cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דומוסלו
יהודי דומוסלו
יהודים חיו בדומוסלו במאה ה-18 ובמאה ה-19. ובשנת 1944 נרצחו רוב יהודי הכפר בשואת יהודי הונגריה.
בן שנקמן
בנג'מין "בן" שנקמן (באנגלית: Benjamin "Ben" Shenkman; נולד ב-26 בספטמבר 1968) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-אמריקאי. הוא זכור במיוחד בשל משחקו במיני-סדרה "מלאכים באמריקה"; תפקיד עליו קיבל מועמדות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב.
חייו
שנקמן נולד בעיר ניו יורק וחונך לדבריו על פי "המסורת היהודית המזרח-אירופית". הוא בוגר אוניברסיטת בראון ובעל תואר שני באמנויות, שאותו קיבל בשנת 1993 מאוניברסיטת ניו יורק.
תפקידו הראשון בקולנוע היה בשנת 1994 בסרט "חידון האשליות" בבימויו של רוברט רדפורד, ובטלוויזיה בהופעת אורח בסדרת המשטרה "חוק וסדר". במקביל החל שנקמן להופיע גם על בימת התיאטרון, כשהוא מגלם את דמותו של לואיס איירונסון במחזהו של טוני קושנר "מלאכים באמריקה", שהועלה בתיאטרון הקונסרבטוריון האמריקאי בסן פרנסיסקו. זאת הפעם השנייה שבה השתתף במחזה; הוא עשה זאת לראשונה במסגרת הפקה פנימית באוניברסיטת ניו יורק, שבה גילם את דמותו של רוי קון. בשנת 2003 גילם בשנית את דמותו של איירונסון בעיבודו של המחזה למיני סדרה ששודרה ברשת HBO. על משחקו בסדרה היה מועמד לפרסי אמי ופרס גלובוס הזהב.
במהלך שנות ה-90 השתתף לסירוגין בהופעות באוף ברודוויי ובתפקידי משנה בסרטים שונים כמו "אירייזר" (1996), "המצור" (1998), "π" (1998) ו"רקוויאם לחלום" (2000).
בשנת 2001 היה מועמד לפרס טוני על משחקו לצִדה של מרי-לואיז פארקר במחזה Proof. הפעם הבאה ששב לתיאטרון הייתה בשנת 2004 בהפקה הניו יורקית של המחזה Sight Unseen.
בעשור הראשון של המאה ה-21 המשיך לשחק בתפקידי משנה בסרטים שונים, ובסדרות טלוויזיה. בשנת 2007 שיחק בתפקיד הראשי בקומדיה הקנדית הכושלת Breakfast with Scot. ב-2008 גילם את דמותו של ראסל קראוס בדרמה המשפטית "חוקי קנטרברי". ב-2010 שיחק בעונתה השלישית של הסדרה "Damages".
כתר מוראלי
כתר מוראלי או כתר חומה (בלטינית: corona muralis) הוא כתר שמעוצב בצורת חומות או צריחים.
בעת העתיקה
בעת העתיקה היה הכתר סמל של אל שמגן על עיר. כך לדוגמה האלה היוונית טיכה שהייתה פטרונית של ערים רבות, מתוארת בפסלים ובפסיפס חבושה בכתר זה. בצבא הרומי הוענק הכתר כעיטור לחייל הראשון שטיפס על חומה של עיר נצורה והניף את הנס הרומי. הכתר היה עשוי או מצופה זהב ומעוצב כחומה משוננת.
בהרלדיקה
בהרלדיקה משמש הכתר בסמלי ערים או מחוזות. הכתר יכול להופיע מעל המגן או כמטען במגן עצמו. טינקטורת הכתר תהיה תמיד צבע על מתכת, דהיינו החומה עצמה עשויה זהב או כסף והקווים המתארים אותה צבועים אדום, שחור וכדומה. עם זאת, יש יוצאים מהכלל, בעיקר בסמלים גרמניים, בהם החומה אדומה והקווים שחורים.
לעיתים מוגדר דירוג לפיו יש לעצב את הכתר: בסמל כפר, הכתר יהיה בעל שלושה צריחים; בעיירה, ארבעה צריחים; בעיר, חמישה; או בדירוג שונה, אם כי אין כללים אחידים ולא תמיד יש צריחים לחומה. באיטליה, כתר זהב עם חמישה צריחים יכול להתווסף לסמלה של כל עיר, וכתר כסף ללא צריחים יכול לשמש בסמל מחוז. קיימים כתרים שמבליטים את חשיבותם בכך שהחומה בנויה ממספר קומות. במקרים מסוימים נוסף עיטור מעל החומה כגון נשר או ענפי צמחים.
הכתר מופיע בסמל אוסטריה, סמל מילאנו, ליסבון, סאו פאולו וערים אחרות בגרמניה, בספרד ובמקומות נוספים.
אל-עין (כדורגל)
מועדון כדורגל אל-עין (בערבית: نادي العين لكرة القدم) הוא מועדון כדורגל מהעיר אל-עין, איחוד האמירויות הערביות המשחק בליגת העל של איחוד האמירויות הערביות. המועדון מקיים את משחקיו הביתיים באצטדיון הזה בין זאיד המכיל 25,500 מקומות.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1968 על ידי סטודנטים מבחריין וסודאן שלמדו באיחוד האמירויות הערביות, ובשנת 1977 זכה המועדון באליפות הראשונה שלו. אל עין הוא המועדון המעוטר ביותר באיחוד האמירויות עם 11 אליפויות, 6 גביעים, 4 סופר קאפים, זכייה אחת בגביע המפרץ וזכייה אחת גם בליגת האלופות האסיאתית (2003) - המועדון היחיד מאיחוד האמירויות שזכה במפעל זה. המועדון הגיע לגמר גביע העולם למועדונים 2018 בו הפסיד לריאל מדריד בתוצאה 1-4.
שיתופי פעולה
בפברואר 2021, לאחר חתימת הסכם הנורמליזציה של מדינת ישראל עם איחוד האמירויות הערביות, החל המועדון בשיתוף פעולה כולל, ספורטיבי, טכנולוגי ועסקי עם מועדון מכבי חיפה מליגת העל הישראלית. זהו הסכם ראשון מסוגו בכדורגל הישראלי עם מועדון ממדינה ערבית. במסגרת ההסכם ישתפו המועדונים פעולה בהשאלות והעברת שחקנים, השתלמויות, מחלקות נוער, השמה של טכנולוגיות, השתלמויות, מחנות אימון, משחק שלום הדדי, קשרים עסקיים וכל אספקט עתידי, שיבנה בחיזוק היחסים בין המועדונים והבעלים.
יחסי פקיסטן–צ'ילה
יחסי פקיסטן–צ'ילה הם יחסי החוץ בין פקיסטן לבין צ'ילה. היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 2008, כאשר פקיסטן פתחה שגרירות בצ'ילה. מאז שנת 2010 צ'ילה לא קיימה שגרירות באסלאמאבאד, אף על פי שהיא הביעה עניין לפתוח בה. פקיסטן גם היא סגרה לאחרונה את שגרירותה בסנטיאגו דה צ'ילה.
על פי סקר השירות העולמי משנת 2013, רק 19% מהצ'יליאנים שנשאלו רואים את השפעת פקיסטן באופן חיובי, כאשר 46% הביעו דעה שלילית.
יחסים כלכליים
בשנים 2006–2007 הסתכם הסחר בין שתי המדינות בשווי של 69 מיליון דולר, כאשר היצוא הפקיסטני לצ'ילה הסתכם בשווי 66 מיליון דולר.
החברה הצ'ילאנית אנטופגסטה מינרלים, כחלק מקונסורציום רב לאומי יחד עם חברת התיליאן נחושת צ'ילה, קאסרי בוגסי, מקנדה, תשקיע עד 4 מיליארד דולר בחקר ופיתוח שדה Rekodiq בפקיסטן. עם זאת, היא צופה שההשקעה הראשונית תהיה 200 מיליון דולר.
ביקורים רשמיים
באוקטובר 2010, שר החוץ הצ'יליאני פרננדו שמידט אריצטיה ביקר באסלאמבאד, וכן קיים שיחות עם שר החוץ סלמאן בשיר. במהלך הדיון גילו שני הצדדים עניין בחתימת הסכם סחר חופשי בין המדינות.
יחסי תרבות
הקהילה הפקיסטנית בצ'ילה התרכזה בעיקר בצפון המדינה. כמעט 200 פקיסטנים חיים בצ'ילה, וראש עיריית איקיקה התייחס לקהילה הפקיסטנית שם כ"מופת".
עיריית לאס קונדס דה סנטיאגו דה צ'ילה פרסמה רשמית את הסכמתה ב-22 באוקטובר 2010 להקמת "כיכר פקיסטן" בסנטיאגו על בסיסים הדדיים ללא השלכות כספיות. הרשות לפיתוח ההון איסלאמאבאד (CDA) הקצתה בעבר מקום ל"כיכר צ'ילה" בצומת הכביש המהיר המזרחי F-10 עם חיאן-אי-עקבל. בסנטיאגו יש גם רחוב בשם פקיסטן.
אנדראש הייזלר
אנדראש הייזלר (בהונגרית: Heisler András; בודפשט, 7 בינואר 1955) הוא מהנדס-כלכלן יהודי-הונגרי ומנהיג קהילתי מרכזי ביהדות הונגריה.
