cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מאיר להמן
קורות חיים
כאשר היה בן 23 נישא לבתו של הרב שמואל בונדי, ראש הקהילה האורתודוקסית במיינץ, ועבר להתגורר שם. בהמשך הכתירה אותו קהילה זו כרבהּ, אך הוא לא הוכר רשמית כרב על ידי השלטונות עד ל-1870, כאשר זכתה הקהילה האורתודוקסית בהכרה רשמית, לאחר מאבקים פוליטיים, שבמהלכם היו תקופות שנאסר עליו, למשל, לערוך טקסים דתיים כגון חופות.
בשנת 1860 ייסד הרב להמן את העיתון "דער איזראעליט" (Der Israelit), בגרמנית, שהיה לעיתון החשוב של היהודים הדתיים בגרמניה ופעל עד לעליית הנאצים לשלטון.
סדרת ספריו לנוער
מפעל חייו של להמן היה כתיבת סיפורים לנוער, שבהם ראה 'צורך שעה' להצלת הדור הצעיר מהתבוללות גורפת. חלק מסיפורים אלה היו ביוגרפיות על אישים ידועים בתולדות עם ישראל: רבי עקיבא, בוסתנאי בן חנינאי, השר מקוצי, מהר"ם מרוטנבורג, רבי יוסף בן גרשון מרוסהיים, הרב יששכר ברנד להמן ועוד, ורובם היו סיפורים עלילתיים השזורים בוויכוחים אודות שמירת מצוות, אמונה, פתיחת עסקים בשבת וכדומה. במובן זה, שפכו הטקסטים הללו אור על סוגיות מעולמה של היהדות האורתודוקסית מודרנית ברחבי גרמניה ועל האידיאלים החינוכיים שלה.
תרגומי ועיבודי ספריו
ספריו של להמן תורגמו ליידיש החל משנות השבעים של המאה ה-19 ולעברית החל משנות החמישים של אותה מאה. מאז הם יצאו לאור במהדורות רבות. חלק מהספרים הופיעו בתרגום ליידיש בין השנים תשמ"ח-תש"ן, בהוצאת "יידישער אוצר" בניו יורק. בין השנים תשנ"א-תשנ"ה יצאו לאור בירושלים רוב הסיפורים בתרגום חדש מאת מ.מ. משי-זהב.
בדור האחרון יצאו רבנים ומחנכים בציבור החרדי נגד הקריאה בספריו, בטענה שהם אינם מתאימים לקו החינוכי החרדי העכשווי משום שהם כוללים תוכן לא מקובל על יחסי אהבה בין המינים וצידוד ברכישת השכלה כללית. בעקבות כך הוצאו הספרים בעיבוד מחודש של הסופרת ר. פרידמן, המותאם לסטנדרטים החרדים של סוף המאה ה-20.
בכמה הוצאות, כולל במפעל התרגום לעברית של ספרי להמן, מיוחס לו ספר העוסק במהר"ם מרוטנבורג. זהו פלגיאט מאוחר של מו"לים בפולין שייחסו ספר של הרב הרפורמי לודוויג פיליפסון בשם "Rabbi Meïr von Rothenburg" ללהמן ותרגמו אותו ליידיש תחת שמו של האחרון: מ' לעהמאן, אויף אייביגער תפיסה — היסטארישע ערצעהלונג, לודז': מסורה, תרפ"ו. ממנו הופיעו בהמשך תרגומים נוספים לעברית, פורטוגזית ואנגלית.
ספרות תורנית
מלבד הספרים לנוער, כתב הרב להמן גם ספרים תורניים: פירוש על מסכת אבות בשם "מאיר נתיב" ופירוש להגדה של פסח. כמו כן הוציא לאור את פירוש הר"ש סיריליאו, ממגורשי ספרד, על תלמוד ירושלמי סדר זרעים עם הערות וחידושים בשם "מאיר נתיב".
ריצ'רד סטיבנס
ריצ'רד סטיבנס (באנגלית: William Richard Stevens; 5 בפברואר 1951 - 1 בספטמבר 1999), מחברם של ספרים בנושאי מערכת ההפעלה UNIX ו-TCP/IP. בעיני רבים, סטיבנס נחשב ל-"גורו" של ה-"גורו-ים" בתחום ה-UNIX, ועבודתו סייעה, ונכון לתחילת המאה העשרים ואחת - עדיין מסייעת, למתכנתים רבים בסביבת מחשוב זו.
תולדות חייו
סטיבנס נולד בשנת 1951 בלאונשייה שבצפון רודזיה (כיום זמביה), שם עבד אביו בתעשיית הנחושת. סטיבנס למד במכללה צבאית בווירג'יניה, וקיבל בשנת 1973 תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה מאוניברסיטת מישיגן ותואר שני בשנת 1978. בהמשך, קיבל סטיבנס תואר ד"ר בהנדסת מערכות מאוניברסיטת אריזונה. בשנת 1975 עבר לטוּסון שבאריזונה, שם הועסק כמתכנת במצפה הכוכבים הלאומי קיט פיק עד לשנת 1982. משנת 1982 ועד 1990 שימש כסגן נשיא לשירותי מחשוב ב-Health Systems International, בניו הייבן שבקונטיקט. בשנת 1990 הוא עבר חזרה לטוּסון והתמקד בקריירה שלו ככותב וכיועץ. סטיבנס היה גם חובב טיסה מושבע ומדריך טיס.
סטיבנס נפטר בשנת 1999, בגיל 48. לאחר מותו, הוענק לו בשנת 2000 פרס Lifetime Achievment של אגודת Usenix.
RFCs
סטיבנס השתתף בכתיבתם של מספר מסמכי RFC עבור ה-IETF, מסמכי מידע שתארו את העדכונים לממשק תכנות היישומים Berkeley Sockets בשל הרחבתו לתמיכה גם ב-IPv6, ומסמך התקנים עבור פרוטוקול בקרת הצפיפות של TCP.
ראיין פורסום
ראיין פורסום (באנגלית: Ryan Foursome) הוא מטוס קל, חד-מנועי, מתוצרת יצרנית המטוסים האמריקאית ראיין איירונאוטיקל קומפני אשר יוצר בארצות הברית.
הטיסה הראשונה בוצעה בשנת 1930.
יוצרו 3 יחידות.
דגמי "ראיין פורסום" כונו "Baby Brougham".
דגם "C-2" אבד במהלך מעבר טרנס-אטלנטי של הטייסים אלכס לואב (Alex Loeb) וריצ'רד דקר (Richard Decker) בנובמבר 1939. המטוס היה בדרכו לאירלנד כאשר יעדו הסופי של האווירון היה פלשתינה. האווירון המריא מניו יורק ב-8 בנובמבר 1939.
סוגי מנועים שהורכבו ב-"ראיין פורסום"
{{טורים
מנוע "Packard DR-980"
}}
אנדרה וייל
אנדרה וייל (בצרפתית: André Weil; השם נהגה בצרפתית: אנדרה וֵיי; 6 במאי 1906 – 6 באוגוסט 1998) היה מתמטיקאי יהודי צרפתי-אמריקאי. אחד מהחברים המייסדים של קבוצת בורבאקי. אחיה של הפילוסופית סימון וייל.
צרפת
וייל נולד בפריז בשנת 1906 למשפחה יהודית, אך חונך כאגנוסטי (חסר דת). משפחתו של וייל הייתה במקור מחבל אלזס, אולם עם סיפוחו של החבל על ידי גרמניה ברחה המשפחה לפריז. וייל רכש את השכלתו בין השאר בפריז, (באקול נורמל סופרייר) וברומא כאשר אחד ממוריו היה ז'אק אדמר. בשנת 1928 קיבל תואר דוקטור. משנת 1935 החל וייל, כחלק מקבוצה של מתמטיקאים צרפתים, לפרסם סדרה של ספרים שעסקו בהצגה קפדנית של המתמטיקה המודרנית תחת שם העט ניקולא בורבאקי. המשימה שנטלה על עצמה קבוצת בורבאקי הייתה לבסס את המתמטיקה על תורת הקבוצות, תוך הקפדה על פורמליות של ההוכחות המתמטיות.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ברח וייל הפציפיסט לפינלנד על מנת להתחמק מגיוס לצבא הצרפתי. בפינלנד נעצר באשמת ריגול, והיה נתון בסכנה של הוצאה להורג. לבסוף, בזכות התערבותו של המתמטיקאי רולף הרמן נבנלינה, הוחלף עונשו בגירוש לצרפת. וייל נכלא לזמן מה עם חזרתו לצרפת והיה נתון בסכנה רבה בשל עמדותיו הפציפיסטיות, מוצאו היהודי וקישורו המשפחתי לפילוסופית סימון וייל, אחותו הצעירה. וייל התגייס לצבא הצרפתי במטרה להגן על עצמו ולהשתחרר ממעצרו, ובהזדמנות הראשונה שנקרתה בדרכו ברח לארצות הברית.
ארצות הברית
בארצות הברית לימד באוניברסיטת שיקגו. לאחר מכן הצטרף לשורות המכון למחקר מתקדם בפרינסטון, שם כיהן כחבר סגל עד לפרישתו בשנת 1976. בשנת 1979 זכה בפרס וולף למתמטיקה, אותו חלק עם ז'אן לרה.
לווייל הייתה השפעה רבה על המתמטיקה במהלך המאה ה-20, כחלק מהיותו חבר בקבוצת בורבאקי. בנוסף תרם רבות לענפי תורת המספרים והאלגברה המופשטת. בתורת המספרים ידועה תרומתו לפיתוחה של השערת טניאמה-שימורה, שהוכחה חלקית שלה על ידי אנדרו ויילס הביאה להוכחה של המשפט האחרון של פרמה.
