cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התנועה הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק
היסטוריה
תחת הנהגתו של הנסן, חזרה המפלגה להוציא לאור את העיתון "Fædrelandet", ואף הקימה תחנת רדיו בשם "רדיו אואזין" (Radio Oasen) אותה ניתן לקלוט באזור העיירה גרווה שמדרום לקופנהגן, שם נמצא מטה המפלגה, או דרך האינטרנט. בשידורים אלו השתמשה המפלגה כדי להעביר מסרים אנטישמיים ואסלאמופוביים. שידורים אלו קיבלו תמיכה כספית ממשרד התרבות הדני, מה שגרם למחלוקות רבות בדנמרק ומחוצה לה. ב-2004 הפסיק משרד התרבות הדני להעניק תמיכה לתחנה, אולם היא ממשיכה לשדר 61 שעות בשבוע באמצעות תרומות.
מלחמת חצי האי
שם המלחמה
באנגלית מכונה המלחמה The Peninsular War או The Peninsular Campaign (כלומר המערכה או המלחמה בחצי האי). בצרפתית היא מכונה Guerre d'Espagne et du Portugal ("מלחמת ספרד ופורטוגל"). בספרדית היא נקראת Guerra de la Independencia Española ("מלחמת העצמאות הספרדית") ובקטלאנית Guerra del Francès ("מלחמת האיש הצרפתי").
התנועה הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק
היסטוריה
ב-19 באוקטובר 2010 התפטר הנסן מתפקידו כיו"ר המפלגה. כמחליפו נבחר אסבן רודה כריסטנסן. ב-2011 עזב דניאל קרלסן את המפלגה והקים מפלגה מתונה יותר בשם מפלגת הדנים.
מלחמת חצי האי
מהלך המלחמה
בנובמבר 1807, לאחר סירובו של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל להצטרף לחרם הימי על אנגליה שהטיל נפוליאון, שלח נפוליאון צבא לכיבוש פורטוגל. ליסבון נכבשה בקלות רבה, ובית המלוכה ברח לברזיל, יחד עם רבים מאצילי הממלכה.
התנועה הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק
פעילות
אנשי המפלגה עוסקים באופן רשמי בהפצת האידאולוגיה הנאצית, אנטישמיות ואסלאמופוביה. חברי המפלגה מעריצים את אדולף היטלר, ובכינוסי המפלגה נוהגים לשאת צלבי קרס וללבוש את מדי המפלגה הנאצית. זהותם של חברי המפלגה שמורה בסוד.
מלחמת חצי האי
מהלך המלחמה
המהלך נעשה בתיאום עם ספרד, תוך הבטחה כי חלקים מתוך פורטוגל יוענקו לה בתמורה לתמיכתה במהלך. לאחר השלמת כיבוש פורטוגל, הורה נפוליאון לצבאו להשתלט בחשאי על נקודות מפתח בספרד, ולכבוש את המדינה. על אף גודלו ועוצמתו, מצא עצמו הצבא הספרדי וללא יכולת להתנגד, מכיוון שהצבא הצרפתי כבר היה בתוככי המדינה. יתירה מזו, מיטב מחיילי הצבא הספרדי היו (כחלק מהעסקה עם צרפת) מוצבים בדנמרק ותחת פיקוד צרפתי. רק שני מחוזות נשארו חופשיים: גליסיה בצפון ואנדלוסיה בדרום.
התנועה הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק
פעילות
ב-1997 ניסתה המפלגה להתמודד בבחירות לעיריית גרווה. היא קיבלה 0.5% מהקולות ולא עברה את אחוז החסימה. ב-2001 היא ניסתה שוב להיכנס למועצת גרווה, והפעם קיבלה רק 0.2% מקולות הבוחרים (73 קולות). ב-2005 ניסתה המפלגה להתמודד בבחירות המחוזיות, וזכתה ב-0.1% מקולות הבוחרים (603 קולות). המצב לא השתנה בבחירות המחוזיות ב-2009.
מלחמת חצי האי
מהלך המלחמה
המלך קרלוס הרביעי אולץ להתפטר ואת מקומו תפס בנו, פרננדו השביעי, אך שלטונו לא היה יציב, כך שלמעשה היה שליט בובה של נפוליאון.
ב-2 במאי 1808 החלה התקוממות במדריד, כשאזרחים תקפו את חיילי הצבא הצרפתי, כשהתקוממות זו דוכאה רק למחרת. ה-3 במאי נחקק בתודעה הלאומית הספרדית כמסע הרג וענישה על ידי הצבא הצרפתי. הדבר בוטא בציורו של פרנסיסקו דה גויה "שלושה במאי 1808", המתאר את הוצאתם להורג של אזרחים ספרדיים חפים מפשע.
הדבר עורר התקוממות בכל רחבי הממלכה, כשמחוז אסטוריאס הזעיר היה הראשון שגרש את הצבא הצרפתי משטחו. תוך שבועות אחדים, גורשו או נהרגו חיילים צרפתים בכל רחבי ספרד, דבר שהכריח את נפוליאון לצאת במלחמה כוללת כנגדה.
ב-1 ביוני נשלח כוח צבאי של 65,000 חיילים צרפתיים לכבוש את ספרד. אף על פי שהכיבוש הושלם, החלה מלחמת גרילה בכל רחבי המדינה וכ-24,000 חיילים מצבאו נהרגו, דבר שגרם לקריסת הצבא כולו. בנוסף, גם הצבא האנגלי, שעד אותה תקופה נמנע מלתקוף באירופה היבשתית, שלח אף הוא מספר גדודים לסייע למרד הספרדי. ואכן, הצבא הצרפתי נסוג, כשרק נווארה וקטלוניה נשארים בידיו. למעשה, בפרק זמן זה נטה מצב הכוחות לטובת הצבא הספרדי ובני בריתו, אך הכלכלה הספרדית שניזוקה קשות במהלך הכיבוש והמרד העדיפה שלא לפתוח במלחמה כנגד הצבא הצרפתי, כך שלנפוליאון וצבאו הייתה הזדמנות לחזור ולתקוף.
בנובמבר 1808 ניהל נפוליאון, שלו סייעו חיילים מהגרנד ארמה, מערכה מהירה תוך שימוש רב בטקטיקת תנועת מלקחיים, כשהוא כובש את ספרד בסערה במה שתואר כ"מפולת של אש ומתכת". עד תחילת דצמבר הושלם כמעט כיבושה של כל ספרד. נפוליאון הדיח את המלך פרדיננד מכיסאו, ומינה את אחיו הגדול ז'וזף בונפרטה למלך ספרד.
הספרדים לא קיבלו את המלך החדש שמונה על ידי השלטון הכובש. אמנם היו בספרד גם תומכים בשלטונו של ז'וזף בונפרטה, אשר כונו "חוספינוס", ובאו מקרב הקבוצה שכונתה אַפְרֵנסֶסָדוֹס ("מצורפתים"). אולם, גם הליברלים הספרדים לא ראו ברובם בעין יפה רפורמות שנכפו על ארצם על ידי שלטון זר, וחברו לשמרנים בהתנגדותם הנחרצת לשלטון צרפת וז'וזף בונפרטה.
חלקים גדולים מספרד הוכרזו מחוזות צבאיים, תחת שליטה מלאה של מפקדי צבא שלא היו כפופים לז'וזף בונפרטה אפילו לא באופן רשמי. מצב זה עורר את ז'וזף בונפרטה לבקש ארבע פעמים את התפטרותו, שלא התקבלה על ידי אחיו.
המערכה בחצי האי האיברי נמשכה בעוצמה משתנה במשך חמש שנים. צרפת נחלה תחילה הצלחות, אך לא הצליחה לעקור את ההתנגדות הספרדית ואת הנוכחות הבריטית. ב-1812 החלה הכף נוטה לרעת הצרפתים, שכוחותיהם הידלדלו עקב מסעו של נפוליאון לרוסיה. בקיץ 1812 נפלה עיר הבירה מדריד לזמן מה לידי המורדים, לאחר קרב סלמנקה.
בינתיים, הצליח ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון להכניע את הכוחות הצרפתים בספרד, וגרם להם לסגת עד למעבר להרי הפירינאים ולתוך צרפת. כך למשל היווה כיבוש העיר בדחוס לאחר מצור עליה נקודת הכרעה לטובת הכוחות האנגלו-פורטוגזיים. הכוחות האנגלו-פורטוגזים כבשו את העיר בורגוס בשלהי מאי, ובתוך כך איגפו את צבאו של ז'וזף בונפרטה, אחי נפוליאון, ואילצו אותו לסגת לעמק בנהר זאדורה. בקרב ויטוריה שנערך ב-21 ביוני 1813, הפסיד ז'וזף בונפרטה ונסוג עם צבאו לסן סבסטיאן. ולינגטון המשיך לרדוף אחרי הכוחות הצרפתיים והבריח אותם מסן סבסטיאן, שנשרפה ונבזזה על ידי הכוחות האנגלים והספרדים. לאחר התבוסה נטש ז'וזף סופית את כס מלכותו ושב לצרפת, שם התקבל בזעם על ידי הקיסר והצטווה לפרוש לאחוזתו ללא תפקיד רשמי.
בחודש יולי 1813 כבר נסוגו הצרפתים אל הרי הפירנאים. מרשל ז'אן-דה-דייה סו קיבל את הפיקוד על הכוחות הצרפתים והחל במתקפת נגד מוצלחת נגד בעלות הברית, כשהוא מנחיל להם תבוסות בקרב מאיה ובקרב רונססבאייס. על אף ניצחונותיו הוא איבד את המומנטום ונהדף על ידי הכוחות האנגלו-פורטוגזים, ולאחר קרב סוראורן ב-28 ביולי נמלט עם כוחותיו לעבר צרפת.
