cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויליאם בלקנאפ
שנותיו האחרונות
לאחר שזוכה במשפט הסנאט ביקש בלקנאפ להתרחק מהביקורת שהוטחה בו על ידי החברה הוושינגטונית ולעבור לפילדלפיה. בני הזוג בלקנאפ נותרו נשואים. אמנדה והילדים ביקרו בהרי קטסקיל, בקוני איילנד ובמקומות נוספים, ובלקנאפ ראה אותם מעת לעת. בהמשך התגורר בלקנאפ בקיאקק, שם הוא חזר לעסקי עריכת הדין, במיוחד בייצוג חברות רכבת. אף על פי שהוא לא היה יותר מעורב בחיים הפוליטיים, הוא הגיע לעיתים לוושינגטון לצורכי ייצוג לקוחותיו והמשיך להחזיק שם בית ומשרד.
שנים לאחר משפט ההדחה שלו היה עדיין המוניטין של בלקנאפ בשפל. בבחירות לנשיאות של 1880 הוא היה בין אלו שהושמו ללעג בקריקטורה במגזין Puck שהתנגד לבחירתו לכהונה שלישית של גרנט. בקרב רעיו ותיקי מלחמת האזרחים הוא נותר אהוד. ב-1887 פרסם בלקנאפ בשיתוף אחרים את הספר אודות הרגימנט ה-15 של איווה.
מותו
ויליאם בלקנאפ מת באופן פתאומי מאוטם שריר הלב בוושינגטון די. סי. ביום ראשון, 12 באוקטובר 1890. העיתון הניו יורק טיימס ציין שמותו אירע בין השעות 1:00 אחר חצות ו-9:00 בבוקר ושהוא מת לבדו בדירתו בבניין אוונס שבשדרת ניו יורק. קודם למותו שיחק בלקנאפ בקלפים עם ידידיו בשבת בערב ואז פרש לקומה העליונה להמשך הערב. רעייתו של בלקנאפ, אמנדה, הייתה באותה עת בניו יורק. בשעה 8:30 בבוקר ביום שני אסף שותפו לעסקים, ג'ון ו. קמרון, את הדואר של בלקנאפ בקומה הראשונה של הבית, שם הוא ניהל את משרדו ועלה אל הקומה השנייה, שם התגורר בלקנאפ. קמרון והמשרתת מצאו שכל החדרים היו נעולים. שוער הבניין זומן כדי לפתוח את הדלתות וכדי להיכנס לחדרו של בלקנאפ נעשה שימוש בסולם. בלקנאפ הניח את כובעו ואת מעילו על כיסא וגופתו חסרת החיים נמצאה במיטה. זרועו השמאלית הורמה כלפי ראשו והיא הייתה קפוצה. בגדי השינה שלו היו בלתי מסודרים ונראה היה שטרם מותו הוא נאבק על נשמתו. הרופא שביצע את הבדיקה הראשונית ציין שהוא מת מדימום פנימי. עם זאת, בנתיחה שלאחר המוות התברר שבלקנאפ סבל ממחלת לב. מחלקת המלחמה הודיעה על "צערה העמוק" על הידיעה על מותו של בלקנאפ, שכן הוא היה מזכיר מלחמה שזכה לאהדה ציבורית.
בלקנאפ נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון ב-16 באוקטובר. הטקס נוהל על ידי הכנסייה האפיסקופלית סנט ג'ון. על מצבתו הונחה מצבת גרניט עם תבליט ארד שעוצב על ידי הפסל קארל רוהל סמית'. התבליט מראה את דמותו של בלקנאפ לבוש חליפת מדים כששיערו מסורק ימינה ופניו עטורים בזקן ארוך מלא. התבליט הונח בחזית בסיס הגרניט. המצבה נבדקה ב-1995 במסגרת מיזם של הסמית'סוניאן והיא תוארה ככזאת "שזקוקה לטיפול".
מורשתו
ב-2003 תיאר הביוגרף אדוארד ס קופר את בלקנאפ כאדם של מעלות וחסרונות. על פי קופר, בלקנאפ "פנה מרצונו למעשי שחיתות כדי לתמוך בשאיפות החברתיות של נשותיו" בעודו חי חיי פזרנות בוושינגטון על חשבון החיילים והאינדיאנים במהלך עידן הזהב. בלקנאפ מוזכר לטובה על ידי קופר על הקמתו והרחבתו של שירות מזג האוויר הלאומי, על ביצוע רפורמות במערכת המשפט הצבאי ועל שימור אוסף התצלומים של מתיו בריידי מתקופת מלחמת האזרחים. התפטרותו הפתאומית והשנויה במחלוקת של בלקנאפ במרץ 1876 גרמה להחלפה חסרת תקדים של ארבעה מזכירי מלחמה תוך פרק זמן של 13 חודשים: בלקנאפ, אלפונזו טאפט, ג' דונלד קמרון וג'ורג' מקרארי.
Is Anyone Up?
(בתרגום לעברית: מישהו ער?) היה אתר פורנוגרפי אמריקאי שהוקם בשנת 2010 על ידי האנטר מור שהמוטו שלו היה "רשע טהור" (pure evil). האתר היה מבוסס תוכן גולשים, והיה מאפשר למשתמשים לשלוח תמונות או וידאו בצורה אנונימית ובעילום שם, בעיקר תמונות עירום או בעלות אופי מיני בוטה. לאחר כל העלאת סרטון או תמונה אליו נשלחה למשתמש הודעת מחמאה בנוסח "תודה על היותך רשע".
האתר היה נתון למחלוקת גדולה בגלל השכיחות של פורנוגרפיית נקמה שהכיל, שרבות מהן הוגשו על ידי שותפים רומנטיים לשעבר ללא הסכמה ומתוך כוונת זדון. האתר נסגר באפריל 2012, הדומיין שלו נחסם לגישה באתר ארכיון האינטרנט ונמכר לקבוצה הפועלת נגד בריונות.
האתר הציג תמונות וסרטונים חושפניים של אנשים שאינם דוגמנים מקצועיים, לצד קישורים לפרופילי הרשתות החברתיות שלהם בפייסבוק או בטוויטר. רבים מהמצולמים זעמו על פרסום התמונות באתר, בטענה שהתמונות המוצגות בו נגנבו מהמחשב האישי שלהם או שותפו עם חברים או חברות לשעבר, וכי התמונות פורסמו כסוג של נקמה. בשל כך, תוכן האתר נודע בשם "פורנו נקמה". בנוסף לכך, הוצגו באתר גם תכנים שנחשדו כפורנוגרפיית ילדים ותכנים זואופילים. על פי הדיווחים, בעל האתר הגיב למכתבי הפסקה מרובים בפשטות "LOL" וטען בקביעות שהחוק מגן על פעילותו.
בינואר 2014, מור ועוזרו לכאורה, צ'ארלס אוונס, נעצרו על ידי ה-FBI והועמדו לדין בבית משפט פדרלי בקליפורניה באשמת גישה לא מורשית למחשב מוגן וגניבת זהות בנסיבות מחמירות.
ב-2 ביולי 2015, צ'ארלס אוונס הודה באשמת פריצת מחשבים וגניבת זהות, והודה בגניבת מאות תמונות מחשבונות מייל של נשים ומכירתן למור. נגזר על אוונס יותר משנתיים מאסר וקנס של 2000 דולר. על מור בדצמבר נגזר שנתיים וחצי שנים בכלא פדרלי עם שלוש שנות פיקוח לאחר שחרורו. הוא גם נאלץ לעבור הערכה לבריאות הנפש ולשלם קנס של 2000 דולר.
האנטר מור טען שהאתר משך 30 מיליון צפיות בדפים מדי חודש וכן מניב הכנסות של 8,000 עד 13,000 דולר בחודש. בתגובה להתרברבות פומבית של מור על האתר, מגזין רולינג סטון כינה אותו "האיש השנוא ביותר באינטרנט".
לשונות של אש
לשונות של אש הוא אלבומו השישי של הזמר והיוצר אביתר בנאי, אשר יצא לאור ב-22 בפברואר 2017.
האלבום כולל את השירים "תמיד לפני הגשם", "פרגולה", "הושענא" ו"אור בצל". השיר "תמיד לפני הגשם" בהפקתו של תמיר מוסקט יצא ביום ההולדת של בנאי ולכבוד זה הוא ניתן להורדה במתנה באתרו הרשמי. ששת השירים הראשונים באלבום הם בהפקתו של תמיר מוסקט (שגם ניגן במרבית הכלים בשירים אלה), ואילו השישה הבאים הם בהפקת נאור כרמי - נגן קונטרה בס. השירים בעיבודו של תמיר מוסקט מאופיינים באלמנטים של רוק, בעוד השירים הבאים באלבום מאופיינים בגיוון מוזיקלי רחב: מוזיקת עולם, ג'אז, מוזיקה אתנית ועוד. השיר ה־11 באלבום, "אתה", הוא דואט של בנאי ואביב גפן.
האלבום הוקדש לזכרו של מאיר בנאי, אחיו של בנאי, שנפטר כחודש לפני יציאת האלבום.
ואסילי גולובנין
ואסילי גולובנין (ברוסית: Василий Головнин; 19 באפריל 1776 – 11 ביולי 1831) היה אדמירל רוסי, חוקר ארצות שחקר באוקיינוס השקט ועבר באלסקה, בקליפורניה ובאיי האוקיינוס. נפל בשבי היפני. עמית האקדמיה הרוסית למדעים (1818).
ראשית חייו וקריירה
ואסילי גולובנין נולד באחוזתו הכפרית של אביו. אביו וגם סבו שירתו בצבא הרוסי כקצינים בגדודי רגלים מובחרים. נראה היה שואסילי גולובנין ימשיך את המסורת המשפחתית, אך אביו נפטר עוד כשהיה ילד, ובגיל שתים עשרה נרשם כצוער לבית הספר של הצי הרוסי. הוא סיים לאחר ארבע שנים, ב-1792.
