cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כנסיות צ'ילואה
הכנסיות נבנו במהלך המאה ה-18 והמאה ה-19 כאשר האי צ'ילואה היה שייך לאימפריה הספרדית, והן מהוות את פסגת ההתפתחות של השילוב בין התרבות הישועית האירופית לבין ילידי המקום ומסורותיהם.
בשנת 2000 העניק אונסק"ו לכנסיות מעמד של אתר מורשת עולמית.
תיאור
ארכיפלג צ'ילואה משתרע מתעלת צ'אקאו עד למפרץ קורקובדו. האי הגדול ביותר הוא אילה גרנדה דה צ'ילואה שבו מתגוררת רוב האוכלוסייה (כ-100,000 תושבים). בין אילה גרנדה ליבשת נמצאים כמאתיים איים, ורובם קטנים מאוד; על 50 איים מתוך קבוצה זו מתגוררים בסך הכל 18,000 תושבים.
ארבע-עשרה כנסיות הוכרו על ידי אונסק"ו: אצ'או, קווינצ'או, קסטרו, רילאן, נרקון, אלדאצ'ילדו, איצ'ואק, דטיף, ויליפולי, צ'ונצ'י, טנאון, קולו, סאן חואן ודלקאווה.
הכנסיות בצ'ילואה ממוקמות ליד החוף מול הטיילת. בחלק מהמקרים (אצ'או, דלקאווה) המקום התפתח לכיכר עירונית גדולה, ואילו במקרים אחרים היה מדובר בחלל פתוח המוקף על ידי גדר או עצים (קווינצ'או). גודל הכנסייה נקבע לפי חשיבות הפסטיבלים הדתיים שהתקיימו לידה.
הכנסיות הן מבנים בעלי נפח גדול וגג משופע. המאפיין הבולט ביותר של הכנסיות הוא המגדל החזיתי בצד הפונה אל הטיילת. המגדל בנוי מאכסדרת כניסה, קיר שבראשו גמלונים, והמגדל עצמו. המגדל שימש כאלמנט דתי וכנקודת איתות עבור מלחים. רוב המגדלים הם דו או תלת-קומתיים, והם בנויים בצורת משושה או מתומן על מנת להפחית את התנגדות הרוח. רק בכנסייה בטנאון יש מגדלי משנה קטנים ליד המגדל הראשי. הכנסיות הפכו למוקד ההתפתחות העירונית בקהילות הללו.
במהלך ארבע מאות השנים שמאז בנייתן לא חל שינוי במאפייני הצורה והחומרים של הכנסיות שהם המבנה הראשי בנוי מעץ ברוש, הקורה העליונה והקורה האופקית מחוזקת על ידי מבנים אלכסוניים. הגג הבנוי בזווית של 45º וגם הוא עשוי מברוש ומכוסה ברעפים. הקשת והתקרה מופרדים מהגג. הרצפה בכל קומה עשויה מקורות עץ.
בכנסיות יש עיטורים רבים ומגוונים. בחלק החיצוני של הכנסיות העיטורים נמצאים על הדלתות מצופות העץ ובצורה, מספר ותדירות של שדירת קשתות על קיר הגמלונים. החלונות בנויים במגוון צורות וגדלים. החלק הפנימי של הכנסיות מאופיין בעבודות של אמנות עץ על העמודים והקשתות המקשרות ביניהם וכן על קישוטי המזבח. במקום יש דוגמאות לאיקונינים מקומיים, וניתן למצוא דוגמאות שלהן בקוסקו, לימה וספרד. הציורים הם חלק חשוב בקישוט של הכנסיות: בדלקאווה הציורים מחקים שיש, ואילו בצ'ונצ'י התקרה המקומרת צבועה בכחול עם כוכבים לבנים.
הכנסייה המפוארת ביותר היא כנסיית אצ'או שבה החלק הפנימי המפואר הבנוי בסגנון הבארוק עומד בניגוד לחלק החיצוני. המסדרונות מקושרים במוטיבים צבועים ומגולפים המופיעים גם על המזבח; העמודים בנויים בסגנון שלמה וניתן למצוא דוגמאות רבות של מוטיבים צמחיים בסגנון הבארוק. קישוטי המזבח נחשבים לדוגמה טובה לאמנות דתית.
כל הכנסיות נבנו בהתאמה לתנאי הסביבה הטבעית שבה הן שוכנות. הכנסיות בנויות על מורדות הגבעה ומוגבהות מהקרקע כך שהן לא סובלות משיטפונות בזמן גשם כבד, הצד הצפוני של הכנסיות מוגן מפני סערות שבדרך כלל מגיעות מכיוון זה, והן מבנים סגורים לחלוטין ומוגנים מפני רוח וגשם שנפוצים מאוד באזור זה.
היסטוריה מקומית של הנצרות
אורח החיים של תושבי ארכיפלג צ'ילואה במאה ה-16 היה שקט, והתבסס בעיקר על כלכלת חוואות ודיג. באמצע המאה ה-16 הארכיפלג התגלה על ידי נווטים ספרדים, אך ההתיישבות הראשונה במקום הוקמה רק ב-1567 כאשר מרטין רואיז דה גמבואה הקים את הערים סנטיאגו דה קסטרו וצ'אקאו על האי הגדול של צ'ילואה.
הספרדים ראו בתושבים ילידי המקום אנשים מתונים ומסבירי פנים. שיטת האנקומיינדה יושמה בצ'ילואה, והתושבים ילידי המקום שילמו מס למלכי ספרד באמצעות עבודה עבור המתיישבים בתמורה למזון והדרכה דתית. מדי פעם הילידים התקוממו, כאשר המקרה המשמעותי ביותר היה ב-1712. מהומות אלה היו על רקע היחס הנוקשה שתושבי המקום קיבלו מהשליטים הספרדיים, שהאשימו את הישועים בכך שנתנו השראה להתקוממויות שדוכאו ביד קשה.
ביחד עם המתיישבים הראשונים הגיעו גם מיסיונרים ממסדר הפרנציסקנים וממסדר גבירת הרחמים. לאחר שנציגים מטעמם הגיעו לביקור במקום ב-1608, הישועים שלחו לצ'ילואה כמה מחברי המסדר על מנת שאלה יתחילו בתהליך אוונגליזציה. בסופו של התהליך הזה נבנו הכנסיות שהוכרזו כאתר מורשת עולמית.
האסטרטגיה של הישועים התבטאה באמצעות מיסיונים ניידים. במהלך השנה נדדו קבוצות של ישועים ברחבי האי שמקורן היה במכללה הישועית בקסטרו. הישועים שהו בכל יישוב במשך ימים ספורים לפי תוכנית שנקבעה מראש; ברוב המקרים המיסיונים הוקמו במרחק קצר מהחוף על מנת לאפשר לישועים להגיע לשם באמצעות שיט בסירה. בתקופה שלאחר הקמתם המיסיונים לא היו מאוכלסים באופן קבוע, אך במהלך הזמן הישועים החלו לבנות קפלות ומבני מגורים עבור חברי המסדר שלהם. מבנים אלו הוקמו בסיוע האוכלוסייה המקומית תוך שימוש בחומרים ושיטות מקומיות. הישועים מינו מנהיג לא דתי מקרב המשפחות הבכירות בכל מקום שאליו הגיעו, ותפקידו של אדם זה היה לדאוג לכנסייה, לבית הקברות הסמוך אליה ולצרכים הרוחניים של הקהילה. עד לסוף המאה ה-19 הוקמו למעלה מ-100 כנסיות, ומתוכן שרדו כ-60. תושבי צ'ילואה סבלו מהטרדות של שודדי ים במהלך המאה ה-17, והספרדים שחיו בערים החלו לנטוש אותן בהדרגה עבור מגורים בטוחים יותר באזורי הכפר. תוך כדי המעבר הזה הם השתלטו בהדרגה על אדמותיהם של ילידי המקום, והגדילו את העירוב הגזעי והתרבותי בין שתי הקבוצות האתניות. קבוצת צ'ילוטה שקיימת עד היום בארכיפלג היא תוצאה של מיזוג זה. התושבים המקומיים אימצו את הנצרות ואילו הספרדים החלו לדבר בשפה מקומית בשם וליצ'ה (שנכחדה מאז) על מנת לשפר את התקשורת בין הקהילות. הספרדים אימצו את דרך החיים של תושבי המקום בכך שהחלו גם הם לעסוק בחקלאות ודיג.
כאשר הישועים גורשו מהמקום ב-1767 מקומם נתפס על ידי הפרנציסקנים, שהשתמשו בתשתית המיסיונים הניידים על מנת להקים תשעה מרכזים אזוריים. מרכזים אלה התפתחו למערכת הקהילתית הנוכחית שהוקמה ב-1840.
למרות המאמץ של השלטון הקולוניאלי הספרדי הערים הפכו לכל היותר למרכזים מנהליים, ובתקופה שבה הסתיים השלטון היו רק 5 עיירות בצ'ילואה, והאזור היה נתון לסמכותו של המשנה למלך של מלכות המשנה של פרו, ולא למושל צ'ילה. חיל המצב התמקם במבצר סאן קרלוס דה אנקוד שהוקם ב-1768.
אוכלוסיית צ'ילואה הייתה נאמנה מאוד למלכי ספרד. כאשר החלו המאבקים למען העצמאות הצ'יליאנית ב-1810, הפכה צ'ילואה למפקדה הספרדית של הכוחות שכבשו חזרה את צ'ילה. גם לאחר הכרזת עצמאותה של צ'ילה ב-1818 נותרה צ'ילואה מובלעת ספרדית ששרדה עוד כשמונה שנים, עד שנכבשה בידי צ'ילה.
