cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וילי וייז
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 1969 נבחר וייז על ידי קבוצת סן פרנסיסקו ווריורס בבחירה ה-64, אולם בחר לשחק עבור לוס אנג'לס סטארס מליגת ה-ABA. בעונת 1970/1971 הוביל את הסטארס לזכייתם היחידה באליפות ה-NBA, תחת המאמן ביל שרמן, ולצדם של השחקנים זלמו בייטי, רון בון וגלן קומבס. לאורך סדרת הגמר, בה גברה קבוצתו על קנטקי קולונלס בתוצאה 4–3, העמיד וייז ממוצעים מרשימים של 25.3 נקודות, 16.4 ריבאונדים ו-4.4 אסיסטים למשחק. ב-3 עונותיו הבאות עם הסטארס תרם 22.5 נקודות, 8.8 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים בממוצע למשחק, ובשלושתן נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-ABA. ב-23 בפברואר 1972 קלע שיא קריירה של 50 נקודות בניצחון קבוצתו מול הקולונלס. בעונת 1973/1974 הוליך את קבוצתו בשנית לגמר הליגה, יחד עם ג'ימי ג'ונס, אולם הפעם היא הפסידה מול ניו יורק נטס, בתוצאה 1–4.
בין השנים 1974–1976 שיחק עבור וירג'יניה סקוויירס, וקלע במדיה 15.5 נקודות בממוצע למשחק. את שתי העונות סיימו הסקוויירס עם מאזן הניצחונות הנמוך ביותר ב-ABA.
בקיץ 1976, בו אוחדה ליגת ה-ABA עם ליגת ה-NBA, חתם וייז על חוזה בדנוור נאגטס. בעונתו היחידה בקבוצה קלע 8.2 נקודות בממוצע למשחק, כשחקן ספסל. במאי 1977 הועבר עם פול סיילאס ומרווין ובסטר בטרייד לסיאטל סופרסוניקס, תמורת טום בורלסון, בוב וילקרסון ובחירת דראפט עתידית. לאחר שני משחקים בלבד בסיאטל שוחרר וייז מהקבוצה, ופרש ממשחק.
בן ג'ונסון (כדורגלן)
בנג'מין אנטוני ג'ונסון (באנגלית: Benjamin Anthony Johnson; נולד ב-24 בינואר 2000 בלונדון שבאנגליה) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת וסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג.
פיליפ פיילין
מייג'ור גנרל סר פיליפ פיילין (באנגלית: Sir Philip Charles Palin; 8 באוגוסט 1864 - 22 בינואר 1937) היה קצין בכיר בצבא בריטניה. השתתף במלחמה האנגלו-בורמזית השלישית, בקרבות בצפון הודו במהלך המשחק הגדול ובמלחמת העולם הראשונה במהלכה לחם במערכת גליפולי ובמערכה על סיני וארץ ישראל. היה מפקד רגימנט, בריגדה ודיוויזיה. ב-1920 עמד בראש ועדת פיילין שחקרה את מאורעות תר"פ בארץ ישראל.
ביוגרפיה
פיילין נולד ב-1864 באדינבורו (סקוטלנד). לצ'ארלס תומאס פיילין (1892-1823) והלן הוקר וויט (1923-1823). אביו שירת בצבא הודו הבריטית בדרגת לוטננט גנרל. בנעוריו למד בתיכון קליפטון שבעיר בריסטול. לאחר לימודיו ויתר על לימודים צבאיים באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט והתגיייס לצבא כחייל לא סדיר.
שנים ראשונות
בינואר 1884 התגייס פיילין לצבא בריטניה והוצב כלוטננט בבטליון השלישי של רגימנט הפוסיליירים הוולשי המלכותי (כיום חלק מהרגימנט הוולשי המלכותי). ב-1886 צורף לצבא כחייל מן המניין בבטליון השני של רגימנט הרגלים צ'שייר.
הודו ובורמה
ב-1885 הפליג פיילין, עם יחידתו, להודו שם השתתף, בנובמבר אותה שנה, במלחמה האנגלו-בורמזית השלישית שהביאה לסיפוח בורמה על ידי בריטניה.
ב-1888 צורף לסגל של צבא הודו הבריטית והוצב ברגימנט הסיקים ה-14 "פרוזפור" של המלך ג'ורג'" . במסגרת יחידה זו יצא לצפון מערב הודו שם שירת בין 1888 ל-1898. במהלך תקופה זו נלחם עם יחידתו נגד שבטים מקומיים באזור פקיסטן ואפגניסטן במסגרת המשחק הגדול. ב-1897 הועלה לדרגת קפטן.
ב-1899 הוצב לרגימנט הרובאים המתנדבים של כלכותא שם שירת עד 1904 כשבסיום תקופת שירות זו הועלה לדרגת מייג'ור.
ב-1912 הועלה פיילין לדרגת לוטננט קולונל ומונה למפקד רגימנט הסיקים ה-15 "לודהיאנה"
המערכה בגליפולי
באפריל 1915 נשלח פיילין עם הבריגדה ה-29 למערכת גליפולי וב-25 באפריל השתתף בנחיתה בכף הלאס והשתתף עם הבריגדה בקרב קיריתיה השני וקרב קיריתיה השלישי. בעוד שבקרב השני הייתה הבריגדה עתודה הרי בקרב השלישי הייתה בחזית הלחימה. הרגימנט ה-14 בפיקודו סבל מנפגעים רבים ובסופו של קרב נאלץ לסגת.
בתחילת אוגוסט אותה שנה השתתף הרגימנט בנחיתה הכוחות הבריטים במפרץ אנזא"ק שם השתתף בקרב סארי בייר . גם בקרב זה סבל הרגימנט מנפגעים רבים מבלי שהצליח להשיג הכרעה במערכה. בעקבות חוסר ההכרעה הפכה הלחימה למלחמת חפירות עד הפינוי מגליפולי בדצמבר 1915. במערכה זו סבל הרגימנט מ-264 חללים ו-840 פצועים. במהלך מערכה זו (ספטמבר 1915) החליף פיילין את מפקד הבריגדה שנפצע והועלה לדרגת בריגדיר גנרל (זמני).
המערכה בסיני וארץ ישראל
במהלך דצמבר 1915 וינואר 1916 פונו הכוחות הבריטים מגליפולי למצרים וביניהם גם פיילין והבריגדה ה-29. במהלך 1916 השתתף פיילין והדיוויזיה בקרבות המאוחרים של המערכה על תעלת סואץ במלחמת העולם הראשונה כשבתחילת 1917 מונה למפקד זירת דרום תעלת סואץ.
ביוני 1917 מונה פיילין למפקדה של הדיוויזיה ה-75 והועלה לדרגת מייג'ור גנרל (זמני). דיוויזיה זו הוקמה באותה תקופה כשחלק מהבטליונים שלה היו יחידות אנגליות שהגיעו כתגבורת מהודו וחלק אחר מהבטליונים של הבריגדה ה-29 שפורקה. הדיוויזיה ה-75 הוכפפה לקורפוס ה-21 בפיקודו של גנרל אדוארד באלפין. במסגרת המערכה בסיני ובארץ ישראל השתתף פיילין יחד עם הדיוויזיה בקרבות הבאים:
לאחר המלחמה
עם תום המלחמה נשארו פיילין והדיוויזיה בארץ ישראל כחיל משמר. במרץ 1919 הוחזרה הדיוויזיה למצרים שם מונה פיילין למפקד מחוז הדלתה המזרחית כשתחת פיקודו הוצבו, בנוסף לדיוויזיה ה-75 גם יחידות נוספות. במסגרת תפקידו זה היה פיילין אחראי לטיפול במהומות שפרצו במצרים והוא נשאר בתפקידו עד שנרגעו המהומות ביולי אותה שנה אז החל תהליך פירוק הדיוויזיה ה-75 שהסתיים באפריל 1920.
לאחר פירוק הדיוויזיה ה-75 מונה פיילין למפקדה של הדיוויזיה השלישית "לאהור" שהשתתפה אף היא במערכה בארץ ישראל. פיילין פיקד על הדיוויזיה עד פרישתו משירות צבאי ב-1921. לאחר פרישתו מונה לקולונל של כבוד ברגימנט הסיקים ה-14 בה החל את שירותו.
ועדת פיילין
ב-1920 מונה פיילין לעמוד בראש ועדת פיילין שהוקמה על ידי השלטונות הבריטים בארץ ישראל כדי לחקור את מאורעות תר"פ. דו"ח הוועדה הצביע על אשמת כלל הגופים המעורבים באירועים (הצבא הבריטי, הפיקוד הערבי וההנהגה הציונית) ואף קבע שזאב ז'בוטינסקי וחאג' אמין אל-חוסייני יושמו במאסר. במועד פרסום הדו"ח החל כבר המנדט הבריטי ומונה נציב אזרחי בארץ ישראל (סר הרברט סמואל) שחיפש פשרות ושחרר את האסורים.
גלגו ננסי מערבי
גלגו ננסי מערבי או גלגו ננסי (שם מדעי: Galagoides) הוא סוג של פרימטים קטנים ממשפחת הגלגויים, אשר חיים רק ביערות הטרופיים של מרכז ומערב אפריקה. סוג זה קרוב לסוג גלגו ענק, ובמקור שייכו את המינים הכלולים בו לגלגו. הסוג הופרד ב-1833 בידי החוקר הסקוטי אנדרו סמית' ועד 2017 הוא כלל 9 מינים.
פיליפ פיילין
משפחתו
ב-1899 נישא פיילין לדיאמנטין הארייט (Diamantine Harriet) לבית אליוט. לזוג לא נולדו ילדים. ב-1934 נפטרה דיאמנטין וב-1935 נישא פיילין בשנית לגלדיס לבית לאוו. פיילין גר בעיר החוף הובה (לייד ברייטון) במחוז ססקס שבדרום אנגליה. הוא נפטר ב-1937 ונקבר בבית הקברות של הובה.
