cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיטר ויויאן דניאל
בית המשפט העליון של ארצות הברית
דניאל גם הצטרף לדעת הרוב בפסק הדין "ג'ונס נגד ואן זנדט" מ-1847 וכתב חוות דעת משלימה עשר שנים לאחר מכן בפסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד, בה הוא כתב ש"גזע הכושים האפריקאי מעולם לא הוכר כשייך למשפחת האומות".
אוגוסטה סופיה, נסיכת הממלכה המאוחדת
מערכת יחסים עם ברנט ספנסר
כמה מבנותיו של ג'ורג' השלישי, שנמנעו במידה רבה מגישה ליחסים אישיים עם גברים מבתי מלוכה, החלו רומנים עם ג'נטלמנים בחצר. אוגוסטה סופיה פגשה לראשונה את סר ברנט ספנסר, קצין אנגלו-אירי בכיר בצבא הבריטי, בסביבות 1800. כפי שכתבה לאחיה, המלך העתידי ג'ורג' הרביעי, אז עוצר, בשנת 1812, השניים נכנסו להבנה בסביבות 1803, בעוד ספנסר הוצב באנגליה. ב-1805 מונה למלך. בני הזוג ניהלו את הרומן שלהם בפרטיות מרבית, ואוגוסטה ביקשה מג'ורג' הרביעי ב-1812 להסכים להינשא לספנסר, והבטיחה שיקול דעת נוסף בהתנהגותם.
פיטר ויויאן דניאל
בית המשפט העליון של ארצות הברית
בכל שנותיו על כס השיפוט כתב דניאל את פסק דין הרוב המשמעותי היחידי בפסק הדין "חברת גשר הנהר המערבי נגד דיקס" (West River Bridge Co. v. Dix) מ-1848.
אוגוסטה סופיה, נסיכת הממלכה המאוחדת
מערכת יחסים עם ברנט ספנסר
אף כי אין תיעוד לנישואים בין השניים, צוין בחצר הסה-הומבורג בעת נישואיה של אחותה אליזבת בשנת 1818 כי אוגוסטה הייתה "נשואה באופן פרטי". היה זה ספנסר שהודיע לאוגוסטה על מות אמה מאוחר יותר באותה שנה, ונאמר כי ספנסר החזיק בתליון עם תמונתה של אוגוסטה במותו בשנת 1828.
פיטר ויויאן דניאל
חיים אישיים
ב-1811 לאחר שעבר לריצ'מונד, נשא דניאל לאישה את לוסי, בתו של אדמונד רנדולף. עד למותה ב-1847 נולדו להם בן, פיטר ויויאן דניאל הבן, ושתי בנות, אליזבת ואן. אשתו השנייה, אליזבת הודג'סון האריס, אלמנה ילידת פנסילבניה, איבדה את חייה בנסיבות טרגיות כאשר התלקחו בגדיה מנר דולק. דניאל הוכה ביגון כתוצאה ממותה. בתם מרי נפטרה זמן קצר אחרי אביה, ובנם טרוורס האריך ימים, אך לא נולדו לו ילדים.
אוגוסטה סופיה, נסיכת הממלכה המאוחדת
מותה
הנסיכה אוגוסטה סופיה מתה ב-22 בספטמבר 1840 בבית קלרנס, סנט ג'יימס, לונדון, ונקברה בקפלת סנט ג'ורג', וינדזור ב-2 באוקטובר 1840.
פיטר ויויאן דניאל
חיים אישיים
במשך כל ימי חייו החזיק דניאל עבדים, אף על פי שלא הייתה בבעלותו אחוזת מטעים. במפקד האוכלוסין של 1810 ו-1820 נרשמו בבעלותו חמישה עבדים ובמפקד האוכלוסין של 1830 נרשמו בבעלותו שלושה עבדים בריצ'מונד וחמישה נוספים במחוז הנריקו. במפקד האוכלוסין של 1840 נרשמו בבעלותו שבעה עבדים ובמפקד האוכלוסין של 1850 נרשמו במשק ביתו בנו פיטר ואחיותיו הבלתי נשואות יחד עם שני משרתים לבנים וחמישה עבדים. במפקד האוכלוסין של 1860 נרשם בבעלותו של דניאל עבד אחד בן 65.
מותו
פיטר ויויאן דניאל נפטר ב-31 במאי 1860 בריצ'מונד, בגיל 76. הוא הניח אחריו חמישה ילדים שנולדו משתי נשותיו. הוא נטמן בבית הקברות הוליווד שבריצ'מונד לצד קברה של רעייתו הראשונה ושלוש שנים אחריו נטמנה לצידו בתו מרי ובסופו של דבר גם בנו שנקרא על שמו. אף על פי שבנו פיטר הבן היה לעורך דין, ממשיך דרכו הפוליטי היה אחיינו, ראלי טרוורס דניאל, שכנער היה דניאל האפוטרופוס שלו ובבגרותו הוא למד משפטים בהדרכתו. בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-19 וכן בתקופת מלחמת האזרחים נבחר ראלי כתובע של מחוז הנריקו. הוא נמנה עם מייסדי המפלגה השמרנית וב-1873 נבחר כתובע הכללי של וירג'יניה.
סטלה מאריס (להקה)
סטלה מאריס היא להקת הארד רוק ישראלית חיפאית שנוסדה בשנת 1990.
הקמת הלהקה
לאחר שהלהקה חזרה לישראל הצטרף הסולן פבלו רוזנברג שעלה ארצה מארגנטינה והמתופף איתן כודרג'י. רוזנברג ביקש מחברי הלהקה לבצע שירים עם טקסטים בעברית כדי לפנות לקהל הישראלי. הלהקה ניגנה במועדונים בצפון וב-1991 פגשו את אבי פרץ שהיה אמרגנה של להקת תיסלם. בנוסף הוחתמה הלהקה בחברת הליקון אך התנהלה ללא שם, ובחברת התקליטים כונתה "להקת חיפה". הלהקה לא אהבה את השם הזמני. לקראת צאת אלבום הבכורה עלה הצורך לתת שם ללהקה ואז פגשו מילר ורוזנברג את דורי בן זאב שהציע את השם סטלה מאריס מכיוון שהלהקה היא במקור מחיפה. באופן מקרי התברר שזהו גם שמה של אימו של רוזנברג.
הצלחה מסחרית
ב-10 בספטמבר 1992 הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "סטלה מאריס" שהופק על ידי ראובן שפירא, אשר הקליט והפיק את האלבומים הראשונים של משינה. מתוך האלבום הצליחו השירים: "תני לי ללכת", "שגיאה", "קללת הפרעונים", "בואי כבר הביתה", "אישתר" ו"לילה טוב". הקליפ לשיר "אישתר" הוא הקליפ העברי הראשון ששודר ב-MTV, אך הוא הגיע למקום האחרון בתחרות קליפים של הערוץ, במאי 1993.
ב-2 ביולי 1994 הלהקה הוציאה את אלבומה השני, "השער נפתח" שהופק על ידי המפיק ההבי מטאל האנגלי כריס טנגארידיס אשר הפיק ללהקות כמו ג'ודס פריסט, גרי מור, בלאק סבאת' ורבים אחרים. מתוכו הצליחו השירים: "משחקים אסורים", "ורדים שחורים", "אבוד לי", "אם זה נכון", "זה לא מאוחר", ובמיוחד "נר על החלון" אשר זכה להצלחה גדולה אצל רוזנברג בקריירת הסולו לאחר שעזב ונחשב להכי מפורסם של הלהקה עצמה. בחודש אוקטובר של אותה שנה שלאחר צאת "השער נפתח", עזב פבלו רוזנברג את הלהקה ופתח בקריירת סולו. ניק מילר שעזב גם את הלהקה, נשאר עם רוזנברג בתל אביב להפיק את שני האלבומים הראשונים שלו.
שינויים בהרכב
בשנת 1996 ניסו סוני, שוסטר וכודרג'י שנשארו בצפון לגבש את סטלה מאריס וצירפו זמר (בועז) וגיטריסט (מיכה) הקליטו מספר שירים שמאד אהבו בחברת התקליטים ואפילו הספיקו להופיע הופעה אחת, אך ההרכב הזה לא צלח. לאחר הפקת האלבום השני של פבלו, חזר ניק לחיפה ולאורך זמן הוציאה הלהקה שני אלבומים נוספים עם זמרים אחרים: עם דודו אסרף והבסיסט אמיל הרוש שהחליף את סוני, באלבום השלישי שיצא ב-1998 שלא זכה להצלחה, אבל בכל זאת הצליח ממנו השיר "אלף שנים".
האלבום הרביעי שיצא במאי 2001 עם מני בגר נקרא "פרשים", וגם לא זכה להצלחה מסחרית. ב-2001 שב סוני ללהקה והחליף את אמיל הרוש בעמדת הבס, באותה תקופה גם עזב כודרג'י את הלהקה מפני שהוא חזר בתשובה, ובאלבום "פרשים" ניגן המתופף יוסי כהן.
בשנת 2002 יצאה הלהקה בסיבוב הופעות מחווה ללד זפלין, ולצורך כך צירפה הלהקה את הסולן ברט וקנין (המתמחה בזא'נר) והמתופף רוברט גבה. בהרכב זה פעלה הלהקה כשנה עד ששוב בוצעו חילופי תפקידים.
בשנת 2003 הצטרף ללהקה הזמר דרור לוקץ'. הלהקה הופיעה בהרכבה החדש ברחבי הארץ, וברדיו התנגנו סינגלים חדשים של הלהקה.
בקיץ 2004 זכתה הלהקה לחשיפה מחודשת לאחר שהשיר "נר על החלון", זכה בעונה השנייה של התוכנית "כוכב נולד" בוצע על ידי הראל מויאל (בשנת 2022 חידש הראל מויאל את השיר שביצע בגמר כוכב נולד בליווי קליפ נוסטלגי). ביולי 2005 הגיש ניק מילר תביעה בסך 2.5 מיליון שקל נגד מפיקי "כוכב נולד" ושידורי קשת, על שהשתמשו בשיר ללא רשותו. באותה שנה השתתפה הלהקה בפסטיבל מטאליסט.
