cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אפופיס (אסטרואיד)
גופים קרובי ארץ וסכנות פגיעה
גופים שמימיים קטנים שהפריהליון שלהם קטן מ-1.3 יחידות אסטרונומיות קרויים גופים קרובי ארץ, ומתוכם אלו שצפויים להתקרב לכדור הארץ עד כדי 0.05 יחידות אסטרונומיות וקוטרם גדול מ-150 מטר נחשבים למסוכנים. 99942 אפופיס נמנה עם גופים אלו, ונכון לשנת 2007 הוא הגיע לרמה הגבוהה ביותר בסולם טורינו אי פעם, כאשר בסוף שנת 2004 קיבל את הערך 4 שמצביע על אפשרות של נזק אזורי וסיכוי פגיעה גדול מ-1%. סיכויי הפגיעה הוערכו באותו זמן ב-2.7%.
מומחים לחקר אסטרואידים בעולם החלו לשכנע ממשלות רבות להקצות יותר משאבים בתוכניות לחקר אסטרואידים, בתוכניות הגנה ובמחקר בסיסי של שביטים ואסטרואידים. עד שנת 2012 השקיעה נאס"א 4.1 מיליון דולר בכל שנה בחיפוש אחר אסטרואידים המסכנים את כדור הארץ. מחקר בסיסי של הרכב האסטרואידים יכלול משימות רובוטיות, תצפיות מטלסקופים קרקעיים ומחקרים תאורטיים. עדיין לא הוקצו תקציבים לחקר האפשרויות להסרת האיום אם יתגלה. לפני שהמדענים יוכלו לדעת כיצד לעשות זאת, יש צורך ביותר מידע אודות השכיחות של עצמים קרובים לכדור הארץ והרכבם, וייתכן שהופעתו של 99942 אפופיס תאיץ את השקעת המשאבים במחקרים אלו.
אם 99942 אפופיס יתנגש בעתיד בכדור הארץ אז עוצמת הפגיעה תגרום כנראה לנזק אזורי, כלומר נזק מיידי בטווח של מאות עד אלפי קילומטרים ונזק כלל עולמי בתהליכים משניים כמו רעידות אדמה, גלי צונאמי בגובה מאות מטרים או יצירת שכבת אבק כלל עולמית. הנזק צפוי להיות גדול הרבה יותר מאשר אירוע טונגוסקה שאירע בלב יער הטונדרה בסיביר בשנת 1908. האירוע גרם להרס סביבתי עצום, ואולם בשל ריחוק המקום ממקום יישוב, לא אבדו חיי אדם. עוצמת הפיצוץ מוערכת ב-10 עד 20 מגהטון TNT. משערים שהאירוע נגרם כתוצאה מפיצוץ של אסטרואיד או חלק משביט בגובה של מספר קילומטרים מעל פני השטח. גודלו של הגוף שהתפוצץ מוערך במספר עשרות מטרים, כלומר גוף הרבה יותר קטן מאפופיס. הנזק הצפוי כתוצאה מהתנגשות עם אפופיס צפוי להיות גדול אף יותר מההתפרצות הקטלנית של הר הגעש קרקטואה ב-1883, אשר ענני האפר והפיח שלה החשיכו קמעה את שמי כדור הארץ במשך 2–3 שנים, ועוצמתה מוערכת ב-200 מגהטון TNT.
עם זאת, לא צפויה להיגרם הכחדה המונית כמו הכחדת קרטיקון-פלאוגן שאירעה לפני כ-65 מיליון שנה, כנראה בעקבות פגיעת אסטרואיד גדול. משערים שפגיעתו יצרה את מכתש צ'יקשולוב הקבור מתחת לחצי האי יוקטן במקסיקו. עצמת הפגיעה, שיצרה מכתש בקוטר של 10 ק"מ, מוערכת ב-100 טרהטון TNT, או פי 200,000 מפגיעתו של אפופיס, אם יפגע. פגיעה זו חוללה גלי מגה צונאמי שהתפשטו לכל עבר, וסביר להניח שהכו בחופי הים בכל העולם. האבק והחלקיקים התפזרו לכל עבר תוך שהם מסתירים את עין השמש, וגורמים לשינויי אקלים דרסטיים בדומה לחורף גרעיני. תופעה זו נמשכה מספר שנים וגרמה לירידה ניכרת בטמפרטורת כדור הארץ. באירוע זה נכחדו כ-50% מן המינים שחיו על פני כדור הארץ באותה תקופה, בהם הדינוזאורים, ויותר מ-80% מכלל היצורים. הכחדה זו השפיעה באופן לא אחיד על קבוצות בעלי חיים שונות – חלקן נכחדו לחלוטין, אחרות נפגעו קשה, וקבוצות אחרות הושפעו באופן קל בלבד.
בספרות ובקולנוע
הנושא של התנגשות אפשרית בין אסטרואיד ובין כדור הארץ נפוץ למדי בסוגת המדע הבדיוני. כך למשל, "פטיש השטן", ספרם של לארי ניבן וג'רי פורנל משנת 1976, עוסק בפגיעת אסטרואיד בכדור הארץ. הספר דן בנזקים הפיזיים שעלולים להיגרם כתוצאה מהפגיעה, כמו רעידות אדמה וגלי צונאמי, וגם בהיבטים החברתיים של ההתמודדות עם הנזקים.
ארתור סי. קלארק כתב שני ספרים בהם הוא מספר על מפגש של אסטרואיד עם כדור הארץ. הראשון, "מפגש עם ראמה", בו מתואר כיצד בעקבות מפגש קטלני שכזה הוקמה סוכנות מיוחדת לבחינת עצמים המסכנים את כדור הארץ. השני, "פטיש האלוהים" משנת 1993 מתאר ניסיון להסיט אסטרואיד ממסלול התנגשות עם כדור הארץ. סטיבן ספילברג רכש את זכויות ההסרטה של הספר, אך לעלילת הסרט שהופק לבסוף ב-1998, "פגיעה קטלנית" (Deep Impact) אין קשר לסיפור המקורי של קלארק. בסרט מתואר משלוח של ספינת חלל בשם "משיח" לפוצץ כוכב שביט המצוי במסלול התנגשות עם כדור הארץ.
צ'רטר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יחסי איסלנד–ונצואלה
יחסי איסלנד–ונצואלה הם היחסים הדיפלומטיים בין ונצואלה לאיסלנד.
סקירה כללית
איסלנד הייתה בין 28 מדינות האיחוד האירופי שהתעלמו מתוצאות הבחירות לאספה המכוננת הלאומית בוונצואלה 2017. איסלנד התעלמה גם מתוצאות הבחירות לנשיאות בוונצואלה 2018, בהם הוכרז ניקולאס מדורו כמנצח. בשנת 2019, במהלך המשבר הנשיאותי בוונצואלה, הכירה איסלנד בחואן גואידו כנשיא ונצואלה.
Overcast
אוברקאסט (באנגלית: Overcast) הייתה להקת מטאלקור מבוסטון שבמסצ'וסטס, ארצות הברית. הלהקה שהייתה חלוצה בסגנון המטאלקור התחילה את דרכה באוגוסט 1991 והתפרקה בנובמבר 1998 לאחר מסע הופעות בארצות הברית. לאחר שמונה שנים, הלהקה התאחדה מחדש בשנת 2006
סלגטרה (סדרת טלוויזיה)
סלגטרה (באנגלית: Slugterra) היא סדרת טלוויזיה מונפשת לילדים, אשר מבוססת על ספר בעל אותו שם מאת אנטואן דה סנט-אכזופרי. הסדרה שודרה בישראל בערוץ הילדים בדיבוב לעברית שהופק באולפני "דאבי דאב" החל משנת 2013 עד שנת 2015.
נחמן מברסלב
רבי נחמן מברסלב (א' בניסן ה'תקל"ב, 4 באפריל 1772 – י"ח בתשרי ה'תקע"א, 16 באוקטובר 1810) היה מייסד חסידות ברסלב והאדמו"ר היחיד שלה. רבי נחמן היה מורה רוחני מקורי שהדגיש את המכשולים הרבים בדרך לדעת האל ואת חשיבות השמחה, האמונה הפשוטה והתמימות, וכן ההתקשרות לצדיקים ובפרט "צדיק האמת". הִרבה למחות על מה שראה כהתמסדות ואובדן הדרך של החסידות ונקלע למחלוקות קשות עם אדמו"רים אחרים, עקב המקוריוּת והשונוּת בדרך שייסד, וכן סביב טענתו שהוא לבדו "צדיק האמת".
תלמידו הבולט ביותר רבי נתן מברסלב חיבר על פי דבריו את ליקוטי מוהר"ן וספרי יסוד אחרים של החסידות. מאחר שלא מינה לו יורש, הוסיפה חסידות ברסלב לתפקד כתנועה עם מורים הבקיאים בתורתו של רבי נחמן גם לאחר מותו, ולא כחצר בראשות שושלת אדמו"רים.
בימי חייו עורר רבי נחמן סערה והתנגדות עזה, וחסידות ברסלב הייתה קבוצה קטנה ונרדפת עד שזכתה להתעניינות ותחייה במחצית השנייה של המאה ה-20. חסידיה מונים כיום עשרות אלפים, החלוקים לקהילות רבות, רבים מהם חוזרים בתשובה.
שנותיו הראשונות וצעירותו
נולד בעיירה מז'יבוז' שבפלך פודוליה, באיחוד הפולני-ליטאי (כיום באוקראינה). בימיו התחוללה חלוקת פולין, והשטחים הסובבים נמסרו לרוסיה הקיסרית. אמו, פייגה, הייתה בתה של אדל בת הבעל שם טוב. אביו, שמחה, היה בנו של רבי נחמן מהורדנקא, אחד מתלמידיו הקרובים של הבעש"ט, וקרא לבנו על שמו.
גדל באווירה חסידית-קבלית. מנעוריו הרבה להתבודד, להתענות ולהתפלל שעות רבות. הוא התחתן בגיל 13 עם סשיה, בתו של אפרים, חוכר שהתגורר בכפר סטארה אוסאטה, סמוך לסמילה. אחרי חתונתו עבר להתגורר בבית חותנו. כבר ביום חתונתו הכיר את שמעון, תלמידו הראשון ומשמשו.
