצליח להימלט אולם טילי השיג אותו בקרב לותר והשמיד אותו, בעוד צבאו של ולנשטיין המשיך להתקדם צפונה וכבש את מקלנבורג, פומרניה ויוטלנד. היעדר צי מנע ממנו לכבוש את עיר הבירה הנמצאת באי זילנד, ולכן החל לנוע לכיוון עיר הנמל שטרלזונד, העיר היחידה שממנה יוכל להקים צי כדי לכבוש את האיים הדנים. מלך דנמרק ביקש סיוע מאנגליה, צרפת, סקוטלנד, סקסוניה ושוודיה, אולם מתוכם רק סקוטלנד ושוודיה שלחו סיוע.
אולם באותה שנה פלש צבאו של מלך שוודיה גוסטבוס אדולפוס לתחומי האימפריה, השוודים כמו הדנים חששו מהקתולים ורצו לחזק את שליטתם באזור, וללא צבאו של ולנשטיין נאלץ הקיסר להסתמך בעיקר על צבאות הליגה הקתולית בפיקודו של טילי. ב-1631 פלש טילי לסקסוניה במטרה למנוע מהסקסונים לאחד כוחות עם השוודים, מלך שוודיה ניצל את ההזדמנות ושכנע את הנסיך הבוחר של סקסוניה יוהאן גאורג הראשון להעמיד את כוחותיו לרשות צבא שוודיה טילי ערך את כוחותיו בברייטנפלד והתכונן לפגוש את גוסטבוס אדולפוס.
למרות יתרונם המספרי של הקתולים ניצחו הפרוטסטנטים. שנה לאחר מכן נפגשו טילי וגוסטבוס אדולפוס בקרב ריין, שוב הובסו הקתולים והפעם טילי עצמו נהרג. הקיסר שב ושכר את שירותיו של ולנשטיין אולם צבאו של ולנשטיין הובס בקרב ליצן, למרות שמלך שוודיה נהרג.
הקיסר איבד את האמון בו ורגש זה התחזק לאחר שנודע לו שוולנשטיין מנסה להשיג על דעת עצמו הסכם שלום עם הפרוטסטנטים. הוא כבר עמד לחתום על הפקודה להורגו אולם כמה קצינים אירים וסקוטים מצבאו של ולנשטיין מרדו בו ב-25 בפברואר בעוד הוא מחכה באגר לתשובה מהשוודים. ראשי המורדים היו סרן אירי בשם וולטר דברו ומפקדים סקוטים בשם וולטר לסלי וג'ון גורדון. הם פרצו לטירתו של ולנשטיין, העירו אותו משנתו ורצחו אותו.
למרות שבאופן רשמי הקיסר לא הורה על הרצח הוא שיבח את הרוצחים ותגמל אותם ביד רחבה.
רכיבת טריאל
רכיבת טריאל (מאנגלית: trial riding או observed trials) היא רכיבה טכנית על אופניים עם רמת שליטה מהגבוהות בענף. בתחרויות מסוג זה נדרש הרוכב לעבור סדרת מכשולים מבלי להוריד את הרגל מאופניו. רכיבה זו התחילה מרכיבת טריאל על אופנועים, בשנות ה-80 בקטלוניה, ספרד על ידי  אלוף עולמי בטריאל אופנועים. אביו של אוט רצה ללמדו  על אופניים בגלל משקלו הכבד של האופנוע וכך הומצא סגנון אופניים חדש. רכיבת טריאל היא מבחן השליטה האולטימטיבי לאופניים. בתחרויות אלו נדרש הרוכב לצלוח מכשולים טבעיים ו/או מלאכותיים. יחסית לשאר ענף האופניים סצנת הטריאל קטנה יחסית אך עדיין בסבב ה-UCI הבינלאומי. רוב רוכבי הטריאל התחרותיים מגיעים מאירופה שם הסצנה חזקה מאוד. טכניקות שמקורן בטריאל, יכולות להתבצע על כל אופניים, כגון: באני הופ (מאנגלית:bany hop) טרק סטנד (מאנגלית:trackstand) שזו טכניקה של איזון האופניים על ידי שימוש בבלמים ובאיזון של הרגליים הפדלים - התוצאה היא עמידה במקום ללא הורדת רגל אל הקרקע.
אופני טריאל מאופיינים בבלמים עוצמתיים, כידון רחב, חלקים קלים, הילוך אחד (קל), צמיגים בעלי לחץ אוויר נמוך וללא אוכף הילוכים או בולמי זעזועים.
חוקי הטריאל התחרותי
העיקרון הכללי בטריאל תחרותי הוא רכיבה של מספר מקטעים (לרוב 2 סבבים של 10 מקטעים או 3 סבבים של 7 מקטעים), המנצח בתחרות הוא הרוכב בעל מספר הנקודות הנמוך ביותר בסוף התחרות.
מספר הנקודות המקסימלי היכול להתקבל מידי סיבוב הוא 5, התוצאה הנמוכה (והטובה ביותר) היא 0 או "קלין" -(נקי).
הדרך הנפוצה ביותר לקבל נקודות היא על ידי כך שמורידים את הרגל מהאופניים במהלך המקטע. בגלל הסיבה הזאת נקודות נקראות לרוב בשם 'טפיחות'.
מספר חוקים מכתיבים את מספר הנקודות המצטבר מידי סיבוב, למשל, הורדה של יד או שתי הרגליים מהאופניים תמנה כחמש נקודות. חריגה מהזמן הניתן במקטע תצבור נקודה מידי חמש עשרה שניות.
סטריט טריאל
סטריט טריאל, (מאנגלית: street trials) או פריסטייל בייק טריאל ( מאנגלית: freestyle bike trial), הוא טריאל בסגנון אורבני המבוצע בצורה לא תחרותית בשימוש עם אלמנטים עירוניים. הרכיבה דורשת שליטה גבוהה במיומנויות הטריאל כגון שיווי משקל וכדומה.
רוכב הסטריט טריאל המפורסם ביותר הוא דני מקסקיל      (Danny MacAskill), שעשה מספר פרסומות עבור רד בול וגו-פרו.
בנוסף, דני מקסקיל הקים קבוצה בשנת 2014 הנקראת drop&roll (בתרגום חופשי: פול והתגלגל) המעלה מופעי טריאל עם רוכבי טריאל גדולים (דוגמת פאביו וויבמר) ברחבי אירופה.
הטריאל בישראל
כיום, ישנה פעילות מועטת בנושא הטריאל בשל חוסר הפופולריות שלו בקרב הישראלים. אמנם ישנו לפחות ישראלי אחד שפועל למען לימוד הטריאל בישראל (''תום טריאל בר").
ליגת העל השווייצרית
ליגת העל השווייצרית (Swiss Super League) היא ליגת הכדורגל הבכירה בשווייץ. הליגה הוקמה בשנת 1897 כאשר זוכת הליגה הראשונה הייתה גראסהופרס. בתום כל עונה הקבוצה הפחות טובה בטבלה יורדת לליגה השנייה ואילו הקבוצה הטובה בליגה השנייה עולה לליגה הראשונה. כמו כן, הקבוצה השנייה מסוף הטבלה בליגה הראשונה והקבוצה השנייה בטבלת הליגה השנייה משחקות שני משחקי פלייאוף ירידה שבסיומם המפסידה משחקת בעונה לאחר מכן בליגה השנייה ואילו המנצחת משחקת בליגה הראשונה. בעקבות כך שבליכטנשטיין אין ליגה, הקבוצות ממדינה זו משחקות בליגות השווייצריות. הבכירה שבהן היא ואדוץ.