צ'ילואה שגשגה במהלך המאה ה-19. ספינות רבות עגנו בנמלים בדרכן דרומה וייצוא העץ הניב רווחים רבים. דבר זה בא לקיצו בשלהי המאה כתוצאה מפתיחתה של תעלת פנמה וניצול היתר של משאבי האי. במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 היו בעיות כלכליות משמעותיות בחקלאות ובגידול הבהמות. כתוצאה מכך היגרו בני הצ'ילוטה לפטגוניה ואזור מצר מגלן שבדרום.
ארגון נשי מזרחי בארץ ישראל
ארגון נשי מזרחי בארץ ישראל הייתה התאחדות של ארגוני הנשים המקומיים של תנועת המזרחי בארץ ישראל. ההתאחדות קמה בשנת 1939 והתאחדה עם ארגון הפועלות של הפועל המזרחי בשנת 1959 להקמת תנועת האשה הדתית לאומית.
חברות של נשים במזרחי
בתקופה של שלהי מלחמת העולם הראשונה עלתה שאלת זכות הבחירה לנשים ועמה התפתח ויכוח בתנועת המזרחי האם לקבל נשים כחברות בתנועה והאם לתת להן זכות להיבחר למוסדותיה.
באפריל 1919 נדונה השאלה בוועידות מחוזיות של תנועת המזרחי שנערכו לקראת הוועידה הכללית של התנועה ובהן הובעו דעות בעד מתן זכות לבחור בתוך התנועה והובעו דעות שונות לגבי הזכות להיבחר. כן הוסכם לקרוא לסייע להקמת אגודות נשים מזרחיות בכל אתר ואתר.
הסתדרויות נשים מזרחי מקומיות בארץ ישראל
"הסתדרות נשים מזרחי" קמה בירושלים לאחר תום מלחמת העולם הראשונה. כנס ראשון התקיים בספטמבר 1919. בהסתדרות הורשו להשתתף: "צעירה מבת שבע עשרה ומעלה המתנהגת ברוח הדת והמסורת ומודה בתוכנית ההסדרות". החברות נדרשו לשקול את שקל המזרחי וכן לשלם דמי חברות להסתדרות. טרם הוחלט באותה העת האם ההסתדרות תחשב לסניף של תנועת המזרחי או לארגון עצמאי לצד המזרחי. ההסתדרות שאפה להקים סניפים בכל רחבי ארץ ישראל. בראש ההסתדרות הועמדה לאה זליגר שהתנגדה למתן זכות בחירה לנשים.
הסתדרות נשות מזרחי בארץ ישראל הייתה חלק בלתי נפרד מארגון "המזרחי" והזדהתה לחלוטין עם "ארגון הגברים", בהתאם לדבריה של הינדה אוסטרובסקי (המאירי) אשר הייתה למנהיגת ההסתדרות הנשית: .'
עוד הצהירו הנשים בארץ ישראל:
במרץ 1922 קיימו ראשי הסתדרות נשים מזרחי, זליגר ושנפלד, כינסי יסוד של סניפים ביפו ובפתח תקווה. ביפו היו הפעילות המרכזיות: מיזל, כהנא, ציזלינג ולאה קוק. סלוה ריכמן יסדה סניף של ההסתדרות ביבנאל. במאי 1922 היו בהסתדרות כ-600 נשים.
הסתדרות הנשים פעלה בשנת 1922 להקים בית מלאכה לחלוצות ולצורך כך השיגה תרומות של מכונות תפירה מנשות המזרחי באמריקה ובגרמניה. כן פעלה ההסתדרות לסיוע לעניים ולעולים חדשים.
במרץ 1938 התקיים בחיפה כנס ליסוד אגודה של נשות המזרחי בעיר.
מרכז אמן
בשנת 1940, הוקם "אמן" - "מרכז ארגוני נשי מזרחי בארץ ישראל" בעזרתה של הרבנית שרה הרצוג. הארגון קם על מנת לאחד כוחות ולכלול את כל הקבוצות והמוסדות של הנשים הדתיות "מזרחיות" בארץ ישראל. מרכז הארגון התאסף לראשונה בתל אביב באפריל 1940. בכינוסים שנתיים דיווחו הנציגות על פעילויותיהן כל אחת במקומה והביעו עמדות בשאלות השעה.
אופירה גלוסקא
אופירה גלוסקא שגיא (נולדה ב-5 במאי 1949) היא זמרת ישראלית.
תחילת דרכה
נולדה ליוסף ואביבה גלוסקא, ילידי הארץ ממוצא תימני, בשכונת קריית אלון שבפתח תקווה למשפחה שעלתה לארץ ישראל מצפון תימן בשנת 1909. כבר בילדותה בלט כישרון השירה שלה כשהחלה לשיר עוד בגן הילדים. גלוסקא למדה 5 שנים פיתוח קול אצל רבקה מחט ומיצי לוקר. בתנועת הנוער ליוותה להקת מחול מקומית. בשנת 1963 זכתה במלגה ע"ש Emma Schaver.
בשנים 1966-1965 שרה במקהלה של רשות השידור בניצוחה של בתיה שטראוס ובמקהלה הפילהרמונית: "תשואות ראשונות".
סוף שנות ה-60: להקת הנח"ל
בשנת 1967 התגייסה לצבא ושירתה בצוות הווי נח"ל. איתה בצוות היו: צילה דגן, רותי בן אברהם, יואב נטע ואחרים. בין שירי הצוות היו: "חורשת האקליפטוס" (נעמי שמר), "באביב את תשובי חזרה" (אבי קורן - שארל אזנבור), "מלאך מסולם יעקב" (יורם טהרלב - נורית הירש), "גשם ראשון" (מירה מאיר - אברהם זיגמן) ועוד.
בשנת 1968 נבחנה על ידי מנחם זילברמן ושלום חנוך, התקבלה, ועברה ללהקת הנח"ל עצמה והשתתפה בתוכנית מס. 21 של הלהקה בשם: "קרנבל בנח"ל". בין השאר שרה כסולנית עם מוטי פליישר את הלהיטים "שלווה" (אבי קורן - יאיר רוזנבלום) ו"החיים היפים" (ירון לונדון - יאיר רוזנבלום), ועם הלהקה את: "קרנבל בנח"ל" (לאה נאור - יאיר רוזנבלום), "בשמלה אדומה" (רותי ספרוני - יאיר רוזנבלום). חבר הלהקה, נחום שגיא, הפך לימים לבעלה . בין חברי הלהקה היו: דני סנדרסון, מירי אלוני, אלון אולארצ'יק, מאיר פניגשטיין, אלי מגן, עמוס טל שיר, אמוץ ברונטמן ועוד.
בשנים שלאחר שירותה הצבאי השתתפה בהצגות תיאטרון, בין השאר בהצגות ביידיש עם שמעון דז'יגאן, וכן פסטיבלים ומופעי זמר שונים.
בשנת 1969 השתתפה בפסטיבל הזמר תשכ"ט בו ביצעה את השיר: "שיר בארבעה בתים" (אהוד מנור - נחום היימן). בהמשך השנה השתתפה בפסטיבל הזמר החסידי תש"ל ובו ביצעה את השיר: "בכל דור ודור" (מסורתי עממי - דוד אלסטר ירדני). בהמשך השנה הוציאה מיני אלבום בשם: "ריקודי עם חדשים של רבקה שטורמן". באלבום ביצעה 4 שירים: "עורי ציון" (ישעיהו נ"ב - משה וילנסקי), "תה ואורז יש בסין" (אברהם שלונסקי - עממי אוקראיני), "היה זה בשדה" (יוסף אוקסנברג - עממי), "דבקת השלום" (אברהם בר עוז - נמרוד טנא).
המחצית הראשונה של שנות ה-70
בשנת 1970 השתתפה גלוסקא במופע: "נסיעה מדומה - משירי לאה גולדברג". שירי הסולו שלה במופע היו: "סתיו", "שיר היונה והשושן", "נחל שלי", "תוף בודד", ו"טיול" עם לוליק. כל שירי המופע נכתבו על ידי לאה גולדברג והולחנו על ידי סשה ארגוב. איתה במופע לקחו חלק: לוליק, אמנון ברנזון ותמי ספיבק. בהמשך השנה (1970) שרה את השיר: "תרזה יפה" (חיים נחמן ביאליק - חיים רותם) בתקליט שיצא לפסטיבל הזמר תש"ל. ובהמשך (1970) החליפה את צילה דגן בהפקה: "להקת פיקוד דיזנגוף", עם ששי קשת ויהודה ברקן.
בשנת 1971 השתתפה גלוסקא בפסטיבל הזמר והפזמון בסגנון עדות המזרח תשל"א וביצעה בו את השיר: "לכה דודי" (רבי שלמה אלקבץ - שמואל זוהר).
בהמשך השנה (1971) הופיעה אופירה גלוסקא בתוכנית הרדיו: "פגישה מחודשת עם האחיות אנדריוס". בתוכנית איתה השתתפו כמלוות אלכסנדרה ורותי הולצמן. שירי התוכנית שביצעה גלוסקא היו: "אתה לי שמש", "קוונטה לגוסטה", "ביי מיר ביסט דו שיין", "קצב הפולקה", "ג'והני פדורה". את הטקסטים בעברית לתוכנית כתב: עמוס אטינגר. כל העיבודים, ניצוח והנהלה מוזיקלית: מרטין מוסקוביץ.
