cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יער קומפיין
חתימת הסכמי שביתת הנשק, 1918 ו-1940
ב-11 בנובמבר 1918 נחתם בקרון הרכבת של קומפיין שחנה בלב היער הסכם שביתת הנשק בין גרמניה לבין מעצמות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה. הקרון נבנה ב-1913 ושימש במקור כקרון מסעדה. היער נבחר לאתר לשיחות שביתת הנשק על ידי המרשל פוש במטרה לשמור על חשאיותן ולהסתירן מעיני העיתונאים וכן על מנת למנוע הפגנות של אזרחים מקומיים נגד המשלחת הגרמנית. המשלחת הגרמנית הובאה למקום בקרון רכבת שהיה שייך בשעתו לנפוליאון השלישי (תזכורת לתבוסת צרפת לפרוסיה במלחמת 1870) וקושט בסמלים המזכירים את תפארת האימפריה הצרפתית.
במלחמת העולם השנייה, ב-22 ביוני 1940, נחתם באתר הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית לבין צרפת לאחר תבוסת האחרונה במערכה על צרפת. הפיהרר אדולף היטלר הורה על חתימת ההסכם באותו אתר ובאותו קרון רכבת ששימש לכך ב-1918 על מנת לנקום בצרפתים על ההשפלה שנגרמה לגרמניה בשל ההסכם הראשון.
אנדרטת חללי עמק הירדן
אנדרטת חללי עמק הירדן היא אנדרטה הניצבת בצומת צמח, בקרבת חופה הדרומי של הכנרת. היא מוקדשת להנצחת שמות החללים מישובי מועצה אזורית עמק הירדן שנפלו במערכות ישראל ושמות הנופלים במערכה באזור צמח במלחמת העצמאות.
הקמת האנדרטה
ראשיתה של האנדרטה בגלעד שהוקם במקום בשנת 1949, בעקבות הקרבות העזים עם הצבא הסורי סביב הכנרת. האנדרטה הוקמה באתר שהיה מוקד קרב עמק הירדן במאי 1948.
במאי 1957 נרשמו במקום שמות חללי עמק הירדן. ביום הזיכרון תשכ"ח נחנכה באתר אנדרטת הסלע הניצבת בה כיום, בתכנונו של האדריכל ש. אלמוזלינו. בשנת 2002 חודשה האנדרטה בתכנונם של האדריכל אלמוזלינו, דב פייגין וראובן ג'יאמבשו.
האנדרטה
האנדרטה ממוקמת בגן הצמוד מצפון לכיכר התנועה בצומת צמח (במפגש הכבישים 90 ו-92).
המוקד הסמלי של האנדרטה הוא סלע גבוה הניצב על גבי במה מוגבהת. על גביו קבוע שלט אבן הנושא כתובת זו:
<CENTER>כבוד לגיבורים</CENTER> <CENTER>חללי עמק הירדן</CENTER> <CENTER>שבמותם נתנו</CENTER> <CENTER>את החיים והחרות</CENTER> <CENTER>לעמם ולארצם</CENTER>
בחלקו התחתון של הסלע קבועה כתובת באותיות מתכת: דור לדור יישא זכרם.
בצדה של במת הסלע ניצבים כן ללהבת זיכרון ותרנים לדגלי ישראל והמועצה האזורית עמק הירדן.
מימין לסלע הזיכרון, על גבי במה נוספת, ניצבים שבעה סלעים שעל גביהם נחקקו שמות החללים בחלוקה לפי תקופות הזמן, משנת תש"ח ואילך. כבש אבן שנקבע בשמאל הבמה מנגיש אותה למוגבלים בניידות. מעקות המתכת של הכבש נושאים דמויות של ארבעה חיילים.
גן האנדרטה רחב ידיים, נטוע דשא וסביב חלקו הצפוני נטועה שורת דקלים ועצים אחרים. בחלקו המערבי מוצבים ספסלים בפינה מוצלת. בעורף הגן מאחורי האנדרטה מצוי גן נוסף, שקוע, המכיל את האנדרטה המקורית שהוקמה באתר והוחלפה על ידי הנוכחית. מהאנדרטה המקורית הוסרו שמות הנופלים.
ברדיה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
סאדי קרנו
ניקולא לאונרד סאדי קרנו (בצרפתית: Nicolas Léonard Sadi Carnot; 1 ביוני 1796 - 24 באוגוסט 1832) היה פיזיקאי ומהנדס צבאי צרפתי אשר מאמרו "הרהורים על כוחה המניע של האש" אותו פרסם ב-1824 נתן את ההסבר התאורטי המוצלח הראשון של מנוע החום, והמושג מנוע קרנו קרוי על שמו. בכך הניח קרנו את היסודות לחוק השני של התרמודינמיקה. אביו היה המתמטיקאי והמדינאי לזאר קרנו. עבודתו של קרנו לא משכה תשומת לב רבה במהלך חייו, אולם לאחר מכן השתמשו בה רודולף קלאוזיוס וויליאם תומסון כדי לנסח את החוק השני של התרמודינמיקה וכדי להגדיר את המושג אנטרופיה.
חייו
סאדי קרנו נולד בפריז למשפחה שהייתה מפורסמת בעיסוקה במדעים ופוליטיקה. הוא היה הבן הראשון של לזאר קרנו, מתמטיקאי נודע, מהנדס צבאי והמנהיג של צבא צרפת בין נפילת לואי השישה עשר עד לעלייתו של נפולאון.
בגיל 16 קרנו נהיה לצוער באקול פוליטקניק שבפריז, בין עמיתיו היה גספאר גוסטב קוריוליס. האקול פוליטקניק יועד להכשיר מהנדסים לשירות צבאי, אולם בין מרציו היו מדענים דגולים כמו אנדרה מרי אמפר, פרנסואה ז'אן דומיניק אראגו, לואי ז'וזף גה-ליסאק, סימאון דני פואסון ובית הספר נהיה ידוע בהוראת המתמטיקה שלו. לאחר סיום לימודיו בשנת 1814 קרנו נהיה לקצין בצבא היבשה של צרפת בחיל ההנדסה. אביו, לזאר שירת כשר הפנים של נפולאון בתקופת שלטון "מאה הימים", לאחר תבוסתו הסופית של נפולאון ב-1815, לזאר גורש ומקומו של סאדי בצבא תחת השלטון המלוכני של לואי השמונה עשר היה בסכנה.
קרנו פרש מן הצבא בשנת 1828, ללא פנסיה, הוא אושפז במוסד סגור כסובל מהזיות וממאניה, בגיל 36 הוא נפטר מכולרה בבית החולים באיברי-סיר-סן.
רקע
כשקרנו התחיל לעבוד על ספרו, מנועי הקיטור השיגו חשיבות כלכלית ותעשייתית רבה, אולם לא היה מחקר מדעי אמיתי עליהם. תומאס ניוקומן היה הראשון שהמציא מנוע קיטור שמופעל באמצעות בוכנה לפני יותר ממאה בשנת 1712, כ-50 שנה אחר כך ג'יימס ואט ערך את השיפורים המפורסמים שלו שהיו אחראים להגדלת היעילות והמעשיות באופן ניכר של מנועי הקיטור. באותה תקופה היו קיימים מנועים מורכבים והתחלה של מנועי בעירה פנימית, אותם הכיר קרנו וכתב עליהם בספרו. למרות שהייתה הבנה אינטואיטיבית כיצד פועלים המנועים לא הייתה כמעט שום תאוריה מדעית המסבירה את אופן פעולתם.
בשנת 1824 חוק שימור האנרגיה לא היה מפותח דיו והיה נתון למחלוקת רבה, ניסוח מדויק של החוק הראשון של התרמודינמיקה היה במרחק של יותר מעשור, תאוריית החום הייתה במרחק של יותר משני עשורים והתאוריה הנפוצה ששלטה אז הייתה תאוריית הקלוריק שגרסה שחום הוא מעין נוזל המכונה קלוריק, הזורם מגופים חמים לגופים קרים כאשר אין שיווי משקל תרמודינמי.
מנוע קרנו
קרנו ביקש לענות על שתי שאלות על אופן פעולתם של מנועי החום: "האם העבודה הזמינה ממקור חום יכולה להיות בלתי מוגבלת?" ו" האם בעיקרון ניתן לשפר את מנועי החום על ידי החלפת הקיטור בנוזל או גז אחר?", הוא ניסה לענות על שאלות אלה בביוגרפיה, שתפרסמה כספר פופולרי בשנת 1824 כשהיה רק בן 28. הספר נקרא "הרהורים על כוחה המניע של האש", הספר ניסה לכסות מגוון רחב של נושאים על מנועי החום בצורה פופולרית, המשוואות הושארו למינימום ודרשו אריתמטיקה ואלגברה פשוטה, למעט מדי פעם כאשר בהערות השוליים הוא הכניס מספר טיעונים ששילבו חשבון דיפרנציאלי. הוא דן ביתרונות היחסיים של אוויר וקיטור שפועלים במנוע, ביתרונות של ההיבטים השונים בתכנון מנועי קיטור ואפילו כלל כמה רעיונות משל עצמו בנוגע לשיפורים מעשיים. החלק החשוב ביותר של הספר הוקדש להצגה מופשטת של מנוע אידיאלי שניתן יהיה להשתמש בו כדי להבין ולהבהיר את העקרונות יסודיים שמוחלים באופן כללי על כל מנועי החום ללא קשר לתכנון ולעיצוב שלהם.
