cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מערכת הוכחת סיכון
תיאור
כדי שעסקת בלוקצ'יין תוכר, היא חייבת להתווסף לבלוקצ'יין. מאמתים מבצעים הוספה זו, ברוב הפרוטוקולים הם מקבלים פרס על כך. על מנת שהבלוקצ'יין יישאר מאובטח, עליו להיות בעל מנגנון שמונע ממשתמש או קבוצה זדוניים להשתלט על רוב האימות. מערכת הוכחת סיכון עושה זאת בכך שהיא דורשת מהמאמתים לקבל כמות מסוימת של אסימוני בלוקצ'יין, מה שמחייב תוקפים פוטנציאליים לרכוש חלק גדול מהאסימונים בבלוקצ'יין כדי להתקיף. מערכת הוכחת עבודה, עוד מנגנון קונצנזוס נפוץ, משתמשת באימות של יכולת חישובית לצורך עימות עסקאות, מה שדורש מתוקף פוטנציאלי להשתלט על חלק גדול מכוח החישוב של רשת המאמתים. שיטה זו דורשת כמויות גדולות של אנרגיה. מערכת הוכחת סיכון היא הרבה יותר חסכונית מבחינה זו. בשנת 2021, אילון מאסק וביל גייטס נתפסו כמי שיכולים להזיק לבלוקצ'יינים של מערכת הוכחת עבודה כמו ביטקוין ואתריום, על ידי פרסום צריכת האנרגיה העצומה שלהם. היעילות של מטבעות מבוססי מערכת הוכחת סיכון כמו Cardano, EOS ו-Stellar הובילה אותם להיות מכונים כ"מטבעות ירוקים". המטבע אתריום עבר למערכת הוכחת סיכון לקראת סוף 2022.
איתמר גרוס
כתיבת שירים
גרוס עצמו היה מעורב בכתיבת 13 שירים ומנגינות.
If I Had a Hammer
If I Had a Hammer (תורגם על ידי דרורה חבקין כפטיש לו היה לי) הוא שיר מחאה שנכתב על ידי פיט סיגר ולי הייז. השיר בוצע לראשונה על ידי להקת "האורגים" ב-1949 וחודש על ידי פיטר, פול ומרי ב-1962. חידוש זה הגיע לעשרת הגדולים בבילבורד הוט 100. השלישייה אף ביצעה את השיר במסגרת החלק האמנותי במצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות ב-1963. הדובר בשיר מבקש לו פטיש, פעמון וזמר, עמם יוכל להעיר ולעורר את העולם לצדק, חירות ואהבה.
איתמר גרוס
קישורים חיצוניים
סיקור בעיתונות:
If I Had a Hammer
השיר נכתב עבור סעודה של המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית ב-3 ביוני 1949, במחאה על משפטם של חברי המפלגה שנאשמו בהפרת חוקים שנחקקו על מנת להצר את פעילותם. השיר היה להמנון של התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית, לצד We Shall Overcome ונבחר להיות "השיר של ויקיליקס". בין מבצעי השיר נמנים ארלו גאת'רי וסם קוק, וכמו כן ביצע קלוד פרנסואה גרסה צרפתית של השיר בשם Si j'avais un marteau.
השיר תורגם לעברית על ידי דרורה חבקין ובוצע על ידי גאולה גיל והוא משולב בפזמון החוזר של השיר "אף אחד" של להקת הדג נחש, כמו כן בוצע השיר בגרסה שונה על ידי דורית ראובני ושדות ירוקים בזהו זה!.
במהלך עונתה השלישית של "קרובים קרובים" בוצעה גרסה פארודית קצרה לשיר בפרק "אין אהבות שמחות".
הבית הראשון של השיר
{| class="wikitable" style="margin: auto; border-collapse: separate; border: 0; background-color: white;" cellspacing="5"
תרגום לעברית
להלום בו מדי בוקר
להלום בו מדי ערב
על פני התבל
להלום ולהתריע
להלום ולהשמיע
הלמות של אהבה
בין איש ורעהו,
תרגום עדנה פלג
פטיש לו היה לי
לעמול בו כל הבוקר
לעמול בו כל הערב
בארץ כולה
להכות סכנה בו
בפטיש להתריע
ולומר אהבת אחים
ושלום עולם בינינו
על הארץ כולה
אנגלית
I'd hammer in the morning
I'd hammer in the evening
All over this land
I'd hammer out danger
I'd hammer out a warning
I'd hammer out love between my brothers and my sisters
קלי איוט
קלי איוט (באנגלית: Kelly Ayotte; נולדה ב-27 ביוני 1968) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הרפובליקנית שכיהנה כסנאטורית מטעם מדינת ניו המפשייר.
ביוגרפיה
איוט נולדה וגדלה בנשואה שבניו המפשייר. ב-1990 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה וב-1993 סיימה תואר JD במשפטים באוניברסיטת וילאנובה.
ב-1998 הצטרפה למשרד התובע הכללי של ניו המפשייר, שימשה תובעת ובהמשך עמדה בראש מחלקת תיקי הרצח במשרד. ב-2003 שימשה יועצת משפטית במשרדו של מושל ניו המפשייר ובאותה שנה מונתה לסגנית התובע הכללי. ביוני 2004 מונתה לתובעת הכללית והייתה בכך האישה הראשונה בניו המפשייר המכהנת בתפקיד זה, כיהנה בתפקיד עד יולי 2009. היא הובילה את התביעה במשפטו של מייקל אדיסון, רוצחו של השוטר מייקל בריגס, המשפט הסתיים בהרשעתו של אדיסון ובהטלת עונש מוות על הרוצח, הפעם הראשונה מאז 1959 שהוטל גזר דין מוות בניו המפשייר.
בנובמבר 2010 זכתה בבחירות לסנאט של ארצות הברית ברוב של 60.2% (פול הודס היה המתמודד השני) והושבעה לתפקיד בינואר 2011. היא כיהנה בסנאט בוועדת הביטחון, בוועדת התקציב, בוועדת המסחר, בוועדה לביטחון לאומי וענייני ממשל ובוועדה לעסקים קטנים ובינוניים ויזמות עסקית. בנובמבר 2016 הפסידה בבחירות לסנאט למושלת המדינה מגי האסן בפחות מ-800 קולות (פחות מ-0.5%).
משפחה
איוט נשואה לג'ו דיילי ואם לשני ילדים. בעלה שירת כטייס A-10 במלחמת עיראק, בשובו הקים עסק משפחתי לפינוי שלג לו סייעה איוט.
אלכס גרימלדו
אלחנדרו "אלכס" גרימלדו גרסיה (בספרדית: Alejandro "Álex" Grimaldo García; נולד ב-20 בספטמבר 1995 בוולנסיה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת באייר לברקוזן.
ברצלונה ב'
גרימלדו נולד בולנסיה שבספרד. בגיל 11 החל לשחק במחלקת הנוער של ולנסיה, ובגיל 13 עבר למחלקת הנוער של ברצלונה. ב-4 בספטמבר 2011 ערך גרימלדו את הופעת הבכורה שלו בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–4 על קרטחנה במסגרת המחזור השלישי בליגה הספרדית השנייה. הופעה זו הפכה אותו לשחקן הצעיר ביותר בתולדות הליגה הספרדית השנייה, כשהוא בן 15 ו-349 ימים. זו גם הייתה הופעתו היחידה בעונת.
ב-23 בפברואר 2013 נפצע גרימלדו בברכו והושבת לשארית עונת. עד לפציעתו ערך 24 הופעות ליגה. הוא חזר לפעילות בחודש ינואר 2014, ועד לסוף עונת ערך 14 הופעות ליגה.
ב-13 בספטמבר 2014 הבקיע גרימלדו את שער הבכורה שלו, שער בדקה ה-38 בניצחון 2–3 על דפורטיבו אלאבס במסגרת המחזור הרביעי בליגה. ב-25 באפריל 2015 הורחק גרימלדו לראשונה בקריירה, לאחר שצבר שני כרטיסים צהובים בניצחון 1–2 על פונפראדינה במסגרת המחזור ה-35 בליגה. גרימלדו ערך 36 הופעות ליגה והבקיע 4 שערים בעונת, שהסתיימה בירידתה של ברצלונה ב' לליגה הספרדית השלישית.
גרימלדו ערך 17 הופעות ליגה והבקיע 2 שערים בחצי הראשון של עונת.
בנפיקה ליסבון
ב-29 בדצמבר 2015, לקראת סיום חוזהו בברצלונה, חתם גרימלדו על חוזה עד לשנת 2021 בבנפיקה ליסבון. בנפיקה ליסבון שילמה 1.5 מיליון אירו עבור השחקן, וברצלונה תקבל אחוזים מרווח עתידי על השחקן.
ב-26 בינואר 2016 ערך גרימלדו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-62 בניצחון 1–6 על מוריירנסה במסגרת גביע הליגה הפורטוגלית. ב-29 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–2 על אוניאו מדיירה במסגרת המחזור ה-24.
באייר לברקוזן
במאי 2023 חתם בבאייר לברקוזן מהבונדסליגה.
קריירה בינלאומית
גרימלדו היה חלק מנבחרת ספרד עד גיל 19 שזכתה באליפות אירופה עד גיל 19 לשנת.
נמל התעופה הבין-לאומי עלאמה אקבאל
נמל התעופה הבינלאומי עלאמה אקבאל (באורדו: علامہ اقبال بین الاقوامی ہوائی اڈا; באנגלית: Allama Iqbal International Airport) הוא נמל התעופה של העיר לאהור בירת מחוז פנג'אב בפקיסטן, הנחשב לנמל התעופה השלישי העמוס במדינה.
