cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עמוק באדמה
השפעת הסדרה על הקהל הרחב ועל בתי לוויות בארצות הברית
דברה קלון, מנהלת בית לוויות מארצות הברית מספרת שהיו המון תעמולות פרסומיות סביב התוכנית שגרמו לה להתעניין בה ולראות איך בול יציג את המקצוע על מסך הטלוויזיה. תיאודור הובי, העוסק בשירות ייעוץ למשפחות בלוס אנג'לס, מספר שהם לא הפסיקו לחשוב על הסדרה בתעשייה לפני עלייתה לאוויר. דניאל ביגינס, מנהל בית לוויות נוסף מספר שהוא היה סקרן עד כמה מדויק המקצוע בו עוסק יתואר, ולאחר שצפה בסדרה באדיקות במהלך כל תקופת שידוריה, הוא היה מופתע מרמת הדיוק. אמברוז מוסיפה שהיא בעצמה נפגשה עם מספר מנהלי לוויות שהופתעו מרמתה של התוכנית והדרך שבה הדמויות ייצגו את המקצוע כלפי העולם. ג'ון קמרון, ששיתף פעולה עם בול על מחקר בית הלוויות הוסיף שהוא ביצע מחקר מקיף לגבי הרגשתם. פול מאשר שפרק הסיום גרם לאנשים רבים להגדיר אותה כסדרה הטובה ביותר אי פעם. ביגיניס הוסיף ששעת פרק הסיום הייתה השעה הטובה ביותר שהוא ראה בטלוויזיה, אי פעם, ושהוא מודה שאנחנו לא צריכים ללכת להלוויות לעיתים קרובות, אך צפינו בזה בטלוויזיה כל שבוע, וזה גרם למוות להיות דבר פחות מפחיד שניתן לדבר עליו.
עמוק באדמה בישראל
שידורי "עמוק באדמה" בישראל החלו ב-7 בנובמבר 2003, תחילה בערוץ 2 (על ידי הזכיינית קשת), במסגרת שידור קבועה בימי שישי, ובהמשך באקסטרה הוט וב-Yes Stars Drama. הסדרה זכתה לרייטינג של כ-7.5% בממוצע בקרב משקי הבית היהודים "עמוק באדמה", כמו ברוב מדינות העולם בהן שודרה, זכתה בישראל לפופולריות רבה. מבקרי הטלוויזיה בישראל מתארים אותה כ"סדרה שתופסת אותך בגרון, מטלטלת אותך לצדדים ולבסוף מרסקת אותך מדמם לרצפה", "הסדרה הכי טובה שנעשתה בטלוויזיה עד היום", "סדרה גאונית, משוחקת היטב, כתובה ומצולמת נפלא". לצד הביקורות התומכות והאוהדות, מבקרי טלוויזיה מסוימים חשבו שלא רק המוות הופך אותה לכה מדכאת - ושהסדרה ממשיכה להכות ולהתעלל בגיבוריה בלי טיפת רחמים. גבע עוז, מבקר טלוויזיה, מאשים את יוצרי הסדרה שאיננה מציבה אף אלטרנטיבה - "זה לא העיסוק החדשני והמרתק במוות - משהו שכולנו מעדיפים להדחיק ביום יום - אלא ההתבוננות קרת הלב בחיים. כתב האישום שמנסחת 'עמוק באדמה' חריף מאין כמוהו - והגנה טובה קשה למצוא." איתי סגל, מנגד, מתאר את הסדרה כ"קודרת מתמיד, מורבידית ומקאברית עד כאב, ובעיקר משוחקת לעילא." כחמש שנים לאחר סיום הסדרה כתבה עליה שחר אורן מ"רייטינג" כך: "חמש שנים עברו. חמש שנים שלמות פחות חודש מאז ירדה "עמוק באדמה" מלוח המשדרים של HBO באמריקה והשאירה לנו בור בלב, בור כזה שגם ידי האמן של ריקו דיאז לא יכולות לסתום. נשארנו לבד. גם במבט לאחור נדמה שלא הייתה סדרה שהצליחה כמוה להיכנס לנשמה של צופיה האדוקים. הרי מעטות הסדרות שבאמת מצליחות ליצור קרבה אינטימית בין דמויותיהן הפיקטיביות ובין הקהל שצופה בהן מהספה הרחוקה. בדרך כלל הן נגמרות, אתה עצוב לשלושה ימים, ואז שוכח. אבל את "עמוק באדמה" גם בניתוח כריתת אונה אי אפשר להוציא מהזיכרון." לדבריה, זו סדרה שבה דמויותיה המורכבות היו המרכז, המנה העיקרית בארוחת גורמה מופלאה שבה מקבלים חלקי גופות ברוטב פורמלין לקינוח, ושכל מי שבאמת אהב את הסדרה הרגיש שמשפחת פישר היא המשפחה שלו. בהתאם לכך, הצפייה במותם בפרק האחרון בסדרה כאבה כמו מוות של בן משפחה וגרמה גם לקשוחים שבעוקביה לבכות כמו ילדות קטנות. אתר נענע 10 הגדיר את הסדרה כאחת מהסדרות המשפיעות ביותר של העשור. "היו סדרות טובות שהתעסקו בקמילה ובמיתה, אבל אף אחד לא עשתה את זה בעומק ובהיקף שבהם עמוק באדמה עשתה את זה. העובדה שכל פרק נפתח בגופה, שבכל פרק יש מת מרחף באטמוספירה, הפכה את מה שנשאר מאחור לחשוב מאין כמוהו". אורי קליין, כתב "הארץ", הגדיר את הסדרה כ"שנונה מאוד; דמויותיה מעוצבות היטב, הדיאלוגים המושמים בפיהם מדויקים ולעיתים מצחיקים מאוד, ומהלכיה של העלילה מנווטים במיומנות".
פרסים ומועמדויות
"עמוק באדמה" הייתה מועמדת למגוון רחב של פרסים שונים, בראשם גרפה 3 פסלוני גלובוס הזהב, 9 פסלוני אמי ו-32 פרסים אחרים.
בטקס פרסי אמי של שנת 2002 הייתה הסדרה מועמדת ב-11 קטגוריות מרכזיות עבור שתי עונותיה הראשונות, בהן מועמדות לסדרת הדרמה הטובה ביותר. יוצר הסדרה, אלן בול, זכה בפרס הכתיבה הטובה ביותר עבור סדרת טלוויזיה עבור פרק הפיילוט, ופטרישה קלארקסון זכתה בפרס עבור השחקנית האורחת הטובה ביותר בסדרת דרמה. שאר צוות השחקנים, הכולל את מייקל סי הול, פיטר קראוזה, פרנסס קונרוי, רייצ'ל גריפית'ס, פרדי רודריגז ולורן אמברוז היו מועמדים לפרס עבור תפקידם בסדרה.
בטקס פרסי גלובוס הזהב זכתה הסדרה בפרס סדרת הדרמה הטובה ביותר בשנת 2002, והייתה מועמדת לפרס זה בשנים 2003 ו-2004. פיטר קראוזה היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה בשנים 2001 ו-2002. רייצ'ל גריפית'ס זכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני סדרה או סרט טלוויזיה ב-2001 והייתה מועמדת לפרס השחקנית הראשית ב-2002. פרנסס קונרוי זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה ב-2003.
בטקס פרסי גילדת שחקני המסך צוות השחקנים זכה בפרס אנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרת דרמה בשנים 2002 ו-2003, והיה מועמד לפרס זה בשנים 2001, 2004 ו-2005. פיטר קראוזה היה מועמד בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה בשנים 2001 ו-2003. פרנסס קונרוי זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה בשנת 2004.
מארזי DVD
כל חמש העונות יצאו בהוצאות DVD ביתיות שונות.
פסקולים
לסדרה יצאו שני פסקולים המאגדים בתוכם את מיטב השירים שהופיעו בסדרה לצד רצועות מקוריות מאת תומאס ניומן.
קוהרנטיות (פיזיקה)
בפיזיקה, קוֹהֶרֶנְטִיוּת של גלים היא המידה שבה הפרשי המופע שלהם נשארים קבועים. תכונה זו מאפשרת לגלים ליצור תבנית התאבכות קבועה. השימוש הראשוני בגלים קוהרנטיים היה בניסוי שני הסדקים באופטיקה, וכיום נעשה בהם שימוש בתחומים רבים - בהן אקוסטיקה, הנדסת חשמל, מכניקת הקוונטים, הולוגרפיה, לייזרים וטלסקופים.
התאבכות
גלים הם בעלי קוהרנטיות זמנית אם הפרש המופע ביניהם נשמר קבוע לאורך זמן, וקוהרנטיות מרחבית אם הפרש המופע ביניהם נשאר קבוע כתלות במיקום. על מנת לקבל תמונת התאבכות קבועה לרוב נדרשת הן קוהרנטיות זמנית והן קוהרנטיות מרחבית.
בתמונה שמשמאל מוצגים שני זוגות גלים ומימינם הפרשי המופע שלהם. הזווית בין המחוג הכחול לציר האופקי היא המופע של הגל הכחול, והזווית בינו לבין המחוג האדום היא הפרש המופע בין שני הגלים והגזרה שלה צבועה באפור. הפרש המופע בין הגל הכחול העליון לגל האדום העליון נשאר קבוע לאורך זמן, אך הפרש המופע בין זוג הגלים התחתון משתנה עם הזמן משום שהתדירות שלהם שונה במעט.
הסכום של שני גלים סינוסיים בעלי אותה המשרעת ובעלי תדירות שונה בנקודה קבועה במרחב היא:
כאשר \ A משרעת הגלים, \ \omega התדירות הזוויתית של הגל האחד, ההפרש בין תדירויות הגלים ו-\ \phi הפרש המופע ההתחלתי ביניהם. אם הפרש התדירויות קטן, הסכום הוא סינוס בעל תדירות שהיא ממוצע התדירויות ומעטפת שמשתנה כקוסינוס בתדירות שהיא מחצית הפרש תדירויות הגלים. תופעה זו נקראת פעימה והיא נפוצה באקוסטיקה. אם תדירויות הגלים מתואמות באופן מושלם, משרעת הסכום תלויה רק בהפרש המופע בין הגלים.