בשנת 2007 הוחלפו הזמר דרור לוקץ' ומתופף הלהקה דניס פורטוס בזמר רמי שלמון מלהקת ריח מטאל ובמתופף מתן שמואלי. ב-7 באפריל 2007 זכתה הלהקה לחמם את מרטי פרידמן בהופעה שערך בישראל במועדון התיאטרון. הייתה זו הופעה מתוך תחילת סיבוב הופעות עם חברי ההרכב החדש.
באוגוסט 2007 הוציאה הלהקה לחנויות את אלבומה החמישי, "Searching for the Sun", שכולו באנגלית. האלבום הוקלט בלונדון כשנה וחצי לפני יציאתו ביחד עם לוקץ', בהפקתו של כריס טנגארידיס שהפיק בפעם השנייה את הלהקה.
בספטמבר 2008 נבחרה "סטלה מאריס" לחמם את להקת "Deep Purple", שחברי סטלה מאריס הושפעו ממנה רבות, במסגרת שלוש הופעות שלה בישראל.
כלהקת מחווה ללד זפלין
בשנת 2009, לצד פעילותה שוטפת, סטלה מאריס החלה להריץ מופע קאברים לשירי להקת "לד זפלין", כמחווה לרגל 40 שנה להוצאת אלבומה הראשון.
סטלה מאריס עבדו בשנת 2010 על פרויקט בשיתוף אמנים ישראלים. סינגל ראשון שיצא לרדיו היה חידוש ל"אני רואה אותה בדרך לגימנסיה" ביחד עם מיקי גבריאלוב.
ב-9 באוגוסט 2012, לאחר שהמשיכה להופיע ולהקליט ללא הנהגתו של פבלו רוזנברג, התאחד ההרכב הראשון של סטלה מאריס (עם רוזנברג וכודרג'י) למופע לציון 20 שנה להקמתה. האיחוד זכה להצלחה רבה וחשיפה רבה בתקשורת, והלהקה הקליטה שיר חדש בשם "זכרונות", שיר שהושר במקור על ידי דמיס רוסוס ותורגם לעברית בידי פבלו רוזנברג. לאחר מכן הפסיקה הלהקה את פעילותה לטובת קריירת סולו של גיטריסט הלהקה ניק מילר.
בשנת 2014 חזרה סטלה מאריס לפעילות עם הסולן רמי שלמון במופעי מחווה ל"לד זפלין" בהם רוברט גבה בעמדת התופים. הלהקה מופיעה ומנגנת זפלין וגם חומר מקורי ברחבי הארץ.
ב-25 באפריל 2019, במהלך הופעה במועדון "זאפה" בחיפה, התמוטט ניק מילר וסבל מדום לב, מילר ניצל לאחר שמתנדב מד"א ורופא שהיו בקהל ביצעו בו החייאה. למתנדב היה דפיברילטור שהיה זמין מיד. ב-28 באוקטובר 2021 הופיעה הלהקה שוב במועדון "זאפה" בחיפה, לאחר שמילר החלים.
מדרש אבא גוריון
מדרש אבא גוריון הוא קובץ מדרשי על מגילת אסתר.
הקובץ נקרא 'אבא גוריון' על-שם פתיחתו 'אבא גוריון איש ציידן אמר חמשה דברים...'. במהדורות הנדפסות (עליהן להלן) מחולק המדרש ל-7 'פרשות'. חלוקה זו, הקיימת רק בדפוסים, מתאימה לחלוקת הפרקים המקראית המקובלת, כאשר על פרקים ח-י של המגילה אין מדרש.
הקובץ אינו עשוי מ'עור אחד': מקצת הפסוקים נדרשים בקיצור, בעוד שחלקים אחרים מהווים הרחבות אגדיות למגילה (כך סיפור הולכת מרדכי על הסוס, המורחב בסוף המדרש), או אף הרחבות אגדיות לדרשות גרעיניות קדומות (כמו הרחבת הדרשה הגרעינית המזהה את כיסא אחשוורוש עם כיסאו של המלך שלמה).
היסטוריה
המדרש חובר כנראה במאה העשירית והיה נפוץ מאוד בימי הביניים, אך לא ראה אור בדפוס עד המאה ה-19. נדפס לראשונה על ידי אהרן (אדולף) ילינק בלייפציג תרי"ג (1853) בראש הקובץ "בית המדרש", על פי כתב יד שהיה (ועודנו) בספרייה בהמבורג. כתב יד זה לקוי מאוד, וגם ההעתקה שעמדה בפני ילינק לא הייתה מושלמת. הקובץ תחילתו בשתי 'פתיחתאות' הדורשות את מילות הפתיחה של מגילת אסתר, 'ויהי בימי אחשורוש', כ'ווי (=לשון בכי) היה בימי אחשוורוש', ובהמשך נדרשים רבים מפסוקי המגילה.
מהדורה משוכללת יותר יצאה לאור על ידי שלמה בובר, וילנה תרמ"ז (1887), בראש הקובץ 'ספרי דאגדתא על מגילת אסתר'. במהדורה זו נדפס המדרש על בסיס כתב יד השוכן בספריית הקזנטנזה ברומא ובציון שינויים מעוד 5 כתבי יד.
גם מהדורה זו אינה מושלמת ובשנים אלו עובדים חוקרים מאוניברסיטת בר-אילן, בריכוזו של פרופ' יוסף תבורי, על ההדרת מדרשי המגילה בכלל, ובכללם מדרש אבא גוריון. מדרש אבא גוריון עתיד להופיע במהדורה ביקורתית על פי 12 כתבי יד ועוד קטעי גניזה שונים ומקורות נוספים.
מדרש אבא גוריון זכה לכמה עיבודים, החשוב שבהם הוא העיבוד המתועד בכתבי היד המסומנים א ו-פ, שבובר מציין למקצת גרסאותיהם בהערות למהדורתו, ובכתב יד נוסף שלא נעשה בו שימוש במהדורת בובר (כ"י א2). מהדורה זו היא עיבוד אשכנזי. עיבוד זה הוסיף למדרש כמה דרשות אך עיקר חשיבותו היא בתיקונים מסברה שנוספו בו. חשיבות זו נובעת גם מכך שדרשות א"ג שהובאו בילקוט שמעוני באו מטופס מעובד שכזה (וממילא יש להקדים את העיבוד לעריכת הילק"ש). דיון מלא בתיקונים אלו, כמו בעוד היבטים הנוגעים למסורת הנוסח של המדרש, נמצאים לע"ע בעבודת תזה של בנימין אלבוים שהוגשה לאוניברסיטת בר-אילן בסוף 2005.
שאלות מחקריות חשובות הנוגעות לשאלת היחס (המורכב) של מדרש זה לשאר המדרשים למגילה, ובפרט לקובץ הגדול "מדרש אסתר רבה", נידונו בעבודת דוקטורט שהגיש בסוף 2005 ארנון עצמון מאוניברסיטת בר-אילן.
חלק מאגדות המדרש מופיעות גם ב"תרגום שני" של המגילה לארמית.
MRNA
mRNA (קיצור באנגלית של Messenger RNA; בעברית: רנ"א שָׁלִיחַ) הוא מולקולה, אחד מסוגי ה-RNA הנמצאים בתאיהם של יצורים חיים.
הוא התגלה במחקרים בשנים 1947–1961.
יצירת ה־mRNA
ה-mRNA הוא תוצרו של תהליך השעתוק, במהלכו מסונתז גדיל בודד של mRNA לפי רצף ה-DNA. במידה ומדובר בגן העובר תרגום, ייווצר חלבון חדש לפי רצף ה-mRNA, לפי כללי הקוד הגנטי. ה-mRNA מהווה אם כן את שלב הביניים בין ה-DNA והחלבון, כשלב הראשון של הדוגמה המרכזית של הביולוגיה המולקולרית. הנוקלאוטידים של RNA לעומת אלו של DNA, מורכבים מריבוז (במקום דאוקסיריבוז), מבסיסים חנקניים A, U, G, C – כאשר האורציל (U) מחליף את התימין (T) – והוא חד גדילי. כאשר יש צורך בחלבון מסוים בתא, נשלחת הוראה לייצר mRNA מהגן המכיל את המידע הדרוש לייצר החלבון. הmRNA נוצר על ידי RNA פולימראז, המחבר נוקליאוטידים חופשיים זה לזה בקשר פוספודיאסטרי, בדומה לפעולת הDNA פולימראז. אולם, בניגוד לו, ה-RNA פולימראז אינו זקוק לתחל (פריימר) על מנת לסנתז גדיל RNA חדש. מאריך את מולקולת ה-RNA מקצה 5' לקצה 3' – כלומר מוסיף נוקלאוטידים לקצה 3׳ של המולקולה. גדיל התבנית שממנו משועתק ה-RNA מכונה הגדיל המוּל-קריא (antisense), והגדיל המשלים שלו מכונה הגדיל הקריא (sense), הקוד שב-RNA המשועתק מקביל לרצף שבגדיל הקריא. גדיל ה-mRNA מתנתק מה-DNA על ידי יצירת מבנה המכונה hairpin loop, במקום שימוש בפריימר, RNA פולימראז 'יודע' היכן הגן המבוקש מתחיל בזכות רצפי הפרומוטור, מקטעי DNA אופייניים המציינים אזור של גן, וממוקמים באזור 5' שלו, לפני אזור תחילת השיעתוק. אזורים אילו מאופיינים ברצפים של TATA ושל CAT, המכונים 'TATA box' ו-'CAT box, והם שמגדירים את כיוון השיעתוק והגדיל ממנו ישועתק ה-mRNA. לאזור הפרומוטור נקשר קומפלקס של חלבונים ובכללם RNApol על מנת להתחיל את תהליך השיעתוק.