ביוגרפיה
אנדראש הייזלר נולד בבודפשט וגם למד שם. הוא פעיל בחיים הציבוריים היהודיים בבודפשט מאז 1985. נבחר למועצת בית הכנסת הגדול של בודפשט ברחוב דוהאני ב-1990, בה היה חבר עד 2011. ב-1993 הצטרף להתאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה (Mazsihisz), וב-1995 נבחר להנהגת הקהילה היהודית של בודפשט (BZSH). הוא נבחר לסגן היושב ראש של Mazsihisz ב-1999 ולאחר מכן ליושב ראש ב-2003. הוא עזב את תפקידו וגם את הנהלת Mazsihisz ו-BZSH בשנת 2005. אחריו נבחר פטר פלדמייר. הוא חזר להנהלת MAZSIHISZ ב-2011 ונבחר ליושב ראש הארגון בפעם השנייה.
בשנת 2011 הוא קיבל את צלב האבירים של מסדר ההצטיינות ההונגרי, אותו החזיר באוגוסט 2016 בשל הענקת העיטור לז'ולט באייר (סופר ועיתונאי שמרן וימני קיצוני מקורב לראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבאן ולמפלגת פידס השלטת).
בשנת 2023 טען הייזלר כי יש קשר הדוק בין ראשי חב"ד בהונגריה לבין ממשלת ויקטור אורבן, וכי זו מסייעת לחסידי חב"ד להשתלט על הקהילה היהודית בהונגריה ועל אתרי היהדות.
הערכת מסוכנות (קרימינולוגיה)
בקרימינולוגיה, הערכת מסוכנות היא תהליך אבחון מקצועי שמטרתו הערכת הפוטנציאל של פגיעה נוספת מצד התוקף, תוך התייחסות למאפייני הפגיעה, מאפייני התוקף ומאפייני הקורבן. הערכת מסוכנות מבוססת על כמה אדנים. למשל, גורמי סיכון אישיים של העבריין, גורמי סיכון נוספים (למשל, חברתיים), הסתמכות על ניסיון וידע קליני עם כלים מחקריים ואקטואריים.
הערכת מסוכנות מיועדת להעריך סיכונים עתידיים, לקבוע את הסבירות לקיומה של פגיעה עתידית בקורבנות פוטנציאליים, תוך זיהוי גורמי הסיכון המעלים את הסבירות לפגיעה כזו. תפיסה זו באה לדיי ביטוי במהלך שלושת העשורים האחרונים שבהם נעשה שימוש הולך וגובר במונחים "סיכון", "מסוכנות", ו"הערכת מסוכנות" במדיניות ציבורית מתחומים שונים: רפואה, חינוך, משפטים, כלכלה, ועוד. שימוש בולט במיוחד קיים ונמצא בתחום הקרימינולוגיה ביחס לעבריינים ועבריינות מין בפרט.
קרייג וריטבנגר (2006) הצביעו על ארבעה דורות בביצעו הערכת מסוכנות:
הדור הראשון התבסס על שיקול דעת קליני אינטואטיבי – מדובר בגישה קלינית, ביצוע של ראיון קליני מובנה. בגישה זו המעריך אוסף מידע ופרטים על העבירה ממסמכים קיימים, מבצע ראיון קליני מובנה ומסתמך על הידע הקיים בתחום ועל ניסיונו שלו. החיסרון המשמעותי של שיטה זו הוא ההסתמכות היתירה על ידיעותיו ויכולותיו הסובייקטיביות של המעריך.
LINE
רצפי (LINE (Long Interspersed Nuclear Elements הם קבוצה של רצפי רטרוטרנספוזונים המצויים במספר עותקים גדול בגנום האיקריוטי. בגנום האדם הרצפים האלה מהווים כ-20% מהגנום. הם מרכיבים משפחה של טרנספוזומים, כאשר כל LINE באורך של 7,000 זוגות בסיסים. LINE משועתק לmRNA ומתורגם לחלבון המתנהג כמו רוורס טרנסקריפטאז (reverse transcriptase). הרוורס טרנסקריפטאז יוצר עותק של DNA של הLINE RNA אשר יכול להשתלב במיקום חדש בגנום.
הערכת מסוכנות (קרימינולוגיה)
הדור השני התבסס על שיטות אקטואריות להערכת מסוכנות המבוססות רק או בעיקר על גורמים סטטיים לסיכון (כלומר, גורמים שלא ניתן לשנותם כגון היסטוריה של התעללות או רישום פלילי). בדור זה נבנו כלים רבים ורבי השפעה. המשותף לכולם הוא שיטת סכימה משתנה שמטרתה קבלת ציון המשקף את רמת המסוכנות.
LINE
הLINE הכי נפוץ בבני אדם הוא LINE1.
הערכת מסוכנות (קרימינולוגיה)
הדור השלישי התבסס על שיטות להערכת מסוכנות הממוקדות בגורמים דינמיים. התפיסה ביחס לגורמים אלה היא, שהם ניתנים לשינוי בעקבות טיפול מותאם ובהתחשב בעקרונות RNR.
LINE
היסטוריית הגילוי
הרצף הראשון שתואר כ-LINE התפרסם בשנת 1980 על ידי ג'יי. אדמס ופורסם ב-NAR. הרצף שפורסם היה באורך של כ-6,400 זוגות בסיסים.
הערכת מסוכנות (קרימינולוגיה)
הדור הרביעי הצביע על הצורך בשילוב בין השיטות (הדורות) הקודמות במטרה להגיע להערכה שמאפשרת להצביע על רמת המסוכנות הפוטנציאלית, כמו גם התייחסות להתערבויות נדרשות בכדי להפחיתה.
LINE
סוגי ה-LINE-ים השונים
בהתבסס על המבנה והפילוגנזה של החלבון העיקרי של הרצף רוורס טרנסקריפטאז רצפי ה-LINE מחולקים ל-5 קבוצות עיקריות. L1, RTE, R2, I ו-Jockey. שניתן לסוג בסיווגים משניים לפחות ל-28 ענפים. כיום רק הרצף LINE1 פעיל בגנום האנושי, וגם זה רק במיעוטו. רצף זה מצוי בכל היונקים והוא הרצף הנפוץ בגנום האדם (כ-17% מכלל הגנום). שאר הרצפים נמצאים בכמויות קטנות יותר.
בגנום הצמחי נמצאו עד כה רצפים מענפים L1 ו-RTE. כאשר רצף L1 מאוד מגוון, ואילו הרצף RTE מאוד שמור עד כדי זהה בתוך אותה משפחה.
הערכת מסוכנות (קרימינולוגיה)
אמצעי זה, העומד בבסיסו של החוק הגנה על הציבור מפני ביצוע עבירות מין, מניח כי ניתן לקבוע מהי הסבירות שעבריין יחזור לבצע בעתיד עבירות ובאילו כלים יש להשתמש כדי לצמצם הסתברות זו: ענישה, טיפול, פיקוח או מעקב. החוק והאמצעים שיצר מאפשרים מבט רחב, מעבר להיבט הפלילי הצר, כדי לבסס החלטות על לקחי העבר ולהבין טוב יותר "למה" היה ומה ההסתברות "שיהיה", וזאת תוך הסתמכות על בדיקה ברמה האישית, המשפחתית והחברתית של הפרט.
LINE
סוגי ה-LINE-ים השונים
בפטריות ישנם רצפי Tad, L1 ו-CRE.
מבנה
באלמנט מסוג L1 יש כ-6,000 זוגות בסיסים והיש בו שתי מסגרות קריאה (ORF) לא חופפות, אשר מוקפות באזורים שאינם מתורגמים (UTR) המכילים הכפלות.
מסגרת קריאה ראשונה
מסגרת הקריאה הראשונה מקודדת לחלבון קושר RNA באורך של כ-500 חומצות אמינו ומשקלו כ-40 קילודלטון. בחלבון יש מוטיב של רוכסן לאוצין (Leucine zipper) עם פעילות של שפרון.
מסגרת קריאה שנייה
מסגרת הקריאה השנייה מתורגמת לקומפלקס חלבוני עם פעילות של אנדונוקלאז ורוורס טרנסקריפטאז.משקל החלבון הוא כ-150 קילודלטון.
אזור לא מתורגם
בקצה ה-'5 של האלמנט יש קדם (promoter) חזק ל-RNA פולימראז II בגדיל הקריא (sense) ובנוסף יש קדם חלש יותר בגדיל המול-קריא (antisense).
הפצה
אלמנטי LINE מתרבים בגנום באמצעות מנגנון של רוורס טרקנסקריפציה עצמית, המנגנון התגלה לראשונה בטוואי המשי.
באמצעות RNA פולימראז II נוצר רנ"א-שליח של הגן ל-LINE. הגן יוצא מהגרעין ומתורגם בציטופלזמה על ידי הריבוזומים. לאחר שהחלבון מתורגם הוא "תופס" את הרנ"א שליח שיצר אותו וחוזר לתוך הגרעין. בתוך הגרעין, החלבון המתורגם ממסגרת הקריאה השנייה עושה חתך (nick) בדנ"א של התא ובאמצעות החלק שמסוגל לבצע רוורס טרנסקריפציה משתמש בגדיל הרנ"א השליח כתבנית לבניית הגדיל המשלים לתוך הדנ"א הגרעיני, בכך עבר המקטע למקום חדש בגנום.
פרעות חלב (1947)
פרעות חלב הן פרעות שנערכו ביהודי העיר חלב שבסוריה, לאחר החלטת האומות המאוחדות על תוכנית החלוקה של ארץ ישראל בכ"ט בנובמבר 1947.
בשנת 1947 פרצו בחלב פרעות אלימות נגד יהודים, במהלכן הרובע היהודי בעיר הוצת ועלה בלהבות. 75 יהודים נרצחו, מאות נפצעו, כ-150 בתים נהרסו וכמחצית מהקהילה היהודית נמלטה מהעיר. במהלך הפרעות ניזוק קשות בית הכנסת המרכזי של חלב, ששימש כמקום פולחן יהודי לפחות מהמאה ה-5.