אולי התרומה הגדולה ביותר של קרנו לתרמודינמיקה הייתה ההפשטה של התכונות המהותיות של מנועי הקיטור, כפי שהיו בזמנו, למנוע חום כללי יותר ואידיאלי. זה הביא ליצירת מודל של מערכת תרמודינמית שעליה ניתן ליישם חישובים מדויקים ובכך להימנע מהסיבוכים שנבעו מהתכונות הגולמיות של מנועי הקיטור העכשוויים. באמצעות אידיאליזציה של המנוע, קרנו יכל לענות באופן ברור וללא עוררין על שתי שאלותיו המקוריות.
הוא הראה שהיעילות של המנוע האידיאלי היא פונקציה רק של 2 הטמפרטורות של המאגרים שביניהם הוא פועל. אין מנוע חום שיכול לפעול ביעילות גבוהה יותר בהינתן אותן טמפרטורות הפעלה. מנוע קרנו הוא המנוע היעיל ביותר שקיים, לא רק בגלל חוסר בחיכוך ובתהליכים בזבזנים אחרים, הסיבה העיקרית היא שהוא מניח שאין הולכת חום בין חלקים במנוע עם טמפרטורות שונות, קרנו ידע שהולכת חום בין גופים בטמפרטורות שונות היא תהליך בזבזני ובלתי הפיך, שחייב להיעלם אם רוצים להשיג מנוע חום עם יעילות מקסימלית.
לגבי השאלה השנייה, קרנו היה די בטוח שהיעילות המקסימלית המתקבלת לא תלויה בטבע המדויק של הנוזל או הגז, הוא טען שכוחו המניע של החום הוא עצמאי מהחומרים המועסקים כדי להבין אותו, שהכמות שלו תלויה אך ורק בטמפרטורה של הגופים שביניהם מועבר הקלוריק.
מותו
קרנו פרסם את ספרו בתקופת השיא של מנועי הקיטור. התאוריה שלו הסבירה מדוע מנועי קיטור המשתמשים בקיטור לוהט במיוחד היו טובים יותר וזאת בגלל התוצאה שהיא מאגרים עם טמפרטורה גבוהה יותר. התאוריות והמאמצים של קרנו לא שיפרו מיד את היעילות של מנועי הקיטור, התאוריות שלו רק עזרו להבין מדוע פרקטיקה אחת עדיפה על האחרות. רק לקראת סוף המאה ה-19 הרעיונות של קרנו, כלומר שהיעילות של מנוע החום תגדל אם הטמפרטורה של המאגרים תגדל, יושמו למעשה. אולם ספרו של קרנו יצר בסופו של דבר השפעה אמיתית על תכנון ועיצוב מנועים. רודולף דיזל לדוגמה, שהיה מוקסם מהתאוריות של קרנו תכנן את מנוע הדיזל שבו הטמפרטורה של המאגרים גבוהה יותר מאשר במנוע הקיטור וכתוצאה מכך יצר מנוע יעיל יותר.
סינתזה גרעינית קדמונית
סינתזה גרעינית קדמונית (באנגלית: Big Bang nucleosynthesis) היא תאוריה באסטרופיזיקה ובפיזיקת החלקיקים אשר מסבירה את תהליך ההיווצרות של היסודות הקלים בטבלה המחזורית ברגעים הראשונים שלאחר המפץ הגדול. היווצרות היסודות התחילה לאחר היווצרות הפרוטונים והנייטרונים בתהליך המכונה באריוגנזה והסתיים כשלוש דקות לאחר מכן.
תאוריה מול תצפיות
התאוריה אשר מתארת את תהליך הסינתזה הגרעינית צופה כי התפלגות החומר תהיה 75% מימן, 25% הליום 4, כמה אלפיות האחוז של דאוטריום (איזוטופ של מימן) והליום 3, ועשר מיליארדיות האחוז ליתיום. תצפיות אסטרופיזיקליות על ענני גז ענקיים ביקום מאששות את היחס הצפוי בין מימן להליום. אישוש נוסף מגיע מתצפיות בקרינת הרקע הקוסמית אשר תואמות את התחזית עבור הליום 3 ו-4 ועבור דאוטריום. ישנה אי התאמה בין שני הניסויים לגבי תכולת הליתיום של היקום. בעיה זו היא אי התאמה ברמה של 5\sigma. בעיה זו ידועה כבעיית הליתיום. בעיה זו היא שאלה פתוחה ועדיין לא ידוע האם היא נובעת משגיאות מדידה של תכולת החומר ביקום, משגיאות חישוב הנכנסות בכל חישוב של פיזיקה גרעינית, או שאולי יש תהליך פיזיקלי שאינו מוכר למדע הפותר שאלה זו.
פרויקט דרום-מזרח אנטוליה
פרויקט דרום-מזרח אנטוליה (טורקית Güneydoğu Anadolu Projesi, GAP) הוא פרויקט רב-מגזרי לפיתוח אזורי בר-קיימא משולב בדרום-מזרח אנטוליה בטורקיה. מטרותיו העיקריות של הפרויקט הן להעלות את איכות חייהם ורמת הכנסתם של תושבי האזור, להקטין פערים בין-אזוריים, להגדיל את התפוקה והצמיחה הכלכלית במגזר הכפרי, וכן לתרום למטרות כלכליות וחברתיות במישור הלאומי. הפרויקט משתרע באגן הניקוז של נהרות הפרת והחידקל בשטחן של 9 נפות במדינה - אדיאמן, בָּטְמַן, דיארבקיר, גזיאנטפ, קיליס, מרדין, אורפה, סיאירט ושרנק. בשטח זה התגוררו בשנת 2000 6,608,619 תושבים ובשנת 2005 הוערך מספרם בכ-9 מיליון.
היסטוריה
הראשון שהגה את הרעיון לרתום את נהרות האזור להפקת חשמל כבר במחצית הראשונה של המאה ה-20, היה מוסטפא כמאל אטאטורק, וב-1935 נוסד "המינהל לתכנון עבודות חשמל" (Elektrik İşleri Etüd İdaresi, EİE) והופקד על מחקר ובחינת התחום. המיזם החל לצאת לפועל בשנות השבעים של המאה ה-20 כמפעל השקיה, חקלאות וייצור כוח הידרואלקטרי, וסכר קבן (Keban Barajı) היה הסכר הגדול הראשון שהוקם על נהר הפרת ב-1974. בשנת 2020 הוקם סכר איליסו ותחנת כוח בהספק של 1200 מגוו"ט.
במהלך שנות השמונים שינה המיזם את אופיו והפך למפעל רב-תחומי השם דגש גם על אספקטים חברתיים וכלכליים אחרים, כמו תשתית עירונית וכפרית, ייעור, חינוך ובריאות, וב-1988 עודכן המבנה הארגוני של הנהלת הפרויקט כדי להתאימה ליעדיו החדשים. חלקו של המיזם העוסק ביעדיו המקוריים כולל את הקמתם של 22 סכרים ו-19 תחנות כוח הידרואלקטריות (שמונה מהם הוקמו עד 2005), וכן את השקייתו של אזור בשטח של 18,200 קמ"ר. עלותו הכוללת של המיזם מוערכת ב-32 מיליארד דולר ונכון לשנת 2005 כבר הושקע 56% מסכום זה. יכולת הפקת החשמל של המיזם עמדה בשנת 2005 על 7,476 מגה-ואט ואמורה להגיע ל-27 מיליון מגה-ואט. הסכר הגדול ביותר במיזם, סכר אטאטורק גם הוא על נהר פרת, הושלם בשנת 1990. גובהו 184 מטר ורוחבו 1,820 מטר. תחנת הכוח של הסכר מייצרת לבדה 2,400 מגה-ואט ומימיו מזינים את אזור חרן.
עם זאת, בשנות התשעים של המאה ה-20 נקלע הפרויקט לקיפאון בשל מספר סיבות. המאבק המתמשך בין ממשלת טורקיה ומפלגת הפועלים של כורדיסטן שהתחולל בעיקר בדרום-מזרח אנטוליה עיכב את העבודות, ומפלגת הפועלים הכורדית ביצעה מספר התקפות טרור על מתקנים במיזם והסבה להם נזק, מה גם שהממשלה נאלצה להפנות משאבים כספיים לשם אבטחתם. בנוסף המשברים הכלכליים שפקדו את טורקיה בעשור האחרון של המאה ה-20 כמו גם המתיחות בעיראק עיכבו גם הם את התקדמות הפרויקט. בשל השפעתו של המיזם על משטר זרימתם של נהרות מסופוטמיה העיקריים גם בשטחי סוריה ועיראק הביא הפרויקט למתיחות בין טורקיה לבין מדינות אלה, אשר דרשו את הגדלת כמות המים הזורמת בנהרות, וטורקיה השקיעה כספים רבים במיגון המתקנים מפני התקפה צבאית. פרנסי המיזם נאלצו להתמודד גם עם מחאה על רקע הצפת שטחים, דבר שהביא לעקירת אוכלוסייה ופגיעה באתרים היסטוריים.
בתחילת המאה ה-21 נפתרו רובן של בעיות אלה. יחסיה של טורקיה עם סוריה השתפרו והמתיחות בעניין המיזם נדחקה לקרן זווית. הפלת משטרו של סדאם חוסיין בעיראק והאנרכיה שהשתלטה על מדינה זו הסיתו את העיסוק במיזם גם שם, ולכידתו של מנהיג מפלגת הפועלים הכורדית, עבדוללה אג'לאן ב-1999, והרגיעה במאבקו של הארגון תרמו לרגיעת האזור.
