cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ישיבת לידא
רקע
הרב ריינס התעסק רבות בשאלת דרכי הלימוד והחינוך. הוא ידע כי צעירים יהודים רבים, נושאים את עינם ללימודים כלליים ולהשכלה במקצועות המדע השונים, אשר לא נמצאו במוסדות החינוך הקיימים; ישיבות ובתי מדרש שבהם עסקו רק בלימודי קודש, ובעיקר בתלמוד תורה. מי שרצה לקנות השכלה כללית ומדעים, חייב היה ללמוד בגימנסיה או באוניברסיטה, אשר לא היו פתוחות בדרך-כלל בפני יהודים בכלל, ובפרט בפני יהודים שומרי תורה ומצוות, אשר מקפידים בלבושם המסורתי. רבים מבין אלו שהתענינו בהשכלה מסוג זה נטשו את דרך התורה, וניסו להידמות לגויים בכול.
בעיני יהודים רבים עולם היהדות המסורתי נתפס כמפגר, מסוגר ומכוער, לעומת תנועת ההשכלה שסימלה את הקידמה. בישיבות, באותה תקופה, היו תלמידים שעסקו בסתר בלימודי חול, קראו ספרות ולמדו שפות שונות. מעשים אלה היו מעין התמרדות כנגד ראשי הישיבות שהתנגדו להכנסת לימודים מסוג אילו לישיבות. בעיני רבים, הן הצעירים והן ראשי עולם התורה ועולם ההשכלה הם שני עולמות המתנגשים וסותרים, אשר אינם יכולים לחיות יחד. המחלוקת בנושא הלכה והחמירה.
הרב ריינס ראה את הסכנה הטמונה בקרע זה, וחשב כיצד ניתן למנוע את המצב או לפחות לצמצמו. הוא הגיע למסקנה ששורש הבעיה טמון בכך שהצעירים שחושקים בהשכלה ובמדע, נאלצים ל"רעות בשדות זרים", מפני שאינם יכולים למצוא דברים אלה בביתם. מכיוון שהיה משוכנע, שתורה ומדע משלימים זה את זה ועולים בקנה אחד, הדרך לתיקון המצב יימצא על ידי הכנסת שינויים בסדרי החינוך שבישיבות, דהיינו על ידי הכנסת לימודי חול לתוכנית הלימודים. לימודי החול בישיבות יהיו על טהרת הקודש ולא להפך. ברגע שהצעירים יקבלו את אשר הם חפצים בגלוי בישיבה הם לא יחפשו זאת בסתר.
ייסוד ישיבת "תורה ומדע"
בשנת 1882 בפטרבורג שברוסיה התאספו גדולי הרבנים ומנהיגי הקהילות לדון בבעיית היהודים. בהתכנסות זו העלה הרב ריינס את הצעתו, והיא להכניס לתוך תוכנית הלימודים של בתי הישיבות גם לימוד שפת המדינה ויתר המדעים הכלליים. אך הוא נתקל בהתנגדות עזה מצד זקני הרבנים. הרב ריינס לא התייאש והחליט להקים בכוחות עצמו ישיבה כזאת שתשלב בתוכה לימודי קודש ולימודי חול.
באתו הזמן כיהן הרב ריינס ברבנות העיר שווינציאן, ושם ייסד את הישיבה הראשונה שבה נלמדו גם לימודי חול. שם הישיבה היה "תורה ומדע". הייתה זו מהפכה גדולה ובעיני רבים הדבר התקבל כחילול הקודש, והיו אף כאלה שהתנכלו לרב ריינס ולישיבתו, עד שלבסוף נאלץ הרב לסגור את הישיבה, לאחר שהתקיימה ברציפות במשך ארבע שנים.
לאחר סגירת הישיבה התקבל הרב ריינס בשנת 1888 לתפקיד מגיד-מישרים של קהילת וילנה [לאחר שהרב יעקב יוסף עבר לניו-יורק], ולאחר שקיבל הצעה מהקהילה היהודית במנצ'סטר שבאנגליה התיישב שם לזמן קצר של שלושה חודשים בלבד. למרות התנאים והשכר הגבוה שהובטח לו, לא מצא הרב ריינס בקהילה זו מקום מתאים לפעילותו הרוחנית והחינוכית וחזר לרוסיה. בשובו לרוסיה התקבל כרב של העיר לידא, שם ייסד מחדש את ישיבת "תורה ומדע" בשנת 1905.
גולת הכותרת של חדשנותו באה לידי ביטוי בהתמסרותו לתנועה הציונית ובייסוד "המזרחי"- תנועה ציונית דתית. בנוסף לתפקודו כרבה של העיר וכראש הישיבה, נטל הרב ריינס תפקידים מרכזיים בתנועה הציונית, כראש וכמנהיג הציונים הדתיים שהתלכדו סביב דגל "המזרחי". בכך הפכה העיר לידא למרכז התנועה הציונות הדתית.
הרב ריינס סירב בתוקף לשייך את הישיבה לתנועת ה"מזרחי", לדידו ישנה ציונות וישנה ישיבה, ושני אלה הם דברים נפרדים. הרב ריינס דגל בחינוך טבעי, לפיו הכרה הוליסטית של החומר מובילה את האדם להשקפת עולם מסוימת ואין צורך להטיף להם מבחינה פוליטית.
צוות הישיבה
הרב פנחס שיפמן הצטרף לסגל הישיבה כמורה ללשון, תנ"ך וספרות עברית. הוא התחבב על כך על תלמידיו, עד שכאשר הוצע לו לעבור להורות בישיבתו של חיים טשרנוביץ ("רב צעיר") באודסה, התעקשו תלמידיו והרב ריינס שיישאר בלידא.
שלמה פוליצ'ק (העילוי ממיצ'יט) - שימש כראש הישיבה במשך 9 שנים. בגיל 29 החל ללמד בישיבה, לאחר הזמנתו של הרב ריינס לכהן כראש ישיבה. הוא כיהן בתפקיד עד לסגירת הישיבה. בפועל הוא שימש כראש מחלקת לימודי גמרא. היה מוסר את שיעוריו שלוש פעמים בשבוע. תלמידיו רשמו מפיו באותו שנים אלף וחמש מאות שיעורים. שיעוריו נתפרסמו ורבים היו מגיעים לשיעוריו מישיבות סמוכות, מרוסיה הלבנה וליטא.
משגיח הישיבה היה הרב אליהו דב ברקובסקי.
ניזאר עוודאללה
ניזאר עוודאללה (בערבית: نزار عوض الله, תעתיק מדויק: נזאר עוצ' אללה; נולד ב-1957) הוא חבר הלשכה המדינית של חמאס ברצועת עזה.
ביוגרפיה
עוודאללה נולד ברצועת עזה בשנת 1957. למד הנדסה אזרחית באוניברסיטת עין שמס בקהיר. היה מזכיר המועצה האסלאמית של חמאס, ונחשב מקורב לשייח' אחמד יאסין. נעצר במשך 6 שנים (1989–1995) בכלא הישראלי. עמד בראש המשא ומתן בעסקת שליט מצד חמאס, ובתקשורת הישראלית תואר כאדריכל העסקה. מטוסי חיל האוויר הישראלי הפציצו את ביתו במהלך מבצע צוק איתן ומבצע עופרת יצוקה.
פעילות
שימש בתפקידים רבים בהנהגת חמאס, והיה חבר בהנהגה הפוליטית של התנועה ברצועת עזה. כיום חבר בלשכה המדינית של התנועה.
מונה להובלת תנועת חמאס בפרלמנט הפלסטיני לאחר שהתנועה ניצחה בבחירות בשנת 2006. נבחר לחבר הלשכה המדינית של חמאס בשנת 2009.
שמואל פלורנטין
רבנים שונים בני סלוניקי נקראו בשם שמואל פלורנטין.
אריה לייסנר
אריה הרברט לייסנר (באנגלית: Aryeh Herbert Leissner; נולד ב־12 בינואר 1926 – 30 בנובמבר 1988) היה עובד סוציאלי ומרצה לעבודות קהילתיות, מחלוצי הטיפול בילדי רחוב וחבורות נוער מנותק בניו-יורק ובישראל.
ביוגרפיה
לייסנר נולד ב-1926 בברלין לאם יהודייה ואב נוצרי. האב נטש את משפחתו וכשעלו הנאצים לשלטון נעצרה האם ושולחה לאחד ממחנות ההשמדה. לייסנר עזב את גרמניה ולאחר נדודים ממושכים ביערות אירופה הצליח להגיע לארץ ישראל.
ACDSee
ACDSee היא תוכנה שיתופית מבית ACD Systems לארגון, ניהול, צפייה ועריכה של כמויות גדולות של קובצי תמונות במערכות Microsoft Windows ו-OS X 10.5.
אריה לייסנר
ביוגרפיה
תחילה למד בכפר הנוער בן שמן ואחר כך שירת בבריגדה היהודית. במלחמת העצמאות לחם בחזית ירושלים.
ACDSee
במקור התוכנה הייתה פשוטה למדי והכילה כמות קטנה למדי של פיצ'רים. כיום היא מכילה פיצ'רים רבים ומאפשרת להוריד אף פיצ'רים נוספים על ידי התקנת תוספים שונים.
אריה לייסנר
ביוגרפיה
ב-1953 השתקע בניו-יורק, שם למד פסיכולוגיה ועבודה סוציאלית באוניברסיטת קולומביה והניו סקול. במהלך לימודיו פיתח שיטה חדשנית לטיפול בחבורות נוער מנותק, בין היתר בשכונת הארלם. השיטה מבוססת על שיתוף פעולה וקרבה אישית בין המדריך לחבורה ויצירת אימון ברצונו של המדריך וביכולתו לסייע, לעיתים גם תוך העלמת עין מהתנהגות עבריינית.
