cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנתוני דניאלס
אנתוני דניאלס (באנגלית: Anthony Daniels; נולד ב-21 בפברואר 1946) הוא שחקן אנגלי ופנטומימאי. הוא ידוע בעיקר בזכות גילום C-3PO בסדרת סרטי מלחמת הכוכבים, החל מהסרט המקורי שיצא לאקרנים ב-1977. הוא השחקן היחיד שהופיע בכל הסרטים האפיזודיים בסדרה, כמו גם רבים מהספין-אופים שלה, כולל תוכניות טלוויזיה, משחקי וידאו וסדרות טלוויזיה.
ביוגרפיה
דניאלס נולד בסליסברי, וילטשייר, אנגליה, בנו של מנהל חברת פלסטיקה. הוא התחנך בבית הספר גיגלסוויק (Giggleswick). למד משפטים במשך שנתיים באוניברסיטה, ולאחר מכן נשר החוצה להשתתף חובבים דרמטיות וללמוד רוז ברופורד קולג'. לאחר שעזב את בית הספר בשנת 1974 עבד דניאלס ברדיו ה-BBC ובתיאטרון הלאומי של בריטניה ביאנג ויק. תוך כדי עבודה בתיאטרון, הוא הוזמן לפגוש את הבמאי ג'ורג' לוקאס, אשר היה המלהק של מלחמת הכוכבים. דניאלס דחה תחילה את הרעיון אך שוכנע על ידי הסוכן שלו לפגוש את לוקאס.
בשנת 2008 חזר לדמותו כ-C-3PO הפעם מדבב בסדרת האנימציה "מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים", אותו דיבב עד 2011. בשנת 2018 דיבב בתפקיד אורח בסדרה "מלחמת הכוכבים: התנגדות".
דניאלס היה חבר בלהקת הרדיו של ה- BBC's ומדבר צרפתית שוטפת.
דמבו דרבו
דמבו דרבו (באנגלית: Dembo Darboe; נולד ב-17 באוגוסט 1998 בבריקמה שבגמביה) הוא כדורגלן גמביאני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת שחטיור סליהורסק מליגת העל הבלארוסית ובנבחרת גמביה.
קריירת מועדונים
דרבו החל את הקריירה המקצוענית שלו בריאל דה בנג'ול מליגת העל הגמביאנית ובאנדיאמבור מליגת העל הסנגלית.
ב-9 באוגוסט 2019 חתם דרבו בשקופי מליגת העל המקדונית. הוא ערך 41 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע 18 שערים.
ב-21 בינואר 2021 חתם דרבו בשחטיור סליהורסק מליגת העל הבלארוסית. בעונתו הראשונה במועדון הוא ערך 29 הופעות ליגה, בהן הבקיע 19 שערים, וסיים כמלך השערים של ליגת העל הבלארוסית לעונת. הוא זכה עם המועדון בליגת העל הבלארוסית ובסופר קאפ הבלארוסי.
קריירה בינלאומית
ב-9 באוקטובר 2021 ערך דרבו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גמביה, בהפסד 2-1 לנבחרת סיירה לאון במשחק ידידות.
הוא נכלל בסגל נבחרת גמביה לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 2021.
בית הכנסת קהל ישן בבלגרד
בית הכנסת קהל ישן (בסרבית בכתב לטיני: Stara Sinagoga וכן Il Kal Vježu, בלאדינו: Il Kal Viejo) היה בית הכנסת הספרדי המרכזי של יהודי בלגרד ופעל מ-1690 ועד הפלישה ליוגוסלביה במלחמת העולם השנייה. ב-1908 נחנך בית הכנסת בית ישראל אשר החליף את "קהל ישן" כבית הכנסת המרכזי.
היסטוריה
ב-1688 במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) נכבשה בלגרד על ידי צבא ממלכת הבסבורג. יהודי העיר גורשו ובית הכנסת המרכזי נבזז והועלה באש. ב-1690 עלה בידי הצבא העות'מאני לכבוש מחדש את העיר. מקצת מיהודים שגורשו שבו לשכונה היהודית דורצ'ול והקימו מבנה בית כנסת מרכזי חדש אשר לימים נקרא "קהל ישן". ב-1717, במהלך המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1716–1718) נפגע שוב מבנה בית הכנסת ושוקם, וכך גם ב-1739 במהלך המלחמה האוסטרית-עות'מאנית. בשנים: 1752, 1790, 1795 ניזוק בית הכנסת קשות מדליקות שפרצו בו. המבנה שוקם וחזר לפעילות בזכות תרומות שהעבירו יהודי מנטובה.
עם עלייתו לשלטון של מילוש אוברנוביץ' בנסיכות סרביה חלה הטבה משמעותית ביחס השלטונות ליהודי בלגרד. הנסיך ביקר בבית הכנסת והעביר תקציבים לשיקומו ולרכישה וכתיבת ספרי תורה חדשים. בספטמבר 1819 נחנך מחדש בית הכנסת המשוקם בטקס חגיגי בהשתתפות הנסיך אוברנוביץ'. הבניין היה חד קומתי ובנוי בצורת מלבן. ארון הקודש פנה לכיוון מזרח. בכל אחד מצידי המבנה היו 9 חלונות. לעזרת הנשים הוביל גרם מדרגות שמוקם בסמוך לכניסה לאולם התפילה. ב-1820 נערך בבית העלמין היהודי בבלגרד טקס גניזה לספרי התורה ותשמישי הקדושה שנפגעו במלחמות השונות.
ב-1862 הפגיזו העות'מאנים את בלגרד מעמדותיהם במצודת בלגרד ובית הכנסת נפגע שוב. ב-1864 ערכה הקהילה מגבית לצורך שיקום המבנה וכן מכרה "מקומות מסומנים" לצמיתות ל-60 מעשירי הקהילה לצורך כך. ב-1888, לאחר שהוענקה ליהודי בלגרד הזכות להתיישב בכל חלקי העיר, עזבו רבים מאמידי הקהילה את השכונה התחתית של דורצ'ול, יָאלִייָה (בסרבית: Jalija) ועברו להתגורר בשכונה העילית זֶרֶק (בסרבית: Zerek) וכן באזורים שמחוץ לדורצ'ול. מספר המתפללים הלך והתמעט. ב-1908 נחנך בשכונה העילית בית הכנסת בית ישראל שהיה למרכזי עבור הקהילה הספרדית בבלגרד. במהלך מלחמת העולם השנייה נותר מבנה בית הכנסת "קהל ישן" על תילו. לאחר כינון הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה יושמה תוכנית בניין עיר חדשה בבלגרד ובמהלכה ב-1952 נהרס מבנה בית הכנסת והוקמה שכונת מגורים, וזאת על אף פניות רבות מראשי יהדות יוגוסלביה ותושבים מקומיים לשקם ולשמר את הבניין לזכר תושבי השכונה היהודית שנרצחו בשואה.
ב-2018 נערכו באזור בו שכן בית הכנסת חפירות ארכאולוגיות במימון הקהילה היהודית בבלגרד, נתגלו ונוקו שרידו.
רנואר (מותג)
רנואר רשת חנויות אופנה בע"מ היא קמעונאית אופנה ישראלית. הרשת משווקת מוצרי ביגוד, הנעלה, תכשיטים, תיקים ואביזרי אופנה. תחת הקבוצה פועל גם המותג "Twentyfourseven". רנואר היא רשת האופנה החמישית בגדולה בישראל.
היסטוריה
בשנת 1993 הוקמה קבוצת רנואר על ידי אנשי העסקים אלי ברקוביץ' ויוסי ברוש כרשת אופנה לנשים בלבד. שנה לאחר מכן, ב-1994 הצטרף אליהם סרג' דרעי, המחזיק 10% מהחברה ומשמש מאז כמנכ"ל הקבוצה. בתחילת המאה ה-21 נכנסה החברה גם לעולם האופנה לגברים. בשנת 2002 הודיעה הרשת על השקעה של כ-10 מיליון ש"ח בפתיחת 8 סניפים חדשים, שהצטרפו ל-30 הסניפים הקיימים. בנוסף, יושקעו 14 מיליון ש"ח בהרחבת שטחי מסחר קיימים ל-8,000 מ"ר במקום 3,000 מ"ר. שמונת הסניפים נפתחו בקונספט מחודש ובו חנויות רחבות המשתרעות על שטח ממוצע של 150 עד 200 מ"ר.
בשנת 2006 עמדו מכירות החברה על 233 מיליון ש"ח ובשנת 2007 על 280 מיליון ש"ח. באותה שנה החלה בגל שיפוצים ושדרוגים לחנויותיה. כחלק ממיתוגה מחדש של הרשת ובשיתוף המעצב ברוך נאה. תחילה היא פתחה חנות קונספט בקניון עזריאלי בשטח של 200 מ"ר ובהשקעה של מיליון דולר. לאחריה נפתחו בשנת 2007 עוד 8 חנויות קונספט בהשקעה של 8 מיליון דולר. חלק מהחנויות היו חדשות, ואחרות הן שדרוג של סניפים שפעלו זה מכבר. החנויות שנפתחו היו גדולות במיוחד והשתרעו על שטח של 150–400 מ"ר, לעומת שטח של 100–200 מ"ר שהיה נהוג קודם לכן. עוד באותה שנה רנואר נכנסה לתחום אביזרי האופנה (אקססוריז).
בשנת 2019 פתחה הרשת מחלקות להום סטייל (עיצוב הבית) בשם "RENUAR & MORE" ב-15 חנויות הקונספט הגדולות של המותג. אלו מתחרות ברשתות בינלאומיות כמו זארה ו-H&M. במחלקה נמכרים פריטים לבית כמו כריות, מצעים, כלי נוי ונרות.
