cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אגף תכנון וארגון
תפקידים
על פי אתר משטרת ישראל תפקידי האגף כוללים בין היתר:
מבנה ארגוני
תחת האגף פועלים מספר מחלקות, מדורים ויחידות:
דואן אלבאנאך
הדואן אלבאנאך (בגאלית סקוטית: Duan Albanach; מילולית: שירת הסקוטים) היא שירה אפית המתארת את ההיסטוריה של סקוטלנד ואירלנד. שירה זו מופיעה במספר גרסאות ששרדו עד ימינו, כחלק מכרוניקות איריות שונות.
השירה כוללת 27 בתים, וככל הנראה הושרה בבתי אצילים בליווי נבל, או באירועים ציבוריים (ירידים) בהם הציבור יכול היה לשמוע את השירה או להצטרף אליה.
השירה מתארת את ההיסטוריה של המלכה מאז הגיע המלך האגדי אלבאנוס לאלבה (כינוייה של סקוטלנד בימי הביניים), ומסתיימת בתקופת מלכותו של מלקולם השלישי במחצית השנייה של המאה ה-11.
פסקת הפתיחה של הדואן אבאנאך היא:
מחוז ביג הורן (ויומינג)
מחוז ביג הורן (באנגלית: Big Horn County) הוא מחוז של מדינת ויומינג שבארצות הברית. נכון לשנת 2000 התגוררו במחוז 11,461 תושבים. בירת המחוז היא העיר בייסין. במחוז ממוקמת אוניברסיטת ויומינג.
המחוז נוסד בשנת 1869.
גאוגרפיה
שטחו של מחוז ביג הורן 8,182 קמ"ר, מהם 8,125 קמ"ר שטחי יבשה, ו-57 קמ"ר (0.70%) שטחי מים. מחוז פארק (ויומינג) גובל במחוז ביג הורן ממערב, מחוז ואשאקי גובל בו מדרום, מחוז ג'ונסון (ויומינג) ומחוז שרידן גובלים בו ממזרח, מחוז ביג הורן שבמדינת מונטנה ומחוז קרבון שבמדינת מונטנה גובלים במחוז ביג הורן מצפון.
אוכלוסין
נכון לשנת 2000 מתגוררים במחוז 11,641 תושבים. צפיפות האוכלוסין הממוצעת היא נפש אחת לקמ"ר. 23% מתושבי המחוז הם ממוצא גרמני, 23% ממוצא אנגלי, ו-8% ממוצא אירי.
השכלה
מחוז ביג הורן מחולק לארבעה מחוזות השכלה.
נסיגה
{{פירושונים| מושגים ביטחוניים: מתמטיקה: מדעי המחשב: מדעי החיים: אחר:
ראו גם
}}
מנחם צור
מנחם צור (נולד בשנת 1942 בתל אביב) הוא מלחין ישראלי, פרופסור אמריטוס למוזיקה במקצועות תאוריה והלחנה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. צור בוגר האקדמיה המשיך לימודיו בארצות הברית במוסדות מאנס קולג', שרה לורנס קולג' ואוניברסיטת קולומביה בניו יורק, שם השלים דוקטורט ב-1975 ומאז הוא חבר סגל האקדמיה בירושלים. בין מוריו שהשפיעו על דרכו כמלחין וכמחנך היו מריו דוידובסקי וקרל שכטר.
מנחם צור כתב עד היום למעלה מ-180 יצירות בכל ז'אנרים הקוליים והכליים: מוזיקה קאמרית, מוזיקה סימפונית, מוזיקה לבמה ומחול, מוזיקה אלקטרונית ואופרה. בשנת 2001 העניקה לו אקו"ם פרס למפעל חיים ובאותה שנה אף קיבל את פרס ראש הממשלה להלחנה, פרס שאותו קיבל בשנית בשנת 2010. פרסים אלה מצטרפים לשורה ארוכה של פרסים שהענקו לו בעבר, בהם כמה פרסי אקו"ם ופרס גוגנהיים (האמריקאי) בשנת 1981 ופרס אנגל ב-1991. בשנת 2007 קבל את פרס המורה המצטיין באקדמיה בירושלים. יצירותיו יוצאות לאור בישראל ומחוצה לה וזוכות לביצועים של אנסמבלים ותזמורות.
בין התפקידים הציבוריים שמילא צור נמנים: יו"ר איגוד הקומפוזיטורים בישראל וראש החוג ודיקן בפקולטה לקומפוזיציה באקדמיה בירושלים. היה חבר מל"ג במדעי הרוח. הוא מרבה להרצות מחוץ לישראל בהזמנת אקדמיות ואוניברסיטאות בנושאי מוזיקה עכשווית ומוזמן לפורומים של שיפוט בינלאומי לקומפוזיציה.
צור מתגורר בירושלים. הוא נשוי ואב לשניים. ארכיונו האישי מופקד באוסף המוזיקה של הספרייה הלאומית.
רשימת יצירות חלקית
מוזיקה קאמרית:
חוק פרידל
חוק פרידל (בצרפתית Loi de Friedel), הקרוי על שמו של ז'ורז' פרידל הוא תכונה של התמרת פורייה של פונקציות ממשיות. פרידל פרסם את תגליתו בכתב העת Comptes Rendus של האקדמיה למדעים בפריז בשנת 1913.
בהינתן פונקציה ממשית, (x)f, להתמרת פורייה שלה: יש את התכונות הבאות: כאשר ^*F הוא הצמוד המרוכב של F.
נקודות הופכיות בסריג בעל מרכז סימטריה (k,-k) מכונות צמדי פרידל.
ריבוע המשרעת (^2|F|) הוא בעל מרכז סימטריה: המופע \phi של F הוא אנטי סימטרי: בחוק פרידל נעשה שימוש בקריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן. פרידל הראה שמשום שתבנית העקיפה של קרני רנטגן היא תמיד סימטרית, לא ניתן (למעט במקרים מיוחדים) לקבוע האם לגביש יש מרכז סימטריה ורק 11 סוגים שונים של סימטריה גבישית ניתנים להבחנה. 11 סוגים אלו ידועים כמחלקות פרידל (או קבוצות הסימטריה של לאואה).
חרובית (יישוב)
חרובית היה יישוב ישראלי בחצי האי סיני, אשר פונה כחלק מהסכם השלום עם מצרים ופינוי סיני. היישוב היה ממוקם בפתחת רפיח.
שמו הרשמי של היאחזות הנח"ל היה חרובה, אולם החיילים קראו לו חרובית. שם זה לא התקבל באופן רשמי, בגלל שהוא הוקצה כבר למעברת חרובית בשפלת יהודה, ולמרות שהמעברה כבר לא הייתה קיימת השם חרובית ניתן ליער חרובית ונחל חרובית באותו אזור. היישוב נקרא אחר כך באופן רשמי: "תרס"ג", על שם השנה שבה הציע הרצל ליישב את אזור אל עריש.
היסטוריה
חרובית הוקם כהיאחזות נח"ל בדצמבר 1975 ואוזרח כמושב שיתופי של תנועת החירות-בית"ר בקיץ 1977. בתחילת 1978 הורחב היישוב, במסגרת תוכנית הממשלה לעבות אזור חיץ ברוחב של כ-40 קילומטר בין ישראל למצרים, בתקווה שאזור זה יישאר בשליטה ישראלית גם לאחר הסכם שלום עם מצרים. אולם, בניגוד לציפיות, לא הוחל בהקמת יישוב הקבע. בנובמבר 1978, אומץ היישוב חרובית בידי מושב אביגדור במסגרת ניסיון לחזק את יישובי פתחת ימית אל מול אי הוודאות בתקופת השיחות עם מצרים.
ליד מושב חרובית התגלה אתר ארכאולוגי מתקופת הממלכה המצרית החדשה. רשות העתיקות כינתה את האתר (שבחפירתה עסקה ב-1979) "מצודת חרובית".
היישוב חד נס ברמת הגולן, שבהכנות להקמתו החלו ב-1982, היה אמור לקלוט חלק ממפוני חרובית. שם המושב הוא ראשי תיבות של שלושה יישובים שננטשו בסיני: חרובית, דקלה ונאות סיני. בסופו של דבר, לא התיישבו מפוני חרובית במקום.
מילון בן-יהודה
מילון הלשון העברית הישנה והחדשה, הידוע יותר בכינויו מילון בן־יהודה, הוא מילון עברי היסטורי חשוב של השפה העברית. כרכיו הראשונים, שיצאו לאור החל ב-1908, נערכו בידי אליעזר בן-יהודה, כחלק מפעילותו להחייאת הדיבור העברי בארץ ישראל. לאחר מותו של בן־יהודה הושלם המילון בידי משה בר-נסים וחוקרי העברית משה צבי סגל ונפתלי הרץ טור-סיני, והכרך האחרון שלו יצא לאור ב-1959. אף על פי שהקביעות המדעיות שלו מתקבלות בהסתייגות מסוימת במחקר האקדמי, הוא נחשב כלי עזר חשוב למחקר היסטורי של העברית, בעיקר בזכות המאגר הרחב של מובאות וציטוטים מכל רובדי הלשון העברית המצורפים לכל ערך בו.
לידתו של המילון
בצעירותו למד אליעזר בן-יהודה בישיבה ושם הכיר את השפה העברית. בשיחות שקיים עם ידידים בליטא, ארץ הולדתו, נאמר לו כי היהודים אינם עַם משום שאינם דוברים לשון אחת. שיחות אלו סייעו בגיבוש תפיסתו הייחודית, שגרסה כי שני דברים יאחדו את היהודים לעם במלוא מובן המילה: ארץ ישראל והשפה העברית. תפיסה זו באה לידי ביטוי במאמר "שאלה לוהטה" שפרסם ב-1879 בעיתון "השחר". כעבור שלוש שנים כתב בעיתון "חבצלת": "עוד לא הייתה עֵת לישראל מיום צאתו מארצו אשר האחדות הייתה דרושה לו כהיום. דבר גדול וכבד מאוד עלינו לעשות הפעם, אשר לא בכוח איש אחד ואף לא בכוח אלפי אנשים ייעשה, כי אם בכוח כל העם כולו. אך האחדות הזאת לא תהיה לו בלתי אם שפה אחת ידבר, ושפה אחרת מבלעדי שפת אבותיו לא תיתן לו האחדות הזאת".
