cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רפאל משה אלבז
קורות חיים
בית מדרשו במלאח שנקרא בשם "צלא דלחכם" עומד על תילו, ונפתח לסיורים מסודרים בלבד.
הרב יעקב משה טולידנו בספרו "נר המערב" הגדירו במילים "רב תלמודי, חכם מדעי ומשורר מצוין".
על שמו בית כנסת "הרמ"א" בלוד, בית כנסת "הרמ"אל" בגבעת אולגה, ורחוב "הרב אלבז" בשכונת עמישב בפתח תקווה ורחוב הרמ"א באשדוד.
חיבוריו
בנוסף נמצאו איגרות ומכתבים רבים שכתב רבי רפאל משה אלבז, ובפרט נודעו כחשובות איגרות שמתארות את החיים היהודים במרוקו בתקופתו.
אגודת העיתונאים בתל אביב
אגודת העיתונאים בתל אביב הוא ארגון המאגד עיתונאים רבים בישראל, ומטרתו לגבש אג'נדות כלליות לציבור העיתונאים, לקדם השגת מטרות משותפות, ולספק פלטפורמה לשיח בין-תחומי בין עיתונאים ממגוון רחב של עיתונים ובעלי מומחיות שונים. האגודה הוקמה על ידי עיתונאים מרחבי ארץ ישראל בינואר 1935. האגודה בתל אביב היא הגדולה מבין שלוש אגודות העיתונאים האזוריות (השתיים האחרות: אגודת העיתונאים ירושלים ו"אגודת העיתונאים חיפה והצפון"), שמהן הורכב יחד "איגוד עיתונאי ארץ ישראל", אשר הוקם בשנת 1946, ולאחר קום המדינה שינה את שמו ל"איגוד הארצי של עיתונאי ישראל".
היסטוריה
האגוד הוקמה בינואר 1935, ותחילה היו חברים בה רק 27 עיתונאים ועורכים, היא פעלה בהתנדבות וללא תשתית, תקציב או תמיכה מכלי התקשורת או מהמוסדות הציוניים. עיתונאים רבים לא ששו להצטרף לאגודה, בין היתר משום שעצם קיומו של ארגון עובדים שלא היה חלק מהסתדרות העובדים הכללית עורר אנטגוניזם בקרב אלה מבין העיתונאים שהיו חברים בהסתדרות. היא הוקמה על מנת לבסס את מעמד העיתונאים בארץ, ולהילחם על קבלת תנאים סוציאליים בסיסיים לכלל העיתונאים. בתחילת דרכה כללה האגודה 27 חברים בלבד.
בשנות ה-40 האגודה הייתה סייע בקליטת עיתונאים חדשים רבים אשר עלו לארץ מרחבי העולם, לדאוג להם למגורים, ולשלבם במעגל העבודה העיתונאי.
בשנת 1949 החלו הקמתו של בניין האגודה, בית העיתונאים על שם סוקולוב. ב-3 באפריל 1957 נחנך בית העיתונאים במעמד נשיא המדינה יצחק בן-צבי וראש הממשלה דוד בן-גוריון.
בשנות ה-50 וה-60 עברה האגודה תהפוכות. בזמן מלחמת ההתשה ומלחמת ששת-הימים התמקדה האגודה בשימור מעמד העיתונאים, בזמן שהמאורעות גרמו לתפוצת שיא של העיתונים הישראלים, ואיתה גיוס המוני של עיתונאים חדשים. בעזרת הסכמים קיבוציים עם ארגון המו"לים, הצליחה האגודה לשמור על תנאי העבודה של העיתונאים. אך בשנות ה-80, חל כרסום בכוחן של אגודות העיתונאים, לאחר שכלי התקשורת חדשים, בראשם העיתון "חדשות" שהוקם ב-1984, החתימו את עובדיהם על חוזי העסקה אישיים ולא קיבוציים, דבר שהגביל את האפשרות לנהל מאבקי שכר משותפים לכלל העיתונאים. המאבק של האגודה נגד "חדשות" כלל חרם על סיקור הקמת העיתון, ומניעה תחילה מהעיתונאים של "חדשות" להיות חברים באגודת העיתונאים בתל אביב.
בשנת 2007, נערך כנס אילת הראשון לעיתונות, שיזמו אגודת העיתונאים בתל אביב ואוניברסיטת חיפה, בהשתתפות מאות עיתונאים מישראל ומהעולם. העורך הראשי של הכנס הראשון היה משה ורדי, לשעבר עורך "ידיעות אחרונות". הכנס נוסד כאירוע שנתי מרכזי של התקשורת בישראל. הוא כולל ימי מליאות, מושבי דיון והרצאות בהשתתפות עיתונאים, ראשי המשק הישראלי, אישי ציבור, אנשי עסקים בכירים, עורכים בכירים ואנשי תקשורת מובילים. טקס נעילת הכנס הראשון נערך בנוכחותו של ראש הממשלה אהוד אולמרט.
בשנת 2012 הוקם ארגון חדש "ארגון העיתונאים והעיתונאיות בישראל", על ידי קבוצה של עיתונאים שביקשה להקים ארגון יצוגי חדש לאחר שנים בהם ירד מעמד ושכר העיתונאים בישראל, ולאחר ש"איגוד הארצי של עיתונאי ישראל" בכללותו ואגודת העיתונאים בתל אביב בפרט חדלו לטענתם להיות גורם משמעותי בייצוג זכויות העיתונאים. הארגון החדש הוקם כארגון עובדים ענפי, במסגרת ההסתדרות וקיבל את הזכות לייצג ועדי עובדים בכלי התקשורת המובלים בישראל במבא ומתן מול המעסיקים. מאז חדלה אגודת העיתונאים בתל אביב לייצג את העיתונאים במשא-ומתן מול המעסיקים ובאופן כללי ירדה רמת פעילותה, ואף אתר האינטרנט שלו חדל לפועל.
באפריל 2015 מכרה האגודה את "בית סוקולוב" תמורת 172 מיליון שקל. במקומו הוחל בתכנון פרויקט נדל"ן הכולל בניין מגורים ומגדל משרדים, בו לאגודה יהיה חלק. בספטמבר 2022 חשף אתר "העין השביעית" כי שכרו של יוסי בר-מוחא, מנכ"ל האגודה, עמד בשנת 2021 על שיא של יותר מ-1.3 מיליון שקל (שכר, פנסיה וזכויות נוספות). שכר שהוא גדול פי דבעה מהכנסות האגודה מדמי חבר, ומימונו מגיע מהכספים שקיבלה האגודה ממכירת "בית סוקולוב". בנוסף נחשף כי רשם העמותות בוחן את פעילות האגודה, והורה לה להפנות את העודף תקציבי שנצבר לאחר הסכם מכר שביצעה בבית סוקולוב לקידום מטרותיה.
פעילות
פעילות הארגון התמקדה באיגוד ציבור העיתונאים על מנת להשיג מטרות מקצועיות כלליות עבור חבריה, האיגוד ייצג בעבר את ציבור העיתונאים במשא-ומתן מול ארגון המו"לים וההסתדרות כדי לשמור על זכויות העיתונאים ולהבטיח תנאים סוציאליים ושכר הוגן לכלל העיתונאים. האגודה עובדת על מנת לגבש ולפקח על כללי אתיקה כלליים לציבור העיתונאים, כמו הבטחת אובייקטיביות פוליטית ומקצועיות. בנוסף, האגודה פועלת על מנת לקדם את ערכי הדמוקרטיה ולהגן על חופש הביטוי בישראל.
בשנת 1988 ארגנה האגודה מחאה על סגירת העיתון "דרך הניצוץ" מבלי שהואשם בעבירה כל שהיא, ומעצר כל חברי המערכת.
בשנת 1998 הצטרפה האגודה להליך המשפטי שהתנהל בין עיתון "הארץ" לעיתונאית גלית חמי, שעברה ל"ידיעות אחרונות". "הארץ" ביקש למנוע העסקתה של חמי ב"ידיעות", בטענה כי בחוזה העבודה שלה היא התחייבה לאי-תחרות. אגודת העיתונאים טענה כי אין כל מקום לאכוף תניית אי-תחרות בין עיתון לעיתונאי, ויש להבטיח חופש מלא לעיתונאים לעבור מעיתון לעיתון, לבצע את עבודתם ולהביע את עמדותיהם במקום אשר יבחרו כחלק מעקרון חופש העיתונאות.
ב הייתה אגודת העיתונאים בתל אביב מעורבת במאבק שכשל, לשמר את קיומה ועצמאותה של רשות השידור. בספטמבר 2013 עתרה לבג"ץ לבטל הוועדה לבחינת עתיד השידור הציבורי, ובפברואר 2016 עתרה לבג"ץ בדרישה לדחות את יישום חוק תאגיד השידור הציבורי.
בנובמבר 2011, יוזמה אגודת העיתונאים הפגנת תמיכה בעיתונאית קרן נויבך, לאחר שהודחה מרשות השידור ממניעים פוליטיים על ידי המנכ"ל יוני בן מנחם.
בשנת 2012 הייתה האגודה מעורבת במאבק נגד מינוי של זליג רבינוביץ' לתפקיד סמנכ"ל רשות השידור, בטענה שנעשה שלא כדין כיוון שהוא היה חסר תואר אקדמי וזאת בניגוד לתנאים שמציבים חוזר נציבות שירות המדינה והתקשי"ר.
ספר השנה של העיתונאים
מאז שנות ה-40 פרסמה אגודת העיתונאים בתל אביב מדי שנה את "ספר השנה של העיתונאים". הספר כלל סיכום של אירועי השנה החשובים וכלל מאמרי שעה בנושאי עיתונות ותקשורת. בסדרת ספרי השנה הופיעו 52 כרכים: הראשון – בשנת 1941, האחרון בשנת 2000. בפתח הכרך הראשון, שערך גדליהו ז'וכוביצקי (זקיף), כתב יו"ר האגודה יוסף הפטמן:.
