cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הורות מתוכננת
מרגרט סנגר ואאוגניקה
בשנות העשרים של המאה העשרים תאוריות שונות של אאוגניקה היו פופולריות בקרב אינטלקטואלים בארצות הברית. במסע הפרסום שלה לקידום מניעת הריון, סנגר חברה עם ארגוני אאוגניקה דוגמת האגודה האמריקאית לאאוגניקה, אם כי טענה נגד רבות מעמדותיהן. חוקרים מתארים את סנגר כמי ששהאמינה שמניעת הריון ועיקור צריכים להיות מבוססים על בחירה ולא על גזע. סנגר דגלה ב"אימהות מבחירה" (הזכות להחליט מתי להיות בהריון) עבור כל הנשים, כמרכיב חשוב בזכויות האישה. לעומת זאת, כחלק ממאמציה לקדם מניעת הריון, היא מצאה שותפים לדרך בתומכי האאוגניקה, והאמינה שיש בכוחם לקדם את מטרתה.
המבקרים של הורות מתוכננת מתייחסים לעיתים קרובות לקשריה של סנגר עם תומכי האאוגניקה כדי להכפיש את הארגון מבחינת הקשר בין הפסקת הריון, ואאוגניקה. הורות מתוכננת הגיב לביקורת ישירות בעלון שהודה בכך שסנגר הסכימה עם כמה מבני דורה שדגלו באשפוז או עיקור מרצון של אנשים בתנאים מסוימים. בעלון יש קביעה נחרצת כי הורות מתוכננת מוצא השקפות אלה מעוררות התנגדות ומיושנות, אך הארגון טוען שהוא נאלץ לדון בנושא מכיוון שמתנגדי תכנון המשפחה ממשיכים לתקוף את סנגר, שהיא מטרה נוחה יותר מאשר הורות מתוכננת.
הפלה מלאכותית
להורות מתוכננת יש תפקיד מרכזי בוויכוח על ההפלות בארצות הברית, והארגון מהווה יעד בולט להתקפה מצד מתנגדי ההפלה (בעד החיים Pro Life) מזה עשרות שנים. כמה מחברי הקונגרס הרפובליקנים, ניסו מאז שנות השמונים להפסיק את המימון הפדרלי של הארגון, ובשנת 2011 כמעט והובילו להשבתה ממשלתית בגין נושא זה. הורות מתוכננת טען בעקביות כי הכסף הפדרלי שקיבל אינו משמש למימון הפלות, אך פעילי בעד החיים טענו כי המימון הפדרלי מאפשר למשאבים אחרים להיות מופנים לטובת הפלות.
הורות מתוכננת הוא הספק הגדול ביותר של שרותי הפלות בארצות הברית. אך התומכים בהפלות וחופש הבחירה מאמינים כי שירותי תכנון המשפחתה של הארגון מצמצמים את הצורך בהפלות. במילותיה של מייגן קרפו מ"שיקגו טריביון": הורות מתוכננת יכול להיות מאופיין כמונע ההפלות הגדול ביותר באמריקה. פעילי בעד החיים חולקים על העדויות הקיימות שנגישות לאמצעי מניעה מפחיתה את כמות ההפלות.
סרטונים סמויים של פעילים נגד הפלות
מדי פעם אקטיביסטים המתנגדים להפלות ניסו להוכיח שהורות מתוכננת אינה פועלת לפי חוקי המדינות או החוקים הפדרליים. חברות קבוצות אלו צלצלו או ביקרו במרכזי הבריאות של הורות מתוכננת בהתחזות לקורבנות לאונס סטטוטורי, קטינות שעל פי החוק זקוקות להודעת הורים לפני הפלה, תורמים גזעניים המבקשים לייעד תרומות להפחתת האוכלוסייה האפרו-אמריקאית, או סרסורים המחפשים פתרון של הפלה עבור זונות קטינות. כתוצאה מכמה מהסרטונים האלו, כמה מעובדי הורות מתוכננת ננזפו או פוטרו. עם זאת, סקר שנערך על ידי המחלקה לשירותי אנוש ושירותי אנוש בממשל בוש בשנת 2005, לא הניב שום עדות לכך שמרפאות ברחבי הארץ לא עמדו בחוקים שדיווחו על התעללות בילדים, התעללות בילדים, התעללות מינית, אונס או גילוי עריות".
סרטונים נוספים של ארגונים
החל משנת 2010, ארגון המתנגד להפלות פרסם כמה סדרות של סרטונים סמויים שצילם במרכזי הורות מתוכננת. אותו ארגון דיווח כי סדרה אחת הראתה כי עובדי הורות מתוכננת בסניפים רבים מסייעים באופן פעיל לזנות, מייעצים לחולים כיצד להשיג הפלות סלקטיביות של מין העובר, ואפילו האשימו מישהי בכך שייעצה איך להרוג ילוד.
האשמות אלו לא הביאו לאף הרשעה פלילית, אך חלק מעובדי הורות מתוכננת והמתנדבים פוטרו משום שלא מילאו אחרי נוהלים, והארגון התחייב להכשיר את עובדיו מחדש. סניף אחד הושם בתקופת מבחן.
המרכז לסרטוני התקדמות רפואית
גורמים רשמיים בשתים עשר מדינות בארצות הברית יזמו חקירות לגבי טענות שהועלו על ידי הסרטונים שהוסרטו בסתר בסניפי הורות מתוכננת. אך שום חקירה לא מצאה כי במוסדותיה נמכרו רקמות למטרות רווח כפי שנטען על ידי הקבוצות המתנגדות להפלות. בחקירה של ועדת הפיקוח והרפורמה הממשלתית של בית הנבחרים האמריקני לא נמצאו עדויות על שום פעילות לא חוקית מצד הורות מתוכננת. ובכל זאת, ועדה מיוחדת הוקמה, מטעם הרפובליקאים שהיוו את הרוב באותה תקופה בבית הנבחרים, כדי לחקור לעומק את הורות מתוכננת. הוועדה פרסמה את הדו"ח הסופי ב-30 בדצמבר 2016, והמליצה על הפסקת המימון הפדרלי של הורות מתוכננת. הדו"ח ספג ביקורות קשות מצד על ידי החברים הדמוקרטים בוועדה, מצד ארגון הורות מתוכננת, ומכמה מכלי התקשורת כמוטה ולא מדויק.
ב-25 בינואר 2016, חבר המושבעים הגדול בטקסס האשים את מייסד CMP, דייוויד דיילין, ואת סנדרה מריט (שהתחזו לזוג והקליטו את הנעשה בפגישות בהורות מתוכננת במספר סניפי הארגון), ולא מצא פגם במעשי הורות מתוכננת. ההאשמות נגד דיילידן ומריט בטקסס בוטלו לאחר כחצי שנה. ב־28 במרץ 2017 הואשמו דיילידן ומריט ב-15 עבירות במדינת קליפורניה - אחת לכל אחד מהאנשים שצילמו ללא הסכמה, ואחת בגין קשר פלילי לפלוש לפרטיות.
ב־21 ביוני 2017, כל סעיפי הפלישה לפרטיות (אך לא זו של קונספירציה) בוטלו עם רשות לתיקון.
תקרית הירי בשנת 2015
ב-27 בנובמבר 2015 ירה צלף והרג שני אזרחים ושוטר במהלך קרב יריות בן חמש שעות במרפאת הורות מתוכננת בעיר קולורדו ספרינגס, במדינת קולורדו. החמוש בן ה-57, רוברט דיר נכנע למשטרה ונלקח למעצר. במהלך מעצרו, הוא נתן ראיון מבולבל בשלב מסוים, הוא אמר "לא עוד חלקי תינוקות", אלו אותן מילים בדיוק שבהן תיארו בתקשורת את הנעשה במרפאות הורות מתוכננת בעקבות פרסום הסרטונים של המתנגדים להפלות. דיר לא הועמד לדין על הירי כיוון שנמצא שהוא סובל מסוג של הפרעה נפשית הקשורה בהזיות וברדיפה.
קיפו
קִיפּוּ (khipu או quipu; פירוש מילולי: "קשר” בקצ'ואה) היא שיטת קשרים ששימשה את האינקה וממלכות שקדמו להם, להעברת מסרים בסימנים.
לאינקה לא היה כתב במובן המקובל עלינו ככתב, אך למרות היעדר הכתב, ניהולה של מערכת מדינית כה גדולה דרש צורה מסוימת של אחסון מידע מתמטי (כגון מיסים, כלי נשק, בהמות וכו'). לצורך אחסון המידע המתמטי השתמשו האינקה בכלי הנקרא קִיפּו.
הקיפו היה עשוי חבל עיקרי אחד, שעליו נתלו חבלים קטנים רבים, לפעמים בצבעים שונים. מקומם של הקשרים בא לציין מספרים בשיטה העשרונית. בפיתוח השיטה לא נעשה ניסיון לשחזר צלילים פונטיים. צופן הקיפו טרם פוענח וקיים מגוון של תאוריות לגבי המידע שהוא מכיל. יש הטוענים שבקיפו צפון הרבה יותר ממידע מספרי וכי הקיפו הוא סוג של לשון כתובה. לפענוח הצופן יש חשיבות מרובה, שכן לא קיים רישום כתוב אחר של שפת האינקה, דבר נדיר ביותר לגבי חברה כה מתקדמת. כיוון שבקיפו נכרכו יחדיו מספר חבלים, הבידול ביניהם (כך שניתן יהיה לזכור איזה חבל מיצג איזה מספר) נעשה על ידי קשירת חבלים בצבעים שונים. דרך נוספת לבידול החבלים הייתה על ידי יצירת "חבלי משנה" אשר חוברו ל"חבל ראשי" באמצעו. כל צבע, עובי, מיקום וסוג של קשר, כמו גם הקצוות הפרומים בקיפו הם בעלי משמעות.