עד עונת הונהגה בשווייץ משך מספר שנים שיטת הקיזוז, אך בוטלה בשל טענות לחוסר ספורטיביות מצד הקבוצות.
היסטוריה
מועדון הכדורגל הראשון שהוקם בשווייץ היה מועדון הקריקט והכדורגל לוזאן ב-1860 על ידי סטודנטים אנגלים שגרו במדינה. היה זה גם מועדון הכדורגל הראשון שהוקם מחוץ לאנגליה. התאחדות הכדורגל השווייצרית הוקמה ב-1895 והחלה לקיים תחרות רשמית של "אליפות שווייץ בכדורגל" (שנקראה גם ה"סרייה A") ב-1897. בעונת הבכורה זכתה קבוצת גראסהופרס ציריך שהיא שיאנית הזכיות עד היום. ב-4 עונות הראשונות היה המפעל למעשה טורניר במתכונת גביע נוקאאוט של מספר קבוצות מצומצם שלאחר מכן נוספו עוד קבוצות בהדרגה. ב-1901 הפך הטורניר להיות במתכונת של בתים אזוריים שממנה עלו הקבוצות במקומות הראשונים לפלייאוף להתמודד על האליפות. ב-1905 התקבלה ההתאחדות השווייצרית לקונפדרציית פיפ"א. ב-1907 ועד 1909 חזרה ההתאחדות לקיים פלייאוף אליפות בלבד ללא בתים. ב-1909/1910 ועד 1932/1933 התקיימו שוב בתים אזוריים ולאחר מכן טורניר פלייאוף שהתקיים בתחילה בנוקאאוט ולאחר מכן בבית גמר שקבע את אלופת שווייץ.
החל מ-1933 מקיימת ההתאחדות ליגה שווייצרית עליונה בשם "הליגה הלאומית השווייצרית A" שהיא ליגה אחת ללא בתים אזוריים. בעונת הבכורה היו 16 קבוצות בליגה הבכירה בה זכתה סרבט ז'נבה. לאחר מכן בשנים הבאות צומצמה הליגה ל-12 קבוצות ולאחר מכן הורחבה ל-14 קבוצות.
ב-1954 הצטרפה ההתאחדות השווייצרית לקונפדרציית אופ"א (באותה העונה גם אירחה שווייץ את מונדיאל 1954).
שיטת הקיזוז
בעונת 1987/1988 החלה הליגה להתקיים במתכונת של שיטת הקיזוז: הליגה הורכבה מ-12 קבוצות ששיחקו שני סיבובים במתכונת בית-חוץ. לאחר מכן קוזזו הנקודות בחצי והליגה חולקה לפלייאוף האליפות בו מתחרות 8 הראשונות בשני סיבובי משחקים נוספים ולפלייאוף תחתון בו התחרו 4 האחרונות בליגה הראשונה ו-4 הראשונות בליגה השנייה על הזכות לשחק בעונה הבאה בליגת העל השווייצרית, כש-4 הקבוצות שסיימו ראשונות בפלייאוף זכו לכך. מעונת 1995/1996 הקבוצות קיבלו בליגה 3 נקודות על ניצחון במקום 2 נקודות עד כה.
בעונת 2001/2002 נוצר מצב ייחודי בליגה השווייצרית, בו משתתפת קבוצת ואדוץ מליכטנשטיין בליגה השווייצרית, שהיא לא במדינה שלה, מפני שהיא קבוצת הכדורגל המקצוענית היחידה במדינה ולא קיימת ליגה ליכטנשטיינית מקצוענית. לכן ביקשה ואדוץ מההתאחדות השווייצרית להשתבץ במערכת הליגות שלה. ההתאחדות נענתה לבקשתה אולם התנאי היחידי שהעמידה ההתאחדות ואופ"א על מצב ייחודי זה, הוא שואדוץ אינה יכולה לזכות בכרטיסים לאירופה מההתאחדות השווייצרית דרך הליגה. כלומר האפשרות היחידה שלה להשתתף בגביעי אירופה היא רק דרך הכרטיס לליגה האירופית בלבד של גביע ליכטנשטיין (בו היא זוכה רוב השנים ברציפות), ולמעשה היא איננה יכולה להגיע למפעל ליגת האלופות. בסיום עונת 2002/2003 שיטת הקיזוז בוטלה בשל טענות לחוסר ספורטיביות מצד הקבוצות.
החל מעונת 2003/2004 שונתה השיטה בליגה לחלוטין: הליגה הוקטנה ל-10 קבוצות בלבד, שיטת הקיזוז בוטלה ובמקומה ישנם 3 סיבובים בין כל הקבוצות בליגה. הקבוצה במקום העשירי יורדת לליגת המשנה בעוד הקבוצה במקום התשיעי מקיימת משחקי פלייאוף ירידה נגד הקבוצה שסיימה במקום השני בליגת המשנה. מ-2009 ועד 2017, זכתה פ.צ. בזל ב-8 אליפויות ברצף והיא שיאנית האליפויות הרצופות בליגת העל השווייצרית, אולם שיאנית הזכיות באליפות שווייץ היא גראסהופרס ציריך עם 27 זכיות לאורך ההיסטוריה.
בעונת 2023/24 השיטה השתנתה והליגה חזרה ל-12 קבוצות. כתוצאה מכך בעונת 2022/23 לא היתה יורדת ישירה אלא הקבוצה האחרונה התמודדה נגד ירידה נגד המקום השלישי מליגת המשנה. ושני הראשונות מליגת המשנה עלו לליגה הראשונה. השיטה החל מעונת 2023/24 היא שלושה סיבובים שבהם הקבוצות נפגשות האחת נגד השניה (33 מחזורים) לאחר מכן הליגה מפוצלת לשניים, קבוצת האליפות בה יהיו 6 הקבוצות הראשונות לאחר 33 מחזורים, וקבוצה הירידה בה יהיו 6 הקבוצות האחרונות. כל קבוצה תפגוש את 5 האחרות בקבוצה שלה ובסיומה תקבע האלופה והיורדות. בניגוד לעונות שלפני המעבר לליגה של 10 קבוצות, לא תופעל שיטת הקיזוז וכל קבוצה תמשיך לפיצול עם כל הנקודות שצברה עד למחזור ה־33.
אינסטינקט בסיסי
אינסטינקט בסיסי (באנגלית: Basic Instinct) הוא מותחן ארוטי אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1992. התסריט נכתב על ידי ג'ו אסטרהש והסרט בוים על ידי פול ורהובן. שרון סטון ומייקל דאגלס שיחקו בתפקידים הראשיים ותפקידי המשנה בוצעו על ידי ג'ורג' דזונדזה וג'ין טריפלהורן. בשלב הפיילוט עלו שמות כמו "Ice Cold" (קר כקרח) ו"Love Hurts" (האהבה כואבת). הסרט סובב סביב הבלש ניק קורן (דאגלס) שחוקר סופרת עשירה ומניפולטיבית בשם קת'רין טרמל (סטון) בחשד לרצח מאהבה.
צילום והפקה
מייקל דאגלס לוהק לתפקיד הראשי, תמורת 15 מיליון דולר, כבר באוגוסט 1990. אך מאחר שהסרט כולל סצנות עירום וסקס רבות, שחקניות רבות שלהן הוצע התפקיד דחו אותו, בין השאר קים בייסינגר, ג'וליה רוברטס, גרטה סקאקי, מג ראיין, מישל פייפר, ג'ינה דייוויס, קתלין טרנר, אלן בארקין ומריאל המינגוויי. במאי הסרט פול ורהובן הציע לבסוף את התפקיד לשרון סטון, אתה עבד בסרט המדע הבדיוני "זיכרון גורלי" ב-1990, תמורת שכר של 500 אלף דולר.