ב-1963 הוזמן לייסנר לתל אביב כדי לנסות שם את שיטת עבודתו על בסיס מחקרי. הפרויקט מומן בחלקו על ידי ממשלת ארצות הברית. דין וחשבון שחיבר לייסנר יחד עם סלי בורס וניסן רובין הצביע על כמה הצלחות שהשיג הפרויקט אך חילוקי דעות בין משרדי הממשלה השונים שהיו מעורבים בו מנעו את המשכתו.
ב־1966 התיישב לייסנר בבריטניה, שם עבד תחילה כחוקר בכיר בארגון "National Children's Bureau", ובשנת 1975 הצטרף לאוניברסיטת קיל כמרצה לעבודות קהילתיות. בנובמבר 1988 שם קץ לחייו ביריית אקדח. קודם לכן כתב לאחד מעמיתיו בישראל כי גופתו תועלה באש וביקש לפזר את אפרה מעל הרי ירושלים. בנו דן לייסנר, הוא משפטן וסופר המתגורר באנגליה.
עמית ביר-כץ
עמית ביר-כץ (נולד ב-8 בדצמבר 1988) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הסנטר בא.ס. רמת השרון מהליגה הלאומית, גובהו 2.08 מ'.
קריירה
ביר-כץ החל לשחק כדורסל בכיתה ו' בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב. לאחר סיום לימודיו בתיכון קיווה לשחק במכללת סיינט ג'ונס מניו יורק, אך לא קיבל לכך אישור מצה"ל. תחת זאת, הצטרף בעונת לקבוצת הפועל לב השרון מהליגה הלאומית. בסיום העונה ירדה לב השרון ליגה, וביר-כץ עבר לאליצור יבנה. לאחר עונה אחת, הצטרף למכבי הוד השרון, אף היא מהליגה הלאומית, ובמדיה שיחק במשך שתי עונות.
ב-25 באוגוסט 2015 חתם לעונה אחת בעירוני נהריה ובמהלך העונה עבר להפועל חולון. בעונת חזר לשחק בשורות הפועל גלבוע גליל.
ב-31 באוגוסט 2017 חתם לעונה אחת בהפועל אילת.
ב-26 בספטמבר 2018 חתם לעונה אחת בבני הרצליה
ב-8 במרץ 2019 חתם בהפועל תל אביב עד לסוף העונה.
בקיץ 2019 חתם בהפועל חבל מודיעין מהליגה הלאומית, בעונה זו העמיד ממוצע של 8 נק' ו-5.3 ריב' אך למרות יכולת אישית טובה קבוצותו סיימה במקום ה-13 המוביל לליגה הארצית.
בקיץ 2020 חתם בא.ס. רמת השרון מהליגה הלאומית
נגעי אדם
הסמכות לקבוע האם האדם נגוע בצרעת או לא, נתונה אך ורק לכהן שבקי בראיית נגעים. אדם שנראה בו נגע וכהן טימא אותו נחשב למצורע, ועל מנת להיטהר, ראשית, יש להמתין שהנגע יתרפא. לאחר מכן עליו לעבור תהליך היטהרות.
נגעי בשר
להלן סימנים לנגעים המצויים על עורו החשוף של אדם: הנגע צריך להיות בגודל של גריס, כלומר שש שיערות על שש שיערות (לא שלושים ושש שיערות, אלא שש שיערות על שש שיערות).
מחיה
המחיה צריכה להיות לפחות בגודל של שתי שיערות על שתי שיערות (לא 4 שיערות, אלא שתי שיערות על שתי שיערות). המחיה צריכה להיות באמצע הנגע (לא באמצע ממש, אלא שהיא מוקפת מכל עבריה בנגע).
שיער צהוב דק
נחלקו התנאים בדינים הבאים: האם השיער צריך להופיע יחד עם הנתק או אחריו בדומה לשיער לבן או לא; והאם השיער צריך להיות דק או קצר. במקרה שהופיע שיער נוסף בנתק מלבד השיער הצהוב, הנתק טהור.
פשיון
הפשיון צריך להיות לפחות ברוחב שתי שיערות. אם הנתק פשה בכל השיער, הוא טהור. נחלקו התנאים האם הראש והזקן מעכבים זה את זה לעניין פשיון בכל השיער.
קרחת וגבחת
אם הנגע נוצר במקום שבו אמור להיות שיער אך אין שם (קרחת היא החלק האחורי של הראש וגבחת היא החלק הקדמי של הראש, שנקרחו), סימני הנגע הם:
שחין ומכווה
אם הנגע הוא על מקום שחין (פצע שנגרם מדבר חם שאינו תוצאת בעירה) או מכווה (פצע הנגרם מדבר חם שהוא תוצאת בעירה) הוא מיטמא בשבוע אחד לכל היותר, שלא כמו שאר נגעי בשר שמיטמאים בשבועיים. סימני הנגע הם: הדינים הם בדומה לנגעי בשר, אלא שהשחין והמכווה לא מצטרפים זה עם זה או עם עור הבשר, וכן לא פושים מזה לזה ולא לעור הבשר ולא עור הבשר פושה לתוכם. אם השחין והמכווה התרפאו מעט רק אז הם יכולים להיטמא בנגעים, אך אם עדיין בעינם טהורים. אם התרפאו לגמרי, אף על פי שהשאירו צלקת, מקומם נידון כעור הבשר.
קביעתו של הכהן
כך לשונו של המקרא:. לעומת זאת מה שמגדיר המקרא כ הוא גוון שיוצא מטווח הגוונים שמוגדרים כצרעת.
המשנה דנה בנגע הצרעת במסכת נגעים שבסדר טהרות. נקודת המוצא של המשנה, כפי משמעות לשון התורה, שהנגעים הם לבנים, אך יש כמה דרגות לובן בסוגי הנגעים השונים:
.
הסבר הדברים: לעומת גוונים אלה, גון ה'בֹּהַק' טהור ואינו נחשב לצרעת, גוון זה מתאר הרמב"ם כ"לובן חלוש למטה מקרום ביצה", והרא"ש מתאר אותו בפשטות כ"מראה לבן למטה מד' מראות".
לצרעת מאפיינים נוספים, המתבטאים בגודלו, במקום בגוף בו הוא נמצא (מקום גלוי או מוסתר, בראש ובזקן או בשאר הגוף, על רקע של עור בריא או על רקע של מכה או כווייה) ומצב התפתחותו (האם הוא מתרחב, האם צומח בו שיער לבן, האם הוא אחיד ורצוף או שיש במרכזו עור בריא).
אבחון הצרעת
כאשר מאבחן הכהן צרעת בעורו של האדם, הוא מכריז עליו כמצורע מוחלט. לעיתים לא ברור בשלב הראשון שאכן מדובר בצרעת. במקרה כזה מחייב הכהן את המצורע להסתגר שבעה ימים במקום מבודד. לאחריהם נבדק הנגע שנית. אם עונה הנגע על התנאים המטמאים, נגזר דינו של המצורע לטומאה מוחלטת. אם עדיין לא ניתן להגיע להכרעה ברורה, מסגירים את המצורע שבוע נוסף, שבסופו חייבת ליפול הכרעה לכאן או לכאן.
מצוות שילוח ממחנה
בתורה נאמר "בדד ישב, מחוץ למחנה מושבו". ואמרו חז"ל במשנה שלעניין זה, "מחנה" נחשב כל עיר מוקפת חומה מתקופתו של יהושע בן נון.
איסורים נוספים
המצורע אסור בשאילת שלום ונאסר בתשמיש המיטה כאבל, אך בניגוד לאבל מותר למצורע ללמוד תורה, והוא אף חייב בהנחת תפילין.
אודות מספר הלכות מסופקת הגמרא אם הם נוהגים גם במצורע, כמו כפיית המיטה ועשיית מלאכה, איסור רחיצה ונעילת הסנדל.
אשה מצורעת דינה כאיש מצורע, עם זאת, בקצת מהדברים דיני המצורעת קלים יותר - היא אינה מחויבת בפריעה ופרימה (גידול שערותיה ופרימת בגדיה) ואינה אסורה בתשמיש המיטה.
טומאת המצורע
המצורע הוא אב הטומאה, המטמא אדם וכלים במגעו ומשאו, והחמירה בו התורה, שגם אם הוא נכנס לבית - החפצים שבבית נטמאים.
כשם שזב וזבה "מעיינותיהם" מטמאים כשהם לחים וכשהם יבשים כנלמד מהפסוק "וכי ירוק הזב בטהור" - מה רוק מתעגל ויוצא אף כל מעיין שמתעגל ויוצא, כך גם מעיינותיהם של מצורע ומצורעת הם אב הטומאה.
דין זה נלמד מהפסוק החותם את הלכות זיבה -, על כך נאמר בתלמוד:. לפי בית הלל, נאמר פסוק מיוחד שמעיינות נקבה מטמאות, כדי לרבות גם דם טוהר של מצורע שמטמא, אך בית שמאי חלוקים על כך וסבורים שדמה טהור, והפסוק אינו מיותר, כי ישנם חילוקים רבים בהלכות טומאה וטהרה בין נקבה וזכר.
מצורע מוסגר
'מצורע מוסגר' הוא מצורע שהכהן רואה בו צרעת, אך לא נראים בו סימני הטומאה כפי המפורט בתורה, במקרה כזה הכהן 'מסגיר' את האדם שכלפיו קיים החשש - בבית, למשך שבוע, וחוזר לאחר שבוע לראות שוב את הנגע, במקרה והנגע התפשט ונראים בו סימני צרעת, הכהן מכריז עליו כטמא, אם לא, הכהן מסגירו לשבעה ימים נוספים, אם אף לאחריהם לא נראים בו סימני טומאה, הכהן מטהרו.
