cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פולוניה ורשה
היסטוריה
בעונת 2009/2010 הקבוצה שיחקה בליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות הראשון הקבוצה ניצחה את קבוצת בודוצ'נוסט פודגוריצה ממונטנגרו. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה ניצחה את קבוצת יובנס/דוגנה מסן מרינו. בסיבוב המוקדמות השלישי הקבוצה הפסידה לקבוצת נאק ברדה מהולנד והודחה מהטורניר.
ג'וזף טול
ג'וזף קמפ טול (באנגלית: Joseph Kemp Toole; 12 במאי 1851 – 11 במרץ 1929) היה פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית שכיהן כמושל הראשון והרביעי של מונטנה.
ביוגרפיה
טול נולד בסוואנה שבמיזורי ולמד בבית ספר ציבורי בסנט ג'וזף. בשנת 1868 סיים את לימודיו בהצטיינות במכון הצבאי המערבי בניו קאסל שבקנטקי. הוא עבר להלנה שבמונטנה ב-1870. הוא למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1871. מיד לאחר מכן טול החל לעבוד בהלנה. טול היה התובע המחוזי של המחוז השיפוטי השלישי של מונטנה (1872–1876), וחבר בבית הנבחרים הטריטוריאלי של מונטנה (1879–1881), ונשיא המועצה הטריטוריאלית של מונטנה (1881–1883). בשנת 1890 הוא התחתן עם לילי רוזקרנס, בתו של הגנרל ויליאם רוזקרנס ונולדו להם שלושה ילדים.
טול כיהן כציר בוועידת החוקה הממלכתית בהלנה בשנים 1884–1889. הוא החל לכהן כמושל הראשון של מונטנה שכיהן מ-8 בנובמבר 1889 ועד 1 בינואר 1893. לאחר סיום הכהונה הוא חזר לעסוק בעריכת דין בהלנה. טול היה ציר לוועידות הלאומיות הדמוקרטיות בשנים 1892 ו-1904. הוא חזר לתפקיד המושל מ-7 בינואר 1901 עד 1 באפריל 1908 והתפטר בגלל בריאות לקויה.
טול מת ב-11 במרץ 1929, בגיל 77. הוא קבור בבית הקברות תחיית המתים בהלנה שבמונטנה.
ג'יימס לומנזו
ג'יימס לומנזו (James Lomenzo; נולד ב-13 בינואר 1959 בברוקלין, ניו יורק) הוא מוזיקאי ונגן באס, הידוע ביותר כבאסיסט לשעבר של להקת הגלאם מטאל האמריקאית המצליחה White Lion בשנות ה-80. הוא גם ידוע כבאסיסט לשעבר של להקת הת'ראש מטאל מגאדת', בה ניגן בשנים 2006 עד 2010 ובשנית החל משנת 2022.
מגאדת'
החל מה-10 בפברואר 2006, לומנזו עבד כבאסיסט להקת הת'ראש מטאל מגאדת'. לומנזו השתתף בהקלטת האלבום United Abominations וכן הגיע עם הלהקה להופעה בישראל ב-2 ביולי 2007. ב-10 בפברואר 2010 הוכרז כי לומנזו יחליף את דייוויד אלפסון (אשר פוטר מן הלהקה) ויצטרף לסיבוב הופעות, ובמאי 2022 הצטרף באופן רשמי מחדש כחבר להקה.
ג'קי
יהושע חיים ג'קסון (ג'קי) (30 ביוני 1936 – 3 ביולי 2023) היה קריקטוריסט וצייר ישראלי שנודע בעיקר בזכות מדורו "הציור השבועי לילד" שפורסם בידיעות אחרונות החל מ-1963. זוכה פרס "עיפרון הזהב" של המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון ואות מפעל חיים בפסטיבל אנימיקס.
ביוגרפיה
ג'קי נולד בירושלים לתרצה (ילידת צ'כוסלובקיה) ויצחק-ארווינג (יליד אירלנד). למד בבית הספר "מעלה" ובבית הספר "דוגמה". ראשית עבודתו בתחום הגרפיקה היתה במחלקה הגרפית של קק"ל, שם עבד ופיתח את מומחיותו לצדו של שמואל גוטמן לפני גיוסו לצה"ל.
היה נשוי לנגבה ואב לשניים.
בשירות הצבאי ובמילואים
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1955 שירת כרובאי בנח"ל. בהמשך שירותו היה עורך גרפי של העיתון "במחנה נח"ל" והצייר הראשי של להקת הנח"ל, שחבריה באותם הימים היו עליזה רוזן, יהורם גאון, אריק איינשטיין, אורי זהר ואחרים. בפיקוד הנח"ל התמנה למפקד ה"ציירת" של הנח"ל והיה מפקד ומדריך של קורסי הציור והקישוט של החיל. המשיך לתרום לצה"ל במהלך שירותו במילואים. הוא הוצב במפקדת קצין חינוך ראשי ופעל כמרצה, מדריך, מעצב גרפי, כתב וצלם צבאי. בסוף שנות ה-60 ליווה בכתבותיו את חטיבות השריון (14 ו-401) שהיו מוצבות בתעלת סואץ. בשנת 1969 ליווה את סיירת שקד והצטרף ללוחמים במשימותיהם הקרביות. במלחמת ההתשה שירת כ"נמר" במעוז בתעלה. במלחמת יום הכיפורים, גויס לחיל הים ככתב צבאי מטעם דובר צה"ל, והפליג עם ספינות הטילים. רשמיו ורישומיו מפעילויות אלו, בצירוף צילומים, פורסמו במרבית עיתוני ישראל, בהם במחנה, העולם הזה, ידיעות אחרונות, מעריב ועל המשמר. חלק מצילומים אלה התפרסמו באלבומי צה"ל השונים, שראו אור באותה תקופה.
בעיתון ידיעות אחרונות
בשנת 1963 החל ג'קי לערוך ולצייר במוסף לשבת את מדורו "הציור השבועי לילד" הידוע גם כ"חפש את הנעלם". במדור יש ציור שבו מסתתר "נעלם" כלשהו ועל הקוראים למצוא אותו. הציור מלווה ב"סיפור" קצר (שלעיתים נעשה על-פי בקשות של קוראים). המדור הופיע תחילה כמדור זמני והמשיך להופיע ללא הפסקה עד לפטירתו של ג'קי.
עבודות נוספות
בשנים 1958–1959 ארגן ג'קי, מטעם מרכז ההסברה, קורסי הדרכה לעורכי ביטאונים ושבועונים. כמו כן, עבד עם שבח וייס (לימים יושב-ראש הכנסת) ברבים מיישובי העולים בארץ כמסייע להכנת חגיגות יום העצמאות. בשנות ה-60 ובמקביל לעבודתו בעיתון, עיצב ג'קי תוכניות ופרסומים לתיאטרון "הבימה". לחברת התקליטים "ישראפון" (N.M.C) הוא עיצב וצייר עטיפות לתקליטים של אמנים כגון: צמד העופרים, אסתר רייכשטאט, יוסי-חיזקי-יונה, שושנה דמארי, ג'ו עמר, יהורם גאון ורביעיית מועדון התיאטרון. בזמן הזה כתב כתבות מצוירות לעיתונים כמו "במחנה", "העולם הזה", "דבר השבוע" ו"דבר לילדים".
עבודות בעולם
משנות ה-70 יצא ג'קי למסעות 'סביב העולם' ובשובו פרסם סדרת כתבות מלוות בקריקטורות ובתצלומים. הנסיעות הפכו לתחביב מתמשך ובחוויותיו שיתף את קוראי העיתון.
בשנת 1986 נסע לארצות הברית בשליחות עיתונו להשתלמות במערכות של מספר שבועונים גדולים, בהם VILLAGE VOICE ו-פנטהאוז.
משנת 1997 השתתף באופן קבוע במגזין הקריקטורות הידוע "CARTOON NEWS" המופיע בניו יורק.
תערוכות
ג'קי היה אמן פעיל שלבד מעבודתו העיתונאית השתתף במספר רב של תערוכות מהן תערוכות יחיד ומהן קבוצתיות. להלן כמה מהתערוכות בהשתתפותו:
מדיה דיגיטלית
באוקטובר 2012 פרסם ג'קי לראשונה אפליקציית משחק של איוריו. האפליקציה ירדה מהחנויות לאחר כשנה והושקה מחדש רק כעשור לאחר מכן באוגוסט 2022, במסגרת פסטיבל אנימיקס לקריקטורה וקומיקס ישראלי.
ישראל צפריר
ישראל צפריר (8 ביוני 1911 – 3 בדצמבר 2016) היה צלם ישראלי.
ביוגרפיה
בשנות ה-50 של המאה ה-20 היה צפריר מבכירי הצלמים הישראלים שעסקו בתיעוד יצירות אמנות עבור אמנים ומוזיאונים כגון ספריו של חיים גמזו או הספר "אמנות ישראל" (1963) בעריכת בנימין תמוז. בפעילותו ליווה צפריר רבים מאמני קבוצת "אופקים חדשים" כגון יוסף זריצקי, יצחק דנציגר, יחיאל שמי ואחרים.
במהלך שנות השישים הציג צפריר מספר תערוכות צילומים של אנדרטאות ופסלים. במאי 1960 הציג תערוכת תצלומים, המלווים בטקסטים, בבית יד לבנים בפתח תקווה, בספטמבר שנת 1966 הציג תערוכה דומה במרכז הנוער שליד מועצת הפועלים ברמלה.
ארכיון ישראל צפריר
בשנת 2002 תרם צפריר אוסף של תצלומי יצירות אמנות שנעשו על ידו למרכז המידע לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל, ירושלים. האוסף מקיף כ-20,000 תצלומים ותשלילים של ציורים ופסלים של 87 אמנים ישראלים. מרבית האוסף הוא תצלומי שחור לבן ומיעוטו תצלומי צבע. בשנת 2014 החל פרויקט רחב היקף של דיגיטציית הארכיון בשיתוף פעולה של מחלקת יודאיקה, ספריית הרווארד, אוניברסיטת הרווארד יחד עם מרכז המידע לאמנות ישראלית.