הסרט פתח את פסטיבל קאן ה-54 בחודש מאי 1992, בנוכחות שרון סטון ומייקל דאגלס.
הסרט זכה להצלחה קופתית גדולה והיה לאחד משוברי הקופות של שנת 1992, עם הכנסה של כמעט 353 מיליון דולר. מבקרים רבים טענו שהסרט שימש השראה לשימוש נרחב בסקס בסרטי מתח נוספים, ולשימוש בדמויות של פאם פטאל וגבר פגיע המגיעים בסופו של דבר למשחק "חתול ועכבר". לצד ההצלחה בקופות, הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר, ולשני פרסי גלובוס הזהב. פרנק יוריאוסט היה מועמד לפרס האקדמיה על עריכתו את הסרט, וסטון זכתה על משחקה בסרט במועמדות לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר.
סצנת שיכול הרגליים והשלכותיה על סטון
באחת הסצנות המפורסמות של הסרט, סצנת החקירה, שבה סטון יושבת מול החוקרים, כשהיא משכלת את רגליה, נדהמים החוקרים לגלות שהיא אינה לובשת תחתונים.
ב-2021 טענה סטון כי בעת צילום סצנת שיכול הרגליים, לבשה במקור תחתונים לבנים, אך הבמאי פול ורהובן אמר כי התחתונים מחזירים אור על עדשת המצלמה, ביקש ממנה להוריד אותם, והבטיח לה שרק צל ייראה. סטון אמרה כי רק כשראתה את הסרט בחדר הקרנה עם קהל מבחן, היא התוודעה לראשונה לכך שורהובן שיקר לה – מה שהוביל אותה לסטור על פניו ולעזוב את ההקרנה. עם זאת, ורהובן הכחיש את טענתה, ואמר שהיא הייתה מודעת מראש לכך שאיבר מינה יצולם.
בשנת 2023 סיפרה סטון כי הסצנה שבה נחשפה מפשעתה בסרט, שימשה כטיעון לרעתה במשפט שהסתיים באובדן המשמורת שלה על רואן, בנה הבכור, לאחר גירושיה מהעיתונאי פיל ברונשטיין.
עלילה
הסרט נפתח בחקירת הירצחו של כוכב הרוק ג'וני בוז, שאותה עורך בלש המשטרה ניק קורן (מייקל דאגלס). החוט היחיד שלו הוא סופרת ספרי המתח הארוטיים המצליחה קת'רין טרמל (שרון סטון), שניהלה מערכת יחסים מינית עם הקורבן. בוז נרצח בדקירות בעת קיום יחסי מין ואילו טרמל נראתה יחד עם בוז בליל הרצח, ושתי עובדות הופכות אותה לחשודה ברציחתו. קורן ועמיתו הבלש גאס מוראן (ג'ורג' דזונדזה) מאתרים את טרמל על חוף הים, אך היא אינה מגלה שום אמפתיה ביחס למנוח למשמע החדשות על מותו, ושני הבלשים חושדים בה. יתרה מכך, עד מהרה מגלים השניים שטרמל תיארה באחד מספריה כוכב רוק בדוי שנרצח בעת קיום יחסי מין בעזרת דוקרן קרח - כלי הנשק שבעזרתו נרצח בוז.
בעקבות החשדות, בביקורם השני הבלשים עוצרים את טרמל ומביאים אותה לחקירה בתחנת המשטרה. מאוחר יותר בערב, נפגש קורן בפאב עם כמה מעמיתיו ומתקוטט עם הבלש טאלקוט (צ'לסי רוס). בעת הקטטה מגיעה בת' (ג'ין טריפלהורן), בת זוגו של קורן, ולוקחת אותו הביתה. כשהם מגיעים הביתה, קורן אונס את בת'.
סרטי המשך
בשנת 2006 יצאה לאקרנים הסרט "אינסטינקט בסיסי 2", שוב בכיכובה של שרון סטון. הסרט זכה לביקורות רעות, ואף זכה בארבעה פרסי פטל הזהב, בהם פרס השחקנית הגרועה של השנה, פרס הסרט הגרוע ביותר ופרס התסריט הגרוע ביותר.
ריינוסה (מקסיקו)
ריינוסה (בספרדית: Reynosa) היא עיר במדינת טמאוליפס במקסיקו. העיר נמצאת בצפון-מזרח מקסיקו, על הגדה הדרומית של נהר ריו גראנדה (שמשמש גם כגבול של מקסיקו עם ארצות הברית), בקרבת העיר מקאלן. בריינוסה מתגוררים כ-600,000 תושבים (נכון ל-2010), מה שהופך אותה לעיר הגדולה ביותר במדינת טמאוליפס.
היסטוריה
ריינוסה נוסדה ב-14 במרץ 1749 על ידי קרלוס קנטו וכ-300 מתיישבים נוספים בהוראת חוסה דה אסקנדון, מושל אזור נואבו סנטנדר, תחת השם "וייה דה נואסטרה סניורה דה גואדלופה דה ריינוסה", אשר קוצר בהמשך לריינוסה. ההתיישבות נקראה על שם העיירה ריינוסה בספרד, שהייתה מקום הולדתו של חואן פרנסיסקו דה גואמס, המשנה למלך באותו זמן.
ב-4 ביולי 1802 ריינוסה נפגעה משיטפון. עקב כך ההתיישבות הוזזה כ-8 קילומטרים מזרחה כדי למנוע את הישנות המקרה.
ב-1926 ריינוסה קיבלה מעמד רשמי של עיר.
חינוך
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות קטנות, כמו אוניברסיטת טמאוליפקה, וכן קמפוסים של אוניברסיטאות גדולות יותר כמו האוניברסיטה האוטונומית של טמאוליפס, שמרכזה בבירת טמאוליפס סיודד ויקטוריה.
תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי חנרל לוסיו בלנקו, שנקרא על שמו של איש הצבא המקסיקני לוסיו בלנקו.
יש מספר גשרים המקשרים את ריינוסה לערים בצדו האמריקאי של נהר ריו גראנדה, כמו מישן ופאר.
הכל כלול (סרט, 2004)
הכל כלול (תרגום חופשי מאנגלית: Soul Plane – "טיסה רגועה") הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2004 שבוים על ידי ג'סי טראו (שזהו פרויקט הביכורים שלו). בסרט מככבים טום ארנולד, קווין הארט, מת'וד מן וסנופ דוג. בנוסף, שחקני המשנה בסרט הם מוניק, לוני לאב, קיי.די אווברט, די.אל האולי, גודפריי וסופיה ורגרה. הסרט עוקב אחר מספר דמויות וסיפורי משנה המתקיימים בזמן טיסה מלוס אנג'לס לניו יורק. הסרט קיבל ביקורות שליליות ממבקרים והרוויח 14 מיליון דולר כנגד 16 מיליון דולר שהושקעו ביצירתו.
עלילה
הסרט נפתח בקריינות של נאשון ווייד, שאהב מטוסים מאז שהיה ילד. כאשר בגר, נאשון עלה על טיסת נוסעים בה כלבו הקטן נזרק לתא המטען מבלי שיורשה לעלות ביחד איתו. במהלך הטיסה, נאשון חווה קלקול קיבה לאחר שאכל את המנה המוגשת במטוס ובעקבות כיס אוויר, ישבנו נתקע באסלה. לבסוף, בעקבות טעות של אחת הדיילות, תא המטען של המטוס נפתח וכלבו של נאשון נשאב למנוע הסילון של המטוס ומת.