בכל אותם הימים שהמצורע 'מוסגר', דינו שווה ברוב הדברים למצורע מוחלט וחייב לצאת אל מחוץ למחנה, ומטמא בכל אופן שבו המוחלט מטמא, מלבד זה שאינו צריך לקרוע את בגדיו, ותהליך טהרתו מסתיים בטבילה במקווה בלבד ללא קרבנות, וכך אמרו במשנה:
מצורע מוחלט
מצורע מוחלט הוא מצורע שהכהן פסק לגביו שהנגע שעל גופו הוא אכן צרעת. במצורע זה חלים כל דיני המצורע.
משך זמן הטומאה
אורכה של תקופת הסגרו של המצורע המוחלט מחוץ למחנה אינה קצובה, אלא תלויה במשך זמן המצאות הצרעת בעורו. אם חלפה הצרעת, מובא הכהן לבדוק את המצורע ולהכריז על הסרת נגע הצרעת. כשמתרפא מצרעתו, קבעה לו התורה תהליך טהרה מורכב, הכולל גילוח כל שערו, טבילה במקווה, הזאה מדם ציפור בעודו מחוץ למחנה, והבאת סדרת קורבנות מיוחדים.
תהליך טהרת המצורע
תהליך טיהור מצורע מופיע בספר ויקרא (פרק יד) בפרשת מצורע, ואורך שבעה ימים. הליך היטהרות מצורע שהתרפא מתחלק לארבעה שלבים: א. הזאה ביום הראשון שנרפא הנגע. ב. גילוח וטבילה ביום הראשון. ג. גילוח וטבילה ביום השביעי. ד. הבאת קרבן המצורע.
הזאה
ביום שבו הכהן קובע שהמצורע נרפא מצרעתו, עליו להביא שתי ציפורי דרור (חופשיות, כלומר לא מבויתות) וכלי חרס חדש ובו מי מעיין ("מים חיים"). הכהן שוחט ציפור אחת, כך שדמה יישפך אל תוך המים שבכלי החרס, וקובר אותה. לאחר מכן לוקח הכהן את הציפור החיה, ומצרף אליה ענף של עץ ארז וענף מצמח האזוב, בתוספת צמר צבוע בתולעת שני. את כל אלה טובל הכהן במים המעורבים בדם, ומתיז ("מזה") על המצורע שבע פעמים. לאחר מכן הכהן שולח לחופשי את הציפור החיה.
טהרת המצורע שוה להליך טיהור הבית פרט להזאה שנעשית על גוף המצורע ולא על משקוף הבית.
גילוח וטבילה
ביום הראשון לאחר ההזאה, הכהן מגלח את שער כל גופו של הנטהר על ידי תער ולאחר מכן עליו לטבול במקווה הוא ובגדיו.
במשך השבוע שלאחר הטבילה והגילוח המצורע נקרא "מצורע בימי ספרו". הוא נחשב עדיין "אב הטומאה", המטמא אדם וכלים במגעו (לכן מטביל בגדיו גם ביום השביעי), אך לא בדרגת חומרתו הקודמת, והוא מותר להיכנס לעיר.
ביום השביעי עליו לעבור שוב תהליך של גילוח וטבילה הוא ובגדיו כמו ביום הראשון, כאשר לאחר הטבילה הוא נהיה ככל אדם במצב טבול יום שמותר באכילת מעשר שני. בהמשך כאשר מעריב שמשו הוא מותר באכילת תרומה, כדי לאכול מבשר קורבנות עליו להביא את קרבנותיו שלו.
קורבנות המצורע
קורבן המצורע, כולל: עולה, אשם (שני כבשים זכרים), וחטאת (כבשה נקבה), והנסכים שלהם - הם שלושה עשרוני סולת, ועם כל אחד מהם רביעית ההין יין ורביעית ההין שמן, בתוספת לוג שמן נוסף שימשח בו המצורע את תנוך אוזנו ובהונותיו. אם המצורע עני, הוא רשאי להחליף את החטאת והעולה בעופות. כל עוד המצורע לא מביא את קרבנותיו הוא נחשב מחוסר כיפורים.
תהליך הקרבת האשם
לאחר תהליך הטהרה ביום השמיני על המצורע לטבול שוב כאשר טבילה זאת נעשית בלשכת המצורעים, ולאחר מכן הוא עומד בפתח העזרה (כיוון שאסור לו להיכנס כל עוד הוא מחוסר כיפורים) והכהן לוקח את אשם המצורע ואת לוג השמן ומניף אתם, בשיתוף פעולה של הכהן ושל המצורע.
לאחר מכן המצורע סומך את ידיו על האשם (כאשר רק ידיו בתוך העזרה), שוחטים את האשם וכהן אחד מקבל את דמו במזרק וזורקו במזבח, וכהן נוסף ומקבל חלק מדמו בכף ידו. מדם זה הוא מורח על חלקים מסוימים מגופו של המצורע שהם: תנוך האוזן הימנית (תנוך האוזן הוא הסחוס שבמרכז האוזן, הממוקם מול פתח תעלת השמע.) ובהונות היד והרגל הימניות.
בסיום, שופך הכהן מלוג השמן ויוצק לכפו וטובל את האצבע בשמן ומזה לכיון קודש הקדשים, ונותן מהשמן על אותם המקומות שנתן את הדם, ומה שנשאר מהשמן שבכף ידו, הכהן שופך על ראש המצורע. וכך מתואר בפסוק:
ב מופיעה מחלוקת למקרה שבו אין למצורע אוזן, בוהן יד או בוהן רגל ימניים: על פי חכמים לא יהיה ניתן לטהרו לעולם, ואילו על-פי רבי יהודה, רבי אליעזר ורבי שמעון ניתן לטהרו בכל זאת. הרמב"ם פסק שבמקרה שאין אחד מהאברים אין לו טהרה לעולם, אולם לדעת התוספות זה דווקא כאשר בתחילת התהליך היה לו את האיברים ורק באמצע התהליך הם נכרתו.
בזמן הזה
המשמעות ההלכתית של הנגוע בצרעת כרוכה בהלכות טומאה וטהרה, מה שלפי הרמב"ם נוהג בזמן הזה. הגם שהאזכור האחרון בספרות ההלכה של נגע הצרעת נמצא בספרות הגאונים, יש הסבורים כי שלושת סוגי נגעי עור אדם ('שאת', 'ספחת' וה'בהרת') קיימים גם בזמן הזה. אחרים סבורים כמו כן שנגעי הראש והזקן (צרעת ה"נתק") קיימים בזמן הזה.
אמנם יש חולקים וסוברים שהלכות טומאת הצרעת אינן נוהגות בזמן הזה. הסיבות לכך הן שתיים:
משה רבנו
הראשון במקרא שבגינו מוזכר נגע הצרעת הוא משה רבנו. נאמר:
מרים הנביאה
מרים הנביאה נענשה על שדיברה סרה במשה אחיה, ולקתה בצרעת. המקרא מספר:
העם - והתורה מדגישה עובדה זאת - הפגין נאמנות למרים ולא התקדם בהליכה במדבר, עד שיכלה מרים אף היא להמשיך בדרכה.
נעמן
בתחילת ספר מלכים ב', מסופר על נעמן, שר צבא ארמי, שחלה בצרעת. על פי מסורת, זהו החייל הארמי שהרג את אחאב. לא מסופר במקרא מדוע קבל נעמן צרעת זו.
נערה ישראלית שנלקחה בשבי ושימשה כשפחה אצל אשת נעמן סיפרה לה על איש אלוהים מופלא שביכולתו לרפא צרעת. מלך ארם שלח מכתב למלך ישראל, בו דרש לרפא את נעמן מהצרעת. מלך ישראל נבהל וקרע את בגדיו, אך הנביא אלישע שמע על כך והסכים לקבלו.
נעמן הגיע אל פתח בית הנביא והתקבל על ידי שליח שהורה לו לטבול שבע פעמים בנהר הירדן, וכך יירפא. נעמן הופתע מתשובה זו וכעס:
בסופו של דבר שכנעו אותו נעריו לנסות את דברי הנביא. הוא הסכים ואכן נרפא מהצרעת. נעמן חזר לנביא והודיע שהוא מכיר בה' כאלוהים, ובכך נתקיימו דברי הנביא מתחילת הפרק:
לאחר מכן ביקש נעמן להעניק לאלישע תגמול אך הנביא סירב בתוקף לקחת דבר. נערו של אלישע, גיחזי, חמד מהממון ואחרי שעזב נעמן רדף גיחזי אחריו וביקש ממנו דברים מספר. אלישע שם לב לכך וקילל את גיחזי שצרעת נעמן תדבק בו ובזרעו.
מצורעי שומרון
עוד מסופר בספר מלכים, כי בעת המצור הארמי על העיר שומרון שהו ארבעה מצורעים מחוץ לעיר, והם היו שותפים בהצלת התושבים ממוות ברעב. המצור הכבד שהעיר הייתה נתונה בו גרם לרעב נורא זה. אלישע הנביא ניבא ליהורם מלך ישראל, שהגיע אליו לדון בהשלכות המצור, כי למחרת יהיה בעיר שפע עצום של מזון והוא יימכר במחירים אפסיים. אכן, בלילה השמיע אלוהים למחנה ארם קול מרכבות וסוסים רבים, והם דימו שחיל מצרים וחיל החתים נחלצו לעזרת תושבי שומרון. עזבו הארמיים את המחנה שלהם וברחו לארצם, בהשאירם בו מזון ורכוש רב. ארבעת המצורעים הבחינו בדבר, סיפרו אותו לשומרי העיר, ולאחר בדיקה שנעשתה מטעמו של המלך, יצא העם ובזז את מחנה ארם הנטוש. החיטים והשעורים נמכרו בשקלים בודדים, כנבואת אלישע.
על פי דברי רבי יוחנן בתלמוד, ארבעת המצורעים הללו הם גיחזי ושלושת בניו.
