cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בריאן מקלייר
מנצ'סטר יונייטד
הזכייה בגביע הביאה את הקבוצה להתחרות בגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת. מקלייר כבש ארבעה שערים בטורניר, אחד בכל סיבוב למעט משחק הגמר. בגמר עצמו פתח מקלייר בהרכב בניצחונה של הקבוצה 2-1 על ברצלונה, והיה שותף לזכייה הראשונה של הקבוצה גביע המחזיקות. גם בליגה האנגלית שיפר מקלייר את מאזנו, וכבש 13 שערי ליגה בדרך למקום השישי. עם פתיחת עונת, זכה מקלייר עם קבוצתו בסופר קאפ האירופי. מנצ'סטר גברה 1-0 על הכוכב האדום בלגרד, אלופת אירופה המכהנת, משער של מקלייר עצמו בדקה ה-67. מקלייר רשם באותה עונה שער ניצחון חשוב נוסף, בגמר גביע הפוטבול ליג בין מנצ'סטר לבין נוטינגהאם פורסט, וקבע את תוצאת המשחק, 1-0 למנצ'סטר. בפעם השנייה סיים מקלייר עם קבוצתו במקום השני בטבלה, לאחר שכבש 18 שערי ליגה באותה עונה.
בנובמבר 1992, זמן קצר לאחר פתיחת עונת, הצטרף למנצ'סטר החלוץ הצרפתי אריק קאנטונה. המעבר היווה נקודת מפנה בקריירה של מקלייר בקבוצה, שכן הוא הוסט לעמדת הקישור, אותה הכיר משלבי הקריירה המוקדמים שלו. עם זאת, הוא הפך לשחקן הרכב יציב בעמדה זו, תוך שהוא דוחק לספסל את בריאן רובסון הוותיק. בעונה זו, שהייתה עונת הבכורה של הפרמייר ליג, זכה מקלייר לראשונה עם מנצ'סטר בתואר האליפות. הוא תרם תשעה שערי ליגה ב-42 הופעות במדי הקבוצה באותה עונה.
החתמתו של הקשר האירי רוי קין במנצ'סטר לקראת עונת פגעה משמעותית בכמות הדקות של מקלייר. הוא רשם 26 הופעות ליגה, 16 פחות מהעונה הקודמת, וכבש שער ליגה אחד בלבד בדרך לזכייתה של הקבוצה באליפות שנייה ברצף. מקלייר השלים זכייה בדאבל עם קבוצתו באותה עונה לאחר שמנצ'סטר זכתה בגביע לאחר ניצחון 4-0 על צ'לסי מקלייר, שהחליף את אנדריי קנצ'לסקיס בדקה ה-84, כבש בתוך תוספת הזמן של המשחק את השער שחתם את התוצאה.
על אף הפיחות בדקות המשחק שלו, נותר מקלייר בקבוצה כדמות מוערכת ואמינה ואף רשם ארבעים הופעות ליגה בעונת, שהסתיימה ללא תואר. על אף הפיחות במעמדו ובדקות המשחק שלו, מקלייר נותר בקבוצה במשך שלוש עונות נוספות, עד לסיום עונת. ב-15 באפריל 1997, לקראת סיום עונתו העשירית בקבוצה, זכה למשחק ראווה לכבודו שהפגיש בין מנצ'סטר יונייטד לסלטיק באולד טרפאורד לעיני כ-44 אלף צופים, מתוכם כעשרת אלפים אוהדי סלטיק. בסך הכול ב-11 עונות במדי מנצ'סטר רשם מקלייר 471 הופעות, בהן כבש 127 שערים (355 הופעות ו-88 שערים במסגרת הליגה).
מאת'רוול
לקראת עונת, עבר מקלייר בהעברה חופשית למאת'רוול, בה שיחק במשך שתי עונות בתחילת שנות ה-80. הוא הספיק לרשום 11 הופעות ליגה בחצי שנה עד שהודיע רשמית על פרישה ממשחק פעיל בגיל 35.
נבחרת סקוטלנד
מקלייר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סקוטלנד ב-12 בנובמבר 1986, תחת המאמן אנדי רוקסברג, כשעלה בהרכב ניצחון 3-0 על במסגרת מוקדמות יורו 1988. על אף שסקוטלנד כשלה להעפיל מהמוקדמות, הפך מקלייר לשחקן חשוב בסגל הנבחרת במהלך השנים הבאות.
מקלייר רשם חמש הופעות במהלך מוקדמות מונדיאל 1990, וסייע לנבחרתו להעפיל לטורניר. עם זאת, רוקסברג בחר שלא לזמן את מקלייר לסגל הסופי לקראת טורניר הגמר באיטליה. הוא חזר לסגל במוקדמות יורו 1992 בו רשם חמש הופעות, והעפיל עם נבחרתו לראשונה בתולדותיה לטורניר הגמר של אליפות אירופה. הפעם הוא זומן על ידי רוקסברג לסגל הנבחרת לקראת יורו 1992 בשוודיה. מקלייר פתח בהרכב בכל משחקיה של סקוטלנד בשלב הבתים. הפסדים 1-0 ל ו-2-0 ל חרצו את גורלה של סקוטלנד להדחה מוקדמת, ובמשחק השלישי והאחרון כבש מקלייר את השער השני של נבחרתו בניצחון 3-0 על. היה זה שערו הראשון במדי סקוטלנד.
הקריירה הבינלאומית של מקלייר לא ארכה זמן רב לאחר הטורניר. משחקו האחרון במדי סקוטלנד היה ב-2 ביוני 1993, כשנה בלבד לאחר טורניר היורו, מול במוקדמות מונדיאל 1994. מקלייר כבש את השער הראשון במשחק, שהסתיים בניצחונה של סקוטלנד 3-1. היה זה שערו השני והאחרון במדי סקוטלנד בשלושים הופעות.
קריירה מקצועית
בדצמבר 1998, מיד עם פרישתו ממשחק פעיל במדי מאת'רוול, התמנה מקלייר לתפקיד עוזר המאמן בבלקברן רוברס מהפרמייר ליג. הוא שימש בתפקיד כעוזרו של בריאן קיד, מי שהיה עוזר מאמן מנצ'סטר יונייטד בתקופתו כשחקן הקבוצה. השניים כשלו להשאיר את הקבוצה בפרמייר ליג, ופוטרו מתפקידם בנובמבר 1999.
חודש לאחר פיטוריו מבלקבורן, חזר מקלייר למנצ'סטר יונייטד, בה שיחק לאורך רוב הקריירה, והתמנה לתפקיד מאמן נוער בקבוצה. ב-2001 קודם לתפקיד מאמן קבוצת המילואים של המועדון, ובעונתו הראשונה על הקווים זכה עמה בפרמייר ליג המילואים. החל מ-2006 שימש מקלייר כמנהל מחלקת הנוער ואקדמיית הנוער של המועדון. הוא נותר בתפקידו עד לסיום עונת, אז התמנה לתפקיד מנהל הביצועים של נבחרת סקוטלנד.
מועדונים
{|
אייסטה
אייסטה סמילגוויצ'יוטה (בליטאית: Aistė Smilgevičiūtė; נולדה ב-29 באוקטובר 1977) היא זמרת ליטאית. ייצגה את ליטא באירוויזיון 1999.
ביוגרפיה
אייסטה נולדה בפלונגה ולמדה פילולוגיה קלאסית באוניברסיטת וילנה.
מאז 1996 היא חברה בלהקת "סקייל".
ב-1999 היא זכתה בתחרות קדם האירוויזיון הליטאית ונבחרה לייצג את ליטא באירוויזיון בירושלים, בתחרות היא שרה את השיר "ציפור שיר" בניב סאמוגיטאית של השפה הליטאית ולבסוף סיימה במקום ה-20 עם 13 נקודות.
ב-2012 הוענק לה ולהקתה אות מטעם נשיאת ליטא דליה גריבאוסקאיטה.
רוג'ר סקרוטון
סר רוג'ר ורנון סקרוטון (באנגלית: Sir Roger Vernon Scruton; 27 בפברואר 1944 – 12 בינואר 2020) היה פילוסוף וסופר בריטי, שהתמחה באסתטיקה ובפילוסופיה פוליטית. אחד מהוגי הדעות השמרנים הבולטים בעולם.
סקרוטון כתב למעלה מ-50 ספרים על פילוסופיה, אמנות, מוזיקה, פוליטיקה, ספרות, תרבות, מיניות ודת, בנוסף ל-5 רומנים ושתי אופרות. הפרסומים הבולטים ביותר שלו כוללים את "על טבע האדם", "להיות שמרן" ו"משמעות השמרנות".
בין השנים 1971 ל-1992 שימש סקרוטון כמרצה וכפרופסור לאסתטיקה במכללת בירקבק, לונדון, ולאחר מכן החזיק במספר משרות אקדמיות במשרה חלקית, כולל בארצות הברית. הוא היה בעל טור קבוע בעיתונים נחשבים כמו ה"טיימס" הלונדוני, ושימש כעורך כתב העת הפוליטי-שמרני The Salisbury Review, בין השנים 1982 עד 2001.
בשנות ה-80 הוא סייע בהקמת רשתות אקדמיות מחתרתיות במזרח אירופה שבשליטת הסובייטים, ועליהן הוענק לו בשנת 1998 אות הצטיינות של הרפובליקה הצ'כית על ידי הנשיא ואצלב האוול. בשנת 2016 הוא קיבל תואר אבירות מהמלכה הבריטית עבור "תרומתו לפילוסופיה, להוראה ולחינוך ציבורי".
נפטר ב-12 בינואר 2020 ממחלת הסרטן.