רקע
היחס כלפי יהודי סוריה החל להסלים, כאשר בשנת 1925 הותקף הרובע היהודי בדמשק; בשנת 1936, במקביל לפרוץ המרד הערבי הגדול בארץ ישראל (מאורעות תרצ"ו), התחוללו מהומות נגד יהודי סוריה, שהואשמו בציונות. במלחמת העולם השנייה הפכה סוריה לבסיס תעמולה נאצית, ובמשך כל שנות ה-40 ידעו יהודי סוריה פרעות הולכות ונשנות. בשנת 1945 חלה הרעה גדולה בתנאי החיים של יהודי סוריה: מעמדם הושפל, נאסר עליהם להגר וראשי הקהילות חויבו לגנות בפומבי את הציונות. יהדות סוריה נפגעה קשות לאחר עצמאות סוריה. ב-1946 פרצו מהומות אנטי יהודיות ונשללו זכויות יסוד מהיהודים.
הפרעות
יומיים לאחר החלטת האומות המאוחדות על תוכנית החלוקה בכ"ט בנובמבר 1947 נהר אספסוף ערבי לרובע היהודי בחלב, והרס, שדד ושרף בתים רבים ואת רוב בתי הכנסת. הקונסול הבריטי בחלב, שראה את הדברים במו עיניו, דיווח לשגרירות בדמשק כי "קבוצות פורעים פגעו במוסדות, בבתים ובחנויות של יהודים. המשטרה והצבא לא עשו דבר, ומספר שוטרים אף נטלו חלק בביזה. הפרות הסדר נמשכו כל היום, ורק למחרת שלח המושל כוחות על מנת להשיב את הסדר על כנו ולהגן על רכוש יהודי". המהומות נמשכו יום בודד, ועוצמתן בעיר לא הייתה קשה כבמקומות אחרים, ככל הנראה בשל הפסיפס האתני של אוכלוסיית העיר.
חכם משה טָווִיל היה הרב הראשי של קהילת חלב, והוא גר מול בית הכנסת העתיק וראה מביתו את המתרחש. את עדותו נתן ביום י"ז בחשון תשי"ט-1959: "… ההכרזה על [תוכנית] החלוקה הייתה ביום ו'. ביום א' לא הציקו לנו אלא הכריזו לסגור כל העיר ולשבות. והיהודים קיבלו על עצמם שלא לצאת מפתחי בתיהם... בצהריים התאספו גויים רבים ליד בית הכנסת ומכריזים 'פלסטין בִּלָאדְנָא ויָאהוּד כִּלָאבְּנָא' (פלסטין היא ארצנו והיהודים כלבינו) והצבא מחריש. אחרי הצהריים התנפל ההמון על בית הכנסת והרס, והצבא מסייע להם... אחר חצי שעה נשרף הכול. הוציאו ארבעים ספרי תורה ושרפו אותם בחוץ בנפט ובשמן...".
בשנת 1961 העיד דויד חזן, מבני הקהילה - ודבריו תורגמו לעברית בידי אלכסנדר דותן משגרירות ישראל בברזיל: "...ההפגנות, השריפות ומעשי ההרס בבתי הכנסת נמשכו רק יום אחד... [ואף-על-פי כן] נסגרו היהודים בבתיהם שלושה ימים רצופים ולא העזו לצאת מפתח הבית. עם פרוץ ההפגנות שבתה כל תנועת המסחר בעיר וכל החנויות במרכז המסחרי, של יהודים ולא-יהודים כאחת, היו סגורות במשך שלושה ימים... באותם שלושה ימים היו ערבים מכרים מבקרים את העד [=דוד חזן] בביתו, מביאים לו מזונות ומספרים לו על המצב המתוח בעיר...".
במשך שלושה ימים הסתגרו יהודי חלב הנפחדים בבתיהם, ורק לאחר מכן העזו לצאת. מכל העדויות שאסף הסופר אמנון שמוש עולה, כי במהלך מאורעות אלה לא היו פגיעות בנפש בקרב יהודי הקהילה, אך החיפושים בין החורבות המפויחות של בית הכנסת העתיק העלו כי כתר ארם צובא נעלם. הסברה הייתה כי עלה באש יחד עם שאר ספרי התורה.
הצלת כתר ארם צובא
כמה חודשים לאחר הפרעות גילו עולים יהודים מחלב ליצחק בן-צבי, כי בניגוד לשמועות, הכתר לא נשרף ולא אבד, אלא ראשי הקהילה הפיצו את השמועה, כדי שהערבים לא יחפשו את הכתר ויזיקו לו. לגבי השאלה: 'כיצד ניצל הכתר?' היו העובדות סותרות: היו שטענו כי שמָּש בית הכנסת, אשר בגדאדי, הוא ששלף את "הכתר" מהאש תוך סכנת חייו. אחרים טענו כי "הכתר" הוצא מההיכל כמה ימים לפני הפרעות והוחבא בביתו של חכם משה טָווִיל. כך או כך, ברור היה כי הכתר לא יוכל להישאר בחלב, שם קיים חשש לגורלו.
יצחק בן-צבי פנה בקריאה נרגשת לעולים מחלב לסייע לו בהבאת הכתר למקום בטוח. שרה חָבֵר, אחת העולות, הסכימה להסתכן ולחזור לסוריה כדי להציל את הכתר, אך כל ניסיונותיה להסתנן לארץ הנעולה עלו בתוהו. בתחילת שנות ה-50 ביקש יצחק בן-צבי משגרירי מדינת ישראל ברחבי העולם לעורר את היהודים יוצאי חלב בארצותיהם להצלת הכתר והבאתו לישראל. הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, שהיה אז הראשון לציון, כתב לראשי הקהילה בחלב:
בסופו של דבר הכתר הגיע לירושלים לאחר יותר מעשר שנים מאז שנעלם, ואחרי מסע סודי שארך כחצי שנה. גואלו של הכתר היה מרדכי בן עזרא פחאם, יהודי תושב חלב בעל נתינות איראנית שגורש מסוריה. לפני שיצא, קיבל פחאם בסתר את הספר היקר מראשי הקהילה, כדי שיבריח אותו ארצה. משפחת פחאם יצאה מחלב לאיסטנבול בדרכה לישראל, כשבין חפציה, בתוך מכונת כביסה ישנה, מוחבא הכתר. סרינה פחאם, אשתו של מרדכי, סיפרה על האירועים: "הכתר היה בתוך שק מבד. מצאתי חתיכה מרובעת של בד לבן. שמתי בתוכה את הכתר, קשרתי, שמתי בתוך מכונת הכביסה, ומעליו שמתי שק גרעינים, בצל ובגדים". הספר נמסר בתחילה לידיו של "איש ירא שמים מהימן" (כדברי המבריחים), שלמה זלמן שרגאי, לשעבר ראש עיריית ירושלים. לאחר ששכן לילה אחד בביתו של שרגאי, ובקביעתו כי הכתר שייך לכלל ישראל, העבירו לידי הנשיא יצחק בן צבי. ה"כתר" הושאל למוזיאון ישראל והוא מוצג בהיכל הספר. לא כל "הכתר" שרד: רק 294 דפים מתוך 487 הדפים המקוריים שהיו בו הגיעו לישראל לידי הנשיא יצחק בן צבי.
תוצאות
בשנת 1948 יהדות סוריה מנתה כ-30,000 נפשות. לאחר הקמת מדינת ישראל נמלטו בעל כורחם רוב יהודי סוריה, ונשארו בה רק כ-5,000. מתוך היהודים שעזבו הגיעו לישראל כ-1700 איש. ב-1948 הוחמר עוד יותר מצב היהודים. נשללו מהם כל זכויות האזרח והוטלו עליהם גזירות כלכליות כבדות. החל מ-1949 נאסר על היהודים לצאת מסוריה. באוגוסט 1949 רימונים הושלכו על בית כנסת בדמשק, ו-11 יהודים נהרגו.
יהודי העיר חלב החלו לעוזבה. כמחצית מהמהגרים עלו לארץ ישראל, והיתר היגרו לקהילות יוצאי חלב ברחבי העולם. אולם מגבלות שהטילו השלטונות הסוריים על העזיבה, לא אפשרו לכל יהודי העיר לעזוב.
ולאדס דרמה
ולאדס דרמה (בליטאית: Vladas Drėma; 10 בדצמבר 1910, ריגה – 4 בינואר 1995, וילנה) היה צייר וחוקר אמנות ליטאי.
קורות חיים
ולאדס דרמה נולד למשפחת איכרים ליטאים שעברה לריגה במטרה לשפר את המצב הכלכלי. הוא התייתם מהוריו בגיל צעיר ועבר לקרובי משפחה שהתגוררו בתחומי פולין. בהמלצת הכומר המקומי, נשלח ללימודי ציור בוילנה (באותה תקופה בתחומי פולין). לאחר סיום הלימודים דרמה החל לימודי אמנות באוניברסיטה בעיר וילנה וסיים אותה שנת 1936.
הוא היה בין מקימי קבוצת ציירים שכללה ציירים ליטאים, פולנים ויהודים שפעלו בעיר. במקביל הוא היה מלמד ציור בבתי הספר. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 דרמה אייר מספר ספרים שיצאו לאור בווילנה לרבות ספר שירה של אלבינאס ז'וקאוסקאס.
בשנים 1937–1938 ולאדס דרמה עבר השתלמות בוורשה.
באותה תקופה ולאדס דרמה צייר טבע דומם וגם הדפסי נחושת של העיר העתיקה של וילנה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר וילנה הייתה תחת כיבוש הנאצי, דרמה עבר במוזיאון ואסף חומר היסטורי על תולדות הדפוס בליטא. הכוונה הייתה לפרסם את הספר לקראת 500 שנות דפוס בליטא בשנת 1947.
