cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דרום אפריקה
שלטון החוק וזכויות אדם
מוערך שכחצי מיליון נשים נאנסות בדרום אפריקה מדי שנה. סקר משנת 2009 מצא שאחד מכל 4 גברים דרום אפריקאים הודו שאנסו אדם אחר וסקר אחר שכלל 4000 נשים מצא כי אחת מכל שלוש נשים נאנסו. לעיתים מקרי האונס מבוצעים גם בידי ילדים קטנים. שיעור האונס של ילדים ותינוקות הוא מהגבוהים בעולם, כאשר מספר מקרים עוררו תהודה רבה באומה הדרום-אפריקאית.
כלכלה
כלכלת דרום אפריקה היא הגדולה והעשירה ביבשת אפריקה. על פי הערכות, אחראית דרום אפריקה לכרבע מהתמ"ג של יבשת אפריקה. הכלכלה היא כלכלת שוק חופשית ומפותחת, עם הכוונה ממשלתית מזערית.
המדינה עשירה במחצבים, ויושבת על המרבצים הגדולים בעולם של זהב, יהלומים, פחם ופלטינה. באופן טבעי, מהווים ענפים אלה את ענפי היצוא העיקריים שלה (קונצרן דה בירס בשליטת משפחת אופנהיימר חולש על למעלה ממחצית מתנועת סחר היהלומים העולמית).
שנות הבידוד שנכפו על דרום אפריקה בעבר וסנקציות כלכליות מצד אומות העולם, אילצו אותה להצמיח סקטור תעשייתי מפותח הנהנה משפע כוח עבודה זול, שבעבר נועד לספק עצמאית את צרכיה של המדינה. עם ביטול האפרטהייד ופתיחת כלכלתה לעולם שימשו אלה כר נרחב להזרמת עתק של השקעות זרות וצמיחה מהירה. התשתיות במדינה מודרניות ומפותחות. אלה, בצד נופים מרהיבים, שפע שמורות חיות בר, ועושר אתני–תרבותי אחראים לתעשיית תיירות גדולה.
עם זאת, שנות האפרטהייד הותירו מורשת של ריכוז ההון בידי מעטים יחסית, וחלק ניכר מהאוכלוסייה סובלת מעוני ומחסור. 50% מהאוכלוסייה מוגדרת מתחת לקו העוני, ואחוז האבטלה הרשמי עומד על 28%. אלה, יחד עם התרת הרסן השלטוני והחוקה הליברלית, הצמיחו פשע המשתולל ברחובותיה ובמיוחד ביוהנסבורג, הכרך הגדול ביותר ומרכז הסחר והכלכלה. הגבולות הפתוחים עם שכנותיה הפכו את דרום אפריקה למרכז סחר סמים עולמי, והיא יצרנית המריחואנה הרביעית בגודלה בעולם. כיתר מדינות היבשת השחורה, סובלת דרום אפריקה מתפוצה נרחבת של מגפת האיידס, והתמודדות עם המגפה היא אחד האתגרים הגדולים ביותר של ממשלתה, משימה הגוזלת משאבים יקרים ופוגעת בצמיחה.
שידורי טלוויזיה במדינה החלו בשנת 1976 על ידי תאגיד השידור הדרום אפריקני.
מגפת הקורונה השפיעה לרעה על כלכלת המדינה, ובשלושת החודשים הראשונים של 2021 הגיעה האבטלה לשיא של 32.6%.
צבא וביטחון
האחריות להגנתה של דרום אפריקה מוטלת על כוחות ההגנה של דרום אפריקה, גוף תלת-זרועי צבאי הכפוף למשרד ההגנה בממשלת דרום אפריקה. נכון לשנת 2010 משרתים בכוחות ההגנה 67,373 אנשים בשירות קבע ו-15,107 אנשי מילואים. זרועות כוחות ההגנה הם: ההיסטוריה הצבאית של דרום אפריקה מתחילה מימי המלחמות נגד השחורים, עוד מימי ההתיישבות ההולנדית, ממשיכה במלחמת הבורים, במלחמות העולם, במלחמת קוריאה, במלחמות הגבול ובשנים האחרונות במשימות שמירת שלום במקומות שונים ביבשת אפריקה. סדר הכוחות של כוחות ההגנה של דרום אפריקה קטן מאוד מאז סיום משטר האפרטהייד ובמקביל סיום הסכסוכים עם המדינות השכנות. לאחר שבתקופת האפרטהייד היה כוח האדם ביחידות הקרביות פתוח כמעט אך ורק בפני האוכלוסייה הלבנה, כיום הגיוס הוא שוויוני ויש בכל זרועות כוחות ההגנה ייצוג לכל קבוצות האוכלוסייה.
גאוגרפיה
דרום אפריקה משתרעת על פני כל הקצה הדרומי של אפריקה, עם קו חוף ארוך ממזרח, דרום ומערב הנמתח על פני יותר מ-2,500 ק"מ. היא גובלת בשני אוקיינוסים – האוקיינוס ההודי והאוקיינוס האטלנטי. אזורי האקלים מגוונים, ונעים בין מדברי, סובטרופי, ים תיכוני והררי. גם הטופוגרפיה מגוונת.
דרום אפריקה היא המדינה ה-25 בגודלה, בגודל דומה לקולומביה, כפול מזה של צרפת ופי שלושה מיפן.
החלק הפנימי של דרום אפריקה הכולל את רוב שטחה של המדינה הוא ה"קארו" – רמה הררית גדולת ממדים ומאוכלסת בדלילות, שחלקה הצפון מערבי יבש ומדברי (אזור מדבר קלהארי), רמה זו מחולקת לשלושה אזורי משנה. בחלקה הצפוני של המדינה אזור גבוה (High Veld) המשתרע ממזרח ליוהנסבורג ועד גבול מוזמביק. זוהי רמה בגבהים משתנים. שבחלקה המזרחי הטמפרטורות גבוהות במיוחד ויוצרות את פני השטח האפריקאים הטיפוסיים, עם הצמחייה וחיות הבר האופייניים. במזרח ההייפלט רכס הדראקנסברג, שבחורף יוצר תנאי סקי מוגבלים. החלק המרכזי (Middle Veld) שהוא חלק ממדבר הקלהארי גובהו בין 600 ל-1200 מטר והוא משתרע ממערב לאזור הגבוה ועד לגבול עם נמיביה. ה"בוש" (Bush veld) הוא החלק הצפוני ביותר, המעובד ביותר מבחינה חקלאית, המיושב ביותר ובעל כמות המשקעים הגבוהה מבין חלקי הרמה.
החוף המזרחי, עתיר משקעים, לח ומאופיין באקלים וצמחייה דמויי טרופיים.
טמפרטורות קיצוניות – עשויות לנוע בין 50 מעלות צלזיוס (מדבר קלהארי בקיץ) לבין 15 מעלות מתחת לאפס (האזורים ההרריים בחורף).
פאונה
בדרום אפריקה יש מגוון רחב של בעלי חיים והמדינה נחשבת לאחת מ-17 מדינות מובילות בהם מגוון ביולוגי מפותח ביותר ומינים אנדמיים רבים. המדינה גם מובילה בתחום השימור ומכילה פארקים לאומיים רבים, למשל הפארק הלאומי קרוגר.
מבין בעלי החיים חלק מותאמים לתנאי מדבר כמו מספר זוחלים, פילי מדבר וחפרפזיים ואחרים לאקלים הנפוץ יותר בסוואנות או שטחים לחים יותר הנמצאים לרוב במרכז או בדרום-מזרח המדינה. בערבות אלה בולטים קרנפיים, פיל אפריקני, תאו אפריקני, היפופוטם, זברות, אריות, תנינים. מינים אחרים חיים ליד החופים כמו דובי ים, קורמורן הכף או בבונים דוביים ולחופים ישנה אוכלוסייה של עמלצים לבנים ושל כמה לווייתנאים גדולים. חלק מהמינים אנדמיים לדרום אפריקה כמו בובאל הכף, גנו שחור וארנב הנהרות וישנו אף מין של פינגווין - פינגווין שחור-רגל אנדמי.
דמוגרפיה
אוכלוסיית דרום אפריקה מגוונת בהרכבה הגזעי והאתני. השחורים אינם מקשה הומוגנית, אלא בני שבטים אפריקאים שונים מאזורי המדינה השונים, בעלי תרבויות שונות ושפות שונות. בנוסף, הגיעו לדרום אפריקה על פני השנים מהגרים רבים מיתר חלקי היבשת השחורה, שנמשכו לעושרה היחסי של המדינה. מבין השחורים, אחת הקבוצות האתניות הגדולות והדומיננטיות היא בני הזולו.
הצבעונים הם בני תערובת גזעים שונים, ללא מאפיין אתני ברור. שורשיהם, לרוב, בצאצאי יחסי ניצול מיני בין האיכרים הבורים לשפחותיהם האפריקניות והאסייתיות. הם ברובם דוברים את שפת האפריקאנס כשפת אם.
קבוצת האסייתים מונה בעיקר הודים, צאצאי עבדים שהובאו מהודו במאה ה-19.
יהדות דרום אפריקה
הקהילה היהודית בדרום אפריקה מונה כ-77,500 איש והיא הקהילה היהודית הגדולה ביבשת אפריקה. זוהי קהילה המורכבת בעיקר מיוצאי הרפובליקות הבלטיות במזרח אירופה, והריכוז הגדול בעולם של יהודים יוצאי ליטא. רוב היהודים יושבים בערים יוהנסבורג, קייפטאון ודרבן.