השפעות הפרויקט
דרום-מזרח אנטוליה היה אזור פורה ומיושב במהלך העת העתיקה ונחצה על ידי דרכי המסחר היבשתיות בין אירופה ואסיה (דרך המשי). עם זאת החל במחצית האלף השני לספירה ועם פתיחת עורקי השייט למזרח, החל האזור לשקוע והפך ל"חצר אחורית" בתקופת האימפריה העות'מאנית ובתקופת הרפובליקה הטורקית לאחריה. הפרויקט העניק לאזור תנופה כלכלית ותרבותית חסרת תקדים ויצר תהליך של הגירה פנימית לדרום-מזרח אנטוליה, תוך יצירת 3.5 מיליון מקומות עבודה. לפי ההערכות גדלה אוכלוסיית האזור במהלך השנים הראשונות של המאה ה-21 בכ-50%, ומספר ערים וגזיאנטפ בראשן הפכו ל-"Boomtowns".
מוריס בורז'ס-מונורי
מוריס בורז'ס מונורי (בצרפתית: Maurice Bourgès-Maunoury; 19 באוגוסט 1914 - 10 בפברואר 1993) היה פוליטיקאי צרפתי, איש המפלגה הרדיקלית (מפלגת מרכז-שמאל), אשר שימש שר בממשלות צרפת מראשית שנות ה-50 ועד 1958. בשנת 1957 כיהן גם כראש ממשלת צרפת (לאחר גי מולה). מידידי ישראל, שחתם על הסכם מכירת כור גרעיני צבאי לישראל והסכם שיתוף פעולה מדעי צרפתי-ישראלי בתחום הגרעין. היה שר ההגנה בתקופת מבצע סיני.
מונצח בירושלים ברחוב על שמו בשכונת פסגת זאב
תוכנית הגרעין הישראלית
תוכנית הגרעין הישראלית לא הייתה יוצאת מן הכוח אל הפועל לקראת סוף שנות החמישים לולא חתימתו בדיעבד של מונורי על ההסכמים, מספר שעות לאחר שכבר לא היה בתפקיד בעקבות התפרקות ממשלתו, משום שהממשלה שהחליפה את ממשלתו של מונורי, התנגדה להסכם. על הפתרון היצירתי לתסבוכת המדינית חתום ידידו האישי של מונורי, שמעון פרס.
ערבוב של ארבעה גלים
ערבוב של ארבעה גלים (Four Wave Mixing) הוא תהליך שבו שלושה גלים אלקטרומגנטיים (גלי רדיו, גלי מיקרו, בתחום הנראה או אחרים) עם אורכי הגל מוכנסים אל תווך לא-ליניארי שם הם עוברים אינטראקציה ומייצרים  גל אלקטרומגנטי רביעי באורך גל  \ \lambda_4. הימצאותם של שלושת הגלים מייצרת בתווך תנודות קיטוב עם מאפיינים גאומטריים מחזוריים של גל הרמוני. תנודות קיטוב אלה משדרות את הגל הרביעי.
חוקי שימור וכללי ברירה
אורך גל איננו גודל נשמר בתווך דיאלקטרי כיוון שמהירות האור \ c בתווך משתנה על פי מקדם השבירה \ n של התווך לפי הקשר. לעומת זאת התדירות \nu בתווך נשמרת ללא קשר למקדם השבירה, ולכן הטיפול המתמטי בתופעה מתבצע תוך שימוש בתדירות. הגל הרביעי שנוצר יהיה עם תדירות:. כשעושים את החשבון עם שלושה גלים שנכנסים ומתאבכים בתווך, מוצאים שאפשר שייווצרו 12 גלים שונים, שלושה מהם ייווצרו ליד אחד מהגלים הנכנסים.
השיקול שהובא באשר לשימור התדירות באינטראקציה של ערבוב ארבעה גלים מתאימה לחוק שימור האנרגיה. שכן, אנרגיה של פוטון היא \ E = h \nu כאשר \ h הוא קבוע פלאנק. חוק שימור התנע באינטראקציה של פוטונים עם תווך הוא חשבון וקטורי כשלכל פוטון יש תנע \ \vec {p}  עם כיוון וגודל   כאשר \ \hat n הוא וקטור יחידה בכיוון התקדמות הפוטון. בשפה של אופטיקה לא ליניארית נקרא הדבר תאום מופע (Phase matching).
תאוריה
הגל האלקטרומגנטי ה"ראשון" ( \ \nu_{1}) שנכנס בודד אל התווך הדיאלקטרי, ייצר תנודות קיטוב בתווך, באותה תדירות של הגל ה"ראשון". תנודות אלה משדרות מחדש גל אלקטרומגנטי באותה תדירות אבל עם קיטוב, כיוון ומופע אחרים. עד כאן זו תופעת פיזור ריילי המוסברת על ידי פיזור ליניארי של גל (אופטיקה ליניארית) במסגרת הפיזיקה הקלאסית.
כניסתו של הגל ה"שני" (\nu_{2}) אל התווך הדיאלקטרי תייצר גם היא תנודות קיטוב. ההשפעה ההדדית של שני גלי הקיטוב האחד על השני ייצרו הרמוניות תהליך שנקרא גם יצירת מקצבים (Beating) בתדרים שהם הסכום וההפרש של תדירויות שני הגלים, בדומה לשתי מטוטלות (כל אחת בתדירות שונה) המצומדות ביניהם. התדירות החדשה של מערכת המטוטלות המצומדות תהיה הסכום וההפרש של התדרים.
כמו הגל הראשון והשני, הכנסתו של הגל ה"שלישי" (\nu_{3}) אל התווך הדיאלקטרי תייצר גם היא תנודות קיטוב. ההשפעה ההדדית של הגל השלישי עם גלי הקיטוב בתווך ייצרו מקצבים  בתדרים שהם הסכום וההפרש של תדירויות שני "הגלים הראשונים", וגם עם הסכום וההפרש של הגלים הראשונים.
הטיפול המתמטי בתופעה מתבצע דרך חישוב הקיטוב \vec {P} המושרה בתווך על ידי רכיבי השדה החשמלי של הגלים כטור חזקות של השדה החשמלי:
כאשר הסוספטיביליות \chi היא היכולת של התווך להתקטב בהשפעת שדה חשמלי.
יישום
את התופעה אפשר לרתום לשימוש מעשי כדי לייצר גל רביעי באורך גל חדש כמו בלייזר ראמאן.
התופעה יכולה להזיק בכך שהיא מייצרת רעשים לא רצויים בהתקנים אלקטרומגנטיים. האותות ההרסניים ביותר נוצרים בערבוב הבא: כאשר. זאת כיוון שהגל הרביעי שנוצר נמצא באורך גל קרוב מאוד לאורך הגל של אחד משני הגלים הנכנסים אל התווך.
בסיבים עשויים סיליקה הנמצאים בשימוש לתקשורת אופטית (WDM) עוברים אותות אופטיים בתדרים מרובים. שם מייצרת התופעה הפרעה שבה האינפורמציה זולגת מערוץ אופטי באורך גל אחד אל ערוץ אופטי הסמוך לו באורך גל אחר (Cross talk).
קיוסטנדיל (מחוז)
מחוז (אובלסט) קיוסטנדיל (בבולגרית: Област Кюстендил) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה השוכן בדרום מערב המדינה. המחוז משתרע על כ 2.7% משטח המדינה ועיר הבירה שלו היא קיוסטנדיל.
גאוגרפיה
במערבו של המחוז עובר הגבול בין בולגריה לסרביה ומקדוניה הצפונית. מבחינה טופוגרפית בדרום המחוז נמצא הר אוסוגובו, שפסגתו הגבוהה ביותר, רואן, מתנשאת לגובה של 2,251 מטרים, אשר למראשיתו עמקי הנהרות באריצה ודרגוביצה, שהם יובלים של הנהר סטרומה ובצפון מערבו רכס הרי רילה.
במחוז שורר אקלים ממוזג, והיערות מורכבים ברובם מעצים נשירים. המחוז כולל 9 ערים ו 182 יישובים, אשר 95.1 אחוזים מתושביהם הם בני הדת הנוצרית אורתודוקסית. מבחינת התמהיל האתני עולה, כי94 אחוזים הם בולגרים וכ-5 אחוזים הם צוענים.
היסטוריה
שמו של המחוז כשמה של עיר הבירה, נגזר משמו של שליט מקומי (הדספוט) קונסטנטין דראגאש, אשר היה ממוצא סרבי ושלט באזור בין 1379 ל-1395. האזור יושב בתקופת הממלכה התראקית, במאה ה-6 לפנה"ס. מ-46 לספירה ועד ראשית המאה ה-11 היה האזור פרובינציה רומית ואחר כך ביזנטית. במועד זה הפך האזור חלק מהאימפריה הבולגרית השנייה. ב-1372 הפך המחוז חלק מהאימפריה העות'מאנית, עת נכבש על ידי צבאותיו של הסולטאן מוראט הראשון. עד ל-29 בינואר 1878, היה האזור נפה עות'מאנית (סנג'ק) שהייתה חלק מאיילט (מחוז), אשר נקראה בתחילה איילט רומליה ואחר כך וילאייט הדנובה. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכללו שטחי המחוז בתוך נסיכות בולגריה, התוקף סיכומי קונגרס ברלין.
כלכלה
האזור עשיר בעפרה, חרסית, גרניט, פחם חום, וכבול. חלק מהמחצבים, נכרים במכרות המצויים במחוז לשימושים תעשייתיים וביתיים.
המחוז מפורסם במעיינות המרפא שבו, המושכים תיירים, בעיקר ממדינות אירופה.
דנט (אי)
אורכו של האי 3 קילומטרים.
האי ממוקם בשטח מפרץ לאזארב, 4 קילומטים ממערב לחופי האי אלכסנדר.
האי ממוקם 10 קילומטרים דרומית - מזרחית לאי אמבר.