גלגו ננסי מערבי
עם זאת מחקר חדש מצא הבדלים במורפולוגיה ובצורת הקול שמשמיעים חלק מהמינים והם הועברו לסוג אחר - גלגו ננסי מזרחי (Paragalago).
במראם הם קטנים יחסית, אך לא הקטנים ביותר מבין הגלגויים (הסוג נקרא עקב השוואה בינו לבין מיני הגלגו הענק, אליו שויכו במקור). אף על פי ששני הסוגים קטנים הם אינם קרובים טקסונומית וייתכן שקטנותם התפתחה באופנים שונים במשך האבולוציה.
מינים
המינים הכלולים כיום בסוג הם:
Poor Boy / Lucky Man
Poor Boy / Lucky Man הוא אלבומו השני של אסף אבידן והמוג'וס. הוא יצא לאור באופן עצמאי בישראל בשנת 2009 לאחר הצלחת אלבום הבכורה שלהם 2008 The Reckoning.
האלבום יצא בחלקים באירופה באפריל 2011. בין היתר, זה היה אלבום החודש ברדיו FIP הלאומי של צרפת, בעיתון ליברסיון ובמגזין אקליפסד הגרמני. האלבום זכה גם להצלחה מסחרית מוגבלת בצרפת והגיע למקום 108 בטבלת 200 האלבומים הצרפתיים הראשונים, ונשאר שישה שבועות במצעד האלבומים הצרפתיים.
רוג'ר אוונס
רוג'ר אוונס (באנגלית: Roger Evans; 9 בינואר 1886 – 22 באוקטובר 1968) היה קצין צבא בריטי, שפיקד על דיוויזיית השריון הראשונה בשלבים הראשונים של מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
אוונס נולד ב-9 בינואר 1886 בכרייסטצ'רץ', המפשייר, ובשנת 1911 התגייס לצבא הבריטי. הוא לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה עם רגימנט ההוסארים ה-7 ואחר כך שירת במטה הכללי.
הוא מונה למפקד דיוויזיית השריון הראשונה בשנת 1938, והמשיך בתפקיד זה במלחמת העולם השנייה עם חיל המשלוח הבריטי בצרפת, לפני שויתר על המינוי ב-24 באוגוסט 1940. הוא מונה למפקד אזור אלדרשוט ב-13 במרץ 1941, וב-13 באוקטובר 1944 הוא פרש מהצבא הבריטי.
הוא מונה לשריף הגדול של סאמרשייר בשנת 1955, וב-22 באוקטובר 1968 מת בביתו בסטוקלינץ', אילמינסטר, סאמרסט.
דנש קניג
דנש קניג (בהונגרית: Kőnig Dénes; 21 בספטמבר 1884 – 19 באוקטובר 1944) היה מתמטיקאי הונגרי-יהודי. נחשב לאחד ממפתחי תורת הגרפים והראשון שכתב ספר בנושא.
יורם לוקוב
יורם לוקוב (נולד ב-1940) הוא צייר ישראלי.
דנש קניג
ביוגרפיה
דנש קניג נולד כבנם של דיולה קניג מתמטיקאי ושל ארז'בט אופנהיים. הוא למד מתמטיקה באוניברסיטאות בודפשט ובאוניברסיטת גטינגן משנת 1902; בגטינגן הוא הושפע מאוד מהמיצג של מינקובסקי על משפט ארבעת הצבעים.
יורם לוקוב
ביוגרפיה
לוקוב נולד בקיבוץ נען, לשרה ואברהם לוקוב מייסדי הקיבוץ והחל לצייר בגיל צעיר.
דנש קניג
ביוגרפיה
קניג קיבל דוקטורט ב-1907 באוניברסיטה בבודפשט (כיום שמו:אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה). בשנת 1935 הפך לפרופסור מן המניין. עיקר עבודתו הייתה בתורת הגרפים אותה פיתח והיה לראשון שכתב ספר בנושא. בין היתר הוכיח -1927 את הלמה של קניג.
יורם לוקוב
ביוגרפיה
לאחר שירותו הצבאי עבר ללמוד ציור במחלקה לאמנות בבצלאל בירושלים. לאחר שסיים את לימודיו ב-1966 הציג תערוכת יחיד ראשונה בגלריה גורדון בתל אביב. שנה לאחר מכן הופיע ציור שלו על עטיפת האלבום "ישן וגם חדש" של הזמר אריק איינשטיין שהיה בשעתו בשיא הצלחתו. בנוסף הציג באותה שנה תערוכת יחיד נוספת בגלריה צ'מרינסקי. והחל מאותה עת הציג בקביעות בגלריות בישראל ובעולם.
דנש קניג
ביוגרפיה
בשנים 1915–1942 היה חבר בוועדה לשיפוט תחרויות בתי ספר במתמטיקה. במסגרת עבודתו בוועדה חיבר שאלות לתחרויות וארגן אותן. בשנת 1933 הוא נבחר כמזכיר הוועדה, ובשנת 1942 התמנה להיות יושב ראש הוועדה.
קניג ואחיו ייסדו את "פרס דיולה קניג" על שם אביהם דיולה קניג. הפרס ניתן למתמטקאים צעירים בולטים. עם הזמן קרנו של הפרס ירדה אך הוא נותר במעמד חשוב בקהילה המדעית.
יורם לוקוב
ביוגרפיה
בשנת 1984, כחלק מגל החזרה בתשובה שפקד רבים מאנשי הבוהמה התל אביבית, התקרב לוקוב לדת. בהשפעת הרב אברהם רביץ. אחר כך הפך מקורב לחסידות גור. כך גם השתנו נושאי ציוריו כשהחל לצייר סצנות מהעולם הדתי והחרדי, סצנות מהשטייטל היהודי באירופה של המאה ה-19, וכן פורטרטים של רבנים. ב-1986 חזר אריק איינשטיין והזמין ציור מלוקוב שהופיע בעטיפת אלבומו אוהב להיות בבית. את הציור עיצב לוקוב בהשראת שירי האלבום.
דנש קניג
ביוגרפיה
בזמן הכיבוש הגרמני בהונגריה במלחמת העולם השנייה עזר למתמטיקאים נרדפים להינצל. לאחר העלייה לשלטון של מפלגת צלב החץ באוקטובר 1944 הבין קניג כי חייו יהיו בסכנה בשל היותו יהודי. לכן כמה ימים אחר הכיבוש, ב-19 באוקטובר באותה השנה, התאבד כדי להימנע מגורלו הצפוי.
יורם לוקוב
ביוגרפיה
התגורר במשך שנים ברחוב שינקין בתל אביב, ובשנת 2020, בגיל 80 רכש בית בלוד ועבר להתגורר בו.
דולינה (עיר)
דולינה (אוקראינית: Долина; יידיש: דאלינע) היא עיר במחוז איוואנו-פרנקיבסק אוקראינה.
היסטוריה
לפי סיפורי העם המקומיים היישוב הוקם ב-979 כשבמקום התגלה מלח. ב-מאה ה-15 במקום שלטו הפולנים, אז השם המלא של העיר היה "עיר המלך החופשית דולינה". המלך היה ממנה סטרוסטות שבדרך כלל היו פולנים.
ב-1525 מלך פולין זיגמונט הראשון העניק לעיר זכויות מגדבורג, כמו כן זכויות להפקת מלח וייצור וודקה. ב-מאה ה-16 בעיר נבנה בית החולים. ב-1648 תושבי העיר השתתפו במרד של בוגדן חמלניצקי כנגד פולנים. ב-1668 באזור התרחש "מרד דולינה", הוא החל כשאחד האדונים הפולנים רצה להחרים רכוש מאחד הכפריים האוקראינים, המרד התגלגל לכל האזור, ודוכא בסופו של דבר על ידי פולנים.
ב-1772 לאחר חלוקת פולין דולינה עברה לידיה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1886 בעיר השתוללה שרפה שהשמידה 320 בתים והשאירה אלפיים איש ללא קורת גג. ב-1902 החלה בנייתו של בית חולים חדש והושלמה ב-1904. לאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה דולינה תחת שליטתה של הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה. לאחר המלחמה הפולנית-סובייטית נכללה העיר בתחום פולין.
עם פלישת הסובייטים לפולין בספטמבר 1939 נכבשה העיר על ידי הצבא האדום. ביולי 1941 העיר נכבשה על ידי הגרמנים, והייתה תחת שליטתם עד 31 ביולי 1944.
יהודי דולינה
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בדולינה הוא מהמאה ה-15.
בעיר פעלו רבי צבי הירש מנדבורנה, תלמיד המגיד ממזריטש, רבי אברהם נח הלר (אחיו של רבי משולם פייבוש הלר) ורבי משה שוהם, תלמיד הבעל שם טוב. בהמשך פעלו בעיר חצרות חסידיות משושלת זידיטשוב. החצר הראשית הייתה בראשות רבי ישכר בעריש אייכנשטיין, בנו של רבי יצחק אייזיק אייכנשטיין. אחריו כיהנו בנו רבי יהודה צבי, שחצרו מנתה אלפי חסידים, וחתנו רבי פנחס רוקח, בנו של רבי משה מקארוב בנו של רבי שלום רוקח מבעלז. אחרי רבי יהודה צבי כיהן חתנו רבי יהושע הלברשטאם, בנו של רבי משה מברדיוב נכדו של רבי חיים מצאנז. רבי יהושע נשרף עם בני משפחתו בשואה, בתוך בית הכנסת של הקהילה.
בעיר נולד הרב יצחק יעקב וייס, לימים גאב"ד העדה החרדית. אביו הרב יוסף יהודה כיהן כדיין בעיר.
