cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ורנר בסט
בתקופת גרמניה הנאצית ומלחמת העולם השנייה
בנובמבר 1942 מונה בסט לשליח הרייך בדנמרק הכבושה, תפקיד שהעניק לו שליטה על נושאים אזרחיים בדנמרק. שלא כמו רוב ראשי המדינות תחת הכיבוש הגרמני הנאצי, נותר המלך כריסטיאן העשירי בשלטון יחד עם הפרלמנט הדני, הקואליציה, הקבינט (הממשלה) ובתי המשפט. כשניסו הנאצים לגרש את יהודי דנמרק, התנגדו הקבינט וכריסטיאן העשירי.
בסט והמנהל הגרמני בדנמרק הכבושה
בהתאם להחלטת הקבינט הדני ב-9 באפריל 1940 לשתף פעולה עם שלטונות גרמניה, שיתפה המשטרה הדנית פעולה עם כוחות הכיבוש הגרמניים. הסדר זה נותר בתוקף גם לאחר שהתפטרה ממשלת דנמרק ב-29 באוגוסט 1943. ייתכן כי בסט חיבל בריכוז האוכלוסייה היהודית בדנמרק כדי להימנע מלעורר את האוכלוסייה הדנית הכללית נגד גרמניה. בהצלת יהודי דנמרק, מסלול הבריחה העיקרי היה חציית מצר ארסונד לשוודיה בסירה. בתקופה זו, באוקטובר 1943, סירות הסיור הגרמניות באזור הוכנסו לנמל למשך שלושה שבועות לשיפוצים. ייתכן שבסט הודיע למקורב יהודי על כך, אך הרשויות הדניות מעריכות כי יד ימינו של בסט, גאורג דוקוויץ, הוא שהשיג את המידע על הגירוש המתוכנן ותרם לבריחתם של יהודים. במהלך משפטו בדנמרק התעקש בסט כי היהודים הצליחו לברוח מכיוון שהוא-עצמו סיפק את התאריכים לדוקוויץ.
בינואר 1944 הציע מזכיר הקבע של משרד החוץ הדני, נילס סוונינגן, להקים מחנה מעצר בתוך דנמרק כדי להימנע מגירוש דנים למחנות ריכוז גרמניים. בסט קיבל את ההצעה, אך דרש שהמחנה יוקם סמוך לגבול גרמניה. מחנה הכלא פרוסלב (Frøslev) נפתח באוגוסט 1944. ב-12 במאי 1944 דרש בסט כי המשטרה הדנית תישא באחריות להגנה על 57 מפעלים שהיו בסכנת חבלה מצד תנועת ההתנגדות הדנית. בסט איים שאם הממשל האזרחי הדני לא יעשה זאת, כוחה של המשטרה הדנית יופחת ל-3,000 גברים. נילס סוונינגן, שתפקד כראש ממשלה אזרחי דני בהיעדר ממשלה דנית, נטה לקבל דרישה זו, אולם המשטרה הדנית התנגדה לכך. ב-19 בספטמבר 1944 החל הצבא הגרמני לעצור אנשי כוחות משטרה דניים; 1,984 שוטרים מתוך 10,000 נעצרו וגורשו למחנות ריכוז ושבויים, רובם לבוכנוואלד.
ב-3 במאי 1945 ניסה בסט להימנע מיישום מדיניות אדמה חרוכה בדנמרק. בסט שמר על מעמדו בדנמרק עד תום המלחמה במאי 1945, גם לאחר שהמפקד הצבאי הגרמני הרמן פון האנקן - שעודד על ידי היטלר לשלוט בדנמרק ביד ברזל - קיבל שליטה ישירה על הממשל הדני ב-29 באוגוסט 1943.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה העיד בסט כעד במשפטי נירנברג. הוא ניסה להציג את הגסטאפו כארגון ממלכתי לא פוליטי, בדומה למשטרה הפלילית. הוא טען כי הגסטאפו חוקר בתגובה לדיווחים מהציבור וכי רק מקרים חמורים של בגידה הצדיקו "חקירות משופרות" תחת הנחיות קפדניות, שבמהלכן לא נסחטו מעולם הודאות בכוח.
בשנת 1948 נידון בסט למוות בבית משפט דני אך בערעור הופחת עונשו ל-12 שנים. בסט שוחרר בשנת 1951 במסגרת תוכנית חנינה דנית לפושעי מלחמה נאצים. בשנת 1958 נקנס ב-70,000 מארק על ידי בית משפט לדה-נאציפיקציה בברלין בעוון מעשיו כקצין אס אס במהלך המלחמה. במרץ 1969 הוחזק בסט במעצר ובפברואר 1972 הואשם שוב בפשעי מלחמה אך שוחרר באוגוסט 1972 בטענה של אי כשירות רפואית לעמוד לדין. לאחר מכן היה בסט חלק מרשת שסייעה לנאצים לשעבר ועסק ב"קמפיין לחנינה כללית". הוא מת במילהיים על הרוהר שבנורדריין-וסטפאליה ב-23 ביוני 1989.
נורית שילה כהן
נורית שילה-כהן (2 בנובמבר 1949 – 31 באוקטובר 2020) הייתה חוקרת ואוצרת אמנות רב-תחומית, יזמית, מחדשת ומובילת דרך בתחום החינוך לאמנות. שימשה כאוצרת ומנהלת של אגף הנוער במוזיאון ישראל בירושלים, ואוצרת ראשית לאיור.
ביוגרפיה
הייתה נשואה לפרופ' יהודה כהן, אם לבת ושני בנים, סבתא לשני נכדים.
מוזיאון ישראל 1974–1985, 1990–2011
בין השנים 1974–1980 עבדה כעוזרת לאוצר האמנות הראשית, תחילה לצד אלישבע כהן, ובהמשך לצד יונה פישר. התערוכות בהן הייתה מעורבת:
בין השנים 1980–1985 כיהנה כאוצרת התערוכות המיוחדות במוזיאון, לצד מרטין וייל. בין התערוכות שאצרה:
בשנת 1982 אצרה שילה-כהן את תערוכת המחקר "בצלאל של שץ 1929-1906" שלוותה בספר מחקר בעריכתה. לצדה היו מעורבים בכתיבה גדעון עפרת ויגאל צלמונה. העבודה על תערוכה זו דרשה מחקר מעמיק וכן איסוף וקיטלוג של חפצי בצלאל. מחקרה ההיסטורי סלל את הדרך להבנה מחודשת של האמנות הארצישראלית בתחילת המאה ה-20, וביסס את חשיבותו של הפרק של בצלאל של שץ להבנה של ראשית האמנות הישראלית. לצורך המחקר ואיסוף הפריטים נסעה בעולם, יצרה קשר עם אספנים חשובים ועם צאצאי היוצרים עצמם, כדוגמת בלה לבינסון, אחייניתו של בוריס ש"ץ . בין הפריטים החשובים שדאגה לאתר ולהביא היה כסא אליהו, פריט נדיר ורב ערך המוצג במוזיאון עד היום . ספרה משמש מקור ראשון במעלה. ומסמך היסטורי בעבור כל מי שמבקש לדעת על "בצלאל". ברבות הימים הספר אזל מן השוק והפך לפריט לאספנים.
Inside the Israel Museum, A Family Guide, The Israel Museum, Jerusalem, 2000
The Youth Wing from A to Z, The Israel Museum, Jerusalem, 2007
בשנים 2005–2011 שימשה כאוצרת בכירה בין-תחומית, ואוצרת האיור, ויו"ר וועדת פרס בן-יצחק לאיור ספרי ילדים מטעם מוזיאון ישראל. בין התערוכות שאצרה:
תערוכות נוספות נשארו בשלבי הכנה. אחת מהן היא "תערוכת המוות", כיצד לתווך את הנושא המורכב לילדים, דרך אמנות והמנהגים השונים והמרתקים הנהוגים במקומות שונים בעולם.
לקריאה נוספת
צוקרמן רכטר, אסנת, אוצרות עכשווית בישראל 1965–2010, רסלינג, תל אביב, 2020, עמ' 120–121, 202–206, 230.
Dio, come ti amo
Dio, come ti amo (בעברית: אלוהים, כמה שאני אוהב/אוהבת אותך) הוא שיר שבוצע לראשונה ב-1966 בפסטיבל סן רמו על ידי דומניקו מודוניו וג'יליולה צ'ינקווטי וזכה במקום הראשון. אחר כך היה השיר, בביצועו של מודוניו, הנציג של איטליה באירוויזיון של שנת 1966.
השיר הוא בלדה בה הזמר אומר לאהובתו כיצד הוא מרגיש כלפיה. הוא מביע את תדהמתו מעומק רגשותיו. שם השיר נאמר בשיר פעמים רבות.
באירוויזיון 1966
השיר שובץ במקום ה-14 בסדר השירים בתחרות (אחרי תרזה ממונקו עם השיר "Bien plus fort", ולפני דומיניק וולטר מצרפת עם השיר "Chez nous"). השיר לא קיבל נקודות בהצבעה, והגיע למקום ה-17 והאחרון יחד עם השיר של מונקו, שאף הוא קיבל אפס נקודות. זו הייתה הפעם היחידה בתולדות האירוויזיון שהשיר האיטלקי לא קיבל נקודות בהצבעה.