מידת הקוהרנטיות
בתחומים שונים בפיזיקה מידת הקוהרנטיות של שני גלים ניתנת להערכה באופן כמותי על פי המתאם בין הגדלים הפיזיקליים המתארים את הגלים, אולם עבור תדרים גבוהים מאוד (למשל באור נראה) לא ניתן למדוד את פונקציית הגל ישירות משום שהיא משתנה בקצב מהיר מאוד (הרבה יותר מהיר מתדירות מדידה של מכשיר אלקטרוני), אלא רק את עוצמת האור. כך ניתן להסיק על מידת הקוהרנטיות מעוצמת ההארה של נקודות בתבנית ההתאבכות שאמורות להיות חשוכות עבור גלים קוהרנטיים לחלוטין.
קוהרנטיות עצמית היא מידת הקוהרנטיות בין גל לבין אותו הגל בזמן שונה או במקום שונה במרחב. גל מחזורי, כמו אור מונוכרומטי המכיל תדירות אחת בלבד, הוא קוהרנטי עם עצמו זמנית ומרחבית. גלים פיזיקליים אינם יכולים להיות מונוכרומטיים טהורים משום שהדבר מחייב את התפשטותם לאורך זמן אינסופי. אור שנחשב מונוכרומטי, כמו אור לייזר או אור שעבר דרך מסנן צבעים או הופרד באמצעות נפיצה, למעשה מכיל תחום מצומצם של תדירויות. גל כזה נקרא חבילת גלים.
זמן הקוהרנטיות הוא הזמן המרבי שבו הגלים שומרים על מידת קוהרנטיות מסוימת. אורך הקוהרנטיות הוא המרחק המרבי בו הם שומרים על מידה זו של קוהרנטיות. ניתן להגדיר את מידת הקוהרנטיות כהופכי לרוחב אופייני של הספקטרום של הגל. זמן הקוהרנטיות נמדד מתוך ספקטרום התדירויות שמחושב על ידי טרנספורם פורייה של הגל כתלות בזמן: כאשר \ \Delta f הוא רוחב הסרט, כלומר תחום התדרים בגל (מוגדר במקרים רבים כרוחב חצי מקסימום). באופן דומה, אורך הקוהרנטיות נמדד מתוך ספקטרום מספר הגל שמחושב על ידי טרנספורם פורייה של הגל כתלות במקום. מאחר שקיים יחס הפוך בין מספר הגל לבין אורך הגל, ניתן לרשום: כאשר \ \lambda הוא אורך הגל בעל התרומה המרבית, ו- תחום אורכי הגל בחבילת הגלים. היחס בין אורך הקוהרנטיות וזמן הקוהרנטיות הוא מהירות הגל:
מקורות קוהרנטיים
אור מונוכרומטי מכיל תדירות אחת בלבד ולכן הוא מקרין גלים קוהרנטיים. בעזרת אור לייזר, שהוא מונוכרומטי בקירוב, ניתן לדמות מקור נקודתי על ידי העברתו דרך סדק צר מאוד, או שני מקורות נקודתיים על ידי העברתו דרך שני סדקים, וכך ליצור תבנית התאבכות בין זוגות הקרניים המגיעות מסדקים שונים. ניתן גם ליצור תבנית עקיפה מורכבת יותר על ידי העברת האור דרך סדק צר בעל צורה מוגדרת או דרך סריג עקיפה. מאחר שאור הלייזר אינו קוהרנטי לחלוטין, בתמונת התאבכות המכילה פסי אור וחושך לסירוגין, פסי החושך לא יהיו חשוכים לגמרי.
אגריפס
אָגְּרִיפַָּה  (Agrippa) הוא שם רומי גברי קדום, ביוונית 'אָגְרִיפָּס' (Ἀγρίππας). על מקורו הועלו מספר השערות: ייתכן שמקורו יווני: ἄγρα-πούς (אָגְרַ-פּוס) – כף־הרגל נתפסה, כינוי לתינוק שנולד בלידת עכוז. השערה דומה מבוססת על הלטינית: aegre-partus (אָאֵגְּרֵ-פָּרְטוּס) – נולד בקושי – בלידה קשה או במצב קשה, חלוש ושברירי. לחלופין ייתכן שמקורו הוא ἄγριος-ἵππος (אַגְרִיוֹסִ-יפּוֹס) – סוס פרא. השם המקביל לאישה הוא אגריפינה.
הריגת משפחת אל-דאלו בעזה
הריגת משפחת אל-דאלו בעזה אירעה ב-18 בנובמבר 2012. ביום החמישי של מבצע עמוד ענן תקף מטוס חיל האוויר הישראלי בית מגורים במחנה הפליטים ג'באליה שבצפון רצועת עזה, בחשד ששימש מסתור למחבלי החמאס, שהיו מעורבים בשיגור רקטות פלסטיניות לעבר ישראל. בהתקפה נהרגו 12 אנשים, עשרה מתוכם בני משפחת אל-דאלו, בהם נשים וילדים. בערוצי טלוויזיה רבים שודרו תמונות גופותיהם של הילדים, שכובות זו על זו בבית החולים בעזה.
תגובת דובר צה"ל לאירוע הייתה: "אובדן החיים בשני הצדדים מצער מאוד, אך האחריות למתרחש מוטלת על כתפיהם של פעילי ארגוני הטרור, שהפכו את האוכלוסייה המקומית למגן אנושי."
הפרקליטות הצבאית בדקה את התקרית, והחליטה שלא לפתוח בחקירה פלילית.
התקיפה
ב-18 בנובמבר 2012, במהלך מבצע עמוד ענן, סמוך לשעה 14:30, ירה מטוס F-16 של חיל האוויר טיל לעבר בית בן 4 קומות השייך לג'מאל מחמוד יאסין אל-דאלו, בן 52. בבית התגוררו 3 משפחות ובהן 11 נפשות. הבית נמצא מול בנק פלסטין ברחוב אל-נאסר בצפון העיר עזה. הבית נהרס לחלוטין על כל יושביו.
בתקיפה נהרגו 12 פלסטינים, עשרה מתוכם בני משפחתו של ג'מאל אל-דאלו, בהם אשתו, בנו, אחותו, כלתו וארבעה מנכדיו. כמו כן נהרגו שני שכנים, צעיר בין 18 וסבתו.
בצילום של סוכנות רויטרס, שפורסם בעיתונים רבים בעולם, נראים ארבעת הילדים ממשפחת אל-דאלו שנהרגו בהתקפה: ג'מאל מוחמד ג'מאל אל-דאלו בן ה-6, יוסוף מוחמד ג'מאל אל-דאלו בן ה-4, שרה מוחמד ג'מאל אל-דאלו בת ה-7, והתינוק איברהים מוחמד ג'מאל אל-דאלו, בן פחות משנה. התמונה לא פורסמה בכלי התקשורת בישראל, וגם האירוע סוקר במידה מועטה, פרט לעיתון "הארץ" שפרסם את הידיעה ככותרת ראשית.
בערוץ אל-ג'זירה ובערוצי טלוויזיה נוספים בעולם שודרו תמונות גופותיהם של הילדים, שכובות זו על זו בבית החולים שיפא בעזה. כמו כן שודרו בשידור חי הניסיונות לחלץ ניצולים מבין ההריסות, במהלכם חולצה גופת אחד הילדים. היעד לתקיפה היה כנראה יחיא רביע, איש חמאס הקשור למערך הרקטות המתגורר בשכנות למשפחת אל-דאלו, שלא היה בביתו באותה עת. בתחילה נמסר על ידי דובר צה"ל כי היעד לתקיפה היה אבי המשפחה, ג'מאל אל-דאלו, אך הוברר לאחר מכן שהוא קצין ב שאינו קשור לחמאס.
לאחר התקיפה
למחרת נערכה הלווייתם של בני משפחת אל-דאלו, ושודרה בערוצי טלוויזיה רבים בעולם, כשבועיים לאחר מכן הגיע ח'אלד משעל לביקור אבלים אצל אבי המשפחה.
בצהרי 21 בנובמבר 2012 הוטמן מטען נפץ בקו אוטובוס 142 של חברת דן, שנסע בשדרות שאול המלך בתל אביב. 27 בני אדם נפצעו בפיגוע. דובר חמאס אמר כי הפיגוע הוא בתגובה להרג בני משפחת אל-דאלו בעזה.
ב-19 באוגוסט 2014 נהרג בן משפחה נוסף, רבאח אל-דאלו, בן 18, כאשר מטוס חיל האוויר הטיל על ביתו מספר פצצות במשקל טון כל אחת, בניסיון להרוג את המבוקש מוחמד דף, שלא שהה במקום. בתקיפה נהרגו אחת מנשותיו של דף, בת 27, יחד עם בתם בת ה-3 ובנם, בן 7 חודשים.
דרישות לחקירת העניין
הפרקליטות הצבאית החליטה שלא להורות על חקירה פלילית לבדיקת התקרית., על החלטה זו נמתחה ביקורת מצד ארגון "בצלם" וארגון Human Rights Watch.