בין מלחמות העולם התקיימה בעיר פעילות ציונית, ופעל בה בית ספר עברי. בסוף שנות השלושים סבלו יהודי העיר ממספר תקיפות אנטישמיות. בשנים אלו נמנו בעיר כ-2,500 יהודים, קרוב לשליש מסך תושביה.
בשואה
ב-2 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי צבא הונגריה, וכעבור מספר שבועות הועברה לידי הגרמנים. בתקופה זו העבירו הגרמנים דרך העיר משלוח גדול של יהודים מהונגריה, אשר רובם הוטבעו בנהר דניסטר, וחלקם שניסו להסתתר בדולינה, נתפסו ונורו בידי הגרמנים. עד מהרה הוקם בדולינה יודנרט, בראשות יוליוש ויינרב, אשר נצטווה לספק לגרמנים כוח אדם לעבודות כפייה, כסף ודברי ערך, וכן לכסות את עלות הובלתם והריגתם של יהודי הונגריה. בד בבד, ביצעו הגרמנים מעשי התעללות ביהודי העיר, ובהם גזיזת זקנים, ושילחו גברים יהודים לעבודות כפייה באזור הקרפטים, שם נספו מרעב ומקור.
בקיץ 1942 הובאו לעיר יהודים רבים מעיירות הסביבה, ומספר יהודי המקום הגיע לכ-4,000, כאשר רובם נאלצו ללון תחת כיפת השמיים. בסוף יולי 1942 נערכה בעיר אקציה בידי שוטרים גרמנים ואוקראינים, תוך רצח יהודים ברחובות ובבתים, והובלת היהודים הנותרים לבורות ירי בבית העלמין היהודי בעיר, שם צוו להתפשט, ונורו. יהודים שהצליחו להימלט מהעיר ליערות הסביבה, הוסגרו ברובם לגרמנים בידי איכרים מקומיים. כמה עשרות מבין המסתתרים היהודים הצטרפו לקבוצת פרטיזנים שביצעה פעולות חבלה באזור דולינה, ואשר חוסלה בידי הגרמנים בנובמבר 1943.
לאחר שחרור העיר בידי הצבא האדום ב-30 ביולי 1944, שבו אליה 3 יהודים בלבד.
כלכלה
כלכלת ותעשיית העיר מבוססות בעיקר על הפקת נפט ומלח.
משה טלמון
משה טלמון  יליד קיבוץ בית אלפא (1950) הוא פסיכולוג קליני, מומחה ומדריך בפסיכותרפיה ופסיכודיאגנוסטיקה, וממייסדי שיטת טיפול פסיכולוגי בו מתקיימת פגישה טיפולית אחת יחידה (SST - single session therapy).
לימודים וקריירה
משה טלמון השלים את הדוקטורט שלו באוניברסיטת פנסילבניה כפסיכולוג קליני (1982). את ההתמחות שלו עשה בבית החולים לילדים ובמרכז לייעוץ לילד בפילדלפיה (PCGC) תחת הנחייתו של פרופ' סאלוודור מינושין (Salvador Minuchin) ואחרים. טלמון שימש כמנהל קליני במרכז הקיבוצים לטיפול בילד ובמשפחה (ת.ל.ם) בחדרה וכרכז השתלמויות מחו"ל של מרכז ההדרכה של התחנה בסמינר הקיבוצים בתל אביב. כיום הוא מנחה סדנאות בכל רחבי העולם (ארצות הברית, קנדה, אנגליה, אוסטרליה ניו זילנד, יפן וסינגפור) וגם משמש כמרצה בתוכנית הבינלאומית של אוניברסיטת תל אביב ומלמד סמינר אמפירי בחקר האושר בלימודי תואר שני וכן קורסים בפסיכותרפיה ופסיכולוגיה חיובית במכללה האקדמית תל אביב-יפו ובמרכז האקדמי רופין. הוא הקים את המרכז הבינלאומי ל-SST בתחילה בסן פרנסיסקו.
מייקל וילבון
מייקל ריי וילבון (באנגלית: Michael Ray Wilbon; תעתיק פונטי ; נולד ב-19 בנובמבר 1958) הוא פרשן ספורט ב-ESPN, בעבר היה בעל טור ב"וושינגטון פוסט". הוא מארח את "Pardon the Interruption" ב-ESPN עם טוני קורנהייזר מאז 2001.
ביוגרפיה
וילבון גדל בסאות' סייד של שיקגו שבאילינוי, בנם של מוכר ומורה בבית ספר ציבורי. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1976 וקיבל תואר בעיתונות בשנת 1980 מבית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת נורת'ווסטרן. בהיותו בקולג', כתב וילבון בעיתון האוניברסיטאי "The Daily Northwestern".
עיתונות כתובה
וילבון החל לעבוד ב"וושינגטון פוסט" בשנת 1980 לאחר התמחות בקיץ בעיתון בשנים 1979 וב-1980. הוא סיקר ספורט מכללות, את ה-MLB, את ה-NFL ואת ליגת ה-NBA, לפני שהפך לבעל טור במשרה מלאה בפברואר 1980. טורו ב"פוסט", שעסק בתרבות הספורט ובמשחק עצמו, הופיע עד ארבע פעמים בשבוע עד שעזב את "וושינגטון פוסט" והחל לעבוד במשרה מלאה ב-ESPN, ב-7 בדצמבר 2010.
וילבון סקר עשר אולימפיאדות קיץ וחורף עבור "וושינגטון פוסט", כל סופרבול מאז 1987, כמעט כל פיינל פור של טורניר אליפות המכללות בכדורסל מאז 1982 וכל גמר NBA בכל שנה מאז 1987. הוא היה גם הכתב היחיד שאינו מהוואי שסיקר את המשחק שבו הדיחה קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת צ'מינייד מהונולולו, ששיחקה אז ב-NAIA לקולג'ים קטנים, את המדורגת ראשונה ב-NCAA, אוניברסיטת וירג'יניה, בשנת 1982 (הוא היה בהונולולו כדי לסקר משחק פוטבול).
במהלך זמנו ב"פוסט", זכה וילבון למוניטין של אחד מ"הכותבים הטובים ביותר בעיתונים האמריקניים עד לדדליין", כלומר הכותבים שאינם מחברים כתבות מקיפות על נושאים שונים, אלא מסקרים באופן קבוע, מדי יום, את נושא הסיקור שלהם. בשנת 2001 נבחר וילבון לבעל הטור הטוב ביותר בנושא ספורט על ידי חברת העיתונאים המקצועיים.
וילבון התפרסם יותר כאיש ESPN מאשר ככתב ב"פוסט" מאז החל להופיע בתוכניות הערוץ, להקליט ולכתוב עבורו. ב-7 בדצמבר 2010 הוא כתב את הטור האחרון שלו ב"וושינגטון פוסט", והמשיך לעבוד במשרה מלאה ב-ESPN וב-ABC.
טלוויזיה
וילבון הופיע בתוכנית "The Sports Reporters" ובתוכניות אחרות בערוץ הכבלים של ESPN, וב-22 באוקטובר 2001 החל להנחות את תוכנית הפרשנים היומית "Pardon the Interruption" עם טוני קורנהייזר. וילבון השתתף גם בתוכנית "NBA Countdown" של ABC, שמשודרת לפני משחקי ליגת ה-NBA (הוא הנחה את התוכנית לצד ג'יילן רוז, ביל סימונס ומג'יק ג'ונסון).
וילבון הופיע מדי שבוע בערוץ WRC-TV בוושינגטון די. סי. יחד עם מנהל הספורט של WRC ג'ורג' מייקל, ושחקני הפוטבול לשעבר ג'ון ריגנס וסוני ג'ורגנסן בתוכנית "Redskins Report" במהלך עונת הפוטבול. הוא גם הופיע עם מייקל, כתב הכדורסל של USA Today דייוויד דופרי (Dupree) וטוני קורנהייזר בתוכנית "Full Court Press" במהלך עונת הכדורסל. שתי התוכניות בוטלו בדצמבר 2008 בגלל קיצוץ בתקציב.
בסוף 2006 הסכים וילבון להארכת חוזה רב-שנתית עם ESPN. לאחר קבלת החוזה, ביקש וילבון להתפטר מה"פוסט", אבל יו"ר העיתון דונלד גרהאם והעורך בפועל לאונרד דאוני  ביקשו ממנו להישאר. לאחר מכן, קיבלה ESPN עדיפות כאשר נתקל בסתירה בין מטלותיו בעיתון למטלותיו ברשת. הסכסוך הגדול הראשון התרחש ב-4 בפברואר 2007, כאשר וילבון סקר משחק של דטרויט פיסטונס נגד קליבלנד קאבלירס במקום את סופרבול XLI.
חיים אישיים
וילבון מתגורר בבת'סדה שבמרילנד, ויש לו בית מגורים נוסף בסקוטסדייל שבאריזונה. בנם הראשון של וילבון ושל אשתו שריל ג'ונסון וילבון נולד ב-2008. כתבת חדשות ABC לשעבר קרול סימפסון היא בת דודתו של וילבון.
וילבון לקה בהתקף לב ב-27 בינואר 2008. לאחר שהתלונן על כאבי חזה הוא נלקח לבית חולים בסקוטסדייל, ושם ביצעו רופאים אנגיופלסטיה. וילבון הוא גם חולה סוכרת מסוג 2.
וילבון הוא חבר טוב של כוכב ה-NBA לשעבר צ'ארלס בארקלי, וערך וכתב את ההקדמה לספריו "I May Be Wrong But I Doubt It" ו-"Who's Afraid of a Large Black Man?" שהיו שניהם רבי מכר של "הניו יורק טיימס".
ג'יימי דמטריו
ג'יימי דמטריו (באנגלית: Jamie Demetriou; נולד ב-1 בנובמבר 1987) הוא שחקן, קומיקאי ותסריטאי אנגלי, הידוע בתפקידיו בסדרות הטלוויזיה הקומיות "פליבג" ו-"Stath Lets Flats" להם גם כתב את התסריט. בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 2020 הוא זכה על האחרונה בפרס השחקן הטוב ובפרס התסריטאי הטוב ביותר בסדרה קומית.