השיר עובד מחדש לאירוויזיון מכיוון שהשיר בוצע על ידי סולן ולא כדואט, כפי שבוצע בפסטיבל סן רמו. הדבר הפר את הכללים של איגוד השידור האירופי שקבע שהעיבוד יהיה מוכן זמן רב מראש. בחזרות לפני התחרות ביצע מודוניו את השיר בעיבוד חדש עם שלושה מוזיקאים משלו במקום תזמורת, והשיר עבר את מגבלות הזמן המוקצב. מודוניו התעמת עם המפיקים בנוגע לחריגה מהזמן והתבקש לחזור לעיבוד המקורי עם התזמורת. הוא לא היה מרוצה מהתזמורת ואיים לפרוש מהתחרות. למפיקים לא היה די זמן להטיס את ג'יליולה צ'ינקווטי ללוקסמבורג כדי שתייצג את איטליה, ולכן הם נכנעו ואיפשרו למודוניו להופיע עם ההרכב שלו במקום תזמורת. אנג'לו ג'קומאזי, שהיה צריך לנצח על התזמורת, ניגן בפסנתר במקום זאת.
בשנה לאחר מכן בתחרות האירוויזיון של שנת 1967 ייצג קלאודיו וילה את איטליה באירוויזיון עם השיר "Non andare più lontano".
הקלטות
ב-1967 הקליט הזמר סרג'ו פרנקי גרסה באנגלית ואיטלקית של השיר בשם "Oh How Much I Love You" לאלבומו "From Sergio - With Love" שיצא בחברת התקליטים RCA Victor.
שירלי באסי הקליטה גרסה משלה לשיר בשם "" עבור אלבומה "Keep the Music Playing" שיצא ב-1991.
הזמרת הספרדייה וגה הקליטה ב-2017 גרסת כיסוי של השיר בליווי אלביס קוסטלו. השניים שרו את השיר במקור האיטלקי.
לורן אולרד
לורן אולרד (באנגלית: Loren Allred; נולדה ב-7 בספטמבר 1989) היא זמרת אמריקאית. בשנת 2017 שרה את השיר "Never Enough" בסרט המוזיקלי "האמן הגדול מכולם". השחקנית רבקה פרגוסון שגילמה את דמותה של זמרת האופרה ג'ני לינד, עשתה ליפ סינק לשיר.
ביוגרפיה
אולרד נולדה וגדלה בפיטסבורג, פנסילבניה בת בכורה מתוך 4 בנות להורים מוזיקאים. אמה, קרול אן אולרד, היא מורה קלאסית לפיתוח קול וזמרת סופרן ואביה, בריידי ר. אולרד, היה בעבר מנהל מקהלת הבאך של פיטסבורג ומנהל אמנותי ומנצח של מקהלת סולט לייק.
אולרד למדה במשך כשנה לימודי תיאטרון מוזיקלי באוניברסיטת ובר סטייט באוגדן, יוטה ומשם עברה ללמוד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון, מסצ'וסטס. בזמן שהותה בבוסטון, היא התגלתה על ידי ני-יו, מה שהוביל לחוזה עם חברת התקליטים "The Island Def Jam Music Group".
קריירה
בשנת 2012, הופיעה אולרד כמתחרה בעונה השלישית של תוכנית הטלוויזיה The Voice ובחרה באדם לוין כמאמן שלה. היא הודחה לאחר השבוע הראשון של ההופעות החיות, וסיימה במקום 13.
ב-2014, היא צורפה להקלטות למחזמר הקולנועי "האמן הגדול מכולם" שנכתב על ידי בנג' פאסק וג'סטין פול. היא לוהקה כקול השירה (ליפ סינק) של דמותה של רבקה פרגוסון, ג'ני לינד, בשיר "Never Enough". הפסקול והשיר של הסרט זכו להצלחה גדולה. בינואר 2018, הפסקול של הסרט הגיע לראש מצעד האלבומים של בילבורד והשיר "Never Enough" הגיע למקום ה-88 בבילבורד הוט 100 ולמקום ה-24 בבריטניה.
בשנת 2019 שרה עם מייקל בובלה את הדואט "Help Me Make it Through the Night" שיצא באלבום Love.
בשנת 2021 הצטרפה אולרד להופעות נבחרות בארצות הברית של אנדריאה בוצ'לי.
באפריל 2022 היא נבחנה בעונה ה-15 של Britain's Got Talent. אמנדה הולדן העניקה לה את זמזם הזהב והעבירה אותה לשלב חצי הגמר. ב-2 ביוני זכתה בהצבעת הקהל שהעניק לה את המקום הראשון בשלב חצי הגמר שבו השתתפה, לאחר ששרה את השיר "You Say" של לורן דייגל.
הביצוע הווקאלי המרשים של אולרד ל-"Never Enough" זכה להערכה רחבה. אמנים בולטים הקליטו גרסת כיסוי לשיר, ביניהם: קלי קלארקסון, ג'ניפר הדסון, ניקול שרזינגר, קתרין מקפי, מריה סימורנגקיר ומוריסט אמון. ביצוע השיר שלה העניק השראה לאלפי זמרים בתוכניות הזמר הבינלאומיות וברשתות החברתיות.
אנדי ארנוביץ
ביוגרפיה
אנדי ארנוביץ נולדה ב-1959 בקנזס סיטי, מיזורי, ארצות הברית. לאביה ולסבתה הייתה חנות בדים והיא שהתה שם שעות רבות בילדותה. שנים לאחר מכן הבדים מילדותה היוו השראה ליצירותיה. לדבריה "יש ביכולתו של בד אחד להעביר רבדים שונים של משמעות ולרמוז על היסטוריה, דיכוי, אמונה ואף ביטוי למחאה".
ארנוביץ סיימה תואר ראשון באמנות ועיצוב גרפי באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. עם סיום לימודיה עבדה בתור מנהלת אמנותית בחברת פרסום. אחרי 13 שנה בתחום הפרסום היא החליטה להתרכז באמנות שלה ולמדה ציור והדפס. נשואה לדייוויד ארנוביץ ולהם חמישה ילדים. ב-1998 הם הגיעו לישראל לשנתיים ובסוף התקופה החליטו להשתקע בירושלים. ארנוביץ שכרה סטודיו בסדנת ההדפס בירושלים והחלה לעבוד בטכניקות של הדפס ותחריט. בתחילת דרכה כאמנית היא יצרה הדפסים עם דימויים רומנטיים של ירושלים, אבל מאורעות האינתיפאדה השנייה גרמו לה לנטוש את "היפה" עבור "הפוליטי" וכך הפכה לאמנית אקטיביסטית. מלבד פוליטיקה, ארנוביץ, המגדירה עצמה דתייה פמיניסטית, מרבה לעסוק בעולם ההלכה היהודי ובמונופול של הרבנות במדינת ישראל, מתוך מבט חתרני וביקורתי אך גם מתוך זיקה עמוקה למסורת.
עבודותיה
בסתיו 2005 הציגה ארנוביץ את העבודה "חגורת תהילים" בגלריה ארטספייס בירושלים, עבודה שנוצרה כ'תשובה יהודית' לחגורות הנפץ של המחבלים המתאבדים בתקופת האינתיפאדה השנייה. החגורה עשויה דפים שעליהן מודפסים בטכניקות של מונוטייפ וליטוגרפיה צילומית קטעים מספר תהילים שארנוביץ גלגלה בקפידה. את המגילות היא סידרה בצפיפות זו לצד זו כתגובת נגד למסמרים ולברגים הארוזים בגלילים סביב חגורת הנפץ של המחבל. השימוש בגלילה, בעיטוף ובליפוף - מזכירים פעולות טקסיות מבית הכנסת. עבור ארנוביץ הטקסט של תהילים משמש כתגובה יהודית למוות. "אני מזדהה עמוקות עם הכאב והמחאה הפלסטיניים, אך פעולת מחבלים מתאבדים היא מעבר להבנתי. תגובתי כאמנית וכאם, הייתה ליצור חגורות תהילים מהחומרים המהווים את הכלים היהודיים האידיאליסטיים האולטימטיביים: נייר ומילים".
בין השנים 2005 ו-2010 יצרה ארנוביץ את הסדרה "מעיל עגונה" שעוסקת בנשים שאינן יכולות לקבל גט מהאיש שהיו נשואות לו מאחר שנעלם או שאינו כשיר לכך מבחינה משפטית. "מעיל עגונה" מורכב מפיסות של כתובות עתיקות שארנוביץ סרקה מהספרייה הלאומית ואז קרעה אותן והרכיבה מחדש למעילים. כל מילה בכתובה כולאת את האישה העגונה שממתינה בקוצר רוח לגט שיגאל אותה. שרוולי המעיל, הצווארונים והאמרות תפורים וסגורים, אבל החוטים לא נחתכו ומשמשים תזכורת לכך שהעגונה נותרת תלויה ובעלת מעמד לא מוגדר ולא ידוע, בעוד סוחבת את סבלה לכל מקום כמו מעיל כבד.
בשנים 2014–2015 ארנוביץ יצרה את הסדרה בשחור-לבן ואדום "אימהות ובנים". באחד האיורים בסדרה מתוארת אישה שיושבת על כיסא וחוט אדום משתלשל בין רגליה, משתרך על האדמה ונקשר לטבור של חייל הניצב על גבי טנק. באיור אחר מתוך הסדרה מתוארים קבוצת צנחנים שמרחפים באוויר כאשר הם מחוברים מקצה אחד למצנח ומהקצה השני לחבל טבור שמשתלשל מטה ומגיע אל קבוצת נשים שיושבות בציפייה דרוכה. ארנוביץ מתמודדת בסדרה זו עם החרדה שחווה כל אם כשבנה מתגייס לצבא. כמהגרת שאינה ילידת המקום, ארנוביץ לא הוכשרה מגיל צעיר לכך שבבוא היום תצטרך למסור את בנה בשביל המולדת ולא חונכה לקבל את הדין בשתיקה והיא קוראת על כך תגר בעבודתה.