דיסקוגרפיית הסינגלים של מדונה
הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה הוציאה במהלך הקריירה שלה 94 סינגלים, 25 סינגלים שיווקיים ו-12 שירים אחרים שהצליחו להופיע במצעדי שירים שונים. שיריה נמכרו ביותר מ-100 מיליון עותקים ברחבי העולם.Worldwide sales claims for her singles:
75 million (August 2005) 100 million More than 100 million
ב-1982, מדונה חתמה על חוזה הקלטות עם סייר רקורדס, והוציאה את שני הסינגלים הראשונים שלה לפני אלבום הבכורה שלה. כניסתה הראשונה להוט 100 הייתה עם "" (1983), שהפך לראשון שלה שדורג בעשירייה הפותחת במספר מדינות. בשנה שלאחר מכן, היא הוציאה את הסינגל הראשון שלה שדורג בפסגת המצעדים באוסטרליה, קנדה וארצות הברית עם "Like a Virgin" מאלבום בעל אותו השם. בשנת 1985, הוציאה את הסינגל השני שלה שדורג במקום הראשון בהוט 100, "Crazy for You", והראשון שלה שדורג במקום הראשון בממלכה המאוחדת, "Into the Groove": שניהם נלקחו מפסקולי סרטים עלילתיים. זמן קצר לאחר מכן, כל חמשת הסינגלים מתוך אלבום האולפן השלישי שלה (1986) – "", "", "", "Open Your Heart" ו-"La Isla Bonita" – הגיעו למקום הראשון בארצות הברית או בממלכה המאוחדת. שיר הנושא מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, (1989), הפך אותה לאמנית מרבית הסינגלים שדורגו במקום הראשון בהוט 100 בארצות הברית בשנות ה-80 של המאה ה-20 (ביחד עם ויטני יוסטון). הסינגלים הבאים מתוך האלבום, "Express Yourself" ו-"Cherish", הגיעו שניהם למקום השני בהוט 100, מה שהפך את מדונה לאמן עם מרבית השירים שדורגו ברציפות בחמישייה הפותחת (16 בסך הכול).
בשנת 1990 יצא הסינגל "Vogue" מתוך האלבום I'm Breathless. השיר דורג בראש מרבית המצעדים בכל שוקי המוזיקה הגדולים. עם "This Used to Be My Playground", מדונה הפכה לאמנית עם מרבית השירים שדורגו במקום הראשון בהוט 100 באותה התקופה. אלבום האולפן החמישי שלה, (1992), היה אלבומה הראשון שיצא בהוצאת מאבריק רקורדס, חברת תקליטים בבעלות האחים וורנר שבראשה עמדה מדונה. הוא היה לאלבום הפחות מוצלח ביותר שלה באותה התקופה, אך הנפיק את הלהיטים "Erotica", "" ו-"Rain". אלבום האולפן שלה משנת 1994, Bedtime Stories הנפיק את הסינגל המוביל "Secret", שהפך לסינגל ה-35 ברציפות שלה שדורג בעשירייה הפותחת בממלכה המאוחדת. הסינגל השני מתוך האלבום, "Take a Bow", הפך לשירה המצליח ביותר בארצות הברית, כאשר דורג במשך שבעה שבועות במקום הראשון בהוט 100. "Frozen", מתוך אלבום האולפן Ray of Light משנת 1998, הפך לסינגל הראשון שלה אי-פעם שהופיע לראשונה במקום הראשון בממלכה המאוחדת. כל שאר הסינגלים מהאלבום דורגו בעשיריות הפותחות במצעדים שונים ברחבי העולם.
בשנת 2000, מדונה הוציאה את הסינגל ה-12 שלה שדורג במקום הראשון בהוט 100 "Music", מתוך אלבום בעל אותו השם. "Hung Up", מתוך האלבום Confessions on a Dance Floor משנת 2005, הפך לשירה המצליח ביותר ברחבי העולם ונכנס לספר השיאים של גינס בתור השיר שדורג במרבית המקומות הראשונים במצעדי השירים ברחבי העולם (41 מדינות). "", מתוך אלבום האולפן שלה Hard Candy משנת 2008, היה לשירה ה-37 של מדונה שדורג בעשירייה הפותחת בהוט 100; בכך שברה את שיאו של אלביס פרסלי בתור האמן עם מרבית השירים שדורגו בעשירייה הפותחת במצעד. השיר גם הרחיב את שיאה של מדונה כאמנית עם מרבית השירים שדורגו במקום הראשון בממלכה המאוחדת (13 בסך הכול). בשנת 2009, בילבורד דירגו את מדונה כאמן הסינגלים המצליח ביותר מבחינה מסחרית של העשור. "", מתוך אלבום האולפן של מדונה משנת 2012, MDNA, הפך לסינגל ה-25 שלה בקנדה וה-38 שלה בארצות הברית שדורג בעשירייה הפותחת במצעדי המדינות, מה שהרחיב את שיאה הקודם. בשנת 2020, "I Don't Search I Find", הסינגל הרביעי מתוך האלבום Madame X משנת 2019, הפך לשיר ה-50 שלה שדורג בראש מצעד שירי הדאנס קלאב, ובכך הפכה לאמן הראשון בהיסטוריה שהצליח לכבוש במהלך חמישה עשורים שונים את פסגות המצעדים של בילבורד. בנוסף לכך, היא הפכה לאמן הראשון והיחיד בהיסטוריה שהצליח לכבוש פסגת מצעד כלשהו של בילבורד 50 פעמים או יותר; ג'ורג' סטרייט שצבר 44 שירים שדורגו בראש מצעד שירי הקאנטרי החזיק בשיא זה קודם לכן.
קרדז'אלי
קֵרְדְזָ'אלִי וגם קרג'אלי (בבולגרית: Кърджали) היא עיר בדרום בולגריה בירת מחוז קרדז'אלי, השוכנת ברכס המזרחי של הרי רודופי, 204 קילומטרים דרומית מזרחית לבירה סופיה.
היסטוריה
ראשית ההתיישבות האנושית באזור מתוארכת לתקופת האבן החדשה ובמהלך תקופת הברונזה המאוחרת התיישבו באזור באופן מאורגן שבטים תראקים. במהלך המאה ה-1 לפנה"ס הפך האזור חלק מפרובינציה רומית ובהמשך ביזנטית. במהלך המאה ה-7 החלה הגירה של שבטים סלאבים לאזור. בראשית המאה ה-10 נכבש היישוב על ידי סימאון הראשון צאר האימפריה הבולגרית הראשונה. בהמשך, נתון היה האזור גם לשליטת האימפריה הבולגרית השנייה. ב-1371 נכבש היישוב בידי צבאותיו של מוראט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית. שמה של העיר נגזר משמו של הואלי העות'מאני קראדז'י עלי פאשה שמשל בעיר ב-1650. בסוף המאה ה-18 שלטו בדרום בולגריה כנופיות פורעים שבסיס מוצאם היה העיר קרדז'אלי, מספרם מנה כמה אלפים והם מרדו בשלטון העות'מאני מבלי שהשלטונות יכלו או רצו לבלום את ההתקפות. כנופיות אלו כונו "קרדז'אלי" על שם עיר הבסיס שלהם ובתקופה זו ערכו פרעות בקרב יהודי העיר קיוסטנדיל.
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכללה העיר מתוקף סיכומי קונגרס ברלין בשטח המחוז האוטונומי רומליה המזרחית. ב-6 בספטמבר 1885 הכריז אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה על איחוד בין מחוז רומליה המזרחית לנסיכות בולגריה. כפועל יוצא מהכרזה זו פרצה מלחמת בולגריה–סרביה (1885) אשר הסתיימה בניצחון הבולגרים. לאחר המלחמה נחתם הסכם בוקרשט ובמסגרתו נמסרו קרדז'אלי וסמוליאן כמחווה של רצון טוב לחזקת העות'מאנים, בתמורה להסכמתם ששאר מחוז רומליה המזרחית יעבור לחזקת נסיכות בולגריה לפיקדון בן 5 שנים, שמעולם לא הוחזר. ב-21 באוקטובר 1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה כבש צבא ממלכת בולגריה את העיר ומאז נותרה בשטח בולגריה.
כלכלה
בתקופת המשטר הקומוניסטי הייתה קרדז'אלי מרכזו של אזור תעשיית מוצרי טבק. בסמיכות לעיר קיימים מרבצי אבץ ועופרת הנכרים לצורכי תעשייה. בשטח הרשות המקומית מצויה תחנת כוח הידרואלקטרית שמספקת חשמל לאזור בהספק של 120 מגה וולט אמפר ובמהלך העשור השני של המאה ה-21 תגדיל את כושר הייצור ל-300 מו"א. התחנה המתבססת על מאגר המים והסכר הסמוך לעיר, מספקת גם מקומות עבודה לתושביה. העיר ממוקמת בתוואי עורק מספר 9 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים.
יוהאן דוד מיכאליס
מיכאליס, בן למשפחה פייטיסטית, שראתה בחקר המזרח ושפותיו הגשמת מטרות הכנסייה, נולד בהאלה שעל נהר הזאלה, הצטרף לסגל אוניברסיטת גטינגן ב-1745 כעוזר לפרופסור (פריבט-דוצנט) ונשאר חבר בסגל האוניברסיטה עד מותו.
קרדז'אלי
דמוגרפיה
אוכלוסיית קרדז'אלי מצויה במגמת קיטון בשל שיעור תמותה הגדול מהילודה וכן בשל הגירה שלילית. בראשית שנות ה-80 רדף משטרו של טודור ז'יווקוב את המיעוט הטורקי במדינה, עשרות אלפים נאלצו להגר לטורקיה ובכלל זה אלפים מתושבי קרדז'אלי. בנוסף, המצב הכלכלי הקשה בבולגריה בסוף המאה ה-20 וראשית המאה ה-21 הביא להגירת עבודה, בעיקר למערב אירופה. מבחינת התמהיל האתני של האוכלוסייה עולה כי 53% הם ממוצא טורקי, 42% בולגרים ואחוז אחד צוענים.