עוזיהו המלך
מצורע נוסף שמסופר עליו בספר מלכים הוא המלך עוזיהו. עוזיהו ביקש להקטיר קטורת בבית המקדש, תפקיד השמור לכהנים. הכהנים ניסו למנוע ממנו לעשות זאת, ללא הועיל. כאשר המשיך המלך בניסיונו להקטיר את הקטורת, פרחה הצרעת במצחו והוא נשאר מצורע עד יום מותו. על אף שרשמית הוא נשאר המלך, עברה המלכות בפועל לבנו יותם.
משמעותה הרוחנית של הצרעת
הרמב"ם הבחין בין הצרעת בגוף האדם, שהיא מחלה טבעית, לבין צרעת הבגד והבית, שהיא מחוץ לגדר הטבע:
לאנסט
לאנסט (באנגלית: The Lancet) או לנצט הוא כתב עת רפואי, מהידועים והוותיקים בעולם.
כתב העת נוסד בשנת 1823 על ידי תומאס ואקלי שהיה מנתח אנגלי. כתב העת נקרא על שם אזמל הניתוחים. מאז 1991 נמצא כתב העת בבעלות חברת ההוצאה לאור אלסוויר, והעורך הראשי שלו מאז 1995 הוא ריצ'רד הורטון. מערכת כתב העת נמצאת בלונדון, בניו יורק ובבייג'ינג.
לאנסט מפרסם מחקרים מקוריים, מאמרי ביקורת, מאמרי מערכת, ביקורות ספרים, התכתבויות כמו כן עורך כתב העת ימי עיון. בכתב העת כמו כתבי עת מדעיים אחרים, המאמרים המפורסמים בלאנסט עוברים תהליך של ביקורת עמיתים לפני הפרסום.
באורח חריג במיוחד עבור כתבי-עת רפואיים, נודע הלאנסט בקו מערכתי אנטי-ישראלי, לרבות האשמות אנטישמיות ופסאודו-מדעיות.
ב-1998 התפרסם בכתב העת, מאמר של אנדרו וייקפילד על קשר אפשרי בין החיסון נגד אדמת, חצבת, חזרת (MMR) לבין אוטיזם. הפרסום גרם לחרדה ציבורית גדולה וירידה משמעותית באחוזי המתחסנים. בהמשך התגלה כי המחקר נוהל בצורה כושלת, התוצאות זויפו והחוקרים קיבלו שוחד. כתב העת משך את הפרסום.
שמואל פלורנטין (הזקן)
רבי שמואל פלורנטין (רש"ף; ~ה'ש', 1540 - י"ד בכסלו ה'שע"ה, 6 בנובמבר 1614) היה רב וראש ישיבה מחכמי יהדות סלוניקי בראשית המאה ה-17. רבה של ק"ק "שלום".
מכונה רבי שמואל פלורנטין הזקן או רבי שמואל פלורנטין הקדמון על מנת לבדלו מרבנים אחרים בעלי שם זהה שחיו בסלוניקי בדורות הבאים.
ביוגרפיה
נולד בסלוניקי, אז באימפריה העות'מאנית, לרב דוד פלורנטין.
בין השנים ה'שמ"ד, 1584 - ה'שנ"א, 1591, היה אחד מפרנסי התלמוד תורה בסלוניקי. בשנת ה'שמ"ח, 1588, נפטרה אשתו רחל. ובשנים אלו שימש גם כדיין. בסביבות שנת ה'שס"ג, 1603, הייתה לו ישיבה בתלמוד תורה.
לאחר פטירת רבי יצחק אדרבי (בין השנים ה'של"ז-ה'שמ"ד, 1577–1584) התמנה תחתיו כרבה של ק"ק "שלום" בסלוניקי, הרב דוד אבן שושן. לאחר פרישת האחרון בשנת ה'שס"א החתים את בני הקהילה שלא למנות לו יורש עד שיעברו עשר שנים מיום עזיבתו את התפקיד. במהלך תקופה זו נפטר הרב אבן שושן, והקהילה התירה את השבועה אצל רבי אהרן בן חסון, כדי לאפשר את מינויו של רבי שמואל פלורנטין כרבה של הקהילה.
לפי רבי דוד קונפורטי באחרית ימיו עקר לקושטנדינא ובה נפטר, אולם מצבת קברו נמצאת בעיר סלוניקי. נכתב עליה:
בנו היה כנראה, ר' דוד פלורנטין, ראש הבודקים בסלוניקי ואביו של רבי שמואל פלורנטין "האחרון".
שרה עזריהו
שרה עזריהו-אוזרקובסקי (מאירוב) (17 ביולי 1873, כ"ב בתמוז תרל"ג, דינאבורג (דווינסק), לטביה — 22 באוקטובר 1962, כ"ד בתשרי תשכ"ג, קיבוץ אפיקים, ישראל) הייתה פעילה ציונית, פמיניסטית, סופרז'יסטית ואשת חינוך, ממייסדי תל אביב. צירה בקונגרס הציוני, חברת אספת הנבחרים והוועד הלאומי, ממקימות התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות, ממובילות המאבק למען זכות בחירה לנשים ביישוב היהודי בארץ-ישראל, לוחמת למען זכויות האישה ושחרורה.
ילדות ונעורים
מכיוון שנמנתה עם בני הנוער היהודי של תקופת ההשכלה ברוסיה, הכירה את הספרות הרוסית המהפכנית ובנעוריה יצרה קשר עם תנועת הבונד, במסגרתה עזרה בהפצת השפה הרוסית בקרב בחורי ישיבות, אך זיקתה לאידאולוגיה הציונית הרחיקה אותה מתנועה זו. בכתביה סיפרה כי הושפעה רבות מהגותם של אחד העם, יהודה לייב פינסקר, משה לייב ליליינבלום ואחרים. בנוסף, זיקתה לציונות התחזקה בעקבות גל הפוגרומים ברוסיה בשנות השמונים של המאה ה-19.
פעילות ציונית ופמיניסטית ברוסיה
בתחילת שנות התשעים החלה להתקרב אל חובבי ציון בדינאבורג, אך לא מצאה שפה משותפת עם עסקני התנועה בעיר. בשנת 1892 ביחד עם חברתה, החלה לצרף נשים לתנועה הלאומית והקימה את אגודת "בנות ציון". האגודה עסקה בלימוד קורות ותרבות ישראל, סקירת המתרחש בתפוצות העם, מסירת ידיעות על הנעשה בארץ ישראל והפצת השפה העברית.
בגיל עשרים הפסיקה את לימודיה עקב מחלתה הקשה של אחותה הצעירה, בה טיפלה קרוב לשלוש שנים עד להחלמתה. אחות זו נשלחה לארץ ישראל להמשך תהליך ההבראה באביב 1897. אז החליטה גם היא להגשים את אחת ממשאלות ליבה להיות ל"חי הנושא את עצמו", כשכיוונה לחשיבות עצמאותה הכלכלית של האישה. לדעתה, עצמאות כלכלית היא אמצעי חיוני לנשים לשפר את מצבן במשפחה ולהתקדם לעשייה ציבורית. היא עברה לביאליסטוק והתפרנסה ממתן שיעורים פרטיים. תודעתה הפמיניסטית התגבשה עוד בימי נעוריה, אז הייתה ערה למצבן של נשים סביבה ועל בסיס ספרים שקראה. עמדתה לא צמחה מתוך מצוקה אישית, אלא דווקא מפני שבאה מבית מבוסס, שלא הפלה בין חינוך הבנות לבין חינוך הבנים.
בביאליסטוק קשרה קשר עם חובבי ציון והייתה פעילה באסיפות התנועה, בהן שמעה לראשונה על הקונגרס הציוני מפי שליח מטעם ד"ר תיאודור הרצל. היא התרשמה רבות מיחסו לשאלת האישה בכך שקבע שוויון מלא לבת ישראל בהסתדרות הציונית העולמית וזכות בחירה לקונגרס הציוני לאיש ולאישה בתנאים שווים.
לימודים באקדמיה
ב-1899 הוסמכה להוראה וכעבור שנה החליטה להגשים את חלומה וללמוד באקדמיה. בתקופה זו האוניברסיטאות היו סגורות בפני נשים בכלל ונשים יהודיות בפרט, מלבד שני בתי ספר גבוהים לנשים בלבד. בתי ספר אלו הוקמו בעיר בפטרבורג ובתקופה זו היה אסור באיסור חמור ליהודים להתגורר בה, פרט ליהודים בעלי השכלה אקדמית וסוחרים מרמה גבוהה. על אף מכשול זה, מצאה דרך שתקנה לה זכות ישיבה בעיר כתלמידה, בבית ספר לחובשות. עד להסדרת אישורי השהייה בעיר, התגוררה באופן לא חוקי אצל מכרה, בידיעה ש"ציידי עבריינים" עלולים לתפוס אותה בחיפושי לילה שנערכו בעיר. על אף שהייתה לקראת סיום לימודי החובשות ועמדה לקבל אישור להתיישב בעיר, החליטה עקב גילויי אנטישמיות, לעזוב אותה. היא הרגישה שבסביבה בה היא מופלית לרעה ונפגעת, לא תוכל לעבוד וללמוד. צמאונה ללמידה ומשיכתה לרכישת השכלה גרמו לה לעבור למרכז תרבותי יהודי גדול, העיר וורשה, במטרה למצוא עבודה. בוורשה עבדה כמורה מחליפה בבית ספר היהודי של י. רביץ.