ב-7 באוקטובר פלשו בעלות הברית לצרפת. מיואש מהמצב הקשה, חתם נפוליאון ב-11 בדצמבר על הסכם ולנסי, הסכם נפרד עם ספרד, שבו נאלץ לשחרר ולהכיר בפרננדו השביעי כמלך ספרד בתמורה להפסקת אש. על אף ההסכם, לספרדים לא הייתה כל כוונה לסמוך על נפוליאון והם הפרו את הפסקת האש.
לאחר תבוסת נפוליאון בקרב לייפציג נכנסו בעלות הברית לפריז ב־30 במרץ, נפוליאון התפטר ב-11 באפריל וגורש לאי אלבה. הפסקת אש הוכרזה ב-23 באפריל וב-30 במאי 1814 נחתם חוזה פריז בין צרפת לקואליציה האנטי-צרפתית השישית, בו נקבעו גבולות צרפת תחת שושלת בורבון והסתיים שלב זה של המלחמות הנפוליאוניות.
רבי כרוספדאי
רבי כרוספדאי היה אמורא ארץ ישראלי, בן הדור השלישי, בנו של רבי שבתאי. מתלמידי רבי יוחנן, שהביא דברים בשמו. מוזכר פעמים בודדות בתלמוד הבבלי ועשרות פעמים בתלמוד הירושלמי, שם שמו: רבי קריספא. גדולי האמוראים בדור הרביעי, רבי יונה ורבי יוסי, מוסרים מאמרים בשמו. נפטר בחיי רבי אמי.
באגדה מפורסמים הדברים שאמר לגבי ראש השנה:
בהלכה נקבעה הלכה כמותו שבן סורר ומורה נידון רק בתקופת זמן של שלושה חודשים בלבד, החל מזמן ההתבגרות ("הביא שתי שערות").
בספר הזוהר הוא נזכר מספר פעמים, ופעם אחת נוסף לשמו התואר "חמיד ליבא", שפירושו "חמוד הלב". בין השאר הוא מוזכר שהוא עלה לתורה רק בעליה של "שישי" בשבת, שזו עלייתו של הצדיק. מכאן כנראה המקור לעליית ה"צדיק" בתנועת החסידות, ב"שישי" בשבת. כמו כן מסופר שכאשר חלה, ביקרו אצלו רבי יוסי בן קיסמא וחכמים, וביום השבת חשבו שנפטר, אך לאחר מכן במוצאי שבת ראוהו חי.
מקור השם כנראה מהמילה κράσπεδα (קרַספֶּדַה) ביוונית עתיקה, שפירושה ציצית, בדומה לשמות כמו "בן ציצית" שהיו נפוצים בתקופת המשנה ותקופת התלמוד.
ציון קברו נמצא בין עין זיתים לצפת.
קרלוס דל סרו גרנדה
קריירת שיפוט
ב-15 ביוני 2021, שפט דל סרו לראשונה במשחק בינלאומי גדול. הוא ניהל את המשחק בין הנבחרות צרפת וגרמניה במסגרת משחקי שלב הבתים של יורו 2020. לאחר המשחק, הוא ספג ביקורות רבות על כך שלא שרק לפנדל לטובת נבחרת צרפת בעקבות עבירה שעשה שחקן נבחרת גרמניה.
פר אווינד סוינהופווד
פר אווינד סוינהופווד (נולד ב-15 בדצמבר 1861 ונפטר ב-29 בפברואר 1944) היה הנשיא השלישי של פינלנד בשנים 1931–1937. פעל גם כעורך דין, שופט ופוליטיקאי בדוכסות הגדולה של פינלנד, ומילא תפקיד מרכזי בתנועה למען העצמאות הפינית. בשנים 1917–1918 היה סוינהופווד ראש הממשלה הראשון של פינלנד העצמאית ויו"ר הסנאט. הוא כיהן כראש ממשלה גם בשנים 1930–1931.
היה ידוע בשמרנותו העזה ובהתנגדותו לקומוניזם.
ביוגרפיה
נולד בסביבת העיר טמפרה. שורשי משפחתו השתייכו לאצולה השוודית. בני משפחתו עזבו את שוודיה בשנת 1574 וחברו לאצולה הפינית בשנת 1818. אביו היה מלח וטבע למוות בימי יוון בשנת 1863, כשסוינהופווד היה בן שנתיים. הוא בילה את ילדותו המוקדמת בבית סבו מצד אביו. סבו התאבד בשנת 1866, וסוינהופווד עבר עם אחותו ואמו להלסינקי. בהלסינקי למד בתיכון שוודי, ובגיל 16 (שנת 1878) החל ללמוד באוניברסיטת הלסינקי. הוא סיים את התואר הראשון בשנת 1881 ואת התואר השני היסטוריה של רוסיה, פינלנד וסקנדינביה, סיים שנה לאחר מכן. בשנת 1886 סיים תואר שני נוסף במשפטים. בשנת 1889 התחתן, ובהמשך נולדו לו שישה ילדים. לאחר סיום לימודיו החל לעבוד בבתי משפט מחוזיים. הוא שימש כסגן שופט בבית המשפט לערעורים בטורקו. בשנת 1892, בגיל 31, הוא מונה כחבר בוועדת החקיקה של הסנאט. במהלך שש שנות כהונתו בוועדה, עסק סוינהופווד בעיקר בחוקי המיסוי. בתקופה זו החל להתנגד, באופן משפטי, לתהליכי הרוסיפיקציה שהופעלו על ידי האימפריה הרוסית ששלטה בפינלנד. בשל כך הוא פוטר על ידי הממשל הרוסי. פיטוריו הובילו אותו לפעול ביתר נחישות, כנגד הממשל הרוסי. בשנת 1906 נבחר לפרלמנט וכיהן כחבר פרלמנט במהלך ארבע קדנציות לא רצופות (1907-1908, 1908-1914, 1917 ו- 1930-1931). כשנה לאחר מכן נבחר ליו"ר הפרלמנט.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, סירב סוינהופווד למלא אחר פקודותיו הרבות של השלטון הרוסי. הוא הוגלה לטומסק שבסיביר, בנובמבר 1914, שם בילה את זמנו בציד ובתיקון בגדיו, ושמר על קשר סודי עם תנועת העצמאות הפינית. לאחר מהפכת פברואר חזר להלסינקי, שם התקבל בכבוד ציבורי רב.
ב-27 בנובמבר מונה ליו"ר הסנאט, והיה דמות מפתח בהכרזת העצמאות של פינלנד ב-6 בדצמבר 1917. הוא נסע לסנט פטרבורג, כדי לפגוש את ולדימיר איליץ' לנין, על מנת לשדל אותו להכיר בעצמאות הפינית. בזמן מלחמת האזרחים, ירד סווינהופוד למחתרת בהלסינקי ושלח תחנונים להתערבות גרמנית ושוודית. במרץ 1918 הצליח לברוח מהלסינקי ולחזור לעמדת כוח פוליטית. כראש הממשלה, הוא חנן 36,000 אסירים קומוניסטים בסתיו 1918. עם כישלונו להפוך את פינלנד למונרכיה חוקתית, סוינהופווד לקח הפסקה מהחיים הציבוריים.
בשנת 1925 ניסה להתמודד לנשיאות המדינה, אך נכשל. הוא נבחר כנשיא בבחירות שלאחר מכן, בשנת 1931. למרות חוסר היציבות החברתית, התנגד נחרצות למשטר נשיאותי. הוא ניסה להתמודד לקדנציה נשיאותית שנייה בשנת 1937, אך הפסיד, כיוון שלא זכה לתמיכת מפלגת המרכז והסוציאל-דמוקרטים, להם התנגד מאוד בזמן נשיאותו.
סווינהופוד מת בדרום המדינה בפברואר 1944.
עדינה בר-און
עדינה בר-און (נולדה ב-19 בדצמבר 1951) היא אמנית מיצג ישראלית. החומר המרכזי בעבודותיה של בר-און הם גופה וקולה, דרכם היא בוחנת נושאים כמו זהות ודפוסי התנהגות בחברה. בר-און נוהגת לשתף את הצופה בעבודה ובכך מבקשת לעורר אצלו ביקורת ואחריות למתרחש סביבו. בר-און פעילה בתחום המיצג קרוב לחמישה עשורים.
ביוגרפיה
עדינה בראון נולדה בכפר בלום. בין השנים 1964–1969 שהתה בר-און עם משפחתה בארצות-הברית, שם למדה בתיכון יהודי-ליברלי ונחשפה לרוח החופשית של שנות ה-60. בתקופה זו היא התחילה לצייר. ב-1969 חזרה בר-און עם הוריה לישראל ולמדה במכון אבני אצל הצייר יחזקאל שטרייכמן. בין השנים 1970–1974 למדה בר-און אמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל ושם התנסתה לראשונה במדיום המופע (פרפורמנס). ב-1973 בשנתה השלישית ללימודים קיימה את המופע הראשון שלה. בר-און זכתה לתגובות מעורבות בנוגע למדיום החדש שבו היא פעלה, אך נדרשה לפעול במדיומים המקובלים כדי לסיים את לימודיה. בר-און חזרה לצייר, אך המשיכה להופיע בבמות אחרות מחוץ ללימודים. לאחר לימודיה הפך המיצג למדיום המרכזי בעבודתה.
