cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לאה טרן
קריירה אמנותית
טרן שימשה חברת הוועד המרכזי באגודת הסופרים העבריים. שמשה בו כיו"ר ועדת אירועים. כמו כן היא חברה באקו"ם, בפא"ן ובאיגוד העיתונאים לכתבי עת. שיריה תורגמו לערבית, אנגלית וצרפתית, ורבים מהם הולחנו והושמעו מעל במות ספרותיות שונות.
ספריה
להתלבש להתפשט. 2011 קיומיומים 2021 בהוצאת עכשיו.
דניאלה הודרובה
דניאלה הודרובה (בצ'כית: Daniela Hodrová; נולדה ב-1946) היא סופרת וחוקרת ספרות צ׳כית. היא זכתה בפרס המדינה הצ׳כית לספרות לשנת 2011 ובפרס פרנץ קפקא לספרות לשנת 2012.
ילדות ונעורים
דניאלה הודרובה נולדה בשנת 1946 למשפחה צ׳כית בפראג. אביה היה שחקן מפורסם בתיאטרון הוינוהראדי שבפראג, ומשפחתה נטתה לאומנות. לפני מלחמת העולם השנייה התגוררו בדירת ילדותה של הודרובה יהודים. עם גירוש היהודים לגטו טרזין, התאבדה בת המשפחה בקפיצה מהחלון. הודרובה לא הכירה את הסיפור כשגדלה שם, וגילתה זאת רק מאוחר יותר. הסיפור מניע את רומן הביכורים של הודרובה, Podobojí (בתרגום חופשי: "בשתי הדרכים"). ככלל, תמה חוזרת בכתיבתה היא העבר של פראג והדרך שבה הוא ממשיך לרדוף את ההווה.
קריירה אקדמית
בבגרותה הודרובה למדה ספרות רוסית וצ׳כית באוניברסיטת קארל בפראג, והמשיכה ללימודים מתקדמים בספרות צרפתית ובספרות השוואתית. את עבודת המחקר שלה פרסמה ב-1980. לאחר מכן עבדה לפרק זמן קצר כעורכת בהוצאת הספרים אודאון, ואחר כך חזרה לקריירה אקדמית כחוקרת במכון לספרות צ׳כוסלובקית ועולמית (כיום המכון לספרות צ׳כית), שם היא ממשיכה כחוקרת גם כיום, לאחר יציאתה לגמלאות.
במסגרת פעילותה באקדמיה, כתבה הודרובה מונוגרפיות ומחקרים (לדוגמה Hledáni románu / החיפוש אחר הרומן; 1989) וגם תרגומים (לדוגמה Román jako dialog M. Bachtina / הרומן כדיאלוג מאת מיכאל בכטין).
כסופרת
הודרובה החלה לכתוב סיפורת כבר בשנות ה-70 המאוחרות - ספרה הראשון, Podobojí, נכתב כבר ב-1977. אבל עקב ההתייחסויות שבספריה לאירועי העבר הקרוב, ובעיקר לפלישה הסובייטית של 1968, לא היה סיכוי ממשי לפרסומם בצ׳כוסלובקיה, שהייתה אז תחת שלטון קומוניסטי.
במקום לפרסם את ספריה במערב או בסאמיזדאט (באופן מחתרתי) כמו סופרים רבים בני תקופתה, היא חיכתה לנפילת הקומוניזם בצ'כוסלובקיה, וב-1991 התפרסם ספרה הראשון. לאחריו התפרסמו שני ספרים נוספים בהפרשים קטנים בין זמני הוצאתם לאור, וב-1999, נאספו שלושת ספריה הראשונים לכרך אחד. כטרילוגיית "עיר של ייסורים" (Trýznivé město).
ספרי הבדיון שלה, בעיקר טרילוגיית "עיר של ייסורים", תורגמו לצרפתית, פולנית, גרמנית ואנגלית. בשנת 2011 זכתה בפרס המדינה לספרות של משרד התרבות הצ׳כי על ספרה Vyvolávání (זימון). ב-2012 זכתה בפרס פרנץ קפקא לספרות, והייתה לזוכה ה-12 שלו.
עבודות
עלילות כל ספריה של הודרובה מתרחשים בפראג, וכולן מתייחסות בצורה כלשהי לספר הראשון שלה (Podobojí), כהמשך ישיר או עקיף שלו. בספריה נפוצה ההתייחסות להיסטוריה ולמיתולוגיה צ׳כית בכלל, ולהיסטוריה של פראג על כל תקופותיה בפרט.
ספריה של הודרובה מורכבים מקטעים קצרים דמויי פרקים באורך כעמוד או שניים כל אחד ובעלי כותרת עצמאית לכל אחד מהם. מבנה זה נובע מהרגלי הכתיבה של הודרובה, לדבריה - בדרך כלל היא כותבת בשעות אחר הצהריים במשך כשעה וחצי, כשבכל פעם כזו היא בדרך כלל מסיימת פרק קצר.
כתיבתה של הודרובה מאופיינת לעיתים על ידי מבקרים ככתיבה "גברית". לדבריה של הודרובה, סטריאוטיפ זה נובע כנראה מהעובדה שבנוסף להיותה סופרת, הודרובה היא גם חוקרת ספרות בעלת שם בעולם האקדמי.
מוטקה אלון
מרדכי (מוטק'ה) אלון (23 בדצמבר 1923 - 30 ביולי 1993) היה איש ההגנה, דיפלומט, ממייסדי נצרת עילית וראש העיר הראשון שלה.
חייו
אלון נולד בשכונת נוה צדק בתל אביב ולמד בגימנסיה הרצליה ובבית הספר מונטיפיורי. בנעוריו הצטרף להגנה והחל לפעול במסגרת ש"י. במקביל, למד באוניברסיטה העברית. במהלך לימודיו הכיר את אשתו לעתיד, שושנה לבית מזור. החל מ-1944 נשלח מטעם ש"י לבריטניה ולארצות הברית, ופעל בהן עם טדי קולק.
עם קום המדינה, הצטרף אלון לחיל המודיעין, וקיבל דרגת רב-סרן. ב-1951 השתחרר, והחל לעבוד במחלקת המחקר של משרד החוץ, ובהמשך במשרד הביטחון. בשנת 1956 מינה אותו מנכ"ל המשרד, שמעון פרס, לעמוד בראש ועדה בין-משרדית, שמטרתה לפעול לשם הקמתה של עיר יהודית באזור העיר נצרת. הוועדה עסקה בתכנונה של העיר, ברכישת קרקעות או הפקעתן, ובהקמת המבנים הראשונים - יחידות דיור קטנות ומבני ציבור. בנוסף, פעלה הוועדה לשם מציאת מקורות תעסוקה, ובין היתר הוקם במקום מפעל עלית. באותה תקופה נקבע האופי של העיר שעיר קולטת עלייה. כבר באותה שנה הוחל בבנייתה של העיר, שנקראה בתחילה "קריית נצרת", ובסופה עברו להתגורר בה 13 המשפחות הראשונות, ובהן משפחתו של אלון. אלון ניצח על הפעילות בעיר וקלט באופן אישי את העולים שהגיעו לעיר. בדבר נכתב שהוא זכה לתשבחות רבות מתושבי המקום על מסירותו.
ב-1963 הוכרזה נצרת עילית כמועצה מקומית ואלון היה לראש המועצה. ב-1974 קיבלה מעמד של עיר, ותוארו של אלון השתנה בהתאם.
בשנת 1973 הגיע להסכם עם מנחם אריאב שהלה ימונה לסגנו ובהמשך תמצא המפלגה תפקיד במישור הארצי לאחד מהם והשני יכהן כראש העיר. בספטמבר 1976 החליטה מועצת הסניף של מפלגת העבודה בנצרת עלית שאריאב יהיה מועמד המפלגה בבחירות הקרובות לראשות העיר, במה שאלון ראה כהדחה. בתגובה, אלון הדיח את אריאב מתפקיד סגן ראש העיר והודיע על כוונתו לרוץ באופן עצמאי לראשות העיר, מה שאילץ אותו לפרוש מהמפלגה. אריאב בתגובה ארגן קואליציה של חברי מפלגת העבודה שהיו נאמנים לו עם הליכוד בכוונה להדיח את אלון, שהקדים להתפטר במקום להיות מודח.
לאחר שעזב את תפקידו בנצרת עילית, שב לעבודה במשרד החוץ. עד 1982 מילא תפקיד במזרח הרחוק, ולאחר מכן התגורר בירושלים ועבד במטה המשרד. מרדכי אלון נפטר ב-1993 ונטמן בבית העלמין בנצרת עילית. הותיר אחריו את אשתו ושתי בנות.
על שמו של אלון נקראה מכללה שנפתחה בנצרת עילית בשנת 2008, וכיכר באחת מיציאות העיר.
להקת בנות
להקת בנות היא הרכב מוזיקלי שבו חברות רק זמרות נשים. המונח "להקת בנות" משמש גם במובן צר יותר בארצות הברית, כדי לציין את הגל של להקות פופ אמריקניות, שרובן הושפעו מדו-וופ, ושגשגו בסוף שנות החמישים ותחילת שנות השישים.
בשנות החמישים המאוחרות החלו להקות הבנות לצבור תאוצה כאשר הצליחו להיכנס למצעדי העולם הבולטים ביותר, כגון הבילבורד הוט 100, ומצעד הסינגלים הבריטי. הסופרימס הצליחו לכבוש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100 שתים עשרה פעמים, באותה תקופה בה התחרו בלהקת הביטלס. בתקופות מאוחרות יותר, להקות בנות החלו להתעסק בסגנונות שונים נוספים, כגון דיסקו, R&B עכשווי, קאנטרי, דאנס, פופ וכולי.