ג'יימס קולינס
ג'יימס מייקל קולינס (באנגלית: James Michael Collins; נולד ב-23 באוגוסט 1983 בניופורט) הוא כדורגלן עבר ולשי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה
קולינס החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של קארדיף סיטי בגיל 11. בשנת 2000 בעודו בן 17 זומן לסגל הבוגרים של המועדון. בנובמבר של שנת 2000 ערך את משחק הבכורה שלו בקבוצה במסגרת הגביע האנגלי נגד בריסטול רוברס בניצחון 1–5. בשנת 2005 זכה לתואר השחקן הולשי של העונה בפרמייר ליג. ביולי 2005 נמכר לווסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג תמורת 3.8 מיליון אירו. ב-20 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במסגרת גביע הליגה האנגלית בניצחון 2–4 על שפילד ונסדיי. ב-29 באוקטובר 2005 ערך את הופעת הליגה הראשונה שלו, בהפסד 0–2 לליברפול באנפילד. קולינס כבש את שער הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד פורטסמות' בבוקסינג דיי של 2005. ב-1 בספטמבר 2009 חתם לארבע שנים במועדון האנגלי אסטון וילה, ביום האחרון של חלון ההעברות. בנובמבר 2009 כבש את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 1–2 על צ'לסי, שהיה גם שער הניצחון. ב-1 באוגוסט 2012 חתם בחזרה בווסטהאם יונייטד ל-4 שנים תמורת 1.7 מיליון אירו, וקיבל את החולצה מספר 19. ב-15 באוגוסט 2016 כבש שוב את שער הניצחון, בניצחון הגדול 1–2 על צ'לסי. ב-11 בינואר 2019 חתם באיפסוויץ' טאון עד לסוף העונה. יום לאחר מכן ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 2–0 על רותרהאם יונייטד.
נבחרת ויילס
בשנת 2001 זומן לנבחרת ויילס עד גיל 21 בה רשם 13 הופעות רשמיות ב-3 שנים. בשנת 2004 זומן קולינס לנבחרת ויילס. באוקטובר 2007 כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 על נבחרת קפריסין במוקדמות יורו 2008. במוקדמות מונדיאל 2010 מונה קולינס לקפטן הנבחרת. קולינס נכלל בסגל הנבחרת לטורניר יורו 2016, אולם לא זכה לדקות משחק.
דינה פוליאקוף-שטילר
דינה פוליאקוף-שטילר (Dina Poljakoff-Stiller; 8 ביולי 1919 – 13 בפברואר 2005) הייתה אחת משלושת היהודים בצבא הפיני שדחו את קבלת עיטור צלב הברזל הגרמני במלחמת העולם השנייה.
קורות חייה
דינה נולדה בלוביסה, חבל אוסימה, פינלנד לבן-ציון פוליאקוף, יליד ליטא, ולרעייתו קטיה לבית שטיינבוק, ילידת פינלנד. בתקופת מלחמת העולם השנייה שירתה כחובשת במסגרת ארגון הנשים ההתנדבותי "לוטה סוורד" (Lotta Svärd). ה"לוטות", כפי שכונו, לא נשאו נשק, אבל מילאו תפקידי סיוע שונים כאחיות רחמניות, כמשקיפות בעמדות להתרעה מפני התקפה אווירית ובמשימות עזר נוספות. הן פעלו באזורי הקרבות שבהם הפינים נלחמו ברוסים לצד יחידות צבא גרמניות.
הגרמנים התרשמו ממסירותה של דינה פוליאקוף לפצועיהם והמליצו על הענקת צלב הברזל (דרגה 2). מלבדה הומלץ על מתן העיטור הגרמני לשני יהודים נוספים בצבא פינלנד – לרופא הצבאי ליאו סקורניק ולסרן סלומון קלאס, שדחו את העיטור על הסף ונמחקו מרשימת המומלצים. פוליאקוף ניגשה ביום הטקס לראות את העיטור שיועד לה, אך פנתה לאחור וסירבה לקבלו. דודניתה של דינה פוליאקוף, חיה שטיינבוק, ששירתה אף היא כסייעת סיעודית במסגרת זו, שמרה אוסף של מכתבי תודה מחיילים גרמנים שבהם טיפלה.
דינה פוליאקוף-שטילר עלתה לישראל ועסקה ברפואת שיניים. נפטרה בפתח תקווה ב-2005 והותירה בת, מרגלית-מאי חלוץ, ושלושה נכדים.
יששכר בר אילווי
רבי יששכר בר (ברנרד) אילווי (באנגלית: Bernard Illowy; תקע"ד, 1814, קולין, בוהמיה - ג' בתמוז תרל"א 22 ביוני 1871, סינסינטי, אוהיו) היה רב ומנהיג אורתודוקסי בארצות הברית במאה ה-19.
ביוגרפיה
נולד בקולין, שבבוהמיה לרב יעקב יהודה ליב אילווי בצעירותו היה מתלמידי החת"ם סופר שסמך אותו בסמיכת חכמים, הוא למד גם אצל רבי חיים דייטשמן. את לימודי הדוקטורט שלו השלים באוניברסיטת פסט, אחרי שקיבל את תואר הד"ר לפילוסופיה, למד תקופה בבית המדרש לרבנים בפאדובה אצל שד"ל. נישא לבתו של רבי וולף שיף מרודניץ.
בסביבות שנת 1850 התמנה כרב המחוזי של הסן-קאסל, אך בשל הלשנה נאלץ להגר ב-1858 לארצות הברית. הוא כיהן כרב ודרשן בניו יורק, פילדלפיה, סנט לואיס, סירקיוז, בולטימור, ניו אורלינס וסינסינטי בה נפטר בגיל 57 בג' בתמוז תרל"א 22 ביוני 1871.
ספרו, שו"ת מלחמות אלהים, נדפס למעלה מארבעים שנה לאחר פטירתו בברלין, תרע"ד.
חיים אישיים
נשא לאשה את קתרין בת הסוחר זאב וואלף שיף מרודניץ, ממנה נולדו לו 3 בנים ובת.
פסיקותיו
ידועות פסיקותיו בהלכה בכמה עניינים:
ויליאם וורד, ארל דדלי השני
ויליאם המבל וורד, ארל דדלי השני (באנגלית: William Humble Ward, 2nd Earl of Dudley; 25 במאי 1867 – 29 ביוני 1932) היה מדינאי שמרן בריטי. הוא היה הלורד לוטננט של אירלנד בין השנים 1902 – 1905 והמושל הכללי הרביעי של אוסטרליה בין השנים 1908 – 1911.
נעוריו ובחרותו
דדלי נולד בלונדון כבנם של ויליאם וורד, ארל דדלי הראשון ושל ג'ורג'ינה, בתו של סר תומאס מונקריף. הוא התחנך באיטון קולג'. אביו מת ב-1885 והוריש לו שטח אדמת מחצבים של 30,000 אקר (120 קמ"ר) בסטאפורדשייר ובווסטרשייר, מאתיים מכרות פחם וברזל, כמה מפעלי ברזל, הון עצום ותואר אצולה. הוא ביקר באוסטרליה ב-1886 – 1887 כחלק משיט יאכטות. הוא היה חלק מהחוג החברתי של הנסיך מוויילס (לימים, המלך אדוארד השביעי), שנכח בחתונתו של דדלי עם רייצ'ל גרני ב-1891. בין השנים 1895 – 1896 הוא היה ראש עיריית דדלי.
שירות צבאי
ב-1885 קיבל דדלי דרגת מייג'ור ברגימנט הפרשים המלכותי של ווסטרשייר. בראשית שנת 1900, עם פרוץ מלחמת הבורים, הוא סופח כעוזר השליש הראשי של רגימנט הפרשים האימפריאלי ונסע לדרום אפריקה בסוף חודש ינואר אותה השנה. הוא לקח חלק בקרבות במדינת אורנג' החופשית בחודשים פברואר-מאי 1900. בחודשים מאי-יוני אותה שנה הוא לקח חלק בקרבות בטרנסוואל. לאחר מכן הוא שב לבריטניה ובין החודשים יולי-נובמבר 1900 הוא לקח חלק בפעולות הדיכוי של המרידות האיריות בבלפסט.
קריירה פוליטית
בין השנים 1895 – 1902 היה הלורד דדלי חבר בית הלורדים מטעם המפלגה השמרנית ובמסגרת ממשלתו של הלורד סולסברי הוא שימש כמזכיר הפרלמנטרי למועצת הסחר. מיד לאחר מכן הוא הצטרף למועצה המלכותית ומונה להיות הלורד לוטננט של אירלנד, תפקיד בו הוא הפגין פזרנות, אך גם יכולת מנהלית ופוליטית. הוא הונצח בספרו של ג'יימס ג'ויס, יוליסס.
המושל הכללי של אוסטרליה
כחבר המפלגה השמרנית, לא יכול היה דדלי לצפות למינוי מטעם ממשלת המפלגה הליברלית שעלתה לשלטון ב-1905, אך המלך אדוארד השביעי הפעיל לחץ על ראש הממשלה, סר הנרי קמפבל-באנרמן, להציע לדדלי את תפקיד המושל הכללי של אוסטרליה. קמפבל-באנרמן הסכים, מאחר שלא היה כל מועמד מתאים משורות הליברלים. דדלי הגיע לסידני ב-9 בספטמבר 1908 ועד מהרה רכש תדמית זוהרת ופזרנית שלא התקבלה בברכה על ידי אוסטרלים רבים, במיוחד חברי מפלגת הלייבור האוסטרלית והעיתונות הרדיקלית דוגמת העיתון The Bulletin. זמן קצר לאחר הגעתו, הוא מצא עצמו משביע את ממשלת הלייבור בראשותו של אנדרו פישר.
