cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נברסקה (סרט)
ליהוק
שחקנים רבים רצו לגלם את דמותו של דייוויד גרנט. בריאן קראנסטון רצה את התפקיד, אך פן חשב שהוא לא מתאים. שחקנים נוספים שרצו את התפקיד היו פול ראד, קייסי אפלק ומת'יו מודין. לבסוף פן ליהק את ויל פורטה חרף אנונימיותו היחסית.
צילום
הסרט צולם בשחור-לבן. אלכסנדר פיין הסביר את סיבת צורת צילום זו כרצון לעשות סרט אייקוני. הצלם פדון פאפאמייקל אמר כי סגנון צילום זה מקדם את עלילת הסרט. הבחירה בסגנון הזה הייתה למורת רוחם של חברת ההפקה סרטי פרמאונט. פיין יצר גרסה עם צבעים, אך הוא הביע תקווה שאף אדם לא יראה אותה.
גמר ליגת האלופות 2008
צ'לסי
בשמינית הגמר פגשה צ'לסי את אולימפיאקוס היוונית. במפגש הראשון שמרה אולימפיאקוס על שוויון 0-0 ביתי, אך בגומלין צ'לסי עלתה ליתרון כבר בדקה החמישית, ובסיום ניצחה בתוצאה 3-0 והעפילה לרבע הגמר.
בשלב רבע הגמר פגשה צ'לסי את פנרבחצ'ה הטורקית. במשחק הראשון באצטדיון שיקרי סראג'ולו, עלתה צ'לסי ליתרון משער עצמי של דייוויד דה סוזה כבר לאחר 13 דקות, אך במהלך המחצית השנייה השיגה פנרבחצ'ה את השוויון, ותשע דקות לסיום הפכה את התוצאה, כשדייוויד כובש הפעם לצד הנכון ומכריע את המשחק. היה זה הפסדה הראשון של צ'לסי בטורניר. בגומלין עלתה צ'לסי ליתרון משער של מיכאל באלאק כבר בדקה הרביעית, שהציב אותה בצמד המשחקים בזכות חוק שערי חוץ, ושלוש דקות לסיום כבש פרנק למפארד את השער שהבטיח סופית את ההעפלה לחצי הגמר, עם 3-2 לצ'לסי בצמד המפגשים.
נברסקה (סרט)
צילום
צילומי הסרט החלו בנובמבר 2012. הסרט צולם בבילינגס שבמונטנה, באפלו שבוויומינג ורפיד סיטי שבדקוטה הדרומית. בנוסף הסרט צולם בכמה אזורים בנברסקה. צילומי הסרט נמשכו 35 ימים, והם הסתיימו בדצמבר באותה שנה.
גמר ליגת האלופות 2008
צ'לסי
בשלב חצי הגמר פגשה צ'לסי לדו-קרב אנגליות את ליברפול. היה זה המפגש הכפול הרביעי ברציפות של השתיים בליגת האלופות, לאחר שנפגשו בחצאי הגמר של עונות ו-, (בשני המקרים הדיחה ליברפול את צ'לסי), ובשלב הבתים של עונת  (שני המפגשים הסתיימו בשוויון 0-0). במשחק הראשון באצטדיון אנפילד כבש דירק קאוט שתי דקות לסיום המחצית הראשונה, אך שער עצמי של ג'ון ארנה ריסה ארבע דקות בתוך תוספת הזמן של ההתמודדות העניקה לצ'לסי שוויון דרמטי. בגומלין, עלתה צ'לסי ליתרון ראשון משער של דידייה דרוגבה, אך ליברפול השיגה שוויון מרגליו של פרננדו טורס והמשחק עבר להארכה. במחצית הראשונה של ההארכה, כבשו למפארד (בפנדל) ודרוגבה כדי להעלות את צ'לסי ליתרון 3-1 מבטיח. ראיין באבל צימק את התוצאה שלוש דקות לסיום, אך ליברפול לא הצליחה לכבוש שער נוסף וצ'לסי העפילה לראשונה בתולדותיה לגמר ליגת האלופות.
מחצית ראשונה
שתי הקבוצות הגיעו למפגש עשרה ימים לאחר סיום הפרמייר ליג וזכייתה של מנצ'סטר באליפות. מאמן הקבוצה, אלכס פרגוסון, הבטיח את מקומו של פול סקולס בהרכב, לאחר שהאחרון החמיץ את גמר ליגת האלופות 1999 בגלל הרחקה. פרגוסון, שרצה לשמור על הספסל שחקנים שיכולים לשנות את המשחק, כמו אולה גונאר סולשיאר וטדי שרינגהאם בגמר 1999, שמר על הספסל את ראיין גיגס. מן העבר השני, אברהם גרנט הצהיר לפני המשחק כי היכולת לתמרונים טקטיים תהיה מועטת, בגלל ההיכרות הרחבה של הקבוצות מהליגה.
נברסקה (סרט)
ביקורות
בעת הקרנת הבכורה של הסרט בפסטיבל קאן, הוא זכה לביקורות מהללות ובפרט להופעתו של ברוס דרן. הסרט זכה לציון של 92% בהתבסס על 184 ביקורות מהאתר "Rotten Tomatoes". האתר "Metacritic" נתן לו ציון של 86 מתוך 100 על בסיס 45 ביקורות.
גמר ליגת האלופות 2008
מחצית ראשונה
בדקה ה-26 נכבש השער הראשון במשחק. חילופי מסירות בין וס בראון לפול סקולס לאחר כדור חוץ מן האגף הימני, הסתיימו בהגבהה של בראון לרחבה. כריסטיאנו רונאלדו, שחדר לרחבה מן האגף השמאלי בו הוצב, נגח והכניע את שוערה של צ'לסי, פטר צ'ך. היה זה שערו השמיני של רונאלדו בליגת האלופות, והוא סיים אותו כמלך השערים.
בדקה ה-33, צ'לסי כמעט והשיגה את השוויון. דידייה דרוגבה נגח לעבר הרחבה, וריו פרדיננד החזיר בנגיחה תחת לחץ של מיכאל באלאק לשוער אדווין ואן דר סאר, שהצליח ביד אחת להדוף את הכדור ולמנוע שער עצמי. בדקות שנותרו עד לסיום המחצית, הגיעה מנצ'סטר למספר הזדמנויות להכפיל את היתרון, כולל הצלה כפולה של צ'ך לנגיחה של קרלוס טבס ובעיטת המשך של מייקל קאריק.
מחצית שנייה
שער השוויון של צ'לסי עם סיום המחצית שינה את הלך הרוח במחצית השנייה, שהתנהלה בשליטה של צ'לסי. מנצ'סטר הצליחה לעצור את מרבית ההתקפות, אך צ'לסי הצליחה לייצר מספר הזדמנויות לכיבוש. בדקה ה-54, הצליח אסיין להתחמק מההגנה אך שלח את הכדור אל מעל השער. בדקה ה-77 הגיעה צ'לסי למצב הטוב ביותר שלה במחצית, כשבעיטה מ-23 מטרים של דרוגבה פגעה בקורה הימנית של השער. בדקה ה-87 התרחשה היסטוריה במנצ'סטר יונייטד. ראיין גיגס עלה מהספסל והחליף את סקולס, ובכך שבר את שיא ההופעות במדי מנצ'סטר יונייטד בכל הזמנים, שיאו של בובי צ'רלטון שצפה במשחק מהיציע. עד לסיום לא נרשמו אירועים מיוחדים, והמשחק עבר להכרעה בהארכה.
הארכה ובעיטות הכרעה
שתי הקבוצות התקרבו מאוד לשער מכריע בתוך ההארכה. תחילה צ'לסי התקרבה לכיבוש, כשבאלאק העביר כדור בתוך הרחבה ללמפארד. למפארד בעט תוך כדי סיבוב ברגל שמאל, כדור שניתז ממשקוף השער. מן העבר השני, כדור של ראיין גיגס בתוך הרחבה ברגל השמאל כבר הכניע את צ'ך, אך הורחק מהקו על ידי ג'ון טרי.
בדקות האחרונות של ההארכה, לאחר שהכדור הורחק לחוץ כדי לטפל בשחקנים שמתחו שריר, הרחיק טבס את הכדור לחוץ עמוק יותר בחצי המגרש של צ'לסי תוך שהוא מסמן לשחקני קבוצתו לחדש את הלחץ על שחקני צ'לסי לקראת חידוש המשחק. מעשה זה עורר עליו את זעמם של טרי ובאלאק, ובמקום התפתחה תגרה שכללה את רוב שחקני שתי הקבוצות. במהלך התגרה סטר דרוגבה בפניו של וידיץ', ובסיום התגרה שילם על כך בכרטיס אדום, בעוד טבס ובאלאק קיבלו כרטיס צהוב. על אף החיסרון המספרי, שמרה צ'לסי על השוויון עד לסיום, והמשחק עבר להכרעה בדו-קרב מהנקודה הלבנה.
מנצ'סטר יונייטד פתחה את דו-קרב הפנדלים עם שער של טבס. שני הבועטים הראשונים בכל קבוצה כבשו, והתוצאה עמדה על 2-2 לאחר שתי בעיטות. את הפנדל השלישי למנצ'סטר בעט כריסטיאנו רונאלדו ונהדף על ידי פטר צ'ך, כשמהצד השני למפארד כבש והעלה את צ'לסי ליתרון 3-2 לאחר שלוש בעיטות. לאחר שערים של אוון הרגריבס ואשלי קול בבעיטה הרביעית לכל הקבוצה, כבש נאני את הפנדל החמישי של מנצ'סטר יונייטד.
במצב של שוויון 4-4, ניגש הקפטן ג'ון טרי לבעוט את הפנדל האחרון של צ'לסי, בידיעה כי קבוצתו תזכה בתואר אם יכבוש. בזמן הבעיטה החליק טרי על המגרש הרטוב, ולמרות שואן דר סאר זינק לכיוון הלא נכון, הכדור נהדף בעמוד השער, והשאיר את יונייטד במשחק.