ביוגרפיה
דמטריו למד בבית הספר קומפטון בצפון לונדון והצטרף לתיאטרון צ'יקנשד, לפני שלמד באוניברסיטת בריסטול.
קריירה
דמטריו שיחק במופע יחיד 'Revolions Bristol' אשר זכה לשבחי המבקרים בשנים 2009-2011. המופע המופע היחיד, "יום העם", הושווה מאוחר יותר עם הופעותיו של סטיב קוגן באינדפנדנט.
תפקידיו בטלוויזיה כוללים "המופע של טרייסי אולמן", פליבג, וכן בקומדיית המצבים "Stath Lets Flats", שבו הוא מככב עם אחותו נטשה. התסריט נכתב גם על ידי דימטריו למעט שלושה פרקים, ומככבים בו גם קייטי וויקס ודסטין דמרי-ברנס.
בשנת 2019, דמטריו היה מועמד לשני פרסי BAFTA עבור "Stath Lets Flats" - "ההופעה" פרס באפט"א לטלוויזיה להופעה הקומית הגברית הטובה ביותר ופרס באפט"א לטלוויזיה לסדרה הקומית הטובה ביותר (כמפיק).
בשנת 2020 הוא זכה בשלושה פרסי האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה - לתסריט הטוב ביותר בסדרת קומדיה, הופעה גברית בתוכנית קומית, וקומדיה כתובה הטובה ביותר (כמפיק).
דמטריו הופיע בסרט פדינגטון 2, בתפקיד הפרופסור.
דמטריו נתן את קולו לסרט האנימציה משנת 2018, עולמם הסודי של גמדי הגינה עם ג'וני דפ כבלש בעל שם.
בשנת 2019 הוא הופיע כשף הסלבריטאים רלפי מור בפרק של "הפעם עם אלן פרטרידג", מה שגרם לפרטרידג' לתגובה אלרגית, לאחר שדמטריו הגיש לו בטעות צדפות להן הוא רגיש. הוא גם סיפק את קול החבר הטלפוני המתקשר בפרק אחר. הוא שיחק את מרקוס במיני סדרה האמריקאית "ארבע חתונות ולוויה אחת", עיבוד לסרט הבריטי ארבע חתונות ולוויה אחת משנת 1994.
בשנת 2020 גילם דמות משנית בעונתה השנייה של סדרה הקומית "עובדי אלוהים" של רשת TBS.
בשנת 2022 החל לשחק בסדרת הקומדיה "אפטר פארטי" באפל TV פלוס. באותה שנה דיבב את דמותו של ד"ר מקפע בסרט ההרפתקאות המונפש "לילה מוטרף במוזיאון: שובו של קאמונרה"; הרביעי בסדרת סרטי "לילה מוטרף במוזיאון", ודיבב את דמותו של פינגרז בסדרת ההנפשה "דד אנד: שומרי הבית הרדוף" מבית שירות הסטרימינג נטפליקס.
הוא הופיע במופע סטנד-אפ שהוא מציג דמות פיקטיבית בשם "אנדי" "במועדון הארי היל" בנובמבר 2019.
חיים אישיים
אחותו של דמטריו, נטסיה דמטריו, היא גם קומיקאית ושחקנית.
אליזבת ברינגטון
ביוגרפיה
ברינגטון נולדה בוואלוסי (Wallasey) שבאנגליה. ב-1999 שיחקה בתפקיד מארי אנטואנט בסדרה הקומית "שיאכלו עוגות" בכיכובן של דון פרנץ' וג'ניפר סונדרס. בקולנוע השתתפה בסרטים מצליחים רבים בהם "The Little Vampire", "נני מקפי" עם אמה תומפסון ו"ברוז'" בכיכובם של קולין פארל, ברנדן גליסון ורייף פיינס. ב-2008 שיחקה בתפקיד מל בסדרה "תפאורות קרטון". היא השתתפה בפרק "Cat Among the Pigeons" בסדרת הטלוויזיה "פוארו". ב-1993 שיחקה ברינגטון בסרט "עירום" של מייק לי. היא גם הופיעה בסרט נוסף של לי הדרמה "סודות ושקרים" בכיכובם של ברנדה בלתין, מריאן ז'אן-בפטיסט וטימותי ספול.
ב-2009 כיכבה ברינגטון יחד עם השחקנית שירלי הנדרסון בדרמה "May Contain Nuts" של רשת ITV בתפקיד פיון, אמא סנובית שגרה בפרברים. בקומדיה "Psychoville" של BBC Two שיחקה בתפקיד האחות ניקולה. מ-2009 ועד 2011 הופיעה בתפקיד מורה לטכנולוגיית מזון בשם רובי פריי בסדרה של ה-BBC "דרך ווטרלו", ועזבה אחרי שתי עונות. היא שיחקה בתפקיד "דודה" (Auntie) בפרק "אשתו של הדוקטור" מהעונה השישית של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". ב-1997 הופיעה בפרסומת עבור "TV License". ב-2012 השתתפה בפרק בסדרה "תחבולות חדשות" בו גילמה רוצחת בשם גרייס. בשנים 2012 ו-2013 גילמה את הדמות פולה קוש בסדרה הקומית "סטלה" של ערוץ Sky 1. ב-2015 חזרה להופיע בשני פרקים של הסדרה.
ב-2011 כיכבה ברינגטון בתפקיד פולה בסרט הטלוויזיה "לפלנד" בשידורי חג המולד של ה-BBC. היא השמיכה לשחק באותו תפקיד בסדרת הספין אוף "להיות איילין" שעלתה לשידור בפברואר 2013. בתיאטרון הופיעה ברינגטון במחזה "The Low Road" בשנת 2013. באוגוסט 2014 שיחקה בתפקיד סנדרה בפרק בסדרה "Cuckoo".
קריסת הבניין בבנגלדש (2013)
קריסת הבניין בבנגלדש הייתה אסון שהתרחש ב-24 באפריל 2013 כשבניין מסחרי, "רנה פלאזה", בן שמונה קומות קרס במחוז דאקה שבבנגלדש. 1,129 בני אדם מצאו את מותם, וכ-2,500 נפצעו. ניסיונות החילוץ הסתיימו ב-13 במאי. האירוע נחשב לאסון הקטלני ביותר שהתרחש במפעל טקסטיל. כמו כן זהו אסון הכשל-מבני הקטלני ביותר בהיסטוריה.
הבניין הכיל בנקים, מפעלי בגדים, דירות ומספר חנויות נוספות. החנויות והבנקים בקומה התחתונה התפנו מיד כשסדקים החלו להיראות. אזהרות ששוגרו יום קודם לקריסה לשאר העסקים ששכנו בבניין, זכו להתעלמות מוחלטת. עובדי מפעל הטקסטיל שפונו, הורו על ידי מעסיקיהם לשוב לעבודה באותו בוקר בו הבניין קרס.
למחרת, ה-25 באפריל הוכרז כיום אבל לאומי במדינה.
לפני האסון
ראש שירות כבאות האש של בנגלדש אחמד חאן אמר כי ארבע הקומות העליונות של הבניין נבנו ללא היתר. אדריכל בניין מסעוד רזא, אמר כי הבניין תוכנן להיות בניין משרדים ולא מפעלים, והדגיש את הסיכון בהסבת בניין המיועד למשרדים וחנויות קטנות לבניין עם מפעלים: "המבנה לא מסוגל לשאת את המשקל והרעידות שיוצרות המכונות הכבדות", אמר.
אתרי החדשות בבנגלדש דיווחו כי פקחים גילו סדקים יום לפני האסון, ודרשו פינוי מיידי. הבנקים והחנויות בקומה התחתונה פונו, כמו כן עובדי מפעל הטקסטיל, אך שבו לעבודה באותו בוקר בו קרס הבניין, לפי דרישת מעסיקיהם שאיימו עליהם כי משכורתם תושעה.
הקריסה וניסיונות החילוץ
הבניין התמוטט בסביבות השעה 9:00, כשהקריסה הותירה רק את הקומה התחתונה בשלמותה. נשיא התאחדות היצואנים אישר כי 3,122 עובדים היו בבניין בזמן הקריסה. תושב מקומי תיאר את המחזה כ"רעידת אדמה".
בתוך שעות משעת הקריסה, הציע האו"ם את עזרתו בשליחת מומחי חילוץ, יחידות כלבנים ואמצעי עזר אחרים, אך הצעה זו נדחתה על ידי הרשויות בדאקה.
באתר האינטרנט של אחד מהמפעלים בבניין צוין כי מחצית מהקרבנות היו נשים, יחד עם מספר רב של ילדיהן ששיחקו במתקני ילדים בתוך הבניין. כוחות החילוץ השתמשו בגלילי הבד הרבים שהיו באזור כדי לסייע לניצולים להימלט מהבניין.
ב-10 במאי חולצה אישה בשם ראשמה מתוך ההריסות כמעט ללא פגע, לאחר שבעה עשר יום תחת ההריסות.
לאחר האסון
יום לאחר האסון, נפתחה חקירה כנגד בעלי הבניין "רנה פלאזה". כמו כן, ארבעה ממנהלי מפעל הטקסטיל נעצרו. ארבעה ימים לאחר מכן, נעצר בעל הבניין שול רנה.
התגובות בעולם
האסון עורר בעולם גל ביקורות שקראו לעסקים לבחון את טיב מפעליהם, ושיפור תנאי הביטחון של העובדים. רשת וולמארט העולמית הגבירה את הביקורות במפעלים שלה, כחלק מלמידת הלקחים מהאסון
גרט פלוקה
גְרֶט פַּלוּקָה (בגרמנית: Gret Palucca; 8 בינואר 1902 - 22 במרץ 1993) הייתה רקדנית ומורה גרמנייה למחול, שב־1925 הקימה בית ספר ידוע למחול בדרזדן, "בית הספר פאלוקה למחול".