הקהילה היהודית
הקהילה היהודית בקרדז'אלי נוסדה במחצית השנייה של המאה ה-19, כפי הנראה לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). חלק מיהודי בולגריה סבלו מהתקפות מצד הצבא הרוסי ואלמנטים אנטישמיים באוכלוסייה הבולגרית, אלפים מהם העדיפו להישאר תחת חסות האימפריה העות'מאנית ועזבו את בולגריה. חלקם היגרו למחוז העות'מאני האוטונומי, רומליה המזרחית. ב-1900 נכללה הקהילה ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בבולגריה ומנתה כ-100 נפשות. אף על פי שקרדז'אלי הייתה בחזקת האימפריה העות'מאנית עד 1912 ומאחר והייתה קהילה מאורגנת במקום ב-1900 היא נכנסה לרשימת הקהילות המאורגנות. ב-1924 נבנה בית הכנסת המרכזי והוקצתה חלקה לבית עלמין יהודי.
בעיר הייתה פעילות ציונית ענפה ובבחירות שהתקיימו לוועדי הקהילות בבולגריה במאי 1932 נגשה בקרדז'אלי רשימה ציונית מאוחדת אחת, אשר בהמשך עמד בראשה ניסים נִיאֶגוֹ. במהלך מלחמת העולם השנייה הוחל על יהודי העיר החוק להגנת האומה והגברים בגילאי 20–40 נלקחו לעבודות כפייה. ב-10 במרץ 1943 תוכנן לגרש 6,365 מקרב יהודי "בולגריה הישנה", כמכסה ראשונית לקראת גירוש כל הקהילה למחנות ההשמדה. ברישומי משרד הפנים הבולגרי צוינו 11 יהודים מקרדז'אלי שנכללו במכסה זו. הגירוש לא יצא לפועל. מעריכים שלאחר מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיר כ-200 יהודים, רובם ככולם עלו למדינת ישראל לאחר הקמתה. בראשית המאה ה-21 לא התגוררו יהודים בעיר.
מבצע קרח שרוף
מבצע קרח שרוף (באנגלית: Operation Burnt Frost) הוא שם קוד שניתן למבצע צבאי שמטרתו יירוט והשמדת לוויין ביון לא פעיל של משרד הסיור הלאומי בשם USA 193.
היירוט התבצע ב-20 בפברואר 2008 בסביבות 10:26 (בערב, זמן EST) מהספינה USS Lake Erie (CG-70) באמצעות ירי טיל מסוג SM-3 (RIM-161 Standard Missile 3). עלות כל טיל מוערך בכ-11 מיליון דולר.
מספר דקות לאחר השיגור השיג הטיל את מטרתו ונרשם יירוט מוצלח של הלוויין.
בעקבות מבצע קרח שרוף, לאור התחרות בתחום החלל בין מעצמות העל והמתיחות בנושא נשק לווייני בפרט, קיבלה ארצות הברית ביקורת נוקבת מסין ורוסיה.
הורדוס (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
משפחת רובינסון השווייצרית (סדרת אנימציה)
משפחת רובינסון השווייצרית (באנגלית: The Swiss Family Robinson: Flone of the Mysterious Island; ביפנית: 家族ロビンソン漂流記ふしぎな島のフローネ) היא סדרת אנימציה יפנית בת 50 פרקים שהופקה לטלוויזיה בשנת 1981 בהשראת הספר "משפחת רובינסון השווייצרית" מאת יוהאן דייוויד וייס. הסדרה שודרה בערוץ המזרח התיכון בתחילת שנות התשעים.
הסדרה מתמקדת בילדה בשם פלוון ומשפחתה אשר במהלך שיט באוניה משווייץ לאוסטרליה אונייתם טובעת בסערה והם מוצאים עצמם באי בודד. אף על פי שהמשפחה נאחזת בתקווה שיום אחד יצאו מהאי, הם בונים בית על עץ וניזנים מהמשאבים הזמינים באי. בעזרת שיתוף פעולה בין כל חברי המשפחה, המשפחה מצליחה לשרוד ובסופה של הסדרה לצאת מהאי ולהגיע לאוסטרליה.
עמוס טברסקי
עמוס טבֶרסקי (16 במרץ 1937 – 2 ביוני 1996) היה פסיכולוג חישובי וקוגניטיבי ישראלי, ואחד מחלוצי המחקר בתחום ההטיות הקוגניטיביות, לצד עמיתו לאורך שנים דניאל כהנמן.
ביוגרפיה
טברסקי נולד בחיפה, בנם של ז'ניה טברסקי, עובדת סוציאלית ועסקנית ציבור (לימים חברת הכנסת) ושל ד"ר יוסף טברסקי, וטרינר. עם גיוסו לצה"ל, התנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קצינים. בסיום הקורס מונה למפקד מחלקה בצנחנים בגדוד 88. באחד האימונים בקיץ 1956 תרגלה המחלקה בפיקוד טברסקי תקיפת יעד מבוצר. אחד מחייליו הפעיל בונגלור וקפא על מקומו לאחר ההפעלה. סגן טברסקי מיהר ומשך את החייל למקום מבטחים בהפגינו בכך אומץ לב רב. אלוף פיקוד המרכז העניק לו צל"ש על מעשהו.
טברסקי קיבל את התואר הראשון מהאוניברסיטה העברית ב-1961 ואת הדוקטורט מאוניברסיטת מישיגן בשנת 1965, ושב לישראל להרצות באוניברסיטה העברית בירושלים. עיקר עבודתו המוקדמת עסקה בתורת המידה, ותרם רבות לנושא העצים הפילוגנטיים. בשנת 1971 הועלה לדרגת פרופסור חבר. ב-1978 הצטרף לסגל אוניברסיטת סטנפורד שבארצות הברית. הפסיכולוג וולטר מישל אמר עליו "נוכחותו של טברסקי האירה את המקום בלהט אינטלקטואלי, השפיעה על דרך המחשבה שלי בצורה בולטת, והפכה את חיי למעניינים יותר". טברסקי כיהן בסנאט הפקולטה מ-1990 עד מותו. כמו כן לימד באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת מישיגן. טברסקי זכה בפרס לתרומה מדעית יוצאת דופן (Award for Distinguished Scientific Contribution) של האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה ב-1982 ובמלגת גוגנהיים ובמלגת עמיתי מקארתור ב-1984. נבחר ב-1980 לחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וב-1985 לחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. ב-1993 נבחר כעמית בחברה האקונומטרית (Econometric Society). ב-1995 זכה, יחד עם דניאל כהנמן, במדליית וורן של Society of Experimental Esychologists. בנוסף קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ייל, מאוניברסיטת שיקגו, מאוניברסיטת גטבורג שבשוודיה ומאוניברסיטת מדינת ניו יורק, בפאלו. לאחר מותו הוענקו לו פרסים נוספים, בהם פרס גרומאייר לפסיכולוגיה ב-2002, במשותף עם כהנמן, וב-2006 הוענקה לו, גם כן במשותף עם כהנמן, מדליית פרנק רמזי מטעם The Decision Analysis Society. דורג כאחד ממאה הפסיכולוגים החשובים ביותר של המאה ה-20.
אחרי מותו של טברסקי זכה דניאל כהנמן, יחד עם ורנון סמית', בפרס נובל לכלכלה לשנת 2002. הפרס הוענק לכהנמן במידה רבה עבור המחקרים שבוצעו במהלך השנים שבהן פעל יחד עם טברסקי באוניברסיטה העברית. טברסקי לא זכה בפרס נובל, שכן הפרס מוענק רק לאנשים בעודם בחיים, אך בצעד חריג הוזכר שמו במעמד חלוקת הפרסים כשותפו של כהנמן למחקריו בתחום קבלת החלטות בתנאים של אי-ודאות ושיפוט סובייקטיבי בתנאים של אי-ודאות. המאמר החשוב הראשון שפרסמו השניים ראה אור בכתב העת "Science" בשנת 1974. ב-1979 פרסמו השניים בכתב העת "Econometrica" את מאמרם פורץ הדרך בנושא תורת הערך אותה פיתחו כחלופה לתורת התועלת, Prospect Theory: An Analysis of Decisions under Risk, מאמר שהפך ברבות הימים למצוטט ביותר בכתב עת זה. מאמרם המשותף החשוב והמפורסם ביותר פורסם בירחון "Science" בשנת 1981 וכותרתו "מיסגור החלטות והפסיכולוגיה של בחירה". בשנת 1982 ראה אור ספרו "שיפוט בתנאי חוסר ודאות" אותו כתב יחד עם כהנמן ופול סלוביק.
במהלך שנות המחקר שלו, שיתף טברסקי פעולה גם עם תומאס גילוביץ', פול סלוביק, ריצ'רד ת'יילר וורדה ליברמן, איתה גם כתב את הספר "חשיבה ביקורתית" באוניברסיטה הפתוחה.
טברסקי היה אתאיסט.
טברסקי המשיך לעסוק בעבודתו האקדמית, מביתו, עד ימיו האחרונים. הוא נפטר בביתו ב-2 ביוני 1996 מסרטן המלנומה ונקבר בבית הקברות היהודי בקולומה, במחוז סן מטאו שבקליפורניה.
צרות הן המקצוע שלי
צרות הן המקצוע שלי (באנגלית: Trouble is My Business) הוא אסופת סיפורים קצרים מאת  ריימונד צ'נדלר שיצא בהוצאת מעריב בשנת 2004. הסיפורים נכתבו תחילה כך שגיבורם אינו גיבורו הקבוע בספריו של צ'נדלר, הבלש הפרטי פיליפ מרלו. בשנת 1950 שיכתב צ'נדלר את הסיפורים כך שיהיו לסיפורי פיליפ מרלו. עלילת הסיפורים עוסקת בחקירות שמנהל מרלו בלוס אנג'לס.
