cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמרסון פיטיפלדי
פורמולה 1
קבוצת לוטוס הייתה אחת מקבוצות המרוצים המצליחות בפורמולה 1 ונהנתה מהכנסות רבות מחסויות. באופן מסורתי הקבוצה בחרה לנצל את המושב השלישי באליפות למבחנים ומרוצים שמחוץ לסבב האליפות. בעונת 1970 חרגה הקבוצה מהמסורת ועשתה שימוש בנהג השלישי גם בחלק ממרוצי האליפות. בתחילת העונה ניתן המקום לאלכס סולר-רויג ובהמשך קיבל פיטיפלדי את ההזדמנות לצידם של יוכן רינדט וג'ון מילס. הופעת הבכורה נערכה בגרנד פרי בריטניה, אותו סיים במקום השמיני. במרוץ הבא, גרנד פרי גרמניה, סיים במקום הרביעי וצבר נקודות ראשונות בקריירה. מותו של רינדט במונצה ופרישתו של מילס בעקבות זאת הובילו את פיטיפלדי לתפקיד הנהג המוביל של הקבוצה. בגרנד פרי ארצות הברית, המרוץ הראשון בתפקידו החדש, השיג ניצחון ראשון בקריירה. בעונתו המלאה הראשונה באליפות סיים במקום השישי. בעונת 1972 ניצח חמישה מתוך אחד עשר המרוצים וזכה באליפות בפער של 16 נקודות לפני ג'קי סטיוארט. בכך הפך לאלוף הצעיר ביותר בתולדות האליפות, שיא שנשבר רק בעונת 2005 עם זכייתו של פרננדו אלונסו בתואר. את עונת 1973 התחיל עם שלושה ניצחונות ושלושה פודיומים והוביל את האליפות לאחר שבעה מרוצים. במהלך העונה הושק דגם הלוטוס 72E החדש, עימו התקשה להתחרות ונאלץ לפרוש מארבעה מרוצים. את העונה סיים במקום השני אחרי סטיוארט, שזכה בתואר.
בסיום העונה הפתיע רבים כשבחר לעבור לקבוצת פיטיפלדי אוטומטיב, שהייתה בבעלות אחיו וילסון. הוא התחרה עבור הקבוצה במשך חמש עונות, במהלכן הגיע רק פעמיים לפודיום. בעונת 1980 לא הצליח לסיים שבעה מתוך עשרת המרוצים האחרונים ובסיומה החליט לפרוש. לאחר הפרישה הצטרף לאחיו בניהול הקבוצה, שסבלה ממימון נמוך ומחוסר יכולת להתמודד עם הקבוצות הגדולות. בסיום עונת 1982 פורקה הקבוצה.
מארקיפלייר
מארק אדוארד פישבאק  (באנגלית: Mark Edward Fischbach; נולד ב-28 ביוני 1989) ידוע כ-"מארקיפלייר", הוא יוטיובר, פרשן וגיימר אמריקאי. מארק התחיל את קריירת היוטיוב שלו בסינסינטי, אוהיו. נכון ל-28 בינואר 2022, לערוץ היוטיוב שלו יש כ-32.8 מיליון מנויים ויותר מ-17 מיליארד צפיות. נכון ל-27 בפברואר 2023, פרסם מארקיפלייר 5,203 סרטונים בערוץ, מתוכם 134 מסוג YouTube Shorts. מארק ידוע בעיקר מסרטוני "בואו נשחק" של משחקי אינדי ופעולה, ובמיוחד ממשחקי הישרדות-אימה.
אמרסון פיטיפלדי
CART
ארבע שנים אחרי שפרש מהפורמולה 1 חזר להתחרות, הפעם כחלק מסבב ה-CART (ר"ת של:Championship Auto Racing Teams) האמריקאי. בעונת 1984 השתתף במספר מרוצים עם קבוצות שונות. לקראת סיום העונה הצטרף לקבוצת פטריק רייסינג, כנהג מחליף ונשאר עם הקבוצה לאורך 5 עונות מלאות. בשנת 1989 ניצח חמישה מרוצים וזכה באליפות. לאחר הזכייה עבר להתחרות בקבוצתו של רוג'ר פנסקה, במדיה התחרה במשך שבע עונות.
מארקיפלייר
חייו ועבודתו
מארק נולד באואהו, הוואי בבית חולים צבאי שממוקם באי. אביו של מארק שירת בצבא, שם פגש את אמו, ממוצא קוריאני. לאחר מכן, עברה משפחתו לסינסינטי, אוהיו. הוריו נפרדו כשהיה ילד, מה שהקשה על ילדותו. כשהיה בן 18, אביו מת מסרטן. מארק הצטרף ליוטיוב ב-26 במאי 2012 כאשר יצר ערוץ ושמו "Markiplier". המשחק הראשון שאיתו מארק קיבל הכרה נקרא אמנזיה - Amnesia: The Dark Descent. לאחר ששיחק עוד כמה וכמה משחקים, הערוץ נחסם בטענה שהוא היה ממוסחר. מארק ביקש ודרש שהערוץ יוחזר לפעולה אך ללא הצלחה. משום כך הוא פתח ערוץ חדש בשם "MarkiplierGAME", שלאחר זמן מה, שונה בחזרה ל- Markiplier, וכיום ערוץ זה הוא הערוץ הרשמי של מארק. במקור, הוא למד באוניברסיטת סינסינטי כדי להפוך למהנדס, אבל נשר מהלימודים בשביל להמשיך בקריירת היוטיוב שלו. בשנת 2015 הקליט קולות דיבוב לדמותו שלו בשביל משחק המחשב והפלאפון - "PewDiePie: The Legend of the BroFist" של כוכב היוטיוב "פיודיפאי" יחד עם יוטיוברים אחרים כמו ג'קספטיקאיי. בנוסף, ניתן לשחק כמארקיפלייר במשחק. ביולי 2015 הוא השתתף במשחק TableTop בהנחיה של ויל ויטון והפסיד לאלי ברוש.
אמרסון פיטיפלדי
CART
בשנת 1993 ניצח את מרוץ האינדיאנפוליס 500 בפעם השנייה לאחר שגבר בקרב צמוד על נייג'ל מנסל. בסיום המרוץ שבר מסורת של המרוץ כשחגג את הניצחון בשתיית מיץ תפוזים במקום שתיית חלב המסורתית. פיטיפלדי, שהיה הבעלים של מספר פרדסים בברזיל, ביקש באמצעות החגיגות לקדם את תעשיית ההדרים. הצעד גרר קריאות בוז עזות מקהל הצופים, קריאות שהמשיכו גם במרוץ הבא שהתקיים במילווקי שבוע לאחר מכן. שנה לאחר מכן החמיץ את מקצי האימון לפני המרוץ בשל השתתפותו בהלווייתו של איירטון סנה חברו בה היה אחד מנושאי הארון יחד עם ג'קי סטיוארט ואלן פרוסט.
מארקיפלייר
חייו ועבודתו
נכון להיום, מארק מתגורר בלוס-אנג'לס, קליפורניה, לאחר שחבריו מאט וריאן עברו דירה. הוא גר עם הכלבה שלו -צ'יקה. למארק יש כיום חברה בשם איימי וצוות עורכים הכולל את חבריו אית'ן, איימי וקת'רין וחבר נוסף המופיע איתו בהרבה מסרטוני הסקצ' קומדי שלו הוא טיילר. נכון להיום באירוע פאקס בארצות הברית בפאנל שלו "מארקיפלייר וחברים", הודיע מארק כי הוא הולך לצאת לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית וייתכן כי יפתח בסיבוב עולמי במידה וסיבוב ההופעות הנוכחי יוכתר כהצלחה.
אמרסון פיטיפלדי
CART
במהלך עונת 1996, כשהוא מתקרב לגיל 50, נפצע בתאונה במהלך מרוץ במישיגן. לאחר התאונה לא שב להתחרות. בשנת 2003 חזר לאליפות כבעלים של קבוצה.
מארקיפלייר
חייו ועבודתו
בשנת 2022 דורג במקום ה־11 ברשימת יוצרי התוכן המרוויחים ביותר של פורבס, עם רווחים של כ־38 מיליון דולר בשנת 2021.
משה בסוק
משה בָּסוֹק (בכתיב יידי: משה באסאָק; 26 ביולי 1907, ט"ו באב תרס"ז – 19 בפברואר 1966, כ"ט בשבט תשכ"ו) היה משורר, מתרגם ועורך ישראלי.
ביוגרפיה
בסוק נולד בקובנה, ליטא ולמד בחדר, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נדדה משפחתו לעיר הולדת אביו, הולובצ'ין (ליד שקלוב), שם החל ללמוד גם לימודי חול. ב-1916 נדדה המשפחה למינסק, שבה החל בסוק ללמוד בישיבה ובמקביל העמיק את ידיעותיו בלימודים כלליים ובעברית אצל מורה פרטי. הוא הצטרף לתנועת החלוץ בווילנה ובביאליסטוק והיה מראשיה. בהמשך הגיע לוורשה, ושם ערך את ההוצאה הספרותית של החלוץ ביידיש ועברית. בשנת 1926 החל לפרסם את שיריו בעיתון "העולם". ב-1936 עלה לארץ ישראל והצטרף למשק "גשר" בדלהמיה (אשדות יעקב).
בארץ ישראל היה חבר מערכת הוצאת הקיבוץ המאוחד, וערך את ביטאון הקיבוץ המאוחד, "מבפנים". בסוק עסק בכתיבת שירה, בתרגום מיידיש ומפולנית ובעריכה.
היה נשוי למורה שולמית בסוק, בתו של קדיש יהודה סילמן. בנם הוא המשורר והמתרגם עידו בסוק. נפטר בשנת 1966 לאחר מחלה קשה, והובא למנוחות בבית העלמין אשדות יעקב.
ארכיון
ארכיונו נמצא בארכיון גנזים- אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב.