בסוף המאה התשע-עשרה הייתה השפה העברית שפה כתובה בלבד וחלקים ואישים מהציבור היהודי בארץ-ישראל ובגולה לא חפץ בה כשפת דיבור. אף על פי כן סבר בן-יהודה, כי ניתן לחנך את העם להאמין בשפה ולהשתמש בה. הספק היחיד בלבו נגע ליכולת להחיות את העברית, שלא דוברה במשך שנים רבות, ולהתאימה לתקופתו. הוא חקר ושאל מומחים ללשון אם תהליך החייאה כזה קרה בעבר ונענה בשלילה. בן-יהודה טען שהדבר קשה אך ניתן לביצוע. הוא החליט לבדוק זאת באמצעות ניסיון עצמי והחל לדבר עברית, אולם עד מהרה הבחין כי אוצר-המילים שבפיו מוגבל. הוא פתח בחיפוש אחר מילון עברי עשיר בערכים, אך כל המילונים שמצא לא התאימו לדיבור במאה התשע-עשרה.
בשלב זה החליט בן-יהודה לכתוב ספר אשר יכלול מילים שימושיות בעברית. בתחילה רשם לעצמו את שמות הכלים ממסכת כלים שבמשנה, ולאחר מכן החל לכתוב גם מילים פחות נפוצות בשפה שבהן נתקל. לפני שהכריע בשאלה כיצד לקרוא לספר חלה במחלת השחפת, הפסיק את לימודי הרפואה ועבר לאלג'יר. שם שוחח עם יהודי הקהילה בעברית בלבד ועקב כך השתפרה לשונו. לאחר שהחלים עזב את אלג'יר ועבר לארץ-ישראל.
העבודה על המילון נדחקה הצדה עקב מאמציו של בן-יהודה להחיות את הלשון העברית: הוא פעל רבות לשכנוע משפחות יהודיות לדבר עברית בלבד, ייסד בשנת 1890 את ועד הלשון העברית (שהתפרק לאחר שנה) והמשיך בעריכת עיתונים עבריים אחדים. ב-1894 נאסר על ידי השלטון העות'מאני לאחר שתושבי ירושלים העלילו עליו כי הסית למרד: כשחותנו של בן יהודה, שלמה יונאס, פרסם לקראת חנוכה 1893 מאמר לאומי זהיר בעיתון "הצבי", ובו קרא לחגוג את חנוכה כחג של גבורה יהודית על רקע התעוררות הרעיון הציוני, הוא חתם במילים: "לאסוף חיל ללכת קדימה". החרדים, שפירשו בטעות מילים אלה ככוונה להקים צבא שימרוד בטורקים, הלשינו לשלטון העותמאני על בן יהודה כעורך העיתון. בתגובה נשלח בן יהודה למעצר שלפני משפט בבית מעצר בירושלים העתיקה. לפי ההערכות, בן יהודה ישב במעצר במשך כשבועיים לפני ששוחרר בעזרתו של הברון רוטשילד. עם זאת נאסר עליו להוציא מחדש את עיתונו "הצבי". הזמן שהתפנה אפשר לו להקדיש את כל-כולו לכתיבת המילון.
כתיבת המילון
כעבור שנה פרסם בן-יהודה מחברת לדוגמה מתוך המילון. במחברת זו נחשפה לראשונה מהות המילון: "ספר שלם, כללי, שיכיל כל מה שיש בתנ"ך ותלמוד ומדרשים והספרות שאחרי התלמוד". מהות זו הייתה שונה ממהותו המקורית של המילון, שנועד בתחילה לבאר מילים שלא פורשו במלואן בעבר. נראה ששינוי זה חל עקב הכרתו של בן-יהודה בעובדה שרק יחידים הכירו את רוב המילים בשפה העברית, ותחושתו שהפתרון היחיד לבעיה זו הוא כתיבת מילון עברי מקיף.
לצורך כתיבת המילון עיין בן-יהודה בין היתר במילון "מחברת מנחם" של מנחם בן-סרוק, במילון המודרני של מרקוס יסטרוב לעברית ולארמית של ספרות חז"ל וכן במילון "ערוך השלם" של חנוך יהודה קוהוט. כמו כן קרא את כל המקורות היהודיים: התנ"ך, המשנה, התוספתא, מדרשי ההלכה, התלמוד הבבלי, התלמוד הירושלמי ומדרשי האגדה. עם גילויה של גניזת קהיר השיג את החלקים שנשתמרו מן הנוסח העברי של ספר בן סירא וקרא גם אותם. הוא השתמש גם במקורות חשובים אחרים, כגון כתובות עתיקות, מטבעות, תפילות, פיוטים, ספרי שו"ת מתקופת הגאונים, ספרות הקראים, ספרות הקבלה וספרי מדע שחוברו עד זמנו. בביתו של בן-יהודה נצברו כחצי מיליון פתקאות שבהן כתב מובאות מן הכתובים.
המילים הכלולות במילון הן מילים עבריות מן הכתובים הנזכרים לעיל. לפעמים הכניס בן-יהודה למילון גם מילים ארמיות, יווניות ולטיניות מהמשנה ומהגמרא שסבר כי יש בהן צורך (כגון המילים "אכסניה" ו"אכסדרה" המופיעות במילון בצורותיהן הארמיות, "אכסניא" ו"אכסדרא"). הוא העיד כי היו פעמים שבהן קרא מאות עמודים מבלי שהכניס אף מילה אחת למילון. ניקוד המילים המשנאיות והתלמודיות נקבע לרוב לפי כתבי-יד מנוקדים שבן-יהודה קיבל גישה אליהם כהבעת אמון בעבודתו. בשלב זה נקבע שמו של המילון: "מילון הלשון העברית הישנה והחדשה".
המילים במילון הובאו בסדר אלפביתי וגם כאן נבדל המילון ממילונים אחרים. בעבר נהגו רבים מהמילונים להביא את הערכים לפי סדר אלפביתי של השורשים, כלומר המילה "אגרוף" למשל הופיעה תחת השורש ג-ר-ף. סידור זה היה נהוג במשך שנים רבות הן במילונים לועזיים והן במילונים עבריים. בן-יהודה התנגד לשיטה זו משום שידע כי מעטים הם קוראי המילון היודעים מהו שורשה של כל מילה עברית.
עניין פירוש המילים והגדרתן עמד לנגד עיניו של בן-יהודה מראשית גיבוש מהות המילון. הוא שאף להגדיר כל מילה במדויק ולהבדילה ממילים הדומות לה. כך למשל לא הסתפק בהגדרת המילה "מעדר" ככלי לחפירת אדמה, אלא הסביר במה היא שונה מהמילה "אֵת". פעמים רבות נעזר במומחים להגדרת מילים בתחום עיסוקם כדי להבטיח שהמילון יהיה מדויק. עם זאת נתקל במילים קשות שאף פרשני המקרא לא הגיעו לכלל הסכמה בנוגע למשמעותן. במקומות אלו לא כלל במילון את כל הפירושים שנכתבו למילה, אלא כתב את המשמעות שבה השתמשו רוב הכותבים לאחר תקופת חז"ל. אם הייתה הסכמה בנוגע למשמעות מילה כלשהי אך נעשה במילה שימוש במשמעות אחרת בספרות, כתב את שתי המשמעויות זו לצד זו. כמו כן נהג לפרש מילים סתומות לפי משמעות מילים דומות להן בשפות אחרות. האופן שבו כתב את פירושיו נבדל מהאופן שבו נכתבו הפירושים במילונים שלפניו.
בנוסף להגדרת כל מילה, כלל בן-יהודה את תרגומיה לשלוש שפות: אנגלית, גרמנית וצרפתית. את עבודה זו ערך בעיקר עוזרו של בן-יהודה, משה בר-נסים. בכך היה המילון למילון העברי הראשון שהן הגדיר והן תרגם את ערכיו. בן-יהודה הסביר את הצורך בתרגומים בכך שרבים אינם יודעים את השפה העברית על בוריה ולכן יקשה עליהם להבין את הפירושים לבדם. הוא סבר כי הוספת התרגומים תבהיר את משמעויותיהן המדויקות של המילים במילון.
נוסף על כל אלו כלל בן-יהודה במילון גם אטימולוגיות והשוואות לשפות אחרות. בחלק זה של עבודתו נסמך רבות על ספרו של חוקר המקרא הגרמני וילהלם גזניוס, "לקסיקון עברי-ארמי של התנ"ך" ( .Thesaurus philologico-criticus linguae Hebraicae et Chaldaicae V.T). האטימולוגיות וההשוואות הופיעו בהערות לערכים והיו מפורטות ומעמיקות יותר מן המקובל. מבחינה אטימולוגית מילונו של בן-יהודה הוא המקיף ביותר מכל המילונים שנכתבו בעברית עד היום. עם זאת חלק מהאטימולוגיות מיושנות ואף שגויות.
לערך במילון מספר מרכיבים. כל ערך מנוקד ולצדו סימן המציין את מקורו (ראו מקרא משמאל). אם קיימת הערה אטימולוגית לערך מצוין מספרהּ לצד שמו. אחר כך מובאות ההגדרות ובהמשך התרגומים לאנגלית, לגרמנית ולצרפתית. גוף הערך וחלקו העיקרי הוא מובאות ממוינות מתוך המקורות הרבים שהיו לפני בן-יהודה.