היה מוכר בשם נמל התעופה הבינלאומי לאהור - עד אשר שונה שמו לנמל התעופה עלאמה אקבאל על שם מוחמד אקבאל אחד ממייסדי פקיסטן.
מתקני הנמל
בנמל קיימים 3 טרמינלים:
טרמינל ראשי.
טרמינל חג'.
טרמינל מטען.
בנוסף לשני מסלולי המראה/נחיתה.
תאונות ותקריות
ב-22 במאי 2020 התרסקה טיסה 8303 של פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס אשר המריאה מהנמל, במהלך הנחיתה בנמל התעופה הבינלאומי ג'ינה. מתוך 91 הנוסעים ו-8 אנשי הצוות נהרגו כולם למעט שני ניצולים.
פקודת היום לפלישה לצרפת
פקודת היום לפלישה לצרפת הייתה מסר לחיילי בעלות הברית מכל האומות מאת המפקד העליון של כוח המשלוח של בעלות הברית, הגנרל דווייט אייזנהאואר, לקראת הפלישה לנורמנדי. אייזנהאואר החל לנסח את הפקודה עוד בחודש פברואר 1944, זמן קצר לאחר כניסתו לתפקידו. היא חולקה ב-5 ביוני 1944 לאנשי חילות היבשה, הים והאוויר שיועדו להשתתף בפלישה, לפני צאתם לפעולה.
אייזנהאואר ציין כי משימתם לא תהיה קלה נוכח כוחו וניסיונו של אויבם, אך הטעים כי בעלות הברית כבר הנחילו לגרמנים לעת ההיא תבוסות כבדות בשדה הקרב, וכי העורף של הלוחמים העמיד לרשותם עדיפות מכרעת בנשק ועתודות גדולות של לוחמים. הוא הכריז כי האנשים החופשיים של העולם צועדים לניצחון, והדגיש כי יש לו אמון מלא ביכולת, באומץ הלב ובמחויבות של החיילים לתפקידם וכי כולם יחד לא ישלימו עם דבר זולת ניצחון מלא.
אייזנהאואר סיים את פקודתו בברכת הצלחה ללוחמים ובבקשה לברכת האלוהים למשימה הגדולה והנאצלת שלפניהם.
הנוסח המקורי של הפקודה נשמר כיום בספרייה הנשיאותית ע"ש אייזנהאואר בקנזס שבארצות הברית.
משפטי מוסקבה
משפטי מוסקבה (ברוסית: Московские процессы) היו סדרה של משפטי ראווה שהתנהלו בשנים 1936 ו-1937 בברית המועצות בניצוחו של סטלין, ובישרו את תקופת הטיהורים הגדולים. מטרת המשפטים הייתה למנוע כל קריאת תגר על שלטונו של סטלין בעיקר מצד הבולשביקים הוותיקים. בין הקורבנות נמנו ותיקי המשטר והמהפכה הסובייטית וכן ראשי המשטרה החשאית הסובייטית.
התובע במשפטים אלה היה אנדריי וישינסקי ואב בית הדין היה ואסילי אולריך. רוב האישומים היו על עבירה לפי סעיף 58 (פשעים נגד המדינה והעם) בחוק הפלילי של ברית המועצות וקשירת קשר עם מעצמות המערב לרצוח את סטלין ומנהיגים אחרים. בין הנאשמים ניתן למצוא את גריגורי זינובייב, לב קמנייב, קארל ראדק, מיכאיל טוכאצ'בסקי, ניקולאי בוכארין, אלכסיי ריקוב וגנריך יגודה. רובם המכריע נידון למוות והוצאו להורג ביריה.
בנאום הסודי שנשא ניקיטה חרושצ'וב בוועידה העשרים של המפלגה הקומוניסטית בליל ה-24-25 בפברואר 1956, הוא גינה את המשפטים המבוימים נגד קומוניסטים שהביאו למותם של חפים מפשע. יחד עם זאת תהליך טיהור האשמים נמשך שנים רבות לאחר מכן. בינואר 1989 דיווח העיתון פראוודה ש-25,000 בני אדם טוהרו לאחר מותם.
הסופר ארתור קסטלר תיאר בספרו הבדיוני אפלה בצהריים את מעצרו ומשפטו של בולשביק, כדמותם של בוכארין וראדק. בספר מנסה קסטלר לענות על השאלה מדוע לוחמי מהפיכה וותיקים, שעברו מאסר ועינויים על ידי משטרים אחרים ולא נשברו, שיתפו פעולה (מרביתם) עם מאשימיהם והודו בהאשמות מגוחכות ומצוצות מהאצבע.
המשפט הראשון
המשפט נערך מה-5 בינואר ועד ל-10 באוגוסט 1936. הנאשמים הבולטים היו לב קמנייב וגריגורי זינובייב ולצידם עוד תשעה אזרחי ברית המועצות וחמישה אזרחי גרמניה.
האזרחים הסובייטים הואשמו בשלושה נושאים:
אזרחי גרמניה הואשמו בהכנות לרצח ראשי הממשל.
התביעה לא הציגה הוכחות להאשמות למעט הודאות הנאשמים שלמעט איוואן סמירנוב ואדוארד גולצמן הודו באשמה. כל הנאשמים נשפטו להוצאה להורג שבוצעה ב-25 באוגוסט. ב-13 ביוני 1988 בוטלה בדיעבד החלטת בית המשפט מחוסר אשמה.
כשנודע לו שחלק מהנאשמים הזכירו אותו בהודאות, התאבד מיכאיל טומסקי.
המשפט השני
המשפט התקיים בין ה-23 בינואר לבין ה-30 בינואר 1937. המשפט ידוע בשם "משפט השבעה-עשר" או "משפט המרכז הטרוצקיסטי". הנאשמים המרכזיים היו גאורגי פיאטקוב, קארל ראדק, לאוניד סרבריאקוב וגריגורי סוקולניקוב. הם הואשמו בהקמת מרכז שריכז פעילות נגד השלטון, העביר מידע למדינות שונות ופעל להכנת רצח ראשי המדינה.
בהתאם לפסק הדין הוצאו להורג שלושה-עשר נאשמים, שלושה נשפטו ל-10 שנות מאסר (כולל רדק וסוקולניקוב) ונאשם אחד נשפט ל-8 שנות מאסר. כמו כן הוחלט על מעצרו של לב טרוצקי ובנו אם יחזרו לתחומי ברית המועצות. בשנת 1939 הוצאו להורג רדק וסוקולניקוב. שני הנאשמים האחרים הוצאו להורג בספטמבר 1941.
בהתאם להחלטת בית המשפט העליון של ברית המועצות מ-18 ביוני 1963 נוקו מכל אשמה חמישה נאשמים משניים. במהלך השנים 1986–1988 נוקו מכל אשמה כל יתר הנאשמים. כמו כן סוכם שלא היה שום מרכז שהוקם על ידם ואין שום הוכחות שהם ביצעו פעילות נגד השלטון.
המשפט השלישי
המשפט ידוע כ"משפט בלוק הטרוצקיסטי", "משפט 21" ו"המשפט הגדול". הוא נערך בין ה-2 ל-13 במרץ 1938. הנאשמים הבולטים היו אלכסיי ריקוב, ניקולאי בוכארין, גנריך יגודה, ניקולאי קרסטינסקי וכריסטיאן רקובסקי. התביעה האשימה את הנאשמים בסעיפים הבאים:
כל הנאשמים הודו באשמה למעט ניקולאי קרסטינסקי שציין שההודאות שנתן בתחילת המשפט ובחקירה אינן בתוקף. למחרת הוא הכיר בהודאות הקודמות והודה באשמה. ב-13 במרץ 1938 נידונו כל הנאשמים, למעט שלושה, לעונש מוות. יתר הנאשמים נשפטו ל-15 עד 25 שנות מאסר, והוצאו להורג ב-11 בספטמבר 1941.
בשנת 1963 נוקו חלק מהנאשמים מאשמה. יתר הנאשמים, למעט גנריך יגודה, נוקו מאשמה בשנת 1988.
נואה אמבמבה
נואה אמבמבה-מואנדה (בצרפתית: Noah Mbamba-Muanda; נולד ב-5 בינואר 2005 באיקסל שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת באייר לברקוזן מהבונדסליגה הגרמנית.
קריירת מועדונים
אמבמבה שיחק במחלקת הנוער של ראסינג גנק, ובשנת 2020 עבר למחלקת הנוער של קלאב ברוז' והחל לשחק בקבוצת המילואים שלה.
ב-23 במאי 2021 ערך אמבמבה את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 לראסינג גנק במסגרת ליגת העל הבלגית לעונת. זו הייתה הופעתו היחידה במדי המועדון בעונה זו.
ב-19 באוקטובר 2021 ערך אמבמבה את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 5-1 למנצ'סטר סיטי במסגרת שלב הבתים לעונת 2021/2022.
ב-14 בינואר 2023 חתם אנבמבה בבאייר לברקוזן.
אילה בלוך
אילה בלוך (נולדה ב-כ' באדר א' ה'תשל"ג, 22 בפברואר 1973) היא פסיכולוגית שיקומית מומחית מדריכה ונוירופסיכולוגית. משמשת כמנכ"לית ומנהלת מקצועית של המכון הלאומי לשיקום נוירופסיכולוגי, כמרצה באוניברסיטת אריאל בשומרון וכיו"ר מועצת הפסיכולוגים.