אני בחוץ
אני בחוץ הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר הישראלי חן אהרוני. את האלבום הוציאה לאור בשנת 2022 חברת התקליטים Mobile1 Music, כעשר שנים לאחר הוצאת האלבום השני שלו, נוסע רחוק. מתוכו יצאו הסינגלים "מי אתה", "ים כחול עמוק", "אני בחוץ" ו"בא לי בגלים".
שמואל שטראשון
רבי שמואל שְׂטְרָאשׁוּן (הרש"ש; י"ח בחשון ה'תקנ"ד, 24 באוקטובר 1793 - י"א באדר ב' ה'תרל"ב, 21 במרץ 1872) היה רב ליטאי, תלמיד חכם מן הבולטים בקהילת יהודי וילנה בדורו. נודע בעיקר בזכות הגהותיו על התלמוד הבבלי והמדרש.
ביוגרפיה
נולד בזסקוביץ' (Засковичи) לרב יוסף שמואלזון. למד אצל אביו ומפי רבי אברהם דנציג. נישא לשרה בת הגביר ר' דוד מהכפר שטראשון שבפלך וילנה, ואימץ כחמיו את שם הכפר כשם משפחתו. לאחר נישואיהם, כלכל חמיו העשיר את בני הזוג והוא המשיך את לימודיו. ב-1812, עם פלישת נפוליאון לרוסיה ובעקבות פריצת חיילים צרפתיים לבית המשפחה, עקר עם חותנו לעיר וילנה, שם יסד חותנו קלויז (בית מדרש). זמן קצר אחר כך נפטר חמיו והשאיר בצוואתו חצי מרכושו ומחצרו ברחוב פפלאווס (Paplaujos; פאפלאוועס) בעיר, לבתו וחתנו. שרה שטראשון השקיעה סכום ניכר מכספי הירושה בהקמת עסק לייצור וממכר יי"ש שהצליח מאוד, והם התבססו כלכלית. בנוסף, הוא שימש כמגיה הראשי בבית הדפוס של משפחת ראם.
הרב שטראשון היה עסקן ומעורב בענייני הציבור בווילנה ובשאלות כלליות שעלו על הפרק כמו נושא ארץ ישראל, וניהל קופת גמ"ח גדולה. הוא דחה הצעת רבנות בסובאלק, ומדי בוקר לאחר תפילת שחרית מוקדמת (08:00 שעון מקומי) בבית המדרש שהוריש לו חמיו, העביר שיעור בן שעתיים בתלמוד לקבוצת בחורים ואברכים צעירים נבחרת. הגהותיו וחידושיו לתלמוד הבבלי שנדפסו בש"ס וילנא הם פרי שיעורים אלו והדיונים בחידושיו במהלך השיעורים.
לאחר פטירת אשת נעוריו, נישא בשנית לאסתר בת הגביר מיכאל קצין, מנכבדי הקהילה בווילנה. בנו הגדול הרב אליהו, ובתו זלאטע רודנר, נפטרו בחייו. הוא נפטר בגיל 78 בי"א באדר ב' ה'תרל"ב, 21 במרץ 1872.
לקראת הלווייתו הוכרז על ביטול מלאכה כללי בעיר מטעם בית הדין של הקהילה. הוא נקבר בהלוויה רבת-משתתפים בבית הקברות היהודי בווילנה, בקבר שנשמר עבורו לצד קברו של רבי אברהם אבלי פאסוועלער, ראש בתי הדין בווילנה.
חיבוריו
ככל הנראה זהו החיבור היחידי בעולם, בשעתו, שנדפס על כל מסכתות הש"ס (כולל המשניות) ללא יוצא מן הכלל. בדורנו הצטיין בכך גם החדושים ובאורים.
הרב דוד אברהם הוציא ספר מפתח לכתביו בשם "פנקסו של שמואל" בספר גם כללים העולים מדבריו, תולדותיו, שבחיו, וביאורים על התנ"ך.
הערכה וביקורת
מבין שאר חיבוריו, הגהותיו על הש"ס התקבלו באהדה רבה ועם השנים צברו פופולריות בקרב בני הישיבות, וכיום דבריו נחשבים לפרשנות יסוד בהבנת דברי הש"ס, ונכללת ברוב הדפסות הש"ס.
עם זאת, היו רבנים בקהילות החסידים שהסתייגו, או אף בכלל נמנעו ללמוד את דבריו (בעיקר חסידות בעלז) מתוך ביקורת על גישתו. במיוחד ביקרו את דבריו בהגהותיו על מסכת בבא מציעא: "מכאן סתירה קצת לבעלי דעת הגלגול". הוא גם ציטט בהגהותיו מדברי "האשכנזי" - משה מנדלסון בתרגומו על התורה, למרות הביקורת החריפה על האחרון בחוגים רחבים ביהדות החרדית. כן ציטט מדברי נפתלי הרץ וייזל, שגם הוא הוקע בשעתו על ידי רבנים רבים.
בלוגה (דג)
בלוגה (שם מדעי: Huso huso) הוא מין של דג ממשפחת החדקניים, מהסוג הוסו. הבלוגה נצוד עבור הביצים שלו לצורך הכנת קוויאר ועל כן נמצא בסכנת הכחדה חמורה. בעקבות זאת, מדינות רבות אוסרות על ציד הבלוגה וחלקן גם על המסחר בו או בביצים שלו. קוויאר בלוגה נחשב ליקר ביותר.
הבלוגה הוא דג מים מתוקים ענק. הדג הגדול ביותר שתועד היה באורך ומשקל של  אך כיום נדירים פרטים שאורכם עולה על 4 מטר ומשקלם על 500 ק"ג.
בתי הגידול העיקריים של הבלוגה הם בים השחור, בים אזוב, בים הכספי ובים האדריאטי. כדי להטיל את ביציהם, הבלוגה עלו למרחקים של 1,800-2,300 קילומטרים במעלה הדנובה, ולתוך יובליו כמו הואה, ובמעלה נהרות אחרים הנשפכים לימים שהיוו את בית גידולו.
מפלגות בישראל
המערכת הפוליטית של ישראל מבוססת על שיטה יחסית ומאפשרת מערכת רב-מפלגתית עם מפלגות רבות המיוצגות ב, המונה 120 חברים.
לרוב מיוצג בכנסת מספר גדול של מפלגות. הסיבה לכך היא אחוז החסימה הנמוך הנדרש למושב - אחוז החסימה בישראל עמד על אחוז אחד מהקולות מ-1949 עד 1992, 1.5% מ-1992 עד 2003, 2% מ-2003 עד 2015 ו-3.25% מאז 2015. ב ב-2022, למשל, עשר מפלגות נכנסו לכנסת, וארבע מהן זכו בעשרה מנדטים לפחות. אחוז החסימה הנמוך, בשילוב עם שיטת המפלגות הכלל-ארצית, גורם לכך שכמעט בלתי אפשרי שמפלגה אחת תזכה ב-61 המושבים הדרושים לממשלת רוב. אף מפלגה מעולם לא זכתה בהישג זה, ושיא המנדטים למפלגה בכנסת בודדת הוא 56, בו זכה המערך בראשות גולדה מאיר בבחירות 1969.
כתוצאה מכך, בעוד שרק חמש מפלגות (העבודה על גלגוליה, הליכוד, קדימה, ימינה ויש עתיד) כיהנו כמפלגות שלטון, כל ממשלות ישראל, נכון ל-2022, היו קואליציות המורכבות משתי מפלגות או יותר.
מפלגות המיוצגות בכנסת
המפלגות הבאות חברות ב:
מפלגות אחרות
המפלגות הבאות התמודדו ב, אך לא עברו את אחוז החסימה:
הלל רומן
הלל רומן (נולד ב-1975) הוא אמן פלסטי, החי ופועל בתל אביב.
ביוגרפיה
רומן נולד ב-1975 בלוס אנג'לס. למד אמנות במדרשה לאמנות במכללה האקדמית בית ברל. בשנת 2004 סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון בחוג לתורת הספרות בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב, וב-2007 סיים את לימודי התואר השני באמנות בגולדסמית'ס שבאוניברסיטת לונדון.
רומן יוצר במגוון טכניקות, החל ברישום וציור, דרך פיסול ותחריט, ועד בניית מצפי כוכבים.
לאחר שסיים את לימודיו במדרשה לאמנות, החל לשמש בה כמרצה, ובמקביל, בשנים 2004–2006, הרצה גם במכון אבני בתל אביב. לאחר שסיים את לימודי התואר השני בלונדון ושב לישראל, המשיך לשמש כמרצה במדרשה לאמנות בבית ברל, וכן לימד במגמה לאמנות בבית הספר לאמנויות תלמה ילין.
בשנת 2007, קיבל רומן מלגת שהייה מ-Cite Internationale des Arts בפריז. ב-2009 זכה בפרס האמן הצעיר של משרד התרבות והספורט. ועדת הפרס ציינה בנימוקיה בין היתר כי "...הציורים, הרישומים והתחריטים של הלל רומן, תמיד "יפים" ו"רוויים", תמיד עוסקים בטבע דומם ונוף, תמיד במידות די קטנות וסלוניות, יותר משנועדו להאציל רגע (מחודש) של הולדת היפה מתוך הבנאלי, המשוכפל ובעיקר הנעדר כל הילה, הם מבקשים לעמת את הצופה הפוסטמודרני עם השאלה מהו ציור עכשווי."
בריאיון עם האוצרת אורית בולגרו, שנערך במסגרת התערוכה "יחידות" (Idiolect) שבה הציג רומן במוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית בשנת 2009, אמר רומן: "..מאד מעסיק אותי בשנתיים האחרונות... מעמד הקונקרטי מול המטפורי, (על) התשוקה האנושית לחצות את המטפורה ולגעת, הניסיון העקר לסגור את המרחק שבין העין ליד. אולי זו הפריבילגיה של הצייר/פסל, ומקור כוחו, למרות הכל. בכל אופן, אני מנסה ליצור אובייקטים או ציורים שמתקיימים ברווח הזה שבין קונקרטי למטפורי, אולי זו גם הדרך שלי לנסות להתחמק ממילוי תפקיד כלשהו."