בתקופת ליטא הסובייטית דרמה היה עובד במוזיאון והיה מלמד באקדמיה לאמנות ואוניברסיטת וילנה.
בשנת 1992 הוענק לולאדס דרמה "פרס ליטא" בתחום תרבות ואנמות.
יצירות של דרמה נכללים באוסף של מספר מוזיאונים בליטא ופולין.
שלג צח
שלג צח הוא סינגל של להקת הרוק הישראלית משינה מתוך אלבומה "משינה 3".
רקע
את השיר כתב והלחין שלומי ברכה, גיטריסט הלהקה.
השיר נפתח בצעקה "אולורממזה", שהיא השורה מהפזמון "אז הם אמרו לו" בהשמעה מהסוף להתחלה. כפל המשמעות המכוון בשיר מעיד גם על שימוש בסמים ובעיקר בסם הלבן קוקאין. ברכה רמז לגבי משמעות השיר שהוא נכתב על אומן מפורסם, אך לא מסר את שמו.
השיר הוצג כמועמד למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג', ובשיאו הגיע למקום החמישי. במצעד הפזמונים השנתי של התחנה דורג השיר במקום ה־48. נוסף על כך משינה זכתה בתואר "להקת השנה" במצעד זה.
ביאטריס שילינג
ביאטריס (טילי) שילינג (באנגלית:  Beatrice (Tilly) Shilling; 8 במרץ 1909, ווטלווויל המפשייר אנגליה - 18 בנובמבר 1990, ווטלווויל  המפשייר אנגליה). הייתה מהנדסת אוירונאוטיקה ונהגת מרוצים חובבת, שהתפרסמה במהלך מלחמת העולם השנייה כשפתרה בעיה חמורה במנועי מטוסי הספיטפייר וההוקר הוריקן שגרמה לאובדן השליטה במטוס במצבים קריטיים.
קורות חייה
שילינג נולדה ב-8 במרץ 1909, בווטלווויל שבהמפשייר. בת שלישית לאני והנרי. מגיל צעיר גילתה נטיות טכניות והחליטה להיות מהנדסת. בגיל 14 קנתה אופנוע ונהגה לפרק ולהרכיב אותו ולהכניס בו שיפורים. לאחר סיום בית הספר התיכון עבדה 3 שנים במפעל בו עסקה בהתקנת חיווט וגנרטורים.
ב-1932 השלימה לימודי תואר ראשון בהנדסת חשמל באוניברסיטת מנצ'סטר. שנה לאחר מכן סיימה שם תואר שני בהנדסת מכונות. לאחר סיום לימודיה עבדה כעוזרת מחקר באוניברסיטת בירמינגהם. ב-1936 החלה לעבוד ב-Royal Aircraft Establishment - מוסד המחקר האווירונוטי של חיל האוויר המלכותי, מקום בו עבדה 33 שנים עד פרישתה לגמלאות ב-1969. בתחילה עבדה במחלקת הפרסומים הטכניים, בהמשך עברה למחלקת מנועי המטוסים, וב-1939 קודמה לאחראית על ניהול המחקר והפיתוח של מאיידי מנועי המטוסים.
בספטמבר 1938 נישאה שילינג לג'ורג' ניילור (George Naylor). שלא כמקובל באותה תקופה, היא המשיכה לשאת את שם נעוריה. ניילור היה עמית לעבודה ב-Royal Aircraft Establishment והיה גם שותף לתחביב האופנועים שלה. במהלך המלחמה שרת כטייס במפציצי אוורו לנקסטר.
הדיסקית של טילי
מטוסי הקרב הבריטיים ספיטפייר והוריקן צוידו במנועי רולס-רויס מרלין. במנוע הזה הותקן מאייד בו זרימת הדלק נשלטת על ידי מצוף. כאשר המטוס נכנס לצלילה חדה (כחלק מתמרוני קרבות האוויר) נוצר כח כבידה שלילי שגרם להפסקת זרימת הדלק וכיבוי רגעי של המנוע. הדבר הביא לנחיתוּת של המטוסים הבריטיים לעומת מטוסי המסרשמיט הגרמניים. הבריטים החלו במאמץ למציאת פתרון לבעיה. חברת רולס-רויס פיתחה מאייד משופר, אולם הוא נכשל בניסויים. שילינג הציעה פתרון פשוט וקל ליישום: דיסקית נחושת שהותקנה במאייד ואיפשרה המשך זרימת הדלק גם במהלך צלילת המטוס. פשטות הפתרון איפשרה להתקינו על המטוסים בתהליך קצר. בחודשים הראשונים של 1941 עברו שילינג והצוות שלה מבסיס לבסיס וביצעו בעצמם את ההתקנה.
אופנועים
העניין שלה באופנועים החל בגיל 14. אז רכשה אופנוע אנפילד 2 פעימות, ועסקה בפרוקו והרכבתו מחדש תוך הכנסת שיפורים. בהמשך השתדרגה לאופנוע נורטון 500 סמ"ק. בתקופת לימודיה באוניברסיטה הצטרפה למועדון מרוצי האופנועים הבריטי . בשנת 1934 החלה להשתתף במרוצים והייתה האישה הראשונה שהשלימה את מסלול המרוצים של ברוקלנדס במהירות של 100 מייל לשעה וזכתה במדליית "כוכב הזהב". כעבור שנה שברה את השיא של עצמה במהירות של 106 מייל לשעה.
מרוצי מכוניות
בשנות ה-50 שילינג ובעלה החלו לעסוק במרוצי מכוניות. הם השתתפו במרוצים במכוניות מרוץ שטייבו וכווננו בבית המלאכה שהקימו בביתם. ב-1962 נפצעה שילינג קשה בתאונה בתחרות ונאלצה לפרוש מהתחרויות.
סוזן אנספק
סוזן אנספק (באנגלית: Susan Anspach; 23 בנובמבר 1943 – 2 באפריל 2018) הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית.
ביוגרפיה
היא למדה דרמה ומוזיקה באוניברסיטה הקתולית בוושינגטון די. סי. ואחר כך חזרה לניו יורק, למדה באולפן השחקנים והחלה להופיע על הבמה בברודוויי ואוף ברודוויי. היא שיחקה בתפקיד הראשי של שיילה בגרסה הבימתית הראשונה של המחזמר "שיער".
היא שיחקה באוף ברודוויי במחזה מראה מעל הגשר לצידם של רוברט דובאל, ג'ון וויט ודסטין הופמן.
ב-1970 הופיעה לראשונה בקולנוע. בסרט "The Landlord" שביים האל אשבי ובו גילם בו ברידג'ס צעיר שקונה בניין בשכונה בברוקלין שמתגוררים בה בעיקר שחורים. באותה שנה התפרסמה במשחקה בסרט רסיסי חיים (Five Easy Pieces) של בוב רפלסון לצידו של ג'ק ניקולסון. בנה כיילב נולד באותה תקופה והיא טענה שניקולסון הוא האב אך הוא הכחיש.
ב-1972 הופיעה בתור גרושתו של וודי אלן בסרטו "שחק אותה סאם".
ב-1973 הופיעה בסרטו של פול מזורסקי "אני אוהב את גרושתי" לצידם של ג'ורג' סיגל, כריס כריסטופרסון ומרשה מייסון.
בשנות ה-70 היו שהשוו אותה בארצות הברית לקתרין הפבורן, אלא שהיא לא הצליחה כמוה להיחקק בתודעה ההוליוודית והקריירה שלה לא נסקה.
ב-1981 שיחקה בסרטו של דושאן מקבייב, "מונטנגרו". ב-1987 שיחה בסרט האימה "Blue Monkey". ב-1989 השתתפה בתפקיד קטן בסרט "Blood Red".
חיים אישיים
ב-1968 נולדה בתה קתרין מיחסיה עם סטיב קארי שהופיע אתה במחזמר "שיער". ב-1970 ילדה את בנה כיילב וטענה שג'ק ניקולסון הוא אביו.ניקולסון הכחיש את הדבר ולא הכיר בילד. ב-1970 נישאה לשחקן מרק גודארד שאימץ את שני ילדיה. הם התגרשו ב-1978. ב-1982 נישאה למוזיקאי בוב שרווד והתגרשה ב-1988.
היא מתה מאי ספיקת לב בביתה בלוס אנג'לס, בגיל 75.
האגודה לרווחת הפלאשים
האגודה לרווחת הפלאשים (באנגלית: Falasha Welfare Association, ר"ת: FWA) הוא גוף בין ארגוני שהתקיים ומימן פעילויות רווחה וסיוע בקרב ביתא ישראל באתיופיה בהם את בתי הספר של בית ישראל, פעילות דתית, פרויקטים חקלאיים והתיישבותיים ומרפאות.
בשנת 1960 קיבל הקונגרס היהודי העולמי בקשת עזרה מראשי ביתא ישראל ושלח את נורמן בנטוויץ' לבירור מצבם. שנה לאחר מכאן ביקר בנטוויץ' באתיופיה ולאחר זאת הקים בישראל את הוועד הציבורי לסיוע לפלשים שריכז את הפעילים למען ביתא ישראל. כנשיא כבוד של הוועד כיהן הנשיא יצחק בן-צבי כאשר יושב הראש היה אריה טרטקובר, ציר ירושלים בקונגרס היהודי. בראשיתו פעל הארגון למען עליית ביתא ישראל, אך בעקבות התנגדות ממשלת ישראל לקח על עצמו לסייע לקהילה בצורות אחרות.