המטה השיתופי
מטה הקיבוצים השיתופיים (מט"ש) בתנועה הקיבוצית כולל כרבע (70) מכלל הקיבוצים בארץ, המקיימים את עקרונות היסוד הקיבוציים: שותפות בבעלות על הנכסים, שוויון בתקציבים, ערבות הדדית מלאה בין החברים והתנהלות דמוקרטית ומשתפת. המטה, בשמו הקודם "הזרם השיתופי", הוקם בכנס בקבוצת יבנה ב-6 ביולי 1999 בתגובה לתהליכי ההפרטה ומעבר לתשלום שכר בלתי שוויוני שאימצו בהדרגה רוב הקיבוצים (כ-200) ומתוך רצון לקיים את ערכי הקיבוץ המקוריים. הקיבוצים החברים בזרם השיתופי, משתי התנועות הקיבוציות (הקיבוץ הדתי והתנועה הקיבוצית הכללית - תק"צ) מאופיינים בחלקם הגדול ביציבות כלכלית ובמנהיגות מקומית - לא שכירה - בעלת תפיסת עולם שיתופית. כמה מהם - סאסא, ברעם, משמר העמק, גן שמואל, חצרים, שדה אליהו, מעברות, יבנה ואחרים - ניצבים בצמרת הכלכלית של התנועה הקיבוצית.
מטה הקיבוצים השיתופיים פועל במסגרת כלל התנועה הקיבוצית אך מקיים פעילויות ייחודיות בתחומי סמינרים חינוכיים ורעיוניים, קורסים לניהול ופעילות תקשורתית במסגרת אתרי אינטרנט "שווים" ו"במקום" ושותפות בכתב העת "חברה".
לאחרונה הגדיר המטה את פעילותו במסגרת תנועה הקיבוצית כ"תנועה בתוך תנועה". הבדלי ההשקפות בין הקיבוץ המופרט לשיתופי מתבטאים לעיתים במחלוקות בין המטה השיתופי לבין מזכירות התנועה הקיבוצית, בנושאים פנימיים וכלליים, כגון המדיניות הקרקעית ושיוך הדירות, הקצאות לפנסיה, גובה המיסוי על הקיבוצים ותקציבי הפעילות.
במטה השיתופי חברים גם גורמים במעגל הקבוצות השיתופיות, הכולל קהילות שיתופיות-משימתיות החיות בערים; תנועות הנוער: השומר הצעיר, הנוער העובד והמחנות העולים וקיבוצים עירוניים כתמוז ומגון וקיבוצים חינוכיים כנערן, רביד, אשבל ופלך.
מייסדי המטה השיתופי היו:
ב-2004 הצטרף גם קיבוץ נערן שחודש על ידי בוגרי תנועת המחנות העולים.
יחסי הונגריה–קפריסין
יחסי הונגריה–קפריסין הם יחסי החוץ בין הונגריה לקפריסין.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-18 באוקטובר 1960. באוקטובר 2021 שוחחו שרי החוץ של שתי המדינות, ולאחר מכן אמר שר החוץ פיטר שיירטו כי להונגריה וקפריסין יש אותן דעות בנושאים מרכזיים באירופה כמו הגירה, הרחבת האיחוד האירופי במערב הבלקן, אספקת אנרגיה אירופית וחיסונים נגד נגיף הקורונה. באוקטובר 2022 חתמו קפריסין והונגריה על מזכר הבנות לקידום התיירות בין שתי המדינות. כיום שתי המדינות הן חברות מלאות ב.
אפרים פישביין
אפרים פישביין (רומנית: Efraim Fischbein; 20 בינואר 1920 – 22 ביולי 1998) היה חוקר ישראלי בתחום הפסיכולוגיה של הוראת המתמטיקה, פרופסור בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת תל אביב. נודע בעיקר בזכות מחקרו על האינטואיציה במדע ובמתמטיקה.
קורות חיים
ב-1959 התחיל לכהן כמנהל המחלקה לפסיכולוגיה חינוכית במכון לפסיכולוגיה של האקדמיה הלאומית של רומניה בבוקרשט וניהל קשרים אקדמיים עם ז'אן פיאז'ה, הנס פרוידנטל, ג'רום ברונר ופטריק סופס.
באוקטובר 1975 עלה לארץ עם אשתו ומיד הוצעה לו משרת פרופסור בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת תל אביב. היה הנשיא המייסד של הקבוצה הבינלאומית לפסיכולוגיה של החינוך המתמטי (Psychology of Mathematics Education, PME), ארגון שלאחר מכן התפתח ואף הוקמו לו סניפים באירופה ובאמריקה.
בעשור האחרון לחייו הקדיש פישביין מאמצים רבים לפיתוח יחידות הוראה במתמטיקה לפרחי הוראה ולמורים בבית הספר היסודי. הוא האמין שהנחלת הידע המחקרי שהצטבר בתחום המחקר המתמטי למורים תשפר את איכות ההוראה.
עבודתו
פישביין חקר בעיקר את ההתפתחות ואת המאפיינים של שני סוגי חשיבה, חשיבה לוגית וחשיבה אינטואיטיבית. הוא ביסס קביעה לפיה לאינטואיציה של האדם לגבי מושגים ופעולות יש השפעה מרכזית, במקרים רבים לא מודעת.
קישורים חיצוניים
ממאמריו:
ויולטה פארה
ויולטה פארה (Violetta Parra; נולדה ב-4 באוקטובר 1917 בסן קרלוס, כ-100 ק"מ צפונית-מזרחית לקונספסיון, נפטרה ב-5 בפברואר 1967 בסנטיאגו דה צ'ילה) הייתה מוזיקאית, זמרת ואומנית צ'יליאנית.
ביוגרפיה
אביה של ויולטה היה מורה למוזיקה. מאמה היא קיבלה את המורשת של שירי העם הצ'ילאניים. ילדותה של ויולטה עברה עליה בכפר, בתנאים של עוני, יחד עם שמונה אחים ואחיות, ביניהם המתמטיקאי והמשורר ניקאנור פארה, ורוברטו פארה, "El tío Roberto", זמר ומלחין.
ויולטה החלה להלחין כבר בגיל 12, והחלה ללמוד הוראה בסנטיאגו. בתקופה זו היא הלחינה יצירות בסגנון בולרו, קורידו וטונאדה והופיעה במקומות שונים.
בשנת 1938 היא התחתנה עם לואיס סרסדה. מנישואין אלה נולדו שני המוזיקאים איסבל פארה ואנחל פארה. בשנת 1954 היא נסעה לפולין ולברית המועצות, ואחר כך חיה שנתיים בפריז. בפריז הקליטה את שיריה ונפגשה עם אומנים רבים, עד שחזרה לצ'ילה. ב-1958 היא החלה ליצור יצירות אומנות פלסטית, וללמד מוזיקה ואומנות ברחבי המדינה.
בשנת 1961 היא נסעה יחד עם שני ילדיה לארגנטינה, ומשם לפינלנד, שם השתתפה בפסטיבל הנוער של הפדרציה העולמית של הנוער הדמוקרטי. לאחר נסיעה זו נשארה שוב למשך שלוש שנים בצרפת.
יצירה
תרומתה העיקרית של ויולטה פארה היא אוסף המוזיקה העממית של צ'ילה, שהיווה בסיס לנואבה קנסיון, תנועת המוזיקה החדשה בצ'ילה ובדרום-אמריקה בכלל. השיר Gracias A La Vida ("תודה לחיים"), שמוכר בעיקר דרך הביצוע של מרסדס סוסה הוא השיר האחרון שכתבה לפני שהתאבדה.
בתחילת שנות ה-60, כשכבר הייתה לה קריירה בינלאומית פורחת כזמרת-יוצרת, החלה ויולטה פארה ליצור סדרה של ציורים, פסלים ורקמות שהושפעו מהמוזיקה שלה. הארפילרים שלה - רקמות ענקיות - הן המורכבות ביותר מבין היצירות הללו: דימויים בהשראת אמנות פרה-קולומביאנית, מספרים סיפורים מלאי רגש נצחי. הם מראים נשים, גברים או חיות שנאספו בסצנות חגיגיות, היסטוריות או רוחניות. תפרי צמר עבים, פיסות מקרמה וצמה סרוגה משמשים להענקת תלת מימד לדמויות. הצי הקרב הראשון (1964) מתאר את המאבקים של צ'ילה במהלך מלחמת האוקיינוס השקט (1879-1884), כאשר הגיבור הלאומי קפטן ארתורו פראט מניף בגאווה בדגל צ'ילה כשספינתו, ה-Esmeralda, טובעת. ב-El circo (1961), מתאר קבוצה של דמויות צבעוניות שרות ורוקדות, אולי שיכורות מהאדים הבוקעים מקנקן גדול במרכז, או אולי נפלו קורבן לרעות הנשפכות מתיבת פנדורה המוזרה הזו. הארפילרים של פארה היו כלי להעברת רגשות עמוקים שהיו פרטיים ומשותפים, מקומיים ובינלאומיים, וקשורים לתרבות גבוהה ונמוכה כאחד. יצירותיה הוצגו בביאנלה ה-59 בוונציה, בתערוכה "חלב של חלומות".
ורחובינה
ורחובינה (באוקראינית: Верховина; עד שנת 1962 באוקראינית: Жаб'є (ז'אבה) ובפולנית: Żabie) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, על גדת נהר צ'רמוש, המשמשת כבירת נפה, ושבה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1424. בסוף המאה ה-18 נכלל היישוב בתחום אוסטריה, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודים
יהודים ישבו ביישוב מסוף המאה ה-19, עת הותר ליהודי גליציה להתגורר בכפרים. בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, אך זו הופסקה עם הכיבוש הסובייטי.
עם הארץ
עַם הָאָרֶץ הוא כינוי מתקופת בית שני למעמד חברתי של יהודים שלא היו בקיאים בהלכה ובדינים, בניגוד למעמד החברים שהיו בקיאים. מקורו של הביטוי הוא תיאור "העם החי בארץ", כלומר באזור הכפרי שאינו עיר. בגלל הריחוק ועול החיים - היו בקיאים בהלכה פחות מתושבי העיר. חז"ל דרשו מהפסוק "ואתם תיהיו לי ארץ חפץ", שגם עמי הארץ מלאים מצוות כרימון.