גולובנין נכנס לשירות פעיל בצי הרוסי במאי 1790, והשתתף במספר קרבות ימיים נגד השוודים. הוא שירת במספר מסעות חוץ בין השנים 1793 ו-1798. בשנים 1798 עד 1800 שימש כמתורגמן של סגן האדמירל מקרוב, מפקד שייטת רוסית שפעלה במשותף עם הצי הבריטי בים הצפוני.
בהוראתו של הצאר אלכסנדר הראשון נשלח גולובנין, יחד עם עוד כמה קצינים רוסים, לקבל הכשרה נוספת על סיפון ספינות בריטיות. הוא שירת שלוש שנים (1802–1805) בצי הבריטי בפיקוד האדמירלים נלסון, קולינגווד וקורנווליס. במהלך תקופה זו, שוב הוכרזה מלחמה בין הבריטים לצרפתים, וגולונין השתתף בקרבות בזמן ששירת בפיקודו של האדמירל נלסון. הוא חזר לרוסיה ב-1806, והחל לחבר קוד של אותות ימיים בתבנית האנגלית, שנשאר בשימוש הצי הרוסי במשך יותר מעשרים שנה.
המסע של "דיאנה"
גולובנין קיבל את הפיקוד על ספינת המפרשים "דיאנה" בשנת 1806, וערך את מסעו הראשון מסביב לעולם (1807–1809), במטרה לערוך סקר של צפון האוקיינוס השקט, ולהוביל אספקה לאוחוצק. "דיאנה" הפליגה ב-7 ביולי 1807. סערה קשה באפריל 1808 מנעה מהספינה להפליג סביב כף הורן, וגולבנין החליט להפליג לכף התקווה הטובה בדרום אפריקה, כדי לחדש את מלאי האספקה של הספינה.
הוא עגן בנמל הסמוך של סיימון טאון ב-3 במאי 1808. גולובנין, לאחר ששהה בים עשרה חודשים, לא הייה מודע לכך שהיחסים הרוסיים עם בריטניה הידרדרו, ורוסיה כרתה ברית עם הצרפתים. "דיאנה" נעצרה מיד כספינת אויב על ידי שייטת הצי הבריטי, עד לקבלת הנחיות מתאימות מלונדון. גולובנין וצוותו בילו יותר משנה במעצר על סיפון "דיאנה" בסיימון טאון בהמתנה להחלטה מהרשויות הבריטיות. כשהתברר שאולי לא תגיע החלטה לעולם, החל גולובנין לתכנן את בריחתם.
ב-28 במאי 1809 נוצרו התנאים מושלמים – רוח נוחה וראות לקויה. הצוות חתך את כבלי העוגן, והצליח להפליג אל מחוץ למפרץ, תוך שהוא עובר ישירות מול מספר ספינות מלחמה בריטיות. לאחר שהבריטים גילו שהם ברחו, הם יצאו למרדף, אך לא הצליחו להשיג את דיאנה, שהפליגה בבטחה לקמצ'טקה ב-1810, החדשות על "הבריחה הנועזת" של דיאנה התפשטו במהירות ברחבי העולם. גולובנין עזב את קמצ'טקה ב-1810, והפליג לאי ברנוף, מאחז שיושב על ידי החברה הרוסית-אמריקאית. בשנת 1819, הוא פרסם דיווח על מסעם, מעצרם ובריחתם.
שבי ביפן
בשנת 1811, גולובנין תיאר ומיפה את איי קוריל ממיצר התקווה ועד לחופים המזרחיים של האי איטורופ. בזמן שחקר את האי קונאשיר, הוא פותה להגיע לחוף ונפל בשבי, הואשם בהפרת המדיניות היפנית האוסרת על זרים להיכנס ליפן, והוחזק בשבי במשך שנתיים על ידי היפנים באי הוקאידו. נכתב על גולובנין שהוא בעל "השכלה עילאית ומוקסם מתרבויות זרות." לאחר שעשה ניסיון כושל אחד להימלט, החליט לנצל את זמנו במעצר כדי ללמוד את השפה היפנית ולהכיר את התרבות היפנית.
גולובנין שוחרר ב-1813, חזר לרוסיה ופרסם דיווח על שנותיו בשבי. ספרו "שבי ביפן במהלך השנים 1811, 1812, 1813" הפך לקלאסיקה רוסית. הוא זכה להערכה ברוסיה כבעל סמכות של התרבות היפנית, ועזר לעצב דור שלם בתפיסת העולם של יפן. גולובנין כיבד את היפנים בבירור, והציג אותם "כאינטליגנטיים, כפטריוטים וכיריבים ראויים" של הרוסים באוקיינוס השקט.
הייצוג שלו של שיטות דת יפניות הפך לבעל השפעה באירופה; הוא טען שהיפנים מאמינים בסוג של הינדואיזם או דת הודית, אך מיעוטם נמשך לנצרות, והשפיעה על טענותיהם של חוקרים מאוחרים יותר לגבי הדת היפנית. השבי של גולובנין כמעט הוביל למלחמה בין רוסיה ליפן במה שנודע בשם תקרית גולובנין.
מסביב לעולם על ה"קמצ'טקה"
ב-7 בספטמבר 1817 יצא גולובנין למסע שני מסביב לעולם על סיפון הפריגטה "קמצ'טקה". תחתיו שירתו שלושה חוקרים רוסים עתידיים בעלי חשיבות – פיודור ליטקה, פיודור מתיושקין ופרדיננד וראנגל כמו כן הצטרף למסע הצייר מיכאיל טיכאנוב לאחר הפלגה סביב כף הורן, המטרה הייתה לספק אספקה לקמצ'טקה, ולסקר איים שלא נחקרו בעבר לאורך מה שהוא כיום החוף הצפון מערבי של אלסקה. על גולובנין הוטל גם לערוך דו"ח על היחסים בין תושבי האי קודיאק לבין עובדי החברה הרוסית-אמריקאית.
הוא הגיע לקמצ'טקה במאי שלאחר מכן, ואז חזר לאירופה דרך כף התקווה הטובה, והשלים את ההקפת שלו בסנט פטרסבורג ב-17 בספטמבר 1819. לאחר המסע פרסם גולובנין את ספרו על המסע מסביב לעולם על הקמצ'טקה, המתאר את דרכו, ואת מפגשיו עם ילידי איי קודיאק ואיי סנדוויץ'. אף על פי שהמסע "השיג מעט מאוד תגליות חדשות", חזר גולובנין עם "אוסף עצום של מידע מדעי ואסטרונומי" לחלוק עם מדענים רוסים.
קריירה מאוחרת ומוות
ב-1821 מונה גולובנין לעוזר המנהל של הקולג' הימי הרוסי, ומאוחר יותר, ב-1823, מונה בתפקיד גבוה בצי. כמנהל מוכשר, גולבנין ניהל בהצלחה את פעילות מחלקות בניית הספינות, הקומיסריון והתותחנים. בפיקוחו נבנו למעלה ממאתיים ספינות, כולל ספינות הקיטור הרוסיות הראשונות. גולובנין שימש גם מורה דרך לנווטים רוסים רבים.
גולובנין מת מכולרה במהלך מגפה בעיר סנט פטרסבורג ב-1831.
מורשת והצטיינות
גולובנין זכה במהלך חייו לאותות הצטיינות רבים, כולל מסדר ולדימיר הקדוש ומסדר ג'ורג' הקדוש, שכיהן כמפקדו של האחרון.
לדברי היסטוריון אחד, יצירותיו הספרותיות המפרטות את הרפתקאותיו בים ובחוף נותרו בולטות בשל "הכבוד שלו לפרטים היסטוריים...כישוריו הביקורתיים, מיומנותו הספרותית וסקרנותו התוססת." מהדורה מלאה של כתביו פורסמה בסנט פטרסבורג בחמישה כרכים ב-1864, עם מפות ותרשימים, וביוגרפיה של המחבר.
הכפר גולובין, באלסקה, כף גולובנין, ומפרץ גולובנין ולגונת גולובנין, נקראים כולם לכבודו של ואסילי גולובנין. מיצר ים בין שניים מאיי קוריליים, הר הגעש גולובנין באי קונאשיר, מקומות בנוביה זמליה ואדמות פרנץ יוזף, הם בין שאר ציוני הדרך הנושאים את שמו.
תיאור מסעותיו היה נושא של תחריטיו שבוצעו על ידי אנדרי אוכטומסקי.
אנוש
אֱנוֹשׁ הוא דמות מקראית; נכדם של אדם וחוה, בנו של שת ואביו של קינן. סך ימי חייו 905 שנים.
ע"פ חשבון השנים המוזכרות במקרא, נולד אנוש בשנת רל"ה למניין בריאת העולם (3526 לפנה"ס). בגיל 90 הוליד את בנו קינן. ונפטר בשנת- א'ק"מ (2621 לפנה"ס). שת מייצג את הדור השני ועוד בחייו בשנת א'נ"ו נולד צאצאו נח המייצג את הדור העשירי לאדם הראשון.
בעברית המונחים בן אנוש ואנושות נגזרים מהיותו של אנוש, על פי הסיפור התנכ"י, אב קדמון משותף לכל בני האדם.
שם חיצוני לאשתו הוא נעמית, נעמי, או נועם.
ראשית החילון
בספר בראשית נאמר ". משמעותו הפשוטה של פסוק זה היא שבימי אנוש החל הפולחן לה', אך הפרשנים המסורתיים מסבירים שאז החלו לעבוד עבודת אלילים - לדעתם המילה "הוחל" באה מן המילה "חולין", ההפך מקדושה.