לעיתים הוקדש הספר כולו לנושא אחד; כך לדוגמה בשנת 1980 ערך יוסי אחימאיר את ספר השנה שהיה מוקדש להסכם השלום עם מצרים.
כנס אילת ופרס מפעל חיים
מאז 2007 מארגנת האגודה את "כנס אילת לעיתונות", אירוע שנתי של התקשורת בישראל. במסגרת הכנס מחולק פרס מפעל חיים לעיתונות, בין מקבלי הפרס היו:
ניהול
פעילות האגודה הייתה מאורגנת דרך שבע ועדות ויותר משלושים תאים מקצועיים, ביניהן ועדת האתיקה, בית הדין לערעורים, ועד מערכת/אמצעי תקשורת וועדת חברים.
מושיקו מור
מושיקו מור (נולד ב-21 ביולי 1990) הוא זמר ישראלי, השר בסגנונות הפופ והמזרחית.
ביוגרפיה
מושיקו מור נולד וגדל בעפולה כמשה מוריצאנו למשפחה קשת יום. אביו נכנס לבית סוהר כשהיה תינוק, ובגיל שנתיים אימו התחתנה בשנית.
קריירה מוזיקלית
מור החל את דרכו המוזיקלית בשנת 2011, כשהוציא את סינגל הבכורה שלו, "חולם עלייך". בשנת 2013, הוציא את הסינגל "החלום שלך", שזכה להצלחה ומיליוני צפיות ביוטיוב.
בשנת 2018, הוציא את השיר "טיפוס של חורף", שנכתב על ידי הפזמונאי אופיר כהן, במקור לזמר עומר אדם, והיה ללהיט, תוך שזכה למיליוני השמעות בסטרימינג וביוטיוב, והגיע למקום ה-57 במצעד שירי הספוטיפיי הישראלי השבועי. בפברואר 2019 הוציא סינגל נוסף, בשם "תסביכים", שזכה להצלחה רבה אף הוא, כשצבר עשרות מיליוני צפיות ביוטיוב. עוד באותה השנה, הוציא את הסינגל "זאב בודד", שזכה לאהדה רבה בתחנות הרדיו ואף הגיע למקום ה-16 במצעד ההשמעות ברדיו השבועי של חברת מדיה פורסט.
ביוני 2020 הוציא את השיר "פרמיטיבי", שהגיע בשיאו למקום ה-91 במצעד שירי הספוטיפיי הישראלי השבועי, וצבר מאות אלפי השמעות בפלטפורמה. באוגוסט 2020 הוציא את שירו, "אל תשברי לי" שזכה גם הוא להצלחה ולשלל ביקורות באתרים השונים. בשנת 2021 הוציא יחד עם הזמר משה פרץ את השיר "הכל טוב", שזכה גם הוא להצלחה והגיע למקום השישי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ביולי 2022 הוציא את השיר "פאפי" יחד עם הצל.
ב-20 במרץ 2023 הוציא לאור את הסינגל "כביש הערבה". הסינגל הגיע למקום ה-43 במצעד היטליסט.
יחסי אוסטרליה–קוריאה הדרומית
יחסי אוסטרליה–דרום קוריאה הם היחסים הדיפלומטיים בין הקהילייה של אוסטרליה לבין הרפובליקה של קוריאה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים במאי 1963.
על פי סקר השירות העולמי של ה-BBC לשנת 2017, 61% מהאוסטרלים רואים את השפעתה של דרום קוריאה באופן חיובי, ועם 24% מביטים באופן שלילי, מה שהופך את אוסטרליה לאומה הפרו-דרום קוריאנית ביותר בעולם.
היחסים בין 1884 ל-1950
בין השנים 1884–1950 היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות היו קטנים ודלים.
מלחמת קוריאה
בשנת 1950, עם פרוץ מלחמת קוריאה, אוסטרליה שלחה סיוע צבאי נרחב בהיקף של כ-17,000 חיילי סיוע לקוריאה הדרומית. בשנת 1953, הכוחות האוסטרלים הוצאו מקוריאה הדרומית במסגרת הסכם הפסקת אש.
קוריאנים באוסטרליה
הקהילה הקוריאנית באוסטרליה, היא קהילת הקוריאנים השישית בגודלה בעולם, מחוץ לקוריאה הדרומית. על פי הלשכה האוסטרלית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2017 הקהילה הקוריאנית באוסטרליה מנתה 150,873 נפש. אוכלוסיית הקוריאנים באוסטרליה היא אוכלוסייה צעירה, אשר רובה לומדת באוניברסיטאות השונות ברחבי אוסטרליה. מרבית האוכלוסייה הקוריאנית מתרכזת בערים סידני ומלבורן.
RICO
RICO (קרי: רִיקוֹ; ראשי תיבות באנגלית של: Racketeer Influenced and Corrupt Organizations Act - חוק נגד ארגוני סחיטה ושחיתות) הוא חוק של הממשל הפדרלי של ארצות הברית שנועד להילחם במאפיה האמריקאית על ידי החמרת הענישה האישית נגד ראשי ארגוני הפשע המאורגן והחברים בהם. הגדרת נאשם כמי שעבר על חוק RICO על ידי התביעה (בכפוף לראיות ולאחר שימוע) מובילה את התיק הפלילי לערוץ ייחודי המרחיב את יכולתם של בתי המשפט לחבר יחדיו פשעים המתפרסים לאורך זמן רב למסכת אחת ולגזור עונשים כבדים במסגרת המשפט הפלילי, במרכזם עונשי מאסר ארוכים ועיקול אוטומטי של כל רכושו של המורשע. כן מאפשר החוק לבית המשפט להכיר בחבר בכיר בארגון פשע שהורה על ביצוע עבירה כמי שביצע את העבירה בפועל (כך למשל דינה של הוראת בכיר לרצוח כדין ביצוע הרצח) ומאפשר לנפגעי פשע מאורגן להגיש תביעות אזרחיות אישיות נגד ראשי ארגוני הפשיעה. החוק הוצע על ידי ג'ורג' רוברט בלקי (George Robert Blakey), במסגרת ניתוח הסיבות לקשיים בהעמדה לדין והרשעת בכירים בארגוני פשע מאורגן, התקבל על ידי הסנאט של ארצות הברית ב-15 באוקטובר 1970 כסעיף 901(a) של החוק לפיקוח על הפשע המאורגן (Organized Crime Control Act) ונכלל כפסקה (chapter) 96 בחלק ה-18 (title 18) של החוק הפלילי של ארצות הברית (U.S. Code). לעיתים, עצם האיום במהלך חקירה משטרתית, להפוך את התיק לתיק RICO, יכול לאלץ חשודים להודות במעשים בדרגת חומרה מופחתת ולהשיג הרשעה. בשנים האחרונות קיימת מגמה שנויה במחלוקת לשימוש בחוק כנגד התארגנויות שונות לביצוע פשע, לאו דווקא במסגרת פשע מאורגן מאפיוזי, עבורו נחקק החוק מלכתחילה.
פשעים הנכללים תחת ההגדרה
לפי החוק, אדם שביצע במהלך 10 שנים שני פשעים או יותר מתוך רשימת הפשעים המפורטת, בהקשר לארגון פשיעה, חשוף לתביעה תחת חוק RICO.
אליפות ברזיל בכדורגל 1990
אליפות ברזיל בכדורגל 1990  הייתה הפעם ה-34 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הכדורגל הברזילאית. המשחקים החלו ב- 18 באוגוסט 1990 והסתיימו ב-16 בדצמבר 1990.
בתחרות השתתפו 20 קבוצות. מליגת משנה העפילו לליגה הבכירה ברגנטינו וסאו ז'וזה.
בעונה הסדירה הקבוצות חולקו לשני בתים. הקבוצות נפגשו עם הקבוצות האחרות של הבית משחק בית ומשחק חוץ. ארבע קבוצות מכל בית העפילו להמשך התחרות. הקבוצות שזכו במקום אחרון בבית יירדו לליגת משנה.
השלב הבא כלל משחקי רבע הגמר, חצי הגמר והגמר בשיטת משחק בית ומשחק חוץ.
במהלך שלב הבתים של האליפות עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תיקו. במהלך שלבי הגמר, במידה ומפגש כפול לא נתן הכרעה, הקבוצה עם הישג טוב יותר בשלב הקודם העפילה להמשך התחרות.
קורינתיאנס זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה הראשונה בתולדות המועדון.
בסיום העונה אתלטיקו פרנאאנסה ואינטרנציונל דה לימיירה ירדו לליגת משנה. בעקבות החלטה לצמצם את הלידה ל-20 קבוצות מליגת משנה העפילו לליגה הבכירה רסיפה ואתלטיקו פרנאאנסה.
שחקנים מצטיינים
צ'ארלס, שחקנה של באהיה כבש 11 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות.
סזאר קמפאיו, שחקנה של סנטוס זכה בפרס "כדור הזהב" לכדורגלן העונה.
סדריק אווינל
סדריק מיקאל אווינל (בצרפתית: Cédric Mickael Avinel; נולד ב-11 בספטמבר 1986) הוא כדורגלן גוואדלופי המשחק באז'אקסיו בעמדת הבלם.