בספר
מרלו מתואר בספר כגבר קשוח ציני, חד לשון ושנון, המתנגש לעיתים קרובות עם אנשי המשטרה המרובעים, פועל בסביבה העירונית המאוכלסת ונע בין בתי פאר של לקוחות עשירים לבין הסמטאות האפלות בשולי הכרך. גובהו כמטר ושמונים והוא שוקל כשמונים וחמישה קילוגרם. הוא שותה ויסקי (בעיקר בורבון) וברנדי. אף כי הוא שותה כמויות גדולות של אלכוהול ואם זאת כמעט אף פעם אינו משתכר עד אובדן שליטה מלא או חלקי. למעשה האלכוהול לא מאט אותו כלל, רק מכהה את הכאב על מנת לאפשר לו להמשיך ללא לאות במרדף אחר הפתרון התעלומה שלפניו. הוא לא בררן לגבי טיב המשקה שלו פרט לכך שיוגש בכוס, אם כי גם את העיקרון הזה הוא מוכן לנטוש לעיתים עבור משקה הגון. מרלו הוא רווק כבן שלושים ושלוש ובעברו שימש כבלש משטרה וכחוקר במשרד התובע המחוזי של לוס אנג'לס. במהלך העלילה מתגלה מרלו כצלף, הבקי היטב בשימוש באקדח. בשיחה שמתנהלת בין מרלו לשוטר מבהיר מרלו את הפילוסופיה שלו לגבי האקדח שהוא נושא כי אין צורך באקדח בקליבר גדול כי אם להסתמך על ירי מדויק במקום על כושר העצירה של קליע בקוטר גדול. יחד עם זאת בין סיפור לסיפור משתנה סוג האקדח שבידו. כך למשל בסיפור "צרות הן המקצוע שלי" בו הוא משתמש בלוגר חצי אוטומטי בקוטר 9 מ"מ. את שאר הפרטים על פיליפ מארלו משאיר צ'נדלר לפרשנותו של הקורא. באף אחד מן הסיפורים לא מצוין אירוע או מקרה בעברו של מארלו אשר הפכוהו למריר וציני מחד, ועם זאת לוחם בלתי מתפשר למען הצודק החלש והנדכא. חבריו היחידים הם לו הרגר, נוכל ומהמר, וברני אולס, החוקר הראשי של התובע המחוזי.
מז'אווה לוביו
לוביו (בגאורגית: ლობიო) הוא תבשיל שעועית אדומה, בצל ועגבניות שמוצאו מהקווקז. לתבשיל מספר גרסאות, בגרסה המסורתית הוא מבושל בכד חרס ומוגש לשולחן באותו הכד.
דון ג'ון
דון ג'ון (באנגלית: Don Jon) הוא סרט אמריקאי מסוגת הקומדיה רומנטית משנת 2013. את הסרט ביים וכתב ג'וזף גורדון-לוויט שגם משחק בתפקיד הראשי כשלצידו מככבות סקרלט ג'והנסון וג'וליאן מור, עם רוב בראון, טוני דנזה, גלנה הדלי וברי לארסון כשחקני משנה.
עלילה
העלילה בסרט עוקבת אחר ג'ון מרטלו, צעיר ממוצא איטלקי שעובד כברמן, מבלה במועדונים עם בחורות, ומכור לפורנו. הוא פוגש בברברה והשניים מפתחים קשר רומנטי. ברברה, שמתגלה כטיפוס שתלטן מאוד, מגלה שג'ון צופה בפורנו ודורשת ממנו להפסיק. ג'ון אומר לה שיפסיק, אך היות שכאמור הוא מכור ומתקשה מאוד להפסיק - הוא ממשיך במנהגו. ג'ון לא מוחק את היסטורית הגלישה מדפדפן האינטרנט, וברברה שמגלה זאת (כמו גם את העובדה שהוא ממשיך לנקות את ביתו בעצמו ולא שוכר עוזרת בית כפי שדרשה ממנו) מגיבה בסערה ועוזבת אותו. בין היתר סוקר הסרט תהליך של התבגרות בו עובר הגיבור משאיפה לשלמות וסבל בחייו, להתגמשות במרבית עיסוקיו וכך בעצם הוא מתחיל באמת ליהנות מהחיים. ג'ון משלים תואר שלא סיים, ובלימודים הוא פוגש את אסתר המבוגרת מברברה, אשר מגלה בגרות ופתיחות רבה יותר בכל הקשור למין וזוגיות, ומפתח איתה מערכת יחסים.
פיתוח
פיתוח הסרט החל ב-2008, כאשר גורדון-לוויט כתב הערות מוקדמות על הסרט. ריאן ג'ונסון נתן חוות דעת במהלך תהליך הכתיבה וסקר כמה קטעים של הסרט. כריסטופר נולאן נזהר הן מבימוי והן מלככב בסרט בשל האתגרים הנוספים שהוא יביא.
הצילומים העיקריים לסרט החלו במאי 2012.
סיווג
בארצות הברית, הסרט זכה במקור לאישור NC-17 (הצפייה אסורה מתחת לגיל 17), עקב פורנוגרפיה מפורשת שג'ון צופה במהלך הסרט. גורדון-לוויט החליט להסיר כמה מהסצנות הגרפיות יותר כדי להגיע לדרוג R (צפייה מותרת מתחת לגיל 17 רק בליווי הורה), כי הוא הרגיש שהדירוג המקורי יגרום לאנשים לחשוב שהסרט עוסק בפורנוגרפיה.
הכנסות
הסרט גרף 24.5 מיליון דולר בצפון אמריקה ו-16.5 מיליון דולר מחוצה לה, בסך כולל של 41 מיליון דולר ברחבי העולם.
שפת תכנות Low-level
במדעי המחשב, שפת תכנות low-level (שפת תכנות "נמוכה" או "תחתית") היא שפת תכנות המספקת אבסטרקציה (הפשטה) מעטה מארכיטקטורת סט הפקודות של המחשב, או כלל לא. בדרך כלל המונח מתייחס לשפת מכונה או לשפת סף. המילה "low" (נמוך) בהקשר זה מתייחסת לכמות הקטנה או לאי הקיום כלל של שכבות הפשטה בין שפת התכנות לשפת המכונה. מסיבה זו, לעיתים שפות low-level מתוארות כ"קרובות לחומרה".
שפות תכנות low-level ניתנות להמרה לשפת מכונה מבלי להשתמש במהדר או במפרש, והקוד שנוצר רץ ישירות על גבי המעבד. ניתן לגרום לתוכנית הכתובה בשפה low-level לרוץ במהירות גבוהה ביותר, ועם צריכת זיכרון מעטה. תוכנית שקולה בשפה עילית (high-level) תהיה "כבדה" יותר. שפות low-level הן פשוטות, אך נחשבות קשות לשימוש בגלל הפרטים הטכניים הרבים שיש לזכור.
לעיתים מחלקים שפות תכנות low-level לשתי קטגוריות: "דור ראשון" ו"דור שני".
שפת מכונה
דוגמה: פונקציה בשפת מכונה של ארכיטקטורת x86, לחישוב האיבר ה-n בסדרת פיבונאצ'י: 8B542408 83FA0077 06B80000 0000C383 FA027706 B8010000 00C353BB 01000000 B9010000 008D0419 83FA0376 078BD98B C84AEBF1 5BC3
שפת סף
שפת סף (אסמבלי) משמשת כמיפוי בין אסימונים (tokens) קריאים על ידי בני אדם, לבין הוראות בשפת מכונה (opcodes). האסימונים הקריאים על ידי בני אדם עוברים הרכבה ישירה לשפת מכונה, בדרך כלל בהתאמה של אחד-לאחד בין אסימון להוראה בשפת מכונה. ניתן ליצור שכבת הפשטה נוספת מעל קוד אסמבלי, באופן דומה לדרך שבה שפת מכונה עוברת הפשטה לשפת סף.
דוגמה: אותו מחשבון מספרי פיבונאצ'י מהדוגמה למעלה, הפעם כתוב בשפת אסמבלי x86, המשתמשת בתחביר של Microsoft Macro Assembler:
תכנות low-level בשפות תכנות עיליות
בשנות ה-60 המאוחרות, ניסיונות לפתח שפות תכנות עיליות (high-level) התומכות בתכנות מערכת (system programming – פיתוח תוכנה לשליטה בחומרה וליצירת תשתיות להרצת יישומי מחשב), הובילו לפיתוח שפות כגון Forth ,BCPL ,BLISS ,PL/S, ולהרחבת שפת ALGOL לתמיכה בתכנות low-level. עם זאת, השפה שהפכה לשפה השלטת בפיתוח תוכנות מערכת (system software) היא שפת C.
שפת C
שפת C היא שפת תכנות עילית הנחשבת לשפה מהדור השלישי (third generation), מאחר שהיא תומכת בתכנות מובנה (structured programming) והיא מספקת הפשטה מעל שפת המכונה. (מבחינה היסטורית, אף אחת משפות התכנות מהדור השני לא התאימה במיוחד לתכנות low-level). עם זאת, כיום מתכנתים רבים מתייחסים לשפת C כשפה low-level, מאחר שהיא לא כוללת מערכת סביבת הרצה (run-time system) גדולה (למשל, אין מנגנון איסוף זבל), היא תומכת רק בפעולות סקלריות, והיא מאפשרת גישה ישירה לזיכרון המחשב. לפיכך, שפת C משתלבת ללא קושי עם שפות סף ועם מעבדים ומיקרו-בקרים ברמת המכונה. היכולת של שפת C ליצור הפשטה מעל רמת המכונה מאפשרת לאותו קוד להיות מהודר עבור פלטפורמות חומרה שונות; עם זאת, שליטה עדינה ברמת המערכת תתאפשר רק במידה ומערכת היעד כוללת כמה מאפיינים כלליים כגון מודל זיכרון שטוח (flat memory model), וזיכרון המחולק לבתים. ייתכן שתוכניות בשפת C ידרשו "כוונון" (tweaking) מסוים, הממומש בדרך כלל על ידי הידור מותנה (conditional compilation), המיועד עבור פלטפורמות יעד שונות. תהליך ההתאמה של תוכנית עבור פלטפורמה שונה נקרא porting.