לקבוצת רנואר סניפים הפרוסים בפריסה ארצית בקניונים הגדולים בישראל. הקבוצה מוכרת הן דרך חנויות בבעלותה והן דרך מערך זכיינות. בשנת 2020 בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל והנחיות משרד הבריאות נסגרו סניפי רנואר לחודשים אחדים.
הקבוצה מעסיקה כ-1,300 עובדים; כ-300 עובדים במטה החברה ובמרכז הלוגיסטי אשר בראשון לציון, יתר העובדים מועסקים ב-95 נקודות מכירה ברחבי ישראל. יחד עם המותג שלה הפונה לצעירים וצעירות, "Twentyfourseven", רנואר היא רשת האופנה החמישית בגדולה בישראל, ומחזור המכירות של הקבוצה עומד על כ-500 מיליון ש"ח.
סכסוכים משפטיים
בשנת 2003 תבעה הדוגמנית בר רפאלי חצי מיליון שקל מ"רנואר" בנימוק שהם ביטלו חוזה עמה לאחר שסירבה להצטלם בעירום. באותה תקופה הייתה רפאלי קטינה ותלמידת תיכון. בשנת 2007 הושגה פשרה לפיה תפצה רנואר את רפאלי ב-140 אלף ש"ח, למרות שטענותיה העיקריות נדחו.
בסוף שנת 2004 הוציאה חברת מיקרוסופט בבית המשפט המחוזי בת"א צו מניעה זמני האוסר על רנואר להפר את זכויות היוצרים וסימני המסחר של מיקרוסופט בתוכנות המחשב שלה. בתביעה טענה מיקרוסופט כי עותקים לא חוקיים של תוכנות מחשב שלה הותקנו בכ־100 תחנות מחשב בחברה ומשמשים אותה לצרכים עסקיים. בהתאם לכך דרשה מיקרוסופט כ-300 אלף ש"ח. בית המשפט מינה כונס נכסים שהוסמך לבצע צווי חיפוש ותפיסה אצל רנואר בכל הנוגע לאותן תוכנות. הסכסוך הסתיים בפסק דין בהסכמה, לפיו התביעה של מיקרוסופט נדחתה אך ניתן צו האוסר על רנואר מלעשות שימוש בתוכנות מחשב פרי פיתוחה.
שמי חצות (סרט)
שמי חצות (באנגלית: The Midnight Sky) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי שביים ג'ורג' קלוני, המבוסס על הרומן "שמי חצות" (הוצאת אגם 2020) מאת לילי ברוקס-דלתון. מככבים בו קלוני, פליסיטי ג'ונס, קייל צ'נדלר, דייוויד אוילאו ודמיאן ביצ'יר. כאשר העולם מחשיך, המדען המזדקן ד"ר אוגוסטין לופטהאוס נמצא לבד בצפון הקוטב הצפוני, בניסיונו להזהיר את סאליבן וצוותה החוזרים ממשלחת חלל לצדק מפני מה שמצפה להם בכדור הארץ. הסרט עלה לצפייה דיגיטלית ב-23 בדצמבר 2020 על גבי שרתי נטפליקס, ותוך פחות מחודש צפו בו כ-72 מיליון צופים.
תקציר עלילת הסרט
אוגוסטין (ג'ורג' קלוני), מדען בודד בקוטב הצפוני, נמצא במרוץ נגד הזמן כדי להשיג תקשורת שתאפשר לו לעצור את סאלי (פליסיטי ג'ונס) וחבריה האסטרונאוטים לחזור הביתה לכדור הארץ עקב אסון עולמי מסתורי.
הפקה
ביוני 2019 הוכרז כי ג'ורג' קלוני יביים ויככב בסרט, כאשר נטפליקס תפיץ וצילומי הסרט יתחילו באוקטובר. פליסיטי ג'ונס צורפה לצוות השחקנים ביולי, כשקייל צ'נדלר ודייוויד אוילאו הצטרפו באוגוסט. טיפאני בון וקאוילין ספרינגול צורפו להפקה באוקטובר. בנובמבר 2019 דמיאן ביצ'יר לוהק לתפקיד בסרט, סופי ראנדל, איתן פק, טים רוס ומרים שור לוהקו בינואר 2020. הצילומים החלו ב-21 באוקטובר 2019 והושלמו ב-7 בפברואר 2020.
קישורים חיצוניים
ביקורות
דימוי גוף
דימוי גוף הוא האופן בו האדם תופס וחווה את האסתטיקה ומידת המשיכה של גופו. דימוי גוף כולל את התפיסות (כהערכת גודל הגוף, הערכת האטרקטיביות של הגוף), המחשבות, הרגשות והמשאלות (הקשורות לצורתו וגודלו של הגוף) המתעוררות אצל אדם לגבי גופו. דימוי הגוף יכול להיות חיובי, שלילי או משתנה ביחס לחלקי גוף שונים, או תקופות במעגל החיים. נושא דימוי הגוף נחקר במסגרת תחומי עיסוק שונים, בהם פסיכולוגיה, רפואה, פסיכיאטריה, פילוסופיה, אנתרופולוגיה, תקשורת ופמיניזם.
דימוי הגוף של הפרט עשוי להשתנות לאורך החיים ויכול להיות שונה מהאופן בו אחרים תופסים את גופו של אותו פרט. דימוי גוף עשוי להיות תוצר של חוויותיו של האדם (כיחס של ההורים לאדם וגופו בינקות) ואישיותו וכן של גורמים חברתיים ותרבותיים מגוונים (השפעות הסוציאליזציה כגון השפעת התקשורת ועולם הפרסום). דימוי גוף לעיתים קשור לסטנדרטים של החברה ולאופן בו מוקנית בה חשיבות למאפיינים שונים בגוף האדם (לרוב בהתאם לאופנות משתנות).
היסטוריה
המונח נטבע לראשונה על ידי הנוירולוג והפסיכואנליטיקאי האוסטרי פול שילדר, תלמידו של אבי הפסיכואנליזה זיגמונד פרויד. הוא כתב על נושא זה בספרו "The Image and Appearance of the Human Body" (1935). בכתביו שילב רעיונות של פרויד אודות האגו, שלדבריו הוא כולל בראש ובראשונה את האגו הגופני; רעיונות של קרל ורניקה לגבי סומטיזציה; ושל הנרי הד לגבי מודל סכמת הגוף. הוא טען כי דימוי הגוף הוא ייצוג מנטלי המשתנה לאורך שלבים שונים בילדות, הכולל עמדות ומשאלות לגבי הגוף, וכי הוא מושפע מההתפתחות הפיזית, הרגשית והקוגניטיבית של האדם, וכן מיחס הסביבה כלפיו.
La La Love (שיר של עדן אלנה)
רקע
בשנת 2020, אלנה זכתה בעונה השביעית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא לאירוויזיון" ונבחרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2020. במרץ 2020, תאגיד השידור הציבורי כאן 11 ערך קדם בן ארבעה שירים, שבסופו נבחר השיר "Feker Libi", אותו אלנה תבצע על בימת התחרות ברוטרדם, הולנד. ב-18 במרץ 2020, תחרות האירוויזיון לשנת 2020 בוטלה עקב מגפת הקורונה. ב-22 במרץ 2020, איגוד השידור הציבורי כאן 11 הכריז כי אלנה נבחרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2021.
ב-2 בדצמבר 2020 נחשפו 9 שירים שנבחרו על ידי הוועדה להצבעה, שנמשכה עד 13 בדצמבר. ב-3 בינואר, פורסמו שלושת השירים שעלו לשלב הבא, "La La Love", "Set Me Free" ו-"Ue La La". ב-25 בינואר 2021 התקיים המשדר "השיר שלנו לאירוויזיון 2021", בו הוכרז כי השיר שנבחר לייצג את ישראל באירוויזיון 2021 הוא "Set Me Free". השיר "Ue La La" זכה במקום השני עם 17.2 אחוז הצבעה. אלנה מספרת על הקלטת השיר כי היא הייתה הקלה ביותר מבין שלושת השירים. בנוסף, היא מספרת כי היא מצאה את הקשר בינה לבין השיר.
וידאו קליפ
ב-19 בינואר 2021 פרסם תאגיד השידור הישראלי את שלושת הקליפים של השירים המועמדים לייצג את ישראל באירוויזיון. הקליפ, בדומה לשני הקליפים הנוספים, בוים על ידי אלעד ויסמן. הקליפ מתחיל במיטתה של אלנה, שם היא יושבת סביב ארבע רקדניות. לאחר הפזמון הראשון של השיר, אלנה עוברת לחדר שחור בו תלויים מספר סימנים שונים מתקרת החדר. הקליפ מלווה בצבעי ניאון שונים, דוגמת צהוב, ורוד, כחול, אדום וסגול.
ביקורות
הכתבת לורן מאתר "Wiwibloggs" כתבה על השיר כי: "השיר רדוד ומשעמם. עם זאת, אי אפשר שלא לשים לב איך עדן נהנית לשיר אותו". בנוסף, לורן כתבה כי הקדם הישראלי לאירוויזיון 2020 היה טוב יותר מהקדם הנוכחי לשנת 2021. על פי סקר שנערך על ידי אתר, כ-32.38 אחוזים ממשתתפי הסקר, מעדיפים כי אלנה תבצע את השיר "La La Love" על בימת האירוויזיון.