בעקבות החוויה, נאשון תובע את חברת התעופה וזוכה בפיצויים בגובה מאה מיליון דולר ומחליט להקים חברת תעופה משלו, לה הוא קורא N.W.A ("נאשון ווייד איירליינס"). לוגו החברה מעוצב בהשראת הרכב ההיפ הופ "N.W.A" והחברה עצמה משרתת בעיקר קהל ממוצא אפרו אמריקאי. הטרמינל בו החברה ממוקמת נקרא "טרמינל מלקולם אקס" ובו עובדות שתי מאבטחות חסרות מעש בשם ג'מיקה ושאניס. מטוס החברה הוא מטוס מסוג "בואינג 747SP" בעל גלגלים המזכירים מכוניות קאדילק ובתוכו מועדון ריקודים. סרטון הבטיחות המוקרן לנוסעי הטיסה מהווה פרודיה על השיר "Survivor" של הדסטיניז צ'יילד.
לאחר שהמטוס ממריא מנמל התעופה הבין-לאומי של לוס אנג'לס, נאשון נאלץ להתמודד עם שלל בעיות שצצות במהלך הטיסה: הטייס הראשי, קפטן מאק סובל מפחד גבהים (מסתבר שהוא מעולם לא טס בפועל וקיבל את הכשרתו מסימולטורים), בן דודו מאגסי מקים קזינו לא חוקי במחלקת העסקים במטוס והאקסית של נאשון, ג'יזל, הכועסת על נאשון לאחר שנפרד ממנה היא נוסעת בטיסה. בינתיים, משפחת האנקי, המשפחה הלבנה היחידה בטיסה מתמודדת עם בעיות משלה: הת'ר, הבת הבכורה חוגגת את יום הולדתה ה-18 בטיסה ומתכננת להשתכר ולשכב, בילי, אחיה הקטן של הת'ר, מתחיל להתלבש ולאמץ לשון דיבור אפרו אמריקאית ואשתו של אלביס, אב המשפחה מפלרטטת עם גברים שחורים על הטיסה לאחר הצצה במגזין פורנוגרפי.
טייס המטוס, קפטן מאק מת באמצע הטיסה לאחר שאכל פטריה אפריקאית (שנועדה לטיפול בכיני ערווה) וטייס המשנה, אדם בשם גיימן מת לאחר שנפל על ראשו ביציאה מג'קוזי. נאשון נאלץ בעל כורחו להנחית את המטוס בכוחות עצמו. בעזרתה של הדיילת בלאנקה, שמכירה את התא הטייס לאחר קיום יחסי מין עם טייסים בעבר, נאשון מצליח להנחית את המטוס במרכז סנטרל פארק במקום בנמל התעופה קנדי. נאשון וג'יזל משלימים לאחר שנאשון מסביר שהוא נפרד ממנה על מנת שתוכל לשכוח ממנו וללכת ללמוד במכללה איכותית.
הסרט מסתיים כשנאשון מספר לקהל מה עלה בגורל שאר הדמויות: הוא וג'יזל חזרו להיות ביחד, בן דודו מאגסי הקים מועדון חשפנות וקזינו במטוס אחר, אלביס וג'מיקה במערכת יחסים, בנו, בילי הפך למפיק מוזיקלי שנעלם במסתוריות לאחר שהפיק קליפ למייקל ג'קסון. בסוף הסרט, מסתבר שקפטן מאק לא מת והוא מתעורר ומגלה שבגדיו תכשיטיו נגנבו.
הפצה
הסרט הוצג ב-1,566 בתי קולנוע בשנת 2004 והרוויח 5,648,486 דולר בסוף השבוע הראשון שהוצג, מה ששם אותו קצת מתחת לסרטים "שרק 2", "היום שאחרי מחר", טרויה" ו-"המהפך של הלן". לאחר שבתי הקולנוע סיימו להקרינו, הסרט הרוויח 14,190,750 דולר וכן 631,596 דולר מהקרנות ברחבי העולם. סך הכל, הסרט הרוויח 14,822,346 דולר.
קווין הארט התארח בפודקאסט בשם "WTF With Marc Maron" וסיפר שההכנסות השליליות של הסרט הגיעו בעיקר בגלל עותקים פיראטים, שנוצרו והופצו כשלושה חודשים לפני שהסרט עלה לאקרנים. הארט הסביר שממכירות של עותקים פיראטים, הסרט הרוויח 40 מיליון דולר. הארט סיפר למנחה הפודקאסט, מארק מרון שבזמן הקרנת הבכורה, מעריצים ביקשו שיחתום להם על העותק הפיראטי של הסרט שברשותם. למרות זאת, הארט ציין שהסרט טרם לפופולריות שלו ופתח בפניו את הדלת למסע הופעות ברחבי המדינה.
ביקורות
האתר Metacritic העניק לסרט ציון של 33/100 על סמך 26 ביקורות.
קנדריק ריי
קנדריק ריי (באנגלית: Kendrick Ray; נולד ב -26 בינואר 1994) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הקלע בקבוצת אא"ק אתונה מליגת העל היוונית ובליגת האלופות.
ביוגרפיה
ריי למד בתיכון במידלטאון, ניו יורק. הוא שיחק כדורסל בקולג'ים באוניברסיטת קוויניפק בובקאטס ואחר כך באוניברסיטת קנסאו סטייט אוולס.
ב- 26 בפברואר 2017 נבחר לחמישיית העונה של אזור האטלנטיק סאן.
בשנתו האחרונה בקולג' היו לו בממוצע 21.2 נקודות, 3.7 ריבאונדים ו-3.1 אסיסטים למשחק.
נימבורק (2017-2018)
ב-24 ביולי 2017 החל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצה הצ'כית נימבורק, כאשר חתם על חוזה לשנה אחת. ריי סייע לנימבורק לזכות בליגה הצ'כית ובגביע הצ'כי, הוא הצליח גם להוביל את הצ'כים לשמינית גמר ליגת האלופות של פיב"א, שם הם הפסידו, לאלופה העתידית, א.א.ק. אתונה.
ב-56 משחקים ששיחק בעונת 2017-18 (הן בליגה הצ'כית והן בליגת האלופות), העמיד ריי ממוצעים של 14.1 נקודות, 4.1 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים ב-19.2 דקות למשחק. ריי זכה בתואר השחקן המצטיין בליגה הצ'כית ונכנס לחמישיית העונה השנייה בליגת האלופות.
מכבי תל אביב (2018-)
ב-18 ביוני 2018 ריי חתם לשלוש שנים באלופת המדינה, מכבי תל אביב.
ב-26 בפברואר 2019 הושאל ללה מאן סארת הצרפתית עד לסוף העונה.
בתום העונה שוחרר ממכבי תל אביב וחתם באא"ק אתונה.
חיים אישיים
אחיו הבוגר של ריי הוא אלן, גם הוא כדורסלן במקצועו.
בלנדין גרווינה
בלנדין גרווינה (20 במרץ 1863 – 4 בדצמבר 1941) הייתה בתם של קוזימה וגנר והנס פון בילוב, ונכדתו של פרנץ ליסט.