השכלה
את גישתו השמרנית אימץ, על פי עדותו, לאחר שהיה עד במהלך ביקור בצרפת למחאות הסטודנטים במאי 1968. במהלך מחאות הסטודנטים ברובע הלטיני בפריז, ראה סקרוטון כיצד הם הופכים מכוניות ומנפצים חלונות, ולראשונה בחייו "חש פרץ של זעם פוליטי":
"פתאום הבנתי שאני בצד השני. מה שראיתי היה אספסוף פרוע של בריונים מהמעמד הבינוני. כששאלתי את החברים שלי מה הם רוצים, מה הם מנסים להשיג, כל מה שקיבלתי בתשובה היה ג'יבריש מרקסיסטי מגוחך. זה דחה אותי, וחשבתי שחייבת להיות דרך חלופית להגנת הציוויליזציה המערבית נגד הדברים האלה. אז נהייתי שמרני. ידעתי שאני רוצה לשמר דברים במקום להרוס אותם." סקרוטון קיבל את הדוקטורט שלו ב-1973 על תזה בשם "אמנות ודמיון, מחקר בפילוסופיה של המחשבה", בה הוא הציע תאוריה אמפירית של אסתטיקה. התזה הייתה הבסיס לספרו הראשון, "אמנות ודמיון" (Art and Imagination). משנת 1971 הוא לימד פילוסופיה במכללת בירקבק, לונדון, והשלים תואר במשפטים באוניברסיטת לונדון (1974–1976). במהלך עבודתו בבירקבק, מעוז ידוע של השמאל הבריטי, הוא היה, לדבריו, "השמרן היחיד שם, למעט מגישת האוכל". ב -1974 ייסד יחד עם כמה מעמיתיו את "מועדון הפילוסופיה השמרנית", שמטרתו הייתה לפתח בסיס אינטלקטואלי לשמרנות. בפגישות המועדון נכחו דמויות חשובות שונות, ביניהן גם מרגרט תאצ'ר לפני שנעשתה ראש ממשלה. לדבריה באחת הפגישות, "לצד השני יש אידאולוגיה שלאורה הוא יכול לבחון את המדיניות שלו. גם לנו חייבת להיות כזו."
הקריירה האקדמית של סקרוטון בבירקבק ספגה זעזוע בעקבות עמדותיו השמרניות, אותן הביע בצורה מפורשת בספרו השלישי, "משמעות השמרנות", שפורסם ב-1980 (The Meaning of Conservatism). הוא סיפר בריאיון לגרדיאן כי עמיתיו בבירקבק השמיצו אותו על הספר, ושהפילוסוף המרקסיסטי ג'. א. כהן אף סירב ללמד איתו בסמינר משותף, אם כי מאוחר יותר השניים התיידדו. סקרוטון שימש גם כעורך כתב העת השמרני של בירקבק, והמשיך ללמד במוסד עד 1992, תחילה כמרצה ולאחר מכן כפרופסור לאסתטיקה.
אקטיביזם במרכז אירופה
בין השנים 1979 ל-1989 היה סקרוטון תומך פעיל של מתנגדים (דיסידנטים) בצ'כיה תחת שלטון המפלגה הקומוניסטית, ויצר קשרים בין האקדמאים המתנגדים במדינה לבין עמיתיהם באוניברסיטאות מערביות. הוא ואקדמאים אחרים ביקרו בפראג ובברנו, ותמכו ברשת חינוך מחתרתית על ידי הברחות ספרים, תרגומי סאמיזדאט, ארגון הרצאות, והסדרת לימודי סטודנטים בפקולטה לתאולוגיה בקיימברידג' (הפקולטה היחידה שענתה לבקשה לעזרה).
על תמיכתו בהתנגדות, זכה סקרוטון ב־1993 בפרס מהעיר הצ'כית פלזן, וב-1998 הוענק לו אות הצטיינות של הרפובליקה הצ'כית על ידי הנשיא ואצלב האוול. סקרוטון מתח ביקורת חריפה על דמויות במערב - ובמיוחד על אריק הובסבאום - ש"בחרו להעלים פשעים וזוועות של המשטר הקומוניסטי לשעבר". חוויותיו מאותן שנים במרכז אירופה תוארו בצורה בדיונית ברומן שלו משנת 2014, "רשימות מהמחתרת" (Notes from Underground).
אסתטיקה
סקרוטון התמחה באסתטיקה לאורך כל הקריירה שלו, החל מהתואר השלישי וכלה בסדרת ספרים שהוציא בנושא. ב -2012 יצא לאור אוסף של מאמרים המוקדש כולו להגותו האסתטית. הוא מחה נגד אובדן האסתטיקה בבריטניה, וטען כי "בריטניה הפכה אדישה ליופי", תוך שהוא מחזיק בתמונתו של בוטיצ'לי לידתה של ונוס לצד תמונה של הדוגמנית קייט מוס.
תמיכה בשמרנות
סקרוטון ידוע בעיקר בזכות תמיכתו ההגותית בשמרנות. גיבוריו האינטלקטואליים, הם בֶּרק, קולרידג', דוסטויבסקי, הגל, רסקין ות"ס אליוט. את ספרו השני של סקרוטון, "משמעות השמרנות" הוא כינה "הגנה הגליאנית מסוימת על ערכי הטוֹרים כנגד בגידת השוק החופשי בהם". הוא תמך במרגרט תאצ'ר, אף על פי שהיה ספקן לגבי השקפתה על כוחות השוק כפתרון לכל דבר. עם זאת, לאחר מלחמת פוקלנד הוא הבין כי "היא מכירה בכך שזהותה העצמית של המדינה הייתה מוטלת על כף המאזניים, ותחייתה היא משימה פוליטית".
בהתייחסותו לספרו הידוע של ברק, "מחשבות על המהפכה בצרפת" טען סקרוטון כי על אף שברק כתב על מהפכה ולא על סוציאליזם, הוא משוכנע כי הטיעון שהציג ברק, זהה: ההבטחות האוטופיות של הסוציאליזם, כמו אלו של המהפכה, היו מלוות בחזון מופשט של התפיסה האנושית, שאינו קשור כמעט לדרך שבה חושבים רוב האנשים. ברק גם שכנע אותו, לדבריו, שאין כיוון להיסטוריה, ואין בה התקדמות מוסרית או רוחנית; אנשים חושבים באופן קולקטיבי אודות מטרה משותפת רק בזמן משברים כגון מלחמה, וכי הניסיון לארגן את החברה בדרך זו דורש אויב אמיתי או דמיוני; ומכאן, כותב סקרוטון, הטון הצורם של הספרות הסוציאליסטית.
עוד טען סקרוטון בעקבות ברק, שהחברה מאוחדת על ידי סמכות ושלטון החוק, במובן של זכות לציות, לא על ידי זכויותיהם המדומיינות של האזרחים. הציות, כתב, הוא "המעלה הראשית של ישויות פוליטיות, שמאפשרת לשלוט בהן, ובלעדיו חברות מתפוררות ל"אבק של אינדיבידואליות". חופש אמיתי, כתב סקרוטון, אינו עומד בסתירה לציות, אלא הוא צידו השני של המטבע. הוא גם שוכנע על ידי טיעוניו של ברק בדבר החוזה החברתי, ובעיקר על ידי טענתו כי רוב הצדדים לחוזה מתו, או שטרם נולדו. שכחת העובדה הזו, לצד הזנחת המנהגים והמוסדות המסורתיים, כתב, "יגרמו להפיכת חברי החברה הנוכחיים לדיקטטורים של אלה שהיו לפניהם, ושל אלה שבאו אחריהם".
סקרוטון טען כי אמונות שנראות כשיקוף של דעות קדומות עשויות להיות שימושיות וחשובות: "האמונות החיוניות ביותר שלנו עשויות להיות גם לא מוצדקות וגם בלתי ניתנות להצדקה, מנקודת המבט שלנו, והניסיון להצדיק אותן רק יוביל לאובדנן". דעה קדומה לטובת צניעות אצל נשים ואבירות אצל גברים, למשל, עשויה לסייע ביציבות היחסים המיניים ובהגדלת הילדים, אם כי אלה אינם מוצעים כסיבות ראויות, בשל אותה דעה קדומה. לכן, ייתכן שיהיה קל להציג את הדעות הקדומות כבלתי רציונליות, אבל החברה תסבול מפגיעה אם דעות אלו יישללו.
סקרוטון הביע ביקורת כלפי התנועה הפמיניסטית בת זמנו, תוך מתן שבחים לסופרז'יסטיות כמו מרי וולסטונכראפט. עם זאת, הוא שיבח את הפעילה והסופרת הפמיניסטית ג'רמיין גריר ב -2016, ואמר כי היא "הטילה אור רב על המסורת הספרותית שלנו" על ידי הצגת הזכר כדמות הדומיננטית. הוא גם הגן עליה כנגד הביקורת שהוטחה בה על שהשתמשה במילה "סקס" לתיאור ההבדל בין גברים ונשים, ולא "מגדר" - ביטוי שסקרוטון החשיב כ"פוליטיקלי קורקט".
על טבע האדם
בשנת 2017 הוציא סקרוטון את ספר הפילוסופיה "על טבע האדם", שעוסק ברעיון "מותר האדם מן הבהמה". הספר מתעמת עם תפיסות רדוקציוניסטיות הרואות באדם סוג של "חיה מחוכמת" וטוען שלמין האנושי יש איכויות ייחודיות, לטוב ורע.
הספר יצא לאור באנגלית בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון. בינואר 2019 יצא לאור תרגום לעברית של הספר מאת שמעון בוזגלו, בהוצאת המרכז האקדמי שלם.
