cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לי ג'אי-סונג
לי ג'אי-סונג (בקוריאנית: 이재성, באנגלית: Lee Jae-sung, נולד ב-10 באוגוסט 1992 באולסן שבדרום קוריאה) הוא כדורגלן דרום קוריאני המשחק במיינץ 05 ובנבחרת דרום קוריאה בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים
לי שיחק כנער באוניברסיטת קוריאה, ובעונת 2014 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של ג'אונבוק יונדאי מוטורס מליגת העל הדרום קוריאנית. בעונת הבכורה שלו במועדון, 2014, הבקיע לי ארבעה שערים וסייע לקבוצתו לזכות באליפות. בעונת 2015 הבקיע לי שבעה שערים וזכה עם הקבוצה באליפות נוספת. בעונה זו הציג לי יכולת טובה מאוד ונכלל בנבחרת העונה, ונבחר כשחקן העונה הצעיר של הליגה. בעונת 2016 הבקיע לי שלושה שערים ובישל 11, וסיים עם הקבוצה במקום השני בליגת העל הקוריאנית, וזכה עם קבוצתו בליגת האלופות האסיאתית, לאחר ניצחון בגמר במפגש כפול על אל-עין. באותה עונה נכלל בפעם השנייה ברצף בנבחרת העונה. בעונת 2017 הבקיע לי שמונה שערים ובישל עשרה, וזכה עם קבוצתו בפעם השלישית באליפות ליגת העל הקוריאנית. בסיום עונה זו נכלל לי בנבחרת העונה בפעם השלישית ברציפות, ואף נבחר לראשונה ככדורגלן העונה בדרום קוריאה.
את עונת 2018 פתח לי בג'אונבוק יונדאי מוטורס, ועד לאמצע העונה ערך 17 הופעות בהן הבקיע ארבעה שערים. בקיץ 2018, לאחר שהציג יכולת טובה מאוד במונדיאל 2018 במדי נבחרת דרום קוריאה, חתם לי בהולשטיין קיל מהבונדסליגה השנייה, ועזב את קבוצתו הקודמת באמצע העונה. בהופעת הבכורה שלו בהולשטיין קיל, באוגוסט 2018, בישל לי שני שערים בניצחון 0–3 על המבורג.
קריירה בינלאומית
בשנת 2014 זכה לי בטורניר הכדורגל של משחקי אסיה ביחד עם נבחרת דרום קוריאה עד גיל 23, לאחר ניצחון במשחק הגמר על הנבחרת המקבילה של צפון קוריאה בתוצאה 0–1 לאחר הארכה.
בשנת 2015 ערך לי את הופעת הבכורה בנבחרת דרום קוריאה הבוגרת. במרץ 2015, הבקיע לי את שער הבכורה שלו בנבחרת זו, בניצחון 0–1 על ניו זילנד במשחק ידידות. באותה שנה זכה עם הנבחרת באליפות מזרח אסיה בכדורגל. בשנת 2017 זכה לי עם דרום קוריאה באליפות מזרח אסיה בפעם השנייה, ונבחר כשחקן המצטיין של הטורניר. במוקדמות מונדיאל 2018 - אסיה הבקיע לי שלושה שערים, וסייע לנבחרתו להעפיל למונדיאל 2018. במונדיאל עצמו, לי שיחק את מלוא הדקות והציג יכולת טובה בשלושת משחקיה של דרום קוריאה, שהודחה בשלב הבתים, על אף שבמחזור האחרון השיגה ניצחון מפתיע 0–2 על נבחרת גרמניה.
נכלל בסגל נבחרת קוריאה הדרומית לטורניר מונדיאל 2022.
תארים
עם ג'אונבוק יונדאי מוטורס:
עם נבחרות דרום קוריאה:
אלוזאורוס
כיום ידועים בסוג אלוזאורוס 3 מינים:
מאפיינים
גולגולתו הייתה גדולה מאוד. שיניו רחבות וחדות ולסתותיו עמוקות וארוכות, ככל הנראה הלסת שלו הייתה חלשה אף יותר מן האריה של ימינו והשל כך מומחים בטוחים שהשתמש בשרירי הצוואר החזקים שלו כדי להשתמש בפה שלו כמעין גרזן וליצור חתכים ודימומים בגופו של הטרף. ידיים גדולות יחסית לתרופוד עם ציפורניים חדות סייעו לו לחתוך חתיכות קטנות מגוף הטרף לאחר ההרג. סידור העצמות בגולגולתו היה מאפשר תנועה בין עצם הקודקוד ועצם המצח, ועל ידי כך, בליעת כמויות גדולות של בשר בדומה לנחשים. לפי דעת מדענים פרט אלוזאור בוגר היה חייב לאכול 150 קילו בשר בשבוע על מנת להישאר בחיים ולשרוד, מה שמצביע על כך שהיה טורף פעיל ללא ספק. קיימות תאוריות שלאלוזאורוס היו מספר קרובי משפחה ובהם: זאורופגנקס (Saurophaganax) ואפאנטריאס (Epanterias) שהיו מעין גרסאות גדולות ומפחידות יותר של אלוזאורוס שברירי (פרגיליס), גודלם נע בין 11–13 מטרים. לעומת זאת ישנם מומחים הטוענים שהם אלוזאורים רגילים שפשוט גדלו להיות ענקיים יחסית לאחרים. בכול מקרה טורפים אלה היה נדירים ואופייניים הרבה פחות מהאלוזאור מה שהפך דווקא אותו לטורף על ברוב אזורי המחיה.
התקיים ושגשג בתקופת היורה, לפני כ-155 עד 150 מיליון שנים, בנוסף נמצאו מינים נושפים דמויי אלוזאור שחיו באזורים שונים בעולם כמו באירופה ולהפתעה גם באזורים קוטביים וקרים שהצליחו לשרוד שם זמן רב הרבה יותר אל גם היו קטנים יותר (נמצא דינוזאור דמוי האלוזאור באורך 6.5 מטר באזור קוטבי). האלוזאורוס חי לצד דינוזאורים רבים בתקופת היורה כגון: זאורופודים שהיו נפוצים מאוד באותה תקופה כמו הדיפלודוקוס והברכיוזאורוס, סטגוזאורוס שעמו האלוזאור חווה יריבויות רבות, דריוזאורים רבים ששימשו לרוב כמזון בשבילו ועוד מינים רבים שחיו באותה תקופה.
באזור מחצבה ביוטה, ארצות הברית, נמצאו אלפי מאובני עצמות של אלוזאורוס. הואיל ובדרך כלל מאובניהם של דינוזאורים טורפים נמצאו הרחק אלה מאלה, הועלתה ההשערה שמאחר ומאובני האלוזאורוס קרובים הם היו צדים בקבוצה או להקות שמספרן נע לפי גודל הטרף האופייני ללהקה, כלומר שאם הטרף גדול, חייבת הלהקה להיות גדולה מספיק בשביל לצוד אותו, אולי גם האלוזאורים היו טורפים מצליחים ומספרם היה גדול יחסית. עוד אפשרות שהועלתה, ונחשבת לסבירה יותר, שמדובר במספר רב של אלוזאורים שנמשכו לגופה של דינוזאור חסר ישע כדי לזכות בארוחת חינם.
הימצאות של מאובנים דומים של דינוזאורים ביבשות שונות מוסברת בשל טקטוניקת הלוחות וחלוקתה של יבשת העל הקדומה, פנגיאה שהחלה להיפרד מחלקיה לפני כ-170 מיליון שנים. לעיתים, גילוי מאובנים מלמד אותנו מעט יותר ממה שידוע היה לנו על חלוקת היבשות. באפריקה, למשל, נמצאו מאובנים של דינוזאור שדומה לאלוזאור מאמריקה הצפונית. מאובנים אלה מתוארכים לתקופה שלפני 130 מיליון שנים, עובדה המצביעה על כך שאפריקה נפרדה מן היבשת הצפונית הקדומה, לאוראסיה, מאוחר יותר ממה שסבורים היו עד כה.
האלוזאורוס בתרבות
האלוזאורוס מרבה להופיע בסרטים ובסדרות העוסקות בדינוזאורים.
הוא מופיע בספרו של ארתור קונאן דויל, העולם שאבד מ-1912 ומופיע גם בסרט בעל שם דומה מ-1925. אלוזאורוס גדול בשם גואנגי נראה בסרט העמק של גואנגי מ-1969 ובסרט המסע לעמק החלומות. אלוזאורוס מופיע גם בסדרה המצליחה פארק היורה, בסרט עולם היורה: נפילת הממלכה ועולם היורה: עולם חדש (הוא מופיע גם בסרט הקודם כהולוגרמה ובסרט הקרב בביג רוק). הוא מוזכר גם בעולם היורה: מחנה הקרטיקון כדינוזאור שאולי יפתחו בפארק (מה שבאמת קרה).
סדרות טלוויזיה בהם נראה אלוזאורוס כוללים את הסדרה ללכת עם דינוזאורים וסדרות ההמשך שלה: ללכת עם מפלצות (בקטע האחרון) והבלדה של Big Al וגם סדרות כמו הכוכב דינוזאור, מהפכת הדינוזאורים, הדינוזאורים!, פלאווורלד ו-בראשית בתוך תמונה.
דינוזאור זה הופיע במשחקי המחשב Jurassic Park: Operation Genesis, פארק היורה 3: בניית פארק, ללכת עם דינוזאורים, Jurassic World Evolution 2 וJurassic World Evolution.
בסדרת המנגה והאנימה וואן פיס מאת אייצ'ירו אודה, הדמות אקס-דרייק הוא פיראט שאכל פרי שנותן לו את הכוח להפוך להיות אלוזאורוס.