ב-1994 קיבל ביפן את פרס קיוטו במתמטיקה על תרומתו לאנושות בתחום זה.
ניאזוב
ניאזוב או ניאזוף (ברוסית: Ниязов; בבוכרית: Ниёзов ניוזוב; בטורקמנית: Nyýazow) הוא שם משפחה רוסי ומרכז אסייאתי הנפוץ באוזבקיסטן, קזחסטן, טג'יקיסטן, טורקמניסטן ובקרב יהודים בוכריים.
מקור השם ניאזוב הוא מן השפות הפרסית, הבוכרית והרוסית. ניאז\נייאז פירושיו מפרסית או בוכרית הם: 1.מתנה, 2.משאלה או 3.מחילה. הסיומת הרוסית "וב" (ов) מציינת של או בן של.
לשם קיימת הגרסה הנשית ניאזובה (Ниязова) המשמשת לרוב בארצות ברית המועצות לשעבר ועל ידי נשים בלבד.
{{פירושונים|* ספרמורט ניאזוב – מדינאי טורקמני, שליט טורקמניסטן מאז 1985 ועד מותו.
קישורים חיצוניים
}}
הפארק הלאומי הפיורדים של קינאי
הפארק הלאומי הפיורדים של קינאי (באנגלית: Kenai Fjords National Park), הוא פארק לאומי המשתרע על שטח בן 2,711 קילומטרים רבועים בחצי האי קינאי (Kenai Peninsula), ממערב לעיירה סיוארד בדרום-מרכז מדינת אלסקה בארצות הברית. הפארק מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. הפארק כולל את שדה הקרח הרדינג (Harding Icefield), אחד משדות הקרח הגדולים ביותר בארצות הברית. הפארק קרוי על שם הפיורדים הרבים שנחצבו על ידי תנועת קרחונים שזרמו במורד ההרים משדה הקרח. שדה הקרח הוא מקור ללפחות 38 קרחונים, שהגדול בהם הם קרחון בר (Bear Glacier, מילולית "קרחון הדוב"). הפארק שוכן בקרבה לעיירה סיוארד, נמל פופולרי לאוניות תענוגות. לקרחון אקזיט (Exit Glacier) שבפארק ניתן להגיע בכביש מהעיירה והוא יעד תיירות פופולרי. יתרת הפארק נגישה בשיט בלבד. הפיורדים הם עמקים קרחוניים ששקעו מתחת לפני הים כתוצאה משילוב בין עליית פני הים ושקיעת הקרקע.
הפארק הלאומי הפיורדים של קינאי הוקם כאחד מ-15 הנכסים החדשים ששירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית קיבל כתוצאה מ"חוק שימור האדמות של אלסקה" (Alaska National Interest Lands Conservation Act), בראשי תיבות ANILCA בשנת 1980. הוא הוכרז לראשונה כמונומנט לאומי על ידי הנשיא ג'ימי קרטר ב-1 בדצמבר 1978 באמצעות סמכותו במסגרת חוק העתיקות (Antiquities Act), כאשר הדיונים בקונגרס על הצעת חוק ה-ANILCA המוצעת הגיעו למבוי סתום. חוק ה-ANILCA הועבר לבסוף בשנת 1980, ונחתם על ידי קרטר ב-2 דצמבר 1980. הפארק מגן על שדה הקרח, על שוליים צרים של קרקע מיוערת בין ההרים לים, ועל קו החוף המפורץ מאוד. הפארק הוא משכן למגוון יונקים יבשתיים וימיים: דובים שחורים, לווייתנים (גדולי-סנפיר וקטלנים), כלבי ים ואיילים קוראים.
אקלים
הטמפרטורות בחורף יכולות לנוע מ-1°C- עד 29°C-. באזור קרחון אקזיט יורדים קרוב ל-5 מטרים של שלג בממוצע לשנה, אבל התנאים שונים ממקום למקום. סערות שבהם יורד יותר ממטר שלג הן תופעה נפוצה, כמו גם ימי גשם באמצע החורף כשהטמפרטורות עולות במקצת מעל לנקודת הקיפאון.
הטבלה הבאה היא נתוני מזג האוויר בסיוארד הסמוכה ולכן מייצגת את האקלים בפארק בקו החוף.
גאולוגיה
הנופים של הפארק עוצבו כתוצאה מטקטוניקת הלוחות כאשר הלוח הפסיפי עובר הפחתה מתחת ללוח הצפון-אמריקאי. התהליך הקטין את הגובה של הרי קינאי, ובהדרגה משקיע את תוואי הקרקע הקרחוניים לתוך הים, שבמקביל הלך והתרומם. קרקעית הפיורדים היא כיום בין 180 ל-300 מטרים מתחת לפני הים. תנועת הלוח הצפון-אמריקאי צרפה מגוון פיסות קרום לקו החוף, כך שאזור החוף הוא תערובת של סלעים שמקורם במקום אחר, יחד עם סלע יסוד מקומי. סוגי סלעים בולטים כוללים פצלים וגריווקה עם צפחות ירוקות וצור. כוח השחיקה של הקרחונים מייצר משקעים בצורת קמח סלעים שצובע את המים בחזית הקרחון, כשהוא נושא מינרלים לתוך המערכת האקולוגית התומכת בפיטופלנקטון, שבתורו מזין חיות גדולות יותר.
הפארק הלאומי עשיר בקרחונים. כ-51% משטח הפארק מכוסה על ידי קרח. על שדה הקרח הרדינג יורדים בממוצע 18 מטרים של שלג בשנה. שדה הקרח, שנוצר לפני בערך 23,000 שנים הוא מקור ליותר מ-30 קרחונים. שטח שדה הקרח הולך ומצטמצם, כשבמהלך מחקר של 16 שנים הוא פחת ב-.3%. להצטמצמות הקרחונים יש השפעה על תופעת מפולות הסלעים. הקרחונים שימשו בעבר כקיר מגן והיעלמותם גורמת להתמוטטות מדרונות ההרים. בנוסף, שחרור הלחץ על ההרים בעקבות התמוססות הקרחונים ששכנו עליהם גורם להתרוממותם. ההרים באלסקה מתרוממים בקצב המהיר ביותר בעולם, בין 3 ל-4 מילימטרים בשנה, ועקב כך הם הופכים יציבים פחות ומגבירים את סכנת מפולות הסלעים. הקרחון הגדול ביותר בפארק הוא "קרחון בר" (Bear Glacier, מילולית "קרחון הדוב"). הקרחון הנגיש ביותר, והחלק היחיד של הפארק שאפשר להגיע אליו ברכב הוא קרחון אקזיט.
אקולוגיה
הנוף הדומיננטי בפארק הלאומי הפיורדים של קינאי הוא של שדות קרח וקרחונים. במהלך המאה ה -20 חלה הצטמצמות הדרגתית בשטח הקרחונים תוך חשיפת אדמות חדשות לפלישה של צמחים ובעלי חיים. כוח השחיקה של הקרחונים מייצר משקעים בצורת קמח סלעים הנסחפים למימי המפרצים כשהם נושאים מינרלים. עקב כך התפתחה מערכת אקולוגית ימית עשירה כשבסיס שרשרת המזון הפיטופלנקטון, שבתורו מזין חיות גדולות יותר. משום כך המים בפארק עשירים בדגים וביונקים ימיים.
צמחייה
חבורות הצמחייה בפיורדים של קינאי עוצבו על ידי נסיגת הקרחונים. אדמות חדשות שנחשפו כאשר הקרחונים נסוגו הם תחילה סלעיות ונטולות קרקע. הצמחים הראשונים להופיע באזורים החדשים הם חזזיות וטחבים, ומעט צמחים חסונים כדוגמת ערברבה צרת-עלים (Chamerion angustifolium) ו-Dryas drummondii (באנגלית Yellow dryas). בעקבות חלוצים אלו מגיעים צמחים אחרים כאשר החזזיות והטחבים מפרקים את הסלעים תוך יצירת קרקע. בייחוד Alnus crispa (באנגלית Sitka alder), מסוגל לקבע חנקן, כשהוא מזין את עצמו ומעשיר את הקרקע. בשלב זה מופיעות הערבות. בעקבות הערבה והאלנוס מופיע Populus trichocarpa (באנגלית black cottonwoods), ואז אשוחית סיטקה (Picea sitchensis). ביער הבוגר צומחים אשוחית סיטקה וצוגה הררית (Tsuga mertensiana), כשבתת-היער של היער המחטני צומחים Oplopanax horridus (באנגלית Devil's club), Vacciium ovalifolium (באנגלית Alaska blueberry), סמבוק אדום (Sambucus racemosa), Actaea rubra (באנגלית Baneberry), Streptopus amplexifolius (באנגלית Watermelon berry) ו-Athyrium filix-femina (באנגלית Lady fern). תבנית סוקסציה דומה קיימת בנונאטאקים של הפארק, מחשוף סלע בשדה הקרח הרדינג. האזורים המיוערים של הפארק נשלטים על ידי מחטניים, כשיערות של נשירים מוגבלים לאזורים שהתפנו מקרחונים לא מכבר.