כמו כן, מאז סופו של העשור הראשון של המאה ה-21, באו מדרום קוריאה מספר להקות בנות אשר הפכו בחלקן לבינלאומיות, ולנמכרות בסדר גודל כזה שהכניס אותן לרשימת להקות בנות שיאניות מכירות. בעשור השני של המאה ה-21, הוקמו להקות בנות כגון פיפת' הרמוני וליטל מיקס, שזכו להצלחה בינלאומית ומסחרית.
1955-1970: תור הזהב של להקות הבנות
בין השנים הללו הוקמה להקת הסופרימס, אשר זכתה להצלחה בינלאומית, וביססה את מעמדן של להקות הבנות בעולם. בין הישגיה הרב של הלהקה ניתן למנות 12 שירים אשר כבשו את צמרת מצעד הבילבורד הוט 100, למעלה מ-20 מיליון עותקים של תקליטים ושירים שנמכרו עד היום, וכולי. דיאנה רוס, אשר הייתה הדומיננטית בלהקה, פצחה בקריירת סולו כמה שנים לאחר פירוקה, ובדומה להצלחה שלה זכתה עם הלהקה, זכתה רוס להצלחה בינלאומית גם בקריירת סולו. בסמוך לכך הוקמה להקת הרונטס, שזכתה להצלחה כבירה בתחילת שנות ה-60, עם להיטים כמו: "Be My Baby" ו-"Baby, I Love You", שנמכרו בסדר גודל עולמי, ונכנסו למצעדים רבים. את אלבומן היחיד Presenting the Fabulous Ronettes Featuring Veronica, הרולינג סטון דירג במקום ה-422 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים. בשנת 2004, הן נבחרו להיכלל בהיכל התהילה של קבוצות ווקאליות, ומאוחר יותר, בשנת 2007, הן נבחרו להיכלל בהיכל התהילה של הרוק אנד רול.
המאה ה-21
עם תחילתה של המאה ה-21, קמו שלל להקות בנות בכל סוגה מוזיקלית. ישנן להקות בנות לטיניות, להקות בנות העוסקות בסגנון ההיפ-הופ, הדאנס, הפופ וכולי. בשנת 1992, עם תחילתה של המאה ה-21, להקת הבנות שייקספיר סיסטר, הביאה את הלהיט "Stay", שזכה להצלחה בינלאומית. אחת מלהקות הבנות המצליחות ביותר בכל הזמנים היו ספייס גירלז, שהביאו את האלבום הנמכר ביותר ללהקת בנות ונקרא על שמן, Spice. שירן "Wannabe", הפך לשיר הנמכר ביותר ללהקת בנות, עם מכירות של כ-9 מיליון עותקים. בנוסף לכך, הוא הפך לאחד מתוך הקליפים הנצפים ביותר בכל הזמנים של להקות בנות.
להקת הבנות דסטיניז צ'יילד, מכרה כ-60 מיליון אלבומים וסינגלים במשך השנים, זכתה בפרס גראמי ונחשבת לאחת מהלהקות הבנות המצליחות בעולם, ולהן כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. ללהקה 4 שירים אשר כבשו את צמרת מצעד הבילבורד הוט 100, ושני אלבומים אשר כבשו את צמרת מצעד הבילבורד 200. בלהקה הייתה חברה הזמרת ביונסה, שהפכה לאחת מהזמרות המצליחות ביותר בכל הזמנים, ולמוזיקאית שיאנית מכירות. קלי רולנד, שהייתה חברה בלהקה גם כן, פצחה בקריירת סולו מצליחה, והביאה את הלהיט "When Love Takes Over", שזכה להצלחה בינלאומית. השלישית שהייתה חברה בלהקה, הייתה מישל ויליאמס, שאלבום בכורתה Heart to Yours, זכה להצלחה רבה.
בעשור השני של המאה ה-21 קמה להקת פיפת' הרמוני, שהביאה את הקליפ הנצפה ביותר ללהקת בנות "Work from Home", ואף את הקליפ השני הנצפה ביותר ללהקת בנות, "Worth It". אותם שני שירים זכו להצלחה בינלאומית, והתברגו במקומות גבוהים במצעד הבילבורד הוט 100, ומצעד הסינגלים הבריטי. אלבומן הראשון Reflection, והשני , זכו להצלחה רבה, ובשילוב הזרמות מדיה, מכירותיהם עומדות על קרוב ל-4 מיליון עותקים. להקה בולטת נוספת שזוכה להצלחה רבה כיום היא ליטל מיקס, שהפכה בפברואר 2018, ללהקת הבנות ה-9 הנמכרת ביותר בכל הזמנים.
אריק אבידל
אֶריק סילביין אבידל (בצרפתית: Éric Sylvain Abidal; נולד ב-11 בספטמבר 1979 בליון שבצרפת) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת המגן השמאלי. בתפקידו האחרון שימש כמנהלה הטכני של ברצלונה.
לאחר התאסלמותו, קיבל אבידל את השם המוסלמי בילאל.
קריירת מועדונים
אבידל החל את הקריירה בגיל 13 באולימפיק ליון, שם הוא שיחק בכל קבוצות הנוער. בעונת 1996/97 שיחק בקבוצת המשנה של הקבוצה הנקראת "איי.אס ליון דושר" בליגה השלישית. הוא החל את הקריירה המקצועית שלו במונקו, אליה הצטרף ב-16 בספטמבר 2000. מאמנו קלוד פואה שפוטר אחרי עונה לא מוצלחת ראה את הפוטנציאל שלו ולקח אותו עמו לליל, בה התברג לצמרת והפך לשחקן הרכב קבוע, והופיע במדיה 62 פעמים. בסוף שנת 2004 שב למחוז ביתו, והצטרף לליון, ששילמה עליו 10 מיליון אירו. ליון הייתה אז אלופת צרפת בפעם השנייה ברציפות. הוא חתם על חוזה בן 4 שנים. בתקופתו בליון זכה ב-3 תוארי אליפות, בהן שיחק באופן קבוע כמגן שמאלי. בזכות הופעותיו בליון זומן לנבחרת צרפת.
ב-28 ביוני 2007 אבידל עבר לברצלונה בתמורה ל-15 מיליון אירו, וחתם על חוזה בן 4 שנים. ביום החתמתו אמר "זה היה ארוך ומתיש, אבל העיקר שזה נגמר כמו שרציתי. הגשמתי חלום". ההעברה הייתה למרות ההתנגדות הראשונית של ליון, ולאחר איומים של אבידל להחרים את פתיחת האימונים. נשיא ברצלונה, ז'ואן לאפורטה, ציין כי סעיף השחרור של אבידל הוא 90 מיליון אירו, ושליון יקבלו חצי מיליון אירו אם ברצלונה תזכה בליגת האלופות ב-4 העונות הקרובות.
אבידל היה המגן השמאלי העיקרי של ברצלונה, והוא שותף ב-30 משחקי ליגה בעונתו הראשונה בקבוצה. בעונה הבאה המשיך לפתוח בסגל הקבוצה כשהיה כשיר. במשחק הגומלין של חצי גמר ליגת האלופות מול צ'לסי קיבל כרטיס אדום לאחר שהכשיל את ניקולא אנלקה, חלוץ הקבוצה היריבה. בעקבות כך נאלץ אבידל להחמיץ את משחק הגמר מול מנצ'סטר יונייטד, בו ניצחה ברצלונה 2-0 והשלימה טרבל ראשון בהיסטוריה לקבוצה ספרדית. אבידל הורחק גם במשחק הליגה מול ויאריאל, ולכן נאלץ להחמיץ גם את משחק הגמר של גביע המלך הספרדי, בו גברה ברצלונה על אתלטיק בילבאו 4-1. באותה עונה שותף אבידל ב-25 משחקי ליגה וב-5 משחקים בליגת האלופות.
בינואר 2011 כבש אבידל את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה במסגרת שמינית גמר גביע המלך מול אתלטיק בילבאו במשחק שהסתיים בתוצאה 1-1, והעלה את הקבוצה לשלב הבא עקב יתרון שערי חוץ. חודש מאוחר יותר התגלה גידול סרטני בכבד של אבידל, שאילץ אותו להינתח באופן מיידי. אבידל התאושש מהניתוח וחזר לשורות קבוצתו במסגרת משחק הגומלין של חצי גמר ליגת האלופות מול ריאל מדריד כאשר נכנס בדקה ה-90. ברצלונה עלתה לגמר ליגת האלופות, ובחגיגות הניצחון במגרשה הביתי, הניפו שחקני הקבוצה את אבידל על ידיהם. ב-28 במאי 2011 שיחק אבידל 90 דקות במסגרת בגמר ליגת האלופות בו גברה ברצלונה 1-3 על מנצ'סטר יונייטד. בטקס הנפת הגביע, החליט קפטן הקבוצה, קרלוס פויול, לתת לאבידל את הכבוד להניף את הגביע.
ב-19 בינואר 2012 כבש אבידל את שער הניצחון במסגרת המשחק הראשון של רבע גמר גביע המלך מול ריאל מדריד במשחק שהסתיים בתוצאה 2-1 לטובת ברצלונה.
ב-15 במרץ 2012 פורסם כי אבידל יצטרך לעבור השתלת כבד ובכך הוא סיים את עונת 2011/2012. הוא נותח ב-10 באפריל ושוחרר מבית החולים ב-21 במאי. הוא שב להתאמן בחודש דצמבר באותה שנה וב-21 בפברואר 2013 אישרו רופאיו כי החלים מהניתוח וכי הוא רשאי לחזור לשחק. ב-19 במרץ 2013 שיחק לראשונה מאז הניתוח במדי ברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה, במשחק ידידות מול איסטרס מהליגה השנייה בצרפת. ב-6 באפריל 2013 חזר לשחק במסגרת רשמית במשחק ליגה נגד מיורקה. אבידל נכנס כמחליף בדקה ה-70, כאשר קבוצתו הוליכה 0-5, תוצאה שנשמרה עד לסיום. ב-1 ביוני 2013 ערך אבידל את משחקו האחרון במדי ברצלונה.