גילוי האי
האי התגלה לראשונה מן האוויר בטיסות שבוצעו על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1939–1941.
האי מופה בשנת 1960 על ידי ד. סירל (D. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד, על בסיס תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948.
מקור השם
שמו של האי ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
האי נקרא בשם זה בשל צורתו - בקצה הדרומי של האי מצוי קרקס קרחוני, היוצר שקע המעקם את פני האי.
לקריאה נוספת
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 379
ריצ'רד קארפ
ריצ'רד מאנינג קארפ (באנגלית: Richard Manning Karp; נולד ב-3 בינואר 1935) הוא מדען מחשב יהודי-אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות מחקרו בתאוריה של אלגוריתמים, מחקר שזיכה אותו בפרס טורינג ב-1985 ובפרס הארווי ב-1998. קארפ ידוע במיוחד כמדען הראשון שתיאר את מחלקת הסיבוכיות NPC בעבודתו משנת 1971, בשם Reducibility Among Combinatorial Problems, בה תיאר גם את 21 הבעיות ה-NP שלמות של קארפ.
קורות חיים
קארפ נולד בבוסטון שבמדינת מסצ'וסטס, למד באוניברסיטת הרווארד וקיבל תואר בוגר ב-1955, השלים את עבודת המאסטר ב-1956 ואת עבודת הדוקטורט במתמטיקה שימושית ב-1959. לאחר לימודיו עבר לעבוד במעבדות IBM על שם תומאס ג'. ווטסון. ב-1968 התמנה לפרופסור למדעי המחשב, מתמטיקה וחקר ביצועים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם הוא מכהן עד היום, פרט לתקופה של ארבע שנים באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל.
ב-1971 פיתח קארפ יחד עם ג'ק אדמונדס את אלגוריתם אדמונדס קארפ למציאת זרימה מקסימלית ברשת זרימה. ב-1987 פיתח קארפ יחד עם מיכאל רבין את אלגוריתם רבין קארפ לחיפוש מחרוזות.
בשנת 1994 נבחר לעמית ACM. בשנת 2000 הוענקה לו מדליית EATCS מטעם האיגוד האירופי למדעי המחשב התאורטיים. ב-2004 קיבל את מדליית בנג'מין פרנקלין וב-2008 קיבל את פרס קיוטו.
Document Type Definition
שפת Document Type Definition (ראשי תיבות: DTD, בעברית: הגדרת סוג מסמך) היא שפה המשמשת להגדרת מבנה של מסמכים הכתובים בשפת XML או בשפת SGML. שפה זו היא אחת משפות ה-SGML וסכמת XML, ובעזרתה ניתן ליצור הגדרות וחוקים לצורה שבה מסמכים הכתובים בשפת סימון יעוצבו.
הצורך ב־Document Type Definition
השפות XML ו־SGML הן שפות סימון המשמשות להעברת והצגת מידע בצורה טקסטואלית. ייצוג המידע בצורה טקסטואלית הוא הגורם לאחד מהיתרונות הבולטים של שפות אלו - קריאת הנתונים יכולה להתבצע במערכות ממוחשבות שונות ללא תלות במערכת ההפעלה או בתוכנה המשמשת לקריאת הנתונים.
שפת XML הפכה להיות נפוצה ובעלת תפקידים רבים, במיוחד בשל גמישותה הרבה:
מאחר ששפת XML היא גמישה ובת הרחבה (eXtensible Markup Language), ומכיוון שלכל מסמך יש תפקיד שונה ועליו להחזיק נתונים שונים, יש צורך לקבוע תקן שיגדיר כיצד המסמך ייראה.
מטרת ה־Document Type Definition היא לקבוע את התבנית או את הצורה שבה הנתונים יסודרו במסמך. ניתן לומר כי ה־Document Type Definition הוא מסמך שמגדיר כיצד התוכנה הקוראת את הנתונים מצפה לקבל את המידע, כדי שתוכל לעבד אותו.
דוגמה למסמך DTD
דוגמה לקוד DTD, ולאחריו הסבר לקוד:
<!ELEMENT people_list (person*)> <!ELEMENT person (name, birthdate?, gender?, socialsecuritynumber?)> <!ELEMENT name (#PCDATA)> <!ELEMENT birthdate (#PCDATA)> <!ELEMENT gender (#PCDATA)> <!ELEMENT socialsecuritynumber (#PCDATA)>
הסבר, מחולק לפי שורות:
רובי ברידג'ס
רקע
העבדות נאסרה בחוק עם סיום מלחמת האזרחים האמריקנית בשנת 1865, אבל גם שנים רבות לאחר מכן עדיין נמשך מאבק השחורים לשוויון זכויות.
התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית נכנס לתוקף ב-1868 וקבע כי שחורים הם אזרחים שווי זכויות. למרות התיקון הזה מדינות הדרום המשיכו לחוקק חוקים גזעניים, שזכו מאוחר יותר להיקרא מדיניות "נפרדים אך שווים" או "חוקי ג'ים קרואו". חוקים אלה קבעו כי מתקנים, דיור ושאר שירותים שהמדינה מספקת יכולים להינתן בנפרד לכל גזע, ובלבד שיהיו (לכאורה) שווים. במשך עשרות שנים הממשלים במדינות הדרום עשו ככל יכולתם כדי להפריד בין הגזעים בתחומי השירות, מבני הציבור והחינוך.
בשנת 1954, בעקבות מאמץ ממושך של התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית ביטל בית המשפט העליון של ארצות הברית את העיקרון "נפרדים אך שווים" וכפה על מדינות הדרום לשתף את בתי הספר, האוניברסיטאות ושאר שרותי הציבור לשחורים ולבנים כאחד.
ביוגרפיה
ברידג'ס נולדה בלואיזיאנה, אחת ממדינות הדרום בארצות הברית, למשפחה של צאצאי עבדים. בגיל 4 עברה עם הוריה לעיר ניו-אורלינס ובשנת 1960, בגיל 6, החלה ללמוד בבית ספר שיועד קודם לכן רק ללבנים, במסגרת האינטגרציה של מערכת החינוך.
בעקבות החקיקה הפדרלית החדשה הוכרחו מדינות הדרום לשלב ילדים שחורים בבתי הספר הלבנים. רובי ברידג'ס עברה בהצלחה מבחני התאמה ונשלחה לבית ספר ללבנים, בצו בית המשפט הפדרלי ובניגוד לעמדת הממשל במדינת לואיזינה. ההתנגדות לאינטגרציה הייתה עזה מצד הורי הילדים שעמדו להישלח לבית הספר, מצד הנהלת בית הספר וצוות המורים ומצד האוכלוסייה הלבנה בכלל. ביום הראשון לשנת הלימודים הצטופפו מפגינים רבים מול שערי בית הספר. הם זרקו ביצים ועגבניות, הניפו שלטים נגד האינטגרציה ובעד הפרדה ודיקלמו חרוזים בעלי אופי גזעני. כל ההורים של ילדי כיתה א' הוציאו את ילדיהם מבית הספר ומנעו מהם להתחיל את שנת הלימודים.
ב-14 בנובמבר 1960, היום הראשון לשנת הלימודים, הגיעה רובי ברידג'ס ללימודים במכונית משוריינת שחורה, מלווה באמה ובארבעה מרשלים.
ההפגנות האלימות נמשכו במשך שבועות באותה שנה. שאר התלמידים חזרו בהדרגה ללמוד בבית הספר, אך במשך כל שנת הלימודים הראשונה שלה רובי ברידג'ס הייתה תלמידה יחידה בכיתה.
הציור "הבעיה שכולנו חיים איתה"
הצייר נורמן רוקוול תיאר את צעידתה של ברידג'ס לבית הספר ביצירתו "הבעיה שכולנו חיים איתה" (באנגלית: "The Problem We All Live With"). בציור נראית ילדה קטנה הולכת לבית הספר, מוקפת בארבעה נציגים של שלטון החוק, שניים מקדימה ושניים מאחור. ברקע נראה קיר מלוכלך מעגבניות שהושלכו לעבר הילדה בת השש, בדרכה לכיתה א'.
פעילותה בבגרותה
רובי ברידג'ס כתבה ספר שנקרא "מבעד לעיני" ("Through my Eyes") ובו היא מספרת על שנת הלימודים הראשונה שלה, מנקודת מבטה.
היא ממשיכה להתגורר בניו אורלינס ובשנת 1999 הקימה את "קרן רובי ברידג'ס", במסגרתה היא מקיימת הרצאות, מוזמנת לכנסים ופועלת למען קידום ערכי סובלנות, כבוד והערכה כלפי האחר.
לינק 16
Link 16 היא רשת תקשורת צבאית המשמשת את החברות בברית נאט"ו להעברת מידע דיגיטלי בין מחשבים בפורמט מוגדר.
באמצעות Link 16 כוחות קרקע, כלי טיס וספינות מלחמה של חברות הברית יכולים להחליף מידע אודות תמונת המצב הטקטית שלהם בזמן אמת. המערכת Link 16 תומכת בהעברת הודעות טקסט ותמונות ומספקת לצורך כך שני ערוצים בקצב של 2.4 קילוביט לשנייה או 16 קילוביט לשנייה.
התקשורת בה מוצפנת ומבוססת על TDMA. התקשורת היא אלחוטית בתחום תדרי ה־L (969–1206 MHz) בספקטרום התדר אולטרה גבוה.
רכס בידי
רכס בידי (באנגלית: Beady Range) הוא רכס הרים המהווה תת-רכס של רכסי סטיקיין, הממוקם צפונית מזרחית לאגם דיס, בהרים הפנימיים, בצפון פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
שטחו של הרכס 329 קמ"ר.