בעלי חיים
בשל האקלים אין בפארק זוחלים וככל הנראה רק מין אחד של דו-חיים, ומצד שני יש שפע של יונקים ימיים ויונקים יבשתיים גדולים. מיני החולייתנים החיים בפארק כוללים:
דליפת הנפט מ"אקסון ואלדז"
ב-24 במרץ 1989 עלתה מכלית הנפט אקסון ואלדז על שרטון במפרץ הנסיך ויליאם (Prince William Sound) שמדרום לפארק, התבקעה וגרמה לזיהום נרחב של קו החוף של הפארק הלאומי הפיורדים של קינאי. בתחילת אפריל הקימו עובדי הפארק מחסומים צפים לרוחב שפך הנהרות שבהם חיים דגי הסלמון וערכו ספירת מלאי מקדימה של צמחים ובעלי חיים שעלולים להיפגע מהנפט. כתם הנפט הגיע לאזור הפארק לראשונה ב-10 באפריל. בסך הכול הנפט זיהם כ-30 קילומטרים של קו החוף. הכפים היו האזורים שנפגעו בצורה הקשה ביותר. הנפט לא הגיע לפיורדים בשל זרמי המים החזקים שבהם, שמקורם מהפשרת השלגים באביב, שדחקו את הנפט. הניקוי היה קשה במיוחד כיוון שהנפט הפך לתחליב של זפת שלא ניתן היה לקפות אותו, והיה צריך לבצע דלייה. העבודה בעונה הראשונה הופסקה בספטמבר. העבודה התחדשה שנה אחר-כך, והמשיכה גם ב-1991. באותה שנה הגיע חברת אקסון מוביל להסכם פשרה עם הממשל הפדרלי וממשלת אלסקה, ובמסגרתו העבירה 870 מיליון דולרים לקרן שיקום, שחלק ממנו יועד לאזור הפיורדים של קינאי.
גם אתרים ארכאולוגיים הושפעו מדליפת הנפט. אתר בחוף סמוך למעבר מקארתור (MacArthur Pass) נתגלה במהלך ביצוע עבודות הניקוי. האתר הראה שבניגוד להשערות קודמות, ילידים השתמשו בחלקים מאזור הפארק במשך תקופה ארוכה. ניקוי האתר מנפט מבלי לפגוע בממצאים הארכאולוגיים היה מאתגר במיוחד.
התיישבות אנושית
בתקופה בה הוקם הפארק היו מעט מאוד תושבי קבע באזור. סקרים ארכאולוגיים שינו את ההשקפה המוקדמת שבאזור הייתה רק התיישבות ארעית, ככל שהצטברו עדויות של חיים באזור במשך זמן רב. ההשערה המקובלת היא ששקיעת החוף ועליית פני הים הציפה אתרים רבים, כיוון שקו החוף היה המקום העשיר ביותר במשאבים עבור התושבים המוקדמים. סקר שערך שירות הפארקים ב-1993 תיעד כמה אתרי כפרים המתוארכים בין שנת 1200 לספירה ועד 1920. הסקר גם גילה עדויות לכך שרעידת אדמה המוארכת לשנת 1170 הנמיכה את קו החוף בלפחות 1.8 מטרים, וככל הנראה הציפה אתרי יישוב קדומים יותר. סקר המשך מ-2003 גילה שאתר אחד היה מיושב בין שנת 950 לספירה ועד 1800. אתר אחר היה בשימוש מ-1785 עד 1920. אתר שלישי היה מיושב בין 1850 ל-1890.
כמה מכרות זהב מהתקופה ההיסטורית תועדו בשטח הפארק. פעילות הכרייה התרכזה במפרץ נוקה (Nuka Bay). כמה אתרים היו פעילים עד שנות ה-80 של המאה ה-20. תועדו אחד עשר אתרי מכרות והוחלט להציע שניים מבין המכרות למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים (National Register of Historic Places).
הצעות להקמת פארק הפיורדים של קינאי
מחקרים מוקדמים של אתרים חדשים אפשריים עבור שירות הפארקים באלסקה התקיימו בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-20. המחקר הראשון, שכותרתו "אלסקה - משאביה ופיתוחה" התרכז בפיתוח התיירות, על אף התנגדות של בוב מרשל (Bob Marshall), אחד ממחברי המחקר, שדגל בשימור קפדני. מחקר נוסף, שמומן במסגרת הכביש המהיר של אלסקה בשנות ה-40, הסיק מסקנות דומות לדעת רוב הכותבים של המחקר הראשון. ב-1964 יזם ג'ורג' הרצוג הבן (George B. Hartzog Jr.), מנהל שירות הפארקים הלאומיים, מחקר חדש שכותרתו "מבצע הארץ הגדולה" (Operation Great Land), שמטרתו להמליץ על הפיתוח והקידום של הפארקים הקיימים באלסקה. פעילותו של הרצוג הכניסה את שירות הפארקים לדיונים במסגרת חוק יישוב התביעות של ילידי אלסקה (Alaska Native Claims Settlement Act בראשי תיבות ANCSA). אזור הפיורדים של קינאי לא יועד בעדיפות ראשונה להפוך לפארק במסגרת החוק.
ההצעות המוקדמות ביותר לפארק לאומי בפיורדים של קינאי הועלו בשנות השבעים של המאה ה-20. בשנת 1971 הוצע להקים את אזור הנופש הלאומי של סיוארד (Seward National Recreation Area) באזור שבין תחילת מפרץ רזורקשן לזרוע טורנגאין (Turnagain Arm), כשהוא משתרע מזרחה אל היישוב וייטייר (Whittie) ומערבה עד לקרחון אקזיט. הצעה זו אפשרה כריתת עצים וכרייה באזור. אף על פי שלהצעה הייתה תמיכה בקונגרס, בשירות היערות של ארצות הברית ובלשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית (Bureau of Land Management), היא נתקלה בקשיים מול תביעות הקרקע של הילידים. מסמכים פנימיים של שירות הפארקים תיארו פארק בשטח של 3,200 קילומטרים רבועים המגן על החוף ועל שדה הקרח, אך הצעה זו התנגשה עם הצעת אזור הנופש הלאומי של סיוארד וההרחבה המוצעת של אזור התחום הלאומי קינאי של האייל הקורא (Kenai National Moose Range), שקדם לשמורת חיות הבר הלאומית קינאי. הצעה נוספת הציבה את חצי האי איאליק תחת סמכות שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית. ב-15 במרץ 1972 הוקצו ארבעה אזורים של חצי האי קינאי תחת חוק ANCSA כאזורים מוגנים של הממשל הפדרלי. באותו יום הקים שירות הפארקים הלאומיים את כוח משימה אלסקה (Alaska Task Force), שמטרתו לחקור את אדמות הפארק המוצעות. אזור הפיורדים של קינאי הוגדר כאזור המחקר 11. משא ומתן בין שירות הפארקים, שירות היערות, שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית וחברת אלסקה צ'וגץ' (Chugach Alaska Corporation) הובילו להחלטה של מחלקת הפנים של ארצות הברית להפוך את שירות הפארקים לסוכנות מובילה עבור אזור הפיורדים של קינאי. בשנת 1973 הציע ממשל ניקסון את המונומנט הלאומי שדה הקרח הרדינג-הפיורדים של קינאי כחלק מ"חוק שימור האדמות של אלסקה" (Alaska National Interest Lands Conservation Act), בראשי תיבות ANILCA. שטח המונומנט הלאומי המוצע היה 1,200 קילומטרים רבועים בשלושה אזורים: שדה הקרח ושתי קבוצות איים.
פארק לאומי
ב-2 בדצמבר 1980 נחתם החוק של ANILCA על ידי ג'ימי קרטר. החוק שינה את הגדרת המונומנט הלאומי הפיורדים של קינאי לפארק לאומי. השיפור הראשון בפארק התמקד בשיפור הגישה לקרחון אקזיט. בשנת 1982 סוכמה סופית תוכנית ניהול כללית של הפארק, שבה הוגדר קרחון אקזיט כחזית הפארק והפיורדים כאזור שומם ושדה הקרח כאזור טבע בראשיתי. הפארק נוהל בתחילה על ידי צוות קטן של שומרי פארק וטכנאים קבועים ועונתיים, ששם דגש רב על הקשר עם הקהילה.
תחת הכללים של חוק ה-ANILCA כלל הפארק 480 קילומטרים רבועים של "אדמות נבחרות של הילידים", נכס שנלקח מהבעלות הפדרלית והועבר לחברות של ילידי אלסקה. מרבית האדמות שנתבעו היו על קו החוף. 122 קילומטרים רבועים נרכשו מחדש על ידי שירות הפארקים בשנות ה-90, תוך שמירת זכויות הציד של הילידים ב-36 קילומטרים רבועים.
תיירות
הפארק הלאומי הפיורדים של קינאי הוקם ב-1980 באמצעות "חוק שימור האדמות של אלסקה" (Alaska National Interest Lands Conservation Act), בראשי תיבות ANILCA. במונחים של אלסקה זהו אחד הפארקים הקטנים, כ-88% משטחו של הפארק הלאומי יוסמיטי, ואחד הנגישים ביותר. בפארק מבקרים בממוצע קרוב ל-350,000 תיירים מדי שנה, מקום חמישי בפארקים הלאומיים של אלסקה, אבל מקום 11 בשטחו מתוך 13 הפארקים הלאומיים באלסקה, והוא הפארק הלאומי הקרוב ביותר לאנקורג'. מטה הפארק שוכן בסיוארד. זהו הפארק הלאומי היחיד באלסקה שבמקור לא אפשר בשטחו לילידי אלסקה ליקוט מזון וציד, אבל לחברות כפרים ילידים יש בעלות על שטחים בפארק, ומאז ההקמה קיבלו זכויות ללקט מזון בשטחים בבעלותם.
גישה ולינה
שער הכניסה לפארק היא העיירה סיוארד. אליה אפשר להגיע מאנקורג' במכונית (כל השנה), ברכבת (בחודשי הקיץ) או באמצעות חברות אוטובוסים ומטעניות הפועלות מאנקורג'. בטיסה אפשר להגיע לשדה התעופה הבינלאומי של אנקורג' או בטיסות שכר ישירות לסיוארד. בקיץ עוצרות אוניות תענוגות רבות בסיוארד. מסיוארד אפשר להגיע לכניסה לפארק בנהיגה במכונית, בשירות הסעות של הפארק או במונית. דרך נוספת היא סיור בספינה היוצאת מסיוארד ושטה אל הפיורדים.