בנוסף הוא המאובן הלאומי של יוטה ועד 2018 היה גם הדינוזאור הלאומי, אז הוחלף ביוטרפטור. באנימה וואן פיס הפיראט אקס דרייק שהוא מארין בחשאי מסוגל להפוך לאלוזאורוס.
זקנה
זִקנה היא טווח הגילים התוחם את השלב האחרון במחזור החיים של האדם הממוצע. שלב זה מגיע לאחר תקופת ואין גיל מדויק בו מתרחש מעבר זה.
גיל זקנה
אדם זקן הוא אדם שמיצה את הרוב הגדול של תוחלת חייו. על כן הגדרת הזקנה בכל חברה תלויה בתוחלת החיים בה ובמידה בה רואה החברה רוב גדול של תוחלת זו. על פי רוב, אדם ייחשב לזקן רק אם מקובל בחברה כי לאנשים בגילו יהיו כבר נכדים או נינים.
הגדרת תחילתו גיל הזקנה שונה בתרבויות שונות ואינה אחידה. ישנן תרבויות השמות דגש על הופעת סימני הזקנה הפיזיים, כדוגמת שיער שיבה, כמדד לתחילת גיל זקנה. ישנן תרבויות אחרות בהן נובעת ההגדרה ממעמד חברתי ומשפחתי, והאדם מוגדר זקן כאשר ילדיו בגרו והחלו בחיים עצמאיים כבוגרים. ואילו בתרבויות אחרות מהווה הזקנה שלב חברתי הנרכש בלימוד ויידע, ואינו מקביל בהכרח לגיל הכרונולוגי.
בעולם המערבי נחשבת הזקנה כשלב אינדיבידואלי ודיפרנציאלי, השונה מהותית מאדם לאדם, שהגדרתו גמישה ולא דיכוטומית; וזאת בניגוד לשלבים מוקדמים יותר בהתפתחות האדם. עם זאת, מבחינים כיום הגרונטולוגים בין שלושה שלבים בזקנה, שלמרות השוני הרב ניתן לעיתים קרובות להכליל לגביהם:
בפרמטרים מסוימים בעולם המערבי, מחשיבים גיל זקנה החל מגיל 78 שנים ועוד 8 חודשים ומעלה.
לרשויות המדינה יש הגדרה פורמלית לאדם זקן והיא אזרח ותיק. לפי החוק, המעניק זכויות אחדות לאזרחים ותיקים, אזרח ותיק הוא אזרח שהגיע לגיל הפרישה (64 שנים לאישה, 67 שנים לגבר).
לקראת שלהי המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21, ההתקדמות בנושאי תזונה ובריאות האריכה את תקופת הבריאות הטובה, כמו גם את תוחלת החיים.
קיום לעת זקנה
בדרך כלל, הקשיש אינו ממשיך בעבודתו הקודמת ופורש לגמלאות. עם זאת, ישנם קשישים, בין השאר, עצמאיים, בעלי מקצועות חופשיים ומרצים במוסדות להשכלה גבוהה הנוהגים להמשיך בעבודתם, כל עוד הם מוצאים עניין בעבודה. המוסד לביטוח לאומי והקופות לביטוח פנסיוני מעודדות זאת. ולכן כאשר האזרח אינו מודיע על יציאה לגמלאות הוא זוכה לקבל גמלה מוגדלת בעת פרישתו.
לשם קבלת הכנסה שוטפת בעת זקנה, לאחר הפרישה מעבודה, מקובלים המסלולים הבאים:
קיימת מגמה כללית המביאה לכך שהאזרח יעבוד פחות שנים מימי חייו, וגם עבודתו לא תהיה מאורגנת וכך קטנות הפרשות של העובדים לקופת הפנסיה. מצבם הנוכחי של קרנות הפנסיה באירופה אינו טוב והן מצויות בגרעון אקטוארי ניכר. גם בישראל נקלעו רבות מקרנות הפנסיה הוותיקות למשבר אקטוארי, שחייב התערבות ממשלתית למניעת קריסתן.
אחת הסוגיות החשובות בהכנה לפרישה היא אמידת הסכומים שעשוי לקבל הגמלאי לידיו בעת פרישתו מהעבודה. במקרים רבים, הסכום הדרוש לקיום, ברמה שהייתה מקובלת בעבר, אינו פחות מהסכום שעמד לרשותו בעת היותו בגיל העבודה. וזאת מסיבות אחדות:
אובדנים בזקנה
הזקנה היא מצב של אובדנים רבים. הזמן הקצר יחסית, שבו מתרחשים האובדנים, וריבוים, מקשה על ההתמודדות ומהווה גורם לחץ משמעותי.
בין האובדנים הקיימים בזקנה ניתן למנות:
התמודדות פרואקטיבית (התנהגות שהאדם יוזם עוד לפני המשבר כדי למנוע אותו או להקטין את נזקיו) אצל קשישים, מבטיחה את רווחתם יותר מהתמודדות ריאקטיבית (פעולות שהאדם נוקט בתגובה לאירוע קשה). קשישים שניהלו אורח חיים יותר בריא ואכילה בריאה, והיו יותר פרואקטיביים, פעילים גופנית וקוגניטיבית (כדוגמת: מילוי תשחצים, משחקי מחשב וכו'), חיו בסביבה צמחית וצלולה (כמו בצפון ובמקומות עם פחות קרינה). בנוסף לכאלו שהנעימו את זמנם בחברת אנשים אחרים ובעיקר צעירים: דיווחו על תחושת רווחה וצלילות גבוהה הרבה יותר, בנוסף לדיווחו על תוחלת חיים גבוה הרבה יותר.
תחושת הרווחה של האדם המבוגר אינה תלויה רק באובדנים האישיים. למעשה, תחושת הרווחה של האדם מושפעת ממשאבים אישיים ומתחושת מסוגלות עצמית, שהיא סובייקטיבית, כמעט ללא קשר להיקף האובדנים ולעוצמתם. במחקרים נמצא כי אמונה של האדם בעצמו וביכולתו להתמודד עם קשיים, ותחושת שליטה, הם בין הגורמים המשמעותיים לתחושת הרווחה האישית. התמודדות עם אובדנים אלה אפשרית בעיקר כשמתכוננים אליהם מראש. כאשר אדם קונה דירה שהוא מתכנן לחיות בה את שארית חייו, עליו לוודא שהיא תהיה נגישה לאנשים המוגבלים בהרבה ממנו, הן משום שילך ויעשה מוגבל והן משום שדירה נגישה עשויה למנוע ממנו פציעות שיאיצו את תהליך איבוד היכולות שלו. לדוגמה, על האדם להתקין מבעוד מועד מעקות ומוטות אחיזה תקניים בחדר המדרגות ובחדרי השירותים והמקלחת. ציוד זה יקל עליו ככל שהכושר שלו יוגבל ויקטין את הסיכוי שלו ליפול, להיפצע ולאבד כושר במהירות. אלו שהתקינו בביתם אמצעי עזר מראש, ביררו מראש את סוגיית המגורים ובחרו מיוזמתם בפעילות בקהילה או בדיור מוגן, דיווחו על תחושת ביטחון גבוהה יותר.
הזקנה כשלב התפתחותי
אריק אריקסון, הוגה תאוריית השלבים הפסיכו-חברתית, היה בין הראשונים בתחום הפסיכולוגיה ההתפתחותית שהתייחס לזקנה כאל שלב התפתחותי נוסף בחיי האדם. הוא מכנה את שלב זה בחיי האדם כשלב ה"שלמות לעומת ייאוש" ("Integrity vs. Despair").
לפי אריקסון, בשלב האחרון בחייו של האדם הזקן הוא מוצא עצמו מול משבר התפתחותי המבטא את סיכום חייו. בשלב זה, לאחר התרחקות מסוימת של הצאצאים והצטמצמות הקן המשפחתי, ולאחר פרישה מהעבודה וצימצום בסטטוס התעסוקתי והחברתי, יגיע האדם הזקן להירהור מסכם של חייו ותפקידיו. בשלב זה הוא יכול לראות את עצמו בסיפוק ובהשלמה, ולעיתים גם לחוות אכזבות וכישלונות שהתרחשו עליו בימי חייו. שלמות, לפי אריקסון, היא היכולת לראות את רצף החיים מתחילתו ועד סופו ולקבל פרספקטיבה מלאה וחיובית על שלמותו של מעגל החיים. ראיית הרצף במעגל החיים יכולה להקנות לאדם קבלה עצמית וראיית הצלחותיו והישגיו בתחושה של סיפוק. יתרה מכך, אריקסון מתייחס לשלב השלמות כאל היכולת של האדם לראות עצמו כחלק מהקולקטיב האנושי, אף מעבר למעגל החיים האישי. בראייה זו כלולה גם היכולת לראות את הבאים אחרינו כחוליה חדשה בשרשרת, חוליה שהאדם הזקן היה שותף פעיל ביצירתה. ניגודה של השלמות, לפי אריקסון, הוא בראיית החיים באופן פסימי, בתחושה של קיפאון ואיבוד משמעות לחיים.
לפי אריקסון, בשלבי התפתחות קודמים בחייו של האדם הוא רוכש ביטחון ואמון בסיסי בזולת, חוויה של מסוגלות חברתית ואינטימיות זוגית. מעבר של שלבים אלה בהצלחה יסייע לו לפתח חוכמה ובינה על מנת לראות עצמו בפרספקטיבה הנכונה של שלמות משמעותית בסיכום חייו. בידי האדם קיימת היכולת לבחור כיצד יעבור את שלב התפתחות זה, והאם יראה את חייו כנקודת סיכום אופטימית וחיובית, על ההספקים, החוויות שעבר, והדברים שהותיר אחריו.
לעומת השלמות מציב אריקסון את הייאוש, את הקיפאון ואיבוד משמעות החיים. החוויה העומדת במרכזם של הייאוש ושל העדר המשמעות זו ההרגשה שהחיים לא נחוו במלואם, שההזדמנויות פוספסו, ושהבחירות שנעשו היו מוטעות או שקריות. כל אלה הן שהפכו למכתיבי קצב החיים ויצרו חלל ריק ונעדר תוחלת, שסופו במוות המאיים.
