cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קריז'ופיל
יהודי קריז'ופיל
לאחר העברת העיירה לחבל טרנסניסטריה הרומני ב-1 בספטמבר 1939, הועברו אליה מאות מגורשים יהודים מבוקובינה ומבסרביה, אשר שוכנו יחד עם יהודי העיירה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, בו הועסקו בעבודות כפייה. בד בבד, שימשה העיירה כתחנת מעבר לאלפים מהיהודים שגורשו לטרנסניסטריה, תוך שאלו הוחזקו בצפיפות רבה במחנות שהוקמו בסביבת העיירה, בהם רבים מהם מתו ממגיפות. גם בגטו שבעיירה פרצו מגיפות, ובתחילת 1943 עוד נמצאו בו כ-1,300 יהודים.
בקיץ 1943 הוציאו הרומנים להורג כמה משפחות יהודיות מהגטו המקומי באשמת קשר עם יחידות פרטיזנים. לאחר שליחת רבים מיושבי הגטו החל מאביב 1943 למחנות עבודה גרמניים, נותרו בו באוגוסט 1943 כמה עשרות יהודים בלבד.
ב-17 במרץ 1944 שוחררה העיירה בידי הצבא האדום.
נבחרת גביע דייוויס של צ'ילה
נבחרת גביע דייוויס של צ'ילה היא נבחרת טניס הגברים הלאומית של צ'ילה שיחקה בעבר בבית העליון של גביע דייוויס.
הנבחרת הופיע לראשונה בשנת 1928. במהלך התקופה היא שיחקה 161 משחקים וניצחה ב-86.
הישגים
1976
הגדת ראשי הציפורים
הגדת ראשי הציפורים היא כתב יד מאויר של ההגדה של פסח שנוצרה בגרמניה בסוף המאה ה-13. שמה נובע מהאיורים המעטרים אותה, בהם מופיעות דמויות אדם ולהן ראשים של ציפורים.
זו היא ההגדה העתיקה ביותר הקיימת בשלמותה, וכיום היא מוצגת במוזיאון ישראל.
על אודות ההגדה
סברות מסברות שונות ניסו להסביר מדוע בחרו המאיירים להעניק לדמויות ראשי ציפור. הסברה הרווחת היא שיהודי אשכנז נהגו להימנע מלצייר פני בני אדם בגין הדיבר "לֹא-תַעֲשֶׂה לְךָ פֶסֶל וְכָל-תְּמוּנָה". ואומנם, בכתבי יד עבריים אחרים מאותה תקופה נמנעו מאיירים מלצייר פני אדם, והיה נהוג להחליפם בפני חיות, להסתירם או לצייר פנים בלי תווים מזהים. יש המסבירים שליהודים ראש של נשר, משום שבני ישראל מתוארים כנשרים בעת צאתם ממצרים: "כְּנֶשֶׁר יָעִיר קִנּוֹ, עַל-גּוֹזָלָיו יְרַחֵף; יִפְרֹשׂ כְּנָפָיו יִקָּחֵהוּ, יִשָּׂאֵהוּ עַל-אֶבְרָתוֹ". הסבר אחר הוא שהנשר היה סמל של קיסר גרמניה, והבחירה לצייר את היהודים כנשרים הייתה כדי להפגין נאמנות למלוכה.
ההיסטוריונית רות מלניקוף טוענת שהדמויות היהודיות אינן אלא קריקטורות אנטישמיות נלעגות. לטענתה, האיורים נעשו בידי אמנים נוצרים, ודמות הציפור בעלת המקור הבולט מרמזת על האף הארוך שיוחס ליהודים. היא מחזקת טענה זו בעובדה שלחלק מהדמויות אוזני חזיר.
התגלגלות ההגדה מגרמניה לישראל
ההיסטוריה של ההגדה אינה ידועה לאשורה. בכריכתה כתוב שהיא נרכשה בשנת 1864 על ידי ברוך בנדיקט. אחת מצאצאיותיו, יהודית בנדיקט, נישאה לשר המשפטים של מדינת באדן, לודוויג מרום, וידוע שההגדה הייתה ברשותם. בשנת 1934 נאסר מרום על ידי הנאצים. אשתו וילדיו ברחו לצרפת, ולא ידוע מה עלה בגורל ההגדה באותו זמן.