חייה ויצירתה
מרגרֵטֶה פַּלוּקָה נולדה במינכן. זמן קצר לאחר לידתה עקרה משפחתה לסן פרנסיסקו, ובשנת 1909 חזרה פלוקה עם אמהּ לדרזדן. היא למדה בלט אצל היינריך קרלר מ־1914 עד 1916. מ־1917 עד 1918 למדה בבית הספר של מרגרֵטֶה בַּלְזַט לבנות המעמד הגבוה בדרזדן.
בשנת 1921 שינתה את שמה לגְרֵט פַּלוּקָה (תוך שינוי כתיב שם המשפחה לצורה איטלקית), והחלה ללמוד אצל מרי ויגמן, והופיעה כחברת להקת המחול הקאמרי של ויגמן.
בשנת 1924 נישאה פלוקה לפרידריך בִּינֶרט, שעבד במפעלים של אביו. דרך חמותה, אידה בינרט, התוודעה לאמני הבאוהאוס.
ב־1925 פתחה בית ספר משלה לריקוד, בית הספר לריקוד פאלוקה, בתמיכת בעלה, ומאז הפכו היא ומרי ויגמן למתחרות. ב־1927 פתחה סניף של בית ספרה בברלין. ב־1931 נפתח סניף נוסף בשטוטגרט.
על אף שבשנת 1936 הופיעה בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים בברלין, סגרו השלטונות הנאציים בשנת 1939 את בתי הספר שלה בשל מוצאה היהודי, והיא לא הורשתה ללמד מחול, אולם הורשתה להמשיך לרקוד בעצמה.
במהלך הפצצת דרזדן בשנת 1945, איבדה פאלוקה את כל רכושה. לאחר 1945, הפך סגנון הבלט הרוסי לסגנון השליט בבית הספר פאלוקה.
פאלוקה, שנותרה בגרמניה המזרחית, הפכה לחברה מייסדת באקדמיה לאמנויות של אותה מדינה. בשנת 1959, דרשו פקידי מדיניות התרבות של מזרח גרמניה להפוך את בית הספר למוסד מקצועי למחול סוציאליסטי בסגנון סובייטי. כדי לקבל תמיכה בדרישותיה נגד התערבות זו, נסעה פאלוקה לזמן קצר לגרמניה המערבית.
בשנת 1993 הלכה פאלוקה לעולמה בדרזדן, בגיל 91.
פרסים וכיבודים
בין תלמידיה היו רות ברגהאוס, לוטה גוסלר ודורה הוייר.
לוק פרי (שחקן)
קוי לות'ר "לוק" פרי השלישי (באנגלית: Coy Luther "Luke" Perry III; 11 באוקטובר 1966 – 4 במרץ 2019) היה שחקן אמריקאי. ידוע בעיקר בשל גילום דמותו של דילן מקיי בסדרת הנוער משנות ה-90 "בברלי הילס 90210" ודמותו של פרד אנדרוז בסדרה "ריברדייל". שיחק בסדרות רבות וסרטים רבים נוספים כשהאחרון בהם "היו זמנים בהוליווד" של טרנטינו יצא לאחר מותו.
ביוגרפיה
פרי נולד במנספילד שבאוהיו, ארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי. לאחר סיום לימודיו בתיכון עבר ללוס אנג'לס כדי להתחיל קריירת משחק.
בשנים 1993–2003 היה נשוי למיני שארפ. נולדו להם בן ובת משותפים.
ב-27 בפברואר 2019 לקה פרי בשבץ מוחי. הוא מת כעבור 5 ימים, ב-4 במרץ 2019, בגיל 52.
באותה עת היה מאורס למטפלת והשחקנית וונדי מדיסון באוור.
קריירה
במהלך ראיון טלוויזיוני בשנות התשעים חשף פרי בפני וופי גולדברג שניסה להתקבל ללמעלה מ-200 עבודות עד שקיבל את הפרסומת הראשונה שלו. לאחר מכן הוא הופיע בקליפ של הלהקה טוויסטד סיסטר. תפקידיו הראשונים של פרי היו בשנים 1987–1989 כאשר שיחק באופרת הסבון "אהבות" בתפקיד נד בייטס, ובאופרת הסבון "עולם אחר" בתפקיד קני.
פריצתו הגדולה הייתה ב-1990 כאשר קיבל את התפקיד של דילן מקיי בסדרת הנוער המצליחה "בוורלי הילס 90210". דמותו של דילן נוצרה במיוחד עבורו, לאחר שנבחן לתפקיד סטיב סנדרס. עם זאת, ברשת FOX לא רצו אותו ובשנתיים הראשונות אהרון ספלינג, שהתעקש עליו, שילם לפרי משכורת מכיסו, עד שבסופו של דבר פוקס החתימו אותו. הסדרה זכתה להצלחה רבה ובמהרה הפך פרי לאליל נוער, והושווה לג'יימס דין. בשנת 1992 שיחק פרי בסרטים כמו "באפי ציידת הערפדים" ו-"Terminal Bliss". הוא דיבב את דמותו בסדרות "משפחת סימפסון" (1993), "ג'וני בראבו" ו"איש משפחה" (2000). בנוסף הוא דיבב בסדרה "האופנוברים ממאדים" ודיבב את דמותו של ריק ג'ונס בסדרה "האלק האיום". ב-1994 הוא שיחק בסרט "8 Seconds" לצידו של השחקן סטיבן בולדווין. במטרה להשיג תפקידים בוגרים יותר ולפתח את קריירת המשחק שלו החליט פרי לעזוב את "בוורלי הילס 90210" בשנת 1995. פרי הופיע במספר סרטים, בהם הסרט "חיים נורמלים" מ-1996, והסרט "האלמנט החמישי" שיצא בשנת 1997. באותה שנה הוא ביצע הופעת אורח בסדרה "ספין סיטי". בשנת 1998 החליט פרי לחזור לסדרה ושיחק בה עד סיומה בשנת 2000.
בשנת 2001 החל לשחק בסדרה "אוז", שם גם הופיע בפעם הראשונה בעירום מלא. פרי שיחק בברודוויי בשנת 2001 בשחזור של "מופע האימים של רוקי". בשנת 2004 השתתף בהפקה של "כשהארי פגש את סאלי" לצידה של השחקנית אליסון הניגן.
פרי השתתף בתפקידים קטנים בסדרות שונות: בשנת 2005 הופיע בפרק בסדרה "ויל וגרייס" ובסדרה "אחיות או לא להיות" לצד ג'ני גארת' ששיחקה לצדו גם ב"בוורלי הילס 90210".
בשנת 2006 שיחק בסרט "דישדוגז".בשנת 2007 השתתף בסדרה "ג'ון מסינסינטי" לצד השחקנים רבקה דה מורניי ואד אוניל. ב-2008 שיחק בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד". בשנת 2009 הופיע בסדרה "מחשבות פליליות" ובקליפ של הקילרס לשיר "¡Happy Birthday Guadalupe!". ב-2010 שיחק בסרט הדרמה העצמאי "כביש הגאולה" לצד טארין מנינג.
בשנים 2011–2013 שיחק בתפקיד הראשי בטרילוגיית סרטי הטלוויזיה של הולמרק "Goodnight for Justice", בתפקיד ג'ון גודנייט. הרעיון לסרטים היה של פרי עצמו והוא גם שימש כמפיק בפועל. את הסרט הראשון בסדרה ביים חברו מ"בוורלי הילס 90210" ג'ייסון פריסטלי.
בשנת 2014 כיכב פרי בתפקיד הראשי בסרט הדרמה "צעד יפה קדימה" אודות פרש שעובר תאונה טראומטית עם הסוס שלו והוא מתגבר על פציעתו בעזרת נערה צעירה.
בשנת 2017 החל לגלם את פרד אנדרוז, אביו של ארצ'י, בסדרה "ריברדייל" של רשת The CW.
בשנת 2019 השתתף בסרטו של קוונטין טרנטינו "היו זמנים בהוליווד". הסרט יצא לאקרנים בקיץ, לאחר מותו.
עוד בשנת 2019, פרי אמור היה להשתתף בצילומי העונה הרביעית של "ריברדייל" ובסדרה "בוורלי הילס 90210" - ריבוט של סדרת הטלוויזיה משנות ה-90 באותו השם בה גילם את דמותו של דילן מקיי. פרי נפטר במפתיע משבץ מוחי זמן קצר לפני תחילת הצילומים. הפרק הראשון של "ריברדייל" עונה 4 ופרק הבכורה של "בוורלי הילס 90210" הוקדשו לזכרו וכללו צילומי ארכיון שלו בתפקיד פרד ודילן בהתאמה.
Blues for Salvador
Blues for Salvador הוא אלבום סולו מאת קרלוס סנטנה. האלבום הוקדש לאשתו דבורה סנטנה, וזכה בפרס גראמי, בקטגוריית ביצוע הרוק האינסטרומנטלי הטוב ביותר לשנת 1989.
יאניס אדטוקומבו
יָאנִיס סִינָא אוּגוֹ אדטוקומבו (ביוונית: Γιάννης Σίνα Ούγκο Αντετοκούνμπο; נולד ב-6 בדצמבר 1994) הוא כדורסלן יווני ממוצא ניגרי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בקבוצת מילווקי באקס מליגת ה-NBA וכן בנבחרת יוון.
בארצות הברית דבק באדטוקומבו הכינוי "הפריק היווני" (באנגלית: Greek Freak) בגלל יכולותיו האתלטיות, הקושי לשמור עליו במהלך משחק, ויכולת השליטה שלו בכדור.