בימינו ביטוי זה משמש בעיקר ככינוי גנאי לציון בורות בתחומים שונים, למשל בתחום ידיעת התורה וקיום מצוותיה.
מקור כינוי זה במקרא, שם הוא שימש ככינוי לציבור, בין ציבור בני ישראל ובין ציבור גויים אחרים: "וַיָּקָם אַבְרָהָם וַיִּשְׁתַּחוּ לְעַם-הָאָרֶץ, לִבְנֵי-חֵת", "וְאִם הַעְלֵם יַעְלִימוּ עַם הָאָרֶץ אֶת-עֵינֵיהֶם, מִן-הָאִישׁ הַהוּא, בְּתִתּוֹ מִזַּרְעוֹ, לַמֹּלֶךְ--לְבִלְתִּי, הָמִית אֹתוֹ" "וּכְכַלּוֹת אֵלֶּה, נִגְּשׁוּ אֵלַי הַשָּׂרִים לֵאמֹר--לֹא-נִבְדְּלוּ הָעָם יִשְׂרָאֵל וְהַכֹּהֲנִים וְהַלְוִיִּם, מֵעַמֵּי הָאֲרָצוֹת כְּתֹעֲבֹתֵיהֶם..."
בסוף ימי בית שני נוצר הביטוי עם הארץ ככינוי ליהודים שאינם זהירים בדיני התורה, ובעיקר בענייני טומאה וטהרה ובתרומות ומעשרות, וכן לאנשים שאינם בקיאים בתורה ולעיתים גם למי שמערער על סמכותם הדתית של חכמים.
מיהו עם הארץ
עם הארץ הוא כינוי שמשמעותו המדויקת משתנה מתקופה לתקופה, נראה שיש הרבה סוגי עמי ארצות וכל אחד מהם רלוונטי להלכות אחרות. חכמי המשנה חלוקים בהגדרת המונח:
ניתן לראות שהגדרות עם הארץ של חכמים משתנות וניתן לתת בהגדרות השונות סימנים:
הלכות הקשורות לעם הארץ
אולם בימינו אין נהוגות הרחקות אלו, והן אינן מתקיימות למעשה.
מתיחות בין תלמידי החכמים לעמי הארץ
בתקופות שונות הייתה מתיחות גדולה בין תלמידי חכמים לעמי ארצות. הסיבות למתיחות הזו הן מגוונות, חלק מהן כנראה מקורן בערעור על סמכות רבנים, חלק מהריחוק שנוצר מטעמים הלכתיים ויש המציעים שמדובר גם במתיחות על רקע מעמדות חברתיים.
הוכחות למתיחות זו אפשר לראות ברחבי הגמרא: "גדולה שנאה ששונאים עמי הארץ לתלמיד חכם יותר משנאה ששונאים עכו"ם לישראל" (תלמוד בבלי, פסחים, מט ע"ב). ושם באותה הגמרא אומר רבי עקיבא שכשהיה 'עם הארץ' אמר: "מי ייתן לי תלמיד חכם ואנשכנו כחמור".
הגמרא מסבירה את הסיבה, בקנאה שמקנאים עמי הארצות, את תלמידי החכמים, בסתר לבם, "כל הלומד תורה בפני עם הארץ - כאילו בועל ארוסתו בפניו".
יוסיין בולט
יוסיין סנט ליאו בולט (באנגלית: Usain St. Leo Bolt; נולד ב-21 באוגוסט 1986) הוא אצן עבר ג'מייקני, מגדולי האצנים בכל הזמנים. הוא אלוף אולימפי, בעל 8 מדליות זהב, אלוף עולם, בעל 14 מדליות מהן 11 זהב ושיאן העולם בריצת 100 מטר (9.58 שניות), בריצת 200 מטר (19.19 שניות), ובריצת שליחים 4X100 מטר (36.84 שניות). באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שבר בולט את שלושת שיאי העולם הללו, ובכך הפך לאצן הראשון בהיסטוריה ששבר את שיא העולם בכל אחד משלושת המקצועות האלו באולימפיאדה אחת.
בולט הוא האתלט היחיד בהיסטוריה שזכה 3 פעמים באליפות העולם ב-3 מדליות זהב בריצות היוקרתיות ל-100 ול-200 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר (ברלין 2009, מוסקבה 2013 ובייג'ינג 2015).
בולט מדורג במקום השלישי בכל הזמנים במספר מדליות הזהב שצבר (8) מבין כל הספורטאים באתלטיקה במשחקים האולימפיים, ובמקום הראשון מבין הספורטאים של ג'מייקה במספר מדליות הזהב.
קורות חיים
בולט נולד וגדל בעיירה קטנה שבצפון-מערב ג'מייקה בשם שרווד קונטנט שבמחוז טרלוני, ביחד עם הוריו, ג'ניפר וולסלי בולט, ואחותו שרינה. בילדותו היה בולט חובב ריקוד. ענף הספורט הראשון שעניין אותו היה קריקט, והוא אף הביע את רצונו להיות שחקן קריקט. בולט הוא נוצרי קתולי.
קריירת הנערים
באליפות העולם לנוער בשנת 2002 שנערכה בקינגסטון בירת ג'מייקה, בגיל 15, זכה בולט במדליית הזהב בריצת 200 מטר עם תוצאה של 20.61 שניות, והפך למדליסט הזהב הצעיר ביותר בתולדות תחרות זו. בנוסף, בולט זכה באליפות זו במדליות כסף גם במרוצי השליחים 100X4 מטר ו-400X4 מטר, באליפות העולם לנוער ב-2003 זכה שוב במדליית הזהב ל-200 מטר, תוך שהוא קובע שיא תחרות נוסף של 20.40 שניות. מייקל ג'ונסון, שיאן העולם ב-200 מטר דאז, התרשם מיכולתו ומהפוטנציאל שלו. בולט זכה בפרס "הכוכב העולה של השנה" של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית לשנת 2002.
בולט התמקד בשנים אלו בריצת ה-200 מטר, בניסיון לשבור את שיא העולם לצעירים של רוי מרטין, שעמד על 20.13 שניות. הופעותיו גררו עניין רב האם יצליח לשבור את שיא העולם בריצה זו של מייקל ג'ונסון, שכן תוצאותיו של בולט בגיל 16 היו טובות יותר מתוצאותיו של ג'ונסון בגיל זה. באליפות המכללה שלו בג'מייקה שבר את שיאי המכללה ב-200 ו-400 מטר, עם תוצאות של 20.25 שניות ו-45.30 שניות בהתאמה.
מעבר לקריירה מקצוענית
תחת הדרכת מאמנו החדש פיץ קולמן, בולט הפך למקצוען בשנת 2004. בתחילת דרכו כמקצוען הוא השתתף במשחקי קרפיטה שהתקיימו בברמודה, ובריצת ה-200 מטר קבע תוצאה של 19.93, והפך לצעיר הראשון שרץ את המרחק בפחות מ-20 שניות ושבר בכך את שיאו של רוי מרטין. פציעה קשה במאי 2004 מנעה ממנו להשתתף באליפות העולם לנוער ב-2004, אך למרות זאת הוא נכלל במשלחת האתלטיקה הג'מייקנית לאולימפיאדת אתונה. באולימפיאדה זו נפצע בולט פעם נוספת, ולכן הודח כבר בסיבוב הראשון בריצת 200 מטר, עם תוצאה של 21.05 שניות.
בשנת 2005 בולט התחיל לעבוד עם מאמן חדש, גלן מילס, שיחד איתו שיפר מאוד את יכולת הזינוק. העונה התחילה טוב מבחינתו, ובחודש יולי באותה שנה זכה במקום הראשון ב-200 מטר באליפות ה-CAC שהתקיימה בבהמאס. מאוחר יותר קבע שיא אישי במהלך תחרות שנערכה בלונדון. לקראת תחרות הגמר ב-200 מטר באליפות העולם באתלטיקה ב-2005 שנערכה בהלסינקי, סבל בולט מפציעה נוספת, שגרמה לו לסיים במקום האחרון בלבד עם תוצאה של 26.27 שניות.
בנובמבר 2005 היה בולט מעורב בתאונת דרכים שפגעה בהכנותיו לתחרויות. עם זאת, הוא התאושש וחזר להתחרות במהירות. המפקח עליו, נורמן פירט, הציב לו אימונים יותר אינטנסיביים, ובעקבות זאת השתפר בולט וסיים בין חמשת הראשונים בדירוג העולמי ב-2005 ו-2006. בולט החל לעבוד על התחרות במקצים ארוכים יותר לקראת עונות 2007 ו-2008, תוך שהוא שם דגש על ריצת ה-400 מטר. בולט החל להיות פחות נרגש לפני התחרויות ויותר מרוכז, אך פציעה נוספת במרץ 2006 מנעה ממנו להשתתף במשחקי חבר העמים שהתקיימו במלבורן, והשביתה אותו עד לחודש מאי של אותה שנה. אך מאוחר יותר, התאושש בולט מהפציעה וקבע שיא אישי חדש של 19.88 שניות בתחרות הגראן פרי, תוך שהוא מסיים שלישי אחרי חבייר קרטר וטייסון גיי וזוכה במדליית הארד. בתחרות גביע העולם באתלטיקה 2006 שהתקיימה באתונה שביוון, זכה בולט במדליית הכסף הראשונה שלו בקריירת הבוגרים, עם זמן של 19.96 שניות.