לאחר שכל קבוצה כבשה את הפנדל השישי, הכניע גיגס את צ'ך וקבע 6-5 למנצ'סטר. ניקולא אנלקה, שנכנס כמחליף במהלך ההארכה, התייצב על הנקודה. בזמן שהתכונן לבעיטה, סימן לו ואן דר סאר באצבעו על הפינה הימנית, כרומז על הפינה אליה יזנק. אנלקה בעט לפינה השמאלית, אך ההטעיה של ואן דר סאר עבדה, הוא זינק נכון והדף את הכדור כדי להעניק ליונייטד את תואר אלופת אירופה.
טיגרס
קלוב דה פוטבול טיגרס דה לה אוניברסידד אאוטונומה דה נואבו לאון (בספרדית: Club de Fútbol Tigres de la Universidad Autónoma de Nuevo León), המכונה בקיצור טיגרס UANL, או בפשטות טיגרס, הוא מועדון כדורגל מקסיקני מהעיר סן ניקולאס דה לוס גרסה שבמדינת נואבו לאון. המועדון נוסד ב-7 במרץ 1960 ומשחק את משחקיו הביתיים באצטדיון אוניברסיטריו. צבעי המדים של המועדון הם צהוב וכחול. לזכותו של המועדון 7 תוארי אליפות ליגת העל המקסיקנית וזכייה בליגת האלופות.
למועדון יריבות ארוכת שנים עם מועדון מונטריי - שניהם משתייכים למטרופולין מונטריי - והמפגשים ביניהם קיבלו את השם "אל קלאסיקו רחיו", או "אל קלאסיקו רחיומונטאנו" (El Clásico Regiomontano).
היסטוריה
ב-1957 נוסד מועדון בשם "קלוב דפורטיבו נואבו לאון", שכונה "חבטוס" (Jabatos, חזירי בר). הקבוצה התבססה על קבוצת "דפורטיבו אנאואק" (Deportivo Anáhuac) שזכתה לפני כן ב"ליגת הצפון" המקומית. באותן שנים שיחק המועדון בליגת המשנה המקסיקנית. ב-7 במרץ 1960, עקב בעיות כלכליות, הועבר המועדון לאחריות האוניברסיטה האוטונומית של נואבו לאון והחל להשתמש בכינוי "טיגרס" (נמרים). בספטמבר 1962, שוב עקב בעיות כלכליות, שב המועדון לחסות תחת "קלוב דפורטיבו נואבו לאון" (חבטוס). בעוד "חבטוס" עלתה לליגת העל בסוף עונת 1995/96, מועדון "טיגרס" נוסד מחדש תחת אוניברסיטת נואבו לאון בספטמבר 1967, והפעם באופן סופי. המועדון שיחק בליגת המשנה עד סוף עונת 1973/74, אז זכה באליפות טורניר זה והעפיל לליגת העל.
הקבוצה הפתיעה את הליגה כשזכתה בגביע המקסיקני בתום עונת 1975/76, לאחר ניצחון בגמר על קבוצת אמריקה.
בעונת 1977/78, לאחר שבעונה הקודמת הסתבכה במאבקי תחתית, זכתה הקבוצה באליפות מקסיקו לראשונה בתולדותיה, אחרי ניצחון בגמר על אוניברסידד נסיונל (3:1 בסיכום המפגש הכפול), שחסרה כמה מכוכביה, בהם הוגו סאנצ'ס, עקב נסיעתם להשתתף עם הנבחרת במונדיאל 1978. את תואר האליפות השני השיגה הקבוצה בעונת 1981/82, בה ניצחה במשחק הגמר של הליגה את אטלנטה בפנדלים. באותן שנים כיכב במועדון תומאס בוי, מלך השערים ההיסטורי של הקבוצה (102 שערים).
בשנת 2011 זכתה הקבוצה בתואר האליפות השלישי שלה, לאחר שגברה בגמר על סנטוס לגונה (4:1 בסיכום המפגש הכפול). בשנת 2014 ניצחה הקבוצה את קבוצת אלבריחס דה אואחאקה בגמר מהדורת הקלאוסורה של גביע מקסיקו, ובכך זכתה בפעם השלישית בתולדותיה בגביע הלאומי. באותן שנים בלטו בקבוצה דמיאן אלברס, לוקאס לובוס, קרלוס סלסידו, אלן פולידו ודניליניו.
בשנים שלאחר מכן התחזקה הקבוצה עם שחקנים בינלאומיים כמו השוער נאוול גוסמאן הארגנטיני, אחידיו ארבאלו ריוס האורוגוואי, חופרה גרון האקוודורי, רפאל סוביס הברזילאי ואנדרה פייר ז'יניאק הצרפתי, והצליחה להעפיל לגמר גביע ליברטדורס בשנת 2015 (בתקופה שנציגות מקסיקו השתתפו במפעל), שם הפסידה לריבר פלייט (0:3 בסיכום המפגש הכפול).
בדצמבר 2015 זכתה הקבוצה באליפות האפרטורה, לאחר שגברה בגמר על אוניברסידד נסיונל (4:4 בסיכום המפגש הכפול, 4:2 בפנדלים). בדצמבר 2016 שוב זכתה הקבוצה באליפות האפרטורה, לאחר 2 תוצאות תיקו וניצחון בפנדלים מול אמריקה. במאי 2019 זכתה טיגרס באליפות הקלאוסורה, לאחר שגברה על לאון בצמד מפגשי הגמר (1-0 בסיכום שני המשחקים).
לאחר שהפסידה שלוש פעמים בגמר ליגת האלופות של CONCACAF (בעונות 2015/16, 2016/17 ו-2019), זכתה הקבוצה בתואר בינלאומי ראשון כשגברה על מועדון הכדורגל לוס אנג'לס בתוצאה 2-1 בגמר מהדורת 2020, שנדחה עקב מגפת הקורונה ושוחק במשחק בודד באצטדיון אקספלוריה.
תארים
לאומיים
בינלאומיים
טען ביניים
טען ביניים הוא הליך משפטי שהיה ניתן לנקוט בעבר בישראל. במסגרת ההליך בעל דין, שנתבע, או שצפוי להיתבע, על ידי צדדים שונים בתביעות סותרות, ואשר אין לו עניין במחלוקת גופה, רשאי לפנות לבית המשפט בבקשה שיכריע בתביעות הסותרות. לדוגמה, אדם המחזיק בנכס ללא שהוא טוען לבעלות עליו, הנתבע בידי שני תובעים שונים שכל אחד מהם טוען לבעלות בנכס. ככל שהמחזיק אינו יודע עם מי הצדק, הוא רשאי לפנות לבית המשפט בהליך של טען ביניים כדי שבית המשפט יכריע למי הבעלות בנכס. מקרה נפוץ נוסף הוא מי שמחזיק כספים שאינם שלו ויש מספר אנשים או מעקלים אשר טוענים לכספים אלו.
בעל הדין המגיש טען ביניים, מכונה "מבקש", ומי שטוען לזכות באותו עניין נקרא "טוען".
על המבקש בטען ביניים להצהיר כי הוא אינו תובע טובת הנאה בנושא השנוי במחלוקת, אינו בקנוניה עם אחד הצדדים, ומוכן לפעול כפי שייפסק (לרבות העברת נושא התביעה לבית המשפט).
על הטוען להגיש הודעת הסתלקות לפיה הוא אינו תובע דבר, או הודעת פרטים, אשר מפרטת את נימוקי תביעתו.
בית המשפט רשאי לתת צו גודר כנגד טוען. אם הטוען הגיש הודעת הסתלקות, הצו יחסום כל תביעה עתידית שלו כנגד כל הצדדים בטען הביניים. אם הטוען לא הגיש הודעת הסתלקות, הצו יהיה תקף כנגד המבקש בלבד, וכנגד כל מי שבא מכוחו.
סדרי הדין בטען ביניים בישראל נקבעו בסעיפים 224-233 לתקנות סדר הדין האזרחי, התשמ"ד-1984. ההליך בוטל עם כניסתן לתוקף של תקנות סדר הדין האזרחי החדשות (תקנות סדר הדין האזרחי, התשע״ט–2018) בתאריך 01.01.2021.
קוואטער
קְוַאטֶער או כפאטיר (מיידיש) מנהג של יהדות אשכנז, כינוי לאדם אשר מגיש את התינוק לסנדק לפני ברית המילה. המנהג כיום מקויים לרוב על ידי בני זוג: האשה מביאה את התינוק מאמו בעזרת הנשים לידי בעלה, המכניסו לבית הכנסת ומוסרו לאביו.
אטימולוגיה
הרב שמואל פנחס גלברד הביא בספרו מספר הצעות אטימולוגיות יהודיות מאוחרות שניתנו למילה זו:
תפקיד הקוואטער
התפקיד נחשב לתפקיד מכובד מכיוון שהקוואטער נחשב לנוטל חלק פעיל במצוות ברית מילה, שאותה זוכה יהודי לקיים רק פעם אחת בחיים, והיא מוזכרת בפוסקי ההלכה. אם כי נפסק כי אין הקוואטער נחשב לאחד ממעורכי ברית המילה, כדוגמת סנדק ואבי הבן, ואין פטורים מלומר תחנון בבית המדרש שבו הוא מתפלל באותו יום.
בציבור הדתי מקובל כי מצווה זו היא סגולה לזרע של קיימא, ונהוג לכבד בכך זוג חשוך ילדים, במקרה שיש אחד כזה מהחברים או מהמשפחה. לפעמים גם מכבדים בתפקיד זה זוג מכובד מהמשפחה, כמו הסבא והסבתא.