דוגמה: פונקציה בשפת C לחישוב האיבר ה-n בסדרת פיבונאצ'י, תוך חישוב ברקורסיה של כל האיברים הקודמים לו:
משמעות יחסית
המושגים "high-level" ו-"low-level" הם מושגים יחסיים מטבעם. לדוגמה, לפני כמה עשורים, שפת C ודומותיה נחשבו high-level. לעומת זאת, כיום, מתכנתים רבים מתייחסים לשפת C כ-low-level.
ניתן לחשוב על שפת סף כייצוג "גבוה" יותר של שפת מכונה, מכיוון שהיא כוללת רעיונות כגון מבנים (constructs), ביטויים מוגבלים, ולפעמים אפילו משתנים, פרוצדורות ומבני נתונים. (עם זאת, שפת סף בכל זאת מהווה ייצוג ביחס של אחד-לאחד לשפת המכונה, אלא אם נעשה שימוש במאקרו).
שפת המכונה בתורה נמצאת ברמה מעט יותר גבוהה מאשר המיקרוקוד ו-micro-operations המשמשים בתוך מעבדים רבים.
עברונה
עַבְרוֹנָה הייתה תחנת דרכים ואספקה, בתקופה המוסלמית הקדומה, במאה השביעית לספירה, לדרך החג' החשובה אשר חיברה את צפון אפריקה לחצי האי ערב והמקומות הקדושים לאסלאם שבו.
נמצאת בדרום הערבה כ-20 קילומטר צפונית לאילת. משמעות השם, ככל הנראה, מקום מעבר. בקרבת מקום נמצא עין עברונה, באר במלחת עברונה ובשמה הערבי עין א-ד'אפיה. לא רחוק ישנם דקלי הדום שזה מקום תפוצתם הצפוני ביותר.
במקום הייתה חווה חקלאית גדולה שהשתרעה על שטח בן כאלפיים דונם. החקלאות בחווה התבססה על מערכת הספקת מים ממעיין סמוך. המקום קרוב לגבול עם ירדן ומול שדה התעופה של עקבה. התוכנית להעתקת נמל התעופה של אילת לאזור עין עברונה סוכלה בשל התנגדות התושבים להרס המקום.
מערכת הספקת מים
מערכת המים בחווה התבססה על באר לא עמוקה שנחפרה במרחק כמאתיים מטר. המערכת מתוארכת לתקופה המוסלמית הקדומה ומהווה עדות, כמעט יחידה במינה לפעילות החקלאית בתקופה זו. החופרים העדיפו לחפור את הבאר הרדודה במרחק מה מהחווה ולא באר עמוקה בשטח החווה עצמה. המערכת כללה ניקבה חפורה, תעלות מים, בריכת אגירה ומגופים לוויסות והכוונת הספקת המים. שיטה זו נקראת בארות שרשרת - פוגרות'.
מערכת מסוג זה הצריכה השקעה עצומה של משאבים ולכן מעריכים החוקרים כי השלטון המרכזי הוא שעודד את חפירת מפעל מים זה. שרידי פירים ישנם בישראל גם ביטבתה, עין יהב, בית חגלה ופצאל. באיראן ובאפגניסטן משתמשים עד היום בפוגרות כשיטת השקיה. באתר החווה נמצאו גם שרידים של מבני מגורים ומבני מלאכה ונמצא גם כבשן סיד.
נדודי בני ישראל במדבר
השם המודרני של האתר ניתן לו על שם עַבְרֹנָה, תחנה במסעי בני ישראל במדבר. בתיאור המסע המקראי מופיעה תחנה זו בין יטבתה ובין עציון-גבר כפי שמופיע ב: "וַיִּסְעוּ, מִיָּטְבָתָה; וַיַּחֲנוּ, בְּעַבְרֹנָה. וַיִּסְעוּ, מֵעַבְרֹנָה; וַיַּחֲנוּ, בְּעֶצְיֹן גָּבֶר...". שורש השם מלשון עבר.
אחת ההצעות שהועלו לזיהוי המקום היא עין א-דפיה, הנמצאת כ-20 ק"מ צפונית לאילת.
ניסיון התיישבות
בשנת 1950 הוקמה במקום תצפית חקלאית בשם עברונה מתוך מחשבה להקים שם מקום יישוב שיתבסס על חקלאות. התצפית נעזבה מחוסר תנאים מספיקים לחקלאות באותה עת.
בריכות המלח והפלמינגו
ליד עין עברונה נמצאות בריכות מלח השייכות למפעל מלח הארץ באילת. ברכות אלו זכו לכינוי "בריכות פלמינגו" כיוון שהן מהוות אתרי טבע עבור מגוון של עופות נודדים ואף עופות קבע, כמו שחפיות וחופמאים, המייעדים את מרחב הבריכות, כאתר הקינון העיקרי, שבו הם מצליחים להתרבות. על אף שהפלמינגו הוא עוף נודד, בתחילת שנות התשעים קבעו כ-500 פלמינגואים את ביתם בבריכות המלח, תוך ויתור על המשך מעופם לארצות היעד, וזאת משום שפע המזון המצוי בבריכות המלח, המתבטא ברכיכות ובסרטני מים מלוחים בשם ארטמיה, המעניקים לפלמינגו את צבעו הוורוד, בזכות פיגמנט שהם נושאים. בשנת 2018 התמקם בברכות גם פרט של פלמינגו שחור. במקום הוקמה סככת תצפית על שם אברהם דנקנר שהיה בעל מפעל המלח באילת ובעתלית.
איומים על בריכות הפלמינגו ומאבקים לשימורם
חשיבותם של בריכות הפלמינגו היא גדולה, הן כאתר תיירות ייחודי פתוח לקהל הרחב שמאפשר הצצה לפינת עולם קסומה והן כנקודת אספקת מזון שמשרתת מליוני ציפורים נודדות מדי שנה. ב־ 2019 פורסם כי הפלמינגואים הפסיקו לפקוד את הבריכות והם בורחים מהן. החשד היה כי הבריחה התרחשה בעקבות התנהגות לא מתאימה של מבקרים שמרחיפים רחפנים. הפלמינגו חזרו לבריכות, אך בשנת 2022 עלה איום חדש על שלומם. משה דיין, יזם פרטי תושב אילת, הגיש לוועדה המחוזית של הדרום תוכנית להקמת אתר לינה בסמוך לבריכות הפלמינגו. מאבק ציבורי אותו הובילה עמותת סביבה בריאה בערבה (סבב"ע) יחד עם החברה להגנת הטבע טען כי הפיכתו של מיזם המתוכנן להיות מיזם יום בלבד לאתר לינה, עלולה לייצר השפעה דרמטית על העופות. אנשי המאבק טענו גם כי זיהום אור, רעש ובעלי חיים פולשים דוגמת כלבים וחתולים יבריחו את הציפורים מהבריכות, ובייחוד את הפלמינגו שהם פעילי לילה. המאבק הציבורי הצליח להוביל לעצירת התוכנית למתחם לינה כפי שנקבע בדיון בוועדת המשנה לנושאים תכנוניים עקרוניים.
אירוע דליפת צינור הנפט
ב-4 בדצמבר 2014, ארעה דליפה בצינור הנפט של חברת קצא"א. כתוצאה מכך נפגע שטח של כאלף דונמים בשמורת עברונה. בשלב ראשון עובדי קצא"א בשיתוף פקחי רשות הטבע והגנים הגיעו לאתר ויצרו מחסומים פיזיים בעזרת דחפורים על מנת לעצור את התפשטות הנפט בשמורה. בשלב שני, נעשה "חישוף" של שכבות הקרקע העליונות והמזוהמות ביותר, והקרקע המזוהמת פונתה לאתר מאולתר שהוקם בסמוך ליישוב באר אורה. לאחר מספר חודשים הקרקע המזוהמת פונתה לטיפול באתרים ייעודיים, כגון תא הטיפול הביולוגי באתר אפעה. השיקום המלא יארך מספר חודשים עד מספר שנים. כיום נעשים מאמצים לבחון טכנולוגיות לטיפול בשאריות הזיהום בשמורה בשיטות on site/in situ. האירוע מוגדר כאחד מאירועי הזיהום החמורים שהתרחשו בישראל. ראש הממשלה באותה עת, בנימין נתניהו, החליט זמן קצר לאחר מכן, ששיקום השמורה ייעשה מכספי המדינה, ועורר בכך כעס רב מצד הטוענים שחברת קצא"א הייתה אמורה לשאת בעלויות אלה.
באפריל 2015 נפתחה השמורה למבקרים לאחר שלא נמצאו מזהמי אוויר החורגים מהתקנים.
נגד קצא"א הוגשו מספר תביעות ייצוגיות שאוחדו לתובענה ייצוגית אזרחית אחת. בחודש מרץ 2020, הושגה פשרה מול קצא"א בסך 100 מיליון ש"ח.
שיקום השמורה
תוצאות הניטור של הקרקע גם שמונה שנים לאחר הדליפה מראות כי הקרקע לא השתקמה. בשמורת עברונה מתקיימת כיום מחלוקת הנוגעת ל2000 דונם בליבה של השמורה שאושרו לקיבוץ אילות לטובת חקלאות. לטענת רשות שמורות הטבע והגנים הסכמים שנערכו בעבר יש לחשוב עליהם בשנית. כיום השטח בלב השמורה הכרחי לשיקום השמורה בייחוד לאור הקשיים שבהם נתקלה השמורה לאחר הדליפה. הנושא גורם למחלוקת ונידון היום בועדות התכנון בין הגורמים השונים.
אדוארד רלף
קריירה
רלף גדל בוויילס בעמק וואי (Wye Valley) ולמד בבית הספר לגאוגרפיה באוניברסיטת לונדון ובאוניברסיטת טורונטו. הוא פרופסור אמריטוס באוניברסיטת טורונטו, שם כיהן בשנים 1991–1999 כראש החטיבה למדעי החברה בקמפוס סקרבורו.