כתיבת המילון ארכה זמן רב משום שנעשתה על ידי בן-יהודה לבדו. היו שטענו בתחילת הכתיבה כי ראוי שהמילון ייכתב בידי שורה של מומחים ולא בידי מומחה אחד, אך בן-יהודה דחה את הטענות ואמר כי עבודה עצמית תשמור על אחידות המילון ותשפר את איכותו. עם זאת העבודה הרבה על המילון פגעה במהלך התקין של חייו של בן-יהודה. הוא ישן פחות ופחות ואף שקל להפסיק את הכתיבה. את ההחלטה להמשיך תלה ברעייתו חמדה (אחותה של אשתו המנוחה שלה נישא) ששכנעה אותו להתמיד ודאגה לכל מחסורו.
הכרך הראשון של המילון יצא לאור רק בשנת 1908, בהוצאת לאנגנשייד בברלין. כרך זה היה מוכן עוד לפני כן, אך קשיים כספיים עיכבו את פרסומו, וזאת אף על פי שהברון רוטשילד כלכל את בן-יהודה במשך רוב עבודתו על המילון. עד 1922, שנת מותו של בן-יהודה, יצאו לאור ארבעה כרכים נוספים.
דוגמה מתוך המילון
כדוגמה לערך הכולל את מרבית המרכיבים שתוארו לעיל: אֲבִיּוֹנָה 1 ש"נ, – כמו אֶבְיוֹנָה שלמעלה, והוא פרי הצלף; ומפני שהאמינו שפרי זה מעורר התיאבון והתאוה2 - השתמשו במלה זו במשמעה של תשוקה ותיאבון ותאות בשרים: Gelüste; appétit, désir charnel; sexual desire: . – והשתמשו הסופרים הרבה במשמעה מיוחדה זו של תאוה: . ... – והשתמש ר"א קליר במלה זו במשמעות כח אבות, זכות אבות:.
(הערות בן-יהודה): 1 אין חבר למשקל זה, זולת שע"פ מגדּוֹן, ועם י נראה: שְׁפִיפוֹן, יְשִׁימוֹן. והייתה דעת ר' אדונים בן תמים, כי אֲבִיּוֹנָה הוא הקטנה מן אֶבְיוֹנָה, אמר וזו לשונו: ואֶבְיוֹנָה לשון נקבה, ואם תצעירנה תהי' אֲבִיּוֹנָה, וכן מלת אֲמִינוֹן (ראב"ע על קהלת יב ה), ואעפ"י שהראב"ע דחה דקדוק זה, מכל מקום, כיוון שרוב המדקדקים הסכימו שאֲמִינוֹן היא הקטנה מן אַמְנוֹן, שכן היא צורת ההקטנה בערבית למשקל פעלון, אפשר לקבל דעת ר' אדונים בדקדוק מלה זו... 2 אמר אבן סינא: והוא חריף חד וכו', ויוסיף במשגל (קאנון לוח הסמים, ערך כבר - - פרי הצלף)... 3 תרגום השבעים וכן וולגטה תרגמו במשמעות: פרי הצלף. מדרש רבה (ויקרא רבה): זו התאוה המטילה שלום בין איש לאשתו שהיא בטלה. רס"ג פרש מלשון המשנה: אביונות. ר"י גיאת תרגם: "אל-שהוה", רוצה לומר: התאוה. וכן מנחם, ריב"ג, רש"י, רד"ק, רלב"ג, וכמו כן רוב החדשים במשמעות: חפץ ותאוה ותאות בשרים. ראב"ע מלשון: בינה, והכונה לרוח האדם. ויש פרשו: הנפש, הנשמה. 4 מדרש רבה על פסוק זה: האביונה זו זכות אבות.
המילון לאחר מות בן-יהודה
בן-יהודה השאיר אחריו חומר רב שדרש עריכה. לאחר מותו פעלו חמדה אלמנתו ואהוד בנו להוצאה לאור של הכרכים שנכתבו אך לא פורסמו וכן למציאת חוקרים שישלימו את הכרכים החסרים. בתקופה זו המשיך לעבוד על כתיבת המילון עוזרו של בן-יהודה, משה בר-נסים. בשלב זה כבר הוכן הכרך השישי לדפוס, נשלמה כתיבתו של הכרך השביעי ונכתבו רוב הערכים בכרך השמיני. הכרך השביעי יצא לאור בסיועה של "קרן אמונים לאליעזר בן-יהודה". בתקופה זו קיבל המילון את הכינוי "מילון בן-יהודה".
במהלך פרעות תרפ"ט בירושלים נאלצו תושבי תלפיות לנטוש את השכונה מחשש לשלומם. היו אלה אלמנתו חמדה בן יהודה וידיד המשפחה, העיתונאי ישעיהו קרניאל (עזמות), שיצאו בלווי כח משטרה בריטי לבית אב"י בשכונה ובמבצע בזק חילצו בארגזים את טיוטות המילון טרם שהספיקו הפורעים הערבים להגיע אל הבית.
את הכרך השמיני ואת הכרך התשיעי ערך חוקר לשון המקרא ולשון חז"ל פרופסור משה צבי סגל. סגל סיים לערוך כרכים אלו בשנת 1931. בשנת 1938 הוקמה "האגודה לסיום מילון הלשון העברית לאליעזר בן-יהודה", שהייתה אחראית לגיוס כספים כדי לממן את פרסום הכרכים החסרים. את שבעת הכרכים הבאים ואת כרך המבוא ערך נשיא האקדמיה ללשון העברית, פרופסור נפתלי הרץ טור-סיני (טורטשינר). טור-סיני השלים את המילון בשנת 1959. לבסוף כלל מילון בן-יהודה 17 כרכים (כולל כרך המבוא).
הן סגל והן טור-סיני היו אחראים לכתיבת הערכים המקראיים שלא כתב בן-יהודה ועל כתיבת הערכים שלאחר המקרא בכרכים שעליהם הופקדו. תרומתם להשלמתו של המילון הייתה רבה: בכרך העשירי לבדו כתב טור-סיני בעצמו יותר מ-250 ערכים מקראיים. לפעמים הוסיפו סגל וטור-סיני לערכיו של בן-יהודה מובאות ממקורות קדומים שהתגלו מאז מותו, אך שניהם הקפידו שלא לכלול במילון מילים שחודשו לאחר מותו. הערותיהם מופרדות מהערותיו של בן-יהודה ומסומנות בסוגריים מרובעים.
תרומתו של מילון בן-יהודה
מילון בן-יהודה היה המילון הנפוץ והמקיף ביותר לשפה העברית בקרב העם עד שפורסם "המילון החדש", מילונו של אברהם אבן-שושן. המילון תרם רבות למחקר הלקסיקלי של השפה העברית. הוא משמש עד היום כמילון המדעי הרחב ביותר בעברית וחוקרי מקרא ולשון נוהגים לעיין בו בשל המובאות הרבות מן המקורות שהוא כולל. יתרה מכך, מילון בן-יהודה משמש כמסמך היסטורי המתעד את התפתחות העברית במחצית השנייה של המאה התשע-עשרה ובתחילת המאה העשרים.
נמייה אסייתית קטנה
נמייה אסייתית קטנה (שם מדעי: Herpestes javanicus) היא מין של נמייה ממשפחת הנמייתיים החיה בטבע באסיה. מין זה של נמייה קטן בהרבה מקרובי משפחתו שחיים באותו אזור.
האורך של הנמייה מגיע ל-509-671 מ"מ. הגוף שלה דק ומוארך עם חוטם מחודד, הרגליים קטנות ובעלות טפרים והזנב עבה וארוך. הזכרים גדולים ובעלי ראש גדול וחזק יותר מהנקבות.
נמיות אלה חיות ביערות פתוחים יחסית, ערבות ואזורים הרריים ברחבי אסיה מעיראק ועד לסין וכנראה גם באי ג'אווה, אך הן הופצו על ידי האדם למדינות שונות כמו הוואי, איי הודו המערביים ויערותיה של דרום אמריקה וגם לאיים באוקיינוס השקט, ההודי ואיי הים התיכון, בכל האזורים הללו הנמיות הטורפות והקולניות הן נזק אקולוגי גדול. הן מסוגלות לחיות גם באזורי הומי אנשים.
הנמייה היא ציידת הניזונה בעיקר ממכרסמים קטנים ומזוחלים, כולל נחשים. הנמייה מהפנטת נחשים כגון מיני קוברה, צפע הודי וצפע, מרקדת סביב הנחש ומקשה עליו להכות בה. אז היא תוקפת אותו ובנשיכה בראשו הורגת את הנחש. היא גם חסינה לארס של נחשי פתן. בנוסף לחיות היא תאכל גם פירות וירקות שהיא תמצא.
הנמיות חיות במבנה של קבוצות קטנות משוטטות יחדיו.
תת-מינים
תת-מיני הנמייה הם:
המין נמייה הודית קטנה (Herpestes auropunctatus) הופרד למין עצמאי לאחר שנחשב בעבר לתת-מין שלה.
מאיר פרוש
מֵאִיר פֹּרוּשׁ (נולד בכ"א בסיוון תשט"ו, 11 ביוני 1955) הוא שר ירושלים ומסורת ישראל, חבר הכנסת בהפסקת כהונה מטעם מפלגת אגודת ישראל בסיעת יהדות התורה, ויו"ר מרכז אגודת ישראל בירושלים. כיהן בעבר כסגן שר במעמד שר הבינוי והשיכון וכסגן שר במשרד החינוך.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1955 בירושלים, בנם של ברכה לבית פקשר ומנחם פרוש שכיהן כחבר הכנסת מטעם אגודת ישראל במשך 37 שנים, ונכדו של משה גליקמן־פרוש שהיה עסקן בכיר באגודת ישראל בתקופת המנדט הבריטי והקמת מדינת ישראל, וחבר עיריית ירושלים.