הלכות שונות
מכיוון שהאשה מוסרת את התינוק ליד הבעל נוצרים לעיתים חששות הלכתיים, הנובעים מאיסורי הלכות נידה, האוסרים על הבעל והאשה לקבל חפצים זה מזה כאשר האשה נידה, כחלק מדיני ההרחקה. יש שרצו להתיר את הדבר מדין החי נושא את עצמו, ולמרות שכלל זה נאמר לעניין שבת, יש מהפוסקים שהביאו אותו לעניין הלכות אחרות.
כך גם נפסק בפרי חדש ובספר "ברכת יוסף" בשם הרשב"ץ. שמותר לנידה להעביר תינוק מידה ליד הבעל או ההפך, מכיוון שהחי נושא את עצמו. לפי זה יש שכתבו אודות קוואטער, שאסור להעשות על ידי זוג שהאשה היא נידה מכיוון שלפי המנהג האשה מוסרת את התינוק ליד הבעל ועל פי הלכות נידה אסורים שניהם למסור חפצים זה ליד זה, ויש שתמהו על כך, שהרי דין החי נושא את עצמו נאמר רק לעניין שבת, ויישבו שניתן לסמוך על כך לכל הפחות לעניין דין הרחקה בנידה שהוא איסור מדרבנן.
בתינוק קטן שאינו יכול לשאת את עצמו (כמו תינוק כזה בן שמונה ימים) לא נאמרה ההלכה שהחי נושא את עצמו, ולכן שם וודאי אסור להעבירו מיד הבעל לאשה וההפך, לפי כל הדעות.
יש נוהגים שאישה מעוברת לא תשמש כ'קוואטער'.
לומבנבן
לוֹמְבֶּנְבֶּן (באנגלית: Lombenben, לפעמים מכונה בטעות מַנַרוֹ על שם מכתש הלוע שלו) הוא הר געש בגובה 1,496 מטרים על האי אמבאה בונואטו. שמות אחרים עבור הר הגעש כוללים את: הר הגעש אַמְבַּאֶה, אַאוֹבַּה ואוֹמְבַּה.
פעילות וולקנית
לומבנבן הוא אחד מהרי געש המסוכנים והפעילים בעולם. ההתפרצות האחרונה נרשמה ב-2017. ישנם שלושה אגמי לוע ‎של מים מתוקים על הר געש, ליד הפסגה. המכתש הפנימי לבדו מכיל 50 מיליון מטרים מעוקבים של מים.
ב-28 בספטמבר 2017 הוכרז פינוי של כ-11,000 איש (כל יושבי האי) על ידי ממשלת ונואטו בשל התפרצות הר הגעש.
סתיו העמים
מקור השם "סתיו העמים" הוא בכינוי שניתן לסדרת מהפכות ומלחמות דמוקרטיות שאירעו ב-1848 הידועות בשם "אביב העמים". מהפכות סתיו העמים החלו באופן שאיננו אלים בפולין. משם התפשט גל המהפכה שאיננו אלים לגרמניה המזרחית, לצ'כוסלובקיה, להונגריה ולבולגריה. ברומניה, לעומת זאת, הופל המשטר הקומוניסטי באופן אלים וניקולאה צ'אושסקו, הדיקטטור הרומני, ואשתו אלנה, אף הוצאו להורג. מהפכות אלו שינו באופן משמעותי את מאזן הכוחות העולמי, ויחד עם התפרקות ברית המועצות, סימנו את סוף המלחמה הקרה.
הופעת "חשיבה חדשה"
הסימנים הראשונים של רפורמה גדולה הגיעו ב-1986 כאשר גורבצ'וב פתח במדיניות הגלאסנוסט (פתיחות) בברית המועצות, והדגיש את הצורך ברפורמה כלכלית, הפרסטרויקה (בנייה מחדש). באביב 1989, ערכה ברית המועצות לראשונה בחירות רבות-משתתפים. דרך החשיבה החדשה של הממשלה הסובייטית עוררה הדים גם בשאר מדינות מזרח אירופה. ברית המועצות - שלפני הרפורמה התמידה בדוקטרינת ברז'נייב לפיה יש להשתמש בכוח צבאי כדי לדכא כל התנגדות במדינות הלוויין המזרח-אירופאיות שלה - התירה ואפילו עודדה רפורמות ברחבי האזור.
ממזרח למערב
המכשול הגדול ביותר של ברית המועצות ליחסים טובים עם המעצמות המערביות היה מסך הברזל שבין המזרח למערב. כל זמן שברית המועצות השתמשה בכוח כדי לאכוף את רצונה במזרח אירופה, היא לא יכלה לקבל הערכה או עזרה מערבית. גורבצ'וב זירז את עמיתיו המזרח-אירופים לחקות את הגלסנוסט והפרסטרויקה.
חלק ממדינות הגוש הסובייטי דוגמת הונגריה ופולין עודדו על ידי הליברליזציה שהתפשטה ממזרח למערב. מדינות אחרות מהגוש נשארו ספקניות והפגינו סלידה כלפי הרפורמה. משטרים אלו חששו מאיבוד כוחם המגובה בכוח צבאי ותמיכה כלכלית מברית המועצות. מנהיגים קומוניסטים נוקשים כמו אריך הונקר במזרח גרמניה, טודור ז'יבקוב בבולגריה וגוסטאב הוסק בצ'כוסלובקיה, האמינו שהרפורמות של גורבצ'וב יהיו לטווח קצר, והתעלמו מקריאותיה של הממשלה הסובייטית לשינוי.
רפורמות בפולין והונגריה
עד 1989, ברית המועצות חזרה בה מדוקטרינת ברז'נייב ואימצה מדיניות אי-התערבות ביחסים פנימיים במדינות ברית ורשה. פולין (והונגריה אחריה) הייתה למדינה הראשונה מבין מדינות ברית ורשה שהסובייטים יישמו בה את הדוקטרינה החדשה.
מהפכה בפולין
מהומה בציבור הפועלים בפולין במהלך 1980 הובילה להיווצרותו של איגוד מקצועי עצמאי בשם "סולידריות", שהונהג על ידי לך ואלנסה. ארגון זה והעומד בראשו צברו עם הזמן כוח פוליטי רב. ב-13 בדצמבר 1981, המנהיג הקומוניסטי וויצ'ך ירוזלסקי, שחשש מהתערבות סובייטית, החל לנקוט אמצעים חריפים נגד תנועת סולידריות, הכריז משטר צבאי בפולין, השעה את פעילות התנועה, וכלא זמנית את רוב מנהיגיה.
במהלך שנות ה-80, סולידריות המשיכה לפעול כארגון מחתרתי, ונתמכה על ידי הכנסייה הקתולית וה-CIA. בשנות ה-80 המאוחרות, הפכה סולידריות חזקה מספיק כדי לסכל את ניסיונותיו של ירוזלסקי לרפורמה, ערכה שביתות כלל-ארציות ב-1988, ואילצה את הממשל לנהל עמה משא ומתן להשגת הסכמות.
באפריל 1989, קיבלה סולידריות הכרה רשמית על פי החוק, והורשתה להשתתף בבחירות לסיים ולסנאט שנערכו ב-4 ביוני 1989. היקף הניצחון של סולידריות עלה על כל התחזיות וגרם לרעידת אדמה פוליטית בפולין. מועמדי סולידריות זכו בכל המושבים שהם הורשו להתחרות עליהם בבחירות לפרלמנט, ובבחירות לסנאט זכו ב-99 מתוך 100 המושבים. באותו זמן, מועמדים חשובים רבים מטעם המפלגה הקומוניסטית כשלו מלקבל אפילו את המספר המינימלי של קולות שנדרשו כדי לזכות באותם המושבים שנשמרו עבורם. ממשלה חדשה, שאיננה קומוניסטית, ראשונה מסוגה במזרח אירופה, הושבעה בפולין בספטמבר 1989.
"חבילת הדמוקרטיה" מאומצת בהונגריה
בעקבות המהפכה בפולין, הייתה הונגריה הבאה בתור לקבוע את עצמאותה. אף על פי שהונגריה ביצעה מספר רפורמות כלכליות וליברליזציה פוליטית מוגבלת בשנות ה-80, רפורמות רציניות התרחשו רק אחרי החלפת יאנוש קאדאר כמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית ב-1988. באותה שנה, הפרלמנט אימץ את "חבילת הדמוקרטיה", שכללה איגוד מסחרי פלורליסטי, חופש התארגנות והתאספות, חופש תקשורת, חוק בחירות חדש, תיקון מהשורש של החוקה ועוד.
באוקטובר 1989, המפלגה הקומוניסטית בהונגריה כינסה את הקונגרס האחרון שלה והקימה את עצמה מחדש בתור המפלגה הסוציאליסטית ההונגרית. בישיבה היסטורית שנמשכה מ-16 באוקטובר עד 20 באוקטובר, אימץ הפרלמנט חקיקה שהסדירה בחירות פרלמנטריות רבות-משתתפים ובחירות נשיאותיות ישירות. החקיקה שינתה את המשטר ההונגרי מרפובליקה עממית לרפובליקה דמוקרטית שהבטיחה זכויות אדם ואזרח, יצרה מבנה מוסדי שהבטיח הפרדה מלאה של הרשויות - השופטת, המבצעת והמחוקקת.
נפילת חומת ברלין
בשישה ובשבעה באוקטובר, ביקר גורבצ'וב במזרח גרמניה כדי לציין את יום השנה ה-40 להקמת גרמניה המזרחית, והמריץ את המנהיגות במזרח גרמניה להסכים לרפורמה. עם זאת, אריך הונקר עמד בסירובו לכל רפורמה פנימית, והמשטר אף אסר את הפצתם של כתבי עת סובייטים, שראה אותם כחתרניים.