שימושים רבים שהיו לקיפו וידועים כיום הם מפקד אוכלוסין, מיסים, כמות של חפצים שנקנתה או נמכרה. כמו כן, הקיפו שימש לרישום מידע על לוח השנה, שכלל את מספר הימים והחודשים במחזורי השמש והירח. פקידי ממשל של האינקה היו המשתמשים העיקריים של הקיפו, והשתמשו בו על מנת לנהל רישומים על המשאבים שבאחריותם, כגון בעלי חיים ותוצרת חקלאית. פקידים אלה, שהקדישו את זמנם ליצירת ופענוח הקיפו, היו קרויים קיפוקאמאיוק (Quipucamayoc). הם היו מסוגלים לבצע חישובים מתמטיים פשוטים כגון חיבור, חיסור, כפל וחילוק. בעזרת הקיפו, למשל, יכול היה הקיפוקאמאיוק לעקוב אחר כמות העובדים שהשבטים סיפקו. שלטונות האינקה דרשו שיתבצע רישום של כל התוצרת החקלאית (תירס, תפוחי אדמה וכו') וכן טובין אחרים שיוצרו ואוחסנו ברחבי אימפריית האינקה.
בשנים הראשונות שלאחר הכיבוש, פקידי הממשל הספרדי הסתמכו על הקיפו כדי ליישב מחלוקות בנוגע לחובת העבודה של השבטים המקומיים ועל יצור הטובין. לעיתים אף זומן הקיפוקאמאיוק לבית המשפט, שבו נחשב "ניהול הספרים" באמצעות הקיפו תעוד חוקי של תשלומים שבוצעו. השימוש בקיפו הופסק משום שהספרדים לא היו מוכנים להיות תלויים בקיפוקאמאיוק שרק הם היו מסוגלים לפענח את הקיפו. כמו כן הם ראו בקיפו סמל לעבודת האלילים של האינקה ומכשול בדרך להעברת האינדיאנים לנצרות. לפיכך השמידו הספרדים את רוב הקיפו.
כיום נותרו כשש מאות דוגמאות לקיפו. נרשמה הצלחה מסוימת בפענוח המידע האצור במקצת הדוגמאות.
שיפוט אסתטי
שיפוט אסתטי הוא הקביעה כי למושא מסוים ערך אסתטי נתון.
"השיפוט האסתטי" הוא סוג של "שיפוט תפיסתי", ומשותף להם, כי המקור הראשוני לשיפוט הוא ההתנסות האישית ולא שיקול דעת. השיפוט כרוך בחוויה תפיסתית ישירה וסובייקטיבית ולפיכך, אינה ניתנת להנמקה מבוססת לוגית. אך מכיוון ששיפוט על ערך אסתטי ניתן לבחינה והוכחה באמצעות חוויה דומה של הזולת והסכמתו על שיפוט הערך, הרי שהוא אובייקטיבי ורציונלי. גם ל"פסק הדין הכולל", המשקלל את הערכים האסתטיים של היצירה בכללותה, לכדי טענה גורפת על טיבה, דרושה הפעלת שיפוט אסתטי אישי, שאינה יכולה להיגזר דדוקטיבית או אינדוקטיבית מן המרכיבים הלא אסתטיים ביצירה.
שוהיי אונו
שוהיי אונו (ביפנית: 大野 将平; באנגלית: Shohei Ono; נולד ב-3 בפברואר 1992) הוא ג'ודוקא יפני המתחרה בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג, פעמיים אלוף אולימפי מריו 2016 וטוקיו 2020 ושלוש פעמים אלוף עולם בשנים 2013, 2015 ו-2019.
אונו נחשב לאחד מהג'ודוקא הבכירים בענף, מתמחה בתרגיל האוצ'י מטה וידוע בניצחונותיו הרבים באיפון כאשר רוב הניצחונות שלו הושגו באמצעות ניקוד זה.
פרש מג'ודו תחרותי בדצמבר 2022 וצפוי להתמקד באימון.
גילאי נוער ותחילת הקריירה המקצועית
בנובמבר 2011, השתתף אונו באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בקייפטאון שבדרום אפריקה וזכה במדליית הזהב לאחר ניצחונות על שגיא מוקי הישראלי בחצי הגמר ועזיז קלקמנולי הקזחי בגמר. ב-11 בפברואר 2012, זכה אונו במדליה הראשונה שלו בקריירה הבוגרת כאשר זכה במדליית הזהב בטורניר 'World Cup Oberwart' לאחר שניצח בגמר את ג'ו-ג'ין קים הקוריאני.
ב-27 באפריל 2012, הוא השתתף באליפות אסיה שנערכה בטשקנט וזכה במדליית הכסף. במאי 2012 אונו השתתף באליפות יפן, הגיע עד לגמר, הפסיד לאלוף העולם המכהן ריקי נקאיה וסיים עם מדליית הכסף.
פריצת הדרך
הפריצה של אונו הגיעה כאשר זכה בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי ב-1 בדצמבר 2012 כאשר את כל קרבותיו ניצח באיפון ותפס את מקומו כאחד משחקני האיפון הגדולים ביותר בענף. בשמינית הגמר ניצח את אטיין בריאן הקנדי, ברבע הגמר את פלורן אורני הצרפתי ובחצי הגמר את חשבטרין טסגנבטאר המונגולי. בגמר גבר באיפון על בן ארצו ריקי נקאיה עם ביצוע התרגיל אוסוטו-גארי בנוסף לניקוד ווזארי שקיבל לפני כן. קרב זה הוא נקודת המפנה ביריבות של שני הג'ודוקא כאשר אונו שבר את הדומיננטיות של נקאיה בקטגוריית המשקל הקלה.
אונו המשיך את רצף הניצחונות שלו באיפון בגראנד סלאם פריז 2013, שם ניצח באיפון את שלושת קרבותיו הראשונים. בקרב הראשון מול לואיס אלברטו אלקארז הספרדי, בשמינית הגמר מול לובישה קובצביץ הסרבי ובקרב רבע הגמר מול דירק ואן טיכלט הבלגי. ניסיונותיו לנצח גראנד סלאם שני ברציפות הסתיימו בחצי הגמר בהפסד בווזארי לחשבטרין טסגנבטאר המונגולי. היפני נשר לקרב על מדליית הארד בו הראה שוב את סגנון האיפון שלו כאשר פגש את בנג'מין דרבולה הצרפתי המקומי וניצח באיפון 8 שניות אל תוך הקרב לאחר תרגיל אוצ'י מטה מוצלח. במאי 2013 השתתף באליפות יפן וזכה במדליית הארד.
אלוף עולם
באליפות העולם 2013 זכה במדליית הזהב והפך לאלוף העולם השלישי מיפן בקטגוריית המשקל הקלה תוך ארבע שנים לאחר זכיותם של הירויוקי אקימוטו וריקי נקאיה. בקרב הראשון שלו באליפות הוא פגש את וואנג קי-צ'ון הקוריאני, פעמיים אלוף עולם. 15 שניות לתוך הקרב, וואנג ניסה לבצע הטלת סיאו-נאגי, אך אונו הגיב בג'וג'י גאטמה (נעילת זרוע) ללא הצלחה כאשר וואנג הרים את אונו ויצא בקלות מהנעילה. בשורה של אירועים וואנג קיבל באופן מעורר מחלוקת 4 שידו (עבירות) על שלוש התקפות שווא ובריחה מאחיזה והודח מהתחרות באופן מפתיע כבר בקרב הראשון. בקרב השני אונו פגש את ניוקליס סקורומוניס הקפריסאי והשיג ניקוד יוקו מוקדם לאחר תרגיל דה אשי-האראי, הוא חתם את הקרב עם איפון בתרגיל אוצ'י מטה. בשמינית הגמר הוא פגש את מיקלוש אונגוורי ההונגרי ובדומה לוואנג גם אונגוורי ספג 4 שידו והודח. ברבע הגמר אונו פגש את דקס אלמונט ההולנדי, אונו תחילה השיג ניקוד יוקו ואלמונט השיב עם יוקו מצדו. הקרב הסתיים בשוויון ועבר לניקוד זהב בו ניצח אונו באיפון לאחר תרגיל האראי-גושי. בחצי הגמר פגש אונו את דירק ואן טיכלט הבלגי, שדורג אז במקום השני בעולם, 13 מקומות מעל אונו. אונו ניצח את הקרב עם אחת מהטכניקות הטובות ביותר שלו, אוסוטו-גארי, וקיבל איפון. בגמר אונו פגש את אוגו לגראן הצרפתי. אונו ביצע תרגיל אוצ'י מטה וקיבל ניקוד יוקו, שתיים וחצי דקות לסיום הקרב אונו ביצע תרגיל האנה-גושי שהעניק לו איפון וניצחון.
ב-6 באפריל 2014, אונו התחרה באליפות יפן וזכה לראשונה במדליית הזהב לאחר שניצח בגמר את ריקי נקאיה. ב-27 באוגוסט הוא התחרה באליפות העולם והודח במפתיע בשמינית הגמר אחרי שלושה קרבות כאשר הפסיד ליאנג-ג'אן לי הקוריאני. ב-6 בדצמבר הוא התחרה בגראנד סלאם טוקיו וזכה במדליית הכסף. בקרב הראשון הוא ניצח את חוסיין רחימלי האזרי, בקרב השני את דקס אלמונט ההולנדי, בשמינית הגמר את אטיין בריאן הקנדי וברבע הגמר את צ'אן-גרים אן הקוריאני. בחצי הגמר ניצח את מיקלוש אונגוורי ההונגרי ובגמר הפסיד לבן ארצו הירויוקי אקימוטו. ב-21 בפברואר 2015, הוא זכה בגראנד פרי דיסלדורף לאחר שניצח את צ'אן-גרים אן הקוריאני בחצי הגמר ואת נוגזרי טאטאלשווילי הגיאורגי בגמר. ב-5 באפריל הוא השתתף באליפות יפן וזכה במדליית הארד.