בשנת 2007 שבר בולט את השיא הג'מייקני בריצת 200 מטרים, שהיה שייך קודם לכן לדון קווארי, ב-0.11 שניות. מאוחר יותר הוא אף זכה במדליית הזהב בתחרות שנערכה ברת'ימנו, יוון. באליפות העולם באתלטיקה 2007 שנערכה באוסקה שביפן, זכה במדליית הכסף בריצת 200 המטרים, לאחר שסיים שני אחרי טייסון גיי. בריצת השליחים 100X4 באליפות זו קבע זמן 37.89 שניות יחד עם חבריו לנבחרת הג'מייקנית אסאפה פאוול, מרווין אנדרסון ונסטה קרטר, זמן שלא הספיק להם כדי לזכות במדליית הזהב בה זכו האמריקאים עם זמן של 37.78 שניות.
אולימפיאדת בייג'ינג 2008
בריצת הגמר ב-100 מטר של אולימפיאדת בייג'ינג 2008 ב-16 באוגוסט 2008 שבר בולט שוב את שיא העולם ואת השיא האולימפי, והעמידו על 9.69 שניות. בולט, שסיים את המקצה ביתרון גדול של 2 עשיריות השנייה ומעלה על מתחריו, האט מעט את ריצתו בכ-20 המטרים האחרונים של המסלול, הביט לצדדיו והניף את ידיו בתנועת ניצחון, מה שהבליט עוד יותר את השיא. כמו כן, זכה בולט במדליית הזהב בריצת 200 מטר, כששבר את שיא העולם גם בריצה זו, שהיה שייך עד לאותה עת למייקל ג'ונסון, והעמידו על 19.30 שניות, כשהוא מקדים את המקום השני ביותר מחצי שנייה. גם במרוץ השליחים 4X100 הצליח בולט לזכות במדליית הזהב כאשר יחד עם נבחרת ג'מייקה קבעו שיא עולם חדש נוסף, 37.10 שניות. בכך הפך בולט לאצן הראשון ששובר את שיא העולם בכל אחד מהמקצים האלו באולימפיאדה אחת, ואף לאצן הראשון שזוכה במדליית הזהב בכל אחד מהם באולימפיאדה אחת מאז עשה זאת קרל לואיס ב-2017 נשללה ממנו מדליית הזהב בה זכה במירוץ השליחים, לאחר שחברו לנבחרת, נסטה קרטר, הורשע באמרוץ.
לאחר האולימפיאדה האתלט הגרמני טוביאס אונגר האשים את בולט בכך שהוא השתמש בסמים ממריצים כדי לשפר את ביצועיו, ושהם למעשה סייעו לו לשבור את שיא העולם. אונגר לא הציג ראיות להאשמותיו והן לא אומתו. לאחר מכן, התחרה בולט בליגת הזהב. בהתחלה, בציריך באצטדיון לציגרונד, בולט ניצח בריצת ה-100 מטר עם זמן של 9.83 שניות, על אף פתיחה איטית של הריצה ביחס למתחריו. בבריסל, הוא התחרה בקרב מרתק כנגד אסאפה פאוול, ולבסוף ניצח עם זמן של 9.77 שניות; הפרש של 0.06 שניות לעומת פאוול בריצה זו. בנובמבר 2008, פורסם בולט כמועמד סופי לזכייה בתואר אתלט השנה בעולם מטעם התאחדות האתלטיקה הבינלאומית. בטקס שנערך ב-23 בנובמבר במונקו, הוא זכה בפרס לאחר שהקדים את קנניסה בקלה ודאירון רובלס.
שיפור נוסף בשיאי העולם
באליפות העולם באתלטיקה 2009 שנערכה בברלין שבגרמניה, זכה בולט פעם נוספת במדליית הזהב בריצת 100 מטר, והדהים כאשר שיפר ב-11 מאיות את שיא העולם שלו מאולימפיאדת בייג'ינג (השיפור הגדול ביותר מתחילת המדידה האלקטרונית) והעמיד אותו על 9.58 שניות. הוא הקדים במקצה הגמר ב-13 מאיות את טייסון גיי שסיים במקום השני. שיא זה נקבע בדיוק שנה לאחר ששבר את שיא העולם באולימפיאדת בייג'ינג, ב-16 באוגוסט. בניתוח ממוחשב שנעשה לאחר הריצה הסתבר שמהירותו הממוצעת לאורך הריצה עמדה על 37.58 קמ"ש ומהירות השיא הרגעית הושגה בין המטר ה-60 למטר ה-80 ועמדה על 44.72 קמ"ש.
מאוחר יותר באותה אליפות זכה במדליית הזהב בריצת 200 מטר, תוך שהוא משפר פעם נוספת את שיא העולם ב-11 מאיות, לתוצאה של 19.19 שניות. הוא הקדים בזמן רב את זוכי המדליות האחרות - אלונסו אדוארד עם 19.81 שניות, ווולאס ספירמון עם 19.85 שניות. יחד עם נבחרת ג'מייקה הוא זכה במדליית זהב נוספת בריצת השליחים 4X100 עם תוצאה של 37.31 שניות, לאחר שארצות הברית, שגברה על ג'מייקה באליפות העולם הקודמת, נעדרה מהמרוץ בשל פסילה בחצי הגמר. בכך השלים בולט "טרבל" שני ברציפות בתחרות גדולה.
באליפות העולם באתלטיקה 2011 שנערכה בטגו שבקוריאה הדרומית העפיל בולט לגמר ריצת 100 מטרים, לאחר שניצח בחצי הגמר בתוצאה של 10.05 שניות. אולם במירוץ הגמר נפסל לאחר שזינק מוקדם מדי, ולכן דורג במקום האחרון. בולט ניצח בגמר ריצת 200 מטרים, עם תוצאה של 19.40 שניות, שהיא הרביעית בטיבה בהיסטוריה. בתחרות זו שוב קבע בולט, יחד עם הנבחרת הג'מייקנית, שיא עולם בריצת שליחים 100X4 בזמן של 37.04 שניות. כשבועיים לאחר שפסל בזינוק במקצה הגמר של 100 מטר, קבע בולט את שיא העונה בתחרות בבריסל עם זמן של 9.76 שניות.
אולימפיאדת לונדון (2012)
באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט 2013 זכה בולט ב-3 מדליות זהב, ובכך הפך למדורג במקום הראשון בהיסטוריה במספר המדליות שצבר (11) ובמספר מדליות הזהב שצבר (9) באליפויות העולם. מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.77 שניות, לפני ג'סטין גטלין (9.85 שניות) ובן ארצו נסטה קרטר (9.95 שניות), בריצת 200 מטר בתוצאה של 19.66 שניות, לפני בן ארצו וורן וייר (19.79 שניות) וקרטיס מיטשל מארצות הברית (20.04 שניות) ובריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 37.36 שניות לפני ארצות הברית (37.66 שניות) וקנדה (37.92 שניות).
אליפות העולם 2015
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בבייג'ינג, סין באוגוסט 2015 זכה בולט ב-3 מדליות זהב בפעם השלישית בקריירה שלו. בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.79 שניות, לפני ג'סטין גטלין (9.80 שניות) ואנדרה דה גראס מקנדה וטרייבון ברומל מארצות הברית (9.92 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 19.55 שניות, לפני גטלין (19.74 שניות) ואנסו ג'בודוואנה מדרום אפריקה (19.87 שניות). לאחר הריצה צלם שנסע על סגוויי איבד את שיווי משקלו ופגע בבולט בטעות ברגלו השמאלית והפיל אותו על הרצפה, אבל בולט התאושש מיד, ובהמשך זכה בזהב גם בריצת השליחים 100x4 מטר בתוצאה של 37.36 שניות, לפני סין (38.01 שניות) וקנדה (38.13 שניות).
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה בולט במדליית זהב בריצת 100 מטר בפעם השלישית ברציפות בתוצאה של 9.81 שניות, לפני ג'סטין גטלין (9.89 שניות), ואנדרה דה גראס (9.91 שניות). בולט זכה בפעם השלישית ברציפות במדליית הזהב גם בריצת 200 מטר בתוצאה של 19.78 שניות, וגם בריצת שליחים 100X4 מטר 37.27 שניות. בכך הפך בולט להיות האתלט הראשון שזוכה בטריפל טרבל - מדליית זהב בשלוש התחרויות הגדולות בשלוש אולימפיאדות שונות.
הסכמי חסות
לאחר שזכה במדליית הזהב בריצת ה-200 מטר באליפות העולם לנוער ב-2002, חתם בולט על הסכם חסות עם חברת פומה. כדי לקדם את המרדף של בולט אחר תואר אולימפי באולימפיאדת בייג'ינג, חברת פומה הפיצה סדרה של סרטוני וידאו המתארים אותו רץ באצטדיון האולימפי ומתכונן לאולימפיאדה ולקראת שבירת שיא עולם. לאחר ששבר את שיא העולם בריצת 100 מטר בתחרות בניו יורק, קיבל בולט שבחים בעיתונות, שאף המציאה כינויים על שמו באמצעות משחק מילים. בריצת ה-100 מטר באולימפיאדת בייג'ינג, בולט נעל את נעלי הריצה המוזהבות מתוצרת החברה, ועליהן הכיתוב: "בייג'ינג 100 מטר זהב".
כדורגל
ב-14 בנובמבר 2016 בולט הודיע שיתאמן עם קבוצת הכדורגל בורוסיה דורטמונד.
ב-21 באוגוסט 2018 החל בולט להתאמן בקבוצת סנטרל קוסט מארינרס מליגת העל האוסטרלית בכדורגל.
ב-12 באוקטובר 2018 כבש בולט צמד שערים במשחקו הראשון בתור כדורגלן מקצועי, במשחק ידידות של קבוצתו. לאחר שישה שבועות פרש מכדורגל.