קריירה
אווינל התחיל את הקריירה שלו בקרטיי. בינואר חתם לשנה וחצי בווטפורד מהפרמייר. ב-5 במאי 2007 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג במשחק נגד רדינג. ב-14 בספטמבר 2007 הושאל לסטאפורד ריינג'רס לחודש. בינואר חתם בגואוגנון. ב-18 במאי 2010 חתם בקאן. ב-7 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה. ב-26 במאי 2011 חתם לשלוש שנים בקלרמון פוט מהליגה הצרפתית. בקיץ חתם באז'אקסיו.
ב-4 בדצמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גוואדלופ בהפסד 1–2 ל במסגרת גביע הקריביים 2008.
יאירו רידוולד
יאירו רידוולד (בהולנדית: Jaïro Riedewald; נולד ב-9 בספטמבר 1996 בהארלם שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדות הבלם והמגן השמאלי בקבוצת קריסטל פאלאס מהפרמייר ליג.
חיים אישיים
רידוולד נולד בהארלם שבהולנד. לרידוולד יש שורשים הולנדים, סורינאמים ואינדונזים. אביו הוא סורינאמי, ואמו היא הולנדית ואינדונזית. הוא חשף זאת בריאיון לקראת מסע קדם העונה של אייאקס לאינדונזיה בשנת 2014.
קריירת מועדונים
רידוולד החל לשחק בגיל צעיר ב-SV אוברבוס, ובגיל 11 עבר למחלקת הנוער של אייאקס. ב-15 במרץ 2013 חתם רידוולד על חוזה מקצועני ראשון באייאקס, חוזה ל-3 שנים. ב-21 באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בצעירי אייאקס, קבוצת המילואים של אייאקס מליגת המשנה ההולנדית, כששיחק 90 דקות בהפסד 1–5 ל-פנלו במסגרת המחזור ה-13. ב-15 בדצמבר נכלל רידוולד לראשונה בסגל הקבוצה הבוגרת על ידי המאמן פרנק דה בור, למשחק נגד קמבור במסגרת המחזור ה-17 בליגת העל ההולנדית, אך הוא לא שיחק באותו משחק. ב-19 בדצמבר ערך רידוולד את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כשהחליף את דיילי בלינד בדקה ה-73 בניצחון 0–3 על IJsselmeervogels במסגרת הגביע ההולנדי. ב-22 בדצמבר 2013 ערך רידוולד את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ההולנדית: אייאקס שיחקה נגד רודה במסגרת המחזור ה-18, ורידוולד החליף את כריסטיאן פאולסן בדקה ה-80 כשאייאקס בפיגור 0–1. רידוולד הבקיע צמד שערי בכורה, בדקה ה-88 ובדקה השנייה של תוספת הזמן, והעניק לאייאקס את הניצחון. שערים אלה הפכו אותו לשחקן הצעיר ביותר בהיסטורית ליגת העל ההולנדית שמבקיע בהופעת הבכורה שלו, בגיל 17 ו-104 ימים. ב-27 בפברואר 2014 ערך רידוולד את הופעת הבכורה שלו בליגה האירופית, כשהחליף בדקה ה-63 את כריסטיאן פאולסן בהפסד 1–3 לרד בול זלצבורג במסגרת משחק הגומלין של שלב 32 הגדולות לעונת. את עונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת סיים רידוולד עם 5 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים.
ב-21 באוקטובר 2014 ערך רידוולד את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשנכנס כמחליף בדקה ה-56 בהפסד 1–3 לברצלונה במסגרת המחזור השלישי בשלב הבתים לעונת 2014/2015. את עונתו השנייה סיים רידוולד עם 19 הופעות ליגה וללא שער. רידוולד פתח בהרכב קבוצתו לגמר הליגה האירופית 2017, בו נוצחה אייאקס 0–2 על ידי מנצ'סטר יונייטד.
קריירה בינלאומית
בחודש אוגוסט 2015 זומן רידוולד לראשונה לסגל נבחרת הולנד. ב-6 בספטמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כששיחק 90 דקות בהפסד 0–3 לנבחרת טורקיה במסגרת המחזור השמיני במוקדמות יורו 2016. הוא שותף גם בשני המשחקים הבאים והאחרונים של נבחרת הולנד, בהם ניצחה את נבחרת קזחסטן בתוצאה 1–2 והפסידה לנבחרת צ'כיה בתוצאה 2–3. נבחרת הולנד כשלה בהעפלה ליורו 2016.
רקוויאם (פורה)
הרקוויאם של פורה ברה מינור, אופ' 48, היא יצירה מוזיקלית פרי עטו של המלחין הצרפתי גבריאל פורה, על בסיס הרקוויאם הקתולי בשינויים שונים. היצירה הולחנה בין השנים 1887–1900, ויצאה לאור בהדרגה. הרקוויאם היא אחת היצירות הידועות ביותר של פורה, בייחוד האריה "Pie Jesu" לסופרן, הכלולה ביצירה.
חיבור והוצאה של היצירה
הגרסה הראשונה של הרקוויאם, שכללה חמישה פרקים בלבד (הליברה מה, שכבר הולחן, לא נכלל בגרסה זו) בוצעה לראשונה ב-16 בינואר 1888, בטקס לוויה בכנסיית מדלן בפריז, שם עבד פורה כמנצח המקהלה ונגן העוגב. לאחר הטקס פנה הכומר לפורה ואמר לו שהרפרטואר במדלן עשיר דיו, ואין צורך בחידושים הללו. גרסתו הראשונה של הרקוויאם הולחנה לתזמורת קאמרית קטנה. בשנת 1890 הוציא פורה מהדורה מעודכנת של הרקוויאם בתוספת שני פרקים: ליברה מה והוסטיאס וכן הרחבות בפרקים הקיימים, גם מהדורה זו נכתבה כיצירה קאמרית. במקביל, בין השנים 1889–1890 נכתב עיבוד של היצירה לתזמורת מלאה. לא ידוע אם העיבוד נכתב על ידי פורה עצמו או על ידי אחד מתלמידיו. ביצוע הבכורה של הרקוויאם בגרסתו האחרונה היה ב-12 ביולי 1900, בארמון טרוקדרו הישן בפריז, בזמן התערוכה העולמית, בניצוחו של פול טפנל.
פורה הופתע מהצלחת הרקוויאם, כפי שכתב באחד ממכתביו באוקטובר 1900: "מבצעים את הרקוויאם שלי בבריסל, נאנסי, מרסיי ובקונסרבטוריון בפריז! בקרוב אהיה מלחין מפורסם!"
בהלווייתו של פורה, בשנת 1924 בוצע הרקוויאם בגרסתו התזמורתית המלאה.
מילים ומוזיקה
המילים ברקוויאם של פורה הן בעיקרן המילים של הרקוויאם הקתולי, אך פורה ערך בהן שינויים. הבולט ביותר הוא ההשמטה של הדיאס אירה, שברקוויאמים מסורתיים הוא אחד החלקים העיקריים והארוכים. פורה הוסיף קטעים שאינם נכללים תמיד במיסה: "ליברה מה" ו"אין פארדיסום". חלקים אלה לקוחים מתוך טקס הקבורה שנערך לאחר המיסה, לפני שהגופה מונחת באדמה. בחלק מן הקטעים שינה פורה את הטקסט שינויים קלים, אך באופרטורה ערך שינויים של ממש: השמיט ושינה משפטים והוסיף "או" בפתיחה ו"אמן" בסוף. בראיון משנת 1902 אמר פורה שמטרתו הייתה "להתרחק מהשביל המבוסס, אחרי כל השנים בהם ניגנתי בלוויות! נמאס לי מהם. רציתי לעשות משהו אחר."
המוזיקה של הרקוויאם רגועה ושקטה יחסית להלחנות אחרות של הרקוויאם. פורה התייחס לכך וטען שהיצירה שלו "נשלטת מתחילתה ועד סופה ברגש מאוד אנושי של אמונה במנוחת עד."
היא נעדרת את הגרנדיוזיות והדרמטיות שיש ברקוויאמים של ורדי ושל ברליוז, אלא השלמה ומוות מתוך אושר. דבר זה ניכר גם בהשמטה של הדיאס אירה, המזמור המתאר את אימת יום הדין.
היצירה כוללת שבעה פרקים הבנויים באופן סימטרי, בשתי יחידות סביב הפרק הרביעי Pie Jesu. שלושת החלקים הראשונים מהווים יחידה אחת וכוללים מוטיב חוזר הנמצא בשלושתם. אפשר לשמוע את המוטיב ב Introit et Kyrie בשורה של הסופרן: "Te decet hymnus, Deus in Sion". המוטיב הזה חוזר ב Offertoire בסולו של הבריטון: "Fac eas Dominae de morte transire", וב Sanctus בתפקיד הסולו של הכינור. לכל פרק ביחידה הראשונה ישנו פרק מקביל ביחידה השנייה. הפרק הראשון, Introit et Kyrie מקביל לפרק החמישי, Agnus Dei. אפשר לראות סימן להקבלה בחזרה על קטע מפתיחת ה Introit, בסיום ה Agnus Dei. הפרק השני, Offertoire מקביל לפרק השישי, Libera Me. בשניהם קיים סולו בריטון. שני הפרקים הללו נוספו בשלב מאוחר בהלחנה, ככל הנראה סביב 1893. נראה שפורה יצר מבנה סימטרי במקור, ושמר עליו בהמשך ההלחנה. הפרק השלישי, Sanctus, מקביל לפרק השביעי, In Paradisum. שני הפרקים רגועים ויש בהם קו מלודי מרחף בודד מעל גלי ארפג'ו. אלה גם הפרקים היחידים בהם יש סולו של כלי מיתר: סולו כינור ב Sanctus, וסולו ויולה ב In Paradisum.
ביצוע של היצירה לוקח כ-35 דקות.