מקור השם
שמו של הרכס ניתן לו רשמית ב-1 ביוני 1937, והרכס נקרא "הרי בידי" ("Beady Mountains").
ב-17 בינואר 1952 שונה השם לשמו הנוכחי (רכס בידי) על מנת לתאר נכונה את הרכס.
הרכס נקרא על שם ג'י. סי. בידי (J.C. Beedy), מחפש זהב שפעל באזור רכסי סטיקיין.
ג'ף מלון
ג'פרי נייג'ל "ג'ף" מלון (באנגלית: Jeffrey Nigel "Jeff" Malone; נולד ב-28 ביוני 1961) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1983–1996. בעונות ו- נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA כשחקן וושינגטון בולטס, וממוצעיו לאורך 13 עונותיו ב-NBA הם 19.0 נקודות, 2.6 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים למשחק.
מלון הוא אחיינם של המשפטן אריק הולדר, שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית, ושל הפעילה החברתית ויויאן מלון ג'ונס, אשר הייתה אחת משני הסטודנטים האפרו-אמריקאים הראשונים באוניברסיטת אלבמה.
תיכונים ומכללות
מלון נולד בעיר מוביל שבאלבמה, ולמד כתלמיד במייקון, ג'ורג'יה. בין השנים 1979–1983 למד באוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי, וכשחקן קבוצת הכדורסל שלה קלע 19.5 נקודות בממוצע למשחק. בעונתו האחרונה רשם שיפור משמעותי כשקלע 26.8 נקודות למשחק וזכה בתואר השחקן המצטיין של המחוז הדרום-מזרחי ("SEC Player of the Year").
קריירה ב-NBA
מלון נבחר על ידי וושינגטון בולטס בבחירה העשירית של דראפט ה-NBA לשנת 1983, ושיחק עבורה ב-7 עונותיו הראשונות בליגה. בעונת הרוקי שלו קלע 12.1 נקודות למשחק כשחקן ספסל, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. הרגע הזכור ביותר בקריירה של מלון הגיע באותה עונה, כאשר קלע שלשת ניצחון מדהימה מעל קרש הסל במשחק מול דטרויט פיסטונס ב-3 בינואר 1984. סל זה נמנה ברשימת עשר הקליעות הגדולות בתולדות ה-NBA על פי דירוג שערכה הליגה בשנת 2005.
בעונתו השנייה שיפר את תפוקתו ל-18.9 נקודות בממוצע למשחק, ובשתי העונות העוקבות נבחר להשתתף במשחק האולסטאר לאחר שקלע 22.2 נקודות למשחק. לאורך תקופתו עם הבולטס שיתף פעולה עם שחקנים בולטים כגון גאס ויליאמס, ג'ף רולנד, מוזס מלון וברנרד קינג, אך הקבוצה לא צלחה את סיבוב הפלייאוף הראשון באף עונה ורשמה מאזן מצטבר של 265 ניצחונות ו-309 הפסדים (46.2%). עונת השיא של מלון, מבחינה אישית, הייתה בה קלע ממוצע שיא של 24.3 נקודות למשחק.
לקראת עונת נשלח בטרייד ליוטה ג'אז, במדיה שיחק ב-3 וחצי העונות הבאות. בתקופתו ביוטה שמר על יכולת גבוה לצד כוכבי הקבוצה קארל מלון וג'ון סטוקטון, וקלע 18.5 נקודות למשחק. בעונת השתתף לראשונה בשלב הגמר האזורי, בו קבוצתו הפסידה לפורטלנד טרייל בלייזרס בתוצאה 2–4.
באמצע עונת הועבר בטרייד לפילדלפיה 76', בתמורה לקלע ג'ף הורנסק. כשחקן פילדלפיה המשיך מלון להציג יכולת התקפית טובה עם ממוצע של 17.5 נקודות למשחק בעונה וחצי הבאות, אך הוא סבל מפציעות רבות ונאלץ להחמיץ מספר רב של משחקים. במהלך עונת, האחרונה שלו ב-NBA, נופה מסגל הקבוצה וחתם בקבוצת מיאמי היט עד סיום העונה.
בשנת 1997 שיחק לתקופה קצרה בקבוצת "ויזנטינוס אתליטיקוס אומילוס", אשר השתתפה בליגת העל היוונית.
קריירת אימון
בין השנים 2001–2005 שימש מלון כמאמנה הראשי של קבוצת "קולומבוס ריברדראגונס" מליגת הפיתוח של ה-NBA, עד שהמועדון עבר לעיר אוסטין בתור "אוסטין טורוס". לאחר מכן עבר לאמן את קבוצת פלורידה פליים מליגת הפיתוח, אך הקבוצה התפרקה במהלך עונת 2006/2007.
כלף
כָּלֵף (געז: "ካሌፍ", גם "כלב") הוא מצביא יהודי שחי במאה ה-16.
ברלין (להקה)
ברלין (באנגלית: Berlin) היא להקת גל חדש אמריקאית, שהוקמה בלוס אנג'לס בשנת 1978. הלהקה זכתה להצלחה מסחרית בשנות ה-80 עם מספר סינגלים, כולל "", "", "No More Words" והלהיט "Take My Breath Away" מהסרט "אהבה בשחקים" משנת 1986, שזכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר. הלהקה התפרקה מיד לאחר שהגיעה להצלחה עולמית. האלבום Count Three & Pray זכה להצלחה בין-לאומית.
דיסקוגרפיה
{{שני טורים
אלבומי הופעה
}}
החתונה היוונית שלי
החתונה היוונית שלי (באנגלית: My Big Fat Greek Wedding) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה, בבימויו של ג'ואל זוויק. הסרט יצא לאקרנים ב-19 באפריל 2002. הסרט גרף כ-368 מיליון דולר, והיה לאחד הסרטים הרווחיים ביותר באותה שנה. הסרט היה מועמד לפרס האוסקר לתסריט הטוב ביותר. לסרט יצא סרט המשך החתונה היוונית שלי 2.
עלילה
טולה פורטוקלוס (ניה ורדלוס), אמריקאית ממוצא יווני, עוזרת להוריה במסעדה המשפחתית שלהם. היא הגיעה לגיל שלושים ועוד לא התחתנה. פגישה מקרית עם בחור גורמת לה לעשות מהפך בחייה. תחילה היא נרשמת לקורס מחשבים. בעזרת אמה, מריה (לייני קאזאן), היא מצליחה לשכנע את אביה, (מייקל קונסטנטין) לעבור לעבוד בסוכנות הנסיעות של דודתה. במקביל היא משפרת את הופעתה החיצונית. בינתיים טולה והבחור איאן (ג'ון קורבט) מתאהבים ומחליטים להתחתן, אך אביה מאוכזב מכך שבחיר ליבה אינו יווני.
סרט המשך
הקדימון הראשון לסרט יצא ב-11 בנובמבר 2015, והסרט עצמו יצא לאקרנים בשם "החתונה היוונית שלי 2" ב-25 במרץ 2016. הסרט לא זכה לביקורות חיוביות.
מנהיר
מנהיר (צרפתית: Menhir) הוא מגלית (אבן גדולה) גדול וניצב ממקור אירופאי פרהיסטורי. צורתו מלבנית לרוב, כשקצהו העליון מחודד בצורה גסה. למנהיר צורה פאלית, ולכן חוקרים רבים מתייחסים אליו כמייצג את דמות הזכר.
היסטוריה
המילה "מנהיר" שימשה לראשונה בידי ארכאולוגים מן המאה ה-19 על בסיס המילה הברטונית העתיקה שפירושה "אבן ארוכה". בברטונית המודרנית (המדוברת במערב צרפת) הביטוי המקובל הוא "פאולבן" (Peulvan).
המנהיר הגדול ביותר כיום נמצא בלוקמריקה (Locmariaquer) בברטוניה, והוא נקרא "המנהיר השבור הגדול" (בצרפתית: "Grand Menhir Brisé"). גובהו היה בעבר 20 מטרים והוא כיום מפורק לארבעה שברים. משקלם הכולל של השברים הוא 330 טון, והמנהיר - כשהיה שלם - היה מהעצמים הכבדים ביותר שהועברו ללא מכונות (אם כי לא בראש הרשימה - ראו למשל כאן). באזורים אחרים, הושחתו המנהירים בשיטתיות על ידי הנוצרים, בגרמניה למשל, שהייתה בעבר שופעת מנהירים, קיים כיום אחד בלבד. ב-קרנאק בברטאן קיים מערך מנהירים של למעלה מ-3,000 פרטים, המסודרים בשורות ב-3 קבוצות.
כיום, אין בידינו ידע אודות ההקשר התרבותי בו נוצרו המנהירים. עד לתקופה האחרונה, הם נחשבו שייכים לתרבות אנשי ביקר, שאכלסו את אירופה באלף השלישי לפני הספירה בשלהי התקופה הנאוליתית ובתחילת תקופת הברונזה. אך מחקרים עדכניים בנוגע לגילם של המנהירים בברטוניה מצביעים על מקור קדום יותר, מלפני כ-6,000 או אף 7,000 שנים.
בקומיקס הצרפתי "אסטריקס", עוסקת אחת הדמויות הראשיות, אובליקס, בסיתות ונשיאת מנהירים.
אוריאל אקוסטה
אוריאל אקוסטה (מוכר גם בשם אוריאל ד'אקוסטה, בפורטוגזית: Uriel da Costa; 1585 – 1640) היה פילוסוף יהודי פורטוגזי.