רעידות אדמה
רעידת אדמה (או רעש) היא תופעת טבע גאולוגית, המתרחשת לרוב בקרבת החיבורים שבין הלוחות הטקטוניים, והקשורה לתאוריית טקטוניקת הלוחות. בעת רעידת אדמה רועדים פני הקרקע במשך זמן קצר. תופעות אופייניות של רעידת אדמה חזקה (דרגה 6 ומעלה בסולם מגניטודה לפי מומנט), הן התמוטטות מבנים וגשרים, ולעיתים גלי ים עזים וצונאמי (כשמוקד הרעידה בקרקעית הים ובעל מכניזם אנכי של ההעתק עליו מתרחשת התזוזה היחסית). בדרך כלל לאחר רעידת אדמה, ישנן רעידות עוקבות נוספות.
עוצמת השפעתן של רעידות האדמה מוערכת על פי "סולם מרקאלי" וסולמות עוצמה סייסמית דומים. באמצעות סולמות אלה מעריכים את עוצמת הרעש על פי תוצאות ההרס על תשתיות, מבנים וכדומה. מכאן שהעוצמה היא ערך שמשתנה ממקום למקום, על פי חומרת האפקטים הסייסמיים שנצפו בו. סולם ריכטר לעומתו, מודד את גודל רעידת האדמה, שהיא כמות האנרגיה שהשתחררה במוקד. הסולם נכנס לשימוש רק בשנת 1935. לכן, כל הנתונים על גודלי רעידות האדמה לפני 1935 הם רק ההערכה. גודל הוא תרגום לעברית של המילה הלועזית מגניטודה (magnitude). סולם ריכטר מודד את גודל הרעידה על פי גודל המשרעת המקסימלית שנקלטה בסייסמוגרפים שבתחנות הסייסמוגרפית הפזורות לעשרות אלפיהן ברחבי העולם. הסולם משמש היום לקביעת גודלן של רעידות אדמה מקומיות, ואילו רעידות אדמה מעל גודל של 3.5 נמדדות בסולמות מגניטודה, דוגמת סולם מגניטודה לפי מומנט.
רעידות אדמה בארץ ישראל
בשל העובדה שארץ ישראל ממוקמת על מפגש של שני לוחות טקטונים, הקרוי השבר הסורי אפריקני, היא מועדת לרעידות אדמה רבות.
רשימת רעידות אדמה בולטות בישראל:
תוכנית פיוניר
תוכנית פיוניר (באנגלית: Pioneer program) היא סדרת משימות בלתי מאוישות של נאס"א לחקר היקום. המשימות המפורסמות ביותר בתוכנית הם פיוניר 10 ופיוניר 11 שחקרו את כוכבי הלכת במערכת השמש התיכונה ובסופו של דבר יצאו ממערכת השמש אל החלל החיצון בדרכם למערכות כוכבים אחרות. שתי הגשושיות נשאו לוחיות זהב שתיארו איש ואישה ונתנו מידע אודות הגשושיות עצמם למקרה שהם יאספו יום אחד על ידי יצורים תבוניים אחרים מרחבי היקום.
משימות מוקדמות (1958-1960)
המשימות הראשונות ביותר היו ניסיונות להגיע אל מהירות המילוט מכוח המשיכה של כדור הארץ כדי להוכיח שדבר זה מעשי וכדי להגיע אל הירח. השיגור הראשון בוצע על ידי נאס"א שהוקמה מתוך הסוכנות הלאומית לאווירונאוטיקה (NACA). משימות אלו הופעלו על ידי חיל האוויר האמריקאי והצבא האמריקאי.
גשושיות אלו שוגרו על גבי משגרים בעלי שלב אייבל:
גשושיות אלו שוגרו על גבי משגר ג'ונו 2 (1958-1959):
משימות מאוחרות (1965-1978)
5 שנים לאחר סיום התוכנית להשגת מהירות מילוט השתמשה נאס"א בשם פיוניר שוב פעם, עבור סדרת משימות שבמקור תוכננו לחקור את מערכת השמש הפנימית לפני ביצוע היעפים הנועזים על פני צדק ושבתאי. למרות הצלחתם, סיפקו גשושיות פיוניר תמונות באיכות גרועה יחסית לגשושיות הוויאג'ר ששוגרו 5 שנים מאוחר יותר. ב־1978 חזרו הפיונירים לחקור את פנים מערכת השמש עם פרויקט פיוניר־ונוס, שבו הם נכנסו למסלול סביב נוגה במקום ביצוע יעף.
פיוניר 6, 7, 8 ו־9 - "רשת מזג אוויר" בחלל הבין־כוכבי
משימות אלו נשלחו למקומות שונים ברחבי מערכת השמש כדי לבחון ולחקור תופעות שונות. פיוניר 6 ופיוניר 9 נמצאות במסלול סביב השמש במרחק 0.8 יחידות אסטרונומיות ולכן זמן הקפתם את השמש קטן מזה של כדור הארץ. פיוניר 7 ופיוניר 8 נמצאים במרחק 1.1 יחידות אסטרונומיות מהשמש ולכן זמן הקפתם את השמש ארוכה יותר מזו של כדור הארץ.
פרננדו דה לה רואה
פרננדו דה לה רואה (בספרדית: Fernando de la Rúa; 15 בספטמבר 1937 – 9 ביולי 2019) היה עורך דין ופוליטיקאי ארגנטינאי, שכיהן כראש הממשלה של מחוז בואנוס איירס וכנשיא ארגנטינה בין 10 בדצמבר 1999 ל-21 בדצמבר 2001.
במשך השנים דה לה רואה נרדף על ידי חיובים ותביעות רבות, והואשם ברצח של השופט קלאודיו בונאדיו במרץ 2007, אף על פי שפסק הדין בוטל כעבור שנה.
ביוגרפיה
פרננדו נולד לאלאונורה ברונו ואנטוניו דה לה רואה בעיר קורדובה, ולמד בגימנסיה הצבאית המקומית לפני הכניסה לאוניברסיטה הלאומית של קורדובה, שממנה השיג את התואר שלו במשפטים. הוא בנו של שופט ותומך ותיק באיחוד האזרחי הרדיקלי (UCR), דה לה רואה היה מעורב בפוליטיקה כבר מגיל צעיר, ולשירות הציבורי נכנס בשנת 1963 כיועץ לשר לענייני הפנים של הנשיא ארטורו איליה. הוא התחתן עם אגנס פרטינה בשנת 1970, ונולדו לו שלושה ילדים, ביניהם אנטוניו דה לה רואה, יזם שהיה מאורס לכוכבת הפופ המפורסמת שאקירה.
דה לה רואה הופיע לראשונה בזירה הפוליטית הלאומית בשנת 1973, כשנבחר לסנאט הארגנטיני, בתור המייצג של העיר בואנוס איירס. כמה חודשים לאחר מכן הוא רץ למשרת סגן הנשיא כשותף לפעיל ה-UCR הוותיק - הפוליטיקאי ריקרדו בלבין, בבחירות בחודש ספטמבר של אותה השנה. הם הובסו על ידי המנהיג חואן פרון ברוב מוחץ. ריצתו לסגן הנשיא בגיל 36 (גיל צעיר יחסית), זיכו אותו בכינוי גנאי של אחד שעדיין עם מוצץ או בובה ביד.
הוא למד משפט פלילי באוניברסיטה של בואנוס איירס לאחר שהושעה מהקונגרס בהפיכה הארגנטינאית של 1976, וכתב ארבעה ספרים על התאוריה המשפטית. מוקדם יותר למרות התמיכה שהעניק לו ריקרדו בלבין, דה לה רואה הובס על ידי ראול אלפונסין בבחירות על המועמדות לנשיאות UCR בשנת 1983.
פרננדו נבחר לבית התחתון על ידי בוחריו בעיר בואנוס איירס בשנת 1991, והוחזר שוב לסנאט בבחירות מיוחדות ב-1992, מה שהביא אותו לכותרות העיתונים. הוא הפך לראש העיר הראשון שנבחר בבחירות בעיר בואנוס איירס ב-30 ביוני 1996.
עקב טיפולו המסור בהעלמות מס הרכוש הכרוניות בעירו, דה לה רואה זכה למוניטין של בן אדם יעיל בעירו, ולכן פיטוריו של הנשיא קרלוס מנם באותה התקופה סייעה לו בריצתו לנשיאות ארגנטינה שבה גם זכה בבחירות שהתקיימו ב-24 באוקטובר 1999, שבהן הביס בלי בעיות את מועמד מפלגת השלטון, הנגיד אדוארדו דודאל. פרננדו דה לה רואה התמנה לנשיא ארגנטינה ב-10 בדצמבר 1999.
פרננדו נפטר בבואנוס איירס ב-9 ביולי 2019. הותיר אחריו אישה - אגנס פרטינה, ושלושה ילדים - אגוסטינה, אנטוניו ופרננדו.
שמואל האוזר
שמואל הַאוּזֶר (נולד ב-1955) הוא מומחה במימון ובשוק ההון, המכהן כפרופסור מן המניין והמשנה לנשיא לעניינים אקדמיים בקריה האקדמית אונו. בשנים 2011–2018 כיהן כיושב ראש רשות ניירות ערך. מכהן כיו"ר בנק אש ישראל, אותו מקים יחד עם יובל אלוני וניר צוק.
ביוגרפיה
האוזר נולד בשנת 1955 וגדל ברמלה. בשנת 1973 התגייס כלוחם לגדוד 890 של חטיבת הצנחנים, ושירת כקצין מדריך בבית הספר לקצינים, בה"ד 1. הוא היה שחקן נבחרת הנוער של ישראל בכדורסל.
במקביל לכהונתו כיו"ר רשות ניירות ערך, האוזר כיהן גם כיו"ר משותף של המוסד לתקינה חשבונאית, כחבר בוועדה המייעצת של המפקח על הבנקים בנוגע לעסקי הבנקאות של בנק ישראל וכחבר הוועדה המייעצת של רשות שוק ההון ביטוח וחיסכון.