באליפות העולם בשנת 2015, אונו זכה בפעם השנייה בתואר העולמי. בקרב הראשון הוא ניצח את סאי אינג'יריגלה הסיני, בקרב השני את ז'ורז'ה פרננדש הפורטוגלי, בשמינית הגמר את ואדזים שוקה הבלארוסי וברבע הגמר את שגיא מוקי הישראלי. בחצי הגמר פגש את צ'אן-גרים אן הקוריאני וניצח אותו באיפון כחצי דקה לסוף הקרב. בגמר הוא פגש את ריקי נקאיה וניצח לאחר שהוביל בניקוד ווזארי. את שנת 2016 פתח אונו בדומה לשנה שעברה עם זכייה בגראנד פרי דיסלדורף ב-20 בפברואר לאחר שניצח את צ'אן-גרים אן בחצי הגמר ואת רוסטם אורוג'וב האזרי בגמר. ב-3 באפריל השתתף באליפות יפן וזכה בפעם השנייה במדליית הזהב לאחר שניצח בגמר את ריקי נקאיה בשחזור הגמר מ-2014.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 זכה אונו במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג, 20 שנים לאחר הזהב האחרון של יפן בקטגוריית משקל זו. בקרב הראשון ניצח אונו את מיגל מוריו מקוסטה ריקה, בשמינית הגמר את ויקטור סקבורטוב שייצג את איחוד האמירויות וברבע הגמר גבר על לאשה שבדאטואשווילי הגיאורגי. בחצי הגמר פגש את דירק ואן טיכלט הבלגי והשיג ניקוד ווזארי ויוקו, כדקה לסיום הקרב הצליח להשיג איפון ועלה לגמר שם פגש את רוסטם אורוג'וב האזרי. דקה וחצי אל תוך הקרב מול אורוג'וב, אונו השיג ניקוד וואזרי ובהמשך השיג איפון וניצח.
באליפות העולם בשנת 2019 שנערכה בטוקיו, זכה אונו בתואר העולמי בפעם השלישית הקריירה כאשר ניצח באיפון את כל 6 קרבותיו. הוא התחיל בסיבוב השני שם ניצח את מיקלוש אונגוורי ההונגרי בתוך דקה ו-5 שניות בעזרת תרגיל אוצ'י-מטה. בסיבוב השלישי הוא ניצח את אייל סלמאן-יוניס הירדני בתוך דקה ו-11 שניות שוב לאחר תרגיל אוצ'י-מטה. בסיבוב הרביעי הוא ניצח את לאשה שבדאטואשווילי הגיאורגי לאחר תרגיל אוסוטו-גרי וברבע הגמר הוא ניצח את בילאל ג'ילוגלו הטורקי 27 שניות לסיום בעזרת בריח בשם ג'וג'י-גטאמה שגרם לטורקי להיכנע. בחצי הגמר אונו גבר על דניס יארצב הרוסי לאחר 2 ניקודי וואזרי וריתוק. בגמר אונו התמודד מול רוסטם אורוג'וב האזרי אותו ניצח בתוך דקה ו-15 שניות לאחר תרגיל אוצ'י-מטה. כמו כן זכה במדליית זהב עם נבחרת יפן.
באולימפיאדת טוקיו 2020, זכה אונו בפעם השנייה ברציפות בתואר האולימפי בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג לאחר שניצח את כל חמשת קרבותיו. אונו החל את דרכו בסיבוב השני וניצח באיפון את אלקסנדרו ראיקו הרומני. בשמינית הגמר הוא ניצח באיפון את בילאל סילוגלו הטורקי וברבע הגמר ניצח שוב באיפון את רוסטם אורוג'וב האזרי. בחצי הגמר אונו ניצח בווזארי את צוגבטאר צנד-אוצ'ירין המונגולי בתוך זמן ניקוד זהב. בגמר אונו התמודד מול לאשה שבדאטואשווילי הגיאורגי ולאחר ארבע דקות ללא ניקוד, הקרב נכנס לזמן ניקוד זהב. לאחר קרוב לתשע וחצי דקות של קרב, אונו השיג ניקוד ווזארי לאחר שהטיל את יריבו על צידו בעזרת תרגיל מוצלח. בנוסף למדליה בתחרות האישית, אונו זכה במדליית כסף יחד עם נבחרת יפן בתחרות הקבוצתית.
ראגנהילדור סטיינון יונסדוטיר
ראגנהילדור סטיינון יונסדוטיר (באיסלנדית: Ragnhildur Steinunn Jónsdóttir; נולדה ב-29 באפריל 1981) היא שחקנית ומנחת טלוויזיה איסלנדית.
ביוגרפיה
יונסדוטיר נולדה באיסלנד כבת יחידה להוריה, ב-1991 החלה להתאמן באתלטיקה וב-1998 זכתה בפרס על הישגיה הספורטיביים, היא למדה תקופה פיזיותרפיה באוניברסיטת איסלנד.
ב-2003 היא נבחרה למיס איסלנד, אך לא השתתפה בתחרות מיס תבל, אך השתתפה בתחרות מיס אירופה.
היא נמנית בין מגישי התוכנית "Kastljós", תוכנית החדשות והאירוח הנצפית ביותר באיסלנד, ב-2005 הייתה מועמדת לפרס אדה, פרס הטלוויזיה והקולנוע האיסלנדי בקטגוריית "מנחת הטלוויזיה הטובה ביותר".
ב-2007 הנחתה את תחרות "Söngvakeppni Sjónvarpsins" המהווה את הקדם אירוויזיון האיסלנדי ובנוסף ב-2005 ועד 2007 וב-2011 היא הציגה את הניקוד של איסלנד באירוויזיון.
ב-2007 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "אסטרופיה" כידוענית ואשת חברה שחברה נשלח לכלא, והיא מתחילה לעבוד כמוכרת בחנות, בסרט היא גם ביצעה גרסת כיסוי לשירו של לי הייזלווד "יין קיץ".
ב-2008 החלה להנחות תוכנית לילדים ונוער בערוץ הטלוויזיה הציבורי של איסלנד.
ב-2010 הופיעה בתפקיד קטן בסרט "Mamma Gógó" אודות במאי קולנוע המתמודד עם מחלת האלצהיימר של אמו, הסרט נשלח כנציג האיסלנדי עבור פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
ב-2011 שיחקה בסרט "אנשים מנומסים" ובאותה שנה הוכרז שתנחה את הגרסה האיסלנדית של נולד לרקוד.
התאחדות ההנהגה הדרומית-נוצרית
התאחדות ההנהגה הדרומית-נוצרית (באנגלית: Southern Christian Leadership Conference ידוע גם בראשי התיבות: SCLC) הוא ארגון אפרו אמריקאי לזכויות אזרח. הארגון תרם רבות למאבקים לשוויון זכויות של התנועה לזכויות האזרח במחצית השנייה של המאה ה-20. הארגון הוקם על ידי מרטין לותר קינג וראלף אברנטי ב-1957, קינג היה נשיאו הראשון עד להירצחו.
פעילותו
הארגון הוקם כדי לרתום את כוחם הציבורי של הכנסיות המאחדות פעילות של אפרו-אמריקאים לאחד אותן ולהביא למודעות ציבורית ותקשורתית את המאבק נגד הפרת זכויות אדם ונגד גזענות. הטקטיקה שבחר קינג שילבה הפגנות ללא שימוש באלימות שהופנו נגד מערכת חוקי האפליה הגזעית בדרום ארצות הברית, ואלו זכו להד תקשורתי רחב. קינג השתמש בעניין הציבורי ויזם כיסוי תקשורתי שתיעד את חיי היום יום של קהילות אפרו אמריקאיות תחת עול האפליה וההפרדה, הוא פעל לשפוך אור על האלימות שהופנתה כלפי פעילים למען זכויות האדם מצד המתנגדים ושליחיהם, פעילות ארגון SCLC העלתה לסדר היום הציבורי את נושא זכויות האדם, והגיעה לשיאה עם חקיקת חוק זכויות האזרח (1964) שאסר לחייב הפרדה גזעית בבתי הספר, בדיור או בתעסוקה.
פעילות נוספת הייתה חקיקת חוק זכות ההצבעה (1965), שנתן לרשויות הפדרליות כלים לאכיפת התיקון ה-15 לחוקת ארצות הברית, שכבר עיגן חוקתית את איסור האפליה במתן זכות בחירה על רקע גזעי ב-1870. החוק הוצג על ידי הנשיא לינדון ב. ג'ונסון בנאומו ב-17 במרץ 1965, עבר בסנאט ב-26 במאי, למחרת סיומה של צעדת מחאה בת ארבעה ימים בהנהגת קינג ו-25,000 צועדים מסלמה (Selma) למונטגומרי, ואושר על ידי בית הנבחרים ב-2 באוגוסט. בשנת 1968 ארגנה ההתאחדות את מצעד האביונים לוושינגטון.
סוכנות ה-FBI עקבה אחרי פעילי התאחדות ההנהגה הדרומית נוצרית על פי הוראה ישירה מרוברט קנדי, התובע הכללי של ארצות הברית. האזנות סתר בוצעו החל מסתיו 1963 על רקע חשש לא מבוסס כי פעילים קומוניסטים חדרו לשורות הארגון ועלולים להשתמש בו לצורכי תעמולה והסתה מאידך ולפגוע בניסיונות הממשלה הפדרלית לקדם את חוקי זכויות האדם.
באוגוסט 1971 יוסף לאורי ממנהגי הארגון נפגש עם הנהגת אש"ף והפציר בהם להכיר בישראל ולגשת לפתרון של שלום.