וכך מסביר הרמב"ם:
דבריו של הרמב"ם נתמכים גם מדברי המדרש:
אסונות הטבע בדורו של אנוש
המדרשים מייחסים לדורו של אנוש כל מיני שינויי טבע חריגים ובמיוחד מציינים כי בימיו הוצף שליש מהעולם.
בתנ"ך הוזכר פעמיים הביטוי "הַקּוֹרֵא לְמֵי הַיָּם וַיִּשְׁפְּכֵם עַל פְּנֵי הָאָרֶץ ה` שְׁמוֹ", ודרשו על כך שפעמיים עלה הים והציף את העולם. (בנוסף לאסון המבול). וכך כותב רש"י בפירושו למילים "וגם אחרי כן":
נחלקו התנאים במדרשים עד היכן הוצף הים בכל אחת מהפעמים, ומוזכרות במדרשים כ-שלוש שיטות בעניין זה.
במדרש רבה לספר בראשית נאמר:
קוליקיים
מאפיינים
למרות מנהג בני המשפחה, רק מין אחד Coccyzus erythropthalmus, נוהג להיטפל לעופות אחרות. השאר מקננות בין העצים ומטילות שבע ביצים, למרות שהסוג Saurothura מטיל רק שתי ביצים. הרגלי הסוג Piaya  אינם ידועים.
חיות בעיקר ביערות ובאזורים ממוזגים אך גם באזור הטרופי.
בורובה (פודקרפאטי)
בורובה (בפולנית: Borowa) הוא כפר במחוז מיילץ שבפרובינציית פּוֹדְקַרְפָּאטִי בפולין, השוכן כ-13 ק"מ צפונית מערבית למיילץ.
התיעוד הראשון ליישוב הוא משנת 1404. בשנת 1921 נמנו במקום כ-1250 תושבים, מהם קרוב ל-200 יהודים. בין השנים 1975 ו- 1998 היה היישוב שייך למחוז ז'שוב.
יהודי בורובה
בתחילה השתייכו יהודי הכפר לקהילת ראדומישל ויילקי, ונסתייעו בשירותים שונים בקהילת מיילץ, אך בין מלחמות העולם כיהן ביישוב רב עצמאי, אלעזר רופשיץ (נספה בשואה). השוחט והבודק המקומי שימש גם את יהודי הכפר הסמוך צ'רמין.
בנובמבר 1918 בלמה קבוצת הגנה יהודית ניסיון של איכרי הסביבה לפרוע ביהודי הכפר.
בשנות העשרים והשלושים פעלה בכפר ספרייה יהודית, ובשנת 1932 הוקם במקום קן של תנועת הנוער עקיבא.
עם הכיבוש הגרמני בספטמבר 1939 הוטלו על יהודי היישוב הגבלות תנועה, והם חויבו בענידת סרט עם מגן דוד על זרועם. כמו כן, נלקחו יהודי הכפר לעבודות כפייה, ואולצו להעביר לגרמנים מכסות של תוצרת חקלאית ורכוש.
ביולי 1942 גורשו כל יהודי הכפר לראדומישל ויילקי, ורובם נשלחו להשמדה באקציה שהתקיימה במקום כעבור זמן קצר. היתר הועברו לדמביצה, וגורלם היה כגורל יתר יהודי המקום.
שני בתי הכנסת של הכפר נהרסו בתקופת המלחמה.
סרגיי צ'מזוב
סרגיי ויקטורוביץ' צ'מזוב (ברוסית: Сергей Викторович Чéмезов; באנגלית: Sergey Chemezov; נולד ב-20 באוגוסט 1952 בברית המועצות) הוא מנכ"ל התאגיד הממשלתי רוסטק (לשעבר מנכ"ל התאגיד הממלכתי לייצוא נשק), יושב ראש איגוד מהנדסי המכונות הרוסי וסגן כללי.
ביוגרפיה
צ'מזוב עבד במכון מדע ומחקר של מתכות וברזלים באירקוטסק כמהנדס, עמית מחקר ועוזר המעבדה הראשי. בין השנים 1980 ל-1988 עבד ב"לוץ"- האגודה למחקר תעשייתי. מ-1983 עד 1988 הוא שימש כראש הנציגות של אגודת "לוץ"במזרח גרמניה, שם פגש לראשונה את ולדימיר פוטין. שניהם עבדו בשירות הקָה-גֶה-בֶּה בזמן ששהו במזרח גרמניה, ושניהם גרו באותו בניין דירות. שם הם הפכו לחברים.
מ-1988 עד 1996 צ'מזוב שימש כמנכ"ל של "סובינטרספורט" (אנגלית: Sovintersport), עמותת סחר חוץ. מ-1996 עד 1999 שימש כיושב ראש המחלקה לענייני יחסים כלכליים חיצוניים בתוך המשרד לענייני נשיאות, תחת ולדימיר פוטין. לאחר מכן הוא עבר לתפקיד יו"ר המחלקה לענייני חוץ כלכלי של המנהל הנשיאותי של רוסיה. מספטמבר 1999 ועד נובמבר 2000, צ'מזוב כיהן כמנכ"ל "פרומאקספורט" (אנגלית: Promexport), ובחודש אוגוסט 2000 הוא הפך להיות חבר בוועדה הנשיאותית על שיתוף הפעולה הצבאי וההנדסי בין רוסיה למדינות זרות. מחודש נובמבר 2000 ועד אפריל 2004, צ'מזוב שימש כמנכ"ל הראשון של התאגיד הממלכתי לייצוא נשק ולאחר מכן כמנכ"ל ראשי מ-2004 ועד 2007. על ידי צו של נשיא רוסיה, ב-26 בנובמבר 2007, צ'מזוב מונה להיות המנכ"ל של תאגיד הטכנולוגיות הרוסיות, ששינה את שמו ל"רוסטק" בסוף שנת 2012. בוועידת מפלגת רוסיה המאוחדת שנערכה ב-2 בדצמבר 2006, צ'מזוב נבחר למועצה העליונה של המפלגה. בוועידת המפלגה ה-7 שנערכה ב-26 במאי 2012, הוא נבחר שוב. ב -28 באפריל 2014 הוא נאסר על ידי ממשל אובמה מלהיכנס לארצות הברית.
תפקידים
בין תפקידיו הבולטים, סרגיי צ'מזוב שימש כחבר דריקטריון עבור:
פעילות אקדמית ואקטיביזם חברתי
בין פעילויותיו אפשר למצוא:
משפחה
צ'מזוב נשוי ליקטרינה יגנטובה, מהנדסת תכנון. היא מהמייסדים ובעלת 70% של חברה אשר מייצרת תיבות הילוכים. יקטרינה היא גם בעלת רוב המניות של "אטאג'ה" – רשת של 19 מסעדות ברחבי מוסקבה. לזוג יש 4 ילדים. בנם סטניסלב, אשר נולד ב-1973, עובד עבור החברה "איטארה" (אנגלית: Itara) ובעל מניות בחברות ביטוח עצמאיות. בנם השני, סרגיי, לומד במוסד רפואי. בנם הצעיר לומד בבית-ספר יסודי ובתם סטודנטית לתואר שני באוניברסיטת MGIMO.
פרסים
בין הפרסים בהם זכה צ'מזוב ניתן למנות:
תיירי דובאי
תיירי דובאי (בצרפתית: Thierry Doubaï, ידוע גם בשם מוסא דובאי טאפה; נולד ב-1 ביולי 1988) הוא כדורגלן מחוף השנהב המשחק בעמדת הקשר.
יאנג בויז
בשנת 2005, דובאי החל את הקריירה המקצועית שלו בגיל 17 כאשר שיחק בקבוצת אתלטיק אדג'מי מעיר הולדתו. ב-22 באוגוסט 2007, מועדון הכדורגל יאנג בויז ברן מליגת העל השווייצרית החתים דובאי לאחר שנתיים באדג'מי. בשנת 2008, דובאי בן ה-21 נפצע ולא יכל לשחק מספר חודשים. באמצע 2009, הוא חזר להתאמן עם הקבוצה. הוא עבר פרק זמן של 4 שנים במדי יאנג בויז וסיים עם 77 הופעות ושני שערים.
אודינזה
ב-2 ביולי 2011, חתם דובאי על חוזה של חמש שנים עם הקבוצה האיטלקית אודינזה מהסרייה א'.
סושו
ב-17 בינואר 2012, שישה חודשים לאחר שחתם באודינזה, הוא הושאל למועדון הצרפתי סושו עד לסוף העונה. בסיום העונה, סושו החליטה להפוך את ההשאלה למעבר קבוע והחתימה את דובאי על חוזה של ארבע שנים. לאחר עונה נוספת בסושו, עבר דובאי למועדון הכדורגל השווייצרי לוצרן לעונה אחת.
בני יהודה
ב-17 באוגוסט 2015, חתם דובאי בבני יהודה תל אביב. ב-22 באוגוסט, במשחק הבכורה שלו במדי בני יהודה כבש דובאי שער בניצחון החוץ 3-0 על מכבי חיפה. בהמשך העונה דובאי איבד את מקומו בהרכב ומיעט לשחק, ביולי 2016 בני יהודה הודיעה על שחרורו.
נבחרת חוף השנהב
ב-26 במרץ 2008, דובאי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הלאומית במשחק נגד תוניסיה.
חתול קודקוד
חתול קודקוד (שם מדעי: Leopardus guigna) הוא מין של חתול בסוג נמרון, שכמו כל בני הסוג חי בעולם החדש, באמריקה הדרומית בעיקר בצ'ילה ובקצוות של ארגנטינה. זהו מין החתוליים הקטן ביותר באמריקה.