גישתו של אריקסון היא אופטימית, ולפיה יכול האדם לבחור כיצד יחווה את שלב הסיום בחייו, ולראות עצמו בפרספקטיבה הנכונה של שלמות משמעותית מול המוות. ילדים בריאים, לפי גישתו של אריקסון, לא יפחדו מהחיים אלא יחוו אותם באופן חיובי ומלא, אם הוריהם יהיו בעלי שלמות מספקת, ובעלי יכולת שלא לחשוש מהמוות אלא לראות בסיפוק את עשייתם ותרומתם.
תרבות הפנאי בזקנה
קיימים זקנים רבים המעדיפים שלא ללכת לדיור מוגן, אלא מעדיפים לבלות את זמנם בנופש, בבתי קפה ובמסעדות, בביקור אצל משפחה, בחדרי כושר, בבריכות, בצפייה בסרטים, בטיסות לחו"ל ועוד. לעיתים אף בחזרה לקיבוצים, תוך בילוי הזמן בחקלאות, טיפוח צמחייה, גינה, פירות וירקות. לרוב אף תוך שילוב הדבר עם לימודים ותארים נוספים ומתקדמים באוניברסיטאות. להעשרת הידע ומילוי הזמן והחלל הפנוי.
ישנם מרכזים שונים למבוגרים ברחבי הארץ הפעילים מספר פעמים בשבוע בשעות מסוימות, המנעימים את זמנם של המשתתפים בתוכניות חברה, העשרה ויצירה. בנוסף לכך שהדבר משמש גם כאתר היכרויות לאלמנים וגרושים.
הזקנה במקרא ובדברי חז"ל
יחד עם הכבוד לזקנים, המתבטא גם בציווי "מִפְּנֵי שֵׂיבָה תָּקוּם וְהָדַרְתָּ פְּנֵי זָקֵן", מובע ביהדות גם החשש מתלאות הזקנה: "אַל תַּשְׁלִיכֵנִי לְעֵת זִקְנָה כִּכְלוֹת כֹּחִי אַל תַּעַזְבֵנִי".
בתחילת של מגילת קהלת ניתן תיאור עשיר בדימויים על הירידה התלולה ביכולת הגופנית בעת זקנה: על פי חז"ל, ראשית הזקנה באברהם אבינו, שביקש אותה על מנת שיבדילו בינו לבין יצחק.
לפי המשנה במסכת אבות הזקנה מתחיל בגיל שישים. משנה זו מחלקת את חיי האדם ל-14 תקופות, חמש האחרונות שבהן בימי הזיקנה.
חז"ל הביעו את דעתם כי הזקנה מוסיפה תבונה לאדם, וכינו את שנות הזקנה שנות השבת: "כשנעשה אדם בן שישים שנה ונכנס לעשירית שביעית של שנות חייו, הרי בא בימים ושנים שכולן שבת".
המהר"ל פרש: "כי כאשר הוא זקן והכוחות הגשמיים חלשים אז כוח השכלי מוסיף יותר ויותר, וכמו שאמרו חז"ל "אין זקן אלא מי שקנה חכמה", מוכיח מזה, כי הזקן הוא שראוי אל החכמה. עם זאת, חז"ל הגבילו זאת לתלמידי חכמים. וכך אמרו: "זקני תורה כל זמן שמזקינין דעתן נוספות עליהן".
זקנה בתיאטרון ובקולנוע
הזקנה אינה נושא פופולרי בקולנוע. עם זאת, הופקו סרטים אחדים שבמרכזם הזקנה:
זיקנה בספרות ובאמנות
בשנת 1987 יצא לאור בארצות הברית הספר 'When I Am an OLD WOMAN I Shall Wear Purple' קובץ ובו 181 שירים וסיפורים קצרים כמו גם צילומים שנושאם זיקנה. שם הספר הוא השורה הראשונה של שיר בשם אזהרה שחיברה ג'ני ג'וזף (Jenny Joseph), משוררת, סופרת, פמיניסטית אפרו-אמריקנית, ילידת 1954 גרה בלאנסינג שבמישיגן.
החוקרת דר' טל דקל פרסמה בשנת 2020 את ספר המחקר שלה ' נשים וזיקנה: מגדר וגילנות בראי האמנות בישראל'. לדבריה בראיון לעיתונאית הארץ ורד לי, כותבת העיתונאית ' דקל מתמקדת בספרה ב-111 יצירות בנושא הזיקנה שיצרו 80 אמניות מישראל לאורך המאה ה-20 והמאה ה-21. הרעיון לספר נהגה על ידה בשנת 2005, לאחר שוועדת הפסלים העירונית של עירית תל אביב, צנזרה תערוכה של האמנית חוה ראוכר שבה הוצגו ציורים של נשים מבוגרות בלבוש חלקי. לדברי דר' דקל יש קשר הדוק בין המאבק בגילנות לבין אקטיביזם פמיניסטי, אבל עדיין השיח הפמיניסטי על כל זרמיו ממעט לעסוק בזיקנה'.
האמנה לכינון חוקה לאירופה
האמנה לכינון חוקה לאירופה (באנגלית: The Treaty establishing a Constitution for Europe או בראשי תיבות: TCE; מכונה על-פי רוב בקיצור אמנת החוקה) הייתה אמנה בינלאומית בלתי-מאושררת, שנועדה להוות תשתית לחוקה עתידית מאוחדת לכלל האיחוד האירופי. אמנה זו הייתה אמורה להחליף את האמנות הקיימות של האיחוד האירופי בטקסט אחד, תוך מתן תוקף חוקי לכתב זכויות היסוד והרחבת עקרון הרוב המיוחס לתחומי מדיניות שעד אז הוכרעו בקונצנזוס בלבד.
האמנה נחתמה ב-29 באוקטובר 2004, על ידי נציגי 25 המדינות החברות באיחוד האירופי. לאחר מכן, היא אף אושררה על ידי 18 מדינות, במהלך שכלל משאלי עם בספרד ובלוקסמבורג. ואולם, ההתנגדות למסמך במשאלי העם שנערכו בצרפת ובהולנד במאי וביוני 2005, הביאה את תהליך האשרור של החוקה לסיומו הכושל, והובילה לגניזת אמנת החוקה.
לאחר פרק זמן שבו נבחן מחדש עצם אשרור החוקה, נוסחה אמנה חדשה, אמנת ליסבון, כדי להחליף את אמנת החוקה. המסמך לא כונה עוד "חוקה" אלא "אמנה" בלבד, וסעיפים רבים מאמנת החוקה המקורית, שחיזקו את מוסדות האיחוד על חשבון הפרלמנטים והמוסדות המדינתיים, נמחקו. עם זאת, העקרונות המרכזיים נותרו במקומם: זכות הווטו הוחלפה בסעיפים רבים בשיטת הצבעה ברוב כפול וימונו נשיא למועצה האירופית ושר/ת חוץ לאיחוד האירופי במשרה מלאה.
הענקה, שיוריות, יחסיות
אמנת החוקה הייתה אמורה לקבע כמה עקרונות מרכזיים בעבודת האיחוד: אמנת החוקה ציינה כי האיחוד האירופי הוא איחוד של המדינות החברות בו, אשר מעניקות לו את סמכויותיו וכי כל סמכויותיו ניתנו לו מרצונן שלהן. לפיכך, כל תחומי המדיניות שלא פורטו במפורש בחוקה יישארו תחת אחריות המדינות החברות בו.
ערכים משותפים של המדינות החברות באיחוד
האמנה הגדירה כי האיחוד פתוח לכל מדינות אירופה המכבדות את הערכים המשותפים של המדינות החברות, דהיינו:
האיחוד ישאף לקדם ערכים נוספים במדיניותו, כגון: הגנה על הסביבה; הגנה על הצרכן; מלחמה באפליה על בסיס מגדר, גזע, מוצא אתני, דת, נכות או נטייה מינית; רווחת בעלי חיים; הגנה על בריאות; רמת חינוך גבוהה; מאבק בהדרה חברתית והבטחת רמה גבוהה של תעסוקה. חלק מהערכים הללו היו זוכים לראשונה לעיגון חוקי בזכות אמנת החוקה, לו הייתה מאושררת.
מטרות האיחוד
אמנת החוקה הגדירה מטרות ברורות לאיחוד: ביחסיו עם העולם הרחב, מטרות האיחוד הן:
היקף האיחוד
לאיחוד האירופי יש שש סמכויות בלעדיות, תחומי מדיניות בהן המדינות החברות הסכימו כי הן צריכות לפעול באופן בלעדי באמצעות האיחוד האירופי ולא לקדם חקיקה בעניינם ברמה הלאומית. הרשימה נותרת ללא שינוי מן האמנות הקודמות:
כמו כן, הוגדרו תחומי מדיניות שבהם תונהג סמכות משותפת (כלומר, המדינות מתחייבות שלא לקבל מדיניות הסותרת את מדיניות האיחוד. שתי רמות הממשל יכולות לאמץ חקיקה, כשהמדינות החברות יכולות לעשות כן היכן שהאיחוד החליט שלא לפעול או שחדל לפעול) וכן תחומים שבהם האיחוד האירופי עשוי לנקוט רק בפעולות תומכות, מתואמות או משלימות (בהם המדינות החברות אינן מקנות שום סמכות לאיחוד, אך הן מסכימות לפעול באמצעות האיחוד על מנת לתמוך בעבודתן ברמה הלאומית).
סעיף הגמישות של אמנת החוקה מאפשר לאיחוד האירופי לפעול בתחומים שאינם מצוינים בה באופן מפורש, ובתנאי: סעיף זה כבר נוכח בחוק האירופי מאז אמנת רומא, אשר כוננה את השוק האירופי המשותף בשנת 1958.