במשך השנים בר-און הציגה את עבודותיה בבמות רבות: במוזיאונים, בגלריות ובפסטיבלים בישראל ובעולם. בר-און לימדה תקשורת חזותית ומיצג, בבצלאל ובמכללת תל-חי.
יצירה ומופעים נבחרים
כמו כן, היא מספרת כי היא רואה ברגש מוליך מרכזי בעבודה בניגוד לאמנות המופשטת, ושהיא מייצרת תקשורת באמצעות הגוף שלטענתה "זו בעצם השפה הכי עתיקה שיש".
"מופע ראשון" – בשנת 1973, בשנת הלימודים השלישית בבצלאל מתקיים המופע של בר-און בחצר הבניין הישן של בצלאל. במהלך המופע משתמשת בר-און במרחב ובאמצעות גופה היא יוצרת קווים בחלל. כמו כן, תוך כדי הליכתה שמדמה מעוף, בר-און אומרת משפטים פיוטיים ואסוציאטיביים שקשורים לתנועות גופה. המופע הראשון של בר-און לא מתקבל בעין יפה במוסד הלימודים, ונתפס לחריג בנוף. הפסיכולוג של בצלאל אף מתבקש לצפות במופע של בר-און ולתת עליו את דעתו.
בשנת 1990 יוצרת בר-און את המופע "אישה מן הכדים" שמוצג במוזיאון ישראל. במופע משתתפים בן זוגה של בר-און שאחראי על ייצור הכדים וכן ילדיה ותלמידותיה. במופע מספרת בר-און על תקופת מגוריה בירושלים ובמקומות שונים בארץ, וכן על מעברה לתל אביב, תוך התייחסות לנושאים כמו בניית בית ומשפחתיות. בר-און משלבת בעבודה אובייקטים כמו עגלת-מתים וכדים, שלהם משמעות סמלית בהקשר המקומי. כמו כן, בר-און מדברת אל הצופה ומנסה לרקום בינה לבינו קשר אינטימי.
"עקידה" הוא מופע קולי שאיתו הופיעה בר-און בין השנים 1991–2005, בין השאר באירועים בעלי אופי חברתי ופוליטי. במהלך המופע משמיעה בר-און זעקה שמכילה בתוכה קולות הנעים בין בכי של תינוק, אישה ממלמלת לעצמה וצרחות של כאב וייסורים. החומר שבו משתמשת בר-און בעבודה הוא הקול והאופן שבו הוא יוצא מתוך הגוף, הקרביים, החוצה אל העולם. בר-און מספרת בהקשר של העבודה: "אני מפיקה את הקול כחומר פיזי. אני חושבת על זה באופן ציורי כמעט, פלסטי: התהודה של הצליל, ההתפשטות, ההתנדפות; רואים את זה גם באופן שבו אני מפיקה את הקול".
את המופע "באה מנוחה ליגע" הציגה בר-און לראשונה במשכן לאמנויות הבמה בבית האופרה בתל אביב (1999), המופע הוצג לאחר מכן בדיזנגוף סנטר (2000) וכן בתיאטרון ירושלים במסגרת פסטיבל ישראל (2016). המופע נוצר בהשראת "שיר העמק" של אלתרמן. בשיר הערש של אלתרמן, שרה האם לבנה כשהיא מתארת את יופיו של עמק יזרעאל. במרכז המופע ניצבת בר-און על מיטה שתלויה על הקיר, ועליה מצעים עם דוגמה של דגלי ישראל קטנים. במופע מתעמתת בר-און עם נושאים כאובים בישראליות, כמו הכיבוש, וכן נושאים כמו הנוף הארצישראלי העבודה והעמל.
בר-און הופיעה עם המופע "בין לבין" בשנים 2018–2019. התמה המרכזית שמלווה את בר-און במיצג זה היא ה"מעבר" ובעבודה היא חוקרת מצבי מעבר וחללי מעבר. בחלל שבו מופיעה בר-און מפוזרים על הרצפה ספרים ומזרנים שכמו נערמו באקראי, ולא הונחו עדיין במשכנם הקבוע. במהלך המופע בר-און משתפת את הצופים, כשהיא לוקחת משתתף מן הקהל ומכניסה אותו אל תוך המופע. במופע משתמשת בר-און גם בדימוי של קסדה שדרכה היא משמיעה את קולה השבור.
פסגת אבלוגי
פסגת אבלוגי או פסגת אוולונגי(באנגלית: Evlogi Peak; בבולגרית: връх Евлоги') היא פסגה ברכס אימאון, באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 2,090 מטרים מעל פני הים; הפסגה מתנשאת לגובה של 140 מטרים מעל סביבתה.
פסגת אבלוגי ממוקמת קילומטר צפונית - צפון-מזרחית להר פוסטר; 1.3 קילומטרים צפונית לפסגת אנטים.
גילוי ומיפוי הפסגה
הפסגה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2009.
מקור השם
הפסגה נקראת על שם הבנקאי, התעשיין והפילנתרופ הבולגרי אבלוגי גאורגייב (Евлоги Георгиев), שמימן את הקמת הבניין המרכזי של אוניברסיטת סופיה.
בורג (מתחם מבוצר)
שם
המילים "בורג" ו"בורח" הן התפתחות מאוחרת של אנגלית עתיקה מהשפה הפרוטו-גרמאנית; "Burg-s" הוא קוגנט עם הפועל "Berg-an" ("להסתגר למטרות הגנה"). בנוסף, מילים אלה הן קוגנטים עם המילה הגרמנית "בּוּרְג" (Burg), ההולנדית "בּוּרְכְט" (Burcht) והסקנדינבית "בּוֹרְג" (Borg) ובאנגלית התפתח ל"בּוֹרוֹ", "בּוּרְג" ובעיקר באזור מזרח אנגליה וסקוטלנד - "בּוֹרָא" (Burgh). צורות שונות אלו באו לתאר גבעות, שטחים מבוצרים ומקומות מקלט.
בִּירִיג (Byrig) היא צורת הרבים באנגלית עתיקה לבורג או בורח ומשמעותו "מבצרים" או "ביצורים", ומשמשת גם בצורת פועל שמשמעותה "לתוך המבצר" או "עבור המבצר". צורה זו התפתחה ל"בארי" (Bury) ו"ברי" (Berry) אשר שימשו לתיאור אחוזות, חוות גדולות או יישובים הסמוכים למבצרים.
בנוסף לגרסאות האנגליות המתוארות לעיל, נעשה שימוש בשמות אלה כתרגום שאילה במספר שפות מקומיות נוספות, כגון בריטונית, בסיומת דוּנוּם ובוולשית בסיומת קַאֵיר (Caer) (למשל: סולסברי, שנקראה בעבר סירוביריג (Searobyrig), בבריטונית נקראה Sorbiodūnum ובהיסטוריה בריטונום מופיעה בוולשית כ-Caer-Caradog).
רקע
במקורם נבנו בורגים לשימוש צבאי הגנתי. על פי ההיסטוריון הבריטי ה.ר. לויד, "ייצג הבורג בסך הכול שלב, אם כי חשוב ביותר, בהתפתחותה של העיירה והעיר האנגלית של ימי הביניים". גבולותיהם של הבורגים העתיקים ניתנים לעיתים לזיהוי על פי תחומן המוניציפלי של המנהלות המקומיות האנגליות של ימינו. הראשון שהחל בבנייתם של בורגים היה ככל הנראה אופה, מלך מרסיה, אשר מלך בשנים 759–796 ובנה גם את הסוללה הנקראת על שמו. רוב הבורגים נוסדו על ידי אלפרד הגדול כמדיניות מכוונת ומתוכננת, שנמשכה גם בימי יורשו, אדוארד הזקן, וביתו אתלפלדה ובעלה אתלרד השני, מלך מרסיה. תיעוד של ממלכת מרסיה מספר על בנייתם של עשרה בורגים בימי שלטונה של אתלפלדה, חלקם נותרו בעלי חשיבות, כגון טאמוורת' וסטאפורד שבסטאפורדשייר, בעוד אחרים אינם ניתנים לזיהוי בימינו.
חלק מהבורגים נבנו על בסיס ביצורים ישנים מהתקופה הרומית, חלקם באתרים חדשים וככל הנראה נבנו נוספים במועדים מאוחרים יותר. אתלסטאן, מלך אנגליה, העניק לבורגים את הזכות לטבע מטבעות ובמאות הה-10 וה-11 קבע החוק על איסור טיבוע מטבעות מחוצה להם.
מסמך בין המאה ה-10, המוכר בימינו כ"בורגל הידאייג'", כפי שכונה ב-1897 על ידי ההיסטוריון פרדריק ויליאם מייטלנד, תיעד 33 חלקות לצורכי גביית מס בממלכת וסקס. במהלך המאה ה-20 הסיקו חוקרים כי התיעוד תיאר את הביצורים שנבנו בממלכה במטרה להגן על האזור מפני פשיטות הוויקינגים.
רק שמונה בורגים השיגו מעמד מוניציפלי והפכו לעיירות במהלך ימי הביניים: צ'סטר, ברידג'נורת' (Bridgnorth), טאמוורת', סטאפורד, הרטפורד, ווריק, בקינגהאם ומלדון. הבורגים הגדולים ביותר הוקמו בווינצ'סטר, וולינגפורד ו-ווריק, כאשר בוולינגפורד ובוורהאם שרדו הביצורים המרשימים ביותר מתקופה זו. בוולינגפורד נדרשו, על פי הערכות, יותר מ-120,000 שעות עבודה על מנת לבנות את הסוללות באורך 2,700 מטרים, שהקיפו את הבורג. לעיירות שהוקמו בבורגים היה בדרך כלל תכנון אחיד של רחובות, שחלקם השתמרו עד ימינו. בניית הבורגים נחשבת למקור ממנו התפתחו החיים העירוניים באנגליה. במרבית המקרים, שמרו הבורגים שנבנו מחדש על ידי אלפרד על שמם המקורי, ובאתרים אלה עדיין נותרו שרידי ביצורים מתקופות קדומות יותר.