עוד באותה שנה (1971) השתתפה בהקלטות לאלבום: "העמק הוא חלום - שירים ליובל העמק". שיריה: "הוי את ארץ הקדחת" (מילים ולחן: מתתיהו שלם), "חג ביכורים בעמק" (גוסטה פרנס - נחום נרדי). איתה בהקלטות לקחו חלק: חדוה עמרני, נחמה הנדל, רבקה רז, הגבעטרון וחבורת רננים.
בסוף אותה שנה (1971) השתתפה בפסטיבל הזמר והפזמון בסגנון עדות המזרח תשל"ב ושרה את השיר: "כי מציון תצא תורה" (אורי ברזילי - יהודה בדיחי).
בשנת 1972 השתתפה בפסטיבל הזמר והפזמון בסגנון עדות המזרח תשל"ג ושרה את השיר: "בלדה על אסתריקה" (יוסי בכר - חיים צור).
בהמשך השנה (1972) לקחה גם חלק בפסטיבל הזמר והפזמון תשל"ב ובו שרה את השיר: "ציון הלא תשאלי" (רבי יהודה הלוי - נורית הירש).
גלוסקא המשיכה בשנה זו (1972) גם לפסטיבל שירי ילדים מספר 3 עם השיר: "חג יובל" (דודו ברק - שייקה פייקוב).
בהמשך שנת 1972 השתתפה בתוכנית: "פגישה מחודשת עם שירי ננה מושקורי". השירים שביצעה היו: "התדע" (מילים: עפרה סמואל) ו"בוא ותזכורה" (מילים: אילן גולדהירש) עם דני מסינג, "כוכבים קורצים ממעל" (מילים: אמיתי נאמן), "ילד קט" (מילים: עפרה סמואל), "אם תאהבני" (מילים: אילן גולדהירש), "רחוב החלומות" (מילים: אמיתי נאמן), "האיש אשר אהבני" (מילים: עפרה סמואל), "מארי מתחתנת" (מילים: אילן גולדהירש). כל העיבודים, ניצוח והנהלה מוזיקלית: מרטין מוסקוביץ.
בשנת 1973 השתתפה גלוסקא בפסטיבל הזמר והפזמון בסגנון עדות המזרח תשל"ד וביצעה בו את השיר: "בנעים זמירות" (עודד לוי - אבנר צדוק).
בשנת 1973 השתתפה גלוסקא בהצגה ביידיש עם שמעון דז'יגאן, יעקב הלפרין ויעקב בודו. באותה שנה הקליטה גלוסקא 2 שירים לתקליט: "כוכבי המצעד". את "שיר בוקר" (רחל בלובשטיין - חיים חדד), "את ואני נולדנו בתש"ח" (מוטי גלעדי - יגאל בשן). בהמשך הקליטה את השיר: "על כן שירי עצובים" (מילים ולחן: שייקה פייקוב) שיצא באלבום: "מלחמה ושלום - משירי מלחמת יום כיפור". בהמשך הקליטה גלוסקא את השיר: "לו יהי" (מילים ולחן: נעמי שמר) לתקליט שיצא בחברת קוליפון בשם: "אני מבטיח לך - משירי המלחמה האחרונה".
בהמשך השנה השתתפה בהקלטת 3 שירים לתקליטון: "10 שירי ילדים - חלק א". שיריה: "אברא קדברא" (לאה לופנפלד - משה וילנסקי), "אחותי הקטנה" (אהוד מנור - מתי כספי), "לצבי יש בעיה" (יוסי בכר - מרטין מוסקוביץ'). כמו כן, גלוסקא השתתפה בהקלטת 3 שירים נוספים לתקליטון: "10 שירי ילדים - חלק ב". שיריה: "ארץ פומפרנל" (גלעדה לב - דפנה אילת), "בים בם בום" (יורם טהרלב - משה וילנסקי), "למה לא כל יום שבת" (אהוד מנור - רפי בן משה).
בשנת 1974 השתתפה גלוסקא במופע "טוב לאהוב", תוכניתו של דן אלמגור. בין שירי הסולו שלה במופע היו: "הפגישה" (דן אלמגור - קובי אושרת), "סמבה הצועני השורק" (דן אלמגור - הרולדו לובו ונילטון דה סוזה), "אשת הדייג" (דן אלמגור - מנוס חג'ידקיס). איתה במופע לקחו חלק: ציפי מור, אביבה אבידן, איציק בן מלך, שמוליק בילו, שמעון ויצמן ואסתי קוסוביצקי.
בהמשך שנת 1974 לקחה חלק בפסטיבל הזמר והפזמון בסגנון עדות המזרח תשל"ה ושרה את השיר: "אגדת הדייג" (מילים ולחן: ברק עמרני).
באותה שנה (1974) השתתפה גלוסקא באלבום: "שירת הנוער - משירי תנועות הנוער" יחד עם דודו זכאי, עוזי מאירי וגלי עטרי. לתוכנית הוקלטו 16 שירים, כולם בעיבודו ובניצוחו של שייקה פייקוב.
בהמשך (1974) הקליטה גלוסקא 5 שירים לאלבום: "שירים מן הגיטאות". בין השירים: "יצא יהודי", "לא צימוקים ולא שקדים", "תחת זיו כוכבי שמים" ועוד. איתה בתוכנית השתתפו: דורית ראובני, ליאור ייני וחבורת רננים. אלבום זה הופק עבור בית לוחמי הגיטאות ע"ש יצחק קצנלסון למורשת השואה והמרד.
בשנה זו (1974) השתתפה גלוסקא בהקלטת 7 שירים לתקליט: "היכל החלומות - 24 להיטי ילדים". בין שיריה: "דובון יומבו" (יחיאל מוהר - דניאלה דור), "ידידי טינטן" (מרים ילן שטקליס - קובי אושרת), "שיר לאות אלף" (דפנה אלרואי - אריה לבנון), "אלף בית" (מילים ולחן: נעמי שמר), "הברווזון המכוער" (דפנה אלרואי - פרנק לוסר).
באותה שנה גלוסקא הקליטה 2 שירים לתקליט: "29 שירים עליזים לילדים": "היכל החלומות" (עמוס אטינגר - שייקה פייקוב), "מדוע לובשת הזברה פיג'מה" (ע. הלל - דב זלצר).
בין השנים 1974–1976 השתתפה גלוסקא בתוכנית הטלוויזיה: "שרתי לך ארצי" בהנחיית דן אלמגור. בין השירים שביצעה גלוסקא: "הלאה ירדן" (נפתלי הרץ אימבר - אברהם צבי אידלסון), "שם שועלים יש" עם עוזי מאירי (קדיש יהודה סילמן - עממי), "היינו כחולמים" עם חבורת טוב לאהוב, "המעפילים" עם חבורת טוב לאהוב (לוין קיפניס - יוסף מילט) ועוד.
המחצית השנייה של שנות ה-70
בשנת 1975 השתתפה גלוסקא באלבום: "ישראל שלנו" ובו שרה את השירים: "היו לילות" (יעקב אורלנד - מרדכי זעירא), "מה אומרות עינייך" (יצחק שנהר - מרדכי זעירא), "רקפת" (לוין קיפניס - עממי אידי), "שחרחורת" (משה אלימלך - עממי ספרדי).
גלוסקא גם נטלה חלק בשנה זו (1975) בפסטיבל הזמר החסידי תשל"ו עם השיר: "עושה שלום" (מסורתי עממי - ראובן סירוטקין).
בהמשך השנה (1975) השתתפה בהצגה ביידיש עם יעקב בודו.
בנוסף לקחה חלק בהקלטות של רשות השידור לתוכנית: "דו רה ומי עוד" שיצאה בתקליט: "משירי ארץ ישראל הישנה". תקליט זה הוקדש לעובד רשות השידור רזי דרויאן שנפל במלחמת יום כיפור. שירי הסולו של גלוסקא בתוכנית: "שיר של זייד" (אלכסנדר פן - מרדכי זעירא), "שיר המגן והמרי" (יעקב אורלנד - מרדכי זעירא), "בחלומי" (נח פינס - אברהם צבי אידלסון), בהפקה השתתפו גם: אילי גורליצקי, אילנה רובינא, גידי גוב, חנן יובל ורבקה זוהר.
הפקה נוספת של רשות השידור שלקחה בה חלק גלוסקא בשנת 1975 היתה: "יונת שלום יונת אהבה - משירי המזרח". הפקה זו יצאה בתקליט שבו גלוסקא מבצעת את שיר הנושא: "יונת שלום יונת אהבה" (דוד אלול - סימה כהן).
באותה שנה (1975) השתתפה גלוסקא בפסטיבל שירי יידיש מס. 4 והגיעה למקום השלישי עם השיר: "א טיכעלע" (י. בורוכוביץ' - שאול ברזובסקי).
בשנה זו (1975) לקחה חלק מרכזי בהקלטת 11 שירים לתקליט ילדים בשם: "33 שירי משוררים לילדים". השירים שביצעה: "הדואר בא" (מילים ולחן: נעמי שמר), "יוסי ילד שלי מוצלח" (ע. הלל - סשה ארגוב), "אני אוהבת לנסוע" (מירה מאיר - מוטי אמיר), "איה איה" (עודד בורלא - שייקה פייקוב), "מה עושים העצים" (ע. הלל - נעמי שמר), "בולבול למה ככה" (ע. הלל - סשה ארגוב), "כלבלב הו בידי בם בם" (נתן זך - מתי כספי), "הפיל" (אפרים תלמי - יגאל בשן), "אמנון ותמר" (אלן מילן - קובי אושרת), "לישון" (ע. הלל - נורית הירש), "שני עננים" (ע. הלל - סשה ארגוב). בהמשך השתתפה בתוכנית: "עברית בסימן טוב", עם דוד סמדר, תוכנית ללימוד השפה העברית והפרק המדובר עסק בארכאולוגיה.