במקביל לפעילות הוועד בישראל פעל בנטוויץ' בבריטניה וגייס מספר ארגונים כאשר בשלהי מאי 1967 התכנסה ועידה של הארגונים בלונדון שהפכה לאחר מכאן לגוף בין ארגוני בשם "הוועידה הנמשכת לארגונים המעוניינים ברווחת הפלאשים שבאתיופיה" (Standing Conference of Organizations Interested in the Welfare of the Falashas of Ethiopia). הארגונים שנכללו בגוף היו: אליאנס, הקרן הבריטית המרכזית לסיוע יהודי עולמי, ג'וינט, ההתאחדות האנגלו-יהודית, אוז"ה, הסוכנות היהודית, החברה היהודית להתיישבות, הקונגרס היהודי העולמי ואורט. בנוסף קיבל הארגון מימון מארגונים פילנתרופיים בצפון אמריקה בהם הוועד האמריקאי למען הפלאשים והחברים של קהילת ביתא ישראל שבאתיופיה וזאת בנוסף לזרוע הישראלית של הארגון, הוועד הציבורי לסיוע לפלשים, וממשלות זרות בהן ארצות הברית, קנדה, גרמניה המערבית, שווייץ והולנד.
לאחר מותו של בנטוויץ' ב-1971 הפך דייוויד קסלר לראש הארגון ושינה את שמו ב-1972 ל"אגודה לרווחת הפלאשים". עד ל-1971 הנציג הרשמי של הגוף באתיופיה היה יונה בוגלה ולאחר מכאן, בעקבות סכסוכים בינו לבין ראשי וכהני הקהילה, הועבר תפקידו לנציגים מחוץ לקהילה.
ב-1977 לקחו על עצמם הארגונים אורט וג'וינט מערבות גדולה יותר בגוף.
הגוף סיים את פעילותו באתיופיה ב-1981 כאשר גורש על ידי השלטונות לאחר שעודד ועזר ביציאתם של ביתא ישראל לסודאן במסגרת מבצע אחים וזאת בעקבות הוראות שקיבל מישראל. במהלך שנות ה-80 הסתפח הארגון אל הקרן הבריטית המרכזית וחדל מלהתקיים.
יחסי ארצות הברית–קולומביה
יחסי ארצות הברית–קולומביה הם יחסי החוץ בין ארצות הברית לבין קולומביה.
היסטוריה
בשנת 1822 קיבלה קולומביה עצמאות מממלכת ספרד, באותה שנה ארצות הברית כוננה עמה יחסים דיפלומטיים. קולומביה היא מדינה עם רמת חיים ממוצעת ואחת הדמוקרטיות הוותיקות באמריקה הלטינית. כמעט כחצי מאה מנהלת קולומביה סכסוך מזוין עז עם קבוצות מורדים העוסקים בייצור וסחר בסמים לא חוקיים. ב-18 באוקטובר 2012, שיחות השלום החלו באוסלו בין ממשלת קולומביה לבין הכוחות המזוינים המהפכניים של קולומביה (FARC), והחלק הבא של המשא ומתן התקיים בהוואנה בנובמבר 2012. האינטרסים ארוכי הטווח של ארצות הברית באזור הם לספק את כל התמיכה האפשרית לקולומביה במלחמה נגד המיליטנטים, כדי לסייע בהשגת ביטחון, יציבות ושגשוג במדינה הדרום אמריקאית הזו.
ארצות הברית וקולומביה חתמו על הסכמים בנושאי סחר, שמירה על איכות הסביבה, הקצאת נכסים, בקרה כימית, אנרגיה מתחדשת ונקיה, מדע וטכנולוגיה ותעופה אזרחית.
יחסי סחר
ארצות הברית היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של קולומביה, עם הסכם סחר חופשי בין שתי המדינות שנכנס לתוקף במאי 2012. הסכם זה נועד לשפר את אקלים ההשקעות, להסיר חובות ומחסמים אחרים לייצוא של ארצות הברית, להרחיב את הסחר ולעורר צמיחה כלכלית בשתי המדינות. היצוא מארצות הברית לקולומביה כולל בעיקר: מכוניות, נפט, מוצרים חקלאיים, כימיקלים אורגניים ופלסטיק. היבוא של ארצות הברית מקולומביה כולל בעיקר: נפט גולמי, זהב, קפה, פרחים, טקסטיל ובננות. בקולומביה רשומים כ-250 חברות אמריקאיות. ההשקעה הישירה של ארצות הברית בקולומביה מתרכזת בעיקר בענפי הכרייה והייצור.
מבצע מג'נו
הסרט תוכנן לצאת לאקרנים ב-13 במאי 2022 אולם יציאתו נדחתה ל-10 ביוני של אותה שנה לפני שנדחתה שוב ללא הגבלת זמן. בסופו של דבר, היציאה לקולנוע של הסרט בוטלה והוא הופץ ישירות בנטפליקס ב-20 בינואר 2023.
עלילה
אמנדיפ סינג, הוא סוכן הודי המתגורר בפקיסטן תחת השם טאריק חוסיין. הוא מתאהב בנסרין, נערה פקיסטנית עיוורת, ומתחתן איתה. ב-1974, בעקבות לחץ בינלאומי, הודו נאלצת להשהות את תוכנית הגרעין שלה. פקיסטן מנצלת את ההפוגה כדי לפתח תוכנית גרעין משלה. על סינג מוטלת המשימה למצוא את הכור הגרעיני הפקיסטני.
ג'נג'שהלאס
ג'נג'שהלאס (בהונגרית: Gyöngyöshalász) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בג'נג'שהלאס מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 2,587 ובשנת 2020 רק 2,556 תושבים.
High Hopes (שיר של פאניק! אט דה דיסקו)
High Hopes (בעברית: תקוות גדולות) הוא שיר של הלהקה האמריקאית "פאניק! אט דה דיסקו". השיר פורסם ב-23 במאי 2018, והווידאו קליפ ב-27 באוגוסט באותה שנה.
ג'נג'שהלאס
על פי עדויות ארכאולוגיות ובהן כד קבורה האזור היה מיושב כבר מתקופת הברזל והיה מיושב לסירוגין עד ימינו, היישוב עצמו הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1267.
High Hopes (שיר של פאניק! אט דה דיסקו)
הסינגל הפך לשיר המצליח ביותר של הלהקה מאז שנת 2006 עם השיר "I Write Sins Not Tragedies", הוא הגיע למקום ה-4 במצעד בילבורד הוט 100, נתון שיא ללהקה, וזכה להצלחה בכל רחבי העולם.
ג'נג'שהלאס
יהודי ג'נג'שהלאס
יהודים חיו בג'נג'שהלאס במאה ה-18 ובמאה ה-19. ובשנת 1944 נרצחו רוב יהודי הכפר בשואת יהודי הונגריה.
High Hopes (שיר של פאניק! אט דה דיסקו)
בדצמבר 2018, לאחר 12 שנים מהשיר הקודם שנכנס לפלייליסט התחנה, נכנס השיר לפלייליסט של גלגלצ ובכך היה לשיר השני של הלהקה בתחנה.
וידאו קליפ
האודיו עלה לאתר של הלהקה וגם לערוץ היוטיוב שלהם ב-23 במאי 2018. הווידאו קליפ עלה לאתר של Fueled by Ramen ב-27 באוגוסט.
שימושים במדיה
הסינגל נכלל בפסקול המשחק NHL 19 של חברת המשחקים EA Sports.
מצפה הימים
מצפה הימים הוא מלון בוטיק מרשת ישרוטל שכולל בתוכו ספא ומשק חקלאי אורגני הממוקם בין ראש פינה לצפת.
היסטוריה
המלון, על גלגוליו השונים, פועל משלהי שנות ה־60. בשטח המלון קיים משק אורגני מלא, המכיל בוסתן, חלקות גידול חקלאיות, דיר עזים, רפת ועוד. המשק מספק למלון חלק ניכר מתצרוכת המזון הקבועה. במלון יש ספא וטיפולים שונים, בריכה חצי אולימפית, ג'קוזי, סאונה, מסעדה צמחונית, 96 חדרים בגדלים שונים, ספרייה, גלריה, חנות לממכר מוצרי המשק, חנות המלון וחנות מזכרות. בנוסף לצד המלון פועלת מסעדת הגורמה מוסקט.
שטח המלון הוחכר לראשונה על ידי ד"ר אריך יעקב ירוסלבסקי (ירוס) (1892–1984), אשר החכיר את הקרקע מפיק"א ב־1926. רק כ־40 שנה לאחר מכן הוא התחיל לבנות את המלון, כ־12 חדרים ראשונים. ד"ר ירוסלבסקי הביא עמו את רעיון הגידולים האורגניים (אם כי בזמנו לא קראו לדבר כך) ופיתח אותו בשטח שחכר. בשנת 1982 מכר את הזכויות בשטח לבעלות פרטית שתמשיך את חזונו בנוגע לפיתוח המקום, ובשנת 1984 נפטר ד"ר ירוסלבסקי בגיל 92.
במלון מצפה הימים מסעדת שף בניצוחו של ארז קומרובסקי. המסעדה מציעה מגוון של מנות גורמה הנשענות ברובן על הגידולים בחווה האורגנית של מלון מצפה הימים.
בפברואר 2016 נרכש המלון על ידי רשת המלונות ישרוטל. באמצע שנת 2018 נכנס המלון לשיפוצים עד ל־15 בינואר 2020, שבמהלכו שודרגו השטחים הציבוריים וכן הוגדל מספר החדרים מ־97 ל־115.
טנק (יצרנית רכב)
טנק (באנגלית: TANK; במנדרינית תקנית: 坦克) היא יצרנית רכבי שטח, שבסיסיה בבאודינג שבמחוז חביי שבסין. היא הוקמה ב-21 במרץ 2021 על ידי גרייט וול מוטורס כחברת הבת שלה המייצרת עבורה רכבי שטח. רכבה הראשון טנק 300 יוצר בתחילה על ידי מותג ויי אך זו מייצרת קרוסאוברים ולכן הדגם הועבר למותג טנק. במסגרת תערוכת הרכב הבינלאומית של שאנגחאי באפריל 2021 הציגה החברה שני דגמים נוספים, טנק 700 וטנק 800, באוגוסט 2021 חשפה עוד מספר כלי רכב, טנק 400 , טנק 500 וטנק 600.