תהליך האשרור
ב-12 בינואר 2005 הצביע הפרלמנט האירופי בעד החלטה בלתי מחייבת מבחינה משפטית, לאשרר את אמנת החוקה ברוב של 500 קולות בעד, 137 נגד ו-40 נמנעים.
לפני כניסתה של אמנה כלשהי לתוקף באיחוד האירופי, יש לאשררה בכל אחת מן המדינות החברות בו. האשרור לובש צורות שונות בכל מדינה חברה, בהתאם לנורמות ולמסגרת המשפטית והפוליטית הנהוגות בה. רוב המדינות החברות מאשררות את אמנות האיחוד בהצבעה של הפרלמנט הלאומי, אך חלקן – ובפרט אירלנד ודנמרק – נוטות לערוך משאלי עם. בתגובה לאופייה של אמנה זו, שנתפש כמהפכני, רבים מהמצדדים ומהמתנגדים לאמנה טענו שיש לאשררה במשאלי עם ברחבי האיחוד האירופי.
ב-20 באפריל 2004, הודיע במפתיע ראש ממשלת בריטניה, טוני בלייר, על כוונה לקיים משאל עם, רעיון שהוא עצמו דחה קודם לכן. בנוסף לבריטניה, שבע מדינות חברות נוספות הודיעו שתקיימנה משאל עם על החוקה: דנמרק, צרפת, אירלנד, לוקסמבורג, הולנד, ספרד ופורטוגל.
ב-29 במאי 2005, נדחתה החוקה על ידי 55% מהמצביעים במשאל העם שנערך בצרפת. שלושה ימים בלבד לאחר מכן, דחה הציבור ההולנדי את החוקה ברוב של 61%. על אף הדחייה בצרפת ובהולנד, קיימה לוקסמבורג משאל עם ב-10 ביולי 2005, אשר בו אושרה החוקה על ידי 57% מהמצביעים. זה היה משאל העם האחרון שהתקיים על אמנת החוקה, היות שכל המדינות החברות האחרות שתכננו לקיים משאלי עם ביטלו אותם בשל חוסר הרלוונטיות שלהם.
יורינדה ואן קלינקן
יורינדה ואן קלינקן (בהולנדית: Jorinde van Klinken; נולדה ב-2 בפברואר 2000) היא אתלטית הולנדית, זוכת מדליית ארד באליפות אירופה (מינכן 2022) בהדיפת כדור ברזל ושיאנית הולנד בזריקת דיסקוס.
ביוגרפיה
ואן קלינקן נולדה באסן שבהולנד. באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה בגרוסטו ב-2017 זכתה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל וסיימה שישית בזריקת דיסקוס. באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה ב-2018 בטמפרה זכתה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל וסיימה שביעית בזריקת דיסקוס. היא השתתפה גם באליפות אירופה באותה שנה, וקבעה תוצאה של 54.33 מטר במוקדמות זריקת דיסקוס ולא העפילה לגמר. באליפות אירופה עד גיל 20 ב-2019 זכתה מדליית זהב בהדיפת כדור ברזל ובאליפות העולם שהתקיימה בדוחה ייצגה את הולנד בזריקת דיסקוס וקבעה במוקדמות תוצאה של 58.58 מטר.
ב-2020 סיימה תואר ראשון במדעי החדשנות באוניברסיטת אוטרכט. היא עברה לארצות הברית והחלה ללמוד תואר שני בניהול ולהתאמן באוניברסיטת המדינה של אריזונה. ב-2021 זכתה באליפות ה-NCAA בזריקת דיסקוס בתוצאה של 65.01 מטר וסיימה שלישית באליפות המכללות באולם בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.56 מטר. באליפות אירופה עד גיל 23 שהתקיימה ב-2021 בטאלין זכתה במדליית זהב בזריקת דיסקוס. באולימפיאדת טוקיו קבעה תוצאה של 61.15 מטר במוקדמות זריקת דיסקוס ולא העפילה לגמר.
באליפות אירופה 2022 זכתה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל וסיימה רביעית בזריקת דיסקוס.
שיאים אישיים
אולם
קרב אסיאגו
קרב אסיאגו, או מתקפת טרנטינו, היה מתקפה גדולה של צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית נגד הצבא האיטלקי במלחמת העולם הראשונה בין התאריכים 15 במאי–10 ביוני 1916. המתקפה הצליחה בהתחלה אבל הצבא האיטלקי הצליח להדוף את האוסטרים ולהחזירם לנקודת ההתחלה.
רקע היסטורי
הצנדורף תכנן מתקפה גדולה באזור טרנטינו, משם עתיד היה הצבא האוסטרו-הונגרי להתקדם לעבר עמק הפו ולסגור על הצבא האיטלקי הערוך בעמק האיזונצו. בצורה כזאת הוא תכנן להוציא את איטליה מהמלחמה במתקפה אחת. הצנדורף ביקש מעמיתו הגרמני, גנרל אריך פון פאלקנהיין, שיאפשר לו להעביר כוחות אוסטרו-הונגריים מחזית גליציה לטירול ולהחליפם בכוחות גרמניים, אבל פלקנהיין סירב היות שבאותה תקופה לא הייתה גרמניה עדיין במלחמה עם איטליה. אי לכך, הצנדורף החליט לבצע את המתקפה בעצמו – הוא ריכז כוח גדול של 300 גדודים ו-2,000 תותחים.
מנגד, קיבל הרמטכ"ל האיטלקי, לואיג'י קאדורנה, דו"חות מודיעין על ההתקפה האוסטרו-הונגרית ופקד על מפקד הארמייה הראשונה, רוברטו ברוזטי, לנקוט מיד קו הגנה, אך האחרון התעלם מכך ובחר לפתוח בהתקפות מקומיות.
מהלך הקרב
לאוסטרו-הונגרים היו בקרב 15,000 הרוגים, 75,000 פצועים ו-15,000 שבויים ונעדרים. לאיטלקים היו 12,000 הרוגים, 80,000 פצועים ו-50,000 שבויים.
תוצאות הקרב
קאדורנה זכה לתהילה על תפקודו בקרב אסיאגו. תהילתו אף גדלה לאחר שהצליח לכבוש מספר חודשים אחר כך את העיר גוריציה בקרב השישי על האיזונצו. הוא הודח לאחר התבוסה בקרב קפורטו. הצבא האיטלקי ניסה לשפר עמדות ואת קו החזית בקרב הר אורטיגרה ביוני 1917 נהדף באבדות כבדות.
ראש הממשלה אנטוניו סלנדרה אולץ להתפטר ובמקומו מונה פאולו בוזלי, שהודח אף הוא לאחר המפלה בקרב קפורטו.
האוסטרו-הונגרים לא יזמו התקפות נוספות עד להתקפתם המשותפת עם הגרמנים בקרב קפורטו.
מסכת שקלים
מַסֶּכֶת שְׁקָלִים היא המסכת הרביעית בסדר מועד, במסכת זו שמונה פרקים, אשר עוסקים בפרטי ההלכות של השקלים (במצוות מחצית השקל) ובדינים הקשורים לגזברי בית המקדש.
המסכת בדפוסי התלמוד הבבלי
מסכת זו היא היחידה בסדר מועד שיש עליה תלמוד ירושלמי ואין עליה תלמוד בבלי. אף-על-פי כן, ברוב דפוסי התלמוד הבבלי, הדפיסו את הירושלמי על שקלים אחרי מסכת פסחים. כמו כן, (ואולי בשל כך), המסכת נלמדת במסגרת הדף היומי. בש"ס וילנה, התלמוד הירושלמי על המסכת מונה 21 דפים (בדפוסים אחרים המספר שונה).
המפרשים העיקריים על מסכת שקלים הם ריבב"ן (רבי יהודה בן בנימין ענו הרופא), ופירושו של רבי דוד פרנקל הנקרא "קרבן העדה", אשר מופיעים בצורת הדף לפי דפוס וילנה. אליהם נלווה הפירוש תקלין חדתין שחיבר רבי ישראל משקלוב.
מיקומה של המסכת בסדר מועד
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, הסיבה שהמסכת סודרה לאחר מסכת פסחים היא שזהו גם סדר הופעות מצוות מחצית השקל והפסח בתורה. ומכיוון שמצוות מחצית השקל מופיעה בסוף ספר שמות בפרשת כי תשא - אחרי הפרקים העוסקים בפסח ויציאת מצרים - סודרה המסכת אחר מסכת פסחים.
סיבה אפשרית אחרת היא שאיסוף השקלים נערך בימי האביב שלפני ימי הפסח (החל מא באדר) ולכן נקשרו ענייני הפסח ומחצית השקל יחדיו.
פרקי המסכת
המסכת מחולקת לשני חלקים; הראשון המכונס בעיקר בפרקים א-ד, מצוות מחצית השקל וייעודיו של הכסף. השני המכונס בעיקר בפרקים ה-ח, ניהול ותפעולו השוטף של בית המקדש. בסה"כ במסכת 52 משניות.
קולבי קייב
קולבי קייב (באנגלית: Colby Cave; 26 בדצמבר 1994 – 11 באפריל 2020) היה שחקן הוקי קרח מקצועני קנדי, ששיחק במדי בוסטון ברואינס ואדמונטון אוילרס מליגת ההוקי הלאומית (NHL).
נוער
קייב נולדה בצפון באטלפורד שבססקצ'ואן, שיחקה לראשונה באופן מקומי עם כוכבי באטלפורד בליגת ההוקי AAA של ססקצ'ואן מ-2009 עד 2011.