חייו
אקוסטה נולד בפורטו שבפורטוגל למשפחה שהייתה נצר לאנוסים. אביו היה ממוצא קתולי, אך אמו הייתה מצאצאי ה"מראנוס". הילד גבריאל ד'אקוסטה, כפי שנקרא אז, חונך כנוצרי. הוא למד חוק כנסייתי באוניברסיטת קוימברה ושימש כגזבר הקתדרלה. בשלב כלשהו של חייו הוא למד יותר ויותר על עברה היהודי של משפחתו. עיסוקו הרב בתנ"ך עורר בקרבו ספקות באשר לאמונה הנוצרית עליה התחנך, ועם הזמן פיתח תודעה יהודית עצמאית. אולם, מכיוון שלא היו בידיו מקורות יהודיים או רבניים פרט לתנ"ך, הוא הגדיר בעצמו את היהדות, על פי הבנתו את הכתוב, ודרך עולם המושגים הנוצרי שבו חי. לאחר מות אביו ב-1608 נקלעה משפחתו לקשיים כלכליים והחליטה לעזוב את פורטוגל. באותה תקופה פעלה בספרד ובפורטוגל האינקוויזיציה ויציאה מן הארץ של צאצאי הנוצרים החדשים הצריכה אישורים מיוחדים, לכן נאלצו אקוסטה ומשפחתו לברוח בחשאי לאמסטרדם, שם התקיימה קהילה יהודית שוקקת. באמסטרדם עבר גבריאל גיור רשמי ושינה את שמו לאוריאל.
באמסטרדם גילה אקוסטה כי היהדות הרבנית שונה לגמרי מהיהדות שהגדיר בעצמו. מופתע מהשוני, כתב בשנת 1616 את אחת עשרה התזות, מסה המהווה התקפה על עיקרי היהדות הרבנית לעומת המקור התנ"כי. השגותיו התמקדו בעיקר על פרשנות התורה שבעל פה לתנ"ך ואופן קיום המצוות, כמו דרכי קיומה של מצוות ברית מילה, אופן ייצורם של תפילין ומזוזות, גזירות חכמים ושמירת יום טוב שני של גלויות. שלושה פרקים במסתו מתרכזים בדחיית הרעיון של הישארות הנפש. ביקורתו התבססה על ההנחה שמקורה של התורה שבעל פה אינו אלוהי אלא אנושי ולפיכך אפשר לחלוק עליה ולדחותה, כאשר הדברים סותרים בעיניו את פשט המקרא.
את השגותיו שלח לפרנסי הקהילה הספרדית בוונציה ואלו הפנו אותם לרבי יהודה אריה ממודנה (ריא"ם). בתשובתו התריע בפניהם כי הדברים הם דברי מינות, וביקש להזהיר את רבני הקהילה בהמבורג כי אם המחבר לא יחזור בו מדבריו הוא יוחרם. אקוסטה סירב לחזור בו, ועל כן הטיל עליו ריא"ם חרם בבית הכנסת האשכנזי בוונציה. במקביל חיבר ריא"ם את ספרו "מגן וצינה" במטרה להפריך את טענותיו של אקוסטה. החרם על אקוסטה נמשך עשר שנים, ורק אמו קיימה איתו קשר. בתגובה הוחרמה אף היא על ידי הקהילה, ולאחר מותה הייתה בתחילה התנגדות בקהילה לקבור אותה. רבני אמסטרדם אף הצליחו לשכנע את מנהיגות העיר לשרוף את ספרו החדש - בחינת מסורות הפרושים - באשמת מינות, בשל כפירתו באמונת הישארות הנפש, המקובלת גם על הנוצרים. החלטה זו שברה את רוחו של אקוסטה באופן סופי והוא פנה למנהיגי הקהילה במטרה לחזור לקהילה. בטקס דומה לטקס החזרת הכופר אל הכנסייה התוודה אקוסטה בפומבי על "חטאיו" ו"שגיאותיו" וקיבל עליו את הסמכות הרבנית.
אולם אקוסטה המשיך להביע את דעותיו בפני אנשים קרובים שבהם בטח, והפך באופן אירוני לאנוס בקהילתו. הרבנים הטילו עליו חרם נוסף למשך שבע שנים, לאחר ששכנע שני נוצרים לא להתגייר. גם הפעם, בחלוף שבע שנות החרם, שבור מהבדידות אליה נקלע, פנה אקוסטה לקהילה היהודית וביקש לחזור ולהצטרף אליה. שוב נערך לו הטקס שבו חזר בו מ"שגיאותיו". הפעם הוא גם הולקה שלושים ותשע מלקות, ובסוף תפילת השבת הוא הושכב על מפתן בית הכנסת וכל הקהילה צעדה החוצה על ירכו.
השפעתו
בהתבסס על ספרו של אקוסטה "דוגמת חיי אדם", ועל רעיונות של הרדר, חיבר קרל גוצקוב את הטרגדיה "אוריאל" (לייפציג 1817) שתיארה את פרשת חייו. התרגומים לעברית (שלמה רובין, וינה 1856) וליידיש זכו לפופולריות רבה מאז אמצע המאה ה-19 ועד שנות השלושים של המאה ה-20, והתרגום העברי אף הועלה ביפו בשנת 1905. גוצקוב גם חיבר רומן נוסף ופחות מוכר בשם "הצדוקי מאמסטרדם" (1834).
על בסיס ספרו של גוצקוב חיבר ישראל זנגוויל את ספרו "ילדי הגטו" (1892), המספר על יהודי הגר בגטו המטיל ספק בדתו אך למרות זאת ממשיך בערכי היהדות מתוך סיפוק רוחני. בעקבות זנגוויל חיבר פרומקין את הספר "אוריאל אקאסטא" (לונדון 1907).
על שמו קרוי כיום רחוב אוריאל אקוסטה בתל אביב.
חברה קדישא
במסורת היהודית הדבר מכונה "חסד של אמת" שכן מת לא יכול לגמול טובה למטפליו. בקהילות התקיימו בעבר גם ארגוני חסד אחרים שנודעו אף הם בשם "חברה קדישא" – לחינוך יתומים, טיפול בחולים וכיוצא בזה – אך השם מזוהה כמעט בלעדית עם האחראים על הקבורה.
תפקיד
החברה קדישא דואגים לכל צורכי המת והקבורה. הם מבצעים טהרת המת (רחיצת גוף הנפטר מכף רגל ועד ראש), עוטים את המת בתכריכים ועוד. לאחר מכן הם אחראים לסדר הלוויה, להכנת הבור לקבר ולקבורת המת בו. הם דואגים גם לצרכים שלעיתים אינם אפשריים, לדוגמה: אמירת קדיש, דאגה ל"מת מצווה" (מת שאין לו קרובים שידאגו לו ואפילו כהן מחויב להיטמא לו – לעסוק בקבורתו).
בקהילות יהודיות בגולה
בקהילה היהודית בעבר, החברה קדישא דאגו לצורכי המת, קבורתו כאמור לעיל. הם היוו חלק ממנהיגי הקהילה היהודית והיו בקשר עם הפרנס, הגבאי ורב הקהילה.
למרות שתפקיד החברה הוא רק בסידורי הלוויה וקבורה היו נחשבים אנשי החברה קדישא גם כוועד הרוחני של העיר (אולי בגלל הסמכות שהייתה בידם לקבוע את גדלותו של כל אחד מהתושבים ועל פי זה היכן ייקבר), וכך מוצאים אנו "פנקסי חברא קדישא" (מפורסמים גם בשמם המודרני "פנקסי הקהילות") מערים ועיירות שונות באירופה שתיעדו בנוסף לתאריכי הפטירות ומקומות הקבורה, גם ציוני דרך נוספים בקהילה וכן את המנהגים המיוחדים לקהילה.
החברא קדישא הקדומה ביותר שנשתמר ממנה תיעוד, היא זו שבפראג שנוסדה על יד המהר"ל (רבי יהודה ליווא בן בצלאל). לאחר שבשנת 1573 עוזב המהר"ל את כס הרבנות בניקלשבורג ועבר להתגורר בפראג כאדם פרטי, הקים בה את החברא קדישא וכתב את תקנותיה, שהיוו בסיס לתקנות ה"חברה קדישא" בכל אירופה.
תלמידי הבעל שם טוב והמגיד ממעזריטש נקראו בשם "חבריה קדישא" – יש האומרים שגם בגלל שכולם היו חברים (גם אם לא באופן פעיל) בחברה קדישא.
חברה קדישא בבלארוס היו נוהגים להתענות ביום ט"ו בכסלו – מכיוון שהוא קרוב ליום הקצר ביותר בשנה.
לחברה קדישא היו מתמנים רק פעם בשנה, בזמן המסיבה שהיו עושים החבריא. במסיבה היו משתתפים כל נכבדי העיר וכל היהודים בעיירה הרגישו צורך להשתתף מי בכספם ומי בגופם. שם היו מגישים בקשות מנומקות וחברי החבריא היו שוקלים אותם. הדרישות היו על מעמד, גיל, חכמה וכדומה כל מי שהיה מתמנה לחבר בחברא קדישא בעיירה אחת היה זכאי להתמנות לכל תפקיד ציבורי גם בכל מקום אחר כי היו סומכים עליו שכבר דקדקו ובדקו אחריו במקומו. היהודי הצעיר ביותר שהתמנה לחבריא הוא שניאור זלמן מלאדי מייסד חסידות חב"ד המכונה 'האדמו"ר הזקן' ו'בעל התניא' שהתמנה לכך בגיל 10 שנים בלבד.