ביוגרפיה
בלוך נולדה למאירה ויעקב בלוך, גדלה בשכונת נווה-שאנן בחיפה ולמדה בתיכון עירוני ו' בעיר. שימשה כקומונרית בסניפי בני-עקיבא ברמת-גן ובקריית-משה במסגרת השירות הלאומי.
השכלה והתפתחות מקצועית
בלוך היא בוגרת האוניברסיטה העברית בירושלים בפסיכולוגיה ובפיזיקה בהצטיינות (1996) ומוסמכת האוניברסיטה העברית בנוירופסיכולוגיה (1999). בשנת 2010 קיבלה תואר דוקטור של אוניברסיטת בר-אילן במדעי המוח. עבודת הדוקטורט נכתבה בהנחייתו של פרופ' אלי וקיל.
בלוך עבדה במכון להתפתחות הילד (2000–2003) וביחידה להפרעות קשב והסתגלות (2004–2007) במרכז הרפואי ע"ש שיבא בתל-השומר. ב-2007 החלה לעבוד במחלקה לשיקום נוירולוגי בשיבא, ומ-2010 שימשה כפסיכולוגית הראשית במחלקה. במקביל שימשה כמנהלת המעבדה לזיכרון ולאמנזיה באוניברסיטת בר-אילן תחת ניהולו של פרופ' אלי וקיל. ב-2015 עברה למכון הלאומי לשיקום נוירופסיכולוגי (בעת ההיא הוא נקרא "המכון הלאומי לשיקום נפגעי ראש") והיא משמשת מאז כמנכ"לית המכון וכמנהלת המקצועית שלו.
החל בשנת 2003 אילה בלוך מלמדת באוניברסיטת אריאל בשומרון, ומשנת 2018 היא משמשת כחברת סגל במחלקה למדעי ההתנהגות שם. תחומי המחקר שלה הם למידה בקרב נפגעי חוט שדרה, נוירופסיכולוגיה, שיקום בקהילה של אנשים עם פגיעה מוחית ומדיניות בריאות בתחום הנוירופסיכולוגיה.
השכלה תורנית ופעילות ציבורית
בשנת 1991 למדה במדרשה התורנית ברוריה. בשנים 1999–2000 למדה בתוכנית "קרן אריאל" של מדרשת "נשמת" והוסמכה כיועצת הלכה. במשך כעשור עבדה כמשיבה בקו הטלפון ההלכתי של המדרשה.
ב-2008 ייסדה יחד עם הרב אבנר בן-יוסף את עמותת "יחד באריאל (ע"ר)", הפועלת בעיר אריאל לקידום נושאים חברתיים, ושימשה כיו"ר העמותה עד 2022. החל משנת 2012 שימשה כחברה בוועדה המקצועית לפסיכולוגיה שיקומית במשרד הבריאות ובשנים 2017–2020 עמדה בראשה.
באוקטובר 2020 הודיע שר הבריאות יולי אדלשטיין על מינויה של בלוך לתפקיד יו"ר מועצת הפסיכולוגים.
חיים אישיים
אילה בלוך נשואה ואם לשבעה, מתגוררת באריאל. אחותה היא שרית קראוס, והיא גיסתה של עליזה בלוך.
בטי פריסו
בטי קרמייקל פריסו (באנגלית: Betty Carmichael Pariso; ב-1 בינואר 1956) היא מפתחת גוף מקצועית אמריקאית. הייתה מפתחת הגוף המבוגרת והפעילה ביותר בקרב נשים.
ביוגרפיה
בטי סלייד (Betty Slade) נולדה בסינטיאנה שבקנטקי, ארצות הברית להרולד קולמן סלייד ולדורותי פלורנס סלייד. יש לה שתי אחיות, קיי ואן, ואח, טרי. פריסו גדלה בחווה ונהנתה מאורח חיים בריא ואתלטי שכלל אימוני כדוריד וריצות. נוסף על כך אהבה פריסו בצעירותה פינג פונג. היא גדלה ללא טלוויזיה אך הייתה מבקרת את סבתה כדי לצפות בתוכניותיה האהובות בילדותה. משבגרה, עבדה פריסו כדוגמנית במשרה חצי-מלאה, ונישאה בגיל צעיר.
בטי פריסו גרה כיום בצפון ריצ'לנד הילס שבטקסס. נישאה מחדש לאד פריסו בשנות ה-90. יש לה שני ילדים מנישואיה הראשונים.
קריירת פיתוח גוף
לאחר התחרות "Phoenix Pro Contest" שהתקיימה ב-2010' פרשה פריסו מפיתוח גוף כשהיא בת 54.
זכויות להט"ב בסודאן
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בסודאן כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית. פעילות הומוסקסואלית גברית מוגדרת כעבירה פלילית מאז 1899 כחלק מסודאן האנגלו-מצרית ועלולה לשאת ב-5 שנות מאסר בהרשעה הראשונה, 7 שנות מאסר בהשרעה שנייה ומאסר עולם בהשרעה שלישית. בשנת 2020 סודאן ביטלה את נוהג עונש המוות בשטחה שהיה בתוקף עד לאותה שנה בהרשעה שלישית לאחר שחוק העונשין במדינה שהתבסס על דין השריעה הדתי בוטל והוחלף בדין אזרחי חילוני. עם זאת, לאורך השנים לא היו מקרים ידועים של אכיפת סעיפי חוק העונשין שמתייחסים לאיסור פעילות הומוסקסואלית. הומוסקסואליות נשית מוגדרת כחוקית מאז ומעולם.
אף על פי המעמד הפלילי שלה בחוק, על פי סקר שנערך עבור פורטל החדשות הערבי, "BBC News Arabic" על ידי רשת המחקר "Arab Barometer research network" בשנים 19–2018, כ-17% מהנסקרים הצהירו כי נטייה מינית הומוסקסואלית צריכה להתקבל על ידי החברה.
החברה השבטית של אנשי הנובה בשנות ה-30 של המאה ה-20
האנתרופולוג החברתי, זיגפריד פרדריק נאדל, שהיה ידוע בעבודתו באתנולוגיה אפריקאית, כתב על אנשי הנובה בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 בסודאן. בעבודתו, נאדל ציין בנוסף שבקרב אנשי הקבוצה האתנית אוטורו נובה מהרי נובה שבמדינת דרום קורדופן  התקיים תפקיד טרנסווסטי מיוחד לפיו גברים התלבשו וחיו כנשים. כמו כן, שהומוסקסואליות טרנסווסטית התקיימה גם בקרב אנשי המורו, הניימה והטירה.
בקרב אנשי שבטי הקורונגו והמסקין נאדל דיווח על חוסר רצון נפוץ בקרב גברים לנטוש את "ההנאה שבחיי מחנה הגברים בלבד" למען התיישבות קבועה, באומרו:
מעמד בחוק
קיום מין אנאלי שלא למטרות רבייה מוגדר כפלילי בסודאן, בין אם בקרב בני זוג הטרוסקסואלים או הומוסקסואלים כאחד, על פי סעיף 148 של החוק הפלילי (חוק העונשין) משנת 1991, אם כי העונש מוטל רק על המשתתף הזכר. פעילות הומוסקסואלית בקרב נשים לא הופללה בסודאן מעולם. הנוסח המקורי של חוק איסור "מעשה הסדום" הצהיר כדלקמן: סעיף 148: מעשה סדום
(2) (א) העושה מעשה סדום, דינו בהלקאת מאה מלקות וכן דינו - מאסר חמש שנים.
(ב) הורשע העבריין בפעם השנייה, ייענש בהלקאת מאה מלקות ובמאסר לתקופה שלא תעלה על חמש שנים.
(ג) הורשע העבריין בפעם השלישית, ייענש במוות או מאסר עולם. ב-9 ביולי 2020, ביטלה סודאן את עונש המוות בהרשעה שלישית והענישה הגופנית בהרשעה הראשונה והשנייה של הנוסח המקורי של סעיף 148. מועצת הריבונות הסודנית ביטלה את הטלת עונש הצלפת 100 ההלקאות והוסיפה שנתיים מאסר נוספות בגין עבירה שנייה במקום. המועצה שינתה את עונש ההרשעה השלישית מעונש מוות או מאסר עולם למאסר עולם בלבד. עבירה ראשונה נענשת כעת עד 5 שנים ועבירה שנייה עד 7 שנים. פעילי זכויות להט"ב סודאנים בירכו על השינוי כ-"צעד ראשון נהדר" אך הצהירו כי "אינו מספיק" בעוד המטרה הסופית "אמורה להיות אי-הפללה של פעילות הומוסקסואלית גברית בין מבוגרים בהסכמה לחלוטין".
תנאי מחיה
אגודת הלהט"ב הסודאנית הראשונה שהוקמה במדינה, "Freedom Sudan", נוסדה בדצמבר 2006. עם זאת, המשך הפעילות המקוון של האגודה לא היה נראה עוד לאחר ינואר 2015. קבוצת להט"ב סודאנית נוספת, "Rainbow Sudan", נוסדה ב-9 בפברואר 2012. מייסד הקבוצה, מוחמד, הצהיר באומרו כי, "'חבר יקר שלי נתן לי את הרעיון לממן את 'Rainbow Sudan'. התחלנו לעבוד יחד בשביל זה וגם עכשיו הוא עוזר לי מאוד בפרויקט הזה. עכשיו יש לנו כמה קבוצות שעובדות באופן מקוון ולא מקוון. אנחנו יוצרים רשת קטנה של אנשים שפועלים בצורה מאורגנת כדי לקדם כמה שיותר נושאי להט'ב, להראות מי אנחנו, לעצור אפליה ולראות את זכויותינו מוכרות. אנו מספקים חינוך מיני, תמיכה פסיכולוגית ורגשית והגנה'."דו"ח מעמד זכויות האדם של מחלקת המדינה של ארצות הברית לשנת 2011 בסודאן מצא כי, "'החוק אוסר על מעשה סדום. עם זאת, לא היו דיווחים על החלת עונשיו. לא היו ארגוני להט'ב ידועים. אפליה חברתית על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית הייתה נפוצה. אנשי המשטר תקפו חשודים בהומוסקסואליות ולסביות בהתעללות אלימה, בעוד הפגנות פומביות נגד הומוסקסואליות התרחשו'."