לאחר הקונגרס חזרו ללימודיהם בברן. הם הקדישו את זמנם הפנוי לביקורים בבתי חינוך ולהיכרות קרובה עם מהלך הלימודים, ניהול המוסדות ועבודת ההוראה בפועל. הם הצטיידו בחומר רב של תוכניות לימודים בשאיפה להקים יום אחד מוסדות חינוך עבריים בארץ ישראל. ב-1902, עם סיום שנת הלימודים השנייה ועקב משבר כלכלי, חזרו לרוסיה וישבו בעיר גולטה, ליד אודסה, בה עבדו בבית ספר יהודי לבנות על שם תרזה מרגולית. היא עבדה בו שנתיים כמורה ושנה כמנהלת. בית ספר זה הוקם כדי לתת מענה לילדות יהודיות מהערים גולטה, בוגופול ואולוויאפול, והרוח החינוכית בו הלמה את ערכי התרבות העברית במטרה להכשיר את הנערות לעצמאות כלכלית. לא מעט מהן פגשה אחר כך בארץ ישראל, ובכתביה תיארה תקופה זו כאחת המאושרות בחייה.
עלייה לארץ ישראל
ביקרה לראשונה בארץ ישראל בסתיו 1897 במטרה להחזיר את אחותה החולה הביתה לרוסיה. במהלך שהותה ביפו ביקרה במושבות רחובות וראשון לציון, ובבתי הספר אליאנס ומקווה ישראל. עם חזרתן לרוסיה באביב 1898 נפטרה אחותה האהובה. על מסעה לארץ כתבה:
מורה ומחנכת
ב-1905 קיבלו בני הזוג עזריהו הצעה לעבוד כמורים בארץ ישראל - הוא ברחובות והיא בבית ספר לבנות ביפו. הם החליטו לקבל את ההצעה, אך מכיוון שלא רצתה לעזוב את בית הספר שניהלה באמצע השנה, יוסף עלה לישראל כשנה לפניה, בעוד היא נשארה עם בנם יעקב, שהיה אז בן ארבע. בתום שנת הלימודים היא החלה להתכונן לעליה לארץ אך נתקלה בחוק משפיל לדבריה, לפיו אישה נשואה אינה רשאית לצאת מארצה בלי הסכמתו הרשמית של בעלה. יוסף, שכבר עלה לארץ ישראל, נתקל בסירובו של הקונסול הרוסי לחתום על מסמכי האישור. למחרת ההכרזה על מהפכת 1905 פרצו בדרום רוסיה ובעיר גולטה בה גרה, פרעות קשות ביהודים. לאחר מספר ימים עם שוך הזוועות ולמרות הסכנה הגדולה, יצאה עם בנה לחרסון ומשם לאודסה על מנת לזרז את קבלת האישורים לעלייה. לאחר מספר שבועות הפליגו על סיפון אנייה רוסית מאודסה לארץ ישראל.
ב-1906 הגיעו ארצה, והצטרפו ליוסף ברחובות שם עבד כמורה המושבה. בקיץ אותה השנה עברו לגור ביפו ולימדו בבית הספר לבנות. היא עבדה תחילה כמורה מחליפה וב-1907 עבדה כמורה ללימודים כלליים – גאוגרפיה, חשבון ויסודות המתמטיקה, מקצועות שנחשבו לגבריים בתקופה זו, והייתה האישה הראשונה שלימדה אותם. השכר שקיבלה היה שווה לשכר של גברים שעבדו באותו מקצוע. בעבודתה זו ובמעשיה בכלל הדגימה והפגינה את עצמאותה הכלכלית של אישה, שאינה תלויה מבחינה כלכלית בבן הזוג שלה, ונעה ממקום עבודה אחד לאחר גם בלעדיו.
הקמת אחוזת בית
בשנת 1908 הצטרפו לגרעין מתיישבים ומתיישבות להקמת שכונה יהודית בעלת צביון כפרי, היא אחוזת בית, שלימים תהיה השכונה הראשונה בעיר העברית תל אביב. יחד השתתפו בהגרלת המגרשים לאחוזת בית ונמנו עם 66 מייסדי תל אביב. ב-1909, למרות הקושי הכלכלי שהיה כרוך בכך, הקימו בית ברחוב אחד העם 14 מול הגימנסיה העברית "הרצליה". בית זה היה ברשותם עד 1943, אז נאלצו למכור אותו עקב חובות. על הימים הראשונים בתל אביב כתבה:
בשנת 1914, בזמן מלחמת העולם הראשונה, הוצע ליוסף לנהל את בית הספר הריאלי בחיפה, שמנהלו הקבוע, ד"ר ארתור בירם, גויס לצבא. לה הוצעה עבודה כמורה בבית הספר הריאלי, אך בבית הספר לבנות ביפו לא נמצא מי שיחליפו אותה במקצועות אותם לימדה, לכן נשארה ביפו כשנה. בקיץ 1915 עברה עם ילדיהם לחיפה והחלה ללמד גם היא בבית הספר הריאלי.
הקמת אגודת נשים לזכות בחירה שווה
לאחר הצהרת בלפור, יחד עם קבוצת נשים, בכללן מ. כהן, רחל לונץ, א. נתנזון, היא הקימה ארגון נשים קטן בשם "אגודת נשים" שמטרתו הייתה זכות בחירה שווה לאיש ולאישה בבחירות לוועד הקהילה בחיפה ומתן עזרה לנשים במצוקה בנושאי משפחה ונישואין, בעיות משפטיות ובעיות אישיות. היא עסקה בגיוס נשים לאספת עם בה דנו בשאלת זכות הבחירה לנשים. בהשפעת "אגודת נשים" השתתפו נשות חיפה באסיפות ובפעם הראשונה בחייהן עלו נשים על בימה פומבית ודרשו את זכותן לקחת חלק בחיים הציבוריים. לדרישה זו קמו מתנגדים רבים, ביניהם כאלה שטענו כי "לא יאה ולא נאה לייצור ענוג זה ששמו אישה, לעסוק בענייני ציבור". על כך ענתה באספה:
בהתאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות
עם הגעתה לירושלים הצטרפה לאגודת הנשים בעיר אשר פעלה לקידום מעמדה של האישה בכל תחומי החיים. בתקופה זו פעלו החרדים להדרת נשים ממרחבי החיים האזרחים והמדיניים ונאבקו לביטול החלטת ה"מועצה הארץ ישראלית" לאפשר לנשים לבחור ולהיבחר לאספת הנבחרים. היא, שהאמינה כי "עם שתובע לעצמו שוויון במשפחת העמים, ראוי שיעניק שוויון לכל בניו ובנותיו", פעלה בתגובה לכך יחד עם נשים נוספות, למען איחוד אגודות הנשים השונות והקימו אגודת נשים ארצית, התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל. סיסמתן הייתה: "חוקה אחת ומשפט אחד לאיש ולאישה". היא הייתה הדמות המזוהה ביותר עם ארגון זה, ואת סיפור מאבקה של ההתאחדות לזכות בחירה לנשים תיעדה בספר שכתבה, שפורסם בשנת 1949.הספר, "התאחדות נשים עבריות לשווי זכויות בא"י: פרקים לתולדות תנועת האשה בארץ", יצא לאור ב-1977 במהדורה מחודשת, על ידי מרשה פרידמן ו"הקרן לעזרת האשה בחיפה". ב-1980 יצאה מהדורה אנגלית של הספר, בתרגומה של פרידמן.
מלבד המאבק על זכות הבחירה פעלה ההתאחדות למען קידום נשים יהודיות והעלאת המודעות לשוויון זכויות בתחומים שונים במטרה לקדם את מעמד האישה, ביניהם זכויותיה משפטיות, מעמד האישה במשפחה, רכישת השכלה, לימוד השפה העברית, חתירה לעצמאות כלכלית וסיוע בנושאי ביגמיה ועגינות. בנוסף, שיתפה ההתאחדות פעולה עם גופים פמיניסטים בינלאומיים והצטרפה ב-1920 לברית הבינלאומית של הסתדרויות נשים לשוויון זכויות.
פעולתה למען זכות הבחירה לנשים לאספת הנבחרים
ב-19 באפריל 1920, לאחר מאבק של התאחדות נשים עבריות לשווי זכויות מימשו נשים ביישוב את זכות הבחירה. שבע נשים נבחרו לאספת הנבחרים הראשונה, ביניהן היא, שנבחרה מטעם רשימת ה"מתקדמים". היא אף נבחרה לשבת במזכירות הכבוד של המושב הראשון של אספה אך נוכחותה כאישה הפריעה לנציגי החרדים ובשל כך כל מזכירות הכבוד התבקשה לרדת מהבמה. באסיפות הבאות התמודדה ברשימת נשים לשווי זכויות. ב-1925 השתתפה במושב השני של אספת הנבחרים והייתה חברה בוועד הלאומי, שמטרתו להוציא לפועל את החלטות אספת הנבחרים. במושב זה הקדישה זמנה למאבק באפליית נשים במשפחה בסוגיות ירושה ואפוטרופסות.
על אף שנשים בחרו ונבחרו לאספה, החוגים החרדים ו"המזרחי", שהתנגדו לזכות הבחירה לנשים לא פסקו מניסיונות חוזרים ונשנים להדיר את הנשים מהחיים הפוליטיים ושאלת מעמדה וזכויותיה של האישה עודנו נותר במאבק. לקראת המושב השלישי של אספת הנבחרים בשנת 1925, נודע לה כי נערך "הסכם" מחשיד אשר תוכנו לא פורסם בין החרדים לוועד הלאומי. עוד נודע לה כי החרדים פרסמו מודעה לפיה זכות הבחירה לאישה העברייה אסורה לפי דיני תורה. בתגובה לכך פנתה לארכיון עיתון הארץ, בו היא מצאה מודעה מ-1920, מטעם "המזרחי" בה פנתה המפלגה בשם התורה אל ציבור נשים דתיות ללכת להצביע בהמוניהן בעד רשימת הדתיים. בנאומה בפתיחת המושב השלישי, באמצעות שתי מודעות אלו, שסתרו זו את זו, בטענה שהתורה מחייבת נשים לקחת חלק פעיל בבחירות בעוד בשנייה התורה אוסרת זאת מפורשות, חשפה את "תכסיס" המתנגדים למתן זכות בחירה לאישה. במושב זה נתקבלה החלטה היסטורית לפיה "חוקת הבחירות לאספת הנבחרים מבוססת על העיקרון של שוויון לכל יהודי ארץ –ישראלי ללא הבדל מין".