בהמשך השנה הקליטה בחברת קוליפון שירים לתקליט נוסף לילדים: "28 שירי ילדים מתוך פסטיבלי הזמר ואחרים". בין שיריה: "ישנוני" (מירית שם אור - קובי אושרת), "בן" (אהוד מנור - מתי כספי), "קלרה אפרסק" (אורה מורג - יאיר מילר ואלדד שרים), "נומי ילדה" (יורם סטניץ - מרדכי שניידר), "מדוע בערב" (ע. הלל - דפנה אילת).
בשנת 1976 השתתפה גלוסקא בפסטיבל הזמר החסידי תשל"ז וביצעה את השיר: "ובנה ירושלים" (ברכת המזון - ראובן סירוטקין).
בהמשך השנה (1976) השתתפה בהקלטות לתוכנית הטלוויזיה: "שרתי לך ארצי". חלק מההקלטות יצאו בתקליט בעל אותו שם. בין השירים שביצעה גלוסקא: "נומה פרח" בלווי דורון סלומון (אפרים דב ליפשיץ - עממי אידי), "משאת נפשי" עם מירי סוריאנו (מרדכי צבי מאנה - עממי). איתה בתוכנית גם לקחו חלק: נירה גל, מלי ברונשטיין, שלמה ארצי ורותי בן אברהם.
באותה שנה (1976) הקליטה את השיר: "לו מאה כובעים" (אמיר גלבוע - יוסף שריג) לתקליט שיצא ברשות השידור: "אחי חזר מן השדה - משירי יוסף שריג". שירי התקליט שודרו בתוכנית הרדיו: "ירוק ירוק" בעריכת יגאל בוטון ואברהם זיגמן. בין משתתפי התוכנית היו: שלמה ארצי, צילה דגן, עוזי מאירי ודודו זכאי.
ב-1976 השתתפה גלוסקא בתוכנית הטלוויזיה: "על הדשא" בקיבוץ מגל בהנחיית אליהו הכהן. איתה השתתפו עוזי מאירי, דודו זכאי ועוד. השירים שביצעה גלוסקא: "עלי דון" (עמנואל לין - עממי רוסי) עם יונית שוהם, "סתיו מאפיל" (ישראל דושמן - ניקולאי רדקביץ') עם רוחמה רז, "נשוטה נשוטה" (חיים גורי - ולדימיר וניקולאי רומנוביץ'), "הגידו חבריא מדוע" (שמואל פישר - עממי רוסי).
בשנת 1977 הקליטה גלוסקא תקליט שלם לילדים בשם: "שירים לליהיא". התקליט כלל 10 שירים לילדים שהלחין נמרוד טנא. בין השירים: "אוצרותי", "אינני פוחד מן החושך" (מילים: רות חפץ), "אנחנו מולו גמדים" (מילים: אוריאל אופק), "הדוכיפת רוקדת צ'ה צ'ה צ'ה" (נורית זרחי), ועוד.
בהמשך 1977 הקליטה גלוסקא 6 שירים לתקליט "23 שירי פסטיבלי ילדים". השירים: "תני לי להחליט" (עדה נסטוביץ' - אילן וירצברג), "אבגדה" (אהוד מנור - יאיר רוזנבלום), "יום הילדים" (שולה צוקרמן - יונתן שחם), "כשהתוים משתובבים" (אילן גולדהירש - שייקה פייקוב), "שלום כיתה אלף" (אהוד מנור - מתי כספי), "הסעודה של הדובה" עם גרי אקשטיין (רותי ספרוני - חיים אלגרנטי).
בשנת 1978 בפסטיבל הזמר והפזמון בסגנון עדות המזרח תשל"ט השתתפה גלוסקא עם השיר: "אלף נשים" (אורי חיימוב - יורם הראל חיימוב). בהמשך שנת 1978 הקליטה גלוסקא 3 שירים לתקליט: "יש לי כנרת". השירים: "כנרת אחרת" (יהודה שרת - משה וילנסקי), "חורשת האקליפטוס" (מילים ולחן: נעמי שמר), "כנרת" (אביגדור המאירי - מרק לברי). בהמשך השנה (1978) השתתפה גלוסקא בהצגה "שירת דבורה" עם תאטרון מחול ענבל ושרה לוי תנאי. בהצגה השתתפו בנוסף מלכה חג'בי, ניסים גרמה ועוד.
בשנת 1979 ביצעה גלוסקא מספר שירים בפסטיבל הזמר והפזמון בסגנון עדות המזרח תש"מ. ביניהם: "בוא אהובי" (שלמה ארצי - עממי לבנוני), "למנצח שיר מזמור", עם יזהר כהן (מילים ולחן: אביהו מדינה) ו"מחרוזת משירי פסטיבלים".
במהלך שנות ה-70 הקליטה גלוסקא עשרות שירים במסגרת רשות השידור. שירים ישראליים: ביניהם: "בלדה על מעין וים", "דומם", "הטנדר נוסע", "מגדלור", "שיר ערש נגבי", "שם שועלים יש", "השבויה", "יהודי קטן" ועוד שירים רבים. שירי לאדינו: ביניהם: "אמרו נא לשחרחורת", "בחוצות העיר עם ערב", "יערת דבש", "שלוש אחיות", "יה שמע אביוניך" ועוד שירים רבים. וכן שירי קודש שהקליטה ברשות השידור, ביניהם: "יודוך רעיוני", "ידיד נפש", "משה יצא ממצרים","עשרת השבטים", "רחל אימנו" ועוד.
במהלך שנות ה-70 במסגרת להקת הפסטיבל החסידי, נסעה פעמיים לסיבוב הופעות לקהילות היהודיות ברחבי העולם.
שנות ה-80
בשנת 1980 השתתפה בפסטיבל הזמר החסידי מספר 12 תשמ"א וביצעה את השיר: "שבחי ירושלים" (תהילים קמ"ז - מישה בלחרוביץ').
בהמשך שנת 1980 השתתפה גלוסקא בהצגה ברומנית (שהשתתפו בה רק נשים) בשם: "ג'וקונדלה וסלה" עם ליא קניג.
בשנת 1981 יצאה לסיבוב הופעות בגרמניה עם להקת המחול שלום וגברי לוי ושרה שם בין השאר את השירים: "זכריה בן עזרא" (יעקב אורלנד - משה וילנסקי), "דרור יקרא" (דונש בן לברט - עממי עדני), "לנר ולבשמים" (סעדיה בן עמרם - עממי תימני), גלבי ועוד.
בשנת 1982 הוציאה גלוסקא אלבום עם להקת "צוותא שער הנגב". האלבום כלל שירי מחרוזות וביניהם: "דבש", "דלעונה", "בלב אחד", "הבאנו שלום עליכם" ועוד. עיבודי האלבום נעשו על ידי שמעון כהן, אריה לבנון ורפי בן משה. בהמשך השנה (1982) הקליטה גלוסקא: "מחרוזת שירי רועים" בעיבודו של אילן מוכיח לתקליט של להקת המחול שלום - תל אביב.
בשנת 1983 לקחה חלק גלוסקא בתקליט שהפיקה חברת סי בי אס בשם: "עפולה בנגן ובזמר", תקליט שיצא כחלק מהקניית ערכי תרבות לתושבי העיר עפולה. עם גלוסקא בהקלטות השתתפו מקהלת רון לי, תזמורת הנוער העירונית עפולה ותזמורת החליליות רמות. שיריה של גלוסקא היו: "עפולה עירי" (ראובן בן שחר - לוי שער), "ללכת שבי אחרייך" (אהוד מנור - נורית הירש), ו"שם על שפת הנחל".
בשנת 1986 השתתפה אופירה בתוכנית: "לשיר מקול הלב" עם שרהל'ה שרון. השירים שביצעה: "שלג על עירי" (מילים ולחן: נעמי שמר), "בשדמות בית לחם" עם אסנת פז (אבא אשר שפירא - חנינא קרצ'בסקי).
בשנת 1987 נטלה חלק בפסטיבל הזמר החסידי מספר 19 תשמ"ח עם השיר: "ענני" (תהילים ס"ט - ראובן סירוטקין).
שנות ה-90 והלאה
בשנת 1998 הקליטה דואט עם גבי ברלין לשיר: "ערב בא" (עודד אבישר - אריה לבנון) לאלבומו של גבי ברלין: "שירים הם חברים".
בשנת 2002 הקליטה גלוסקא את השיר: "השתיקה רועמת" למילים של רחל אשכר וללחן של טליה ריבלין.
בשנת 2003 הקליטה את השיר: "אהוי סרנדה" (נתן אלתרמן - סשה ארגוב) לאלבום: "מגש הכסף - משירי נתן אלתרמן". בהמשך השנה (2003) הקליטה את השיר: "ציפור הסער" (יורם טהרלב - גדעון ברדיצ'בסקי).
בשנת 2006 הקליטה את השיר: "אם יעזור לנו אלוהינו" לאלבום שהפיק נחום היימן: "פז כולה רז כולה - משירי קדיש יהודה סילמן". בהמשך השנה (2006) טסה לפרנקפורט בגרמניה ולקחה שם חלק בסדרת הופעות. בין שיריה היו: "בללייקה" (יורם טהרלב - קובי אושרת), "הורה היאחזות" (יחיאל מוהר - דב זלצר) ועוד.