עד מהרה מצא עצמו דדלי במרכזה של מחלוקת נוספת. חלק מהמדיניות של ממשלת הלייבור הייתה הקמתו של צי אוסטרלי עצמאי. האופוזיציה של המפלגה הליברלית, מאידך, תמכה במסע ההתרמה למימון בניית הספינות לצי החדש. כאשר נשא דדלי נאום תמיכה במסע ההתרמה, הוא מצא עצמו מעורב בפוליטיקה מפלגתית וגרם למתיחות ביחסיו עם פישר. ב-1909 התפטרה ממשלת המיעוט של פישר ודדלי סירב לבקשתו להקדים את הבחירות. הליברלים שבו לשלטון בראשותו של דיקין, ובכך נפתרו התלבטויותיו של דדלי. אך למרות שפישר נזהר שלא למתוח ביקורת בפומבי על דדלי, זכה המושל הכללי במוניטין של מתנגד ללייבור, ובכך זכה לחוסר פופולריות בקרב מחצית ציבור הבוחרים האוסטרלי.
באפריל 1910 נחלה מפלגת הלייבור ניצחון סוחף בבחירות ופישר שב לראשות הממשלה. היחסים בין המושל הכללי לבין ראש שממשלה שבו עד מהרה להיות צוננים. התעקשותו של דדלי להחזיק שני בתי מושל בעלות כספית גבוהה, בסידני ובמלבורן, לקיים מסעות ראוותניים ברחבי הארץ ולהחזיק יאכטה להקפת אוסטרליה, הרתיחו את פישר, שהיה סוציאליסט סקוטי חסכן. באוקטובר 1910, הכיר דדלי בכך שהמשך כהונתו בלתי אפשרי וביקש להשתחרר מתפקידו. ב-31 ביולי 1911 הוא עזב את אוסטרליה מבלי שהתקיים שום טקס פרידה רשמי לכבודו. דיקין כתב עליו: "שאיפתו הייתה גבוהה אך האינטרסים שלו היו קצרי ימים... הוא לא עשה דבר חשוב ממש, שום דבר יסודי, שום דבר עקבי... הוא נותר... בלתי משפיע לחלוטין ודמות בלתי אהודה לחלוטין".
בילי רוז
ויליאם "בילי" רוז (באנגלית: William "Billy" Rose; 6 בספטמבר 1899 - 10 בפברואר 1966) היה אמרגן, פזמונאי ואספן אמנות יהודי-אמריקאי. אוסף הפסלים שלו היווה את בסיסו של גן הפסלים במוזיאון ישראל, הנקרא על שמו. בין המופעים שארגן נמנים "ג'מבו", שילוב של מחזמר וקרקס, "Billy Rose's Aquacade", מופע ששילב שחייה צורנית רבת-משתתפים עם מוזיקה חיה ו"כרמן ג'ונס", מחזמר ברודוויי המבוסס על האופרה "כרמן" מאת ביזה, עם משתתפים אפרו-אמריקאים בלבד.
תולדות חייו
רוז נולד בניו יורק בשם ויליאם סמואל רוזנברג. לאחר לימודיו היה מזכירו של ברנרד ברוך, יועצו של הנשיא וילסון וחבר מועצת התעשיות המלחמתית (War Industries Board) בזמן מלחמת העולם הראשונה.
באותה עת כתב מספר שירים, בהם "Me and My Shadow" ו-"It's Only a Paper Moon" (עם יפ הרבורג). ב-1934 פתח בפינת רחוב 52 וברודוויי מועדון הופעות בשם "The Billy Rose Music Hall", בו הופיעה תזמורתו של בני גודמן. ב-1935 הפיק את המופע "ג'מבו", ששילב מחזמר עלילתי (על מנהל קרקס) והופעות קרקס. את המוזיקה החיה ב"ג'מבו" ניגנה תזמורתו של פול וייטמן.
במהלך היריד "Great Lakes Exposition" שהתקיים בקליבלנד, אוהיו בקיצי השנים 1936 ו-1937 פיתח את מופע המים "Billy Rose's Aquacade" בו השתתפו, בין היתר, אלינור הולם (עמה התחתן), ג'וני וייסמילר ואסתר ויליאמס. בשנת 1939 הוזמן המופע לתערוכה העולמית של ניו יורק.
ב-1938 פתח את מועדון "פרסת הזהב", במרתף מלון פרמאונט בכיכר טיימס. המועדון פעל עד 1951. כוראוגרף הבית היה ג'ין קלי.
ב-1943 עיבד את האופרה כרמן של ביזה למחזמר המתרחש בארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה ובהשתתפות שחקנים, זמרים ורקדנים אפרו-אמריקאים בלבד. את המוזיקה עיבד רוברט ראסל בנט ואת הליברית שכתב אוסקר המרשטיין.
ב-1944 רכש ושיקם את תיאטרון זיגפלד המוזנח והעלה בו את מחזות הזמר "גברים מעדיפים בלונדיניות" (1949), העלאה מחודשת של "Of Thee I Sing" של ג'ורג' ואיירה גרשווין (1951), "אנטוניוס וקלאופטרה" (עם לורנס אוליבייה וויוויאן לי, 1952), פורגי ובס (עם לאונטין פרייס, 1953) ו"אניה" (1965).
ב-1946 הוציא לאור את ספרו האוטוביוגרפי "Wine, Women and Words" (יין, נשים ומילים), את ציור הכריכה אייר האמן סלבדור דאלי. בעקבות פרסום הספר הופיע רוז על שער הטיים מגזין ב-2 ביוני 1947.
רוז אסף אמנות פלסטית ובאוספו יצירות מאת רובנס, טיציאן, אמברוזיוס הולביין (אחיו של הנס הולביין), ואן דייק, מודיליאני ואחרים. אוסף הפיסול המודרני שלו כלל יצירות מאת הנרי מור, דייוויד סמית, פבלו פיקאסו, אוגוסט רודן, לין צ'דוויק, איסמו נוגוצ'י (שעיצב את גן הפסלים במוזיאון ישראל) ואחרים.
חיים אישיים
ב-1929 נשא לאשה את השחקנית פאני ברייס, כוכבת מופעי הרביו שהפיק, "Sweet and Low" ו-"Crazy Quilt", ממנה התגרש ב-1938.
ב-1939 נשא לאשה את השחיינית-שחקנית במופע Billy Rose's Aquacade, אלינור הולם, ממנה התגרש ב-1954.
ב-1954 נשא לאשה את השחקנית ג'ואן מת'יוס, ממנה התגרש ב-1959, השניים נישאו בשנית ב-1961 והתגרשו בשנית ב-1964.
ב-1964 נשא לאשה את דוריס וידור, אשתו-לשעבר של האמרגן קינג וידור.
במותו הותיר הון בסך 42 מיליון דולר שהוקדש כולו לקרן על שמו.
חנא ספייא
חנא ספייא (1979-1910) היה צלם פלסטיני.
סמסונג גלקסי A41
סמסונג גלקסי A41 (באנגלית: Samsung Galaxy A41) הוא טלפון חכם מבוסס אנדרואיד, המיוצר על ידי סמסונג אלקטרוניקה, כחלק מסדרת A של סמסונג גלקסי. על ייצורו הוכרז ב-18 במרץ 2020, וב-22 במאי אותה שנה החל להיות משווק לציבור. הוא יורשו של סמסונג גלקסי A40.
חנא ספייא
ביוגרפיה
חנא ספייא נולד וגדל במשפחה ערבית-נוצרית בשכונת מוסררה בירושלים. הוא התחיל לצלם בגיל שתים עשר ובהיותו בן חמש עשרה התחיל למכור את תצלומיו.
סמסונג גלקסי A41
חומרה
המכשיר מצויד במסך מסוג סופר AMOLED בגודל 6.1 אינץ' וברזולוציית 2400×1080 פיקסלים, ביחס רוחב-גובה של 20:9.
חנא ספייא
ביוגרפיה
בשנות ה-30 של המאה ה-20 שימש כשוליה של הצלם אריק מטסון (Matson) ובשנת 1936 החל לעבוד כצלם עבור סוכנות הצילום של המושבה האמריקאית בירושלים (אוסף מטסון).
בשנות ה-40 עבד עבור שלטונות המנדט הבריטי. בראשית שנות הארבעים הוא הוזמן לעבוד כצלם בסרט "בני" שהופק על ידי אולפן הקולנוע הראשון שנוסד בתלפיות בירושלים. האולפן נוסד בהשקעה משולבת של יהודי ושני פלסטינים. הוא הרבה לצלם את הסכסוך ואת המלחמה המתפתחת בין הפלסטינים, הירדנים והישראלים. הוא צילם את תוצאות הטבח שערכו כוחות ישראלים בדיר יאסין ב-9 באפריל 1948 ותיעד את הלווייתו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני, שנהרג בקרב הקסטל ליד ירושלים. בחודש מאי תעד את כניעת הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים לצבא הירדני ואת הקרב על גוש עציון ליוה מתוך הטנק של עבדאללה אל טל מפקד כוחות הלגיון.
סמסונג גלקסי A41
מצלמה
המכשיר מצויד במערך בעל שלושה מצלמות אחוריות, ומצלמה אחת קדמית, הכולל: עדשה רחבה ברזולוציה 48 מגה פיקסל, יחד עם חיישן משני ברזולוציה 8 מגה פיקסל בשדה ראייה של 123 מעלות; עדשת UltraWide עם חיישן עומק ברזולוציית 5 מגה פיקסל לאיסוף עומק; חתך מסך בצורת U המכיל חיישן ברזולוציה 25 מגה פיקסל עבור המצלמה הקדמית. מערך המצלמות מסוגלות להקליט וידאו באיכות 1080p ובמהירות של 30 פריימים לשנייה.