אופי ה-mRNA
לפי כללי הקוד הגנטי, מיוצר חלבון חדש לפי רצף ה-mRNA. ה-mRNA מהווה אם כן את שלב הביניים בין ה-DNA והחלבון.
תהליך סינתזת החלבון לפי תבנית ה-mRNA נקרא תרגום. בתאים פרוקריוטיים (חיידקים) מתבצעים השעתוק והתרגום באותו החלל, כיוון שבחיידקים אין גרעין תא או חלוקה כלשהי של התא למחיצות. בתאים איקריוטיים, לעומת זאת, מיוצר גדיל ה-mRNA בגרעין התא (כיוון ששם שוכן ה-DNA). לאחר מכן נודד ה-mRNA אל מחוץ לגרעין, אל הציטופלזמה, שם הוא מתורגם לחלבון על ידי הריבוזומים.
כאשר ה-RNA שליח מגיע לריבוזום, אל הקודון מוצמד אנטי קודון המתאים לו והמורכב ממולקולות נוספות של RNA המכונות RNA מעביר (tRNA או transfer RNA) האנטי קודון נושא בצידו האחר חומצות אמינו שונות כך שממולקולת RNA שליח אחת שאורכה 3n בסיסים נוצר חלבון שאורכו הוא n חומצות אמינו.
באאוקריוטים, לפני שה-mRNA יוצא מגרעין התא, הוא עובר מספר עיבודים: בפרוקריוטים לא מתרחש שחבור, ומקטעי ה-mRNA מתחילים לעבור תרגום תוך כדי שעתוקם. דבר זה מתאפשר בזכות זאת שלתאיהם אין גרעין ושני התהליכים – שעתוק ותרגום – מתבצעים בציטופלזמה.
mRNA כחומר מחסן
לפני שנת 2020 פותחו מספר חיסונים מבוססי-mRNA למחלות לב וכלי דם, מחלות מטבוליות, מחלות בכליות, מספר סוגי סרטן ומחלות נדירות כמו תסמונת קריגלר נג'ר. רוב החיסונים שפותחו לא היו יעילים דיים ועלותם הייתה גבוהה ולכן לא המשיכו מעבר לשלב הקליני השני לאחר שפרצה מגפת הקורונה בסין והתפשטה בכל העולם התחילו מעבדות שונות בעולם לפתח זריקות חיסון נגד מחלת הקורונה. חברות פייזר ומודרנה השתמשו ב-mRNA כחומר מחסן. לאחר שהצליחו לפענח את הרכב הנגיף (מולקולת ה-RNA ומולקולות החלבון) בחרו בחלבון ה-Spike כאנטיגן. חלבון זה הוא חלק ממעטפת הווירוס שבעזרתו הוא חודר לתא. על פי רצף החומצות האמיניות של החלבון הרכיבו את מולקולת ה-mRNA (על פי הקוד הגנטי). את מולקולות ה-mRNA עטפו במעטפת שומנית כדי להקל על חדירתן לתאים. כאשר מזריקים את החומר לזרוע האדם, mRNA חודר לתאי השריר.
בתוך התאים מולקולות השומן מתפרקות ומולקולות ה-mRNA "מתיישבות" על הריבוזומים (יצרני החלבונים בתא) ומשמשות תבנית ליצירת מולקולות חלבון ה-Spike. מולקולות אלה נודדות אל קרום התא ומוצגות על פניו. מערכת החיסון מזהה את החלבון כאנטיגן שיש לפעול נגדו ומייצרת בין השאר נוגדנים ספציפיים שתוקפים את החלבון ומפרקים אותו. כעבור כמה ימים מערכת החיסון תרגע ותצמצם את פעילותה אך יישאר זיכרון חיסוני. אם וכאשר תהיה חשיפה לנגיף תחזור מערכת החיסון לפעולה ותיצור שוב נוגדנים ספציפיים שישמידו אותו. מולקולות ה-mRNA לא חודרות לגרעין התא ולא משפיעות על ה-DNA שלו. קל לייצר מולקולת mRNA וקל לשנות את הרכבה כדי שתתאים לווריאנטים חדשים שבהם חלבון האנטיגן (בו חלה מוטציה) יהיה שונה.
ב- 2 בדצמבר 2020 הפכה הסוכנות הרגולטורית לתרופות ומוצרי בריאות בבריטניה (MHRA) לרשות הרגולטורית הראשונה לאישור חיסון mRNA, ואישרה את חיסון פייזר-ביונטק נגד COVID-19 לשימוש נרחב. ב- 11 בדצמבר הוציא מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) אישור לשימוש חירום בחיסון פייזר ביונטק. ושבוע לאחר מכן אישר באופן דומה את חיסון מודרנה. דיווחים על תופעות לוואי חמורות, כמו תגובות אלרגיות, היו נדירים. הם סיפקו הגנה חזקה נגד הנגיף. משך ההשפעה החיסונית אינו ידוע עדיין. מאז האישור, חוסנו מיליונים ברחבי העולם. ב-23 באוגוסט 2021, מנהל המזון והתרופות האמריקאי, ה-FDA, נתן אישור קבוע לחיסון.
ניסים כהן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הקטקומבות של פריז
הקטקומבות של פריז (בצרפתית: Les catacombes de Paris) הן אתר קבורה מפורסם שנפרש כרשת מחילות וחדרים תת-קרקעיים בפריז, בירת צרפת. הקטקומבות נמצאות באזור ששימש כמחצבת אבן גיר בתקופת האימפריה הרומית, והומר לאתר קבורה המוני בסוף המאה ה-18. אורך המחילות הפתוחות לציבור הוא 1.7 ק"מ בערך. הן מצויות כעשרים מטרים מתחת לפני האדמה, וניתן להיכנס לתוכן מכיכר דנפר-רושרו (place Denfert-Rochereau). מסלול הביקור התיירותי עובר תחת אזור הרובע הארבעה-עשר של העיר בלבד, אולם מחילות דומות נמצאות גם מתחת למרבית הרבעים שבגדה השמאלית; הרבעים החמישי, השישי, השנים-עשר, השלושה-עשר, הארבעה-עשר, החמישה-עשר והשישה-עשר של העיר.
היסטוריה
בשנת 1786, כדי להתמודד עם מצב התברואה הלקוי של בתי הקברות של פריז, התקבלה החלטה להעתיק ממקומן את העצמות מקברי האחים ולהעבירן אל מחילות המחצבה התת-קרקעית הנטושה שבעיר. ההעברה בוצעה תחת פיקוחם של לואי טירו דה קרוסן (Louis Thiroux de Crosne), מפקד משטרת פריז, ושארל אקסל גיומו (Charles Axel Guillaumot), המפקח הכללי של המחצבות. באותו הזמן סבל אזור לה האל, שנמצא בטבורה של העיר, ממחלות שנגרמו בשל קבורה לא-נאותה וקברי המונים בחצרות כנסיות, בראשם "בית הקברות של התמימים" (Cimetière des Innocents). הוחלט להעביר בחשאי את עצמות המתים ולמקמן מחדש במחצבות הנטושות.
ההערכה היא כי עצמותיהם של כשישה מיליון איש, בהם גדולי המהפכה הצרפתית, הועברו למחילות (ossuaires) העיר, ושם הן מצויות עד היום. את העברת העצמות ניהל גיומו, בעוד שמחליפו, לואי-אטיין הריקר דה טורי (Louis-ÉtienneHéricart de Thury), טיפל בשנת 1810 בסידור הקטקומבות ושיווה להן את מראן העכשווי.
זאוס
במיתולוגיה היוונית, זֶאוּס (ביוונית: Ζεύς) הוא אל השמים, מטיל הרעם והברק, בכיר אלי האולימפוס ומלכם. זאוס הוא בנם של הטיטאנים קרונוס וריאה. הוא אחראי על המשפט, והוא אחת מדמויות המפתח במיתולוגיה היוונית בהיותו אביהם-מולידם של מרבית האלים החשובים וגיבורי המיתולוגיה. החיה המקודשת לזאוס היא עיט והעץ המקודש לו הוא אלון.
הקטקומבות של פריז
היסטוריה
שלדים מבית-הקברות של סן-ניקולא-דה-שאן (Saint-Nicolas-des-Champs) היו מהראשונים לעבור. גופות המתים ממהומות פלאס דה גרב, אוטל דה בריין ורחוב מסלה (rue Meslee) הונחו בקטקומבות ב-28 וב-29 באוגוסט 1788.
זאוס
מקדשים הוקמו לכבודו בשטח נרחב של ארצות לחופו של הים התיכון, מאסיה הקטנה שבמזרח ועד סיציליה שבמערב. מוקד הפולחן המרכזי לזאוס היה באולימפיה שבאליס, שם נערכו לכבודו גם המשחקים האולימפיים העתיקים.
הקטקומבות של פריז
היסטוריה
קירות הקטקומבות מכוסים ציורי-קיר החל מהמאה ה-18 ואילך. ויקטור הוגו השתמש בהיכרותו את מערכת תעלות פריז בכתיבת הרומן "עלובי החיים". בשנת 1871 הרגו חברי הקומונה הפריזאית קבוצת מונרכיסטים באחד מחדרי הקטקומבות. במהלך מלחמת העולם השנייה השתמשו חברי תנועת ההתנגדות הצרפתית במערכת התעלות של הקטקומבות. באותה תקופה הקימו החיילים הגרמנים בונקר תת-קרקעי בקטקומבות שתחת בית-הספר התיכון מונטן, בית-ספר ברובע השישי של פריז (המסלול התיירותי בקטקומבות אינו עובר בבונקר זה, וניתן לראותו רק ב"ביקור לא רשמי"; ראו למטה).