פרוש למד בילדותו בתלמוד תורה וישיבת עץ חיים שבירושלים, לאחר מכן המשיך את לימודיו בישיבת סלובודקה בבני ברק. לאחר נישואיו התגייס לשירות צבאי "שלב ב'", ארבעה חודשי שירות חובה.
פרוש מנהיג את תת-הסיעה "שלומי אמונים" בתוך סיעת אגודת ישראל. גם מערכת הכשרות של "אגודת ישראל" מצויה בשליטתו. ייסד יחד עם אביו, מנחם פרוש, את עיתון "המבשר".
עד 2007 היה פרוש חסיד בויאן, אך סולק מהחסידות בעקבות תמיכתו במאיר רובינשטיין שהתמודד לראשות העיר ביתר עילית מול יצחק פינדרוס שנתמך על ידי האדמו"ר מבויאן. לאחר מכן התקרב לחסידות ויז'ניץ מונסי, ואף נסע לשהות אצל רבי מרדכי הגר בימי ראש השנה.
בעיריית ירושלים
שימש כמנהל משרדי אגודת ישראל בירושלים. כיהן במשך 13 שנה כחבר מועצת עיריית ירושלים. 7 שנים היה סגן ראש עיריית ירושלים, אחראי על תיק שיפור פני העיר, מנהל תיק החינוך החרדי וחבר ועדת תכנון ובנייה.
לאחר כהונתו של אורי לופוליאנסקי, נציג דגל התורה, כראש עיריית ירושלים, התמודד פרוש כנציג אגודת ישראל ביהדות התורה, על תפקיד ראש העירייה בבחירות שנערכו ב-11 בנובמבר 2008, וזכה לתמיכת רוב הרבנים מהמגזר החרדי, ורוב הרבנים מהמגזר הדתי-לאומי, למעט חסידות גור שהתנגדה למועמדותו. בבחירות הפסיד פרוש לניר ברקת לאחר שזכה ב-43% מהקולות, מול 52% של ברקת. לאחר מכן, בכנסת ה-18 הביא פרוש לבחירתו של חבר הכנסת משה גפני מדגל התורה לראשות ועדת הכספים ובכך גרם להדחתו של יעקב ליצמן מתפקיד זה בו שימש ליצמן כנציג התנועה בעבר.
לאחר פטירת אביו מונה פרוש לשמש תחתיו כיו"ר מרכז אגודת ישראל בירושלים.
בכנסת ובממשלה
פרוש כיהן כח"כ משנת 1996, ולמעשה החליף את אביו שכיהן כח"כ עד 1994. הוא שימש כסגן שר במשרד הבינוי והשיכון (בלא שר מעליו) בשנים 1996–1999, ובשנים 2001–2003 תחת השר נתן שרנסקי. נחשד כי בהיותו סגן שר הבינוי והשיכון פנה פרוש לנזקקים שזכו לסיוע בדיור ממשרד השיכון וביקש מהם לסייע להצלחת מפלגתו בטרם הבחירות בשנת 1999. בעקבות כך המליצה המשטרה להעמידו לדין בחשד לעבירה על חוק הגנת הפרטיות ובעבירה של מרמה והפרת אמונים. החלטת הפרקליטות לסגור את התיק כנגדו נומקה בספקות שהתעוררו סביב "היסוד הנפשי שבעבירה".
במהלך הכנת תקציב המדינה לשנת 2003 פתח פרוש בשביתת רעב מול משרד ראש הממשלה אודות "גזירות תשס"ג" - הקיצוצים שממשלת ישראל ערכה בתקציב המדינה, שכללה פגיעה משמעותית בקצבאות הילדים ובשכבות החלשות באוכלוסייה.
בשנת 2013 במהלך דיון במליאת הכנסת על העברת חוק גיוס בני ישיבות (חוק פרי) כבל עצמו פרוש לדוכן הנואמים בכנסת. לאחר כשעה שבה היה כבול לדוכן הוצא מן המליאה ונענש על ידי וועדת האתיקה בהרחקה לשבועיים ממליאת הכנסת.
פרוש הוא נציג סיעת שלומי אמוני ישראל באגודת ישראל, סיעה המאגדת בתוכה כמה מהפלגים שבאגודת ישראל ולא את אלו שכבר יש להם נציג (חסידות גור, חסידות ויז'ניץ וחסידות בעלזא).
בין החוקים שיזם פרוש במהלך כהונתו בכנסת: חוק האוסר על מכירה ועל ייצור של דלק שאינו עומד בתקן, ומגביר את הפיקוח על תחנות הדלק, וכן חוק הקובע כי ספק שירותי טלפון שניתק מנוי מחמת אי תשלום, יחויב לאפשר למנוי להתקשר למוקדי החירום של משטרת ישראל, מגן דוד אדום ומכבי האש בחודשיים הראשונים שלאחר הניתוק.
בכנסת ה-18 כיהן פרוש כסגן שר החינוך, עד להתפטרותו מן הכנסת ב-6 בפברואר 2011 כחלק מהסכם הרוטציה הפנימי ביהדות התורה בין סיעתו שלומי אמונים לבין חסידות בעלזא. הוא נבחר מחדש לכנסת ה-19.
בינואר 2015, לקראת הבחירות לכנסת ה-20, נבחר פרוש למקום הראשון בבחירות הפנימיות בסיעת שלומי אמונים.
בממשלת ישראל ה-34 מונה לסגן שר החינוך.
ב-24 במאי 2016 הפסיק פרוש את חברותו בכנסת, במסגרת "החוק הנורווגי", כדי לאפשר את כניסתו לכנסת של יעקב אשר מדגל התורה. זאת, על רקע מתחים בין אגודת ישראל ודגל התורה על רקע טענות של האחרונה לאי־ייצוג הולם בכנסת; וחזר לכהן בכנסת בעקבות כינון הכנסת ה־21.
בממשלת ישראל ה-35 מונה שוב לסגן שר החינוך. בהמשך, התפטר מהכנסת במסגרת "החוק הנורווגי".
בממשלת ישראל השלושים ושבע הוא מונה לשר ירושלים ומסורת ישראל. בנוסף קיבל את האחריות על קיום הילולת רבי שמעון בר יוחאי בהר מירון. לפני השבעתו הוא פנה בבקשה לבית המשפט העליון, שיאשרו לו לכהן כסגן שר במעמד שר, ולא כשר, שכן 'זה נוגד את מצפונו'. אולם בג"ץ דחה את בקשתו.
משפחתו
הוא נשוי לרחל, בתו של נחום יואל הלפרין, ואב ל-12 ילדים, ומתגורר בשכונת רוממה שבירושלים. בנו הבכור, ישראל פרוש, מכהן כראש עיריית אלעד (נבחר בשנת 2013). בנו משה, הוא מנכ"ל עיתון "המבשר" אשר בבעלות המשפחה. בנו יעקב הוא מנהל השיווק, ובנו נחום ('נוחי') הוא מנכ"ל מערכת הכשרות של אגודת ישראל, הנמצאת אף היא בבעלות המשפחה.
סורת אל-מסד
סורת אל-מַסַד (בערבית: سورة المسد), או סורת הסיבים, היא סורה מספר 111 בקוראן. סורה קצרה זו מונה חמישה פסוקים (אַיַא֫ת) בלבד, ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְריל ( جبريل ) במכה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'ל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-מודת'יר ולפני סורת א-תכויר. לעיתים נקראת סורה זו אל-להב (הלהבה), על שם מושא העלילה המתוארת בה.
תוכן
מרבית פרשני הקוראן מסכימים כי סורה זו התגלתה למוחמד לאחר עימות שהיה לו עם אבו להב אבן עבד אל-מֻטַלִב ( أبو لهب ), דודו של מוחמד וחתנו, שסירב להתאסלם והביע התנגדות לתנועתו של מוחמד. חדית' ידוע מפי עבדאללה אבן עבאס, בן דודו של מוחמד ואחד ממלוויו, מספר כי כאשר זימן מוחמד את כל בני שבט קורייש, הוא אשאל אותם אם היו מאמינים אילו אמר להם שבגיא הסמוך נמצא צבא פרשים המאיים עליהם. הנוכחים ענו שכן, ואז מוחמד ענה, עונש חמור צפוי לכם אם לא תתפללו רק לאל אחד (ראו ). אבו להב וקרא לעבר מוחמד "שתֹאבד! האם בשביל זה קראת לנו לפה?". לאחר מכן, מספר אבן עבאס, נתגלתה סורה זו למוחמד.
הסורה מגנה בחריפות את אבו להב ואת אשתו, אֻם ג'מיל בִנת חרב ( أم جميل بنت حرب ). בשל היותם גם רודפי בצע ותענוגות גשמיים, כך בסורה, עושרם עלי אדמות לא יקנה להם מקום בעולם הבא. באופן מטפורי מסבירה הסורה כי עצי ההסקה אותם נשאו בעולם הזה (כלומר היאחזותם בנכסיהם החומריים) יהוו בגיהנום את חומר הבערה לקללתם. כלומר, תפיסת עולמם המטריאליסטית היא שגרמה לסופם המר. פרשנויות אחרות מפרשות את "נושאת העצים" כהולכת רכיל או כפשוטו - כמי שזרקה ענפים קוצניים בדרכו של מוחמד. סוג אחר של עונש בו מתחלפים נכסי העולם הזה בכלי הייסורים של העולם הבא טמון בשם הסורה, הסיבים, הלקוחים מהפסוק האחרון בסורה: "חבל סיבים לה על צווארה", הפרשנויות נחלקות במשמעות אַ֫יַה זו.
אורי אבנר
אוּרי אבנר (13 בינואר 1941 – 10 ביוני 2014) היה רב-אמן בחיבור ופתרון בעיות שחמט ומגדולי מחברי בעיות השחמט של ישראל. פסיכולוג קליני במקצועו.