לא היה לו רב מובהק, אם כי הוא מצטט שיחות של סבו מהורודנקא. את רוב תורתו למד באופן עצמאי, תחת השפעת גדולי תנועת החסידות שהיו באים לפקוד את קבר אבי-סבתו, הבעל שם טוב, במז'יבוז'. דודיו רבי אפרים מסדיליקוב ורבי ברוך ממז'יבוז' השפיעו עליו מאוד. רבי ברוך הכיר בו לראשונה כראוי להיות "רבי" לחסידים.
בשנת ה'תק"ן (1790) לאחר מות חותנתו (לפי גרסה אחרת - לאחר מות חותנו) עבר להתגורר בכפר מדבדיבקה סמוך לעיר צ'יהירין, שם החל לקבל תמיכה קבועה כאדמו"ר מקבוצת חסידים שהתאספה סביבו, והחל להתפרסם לראשונה בין מנהיגי החסידים בדורו כאישיות חשובה. בתקופה זו החלו מחלוקותיו הראשונות עם אדמו"רים אחרים. במדבדיבקה התגורר עד ה'תקנ"ח (1798).
הביקור בארץ ישראל
באותה שנה, 1798, החליט רבי נחמן לנסוע לארץ ישראל כדי להשיג שם התעלות והשתלמות נפשית. הוא התעכב זמן מה באיסטנבול, והגיע בספינה לחיפה בערב ראש השנה של שנת ה'תקנ"ט, 1798, ושם גם עשה את החג. מסורת מקומית מספרת כי התפלל וטבל בבית כנסת עתיק שנהרס בהמשך ולימים היה השטח עליו הוקם בית הכנסת הדרת קודש. לאחר מכן הלך לטבריה, בה היה כבר מרכז לחסידי הבעל שם טוב, ושהה שם כחצי שנה. הוא ביקר גם בצפת ובבית הכנסת העתיק במירון, אך לא בירושלים. כשעמד לחזור, נקלע לעכו בעת המצור שהטיל עליה נפוליאון בונפרטה בעת מסעו בארץ ישראל. לאחר הרפתקאות רבות עלה על אניית קרב טורקית שבה הפליג עד לרודוס, משם הפליג לגאלאץ וחזר לאוקראינה בדרך היבשה.
הביקור בארץ ישראל היה נקודת מפנה במשנתו. לאחר חזרתו ביקש לא לצטט את אמרותיו מהתקופה שקודם הביקור בארץ. הוא נהג לומר מאז: "כל מקום שאני הולך, אני הולך לארץ ישראל" וכן "מי שרוצה להיות יהודי, אי אפשר כי אם על ידי ארץ ישראל".
עוד טרם שיבתו לביתו במדבדיבקה, נסע לרבי שניאור זלמן מלאדי בניסיון לפשר בינו לבין רבי אברהם מקאליסק, שאצלו שהה בטבריה.
לאחר כשנה נוספת במדבדיבקה, חיתן בחמילניק את בתו הבכורה אדל בחודש אלול ה'תק"ס (1800). כשחזר מהחתונה, נכנס במפתיע עם משפחתו לעיר זלטופול על מנת להשתקע בה, ללא הכנה מוקדמת. העיירה הייתה בתחום השפעתו של רבי יהודה לייב משפולי כבר עשרות שנים קודם לכן, וסכסוך של רבי נחמן עם החזן המקומי התפרץ למחלוקת עזה עם ר' אריה לייב. רבי נחמן התבטא נגדו בחריפות: "תדעו שאני בקדושה והוא כנגדי בטומאה, ואני הזקן האמיתי שבקדושה". בתוך מספר חודשים החל הרב משפולי לגבש חרם רבני על רבי נחמן, והדבר נבלם רק לאחר התערבותם של דודו רבי ברוך ממז'יבוז' ורבי לוי יצחק מברדיצ'ב. בתוך שנתיים נאלץ רבי נחמן לעבור לברסלב [באוקראינית ברצלב] שם סייע לו דודו רבי ברוך להתקבל כאדמו"ר.
ישיבתו בברסלב
בברסלב הצטרפו אליו רוב תלמידיו המפורסמים, בהם רבי נתן שטרנהרץ מנמירוב, שהפך ליד ימינו. שמה של העיר הונצח בשמה של החסידות מאז. בתקופה זו נהגו חסידיו להגיע אליו לברסלב בשלושה מועדים: ראש השנה, שבת-חנוכה וחג השבועות. נהג לנסוע אל חסידיו במועדים נוספים לצ'יהירין שבמזרח אוקראינה ולטורגוביצה (טירהוויצה ביידיש) שבמזרח פודוליה. שמונה שנות ישיבתו בברסלב היו הפוריות ביותר ובהן מסר את רוב דרשותיו, שיחותיו ומעשיותיו שהתפרסמו.
בקיץ ה'תקס"ג (1803), לאחר פגישה של רבי נחמן עם דודו רבי ברוך, הצטרף גם הוא למתנגדיו, בין היתר עקב התפארות של רבי נחמן על הגעתו כבר בגיל 13 למדרגתו הרוחנית של אבי־סבו, הבעל־שם־טוב. סופר שלאחר התבטאותו זו - דחף אותו הדוד וכמעט הפיל אותו מעליית הגג שבה שהו.
משפחתו
אשתו סאשיה בת אפרים ילדה לו שמונה ילדים, מתוכם שלושה נפטרו בינקותם. היא נפטרה באביב ה'תקס"ז (1807) ממחלת השחפת, בעת שהותם אצל רופא באיזיאסלב, וארבעה חודשים לאחר מכן נשא בברודי את אשתו השנייה בתו של יחזקאל טרכטנברג, ממנה לא נולדו לו עוד ילדים, ושמה אינו ידוע. שלוש מבנותיו זכו להתחתן ולהביא ילדים.
שנותיו האחרונות
בשנותיו האחרונות סבל רבי נחמן ממחלת השחפת. בשנת 1808 הגיע עד העיר לבוב כדי למצוא תרופה ושהה שם לבדו כשמונה חודשים, אך הרופאים לא יכלו לעזור לו. בא' באייר ה'תק"ע פקד אותו אסון נוסף כאשר ביתו ובית מדרשו בברסלב נשרפו כליל. באותו זמן הגיעה הידיעה על אישור לחכירת בית באומן, ולכן נסע לאומן והחל להתגורר שם בתאריך ה' באייר. מספר שנים קודם לכן, בעוברו בעיר, נודע לו סיפור הטבח שערכו שם ההיידמקים ב-1768 ובו נהרגו אלפי יהודים. הוא אמר לתלמידיו שברצונו להיקבר שם.
בזמן זה נמנע רבי נחמן מ"לומר תורה" והחל לספר סיפורי מעשיות משנים קדמוניות. לשיטת שמעון דובנוב הוא עשה זאת מפני ש"כשנחלש כוחו הגופני וגם הרוחני, נמנע רבי נחמן מלומר תורה והיה מספר מעשיות ובדיות". לדעתו הדבר היה ביטוי ל"דברי הזיה מתוך קדחת דתית של איש חולה בגופו וברוחו". גם רפאל מאהלר טען כי "עם התגברות המחלה האנושה... התחיל לספר מעשיות". לעומתם, טען הלל צייטלין כי "כצדיק הדור בראיית עצמו ידע להעריך את האפשרויות התעמולתיות הטמונות בסיפורי מעשיות".
בתקופה זו הכיר את משכילי אומן ובהם הירש בער הורביץ, שיחק עמם שחמט והאזין לסיפורים בגרמנית שהקריאו לו. הוא נפטר שם ממחלת השחפת כעבור חצי שנה, בי"ח בתשרי, בגיל 38. הוא נקבר בבית העלמין הישן של העיר, ולא בחדש, בזכות קשריו עם המשכילים המקומיים.
בניו של רבי נחמן נפטרו בחייו, ואת בנותיו אדל, שרה ומרים לא השיא לחסידי ברסלב. לאחר מותו לא מונה לו יורש, ולכן כונו חסידיו "החסידים המתים" (ביידיש "טויטע חסידים").
דיכאון ושינויים במצב רוחו
בעקבות התנודות והשינויים התכופים במצב רוחו של רבי נחמן, העריכו החוקרים כי הוא סבל מדיכאונות קשים וממאניה דיפרסיה. מאבקו בייאוש, רובו ככולו, נראה לדעת החוקרים כמאבקו האישי.
פעם אחת העיד על עצמו כי "בשעה שבאו עליו הייסורים מעוצם הפלגת הצער והכאב המופלג מאוד מאוד, היה כמעט יכול לנשוך עץ בשיניו מעוצם הכאב". עדות זו אודות התפרצות הכאב והסבל משמשת את אברהם יצחק גרין כהוכחה כי ספקותיו לא שככו אצלו לגמרי מעולם.
כחודשיים לפני פטירתו של רבי נחמן באה עליו תקופת הדיכאון הידועה ביותר. בתקופה זו אמר באחת משיחותיו על הצדיק (ונתכוון בפירוש לעצמו) שלפעמים הוא רק "איש פשוט לגמרי". בזמן כזה אין הוא יודע ולא כלום ואין לו גישה לתורה והוא
לפי תלמידי רבי נחמן, הוא הסביר שעצבותו חיצונית בלבד, ובאה מכך שהוא סולל דרך חדשה והדרך מלאה בקשיים שצריך לפַנות, ומרוב העמל שלו לפנות שוב ושוב את הקשיים שבדרך, הוא שרוי בדאגה ונראה עצוב. ובלשונו (המצוטטת) של רבי נחמן: "צְרִיכִים לְקַצֵּץ שָׁם אִילָנוֹת הַגְּדֵלִים שָׁם מֵאֲלָפִים שָׁנִים, וְלִהְיוֹת הוֹלֵךְ וָשׁוֹב אָנָה וָאָנָה לְקַצֵּץ וְלַחֲזֹר וּלְקַצֵּץ, כְּדֵי שֶׁיִּהְיֶה הַדֶּרֶךְ כְּבוּשָׁה לָרַבִּים, שֶׁיּוּכְלוּ רַבִּים לֵילֵךְ בְּאוֹתוֹ הַדֶּרֶךְ, וּמֵחֲמַת יְגִיעוֹת כָּאֵלּוּ הוּא בִּדְאָגָה עַל־פִּי רֹב". לטענת תלמידיו, הוא הסביר בהזדמנות אחרת שיש לו לב נשבר ואינו נראה שמח בגלל שהוא נצר לדוד המלך שחיבר את ספר התהילים שרובו תחינות היוצאות מלב נשבר.