פאול ריטר (צייר)
פאול ריטר (בגרמנית: Paul Ritter; 4 במרץ 1829 – 27 בנובמבר 1907) היה צייר גרמני ותלמידו של קרל אלכסנדר היידלוף.
ביוגרפיה
ריטר נודע במיוחד בזכות תמונות אדריכליות גדולות של נירנברג העתיקה עם דמויות היסטוריות על רקע האדריכלות שהוצגה באמינות היסטורית של העיר העתיקה. התמונות הידועות ביותר שלו באוסף נירנברג כוללות את "השוק בנירנברג וקבלת הפנים של גוסטב אדולף בשנת 1632", "כניסת הקיסרית לנירנברג בשנת 1424" ו"המגדל הלבן וסביבתו".
הוא עבד בצמוד לאחיו לורנץ ריטר (1832–1921) לאורך כל חייו. בשנת 1888 מונה פאול ריטר לפרופסור על ידי הנסיך יורש העצר לויטפולד מבוואריה. בעזרת אחיו לימד בבית הספר לאמנויות יישומיות בנירנברג.
פאול ריטר נחשב לצייר האדריכלי החשוב ביותר של ההיסטוריציזם הגרמני. במלאת 100 שנה למותו, הוא זכה לכבוד על ידי תצוגת אוסף הציורים והפסלים במוזיאוני העיר נירנברג בסתיו 2007 בתערוכה גדולה.
פאול ריטר נותר רווק ולא נולדו לו צאצאים. עם זאת, הוא שמר על קשר הדוק עם אחיו לורנץ וילדיו.
בשנת 1870 הקים פאול ריטר מועדון של חירשים בנירנברג, שם היה החבר הראשון בהנהלה. האגודה התקיימה עד לפירוקה בשנת 1879. בשנת 1907 הוא נבחר כחבר כבוד בחברה החירשים "פרסה" לעבודות יד ואומנות במינכן.
הוא נקבר ב-29 בנובמבר 1907 בנירנברג.
בנירנברג-אברהרדהוף נקרא על שמו מרכז לקויי שמיעה באזור פרנקוניה התיכונה.
תפקיד כפול
תפקיד כפול (באנגלית: double role או dual) הוא הופעה של שחקן בקולנוע, בתיאטרון או בטלוויזיה, שבה הוא מגלם שתי דמויות או יותר. מונח זה שונה מאלטר אגו - מקרה שבו שחקן משחק דמות עם מרכיב אישיות נוסף ומובחן לאותו אדם. גם דיבוב של דמויות נוספות, מעבר למשחק, נכלל תחת ההגדרה.
מטרה
חלק מהתפקידים הכפולים נוצרים תוך התאמה תסריטאית, אך במקרים אחרים הסיבה לתפקיד הכפול היא אילוצי תקציב. הופעות כפולות מסוימות מהוות הפוגה קומית או מרכיב של אבסורד בהצגה ולעיתים השחקן ייצג דמויות תאומות זהות, שלעיתים ניצבות זו מול זו. לעיתים שחקן המגלם דמות טובה יגלם גם דמות רעה. בתיאטרון לעיתים מועלות הצגות עם מספר שחקנים בתפקיד כפול, כינוי נפוץ באנגלית לקאסט ההצגה במקרה כזה הוא "קאסט Ironman".
בתיאטרון
בתיאטרון ידועים מספר מקרים של עבודת משחק כפול שיכולה להיות קשורה לתקציב נמוך יחסית, אך גם להעביר מסרים הקשורים לסיפור. ב"מלאכים באמריקה" של המחזאי טוני קושנר שמונה שחקנים מחליפים דמויות וגם את מינם, מה שגורם לקהל לבחון את יחסו למגדר ומיניות הדמויות.
במחזה המילטון מוצגים ארבע דמויות מתחלפות בין הופעה ראשונה לשנייה, כאשר ישנו קשר מסוים בין הדמויות להם התחלפו הדמויות: פיליפ המילטון/ג׳ון לורנס, המרקיז דה לה פאייט/תומאס ג'פרסון, הרקולס מאליגן/ג'יימס מדיסון ומרגריטה סקיילר ואן רנסלאר/מריה ריינולדס. בחילופי הדמויות יש הרבה קווי דמיון בין שתי הדמויות, שירותיהם והלבוש האופייני שלהם.
מים צלולים
מים צלולים הוא סינגל של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור ב-8 בפברואר 2013. השיר נכתב על ידי ריטה, הולחן על ידי עינן פרל ועובד על ידי בן ארצי וגלעד שמואלי.
בשנת 2015 נכלל השיר באלבום "ריטהאוסף".
ביקורות
השיר זכה לביקורת חיובית מצד יוסי חרסונסקי: "ריטה מביעה שמחה בטון נוגה מאופק, לא רצה לפני השיר, מנסה להיות בתוכו. הקצב הרקיד, הלחן המעוגל, המבע המתכוון, ליווי שירת הרבים – כולם מרכיבים שיר מחניף שנשמע כמו איזו תפילה של אמונה גדולה, שכבר דוהר על מסלול אמצע הדרך המחניף של ריטה. יש תחושה של ריטה יותר בתוך עצמה גרה".
MTV Unplugged (מיני-אלבום של מריה קארי)
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום השלישי במצעד הבילבורד 200.
רקע והוצאה
בעקבות ההצלחה של שני אלבומיה הראשונים, הרצון לקדם את אלבומה השני והביקורת שנמתחה על כך שלא יצאה לסיבובי הופעות בינלאומיים וכמעט ולא הופיעה בהופעות חיות אחרות סוני ארגנה מופע לייב בניו יורק ב-16 במרץ 1992. שם המופע היה MTV Unplugged, וזאת מכיוון שהיה בחסות MTV.
המופע כולו הוקלט והופץ כמיני-אלבום בגרסת אודיו אשר נלווית לו גם גרסה נוספת; גרסת די וי די שמראה צילום של ההופעה. באותה התקופה אנשים התקשו להאמין שלקארי יש יכולות ווקאליות כל כך גדולות והם האמינו כי מדובר בעריכת אולפן ומטרת המופע הייתה להפריך שמועות אלו.
וידאו
לאחר ההצלחה הרבה של המיני-אלבום והסינגל הראשון מתוכו "I'll Be There", סוני מיוזיק החליטו להוציא את המיני-אלבום בפורמט VHS, בשם חדש, MTV Unplugged +3. באלבום המחודש נכללו שלושת הקליפים: "Can't Let Go", "" ו-"Emotions". ההוצאה המחודשת זכתה להצלחה רבה בארצות הברית, תוך שהצליחה לכבוש את פסגת מצעד אלבומי הווידאו של בילבורד. האלבום זכה למעמד אלבום פלטינה, על מכירות של למעלה מ-100,000 עותקים במדינה.
כלפי אלבום הווידאו הופנו ביקורות חיוביות, הן מטעם AllMusic, והן מטעם הניו יורק טיימס.
ביקורת והצלחה
עם יציאתו של ה-EP הוא זכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה שהחמיאו ליכולות הווקאליות של קארי. האלבום זכה להצלחה מסחרית רבה בעולם. בארצות הברית הוא הגיע למעמד פלטינה מרובעת עם מכירות של 2.8 מיליון עותקים. גם במדינות אחרות בעולם האלבום זכה להצלחה רבה, כך למשל בהולנד, אוסטרליה וניו זילנד האלבום הגיע למעמד פלטינה כפולה ובקנדה הגיע למעמד פלטינה. בצרפת הגיע למעמד זהב כפול ובבריטניה ושווייץ הגיע למעמד זהב.
בסך הכל, מכירותיו של האלבום מסתכמות ב-6.5 מיליון עותקים.
סינגלים
הסינגל השני מהאלבום היה השיר "If It's Over", שיר מקורי שנכתב על ידה ועל ידי קרול קינג אך הוא לא זכה לאותה הצלחה לה זכה הסינגל הקודם.
באמת (שיר)
באמת הוא שירו של המשורר הישראלי מאיר ויזלטיר. התפרסם בשנות השישים, ואחר כך הוכלל באסופת שיריו: קיצור שנות השישים, שראתה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1984.
"באמת" מתאפיין במחאתיות ובבוטות מופגנת שמובעת גם בשיריו האחרים של ויזלטיר, והוא עוסק בחיפוש אחר האמת תוך כדי לבטים, אבל מבלי לוותר עליה. עבור ויזלטיר האמת יכולה להיות גם אי אפשרות; ויזלטיר עשוי לקבל את ההיגד שאין אמת כלל, אבל הוא אינו מכריז על כך כמסקנה סופית. הוא מלגלג על המתנגדים לאמונה באמת וגם על המאמינים באמת לא נכונה או בלתי מציאותית.