נכדיו של לוודויג מרום הגישו תביעה בניו יורק נגד מוזיאון ישראל לפיצוי כספי ולשינוי שם ההגדה ל"הגדת מרום".
ג'וני טסט
ג'וני טסט (באנגלית: Johnny Test) היא סדרת אנימציה אמריקאית-קנדית, שמשודרת משנת 2005. העונה הרביעית דובבה לעברית ושודרה בערוץ ניקלודיאון והחמישית והשישית דובבו לעברית בערוץ הילדים. שלוש העונות הראשונות דובבו לעברית עבור ערוץ KIDZ, עם דיבוב מחדש לעונה הרביעית, והן שודרו החל מה-2 באוקטובר 2018 עד לסיום שידורי הערוץ ב-31 בדצמבר 2020.
ב-15 במרץ 2019 עלה סרטון קצר לערוץ היוטיוב של הסדרה ובו נחשף כי הסדרה עומדת לחזור, אולם באוקטובר 2019 הסרטון הפך לפרטי. ב-23 בינואר 2020, חברת WildBrain אישרו כי עונה שביעית הייתה בהפקה. סדרת קצרים בשם "Johnny Test: The Lost Web Series" עלתה לערוץ היוטיוב ב־2 במאי 2020, עם הפרק הפותח "The League of Johnnys", אולם הפרק הפך לפרטי יומיים לאחר מכן. ב-6 במאי, אישרו WildBrain כי הסדרה נבחרה על ידי נטפליקס למטרת הפקת שתי עונות נוספות ופרק מיוחד שיעלו ב-2021; סדרת אתחול עלתה לנטפליקס ב-16 ביולי. עונה נוספת לאתחול עלתה ב-7 בינואר 2022. בניגוד לסדרה המקורית, בה כל פרק מלא מורכב משני פרקים קצרים, באתחול כל פרק אורך 11 דקות בפני עצמו.
עלילה
עלילת הסדרה מתמקדת בג'וני טסט, ילד משועמם בן 11 שמחפש לצאת להרפתקאות ולעשות דברים מגניבים, לרוב עם כלבו דוקי. לג'וני יש שתי אחיות מדעניות, סוזן ומרי, בנות 13, שעושות עליו ניסויים שונים שלרוב נגמרים באסונות.
מדבבים
הדיבוב של ניקלודיאון וערוץ הילדים בוים על ידי אפרת קרצמן בין 2010 ל-2011 ועל ידי ליאור סול בין 2013 ל-2014, והופק על ידי אסנת סדן בין 2010 ל-2011 ועל ידי ענבר שטגר עזרא בין 2013 ל-2014. הדיבוב הופק באולפני אלרום בין 2010 ל-2011, ובאולפני דאבי דאב בין 2013 ל-2014.
הדיבוב של KIDZ בוים על ידי אפי בן ישראל, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא. הדיבוב הופק באולפני דאבי דאב.
הדיבוב של נטפליקס בוים על ידי גבי אלון, והופק על ידי אפרת אולמן וגליה הרטמן. הדיבוב הופק באולמן מדיה.
בייסליין (סוגה מוזיקלית)
בייסליין (המכונה לפעמים בייסליין האוס, אורגן האוס, נישה, בי-ליין או 4x4) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של גראז' בריטי, שהופיע בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. מבחינה סגנונית, תת-ז'אנר מוזיקלי זה מורכב ממקצב של ארבע על הרצפה, בדרך כלל בסביבות 135–142 פעימות לדקה, עם דגש חזק על צליל בס, באופן דומה לספיד גראז' , עם דגימות ווקאליות קצוצות ואסתטיקה של מוזיקת פופ.
הז'אנר בלט במיוחד במועדון הלילה Niche Nightclub בשפילד, שנסגר לאחר פשיטה משטרתית ב-2005.
שייקר
שייקר הוא אביזר בר המשמש להכנת קוקטיילים באמצעות ניעור או ערבוב.
אופן השימוש
מרכיבי הקוקטייל נמזגים לתוך השייקר, מנוערים יחד בין 5 ל-20 שניות ונמזגים או מסוננים לכוס, דרך מסננת השייקר או דרך מסננת קוקטיילים. בקוקטיילי מרטיני מערבבים את הנוזלים עם כפית ערבוב לקוקטיילים למשך זמן קצר ביותר כדי להימנע ממהילת האלכוהול במים.