מדרכיו ותורתו
רבי נחמן סלל דרכים חדשות בחסידות. הוא הדגיש את הערך של התפילה, ההתבודדות, האמונה התמימה והפשוטה וההימנעות מחקירה פילוסופית, על אף שבסוף ימיו התיידד עם היהודים המשכילים שחיו באומן. הוא הדגיש גם את הצורך להשתוקק לאלוהים, ואמר שלפי גדולתו אין מי שיכול לומר שהוא עובד את האל, אלא העיקר הוא כיסופים וגעגועים. להשתוקקות זו אפשר לזכות בעיקר בעזרת אמונה פשוטה.
לצד הדרשות שנשא בפני חסידיו, כמנהג האדמו"רים בדורו, סיפר גם מעשיות, המתפרשות לעתים כאלגוריות ומשלים לתורותיו.
הוא הדגיש מאוד את חשיבותה של השמחה, וההתנגדות לייאוש ולעצב אפיינה את תורתו לאורך כל הדרך. דוגמאות לאמרות מפורסמות משלו בעניין זה:
אמרתו "כל העולם כולו גשר צר מאוד, והעיקר - לא להתפחד כלל!" הולחנה על ידי הרב ברוך חייט לשיר "כל העולם כולו", שבוצע על ידי זמרים רבים.
עוד הדגיש את חשיבות ההתקרבות לצדיקים אמתיים ולא מפורסמים של שקר ואמר שאי אפשר לזכות לאמונה אלא על ידי התקרבות אליהם ושהם כלליות הקדושה.
בערב ראש השנה האחרון לחייו הדגיש רבי נחמן את החשיבות שהוא רואה בכך שחסידיו יהיו אצלו בחג זה. חסידיו מבינים שכוונתו הייתה לאחר פטירתו. הוא אמר:. ועוד הוסיף, "לא מבעיא (=לא רק) אתם, אלא כל העולם כולו תלוי בראש השנה שלי".
לפני מותו לקח רבי נחמן שניים מתלמידיו הקרובים (רבי אהרן מברסלב, ורבי נפתלי מנמירוב) כעדים שימסרו שכל מי שיבוא לקברו, ייתן שם פרוטה לצדקה לעילוי נשמתו ויאמר שם את עשרת המזמורים שבתיקון הכללי, אזי "אפילו אם גדלו ועצמו עוונותיו וחטאיו מאוד מאוד, חס ושלום, אזי אתאמץ ואשתדל לאורך ולרוחב להושיעו ולתקנו", והוסיף "רק שיקבל על עצמו להבא שלא ישוב אל דרכו הרעה".
פולמוסיו
רבי נחמן טען שבניגוד לאדמו"רים אחרים, שבנו קהילה ובכך תמה השפעתם, הוא מעוניין רק לגרום לחסידיו לעסוק בעבודת השם. הוא ראה בחלק מאדמו"רים אלה "מפורסמים של שקר", ובעצמו ראה את "צדיק האמת". הדברים קוממו עליו חלק ממנהיגי החסידות בדורו, והמחלוקת עליו תפסה מקום מרכזי בדרשותיו ושיחותיו.
רפואה ורופאים
רבי נחמן התייחס בשלילה לרפואה בתקופתו, וקרא לחסידיו להתרחק מרפואה ורופאים, ולהסתמך רק על אמונה באלוהים, גם במקרי חולי קשים, זאת על אף שהוא בעצמו שהה בלבוב משך כמה חודשים בחיפוש אחרי רופאים ותרופות לרגל מחלת השחפת ממנה סבל. הוא אף התבטא ביחס לרופאים, כי הם שליחיו של מלאך המוות המתקשה לבצע את משימתו בעצמו. יחס שלילי זה לרפואה ולרופאים הוא חריג וקיצוני ביחס למרבית דעות הפוסקים, שהתייחסו בחיוב לרפואה. מנגד זירז את חסידיו לחסן את ילדיהם מפני אבעבועות שחורות עוד בקטנותם, והתבטא על הנמנעים מכך כעל שופכי דמים.
ספריו וליקוטים מתורותיו או אודותיו
שני ספרים נוספים נכתבו על ידי רבי נחמן: "ספר הנשרף", שרבי נחמן הורה לשרפו, ו"ספר הגנוז". רבי נחמן תיקן גם את אמירת תיקון הכללי.
ספרים נוספים ליקטו מתורתו או נכתבו אודותיו. הבולטים שבהם:
מתלמידיו
בתחילת כהונתו כאדמו"ר במדבדיבקה, התקבצו סביבו קבוצת חסידים מהעיירה דאשיב שבמחוז ויניצה. בראשם היה רבי יודל מדאשיב מחשובי העיר. בתקופה זו גם רבי אברהם מפטרבורג שהעלה את דרשותיו המוקדמות של רבי נחמן על הכתב, נכנס לחוג השפעתו. בהמשך, נמנו על חסידיו רבני ערים, בהם הרב יקותיאל, 'המגיד מטורגוביצה', שהיה מבוגר מרבי נחמן בעשרות שנים והרב אהרון רב העיר ברסלב. לאחר שובו מארץ ישראל והמעבר לברסלב הצטרפו תלמידיו המוכרים יותר, הרב נתן שטרנהרץ והרב נפתלי וינברג מנמירוב.
העלייה לקברו
בימי חייו נהגו החסידים להתקהל אצל רבי נחמן בשלושה מועדים: ראש השנה, שבת חנוכה וחג השבועות. רבים מן החסידים נהגו לאחר פטירתו להגיע מדי ראש השנה לקברו בעיר אומן שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). עלייה זו לקבר בראש השנה מכונה הקיבוץ באומן. מספר העולים גדל מאוד לאחר נפילת ברית המועצות והקלת הגישה למקום, ובשנים האחרונות מספר העולים מדי ראש השנה מגיע ללמעלה מ-60 אלף איש. למקום מגיעים גם יהודים שאינם חסידי ברסלב, ולעיתים אף שאינם דתיים.
קישורים חיצוניים
כתביו ומשנתו
מאמרים אודות הגותו
וידאו ומדיה
Point Blank
Point Blank (שם-קוד בתכנון לארצות הברית: ROC-X) הוא טיל אלקטרואופטי קטן בעל יכולת שיגור אנכי (VTOL), הנישא על-ידי חייל יחיד, מתוצרת התעשייה האווירית לישראל.
היסטוריה
הטיל נחשף לציבור בינואר 2023, וכבר בחשיפה פורסם כי נחתמה עסקה גדולה לרכישת טילי Point Blank על ידי משרד ההגנה האמריקאי בהיקף של מיליוני דולרים.
וארזה
וארזה (באיטלקית ; בלטינית Baretium) היא עיר וקומונה בצפון מערב לומברדיה, איטליה, כ-55 ק"מ מצפון למילאנו המשמשת כבירת נפת וארזה. העיר שוכנת למרגלות סאקרו מונטה די וארזה וצופה אל אגם וארזה. שדה התעופה המשרת את העיר הוא נמל התעופה מילאנו-מלפנסה.
ספורט
קבוצת הכדורסל של העיר, פלקנסטרו וארזה, משחקת בליגת העל האיטלקית בכדורסל וזכתה באליפות עשר פעמים. בנוסף העפילה הקבוצה לגמר גביע אירופה לאלופות במשך עשר שנים ברציפות, וזכתה בו חמש פעמים.
פרס סטרגה
פרס סטרגה (באיטלקית: Premio Strega) הוא הפרס הספרותי היוקרתי ביותר באיטליה. הפרס מחולק מדי שנה מאז 1947 ומוענק לסופר יחיד (או סופרת) עבור ספר שפורסם בין ה-1 במאי וה-30 באפריל בשנת הפרס.
היסטוריה
ב-1944, לאחר שחרור איטליה וכדרך ל"חזרה לנורמליות" לאחר תקופת הפשיזם והכיבוש הנאצי, כינסו מריה וגופרדו בלונצ'י בביתם שברומא סלון ספרותי שכלל מספר אישי תרבות ואינטלקטואלים. הסלון, שהתכנס בימי ראשון, כונה "החברים של יום ראשון" (Amici della Domenica). ב-1947 הציע אחד החברים בסלון, התעשיין והמצנט, גואידו אלברטי שברשותו הייתה גם הבעלות על מותג הליקר סטרגה, לתרום פרס ספרותי שנתי. השופטים שיבחרו את הזוכה יהיו "החברים של יום ראשון". הפרס הוענק באותה שנה לאניו פלאניאנו (Ennio Flaiano) על ספרו "Tempo di uccidere".
תקנון הפרס
הפרס מנוהל על ידי קרן מריה וגופרדו בלונצ'י (Fondazione Maria e Goffredo Bellonci). חברי חבר השופטים של ועדת הפרס מונים כ-400 אישי תרבות וספרות איטלקיים, על מנת להתקבל לחברות בוועדה יש צורך בהמלצתם של לפחות שני חברים מכהנים. עד מותה ב-1986 עמדה מריה בלונצ'י בראש ועדת הפרס.
מתוך ספרי השנה נבחרת "רשימה ארוכה", מתוכה נבחרים חמישה ספרים ל"רשימה הקצרה", ממנה נבחר לבסוף הזוכה, בדומה לפרס בוקר הבריטי.
הפרס מוענק ביום החמישי הראשון של חודש יולי בנימפאום של וילה ג'וליה ברומא.