ניאו ES8
ניאו ES8 (בסינית: 蔚来 ES8) הוא SUV (ראשי תיבות של Sport utility vehicle) חשמלי, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית ניאו, אשר מיוצר משנת 2018 בסין.
אברנטש
השם
שם העיר בא מהשם הלטיני Aurantes, נגזרת של המילה Aurum = זהב, והמתכוון ככל הנראה למשקעי זהב לאורך נהר הטז'ו.
העת העתיקה
היישוב הראשון במקום היה יישוב גאלי-קלטי בסביבות שנת 300 לפנה"ס. לפי השערה אחרת הוקם על ידי טורדולים בסביבות שנת 990 לפנה"ס. בהמשך נכבש על ידי הרומיים. היישוב הרומאי זוהה לפעמים (למשל על ידי ז'קובו מנסס וסקונסלוש, Vasconcelos) עם היישוב טובוקי אאורנאטס או טקוביס (Tubuci Aurantes או Tacubis) המוזכר בדיווחים רומאים (למשל, באיטינראריום אנטונינוס). מאוחר יותר נמצא המקום בשליטתם של הוויזיגוטים ואחר כך של המורים המוסלמים (ערבים וברברים). בסביבות אברנטש נתגלו פסיפסים רומיים, מטבעות ושרידי אקוודוקטים.
בית בורגוניה (בורגונדיה)
המורים בנו כאן מבצר שאותו כבש בשנת 1148 אפונסו אנריקש למקום הייתה חשיבות אסטרטגית כ"שער לדרום", השולט על הנהר טז'ו והמהווה נקודת מפגש של שלושה חבלי ארץ - ריוואטז'ו, בייראש ואלנטז'ו. נהר הטז'ו איפשר קשרי מסחר עם הערים סנטרם וליסבון, וגם סחר ישיר עם ארצות אחרות. במאה ה-16 הפכה אברנטש לאחת הערים ומרכזי המסחר החשובים באזור. תחילה ב-1172 העניק המלך אפונסו אנריקש את המבצר אברנטש למסדר סנטיאגו מקומפוסטלה (יעקב הקדוש מקומפוסטלה) על מנת לאכלס את המקום ולהגן עליו. אחר כך, החל מ-1173 השתייך המבצר למסדר חדש - המסדר הדתי הצבאי "סנטיאגו של הסיף" (Santiago de Espada) שהיה כפוף תקופה ארוכה עד 1290 למגיסטר הגדול של המסדר סנטיאגו דה קומפוסטלה באוקלס. הוא שוחרר מחסות זאת על ידי האפיפיור ניקולאוס הרביעי. כתגמול על השתתפות תושביו בהדיפת מתקפת המורים האל-מוואחידון המרוקאים בראשות הח'ליפה אבו יעקב יוסוף, בשנת 1179 הוציא המלך אפונסו צ'ארטר מלכותי (הקרוי foral) שהעניק זכויות אוטונומיות ליישוב לפי הדגם של concelhos perfeitos. אירוע זה נחשב לרגע הקמת העיר. צ'רטר זה, שהיה חלק מתוכנית לאכלוס השטח על ידי נוצרים מקומיים, חודש ב-1217 על ידי אפונסו השני ואחר כך, בשנת 1237 גם על ידי המלך סנשו השני ב-24 באפריל 1281 העיר הוכרה כנכס של איזבל מפורטוגל, אשתו הקטינה (אז בת 10) של המלך דיניש. בשנת 1327 העביר בנו של דיניש, אפונסו הרביעי את החסות הדתית של פרוכיית אברנטש למסדר האבירים ההוספיטלרים או של יוחנן הקדוש. נכדו, המלך פרננדו הראשון, העניק בשנת 1371 את העיר עצמה, יחד עם ערים רבות אחרות לאשתו, המלכה לאונור טלש. בשנת 1383 תושבי אברנטש היו הראשונים לתמוך את המרד של בני ליסבון ניגד העוצרת לאונור טלש ותמיכתה בטענות קסטיליה לכתר פורטוגל. הם, בותוכם האציל המקומי מאברנטש, פרננדו אלווארש דה אלמיידה, תמכו בז'ואאו הראשון, המגיסטר של מסדר אביש. בשנת 1385 ב-30 ביולי באברנטש נפגשו כוחותיהם של נונו אלווארש פראו ושל המלך ז'ואו הראשון לקראת ההקרב המנצח שלהם נגד הקסטיליאנים באלז'ובורוטה האירוע מסופר בשירתו האפית של לואיש דה קמואש, הלוזיאדות:Joanne forte sai da fresca Abrantes.
בשנת 1471 קיבל לופו דה אלמיידה את התואר "רוזן אברנטש".
בית אביש
המלכים ז'ואו הראשון ו מנואל הראשון חיו תקופות ארוכות בטירה המלכותית המלך מנואל העניק בשנת 1510 צ'רטר מלכותי חדש לעיר וב-1518 אישר שוב את חסות המלך על הרוזנות אברנטש. בניו, האינפנטים פרננדו ולואיש נולדו באברנטש ב-1518 עשה המלך מנואל הראשון שינויים בצ'ארטר של העיר. במאה ה-16 מנה היישוב 3436 תושבים. נמנו בו 4 מנזרים, 13 כנסיית או קפלות.
בית הבסבורג. האיחוד האיברי
בשנת 1581 בדרכו לטומאר עצר המלך הספרדי פיליפה הראשון של פורטוגל באברנטש לימים אחדים ובימי שלטונו שוקמו בעיר בניינים חשובים. התיישבו בה כמה מרקיזות פורטוגזיות, כשאחת מהן נתנה חסות למדען והממציא יליד ברזיל, ברטולומאו לורנסו דה גוסמאו.
העת המודרנית. בית ברגנסה
ב-1640 במלחמת הרסטורציה של פורטוגל (1668-1640) נמנה האזור אברנטש עם הראשונים שתמכו במלך ז'ואאו הרביעי מבית ברגנסה. ז'ואאו העניק ליישוב את התואר "notavel vila de Abrantes" ("העיירה החשובה אברנטש"). בשנת 1642 מלך ספרד פליפה הרביעי העניק עדיין את התואר "דוכס אברנטס" לאלפונסו דה לנקסטר אי לנקסטר, מרקיז פוארטו סגורו. צאצאיו, מרקיזים ספרדים, החזיקו את התואר הזה עד היום. אולם אברנטש חזרה להיסטוריה של פורטוגל כשבמאות 17 ו18 בלטה שוב בחשיבותה הצבאית כמקום מתאים לחילות מצב או לריכוז כוחות, פורטוגזים או זרים. בימי שלטונו של המלך ז'וזה הראשון (1777-1750) הפכה אברנטש למרכז תעשיית המשי, ששגשג עד לשנות 1800. בשנת 1802 הוקמה ביישוב החברה הספרותית הטובוסיאנית או האקדמיה הטובוסיאנה, מוסד כלכלי ותרבותי לקידום גידול התותים וייצור המשי ולקידום המדע והאומנויות. בראשו עמד רודריגו דה סילבה ביבאר. בנובמבר 1807 בימי מלחמת חצי האי, כתגובה לסירובו של מלך פורטוגל להצטרף לחרם היבשתי נגד אנגליה, פלשו לאזור כוחותיו של נפוליאון בפיקוד הגנרל ז'ינו. ב־23 בנובמבר 1807 נכנסו ליישוב, שדדו אותו והקימו בו קסרקטינים. משם יצאו לכיבוש ליסבון. בעקבות הניצחון העניק נפוליאון לגנרל ז'ינו את התואר "דוכס אברנטס". הכיבוש הצרפתי נמשך פחות משנה. מכיוון שהפקידות המקומית המשיכה לשרת את הצרפתים בדיוק כמו ששירתה בעבר את המלכות הפורטוגזית, בעם נפוצה האמרה בחרוזים :"הכל הוא כמו קודם, מטה כללי באברנטש "- «Tudo como dantes, Quartel General em Abrantes!» התושבים הצטרפו בסופו של דבר למאמץ המלחמתי של הצבא הבריטי בפיקודו של ולינגטון שהצליח בשנת 1808 לגרש את הצרפתים. בסופו של דבר באוגוסט 1808 נחתם בקלוש הסכם סינטרה שהחזיר את אברנטש לידי פורטוגזים.
ב-1820 תמכו תושבי אברנטש במהפכה הליברלית ואחר כך חגגו את חוקת 1822. אף על פי שדון מיגל מפורטוגל מצא גם הוא תומכים רבים בעיירה, ההפיכה שהוביל, שכונתה "וילאפרנקדה" לא הוציאה הפגנות תמיכה לרחוב. ב-1 באוקטובר 1833 יצאה מאברנטש ההצהרה המפורסמת של הטוען לכתר ספרד, דון קרלוס מבית בורבון שנמצא באותה תקופה בגלות פורטוגל. בנובמבר 1862 נחנכה מסילת הברזל סנטרם-אברנטש ובמרץ 1868 נבנה בגשר שחיבר בין אברנטש והרוסיו שלו אל האזור שמדרום לטז'ו. בשנת 1878 חיו ביישוב כ-7000 תושבים ב־1891 נחנכה מערכת אספקת מים שוטפים לעיר. בשנת 1900 נחנכה זירה למלחמת שוורים ובשנת 1909 הונהגה בעיר לראשונה תאורה חשמלית.