רשימת פרסומים (חלקית)
תצלומיו של צפריר הופיעו בפרסומים רבים ובהם:
ואקיזאשי
ואקיזאשי (מיפנית: 脇差; בתרגום מילולי: "חרב צדדית") היא חרב יפנית מסורתית עם להב שוטו שאורכו בין 30 ל-60 סנטימטר, באורך ממוצע של 50 סנטימטר. היא דומה לקטאנה אך קצרה יותר. היא המקבילה היפנית לחרב הקצרה האירופאית.
הוואקיזאשי היו בדרך כלל דקות מהקטאנה. לעיתים קרובות היה להן פחות ניקו (מילולית: בשר, המידה של קמירות הלהב) ולכן חתכה מטרות רכות יותר מאשר הקטאנה האגרסיבית. בדרך כלל הנדן היה בצורה ריבועית אך לעיתים נדירות לא היה נדן כלל.
הוואקיזאשי שימשה את הסמוראי כנשק משני לקטאנה, ונשלפה בשדה הקרב לעיתים רחוקות, בעיקר אחרי אובדן של הקטאנה בשדה הקרב. באומנויות השימוש בחרב, קנג'וטסו, קיימים מספר סגנונות שבהם טכניקות שימוש בקטאנה והואקיזשי בו זמנית בשתי הידיים, טכניקות אלו דרשו רמת שליטה גבוהה, ולכן לא נראו בשדה הקרב בידי הסמוראים הפשוטים.
בנוסף לשימושה כנשק קרב משני, לוואקיזשי היה מעמד של "חרב כבוד", בה השתמשו בשדה הקרב לוחמים לפני הפסד, שהעדיפו להתאבד במקום לתת לאויב להרגם, כמו כן נעשה שימוש בוואקיזשי בספוקו, ההתאבדות הטקסית של מעמד הסמוראים.
פיק דאם
פיק דאם או דאם פיק (ברוסית: Пиковая дама - פיקובאיה דאמה) - "מלכת העלים" היא אופרה ב-3 מערכות (7 סצנות) מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי (אופוס 68 של המלחין). האופרה הולחנה לליברית מאת אחיו של המלחין, מודסט איליץ' צ'ייקובסקי בהתבסס על סיפור קצר בשם זה מאת אלכסנדר פושקין.
הופעת הבכורה של האופרה נערכה בשנת 1890 בסנקט פטרבורג שברוסיה.
היסטוריה
בשנת 1887 פנתה הנהלת התיאטרון הקיסרי לצ'ייקובסקי וביקשה שיכתוב אופרה המבוססת על תקציר עלילה שערך איוואן וסוולוז'סקי. צ'ייקובסקי דחה את ההצעה אולם חזר בו בשנת 1889 ובשלהי אותה שנה נפגש עם הנהלת התיאטרון על מנת לדון במבנה האופרה.
צ'ייקובסקי כתב את האופרה כולה, בהתבסס על ליברית של אחיו, בעת שהותו בפירנצה, במשך 44 ימים בלבד. במהלך הלחנת האופרה שינה צ'ייקובסקי את האופרה, והוסיף טקסטים משלו. בין היתר שינה צ'ייקובסקי את שמו של הגיבור מ"גרמן" ל"הרמן" וזאת בשל העוינות באותה עת ברוסיה לגרמניה (ההגייה נותרה זהה ברוסית, אולם הכתיב שונה). העלילה נועדה לאפשר לצופה להזדהות עם הרמן, ולהפוך אותו לדמות רומנטית המאוהבת בליזה (בעוד שבסיפורו של פושקין, כל רצונו של גרמן הוא להגיע אל הרוזנת באמצעות ליזה).
צ'ייקובסקי כתב את תפקידיהם של הרמן וליזה עבור הזמרים ניקולי ומדייה פיגנר, אשר שרו בפתיחת האופרה.
בכורת האופרה, ב-19 בדצמבר 1890 (לפי הלוח היוליאני: ב-7 בדצמבר), בתיאטרון מריאינסקי שבסנקט פטרבורג, בה נכח צ'ייקובסקי, זכתה להצלחה רבה הן בקרב הקהל והן בקרב המבקרים. האופרה הועלתה בקייב 12 ימים לאחר מכן, וכן בתיאטרון בולשוי במוסקבה, ואף בהם זכתה להצלחה.
על בכורת האופרה בסנקט פטרבורג ניצח אדוארד נאפראבניק, על הבכורה בקייב שנערכה ב-31 בדצמבר 1890 (לפי הלוח היוליאני - ב-19 בדצמבר) ניצח יוסיף פריביק, ועל הבכורה שנערכה במוסקבה, ב-4 בנובמבר 1891 ניצח אפוליט אלטאני.
כפר יחזקאל
כְּפַר יְחֶזְקֵאל הוא מושב בעמק יזרעאל, הנמצא בתחום השיפוט של מועצה אזורית הגלבוע. גובהו כ-20 מ' מעל פני הים, והוא שוכן מצפון לכביש 71, כביש עפולה-בית שאן, כ-6 ק"מ דרומית מזרחית לעפולה. לידו נמצאים קיבוץ גבע והגן הלאומי מעיין חרוד.
פיק דאם
עלילת האופרה
עלילת האופרה מתרחשת בשלהי המאה ה-18 בסנקט פטרבורג שברוסיה.
תמונה ראשונה
שני חיילים - סורין וצ'קלינסקי נכנסים אל הבמה. סורין מציין כי היה לו מזל רע בהימורים. הם מציינים שחייל אחר - הרמן, אינו מהמר אף פעם. הרמן מגיע עם חברו טומסקי. טומסקי מציין כי הרמן אינו נראה כתמול שלשום ושואל אותו לשלומו. הרמן מודה שהוא מאוהב בבחורה שראה אך אינו יודע את שמה. הבחורה היא בת אצולה והרמן יודע שהיא לא תתאהב בו - חייל פשוט. הנסיך ילצקי מגיע אל הפארק. צ'קלינסקי מברך אותו לרגל אירוסיו. ילצקי מכריז על אושרו בעוד שהרמן מקלל אותו בקנאה. ילצקי מציג את ארוסתו, ליזה, אשר הגיעה אל הפארק עם סבתה, הרוזנת הזקנה. הרמן מזהה את אהובתו, וליזה והרוזנת רואים את הרמן מביט בהם. טומסקי מספר כי הרוזנת נקראה בעבר מלכת העלים בשל הצלחתה בהימורים. הצלחה זו מקורה בסוד שלושת הקלפים שגילה לה הרוזן סן ז'רמן, בעת שהותה בפריז. טומסקי מוסיף ומספר שהיא גילתה את הסוד רק לשני גברים - לבעלה ולמאהב שלה, וזאת בשל נבואה לפיה הגבר השלישי אשר ינסה לגלות את רזה של הרוזנת יביא למותה. במהלך הסופה שפורצת מחליט הרמן לגלות את סוד שלושת הקלפים.
כפר יחזקאל
על-פי אתר המועצה האזורית, נכון לתחילת שנת 2007, יש בכפר כ-80 נחלות חקלאיות ובהן 110 משפחות, ועוד כ-60 משפחות של לא-חקלאים.
פיק דאם
תמונה שנייה
בביתה, ערב מסיבת האירוסים, ליזה משחקת עם חברתה פאולינה אשר שרה עימה. חברותיהן מבקשות שפאולינה תשיר שיר נוסף, ופאולינה שרה בלדה עצובה, ולאחר מכן שיר שמח. ליזה נשארת עצובה. האומנת מגיעה ונוזפת בחברות השרות שירי עם פשוטים, שכן הדבר מתחת למעמדן החברתי, ומבקשת מהחברות לעזוב. פאולינה מנסה לעודד את ליזה, וליזה שרה כי הערב יפה לאחר תום הסופה, ומבקשת ממאשה, המשרתת שלא לסגור את החלונות.
כפר יחזקאל
תולדות הכפר
המושב נוסד בט"ו בכסלו ה'תרפ"ב, 16 בדצמבר 1921, על אדמות עמק חרוד שנרכשו על ידי יהושע חנקין ממשפחת סורסוק הלבנונית. המושב תוכנן ב-1922 בידי האדריכל ריכרד קאופמן.
פיק דאם
תמונה שנייה
לאחר שפאולינה ומאשה עוזבות את החדר, ליזה שרה על עצבותה, עת שהרמן מופיע על המרפסת ומאיים להתאבד אם לא תתאהב בו. הרוזנת שומעת את הרעשים בחדר ונכנסת אליו עת שליזה מחביאה את הרמן. כאשר הרוזנת יוצאת ליזה מבקשת שהרמן לעזוב אולם לבסוף מגלה לו כי היא התאהבה בו.
כפר יחזקאל
תולדות הכפר
המתיישבים הראשונים של כפר יחזקאל היו אנשי אחדות העבודה מבין חלוצי העלייה השנייה, שהגיעו לכפר לאחר שעבדו במושבות ובחוות חקלאיות ורכשו ניסיון חקלאי. הכפר היה מושב העובדים השני בישראל, והוקם כשלושה חדשים לאחר הראשון - נהלל. המבנה הכלכלי של המושב היה דומה לקיבוץ, אך שימר את התא המשפחתי. חלק מהמתיישבים הראשונים היו לפני כן ממגיני תל חי ומקימי הכפר חמארה בגליל העליון שפונה בעקבות התקפות ערבים מכיוון לבנון, שהייתה אז בשלטון צרפתי.
פיק דאם
תמונה ראשונה
בנשף האירוסין לכבוד אירוסיהם של ליזה וילצקי, הרמן יושב לבדו. חבריו מציינים כי הוא פיתח אובססיה בקשר למשחק הקלפים. ילצקי וליזה מגיעים אל הנשף. ילצקי מבחין בכך שליזה עצובה ושר לה כי הוא אוהב אותה. הרמן מקבל פתק מליזה בו היא מבקשת ממנו להיפגש עימה מאוחר יותר. צורין וחקלינסקי רואים את הפתק בידו וצוחקים עליו שהוא "המאהב השלישי" של הרוזנת הזקנה.