ב-8 ביולי 2013 חתם אבידל במועדון נעוריו בו החל את הקריירה המקצועית שלו, מונקו, ושיחק בו קדנציה שנייה. עם חתימתו קיבל אבידל את סרט הקפטן בקבוצה.
ב-19 בדצמבר 2014 הודיע רשמית על פרישה ממשחק כדורגל.
לאחר הפרישה
ב-14 ביוני 2017 חזר לברצלונה להיות ה"שגריר" הרשמי השלישי במשרה מלאה אחרי רונאלדיניו וריבאלדו.
ב--7 ביוני 2018 מונה למנהל הטכני של ברצלונה. ב-18 באוגוסט 2020 פוטר מתפקידו.
נבחרת צרפת
אבידל ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צרפת ב-18 באוגוסט 2004. במדי הנבחרת הופיע 67 פעמים. למרות מספר פציעות ומחלוקות עם פיפ"א, אבידל שותף במונדיאל 2006. הוא שיחק כמגן השמאלי של צרפת לאורך כל משחקיה בטורניר עד הגמר, למעט משחק בודד בשלב הבתים ממנו היה מושעה.
אבידל היה שותף לשלושת משחקיה של הנבחרת הצרפתית בשלב הבתים ביורו 2008, טורניר בו לא ניצחה אף משחק. במשחק האחרון תיקל אבידל את לוקה טוני האיטלקי ברחבה, הורחק בכרטיס אדום וגרם לפנדל לטובת נבחרת איטליה.
אלבר ממי
אלבר מֶמי (במקור: מרדכי אלכסנדר בנילוש, בצרפתית: Albert Memmi; בערבית: ألبير ممّي; 15 בדצמבר 1920 – 22 במאי 2020) היה סופר, סוציולוג, אינטלקטואל ופילוסוף יהודי־צרפתי ממוצא תוניסאי.
ביוגרפיה
אלבר ממי נולד ב-15 בדצמבר 1920 בגטו בתוניס, בירת תוניסיה למשפחה יהודית, הבכור מבין שמונה ילדים לאביו פרנסואה שהיה ממוצא יהודי איטלקי ולאמו מרגריט (לבית צרפתי). הוא למד בבית ספר יסודי של אליאנס, ומאחר שהיה התלמיד הטוב בכיתתו, קיבל מלגה שאפשרה לו ללמוד בתיכון צרפתי בתוניס (Lycée Carnot de Tunis), אחר כך למד פילוסופיה באוניברסיטת אלג'יר והמשיך ללמוד בסורבון.
בזמן הכיבוש הגרמני של תוניסיה, בשנים 1942 עד 1943 נשלח למחנה עבודת כפייה. בשנת 1944 חזר ללימודי הפילוסופיה, תחילה באלג'יר, אחר כך בפריז.
ממי פעל למען דו-קיום יהודי ערבי, ביקר בישראל פעמים רבות ופעל למען השתלבותה של ישראל במרחב הערבי. ממי תמך גם במאבקה של תנועת הפנתרים השחורים.
ממי נפטר ב-22 במאי 2020 בגיל 99.
יצירתו הספרותית והעיונית
בשנת 1953 יצא לאור ספרו הראשון, הרומן "נציב המלח" (La Statue de sel). את ההקדמה לרומן כתב אלבר קאמי. ממי שלח את הספר לז'אן-פול סארטר שפרסם אותו בהמשכים בכתב העת הפילוסופי-ספרותי שלו "זמנים מודרניים" וכך זכה להכרה והצלחה. הספר זכה בפרס קרתגו, הפרס הספרותי החשוב ביותר בתוניסיה. בשנת 1980 יצר הבמאי חיים שירן דרמה טלוויזיונית על פי סיפורו של ממי "נציב המלח", שזכתה בפרס אונסק"ו הבינלאומי ובפרס "כינור דוד".
בשנת 1957 יצא לאור ספרו "דיוקן הנכבש ולפני כן דיוקן הכובש" (Portrait du colonisé, précédé de Portrait du colonisateur). את ההקדמה לספר כתב ז'אן-פול סארטר. זה ספר עיון הדן בנושא הכיבוש, הקולוניאליזם והסוגיות הקשורות בהם.
בשנת 1982 יצא לאור ספרו "הגזענות" הדן בתופעה ממגוון של זוויות.
בשנת 1998 פרסם ספר המוקדש לתוניסיה ביחד עם עבד אל-והאב מדב, גם הוא יליד תוניסיה.
יהודה קופרמן
הרב ד"ר יהודה קופרמן (כ"ח באייר תרפ"ט, 7 ביוני 1929 - כ"ג בטבת ה'תשע"ו, 4 בינואר 2016) היה מחנך ישראלי ופרשן מקרא, מייסדה ומנהלה של המכללה לבנות בירושלים.
ביוגרפיה
הרב קופרמן נולד בשנת תרפ"ט (1929) בדבלין שבאירלנד. למד משפטים וביקורת המקרא באוניברסיטה, ובמקביל למד בישיבת גייטסהד. בתחילת שנות ה-50 עלה לישראל, ולמד בישיבת חברון.
נשא את ציפורה, בתו של הרב שרגא פייבל פינקוס משיקגו (בנו של הרב אברהם צבי פינחס). אחרי נישואיהם הם התגוררו מספר שנים בשיקגו, ולאחריהן חזרו ארצה והרב קופרמן שימש כמורה ומנהל לימודי התיכון בישיבה התיכונית "מרום ציון". בתקופה זו החל לעסוק בהוראת המקרא, ופרסם חוברות ל"לימוד סוגיות מן התורה על פי המקורות", בהתאם לתוכנית הלימודים לבחינות הבגרות.
ב-1964, הקים את המכללה לבנות בירושלים מתוך שאיפה לשלב בין מחקר והכשרת מורות ברמה אקדמית נאותה לבין הכרה בסמכות הדת. במכללה היה מן הראשונים שדגלו בלימוד תורה לנשים באופן מעמיק, כחלק מתפיסתו את הלימודים הנדרשים להכשרות מורות דתיות. עם זאת, התנגד לפמיניזם הדתי, ובשל כך נמנע מלהורות במכללה גמרא והתמקד בלימוד תנ"ך בעיון. בני הזוג, הרב ואשתו, הרבנית ציפורה קופרמן (נפטרה בכ"ט בתמוז תשע"ג), היו דמויות תורניות וחינוכיות מרכזיות במכללה במשך כארבעה עשורים, והיה להם חלק רב בעיצוב דמותן של בוגרות המכללה. על פועלו זכה בתואר יקיר ירושלים לשנת תשס"ז.
הרב קופרמן נפטר בכ"ג טבת תשע"ו, בצוואתו ביקש לחרות על מצבתו את הפסוק "ואת יהודה שלח לפניו להורות" בנמקו, שזו הסיבה, להבנתו, שהקדוש ברוך הוא זיכהו, ילד קטן ויתום, להנצל מאימי המלחמה ולכונן את חייו בארץ, כדי שיוכל "להורות".
שיטתו הפרשנית
הרב קופרמן דגל בלימוד על פי העיקרון: "אין מקרא יוצא מידי פשוטו". הוא מתבסס על דברי הרמב"ן ש"חז"ל לא אמרו שאין במקרא אלא פשוטו" (ומקור דבריו בגמרא מסכת שבת סג ע"א). בשיטתו הוא משלב מחקר אקדמי עם פרשנותם של חז"ל ו"אמונה בתורה משמים".
במידה רבה, המשיך הרב קופרמן את הגישה התורנית - שמרנית השואפת להראות את איחוד המקרא עם התורה שבעל פה. במאמריו הרבה הרב קופרמן להתבסס על דברי הפרשנים הראשונים והאחרונים. בשנת תשמ"ה זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית, על ההדרת הספר "משך חכמה" עם הערותיו.
עמק בית שאן
עמק בית שאן, המכונה גם בקעת בית שאן, היא בקעה בצפון ארץ ישראל, חלק מבקעת הירדן והיא חלק מהשדרה המזרחית וחלק מהשדרה הכפולה המתוכננת של מדינת ישראל. הבקעה גובלת בצפון בנחל תבור, בצפון-מערב בעמק חרוד (כגבול בין האזורים מקובל קו ניר דוד-שדה נחום), במערב בהר הגלבוע, בדרום בנחל מלחה (ואדי אל-מאליח) בואכה השומרון, או בקעת צרתן, ובמזרח בנהר הירדן בקטע שלמרגלות רכס הגלעד.
היסטוריה
אזור בית שאן מיושב ברציפות מראשית התקופה הכלקוליתית (לפני כ-6,000 שנה) ועד ימינו.
בסוף המאה ה-19 הייתה בקעת בית שאן משופעת בכפרים ערביים (לא היו באזור יישובים יהודיים). העיר בית שאן עצמה הייתה עיר ערבית מבוססת, ששימשה את השלטון העות'מאני כעיר מחוז. כאשר נסללה רכבת העמק על ידי השלטון העות'מאני, היה אחד ממסלוליה העיקריים בקו עפולה – בית שאן.
בסוף 1921, הסכימה ממשלת המנדט להעניק לבדווים של עמק בית-שאן את הבעלות על אדמות הסולטאן עבדול חמיד השני שהוחרמו על ידי ממשלת הטורקים הצעירים. אנשי התנועה הלאומית הפלסטינית החשיבו את המקרה הזה כ"עניין שבו גברו בני הארץ על הציונים", מה שיצר אמון בכוונות הממשלה כלפי האוכלוסייה הערבית, בפרט זו הכפרית.