סוגי שייקרים
ישנם ארבעה סוגים של שון קוגנים:
סאמרהבן
סאמרהבן (באנגלית: Summerhaven) היא עיר קיט קטנה בהר למון צפונית לטוסון, באריזונה שבארצות הברית.
העיירה הנמצאת בגובה 2,500 מטר מעל פני הים והיא הגבוהה מבין עיירות הר למון. קרבתה של העיירה לפיסגת הר למון ואתר הסקי הפופולרי שבו, שהוא אתר הסקי הדרומי ביותר בארצות הברית, הופכת אותה לאטרקצייה תיירותית. סאמרהבן היא בעיקר עיירת קיט לתושבי הערים הגדולות באזור כמו פיניקס, טוסון, סקוטסדייל ועוד.
בשנת 2003 נפגעה העיירה קשות על ידי שרפה שהתחוללה בשמורת-טבע שסביבה והחריבה חלק גדול מהעיירה והתשתית בה. השרפה החריבה שטח גדול של יער מסביב לעיירה ויותר מ-200 בתים מתוך 700 עלו בלהבות. נזקי השרפה מוערכים בכ-17 מיליון דולר.
ג'ים הופר (דברים מוזרים)
את דמותו של הופר מגלם דייוויד הארבור, אשר זכה לשבחי הביקורות על גילום הדמות.
רקע
ג'יימס "ג'ים" הופר, המכונה גם "הופ", הוא מפקד משטרת הוקינס. הופר גר בהוקינס כמעט כל חייו, לאחר שלמד בתיכון עם ג'ויס באיירז ובוב ניובי; ובהמשך שירת בחיל הכימיקלים במהלך מלחמת וייטנאם לצד הסוכן אורנג', שירות שלדעתו הובילה למחלתה הקטלנית של בתו. הופר היה נשוי לדיאן ולהם נולדה בת משותפת בשם שרה. הזוג התגרשו לאחר ששרה מתה מסרטן והתמכרותו לאלכוהול ולסמים בניסיון להקהות את כאב מותה. במשך מספר שנים לאחר מותה של שרה, שימש הופר כבלש במחלק הרצח של משטרת ניו יורק לפני ששוב שב להוקינס. בסופו של דבר, מתפכח הופר והופך לאחראי יותר, מציל את ויל באיירז ובהמשך מאמץ את אילבן כבת.
עונה 1
בעונה הראשונה, מופיעה לראשונה דמותו של הופר הוא כשוטר אלכוהוליסט המתגורר בהוקינס, אינדיאנה. כאשר ניגשת אליו בת-כיתתו לשעבר, ג'ויס באיירז, שמספרת לו שבנה, ויל, נעלם; ועל שיחת הטלפון הסטטית שקיבלה, הופר נרתע מלהאמין לה כי ויל עודנו בחיים, אך מודה כי התפוצצות הטלפון בשל נחשול החשמל שעבר בה היא יוצאת דופן. עם התקדומות העונה, מבין הופר כי קיימת קונספירציה עצומה הקשורה למעבדות הוקינס והוא שותף למשימה למצוא ולהציל את ויל. לאחר מותה לכאורה של אילבן בסיום העונה, נראה הופר כשהוא משאיר מעט אוכל ביערות המושלגים, כולל ופלי "אגוס", המאכל האהוב עליה.
עונה 2
בפלשבקים, מצליחה אילבן להימלט מהעולם ההפוך, אך נאלצת להישאר מוסתרת בבקתתו של הופר ביער על מנת להימנע מסוכני ממשל. הופר אוסר עליה לעזוב או לתת למייק או לכל אחד אחר לדעת שהיא עדיין בחיים. בהווה, יחסיהם של הופר ואילבן נקלעים למשבר בעקבות בידודה המתמשך מהעולם החיצוני, המחמיר לאור סירובו לאפשר לה לצאת ל"תעלול או ממתק" בליל כל הקדושים וניתוקה ממכשיר הטלוויזיה. הופר וג'ויס עוקבים אחר ביקוריו של ויל במעבדות הוקינס לאחר שמתברר כי הוא מפגין סימנים להיותו עדיין מושפע מהעולם ההפוך; וג'ויס נאלצת לחלץ את הופר מהמנהרות התת-קרקעיות כשהוא מנסה לחקור אותן לבד. בהמשך העונה, מסייע הופר מסייע בפתרון תעלומות הדמודוגים וריקבון הדלעות, ובסיום העונה, לוקח את אילבן למעבדות הוקינס על מנת לסגור את השער פעם נוספת. לאחר שעבד עם אילבן במטרה לסגור את השער, מחליט הופר לאמץ רשמית את אילבן כבתו.