כפר יחזקאל
תולדות הכפר
בשנות ה-30 הענף הכלכלי העיקרי של הכפר היה הרפת.
פיק דאם
תמונה ראשונה
שר הטקס מכריז על תחילת הצגה אודות רועת הצאן עבור אורחי הנשף. במהלך ההצגה (האינטרמצו) הרועה צריכה לבחור בין העושר לבין האהבה, ובוחרת לבסוף באהבה.
כפר יחזקאל
תולדות הכפר
בשנת 1935 שופץ בית העם. במאי 1937 נחנך מגדל מים חדש בכפר.
פיק דאם
תמונה ראשונה
ליזה נותנת להרמן את המפתח של חדר השינה של הרוזנת, ממנו יוכל להגיע לחדרה, ומציינת כי הרוזנת לא תהיה למחרת כך שיוכלו להיפגש. הרמן מתעקש לבוא באותו ערב, מתוך כוונה לגלות את סודה של הרוזנת.
כפר יחזקאל
שם הכפר
בראשיתו נקרא כשמו הערבי של השטח והמעיין שבו: "עין טבעון", או "כפר טבעון".
פיק דאם
תמונה ראשונה
הכרוז מכריז על בואה של הצאריצה יקטרינה הגדולה אל הנשף, וכל הנוכחים מברכים את הצאריצה.
כפר יחזקאל
שם הכפר
עזרא ששון סחייק (1860- 1949) היה מחשובי קהילת יהודי בגדאד. הוא הקים עסק משפחתי למסחר בכותנה ותה, עם שלושת אחיו- יוסף, משה ויחזקאל. בשנת 1910 אחיו, יחזקאל ששון סחייק, טבע בנהר חידקל והוא בן 27, רווק, וללא צאצאים שישאו את שמו.
פיק דאם
תמונה שנייה
הרמן חומק לחדרה של הרוזנת, ומתחבא עת שהרוזנת וליזה נכנסות. הרוזנת מציינת את התנהגותם של באי הנשף, ונזכרת בצעירותה, תוך שהיא שרה את "Je crains de lui parler la nuit" מתוך Richard Coeur-de-Lion מאת אנדה גרטי. לאחר שהמשרתות וליזה יוצאות, והרוזנת נרדמת, מגיע הרמן ומעיר אותה, כשהוא מבקש ממנה את סוד שלושת הקלפים. כשהיא מסרבת לגלות הרמן מאיים עליה, והיא מקבלת התקף לב ומתה.
תמונה ראשונה
הרמן יושב בחדרו, בקסרקטין, וקורא מכתב מאת ליזה הרוצה לפגוש אותו בחצות על גדת נהר הנבה, ואם לא יגיע תבין שאינו אוהב אותה ותתאבד. הוא מדמיין שהוא שומע את המקהלה השרה בהלווית הרוזנת, ולפתע מופיעה רוחה של הרוזנת ומגלה לו כי בניגוד לרצונה היא נאלצת לגלות לו את סוד שלושת הקלפים: שלוש, שבע ואס, על מנת שיזכה בהימורים ויוכל להתחתן ולהציל את ליזה.
תמונה שנייה
ליזה מחכה להרמן על גדת הנהר, שעת חצות חולפת והרמן לא מגיע. לבסוף מגיע הרמן, אולם הוא ממהר לבית ההימורים לאחר שהרוזנת גילתה לו את סוד הקלפים. ליזה פונה אליו אולם הוא מתכחש לה, ואומר שאינו מכיר אותה. ליזה מתאבדת בקפיצה לנהר והרמן ממשיך אל בית ההימורים.
תמונה שלישית
בבית ההימורים מתחיל משחק קלפים. ילצקי, שאירוסיו בוטלו, מצטרף למשחק. טומסקי וחקלינסקי שרים שיר הימורים, ומופתעים מבואו של הרמן. הרמן מציג את כל כספו - 40,000 רובלים, ומהמר על הקלף שלושה - ומנצח. לאחר מכן שם את כל כספו וכספי זכייתו ומהמר על הקלף שבע, ושוב מנצח. אף אחד מהמהמרים אינו מוכן להמר מולו בשלישית, למעט ילצקי. הרמן מהמר על אס אולם ילצקי מנצח אותו עם קלף מלכת העלים - המסמל את הרוזנת ואת נקמתה בהרמן. הרמן מתאבד משהבין כי בשל תאוות ההימורים איבד את אהבתו. הוא מבקש את סליחתם של ילצקי וליזה ברגעי מותו, והמהמרים והמהקהלה מתפללים לנשמתו של הרמן.
אריות עיקריות
מערכה 1 מערכה 2 מערכה 3
כפר יחזקאל
שם הכפר
עזרא ואחיו תרמו לקק"ל את חלקו של יחזקאל בעסק המשפחתי כדי להקים יישוב על-שם האח שנספה. הקרן-קיימת השקיעה את הכסף לטובת המושב הצעיר "עין טבעון", הסבו את שמו לכפר יחזקאל, וכך הנציחו את שם האח בשם המושב.. בתחילה, תושבי המושב התנגדו לקבלת השם, שנכפה עליהם מטעם המוסדות.
ב-1923 עזרא ומשפחתו ביקרו בארץ-ישראל, בדרכם מעיראק לאנגליה. במהלך ביקורם ביקרו גם בכפר שסייע להקים. שמעון קושניר כתב שבביקורו בכפר "ביקש לראות ביצירת חיינו מצבה חיה לנשמת אחיו". הוא נפגש עם התושבים, השאיר עליהם רושם כביר, ובזכות זה הם נאותו לקבל את שם מושב, ולסייע בהנצחת אחיו. בזכות תרומתו הנכבדה הוא קיבל הוקרה בספר הזהב של הקרן הקיימת לישראל, שם הוא מופיע כ"הנדיב עזרא ששון מבגדד, מייסד כפר יחזקאל שבעמק יזרעאל". עזרא ששון הגיע לביקור נוסף בשנת 1936, וגם סייע למושב במימון הקמת בריכות לאגירת טל להשקיה חקלאית.
בשנת 2022, לרגל שנת ה-100 להקמת המושב, הוקם גן-ספורט אתגרי, לזכר עזרא ששון.
בית הכנסת
הקמתו של בית הכנסת בכפר, לוותה בפולמוס ומאבק ארוך. רוב ההורים של החלוצים היו שומרי מצוות והוקצה להם חדר בצריף שנבנה למען השוחט, בנימין זאב רוטברג. בשנת 1924 ביקשו ה"זקנים" ובראשם אברהם פלדשטיין, להקים בית כנסת בכפר. ההורים זכו לעידוד מהרב הראשי הראשון של ארץ ישראל, אברהם יצחק הכהן קוק, שביקר במושב ב-1924, וביקש מהמייסדים לבנות בית כנסת.
במאי 1927 ביקש הרב קוק, בשנית, שיוקם בית כנסת. באספת חברים כללית, נדחתה בקשתו ברוב זעום. אלי אשכנזי בהארץ מצטט את אחת החברות שאמרה, כי בית הכנסת "נוגד את כיוון עבודתנו בעתיד". אבל נראה, ש"הזקנים" החליטו שבית הכנסת יקום על אפם ועל חמתם של בניהם. רוטברג קבע בפנקס, "שלא ברצונם יהיו מוכרחים ליתן מגרש לבניין בית הכנסת, והאסיפה הזאת תהיה לבושה וכלימה בכל העולם". בשנת 1928, הונחה אבן פינה, כאות לבנייתו. לאחר שהגיע ליישוב הרב יוסף חן, הוא הקים את בית הכנסת שנקרא "אשל אברהם". בחודש מאי 2010 הסתיים שיפוץ מקיף של בית הכנסת בעזרת תרומות נדיבות מהארץ ומחו"ל ונחתמה אמנה תפילה שנועדה לשמור על האופי הפלורליסטי של המקום תוך אפשרות שילוב תפילות ולימוד לכל סוגי הקהלים.
וסט (לבוש)
מקור המילה וסט Vest באנגלית, הוא מן המנהג שהיה לצייד גבר צעיר בבגד מכובד, לפני שהוא יצא 'לעשות הון'. באיטלקית של המאה ה-13 Investire משמעותו להכניס כסף במשהו בכוונה להרויח מכך. כך נוצרה המילה To invest =להשקיע.
הווסט נרכס בחזית בטור אנכי של כפתורים, או בשני טורי כפתורים מקבילים (רכיסה כפולה). בחליפת שלושה חלקים הבד החזיתי של הווסט זהה לבד של שני חלקי החליפה האחרים, בעוד שגב הווסט נתפר מבד שונה. בעת ששעוני כיס היו נפוצים, גברים נהגו להחזיק את שעון הכיס באחד מכיסי הווסט, ולהצמיד את שרשרת השעון ללולאת אחד הכפתורים; בחלק מן הווסטים נתפרת לולאה מיוחדת לשרשרת השעון.
באנגליה ובארצות הברית נהוג שלא לרכוס את הכפתור התחתון בווסט, מנהג המיוחס לראשונה לאדוארד השביעי עוד בעת שהיה נסיך ויילס, שעשה זאת מאילוצי גזרתו, אך וסטים בעלי שני טורים של כפתורים נרכסים במלואם.
שימושים
לפני שהשימוש בשעוני היד הפך לפופולרי, אנשים שמרו את שעוני הכיס שלהם באחד הכיסים התחתונים של הווסט (לרוב הימני) והשחילו את השרשרת של השעון דרך החור של אחד הכפתורים, באופן מסורתי אין ללבוש וסט עם חגורה מפני שהיא דוחפת את הווסט החוצה ויוצרת מראה מגושם.
לבוש בוקר
וסטים הנלבשים עם חליפות טרקלין בדרך כלל עשויים מאותו בד כמו שאר החליפה ויש להם בדרך כלל בין ארבעה לשישה כפתורים. וסט עם שני טורים של כפתורים פחות נפוץ בהשוואה לווסט עם טור אחד של כפתורים אבל נפוץ יותר בחליפת בוקר. וסטים לחליפת בוקר באים לרוב בצבע זהה לזה של המעיל, או ברוב המקרים מנוגדים אליו, בדרך כלל בצבע חרדל, אפור, תכלת או ירוק כהה.