פתיחת ארבעת הפרשים
פתיחת ארבעת הפרשים היא פתיחה שמתחילה במסעים הבאים:
זה סדר המסעים הנפוץ ביותר, אך ניתן לבצע את המסעים גם בסדר אחר (ראו: פתיחה רוסית).
פתיחת ארבעת הפרשים פופולרית בקרב מתחילים, שפועלים על פי הכלל "מפתחים פרשים לפני רצים".
ר-ב5
המסע המשוחק ביותר של הלבן הוא 4.ר-ב-5, הוריאנט הספרדי, שלאחריו יש לשחור שלוש אפשרויות עיקריות:
4.ד4
לאחר 4...ה:ד4 5.פ:ד4 מוביל לפתיחה הסקוטית (1.ה4 ה5 2.פ-ו3 פ-ג6 3.ד4 ה:ד4 4.פ:ד4 פ-ו6 5.פ-ג3). נוסח זה שוחק בדו-קרב כחול עמוק-גארי קספרוב.
4.ר-ג4?!
"ארבעת הפרשים האיטלקית". המשך אפשרי לשחור יהיה 4...פ:ה4 5.פ:ה4 ד5.
4.א3
מונע 4...ר-ב4
4.פ:ה5?!
גמביט האלווין. לאחר 4...פ:ה5 5.ד4, הלבן מנסה לשלוט במרכז בעזרת הרגלים שלו.
4.ז3
מכין פיתוח הרץ ל-ז2. אפשרות מעניינת לשחור תהיה 4...פ:ה4-כמו גמביט האלווין
חריט ריטפלד
חריט תומאס ריטפלד (בהולנדית: Gerard Thomas Rietveld; 24 ביוני 1888 – 25 ביוני 1964) היה אדריכל ומעצב הולנדי, יליד העיר אוטרכט, שהשתייך לתנועת דה סטייל.
ביוגרפיה
ב-1911 הקים ריטפלד מפעל רהיטים, תוך כדי לימודי אדריכלות. ב-1918 הוא עיצב את הכיסא האדום וכחול, בהשפעת תנועת דה סטייל, אליה הצטרף כחבר כשנה מאוחר יותר. ב-1924 תכנן ריטפלד את "בית שרדר" שנחשב עד היום למבנה האדריכלי המאפיין באופן הטוב ביותר את רעיונות דה סטייל. הבניין היום הוא אתר מורשת עולמית, ונקרא בית ריטפלד-שרדר.
למעשה, ריטפלד היה היחיד בתנועת הדה סטייל שהתבלט בתחום האדריכלות והעיצוב ונתן פרשנות תלת-ממדית לרעיונות התנועה. ניתן לראות קשר הדוק בעיקר בין עבודותיו של הצייר פיט מונדריאן ליצירותיו של ריטפלד, אשר אימץ את תפישתו האסתטית. בבית שרדר, יש הדגשה של הקו ושל המישור ופירוק מוחלט של המסה. הצבעים בהם משתמש הם צהוב, אדום, כחול, לבן, שחור ואפור. כל אלמנט קווי או מישורי במבנה צבוע בצבע המדגיש את חופשיותו במרחב.
פוליקסנה, רוזנת הסן-רוטנבורג
פוליקסנה, רוזנת הסן-רוטנבורג (בגרמנית: Polyxena von Hessen-Rotenburg; 21 בספטמבר 1706 - 13 בינואר 1735) הייתה אשתו של קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה.
ביוגרפיה
פוליקסנה נולדה ב-21 בספטמבר 1706 בבאד שוואלבאך לארנסט לאופולד, רוזן הסן-רוטנבורג ולאלאונורה, רוזנת לוונשטיין-ורטהיים-רוכפורט, בתם של מקסימיליאן קרל אלברכט, רוזן לוונשטיין-ורטהיים ומריה פוליקסנה, רוזנת קין-בלאזי-ליכטנבורג. ב-23 ביולי 1724 התחתנה פוליקסנה עם קרלו אמנואלה, נסיך פיימונטה על ידי שליח, וב-20 באוגוסט נערך טקס הנישואים הרשמי בטורינו. לפוליקסנה היה קשר הדוק עם חמותה אן מארי ד'אורליאן, שנשמר עד מותה של אן מארי בשנת 1728.
ב-3 בספטמבר 1730 הדיח בעלה קרלו אמנואלה את אביו ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה, ועלה לשלטון במקומו. בשנת 1734 חלתה פוליקסנה, וב-13 בינואר 1735 היא מתה בארמון בטורינו.
משפחתה
ב-15 במרץ 1722 התחתנה פוליקסנה עם קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
הרפובליקה הדמוקרטית המולדובנית
הרפובליקה הדמוקרטית המולדובנית (ברומנית: Republica Democratică Moldovenească) הייתה ישות מדינית קצרת ימים שהתקיימה במשך כשנה בשנים 1917–1918 בשטח בסרביה. בירת הרפובליקה הייתה קישינב, ושפתה הרשמית הייתה רומנית. מועצת הארץ שימשה כפרלמנט.
היסטוריה
הוכרזה כישות אוטונומית בשטחי גוברניית בסרביה, לשעבר באימפריה הרוסית, בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה, על ידי מועצת הארץ של בסרביה, ב-2 בדצמבר 1917. ב-7 בדצמבר בחרה מועצת הארץ את מועצת הדירקטורים הכלליים של בסרביה, גוף שהיה אמור לפעול כממשלת המדינה החדשה, ובראשו את פאנטלימון ארחאן. ארחן כיהן בתפקיד זה עד 19 בינואר 1918 ומכאן נכנס לתפקיד דניאל צ'יוגוראנו, שכיהן עד 7 באפריל 1918. מ-9 באפריל ועד 12 בדצמבר 1918 כיהן בתפקיד פטרה קאזאקו.
אדמירל גרף שפה
אדמירל גרף שפה (Admiral Graf Spee) הייתה אוניית מערכה זוטא או אוניית מערכה של כיס (בגרמנית: Panzerschiff; באנגלית: Pocket battleship) מסדרת דויטשלנד, ששירתה בקריגסמרינה, הצי הגרמני, במלחמת העולם השנייה. ההגדרה "אוניית מערכה זוטא" הייתה של הצי הבריטי; הצי הגרמני הגדיר את האונייה כסיירת כבדה. אדמירל גרף שפה הייתה אחת האוניות המפורסמות ביותר במלחמה, פרסום שזכתה לו לאחר המרדף המקיף שערך הצי המלכותי הבריטי בעקבותיה, וקרב נהר לה פלטה שבו נלחמה נגד שלוש סיירות בריטיות. בעקבות הקרב, החליט קפטן האונייה להטביע אותה, מכיוון שחש שהגיע למצב אבוד.
האונייה נקראה על שמו של הרוזן אדמירל מקסימיליאן פון שפה, מן המפקדים הבולטים בצי הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה. פון שפה זכה לניצחון מול הצי הבריטי בקרב קורונל, ב-1 בנובמבר 1914, תבוסתו הראשונה של הצי הבריטי לאחר למעלה ממאה שנים; חמישה שבועות לאחר מכן, ב-8 בדצמבר, הובס פון שפה בידי כוח בריטי עדיף, בקרב איי פוקלנד, וטבע יחד עם צוותו.
אוניות מערכה זוטא
אוניות מערכה זוטא היו סוג של אוניות מלחמה שנבנו על ידי הרייכסמרינה הגרמני בהתאם למגבלות שהוטלו בחוזה ורסאי. בהסכם זה הוגבלו הגרמנים לבניית "ספינות משוריינות", בעלות הדחק שלא יהיה גדול מ-10,000 טונות. המטרה הייתה למנוע מגרמניה בניית אוניות מערכה ויצירת צי שעלול היה להוות איום על ציי בריטניה, ארצות הברית וצרפת. יחד עם זאת, לא הייתה הגבלה על קוטר התותחים. אוניות המערכה זוטא היו תכנון גאוני, שמחד עמד בדרישות ההסכמים ומאידך יצר סוג של אוניית מלחמה חזקה בהרבה ממה שסברו המעצמות. בוני האוניות הגרמניים השתמשו במספר חידושים טכניים כדי לבנות ספינת מלחמה חזקה בתוך משקל מוגבל זה; בין החידושים היה שימוש נרחב בריתוך לצורך חיבור רכיבי גוף האונייה יחדיו, טכנולוגיה שחסכה כ-15% ממשקל האונייה (בניגוד לשימוש במסמרות שהיה מקובל באותה העת). חיסכון זה במשקל איפשר התקנת תותחים בעלי קוטר גדול בהרבה מאלה של אוניות מקבילות, בציים אחרים, בעלות הדחק דומה, מבלי לחרוג מהגבלות הסכם ורסאי. החימוש הכבד הביא את הצי הבריטי להגדיר את אדמירל גרף שפה ואחיותיה כ"אוניות מערכה של כיס" (Pocket Battleships). לאחר אובדנה של אדמירל גרף שפה הוגדרו האוניות מחדש כסיירות כבדות. בפועל, למרות שההדחק המוצהר היה 10,000 טון, חרגו אוניות אלו מגבול זה ביותר מ-10%.
חידושים נוספים היו בהתקנת שלושה תותחים בצריחי החימוש העיקרי, ושימוש במנועי דיזל להנעה. באונייה הותקנה מערכת שזיקקה את הדלק כדי שיתאים למנועי הדיזל, ולאחר הזיקוק אחסנה את הדלק במכלים שהיו סמוכים למנועים. אדמירל גרף שפה הקדימה את זמנה גם בכך שהייתה האונייה הראשונה בצי הגרמני שנשאה מכ"ם.
כאמור, המאפיין הבולט בתכנון אוניות המערכה זוטא היה תותחים בעלי קוטר גדול (11 אינץ', 280 מ"מ). התפיסה מאחורי תכנון האונייה הייתה: "מהירה מכל אויב חזק יותר, חזקה מכל אויב מהיר יותר", כלומר: אוניות שיוכלו לגבור על כל אוניית אויב שמהירותה מספיקה כדי להשיג אותן, ומאידך מהירות מספיקה כדי לברוח מכל אוניית אויב חזקה יותר, שיכולה להטביען. זה היה אותו עיקרון שעל פיו נבנו בידי הבריטים, לפני מלחמת העולם הראשונה, סיירות המערכה.