הרכב
גרסתו הראשונה של הרקוויאם כוללת: מקהלה של כ-40 גברים ונערים, סולן סופרן (ילד) ותזמורת הכוללת: נבל, טימפני, עוגב וכלי קשת (כינור סולו, ויולה, צ'לו וקונטרבס). הגרסה הקאמרית המעודכנת הוסיפה להרכב הזה: סולן בריטון, שתי חצוצרות, ארבע קרנות ושלושה טרומבונים. בנוסף, במהדורה השנייה פורה מאפשר הרכב של מקהלה מעורבת ושימוש באישה כסולנית סופרן.
הגרסה התזמורתית כוללת: מקהלה מעורבת (של ארבעה קולות), שני סולנים (סופרן ובריטון) ותזמורת הכוללת: שני חלילים, שני קלרינטים, ארבע קרנות, שני בסונים, שתי חצוצרות, שלושה טרומבונים, עוגב, טימפני וסקצית כלי קשת מלאה.
מועדון הלפייר (קומיקס)
על אף שהמועדון מאגד תחת קורתו מוטאנטים מהאליטות העשירות, הרי שהחוג הפנימי החשאי שבו שואף להשפיע על מאורעות העולם דרך האג'נדה הפרטית שלו. מועדון הלפייר והחוג הפנימי שלו הוצגו לראשונה ב"סאגת הפניקס האפלה", שם הם מנסים להטות את חברת האקס-מן ג'ין גריי לטובת מטרתם. גלגול זה של הקבוצה, שהורכב בעיקר מסבסטיאן שו (המלך השחור) ואמה פרוסט (המלכה הלבנה), נשאר קבוע למשך השנים הבאות. סניפי המועדון פזורים ברחבי העולם, במקומות כמו לונדון, הונג קונג, לוס אנג'לס, פילדלפיה, בוסטון וסן פרנסיסקו.
מועדון הלפייר הופיע בסדרות "אקס-מן: סדרת האנימציה", "וולברין והאקס-מן" ו"בעלי היכולות". חברי הקבוצה הופיעו בסרט הלייב אקשן "אקס-מן: ההתחלה", ביניהם סבסטיאן שו (אותו גילם השחקן קווין בייקון) ואמה פרוסט (אותה גילמה ג'נוארי ג'ונס).
דויד סואסו
אוסקר דויד סואסו ולאסקס (בספרדית: Óscar David Suazo Velásquez; נולד ב-5 בנובמבר 1979 בסן פדרו סולה שבהונדורס) הוא כדורגלן עבר הונדורסי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן כדורגל.
סואסו שיחק במשך רוב הקריירה שלו בקליארי, ששיחקה בסרייה א' ובסרייה ב'. לזכותו מעל 50 הופעות בנבחרת הונדורס, והוא השתתף בקופה אמריקה 2001 ובמונדיאל 2010.
תחילת הקריירה
סואסו נולד בסן פדרו סולה שבהונדורס. הוא גדל במחלקת הנוער של מרתון מהליגה המקומית. את צעדיו הראשונים בכדורגל המקצועני עשה במדי קבוצת המילואים של אולימפיה. עוד לפני שמלאו לו 20 שנה החל לשחק במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, בה ערך 10 הופעות ליגה והבקיע חמישה שערים.
קליארי
אוסקר טבארס, מאמנה של קליארי מהסרייה א', התרשם מביצועיו של סואסו ולא היסס להביא אותו לקבוצה. סואסו הצטרף למועדון לקראת עונת. בעונתו הראשונה במועדון הבקיע סואסו שער אחד ב-13 הופעות ליגה, והעונה הסתיימה בירידתה של קליארי לסרייה ב', בה בילתה לאחר מכן במשך 4 עונות, בהן ערך סואסו 113 הופעות ליגה והבקיע 40 שערים. יכולת הכיבוש שלו המרשימה שלו זיכתה אותו בכינוי "לה פנתרה" ("הפנתר"). התקופה של סואסו בסרייה ב' סיפקה לו ניסיון רב שעזר לו בהתאקלמות עם חזרתה של קליארי בסרייה א'.
בעונת הבקיע סואסו שבעה שערים ב-22 משחקי ליגה, כשהוא משמש גיבוי למשולש התקפי שכלל את ג'אנפרנקו זולה הוותיק, את מאורו אספוסיטו ואת אנטוניו לאנגלה. הארבעה עזרו לקליארי להימנע מירידה לסרייה ב'. בעונת, לאחר פרישתו של זולה החל סואסו לשחק בהרכב הראשון של קליארי לצד אספוסיטו ולאנגלה, והוא הבקיע 22 שערי ליגה. עבור הופעתו בעונה זו קיבל סואסו את תואר כדורגלן העונה הזר בסרייה א', תואר אותו חלק עם קאקה, כוכב מילאן ונבחרת ברזיל. בעונת המשיך סואסו ביכולתו המעולה עבור קליארי, כשהוא כובש 18 שערי ליגה ועוזר לקליארי להימנע פעם נוספת מירידה לסרייה ב'.
אינטר מילאנו
לקראת עונת חתם סואסו באינטר מילאנו, אלופת הסרייה א', למרות דיווחים סותרים שטענו כי חתם ביריבתה העירונית מילאן. ב-26 באוגוסט 2007 ערך סואסו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את לואיש פיגו בדקה ה-65 בתיקו 1-1 נגד אודינזה במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-31 באוקטובר הבקיע סואסו את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-74 בניצחון 4-1 על גנואה במסגרת המחזור העשירי בליגה. בעונתו הראשונה במועדון, תחת המאמן רוברטו מאנצ'יני, ערך סואסו 27 הופעות ליגה והבקיע שמונה שערים והיה חלק מזכייה נוספת של אינטר מילאנו באליפות איטליה. הוא הוסיף גם 6 הופעות בליגת האלופות לעונת 2007/2008.
ההשאלה לבנפיקה ליסבון
לאחר שלא סיפק את המצופה ממנו בעונתו הראשונה, הושאל סואסו לבנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית לעונת. ב-18 בספטמבר 2008 ערך סואסו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות והבקיע שער בהפסד 3-2 לנאפולי במשחק הראשון בפלייאוף ההעפלה לליגה האירופית. בנפיקה ליסבון עלתה לבסוף לשלב הבתים של המפעל, בו ערך סואסו 3 הופעות. ב-26 באוקטובר 2008 ערך סואסו את הופעת הבכורה שלו בליגה, כששיחק 65 דקות והוחלף על ידי אוסקר קרדוסו בניצחון 2-1 על נאבאל. ב-2 בנובמבר הבקיע סואסו את שער הבכורה שלו בליגה, שער בדקה ה-14 בניצחון 2-1 על ויטוריה דה גימארייש. בסך הכל ערך סואסו 12 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.
החזרה לאינטר מילאנו
את עונת החל סואסו בקבוצת האם שלו, אינטר מילאנו, אך זכה ל-18 דקות משחק בלבד בחצי עונה, לאחר שהחליף את סאלי אלי-מונטארי בניצחון 2-1 על אודינזה במסגרת המחזור השביעי בליגה. אינטר מילאנו זכתה בסוף העונה באליפות איטליה.
ההשאלה לגנואה
בחלון ההעברות של החורף הצטרף סואסו לגנואה בהשאלה לחצי עונה, כשאינטר מילאנו מביאה במקומו את גוראן פאנדב מלאציו בהעברה חופשית. ב-6 בינואר 2010 ערך סואסו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 82 והבקיע שער בהפסד 5-2 למילאן במסגרת המחזור ה-18 בליגה. השאלתו לגנואה לא הייתה מוצלחת, והוא כבש 3 שערים בלבד ב-16 הופעות ליגה, כשגנואה מסיימת במקום התשיעי.
החזרה לאינטר מילאנו
לאחר ההשאלה לגנואה חזר סואסו לאינטר מילאנו, אך בשל פציעה ארוכה לא נכלל בסגל הקבוצה הראשונה ולא ערך אף לא הופעה אחת בעונת. ב-30 ביוני 2011 הסתיים חוזהו של סואסו באינטר מילאנו. הועלתה האפשרות שסואסו יערוך קאמבק לקליארי לאחר תקופת ניסיון, והאפשרות אושרה ב-13 ביולי על ידי יו"ר קליארי, מאסימו צ'לינו. עם זאת, העסקה נפלה לאחר שסואסו התבקש לעזוב את מחנה קדם העונה של קליארי על ידי צ'לינו, ששינה את דעתו לגבי ההעברה.
קטניה
ב-12 באוגוסט 2011 חתם סואסו בקטניה מהסרייה א' לעונה אחת, והוצג במועדון באותו היום. הוא קיבל את חולצה מספר 9. ב-21 בספטמבר ערך סואסו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-72 בהפסד 3-0 לגנואה במסגרת המחזור הרביעי בליגה. סואסו ערך 6 הופעות ליגה בלבד במועדון, ולא הצליח להבקיע שער.
ב-27 במרץ 2013 הודיע סואסו על פרישתו מכדורגל.
קריירה בינלאומית
בשנת 1999 סואסו עם נבחרת הונדורס עד גיל 20 בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20. בחודש מאי 1999 ערך סואסו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונדורס במשחק ידידות נגד נבחרת האיטי. ב-16 ביולי 2000 הבקיע סואסו את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בניצחון 5-0 על נבחרת אל סלוודור במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002. סואסו שיחק מספר דקות בקופה אמריקה 2001 ובשני משחקים במונדיאל 2010. הוא ערך 57 הופעות בנבחרת והבקיע 17 שערים, ביניהם צמדים נגד נבחרת האנטילים ההולנדיים ונגד נבחרת פוארטו ריקו. ב-13 ביוני 2012 ערך סואסו את הופעתו האחרונה בנבחרת, כשנכנס כמחליף בדקה ה-72 בתיקו 0-0 נגד נבחרת קנדה במשחק ידידות.