חנא ספייא
ביוגרפיה
בשנות ה-50 של המאה ה-20 פתח סטודיו ברחוב א-זהרה במזרח ירושלים. בנוסף, צילם יצר סרטי קולנוע ויומני חדשות. הוא ליווה משלחות ארכאולוגיות לים המלח, תיעד את ועידת יריחו בשנת 1950 בה הרחיב המלך עבדאללה את סמכויותיו אל שטחי הגדה המערבית.
סמסונג גלקסי A41
תוכנה
המכשיר הושק כשמותקנת עליו מערכת ההפעלה אנדרואיד 10 בממשק המותאם של סמסונג - One UI 2.1. המכשיר תומך בתשלומי NFC ללא מגע דרך סמסונג פיי ואפליקציות תשלום שונות אחרות שניתן להתקין בנפרד.
חנא ספייא
ביוגרפיה
הוא צילם את ביקור האפיפיור בירושלים בשנת 1964, ועקב אחר הריסת בתי פלסטינים ברובע היהודי לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967 ואת הצתת מסגד אל-אקצא בשנת 1969.
סמסונג גלקסי A41
תוכנה
המכשיר מותקן בהטבות התוכנה של סמסונג כגון: Edge Screen, ו-Edge Lighting. הטלפון תוכנת להיות כשיר לשני שדרוגי אנדרואיד גדולים.
חנא ספייא
ביוגרפיה
אחד מתצלומיו, נשים פלסטיניות מפגינות ליד השער החדש לעיר העתיקה מתגוננות בנעליהן נגד הצבא הבריטי שנשלח לפזרן, עורר בשנות השלושים מחאה בפרלמנט הבריטי והקמת ועדת חקירה מיוחדת לבדיקת האירוע.
צפעון דקל ג'ויפרו
צפעון דקל ג'ויפרו (שם מדעי: Bothriechis guifarroi) הוא מין של נחש ארסי מהסוג צפעון דקל המצוי רק ביערות הונדורס. נחש זה התגלה ב-2010 בפארק השימור טקסיגואט (Texiguat Wildlife Refuge) שבאטלנטידה, צפון הונדורס ותואר ב-2013. הוא קרוי על שם פעיל הסביבה ההונדורי מריו ג'ויפרו (Mario Guifarro), אשר נרצח בידי טרוריסטים ב-2007 במזרח הונדורס.
מעריכים שהוא התפצל בזמן האחרון ממיני צפעון דקל דומים כמו Bothriechis lateralis ו-Bothriechis nigroviridis, החיים במספר הרים בקוסטה ריקה ופנמה. הנחש חי ביער עננים בגובה 1,050 עד 1,450 מ' והוא פעיל יום.
בדומה למרבית הצפעונים הוא בעל קשקשים ירוקים בהירים בעלי רצועות בולטות, בטן צהובה וראש רחב יחסית. הוא בעל ראייה טובה ומסוגל לזקוף את ראשו כדי לחפש טרף או אויבים. האורך בו נמדד פרט בוגר הוא 734 מ"מ.
לא ידוע על מצב שימורו של נחש זה אך מאחר שהוא ידוע רק מתגליות בודדות בהונדורס הוא נאסר לגידול או לציד.
רסטה פכטה
רסטה פכטה (בגרמנית: SC Rasta Vechta) היא קבוצת כדורסל גרמנית מהעיר פכטה שבסקסוניה התחתונה, המתמודדת בליגה השנייה בגרמניה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1979. בעונת 2018/2019 היא חזרה לבונדסליגה בפעם השלישית בתולדות המועדון. העונה הייתה מוצלחת במיוחד, והקבוצה הגיעה לחצי הגמר הפלייאוף והודחה על ידי באיירן מינכן, שזכתה באליפות. שחקן הקבוצה תומאס בריי נבחר לסגן "השחקן המצטיין של הליגה". בעונת 2019/2020 השתתפה בליגת האלופות בכדורסל. בתום עונת 2020/2021 הקבוצה ירדה בחזרה לליגה השנייה בגרמניה.
Boys (שיר של ליזו)
Boys (בעברית: בנים) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת והראפרית האמריקאית ליזו. השיר יצא לאור ב-22 ביוני 2018, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן. הוא נכתב על ידי ליזו, נייט מרסרו, ריקי ריד וארון פאקט, בעוד ריד טיפל גם בהפקת השיר. מבחינה מוזיקלית, מדובר בשיר פאנק, פופ ואלקטרופופ.
השיר הפך ללהיט בישראל עוד לפני שליזו פרצה לעולם, כאשר הגיע למקום הראשון במדיה פורסט.
הרכב וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-160 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
לצד הסינגל יצא וידאו קליפ רשמי שביימו קווין וילסון ואנדי מדלן. הקליפ מציג את ליזו כשהיא רוקדת באזורים שונים במיניאפוליס ורוקדת בחדר רחצה. הקליפ צולם בשחור-לבן בלבד. קליפ מילים לא רשמי של השיר שפורסם ביוטיוב במאי 2020 זכה להצלחה וצבר למעלה מ-4 מיליון צפיות. האודיו של "Boys" הצליח לצבור למעלה מ-6.1 מיליון צפיות.
נכון לאוגוסט 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-60 מיליון צפיות.
Selena Gomez & the Scene: Live in Concert
Selena Gomez & the Scene: Live in Concert (בעברית: סלינה גומז & הסצנה: בהופעה חיה) הוא סיבוב ההופעות הראשון של הלהקה האמריקאית סלינה גומז & הסצנה. סיבוב ההופעות החל ב-15 בנובמבר 2009, והסתיים ב-10 באוקטובר 2010.
סיבוב ההופעות זה, נתמך על גבי אלבום הבכורה של הלהקה, Kiss & Tell, שיצא בשנת 2009.
קומוטיני
קוֹמוֹטִינִי (ביוונית: Κομοτηνή, בטורקית: Gümülcine) היא עיר בצפון מזרח יוון בחבל מזרח מקדוניה ותראקיה. העיר היא בירת נפת רודופי ושוכנת 65 ק"מ מאלכסנדרופולי ו-60 ק"מ מקוואלה.
היסטוריה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטרפה בולגריה למדינות הציר בחותמה על ההסכם התלת-צדדי. ב-6 באפריל 1941 פלשו הגרמנים ליוון דרך בולגריה וממלכת יוגוסלביה, כבשו אותה ומסרו את שטחי תראקיה המערבית, מקדוניה המזרחית ובכלל זה העיר קומוטיני לחזקת בולגריה. לאחר המלחמה הוחזרה העיר ליוונים.
תחבורה
שדות התעופה הקרובים לעיר ממוקמים בערים אלכסנדרופולי וקוואלה. העיר מצויה על תוואי כביש E-90 "חוצה אירופה", שנתיבו מתחיל בליסבון ומסתיים בצ'נקלה שבטורקיה. דרומית לקומוטיני עובר תוואי האגנטיה אודוס. בעיר תחנת רכבת ובה חולפים קווים סדירים לסלוניקי ואתונה ומעת לעת קו שמגיע עד לאיסטנבול.
אקלים
בעיר שורר אקלים ממוזג בעל השפעות ממתנות של אקלים ים תיכוני. ערכי הטמפרטורה הממוצעים נעים מ-30oc בחודש יולי ועד 6oc בחודש ינואר. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 560 מ"מ.
אתרי תיירות מרכזיים
במרכז העיר הוקם בשנת 1884 מגדל שעון כחלק מעשרות מגדלים שנבנו ברחבי האימפריה העות'מאנית, בתקופתו של הסולטאן עבדול חמיד השני. בפאתי העיר מצויים שרידי המצודה הרומית מן המאה ה-4, אשר הורחבה על ידי הביזנטים ובתוכה הוקמה כנסייה. על חורבות הכנסייה הביזנטית נבנתה בשנת 1800 כנסיית "עליית הבתולה הקדושה השמיימה". בעיר קיים קומפלקס של מוזיאונים ובתוכו המוזיאון הארכאולוגי, המוזיאון הביזנטי, מוזיאון הפולקלור וכן גלריה.
דמוגרפיה
כמעט מחצית מתושבי קומוטיני הם טורקים בני הדת המוסלמית סונית והשאר יוונים בני הדת הנוצרית אורתודוקסית ומיעוט קטן של צוענים. ב-29 בינואר 1990 פרצו התנגשויות בין שני הפלגים האתניים שהסתיימו בהרוג אחד, 19 פצועים וכ-400 בתי עסק שניזוקו.
הקהילה היהודית
תעוד לקהילה יהודית ספרדית מאורגנת שמנתה 100 נפשות, קיים מראשית המאה ה-16. בית הכנסת בקומוטיני נבנה מחוץ לחומות העיר במהלך המאה ה-18 וב-1786 במהלך מרד של חיילים וקצינים עות'מאנים כנגד השלטון המרכזי, הותקפו בני הקהילה וחלקם נשבו בידי המורדים לתקופה מסוימת. ב-1928 מנתה הקהילה 1,159 נפשות. בפרוץ מלחמת איטליה–יוון נטשו חלק מבני הקהילה את העיר מחמת הקרבות.
באפריל 1941 נמסר השטח לחזקת ממלכת בולגריה וב-22 בפברואר 1943 נחתם הסכם בין ממשלת בולגריה לגרמנים, אשר השלב הראשון בו היה שילוח 12,000 יהודי תראקיה ומקדוניה הוארדארית אל מחנות ההשמדה.