לבוש ערב
הווסטים הנלבשים עם קודי הלבוש עניבה לבנה ועניבה שחורה שונים מווסטים רגילים, הם נמוכים בהרבה (לרוב שלושה או ארבעה כפתורים בטור) ולכן מציגים חלק גדול בהרבה מהחולצה. בגלל שטח החולצה הגדול שהם מציגים ניתן לייצר אותם במגוון צורות וחיתוכים כמו וסט חתוך בצורת האות "U". צבע הווסט בדרך כלל תואם את צבע העניבה, כך שבדרך כלל מייצרים אותם מצמר, גרוסגריין וסאטן, ולרוב באריגת מרסלה. בימיו הראשונים של קוד הלבוש היה נהוג ללבוש וסט לבן בעניבה שחורה.
משרתים באירועי עניבה לבנה לובשים וסט שחור במקום וסט לבן כדי לבדל את עצמם מהאורחים.
שימושים אחרים
בארצות הברית נהוג להשתמש בווסט בתנועת הצופים במקום אבנט להצגת התגים. בתחום הספורט, שחקני ביליארד לובשים וסט עם עניבת פרפר בזמן שהם משחקים, בדרך כלל במשחקי סנוקר וכדור שחור.
ג'ון רוברט הולדן
ג'ון רוברט הולדן (באנגלית: Jon Robert Holden; נולד ב-10 באוגוסט 1976 בפיטסבורג, פנסילבניה, ארצות הברית), ידוע גם כ-ג'יי אר הולדן, הוא כדורסלן עבר אמריקאי שהתאזרח ברוסיה. ששיחק בין היתר בקבוצת צסק"א מוסקבה ובנבחרת רוסיה.
קריירת משחק
את הקריירה החל הולדן בקבוצת המכללות של אוניברסיטת באקנל מפנסילבניה, עימה שיחק בפטריוט ליג ובשרגה הגבוהה של ליגת ה-NCAA. לאחר מכן עבר לשחק בקבוצת א.ס.ק. ריגה הלטבית. לאחר עונה אחת בלטביה עבר הולדן לשתי עונות באוסטנד הבלגית, משם המשיך לעונה בא.א.ק. אתונה, ומשם לצסק"א מוסקבה בה הוא משחק עד היום. כל הקבוצות בהן שיחק באירופה זכו באליפות הליגה המקומית. ב-2003 הוא הוכתר כשחקן השנה של הליגה הרוסית, ב-2006 וב-2008 זכה עם צסק"א בתואר היורוליג.
בשנת 2007, באליפות אירופה בכדורסל, היה זה הולדן שקלע את סל הניצחון במשחק הגמר בין נבחרת רוסיה (בהדרכתו של דייוויד בלאט) לבין נבחרת ספרד. הוא שיחק עם נבחרתו גם בטורניר הכדורסל האולימפי במסגרת משחקי בייג'ינג 2008.
באזרחותו הרוסית זכה הולדן ב-20 באוקטובר 2003, בזכות צו שנתן נשיא רוסיה אז, ולדימיר פוטין.
וורן קלארק
וורן קלארק (באנגלית: Warren Clarke; 26 באפריל 1947 - 12 בנובמבר 2014) היה שחקן אנגלי. הוא ידוע מתפקידיו בסרטי קולנוע שהראשון בהם היה בסרט "התפוז המכני" של סטנלי קובריק, ומתפקידים רבים בטלוויזיה בהם תפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "The Manageress" בסדרה "Sleepers" ובסדרה הבלשית "דיאל ופסקו" בתפקיד פקד בילוש אנדי דיאל.
ביוגרפיה
נולד בשם אלן ג'יימס קלארק באולדהאם שבלנקשייר. אביו היה יוצר ויטראז'ים ואמו הייתה מזכירה. בגיל 15 עזב את בית הספר "Hall Secondary Modern School" במנצ'סטר והתחיל לעבוד בעיתון "Manchester Evening News". מאוחר יותר החל להופיע בתיאטרון חובבים ושיחק בתיאטרון "האדרספיל רפ", ואחרי כן עבד כשחקן במשרה מלאה. בתקופה זו החליט לשנות את שמו הפרטי לוורן, שם שבחר כי חברתו מאותו זמן הייתה מאוהבת בוורן בייטי.
התפקיד הראשון של קלארק בטלוויזיה היה באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" בשני תפקידים הראשון בשנת 1966 גילם דמות בשם קני פיקאפ והשני ב-1968 שיחק בתפקיד גארי ביילי. הופעתו המשמעותית הראשונה בקולנוע הייתה ב-1971 בסרטו של סטנלי קובריק "תפוז מכני" בו שיחק בתפקיד "דים" לצדו של מלקולם מקדואל. שוב הופיע יחד עם מקדואל בסרט מ-1973 ובסרט הטלוויזיה "גולאג" מ-1985.
בקולנוע וטלוויזיה הופיע קלארק במגוון רחב של סרטים בהם "The Breaking of Bumbo" מ-1970, הסרט " Home" לצדם של סר רלף ריצ'רדסון ושל סר ג'ון גילגוד, בסרט "אנטוניוס וקלאופטרה" של צ'רלטון הסטון משנת 1972, הסרט "אס.או.אס. טיטאניק" (1979), ב-"Hawk the Slayer" מ-1980, במיני-סדרה "מצדה" (1981), "אניגמה" (1983), "לאסיטר" (1984), "סודי ביותר!" (1984), "אישתר" (1987) וב-" I.D." מ-1995. בסרטו של קלינט איסטווד "שועל האש" (1982) גילם את דמותו של מתנגד משטר רוסי.
בסדרת הטלוויזיה "היהלום שבכתר" גילם קלארק את 'סופי' דיקסון ההומוסקסואל המוחצן. בסדרה "Wish Me Luck" של רשת LWT שיחק בתפקיד קולונדל קריגר. ב-1989 שיחק בתפקיד קפטן לי בסרט " Crusoe". באותה שנה הופיע בתפקיד מרטין פישר, יו"ר מועדון כדורגל, בסדרת הטלוויזיה "The Manageress" ובתפקיד ויק וילקוקס מנהל חברת הנדסה בעיבוד טלוויזיוני לרומן "Nice Work" מאת דייוויד לודג'. עוד כיכב קלארק בפרק "Bin Diving" בסדרה "לאבג'וי". ב-1991 שיחק ב-"Gone to the Dogs" בתפקיד לארי פטרסון, וכן כיכב בסדרת ההמשך "Gone to Seed". ב-1976 גילם את דמותו של ברדלי הדסטון במיני סדרה "ידידנו המשותף" עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס.
בין השנים 2000 ו-2003 שיחק קלארק בתפקיד בריאן אדיס, אב לשניים שעובר עם משפחתו מן העיר הגדולה להתגורר בחווה בדבון, בסדרת הטלוויזיה "עם הרגליים על הקרקע" לצדה של פולין קווירק. בעיבוד של ה-BBC לרומן "בית קדרות" מאת דיקנס גילם קלארק את דמותו של מר בוית'ורן. ב-2008 כיכב לצדו של אנתוני הד בדרמה "The Invisibles" של ה-BBC. ב-2009 השתתף בטרילוגיה "Red Riding" של ערוץ 4 הבריטי. עוד השתתף קלארק בעיבוד לספרה של אגאתה כריסטי "למה לא שאלו את אוונס" פרק מסדרת סרטי "גברת מארפל", ובפרק "Peace and Love" בסדרה "המפקח ג'ורג' ג'נטלי". ב-2010 שיחק בתפקיד מר בוט בסדרת הטלוויזיה "Just William". בסדרה "רציחות במידסומר" כיכב קלארק בשנת 2011 בפרק "The Night of the Stag" בתפקיד סמואל קווסטד, ובאותה שנה השתתף בתפקיד אורח בפרק בסדרה "קראו למיילדת".
ב-2014 החל קלארק בצילומי הסדרה "פולדארק" בתפקיד צ'ארלס פולדארק. צילומי הפרק הרביעי בו הדמות שוכבת על ערש דווי היו הסצינות האחרונות בהן השתתף. קלארק היה חולה אנוש במהלך הצילומים והוא מת שבועות אחדים אחר כך. הפרק הראשון בסדרת הטלוויזיה הוקדש לזכרו.
חיים אישיים
נישואיו הראשונים של קלארק הסתיימו בגירושים. מאשתו הראשונה נולד לו בן. לו ולאשתו השנייה, מישל, נולדה בת, ג'ורג'יה. ב-12 בנובמבר 2014 קלארק נפטר בשנתו אחרי מחלה קצרה.
ויליאם גאי
ויליאם לואיס גאי (באנגלית: William Lewis Guy; 30 בספטמבר 1919 – 26 באפריל 2013) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל דקוטה הצפונית שבארצות הברית בשנים 1961–1973. גאי היה האדם שכיהן הכי הרבה שנים בתולדות התפקיד במדינה – 12 שנים.
ביוגרפיה
גאי נולד בדווילס לייק שבדקוטה הצפונית. הוא קיבל את התואר הראשון שלו במכללה החקלאית של צפון דקוטה (NDAC). הוא שירת בדרגת לוטננט בצי האמריקני במלחמת העולם השנייה כקצין ירי. לאחר המלחמה הוא קיבל תואר שני מאוניברסיטת מינסוטה. גאי התחתן ב-30 בינואר 1943.
בשנותיו האחרונות סבל מאלצהיימר. גאי מת בבוקרו של 26 באפריל 2013 בווסט פארגו, דקוטה הצפונית, בגיל 93.
קרב צומת מסמיה
קרב צומת מסמיה הוא קרב שהתרחש ב-10 בספטמבר 1938 בצומת מסמיה (כיום צומת ראם).