שיפוט תפיסתי
שיפוט תפיסתי הוא קביעה אובייקטיבית ורציונלית בעיקרה, לגבי מאפיינים של מושאים, הנסמכת על קליטה, פיענוח וסיווג של מידע המגיע אל האדם סובייקטיבית באמצעות החושים.
הגם שקיים יסוד סובייקטיבי בשיפוטים אלו, המִשְׁתַּנֶה בהתאם לחווייתו האישית-חושית של כל אדם ותלוי באיכות כשריו הפיזיולוגיים, הרי שניתן להתייחס לקביעה זו כאל עובדה אובייקטיבית, כיוון שמשמעות המושגים המשמשים לייצוג ולאפיון המושאים הם תוצאה של הסכמה עקרונית קולקטיבית על מהותם של תוצרי "התפיסה החושית", הסכמה שאינה ניתנת להפרה פרטית שרירותית.
השיפוט התפיסתי מהווה הוכחה לכך שלא נדרש דווקא טיעון לוגי תקף ומבוסס על מנת להוכיח שטענה היא רציונלית ואובייקטיבית (כגון הטענה לערך אסתטי ביצירה), כי הוא מדווח על מצב נתון ולא על הדרך בה חווה/מגיב הסובייקט למצב זה.
דוגמה מובהקת לשיפוט מסוג זה מהווה "שפת הצבעים" שהיא שפה תצפיתית-תפיסתית, לא נדרשת מיומנות מיוחדת לזיהוי מושגיה, וקביעה הנובעת ממנה, כגון: "הרמזור ירוק" זוכה לאישוש (או הפרכה) שלא באמצעות הוכחה מדעית, אלא בשל ההסכמה המשותפת על משמעות המושג "ירוק".
1968 באסטרונאוטיקה
אירועים בולטים
במהלך השנה בוצעו 131 שיגורים מהם 81 (כ-62%) על ידי ברית המועצות.
לקסיקון אופק לספרות ילדים
לקסיקון אוֹפק לספרות ילדים הוא לקסיקון בשני כרכים הכולל כאלפיים ערכים, ונועד להביא בקיצור את תולדות מחברי ספרי הילדים ואת עיקרי יצירותיהם. הוא נערך על ידי ד"ר אוריאל אופק ויצא בהוצאת זמורה ביתן, תל אביב, בשנת 1985.
הכרך הראשון כולל את הערכים מהאות א' עד כ', והכרך השני את שאר הערכים. הלקסיקון נערך במשך עשרים שנה. עורך הלקסיקון, אוריאל אופק, מבהיר במבוא לספר כי מקצוע ספרות ילדים הוא בעל השפעה עמוקה על גיבוש טעמנו ועיצוב אישיותנו, ובכך הוא מדגיש את חשיבות הלקסיקון.
בלקסיקון נכללים מחברים מהסוגים הבאים:
בכל ערך יש פרטים על חיי הסופר, על ייחודו ועל יצירותיו וכן פירוט, עד כמה שניתן, של יצירותיו.
נורה ונעמי
"נורה ונעמי" הן נעמי ביטר (נולדה ב-1936) ונורה כוכבי (1934-1999), צמד פסלות ואמניות קרמיקה ישראליות, אשר פעלו במשותף בין השנים 1962-1999.
ביוגרפיה
נורה ונעמי החלו לפעול במשותף בשנת 1962, לאחר שנפגשו במסגרת לימודיהן במחזור הראשון של המחלקה לקדרות בבצלאל. בשנה האחרונה ללימודיהן פתחו השתיים סטודיו לקרמיקה ב"בית קרונברג" בשכונת תלפיות בירושלים. בשנת 1965 הציגו בסטודיו תערוכת ראשונה ובה כלים שימושיים ועציצי גן. בנוסף, רכשו השתיים ידע ברפאות חרסים כתוצאה מהשתתפות בחפירות ארכאולוגיות במהלך שנות ה-70 בתל אפק. בשנים הראשונות לעבודתן עסקו בעיקר בקדרות באובניים ובבניית יד. ההכרה ראשונית בעבודותיהן קיבלו ממאירה גרא, שעבדה באותן שנים בהנהלת חנות "משכית". ב-1965 פתחו את תערוכת היחיד הראשונה שלהן בבית קורנברג. לאחר שמשפחתה של כוכבי עברה לתל אביב, בשנת 1970, המשיכו השתיים לעבוד במקביל בשני חללי סטודיו.
המעבר של נורה ונעמי לפיסול, שהחל במהלך שנות השבעים של המאה ה-20, היווה ניסיון להתייחסות אל הטבע והארכאולוגיה הארצישראלית וניכרה בו השפעתה של האמנות המופשטת. בשנת 1972 הציגו את תערוכת הפיסול הראשונה "סיני", ובה יצירות שהושפעו מצורות טבע מדבריות. עד מחצית שנות השבעים לקחו השתיים חלק גם בתערוכות ישראליות שאורגנו על ידי מכון היצוא הישראלי, בראשותה של מרתה ורדי, ברחבי אירופה ובארצות הברית. במהלך שנות השמונים החלו להופיע בעבודתן ייצוגים של דמות האדם באמצעות צורות סמליות כגון עצים, סירות וכדומה.
בשנת 1999 נפטרה נורה. נעמי המשיכה לעבוד בסטודיו עד שנת 2003.
ארכיון המתעד את עבודתם של נורה ונעמי נמצא במרכז המידע לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל, ירושלים.
לקריאה נוספת
{|width="100%" style="background-color: transparent;"
מאמרים בכתבי עת
N. Kochavi, "Sinai; Source of Inspiration" Ceramic Review 86:9-11, London, 1984* Nora and Naomi, "News and Retrospect in Israel" Ceramic Monthly 35/6: 103'* Columbus Ohio,1987 "Events: Nora & Naomi Skeleton Trees, 1985" Sculpture 7/3:37 Washington DC 1988* Nora & Naomi, " The Tree of the Field is Man's Life" Ceramic Review 117:37-39' London 1989* Ashai Shimbon Weekly, Tokyo October 20, 1989 (Japanese) F. Yovel, "The Ceramic Trees of Nora kochavi and Naomi Bitter", Mabat 17:4-5 Den Haag 1991 (Dutch)*
Nora and Naomi, "Ladders of Escape" Ceramic Art and Perception,17: 47-49 Sydney 1994* Figurative Ceramic Idols, Figurativism in Israeli Ceramics by Rayah Redlich ceramic Art and Perception 41: 48-51*
מיכאיל זלנסקי
מיכאיל ולדימירוביץ' זלנסקי (ברוסית: Михаи́л Влади́мирович Зеле́нский; נולד ב-7 בספטמבר 1975, מוסקבה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות - 11 בינואר 2022, פונטה קאנה, הרפובליקה הדומיניקנית) היה עיתונאי ומגיש חדשות רוסי.
ביוגרפיה
נולד ב-7 בספטמבר 1975 במוסקבה. בשנת 1992 למד במכון הרפואי של חברובסק ובמכון לתרבות גופנית בפקולטה ל"ניהול ספורט" בחברובסק. הוא שילב את לימודיו עם עבודתו כ-DJ בתחנת הרדיו Radio A.
בשנת 1996 הוא נכנס למכון ללימודים מתקדמים במוסקבה לעובדי טלוויזיה ורדיו. בשנת 1997 החל להנחות ב"רדיו נוסטלגיה". הוא גם ערך מהדורות חדשות בערוץ הטלוויזיה TV Center.
בשנים 1999–2001 הוא היה מגיש התוכנית וסטי בערוצי RTR ובערוץ "תרבות". מ-12 בפברואר 2001 עד 11 בפברואר 2011 - הגיש את התוכנית וסטי-מוסקבה באותו ערוץ טלוויזיה. הוא חזר לתוכנית במאי 2013 כאשר המהדורה בשעה 19:35 נקראה "וסטי-מוסקבה עם מיכאיל זלנסקי".
משנת 2006 עד 2010 הוא גם היה מנחה קבוע בערוץ הטלוויזיה רוסיה-24. מ-4 באפריל 2011 עד 30 באפריל 2013 הגיש את תוכנית האירוח "בשידור חי" בערוץ "רוסיה - 1".
ב-7 באוקטובר 2013 הפך לאחד מנושאי הלפיד במהלך מסע הלפיד האולימפי לקראת אולימפיאדת החורף 2014, בשלב שלה במוסקבה. במהלך נשיאת הלפיד שידר בשידור חי מתוך הטלפון שלו. מאז 28 באוקטובר 2016 החל להגיש את התוכנית "כרטיס לבולשוי " בערוץ הטלוויזיה "רוסיה-תרבות". מאז 4 בספטמבר 2017 - החל להנחות את התוכנית " חדשות התרבות".
היה אחד המורים המובילים בבית הספר הגבוה לטלוויזיה על שם אלכסנדר פוליטקובסקי.
חיים אישיים
אשתו הראשונה היא אולגה דרובינה, חברה לשעבר לכיתה (2003–2007). אשתו השנייה היא אלנה גרושינה, מאמנת החלקה אמנותית, מחליקה אמנותית לשעבר (2008–2014). בסוף 2008 היא ילדה בת, סופיה. בשנת 2012 נולדה הבת השנייה פולינה במשפחה. אשתו השלישית - מילה רובינצ'יק, פסיכולוגית, הייתה נשואה לזלנסקי משנת 2018 ועד מותו בשנת 2022.
ב-11 בינואר נפטר בפתאומיות בהיותו בחופשה עם אשתו. סיבת המוות הרשמית היא אוטם בשריר הלב. גופתו של מגיש הטלוויזיה נמסרה מהרפובליקה הדומיניקנית למוסקבה ב-18 בינואר 2022. ההלוויה התקיימה ב-19 בינואר 2022 בבית העלמין טרוייקורובסקי.