בשנים 1999–2005 שימש כמנהל עמית אחראי להרחבת הקמפוס ולשיקומו, וכיהן שוב כיו"ר הפקולטה למדעי החברה בשנים 2008 עד 2010.
רלף מתגורר כיום בוויקטוריה, קולומביה הבריטית.
רלף כתב מאמרים אקדמיים רבים ופרקים בספר החוקר את היסודות הפנומנולוגיים והחווייתיים של הגאוגרפיה, המביאים את תחושת המקום ואת הדרכים שבהן חוויות המקום משתנות. רלף במחקריו בוחן ארבעה מושגים גאוגרפיים בסיסיים - אלה של ה״אזור״, ה״נוף״, ה״מרחב״ וה״מקום״ - שאינם רק מושגים בשימוש בגאוגרפיה באקדמיה, אלא הם גם נוגעים לכלל בני האדם.
רלף מנסה לשנות את השיח הגאוגרפי של החשיבה הטכנית המופשטת. במקום זאת, הוא מיישם מחדש את התבוננות על חוויות גאוגרפיות יומיומיות, שלטענתו הם הבסיס האמיתי של הגאוגרפיה. לדבריו, הליבה של הדיסציפלינה הגאוגרפית מורכבת מהאופן שבו אנשים חווים מקומות שהם נתקלים בהם.
הפרסום החשוב ביותר של רלף, הוא ספרו הראשון "מקום ומקומיות״: Place and Placlessness שפורסם לראשונה בשנת 1976 והופץ מחדש בשנת 2010. הוא תיאור של האופן שבו מקומות נחווים וכיצד הם משתנים. הספר היה אחד הראשונים שבדקו את רעיון מושג ״המקום״, וגם אחד המחקרים הפנומנולוגיים הראשונים בגאוגרפיה. הספר מצוטט מאוד ומתואר כקלאסיקה בגאוגרפיה אנושית. הספר תורגם למספר שפות כולל יפנית, קוריאנית וסינית. ספרו השני של רלף, היה ״נופים רציונליים וגאוגרפיה הומניסטית״, שפורסם ב -1981. הספר בחן סוגיה מתוך ספרו הקודם, בעזרת השאלה: מדוע סביבות מודרניות בנויות שמספקות נוחות ויעילות חומרית, אך מייצרות באותה העת, ביקורת וייאוש של האנשים הגרים בהן, במקום ליצור תקווה ומחויבות. הספר הודפס שנית בשנת 2015.
ספרו הבא של רלף, ״הנוף העירוני המודרני״ שפורסם ב-1987, בחן מדוע נופים עירוניים שנבנו מאז שנת 1900 נראים בצורה זהה, מאחר שהם עוקבים אחר השינויים בתכנון ובאדריכלות, באמצעות הטמעה ומעבר ממודרניזם לפוסט-מודרניזם. גם ספר זה הודפס מספר פעמים ותורגם לפורטוגזית, יפנית וסינית.
פרסומיו האחרים של רלף התרכזו במחקר העיר טורונטו וסביבתה, וספרים אחרים היו פיתוחים ורעיונות נוספים שהובאו בספריו הראשונים.
נתי לוי
נתי (נתנאל) לוי (נולד ב-14 באפריל 1969) הוא זמר, יוצר, פזמונאי, ומלחין ישראלי, נחשב לאחד ממובילי ז'אנר המוזיקה המזרחית והים תיכונית בשנות ה-80 וה-90.
שנות ה-80 – פריצה ונסיקה
לוי נולד להורים ממוצא תימני שהתיישבו בראש העין. יכולת השירה וההגייה התימנית הושרשה בו כילד וכנער בין היתר, מהתפילות והמזמורים, אליהם נחשף בבית הכנסת. אחיו הוא הזמר ישי לוי, ואחיינו הוא הזמר שיר לוי.
בשנת 1987 יצא אלבום הבכורה שלו – "שלום נערתי" בחברת התקליטים של האחים "בן מוש", ובהפקתו של ציון שרעבי. עיבודי האלבום נחלקו בין יגאל חרד (6 שירים) ומשה בן מוש (3), כששיר הנושא עובד במשותף על ידי משה בן מוש ואריה ברקוביץ'. ציון שרעבי, שלקח תחת ידיו את ניהולו של לוי, גם יצר את מרבית שירי האלבום.
השיר שפתח את האלבום "סוכר", הפך לאחד הלהיטים הכי גדולים בכל הזמנים במוזיקה המזרחית/ים-תיכונית. עוד בלטו באלבום: "נטלי" (מילים: מיקי מדר, לחן: ציון שרעבי), "אישה" (מילים ולחן: מיקי מדר), "בוקר נהדר" (מילים: שמרית אור, לחן: מיקי מדר), "פרא אדם" (שנכתב על אחיו הצעיר של ציון שרעבי, ירון יעקב, שהתדרדר לפשע ונהרג באותה שנה), "ריקדו אחיי" (שקרא לדו קיום), והבלדה המרגשת "בני" (שלפי גרסה מסוימת יועדה במקור להיות מוקלטת על ידי זוהר ארגוב). האלבום נחל הצלחה גדולה.
במרץ 1989 יצא האלבום השני של לוי – "אש", שקיבע את מעמדו כזמר בכיר בז'אנר.
ציון שרעבי, מנהלו של נתי לוי, עזב את חברת התקליטים של האחים "בן מוש" והאלבום הופץ בחברה עצמאית קטנה בשם "ליפז". כל מילות עשרת השירים באלבום נכתבו על ידי שרעבי עצמו, כשהפעם העיבודים נחלקו בין יגאל חרד (5 שירים), אריה ברקוביץ' (4 שירים), ושיר אחד "קלאופטרה" (המספר את סיפורה ההיסטורי של מלכת מצרים) עובד על ידי המוזיקאי והזמר מיקי גבריאלוב. שיר הנושא של האלבום הפך ללהיט הגדול ביותר מתוכו, וזכה בפסטיבל הזמר המזרחי "דרור", שנערך בפברואר באותה שנה.
בין שירי האלבום: "זוהר איש הזמר" (שנכתב לזכרו של זוהר ארגוב), "הו אלי" (לחן פרסי), "אל תלכי" (לחן של מיקי מדר, לעיבוד של אריה ברקוביץ', כאשר לשיר ישנם מספר גרסאות, בהן הוא מבוצע כולו או בחלקו בלחישה), "נער מתבגר" (ללחן של מיקי מדר, ועיבוד כינורות של יגאל חרד), "ילדים" (לחן של נועם נתנאל) ו"מזמין אותך לרקוד" (לחן פרסי).
לוי עצמו, לא היה שלם עם חלק מהעיבודים שנעשו באלבום. בראיון שנתן 3 שנים אחרי, הוא התבטא כי חלק מהעיבודים היו מתחכמים בעיניו, ונתן כדוגמה את הלחישה ב"אל תלכי".
באפריל 1990 לוי הוציא את אלבומו השלישי "נשיקות". האלבום הופק על ידי חברת "האומנים בידור לכל" בבעלותה של שושנה ברסקי (אחותו של יעקב אלפרון).
האלבום כלל 9 שירים, כששיר הנושא (מילים ולחן: ציון שרעבי, עיבוד: אריה ברקוביץ') הפך ללהיט הגדול מתוכו. בין השירים הקצביים באלבום: "תפילה נואשת" (מילים: יוש גרנות, לחן: ציון שרעבי, עיבוד: יעקב למאי), ו"בסוף הרמדאן" (שיר המספר על דו קיום בין יהודים וערבים שכתב והלחין ציון שרעבי, לעיבוד של נחום עושרי). עוד בלטו: הבלדות "ים בעינייך" (מילים ולחן: ציון שרעבי, עיבוד: יעקב למאי), "העלם" (מילים: ציון שרעבי, לחן: גבי דהאן, עיבוד: יעקב למאי - שיר שנכתב על האח ישי לוי, והתמכרותו לסמים), "המלכה שלי" (מילים: ציון שרעבי, לחן: גבי דהאן, עיבוד: אריה ברקוביץ') ו"שמע בני" (מילים: מספר 'משלי' לחן: ציון שרעבי, כשמרגלית צנעני מקליטה במקביל את השיר לאלבומה "מנטה", שיצא ב-89'). את האלבום חתמה מחרוזת בערבית - "עלא עידק ג'ינג'יה" שאורכה לא פחות מ-9 דקות.
שנות ה-90
האלבום "אדמה חרוכה" שיצא בשנת 1992, לא היה אלבום מגובש, אלא הורכב משירים שלוי הקליט בין השנים 1988 ל-1991, ושלא נכנסו לשלושת תקליטיו הראשונים.
השירים עובדו על ידי מספר רב של מוזיקאים, והוקלטו ב-4 אולפנים שונים: אולפני "קיסר", "קולינור" "ויליג'" ואולפני "בן צור". בין השירים: "אמן" (מילים: יואב גינאי, לחן: ציון שרעבי, עיבוד: ננסי ברנדס, שנשלח לקדם אירוויזיון, אך לא התקבל אליו), "אלוהיי מדוע בעולם" (מילים: ציון שרעבי, לחן: יווני, עיבוד: יגאל חרד, שמוכר גם בביצועם של זמר הנשמה אוריאל שלומי ושל אייל גולן מאלבומו "בהופעה חיה" מ-1996), "זרוקי" (מילים ולחן: ציון שרעבי, עיבוד: רוני וייס), שבוצע בפסטיבל בצבעים טבעיים ב-1989, "אנה הלכו" (שהיה אמור למעשה להופיע באלבום הראשון, אך לא נכנס אליו, בסופו של דבר), שיר בערבית - "יא אמירה" (מילים ולחן: ציון שרעבי, עיבוד: יגאל חרד), "כמה כמה" (מילים: ציון שרעבי, לחן: יווני) ודואט עם האח ישי לוי – "עשה לה ילד" (מילים ולחן: ציון שרעבי, עיבוד: יאיר שדה), כשבמקביל הקליט לוי את השיר גם עם הזמרת תמי אבני. בנוסף עליהם נכלל באלבום ביצוע חי ל"כבר עברו השנים" במופע לזכרו של זוהר ארגוב, שנערך בבנייני האומה ב-1990, בניצוחו של יהודה קיסר.