בשנת 2019 קיבל את אות אביר איכות השלטון מטעם התנועה לאיכות השלטון.
בשנים האחרונות האוזר, ביחד עם היזם יובל אלוני וניר צוק, חברו להקמת בנק אש ישראל, בו הוא צפוי לכהן כיושב ראש הדירקטוריון.
האוזר נשוי ואב לארבעה ילדים.
יושב ראש רשות ניירות ערך
ב-3 במאי 2011 מונה האוזר על ידי שר האוצר יובל שטייניץ ליושב ראש רשות ניירות ערך. בשנת 2016 כהונתו של האוזר הוארכה לקדנציה נוספת, על ידי שר האוצר, משה כחלון, והסתיימה בשנת 2018. בשנים אלה הוביל יותר מ-100 תיקוני חקיקה ורפורמות והיה אחראי בין היתר על ההחלטה לנהל עשרות תיקי חקירה בעבירות על חוקי ניירות ערך.
כהונתו אופיינה באקטיביזם, בהגברת האכיפה, בין השאר בפתיחת תיק פלילי בפרשת מנופים בחשד להרצת מניות, פתיחת תיקים בעניינם של ראש קרן רוביקון וקרן קלע בחשד לעבירות של מרמה, בכירים בחברת החשמל בפרשת סימנס ועוד.
האוזר הורה על פתיחת חקירה פלילית נגד נוחי דנקנר, בעל השליטה ב-IDB, בחשד להרצת מניות. בנוסף הוא פתח בחקירת "בזק" בין היתר כנגד שאול אלוביץ', בעל השליטה בבזק וכנגד שלמה פילבר, מנכ"ל משרד התקשורת ונוספים בגין שורת עבירות חמורות. לאחר העברת ממצאי החקירה לפרקליטות, התפתחה חקירה זו לתיק 4000. על פעילות החקירה של הרשות בתקופתו אמר האוזר: "בטרמינולוגיה של הצבא – רשות ניירות ערך היא ה'מסתערבים' של שוק ההון. בטרמינולוגיה של הסדרה משחקי הכס – אנחנו שומרי החומה".
עם כניסתו לתפקיד במאי 2011, יזם הקמת מערכת הצבעות אלקטרונית אשר באמצעותה מחזיקים בניירות ערך יכולים להצביע באמצעות האינטרנט באספות שבהן הם זכאים להצביע, ובכך להקל על היכולת לממש זכות ההצבעה וההשתתפות באסיפות כלליות. במקביל, הוביל שורה של מהלכים שנועדו להגן על עניינו של ציבור המשקיעים לצד קידום הקלות שמסייעות לחברות להתנהל מול דרישות הרגולציה. בשנת 2012 הציג תוכנית הכוללת דה-רגולציה והסרת חסמים, שהושלמה במאי 2016. בין השאר, הוביל הקלות בהנפקות ראשונות בבורסה (IPO) המעניקות לחברות המנפיקות לראשונה בבורסה "סל קליטה" למשך חמש שנים ממועד ההנפקה, שמקל עליהן להסתגל לתהליך הפיכתן לתאגידים מדווחים.
בשנה זו מינה האוזר גם את הוועדה לקידום השקעות בחברות ציבוריות הפועלות בתחום המחקר והפיתוח, ובנוסף מינה את הוועדה לשכלול המסחר ולעידוד הנזילות בבורסה בתל אביב. מסקנות הוועדה תורגמו לתיקון ל"חוק המו"פ" שהושלם במהלך שנת 2016, חוק אשר נועד להקל על חברות היי-טק להנפיק בבורסה בתל אביב ולעודד אותן לעשות כן.
פרופ' האוזר הוביל את המהלך לשינוי מבנה הבעלות על הבורסה. אשר יוצר מתווה להפיכתה לחברה למטרות רווח. מהלך זה נועד להעמיד את הבורסה בתל אביב בשורה אחת עם הבורסות בעולם.
ב-15 בינואר 2018 סיים את כהונתו כיו"ר רשות ניירות ערך.
פעילות אקדמית
בעל תואר ראשון בסטטיסטיקה וכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1980) ותואר שני במימון מהאוניברסיטה העברית (1982). את הדוקטורט שלו, בתחום אופציות וחוזים עתידים, קיבל מאוניברסיטת טמפל בפילדלפיה ב-1987.
בשנים 1995–2023 היה חבר סגל ופרופסור מן המניין באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, והוא פרופסור אמריטוס בה. בשנים 2007–2011 היה דיקאן הפקולטה למנהל עסקים בקריה האקדמית אונו. בשנים 2012-2017 היה חבר המועצה להשכלה גבוהה. שימש כמרצה אורח באוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי ובאוניברסיטת טמפל בפילדלפיה.
בשנת 2018 הוא הוזמן כ-visiting scholar באוניברסיטת ניו יורק ובאוניברסיטת הרווארד.
האוזר פרסם עשרות עבודות מחקר על שוק ההון הישראלי. הוא זכה במספר פרסים בגין מאמריו ומחקריו. חלק גדול מעבודותיו פורסמו בכתבי עת חשובים ברחבי העולם, דוגמת Journal of Finance, Journal of Financial Economics, Review of Financial Studies Journal of Business ועוד.
תחומי המחקר שלו הם: ממשל תאגידי, מימון תאגידים, רגולציה בשוקי ההון, שיטות מסחר, מסחר בחוזים עתידיים, מכשירים פיננסים, מימון בינלאומי ואקטיביזם של משקיעים מוסדיים.
פעילות בשוק ההון
האוזר משמש כדירקטור בחברות גדולות במשק הישראלי, בוועדה המייעצת של חברת eToro, חבר בוועדת ההשקעה של המכון הישראלי לדמוקרטיה, חבר ועדה מייעצת של Cyber Reg Tech, ושותף בקרן גידור שמשקיעה בארצות הברית – רובסט אקספקטשיין קפיטל. טרם מינויו ליו"ר רשות ניירות ערך, האוזר שימש גם כיו"ר חברת גאון מאה-נט, דירקטור בחברת הדירוג מעלות ובמגדל שוקי הון ויועץ כלכלי לחברות ציבוריות. האוזר גם שימש ככלכלן ראשי של רשות ני"ע בשנים 1989–2005.
בשנים 1987–1988 עבד ככלכלן בבנק ישראל, במחלקת מטבע חוץ.
בשנים 1989–2005 שימש ככלכלן הראשי של רשות ניירות ערך והיה שותף פעיל בעיצוב הרפורמות בשוק ההון באותן שנים.
חברות בוועדות ציבוריות
פרופ' האוזר היה חבר בוועדה להגברת התחרותיות במשק של משרד האוצר, וחבר בוועדה להסדרי חוב של משרד האוצר. במהלך כהונתו כיו"ר רשות ני"ע, הוא מינה ועדה ציבורית לשינוי מבנה הבורסה בתל אביב, והיה גם יו"ר הוועדה ציבורית (ביחד עם מאיר לוין) להקמת בורסה משנית בתל אביב.
האוזר עמד בראש שתי ועדות ציבוריות – הוועדה להסדרת פעילותם של עושי שוק בבורסה לניירות ערך בתל אביב (2002) והוועדה למזעור מניפולציות בשוק ההון (2004). בנוסף, הוא היה היועץ לוועדת הכלכלה של הכנסת בראשותו של ח"כ משה כחלון בנושא עמלות הבנקים (2007), וחבר בוועדה ציבורית בראשותו של פרופסור אוריאל פרוקצ'יה להסדרת זירות מסחר אלטרנטיביות בשוק ההון (2001).
פורשה 911
פורשה 911 (בגרמנית: Porsche 911) היא מכונית ספורט, בעלת ביצועים גבוהים המיוצרת על ידי חברת פורשה הגרמנית החל משנת 1963.
למכונית מנוע בוקסר 6 צילינדרים בתצורה אחורית, תצורה יוצאת דופן וייחודית מן ההיבט ההנדסי בתעשיית הרכב בעולם, כאשר בניגוד מוחלט לרוב המכוניות מנועה ממוקם מאחורי הסרן האחורי של הרכב. עד להצגת סדרת ה-996 בשנת 1998 היו כל מנועיהן של מכוניות הפורשה 911 מקוררי אוויר.
מאז הוצגה לראשונה עוברת הפורשה 911 באופן מתמיד ועקבי שדרוגים ושיפורים מדי כמה שנים המעלים בכל פעם את רף הביצועים. בנוסף שודרגה והותאמה לאורך השנים על ידי חברת פורשה וגם מצד גורמים פרטיים למרוצי מסלול, למרוצי ראלי ולשאר תחרויות מוטוריות. מכונית הפורשה 911 היא המכונית המצליחה ביותר בהיסטוריית מרוצי המכוניות בעולם. במהלך השנים זכתה הפורשה 911 באליפויות ובמרוצים משמעותיים רבים כגון: מרוץ הטארגה פלוריו, דייטונה, סברינג, סילברסטון, מרוץ 1000 הק"מ של נורבורגרינג, 24 השעות של ספא ובמרוץ 24 השעות של נורבורגרינג. בשנת 1979 זכתה מכונית הפורשה 935 - גרסת המרוצים של הפורשה 911 טורבו במרוץ 24 השעות של לה מאן היוקרתי, ובשנת 1984 זכתה הפורשה 953 - גרסת הראלי של הפורשה 911 במרוץ הראלי פאריס-דאקר.
רבים טוענים ובהם מגזין הרכב היוקרתי והנמכר ביותר בבריטניה 'אוטו-אקספרס', כי הפורשה 911 היא מכונית הספורט המפורסמת ביותר בעולם.