הרפובליקה
כמרכז רפובליקני חשוב, עמדה אברנטש במרכז המפגשים המכינים את המהפכה ב-5 באוקטובר 1910. בהמשך הכיר לה המשטר החדש הרפובליקני את המעמד של עיר. ב-1933 הוצגו בקולנוע עדן -סאלאו סרטי הקולנוע הראשונים בעיר.
עמדה גאוגרפית
אברנטש שוכנת במובלעת מרכזית המהווה אזור מעבר בין חבלי ריוואטז'ו, ביירה באישה ואלטו אלנטז'ו. מיקומה מאפשר השפעות מגוונות מכמה תרבויות מקומיות שסבבו אותה. היא נמצאת כ-50 ק"מ צפונית-מזרחית מן העיר סנטרן על גדות הנהר טחו. העיר גובלת:
העיר נחשבת לצומת חשובה בדרכי הרכבת והכבישים, לרבות מסילת הברזל מדריד - בדחוס -ליסבון, הפוגשת גם את הקו גווארדה-ברנטש ואת כבישי הגישה בין ליסבון לפורטו. (כבישי A 23 וביירה באישה) אברנטש שולטת מעל הכביש לאורך עמק הטז'ו מבלוור (בפרנזיית גאוויאו) עד לקונשטנסיה. היא שוכנת על גבעה עם עצי זית, גנים וכרמים. מבחינה היסטורית העיר המבוצרת נחשבה למקום אסטרטגי מבחינה צבאית.
הידרולוגיה
לעיר שני מקורות מים ראשיים: הנהר טחו, החוצה את המוניקיפיום לאורך 30 ק"מ, והנהר אבלופיירה - מקשטלו לבודה.
פרגזיות
מועצת אברנטש מחולקת ל-13 פרגזיות:
כלכלה
אברנטש הוא מרכז מסחר ותעשייה עבור האזור הסמוך המתאפיין בחקלאות פורייה. פועלת בעיר תעשייה מטלורגית ומטרלומכנית בעלת חשיבות לאומית, כגון מפעלי המשאיות Mitsubishi Fuso Truck Europe כמו כן פועלת כאן ביישוב פגו תחנה תרמו-אלקטרית Tejo Energia, המפעל הגדול ביותר שבמחוז סנטארם.
אתרים ומונומנטים היסטוריים
שולטת על העיר מעל רמה בגובה 250 מ'. היא הייתה חלק מקו הביצורים של הנהר טז'ו (linha do Tejo) מן המאה ה-12 שהגן על פורטוגל. שמצפון לנהר טז'ו. הטירה תוכננה על ידי האבירים הטמפלרים. המורים ניסו מאוחר יותר לכבוש אותה מחדש. הסגנון האדריכלי הוא מתקופת השיפוצים שלאחר מלחמת הרסטורציה של פורטוגל במאה ה-17. אז הונמכו וחוזקו החומות. במאה ה-18 בימי מלחמות חצי האי נוספו חומות מגן. הכנסייה איננה פעילה והפכה לאתר לתערוכות ארכאולוגיות עם קרמיקות אסלמיות, חפצי אבן רומיים וכלים פהיסטוריים. כמו כן היא משמשת כמוזיאון של משפחת אלמיידה, רוזני אברנטש - מוזיאון דון לופו דה אלמיידה (Museo Dom Lopo de Almeida). נמצאים בה קברים מקושטים של המשפחה בסגנון מנואלי מסביבות שנות 1500. בכנסייה ניתן לראות את הציור "השתחוות האמגושים" מאת גרגוריו לופש (1550-1490), פסל של השילוש הקדוש פרי יצירתו של פסל אלמוני בשם M.P בחדר הכמרים - סקריסטיה - נשמרים כתבי יד מאוירים מימי הביניים. במקהלה רואים פריזה מעץ כהה המתארת שני מלאכים שרים. משער הכנסייה לפי האגדה עלה נונו אלוורש על הפרד ויצא אל הקרב באלז'ובארוטה. סגנונה מנייריסטי עם עמודים קלאסיים, גמלון, נישות ומעקה מעל השער הראשי. בתוכה תשעה מזבחים, כל אחד בתוך שלוש קפלות צידיות, ועוד שלושה בקצה של כל ספינה. בכנסייה שפע של פסלים ושני פנלים המתארים את חיי וינסנט הקדוש. בין הספינות עמודים טוסקניים. עבודת הקודש מתלווה בצלילי עוגב מפואר מן המאה ה-18.
קישורים חיצוניים
José Alberto Teixeira Rebelo da Silva A Academia Real da Ciências de Lisboa (1779-1834):ciências e hibridismo numa periferia europeia Doutoramento em História e Filosofia das Ciências Universidade de Lisboa 2015
פוינטר טלוקיישן
פוינטר טלוקיישן בע"מ היא חברה המתמחה בשירותי איתור ומיגון לרכב ולנהג, בסיכול גנבות, איתור כלי רכב ומתן שירותי מידע, ניווט ועזרה בדרך. פוינטר טלוקיישן הייתה חברה ציבורית ומניותיה נסחרו בנאסד"ק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב. החברה נקראת על שם גזע הכלבים "פוינטר", הידועים בתכונתם ככלבי שמירה.
היסטוריה
פוינטר נוסדה בשנת 1991, בשם "נקסוס מערכות תקשורת", כחברת בת של חברת בי.וי.אר (BVR) שפיתחה מערכת זימונית דו-כיווניות (עד אז הזימונית הסטנדרטית הייתה חד כיוונית). אחד היישומים הראשונים שפיתחו בחברה היה שירות לאיתור כלי רכב מרחוק. בשנת 1996 הונפקו מניות החברה לראשונה בבורסת הנאסד"ק. ב-1997 שינתה את שמה ל"נקסוס מערכות טלוקיישן", היא התקינה מערכות בסינגפור, ונצואלה, אוסטרליה ורוסיה. והכנסות החברה הגיעו ל-5.9 מיליון דולר. ב-1998 רכשה חברת כלל תעשיות 15% ממניות החברה. בסוף 1998, פיצלה חברת האם בי.וי.אר את פעילותה האזרחית מפעילותה הצבאית. במסגרת הפיצול, הקצתה בי.וי.אר מניה אחת חדשה של בי.וי.אר מערכות (החטיבה הצבאית) לכל המחזיק במניית בי.וי.אר טכנולוגיות (החטיבה האזרחית). שתי המניות החילו להיסחר בנפרד בבורסה. נקסוס הוחזקה בידי "בי.וי.אר טכנולוגיות".
בשנת 1999, קבוצה בראשות איש העסקים ג'ורג' סורוס השקיע 25 מיליון דולר בחברה. במאי 2001 יצאה חברת בי.וי.אר טכנולוגיות מהשקעתה בחברה, על ידי חלוקת החזקותיה לבעלי מניותיה.
במרץ 2004 רכשה נקסוס את מלוא הבעלות בחברת הבת עדן טלקום-פוינטר, תמורת הקצאת של 27% ממניות נקסוס לבעלי המניות של חברת הבת. באותה עת החזיקה כ-40% מנתח השוק בתחום שירות איתור רכב בישראל (ואילו חברת איתוראן ב-60%). בדצמבר 2004, רכשה את חברת שרותי הדרך "קבוצת שגריר" תמורת 200 מיליון שקל.
בפברואר 2006 שינתה החברה את שמה ל"פוינטר טלוקיישן", כשם חברת הבת ומותג השירות שלה. בדצמבר 2006 נרשמו מניות החברה למסחר גם בבורסת תל אביב באמצעות רישום כפול.
עדן טלקום
בשנת 2000 מוזגה עדן טלקום עם חברת "סייפקום" (במקור "מובילטל") שהפעילה מאז 1995 את מערכת "שיתורית" לאיתור כלי רכב. חברת פלאפון תקשורת, הייתה בעלת המניות הגדולה בחברה, לאחר שרכשה אותה בשנת 1999. לאחר המיזוג חברת "פלאפון תקשורת" הייתה בעלת המניות הגדולה ביותר בעדן טלקום.
במהלך שנת 2001 השיקה "עדן טלקום" שורה של מוצרים נוספים: ה"פוינטר-מטר" מכשיר המשדר נתונים מהמכונית לסוכנות הביטוח או למנהל צי הרכב, "פוינטר ג'וניור", לאיתור רכב באמצעות רשת האינטרנט ולא באמצעות רשת ביפר ו"פוינטר טרק S" מערכת שפותחה למשאיות ולציוד מכני הנדסי כבד, הכוללים אימובילייזר או מחשב ניהול מנוע. ב-2004 עברה להשתמש במערכת ניווט לוויינית.
ביולי 2002 עדן טלקום שינתה את שמה ל"פוינטר (מבית עדן טלקום)" במסגרת מהלך של מיתוג מחדש.
אני והלהקה
אני והלהקה (באנגלית: I'm in the band, בתרגום חופשי: אני בלהקה) היא קומדיית מצבים אמריקאית לכל המשפחה של ערוץ דיסני.
עלילה
טריפ קמפבל (לוגן מילר) הוא תיכוניסט בעל כישרון מיוחד בנגינה בגיטרה חשמלית החולם להצטרף ללהקת רוק בשם "סמור הברזל" אותה הוא מעריץ. הוא זוכה בארוחת ערב איתם ומגלה שהם גרים במסחרית עם הסמל שלהם. הוא מציע להם לגור אצלו לזמן בלתי מוגבל, בתקווה שהם יצרפו אותו ללהקה. חלומו מתגשם כשהוא מכניס אותם להופעה במקום תזמורת בית הספר. בהמשך, איזי פואנטס (קייטלין טיילור לאב), חברתו הטובה והוותיקה של טריפ, מצילה הופעה של סמור הברזל ובכך הופכת גם היא לחלק מהלהקה.