עונה 3
שבעה חודשים לאחר אירועי העונה הקודמת; אילבן ומייק מבלים יחד כל הזמן בחדרה, למורת רוחו של הופר. כשהופר מתוודה בפני ג'ויס שהוא חש לא בנוח לגבי המצב, היא מציעה לו לשבת ולדבר בשלווה עם אילבן ומייק על רגשותיו. בעצתה, הופר מנסה להכין נאום כתוב "מלב-אל-לב", אך כשהוא מנסה לשאת אותו, הוא כושל ומאיים מילולית על מייק שיתרחק מאילבן או שיפריד ביניהם.
שיחותיו של הופר עם ג'ויס מובילות אותו להיות נועז יותר והוא מציע לה לצאת לארוחת ערב. עם זאת, ג'ויס מחמיצה את ארוחת הערב והופר מגלה שבמקום זאת היא בילתה את הערב עם סקוט קלארק, המורה למדעים בבית הספר, על מנת לחקור מדוע איבדו מגנטי המקרר שלה את המגנטיות שלהם, מה שמעורר את קנאתו של הופר. ג'ויס מבקשת מהופר שייקח אותה בחזרה למעבדות הוקינס הנטושות במטרה לבדוק האם נשאר שם ציוד פעיל; בעודם שם, מותקף הופר על ידי מאבטח רוסי בשם גרגורי, בו הוא נתקל קודם לכן במשרדו של ראש העיירה. הופר מתעמת עם ראש העיירה קליין בנוגע לגרגורי, ומפיו מגלה שהיזמים של קניון "סטארקורט", עבורם גרגורי עובד, רכשו גם מספר נכסים אחרים בהוקינס. הופר וג'ויס מבקרים באחדים מהנכסים, ומוצאים נכס שמשמש ככיסוי למעבדה רוסית. לפני שגרגורי תוקף אותם, הופר וג'ויס לוקחים את אלכסיי – אחד המדענים שעובדים שם – כבן ערובה וחומקים מגרגורי. הופר וג'ויס לוקחים את אלכסיי לתאורטיקן קונספירציות בשם מורי על מנת לסייע בתרגום דבריו של אלכסיי, ממנו הם מגלים כי מתחת לקניון קיים בסיס רוסי גדול שבו מדענים רוסים מנסים לפתוח את השער לעולם ההפוך. בנוסף, מגלה אלכסיי מגלה לשלושה כיצד יוכלו להרוס את השער.
הופר וג'ויס מביאים את מורי ואלכסיי איתם כשהם שבים בחזרה להוקינס במטרה לבדוק אם ילדיהם בטוחים. מורי ואלכסיי מבינים שלהופר וג'ויס יש רגשות אחד כלפי השני. הקבוצה עוצרת ביריד יום העצמאות, ובזמן שהופר וג'ויס מחפשים בשטח, מורי מראה לאלכסיי את הסביבה. בזמן שמורי ואלכסיי נהנים מהיריד, גרגורי מגיע והורג את אלכסיי כשבמקביל סוכנים רוסים אחרים רודפים אחרי הופר. הופר מבי אותם ונמלט לקניון יחד עם ג'ויס ומורי, שם הם מתאחדים עם הילדים, ולומדים שמצליף המוחות הענק עומד לתקוף אך ניתן לעצור אותו אם יסגרו את השער לעולם ההפוך. הופר, ג'ויס ומורי מציעים לרדת לבסיס ולמצוא את המפתחות שלא רק יסגרו את השער, אלא גם יהרסו את הציוד, מה שיפורר את כל מי שנשאר בחדר. בזמן ההמתנה בחדר, ג'ויס מבקשת מהופר לצאת לדייט נוסף. לבסוף, הופר, ג'ויס ומורי מוציאים את תוכניתם לפועל בהצלחה, אך לפני שביכולתם לסגור את השער, מגיע גרגורי ונלחם בהופר. במהלך הקרב, ידו של הופר נמצאת על העליונה והוא מצליח להרוג אותו, אך נותר ללא יכולת לצאת מהחדר. בבכי, נאלצת ג'ויס לנטרל את המכונה, ומתרחש פיצוץ אדיר שמפורר לכאורה את כולם בחדר, כולל הופר. ג'ויס ומורי עולים על פני השטח ומתאחדים עם הילדים.