כשבפניהם תסיסה אזרחית מתמשכת, מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, שהחזיקה במושכות השלטון, הדיחה את הונקר באוקטובר, והחליפה אותו באגון קרנץ. הרשויות בגרמניה המזרחית לא יכלו לחסום את זרם המהגרים למערב גרמניה דרך הונגריה, צ'כוסלובקיה ופולין. בסופו של דבר קרסה ההתנגדות הממשלתית תחת הלחץ הציבורי, וב-9 בנובמבר אישרו מעבר אזרחים מגרמניה המזרחית למערב ברלין ומערב גרמניה, דרך כל נקודות הגבול. מאות אלפי אנשים ניצלו את ההזדמנות החדשה. נקודות חדשות נפרצו בחומת ברלין ובשאר הגבול עם המערב. פתיחת חומת ברלין הייתה מהלך קריטי בהשלכותיו על מזרח גרמניה. בדצמבר הוחלף קרנץ, והמונופול של המפלגה הסוציאליסטית בשלטון הסתיים. מאורע זה הוביל להאצה ברפורמות במזרח גרמניה שהביאו עד לאיחוד גרמניה ב-3 באוקטובר 1990.
מהפכת הקטיפה בצ'כוסלובקיה
אזרחי צ'כוסלובקיה, המעודדים מהאירועים במזרח גרמניה השכנה, ומהיעדר תגובה סובייטית, התאספו ברחובות כדי לדרוש בחירות חופשיות. ב-17 בנובמבר 1989, הפגנה שלווה של סטודנטים בפראג דוכאה בחומרה על ידי המשטרה. אירוע זה עורר מספר הפגנות גדולות מה-19 בנובמבר עד לסוף דצמבר, ושביתה כללית בת שעתיים של כלל האוכלוסייה ב-27 בנובמבר. מספר המפגינים הלא אלימים שהתאסף בפראג ב-20 בנובמבר גדל תוך יום אחד מ-200,000 לכחצי מיליון.
עם נפילת משטרים קומוניסטים בשכונותיה והתרבות ההפגנות ברחובות, הכריזה המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה ב-28 בנובמבר שהיא מוותרת על מונופול השליטה בכוח פוליטי. גדרות תיל הוסרו מהגבול עם מערב גרמניה ואוסטריה בדצמבר. שלט בפראג סיכם את המהפכות האזוריות כך: "פולין - 10 שנים; הונגריה - 10 חודשים; מזרח גרמניה - 10 שבועות; צ'כוסלובקיה - 10 ימים".
ב-10 בדצמבר מינה המנהיג הקומוניסטי גוסטב הוסק את הממשלה הלא-קומוניסטית הראשונה בצ'כוסלובקיה מאז 1948 ופרש מתפקידו. אלכסנדר דובצ'ק נבחר ליו"ר הפרלמנט הפדרלי ב-28 בדצמבר, וואצלב האוול לנשיא צ'כוסלובקיה ביום למחרת.
מהפך בדרום-מזרח אירופה
ב-10 בנובמבר 1989, יום אחרי נפילת חומת ברלין, סולק המנהיג הבולגרי טודור ז'יבקוב על ידי הפוליטביורו. מוסקבה אישרה את השינוי במנהיגות, למרות המוניטין של ז'יבקוב כבעל ברית נאמן של הסובייטים. עם זאת, עזיבתו של ז'יבקוב לא הייתה מספקת כדי לרצות את התנועה הדמוקרטית הגדלה. המונים התאספו בסופיה ודרשו רפורמה נוספת ודמוקרטיזציה.
המפלגה הקומוניסטית ויתרה בסופו של דבר על תביעתה לכוח בפברואר 1990, וביוני של אותה שנה נערכו הבחירות החופשיות הראשונות בבולגריה מאז 1931. אף על פי שז'יבקוב עמד לבסוף למשפט ב-1991, הוא ניצל מעונש מוות.
המהפכה ברומניה
בניגוד למדינות מזרח אירופה האחרות, רומניה הפילה את המשטר בעזרת אלימות וכוח. בנובמבר 1989, ניקולאה צ'אושסקו ביקר את גורבצ'וב, שביקש ממנו לפרוש. צ'אושסקו סירב. הוא התכוון לדכא את ההתקוממויות האנטי-קומוניסטיות במזרח אירופה, ושמר על משטר נוקשה. באותו חודש, צ'אושסקו, בן 72, נבחר מחדש לחמש שנים נוספות כמנהיג המפלגה הקומוניסטית הרומנית. כשצ'אושסקו תכנן לצאת לביקור באיראן, הסקוריטטה הורתה על מעצר והגליה של כומר קלוויניסטי מקומי דובר הונגרית, בגין הטפה כנגד המשטר. הכומר נתפס. אחרי למידה על המקרה מתחנות רדיו מערביות, שנים של אי-שביעות-רצון מאופקת עלתה לפני השטח בקרב ההמון הרומני, וההפגנות התפשטו.
חרף התרוממות רוח שבאה בעקבות בריחת הזוג צ'אושסקו, אי-ידיעה באשר לגורלם הקיפה את הציבור. ביום חג המולד, שידרה הטלוויזיה הרומנית את משפטו המהיר של צ'אושסקו, ואז את הוצאתו להורג. "מועצת הישועה הלאומית הזמנית" כבשה את השלטון, והכריזה על קיום בחירות במאי 1990.
תוצאות המהפכות
בסוף 1989, מהפכות התפשטו מבירה אחת לאחרת, סילקו את המשטרים שנכפו במזרח אירופה אחרי מלחמת העולם השנייה. אפילו המשטר הדוגל בבדלנות באלבניה עבר שינוי פוליטי. ביטול דוקטרינת ברז'נייב על ידי מיכאיל גורבצ'וב, היה הגורם המרכזי שאפשר את הצלחת המהפכות.
כשנהיה ברור שהצבא האדום לא יתערב, המשטרים המזרח אירופאים היו חשופים ופגיעים למהפכות עממיות כנגד המערכת הפוליטית של מפלגה בודדת.
סוף המלחמה הקרה
ב-3 בדצמבר 1989, הכריזו מנהיגי שתי המעצמות הגדולות על סיום המלחמה הקרה בוועידה במלטה. ביולי 1990, המכשול האחרון לאיחוד גרמניה הוסר, כאשר הקנצלר המערב-גרמני הלמוט קוהל שכנע את גורבצ'וב להפסיק את ההתנגדות הסובייטית לאיחוד גרמניה בתמורה לסיוע כלכלי ניכר לברית המועצות.
ב-1 ביולי 1991 פורקה ברית ורשה רשמית בפגישה בפראג. בוועידה נוספת מאוחר יותר באותו חודש, הכריזו גורבצ'וב ונשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש האב, על שותפות אסטרטגית בין ארצות הברית לברית המועצות, הכרזה שסימנה באופן מוחלט את קץ המלחמה הקרה. הנשיא בוש הכריז ששיתוף-פעולה סובייטי-אמריקני בזמן מלחמת המפרץ בשנים 1990 - 1991 היה היסוד לשותפות בפתרון בעיות דו-צדדיות וכלל-עולמיות.
התפרקות ברית המועצות
כאשר ברית המועצות נסוגה במהירות ממזרח אירופה, גל ההדף מהמהומות של 1989 החל להתפשט ברחבי ברית המועצות עצמה. תסיסה במדינות הבלטיות להגדרה-עצמית החלה בליטא, ואחריה באסטוניה ולטביה, שהכריזו על עצמאות. חוסר נאמנות ברפובליקות סובייטיות אחרות, כגון גאורגיה ואזרבייג'ן, נענה בהבטחות לביזור. בחירות פתוחות יותר הובילו לבחירת מועמדים שהתנגדו לשלטון הקומוניסטי.
הגלאסנוסט שחרר שלא בכוונה את הרגשות הלאומיים של כל העמים בין הגבולות של האימפריה הסובייטית הגדולה, שנשמרו מאופקים למשך הרבה זמן. תנועות לאומיות אלו חוזקו על ידי הכלכלה הסובייטית הכושלת. הרפורמות של גורבצ'וב לא שיפרו את הכלכלה, והמבנה השלטוני הסובייטי הישן החל להתפרק. אחת אחרי השנייה, הרפובליקות הסובייטיות יצרו מערכות כלכליות משלהן, ותושביה הצביעו לשינוי החוקים הסובייטים לחוקים המקומיים.
בניסיון לעצור את השינויים המהירים במערכת, פתחה קבוצה של סובייטים נוקשים, שיוצגו על ידי סגן הנשיא, גנדי ינייב, בפוטש ששיאה היה הדחתו של גורבצ'וב מהשלטון באוגוסט 1991. הנשיא הרוסי החדש, בוריס ילצין, ליכד את האזרחים ואת רוב הצבא כנגד מהפכת הנגד, וניסיון הפוטש כשל. דיכוי המהפך אמנם החזיר את גורבצ'וב לשלטון, אך סמכותו עורערה. בספטמבר של אותה שנה קיבלו המדינות הבלטיות עצמאות. ב-1 בדצמבר, מצביעים אוקראינים אישרו את עצמאותם מברית המועצות במשאל עם, וב-26 בדצמבר 1991 כשקזחסטן הכריזה עצמאות, ברית המועצות התפרקה רשמית ובמקומה הוקמה ישות פדרלית בעלת סמכויות מעטות בשם חבר המדינות.
בכך בא סופו של המשטר הקומוניסטי שהיה בין המשטרים הגדולים והמשפיעים ביותר בהיסטוריה של האנושות.
קרחון סמית'סון
קרחון סמית'סון או קרחון סמיתסון (באנגלית: Smithson Glacier) הוא קרחון בהרי באוורס שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם למרגלות הר ורהייג וזורם לכיוון צפון, ממערב לרכס פוזי, עד הישפכו לקרחון גרייבסון, בסמוך להר דראגר.
הקרחון נמצא בגובה 887 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות סקרים על הקרקע ובאמצעות תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם סקוט ב. סמית'סון (Scott B. Smithson), שהיה גאולוג בתחנת מקמרדו, בין השנים 1967-1968.