Multi Router Traffic Grapher
Multi Router Traffic Grapher (בראשי תיבות: MRTG) היא תוכנה חופשית לניטור ולמדידה של תעבורת רשת תקשורת נתונים. תכנה זו מציגה את עומס התעבורה ברשת לאורך זמן בצורה גרפית. התכנה פותחה במקור על ידי טוביאס אואטיקר ודייב ראנד לניטור תעבורת נתבים, אך היא הוסבה להיות כלי המאפשר להציג גרפים וסטטיסטיקות כמעט לכל תחום.
תפוצה
MRTG נכתבה בשפת Perl, ויכולה לרוץ על מערכות ההפעלה: Windows, לינוקס, Unix, Mac OS ו-NetWare.
MRTG היא תכנה חופשית תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו.
SNMP
MRTG משתמשת בפרוטוקול Simple Network Management Protocol לשליחת בקשות לשני מזהי אובייקטים (OID) אל ההתקן המנוהל (סוכן SNMP). ההתקן, אשר חייב לאפשר ניהול באמצעות SNMP, מכיל את בסיס הנתונים הניהולי (Management information base), אשר באמצעותו בודק ההתקן את קיומם של האובייקטים המבוקשים. לאחר איסוף המידע, ישלח הסוכן את הנתונים באמצעות פרוטוקול SNMP. התכנה תאגור את התוצאות בקובץ יומן (Log), ותיצור מסמך HTML אשר יכיל גרפים המציגים את תעבורת ההתקן.
איסוף המידע מתבצע באמצעות המשתנים ifInOctets ו-ifOutOctets.
תסריטי פלט
לחלופין, ניתן לתכנן את איסוף המידע באמצעות תסריט (Script) או פקודה, ו-MRTG תנתח את הפלט למציאת המידע הנחוץ. אתר הבית של MRTG מכיל מאגר גדול של תסריטים המאפשרים לנטר באמצעות סטטיסטיקות בסיס נתונים של SQL, כללי חומת אש, ועוד.
ניירות זיגלסקי
ניירות זיגלסקי הוא כינויה של שיטת "הניירות המנוקבים", המאפשרת לפענח הודעות אניגמה מוצפנות. השיטה שימשה את המפענחים הפולנים בביורו שיפרוב לפני מלחמת העולם השנייה וכן את הקריפטוגרפים הבריטים בבלצ'לי פארק במהלך המלחמה. הכינוי "ניירות זיגלסקי" ניתן לשיטה כיוון שהומצאה על ידי קריפטוגרף פולני בשם הנריק זיגלסקי, באוקטובר 1938.
השיטה
השיטה כרוכה בהצמדת מספר ניירות שכל אחד מהם מכיל שבכה של חרירים במיקומים שונים. יש ליישר את הניירות אחד ביחס לשני ואז להאיר במנורה מתחת לניירות. כך נפסלו מספר רב של צירופי מפתחות אפשריים של האניגמה. אם התצורה הייתה נכונה ואם היה מספיק מידע, היה נותר פתח אחד שהוביל לפענוח.
בדומה לשיטת "קטלוג הכרטיסים" של מריאן רייבסקי, הייתה שיטת ה"ניירות המנוקבים" בלתי תלויה במספר חיבורי התקעים.
שימושים וייצור
ייצור הניירות על ידי הביורו שיפרוב נעשה על ידי המתמטיקאים-קריפטוגרפים עצמם, תוך שימוש בסכיני גילוח ועל כן ארך זמן רב. עד ה-15 בדצמבר 1938 הסתיים רק שליש מהעבודה. בתאריך זה הכניסו הגרמנים לשימוש את הרוטורים IV ו-V וכך האריכו את משך העבודה שנדרשה על מנת לייצר את הניירות פי עשרה, שכן כעת נדרשו פי עשרה יותר ניירות עבור 60 צירופים אפשריים של רצפים במכונת אניגמה שבה בוחרים שלושה מתוך חמשת הרוטורים.
בסוף שנת 1939, כחודש לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, שיתפו הפולנים את צרפת ובריטניה בהישגי פיענוח צופן האניגמה. שיטת ניירות זיגלסקי הייתה חלק מהמידע שחשפו הפולנים בפני שתי המדינות.
בבלצ'לי פארק נעשה ייצור שתי קבוצות של הניירות באופן ממוכן. הממונה על האגף שהיה אמון על הייצור היה ג'ון ג'פריס. הניירות כונו בבלצ'לי "נטס" (בעברית:רשתות) אולם לאחר מכן הם כונו "ניירות ג'פריס".
ייצור קבוצת הניירות הראשונה הסתיים בדצמבר 1939, וב-28 בדצמבר 1939, הועבר חלק מהקבוצה השנייה לקריפטוגרפים הפולנים, שהספיקו לברוח מפולין הכבושה ל"PC Bruno" שבפאתי פריז. ייצור הניירות שעוד נותרו הסתיים ב-7 בינואר 1940 והם שוגרו לצרפת על ידי אלן טיורינג מיד לאחר מכן. הקריפטוגרף מריאן רייבסקי מעיד: "בעזרתם המשכנו לפענח את המפתחות היומיים של האניגמה." הניירות אפשרו לפולנים לבצע את פיענוח האניגמה הראשון שלהם בזמן המלחמה כבר ב-17 בינואר 1940.
במאי 1940 שינו הגרמנים פעם נוספת את נוהלי קידוד מפתחות ההודעות (למעט באזור נורווגיה). לאחר מכן הפכו הניירות לחסרי תועלת לחלוטין.
שלושים וחמישה במאי
שׁלוֹשִׁים וַחֲמִשָּׁה בְּמַאי אוֹ דָּנִי רוֹכֵב אֶל הַיָּם הַדְּרוֹמִי (תרגום אלישבע קפלן, 1947) או שׁלוֹשִׁים וַחֲמִשָּׁה בְּמַאי אוֹ קוֹנְרַד רוֹכֵב אֶל הַיָּם הַדְּרוֹמִי (תרגום לעברית מיכאל דק, 1999) הוא ספר ילדים של אריך קסטנר משנת 1931. הספר אויר על ידי המאייר ולטר טריר. הספר משלב בעלילתו פנטזיה, מדע בדיוני והומור נונסנס.
עלילת הספר
הספר מספר על דני (קונרד) המקבל מטלה לכתוב חיבור על הים הדרומי, שכן הוא טוב בחשבון ו"אין לו דמיון". דודו התמהוני סבוני (רינגלהוט) לוקח אותו לשם, בלוויית הסוס המדבר נגרו קבלו שפגשו בדרך, דרך הארון שבביתו. דרכם לשם רצופה אתרים שונים ומשונים, כמו ארץ העצלנים שבה איש אינו עושה דבר למחייתו וכולם ניזונים מכדורים כדי לחסוך את הטרחה שבאכילה, ארץ העבר הנהדר שמתקיימות בה באותה השעה תחרויות ומצביאים דגולים מהעבר משחקים בחיילי בדיל, העיר האוטומטית שבה שולטת טכנולוגיה עתידנית (אשר בזמן כתיבת הספר נחשבה למדע בדיוני כמו אדם שמדבר בטלפון שמוציא מכיסו בעל חיוג קולי), והעולם ההפוך, שבו הילדים מחנכים את ההורים בבית הספר. כל זאת עוד בטרם הגיעו לים הדרומי. אחרי ההרפתקאות הללו הם מגיעים לים הדרומי דרך החלקה על קו המשווה, ופוגשים בנסיכה המשובצת שחור ולבן - פטרוזיליה על אי טרופי באזור אוסטרליה. הכול מתרחש ב-35 במאי, שלפי הספר הוא יום המועד לניסים ונפלאות.
תרגומים לעברית
הספר תורגם לעברית בשנת 1947, ותורגם מחדש בשנת 1999. שני התרגומים ראו אור בהוצאת אחיאסף. אחד ההבדלים הבולטים בין שני התרגומים הוא שמות הגיבורים. בעוד שבתרגום הראשון תורגמו גם השמות, הרי בתרגום השני הם נותרו במקורם הגרמני. גיבור הספר, הקרוי דני בתרגום הראשון, הוא קונרד בתרגום השני, ודודו, הדוד סבוני, הוא הדוד ראנגלהוט.
אבנר רוטנברג כתב מחזה לילדים על בסיס הספר.
התייחסויות ליום ה-35 במאי
על פי חישוב מספר הימים שחלפו מתחילתו של חודש מאי, יש המתייחסים לתאריך 4 ביוני כאל "35 במאי". בסין, בה מוטלת צנזורה על התבטאויות שאינן אהודות על השלטון, נוהגים רבים להתייחס לאירועי כיכר טיין-אן-מן תחת שם הקוד "35 במאי" (כיוון ששיאם חל בתאריך 4 ביוני 1989). דווח כי בעקבות השימוש בביטוי, אפילו המחרוזת "35 במאי" אסורה לשימוש ברשת החברתית הסינית "Weibo". כמו כן, יש המברכים זה את זה בברכת "35 במאי שמח" בתאריך 4 ביוני, או משתמשים בתאריך זה על מנת לפרסם כתבות או מאמרים בנושא הספר.
אנדרטת אנזא"ק
אנדרטת אנזא"ק (באנגלית: ANZAC Memorial) היא אנדרטת ההנצחה הצבאית הראשית של סידני, האנדרטה נמצאת בחלק הדרומי של הייד פארק ובקצה המזרחי של מרכז העסקים הראשי של סידני.
הקמה
אנדרטת אנזא"ק נבנתה כזכר לנופלי הכוח האימפריאלי האוסטרלי במלחמת העולם הראשונה.
גיוס הכספים לבניית האנדרטה החל ב-25 באפריל 1916 ביום השנה הראשון לנחיתה בגליפולי שהובילה לקרב גליפולי.