אם ישנה למשורר אמת משלו, המובעת בשיר זה, הרי היא הנחישות להישיר מבט אל האמת ולהִיצמד אליה בנחישות, כל כמה שתכאב; כי אין יקרה יותר מהאמת, תהא מהותה אשר תהא, גם כאשר היא מציקה או מכאיבה. רעיונות אלו מנוסח במשפטים הפותחים של השיר:
וחוזרים ומנוסחים במהלך השיר בווריאציות שונות, המכוונות לשכנע את הקוראים באמיתות טענותו המהותית.
מאז שראה אור לראשונה בשנות השישים הוזכרו פסוקים מהשיר בתרבות העברית הישראלית, ונעשה אהוד.
יה שמך ארוממך
יָהּ שִׁמְךָ אֲרוֹמִמְךָ הוא פיוט שחובר על ידי רבי יהודה הלוי כרשות לפני תפילת הקדיש שבין ישתבח ליוצר. באקרוסטיכון חתום שם המחבר (יהודה), וכל בית מסיים במילים מתוך הקדיש "יִשְׁתַּבַּח וְיִתְפָּאַר וְיִתְרוֹמַם וְיִתְנַשֵּׂא". ככל הנראה, במקור לא נועד הפיוט למועד מסוים, ונכתב כרשות לקדיש סתם. בנוסח איטליה הוא משמש כרשות לקדיש ביום הראשון של פסח. בנוסח הספרדים לענפיו נקלט הפיוט בתפילות ראש השנה (ברובן בתפילת שחרית של היום השני), בחלקן בתפקידו המקורי כרשות לקדיש (למשל בנוסח פרובנס), ובחלקן הוא עבר לשמש אופן (למשל במנהג אלג'יר). כיום, מרבית הקהילות הספרדיות אינן אומרות את הפיוט במקומו המקורי אלא אחרי חזרת הש"ץ. לפיוט לחנים מסורתיים רבים.
תוכן הפיוט
בדרך דומה כותב ריה"ל בספר הכוזרי שעדיפה הימנעות ממחקר על דבר טעמי המצוות, ואם נזקק האדם למחקר כזה עליו להיזהר במקורותיו ובתכניו:
כאזם רשתי
כּאזם רַשְתי (או כּאט'ם רַשְתִי. בפרסית: كاظم رَشتي, בערבית: كاظم الرشتي) היה מנהיג דתי שיעי, ממייסדי האסכולה השיח'ית או שיח'יה (בערבית الشيخيّة) שממנה התפתחה הדת הבאבית ובהמשך גם הדת הבהאית. כאזם רשתי נולד בעיירה רַשְת שבאיראן ב־1793 (הערכה) ומת בכרבלא שבעיראק ב־1843.
ביוגרפיה
הוא א-סייד כּאזם בן קאסם אל-חוסייני א-רשתי (ערבית: السيد كاظم بن قاسم الحسينيّ الرشتيّ אנגלית: Sayyid Kāẓim bin Qāsim al-Ḥusaynī ar-Rashtī) הידוע בשמו הפרסי סייד כאזם רשתי سيّد كاظم رشتى נולד בעיר רַשְת שבצפון איראן בין השנים 99–1784 ונפטר בכּרבּלאא אשר בעיראק ב־1844, אם כי רוב המקורות מציינים את שנת 1843 כשנת מותו של רשתי. המקורות העיקריים לביוגרפיה של רשתי הם כמה חיבורים שלו שכוללים מידע אוטוביוגרפי כמו דליל אל-מֻתַחַיִּרין דהיינו מורה נבוכים, וכן שתי ביוגרפיות שכתבו תלמידיו. שני החיבורים הללו אבדו אך תוכנם סוכם על ידי אבו אל-קאסם בן זין אל-עאבִּדין כֵּרמאני (1879- 1969), איש דת שיעי איראני, מנהיג זרם השיח'יה- כרמאניה.
קיימות מספר השערות לגבי תאריך לידתו של רשתי 1784, 1791, 1797, 1798, 1799, 1800 גם אם רוב המקורות אימצו את שנת 1793 כשנת הלידה שלו.
סייד כאזם נולד למשפחת סוחרים שאין ביניהם תאולוגים או מנהיגים דתיים ידועים. סבו של רשתי במקור מהעיר אל-מדינה, עירו של הנביא מחמד בחצי האי ערב, אשר עזב את עירו בשל התפרצות מגפת כולירה או דבר ועבר לגור בעיר רשת שבצפון פרס, שם נולד סייד כאזם.
הקשר עם שיח' אחמד אל-אחסאי
רשתי היה תלמידו ויורשו של שיח' אחמד בן זֵין א-לדין אל-אחסאאִי ראש תנועת השיח'יה. הסיפור לגבי יצירת הקשר ביניהם מתחיל בחלום שחלם סייד כאזם רשתי בצעירותו. בחלום הופיעה פאטמה, בתו של הנביא מחמד, (בגרסה אחרת זה היה עלי בעצמו שהופיע בחלום ) שיעצה לו לנסוע לעיר יזד כדי לפגוש את סייד אחמד אל-אחסאאי שגר בעיר באתוה תקופה. רשתי נסע ליזד ב־1815 בהיות בן עשרים ופגש את סייד אחמד אל-אחסאאי, מנהיג ומייסד האסכולה השיח'ית. זו הייתה תחילת הקריירה הלימודית של רשתי. במשך עשר שנים, עד ששיח' אל-אחסאאי הלך לעולמו ב־1825, כאזם למד אצלו, התלווה אליו במסעותיו והיה לעוזר המקורב ביותר שלו.
סייד כאזם רשתי זכה ללמוד אצל עוד מספר מלומדים בני זמנו כגון סייד עבד אללה שובַּר (מת ב־1826), מולא עלי רשתי ושיח' מוסא נג'פי (מת ב־1825), אבל מבין כל מוריו הוא העריץ את שיח' אחמד אל-אחסאאי. בשבילו הוא היה לא רק מורה אלא גם מנהיג רוחני, מדריך ומלווה שטיפח אותו ועיצב את דמותו. בתוך מערכת יחסים כזאת סייד כאזם לא רכש רק את יסודות האמונה של שיח' אחמד אלא גם את גישותיו ותפיסת עולמו.
אל-אחסאאי מת ב־1826 מבלי להשאיר הצהרה כתובה שמציינת את יורשו. עם זאת, מעמדו של רשתי כמנהיג היה די ברור לשאר חסידי השיח'יה וזאת בזכות העובדה שהמעמד המיוחד של רשתי בוסס כבר במהלך חייו של אל-אחסאאי שלעיתים תכופות ביקש שייצג אותו או שימלא את מקומו בזמן נסיעותיו, כפי שהיה במסעו האחרון של אלאחסאאי לעליה לרגל, שבמהלכו הלך לעולמו. אל-אחסאאי גם נתן לו לענות בשמו למכתבים ואף להשלים חלק מחיבוריו הלא גמורים.
אל-אחסאאי האמין שהוא מקבל ידע וחוכמה ישירות מהתגלויות של הנביא ושל האמאמים בחלומותיו. הוא האמין שהופעתו של אל-מהדי או האמאם הנעלם קרבה ויש להתכונן להופעתו. אך אל-אחסאאי מת בדרכו לעליה לרגל ליד אל-מדינה, כעשרים שנה לפני המועד שהוא ניבא להופעת האמאם אל-מהדי, ויש עדויות שהוא הוריש את המנהיגות לסייד כאזם רשתי. מסופר שאמר לחסידיו: אין אדם שמכיר את יעדי מלבד סייד כאזם רשתי. בקשו ממנו את תורתי, הרי הוא קיבל אותה ממני ישירות, ואני קיבלתי אותה מהאמאמים שקיבלו אותה מהנביא, ובגרסה אחרת "שקיבלו אותה ישירות מאלוהים . הוא גם ביקש שכאזם רשתי יקפיד להישאר עירני ומוכן להופעתו של אל-מהדי ויכשיר את תודעת האנשים לכך.
סייד רשתי, בהוראת אל-אחסאאי לפני מותו, קבע את מושבו בעיר כרבלאא והמשיך את תורתו ותפיסת עולמו של אל-אחסאאי כולל הפצת הבשורה שהאמאם הנעלם יופיע בקרוב. הוא אף נהג לומר לחסידיו שהאמאם המיועד שאתם מחכים לו נמצא ביניכם ואתם רואים אותו בעיניכם אבל אינכם מזהים אותו. אז הוא פנה לאחד מתלמידיו והודיע לו "אתה תראה אותו". כאזם רשתי מת ב־1843 כמה חודשים לפני מועד חשיפת אל-מהדי שהיה אמור להיות, על פי התחזית השיח'ית, בתחילת 1844 (1260 הג'רית. בחלוף אלף שנה על היעלמותו). בימיו האחרונים, על ערש דווי, סירב סייד רשתי למנות לו חליף ותירץ זאת במעט הזמן שנותר עד הופעתו של האמאם הנעלם. הוא אף ביקש מחסידיו לנטוש את בתיהם, לטהר את נפשותיהם, להתפזר ברחבי הארצות ולהקדיש את זמנם בחיפוש אחר [האמאם] המיועד שהגיע זמנו.
תנועת השיח'יה והפולמוס הדתי
אף על פי שלא היה דמות כריזמטית כמו קודמו אל-אחסאאי, ואף על פי שהתמודד בתחילת דרכו עם התנגדויות קשות מטעם מנהיגים שיעים וסונים, הצליח סייד כאזם רשתי לבסס את מעמדו כתאולוג מכובד וכאחד העולמא החשובים ביותר בעיר כרבלאא בתקופת השלטון העות'מאני. ההתנגדות לכאזם רשתי הייתה המשך למה שנתקל בו בסוף חייו שיח' אחמד אל-אחסאאי שאף הואשם בכפירה על ידי פוסקי הלכה שיעים. כאזם רשתי שהתעקש להציג את עצמו כממשיך דרכו של אל-אחסאאי, השקיע מאמץ גדול כדי לנקות אותו מאשמת הכפירה וטען ששניהם שייכים בעצם לזרם השיעי האורתודוקסי התרי-עשר, וכי אל-אחסאאי רק פירש את הדת בצורה נכונה יותר ונצמד לתורתם של האמאמים הקדושים.