בדצמבר 1936 התחילה ההתיישבות היהודית בעמק עם הקמת קיבוץ ניר דוד (תל-עמל) במסגרת יישובי "חומה ומגדל", ההתיישבות שהתחילה את תנופת ההתיישבות היהודית בעמק. רוב היישובים הראשונים הוקמו בשיטה זו. בשנות ה-30 וה-40 היוו קיבוצי עמק בית שאן ועמק יזרעאל עוגן כלכלי ליישוב היהודי בארץ ישראל.
היישובים היהודיים בעמק בית שאן סבלו מהתקפות תדירות של פורעים ערבים, וסבלו מאבדות רבות, עד למלחמת העצמאות ב-1948. במלחמה כבשו כוחות ישראלים את בית שאן והכפרים שמסביבה, ותושביהם הערבים נמלטו.
כיום בבקעת בית שאן שתי רשויות מקומיות: העיר בית שאן ומועצה אזורית עמק המעיינות.
מעיינות העמק
העמק מצטיין בשפע המים המצויים בו ולכן המועצה שבו נקראת כיום "עמק המעיינות". בין הידועים הם עין שוקק, עין מודע, נחל הקיבוצים, עינות חוגה (שהפכו לפארק בשם גני חוגה) ונחל עמל (האסי). כמו כן נובע שם מעיין המים החמים המפורסם ה'סחנה'. בעמק נמצא פארק המעיינות ובו שמורות טבע, אתרי תיירות, מעיינות ונחלים.
אזורי הבקעה
בקעת בית שאן היא אחד מאזורי ההתיישבות הראשונים בארץ ישראל. היא מחולקת לאזורים הבאים:
סוגיית המצוות התלויות בארץ
חז"ל דנו בשאלה האם מצוות התלויות בארץ חלות בבקעת בית שאן, כלומר האם הבקעה היא חלק מארץ ישראל. באולם המבוא של בית הכנסת של העיר רחוב - 6 ק"מ דרומית לעיר, נמצאה כתובת הלכתית ארוכה ברצפת הפסיפס. הכתובת כוללת 365 מילים (כמניין ימות שנת החמה) המחולקים לשמונה סעיפים, אשר ערוכים ב-29 שורות, ובהם טקסטים המופיעים במקורות של תנאים ואמוראים, שנוגעים למצוות התלויות בארץ.
הריסות לורופני
הריסות לורופני (צרפתית: Ruines de Loropéni) הוא מתחם מוקף אבן המשתרע על פני שטח של 11,130 מטרים רבועים (11.13 דונם) בדרום בורקינה פאסו, בסמוך לעיירת שוק הנקראת גם היא לורופני.
המתחם בנוי בצורת ריבוע, המקיף יישוב גדול השוכן צפונית-מערבית לכפר לורופני ובסמוך לגבול עם טוגו וגאנה. המתחם הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, ובשטח ההכרזה נכללים חומות היישוב והשטח שהן מקיפות. הוא מוקף על ידי אזור חיץ המשתרע על פני שטח של יותר מ-2,780 דונם, ובו קרקעות חקלאיות ויערות.
היסטוריה
לפי מסורת מקומית שתועדה על ידי החוקרת מדליין פרה (Madeleine Père) בני גאן (קבוצה אתנית בבורקינה פאסו), עזבו את האזור שבו שוכנת כיום גאנה כיוון שסבלו דיכוי מצד בני האשאנטי, וככל הנראה היגרו לחלק הדרום-מערבי של בורקינה פאסו המודרנית בערך באמצע המאה ה-17. לאחר שהגיעו לאזור זה הם הקימו עיר בירה בשם אובירה (Obiré), וגירשו את התושבים המקומיים, בני הקולאנגו.
לפי מסורת נוספת המתחם נבנה על ידי טוקפה פארמה, המלך התשיעי בשושלת גאן, על מנת להעביר לשם את עיר הבירה של הממלכה שלו, אך תוכניתו לא יצאה לבסוף אל הפועל. בשלב הראשון נבנו החומות המקיפות את המתחם, לאחר מכן המחיצות הפנימיות ובשלב האחרון המבנים השונים. הטענות לגבי שלבי הבנייה השונים נתמכות, בין השאר, על ידי אופי הבנייה בצמתים המחברות את הקירות השונים. חומות המתחם נבנו ככל הנראה בשל הגידול בסחר בעבדים ובזהב במערב אפריקה במהלך המאה ה-18, ובעקבותיהם נוצר הצורך להגן על היישוב ששכן ליד נתיבי מסחר לעיירות מופטי, ג'נה וטימבוקטו ועוד.
האתר מכונה בשפת גאן "קפוקאיאגה" (Kpõkayãga), ומשמעות השם היא "בית הסירוב", ככל הנראה בגלל מותו בטרם עת של טוקפה פארמה וביטול התוכנית להפוך את המקום לעיר בירה. בעקבות ביטול התוכנית המקום ננטש וכמעט לא נחקר בצורה מקצועית.
אנשי גאן ירשו את מקומם של הקולאנגו, ושתי הקבוצות הללו נחשבות לחברות היחידות באזור גאוגרפי זה, שהיה ביכולתן להקים מבנה חברתי מסודר ולפתחו לממלכות במהלך המאה ה-17 והמאה ה-18. אנשי גאן המשיכו להגר צפונה, ואילו אנשי קולאנגו היגרו דרומה לאזור שבו שוכנת כיום חוף השנהב.
הייחוס של הריסות לורופני לגאן שנוי במחלוקת בקרב הקהילה המדעית, כיוון שהשיטות המודרניות שבהן הם משתמשים אינן דומות לשיטות שבהן נבנה המתחם. באתר ממשיכות להתנהל חפירות ארכאולוגיות על מנת למצוא עדויות נוספות הנוגעות לבנאים המקוריים של האתר.
החומות ופנים האתר
הריסות לורופני הן חלק ממאה אתרים באזור הנכלל בשטחן של בורקינה פאסו, גאנה וחוף השנהב. ההריסות מסווגות לפי צורת החומות המקיפות אותן: מעגל או ריבוע/מלבן. ההשערה היא כי החומות העגולות נבנו בתקופה מוקדמת יותר, ולרוב הן משויכות לקולאנגו, ואילו המתחמים הרבועים נבנו בתקופה מאוחרת יותר ומיוחסים לגאן שגירשו מהאזור את הקולאנגו.
החומות נבנו מאבנים מעוצבות, עגולות וסגלגלות, שעליהן מרחו בוץ ומלט וחיזקו אותן בחומרים שונים. בחלקן התחתון של החזית הפנימית והחיצונית של החומות, בנויות האבנים כשכבות עם ליבת חצץ. החלק העליון של החומות נבנה רק מחצץ. במספר מקומות לאורך החומות הוכנסו במלט חלקי קרמיקה. במקומות אחדים לאורך החומות ישנם שרידים המצביעים, ככל הנראה, על כך שבעבר היה על החומות ציפוי של טיח.
פנים האתר היה מחולק לכמה אזורים על ידי שתי מחיצות פנימיות מקבילות שהיו מחוברות אל החומות, ומהן שרדו קטעים אחדים. בתוך המדורים שנוצרו על ידי המחיצות הפנימיות יש שרידים של כ-20 מבנים עם פינות מעוגלות. חלק מהמבנים מתנשאים לגובה של עד שלושה מטרים, ובחלקם שרדו רק החלקים הנמוכים. בתוך החומות יש גם קבוצות אחדות של תאים, וכל אחד מהם הוא חלל המוקף על ידי שלושה קירות של מבנים סגורים וללא דלת כניסה.
באזור החיץ שבתוך החומות יש קבוצות אחדות של שרידי מבנים עגולים ומרובעים. בחלק מהמבנים הללו יש שרידים לפעילות ביתית כגון אבן משחזת, וזאת בנוסף לשרידי עדויות לעיבוד ברזל וסיתות אבנים. עד כה לא בוצע מחקר מקיף ומעמיק על השרידים הללו.
בריאן גליסון
בריאן גליסון (באנגלית: Brian Gleeson; נולד ב-14 בנובמבר 1987) הוא שחקן אירי. ב-2011 היה גליסון מועמד לפרס הקולנוע והטלוויזיה האירי לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בסדרה "Love/Hate".
ביוגרפיה
גליסון נולד בדבלין. הוא בנם של השחקן ברנדן גליסון ואשתו מרי (ולדון), ואח של השחקן דונל גליסון ושל הסופר רורי גליסון. הוא גדל במאלהייד שבדבלין. בילדותו הופיע גליסון בהצגות בית הספר, ואחר כך הצטרף לתיאטרון לנוער Gaiety's Youth Theatre Company.
ב-2016 כיכב גליסון בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה האירית Rebellion (מרד) שמבוססת על מרידת חג הפסחא. שם גילם מורד וחבר בארגון גרילה סוציאליסטי בשם ג'ימי מהון לו אח בשם ארתור (בארי וורד) המגויס לצבא הבריטי במסגרת מלחמת העולם הראשונה ובנוסף לכך אהובה בשם אליזבת' באטלר (צ'ארלי מרפי). בטאלר, המעורבת גם היא במרד, היא בת להורים אמידים ומוערכים על ידי הממשל אשר מתנגדים לקשר ביניהם ובשל כך פועלים לחתן אותה עם גבר במעמדה.
אליזבת אולסן
אליזבת צ'ייס "ליזי" אולסן (באנגלית: Elizabeth Chase "Lizzie" Olsen; נולדה ב-16 בפברואר 1989) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית המוכרת מגילום דמותה של מכשפת השני ביקום הקולנועי של מארוול.
ביוגרפיה
אולסן נולדה בשכונת שרמן אוקס, לוס אנג'לס שבארצות הברית, הוריה הם ג'רנט ודייוויד אולסן. גדלה לצד אחיותיה הגדולות מרי קייט ואשלי ואחיה הגדול טרנט.