לאורך הקריירה נבחר אדטוקומבו 5 פעמים להשתתף משחק האולסטאר, נבחר 6 פעמים לאחת מחמישיות העונה, ו-6 פעמים לחמישיית ההגנה. הוא היה פעמיים לשחקן המצטיין של העונה (MVP), ופעם אחת שחקן ההגנה המצטיין. בעונת הוביל את מילווקי לזכייה באליפות ה-NBA, תוך שהוא נבחר למצטיין סדרת הגמר והיה לשחקן השלישי בתולדות הליגה שזוכה בתואר שחקן ההגנה של העונה, השחקן המצטיין של העונה ומצטיין סדרת הגמר בקריירה.
שם משפחתו של הכדורסלן, שמקורו בשפת יורובה, גורם לבלבול וקשיים אצל עיתונאים, שדרנים, כרוזים באצטדיונים וחובבי כדורסל, בשל הבדלים בתעתיק השם ליוונית ולאנגלית. אולם, בסרטון שהועלה לערוץ היוטיוב של מילווקי באקס בדצמבר 2013, הוא הסביר בעצמו שאת השם יש להגות "אָ-דֶ-טוֹ-קוּמְ-בּוֹ" (פונטית: Ah-Deh-Toh-Koum-Boh).
שנות ילדותו
אדטוקומבו נולד באתונה להורים שהיגרו ליוון מניגריה, בן שלישי בין חמישה בנים. על מנת לעזור בפרנסת המשפחה עבדו יאניס ואחיו הבוגר ממנו, ת'נאסיס, כרוכלי רחוב ומכרו סחורות מזויפות זולות או גנובות: שעונים, משקפי שמש, תיקים ובגדים.
כנער, החל אדטוקומבו לשחק כדורסל בשעות אחר הצהריים, יחד עם ת'נאסיס, במגרש קטן בשכונת סֶפּוֹלְיָה באתונה שבה התגוררו. בשנת 2007 גילה אותם המאמן סְפִּירוֹס וֶלִינְיָאטִיס ושנתיים מאוחר יותר הוא צירף את שני האחים לקבוצת הנוער של מועדון הכדורסל פילאת'ליטיקוס מהפרוור האתונאי זוֹגְרָפוּ (שם רשמי ביוונית: Φιλαθλητικός Ο.Α.Ζωγράφου; באנגלית: Filathlitikos B.C), כאשר יאניס שיחק בעמדת הרכז. וליניאטיס שכנע את המועדון לתמוך כלכלית במשפחה כדי שהבנים לא יצטרכו לעבוד, וסייע במציאת עבודה לאימם.
עד גיל 18, יאניס, כמו אחיו, היה חסר מעמד חוקי. האחים לא היו זכאים לאזרחות יוונית מלידה משום שנולדו למהגרים, וגם לא לאזרחות ניגרית כי לא נולדו בניגריה. על מנת שיוכלו לשחק בליגות הנמוכות, הוסדרו עבורם תעודות שחקנים מטעם התאחדות הכדורסל היוונית על ידי יושב ראש ההתאחדות, יורגוס וסילאקופולוס. אך על מנת לשחק בליגת העל ובנבחרות הלאומיות, או כדי לנסוע למדינות אחרות, על שחקן להיות אזרח יווני או במעמד של שחקן בוסמן.
באותה עת, ממשלת יוון הקפיאה את כל ההליכים להסדרת מסמכים למהגרים, אך בלחץ ההתאחדות היוונית, ולאחר התערבות שר הספורט, יאניס יואנידיס, שהיה בעברו מאמן קבוצת אריס סלוניקי ונבחרת יוון, זורזו ההליכים ומשפחת אדטוקומבו קיבלה אזרחות יוונית, מהלך שהיה למורת רוחו של ניקוס מִיכָלוֹלְיָאקוֹס, מנהיג מפלגת "השחר הזהוב" הימנית-קיצונית.
יאניס אדטוקומבו קיבל אזרחות ב-9 במאי 2013, בגיל 18 וחמישה חודשים.
פילאת'ליטיקוס
בעונת הכדורסל החל אדטוקומבו לשחק בהרכב קבוצת הבוגרים של "פילאת'ליטיקוס" בליגה היוונית המקצוענית למחצה, יחד עם ת'נאסיס. בעונת שיחק אדטוקומבו בקבוצה הראשונה של המועדון בליגה היוונית השנייה. בעונה זו כשלה הקבוצה בניסיונה להעפיל לליגת העל. הוא השיג של 9.5 נקודות, 5.0 ריבאונדים, 1.4 אסיסטים למשחק ב-26 משחקים בהם שותף, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר של הליגה היוונית, בו קלע 8 נקודות.
בדצמבר 2012, כשהיה בן 18, חתם אדטוקומבו בסרגוסה באסקט הספרדית על חוזה לארבע שנים בו סוכם כי יסיים את העונה בפילאת'ליטיקוס, ויצטרף לקבוצה הספרדית החל מהעונה העוקבת, אלא אם כן יקבל הצעה מקבוצה המשחקת ביורוליג או מקבוצה בליגת ה-NBA.
קריירת NBA
לאחר שתי עונות בליגה היוונית השנייה החליט אדטוקומבו להתמודד בדראפט ה-NBA 2013, ונבחר בבחירה ה-15 על ידי מילווקי באקס. בעונת הבכורה שלו בליגה, צמח אדטוקומבו ב-5 סנטימטרים לגובה של 2.11 מטר. הוא שיחק בעמדת הסמול פורוורד, רשם לאורך העונה ממוצעים של 6.8 נקודות, ו-4.4 ריבאונדים ונבחר לחמישיית הרוקיז השנייה.
בעונתו השנייה במילווקי הפך לשחקן חמישייה קבוע, וסייע לקבוצתו להעפיל לפלייאוף ה-NBA עם ממוצעים של 12.7 נקודות ו-6.7 ריבאונדים למשחק. בסיבוב הראשון של הפלייאוף הודחו הבאקס על ידי שיקגו בולס, בתוצאה 2–4.
במהלך עונת הציג אדטוקומבו שיפור ניכר במשחקו, כאשר מאמן הקבוצה ג'ייסון קיד החל להציב אותו כמוביל הכדור העיקרי של הבאקס; ב-54 המשחקים הראשונים של העונה רשם ממוצעים של 16.0 נקודות, 7.3 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק, וב-26 המשחקים האחרונים של העונה ממוצעיו עלו ל-18.8 נקודות, 8.4 ריבאונדים ו-7.5 אסיסטים למשחק. על אף הצטיינותו, רשמו הבאקס מאזן שלילי 33–49, ולא העפילו לפלייאוף.
בספטמבר 2016 חתם על הארכת חוזה במילווקי ל-4 עונות נוספות (החל מעונת ), עבור כ-100 מיליון דולר. עונת הייתה עונת הפריצה של אדטוקומבו ב-NBA: לאורך העונה קבע שיאי קריירה של 22.9 נקודות, 8.8 ריבאונדים ו-5.4 אסיסטים למשחק, ובמהלכה נבחר לראשונה להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA. בתום העונה הוביל את מילווקי בכל חמש הקטגוריות הסטטיסטיות העיקריות (נקודות, ריבאונדים, אסיסטים, חטיפות וחסימות) והיה בכך לשחקן החמישי בתולדות הליגה המגיע להישג זה. כמו כן הפך לשחקן הראשון בתולדות הליגה שמסיים בין 20 השחקנים המובילים בכל חמש הקטגוריות המרכזיות. בפלייאוף 2017, אליו העפילו הבאקס מהמקום השישי במזרח, הודחה הקבוצה על ידי טורונטו ראפטורס כבר בסיבוב הראשון (2–4). בסיום העונה נבחר להיכלל בחמישייה השנייה של העונה, וכן זכה בפרס השחקן המשתפר של העונה.
אדטוקומבו פתח את עונת עם ממוצע של 34.7 נקודות בששת משחקיו הראשונים, כולל שיא קריירה של 44 נקודות בניצחון מול פורטלנד טרייל בלייזרס ב-21 באוקטובר 2017. לאורך העונה קיבע את מעמדו ככוכב הבלתי-מעורער של הבאקס, כשהעמיד ממוצעים של 26.9 נקודות ו-10.0 ריבאונדים למשחק ונבחר לפתוח במשחק האולסטאר. בפלייאוף 2018, אליו העפילה מהמקום השביעי במזרח, שוב אכזבה מילווקי כאשר הפסידה מול בוסטון סלטיקס בסיבוב הראשון (3–4).
לקראת עונת מונה מייק בודנהולצר למאמן הקבוצה, ובהדרכתו הציגה מילווקי שיפור של 16 ניצחונות לעומת העונה הקודמת, וסיימה עם המאזן הטוב ביותר בליגה; 60–22. אדטוקומבו עצמו סיים את העונה במקום השלישי בליגה בממוצע נקודות למשחק (27.7), במקום השישי בממוצע ריבאונדים (12.5), ובמקום הרביעי באחוזי קליעה לשתיים (64.1%). במשחק מול פילדלפיה 76', ב-17 במרץ 2019, קבע שיא קריירה חדש של 52 נקודות. בפלייאוף 2019 סייע לבאקס להעפיל לסיבוב השני, לראשונה מזה 18 שנים, ובהמשך אף העפילה הקבוצה לגמר האזור המזרחי, לאחר שגברה על דטרויט פיסטונס (4–0) ובוסטון סלטיקס (4–1) בשני הסיבובים הראשונים. בסדרת גמר המזרח התמודדה מילווקי מול טורונטו ראפטורס, אשר ניצחה את הבאקס בתוצאה 4–2 בדרך לזכייה באליפות הליגה. בסיום העונה זכה אדטוקומבו בפרס ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA.