הוא שיחק במדי הברונקוס משנת 2011 ובעונתו השלישית בקבוצה מונה לקפטן. הוא המשיך בהתפתחותו בכך שהעלה את משחקו ההתקפי כמעט לקצב נקודה למשחק שסיים עם 70 נקודות ב-72 משחקים. לבסוף עורר את התעניינות קבוצת ה-NHL וחתם חוזה לשלוש שנים בבוסטון ברוינס ב-4 באפריל 2015.
בוגרים
ב-17 בדצמבר 2018, קייב הבקיע את שער הקריירה הראשון שלו ב-4:0 על מונטריאול קנדיינס. הוא נשאר עם בוסטון בהמשך העונה. ב-15 בינואר 2019, עזב את הברוינס לאחר שזומן על ידי אנשי אדמונטון אוילרס. לאחר 11 משחקים בשורות הקובצה הוא עבר לקבוצה מקליפורניה שמשחקת בליגת AHL.
מותו
קייב סבל מדימום מוחי בליל 6–7 באפריל 2020. הוא מת לאחר שהיה שרוי בתרדמת, בשעות המוקדמות של 11 באפריל, בבית החולים סאניברוק בטורונטו.
אילובטר
אילובטר (Illuvatar) הוא שמו של האל בלגנדריום של ג'ון רונלד רעואל טולקין (שר הטבעות, סילמריליון ועוד).
מקור השם בשפת בני הלילית הקדומה, קווניה (Quenya). ופירוש השם הוא "אבי הכל". לאילובטר קיים כינוי נוסף, ארו (Eru), ופשר השם הוא "האחד". כינוי זה נפוץ בשימוש יותר מהשם אילובטר, שכן "אילובטר" נחשב לכינוי קדוש, ואילו הכינוי "ארו" רלוונטי לשימוש יומיומי.
לאחר המנגינה הגדולה ברא האל את העולם כתבנית ריקה, וחלק מהאיינור נקראו להשתכן בו ולהגשים בו את המנגינה הגדולה. אלו, במיתולוגיה הטולקינית, הארכי-מלאכים, הולאר, והמלאכים נמוכי הדרגה, המיאר. בנוסף חדרו לעולם השטן מלקור ואותם איינור שנהרו אחריו.
לאחר בריאת העולם תפקיד האל במיתולוגיה מצטמצם לדמות רקע. מיוחסות לו התערבויות ברורות ספורות: הוא מפיח רוח חיים בגמדים, מחריב את נומנור לבקשת הוולאר, ומחזיר את גאנדאלף (המיא אולורין) לחיים.
בחיבור התאולוגי האתראבת נרמז שבעתיד האל יתגשם כדמות בעולם הממשי.
קישורים חיצוניים
Figuren in Tolkiens Welt
Baojun 510
Baojun 510 הוא קרוסאובר מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Baojun אשר מיוצר משנת 2016 ועד היום.
היצרן "Baojun" הוא חברת בת של סאיק מוטור (בסינית: "上汽通用五菱汽车股份有限公司") בשליטה ובשיתוף (joint venture) קונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס, ויצרן הרכב הסיני SAIC.
מנואל בנדרה
מנואל בנדרה (פורטוגזית: Manuel Bandeira; 19 באפריל 1886, ריו דה ז'ניירו - 13 בינואר 1968, ריו דה ז'ניירו) היה משורר ברזילאי. כתב מעל 20 ספרי שירה ופרוזה.
חייו
ב-1904 גילה כי חלה בשחפת, ובשל האקלים הטרופי בריו דה ז'ניירו עבר לסאו פאולו. ב-1922, אחרי שהייה ממושכת באירופה שם פגש בנדרה אומנים בולטים רבים, הוא תרם שירים עם ביקורת חברתית ופוליטית לתנועה המודרניסטית בסאו פאולו. בנדרה החל לפרסם את יצירותיו החשובות ב-1924. הוא הפך ליוצר ברזילאי מוערך, וכתב מאמרים במספר עיתונים וכתבי עת. הוא אף לימד ספרות לטינית בריו דה ז'ניירו. הוא תרגם לפורטוגזית מחזות קנוניים מהספרות העולמית ב-1956, והמשיך בזאת עד ימיו האחרונים. הוא מת בעיר הולדתו, ריו דה ז'ניירו.
שיריו של בנדרה מאופיינים בעדינות וביופי מיוחדים. ניתן למצוא מוטיבים חוזרים ונשנים בעבודותיו: אהבת האישה, ילדותו בעיר רסיפה, חברים ובעיות בריאות. בריאותו הרגישה השפיעה על שיריו, באופן דומה לשיריו האחרונים של חורחה לואיס בורחס. רבים משיריו של מנואל בנדרה מתארים את מוגבלותו של הגוף האנושי.
רורי קוקריין
רורי קוקריין  (באנגלית: Rory Cochrane; נולד ב-28 בפברואר 1972) הוא שחקן אמריקאי שהתפרסם בזכות תפקידיו בסרטים "טריפ נעורים", "אויבי הציבור", "ארגו" ובסדרה "CSI: מיאמי".
חייו
קוקריין נולד בעיר סיירקוס שבמדינת ניו יורק לאב ממוצא אירי ולניקי קוקריין, שחקנית ממוצא הודי. קוקריין התפרסם כשחקן לראשונה בתחילת שנות ה-90 בקומדיות הנעורים "טריפ נעורים" בה שיחק בתפקיד הצעיר רון סלייטר ו"רקורד חזק" בתפקיד לוקאס, מוכר צעיר בתחנות התקליטים הקטנה "אמפייר רקורדס". שיחק בנוסף גם בסרט המסע "אהבה ו45" בתור האסיר המכור לסמים בילי מאק בלאק, במיני סדרת הפשע "הדון האחרון" בתפקיד דנטה נכדו של בוס הפשע דון קלריקוזיו (דני איילו) ובדרמת הפשע הקומית של ג'ואל שומאכר "אנשים מושלמים". ב-2002 שיחק בסדרת המתח "CSI: מיאמי" בתפקיד החוקר טים ספידל המצטרף למעבדת הזיהוי הפלילי, את התפקיד גילם קוקריין במשך חמש עונות.
ב-2006 חזר קוקריין להשתתף בסרטים קולנוע ושיחק במותחנים "סורק אפלה" בההפקת ג'ורג' קלוני וסטיבן סודרברג בתור צ'ארלס פריק המכור לסמים ו"אצלך בבית". ב-2007 השתתף במיני סדרת הביון "הארגון" בהפקת רידלי סקוט בתפקיד יבגני טסיפין חברו של סוכן הCIA ג'ק מקאוליף (כריס אודונל) לספסל הלימודים ב"אוניברסיטת ייל".
ב-2009 הופיע קוקריין בעונה שביעית של סדרת דרמת הפעולה "24" בתפקיד גרג סאטון יד ימינו של ג'ונאס האדג'ס (ג'ון ווייט) ראש ארגון שכירי החרב "סטארקווד". כמו כן השתתף גם בדרמת הפשע "אויבי הציבור" בתפקיד הסוכן הפדרלי קרטר באום שותפו של מלווין פרביס (כריסטיאן בייל). ב-2012 השתתף קוצ'ריין בדרמה הפוליטית זוכת 3 פרסי האוסקר של בן אפלק "ארגו" בתפקיד הדיפלומט האמריקאי הכלוא לי שאטץ'.
מוזיקת קליפסו
מוזיקת קליפסו (באנגלית: Calypso music) הוא סגנון מוזיקלי וריקוד במקצב אופייני לתרבות האפרו-קריבית. מקור הסגנון בטרינידד והוא גובש סופית בתחילת המאה העשרים. הסגנון הגיע מטרינידד לאזורים אחרים בקריביים ואף זכה לעדנה בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, כשפרץ לזירה הבינלאומית.
הקליפסו מושר בקצב מהיר וללא קשר להטעמות השפה המקובלות. הזמרים מלווים בגיטרות ובכלי הקשה.
ברקע להתפתחות המוזיקלית באיים הקריביים עומדים היחסים החברתיים באיים והיחס לתושבים ממוצא אפריקאי, שהובאו כעבדים ונאסר עליהם לדבר במהלך העבודה - על מנת להעביר מסרים התפתחה שפה מוזיקלית לא מילולית. סגנון זה השפיע על הזהות האפריקאית של תושבי טרינידד, שהמוזיקה שלהם הושפעה גם מן האדונים הקולוניאלים השונים של האי: צרפת, ספרד, ובריטניה. ההשפעה הצרפתית על הקליפסו היא הכנסתו לקרנבל, שהצרפתים הביאו לאי. תחרויות קליפסו הפכו פופולריות במהלך תקופת הקרנבל, בעיקר אחרי ביטול העבדות ב-1834. אחד ממוזיקאי הקליפסו הידועים ביותר, Roaring Lion, טוען במחקר היסטורי שפרסם, כי הקליפסו מושפע משירת הטרובדורים הצרפתיים בימי הביניים.
מוזיקת קליפסו שימשה מכל מקום אמצעי לתקשורת פוליטית ותוכן השירים הפך מוקד למחלוקת. יוצרי הקליפסו מתחו את גבולות חופש הביטוי והשירים עסקו בכל היבט של חיי האי, כולל מתיחת ביקורת חריפה על המשטר הקולוניאלי הבריטי, אשר הגיב בניסיונות לצנזר את הקליפסו.
תקליט הקליפסו הראשון היה של להקה בשם "Lovey's String Band" והופק בשנת 1912 (חמש שנים לפני ההקלטה הראשונה של מוזיקת ג'אז; ההקלטה הנדירה נמצאת בספריית הקונגרס). האפשרות לשמר את מוזיקת הקליפסו הגבירה אף יותר את הפופולריות שלה באיים הקריביים והחלה תופעה של הקמת "אוהלי קליפסו" באירועי קרנבל.