אולסן החלה לשחק בגיל 4 לצד אחיותיה התאומות. לאחר מכן למדה משחק בבית הספר טיש לאומנויות באוניברסיטת ניו יורק וגם בבית הספר למשחק התיאטרון האטלנטי במנהטן.
קריירה
בשנת 2011 שיחקה אולסן בתפקיד הראשי הראשון בקריירה שלה במותחן העצמאי "מרתה מרסי מיי מרלין". באותה שנה, שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "על אהבה ואי הבנה". ב-2013 הופיעה בסרטו של ספייק לי "שבעה צעדים".
בשנת 2014 שיחקה בסרט "גודזילה" והחלה לגלם את ונדה מקסימוף "מכשפת השני" ביקום הקולנועי של מארוול בסרט "קפטן אמריקה: חייל החורף", אותה שבה לגלם בסרטים הבאים ובמיני-סדרה "וונדה-ויז'ן" בשירות הזרמת המדיה של אולפני דיסני, "דיסני+".
בשנת 2023 שיחקה בסדרה "אהבה ומוות" בתפקיד קנדי.
חיים אישיים
אולסן מגדירה עצמה כאתאיסטית עוד מגיל 13, משום שהיא מאמינה ש"דת צריכה להיות אודות קהילה ולא משהו שצריך לקבוע את חירויות הנשים". קו הבגדים של אחיותיה "אליזבת וג'יימס" נקרא על שמה ועל אחיה הגדול.
אולסן הייתה בזוגיות עם השחקן בויד הולברוק בשנים 2011–2014. בשנת 2016 החלה לצאת עם המוזיקאי רובי ארנט. בשנת 2019 השניים התארסו ובשנת 2021 התחתנו.
26 בנובמבר
26 בנובמבר הוא היום ה-330 בשנה, (331 בשנה מעוברת), בשבוע ה-48 בלוח הגריגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 35 ימים.
Wiz (חברה)
Wiz היא חברת הזנק לאבטחת פעילות בענן מחשוב.
היסטוריה
החברה, שבראשית דרכה נקראה "Beyond", הוקמה במרץ 2020, וכעבור שנה הגיע שוויה ל-1.7 מיליארד דולר. החברה הוקמה על ידי אסף רפפורט (מנכ"ל), עמי לוטבאק (סמנכ"ל טכנולוגיות), ינון קוסטיקה (סמנכ"ל מוצרים) ורועי רזניק (סמנכ"ל מחקר ופיתוח). מייסדי החברה עבדו יחד בחברת "אדאלום", ולאחר מכירתה למיקרוסופט המשיכו יחד בחברת מיקרוסופט ישראל מחקר ופיתוח, שרפפורט היה מנכ"לה קודם שפרש לשם הקמת Wiz.
מרכז הפיתוח של החברה שוכן בישראל, אך היא רשומה בארצות הברית והמשרד הראשי שלה הוא בניו יורק. לחברה משרדים גם בפאלו אלטו ובלונדון.
החברה עוסקת באבטחת מידע למחשוב ענן. תוכנת האבטחה של החברה משתמשת ב-API בלבד, ללא התקנת סוכנים על גבי שרתים (agentless ), ולכן התקנתה נעשית במהירות רבה, ללא צורך בהטמעה ממושכת במשאבי הענן השונים. התוכנה של החברה מאפשרת לארגונים המשתמשים בשירותי ענן לקבל תמונה של סביבות הענן שלהם, ולאתר סיכונים כגון חולשות אבטחה, בעיות קונפיגורציה ובעיות הזדהות. המוצר פועל בפלטפורמות העיקריות לשירותי ענן ובהן Amazon Web Services, Microsoft Azure ו-Google Cloud Platform.
באוגוסט 2022 דיווחה החברה שהגיעה לקצב מכירות שנתי של מאה מיליון דולר, וכעבור עוד תשעה חודשים הגיעה לקצב מכירות שנתי של 200 מיליון דולר.
גיוס הון
סמוך להקמתה גייסה החברה 21 מיליון דולר.
בדצמבר 2020 גייסה החברה 100 מיליון דולר.
במרץ 2021 גייסה החברה 130 מיליון דולר, לפי שווי חברה של 1.7 מיליארד דולר.
במאי 2021 גייסה החברה 120 מיליון דולר, בהובלת חברת סיילספורס בשווי מוערך של מעל 1.7 מיליארד דולר, והפכה ל"חד-קרן".
בפברואר 2023 גייסה החברה 300 מיליון דולר לפי שווי של 10 מיליארד דולר. במועד זה העסיקה החברה 650 עובדים, מתוכם 150 בישראל.
כד יתבין ישראל
כד יתבין ישראל הוא שיר יהודי נפוץ בעולם היהודי. מילות השיר הן בארמית, והוא עוסק ביחס הקדוש ברוך הוא לבניו בעת שהם לומדים תורה.
מקור הפיוט
מקור הפיוט אינו ידוע בבירור. אברהם וואלט (נולד במינסק, תרל"ב) מצטט שיר דומה ששרו בילדותו בשעת ההקפות:
על שיר זה הוא כותב (ביידיש):.
למרות שהאמרה נראית על פי סגנונה כלקוחה מספר הזוהר, היא איננה נמצאת בזוהר ובשאר הספרים מסוגו. בשם הגאון מווילנה מובא שבשמחת בית השואבה אמר אמרה זו בסגנון שונה מעט, וכנראה זהו המקור שנשתייר לנו בדורות אלו. המקור הוא בספר באר אברהם לר' אברהם בן הגר"א (וילנא תרמ"ז) שם כתוב "ראו בנים חביבים שיש לי דשבקין צערא דידהו ועסקין בדידי, מיד מתמלא רחמין על ישראל" ובנוסח קצת אחר מובא במעשה רב (מעשה רב השלם עמ' רפ"ג): "אשריכם ישראל כשאתם עוסקין בשמחת בית השואבה כונס הקב"ה לכל פמליא דיליה ואומר ראו בנים החביבין שיש לי דשבקין צערא דידהו ועסקי בדידי".
בני עדות אשכנז נוהגים לזמר פסקה זו בשמחת תורה ובשבועות משום שהיא עוסקת בעניין שמחת התורה.
לחן מפורסם על המילים, הוא של רבי מאיר שפירא מלובלין.
קרן השואה
קרן השואה (באנגלית: Shoah Foundation) היא שם גנרי לקרנות שנוסדו לשם קידום ההנצחה של זכר השואה.
הקרן לתיעוד ההיסטוריה החזותית של השואה באוניברסיטת דרום קליפורניה
את הקרן לתיעוד ההיסטוריה החזותית של השואה באוניברסיטת דרום קליפורניה יזם סטיבן ספילברג בשנת 1994. זהו ארגון ללא כוונת רווח שנוסד במטרה לתעד בהקלטות וידאו ניצולי השואה ועדים אחרים לשואה. בין השנים 1994-1999 קיימה הקרן כ-52,000 ראיונות שתועדו בווידאו ב-56 מדינות וב-32 שפות. העדים כללו יהודים ניצולי השואה, עדי יהוה, צוענים והומוסקסואלים שנרדפו על ידי המשטר הנאצי, עדים שהיו בין החיילים המשחררים של מחנות הריכוז, אסירים פוליטיים, מצילים ונותני עזרה לנרדפים, שרידי מדיניות האאוגניקה הנאצית ומשתתפי משפטיהם של פושעי המלחמה, בהם משפטי נירנברג.
ב-2005 חתמו נציגי הקרן על הסכם עם אוניברסיטת דרום קליפורניה במסגרתו הועברו נכסי הקרן והשליטה בה לאוניברסיטה. בתמורה התחייבה האוניברסיטה לשמר את הארכיון ולהמשיך במשימתה של הקרן.
קרנות נוספות לזכר השואה
בשנת 2000 הוקמה בצרפת הקרן לזכר השואה בכסף שהוחרם מיהודים צרפתיים שנרצחו בשואה. מטרות הקרן דומות - חינוך, תיעוד ושימור זכר הנספים והתרבות והסולידריות היהודיות. נשיאת הכבוד של הקרן היא סימון וייל.
פרויקט DNA שואה (The DNA Shoah Project) הוא פרויקט של איסוף DNA מקרובי משפחה של ניצולי השואה כדי למצוא התאמות גנטיות וכך לסייע באיחוד משפחות של ניצולי השואה בארצות הברית ובעולם, ולסייע בזיהוי יהודים שנרצחו בשואה באמצעות בדיקות שרידי DNA באתרי רצח. המטרה היא לאסוף 10,000 דוגמיות, ועד כה נאספו כאלף.
פורצי הסכרים
פורצי הסכרים (באנגלית: The Dam Busters) הוא סרט מלחמה בריטי משנת 1955 בבימוי של מייקל אנדרסון עם ריצ'רד טוד ומייקל רדגרייב בתפקידים הראשיים.
הסרט מתאר את מבצע נזיפה במלחמת העולם השנייה שבה תקפו מטוסי טייסת 617 של חיל האוויר המלכותי את סכרי המונה (Möhne), האדר (Eder) והזורפה (Sorpe) בחבל הרוהר בגרמניה בליל ה-17 במאי 1943.
התסריט מבוסס על הספר "פורצי הסכרים" של פול בריקהיל (Brickhill, 1951) ועל ספרו האוטוביוגרפי של מפקד הטייסת גאי גיבסון "חוף האויב מנגד" (1946).
את הסרט מלווה המוזיקה של "מארש פורצי הסכרים" של אריק קוטס (Coates). קוטס היה מלחין פופולרי של קטעי מוזיקה קלה. ללא קשר לסרט הוא חיבר מארש בנוסח המארשים "הוד והדר" של אדוארד אלגר. לאחר שקיבל בקשה מהמפיקים לשבץ את המארש הזה בסרט שיש לו חשיבות של גאווה לאומית, הוא הסכים. למארש יש ביצועים רבים והוא אחד מהידועים ביותר בבריטניה.