מיון
ישנם 2 תת-מינים של קודקודים:
מאפיינים
הקודקוד מזכיר נמר קטן בצורתו. יש לו ראש קוטן ורגליים וזנב גדולים. זכר בוגר שוקל 2-2.5 ק"ג ואורכו 37-51 ס"מ. גובהו יכול להגיע ל-25 ס"מ.
הוא מכוסה חברבורות כמו נמר אך צבעו אפור-חום עד כתום כהה ועל הזנב טבעות שחורות. ישנם גם פרטים שצבעם שחור כמו פנתר.
אקולוגיה
כמו רוב החתוליים הוא מין יחידאי החי בטריטוריה גדולה ובה הוא מסתובב וצד. גורים מתבגרים ועוזבים את משפחתם אחר שנה.
החתול נמצא בעיקר ביערות הררים ויערות גשם ממוזגים שישנם במורדות הרי האנדים. בשל כריתת היערות החתול נמצא בסכנת הכחדה.
הוא תוקף בקפיצה את טרפו. ניזון מעכברים, עופות, לטאות ולעיתים אף תרנגולים ואווזים מבויתים.
שמחה ראובן עדלמן
הרב שמחה ראובן עדלמן או אדלמן (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: עֶדעֶלמַאנן; כ"ג בשבט ה'תקפ"ב, 14 בפברואר 1822, וילנה – כ"ג בטבת תרנ"ג, 11 בינואר 1893, ורשה), שנודע בשם העט שַׂ"ר בֶּן־חַיִל הָעֲדֻלָּמִי, היה רב ליטאי, בלשן עברי, פובליציסט ומחבר פורה.
ביוגרפיה
נולד בווילנה לרב חיים יהודה ליב עדלמן ולשרה גוטא בת הפרנס הווילנאי רבי שלמה זלמן אייגש. אביו אימץ את שם משפחת חותנו (כנהוג לעיתים ביהדות ליטא אז) וכך נהגו כל ילדיו ונכדיו, אך בנו שמחה ראובן דבק בשם עדלמן. אחיו הם הרבנים משה אליעזר אייגש והעשיל אייגש.
למד אצל רבי יצחק מוולוז'ין בישיבת וולוז'ין ונחשב בה לבקי בתלמוד, נישא לפני שנהיה בן 18, במסיבת החתונה מנה את רשימת כל הסוגיות המרכזיות שפזורות על פני התלמוד הבבלי והירושלמי, במקום לשאת דרשה רגילה. אשתו הייתה בת ראסייני שבזאמוט, ובתקופה שלאחר נישואיו גר שם. אשתו השנייה הייתה מטלז ולכן חי בעיר זו בתקופה מסוימת, ואחריה בבריסק ובקובנה.
עדלמן היה מומחה לאגדות חז"ל ולשונם, וספריו "המסלות" ו"התירוש" עוסקים בתחום זה. הפובליציסט וההיסטוריוגרף החרדי יעקב ליפשיץ מספר בספרו "זכרון יעקב" כי עדלמן הראה לו את מקורם של רוב השירים היידים שהיו מקובלים בקרב הילדות היהודיות בתקופתם, באגדות חז"ל. את ספריו כתב במקביל לעבודותיו כאיש פיננסים בשירותם של סוחרים אמידים, והוא התפרנס בדוחק.
הוא היה בעל השכלה רחבה, וניהל מאבק מול מי שראה כ"פורקי אמונה"; בתחום זה מוכר חיבורו "דורשי רשומות" (ורשה תרנ"ג) שתוכנו ביקורת חריפה על הספר "דור דור ודורשיו" של אייזיק הירש וייס.
משפחתו
לרב שמחה ראובן עדלמן, היו שני ילדים:
חתימה דיגיטלית
חתימה דיגיטלית היא שיטה קריפטוגרפית, שמטרתה לאמת את המקוריות והשלמות של הודעה או מסמך דיגיטלי.
חתימה דיגיטלית תקפה מעידה בסבירות גבוהה שההודעה או המסמך אינם משובשים או מזויפים, כלומר - שהמסמך או ההודעה נוצרו או נשלחו על ידי גורם ידוע ושהם לא שונו על ידי צד שלישי לאחר חתימתם, או שובשו בדרך אחרת. כמו כן חותם המסמך לא יוכל להתכחש לכך שהוא יצר אותו.
חתימה דיגיטלית היא נושא חשוב באבטחת מידע והיא מאפיין בפרוטוקולים קריפטוגרפיים רבים. שיטות חתימה דיגיטלית נפוצות הן למשל DSA ו-RSA.
הגדרה כללית
"חתימה דיגיטלית מאפשרת לחותם שהנפיק מפתח אימות ציבורי מתאים, לחתום על מסמך דיגיטלי כך שכל עוד לקורא הקובץ יש גישה למפתח האימות המשויך לחותם, הוא יכול לוודא שהמסמך אכן אותנטי ושהחתום על הקובץ אכן הנפיק אותו."חתימה דיגיטלית (לפעמים מכונה גם "חתימה אלקטרונית") היא שיטת חתימה (כמו חתימה ידנית, או שימוש בחותמת) באמצעות מידע דיגיטלי והיא ייחודית לגורם החותם ולמסמך הנחתם, כלומר אי-אפשר לזייף חתימה על מסמך אחד על-ידי שימוש בחתימה על מסמך אחר, וכן אי-אפשר לזייף חתימה של חותם אחד על-ידי שימוש בחתימה של חותם אחר. ישנן גרסות משופרות של חתימה דיגיטלית בהן נכנסים פרמטרים נוספים כמו מועד החתימה.
חתימה דיגיטלית מקבילה במובנים מסוימים לחתימה פיזית, בהיותה סימן היכר ייחודי לחותם. למשל: מקרה בו אדם חותם בחתימת ידו על גבי חוזה מכירה או השכרה. חתימת היד משמשת גם לאימות זהותו וגם לתקף את התחייבותו לתוכן המסמך, כאשר אמינות החתימה נשענת על הקושי הטכני שבזיופה או העתקתה. לעומת זאת, חתימה דיגיטלית ניתן לשכפל בקלות כמו כל מידע דיגיטלי ולכן אין די בכך שתהיה ייחודית לחותם ונפרדת מהמידע ועל חתימה דיגיטלית להיות ייחודית ושונה עבור כל מסמך, באופן כזה שחותם לא מורשה לא יוכל לזייף חתימה על מסמך אחר.
דוגמה ליצירת ייחודיות
בחשבון מודולרי, קל יחסית להוציא שורש מודולו מספר ראשוני, אך הוצאת שורש מודולו מכפלה של שני ראשוניים דורשת את היכולת לפרק את המכפלה לגורמים (ואף שקולה אליה מבחינה חישובית), והרי פירוק מספר גדול לגורמיו הראשוניים היא בעיה קשה. עובדות אלה מציעות סכימה לחתימה דיגיטלית: החותם יבחר זוג ראשוניים גדולים, P ו-Q, ויפרסם את המכפלה שלהם N=PQ. ברצותו לחתום על הודעה X, הוא יחשב את השורש הריבועי שלה מודולו N (על ידי חישוב השורשים מודולו P ו-Q, ושילובם באמצעות משפט השאריות הסיני). השורש הוא חתימה, שאותה קל לבדוק על ידי העלאה בריבוע, וקשה לזייף.
הגדרה מתמטית
חתימה דיגיטלית מורכבת משלושה אלגוריתמים: אלגוריתם הכנה "Gen", אלגוריתם חתימה "Sign" ואלגוריתם אימות "Verify" המוגדרים כך:
לצורך תקינות, עבור כל n ועבור כל זוג מפתחות תואם (pk,sk) שהוכנו באמצעות אלגוריתם ההכנה המתואר ועבור כל מסר m צריך תמיד להתקיים: אלגוריתם החתימה מגודר רק אם המסר m הוא באורך המתאים למשל אם הוא פונקציה של פרמטר הביטחון n אז החתימה תקפה רק אם m הוא באורך \ell(n) לכל היותר. במילים אחרות סכמת החתימה אינה מתאימה כאשר המסר אינו בגודל הרצוי.
שימוש בסכימת חתימה נעשה כך שהחותם S מפעיל את אלגוריתם ההכנה כדי לקבל את (pk,sk). החותם שומר את sk בסוד ומפרסם את pk באופן שיהיה אפשרי לוודא את שייכותו אליו. למשל, אפשר לפרסמו באתר אינטרנט או ברשומות ציבוריות כלשהן. כאשר S רוצה לחתום על המסמך m הוא מבצע השמה ושולח את (m,\sigma) ליעדם; המקבל יכול לבצע בדיקת תקפות על ידי חישוב  ובדיקה האם הערך המתקבל הוא 1. מבדיקה זו מוכיחים שני דברים. ש-S הוא המקור וכן ש-m אותנטי ולא חל בו שינוי בידי צד שלישי בזדון או שינוי בגלל תקלה בתקשורת.
במובן של תשתיות מפתח ציבורי, S יכול לבצע לפחות פעם אחת משלוח בטוח ואמין של המפתח pk (למשל במפגש אישי); ברגע שהחותם הצליח להנפיק בצורה מאומתת מפתח אימות ציבורי אחד לפחות, אפשר להשתמש בו כדי לאמת מפתחות ציבוריים נוספים ובכך ליצור מעין רשת אמון.