התפתחותו השחמטאית
יליד פתח תקווה. בגיל 12 כבר חיבר את בעיית השחמט הראשונה שלו, וכעבור שנתיים זכה לציון כבוד בתחרות לחיבור בעיות שחמט בהולנד. מגיל 17 התרכז אבנר במשחק שחמט תחרותי. ב-1961 ניצח אבנר באליפות צה"ל בשחמט. כעבור שנה הגן על תוארו וזכה גם בתואר אלוף תל אביב. ב-1964 צורף לנבחרת ישראל לאולימפיאדת הסטודנטים בקרקוב וסייע לנבחרת להגיע למקום השביעי עם תוצאה של 6.5 מ-11 בלוח השלישי. בשנת 1965 סייע אבנר לנבחרת ישראל להגיע לגדול הישגיה (מקום שני ומדליית כסף) בעיקר בזכות תוצאותיהם של יעקב בליימן ושמעון כגן בלוחות השני והרביעי. הופעתו השלישית והאחרונה של אבנר במסגרת זו הייתה בשוודיה 1966 עם תוצאה מצוינת של 8 מ-11 בלוח הרביעי.
אבנר נמנה עם צמרת השחמטאים בישראל בשנות ה-60 וה-70, הופיע באופן קבוע בליגה הלאומית בשורות מועדון אס"א אוניברסיטת תל אביב והיה שותף לזכיותיה הרבות באליפות המדינה לקבוצות. השתתף פעם אחת בגמר אליפות ישראל ב-1969 (מקום 5–10 עם 9 מ-16, 2 נקודות לאחר המנצח שמעון כגן. לקראת סוף שנות ה-70 של המאה ה-20 הוא חזר להתמסר לחיבור בעיות שחמט.
קומפוזיציה שחמטאית
החל משנת 1979 ועד לפטירתו זכה אבנר מדי שנה להישגים משמעותיים בתחרויות חיבור שונות וצבר עשרות פרסים. אחת לכמה שנים נערכת אליפות העולם הקבוצתית בחיבור בעיות שחמט. זה אירוע הנמשך מספר שנים מרגע הכרזת התחרות ועד תום תהליך השיפוט והערעור. אבנר כיכב באליפות העולמית השנייה שנערכה בין השנים 1980 ל-1983, זכה במקום הראשון במחלקת מט לדעת, במקום השלישי במחלקת מט עזר והיה שותף לבעיה הזוכה במקום הראשון במחלקת בעיות אגדתיות. באליפות העולם השלישית (1988-1984) זכה אבנר פעם נוספת במקום הראשון במחלקת מט לדעת.
{|width=100% s#6 10+11 פרס ראשון בתחרות The Problemist 1992
פרס שני 1992 (עם Caillaud) מט בארבעה מסעים
פרס שלישי, תחרות פיד"ה 1958 מט בשני מסעים
פתרון בעיות שחמט
אבנר היה פותר בעיות מעולה שהצטיין בשורות נבחרת ישראל בכנסים של 1977 ו- 1978. מדי שנה ארגן את אליפות ישראל בפתרון בעיות שחמט שמצטייניה נשלחו לאליפות העולם. אבנר עמד בראש המשלחת הישראלית ודאג לגייס את התקציבים הנדרשים לנסיעה, לארגן את הנבחרת ולוודא שתופיע בהרכב החזק ביותר האפשרי. אבנר הוביל את נבחרת ישראל למקום שלישי בעולם בשנת 1993 ובין 1996 ל-1998 זכתה הנבחרת במקום הראשון בעולם שלוש פעמים ברציפות, ובשנים 2001 ו- 2004 קטפה עוד שני תארים. באליפויות האישיות של אותן שנים הוכתרו עפר קומאי ונעם אלקס לאלופי העולם, ורם סופר זכה שלוש פעמים במקום השלישי.
פעילות ציבורית בתחום הקומפוזיציה השחמטית
בשנת 1983 ארגן את הכנס העולמי לקומפוזיציה שחמטאית בעיר בת-ים. הכנס הוא אירוע מורכב הנמשך כשבוע בהשתתפות למעלה ממאה שחמטאים ומחברי בעיות שחמט מכל העולם. בשנות התשעים חזר אבנר על מבצע דומה פעמיים, בתל אביב 1996 ובנתניה 1999.
ירחון השחמט
במשך שנים רבות אבנר היה עורך משותף (בתקופות שונות עם רם סופר, אמציה אבני ואליק גרשון) של ירחון "שחמט" ביטאונו הרשמי של איגוד השחמט בעידן הטרום-אינטרנטי והוא היה למעשה העורך האחרון של ביטאון השחמט בגרסתו הכתובה, בטרם החליטה הנהלת איגוד השחמט ברוח התקופה לעבור לביטאון מקוון, ביטאון שנזנח לאחר תקופה קצרה. לאבנר היה ניסיון רב בתחום הדפוס, שכן הוציא לאור בהתנדבות אחת לכמה חודשים כתב עת של איגוד הקומפוזיציה השחמטית בשם "וריאנטים".
אדמון דה גונקור
אדמון לואי אנטואן דה גונקור (בצרפתית: Edmond de Goncourt; 26 במאי 1822 – 16 ביולי 1896) היה סופר ומבקר ספרות צרפתי.
ביוגרפיה
נולד בעיר נאנסי שבחבל לורן בצרפת. למד בבית הספר התיכון קונדרסה בפריז. הוא ואחיו, ז'ול דה גונקור, החליטו לחיות מן הירושה שאימם השאירה להם. הם היו ציירים חובבים וערכו סיור באלג'ריה ובשווייץ שבו התנסו בציור בצבעי שמן. ב- 1850 שבו לפריז והחליטו להיכנס לעולם הספרות.
בשנת 1854 אדמון דה גונקור כתב בשיתוף עם אחיו, את "תולדות החברה הצרפתית בתקופת המהפכה". לאחר זאת המשיכו בכתיבה משותפת ויצרו רומנים ריאליסטיים, המכילים חומר תיעודי רב. בין ספריהם הידועים יותר "ז'רמיני לסרטה" משנת 1864 ו"מנט סלומון" משנת 1867. גיבורת הספר הזה היא יהודיה, המשפיעה על אמן לוותר על שאיפותיו.
האחים גונקור היו מחלוצי הנטורליזם הצרפתי, שריכזו סביבם רבים מסופרי צרפת של אותה תקופה, ביניהם אמיל זולא, גי דה מופסן ואחרים. בשנת 1851 החלו לכתוב את "יומן הגונקורים", ששיקף את כל הקורה בחיי הספרות, האמנות והפוליטיקה ובחוגי החברה הגבוהה בפריז.
ז'ול דה גונקור מת בשנת 1870, בגיל 40. אחרי מותו המשיך אדמון, שהיה האח הבכור, לכתוב ביחידות. לאחר מותו נוסדה מעזבונו אקדמיית גונקור, המעניקה בכל שנה את פרס גונקור לסופרים צעירים.
אדמון דה גונקור מת בפריז ב-1896 ונקבר בבית הקברות מונמארטר שבעיר.
חקיקה דתית בישראל
שורשיהם של אחדים מחוקי מדינת ישראל נעוצים בהלכה היהודית, ובנושאי נישואים וגירושים החוק מפנה לבתי הדין הדתיים של הדתות השונות.
היבט היסטורי
גובשה בסופו של דבר הסכמה ביחס לארבעה תחומים שיש בהם חשיבות לציבור הדתי ולתפיסת היסוד של מדינת ישראל כמדינה יהודית:
תחומים אלו עוגנו בחוק עוד בתקופת ראשית המדינה, אך היו נתונים מאז למחלוקת רבה. מתוך אי יכולת להגיע להסדר קבוע בין החילונים לדתיים, נוצר עיקרון חדש – הסטטוס קוו, הקפאת המצב הקיים בתחומים שונים של חיי הציבור. הסטטוס קוו הוא אחד מגילוייה הבולטים של "הפוליטיקה של ההסדרה" בישראל. פתרון זה מבוסס על ההנחה שישנו "מצב קיים" שניתן להסתמך עליו כדי להשתחרר מהצורך לדון ולהחליט בנושאי המחלוקת. הסטטוס קוו נמצא יעיל למדי למניעה או ליישוב סכסוכים בנושאים שאפשר להתבסס בהם על תקדימים שנקבעו בתקופת היישוב. דוגמאות לכך ניתן למצוא במעמד בתי הדין הרבניים בעניין האישות, המבוסס על המחוקק המנדטורי, או תקנות והסכמים בנושא שמירת שבת שנקבעו בידי מוסדות היישוב היהודי במישור הלאומי והמקומי. הסדרים שנקבעו בתקופת היישוב בנושא החינוך והקנו אוטונומיה ומימון מכספי ההסתדרות הציונית לחינוך הדתי. ההסדר הזה פתר את הבעיה הבוערת ואפשר תפקוד יום-יומי. אולם למרות ההסכמה הרשמית שהייתה על הסכם הסטטוס-קוו, נערכו ניסיונות על ידי שני הצדדים לשנות את ההסכם.