בשנת 2008 הקליטה 3 שירים לאלבום: "הורה סחרחורת - משירי המלחין יואל ולבה". השירים: "בפרוס חגנו" (מילים: שמואל בס), "שיר לנטע" (מילים: לוין קיפניס), "באגוזים נשחקה" (מילים: יצחק קצנלסון). את השיר: "באמצע החיים" (חמוטל בן זאב - קובי אושרת) הוציאה לרדיו בהמשך שנה זו (2008).
בשנת 2009 הקליטה גלוסקא לאלבום: "גלי זהב - שירי כנרת" שכולו לחני נמרוד טנא, שני שירים: "כנרת" למילים שכתב שמעון פרס, "בין עצי דקלים" (מילים: אורי אסף). באלבום השתתפו גם עוזי חיטמן, רותי ביקל, אמיר גינת ועירית דותן.
ב-2010 הקליטה גלוסקא 4 שירים לאלבום שהלחין נמרוד טנא: "הכל נשאר במשפחה", שיריה: "אמא שלי" (מילים: נגה גלמן), "יחיד ומיוחד", "כבד את אמא ואבא","ד"ש עם שיר". איתה באלבום לקחו חלק: הראל סקעת ורוחמה רז. בהמשך השנה השתתפה במופע: "ארצנו הקטנטונת", שם ביצעה בין השאר את השירים: "חורשת האקליפטוס" (נעמי שמר), "שיר השומר" (עמנואל לין - בנימין עמר) ועוד.
בשנת 2011 הקליטה גלוסקא עם בנה גיא שגיא את השיר: "ילדותינו" (חמוטל בן זאב - אבי גרייניק). בהמשך שנת 2011 השתתפה במופע: "לנח"ל באהבה" וביצעה את השירים: "אור" (נעמי שמר), "חופים הם לפעמים" (נתן יונתן - נחום היימן) ועוד. נגן הגיטרה במופע היה יגאל חרד.
בשנת 2013 לקחה חלק באלבום: "שירי חגים מאת אוריאל אופק" והקליטה בו 6 שירים: "אני אוהב את חנוכה", "ברכת העצמאות", "החופש הגדול", "המדורה", "חג אביב", "מתן תורה".
בשנת 2014 הקליטה גלוסקא עם בעלה וחברה לשעבר בלהקת הנח"ל נחום שגיא דואט לשיר: "אשכולית" (זאב חבצלת - עממי ארמני).
בשנת 2016 הקליטה את השיר: "שתים עשרה שנים" למילים של עינת הולנדר וללחן של חנן יובל. בהמשך השנה (2016) הקליטה עם הילד נועם רובינשטיין את השיר: "רגעים מאושרים" (אבי רובינשטיין - אריה ברקוביץ')
בשנת 2018 הוקם ערוץ היוטיוב הרשמי של גלוסקא. הערוץ כולל מעל 360 שירים שהקליטה גלוסקא במהלך הקריירה.
בשנת 2020 הוציאה לרדיו גלוסקא את השיר: "למדני אלוהי" (לאה גולדברג - ינון חסון). השיר אף זכה לריקוד משלו.
בשנת 2021 יצא לאור שיר חדש של גלוסקא: "הדברים הקטנים" (תמי ארמוני - אילן וירצברג).
גלוסקא ממשיכה בהופעות בשנים האחרונות, וכן יחד עם בנה גיא שגיא במופע: "כשאמא באה הנה ".
חיים אישיים
גלוסקא נשואה לנחום שגיא ולהם 3 ילדים (ביניהם השחקן גיא שגיא) ו-7 נכדים.
אפרים לפיד
אפרים לפיד (נולד ב-29 בינואר 1942) הוא יושב ראש ארגון מורשת "ההגנה", איש תקשורת ישראלי וחוקר היסטוריה ציונית-יהודית. שירת כדובר צה"ל, כקצין מודיעין בכיר ביחידה 8200, וכמפקד גלי צה"ל. לאחר סיום שירותו הצבאי עמד, בין היתר, בראשות חברת "יפעת" למידע תקשורתי, וכיהן כדובר הסוכנות היהודית.
ביוגרפיה
לפיד נולד והתחנך בתל אביב. למד במגמת מזרחנות בתיכון עירוני ד'. היה יושב ראש מועצת התלמידים העירונית של תל אביב.
השכלה אקדמית
בשנת 1960 הצטרף לעתודה האקדמית והחל את לימודי התואר הראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ושפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית בירושלים. לפיד הוא בעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה ותעודת הוראה מאוניברסיטת תל אביב. במאי 2016 קיבל תואר דוקטור במדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן על מחקרו על קהילת המודיעין הישראלית. בשנים 2001–2012 לימד במחלקה לתקשורת באוניברסיטת בר-אילן. כיום עוסק בהוראה באוניברסיטת בר-אילן על נושאי הביטחון הלאומי של ישראל.
שירות בצה"ל
בשנים 1963–1982 שירת, בדרגת סג"ם עד אל"ם, בחיל המודיעין בתפקידי פיקוד, מטה והדרכה ביחידה 8200 וביחידת חצב ובמחלקת איסוף. השתתף בפעולת כראמה כמפקד צוות האזנה. בין תפקידיו האחרונים שימש מפקד "חצב" (1974–1976), מפקד יחידה 7143 (1977-1979) וראש מחלקת איסוף (מונה ב-1979). בשנים 1982–1984 היה חניך ומדריך במכללה לביטחון לאומי. היה נציג אמ"ן בוועדת החקירה המטכ"לית בעקבות אסון צור השני.
מפקד גלי צה"ל
ב-1 בספטמבר 1989 נכנס לתפקיד מפקד גלי צה"ל במקום נחמן שי. זה היה מינוי ראשון בתולדות התחנה של קצין בכיר משורות הצבא ובפרט לאחר תפקיד דובר צה"ל. אירוע מרכזי בחיי המדינה היה מלחמת המפרץ בינואר-פברואר 1991. במהלכה נעשה מהלך תקשורתי יוצא דופן, אשר לא הופעל מאז מלחמת יום הכיפורים – איחוד שידורים של "קול ישראל" וגל"ץ במסגרת אולפן משותף עם שדרים, עורכים ומפיקים משתי התחנות. האולפן המשותף פעל ממתקני הרדיו בירושלים, אשר היו מוגנים מפגיעה במלחמת המפרץ. סמוך לכניסתו לתפקיד של הרמטכ"ל, רא"ל אהוד ברק, במאי 1991 הוא הורה להעביר את גל"ץ לאחריותה של רשות השידור. לפיד הציע לרמטכ"ל לחבר את גל"ץ לטלוויזיה החינוכית ולהקים "רשות שידור חינוכית", לאחר שקיבל את הסכמת שר החינוך זבולון המר. הצעד לא יצא אל הפועל בעקבות התנגדות ציבורית ופוליטית רחבה. יוזמתו של ברק לוותה באי-שקט בולט בתחנה. הרמטכ"ל ברק הטיל על עוזר ראש אג"ם אלוף גיורא רום למצוא דרכים להעברת גל"ץ מאחריות צה"ל, אך עבודת המטה נפסקה ללא כל שינוי במעמד התחנה.
תפקידים אזרחיים
בשנת 1992 סיים לפיד את שירותו הפעיל בצה"ל. בהמשך כיהן בשורת תפקידים במגזר הציבורי והפרטי: מנכ"ל "קבוצת יפעת" - המרכז למידע תקשורתי, הפצת מידע מהתקשורת למאות גורמים ציבוריים, עסקיים ומוניציפליים (1992–1996). יועץ תקשורת לשר החינוך, התרבות והספורט זבולון המר (1996–1997), מנכ"ל אולפן עקיבא בנתניה (1997–2000), מרכז ללימודי שפה ותרבות עברית וערבית. בשנים 1997–2001 עמד לפיד בראש "עמותת שמ-2" בוגרי יחידה 8200, יחידת האיסוף המרכזית בחיל המודיעין. בשנים 2000–2007 שימש לפיד דובר הסוכנות היהודית ומנהל יחידת ההסברה, ולאחר מכן מנהל "אזור ישראל", האחראי לקשרי הציבור של הסוכנות בישראל.
לפיד עוסק בהוראה, בהרצאות ובמחקר בישראל ובעולם. בשנים 2005 – 2015 היה חבר הנהלת המרכז למורשת המודיעין והעורך הראשי של מבט מל"מ. בשנים 2008 – 2014 היה חבר הנהלת "צוות - ארגון גמלאי צה"ל", במסגרתו היה יושב ראש ועדת הסברה וקשרי ציבור והעורך הראשי של ביטאון הארגון. ב-23 ביוני 2015 נבחר לפיד ליושב ראש עמותת בוגרי המכללה לביטחון לאומי (מב"ל) במקום אלוף (מיל') ח"כ איל בן ראובן.
לפיד הוא חבר הוועד המנהל של הארכיון הציוני המרכזי והעמותות להנצחת משה שרת ולוי אשכול.
בשנת 2020 נבחר לפיד לסגן יושב ראש הוועדה המייעצת של מכון IFIMES בליובליאנה, סלובניה.
באותה שנה נתמנה גם לסגן ראש מכון אירופה באוניברסיטת בר-אילן.
ב-7 בדצמבר 2022 נבחר ליושב ראש ארגון מורשת "ההגנה".