קריירת אימון
בחודש אפריל 2015 החל סואסו לשמש כעוזר מאמן בקליארי מהסרייה א', בה שיחק ברוב שנות הקריירה שלו.
לקראת עונת התמנה לתפקיד מאמן ברשה מהסרייה ב', אך פוטר מתפקידו ב-18 בספטמבר 2018, לאחר פתיחת עונה מאכזבת.
חיים אישיים
סואסו הוא אחיו של הכדורגלן ניקולאס סואסו, שפרש מכדורגל בינלאומי מעט לפני שסואסו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת. לשניים אח נוסף בשם רובן. בני דודיו הם הכדורגלנים מיינור סואסו ואנדרי תומאס, לצדם זכה לשחק בנבחרת. סואסו מחזיק באזרחות איטלקית בשל נישואיו לאליסה סקי, אזרחית איטלקית, בשנת 2005. לזוג שני בנים, דויד אדוארדו ולואיס גבריאל.
רוברט טאבורי
רוברט טאבורי (במקור טאובר, בהונגרית: Tábori Róbert באצ'אלמאש, 10 בנובמבר 1855 – בודפשט, 24 במאי 1906) היה סופר, עיתונאי, עורך עיתון יהודי-הונגרי, אביה של הסופרת פירושקה טאבורי (1892–1947). למעשה ניתן להגדיר אותו כסופר המדע הבדיוני ההונגרי הראשון.
כעיתונאי
רוברט טאובר נולד במשפחה יהודית כבנם של המורה ארמין טאובר ושל נינה גרוס. הוא סיים בית ספר תיכון בבאיה, ואת האוניברסיטה בווינה ובבודפשט. בשנת 1873, הוא החל לעבוד כעיתונאי בעיתון באיה, ולאחר מכן המשיך באזור סולנוק ובמספר עיתוני ערי שדה אחרים.
כסופר
קריירת הכתיבה שלו החלה ב-1890. זוהי עבודתו הרחבה ביותר. הוא כתב הרבה וכתב בז'אנרים רבים: בנוסף למאמרים ולתיקי העבודות, הוא כתב גם סיפורים עליזים. בין הרומנים שלו יש הרבה "סיפורים ורומנים לנוער", לא מעט יצירות היסטוריות, דרמות, אבל אפשר למצוא גם קטעים ממנו בתיאטרון הנערות הצעירות.
רומן המדע הבדיוני שלו, "חיים בהמשכים" (1890) הוא יצירה המבוססת על רעיון מדע בדיוני אמיתי, משעשע במקומות מסוימים, ומבקר את הפוליטיקה והסדר העולמי של זמנו במקומות אחרים. לפאל סרגי, בעל קרקע מתבודד, יש תשוקה עזה לעתיקות. באחת הפעמים, כשהמומיות המצריות המצוינות מתעוררות לחיים (באחד המשלוחים שקיבל), הוא נאלץ להעריך מחדש את האותנטיות של האוסף שלו, במיוחד כשמתברר שאביו הקדמון ד"ר פאל סרגי, הרופא, התנסה בטיפות שמסוגלות להאט את התפקודים החיוניים של גוף האדם במידה עצומה: תלוי כמה מהם לוקחים, חיים במצב של מוות לפרק זמן נתון. הרופא רוצה לחיות בשיטה הזו אלפי שנים - בכל מאה הוא מתעורר לכמה שנים, רואה איך העולם השתנה, ואז מרדים את עצמו שוב למאה שנים נוספות. מתגלה מצב המדע הבדיוני הבסיסי והשאלה כיצד להשתמש בהמצאה ענקית.
סיפוריו, שאפשר לכנותם מדע בדיוני, כוללים את רומן החייל מהמאה הבאה, דוגמה לאוטופיה סאטירית חדורת אירוניה. בין מרכיבי המדע הבדיוני, מופיעים במקומות גם רעיונות מצחיקים וקברטיים לחלוטין. החוק של מאריה תרזיה הוא לעג לתנועות פמיניסטיות עכשוויות ולתיאוריות אוטופיות.
משפחתו
אשתו הראשונה הייתה אאוגניה אנגל (ז'ני), לה נישא ב-29 בינואר 1882 בבודפשט. היא נפטרה בשנת 1900, בגיל שלושים ושמונה.
ילדיו (מאשתו הראשונה):
ב-16 ביוני 1900, בבודפשט, נשא לאישה את אנה אמיליה טוטסק,
בנו (מאשתו השנייה):
הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
תומאס גור בראון
סר תומאס רוברט גור בראון (באנגלית: Thomas Robert Gore Browne; 3 ביולי 1807 – 17 באפריל 1887) היה פקיד קולוניאלי בריטי, שכיהן כמושל סנט הלנה, מושל ניו זילנד, מושל טסמניה ומושל ברמודה.
שנותיו הראשונות
תומאס גור בראון נולד באיילזברי (Aylesbury) שבמחוז בקינגהאמשייר שבאנגליה כבנם הבכור של רוברט בראון ושל שרה דורותיאה סטיוארד. אחיו הצעיר היה הרולד בראון, לימים הבישוף של וינצ'סטר. הוא שירת בצבא הבריטי באפגניסטן ובהודו. ב-1824 הוא קיבל דרגת סגן משנה (Ensign) ברגימנט הרגלים ה-44 ושלושה חודשים לאחר מכן הוא עבר לרגימנט הרגלים ה-28. ב-1829 הוא קודם לדרגת קפטן וב-1836, כשהוא כבר בדרגת מייג'ור, הוא עבר לרגימנט הרגלים ה-41. ב-1842 הוא קודם לדרגת לוטננט קולונל וב-1849 הוא עבר לרגימנט הרגלים ה-21. מיולי 1851 ועד דצמבר 1854 הוא שימש כמושל האי סנט הלנה. לאחר סיום תפקידו זו הוא שב לרגימנט המקורי שלו, הרגימנט ה-44. ב-1857 הוא עבר לרגימנט ה-43.
מושל ניו זילנד
בספטמבר 1855 מונה גור בראון להיות מושל ניו זילנד והוא החליף את מנהלת הממשלה הזמני, רוברט ויניארד. דרך הטיפול שלו בקרקעות של האוכלוסייה המאורית הייתה גורם שתרם לפרוץ מלחמת טראנאקי הראשונה. למרות המחלוקות בקרב המאורים בנוגע לבעלות על הקרקעות, גילה גור בראון עקשנות בתהליך הרכישה, גישה שמאוחר יותר הציתה את המתחים בין המאורים לבין המתיישבים האנגלים. ב-5 במרץ 1860 הורה גור בראון על כיבושן הצבאי של הקרקעות שבמחלוקת, צעד שהוביל לפרץ המלחמה 12 ימים לאחר מכן.
על שמו של גור בראון קרויה העיר גור (Gore) שבדרום האי הדרומי של ניו זילנד.
תפקידים נוספים
בין השנים 1861–1868 שימש גור בראון בתפקיד מושל טסמניה. בין השנים 1870–1871 הוא שימש כמנהלן של האי ברמודה. תומאס גור בראון מת בלונדון ב-17 באפריל 1887.
משפחתו
גור בראון נשא לאישה את הרייט, בתו של ג'יימס קמפבל מקרייגי שבמחוזות סקוטלנד דרום איירשייר שבסקוטלנד. היא האריכה ימים אחריו. לשניים נולדו כמה ילדים. בנם הבכור, הרולד, פיקד על גדוד הרובאים המלכותי הראשון במלחמת הבורים ולקח חלק בהגנת העיר ליידיסמית', כאשר הוטל עליה המצור. בתו, אתל, נישאה ליו לוק קינג ויחד הם בנו את מסלול מרוצי המכוניות בברוקלנדס שבמחוז סארי באחוזה שהייתה בבעלותם. בנו הצעיר, וילפריד, היה הבישוף של קימברלי וקורומן בדרום אפריקה.
רמקול (סרט)
רמקול (ברוסית: Громкая связь) הוא סרט קומדיה רוסי משנת 2019 בהפקת חברת Kvartet I,  המשמש כעיבוד מחודש של הסרט האיטלקי "זרים מושלמים". הסרט הוקרן בבתי הקולנוע ב-14 בפברואר 2019. ב-17 בדצמבר 2020 יצא סרט המשך בשם "משוב", בכיכובם של גיבורי הסרט הראשון ובבימויו של נוז'ני.
עלילה
בשיא הקיץ, שלושה חברים ותיקים (שניים מהם עם נשותיהם; החברה החדשה של השלישית, רווק זקן, למרבה הצער, חולה) יוצאים לסוף השבוע אל החבר הרביעי ואשתו, לבית הכפרי שלהם, בית ענק ונעים בפרברים. ארבעתם חברים כבר למעלה משלושים שנה. במהלך ארוחת הערב, בשיחת שולחן, הם מצהירים שהם יודעים הכל אחד על השני ובתגובה להקנטה המשותפת של הנשים, הם מצהירים בביטחון כי אין להם סודות מנשותיהם.
ואז המארחת, פסיכולוגית במקצועה, מזמינה את האורחים לשחק במשחק מצחיק במקום "הרוצח": יש להניח את הטלפונים הניידים על השולחן, לענות על כל השיחות ברמקול ולהקריא הודעות SMS שיתקבלו בקול. והקומדיה מתחילה להתפתח במהירות לדרמה שיש לה כל סיכוי להפוך לטרגדיה...