הפריצה של הקליפסו לזירת המוזיקה העולמית החלה בסוף שנות ה-30. בין היוצרים הבולטים באותן שנים היו Attila the Hun, Roaring Lion, Lord Invader, ולורד קיצ'נר, שהפך להיות אחד מכוכבי הקליפסו הוותיקים ביותר והמשיך להוציא תקליטים עד למותו בשנת 2000. בשנת 1944 הוציאו האחיות אנדרוז גרסת כיסוי לשיר Rum and Coca-Cola של לורד אינביידר, שהפכה ללהיט בארצות הברית.
קטע הקליפסו המפורסם ביותר הוא ככל הנראה עיבודו (ב-1956) של הארי בלפונטה לשיר עם קריבי, "שיר סירת הבננה" (Day-O (The Banana Boat Song)), אשר זכה להצלחה מסחררת ונחשב עד היום להיטו הגדול ביותר של בלפונטה, המכונה לעיתים גם "מלך הקליפסו". הסגנון של הארי בלפונטה נחשב בעיני טהרני קליפסו אדוקים לגרסה מרוככת של הסגנון המקורי. למרות טענות אלו ועל אף טענותיהם של העומדים על כך שבתור "ג'מייקני", בלפונטה לא שר קליפסו (שהרי לטענתם קליפסו "טהור" מגיע מטרינידד), מייצג בלפונטה במובנים רבים את מוזיקת הקליפסו; וזו פרצה את גבולות טרינידד (או האיים הקריביים בכלל) ומופקת גם במקומות אחרים בעולם, בייחוד בבריטניה, שם חי למשל לורד קיטצ'נר.
יצירת קליפסו אחרת הראויה לציון הופקה אף היא על ידי לא-טרינידדי: היצירה "רומבה ג'מייקה" של המלחין האוסטרלי ארתור בנג'מין (1938) הוקדשה, כמובן, לג'מייקה.
בישראל זכה הקליפסו לעדנה בשנות ה-60, ואף אחד מן המועדונים החשובים בתולדות המוזיקה הקלה נקרא בשם זה. במסגרת המחזמר אל תקרא לי שחור, יצרו דן אלמגור ובני נגרי לרותי נבון שיר בשם "קליפסו בשחור ולבן" (שהיה להיט בשנת 1973).
אלמנטים מן הקליפסו הוחדרו לסגנונות אחרים, כולל סגנון כלאיים בין קליפסו לג'אז, הקרוי "קליפסו ג'אז". בין המוזיקאים הבולטים המשלבים בלוז, ג'אז וקליפסו הוא טאג' מהאל.
מוזיקת קליפסו תופסת גם תפקיד חשוב בספרו של קורט וונגוט, "עריסת חתול", שבו מסופר על דת בדיונית בשם בוקונוניזם, אשר רבים מכתביה ותפילותיה באים בצורת מוזיקת קליפסו.
יושר פוני
יושר פּוּנִי (בלטינית: Punica fides) היה ביטוי נפוץ ברפובליקה הרומית לתיאור אי-אמינות של אדם או קבוצה. מקור הביטוי במלחמות הפוניות: הרומאים כינו את בני קרתגו (שמוצאם מהפיניקים) "פונים", ובמהלך המלחמות הפוניות נתפסו בעיניהם הפונים כרמאים ונוכלים. הביטוי היה פופולרי במיוחד אצל היסטוריונים וסופרים כגון טיטוס ליוויוס, פוליביוס, סלוסטיוס, קיקרו, ופלוטרכוס.
מקור הביטוי
שורשי הביטוי נעוצים במצביא הקרתגי חניבעל. במהלך המלחמה הפונית השנייה חצה חניבעל את האלפים והנחיל לרומאים תבוסות בסדרה של קרבות. חניבעל נתפס איפוא בעיני הרומאים כסמל לשחיתות ולצביעות. טיטוס ליוויוס כותב בספרו:
חוקרים מודרניים שבדקו את דמותו של חניבעל הגיעו למסקנה שליוויוס הגזים בתיאורו את חניבעל. תיאודור מומזן כותב:
אסף פייר
אסף פייר (נולד ב-18 בספטמבר 1975) הוא פסנתרן, מלחין, מתזמר, מעבד מוזיקלי ואמן-במה ישראלי.
ביוגרפיה
פייר נולד בעיר תל אביב. הוא התחנך במגמת המחוננים בבית הספר היסודי א.ד. גורדון בחולון ובתיכון לאומנויות תלמה ילין בגבעתיים, אז גם ניגן כסולן עם התזמורת הבית ספרית וזכה בקביעות במלגות ההצטיינות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל. בשנת 2002, סיים את לימודי התואר הראשון בהצטיינות בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב. את לימודי התואר השני סיים בשנת 2006 בהצטיינות יתרה. בשנים אלו היה פרופ' אריה ורדי מורו לפסנתר.
את דרכו לעולם המוזיקה החל פייר בגיל 12 עם לימודי פסנתר, וכבר אז התגלה כפסנתרן מחונן. בשנת 1996 זכה במקום הראשון בתחרות גורלניק לפסנתרנים מצטיינים שמקיימת קרן התרבות אמריקה-ישראל, בעקבותיה הגיש בשנת 1998, רסיטל סולו במוזיאון תל אביב לאמנות.
בשנת 2004 פגש את הכנרת אידה הנדל בסמינר לכנרים במרכז "קשת אילון" בקיבוץ איילון ובין השניים נרקמה ידידות, אשר תרמה רבות להתפתחותו המוזיקלית כאמן.
הופעות כפסנתרן סולן בליווי תזמורות
פייר מרבה לשתף פעולה עם תזמורות סימפוניות וקאמריות בישראל ומחוצה לה. החל משנת 2002 שיתף פעולה עם התזמורת הפילהרמונית של רומניה, בה הופיע כסולן בקונצ'רטי לפסנתר ותזמורת מאת בטהובן בניצוח אובידיו באלאן. פייר הופיע עם התזמורת הסימפונית ירושלים, בניצוחו של נעם שריף, בנוסף, הופיע פייר עם התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, הופיע עם התזמורת הסימפונית חיפה וסימפונט רעננה. עוד הופיע פייר במהלך הקריירה עם הסינפונייטה הישראלית באר שבע, עם התזמורת הקאמרית הישראלית, אנסמבל סולני תל אביב, התזמורת הקאמרית רמת גן ותזמורת הבמה הישראלית.
פרויקטים מקוריים
במהלך הקריירה הפיק פייר פרויקטים מקוריים להם כתב את כל העיבודים והתזמורים. במקביל לעשייה המסורתית פיתח פייר גישה מודרנית לז'אנר הקונצרט – הקלאסי, הניכרת בביצוע האומנותי ובהגשת המופע. במהלך הופעותיו עושה פייר שימוש במצלמות אקסטרים, אותן הוא ממקם בזוויות שונות על גבי המקלדת. התמונות הנקלטות בעדשות המצלמה, מועברות בזמן אמת לצופים באולם, ומגבירות את ההנאה והחיבור למופע.
במקביל להופעות במסגרת המסורתית, יצר פייר מופעים עכשוויים, המתבססים על חומרים מוזיקליים קלאסיים ביניהם "מחול האש" משנת 2010. מחול האש הוא מופע -פסנתר ספרדי מקורי, המשלב יצירות של מלחינים ספרדיים כגרנדוס, אלבניס ודה פאיה ויצירות מקוריות של פייר ברוח ספרד - כ'אספמיה' ו'ליינדה דל מורו' (אגדת המורי). מופע 'מחול האש 'הוצג בשתי גרסאות שונות, האחת לפסנתר סולו והשנייה לפסנתר ותזמורת עם התזמורת הסימפונית חיפה באודיטוריום חיפה, עם סימפונט רעננה במשכן למוזיקה ואמנויות רעננה, עם התזמורת הקאמרית רמת גן, בתיאטרון רמת גן ועם הסינפונייטה הישראלית באר שבע בהיכל התרבות במודיעין מכבים רעות.
בשנת 2013 יצר פייר את המופע המקורי 'פנטסיה סתווית' לפסנתר ותזמורת אשר הוצג בשיתוף התזמורת הסימפונית חיפה ב'פסטיבל הסתיו' בהיכל התרבות בעפולה. במופע הוצגו יצירות הבוחנות את גבולות הקונצנזוס בעולם המוזיקה הקלאסית וביניהן 'פנטזיה לאור הירח' המחברת את סונטת 'ליל הירח' של בטהובן והפרלודים של רחמנינוב ויצירות כגון 'הפסנתר הלא מושווה' - חיבורים אסוציאטיביים בין הפרלודים של י.ס. באך.
בשנת 2015 כתב פייר מופע מלודרמה בשם 'לפרק את שוברט' - אודות פרנץ שוברט - פייר בו הציג פייר את דמותו של המלחין באמצעות משחק ונגינה המלווה בתזמורת מיתרים. המופע הוצג באודיטוריום וייל, בכפר שמריהו.
פעילות כמרצה ומנהל אמנותי
משנת 2005 מקיים פייר מפגשי שיחה ונגינה תחת הסדרות 'ממכחולו של האמן','מאחורי הצלילים' ו- 'רסיטל בוקר', בהן הוא מציג את משנתו האמנותית. במפגשיו משלב פייר נגינה חיה, פרשנות אישית של הטקסט המוזיקלי וקרדו אומנותי. המופעים התקיימו בין היתר בקתדרה ברמת השרון, בקתדרה בראשון לציון, בתיאטרון חולון, בהיכל התרבות במודיעין, ב'אסכולות', במסגרת פעילויות 'קשרי תרבות', סינמטק תל אביב ובפני גופים וחברות דוגמת לשכת עורכי הדין בתל אביב.
בין השנים 2009–2014, כיהן כמנהל האומנותי וככותב התכנים של סדרות המוזיקה הקלאסית בהיכל התרבות מודיעין מכבים רעות ובין השנים 2006–2011, כיהן כמנהל האומנותי וככותב התכנים של סדרות המוזיקה הקלאסית בתיאטרון חולון.