האיים הסאב-אנטארקטיים של ניו זילנד
האיים הסאב-אנטארקטיים של ניו זילנד (אנגלית New Zealand Sub-Antarctic Islands או NZSAI) הוא שם כולל לחמש קבוצות האיים הדרומיות ביותר השייכות לניו זילנד, והמוכרזות כאתר מורשת עולמית מאז שנת 1998 והם חלק מהאזור הסאב-אנטארקטי. שטחם הכולל של כל האיים הוא 764.58 קמ"ר והם שוכנים בין קווי הרוחב 47° ו-52° דרום.
האיים
לאיים הסאב-אנטארקטיים של ניו זילנד נתונים דומים לאלה של האי מקווארי השייך לאוסטרליה והמוכרז גם הוא כאתר מורשת עולמית מאז 1997.
גאוגרפיה
האיים שוכנים על המדף היבשתי של רמת קמבל לאורך גבולה הדרומי של היבשת השקועה זילנדיה המקיפה את ניו זילנד. יבשת זו שקעה לאחר שנפרדה מאנטארקטיקה לפני 130 עד 85 מיליון שנה ומאוסטרליה לפני 85 עד 60 מיליוני שנים. האקלים באזור ימי, קריר ולח ומתאפיין ברוחות מערביות חזקות ובמיעוט שעות שמש.
כל האיים שייכים לממשלת ניו זילנד ומוגדרים כשמורות טבע. חופיהם כפופים לתקנות פיקוח על הדייג, למעט מי הים סביב איי אוקלנד שמשמשים כאזור מוגן ליונקים ימיים. השטח המוכרז על ידי ארגון אונסק"ו כולל רצועה בארוחב של 12 מייל ימי סביב כל אחת מקבוצות האיים. עד שנת 1995 אוישה תחנת מחקר על האי קמפבל, אך מאז כל האיים, ללא יוצא מן הכלל, אינם מיושבים.
בתחומי האיים 233 מיני צמחים וסקולאריים, מהם שישה אנדמיים ושלושים מוגדרים כנדירים. מאפיין ייחודי לאיים הם עשבי הענק (Megaherb), פרחי בר רב-שנתיים גדולים, המתאפיינים בעלים ענקיים ובפריחה צבעונית במיוחד. האיים עשירים בעופות ימיים ובפינגווינים המקננים בשטחם. בסך הכול מצויים באיים 120 מיני ציפורים, מהם 40 הם עופות ימיים, ובכלל זה עשרה מ-24 מיני האלבטרוס המוכרים. יונקים ימיים באיים כוללים את האובלנה הדרומית ואת אריה ים הניו זילנדי.
ג'יימס הראשון, מלך אנגליה
ג'יימס הראשון, מלך אנגליה ואירלנד, הידוע גם כג'יימס השישי, מלך סקוטלנד (באנגלית: James I of England; בסקוטית: James VI, Keeng o Scots; 19 ביוני 1566 - 27 במרץ 1625) היה מלכן של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד, והריבון הראשון בהיסטוריה אשר שלט על שלוש הממלכות בו-זמנית.
הומלך על סקוטלנד ב-1567, בגיל 13 חודשים, לאחר שאמו, מרי, מלכת הסקוטים, הודחה מכס המלכות. ב-1603, עם מותה ללא צאצאים של אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה מבית טיודור, בת דודו של סבו, ירש גם את כתר אנגליה, והומלך על אנגליה ואירלנד תחת שם התואר ג'יימס הראשון. בכך נוצר איחוד הכתרים שהפך את אנגליה וסקוטלנד לאוניה פרסונלית תחת שלטון בית סטיוארט.
כמלך סקוטלנד
ג'יימס, בנם של מרי סטיוארט ולורד דרנלי, בעלה השני, היה נצר לבית סטיוארט שמלך בסקוטלנד החל מהמאה ה-14. ב-1567 נאלצה אמו לוותר על כתר סקוטלנד לאחר חשיפת הקשר שלה עם הספרדים ומעורבותה בקשר רידולפי, וג'יימס עלה על כס המלכות ב-24 ביוני 1567, בגיל 13 חודשים. בשמו שלט העוצר הלורד מורטון עד שג'יימס הגיע לגיל 15. בינתיים שבה אמו, מרי, למלוך, הפסידה במלחמה נגד אנגליה וחייתה כאסירה אצל מלכת אנגליה, אליזבת הראשונה, עד שהוצאה להורג ב-1587. הנער ג'יימס קיבל חינוך מעולה ממיטב המורים באוניברסיטאות המפורסמות של סקוטלנד. באותה עת הוא גילה את נטיותיו ההומוסקסואליות והחל ביחסיו עם סדרה ארוכה של מאהבים שתימשך לאורך חייו.
כשנה לפני הוצאתה להורג של אמו, חתם ג'יימס על חוזה עם המלכה אליזבת והשתדל לשפר כמה שיותר את קשריו עמה במטרה להגיע לכס המלוכה האנגלי לאחר מות אליזבת חשוכת הילדים, בתור אחד מצאצאי סבה, המלך הנרי השביעי. ג'יימס אמנם הגיש מחאה לאליזבת על מאסר אמו, אך זו הייתה רפה ולמעשה הוא לא פעל רבות להצלתה. הוא קשר קשרים עם הכנסייה הקתולית האנגלית ועם אצילים אנגליים רבים ולבסוף נשאו מאמציו פרי ועם מותה של אליזבת ב-24 במרץ 1603, עלה על כיסא המלכות של אנגליה בשם ג'יימס הראשון. המעבר לא היה קל. מלך סקוטלנד היה האציל הסקוטי הראשון במעלה, אך כוחם של שאר האצילים ושל הכנסייה היה רב מאוד והמלך היה תלוי בהם בצורה רבה מאוד. מאידך, באנגליה היה כוחו של המלך כמעט מוחלט, המלך היה ראש הכנסייה, המצביא העליון ובעל רכוש ירושתי רב ביותר. אמנם, באופן מסורתי הוא היה חייב להשמע לפרלמנט, אך היה זה בעיקר בענייני מיסים והקצבות.
ציד מכשפות
ג'יימס פחד ממכשפות והאמין שהן הטילו כישוף על הצי שלו, וגרמו לסערה שבה כמעט איבד את חייו ואחת מאוניותיו טבעה בדרך מדנמרק לסקוטלנד. מיד עם שובו לסקוטלנד פתח בציד מכשפות בעיירה הסקוטית נורת' בריק. 70 נשים נשפטו, כמעט כולן הודו בכישוף, תחת עינויים, ביניהן אגנס סמפסון. ג'יימס פיקח בעצמו על עינוי הנשים. הוא נעשה אובססיבי למכשפות והחשיב את עצמו מומחה בנושא. ב-1597 כתב ספר מקיף על מכשפות בשם "Daemonologie" (מדע הדמונים), ובו הוא מספר על ניסיונו האישי ועל הידע שצבר. הספר והמלך ג'יימס עצמו היו מקור ההשראה למחזה "מקבת'" מאת שייקספיר.
כמלך אנגליה
עם עלייתו לשלטון, הייתה אנגליה עדיין במלחמה עם ספרד, וג'יימס חתם עמה על הסכם שלום מיידי וויתר על כל הדרישות שהיו לשלטון האליזבתיאני. בתחום הדת הוא ניסה להנהיג חופש אמונה בצורה מסוימת ורק לאחר שהקתולים ניסו לפוצץ את בית הפרלמנט הוא הכריז על גזרות נגדם כגון החובה להשתתף במיסות האנגליקניות. בתחום השלטון הוא ניסה להיות ביחסים טובים עם הפרלמנט, למרות שהואשם לפעמים כשואף לזכויות יתר וכמחשיב עצמו מעל החוק. אך כאשר הוא דרש מהפרלמנט למנותו למלך בריטניה, כלומר לאחד את אנגליה וסקוטלנד ולתת שוויון זכויות לסקוטים, הפרלמנט התנגד לכך. בפרלמנט גם לא אהבו את דרישותיו להגדלה ניכרת מאוד של הכנסותיו ממקור אוצר המדינה. ג'יימס פיטר את הפרלמנט ב-1611. בחיי המשפחה היה ג'יימס נשוי לנסיכה אן מדנמרק, ממנה נולדו לו שישה ילדים, מה שלא מנע ממנו להחזיק שורה ארוכה של מאהבים שהשפעתם הייתה רבה מאוד בחצר המלכות והם מונו לתפקידים רמים. מדיניות החוץ שלו הייתה כישלון. בעקבות בתו אליזבת סטיוארט, רעיית הנסיך פרידריך החמישי, שמלך על בוהמיה במהלך המרד הבוהמי, הסתבך ג'יימס במלחמת שלושים השנים, והתוצאה הייתה שנאלץ לשלוח צבא גם נגד פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וגם כנגד אחיינו פליפה הרביעי, מלך ספרד.
הוצאותיו הכספיות הגדולות במלחמות וכן בזבזנותו הרבה והענקת מתנות יקרות מאוד למאהביו גרמו לו לדרוש שוב כספים מהפרלמנט החדש שהקים. כאשר זה סירב, פיטר אף אותו והקים פרלמנט שלישי שגם הוא התנגד לדרישות הכספיות של המלך. ג'יימס אסר כמה ממנהיגיו, אחרים, משריו, נשפטו ואף הוצאו להורג. ג'יימס נפטר בשנת 1625, משאיר ליורשו מצב שלטוני וכלכלי גרוע שהתפתח לבסוף למלחמת אזרחים.
ג'יימס הראשון נמנה עם האינטלקטואלים והמלומדים שבמלכי אנגליה וסקוטלנד. בתקופתו נמשך שגשוגה התרבותי של אנגליה האליזבתנית, בניצוחם של אישים כפרנסיס בייקון.