הצי הגרמני היה עסוק בהתעצמות (תוכנית Z), שנועדה להביא אותו לסדר כוחות כזה שיוכל להיות בן תחרות לצי המלכותי הבריטי. ואולם תוכנית זו הייתה אמורה להסתיים רק ב-1944, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה מצא הצי הגרמני את עצמו נחות בהרבה לצי הבריטי. בשל כך, נועדו אוניות המערכה זוטא לתפקיד של פשיטות על נתיבי המסחר הבריטיים; אסור היה להן להיכנס לעימות עם אוניות מלחמה בריטיות מקבילות או גדולות מהן, כדי לשמר את כוחן.
היסטוריה
שדרית האונייה הונחה ב-1 באוקטובר 1932, בוילהלמסהאפן. במבדוק הסמוך התקדמה בנייתה של אוניית האחות אדמירל שר. ב-30 ביוני 1934 הושקה האונייה. שמה ניתן לה על ידי הרוזנת הוברטה פון שפה (Huberta von Spee), בתו של האדמירל פון שפה. ב-6 בינואר 1936 הוכנסה האונייה לשירות, לאחר שבנייתה הושלמה.
עד 1938 שימשה אדמירל גרף שפה כאוניית הדגל של הצי הגרמני. בין אוגוסט לספטמבר 1936 שייטה האונייה ליד חופי ספרד, כדי לסייע במלחמת האזרחים הספרדית שהתנהלה באותה תקופה. אדמירל גרף שפה חזרה לאותה משימה גם בחודשים דצמבר - ינואר 1936–1937, ובמרץ - אפריל 1937. כאוניית הדגל של הצי הגרמני הוזמנה האונייה להשתתף במסקר המלכותי של הצי הבריטי בספיטהד, לכבוד הכתרתו של המלך ג'ורג' החמישי, מלך בריטניה, במאי 1937. ביולי 1937 יצאה האונייה למשימה נוספת בספרד.
מלחמת העולם השנייה
באוגוסט 1939 היה ברור שעומדת לפרוץ מלחמה. ב-21 באוגוסט 1939 יצאה אדמירל גרף שפה מווילהלמסהאפן, יחד עם אוניית האספקה אלטמרק, לנקודת המתנה באוקיינוס האטלנטי, מדרום לקו המשווה. משימתה הייתה לפגוע באוניות סוחר ולשבש את הסחר הבריטי, אך להימנע מעימות עם אוניות מלחמה של האויב. בדרך זו תיפגע האספקה לבריטניה, והצי הבריטי יאולץ להקצות כוחות לרדיפה אחרי אדמירל גרף שפה. קפטן האונייה הגרמנית, לנגסדורף, הפליג במסלול שנועד לוודא שלא יתגלה על ידי אוניות בריטיות, ותכנן לחצות נתיבי ים בינלאומיים בלילה. ב-26 בספטמבר קיבל לנגסדורף את ההוראה להתחיל במשימתו.
ב-28 באוקטובר הפליגה אדמירל גרף שפה אל האוקיינוס ההודי. ב-15 בנובמבר הטביעה ליד מוזמביק את המכלית אפריקה של, שהייתה ללא מטען. לאחר הטבעה זו שבה האונייה לאוקיינוס האטלנטי, והטביעה ב-2 בדצמבר את אוניית הסוחר דוריק סטאר, בת 10,086 טון, שנשאה בשר, מוצרי חלב, וצמר. דוריק סטאר הספיקה לשדר קריאת מצוקה לפני לכידתה, וצוותה חיבל במנועיה כדי שלא תוכל להילקח שלל. ב-9 בדצמבר הוטבעה אוניית הסוחר טאירואה (Tairoa), בתפוסה של 7,983 טון, אך גם אונייה זו הספיקה לשדר קריאת מצוקה לפני טביעתה. ב-9 בדצמבר הוטבעה האונייה האחרונה במסעה של אדמירל שפה: אוניית הסוחר סטריאונשאל (Streonshalh), בת 3,895 טון, נושאת מטען של חיטה. בסך הכל נפלו בידי הגרמנים 303 שבויים, שנכלאו על סיפון אלטמארק; לנגסדורף, כאמור, הקפיד מאוד על חוקי המלחמה, ולא הייתה אף אבדה בנפש במהלך המסע. השבויים שוחררו מאוחר יותר במבצע בריטי נועז, כאשר המשחתת אה"מ קוזאק לכדה את האונייה אלטמארק במים הטריטוריאליים של נורווגיה, במה שכונה "תקרית אלטמארק".
במהלך מסעה של אדמירל גרף שפה הסוו אותה אנשי צוותה על ידי התקנת צריח דמה מעל הצריח הקדמי, התקנת ארובת דמה, ויצירת פרטי דמה נוספים. זאת, כדי להטעות צופים אפשריים לגבי זהותה של האונייה. על חרטומה של האונייה נצבעו גלי חרטום מדומים, כדי לתת רושם מוטעה על מהירותה. בסך הכל הטביעה אדמירל גרף שפה במהלך משימתה, מאוקטובר עד דצמבר, 9 אוניות סוחר בתפוסה כוללת של למעלה מ-50,000 טון.
קרב נהר לה פלטה
אדמירל גרף שפה היוותה איום שאין להתעלם ממנו, והצי הבריטי נאלץ להקצות כוחות רבים כדי להתמודד עמה. הצי הבריטי ארגן שמונה קבוצות מרדף כדי לאתר את האונייה ולהטביע אותה. במצוד השתתפו שלוש אוניות מערכה, שתי סיירות מערכה, ארבע נושאות מטוסים, ושש עשרה סיירות. בכוח זה היו גם כמה אוניות של הצי הצרפתי. עם הזמן, נוספו עוד אוניות והמצוד גדל עוד יותר.
עגינה אחרונה
עם חשיכה ניתקה אדמירל גרף שפה מגע, ומעט אחרי חצות, 14 בדצמבר, עגנה האונייה במונטווידאו, באורוגוואי הנייטרלית. משקיף בריטי שראה את האונייה בבוקר לאחר עגינתה דיווח על כמה תותחים שיצאו מכלל פעולה, חלק מהציוד האופטי (מדי רוחק) שנפגע, המטוס הימי של האונייה שנהרס, וכן על 30 עד 60 פגיעות באונייה. הנזק ליחידת ההתפלה לא ניכר; לנגסדורף דיווח על הנזק למפקדת הצי הגרמני, אך הידיעות עליו נותרו סודיות במשך עשרות שנים. ללא מים מותפלים לא ניתן היה להפעיל את מנועי הדיזל.
אחת מפעולותיו הראשונות של לנגסדורף עם הגיעו למונטווידאו היה שחרור 62 אנשי צוות של האוניות שהטביע, שהיו על סיפון האונייה. המשוחררים שיבחו את לנגסדורף על יחסו אליהם, ורב החובל של האונייה אפריקה של אף התיידד עמו.
אמנת האג משנת 1907 קבעה, כי חיילים או כלי מלחמה של מדינות הנמצאות במלחמה יכולים לשהות בשטחה של מדינה נייטרלית 72 שעות. מעבר לפרק זמן זה הם מסתכנים במעצר. למרות זאת, אסור לאונייה של אחד הצדדים היריבים לצאת מיד לאחר שאונייה של הצד השני יצאה מן הנמל, ועליה להמתין 24 שעות עד שתצא. הקונסול הבריטי ארגן את האוניות הבריטיות שהיו בנמל כדי שתצאנה במרווחים של 24 שעות, כדי להכריח את האונייה הגרמנית להישאר בנמל. במקביל, הפיצו הבריטים שמועות על כך שמחוץ לנמל מונטווידאו נערך כוח בריטי ימי גדול. נציג בריטניה באורוגוואי, סר יוג'ין מילינגטון-דרייק, דרש רשמית מממשלת אורוגוואי לעצור את האונייה והצוותה, משום שהיא שוהה בנמל מעבר לזמן המותר, ומכיוון שהאונייה עדיין כשירה לשיט. ממשלת אורוגוואי נענתה ללחץ הבריטי, והודיעה לגרמנים שאם לא יעזבו את הנמל תוך 72 שעות ייעצרו.
לאחר שהתברר סירובן של הרשויות באורוגוואי לאפשר לאונייה לשהות במקום יותר מ-72 שעות, הציעו דיפלומטים גרמניים ללנגסדורף, כפעולת גמול, להפגיז בתותחיו את מתקני הנמל ולהרוס אותם, ולאחר מכן להטביע את אוניית המערכה בכניסה לנמל ולחסום אותו. לנגסדורף סירב לבצע פעולה כזו, ועל כך זכה להערכה רבה באורוגוואי.
חומצה ארכידונית
חומצה ארכידונית היא חומצת שומן רב-בלתי-רוויה מסוג אומגה 6. היא המקבילה הבלתי רוויה של חומצה ארכית, הנמצאת בשמן בוטנים (בלטינית ארכיס = בוטן).
אדמירל גרף שפה
מעצר הצוות
לנגסדורף חשש שאנשיו יוסגרו לבריטניה, בשל העמדה הפרו-בריטית של אורוגוואי. לאחר שדיווח על חשש זה למפקדה בברלין הורו לו מפקדיו להעביר את אנשיו לארגנטינה הסמוכה. אנשי הצוות הועלו על סירות שנסחפו - במהלך מתוכנן מראש - לכיוון המים הטריטוריאליים של ארגנטינה, ומשהגיעו לתחום זה נאספו על ידי כלי שיט ארגנטינאיים, שנחכרו על ידי גרמנים תושבי בואנוס איירס. הנספח הימי הגרמני בבואנוס איירס טען שאנשי הצוות, כאלף במספר, הם "מלחים מן האונייה הטרופה אדמירל גרף שפה", ולפיכך אין לעצור אותם על פי כללי הנייטרליות אלא יש לראות בהם "ניצולים" ולהחזירם באונייה נייטרלית לגרמניה. שלטונות ארגנטינה לא קיבלו את הטיעון, ועצרו את אנשי הצוות. ואולם, בין אפריל 1940 לסוף 1941 הצליחו רוב קציני האונייה וכ-200 מן המש"קים לחמוק חזרה לגרמניה. רובם שירתו לאחר מכן בזרוע הצוללות. הועלו חשדות כלפי אנשי צי ארגנטינה שהיו קשורים לכאורה להתחמקות, אך לא נמצאו לכך ראיות. כמה מאנשי הצוות שנפצעו בקרב, נותרו במונטווידאו ונעצרו שם. הם הועברו לכלא צבאי, ונותרו במעצר עד לאחר המלחמה. הם הוחזרו לגרמניה ב-1946.