ביטחון
בהינתן מפתח ציבורי pk, אדם מוגדר כמי שזייף את החתימה אם הצליח להנפיק מסר m (שלא נחתם בעבר על ידי S) וחתימה \sigma תקפה כך שאלגוריתם האימות יחזיר 1 (שהחתימה אותנטית כאילו נעשתה על ידי השולח S). כאשר לפי המודל המקובל המתקיף רשאי או מסוגל להשיג או לבקש חתימות תקפות של S על מסמכים רבים (בכמות פולינומית) לפי בחירתו. נניח שנתונה סכמת חתימה דיגיטלית, הניסוי הבא מנסח את הגדרת הביטחון של סכמת החתימה בנוכחות המתקיף \mathcal{A} עם פרמטר הביטחון n כדלהלן: לאור הניסוי האמור אפשר להגדיר ביטחון של סכמת חתימה דיגיטלית נגד זיופים לפי מודל מסר נבחר אדפטיבי אם עבור כל אלגוריתם יריב \mathcal{A} קיימת פונקציה זניחה \text{negl} כך שמתקיים: במילים אחרות, הכוונה היא שסיכוייו של הזייפן להצליח בזיוף החתימה נמוכים מערך זניח שניתן להתעלם ממנו.
הבטחת שלמות
חתימה דיגיטלית מסייעת במקרי צורך בהבטחת שלמות מידע דיגיטלי, כדי לוודא שלא נערכו מחדש או שונו לאחר החתימה; כל עריכה מחדש של המסמך תבטל את תקפות החתימה הדיגיטלית הקיימת. דוגמות לכך:
סוגי חתימה דיגיטלית
מנגנוני חתימה דיגיטלית מתחלקים בין היתר לסוגים אלה (קיימים סוגים נוספים שלא תוארו בפרק):
הכנת חתימה דיגיטלית
עקרונית אפשר להכין חתימה דיגיטלית באמצעות כל שיטת הצפנה אסימטרית, כאשר המפתח הפרטי משמש לחתימה והמפתח הציבורי משמש לאימות. מבחינה היסטורית, חתימה דיגיטלית הייתה ניתנת למימוש בצורה זו של היפוך סדר הפעולות בהצפנת מפתח ציבורי:
המפתח המצפין- נקרא מפתח ציבורי בשל שימושו השכיח בשליחת מסרים בפומבי (כחלק משימושו נחשף לציבור), אך בפועל תפקידו ברמת האלגוריתם הוא להצפין את המסרים כך שרק בעל המפתח המפענח התואם לו יוכל לפענח.
המפתח המפענח- נקרא מפתח פרטי בשל כך שהוא אמור להשמר באופן פרטי, אך בפועל תפקידו ברמת האלגוריתם היא לפתוח את המסרים המוצפנים עם המפתח המצפין התואם לו.
תכונה נוספת של המפתחות האנטי סימטרים היא שמפתח מפענח יכול גם להצפין, ומפתח מצפין יכול גם לפענח.
מכאן ניתן להבין שאם משתמשים במפתח הפרטי כמפתח מצפין (בניגוד לשליחת מסרים סטנדרטית שבה הוא משמש מפתח מפענח), נוכל לאמת את האותנטיות של המסר המתקבל עם המפתח הפומבי (שעתה ישמש אותנו לפיענוח המסר), ובכך אם נשלח מסר ואת ההצפנה שלו (עם המפתח הפרטי שעתה ישמש כמפתח מצפין), הציבור יוכל לאמת את המסר בכך שישתמש במפתח הציבורי (שעתה ישמש כמפתח מפענח) בפיענוח המסר ולאחר מכן להשוות את הטקסט המתקבל לטקסט הנשלח.
במקרה של RSA זה נכון רק אם מפעילים פונקציית יתירות מתאימה, אך באופן כללי זה לא תמיד אפשרי ובמיוחד עלול להיות לא בטוח כלל.
לעיתים יש צורך לחתום על מסמך וגם להצפינו. על פניו אין הבדל בין מפתחות חתימה למפתחות ההצפנה ולכן עקרונית ניתן להשתמש באותם מפתחות גם להצפנה וגם לחתימה. אולם מקובל להפריד הפרדה מלאה בין תהליך החתימה לבין תהליך ההצפנה, כלומר להשתמש בסט מפתחות שונה, מכמה סיבות. ראשית מטעמי ביטחון, באלגוריתמים אסימטריים קיימת חולשה לשימוש כפול במפתחות הן להצפנה והן לחתימה, מה שיוצר פרצת אבטחה בתנאים מסוימים. שנית משום שלעיתים יש מגבלות (חוקיות ואחרות) על ההצפנה שאינן חלות על החתימה, כך שייתכן ולא תמיד נוכל להצפין את המסמך אולם עדיין נרצה לאמת את מקורו.
רשות מאשרת
כדי לדעת שהחתימה הדיגיטלית היא אותנטית, יש לשייכה לבעליה בדרך בטוחה כלשהי, כגון באמצעות תעודה דיגיטלית המונפקת על ידי צד שלישי (רשות מאשרת) המוכרת כאמינה.
ביישומים מעשיים תהליך הפנייה אל הגורם המאשר הוא בדרך כלל שקוף למשתמש ומבוצע כחלק מתהליך ממוחשב. השיטה המקובלת היא התקנת "תעודת שורש" של הגורם המאשר בדפדפן המשתמש, שבאמצעותה ניתן לוודא שהחתימה של ישות כלשהי (כגון אדם או מחשב) אכן נחתמה על ידי מי שמתיימר להחזיק במפתח החתימה.
דפדפני אינטרנט פועלים על פי חתימה דיגיטלית המונפקת על ידי רשות מאשרת כדי לזהות אתרים מפוקפקים ולהתריע בפני המשתמש על סכנות אפשריות בזמן גלישה.
רשת אמון
רשת אמון (Web of trust) היא אסטרטגיה לאימות מפתח ציבורי שננקטה לראשונה על ידי חברי מיזם PGP; ההתאמה של מפתח ציבורי לאדם מסוים אפשרית בדרך הפשוטה של הכרות אישית. כדי לעשות כן יש להכיר את האדם, לפוגשו ולזהותו באמצעי זיהוי מקובלים (למשל תעודת זהות). לאחר שזוהה האדם בתור האישיות שהוא טוען לה, ניתן לרשום את המפתח הציבורי השייך לו. אולם, בעולם האמיתי דרך זו אינה מעשית כי ארגונים מסחריים רבים נדרשים לעיתים קרובות לתקשר עם עמיתיהם או לקוחותיהם בצד האחר של העולם ולכן הפתרון הוא רשת אמון במסגרתה מקבל המסמך יכול לסמוך על אמינות המפתח הציבורי של השולח אם ואך ורק אם קיימת שרשרת אנשים אשר וידאו זה את מפתחו של זה שבראשה עומדת ישות בעלת אמינות גבוהה. החוליה האחרונה בשרשרת - מקבל המסמך, יכול ליהנות מאמינות המפתח הציבורי של השולח על סמך אמינות השרשרת כולה.
מניעת הכחשה וחותם-זמן
מניעת הכחשה (Non-repudiation) מסייעת במניעה מגורם כלשהי להכחיש או לכפור בהתחייבות שנתנה או פעולה שביצעה.
אדם עלול לאשר רכישת מוצר ולאחר מכן להכחיש כי עשה זאת. בדרך כלל כאשר מתעוררים חילוקי דעות מסוג זה, נדרשת מעורבות צד-שלישי המשמש כבורר בין הצדדים. חתימה דיגיטלית רגילה אינה מספקת להפרכת טענת בעל החתימה, מאחר שבעל החתימה עלול לטעון כי חתימתו נגנבה. למשל, הוא עלול לחשוף במכוון את מפתח החתימה מיד לאחר ביצוע העסקה ולטעון כי נעשה בה שימוש בלתי הולם מצד גורם זדוני כלשהו בלא ידיעתו. יש צורך להוכיח כי בנקודת הזמן שבה בוצעה העסקה או נחתם המסמך הדבר נעשה מידיעתו ומרצונו של בעל החתימה האותנטי. מניעת התכחשות פותרת בעיה זו.
מניעת התכחשות בחתימה דיגיטלית אפשרית בכמה דרכים:
אחסון וגיבוי
מקובל לאחסן מפתח חתימה דיגיטלית לא במחשב אלא בהתקן חומרה מאובטח שתוכנן להיות עמיד בפני ניסיונות פריצה תומך PKI דוגמת מכשירי HSM.
בניגוד למפתח הצפנה, אותו יש לגבות באופן מאובטח כדי לאפשר שחזור מידע מוצפן אם מפתח ההצפנה המקורי אינו זמין, אין לגבות מפתח חתימה בשום אופן שהרי גיבוי מעצם הגדרתו מרמז על האפשרות שלמישהו אחר תהיה גישה אליו.
חקיקה
במדינות אחדות קיימות הגבלות ייצוא של כלי הצפנה ואילו באחרות קיימות הגבלות חוקיות על העיסוק בהצפנה בכלל. יש להבחין בין סוגי חתימה דיגיטלית המערבות שימוש בהצפנה כיוון שלהן השפעה ישירה על המסמך החתום (סוגים אלו בדרך כלל מחייבים אישור חוקי למימושן) לבין כאלו שאין להם השפעה ישירה על המסמך (כלומר המסמך נותר קריא) כך שאינן מוגדרות בחוק כהצפנה ועל כן לא חלות עליהן מגבלות כלשהן.
בחוק הישראלי
להסדרת השימוש בחתימה דיגיטלית בישראל חוקקה הכנסת בשנת 2001 את חוק חתימה אלקטרונית. על מטרתו ועקרונותיו של חוק זה עומדים דברי ההסבר להצעת החוק. מחוקקי החוק הלכו בעקבות השפה הגרמנית וכללו בביטוי חתימה אלקטרונית גם חתימה דיגיטלית.
אניים
אניים (שם מדעי: Crotophaginae) היא תת-משפחה של עופות ממשפחת הקוקייתיים, החיה רק באמריקה מקנדה עד ארגנטינה. בתת-משפחה זו 2 סוגים: Guira וCrotophaga ובהם 4 מינים. בעבר הם נחשבו למשפחה עצמאית.