דת
סקרוטון היה נוצרי אנגליקני, ובספרו אודות הכנסייה האנגליקנית (Our Church: A Personal History of the Church of England) הגן על הרלוונטיות שלה. הוא טען, בעקבות עמנואל קאנט, כי יש לבני אדם ממד טרנסצנדנטי, מעין "ליבה מקודשת" המתבטאת ביכולתם להפגין מודעות עצמית. הוא טען שאנו נמצאים בעידן של חילון ללא תקדים בהיסטוריה של העולם; סופרים ואמנים כמו רילקה, ת"ס אליוט, אדוארד הופר וארנולד שנברג "הקדישו הרבה אנרגיה כדי לרפא את החוויה של המקודש, אם כי בצורה פרטית, ולא ציבורית, של מודעות". כיוון שהוגים אלה מכוונים את אמנותם למעטים, הוא כתב, היא מעולם לא קסמה לרבים.
וסלי מת'יוז
וסלי מת'יוז הבן (באנגלית: .Wesley Matthews Jr; נולד ב-14 באוקטובר 1986) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד במילווקי באקס.
ראשית חייו וקריירת מכללות
לאחר שזכה בתואר 'שחקן התיכונים המצטיין של ויסקונסין' לשנת 2005, בחר מת'יוז להמשיך את לימודיו באוניברסיטת מרקט, למרות הלחץ שהופעל עליו ללמוד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, כפי שעשה אביו. מת'יוז היווה חלק מ'שלושת האמיגוס' ('Three Amigos') בהרכב הפותח של הקבוצה, ביחד עם שני גארדים נוספים - דומיניק ג'יימס וג'רל מקניל. 'שלושת האמיגוס' הגיעו לאוניברסיטת מרקט באותה שנה והרכיבו את הקו האחורי של הקבוצה במשך ארבע עונות רצופות, עד סיום לימודיהם בשנת 2009. הסטטיסטיקה של מת'יוז הלכה והשתפרה במהלך שנותיו במכללה, כשבעונתו האחרונה הוא רשם של 18.3 נקודות, 5.7 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים למשחק.
דאלאס מאבריקס
ביולי 2015 עזב מת'יוז את פורטלנד וחתם על חוזה לארבע עונות בדאלאס מאבריקס. בדאלאס שיחק מת'יוז במשך שלוש וחצי עונות, כאשר בעונתו הראשונה העפילה הקבוצה לפלייאוף, אך הודחה בסיבוב הראשון.
ניו יורק ניקס
באמצע עונת הועבר מת'יוז בטרייד יחד עם דניס סמית', דיאנדרה ג'ורדן ושתי בחירות דראפט בסיבוב הראשון לניו יורק ניקס, תמורת קריסטפס פורזינגיס, קורטני לי, טריי ברק וטים הארדוויי. לאחר שני משחקים בלבד עם הניקס שוחרר מת'יוז מהקבוצה.
אינדיאנה פייסרס
ב-10 בפברואר 2019 חתם על חוזה באינדיאנה פייסרס עד סיום העונה.
מילווקי באקס
ב-12 ביולי 2019 חתם על חוזה לעונה אחת במילווקי באקס.
לוס אנג'לס לייקרס
לקראת עונת חתם על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס, אלופת העונה הקודמת.
חזרה למילווקי
ב-3 בדצמבר 2021 חזר למת'יוז למילווקי באקס.
מרצדס AMG SL 43
מרצדס AMG SL 43 (בגרמנית: Mercedes AMG SL 43) היא מכונית ספורט במרכב קבריולה, בעלת ארבעה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי חטיבת AMG של מרצדס-בנץ משנת 2022. היא נחשפה ב-6 באפריל 2022. מרצדס AMG SL 43 היא גרסת הכניסה לרודסטר היוקרתית החדשה מרצדס AMG SL.
ה-AMG SL 43 כוללת מנוע ארבעה צילינדרים ייחודי שהוא הראשון בעולם בייצור המוני העושה שימוש במגדש טורבו חשמלי המונע באמצעות גזי הפליטה, טכנולוגיה שנלקחה ישירות מטכנולוגיות הפורמולה 1 של מרצדס.
== עיצוב == העיצוב של ה-AMG SL 43 יוקרתי יותר ופחות ספורטיבי מכיוון שהמנוע שבו אינו מצריך מערכת פליטה גדולה או פתחי אוורור במכסה מנוע ולכן במרצדס החליטו לנצל זאת ולעצב את הדגם באופן יוקרתי.
מפרט טכני
מנוע בנזין I4 צילינדרים בנפח 2.0 ליטר עם מגדש טורבו חשמלי המונע באמצעות גזי הפליטה המספק 381 כ"ס ב-6750 סל"ד ומומנט מרבי של 48.9 קג"מ בין 3250 ל-5000 סל"ד. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת 9 הילוכים והנעה אחורית, זה מספיק לנתון תאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 4.9 שניות ולמהירות מרבית של 275 קמ"ש. למנוע מחובר מערכת היברידית 48 וואט המוסיפה 14 כ"ס למנוע.
רוכשים שירצו לשדרג את הדגם יוכלו לבחור בחבילת "AMG דינמיק פלוס" המוסיפה דיפרנציאל מוגבל החלקה אחורי נשלט אלקטרונית, תושבות מנוע אקטיביות, מצב נהיגה "RACE" המחדד עוד יותר את תגובות הרכב, הנמכת מרכב של 10 מ"מ וקליפרים בצהוב AMG.
דפנה אבניאלי
דפנה אבניאלי (נולדה ב-20 בדצמבר 1953) היא מנהלת המכון לאמנויות המשפט בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, שופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב לשעבר.
ביוגרפיה
בשנת 1976 סיימה את לימודיה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב והתגייסה לצה"ל כמשפטנית. בין השנים 1979–1983 עבדה כעורכת דין בשוק הפרטי ובמקביל המשיכה בלימודיה וקיבלה תואר שני במשפטים בשנת 1984. ב-1983 עברה לתפקיד סגנית בכירה בפרקליטות מחוז תל אביב (אזרחי).
ב-1993 מונתה לכהונת שופטת בבית משפט השלום בתל אביב ובשנת 2007 מונתה לכהונת שופטת בבית המשפט המחוזי. בשנת 2000 קיבלה תואר דוקטור במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן. עבודת הדוקטורט עסקה בחסינות השיפוטית, והיא נכתבה בהדרכתם המשותפת של פרופ' ציפורה כהן ופרופ' דני מור. בין השנים 2000–2007 לימדה קורסים בתחום דיני החסינות במכללה למינהל ובמכללה האקדמית נתניה.
בשנת 2011 סיימה לימודי מוסמך במשפט מסחרי בהצטיינות יתרה, תואר משולב של אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת ברקלי בקליפורניה. בפברואר 2015 השתתפה בקורס מנהיגים בכירים באוניברסיטת הרווארד, בהזמנת קרן וקסנר.
פרשה מכס השיפוט בשנת 2017, והצטרפה לפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, שם ייסדה את המכון לאמנויות המשפט, שאותו היא מנהלת. כמו כן, אבניאלי היא מרצה לקורס בנושא "יישוב סכסוכים וניהול סיכונים" המיועד לסטודנטים מתואר ראשון ושני באוניברסיטת תל אביב.
פרסומים
שני הספרים עוסקים בנושא החסינות על כל היבטיו, לרבות חסינות שיפוטית, חסינות בוררים, חסינות נבחרי ציבור, חסינות עובדי הציבור, חסינות חברי הכנסת, חסינות נשיא המדינה, ומבקר המדינה.
פסקי דין חשובים
במהלך כהונתה בבית המשפט המחוזי נתנה מספר פסקי דין חשובים:
בתחום התובענות הייצוגיות-
בתחום הפלילי:
בתחום המשפט המנהלי:
פרוטוכרוניזם
פרוטוכרוניזם או פרוטוקרוניזם (ברומנית: protocronism, לפי המילים היווניות "πρώτος" - ראשון ו-"χρονος" - זמן, במובן של "ראשונות בזמן") הוא מגמה בלאומנות התרבותית העולמית. המושג היה בשימוש ברומניה כדי לציין את ההשקפה המיחסת לאומה עבר אידיאלי קדום ככל האפשר וכן ראשונות וחלוציות בתחומים רבים של התרבות האנושית, במדעים, בספרות, בהגות, באמונה דתית, במוסר וכו'. היה זה במידה רבה, על בסיס נתונים מפוקפקים ופרשנויות סובייקטיביות. מגמה זו, הקיימת גם אצל עמים אחרים ובארצות אחרות, היא למעשה מקרה פרטי של לאומנות.
ברומניה הפרוטוכרוניזם נקשר לדיונים הרבים בחוגי התרבות הרומניים בנוגע למקומה של רומניה באירופה ולגבי תקפות הדגם האירופי המערבי לגביה. במובן צר של המילה, הפרוטוכרוניזם הרומני התייחס במיוחד להאדרת השורשים הדאקים והקדומים אף יותר של העם הרומני. השקפה זו נקראה בפי חסידיה גם "דאקולוגיה" וכונתה, לפעמים, על ידי מבקריה בשמות בעלי קונוטציה שלילית כמו "דאקומניה" או "תראקומניה".
בניין משטרת מחנה יהודה
בניין משטרת מחנה יהודה או בית הקונסול מור הוא מבנה אבן דו קומתי ברחוב יפו בירושלים בסמוך לישיבת עץ חיים ולשוק מחנה יהודה. המבנה עבר גילגולים רבים החל מהתקופה העת'מאנית.
פרוטוכרוניזם
המושג, על כל היבטיו, הפך למטבע לשון נפוץ בימי משטרו של ניקולאה צ'אושסקו בשנות ה-1970, בעקבות הגות מסורתית מתקופות קודמות, וביקש להזהיר בפני השלכות הכניעה לזרים, כולל לתרבות המערב. בתחום הספרות הוא בא לשלול גישות קוסמופוליטיות כמו ה"סינכרוניזם" של מבקר הספרות אאוג'ן לובינסקו.