שלושה חודשים לאחר מכן, ג'ויס ומשפחתה, יחד עם אילבן, מתכוננים לעזוב את הוקינס, וג'ויס נושאת בפני אילבן את נאומו המוכן של הופר, בו הוא מסביר כיצד הוא חושש לראות אותה גדלה, אבל בד בבד מודה שהגיע הזמן, ומבקש ממנה להיזהר ככל שהיא מתבגרת.
עונה 4
בתחילת העונה, מתגלה כי הופר שרד את הפיצוץ מתחת לקניון "סטארקורט", אך נשבה על ידי הרוסים ונשלח לכלא בקמצ'טקה. במהלך שבייו, הופר משחד את אחד השומרים, דמיטרי אנטונוב, שדרכו הוא שולח לג'ויס פתק המציין שהוא בחיים. אנטונוב מורה לג'ויס ומורי לשלם 40,000 דולר למבריח בשם יורי איסמאילוב באלסקה תמורת מעבר לרוסיה. במקביל, מצליח הופר להימלט לזמן קצר מהכלא, אך מתגלה כי יורי בגד בו ובאנטונוב תמורת רווח גדול יותר, וכתוצאה מכך הוא נלכד מחדש.
הופר נכלא לצד אנטונוב, ומגלה שהם ישמשו כמזון עבור הדמוגורגון שיש לרוסים בשבי. כשהוא נזכר שחולשתו של היצור היא אש, הופר משתמש בחנית בוערת מאולתרת שבעזרתה הוא מרחיק ממנו את הדמוגורגון בזמן שהוא שוחט את רוב האסירים האחרים; כשבמקביל ג'ויס ומורי מסתננים לכלא ופותחים דלת שמאפשרת להופר ולאנטונוב לברוח. הופר וג'ויס מתאחדים ולבסוף מודים ברגשותיהם הרומנטיים אחד כלפי השני. עם זאת, הקבוצה מוצאת עוד יצורים מהעולם ההפוך הנמצאים תחת מחקר בתוך הכלא. הופר מתקשר לאחד הסוכנים של אוונס ומגלה שאילבן וחבריה מתמודדים עם איום נוסף מהעולם ההפוך בהוקינס. הופר, ג'ויס ומורי הורגים את היצורים האחרים בכלא על מנת להחליש את "מוח הכוורת" של העולם ההפוך ולתת יתרון לילדים, בעוד שאנטונוב משכנע את יורי להטיס אותם הביתה. יומיים לאחר מכן, הופר מתאחד עם אילבן והאחרים בהוקינס, אך הם מבחינים בקנוקנותיה של העולם ההפוך המתחילים לפלוש לעיירה.
במדיות נוספות
ברומן נלווה לסדרת הטלוויזיה, "The Darkness on the Edge of Town", מתוארים חייו של הופר לפני אירועי הסדרה, ובפרט מורחבים הפרטים על תקופת שהותו בניו יורק. בספיישל ליל כל הקדושים "Treehouse of Horror XXX" של סדרת ההנפשה "משפחת סימפסון", זכתה דמותו של הופר לפרודיה בדמותו של מפקד המשטרה המקומי של ספרינגפילד, המפקד ויגאם. בנוסף, זכתה הדמות לצעצוע משלה בסדרת הצעצועים "Funko Mystery Minis".