ביוגרפיה
לאחר שקוזימה התגרשה מפון בילוב, ונישאה לריכרד וגנר, בלנדין, ואחותה דניאלה, למדו בפנימיות "לואיסנשטאט" ו"Niederlößnitz". בשנת 1882, התחתנה עם הרוזן ביאג'ו גרווינה, בנו השני של הנסיך ראמקה מפלרמו. מכיוון שביאג'ו לא ירש את אביו, המשפחה חייה בעוני. ב-14 ביוני 1883, נולד בנם הבכור, מנפרדי, שלימים היה קצין בחיל הים האיטלקי. בשנת 1886, נולדה בתם, מריה-קוזימה (על שם אימה של בלנדין), וב-1890 נולד גילברטו, מנצח וחלילן. בשנת 1896, נולד בנם האחרון, גואידו.
בשנת 1897, ביאג'ו התאבד לאחר שירה בעצמו. בשנת 1933, קיבלה בלנדין אזרחות כבוד מעיריית ביירוית. היא נפטרה בפירנצה בשנת 1941.
תהילים קל"ז
על נהרות בבל הוא שמו של מזמור קל"ז בתהלים (בתרגום השבעים מספרו קל"ו). המזמור קרוי כך על-פי הפסוק הפותח אותו:
המזמור הוא קינה של בני ממלכת יהודה שהוגלו לבבל עם חורבנם של ציון, בית המקדש הראשון וממלכתם.
תוכן המזמור
המזמור מתאר את אבלות הגולים, שבתגובה לבקשת שוביהם הבבלים לנגן משירי ציון, תלו את כינורתיהם על עצי הערבה שעל גדות נהרות בבל, ולא היו מסוגלים לשיר ולנגן על אדמת נכר. הגולים נשבעים שאם ישכחו את ירושלים תשכח יד ימינם (תשכח איך לעשות פעולות, תשכח איך לנגן ), ואם לא יזכירו את ירושלים בראש כל שמחה, תדבק לשונם לחכם (ולא יוכלו לשיר עוד).
הגולים מתפללים לנקמה בבני אדום שסייעו לבבל בהחרבת ירושלים, וכנגד בת בבל השדודה (השודדת או העתידה להישדד).
המילה "תוֹלָלֵינוּ" היא מילה יחידאית במקרא.
זהות הכותב, זמן כתיבתו ומקום כתיבתו
המזמור הוא מזמור "יתום" ואין בתחילת המזמור שלו ייחוס למשורר מסוים, בתרגום השבעים, לעומת זאת, מופיע בראש המזמור יחוס: "לדוד ירמיהו" (Τῷ Δαυΐδ ῾Ιερεμίου).
המסורת מייחסת את רוב מזמורי תהילים לדוד המלך, ובכללם מזמור קל"ז:, עם זאת, היו בקרב פרשני המקרא הראשונים, שייחסו כתיבת מזמור זה לתקופה מאוחרת יותר: רבי אברהם אבן עזרא, בהקדמה שלו לספר תהילים, מתאר מחלוקת בין הפרשנים אם דוד המלך, שחי למעלה מ-400 שנה לפני גלות בבל, כתב גם את מזמור זה שעוסק בגלות בבל בנבואה או שנכתב בידי משורר מגולי בבל. לבסוף הוא מכריע "כדעת הקדמונים", ולדעתו נכתב המזמור בידי דוד ברוח הקודש.
יש ששיערו שהמזמור נכתב בידי יהודי משבי ציון ומסיקים מהניסוח הלשוני של המזמור שלא סביר שהוא נכתב בבבל, הן בשל לשון העבר שבה משתמשים בפסוקים 1 עד 3 ("בכינו", "תלינו" וכו') והן בשל ההתייחסות הגאוגרפית למקום אחר (המילה "שם" במשפט "על נהרות בבל שם ישבנו"). אהרן קמינקא טען כנגד דעה זו: "זמן המזמור אינו בתקופת העלייה מבבל, אז לא שרו עוד שירים כאלה, והסגנון העברי היה כבר עכור ומשובש ומושפע מארמית".
על פי מסורת יהודיי עאנה, זה היה היישוב היהודי הראשון בבל ולכן גם נכתב שם מזמור זה.
בליטורגיה היהודית
יש נוהגים לומר מזמור זה קודם ברכת המזון בימות החול, ויש נוהגים לאומרו רק בסעודה המפסקת של תשעה באב. בימים שבהם אין אומרים תחנון מחליפים אותו בשיר המעלות (מזמור קכ"ו).
עדות המזרח אומרות את המזמור מב' באב ועד ח' באב לאחר תפילת ערבית, ובליל תשעה באב פותח המזמור את תפילת ערבית.
מזמור זה הוא התשיעי מבין עשרת המזמורים של התיקון הכללי שהנהיג רבי נחמן מברסלב לומר כתיקון לפגם הברית.
בליטורגיה הנוצרית
המזמור נכלל בתפילות הבוקר הנאמרות מדי יום שישי בנצרות האורתודוקסית.
אם אשכחך ירושלים
כחלק ממנהגי האבלות על החורבן, נהגו לשבור כוס כוס תחת החופה (ולפי מנהגים רבים, נהגו לתת 'אפר מקלה' בראש החתן) כמו כן נהוגים שהחתן אומר את הפסוקים החמישי והשישי מהמזמור:
כיום בחתונות דתיות לאומיות הקהל נוהג לשיר את הפסוקים קודם לכן, בלחנים מוכרים.
יש הנוהגים לתלות שלט ובו קטע זה, בסמוך לאמה המושארת לא מסוידת סמוך לפתח הבית, או כתחליף לה.
במוזיקה
באופרה "נבוקו" מאת ג'וזפה ורדי עורגים היהודים למולדתם. שירת העבדים העבריים באופרה (Va pensiero, sull'ali dorate - "עופי מחשבה על כנפי זהב") מזכירה פרק זה בתהילים.
בתרגומו לאנגלית ישנו לחן מוכר וישן, שהופץ בידי להקת פיטר פול ומרי בשנות השישים ובביצוע מחודש של דון מקליין בשנות השבעים של המאה העשרים, ולהקת בוני אם התפרסמה ב-1978 עם שיר פופולרי 'ביי דה ריברז אוף בבילון'.
טנרו (נהר)
נהר הטנרו מבוטא ‘Tànaro’ נקרא בזמן העתיק "טנרוס" (Tanarus). אורך הנהר הוא 276 ק"מ. הוא נובע מהאלפים הליגוריים, קרוב לגבול עם צרפת. הוא היובל הימיני החשוב ביותר לנהר הפו מבחינת אורכו ובגודל אגן ההיקוות שלו: שפיעתו היא 123 מ³ לשנייה ואגן ההיקוות שלו 8,234 קמ"ר. אגן ההיקוות מצוי בהרי האלפים ובהרי האפנינים
מי הנהר
נהר ה"טנרו" מתחיל בליגוריה במפגש שני נהרות:
היובלים התורמים מים לנהר הם: משמאל, "סטורה די דמונטה" (Stura di Demonte) ומימין בורמידה (Bormida) ו"בלבו". ה" סטורה די דמונטה" אורכו 110 ק"מ, חוצה את צפון חבל הארץ פיימונטה ומקורו מהרי האלפיים הצרפתיים. הוא חולף בדרכו את חבלי הארץ "דמונטה" (Demonte) ו"קונאו" (Cuneo) בטרם יישפך ל"טנרו" ליד העיר "ברה" (Bra).
מהלך מי הנהר הוא כדלקמן: הנהר עובר את הערים "צ'בה" (Ceva), "אלבה" (Alba), אסטי (Asti) ואלסנדריה (Alessandria) בטרם יישפך לנהר הפו ב"בסיניאננה" (Bassignana) שבחבל ארץ אלכסנדריה.