רקע
בקיץ 1938 הגיע הטרור הערבי לשיאו במרד הערבי הגדול (מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט). בתקופה זו עבר הטרור לאזור הדרום, שנהנה עד אז משקט יחסי. פליטי הכנופיות שהוכו בצפון ובשרון החלו להתרכז בדרום, שם היו כפרים ערביים גדולים ומבוססים בסמוך ליישובים יהודיים. הם הרבו בחבלות במסילת הרכבת מיפו לירושלים, בחבלות בקו החשמל מגדרה לבאר טוביה, בניתוק קווי טלפון, בהטמנת מוקשים לכלי רכב, בחבלות בבתי אריזה ובמכוני מים וברציחות. היישובים היהודים העסיקו פועלים ערביים שבמקרים רבים שימשו כמרגלים לכנופיות.
הקרב
ב-9 בספטמבר 1938 נערכה בכפר ביל"ו ישיבת חירום של מפקדי ההגנה ובה הוחלט להקים יחידה של פלוגות שדה בת 100 איש, המחולקים לארבע פלוגות מראשון לציון עד באר טוביה. ההחלטה הגיעה מאוחר מדי: למחרת יצאו 12 פועלים של חברת החשמל, מלווים ב-11 נוטרים במכונית משא ובטנדר, בו נסעו שמונה אנשים, לתקן את קו החשמל שחובל בין גדרה לבאר טוביה.
ערבים מהכפרים בשית, תינה, מסמיה, תל תורמוס וקסטינה הוזעקו לארוב לשיירה. לאחר שתיקנו עובדי חברת החשמל את הקו שניזוק, החלו המכוניות בנסיעה צפונה. בהגיען לצומת מסמיה נפתחה עליהן אש משני צידי הכביש. מכונית המשא הצליחה להגביר מהירות ולהתחמק אבל הטנדר, שגלגליו נפגעו, נעצר. הנוטרים פתחו באש על התוקפים והרגו כמה מהם, עד שאזלה תחמושתם. אז התנפלו עליהם הערבים, הרגו אותם בדקירות סכינים ובמכות בקתות הרובים, גזלו את נשקם והסירו את נעליהם. משוריין בריטי שהגיע למקום מצא את הטנדר כשמנועו פועל, שלושה נוטרים הרוגים (, ו) ושניים פצועים ( ו) וכן שלושה ערבים הרוגים. שלושה מנוסעי הרכב נעדרו (,, ו) וגופותיהם נמצאו למחרת בחיפושים בסביבה. אחד הפצועים, דב מינצר, מת למחרת מפצעיו, והשני, צבי דיאמנט, נפטר לאחר 50 יום. דיאמנט עוד הספיק לתאר את שאירע.
בקרב בצומת מסמיה נהרגו שני עובדים של חברת החשמל ושישה נוטרים.
הנצחה
מאמר מערכת בעיתון דבר קרא להגברת אמצעי הזהירות ונסיעה למקומות מרוחקים במשימות מעין אלו במשוריינים. בלוויה של שלושה מהנרצחים בתל אביב, בה השתתפו בין השאר דוד רמז והרב משה אביגדור עמיאל, קראו הדוברים להגברת הביטחון בארץ ישראל ולהמשך בניין היישוב העברי. בהלוויה ברחובות קראו הדוברים להקפיד על עבודה עברית ולהימנע מהעסקת ערבים ממסמיה. חברת החשמל הוציאה שתי חוברות זיכרון עם דברי חברים על הנופלים משורות עובדיה, האחת בימים שלאחר הקרב, והאחרת במלאת שנה לו.
מלקאל
מלקאל (באנגלית: Malakal; בערבית: ملكال, מלכאל) היא בירת מדינת הנילוס העליון בדרום סודאן.
מיקום
מלקאל נמצאת במחוז מדינת הנילוס העליון בצפון מדינת דרום סודאן, בסמוך לגבול הבינלאומי עם הרפובליקה של סודאן. העיר נמצאת צפונית להתמזגות של נהר הנילוס הלבן ונהר סובט.
סקירה
במהלך מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה שכן בעיר חיל מצב של הכוחות המזוינים של סודאן. לאחר הכרזת עצמאותה של דרום סודאן ב-9 ביולי 2011, נסוגו הכוחות אל ח'רטום. בנובמבר 2006 התרחש בעיר קרב מלקאל.
רוב התושבים בעיר משתייכים לשבטי הדינקה, נואר ושילוק, אך קיימים גם תושבים השייכים לקבוצות אתניות אחרות. רוב החיילים של צבא דרום סודאן אינם תושבי האזור, אלא באים ממחוז בחר אל-ע'זאל.
מאכלים מקומיים נפוצים בעיר הם וואל וואל (wal wal), כופתאות בצק מורתחות, והפואול (foull), תבשיל המכיל בוטן מקומי.
תחבורה
דרך העפר מהעיר מלקאל אל העיר קורמוק (Kurmuk), על גבול אתיופיה, נמצאת כיום בשיקום וסלילה ותהיה מוכנה לשימוש במאי 2013. בעיר שדה תעופה בין-לאומי, אחד מתוך שני שדות התעופה הבינלאומיים של דרום סודאן. תחבורה נהרית לחרטום קיימת גם היא בעיר.
עיתונים
תפוצת העיתונים בעיר נמוכה יחסית לאוכלוסייה, אולם, העיתון המבוסס על עיתון ה"סיטיזן" הנפוץ בג'ובה, מופץ גם במלקאל באופן נרחב. ביום ההכרזה על מדינת דרום סודאן, ב-9 ביולי 2011, נוסד העיתון המקוון The Upper Nile Times. לעיתון נחשפים תושבי מלקאל והסביבה.
אוכלוסייה
בשנת 2005 הוערכה האוכלוסייה בעיר בכ-129,620. במפקד אוכלוסין של שנת 2008 בעיר, שנפסל על ידי הממשל הדרום סודאני, נקבע גודל האוכלוסייה בכ-126,500. בשנת 2010 הוערכה האוכלוסייה בעיר בכ-139,450.
גידול האוכלוסייה בעיר:
האופרה הממלכתית של בוואריה
האופרה הממלכתית של בוואריה (בגרמנית: Bayerische Staatsoper) היא להקת אופרה במינכן, אחת מלהקות האופרה הראשונות במעלה בגרמניה ובעולם, הקיימת מאז 1653. התזמורת שלה היא התזמורת הממלכתית של בוואריה.
הלהקה מופיעה בפרינצרגנטנתיאטר, שנבנה בראשית המאה ה-20 ומזכיר את תיאטרון ביירוית, שנבנה לפי הנחיותיו המפורטות של וגנר ובתיאטרון קוויליה, שנבנה בשנות ה-30' של המאה ה-18 ומתואר על ידי Beauvert כ"פנינת רוקוקו", אך בית הקבע של להקת האופרה הבווארית הוא התיאטרון הלאומי, בכיכר מקס-יוזף.
התיאטרון הראשון, שנבנה בהזמנת המלך מקסימיליאן הראשון ונפתח ב-1818 בהצגת Die Weihe מאת פרדיננד פרנצל, עלה באש בשנת 1823. הוא שוחזר ונפתח מחדש בשנת 1825. בתיאטרון זה, השני, בעיצובו של קרל פון פישר, שולבו תווים אופייניים לסגנון היווני המחודש, כפי שאפשר לראות באכסדרת העמודים ובגמלון הגג.
בשנים הבאות הועלה בתיאטרון זה מספר רב של אופרות בהצגות בכורה, ביניהן רבות משל מלחינים גרמנים. עם אלה נמנו "טריסטן ואיזולדה" (1865); "המייסטרזינגר מנירנברג" (1868); זהב הריין (1869) והוולקירות (1870). אחרי הצגות אלה בחר ריכרד וגנר לבנות תיאטרון בביירוית ולהמשיך להציג שם.
בשלהי המאה ה-19 היה זה ריכרד שטראוס שטבע את חותמו על התיאטרון, בעיר שבה נולד בשנת 1864. אחרי שקיבל עליו משרת מנצח לזמן קצר, חזר שטראוס לתיאטרון, לכהן שם כמנצח ראשי משנת 1894 עד 1898. בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה הועלו האופרות שלו Friedenst (בשנת 1938) ו"קפריצ'יו" בהצגות בכורה במינכן. התיאטרון שופץ אומנם וחודש במידת מה בשנת 1930, כדי ליצור שטח במה גדול יותר עם ציוד משוכלל, אבל הוא שרד עד שנהרס בהפצצה באוקטובר 1943.
האדריכל גרהארדט גראובנר שיחזר את התיאטרון הנאו-קלאסי המקורי, על 2100 מושביו, בהתבסס על התוכניות המקוריות של קרל פון פישר. בבניין גדול קצת יותר, שרק הפואיה וגרם המעלות הראשי שלו משמרים בו את צורתם המקורית, נפתח התיאטרון ב-22 בנובמבר 1963 בהצגת "המייסטרזינגר מנירנברג" של וגנר. בתקופה שאחרי המלחמה עלו על בימתו הרבה הופעות מרשימות והצגות בכורה עולמיות.
בעלי התוספות
בעלי התוספות הוא כינוי למספר רב (כמה מאות) של תלמידי חכמים שלקחו חלק בכתיבת פירושים, המכונים תוספות, על 30 ממסכתות התלמוד הבבלי, ועל פירוש רש"י לתלמוד. הם יצרו ופעלו במשך כמאתיים שנה, במאות השתים עשרה והשלוש עשרה. מרביתם מחוג תלמידי רש"י באשכנז ובצרפת ומיעוטם באנגליה ובאיטליה. ראשונים היו תלמידי רש"י, שכתבו הערות וחידושים לפירושו. במשך הזמן התרחבו וגדלו תוספות אלה, עד שהיו לתוספות לתלמוד.
יצירתם וכתיבתם
בבתי המדרש ישבו התלמידים וחכמי הישיבות יחד עם מוריהם ורבניהם, התווכחו והתפלפלו על פירוש התלמוד, ומפרשיו שקדמו להם (כגון רבנו חננאל ורש"י). דרך לימודם דמתה לזו של האמוראים בישיבות בבבל.