חכמי דת בני זמנו של רשתי האשימו גם אותו בגוזמאות, דברי כפירה וייחוס תכנות על אנושיות ואף אלוהיות לאמאמים השיעים. למשל האמין רשתי שבזכות האמאמים נבראו כל הבריות, וכי אלוהים ברא את היקום כולו רק למען האדרת, המְלכָת וחיפוש אורם וסודותיהם של שושלת הנביא.
במסגרת הפולמוס בינו לבין אנשי דת אחרים, הופיע כאזם רשתי בשנת 1828 בפני קבוצת עולמא בעלי השפעה בכרבלא, ביניהם מחמד מהדי טבאטבאי, מחמד ג'עפר אסתר- אבאדי וגדול העולמא מחמד שריף מאזנדראני, ואלה תישאלו אותו על דעותיו של אל-אחסאאי בעניין יום הדין. בסוף הדיון, הם האשימו את כאזם רשתי בכפירה, שללו ממנו את זכות הפסיקה הדתית (אִגְ'תִהאד) ואסרו עליו לפעול בכרבלא, אבל אף אחת מהגזירות הללו לא הוצאה לפועל, כי לעומת קבוצת המתנגדים הצליח כאזם רשתי ליצור קשרים טובים עם עולמא אחרים ועם אנשי מפתח באיראן.
המחלוקות שעוררו כתביהם של אל-אחסאאי ושל רשתי עצמו, וההתעקשות שלו לעמוד על דעותיו ובו זמנית להסביר אותם תרמו ליצירת מובחנות בין תפיסות האסכלוה השיח'ית לבין השיעה האורתודוקסית, וכך בעצם התגבשה תפיסת העולם והדוקטרינה השיח'ית.
באירוע נוסף, התכנסה קבוצת תלמידים ועולמא בראשות שיח' מוסא בן שיח' עיסא בן שיח' ח'דר ודנה בתכנים של אגרות ומכתבים שכתב כאזם רשתי. הם מצאו שיש בהם דברי כפירה וסטיה מהקוו של אהל אלבית (أهل البيت Ahl al-Bayt) דהיינו שושלת הנביא. הם העבירו את ממצאיהם אל הסמכות הדתית הגבוהה בכרבלא שיח' עלי בן ג'עפר כּאשף אלע'טאא علي بن جعفر كاشف الغطاء (1783- 1837) וביקשו לדון כאזם רשתי באשמת כפריה. אך הוא נמנע באומרו: דמם של בני אדם הם אחד הדברים החשובים ביותר, ומניעת שפיכות דמם של מסלמים היא אחת המשימות הכבדות ביותר. על אחת כמה וכמה [שהכלל ההלכתי קובע] שעונשים נפסלים מחמת הספק. הקבוצה שלא הסתפקה בתושבתו של עלי בן ג'עפר, פנתה אל שיח' מחמד חסן אל-נג'פי (Muhammad Hasan al-Najafi (1788-1850 מחבר ספר אל-ג'ואהר [התכשיטים] וסמכות דתית שיעית בכירה בעיר נג'ף. הם פרשו בפניו את חיבורי כאזם רשתי וביקשו לשפוט אותו. אל-נג'פי ענה שלפסיקתו אין תוקף מול דעתו המנוגדת של שיח' עלי בן ג'עפר. הם חזרו אל שיח' עלי ושאלו אותו: מה תעשה אם שיח' אל-נג'פי יתן פסק דין בעניין רשתי?, בן ג'עפר ענה: אאשר אותו. אז פסק שיח' אל-נג'פי נגד כאזם רשתי וקבע שהוא ומאמיניו כופרים. בעקבות ההחלטה שרפו התובעים את מכתביו של רשתי. גרסה אחרת לסיפור מוסיפה ששני חכמי הדת בן ג'עפר ואל-נג'פי קיימו את המשפט בנוכחות כאזם רשתי ומושל כרבלא סעיד ת'אבת. המשפט התקיים במתחם אל-חוסייני הקדוש ליד קבר חוסיין בן עלי בכרבלא. בסוף הדיון, לפי גרסה זאת, אמר בן ג'עפר שאינו יכול לגזור כפירה על אדם כל עוד יש ספק באשמה, וכך ניצל כאזם רשתי מעונש מוות.
נסיבות מותו
כאזם רשתי נפטר ב־1 בינואר 1844 בקרבלא. האגדה מספרת שמושל בגדאד הזמין אליו את כאזם רשתי ואירח אותו מה שנראה על פניו אירוח נדיב. אך בפועל החדיר מושל בגדאד רעל בתוך הקפה שהגיש לו. אחרי שלושה ימים נפטר כאזם רשתי ונטמן באל-חוסייניה, מתחם קבר האמאם חוסיין הקדוש בכרבלא. לעומת גרסה זאת, באינצקלופדיה אירניקה נכתב שאין כל הוכחה לטענה זו, במיוחד לאור מערכת היחסים הטובה בין רשתי לבין המושל הסוני של בגדאד. יכול להיות שנעשה שימוש באגדה זו כדי לנקות את כאזם רשתי מאשמת שיתוף פעולה עם מושל שנחשב לאויב עז של השיעים (Kermāni, I, p. 154)
בצוואה המיוחסת אליו לא מתייחס כאזם רשתי ליורשים או להמשך הפעילות של האסכולה השיח'ית. הצוואה כוללת רק שני סעיפים ארוכים. בראשון הוא מדגיש את אמונתו באל, בנביא ובאמאמים הקדושים. בשני הוא מפרט את טקסי הרחצה והקבורה של גופתו אחרי מותו. לבסוף הוא מבקש, וכך היה, להיטמן במקום הכי קרוב האפשרי לקברו של האמאם חוסיין בן עלי במתחם שנקרא על שמו אל-חוסייניה בעיר כרבלא בעיראק.
הדת הבאבית והבהאית צומחות מהשיח'יה
לאחר מותו של כאזם רשתי יצאו תלמידיו, בהוראתו מלפני מותו, לחפש את המהדי המובטח, הוא האמאם האחרון הנעלם על פי התפיסה השיעית והשיח'ית שאמור להופיע בתקופתם. אדם בשם עלי מוחמד שיראזי, מהעיר האיראנית שיראז, שהשתייך לאסכולת השיח'יה ושמע מספר הרצאות של סייד רשתי בכרבלא, מכריז על עצמו כהתגלות אלוהית וכי הוא המהדי המובטח. הכרזה זו מכה הדים בקרב חסידי השיח'יה.
תלמיד נוסף של רשתי בשם מולא חוסיין בושרואי שלקח חלק במשימת איתור המהדי, החליט לנסוע לשיראז אחרי שהגיעו לאוזניו הידיעות על עלי מוחמד שיראזי ופגש אותו בביתו. במהלך הפגישה, בחן בושרואי את שיראזי, בדק אם קיימים באישיותו הסימנים של המהדי וביקש לוודא את כישרונו בפרשנות הקוראן. בתום הפגישה, שהתקיימה ב-23 במאי 1844, התרשם מולא חוסיין בושרואי מיכולותיו ומעלותיו של שיראזי והשתכנע שהוא עונה על כל התנאים וכי הוא אכן המהדי המובטח והצהיר שהוא מאמין בו. תאריך זה הפך יותר מאוחר למועד יסוד הדת הבהאית והחג המרכזי שלה.
חלק מחסידי השיח'יה האמינו גם הם בהתגלות המהדי בדמותו של שיראזי אבל רוב חסידי התנועה לא השתכנעו. שיראזי, שכינויו יהיה הבאב الباب (השער), נחשב למייסד הדת הבאבית או הבאביזם, שממנה צמחה הדת הבהאית שיוסדה על ידי בהאא אללה, אחד מחסידיו של הבאב, שהכריז ב-1863 שהוא הבאב החדש, יורשו וממשיכו של הבאב עלי מוחמד שיראזי. שיראזי העניק את תואר הכבוד "באב אלבאב" למולא חוסיין בושראי בהיותו האדם הראשון שהאמין בו.
מיכאל אהרן זליגסון
הרב מיכאל אהרן זליגסון (נולד בכ"ה בטבת תשי"ג 12 בינואר 1953) הוא משפיע בישיבה קטנה אהלי תורה ובבית הספר בית רבקה, בשכונת קראון הייטס בניו יורק, מחבר ספרים חב"די.
ביוגרפיה
נולד בניו יורק להינדה רחל והרב אברהם אבא זליגסון שהיה רופאו האישי של הרב מנחם מנדל שניאורסון וגם קרוב משפחתו.
למד בישיבת אהלי תורה ותומכי תמימים במוריסטאון, בשנת תשל"ב התחיל ללמוד בישיבת תומכי תמימים המרכזית 770, שם כתב יומנים ורשמים מהמתרחש במחיצת הרבי, והיה מצוות ה"חוזרים" של הרבי, שתפקידו היה לזכור את מהלך התוועדויותיו של האדמו"ר בשבתות וחגים, וכן כתב 'הנחות' פרטיות במשך שנים. בכ"ג בסיוון תשמ"א התחתן עם חנה בת הרב שמואל גליקסמן, מחשובי חסידי גור.