בניין משטרת מחנה יהודה
היסטוריה
המבנה הוקם סביב שנת 1860 כאחת מ-17 מצדיות, שנועדו לשמור על הדרך שבין נמל יפו לשער יפו. לקראת סוף המאה ה-19 חדל הבניין לשמש כמצדית, נמכר והפך למשכנו של הקונסול הבריטי באותה העת, נואל טמפל מור. מור יזם בבניין שינויים, ששינו לחלוטין את צורתו המקורית. אלה כללו הרחבה משמעותית של קומת הקרקע, הוספת קומה שנייה והקמת אורווה בצמוד לבית. בחצר הגדולה ניטע בוסתן, שהוקף בגדר אבן. יורשיו של מור המשיכו להשתמש בבית עד לסוף המאה התשע-עשרה, כאשר נמכר הבית לערבי מהכפר עין כרם בשם מרחייב. מרחייב השכיר את הבית למשפחת יהודית מבולגריה בשם משפחת אריה, שהתגוררה במקום עד לכיבוש ירושלים בידי הבריטים בשנת 1917. במהלך מגוריה של משפחת אריה בבית, נקבעו בחזיתו שני אריות מפוסלים, יצירתו של האמן הירושלמי ר' שמחה יאנובר.
בימי המנדט הבריטי הפך המקום לתחנה אזורית של משטרת המנדט ולאחר קום המדינה עבר לשמש כתחנה אזורית של משטרת ישראל.
בשנת 2003, במסגרת העבודות להרחבת רחוב יפו על מנת לאפשר את מעבר הרכבת הקלה, פורקה חומת האבן של הגן ועמודי השער והאריות הוצבו מחדש בצמוד לקיר המבנה.
נכון לשנת 2021 משמש המקום את משטרת ישראל כמשרד אבידות ומציאות.
פרוטוכרוניזם
הדאקים והמצאתם של הכתיבה והמונותאיזם
לעיתים קרובות יוחסה התופעה לתסביך נחיתות שנחשב אופייני ללאומנות הרומנית.
הפרוטוכרוניזם הרומני התמקד במיוחד בייחודיותם של הדאקים ושל תרבותם. בתקופה של תחייה לאומית, הרעיון ששטחי רומניה שימשו פעם כמושבה חסרת השפעה של רומא, ושהייתה נתונה לחסדי הכובשים לטינים שמחקו את התרבות הדאקית המקומית, היה קשה להתקבל על דעת אקדמאים רומנים רבים.
תוך התעלמות מכך שלפי הממצאים עד ימינו, לחברה הדאקית הייתה מחוסרת כתב משלה, ניסו חסידי הפרוטוכרוניזם הרומני להוכיח שהדאקים שיחקו תפקיד חשוב בהיסטוריה האנושית, או אף שתרבותם התעלתה מעל כל שאר תרבויות העולם הקדום, לרבות רומא העתיקה, שנוסדה, לפי דעתם, על ידי מהגרים דאקים. בעיני הפרוטוכרוניסטים הלוחיות המסתוריות מתקופת האבן החדשה שנתגלו בכפר טרטריה בטרנסילבניה שימשו כהוכחה כי בכלל הכתיבה נולדה בשטח הפרוטו-דאקי - של רומניה בת זמננו. לפי השקפות פרוטוכרוניסטיות השפה הדאקית היא הייתה המקור האמיתי של השפה הרומנית, ולא השפה הלטינית של הכובשים הרומאים, שהייתה רק קרובה אליה. כמו כן יש שהביעו את האמונה כי השפה הדאקית עצמה, שלמעשה הבלשנים יודעים מעט מאוד עליה, שרדה עד מאוחר בימי הביניים. חסידי הפרוטוכרוניזם טוענים שלא רק הכתיבה אלא גם המונותאיזם הוא המצאה של הגניוס הדאקי ומקורו בפולחן של האל זמולקסיס. על יסוד פולחן זמולקסיס היה קל יותר לדאקים לקבל את הטפותיו של אנדראס הקדוש ולהתנצר, ולאחר מכן להשפיע על הדת הנוצרית מבפנים. אנדראס הקדוש, בפי הרומנים "אנדריי הקדוש", נחשב למייסד הדת הנוצרית אורתודוקסית הרומנית
היסטוריה
אחד המבשרים של הפרוטוכרוניזם ברומניה נחשב המלומד והבלשן יליד בסרביה בוגדן פטריצ'ייקו חשדאו. במילונו השאפתני הלא גמור "אטימולוגיקום מאגנום רומניא"(Etymologicum magnum Romaniae),הוא טען לא רק שמקרב הדאקים קמו רבים מקיסרי רומא, אלא שגם השליטים בנסיכויות הרומניות בימי הביניים-ולאכיה ומולדובה - היו צאצאים של קאסטה דאקית נושנה מימי המלך בורביסטה. רעיון זה הושאל בימינו על ידי אתרי אינטרנט רבים בתומכים בהשקפות פרוטוכרוניסטיות. בזמנו טענותיו של חשדאו עוררו מחלוקות בינו ובין חברי החוג הספרותי "ז'ונימיה". טענות דומות לאלו של חשדאו נשמעו גם מפי הסופר והארכאולוג החובב צ'זאר בוליאק, מפי תאוחרי אנטונסקו וניקולאיה דנסושיאנו.
עורך דין ומלומד רומני אחר, ניקולאיה דנסושיאנו (Nicolae Densusianu), יליד טרנסילבניה, שאסף את כתביו בספר "דאקיה הפרה-היסטורית" (1913, Dacia preistorică), שפורסם אחרי מותו. הוא תיאר בו באופן ספקולטיבי-דמיוני, תרבות פלאסגית קדומה במקורה במרחב הרומני, ששלטה כביכול למשך מעל אלף שנה באימפריה שהתפשטה מהאוקיינוס האטלנטי ועד הודו ושהיא עמדה ביסוד כל התרבות האנושית. המחבר מכנה "דאקים" אישים שונים מן ההיסטוריה הוולאכית והרומנית כמו הצארים של בולגריה מבית אסאן או את הוריה, מנהיג מרד איכרים רומנים בטרנסילבניה במאה ה-19.
אחרי מלחמת העולם הראשונה ואיחוד המרחב הרומני תחת כתר רומניה, חוגים לאומניים אימצו אידאולוגיות בעלת אופי פרוטוכרוניסטי. כפי שציין ההיסטוריון לוצ'יאן בויה, הוגים מקרב משמרות הברזל, המפלגה הימנית הקיצונית ביותר בזירה הפוליטית הרומנית, ניסו לפעמים לשלב מסרים "דאקיים" קדומים הקשורים לפולחן האל הדאקי זמולקסיס בתוך האידאולוגיה הקנאית הנוצרית שלה. היסטוריון הדתות והסופר מירצ'ה אליאדה מצא שלפולחן של זמולקסיס קשרים מבניים עם הנצרית. כמו כן התאוריה שלו לגבי תולדות הדאקים ראתה ב"רומניזציה" (לטיניזציה) תופעה מוגבלת בלבד, רעיון שהתקבל בברכה בקרב חסידי הפרוטוכרוניזם.
בשנת 1974 אדגר פאפו פרסם בכתב העת לתרבות "סקולול 20" (Secolul 20 - "המאה ה-20") מסה תחת הכותרת "הפרוטוכרוניזם הרומני", בה דגל בראשונות הכרונולוגית הרומנית בנוגע להמצאות אירופיות חשובות. הוא העריך כי "לקחיו של ניאגויה בסאראב אל בנו תאודוסיה" הקדימו את הספרות הבארוקית, שדימיטריה קנטמיר היה סופר רומנטי שקדם את זמנו, שהמשורר מיכאי אמינסקו בישר בהגותו את האקזיסטנציאליזם ואת מדע הסוציולוגיה. מסקנתו של פאפו הייתה כי "הפרוטוכרוניזם הוא אחד האפיונים הדומיננטיים והמכריעים" של הספרות הרומנית "בהקשר עולמי".
מיד עם פרסום תורה זו, מדענים ואידאולוגים רבים של מפלגה הקומוניסטית השלטת התחילו להדגיש את ההישגים והתגליות "המפוארים" של הרוח הרומנית, שקדמו את זמנם בתחומים המגוונים ביותר, זאת במקביל להאדרת הצלחותיה של רומניה בזירה הפוליטית הבינלאומית ובמישורים אחרים. כפי שציין בויה, המשטר של צ'אושסקו אימץ מיד את הרעיון, עודד והפיץ אותו תוך הדגשת הטענה לעליונות התרבות הילידית הרומנית לעומת כל השפעות זרות. בתחום הבלטת תרומת רומניה לתרבות ומדע מתוך גישה לאומנית הצטיינו כתבי העת "פלאקרה" בעריכתו של המשורר אדריאן פאונסקו במדור "השכל הרומני בפעולה" ו"ספטמנה" (Săptămâna - השבוע) בעריכתו של הסופר אאוג'ן בארבו. לאיכר הרומני הקדום יוחסו המצאות כמו הגלגל או המחרשה.
בקונגרס ה-11 של המפלגה הקומוניסטית הוערך מתוך נקודת מבט "מרקסיסטית" כי הדאקים הקימו בזמן הקדום "מדינה בלתי מאורגנת" קבועה. בשנות ה-1970 שינו השלטונות את שמותיהן של שתי ערים ברומניה על ידי הוספת שמן הקדום - דרובטה-טורנו סברין וקלוז'-נפוקה. איש העסקים הרומני הגולה באיטליה, ד"ר יוסיף קונסנטין דרגאן, שבצעירותו היה פעיל בימין הקיצוני הרומני, דגל באידאולוגיה ה"דאקולוגית", ופרסם ברוח הפרוטוכרוניזם את הספר "אנו, התראקים" ("Noi, tracii"). רופא רומני-אמריקאי בשם נפוליאון סבסקו, מחבר הספר "איננו צאצאי רומי", ושערך בעבר יחד עם דרגאן את כתב העת "אנו, התראקים", נמנה עם מארגני הקונגרסים הבינלאומיים לדאקולוגיה ונודע בטענות מופרכות כמו על כיבוש מערב אירופה על ידי הדאקים ועל הגעת הדאקים ליפן ולאמריקה.