דימוי גוף
היסטוריה
באשר להתפתחות דימוי הגוף והשתנותו לאחר גיבושו הראשוני בשלב מסוים בחיים, התפתחו שתי גישות: האחת טענה כי דימוי הגוף הוא דינמי ומשתנה באופן מתמיד לאורך השנים, מכיוון שהוא מתפתח בין השאר גם בעקבות אינטראקציה עם הסביבה, שמשתנה עם השנים; והשנייה טענה כי דימוי הגוף נשאר קבוע לאחר שהתגבש בשלב מסוים בהתפתחות, והוא לא משתנה אלא רק בתנאים קיצוניים. גישה נוספת ניסתה לשלב בין שתי גישות אלו, וטענה כי קיימות סכמות של הגוף המשתנות באופן תדיר, בהתאם לשינויים בסביבה וללמידה שמתרחשת אצל הפרט, וקיימות אחרות שנשארות יציבות יותר.
לאורך השנים התפתחו רעיונות ותאוריות נוספים לגבי דימוי גוף. ריצ'רד לרנר כתב אודות התעצבות העצמי הגופני האידיאלי של ילדים על פי תשומת הלב שהם מפתחים לאורך התפתחותם אל מאפיינים מסוימים של גופם, וכן בהתאם לחשיבות שאחרים מייחסים למאפיינים אלו. הפסיכואנליטיקאית הצרפתיה פרנסואז דולטו פיתחה תאוריה לגבי דימוי גוף לא מודע. גרוגן הרחיבה את ההמשגה להמשגה רב ממדית שכוללת יותר מדאגות סביב משקל ומבנה הגוף. חוקרים נוספים כתבו על סוגים שונים של דימוי גוף, כגון תפיסות הפרט לגבי ההופעה החיצונית שלו, גודל הגוף, גבולות הגוף ועוד. כן קיימת הבחנה בין המרכיב התפיסתי של דימוי הגוף (שמושפע מתפיסה חושית בעיקרה), לבין המרכיב העמדתי (הכולל עמדות רגשיות וקוגניטיביות כלפי הגוף).
בדיקת דימוי גוף במחקרים
דימוי גוף נמדד לרוב במחקרים באמצעות שאלונים בהם נשאלים המשתתפים לגבי האופן בו הם מדרגים ומעריכים את צורת גופם כיום וכן את גופם האידיאלי, תוך שימוש בסדרה של תיאורי גוף נתונים. ההבדל בין דירוג הגוף העכשווי והאידיאלי מבטא את מידת שביעות הרצון מהגוף.
בעקבות התפתחות הטכנולוגיה המחקרית, נערכים בנושא דימוי גוף גם מחקרים המערבים מדידות ישירות יותר על מוח האדם. במספר מחקרים נמצא כי חלק מהנבדקות שצפו בתמונות של נשים בעלות משקל גוף נמוך, או אף במילים כגון "השמנת יתר" או "כבד", ביטאו שינויים כימיים מיידיים באזורים כמו האמיגדלה, המקושרת לחרדה, והקורטקס הפרה-פרונטלי, המקושר לירידה בערך העצמי.
הבדלי מגדר וגיל
במחקרים נמצא כי שביעות רצונן של נשים מגופן נמוכה יותר מזו של גברים, אך הנושא משפיע גם על גברים. גברים מבטאים במחקרים חשיבות גבוהה למראה גופם, גם אם שביעות רצונם מגופם גבוהה יותר מנשים.
במחקר בקרב סטודנטים, נמצא כי דימוי הגוף של הגברים נותר ללא שינוי עם הזמן, בעוד אצל נשים חלה התפתחות והתייצבות בדימוי הגוף כך שהן הביעו יותר שביעות רצון מהמראה שלהן בסיום לימודיהן יחסית לתקופת תחילת הלימודים. באופן כללי, ככל שעולה הגיל, מעניקים גברים ונשים פחות חשיבות למראה שלהם יחסית לגילאים צעירים, ומדגישים יותר אספקטים של תפקוד הגוף מאשר המראה שלו. בגיל הזקנה, נשים יותר מרוצות ממראה גופן, וייתכן שהדבר קשור להפחתה בלחץ החברתי ובעמדות שמפגינה הסביבה כלפי המראה של נשים בגיל זה יחסית לגילאים צעירים יותר. לעומתן, גברים פחות מרוצים מהירידה בתפקוד של הגוף ומבטאים בשל כך דימוי עצמי ומסוגלות עצמית נמוכים יותר.
אברהם דובדבני
אברהם דובדבני (דובדב) (נולד ב-5 באוגוסט 1945), הוא איש ציבור ישראלי, כיהן בשנים 2010–2020 כיושב ראש ההסתדרות הציונית העולמית, ומ-2020 עד 2022 כיהן כיושב ראש קרן קיימת לישראל.
ביוגרפיה
דובדבני נולד ב-5 באוגוסט 1945 בירושלים למשפחה ציונית דתית. אביו ברוך דובדבני היה מנכ"ל המחלקה לעלייה וקליטה בסוכנות היהודית. הוא בוגר ישיבת נתיב מאיר וישיבת כפר חסידים. שירת בצנחנים והיה ממשחררי ירושלים במלחמת ששת הימים.
דובדבני הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל ומינהל חינוכי ותואר שני בסוציולוגיה של החינוך, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
דובדבני שימש במספר תפקידים בסוכנות היהודית במשך כעשר שנים. בשלוש השנים האחרונות עד 1977 היה שליח בצרפת. לאחר מכן היה מזכ"ל תנועת בני עקיבא העולמית בשנים 1977–1991. בתחילת שנות ה-80 היה פעיל בחוג איתנים שהיה סמן ימני במפד"ל. היה גם מנהל המחלקה לחינוך לא פורמלי במכללת אורות ישראל.
ב-1991 עבר להסתדרות הציונית העולמית ושירת כמנהל החטיבה להתיישבות. בהמשך היה גם יושב ראש עמית של קק"ל.
חבר בחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית מאז אוקטובר 1991. ביוני 2010 נבחר פה אחד כיושב ראש ההסתדרות הציונית העולמית. ב-2020, בקונגרס הציוני הל"ח, נבחר במקומו יעקב חגואל. ב-15 בנובמבר 2020 מונה ליו"ר קק"ל וב-2022 סיים את תפקידו.
חיים אישיים
נשוי לדינה, לזוג ארבעה ילדים. תושב רמת גן. אחד מבניו נשוי לבתו של הרב הלל פלסר.
הלל גלבוע
הלל גלבוע (נולד בשנת 1950) הוא כדורסלן עבר ישראלי בגובה 1.86 מטרים, ששיחק בהפועל מגידו, הפועל חיפה ובנבחרת ישראל. כיום איש עסקים.
קריירת כדורסל
נולד וגדל בקיבוץ משמר העמק. בנם השני של פרידה ורחמים שעלו לישראל ממולדובה ומעיראק (בהתאמה). ב-21 במרץ 1969 נהרג אחיו הבכור שאול גלבוע, טייס קרב וכדורסלן עבר. אחיו הצעיר, רפי גלבוע, גם הוא כדורסלן עבר.
הלל גלבוע נחשף לכדורסל לאחר שאביו הקים בחצר ביתם סל, והוא ואחיו החלו לשחק יחד והתאמנו רבות בקליעות.
לאחר שאחיו הגדול שאול התקבל לקורס טיס, ניסה גם הלל להתקבל לקורס, אך נדחה, ואז החליט להישאר בקריירה של הכדורסל.
בעונת 1966/1967 הצטרף גלבוע למשמר העמק כשחקן נוער מוכשר.
בשנת 1969 התאחדה משמר העמק עם קבוצת עין השופט וקמה קבוצת הפועל מגידו. גלבוע המשיך בקבוצה המאוחדת.
לקראת עונת 1972/1973 עבר להפועל חיפה. לדבריו עזב את קבוצת הקיבוץ היות שלא היו מוכנים להשקיע כספים בשביל להביא שחקני חיזוק.
בהפועל חיפה שיחק במשך חמש עונות, עד שפרש בגיל 28 בסיום עונת 1978/1979.
נבחרת ישראל
בשנת 1968 שיחק בנבחרת העתודה תחת המאמן רלף קליין.
בשנת 1970 שיחק במסגרת הנבחרת הבוגרת במשחקי אסיה.
סך הכל שיחק במשך חמש שנים בנבחרת ישראל הבוגרת, ובעיקר שימש כשחקן ספסל.
סטטיסטיקה
סטטיסטיקות קריירה:
סה"כ נקודות בקריירה: 1830
ביוסימילר
ביוסימילר (באירופה: Biosimilar drug ,בארצות הברית: follow-on biologics) הוא עותק כמעט זהה של תרופה ביולוגית רשומה של חברה אחרת. ביוסימילר היא גרסה מאושרת של תרופת המקור, והוא יכול לקבל היתר מהרשויות הרגולטוריות רק כאשר הפטנט של המוצר המקורי פג. שלא כמו תרופות כימיות וגרסאות גנריות של התרופות הכימיות, תרופות ביולוגיות בדרך כלל מפגינות מורכבות מולקולרית גבוהה והטרוגניות.
הלל גלבוע
סטטיסטיקה
סה"כ משחקים בקריירה: 195
מקום ברשימת קלעי כל הזמנים: 192
עונות בליגה: 10
סה"כ נקודות בפלייאוף בקריירה: 45
ביוסימילר
תרופות ביולוגיות לעומת תרופות כימיות
בניגוד לתרופות כימיות, תרופות ביולוגיות הן בעלות מורכבות מולקולרית גבוהה ומשקל מולקולרי גבוהה בהרבה. לתרופות ביולוגיות יש מבנה תלת־ממדי והיררכיות קיפוליות של חלבון שמשפיעות על הצורה של האתר הפעיל של החלבון וכתוצאה מכך על התפקוד שלו, בניגוד לתרופות כימיות שלהן קשרים כימיים פשוטים.