פריטה לסירוגין
פריטה לסירוגין (באנגלית: Alternate picking) היא השיטה המקובלת והנפוצה ביותר כיום לשימוש במפרט - פריטה למטה ולמעלה לסירוגין על פי הפעמות בתיבה. שיטה המאפשרת להגיע למהירויות נגינה גבוהות. השיטה נמצאת בשימוש נגני העוד והמנדולינה כבר מעל לאלף שנה. עם התפתחות טכניקת הנגינה בגיטרה חשמלית, גם נגני כלי זה אימצו את השיטה. שיטה זו מאפשרת נגינה מהירה בהרבה מאשר פריטה באותו הכיוון כל הזמן.
פריטה בסגנון הזה היא טכניקה שאותה צריך לפתח עם הזמן. כדי לפתח טכניקה זו ועל-מנת להגיע ליכולות גבוהות, צריך להתאמן על תרגילי נגינה כגון: עליית וירידת סולמות, פירוקי סולמות או נגינה כרומטית (שעל פי נגנים רבים נחשבת לדרך הכי טובה לשיפור הקוארדינציה בין היד הפורטת ליד המאצבעת).
מאז שנות ה-60, כאשר השימוש בפריטה לסירוגין החלה להיות נפוצה ושימושית יותר, בעיקר ברוק ולאחר מכן גם במטאל - החלו נגנים ומדריכי/מורי נגינה רבים, לפרסם קובצי תרגילים לשיפור הטכניקה הזו וטכניקות נגינה אחרות. כיום גם אפשר למצוא סרטי וידאו וDVD בהם גיטריסטים של להקות ידועות מסבירים בעזרת נגינה פרקטית איך לנגן את מה שמופיע בקובץ התרגילים המצורף לסרט ההדרכה.
פרויקט מהדקי הניירות
פרויקט מהדקי הניירות (אנגלית: Paper Clips Project) הוא מיזם שנערך ביוזמת בית ספר של חטיבת ביניים בעיירה קטנה בדרום מדינת טנסי שבמרכז ארצות הברית, כהנצחה לקורבנות היהודים של השואה בגרמניה הנאצית. הפרויקט התחיל בשנת 1998 בעיירה האמריקאית ויטוול כפרויקט שכבתי בחטיבת הביניים ולבסוף קיבל הכרה בינלאומית. מטרתו הראשונית של הפרויקט הייתה איסוף שישה מיליון מהדקי ניירות לזכר שישה מיליון היהודים שנספו בשואה. בספירה האחרונה, התקבלו יותר משלושים מיליון מהדקים, בהם מהדקים שנתרמו לפרויקט על ידי סלבריטאים ופוליטיקאים. הפרויקט היה נושאו של סרט דוקומנטרי זוכה פרסים.
התנהלות הפרויקט
בשנת 1998 ביקשה מנהלת חטיבת הביניים בויטוול, לינדה הופר, מאחת המורות בבית הספר, סנדרה רוברטס, לפתוח פרויקט לימוד אחרי שעות פעילות בית הספר, בנושא לימוד סובלנות וקבלת השונה. הרעיון לפרויקט בנושא השואה הגיע מכנס מורים שהתקיים בעיר קרובה.
השיעור הראשון נערך בסתיו 1998. התלמידים נדהמו מהיקף השואה והאכזריות שבה, ושאלו את המורים בפרויקט על ששת מיליון היהודים שנרצחו. תלמיד אחד שאל מה זה שישה מיליון והוסיף שהוא אף פעם לא ראה שישה מיליון. התלמידים חקרו באינטרנט וגילו שמהדק הניירות, שהומצא על ידי יהודי נורווגי בשם יוהאן ואלר והיה בשימוש הנורווגים כמחאה כנגד השלטון הנאצי, הוא סמל של השואה והוחלט לאסוף שישה מיליון מהדקי ניירות לזכר ששת מיליון היהודים שנרצחו בין השנים 1939 ל-1945 תחת השלטון הנאצי.
הפרויקט התקדם באיטיות בהתחלה, כיוון שלא קיבל מספיק פרסום. התלמידים בנו אתר אינטרנט ושלחו מכתבים לחבריהם, למשפחותיהם ולסלבריטאים. הפרויקט החל להתקדם רק בעקבות מעורבותם של פיטר ודאגמר שרודר, עיתונאים גרמנים שגילו את הפרויקט, ביקרו בבית הספר ודיברו עם הילדים והמורים. הזוג שרודר כתב מספר כתבות לעיתונים גרמניים ואף פרסם ספר בשם "פרויקט מהדקי הניירות" (במקור בגרמנית: "Das Büroklammer-Projekt") שיצא לאור בשנת 2000, והוביל את פרסום הפרויקט בגרמניה.
לעומת זאת, הפרסום באמריקה הגיע רק לאחר ה-7 באפריל 2001, כאשר דיטה סמית' פרסמה כתבה על הפרויקט בעיתון וושינגטון פוסט. לאחר פרסום הכתבה, נשלח מספר עצום של מהדקי ניירות לבית הספר. מהדקי הניירות הגיעו בדואר, ומספר פוליטיקאים ומפורסמים אחרים שלחו מהדקי ניירות בעצמם, כגון: ג'ורג' וו. בוש, ביל קלינטון, ביל קוסבי, סטיבן ספילברג וטום הנקס.
עד קיץ 2004, נאספו בערך 24 מיליון מהדקי ניירות, ורבים נוספים הגיעו מאז, רובם מצורפים למכתב שבו מסופר סיפור אישי או הקדשה לאדם מסוים. חלק מהסיפורים מופיעים בסרט הדוקומנטרי.
זו אינה הפעם הראשונה שבה "מהדקי ניירות" משמשים כשם פרויקט אמריקאי הקשור לשואה, אך במקרה הקודם היה מדובר במבצע פייפרקליפ השנוי מאוד במחלוקת, ויש להבדיל בינו לבין פרויקט ההנצחה הנוכחי.
המיקום
אחד הדברים שמהווים את ההשראה הרבה שנתנה לפרויקט את פרסומו ויחידותו הוא המיקום יוצא הדופן שבו הפרויקט והמודעות לשואה התפתחו. העיירה האמריקאית ויטוול, היא עיירת כורי פחם בדרום מזרח המדינה טנסי, אשר נחשבת מדינה "אדומה" ומסורתית.
על פי סקר שנערך בארצות הברית בשנת 2000, העיירה ויטוול מונה 1,660 תושבים, מתוכם 97.35% לבנים, 2.17% שחורים ו-0.3% מגזעים אחרים. על פי דברי מנהלת בית הספר שבו נערך הפרויקט, לינדה הופר, בסרט הדוקומנטרי שצולם בנושא הפרויקט, כל תלמידי בית הספר נוצרים ממוצא אירופי-אמריקאי מלבד חמישה תלמידים ממוצא אפרו-אמריקאי ותלמיד אחד ממוצא היספני.
מיקום העיירה עצמה הוא אנקדוטה מסוימת, לאור היות האזור בעל היסטוריה שמרנית קיצונית, כאשר בעיר פולאסקי, טנסי, שבמרחק לא רב מהעיירה, הוקם הקו קלוקס קלאן.
הסרט
הסרט הדוקומנטרי על הפרויקט פורסם לראשונה ב-2004. ג'ו פאב, מפיק, במאי ותסריטאי הסרט, היה הראשון שחשב לצלם סרט על הפרויקט. הגרסה הראשונה של הסרט הייתה כתבה טלוויזיונית, אבל, לאחר שג'ו צילם מספר ניצולי שואה שמספרים את סיפוריהם בכנסייה לקהילה המקומית, חברת ההפצה "מירמאקס" השתכנעה שלפרויקט מגיע סרט באורך מלא.
פרסים
להלן רשימה חלקית של הפרסים שבהם זכה הסרט:
AMX-56 לקלרק
AMX-56 לקלרק (בצרפתית: Leclerc) הוא טנק המערכה העיקרי של צרפת מתוצרת החברה הממשלתית GIAT Industries (כיום: Nexter).
הטנק נקרא על שם הגנרל פיליפ לקלרק, איש צבא צרפתי אשר פעל במלחמת העולם השנייה במסגרת צבא צרפת החופשית ושיחרר את פריז מן הכיבוש הנאצי כשפיקד על הדיוויזיה המשוריינת השנייה של צרפת.
ייצור הלקלרק החל ב-1990, והוא נכנס לשירות ב-1992 כשהוא מחליף את AMX-30 כטנק העיקרי של צבא צרפת. עלות הטנק עומדת על 9.3 מיליון יורו. כ-400 טנקי לקלרק נמצאים בשימוש בצבא צרפת ומספר דומה בצבא איחוד האמירויות הערביות.
היסטוריה
בשנת 1971, בשיא המלחמה הקרה, החל הייצור של הדור החדש של הטנקים הסובייטים, ובראשם ה-T-72, שהיה חזק, עוצמתי ומתקדם. ה-AMX-30, עמוד השדרה של גייסות השריון הצרפתי, סבל מנחיתות גדולה ביחס לטנקים הסובייטים החדשים. בשל כך, נבדקו אופציות לייצור טנק מערכה חדש, ונחתם מזכר הבנות עם גרמניה המערבית, לפיו שתי המדינות ישתפו פעולה בייצור של טנק מערכה חדש ומתקדם, אך רעיון זה נזנח כעבור זמן קצר. ב-1982, הודיעה צרפת, כי על אף ששקלה לרכוש את האברמס, המרכבה או הלאופרד 2, צרפת תתכנן ותבנה טנק בכוחות עצמה.
בשנת 1990, לאחר תכנון של מספר אבות טיפוס, החל יצורו של הטנק וב-1992 נכנס לשירות בצבא הצרפתי וצבא איחוד האמירויות הערביות.