עם המלומדים שמתחו בקורת, אמנם לא פומבית, על המגמה הפרוטוכרוניסטית נמנה גם הבלשן יורגו יורדאן (1986-1888) שהתבטא כך בחילופי דבריו עם סטודנט -
מגמות דומות בארצות אחרות ואצל קבוצות אתניות אחרות
נפוצות אצל עמים רבים השקפות פסאודו-היסטוריות ופרוטוכרוניסטיות, אחדות מהן מונעות על ידי אידאולוגיות פוליטיות ברורות. קיימת תאוריה לפיה ההונגרים הקדומים המציאו את הכתב. למשל, באלבניה הרודן הקומוניסטי אנוור הוג'ה תמך בתאוריה של זכריה מאיאני שדגלה בקשר קרבה בין האלבנים ובין האטרוסקים והפלאסגים. בבולגריה השלטון הקומוניסטי בימי טודור ז'יבקוב עודד את חקר השורשים התראקים של העם הבולגרי. בתו של ז'יבקוב הקימה את המכון לתראקולוגיה במסגרת האקדמיה הבולגרית למדעים. השאה של איראן, מוחמד רזא שאה פהלווי טיפח את הקשר למסורת האימפריה הפרסית האחמנית הטרום-איסלמית לצורך בניית זהות איראנית חילונית.
קישורים חיצוניים
באתר הפרוקטי LTDM (השפות התארקו-דאקו-מסיות) המוקדש למחקר המדעי של העתיקות והשפות הבלקניות הקדומות. Zoe Petre - Burebista, contemporanul nostru - Misticile revelaţii asupra trecutului şi refuzul agresiv al democraţiei, Observatorul literar, nr.79, August 2001 Gilles de Rapper Pelasgic Encounters in the Greek-Albanian Borderland, Anthropological Journal of European Cultures 18, 1 (2009) 50-68
קונסטנס
קונסטנס ידוע גם כ"קונסטנס הראשון" ובשמו המלא פלביוס יוליוס קונסטנס אוגוסטוס (Flavius Julius Constans Augustus) היה שליט רומא, ונשא בתואר אוגוסטוס משנת 337 עד לשנת 350. הוא היה חלק משושלת הקיסר קונסטנטינוס, הגדול ושלט באימפריה הרומית ביחד עם אחיו קונסטנטיוס השני וקונסטנטינוס השני. השלטון המשותף לא האריך ימים, סכסוך בין קונסטנס לקונסטנטינוס השני הסתיים בניצחונו של קונסטנס, שביסס את שלטונו בחלק המערבי של האימפריה, אך אכזריותו וקוצר רוחו קוממו עליו את הלגיונות, שהכתירו אוגוסטוס חדש והרגו את קונסטנס.
קורות חייו
קונסטנס נולד באיטליה בשנת 320. בנו השלישי והצעיר של הקיסר קונסטנטינוס הגדול ואשתו פאוסטינה. בשנת 333 קיבל קונסטנס את התואר קיסר מאביו. עם מותו של קונסטנטינוס התחולל מאבק איתנים על הירושה ובעיקר על השלטון בין צאצאי הקיסר.
עלייתו לשלטון
אף על פי שהמקורות של התקופה לא מצביעים על היוזם של מרחץ הדמים כאין ספק כי הוא (ואחיו בניו של קונסטנטינוס הגדול) היו המנצחים והמרוויחים הגדולים מתוצאותיו. אין ספק כי קונסטנטיוס השני היה מעורב בעקיפין או ישירות בטיהור במטרה להסיר איומים פוטנציאליים על שלטונו. בטבח נרצחו שניים מדודיו ו 6 מבני דודיו ובהם חניבליאנוס (Hannibalianus) גיסו של קונסטנס מנישואים לאחותו קונסטנטינה ובסופו נותרו בחיים 3 האחים ו3 מבני דודיו קונסטנטיוס גאלוס (Constantius Gallus), יוליאנוס הכופר ונפוטיאנוס (Nepotianus). ככל הנראה גילם הצעיר של הניצולים ומעמדם השולי בהיררכית הכוח הרומאית מנעו את הצורך להוציאם להורג.
מינוי לאוגוסטוס
משהתגבשה אחיזתם בשלטון קונסטנס ואחיו נפגשו בעיר סירמיום זמן קצר לאחר מכן וסיכמו על חלוקת שטחי האימפריה ביניהם. קונסטנטיוס קיבל את הפרובינציות המזרחיות ובהן תרקיה, סוריה ומצרים וקבע את מושבו בקונסטנטינופול. קונסטנטינוס השני קיבל את השליטה על בריטניה וגאליה היספניה והיה עוצר לקונסטנס שרשמית שלט על איטליה אפריקה איליריקום פאנוניה ומקדוניה.
מאבק וניצחון על קונסטנטינוס השני
למרות החלוקה הברורה של השלטון ולמרות הכוח היחסי שניתן לקונסטנטינוס השני הוא לא הסתפק בנכסים שבידיו, הוא ראה עצמו כשליט הבכיר בשלישייה ופעל לדחוק את רגליו של קונסטנס. בשנת 340 יצא צבא בפיקודו של קונסטנטינוס השני ופלש מגאליה אל צפון איטליה במטרה לתפוס את השלטון על איטליה ואפריקה. הצבאות של האחים נפגשו בסמוך לעיר אקוויליה, צבאו של קונסטנטינוס השני נכנס למארב ורובו הושמד, קונסטנטינוס עצמו נהרג וגופתו הושלכה לנהר. קונסטנס ניצל את ההזדמנות ובמהלך מהיר וללא התנגדות נטל את השלטון על כל האימפריה המערבית. כאשר הסופר הרומאי ליבאניוס רצה לכתוב שיר הלל לקיסרים לבית קונסטנטינוס הוא התקשה למצוא זכר לקונסטנטינוס השני ברשומות הרשמיות, כאילו מעולם לא היה קיים וזכרו נמחה כמעט לחלוטין.
קונסטנס קבע את מושבו בעיר טריר וממנה ערך מסעות מלחמה כנגד פולשים גרמאניים מעבר לריין. היסטוריונים רומאיים מתארים את קונסטנס כאימת אלמאניים ומאדירים את שמו כמי שפלש לבריטניה אך ייתכן ויש הגזמה בתיאורים אלו, ההיסטוריה מתעדת קרב מכריע מול הפרנקים ופשיטה מינורית אל בריטניה שלא השיגה תוצאות טריטוריאליות או אחרות.
נפילתו
קונסטנס החל לאבד את אחיזתו בגאליה - מרכז שלטונו, משהחלו התושבים להתמרמר על העול הכלכלי של המערכות הצבאיות השונות ומשהחלו הלגיונות לגלות סימני אי שקט כנגד המשמעת הצבאית הנוקשה והמאמץ שנדרש על מנת לשמור על ביטחון גבולות הפרובינציה. שני התהליכים אלו הם שבסיכומו של דבר הביאו לנפילתו של קונסטנס. ההיסטוריונים הרומאיים בני התקופה מתארים באופן סכימתי למדי את קונסטנס כמי שהקיף עצמו בחברה רעה ולא שמע לעצות טובות. ההיסטוריונים הרומאיים ממשיכים ומתארים את אחרית ימיו של קונסטנס כמי שהתמסר לחיי שחיתות ופריצות. על פי מקורות אלו שמר קונסטנס לעצמו "הרמון" של שבויים ברבריים שנועדו לספק את תאבונו המיני. המחקר המודרני מטיל ספק בטענות אלו. הסיבות המדויקות לנפילתו מעורפלות אך ברור כי הוא הצליח לעורר כנגדו את מפקדי הצבא בפרובינציה שהיו ברובם חייבים לו חוב של כבוד כמי שהעלה אותם לדרגתם הבכירה והצליח לעורר כנגדו את ראשי הפקידות האזרחית של הפרובינציה.
בינואר 350, בעוד קונסטנס נמצא מחוץ לארמון, התאחדו המורדים תחת הנהגת מפקד הצבא מגניניטיוס (Magnentius) שבמהלך סעודה משותפת הופיע לבוש בבגדי ארגמן והכריז על עצמו כאוגוסטוס. שאר מפקדי הלגיונות ומושלי המחוזות הכירו במורד כשליט בלעדי. היקף המרידה הותיר את קונסטנס ללא תומכים כלל והוא נמלט על נפשו מלווה בבני משפחתו. הוא מצא את מותו בחודש פברואר 350 בהגיעו לעיר המבצר אלנה (Elne) שנקראה על שם סבתו הלנה הקדושה.
עם מותו נקרעה האימפריה המזרחית משליטת שושלת קונסטנטינוס. השליט שנותר משושלת זו קונסטנטיוס השני הייתה כבול במאבק במזרח מול האימפריה הסאסאנית ונזקק לזמן רב ומשאבים מרובים על מנת לדכא את המרד.
שברון
{{פירושונים| חברות מסחריות פירושים נוספים
ראו גם
}}
שומר ישראל
שׁוֹמֵר יִשְׂרָאֵל הוא פיוט הנאמר בתפילת הסליחות, לפני אמירת הקדיש. לפי מנהג אשכנז כיום, הקטע משמש גם כסיום לסדר ה"תחנון", הנאמר ברוב ימות החול של השנה בשחרית ובמנחה. הפיוט חובר על ידי מחבר לא ידוע.
נוסח הספרדים
בפיוט לפי נוסח הספרדים יש ארבעה בתים בני חמישה פסוקים. הבתים בנויים במתכונת אחת, וחמש שורותיהם מקבילות : השורה הרביעית זהה בכל הבתים ויש בה חצי משפט ובו נושא – 'האומרים', ותיאור זמן – 'בכל יום'. המשכו של המשפט הוא השורה האחרונה שהיא מושא המשפט ותחילתו בשורה הקודמת; מושא המציג את תוכן אמירתם של ישראל.