במדינת ישראל
בישראל כיום למעלה מ-600 חברות קדישא. חלק מחברות הקדישא פועלות כחברות עצמאיות (גחש"א) וחלקן פועלות כחלק מן המועצה הדתית המקומית. בערים אחדות פועלות מספר חברות קדישא, ובירושלים פועלות למעלה מ־10 חברות קדישא. הרשות הארצית לשירותי דת של המשרד לשירותי דת מסדירה את פעילותן (פיקוח ובקרה). חלק משירותי החברה קדישא ניתנים לציבור ללא תשלום. שירותים אותם מציעה החברה קדישא תלוים בחברה קדישא במקום המגורים וכוללים לרוב: בבתי העלמין: כיום, בנוסף לתפקידיהם דלעיל, החברה קדישא דואגים לחללי מלחמה.
אנשי החברה קדישא נוהגים לצום בז' באדר, יום לידת ופטירת משה, כסמל להתאבלות על כל אותם מתים שמקום קבורתם לא נודע וככפרה על פגיעה בכבוד הנפטרים שאולי לא נהגו בהם כשורה. כמו כן קיימת עמותת פורום החברות קדישא בישראל ע"ר פועלת לייצג את חברות הקדישא החברות בעמותה אל מול רשויות המדינה וכל גוף בישראל ומחוצה לה בכל עניין הנוגע לנפטרים יהודיים, לחברות קדישא ולשרותי קבורה של הנפטרים הנטמנים בבתי עלמין בישראל ובחו"ל, בכל דרך ובאמצעות כל גוף שניתן להסתייע בידו, תוך שמירה על דיני ישראל, הלכותיהם ומנהגיהם, ופועלת להכשרת עובדי קבורה. העמותה מנוהלת על ידי חברי העמותה ביניהם אברהם מנלה יצחק דב גלבשטיין, אשר מנהלים חברות קדישא נוספות.
הנס כריסטיאן ארסטד
הנס כריסטיאן ארסטד (בדנית: Hans Christian Ørsted; 14 באוגוסט 1777 - 9 במרץ 1851) היה פיזיקאי וכימאי דני אשר הושפע על ידי ההלך המחשבתי אשר התווה עמנואל קנט. ידוע בעיקר בשל גילויו את הקשר בין תופעות החשמל והמגנטיות – תופעת האלקטרומגנטיות.
ראשית דרכו
ארסטד החל את התעניינותו במדע עוד בתור ילד קטן, כשעבד עם אביו בבית המרקחת שברשותו. הוא ואחיו רכשו את רוב השכלתם על ידי לימוד עצמי עד לשנת 1793 בה עזבו את ביתם לטובת לימודים אקדמאיים באוניברסיטת קופנהגן. הנס סיים בהצטיינות את לימודיו.
בשנת 1801 זכה ארסטד במלגת נסיעות ובמענק אשר איפשרו לו לבלות שלוש שנים ברחבי אירופה. בגרמניה, פגש ביוהאן ריטר, פיזיקאי אשר האמין בקיומו של קשר בין חשמל למגנטיות. הקשר זה נראה סביר להנס ארסטד שכן זה האחרון האמין בשלמות הטבע והיה אך טבעי בעיניו כי קיים קשר בין רוב תופעות הטבע.
ארסטד המשיך בלימודי הפיזיקה שלו, בין היתר בהשפעת השיחות עם ריטר, ובשנת 1806 היה לפרופסור באוניברסיטת קופנהגן והמשיך את מחקריו בתורת החשמל ובאקוסטיקה. בהשפעתו, פיתחה האוניברסיטה תוכנית לימודים מקיפה בפיזיקה ובכימיה ובנתה מעבדות נוספות.
תרומתו
נוסף על עבודתו כמדען, היה ארסטד סופר ומשורר אשר פרסם מספר יצירות, ביניהן "ספינת האוויר" בהשראת טיסות הכדור הפורח של עמיתו אטיין גספרד רוברט.
בשנת 1820 זכה במדליית קופלי של החברה המלכותית הבריטית על "תגליותיו האלקטרו-מגנטיות".
מותו והנצחתו
ארסטד נפטר בשנת 1851 ונקבר בבית הקברות בקופנהגן. סדרת שטרות דניים אשר נכנסה למחזור בשנת 1936 כללה את תמונתו על שטרות של 100 כתרים דניים. כיום, בנייני המחלקה לכימיה והמוסד למדע מתמטי באוניברסיטת קופנהגן קרויים על שמו, כמו גם הלוויין הדני הראשון אשר שוגר בשנת 1999. כמו כן, יחידת ההשראות המגנטית במערכת cgs קרויה על שמו.
חברת תשתיות החשמל הדנית, שינתה בשנת 2018 את שמה מדונג לארסטד. Ørested.dk.
ב-14 באוגוסט 2009 בחרה גוגל לאזכר את יום הולדתו של ארסטד באמצעות לוגו דודל באתר הבית שלה.
מלוכיה
מַלּוּכְיָה (שם מדעי: Corchorus) היא סוג של עשב או שיח הכולל כ-77 מינים. הסוג מלוכיה משויך למשפחת החלמיתיים, בעבר הוא שויך למִשְׁפַּחַת הַטִּילְיָתִיִּים (Tiliaceae). מלוכיה צומחת באקלימים טרופיים וסובטרופיים ברחבי העולם כולל אמריקה הדרומית, אמריקה המרכזית, אמריקה הצפונית, אסיה, אפריקה הטרופית, אוסטרליה ואיי האוקיינוס השקט, בנוסף שני מינים צומחים בר בישראל, האחד מלוכיה נאכלת והשנייה מלוכיה משולשת. ובנוסף גדל בארץ צמח תרבות, שמוצאו מהודו ומשמש שם כצמח סיבים - מלוכיית ההלקטים (Corchorus capsularis).
נראה כי מקור שמה העברי של המלוכיה מהמילה הערבית "מלוח'י" (ملوخي). ביוונית עתיקה נקרא הצמח מוֹלוֹכֶה ושמו המדעי הוא Corchorus שפירושו "רירי", שכן חלקי הצמח עשירים בריר הניכר בעת בישולו. המלוכיה מכונה בשמות נוספים בהקשרים שונים, כגון "יוטה", המתאר את הבד הנארג מסיבי הצמח, או "מלוח'יה", המתאר מאכל המורכב מעלי הצמח. לצמח שמות וכינויים נוספים ברחבי העולם, אחד מהם הוא "חוביזת היהודים" (או "חלמית היהודים", מאנגלית: Jew's Mallow).
לצמח, שעל פי רוב הוא חד-שנתי, גבעולים פשוטים היכולים להגיע לגובה של שניים עד ארבעה מטרים. עליו ארוכי פטוטרת, מסורגים ומשוננים, אורכם חמישה עד חמישה עשר סנטימטרים. לצמח פרחים קטנים וצהובים עם חמישה עלי כותרת ופירות דמויי תרמיל הנפתחים ל־3-6 קשוות.
שימושים
צמחים מסוג מלוכיה מהווים את המקור הצמחי השני בחשיבותו ובהיקפו אחרי כותנה לייצור סיבים בעולם. באזור הדלתה של הגאנגס מעובדים כ־85 אחוזים מהיוטה בעולם. המדינות הודו, בנגלדש וסין הן המפיקות העיקריות של סיב היוטה, והודו היא גם הצרכנית הגדולה בעולם למוצרי יוטה (בעיקר כחומר אריזה).
שימוש נוסף בצמח נעשה בחלקיו האכילים. מלוכיה ובעיקר מָלוּכְיָה נֶאֱכֶלֶת משמשת כמזון פופולרי במיוחד במצרים (ויש שיאמרו כי המלוח'יה היא המאכל הלאומי של מצרים), וכן בישראל ובשטחים (במטבח הפלסטיני ובמטבחים של יהודים יוצאי מספר ארצות מזרח-תיכוניות), לבנון, סוריה, ירדן וקפריסין. המין Corchorus capsularis משמש למאכל ביפן, בסין ובפיליפינים.
עלי הצמח משמשים להתקנת מרק בעל מרקם רירי, זרעיו טובים לתיבול, ומעליו המיובשים מכינים תה צמחים.
דרומיכטס
צבא ליסימכוס ניהל מספר קרבות עם בין צבא ליסימכוס ובין הגטים, בהנהגת דרומיכטס. באחד הקרבות נשבה אגתוקלס, בנו של ליסימכוס. דרומיכטס נהג בו יפה, שחרר אותו ושלח אותו לאביו, בתקווה לשפר את היחסים איתו. המחווה לא הביאה את התוצאות המבוקשות והמאבקים נמשכו.
שמונה שנים מאוחר יותר, בשנת 292 לפני הספירה, עבר ליסימכוס עם צבאו המקדוני, שמנה כ-100,000 חיילים, את הדנובה צפונה, כדי לכבוש את מחוזות הגטים. ליסימכוס לא הצטייד בכמות מספקת של מזונות, מתוך הנחה שהצבא ימצא את מזונותיו אצל האויב. ההנחה הייתה שגויה והצבא המקדוני, שהתקדם לתוך ארץ הגטים, סבל רעב וצמא במידה כזאת שחיילים התחילו למות מצמא.
הגטים צרו על המקדונים וצבאו של ליסימכוס נכנע. הגטים תבעו להביא את ליסימכוס לדין ולהורגו, אך דרומיכטס גרס כי אם יעשו כן יעלו לשלטון במקדוניה מלכים אחרים, העלולים להיות מסוכנים יותר מבחינת הגטים. לעומת זאת, אם ינהגו יפה בליסימכוס, יסכים האחרון, שיהיה חייב לגטים הכרת תודה, להשיב את המצודות שתפס מידיהם ולשמור על יחסים טובים.
דיודורוס סיקולוס מספר כי דרומיכטס איתר את ליסימכוס בין חייליו באמצעות בני פמלייתו שהיו סביבו ואחר כך ערך משתה, בו הוגש למקדונים אוכל הראוי למשתה מלכים, בצלחות כסף ועל שטיחים מפוארים, בעוד הגטים סועדים בצלחות עץ, יישובים על קש.