ב-5 בדצמבר 1925 נבחרה לצירה באספת הנבחרים השנייה, ולחברה בוועד הלאומי, לצד 25 צירות. יחד היוו 12 אחוז מהצירים.
מאבקיה המשפטיים למען זכויות הנשים
במקביל לפעולתה באספת הנבחרים ולאחריה הקדישה זמנה ומרצה למאבק על זכויות נוספות לנשים. במשך עשור פעלה בלשכות המשפטיות של ההתאחדות, שם הגנה על זכויותיהן של נשים נשואות וילדיהן במקרים של סכסוך במשפחה. היא שימשה כ"טוענת לאשה", תפקיד אשר כלל ייצוג נשים בבית דין רבני במאבק נגד עגינות ובהגנה על זכויות הנשים. פעלה לייסד בתי דין עבריים חילוניים שכן התנגדה לכך שהשיפוט יימסר כולו לבתי הדין שבהם הגבר בלבד הוא בעל הזכויות.
משפחתה
אורח חייהם המשפחתי של שרה ויוסף עזריהו התבסס על שוויון, בנם הצעיר ארנן (סיני) עזריהו סיפר כי היחסים המשפחתיים התבססו על כבוד ושוויון, הן בין בני הזוג והן בין ההורים לילדים. ב-1926 חזרה המשפחה להתגורר בבית המשפחה בתל אביב והיא פרשה מהוראה. נסעה תכופות לאספות הוועד בירושלים ולקחה חלק בכל ארבע אסיפות הנבחרים עד קום המדינה. ב-1954 עברה לגור בקיבוץ אפיקים לצד בתה תחיה, שהייתה ממקימותיו. הייתה אם לארבעה: יעקב עזריהו (1901), תחיה גלבוע (1907), גדעון עזריהו (1912) וארנן (סיני) עזריהו (1917), מוותיקי הפלמ"ח ואיש תנועת העבודה.
נפטרה ב-22 באוקטובר 1962 בקיבוץ אפיקים. נטמנה בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב בחלקת הסופרים ואישי הציבור לצד יוסף עזריהו. בתה תחיה ספדה: "הכבוד שרחשה לאדם באשר הוא אדם... העריכה כל איש לפי סגולותיו המוסריות והייתה תמיד מוכנה לעזור לאלה הזקוקים לעזרה". בהלווייתה השתתפו חברי כנסת, מייסדי העיר תל אביב וותיקיה, נציגי המשקים אפיקים וגינוסר, נציגי מזכירויות הקיבוץ הארצי והקיבוץ המאוחד, נציגות ויצו וחברות התאחדות נשים לשוויון זכויות.
הנצחתה
יחד עם יוסף עזריהו הונצחה בקרב 66 מקימי אחוזת בית באנדרטה ברחוב רוטשילד בתל אביב. בדצמבר 2014 אישרה ועדת השמות של עיריית ירושלים קריאת רחוב על שמה.
מערכת שיגור אנכי
המערכת הנפוצה ביותר בעולם היא מערכת שיגור אנכי סימן 41 אשר פותחה על ידי צי ארצות הברית. יותר מ-11,000 תאי מערכת סימן 41 נמסרו או בתהליכי הזמנה, לשימוש ב-186 ספינות, ב-11 חיילות ים ברחבי העולם.
הדגם המתקדם יותר (סימן 57) נמצא בשימוש במשחתות מסדרת זומוואלט. מערכת מותקנת בצוללת גרעינית של צי ארצות הברית, מאפשר מגוון גדול יותר של כלי נשק בהשוואה לשימוש בצינור טורפדו בלבד.
שיגור חם ושיגור קר
מערכת שיגור אנכי תומכת בשיגור חם, תהליך בו הטיל מוצת כבר בתא, או בשיגור קר, תהליך בו הטיל נפלט מהתא על ידי גז, שאינו חלק מהטיל עצמו ורק אז מוצת. שיגור קר הוא קר יחסית לשיגור חם בו נעשה שימוש במנוע הטיל לצורך הפליטה. מערכת לשיגור חם לא דורשת מנגנון פליטה, אך כן חייבת לעמוד בטמפרטורות גבוהות על מנת שלא יוצתו הטילים בתאים הסמוכים לטיל המשוגר.
רפואה פיזיקלית ושיקום
רפואה פיזיקלית ושיקום היא התמחות רפואית המתמקדת בסיוע למטופלים עם מוגבלות פיזית או נכות שנובעת ממחלה או פציעה.
מטרת השיקום לשחזר את התפקוד, התנועה ואיכות החיים של המטופל לרמה שהייתה טרם הפציעה או המחלה.
שיקום
שיקום הוא תהליך שנועד לשחזר את תפקוד המטופל ואיכות חייו לאחר שחווה פגיעה כלשהי ברמת התפקוד, הפגיעה יכולה להיגרם כתוצאה מחבלה או פגיעה באחד מהאיברים כגון המוח, עמוד השדרה, מערכת העצבים, העצמות, המפרקים, הרצועות, השרירים או הגידים.
תפקיד הרופא בשיקום
רופא המומחה לרפואה פיזיקלית ושיקום בודק ומאבחן את רמת התפקוד של המטופל בכדי להעניק לו את הטיפול המותאם ליכולותיו, מטרותיו וצרכיו. לצורך כך נדרש הרופא לידע נרחב בתחומים שונים של רפואה, בהם מערכת השרירים והשלד, המערכת הנוירולוגית, המערכת הראומטולוגית והמערכת הקרדיווסקולרית. מומחים לרפואה פיזיקלית ושיקום מטפלים בכל טווח הגילאים.
בישראל
לצורך התמחות ברפואה פיזיקלית ושיקום בישראל, נדרשת התמחות במחלקות שונות: שנתיים וחצי במחלקה לרפואה פיזיקלית ושיקום, 3 חודשים במחלקה פנימית, 3 חודשים במחלקה לכירורגיה אורתופדית ו-3 חודשים במחלקה לנוירולוגיה. בנוסף יש לבצע התמחות של 3 חודשים באחד מהמקצועות האלה: נוירוכירורגיה, כירורגיה אורתופדית (נוסף על הקודמים), פסיכיאטריה, נוירולוגיה (נוסף על הקודמים), שיקום לב, התפתחות הילד, גריאטריה, אלקטרו פיזיולוגיה קלינית, ראומטולוגיה, נוירורדיולוגיה.
קווין דוניגן
'''קווין מ. "קיד" דוניגן (באנגלית: Kevin M. "Kid" Donegan'''; נולד ב-1958) הוא קצין בדימוס בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית. שירת כמנהל מטה הצי, כמפקד הצי החמישי של ארצות הברית וכמפקד כוחות הצי בפיקוד מרכז של ארצות הברית.
ביוגרפיה
שירת כטייס F/A-18 הורנט בטייסת הצי 131 שהוצבה בנושאת המטוסים "קורל סי" וערך את טבילת האש שלו ב"מבצע קניון אל דוראדו" לתקיפת לוב. בהמשך שירותו שירת כמפקד מחלקה בטייסת הצי 37. שימש טייס ניסוי ופיקד על טייסת הצי 131 במהלך משימות קרביות במפרץ הפרסי.
שירות כעוזר סגן ראש המבצעים הימיים לענייני תכנון ומבצעים, עוזרו של מפקד כוחות נאט"ו בדרום אירופה, קצין קישור של נאט"ו בסרייבו ויועץ לתקיפות האוויריות בבוסניה והרצגובינה במהלך "מבצע כוח מכוון".
פיקד על אוניית לוחמה אמפיבית "USS Coronado". פיקד על נושאת המטוסים "קרל וינסון" בין מאי 2004 לאוקטובר 2006, והוביל אותה במהלך פעילות מבצעית במלחמת עיראק. בדצמבר 2008 מונה למפקד כוח משימה של הצי השביעי וכוח התקיפה 5 בראשות נושאת המטוסים "ג'ורג' וושינגטון" ביפן.
בספטמבר 2015 מונה למפקד הצי החמישי של ארצות הברית ומפקד כוחות הצי בפיקוד מרכז של ארצות הברית. שירת בתפקיד עד ספטמבר 2017. בתפקידו הבא מונה למנהל מטה הצי. פרש מהשירות הצבאי באוגוסט 2018.
במהלך שירותו עוטר במדליית השירות המצוין של הצי, במדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה, חמש פעמים באות לגיון ההצטיינות, במדליית השירות הראוי לשבח של משרד ההגנה, ארבע פעמים במדליית השירות הראוי לשבח של הכוחות המזוינים ובמדליית האוויר.
הוא צבר למעלה מ-3,800 שעות טיסה על 31 סוגי מטוסים שונים וביצע למעלה מ-800 נחיתות על נושאות מטוסים.
ירמיהו רוזנבוים
הרב ירמיהו רוזנבוים (מכונה גם ר' ירמיהו ממטרסדורף. ה'תע"ג, אושווינצ'ים - ד' באב ה'תקס"ד, יולי 1805, דברצן) היה רב פולני-הונגרי שכיהן כרב במטרסדורף ובסאנטוב.