ביקורות
עם עליית הסדרה לשירות "נטפליקס", זכו דמותו של הופר והשחקן המגלם אותו, דייוויד הארבור, לשבחי המבקרים. בביקורתו עבור העונה השנייה באתר "RogerEbert.com", שיבח המבקר בריאן טאלריקו את ביצועיו של הארבור, והצהיר כי "דייוויד הארבור טוב יותר השנה אפילו ממה שהיה בעבר, במיוחד בפרק האחרון." בנוסף, שיבחו המעריצים את השינוי במראהו החיצוני של הופר בין העונות.
עם זאת, גישתו והתנהגותו של הופר בעונה השלישית זכו לביקורות שליליות, ומבקרים ומעריצים רבים חשו שדמותו נסוגה לקריקטורה של עצמו בהשוואה לשתי העונות הראשונות. בין היתר נכתב באתר "Vulture" כי "ג'ים הופר הרגיל הפך ל-Jrk-Ass Hopper, במיוחד בפרקיה הראשונים של 'דברים מוזרים 3', מה שגורם לצרימה בהצגת דמותו. בנוסף להתנגדות המוגזמת שלו למה שהוא, בסופו של דבר, מגע פיזי מועט בין מייק לאל, הוא גם מתעצבן בצורה לא פרופורציונלית על ג'ויס כשהיא מחמיצה את ארוחת הערב, מתקוטט כל הזמן עם ג'ויס על בעיות קלות; תוקף פיזית את ראש עיריית הוקינס, לארי קליין, על מנת לחלץ ממנו מידע; ומגלה מעט רחמים כלפי אלכסיי, המדען הרוסי שהוא וג'ויס חוטפים כדי שיוכלו להבין מה באמת הקומוניסטים עושים בעיירה."
על ביצועיו, הארבור היה מועמד בקטגוריית השחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה בטקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-69 וה-70. בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-75, הארבור היה מועמד בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה.
תל בית ירח
תל בית ירח הוא תל ארכאולוגי וגן לאומי לחופה הדרום מערבי של הכנרת, בסמוך למוצא הירדן מהכנרת, המזוהה עם היישובים הקדומים בית ירח וצינברי - שתי עיירות יהודיות סמוכות זו לזו, הנזכרות רבות בכתבי חז"ל ובמקורות נוספים מן התקופה הרומית.
בתל ממצאים מתקופות רבות, החל מן התקופה הכלכוליתית ועד התקופה הצלבנית, וכן שרידי בית כנסת מתקופת התלמוד ושרידי כנסייה ביזנטית.
גאוגרפיה
גובהו של התל 15 מטרים מעל פני הכנרת, אורכו כ-1.2 ק"מ ורוחבו 380 מטרים. צורת התל משולשת כשבסיסו בדרום וקצהו בצפון. כיום זורם נהר הירדן מדרום לתל, אך בעת העתיקה זרם הנהר מצפון וממערב לתל. במאה ה-19, בשנים גשומות, זרם הירדן משני נתיביו, והתל הפך למעשה לאי. לא ברור מתי שינה הירדן את נתיבו ועבר לנתיב הדרומי. ככל הנראה קרה הדבר בסוף התקופה הביזנטית (יש חוקרים הסבורים כי שינוי הנתיב הוא מעשה ידי בוני ארמונות בית אומיה).
שמות התל
שמות התל הם "בית ירח", "צינברי", "פילוטריה" ו"הכֶּרַךְּ" (אלכרכ). מקור שמה של העיר בתקופה הכנענית, והיא, בדומה ליריחו, קרויה על שם אל הירח שהיה אל העיר. מקור השם "צינברי" או "סינברי" ככל הנראה בשמו של האל הכנעני סין.
זיהוי נוסף שהוצע לתל הוא עם העיר "פילוטריה", שנוסדה בתקופה ההלניסטית, על ידי המלך תלמי השני, שקרא לה על שם אחותו, הנסיכה התלמית פילוטרה. עיר זו, שישבה דרומה לכנרת, נזכרת לראשונה בקשר לפעולותיו הצבאיות של אנטיוכוס השלישי, שהשתלט עליה בשנת 218 לפנה"ס. בתקופה ההלניסטית היא הייתה עיר חשובה באזור. היא נזכרת שוב בימי אלכסנדר ינאי, בין הערים ההלניסטיות שכבש, ככל הנראה בעשור הראשון לשלטונו.