ב-4 במרץ 1943 אחר חצות נערכה אקציה בעיר קומוטיני במסגרתה נעצרו 863 מבני הקהילה היהודית. בשלב ראשון ריכזו השוטרים הבולגרים את היהודים במחסן הטבק המרכזי של העיר שכונה בניין צ'לבורוב, הפשיטו אותם, ביצעו חיפוש גופני משפיל בכולם, בזזו את רכושם ואת חלקם הכו באגרופים, קתות רובים ושוטים. למחרת היום ב 02:30 לפנות בוקר העמיסו השוטרים הבולגרים את יהודי העיר על רכבות משא פתוחות, אשר עשו דרכן באיטיות במשך שלוש יממות גשומות אל עבר בולגריה. הרכבות ביצעו חניית ביניים בעיר סימיטלי בבולגריה, רופא יהודי וקבוצת אחיות ניגשו לבדוק את הנוסעים. הרופא, ד"ר קונפינו יוסף תיאר את המראות:
בהגיע הרכבות ליעדן נכלאו בני הקהילה במחסני טבק שהיו ריקים בעונה זו של השנה, מרביתם בעיר דופניצה ומקצתם בעיר בלגואבגרד. כ-20 מבני הקהילה שוחררו בשל היותם בעלי אזרחות נוספת, בעיקר מטורקיה, ספרד ואיטליה. חיילי וקציני הצבא הבולגרי יוצאי מלחמת העולם הראשונה שהתגוררו בקומוטיני, שלחו מכתב תודה לשר הפנים הבולגרי פטר גברובסקי בו ברכו אותו על "טיהור עירם מנגע היהדות".
ב-19 במרץ, הועלו היהודים באכזריות על רכבות משא שנסעו לכוון העיר לום שעל גדת הדנובה והגיעו אליה למחרת היום. בנמל לום הועלו 4,219 יהודי תראקיה ובכלל זה בני קהילת קומוטיני על 4 מעבורות אשר הפליגו לכיוון העיר וינה. עשרות מהמגורשים מתו במהלך הגירוש והפלגת המעבורות. לפי חלק מהגרסאות מעבורת אחת טובעה על ידי הגרמנים ונוסעיה טבעו עימה. נוסעי שלוש המעבורות הנותרות הועלו לרכבות משא לכוון העיר קטוביץ וממנה למחנה טרבלינקה. מרבית יהודי קומוטיני נרצחו ביום הגעתם למחנה טרבלינקה ורק 8 מהם שרדו את המחנה.
נבחרת ג'מייקה בכדורסל
נבחרת הגברים של ג'מייקה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של ג'מייקה.
נבחרת ג'מייקה השתתפה בפעם היחידה בתולדותיה באליפות אמריקה בכדורסל שנערכה בשנת 2013 וסיימה במקום השמיני לאחר ניצחונות מפתיעים על נבחרות ברזיל וארגנטינה. הנבחרת מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
גדעון סאנדבק
אוטו פרדריק גדעון סאנדבק (Sundbäck; 24 באפריל 1880 - 21 ביוני 1954) היה ממציא אמריקאי ממוצא שוודי. ידוע בעיקר בזכות השיפורים שהמציא שהביאו לפיתוח הרוכסן.
ביוגרפיה
בשנת 1906 הועסק בחברת "Universal Fastener" בהובוקן שבניו ג'רזי. כישורי רישום טובים ונישואים עם אלווירה אהרונסון, בתו של אחראי הפרויקטים, הובילו את סאנדבק לתפקיד המעצב הראשי בחברה, והופקדה בידו המשימה לשפר את הרוכסן שפותח על ידי המהנדס האמריקאי וייטקומב ג'דסון. דגם זה התבסס על מערכת של לולאות ועיניים, ונטה להיפרד בקלות רבה מדי. ניסיונות הפיתוח הראשונים של סאנדבק, שעדיין התבססו על מערכת לולאות, לא היו משביעי רצון וסבלו מאותם פגמים של הדגם הראשון.
לאחר פטירת אשתו בשנת 1911, הקדיש את עצמו לחלוטין לעבודה על הרישומים, ועד חודש דצמבר 1913 מצא פתרון לבעיה של יציבות הסגר: מערכת המבוססת על מהדקים קפיציים במקום לולאות קטנות מצטלבות, שהממציא העניק לה את השם "Hookless Fastener N° 1" (אל-לולאה מס' 1). סאנדבק הגדיל את מספר המרכיבים הסוגרים מארבעה לאינץ' ל-10 או 11, ותכנן למוצר שתי שורות של שיניים אחת מול השנייה שהפכו למקשה אחת על ידי הסליידר, כדי להקל על ההתקנה.
בשנת 1914 שיפר סאנדבק את המצאתו בדגם חדש - "אל-לולאה מס' 2", שהוא למעשה אב טיפוס של הרוכסן המודרני. בדגם זה כל שן הכילה גומה בקצה התחתון וחרוט קטן בקצה העליון; רכיבים אלה, בצדדים מנוגדים, נסגרים זה על זה בזמן שהחלק המתכתי במרכז אוסף את שני הצדדים ביחד למרכז. מערכת כזו מבטיחה אחיזה טובה של שני הקצוות, ומאפשרת סגירה מושלמת. הדגם נרשם בשנת 1917 כפטנט מספר 1219881 במשרד הפטנטים בארצות הברית. באותה שנה החל חייט בניו יורק בשם סיימון וארי להשתמש במכשיר החדש לחגורה עם כיסים עבור מלחים אמריקאים, ונמכרו 24,000 רוכסנים. מאז שנות ה-30 ועד ימינו משמש הרוכסן כמרכיב חשוב בתעשיית הטקסטיל.
סאנדבק פיתח גם מכונות לייצור תעשייתי של הרוכסן שהמציא והפך לנשיא של חברה בשם "Lightning Fastener Company", שישבה בקנדה, ובמקביל המשיך להתגורר בארצות הברית ולהחזיק באזרחות אמריקאית. סאנדבק מת בשנת 1954 מהתקף לב בעיר מידוויל שבפנסילבניה, ונקבר בבית הקברות המקומי.
עוד בחייו קיבל סאנדבק את מדליית הזהב של האקדמיה המלכותית השוודית למדעי ההנדסה לשנת 1951. לאחר מותו, כאות הוקרה על תרומתו להמצאה, נכלל בהיכל התהילה הלאומי של הממציאים בארצות הברית. ב-24 באפריל 2012, לרגל יום השנה ה-132 להולדתו, הוקדש לו גוגל דודל.
ז'יגמונד וינצה
ז'יגמונד וינצה (במקור וייס, בהונגרית: Vincze Zsigmond; סומבור, 1 ביולי 1874 - בודפשט, 30 ביוני 1935) היה מלחין, מנצח יהודי-הונגרי. שמו נשמר עד היום באמצעות השיר באופרטה שלו "הכלה של המבורג" : "את יפה, את יפה, הונגריה...".
יש לציין: השיר "את יפה, את יפה, הונגריה" הוא אחד הלהיטים באופרטה משנת 1920, שנכתבה על ידי ז'יגמונד וינצה (מוזיקה) וארנה קוליני (מילים), שניהם יהודים. האופרטה לא הייתה מעוררת עניין רב כל כך, אלמלא כללה את השיר "את יפה, את יפה, הונגריה", שהיה אחד השירים הפטריוטיים ביותר של התקופה. מאוחר יותר, בתקופת השלטון הימני-קיצוני פשיסטי של מפלגת צלב החץ הוא לא הושמע בגלל שני מחבריו היהודים, ואחרי המלחמה, בתקופת השלטון הקומוניסטי לא הושמע בגלל תוכנו ה"לאומני", ורק לאחר חילופי השלטון בשנת 1990 הותר שוב להאזין לו בהונגריה.
ביוגרפיה
ז'יגמונד וייס נולד במשפחה יהודית, אביו היה שאנדור וייס, סוחר תבואה, ואמו מגדולנה פרנק. הוא הלחין כבר כנער. הוא הפך לתלמידם של המוזיקאים קארוי אגהאזי, אימרה בלוביץ' ויוז'ף ואלדאואר בבית הספר למוזיקה של אגודת חובבי המוזיקה בבודפשט. בעונת 1894–1895, ארתור ניקיש שכר אותו ככנר בתזמורת בית האופרה של בודפשט. לאחר מכן הוא סייר ברחבי הונגריה עם זמר האופרה (בס) היהודי דוד ניי כמלווה של ניי בפסנתר. משנת 1898 היה וינצה המנצח בלהקת התיאטרון של יאנוש קומיאטי, משנת 1901 בלהקת התיאטרון של איגנץ קרצ'אני. בשנת 1903 הוזמן לתיאטרון קיראי שנפתח באותה השנה ועד מותו היה המנצח והמעבד של התיאטרון. בתפקידו האחרון הוא עזר להבאתו לבמה של האופרטה "האביר יאנוש" של המלחין פונגראץ קצ'ו. הוא ניצח על האופרטה הזו כשלוש מאות פעמים. בין השנים 1928–1930 חתם חוזה בסגד, אך לאחר מכן שב לתיאטרון קיראי. ב-31 בינואר 1904 נשא לאישה את השחקנית מריה קוליני מסגד, שהוריה היו השחקנים מרטון קוליני ואנה בירו.
ב-31 בינואר 1922 הוצגה האופרטה של וינצה "הכלה של המבורג" ב"תיאטרון העירוני" (ששמו היום תיאטרון ארקל). האופרטה שלו, שלא חסרו בה הצלילים האירדנטיים, אבל הפינלה של המערכה הראשונה, עם הלהיט "את יפה, את יפה, הונגריה" הפך לשיר פופולרי מאוד רק הרבה אחרי מותו של וינצה. השימוש ברגשות הפטריוטיים לא נמנע עקב מוצאם היהודי של המחברים (תמלילן: ארנו קוליני) (אך זה לא הציל את קוליני מגירושו וממותו בשואה).
הניסיון האופראי היחיד של וינצה הוצג ב-29 במרץ 1924 בשם "החזק יותר". דרמה מוזיקלית של מערכה אחת (!). זה היה ניסיון לא מוצלח ומאוחר להעלות את המוזיקה העממית לרמה גבוהה יותר. היצירה השיגה רק שש הופעות בחמישה שבועות ואז נעלמה לצמיתות מהרפרטואר.