נוסח אשכנז
בפיוט לפי נוסח אשכנז הושמט 'גוי רבא' ו'גוי מבורך'. נוסף על כך, במקום "שארית גוי אחד" אומרים "שארית עם אחד", במקום "שארית גוי קדוש" אומרים "שארית עם קדוש", במקום "האומרים בכל יום 'שמע ישראל ה' אלוהינו ה' אחד'" אומרים "המייחדים שמך 'ה' אלוהינו ה' אחד'" ובמקום "האומרים בכל יום 'קדוש קדוש קדוש'" אומרים "המשלשים בשלוש קדושות לקדוש".
במוזיקה
מספר זמרים שרו את הפיוט:
בספרות
ישראל אנטון צולי, רבה של יהדות רומא בשנות השואה (1945-1939) שב-13 בפברואר 1945 המיר את דתו לנצרות קתולית, כתב בזכרונותיו (מתורגם מהמקור באיטלקית):
אברהם פריצול
הרב אברהם בן מרדכי פריצול (או: אברהם פריסול. בלועזית: Farissol) – (נולד בשנת ה'רי"א או ה'רי"ב (1450–1451) באביניון שבצרפת, נפטר לא לפני שנת ה'רפ"ו (1526-1525) בפרארה שבאיטליה), היה איש אשכולות יהודי-איטלקי בן תקופת הרנסאנס. יצירתו המפורסמת ביותר היא מסה על קוסמוגרפיה וגאוגרפיה: "אגרת ארחות עולם" (1524).
קורות חיים
אברהם פריצול נולד למרדכי באביניון שבדרום צרפת, באזור פרובאנס. בגיל צעיר הוא היגר מסיבות לא ידועות לאיטליה. לאחר שהייה קצרה במנטובה, עבר לפרארה שם בילה את רוב חייו, היה פעיל בקהילה היהודית כחזן וכמורה, ועסק ברפואה. פריצול היה ידוע בתור מַעתִיק זהיר של כתבי יד והעתיק ספרים רבים, הרבה מזמנו השקיע בשקידה בתורה, ובחקר יסודות היהדות. מאידך, כחכם ומשכיל בתחומים רבים היה גם מלמד מלומדים נוצריים עברית, ספרות ופילוסופיה יהודית.
בדורו הייתה התעוררות רוחנית גדולה, גם בעטייה של התפשטות הקבלה, והופעתם של משיחי שקר ושווא, וכן גברה הקנאות הנוצרית והאפיפיורים הציקו ליהודים. בזמן רגיש זה הוא פעל להורות דרך לרבים במעשה ובכתב. בין השאר, הוא ערך חישוב, לפיו עתידה הגאולה לבוא בשנת ה'ת"ש, מטרת הפרסום הייתה בעיקרה מדעית, אך גם לחזק את הקוראים. פריצול גם התכתב עם שני חכמי איטליה המפורסמים אז, רבי יהודה מסר לאון, ורבי אליהו דלמדיגו.
שנת מותו לא ברורה, ידוע רק שבו' באדר ה'רפ"ו עוד היה בחיים.
סידור תפילה לנשים
עניין עכשווי פמיניסטי נודע לסידור תפילה לנשים בכתב ידו של אברהם פריצול, בשנים 1471 ו-1480 הוא כתב שני סידורים, שם מופיע נוסח שונה למקבילה הנשית לברכת השחר "שלא עשני אשה", ובניגוד לנוסח הברכה הרגיל המיועד לנשים: "שעשני כרצונו", כתב: "שעשיתני אשה ולא איש".
פולמוס בין דתי ו"מגן אברהם"
החיבור נותר שנים רבות בכתב יד. קטעים ממנו נדפסו ופורסמו על ידי פרופסור דוד שמואל לוינגר ב"הצופה לחכמת ישראל' שיצא לאור בבודפשט בירת הונגריה (כרך י"ב, 1928) כ"ליקוטים מספר מגן אברהם של אברהם פריצול", וכן ברבעון הצרפתי (כרך י"ד), ובהמשך כתדפיס נפרד.
"אגרת אורחות עולם"
חיבורו החשוב והידוע ביותר של פריצול הוא "אגרת אורחות עולם" - הוא התעניין עמוקות ב"עידן התגליות" שעברה אירופה, וכתב על העולם החדש כפי שעלה מהתגליות החדשות בנות זמנו. זהו כנראה הספר הגאוגרפי העברי הראשון, והוא הפך לפופולרי. החיבור נכתב בשנת ה'רפ"ה (1525) בפרארה, ובשנת ה'שמ"ז (1586) נדפס בוונציה, ואף תורגם ללטינית ונדפס בתרגום זה באוקספורד בשנת 1691.
'אגרת ארחות עולם' הוא הספר העברי הראשון הדן בפירוט בגילוי יבשת אמריקה, ובאפריקה שמדרום לסהרה והתגליות הגאוגרפיות החדשות בה, וכן ביהדות אתיופיה, קהילת ביתא ישראל. בספר שלושים פרקים, העוסקים במדינות שונות בדגש על ההתיישבות היהודית בכל אחת מהן. הפרק ה-14 מוקדש לעשרת השבטים האבודים של ישראל. בהקדמה לפרק, הוא קושר בין תהייתו אחר צאצאי עשרת השבטים להופעתו של משיח השקר דוד הראובני באיטליה ב-1523, אליו התנגד פריצול. לטענתו, שארית מעשרה השבטים נותרה במדבר אצל ים סוף בדרך העולה למכה, לצד אלה הוא מזהה את נהר גוזן, אשר אליו הוגלו עשרת השבטים על פי ספר מלכים, עם נהר הגנגס ומסיק שנהר הסמבטיון נימצא בסמוך.
יחסי יפן–נאורו
יחסי יפן–נאורו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין רפובליקת נאורו.
סקירה כללית
בין יפן לבין רפובליקת נאורו מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין שתי המדינות כוננו ב-1968.
במסגרת היחסים הדיפלומטיים שבין יפן לנאורו מתקיימים ביקורים דיפלומטיים רבים, בעיקר מצד נשיאי נאורו לדורותיהם ביפן.
סימונה זאזה
סימונה זאזה (באיטלקית: siˈmoːne dˈdzaddza, נולד ב-25 ביוני 1991) הוא כדורגלן איטלקי, המשחק בעמדת החלוץ בטורינו בהשאלה ממועדון הכדורגל ולנסיה ובנבחרת איטליה. סימונה זאזה התחיל את הקריירה המקצועית שלו באטאלנטה בשנת 2008.
ב־2010, זאזה עבר לסמפדוריה, ממנה הושאל ליובה סטאביה, ויארג'יו ואסקולי. בשנת 2013, הוא עבר לססואלו. ממנה עבר ליובנטוס ב־2015, איתה ניצח את הליגה האיטלקית, הגביע האיטלקי והסופר קאפ האיטלקי. זאזה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת האיטלקית בשנת 2014 וייצג את הנבחרת ביורו 2016.
קריירת מועדונים
ב־14 ביולי 2011 הושאל זאזה ליובה סטאביה לעונה אחת מסמפדוריה. זאזה ערך 4 הופעות במדי הקבוצה, ללא אף שער. בסוף העונה זאזה חזר לסמפדוריה.
ב־7 בינואר 2012 הושאל זאזה לויארג'יו לחצי עונה מסמפדוריה. זאזה הרשים במדי הקבוצה והבקיע 11 שערים ב-18 משחקים.
ב-30 ביוני הושאל זאזה לאסקולי לעונה אחת מסמפדוריה. זאזה ערך 35 הופעות במדי הקבוצה והבקיע 18 שערים וסיים במקום השישי בטבלת כובשי הליגה.
ב־9 ביולי 2013, יובנטוס רכשה את זאזה ב-3.5 מיליון יורו מסמפדוריה. בזמן שהוא היה שייך ליובנטוס, זאזה שיחק אצל ססואלו, ששילמה על החוזה שלו בסך 2.5 מיליון יורו. ב־1 בספטמבר 2013, זאזה הבקיע את שערו הראשון בליגה האיטלקית בהפסד 1–4 של קבוצתו נגד ליבורנו. בסך הכל, כבש זאזה במדי הקבוצה 20 שערים ב־64 הופעות. ב-20 ביוני 2014 ססואולו רכשה את זאזה מיובנטוס ב־7.5 מיליון יורו. יובנטוס החזיקה באופציית רכישה מחדש של זאזה עבור 15 מיליון יורו עד 30 ביוני 2015, לאחר התאריך אופציית הרכישה עלתה ל־18 מיליון יורו עד התאריך 30 ביוני 2016.
יובנטוס מימשה ב־7 ביולי 2015 את אופציית הרכישה של זאזה ב־18 מיליון יורו מססואולו. דווח כי חזרתו של דומניקו ברארדי לססואלו עבור 10 מיליון יורו הייתה חלק מהעסקה. זאזה כבש במדי הקבוצה 4 שערים ב־19 הופעות.
ב־28 באוגוסט 2016, ווסטהאם הודיעו על השאלתו של זאזה מיובנטוס לחצי עונה עבור 5 מיליון יורו. זאזה ערך 11 הופעות במדי הקבוצה (8 משחקי ליגה ו-3 משחקי גביע) ללא אף שער.
ב־15 בינואר 2017, זאזה הושאל מיובנטוס לולנסיה עבור 2 מיליון יורו. ב-20 הופעות זאזה הבקיע 6 שערים. ב־10 באפריל, באותה העונה, זאזה נרכש בידי ולנסיה בחוזה עד 2021 עבור 16 מיליון יורו ו-2 מיליון בבונוסים שונים. בעונה לאחר מכן, זאזה הופיע במדי הקבוצה 33 הופעות והבקיע 13 שערים.