בתקופת מלכותו תורגם התנ"ך לאנגלית במה שנודע כ"תרגום המלך ג'יימס". תרגום זה נחשב לתרגום התנ"ך הקלאסי באנגלית עד היום.
רמה סמסונוב
רֶמָה סַמסונוב (14 באפריל 1921 – 21 באוקטובר 2012) הייתה מורה לפיתוח קול, זמרת מצו-סופרן, וסופרת ילדים ישראלית.
ביוגרפיה
סמסונוב נולדה בירושלים, לאהרון סמסונוב ממשפחת סמסונוב, ממייסדי חדרה ולזינה רבקה לבית חבקין. אחותה הגדולה הייתה השחקנית תמר סמסונוב (1915–1959). גדלה בחדרה, סיימה את לימודיה התיכוניים בירושלים ולמדה הוראה בבית המדרש למורים בבית הכרם. לאחר מכן המשיכה בלימודי מוזיקה וזמרה בבית הספר "ג'וליארד" בניו יורק, באוניברסיטת ויסקונסין ואצל רוזה פאולי באקדמיה למוזיקה בירושלים. בעת לימודיה התיכוניים בירושלים הכירה את יחיעם ויץ והשניים נישאו. ויץ נהרג בפעולת "ליל הגשרים" בשנת 1946. היא הופיעה עם תזמורות שונות, ובהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, תזמורת רשות השידור והתזמורת הסימפונית חיפה.
בפסטיבל הזמר הראשון ב-1960 זכתה במקום השני יחד עם גדעון זינגר בשיר "העלמה". ב-1965 הופיעה במחזה "ברכט על ברכט" בתיאטרון זווית. השתתפה בתקליט "שירי ברטולד ברכט" שהופץ באותה שנה. במקביל נמנתה עם מייסדי התזמורת הקאמרית הישראלית (נקראה אז "אנסמבל"), יחד עם המנצח גארי ברתיני. היא הופיעה רבות עם תזמורת זו, בין השאר בהצגת "הקונסול". בשנת 1969 השתתפה ב"רומנסרו ספרדי", מופע שירי לאדינו, יחד עם יוסי בנאי, יהורם גאון ומקהלת צדיקוב. סמסונוב שרה בהופעה בעברית, בין היתר, את השירים "צל לא צל", "יעל" ו"בת גלים" ובלאדינו את "איר מה קרו מאדרה א ירושלים" ("אמא, אני רוצה ללכת לירושלים"). ההופעה הוקלטה והופצה בתקליט. באמצע שנות השבעים הלחין שלמה גרוניך מספר שירי משוררים רבים לסמסונוב. בין היתר הולחנו 'אסופי' (מילים: נתן אלתרמן) ו'לו באת' (מילים: נתן זך). גרוניך אף ליווה את סמסונוב בהופעותיה. סמסונוב הקליטה שירים רבים, אך לא הוציאה שום אלבום סולו, מלבד אלבום שהוקלט בשנות השבעים, אך לא הופץ באופן מסחרי. אחד השירים שנכלל בתקליט, אותו חיברה סמסונוב, הוא "טוליק".
הופיעה תקופה ארוכה כסולנית באופרה הישראלית ובגיל 50 החליטה לפרוש מן הבמה ולעבור ללמד בבית הספר לאמנות הבמה – בית צבי ברמת גן, שם שימשה כמורה קרוב ל-20 שנה.
בשנת 1976 כתבה את ספר הילדים "לא הספיקה לי היד" וב-1981 את "השן הראשונה".
זכתה במדליית הזהב בפסטיבל הנוער הדמוקרטי במוסקבה בשנת 1957. בשנת 2000 זכתה בתואר יקירת העיר תל אביב.
סמסונוב הייתה נשואה שלוש פעמים. בעלה השלישי היה האדריכל יצחק ישר. מנישואין אלה נולד ביוני 1956 הבן, אבנר ישר. בסוף שנות ה-50 התגרשו בני הזוג. אבנר ישר, גם הוא אדריכל, התחתן עם השחקנית והבמאית רונית אלקבץ.
רמה סמסונוב הלכה לעולמה בתל אביב בסתיו 2012, בגיל 91.
משחק מאוזן לחלוטין
במשחקים שיתופיים, משפט שפלי-בונדרבה מגדיר קריטריון הכרחי ומספיק להיות ליבת המשחק קבוצה לא ריקה. לפי המשפט, הליבה של משחק שיתופי אינה ריקה אם ורק אם הוא משחק מאוזן. המושג של משחק מאוזן לחלוטין מרחיב את ההגדרה הזו.
תת משחק
עבור (N;v) משחק בצורה קואליציונית ו- קבוצת שחקנים לא ריקה, תת-המשחק (T;v) הוא משחק בצורה קואלציונית בו: המשחק (T;v) נקרא המשחק המצומצם ל- T.
משחק מאוזן לחלוטין
משחק (N;v) נקרא משחק מאוזן לחלוטין (totally balanced) אם הליבה של כל תת-משחק שלו אינה ריקה.
אייבי נתן
אברהם "אייבי" נתן (29 באפריל 1927 – 27 באוגוסט 2008) היה פעיל שלום, פעיל הומניטרי וטייס חיל האוויר הישראלי. בשנת 1989 הורשע נתן על כך שנפגש עם אנשי אש"ף בניגוד לחוק שהיה אז, ונידון ל-6 חודשי מאסר.
ילדותו ועלייתו לישראל
אברהם נתן נולד בשנת 1927 למתילדה (או בשמה הערבי, מסעודה) וליעקב בעיר אבאדאן שבפרס (כיום איראן), השלישי למשפחה מסורתית אמידה. אביו יעקב, יהודי־תימני, נולד בצנעא בירת תימן ועבד בחברת הנפט האנגלו־איראנית. אחר כך החל לסחור בביגוד, ובמהלך חייו חי גם בהודו, שם נישא. כשהיה אייבי בן שש נשלח עם אחיו הצעיר ריימונד, ללמוד בפנימיה היוקרתית "סנט מרי" של המסדר הישועי במומבאי שבהודו. תחילה התגורר בפנימייה ואחיו אצל דודתו, אולם לאחר זמן נאלץ מסיבות כלכליות לעבור גם הוא אל הדודה.
בשנת 1939, בעקבות המשבר הפוליטי באיראן, עזבה כל משפחת נתן את אבאדאן ועברה למומבאי שבהודו. עקב המעבר הורע מצבה הכלכלי של המשפחה. כיוון שאמו של נתן חששה שיאבד את זהותו היהודית (לאחר שהבחינה שהמנהגים הנוצריים אותם למד בפנימייה התחבבו עליו), החליטה להעבירו לבית הספר היהודי־ציוני ע"ש סר יעקב ששון, שהיה בעל אוריינטציה בית"ריסטית. בגיל 14 זכה במקום הראשון בתחרות נאומים פוליטיים בבית הספר שערכה קהילת יהודי מומבאי. על כך דווח גם בעיתון הקהילה. לקראת סוף תקופת הבגרויות ארגן נתן, במחאה על התנהגות אנטישמית מצד אחד המורים, שביתת תלמידים בחמש כיתות בבית ספרו.
באוגוסט 1943 הצליח להתנדב לצבא הבריטי, תוך שזייף את שנת הולדתו. הוא עבר הכשרה כטייס ושירת בחיל האוויר המלכותי. בשנת 1945 קיבל כנפי טיס והחל להשתלם בהטסת מטוסי קרב והפצצה מסוג הוריקן והרווארד. בשנת 1946 נשלח להתאמן בהטסת מטוסי ספיטפייר. בבסיס זה הכיר טייסים יהודים אחרים, ונתן ארגן לעיתים ארוחת ערב שבת ושירת שירים משותפת. בסוף אותה שנה נשלחה הטייסת של נתן ליפן. נתן סירב לעבור ליפן והצליח להשתחרר מן השירות מ"סיבות סוציאליות" בסיוע הקהילה היהודית.
לאחר השירות הצבאי עבד כטייס בחברת התעופה הפרטית "אמביקה איירליינס". באוגוסט 1947 הוחלט על חלוקת הודו לשתי מדינות נפרדות: הודו ופקיסטן. נתן לקח חלק פעיל, כטייס משנה, בהעברת תושבים פקיסטנים ממוצא הינדי להודו. בעקבות מאורע שהתרחש במהלך אחת הטיסות לקה בהתמוטטות עצבים והובהל לבית החולים, שם ביקר אותו ראש ממשלת הודו. לאחר מספר שבועות חזר לאיתנו ועבר לחברת "אייר אינדיה".
נתן התיישב בתל אביב, התגורר ברחוב הלפרין 6, ופתח ברחוב פרישמן בית קפה בשם "קפה קליפורניה", שהפך למקום מפגש של הבוהמה התל אביבית.
טיסת "שלום 1"
בבחירות לכנסת השישית בשנת 1965, רץ נתן לכנסת לבדו ברשימת "נס", כשמצעו עוסק בחתירה לשלום עם מדינות ערב. נתן קיבל כ־2,000 קולות ולא עבר את אחוז החסימה (שעמד על 1%, כ-12,000 קולות). לאחר שהתבררו התוצאות, התחייב שאם יזכה לתמיכה ציבורית, יטוס למצרים עם מסר של שלום.