לאחר הסעודה שאל דרומיכטס את ליסימכוס כיצד עדיף לסעוד, כמו המקדונים או כמו הגטים? כאשר ליסימכוס העדיף את דרך המקדונים, הקשה דרומיכטס ושאל "אם כך, מה היה לכם לבוא אל ארצנו הדלה, בה אנו חיים כחיות וכברברים ובה שום צבא לא יוכל לשרוד, במקום לדבוק בעושר שניתן לכם?" ליסימכוס הודה כי שגה, הבטיח להשיב את המצודות ולפי פאוסניאס אף השיא לדרוכימטס את אחת מבנותיו.
פונטוס (מיתולוגיה)
פּוֹנְטוֹס (ביוונית: Πόντος, Póntos, "ים") היה אל ים במיתולוגיה היוונית, בתקופה שקדמה לאלים האולימפיים.
פונטוס היה בנה של גאיה ולא היה לו אב; על פי המשורר היווני הסיודוס, הוא נולד ללא זיווג, על פי Hyginus, פונטוס הוא בנו של אתר ושל גאיה.
עם גאיה, הוא הוליד את נראוס, תאומאס, האחים פורקיס וקטו ואת אוריביה. עם אלת הים תלסה (שפירוש שמה פשוט אומר, "ים") הוא הוליד את תלכינס ואת כל החיים בים.
בפסל רומאי מהמאה ה-2 לספירה, פונטוס, עולה מן אצות הים, נאחז עם ידו הימנית בהגה הספינה ונשען על החרטום. הוא חובש כתר מוראלי, ומלווה את פורטונה
עץ משפחה
.
אפס אחד אינסוף
אפס אחד אינסוף (באנגלית: Zero One Infinity, ובקיצור: ZOI) הוא כלל אצבע בעיצוב תוכנה הטוען שיש להימנע מהגבלה שרירותית על מספר המופעים של ישות מסוימת, ושהמגבלה על מספר המופעים צריכה להיות אחת משלוש האפשרויות הבאות:
במשפט אחד הכלל מנוסח כך: "או שאין לאפשר את הקיום של הישות, או שיש לאפשר מופע אחד בלבד של הישות או שיש לאפשר אינסוף מופעים של הישות".
ההיגיון שעומד מאחורי כלל זה הוא שיש סיבות שמצדיקות איסור קיום של ישות מסוימת, למשל כדי להימנע מפעולה מסוימת. יש סיבות המצדיקות קיום של ישות אחת ויחידה, שכן אם תהיה יותר מישות אחת שתעשה את הפעולה זה יהיה חסר היגיון (כפי שמאפשרת תבנית Singleton למשל). אך מרגע שהישות יכולה להתקיים בשניים או יותר מופעים, בדרך כלל אין שום סיבה לחסום את מספר המופעים שלה על ידי קבוע שרירותי N. השאלה שבאמצעותה יש לבחון האם N שרירותי היא "האם הגבלה ל-N מופעים טובה במשהו מהגבלה ל-N+1 מופעים?". אם אין תשובה טובה לשאלה זו - החסם צריך להיות אינסוף, שכן תמיד ניתן לקבוע את החסם בתור N+1 עד לאינסוף.
דוגמה: במדינה שבה אסורה הביגמיה ניתן להגביל במאגר הנתונים של מרשם התושבים את מספר בני הזוג של תושב לאחד. מאידך, את מספר ילדיו של התושב אין להגביל, משום שכל הגבלה תהיה שרירותית.
אלגוריתם עטיפת המתנה
צעדת ג'רוויס או אלגוריתם עטיפת המתנה הוא אלגוריתם למציאת הקמור של נקודות במישור.
האלגוריתם נקרא על שם ריי ג'רוויס שפרסם את האלגוריתם בשנת 1973, אף על פי שהאלגוריתם התגלה במקביל בתקופה זו על ידי מספר חוקרים.
סיבוכיות זמן הריצה של האלגוריתם היא (O(nh כאשר n הוא מספר הנקודות הכולל ו-h הוא מספר הנקודות שירכיבו את הקמור בסופו של דבר.
פרג אגסי
פָּרָג אגסי או פרג אַגְּסָנִי (שם מדעי: Papaver subpiriforme, כמו גם Papaver umbonatum) הוא צמח חד שנתי ממשפחת הפרגיים הנפוץ בשדות ובקרקעות מופרעות. בארץ הוא נפוץ מצפון הארץ ועד צפון הנגב. כאשר הפרח פורח שני עלי הגביע נושרים ומאוחר יותר גם עלי הכותרת. פריחתו היא מחודש מרץ ועד יוני.
דיוק טקסונומי
פרח הפרג האגסני גדול, אדום ומבריק, בעל כתמים שחורים על בסיס עלי הכותרת. מאפיינים אלו יצרו בלבול מתמיד בינו לבין מין נפוץ מאוד באירופה, פרג השדות (Corn Poppy), הדומה לו. בעקבות כך, מזהים פעמים רבות את הפרג האגסני עם השם הלועזי Corn Poppy, אם כי המין המדעי שונה: Corn Poppy הוא המין Papaver rhoeas, לעומת הפרג האגסני הצומח בארץ, שהוא Papaver umbonatum. גם השם האנגלי שונה: Semetic poppy.
בישראל
הפרג האגסני צומח בכל רחבי ארץ ישראל, מהחרמון ועד לדרום. קל לזהות את הפרג על פי הכתמים השחורים בבסיס עלי הכותרת. לפרג גבעול שעיר וזיפי, וריחו לא נעים. הפרח מואבק על ידי חיפושיות ממשפחת הפרחיתיים (Glaphyridae), שהן ייחודיות בקרב החרקים, ביכולתן לזהות צבע אדום. בניגוד למקובל לחשוב, הפרג האגסני אינו צמח מוגן.
הפרג האגסני הוא אלרגני לפי הספרות הבוטנית.
הבחנה בין הפרחים האדומים הבולטים בארץ
בישראל יש מעט יחסית פרחים אדומים, ובולטים בהם הכלנית (כלנית מצויה), הנורית (נורית אסיה) והפרג (פרג אגסני). בגלל הדמיון בין הפרחים, ובפרט עקב הצבע האדום החזק שלהם, רבים מתבלבלים ביניהם.
לואיס לאון סאנצ'ס
לואיס לאון סאנצ'ס חיל (בספרדית: Luis León Sánchez Gil; נולד ב-24 בנובמבר 1983) הוא רוכב אופני כביש ספרדי בקבוצת אסטנה. סאנצ'ס ידוע בשל ניצחונותיו ב-4 קטעים בטור דה פראנס (2008, 2009, 2011, 2012), פעמיים בקלאסיקה סן סבסטיאן (2010, 2012), טור דאון אנדר (2005) ופריז - ניס (2009). בנוסף לכך, סאנצ'ס הוא האלוף האירופי ממשחקים האירופיים ב-2015, מדליסט הארד בנגד השעון באותה אליפות ומנצח קטגוריית ההרים בוואלטה אספנייה 2014. אחיו הקטן הוא הכדורגלן פדרו לאון.
Liberty Seguros (2004–2006)
סאנצ'ס רכב בקבוצת O.N.C.E בתור סטאז'ר, אך לא הצליח לקבל חוזה קבע בקבוצה. סאנצ'ס הצליח לקבל חוזה מקצועי בקבוצת Liberty Seguros ובשנת 2005 ניצח תחת הקבוצה את טור דאון אנדר, כשהוא גם מנצח את הקטע השלישי במרוץ. הוא סיים רביעי במרוץ שלושת הימים של דה פאנה-קוקסייד, 44 שניות מסטיין דבולדר המנצח. הוא ניצח את קטע נגד השעון במרוץ Clásica Internacional Alcobendas. היכולת הזו הביאה אותו להיבחר לסגל קבוצתו לטור דה פראנס, במה שהפך להיות הגרנד טור הראשון בו השתתף, אך לא התבלט כשסיים במקום ה-108.
ב-2006, סאנצ'ס לא הצליח לשחזר את ההישג שלו מ-2005 והפעם סיים שני בטור דאון אנדר, 7 שניות אחרי סיימון גרנס המנצח. הוא סיים במקום ה-13 בפריז - ניס וסיים שני בוואלטה קאסטיליה לאון, לאחר אלכסנדר וינוקורוב המנצח. הוא סיים שלישי במרוץ שלושת הימים של דה פאנה-קוקסייד. סאנצ'ס ערך את הופעת הבכורה שלו בוואלטה אספנייה אך נאלץ לפרוש מהמרוץ במהלך הקטע ה-11.
קאס ד'פארן (2007–2010)
לאחר שלוש שנים ב-Liberty Seguros עבר סאנ'ס לקאס ד'פארן, הוא פתח את עונת 2007 במיורקה, כשמבין התוצאות הבולטות שלו הוא סיים חמישי בטרופאו פוינצ'ה ושני בטרופאו סולר. לאחר מכן סיים במקום השביעי הכללי בוואלטה אה ולנסיה. בפריז - ניס, ניצח סאנצ'ס את הקטע השישי וסיים במקום השלישי הכללי, כשמקדימים אותו דווידה רבלין (מקום שני) ואלברטו קונטדור (המנצח). הוא סיים שני באליפות ספרד בנגד השעון ונבחר שוב לוואלטה אספנייה, כשהתוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום 8. סאנצ'ס סייע לשני בני קבוצתו, ולדימיר אפימקין שסיים שביעי וולדימיר קארפץ  שסיים שמיני.