ב־17 באוגוסט 2018, הוא הושאל לטורינו מולנסיה עבור 2 מיליון יורו עם אופציית רכישה בסוף העונה עבור 12 מיליון יורו.
קריירה בנבחרת
זאזה ייצג את נבחרת איטליה מתחת לגיל 16, מתחת לגיל 17, מתחת לגיל 19 ובנבחרת הבוגרת.
ב־31 באוגוסט 2014, זאזה נבחר לייצג את נבחרת איטליה הבוגרת של אנטוניו קונטה למשחק ידידות נגד הולנד ולמשחק הראשון ביורו 2016 נגד נורווגיה. ב־4 בספטמבר, זאזה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה ופתח בהרכב. במהלך המשחק זאזה הצליח להשיג פנדל לאיטליה כשהוכשל ברחבה, בסופו של המהלך דניאלה דה רוסי הבקיע את הפנדל שעזר לאיטליה לנצח את נבחרת הולנד 2-0. ב־9 בספטמבר, זאזה כבש את שער הראשון שלו במדי הנבחרת בדקה ה-16 נגד נורווגיה, אותה האיטלקים ניצחו 2-0. ב-31 במאי 2016, נבחר זאזה לייצג את נבחרת איטליה ביורו 2016. ב־17 ביוני, זאזה עלה מהספסל בדקה ה-88 לשחק מול שוודיה, כשלבסוף איטליה עלתה לשלב שמינית הגמר. ב־2 ביולי, זאזה נכנס בשניות האחרונות של המשחק כדי לקחת חלק בפנדלים מול גרמניה בשלב רבע הגמר, זאזה החטיא את הכדור, מה שגרם להדחתה של איטליה מהטורניר בהפסד 5–6 בפנדלים.המאמן החדש של נבחרת איטליה, רוברטו מאנצ'יני הזמין את זאזה למשחק ידידות בחודשים מאי ויוני 2018. זאזה שיחק ב־4 ביוני מול הולנד ושם שער לנבחרת איטליה, המשחק נגמר 1-1.
תארים
יובנטוס
מרגרטה סטריאן
מנרגרטה סטריאן (בלידה-מרגרטה ויינברג) (ברומנית:Margareta Sterian - Margareta Weinberg,  16 במרץ 1897 - 9 בספטמבר 1992) הייתה ציירת, סופרת ומתרגמת יהודיה-רומניה. באמנות נחשבת לנציגה של הזרם האקספרסיוניסטי, ואחרי מותה רואים בה אחת האמניות הגדולות של רומניה במאה ה-20.
הקריירה האמנותית
בשובה לרומניה, בקיץ 1929 במסגרת הסמינר לסוציולוגיה, אתיקה ופוליטיקה של אוניברסיטת בוקרשט השתתפה במסע המונוגרפי בכפר דרגוש, בניהולו של הפרופסור דימיטריה גוסטי. בדצמבר אותה שנה השתתפה בתערוכה שאורגנה על ידי הסמינר, בה הציגה ששה דיוקנאות של איכרים וילדים מדרגוש. בו זמנית בדצמבר 1929-ינואר 1930 הציגה ב"אולם מוצרט" בוקרשט תערוכה אישית ראשונה. הציגה בה ציורי נוף, של טבע דומם ו30 תמונות ממחזור הדיוקנאות "ילדי דרגוש". סטריאן השתתפה בסלונים הרשמיים במסגרת התערוכות שאורגנו על ידי הקבוצות אמני אוונגרד "סינדיקט האמנויות היפות", "אמנות חדשה" "קבוצתנו",קריטריון" ו"קונטימפוראנול". ב-1932 לקחה חלק התערוכה השנתית הראשונה של קבוצת האוונגרד "Arta Nouă" (אמנות חדשה) לצדם של מרסל ינקו, אנרי דניאל, מקס הרמן מקסי ומיליצה פטראקשו. בנוסף הייתה חברה בקבוצת "קריטריון" שהוקמה ב-1933 על ידי  אמנים מקבוצת "קונטימפוראנול" . בשנים 1936-1933 שיתפה פעולה סטריאן עם מרסל ינקו בעבודות קרמיקה ופרסקו במספר בניינים בבוקרשט. תערוכתה  האישית השנייה בבוקרשט התקיימה ב-1933 בסטודיו "הספר". (Hasefer) יחד עם מק קונסטנטינסקו, מקסי, מרסל ינקו, מיליצה פטראשקו ונינה ארבורה, השתתפה סטריאן בתערוכת האמנות המודרנית הרומנית שאורנגה ב-1934 ברומא על ידי פיליפו תומאזו מארינטי. ב-1935 הציגה תמונות בתערוכה השלישית של קבוצת "קונטימופראנול" לצידם של לאון זאק, ג'ורג'ו דה קיריקו ואחרים. עבדה בהמשך לתקופה כתפאורנית ויוצרת תלבושות  במופעים הבלט "סימפוניית הריקוד" ו"פרלוד ספרדי" בבית האופרה בבוקרשט. הציגה בתערוכות רבות של אמנות רומנית בחוץ לארץ - ברומא, בודפשט, ז'נבה, פריז (1937), לידנשייד, כמו כן בתערוכות בינלאומיות חשובות בוורשה (1934), פריז, פראג (1962) מינכן (1968), איסטנבול (1967), לוזאן  (1968)   דיסלדורף, בודפשט וכו'. בימי החוקים האנטישמיים ברומניה בשנים 1944-1940 סטריאן הציגה את יצירותיה  בעילום שם או חתומות בראשי תיבות. האירוע האחרון שבה השתתפה בשמה האמיתי היה בסלון הסתיו הרשמי של 1940.
בתום מלחמת העולם השנייה התאפשר לה לשוב לתערוכות השנתיות והסלונים של רומניה, וכן בתערוכות של אמנות רומנת בבודפשט, ורדה, מוניך, ז'נבה, פריז ואיסטנבול.
המלומד יורדן קימט כתב עליה מאוחר יותר ב"ספר ידידיי"
סגנונה של סטריאן שמר לאורך הזמן על רצף מבחינת טווח הצבעים והגישה הפלסטית השטוחה, אולם פיתחה  צורות ביטוי וזוויות חדשניות שונות  תוך מעבר מריאליזם  לפעמים נאיבי, אל סימבוליזם. היא ציירה סצנות עירוניות של יריד והמונים, תוך רגישות למנהגים ומסורות, אותם תיארה במבט נוסטלגי - כמו ב"חתונה יהודית"  (1938-1937) תמונותיה וציוריה נוטות לפנטסנטיות, בהשפעת שאגאל וגויה ומשייכות אותה לזרם האקספרסיוניסטי האירופי.
פעילותה הספרותית
מרגרטה סטריאן פרסמה את קובץ שיריה הראשון ב-1945. אחר כך כתבה כמה קבצי פרוזה קצרה, למשל "זיכרונות מסע" (1971) ואת הרומן "טירת המים"  (1972) שירה נקבצו בכרך (Soare difuz" (1979 - שמש דיפוזית)
תרגומיה
סטריאן תרגמה מספרי ויליאם פוקנר, וולט ויטמן, יוג'ין או'ניל, כמו כן אנטוטלוגיות של שירה אמריקאית, פולנית ואירית. יחד עם המשוררת דוסה-צ'ארה-רוזנקרנץ פרסמה ב-1935 את האנטולוגיה "השירה הפולנית העכשווית"
חייה הפרטיים
הייתה נשואה פעמיים, קודם עם בנקאי מן העיר פלוישט ובפעם השנייה - עם פאול סטריאן, משורר, יועץ כלכלי ודיפלומט. התגרשה ולא התחתנה שוב.
ספרים
Ultimele sonete închipuite ale lui Shakespeare în traducere imaginară"
קצין ביטחון
קצין ביטחון (בראשי תיבות: קב"ט) הוא אדם הממונה על האבטחה (כולל אבטחה אזרחית) הפיזית של ארגון מסוים, כגון יישוב או תאגיד. קצין הביטחון ממונה על מימוש נוהלי האבטחה שנקבעו לארגון, ולעיתים גם על גיבוש נהלים אלה, על רכישה ותחזוקה של אמצעי אבטחה, כגון גדרות, ועל הפעלתם של שומרים המפקחים על כניסה למתקני הארגון ויציאה מהם.
סמכויות התפקיד וטיפול בסיכונים
קצין הביטחון מטפל בסיכונים לרכוש הארגון, ולעיתים גם לאבטחתם של אישים בארגון הזקוקים לשמירה אישית. קצין הביטחון מטפל בסיכוני אבטחה חיצוניים, כגון פורצים או מחבלים שעלולים לחדור למתקני הארגון, וגם בסיכוני אבטחה פנימיים, כגון עובדים שעלולים לגנוב מתוצרת המפעל או מרכושו. מקובלת הפרדה בין תפקידו של קצין הביטחון, שממונה על האבטחה הפיזית, לתפקידו של קצין אבטחת מידע, האחראי למניעה של פרצות נתונים וזליגות מידע מהארגון, אך מתקיים שיתוף פעולה בין השניים, משום שמניעת זליגת מידע כוללת גם אבטחה פיזית של מחשבי הארגון.
קצין הביטחון ממונה על הקשר שבין הארגון לבין גורמי אבטחה, כגון צבא, משטרה וחברות שמירה.
הכשרה לתפקיד
בישראל מחייב חוק להסדרת הביטחון בגופים ציבוריים מינוי של קצין ביטחון בארגונים המפורטים בחוק, בהם משרדי הממשלה, חברות תעופה, חברות אנרגיה, אוניברסיטאות ורבים אחרים. החוק מפרט את הכישורים וההכשרה הנדרשים למילוי תפקיד זה.