ביקורת
הסרט זכה לביקורות ממוצעות ממבקרי הקולנוע. יקטרינה אלכסייבה מאינטרמדיה כתבה: “הסרט התגלה כדרמטי יותר ופחות אקסצנטרי ממה שניתן היה לצפות לאור העלילה, הרקע האיטלקי וההומור המסחרי של הרביעייה. ובזה, ככל הנראה, זכותו של הבמאי אלכסיי נוז'ני, שעבורו זוהי העבודה השלישית באורך מלא ומעין מבחן אחרי ההצלחה של "אני מרזה". הוא עבר את המבחן כמעט באופן מושלם ומיצב את עצמו כאחד היוצרים הטובים ביותר של הקומדיה החכמה המודרנית".
אטומס פור פיס
אטומס פור פיס (באנגלית: Atoms For Peace) היא סופרגרופ אמריקאית שנוסדה ב-2009. חברים בה סולן רדיוהד תום יורק, בסיסט רד הוט צ'ילי פפרז פלי, המפיק נייג'ל גודריץ', המתופף ג'ואי וורנקר, ונגן הפרקשן מאורו רפוסקו. ב-2013 הוציאה הלהקה לאור את אלבום הבכורה שלה, Amok.
שם
עד פברואר 2010, ללהקה לא היה שם רשמי, והם נודעו כ"??????" או כ"Thom Yorke????". באתר הרשמי של פסטיבל קואצ'לה הלהקה הופיעה בפשטות כ"תום יורק". שמה של הלהקה הוכרז באתר של רדיוהד בידי תום יורק, לצד ההכרזה על סיבוב הופעות בארצות הברית ב-2010. ב-10 במרץ 2010 יורק צייץ בטוויטר - "החלטנו לקרוא לעצמנו אטומס פור פיס. מקווים שאתם אוהבים את השם... נדמה שזה ברור לחלוטין". באתר הלהקה, מתחת לשם שלהם, מופיע הציטוט "Nerth Nuclerek? Na Vynnav" בשפה הקורנית, אשר משמעותו "אנרגיה גרעינית? לא תודה". הציטוט לקוח מ"השמש המחייכת", סמל בינלאומי כנגד אנרגיה גרעינית שתורגם ל-49 שפות.
"אטומס פור פיס" הוא גם שמו של נאום מפורסם שנשא נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר בעצרת הכללית של האומות המאוחדות, ב-1953.
היסטוריה
חברי הלהקה הופיעו לראשונה בלוס אנג'לס ב-2 באוקטובר 2009, בהופעה בה הם ניגנו את אלבום הבכורה של תום יורק, The Eraser, במלואו, לצד מספר שירים חדשים והשיר Paperbag Writer של רדיוהד. לאחר מכן הופיעו פעמיים נוספות בלוס אנג'לס ב־4-5 באוקטובר של אותה שנה. הלהקה, אז נטולת שם, יצאה לסיבוב הופעות קצר בן 8 הופעות בערים גדולות בארה״ב, עם Flying Lotus כמופע פותח. באפריל 2010 הלהקה הופיעה בפסטיבל קואצ'לה בשם ״??????״.
ב-5 באפריל ביצעה הלהקה שיר שתואר בידי יורק כ״שיר השיתופי הרשמי הראשון של הלהקה״, השיר, Judge, Jury and Executioner, שבוצע לראשונה בהופעות הראשונות בלוס אנג'לס, חולק את שמו עם שיר של רדיוהד מהאלבום Hail To The Theif, ״Myxomatosis. (Judge, Jury, and Executioner.)״.
בעקבות ההופעה בפסטיבל קואצ'לה, הופיעה הלהקה בפסטיבל Fuji Rock 2010, ההופעה היחידה של הלהקה מחוץ לארה״ב עד אז. בפברואר 2013, הוכרז שאטומס פור פיס תופיע בעוד שני פסטיבלים מחוץ לארה״ב: פסטיבל מאלט! ופסטיבל פוהודה.
השפעות
תום יורק ציין שחברי הלהקה התחברו סביב אהבה משותפת למוזיקת אפרוביט. בראיון הוא סיפר שאלבום הבכורה הוא ״תוצר של להיפגש, להשתכר ולהאזין ביחד לפלה קוטי״.
בן רייס
ביוגרפיה
רייס הוא בנו של משה רייס, כדורסלן עבר ישראלי. גדל באילת. בנעוריו שיחק בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב, אותה הוביל לזכייה בשני גביעים ושתי אליפויות רצופות בשנים 2007 ו-2008, כאשר הוא אף נבחר לחמישיית העונה בליגה לנוער בעונת. כמו כן, שיחק עם נבחרת הנוער של ישראל באליפויות אירופה ב-2007 ו-2008 וב-15 משחקיו בטורנירים אלו קבע ממוצעים של 8.7 נקודות, 3.3 ריבאונדים ו-1.3 חטיפות למשחק.
לקראת עונת חתם לארבע עונות בקבוצת בני השרון מליגת העל. בעונתו הראשונה בשרון קיבל מעט מאוד דקות, ורק במשחק נגד הפועל ירושלים אותו סיים עם 14 נקודות ו-2 ריבאונדים שותף ביותר מ-20 דקות. עם זאת, זומן לסגל נבחרת העתודה של ישראל לאליפות אירופה 2009 ובששת משחקיו בטורניר קלע 6.7 נקודות והוריד 4.3 ריבאונדים בממוצע למשחק.
עונת, השנייה של רייס בבוגרים, הייתה טובה בהרבה מהקודמת והוא הפך לשחקן משמעותי בסגל בני השרון. את העונה הסדירה סיים עם ממוצעים של 3.8 נקודות, 1.9 ריבאונדים ואסיסט אחד למשחק, כאשר הוא פותח בחמישייה ב-12 משחקים מתוך ה-17 שבהם שותף. ברבע גמר הפלייאוף התמודדה בני השרון נגד קבוצת נעוריו של רייס, מכבי תל אביב, לאחר שסיימה את העונה הסדירה במקום השמיני. רייס הצטיין במשחק הראשון בסדרה ועם 11 נקודות ו-5 ריבאונדים הוביל את קבוצתו לניצחון מפתיע 79-89 על מכבי באולמה הביתי. אף על פי כן, בהמשך הסדרה הפגין יכולת בינונית ובני השרון הודחה לאחר הפסד 71-69 במשחק החמישי. בעקבות יכולתו בעונה זו, זומן רייס על ידי אריק שיבק לסגל נבחרת ישראל למוקדמות אליפות אירופה 2011.
בתחילת עונת 2011/2012 קרע רייס את הרצועה הצולבת בברך והושבת ממשחק פעיל עד לסוף העונה.
את עונת 2012/2013 סיים רייס עם ממוצעים של 10 נק' ו-3.8 ריב' במשחק כאשר הוא רשם את משחק השיא בקריירה שלו נגד מכבי חיפה, עם 27 נק', 7 ריב' ו-31 נקודות מדד.
לקראת עונת 2013/2014 חתם רייס על חוזה לעונה אחת עם אלופת הליגה מכבי חיפה, עם אופציה לעונה נוספת. רייס זומן באותו הקיץ לסגל המורחב של נבחרת ישראל לטורניר אליפות אירופה, אך נופה לבסוף מהסגל.
בתחילת עונת 2014/2015 קרע שוב את הרצועה הצולבת בברך וגמר את העונה בטרם החלה.
לקראת עונת 2015/16 חתם בקבוצת הפועל חולון שם שיחק גם אביו משה רייס, אך לרוע המזל בעת משחק אימון קרע את הרצועה בברך בפעם השלישית וגמר את העונה שוב בטרם החלה. לאחר מכן הצטרף רייס לקבוצת בית הלוחם תל אביב המשחקת בליגת הכדורסל בכיסאות גלגלים על תקן של חריג פציעה (שחקן שאינו יושב על כיסא גלגלים ביום יום).
רייס הוא בעל אזרחות גרמנית בנוסף לזו הישראלית. בקיץ 2013 הוא נבחן בשורות אלבה ברלין שהחליטה שלא להחתימו.
נישאפור
נישאפור או נישאבור (בפרסית: نیشابور; מפרסית תיכונה: "העיר החדשה של שאפור", "שאפור היפה", או שאפור הבנויה בשלמות) היא העיר השנייה בגודלה במחוז ח'וראסאן רזאווי באיראן. נישאפור היא הבירה ההיסטורית של הרובע המערבי של חוראסאן רבתי, הבירה ההיסטורית של השושלת הטאהרית מהמאה ה-9, הבירה הראשונה של האימפריה הסלג'וקית של המאה ה-11, עיר הבירה של מחוז נישאפור ועיר היסטורית על דרך המשי בצפון-מזרח איראן.
נישאפור ממוקמת במישור פורה למרגלות רכס הרי בינאלוד. נכון לשנת 2016, אוכלוסיית העיר נאמדה ב-264,180 ואוכלוסיית המטרופולין נאמדה ב-448,125, מה שהופך אותה לעיר השלישית הכי מאוכלסת במחוזות המזרחיים של איראן.
תולדות העיר
העיר נוסדה במאה ה-3 על ידי שאפור הראשון כעיר בירה של מחוז סאסאני בשם אברשהר או נישאפור. נישאפור הפכה בשנת 830 לבירת השושלת הטאהרית על ידי עבדאללה בן טאהיר אל-חוראסאני, ולאחר מכן נבחרה כבירת השושלת הסלג'וקית על ידי טוגריל ב-1037. יחד עם מרב, הראת ובלח' הייתה נישאפור אחת מארבע הערים הגדולות של חוראסאן רבתי ואחת הערים הגדולות בעולם הישן בימי הביניים. היא הייתה מקום מושבו של הכוח השלטוני בחלק המזרחי של הח'ליפות, מקום מגורים לקבוצות אתניות ודתיות מגוונות ונקודת מסחר בדרכי סחר בטרנסאוקסאניה, סין, עיראק ומצרים.