חומצה ארכידונית
חומצה ארכידונית נפוצה בפוספוליפידים המרכיבות את ממברנות התאים בגוף האדם. כמו כן, נפוצה במוח. בתקשורת בין תאים נעשה שימוש בחומצה ארכידונית בתור מסר שניוני. היא אינה נחשבת חומצת שומן חיונית משום שהיא מופקת בגוף מחומצה לינולאית. יונקים החסרים את היכולת לייצר חומצה ארכידונית נאלצים לקבלה דרך המזון. מכיוון שהחומצה אינה נמצאת בצמחים, הן מוכרחות לקיים דיאטה קרניבורית. דוגמה לחיה כזו היא החתול.
אדמירל גרף שפה
מעצר הצוות
לאחר המלחמה עמדו ממשלות ארצות הברית ובריטניה על כך שאנשי הצוות שנותרו בארגנטינה ובמעצר באורוגוואי יוחזרו לגרמניה, כולל אותם אנשי צוות שהספיקו להינשא לנערות מקומיות. אונייה בריטית הגיעה לבואנוס איירס כדי לקחת עמה את אנשי הצוות. ואולם היה זה כישלון חרוץ: נוצר בלבול רב לגבי זהותם האמיתית של אנשי הצוות, בלבול שנוצר כנראה בכוונה על ידי הגרמנים ומסייעיהם הארגנטינאיים; אל בין אנשי הצוות הסתננו אנשי הצוות של הצוללות U-530 ו-U-977, שנכנעו בארגנטינה לאחר סיום המלחמה ואנשיהם היו אמורים להיות מועברים לארצות הברית לחקירה. לאחר החזרתם לגרמניה הורשו אנשי הצוות שרצו בכך לשוב למשפחותיהם בארגנטינה, ועד 1948 הושלם איחוד המשפחות.
שרידי האונייה
לאחר הטבעת האונייה נותר ההמבנה העילי (superstructure) מעל המים, ואולם עם השנים הלכה האונייה ושקעה בבוץ, וכיום (2010) נותר מעל המים רק הקצה העליון של התורן. אנשי מודיעין של הצי הבריטי עלו כנראה על שרידי האונייה זמן קצר לאחר הטבעתה, כדי לבחון את המכ"ם, שלא נהרס עם ההטבעה. בינואר 1940 ביקרו בשרידי האונייה מלחים אמריקאיים.
בפברואר 2004 החל מבצע למשיית שרידי האונייה מן המים. המבצע מומן בחלקו על ידי ממשלת אורוגוואי, ובחלקו על ידי גורמים פרטיים. היוזמה באה בשל הסיכון שיצרו השרידים לתנועה הימית באזור. השריד הראשון שנמשה היה מד רוחק, שנשלה ב-25 בפברואר 2004. בין שרידי האונייה שנמשו היה נשר גדול, שהיה מחובר לירכתי האונייה. התכנון היה למשות את כל שרידי האונייה ולהציבם במוזיאון הימי הלאומי, ואולם צו נשיאותי שניתן ב-2009 הפסיק את כל פעולות השלייה במימי אורוגוואי, כולל מבצע משייתה של אדמירל גרף שפה.
שמעון שלוש
שמעון שלוש (נולד בירושלים בשנת 1959) הוא משורר ואמן, אח פסיכיאטרי במקצועו.
אדמירל גרף שפה
שרידי האונייה
מד הרוחק, ואחד מעוגני האונייה, מוצגים כיום בנמל מונטווידאו.
שמעון שלוש
ביוגרפיה
שלוש הוא בוגר האוניברסיטה העברית. שיריו הופיעו משנת 1980 בכתבי עת ספרותיים (שדמות, חדרים, שבו, קשת החדשה ועוד), בעיתונות (על המשמר, מעריב, דבר, ידיעות אחרונות ועוד) ובאנתולוגיות ("לנצח אנגנך", "הסדנה לשירה", "105 משוררים בכתב ידם", "האוניברסיטה של החושך" ועוד).
השתתף בפסטיבלי שירה (מטולה, "משיב הרוח", "קצה", "מטר על מטר" ועוד).
זכה בפרסים ספרותיים שונים:
גיורא פישר
גיורא פישר (20 באוקטובר 1937 - 15 באוקטובר 2014) היה ממלא מקום ראש עיריית חיפה למשך כחצי שנה, וסגן ראש העיר במשך כעשר שנים.
ביוגרפיה
פישר, יליד קריית חיים, כיהן כיו"ר ועד הקריה במשך 39 שנים. הוא נבחר לראשונה למועצת עיריית חיפה בשנת 1978, וכיהן בה שש קדנציות רצופות, ומתוכן שתי קדנציות כסגן ראש העיר חיפה (1993-2003). בשנת 2003, לאחר שראש העיר עמרם מצנע פרש מתפקידו והתמנה לחבר הכנסת, מונה פישר לראש עיריית חיפה בפועל, וכיהן בתפקיד כחצי שנה, עד בחירתו של יונה יהב.
בנוסף לכך כיהן עשרות שנים כיו"ר ועד העובדים של קרן קיימת לישראל, ובהמשך כיו"ר ועד הגמלאים של הארגון.
חיים אישיים
פישר היה נשוי ואב לשניים. הוא נפטר ב-15 באוקטובר 2014, בגיל 77, ונקבר בבית הקברות תל רגב.
ב-2015 נקרא על שמו ארכיון קריית חיים.
פלימות' רליאנט
פלימות' רליאנט (באנגלית: Plymouth Reliant) היא מכונית משפחתית גדולה אשר יוצרה על ידי חטיבת "פלימות'" בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1981–1989.
הדגם השתייך לסדרת "Chrysler K platform" של חברת קרייזלר.
סך הכול יוצרו 1,114,618 יחידות.
הדגם הכמעט זהה לדגם ה"פלימות' רליאנט" של חברת קרייזלר בין השנים 1981–1989 היה ה"Dodge Aries". יוצרו 978,640 יחידות מדגם ה-Dodge Aries.
אגנש נמש נאג'
אגנש נמש נאג' (בהונגרית: Nemes Nagy Ágnes; 1922, בודפשט – 1991, בודפשט) הייתה סופרת, משוררת, מתרגמת וחסידת אומות העולם מהונגריה.
קורות חיים
אגנש נמש נאג' למדה באוניברסיטת בודפשט לטינית ותולדות האמנות. היא עבדה בתור מורה.
לאחר המלחמה
בשנת 1948 השתלטה המפלגה הקומוניסטית על הונגריה ובשנת 1949 נאסר על נמש נאג' לפרסם את כתביה. היא סירבה לכתוב בסגנון הריאליזם הסוציאליסטי. אחרי המרד ההונגרי הכושל של 1956 החלה ליברליזציה מתונה ואטית בהונגריה, ונוצר סגנון ממשל קומוניסטי שנודע בשם "קומוניזם של גולאש". במסגרת זו התאפשר לנמש נאג' לחזור לפרסם. בין יתר כתביה פרסמה תרגומי שירה ודרמות מצרפתית, מיצירותיהם של ז'אן רסין, מולייר ו-ויקטור הוגו. כן פרסמה תרגומים מגרמנית, מיצירותיהם של ריינר מריה רילקה, ברטולט ברכט ופרידריך דירנמט.
בשנת 1958 התגרשה נמש נאג' מלנגייל.
הכרה
בשנת 1993 זכתה נמש נאג' בפרס לאומי הונגרי בתחומי המדע והאמנות, פרס קושוט, על שם לאיוש קושוט.
בשנת 1998 הוכרה נמש נאג' בתור חסידת אומות העולם על ידי יד ושם.
ישעיהו
יְשַׁעְיָהוּ בֶּן־אָמוֹץ או יְשַׁעְיָהוּ הַנָבִיא (נכתב גם: יְשַׁעְיָה), היה נביא שפעל בממלכת יהודה באמצע תקופת בית ראשון. ישעיהו נחשב לאחד הנביאים החשובים, המרכזיים והמשפיעים בנבואה הישראלית הקלאסית. הוא פעל בתקופת הגדולה של ממלכת אשור ותקופת היחלשותה של ממלכת יהודה, ורבות מנבואותיו מתייחסות למהלכים המדיניים בתקופה זו.
ישעיהו התנבא רבות על עמי האזור ועל חורבנם העתידי, זאת בנוסף לנבואותיו על ממלכת ישראל. מספר הסברים ניתנו לסיבה להתנבאות זו על הממלכות, כאשר יש הטוענים כי מדובר בנבואות שנועדו לרומם את רוחו של עם ישראל באמירה כי עמי האזור יפלו בעוד ישראל ישרדו, לעומתם יש הטוענים כי ישעיהו התנבא ישירות אל העמים המוזכרים בנבואה. מספר חוקרים אף טוענים כי חלק מהנבואות כלל לא נתחברו על ידי ישעיהו. לפי הטוענים כי ישעיהו התנבא ישירות אל העמים המוזכרים בנבואה, ייתכן שהיה נביא מוכר בעמי האזור ולא רק בישראל.
תולדות חייו
אין בידינו מידע שלם על סיפור חייו של ישעיהו אלא רק קטעים נפרדים שניתן ללמוד מתוך נבואותיו. עיקר המידע מגיע מספר ישעיהו ומספר מלכים ב' (בחלק העוסק ביחסיו עם המלך חזקיה).