בסוף שנות השבעים התחיל לערוך תוכן מפתחות לספרי אדמו"רי חב"ד. בשנת תש"ן התמנה למשפיע במתיבתא אהלי תורה בשכונת קראון הייטס. בשנת תשע"ג פרסם מדור שבועי בעיתון כפר חב"ד בקשר עם שבעים שנה להדפסת הספר "היום יום". בשנת ה'תשע"ה, הקים הרב זליגסון את אתר התשורות.
הרב זליגסון נחשב למרצה מבוקש בבתי חב"ד ברחבי תבל.
לרב זליגסון בן ובת. בנו מרדכי, הוא מנהל התקשורת מדיה באתר Chabad.org.
עונת 1984/1985 ב-NBA
עונת 1984/1985 היא העונה ה-39 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה עם זכייתה התשיעית של לוס אנג'לס לייקרס בתואר האליפות, לאחר שבסדרת הגמר ניצחה את בוסטון סלטיקס בתוצאה 4–2. כרים עבדול-ג'באר זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר בפעם השנייה בקריירה, בגיל 38, ובכך הפך לשחקן המבוגר ביותר לזכות בפרס. החל מעונה זו שוחק גמר הפלייאוף לפי מבנה 2-3-2, (הקבוצה בעלת יתרון הביתיות אירחה את משחקים 1, 2, 6 ו-7 והיריבה את משחקים 3, 4 ו-5), אך החל מגמר 2014 בוטלה שיטה זו והגמר עבר למבנה 2–2–1–1–1 כמו שאר סדרות הפלייאוף. בתואר ה-MVP של העונה הסדירה זכה לארי בירד בעונה השנייה ברציפות. בתחילת העונה עברה קבוצת "סן דייגו קליפרס" ללוס אנג'לס ושינתה את שמה ללוס אנג'לס קליפרס.
דראפט 1984
דראפט 1984, שהתקיים ב-19 ביוני 1984 במדיסון סקוור גארדן שבניו יורק, נחשב בעיני רבים כאחד הדראפטים האיכותיים ביותר בתולדות ה-NBA, לצד דראפט 1996 ודראפט 2003. יוסטון רוקטס זכתה בבחירה הראשונה בפעם השנייה ברציפות, וניצלה אותה כדי לבחור את האקים אולאג'ואן שזכה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה בעונת. בבחירה השנייה בחרה פורטלנד טרייל בלייזרס את סם בואי, שנחשב לאחת הבחירות הגרועות בתולדות הדראפט, בעיקר מכיוון שפורטלנד פספסה הזדמנות לבחור את מייקל ג'ורדן שנבחר מיד אחריו על ידי שיקגו בולס. במהלך הקריירה זכה ג'ורדן חמש פעמים בתואר ה-MVP של העונה הסדירה והוביל את הבולס לשש אליפויות NBA. בבחירה הרביעית נבחר סם פרקינס, ששיתף פעולה עם מייקל ג'ורדן באוניברסיטת קרוליינה הצפונית ועזר לה לזכות בתואר אליפות המכללות בשנת 1982. בבחירה החמישית בחרה פילדלפיה 76' את צ'ארלס בארקלי, ה-MVP של עונת. ג'ון סטוקטון, אשר מוביל את רשימת מוסרי האסיסטים ואת רשימת החוטפים של ה-NBA, נבחר בבחירה ה-16 על ידי יוטה ג'אז. בבחירה ה-131 נבחר אוסקר שמידט, שנחשב לאחד השחקנים הטובים אי פעם שלא שיחקו בליגת ה-NBA. אולאג'ואן, ג'ורדן, בארקלי, סטוקטון ושמידט הם חברי היכל התהילה של הכדורסל. שחקנים בולטים אחרים שנבחרו בדראפט 1984 כוללים את אלווין רוברטסון (בחירה שביעית), אוטיס ת'ורפ (9), קווין ויליס (11), ג'רום קרסי (46) וריק קרלייל (70).
להלן רשימת נבחרי הסיבוב הראשון (מתוך עשרה סיבובים):
אולסטאר 1985
משחק האולסטאר נערך ב-10 בפברואר 1985 באינדיאנפוליס, אינדיאנה. המאמנים במשחק היו קיי סי ג'ונס מבוסטון סלטיקס ופט ריילי מלוס אנג'לס לייקרס. חמישיית המזרח כללה את אייזיאה תומאס, מייקל ג'ורדן, ג'וליוס אירווינג, לארי בירד ומוזס מלון, וחמישיית המערב כללה את מג'יק ג'ונסון, ג'ורג' גרווין, אדריאן דאנטלי, כרים עבדול-ג'באר ורלף סמפסון, שזכה בתואר ה-MVP של משחק האולסטאר לאחר שקלע 24 נקודות. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המערב בתוצאה 140–129.
פיל רו
דייוויד פיליפ רו (באנגלית: David Phillip Roe; נולד ב-21 ביולי 1945) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת טנסי, ברציפות מאז 2009. רו, חבר המפלגה הרפובליקנית, היה יו"ר הוועדה לענייני חיילים משוחררים במהלך הקונגרס ה-115 של ארצות הברית. בינואר 2020 הכריז על פרישתו מהחיים הפוליטיים, וכהונתו הסתיימה בראשית 2021.
ביוגרפיה
רו נולד ביולי 1945 בקלארקסוויל שבטנסי. הוא למד באוניברסיטת אוסטין פי סטייט (Austin Peay State University), שם היה לבוגר ב-1967. בשנת 1972 קיבל תואר ברפואה מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת טנסי. לאחר שסיים את לימודיו הגבוהים, שירת רו בחיל הרפואה של צבא ארצות הברית, ושובץ לדיוויזיה השנייה בבסיס מחנה קייסי השוכן בקוריאה הדרומית. ב-1974 השתחרר מהצבא בדרגת מייג'ור. לאחר מכן החל ללמוד כגניקולוג מיילד בעיר ג'ונסון סיטי, ולאחר 31 שנה בעולם הרפואה עזב למען הפוליטיקה של ארצות הברית. בשנת 203 נבחרה למועצת העירייה של ג'ונסון סיטי, ובשנים 2003–2007 כיהן כסגן ראש העיר. לאחר מכן, מ-2007 ועד 2009 היה ראש העיר.
ב-2008 התקיימו בחירות מקדימות במפלגה הרפובליקנית לבחירת מועמד המפלגה לייצוג מחוז הקונגרס הראשון של טנסי בבית הנבחרים של ארצות הברית. רו גבר בפריימריז על דייוויד דייוויס, נציג המחוז המכהן שנבחר לראשונה שנתיים קודם לכן, בבחירות האמצע ב-2006. דייוויס ייחס את הפסדו לקולות של מצביעים דמוקרטים שהשתתפו בבחירות המקדימות הפתוחות, ובחרו להצביע ליריבו כמחאה על דפוס הצבעותיו השמרני בקונגרס. בבחירות הכלליות ניצב רו בפני רוב ראסל, מנהל המרכז לכתיבה ולתקשורת באוניברסיטת המדינה של מזרח טנסי. היבחרו של רו לבית הנבחרים היה צפוי כבר בעת שזכה בפריימריז הרפובליקני, שכן את המחוז ייצגו חברי המפלגה הרפובליקנית ברציפות מאז 1881.
ב-5 בפברואר 2013 הציג רו במליאת בית הנבחרים את "חוק אנדרטת המלחמה הלאומית לסערת המדבר ומגן במדבר". הצעת חוק זו אישרה להקים אנדרטה לחיילי הכוחות המזוינים של ארצות הברית שהשתתפו במלחמת המפרץ ובמבצע מגן במדבר, בסמוך לאנדרטת לינקולן. בראשית כהונתו הבטיח רו לשרת בבית הנבחרים חמש תקופות כהונה בלבד, שהן עשר שנים. עם זאת, ב-6 בפברואר 2018 הכריז כי יתמודד לקדנציה שישית, באומרו כי עליו להמשיך בעבודתו שהחל כאשר מונה ליושב ראש הוועדה לענייני חיילים משוחררים.
בינואר 2020 הכריז כי יפרוש מהחיים הפוליטיים עם התפזרות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
ליל השטן
ליל השטן (באנגלית: Devil's Night) חל ב-30 באוקטובר בכל שנה; ערב לפני ליל כל הקדושים. הלילה הזה קשור לליל השובבות, שמתקיים בחלקים של ארצות הברית כמו פילדלפיה. עם זאת, הוא קשור גם לוונדליזם ולהצתות שפקדו את דטרויט, מישיגן, בשנות ה-90 של המאה ה-20. כמו כן, הוא הוביל לייסוד "ליל המלאכים".
תיאור
ליל השטן התקיים כבר בשנות ה-40 של המאה ה-20. באופן מסורתי, צעירים בעיר עסקו בביצוע מעשים פליליים ושובבים, שכללו בדרך כלל מתיחות קלות עד למעשי ונדליזם קלים (כמו השלכת ביצים על בתים, שפיכת סבון ושעווה על חלונות ודלתות, השארת ירקות רקובים או שקיות בוערות של צואת כלבים בכניסות של בתים וגרימת נזקים לשירותים ציבוריים).
עם זאת, בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20, הוונדליזם כלל בתוכו מעשים הרסניים וקטלניים יותר כמו הצתה ושריפה של מבנים וחפצים שונים. מעשים אלו התרחשו בעיקר בעיר הפנימית, אך לעיתים קרובות התרחשו גם בפרוורים שמסביב.