ביולי 1992 יצא אלבומו החמישי במספר – "רוח סתיו", שהיה כבר אלבום שהוקלט כמקשה אחת. עיבודי השירים באלבום נחלקו בין 2 מוזיקאים: נחום עושרי (5 שירים) ואריה ברקוביץ' (4 שירים). כסינגל הראשון מתוך האלבום יצא "תכתבי עוד הלילה" (מילים ולחן: מיקי מדר, עיבוד: אריה ברקוביץ'). שיר הנושא באלבום היה חידוש לשיר ששר במקור זמר נשכח בשם שלום הלל באלבום שיצא בתחילת שנות ה-80. עוד חידוש, שהפך גם ללהיט, היה ל"עמק הפרחים", במקור מתוך אלבום הבכורה של אהובה עוזרי מ-1975. חידוש שלישי היה לשיר "עוד יהיו ימים" (מילים ולחן: מיקי מדר), שיצא במקור באלבומו של ששי יעיש ב-1989. השיר יצא באותה שנה גם באלבומו של ישי לוי עם עיבוד שונה (של יעקב למאי). שני שירים שהופיעו כבר באלבומים הקודמים של נתי וישי לוי היו: "כמה כמה" ו"תורי תורי" (בשניהם מילים: ציון שרעבי, לחן: יווני, עיבוד: נחום עושרי). שירים נוספים: "לא תמו נעוריי" (מילים של אברהם לוי, ולחן של דני שושן), "יש בה קסם" (פרי עטו של היוצר והמוזיקאי אבשלום צוברה), ו"צעירה בשנים" (סנונית ראשונה פרי עטו של נתי לוי ללחן של מיקי מדר). העיבודים באלבום נעו בין חפלה מזרחית, אלמנטים טורקיים וספרדיים ואפילו בלדות רוקיות.
האלבום "רוח סתיו" שהופק והופץ לראשונה על ידי חברת התקליטים של "האחים ראובני" נחל הצלחה פחותה במכירות לעומת שלושת האלבומים הראשונים של לוי. ב-1993 האלבום הועלה על גבי דיסק, אליו נוספו 3 רצועות בונוס: מחרוזות מלהיטיו הקודמים: "סוכר" ו"נטלי", "אש" ו"נשיקות", "פרא אדם" ו"המלכה שלי" - כולם בעיבודו של אריה ברקוביץ'.
בשנת 1993 יצא אלבומו ה-6, "השמיים הם הגבול", גם כן בחברת התקליטים של "האחים ראובני". מלבד שיר הנושא שעובד על ידי אושר כהן, העיבודים ביתר השירים נחלקו בין נחום עושרי (6 שירים) ואריה ברקוביץ' (5 שירים). עוד בלטו באלבום: "שיר אהבה לרודוס", ו"שיכור על המרפסת" באווירה יוונית, "פני מלאך/דוניה" (כשממש באותו הזמן הזמר אייל גולן מקליט גם הוא את השיר בהדרכתו של ציון שרעבי ובעיבוד כמעט זהה), הבלדות: "הדלתות", "את" (מילים: אברהם לוי, לחן: מיקי מדר), "הקבצן" (מילים: אלי קפה לוי, לחן: אבנר גדסי), "דוד ויהונתן', שיר שכוון, אולי, לאח ישי – "די לשנוא" (מילים ולחן: ציון שרעבי), ואפילו שיר אהבה לארץ ישראל – "אם אחת ארץ אחת"
האלבום זכה להצלחה נאה הן במכירות, והן בהשמעות רדיופוניות (בגטאות של הזמר המזרחי, דאז, בעיקר ברשת ג'). בראיונות שהעניק לאחר צאת האלבום – סיפר לוי על החזרה למסורת ולחיק הדת, שמלווים בחבישת כיפה, והפסקת הופעות בלילות שבת.
בתחילת שנת 1994 הקליט נתי לוי את "חנות מעולם אחר" (מילים: דודו ברק, לחן: יוני רועה, עיבוד: זוהר זיו) – השיר הופיע באלבום "פיצוץ אטומי", שהכיל שירים של זמרים שונים, אך מעולם לא הופיע על גבי אלבום סולו של לוי.
באותה השנה יצא תקליט אוסף של לוי - "מזמין אותך לרקוד" שמכיל 16 רצועות שכולן לקוחות מאלבומיו הקודמים של לוי, פרט לשיר "בודד ברוח" (מילים: יורם הראל חיימוב לחן: אורי חיימוב, עיבוד: אריה ברקוביץ'), שהוקלט לאלבום "השמים הם הגבול", אך לא נכנס אליו.
בשנת 1996 הוחתם לוי בחברת התקליטים "הליקון". היה זה מהלך מפתיע ונחשוני לאחר שנים רבות, בה הוחתם זמר מהז'אנר המזרחי/ ים-תיכוני בחברת תקליטים 'ממוסדת'. קדמו לו אז רק ההחתמה של שימי תבורי ואבנר גדסי בחברת סי.בי.אס. בתחילת שנות ה-80.
בספטמבר אותה שנה יצא האלבום הראשון בהפקה והפצה של "הליקון" – "האור קרוב". לראשונה נחשף כישרונו של לוי ככותב וכמלחין, כאשר הוא יוצר את מרבית שירי האלבום. על עיבודי כל השירים וההפקה המוזיקלית הופקד צור בן-זאב. מלבד שיר הנושא ללחן אלג'יראי, בלטו עוד: "סטאלה" ו"באתי עם הליל" (בשניהם מילים ולחן: נתי לוי) החפלאיים, וכן הבלדות: "עוד יום" (מילים ולחן: לאה שבת), "עכשיו את אינך", ו"מנגינה נגמרת" (שני האחרונים נכתבו על הפרידה של לוי מחברתו דאז – גלית). את החזרה לחיק המסורת והדת ייצגו השירים: "לילה בתימן", "שבת היום", ו"אנא סלח".
לאחר ההצלחה הגדולה שהניב שיתוף הפעולה בין אייל גולן ללהקת "אתניקס", התברר כי חברת "הליקון" רצתה לשדך במקור את לוי לחברי להקת "אתניקס: זאב נחמה ותמיר קליסקי, אך השידוך לא יצא לבסוף לפועל.
ביולי 1997 העלו לראשונה האחים נתי וישי לוי מופע משותף שהתקיים בפסטיבל ערד. את המופע הנחה שמעון פרנס, וניגנו בו, בין השאר, רביב בן מנחם בקלידים, מקס מקסים בגיטרה, ואמנון זנדני בתופים.
בשנת 1998 בפרויקט "עבודה עברית" חידש לוי את "סורו מני", בעיבוד והפקה מוזיקלית רוקיים מתמיד של הגיטריסט רוני פיטרסון, בפרויקט מקביל "חברים שרים זוהר", חידש לוי את "פתאום מצאתי בך", שביצע ארגוב באלבומו הראשון, כשהביצוע המקורי בעיבוד שונה בתכלית, היה של בועז שרעבי מאלבומו הראשון מ-1971 ובו נקרא השיר "געגועים", וכן התארח בתוכנית "לילה גוב" וחידש יחד עם גידי גוב את השיר "ערב בא" (עיבוד: עדי רנרט).
רק בקיץ 1999 יצא אלבומו הבא של לוי – "למענך", גם כן בחברת "הליקון", אך הפעם הוחזר לעמדת המפיק המוזיקלי "מעבד הבית" - אריה ברקוביץ'. נתי לוי כתב והלחין כמעט את כל שירי האלבום.
לראשונה - ניתן לנתי לוי קרדיט משותף על העיבודים וההפקה המוזיקלית לצידו של אריה ברקוביץ'. האחרון החזיר את הצליל המזרחי-ערבי-ספרדי המוכר עם שירים כמו: "אולה", "די לה" (בשניהם מילים ולחן: נתי לוי) ו"סימונה" (מילים ולחן: משה נגר). בין השירים השקטים בלטו שיר הנושא, "כל הנרות", והשיר "גם אם הלך". כמו כן נכללו באלבום שני החידושים ל"סורו מני" ו"פתאום מצאתי בך". האלבום נחל הצלחה יחסית במכירות, במיוחד לעומת קודמו.
2000-2009
באוגוסט 2000 יצא אלבומו ה-9 במספר, "חובק 13 שנות זמר", שציין 13 שנים לקריירה של לוי.
האלבום הכיל מחרוזות שירים מאלבומיו הקודמים של לוי (בעיקר מ"האור קרוב" ו"למענך") וכן חידושים שלו לשירים של אחרים. בין השירים שחידש: "בואי נערה" (במקור: ג'קי מקייטן), "מטדור" (במקור: משה הלל מ-1974) "סמדר" (במקור: חיים משה מ-1983), סמרה (במקור: רובי חן), 'ילדתי' של זוהר ארגוב מ-1986, "עיניה קראו לי" (במקור: אבנר גדסי 1976) שכונה 'בת כמה', וביצוע לשיר של עמיר בניון – "כשאת עצובה". האלבום כלל גם שיר מקורי אחד - 'העיניים של המדינה' שכתב והלחין לוי, (עיבוד: קובי אחרק), שיצא כנגד האפשרות לירידה מרמת הגולן תמורת שלום עם סוריה.
בשנה זו, לוי גם כתב והלחין 2 שירים לאלבום הפריצה של ליאור נרקיס - "רק איתך" : "עד סוף ימיי", ו"לפני שאת הולכת".