בניגוד לשכנתה הקרובה מרב, נישאפור הצליחה להתאושש מהאסונות האלו, ולשרוד עד היום כעיר ומחוז מודרניים פעילים בתיירות, חקלאות, בריאות, ייצור תעשייתי ומסחר במחוז ח'וראסאן רזאווי שבאיראן. רבים מהשרידים הארכאולוגיים הישנים וההיסטוריים של העיר השתמרו.
העיר נישאפור היא גם חברה בליגת הערים ההיסטוריות (LHC) וברשת שיתוף פעולה תרבותי בין-עירוני של אונסק"ו.
בשנת 2004 התרחשה ליד העיר תאונת רכבת בה נהרגו 295 אנשים.
אמודאי אירופי
אמודאי אירופי (שם מדעי: Cinclus cinclus) היא ציפור שיר קטנה ממשפחת האמודאיים החיה בנהרות מהירים ובאגמים באירופה, צפון אפריקה ובמערב ומרכז אסיה ובכמה אזורים במזרח התיכון ובתת-היבשת ההודית.
מאפיינים
אמודאי אירופי היא ציפור קטנה שאורכה 18 ס"מ בממוצע והיא בעלת גוף שחור עם עורף וראש חומים, מקור קצר ושחור הפונה כלפי מעלה ומהמקור התחתון ועד קצה החזה הנוצות לבנות. הבטן חומה-אדמדמה והרגליים לבנות.
ציפורים אלה יכולים לשחות במים בעזרת כנפיהן עמן הן שוחות עד לקרקעית. הם אוגרים חמצן בנוצותיהם והוא עוזר להן לצוף ולשחות במים. עופות אלה צוללים בנהרות מהירים, זרמים ואגמים בקצות מפלים. הוא מצוי בין סלעי הגדה ומחפש מקומות בהם יוכל לצלול. האמודאי ניזון מטרף ימי כמו שעירי כנף, זחלי חרקים, חיפושיות מים, חלזונות ועוד רכיכות, אמפיפודים ואפילו מראשנים או דגים קטנים. בחורף שהמים קופאים האמודאי ידרים לשפלות או אף לחוף הים לחפש מזון, אך בדרך כלל הוא מצוי רק במים מתוקים.
האמודאי מקנן בחורים בסלעים, סדקים או על עצים והקן מכוסה בעשבים וטחבים. הנקבה מטילה 3–6 ביצים.
כאשר מפריעים לאמודאי המצוי בקרבת מים הוא יצלול לתוכם ולא יעוף. פרחונים לומדים לצלול כך מגיל צעיר מאוד.
האמודאי האירופי הוא הציפור הלאומית של נורווגיה.
ישראל אפרת (ניצב)
ישראל אפרת הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל.
ביוגרפיה
אפרת שירת במשטרת ישראל ובין תפקידיו הבכירים היה ראש מדור מחקר וסטטיסטיקה וסגן ראש אגף לוגיסטיקה. בשנת 1993 הועלה לדרגת ניצב ומונה לראש אגף התכנון, ובשנת 1996 עבר לשמש ראש אגף תקציבים ובקרה במשרד לביטחון פנים.שימש בין תפקידיו,- כיו'ר וועדת התמיכות במשרד לביטחון פנים. ביולי 2001 מונה גם לממלא מקום מנכ"ל המשרד, ולאחר מינוי מ'מ מנכ"ל וסבב תפקידים במשטרה, בשנת 2002 פרש לגמלאות.
לאחר פרישתו משירות המשטרה והמשרד לביטחון פנים, בשנת 2002,- מונה למנכ"ל האגף למשק וכספים בהסתדרות החדשה .בנוסף לתפקידו כמנכ'ל הכספים,-משמש כיו'ר ועדת הכספים של הנהגת ההסתדרות וכן כיו'ר ההנהלה הפיננסית של קרן השביתה של ההסתדרות.
אפרת בעל תואר שני במנהל עסקים מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. שימש בעבר כדירקטור בקרנות ההשתלמות בבנק יהב וכדירקטור בחברת השמת כ'א -פילת. משמש כחבר בוועד המנהל וחבר בוועדת הכספים של המרכז למשפט ועסקים ברמת גן.
קח סיכון
קח סיכון היה שעשועון טלוויזיה ששודר בערוץ 1 בין השנים 1988–1990. בעונתו הראשונה, הנחה את השעשועון אבי קושניר. בעונה השנייה, שונה שם השעשועון ל"קח סיכוי" והונחה בידי חני נחמיאס.
מהלך התוכנית
בשעשועון התחרו שני זוגות מתמודדים בחידות ומשימות.
כל זוג נשאל בתורו שאלה, שאם היה יודע את התשובה עליה, היה מקבל נקודות. אם לא היה יודע את התשובה, על אחד המתמודדים באותו זוג היה לומר את המשפט "קח סיכון" (בעונה השנייה, "קח סיכוי") והשאלה הייתה עוברת לזוג השני. אם גם הזוג השני לא היה יודע את התשובה, הייתה השאלה חוזרת שוב לזוג הראשון ואם לא היה מוסר תשובה לשאלה, היה עליו לבצע משימה. כשאחד הזוגות היה מוסר תשובה לא נכונה, היה הזוג השני מקבל את הנקודות.
בסיום התוכנית, הזוג שצבר פחות נקודות, היה מודח מהמשחק וזכה בפרס ניחומים (בעונה הראשונה עמד הפרס של 50 ש״ח), ואילו הזוג שצבר יותר נקודות, היה עולה לשלב "משימת הגמר", בו היה עליו לבצע מספר משימות תוך דקה אחת. אם היה עומד באתגר, היה זוכה ב-200 ש"ח, ואם היה נכשל, לא היה זוכה בפרס כספי כלשהו (כך היה באופן רשמי, אך בפועל הזוג המנצח שנכשל במשימת הגמר קיבל אף הוא 50 ש״ח).
משצ'אנקה
משצ'אנקה (ברוסית: Мещанский район) הוא נפה של המחוז המרכזי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטחה הוא 4.60 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 61,452 תושבים (2020).
מקס פלבסקי
מקס פלבסקי (באנגלית: Max Palevsky; 24 ביולי 1924 – 5 במאי 2010) היה איש עסקים, אספן אמנות ופילנתרופ יהודי אמריקאי.
חייו
פלבסקי נולד בשיקגו, אילינוי, למשפחת מהגרים יהודית. בתקופת מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1946-1943 שירת פלבסקי בגיס האווירי של צבא ארצות הברית. בתקופת הכשרתו נשלח ללימודי מתמטיקה באוניברסיטת שיקגו, וללימודי אלקטרוניקה באוניברסיטת ייל. לאחר מכן נשלח אל גינאה החדשה, שם מוקם המרכז האלקטרוני המרכזי של הגיס באותה עת. בשנת 1948 השלים פלבסקי תואר ראשון במתמטיקה ובפילוסופיה באוניברסיטת שיקגו. את לימודי הדוקטורט שלו בפילוסופיה, עשה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
לאחר שנחשף להתפתחות המחשב, במסגרת הרצאה של ג'ון פון נוימן באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, החל להתעניין בתחום. בתחילה עבד בנורת'רופ, שם עסק במסגרת פרויקט פיתוח המחשב "MADDIDA". מאוחר יותר עבד על פיתוח המחשב "Bendix G-15" ועל מחשב מתוצרת תאגיד "Packard Bell". בשנת 1961 ייסד פלבסקי בקליפורניה את חברת המחשבים "Scientific Data Systems". בשנת 1969 מכר את החברה לחברת זירוקס תמורת 920 מיליון דולר. לאחר המכירה הוא שימש בתפקיד יו"ר זירוקס עד לשנת 1972.
במקביל לפעילותו העסקית, היה פלבסקי פעיל בתחומי התרבות השונים. הוא החזיק באוסף אמנות גדול ותרם כספים למוסדות תרבות רבים. ב-1970 רכש את רוב מניות המגזין "רולינג סטון" והפך לנשיא החברה. בנוסף, היה מעורב בפעילות תיאטרון הבלט האמריקאי (American Ballet Theatre), הסינמטק האמריקאי (American Cinematheque) בקליפורניה, אוניברסיטת שיקגו ועוד. בישראל תרם פלבסקי כספים לייסוד "פרס סנדברג" ואולם "ביתן פלבסקי לעיצוב".
אסון ברנדן פארק
אסון ברנדן פארק, מכונה לפעמים גם "אסון בולטון", הוא אירוע אשר התרחש ב-9 במרץ 1946, באצטדיון ברנדן פארק שבבולטון (מחוז לנקשייר), אנגליה, אז אצטדיונה הביתי של קבוצת בולטון וונדררס. במהלך האסון נמחצו למוות 33 אוהדי בולטון, ומאות נפצעו. היה זה האסון הגדול ביותר באצטדיון כדורגל עד לאסון אייברוקס ב-1971. האסון התרחש במהלך משחק בסיבוב השישי של גביע ה-FA בין בולטון לסטוק סיטי. המשחק נמשך עד סופו למרות האסון, ונגמר בתוצאה 0-0. לאחר האסון נכתב דו"ח על ידי מולווין יוז, אשר המליץ על דרכים לשליטה יותר טובה בקהל במהלך אירוע המוני כגון משחק כדורגל.