לאביו של ישעיהו קראו אמוץ, ולפי הכתוב בתלמוד הבבלי הוא היה בנו של יהואש ואחיו של אמציה שהיו ממלכי יהודה. מנבואותיו של ישעיהו עולה כי היו לו אישה ולפחות שלושה ילדים ששמותיהם (הסמליים) היו שאר ישוב, עמנו אל ומהר שלל חש בז, אולם על פי חלק מהפרשנים עמנו אל ומהר שלל חש בז הם שני שמות שניתנו לילד אחד, כשהראשון מביניהם ניתן על ידי אשתו של ישעיהו והשני על ידי ישעיהו עצמו. לפי המסופר בגמרא, הייתה לישעיהו גם בת, שחזקיהו מלך יהודה רצה להינשא לה, ולפי גרסה אחת, בתו של ישעיהו אכן הייתה אשת חזקיהו ואם מנשה, ואם כן, שמה היה חֶפְצִי-בָהּ. שמה של אשתו לא מופיע בתנ"ך והיא מופיעה בשני כינויים - עלמה ונביאה. ייתכן שכינויים אלו התייחסו לאשה אחת וייתכן שהתייחסו לשתי נשים.
לפי המסופר בגמרא, גם אמוץ אבי ישעיהו היה נביא, לפי כלל האומר שנביא שנזכר שם אביו הוא נביא בן נביא, וכן עירו הייתה ירושלים לפי הכלל האומר שנביא שנזכר שמו ולא שם עירו הרי שעירו היא ירושלים.
משמעות שמו של ישעיהו היא כנראה צירוף של השורש יש"ע עם סיומת "יהו" שהיוותה קיצור מקובל באותם זמנים לשם השם. שם זה נראה כמרמז על נבואות הנחמה (ישועה) של ישעיהו ויש שטוענים שמדובר בשם שניתן לו על שם נבואותיו.
ישעיהו היה מעורה במדיניות יהודה וייעץ לבית המלוכה.
בשנת 2018, נמצאה בחפירה ארכאולוגית בעופל, בולה הנושאת את הכיתוב "לישעיה[ו] נבי", על פי אחת ההשערות, זוהי חותמתו של ישעיהו הנביא.
תחילת נבואתו
בפסוק הראשון של ספר ישעיהו מופיע שהוא התנבא בזמנם של ארבעת המלכים: עזיהו, יותם, אחז וחזקיהו. למרות הפירוט של ארבעת המלכים, שאלת תחילת נבואתו של ישעיהו נתקלה בשתי בעיות קשות. הבעיה הראשונה היא שהנבואה הראשונה אשר מתוארכת במדויק היא בימי אחז ומתרחשת בזמן עליית רצין מלך ארם על מלכות יהודה, בשנת 735 לפנה"ס, בעוד המלך עזיהו הפסיק למלוך בשנת 788 לפנה"ס בקירוב. בנוסף לבעיה זו בנוגע לתחילת נבואתו של ישעיהו קיימת בעיה נוספת, והיא שפרק ו' של ישעיהו מעוצב כפרק תחילת נבואה טיפוסי, ובו קריאת האל לנביא להינבא על עם ישראל ותשובת הנביא. בפרק זה מופיע תאריך -. לבעיות אלו הוצעו שני פתרונות עיקריים. הפתרון הראשון הוא פתרון המדרש הטוען כי תחילת נבואתו של ישעיהו היא בפרק ו' מתואר שהוא היה בשנת מות המלך עזיהו, אך שנה זו היא שנה בה כבר מלך אחז, כיוון שעזיהו ננגע בצרעת והורד ממלכותו עוד לפני מותו. לפי מידע זה יוצא שישעיהו לא התנבא בתקופתו של עזיהו אלא בתקופת מלכותם של יותם, אחז וחזקיהו בלבד. כתשובה לקושיה זו מציע התרגום הירושלמי מיוחס ליונתן את הפתרון האומר ששנת מות המלך עזיהו פירושה השנה בה חלה המלך עזיהו והורד ממלכותו. שיטה זו אומצה במלואה על ידי מספר פרשנים, כגון רש"י ורבי יוסף קרא. רבי אברהם אבן עזרא אימץ את הטענה שישעיהו החל להתנבא בשנת מות המלך עזיהו, אולם הוא טוען כי מדובר בשנת מותו ממש ולא בשנת מחלתו. תשובתו לשאלה מדוע מופיעים שמות ארבעת המלכים היא שישעיהו התנבא בתקופת חייהם של ארבעה מלכים ולא בתקופת מלכותם. שיטה זו אומצה על ידי מספר חוקרים כגון פרופ' יאיר הופמן וד"ר גרשון גליל.
התשובה השנייה לשאלת זמן תחילת נבואתו של ישעיהו היא שישעיהו החל להתנבא בזמן כלשהו בתקופת ימי עזיהו, שלא תוארך. הראשון שהציע שיטה זו הוא הרד"ק שכהוכחה לטענתו מביא פסוק בדברי הימים . לטענתו על מנת שישעיהו יוכל לכתוב את דברי ימי עזיהו היה עליו לחיות בתקופה זו. לשאלת ניסוחו של פרק ו', הנשמע כפרק פתיחת נבואה, מציע הרד"ק תשובה - ישעיהו נתנבא עוד לפני "ההצהרה הרשמית", אולם הפך לנביא העיקרי בממלכה רק לאחריה. זו גם הסיבה שנבואותיו המוקדמות של ישעיהו לא תוארכו, כי הוא לא דיבר כנגד מקרים ספציפיים הנוגעים לממלכה אלא רק בנוגע לעוולות כלליות. עם שיטה זו הלכו מספר פרשני מקרא וחוקרים כגון רבי אליעזר מבלגנצי, שד"ל ושי"ר.
סוף נבואתו
הנבואה האחרונה המתוארכת בדיוק של ישעיהו ניתנה ב-701 לפנה"ס והיא מתייחסת למצור סנחריב. כיוון שמרבית נבואותיו של ישעיהו לא מתוארכות אלא קוראות לתיקון כללי בלי ציון שם ומקום, נראה שישעיהו המשיך להתנבא גם לאחר תקופה זו.
המדרש מספר שנמצאה בירושלים מגילה ובה כתוב שמנשה הרג את ישעיהו: המדרש אף מביא סיפור אגדה על מותו של ישעיהו. על פי המתואר, המלך מנשה שעליו נאמר שחטא והחטיא את ישראל הוכיח את הנביא ישעיהו על כך שחלק מנבואותיו סותרות את נבואות משה. בין השאר, הנבואה שבה הוא "רואה" את ה', בניגוד לדברי משה "כי לא יראני האדם וחי". אם כי משה עצמו במעמד הר סיני ראה את האלוהים, שנאמר "ויראו את האלוהים ותחת רגליו כמעשה לבנת הספיר" (שמות כד י). וישעיהו, במקום לענות לו, ביודעו שמעשה זה יביא להריגתו המיידית כמורד במלכות, החליט לברוח. לפי אגדה מופלאה זו במהלך מנוסתו ראה הנביא עץ ארז, ועל ידי שהזכיר שם קדוש נבלע בתוכו. מנשה המלך ציווה לנסר את העץ ובכך להרוג את הנביא, אולם באורח פלא העץ לא התנסר, עד שהגיעו למקום שבו היו שפתיו של הנביא, ושם נגמר הפלא והעץ התנסר והנביא נרצח. חז"ל מסבירים כי עונש זה היה מידה כנגד מידה על דבריו "ובתוך עם טמא שפתיים אנוכי יושב". ובכך מתחוור כי אגדה זו איננה מטפורה. מנשה מלך מיד לאחר חזקיהו, אולם שמו אינו מופיע ברשימת המלכים שישעיהו התנבא בזמנם ומדובר בקושיה על שיטה זו. לקושיה זו הוצעו מספר פירושים. מדרש אחר מציע כי ישעיהו אמנם התנבא בימי מנשה, אולם מחמת רשעותו של מנשה, אשר לפי המתואר בתנ"ך היה מהמלכים האכזריים ביותר ששלטו בירושלים, הוא לא נמנה ברשימת השמות אותם הזכיר הנביא.
שיטה זו לתקופת מותו של ישעיהו אומצה על ידי מספר פרשני מקרא, כגון רש"י ואברבנאל שהציעו פירושים חלופיים לשאלה זו. רש"י מציע כי ישעיהו חזה במותם של ארבעה מלכים וזו משמעות הרשימה. שיטה זו פותרת את הבעיה אולם מסתדרת בקושי עם הפסוקים – הכתוב מציין כי ישעיהו חזה "בימי", לא במותם. האברבנאל מציע פירוש חלופי לשאלה זו ואומר כי ישעיהו אמנם חי בימי מנשה, אך לא התנבא בימיו ולכן מנשה לא מופיע ברשימה המציינת את המלכים שישעיהו התנבא בימיהם.
לעומת המדרש, מציע אבן עזרא שישעיהו מת בימי חזקיה. על מנת להתמודד עם המדרש טוען אבן עזרא שהמדרש שאומר כי מנשה הרג את ישעיהו הוא דעת יחיד ולכן אנו לא מחויבים לקבלו. אמנם, אבן עזרא מציין שייתכן שהמדרש הוא "קבלה" ולכן אין לנו ברירה אלא לקבלו. שיטה זו אומצה על ידי מספר חוקרים מודרניים.
דניאל טומפקינס
'''דניאל ד. טומפקינס (באנגלית: Daniel D. Tompkins'''; 21 ביוני 1774 – 11 ביוני 1825) היה סגן נשיא ארצות הברית תחת כהונתו של הנשיא ג'יימס מונרו. קודם להיבחרו כיהן כמושל מדינת ניו יורק ושופט בית המשפט העליון של ניו יורק.