פיתוח והיסטוריה
פיתוחה של מכונית הפורשה 911 החל בסוף שנות החמישים כאשר פרי פורשה בנו של מייסד החברה פרדיננד פורשה הבין כי פוטנציאל שדרוג מכונית הפורשה 356 הוותיקה בעלת מנוע 4 צילינדרים מוצה באופן מקסימלי והגיע העת לשינוי, זאת מאחר שייצורה של מכונית ה-356 נמשך כבר למעלה מעשור והחלה להתקשות לעמוד עוד בתחרות אל מול דגמים חדשים של יצרני רכב מתחרים. בחזונו של פרי פורשה הוא תכנן דגם של מכונית ספורט חדשה, חזקה מהירה ונוחה יותר, שתחליף את הפורשה 356. על עיצוב המכונית החדשה מינה פרי את בנו הבכור פרדיננד אלכסנדר פורשה המכונה 'בוטסי', אשר עיצב גם את מכונית הפורשה 904. על בניית מרכב גוף המכונית הופקד ראש מחלקת ההרכבה בחברה המעצב הגרמני ארווין קומנדה שעיצב בין היתר את ה-356, את הפורשה 550 ואת הפולקסווגן חיפושית. בתחילה הפרויקט קומנדה הציע תרשימים ראשוניים של עיצוב מכונית עם ארבעה מושבים מלאים אך פרי פורשה דחה זאת על הסף. דמויות בולטות נוספות בפיתוח המכונית היה המנהל הטכני ומהנדס יחידות הכוח וההינע בחברה הנס טומלה שתכנן ופיתח את מנוע הבוקסר של מכונית ה-911 ופיתח בין היתר את מכונית האבטיפוס "טייפ 7" שקווי העיצוב שלה הובילו באופן ברור לעיצוב הפורשה 911, ופרדיננד פייך נכדו של פרדיננד פורשה ולימים יו"ר קבוצת פולקסווגן.
בתכנון המכונית הייתה כוונה של פרי פורשה ומנהלי החברה לבנות מכונית ספורט חזקה עם שני מושבים קטנים מאחור (2+2) בפלטפורמה דומה לפורשה 356 של מנוע בוקסר אחורי מקורר על ידי אוויר, אך עם 6 צילינדרים במקום 4. הדגם החדש תוכנן לשפר כל היבט אפשרי מול מכונית ה-356 וזאת מבלי לזנוח את העיצוב הטיפוסי הבסיסי של פורשה. בהשוואה לפורשה 356 מכונית ה-911 הציגה עיצוב אווירודינמי יותר, בסיס גלגלים ארוך יותר, חלל פנימי גדול יותר, שלדה חדשה ובלמי דיסק. הפורשה 911 הייתה ארוכה יותר ב-15 סנטימטרים מאשר דגם ה-356 אך גם צרה יותר בשישה ס"מ. בנוסף הותקנו חלונות גדולים יותר אשר שיפרו את ראות הנהג ושידרגו את רמת הבטיחות במיוחד במהירויות גבוהות. נפח תא המטען הוגדל לאחר שאחת מן הדרישות של פרי פורשה ממהנדסיו בתכנון המכונית היה "תא מטען המכיל שטח נאות לאחסון סט אחד של מקלות גולף". עיצוב פנים המכונית הותאם לרוח התקופה של שנות השישים ובמחווה למכוניות המרוץ של פורשה בלה מאן מפתח התנעת הרכב מוקם בצד שמאל.
בדומה לפורשה 356 מנוע מכונית הפורשה 911 היה בתצורת מנוע בוקסר אחורי מקורר אוויר על ידי מאוורר צירי גדול. אחת מן הסיבות להחלטה על מערכת קירור אוויר נבעה מהעובדה שמזג האוויר הקר בחורף בגרמניה גרם לעיתים למערכות קירור המבוססות על מים לקפוא והייתה לא נחוצה מאחר שמערכת קירור אוויר התמודדה בהצלחה עם הקיץ הגרמני הנוח יחסית. עם זאת מנוע הארבעה צילינדרים בנפח 1.6 ליטרים של הפורשה 356 הוחלף במכונית החדשה במנוע שישה צילינדרים חדש עם בית ארכובה עשוי יציקת אלומיניום ושני גלי זיזים עיליים בנפח 2.0 ליטרים אשר סיפק 130 כ"ס ב-6100 סל"ד. מהירות השיא של המכונית הייתה 210 קמ"ש. חידושים נוספים כללו עוקת שימון יבשה, מצנן שמן במנוע אשר סייע בקירורו (מאוחר יותר מצנן נוסף בכנף הקדמית הימנית), ומאייד כפול חדש להפקת תערובת דלק/אוויר אופטימלית. על בניית מנוע זה הופקד הנס מצגר ראש חטיבת המנועים בחברה אשר אחראי בין היתר על פיתוח מנוע הפורשה 917 ובשנים מאוחרות יותר על פיתוח מנוע הפורמולה 1 של פורשה עבור המכונית של קבוצת מקלארן, תחתיו זכתה בשנות השמונים שלוש פעמים ברציפות באליפות העולם בפורמולה 1. הכינוי מנוע מצגר רווח עם השנים בחוגים השונים של הפורשה 911 מאחר שלמעשה עד לסדרת ה-997 כולל, כל מכוניות הפורשה 911 צוידו במנועים חדשים המבוססים על פי שיטת מנוע מצגר 901/01 Type המקורי.
חידוש נוסף שהציגה המכונית הייתה האפשרות להתקנת תיבת הילוכים ידנית 5 מהירויות כאשר בשנים ההן רוב מכוניות הספורט המתחרות הוצעו עם תיבה בת 4 מהירויות. בנוסף בשנים ההן רוב מכוניות הספורט של התקופה השתמשו במערכת מתלים מקובעת על קפיצי עלה בעוד הפורשה 911 הציגה מערכת מתלים עצמאית מתוחכמת עם זרוע נגררת למחצה וקפיצים מאזני פיתול בסרן האחורי, ותמוכת מקפרסון בסרן הקדמי.
בספטמבר 1963 הוצג לראשונה דגם אב טיפוס בתערוכת המכוניות פרנקפורט וצוין כפורשה 901 אך מאחר שדגם זה חסר רכיבים רבים לא היה מוכן עדיין לייצור סדרתי. מודל המכונית סומן במספר 901 מאחר שהיה זה מספר הפרויקט הפנימי של מחלקת התכנון והפיתוח בחברת פורשה עבור הרכב. חברת המכוניות הצרפתית פיג'ו מחתה על שם זה, בטענה כי בצרפת יש לה זכויות בלעדיות על שמות לרכבים בסימון שלושה מספרים עם המספר 0 באמצע (X0X), לכן החליטה חברת פורשה במקום ולמכור את הרכב בצרפת תחת שם שונה, לשנות את שם הרכב לפורשה 911. תהליך ייצור דגם המכונית הסופי החל שנה לאחר מכן בספטמבר 1964 ונעשה במתקן הייצור של החברה בעיר צופנהאוזן בשטוטגרט, בסך הכל 82 יחידות נבנו תחת השם פורשה 901.
אחת מן הסיבות העיקריות למוניטין אותו צברה מכונית הפורשה 911 היא תצורת המנוע האחורי הייחודית עמה היא מזוהה כל כך. על פי כללי ההנדסה המקובלים תצורה זו אינה אופטימלית וגורמת לנטייה להיגוי יתר תחת פניות קשות במהירויות גבוהות ונהיגה במכונית בתצורה כזאת דורשת מיומנות גבוהה, במיוחד במכוניות עם מנועים חזקים בעלי כוח רב כגון ה-911. אולם לצד חיסרון זה קיימים גם יתרונות כגון חלוקת משקל ומרכז כובד טובים יותר, אחיזת כביש טובה יותר וניצול מקסימלי של המנוע למכונית בעלת הנעה אחורית כאשר הכוח מועבר ישירות לגלגלים האחוריים ולא בדרך העקיפה המקובלת אשר גורמת לבזבוז אנרגיה. ואכן כך היה הדבר כאשר הדגמים הראשונים של המכונית חוו קשיים בפניות קשות במהירויות גבוהות וחברת פורשה נאלצה להתמודד עם ביקורות מסוימות שנשמעו בעולם הרכב. אולם לצד הביקורות מעריצים ולקוחות רבים הביעו התלהבות גדולה וראו בנטייה להיגוי היתר של המכונית כמרכיב ההנאה מנהיגה העיקרי שלהם, וראו בזה כמאפיין העיקרי והייחודי של המכונית. בכל דור שפותח מהנדסי החברה פעלו לשיפור וצמצום תופעות אלה ובעשורים האחרונים על ידי שיטות מתוחכמות, מערכות בקרה ועזרים אלקטרוניים שונים הפכו חסרונות אלו ליתרונות.
גרסאות
מאז תחילת מכירתה ב-1964 ועד היום דגמי ה-911 רועננו וחודשו בכל כמה שנים – כל דגם חדש הציג עיצוב מודרני יותר והעלה את רף הביצועים. בשונה מחברות רכב אחרות, לפורשה פילוסופיית עיצוב שונה: במהלך השנים החברה מתמקדת בפיתוח ובשיפור הדגם מדור לדור, ולא ביצירת דגם מחדש (אבולוציה במקום רבולוציה).
הבולטים בדגמי ה-911 לאורך השנים:
פורשה 911 קלאסיק (1963–1989)
בגרסתה הראשונה, הייתה הפורשה 911 לבעלת מנוע בוקסר אחורי מקורר אוויר, 6 צילינדרים בנפח 1991 סמ"ק ובעל הספק של 130 כוחות סוס. (זאת לעומת הפורשה 356 שהייתה בעלת מנוע ארבעה צילנדרים בנפח של 1600 סמ"ק ובעל הספק של 90 כוחות סוס). תיבת ההילוכים של המכונית הייתה תיבה ידנית בעלת ארבעה או חמישה הילוכים.