זאוס
השם
ביוונית עתיקה נהגה שמו תחילה זְדֶאוּס, ולימים בשיכול אותיות "דזאוס", ולבסוף "זאוס" (בהברה אחת, עם דו-תנועה). הכתיב היווני היה תמיד Ζεύς. ביוונית מודרנית הוא נקרא דִיאַס (Δίας). זהו גלגול שמו של אל שמי-היום ההודו-אירופאי, דאוס (Dyēus ph2ter), שפירוש שמו "ברק" או "שמיים". אל זה היה ראש הפנתאון, ושמו התגלגל לשפות רבות.
הקטקומבות של פריז
היסטוריה
התעלות והחדרים התת-קרקעיים מציבים מזה זמן בעיה בטיחותית לבנייה בפריז. מחצבות מתמוטטות לעיתים, וכתוצאה מכך יוצרות לא פעם חורים בקרקע ופוגעות במבנים שמעליהן. כדי למנוע זאת כונן על ידי הממשלה "הפיקוח הכללי על המחצבות" (Inspection générale des Carrières-IGC), בשנת 1777, כדי לפקח על המחצבות ולאסור חפירת חדשות. ה-IGC חפרו, עם זאת, מנהרות תצפית כדי לספק לעצמם גישה נוחה למחצבות, כדי שיוכלו לתקן ולמפות ביתר יעילות את המחצבות היציבות, ולפקח עליהן.
עבודות הפיקוח והייצוב נמשכות עד היום. בשל מספרן הרב של המחצבות, תעלות הרכבת התחתית, תעלות הרכבת ותעלות הביוב שנחפרו מתחת לפריז, כמו גם סוג האבן הרכה שבה חצבו, ננקטת זהירות מיוחדת כשמתבצעת בנייה חדשה או כאשר חופרים מנהרות חדשות (ובכל זאת נוצרו בעיות שונות בעת חפירת מנהרת המטרו מספר 14).
זאוס
השם
בעבר נהגו לתעתק את שמו לעברית גם באופנים הבאים: זיאוס, זֶוְס, זֶבְס, צאוס (על דרך הגרמנית), ציאוס.
הקטקומבות של פריז
הקטקומבות כיום: ביקורים לא מאושרים
הכניסה לקטקומבות מוגבלת, ומקטע הקטקומבות הפתוח לציבור הוא רק חלק קטן מרשת נרחבת של מחילות תת-קרקעיות שנפרשת על-פני למעלה מ-300 קילומטר. עם זאת, בעיקר מאז שנות השמונים של המאה ה-20, נוצרה תופעה של כניסות מחתרתיות לתעלות שתחת פריז, וביקור באזורים האסורים. מערכת התעלות מורכבת, ולמרות שבכמה תעלות ישנם שלטים המציינים את שם הרחוב שמעליהן, עדיין קל מאוד ללכת לאיבוד: כמה מקטעים הם נמוכים או צרים במיוחד, ואחרים מוצפים חלקית. בנוסף, ישנם חוטי טלפון וצנרת ישנים, ועוד מיני הפרעות שיכולים לעכב את הצעידה. לעיתים נדירות אף מתרחשות התמוטטויות. בשל הסכנות הפוטנציאליות, הכניסה לקטקומבות ללא ליווי של נציג רשמי היא בלתי חוקית מאז ה-2 בנובמבר 1955; כיום מוטל קנס בן 60 אירו על מי שנתפס במחילות על ידי הקטפליק (בצרפתית: cataflics – מורכב מהמילים "קטקומבות" ו"פליק" - כינוי עממי לשוטרים) – משטרה מיוחדת שמסיירת בקטקומבות.
עם זאת, גם כיום ניתן להיכנס לקטקומבות דרך תעלות הביוב, המטרו ופירים שונים בעיר. כמה מבקרים לא רשמיים מחזיקים במפתחות לכניסות מסוימות ומשתמשים בהן כדי להיכנס לקטקומבות באופן בלתי חוקי – למשל, כדי לערוך פגישות חשאיות, לקיים מסיבות, או פשוט לסייר בעיר. אלו שמכירים את הכניסות הסודיות ואת האולמות התת-קרקעיים, ואלו שמגלים חיבה לסיורים בקטקומבות, מכונים קטפיל (בצרפתית: cataphiles, אוהבי קטקומבות). עם השנים יצרה קהילת הקטפילים מעין עולם מקביל, עם חוקים, הרגלים ועימותים משלו.
זאוס
לידתו ועלייתו של זאוס
זאוס היה השישי והאחרון מבניהם של קרונוס וריאה, הטיטאנים. אחיו היו: הסטיה, דמטר, הרה, פוסידון והאדס. בנבואה אשר רבצה על קרונוס, ואשר סופרה על ידי גאיה ואורנוס, נאמר כי אחד מבניו ידיח אותו משלטונו בעולם. בשל כך, נהג לבלוע את ילדיו בזה אחר זה מיד כשנולדו. אולם ריה סלדה מכך, וכאשר נולד זאוס, נתנה לבעלה אבן עטופה בד במקום בנה. קרונוס בלע את האבן והיה בטוח כי בלע את בנו.
הקטקומבות של פריז
הקטקומבות כיום: ביקורים לא מאושרים
הקטפילים הטהרנים, המאוהבים במחצבות, באווירה שבהן ובהיסטוריה שלהן, משתדלים להגן על המקום ולמנוע את השחתתו על ידי סימנים וחתימות כגון גרפיטי או חריטות שהורסים את הקירות. על פי הקוד הקטפילי אין לזרוק או להשאיר זבל מאחור, ולעולם אין להשאיר כניסות, כגון פתחי פירים, פתוחים, שכן הדבר עלול להוות סיכון לציבור ולהוביל את הרשויות לחתום את הפתח.
זאוס
לידתו ועלייתו של זאוס
ריאה ילדה את זאוס בכרתים, במערה מוסתרת, הנימפות אדרסטיאה ואידיאה השקו אותו בחלב העז אמאלתיאה. הנימפות שרו, רקדו סביבו ועוררו רעש כל זמן שבכה, על מנת שאביו לא יישמע את בכיו. זאוס גדל בסתר עד שהגיע למלוא כוחו, ומשהגיע לבגרות יצא לשחרר את אחיו. הוא הערים על קרונוס ואמר לו שאם ישתה משקה (כדי שיקיא את אחיו של זאוס, הוא נתן לו יין מעורב במי ורדים וחרדל) מסוים יהפוך לישות החזקה בעולם. קרונוס, שלא הכיר את בנו, שתה בשמחה את המשקה והקיא את ילדיו מיד. כשחברו האלים יחד, הם נלחמו בטיטאנים, שבראשם קרונוס.
הקטקומבות של פריז
הקטקומבות כיום: ביקורים לא מאושרים
קהילות אחרות מבקשות להותיר את סימנן בדרכים שונות (חריטות, ונדליזם). הרצון לעבור על החוק אופייני לקהילות אלו (בהן קבוצות מהקהילה הגותית).
זאוס
אחרי הניצחון
לאחר הניצחון על הטיטאנים בחרו ששת האלים את הר אולימפוס כמקום מושבם הנצחי, שם נפלה ההחלטה כיצד יחלקו ביניהם את העולם. זאוס נבחר לשליט העליון, וכן לאל השמים, הרעם והברק; יש הטוענים כי הבחירה בו נעשתה בהגרלה, ואילו לפי גרסה אחרת נבחר בשל כך שהנהיג את המאבק בטיטאנים, היה החזק מבין האלים והכריזמטי מכולם. אחיו הזכרים של זאוס חילקו ביניהם את השליטה על כדור הארץ: זאוס - אל השמים ומזג האוויר; פוסידון - אל הים ורעידות האדמה; האדס - אל השאול, המתים, האוצרות ומעמקי האדמה ובנוסף לכך; דמטר קבלה את התפקיד של אלת הצמיחה, הקיץ והתבואה.
הקטקומבות של פריז
הקטקומבות כיום: ביקורים לא מאושרים
בחודש ספטמבר 2004 גילתה המשטרה הצרפתית קולנוע תת-קרקעי שהופעל בידי קבוצת אמנים צרפתית שניסתה להפיץ את רעיונותיה במקומות תת-קרקעיים.
זאוס
אחרי הניצחון
זאוס נישא לאחותו הרה, הנזכרת כאלה קנאית ונקמנית - כיוון שזאוס לא שם את הנאמנות לה בראש מעייניו. הוא היה אביהן של מספר דמויות בולטות במיתולוגיה היוונית, לרבות:
תפקיד מרכזי
זאוס הפך לאל כל כך מרכזי בחיי היוונים כי לפי אמונתם הוא שלט בגורל המלחמה. הומרוס מתאר באיליאדה פעמים רבות את הדבר. זאוס משפיע על גורל הקרב בשני אופנים. ראשית, הוא מטיל את ברקיו לצידי הקרבות כדי להודיע מי ינצח. שנית, במלחמות הרות גורל בשביל האלים זאוס משתמש במאזני הדין שלו. על שתי כפות המאזניים הוא שם גורל מר עבור שני הצדדים והצד הכבד יותר יפסיד. לדוגמה, מתואר באיליאדה (שיר 22, שורות 209–213 בתרגום טשרניחובסקי) שזאוס הציב על המאזניים את גורלות אכילס והקטור. זאוס גם שלט בגשמים, הוריד את המבול והחריב את אטלנטיס.
הכנסת פסל זאוס לבית המקדש על ידי היוונים מוזכרת בתנ"ך בסוף ספר דניאל והוא מכונה "שיקוץ משומם".