התלמידים היו רושמים לעצמם רשימות על המשא ומתן ההלכתי על התלמוד, ועל השקלא והטריא המפולפל שהתנהל בישיבה. הם עברו מישיבה לישיבה, ולכל מקום אליו הגיעו הביאו איתם את חידושי בתי המדרש שבהם היו לפנים. חידושים אלו צוינו כתוספות של בית מדרש פלוני. כך הופיעו קובצי תוספות רבים, כאשר כל אחד נושא עליו את שם בית המדרש ממנו שוכתב תוכנו.
התוכן שעמד לנגד עיניהם של בעלי התוספות היה רב: נוסף לתלמוד, הם עסקו בכל פירוש וחיבור שנתחברו אחרי חתימת התלמוד, ולכן לימודם היה מקיף ורב ממדים. הם השוו סוגיות בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי, השוו ברייתות, תוספתאות ומדרשי הלכה. כמו כן, בעלי התוספות בדקו את הנוסחאות וקבעו את הנוסחא הנכונה.
המהרש"ל הגדיר את פעולת בעלי התוספות: כלומר, מפעל פרשני הרמוניסטי מקיף המבוסס על ההשקפה שהתלמוד נעדר סתירות.
שו"ת בעלי התוספות
חיבור נוסף יצא מבית מדרשם של בעלי התוספות: שו"ת בעלי התוספות (או תשובות בעלי התוספות). חיבור זה כולל 135 תשובות של 39 מבעלי התוספות שבאשכנז וצרפת.
עלייתם לארץ ישראל
מבתי המדרש של בעלי התוספות יצאה תנועת העלייה לארץ ישראל הידועה גם בשם "עליית הרבנים מצרפת ומאנגליה". העלייה הייתה תגובה כנגד מאמצי מסעות הצלב לגייס כוחות באירופה לשחרור ארץ הקודש. אלו עוררו גלי עלייה של יהודי צרפת ואנגליה. העולים היהודים זכו לכתב חתום ממלך ירושלים ז'אן דה בריין, חמיו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בגל הראשון שלה, בין השנים 1209–1211, עלו לארץ ישראל כשלוש מאות תלמידי חכמים, בהם כמה ממנהיגיו הרוחניים של הדור ובראשם רבי שמשון משאנץ ורבי יהונתן מלוניל, הוא "הכהן הגדול, רבינו יונתן הכהן". הם התיישבו בעכו, מרכז המדינה הצלבנית, ויסדו בה בית מדרש ברוח בעלי התוספות.
בעקבות עלייה זו הגיעו עליות נוספות מאירופה לארץ ישראל, שחלקן התיישבו בירושלים; ברם, היישוב היהודי בירושלים לא החזיק מעמד, מסיבות כלכליות ואולי אף בגלל הריסת ביצורי העיר, אשר תרמה להחלשת הרגשת הביטחון בעיר. בשנת 1244 נכבשה ירושלים על ידי הממלוכים ממצרים, אשר גירשו ממנה את הנוצרים ואת היהודים, אשר ברחו לשכם.
עיוורון צבעים
עיוְורון צבעים הוא קושי רב, או חוסר יכולת, של אדם להבחין בין צבעים שונים, שרוב האנשים יכולים להבחין ביניהם בקלות. עיוורון צבעים חלקי הוא מצב בו האדם מתקשה להבחין בין צבעים מסוימים אך קל לו להבחין בין אחרים ואילו עיוורון צבעים מוחלט הוא מצב בו אדם מבחין רק במידת כהותם ובהירותם של הצבעים - דהיינו רואה הכול בגוונים של אפור בלבד. מרבית עיוורי הצבעים הם בעלי עיוורון צבעים חלקי.
עיוורון צבעים יכול להיות תסמין אחד מתוך תסמינים אחדים של לקויות ראיה שונות או להיות תסמין בודד, אצל אדם שראייתו תקינה מכל בחינה אחרת. עיוורון צבעים עלול להיות תוצאת פגם בתאי המדוכים, שברשתית העין, בתאי העצב שברשתית, בעצב הראייה או בקליפת המוח. לעיתים קרובות, עיוורון הצבעים הוא גנטי, אך הוא יכול להיגרם גם בשל מחלה (למשל סוכרת), חבלה פיזית, כווייה מאור אולטרה סגול או שימוש בחומרים כימיים. סוג עיוורון הצבעים הנפוץ ביותר הוא הדלטוניזם (על שמו של ג'ון דלטון, החוקר הראשון שתיאר וחקר את התופעה באורח מדעי). הדלטוניזם נובע מפגם בתאי העצב הדו־קוטביים שברשתית, שמפריע רק בראיית הצבעים. סוג הדלטוניזם הנפוץ ביותר הוא קושי בהבדלה בין ירוק לאדום. הדלטוניזם הוא תורשתי לחלוטין ונפוץ בעיקר בקרב גברים. עם זאת, קיימות נשים הלוקות בדלטוניזם.
צבע וראיית צבעים
ברשתית שבעיניהם של בעלי החיים בעלי החוליות קיימים שני סוגי תאים רגישים לאור: קנים, שהם תאי ראיית לילה, ומדוכים שהם תאי ראיית יום. ישנם מספר סוגי מדוכים וישנם הבדלי רגישות לאור באורך גל מסוים בין סוגי המדוכים השונים. השוני במידת הגירוי של סוגי המדוכים השונים הוא זה שנותן למערכת העצבים את המידע על אורך הגל ומידע זה מגיע אל המודעות כצבע.
לחוליתנים שונים יש מספר שונה של סוגי מדוכים ולכן יש להם יכולות שונות להבדיל בין צבעים. לחלק מהעטלפים ולטורפים ימיים יש סוג מדוכים בודד והם עיוורי צבעים לחלוטין. למרבית היונקים יש שני סוגי מדוכים והם מבדילים בין פחות צבעים מכפי שמבדילים בני האדם ומרבית הפרימטים שלהם יש שלושה סוגי מדוכים. ישנם חולייתנים כמו מרבית העופות, שיש להם ארבעה סוגי מדוכים ולמספר מצומצם של מינים יש חמישה. אי תפקוד של אחד מסוגי המדוכים אצל פרט ממין שיש לו מספר סוגי מדוכים היא סיבה קיימת אך נדירה ביותר לעיוורון צבעים.
בחשיכה מסתמכת ראיית הלילה של האדם על הקנים, שאינם רגישים לצבע. לכן כאשר האור קלוש אף אדם אינו רואה צבעים. דהיינו, באור קלוש כל אדם מתפקד כעיוור צבעים מוחלט. כאשר הסביבה מוארת דיה, מסתמכת מערכת הראייה על המדוכים. אדם הסובל ממחלה של המדוכים (משלושת הסוגים) עלול לסבול מאבחנת צבעים מוגבלת, מקושי בראיית מרכז התמונה או מקושי בראייה בתאורה חזקה. המדוכים מעבירים את המידע אל תאי עצב המצויים ברשתית ותאים אלה מעבדים אותו למידע בשתי סקלות צבע: סקלה אדומה-ירוקה וסקלה כחולה-צהובה. סוג עיוורון הצבעים הנפוץ ביותר, דלטוניזם ירוק-אדום, כמו גם דלטוניזם כחול-צהוב, נובע מפגם בחלבונים של תאים אלה.
תחושת צבע תקינה תלויה גם במעבר עצבי תקין של האותות מהרשתית אל המוח דרך עצב הראייה ובתקינות רקמות המוח המעבדות את הצבע שבתמונה.
שיעור הלוקים
עיוורון צבעים הוא לקות נפוצה מאוד. שיעור האנשים המתקשים להבדיל בין שני צבעי יסוד כלשהם משתנה מאוכלוסייה לאוכלוסייה אך הוא כמעט תמיד בין ארבעה לבין עשרה אחוז. בין האמריקנים, כ-10% מהגברים סובלים מצורה כלשהי של ליקוי בתפיסת צבעים, כאשר אצל הנשים ליקוי זה אינו נפוץ. בקהילות קטנות ומבודדות מסוימות יש אחוז גבוה של עיוורי צבעים בשל סחף גנטי. אוכלוסיות אלה עשויות לכלול עיוורי צבעים רבים מסוגים הנדירים בשאר העולם. דוגמאות לכך כוללות קהילות בכפרים בפינלנד ובכמה איים סקוטיים.
הדלטוניזם הוא תורשתי לחלוטין ושכיחותו שונה בין גברים לבין נשים. כל סוג של דלטוניזם מקודד בגן רצסיבי בודד הנישא בתאחיזה לכרומוזום X. מכיוון שלנשים יש שני כרומוזומי X, ודי בכרומוזום תקין אחד לראייה תקינה, הסיכוי שגבר ילקה בדלטוניזם גבוה בהרבה מהסיכוי שאישה תלקה בו. למעשה הסיכוי ששני הכרומוזומים יכילו את הגן הוא ריבוע הסיכוי לכרומוזום בודד עם הגן. לשם המחשה, אם עשירית מהכרומוזומים מכילים את הגן, רק במאית מהמקרים שני הכרומוזומים של האישה יכילו את הגן.
הדלטוניזם נפוץ בכמעט כל האוכלוסיות האנושיות משום שלאחדים מהגנים האחראיים על ראיית הצבעים קל לעבור מוטציה. הגנים האחראים על ראיית הצבעים שעשויים לגרום לעיוורון צבעים כשהם פגומים הם גנים מסוג L ו-M (שמותיהם OPN1LW ו-OPN1MW, בהתאמה). הגנים מסודרים ראש אל זנב החל ב-L והמשך במספר גנים מסוג M. מכיוון שרצפי ה-DNA של הגנים הם הומולגים, והם קרובים יחסית אחד אל השני (על כרומוזום X), יש להם נטייה לעבור רקומבינציה גנטית ובעקבותיה מחיקה (deletion) או היברידיום של גנים או אזורים בפרומוטר. כל המוטציות הנגרמות בגנים אילו הם רצסיביים בתאחיזה ל-X כך שהם נפוצים הרבה יותר בגברים מאשר בנשים.
בנוסף מוטציה נדירה בכרומוזום 7 גורמת עיוורון צבעים מסוג Tritanopia מוטציה זאת בגן OPN1SW עוברת בתורשה מנדלית רגילה.