יצירותיו נשכחו היום, אם כי וינצה היה אחד מיוצרי האופרטה שהוכשרו היטב לז'אנר. כמה מיצירותיו, עוד בחייו, הגיעו גם לבמות זרות. הכלה של המבורג חודשה מספר פעמים בתיאטרון ארקל עד שנת 1939. מספר הקלטות פטיפון נשמרו, בהן השתתף כמלווה בפסנתר בז'אנרים שונים.
הצתה עצמית
הצתה עצמית היא שיטה להתאבדות באמצעות שרפה מכוונת של אדם את עצמו. בתרבויות מסוימות הצתה עצמית היא מסורת בת מאות שנים; בעת המודרנית הצתה עצמית הפכה לצורת מחאה פוליטית רדיקלית.
המסורת הידועה ביותר של הצתה עצמית היא הסאטי, מנהג הודי עתיק שבו האלמנה שורפת את עצמה באש מדורת השרפה של בעלה המנוח. מקורו של המנהג בסיפור אודות האלה סאטי, שקפצה למדורת הפולחן שערך אביה, דקשה, לכל האלים למעט בעלה, האל שיווה, על מנת לשמור על כבודו של בעלה. באפגניסטן הצתה עצמית היא דרך מקובלת של נשים להתאבד.
בישראל
מאז קום המדינה היו בישראל מקרים רבים של הצתה עצמית, רובם על רקע אישי. בנוסף היו מספר מקרי הצתה שעוררו סערה ציבורית:
אלמר ודאס
אלמר ודאס (במקור מוריץ אלמר וייס, בהונגרית: Vadász Elemér; סקשפהרוואר, 1 במרץ 1885 – בודפשט, 30 באוקטובר 1970) היה גאולוג יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט פעמיים. פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
ביוגרפיה
אשתו הייתה אגנש יוש (1895–1972), בתם של אישטוואן יוש ושל רוזה הרבנדה, אותה נשא בבודפשט ב-25 בנובמבר 1916.
ג'יומטרי דש
ג'יומטרי דש (באנגלית: Geometry Dash) היא סדרה של משחקי וידאו מסוג פלטפורמה שפותחה על ידי המפתח השוודי רוברט "רובטופ" טופלה (באנגלית: Robert "RobTop" Topala). המשחק הראשון, ג'יומטרי דש (Geometry Dash) שוחרר ב-13 באוגוסט 2013 ב-iOS ובאנדרואיד, וגרסת הסטים ב-22 בדצמבר 2014. בג'יומטרי דש, שחקנים שולטים בתנועה של דמות מרובעת (שנקראת אייקון) ומנווטים לאורך שלבים שמבוססות על מוזיקה בזמן הימנעות ממכשולים כמו קוצים שהורסים את האייקון מיידית לאחר בפגיעה.
ג'יומטרי דש מורכב ב-21 שלבים רשמיים. יש במשחק מערכת ליצירת שלבים שבו שחקנים יכולים ליצור שלבים משלהם, לפרסם אותם באינטרנט ולשחק שלבים שנוצרו על ידי שחקנים אחרים. בנוסף לשלבים הרשמיים, שלבים מסוימים שנוצרי על ידי שחקנים יכולים לקבל "המלצה" מרובטוב והשלבים המומלצים האלו יכולים להופיע בתוכן במשחק כמו היכל תהילה והשלב היומי. כסף בתוך המשחק כמו כוכבים, מטבעות, כדורים או יהלומים יכולים ניתן להשיג ממקומות רבים כמו שלבים רשמיים, שלבים מומלצים ששחקנים אחרים יצרו ותיבות.
בנוסף למשחק המקורי, נוצרו עוד שלושה משחקי ספין-אוף נוספים בסדרה: ג'יומטרי דש מלטדוון (Geometry Dash Meltdown), ג'יומטרי דש וורלד (Geometry Dash World) וג'יומטרי דש סאבזירו (Geometry Dash Subzero).
מהלך המשחק
ניתן לשחק בג'יומטרי דש עם מסך מגע, מקלדת, עכבר או שלט משחק. השחקן מזיז את האייקון שלו על ידי לחיצה או החזקה בכדי להגיע לסוף שלב. אם השחקן מתרסק לתוך מכשול כמו קוץ, קיר או להב, השלב מתחיל מחדש. יש גם "מצב תרגול" שבו השחקן יכול להציב מחסומים בכדי לסקור או לתרגל את השלב, אבל הוא לא מסוגל לאסוף מטבעות או להשיג התקדמות במצב הרגיל. התזמון והקצב של המוזיקה במשחק הם חלקי חשוב במשחק, לרוב ביחס זה לזה.
יש 21 שלבים רשמיים בגרסה המלאה של ג'יומטרי דש ו-18 מהם נפתחים בהתחלה, שלושת השלבים האחרים דורשים מספר מסוים של מטבעות שמוסתרים בכל שלבים הרשמיים. כל שלב רשמי או שלב מומלץ מביא לשחקן פרסים כאשר מסיימים את השלב. יש שישה רמות קושי במשחק: קל, רגיל, קשה, קשה יותר, מטורף ושד (דימון), ולכל משתמש יש מונה שמראה כמה שלבי דימון הוא הביס. שחקנים יכולים לזכות בהישגים שמביאים לשחקן פרסים כמו צבעים או מראים חדשים לאייקונים שלהם. שחקנים יכולים גם לקנות את הדברים האלה בשלוש חנויות שמשתמשות בכדורים (כסף המשחק) שיש לשחקן.
הגרסה המלאה של המשחק כוללת את היכולת לשחק בשלבים שנוצרו על ידי משתמשים אחרים ולהעלות שלבים משלך. היוצר של השלב חייב להשלים את השלב שלו במצב רגיל עם כל המטבעות שהוא שם בשלב לפני שהוא יכול לפרסם את השלב: תהליך שידוע כוריפיקציה. שינויים שיבוצעו לאחר הוריפיקציה יגרמו שלב לאבד את הוריפיקציה שלו, מה שמצריך את היוצר להשלים את השלב שוב. לשלבים מומלצים יש קושי ספציפי שנקבע על ידי רובטופ, אבל בשאר השלבים המומלצים הקושי נקבע על פי השחקנים שמשחקים בשלב. היוצר של שלב, השחקנים של הרמה ומנחי המשחק יכולים להשפיע על ההחלטה של רובטופ להפוך שלב למומלץ. יש 12 דירוגי קושי לרמות שנוצרו של ידי משתמשים, חמישה מהדירוגים הם החמש הדירוגים הראשונים מהשלבים הרשמיים. הקושי האוטומטי שמור לשלבים "אוטומטיים" שבהם לא צריך ללחוץ או להחזיק בכלל בשביל להשלים את השלב. בנוסף יש גם חמש וריאציות של קושי הדימון: דימון קל (איזי דימון), דימון בינוני (מידיום דימון), דימון קשה (הארד דימון), דימון מטורף (אינסיין דימון) ודימון קיצוני (אקסטרים דימון). בשלבים מומלצים, כל קושי מביא מספר מסוים של כוכבים כשמשלימים אותו.
מוזיקה
המוזיקה השונות בהן נעשה שימוש ברמות הרשמיות נעשו על ידי האמנים פוראבר באונד (ForeverBound), DJ-וי-איי (DJVI), סטפ (Step), וואטרפליים (Waterflame), DJ-נייט (DJ-Nate), F-777 ואמ-די-קיי (MDK). בנוסף, עוד מוזיקה במשחק (כגון המוזיקת רקע לתפריט והכספות הסודיות במשחק) נוצרו על ידי קווין מקלאוד וגם מוזיקה שרובטופ יצר בעצמו. כשהשחקנים יוצרים שלבים משלהם יש אפשרות להשתמש בכל אחר מה-21 שירים מהשלבים הרשמיים של המשחק. כשהמשחק עודכן לגרסה 1.9, נוסף גם את האפשרות להשתמש גם בשירים שהועלו ל-Newgrounds, אתר שבו אומנים רבים מעלים את שיריהם.
פיתוח
המשחק התחיל כפרויקט שיכול היה ללכת לכל כיוון, לפי רובטופ. הוא אמר ש-"זה פשוט התחיל כמשחק עם קובייה שיכולה לקרוס ולקפוץ" וש-"באמת לא הייתה תוכנית מפורטת". הוא פיתח אותו בעבר עבור המחשב, אבל מאוחר יותר הוא שינה את התוכנית שלו ועשה ניסיונות להפוך אותו למשחק לטלפון נייד. רובטופ קיבל השראה מ-"המשחק הבלתי אפשרי" ולקח לרובטופ ארבעה חודשים בכדי ליצור את המשחק והוציא אותו אותו ל-App Store ול-Google Play. בגרסת הבטא, המשחק נקרא ג'יומטרי ג'מפ (Geometry Jump) אבל מאוחר יותר זה שונה לג'יומטרי דש. המשחק פותח על מנוע המשחק קוקוס-d2 (d2socoC).
כשג'יומטרי דש יצא היו שבע שלבים בחינם בגרסה החינמית של המשחק בשם ג'יומטרי דש לייט, ובנוסף לכך עוד תשע שלבים אחרים שנוספו לג'יומטרי דש לייט לאורך עדכונים שיצאו למשחק. ג'יומטרי דש צבר פופולריות ברחבי העולם, במיוחד בקנדה, ששם זה השיג את התואר של אפליקציית האייפון בתשלום הפופולרית ביותר ביוני 2014. אפילו שג'יומטרי דש לייט זה הגרסה החינמית הכי פופולרית, יש בסך הכל ארבע משחקי ג'יומטרי דש חינמיים.