שפיעת הנהר
זרימת הנהר נתונה לתנודות עונתיות. למרות היותו היובל השמאלי היחידי, הנשפך לנהר הפו והמגיע מהרי האלפים, הרי "האלפיים הליגוריים" אינם בעלי גובה מספיק וקרובים מדי לים ולכן לא נוצרים בהם די שלגים או קרחונים, אשר יאפשרו בחודשי הקיץ זרימה קבועה של מים לנהר. מה עוד שהרי האלפיים מהווים רק חלק של אגן היקוות. התנודות העונתיות בזרימה תלויות יותר במי הנגר של האגן היקוות המישורי.
שיטפונות
הנהר גורם לשיטפונות באזור באופן תדיר. בין השנים 1801 עד 2001 אזורים באגן הניקוז של הטנרו הוצפו 136 פעמים. השיטפון ההרסני ביותר התרחש בנובמבר 1994 כאשר העיר אלסנדריה ניזוקה קשות.
מיל מי-24
מיל מי-24 או  מי-24 (באנגלית: Mil Mi-24, ברוסית: Миль Ми-24. כינוי בקוד דיווח נאט"ו: הַיְנְד) הוא מסוק קרב כבד בעל יכולת הובלת חיילים שפותח בברית המועצות על ידי חברת מיל.
המי-24 הוא בין מסוקי התקיפה הראשונים מתוצרת ברית המועצות, שהוכיח תפיסה שונה של הרוסים באשר למושג זה. הוא נכנס לשירות החל משנת 1972.
שלא כמקביליו במערב, אין המסוק צר וזרמי. מבנהו רחב, והדגמים הראשונים שלו מותקנים כמסוקי סער לנשיאת 8 חיילים בנוסף ל-4 אנשי הצוות. עם זאת, חמוש המסוק בדגמיו המאוחרים בתותח גחון 4 קני, ובמשגרים לטילי נ"ט, פצצות ורקטות מתחת לכנפיו הקצרות. המסוק סופק גם למדינות ערב, ונטל חלק בקרבות מול כוחות המורדים באפגניסטן.
מאפיינים
מערכת ההנעה הבסיסית של המסוק נלקחה מהמי-8 (היפ H), כולל צמד מנועי הטורבינה על גג המסוק המניעים רוטור יחיד בן חמישה להבים בקוטר 17.3 מטר ורוטור זנב בן 3 להבים. מיקום המנועים וכונסיהם מקנה למסוק את צלליתו הקדמית האופיינית, הנשלטת גם על ידי תאי הטייסים השוכנים זה מעל זה בתצורת טאנדם. אלמנטים אחרים במסוק הגיעו מהמי-14.
בנוסף הותקנו במסוק כנפיים קצרות המספקות עילוי ונקודות לתליית חימוש (3 בכל צד). גוף המסוק משוריין בלוחות טיטניום, כמו גם הרוטור העמיד בפגיעת קליעים עד קוטר 12.7 מ"מ (חצי אינץ'). תאי הצוות מדוחסים להגנת הצוות בתנאי אב"כ. למסוק כן נסע גלגלי תלת אופני מתקפל.
בעיות
משקלו הכבד של המי-24 וגודלו מגבילים את יכולת התמרון ואת הטווח שלו. בפניות חדות המסוק מתגלגל בשיעור גבוה עקב אובדן העילוי בכנפיים, וזאת אחת מהסיבות לתורת ההפעלה הרוסית, שלפיה פעלו המסוקים תמיד בצמדים או בקבוצות גדולות יותר, תוך תקיפה ממספר כיוונים בבת אחת.
בעיה נוספת היא אפשרות פגיעת הרוטור הראשי בזנב במהלך תמרונים חריפים, ואי היכולת לרחף במטען מלא.
ד'אלמברטיאן
במתמטיקה ופיזיקה, בעיקר בתחומים תורת היחסות הפרטית, אלקטרומגנטיות ותורת הגלים, אופרטור ד'אלמבר או ד'אלמברטיאן, המסומל באמצעות ("בוקס") ונקרא על שם ז'אן לה רון ד'אלמבר, הוא הרחבה של הלפלסיאן למרחב מינקובסקי ה-4 ממדי.
כאשר  היא מטריקת מינקובסקי ו-\nabla^2 הוא הלפלסיאן והמכפלה מחושבת על פי הסכם הסכימה של איינשטיין.
יחסי אוקראינה–רוסיה באירוויזיון
רוסיה השתתפה באירוויזיון מ-1994, ואילו אוקראינה השתתפה מ-2003. בתחילה, לרוסיה ואוקראינה היו יחסים חיוביים, והחליפו את 8, 10 ו-12 הנקודות זו עם זו מספר פעמים לאורך השנים. בעקבות סיפוח חצי האי קרים על ידי רוסיה ב-2014 החלו להתגלע עימותים בולטים בין שתי המדינות גם בתחרות האירוויזיון.
אירוויזיון 2007
ורקה סרדוצ'קה נבחר לייצג את אוקראינה באירוויזיון 2007 עם השיר "Dancing Lasha Tumbai". עם זאת, נטען כי השיר מכיל סאבטקסט פוליטי, כולל התייחסות במילותיו למאידאן נזאלז'נוסטי (אתר הפגנות המהפכה הכתומה), וכי הביטוי "Lasha Tumbai" נשמע פונטית כ-"להתראות רוסיה". סרדוצ'קה הכחיש את הטענות הללו, וטען כי הביטוי "Lasha Tumbai" הוא ביטוי ממונגולית שאומר "חמאה מגולגלת". בתוכנית האירוח הרוסית, Пусть говорят, ששודרה בערוץ הראשון ברוסיה, ממש לאחר גמר התחרות, הסביר דובר מונגולית כי הביטוי "Lasha Tumbai" לא קיים בכלל במונגולית. מאוחר יותר, הצהיר סרדוצ'קה כי "Lasha Tumbai" היה ביטוי חסר משמעות שנועד לחרוז עם מילים אחרות בשיר.
אירוויזיון 2016
בכירים רוסים, כולל חברי פרלמנט רבים, ודוברת משרד החוץ של רוסיה, מריה זכארובה, לא היו מרוצים בעליל מההחלטה ואמרו כי השיר הוא הצהרה פוליטית שמרמז על סיפוח חצי האי קרים מ-2014, דבר שנוגד את כללי התחרות. זכארובה כתבה בפוסט בפייסבוק כי הזוכה הבא באירוויזיון עשויה להיות על הסכסוך בסוריה, וסיימה עם המילים: גורמים רשמיים אחרים הציעו להחרים את תחרות 2017, כאשר סגן יו"ר מועצת הפדרציה של רוסיה, פרנץ קלינטסביץ', קבע כי:
למרות זאת, הנציג הרוסי, סרגיי לזרב, שהציב את רוסיה למקום השלישי בתחרות, בירך את ג'מאלה על זכייתה.
אירוויזיון 2017
הסכסוך האוקראיני-רוסי, שהחל בסוף פברואר 2014, גרם למספר ממשלות להפעיל סנקציות נגד אנשים פרטיים, עסקים ופקידים מרוסיה. ב-2015, החלה ממשלת אוקראינה לכתוב רשימה שחורה של אנשים שתמכו בסיפוח חצי האי קרים על ידי רוסיה ב-2014, מכניסתם למדינה. סגן ראש ממשלת אוקראינה, ויאצ'סלב קירילנקו, הצהיר כי המדינה לא תבטל את האיסור הזה לאירוויזיון 2017. איגוד השידור האירופי (EBU) קבע כי מטרתם הייתה לאפשר לאנשים להתארח בזמן האירוויזיון, וכי הם. נציג השדרן המארח אמר לבילבורד, כי כללי הרשימה השחורה אינם בשליטתם. ב-3 במרץ 2017, קרא הפוליטיקאי הרוסי, ויטלי מילונוב למדינה לסגת מאירוח תחרות 2017 על רקע החשש מהסכסוך המתמשך במזרח אוקראינה. הוא תיאר את רוסיה כ-.