מכון הסרטים הבריטי דירג את הסרט במקום ה-68 ברשימה 100 הסרטים הבריטים הגדולים של המאה ה-20.
תקציר העלילה
ואליס יודע כי אין אפשרות להרוס את הסכרים בהטלה אנכית אלא בפצצה שתפגע בהן בהטלת אופקית לשם כך הוא מתכנן פצצה קופצת שתוטל ממטוס בגובה נמוך.
ואליס מקבל מתקן צבאי לנסיונותיו אך מתקשה לשכנע את ראשי הצבא בחשיבותם. לבסוף הוא נפגש עם ארתור האריס, ראש פיקוד המפציצים (בזיל סידני, Sydney) שגם הוא אינו מתלהב. הוא מתייאש ומתפטר מעבודתו, אך לפתע הוא מקבל הודעה כי עניינו הועבר לוינסטון צ'רצ'יל שנתן אישור לפעולה שאותה יש לבצע עד סוף חודש מאי שאז האגמים מלאים.
הטייסים מתחילים להתאמן בטיסה בגובה נמוך כשעדיין אינם יודעים את מהות הפעולה. גיבסון ממציא שיטה למדידת הגובה על ידי קביעת זרקורים בראש המטוס ובזנבו שאלומותיהן יצטלבו בגובה 18 מטר (עובדה שלא הייתה נכונה היסטורית, השיטה הומצאה על ידי אדם אחר). הם מקבלים גם מכשיר שיאפשר להם למדוד את המרחק מהסכר בו תוטל הפצצה.
19 מפציצים יצאו למשימה ורק 11 חזרו. סכרי המונה והאדר נהרסו והזורפה ניזוק, נגרם נזק רב למפעלים בעמק הרוהר.
בבוקר שלמחרת, נפגש גיבסון עם ואליס המאוכזב שאומר: "56 גברים, אם הייתי יודע שזה הולך להיות כך, לעולם לא הייתי מתחיל את העניין הזה". גיבסון משיב לו: "אסור לך לחשוב בדרך זו, אם האנשים האלה היו יודעים שהם לא יחזרו, גם אז הם היו יוצאים לדרך".
יאיר שרקי
יאיר מרדכי שֶׁרקי (נולד בי"ד בשבט ה'תשנ"ג, 5 בפברואר 1993) הוא עיתונאי ישראלי המשמש ככתב ופרשן לענייני דתות ופוליטיקה של חברת החדשות ובעל טור שבועי בעיתון "מקור ראשון".
ביוגרפיה
שרקי נולד וחי בשכונת קריית משה בירושלים למשפחה דתית-לאומית. הוא הרביעי משבעת ילדיהם של הרב אורי שרקי, מרצה בכיר במכון מאיר ורב קהילה בקריית משה בירושלים, וד"ר רונית שרקי, חוקרת ביולוגיה.
שרקי למד בישיבת מקור חיים. לאחר סיום לימודי התיכון בה, בשנת 2011, התגייס לצבא, שירת בתחנת גלי צה"ל, ושימש ככתב לענייני דתות ובית הנשיא של התחנה. ביולי 2014 השתחרר מצה"ל ומגלי צה"ל.
כחודש לאחר שחרורו מצה"ל החל לעבוד בחברת החדשות של ערוץ 2 בתור כתב לענייני דתות. בשנת 2015 נבחר על ידי המוסף "פירמה" מבית "גלובס" למקום ה-100 ברשימת מאה המשפיעים בתקשורת, ועל ידי כתב העת "פורבס ישראל" כאחד מ-30 הצעירים המבטיחים בשנת 2016.
ביוני 2016 פורסם ששרקי מצטרף לכאן, ככתב פוליטי. אך שלושה חודשים לאחר מכן החליט לשוב לתפקידו ככתב לענייני דתות בחדשות 2. בינואר 2017 החל במקביל להגיש ברדיו גלי ישראל את תוכנית הבוקר האקטואלית של התחנה "עצם העניין", במקום קלמן ליבסקינד עד יולי באותו שנה. באוגוסט 2017 החל לכתוב טור שבועי אקטואלי בעיתון "בשבע", עד דצמבר 2020, אז עזב את "בשבע" ועבר לכתוב טור פוליטי חדש בעיתון "מקור ראשון".
באפריל 2018 הוכרז שרקי כזוכה בפרס מצוינות עיתונאית בתקשורת הישראלית בסקירת יהדות התפוצות ויחסי ישראל והתפוצות, של 'המרכז העולמי של בני ברית', על סדרת הכתבות "ברוקלין של קודש".
לקראת י"ט בכסלו תשע"ט הוציא לאור יחד עם העיתונאי יוסי אליטוב את הספר "צמאה לך", פנינים מתורתו של הבעל שם טוב, שנערך מתוך ציוצים אינטרנטיים משותפים שלהם.
בספטמבר 2021 נבחר לפרשן הפוליטי האמין בישראל, בסקר שנערך על ידי מכון דיירקט פולס עבור אתר וואלה. בספטמבר 2022 סוקר שרקי כעיתונאי האמין ביותר בישראל בסקר שנערך על-ידי 'מאגר מוחות' בניהולו של פרופ' יצחק כ"ץ.
חיים אישיים
שרקי מתגורר בירושלים. אחיו, שלום יוחאי שרקי, נרצח בפיגוע דריסה בצומת הגבעה הצרפתית ב-15 באפריל 2015.
ב-14 בפברואר 2023 יצא מהארון בפוסט שפרסם ברשתות החברתיות.
שלמה בן נתן
רבי שלמה ב"ר נתן (רשב"ן בראשי תיבות ומכונה גם אלג'יבלי) הוא חכם תימני מהמאה ה-12 שחי במצרים. חיבר ספר הלכה גדול על סידור התפילה המבוסס בעיקרו על התלמוד וחיבורי הגאונים. כתבי יד ממנו נמצאו בספריית אוקספורד ובספריית הוותיקן.
מוצאו וכינויו של רבי שלמה
רבי שלמה אלג'יבלי היה חכם ידוע במצרים בדורו של הרמב"ם. מוצאו מהעיר "דו אלג'יבלה" שהייתה בירת תימן בשעתו. לצד חכמתו היה ידוע כמי שאינו נושא פנים גם לגדולי מלכות ועשירים. בהיותו בקהיר שבמצרים הוא חלק על דרשתו של אחד מגדולי התורה שם בצורה חריפה, דבר שהביא לתלונה נגדו אצל הרמב"ם שאמנם הצדיק את המתלונן, אך עם זאת ייעץ למתלונן כי עדיף שיסיר את תלונתו במילים הבאות "ואולם מאחר שהוא ידוע ביראת שמים ובחכמה, אינו ראוי לומר עליו דבר, עד אשר ישמעו דבריו, הואיל והתורה הקדושה חייבה להדר תלמידי חכמים ולהכריעם לכף זכות, על כן מוטב להעלים עין מכל השאלה הזאת".
לדברי פרופסור גויטיין בנו הוא רבי אברהם אלימני ממצרים שלימים עלה לירושלים וייסד בה בית כנסת הנקרא על שמו "כניסה בן אלימני". הוא כיהן בירושלים כדיין.
סאניקוב
סאניקוב (Санников) – שם משפחה רוסי. מקור המילה על פי אחת הגרסאות הוא "סאניק" ("санник") – בונה מזחלות ("סאני", ברוסית "сани", פירושה מזחלת) {{פירושונים| אישים ששם משפחתם סאניקוב:
אחר:
ראו גם
}}
רדיוס שוורצשילד
רדיוס שוורצשילד או הרדיוס הכבידתי (הרדיוס הגרביטציוני) הוא ערך גבולי של רדיוס, המתקשר לכל מסה ופרופורציונלי לגודלה. הערך מגדיר עבור המסה אזור המכונה חור שחור - שעם ההתקרבות אליו עוצמת שדה הגרביטציה מתחזקת וקצב השתנותה נעשה תלול, ומעבר לו כל גוף וקרינה אינם יכולים אלא לנוע אל תוכו ולהיבלע. עצם שכל מסתו נמצאת בתוך רדיוס שוורצשילד שלו הוא עצם שעבר קריסה כבידתית ומהווה חור שחור. רדיוס שוורצשילד קרוי על שמו של קרל שוורצשילד, שגילה אותו ב-1916, כחלק מן הפתרונות שהציע למשוואות איינשטיין (מטריקת שוורצשילד). הערך מציין למעשה אזור של סינגולריות קואורדינטורית, המהווה תנאי הכרחי אך בלתי מספיק לקיום סינגולריות כבידתית, המתאפיינת בעקמומיות וצפיפות אינסופית. בהתייחס לחורים שחורים, רדיוס שוורצשילד מגדיר את מעטפת אופק האירועים.
בלוק 11
בלוק 11 הוא שמו של מבנה בשטח מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ ששימש לענישת אסירי המחנה בעינויים פיזיים. הבלוק הוצב באזור שנקרא "שטאמלאגר" (המחנה הראשי של אושוויץ). בין בלוק 10 לבלוק 11 עמד "קיר המוות" (ששוחזר לאחר מלחמת העולם השנייה), מולו הועמדו אלפי אסירים בטרם הוצאו להורג על ידי כיתות ירי. בפי האסירים נקרא הבלוק "בלוק העינויים" או "בלוק המוות". הבלוק הכיל חדרי עינויים שבהם עונו האסירים. בין שיטות העינויים היו כליאה בחדר אפל למספר ימים וכן "חדר עמידה" בשטח 81 סנטימטרים רבועים, לו היה פתח של 5 סנטימטרים רבועים לכניסת ויציאת אוויר, בו אולצו האסירים לעמוד עד עשרים שעות רצופות ביחד ולמחרת להמשיך בעבודות הכפייה כרגיל, ללא קבלת מנוחה.