מסעדות, בתי מלון ומוטלים נמצאים בסיוארד. בפארק עצמו יש אתר מחנאות קטן וכמו כן יש אתרים שבהם מותר להקים אוהלים. בנוסף מפוזרות בחופים בקתות לשימוש הציבור בתשלום. הגישה לבקתות בשיט בלבד. בנוסף פועלת בשטח השייך לילידים אכסניה (Kenai Fjords Glacier Lodge).
מרכזי מבקרים
לפארק יש שני מרכזי מבקרים, שניהם פועלים רק בתקופת הקיץ.
פעילויות
סיוארד היא נקודת יציאה או יעד עבור אוניות תענוגות גדולות רבות של חברות דוגמת סלבריטי קרוז או רויאל קריביאן אינטרנשיונל. מספר המבקרים באוניות אלו צפוי להיות כ-100,000 בשנת 2018. גישה לפארק נעשית בדרך כלל באמצעות ספינות סיור הפועלות מסיוארד דרך מפרץ רזורקשן. חברות שונות מציעות סיורים, רבים בלוויית אחד משומרי הפארק. במסגרת הסיורים ניתן לצפות בבעלי החיים ביבשה ובים, בייחוד אריה ים שטלר, תוכי ים, פוקנת דאל, דוב שחור אמריקני, ארנבת השלג, צפיר הקורדילרים, לווייתן גדול-סנפיר וקטלן, כמו גם בתוואי הנוף כדוגמת הפיורדים והקרחונים הזורמים אל הים ונשברים במעבר מיבשה לים.
דרך נוספת לטייל בפארק היא להגיע ברכב או במונית אל מרכז הטבע של קרחון אקזיט. ממנו יש מעט שבילים קצרים בקרקעית העמק ושביל מעגלי ארוך בן 12 קילומטרים המטפס אל שדה הקרח הרדינג. ניתן גם לסייר בשטח הפתוח, אם כי פעילות זו לא מומלצת כי השטח תלול ולעיתים יש צורך לטפס דרך צמחייה עבותה.
פיזיולוגיה של הצמח
פיזיולוגיה של הצמח היא תחום בביולוגיה העוסק במבנה ובתפקוד של צמחים.
התחום שויך בעבר לבוטניקה, אך כיום נוטים להפרידו מהבוטניקה, העוסקת יותר בטקסונומיה, באנטומיה ובאקולוגיה של הצמחים. הפיזיולוגיה של הצמח מתמקדת במספר נושאים:
קישורים חיצוניים
כתבי עת מדעיים באנגלית:
פאן גאנג
פאן גאנג (באנגלית: Fan Gang; בסינית: 樊刚; נולד ב-1953) הוא אחד מהכלכלנים הבולטים בסין ואחד מהתומכים הפעילים ביותר בעד רפורמות בסין.
הוא גם מכהן כנשיא של קרן הרפורמה של סין.
ביוגרפיה
פאן גאנג שירת כיועץ לארגונים רבים, בכללם ועדת המדיניות הכספית של הבנק העממי של סין (People's Bank of China). הוא מומחה למקרו-כלכלה של פיתוח ארוך-טווח, סחר בינלאומי ושער המטבע, יחסי חוץ וההשתלבות האזורית של סין באסיה.
הוא ידוע בעיקר בעיסוקו בנושאים כמו הסיכון הכספי הסיני ומערכת הרפורמות הפיננסיות, חילופי המשטרים הזרים והערכתם, הרפורמה הכלכלית בסין וגלובליזציה.
בשנת 2015 הוא זכה בפרס להתחדשות בתחום הכלכלה (ביחד עם לין איפו).
השכלתו
פאן גאנג למד במחלקה לכלכלה של אוניברסיטת הביי וקיבל תואר בכלכלה פוליטית ב-1982. הוא למד כלכלה מערבית במחלקה לכלכלה של בית הספר לבוגרים של האקדמיה הסינית למדעי החברה בשנים 1982 עד 1985. בשלב הבא למד בשנים 1988-1985 באוניברסיטת הרווארד וקיבל דוקטורט בכלכלה.
פרסומיו
פאן גאנג פרסם מעל 100 מחקרים אקדמיים, מעל 200 מאמרים בכתבי עת ועיתונים ברחבי תבל ושמונה ספרים על מקרו-כלכלה וכלכלת המעבר. כיום הוא כותב סדרת כתבות חודשית בשם "Enter the Dragon" (כניסת הדרקון).
הן מתפרסמות בעיתון המלכ"ר Project Syndicate. ב"כניסת הדרקון" סוקר פאן גאנג את המגמות שמעצבות את הכלכלה הסינית ומסביר מה משמעותן עבור יתר העולם.
2008
פאן גאנג דורג במקום ה-33 ברשימת "מאה האינטלקטואלים הציבוריים הבולטים בעולם" בידי כתבי העת Foreign Policy ו-Prospect.
1995
פאן גאנג זכה באות "המנהיג העולמי של המחר" מאת הפורום הכלכלי העולמי בדאבוס.
ולדימיר קולוקולצב
ולדימיר אלכסנדרוביץ' קולוקולצב (ברוסית: Влади́мир Алекса́ндрович Колоко́льцев; נולד ב-11 במאי 1961, ניז'ני לומוב, מחוז פנזה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) הוא מדינאי רוסי. מכהן בתפקיד שר הפנים של רוסיה משנת 2012 והוא למעשה המפקד הכללי של משטרת הפדרציה הרוסית.
קודם לכן, בשנים 2009–2012 פיקד על משטרת מוסקבה.
קריירה
קולוקולצב החל את שירותו במשטרה בשנת 1982 כשנשלח ליחידה מיוחדת לאבטחת דיפלומטים במוסקבה. ב-1984 מונה למפקד כיתה של גדוד הסיור במחוז גגארין במוסקבה ובמקביל למד במכללה המדינית הגבוהה של משרד הפנים הסובייטי עד 1989.
הוא שירת ביחידת הבילוש לחקירות פליליות של מחוז קונצבו במוסקבה ומונה למשנה למפקד תחנת המשטרה מספר 20 בעיר וקודם למפקד תחנת המשטרה מספר 8.
ב-2001 מונה למפקד יחידה 3 במשרד הפנים והיה למשנה לראש הלשכה לאיתור מבצעי. ב-2007 מונה למפקד משטרת מחוז אורלוב במוסקבה ובאפריל 2009 היה למשנה לראש מחלקת החקירות הפליליות של מוסקבה, המהווה לגוף הפועל בתור הבולשת המוסקבאית. ב-7 בספטמבר 2009 מונה צו נשיא רוסיה למפקד משטרת מוסקבה וב-2010 קודם בדרגה לדרגת גנרל-לויטננט. ב-2011 מונה לקדנציה נוספת בראשות משטרת מוסקבה. הוא עזב את תפקיד בשנת 2012 ובמקומו מונה אנטולי יאקונין.
ב-21 במאי 2012 דמיטרי מדבדב מינה אותו לשר הפנים בקבינט שלו. הוא החליף בתפקיד את ראשיד נורגאלייב והמשיך את הרפורמה במשטרה הרוסית שהתחיל בה קודמו. במאי 2018 מונה מחדש לתפקיד שר הפנים, במסגרת ממשלת מדבדב השנייה.
רמזור
רמזורים הם מערכת של סימונים חזותיים המוצבת בצמתים, ותפקידם לווסת את התנועה בצומת. הרמזור הוא סוג של תמרור. רמזורים משתמשים לרוב בסימנים חזותיים כגון אורות וצבעים, ובנוסף גם מיקום המנורה ברמזור, סמלים חזותיים נוספים כגון חיצים, ועזרי צליל להנגשה. ישנם גם רמזורי אזהרה, בצורת פנסים מהבהבים.
המילה "רמזור" בעברית מורכבת מהלחם בסיסים של המילים "רמז" ו"אור".
היסטוריה
הסימונים המוסכמים הראשונים היו שונים מהמקובל היום. הצבע הירוק סימן זהירות (בדומה לצהוב בימינו) והצבע ה"לבן", שהיה למעשה אור מ חשופה, סימן שניתן לנסוע. סימון זה גרם לתאונת רכבת קשה בשנת 1914 לאחר שהקטר זיהה מקור אור חשוף כתמרור "לבן". לבסוף הוחלף הצבע הלבן בירוק, תוך הוספת אור בצבע צהוב מהבהב כאות לצורך בזהירות.
הרמזור הראשון בישראל הותקן בעיר חיפה, בפינת הרחובות הרצל-בלפור, בשנת 1949. עיתון "הארץ" כינה אותו "מנגנון אור אוטומטי לכיוון התנועה", ורק שנתיים אחר כך האקדמיה ללשון העברית יצרה את המילה רמזור, לאחר שגם בתל אביב הותקנו רמזורים בשני צמתים. רמזור ראשון הותקן בירושלים ב-1954 ובפתח תקווה ב-1957.
בתקופת מהפכת התרבות בסין הוצע להחליף בין האור האדום לירוק, כך שהאור האדום ישמש לנסיעה, מכיוון שהצבע האדום היה צבעה של המהפכה והוא סימל, בעיני השלטון, את הקידמה. ראש ממשלת סין ג'ואו אנלאי הצליח למנוע שינוי זה, מחשש לפגיעה בבטיחות ולתאונות דרכים. הוא אמר לוועדת המשמרות האדומים שדנה בשינוי: "לדעתי, האור האדום הוא אורה של המהפכה, המספק את הבטיחות הנדרשת לפעילות המהפכנית."