הם מקננים על הביצים ואינם מיטפלים לעופות אחרים כלל, אך לעיתים יהרגו גוזלי עופות אחרים ללא מטרה. חלק מהמינים מטילים עד 7 ביצים ואחרים רק 2-3 ביצים.
בארניז
בארניז הוא מותג חנויות כלבו יוקרתי אמריקני, של חברת בארניז ניו יורק בע"מ (באנגלית: Barneys New York Inc) שנוסדה בשנת 1923 בעיר ניו יורק. המותג הציג לשוק האמריקאי מותגי יוקרה עיקריים ובהם ארמני, עזדין אלייאה, קום דה גרסון, כריסטיאן לובוטן וארמנג'ילו זגנה.
ב-11 באוגוסט 2019 בארניז ניו יורק הגישה בקשה לפשיטת רגל (צ'פטר 11) וסגרה 15 מתוך 22 חנויותיה, כולל חנויות דגל בלאס וגאס, שיקגו וסיאטל. לאחר מכירתו בנובמבר 2019, קבוצת "מותגים אותנטיים" תשתלט על מותג ותעניק זיכיון לשימוש בו לרשת סאקס השדרה החמישית בניו יורק.
החנויות
לפני פירוקה, בארניז ניו יורק הפעילה חמש חנויות דגל בארצות הברית. מסעדות Freds פעלו בחנויות בבוורלי הילס, שדרת מדיסון, מנהטן תחתית וסן פרנסיסקו.
בשנת 2014 הודיעה החברה על תוכניות לחנות דגל בבל הארבור, פלורידה, כחלק מהרחבה מתוכננת של מרכז הקניות שם. החנות אמורה הייתה להיפתח בשנת 2023.
בארניז ניו יורק סגרה את חנות הדגל שלה ב-Northpark Center בדאלאס בשנת 2013. החנות שלה בכיכר האופנה בסקוטסדייל, אריזונה נסגרה בשנת 2016. החברה פתחה חנות גברים בודדת בסן פרנסיסקו בפברואר 2016, ובקיץ 2018 הודיעה שהיא תוסיף מסעדה.
בנוסף לעסק המלא של החברה פועלות שתי חנויות מחסנים. שש חנויות בארניז ושש חנויות מחסנים פועלות בחטיבת יפן שלה.
התזמורת הפילהרמונית של טוקיו
התזמורת הפילהרמונית של טוקיו (ביפנית: 東京フィルハーモニー交響楽団) טוענת להיותה התזמורת הקלאסית הוותיקה ביותר ביפן, מאחר שנוסדה בנגויה בשנת 1911. היא עברה לטוקיו בשנת 1938. נכון ל-2005 מונה התזמורת כ-166 נגנים.
התזמורת מופיעה באולם אורצ'רד, שהוא חלק ממתחם הקניות והבידור בּוּנְקאמוּרָה (文化村) בשיבּוּיָה, טוקיו.
קוקל
מאפיינים
עופות אלה חיים בעולם הישן מאפריקה שמדרום לסהרה ומדגסקר עד לדרום-מזרח אסיה, אינדונזיה וחלק גם באוסטרליה. הם בעלי ראשים גדולים, עיניים אדומות ומקור כהה גדול. הם חיים רוב הזמן על הקרקע או בין הענפים הנמוכים והשיחים ובעלי טפרים גדולים ברגליהם וזנב ארוך. הם אוכלי בשר הניזונים מחרקים גדולים, עכבישאים, רכיכות, ביצים, דו-חיים, זוחלים קטנים ואף יונקים קטנים ועופות קטנים. הם הורגים את הטרף במקורם החסון.
בניגוד למיני קוקיות אחרים הם אינם טפילי קנים והם מקננים בין העצים. יש חלוקת תפקידים בין הזכרים לנקבות ולעיתים הזכרים מטפלים בגוזלים מעט יותר.
ויל טיודור
ויליאם ג'יימס סיברי טיודור (באנגלית: William James Sibree Tudor; נולד ב-11 באפריל 1987) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
טיודור נולד בלונדון, ולמד משחק ב-Royal Central School of Speech and Drama שבאוניברסיטת לונדון.
בין השנים 2013 ל-2015 שיחק בסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס" של HBO בתפקיד אוליבאר. ב-2014 הופיע במיני-סדרה "The Red Tent". ב-2015 החל להופיע בסדרה "אנושיים" של ערוץ 4 ו-AMC. בשנים 2017 ו-2018 גילם את סבסטיאן ורלאק/ג'ונתן מורגנשטרן בסדרה "ציידי הצללים" של ערוץ Freeform.
אור התורה (ספר)
אור התורה היא סדרת ספרים שיצאה לאור על ידי מערכת ״אוצר החסידים״ של הוצאת קה"ת, וכוללת את הדרושים, "מאמרים", שאמר רבי מנחם מענדל שניאורסון, אדמו"ר הצמח צדק. בזמן נשיאותו בשנים תקפ"ח-תרכ"ו, ורשימות שכתב. המאמרים נסדרו לפי סדר התנ"ך ולא לפי סדר אמירתם. רוב המאמרים הם מרשימותיו של הצמח צדק בעצמו שכתב וסידר לפי סדר התנ"ך, לרוב ללא תאריך אמירתם. בנוסף לכך היו כמה מחסידיו "חוזרים", שרשמו את דבריו. מביניהם הרב הלל מפאריטש, בנו אדמו"ר מוהר"ש (משנת תרי"ד ואילך), והרב דובער מקאליסק. ויש בכל אחד מהרשימות מה שאין באחר.
הכרך הראשון מהסדרה על ספר בראשית יצא לאור בברדיטשוב בשנת תרע"ג, הכרך השני על ספר שמות יצא לאור בשנת ה'תש"י. כרך נוסף על שמות יצא בשנת תשכ"א. החל משנת תשכ"ה - שנת המאה לפטירת אדמו"ר הצמח צדק - התחילה הסדרה לצאת בצורה רצופה עד להשלמתה בשנת תשמ"ג. בשנת תשמ"ד יצאו כרכים חדשים של הוספות. חלק מהכרכים יצאו לאור בהוצאה חדשה ומתוקנת. העורך הראשי של הסדרה הוא הרב אהרן חיטריק, בסיוע הרבנים אלכסנדר זיסקינד פיקרסקי, גבריאל שפירא ואליהו מטוסוב כמפורט להלן. להלן רשימת הכרכים שיצאו לאור. כ42 במספר
רן רול
רן רול (נולד ב-17 בנובמבר 1987) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעירוני מודיעין בעמדת הקשר ההתקפי והחלוץ.
קריירה
רול התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל חיפה והיה שותף לזכייה ההיסטורית של קבוצת הנוער באליפות לצידם של שחקנים כגון שמעון הרוש, אושרי רואש, רן אבוקרט, עודד אלקיים, רן יצחק ועוד. בקיץ הושאל להפועל מקר מליגה א' על מנת לצבור דקות משחק. במדי מקר כבש 7 שערים ב-24 הופעות. את העונה שלאחר מכן התחיל בהפועל חיפה ולקראת סיום חלו העברות של הקיץ הוא הושאל למכבי עירוני קריית אתא מהליגה הארצית והיה גורם מרכזי בעלייה של הקבוצה לליגה הלאומית. בעונת חזר להפועל חיפה עימה עלה לליגת העל לאחר 4 שנים בליגה הלאומית.
בקיץ שוחרר רול מחיפה וחתם בעירוני קריית שמונה שירדה לליגה הלאומית אך הוא לא מצא את מקומו ובינואר של אותה עונה הצטרף למ.כ. נצרת עילית.
בקיץ עבר למכבי אחי נצרת בה הבקיע 4 שערים בליגה ו-3 נוספים בגביע הטוטו.
בקיץ עבר לשחק לראשונה בקריירה שלו בליגת העל כאשר חתם בבני סכנין. ב-20 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בהפסד 2–4 להפועל ראשון לציון. בתום העונה חתם לקדנציה שנייה בנצרת עילית במדיה שיחק בכל משחקי הליגה באותה עונה והיה מלך השערים של הקבוצה עם 11 שערים, אך לא זכה לעלות עם הקבוצה לליגת העל.
בקיץ הצטרף למכבי נתניה שירדה לליגה הלאומית ובתום העונה חגג עימה עלייה לליגת העל אחרי שנה אחת בלאומית ואף עלה עימה לגמר גביע המדינה בו הפסידה 0–1 בהארכה לעירוני קריית שמונה. גם בעונה שלאחר מכן המשיך רול בקבוצה בניגוד לשחקנים רבים שעזבו אותה. ב-26 בינואר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 0–2 נגד בית"ר ירושלים.
ב-24 באוגוסט 2015 שב לליגה הלאומית כאשר חתם בהפועל רמת-גן גבעתיים. ב-5 ביולי 2016 חתם רול בעירוני נשר, העולה החדשה לליגה הלאומית.
ב-30 באוגוסט 2017 חתם במכבי הרצליה.
ב-9 ביולי 2018 חתם בהפועל אום אל-פחם מליגה א'.
ב-18 ביולי 2019 רול חתם בבית"ר נורדיה ירושלים.
ב-21 ביולי 2021, רול חתם בעירוני טבריה במרץ 2022 העפיל עם טבריה לליגה הלאומית. ב-21 ביוני 2022 חתם בצעירי טייבה.
ב-10 בינואר 2023 חתם רול בעירוני מודיעין
ג'ין באואר
ביוגרפיה
באואר נולד בהוליווד, הוא סיים תואר בסוציולוגיה ולאחר מכן למד לתואר שני בכלכלה חקלאית באוניברסיטת קורנל, בשנות השמונים לאחר שטייל ברחבי ארצות הברית ולמד על הבעיות הקיימות בחקלאות ובין היתר הוא האמין שהתנאים בהם מוחזקות החיות במשקים השונים הוא לא סביר וזהו דבר שהוביל אותו להקים את הארגון "חוות מקלט" (Farm Sanctuary) הפועל למען חיות המשק. הארגון פעל לראשונה בפנסילבניה והציל כבשים שהיו לכודות בשדות,
בשנת 1996 הוא זכה בפרס אבי לשלום על פועלו למען זכויות בעלי החיים, וב-2001 זכה בפרס היכל התהילה לבעלי החיים.