רדיוס שוורצשילד
המונח משמש בפיזיקה ובאסטרונומיה.
הרחבה
לפי שוורצשילד, אם נדחס את מסתו של גוף כלשהו לכדור שרדיוסו הוא רדיוס שוורצשילד של הגוף, גוף זה יהפוך לחור שחור. עם זאת, כאשר רדיוס שוורצשילד עובר בתוך הגוף, הוא אינו אלא גבול תאורטי. לדוגמה, רדיוס שוורצשילד של השמש הוא כ-3 ק"מ לערך, כלומר עמוק בתחום השמש (רדיוס השמש כיום מוערך בכ־700,000 ק"מ) ולכן אינו אלא גבול תאורטי (ואכן חומר וקרינה יכולים לצאת ממרכז השמש). למעשה, מאחר שהשמש משתייכת לקבוצת הננסים הצהובים – כלומר מסתה היא קטנה ביחס לשמשות אחרות ונמוכה מגבול צ'נדראסקאר, הנדרש לגבירת כוח הגרביטציה המושך לקריסה על לחץ הניוון המנוגד לה – שלב החיים האחרון שלה הוא ננס לבן, והיא רחוקה מלקרוס לחור שחור.
בלוק 11
חקירות
בבלוק 11 נערכו גם חקירות אסירים על ידי שימוש בעינויים. שיטת חקירה שפותחה בבלוק על ידי וילהלם בוגר, כללה הכנסה של האסיר לחדר החקירה ערום והנחתו על מוט ברזל שהיה מחובר בכבלים לתקרה. האסיר נוענע קדימה ואחורה תוך כדי שחוקר שואל אותו שאלות בעוצמת קול הולכת וגדלה וחוקר נוסף הולם באחוריו במוט ברזל אחר. במקרה שהאסיר לא שיתף פעולה, החוקר הנוסף החל להכותו באיברים אחרים בגופו. אסירים שנחקרו בשיטה זו התעלפו והמשיכו לספוג חבטות עד למותם.
רדיוס שוורצשילד
הרחבה
רדיוס שוורצשילד הוא יחסי למסת הכוכב, ועצמים ואינפורמציה אינם יכולים לצאת ממנו. הרדיוס משמש גם להגדרת אופק האירועים של חור לבן.
בלוק 11
חקירות
בבלוק 11 נערכו הניסויים הראשונים של המתת בני אדם בגז ציקלון בי.
רדיוס שוורצשילד
הגדרה מתמטית
רדיוס שוורצשילד, r_s, נתון על ידי הנוסחה:
כאשר: רדיוס שוורצשילד (במטרים) של גוף הוא על כן בקירוב פעמים מסת הגוף בק"ג.
חישוב סמי-קלאסי
כאמור, ברדיוס שוורצשילד מהירות המילוט שווה למהירות האור, כך שאם מציבים rs (רדיוס שוורצשילד) במקום r, ו-c (מהירות האור) במקום ve, יתקבל:
ומכאן ניתן לחלץ את הנוסחה שלעיל.
החישוב היחסותי
את רדיוס שוורצשילד ניתן לקבל ממטריקת שוורצשילד - פתרון שוורצשילד החיצוני למשוואות איינשטיין, החוקר מקרה של גוף מבודד (הנמצא בריק (צפיפות 0), רחוק מכל המסות האחרות ביקום), ואשר עומד על ההנחה כי המרחב הנידון הוא איזוטרופי (הכיוונים בו שווה ערך) והנחה שנייה, של קיום פתרון סטטי - מצב יציב שאינו תלוי זמן. הנחות מוצא אלו מאפשרות לצמצם את משוואות איינשטיין לשלוש משוואות עיקריות ולחלץ מהן את ריבוע האינטרוול והטנזור המטרי (הכלים המתמטיים המגדרים את עקמומיות המרחב-זמן) המאפיינים את המקרה שהוגדר, של גוף מבודד (קירוב טוב לתיאור מערכת השמש שלנו, למשל). הטנזור המטרי אשר מתקבל תחת הנחות אלו הוא המטריצה:
מהתבוננות בטנזור המטרי ניתן לראות כי רכיבי האלכסון הראשי של המרחב הנבחן אינם קבועים ותלויי מקום, דבר המצביע על עקמומיות המרחב-זמן ותואם מערכת הנתונה להשפעת כבידה. בחינה נוספת מראה כי עבור מרחק שגודלו, הרכיבים הקיצונים באלכסון, A11 ו-A44 ( ו-, בהתאמה), הופכים לקיצוניים - האחד שואף לאינסוף ואילו האחר לאפס. ערך 'בעייתי' זה הוא רדיוס שוורצשילד. זהו למעשה ערך הרדיוס שעבורו רכיבי הטנזור גורמים לקשיים ו'שוברים' את מערכת הקואורדינטות בה נעשה שימוש - כלומר, מצביעים על כך שזו אינה מתאימה עוד לתיאור המרחב הפיזיקלי בנקודה זו. ההתבדרות זו מציינת קיומה של סינגולריות של הקואורדינטות - תנאי הכרחי, אך בלתי מספיק, לקיומה של סינגולריות כבידתית (המתאפיינת בעקמומיות אינסופית).
אנדורה באירוויזיון
אנדורה השתתפה באירוויזיון 6 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-2004. למרות התעניינותה של רשות השידור האנדורית בתחרות שהחלה עוד טרם השתתפותה, היא החלה לשדר את התחרות רק בפעם הראשונה בה השתתפה, בעוד תושבי אנדורה היו יכולים לצפות בתחרות דרך רשות השידור הספרדית או הצרפתית. רוב השירים אשר שלחה אנדורה לתחרות היו בקטלאנית. אנדורה פרשה מהתחרות לצמיתות ב-2010
רקע
למרות התעניינותה של אנדורה בתחרות, היא מעולם לא הצליחה להעפיל לשלב הגמר, ונכון ל-2020, אנדורה נמצאת במקום האחרון בדירוג המדינות באירוויזיון לפי זכיותיהן. באירוויזיון 2007 ההערכה הייתה שאנדורה אכן תעבור את שלב חצי הגמר ותעפיל אל הגמר, אולם היא סיימה לבסוף במקום ה-12 ולבסוף לא העפילה לגמר. בשנים 2004 - 2005 ערכה רשת השידור האנדורית, RTVA, תוכנית ריאלטי גדולה באמצעותה היא בחרה את השיר שייצג אותה בתחרות. החל מ-2006, בחרה RTVA את השיר לתחרות דרך בחירה פנימית.
לאירוויזיון 2009 שנערך במוסקבה שלחה RTVA שיר שנבחר באמצעות בחירה ציבורית, דבר הנעשה לאחרונה בשנת 2005. באירוויזיון נכשלה אנדורה שוב לעלות לשלב הגמר, והיא נשארה בחצי הגמר עם 8 נקודות בלבד.
לאורך השנים העניקה אנדורה את 12 הנקודות שלה לספרד, למעט ב-2007. כיוון ששתי המדינות הן שכנות, הואשמה אנדורה לא פעם בהצבעה פוליטית ולא בהצבעה כשרה לשיר המועדף.
הפרישה מהתחרות
בדצמבר 2009 הודיעה רשת השידור האנדורית על כוונתה לפרוש מאירוויזיון 2010 עקב חוסר יכולת לממן את המשלחת האנדורית. אנדורה התכוונה להשתתף באירוויזיון 2010 אם תמצא מקור מימון, אך כיוון שלא מצאה היא נאלצה לפרוש מהתחרות. ההודעה על הפרישה הגיעה לאחר שאנדורה כבר הגישה את השיר שאמור היה לייצג אותה בתחרות. כמו כן, הודיעה אנדורה שלא תשתתף באירוויזיון 2011 עקב בעיות כלכליות.
יון אגרביצ'אנו
יון אגרביצ'אנו (ברומנית: Ion Agârbiceanu; 12 בספטמבר 1882 צ'נאדה, אלבה - 28 במאי 1963 קלוז') היה סופר ועיתונאי רומני, וכן כומר יווני-קתולי. היה חסיד זרם ה"סמנטוריזם" (נגזר משמו של כתב העת "סמנטורול" Semănătorul ("הזורע") שקידש את האידיאלים של חיי הכפר ושל מעמד האיכרים). היה חבר באקדמיה הרומנית. היה חבר בפרלמנט ובסנאט של רומניה מטעם המפלגה הלאומית הרומנית מטרנסילבניה.
אנדורה באירוויזיון
הפרישה מהתחרות
אנדורה הודיעה שב-2019 תחזור לתחרות רק אחרי שתקבל תמיכה כספית ממשלתה. לבסוף, היא לא עשתה כן.
יון אגרביצ'אנו
יצירותיו של אגרביצ'אנו, המתאפיינות בדמיון אפי, ריאליזם וחוש פסיכולוגי חד, מתארות גלריה של דמויות מחיי הכפר הרומני בטרנסילבניה ובעיות מוסריות איתן הן מתמודדות. "יש אצל יון אגרביצ'אנו חוש הסתכלות, כשרון לקדש אפילו נושאים מן העלובים ביותר, יש בו רצינות מאופקת של חרט בנחושת, כישורים המעלים אותו עד ליצירה הרואית והמנקרים בתוך נפש הקורא כמו מים קשים" (פרפסיצ'וס, 1924).
אנדורה באירוויזיון
הפרישה מהתחרות
באוגוסט 2020 הודיעה אנדורה באופן רשמי שהיא השיגה את התקציב הדרוש על מנת לחזור לאירוויזיון 2022, דבר שלבסוף לא קרה.