בניית האנדרטה הושלמה בשנת 1934. האנדרטה נפתחה ב-24 בנובמבר 1936 על ידי הנסיך הנרי, דוכס גלוסטר.
את האנדרטה תכנן ברוס דליט, את התבליטים החיצוניים עיצב ריינר הוף.
האנדרטה היא המוקד של אירועים חשובים כגון: יום אנזא"ק, יום הזיכרון ואחרים.
סאלח עזאם
סאלח עזאם (בערבית: صالح عزام; נולד ב-1965) הוא שחקן, משורר, מחזאי, מפיק ובמאי תיאטרון וטלוויזיה דרוזי-ישראלי.
קורות חיים
סאלח עזאם נולד בכפר הדרוזי עספיא שבהרי הכרמל (1965). בוגר תואר ראשון באוניברסיטת חיפה, ומגמת בימוי, הפקה וכתיבה לתיאטרון בסמינר הקיבוצים. שחקן, משורר, מחזאי, מפיק ובמאי תיאטרון וטלוויזיה. הצגתיו הראשונות שכתב וביים הוצגו בסמינר הקיבוצים, והן: "המצרף" למשורר האירי ויליאם ב. ייטס, "קדמת עדן" על פי הרומן של הסופר האמריקאי ג'ון סטיינבק, ואת ההצגה הקצרה "ישראלה הזונה" גם השתתפה בתיאטרונטו 1995.
בתיאטרון הפרינג' בצוותא תל אביב, כתב וביים את המחזה "אמא ג'ופלין ואבא מוריסון". בשנת 1999 הוזמן להתארח בתיאטרון רויאל קורט בלונדון, ביים את המחזה "היפה והנסיך" שתורגם לאנגלית. ביים את ההצגה "הנכה" בתיאטרון אל-קאסבה במזרח ירושלים. בשנת 2000 ביים הצגת "ריחלת חנד'לה" מאת המחזאי הסורי המפורסם סעד אללה ונוס עבור תיאטרון אל-ג'ואל בסכנין, שהשתתפה בפסטיבל עכו ובפסטיבל תל אביב.
ב- 1999 עבד במכון ללימוד דתות ועדות בישראל, וב-2001 יסד עם ד"ר קיטי כהן תיאטרון אל-ניקאב, בעוספיא, ומאז הוא במאי הבית ומנהלו האמנותי. שימש כחבר בוועדה המייעצת של סל תרבות ארצי, שתפקידה לגבש את המדיניות המקצועית ואת המטרות החינוכיות, ולעקוב אחר הביצוע, במינוי שר החינוך. השתתף כשחקן בסרטים "קילר בייב", "עוף החול", "אורחים לרגע", "מבצע סבתא", "מחכים לסלאח-אדין". כתב, ביים והפיק תוכנית סטירית "קריקטורה" בשפה הערבית עבור הערוץ הראשון.
פרסם ספר שירים בשפה העברית בשם "ג'וני". "תרפזיון" שיוצא לאור בשפה הערבית בחר בו כבמאי המצליח של שנת 2006.
תיאטרון בין-תרבותי לקירוב לבבות
איך משיגים סובלנות והבנה לתרבותו של האחר? עם שאלה זו התמודד המכון ללימוד דתות ועדות בישראל בשפת הפולקלור והתיאטרון, ודווקא עם ילדי בתי ספר משני עברי ירושלים. יו"ר המכון, ד"ר קיטי כהן, בחרה לנסות לגשר על הפער ולקדם את השלום בין העמים באמצעות אמונה עתיקת יומין הקושרת את ירידת הגשם עם תפילת האדם. חיפוש בארכיון הסיפור העממי העלה שני סיפורים, יהודי וערבי, שהדמיון ביניהם מפתיע. בשניהם מסופר על אדם פשוט ונבער מדעת, שראה את הציבור כולו סובל מן הבצורת ומתחנן לגשם, אך דווקא תפילתו הזכה היא שנתקבלה במרומים. שני הסיפורים – האחד של הבעש"ט והשני של אבו מהג'נה – נמסרו להמחזה לבמאי הדרוזי סאלח עזאם מעוספיא, שהציג אותם תחילה בפני תלמידי בית הספר המסורתי ע"ש פרנקל בגבעה הצרפתית, ובפני תלמידות בבית חנינא. מהרעיונות שקיבל מהילדים ומהאימפרוביזציה שעשו בכתות, החל עזאם בכתיבת המחזות, עליהם עבד תחילה בנפרד עם שתי הכיתות. "הגעתי למסקנה שקודם צריך האדם להכיר ולכבד את הפולקלור של עמו, ורק אז יבשיל לכבד את הפולקלור של האחר", אומר הבמאי הצעיר, שהספיק לביים הגות בתיאטרון ה"רויאל קורט" של לונדון, בתיאטרון הפרינג' בתל אביב ובתיאטרון הקאסאבה במזרח ירושלים. לדבריו עשוי התיאטרון ליצור כבוד הדדי בין יהודים לערבים, כפי שקרה לילדים שהשתתפו בהצגה. לאחר שעבדו ב\בנפרד – הפ עבדו ביחד על ההצגה והתפאורה – עד שהציגו את המחזות שלהם יחדיו לפני קהל רב של תלמידים, מורים והורים. "עמדתי על ההבדלים המנטליים העמוקים השוררים בין שתי התרביות" אומר הבמאי הדרוזי, "חשתי עד כמה אני קרוב בעומק נפשי לערבים ועד כמה אני קרוב בתפישותיי ובהליכותיי לישראלים, ומעמדת ביניים זו הרגשתי שאני מגשר על התהום הפעורה ומצליח ליצור, ולו לערב אחד, דו-קיום של תרבותיות החיות בקונפליקט".
קול הסובלנות, תמוז תש"ס, קיץ 2000
חלוץ ומהפכן תרבות בתוך הקהילה שלו
בשנת 2001, יחד עם ד"ר קיטי כהן, יסדו את התיאטרון הדרוזי המקצועי והרפרטוארי הראשון, שהפך למרכז תרבות אזורי המשווק את אומנותו ויצירותיו לכל רחבי הארץ. בנה את אולם התיאטרון המודרני היחידי במגזר הדרוזי, שכולל במה מקצועית וגדולה, 200 כיסאות לקהל, ציוד טכני מתקדם, משרדים, מחסנים חדרי הלבשה וקפטריה. פועלו חולל שינוי מרחיק לכת בהבנת, בתפקיד ובחשיבותה של אומנות התיאטרון בקרב הקהילה שלו. במאי ואיש אומנות עם חזון שפעל מתוך הכרה בחשיבות הדיאלוג בתיאטרון, ומתוך אמונה שהאמנות בכוחה להשפיע על האדם, שאמנות תיאטרון איכותית וטובה יכולה לברוא עולמות, להצית את הדמיון, לעורר את הרגש, ליצור הזדהות ולזרוע ספק. ריאתו האמנותית החדשנית והמקצועית קראה תיגר על תפיסת אומנות התיאטרון המקובלת בקהילה שלו, הרואה בתיאטרון אומנות משנית, חובבנית ובידור קל. הוא פעל וכונן גישה אחרת בתכלית, גישה לפיה אומנות התיאטרון היא אומנות חשובה ומקצועית, מעשירה את חיי הרוח, מעניקה להם משמעות ומפתחת אצל האדם מודעות לעצמו ולמציאות חייו. הוא נאבק שאמנות התיאטרון תהיה זכות יסוד לכל ילד, צעיר ומבוגר בקהילה שלו, ללא קשר ליכולת הכלכלית של האדם. מאז תחילת דרכו, סאלח לא מפסיק להפתיע בהתמדה והמשכיות, בבחירת ההצגות שביים יש רוח חלוצית מרעננת, ייחודיות, חדשנות, נועזות והרפתקנית שמקפלת בתוכה הבטחה ואלמנט הפתעתי. הוא היה הדרוזי הראשון שביים הצגות פרינג' שהוצגו באולם צוותא בתל אביב, ובהמשך ביים מחזות מקור, מחזות ישראלים עכשוויים שתרגם לשפה הערבית, מחזות ישראלית מקורית בשפה העברית, מחזות מהספרות הקלאסית, מחזות לילדים ועוד. הבחירות האומנותיות, השיטות וסגנון הבימוי שפתח, בססו את מעמדו המקצועי ויצרו מאפייני זיהוי שמעוררים סקרנות וחלופה ייחודית שמבדילה אותו משאר הבמאים והיוצרים האחרים שפועלים במגזר הדרוזי והערבי. הפקותיו המגוונות, החדשניות והנועזות שלרוב התמקדו בנושאים חברתיים תוך הקפדה רבה להעביר את המסר לצופה ושמירה על יחס קהל במה, זכו בפרסים, ולהצלחה רבה הן אצל הקהל והן אצל מבקרי התיאטרון. הן יצרו חוויה רגשית ואינטלקטואלית אצל הצופה שמעניקה משמעות לחיי האדם. הן תרמו לפיתוח הפרט והחברה גם יחד, והשפיעו על היות החברה (במיוחד המגזר הדרוזי) פתוחה יותר, מתחשבת ומוסרית יותר.
דמוקרטיה ייצוגית
דמוקרטיה ייצוגית היא שיטת ממשל דמוקרטית בה מפעיל העם את ריבונותו באמצעות נציגים הפועלים בשמו. הנציגים פועלים למימוש רצון הבוחרים ודעתם, אך הם אמורים לעשות זאת תוך הפעלה של שיקול דעת. לצורך זה הנציגים מקבלים את הסמכות לפעול על פי הבנתם וראות עיניהם, לנוכח נסיבות משתנות. שיטה זו לעיתים מעומתת עם שיטת הדמוקרטיה הישירה, בה אין נציגים, או שהנציגים חייבים לפעול על פי הוראות בוחריהם הניתנות להם באופן ישיר ללא אפשרות לסטות מהן.