רקע
בולטון וונדררס וסטוק סיטי נפגשו למשחק בסיבוב השישי של הגביע האנגלי באצטדיון ברנדן פארק – מגרשה הביתי של בולטון וונדררס. בתקופה המדוברת לא היה שליטה על מספר הקהל והאוהדים שנכנסו למשחקים, והיו נכנסים עד אשר האצטדיון היה מלא פיזית. מספר דיווחים מצביעים על כך שהיה עודף של 85 אלף אנשים ששהו באצטדיון, שיכל להכיל סביב ה-15–25 אלף אנשים בלבד.
הייתה כניסה אחת צרה לאצטדיון, והיציע שהיה מורכב ממדרגות בטון היה חלקו שבור ומרוסק מפגיעות הפצצות גרמניות ממלחמת העולם השנייה שהסתיימה זה מכבר, ועוד לא הספיקו לתקן, עם חלק מהכניסות לאצטדיון סגורות בשל ליקויי בטיחות. בנוסף, בתקופה זו האוהדים היו קונים כרטיסים במקום עצמו מהקופות הקטנות, ולא היו קונים כרטיסים מראש.
האסון
כל הליקויים החמורים בזרימת קהל, וליקויי הבטיחות שהיו באצטדיון, בתוספת משחק עמוס ופופולרי במיוחד גרמו להיווצרות תורי ענק בקופות, וגודשי אנשים בכניסות ליציעים. גם לאחר סגירת היציעים והקופות מחשש לפגיעה באנשים, לא הייתה למארגני האירוע כל שליטה ואנשים המשיכו להיכנס לאצטדיון, ובנוסף הם טיפסו מכיוון תחנת הרכבת ועמדו על גבי הבטון המשקיף לכר הדשא.
גודש האנשים והדוחק היה כה גדול עד אשר אנשים החלו להיכנס לכר הדשא עצמו ונכנסו לתוך תחומי המגרש, מה שגרם להפסקה זמנית של המשחק על מנת לפנותו. עם זאת בשלב זה שני מחסומי קהל קרסו והקהל נפל קדימה, והאנשים שהיו מתחת המחסום נמחצו, חלקם למוות. לאחר מכן המשחק הופסק שוב וקצין משטרה נזעק לדבר עם השופט, ג'ורג' דיוטון והודיע לו שהיו נפגעים ואף הרוגים במהלך ההמולה שנוצרה. השופט קרא אליו את שני הקפטנים של הקבוצות והודיע להם שיש לרדת מכר הדשא ולהפסיק את המשחק וכך עשו.
הפצועים פונו, ונוצר מראה ביזארי ומזעזע כאשר 33 ההרוגים מהמקרה פונו לצידי המגרש, וכוסו במעילים בלבד, כאשר קצת מעל לחצי שעה מאז עצירת המשחק, הוא חודש, ובין המשחק שהתחדש וגופות ההרוגים הפריד הקו הלבן של תחומי המגרש בלבד (שנצבע מחדש). המשחק הסתיים בתוצאת תיקו מאופסת בין הקבוצות.
לאחר האסון
בעקבות האסון נכתב דו"ח של מולווין יוז, שהמליץ על שליטה קפדנית יותר בגודל הקהל שבאצטדיון. ועידה בנושא רישוי והסדרה של מגרשי ספורט המליצה כי באופן התנדבותי על הרשויות המקומיות לסקור אצטדיונים עם תכולה של 10 אלף, והסכימו כי ככלל אצבע, מגבלת הבטיחות המוסכמות צריכות להתקיים בשטח שיכול להכיל יותר מ-25 אלף צופים. על הקרוסלות לרשום מכנית את מספר הצופים ובשטח יש להציב מערכות טלפון פנימיות לשליטה יותר טובה בקהל הנכנס. אסון ברנדן פארק היה הטרגדיה הגדולה ביותר בכדורגל הבריטי עד לאסון אייברוקס ב-1971.
ב-1992 נחשף לוח זיכרון באצטדיון לנספי האסון. בשנת 2000 עברה בולטון וונדררס לאצטדיון חדש, ולוח הזיכרון הועבר אליו.
אינפיניטי Q30
אינפיניטי Q30 הוא רכב פרימיום-קומפקט בתצורת האצ'בק המיוצר על ידי אינפיניטי, חטיבת רכבי היוקרה של ניסאן החל משנת 2016. הדגם מבוסס על פלטפורמה של מרצדס A קלאס ומהווה כניסה של היצרנית היפנית לסגמנט שבו נמצאות, בין היתר, ב.מ.וו סדרה 1 ואאודי A3.
שלב הפיתוח
בשנת 2011 הציגה אינפיניטי בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה את האת'ריאה (Etherea), דגם קונספט שרמז על כוונת החברה להיכנס לפלח המשפחתיות הקומפקטיות, הפונה אל קהל צעיר. שנתיים וחצי לאחר מכן הציגה החברה בתערוכת הרכב בפרנקפורט את מכונית הקונספט Q30, שפותחה תוך שימוש בפלטפורה ומנועים של מרצדס A קלאס. בספטמבר 2015 הוצגה גרסת הייצור של ה-Q30. ממדי הרכב כמעט זהים למרצדס GLA – בסיס גלגלים של 270 סנטימטר, אורך של 442.5 סנטימטר וגובה של 149 סנטימטר. המנועים מבוססים גם הם על מנועי סדרת ה-A קלאס: 2 מנועי בנזין בנפח 1.6 ליטר המספקים ו-154 120 כוח סוס ומנוע 2 ליטר המספק 208 כוח סוס. בנוסף קיימים 2 מנועי דיזל בנפח 1.5 ליטר (107 כוח סוס) ו-2.2 ליטר (168 כוח סוס). תיבת ההילוכים היאידנית בת שישה יחסי העברה או רובוטית דו-מצמדית עם שבעה יחסי העברה.
QX30
בנובמבר 2015, חודשיים לאחר הצגת ה-Q30, הציגה החברה את דגם ה-QX30. ה-QX30 זהה בכל המאפיינים ל-Q30, אך גבוה ממנו ב-4 סנטימטר. דגם זה מיועד להתחרות מול אאודי Q3, ב.מ.וו X1 ומרצדס GLA.
סיס שחור גדול
סיס שחור גדול (שם מדעי: Cypseloides senex) הוא מין של עוף ממשפחת הסיסיים המצוי באמריקה הדרומית באזורים הטרופיים.
הסיס מצוי בעיקר סביב ברזיל וגם בצפון ארגנטינה, בוליביה ופרגוואי. הוא מצוי ביערות טרופיים, יערות סובטרופיים ויערות שפילה ותפוצתו רחבה מאוד. הוא ניזון מחרקים אותם הוא תופס באוויר.
חלק מסיסים אלה חיים קרוב למפלי איגואסו שבדרום ברזיל. סיסים אלה כה קלים ומהירים שהם יכולים להתעופף מבעד למים ולקנן על הקירות הסלעיים שמאחוריו, בלי שאף טורף יוכל להגיע אחריו לקנים. הקנים נבנים על ידי חומרים מעופפים שהסיס אוסף במעופו.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 2006
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 2006 נערך ב-7 במאי במלון גרוסוונור האוס שבלונדון. את הטקס הנחתה מגישת הטלוויזיה דאווינה מקול, והוא שודר יום לאחר מכן ברשת ITV. שמות המועמדים לפרס לפרס פיוניר פורסמו ב-14 במרץ, ושמות שאר המועמדים פורסמו ב-27 במרץ.
גביע AFC
גביע AFC (באנגלית: AFC Cup) היא תחרות קבוצות כדורגל בינלאומית שנתית, בין קבוצות שסיימו במקומות הגבוהים של מספר ליגות האסיאתיות בכירות שלא מקבלות כרטיס ישיר לליגת האלופות האסייתית, לפי דירוג הליגות האסייתיות של ה-AFC. היא שייכת לקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC). קבוצת אל-קעאווה מעיראק וקבוצת אל-כווית מכווית הן שיאניות הזכייה בטורניר עם שלוש זכיות לכל קבוצה, וכווית היא המדינה המצליחה ביותר בגביע זה עם 4 זכיות של קבוצות מהליגה שלה בגביע זה.
היסטוריה
הטורניר החל בשנת 2004 כטורניר השני בחשיבותו אחרי ליגת האלופות האסייתית, ובעונה הראשונה הגיעו קבוצות מ-14 ליגות בסטטוס של "ליגות מתפתחות" באסיה, מתוך 18 קבוצות שהתמודדו על כרטיס למפעל בסך הכול. בבתים A, B ו-C שובצו קבוצות ממערב ומרכז אסיה, ובשני הבתים הנותרים שובצו קבוצות ממזרח ומדרום-מזרח אסיה. הקבוצות שסיימו במקומות הראשונים בבית שלהן עלו לשלב הנוקאאוט (בהגרלה רנדומלית לחלוטין), וקבוצת אל-ג'איש מסוריה זכתה בעונה הראשונה, לאחר שניצחו בגמר הכל-סורי את אל-ווהדה מהליגה שלה.
ב-2005, 18 קבוצות מתוך 9 מדינות שונות התחרו בגביע. לאחר שהקבוצות הסוריות החזקות יחסית עזבו את הגביע למשך 4 שנים, על מנת לנסות את מזלן בגביע הבכיר של ליגת האלופות האסייתית, אל פייסלי הירדנית ניצחה את נז'מה הלבנונית בגמר. קבוצות ירדניות הצליחו לזכות ב-2 הטורנירים הבאים כשבתווך מצטרפות קבוצות מבחריין ממנה יוצאת זוכת הגביע, בעוד בנגלדש מורדת לשחק בטורניר הנחות יותר גביע נשיא ה-AFC עד לסגירתו של הטורניר ב-2014. ב-2008 התקיים גמר האחרון שכלל 2 משחקים, ומאז משחקים את הגמר משחק אחד באצטדיון נייטרלי עד היום.