בנייה
הבורגים נבנו במגוון דרכים שונות, בהתאם לחומרים הזמינים באתרים בהם הוקמו וגודל היישוב עליו נועדו להגן.
במקרים רבים נבנה הבורג על בסיס ביצורים קודמים באותו אתר. לעיתים, כגון בווינצ'סטר, אקסטר, יורק, בורג קסטל ופורטצ'סטר, שופצו חומות רומיות עתיקות. במקרים אחרים, כגון בדובר, נעשה שימוש בשרידי ביצורים, בתעלות מגן ובסוללות עפר שנותרו באתר מאז תקופת הברזל.
עם זאת, היו בורגים שנבנו כביצורים חדשים לחלוטין, והוקמו במקומות בעלי חשיבות אסטרטגית, בחופים, סמוך לנמלים או חולשים על דרכי מסחר. מספר גדול של עיירות חדשות נבנו על חלקות אדמה שטוחות בתצורה מלבנית, ביניהן ניתן למנות את אוקספורד, וואלינגפורד, קריקלייד ו-וורהאם.
מסורתית, נבנו תחילה הבורגים כסדרה של סוללות עפר מסיביות, כשלפניהם נחפרה תעלת מגן. בדרך כלל נתמכו הסוללות בגזעי עצים מלפנים ומאחור, כאשר עליהן נבנו חומות עץ עשויות כלונסאות מחודדים עד לגובה שלושה מטרים כשעליהן משטח עמידה. בעיירות כדוגמת טאמוורת' התפוררו הסוללות במשך הזמן וכדי למנוע זאת נתמכו באמצעות אבנים, מה ששדרג את רמת ההגנה והגדיל את תוחלת החיים של הביצורים.
מטרה
המטרה העיקרית של הקמת הבורגים הייתה הגנה על נמלים, עיירות והשטחים הכפריים המקיפים אותם. על פי הכרוניקה האנגלו-סקסונית, בנה אלפרד סדרה של בורגים המופיעים ב"בורגל הידאייג'", ומספרם הגיע ליותר מ-30. ככל הנראה תכנן אלפרד שיישובים חקלאיים יהיו תמיד במרחק שלא יעלה על 32 ק"מ מבורג. אלפרד בנה רשת של דרכים צבאיות שתוחזקו בקפידה, וכונו הרפאת' (Herepath), אשר חיברו את הבורגים זה לזה ואפשרו לאוכלוסייה לתפוס מחסה במהירות בבורג המקומי, במרחק קצר מהאזור בו התגוררו. ההרפאת' אפשרו לכוחותיו של אלפרד לנוע במהירות וליצור מגע עם האויב, כמו גם לגיוס ולהעברת תגבורות מבורגים אחרים בהתאם לצורך. החוקר ראיין לאוול (Ryan Lavelle) הציע שבכל בורג הוחזקו כוחות פרשים מוכנים לפעולה מיידית כנגד פשיטות ויקינגים. ככל הנראה נעשה שימוש במערכת העברת אותות באמצעות משואות על ראשי גבעות בווסקס, שהתריעו על תחילתן של פלישות. באמצעות מערכת הגנה זו, כשהבורגים מהווים את ליבה, היה ביכולתו של אלפרד להקשות על הוויקינגים לכבוש עיירות ונמלים בעלי חשיבות אסטרטגית.
לבורגים היה גם תפקיד משני כמרכזים כלכליים, מקומות בטוחים למסחר ולמלאכה. בבורגים הוקמו מחסני נשק, נפחיות, מטבעות מלכותיות ותחנות מסחר. הם שמשו כמרכזי אספקה לצבא האנגלו-סקסוני בשעה שכוחותיו שהו בשדה, והבטיחו זרימה שוטפת של כלי נשק, מזון וסוסים רעננים.
במהלך תקופת שלטונו של אלפרד היה קיים הבדל ברור בין הפירד המלכותי (הצבא המלכותי) לאלה של הפירד המקומי (כוחות ההגנה המקומיים). כוחות הפירד המקומיים היה אחראים לבנייתו ולהגנתו של הבורג שלהם, בעוד אנשי הפירד המלכותי שירתו ישירות תחת המלך ולא הוגבלו לאזור מסוים.
הדיוויזיה השמינית (האימפריה הגרמנית)
הדיוויזיה השמינית (בגרמנית: 8. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, מלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה בגלוגאו (כיום גלוגוב, פולין) בנובמבר 1816 כחטיבה בארפורט, וב-5 בספטמבר 1818 הפכה לדיוויזיה ה-8. חיילי הדיוויזיה גויסו מפרובינציית סקסוניה, ובפרט מאזור ארפורט ומאוחר יותר (1901) מאזור האלה. בשנת 1866 לחמה הדיוויזיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה והשתתפה בקרב קניגרץ, ובמלחמת צרפת-פרוסיה היא לחמה בקרבות בומון, סדאן והמצור על פריז.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-4 בפיקוד פרידריך זיקסט פון ארמין, אשר היה חלק מהארמייה הראשונה. הדיוויזיה נטלה חלק בקרבות מונס, לה קאטו ובקרב על המארן. בשנת 1915 נטלה הדיוויזיה חלק בקרב ארטואה השני ובקרב ארטואה השלישי, ובשנת 1916 היא לחמה במהלך הקרב על הסום. בשנת 1917 היא לחמה בקרב אראס ובקרב פשנדל, ובשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב הגרמנית ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-31 במרץ 1919 פורקה הדיוויזיה.
משה בן-סירה
משה בן-סירה (7 באוקטובר 1927 - 5 ביוני 1967) היה פיזיקאי ישראלי, מרצה בכיר בטכניון וסגן הדקאן של הפקולטה לפיזיקה בטכניון בחיפה. נהרג במלחמת ששת הימים.
ביוגרפיה
נולד וגדל בתל אביב, בנם הבכור של המהנדס יעקב בן-סירה המוכר כ"אבי העיר הלבנה" וחיה לבית הורביץ. בוגר גימנסיה הרצליה בתל אביב. בשנת 1945 התנדב לפלמ"ח. בשנת 1947 החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים. במלחמת העצמאות נלחם בקרבות באזור ירושלים. בשנת 1954 החל את עבודתו כאסיסטנט בטכניון בחיפה ובשנת 1960 השלים תואר דוקטור.
כיהן כסגן הדיקן של הפקולטה לפיזיקה של הטכניון והיה ממקימי המעבדה למוליכים למחצה בטכניון. פרסם עבודות מדעיות בכתבי עת מדעיים בינלאומיים והשתתף בכינוסים מדעיים בינלאומיים.
לקראת מלחמת ששת הימים גויס לשירות מילואים ונהרג ביום הראשון למלחמה, בעת שירותו בגדוד תותחנים בחזית הצפון. נקבר בבית הקברות הצבאי בחיפה. הניח אשה ושלושה ילדים.
הנצחתו
שמו של ד"ר בן-סירה הונצח בספרייה של הפקולטה לפיזיקה בטכניון וכן באחת המעבדות שהיה בין מקימיה. על שמו הוקמו קרן מלגות לסטודנטים בפקולטה לפיזיקה בטכניון וכן קרן מלגות בגימנסיה הרצליה שבה למד. מדי שנה מקיימת הפקולטה לפיזיקה בטכניון סימפוזיון מדעי שנתי לזכרו.
טאיפן חופים
טאיפן חופים (שם מדעי: Oxyuranus scutellatus) הידוע גם בשם טאיפן מצוי הוא מין של נחש ארסי מהסוג טאיפן שבמשפחת הפתניים.
טאיפן החופים חי באזורי החוף הצפוניים והמזרחיים של אוסטרליה כמו גם בגינאה החדשה. לפי מחקרי רעילות זהו הנחש היבשתי השלישי בארסיותו בעולם בהתבסס על ערכי LD50.
תיאור פיזי
טאיפן החופים הוא נחש גדול, זהו הנחש הארסי הגדול ביותר באוסטרליה. בוגרים מגיעים לבגרות מינית בערך באורך של 1.20 מטר (גוף+זנב). פרטים מבוגרים יותר מגיעים לאורך של 1.5-2 מטרים ואף יותר כאשר האורך הממוצע הוא 1.96 מ' ומשקל של 3 ק"ג. הפרט הארוך ביותר שנתפס באוסטרליה היה באורך של 2.9 מטרים ושקל 6.5 ק"ג. מיני טאיפן אחרים, בהם הטאיפן פנים-יבשתי, נוטים להיות באורך דומה, אך בממוצע הם מעט קצרים יותר.
בקרב נחשים ארסיים רק רב-פתן מלכותי, ממבה שחורה וגומצן ענק ארוכים יותר ממנו.
נחש ים צהוב-בטן
נחש ים צהוב-בטן או פֵּלָמִיס (שם מדעי: Pelamis platura) הוא נחש ים גדול החי לחופים הטרופיים של האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי והוא המין היחיד בסוגו. כמרבית נחשי הים הוא ארסי ביותר ויכול להרוג אדם תוך שעות ספורות. הוא נפוץ ברחבי החופים מדרום ומזרח אפריקה ולאורך המזרח התיכון (אך לא בים סוף), הודו וסרי לנקה, דרום-מזרח אסיה וצפונה עד סין, רוסיה ויפן, אוסטרליה ואיים באוקיינוס השקט וכך מזרחה עד לחופי אמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית כולל מקסיקו. באזורים מסוימים (כמו בפנמה) הם אף עולים לנהרות לזמנים קצרים. עם זאת ליבשה הם עולים רק לעיתים נדירות והם חסרי אונים עליה.