תכונותיו
חרף גדולתו של זאוס, הוא לא היה חף מפגמים. על אף היותו החזק שבאלים, לא היה הפיקח שבהם (ב"איליאדה", לדוגמה, מערימים עליו הרה ופוסידון גם יחד). הוא מצטייר כישות יצרית מאוד: רודף נשים, חם מזג וחובב יין, מה שלעיתים סיבכו בצרות. תאוות הבשרים שלו הביאה אותו ללבוש צורות שונות כדי לפתות אלות, נימפות ובנות תמותה, למורת רוחה של הרה אשתו. למרות זאת, זאוס לא היה אל נקמן, ולא נהג לנטור טינה; אולם היה ידוע בכעסו - כך, פעם אחת הוא תלה את הרה אשתו בין השמים לארץ בשלשלאות כיוון שסיכנה את חיי בנו הרקולס. לפי הומרוס, זאוס היה יחסית חסר רגישות לילדיו - הוא הניח לבנו, סרפדון שליט ליקיה, למות מידי פטרוקלוס כשהוא אומר משפט אחד להגנתו; עם זאת לאחר מכן הוא משתמש במאזני הדין כדי לנסות להציל את הקטור, כיוון שזה הקריב לו עדרים שלמים של כבשים.
צאצאיו
חלק מאלף צאצאיו היו:
בתרבות פופולרית
זאוס הוא אחד האלים המוזכרים בשיר "The Origin of Love" מתוך המחזמר "הדוויג והשארית העצבנית".
מופיע כדמות במשחקי המחשב Smite וAge of Mythology.
קישורים חיצוניים
יעל רנן, זאוס והרה - הזוג האפל בצמרת השררה (מסה).
לאון (מלך ספרטה)
לאון (ביוונית: Λέων) היה מלך ספרטה משנת 590 לפנה"ס עד שנת 560 לפנה"ס. אביו של אנכסנדרידס השני.
ביוגרפיה
השם "לאון" משמעותו אריה. מעט מאוד ידוע על חייו של לאון, הוא היה בנו של אוריקרטידס מהשושלת האגידית שהתייחסה עד הרקולס. הוא ירש את אביו בשנת 590 לפנה"ס ושלט עד שנת 560 לפנה"ס. היה לו בן שאחר כך ירש אותו בשם אנכסנדרידס השני.
על פי הרודוטוס הוא יצא למלחמה עם טיגיאה, המלחמה הסתיימה בתיקו.
פרעות תראקיה הטורקית (1934)
פרעות תראקיה הטורקית (בטורקית: 1934 Trakya Olayları, בלאדינו: La Furtuna, "הסופה") היו פרעות נגד יהודי תראקיה הטורקית, שהתחוללו בין 21 ביוני 1934 ל-4 ביולי 1934. אלפי יהודים גורשו או נמלטו מבתיהם, והפרעות הובילו לקץ קיומן של הקהילות היהודיות בחלק הטורקי של תראקיה, אשר בניהן התגוררו באזור מאות שנים.
רקע
משלהי ימי האימפריה העות'מאנית, לאחר הפיכת הטורקים הצעירים, אימצה האליטה השלטת קו לאומני טורקי. חלקה אף דגל באיחוד לאומי של כל העמים הטורקיים, ותנועה פוליטית זו כונתה הזרם הפאן-טורקי (בטורקית: Türkçülük). הסכם לוזאן אשר חתם את מלחמת העצמאות של טורקיה הכיר בעצמאותה של המדינה, והוביל לחילופי אוכלוסין בין יוון לטורקיה, תהליך שברובו בוצע כטרנספר בכפייה. במסגרת הסכם לוזאן הוטלו הגבלות שלטוניות על הטורקים בחבל תראקיה, וזאת במטרה למנוע פגיעה במיעוטים. ההגבלות הוסרו ב-1936. אף על פי שדה יורה הוכרו זכויות המיעוטים בטורקיה המודרנית, הרי שדה פקטו שררה עוינות של האוכלוסייה הטורקית המקומית כלפי המיעוטים - מסיבות לאומניות בקרב השכבות המשכילות, ומסיבות דתיות בקרב השכבות הנחשלות יותר. כמו כן, ממשלו של מוסטפא כמאל אטאטורק, שדגל במיצובה של מדינת לאום טורקית חילונית, פעל לפגיעה בחירויות המיעוטים. עוינות זו הופנתה גם כלפי יהודי טורקיה, שרובם התגוררו באיסטנבול ומקצתם בתראקיה הטורקית.
בשל דעיכתה של האימפריה העות'מאנית, שלוותה בפגיעה במצב הביטחון האישי, היגרו משלהי המאה ה-19 ועד לאחר מלחמת העולם הראשונה עשרות אלפים מיהודי טורקיה אל מחוץ למדינה, וכן בהגירה פנימית לאיסטנבול. ב-1923 הופיעו מאמרים בעיתונות המקומית באיזמיר ובאדירנה בקריאה לחרם כלכלי על סוחרים יהודים ולגירוש יהודים מטורקיה. תועדו התקפות פזורות על בתי עסק בבעלות יהודית וכן גירוש יהודים מבתיהם ביישובי שדה.
בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 התגוררו בתראקיה הטורקית 20,000-13,000 יהודים, שהתרכזו באדירנה, אוזונקפרי, באבאסקי, גליבולו, טקירדא, לאפסקי, לולבורגאז, סיליברי, צ'ורלו, צ'נקלה, וקרקלארלי. לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה אומצה תורת הגזע הנאצית בקרב חוגים לאומניים פאן-טורקיים שהחלו להפיץ את רעיון "טוהר הגזע הטורקי", ובה בעת נקטו קו אנטישמי מובהק. את התנועה האנטישמית הוביל ג'וואט ריפאט אטילהאן, אשר עמד בקשרים עם הממשל הנאצי ונסע לכמה חודשים לגרמניה כדי ללמוד את מדיניות הגזע הנאצית. אטילהאן הפיץ באיסטנבול את העיתון האנטישמי "המהפכה הלאומית" (בטורקית: Milli Inkılap) ובו מאמרי שטנה בסגנון הדר שטירמר שכללו קריאה לחרם ופגיעה ביהודים. באווירה המתוחה ממילא בתראקיה הטורקית נפלה ההסתה של אטילהאן על אוזניים כרויות. בה בעת, בראשית יוני 1934 חוקקה הממשלה הטורקית את "החוק להתיישבות מחדש", שתכליתו בפועל הייתה לבצע טיהור אתני של מיעוטים ולממש את חזון מדינת הלאום על טהרת ה"טורקיות".
מהלך האירועים
במקביל לפרסומים האנטישמיים רווחה בתראקיה חרושת שמועות על כך שממשלת טורקיה בראשות איסמט אינני גמרה אומר לסיים את הנוכחות היהודית בה. דין וחשבון תקופתי שפרסם במאי 1934 מושל תראקיה איברהים טאלי אנגרן (בטורקית: İbrahim Talî Öngören) הכיל מאפיינים אנטישמיים וציין לכל אורכו את הבעיה היהודית הקיימת בתראקיה. פרסום הדו"ח חיזק את תחושת יהודי תראקיה בדבר המעורבות הממשלתית. החל לחץ כלכלי כבד של האוכלוסייה המקומית שמטרתו חיסול עסקיהם של יהודי הערים השונות. בשלהי יוני החל גל פרעות ביהודי תראקיה שלווה במעשי ביזה, אונס, הרס בתים ובתי עסק, וגם כמה פגיעות בנפש. בחלק מהיישובים גורשו בכוח כל בני הקהילות היהודיות. ב-21 ביוני 1934 התחוללו פרעות נגד יהודי צ'נקלה והם גורשו מבתיהם ומהעיר. ב-24 ביוני הותקפו יהודי קרקלארלי ועד 3 ביולי גורשו מבתיהם ומהעיר. ב-3 ביולי הותקפו יהודי אדירנה, אוזונקפרי, סיליברי, באבאסקי, לולבורגאז, צ'ורלו, ולאפסקי. סמיכות האירועים ביישובים השונים מעידה על תכנון מוקדם של האירועים.
השלטון המקומי גילה אוזלת יד בטיפול במהומות. בראשית יולי החלו פרסומים אודות הפרעות בעיתונות באנקרה ובאיסטנבול. בה בעת פנו ראשי יהדות איסטנבול לממשל הטורקי בבקשה שיפעל להרגעת השטח. ראש הממשלה הטורקי איסמט אינני הנחה את ראשי השלטון המקומי לפעול לאלתר להפסקת הפרעות ופרסם הודעה שבה הוא קורא לבני הקהילה היהודית לחזור לבתיהם. שר הפנים הטורקי יצא לתראקיה לפקח על פעולת כוחות המשטרה שנשלחו להפסקת הפרעות. בו בזמן, מחשש למעמדה הבינלאומי, פעלה הממשלה הטורקית ל"גימוד" האירועים, אשר תוארו בעיתונות הרשמית כ"אירועים מקומיים" וכ"היסטריה" של יהודי תראקיה, שנבעה מתעמולה שקרית. עוד הוטלה אחריות לפרוץ הפרעות על תושבים נוצרים שפעלו ממניעים דתיים. בלחץ השלטונות, גם ראשי יהדות טורקיה פרסמו הודעות דומות. הרב משה ונטורה פרסם הודעה שבה נאמר שבטורקיה אין אנטישמיות והאירועים הם מעשים בודדים של פורעי חוק.
השלכות הפרעות
ההערכות בנוגע למספר המגורשים נעות בין 3,000 לפי הגרסה הטורקית הרשמית ל-10,000 ואף ל-15,000 לפי גרסאות אחרות. בפועל, פסקו הקהילות היהודיות בתראקיה הטורקית מלהתקיים. ממשלת טורקיה הורתה על פתיחת חקירה רשמית של האירועים ובסיומה הושעו מתפקידם כמה פקידי שלטון מקומי. הפליטים הרבים הגיעו לאיסטנבול חסרי כול, והקהילה המקומית נקטה בפעולות לסייע להם ולשקמם.