משנת 2008 הגיש את 'פרליוד'- מפגשי הכנה טרום-קונצרט בסדרות הסימפוניות למנויים ברחבי הארץ. ובשנת 2017, הוזמן להגיש בסדרת טרום-קונצרט למנויי התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
פעילות חברתית
בשנת 2000 ייצג פייר את מדינת ישראל ברסיטל ייחודי שהתקיים בבית שגריר איטליה בישראל, ג'אנפאולו קאבאראיי, בישיבה משותפת של נשיאי בתי המשפט העליונים של ישראל ואיטליה לציון יום השנה להרצחו של ראש הממשלה יצחק רבין. בשנת 2006 שיתף פעולה עם יו'ר ויצו תל אביב –זהבה שילון במופעי התרמה למען הארגון. בשנת 2007 הופיע ברסיטלים שהתקיימו בבון ובקלן שבגרמניה, בחסות פרויקט 'מאסף לאסף', במטרה לגייס כספים עבור בית חולים אסף הרופא.
מירנדה דו דורו
מירנדה דו דורו (בפורטוגזית: Miranda do Douro) היא עיירה ומועצה מקומית שנמצאת במחוז ברגנסה, פורטוגל. העיירה ממוקמת בגבול עם ספרד כאשר הנהר דורו מפריד בין המדינות.
בשנת 1762 במהלך מלחמת שבע השנים כוחות קרלוס השלישי. בעקבות פיצוץ תחמושת נהרסו מגדלי המבצר וכשליש מתושבי העיר נהרגו. כעבור שנתיים הנהגה דתית של האזור עברה לברגנסה וחשיבותה של העיר פחתה.
השפה המדוברת באזור היא מירנדזית שבשנת 1999 קיבלה מעמד רשמי בפורטוגל.
יחסי גאנה–סין
יחסי גאנה–סין הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין הרפובליקה של גאנה לרפובליקה העממית של סין (PRC).
היסטוריה
היחסים בין שתי המדינות החלו בשנת 1960 כאשר המדינות כוננו לראשונה יחסים דיפלומטיים. מאז גאנה סיפקה תמיכה דיפלומטית משמעותית ל-PRC, כאשר סין גומלת עם תמיכה חומרית לפיתוח גאנה. בשנות ה-60 הנשיא נקרומה לחץ על השבתה של PRC לאו"ם. נקרומה תמך גם ב-PRC במהלך מלחמת הודו–סין ב-1962. הלבוש של נקרומה התחלף לחליפת מאו שסופקה על ידי סין. לאחר הפלת משטר נקרומה, משכה בייג'ינג כ-200 עובדי סיוע ועובדי שגרירות סיניים. לאחר ההפיכה, נקרומה שהה בבייג'ינג במשך ארבעה ימים וראש הממשלה ג'ואו אנלאי התייחס לנקרומה באדיבות. בתחילת שנות ה-90 סין בנתה את התיאטרון הלאומי של גאנה כפרס על תמיכתה הדיפלומטית של גאנה במהלך ההפגנות בכיכר טיין-אן-מן ב-1989. לאחר שקופור נבחר לנשיא גאנה בשנת 2001, העניקה סין לגאנה מענק של 2.4 מיליון דולר לשיפוץ התיאטרון.
ביקורים רשמיים
שתי המדינות נהנות מיחסים חזקים מאז 1960, עם ביקורים רשמיים רמי דרג בסין של הנשיא נקרומה וביקורים הדדיים בגאנה של ראש הממשלה ג'ואו אנלאי. בשנת 2002 ערך נשיא גאנה, ג'ון קופור, ביקור רשמי בסין, ובשנת 2003 ביקר נשיא סין חו ג'ינטאו בגאנה. ראש ממשלת סין, ון ג'יאבאו, ביקר בגאנה בשלב השני של סיבוב ההופעות שלו באפריקה ב-7 מדינות ב-2007.
כלכלה
מאז שנות ה-2000 היקף הסחר וההשקעות הסיני בגאנה גדל מאוד. מפרויקטים סיניים בסך 4.4 מיליון דולר שנרשמו על ידי מרכז קידום ההשקעות של גאנה בשנת 2000, התזרימים הרשומים בסין גדלו ל-1.6 מיליארד דולר ב-2014 בלבד. למרות שהמגזר היצרני החזיר לעצמו את ההובלה כשומר הגדול ביותר של השקעות סיניות ב-2014, מגזר הסחר הכללי קיבל זרימה קבועה של השקעות סיניות במיוחד מאז 2004 ולכן ההשפעה הסינית הורגשה יותר במגזר המסחר. עם זאת, עד שנת 2015, מגזרי הבנייה והבינוי של כלכלת גאנה היו המקבלים הגדולים ביותר של תזרימי השקעות סיניים ואחריהם ייצור וסחר כללי. מגזר הקישור שלא משך שום FDI סיני בשנים 2000 עד 2008 החל למשוך השקעות סיניות משנת 2009. גם מגזר השירותים הופיע כמקבל משמעותי של השקעות סיניות משנת 2006. למרות הזרמים הכלכליים הללו והתוצאות הפיזיות המוחשיות של חברות סיניות המודגשות בבניינים ובתשתיות, עבור רוב אזרחי גאנה הנוכחות הסינית מתבטאת במהגרים סינים בודדים שסחרו במרחבים שנשלטו עד כה על ידי סוחרים מגאנה.
אינדיקציה לחשיבות שמייחסת סין ליחסיה הכלכליים עם גאנה באזור מערב אפריקה הייתה ההחלטה לפתוח את המשרד הרביעי של הקרן לפיתוח סין-אפריקה באקרה. נפתח בנובמבר 2011 המשרד בגאנה מתמקד באזור מערב אפריקה עבור הקרן.
סיוע כלכלי
ביקורו של ראש הממשלה וון ג'יאבאו ב-2007 הביא לחתימה על שישה הסכמים והלוואה סינית בסך 66 מיליון דולר להרחבת ושדרוג רשת התקשורת של גאנה. בייג'ינג סיפקה הלוואת זיכיון בסך 30 מיליון דולר כדי לתמוך בשלב הראשון של פרויקט טלקומוניקציה לקישור בין כל עשר הבירות האזוריות ו-36 הערים בגאנה עם כבלים סיבים אופטיים.
פרויקטי סיוע סיניים אחרים כוללים:
סחר סין–גאנה והשקעות זרות ישירות
סין היא כיום היצואנית השנייה בגודלה לגאנה. בשנת 2005 הגיע יבוא לגאנה מסין בשווי 433.74 מיליון דולר, כאשר גאנה ייצאה יצוא בשווי 0.1 דולר. זה משקף עלייה חדה בסחר הדו-כיווני בין שתי המדינות מ-93.13 מיליון דולר ב-2000 ל-433.74 מיליון דולר ב-2005. רוב ההשקעות הזרות הזרות של סין בגאנה מתמקדות בייצור, בנייה, תיירות, מסחר ושירותים עם סך השקעות בשווי 75.8 מיליון דולר ב-2008. מתוך 283 פרויקטים שאזרחים סינים וחברות ממשלתיות משקיעים ב-97 הם בייצור, 59 במסחר, 48 בתיירות, 44 בשירותים ו-15 בבנייה. ו-17 עד 2014, סך ההשקעות הסיניות בגאנה גדל ל-1.6 מיליארד דולר באותה שנה בלבד. בעוד שה-FDI הסיני בגאנה לתקופה של 2000 עד 2007 עמד על 199 מיליון דולר, ההשקעות המצטברות לתקופת 2008 עד 2015 היו 2.2 מיליארד דולר.
בנוסף לזרמי סחר והשקעות מאקרו, גאנה ראתה זרם הולך וגובר של מהגרים יזמים סיניים. במידה רבה בלתי תלויים בחברות SOE סיניות, הן נשארו במדינה לאחר שעבדו עבור חברות סיניות גדולות בגאנה או עברו מסין לגאנה רק כדי לסחור. כוח ההון של הסוחרים הסינים הסוחרים בגאנה הגיע לשיא בהשפעות משמעותיות על סוחרים וחללי מסחר בגאנה. למרות שהעניקו לצרכן הממוצע בגאנה מוצרים במחירים נמוכים, הם עקרו לא רק סוחרים מקומיים בגאנה אלא גם סחורות שהגיעו ממדינות אפריקה השכנות. אלו הגיעו לשיאם בחיכוכים בין איגוד הסוחרים של גאנה ומהגרים סינים מצד שני. לעיתים קרובות יוצר ניגוד לסוחרים הודים ולבנונים הסוחרים בגאנה, סוחרים בגאנה מתעבים את דפוסי המסחר חסרי ההבחנה של סוחרים סינים ואת הריכוז ההולך וגובר שלהם במרחבים שמתחרים בהם כשווקים.
אבטחה
באפריל 2007, יו"ר ה-CPPCC, ג'יה צ'ינגלין, העניק הלוואה של 30 מיליון דולר עבור פרויקט התקשורת הייעודי כדי לטפח קשרים צבאיים וביטחוניים הדוקים יותר בין שתי המדינות. זה כלל מענק של 7.5 מיליון דולר לבניית מתחם משרדים עבור משרד ההגנה של גאנה.