הלל גלבוע
סטטיסטיקה
סה"כ משחקי פלייאוף בקריירה: 10
ביוסימילר
תרופות ביולוגיות לעומת תרופות כימיות
תהליך הייצור של תרופות ביולוגיות הוא מורכב בהרבה מיצור תרופות כימיות ונתון לשונות מבחינת התוצר הסופי. תחילה מכניסים את הרצף הגנטי של החלבון לתוך תא שמתאפיין בחלוקה מהירה (דוגמת שמרים או חיידקים). לאחר מכן החלבון מתבטא בתא המטרה בכמויות גדולות. בהמשך, החלבון מופק מתוך התאים בטכניקות מגוונות, ועובר ייצוב נוסף בדרך לתרופה הסופית. בגלל השוני בתהליך הייצור בין התרופות הביולוגיות לכימיות יש גם הבדל בהומוגניות של התכשירים. תרופות כימיות הן הומוגניות ומורכבות ממולקולות זהות לחלוטין זו לזו משום שתהליך הייצור שלהן מאוד מדויק. תרופות ביולוגיות לעומת זאת מורכבת מחלבונים הנבדלים מעט זה מזה מכיוון שהם מיוצרים שכשסביבתם משתנה תכופות (מליחות, pH וכו'), ושינויים אלו משפעים על השלבים הרבים המאפיינים יצור של חלבון.
הלל גלבוע
סטטיסטיקה
מקום ברשימת קלעי כל הזמנים בפלייאוף: 611
ביוסימילר
תרופות ביולוגיות לעומת תרופות כימיות
דוגמה לכך אפשר לראות אם משויים שתי תרופות שמיועדות לטיפולי פוריות, הGonal-F (חומר פעיל:Folitropin Alpha) של חברת Merck, והPuregon (חומר פעיל:Folitropin Beta) של חברת MSD שהם שני איזופורמים שונים של הrec-FSH שקיימים בשוק כבר כ-20 שנה. אפשר לראות שאם מריצים דגימה מכל תרופה בשדה חשמלי רואים הטרוגניות בתוך כל אחד מהמוצרים ובין המוצרים עצמם למרות שהפעילות הביולוגית שלהם זהה. ההטרוגניות נובעת מכך שיש שינויים קלים בגליקוזילציות ובכמות של החומצה הסאלית על כל מולקולה. זה כשלעצמו משפיע בצורה ישירה על הPH שלהן ועל המטען. אך למרות זאת, באינספור מחקרים השוואתיים שעשו בין התרופות לאורך ה20 השנה האחרונות, לא נמצאה כל שונות קלינית, לא בתגובה השחלתית, ההיריון הקליני ומספר הלידות החיות.
הלל גלבוע
לאחר הפרישה
לאחר שבגיל 28 החליט לפרוש מכדורסל, עבד עשר שנים בניגריה כמנהל הרכש של חברת סולל ובונה ובמקביל למד תואר ראשון במנהל עסקים.
בשנת 1988 עבר לפלורידה, ארצות הברית, שם למד מחשבים, במקביל שיחק כדורסל חובבני.
בשנת 1995 חזר לישראל וב-1996 מונה להיות מנהל החוזים של חברת אינטל בקריית גת.
ביוסימילר
רגולציה
עם השנים נעשה ברור יותר כי תנאי האישור לתרופות גנריות אינם יכולים לשמש כבסיס לאישור תרופות ביולוגיות ביוסימילריות וזאת מאחר שהמבנה המרחבי של החלבון תלוי מאוד בתנאי הייצור בשלבים שונים, והוא שקובע את הפעילות הביולוגית שלו .ומכיוון שבלתי אפשרי לייצר מוצר ביולוגי זהה לחלוטין לתרופת המקור, לא ניתן להסתמך בעניין זה על מה שידוע לגבי המוצר המקורי ויש לספק הוכחות בניסויים קליניים ליעילות ולבטיחות המוצר הביולוגי החדש. בנוסף, חייב להיות מעקב קפדני מאוד לאחר שמוצר הביוסימילר נכנס לשוק על מנת לגלות תופעות לוואי חדשות ולא מדווחות, ובמיוחד לגלות תופעות הקשורות לאימונוגניות של המוצר.
הלל גלבוע
לאחר הפרישה
בשנת 2000 מונה למנהל החוזים של כביש חוצה ישראל.
ביוסימילר
רגולציה
כחלק מההבנה של הגורמים הנ"ל, גיבשו ברשויות הבריאות ברחבי העולם נוהלי רגולציה ייחודיים עבור תרופות ביוסימילר. הרשות הראשונה שהתחילה לאשר מוצרי ביוסימילר היא ה EMA וגם הFDA התחיל לאשר תרופות אלו.
הלל גלבוע
לאחר הפרישה
בשנת 2003 חזר לניגריה ועבד כמנכ"ל חברה גדולה שעיסוקה במוצרים אלקטרו מגנטים.
בשנת 2016 חזר לישראל.
ביוסימילר
רגולציה
תרופת הביוסימילר הראשון שאושרה באירופה הייתה תרופת ביוסימילר לSomatropin של חברת סנדוז (באנגלית: Sandoz) ב-2006. מאז ועד היום (אוקטובר 2017) כבר אושרו באירופה כ40 תרופות Biosimilar שונות, ביניהן הבמפולה (באנגלית: Bemfola, חומר פעיל:Folitropin Alpha) של חברת Finox Biotech, שהיא ביוסימילר לתרופת ה Gonal-F של חברת Merck. כל ביוסימילר מאושר בהתבסס על כללים ייחודיים. במרץ 2015, ה-FDA אישר את מוצר הביוסימילר הראשון בארצות הברית לפילגרסטים (filgrastim) שנקרא filgrastim-sndz (השם המסחרי Zarxio) המיוצר על ידי חברת Sandoz ומאז אושרו כ-7 תרופות ביוסימלר בארצות הברית.
אנדרטת קרב האומות
אנדרטת קרב האומות (בגרמנית: Völkerschlachtdenkmal) היא אנדרטה להנצחת הניצחון על צבאות נפוליאון במסגרת הקואליציה השישית בקרב שהתקיים בשנת 1813 בסמוך לעיר לייפציג בגרמניה. בניית האנדרטה הושלמה בשנת 1913 לאחר 15 שנות עבודה במלאת 100 שנים לקרב. טקס חנוכת האנדרטה נערך בנוכחות הקיסר וילהלם השני.
ביוסימילר
בישראל
בארץ, האיגוד הישראלי לפרמקולוגיה קלינית התחיל לגבש מסקנות בנושא כבר בשנת 2008. משרד הבריאות הישראלי פרסם את נוהל 127 – "מדיניות תנאי רישום ושימוש בתכשירי ביו-סימילאר-"Bio-Similar".
אנדרטת קרב האומות
הרקע ההיסטורי
קרב לייפציג, המכונה "קרב האומות", שהתקיים בין התאריכים 16-19 באוקטובר 1813 הפגיש קואליציה של צבאות האימפריה הרוסית, פרוסיה, האימפריה האוסטרית ושוודיה, מול הצבא הצרפתי שנתמך בכוחות נסיכות ורשה, ממלכת איטליה הנפוליאונית, וכמה מדינות גרמניות שהשתייכו לקונפדרציה שממערב לנהר הריין. לאחר התבוסה בקרב נסוגו צבאותיו של נפוליאון בחזרה לצרפת, הכוחות המנצחים פלשו לתחומיה מספר חודשים לאחר מכן, בראשית 1814, ונפוליאון עצמו נתפס והוגלה לאי אלבה בחודש מאי 1814.
כבר באותה שנה החלו להשמע קריאות להקמת אנדרטה גדולת ממדים לכבוד הניצחון. הסופר והמשורר הגרמני הפטריוט ארנסט ארנט (Ernst Moritz Arndt), קרא להקמת מבנה גדול ממדים "כמו הקולוסוס או הפירמידות או קתדרלת קלן", והאדריכל פרידריך ויינברנר (Friedrich Weinbrenner) אף עיצב מבנה ברוח זו.
בשנת 1863 לכבוד 50 שנה לניצחון הוצבה אבן הפינה לאנדרטה ביוזמתו של קלמנס תימה (Clemens Thieme) איש לשכת "הבונים החופשיים" בלייפציג אולם רק כשלושים שנה לאחר מכן, בשנת 1894 הוא החל בגיוס כספים לפרויקט והשיג מעיריית לייפציג הקצאה לשטח שעליו תוקם האנדרטה במטרה לסיים את הפרויקט כולו בשנת 1913 במלאת 100 שנה לקרב.
הבניה החלה בשנת 1898 והסתיימה על פי התכנון בשנת 1913 בניהולו של ברונו שמיץ (Bruno Schmitz) שתכנן גם את אנדרטת הפינה הגרמנית בקובלנץ, לאחר שזכה בתחרות העיצוב למבנה. הבנייה כללה שינוע של 82,000 מטרים מעוקבים של עפר, יציקה של 120,000 קוב בטון, חציבה וסיתות של 26,500 גושי גרניט. העלות הכוללת של הפרויקט הגיעה לסכום שווה ערך של 55 מיליון יורו (במחירי 2015).
בשנים 2003-2013 נערך במבנה הראשי של האנדרטה שיפוץ מקיף, והוא צפוי להמשך עד שנת 2017 ולכלול את כל השטחים הסובבים אותה.
עיצוב
שמיץ הושפע מתוכניותיו המוקדמות של ויינברנר. האנדרטה נבנתה על גבי גבעה מלאכותית בגובה 23 מטרים מעל סביבתה, בצורה של פירמידה. בסיס הפירמידה הוא ריבוע שאורך כל אחת מצלעותיו 124 מטרים וגובהה הכולל 91 מטרים. זוהי האנדרטה הגדולה ביותר בגרמניה.