סוגי חקיקה דתית
בהקשר החברתי הפוליטי של מדינת ישראל קיבל המונח משמעות שונה: חקיקה דתית היא חקיקה של הכנסת שמעורבים בה מניעים דתיים ושתכניה עוסקים בסוגיות הנחשבות לדתיות. כך, לדוגמה, המעניק את הסמכות בתחום הנישואים והגירושים לרבנות הראשית נחשב לחלק מהחקיקה הדתית. כך גם וכיוצא באלה חוקים שנחקקו על רקע דרישות המפלגות הדתיות, ותוכניהם כוללים ציוויים דתיים שהפכו לחוק של הכנסת. יש להבחין בין סוגים שונים של חקיקה הן בהתייחס לתחולת החוק והן בהתייחס לתוכן החוק: בהתייחס לתחולת החוק יש חקיקה דתית שעניינה הבטחת שירותים דתיים רק לאלה המעוניינים בכך. דוגמאות לכך:
בהתייחס לתוכן החוק יש להבחין בין חקיקה מכלילה וגורפת המקבלת את כל דיני ההלכה בתחום מסוים לבין חקיקה מפורטת המתייחסת לפרטים שונים. להלן דוגמאות מתחום המעמד האישי:
חוקים אחרים, שלא מתחום המעמד האישי, הקובעים נורמה המחייבת את כלל אזרחי המדינה הם:
נקודות מבט על החקיקה הדתית
סוגיית החקיקה הדתית במשמעותה החברתית הפוליטית היא אחד מסלעי המחלוקת בין חילונים לדתיים בתחום יחסי דת ומדינה. ההיסטוריה הפוליטית של מדינת ישראל זרועה במספר רב של מחלוקות על ניסוחם של חוקים שנחשבו ונתפסו כחקיקה דתית. חקיקה דתית מכילה בתוכה כמה בעיות עקרוניות ומעשיות לא רק מנקודת מבט הדוגלת בחופש מדת, אלא גם מנקודת מבט דתית:
פרננדו קולונגה
ביוגרפיה
פרננדו קולונגה נולד במקסיקו סיטי, מקסיקו, לפרננדו ומרגריטה קולונגה. את תחילת דרכו, עשה קולונגה בלימודי הנדסה אזרחית באוניברסיטת מקסיקו, אך לאחר עצה מחבר, פרננדו החל ללמוד משחק.
את צעדיו הראשונים בעולם הטלנובלות עשה בתפקידים משניים. בשנת 1996, שיחק קולונגה בתפקיד ראשי בטלנובלה "מריה מריה". הטלנובלה נהפכה לפופולרית, והעלתה את מעמדותו של קולונגה בעולם המשחק.
בשנת 2010 קולונגה כיכב בטלנובלה "אשת הברזל", לצד לוסרו וגבריאלה ספניק. הוא זכה בפרס השחקן הטוב ביותר לאותה שנה.
בשנת 2015 כיכב בתפקיד הראשי בסרט הקומדיה האמריקאי-דומיניקני "Ladrones" בדמוותו של אלחנדרו טולדו. באותה שנה גילם את אלאדיו גומז לונה בטלנובלה "תשוקה וכוח".
בשנת 2023 כיכב לצדה של אנה ברנדה קונטררס בטלנובלה "El Conde: Amor y honor" מבית רשת טלמונדו האמריקאית.
מידת האר
במתמטיקה, ובמיוחד באנליזה מתמטית, מידת האר היא מידה המוגדרת על חבורות טופולוגיות קומפקטיות מקומית, כגון חבורות של מטריצות מעל הממשיים, המרוכבים, או כל שדה מקומי אחר. מידה זו הוגדרה עבור חבורות קומפקטיות על ידי המתמטיקאי ההונגרי אלפרד האר, ב־1932, ועבור המקרה הכללי על ידי אנדרה וייל.
בזכות קיומה של מידה על החבורה G, ניתן להגדיר אינטגרלים של פונקציות המוגדרות על החבורה, ולחקור פונקציות כאלה במסגרת האנליזה הפונקציונלית. תכונה זו הופכת את החבורות הקומפקטיות-מקומית, שיש להן מידת האר, לאובייקט מרכזי בתורת החבורות, באנליזה, בתורת ההצגות ובתורת המספרים.
מידת האר מיוחדת בכך שהיא "אינווריאנטית להזזות", כלומר, היא מודדת את ה"נפח" של קבוצה A בחבורה באופן כזה, שהנפח אינו משתנה אם מכפילים את A באיבר של החבורה. עד כדי כפל בקבוע, יש מידת האר אחת שהיא אינווריאנטית לכפל מימין, ואחרת שהיא אינווריאנטית לכפל משמאל. את היחס בין השתיים מודדת הפונקציה המודולרית של החבורה.
מידות אינווריאנטיות
נניח כי G היא חבורה טופולוגית קומפקטית מקומית. לסיגמא-אלגברה הנוצרת על ידי תת-הקבוצות הקומפקטיות של G קוראים אלגברת בורל. האיברים של אלגברה זו נקראים קבוצות בורל.
אם a הוא איבר בG וS היא תת-קבוצה של G, אז היא ה"הזזה שמאלה" של S ב- a, ו-  ה"הזזה ימינה". מכיוון שפעולת הכפל בחבורה היא רציפה, ההזזות מעתיקות קבוצת בורל לקבוצת בורל. באותו אופן, ההפכי של S מוגדר לפי ; גם פעולת ההיפוך מעתיקה קבוצת בורל לקבוצת בורל.
מידה μ על אלגברת בורל של G היא אינווריאנטית משמאל, אם לכל תת-קבוצת בורל S של G ולכל איבר a ב G מתקיים ; כלומר - הנפח של קבוצות אינו משתנה כאשר מכפילים אותן משמאל. באותו אופן אפשר להגדיר אינווריאנטיות מימין.
קיום ויחידות של מידת האר
מתברר כי, עד כדי כפל בקבוע חיובי, קיימת בדיוק מידה רגולרית אינווריאנטית להזזות שמאלה אחת על אלגברת בורל של G, המקיימת \,\mu(U)>0 לכל קבוצת בורל פתוחה U. מידה כזו נקראת מידת האר שמאלית. באותו אופן מתברר גם שקיימת מידה ימנית אחת ויחידה על החבורה.
ממידת האר השמאלית, μ, אפשר להגדיר מידת האר ימנית, ν, לפי הנוסחה. (זוהי אכן מידת האר ימנית, משום שלכל קבוצת בורל S ולכל איבר a ב־G מתקיים ). מכיוון שמידת האר הימנית היא יחידה (עד כדי קבוע) הרי שקיים קבוע חיובי k כך ש- לכל קבוצת בורל S בG.
בהגדרה של מידת האר, ההגבלה לקבוצות בורל היא הכרחית: אם החבורה G אינה דיסקרטית, אז לא קיימת מידה אינווריאנטית משמאל המוגדרת על כל תת-הקבוצות של G (זאת אם מניחים את אקסיומת הבחירה; ראו פרדוקס בנך-טרסקי, עבור המקרה של החבורה הקומפקטית ).
הפונקציה המודולרית
הזזה משמאל של מידת האר ימנית היא מידת האר ימנית. ליתר דיוק, אם μ היא מידת האר ימנית אז לכל איבר t בG ההעתקה
היא גם מידת האר ימנית. לפיכך קיימת פונקציה יחידה Δ, הנקראת הפונקציה המודולרית של G, כך שלכל קבוצת בורל A בG ולכ איבר t בG מתקיים. נשים לב כי לכל זוג איברים s וt בG ולכל קבוצת בורל A מתקיים: לפיכך, לכל s ו-t מתקיים , כלומר, הפונקציה המודולרית היא הומומורפיזם של חבורות מG אל החבורה הכיפלית של המספרים הממשיים השונים מאפס.
חבורה נקראת יונימודולרית אם ורק אם הפונקציה המודולרית היא הפונקציה הקבועה 1. כל חבורה אבלית קומפקטית (כגון: היא יונימודולרית. לעומת זאת, החבורות, או חבורת הטרנספורמציות האפיניות של הישר הממשי, (כלומר חבורת ההעתקות מהצורה  כאשר \,a\ne 0, ביחס להרכבה) אינן יונימודולריות באופן כללי.
אינטגרל האר
בעזרת התאוריה הכללית של אינטגרל לבג, ניתן להגדיר אינטגרל לכל הפונקציות המדידות בורל על G. אינטגרל זה נקרא אינטגרל האר. אם μ היא מידת האר שמאלית אז לכל פונקציה אינטגרבילית f מתקיים: עובדה זו נובעת מן האינווריאנטיות עבור פונקציות פשוטות, ומכאן (בטכניקות הרגילות של תורת המידה) לכל פונקציה אינטגרבילית.
המרחב \ L^2(G), מרחב הפונקציות האינטגרביליות בריבוע, הוא הצגה של החבורה G, שלה תפקיד מרכזי בתורת ההצגות, המקביל לזה של ההצגה הרגולרית עבור חבורות סופיות.
דוגמאות
באופן יותר כללי: כאשר dX מסמנת את מידת לבג על המזוהה עם קבוצת המטריצות בגודל.
נמייה הודית חומה
נמייה הודית חומה (שם מדעי: Herpestes fuscus) היא מין של נמייה החיה בטבע רק בקצה הדרום-מערבי של הודו ובסרי לנקה. לעיתים היא נחשבת לתת-מין של נמייה אסייתית קטנה.
זו נמייה גדולה יחסית למיני הנמיות האסייתיים והיא מגיעה למשקל 2-7 ק"ג כשאורכה 19-33 ס"מ. היא בעלת פרווה חומה כהה והרגליים שחורות. הזנב עבה וארוך מאוד כשני שלישים מאורך הגוף. לנמייה פרווה עבה על רגליה האחוריות מה שעוזר להבחין במינה.
הם חיים בטבע באזורים הרריים בטווח גובה 700-1,300 מטרים בהרי גהט המערביים בעיקר במדינות קרנאטקה וקרלה ובקצה טאמיל נאדו שבהודו ובעיקר בהרי נלג'ירי וכן בסרי לנקה. נמייה זו מצויה בסכנת הכחדה עקב הפגיעה באזור חיותה ועקב פיזורי אוכלוסיות בין ההרים השונים.
אליעזר כגן (ספורטאי)
אליעזר "לייזר" כגן (נולד ב-14 באוגוסט 1958) הוא שחקן כדורעף ישראלי, חבר נבחרת ישראל בכדורעף ושחקן הפועל המעפיל. כגן הוא בעל מספר ההופעות הבינלאומיות הרב ביותר (120). כגן הוא גם צ'לן מקצועי שניגן בתזמורת הקאמרית הקיבוצית.