ויליאם ד' לייהי
ויליאם דניאל לייהי (באנגלית: William Daniel Leahy; 6 במאי 1875 - 20 ביולי 1959), חייל, מפקד ומדינאי של ארצות הברית. הקצין הראשון שקיבל דרגת אדמירל צי (דרגת 5 כוכבים) והקצין הראשון ששימש בתפקיד מפקד סגל הפיקוד העליון (כיום יושב ראש המטות המשולבים) של הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
ילדות ולימודים
ויליאם לייהי נולד בהמפטון, איווה, ב-6 במאי 1875, לאב שהיה עורך דין וסרן במילואים. בתחילה רצה ליהי להתקבל לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית, אך מפני שלא היה מקום למועמדים נוספים, הלך ללמוד בתיכון רגיל. את לימודיו סיים בתיכון באשלנד שנמצאת בוויסקונסין ב-1893 ומיד בסיומם הוא התקבל לאקדמיה הימית של ארצות הברית, שם למד עד 1897, ובהּ סיים את לימודיו וקיבל את דרגת הצוער.
קריירה צבאית
לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית ב-1897 וקיבל את דרגת הצוער, נדרש לבצע השלמה חילית של שנתיים שירות על ספינת מלחמה, על מנת לקבל דרגת קצונה - אנסיין (דרגת קצונה ראשונה בחיל הים האמריקאי). לייהי שובץ לתפקיד באוניית המערכה "אורגון", ושירת בה במלחמה נגד הספרדים.
לאחר שקיבל את דרגת הקצונה הראשונה שלו, אנסיין, הוצב בזירה האסיאתית, שם התנהלה התקוממות של הפיליפינים ומרד הבוקסרים של סין. עם חזרתו לארצות הברית ב-1902 שובץ למשך חמש שנים בשירות על הסיירות הממוגנות: "טקומה" ו"בוסטון", אשר הפליגו מול חופי פנמה.
ב-1907, לאחר ששב לארצות הברית משירותו בחופי פנמה, שירת בתפקיד מרצה לפיזיקה ולכימיה באקדמיה הצבאית של ארצות הברית. ב-1909, שובץ כנווט ואחראי מערכות אלקטרוניות על הסיירת המשוריינת "קליפורניה", באוקיינוס השקט.
בשנת 1912 חזר שוב לארצות הברית. אחרי המלחמה שבה נכבשה ניקרגואה על ידי ארצות הברית, שובץ בתפקיד קצין חימוש של חיל הים והיה אחראי גם על הפן הטכנולוגי של החיל. הוא שימש בתפקיד שנה אחת בלבד, עד שבשנת 1913 הועבר לאגף האלקטרוניקה ואגף פיתוח מערכות ניווט מתקדמות, שם שירת עד שנת 1915.
מלחמת העולם הראשונה
בשנים הראשונות של מלחמת העולם הראשונה היה לייהי פעיל פחות. בשנה הראשונה הוא עוד שירת בתפקידי פיתוח טכנולוגיה לחיל הים, ובשנים לאחר מכן שירת על ספינת חיל הים שהייתה שייכת לסגן מזכיר הצי והנשיא לעתיד של ארצות הברית פרנקלין ד. רוזוולט. לייהי ורוזוולט הכירו אחד את השני בזמן מלחמת העולם הראשונה והפכו לחברים מאוד טובים וקרובים. הקשר ביניהם יוכיח את עצמו מאוחר יותר, בזמן מלחמת העולם השנייה. בשנה האחרונה למלחמת העולם הראשונה, שירת על ספינה שהייתה מעבירה חיילים אמריקאים לחופי צרפת. על שירותו יוצא הדופן בזמן המלחמה, קיבל לייהי את עיטור "צלב הצי", עיטור המלחמה היוקרתי ביותר לאחר מדליית הכבוד.
בין המלחמות
לאחר שחזר ממלחמת העולם הראשונה שימש בתפקידי מטה רבים עד שנת 1921. ב-1921 היה אחד המפקדים על הסיירת "סיינט לואיס" שהייתה מעורבת רבות במלחמה באירופה, הפעם בין הטורקים ליוונים, ליד חופי קפריסין. הוא חזר שוב לארצות הברית ב-1923 ובשנת 1926 קיבל את הפיקוד על אוניית המערכה "ניו מקסיקו" למשך שנה אחת בלבד.
ב-1927 הועלה לדרגת אדמירל משנה בדרג נמוך (המקבילה לדרגת תת-אלוף) והפך להיות מפקד משרד החימוש של צי ארצות הברית.
לייהי שימש כמפקד משרד החימוש של צי ארצות הברית עד 1931. בשנת זו קיבל פיקוד על כוח משחתות ובשנת 1933, אחרי שהועלה שוב בדרגה לדרגת אדמירל משנה בדרג גבוה (מקבילה לאלוף), התמנה למפקד משרד הניווט של צי ארצות הברית, ולאחר עוד שנתיים הועלה לדרגת תת-אדמירל (מקבילה לרב-אלוף). בשנת 1937, הועלה לדרגת אדמירל ומונה לראש המבצעים הימיים של צי ארצות הברית ושירת בתפקיד זה עד 1939, אז פרש מהצבא.
לאחר פרישתו, התמנה להיות מושל פוארטו ריקו. הוא ראה בפוארטו ריקו מקום חשוב מאוד מבחינה אסטרטגית להקמת בסיסי חיל הים של צי ארצות הברית.
מלחמת העולם השנייה
אחרי כיבוש צרפת, היא חולקה לצפון צרפת שהייתה כפופה ישירות לגרמניה הנאצית ודרום צרפת, או בשמה האחר צרפת של וישי, שהייתה בהּ ממשלת בובות של גרמניה הנאצית. ליהי התמנה לשגריר של ארצות הברית ונסע לדרום צרפת על מנת לנסות לשכנע אותה להצטרף לבעלות הברית במלחמה נגד הנאצים ובשחרורו של החלק הצפוני של צרפת. כל הניסיונות היו לשווא ודרום צרפת לא הסכימה בשום אופן להיכנס למלחמה נגד גרמניה הנאצית.
לייהי התמנה לתפקיד זה ב-6 ביולי 1942, ושירת בתפקיד עד 1949. בתפקיד הוא שימש כמפתח ומפנה לכל האירועים של המלחמה גם לאירועים אסטרטגיים, טקטיים ודיפלומטיים.
ב-15 בדצמבר 1944 היה לייהי לקצין הראשון בצבא ארצות הברית אשר קיבל את דרגת אדמירל הצי, דרגה של חמישה כוכבים. הוא קיבל את הדרגה כעיטור על הצטיינות בתפקידו. יום אחריו קיבל גם ג'ורג' מרשל את דרגת גנרל הצבא – גנרל 5 כוכבים.
אחרי המלחמה
לייהי פרש מתפקידי מטה וצבא סופית בשנת 1949, 10 שנים לאחר מכן נפטר ונקבר ליד אשתו.
אריך מנדלסון
אריך מנדלסון (באנגלית: Erich Mendelsohn; 21 במרץ 1887 – 15 בספטמבר 1953) היה אדריכל יהודי-גרמני בעל שם עולמי, אשר הושפע בעבודתו בעיקר מן האסכולות האקספרסיוניסטית והפונקציונליסטית באדריכלות. חותמו של מנדלסון באדריכלות הארץ ישראלית בא לידי ביטוי בשורת מבנים עירוניים בעלי ערך שתכנן בתקופת היישוב.
ביוגרפיה
אריך מנדלסון נולד בשנת 1887 בעיר אלנשטיין בפרוסיה המזרחית שבגרמניה (כיום אולשטין בפולין).
עם עליית היטלר לשלטון בגרמניה עבר לאנגליה ולארץ ישראל, ובהן התגורר ופעל במקביל.
מנדלסון, שהיה אדריכל בעל שם עולמי, לא הסתגל לתנאי החיים בארץ ישראל של תקופת המנדט, היגר בשנת 1941 לארצות הברית, ובה נפטר בסן פרנסיסקו בשנת 1953.
עבודתו
מנדלסון תכנן בגרמניה מפעלי תעשייה, את מגדל איינשטיין בפוטסדאם ואת "כלבו שוקן", רשת בתי המסחר של זלמן שוקן.
בארץ ישראל פתח מנדלסון משרד אדריכלים שפעל במחצית השנייה של שנות ה-30. בין עובדי משרדו היה האדריכל גד אשר שלימים הפך לאדריכל הראשי של מחלקת העבודות הציבוריות. מנדלסון תכנן את ביתו של חיים ויצמן ברחובות, אשר כונה "הארמון". הבית, שנבנה בשנת 1936, התפרס על שטח של 796 מ"ר. עם היבחרו של ויצמן לנשיאות מדינת ישראל, הפך הבית למעונו הרשמי של הנשיא. בשנת 1966, עם פטירתה של ורה ויצמן, הפך הבית למוזיאון, ובשנת 1999 שופץ המקום ושוקם על ידי האדריכל הלל שוקן ונפתח מחדש לציבור. הבית כולל עשרה חדרי מגורים ועוד כ-40 חדרי שירות, ושטחי הגנים המקיפים את הבית משתרעים על פני 44 דונם. בסמוך ל"בית ויצמן" תכנן מנדלסון מספר מבנים ב"מכון זיו" (שהפך לאחר מכן למכון ויצמן למדע).
בתל אביב תכנן את המבנה הראשון של מכללת מקס פיין, שהוקם בשנת 1931 בגבול מתחם הנפט ושכונת הרכבת (שכונת העגלונים).
זלמן שוקן, לקוחו של מנדלסון מתקופת עבודתו בגרמניה, שעלה לארץ ישראל בשנת 1934, הזמין את מנדלסון לתכנן עבורו את מעונו (בית זלמן שוקן) ואת ספריית שוקן בשכונת רחביה בירושלים.
בנוסף לאלה תכנן מנדלסון את בניין בנק אנגלו-פלשתינה בירושלים (לשעבר בניין בנק לאומי ברחוב יפו מול כיכר ספרא וכיום סניף של לשכת התעסוקה), את בית החולים הדסה הר הצופים בירושלים ואת בית החולים רמב"ם בחיפה.
מנדלסון היה מבין התומכים במיזם אטלנטרופה.