קרחון קוסמונט
קרחון קוסמונט (באנגלית: Cosmonette Glacier) הוא קרחון יובלי בהרי הצלב הדרומי, באזור חוף בורכגרווינג של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון מזרח, מהצד הצפוני של גבעות דיילי.
קרחון קסמונט נשפך אל קרחון אוויאייטור.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הקבוצה הצפונית (northern party) של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1962–1963.
שם זה ניתן על מנת לציין את האישה הקוסמונאוטית הראשונה.
שם זה קשור לשמות של קרחונים סמוכים (שמות העוסקים בתעופה וחלל): קרחון קוסמונאוט, קרחון אירונאוט, קרחון אוויאייטור כל קרחונים אלה הם יובלים של קרחון אוויאייטור.
השקמה של זכאוס
השקמה העתיקה מהווה אתר תיירות צליינית חשוב ביריחו יחד עם קרנטל.
בברית החדשה מוזכר העץ כחלק מהסיפור על כיצד גאל ישו את זַכַּי המוכס העשיר, והשיבו מדרכו הרעה:
על הקרח
על הקרח (באנגלית: On Ice) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1935, הלוקח חלק בסדרת הסרטים "מיקי מאוס" בהפקת אולפני ההנפשה של וולט דיסני. זהו הסרט הקצר ה-79 של מיקי מאוס שיצא לאקרנים, והשמיני באותה השנה.
סרט זה מציג את כל חמשת הדמויות המצוירות הגדולות של דיסני: מיקי מאוס, מיני מאוס, דונלד דאק, גופי ופלוטו. שני דמויות נוספות, הוראס הורסקולר וקלרבל הפרה, מבצעים הופעה קצרה.
עלילה
הסרט סובב סביב שלושה קווי עלילה שונים המתרחשים כולם על אגם קפוא במהלך החורף. בראשון, מיקי מאוס עוזר למיני מאוס ללמוד להחליק. בשני, גופי מנסה לתפוס דגים על ידי הטלת טבק למים מה שגורם לדגים לעלות לפני הקרקע בכדי לירוק לתוך מרקקה. בקו העלילה השלישי, דונלד דאק מבצע מעשה קונדס על פלוטו, שנמצא מחוץ שטח האגם הקפוא, על ידי הנחת מחליקי קרח על רגליו ומפתה אותו אל הקרח.
עלילות המשנה מתחברות כאשר דונלד מחליק על הקרח כשלגבו מחובר עפיפון. הרוח השועטת שולחת אותו אל על מעבר למפל. מיקי שומע את זעקותיו לעזרה ומציל אותו על ידי משיכת החוטים של הסוודר שלו, אך דונלד עף היישר לתוך מי האגם ויוצא מהחור בוא גופי מנסה לדוג.
פונקציה מחזורית
במתמטיקה, פונקציה מחזורית היא פונקציה אשר הערכים שהיא מקבלת חוזרים על עצמם כאשר מוסיפים למשתנה הבלתי תלוי שלה גורם קבוע, כלומר, לכל \ x, עבור קבוע \ T (שונה מאפס) מתאים. גורם קבוע זה קרוי מחזור. המחזור החיובי הקטן ביותר של הפונקציה, אם קיים, נקרא המחזור היסודי.
בין הדוגמאות הבולטות: הפונקציות הטריגונומטריות סינוס וקוסינוס (בעלות מחזור \ 2\pi), ופונקציית הטנגנס, שמחזורה פאי. בפונקציות מחזוריות, ממשיות בעיקר, עוסקת אנליזת פורייה.
הגדרה
פונקציה ממשית או מרוכבת \ f היא מחזורית, אם קיים קבוע \ T\neq 0 כך שלכל \ x (ממשי או מרוכב, בהתאמה), מתקיים. כל קבוע \ T כזה נקרא מחזור של הפונקציה. אוסף המחזורים הוא תת חבורה של השדה (הממשי או המרוכב, בהתאמה). המקרה שבו חבורת המחזורים אינה דיסקרטית הוא מקרה פתולוגי, המתאפשר רק כאשר הפונקציה קבועה, או אינה אנליטית.
במקרה הממשי, אם חבורת המחזורים דיסקרטית אז היא ציקלית, בעלת יוצר יחיד, שהוא המחזור בעל הערך המוחלט החיובי הקטן ביותר. מספר זה הוא המחזור של הפונקציה, וכל מחזור אחר מהווה כפולה שלמה שלו. גם במקרה המרוכב ייתכן שחבורת המחזורים ציקלית, ואז משתמשים באותה טרמינולוגיה.
במקרה המרוכב יכולה חבורת המחזורים להיות בעלת שני יוצרים (למשל, כאשר הפונקציה מקיימת את הזהות ). פונקציות מרוכבות בעלות שני מחזורים נקראות פונקציות אליפטיות.
באופן כללי יותר, פונקציה מחבורה G לקבוצה X היא מחזורית מימין, אם קיים  כך ש-. האוסף A של מחזורים-מימין (כלומר, האיברים \ a\in G המקיימים את התנאי לכל g) הוא תת חבורה של G, והפונקציה \ f מוגדרת על מרחב הקוסטים \ G/A (לפי הנוסחה ). פונקציה כזו נקראת בדרך-כלל אינווריאנטית תחת פעולת A (או A-אינווריאנטית). פונקציה שהיא אינווריאנטית גם מימין וגם משמאל נקראת דו-אינווריאנטית. בתנאים מסוימים, אוסף הפונקציות האלה מהווה אלגברת הקה.
נייר לקמוס
נייר לקמוס (מכונה גם נייר ליטמוס; בגרמנית: Lackmus; באנגלית: Litmus) הוא נייר מיוחד העשוי מתמציות צבע שנלקחו מחזזיות. הוא משמש לרוב כאינדיקטור pH, על מנת לבדוק האם חומר מסוים הוא חומצה או בסיס. נייר לקמוס קיים בשלושה צבעים: אדום, כחול וסגול. נייר לקמוס כחול הופך אדום במגע עם חומר חומצי, ואילו נייר לקמוס אדום הופך כחול במגע עם חומר בסיסי. נייר לקמוס נייטרלי הוא סגול. ניתן לייצר נייר לקמוס גם מתמיסות מימיות שמתפקדות באופן דומה.
היסטוריה
השימוש הראשון המתועד בנייר לקמוס היה בשנת 1300 לספירה, על ידי האלכימאי הספרדי ארנולדוס דה וילה נובה.
מהמאה ה-16 ואילך, הצבע הכחול נלקח מחזזיות שונות, בעיקר באזור הולנד.
מקור השם העברי (המקובל גם בגרמנית ובשפות אחרות, אך לא באנגלית) בשפה ההולנדית: לאק (ורנית) + מוס (חזזית).
שימוש
נייר לקמוס כחול ישנה את צבעו לאדום בסביבה חומצית (pH נמוך מ-4.5), ואילו בסביבה בסיסית (pH גדול מ-8.3) יישאר כחול (ערכי ה-pH מציינים את רגישותו של נייר הלקמוס; מבחינת ההגדרה הכימית pH גבוה מ-7 הוא בסיסי ונמוך מ-7 - חומצי).
השימוש העיקרי בנייר לקמוס הוא לקביעה האם תמיסה היא חומצית או בסיסית. נייר לקמוס מגיב באופן מיידי בטמפרטורת החדר.
ישנם סוגים שונים של נייר לקמוס: כאלה המודדים ערכים רק בטווח החומצי או רק בטווח הבסיסי, כאלה המודדים את כל טווח הערכים, נייר שרק מבדיל בין בסיס לחומצה. כמו כן הנייר מגיע בנגזרות קטנות או בגליל ארוך.
מקורות טבע
לקמוס יכול להימצא בסוגים שונים של חזזיות. הצבען נלקח במיצוי מזנים כגון: Roccella tinctoria (דרום אמריקה), Roccella fuciformis (אנגולה ומדגסקר), Roccella pygma (אלג׳יריה), Roccella phycopsis, Lecanora tartarea (נורווגיה, שוודיה), Variolaria dealbata, Ochrolechia parella, Parmotrema tinctorum ו-Parmelia Parmelia.
כיום, המקורות העיקריים הם Roccella montagnei (מוזמביק) ו-Dendrographa leucophoea (קליפורניה).
המועצה האיראנית לאבטחת אינטרס המשטר
המועצה לאבטחת אינטרס המשטר (בפרסית: مجمع تشخیص مصلحت نظام) היא ועדה הממונה על ידי המנהיג העליון באיראן. מטרתה ליישב סכסוכים המתגלעים בין המג'לס לבין מועצת שומרי החוקה, ולשמש כגוף מייעץ למנהיג העליון. בידי המועצה הסמכות העליונה ליישוב המחלוקות בחקיקה. מאחר שהיא ממונה על ידי המנהיג העליון, היא נוטה לתמוך בעמדתו, והיא משמשת ככלי שליטה נוסף בידי המנהיג. את המועצה מרכיבים נציגים ממועצת שומרי החוקה, מהרשות השופטת ומהממשלה (הרשות המבצעת).
היסטוריה
המועצה לאבטחת אינטרס המשטר הוקמה בהוראת המנהיג העליון אייתוללה ח'ומייני ב-6 בפברואר 1988, בעקבות סכסוכים בלתי פוסקים בין מחוקקים מהשמאל לבין מועצת שומרי החוקה. ח'ומייני הורה על הקמת מועצה בת 13 חברים, שתפקידה ליישב את הסכסוכים הללו, והעניק לה סמכות לחוקק חוקים זמניים וצווי חירום. רק בתיקוני החוקה של 27 ביולי 1989, לאחר מותו של ח'ומייני, עוגן קיומה של המועצה בחוקה ונוסף לתפקידיה הייעוץ למנהיג העליון.