הנעה ועבירות
את הטנק מניע מנוע דיזל בעל 8 צילינדרים שמספק 1,500 כוחות סוס. המנוע מאפשר לטנק נסיעה במהירות של 72 קמ"ש ויכולת להאיץ למהירות של 32 קמ"ש בתוך 5 שניות. לטנק מכל דלק בעל נפח של 1,300 ליטר, המאפשר טווח פעולה של 550 ק"מ. ניתן להגדיל את הטווח ב-100 ק"מ, על ידי הרכבה של מכלי דלק חיצוניים, המוסיפים כ-400 ליטר. עם זאת, מכלים אלו מגבילים את תנועת הצריח ופגיעים במיוחד, ולכן יש להשליכם לפני כניסה לקרב.
מיגון
שריונו של הטנק עשוי משריון מרוכב ופלדה מותכת. לשם הגנה מנשקי הנ"ט ובעיקרם מטענים חלולים, עובה השריון בחלקים רגישים בטנק, ונוספו לוחות פלדה וטיטניום. כמו כן, קיימות חבילות שדרוג עבור הטנק, המציעות תוספות מיגון צ'ובהם מתקדם, במטרה להגן על הטנק מטילים נגד טנקים מתקדמים. שריונו של הטנק משופע בחלקים מן הטנק, ובעיקר בחזית הטנק, בנוסף, לטנק יש מדוכות עשן למטרות מיסוך והטעייה של נשק מונחה לייזר.
בדומה לטנקים המערביים, מיגונו של הטנק הוא מודולרי וניתן להחלפה בקלות בעת הצורך. בנוסף, להגנה על המזקו"ם ישנם פלטות בזוקה (הלוחות המגנים על הזחלים) ואף מערכת הגנה מפני איומי אב"כ (אטומי ביולוגי כימי).
חימוש
החימוש המשני של הטנק כולל מקלע מקביל M2 בראונינג בקליבר 12.7x99 מ"מ נאט"ו (0.5 אינץ') חמוש ב-1,100 כדורים, ומקלע 7.62 מ"מ עם 3,000 כדורים.
בקרת אש
לטנק מערכת בקרת אש מתקדמת ומודרנית. לכל הטנקים מערכת קשר משותפת, המאפשרת שיתוף מידע טקטי בין מפקדי הטנקים, ובין זרועות המודיעין של הצבא. לתותחן מערכות מתקדמות: מד טווח לייזר משוכלל, מערכת ראייה פנורמית, המאפשרת ראיית לילה, מערכת דימות תרמי. המערכת נחשבת למדויקת, ויעילה גם כשהטנק בתנועה וגם כשהטנק נמצא בעמדת ירי, היא מסוגלת להינעל אחר מטרות נעות ולעקוב אחריהם, ובשילוב עם דיוקו של התותח, מספקת אחוזי פגיעה גבוהים. בנוסף, למערכת בקרת האש מערכת זיהוי עמית-טורף.
קארה אלחלדה
קארה אלחלדה (בבסקית: Karra Elejalde; בספרדית: Carlos Elejalde; נולד ב-10 באוקטובר 1960 בויטוריה) הוא שחקן ובמאי קולנוע ספרדי.
ביוגרפיה
קארה אלחלדה למד משחק בחבל הבסקים. הוא למד ציור ופיסול לפני שהתחיל ללמוד משחק בעירו. הוא החל את עבודתו בהצגות תיאטרון. בשנת 1987 השתתף לראשונה בסרט קולנוע.
קריירה
בשנת 1993 שיחק בסרטו של פדרו אלמודובר "קיקה".
בשנת 1997 השתתף בקומדיית הפשע "Airbag" לצדה של השחקנית רוסי דה פלמה.
בשנת 1999 שיחק לצדו של דייגו לונה בסרט הדרמה המקסיקני "A Sweet Scent of Death".
בשנת 2007 שיחק בסרט "פשעים בזמן". בסך הכל השתתף ביותר מ-20 סרטים לרבות סדרות טלוויזיה.
בשנת 2010 שיחק לצד חאווייר ברדם בסרטו של זוכה פרס האוסקר אלחנדרו גונסלס איניאריטו "ביוטיפול".
בשנת 2016 גילם את מנולו בסרט הדרמה "100 מטרים".
בשנת 2019 שיחק בסרט הקומי מבית נטפליקס "שווייצריה הקטנה" לצדה של מגי סיוונטוס. באותה שנה גילם את המשורר והסופר מיגל דה אונאמונו בסרטו הבינלאומי של אלחנדרו אמנבר "בזמן מלחמה".
בשנת 2021 גילם את אנריקה מולינר, שר התרבות של ספרד בסדרה "La Fortuna" שביים אלחנדרו אמנבר. בשנה זו שיחק גם בסרט הקומדיה של הבמאי פרננדו קולומו "פוליאמוריה למתחילים" בתפקיד הראשי.
בשנים 2011 ו-2015 זכה ב"פרס גויה" על עבודתו כשחקן המשנה הטוב ביותר. בנוסף, זכה בפרסים נוספים בספרד.
בשנים 1999 ו-2007 ביים סרטים. בשנת 2019 החל להנחות תוכנית תרבות בטלוויזיה הספרדית.
הינו מוטורס
חברת "הינו מוטורס" נחשבת ליצרנית מובילה של משאיות בינוניות באסיה.
הינו מוטורס היא חברת בת של חברת המכוניות "טויוטה מוטור קורפורישיון" (Toyota Motor Corporation). חברת "הינו מוטורס" נסחרת בבורסה של טוקיו במדד ניקיי 225.
בשנת 2012 העסיקה חברת "הינו מוטורס" 25,820 עובדים.
לחברת המכוניות טויוטה חלק של 50.1% במניות "הינו מוטורס" (נכון לשנת 2012).
בין השנים 2006–2016 בנתה חברת "הינו מוטורס" עבור חברת טויוטה את דגם הפאר (תצורת SUV) "Toyota FJ Cruiser".
ביפן, חברת "הינו מוטורס" זכתה בזיכיון כיבואנית בלעדית של משאיות חברת סקאניה השוודית, דגמי "Scania PRT-range".
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1910. החברה הייתה קרויה "The Tokyo Gas & Electrical Industry Co. Ltd".
בשנות ה-30 ייצרה החברה מטוסי בוכנה (מבין המטוסים שבנתה החברה: "Gasuden Koken").
בין השנים 1935–1945 ייצרה החברה טנקים מסוג "Type 95 So-Ki" ששירתו את הצבא היפני הקיסרי.
בשנת 1937 התמזגה חטיבת הרכב של "הינו" עם "תעשיית רכב ושות' בע"מ. בשנת 1941 שינתה החברה את שמה ל"דיזל מוטור תעשייה ושות' בע"מ", ומאוחר יותר ל"איזוזו מוטורס בע"מ". בשנת 1942 נולד השם "הינו", (Hino Motors, Ltd).
בשנת 1953 נכנסה החברה לשוק הרכב הפרטי, לאחר שחתמה על הסכם שיתוף פעולה עם חברת רנו הצרפתית. החברה החלה לייצר את ההינו-רנו 4CV.דגם ה-"הינו-רנו 4CV" היה מבוסס על הדגם הצרפתי קטר שבו של חברת רנו,.
בשנת 1961 החלה חברת "הינו" לייצר את דגמי הקונטסה 900, עם מנוע אחורי 893 סמ"ק, ואת הטנדר הינו בריסקה. בשנת 1964 החלה לייצר את הקונטסה 1300, בגרסאות סדאן וקופה. לאחר שהצטרפה לקבוצת טויוטה בשנת 1967 הפסיקה לייצר רכב פרטי, והתמקדה בייצור משאיות ואוטובוסים.
הרכבות בישראל (1963-1968)
בישראל הרכיבה חברת הינו באמצעות קייזר-אילין תעשיות כ-8,000 כלי רכב מסוג : קונטסה 900, קונטסה 1300 וטנדרים הינו בריסקה (החל משנת 1963). מי שעמד מאחורי ההסכם היה התעשיין אפרים אילין.
הרכבת דגם "קונטסה 900" בישראל
הרכבת הדגם "קונטסה 900" בחיפה החלה בפברואר 1964 ועד סוף דצמבר הורכבו 1,302 יחידות, לכולן המתינו לקוחות. זו הייתה הצלחה מיידית: בסיכום השנתי של מסירות הרכב החדש ניצבה הקונטסה – מכונית אלמונית של יצרן יפני לא מוכר – במקום השלישי, אחרי החיפושית ומעט אחרי הפיאט 600. הקונטסה 900 עברה במכירות את האוסטין 1100 את הווקסהול ויוה ואת ה-פיאט 850 שהיו פופולרים בתקופה. דגם הקופה, "900 ספרינט" לא הגיע לישראל.
בסיס ההרכבה של הקונטסה 900 היה הקטר שבו, של רנו. משקלה העצמי של הקונטסה 900 היה 715 ק"ג. המנוע האחורי בנפח 893 סמ"ק הפיק 26 כ"ס, שהספיקו להגעה למהירות שיא של 110 קמ"ש. הגיר עם תמסורת של שלושה הילוכים היה בהגה, מרבית החלקים הגיעו מיפן, למעט מצבר, מקרן (רדיאטור), צמיגים, פגושים, שמשות וצבע שהיו תוצרת כחול לבן, בסיס הגלגלים היה 2,150 מ"מ, אורך הרכב 3,795 מ"מ, רוחבו 1,475 מ"מ וגובהו 1.415 מ"מ.
הקונטסה 900 הורכבה בכמות של 2,292 יחידות. מחיר היחידה באוקטובר שנת 1963 היה כ־9350 ל"י (תוספת לרדיו 250 ל"י).