יון אגרביצ'אנו
ילדותו
אגרביצ'אנו נולד בכפר צ'נאדה, במחוז אלבה, בטרנסילבניה, אז תחת השלטון ההונגרי במסגרת האוסטרו-הונגריה, כבן השני מבין שמונת ילדיהם של היערן ניקולאיֶה אגרביצ'אנו ושל אשתו, אנה, בת לבית אולארו. סבו מצד אביו, וסילה בואריו, יערן גם הוא, היה יליד הכפר "אגרביצ'ו" במחוז קלוז' ועל כן קיבל את הכינוי "אגרביצ'אנו", כלומר "איש אגרביצ'ו", שהפך בסופו של דבר לשם המשפחה של צאצאיו. האם הורישה לבנה, יון, את כשרונה לספר סיפורים. האב, על אף היותו אדם פשוט, אהב לקרוא והיה מנוי לכתבי העת שהיו נפוצים באותה תקופה בקרב האוכלוסייה הרומנית בטרנסילבניה.
קריירה
החליט לוותר על המשך הלימודים בבודפשט ולעומת זאת בשנת 1906 נסע דרומה מעבר להרים וביקר לראשונה בבוקרשט, בירת רומניה העצמאית. בהזדמנות זאת הכיר בני האליטה הרומנית הטרנסילבנית שפעלה שם - למשל את ג'ורג'ה קושבוק, כמו כן את ההיסטוריון ניקולאיה יורגה ואת הסופר אמיל גרליאנו. באותה תקופה אגרביצ'אנו התחתן עם מריה אורליה ראדו. בין השנים 1906–1910 כיהן ככומר הכפר ("פארוך") ביישוב בוצ'ום-סאסא בהרי הקרפטים המערביים - Munţii Apuseni במחוז אלבה, לא רחוק מהעיר אברוד. אחר כך, בין 1910–1916 בכפר אורלאט במחוז סיביו. בשנים האלה קרא ספרים רבים ממיטב הסיפורת הרוסית והצרפתית, סופרים כמו פלובר, מופסאן, זולה, גוגול, גורקי, לב טולסטוי, דוסטויבסקי, לאוניד אנדרייב, שהשפיעו על אמנותו. אחרי פריצת הקרבות בין רומניה ובין אוסטרו-הונגריה, נסוג עם הצבא הרומני לשטח רומניה אל העיר רמניקו ולצ'ה בחבל מונטניה, אחר כך למולדובה, משם פונה לרוסיה. שם שימש בין השנים 1917–1918 ככומר צבאי ביחידה מורכבת משבויים רומנים טרנסילבנים שהתנדבו להילחם בעד רומניה. בתום המלחמה, אחרי איחוד טרנסילבניה עם ממלכת רומניה, התיישב בקלוז' והיה למנהל העיתון "פאטריה" שם (1919–1927) ולאחר מכן מנהל העיתון "טריבונה" - משנת 1938 ועד 1940 כשהעיר קלוז' סופחה עקב תכתיב וינה בחזרה להונגריה. אגרביצ'אנו התגייס גם לפעילות פוליטית באווירת ההתלהבות שלאחר איחוד טרנסילבניה עם שאר רומניה. בתוקף חברותו במפלגה הלאומית הרומנית Partidul Naţional Român נבחר בשנת 1919 כחבר בפרלמנט של רומניה המאוחדת ושוב ב-1922–1926, מאוחר יותר היה חבר בסנאט וסגן יושב ראש הסנאט. החל משנת 1930 עבד ככומר בכיר - פרוטופופ - בקלוז' והחל משנת 1931 כ"קאנוניק" של הבישופות היוונית-קתולית (כלומר של "הכנסייה הרומנית המאוחדת עם רומא") של קלוז'-גרלה. בשנות הכיבוש ההונגרי בצפון-טרנסילבניה וימי מלחמת העולם השנייה 1940–1944 אגרביצ'אנו התגורר בסיביו לשם הועתקו גם האוניברסיטה הרומנית ורוב המוסדות הרומניים מקלוז'.
דרכו הספרותית
החל משנת 1912 אגרביצ'אנו נעשה מוכר בחוגי החברה הרומנית לתרבות בטרנסילבניה "אָסטרָה". התקבל בה כחבר מלא בשנת 1925. בהמשך, בין השנים 1925–1940, היה מזכיר כללי של המחלקות לספרות ומדע של חברת "אסטרה" והיה לפרק זמן עורך הביטאון שלה, "טרנסילבניה".
תחת שמות עט פרסם שונים שירים בכתבי עת לספרות בשפה הרומנית - "טריבונה" בסיביו, "גאזטה טרנסילבניי" בבראשוב, "פמיליה" באוראדיה, "דראפלול" בלוגוז'. החל משנת 1903 עבד עם כתב העת "סמנטורול", שבו פרסם בהתחלה את ה"אגדה בחרוזים" Legendă în versuri. את הקובץ הראשון לרשימות וסיפורים - "מהכפר" De la ţară הוציא לאור בשנת 1906 בעזרת כתב העת הרומני בבודפשט, "לוצ'אפרול". בהמשך פרסם הסופר מדי שנה ושנה אחד או יותר ספרי סיפורת על חיי האנשים בכפר - על האיכרים והכורים, ועל ממעמד המשכילים - מורים, כמרים וכו'. הסיפור המזוהה הכי הרבה עם שמו הוא 'פפליאגה" Fefeleaga המופיע בכל המקראות וספרי הלימוד ברומניה והמתאר חייה העגומים של אלמנה ששכלה את כל ילדיה ואשר על מנת לקבור את ילדה האחרון נאלצה למכור את סוסה היחיד. סיפור עצוב אחר הוא "לומיניצה" Luminiţa - על מותה של איכרה קשישה. עם הנובלות הארוכות יותר נמנות: "פופה מאן" Popa Man (הכומר מאן), הז'נדארם "Jandarmul", הפרעונים Faraonii". הרומן המפורסם ביותר של הסופר הוא "הארכאנגלים" (Arhanghelii) מ-1914 המתאר את חיי כורי הזהב מטרנסילבניה. שם הרומן לקוח משם מכרה הקרוי "ארכאנגלים" (שם סוג של מלאכי-על). אגרביצ'אנו כתב סיפורים רבים לילדים שנקבצו בספר, "דפים מספר הטבע" File din cartea naturii. עם הסיפורים האהובים ביותר מתוכם נמנים: "נכדתו של דוד מיטרוץ" Nepoata lui Moş Mitruţ, "הסבתא" Bunica, "הנכד" Nepotul, "במזחלות" "La săniuş", "העפרוני" "Ciocârlia" וכו'.
בשנת 1919 נבחר לחבר בהתכתבות של האקדמיה הרומנית, ובימי השלטון הקומוניסטי, בשנת 1955 נבחר לחבר של האקדמיה (אז "אקדמיית הרפובליקה העממית הרומנית"). פעל בהנהגת חברת הסופרים הרומנים ומשנת 1921 עמד בראש האיגוד המקצועי - הסינדיקט - של העיתונות הרומנית בטרנסילבניה ובאנאט.
נפטר בשנת 1963 ,בגיל 81, בבית חולים בקלוז', עקב אוטם שריר הלב, בטקס לזכרו בקלוז' ב-31 במאי נאמו בין השאר הסופרים זכריה סטאנקו ומיכאי בניוק והבלשן יורגו יורדאן.
חיים פרטיים
לאגרביצ'אנו נולדו 4 ילדים: 3 בנים - יון אגרביצ'אנו (1971-1907), פיזיקאי רומני חשוב, ניקולאיה, פסל, טודור, ובת - מריה מגדלנה.
יצירותיו
אגרביצ'אנו פרסם כ-80 ספרים. בוקרשט קראיובה
קישורים חיצוניים ומקורות
Ion Agârbiceanu Fefeleaga, Biblioteca Şcolarului, Editura "Litera" Chişinău, 2001 editori:Anatol şi Dan Vidraşcu, biografie şi tabel cronologic (אאורל סאסו (עורך), מירצ'ה זא'ציו - הערך "יון אגרביצ'אנו" בלקסיקון הביוגרפי של הספרות הרומנית, כרך א 2006  פיטשט)
לקריאה נוספת
(מירצ'ה זאצ'יו - יון אגרביצ'אנו, בוקרשט, 1972) (דורינה נ. רוסו - חברי האקדמיה הרומנית, 1866-1999, הוצאת האקדמיה רומנית, בוקרשט, 1999) Boris Crăciun- Galeria scriitorilor - 50 de portrete color Ed. Porţile Orientului, Iaşi 2009 (בוריס קרצ'ון - גלריית הסופרים - חמשים תמונות בצבעים, הוצאת פורצילה אוריינטולוי, יאש
ארץ סאניקוב
{{פירושונים|
ראו גם
}}
עמק חרוד
עמק חרוד, הוא עמק בצפון ארץ ישראל, המהווה את החלק המזרחי של עמק יזרעאל, ומשתרע בינו ובין עמק בית שאן. העמק קרוי על שם מעיין חרוד הנובע בשוליו, לרגלי הגלבוע, ואשר נזכר בתנ"ך בספור גדעון . על שמו נקרא גם קיבוץ עין חרוד.
גאוגרפיה
עמק חרוד נמצא מזרחית לבקעת מגידו, המהווה את החלק המערבי של עמק יזרעאל, ומופרד ממנה על ידי קו פרשת המים הארצי. מדרום לו הרי הגלבוע, ממזרח לעמק חרוד נמצאת עמק בית שאן, כשכגבול בין האזורים מקובל קו ניר דוד-שדה נחום, ומצפון רמת יששכר ורמת צבאים.
שטח העמק כ-40 קמ"ר. העמק משופע קלות מגובה פני הים במערבו ועד ל-100 מטר מתחת פני הים בצדו המזרחי, ומנוקז על ידי נחל חרוד, לעבר נהר הירדן.