בשנות ה-90 המאוחרות, עם עלייתם של מחוקקים רפורמיסטים רבים במג'לס, פעילותה של המועצה לאבטחת האינטרס מורגשת במיוחד, בשל הגברת הפעילות מצד מועצת שומרי החוקה, שדחתה מספר רב של חוקים בטענה כי הם סותרים את חוקי האסלאם. המועצה לאבטחת האינטרס נהגה להכריע לצד מועצת שומרי החוקה השמרנית. ב-1998, לאחר תום כהונתו של חוג'ת אל-אסלאם עלי אכבר האשמי רפסנג'אני כנשיא, מינה אותו עלי ח'אמנאי לתפקיד יו"ר המועצה.
באוגוסט 2001, למשל, תפקידה של המועצה לאבטחת האינטרס היה להכריע בשאלת סירוב מחוקקים רפורמיסטים במג'לס לאשר שני מועמדים שמרנים למועצת שומרי החוקה. השמרנים, מצדם, התנגדו למינויים של מועמדים ליברליים יותר, לאור הכוח הרב שמחזיקה מועצת שומרי החוקה (בעיקר היכולת לפסילת חקיקה ומועמדים בבחירות).
סויוז T-12
סויוז T-12 (ברוסית: Союз Т-12) הייתה חללית מסדרת סויוז, שהמריאה ב-17 ביולי 1984 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן, כשעל סיפונה צוות קוסמונאוטים: ולדימיר דז'ניבקוב (טיסה רביעית), סבטלנה סביצקאיה (טיסה שנייה) ואיגור וולק. המטרה העיקרית של הטיסה הייתה ביצוע מחקרים שונים.
החללית הייתה צריכה לעגון בתחנת החלל סליוט 7, שהייתה מאוישת על ידי צוות שהגיע בסויוז T-11. העגינה עברה ללא תקלות. צוות של 6 אנשים החל בביצוע מחקרים שונים. ב-25 ביולי ולדימיר דז'ניבקוב וסבטלנה סביצקאיה ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה מעל ל-3 שעות. במהלך זה הם בדקו יכולת לעבור עם מתכות בחלל.
החללית סויוז T-12 חזרה לכדור הארץ ב-29 ביולי 1984.
פזמון
פזמון הוא שיר קל וקליט. ההבדל בין פזמון לשיר אמנותי - ליד - מתבטא ברמה, הן המילולית והן המוזיקלית. המאפיין העיקרי של הפזמון הוא היותו קליט, נוח להבנה ולזכירה ללא מאמץ מיוחד, בניגוד לשירים מעמיקים יותר, המחייבים הן שמיעה מוזיקלית והן יכולת הבנה ברבדים השונים של הטקסט. כמו כן רמת הכתיבה בפזמון נמוכה מכתיבת שירה, אשר היא בהכרח כתיבה בה מתבצע שימוש יצירתי - אמנותי מורכב על ידי כתיבה בשפה עשירה, עמוקה ומליצית יותר מאשר בפזמון, בו נעשה שימוש בשפה יום-יומית יותר. עם זאת, גם בפזמון נעשה לעיתים שימוש בכתיבה פואטית, בחריזה ובפזמון חוזר. הסוגה הרחוקה ביותר מסוגת הפזמון היא זו של השיר האמנותי.
את הטקסט לפזמונים כותבים על פי רוב פזמונאים, מלחינים מתאימים להם מוזיקה, והם מבוצעים על ידי זמרים ולהקות זמר, אך ייתכן גם שפזמונאי יכתוב מילים למוזיקה קיימת, או שמשורר רציני יכתוב, לפי הזמנה או על דעת עצמו, פזמון קליל, ויש לכך דוגמאות רבות בשירי נתן אלתרמן (שירי המחזמר שלמה המלך ושלמי הסנדלר), אברהם שלונסקי ("תה ואורז יש בסין") ואחרים.
ברבים מן הפזמונים מופיע פזמון חוזר, בית קבוע המשובץ בין בתי השיר המשתנים, ומטרתו, על פי רוב, לשתף את קהל המאזינים בביצוע השיר, הנכתב במקרים רבים ל"שירת רבים", בניגוד בולט לליד. פזמון חוזר כזה חייב להצטיין בטקסט ובנעימה קלים לקליטה עוד יותר מאלה של הפזמון כולו.
סוג אחר של פזמונים הם שירי רחוב - שירים בשפה נמוכה במתכוון, רצופים שגיאות לשוניות ותחביריות, שנועדו לבדר את קהל השומעים וליצור הזדהות. בסגנון זה התמחתה במיוחד המלחינה דרורה חבקין. דוגמה לפזמון כזה הוא "עוזי עוזי", המספר על עלילותיו של חייל פשוט עם הרב-סמל הפלוגתי. פזמון ארוך ומורכב במיוחד הוא "שיר השכונה" של התרנגולים, שהיה שיר השנה ב-1963. פזמונים אלה הם למעשה סיפורים מחורזים ומושרים, שתוכנם קליל, קליט ומבדר.
לסוגת הפזמון העברי אפשר לשייך גם כמה מפזמוני טרם המדינה ופזמוני תש"ח הנודעים, בהם "שיר הג'יפ" או "שיר הפינג'ן" ("הרוח נושבת קרירה"), בניגוד לשירים שאינם בהכרח פזמונים כמו "באב אל-ואד", "דודו" או "הרעות". בין שיריה של נעמי שמר יש גם פזמונים ("הטיול הגדול", "היי טיריליי", "חפש אותי", "מטריה בשניים" ואחרים) לצד שירים הנושאים אופי רציני ועמוק יותר, כמו "כיבוי אורות", "לילה בחוף אכזיב" ועוד.
פרופ' בעז ערפלי נדרש לשאלת הוראת פזמונים בבית הספר ואמר:
פהר אדמן
פהר ויקטור אדמן (בשוודית: Pehr Victor Edman; 14 באפריל 1916 – 19 במרץ 1977) היה ביוכימאי שוודי. פיתח שיטה לרצף חלבונים: דגרדצית אדמן.
חייו
אדמן נולד בסטוקהולם שבשוודיה, למשפחה של עורכי דין. ב-1935 התחיל ללמוד רפואה במכון קרוליניסקה ושם התחיל להתעניין במחקר. לאחר שסיים הוא נשאר במכון ועבד במעבדתו של פרופסור אריק יורפס ובמקביל החל ללמוד באופן עצמאי כימיה אורגנית. המחקר נקטע בעקבות מלחמת העולם השנייה, הוא גויס לתקופה ארוכה לחיל הרפואה של הצבא השוודי. ב-1946, לאחר המלחמה, הוא קיבל את התואר שלו ברפואה. במחקרו החל לעבוד בניקוי ואפיון חלבון אנגיוטנסין מדם של שור, כולל חקר על הפרין וסקרטין, שהיו תחומי עניינו של פרופסור יורפס.
בשלב זה בחייו הוא החל להתעניין במחקר באופן עצמאי. ב-1947 הוענקה לו קצבה לנסיעה לשנה לארצות הברית למכון רוקפלר למחקר רפואי. עבודתו עם אנגיוטנסין גרמה לו להבין שכדי ללמוד באופן מעמיק יותר על תפקוד חלבונים, הכרחי להכיר את סדר חומצות האמינו. ב-1950 הוא חזר לשוודיה ופרסם לראשונה את שיטתו לקביעת רצף החלבון שנקראת היום על שמו, ריצוף חלבונים בשיטת אדמן. לאורך כל חייו הוא המשיך לנסות ולשפר את שיטתו כדי שתאפשר זיהוי של מקטעים ארוכים יותר עם מספר מועט ככל האפשר של דגימות.
ב-1957 עבר לאוסטרליה כדי לנהל את בית הספר לרפואה סיינט וינסנט. ב-1967 פיתח ביחד עוזרו, ג'פרי בג, מכשיר המשמש לקביעת סדרן של חומצות אמינו בחלבונים. המכשיר נקרא "Sequenator". ב-1972 עבר לגרמניה למכון מקס פלאנק לביוכימיה, שליד מינכן. הוא עבד עם אשתו השנייה, אגנס הנשן, שעבדה עם שיטת אדמן כדי לרצף את מבנה החלבון פיברין. ב-1977 נפטר אדמן עקב גידול במוחו.
צורת הקטנה
צורת הקטנה היא מילה במשקל מסוים או מוספית המציגה דרגה מוקטנת של משמעות יסודית כלשהי, גרסה מוקטנת יותר של אובייקט או תכונה, ולעיתים גרסה אינטימית או גרסת-חיבה למילה המקורית.
בעוד שבשפות רבות ייתכנו צורות הקטנה רק לשמות עצם, הרי שבשפות מסוימות, בהן עברית, ניתן לייצר צורות הקטנה גם לשמות תואר ואף לחלקי דיבר אחרים.
צורות הקטנה בעברית
לשמות עצם מקובל להוסיף סיומת Xון למילה ממין זכר כגון: דובון, דגלון, ספרון, גגון, חדרון
והסיומת Xונת (צורת הנקבה של Xון) היא עבור מילה ממין נקבה כגון: ילדונת, פצפונת
וגם הסיומת Xית עבור מילה ממין נקבה כגון: שקית, כפית, צנונית, מפית, כוסית
בשמות העצם קיימים גם משקלים שמאפיינים צורת הקטנה, כגון:
דוגמאות בשמות עצם:
דוגמאות בשמות תואר:
בשפת הדיבור יש שימוש במוספית "-צ'יק" בהשפעת שפות לועזיות כדי לתת משמעות של הקטנה/חיבה, כגון: קטנצ'יק, בחורצ'יק, צופצ'יק.
בנוסף, במיוחד בשמות פרטיים, יש שימוש במוספיות "-ל'ה" ו-"-וש", כגון: שרהל'ה, רחלוש. יש גם שימוש בסיומת לא מוטעמת "-י", כגון: קטני, חמודי.
צורות הקטנה בשפות אחרות
בערבית נהוג להשתמש במשקל פֻעַיְל (فُعَيل) לצורך הקטנת השם. לדוגמה, מן השם "חסן" (حسن) נגזר השם "חוסיין" (حسين).