בפוליטיקה
בשנת 2008 הצטרף לרשימת "כח לגמלאים" בבחירות למועצת עיריית תל אביב ואף התמודד מטעמה על מושב במועצה בבחירות שנערכו ב-11 בנובמבר 2008, אולם לא נבחר. לאחר מכן שימש כחבר הנהלת "דור - מפלגת הגמלאים החברתית החדשה", בראשותו של רפי איתן, כיושב ראש ועדת הסברה וקשרי חוץ בה וכעורך הראשי של מידעון המפלגה "דורון".
לקראת בחירות 2013 החליף את רפי איתן בראש מפלגת הגמלאים והתמודד לכנסת ה-19 בראש רשימה שנשאה את השם "דור בוני הארץ".
חיים אישיים
לפיד תושב תל אביב. הוא נשוי לדרורה ואב לשלושה ילדים, בהם המתמטיקאי פרופ' ארז לפיד.
ספרים ומאמרים
לפיד מפרסם באופן קבוע מאמרים בביטאון המרכז למורשת המודיעין - "מבט מל"מ", בעיתון ובאתר "ישראל דיפנס" ובביטאון צוות - ארגון גמלאי צה"ל - "רוח צוות".
סקסטוס פומפיוס
סקסטוס פומפיוס מגנוס (67 לפנה"ס - 35 לפנה"ס) היה פוליטיקאי רומאי שפעל בתקופת הרפובליקה המאוחרת.
תולדות חייו
סקסטוס פומפיוס היה בנו הצעיר של איש הצבא הרומאי הנודע גנאיוס פומפיוס מגנוס. כשיוליוס קיסר חצה את הרוביקון בשנת 49 לפנה"ס ופתח במלחמת האזרחים, פומפיוס האב אולץ להימלט למזרח בעוד שסקסטוס נשאר ברומא יחד עם אמו החורגת קורנליה מטלה.
אחרי שפומפיוס האב הובס בקרב פארסלוס, הוא נמלט יחד עם אשתו וסקסטוס למצרים, שם סקסטוס חזה בבגידתו של המלך תלמי השלושה עשר שרצח את אביו והגיש את ראשו כמתנה לקיסר.
אחרי הרצח קורנליה חזרה לרומא אולם סקסטוס הצטרף למתנגדיו של קיסר באפריקה, מרקוס פורקיוס קאטו ואחיו הבכור גנאיוס פומפיוס. קיסר הביס את קאטו בקרב תאפסוס בשנת 46 לפנה"ס ואת האחים פומפיוס בקרב מונדה בשנת 45 לפנה"ס. גנאיוס פומפיוס הוצא להורג אולם סקסטוס הצליח להימלט ומצא מקלט בסיציליה.
כשקיסר נרצח ברומא באידו של מרץ 44 לפנה"ס על ידי קבוצת קושרים בראשות גאיוס קסיוס לונגינוס ומרקוס יוניוס ברוטוס, הדבר הוביל לפריצתה של מלחמת אזרחים חדשה בין רוצחיו של קיסר לאנשי הטריאומווירט השני, אוקטבינוס, מרקוס אנטוניוס ומרקוס אמיליוס לפידוס. ההתפתחויות האלו נתנו לסקסטוס הזדמנות לבנות את כוחו בסיציליה מכיוון שהטריאומווירט היו עסוקים בהבסתם של קאסיוס וברוטוס שהיוו איום גדול יותר מאשר סקסטוס.
דג משתובב
דג משתובב (באנגלית: Frockling Fish) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1930. הוא הסרט התשיעי בסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות".
סקסטוס פומפיוס
תולדות חייו
בשעה שרוצחיו של קיסר הובסו בקרב פיליפי סקסטוס כבר הפך את בסיסו שבסיציליה למרכז ימי חזק של ציו שממנו הוא ערך פשיטות ועסק בשוד ימי ובכך איים על אספקת המזון לרומא. כל ניסיונותיהם של הטריאמווירט למגרו נכשלו ולבסוף הם חתמו איתו חוזה שלום בעיר מיסנום בשנת 39 לפנה"ס. הסיבה לחתימת חוזה השלום הייתה כוונתו של מרקוס אנטוניוס לצאת למלחמה כנגד האימפריה הפרתית ולשם כך הוא נזקק לגייס את כל הכוחות הצבאיים שאפשר היה להשיג.
דג משתובב
עלילה
הסרט מתחיל בחיות אשר רוקדות ועושות מוזיקה בקרקעית הים: במושב דג רוכב על סוסון ים, בעוד דג אחר משחק עם עוגן ענק. קבוצת דגים רוקדת סביב תיבה. בשלב מסוים תמנון זועם יוצא מתוך התיבה ומנסה לתפוס את הדגים, אך הם נמלטים. ואז התמנון יוצא מהתיבה. ליד סירה מתקיים ריקוד דגים, בניצוח שני לובסטרים ימיים. בתזמורת אחרת, דג מוביל שלושה דגים, המנגנים על צדפות ושלד דג עם מאראקס. לובסטר נוסף מנגן במפוחית. גם כוכבי ים וצדפות (הממוקמות מאחורי הכוכבים) רוקדים בתור. קבוצת דגים קופצת על בטנו של דג גדול יותר, אחד בכל פעם, וגורמת לדג להוציא בועה על כל דג שקופץ עליו. הדגים, ברגע שהם משאירים את הדג הגדול מאחור, הם משחקים עם הבועות. התמנון מפוצץ את הבועות. בועה סוגרת דג ששיחק איתה. התמנון משחק עם הבועה, אבל הדג מצליח לצאת ממנה והתמנון רודף אחריו. הדג דוחף עוגן בסירה והוא מועך את התמנון.
סקסטוס פומפיוס
תולדות חייו
במסגרת ההסכם ניתן לסקסטוס השליטה בסיציליה, קורסיקה, סרדיניה והפלופונסוס וגם הרשות להיבחר לקונסול של שנת 33 לפנה"ס, בתמורה התחייב סקסטוס לא לפגוע באספקת המזון לאיטליה ולקבל עבדים בורחים לצבאו. בסופו של דבר סקסטוס לא עמד בהסכם והוא נתבטל.
לאחר התפרקות הברית בין אוקטביאנוס לאנטוניוס, אוקטביינוס ניסה להביס שוב את סקסטוס אולם הוא הובס בקרב מסינה בשנת 37 לפנה"ס. כתוצאה מתבוסתו אוקטביאנוס העביר את הפיקוד לאיש הצבא הטוב ביותר שעמד לרשותו מרקוס ויפסניוס אגריפה, אגריפה בנה את ציו של אוקטביאנוס מחדש והביס את סקסטוס בקרב מילאי ובקרב נאולוכוס שנערכו בשנת 36 לפנה"ס, כעבור חודש מתבוסותיו של סקסטוס הצליח אגריפה למגר את כוחותיו לחלוטין וסקסטוס נטש את סיציליה ונמלט למזרח.
דג משתובב
ביקורות
Motion Picture News (27 בספטמבר 1930): "הסרט המצויר הזה של וולט דיסני מכיל את כל הדברים שראיתי פעם אחר פעם עם דגים במקום חיות הלוקות בדליריום טרמנס, רוקדים, מדברים, שרים ומסתובבים. לא יצא לסרט צחקוק מקהל בניו יורק. הציבור ניזון על סוג כזה של דברים."
סקסטוס פומפיוס
תולדות חייו
סקסטוס נלכד במילטוס והוצא להורג ללא משפט על ידי מרקוס טיטיוס, אחד ממשרתיו של מרקוס אנטוניוס.
דג משתובב
ביקורות
וראייטי (24 בספטמבר 1930): "קומדיה מוזיקלית מצוירת משעשעת. הסצנות כולן מתחת למים, כשהדמויות המצוירות כולן דגים הם רוקדים ושרים ומקבלים סנכרון מוזיקלי קומי. תמנון הוא הנבל ומקבל את מה שמגיע לו בסוף, כשהוא רודף אחרי דג דרך ספינה טבועה ואז עוגן נופל ומוחץ אותו."
מדיה ביתית
הסרט הופץ למדיה ביתית ב-19 בדצמבר 2006 באוצרות וולט דיסני: עוד סימפוניות טיפשיות, כרך ב'.
תמי אולמן
תמר (תמי) אולמן (נולדה ב-1954) היא עורכת דין ישראלית, המתמחה בתחומי עבירות מין, רצח, דיני צבא, סמים, תעבורה ופלילים. בנוסף לכך, היא מכהנת כיושבת ראש לשכת עורכי הדין במחוז חיפה.
ביוגרפיה
אולמן נולדה בשנת 1954 בחיפה, לכתריאל שהיה חבר "אגד" ולרינה שהייתה עקרת בית. למדה בבית הספר הריאלי בחיפה. בנעוריה הייתה אלופת ישראל בסייף. אולמן טופחה על ידי מי שהייתה המורה שלה מבית הספר חנה כרמי, ובעלה השופט אמנון כרמי, שגם בנם היה אלוף סייף. בשנת 1981 סיימה את לימודי המשפטים, לאחר שלמדה גם בארצות הברית, שם קיבלה מלגת ספורטאית מצטיינת. את התמחותה עשתה אצל השופט אמנון כרמי. ולאחר מכן, עבדה כשכירה אצל עורך הדין טומי נדשי. כעבור שנה וחצי יצאה לדרך עצמאית והקימה משרד משל עצמה. נכון ל-2020, משרדה דורג על ידי דן אנד ברדסטריט כאחד משבעת המשרדים המובילים בישראל בתחום המשפט הפלילי. באפריל 2023 נבחר משרדה על ידי דן אנד ברדסטריט כאחד מעשרת המשרדים המובילים בישראל באותה השנה בתחום הפלילי.