הבחירה הרוסית, איסור נסיעות
ב-13 במרץ 2017, פורסם כי אוקראינה חוקרת את נציגת רוסיה לאירוויזיון 2017, יוליה סמוילובה, בגין הפרת איסור נסיעה ישירה לחצי האי קרים מרוסיה, כאשר היא ביקרה להופעה בקרץ' ב-2015. גורמים באוקראינה שיערו כי הבחירה של רוסיה בסמוילובה עשויה להיות הצהרה פוליטית מכוונת, לאחר שבחרה ביודעין זמרת שהופיעה בשטח השנוי במחלוקת במטרה לעורר מחלוקת פוליטית. יועץ שר הפנים, אנטון הרשצ'נקו, הצהיר כי הוא אינו יכול , אם נציגת רוסיה משתמשת כ-, ואילו סגן המנהל ATR , שדרן טלוויזיה אוקראיני המשרת האוכלוסייה הטטרית של קרים טען כי מדובר ב-. שר החוץ האוקראיני, פאבלו קלימקין, הצהיר כי הוא רואה בבחירה של יוליה סמוילובה כמשתתפת באירוויזיון ככל הנראה פרובוקציה מרוסיה. מאוחר יותר, נשיא אוקראינה, פטרו פורושנקו, הצהיר את אותו הדבר. בן רויסטון, שייעץ למשלחות עבר באירוויזיון בעבר באזרבייג'ן ובשוודיה, טען כי ייתכן שגם הבחירה של רוסיה בהופעה של אישה עם מוגבלות הייתה מכוונת, והסביר לגרדיאן כי: רוסיה הכחישה כי בחירתם בהופעה נועדה כהצהרה פוליטית,  והצהירה כי בחירתם בהופעה של אישה עם מוגבלות נועדה להיות ביטוי לגיוון.
שירות הביטחון האוקראיני אישר ב-22 במרץ 2017, כי לסמוילובה נאסר להיכנס לאוקראינה למשך שלוש שנים בגין נסיעה בלתי חוקית לרוסיה לחצי האי קרים, ובכך הפרה את סעיף 2–204 בקוד אוקראינה בעבירות מנהליות. ה-EBU הגיב באומרו כי הוא ממשיך להבטיח שכל המשתתפים יוכלו להופיע בקייב, אך כי, וכן ציין כי האיגוד יכבד את חוקי המדינה המארחת. סגן יו"ר מועצת הפדרציה של רוסיה, פרנץ קלינצביץ', איים כי רוסיה תחרים את האירוויזיון אלא אם מארגניה יכריזו על החלטת הממשלה כ-. בנוסף, הוא האשים אותם משום שהם.
ניסיונות לפיוס
ה-EBU הציע פשרה לערוץ הראשון ב-23 במרץ 2017, במסגרתה סמוילובה תופיע מרחוק לבחירת השדר, וזו הייתה הפעם הראשונה שאירוויזיון נערך ממקום חיצוני באמצעות לוויין. עם זאת, הערוץ הראשון דחה את ההצעה וטען כי יש לאפשר לסמוילובה להופיע על הבמה בקייב כמו כל שאר המשתתפים האחרים, והאשים את אוקראינה בהפרת ההבטחות בחוקי האירוויזיון כי כל המבצעים יקבלו את הוויזה המתאימה כדי שיוכלו להיכנס למדינה המארחת. סגן ראש ממשלת אוקראינה, ויאצ'סלב קירילנקו, הצהיר כי אין זה חוקי שאישיות בלתי רצויה ישתתף בסיורים או בתוכניות טלוויזיה. המפקח על האירוויזיון, ג'ון אולה סאנד, הצהיר בראיון ל-DR, כי הוא וחברים אחרים באיגוד השידור האירופי יצרו קשר עם שירותי הביטחון האוקראיניים בנוגע לאפשרויות לעכב את האיסור שהוטל עד לאחר סיום תחרות 2017.
מנכ"ל ה-EBU, אינגריד דלטנרה, הצהיר כי התנהגותה של אוקראינה היא, וגרם לפגיעה באתוס האירוויזיון בגין . דלטנה המשיך, ואמר כי ה-EBU מנהלת שיחות עם ראש ממשלת אוקראינה, וולודימיר גרויסמן ועם נשיא אוקראינה, פטרו פורושנקו, בנוגע לעיכוב האיסור עד לאחר התחרות. ב-1 באפריל 2017, איים דלטנרה לאסור את אוקראינה מתחרויות עתידיות אם סמוילובה לא תורשה להשתתף. בתגובה לאיום של דלטנרה, UA:PBC דחקה ב-EBU לכבד את הריבונות של אוקראינה.
פרישה מהתחרות
בראיון לעיתון הגרמני, Der Tagesspiegel, שהתפרסם ב-26 במרץ 2017, ציין יו"ר קבוצת האירוויזיון, פרנק-דיטר פריילינג, כי השתתפותה של רוסיה בתחרות נראתה לא ברורה, והודה כי סמוילובה לא השתתפה במפגשי התצוגה המקדימה לפני שהופיע האיסור, וגם כי המשלחת הרוסית לא הזמינה מקומות לינה בקייב לתחרות. הוא הציע כי ייתכן שרוסיה הייתה מודעת לכך שבחירתם תהיה בעייתית.
ב-13 באפריל 2017, הערוץ הראשון הודיע כי לא ישדר את אירוויזיון 2017. ה - EBU ראה את ההחלטה כפרישה רשמית מהתחרות.
אירוויזיון 2019
מחלוקת נוצרה במהלך הבחירה הלאומית באוקראינה לאירוויזיון 2019 בנוגע לקשרים של המתמודדים עם רוסיה. במהלך גמר התחרות שהתקיים ב-23 בפברואר 2019, חבר השופטים, ג'מאלה, ורקה סרדוצ'קה ויבן פילאטוב חקרו חלק מהמתמודדים בנוגע למחשבותיהם על רוסיה, והתמקדו בעיקר במארוב ואנה מריה. ג'מאלה שאלה את מארוב האם היא סבורה כי חצי האי קרים הוא שטח אוקראיני. מארוב אמרה שהיא כן סבורה. אנה מריה נשאלה, אם יצטרכו לבחור בין השניים, האם יבחרו במדינת אוקראינה או באמם, שעבדה עבור הרפובליקה של קרים. במהלך הגמר, הוכרז על ידי השדר האוקראיני, UA:PBC, כי השדרן שומר לעצמו את הזכות לשנות את ההחלטה שהתקבלה על ידי חבר המושבעים והציבור האוקראיני.