טאיפן חופים
תיאור פיזי
הראש ארוך, צר וגדול, בדומה לראשה של הממבה השחורה. למעשה, במספר אספקטים של מורפולוגיה, אקולוגיה והתנהגות, טאיפן החופים דומה מאוד לממבה השחורה. הגוף דק, אך חזק ומוצק, והצבע עשוי להשתנות בין הפרטים השונים מירוק זית בהיר ועד חום-אדמדם, אולם חלק מהפרטים עשויים להיות בצבע אפור כהה עד שחור. העיניים עגולות וגדולות בצבע חום בהיר עם אישונים גדולים.
נחש ים צהוב-בטן
הנחש יכול להגיע ל-100 ס"מ באורכו והוא בעל קשקשים גדולים בצבע צהוב מלמטה וכחול כהה מלמעלה, עם ראש רחב והזנב עבה ולבן. נחש הים יכול לשהות מתחת לפני המים עד חצי שעה ברצף, לאחר מכן הוא חייב לחזור לפני המים בשביל אוויר. הם משריצים בימים רדודים וחמימים.
הם משתמשים בארס הקטלני שלהם כדי להרוג דגים המתחבאים בין האלמוגים. לא ידוע על מקרה שבו הנחש הרג אדם.
לוח יאנגצה
לוח יאנגצה המכונה גם לוח דרום סין הוא לוח טקטוני המכיל את מרבית דרום הרפובליקה העממית של סין, שמו של הלוח נגזר משמו של הנהר יאנגצה החוצה אותו ממערב למזרח ונשפך לים סין המזרחי.
גבולות טקטוניים
לוח יאנגצה גובל בחמישה לוחות טקטוניים ובשוליו חמישה צמתים משולשים. המפגשים עם כל הלוחות הם גבולות חילוף, פתיחה או סגירה (ללא הפחתה). לפי כיוון השעון:
טאיפן חופים
תפוצה ואזור מחיה
טאיפן החופים נפוץ רק באוסטרליה ובאי של גינאה החדשה, המורכב משתי פרובינציות אינדונזיות, בחלק המערבי של האי, ומגינאה החדשה, בחלק המזרחי של האי. בצפון וצפון-מזרח אוסטרליה הוא עשוי להימצא מאות ק"מ מהחוף, על אף שמו, שרומז שהוא חי בסמוך לחוף.
לוח יאנגצה
גבולות טקטוניים
במערב, בצפון וברוב חלקו המזרחי גובל לוח יאנגצה בלוח האירואסייתי. לוח יאנגצה מתרחק מהלוח האירואסייתי בכיוון מזרח-דרום-מזרח בקצב של 13 מילימטרים בשנה. העתק לונגשמנשאן (龍門山斷層) המפריד ביניהם היה הגורם לרעידת האדמה בסצ'ואן ב-2008.
טאיפן חופים
תפוצה ואזור מחיה
מין זה חי באזורי מחיה שונים. ניתן למצוא אותו באזורים חמים ולחים, באזורי חוף טרופיים, ביערות מונסון ובאזורי סבך. באזור קווינסלנד הוא הסתגל בצורה טובה לשדות קנה הסוכר, בה אוכלוסיית המכרסמים פורחת. הנחש תופס מחסה במחילות נטושות של חיות אחרות, גזעי עץ חלולים, וערמות צמחייה או אשפה.
לוח יאנגצה
גבולות טקטוניים
בדרום-מזרח יש צומת משולש עם הלוח האמורי שבינו לבין לוח יאנגצה יש גבול חילוף הנע בקצב של 4 מילימטרים בשנה.
טאיפן חופים
התנהגות ותזונה
טאיפן החופים פעיל לרוב בשעות היום, בייחוד בשעות הבוקר, אולם הוא עשוי לצאת לפעילות בלילה בתקופות חמות בשנה. כאשר הוא צד, זה נראה כאילו הוא תר את טרפו בעזרת הראיה המפותחת שלו, והוא נראה לרוב מטייל כאשר ראשו מורם מעט מהקרקע. ברגע שהוא מבחין בטרפו, הנחש קופא לפני שהוא מפתל את קדמת הגוף, מזנק ומכיש מספר פעמים. הטרף משוחרר לאחר ההכשה וזאת על מנת להקטין את הסיכוי שהנחש ייפגע מתגובת הטרף, בייחוד מעכברושים, שיכולים לפצוע אותו בצורה קטלנית בעזרת השיניים והטפרים שלהם. הנחש יעדיף להימלט מסכנה ולא להתעמת איתה, אולם אם הוא מרגיש מכותר, הוא יכול להפוך לתוקפני מאוד ולהכיש מספר פעמים ברצף.
לוח יאנגצה
גבולות טקטוניים
הגבול בין הלוח האמורי עם לוח היאנגצה מסתיים בצפון האי טאיוואן בצומת משולש עם לוח אוקינאווה. בין לוח זה ללוח יאנגצה יש גבול פתיחה תוך יצירת שקע אוקינאווה.
טאיפן חופים
התנהגות ותזונה
נחשים אלה ניזונים אך ורק מחיות בעלות דם חם כמו יונקים ועופות. עכברים, חולדות ומיני יונקים קטנים, כמו בנדיקוט, יחד עם עופות אחרים מרכיבים את כל הדיאטה שלהם.
לוח יאנגצה
גבולות טקטוניים
הגבול בין לוח אוקינאווה עם לוח היאנגצה מסתיים בצומת משולש עם הלוח הפיליפיני. גבול זה בין הלוח הפיליפיני לבין לוח יאנגצה מתאפיין בסגירה ללא הפחתה.
טאיפן חופים
ארס
זהו הנחש היבשתי השלישי בארסיותו בעולם. ערך ה-LD50 שלו הוא 0.106 מ"ג/ק"ג, לפי נתונים אוסטרליים ו-0.12 על פי נתונים אחרים. בהכשה ממוצעת הוא משחרר 120 מ"ג ארס, כאשר השיא שנמדד הוא 400 מ"ג.
לוח יאנגצה
גבולות טקטוניים
הגבול בין הלוח הפיליפיני עם לוח היאנגצה מסתיים בצומת משולש עם לוח סונדה. הגבול בין לוח יאנגצה ללוח סונדה הוא גבול חילוף שמאלי הנע בקצב של 15 מילימטרים לשנה.
טאיפן חופים
ארס
הארס מכיל רעל עצבים חזק במיוחד המשפיע על מערכת העצבים ועל יכולת קרישת הדם. מי שהוכש צפוי לחוות כאב ראש, בחילות והקאות, דימום פנימי, שיתוק, הרס רקמות ונזק לכליות. במקרים של הרעלה חמורה, יכול להתרחש מוות כחצי שעה לאחר הכשה, אולם בממוצע מגיע המוות כשעתיים וחצי לאחר ההכשה, תלוי באזור ההכשה ובמצב בריאותו של הקורבן. הכשות לא מטופלות מסתיימות ב-100% תמותה, לכן חובה לקבל טיפול רפואי דחוף אחרי כל הכשה, אפילו מינורית. לפני הכנסת הנסיוב נגד ארס הספציפי של ארס זה לשימוש ב-1965, הסתיימו כמעט כל מקרי ההכשה במוות.
לוח יאנגצה
גבולות טקטוניים
הגבול בין לוח סונדה עם לוח יאנגצה מסתיים בצומת משולש עם הלוח האירואסייתי.
היווצרות
לוח יאנגצה נוצר בהתפרקות יבשת-העל רודיניה לפני 750 מיליון שנים, בעידן הנאופרוטרוזואיקון. לוח דרום סין התנתק מיבשת העל גונדוונה בסילור. במהלך היווצרות יבשת-העל פנגיאה היה דרום סין יבשת קטנה, נפרדת, ששכנה מול החוף המזרחי של יבשת העל ונסחפה לצפון. בטריאס התנגש לוח יאנגצה עם הקראטון של צפון סין, והתחבר עם פנגיאה, ויצר את אגן סצ'ואן. בקנוזואיקון הושפע לוח יאנגצה מההתנגשות של הלוח ההודי עם הלוח האירואסייתי תוך יצירה והתרוממות של הרי לונגמן. התנועה דרומה מתבצעת לאורך העתק הנהר האדום.
Zona del Perreo
Zona del Perreo (באנגלית: Zone of Perreo) הוא שיר שהוקלט על ידי זמר הרגאטון הפוארטו ריקני דדי יאנקי, בהשתתפות הזמרת-יוצרת הדומיניקנית נאטי נטשה והזמרת-יוצרת האמריקאית בקי ג'י, מתוך אלבום האולפן השביעי והאחרון של יאנקי, Legendaddy. השיר יצא לאור ב-24 במרץ 2022, על ידי חברות התקליטים אל קרטל רקורדס, יוניברסל מיוזיק לטין אנטרטיינמנט וריפבליק רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום. הוא נכתב על ידי יאנקי, נטשה וג'י ביחד עם פזמונאים נוספים.