אולמן נשואה למנתח הפלסטי פרופסור יהודה אולמן, ולהם שלושה ילדים ביולוגים. ילדיהם של הזוג אולמן הצטיינו גם הם בענף הסייף. לזוג גם ארבעה ילדים מאומצים. המשפחה מתגוררת בחיפה.
תיקים בולטים
תמי אולמן היא סנגורית פלילים. בין התיקים הבולטים שבהם היא ייצגה:
CSI: מיאמי
CSI: מיאמי (באנגלית: CSI: Miami) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת המתח המשלבת אלמנטים של מדע פופולרי. הסדרה עלתה לשידור בערוץ CBS ב-23 בספטמבר 2002 כספין אוף של הסדרה המצליחה CSI. הסדרה מתארת את עבודת חוקרי הזיהוי הפלילי בעיר מיאמי, העוסקים בפענוח מקרי רצח. מחקר שנערך ב-2006 והקיף 20 מדינות, קבע כי CSI מיאמי היא הסדרה הפופולרית בעולם.
הפתיח של הסדרה הוא השיר "Won't get fooled again" של להקת הרוק The Who.
הסדרה שודרה במשך עשר עונות בשנים 2002 עד 2012.
עלילה
הסדרה עוסקת במחלקת הזיהוי הפלילי של משטרת מיאמי שבמדינת פלורידה, ארצות הברית, העוסקת בפענוח מקרי רצח בלבד. בכל פרק מנסים גיבורי הסדרה לפענח מקרה רצח אחד או כמה, שלעיתים יש ביניהם קשר. לרוב מסתיים פענוח המקרים בתוך אותו הפרק, אך לעיתים מתמשך הפענוח על פני מספר פרקים.
בכל פרק הצוות אוסף ראיות בזירת הרצח, מדבר עם עדי ראייה ומביא את הראיות למעבדה. לאחר איסוף הראיות עוסק הצוות בפענוחן בעזרת אמצעים מדעיים כגון זיהוי טביעות אצבעות, זיהוי ממצאי DNA והתאמתם למאגר, קביעת סיבת המוות ומציאת ראיות על גופו של הקרבן על ידי רפואה משפטית וחקירת חשודים שנמצאו על-פי הראיות.
במרכז הסדרה עומד מנהל המחלקה – המפקח הוריישיו קיין, אדם אוהב צדק ושקול. בנוסף לעלילה הראשית של הסדרה, מלווה הסדרה בעלילה משנית העוסקת בחייהן הפרטיים של הדמויות. כך, לדוגמה, ליוותה העלילה את פרשת האהבה של המפקח קיין עם אחותו של חוקר זירת הפשע (שהפך בעונה השמינית לחוקר במשרד התובע הממשלתי) אריק דלקו, ומאוחר יותר את חיי הנישואים של סגניתו של קיין, קאלי דוקיין, לבין דלקו.
המחלקה הוקמה כאשר הורשיו ("אייץ'") פענח ב-1997 רצח של אישה שנרצחה על ידי הגנן שלה. למרות שגם המפקח הקודם לפני הורשיו וגם שותפו של הורשיו – סאלי (שבמהלך הסדרה מופיע מספר פעמים כשוטר מושחת, המטה חקירות לטובתו האישית) בטוחים שהרוצח הוא בעלה של הקורבן, הורשיו מצליח לפענח את הרצח באמצעות שימוש בכלים מדעיים ובעזרת חברי הצוות הנוכחיים. הורשיו מקבל קידום ומקים את היחידה.
רוני מאנה
רוני מאנה (נולד ב-18 במאי 1958) הוא מתווך נדל"ן ואיש עסקים ישראלי.
ביוגרפיה
מאנה גדל בשכונת התקווה, כבן שלישי למשפחה בת חמישה אחים ואחיות. החל את דרכו העסקית בנדל"ן, והיה שותף בבעלות על מועדון הסינרמה. חלק מפרסומו הראשוני הגיע בשל מערכות היחסים שניהל עם מלכות היופי של ישראל בהן שמעונה הולנדר, הילה קלמן וימית נוי, ונישואיו בינואר 1990 לניקול הלפרין, מלכת היופי של ישראל לשנת 1989. ב-2003 התגרשו השניים, ובמסגרת הליך הגירושים טען מאנה שנקלע לקשיים כלכליים, והגיש בקשה לפשיטת רגל והקפאת הליכים נגדו.
בשנים הבאות עסק בתיווך בעסקאות נדל"ן גדולות וביסס את מעמדו כמתווך בולט. בשנת 1998 החל לפעול גם מחוץ לישראל בלונדון ובפריז. בשנת 2012 נחשף כי הוא עושה את עסקיו בלונדון, רכישה ותיווך של נדל"ן מסחרי ונכסי דיור בבריטניה תוך שימוש בחברות במקלטי מס.
ב-2005 תיווך במכירת "אזורים" מנוחי דנקנר לשעיה בוימלגרין תמורת 320 מיליון דולר. לאחר מכן תיווך במכירת חברת "אוסיף", בית ההשקעות "גילאון" ורשת "טיב טעם" לארקדי גאידמק. מאנה הגיש נגדו תביעה של 21 מיליון שקל על דמי תיווך שלא שולמו , ועל ביטול עסקת "טיב טעם". השנים חתמו לבסוף על הסכם פשרה, אך עורך הדין שתיווך בפשרה תבע ממאנה 8 מיליון שקל על שכר טרחה שלא שולם.
לקראת עונת הספורט 2007/08 הגיע מאנה להסכם עם איש העסקים לוני הרציקוביץ' על רכישת קבוצת מכבי תל אביב, אך העסקה התפוצצה.
בשנת 2009 ערך חגיגת בר מצווה לבנו סער שבה השתתפו כ-1,500 אורחים ובהם אנשי תקשורת, אנשי עסקים בכירים ואנשי שלטון. האירוע עורר ביקורת בחלק מכלי התקשורת והוגדר בעיתון דה מרקר כ"חגיגת הון שלטון".
בשנת 1997, בעקבות פרסומים שליליים בתקשורת על התנהלות אשת ראש הממשלה שרה נתניהו, שכר מאנה מטוס קל שנשא את הכיתוב: "שרה נתניהו, היי חזקה, העם אתך". מאנה הוזמן לבית הזוג והפך לחברם הקרוב. בשנת 2009 נותק הקשר ביניהם, לאחר שמאנה נחשד על ידם כי הוא קשור לתביעה שהגישה עוזרת הבית של משפחת נתניהו ליליאן פרץ נגד שרה נתניהו. בהמשך הפך מאנה למבקר חריף של התנהלות משפחת נתניהו.
בשנת 2010 נחקר בחשד להעלמת מס מדמי התיווך שקיבל ממכירת חברת "גילאון" לגאידמק ב-2007. הוא נעצר ושוחרר בתנאים מגבילים. בשנת 2016 נסגר התיק מחוסר ראיות.
בשנת 2014 תבע דמי תיווך בסך 11 מיליון ש"ח מ"תנובה" ומבעליה לשעבר, קרן אייפקס ומבטח שמיר, בגין העסקה למכירת השוק הסיטונאי. תביעתו נדחתה והוא חויב לשלם לנתבעים 650 אלף ש"ח הוצאות משפט.
במאי 2016 תיווך בעסקה למכירת קניון ארנה הרצליה ל"קרן ריאליטי" תמורת 335 מיליון שקל. אחרי המכירה תבע מאנה את ג'קי בן זקן ואברהם נניקשווילי על תשלום דמי תיווך בסך 6 מיליון שקל, שכביכול הייתה חייבת לו על המכירה.
חיים אישיים
בשנת 1990 נישא לניקול הלפרין, ולשניים בן ובת. הם התגרשו ב-2003. בשנת 2011 נישא לדוגמנית וסגנית מלכת היופי לשעבר ג'ני צ'רוואני (משתתפת העונה השביעית של תוכנית המציאות "הישרדות"). ב-2013 נולדה לזוג בת. ב-2018 נולדה לזוג בת נוספת. השניים נפרדו בפברואר 2020.
איזידור הפועל
איזידור הפועל (1070 לערך - 15 במאי 1130) הוא קדוש נוצרי, הידוע גם כאיזידור החקלאי (ספרדית: San Isidro Labrador). איזידור היה פועל יום הידוע בחסד שנטה אל העניים והחיות. הוא הקדוש המגן של החקלאים ושל העיר מדריד (כמו גם של מספר רב אחר של מקומות, בעיקר בפיליפינים ובספרד). יום חגו הוא ה-15 במאי.
איזידור נולד למשפחה ענייה באזור מדריד. הוא הפך לפועל בשירותו של אדם בשם חואן דה ורגס, שהפך אותו אחר כך למנהל אחוזה על כל קרמנקה התחתית. יחד עם אשתו מריה עזר לעניים. כשמת, נקבר בכנסייה במדריד. לאחר 40 שנים, נפתח הקבר, והגופה לא נרקבה.
ב-1622 הוכרז כקדוש יחד עם פיליפו נרי ופרנסיסקו חאווייר.
הר בר (אלסקה)
הר בר (באנגלית: Mount Bear) הוא הר גבוה, שכיפתו מכוסה קרחון, בהרי סנט אליאס במדינת אלסקה שבארצות הברית.