בחירת הנציגים נעשית לרוב על ידי הבוחרים בבחירות רב מפלגתיות חשאיות וחופשיות.
קיומה של הדמוקרטיה הייצוגית אינו סותר אמצעים "ישירים" כמשאל עם, עם זאת, אמצעים אלו מופעלים באופן שאינו תכוף, ולרוב דורשים את הסכמתם של הנציגים על מנת ליזום אותם או לאשררם.
לעיתים פועלת הדמוקרטיה הייצוגית ב"שני בתים" ("בית" במשמעות של "בית מחוקקים"): "בית תחתון" שחבריו נבחרים על ידי הציבור הרחב, ו"בית עליון" שחבריו אינם נציגים ישירים של הציבור הרחב אלא נציגי מדינות (כמו הסנאט בארצות הברית או הסנאט באוסטרליה), או אנשים שנבחרו על ידי בעל תפקיד אחר במדינה (כדוגמת הסנאט בקנדה, או בית הלורדים בבריטניה).
בשביל קיום ממשל דמוקרטי ייצוגי נדרשים: בחירות חופשיות, הכרעת הרוב, שלטון החוק ושוויון בפני החוק והפרדת רשויות. בשביל בחירות חופשיות נדרשת זכות החירות, שבכללה חופש: ההתאגדות, העיתונות הביטוי והאספה.
היסטוריה של הרעיון
המשטרים הדמוקרטיים המוקדמים, באתונה העתיקה, פעלו בדרך של דמוקרטיה ישירה בה מתכנסת אספת עם לקבל את ההחלטות. אספת העם התכנסה באופן תכוף ותדיר, וכללה את כל גוף האזרחים הרשאים להשתתפות פוליטית (גוף שהיה מצומצם יחסית לנהוג כיום, ולא כלל נשים, עבדים ורבים אחרים). שיטה זו של דמוקרטיה ישירה בטהרתה נראתה כארכאית ובלתי ניתנת ליישום, משחלף עידן עיר המדינה היוונית מן העולם. בעיות של גודל האוכלוסייה, ומורכבות הממשל המודרני, והבעיות שעמדו מול המדינה האירופאית במאה ה-18 נראו כבלתי ניתנות לפתרון בשיטה זו של דמוקרטיה ישירה.
פילוסוף כז'אן-ז'אק רוסו בספרו על האמנה החברתית יכול לכתוב כי השיטה הדמוקרטית מובילה אך למהומות ומלחמות אזרחים, טענה שלא נראתה בעיניו כסותרת את הרעיון המובא בספרו כי העם הוא הריבון, וכי מקור הסמכות הפוליטית הלגיטימי היחיד הוא ברצונו הכללי של העם. רוסו התנגד נחרצות למינויים של נציגים שיבטאו את רצון העם (להבדיל מקיומו של גוף מצומצם שישמש כרשות מבצעת). המדינה על פי רוסו צריכה הייתה לכלול גוף רחב של אספת עם המתכנסת תדירות, שמטרתו לחוקק את החוקים, ולעומתו רשות מבצעת שיכולה להיות אף מונרכיה, הפועלת על פי חוקי האספה.
את תפיסתו של רוסו ביקר אדמונד ברק, אשר היווה השראה למנסחי החוקה של ארצות הברית ובהם ג'יימס מדיסון, ג'ון ג'יי ואלכסנדר המילטון כותבי "הפדרליסט". מדיסון, הוא שנתן לדמוקרטיה הייצוגית בת ימינו את אופייה. בניגוד לרוסו, שראה ביחיד יצור אוטונומי ורציונלי הכשיר להביע את רצונו הפוליטי ולהשתתף השתתפות פוליטית, סבר מדיסון כי העם הפשוט מורכב מיחידים שיבטאו את עמדתם באמצעות "סיעות" (Factions) שיביאו לכלל ביטוי מדיניות אנוכית המנוגדת לאינטרס הכללי, ויביאו ליישומה של מדיניות נמהרת ולקבלת החלטות שגויות, כאשר העימות בין הסיעות יביא, כשלעצמו לאי יציבות ולחוסר עקביות.
תפקיד הדמוקרטיה הייצוגית
דמוקרטיה ייצוגית ששמה לה למטרה להגן בעיקר על ערכי החירות (בנוסף לשאר זכויות האדם), נקראת לעיתים דמוקרטיה ליברלית. דמוקרטיה ייצוגית ששמה לה למטרה להגן בעיקר על ערכי השוויון (בנוסף לשאר זכויות האדם), נקראת לעיתים דמוקרטיה סוציאל-דמוקרטית.
בנוסף יש הגדרות שונות לדמוקרטיה ייצוגית. בין ההגדרות המקובלות: "ממשל העם בידי העם ולמען העם", "שלטון העם – השתתפות האזרחים בשלטון", "ממשל שבנוי על עקרון הכרעת הרוב", "ממשל שמבטיח את זכויות האדם והאזרח".
"ציר" לעומת "נאמן"
בדמוקרטיה ייצוגית קיימות שתי גישות לגבי היחס הראוי בין הבוחרים לבין הנבחרים.
גישה אחת רואה בנציג "ציר" שתפקידו ליישם במידה המרבית את רצונם ועמדתם של בוחריו. לפי גישה זו המפלגה (או המועמד) צריכה לפרסם לפני הבחירות מצע ברור ומפורט והתפלגות הצירים בפרלמנט אמורה להוות שיקוף של התפלגות העמדות בציבור.
גישה שונה רואה בנציג "נאמן" שתפקידו לפעול לטובת בוחריו כפי שהוא, הנאמן, רואה אותה. לפי גישה זו האזרחים בוחרים כנציגיהם את אלו שהם סומכים על שיקול דעתם ועל ערכיהם והעקרונות הכלליים שמנחים אותם.
במדינת ישראל, בעשורים הראשונים לקיומה, שררה תפיסה כמעט מוחלטת של תפקיד ה"ציר". כך בסוגיות המדיניות, הכלכליות ונושא דת-ומדינה, למפלגות השונות היה קו ברור ששיקף את עמדת מצביעיהן ושלפיו הן פעלו, ככלל. במהלך השנים נחלשה תפיסה זו.
הטיעונים בעד ונגד הדמוקרטיה הייצוגית
על אף שבדמוקרטיה ליברלית מודרנית אין זה נהוג להתייחס לגוף הבוחרים כנבער, ולהשתמש ברטוריקה האליטיסטית של מדיסון, הנחות בסיס אלו עדיין עומדות ביסוד פעולת הדמוקרטיה הליברלית בימינו. הדמוקרטיה הייצוגית נתפסת כאפשרית מבחינה טכנית, כאשר גודל האוכלוסייה ומורכבות השאלות שיש להכריע בהן נתפסות כמונעות את השתתפות כלל האוכלוסייה בקבלת ההכרעות, אלא בדרך של מינוי נציגים. קיומם של הנציגים נתפס בדמוקרטיה המודרנית כמגן מפני עריצותו של הרוב, וכיוצר חציצה בין רצונו הגולמי של העם, המתבטא ביצירת רוב מקרי בהכרעות, ובין אסטרטגיות ארוכות טווח, ומדיניות עקבית. כן נטען כי לאזרח מן השורה אין את החינוך, ההבנה והמומחיות שיש לנציגיו, וכי קבלת הכרעות על ידי פוליטיקאים מקצועיים המפעילים שיקול דעת מקצועי עדיפה על קבלת הכרעות באופן ישיר.
אל מול טענות אלו עולות כיום טענות כי אמצעי התקשורת החדישים, המדיה האלקטרונית ותקשורת המחשבים מאפשרות לקבל הכרעות עממיות באופן ישיר, בצורה שלא נחשבה לאפשרית בעבר, וכי בעידן המודרני אין לפוליטיקאים המקצועיים מונופול על המומחיות ועל הידע. נטען כי הדמוקרטיה הליברלית הייצוגית, בה נדרש האזרח להשמיע קולו רק אחת לארבע שנים, יוצרת תופעות של אדישות, חוסר עניין והשתתפות, אחוז הצבעה נמוך, ומשאירה את הפוליטיקה כשדה מאבק לקבוצות עניין ואליטות שאין מכנה משותף ביניהן ובין טובת העם או רצונו הכללי. נטען גם כי בעיות אלה ניתנות לתיקון באמצעות הכנסת מרכיבים של דמוקרטיה ישירה, דמוקרטיה דיונית או דמוקרטיה השתתפותית אל הדמוקרטיה הליברלית השלטת כיום.
טענות אלו קיבלו תוקף נוסף על ידי הכלכלנים שפיתחו את תאוריית הבחירה הציבורית שטענו כי הבוחר בדמוקרטיה הייצוגית מפעיל "בורות רציונלית", מושג המתאר מצב שבו עלות השגת מידע לגבי נושא מסוים עולה על התועלת שבהשגתו. כל בוחר עומד בפני סיכוי זעיר ביותר שהצבעתו תשנה את תוצאות הבחירות, והשגת מידע רלוונטי הנדרש לקבלת החלטה מושכלת באשר להצבעה דורשת מאמץ רב. לפיכך, ההחלטה הרציונלית של כל בוחר צריכה להיות שלא להתייחס לפוליטיקה, ואף להימנע מהצבעה. החוקרים התומכים בתאוריית הבחירה הרציונלית טוענים כי דבר זה מסביר את חוסר הידע המופגן של אזרחים רבים בדמוקרטיות מודרניות, ואת שיעור ההצבעה הנמוך. מצב זה מאפשר מרחב פעולה ניכר לקבוצות לחץ שיש להן מניעים חזקים לשנות החלטות וליישם קווי מדיניות שייטיבו עם הקבוצה שהם שייכים לה, דבר המביא ל"כשל ממשלתי" (המקביל בהגותם למונח כשל שוק) ולמדיניות שאינה מטיבה עם הציבור בכללותו.