אף על פי שלא יצא כסינגל, הצליח השיר להגיע למקום ה-32 במצעד השירים הלטיניים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דדי יאנקי, נאטי נטשה, בקי ג'י, קרלוס ריברה, ג'יי ריברה, אובימאל מלדונדו ורפאל פינה והופק על ידי דדי יאנקי, כריס ג'דיי, גבי מיוזיק. נטשה שיתפה פעולה בעבר עם יאנקי בסינגלים "Otra Cosa" (2016), "Buena Vida" (2018), "No Lo Trates" (2019), "Runaway" (2019) ו-"Instagram" (2019). ג'י לעומת זאת, שיתפה פעולה בעבר עם יאנקי ברמיקס לסינגל, "Dura" (2018), בו השתתפה נטשה גם כן.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-8 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-25 במרץ 2022, בערוץ היוטיוב הרשמי של דדי יאנקי. בתחילת הקליפ, ניתן לראות רכב מגיח במהירות ולאחר מכן את יאנקי, נאטי נטשה ובקי ג'י רוקדים בחדר, כשהם מוקפים ברקדני ליווי. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות ריקודי טוורק המבוצעים על ידי אותם רקדני הליווי וזאת, תוך שילוב סצנות בהן ניתן לראות כלי רכב נוסעים במהירות.
נכון לאפריל 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-25 מיליון צפיות.
איזאיה וושינגטון
ביוגרפיה
וושינגטון חשף בראיון עם העיתונאית סטאר ג'ונס (אנ') כי אביו, שעל שמו נקרא, נרצח כאשר הוא היה בן 13. הוא הצטרף לחיל האוויר של ארצות הברית כשהיה בן 19, שם עבד על המטוס האימונים T-38 טאלון. ההצבה הראשונה שלו הייתה בבסיס האוויר קלארק בפיליפינים ולאחר מכן שנתיים בבסיס חיל האוויר הולומן בעיר אלאמוגורדו (אנ'), ניו מקסיקו. לאחר שחרורו מהצבא, הוא למד בחוג לדרמה של אוניברסיטת הרווארד.
האנטומיה של גריי
ב-2005 וושינגטון החל לגלם את התפקיד של מנתח הלב המחונן ד"ר פרסטון ברק בדרמת בית החולים של רשת ABC "האנטומיה של גריי", עליה זכה בשני פרסי "NAACP" וב"פרס גילדת שחקני המסך". בסדרה הוא גילם את בן הזוג של ד"ר כריסטינה יאנג, אותה מגלמת סנדרה או. במקור נבחן וושינגטון לתפקיד ד"ר דרק שפרד, אותו קיבל לבסוף פטריק דמפסי. במאי 2006 נכנס וושינגטון לרשימת "50 האנשים היפים ביותר" מטעם מגזין פיפל.
המשך הקריירה
בעונה השלישית של הסדרה החל וושינגטון להוות גורם מרכזי שעורר מחלוקת מאחורי הקלעים. באוקטובר 2006 דווח כי וושינגטון הביע הומופוביה כלפי עמיתו לסדרה, טי אר נייט. זמן קצר לאחר שהדברים הופצו בתקשורת נייט יצא מהארון. הסיטואציה נראתה כי נפתרה, לאחר שוושינגטון הצהיר כי הוא מתנצל על "שימוש במילים פוגעניות בתקרית האחרונה על הסט".
המחלוקת עלתה מחדש כשצוות הסדרה הופיע ב"גלובוס הזהב" בינואר 2007, בזמן שוושינגטון התראיין על השטיח האדום, והתבדח באומרו "אני אוהב הומואים. רציתי להיות הומו. אנא תנו לי להיות הומו". לאחר שהסדרה זכתה בפרס הדרמה הטובה ביותר וושינגטון הגיב לשאלות התקשורת לגבי הסכסוכים מאחורי הקלעים: "מעולם לא קראתי לטי אר נייט מתרומם".
לאחר שנזפו בו באולפני הסדרה, וושינגטון פרסם התנצלות על שימוש במילים קשות בוויכוחו עם פטריק דמפסי. ב-30 בינואר 2007 פורסם כי וושינגטון ימשיך להופיע בסדרה אף על פי המחלוקת הציבורית שעורר לאחר דבריו על השטיח האדום.
עם זאת, ב-7 ביוני 2007 רשת ABC הודיעה כי הוחלט לא לחדש את החוזה של וושינגטון בסדרה, ושלא ייקח בה חלק יותר. וושינגטון מסר לציבור: "אני כועס נורא ואני לא מתכוון לסבול את זה יותר". מאוחר יותר יצא וושינגטון בהצהרה נוספת, בה אמר כי הוא מתכנן "לבלות את הקיץ בעבודת צדקה לסיירה לאון, עבודה על סרט עצמאי והימנעות מדאגה לגבי הסדרה (האנטומיה של גריי)". באחד מהראיונות שהעניק טען, "הם פיטרו את הבחור הלא נכון" (הכוונה לנייט), ואמר כי הוא שקל להגיש תביעה כנגד הפקת התוכנית. הוא האשים את נייט בטענה שעורר את המחלוקת כדי לחזק את הקריירה שלו ולקבל שכר גבוה יותר ב"האנטומיה של גריי". בסוף חודש יוני 2007 טען וושינגטון כי הגזענות התקשורתית הייתה הסיבה לפיטוריו מהסדרה. ב-2 ביולי 2007 הוא הופיע בתוכנית "Larry King Live" שברשת CNN כדי להביע את הצד שלו במחלוקת. על פי דבריו, הוא מעולם לא כינה את נייט "מתרומם", אלא פלט את המילה בהקשר אחר במהלך ויכוח שהתעורר בינו לבין פטריק דמפסי, שעל פי טענתו, התייחס אליו בגזענות וכאל חלש שפוחד "להשיב מלחמה".
ביולי 2007 הוא הופיע כשחקן אורח בסדרה של רשת NBC "האישה הביונית".
בשנת 2013 הוא הצטלם לסרט ניגרי לצד ג'נביב נאג'י.
לעומת הצהרתה של רשת ABC שבה נאמר כי וושינגטון לא ייקח חלק יותר בסדרה, הגיע וושינגטון להופעת אורח בפרק 22 בעונה העשירית. הפרק שודר ב-1 במאי 2014 בארצות הברית ושודר בארץ ב-5 במאי 2014.
חיים אישיים
הוא נישא לג'ניסה מארי גרלנד ב-14 בפברואר 1996. לשניים שלושה ילדים: איזאיה ה-5, טיים ואימאן.
וושינגטון תומך אדוק של סיירה לאון. בנובמבר 2007 הוא פתח במקום בית ספר בעל 150 תלמידים.
ב-25 בספטמבר 2008 הוא הגיע לעצרת הכללית של האומות המאוחדות ה-63 שהתקיימה בניו יורק כיועצו של ארנסט באי קורומה, נשיא סיירה לאון. זה היה ביקורו הראשון של הנשיא בארצות הברית. בעקבות ההתרגשות מהביקור והכרת התודה העניק הנשיא לוושינגטון אזרחות מלאה בסיירה לאון.
ב-29 בדצמבר 2009 הוזמן וושינגטון, אשתו ושלושת ילדיו לפגישה עם ראש ממשלת טורקיה באנקרה. וושינגטון דיווח שהפגישה הייתה פורה.
ב-27 באפריל 2011 וושינגטון פרסם את ספרו "A Man from Another Land: How Finding My Roots Changed My Life Hardcover", בו מתוארים נעוריו, קריירת הטלוויזיה והקולנוע שלו והחיפוש אחר שורשיו, שנמצאו בסיירה לאון.
סופאפליי
פריסט יוסף ברוקס (באנגלית: Priest Joseph Brooks; נולד ב-8 בדצמבר 1972), הידוע גם בשם הבמה סופאפליי (Soopafly), הוא ראפר ומפיק היפ הופ אמריקאי מלונג ביץ', קליפורניה. הוא חבר ב-Tha Dogg Pound.
קריירה
במהלך נעוריו ברוקס פגש את הראפרים סנופ דוג וד"ר דרה. ברוקס התחיל את הקריירה שלו בהפקה של השיר "?Who Got Some Gangsta Shit" של סנופ דוג. ב-1995 הוא הפיק את השיר "Sooo Much Style" של ההרכב דה דוג פאונד מאלבום הבכורה שלהם, Dogg Food. ב-1996 הוא התארח בסאונדטרק של הסרט "הגבול הדק בין אהבה לשנאה" בשיר "I Don't Hang".
סופאפליי הפיק את השירים "Freestyle Conversation" ו"You Thought" (שבו הוא גם התארח יחד עם הראפר טו שורט) מהאלבום השני של סנופ דוג, Tha Doggfather. לאחר מכן הוא התארח באלבומים של הראפרים: סנופ דוג, באד אזז, דאז דילינגר, וורן ג'י, קורופט, RBX וTha Eastsidaz. ב-2001 הוא שחרר את אלבום הסולו הראשון שלו, Dat Whoopty Woop וב-2007 את אלבום הסולו השני שלו, Bangin Westcoast.
Westurn Union
ביולי 2006, הוקמה להקת הראפ Westurn Union, שכללה את הראפרים סופאפליי, Damani ו-Bad Lucc. הם הופיעו לראשונה באלבום Tha Blue Carpet Treatment של סנופ דוג ושחררו סינגל רחוב שניקרא "I Don't Think So", שהופק על ידי Rick Rock. באפריל 2008, שוחרר המיקסטייפ הראשון של ההרכב, House Shoe Musik, Vol. 1, שהופק על ידי DJ Crazy Toones. לאחר שחתמו בKoch Records וDoggystyle Records, הם שחררו ב-2 בספטמבר 2008 את אלבום הבכורה שלהם, Snoop Dogg Presents: Dubb Union. חברת תקליטים וסטרן יוניון (Western Union) איימה לתבוע את ההרכב, על הדמיון בין השם של ההרכב לשם של הלייבל. למרות שיש שוני בין השם של ההרכב והשם של הלייבל, ההרכב בחר לשנות את השם שלו לDubb Union כדי לא להיגרר למאבקים משפטיים.