בחזית הראשית של האנדרטה מעל שער הכניסה מגולפת דמותו בגובה 12 מטרים של המלאך מיכאל הנחשב לאל המלחמה הגרמני ומגן החיילים. מול חזיתו הקדמית של המבנה נחפרה בריכת השתקפות ובצידיה שדרות צעידה רחבות. התוכניות המקוריות שכללו לצד האנדרטה גם בנייה של אצטדיון ורחבה למצעדים לא הגיעו לכלל מימוש.
המבנה המרכזי מורכב משתי קומות. בקומה הראשונה נמצאת ה"קריפטה" הנתמכת סביב בשמונה עמודי אבן המגולפים בתבנית פני לוחמים מתים, שלפניהם מוצבים שני שומרים. בקומה השנייה ממוקם "היכל התהילה" שבפינותיו מוצבים ארבעה פסלי ענק בגובה 9.5 מטרים כל אחד, המייצגים את ארבע התכונות היסודיות המיוחסות לעם הגרמני: אומץ, אמונה, הקרבה ופריון.
חלקה הפנימי של הכיפה שבתקרת המבנה מעוטר בתבליטים מן ההיסטוריה הגרמאנית ובהשפעת תבליטים מאשור ומצרים העתיקה. 500 מדרגות מובילות מתחתית המבנה ועד לראשו חלקן במעברים צרים במיוחד בצורה ספירלית.
המתחם כולו מוקף בחורשות של עצי אלון המסמלים כוח וסיבולת המיוחסים לעם הגרמני ומרבדי דשא המסמלים פיריון.
בניגוד לאנדרטאות שהוקמו בתקופות קודמות ונועדו להלל ולרומם את השליט, הרי שעיצוב האנדרטה בלייפציג נועד לרומם את רוחו ומהותו של העם הגרמני אשר לאחר הניצחון בקרב החל להתגבש כקהילה ולייצב את הגרמנים כקבוצה אתנית מובחנת ומובדלת.
יחס השלטונות לאנדרטה
בתקופה הקומוניסטית בגרמניה המזרחית שקלו השלטונות להחריב את האנדרטה שסימלה רגשות לאומניים מתקופת האימפריה הגרמנית אולם בסיכומו של דבר הוחלט להשאירה שכן היא הוקמה במטרה לפאר את הניצחון של כוחות גרמנים ורוסים שלחמו כתף אל כתף נגד אויב משותף.
המונומנט הלאומי ריינבו ברידג'
המונומנט הלאומי ריינבו ברידג' (באנגלית: Rainbow Bridge National Monument – מילולית "המונומנט הלאומי גשר הקשת בענן") הוא אתר טבע מוגן מהסוג מונומנט לאומי של ארצות הברית השוכן למרגלות המורדות הצפון-מערביים של הר נאוואחו בדרום מדינת יוטה, שבמרכזו קשת טבעית גדולה שהיא מקור שמו. המונומנט הלאומי משתרע על שטח של 650 דונם בתחומי מחוז סן חואן (San Juan County) ביוטה, קרוב לגבול עם אריזונה. היישוב הקרוב ביותר הוא פייג' באריזונה. המקום הוכרז כמונומנט לאומי ב-30 במאי 1910, והוא מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית כחלק מאזור הנופש הלאומי קניון גלן (Glen Canyon National Recreation Area).
מידות
תצורת הנוף שעל שמה קרוי המונומנט הלאומי היא קשת טבעית המגשרת מעל לאפיק המכונה קניון ברידג' (Bridge Canyon), המתוארת לעיתים קרובות כ"קשת הטבעית הגבוהה ביותר בעולם". ב-1974 דיווחה לשכת הטיוב של ארצות הברית שמפתח הקשת הוא 84 מטרים, אבל מדידות שנערכו בעזרת לייזר ב-2007 קבעו שמפתח הקשת הוא 71 מטרים בלבד, מה שממקם את הקשת במקום החמישי בעולם (המקום הראשון שייך ל"שְׂייֵנְזֶ'ן צְ'יָאו" (Xianren Qiao - "גשר בני האלמוות", המכונה באנגלית Fairy Bridge - "גשר הפיות"), קשת טבעית שמפתחה 121 מטרים, במחוז גואנגשי בסין. גובה הקשת 88 מטרים, הקשת הטבעית הגבוהה ביותר בארצות הברית והרביעית בעולם, אחרי קשת שיפטון (בסינית 天門, "שער השמים") במחוז שינג'יאנג (370 מטרים) וטְייֵנְשְׂיָה דִייִי צְ'יָאו (Tianxia Diyi Qiao - "גשר על פני שמים") בוולינגיואן במחוז חונאן (357 מטרים), שניהם בסין וקשת אלובה בצ'אד (120 מטרים). עובי הקשת בקודקודה הוא 13 מטרים ורוחבה 10 מטרים.
היסטוריה גאולוגית
במעבר בין הטריאס לתור יורה (לפני כ-201 מיליון שנים עד לפני כ-145.5 מיליון שנים) השתנה האקלים בצורה קיצונית טמפרטורות גבוהות ורוחות עזות, פיזרו חול ברחבי הרמה. הגאולוגים משווים את התנאים ששררו אז ברמת קולורדו לתנאים של מדבר סהרה. ביורה נוצרו תצורות הסלע של אזור המונומנט כיום, אותן מקבצים הגאולוגים לחבורה בשם חבורת קניון גלן (Glen Canyon Group). התצורה התחתונה בחבורה היא תצורת אבן החול וינגייט (Wingate Sandstone), הבנויה משכבות דקות של אבן חול ואבן טין בגוון אדום כתום שמקורו בתחמוצות ברזל. תצורה יוצרת צוקים זו נבנתה ישירות על תצורת צ'ינלה. באמצע היורה, אלפי שנים לאחר שנוצרה תצורת וינגייט, השתנה האקלים והפך לגשום לתקופה קצרה (במונחים גאולוגיים) בנהרות שזרמו אז ברמת קולורדו הושקעה התצורה הבאה, תצורת קנייטה (Kayenta Formation), על תצורת אבן חול וינגייט. תצורת קנייטה בנויה משכבות דקות של אבן חול, היוצרת מדרונות כתוצאה מסחיפה. זוהי שכבה קשה יחסית. התנאים ששררו בסיום התקופה שבה הושקעה אבן חול זו היו אידיאליים לשימור עקבות של דינוזאורים, ולכן מוצאים כמה סדרות של עקבות כאלו באזור המונומנט הלאומי בחלקה העליון של תצורה זו. הבסיסים של קשת ריינבו ברידג' שייכים לתצורה זו. התצורה השלישית והאחרונה בחבורת קניון גלן, תצורת אבן חול נאוואחו (Navajo Sandstone), נוצרה מדיונות, אחרי אמצע היורה בתקופה שהאקלים היה שוב מדברי. זו היא אבן חול רכה יחסית היוצרת צוקים (הקירות של קניון גלן למשל עשויים מאבן זו). צבעה בדרך כלל לבן או אפרפר, אבל לעיתים היא מקבלת גוון ורדרד או אדמדם. במקומות רבים משולבים באבן חול נאוואחן שכבות דולומיט או עדשות צור. זו התצורה של פני השטח במונומנט הלאומי.
בשלהי תקופת היורה נוצרו ברמת קולורדו תצורות נוספות דוגמת תצורת כרמל (Carmel Formation, בעיקר אבן גיר) ותצורת אבן החול אנטרדה (Entrada Sandstone). שתי תצורות אלו הם יחידות חשובות בחבורת סן רפאל (San Rafael Group). אבל לקראת סוף תור יורה, לפני כ-135 מיליון שנים, שקעה רמת קולורדו ואקלים גשום גרם לסחיפה עמוקה שהסיר את שכבות הסלע של חבורת סן רפאל באזור המונומנט הלאומי. בסוף תור היורה חזר הים והציף את רמת קולורדו תוך הפעלת לחץ עצום על שכבות הסלע שמיצק את התצורות בחבורת קניון גלן.
הקשת הטבעית נוצרה בין לפני מיליון שנים לכ-500,000 שנים. היא החלה את דרכה כאחד הסנפירים בקניון. המים שזרמו בקניון נתקלו בבסיס הסנפיר, שהפך בסופו של דבר לקשת הטבעית, בתצורת קנייטה. התצורה בנויה מאבן חול קשה, עמידה הרבה יותר מאבן חול נאוואחו שמעליה לכוח השחיקה של המים. משום כך שחקו מערבולות המים שמשני צדי הסנפיר את אבן חול נאוואחו שמעל לתצורת קנייטה עד שבסופו של דבר נוצר בקיר חור. מי הנהר החלו לזרום דרך החור והם הרחיבו אותו בהדרגה כלפי מעלה ובצדדים. גם תצורת קנייטה לא עמדה בסופו של דבר בפני הזרם וגם היא נשחקה. כך נוצרה הקשת. אם האקלים לא היה משתנה, היו זרמי המים שוחקים את הקשת עד שהייתה מתמוטטת, אבל האקלים באזור השתנה מחדש לאקלים מדברי ושחיקת הסלעים על ידי המים נפסקה.
היסטוריה אנושית
למרות מיקומה באזור המבודד של הקניונים הטרשיים שלמרגלות הר נאוואחו ידעו הילידים המקומיים על קיומה של הקשת הטבעית במשך מאות בשנים ועבורם היא הייתה מקום קדוש. בתחילה היו אלה התושבים הקדומים המכונים אנסאזי, וזמן רב אחריהם הקבוצות האתניות של הפאיוט והנאוואחו שכינו את הקשת "נוננזושי" (Nonnezoshe בתעתיק לכתב לטיני), כלומר "קשת בענן שהפכה לאבן". גם כיום מתגוררות כמה משפחות של אינדיאנים בסמוך.