אוניברסיטת הידידות בין העמים של רוסיה
אוניברסיטת הידידות בין העמים ע"ש פטריס לומומבה (ברוסית: Университет дружбы народов им. Патриса Лумумбы) הוקמה במוסקבה ב-1960 כמוסד חינוכי אקדמי וכמכון מחקר ונקראה 'האוניברסיטה לידידות בין העמים'. בשנת 1961 האוניברסיטה נקראה בנוסף על שם המנהיג מקונגו פטריס לומומבה.
בשנות המלחמה הקרה למדו באוניברסיטה, אשר הייתה בשליטת הקג"ב והמפלגה הקומוניסטית, צעירים מן העולם השלישי, מארצות מתפתחות ומחוגים אשר ברית המועצות חפצה ביקרם. בין בוגריה הידועים היו הטרוריסט איליץ' רמירס סאנצ'ס ונשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס.
כיום היא נחשבת אחת האוניברסיטאות המובילות ברוסיה וממוקמת בנפת אוברוצ'בסקי בדרום-מערב מוסקבה.
שנות המשטר הקומוניסטי
האוניברסיטה נוסדה על ידי ממשלת ברית המועצות ב-5 בפברואר 1960, ותחילה נקראה אוניברסיטת הידידות בין העמים. ב-22 בפברואר 1961 שונה שם האוניברסיטה, והיא נקראה בנוסף על שם המנהיג מקונגו פטריס לומומבה שהוצא להורג מספר שבועות קודם לכן. עוד בשלב היווסדה, הוקמה באוניברסיטה מכינה, ובה נערכו לימודי רוסית עבור הסטודנטים מרחבי העולם (כיום זוהי פקולטה ובה כ-1,000 סטודנטים). באותה שנה כללה האוניברסיטה שש פקולטות: הנדסה (ובהן כיום כ-2,600 סטודנטים), היסטוריה ופילולוגיה, רפואה (כיום כ-2,300 סטודנטים), חקלאות (ובה כיום כ-1,000 סטודנטים), מדעים (כיום כ-900 סטודנטים) ופקולטה למשפטים וכלכלה. ב-1965 סיימו 288 הסטודנטים הראשונים, מ-47 ארצות, את לימודיהם. ב-1966 החלה בניית קמפוס חדש בדרום מערבה של מוסקבה. עד 1975 עלה מספר הבוגרים על 5,600, מהם 4,250 מ-89 ארצות זרות.
אוניברסיטת הידידות בין העמים של רוסיה
ב-5 בפברואר 1992, עם התפרקות ברית המועצות, שוב שונה שם האוניברסיטה, וכעת היא נקראה אוניברסיטת הידידות בין העמים של רוסיה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 נוסדו פקולטות ומכונים נוספים, או שאורגנו מחדש פקולטות קיימות. כך קמו הפקולטות לאקולוגיה (כיום כ-500 סטודנטים), למשפטים (כיום כ-1,800 סטודנטים), לכלכלה (כיום כ-1,500 סטודנטים), לפילולוגיה (כיום כ-2,800 סטודנטים) ולמדעי הרוח והחברה (ובה כיום כ-2,500 סטודנטים). כן נפתחו המכונים לשפות זרות, ללימוד מרחוק, לגרביטציה וקוסמולוגיה וכן לעסקי אירוח ולתיירות. באותה תקופה האוניברסיטה הפעילה בנוסף תוכניות ללימודים קדם-אקדמיים, וכן תוכניות ללימודים מקצועיים פוסט-אקדמיים.
האוניברסיטה כיום
האוניברסיטה לידידות בין העמים נחשבת כיום לאחת המובילות ברוסיה, ולרוב מדורגת על פי איכותה בחמישייה הראשונה. האוניברסיטה ייחודית מסוגה בעולם בהיותה מקום לימוד לכ-15,000 סטודנטים זרים מ-140 עד 150 ארצות. מספר הסטודנטים הכללי הוא 30,000 עד 35,000. עד 2014 הגיע מספר בעלי תואר דוקטור מטעם האוניברסיטה לכ-5,500. מספר הבוגרים הוא כ-97,000.
לאוניברסיטה כ-5,000 אנשי סגל.
סה-מה צ'יין
סְה-מָה צְ'ייֵן (סינית מפושטת: 司马迁, סינית מסורתית: 司馬遷,פין-יין:Sīmǎ Qiān, נולד בערך בשנת 140 לפנה"ס, נפטר ב-86 לפנה"ס) היה אבי ההיסטוריונים וההיסטוריוגרפים של סין ואחד ההיסטוריונים הראשונים שלה. מעמדו ופרסומו הוענקו לו בשל עבודתו הגדולה והחשובה ביותר רשומות ההיסטוריון, כתבים הסוקרים את תולדות סין במשך אלפיים שנה מהזמנים של סין המיתולוגית (הקיסר הצהוב) ועד זמנו (תקופת שושלת האן). עבודה זו הניחה את היסודות לעבודותיהם של היסטוריונים והיסטוריוגרפים סינים מאוחרים יותר. בנוסף להיותו היסטוריוגרף והיסטוריון מהחשובים בתולדות סין כמה מצאצאיו כמו סה-מה יאן ייסדו את שושלת ג'ין בסוף תקופת שלוש הממלכות של סין.
עבודתו בתור היסטוריון
עבודתו הידועה ביותר ,"רשומות ההיסטוריון", (בסינית "שְׁה גִ'י" - 史记/史記) קבעה מוסכמות חדשות הן בסגנון והן באיכות אליו ישאפו בעתיד היסטוריונים סינים. היא היוותה אבן דרך בכתיבת ההיסטוריה הסינית.
בזמנים שקדמו להופעתו של סה-מה צ'יין ההיסטוריה הסינית נכתבה כהיסטוריה של שושלות בלבד, כאשר תקופה החלה עם עלייתה של שושלת והסתיימה עם נפילתה. החידוש שהכניס סה-מה צ'יין בכתיבת ההיסטוריה כהיסטוריה כללית הנוגעת לכל סין ולא רק לשושלות השליטים שלה השפיע על היסטוריוגרפים והיסטוריונים סינים מאוחרים יותר כגון גֶ'נְג צְ'יָאו וסְה-מָה גואנג. אף על פי שהיסטוריונים מאוחרים יותר רואים בכתיבתו של סה-מה צ'יין את המודל הרשמי לפיו צריך לכתוב היסטוריה, השיטה הסופית המנחה את ההיסטוריון הסיני כיצד לכתוב כתבים וספרים היסטוריים הופיעה מאוחר יותר בימיו של ההיסטוריון באן גו.
סה-מה צ'יין היה גם זה שהציג דרך כתיבה חדשה לסינים - היא כתיבת היסטוריה בצורה של סדרת ביוגרפיות. עבודתו הידועה ביותר, שה ג'י, כוללת יותר מ-130 פרקים ומחולקת לנושאים ספציפיים בצורת תולדות, דיווחים וחיבורים, ולא בצורת ציר זמן כפי שנהוג במערב. בין שאר הנושאים שבהם סה-מה צ'יין עוסק בחיבורו אפשר למצוא דיווחים על כלכלה, מוזיקה, טקסים, דת, לוח השנה הסיני וביוגרפיות מורחבות. השפעתו של סה-מה צ'יין על כתיבת היסטוריה לא הצטמצמה לסין בלבד אלא הגיעה גם למקומות אחרים כדוגמת הממלכות הקוריאניות.
חייו
מקום לידתו של סה-מה צ'יין נקרא בתקופתו לונגמן, ליד המקום שבו שוכנת כיום העיר האנצ'נג אשר במחוז שאאנשי. בתור צאצא למשפחת היסטוריונים ותיקה, אביו, סה-מה טאן, היה מנהל הספרייה הקיסרית והמְתארך הצופה למועד החגיגות של הקיסר האן וו-די. תחת השגחתו של אביו, החל סה-מה צ'יין ללמוד מגיל צעיר מאוד, וכבר בגיל עשר היה בקיא בחלק ניכר מהכתבים הסינים הקלאסיים שנכתבו עד לתקופתו. כאשר התבגר עוד החל סה-מה צ'יין ללמוד אצל צמד הקונפוציאנים הידועים קוֹנג אנְגְווֹ ודונג ג'ונְגשוּ. כאשר הגיע לגיל עשרים החל סה-מה צ'יין בעידודו של אביו לנדוד ברחבי סין במטרה לאסוף חומרים לעבודתו ההיסטורית שה ג'י. במהלך מסעו ניסה לברר את אמיתותן של אגדות ושמועות שרווחו במקומות שבהם ביקר. כמו כן הוא גם ביקר באנדרטות ידועות בזמנו כאשר הבולטות ביניהן היו האנדרטות שייצגו את קברי המלכים המלומדים המיתולוגיים יו ושון.
חושיאל בן אלחנן
רבי חושיאל בן אלחנן (סוף המאה ה-10 – תחילת המאה ה-11) מגדולי חכמי התלמוד בדורו (הדור של רב שרירא גאון), אביו של רבנו חננאל וראש ישיבת קירואן. היה רבּם של בנו, רבנו חננאל, ושל רבנו נסים.
על פי המסורת היה רבי חושיאל אחד מארבעת השבויים, וכך הגיע לקירואן שבתוניסיה. מסורת זו מקובלת על דעתם של חוקרים אחדים (כגון: פרופ' משה גיל), בעוד שלדעת חוקרים אחרים (כגון: שניאור זלמן שכטר) הוא הגיע באופן עצמאי ומרצונו החופשי. גם מקטע מכתבו שנמצא בגניזת קהיר עולה שהוא הגיע לקירואן מעצמו. גם מקום מוצאו נתון במחלוקת, והאפשרויות הן איטליה, בבל וספרד.