לרוב, רמזורים המוצבים בצמתים עוקבים על צירי תנועה ראשיים, פועלים באופן מתוזמן אוטומטית, כך שניתן יהיה לנסוע על "גל ירוק" מבלי לעצור, אם נוסעים במהירות המותרת.
אף כי חלק מתפקידם של הרמזורים הוא להקל על עומסי תנועה, תכנון לקוי של מערכות רמזורים, שאינו מתחשב בעומסי התנועה המשתנים בצומת, עלול ליצור עומסים כבדים, כאשר תוכנן "רמזור קצר" מידי בנתיב עמוס או בשעות העומס.
הרמזורים עבדו באופן מסורתי עם נורות ליבון ונורות הלוגן. כיום מתרבה השימוש ברמזורים עם LED, בשל צריכת החשמל הנמוכה יותר שלהם.
רמזורים עם LED, מהווים סיכון בטיחותי במדינות בעלות אקלים קר ומושלג כמו ארצות הברית: מכיוון שה-LED לא פולט קרינה אינפרה אדומה כמו שנורות ליבון והלוגן פולטות, במקרה של הצטברות שלג על אורות של רמזור LED כתוצאה מסופת שלגים, הוא לא ימס (בניגוד לפנסים של רמזורים עם נורות ליבון או הלוגן, שמסוגלים להמיס את השלג על ידי החום של הנורה) ועלול להסתיר את האורות של הרמזורים, דבר שיכול להעלות את הסיכון לתאונות דרכים קטלניות. בארצות הברית יש רמזורי LED שעל האורות מותקנים גופי חימום להמסת השלג. הפתרון אינו מושלם, כיוון שהוא מפחית את יתרון החיסכון באנרגיה של ה-LED על פני נורות ליבון והלוגן בתקופות החורף, פתרונות החימום המודרניים, המוטמעים בזכוכית, משתמשים בכשליש מהאנרגיה של מנורת ליבון ופועלים בתגובה להצטברות שלג מה שמונע הפעלה קבועה של אלמנט החימום בתקופת השלגים. קיים גם פתרון פסיבי אשר משתמש בחריץ במצליל שדרכו יכול להיכנס משב רוח ולמנוע את הצטברות השלג.
התנהגות ברמזור
באופן אוניברסלי, להוראותיו של רמזור יש קדימות על הוראות תמרורים, ולהוראות שוטר תנועה קדימות על הוראות רמזור. אך ישנם כמה מאפיינים מקומיים באשר לאופן הקריאה וההכוונה של הרמזור.
רמזורים להולכי רגל
רמזורים להולכי רגל עשויים להיות במצב המתיר חצייה, בזמן שגם מכוניות מסוימות מורשות לעבור. במצבים כאלו, זכות הקדימה נתונה להולכי הרגל.
בישראל
בישראל לרמזורים להולכי רגל שני מצבים: משך הזמן בו דולק הרמזור הירוק צריך לאפשר חציה לאדם ההולך לאט, ולאפשר לו להגיע לפחות עד לאי התנועה או המדרכה הקרובים. בין תחילת האור האדום להולכי הרגל לבין תחילת האור הירוק למכוניות קיים פרק זמן המאפשר לאדם ההולך מהר להשלים את החצייה.
רמזורים לנסיעה למכוניות
באופן כללי, פירוש האותות הוא כדלקמן:
מעל חלק מהרמזורים מופיעים שלטים עגולים ומעליהם חץ כיוון (כמו בישראל למשל), המתאר את כיווני הנסיעה אליהם הרמזור תקף. ללא חץ, הרמזור תקף לכל כיווני הנסיעה. בארצות הברית וקנדה התאורה בפנסים של הרמזור מעוצבת כחץ.
במקומות שונים קיימים חוקי התנהגות שונים, בנוסף לאותות מוסכמים אלו.
בישראל
האור הירוק מהבהב שלוש פעמים (ב-3 השניות האחרונות של האור הירוק "הרגיל") ברמזורים הממוקמים בצמתים בהם המהירות הממוצעת היא מעל 60 קמ"ש. הבהוב זה משמעו איתות מסייע, המציין כי האור ברמזור עומד להתחלף לצהוב ואז לאדום, אך אין לו משמעות חוקית.
בצפון אמריקה
לרמזורים בצפון אמריקה, המצבים שונים מהרמזורים בישראל ובשאר העולם:
ברמזורים לנתיב השמאלי:
ברמזורים לנתיב הקדמי:
רמזורים לתחבורה ציבורית
בחלק ממדינות העולם נהוג להשתמש ברמזורים ייחודים לתחבורה ציבורית.
בישראל נעשה שימוש ברמזורים אלה במסלולי התחבורה הציבורית של המטרונית בחיפה, הרכבת הקלה בירושלים ובנתיבי התחבורה הציבורית באשדוד ובערים נוספות.
לרמזור זה סימנים אשר כולם בצבע לבן: מלבן אופקי, עיגול ומלבן אנכי.
מהבהב - מערכת הרמזורים מקולקלת/לא פעילה ויש לנסוע לפי סימון התמרורים.
רמזורים לרכבות
סימנור הוא מתקן איתות לרכבות, הדומה בחזותו לרמזור אך שונה ממנו מהותית באופן פעולתו. מקור המילה הוא הלחם של המילים סימן ואור.
רמזורים נוספים
רמזור אדום מהבהב משמש להתרעה על מעבר רכבת במפגש מסילה-כביש (לעיתים בלווית מחסום ופעמון). רמזור צהוב מהבהב או שניים משמשים לאזהרה על צורך במתן זכות קדימה להולכי רגל או להתרעה כי רמזור סמוך, שאינו נראה למרחוק, אדום. בארצות שונות, בעיקר בצפון אירופה, ישנו רמזור מיוחד המשמש רוכבי אופניים בעת רכיבתם בכבישים ובמסלולים הייחודיים להם.
רמזורים חכמים
רמזורים "חכמים" ממוחשבים יכולים לחוש ולהגיב לתנועה על הדרך, ולתת אור ירוק בהקדם האפשרי ובכך לקצר את זמן ההמתנה בכביש.
טכניקה זאת ממומשת בעזרת תיל לולאתי שקבוע מתחת לכביש לפני הרמזור. זרם חשמלי עובר בתיל, הוא יוצר שדה מגנטי. כאשר גוף מתכתי (כלי רכב) עובר דרך שדה זה, אות נשלח למחשב המקושר. המחשב קולט את האות ומנסה לתת אור ירוק לנהג ברגע הראשון האפשרי, כשהדרך פנויה למעבר בטוח. רכב דו גלגלי עשוי שלא להפעיל רמזור כזה, ולכן אם יעמוד ראשון, הרמזור לא יתחלף.
לאור פיתוח המכוניות האוטונומיות, ישנו מחקר שבחן והציע להוסיף צבע נוסף לרמזור, לבן, המיועד להודיע לנהגים אנושיים כי הרכבים האוטונומיים מקבלים שליטה מלאה בצומת אליה הם הולכים. להגיע הרעיון מסתמך על כך שככל שיהיו יותר כלי רכב אוטונומיים, ובצירוף העובדה שיהיה תקן תקשורת בניהם, כך הם יוכלו לתאם את הנסיעה הנכונה בניהם בהגיעם לצומת. המחקר הראה שככל שיש יותר כלי רכב אוטונומיים מתקרבים לצומת, כך יש פחות גודש תנועתי בסביבת הצומת.
אכיפה
כניסה לצומת באור אדום נחשבת לאחת מעבירות התנועה החמורות ביותר ולגורם מהותי לתאונות דרכים קטלניות. משטרות מפעילות מצלמות אלקטרוניות כדי לתעד עבירות של כניסה לצומת ברמזור אדום. בישראל הופעלו מצלמות כאלו מאז שנת 1965.
בישראל הורשעו במספר מקרים נהגים שנכנסו לצומת באור אדום וגרמו למותם של אנשים בתאונת דרכים בעבירת הריגה ונדונו לשנות מאסר רבות (7 - 8 שנים בפועל).
טאראס מיכאליק
קריירה
מיכאליק החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל צסק"א קייב בגיל 17. את משחקו הראשון במדי הקבוצה שיחק באביב 2002. עד לעונת 2004/2005 שותף במשחקי הליגה בעיקר כשחקן מחליף. בתחילת העונה המדוברת הפך לשחן קבוע בהרכב צסק"א. בקיץ 2005 הושאל לקבוצת הוברלה אוז'הורוד ששיחקה אז בליגת העל של אוקראינה. באחד ממשחקי העונה שיחק מול קבוצת הצמרת של הליגה - דינמו קייב. במהלך המשחק הוא הרשים את מאמני דינמו וקיבל הצעה לעבור לשורותיה. באביב 2006 הוא חתם על חוזה ל-5 שנים בדינמו קייב. מיכאליק שיחק בשורות דינמו עד יוני 2013. הוא זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות ובשני גביעי המדינה.
ב-18 ביוני 2013 חתם בקבוצה הרוסית לוקומוטיב מוסקבה ושיחק בה במשך 6 עונות, במהלכן זכה ב-3 גביעי רוסיה ובאליפות אחת. בקיץ 2019 עזב את לוקומוטיב ועבר לשחק בקבוצה האוקראינית ווהלין לוצק. באוגוסט 2020 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
נבחרת
מיכאליק זומן לנבחרת הצעירה של אוקראינה בשנת 2004. הוא שיחק 10 משחקים בשורות הנבחרת. בשנת 2006 היה בסגל הנבחרת באליפות אירופה לנבחרות צעירות. שותף בכל חמשת משחקיה של הנבחרת בטורניר וזכה עמה במדליית הכסף.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק מיכאליק מאז אוגוסט 2006. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול. מיכאליק היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2012. הוא השתתף בשניים מתוך שלושת משחקי הנבחרת בתחרות. מאז הטורניר לא זומן יותר לנבחרת.