גאוגרפיה
ההר ממוקם בשטח הפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס, כ-6.4 קילומטרים מערבית לגבול בין אלסקה לבין טריטוריית יוקון שבקנדה.
גובהו של ההר 4,520 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 1,540 מטרים מעל סביבתו. ההר הוא ההר ה-20 בגובהו באמריקה הצפונית, ה-9 בגובהו בארצות הברית, וה-9 בגובהו באלסקה.
קרחון ברנארד זורם ממורדותיו הדרום-מערביים של ההר, וקרחון קלוטלן זורם ממדרונותיו הצפוניים של ההר.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הסוקרים שהתוו את הגבול בין קנדה וארצות הברית בשנים 1912 - 1913.
יואל קנדה
ביוגרפיה
יואל קנדה נולד בטימישוארה, רומניה. ברומניה הוא התאמן בכל יום והיה חבר בנבחרת השחייה של בתי הספר. הוא עלה לישראל בשנת 1964 ולמד בכפר הנוער הדסים, שם כמעט ולא התאמן. שנה לפני המשחקים האולימפיים עבר ללמוד במוסד החינוכי של רמת יוחנן והצטרף לקבוצת השחייה של הפועל גוש זבולון וחזר לכושר שחייה בהדרכתו של המאמן יוסף טלקי. בהמשך היה חבר בקבוצת השחייה של הפועל תל אביב שהתאמנה בבריכת גלית ביד אליהו שבתל אביב בהדרכתו של נלו בילדרמן.
1966
באליפות הפועל בשחייה ה-23 שנערכה בבריכת השחייה של בית יצחק (בריכה של 33.3 מטר) בסוף חודש אוגוסט 1966 זכה קנדה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:15.0 דקות, כשהפתיע את גרשון שפע ששחה שתי עשיריות השנייה לאט יותר וניפסל לאחר מכן. נוסף לכך, הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:44.3 דקות, אחרי שפע (2:41.0 דקות). שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל לנוער בשחייה שנערכה בבריכה האולימפית של קיבוץ נאות מרדכי בספטמבר זכה קנדה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:53.4 דקות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:34.1 דקות. בנוסף, מחוץ למסגרת אליפות הנוער בתחרות שהשתתפו שחיינים בוגרים הוא סיים שני במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:17.0 דקות אחרי שפע שקבע שיא ישראלי חדש של 1:15.5 דקות. חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת גלית באוקטובר זכה קנדה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי לנוער חדש של 1:15.2 דקות, שיפור לשיאו הקודם שעמד על 1:16.0 דקות. בנוסף, הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.1 דקות.
1968
בתחרות שחייה בין נבחרת ישראל לנבחרת שווייץ שנערכה בקיבוץ כפר בלום בתחילת אוגוסט 1968 זכה קנדה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 1:13.1 דקות, שיפור לשיאו שלו שעמד על 1:13.3 דקות. שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות הכנה נוספת למשחקים האולימפיים בין נבחרות ישראל לדנמרק שנערכה בבריכת "גלי גיל" ברמת גן, לעיני 2000 צופים, קבע קנדה במשחה ל-100 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 1:11.9 דקות, שיפור משמעותי לשיאו הישראלי הקודם שעמד על 1:13.1 דקות.
אולימפיאדת מקסיקו 1968
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) סיים קנדה במקום ה-29 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:12.3 דקות ובמקום ה-31 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:44.3 דקות.
1969
בתחילת חודש יולי 1969 נבחרת ישראל נסעה לתחרות גומלין בין ארצית בז'נבה שווייץ, אך קנדה לא הצטרף מאחר שלא שוחרר מהצבא. שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה השמינית שנערכו בבריכת השחייה "גלי גיל", לעיני אלפי צופים, בסוף יולי שחה קנדה את הזמן המהיר ביותר בשלב המוקדמות במשחה ל-100 מטר חזה, אך לא התייצב לשלב הגמר משום שלא שוחרר מיחידתו בצבא.
מדליית ארד במשחקי אסיה
במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק בדצמבר 1970 זכה קנדה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם יואב יעקובי, דן שטרן ומשה גרטל בתוצאה של 4:18.1 דקות וסיים במקום שישי, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:39.6 דקות.
1971
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-9 שנערכו בבריכת גלית בתל אביב במאי 1971 זכה קנדה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:45.7 דקות, אחרי ג'רי צ'יקולסקי מארצות הברית (2:32.5 דקות) ורמי יהודאי (2:44.7 דקות).
אלוף ושיאן המכביה
בתחרויות השחייה של המכביה התשיעית שנערכו ביולי 1973 זכה קנדה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי ומכביה חדש של 1:10.8 דקות, לפני איבור גורדון מדרום אפריקה (1:11.6 דקות) ואד סדלסון מארצות הברית (1:12.4 דקות). מדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא ישראלי חדש של 4:16.4 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 4:09.8 דקות ולפני דרום אפריקה (4:19.1 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:39.9 דקות, אחרי איבור גורדון שקבע שיא מכביה חדש של 2:34.3 דקות ואד סדלסון 2:37.4 דקות.
יחסי איראן–ארצות הברית
יחסי איראן–ארצות הברית (בפרסית: روابط ایران و ایالات متحده آمریکا, באנגלית: Iran–United States relations) הם היחסים בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין ארצות הברית של אמריקה אשר החלו בשנת 1856. מאז המהפכה האיראנית ומשבר בני הערובה באיראן, אין יחסים דיפלומטיים רשמיים בין שתי המדינות. לפיכך, במקום להציב שגרירויות במדינה האחרת, כל אחת מן המדינות מציבה נציג של המדינה בשגרירות אחרת. למשל, איראן מציבה נציג בשגרירות פקיסטן בוושינגטון שבארצות הברית, ומנגד ארצות הברית מציבה נציג בשגרירות שווייץ בטהראן (מאז 1980). מדצמבר 2011 ארצות הברית גם מקיימת שגרירות באינטרנט.
באמצע 2018 חלה החרפה בין טהראן לממשל הנשיא דונלד טראמפ על רקע פרישת ארצות הברית מהסכם הגרעין והטלת עיצומים נגד איראן באמצעות הבנקים ייצוא ויבוא הנפט ועוד. ההחרפה באה לידי ביטוי בפריסת סוללות פטריוט נגד טילים ונושאת המטוסים האמריקנית "לינקולן" שחצתה את תעלת סואץ בדרכה למפרץ.
בתחילת 2020 החלה החרפה נוספת ביחסים עם הריגת קאסם סולימאני.
ישנן חילוקי דעות לגבי הגורמים לצינון היחסים בין ארצות הברית לאיראן. בעיני האיראנים הכל קשור למהפכה האיראנית מחד, ומנגד ארצות הברית היהירה שחפצה בהגמוניה גלובלית. אחרים טוענים כי הסיבות נטועות בכך שהממשלה האיראנית הייתה זקוקה ל"שד חיצוני" והשתמשה בארצות הברית כדי להסביר את הדיכוי האיראני בעיני הכוחות הפרו-דמוקרטיים.
תחילת יחסי איראן - ארצות הברית
הסכם הסחר שנחתם בשנת 1856 היה האינטראקציה הדיפלומטית הראשונה בין ארצות הברית לבין פרס (היום איראן). ההסכם החזיק מעמד עד 1928. ארצות הברית לא התעניינה בסחר המועט שיש בפרס, כששלחה בשנת 1911 יועצים לפרס, גם הם לא הביעו עניין רב במתרחש בכלכלת פרס ולכן לא תרמו הרבה. למרות זאת, התדמית החיובית של ארצות הברית בעיני איראן נשמרה. הפרסים נעזרו שוב בייעוץ כלכלי מארצות הברית לאחר מלחמת העולם הראשונה. משימה זו, בשונה מקודמתה תרמה הרבה לכלכלת פרס. לאחר מכן, לא נרשמו שום אינטראקציות בין ארצות הברית לבין פרס עד מלחמת העולם השנייה.
שלטון השאה באיראן
היחסים הידידותיים בין ארצות הברית לאיראן נשמרו עד שנת 1950. ב-1909, בזמן המהפכה של איראן כנגד רוסיה ובריטניה, נהרג אמריקני בזמן שניסה לעזור בשטח לחימה נגד הכוחות הממלכתיים. בנוסף, לאחר שהאיראנים מינו את מורגן שוסטר (אמריקאי) כשר האוצר של פרס ב-1911, אמריקאי נרצח בטהארן על ידי שליח שטוענים שנשלח מבריטניה ורוסיה. בעקבות כך, שוסטר נעשה אף יותר אקטיבי בתמיכתו הכלכלית בלחימה של פרס נגד בריטניה ורוסיה. כשממשלת איראן דרשה משאה-אל סלטאן, אח של השאה, להיכנע, שוסטר דרש להוציא אותו להורג. הרוסים ישר שלחו חיילים לעיר ודרשו התנצלות מממשלת פרס. מורגן שוסטר נאלץ להתפטר. לאחר מורגן שוסטר, מונה ארתור מילספה (גם נשלח מטעם ארצות הברית) להיות שר האוצר של פרס על ידי רזה שאה.
אמיר כביר, שהיה ראש ממשלה תחת נאסר א-דין שאה קאג'אר, התחיל לפתח קשרים ישירים עם ממשלה ארצות הברית. עד סוף המאה ה-19, כבר התקיים משא ומתן עם חברה אמריקאית לגבי סלילת מסילת רכבת בין המפרץ הפרסי לבין טהראן.