מכל מקום, העובדות מראות שבני קירואן הכירו בגדולתו של רבי חושיאל, אפשרו לו להקים בה את ישיבתו, ולהפוך את קירואן למרכז תורה של צפון אפריקה לדורות. רבי חושיאל פיתח בישיבתו שיטת לימוד חדשה לתורה שבעל-פה, וקבע את התלמוד הירושלמי ומדרשי ההלכה כמקור לקביעת הלכה, לעיתים אף בניגוד גמור לאמור בתלמוד הבבלי. שיטתו זאת מקבלת ביטוי בפירושו של בנו רבנו חננאל, לתלמוד הבבלי, בו הוא מרבה לצטט את התלמוד הירושלמי.
מכתב שנמצא בגניזה הקהירית ושנכתב על ידי רבי חושיאל הראה כי לרבנו חושיאל היה בן ששמו אלחנן. בעקבות כך יש שסברו כי לרבי חושיאל היה בן נוסף ששמו היה אלחנן. חוקרים אחרים העריכו כי מדובר ברבנו חננאל שנשא גם את השם אלחנן. יש המציעים כי מדובר ברבי חושיאל אחר.
ליוואי גארסיה
ליוואי סמואל גארסיה (באנגלית: Levi Samuel García; נולד ב-20 בנובמבר 1997) הוא כדורגלן טרינידדי המשחק בעמדת הקיצוני בא.א.ק. אתונה ובנבחרת טרינידד וטובגו.
ראשית הקריירה
גארסיה התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של T&TEC, ולקראת סיום עונת ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת לאחר שהמועדון נקלע לקשיים כלכליים ומאמן הקבוצה החליט לתת הזדמנות לשחקני הנוער.
המעבר להולנד
ב-20 בפברואר 2015 גארסיה חתם בא.ז. אלקמאר לשלוש שנים עם אופציה לשנתיים, אך הצטרף לקבוצה רק בסיום העונה כיוון שחוקי אופ"א לא אפשרו את המהלך מאחר שלא מלאו לו 18 שנים.
ב-24 בינואר 2016 גארסיה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ניצחון 4–1 נגד פיינורד, ובגיל 18 ו-65 ימים הפך לכדורגלן הטרינידדי הצעיר בהיסטוריה שרושם דקות משחק במסגרת אירופית. שבוע לאחר מכן, הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 3–0 נגד ניימכן. את העונה גארסיה סיים עם שמונה הופעות בליגה ושער אחד ובנוסף זכה עם הקבוצה באליפות.
בעונת התחיל לשחק במקביל גם בצעירי אלקמאר. ב-18 בינואר 2018 הושאל לאקסלסיור רוטרדם.
במאי 2018 סיכם בעירוני קריית שמונה לשלוש שנים. ב-30 במאי 2019 חתם גארסיה לשלוש שנים בבית"ר ירושלים.
ב-14 בספטמבר 2020, גארסיה חתם בא.א.ק. אתונה מליגת העל היוונית.
נבחרות טרינידד וטובגו
בצעירותו, גארסיה שיחק בכל הנבחרות הצעירות של טרינידד וטובגו, ושיחק עם נבחרת הנוער בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת 2015.
ב-25 במרץ 2016 גארסיה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 3–2 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. במשחק זה גם כבש את שני שערי הבכורה שלו בנבחרת, ובגיל 18 שנים ו-127 ימים הפך לשחקן הצעיר בתולדות הנבחרת שמבקיע במשחקי מוקדמות המונדיאל.
ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ב'
"ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ב'" הוא אלבומם של הזמר אריק איינשטיין והמוזיקאי אבנר קנר, שיצא ב-1976 על ידי חברת התקליטים פונוקול (אז נקראה ליטרטון חיפה) בשיתוף פעולה עם חברת "הגר". בהפקת מיכאל תפוח. האלבום מכיל בעיקרו שירים מהקלאסיקה הישראלית שחידש איינשטיין. אבנר קנר עיבד והפיק מוזיקלית את מרבית שירי האלבום (למעט "משורר זקן" בעיבודו של שם טוב לוי), הלחין את השירים "האווזים" ו"משורר זקן" ושר בדואט עם איינשטיין את השיר "האווזים".
כלוב סוללה
כלובי סוללה הם כלובים המשמשים להחזקת תרנגולות מטילות בתעשיית ביצים, המהווים את הצורה הנפוצה ביותר לגידול תרנגולות בתעשיית הביצים בעולם המערבי, ובישראל בפרט. אף שהמושג מתייחס לרוב לסוג הכלובים הנפוצים בגידול תרנגולות, נעשה שימוש בכלובים דומים גם בגידול יונקים קטנים בתעשיית הפרוות ובמעבדות ניסוי.
היסטוריה
השימוש בכלובי סוללה החל במחצית הראשונה של המאה העשרים. קודם להליך התיעוש בתעשיית הביצים, רוב ייצור הביצים התנהל בלולים משפחתיים קטנים באופן יחסי, בהם התרנגולות הוחזקו בחצר לא מקורה. כלובים לתרנגולות היו בשימוש רק בעת העברתן ממקום למקום. עם התפתחות מערכת הרכבות והתחבורה בכלל במאה ה-19, ועמה היקף ההובלות לצורכי מסחר, החלו בארצות הברית להרשם פטנטים רבים לכלובי הסעה לתרנגולות, שהיוו את הבסיס לשכלול כלובי הסוללה המודרניים. בשלב הבא תוכננו כלובים מובנים לקרונות רכבת ייעודיים להסעת תרנגולות, מסודרים בקומות, זה לצד זה. הכלובים נבנו כך שיוכלו להסיע כמה שיותר תרנגולות בקרון, באופן שיענה על הצורך לאוורר את הכלובים ולנקות בקלות הפרשות. עם זאת, באותה תקופה השימוש בכלובים מקורים כמעון קבע לתרנגולות לא היה מעשי, שכן ללא גישה סדירה לאור השמש, סבלו התרנגולות במהירה מאוסטאומלציה (התרככות עצמות). זאת, עד שבשנות ה-30 של המאה ה-20 הוכנס לשימוש תעשייתי תוסף מלאכותי של ויטמין D, והדרך הפכה סלולה לתיעוש מסיבי של חקלאות המזון מהחי, לרבות ענף ייצור הביצים.
השימוש בכלובי סוללה התרחב במהירה, ובשנות ה-60 הפכו כלובי הסוללה לצורה הנפוצה ביותר לגידול מטילות בארצות הברית. בתחילת דרכם, שימשו לשיכון תרנגולת בודדה בכל כלוב, ועם הזמן הגדילו הלולנים את מספר המטילות בכל כלוב. בשל ההתיעלות באיסוף הביצים ובטיפול בפסולת, ובשל העובדה שהם מאפשרים להחזיק מספר רב של תרנגולות בשטח מצומצם, הביאו כלובי הסוללה להתרחבות של היקף הייצור בקנה מידה נרחב. מספר התרנגולות המוחזקות במשק סוללה בודד עשוי להגיע למאות אלפים.
מאפיינים
מערכת כלובי סוללה בנויה כשורות של כלובים צמודים זה לזה החולקים חוצץ בצדיהם, לעיתים בקומות מדורגות ולעיתים זו מעל זו. בכל כלוב מוחזקות 3 עד 9 תרנגולות מזנים שהותאמו לתעשיית הביצים בהליך של ברירה מלאכותית. השטח המוקצה לתרנגולת בכלוב סוללה הוא בדרך כלל בין 430 ל-560 סמ"ר, ולעיתים אף פחות מזה. לשם השוואה, שטחו של דף נייר משרדי בגודל A4 הוא 625 סמ"ר. רצפת הכלוב בנויה מרשת מתכת משופעת. השימוש ברשת מאפשר להפרשות התרנגולות ליפול החוצה מהכלוב, והשיפוע גורם לביצים להתגלגל לקדמת הכלוב, אל מתקן האיסוף. השקיה והאכלה נעשים באופן אוטומטי, במתקנים ייעודיים. קיבוץ התרנגולות בכלובים בני כמה פרטים מקל על זיהויה ובידודה של תרנגולת בעלת תפוקת ביצים נמוכה, על מנת להוציאה מהלול ולהשמידה. היותו של הלול מקורה, מעניקה ללולן בקרה על אקלים, אוורור ותאורה.
ביקורת
השימוש בכלובי סוללה זוכה לביקורת קשה מצד ארגונים להגנת בעלי־חיים, בשל תנאי האחזקה הקשים של התרנגולות. גודלם של הכלובים כמעט שלא מותיר לתרנגולות מרחב תנועה, ואינו מאפשר להן להזדקף מלוא גובהן או לפרוש כנפיים. רצפת הרשת המשופעת גורמת לכאבים ולעיתים אף לפציעות ברגליהן. הכלובים ריקים מגירוי סביבתי, ולא מאפשרים לתרנגולות לבטא התנהגויות טבעיות כגון ניתור, התפלשות בחול, הטלה במסתור, נבירה באדמה ועוד. הצפיפות הרבה מעודדת התנהגויות אגרסיביות בין המטילות ואף קניבליזם, תופעה עמה מתמודדים הלולנים על ידי קטימת מקורי האפרוחים, ועל ידי החשכה של הלול.
זאת ועוד, במשקים של כלובי סוללה נהוגה פרקטיקה של הנשרה כפויה, פעולה שתפקידה להאיץ תהליכים הורמונליים באמצעות הרעבה בת 7 עד 14 ימים ושימוש במניפולציות תאורה. השימוש בתאורה (ובהחשכה) מלאכותית משרת מטרות שונות, בהן הפחתת פעילות בלול. היעדר הפעילות הגופנית בכלוב, בשילוב עם בריחת סידן בשל הטלה אינטנסיבית, מגביר את הסיכויים לדלדול העצם ולשברים.
בשל הדאגה לרווחת התרנגולות, יש המעדיפים להימנע מצריכת ביצים (ובוחרים באורח חיים טבעוני). אחרים בוחרים להימנע רק מקניית ביצים המגיעות מתרנגולות המוחזקות בכלובי סוללה, ובמקומן קונים ביצי חופש או ביצים אורגניות.