ביוגרפיה
כגן החל לשחק כדורעף בקבוצת הפועל המעפיל בעונת 1973–1974, ושיחק בקבוצה במשך חמש עשרה עונות (לא רצופות). בעונת 1985–1986 הוא שיחק עשרים ושניים משחקים בקבוצת ואלי זאבן פירנצה באיטליה בליגה השנייה. בעונות 1987–1988 ו-1988–1989 האו שיחק בקבוצת הפועל רמת אביב ובעונת 1989–1990 שיחק בקבוצת מכבי פתח תקווה. בעונת 1992–1993 הוא שיחק בקבוצת הפועל תל אביב וסיים את קריירת המשחק שלו בליגה השנייה בקבוצת הפועל העוגן בעונת 1993–1994. בסך הכל כגן שיחק כדרועף במשך עשרים ואחת עונות.
ביחד עם קבוצת הפועל המעפיל, כגן זכה בחמישה תוארי אליפות המדינה, בארבעה גביעי המדינה ובשלושה דאבלים. נוסף על כך, הוא הגיע שלוש פעמים למקום השני בליגה, ופעמיים למשחק גמר גביע המדינה.
חיים אישיים
כגן הוביל את תהליך השיקום של סרגיי קוחטין, שחקן כדורעף בינלאומי ששיחק בישראל והתדרדר לשימוש בסמים קשים, ובעזרתו של כגן עבר תהליך גמילה ארוך.
ישראל אייכלר
ישראל יצחק אייכלר (נולד ב-ד' בניסן ה'תשט"ו,27 במרץ 1955) הוא חבר הכנסת ויו"ר סיעת יהדות התורה מטעם מפלגת אגודת ישראל, יו"ר ועדת העבודה והרווחה וסגן יושב ראש הכנסת. עסקן מרכזי בחסידות בעלז, עיתונאי ופובליציסט ישראלי-חרדי.
קורות חיים
משנת 1980 ערך אייכלר את שבועון חסידות בעלז, "המחנה החרדי". בנוסף, היה בעל טור קבוע בשבועון "משפחה". במשך מספר שנים הגיש ברדיו קול חי את "כנסת ישראל", תוכנית יומית העוסקת באקטואליה, ובה הציג את דעותיו. משנת 1995 הוא ראש "המרכז להסברה יהודית" ומרצה בו. הוא מוכר בציבור החילוני בזכות השתתפותו בתוכניות אקטואליה בטלוויזיה. הוא בלט במיוחד בתוכנית "פופוליטיקה", שבה השתתף לצד העיתונאים אמנון דנקנר ויוסף לפיד (לימים יו"ר מפלגת שינוי) וגם לצד שלי יחימוביץ` (אז עיתונאית).
אייכלר נשוי לבתו של חיים שמואל אייזנטל (חסיד סלונים), אב ל-14 ומתגורר בירושלים. אחד מבניו הוא העיתונאי דב אייכלר. אחיו הוא העיתונאי ושדרן הרדיו יעקב אייכלר.
קריירה פוליטית
בשנת 2003 נבחר אייכלר לראשונה לכנסת כנציג חסידות בעלז. שימש כיושב ראש הוועדה לפניות הציבור. בעקבות הסכם רוטציה פנימי של יהדות התורה התפטר מהכנסת בפברואר 2005. בפברואר 2006 התנגד לקבלת המקום השישי ברשימת יהדות התורה לכנסת ה-17, בשל חוסר רצונו לכהן שוב ברוטציה. בעקבות כך, שובץ יעקב כהן, איש חסידות גור במקום זה.
בבחירות לכנסת ה-18 שובץ אייכלר במקום השישי ברשימת יהדות התורה. לפי הסכם רוטציה הוא חזר לכהן בכנסת ביום 6 בפברואר 2011, במקום חבר הכנסת מאיר פרוש. בבחירות לכנסת ה-19 נכנס שוב לכנסת ברשימת יהדות התורה, כאשר הוא משובץ במקום השישי מבין שבעה המנדטים שקיבלה מפלגתו. גם בבחירות לכנסת ה-20 נכנס לכנסת מהמקום השישי. ב-2017 מונה לסגן יושב ראש הכנסת.
בשלוש מערכות הבחירות הבאות, לכנסת ה-21, ה-22 וה-23, שובץ במקום השביעי, נכנס ומונה לסגן יושב ראש הכנסת. בבחירות לכנסת ה-24 הוצב במקום ה-6 ברשימת יהדות התורה לכנסת. בקדנציה הזו, סיעתו הייתה באופוזיציה ואייכלר כיהן מטעמה כחבר בוועדת הפנים והגנת הסביבה, ועדת חוץ וביטחון, הוועדה המיוחדת לפניות הציבור ובוועדה המיוחדת לענייני החברה הערבית.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25, נוצר קרע ביהדות התורה עקב סוגיית החינוך של חסידות בעלז, אותה אייכלר מייצג. הקרע איים לפלג את הרשימה, אך לבסוף בספטמבר 2022 הושגו הבנות בין הצדדים. אייכלר הוצב במקום ה-7 ברשימה המאוחדת בעקבות הסכם הרוטציה בין המפלגות ונבחר לכהונה נוספת.
1968 בישראל
1968 בישראל הייתה השנה בה חגגה 20 שנה מיום היווסדה.
פוליטיקה
תוצאות מלחמת ששת הימים ממשיכות להשפיע על הפוליטיקה ועל ענייני הביטחון ב-1968. בין היתר, עולה ביתר שאת השאלה בדבר גורלם של השטחים שנכבשו במהלך המלחמה: האם להשיב את הריבונות למדינות מהם נכבשו (מצרים, ירדן וסוריה)? האם לספחם? ועוד. עולים גם קולות הקוראים להתיר התיישבות יהודים מעבר לקו הירוק. בפסח התיישבה במלון "פארק" בחברון קבוצה בהנהגת הרב משה לוינגר. למחרת ליל הסדר, שלחה הקבוצה מברק ברכה קצר לשר הביטחון, משה דיין: "חג שמח - ממתנחלי חברון" (זוהי הפעם הראשונה בה נעשה שימוש במונח "מתנחלים" לציון המתיישבים מעבר לקו הירוק). ב-9 במאי הציע יצחק רבין להקים יישובים יהודים ברצועת עזה וב-16 בדצמבר הציע מנחם בגין ליישב יהודים בכל האזורים שנכבשו, ובכלל זאת גם בתוככי הערים.
צבא וביטחון
נמשכת המתיחות הביטחונית לאחר כיבוש השטחים במלחמת ששת הימים, הן מצד צבאות ערב והן מצידם של ארגוני טרור. בעקבות הפגזות ותקיפות מצריות בנתה ישראל לאורך תעלת סואץ את קו המעוזים ("קו בר-לב"), שבו כ-30 מוצבים מבוצרים, עמידים בפני התקפות ארטילריה. בקו שני, "ציר החת"ם" ממזרח לקו התעלה, נבנו עוד כ-10 מוצבים. תקיפות מצריות אלו נחשבות למבשרות מלחמת ההתשה (ובמצרים נחשבות למעשה לתחילתה של המלחמה).
ארגוני הטרור החריפו פעולתם נגד ישראל במהלך השנה אירעו פיגועים רבים בתחומי ישראל ובחוץ לארץ כנגד מטוסי נוסעים לישראל וממנה.
צה"ל קיים מספר פשיטות ופעולות תגמול נגד מוקדי המחבלים, הבולטת בין פעולות אלה ב-1968 הייתה פעולת כראמה בירדן ומבצע תשורה בלבנון.
אירועים נוספים:
חברה ותרבות
אחד האירועים החשובים מבחינה חברתית-תרבותית ב-1968 היה תחילת שידורי הטלוויזיה הישראלית. השידור הראשון של הטלוויזיה היא של מצעד צה"ל ביום העצמאות במאי; באוגוסט החלו שידורי ניסיון, תחילה שלושה ערבים בשבוע, שבהמשך הורחבו לארבעה. בתקופה זו שודרו בכל יום שעה בערבית ושעתיים בעברית וב-20 באוגוסט שודרה מהדורת מבט לחדשות הראשונה. ב-23 בדצמבר החלה הטלוויזיה הישראלית את שידוריה. מצעד צה"ל שצילמה הטלוויזיה היה המצעד הסדיר האחרון שהתקיים בישראל; מצעד נוסף התקיים ב-1973 לרגל יום העצמאות ה-25 למדינה, ולאחריו לא נתקיימו עוד מצעדי צה"ל. עוד בתחום התקשורת - יעקב אגמון מתחיל לשדר את תוכניתו "שאלות אישיות".
בתחום החינוך, מקימים הרב יהודה עמיטל, יואל בן נון וחנן פורת את ישיבת הר עציון באלון שבות. הקמת הישיבה (מעבר לקו הירוק) מסמנת, בין היתר, את תחילת "מהפכת התנ"ך" בישיבות הציבור הדתי לאומי.
במסגרת התוכניות לפיתוח ירושלים לאחר כיבוש מזרח העיר במלחמת ששת הימים, מוחלט לפתח את שכונת ימין משה, עד אז שכונת ספר, בה התגוררו תושבים ממעמד סוציו-אקונומי נמוך (רובם ממוצא מזרחי) והתושבים מקבלים צווי הפקעה, דבר היוצר מרמור רב ותורם להתפתחות מחאה חברתית. בתל אביב, עוברת עיריית תל אביב למשכנה ליד כיכר מלכי ישראל (כיום: כיכר רבין). בתחום הפיתוח הסביבתי, מוקמת בשנה זו גם התנועה החברתית "המועצה לישראל יפה".