מערכת המשפט בתקופת המנדט הבריטי
מערכת המשפט בתקופת המנדט הבריטי על ארץ ישראל כללה בתי משפט שלום, בתי משפט מחוזיים ובית משפט לערעורים. בראש מערכת בתי המשפט עמד זקן השופטים, שהיה בריטי.
מבנה מערכת המשפט
עם תום מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918, משנכנסה לתוקפה הפסקת האש ובשיחות השלום החלו מסתמנים גבולות חלוקת המנדטים במזרח התיכון, עלה הצורך במשפטן שינסח במהרה מעין 'חוקה' או מערכת משפטית בארץ ישראל. מאחר שהכוחות בפיקודו של גנרל אלנבי גירשו את הטורקים מפלשתינה, השטח היה למעשה תחת כיבוש צבאי, ומשימת הסדרת המערכת המשפטית הוטלה על הצבא. האדם שנבחר למשימה היה אורם קלארק, קצין תותחנים בעל ניסיון ורקע משפטי, שהניח למעשה לבדו, בתוך חודשים בודדים, את התשתית למערכת משפטית כוללת בארץ.<BR> בתי המשפט של המנדט הבריטי החלו לפעול ביוני 1918, על פי המתכונת של בתי המשפט בתקופה העות'מאנית. הם כללו:
שני בתי משפט מיוחדים כוננו לצורך דיון בבעלות על קרקעות. בתחילה עמדו בראשם באופן זמני שופטים מבית המשפט לערעורים ולאחר מכן מונו להם נשיאים קבועים בריטים. כן נקבעו בתי משפט מיוחדים לעבירות שעונשן מוות, שבהרכבם נכלל שופט מבית המשפט לערעורים. לעיתים כיהנו נשיאי בתי המשפט המחוזיים בדיוני ערעור של בית המשפט הגבוה לערעורים או נשלחו לסייע בבתי משפט לקרקעות.
עניינים של מעמד אישי נדונו בפני בתי דין דתיים של כל עדה דתית. כללי מערכת המשפט נקבעו בדבר המלך במועצתו שנחקק בשנת 1922. בשנת 1924 הותקנה פקודה לקביעת סמכויות בית המשפט לערעורים שכללו גם את סמכויותיו של בית המשפט הגבוה לצדק, שלימים הפך לבג"ץ.
פריסה גאוגרפית
בתי משפט שלום הוקמו בתחילה בירושלים, יפו, עזה, חיפה, שכם, נצרת, טולכרם, ג'נין, בית שאן, טבריה, צפת, עכו, רמלה, בית לחם וחברון. במהלך השנים נפתחו ונסגרו בתי משפט בהתאם לצרכים.
בתי משפט מחוזיים הוקמו בתחילה בירושלים, יפו, חיפה, שכם ונצרת. בשנת 1922 בוטל בית המשפט בנצרת והאחריות על כל הגליל הועברה לבית המשפט המחוזי בחיפה. בשנת 1937 הועברה האחריות על נפות טבריה וצפת לבית המשפט המחוזי בשכם. החלטה זאת בוטלה בסוף 1939.
בשנת 1938 הועבר בית המשפט המחוזי של שכם לחיפה לתקופה קצרה, בעקבות המרד הערבי הגדול.
בשנת 1936, בתחילת המרד הערבי הגדול, הוקם בית דין מחוזי בתל אביב בנוסף על זה שביפו, שפעל תחילה כמושב של בית הדין ביפו עד שהוכר רשמית כמחוז נפרד.
בעלי תפקידים
בראש בתי המשפט המחוזיים עמדו בשנים 1929–1930: פרנסיס בייקר בירושלים, ויליאם ליט בחיפה, אמברוס ווב בשכם ורנדולף קופלנד ביפו. כן כיהנו שני נשיאי בתי משפט מחליפים: ג'וליאן דה-פרייטס ואוליבר פלאנקט.
צ'לסי (מסצ'וסטס)
צ'לסי (באנגלית: Chelsea) היא עיר במחוז סאפוק, מסצ'וסטס, ארצות הברית.
היסטוריה
האזור של צ'לסי נקרא בתחילה וויניסיממט, או "גבעת הביצות" על ידי שבט נאומקיאג, שחי שם אלפי שנים לפני הקולוניזציה האירופית במאה ה-16. סמואל מאבריק הפך לאירופי הראשון שהתיישב לצמיתות בוויניסיממט ב-1624. בשנת 1635, מאבריק מכר את כל וויניסיממט, מלבד ביתו וחוותו, לריצ'רד בלינגהם. הקהילה נשארה חלק מבוסטון עד 1739, אז נקראה על שם צ'לסי, שכונה בלונדון, אנגליה.
עד 1990, צ'לסי קרסה כלכלית וחברתית. הפשע השתולל, לא מעט בקרב המשטרה ופקידי השלטון המקומי.
דמוגרפיה
נכון למפקד ארצות הברית 2010, התגוררו בעיר 35,177 נפשות, 11,888 משקי בית ו-7,614 משפחות. צפיפות האוכלוסין הייתה 16,036.8 אנשים לכל מייל רבוע, מה שמציב אותה בין הגבוהות בצפיפות האוכלוסין מבין הערים בארצות הברית. ההרכב הגזעי של העיר היה 47.8% לבנים, 8.5% שחורים או אפרו-אמריקאים, 3.1% אסייתים, 1.1% ילידים אמריקאים, 0.09% מאיי האוקיינוס השקט, 33.6% מגזעים אחרים, ו-5.9% היו רב-גזעיים. בנוסף, 62.1% מהתושבים זוהו כהיספנים או לטינים (מכל גזע), הכוללים 18.2% סלוודורנים, 12.7% פוארטו-ריקנים, 8.4% הונדורים, 7.3% גואטמלים, 2.8% מקסיקנים, 2.2% דומיניקנים, 0.5 % קובנים.
בשנת 2010, 38% מתושבי צ'לסי נולדו מחוץ לארצות הברית. זהו האחוז הגבוה ביותר של תושבים ילידי חוץ בערי מסצ'וסטס.
בשנים האחרונות העיר עשתה מאמץ מתמשך לעבוד הן עם קהילות מהגרים והן עם בני מיעוט. "הברית הבין-דתית" שלה מפגישה את חברי הקהילה היהודית, הנוצרית והמוסלמית כדי לקדם הכלה, גיוון וסובלנות.
יהדות צ'לסי
לפי רישומים היסטוריים מקומיים, נתן מורס, התושב היהודי הראשון של צ'לסי, הגיע ב-1864, ועד שנת 1890 חיו בעיר רק 82 יהודים. עם זאת, צ'לסי הייתה יעד מרכזי ל"גל הגדול" של מהגרים רוסים ומזרח אירופאים נוספים, במיוחד יהודים רוסים, שהגיעו לארצות הברית לאחר 1890. עד 1910 גדל מספר היהודים ל-11,225. בשנות ה-30 היו בצ'לסי כ-20,000 תושבים יהודים מתוך אוכלוסייה כוללת של כמעט 46,000. בהתחשב בשטח העיר, ייתכן שבצ'לסי היו הכי הרבה תושבים יהודים לכל מייל רבוע מכל עיר בארצות הברית, למעט ניו יורק.
שנטל ואן דן ברוק-בלאק
שנטל ואן דן ברוק-בלאק (בהולנדית: Chantal van den Broek-Blaak; נולדה ב-22 באוקטובר 1989) היא רוכבת אופני כביש הולנדית הרוכבת, נכון ל-2023 בקבוצה ההולנדית SD Worx. בלאק היא אלופת העולם במקצה העלית נשים (ברגן 2017) ובמקצה נגד השעון לקבוצות עם קבוצת Specialized–lululemon (פונפרדה 2014) ובוולס–דולמנס (דוחה 2016). בנוסף לכך, היא מדליסטית הכסף מהמשחקים האירופיים (2019) בנגד השעון.
ביוגרפיה
בלאק נולדה בזוידלנד שבהולנד. ב-2006, סיימה במקום ה-11 באליפות העולם עד גיל 19. ב-2007 התחרתה באותה התחרות, וסיימה חמישית במקצה נגד השעון ועשירית במקצה הכביש, אך ניצחה את אליפות הולנד עד גיל 19.
ב-2008 הצטרפה לקבוצת AA, בה רכבה עד סוף 2012. ב-2009, באליפות אירופה שנערכה בהוגלד-גיטס, זכתה בלאק במדליית הזהב. לאחר מכן סיימה תשיעית באליפות הולנד. ב-2010, סיימה בלאק במקום השישי ברונדה ון פלנדרן לנשים. ב-2011, פתחה בלאק את העונה במרוץ אומלופ הט ניוסבלד לנשים וסיימה שלישית. לאחר מכן התחרתה באיטליה, כשסיימה רביעית בטרופאו קוסטה אטרוסקה ושלישית בטרופאו אלפרדו בינדה. ביוני, סיימה בלאק במקום השלישי באליפות הולנד, אחרי מריאנה ווס ההולנדית ואירנה ואן דן ברוק השנייה. באוגוסט סיימה בלאק במקום הרביעי בגרנד פרי דה פלואה.