בשנת 1965 הופסק ייצור מכונית הפורשה 356 ,אך חברת פורשה הבינה כי עדיין ישנו ביקוש בשוק למכונית ספורט בעלת מנוע ארבעה צילינדרים ובמיוחד בארצות הברית, על כן הוצגה הפורשה 912, מחליפה ישירה לפורשה 356, אשר הציעה למעשה את מנוע הארבעה צילינדרים בנפח 1600 סמ"ק 90 כוחות סוס של הפורשה 356 בגוף של פורשה 911.
בשנת 1966 הציגה פורשה את גרסת ה-911S החזקה יותר כאשר הספקו של המנוע עלה ל-160 כוחות סוס. מנוע זה שכונה Type 901/20 שימש בתצורה מרכזית גם את גרסאות המרוצים של מכוניות הפורשה 904 וה-906 לאחר ששודרג להספק של 210 כ"ס, ממנו פותח גם מנוע ה-Type 901/21 בעל הספק 220 כ"ס בהזרקה דלק של הפורשה 910. בנוסף בשנה זו הציעה פורשה לראשונה חישוקי סגסוגת לגלגלים בעיצוב 5 צלעות ייחודי, אשר הפכו למזוהים עם דגם הפורשה 911 עד לסוף שנות ה-80.
באוגוסט 1968 הוצגה סדרת B אשר החליפה את הסדרה הראשונה של הפורשה 911. הדגם שהוצג היה 911E אשר החליף את דגם ה-911L, וכלל חידושים כגון מערכת הזרקת דלק, וחישוקי גלגלים וצמיגים גדולים יותר אשר שיפרו את אחיזת הכביש של המכונית.
באוגוסט 1969 הוצגה הסדרה השלישית לפורשה 911 סדרת C. בסדרה זו גדל בסיס הגלגלים הן ל-911 ולפורשה 912 מ-2211 מ"מ ל-2268 מ"מ, תרומה משמעותית לאחיזת הכביש הרגישה של המכונית. בסה"כ אורך המכונית לא השתנה אלא בסיס הגלגלים האחורי מוקם מחדש. לגרסת ה-S בסדרה זו הוצגה מערכת הזרקת דלק מכנית, כמו גם לגרסת ה-911E. נפח המנוע של המכונית הוגדל ל-2.2 ליטרים.
באוגוסט 1970 הוצגה סדרה D אשר שיווקה נמשך עד לשנת 1971. דגם ה-911E בעל מנוע ה-2.2 ליטר (מסדרת C,D) בעל תפוקה של 155 כ"ס ב-6200 סל"ד היה מהיר יותר בהאצה ל-160 קמ"ש מגרסת ה-S החזקה ממנה בעלת ה-180 כ"ס.
דגמי 1972–1973 מסדרת E המשיכו למעשה את אותן גרסאות קודמות, אלא עם מנועים חדשים אשר נפחם הוגדל ל-2341 סמ"ק, אלו הם למעשה הדגמים המוכרים בעגה כדגמי ה-2.4 ליטר (2.4L). דגמי ה-911E וה-911S היו בעלי הזרקה דלק מכנית בכל השווקים בעולם, לעומת ה-911T שהייתה בעלת מאייד, למעט דגם T נפרד ששווק לשוק האמריקני ולכמה שווקים אסייאתים, שם תקנות נוקשות על רמת פליטה מזהמת אילצו את חברת פורשה להתקין מערכת הזרקת דלק מכנית גם בדגם זה. עם העלאת נפח המנוע עלה גם מומנט הכוח של המנוע, על כן קיבלו דגמי ה-2.4L מערכת הילוכים חדשה וחזקה יותר, אשר נבנתה על בסיס מערכת ההילוכים של הפורשה 908 - מכונית מרוץ של החברה. בנוסף קיבל דגם ה-911S ספויילר חבוי מתחת הפגוש הקדמי אשר שיפר את יציבות המכונית במהירויות גבוהות. בהתחשב בעובדה שהמכונית שקלה 1050 ק"ג בלבד, דגם זה של ה-911S נחשב לעיתים כדגם ה-911 הטוב ביותר מן מבין הדגמים הסדירים של הפורשה 911 קלאסיק.
במקביל יוצרה בייצור מוגבל גם ה-911ST - מכונית מרוצים של פורשה, ייצור אשר נמשך בין 1970–1971, המכונית הייתה זמינה בשני מנועים שונים 2466 סמ"ק או 2492 סמ"ק בעלי הספק של 266 כ"ס, כאשר משקל המכונית הופחת ל-960 ק"ג. ה-911ST ידעה הצלחות רבות בזירות המרוצים, ביניהם מרוץ 6 השעות של דייטונה, מרוץ 12 השעות של סברינג, מרוץ 1000 הק"מ בנורבורגרינג, ומרוץ הטארגה פלוריו בסיציליה איטליה.
911 קאררה RS (1973–1974)
בשנת 1973 הוצגה גרסת הקצה של הפורשה 911 בימים ההם: קאררה RS. דגמים אלו נחשבים לבעלי ערך גבוה מאוד על ידי אספנים ומעריצים ונחשבים על ידי רבים לדגמי ה-911 קלאסיק הטובים ביותר בכל הזמנים. RS - ראשי תיבות של המילה Rennsport בגרמנית, אשר פירושה בעברית הוא 'ספורט מרוצים'. השם קאררה הוצג שוב על ידי פורשה לאחר שכבר הוצג בעבר בדגם הפורשה 356 קאררה, ונגזר משמו של מרוץ הקאררה פאנאמריקנה, מרוץ מכוניות אשר נהוג היה להתקיים במקסיקו בשנות ה-50 ובו פורשה ידעה הצלחות רבות. ה-RS נבנתה כדי שפורשה תוכל להתחרות בסבבי המרוצים השונים, על פי חוקי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) חובה על כל יצרן המעוניין לשתף דגם מסוים במרוצים לייצר מספר נתון או רף מינימום מסוים של יחידות המותרות לנסיעה בכביש, כאלה שיקבלו תקינה ראויה וימכרו ללקוחות.
בהשוואה ל-911S הסטנדרטית לקאררה 2.7 RS מנוע אחורי גדול יותר בנפח של 2687 סמ"ק אשר הספקו 210 כ"ס, מערכת הזרקת דלק מכנית (Kugelfischer) של חברת בוש, ציפויי ניקל סיליקון קרביד לצילינדרים, מערכת מתלים משופרת, ספורטיבית וקשה יותר, ספויילר אחורי (דמוי זנב ברווז) אשר נועד לשפר את אחיזת הרכב במהירויות גבוהות, מערכת בלימה גדולה יותר, פגושים קלי משקל, גלגלים אחוריים רחבים יותר (דבר שהצריך קימור קל בשלדת הרכב מעליהם) תא נוסעים מדולל, ממוקד וספרטני יותר, ומושבי רקארו קלי משקל, מה שנתן לקאררה RS בגרסת המרוצים משקל נמוך מרשים של 975 ק"ג, כמו גם הביצועים: 5.5 שניות מ-0 ל-100 קמ"ש, 13.0 שניות מ-0 ל-160 קמ"ש ומהירות מרבית של 238 קמ"ש. משקלה של מכונית הכביש הסדרתית היה 1075 ק"ג. בסה"כ פורשה ייצרה 1580 יחידות מן הקאררה RS אשר אושרו להתחרות בגרופ 4 של ה-FIA, הרבה יותר מרף המינימום של 500 יחידות אשר נדרשה לייצר על מנת להתחרות בסבבי המרוצים השונים, מתוך סך המכוניות ייצרה פורשה 49 יחידות קאררה RS בעלות מנוע גדול עוד יותר בנפח של 2808 סמ"ק ובעל הספק של 292 כ"ס. בשנת 2014 נמכרה במכירה פומבית יחידה אחת של קאררה RS בסכום של 1.42 מיליון דולר אמריקני.
בשנת 1974 הציגה פורשה את הקאררה 3.0 RS, בעלת מנוע בוקסר אחורי 6 צילינדרים בנפח של 2993 סמ"ק אשר סיפק 230 כ"ס. זמן ההאצה מ-0 ל-100 קמ"ש של מכונית זו היה 5.3 שניות, ומהירותה המרבית עמדה על 245 קמ"ש. מחירה של ה-3.0 היה כמעט כפול משל ה-2.7, אבל בתמורה היא הציעה רכב ספורט עם יכולות של רכב מרוץ. שלדת המכונית הייתה דומה מאוד לשלדת הקאררה RSR של 1973 - גרסת המרוצים הקיצונית של פורשה לקאררה RS, ומערכת הבלמים נלקחה הישר מן הפורשה 917 - מכונית המרוצים של פורשה למרוצי סיבולת, מנצחת מרוץ 24 השעות של לה מאן שנתיים ברציפות בשנים 1970 ו-1971.
דגם הקאררה 3.0 RSR נמכר על ידי פורשה לקבוצות מרוץ שונות, והניבה לאלו מיד ניצחונות במרוצים יוקרתיים ועיקריים, כמו גם דגם אבטיפוס מיוחד של הקאררה 3.0 RSR טורבו, אשר הגיע למקום השני במרוץ 24 השעות של לה מאן בשנת 1975, והניב ניצחונות שונים בכמה מרוצים יוקרתיים. מכונית זו הייתה לבעלת משמעות גדולה מאוד, שכן מנועה יהיה לבסיס של חברת פורשה בתחרויות ובמרוצים השונים בשנים הבאות, כמו כן מנוע הטורבו של דגם זה יהווה את התחלת מחויבות פורשה למנועי טורבו ובכללם דגם הטורבו הסדיר לכביש של פורשה, ה-911 טורבו אשר יופיע בשנים הבאות.