הוא פעל לקבלת חוקים לאיסור פיטום אווזים וברווזים במספר מדינות של ארצות הברית.
בשנת 2008 פרסם את ספרו הראשון "חוות המקלט: שינוי הלב והמוח אודות חיות ואוכל".
ג'ין באואר הופיע רבות בטלוויזיה האמריקאית ונודע בפועלו בתחום. "טיים מגזין" כינה אותו "המצפון של תנועת האוכל". הוא גם מילא תפקיד חשוב בחוקים המגבילים גידול בעלי חיים בתעשייה.
ליזוזים
ליזוזים (lysozyme) הוא אנזים המצוי בנוזלי גוף וכן ברקמות ובתאים שונים, הממס חיידקים על ידי פירוק דופן התא שלהם.
היסטוריה
הליזוזים התגלה בשנת 1921 על ידי אלכסנדר פלמינג, מגלה הפניצלין, כאשר ערך בדיקות בריר האף של חולה נזלת, שהיה כנראה הוא עצמו. פלמינג שם טיפה של ריר האף על גבי צלוחית פטרי שהכילה מצע מזון המתאים לגידול חיידקים, וכאשר בחן את הצלוחית ימים אחדים לאחר מכן, שם לב לכך שבעוד שברוב שטחה של הצלוחית גדלו מושבות צהובות של חיידקים, מסביב למקום בו הניח את טיפת הריר לא הופיעו חיידקים. לאחר שחקר את התופעה, הסיק פלמינג כי חומר ממס חיידקים המצוי בריר האף הפריע לגידולם של החיידקים, וקרא לחומר זה ליזוזים ("אנזים ממס"', lysis - המסה ביוונית, zyme - סיומת המציינת אנזים). לחיידק המתמוסס בקלות קרא פלמינג "מיקרוקוקוס ליזודאיקטיקוס" (Micrococcus lysodeikticus), שפירושו ביוונית "הנקד הזעיר המראה התמוססות".
פלמינג הראה כי בניגוד לחומרים אחרים אשר השתמשו בהם באותה התקופה לחיטוי, הליזוזים אינו מזיק לרקמות הגוף, והוא קיווה כי ניתן יהיה להשתמש בו לטיפול במחלות שמקורן בחיידקים ולשם הגנה בפני זיהומים. אולם, לאכזבתו, גילה כי החיידקים שעליהם פעל הליזוזים נמנו דווקא עם אלה שאינם מסוכנים לגוף, ואילו החיידקים המסוכנים, כמו הסטפילוקוקים והסטרפטוקוקים, גורמי הדלקות למיניהן, לא היו רגישים לליזוזים. אף על פי כן, כל חייו ייחס פלמינג לליזוזים ערך רב יותר מאשר לתגליתו המפורסמת האחרת - הפניצילין, התרופה האנטיביוטית הראשונה והיעילה מכולן, שגילה פלמינג ב־1928.
הליזוזים היה האנזים הראשון, והחלבון השני, שמבנהו התלת־ממדי פוענח, וזאת על ידי דייוויד פיליפס וחבריו במכון המלכותי בלונדון בשנת 1965. פענוח מבנהו ואופן פעולתו של הליזוזים הוכיח תאוריות רבות בדבר אופן פעולת האנזימים. בתחילה הופק הליזוזים מדמעות, אך כיום הוא מופק מחלבון ביצת התרנגולת, בו הוא נמצא בריכוז גבוה.
מבנה ופעילות
ככל החלבונים, בנוי גם הליזוזים מורכב חומצות אמיניות המחוברת זו לזו בשרשרת ארוכה, הקרויה שרשרת פוליפפטידית. במולקולת הליזוזים של ביצת התרנגולת ישנן 129 חומצות אמיניות, ומשקלה המולקולרי כ-14,500 דלטונים. לאורך מולקולת הליזוזים עובר בקע, המשמש כאתר הפעיל שלו, אליו נקשר הסובסטרט.
אופוסום הלוטרה
אופוסום הלוטרה (שם מדעי: Lutreolina) הוא סוג של אופוסום החי בדרום ומרכז אמריקה, ובו 2 מינים. הם נמצאים באזורי מים אבל פחות מותאמים לשחייה מאופוסום המים.
ליזוזים
מבנה ופעילות
הליזוזים פועל על דופן התא של החיידקים על ידי פירוק השרשרות הסוכריות (פוליסכרידים), שהן המרכיב העיקרי שלו, באמצעות ניתוק הידרוליטי של הקשרים המחברים בין היחידות הבסיסיות המרכיבות את השרשרות הסוכריות. בכך הוא הורס את דופן תא החיידק. לפיכך, שייך הליזוזים למשפחת הגליקוזידאזות, אנזימים המפרקים קשרים בין סוכרים בעזרת מים.
ה-pH האופטימלי לפעילותו של ליזוזים על סובסטרטים פשוטים הוא 5, ואילו בפעולה על חיידקים שלמים ה- pH האופטימלי יכול להיות יותר גבוה.
מקורות
נתן שרון ויובל אשדת, ליזוזים - אנזים ממס חיידקים, מדע, כרך י"ח, 1973.
אופוסום הלוטרה
אופוסום הלוטרה הוא טורף הניזון מיצורים קטנים כדגים, סרטנים וצפרדעים מימיים אותם הוא שולה מהגדה וגם חרקים ויצורים אחרים החיים ביבשה. הם נמצאים בגדות נהרות, ביצות ואף באזור החוף.
האופוסום מזכיר במבנה גופו את הלוטרה ומכאן שמו המדעי. יש לו זנב ארוך ועבה ואוזניים מעוגלות ואדומות. אורכו מגיע ל 21-31 ס"מ ומשקלו ל-200-550 גרם.
הוא חי במדינות: ברזיל, ארגנטינה, בוליביה, אורוגוואי, פרגוואי, קולומביה וגיאנה. בשתי המדינות האחרונות האוכלוסיות מפוצלות לשניים. בסוג 2 מינים:
אופוסום מצוי
אופוסום מצוי (שם מדעי: Didelphis marsupialis) הוא מין של אופוסום גדול החי במרבית אמריקה ממקסיקו ומרכז אמריקה עד לבוליביה וגם באיים האנטיליים. הוא חי בצמרות יערות הגשם עד גובה 2,000 מ', אך חיים גם במורדות העצים ומקימים מאורה על הגזע.
מאפיינים
האופוסום דומה בממדיו לחתול בית. הוא צהוב ובעל זנב ערום וארוך והפנים חיוורות מעט עם אוזניים גדולות ועיניים אדומות.
הוא יוצא לאכול בלילה וחיים בבדידות. הם אוכלי כל הניזונים מחרקים, בשר, ירקות ופירות. הם יכולים להסתגל למזונות אחרים כאשר אלה אינם בנמצא.
האופוסום הוא חיית כיס והצאצאים נכנסים לכיס בבטן האם. היא יכולה להכיל עד 9 צאצאים עד לבגרותם בכיסה.
האופוסומים יכולים להסתדר גם בערים וגם נחשבים לחיות מחמד לאינדיאנים דרום אמריקאים שונים אשר בעתות מחסור במזון הם הורגים ואוכלים את האופוסום.
אופוסומיים
אוֹפּוֹסוּמיים (שם מדעי: Didelphidae) היא משפחה טקסונומית יחידה בסדרה אופוסומאים, שכוללת את חיות הכיס היחידות שחיות בטבע באמריקה הצפונית. בנוסף לכך היא המשפחה הגדולה ביותר של חיות כיס בחצי הכדור המערבי, וכוללת יותר מ-103 מינים ב-19 סוגים. לעיתים נוצר בלבול בינם לבין בני הקבוצה דמויי-קוסקוס המכונים פוסומים, שגם הם חיות כיס, אך הן חיות ביבשת אוסטרליה. האופוסומים נוהגים להתגונן מטורפים על ידי התחזות למתים.
במהלך ההחלפה האמריקנית הגדולה, הגיע לצפון אמריקה המין אופוסום וירג'יניה וכיום הוא חי רק בצפון אמריקה. מין זה הוא גם הגדול במשפחה ומגיע עד משקל של 6 ק"ג. האופוסומים הם שוכני עצים הנעזרים בזנבם הארוך כדי לטפס על העצים, אך בניגוד לדעה הרווחת אינם נתלים עליהם (למעט פרטים צעירים וקטנים מאוד).
מיון
סוגים שנכחדו
מרי מקלאוד בת'ון
מרי מקלאוד בת'ון (באנגלית: Mary McLeod Bethune) הייתה אשת חינוך, פילנתרופית, פמיניסטית ופעילת זכויות האדם בארצות הברית. בת’ון הקימה את המועצה הלאומית של נשים שחורות ב-1935, ייסדה את כתב העת המרכזי של הארגון וניהלה מספר רב של ארגוני נשים אפרו-אמריקאיות. היא הייתה יועצת לאומית של נשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט, איתו ייסדה את המועצה הפדרלית לענייני צבעוניים. כמו כן הקימה בית ספר פרטי לתלמידים אפרו-אמריקאים בדייטונה ביץ', פלורידה. בת’ון הייתה האישה האפרו-אמריקאית היחידה במשלחת ארצות הברית לניסוח מגילת האומות המאוחדות.