אימון
בינואר 2021 החל לאמן את קבוצת המילואים של המועדון ווהלין לוצק.
Closure (שיר)
Closure (בעברית: סְגִירַת מַעְגָּל) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום האולפן התשיעי שלה, Evermore. השיר יצא לאור ב-11 בדצמבר 2020, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום. השיר נכתב על ידי סוויפט וארון דסנר והופק על ידי דסנר, בי ג'יי ברטון וג'יימס מקאליסטר. השיר זכה להצלחה בינלאומית מבלי שיצא כסינגל, תוך שנבחר גם לא לצאת כסינגל ולא נשלח לשום פורמט של רדיו הלהיטים העכשוויים.
עם יציאתו, "Closure" זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה, שציינו בו את הגוון הקולי של סוויפט. גם במצעדי הפזמונים זכה להצלחה רבה, כאשר דורג במקום ה-82 במצעד הבילבורד הוט 100, תוך שדורג במקום ה-17 במצעד שירי הרוק & האלטרנטיביים, ובמקום ה-17 במצעד השירים האלטרנטיביים.
סוגה
ג'סטין ורנון היה מעורב בצורה רבה יותר בתהליך היצירה של Evermore מאשר ב-Folklore. הוא ניגן בתופים בשירים "Cowboy like Me" ו-"Closure", בגיטרה ובנג'ו ב-"Ivy" וביצע קולות רקע ב-"Marjorie". הוא עיבד את קולה של סוויפט בשיר "Closure", על ידי שימוש בכלי נגינה בשם מסינה, שמעוות את הגוון הרך של קולה.
ביקורת
כלפי השיר הופנו ביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה, שציינו לשבח את גוון קולה של סוויפט בו.
לין גריר
לין טרנס גריר הבן (באנגלית: .Lynn Terence Greer Jr; נולד ב-23 באוקטובר 1979 בפילדלפיה, פנסילבניה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי. גובהו 1.88 מטר והוא שיחק בעמדות הגארד.
קורות חיים
גריר נולד וגדל בדרום מערב פילדלפיה, ושיחק בצעירותו מול שחקני NBA נוכחיים, כדוגמת קובי בראיינט, ג'מיר נלסון, רונלד מארי, ראשיד וולאס, ריצ'רד המילטון, מאליק רוז, מאליק אלן וקוטינו מובלי. הוא שימש את אוניברסיטת טמפל כאשר שיחק עבור קבוצת הכדורסל של המכללה, "טמפל אוולס", תחת אימונו של ג'ון צ'אניי. בעונתו האחרונה בקבוצה, הוא העמיד ממוצעים של 39.7 דקות למשחק והוביל את הקבוצה עם 23.2 נקודות למשחק, כולל שיא קריירה של 47 נקודות בניצחון 67-70 על מכללת ויסקונסין. הוא הוביל את טמפל לשלב שמונה האחרונות בטורניר המכללות, שם היא הפסידה למישיגן סטייט.
לפני קריירת ה-NBA שלו, גריר שיחק באופן מקצועני בליגה האיטלקית, הליגה הרוסית, הליגה הפולנית והליגה היוונית, ובקבוצת "גרינוויל גרוב" מליגת הפיתוח של ה-NBA. ב-2004, עת שיחק בסלאסק וורוקלאב הפולנית, הוא זכה בתואר של היורוליג. ביולי 2006 הוא חתם בקבוצת ה-NBA מילווקי באקס, במדיה שיחק לפני פתיחת עונת 2003.
בשל תפקידו המוגבל במילווקי, גריר החליט לעבור לאולימפיאקוס היוונית, וחתם על חוזה לשנתיים בקבוצה ב-24 בספטמבר 2007. בעונת 2007/08 של ליגת העל היוונית, הוא קלע בעונה הסדירה 12.4 נקודות בממוצע למשחק ב-24.1 דקות. בפלייאוף הוא שיחק ב-12 משחקים, במהלכם קלע 14.9 נקודות ומסר 2.7 אסיסטים בממוצע למשחק. ב-19 משחקים במסגרת היורוליג הוא העמיד ממוצעים של 16.3 נקודות ו-3.6 אסיסטים למשחק.
בספטמבר 2009 עבר גריר לקבוצת פנרבחצ'ה אולקר מהליגה הטורקית.
ביוני 2015, בגיל 35, הודיע גריר על פרישה ממשחק.
גריר הוא בנו של לין גריר האב, כדורסלן שנבחר בסיבוב ה-11 (המקום ה-170 הכללי) בדראפט ה-NBA 1973, ושל אלמה גריר. דודנו הוא שדר הרדיו של בוסטון דויד אנדרסון.
נס ציונה דרגונז
נס ציונה דרגונז (Dragons; מאנגלית: "דרקונים") היא קבוצת הוקי קרח ישראלית הממוקמת בעיר נס ציונה. הקבוצה הוקמה בשנת 2012. הקבוצה משחקת במדים בצבעים כתום ושחור ומשתמשת בהיכל הקרח Ice Peaks שבעיר חולון כמגרשה הביתי עד שיוקם מגרש קרח בעיר.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 2012 על בסיס שחקני קבוצת הנוער של המועדון, כשבעמדת המאמן עומד ראש המועדון בוריס קוטלר. הקבוצה החלה את דרכה בעונת 2012/13 בליגה הלאומית, שהוקמה באותה שנה, שם סיימה את העונה במקום הראשון ובכך עלתה לליגת העל בעונת 2013/14.
סטטיסטיקה
מקרא: מש' = משחקים, נצ' = ניצחונות, נצה' = ניצחונות בהארכה, הפ' = הפסדים, הפה' = הפסדים בהארכה, נק' = נקודות, שעז' = שערי זכות, שעח' = שערי חובה.
M-302
M-302 או B302 או ח'ייבר היא רקטת ארטילריה לטווח ארוך (עד 200 ק"מ) תוצרת מרכז סרס הסורי, מבוססת כנראה על מערכת WS-1 MLRS הסינית, שסופקה גם לאיראן. הרקטות נורות ממשגרים רב-קניים, ונעשה בהן שימוש נגד ישראל לראשונה במלחמת לבנון השנייה.
בניגוד לגרסה הסינית והאיראנית, הגרסה הסורית שחזבאללה השתמש בה היא בעלת משגר של שישה קנים וראש הנפץ הוסב כך שיכיל פריטי מתכת באורך של עד 16 מ"מ שישמשו כרסס כנגד אדם.
בזמן מלחמת לבנון השנייה נראו עדויות לכך שהרקטה אינה יציבה וחלק מהרקטות ששוגרו התפוצצו באוויר לאחר השיגור.
הרקטה במלחמת לבנון השנייה
ב-2006 במהלך מלחמת לבנון השנייה השתמש חזבאללה ברקטות מדגמים A ו-B תחת הכינוי "ח'ייבר 1". 24 רקטות מסוג זה נורו על ישראל: אחת מהן נפלה ליד חדרה, כ-90 ק"מ דרומית לגבול לבנון - הנפילה הדרומית ביותר של רקטה ששוגרה לישראל במלחמה. בניגוד לסברה שרקטה מסוג זה פגעה במוסך הרכבת בחיפה וגרמה ל-8 הרוגים ולעשרות פצועים, מדובר היה ברקטה 220 מ"מ.
עצירת משלוח רקטות לעזה
ב-5 במרץ 2014, ב"מבצע חשיפה מלאה", לכד כוח של חיל הים הישראלי את אוניית המשא Klos C ועל סיפונה 40 רקטות M-302. האונייה הועמסה ברקטות שיוצרו בסוריה והועברו בטיסה לאיראן, שם הוכנסו למכולות וכוסו בשקי מלט להסוואה. המכולות הועלו לספינה ושטו צפונה לעיראק, שם הוטענו עוד מכולות במטרה להסוות את המכולות עם הרקטות וכדי לבלבל את גופי הביון. הספינה שטה לכיוון פורט סודאן, ונלכדה כ-1,500 ק"מ דרומית לישראל. הכוח שהשתלט על הספינה מצא את הרקטות מוחבאות מתחת למלט. כל צוות הספינה נעצר והספינה הובאה לנמל אילת.
ברט בייר
ויליאם ברט בייר (באנגלית: William Bret Baier; נולד ב-4 באוגוסט 1970) הוא מגיש טלוויזיה ופרשן אמריקאי בערוץ פוקס ניוז, המשמש כמנחה הפוליטי הבכיר בערוץ. מגיש את תוכנית החדשות היומית "Special Report".
ביוגרפיה
בייר נולד ברמסון, עיירה קטנה שבמרכז ניו ג'רזי. הוא גדל בדאנוודי, פרוור של אטלנטה שבג'ורג'יה, וחונך כקתולי. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1988, למד באוניברסיטת דפאו שבאינדיאנה, שם סיים תואר ראשון במדע המדינה ובאנגלית ב-1992.
שומרת אחותי (סרט)
שומרת אחותי (באנגלית: My Sister's Keeper) הוא סרט דרמה המבוסס על סיפרה של ג'ודי פיקו "שומרת אחותי". הסרט בבימויו של ניק קסאווטס ובהשתתפותם של השחקנים: קמרון דיאז, אביגייל ברסלין, סופיה ואסיליביה ואלק בולדווין. הסרט מספר על משפחה הנאלצת להתמודד עם מחלתה של אחת מבנות המשפחה, מנקודת מבטם של בני המשפחה. הסרט יצא לאקרנים ב-26 ביוני 2009.