באירופה
מספר מדינות אסרו בנוסף לכלובי סוללה גם את השימוש ב"כלובים מאובזרים": בלוקסמבורג הכלובים המאובזרים נאסרו ב-2007., יחד עם האיסור על כלובי סוללה. באוסטריה התקבל איסור על השימוש בכלובים מאובזרים שנכנס לתוקף ב-2020. בהולנד איסור על כלובים מאובזרים צפוי להיכנס לתוקף ב-2021, ובגרמניה ב-2025. בבלגיה המליצה ועדה ממשלתית על הפסקת השימוש בכלובים מאבוזרים החל מ-2025.
בארצות הברית
בקליפורניה, במסצ'וסטס, בוושינגטון, ברוד-איילנד, במישיגן, באורגון ובקולורדו, התקבלו חוקים לאיסור הדרגתי על השימוש בכלובי סוללה. באוהיו התקבל איסור על הקמת כלובי סוללה חדשים החל מ-2010.
במסצ'וסטס, בקליפורניה, בוושינגטון, באורגון במישיגן ובקולורדו, בנוסף לאיסור הדרגתי על כליאת תרנגולות בכלובים, החוקים החדשים אוסרים גם על מכירת ביצים מכלובים, אפילו אם מקורן במדינה אחרת.
בישראל
בישראל עלה הנושא לדיון ציבורי עקב כוונת משרד החקלאות לתקצב הקמת כלובי סוללה חדשים במסגרת רפורמה בענף הלול, שהתקבלה בהחלטת הממשלה ב-2007. הרפורמה ספגה ביקורת על כך שלא נשקלו בגיבושה היבטים של צער בעל חיים. בספטמבר 2009 עתרה עמותת אנימלס לבג"ץ בדרישה להקפיא את הליכי הרפורמה עד להתקנת תקנות לחוק צער בעלי חיים ביחס להחזקת תרנגולות בתעשיית הביצים. משרד החקלאות עשה מספר ניסיונות להעביר תקנות המעגנות בחוק את השימוש כלובי סוללה, אך התקנות לא אושרו בוועדת החינוך של הכנסת, בטענה שאינן עומדות בתקנים בינלאומיים. ב-2011 הגיש ח"כ דב חנין הצעת חוק לאיסור על כלובי סוללה, והצעת חוק לאיסור על הקמת לולי כלובים הוגה על ידי ח"כ שרן השכל בכנסת ה-20 ושוב על ידי ח"כ מיקי חיימוביץ' ב-כנסת ה-23. ההצעה למימון ציבורי להקמת לולי כלובים חדשים עלתה מחדש במסגרת הצעת חוק ההסדרים לשנת 2019, אך הוסרה מהנוסח הסופי של החוק לאחר מחאה מצד העמותות אנימלס ותנו לחיות לחיות.
בניו זילנד
החל מ-2010 נאסר על הקמת כלובי סוללה חדשים בניו זילנד ונקבעה תוכנית להפסקה הדרגתית של השימוש בכלובי סוללה עד שנת 2022.
בבהוטן
ב-2012 התקבלה חקיקה לאיסור על השימוש בכלובים בתעשיית הביצים בבהוטן.
אחריות תאגידית
בעקבות הביקורת מצד ארגונים להגנת בעלי חיים, כ-1,800 תאגידים ברחבי העולם התחייבו להפסקה הדרגתית של השימוש בביצים מכלובים, ביניהם תאגידי המזון נסטלה, יוניליבר, וקלוגס,, רשתות הסופרמרקטים וולמארט וסיינסבורי'ס חברות ההסעדה סודקסו ו-ISS, ורשתות המלונות הילטון, אינטרקונטיננטל ומריוט (בעלת מלונות שרתון וריץ קרלטון).
קישורים חיצוניים
התרנגולת קודמת לביצה, מתוך אתר אנימלס
אווז
אווז (אַוָּז, שם מדעי: Anserini) הוא משפחה מסוימת של עופות גדולים ממשפחת הברווזיים ומתת-משפחת האווזים (Anserinae) - הקבוצה בה נמצאים גם הברבורים. ישנם מינים נוספים ממשפחה זו שגם מכונים אווזים.
האווז הוא בעל צוואר ארוך ורגליים ארוכות וחזקות. צבעו נע בין לבן לאפור ולרוב אין הבדלים ניכרים בין הזכר לנקבה. האווזים חיים באזורו הצפוני של כדור הארץ ובחורף נודדים דרומה יותר.
מקורו של אווז הבית הוא מהאווז האפור אשר בוית לפני כ-5,000 שנה. מאווז הבית מפיקים בשר וכן משתמשים בנוצותיו כמילוי לכריות ושמיכות. פלומתו של האווז נקראת "מוך", אך לעיתים נקראת בטעות "פוך".
האווזים חיים בלהקות חוץ מאשר בעונת הקינון. הקשר בין זכר האווז לבין נקבת האווז נשמר במשך כל חייהם.
לאווזים מקום חשוב ביצירות האמנות של עמים שונים. בתרבויות שונות האווזים מסמלים נאמנות ואת בוא הגשם.
סוגי האווזים
ישנם מספר עופות הקרויים אווזים אך אינם שייכים לתת-משפחה זו (כמו אווז עורבני, אווז אורינוקו, אווז מקורנן כנף ואווז כחול-כנפיים).
רבייה
האווזים מגיעים לבגרות מינית בגיל 8 חודשים. עונת הרבייה שלהם נעה בין החורף לאביב.
נקבת האווז מטילה בין 8–10 ביצים, ודוגרת עליהם במשך 28 ימים, בעוד זכר האווז משגיח ושומר.
לאחר הבקיעה האפרוחים חיים עם אימם במשך כחודש. הם צועדים אחריה למים כבר כמה שעות אחרי הבקיעה.
שימוש בידי האדם
האווז בוית לפני כ-5,000 שנים במספר אזורים במקביל - הן בסין והן במצרים. לאורך ההיסטוריה נהגו לגדל אווזי בית לצורכי ביצים ובשר למאכל, וכן על מנת להפיק עור ונוצות לשימושים שונים. נוצות אווז ארוכות שימשו בעבר לכתיבה.
מגדלים אווזים בלולים תעשייתיים בלהקות גדולות, בעיקר בתעשיית הבשר והנוצות.
אגירת רזרבות מזון לשימוש בעונת הנדידה מתבצעת כאגירת שומן בכבד האווז. הכבד נחשב למעדן ומחירו גבוה. במספר מקומות בעולם קיימת תעשייה של פיטום אווזים לצורך הגדלת הכבד באופן מלאכותי. הפיטום נעשה באמצעות צינור האכלה מסיבי המוכנס ידנית דרך הוושט, דרכו נדחס המזון ישירות לקיבה באמצעות לחץ אוויר גבוה. פעולת הפיטום כרוכה בנזקים משמעותיים לבריאותם ולרווחתם של העופות המפוטמים, ובלחץ ארגוני זכויות בעלי חיים נאסרה במדינות רבות, לרבות ישראל.
נוצות ומוך אווזים (פלומה הנמרטת מאזור החזה של האווז) הם מילוי נפוץ למצעים ולשמיכות פוך. מילוי שתכולת המוך בו גבוהה נחשב לאיכותי יותר. מריטת הנוצות נעשית באווזים בעודם חיים, מספר פעמים במהלך חייהם. פעולה זו כרוכה בכאב ובעקה לאווזים, וסופגת גם היא ביקורת מצד פעילי זכויות בעלי חיים.
האווזים הם חיות שמירה מעולות. הם מכים בכוח בכנפיהם ובמקורם כשהם מרגישים מאוימים או כשהם מטפלים באפרוחיהם.
יוחנן השמיני, קיסר האימפריה הביזנטית
יוחנן השמיני פלאולוגוס (ביוונית: Ἰωάννης Παλαιολόγος; 18 בדצמבר 1392 – 31 באוקטובר 1448) היה הקיסר הלפני אחרון של האימפריה הביזנטית.
חייו
יוחנן היה בנם הבכור של הקיסר הביזנטי מנואל השני (עמנואל השני) ושל רעיתו, הלנה דראגאש, בתו של השליט הסרבי, קונסטנטין דראגאש. הוא היה שותף לשלטון של אביו לפני 1416 והחל מ-1425. יוחנן התחתן 3 פעמים, אך לא היו לו ילדים.
יוחנן ניהל את הגנת קונסטנטינופול בעת המצור שהטיל עליה הסולטאן מורט השני ב-1423. הוא נאלץ להסכים לוויתור שעשה אחיו לוונציאנים, כשהעביר להם את השלטון על סלוניקי. יוחנן חיפש את הדרך לאיחוד הנצרות המזרחית עם הנצרות המערבית ועמד בראש המשלחת הביזנטית, בשנים 1437–1439 שניהלה באיטליה את המסע ומתן בין הנהגות שתי הדתות. המשא ומתן הוכתר בהצלחה ובפירנצה הכריז האפיפיור אאוגניוס הרביעי על האיחוד, אך התנגדות שקמה בקרב הביזנטינים הכשילה את ההסכם.
יגאל דילמוני
יגאל דילמוני (נולד ב-10 באוקטובר 1970) הוא מנכ"ל מועצת יש"ע.
תולדות חייו
נולד ברעננה, למד בישיבת בני עקיבא נחלים, ובהמשך בישיבת ההסדר בנווה דקלים שבגוש קטיף והיה מחניכי המחזור הראשון של מכינת בני דוד בעלי. בשנת 1989 התגייס דילמוני לגדוד 890 של חטיבת הצנחנים והוא ממשיך להתנדב עד היום בשירות מילואים ביחידת צנחנים. לאחר נישואיו התגורר בנווה דקלים שבגוש קטיף ובהמשך היה בין המשפחות הראשונות שעלו להתיישב באבני חפץ שבשומרון. דילמוני בוגר תואר ראשון ושני מאוניברסיטת בר-אילן בלימודי ארץ ישראל וגאוגרפיה ושימור נופים ואתרים.