תולדות חייו
נולד באושפיצן בשנת ה'תע"ג לר' יצחק אייזיק, רב העיר (שהיה מחותנו של הרב יחזקאל לנדא), בנו של הרב יואב רוזנבוים הראשון, רבה של פילץ. למד אצל הרב מאיר אייזנשטט בעל "פנים מאירות" ואצל הרב אברהם צבי הירש מפיוטרקוב בעל "ברית אברהם". נשא את לאה רייזל בת ר' מאיר הלוי מאושפיצין, ממנה נולד לו בן אחד, יואב. לאחר פטירתה נישא את פרידא בת ר' ישראל מלנצהוט, ואימץ את בנה מנישואיה הקודמים הרב אברהם אביש טננבוים. הוא עבר לעיר אסאד (אסוד) שבהונגריה, ובשנת ה'תק"ם עבר לכהן כרב וראש ישיבה במטרסדורף, אחת משבע קהילות בבורגנלנד, אז בהונגריה. קהילת מטרסדורף הענייה שילמה לו משכורת זעומה והסכימה להחזיק ישיבה ובה שישה תלמידים עניים בלבד, אך בישיבתו למדו מאות תלמידים על חשבון הוריהם. לאחר כשנה, ביקש להעלות את משכורתו משום שילדיו סבלו מחרפת רעב, ותמורת הכפלת משכורתו קיצצה הקהילה את תמיכתה בישיבה לכדי ארבעה תלמידים. עם זאת, כשהמצב הכלכלי התדרדר עוד יותר, ויתר על הכפלת המשכורת והסכים לצמצם עוד את התמיכה בישיבה לכדי שני תלמידים בלבד, וחי בעוני. לאחר שמונה עשרה שנה במטרסדורף, עבר בשנת ה'תקנ"ט (בגיל 85) לכהן כרב בסאנטוב וגלילותיה, שם כיהן שבע שנים. בקיץ ה'תקס"ה (1805) יצא להשתתף בוועידה של רבני הונגריה. בדרכו עבר בעיר דברצן ונפטר בה בד' באב. מכיוון שבאותה העת לא הייתה בדברצן קהילה יהודית, נקבר בשאמשאן הסמוכה. בין מספידיו היה הרב משה מינץ.
התכתב בהלכה עם חכמי דורו. החתם סופר (שכיהן בהמשך כרב במטרסדורף) מצטט מהוראותיו ומכנהו "מופת הדור". עם פרוץ הפולמוס החריף אודות דגי השטירל והטיק שעורר תלמידו הרב אהרן חורין מארד, ניסה בתחילה לשכנע את חורין בדרכי נועם לזנוח את היתרו, אך משהוויכוח החריף והחלו להתפרסם קריאות לשינוי ההלכה מאת חורין, תקף אותו בחריפות וקרא לנדותו.
מצר דמפייר (פפואה גינאה החדשה)
מצר דמפייר (באנגלית: Dampier Strait) הוא מצר ים באוקיינוס השקט, המפריד בין איי פפואה גינאה החדשה – בריטניה החדשה ממזרח ואומבוי (Umboi) ממערב – ומחבר את ים ביסמרק מצפון עם ים שלמה מדרום.
המצר קרוי על שמו של ימאי אנגלי ויליאם דמפייר, האירופאי הראשון להפליג בו בשנת 1700.
Star Citizen
Star Citizen (סטאר סיטיזן) הוא משחק מחשב בפיתוח בז'אנר סימולטור החלל למחשב אישי. המשחק מפותח על ידי Cloud Imperium Games Corporation, שהוקם על ידי כריס רוברטס. במשותף עם אורטווין פריירמות׳ באפריל 2012. עבודתו הקודמת של רוברטס כללה משחקים כמו Privateer, Freelancer, Starlancer ו-Wing Commander.
אנגר (hanger)
מודול האנגר היה מרכיב האלפא הראשון שהוכנס למשחק Star Citizen, שפורסם ב־29 באוגוסט 2013. המודול מאפשר לשחקנים לצפות, לשלוט ולשנות את החללית בסביבה סגורה בזמן אמת. כולל גם קישוטים ופרסים שניתן להציב בהאנגר.
בנוסף ניתן לצפות, לשנות ולשלוט בכלי הרכב הקרקעיים באנגר(כלי רכב, טנקים, אופנועים, וכולי).
נכון להיום(13.10.2022), מודל ההאנגר מושבת זמנית עקב ריבוי הבאגים שקיימים במודל.
מפקד הזירה (Arena Commander)
מפקד הזירה הוא מרכיב האלפא השני במשחק של Star Citizen. זהו סימולטור לחימה בחלל המאפשר לשחקנים לבדוק את החללית שלהם מול שחקנים אחרים או בינה מלאכותית (NPC). לדברי היזמים, הוא מראה מודל מפורט מאוד של טיסת האוניה, המדמה טיסה בחלל בהתאם למסת החללית, מיקום בחלל ותנועת המנוע. מאפיינים אחרים שנטענו כוללים כוח משיכה מציאותי על הטייס ורמת נאמנות חזותית גבוהה. העדכון הוסיף תחרויות ומשחקים שיתופיים וקרבות PVP.
Star Marine
מצב משחק מרובה משתתפים התווסף בגרסת אלפא 2.6, במקביל לעדכון זה, המשחק הוסיף את היכולת לשאת נשק ב"ארגז החול".
מרכיבי המשחק
הפרויקט מורכב משני מרכיבים:
Star Citizen - ארגז חול מרובה משתתפים, והמשחק העיקרי.
טייסת 42 היא קבוצת משימות עבור שחקן יחיד או שיתופי פעולה.
ההתחלה והתקדמות של פיתוח המשחק
ב־10 באוקטובר 2012 הכריז כריס רוברטס על Star Citizen והראה הדגמה של המשחק ב- GDC Online 2012 באוסטין, טקסס, ארצות הברית.
ב־29 באוגוסט 2013 הושק רשמית הרכיב הראשון במשחק - ה- Hangar Module. בגרסה הראשונה של מודול זה, ההאנגר היה בעל פונקציונליות מועטה, אך עם זאת הוא כבר איפשר לך לבדוק את החללית שלך "בזמן אמת". בהתחלה, רק חלליות של מה שמכונה "חמשת הראשונות" היו זמינות להצגה, עם שחרור העדכונים, מספר חלליות זמינות נוספות הוסיפו ללא הרף והסתכמו בהמשך ליותר מ 40 חלליות ייחודיות, ללא ספירת שינויים שונים וכלי רכב קרקעיים שכבר קיימים.
ב -10 באפריל 2014, בפסטיבל המשחקים PAX East 2014 בבוסטון (ארצות הברית), הציגו המפתחים את הגרסה העובדת הראשונה של מודול קרבות בחלל שהוכרז בעבר. מודול זה יאפשר לשחקנים שכבר הצטרפו לקהילה לבדוק את החלליות שנרכשו מול NPC וגם מול שחקנים אחרים. כדי למנוע מטיסות אימון כאלה לגרום לאובדן מהיר של ספינות ומכאן עלויות, החליטו היזמים לארגן מודול זה בצורת סימולטור הטייס נמצא בקפסולת סימולטור מיוחדת בהאנגר שלו, והסביבה כולה היא מציאות מדומה. הגרסה הראשונה של מודול זה אפשרה טיסות רק בספינות בעלות מושב יחיד, מאוחר יותר הייתה אמורה להרחיב את הפונקציונליות, כמו במקרה של מודול האנגר. המודל קרבות החלל יצא רק ב 4 ביוני 2014, בשל העובדה שהיזמים נאלצו לתקן מספר שגיאות קריטיות בקוד.
ב־7 באוגוסט 2015, במסגרת תערוכת המשחקים Gamescom, הפגינו היזמים את מעבר המשימה לחילוץ חלליות נטשות בחלל, המשימה כללה הן חלליות אישיות והן חלליות שנועדו להעביר קבוצת לכידה ושליטה ממספר עמדות.
ב-29 באוגוסט 2015 פורסם עדכון 1.2, שבמיוחד הוסיף את הגרסה הראשונית של המודל החברתי למשחק עבור שחקנים, אזורים מסוימים של כוכב הלכת ArcCorp הפך זמין, זה הפך אפשרי עבור מספר שחקנים להיות "מראה" אחת באותו זמן, צ'אט טקסט נוספה, את היכולת לבצע כמה פעולות "חברתיות" (למשל ריקוד). גרסה זו של המודול החברתי, למעשה, היא הבסיס לעדכונים נוספים של המרכיבים הפלנטאריים והחברתיים של המשחק.
12 בדצמבר 2015 השחרור הרשמי של אלפא 2.0 עם המיני יקום הראשון, שכלל את סביבתה של כוכבי הלכת Crusader, Port Olisar, וכולי.
ב־9 ביוני 2016 שוחרר עדכון 2.4.0 שעיקר החידוש שלו הוא Persistance, כלומר שמירה על כל ההתקדמות שעושים השחקנים במשחק.
עדכון 3.3 פורסם ב-9 בנובמבר 2018, בו שיפור משמעותי בביצועי המשחק. עדכונים כמו 3.3.5 (20 בנובמבר 2018) ו- 3.4 (20 בדצמבר 2018) ממשיכים לשפר את הביצועים של מודולי משחק בודדים.
בשנת 2020 נוסף כוכב הלכת Microtech עם הירחים שלו, ובנוסף הדמויות החלו להרגיש צמא ורעבות.
ב-6 באוגוסט 2021 יצא עדכון למשחק 3.14 שהוסיף את כוכב הלכת Crusader שבנוי מגזים (לפני זה כוכב הלכת היה קיים אך אי אפשר היה להיכנס לתוך כוכב הלכת).
הבדל בין גרסת LIVE וPTU
קיימים 2 גרסאות של המשחק עיקריות אחת היא LIVE והשנייה PTU, כשיוצאת גרסה חדשה של המשחק לפני שהיא מגיע לשרתי הLIVE.
היא נבדקת קודם כל בשרת הPTU, לאחר שהגרסה החדשה נבדקת ומוכנה היא יוצאת לשרתי הLIVE.