ב-2014 עברה לקבוצת Specialized-lululemon הגרמנית, היא ניצחה את מרוץ Molecaten Drentse 8 וסיימה רביעית באליפות הולנד בנגד השעון. באוגוסט התחרתה בשוודיה וניצחה את מרוץ Open de Suède Vårgårda, וגם את מקצה נגד השעון של המרוץ. בספטמבר, זכתה במדליית זהב באליפות העולם בנגד השעון לקבוצות, כשקבוצתה הקדימה את קבוצת אוריקה ואת קבוצת אסטנה. בלאק התחרתה גם במקצה נגד השעון האישי, אך סיימה במקום ה-13 בלבד. במקצה העלית באליפות, סיימה במקום ה-17.
ב־2015 עברה לקבוצת בוולס–דולמנס ההולנדית, בה היא רוכבת עד היום. במרץ, היא סיימה רביעית באומלופ הט ניוסבלד, וארבעה ימים לאחר מכן ניצחה את מרוץ לה סמין, כשהיא מקדימה את אנה ואן דר ברחן ואת אמה יוהנסון. ב-Omloop van het Hageland - Tielt-Winge, סיימה שנייה. באפריל, סיימה תשיעית ברונדה ון פלנדרן לנשים. היא השתתפה בטור Euskal Emakumeen Bira, וניצחה את הקטע השלישי. באליפות הולנד, סיימה בלאק במקום השלישי בנגד השעון ובמקום העשירי במרוץ הכביש. לאחר שב-2014 זכתה בלאק במדליית הזהב באליפות העולם בנגד השעון לקבוצות, לא הצליחה לשחזר את ההישג ב-2015, לאחר שזכתה במדליית הכסף עם קבוצתה החדשה.
ב-2016 רשמה בלאק עונה רוויות הצלחות ותארים, היא ניצחה את מרוץ לה סמין בפעם השנייה ואת מרוץ רונדה ואן דרנט בפעם הראשונה. היא סיימה שנייה באומלופ הט ניוסבלד, 29 שניות אחרי ליזי דייגנן המנצחת, כשבלאק מנצחת את הספרינט מהפלוטון. לאחר מכן ניצחה בלאק את גנט-וולחם, מקדימה את ליסה ברנהאור ואת לוסינדה בראנד ב-1:24 דקות. שישה ימים לאחר מכן כבר סיימה במקום השלישי ברונדה ון פלנדרן, כשמקדימות אותה ליזי דייגנן המנצחת ואמה יוהנסון. היא סיימה שנייה באליפות הולנד בנגד השעון וניצחה את מרוץ Crescent Women World Cup Vargarda TTT, שהוא מרוץ חד יומי לנגד השעון לקבוצות. לאחר מכן ניצחה בלאק את טור בוולס–רנטל ליידיס. באליפות העולם שנערכה בדוחה, זכתה בלאק במדליית הזהב השנייה שלה במקצה נגד השעון לקבוצות, ביחד עם שאר קבוצת בוולס–דולמנס.
אלופת העולם
ב-2017, פתחה בלאק שוב את העונה עם תוצאות בכירות, אך לא הצליחה לתעל את זה לניצחון באחת מהקלאסיקות, כשסיימה שנייה באומלופ הט ניוסבלד לנשים, תשיעית ברונדה ון דרנט, רביעית בטרופאו אלפרדו בינדה, שמינית בגנט - וולגם ושלישית ברונדה ון פלנדרן. לאחר מכן היא ניצחה את הקטע הרביעי ב-Healthy Ageing Tour ואת אליפות הולנד בפעם הראשונה. באוגוסט ניצחה בפעם השנייה ברצף את מרוץ Crescent Vårgårda TTT עם קבוצתה. אך הישגיה הבכירים בעונה הגיעו בחודש ספטמבר, כשבאליפות העולם שנערכה בברגן, זכתה בלאק בשתי מדליות. מדליית כסף במקצה נגד השעון לקבוצות, ומדליית זהב בעלית נשים, לאחר שברחה לפלוטון ב-8 הקילומטרים האחרונים, והקדימה אותו ב-28 שניות, כשקתרין גאפורט האוסטרלית זוכה במדליית הכסף ואמיילי דידריקסן הדנית זוכה במדליית הארד, ובכך הפכה בלאק לאלופת העולם וההולנדית השנייה שמנצחת באליפות העולם ב, אחרי מריאנה ווס.
בתחילת 2018 סיימה בלאק רביעית בסטראדה ביאנקה, שנית בטרופאו אלפרדו בינדה אחרי קטרזינה ניוואדומה וחמישית ברונדה ון פלנדרן. היא ניצחה שוב קטע בטור Healthy Ageing וסיימה שנייה כללית. לאחר מכן ניצחה את מרוץ אמסטל גולד, לאחר שגברה על לוסינדה בראנד בספרינט הסיום. באפריל ניצחה בפעם השנייה ברציפות את אליפות הולנד, לאחר שהקדימה את איימי פיטרס ואת מריאנה ווס. במקצה נגד השעון באליפות הולנד, סיימה חמישית. היא ניצחה עם קבוצתה בפעם השלישית ברציפות את מרוץ Crescent Vårgårda TTT ואת הקטע הראשון בבוולס–ליידיז טור. היא זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית כסף באליפות העולם כנגד השעון לקבוצות, אך איבדה את תוארה כאלופת העולם לאחר שסיימה במקום ה-44, תשע דקות אחרי אנה ואן דר ברחן, זוכת מדליית הזהב.
בפגרה של 2019 נישאה לרוכב העבר, לארס ואן דן ברוק, ושינתה את שמה בהתאם. בעונה עצמה ניצחה לראשונה בלאק את אומלופ הט ניוסבלד, כשהיא מקדימה ב-1:09 את מרתה בסטיאנלי ואת ג'יפ ואן דן בוס. בהמשך העונה סיימה גם שנייה ברונדה ון דרנט ושביעית ברונדה ון פלנדרן לנשים. היא נכללה בסגל הולנד ל, וזכתה במדליית כסף בנגד השעון, 1:15 דקות אחרי מרלן רוסר השווייצרית, זוכת מדליית הזהב.
ב-2020, סיימה בלאק במקום הרביעי באומלופ הט ניוסבלד, לאחר מכן ניצחה בפעם השלישית בלה סמין.
פתן המוות
פתן המוות (שם מדעי: Acanthophis) הוא סוג של נחש ארסי אוסטרלי היכול להרוג בקלות אדם. הוא מכונה באנגלית: "death adders", שיבוש של הכינוי המקורי: "deaf adders", שפירושו: "נחש (צפע) חירש", זאת כיוון שנחש זה לא בורח כמו רוב הנחשים מהאדם ומעדיף להסתמך על הסוואתו עד שמתקרבים אליו לטווח תקיפה. ואולם הנחש יכול לחוש ברעידות באדמה בדומה לנחשים אחרים.
מאפיינים
פתניים אלה חיים בטבע באוסטרליה וגינאה החדשה ונפוצים מאוד במדבריות היבשים האוסטרליים. הם מזכירים במראם צפע גדול בעל קשקשים גדולים ומפוספסים בחום כהה ובצבעים בולטים. החלק העליון של העין מתרומם כמו אצל השפיפון. עם זאת אין הם קרובי משפחה, והדמיון נובע מתהליך של אבולוציה מתכנסת.
זנבם של פתני המוות מסתיים בקצה דמוי תולעת ובעל יכולת תנועה, מה שעוזר להם למשוך טרף, בעיקר יונקים, לטאות ועופות לשיני הארס שלהם. ארסם קטלני ביותר, והם מסוגלים להכיש במהירות של 0.15 שניות - המהירים ביותר מבין הנחשים. הם גם הורגים אנשים שלא שומרים מרחק מהם כשמעל 50% מהמוכשים מתים.
חוק אומנה לילדים
חוק אומנה לילדים, התשע"ו-2016 בא להסדיר את פעילותן של משפחות אומנה. משפחות אומנה פעלו בישראל גם שנים רבות טרם חקיקתו של חוק זה, על פי נהלים של הרשויות המעורבות בפעילות זו ועל פי התייחסות נקודתית בחוקים שונים. סעיף 1 לחוק מציג את מטרתו:
החוק אושר בכנסת ב-23 בפברואר 2016, ונכנס לתוקף כעבור כתשעה חודשים, ב-6 בדצמבר 2016.
עיקרי החוק
החוק מציין כי "זכותו הטבעית של ילד לגדול בבית הוריו, ואם הוצא ממנו – לחזור אליו, אלא במקרים שבהם טובת הילד מחייבת את גידולו מחוץ לבית הוריו", ובהתאם לכך מדגיש החוק כי "בכל פעולה המתבצעת לגבי ילד לפי חוק זה או החלטה המתקבלת בעניינו תהיה טובת הילד שיקול מכריע". החוק מפרט כי בקביעת טובת הילד יישקלו מכלול האינטרסים, הצרכים והזכויות של הילד, ובין השאר: שלומו הגופני והנפשי, רצונו, רגשותיו, דעותיו ועמדתו בעניין הנדון, הרקע האתני, הדתי, התרבותי והלשוני שלו, ההשפעה הצפויה של החלטה או פעולה לפי חוק זה על חייו בטווח הקצר ובטווח הארוך, קשריו ויחסיו עם הוריו ועם אנשים משמעותיים אחרים בחייו, ושמירה על רציפות קשרים אלה, יכולת הוריו וכל אדם או מסגרת אחרים הנוגעים לעניין לספק את צורכי הילד.
החוק מונה זכויות אחדות של הילד:
החוק מסדיר גם אומנת חירום – אומנה לילדים הנתונים בשעת משבר ונדרש להם סידור מגורים חלופי מידי, בהתראה קצרה ולתקופה קצובה, בשל חשש לשלומם.