זכתה בתוארי כבוד רבים, בהם "הגברת הראשונה של אמריקה השחורה" וכן "הגברת הראשונה של המאבק (לזכויות האזרח)".
ראשית חייה
מרי ג'יין מקלאוד נולדה בשנת 1875 בבקתת עץ קטנה בחווה ליד מייסוויל, דרום קרוליינה. הוריה היו עבדים משוחררים, הורים ל-17 ילדים. הוריה ואחיה עבדו כשכירים בגידול אורז וכותנה בחווה.
התחתנה עם אלברטוס בת'ון בשנת 1898. הם עברו לסוואנה, ג'ורג'יה, שם נולד בנם אלברט. לאחר מכן עברו לפלורידה, שם עסקה בחינוך ובשיקום אסירים. בעלה עזב את המשפחה בשנת 1907 אך לא התגרש רשמית. הוא עבר לגור בדרום קרוליינה, ומת בשנת 1918 משחפת.
פעילותה כאשת חינוך
בשנת 1895 בת'ון עבדה תקופה קצרה כמורה בבית ספר יסודי במחוז סאמטר בפלורידה. בשנת 1896 החלה ללמד בבית ספר תיכון מקצועי באוגוסטה, ג'ורג'יה, שהיה חלק ממיסיון פרסביטריאני שנוהל על ידי לוסי קרפט ליין, בתם של עבדים לשעבר. בבית הספר למדו בעיקר בנות, ומעט בנים. ליין שמה דגש על עקרונות המוסר הנוצרי ועל חינוך מעשי לבנות, שיאפשר להן להתמודד עם אתגרי החיים. ליין השפיעה מאוד על בת'ון, ועקרונותיה הנחו אותה בהמשך הקריירה שלה.
לאחר נישואיה שבה לפלורידה ובשנת 1904 הקימה בדייטונה בית ספר לנערות שחורות. בתחילה היו בבית הספר שישה תלמידים - חמש בנות, בנות שש עד שתים עשרה, ובנה אלברט. בית הספר גבל במזבלה של דייטונה. הלימודים מומנו על ידי ההורים וחברי הכנסייה, שגייסו כסף בעזרת מכירות של פשטידות בטטה, גלידה ודגים מטוגנים. לאחר שנה למדו כ-30 תלמידות בבית הספר.
תוכנית הלימודים הקפדנית החלה בלימודי מקרא ב-5:30 בבוקר, ולאחר מכן כלכלת בית, תפירה, בישול ועבודות יד. בשנה השנייה נוספו לימודי מדעים, מנהל עסקים, מתמטיקה, אנגלית ושפות זרות.
בת’ון התיידדה עם ארגונים של נשים לבנות בפלורידה ועם בעלי ממון, וגייסה מהם כספים למימון הפעילויות בבית הספר. חלק מהתורמים הוזמנו לשבת במועצת הנאמנים של בית הספר. בין השאר התיידדה עם אלינור רוזוולט, שסייעה לה לגייס תרומות. הקרן לחינוך מיסודו של ג'ון ד. רוקפלר תרמה לבית הספר 62,000 דולר.
בשנת 1931 בוצע מיזוג של בית הספר לבנות עם בית חינוך קוקמן לבנים, ואלה הפכו למכללת בת’ון-קוקמן, ומאוחר יותר לאוניברסיטה פרטית, הפעילה עד היום.
בית החולים מקלאוד
בתחילת המאה ה-20 בית החולים של דייטונה ביץ', פלורידה, לא קיבל שחורים בשעריו, ורבים מהם סבלו מבעיות בריאותיות שלא טופלו.
בת'ון איתרה מבנה קטן ליד בית הספר, וגייסה חמשת אלפים דולר מתרומות כדי לרכוש את המבנה ולפתוח בו בית חולים לשחורים. הוא נחנך בשנת 1911. בתחילה היו בו שתי מיטות, אך בתוך כמה שנים התרחב לעשרים מיטות. בבית החולים עבדו רופאים לבנים לצד רופאים שחורים, והוא פעל במשך כעשרים שנה. בין השאר טיפל בנפגעי השפעת הספרדית.
בשנת 1931 הסכים בית החולים הציבורי של דייטונה לפתוח אגף נפרד לשחורים וצבעוניים. רק בשנות השישים של המאה ה-20 בוטלה בו ההפרדה הגזעית.
זכות בחירה לנשים שחורות
התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית איפשר זכות בחירה לנשים, אך גם שלל את זכות הבחירה מגברים ונשים שחורים שלא שילמו מיסים, לא נרשמו בפנקס הבוחרים או לא עברו מבחני אוריינות. בת’ון פעלה רבות כדי ששחורים יוכלו להצביע. בעזרת תרומות היא שילמה את מיסי הבוחרים, רשמה מצביעים וסיפקה שיעורי אוריינות בבית הספר שלה. במספר מקרים היא נאלצה להתעמת עם אנשי הקו קלוקס קלאן שניסו לעצור את פעילותה.
היא הייתה פעילה בארגונים רבים למען זכויות האזרח. בין השאר שימשה כנשיאת סניף פלורידה של הארגון הלאומי של נשים צבעוניות בין השנים 1917 ל-1925, נשיאת הפדרציה הדרום-מזרחית של מועדוני נשים צבעוניות מ-1920 עד 1925, נשיאת הארגון הלאומי של נשים צבעוניות מ-1924 עד 1928, ותפקידים נוספים.
בשנת 1928 הוזמנה על ידי נשיא ארצות הברית קלווין קולידג' לוועידה למען רווחת הילד. בשנת 1930 הוזמנה על ידי הנשיא הרברט הובר לוועידת הבית הלבן לבריאות הילד.
בשנת 1935 הקימה בת’ון את (NCNW) בניו יורק, ארגון-גג של 28 ארגונים שונים שפעלו לשיפור מעמדן של נשים שחורות וקהילותיהן. הארגון פעיל גם כיום. המבנה המקורי שבו נוסד הארגון מוגדר בארצות הברית כאתר היסטורי לאומי.
שיתופי פעולה עם רוזוולט
כמו כן, במהלך כהונתה בת’ון קידמה תוכניות חינוך מיוחד לשחורים בעלי צרכים מיוחדים וקרן לילדים נכים שחורים. מינהל הנוער הלאומי פעל עד שנת 1943.
בשנת 1938 רוזוולט הקים מועצה לאומית לענייני שחורים וצבעוניים, ובת'ון הייתה אחת הפעילות במועצה זו. חברי המועצה היו מנהיגים של קהילות שחורים בארצות הברית, ופעילותם השפיעה על מינויים פוליטיים וחלוקת תקציבים לארגונים חברתיים.
חיים אישיים
בת'ון נהגה לשאת מקל הליכה אף על פי שלא נזקקה לו, כחלק מניסיון ליצור תדמית קשוחה. היא נמנעה לחלוטין ממשקאות חריפים והטיפה לאחרים לנהוג כך.
רבים ציינו את נחישותה בהשגת מטרותיה ואת יחסי האנוש המופלאים שלה. כאשר תושב דייטונה לבן איים על תלמידיה של בת’ון ברובה, בת'ון שוחחה איתו והפכה אותו לבן ברית. מנהל בית החולים סיפר: "גברת בת’ון טיפלה בו באדיבות וטיפחה בו רצון טוב, עד כדי כך שהוא הגן בנשקו על תלמידי בית הספר ואמר: אם מישהו יפריע למרי הזקנה, אני אגן עליה בחיי."
בת'ון הייתה שותפה ביוזמות עסקיות רבות בפלורידה, בהן עיתון יומי, מלון דרכים ומספר חברות ביטוח. לאחר שפרשה לגמלאות נמנע ממנה ללכת לחוף הים בפלורידה, מכיוון ששחורים לא הורשו לבקר בו. היא גייסה מספר יזמים בעיר, ורכשה רצועת חוף של 3 ק"מ בה שחורים ולבנים הורשו להתרחץ ללא הפרדה גזעית. חוף זה קרוי כיום "" על שמה.
מרי מקלאוד בת'ון מתה ב-18 במאי 1955 מהתקף לב. הספדים פורסמו בעיתונים רבים בארצות הברית.
מורשתה
מרי מקלאוד בת’ון זכתה להערכה וכבוד בחייה ולאחר מותה. היא שימשה השראה לפעילות רבות בארגוני זכויות אזרח, ובין השאר קמלה האריס ציינה אותה כאחת הנשים שהשפיעו עליה.
בת’ון הייתה האישה השחורה היחידה שנכחה בטקס ייסוד האו"ם בסן פרנסיסקו ב-1945.
בת'ון הייתה אחת הנשים ששימשו השראה לסופרת אליס ווקר כאשר טבעה את המונח "וומניזם", ונחשבת כיום לדמות מופת וומניסטית.
בשנת 1962 החליט הקונגרס של ארצות הברית להעמיד מצבה לזכרה של בת'ון בפארק לינקולן בוושינגטון הבירה, ולצידה במה להופעות וחלל לתערוכות, שאירחו תערוכות רבות, בין השאר של מרדכי אבניאל. בשנת 1973 בת'ון נכנסה להיכל התהילה הלאומי לנשים. ב-10 ביולי 1974, לרגל 99 שנה ליום הולדתה, הוקמה לכבודה אנדרטה בפארק לינקולן, לצד מצבתה. בטקס השתתפו עשרות אלפי אנשים.
בשנת 1985 הנפיק שירות הדואר האמריקאי בול לכבודה של בת’ון. המגזין "אבוני" ציין אותה מספר פעמים כאחת הדמויות החשובות ביותר בהיסטוריה של השחורים בארצות הברית. בשנת 1991 האיגוד האסטרונומי הבינלאומי קרא על שמה שקע גאולוגי בכוכב הלכת נוגה.
בערים רבות בארצות הברית קיימים בתי ספר על שמה.