הלבנים הראשונים שככל הנראה ראו את הקשת במהלך המאה ה-19 היו ציידי פרוות, מחפשי זהב ובוקרים נודדים, אבל דבר קיומה התפרסם רק ב-1909. שתי משלחות מחקר נפרדות – האחת בראשות ביירון קמינגס (Byron Cummings), הדיקן של אוניברסיטת יוטה, והשנייה בראשות הסוקר הממשלתי ויליאם ב. דאגלס (William B. Douglass) –החלו לחפש את הקשת לאחר ששמועות על קיומה הגיעו לאוזניהם. בסופו של דבר הם איחדו כוחות. מורי דרך משבט הפאיוט הובילו אותם יחד עם הסוחר וחוקר הארצות ג'ון ותריל (John Wetherill). המשלחת התקדמה דרך קניון ברידג' וראתה את הקשת לראשונה בשלהי ה-15 באוגוסט.
כמעט שנה אחר-כך, ב-30 במאי 1910, השתמש נשיא ארצות הברית ויליאם הווארד טאפט בסמכותו כנשיא והכריז על האזור כמונומנט הלאומי ריינבו ברידג' ("גשר הקשת בענן"). בין המבקרים הראשונים באתר היו הנשיא לשעבר תאודור רוזוולט וסופר המערבונים ז'אן גריי שעשו את הדרך ברגל ועל גבי סוסים מהיישוב האינדיאני הקטן אולג'טו (Oljeto). הגישה לריינבו ברידג' נעשתה קלה יותר לאחר מלחמת העולם השנייה עם התגברות הפופולריות של ספורט הרפטינג בקניון גלן, אם כי דרך זו חייבה שיט של כמה ימים במורד נהר הקולורדו ומסע רגלי של 12 קילומטרים במעלה קניון ברידג'. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 ניתן היה להגיע לקניון ברידג' בסירת מנוע שיצאה מליז פרי ושטה במעלה הזרם. ב-1956 אושרה בנייתו של סכר קניון גלן. בתחילת 1963 נאטמו פתחי מנהרות שהסיטו את מי הקולורדו והמים החלו לעלות מאחורי הסכר ויצרו את מאגר המים אגם פאוול. המים הגואים חדרו לגם לקניונים הצדדים ובהם קניון ברידג' והפכו את הגישה לריינבו ברידג' באמצעות סירות מנוע לנוחה הרבה יותר, וכמות המבקרים באתר גדלה בצורה משמעותית. כך למשל בשנת 2000 ביקרו באתר קרוב ל-200,000 תיירים, אם כי מאז חלה ירידה בכמות המבקרים ובשנת 2012 ביקרו במקום 75,214 מבקרים בלבד.
ב-1974 הגישו כמה אזרחים בני שבט הנאוואחו תביעה בבית המשפט המחוזי כנגד מזכיר הפנים של ארצות הברית, נציב לשכת הטיוב של ארצות הברית ומנהל שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. התביעה הייתה ניסיון לשמר אתרי דת חשובים של הנאוואחו שהוצפו במים הגואים של אגם פאוול. בית המשפט פסק כנגד הנאוואחו, באומרו שהצורך באגירת מים עולה על הצרכים שלהם. ב-1980, פסק בית המשפט לערעורים המחוזי העשירי, שלסגור את ריינבו ברידג', אתר ציבורי, לשם טקסי דת של הנאוואחו נוגד את חוקת ארצות הברית המגנה על חופש הדת של כל תושביה.
ב-1993 אימץ שירות הפארקים הלאומיים תוכנית ניהול כללית, תוך התייעצות עם הציבור. כחלק מתהליך התכנון התייעץ שירות הפארקים הלאומיים עם חמש קבוצות אתניות של אינדיאנים שיש להם קשר לקשת הטבעית: הנאוואחו, ההופי, הפאיוט הדרומיים של סן חואן, הפאיוט של קאיבב, והיוט של הווייט מסה. הדאגה העיקרית שהביעו ראשי שבטים אלו הייתה שריינבו ברידג' – אתר דתי קדוש – יהיה מוגן ושהביקור בו יערך בצורה מכובדת. בנוסף, השבטים הביעו חשש לגבי מבקרים הניגשים לקשת או הולכים מתחתיה. המבקרים כיום באתר מתבקשים לכבד את משמעותו לאנשים שעבורם ריינבו ברידג' הוא במשך שנים רבות אתר קדוש. עם זאת, הגישה אל הקשת וההליכה מתחתיה אינה בלתי חוקית, ויש שביל מסודר מתחת לקשת שבו משתמשים לעיתים קרובות.
גישה
הקשת הטבעית של המונומנט הלאומי ריינבו ברידג' היא בין הקשתות הטבעיות הגדולות הנגישות ביותר בעולם, שכן ניתן להגיע אליה בשיט בן שעתיים מאחת משתי מרינות על אגם פאוול סמוך לפייג', המסתיים במזח קניון ברידג' במרחק הליכה של כקילומטר וחצי מהקשת. אפשרות אחרת היא להגיע בהליכה של כמה שעות מצדו הדרומי של אגם פאוול (כפוף לקבלת רישיון מהנאוואחו שהשטח שייך להם).
הרכבת האבודה מברגן בלזן לטרביץ
"הרכבת האבודה" מברגן בלזן לטרביץ (Troebitz) היא הרכבת השלישית שנשלחה ב-10 באפריל 1945 ממחנה ברגן-בלזן לעבר מחנה טרזיינשטט ועליה כ-2,500 יהודים. הרכבת לא הגיעה ליעדה הסופי בשל הפצצות כוחות בעלות הברית ושוחררה ב-23 באפריל 1945 על ידי חיילים רוסים אשר שחררו את הניצולים.
רקע היסטורי
מספר ימים לפני שחרור מחנה ברגן בלזן על ידי הצבא הבריטי ב-15 באפריל 1945 החליט מפקד המחנה יוזף קרמר לשלוח את כל היהודים שהיו במחנה למחנה הריכוז בטרזיינשטט. החל מינואר 1945 רוכזו 3,724 יהודים הולנדים ב"שטרנלאגר" (Sternlager, מחנה הכוכב) לצורך "תוכנית ההחלפה" של הימלר. כ-2,000 מביניהם נחשבו "מיוחסים" משום שהיו בעלי סרטיפיקטים או הגישו בקשות לסרטיפיקטים או ויזה למדינות אמריקה. קרמר הורה לאנשי האס אס לשלוח כ-7,000 אסירים יהודים בשלוש רכבות לטרזיינשטאט. הרכבת הראשונה עזבה את ברגן-בלזן ב-6 באפריל 1945 ועליה היו 400 אסירים מ"מחנה הכוכב" ו-2100 אסירים נוספים. הרכבת שוחררה ב-13 באפריל 1945 על ידי האמריקאים בעיר Farsleben. הרכבת השנייה יצאה מברגן בלזן ב-7 באפריל 1945 והגיעה לטרזיינשטט. הרכבת השלישית יצאה מברגן בלזן ב-10 באפריל 1945 ועליה היו כ-2,500 יהודים מהולנד, חלקם מ"מחנה הכוכב", מהונגריה ומיוגוסלביה. הרכבת הגיעה לטרביץ אך לא ליעדה. לימים נודעה בתור "הרכבת האבודה" או "הטרנספורט האבוד".
קורות הרכבת
הגרמנים דחסו את האסירים היהודים בקרונות משא של בהמות ובקרונות פחם. רובם היו חולים בטיפוס, שחפת או מחלות אחרות וסבלו מרעב ומתשישות. הרכבת החלה מסע קשה אשר נמשך 13 ימים. היא נסעה בכיוון מזרח גרמניה וחיפשה נתיבי מסילות שלא הופצצו על ידי כוחות הברית, ולא היו באזורים שנכבשו כדי להגיע דרומה, לאזור פראג וטרזיינשטט. גם לאחר שברגן בלזן שוחרר ב-15 באפריל על ידי הבריטים נותרה הרכבת בשליטת הס.ס והמשיכה לנסוע. הרכבת נקלעה לחילופי אש בין כוחות הצבא הגרמנים ובין כוחות הצבא האדום והייתה נתונה להפצצות מהאוויר של כוחות הברית.
במהלך המסע מתו אסירים רבים. בכל פעם שהרכבת עצרה, אפשרו הגרמנים ליהודים להוריד את המתים בקרונות ולקבור אותם בשולי המסילה. חלק מהיהודים שירדו ניסו גם לחפש אוכל בשדות שליד הרכבת. ברכבת היו שני עורכי דין, יהודים, הולנדים, יצחק דה פריס ויוסף וייס, שערכו רשימות של כל מי שמת בדרך ובאיזו תחנה לאורך המסע הוצאה גופתו ונקברה וציינו את סימני הדרך שעל גבי פסי הרכבת. יום לפני סיום המסע ברחו החיילים הגרמנים מהרכבת והיהודים נותרו ברשות עצמם. ב-23 באפריל 1945 הגיעה הרכבת לתוך יער עבות במזרח גרמניה ונעצרה מחוץ לכפר טרביץ על ידי חיילים קוזקים רוסים מהצבא של המרשל ז'וקוב ואלה שחררו את הניצולים היהודים.
לאחר השחרור
לאחר שחיילי הצבא האדום שחררו את ניצולי הרכבת הם שיכנו אותם בבתי העיירה שננטשו על ידי התושבים הגרמניים. החיילים הרוסים הקימו בית חולים שדה בטרביץ ובכפרים הסמוכים. הם טיפלו בחולים אשר שהו שם כחודש עד חודשיים ולאחר מכן חזרו לארצותיהם. חלק מהיהודים מתו בימים שלאחר השחרור. הניצולים קברו את רוב הנספים בקבר אחים בבית קברות לא יהודי בטרביץ, ואחרים נקברו בבית הקברות היהודי שהוקם בטרביץ.