ב־28 בפברואר 1966 יצא אייבי נתן משדה התעופה הרצליה לטיסה למצרים במטוסו הפרטי, בואינג-סטירמן (מטוס דו-כנפי) שאותו כינה "שלום 1" (השם התנוסס על גבי המטוס בעברית, ערבית ואנגלית). כתב "מעריב" צבי אלגת נלווה אליו עד המראתו, ודיווח על כך. נתן נחת בפורט סעיד. עקב ליקוי בתקשורת, נפוצה בישראל ידיעה שהוא נהרג עקב התרסקות מטוסו בעת הנחיתה, אך למחרת התברר שידיעה זו מוטעית. עם הגיעו למצרים נעצר, ובקשתו להיפגש עם הנשיא גמאל עבד אל נאצר על־מנת למסור לו עצומה הקוראת לשלום, נדחתה. למחרת נכתב במאמר ראשי בעיתון אל אהראם כי: שאר אמצעי התקשורת המצרים התעלמו לחלוטין מן הטיסה. לאחר כיממה בפורט סעיד הוא גורש בחזרה לישראל יחד עם מטוסו, אותו הטיס לשדה התעופה הרצליה, שממנו המריא. בשדה חיכה לו קהל של כ-1,000 איש. הוא נעצר בשדה התעופה על ידי המשטרה על שחצה את גבולות ישראל באופן בלתי חוקי ושוחרר מיד בערבות. בסוף חודש מרץ 1966 החליט היועץ המשפטי לממשלה, משה בן זאב, שלא להעמידו לדין על טיסתו למצרים.
מסע לקידום השלום
נתן, שהפך לאישיות ידועה בעולם, ערך מסע עולמי בן חודשיים לקידום השלום. בין השאר נפגש בפריז עם ז'אן-פול סארטר, ובצפון ויילס עם ברטראנד ראסל. כמו כן ביקר ברומא, ניו יורק, מוסקבה, בלגרד וגורש מתוניסיה.
בחזרה למצרים
ב-28 ביולי 1967 המריא אייבי נתן במטוסו "שלום 1" משדה התעופה בניקוסיה ופעם נוספת נחת בשדה התעופה בפורט סעיד במצרים. הוא גורש ממצרים זמן קצר לאחר נחיתתו וטס לישראל. עם נחיתתו בשדה התעופה בהרצליה הוא נעצר על ידי המשטרה, התעלף בעת שהוסע לבית המעצר באבו כביר ואושפז. למחרת, בעודו מאושפז בבית החולים איכילוב, שוחרר בערבות של 5,000 לירות. הוא הועמד לדין, על שתי טיסותיו, הורשע, ובית המשפט גזר עליו קנס בסך 1,400 לירות או 40 ימי מאסר, וכן שנה מאסר על תנאי. נתן סירב לשלם את הקנס והעדיף להיאסר בפועל. כך נתן נכלא במעשיהו למשך 40 יום ושוחרר ב-18 ביולי 1968.
ב-4 ביוני 1969 טס אייבי נתן בפעם השלישית למצרים, הפעם עלה על טיסה מסחרית מרומא ונחת בקהיר. הוא נעצר מיד עם נחיתתו בנמל התעופה הבינלאומי של קהיר וגורש בטיסה לאתונה.
"קול השלום"
באוקטובר 1973, בימי מלחמת יום הכיפורים, הורה נתן להשיט את הספינה לאזור פורט סעיד, משם שידרה התחנה קריאות להפסקת הלחימה.
ב-ספטמבר 1975 ניסה נתן לעבור בתעלת סואץ, לאחר פתיחתה המחודשת, עם אוניית 'קול השלום', אך נעצר על ידי המצרים ואחר כך שוחרר וגורש. בתחילת 1977 עשה ניסיון נוסף עם אונייה הולנדית והפעם הצליח לעבור בתעלה.
"קול השלום" הייתה תחנת הרדיו הפיראטית הראשונה בישראל. לא ננקטה כל פעולה נגדה, על אף שהשידורים נעשו מתוך המים הטריטוריאליים של ישראל, ולעיתים אף מאדמתה, כאשר הספינה שימשה כתחנת ממסר בלבד.
בשנת 2008 יצא אוסף כפול של מוזיקה ששודרה בתחנה.
בשנת 1983 התמודד נתן על ראשות עיריית תל אביב-יפו. הוא זכה בכ-7% מקולות הבוחרים, ורשימתו זכתה במושב אחד במועצת העיר.
פעילות הומניטרית
בשנת 1968 ייסד את "הקרן למען ילדי ביאפרה", שכלל עריכת מגבית לרכישת מזון לביאפרה בעקבות האסון ההומניטארי שהתרחש שם. נתן הנחית עזרה הומניטרית בסיוע מתנדבים ובשיתוף פעולה עם מגן דוד אדום. ב-1976 סייע לניצולי רעידת האדמה בגואטמלה. ב-1979 ערך מבצע לחלוקת מזון בקמבודיה, בעקבות רצח העם במדינה. ב-1985 הקים מחנות אוהלים באתיופיה, בעקבות הרעב הכבד שתקף שם. באותה שנה, הקים בקולומביה בית חרושת לייצור לבנים, בעקבות רעידת האדמה שפקדה את המדינה. באמצע שנות התשעים, סייע בהקמת מחנות לפליטים בזאיר וברואנדה. בישראל, ערך מבצעים הומניטריים, כגון אספקת תנורים לקשישים, תכנון כפר גמילה מסמים וסיוע לארגונים התנדבותיים שונים (איל"ן, יד שרה ועוד).
בתחילת 1980 הקים את ארגון "המלאכים של אייבי" – ארגון עזרה הדדית של מתנדבים הפועלים ע"פ קריאה, ובאוגוסט את "קרן שיבה טובה" (בשיתוף עמותת "עם יפה עם אחד"), שחילקה בגדים ומוצרים ביתיים לקשישים נזקקים. בסוף השנה הקים לובי חברתי למען הקשישים וקיבל על כך פרס מטעם הכנסת.
במרץ 1981 תרם להקמת מחלקת יולדות בבית חולים, ומימן שיפוץ בתי קשישים בתל אביב. לצורך ביצוע המבצעים ההומניטריים, ערך מגביות רבות לגיוס כספים בארצות הברית, בישראל וברחבי העולם.
שביתת הרעב
בשנת 1978, נתן שבת רעב במשך 45 ימים במהלכם איבד כ־20 ק"ג ממשקל גופו בדרישה להפסקת התנחלויות בתקופת המשא ומתן לשלום, השביתה הופסקה בעקבות דיון מיוחד במליאת הכנסת במהלכה פנו אליו חברי כנסת שלא לסכן את חייו. ח"כ אריה אליאב אמר באותו דיון כי באמצעות שביתת הרעב הארוכה אייבי נתן.
מגעים עם אש"ף
בשנות השמונים החל במגעים עם אנשי אש"ף, דבר שהביא לחקיקת "חוק המפגשים" נגד מפגשים אלו. אייבי נתן המשיך במפגשיו עם אנשי אש"ף. בספטמבר 1989 נידון ל-6 חודשי מאסר על אותם מפגשים, מתוכם ריצה 4 חודשים בכלא 'אייל'. הוא השתחרר מהכלא ב-10 בפברואר 1990.
בשנת 1991 שבת רעב למשך ארבעים יום כמחאה על "חוק המפגשים", שאסר על מפגשים עם אש"ף. לאחר התערבות נשיא המדינה, חיים הרצוג, הפסיק את שביתתו. הוא המשיך במגעיו עם יאסר ערפאת ואנשיו, וב־18 בספטמבר 1991 הורשע בעבירה על פקודת מניעת טרור ונידון ל־15 חודשי מאסר. בניגוד לפעילי שלום אחרים שנשפטו על אותה עבירה, כגון משתתפי המפגש עם אנשי אש"ף שנערך ברומניה בנובמבר 1986, בחר אייבי נתן לא לערער על גזר הדין אלא ללכת לכלא מיד. הוא נכלא בכלא מעשיהו, ושוחרר לפני תום תקופת מאסרו, כאשר בכל תקופת המאסר קיימו תנועות שלום הפגנות תמיכה לפני חומות הכלא בכל יום שישי. לעובדה שישב במאסר, כמו גם לעובדה שפוליטיקאים ישראלים החלו להיפגש עם אנשי אש"ף, היה חלק בשיח הציבורי האם קיימת נחיצות ל"חוק המפגשים", ובסופו של דבר בוטל החוק.
שנותיו האחרונות והנצחתו
ב־1997 לקה נתן בשבץ מוחי בעת ששהה בארצות הברית. השבץ הותיר אותו משותק חלקית. באותה שנה זכה ב"פרס נירנברג לזכויות האדם".
בחודש מרץ 2005, קיבל נתן ממפקד חיל האוויר, האלוף אליעזר שקדי, את "כנפי הזהב", המוענקות לטייסים שחלפו חמישים שנה מיום שקיבלו את כנפי הטייס.
השיר "דון קישוט" הידוע בביצועו של אריק איינשטיין נכתב על אייבי נתן בידי יהונתן גפן והולחן על ידי שם טוב לוי. כמו כן הוא מוזכר בשירים נוספים בביצועו של איינשטיין: "עוד יהיה" ו"היה לנו טוב נהיה לנו רע". שיר נוסף שנכתב עליו ועל תחנת קול השלום וידוע בביצועה של גלי עטרי הוא "אי שם" שנכתב בידי דודו טופז והולחן על ידי קובי אשרת.
מעריציו הקדישו לו באירועים ובשירה בציבור את פזמון השיר "סימני דרך" מאת נעמי שמר תוך שינוי "אי משם" ל"אייבי שם": "אייבי שם, שר לו בדרך".
בשנת 2011, נקרא רחוב על שמו בעיר הרצליה (בסמוך לפארק הרצליה).
משפחתו
לאייבי נתן היו שני אחים ושתי אחיות, שעלו מהודו לישראל במהלך שנות ה-60.
בשנת 1950 היה אייבי נתן נשוי תקופה קצרה לרוזי שוורץ, ומנישואין אלו נולדה בת, שרונה אלסייה, המתגוררת בהאיטי. שרונה הייתה נשואה לתפאורן והאמן איציק אלבלק.