זאב גלוסקין
זאב גלוּסקין (ט' באלול תרי"ט, 8 בספטמבר 1859 – ה' בניסן תש"ט, 4 באפריל 1949, תל אביב) היה פעיל ציוני, סוחר ויזם תרבות עברית במזרח אירופה וארץ ישראל.
ביוגרפיה
גלוסקין נולד בסלוצק שבפלך מינסק (רוסיה הלבנה), בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית, למשפחת רבנים מהעיר הלוסק. התחנך כרגיל ב"חדר", ואחר כך, בהנחיית אביו אליעזר, ששהה מרבית ימי השנה בעיר קניגסברג לשם מסחר ונחשף להשכלה, למד עברית ולימודים כלליים אצל מורים פרטיים. בגיל 13 החל ללמוד בבית הספר המחוזי. לאחר שסיים את לימודיו נסע עם אביו לקניגסברג, שם השתלם במלאכת המסחר ובשפות זרות. בגיל 21 מת אביו, וגלוסקין נסע בשנת תר"מ מערבה לעיר ורשה לעבוד בבית מסחר גדול. שם נתוודע לחוג משכילי ורשה, והתיידד בפרט עם הסופר והעסקן ש"פ רבינוביץ (שפ"ר), ובהשפעתו נחשף לפעילות הציונית של "חובבי ציון" ולקח חלק בפעילותם. כשנוסדה אגודת "בני משה" בשנת 1889, היה גלוסקין ממייסדי הלשכה הוורשאית שלה. היה ממייסדי הוצאת אחיאסף.
באמצע שנות ה-30 תרם גלוסקין לעיריית תל אביב את ביתו ברח' מונטיפיורי 8, כדי שישמש את ספריית שער ציון (הבניין נהרס ביחד עם גימנסיה הרצליה). נבחר כאזרח כבוד בראשון לציון ובתל אביב.
בשנת 1946 פרסם את זיכרונותיו.
זאב גלוסקין נפטר באביב 1949, בגיל 89. נקבר בבית הקברות טרומפלדור לצד אשתו וועלה, שנפטרה בסוף שנת 1930, ובין קבריהם של ד"ר חיים חיסין ומאיר וצינה דיזנגוף.
בשנת 1949 נמסר ארכיונו לרשות הארכיון הציוני המרכזי.
Back to Life (שיר של היילי סטיינפלד)
Back to Life (בעברית: בחזרה לחיים) הוא סינגל של הזמרת האמריקאית, היילי סטיינפלד, שיצא כסינגל מתוך פסקול הסרט באמבלבי, ב-2 בנובמבר 2018.
נכון לדצמבר 2021, השיר הושמע למעלה מ-91 מיליון פעמים בספוטיפיי.
הופעות חיות
סטיינפלד ביצעה את השיר בפרסי המוזיקה של MTV אירופה 2018, יומיים לאחר יציאת השיר.
ב-10 בדצמבר 2018, היא הופיעה עם השיר בחצי הגמר של העונה ה-15 של תחרות השירה האמריקאית, The Voice.
ביקורת
ניקול אנגלמן, מהמגזין בילבורד, אמרה כי השיר "דוחף את השירה של סטיינפלד לחזית, מחסה אותה בשכבות מעל פעימה סינטיסייזר כבדה מפתה עם כל הפוטנציאלים של להיט כמו על רחבת הריקודים". אנגלמן גם אמרה כי ככל הנראה הפזמון הוא חיקוי לשירים של הצמד האמריקאי, הצ'יינסמוקרס.
החזית לשחרור לאומי של אוגדן
החזית לשחרור לאומי של אוגדן (בסומלית: Jabhadda Wadaniga Xoreynta Ogaadeenya, בערבית: الجبهة الوطنية لتحرير أوغادين, באמהרית: ኦጋዴን፡ብሔራዊ፡ነፃነት፡ግንባር) היא תנועה של מורדים בדלנים הנאבקת להקמת מדינה סומלית עצמאית באזור אוגדן שנמצא במזרח אתיופיה. היא הוקמה בסביבות שנת 1977 בימי מלחמת אוגדן כשסומליה פשטה לתוך שטח אתיופיה והובסה. החזית שהונהגה באותם הימים על ידי מוקטל דהיר נקראה במקור "החזית לשחרור סומליה המערבית". המפקדות הראשיות של החזית שוכנות בעיר כווית סיטי ובשטח סומליה. מנהיג הארגון הוא האדמירל מוחמד עומאר אוסמן, יליד מוגדישו, מפקד לשעבר של חיל הים הסומלי. לפי הצהרות הארגון יש לו 3,000-2,000 לוחמים.
החזית, הידועה בקיצור ONLF, דרשה בשלב ראשון אוטונומיה לאזור הזה ולקחה אחריות על מספר מתקפות על הכוחות של ממשלת אתיופיה. שטח אוגדן משתרע לפי תפיסתה על 400,000 קמ"ר וחיים בה כ-8 מיליון תושבים, רובם סומלים. התנועה ONLF רואה משום כך באתיופיה מדינה כובשת. התושבים באזור אוגדן מיוצגים עם זאת באתיופיה על ידי מפלגות שלהם כמו, החשובה ביניהן המפלגה הדמוקרטית של העמים הסומליים (SPDP). בחזית לשחרור לאומי של אוגדן חברים בעיקר בני השבט הסומלי אוגדן, ובעיקר בני הקבוצה ריר-עבדאללה שבראשות מוחמד זובייר. לחזית יש ענף צבאי הנקרא "הצבא לשחרור לאומי של אוגדן". החזית לשחרור לאומי של אוגדן נחשבת על ידי הממשלה האתיופית לקבוצת טרור.
בשנת 2007 ארגנה החזית שבנהגתו של מוחמד ע. אוסמן פיגוע נגד אזרחים אתיופים וסינים ואנשי משמר אתיופים שנמצאו בשטח קידוחי נפט באוגדן. בפיגוע נהרגו 74 בני אדם. צבא אתיופיה יצא למבצע נגד לוחמי החזית ותומכיהם. בעקבות מבצע נוסף של צבא אתיופיה במהלך שנת 2009 נהרגו מוחמד דלול ומנהיגים אחרים של החזית. הארגון התפלג למספר קבוצות ובימינו מעמדו אינו ברור.
יחסי וייטנאם–ערב הסעודית
יחסי וייטנאם–ערב הסעודית הם היחסים הבילטרליים שבין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם לבין הממלכה הערבית הסעודית. לווייטנאם יש שגרירות בריאד ולערב הסעודית שגרירות בהאנוי.
ימי הביניים
על אף ששתי המדינות אינן קרובות זו לזו מבחינה גאוגרפית, לאורך ההיסטוריה היה ביניהן קשר, כשווייטנאם הייתה תחת שלטון סין. סוחרים מוסלמים עגנו בנמלי צ'אמפה בדרכם לסין, בשלב מוקדם מאוד בהיסטוריה של האסלאם. אחרי נפילת שושלת טאנג, בית עבאס המשיך לסחור עם וייטנאם באנאם, ומאוחר יותר עם ממלכת דאי וייט.
במקביל, הסוחרים הערבים המשיכו לסחור עם הצ'אמים במרכז וייטנאם שנשלטה אז על ידי צ'אמפה, בה התעוררה מוקדם יותר המודעות לאסלאם. הקשר הערבי עם האוכלוסייה המקומית היה הגורם העיקרי שהוביל להתאסלמות האוכלוסייה המקומית במהלך המאה ה-15, אם כי עד אז צ'אמפה הושמדה על ידי הווייטנאמים, שראו באור שלילי את התפשטות האסלאם והגבילו אותה. אחרי שהווייטנאמים כבשו את צ'אמפה, הסוחרים הערבים עברו לעסוק במסחר עם סיאם וסולטנות מלאקה. מאותה עת, היחסים בין וייטנאם והעולם הערבי נכנסו לקיפאון עד הכיבוש הצרפתי במאה ה-19.
תחילת המאה ה-20
הקשרים החדשים בין וייטנאם וערב הסעודית החלו בראשית המאה ה-20 לאחר שצרפת הצליחה לכבוש את וייטנאם ולשים קץ באופן זמני לרדיפת המיעוט המוסלמי בצ'אם. תלמיד צ'אמי, מוחמד בדרי, שביקר בערב הסעודית, נחשב לאיש הדת הסלפי הראשון בהיסטוריה של וייטנאם. בסעודיה, בדרי ביקש להרחיב את ידיעתו על התורה האסלאמית הסעודית ולחזקה בקרב המתאסלמים והמיעוט הצ'אמי שבווייטנאם.
דרום וייטנאם וסעודיה כוננו יחסים דיפלומטיים ביניהן ב-1974, אך הדבר לא נמשך זמן רב. בשל מלחמת וייטנאם, ולאחריה עד שנות ה-90, לא התקיימו יחסים דיפלומטיים בין וייטנאם המאוחדת וסעודיה, שכן ערב הסעודית הייתה חלק מהגוש שהזדהה עם ארצות הברית נגד ברית המועצות הקומוניסטית שסייעה לווייטנאם. ערב הסעודית, לצד צפון תימן ומדינות נוספות מהמפרץ הפרסי, אירחה בשנות ה-80 גם מספר קטן של פליטים וייטנאמים ממוצא ערבי וצ'אמי עקב רדיפה על רקע דת מצד המשטר הקומוניסטי בווייטנאם.
מאז שנות ה-90
אחרי שווייטנאם החלה בתהליך ה"דוי מוי", שכלל רפורמות כלכליות ליצירת "כלכלת שוק בעלת אוריינטציה סוציאליסטית", היחסים בין המדינות החלו להשתפר. ב-1999 ערב הסעודית הודיעה באופן רשמי על כינון יחסים דיפלומטיים עם וייטנאם. לאחר מכן נפתחה שגרירות וייטנאם בריאד, ושגרירות ערב הסעודית בהאנוי נפתחה שנה מאוחר יותר.