עלילה
חייהם של שרה (קמרון דיאז) ובריאן (ג'ייסון פטריק) פיצג'רלד, בתם קייט (סופיה ואסיליביה) ובנם ג'סי (אוון אלינגסון) משתנים לחלוטין כשהם מגלים שקייט חולה בלוקמיה. לאחר שבריאן ושרה מגלים שגם הם וגם ג'סי אינם מתאימים גנטית לשמש כתורמים לקייט, הם מביאים בת נוספת לעולם באמצעות הפריה מלאכותית כתורמת אידיאלית לאחותה קייט. במהלך 11 השנים הבאות אנה (אביגייל ברסלין) תורמת לקייט דם, תאי גזע ורקמות. בגיל 15 קייט סובלת מאי ספיקת כליות ואנה מבינה שהיא תצטרך לתרום לקייט כליה. אנה רוצה לקבל מהוריה את זכויותיה הרפואיות ובכך למנוע מהם לאלץ אותה לתרום איברים לאחותה, לשם כך היא הולכת אל עורך הדין קמפבל אלכסנדר (אלק בולדווין) שמסכים לייצג אותה בבית המשפט.
הסרט מציג את מהלך המשפט כאשר מצד אחד עומדת אנה המיוצגת על ידי עורך דינה, ומן הצד השני אמה שרה המייצגת את עצמה. במהלך הסרט מוצגים סיפורים על עברה של קייט, על האהבה הראשונה שלה ועל ההתמודדות של כל המשפחה עם המחלה.
לאחר מותה של קייט, קמפבל מספר לאנה שהם ניצחו במשפט. כל בני המשפחה ממשיכה בחייהם. שרה, שנטשה את קריירת המשפטים שלה כדי לדאוג לבתה, חוזרת לעבודה, בריאן פורש מתפקידו ככבאי על מנת ללכת לעבוד עם נוער בסיכון, וג'סי מקבל מלגה ללימודי אמנות בניו יורק.
הפקה
במקור לוהקו לסרט, האחיות דקוטה ואלה פנינג לשחק את קייט ואנה בהתאמה. עם זאת, כשדקוטה שמעה שהיא תידרש לגלח את ראשה לקראת התפקיד, היא ואלה החליטו לא לקחת את התפקידים. שתי האחיות הוחלפו, באביגיל ברסלן שמשחקת את אנה פיצג'רלד ובסופיה וסילייבה שמשחקת את קייט פיצג'רלד.
בגידה (מעילה באמון)
בגידה היא מעילה באמון ביחסים שבהם מתקיים אמון בין בני אדם, כלומר עשיית מעשה הנוגד את האמון שניתן בעושהו. המעילה באמון עשויה להיות הפרה של סעיף מפורש בחוזה שבין הצדדים, הפרה של תנאי מכללא בחוזה כזה, או פגיעה ביחסי אמון שאינם יחסים חוזיים. דוגמה: חבר בחבורת עבריינים, המסגיר את חבריו למשטרה, ייחשב כבוגד בהם. בוגד נודע, ששמו הפך לסמל לבגידה, הוא יהודה איש קריות, שהיה אחד משנים עשר השליחים המוזכרים בברית החדשה, ולפי הכתבים הנוצריים, בגד בישו ומסר אותו לידי השלטונות הרומאיים.
פיצוץ מלון סמירמיס
מלון סמירמיס היה בית מלון בן שלוש קומות שפעל בתקופת המנדט בשכונת קטמון בירושלים, ושכן במקום בו מצוי כיום המפגש בין רחוב החי"ש לרחוב מחלקי המים. המלון פוצץ על ידי אנשי ארגון "ההגנה" בתחילת מלחמת העצמאות, ב-5 בינואר 1948, עקב זיהויו, השגוי ככל הנראה, של הבניין כמפקדת הנג'אדה (ארגון נוער צבאי למחצה). בפיצוץ נהרגו 26 איש וכ-60 נפצעו, מרביתם אזרחים. המלון, שהיה קרוי על שמה של סמירמיס, היה שייך למשפחת אבו סואן הנוצרית.
בגידה (מעילה באמון)
לשאלת מיקום הגבול שבין בגידה לצייתנות, אין תשובה קטגורית. כך למשל, תלמיד בכיתה שדיווח למורה כי אחד מחבריו העתיק בבחינה, ייחשב לבוגד בעיני חבריו, ואולי אף בעיני כל הכיתה, ואילו המורה עשוי לשבחו על אומץ הלב להסגיר את ה"עבריין" ולהילחם על אכיפת החוקים והתקנות.
פיצוץ מלון סמירמיס
רקע לפיצוץ המלון
בשכונת קטמון התגוררו בסוף 1947 בעיקר ערבים בני המעמד הבינוני ומעט יהודים עשירים. השכונה הייתה נכס אסטרטגי לערבים בהיותה גבוהה מסביבתה וחוצצת בין השכונות מקור חיים וקריית שמואל היהודיות, מקום שיכול היה להוות ראש גשר עתידי ממנו ניתן היה לחצות את ירושלים היהודית לשניים. ערבים צלפו בקביעות מהשכונה על מקור חיים וירו על מכוניות של יהודים שעברו בסביבה. היהודים הבודדים שהתגוררו בשכונה נמלטו ממנה. במאמץ להבריח את תושבי השכונה הערבים פוצצה "ההגנה" שמונה בתים נטושים בשולי השכונה. מעשה זה ואש הרובים מדי לילה גרמו לכך שחלק מעשירי השכונה הערבים נטשו אותה תוך שהם מפקידים שומרים בשכר על בתיהם.
בגידה (מעילה באמון)
בגידה במולדת
יחס מחמיר במיוחד ניתן לבגידה של אדם במדינתו, באמצעות סיועו לאויב במאבקו כנגד המדינה, בימי מלחמה או בעת עימות קשה בימי שלום (כדוגמת המלחמה הקרה), או בעת סכסוך מזוין ופעולות איבה שאינם בגדר מלחמה מלאה. על בגידה כזו חל לעיתים עונש מוות (גם בישראל, בסעיפים 97–99 של חוק העונשין ובסעיף 43 של חוק השיפוט הצבאי).
בגידה במסגרת מערכת יחסים זוגית
לתשומת לב מיוחדת זוכה בגידה הנערכת במסגרת מערכת יחסים זוגית, שבה מצפים שני בני הזוג זה מזה לנאמנות, כלומר לא לקיים יחסים מקבילים עם בן זוג אחר. כאשר בני הזוג נשואים זה לזה, בגידה קרויה ניאוף, היא מהווה הפרה של חוזה הנישואים, ונחשבת לחטא חמור, עד כדי כך שבדתות שונות ואף בקודקסי חוקים קדומים עונשה מוות. ניאוף לא יהווה בגידה אם נעשה בהסכמת בן הזוג, אך עדיין ייחשב לחטא דתי.
פיצוץ מלון סמירמיס
רקע לפיצוץ המלון
במקביל גם הערבים חרדו לגורלה של קטמון, ולכן ממש באותו יום בו הגיע שחם לירושלים סיירו בשכונה שלושה ממנהיגיהם הצבאיים, עבד אל-קאדר אל-חוסייני, איברהים אבו דאיה ואמיל גורי, בג'יפ של אל חוסייני. אבו דאיה הופקד על ארגון ההגנה במקום והשלושה חיפשו מקומות להציב בהם מאה לוחמים שאבו דאיה התכוון להגניב לשכונה מתחת לאפם של הבריטים. לפנות ערב עצרו השלושה במלון סמירמיס, שהיה מקום מפגש חביב על אל-חוסייני, על מנת לשתות תה ולשוחח עם מנהיגי השכונה.
בגידה (מעילה באמון)
הקומדיה האלוהית
בפואמה "הקומדיה האלוהית" שכתב דנטה אליגיירי בתחילת המאה ה-14, ונחשבת לפואמה השירית הגדולה ביותר בספרות האיטלקית, נחשבת הבגידה לחטא חמור ביותר. בגיהנום, המתואר ביצירה זו, נמצאים הבוגדים במעגל התשיעי, המחולק לארבעה אזורים:
פיצוץ מלון סמירמיס
פיצוץ המלון
למחרת, ב-4 בינואר, הודיע המודיע הערבי של עמיר כי המפקדה הערבית בקטמון מצויה במלון סמירמיס וכי ראה במו עיניו את הג'יפ של אל-חוסייני חונה מחוץ לו. לפיכך ניתנה פקודה ליחידת החבלה של גדוד "מוריה" בחטיבת "עציוני" של ההגנה לפוצץ את המלון עוד באותו לילה. למפקד המבצע התמנה יצחק (איציק) בֶּר, קצין החבלה של גדוד מוריה וסגן קצין החבלה החטיבתי. כוח הפעולה, שמנה 12 לוחמים, צויד בשלוש מכוניות מדגם "רובר" שהיו בשימוש המשטרה הבריטית, אשר עליהן הרכיבו אנטנות דמה, כדי לשוות להן מראה של רכבי משטרה בריטיים אמיתיים, שני מטעני TNT במשקל של כ-30 ק"ג כל אחד, ומטען קטן במשקל חצי קילו לצורך פריצה למבנה המלון.
העיתונאים דומיניק לאפייר ולארי קולינס תיארו בספרם "ירושלים, ירושלים" את הפיצוץ:
בפיצוץ נהרגו 26 איש וכ-60 נפצעו, רובם בני משפחת אבו סואן הנוצרים בעלי המלון וקרובי משפחתם, נשים וילדים, וכן סגן הקונסול הספרדי בירושלים שהתגורר במלון. הפיצוץ נשמע בכל ירושלים המערבית, והמלון הפך לעיי חורבות. תנאי מזג האוויר הקשים והשעה המאוחרת הקשו על פינוי הנפגעים, והגדילו את מספר ההרוגים.
המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית הביעה מחאה על הפעולה, במיוחד כאשר נודע שהמידע המודיעיני שסיפק הש"י לא היה בדוק. הבריטים זעמו על הפעולה, וזימנו את דוד בן-גוריון לשיחת נזיפה. היות שהפעולה בוצעה ללא ידיעה וללא קבלת היתר מן ההנהגה האזרחית, ננזף שחם על ידי בן-גוריון וגולדה מאיר. על שחם נאסר לבצע פעולות נוספות ללא אישורה של מאיר, ולאחר שהיא מנעה ממנו מבצעים נוספים שביקש להוציא לפועל, ביקש לשחררו מהתפקיד ולחזור לפקד על השיירות.
עין עירון
עין עירון הוא מושב הממוקם מזרחית לפרדס חנה-כרכור השייך למועצה אזורית מנשה.
המושב הוקם בשנת 1934, על ידי קבוצת תושבים אשר עלו לארץ ישראל בימי העלייה השנייה. שמו של המושב ניתן לו עקב מיקומו הצופה על נחל עירון הסמוך. בשנת 1939 נמנו ביישוב 174 תושבים ב-54 משקים.
בסמוך למושב נמצא האתר הארכאולוגי תל אסור ושמורת עין ארובות.
Zero
רקע כללי
דן ריינולדס, סולן הלהקה, אמר כי "[השיר] מדבר על המאבק של הדמות הראשית לקבלה עצמית", שהלהקה הדהדה איתו, ואילו במאי הסרט, ריץ' מור, כינה את השיר "בחירה נועזת עבור שיר אשראי קצה מכיוון שהוא עוסק במישהו שמרגיש כמו אפס, מישהו שלא תמיד הרגיש ראוי, מישהו שאיפשר לכל תחושת הערך העצמי שלו להסתמך על ידידות אחת". פיל ג'ונסטון, הכותב והבמאי המשותף של הסרט, אמר כי חוסר הביטחון של ראלף הוא תחושה שכולם יכולים להזדהות איתה, "אבל השיר אומר לנו שאנחנו לא לבד. הם מסמרו את נושא הסרט באופן שגם גורם לך לרצות לרקוד."
קליפ
וידאו קליפ לשיר יצא ב־23 באוקטובר 2018. הסרטון מתרחש באקרייד, ומקדם את סרט האנימציה של דיסני "ראלף שובר את האינטרנט". הוא זכה ליותר מ-65 מיליון צפיות נכון לספטמבר 2020.
הופעות חיות
"Zero" הועלה לראשונה בשידור חי בפסטיבל המוזיקה iHeartRadio ב-22 בספטמבר 2018, יחד עם שיר נוסף מהאלבום: "Natural". השיר הוצג גם בג'ימי קימל לייב! ב-5 בנובמבר 2018. "Zero" הועלה גם בשידור חי בקוסמופוליטן בלאס וגאס ב -7 בנובמבר, יחד עם שלושה שירים נוספים מהאלבום: "Natural" ,"Machine" ו-"Bad Liar".
אגירשו
אַגִירֵשוּ (ברומנית: Aghireșu, בהונגרית: Egeres, אֵגֵרֵש) הוא כפר גדול במחוז קלוז' שברומניה.
יהודי אגירשו
יהודי הקהילה בכפר היו קשורים לעיר הסמוכה קלויזנבורג ורובם עסקו במקצועות הקשורים למכרות הפחם הקיימים באזור. מכרות הפחם היו לרוב בבעלות יהודית, רופאי הכורים היו יהודים ומעט מהיהודים עסקו גם בפקידות.
על פי מפקד שנערך בקהילה בשנת 1944 לא היה לקהילה רב, וחיו בה 104 יהודים. לא ידוע מה קרה עם הקהילה היהודית בזמן השואה. לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו כ-30 יהודים לכפר, אך הם לא נותרו בו לאורך זמן והקהילה נסגרה רשמית.
Boyz II Men
Boyz II Men, הידועים גם כ-B2M, הם הרכב מוזיקלי אמריקאי מפילדלפיה, פנסילבניה, הידוע בעיקר בזכות בלדות רגשיות והרמוניות א-קפלה. ההרכב הוא שלישייה המורכבת מזמר הבריטון נתן מוריס לצד זמרי הטנור וואניה מוריס ושון סטוקמן. במהלך שנות ה-90, זכה ההרכב לתהילה במוטאון רקורדס כרביעייה, שכללה את הבסיסט מייקל מקארי, שעזב את ההרכב ב-2003, עקב בעיות בריאות שאובחנו בסופו של דבר כטרשת נפוצה. במשך כל שנות פעילותה, מכרה הלהקה למעלה מ-25 מיליון אלבומים רק בארצות הברית, והיא אחת הלהקות הנמכרות ביותר בעולם.
כתוצאה מכך, נמנה ההרכב עם האליטה של תעשיית המוזיקה, בהתייחס לזמן שהייה במקום הראשון בהיסטוריה של בילבורד עם 50 שבועות מצטברים. הם מדורגים במקום השישי אחרי דרייק, הביטלס, ריהאנה, אלביס פרסלי ומריה קארי. יתר על כן, כאשר "On Bended Knee" החליף את "I'll Make Love to You" במקום הראשון במצעד, הפך ההרכב לאמנים השלישיים בהיסטוריה, אחרי הביטלס ופרסלי, שהחליפו את עצמם בראש מצעד הבילבורד הוט 100. הישגים אלו הספיקו כדי לזכות את ההרכב בהכרה כלהקת הבנים הגדולה ביותר של מגזין בילבורד בין 1987 ל-2012. ההרכב זכה בארבעה פרסי גראמי.
נכון ל-2022, ממשיך ההרכב להופיע ברחבי העולם כשלישייה, ואלבום האולפן האחרון שלהם, Under the Streetlight, יצא ב-2017.
כלכלת הרשות הפלסטינית
כלכלת הרשות הפלסטינית מתייחסת לכלכלה בשטחי יהודה ושומרון שתחת שלטון הרשות הפלסטינית ורצועת עזה, תחת שלטון החמאס.
רוב התושבים עוסקים במסחר, תעשייה וחקלאות. התעשיות העיקריות הן תעשיית הבטון, כריית משאבים ממחצבות, טקסטיל, מזון ותמרוקים. נכון לשנת 2009 התמ"ג עמד על קרוב ל-13 מיליארד דולר, והתמ"ג לנפש - כ-2900 דולר.
מאפיין בולט של כלכלת הרשות הפלסטינית הוא הסתמכות על סיוע חוץ גבוה במיוחד, שהוא אחד ממקורות ההכנסה העיקריים של הרשויות השלטוניות. סיוע זה מתקבל בעיקר מארצות ערב, האיחוד האירופי וארצות הברית. מאפיין בולט אחר הוא עבודת חוץ בהיקף ניכר של פועלים פלסטינים בישראל ובמדינות חוץ. העסקת פועלים פלסטינים בישראל רגישה מאוד למצב הביטחוני במהלך הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
השתלטות תנועת החמאס על רצועת עזה ב־2007 גרמה ליצירת פער משמעותי בין רמת החיים ביהודה ושומרון, שחוותה צמיחה מהירה מאז תום האינתיפאדה השנייה, לבין זו שבעזה. כמו כן, קיימים פערים כלכליים ניכרים בתוך החברה הפלסטינית בין האליטה הפלסטינית בעלת הממון לבין האוכלוסייה העממית הענייה.
רקע
לאחר מלחמת העצמאות נכבשו יהודה ושומרון על ידי ממלכת ירדן ורצועת עזה נכבשה על ידי ממלכת מצרים. המלחמה ניתקה אזורים אלו שנשלטו על ידי מדינה אחת, וקטעה את קשרי המסחר והתעסוקה.
מגזר התעשייה בישראל התפתח בתקופה זו בעיקר באזור מישור החוף, ושם גם יוסדו תחנות הכוח לייצור חשמל. במהלך שנות ה־30 וה־40 החלו ערים באזור להתחבר בהדרגה לרשת החשמל הארצית.
1948–1967
מלחמת העצמאות הובילה לתפיסת יהודה ושומרון על ידי ממלכת ירדן וניתוקם מהשפלה וממישור החוף, על נמליהם, כמו גם מהגליל ומהנגב שעברו לשליטת ישראל. חלק מהכפרים איבדו את האדמות החקלאיות שלהם, שנותרו בשטחי מדינת ישראל. החיבור הכלכלי החיצוני התאפשר אך ורק דרך עבר הירדן המזרחי, וממנו למדינות ערב השונות. הנמל הקרוב היה נמל עקבה השוכן לחוף ים סוף, ונמלים לחוף הים התיכון היו רק במדינות ערב אחרות. לאוכלוסיית יהודה ושומרון הצטרפו במהלך המלחמה כ־300,000 פליטים, שגרו קודם לכן בשטח עליו הוקמה מדינת ישראל. הניתוק הפוליטי הוביל לניתוק תשתית החשמל באזור מתחנות הכוח של חברת החשמל במישור החוף, אליה התחברו ערים מרכזיות באזור בתקופת השלטון הבריטי, ומתחנת הכוח הירושלמית שסיפקה חשמל לאזור ירושלים, שנותרה באזור השליטה הישראלי. כל אלו, יחד עם העדפת השלטון הירדני להשקיע בעבר הירדן המזרחי, הובילו להתדרדרות במצב הכלכלי ביהודה ושומרון.