גרסת PTU זמינה לבחירה דרך המשגר של המשחק בדרך כלל כמה שבעות לפני שהגרסה החדשה צריכה לצאת לשרתי הLIVE, לאחר שהגרסה החדשה מגיעה לשרתי הLIVE.
הגישה לשרת הPTU נסגרת או מתחלפת בגרסה הבא החדשה שתצטרך לצאת.
בנוסף גרסת הPTU זמינה בהדרגה לשחקנים(לפי גלים), זאת אומרת שכל כמה זמן יותר ויותר שחקנים יכולים להיכנס ולבדוק את הגרסה החדשה לפני שהיא מגיע לשרתי LIVE.
משתמשים שקנו מנוי של המשחק, יכולים לגשת לגרסת הPTU ביום שהיא יוצאת בלי לחכות לגל שלהם.
העולם של המשחק
היזמים הודיעו על תכנון של יותר מ 100 מערכות כוכבים עם שפע פלנטות הכלולות ביקום Star Citizen.
גיוס כספים
עד סוף קמפיין גיוס הכספים המרכזי גויסו 2,134,374 דולר ב Kickstarter ו-4,231,323 דולר באתר האינטרנט שלו, ובכך שברו את שיא מימון ההמונים הקודם של המשחקים השייך ל-Pillars of Eternit
עד 24 ביוני 2013 גויסו שחקנים בסך הכל 10,266,844 שיא מוחלט בין כל הפרויקטים למימון המונים.
נכון ל-4 במרץ 2014, Star Citizen גייסה 39,608,576 דולר וב-2015 נרשמה בספר השיאים של גינס כ"פרויקט מימון ההמונים שגייס את הפרויקט המימון ההמוני ביותר (בסך הכל)
נכון ל-3 בדצמבר 2017, קופת החיסכון של המפתחים הרוויחה בסך הכל יותר מ-170 מיליון דולר. נכון ל-21 בפברואר 2019, תקציב הפרויקט עלה על 218 מיליון דולר, וב-4 בדצמבר 2019 גויסו 250 מיליון דולר
בסוף מרץ 2021, סכום התרומות הכולל עולה על 340 מיליון דולר, מה שהופך את Star Citizen למשחק היקר ביותר בהיסטוריה האנושית, וגיוס הכספים עדיין נמשך ואם לשפוט על פי הדינמיקה הקודמת, גם על פי הערכות מרוסנות, העלויות הסופיות כנראה יעלו על 600 מיליון, שזה יותר מכפול מהתקציב של המתחרה הקרוב ביותר
תביעת CryTek
בדצמבר 2017 הגישה CryTek תביעה נגד Cloud Imperium Games. הסטודיו של כריס רוברטס מואשם בהפרת זכויות קניין רוחני, וכן באי תשלום תמלוגים ובאי עמידה בחוזה ובזמנים.
בפברואר 2020, CryTek, יחד עם Cloud Imperium Games Corp ורוברטס תעשיות החלל, הגישו תביעה לבית משפט ליטיגציה לפיהן החברות הגיעו להסדר מחוץ לבית המשפט.
Squadron 42
Squadron 42(טייסת 42) הוא משחק מבוסס סיפור שחקו יחיד המתרחש ביקום הבדיוני Star Citizen שתואר על ידי היזמים כ"יורש רוחני למפקד הכנף ". הוא פותח על ידי אולפן Foundry 42.
נכון להיום הוא עדיין לא זמין במשחק ואין תאריך יציאה רשמי לטייסת 42.
רק אתמול נולדה (מחזה)
רק אתמול נולדה (באנגלית: Born Yesterday) הוא מחזה מאת גרסון קנין, שהועלה לראשונה בשנת 1946. המחזה נמצא בין 50 ההצגות שרצו הכי הרבה בברודוויי.
עלילה
הארי ברוק הוא איש עסקים עשיר שמגיע לוושינגטון בליווי חברתו בילי, בחורה קלת דעת שאינה יודעת כיצד להתנהג בחברה הגבוהה. בגלל הבושות שבילי עושה לו שוכר הארי עיתונאי בשם פול ורול כמנטור שיעניק לבילי השכלה וילמד אותה כיצד להתנהג בחברה. בילי מחכימה מעבר למה שתכנן הארי והיא מגלה שהארי עושה עסקים מושחתים בקשרי הון ושלטון ומחליטה לעזוב את הארי ולהתחתן עם פול.
המחזה המקורי
המחזה הועלה לראשונה בברודוויי בתיאטרון ליציאום ב-4 בפברואר 1946 שם הוצג עד 1948. ובין השנים 1948-1949 הוצג בתיאטרון הנרי מילר. סך הכל בשנים אלו עלה המחזה 1642 פעם. את דמותה של בילי הייתה אמורה לגלם ז'אן ארתור שעזבה במהלך האודישנים ולבסוף גילמה את בילי השחקנית ג'ודי הולידיי. פול דאגלס גילם את הארי (תפקיד שעליו זכה בפרס קלרנס) ואת העיתונאי פול גילם גארי מריל.
גרסת 1989
המחזה עלה שוב בברודוויי בשנת 1989 (153 הופעות). את בילי גילמה מדליין קאהן (תפקיד שזיכה אותה בפרס טוני) ואת הארי גילם אדוארד אסנר.
גרסת 2011
בשנת 2011 המחזה עלה בשלישית בברודוויי, את תפקיד בילי גילמה נינה אריאנדה ואת תפקיד הארי גילם ג'ים בלושי.
עיבודים לקולנוע
המחזה עובד לסרט שיצא לאקרנים ב-1950 (בסרט גילמה את בילי ג'ודי הולידיי, ששיחקה בהצגה המקורית), הסרט הצליח וזכה באוסקר ולשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית. הסרט יצא בגרסה מחודשת בשנת 1993 (את דמותה של בילי גילמה מלאני גריפית' ואת העיתונאי פול גילם דון ג'ונסון, שהיה באותה תקופה בן זוגה).
יוזף זמאן
יוזף זמאן (בצ'כית: Josef Zeman; 23 בינואר 1915 – 3 במאי 1999) היה כדורגלן ומאמן צ'כוסלובקי, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה
במדי נבחרת צ'כוסלובקיה עשה את הופעת הבכורה ב-1 בדצמבר 1937 בהפסד 5–4 לאנגליה. זמאן היה שותף במונדיאל 1938, וכבש את אחד משלושת שערי הנבחרת בהארכה נגד הולנד בשמינית הגמר. משחק זה היה גם לאחרון שלו.
ננופואטיקה
ננופואטיקה - כתב עת לספרות קצרה הוא כתב עת ספרותי עברי לשירה, פרוזה קצרה ומאמרים, בעריכת המשוררים גלעד מאירי, נועה שקרג'י, ואלכס בן-ארי. מלבד העורכים חברים במערכת כתב העת גם המשוררים אפרת מישורי ורוני סומק.
כתב העת "ננופואטיקה" החל לצאת לאור בישראל בהוצאת מקום לשירה, לקראת פסטיבל "מטר על מטר" השישי שהתקיים בירושלים בשנת 2013. משמעות שמו של כתב העת הוא "פואטיקה ננסית" (ננו - ננס ביוונית). בהתאם כולל כתב העת טקסטים קצרים, חלקם כתובים בצורות כתיבה מסורתיות, כמו פרויקט משניות השירה של נועה שקרג’י ועמיחי חסון שנכתב כמדרש מודרני או שירי האיקו של ליאת קפלן, רועי צ’יקי ארד ודרור בורשטיין, וחלקם בצורת כתיבה חופשיות בנות זמננו כמו פרויקט האלגוריתם של ערן הדס.
בפתח הגיליון הראשון של כתב העת כתבו חברי המערכת:
אחר (פילוסופיה)
בפנומנולוגיה, המושג האחר מהווה את ניגודו של מושג ה'אני' או הסובייקט, כאשר הצמד אני-אחר הוא אחד מהמערכת של אופוזיציות בינאריות עליהן בנויה החשיבה הסטרוקטורליסטית. כמו בכל אופוזיציה בינארית, הגבול בין האני לאחר מייצר הבחנה חדה ביניהם - האחר הוא כל מה שהאני איננו.
מקור המושג
הפילוסוף גאורג הגל (המאות ה-18 וה-19) טען כי המחשבה האנושית מתפתחת בצורה דיאלקטית, בדרך של מאבק בין ניגודים וסתירות. במסגרת זו גם התודעה העצמית מתפתחת כמאבק בין שני מצבים - הסובייקט והאובייקט, שתוצאתו היא היווצרות מערכת יחסים המתוארת כמתקיימת בין "אדון ל"עבד" - מטפורה למנצח ומנוצח, כאשר המנוצח-העבד נדרש להכיר בעליונותו של המנצח-האדון-הסובייקט . ניגוד זה בין האדון לעבד הווה את הבסיס למבנה של אופוזיציות בינאריות בגישה הסטרוקטורליסטית, ובתוכן הניגוד אני-אחר.
ה'אחר' הפסיכולוגי
זיגמונד פרויד המשיג את הלא-מודע כ"אחר" פנימי שאינו נגיש ל"אני" המודע לעצמו. הלא-מודע כולל היבטים שונים של הנפש שאינם ניתנים להכרה, לזיכרון או להבעה באמצעות השפה. האחרות של הלא-מודע מתבטאת בין השאר בכך שאינו כפוף לממדי הזמן והחלל, לעקרונות הסיבתיות ואינו מציית לדרישות המציאות
קרל יונג הציע את ארכטיפ 'הצל' כאחר של הנפש. הצל דומה ללא-מודע הפרוידיאני והוא כולל את הרגשות, החוויות והתכונות הנתפסות כשליליות. הצל הוא החלק בנפש האדם שאנו מנסים 'לגרש', ואשר כתוצאה מכך הוא תופס נפח גדול יותר ומאיים על היציבות הנפשית של האדם.