הרכבת דגם "קונטסה 1300" בישראל
הרכבת דגם ה"קונטסה 1300" בחיפה החלה במאי 1965. בתחילת 1965 החלו להגיע לישראל הקיטים הראשונים להרכבה, אבל תחילת ההרכבה נדחתה בגלל עיכוב באספקת חלקים מקומיים. עד מרץ 1968 הורכבו 4,310 יחידות. העיצוב היה של המעצב האיטלקי ג'ובני מיקולטי. הקונטסה הוצעה בשתי גרסאות: ממסרה של 3 הילוכים (מוט הגיר היה בהגה), וממסרה של 4 הילוכים. לגרסת 4 ההילוכים ניתן השם: "דה-לוקס", שהיה יקר בכ-500 ל"י מגרסה הפשוטה. מחיר הרכב לגרסת 3 ההילוכים היה במאי 1965 10,500 ל"י. בגלל המיתון ששרר במשק הופחת המחיר במאי 1967 מ-11,000 ל"י לגרסת הדה-לוקס, ל-9,915 ל"י. תוספת של רדיו מסוג תדיראן עלתה כ-250 ל"י.
מרבית החלקים הגיעו מיפן, למעט מצבר, מקרן (רדיאטור), צמיגים, פגושים, שמשות וצבע שהיו תוצרת כחול לבן, המנוע היה מנוע אחורי, 1251 סמ"ק, 40 כ"ס, ב-5,500 סל"ד, (גרסה נוספת - 54 כ"ס), מנוע 5 מיסבים ראשים, המהירות העליונה הגיעה ל-130 קמ"ש. בסיס הגלגלים היה 2,280 מ"מ, אורך הרכב 4,150 מ"מ, רוחב 1,530 מ"מ וגובה 1.398 מ"מ. משקל הרכב 888 ק"ג, בגרסת 3 ההילוכים, ו- 940 ק"ג בגרסת 4 ההילוכים.
קנדה
היינו משווקת משאיות ב-קנדה משנות השבעים של המאה העשרים, במאי 2006 הקימה מפעל הרכבה בקנדה, עם כושר ייצור של 2,400 משאיות בשנה.
קולומביה
בקולומביה מרכיבה חברת "הינו" באמצעות חברת הבת "Hino Motors Manufacturing Colombia (HMMC)" משאיות בינוניות וכבדות מאוקטובר 2007.
עד מאי 2014 הרכיבה החברה 20,000 משאיות בקולומביה.
מקסיקו
במקסיקו, "הינו" בשותפות של 80:20 עם חברת המסחר היפנית מיטסואי (Mitsui) שנפתחה בשנת 2009, ועם כושר ייצור של 1,200 משאיות סדרת "Hino 500" בשנה.
אירלנד
חברת "הינו" משווקת משאיות באירלנד מאז שנת 1968 באמצעות חברת "J Harris on the Naas/Nangor Roads".
פקיסטן
בפקיסטן הוקמה חברת "Hinopak Motors" בשנת 1985. החברה הוקמה על ידי "הינו מוטורס", "Toyota Tsusho Corporation", " Al-Futtaim Group " ו- "PACO". הקונצרן מייצר ומשווק משאיות דיזל ואוטובוסים בפקיסטן. "Hinopak מוטורס" רכשה נתח שוק של 70%, מה שהופך אותו ליצרן הגדול ביותר במשאית בינונית כבדה תעשיית האוטובוס בפקיסטן.
ארצות הברית
בארצות הברית, בוויליאמסטאון (Williamstown) שבווירג'יניה, הקימה "הינו מוטורס" מפעל לבניית משאיות (מסוג Hino 600) בשטח של 18,000 מ"ר.
דגמי משאיות המיוצרות בארצות הברית:
הפלוטוניון בהייראפוליס
הפּלוּטוֹנִיוֹן בהייראפּוֹליס (ביוונית עתיקה: Πλουτώνειο Ploutōneion תרגום: "המקום של פלוטו", בלטינית: Plutonium) או שער פּלוּטוֹ היה פלוטוניון (אתר דתי המוקדש לאל פלוטו) בעיר ההיסטורית הייראפוליס אשר ליד פמוקלה, במחוז דניזלי שבטורקיה המודרנית. האתר התגלה בשנת 1965 על ידי ארכאולוגים איטלקים. בשנת 2013, הוא נחקר שוב על ידי ארכאולוגים איטלקיים בראשות פרנצ'סקו ד'אנדריאה, פרופסור לארכאולוגיה באוניברסיטת סלנטו. במסגרת פרויקט השיקום, העתק של פסל השיש של האדס וקרברוס הונח במקום בו הוצב בימי קדם.
היסטוריה
גילו המדויק של האתר איננו ידוע, אך העיר הצמודה הייראפוליס נוסדה בערך בשנת 190 לפני הספירה על ידי מלך פרגמון, אאומנס השני. האתר מוזכר בכמה כתבים עתיקים, כולל דיו קסיוס, סטראבון ודמסקיוס. באתר מערה קטנה, גדולה דיה למעבר של אדם אחד. הכניסה מגודרת, מעבר לה יש גרם מדרגות היורד לעבר מאגר גז מסוג פחמן דו-חמצני. מאחורי חדר בגודל 3 מ"ר ישנו סדק עמוק בסלע שדרכו יש זרם עז של מים חמים וממנו דולף גז. מכיוון שהגז היה קטלני, הרומאים חשבו שהגז נשלח על ידי פלוטו, אל השאול.
ה"גאלי", כוהנים סריסים של האלה אם הפריגית סיבל, ירדו אל הפלוטוניון וזחלו על הרצפה לכיסי חמצן, או שעצרו את נשימתם. משום שפחמן דו-חמצני כבד מהאוויר הוא מתיישב בשקעים באדמה, ולכן הכהנים לא נפגעו ממנו. ההמון הסיק מכך שהם חסינים מפני הגז בזכות ההגנה אלוהית. בכניסה היה שטח סגור בגודל 2 קילומטר רבוע. הוא כוסה בשכבה עבה של גז מחניק, שהרג את כל מי שהעז להיכנס לאזור. הכמרים מכרו למבקרים ציפורים וחיות אחרות כדי שיוכלו לראות עד כמה קטלני האזור סגור. המבקרים יכולים (תמורת תשלום) לשאול שאלות את האורקל של פלוטו, מה שהיה מקור הכנסה משמעותי למקדש. המקדש נהרס בעקבות רעידות אדמה בשנים 17 ו-60, אך נבנה מחדש במימונו של האמפרור הרומאי. בתקופה הנוצרית הכניסה לפלוטוניון נסגרה.
הרומאים קראו למערת פלוטוניון "השער של פלוטו", והם סברו שזהו פתח אל העולם הבא. לפי האגדה, כל מי שנכנס פנימה לא יוצא בחיים - למעט כוהני הגאלי אשר התגוררו במתחם. ההיסטוריון היווני סטראבון תיאר אותה באחד הכתבים שלו:. הוא הוסיף שהוא שחרר בתוך המערה כמה ציפורי דרור, אך כולן מתו מיד. תיאור זה תואם ממצאים ארכאולוגיים של פגרי חיות בסמוך למערה, בעיקר ציפורים שנחנקו למוות. ראיות ארכאולוגיות מראות כי המזבח היה בשימוש של כוהני הגאלי עד למאה ה-4 לספירה. 200 שנים מאוחר יותר, האתר הושמד על ידי הנוצרים ומאוחר יותר נגרם נזק נוסף לפתח המערה כתוצאה מרעידות אדמה.
פרופ' הרדי פאנז, גאולוג מאוניברסיטת דיסבורג-אסן הגרמנית אשר מתמחה בפעילויות וולקניות, סבור כי התופעה מתחוללת בעקבות פעילות ערה מתחת לקרקע המערה. לטענתו, קיים סדק עמוק מתחת לאדמת האירפוליס אשר פולט כמויות גדולות של פחמן דו-חמצני שנאגר בשטח המערה. בדיקות שהתבצעו בפלוטוניון לאורך השנים גילו רמות גבוהות מן הרגיל של הגז הרעיל. יותר מזה, הם גילו כי הגז בפנים סמיך כל כך, עד שהוא יוצר מעין אגם בעומק של כ-40 ס"מ. לטענתו של פרופ' פאנז, הזמן המסוכן ביותר להיכנס אל תוך המערה הוא ממש לפני הזריחה, הזמן שבו הגז נמצא בריכוז הגבוה ביותר ויכול בקלות גם להרוג בן אדם בתוך דקה. פרופ' פאנז מסביר: "באותה תקופה, כוהני הגאלי נהגו להוביל פנימה את קורבנותיהם, לרוב שוורים ועיזים. בפנים, הם נהגו לעמוד על אבנים גבוהות, וכך למעשה הם יכלו להישאר במערה במשך 40 דקות מבלי לסכן את חייהם".
נוריה ויטל
נוריה יוליה ויטל (נולדה ב-14 במרץ 1991) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
נוריה ויטל נולדה בחדרה, בוגרת מגמת תיאטרון בבית הספר הדמוקרטי בחדרה. אחותו הקטנה של השחקן ידידיה ויטל.
ב-2008 השתתפה בסרט הדוקו הקומי "דיפרנט תל אביב", בקטע יוסי ויסמין.
בשנים 2007–2010 גילמה את עלמה בן-עמי בסדרת הנוער "האי".
בשנת 2010 שיחקה בסרט "חמץ" בתפקיד ראשי כאיילה.
בשנת 2016 שיחקה בסרט "90 דקות המלחמה" בתפקיד מדריכה.
הפועל מרמורק (כדורגל נשים)
הפועל מרמורק רחובות רחלי הייתה קבוצת כדורגל נשים וחלק ממועדון הפועל מרמורק, ששיחקה בליגת העל בכדורגל נשים. הקבוצה נוסדה בשנת 1998 עם הקמת ליגת הנשים בארץ ושיחקה בליגה הבכירה עד להפסקת פעילותה על ידי ההתאחדות בשנת 2010. בשנת 2017 נפטרה אוהדת קבוצת הגברים הפועל מרמורק, רחלי שרעבי, והוחלט לקרוא על שמה את מועדון הנשים שהוקם מחדש ב-2018. הקבוצה שיחקה בליגה הלאומית שלוש עונות ולאחר מכן העפילה לליגת העל, בסיום עונת 2020/2021. לאחר עונה אחת בליגת העל התפרקה הקבוצה לאחר שלא הצליחה להעמיד קבוצה ולעבור בבקרה התקציבית.