אחרי ששוחררו מהרכבת ושוכנו בעיר טרביץ, דה פריס ווייס הנפיקו וחתמו על תעודות זהות שחולקו ליהודים כדי שיוכלו לחזור להולנד.
לאחר המלחמה
הצבא הרוסי הכין רשימות עם שמותיהם של 526 היהודים שנספו ב"רכבת האבודה" ונקברו בקבר האחים. העתקים של הרשימות נמצאים בארכיון שירות האיתור הבינלאומי בבאד ארולסן (Bad Arolsen) בגרמניה ובאתר "יד ושם".
ב"יד ושם" הוקם קיר זיכרון לזכר קרבנות "הרכבת האבודה".
במלאת חמישים שנים לסיום מלחמת העולם השנייה ושחרור המחנות נערך מסע זיכרון של ניצולי "הרכבת האבודה" ובני הדור השני ב-23 באפריל 1995 עד 27 באפריל 1995. במהלכו הם שיחזרו את המסע מווסטרבורק (Westerbork) לברגן בלזן והגיעו לטרביץ. שם הוקם קיר זיכרון לזכרם של היהודים שנספו במהלך המסע ב"רכבת האבודה" ולאחר שחרורה.
שבעת המשקים
שבעת המשקים הם שבעה סוגי נוזלים המוגדרים בהלכה כ"משקה", ויש להם דינים ייחודיים בהלכות טומאה וטהרה. הנוזלים הם: טל, מים, יין, שמן זית, דם, חלב ודבש. בספרות ההלכה מכונים בראשי תיבות: "י"ד שח"ט ד"ם".
נוזלים אלו הם היחידים שמכשירים מאכלים לקבל טומאה, ולפי הדעה המקובלת גם היחידים שחלים עליהם דיני טומאה. כמו כן, שבעת המשקים כלולים בתקנת חכמים ליטול קודם אכילת דבר שטיבולו במשקה.
סוגי המשקים
בתוספתא מובאים מקורות מהמקרא לכך שנוזלים אלו, מלבד מים, נחשבים "משקה":
ספרא למד שהדינים המיוחדים חלים על משקים אלו דווקא, מכך שהפסוק מציין "מים", ולא מסתפק במילים "וכל משקה":
מי פירות
לדעת רבי אליעזר במשנה, גם מי פירות (למשל דבש תמרים או יין תפוחים) נחשבים משקה, אף על פי שאינם כלולים ברשימת שבעת המשקים. רבי יהושע חולק עליו וסובר שמי פירות אינם נחשבים משקה, מלבד יין מענבים ושמן מזיתים. הרמב"ם פסק כרבי יהושע.
תולדות
חכמים מנו משקים אחדים הנחשבים "תולדות" של שבעת המשקים, ודין התולדות האלה כדין שבעת המשקים עצמם. כתולדות המים נחשבים משקים שונים היוצאים מגוף האדם כדמעות, רוק ושתן. מי גבינה נחשבים כתולדות החלב, ולחלק מן הדעות המוחל המופק מן הזית בתהליך הפקת השמן נחשב כתולדות השמן.
דיני המשקים
מקור דיני טומאה במשקים הם הפסוקים בפרשת טומאת שרצים:
חז"ל פירשו את המילים כעוסקים בשני דינים: הן בהכשר מאכלים לקבל טומאה, בו עוסק תחילת הפסוק, וממילים אלו למדים שגם שאר המשקים מכשירים; והן בטומאת המשקים עצמם. יש דעות שטומאת משקים אינה אלא מדרבנן, והפסוק עוסק בהכשר מאכלים בלבד.
לדעת הרמב"ם, משקה שאינו אחד משבעת המשקים כלל אינו יכול להיטמא או לטמא. לדעת הראב"ד, גם משקים אחרים עשויים לקבל טומאה, אלא שרק שבעת המשקים נחשבים משקה לעניין חיבור בין מאכלים שונים. למשל, בצק שנילוש באחד משבעת המשקים נחשב כדבר אחד וטומאה הנוגעת בחלקו מטמאת את כולו, ואם נילוש במשקה אחר אינו נחשב כמחובר. על סמך דעת הרמב"ם, פסק רבי יוסף קארו שהחיוב ליטול ידיים על מאכל רטוב חל רק על מאכלים הרטובים ממשקים אלו.
מתתיהו היצהרי
מוצא משפחתו מנרבונה שבצרפת, ובגירוש יהודי צרפת בשנת ה'ס"ו (1306) היגרה המשפחה לאראגון שבספרד.
היה תלמידו של רבי חסדאי קרשקש. עם פטירתו של רבי חסדאי, כתב פייטן בן התקופה קינה על מותו, ובה ציין את רבי מתתיהו כאחד מממשיכי דרכו, לצד בנו של רבי חסדאי ורבי יוסף אלבו (הקינה מופיעה בביטאון 'מוריה' מג עמ' ג).
שימש כרבה של סרגוסה, ובמסגרת תפקידו השתתף בשנת ה'קע"ג (1413) בוויכוח טורטוסה כנציג יהודי סרגוסה, יחד עם רבי יוסף אלבו וחכמים נוספים.
תלמידו, רבי חסדאי בן חסדאי, מתאר אותו כ"מורי הזקן... החכם המפורסם ברבים" (קובץ 'מזרח ומערב', כרך חמישי, אייר תר"ץ).
מכתביו
רוב כתביו של רבי מתתיהו טרם יצאו לאור, וכתבי יד שלהם מפוזרים בספריות שונות.
דרק מיו
דרק מיו (באנגלית: Derek Mio; נולד ב-1982) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. הוא למד בבית הספר לאמנויות הקולנוע USC.
חיים אישיים
מיו נולד בהנטינגטון ביץ' שבקליפורניה ולמד בתיכון הנטינגטון ביץ'. הוא למד באוניברסיטת דרום קליפורניה. כיום הוא מתגורר בלוס אנג'לס.
קריירת משחק
מיו ידוע כשגילם את דמותו החוזרת כווייד מתיוס בסדרת הטלוויזיה "גריק", ואת דמותו של גלן בסרט "GBF" משנת 2013. היה לו תפקיד בסדרת הטלוויזיה "Day One".
מיו שיחק בתפקיד ראשי בסרט האינדי "טוהר", בבימויו של נאהי אהן. בשנת 2014 שיחק בתפקיד אליוט בסדרת האינטרנט "Spooked".
בשנת 2019 הופיע בסדרת הטלוויזיה "האימה", שם שיחק את התפקיד הראשי של צ'סטר נאקאיאמה, בנם של מהגרים ממוצא יפני, המתגייס לצבא.
מזמוז
לפי רוביק רוזנטל המילה "מזמוז" במשמעותה זו מקורה בתרגומו של אברהם שלונסקי לרומן "הדון השקט".
גירושין נוסח איטליה
התסריט מבוסס על הרומן "Un delitto d'onore" (רצח של כבוד) שהוא סאטירה קומית על החוק האיטלקי שמקל בענשם של רוצחים בגלל חילול כבוד המשפחה.
מסטרויאני היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. היא זכה בפרס באפט"א ובפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
אניו דה קונצ'יני, פייטרו גרמי ואלפרדו ג'יאנטי זכו בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
תקציר העלילה
פרדיננדו "פפה" צ'פאלו (מרצ'לו מסטרויאני) הוא גבר נאה בן 37 שגר בעיירה ארגמונטה בסיציליה עם אשתו רוסליה (דניאלה רוקה) לה הוא נשוי כבר 12 שנים.
פפה לא סובל את אשתו ובדמיונו הוא רואה איך היא טובעת בבוץ, נשלחת לחלל בטיל או מתמוססת בתמיסה רותחת להכנת סבון. הוא מטורף אחרי אחייניתו אנג'לה בת ה-16 (סטפניה סנדרלי) ומדי פעם מציץ לחדרה דרך החלון בשירותים (גם אביו עושה זאת בהיחבא).
פפה נוכח במשפט נגד אשה שרצחה את בעלה כי בגד בה. עורך הדין דה מרזי נושא נאום נלהב על הזכות לרצוח כדי להגן על כבוד המשפחה.
פפה מגלה כי העונש על דבר כזה הוא 3–7 שנים בכלא בלבד. הוא מתחיל לתכן את בגידתה של אשתו. לעירה מגיע הצייר כרמלו (לאופולד טריסטה) הוא מצייר בכנסייה ופפה מזמין אותו לביתו שם הוא מתחיל עם המשררתת סיסטינה ואחר כך עם רוסליה.
פפה עוקב אחריהם, מקליט אותם ורוכש אקדח.
בעיירה מקרינים את הסרט לה דולצ'ה ויטה וכל הגברים המיוחמים מגיעים למרות אזהרותיו של הכומר ומתבוננים בחמוקיה של אניטה אקברג. פפה מגיע לסרט לבד כי לרוסליה יש "כאב ראש". באמצע הוא חומק לביתו ומוצא את אשתו חומקת לתחנת הרכבת שיוצאת לפני שהוא מגיע.
כל העיירה גועשת ופפה מקבל את התואר הלא מכובד של בעל מקורנן. כולם מביטים בו בבוז. הארוס של אחותו אגנס מנתק את קשריו ואשתו הנבגדת של כרמלו יורקת עליו בפומבי כי לא תפס עדיין את הבוגדים.
כאן מתערב ראש המאפיה ומציע את עזרתו באיתור רוסליה וכרמלו. הם נמצאים על חוף הים כשכרמלו מצייר את רוסליה. פפה יורה והורג את רוסליה וכרמלו נרצח על ידי אשתו.
במשפט משתתף שוב עורך הדין דה מרזי שמדבר על רצח על חילול כבוד המשפחה. פפה נדון ל-18 חודשי מאסר בלבד וחוזר כעת לעיירה כגיבור.