בפרסית ניתן להוסיף מספר סיומות לשם לצורך הקטנה. הנפוצות הן:
באנגלית מספר סיומות מקטינות כמו ing: Darling הגזור מ-dear, או duckling הגזור מ-duck. סיומת ie כמו doggie מ-dog. סיומת let כמו piglet מ-pig או ringlet מ-ring.
ביידיש הסיומת "-ל" היא צורת הקטנה (לדוגמה: מיידל לילדה או נערה)
באספרנטו נעשה השימוש במוספית et להקטנה. לדוגמה: hundeto - כלב קטן (hundo - כלב),varmeta - פושר (varma - חם)
גדעון קרמר
גדעון קרמר (בלטבית: Gidons Krēmers, נולד ב-27 בפברואר 1947) הוא כנר ומנצח יהודי-לטבי. בשנת 1980 עזב את ברית המועצות והתיישב בגרמניה.
חייו
קרמר נולד בריגה להורים ממוצא גרמני-יהודי. אביו הוא ניצול שואה. קרמר החל לנגן בכינור בגיל ארבע ולמד אצל אביו וסבו, שניהם כנרים מקצועיים. בהמשך למד בבית הספר למוזיקה של ריגה ואצל דוד אויסטרך בקונסרבטוריון של מוסקבה. בשנת 1967 זכה בפרס שלישי בתחרות על שם המלכה אליזבת בבריסל, בלגיה; אחר, בשנת 1969, זכה בפרס שני בתחרות הכינור הבינלאומית במונטריאול, קנדה ואז בפרס ראשון בתחרות פגניני בג'נובה; בשנת 1970 קיבל שוב פרס ראשון בתחרות הבינלאומית על שם צ'ייקובסקי במוסקבה.
הקונצרט הראשון של קרמר במערב התקיים בגרמניה ב-1975. בהמשך הופיע בפסטיבל זלצבורג בשנת 1976 ובניו יורק ב-1977. אשתו הראשונה הייתה הכנרית טטיאנה גרינדנקו. בשנת 1980 יחד עם אשתו השנייה, אלנה בשקירובה, בתו של הפסנתרן דמיטרי בשקירוב עזב את ברית המועצות והתיישב בגרמניה. בשנת 1981 ייסד קרמר פסטיבל מוזיקה קאמרית בלוקנהאוס, באוסטריה, שתוכניותיו התמקדו בחדיש ובחורג מן המוסכמות; מאז 1992 נודע הפסטיבל בשם "קרמראטה מוזיקה" ובשנת 1996 ייסד קרמר את "קרמראטה בלטיקה", תזמורת קאמרית המורכבת מנגנים צעירים מן המדינות הבלטיות. כמו כן היה בין מנהליו האמנותיים של פסטיבל "ארט פרויקט 92" במינכן והוא מנהל פסטיבל "מוזיקזומר" בגשטאט, שווייץ.
בשנת 2008 הוא השתתף בסבב הופעות Being Gidon Kremer ביחד עם "קרמראטה מוזיקה" ודואט של אלכסיי איגודסמן.
קרמר עשה לו שם ברפרטואר הרחב שלו, המשתרע מאנטוניו ויוואלדי ויוהאן סבסטיאן באך עד מלחינים עכשוויים. הוא הפיץ את יצירותיהם של מלחינים כמו אסטור פיאצולה, ג'ורג'ה אנסקו, פיליפ גלאס, אלפרד שניטקה, ארוו פרט, של בן ארצו, פטריס ואסקס ושל ג'ון אדמס, בין השאר. עם המלחינים הרבים שהקדישו לו יצירות נמנים סופיה גוביידולינה ("אופרטוריום") ולואיג'י נונו ("לה לונטנאנצה נוסטלג'יקה אוטופיקה פוטורה"). בין שותפיו לנגינה ואלרי אפאנאסייב, מרתה ארחריץ', אולג מייסנברג, מישה מייסקי, יורי בשמט וואדים סחרוב. יש לו רשימת הקלטות ענפה עם חברת "דויטשה גרמופון", שעמה הוא מקליט מאז 1978; כמו כן הקליט לחברות פיליפס רקורדס, דקה, ECM ונונסאץ'.
באוסף הכינורות העתיקים של קרמר כינור גוארנרי דל ג'זו משנת 1730 וכינור סטרדיוואריוס משנת 1734, המוכר בכינוי "ברון פייטיץ'-הרמן". הכינור הנוכחי שלו הוא אמאטי משנת 1641.
בתו של גדעון קרמר - ליקה קרמר - היא שחקנית קולנוע, במאית ומגישת תוכניות טלוויזיה ברוסיה.
PANAS
PANAS (מבוטא "פָּאנָאס"; ראשי תיבות באנגלית: Positive Affect Negative Affect Schedule) הוא כלי למדידת רגשות, סולם למדידת רגש חיובי ושלילי. באמצעות כלי זה ניתן למדוד רגש כללי - רגשות המהווים מאפיין אישיותי, ורגש מצבי - רגשות אותם חווה הפרט ברגע מסוים, בעקבות אירוע מסוים.
בהתאם לכך, ניתן להשתמש בכלי זה למדידת רגשות במסגרות זמן מגוונות (ההוראות הניתנות בגוף שאלון ה-PANAS משתנות בהתאם):
בסולם ה-PANAS יש שני ממדים בלתי תלויים: האחד עבור רגשות חיוביים והשני עבור רגשות שליליים. רגשות חיוביים ורגשות שליליים מייצגים ממדים רגשיים. טאלאגן הראה כי ממדים אלו קשורים למאפיינים רגשיים חיוביים ושליליים (אנשים נבדלים אלו מאלו בתגובותיהם הרגשיות החיוביות והשליליות). אדם יכול לחוש רגשות חיוביים ורגשות שליליים במקביל.
סולם PANAS מורכב ממילים שונות המתארות תחושות ורגשות. הפרט הממלא את השאלון, מציין מהי עוצמת הרגש שהוא חש בהתאם למילים הללו. תשובתו תסומן על סולם בעל חמש דרגות, הטווח נע החל מ-1 ("כמעט ולא") ועד 5 ("בצורה קיצונית").
התפתחות היסטורית של סולם ה-PANAS
סולמות שונים למדידת רגש חיובי ושלילי פותחו ונחקרו במהלך השנים. הממצאים העולים מהמחקרים מעידים כי שני ממדי הרגש (חיובי ושלילי) קשורים לסוגים שונים של משתנים. יחד עם זאת, דווח על חריגות רבות וחוסר התאמות העולות מהמחקרים. לדוגמה, חלק מהסולמות המודדים רגשות פותחו באמצעות ניתוח גורמים (Factor Analysis) לדוגמה סוטון. בעוד סולמות אחרים פותחו באמצעות ניתוח אד הוק ללא נתונים התומכים במהימנות ובתוקף (לדוגמה1 McAdams & Constantian, 1983). מכאן, התפתח הצורך במדד מהימן, תקף ונח לשימוש למדידת עוצמת רגשות חיוביים ושליליים.
פיתוח הסולם החדש נעשה על ידי החוקרים5 (Watson, Clark & Tellegen 1988) והתבסס על קיומם של מדדים דומים מהתחום. נקודת הפתיחה ליצירת השאלון הייתה מאגר של 60 מושגים שנכללו בניתוח גורמים שנערך על ידי החוקרים6 (Zevon and Tellegen, 1982). באמצעות ניתוח גורמים (FA) יצרו החוקרים (Watson, Clark & Tellegen) רשימה סופית של עשרה משתנים המתארים ויוצרים את הסולם של הרגש החיובי (אדיבות, התעניינות, עירנות–דריכות, התרגשות, התלהבות, השראה, גאווה, נחישות, חוזק – חסינות, פעלתנות); וכן, עשרה ערכים המרכיבים את הסולם של הרגש השלילי (מוטרד, מודאג, מיוסר, עוין, זעפני, כועס, מבוהל–מפוחד, מבוייש, אשם, עצבני ומתוח).
הנתונים ליצירת המדדים החדשים נאספו בקרב סטודנטים לתואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטה פרטית (Southern Methodist University SMU). כמו כן, נאספו נתונים בקרב עובדים המועסקים באוניברסיטה. בנוסף, נאספו נתונים גם בקרב מבוגרים אשר אינם קשורים לאוניברסיטה. ניתוח הממצאים העלה שלא קיים הבדל שיטטתי בין סטודנטים ובין המבוגרים.
מדד PANAS נמצא מתאים לשימוש בקרב אוכלוסיות של מבוגרים וצעירים כאחד, וכן במדגמים קליניים.
הנבדקים נתבקשו למלא את השאלון תוך התייחסות לשבע מסגרות זמן שונות: (1) זמן נוכחי – ברגע זה; (2) היום; (3) בימים האחרונים; (4) בשבוע החולף; (5) בשבועות האחרונים; (6) השנה האחרונה; (7) בכלליות – תחושה כללית ממוצעת.
סולם PANAS נמצא יציב במסגרות זמן שונות (לכן זהו מדד מצבי ואישיותי). לא נמצאו הבדלים מגדריים והנתונים נאספו משני המינים.
הקורלציות הפנימיות בתוך סולם PANAS, כמו גם המהימנות והתקפות הפנימית, שלו גבוהות (הטווח עבור רגשות חיוביים נע בין 0.86 ל-0.9; הטווח עבור רגשות שליליים הוא בין 0.84-0.87). מהימנות הסולם אינה נפגעת משינויי זמנים בהם נמדד הרגש. לפריטים השונים המרכיבים את מדד PANAS תקפות גבוהה.
הרצל עמיקם
הרצל עמיקם (ורהפטיג; 22 באפריל 1918 – 12 ביולי 1986) היה לוחם מחתרת בארץ ישראל, חבר הלח"י.