את עונת, אשר קוצרה בשל מגפת הקורונה, סיימה מילווקי פעם נוספת עם המאזן הטוב ביותר בליגה; 56–17. במהלך אותה עונה השיג אדטוקומבו את מדד היעילות (PER) העונתי הגבוה ביותר (31.87) בתולדות ה-NBA, והעמיד ממוצעים של 29.5 נקודות, 13.6 ריבאונדים ו-5.6 אסיסטים למשחק. לאחר שגברו על אורלנדו מג'יק בסיבוב הראשון של פלייאוף 2020, הודחו הבאקס במפתיע על ידי מיאמי היט בסיבוב השני, בתוצאה 1–4. בסיום העונה זכה אדטוקומבו הן בפרס ה-MVP של העונה הסדירה והן בפרס שחקן ההגנה של העונה, ובכך הפך לשחקן השלישי בתולדות הליגה (אחרי האקים אולאג'ואן ומייקל ג'ורדן) אשר זוכה בשני הפרסים באותה עונה.
ב-15 בדצמבר 2020 נמסר שאדטוקומבו יאריך את חוזהו ב"מילווקי באקס" בחמש שנים נוספות תמורת 228 מיליון דולר, סכום שיא לכדורסלן בתולדות ה-NBA.
ב-8 במרץ 2021 אדטוקומבו זכה ב-MVP של משחק האולסטאר אחרי שרשם 16/16 מהשדה ו-35 נקודות.
בעונה זו הוביל את קבוצתו לגמר ה-NBA נגד אלופת המערב, פיניקס סאנס, לאחר שבסדרת גמר המזרח, גברו הבאקס על אטלנטה הוקס בתוצאה 4–2. במהלך משחקים מספר 2 ו-3 בסדרת הגמר, רשם שני משחקים רצופים בהם העמיד 42 ו-41 נק' בהתאמה ובכך הצטרף לשאקיל אוניל, לברון ג'יימס ומייקל ג'ורדן כשחקנים היחידים שרשמו לפחות 40 נק' בשני משחקים רצופים בסדרת הגמר ב-50 השנים האחרונות, כאשר מאוחר יותר באותה סדרה הצטרף לרשימה גם דווין בוקר. בנוסף, העמיד אדטוקומבו בשני המשחקים 12 ו-13 ריב' בהתאמה ובכך הצטרף לאוניל כשחקנים היחידים בהיסטוריית הליגה שרשמו לפחות 40 נק' ו-10 ריב' בשני משחקים רצופים בסדרת הגמר. במשחק מספר 6, המשחק בו הבאקס זכו להניף את הגביע, קלע 50 נק' לצד 14 ריב' ו-5 חסימות. בכך הצטרף לרשימה של שבעה שחקנים בלבד שקלעו 50 נקודות ומעלה במשחק גמר, והפך לשחקן הראשון בהיסטוריה שקולע במשחק גמר 50 נקודות, מוריד 10 ריבאונדים וחוסם 5 פעמים. אדטוקומבו הוביל את קבוצתו לאליפות השנייה שלה, 50 שנה לאחר האליפות הראשונה, וזכה בתואר השחקן המצטיין של הגמר (MVP).
חייו האישיים
לזוג נולדו ביוון ארבעה בנים, כולם כדורסלנים. כמחווה למדינה המארחת, ורוניקה נתנה לבניה שמות יווניים: את'נאסיוס ("ת'נאסיס";18 ביולי 1992), יאניס (6 בדצמבר 1994), קוסטאס (20 בנובמבר 1997) ואלכסיס ("אלכס"; 26 באוגוסט 2001), ולכולם יש שמות ניגריים. שמו הניגרי של יאניס הוא: אוּגוֹ (Ougko). אחרי שיאניס נבחר בדראפט, עברה המשפחה להתגורר במילווקי, שם מת האב צ'ארלס מהתקף לב בספטמבר 2017, בגיל 53.
ת'נאסיס, אחרי שלא הצליח לקבל חוזה בקבוצת NBA, שיחק עונה אחת באנדורה וחזר ליוון, בה שיחק בפנאתינייקוס החל מיולי 2017 ועד תום עונת 2018/19. הוא נמנה עם סגל נבחרת ארצו. חתם לקראת עונת 2019/20 במילוואקי באקס לצד אחיו יאניס. קוסטאס (שם ניגרי: נְדוּבְּוִיסִי) חתם לקראת עונת 2019/20 עם לוס אנג'לס לייקרס וקודם לכן שיחק בדאלאס מאבריקס ובקבוצה הבת שלה, טקסס לג'נדס, מליגת הפיתוח של ה-NBA; אלכס משחק בקבוצת הכדורסל של בית הספר הקתולי "דומיניקן" במילווקי, שם הוא לומד.
בספטמבר 2020 הופיע יאניס ברשימת "100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם" של מגזין טיים.
ראסמוס אלם (1988)
ראסמוס כריסטופר אלם (בשוודית: Rasmus Christoffer Elm; נולד ב-17 במרץ 1988 בקאלמאר, שוודיה) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדת הקשר וכיום עוזר מאמן בקאלמאר ובנבחרת שוודיה.
קריירת מועדונים
בסוף אוגוסט 2009, אלם חתם חוזה לארבע שנים עם קבוצת הליגה ההולנדית, א.ז. אלקמאר. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו שבועיים לאחר מכן, בהפסד לדן האג. מאמנה לשעבר של נבחרת שוודיה בכדורגל, לארס לאגרבק, אמר כי אלם הוא הכישרון הגדול ביותר ששוודיה הצליחה לייצר מאז זלאטן איברהימוביץ'. לאחר שנתיים של פציעות והחלמה מהן בתחילת שהותו באלקמאר, אלם חווה הצלחה בעונת 2011. הוא קיבל כמות לא מבוטלת של פרסי "איש המשחק" באותה עונה ושובח על ידי אוהדי הקבוצה על יכולות המסירה והבעיטות החופשיות שלו. בסוף עונת 2011-12, עזב אלם את הקבוצה לקבוצה הרוסית הגדולה, צסק"א, שם הוא חתם על חוזה לשלוש שנים. ב-21 באוקטובר 2012 כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה, כאשר הבקיע פנדל במשחק הניצחון 2-0 נגד רובין קאזאן.
ב-3 בינואר 2015 חזר לקאלמאר. במרץ 2020 הודיע על פרישה ממשחק ומונה לעוזר המאמן בקאלמאר.
נבחרת שוודיה
בפברואר 2009, כבש אלם את שערו הראשון בנבחרת הבוגרת של שוודיה.
חיים אישיים
לראסמוס שני אחים, דוד המשחק באלפסבורג וויקטור המשחק בא.ז. אלקמאר.
מור קרמן
מור קרמן (במקור קליינמן; בהונגרית: Kármán Mór; 25 בדצמבר 1843, סגד – 14 באוקטובר 1915, בודפשט) היה מורה הונגרי-יהודי, מחנך, פרופסור באוניברסיטה, מומחה למדיניות חינוך ציבורית. מור קרמן הוא אביהם של תיאודור פון קרמן מתמטיקאי, פיזיקאי ומהנדס אווירונאוטיקה וחלל יהודי-הונגרי-אמריקאי ושל אֶלֶמֵר קרמן, משפטן ושופט, מומחה לקרימינולוגיה.
ביוגרפיה
קרמן נולד במשפחה יהודית שעסקה במסחר קמעונאי בסגד. אביו היה יעקב קליינמן ואמו רגינה קראמר. הוא למד בבתי ספר תיכוניים בסגד, בגימנסיה הפיאריסטית וסיים את לימודיו בבודפשט. את בחינות הבגרות סיים בבית הספר המלכותי הראשי בסגד (1862). לאחר מכן למד לימודי פילוסופיה ופילולוגיה באוניברסיטת וינה והמרצה שלו היה רוברט פון צימרמן, פילוסוף הרבארטיסטי (על שם יוהאן פרידריך הרבארט), אוסטרי יליד צ'כיה (1865-1862). לאחר שובו לסגד למד לימודי תאולוגיה רבנית, והמשיך את לימודי הפילוסופיה והפילולוגיה. סיים את לימודיו באוניברסיטת פשט עם תוארי דוקטורט ומגיסטר (1866). הוא חזר לפשט בסתיו 1871 והחל בהוראת פדגוגיה, אתיקה ופסיכולוגיה באוניברסיטת פשט כמרצה פרטי (1872).
בהמלצתו של הרב ליאופולד לעף, רבה הראשי של העיר סגד, הוא לימד באקדמיה למסחר של פשט וגם בכמה בתי ספר תיכוניים תורת הדת היהודית (1868-1870). הוא השתתף בישיבות של התאחדות המורים, ושמו התפרסם במהרה בעניינים פדגוגיים וחינוכיים. בזכות פרסומו זה נשלח על ידי יוז'ף אטווש שר הדתות והחינוך הציבורי ההונגרי ללמוד הכשרת מורים מעשית באוניברסיטת לייפציג (1869). המרצה האחראית באוניברסיטה בלייפציג על הכשרת המורים, טואיסקון צילר, כל כך העריכה אותו והוא כה זכה באמונה שמינתה אותו מיד לנשיא בית הספר הפרסביטרי שהיה מסופח לאוניברסיטה. המשימה שהטילה על תלמידה הצעיר: להכין את ארגונו מחדש ואת תוכנית הלימודים החדשה של בית הספר. בלייפציג הכיר קרמן את וילהלם ריין, דמות בולטת נוספת בפדגוגיה הרבארטיאנית, שהתגורר בעיר. הוא חזר לפשט (סתיו 1871) והחל בהוראת פדגוגיה, אתיקה ופסיכולוגיה באוניברסיטת פשט כמרצה פרטי (1872).