הוא מתחתן עם אנג'לה והם שטים ביאכטה. פפה הוא כבר גבר בן 40 ואנג'לה היא צעירה מחוטבת ולבושה בביקיני. היא שוכבת, פפה מנשק אותה ובאומו זמן היא מחככת את רגלה ברגל של הספן הצעיר והיפה, רמז לבאות.
סיגני (אי)
האי סיגני (בנורווגית: Signy Island) הוא אי תת-אנטארקטי קטן באיי אורקני הדרומיים של אנטארקטיקה. שמו ניתן לו על ידי צייד הלווייתנים הנורווגי פטר סרלה, על שם אשתו, סיגני תרזה.
תיאור
אורכו של האי הוא כ-6.5 ק"מ ורוחבו כ-5 ק"מ והוא מתרומם לגובה 288 מ' מעל פני הים. חלק גדול ממנו מכוסה בקביעות בקרח. טווח הטמפרטורות הממוצע הוא בין 0° צלזיוס לסביבות 10°- צלזיוס בחורף (כלומר, ביולי). טמפרטורות קיצוניות מגיעות ל-12° ו-44°-.
תחנת המחקר סיגני
הסקר הבריטי האנטארקטי מחזיק את תחנת המחקר סיגני, תחנה מדעית למחקר ביולוגי. הבסיס נפתח ב-18 במרץ 1947, באתר של תחנת ציידי לווייתנים קודמת, שהתקיימה שם בשנות ה-20' של המאה ה-20. התחנה הייתה מאוישת לאורך כל השנה עד 1996; מאז היא מיושבת רק מנובמבר עד אפריל. שוכנים בה 10 אנשים.
אזור ציפורים בעל חשיבות
ארגון BirdLife International הכיר באי כאזור ציפורים בעל חשיבות (IBA), משום שהוא מקיים מושבת קינון לעופות ים שונים במספרים ניכרים. ציפורים שבזכותן נחשב האי לאתר שימור משמעותי הן יסעור ענק דרומי (2300 זוגות), יסעורון וילסון (200,000 זוגות), קורמורן קיסרי (800 זוגות) וחמסן חום (100 זוגות). עופות אחרים המקננים על האי הם פינגווין רצועת הסנטר (19,500 זוגות), פינגווין אדלי (16,900 זוגות), פינגווין לבן אוזן (750 זוגות) ועוד. כלבי ים ודל ממליטים בחורף על קרח הים המקיף את האי.
בז'י
בז'י (בהונגרית: Bazsi) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בבז'י מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 494 ובשנת 2020 רק 410 תושבים.
יהודי בז'י
בבז'י חיו ארבעה יהודים בשנת 1840 וחמישה יהודים בשנת 1930. חלק מילידי הכפר נרצחו בשואה.
בן ציון ליפסקר
הרב בן ציון ליפסקר (24 ביולי 1944, ח' באב תש"ד - ה' בתשרי תש"ע, 23 בספטמבר 2009) היה רבה הראשי האשכנזי של ערד ורב קהילת חב"ד וחבר בבית דין רבני חב"ד.
ביוגרפיה
נולד בעיר כותאיסי שבמערב גאורגיה לרב אריה זאב ומלכה ליפסקר, שהיגרו לשם מברית המועצות. בט"ו בכסלו ה'תש"ט עלה לישראל עם משפחתו. הוריו התיישבו בהתחלה במעברה בבאר יעקב, וכעבור חודש עברו לבתים הנטושים ליד תחנת הרכבת בלוד, שם הקימו את ישיבת חב"ד והיו מהמייסדים של קהילת חב"ד בלוד.
לאחר חתונתו בה' בניסן ה'תשכ"ה עם שרה בת מאיר סנדר, התגורר בלוד ולמד בכולל אברכים בכפר חב"ד. בשנת ה'תשכ"ז התחיל לעבוד חצי יום כמורה בתלמוד תורה בכפר חב"ד, באדר ה'תש"ל עבר בהוראת הרבי מליובאוויטש לנחלת הר חב"ד ולמד שם בכולל. בשנים ההם קיבל מהרבנות הראשית לישראל תעודת 'כושר' לכהן כרב שכונה. בשנת ה'תשל"א החל לשמש כמנהל רוחני בישיבת "אחי תמימים" בראשון לציון.
בשנת ה'תשל"ח יצא לשליחות בעיר ערד ונבחר לחבר במועצת הרבנות במקום. בבחירת שנערכו בט' בניסן ה'תשמ"ג (1983) נבחר הרב ליפסקר לרב האשכנזי של ערד, בכ"ג בכסלו ה'תשמ"ד נערך טקס ההכתרה של הרב ליפסקר בהשתתפות הרב מרדכי אליהו ועוד. מאז פתח בפעילות עם בני הנוער, הקים ופתח בית כנסת חב"ד, גן ילדים, בית ספר יסודי לבנות ועוד. היה חבר בבית הדין של רבני חב"ד.
לרב ליפסקר היה קשר מיוחד עם האדמו"ר הלב שמחה מגור, בעת שהיה מגיע לערד כמה פעמים בשנה, בכל פעם שערך טיש ביקש מהרב ליפסקר להגיד דבר תורה בתחילת הטיש ועוד.
משנת ה'תשל"ח ערך בכל שנה הרב ליפסקר טקס של חגיגת בר מצווה לילדי ערד על הר מצדה.
בחודשיו האחרונים התגלה בגופו גידול ממאיר ובה' בתשרי ה'תש"ע נפטר בגיל 65. בהלווייתו שיצאה מבית הכנסת המרכזי בערד השתתפו רבים, ספדו לו הרב הספרדי יוסף אלבו, הרב מרדכי שמואל אשכנזי רבה של כפר חב"ד וראש הוועדה הקרואה בעיר ערד גדעון בר לב. במהלך הלוויה מינה הרב מנחם מנדל גלוכובסקי את חתנו הרב מנדלזון לממשיך דרכו. הרב ליפסקר נטמן בהר הזיתים בירושלים.
משפחתו
לרב ליפסקר ארבע בנות
המתקפה הבלטית
המתקפה הבלטית הייתה המערכה בין החזיתות הצפוניות של הצבא האדום וקבוצת ארמיות צפון הגרמנית במדינות הבלטיות במהלך סתיו 1944. התוצאה של סדרת הקרבות הייתה הבידוד והכיתור של קבוצת ארמיות צפון בכיס קורלנד וכיבוש מחדש של המדינות הבלטיות.
רקע כללי
בשנת 1944, הוורמאכט נהדף לאחור לאורך כל קו החזית שלו במזרח. בפברואר 1944 היא נסוגה מהגישות ללנינגרד אל הקטע המוכן של קו הפנתרים בגבול אסטוניה. ביוני ויולי, קבוצת ארמיות מרכז נהדפה בחזרה מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית לפולין במהלך מבצע בגרטיון. זה יצר את ההזדמנות לצבא האדום לתקוף לעבר הים הבלטי, ובכך לנתק את הקשר היבשתי בין קבוצות הארמיות הגרמניות.
עד ה-5 ביולי, החלה מתקפת שיאוליאי, כהמשך למבצע בגרטיון. הארמיות הסובייטיות ה-43, ה-51 וארמיית המשמר ה-2 תקפו לעבר ריגה בחוף הבלטי עם חיל החלוץ של הקורפוס המשמר הממוכן ה-3. עד 31 ביולי, הגיעו הכוחות לחופי מפרץ ריגה; ארמיית המשמר ה-6 חיפתה על ריגה ועל האגף הרחב של החדירה לכיוון צפון.
התגובה הגרמנית הייתה מהירה, ובהתחלה הייתה די מוצלחת. התקפת נגד, בשם הקוד מבצע דופלקופף, נערכה ב-16 באוגוסט על ידי קורפוסי הפאנצר ה-40 וה-39 תחת פיקודה של ארמיית הפאנצר השלישית, קבוצת ארמיות מרכז. הם פעלו בתיאום עם גופים משוריינים מקבוצת ארמיות צפון, הם ניתקו תחילה את הכוחות הסובייטים על החוף, והקימו מחדש מסדרון קלוש ברוחב 30 קילומטרים המחבר בין קבוצת ארמיות מרכז לקבוצת ארמיות צפון. המטרה העיקרית של המתקפה הייתה להשתלט מחדש על צומת הכבישים המרכזיים של שיאוליאי, אך הטנקים הגרמנים דהרו חזיתית לתוך הגנה מעמיקה של החזית הבלטית הראשונה, ועד ה-20 באוגוסט ההתקדמות הגרמנית נעצרה. עם הפסדים כבדים. מתקפת המשך, ששמה הקוד מבצע Cäsar, והושקה ב-16 בספטמבר, נכשלה באותו אופן. לאחר תקופה קצרה של הפוגה, הסטאבקה הוציאה פקודות למתקפה האסטרטגית הבלטית, שנמשכה בין 14 בספטמבר ל-24 בנובמבר.
קרבות
במשותף להתקפות אסטרטגיות סובייטיות אחרות, המתקפה הבלטית כיסתה מספר מבצעים ברמה המבצעית ומבצעי תקיפה בודדים של החזית:
מנקודת המבט ההגנתית הגרמנית, התקופה כללה את המבצעים הבאים:
ניצחון סובייטי
הפיקוד הגרמני שחרר אלפי מתגייסים מקומיים משירות צבאי. עם זאת, הפיקוד הסובייטי החל לגייס מקומיים בלטים כאשר אזורים אלו הוכפפו לשליטה סובייטית. בעוד שחלקם שירתו משני הצדדים, פרטיזנים רבים הסתתרו ביערות כדי להימנע מגיוס.
112 עיטורי גיבור ברית המועצות חולקו במהלך המתקפה, מתוכם שלושה זכו בעיטור בפעם השנייה.