הפשעים הפכו להרסניים יותר בערים כמו דטרויט וכללו מאות מעשי ונדליזם והצתות ב-30 באוקטובר של אותן השנים. ההרס הגיע לשיאו באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, עם למעלה מ-800 הצתות שנגרמו בשנת 1984, עם עלייה משמעותית של הצתות עד שנת 2011. בשנים שלאחר מכן, חלה ירידה בהצתות בעיר.
היחלשות ההצתות
ההצתות שהתרחשו בליל השטן בדטרויט לא דעכו בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, אלא התגברו ככל שעבר הזמן. לאחר ליל השטן האכזרי בשנת 1994, ראש העיר דאז דניס ארצ'ר הבטיח לתושבי העיר כי לא יהיו יותר הצתות. בשנת 1995 ייסדו אנשי העיירה את "ליל המלאכים", בתאריכים 29–31 באוקטובר. בכל שנה כ-50,000 מתנדבים משוטטים בשכונות בעיר. מתנדבים רבים שמרו על פרופיל גבוה וסיירו בשכונות, תוך שכל פעולה חשודה דווחה באמצעות הטלפונים ומכשירי הרדיו השונים.
לאור הפעילות של המתנדבים ולאור ייסוד "יום המלאכים", ההצתות ומקרי הפשע בעיר ירדו באופן משמעותי. בשנת 2008, נקבע באופן רשמי כי בזכות "ליל המלאכים", אכן ירדו מקרי ההצתות בעיר. באותה השנה, 35,000 אנשים החליטו להצטרף למאבק כנגד ההצתות ומעשי הפשיעה. כתוצאה מהמאמצים, מקרי ההצתות צנחו כבר בעשור הראשון של המאה ה-21. בשנת 2010 מספר ההצתות טיפס ל-169; עלייה של 42 אחוזים בהשוואה לשנה הקודמת. עם זאת, בשנים שלאחר מכן ירד הממוצע שוב.
בשנת 2015 נרשמו כ-52 מקרי הצתות בלבד, שמתוכם רק 24 נחשבו להצתות אפשריות. בשנת 2018 הפסיקו לקיים את "יום המלאכים" היות שהמשאבים שהיו לעיר הוקצו לקיום מסיבות ליל כל הקדושים. באותה השנה, היו חמישה מקרי הצתות בלבד. בעשור השני של המאה ה-21, הייתה ירידה משמעותית במקרי ההצתות, אך בעקבות יום העצמאות שחל ב-4 ביולי, עלה המספר.
אבוא בחיל להתיצבה
אָבֹא בְחִיל לְהִתְיַצְּבָה (לעיתים: אֱלֹהֵי הָרוּחוֹת לְכֹל בָּשָׂר), הוא פיוט הלכתי מסוג "סדר", לשבת הגדול, שכתב רבי יוסף טוב עלם, המפרט את הלכות פסח, החל מבדיקת חמץ, דרך הגעלת כלים ואפיית המצות, ועד לליל הסדר. חלקו האחרון והידוע ביותר של הפיוט, הפותח חֲסַל סִדּוּר פֶּסַח, הועתק להגדה של פסח ונאמר גם בסיום ליל הסדר. הפיוט הוא החלק השביעי בקרובה "אלהים בצעדך הכות פתרוס" לשבת הגדול הנהוגה בנוסח אשכנז המזרחי, והוא כולל שלשה חלקים: רשות, תוכן וסיום.
ככל הנראה, מקורו של ריט"ע בשילוב פיוט הלכתי כזה, מעין "אזהרות" לפסח, בתוך הקרובה לשבת הגדול, הוא הפיוט ההלכתי האנונימי "אדיר דר מתוחים" (ייתכן שמקורו איטלקי), שבאירופה היה משולב בתוך קרובתו של יניי "אוני פטרי רחמתיים" שנהגה בשבת הגדול (אף שהוא אינו חלק מקורי בה, ובקרובתו של יניי אין פיוטי הלכה, ובקהילות אשכנז המערבי שאומרים עד היום את הקרובה של יניי, יש שנוהגים לומר "אדיר דר מתוחים" לפני הסילוק (ונראה שכך נהגו בקהילתו של ר' יוסף טוב עלם ולכן כתב אותו במקום זה), ויש נוהגים לאומרו במוסף ולשמור על הקדושתא לשחרית במתכונתה המקורית בלי הוספה זו). פיוט זה דומה בדברים רבים לפיוטו של ריט"ע, וכנראה שימש לו מודל לחיקוי, הן בעצם הרעיון לשלב פיוט הלכתי כ"סדר" בקרובה לשבת הגדול, והן בתכניו. מהרי"ל כותב כי ישנה חובה לקיים בשבת הגדול את דרשת שבת הגדול כדי ללמד לציבור את הלכות הפסח המרובות, וכי הפיוט ההלכתי נועד מעיקרו לקיים חובה ציבורית זו. ערוך השולחן ציין כי באמירת הפיוט יוצאים ידי חובת הדרשה בהלכות הפסח, משום שבדרשה עצמה מרבים הדרשנים בפלפול ואינם עוסקים בהלכה.
גוף הפיוט
גוף הפיוט מורכב מארבעים בתים בני ארבע שורות, כאשר האקרוסטיכון של הבתים יוצר בתחילה את הא"ב, ולאחר מכן את שם המחבר יוסף הקטן בר שמואל חזק.
הבתים מ-א' עד ת' עוסקים בהלכות ביעור חמץ והגעלת כלים ובאפיית המצות, והבתים החותמים את שם המחבר עוסקים בדיני ליל הסדר.
הבית הראשון לדוגמה:
סגנון הפיוט ההלכתי ואופי ההלכה בו
מקורותיו ההלכתיים של ריט"ע הם בעיקר התלמוד הבבלי ובעל הלכות גדולות. ריט"ע מתנסח בצורה מדויקת, ומקפיד שלא לחזור על עצמו. מאידך, בחלק זה אין משקל כלל. פעמים רבות ההלכות מצוטטות מהמקורות כלשונן. בניגוד ל"אדיר דר מתוחים", המקצר עד מאוד בהלכות ליל הסדר, ועוסק בעיקר בענייני חמץ ומצה, ריט"ע דווקא מרחיב בתיאור הלכות הסדר, ומקדיש לכך קרוב לחצי מהפיוט.
חסל סדור פסח
בסיום הפיוט ישנם שני בתים נוספים היוצרים שוב באקרוסטיכון את הסיומת "חזק":
קטע זה הועתק מסוף הפיוט וצורף גם לסיום ליל הסדר תוך שינוי המשמעות. המשמעות המקורית הייתה בקשה שכאשר זכינו לסדר את הלכות הסדר במהלך הפיוט, כן נזכה לעשותו בליל הסדר הקרוב. כאשר אומרים אותו בליל הסדר עצמו, המשמעות היא שכאשר זכינו לסדר את ליל הסדר (ללא קרבן פסח), כן נזכה לעשות את ליל הסדר המלא, עם קרבן פסח.
השפעה
הפיוט זכה למעמד של דעה הלכתית בעיני הפוסקים, ובעלי התוספות במסכת פסחים מצטטים אותו מספר פעמים ודנים בדבריו. רבי שמואל מפלייזא, מבעלי התוספות, כתב פירוש על הפיוט; קיצור הפירוש נדפס באור זרוע בסוף הלכות פסח.
תרמודינמיקה סופית בזמן
תרמודינמיקה סופית בזמן (Finite–Time Thermodynamics) היא ענף של התרמודינמיקה, העוסקת בניתוח תהליכים תרמודינמיים שזמן ביצועם סופי וכן בתהליכים שאינם הפיכים, וזאת בניגוד לתרמודינמיקה הקלאסית העוסקת בעיקר בתהליכים שזמן התרחשותם אינסופי (דהיינו נמצאים בשווי משקל תרמודינמי) וכן בתהליכים הפיכים.
הפורמליזם החדש של התרמודינמיקה הסופית בזמן מסייע להבין את תפקודן של מערכות תרמודינמיות אמיתיות, כאלו שאינן מצויות בתנאי מעבדה, וכן מספק חסמים מלעיל הדוקים יותר לנצילות של אותן מערכות (וזאת בניגוד לנצילות קרנו, אשר בדרך כלל גבוהה בהרבה מהנצילות האמיתית של המערכת).
היסטוריה
בשנת 1825 סאדי קרנו, פיזיקאי ומהנדס צרפתי, פרסם את מאמרו "הרהורים על כוחה המניע של האש", מאמר אשר הוביל לפיתוח תחום חדש בפיזיקה – תרמודינמיקה. אחת התוצאות היותר מהפכניות בעבודתו של קרנו, היא העובדה כי לא קיים מנוע, אשר נצילותו גדולה יותר מנצילותו של מנוע קרנו, שהיא:
למרות גילויו המהפכני של קרנו – ברור לכל כי מעשית, לא ניתן ואף לא רצוי לבנות מנוע אשר עובד לאט באופן אינסופי, בלי לספק עבודה, ולפיכך היה ברור כי יש למצוא תורה כללית יותר, שתוכל לנבא באופן מדויק יותר את נצילותם של מנועים מעשיים.
הדחיפה ההיסטורית המשמעותית ביותר שגרמה לצמיחתה של התרמודינמיקה הסופית – בזמן, הוא משבר האנרגיה העולמי של 1973, שבמהלכו מחירי הנפט עלו עד פי 4 ממחירם המקורי, כתוצאה מהחרם של ארגון אופ"ק על מדינות המערב. כך היה ברור לכל כי יש צורך ממשי לייעל מנועים המבוססים על נפט, על מנת להוריד מחירים.