קרמן מונה לחבר קבוע (1873–1915) ומזכירה (1873–1883) של המועצה להשכלה הציבורית הלאומית בהונגריה. הוא ערך תוכנית לימודים חדשה לבתי הספר התיכוניים וחיבר הוראות חדשות לבתי הספר. בכך הניח את היסודות לחינוך התיכוני ההונגרי ונתן כיוון חדש לחינוך ההונגרי בכלל (1879). בשל מחלתו הקשה, התפטר כמורה להוראה וכמורה בבית הספר (1897). הוא השתתף והרצה בקונגרס השני לחינוך אוניברסלי (2–8 ביולי 1896). לאחר החלמתו מונה למשרד הדתות והחינוך הציבורי כמרצה לעניינים פדגוגיים תאורטיים (1907). קרמן הופקד גם על לימודיו של הארכידוכס אלברכט, אחד מאחיינים של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה שהיה גם מלך הונגריה. בשל הישגיו אלה הוא קיבל תואר אצולה הונגרי (1908), ומונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה (1909). הוא השתתף והרצה בקונגרס הפילוסופי הבינלאומי השלישי והרביעי בהיידלברג - 31 באוגוסט - 5 בספטמבר 1908; ובבולוניה - 6 באפריל - 11 באפריל 1911), וכן בשני קונגרסים בינלאומיים לחינוך מוסרי. (הראשון, לונדון - 25-29 בספטמבר 1908 והשני בהאג - 22–27 באוגוסט 1912).
למשפחת קרמן היו חמישה ילדים: פרנץ, אלמר, תיאודור, מיקלוש ויוזפין. קרמן הובא למנוחת עולמים בבודפשט (קבר 5A-18-1 ) בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
כתביו (מבחר)
פרסומיו עקבו מקרוב אחר משימותיו ופעולותיו הפדגוגיות המעשיות. הוא לא תיאר ולא סיכם בתאוריה מקיפה את הנחותיו הפדגוגיות.
עירית דותן (אלבום)
עירית דותן הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית עירית דותן. את האלבום הוציאה לאור בנובמבר 1974 בהוצאת חברת התקליטים הד ארצי.
דותן ויעקב הולנדר שיתפו פעולה במהלך הקלטות האלבום, שהורכב כולו משיריו של הולנדר, בהם השירים "אני חי כעשב בר" שנכתב במקור ביידיש על ידי יעקב שטיינברג ותורגם לאלבום על ידי אבי קורן, "אני אוהבת באך" שבוצע במקור על ידי להקת גייסות השריון, ו"הלא תשאלו ציון" שנכתב למופע "שישו את ירושלים".
"אני חי כעשב בר" הפך ללהיט בישראל ודורג במקום השני במצעד העברי השבועי של רשת ג'.
אברהם זלינגר
אברהם (רמי) זלינגר (1915–1972) היה ניצב במשטרת ישראל.
ביוגרפיה
משנת 1967 שימש חבר הנהלה במפעל תעשיות אלקטרוכימיות.
זלינגר היה נשוי ואב לשלושה. בשנת 1972 אובחן כחולה סרטן הריאה ונפטר באותה שנה.
שתי אצבעות מצידון (שיר)
שתי אצבעות מצידון הוא שיר הנושא של סרט הקולנוע "שתי אצבעות מצידון" שיצא בשנת 1986. השיר נכתב על ידי במאי הסרט אלי כהן, הולחן על ידי בני נגרי ובוצע על ידי בועז עופרי.
רקע
הסרט "שתי אצבעות מצידון" יצא לאקרנים בשנת 1986. הבמאי אלי כהן התבקש על ידי יחידת ההסרטה של דובר צה"ל ליצור סרט הדרכה שהפך לאחר מכן לסרט עלילתי שזכה להצלחה רבה בבתי הקולנוע. כהן כתב את השיר על בסיס שיר במכתב שכתב חייל בשם מיקי ברקוביץ' ששרת בלבנון. הפלוגה של ברקוביץ' אבטחה את צוות צילום הסרט בשהותו בלבנון. באותו שבוע בו כתב את המכתב, בינואר 1985, נקלעה המחלקה של ברקוביץ' לקרב ובו נהרגו 17 מחבלים, קרב שהותיר בו צלקת. כששב הביתה לחופשה כתב ברקוביץ' מכתב ובו שיר עם מסר המעודד נסיגה מלבנון ומסר אותו לאלי כהן. במאי 2020 נחשף במהדורת החדשות של ערוץ קשת 12 כי מילות השיר הושפעו משירו של ברקוביץ'.
מילות השיר מתארות את שגרת החיים של חייל קרבי בלבנון. את געגועיו לנערתו ששכחה אותו לדבריו ואת מצב רוחו השפוף. מילות השיר שהן עממיות ובגוף ראשון היוו ניגוד לממלכתיות ולכובד הראש שאפיינו את רוב שירי המלחמות לפני כן. בניגוד למכתב ולשיר עליו היה מבוסס, השיר לא קרא לנסיגה מלבנון ולא הציג עמדה פוליטית כלשהי, אלא רק הציג את המציאות היומיומית דרך עיניו של חייל ישראלי בלבנון.
גרסאות כיסוי
לשיר יצאו מספר גרסאות כיסוי. בין היתר, על ידי הברירה הטבעית, שימי רון, אבי סינואני וירון כהן.
אוויאיישן
אוויאשן (באנגלית: Aviation, תעופה) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי. מורכב 45 מ"ל ג'ין, 15 מ"ל ליקר מרסקינו, כפית אחת של הקרם דה ויולט (ליקר סיגלים) ו-15 מ"ל מיץ לימון. בווריאציות מודרניות, מחליפים את הקרם דה ויולט לרוב בליקר או סירופ אחר, עקב הקושי להשיג את הרכיב.
היסטוריה
הקוקטייל הומצא על ידי הוגו אנסלין, הברמן הראשי של מלון וואליק בניו יורק, בתחילת המאה העשרים. המתכון פורסם לראשונה בספר במתכוני קוקטיילים של אנסלין מ-1916. תוספת ליקר הסיגלים נועדה להכנות לקוקטייל גוון המזכיר שמים ומכאן שמו.
ספר הקוקטיילים המשפיע של האווי קרודוק Savoy Cocktail Book משנת 1930 השמיט את הקרם דה ויולט, וקרא לתערובת של שני שלישים ג'ין יבש, שליש מיץ לימון ומספר טיפות של מרסקינו.
לסביות
לֶסְבִּיּוּת היא משיכה מינית ורגשית בין נשים. לסבית היא אישה בעלת נטייה מינית הומוסקסואלית (הרכב של המילים "הומו" (יוונית: זהה) ו-"סקס" (לטינית: מין); ביחד: "מין זהה"), דהיינו אישה בעלת משיכה מינית ורגשית לנשים.
המונח "לסביוּת" כקונספט המגדיר נשים אשר חולקות נטייה מינית הומוסקסואלית הוא תוצר של המאה ה-20. אף על פי שהומוסקסואליות בקרב נשים הופיעה במגוון רחב של תרבויות במהלך ההיסטוריה, רק בתחילת תקופה זו נעשה תיאור של לסביות כקבוצה. בשנים המאוחרות של המאה ה-19 פרסמו סקסולוגים תוצאות של מחקרים ותצפיות על התנהגות נשית שאופיינה במשיכה חד-מינית, ועשו הבחנה של לסביוּת כיישות חברתית בתרבות המערבית. כתוצאה מכך, נשים באירופה ובצפון אמריקה אשר הפכו למודעות לסטטוס הרפואי החדש שנוסד, הקימו במחתרת תת-תרבות לסבית.
הרחבה נוספת של המושג נעשה בשנות ה-70 של המאה ה-20, בעקבות השפעתו של הגל השני של הפמיניזם. מאז תקופה זו עוסקים היסטוריונים בבחינה מוחדשת של יחסים בין נשים בהיסטוריה, ומעלים שאלות בדבר ההגדרה הנכונה של אישה כלסבית או של מערכת יחסים בין נשים כיחסים לסביים. דיונים בנושאים אלה הניבו שלושה רכיבים לזיהוי לסביוּת: התנהגות מינית, משיכה מינית, ונטייה מינית.
לסביות רבות הגיבו לתיוגן כדחויות מוסרית בבניית תת-תרבות המבוססת על מרידה בתפקידי המגדר. לסביוּת הייתה במהלך ההיסטוריה לאופנתית לעיתים, מה שהשפיע על האופן שבו השתקפה התופעה אצל אחרים, כמו גם אצל הנשים הלסביות עצמן. ישנן נשים העוסקות בפעילות הומוסקסואלית, שייתכן כי ידחו את הזהות הלסבית בשלמותה, תוך שהן מסרבות לזהות עצמן כלסביות או ביסקסואליות.
בבסיס התפיסה של הסקסולוגים המוקדמים כלפי לסביות עמדה אמונתם, כי אישה הקוראת תיגר על תפקידי המגדר הנוקשים של החברה, סובלת מהפרעה נפשית.
אטימולוגיה
המונח "לסביוּת" התפתח משמו של האי היווני לסבוס, מקום מושבה של המשוררת סַאפְּפוֹ, בת המאה ה-7 לפנה"ס. בחינה של כתבים עתיקים לימדה את ההיסטוריונים על קיומה של קבוצה נשים אשר היו תחת חסותה של סאפפו מבחינה תרבותית. מעטים מכתביה של סאפפו שרדו, אולם אלו הקיימים משקפים את הנושאים שעליהם כתבה: חיי היום-יום של הנשים, מערכות היחסים שלהן וטקסים. סאפפו תיארה את יופיין של הנשים ואת אהבתה אליהן. עד למאה ה-19 התייחס המונח "לסבי" לכל נושא הקשור לאי לסבוס, לרבות סוג של יין. (בשנת 2008 נעשה ניסיון של תושבי האי למנוע בדרך משפטית את השימוש במונח שלא לתיאור נושאים הקשורים לאי, אך המהלך כשל.)