גורמים
ישנן כמה קבוצות גורמים לעיוורון צבעים - עיוורון צבעים הנובע מפגם ברשתית, עיוורון צבעים הנובע מפגם פיזיולוגי במוח, עיוורון צבעים סביבתי (גדילה בסביבה בה חסר לחלוטין צבע מסוים) וייתכן שקיים גם עיוורון צבעים תרבותי (גדילה בחברה שאינה מכירה בצבע מסוים, ראו למטה).
עיוורון צבעים מוחי יכול להירכש על ידי פגיעה פיזית, דלקת קרום המוח, גידול סרטני במוח וכיוצא בזה. בספרו של אוליבר סאקס, "האיש שחשב שאשתו היא כובע" מתואר צייר שבעקבות פגיעה במוח איבד את ראיית הצבעים שלו.
המקורות הרשתיים לעיוורון צבעים
ברשתית עין האדם ישנם שני סוגים של תאים הרגישים לאור: קנים (Rod Cells) - תאים הפעילים כאשר יש מעט אור ואינם קשורים לראיית צבעים, ומדוכים (Cone Cells) - תאים הפעילים באור יום רגיל. ישנם שלושה סוגי מדוכים, ולכל סוג יש רגישות שונה לאורכי גל (צבעים) שונים: מדוכים ששיא רגישותם לאור כחול, מדוכים ששיא רגישותם לאור ירוק ומדוכים ששיא רגישותם לאור אדום. המידע מהמדוכים מעובד לפני הגעתו למוח בתאי עצב גנגליונים המצויים גם הם ברשתית. תאים אלה מקודדים את מידע הצבע על שני צירי מידע: כחול-כתום ואדום-ירוק. עיבוד זה הופך צבעים אלה לצבעים מנוגדים בתפיסתנו ואינו מאפשר לעצם להיתפס בעינינו כאדום ירקרק או ככחול צהבהב.
כל אחד מסוגי המדוכים מכיל סוג אחר של פיגמנט. הפגמנטים האלו הם סוגים של חלבון בשם אופסין. המדוכים פעילים כאשר הפיגמנט קולט אור. קליטת הספקטרום שונה בין הפיגמנטים השונים; אחד רגיש מאוד לאורכי גל קצרים, אחד לאורכי גל בינוניים, ואחד לאורכי גל ארוכים (שיא רגישותיהם היא לאזורים כחולים, ירוקים וצהובים של הספקטרום, בהתאמה). ספיגת הספקטרום של שלושת סוגי המדוכים מכסה הרבה מהספקטרום הנראה, לכן אין זה נכון לייחס אותם כקולטי "כחול", "ירוק" ו"אדום" - בייחוד מפני ששיא רגישותו של קולט "אדום" היא כתום. הרגישות לראיית אור רגיל למעשה תלויה בחפיפה בין קליטת ספקטרום של שלושת סוגי המדוכים: צבעים שונים מזוהים כאשר סוגים שונים של מדוכים מגורים למידות שונות. לדוגמה, אור אדום מגרה את המדוכים הרגישים לאורכי גל ארוכים הרבה יותר מאשר המדוכים האחרים, אך השינוי ההדרגתי בגוון שאנו רואים כאורכי גל קטן הוא תוצאה של שני סוגי המדוכים האחרים שמגורים בצורה הולכת וגוברת.
עיוורון צבעים הנובע מפגם ברשתית הוא תוצאה של אי פעילות, או פעילות לקויה, של אחד או שניים מסוגי המדוכים או תוצאה של שיבוש בעיבוד המידע על אודות הצבעים המנוגדים, בתאים הדו-קוטביים, שבגנגליונים של הרשתית. פגמים כאלה בראייה עשויים להיות הפגמים היחידים בראייתו של אדם או חלק מפגם כולל ומקיף בראייתו של האדם שנובע מפתולוגיה נרחבת ברשתית כגון ניוון הרשתית. סוג עיוורון הצבעים הנפוץ ביותר אצל האדם הוא עיוורון צבעים רישתי, הנקרא דלטוניזם ונובע מפגם בתאים הדו-קוטביים. הדלטוניזם הנפוץ ביותר המקשה על ההבדלה בין אדום לירוק ואילו סוג הדלטוניזם השני בתפוצתו מקשה על ההבדלה בין כחול לכתום.
הצורות השכיחות ביותר של עיוורון צבעים של אדם הן תוצאה של בעיות עם סוגי המדוכים הרגישים לאורכי גל בינוניים או לאורכי גל ארוכים וכרוכות בקשיי הבחנה בין אדום, צהוב וירוק אחד מהאחר ובעיות עם הגנגליונים. הדלטוניזם הוא בעיה בגנגליונים. בעיות אלו מצוינות בצוותא כ"עיוורון צבעים לאדום-ירוק", אך ביטוי זה נוטה לפישוט יתר ומטעה במקצת. צורות אחרות של עיוורון צבעים נדירות בהרבה, וכוללות בעיות בהבחנה בין כחול לכתום. הצורות הנדירות מכל הן עיוורון צבעים מוחלט (Achromatopsia), או חד-צבעי (מונוכרומטי; Monochromacy), כאשר הלוקים בעיוורון צבעים זה אינם מסוגלים להבחין בין צבעים שונים, וראייתם היא בגווני אפור בלבד.
ניתן לסווג עיוורון צבעים לפי שני קריטריונים - על-פי סיבה, כלומר הסיבה הרפואית לעיוורון, ועל-פי הנראות הקלינית, כלומר האופן בו הלוקה בעיוורון צבעים חווה אותו.
על-פי נראות קלינית
על-פי הנראות הקלינית, ניתן לסווג עיוורון צבעים כמוחלט או חלקי.
כאמור, ישנם שני סוגים עיקריים של עיוורון צבעים חלקי: קושי בהבחנה בין אדום לבין ירוק, וקושי בהבחנה בין כחול לבין כתום.
סיווג על-פי נראות קלינית:
אכרומטופיה
Achromatopsia - עיוורון צבעים מלא הנובע מחוסר במדוכים. אנשים הלוקים באכרומטופיה רואים בספקטרום מונוכרומטי של שחור-לבן. פגם זה מתרחש מהימצאות שני עותקים של גן רצסיבי. השכיחות באוכלוסייה הכוללת היא 1 ל-30000, אך באי פינגלאפ שבמיקרונזיה השכיחות היא 10%. הלוקים בפגם זה (ייתכן וגם ) יסבלו מ-: עין עצלה (כתוצאה מכך ירידה בחדות הראייה, ניסטגמוס, Hemeralopia וכתוצאה מכך גם יסגלו פוטופוביה, ומבעיות בתפקוד הקשתית.
אבחון
אחת הדרכים הנפוצות לאבחון עיוורון צבעים היא מבחן מיוחד הבודק את ראיית הצבעים הקרוי מבחן אישיהארה (Ishihara). מבחן זה מכיל תרגילים שונים בהם מוצגים סימנים שונים (לרוב מספרים) המורכבים מנקודות בצבעים שונים ועל הנבחן להגיד מהו המספר המופיע בתמונה, אדם שלא סובל מעיוורון צבעים יוכל להבחין בקלות מהו הסימן המוצג ואדם הלוקה בעיוורון צבעים יתקשה להבחין.
תרבות "עיוורת צבעים" ורעיון "עיוורון הצבעים התרבותי"
באוצר המילים שבקבוצת מיעוט גדולה של שפות דיבור, מכל רחבי העולם, לא קיים הבדל בין שמות צבעים שונים, שמרבית שפות הדיבור כן מבדילות ביניהן. למשל, בשפות רבות יש מונח אחד שמתאר הן "ירוק" והן "כחול", או מונח אחד המתאר הן "כחול" והן "כהה". תופעה זו נחקרת מאז סוף המאה התשע עשרה, אם כי רק בעשורים הראשונים של המאה העשרים ואחת מסתמנת בין החוקרים הסכמה לגבי סיבתה. במהלך השנים היו בנושא ארבע תאוריות:
נגישות
כדי שאדם בעל עיוורון צבעים יוכל להשתמש במכשירים שונים ולהבין דיאגרמות ושלטים שונים (דהיינו, שיהיו נגישים לו), יש לדאוג, שהשימוש או ההבנה לא יהיו תלויים לחלוטין ביכולת להבדיל בין צבעים. כאשר הדבר אינו אפשרי, יש לוודא, שלפחות תתאפשר אי תלות בזיהוי צבעים עבור אנשים עם הסוג הנפוץ ביותר של עיוורון הצבעים החלקי. נגישות לעיוורי צבעים אינה דורשת, בשום אופן, שימוש רק בגוונים של אפור.
אייל (קיבוץ)
אייל (אֱיָל) הוא קיבוץ של הקיבוץ המאוחד באזור השרון סמוך לעיר קלקיליה השייך למועצה אזורית דרום השרון.
היסטוריה
רק חלק מחברי הגרעין בחרו להתיישב בקיבוץ והכשרות שהגיעו לקיבוץ בשנת 1950 הלכו כלעומת שבאו. ביולי 1951 תואר הקיבוץ:
בשנת 1953 הצטרפו לקיבוץ 60 חברים מתנועת הצופים החלוציים ומספר החברים הגיע ל-120. ביולי 1953 חגגו בקיבוץ את האיחוד בין שני הגרעינים ואת פתיחת הבאר החדשה שפתרה את בעיית המים של הקיבוץ. אולם במהרה עזבו רבים את הקיבוץ שסבל מחוסר בכח אדם ומבעיות כלכליות. העזיבות יוחסו לבעיות חברתיות וכלכליות וגם לבעיות ביטחון בגלל הקרבה לקלקיליה, שהביאה התנכלויות שכללו חדירות, גנבות, נזקים ליבולים ועוד. גם היחסים עם ערביי ישראל בטייבה היו מתוחים. בשנת 1959 הגיע לחזק את הקיבוץ גרעין עולים מצרפת, אך גם הם עזבו תוך זמן לא רב. בשנת 1960 נחנך בקיבוץ באר מים נוסף. בשנת 1962 נשלחו לקיבוץ שני גרעינים נוספים: גרעין של בני קיבוצים מבוססים התארגנו במסגרת צו התנועה לחזק קיבוצים חלשים וגרעין של מחנות העולים. אחרוני החברים הוותיקים עזבו (פרט לשני רווקים שהתעקשו להישאר), ואת מקומם תפסו בני הגרעינים, בוגרי הנח"ל. בשנת 1966 התקיימה במקום ועידה של תנועת הנוער הישראלית "המחנות העולים", שציינה מבחינת חברי הקיבוץ את הלייתה על דרך המלך.