ארבעים שנה לאחר לידת בתו, בשנות השישים לחייו, נולדה לנתן בת נוספת, יסמין פיינגולד, לימים אלופת ישראל בחתירה. אמה של יסמין, אליזבת, הייתה מזכירתו של נתן בתחנת הרדיו "קול השלום". בתחילה לא הכיר בה נתן כבתו, אולם לאחר שהאם הגישה תביעת אבהות נגד נתן, קיבלה בשנת 1989 את תמיכתו.
שיוח' אל-ערוב
שיוח אל-ערוב (ערבית: شيوخ العروب) הוא כפר פלסטיני בנפת חברון הנמצא עשרה קילומטרים צפונית-מזרחית לחברון. הכפר נמצא בדרום הר חברון. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, הכפר מנה כ-1,550 תושבים בשנת 2007. הוא גובל בכוזיבא ואירכאן טוראד ממזרח, בית פג'אר מצפון, חלחול וסיעיר מדרום, וממחנה אל-ערוב ממערב. ההתיישבות בכפר החלה בשנות ה-50 של המאה ה-19. בשנת 1883 תיאר "סקר ארץ ישראל המערבית" את "ברכת אל ערוב" באופן הבא: "זהו אחד המאגרים העיקריים המזינים את אמת המים המובילה לירושלים, קיימות שתי תעלות המתחברות לעין אל ערוב, אחת מגיעה מברכת קופין, ואחת מעין כוזיבא"
בוריס בליאקוב
בוריס ואדימוביץ' בליאקוב (ברוסית: Борис Вадимович Беляков; נולד ב-7 באוגוסט 1987) הוא מדינאי ודובר רוסי, המשמש כדובר ראש ממשלת רוסיה.
קריירה
בוריס הוא בוגר הפקולטה לניהול של המכון לכלכלה, ניהול ומשפט של האוניברסיטה הממלכתית ההומניטארית. שנים רבות עבד ברשות המס הפדרלית ועסק ביחסי הרשות עם התקשורת ושימש כדובר שירות המיסים הפדרלי הרוסי ושימש כיועצו של מנהל הרשות.
רפורמת השכונות של ברלין
רפורמת השכונות של ברלין היא רפורמה, בה אוחדו ב-1 בינואר 2001 שכונות בברלין זו עם זו.
בברלין, כל שכונה מקבלת את שירותי העירייה בתוך השכונה עצמה ובכל שכונה יש משרדי ממשלה, כמו: משרד הפנים, שירותי בריאות, משרד האוצר, לשכת תעסוקה ועוד. עם איחוד השכונות, נסגרו משרדים רבים וכוח האדם בהם צומצם.
השכונות המאוחדות הן:
בשכונות נויקלן, שפנדאו ורייניקנדורף לא חל שינוי מנהלתי.
הרפורמה ספגה ביקורת, הן בשל צמצום השירותים לאזרח והן בגלל חיבור של שכונות שונות זו מזו מבחינת האופי. כך, שכונת מיטה העשירה והתיירותית אוחדה עם טירגארטן הממוצעת וודינג הענייה. גם קרויצברג הנמצאת בצד המערבי של חומת ברלין לשעבר אוחדה עם פרידריכסהיין הנמצאת בצדה המזרחי.
ציפי שמיר
ציפורה "ציפי" שמיר (שלזינגר) (נולדה בשנת 1956), היא שחיינית עבר ישראלית, חברה בנבחרת ישראל בשחייה. זוכת מדליית ארד מהמכביה התשיעית (1973).
ביוגרפיה
שמיר גדלה בבת ים. היא התאמנה ביחד עם אחותה הצעירה ממנה תמי, אף שחיינית מצטיינת, בקבוצת הפועל בת ים בהדרכתם של נלו בילדרמן ודורית זלץ. אביה, יצחק, הקים וניהל את האגודה במשך כ-7 שנים.
1971
בתחרות שמונה האומות שנערכה ברמת גן בשנת 1971 סיימה שמיר במקום שביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:19.6 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף במחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:26.7 דקות, אחרי שלומית ניר מהפועל איילת השחר (1:23.9 דקות) ולפני נאוה כגן מהפועל שמיר (1:27.0 דקות).
1972
בתחרות שמונה האומות שנערכה באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1972 סיימה שמיר במקום שמיני במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:21.4 דקות.
1973
בתחריות השחייה של המכביה התשיעית שנערכו באמצע יולי 1973 זכתה שמיר במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:59.0 דקות, אחרי כרמן גודמן מדרום אפריקה (2:56.4 דקות) וונדי פסקין מארצות הברית (2:58.2 דקות) אחת משתי מדליות ארד שבהן זכו שחייניות ישראל. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:23.0 דקות, תוצאה זהה לזו שקבעה נאוה כגן שזכתה במדליית הארד.
שבוע לאחר מכן, בתחרות שמונה האומות שנערכה בסיון, שווייץ בסוף יולי היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:04.7 דקות ובמקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם תמר שמיר, רעיה צורף ואילת יוטבת בתוצאה של 5:09.1 דקות.
ג'ון טינדל
כמו כן, טינדל פרסם למעלה מתריסר ספרים שהנגישו תגליות ניסוייות עדכניות מהמאה ה-19 לקהל הרחב. אחת התגליות החשובות, שנובעת כמסקנה מאחד הניסיונות שערך, היא גילוי אפקט החממה.
הנצחה
הרי טינדל במרכז חצי האי אירוסמית', בחוף לובה, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה, נקראים על שמו של ג'ון טינדל.
דניאלה קרטס
דניאלה קרטס (נולדה ב-11 במרץ 1989) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
קרטס נולדה בירושלים לגבריאל ודורותי, אביה הוא אדריכל שעלה מטרנסילבניה שברומניה, ואמה מורה לאנגלית שעלתה מבלגיה, והייתה בעבר בעלת הגלריה הירושלמית "אריאל". בגיל 15 משפחתה עברה עמה לתל אביב. אחיה הוא טייס קוברה בחיל האוויר. למדה בתיכון א' לאמנויות תל אביב.
בגיל 18 החליטה קרטס לא להתגייס לצה"ל עקב סרבנות מצפונית. לאחר מכן ירדה מהארץ.
קריירה
בשנים 2004–2005 שיחקה בשתי עונות של הסדרה "אדומות" ששודרה בערוץ הילדים, שם גילמה את נועה שפרלינג, הדמות הראשית. סדרה זו זכתה ב"פרס האקדמיה לטלוויזיה".
בשנת 2008 החליטה לוותר על שירותה הצבאי כדי לקדם את הקריירה שלה וגילמה את ליה בסדרה, "לאהוב את אנה" ששודרה בערוץ 10 ואת הדמות תמר בסדרת הדרמה, "משמורת", ששודרה בערוץ 2.
בשנים 2009–2010 שיחקה קרטס את הגר בסדרה, "האמת העירומה".
בשנת 2013 גילמה קרטס קצינת צה"ל בשם סגן בסרט האמריקאי "מלחמת העולם Z" לצד בראד פיט. את התפקיד הייתה אמורה לגלם מלי לוי, אך הדבר נבצר ממנה עקב דרכון לא מתאים.
בשנת 2014 הופיעה בסרט "מבצע חמניה".
בשנת 2018 שיחקה בסדרת הדרמה "אוטונומיות" ששודרה ב-HOT3, בתור אנה, לצידו של אסי כהן.
בשנת 2019 שיחקה בסרט הקולנוע "ימים נוראים" של ירון זילברמן.
בשנת 2020 שיחקה בעונה השלישית של הסדרה "שטיסל", לצידו של מיכאל אלוני.
חיים אישיים
בשנים האחרונות התגוררה בניו יורק שבארצות הברית. היא במערכת יחסים עם הצלם יותם מנדה לוי.
מבצע כריש
מבצע כריש (באנגלית: Operation Shark) היה מבצע של ממשלת המנדט הבריטי, בין התאריכים 30 ביולי עד 2 באוגוסט 1946 שמטרתו הייתה לחסל את המחתרות בארץ ישראל, אחרי פיצוץ מלון המלך דוד.
רקע
אחרי 9 חודשי פעילות של תנועת המרי העברי, פתחו הבריטים ב"מבצע אגאתה" (Operation Agatha) - השבת השחורה. הבריטים פעלו בעיקר כנגד הפלמ"ח וההגנה, שהיו חשופים יחסית לאצ"ל וללח"י. הבריטים תפסו את בנייני המוסדות הלאומיים, בהם מצאו, בין היתר, את כרטסת חברי הפלמ"ח, השתלטו על יישובים, ביצעו בהם מעצרים המוניים, והצליחו לתפוס מספר סליקים, שהבולט בהם היה הסליק ביגור. נעצרו גם מספר בכירים מהנהגת היישוב, דוד בן-גוריון עצמו לא נעצר משום שהיה אותו זמן באירופה.
תנועת המרי העברי החליטה להגיב בעוצמה וביום 22 ביולי 1946 פוצץ האצ"ל את האגף הדרומי של מלון המלך דוד. תוצאות הפיצוץ גרמו זעזוע קשה בבריטניה, והממשלה הורתה על מבצע צבאי שתכליתו לפגוע קשה ביישוב.
המבצע
משטרת המנדט, הובכה מכשלונה לסכל את הפעולה, אף על פי שסגן מפקד של יחידת האצ"ל שביצעה את הפעולה, היינריך ריינהולד ("ינאי"), היה סוכן של הבולשת. המבצע, לא יצא לדרך מיד אחרי פיצוץ המלון, אלא כשבוע לאחר מכן, ב-30 ביולי, כדי לשמור ככל האפשר על גורם ההפתעה.