ישעיהו
חזון מדיני בנבואותיו
בנבואותיו של ישעיהו, נמצא ביטוי למתח בין המגמה הלאומית למגמה האוניברסלית;
דניאל טומפקינס
טומפקינס נולד בסקרסדייל שבניו יורק. בשנת 1795 סיים לימודי משפטים במכללת קולומביה. הוא הוסמך לעריכת דין בשנת 1797 והחל לעסוק במקצוע באופן פרטי בעיר ניו יורק. בשנת 1801 נבחר לשמש ציר לוועידה החוקתית של מדינת ניו יורק, ובשנת 1803 נבחר כחבר אספת הנבחרים של המדינה. באותה שנה נבחר לכהן בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך ויתר על הכהונה בטרם החלה, למען קבלת מינוי שופט בבית המשפט העליון של ניו יורק (1804–1807).
בשנת 1807 התמודד טומפקינס למשרת מושל ניו יורק והביס את המושל המכהן מורגן לואיס. כהונתו נמשכה עם בחירתו מחדש בשנים 1810, 1813 ו-1816. במהלך תקופה זו הוא דחה את בקשתו של הנשיא ג'יימס מדיסון להתמנות כמזכיר המדינה של ארצות הברית. תרומתו העיקרית לפיתוח המדינה הייתה בבינוי חופו המזרחי של סטטן איילנד ופיתוחו של מזח באזור, אליו החל להפעיל מעבורת שקישרה בין האי לבין מנהטן. במהלך כהונתו נענה טומפקינס בחיוב והתמודד לצדו של ג'יימס מונרו בבחירות לנשיאות. עם בחירתו למשרת סגן הנשיא הוא חדל מכהונתו כמושל, בשנת 1817. בשנת 1820 הוא ניסה, כסגן נשיא מכהן, להיבחר בשנית למושל ניו יורק, אך כשל בהתמודדות מול ג'ורג' קלינטון. בשנת 1821 הוא נבחר כציר לוועידה החוקתית של המדינה ונבחר לנשיא הוועידה.
ישעיהו
חזון מדיני בנבואותיו
מבחינה מדינית, המצב האוטופי המתואר בנבואותיו של ישעיהו כולל מחד שיתוף פעולה בין העמים תוך ריכוז העוצמה במקום אחד - מרכז הכובד הרוחני בהר בית ה', אך מאידך העמים יישארו בזהותם הלאומית הרבגונית ובגבולותיהם הראשונים. כניגוד מוחלט לכך מציג ישעיהו את החטא הכבד של אשור שהתבטא בגישתה (חסרת התקדים בעולם העתיק) לשבור את המסגרות הלאומיות של המדינות אותם כבשה: "וְהָיָה כִּי־יְבַצַּע אֲדֹ-נָי אֶת־כָּל־מַעֲשֵׂהוּ בְּהַר צִיּוֹן וּבִירוּשָׁלִָם אֶפְקֹד עַל־פְּרִי־גֹדֶל לְבַב מֶלֶךְ־אַשּׁוּר וְעַל־תִּפְאֶרֶת רוּם עֵינָיו. כִּי אָמַר, "בְּכֹחַ יָדִי עָשִׂיתִי וּבְחָכְמָתִי כִּי נְבֻנוֹתִי וְאָסִיר גְּבוּלֹת עַמִּים".
דניאל טומפקינס
כסגן הנשיא כיהן במשך שתי כהונות רצופות, בין השנים 1817 - 1825. ההשלכות הכלכליות של מלחמת 1812, מתקופת כהונתו כמושל ניו יורק, נגעו באופן ישיר להונו של טומפקינס. לצורך מימון המלחמה, בהיעדר תמיכתה התקציבית של אספת הנבחרים של ניו יורק, טומפקינס לווה כספים באופן אישי והעמיד את רכושו האישי כערבות. קשייו נמשכו במהלך שנות כהונתו כסגן הנשיא והביאו להידרדרותו לאלכוהוליזם.
ישעיהו
חזון מדיני בנבואותיו
הפילוסוף מייקל וולצר רואה גם בנבואת "משא מצרים" כמבטאת את תפיסתו הייחודית של ישעיהו ביחס ללאומיות כתופעה אוניברסלית בעלת מאפיינים פרטיקולריים:.
דניאל טומפקינס
טומפקינס נפטר שלושה חודשים לאחר סיום כהונתו והובא לקבורה בעיר טומפקינסביל שבסטטן איילנד, הנקראת על שמו.
ישעיהו
חזון מדיני בנבואותיו
בחזון אחרית הימים מנבא ישעיהו כי באחרית הימים "וגר זאב עם כבש ונמר עם גדי ירבץ", יגיע קץ למלחמות ויכון מצב של "לא ירעו ולא ישחיתו בכל הר קדשי". נבואה זו הייתה לאות ולמופת כי ייכון שלום עולמי וכי יתמתנו ניגודי הדעות והשנאה בין עמים ואנשים. מצב זה יגיע כאשר ימשול בישראל המלך המשיח, מצאצאי בית דוד -"חוטר מגזע ישי" או "שורש ישי". ישעיהו מוסיף לנבא כי לעתיד לבוא יתחדשו נסים, כעין הנסים שהיו ביציאת מצרים. עם קיבוץ הגלויות יהיה נס נוסף של קריעת ים סוף וכן נס פיצול נהר פרת לשבעה נחלים, על מנת שתתאפשר עלייה נוחה של הגולים החוזרים לארץ ישראל.
היבטים ספרותיים: סגנון נבואותיו
נבואותיו עוסקות במלחמה בעוולות החברתיים, בעבודה זרה ובתפיסה שפולחן הקורבנות, אף ללא תשובה, יכול לכפר על החטאים. נבואותיו מגוונות וכוללות התייחסות לעם ישראל ולאומות העולם. לפי הפירוש המקובל, סיפור הקדשתו מופיע בפרק ו' בספרו, שם מתואר כי הוא רואה את האל ושרפיו, וכאשר הוא שומע את אלוהים שואל את מי אשלח, והוא מתנדב ואומר "הנני שלחני". בניגוד למשה שהתנגד וסירב לשליחותו בתחילה, ישעיהו מתואר כמי שהולך ברצון לשליחות הלא קלה.
בחזיונותיו הוא מתאר כמי שרואה את אלוהים: חז"ל השוו את חזיונו של ישעיהו לחזון המרכבה של הנביא יחזקאל, וקבעו שכל מה שראה יחזקאל ראה גם ישעיהו, אלא שישעיהו (או דורו) היה מורגל במחזות כאלו ולכן הוא לא טרח לתאר את כל פרטי החזון, בניגוד ליחזקאל.
מבחינה ספרותית, לספר ישעיהו זיקה רבה לפרשת האזינו בספר דברים: בפסוקי השני בישעיהו נכתב "שִׁמְעוּ שָׁמַיִם וְהַאֲזִינִי אֶרֶץ כִּי ה' דִּבֵּר" הדומה מאוד לפסוק "הַאֲזִינוּ הַשָּׁמַיִם וַאֲדַבֵּרָה וְתִשְׁמַע הָאָרֶץ אִמְרֵי פִי" בתחילת פרשת האזינו. גם הנבואה הארוכה על האימפריה האשורית כוללת דימויים רבים כהנגדה ל"שירה" שבפרשת האזינו; כנגד "יַצֵּב גְּבֻלֹת עַמִּים" בשירת האזינו, נאמר על אשור "וְאָסִיר גְּבוּלֹת עַמִּים", כנגד "כְּנֶשֶׁר יָעִיר קִנּוֹ, עַל-גּוֹזָלָיו יְרַחֵף" מתואר אשור "וְכֶאֱסֹף בֵּיצִים עֲזֻבוֹת כָּל-הָאָרֶץ אֲנִי אָסָפְתִּי וְלֹא הָיָה נֹדֵד כָּנָף וּפֹצֶה פֶה וּמְצַפְצֵף".
חוקרי המקרא המודרניים סוברים שספר ישעיהו מכיל דרשות בשני סגנונות שונים לחלוטין ולכן הוא ככל הנראה קיבוץ דרשותיהם של שני נביאים שונים. החוקרים מכנים את הדורש של חלקו השני של הספר בשם "ישעיהו השני".
ישעיהו בנצרות
הנבואה בספר ישעיהו היא אחת מנבואות רבות המפורשת בנצרות כמתייחסות לישו. הדבר נכון במיוחד לדימוי, שה האלוהים הנושא את חטאת העולם:
ספר ישעיהו מצוטט בהרחבה בברית החדשה בין השאר כמבשרו של ישו. בבשורה על פי יוחנן, נאמר שישעיהו ראה את תפארתו של ישו ודיבר עליו. את שירי עבד ה' מפרשים כמיוחסים לישו. הרמב"ן, בוויכוח ברצלונה, התמודד עם הפרשנות הנוצרית לסוגיית "הנה ישכיל עבדי" ובעקבות כך חיבר פירוש לפרשייה זו. במסורת הנצרות האורתודוקסית מציינים את הקדוש ישעיהו הנביא יחד עם כריסטופר הקדוש ב-9 במאי. ישעיהו נמנה ברשימת הקדושים של ה-9 במאי גם במסורת הנצרות הקתולית. ספר מורמון מצטט את ישו מצהיר כי אדירות הן מילותיו של ישעיהו וכי כל דבריו מתממשים ויתממשו.
מסורות בעניין מיקום קברו
קבר המיוחס לישעיהו הנביא נמצא בגליל (אם כי אין עדות שפעל באזור זה), ליד שפך נחל ברעם אל נחל דישון, כ-1.5 ק"מ ממזרח לקיבוץ ברעם.
הנוסע מבורדו תיאר את אחת ממצבות נחל קדרון כקבר ישעיהו.
ציון קבר נוסף של הנביא נמצא בעיר אספהאן והוא משמש אתר תפילה ליהודים ומוסלמים.
דסיור מפוספס
דסיור מפוספס (שם מדעי: Myoictis - אטימולוגית: נמייה-עכברית) הוא סוג של טורף כיס קטן וססגוני דמוי נמייה קטנה ממשפחת נמיות הכיס, הכולל 4 מינים החיים ביערות הגשם של האי גינאה החדשה אשר בשליטת פפואה ואינדונזיה. כל מיני הדסיור המפוספס קרויים על שמם של זואולוגים וחוקרי טבע.