שמעון סירוקה
שמעון סירוקה (1919 - כ"ג באייר תשמ"ו, 1 ביוני 1986) היה ראש העירייה החמישי של בני ברק, מטעם תנועת אגודת ישראל.
ביוגרפיה
נולד בלוקוב שבפולין, למד בישיבות בוורשה ובטלז. היה פעיל בפולין בתנועות הנוער של אגודת ישראל, ובזמן מלחמת העולם השנייה פעל במסגרת צעירי אגודת ישראל להעלאת חברי התנועה לארץ ישראל. הוא עצמו עלה לארץ ישראל במהלך המלחמה, והגיע לבני ברק ב-1942. היה פעיל בתפקידי אבטחת יישובים באזור גוש דן במסגרת ההגנה.
בהמלצת החזון איש הוצב כמועמד בבחירות לעיריית בני ברק, וב-1950 נבחר לראשונה כחבר העירייה. בחירתו לוותה בסאגה משפטית ממושכת בעקבות ערעור של תנועת החרות על תוצאות הבחירות, רק ב-1951 נדחה הערעור סופית. ב-1959 התמנה כסגן ראש העירייה, והיה ממונה על קשרי החוץ של בני ברק, עם עיריות בחו"ל. במקביל לפעילותו העירונית שימש כחבר במוסדות העליונים של תנועת אגודת ישראל העולמית.
לאחר בחירות 1984 התמנה כממלא מקום ראש העירייה משה אירנשטיין, ולפי ההסכם המוקדם ביניהם היה אמור להחליפו בתפקיד ראש העירייה ב-1986, אך סירוקה נפטר בכ"ג באייר תשמ"ו, 1 ביוני 1986, בטרם הגיע זמן הרוטציה.
על שמו נקראו שכונת "נחלת סירוקה" המסופחת לקריית הרצוג, ושדרות שמעון סירוקה בבני ברק. אחד מחתניו הוא הרב צבי כץ, שכיהן ראש ישיבת חזון נחום.
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1955)
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל התקיימו בפעם השנייה במדינת ישראל ב-26 ביולי 1955 במקביל לבחירות לכנסת השלישית. בבחירות אלו שיטת הבחירות הייתה דומה לשיטת הבחירות לכנסת.
לקראת בחירות אלו החליטה מפלגת מפא"י להפסיק ולהשתמש בשם "רשימת ההסתדרות" שעורר מחלוקת בבחירות הקודמות ולהתמודד תחת שמה המקורי.
עיריות
בירושלים אחוז ההצבעה עמד על 73.4% והבחירות התקיימו על כ-21 מושבי מועצת העיר. בבחירות אלו נבחר מועמדה של מפא"י גרשון אגרון, שרשימתו קיבלה כ-6 מושבים. המפלגות הדתיות קיבלו אף הן כשישה מושבים בסך הכל. תנועת החירות קיבלה כארבעה מושבים. ויצו, אחדות העבודה והציונים הכלליים קיבלו כמושב לכל רשימה. המפלגה הפרוגרסיבית קיבלה כשני מושבים. מפ"ם ומק"י לא צברו די קולות על מנת להיבחר למועצה.
בתל אביב-יפו אחוז ההצבעה עמד על כ-78%, פחות מהבחירות הקודמות. את רשימת מפא"י הובילה שרת העבודה גולדה מאיר שהתמודדה מול מועמד הציונים הכלליים וראש העיר המכהן חיים לבנון. אמנם מפא"י קיבלה יותר מ-30% מקולות התושבים וכעשרה מושבים (מתוך 31), אך חיים לבנון נבחר בסופו של דבר לראש העיר בעקבות תמיכה של הדתיים ומפלגת חירות.
בחיפה ניצח ראש העיר המכהן אבא חושי, לאחר שמפא"י קיבלה כ-8 מתוך 21 המושבים. שאר הסיעות קיבלו כמושב אחד או שניים, מלבד הציונים הכללים שקיבלו כשלושה מושבים.
בבאר שבע ניצח ראש העיר המכהן דוד טוביהו, כשסיעת מפא"י קיבלה 4 מושבים תוך 13 מושבי המועצה. מפ"ם קיבלו כשלושה מושבים והסיעות הדתיות קיבלו כ-4 מושבים. אחדות העבודה ותנועת החירות קיבלו כמושב אחד לכל רשימה. מק"י והציונים הכלליים לא נכנסו למועצה.
גם בלוד נבחר ראש עיר המכהן מטעם מפא"י פסח לב לאחר שגם רשימתו קיבלה 4 מושבים תוך 13 מושבי המועצה.
גם בעכו נבחר ראש העיר המכהן מטעם מפא"י יוסף גדיש, שמפלגתו קיבלה כשלושה מושבים מתוך 13 מושבי המועצה.
בנתניה נבחר אף הוא ראש העיר המכהן עובד בן עמי מהציונים הכלליים. רשימתו קיבלה כשלושה מושבים מתוך 15. מפא"י קיבלה מספר זהה של מושבים, ושאר הסיעות קיבלו מושב אחד או שניים. זאת מלבד אגודת ישראל ומק"י שלא נבחרו כלל למועצה.
גם בראשון לציון נבחר ראש העיר המכהן מטעם הציונים הכלליים אליקום אוסטשינסקי לאחר שרשימתו קיבלה 4 מושבים תוך 15 מושבי המועצה.
המועצות המקומיות
באבן יהודה נבחר מועמד המפלגה הפרוגרסיבית יהודה בכר, אף על פי שהיה נציג יחידי ממפלגתו במועצה בת תשעה חברים. גם בבית יצחק (שהייתה מועצה מקומית עצמאית עד 1963) המפלגה הפרוגרסיבית ניצחה, והפעם ברוב משמעותי של כשחמישה מושבים מתוך תשעה.
באזור ניצח אבנר גרעין ממפא"י לאחר שמפלגתו קיבלה כשלושה מושבים מתוך 9 מושבי המועצה.
גם בבאר יעקב ניצחה מפא"י (בהובלת שלום ריחנית) שקיבלה כשלושה מושבים מתוך 7 מושבי המועצה.
מפא"י ניצחה במועצות רבות נוספות ובהן בית דגן, בית שאן, בת ים, גבעתיים, גבעת עדה, גבעת שמואל, גן יבנה וקריית טבעון.
באופן חריג לתקופה זו, בגדרה ניצח אליהו פרנקל, שהוביל רשימה מקומית שלא שויכה למפלגה ארצית.
יחסי סין–ספרד
יחסי סין–ספרד קיימים מאז המאה ה-16. היחסים בין ספרד לרפובליקה העממית של סין כוננו בשנת 1973.
היסטוריה
הקשר בין סין לספרד התרחש לראשונה בין שושלת מינג של סין לבין הפיליפינים בשליטת ספרד.
ספרד פנטזה על השתלטות על סין.
כאשר הפיראט הסיני Limahong תקף את מנילה ב-1574, פקידים בפוג'יין היו מוכנים לתת לספרדים להקים נמל סחר על האי הדרומי של שיאמן, בתמורה ללכידתו של Limahong. עם זאת, מושל הפיליפינים לא הגיב על ההצעה, והיא בסוף התבטלה כשלימהונג נמלט ממנילה.
בשנת 1598 איפשרו פקידי קנטונזיה לספרד לסחור באל פיונל, נמל בדלתת נהר הפנינה שליד מקאו. הפורטוגלים במקאו הגיבו באלימות והדיחו את הספרדים מהאזור בנשק בשנת 1600.
שושלת צ'ינג וספרד ניהלו יחסים דיפלומטיים.
בשנת 1927 נחתם הסכם המכיר באקס-טריטוריאליות בין ממלכת ספרד לבין ממשלתו הלאומית של צ'יאנג קאי שק. הקונסול הכללי של ספרד בשאנגחאי היה גם ממלא מקום השר לסין. הרפובליקה של סין ניהלה יחסים דיפלומטיים עם ספרד תחת שלטונו של פרנסיסקו פרנקו.
יחסי המדינה הספרדית עם הרפובליקה העממית של סין החלו בשנת 1973 לאחר ששתי המדינות עדיין התאוששו בעקבות מלחמות האזרחים. היחסים השתפרו בהדרגה, עם ביקורי מדינה רשמיים וחילופי דברים שונים. ספרד אירחה את אקספו 2008, כאשר סין השתתפה בה, וסין אירחה את אקספו 2010 בה ספרד החזיקה ביתן.
היחסים בין שתי המדינות
כתוצאה מכך, סין הפכה להיות שותפת הסחר השישית בגודלה בספרד.
ספרד החזיקה בנשיאות האיחוד האירופי בין ה-1 בינואר ל-30 ביוני 2010 והיא הודיעה כי היא תתמוך בהסרת אמברגו הנשק של האיחוד האירופי כדי לעודד את הסחר הדו-כיווני מכיוון שבשנת 2008 היצוא של סין לאיחוד האירופי היה 248 מיליארד יורו (357 מיליארד דולר), אך היבוא היה 78 מיליארד יורו בלבד. זה עשוי לשפר את הסחר בין האיחוד האירופי לסין בכך שהוא יאפשר לסין לייבא סחורות טכנולוגיות גבוהות יותר שהאירופאים ידועים בהן.
ביולי 2019 חתמו שגרירי האו"ם מ-22 מדינות, כולל ספרד, על מכתב משותף ל-UNHRC המגנה את התעללות הסינים באויגורים כמו גם בקבוצות מיעוט אחרות, והפצירו בממשלת סין לסגור את מחנות החינוך מחדש בשינג'יאנג.
יחסי סחר
בעוד שמרבית המטענים נשלחים בין סין לאירופה (כולל ספרד) בדרך הים, ישנן רכבות מטען ישירות העוברות מיי-וו (מחוז ג'ג'יאנג) גם למדריד.