ענפי המשק
הקיבוץ מתקיים כיום ממעט חקלאות (גידולי שדה, מטע אפרסמון ואבוקדו, רפת), תעשייה (מפעל ליצור עדשות אופטיות בשותפות עם קיבוץ שמיר, ומפעל ליצור רכיבים בתדרי מיקרו גל), שירותים (לימפולנד, מערכת חינוך לגיל הרך, מכבסה, משרד הנדסי, השכרת מבנים לשימושים שונים) ועבודת חוץ של חבריו. בקיבוץ בריכה שבקיץ 2017 נסגרה לחברי הקיבוץ אורחיהם בלבד.
כלכלה
הקיבוץ היה אחד הקיבוצים הראשונים שעברו תהליך של הפרטה, הנחשב לאחד המוצלחים בתנועה הקיבוצית. כל חבר מרוויח - בקיבוץ או מחוצה לו - על ידי כישוריו וכישרונותיו, ומשלם לקיבוץ מסי קהילה. קיימת מערכת של ערבות הדדית מצומצמת, מערכות חינוך, תרבות ובריאות משותפות. בקיבוץ נמצא קאנטרי בשם: "לימפופו", ומגיעים אליו תושבים מכל אזור השרון והמרכז.
בקיבוץ נמצא מרכז המבקרים של יקב ססלוב.
מאדים
מאדים (בלטינית: Mars, בתעתיק מדויק: מַארס) הוא כוכב הלכת הרביעי במערכת השמש. מסלולו הוא השני הקרוב ביותר למסלול כדור הארץ (אחרי נוגה) והוא כוכב הלכת השני הקטן ביותר, גדול רק מכוכב חמה. צבע פניו של מאדים אדמדם בשל ריבוי תחמוצות ברזל בקרקעו, ומכאן שמו העברי והכינוי "כוכב הלכת האדום". סמלו מייצג את המגן והחנית של האל מרס: עיגול עם חץ.
אן האת'וויי (שייקספיר)
אן האת'ווי (1556 - 6 באוגוסט 1623) הייתה אשתו של ויליאם שייקספיר, המשורר, המחזאי והשחקן האנגלי. הם נישאו בשנת 1582, כאשר האת'וויי הייתה בת 26 ושייקספיר בן 18. היא נשארה אלמנה במשך 7 שנים עד למותה. מעט מאוד ידוע על חייה מעבר למספר אזכורים במסמכים משפטיים. אישיותה ויחסה לשייקספיר היו נושא להשערות רבות על ידי היסטוריונים וסופרים.
מאדים
קוטרו של מאדים 6,721 ק"מ (כחצי מקוטרו של כדור הארץ). הוא משלים סיבוב אחד סביב צירו אחת ל־24 שעות ו־37 דקות, והקפה אחת סביב השמש כל 686.98 יום במהירות ממוצעת של 24.13 ק"מ לשנייה. פני מאדים מלאים במכתשים. מרבית הקרח בקטביו הוא קרח יבש הנוצר מקפיאת פחמן דו-חמצני. חוקרים מעריכים כי ייתכן גם שיורד שלג.
אן האת'וויי (שייקספיר)
נישואים
האת'ווי נישאה לשייקספיר בנובמבר 1582 כשהיא כבר בהריון עם הילד הראשון של בני הזוג, לו ילדה שישה חודשים לאחר מכן. הפרש הגילאים, שהתווסף להריונה של האת'ווי לפני הלידה, הועסק על ידי כמה היסטוריונים כראיה לכך שזו הייתה חתונה שנכפתה על שייקספיר על ידי משפחת האת'וויי לאחר שהכניס את אן להריון.
מאדים
מאדים זוכה להתעניינות רבה בשל קרבתו היחסית לכדור הארץ והסיכוי להפוך אותו לכוכב לכת ארצי שישררו בו תנאים שיאפשרו לבני־אדם להגיע אליו בעתיד ואף להשתכן בו. כמו כן, שני הקטבים של מאדים מכוסים מים קפואים. עובדה זו מגבירה את התקוות לאיתור עקבות של חיים מיקרוסקופיים בעבר. למאדים נשלחו עד כה מספר גשושיות בלתי מאוישות שסיפקו מידע רב. אף שטרם נשלחו אסטרונאוטים אל מאדים, סוכנויות חלל שונות חוקרות במרץ את האפשרות לבצע משימה מאוישת למאדים בעשורים הקרובים.
מידע כללי
צפיפותו הממוצעת של מאדים 3.95 גרם לסמ"ק. למאדים רק רבע מפני השטח של כדור הארץ ומסתו היא רק עשירית ממסתו של כדור הארץ. כוח המשיכה על פני מאדים הוא כ־38% מכוח המשיכה על פני כדור הארץ.
אן האת'וויי (שייקספיר)
נישואים
ג'רמיין גריר טוענת שהפרש הגילאים בין שייקספיר להאת'וויי אינו עדות לכך שהוא נאלץ להינשא לה, אלא שהוא זה שרדף אחריה. נשים כמו האת'וויי היתומה נשארו לעיתים קרובות בבית כדי לטפל באחים צעירים והתחתנו בסוף שנות העשרים לחייהן. כבעל הציע שייקספיר מעט סיכויים; משפחתו נפלה לחורבן כלכלי, ואילו האת'וויי, ממשפחה במעמד טוב הן מבחינה חברתית והן מבחינה כלכלית. בבחינת הרישומים ששרדו בסטרטפורד על האייבון והכפרים הסמוכים בשנות ה-1580, גריר טוענת ששתי עובדות בולטות בצורה די בולטת: ראשית, שמספר רב של כלות עלו למזבח כבר בהריון; ושנית, הסתיו, לא האביב, היה הזמן הנפוץ ביותר להתחתן. שייקספיר היה חייב להתחתן עם האת'וויי, שנכנסה להריון ממנו, אך אין סיבה להניח שלא תמיד זו הייתה כוונתו.
מאדים
מידע כללי
השינוי בגודלן של המדבריות על פני מאדים ובצורתן נעוץ ברוחות העזות המזיזות ענני חול גדולים ממקום למקום. ציר הסיבוב של מאדים נטוי בזווית של 25 מעלות ביחס למישור ההקפה שלו סביב השמש. האטמוספירה עליו דלילה מאוד וכמות המים בה נמוכה. בזמנים קדומים, כמות אדי המים באטמוספירה שלו הייתה גדולה יותר, אלא שעקב מחסור באוקיינוסים וצורות חיים שיקלטו את אדי המים והחמצן, נקלטו אדי המים והחמצן בקרקע של מאדים, העשירה בברזל, הברזל התחמצן, ומכאן צבעו האדמדם של כוכב הלכת.
אן האת'וויי (שייקספיר)
נישואים
שלושה ילדים נולדו להאת'ווי ולבעלה: סוזנה ב-1583 והתאומים המנט וג'ודית ב-1585. המנט מת בגיל 11 במהלך אחת מההתפרצויות של דבר הבלוטות ונקבר בסטרטפורד על האייבון ב-11 באוגוסט 1596.
בשנת 1607, בתו של האת'וויי, סוזנה, נישאה לרופא המקומי, ג'ון הול, שילדה את נכדתם של האת'וויי ושייקספיר, אליזבת, בשנה שלאחר מכן. ג'ודית נישאה לתומאס קוויני, שהיה בעל בית מרזח ממשפחה טובה, בפברואר 1616 כשהייתה בת 31 והוא בן 27. ייתכן ששייקספיר סייג מאוחר יותר את הבחירה הזו כשהתגלה לו שקוויני הכניס ילדה אחרת להריון לפני; כמו כן, קוויני לא הצליחה להשיג רישיון חתונה מיוחד שנדרש במהלך התענית, מה שהוביל לנידוי ג'ודית ותומס ב-12 במרץ. זמן קצר לאחר מכן, ב-25 במרץ 1616, שינה שייקספיר את צוואתו לג'ודית לרשת 300 פאונד בשמה, השאיר את קוויני מחוץ לצוואה ונתן את רוב רכושו לסוזנה ולבעלה.
מאדים
מקור השם
השם העברי מתייחס לצבעו האדום של מאדים, בפרט בהיותו רחוק יחסית מכדור הארץ. אמנם למעשה צבעו בז'-ורוד, אך עין האדם רואה צבע זה כשהוא קלוש כצבע אדום.השם העברי מתועד בכתובים בתלמוד הבבלי בתקופת חז"ל. ייתכן כי הדבר נובע ממגמה של חז"ל להעניק לכוכבי הלכת שמות הקשורים לתכונות הכוכב, שהם שמות נייטרליים מבחינה דתית, בניגוד לשמות האלים שניתנו לכוכבי הלכת על ידי תרבויות אחרות. מקור שמו בלועזית Mars הוא על שם מרס אל המלחמה במיתולוגיה הרומית, הואיל וצבעו כשל הדם.
אן האת'וויי (שייקספיר)
נישואים
לפעמים הסיקו ששייקספיר לא מחבב את אשתו, אבל אין תיעוד או תכתובת קיימת התומכים בהנחה זו. במשך רוב חיי הזוגיות שלהם, הוא חי בלונדון, כתב והציג את מחזותיו, בזמן שהיא נשארה בסטרטפורד. עם זאת, לדברי ג'ון אוברי, הוא חזר לסטרטפורד לתקופה מדי שנה. כשפרש מהתיאטרון ב-1613, הוא בחר לגור בסטרטפורד עם אשתו, ולא בלונדון.