ב-14 באוגוסט 2021, רובטופ פרסם סרטון של תצוגה מקדימה של גרסה 2.2 שהוא העדכון הגדול הראשון מאז 2017, בערוץ היוטיוב שלו. תאריך פרסום של גרסה 2.2 עוד לא פורסם. ב-4 בספטמבר 2022 רובטופ שחררה את התצוגה המקדימה השנייה יותר משנה לאחר ששחרר את הראשונה.
קבלת המשחק
המשחק קיבל ביקורות חיוביות לרוב ממבקרי משחקים. Softpedia החמיא את הסגנון והאתגר שיש למשחק, ואמר "למרות שזה יכול להיות קצת מתסכל לפעמים, אתה תמיד יכול להשלים את השלבים באמצעות המצב תרגול ואז לעבור לשלבים רבים ושונים שנוצרו על ידי שחקנים אחרים". 148 Apps העניקו למשחק ביקורת חיובית, ואמרו "ג'יומטרי דש מספק את כל האתגרים הצפוי ממשחק "בלתי אפשרי" ובמקביל הופך אותו לנגיש יותר לשחקנים חדשים". ג'יומטרי דש גם מסויג על ידי המבקר כריס מוריס באתר Common Sense Media כמשחק מחשב ידידותי לילדים שהורים יכולים לתת לילדים שלהם לשחק בו, הוא ציין שהמשחק הוא "דרך טובה להתמודד עם תסכול', וש-"משפחות יכולות גם לדבר על קצב ועל כיף בריקוד עם מוזיקה"'. ב-App Store, ג'יומטרי דש דורג במקום השני ב-"10 משחקי אייפד בתשלום הכי טובים" של האפליקציה ובמקום השביעי ב-"10 משחקי האייפון בתשלום הכי טובים" בשנת 2018.
משחקים אחרים
Gamezebo שיבח את ג'יומטרי דש וורלד על הקסם והסגנון משחק הנחמד. למרות זאת, המבקר ציין שזה לא "המשחק אם המראים הכי מעניינים". גרסון נובואה מ-AndroidGuys שיבח את הספין-אוף הזה של ג'יומטרי דש, ואמר ש-"ג'יומטרי דש וורלד זה תוספת ראויה לאוסף משחקים שלך. בזכות אלמנטים גרפיים וקוליים שמחוברים ביחד, המשחק מספק חוויה מדהימה ומשולבת שלא נראים הרבה במשחקי נייד".
ג'יומטרי דש לייט
ג'יומטרי דש לייט זה גרסה חינמית של ג'יומטרי דש עם פרסומות והגבלות למשחק. יש לג'יומטרי דש לייט 16 שלבים אבל אין את האפשרות ולשחק רמות של שחקנים אחרים או ליצור רמות משלך. יש לג'יומטרי דש לייט גם מבחר הרבה יותר מצומצם של אפשרויות לשינויי האייקון ואין הרבה אייקונים וצבעים שיש בגרסה המלאה של ג'יומטרי דש.
ג'יומטרי דש מלטדוון
ב-16 בדצמבר 2015 רובטופ הכריז על משחק ספין-אוף בשם ג'יומטרי דש מלטדוון, שיצא ב-19לבדצמבר 2015 עבור iOS ואנדרואיד. נכון לעדכון 1.0 של המשחק, הוא כולל שלוש שלבים שכוללים את השירים של F-777. המשחק הציג אייקונים חדשים ואלמנטים חדשים בשלבים שנוספו בגרסה 2.0 של ג'יומטרי דש המקורי.
ג'יומטרי דש וורלד
ב-21 בדצמבר 2016 רובטופ הכריז על משחק ספין-אוף שני בשם ג'יומטרי דש וורלד, ואמר שהוא ייצא באותו היום. כרגע הוא כולל שני עולמות עם חמש שלבים בכל עולם, כולל אלמנטים חדשים בשלבים מעדכון 2.1.
וג'יומטרי דש סאבזירו
ב-12 בדצמבר 2017, רובטופ הכריז על משחק ספין-אוף שלישי בשם ג'יומטרי דש סאבזירו, ששוחרר ב-21 בדצמבר 2017. המשחק מורכב משלושה שלבים. כרגע זה המשחק ג'יומטרי דש האחרון ששוחרר והראשון שמראה כמה אלמנטים של שלבים מעדכון 2.2 שלא פורסמו לג'יומטרי דש המקורי, כמו אייקונים חדשים ושליטה במצלמת המשחק.
שנדי
שֶנדי (מאנגלית: Shandy) הוא סוג של משקה אלכוהולי קל המיוצר מתמהיל של בירה עם משקה מוגז, ג'ינג'ר אייל וכדומה. מערבוב המשקאות נוצר משקה בעל נפח אלכוהולי נמוך, שלעיתים אף אין מתייחסים אליו כאלכוהולי כלל.
לשנדי גרסאות מקומיות רבות, ובישראל נמכרת גרסה מקומית בשם שנדי, החל משנות ה-80 של המאה ה-20.
ילד בקרקס
"ילד בקרקס" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. את השיר הוציאה לאור בשנת 1975 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה הרביעית באלבומה ה-12 של הזמרת, תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים.
על השיר
"ילד בקרקס" נכתב והולחן על ידי יהונתן גפן ונתן כהן. במרכז השיר עומד ילד המופיע בקביעות בקרקס המקומי כפעלולן. השיר מתפרש לאורך של שלושה בתים, ומיד לאחר כל בית מבוצע פזמון (כל הפזמונים שונים זה מזה). תחילה מסופר על תחילת דרכו של הילד כפעלולן: כיצד היה הולך יחף על חבלים או טס מעל זירה במתחם. בבית השני נוחל הילד כישלון באחד מהפעלולים שניסה לבצע. חבלו נקרע בעודו הוא מתהלך עליו. הוא נופל לקרקע ונפצע קשות. בבית השלישי מסופר כי הילד נהרג בתאונה. הקהל חשב שזהו חלק מהתרגיל, ועל מנת להסיח את דעתו נשלח אליו ליצן ידוע-שם שיבדרו. בפזמונים הילד נמשל לדמות ציפור, ובזה האחרון הוא עתה עף בשמיים, כמו ציפור (רמיזה למותו).
"ילד קרקס" זכה להצלחה גבוהה במצעדי הפזמונים בישראל. הוא הגיע למקום השני במצעד השבועי ברשת ג' ולמקום הראשון בדירוג של גלי צה"ל.
אלה ליטביץ
אלה ליטביץ (נולדה ב-1982) היא אמנית רב-תחומית ישראלית.
ביוגרפיה
אלה ליטביץ נולדה בחיפה בשנת 1982. בין השנים 2005–2009 למדה לתואר ראשון בצילום באקדמיה לאמנות בצלאל, ולאחר מכן בשנים 2014–2015 בתוכנית של בית הספר הגבוה לאמנויות היפות בגנט, בלגיה. זכתה במספר פרסים, ביניהם פרס לורן ומיטשל פרסר לצלם ישראלי צעיר (2009), פרס האמן המבטיח ע"ש יגאל אהובי ביריד צבע טרי ב-2013, ופרס קרן גוגנהיים שווייץ ב-2018 . ליטביץ הציגה את עבודותיה בישראל, אירופה וארצות הברית.
חיה ויוצרת בתל אביב.
יצירתה
עבודתה של ליטביץ מבוססת מחקר מולטידיסיפלינרי ונוגעת בין השאר בנושאים של נוף ולאומיות. היא יוצרת מיצבים העוסקים בטריטוריה, עם חיבור להיסטוריה, תרבות ופוליטיקה.
בשנת 2017 הציגה בתערוכת היחיד במוזאון פתח תקווה לאמנות מיצב בשם "קפיצת הדרך". ליטביץ חקרה את ההיסטוריה של העיר ימית בחצי האי סיני מהקמתה ועד לפירוקה. מחקר זה הוביל אותה לעסוק גם בתנאי הסביבה ובעיקר בתופעת החולות הנודדים הנוצרים ומתפרקים במהירות בדומה לעיר ימית עצמה. המיצב של ליטביץ הורכב משני חלקים: האחד, קיר בטון באורך שישה וחצי מטרים הוצב ברחבת הכניסה – קיר טרומי מפירוק העיר ששכב בעשורים מאז פירוק ימית באזור חבל שלום שיועד לשיירי העיר המפורקת. חלקו השני של המיצב הוצב בחלל הגלריה: דיונת חול ש"הונשמה" באמצעות מאווררים תעשייתיים, ובדומה לדיונה טבעית היא השתנתה ועוצבה מחדש בחלל לאורך התערוכה. באותה שנה הציגה מיצב בשם "נדידה" בגלריה האוניברסיטאית לאמנות. עבודה זו הורכבה מ-17 מפות רקומות המבוססות על תוכניות של מבני טחנות קמח ומבטשות צמר לאורך נחל עמוד ששוחזר על ידי רשות העתיקות. ליטביץ לקחה את תוכניות הטחנות המהוות זכר וסימן להיסטוריה ארוכה של הגירה ונדידת עמים במהלך המאה ה-16, תרגמה אותן בשרטוט לכדי קומפוזיציה מופשטת, ולמרות ההפשטה הרכיבה מחדש את הקווים מחדש ליצירת מבנים. את הרישומים המופשטים העבירה לקבוצת נשים פלסטיניות שגרו בקרבת נחל עמוד, שרקמו אותן ברקמה פלסטינית מסורתית. ליטביץ השאירה בידיהן את הפירוש לשרטוט כראות עיניהן והן תרגמו את הקווים הגאומטריים לצורות דקורטיביות, הוסיפו פרטים מהחי, הצומח ודגלי לאום; אך כל זאת, תוך שמירה על הגרעין המבנה האדריכלי.