נולדו
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968)
נפטרו
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1968)
2010 ברפובליקה העממית של סין
2010 ברפובליקה העממית של סין הייתה השנה בה חגגה הרפובליקה העממית של סין 61 שנה מיום היווסדה.
פאולה אהרונסון
פאולה אהרונסון (27 בנובמבר 1908 - 9 באוקטובר 1998) הייתה אמנית קרמיקה ילידת גרמניה, מחלוצות אמנות הקרמיקה הישראלית.
ביוגרפיה
פאולה אהרונסון נולדה בשנת 1908 בהמבורג, גרמניה למשפחה מסורתית. את הכשרתה האמנותית הראשונה קיבלה בבית הספר לאמנות שימושית בהמבורג, שם למדה אורנמנטיקה במשך שלוש שנים אצל פרידריך אדלר. לאחר שלוש שנים בבית הספר למדה, בהשפעת משפחתה, במשך סמסטר בבית הספר למסחר בעיר ועבדה בחנות לעיצוב פנים. בחנות זו נחשפה לכלי קרמיקה בעיצובו של אוטו דוגלס דוגלס-היל (Otto Douglas Douglas-Hill), שהשפיעו על החלטתה ללמוד עיצוב קרמי. אהרונסון למדה באופן חלקי באקדמיה לאמנות בברלין אצל דוגלס-היל, אולם לאחר כתשעה חודשים נרשמה ללימודים מלאים בבית הספר לקרמיקה הלה, בו לימדו מרגרט פרידלנדר (Marguerite Friedlaender) ופרנץ וולדנהיים (Frans Wildenhain), זוג אמני קרמיקה, מבוגרי המחזור הראשון של באוהאוס. שיטת הלימוד בהלה הושפעה מאוד מרוח הבאוהאוס ויצרה סינתזה בין אומנות מסורתית לתעשייה.
בשנת 1932 ביקרה בארץ ישראל, ופגשה את חוה סמואל. בשנת 1933 עלתה לארץ והצטרפה לבית המלאכה של סמואל בירושלים. לאחר תקופה עבורו השתיים לראשון לציון, שם הקימו מפעל לייצור קרמי בשם "כד וספל", שהיה המפעל הראשון בארץ ישראל לייצור כלי קרמיקה. תוצרת המפעל כללה מגוון של כלים שימושיים וחפצי נוי, שנעשו בטכניקות שונות שהמרכזיות בהן היו יציקה קרמית בתבנית ועיצוב ועיטור כלים העשויים באובניים. בעוד אהרונסון התמחתה בשימוש באובניים ויצרה כלים שונים, בהשפעת הפונקציונליות של תנועת הבאוהאוס, סמואל התמחתה בעיטורם בסצנות בעלות גוון מזרחי. בשנת 1936 עברה עם בעלה רודי אהרונסון לתל אביב והפסיקה את עבודתה במפעל. בשנת 1951 חזרה לעבוד בשותפות עם סמואל. בראשית שנות החמישים עבדה עם אהרון כהנא, שהקים בית מלאכה בשם "בית היוצר".
בשנת 1960 החלה ללמד קדרות וקרמיקה בתיכון עירוני מקצועי י"ד - ויצו צרפת בתל אביב. היא המשיכה בהוראה עד לשנת 1971. לאחר מות בעלה, בשנת 1961, הקימה בדירתה בתל אביב סטודיו לקרמיקה, בו פעלה עד לשנותיה האחרונות.
בנה הבכור הוא פרופ' נדב אהרונסון.
נמיית רודי
נמיית רודי (שם מדעי: Herpestes smithii) היא מין של נמייה גדולה ממשפחת הנמייתיים, החיה בטבע ביערות ומישורים פתוחים ברחבי הודו וגם בסרי לנקה.
הנמייה בעלת פרווה חומה-אדמדמה וזנב ארוך. היא מזכירה את הנמייה ההודית האפורה, אך גדולה ממנה ופרוותה אדמדמה ולא חומה וכן הזנב בקצה שלה שחור, ולמרות זאת הם חיים בכמעט אותם סביבות ברחבי הודו. אורכה של הנמייה 39-47 ס"מ ומשקלה 2.7 ק"ג.
אלו הם חיות יער החיות בבדידות יחסית, אך נפוצים גם בשדות אורז ומישורים גבוהים שונים. כמו רוב הנמיות הם צדות ביום ובלילה.
הנמייה אוכלת בשר של חיות קטנות יותר ולא מפחדת לתקוף גם נחשים ארסיים, אותם היא מהפנטת בריקודה המהיר וכשהנחש מתעייף היא נושכת אותו בצווארו והורגת אותו. בנוסף לנחשים היא אוכלת חרקים, עכבישים, עקרבים, מכרסמים קטנים, לטאות ואף דגים. הם אוכלים גם פירות וירקות שהם מוצאים.
לעיתים המקומיים צדים אותם עקב מנהגם לטרוף תרנגולות שהם מוצאים. עם זאת לא נשקפת להם סכנת הכחדה.
קרלוטה מסבויה
קרלוטה מסבויה (באיטלקית: Carlotta di Savoia; 11 בנובמבר 1441 – 1 בדצמבר 1483), הייתה מלכת צרפת ואשתו של לואי האחד עשר, מלך צרפת.
ביוגרפיה
קרלוטה נולדה ב-11 בנובמבר 1441 בשאמברי, ללודוביקו, דוכס סבויה ולאן מקפריסין, בתם של יאנוס, מלך קפריסין ושארלוט דה בורבון-לה מארקה. בשנת 1443 אירסו אותה עם פרידריך מסקסוניה, בנו של פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה, אולם האירוסין בוטלו כעבור זמן קצר. ב-14 בפברואר 1451 התחתנה קרלוטה עם לואי, דופן צרפת, ממנו נולדו לה 8 ילדים.
בשנת 1461 מת חמיה שארל השביעי, מלך צרפת, ובעלה עלה לשלטון במקומו כלואי האחד עשר, מלך צרפת. לאחר שעלה לכס המלוכה של צרפת, נטש לואי את קרלוטה בבורגונדי, תלויה לחלוטין בסיועה של איזבל מבורבון. בתקופת שלטונו התרחק לואי מקרלוטה, והותירה מבודדת בטירת אמבואז עם אחיותיה, תוך שהיא מפקחת על גידול ילדיה. ב-30 באוגוסט 1483 מת בעלה לואי האחד עשר, ובנה שארל השמיני, מלך צרפת עלה לשלטון במקומו, וב-1 בדצמבר אותה שנה מתה אף קרלוטה באמבואז.
משפחתה
ב-14 בפברואר 1451 התחתנה קרלוטה עם לואי האחד עשר, מלך צרפת, ממנו נולדו לה 8 ילדים:
קונפוציוס
קונפוציוס (גרסה לטינית של שמו הסיני; שם משפחה: קונג 孔, שם פרטי: צ'יו 丘, כינוי: ג'ונג ני 仲尼 (בסינית: 孔夫子; בפין-יין: Kǒng Fūzǐ, קוֹנְג-פוּ דְזְה, 551 לפנה"ס - 479 לפנה"ס), מגדולי הפילוסופים של סין ובעל השפעה מכרעת על תרבותה.
יחסי ארצות הברית–סרביה
היחסים הסרבים-אמריקאים הם יחסים בילטרליים בין ממשלותיהן של ארצות הברית של אמריקה והרפובליקה של סרביה שהחלו לראשונה ב-1882. בין השנים 1918 ו-2006 קיימה ארצות הברית יחסים עם ממלכת יוגוסלביה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה (לימים סרביה ומונטנגרו), שסרביה נחשבת ליורשתה המשפטית.
קונפוציוס
קונפוציוס לא השאיר אחריו כתבים, אך תלמידיו הרבים אספו את דבריו לספר שתורגם לעברית בשם "המאמרות", או "האנלקטים". תורתו מדברת על היות האדם מוסרי, ועל תכונותיו של אדם מוסרי. קונפוציוס שם דגש רב על החינוך, והאמין כי המנהגים הם אלו המעצבים את האדם והופכים אותו למוסרי.
יחסי ארצות הברית–סרביה
בשלהי המאה ה-19 ניסתה ארצות הברית לנצל את נסיגה של האימפריה העות'מאנית מהבלקן תוך כינון יחסים דיפלומטיים עם מדינות הלאום החדשות של האזור, בהן סרביה. שתי המדינות היו בעלות ברית במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה, סרביה התאחדה עם מונטנגרו ושטחים שהיו בעבר בידי האימפריה האוסטרו-הונגרית על מנת ליצור מדינה סלאבית דרומית מאוחדת, שתיקרא בשם יוגוסלביה. ליוגוסלביה היו יחסים דיפלומטיים עם ארצות הברית עד ראשית מלחמת העולם השנייה. במהלך מלחמת העולם השנייה ביוגוסלביה, ארצות הברית תמכה בצ'טניקים המלוכנים על פני יריביהם, הפרטיזנים הקומוניסטים. הצ'טניקים הפסידו בסופו של דבר לפרטיזנים ויוגוסלביה הפכה למדינה קומוניסטית חד-מפלגתית כאשר יוסיפ ברוז טיטו עומד בראשה. מיד לאחר המלחמה, היו ליוגוסלביה וארצות הברית יחסים דיפלומטיים בקושי. תום המלחמה הביא גם להגירה המונית של פליטים מיוגוסלביה, שרבים מהם היו סרבים שהגיעו בסופו של דבר אל אמריקה. הגירה זו עזרה ליצור את התפוצה הסרבית הגולה בארצות הברית. חלק מן הפליטים הסרבים שהתיישבו בארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה היו גולים אנטי-קומוניסטים שניסו לערער את טיטו במהלך המלחמה הקרה, תוך שימוש בארצות הברית כמקום למטרתם האנטי-קומוניסטית.