בליגה
הקבוצה לקחה חלק בליגת הנשים מהקמתה בעונת 1998/1999. הישג השיא שלה היה בעונת 2004/2005 כשסיימה רביעית בפלייאוף העליון.
בעונת 2006/2007 סיימה אחרונה בליגה והייתה אמורה לרדת לליגה השנייה אך כיוון שכל קבוצות הליגה השנייה התפרקו שיחקה גם בעונה העוקבת בליגה הראשונה. בדיעבד הסתבר כי הקבוצה קנתה את מקומה בליגה הראשונה והוחלט על פירוק הקבוצה וענישת הבעלים של המועדון.
עד לפירוקה המשיכה הקבוצה לשחק בליגה הראשונה (והיחידה בתקופה זו) וסיימה בשלוש העונות במקום האחרון כשבעונות 2007/2008 ו-2008/2009 לא הצליחה להשיג אפילו נקודת ליגה אחת.
הקבוצה הוקמה מחדש והצטרפה לליגה הלאומית החל מעונת 2018/2019 ובסוף עונת 2020/2021 סיימה ראשונה ועלתה לליגת העל.
בעונת 2021/2022, לאחר מאבק ארוך וצמוד בתחתית הטבלה, הצליחה הקבוצה לנצח במחזור האחרון את האלופה הנכנסת, מ.ס. קריית גת, ולהישאר בליגה. למרות זאת, המועדון לא הצליח להעמיד קבוצה לעונה הבאה וסגר את קבוצת הנשים.
הצרצר והנמלה (סרט)
הצרצר והנמלה (באנגלית: The Grasshopper and the Ants) הוא סרט קצר מונפש מוזיקלי אמריקאי, מסוגת פנטזיה וקומדיה, אשר מבוסס על משל בעל אותו שם המיוחס לאיזופוס. הסרט, אשר משמש כסרט ה-42 בסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות", בוים על ידי וילפרד ג'קסון, נכתב על ידי פינטו קולביג, ויליאם קוטרל וג'ו גרנט, הופק על ידי וולט דיסני והולחן על ידי לי הרליין. הסרט הופק על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס בארצות הברית ב-10 בפברואר 1934. אורך הסרט הוא כ-8 דקות.
בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב עברי עם עליית שירות הסטרימינג דיסני+ ב-16 ביוני 2022.
עלילה
הסרט מתחיל כשרואים את הופ הצרצר מנגן בכינור שלו, רוקד ואוכל עלים. לפתע הוא מבחין בכמה נמלים שעובדות קשה באיסוף מזון וצוחק עליהן. הוא קורה לאחת הנמלים ואומר לה שיש אוכל על כל עץ ולכן הוא לא רואה סיבה לעבוד, ומתחיל לרקוד איתה ולשיר "The World Owes Me a Living". בהמשך מגיעה מלכת הנמלים ורואה את הנמלה רוקדת במקום לעבוד, וכאשר הנמלה מבחינה בה היא מיד חוזרת לעבוד. המלכה זועמת על הצרצר שלא עובד ומזהירה אותו כשיגיע החורף הוא ישנה את המנגינה שלו. הצרצר דוחה בשמחה את אזהרת המלכה ואומר שהחורף עוד רחוק.
הסתיו עובר ומגיע החורף. הצרצר משתרך בשלג, כאשר קר לו והוא רעב. הוא מוצא עלה אחד, אך הוא מתפוצץ לפני שהוא מספיק לאכול אותו. בינתיים, הנמלים חוגגות ואוכלות את המזון המאוחסן שלהן. הצרצר דופק בדלתם ומתמוטט, כאשר הנמלים נושאות אותו פנימה, מאכילות אותו ומחממות אותו. מלכת הנמלים מתקרבת אליו, והצרצר מתחנן אליה שתאפשר לו להישאר. היא אומרות לו שרק מי שעובד רשאי להישאר, ומבקשת ממנו לקחת את הכינור שלו. כשהוא חושב שהוא מגורש ומתחיל לעזוב, המלכה אומרת לו להתחיל לנגן והוא עושה זאת בשמחה.
הפקה והפצה
הסרט הקצר, שמבוסס על המשל "הצרצר והנמלה" המיוחס לאיזופוס, הופק כחלק מסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות" כשהוא ה-42 בו. בספטמבר 1933 החלה העבודה על הסרט, כאשר הוא בוים על ידי וילפרד ג'קסון ונכתב על ידי פינטו קולביג, ויליאם קוטרל וג'ו גרנט. הנפשתו של הופ הצרצר החלה ב-8 בנובמבר 1933, כאשר תהליך הצביעה נעשה בשיטה הנקראת "טכניקולור". האנימטורים שעבדו על הסרט כוללים את ארט באביט, לס קלארק, יו הנסי, דיק הומר, אלברט הורטר, דיק לנדי, המילטון לוסק, תומאס מקימסון, האולי פראט, ביל רוברטס, לאונרד סברינג, בן שרפסטין, אדוארד סמית', פרנצ'י דה טרמודן, קארל אורבאנו וסיי יאנג.
הסרט הולחן על ידי לי הרליין שגם היה שותף, יחד עם לארי מורי, לכתיבת השיר "The World Owes Me a Living" שהופיע בו בביצוע הופ הצרצר שדובב על ידי פינטו קולביג, שבאותה תקופה דיבב גם את גופי, שלימים השיר הפך להיות מזוהה איתו והופיע בהפקות נוספות. מפיק הסרט הוא וולט דיסני, כאשר הוא הופק על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס בארצות הברית ב-10 בפברואר 1934.
מאז הפצת הסרט הוא הופץ ב-DVD ו-VHS, כמו כן הוא שודר בטלוויזיה, בין היתר במסגרת התוכנית "עולמו המופלא של דיסני" וסדרת הטלוויזיה "Sing Me a Story with Belle". בהמשך הסרט נהיה זמין בשירות הסטרימינג דיסני+.
הדסה היינריך
קורות חיים
הדסה היינריך נולדה בברלין בירת גרמניה לעמליה והוגו היינריך. למדה רפואה בהיידלברג ובברלין. בסיום לימודיה בשנת 1924 עבדה בבית החולים האוניברסיטאי שָׁריטֶה (Charité) בברלין. התמחתה ברפואת ילדים, ברפואת בתי-ספר וברפואת ספורט. בשנים 1927–1933 הועסקה על ידי עיריית ברלין כרופאת בתי ספר. בשנת 1929 ביקרה בארץ ישראל כתיירת. הייתה פעילה בחוגים ציוניים וידעה עברית עוד לפני עלייתה ארצה בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון. באונייה שבה הגיעה נסע גם ד"ר משה בילינסון, ממנהיגי תנועת העבודה, שהיה בשעתו יו"ר הוועד המפקח של קופת חולים כללית.
תחילתה בארץ הייתה כרופאת ילדים בקופת חולים כללית וכרופאת ספורט בהתאגדות הפועל, שבמסגרתה, בין היתר, ליוותה את המשתתפים בצליחת הכנרת; היינריך כיהנה בוועד של האיגוד לרפואה ספורטיבית בהסתדרות הרפואית. את עיקר זמנה הקדישה לרפואת בתי הספר בבתי חינוך לילדי עובדים ברחבי הארץ. עסקה בהסברה בריאותית ענפה – בהרצאות בנקודות יישוב שונות וברדיו ובמאמרים רבים שראו אור בכתבי עת. במשך שנים רבות הייתה העורכת הרפואית של ירחון "איתנים" של קופת החולים הכללית, שנועד להפיץ את תודעת הבריאות בציבור. ד"ר היינריך הייתה ממניחי היסודות של הרפואה המונעת בקופת החולים על כל סניפיה מתוך האמונה ש"יפה מניעה מריפוי". בתוך כל אלה גם התגייסה לשירות ב"הגנה". מילאה תפקידים ציבוריים שונים, ובכללם באגודה לבריאות הציבור, באגודה למלחמה בסרטן ובאגודה הישראלית לגרונטולוגיה. ד"ר היינריך הייתה פעילה בוועדות ציבוריות שעסקו בילדים בעלי צרכים מיוחדים. השקיעה עמל רב בחוסות של נווה תרצה, בעיקר בטיפול בנערות. נאמר עליה כי "כל מעייניה כרופאה היו בדאגה מתמדת לדור המחר, לאזרחי העתיד, בשקידה על בריאותם הגופנית והנפשית".
היינריך נפטרה זמן קצר אחרי מות בעלה, הרופא והמוזיקאי ד"ר יואל ברוך שפרינגמן (1978), ונקברה בבית העלמין סגולה בפתח תקווה. הניחה בת, עיה (עמליה) מזור, אשת האדריכל אדם מזור, ושלושה נכדים; אחד מהם, ד"ר עודד מזור, ממשיך בדרכה של סבתו והוא מתמקד בתחום הרפואה המונעת בשירותי בריאות כללית.
קישורים חיצוניים
מפרי עטה:
בינה מלאכותית
בינה מלאכותית (באנגלית: אינטליגנציה מלאכותית - Artificial intelligence, ובראשי תיבות: AI) שם מטאפורי למצב בו מנסים לדמות את יכולות החשיבה האנושית באמצעים טכנולוגיים. הגדרה רחבה יותר לתחום זה ניתנה על ידי מרווין מינסקי: "לגרום למכונה להתנהג בדרך שהייתה נחשבת לאינטליגנטית לו אדם התנהג כך".