לאחר שמארוב הוכרזה כזוכה בתחרות, השדר הלאומי עדיין לא אישר אותה כנציגה האוקראינית, וכי הדיונים יתקיימו בין מארוב לשדר האוקראיני. מאוחר יותר, התברר כי מארוב נשלחה לחתום על חוזה שהיה לה מועד אחרון לחתימה על מנת לייצג את אוקראינה באירוויזיון. מאפיין מרכזי בחוזה היה שעליה לבטל את כל ההופעות הקרובות ברוסיה תוך 24 שעות. מאוחר יותר, חשפה מארוב כי חוזה השדרן אסר עליה גם לאלתר על הבמה ולתקשר עם כל עיתונאי ללא אישור השדרן, וחייב אותה להיענות באופן מלא לכל בקשות השדרן. אם לא הייתה ממלאת אחר אחד מהסעיפים הללו, היא תקבל קנס בסך 2 מיליון הריבניה (כ-67,000 אירו). עוד ציינה מארוב כי השדרן לא ייתן לה פיצוי כספי כלשהו בגין התחרות ולא ישלם לה כלל עבור הנסיעה לתל אביב.
ב-25 בפברואר 2019, אושר, גם על ידי מארוב וגם על ידי UA:PBC, כי מארוב לא תייצג את אוקראינה בישראל בגלל מחלוקות על החוזה, וכי ייבחר אמן אחר. מאוחר יותר, חבר ההנהלה ב-UA:PBC, ויקטור טאראן, גילה כי מארוב סירבה לחתום על החוזה בגלל האילו לבטל את ההופעות שלה ברוסיה. טאראן טען גם כי מארוב ועורכי דינה אינם מאמינים שהיא אחראית לייצג את דעותיה של ממשלת אוקראינה בעת האירוויזיון.
הלהקה האוקראינית, Freedom Jazz, שסיימה במקום השני, הודיעה ב-26 בפברואר 2019 כי היא דחתה את הצעת השדרן לייצג את אוקראינה. למחרת, הלהקה האוקראינית, קזקה, שסיימה במקום השלישי, אישרה כי גם היא דחתה את ההצעה. ב-27 בפברואר 2019, UA:PBC אישרה כי אוקראינה תפרוש מהתחרות בעקבות המחלוקת. בהצהרת הפרישה שלהם, השדרן הצהיר כי הבחירה הלאומית.
בחירת נציג אוקראינה באירוויזיון
בעקבות המחלוקת שנוצרה בקדם האירוויזיון האוקראיני של 2019, נוצר חוק שאוסר על אמנים שהופיע ברוסיה או בחצי האי קרים, לאחר סיפוח חצי האי קרים, לייצג את אוקראינה באירוויזיון. בקדם האירוויזיון האוקראיני של 2022, ניצחה אלינה פאש עם השיר "Shadows of Forgotten Ancestors". ב-14 בפברואר 2022, יומיים לאחר בחירתה כנציגת אוקראינה באירוויזיון 2022, טען הפעיל ובלוגר הווידאו סרגיי סטרנקו כי פאש נכנסה לקרים דרך רוסיה ב-2015, וכי היא זייפה את תיעוד המסע שלה עם הצוות שלה כדי לקחת חלק בקדם האירוויזיון. כתגובה, חברת השידור הציבורי הלאומית של אוקראינה ביקש משירות משמר הגבול של אוקראינה לבדוק את האותנטיות של התיעוד, וכי פאש לא תהיה, באופן רשמי, נציגת אוקראינה באירוויזיון 2022, "עד לאימות כל הפרטים". אנדריי דמצ'נקו, שדיבר בשם שירות משמר הגבול של אוקראינה, טען כי התעודה שנמסרה להם לא הונפקה על ידם, אלא שפאש ביקשה לחצות את הגבול, וכי תוצאות החקירה ימסרו לרשות השידור עד 16 בפברואר. מאוחר יותר, הצהירה פאש כי היא נכנסה לקרים מהגבול האוקראיני, וכי "חבר צוות" ביקש את התעודה, ולא פאש עצמה. ב-16 בפברואר, טענה פאש בפוסט באינסטגרם ששירות משמר הגבול של אוקראינה לא הצליח לספק לה תעודה חדשה כהוכחה לכניסתה לקרים, שכן רישומים שקשורים לכך נשמרים רק לחמש שנים. זמן קצר לאחר מכן, הודיעה פאש בדפי המדיה החברתית שלה כי היא מסירה את מועמדותה כנציגת אוקראינה באירוויזיון. ב-17 בפברואר, נמסרה לקאלוש הצעה לייצג את אוקראינה באירוויזיון. החלטה סופית של נציג אוקראינה באירוויזיון יתקבל ב-18 בפברואר. ב-22 בפברואר, חברת השידור הציבורי הלאומית של אוקראינה הודיעה כי קאלוש הסכימה לייצג את אוקראינה באירוויזיון.
השעיית רוסיה מהתחרות
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה שהחלה ב-24 בפברואר 2022, UA:PBC דרשה להשעות את השדרנים הרוסים החברות באיגוד השידור האירופי, VGTRK והערוץ הראשון. בבקשה נטען כי מאז תחילת ההתערבות הצבאית הרוסית באוקראינה ב-2014, VGTRK והערוץ הראשון היו שופר של ממשלת רוסיה וכלי מרכזי של תעמולה פוליטית הממומנת מתקציב המדינה של רוסיה. בתחילה, ה-EBU הצהיר כי רוסיה וגם אוקראינה עדיין יורשו להשתתף בתחרות, בגלל האופי הא-פוליטי של האירוע. למחרת, ה-EBU הודיע כי רוסיה לא תשתתף באירוויזיון 2022, וקבע כי "לאור המשבר חסר התקדים באוקראינה, הכללת רוסיה בתחרות השנה תייצג את התחרות לרעה".
לפני שרוסיה הושעתה מהתחרות, גופי שידור רבים המשתתפים קראו ל-EBU לנקוט בפעולה. לדברי העורך הראשי של Dansk Melodi Grand Prix, גוסטב לוטזהוף, "אנחנו מוצאים שזה לא תואם את ערכי האירוויזיון שרוסיה משתתפת." תאגיד השידור השוודי, RUV של איסלנד,  LRT של ליטא,  וה-NRK של נורווגיה קראו ל-EBU להשעות את רוסיה מהתחרות, בעוד ש-AVROTROS  של הולנד, הטלוויזיה הפולנית ו-חברת השידור הציבורי הלאומית של אוקראינה קראו ל-EBU להשעות את חברותה של רוסיה באיחוד. ERR של אסטוניה ו-Yle של פינלנד הצהירו שהם לא ישתתפו אם רוסיה תשתתף בתחרות.
נציגי לטביה באירוויזיון 2022, ציטי זני, שלחו דוא"ל ל-EBU בכך שישקלו מחדש את החלטתם לאפשר לרוסיה להתחרות: "אנחנו אוהבים את כל האמנים. אנחנו אוהבים את כל האנשים. אנחנו מאוחדים. האירוויזיון צריך לנקוט בפעולה. אנחנו מפצירים במשלחות ובאמנים אחרים לעשות את אותו הדבר."
היסטוריית הצבעות
למרות היחסים העוינים מאוד בין שתי המדינות לאורך השנים, עדיין הוחלפו נקודות בין שתי המדינות. הטבלאות שלהלן מציגות את הנקודות שהוענקו בין רוסיה לאוקראינה, מאז שהאחרונה הופיעה לראשונה באירוויזיון 2003.
קרב עד המוות
קרב עד המוות (באנגלית: Raze) הוא סרט אימה ופעולה אמריקאי משנת 2013 בבימויו של ג'וש וולר. הסרט הוצג לראשונה ב-21 באפריל 2013 בפסטיבל הסרטים טרייבקה. בסרט מככבות זואי בל ורייצ'ל ניקולס. עלילת הסרט מתמקדת בקבוצה של 50 נשים שנאלצו להילחם עד מוות בשביל להפיג את השעמום של האליטה העשירה.