בתקופה הצלבנית, עקב עיוות השם "צינברי", נקראה העיר - "סאנה בוריה" (Sane Boria), ועד המאה ה-19 נקרא האתר סין-א-נאברה.
בשירה של רחל המשוררת "כנרת" מוזכר המקום במילים: "מַה יִּרְבּוּ פְּרָחִים בַּחֹרֶף עַל הַכֶּרַךְּ, דַּם הַכַּלָנִית וְכֶתֶם הַכַּרְכֹּם".
העת העתיקה
היישוב הראשון בתל מקורו בתקופה הכלכוליתית (כ-6,000 שנה לפני זמננו) - מתקופה זו התגלו בורות ששימשו לאחסון מזון ובישול. מתקופה מאוחרת יותר התגלו מבני טיט קטנים. לפני כ-5,000 שנה נוסדה העיר בית ירח שהייתה לעיר השנייה בגודלה בארץ (אחרי יריחו). מתקופה זו התגלו כלי חרס ייחודיים, וכן חומות העיר ורחובות מרוצפים שנסללו בה. חומות העיר נבנו מלבני טיט שיובשו בשמש, ועובי החומה הגיע לשמונה מטרים.
בתקופת הברונזה הקדומה גדלה העיר והתגלו בה כלי חרס ייחודיים המכונה על שם העיר "כלי בית ירח". מתקופה זו התגלה אסם ציבורי גדול ממדים. גודלו של האסם 30 על 40 מטרים, והיו בו רציפים שרוחבם 10 מטרים המקיפים בור מרוצף. סביב האסם התגלו יסודות של שמונה מגדלים עגולים שקוטר כל אחד מהם כ-8 מטרים (ייתכן שהיו שני מגדלים נוספים אולם לא נתגלו יסודותיהם). מגדלים אלה שימשו כאסמי תבואה, והם היו בנויים לבני טיט. אסם תבואה ציבורי זה היה יכול להכיל 1,500 טון גרעיני חיטה - כמות אשר יכלה להזין 6,000 אנשים במשך שנה שלמה.
מתקופת הברונזה הקדומה נותרו שרידיהן של שלש חומות, שלפחות אחת המשיכה לכיוונה של דגניה א', דבר המעיד על כך שהירדן לא זרם באפיקו הנוכחי לפני כ־5,000 שנה. מתחת לחומה התגלתה מנהרת סתרים שהוליכה לכיוון הכנרת. ייתכן שמדובר במנהרה להובלת מים או להבאת מים לתוך העיר, ואם כך הדבר, המדובר במפעל המים הקדום ביותר שהתגלה בארץ.
בסוף תקופת הברונזה הקדומה נעזבה העיר, ומתקופת הברונזה התיכונה התגלו רק בתים בודדים ובית קברות ייחודי.
התקופה ההלניסטית - רומית
התל נותר נטוש במשך כ-1000 שנה, עד התקופה ההלניסטית בה העיר שבה וגדלה. בעיר התגלו שרידי כלי חרס מיוון העתיקה - דבר המעיד על סחר רחב היקף. כמו כן התגלה בעיר מטמון של מטבעות שקלי כסף שמקורם במאה הרביעית לפני הספירה. בתקופה זו נבנתה סביב העיר חומה שאורכה היה יותר מ-1,600 מטרים, גובהה ארבעה מטרים, ורוחבה 6 - 7 מטרים. בחומה היו מגדלים מרובעים ועגולים לסירוגין, וכן היה בה מעבר סתרים סודי שאיפשר יציאה מן העיר מבלי להתגלות.
בתקופת המרד הגדול, בשנת 67 לספירה, לאחר כיבוש העיר יודפת חנה בעיר הצבא הרומי בדרכו לגולן: בצינברי הייתה מפקדת הרומאים והחיילים עצמם חנו סביב דרום הכנרת. מטרתו של אספסיאנוס הייתה לשבור את המורל של המורדים שראו מהגולן (מגמלא) את 18,000 החיילים החונים סביב הכנרת. בתקופה הרומית נבנו בעיר בית מרחץ גדול, בית כנסת ומצודה, ובתקופה הביזנטית נבנתה בעיר כנסייה גדולה. בית המרחץ המפואר, שהיה "מרכז הקהילה" כלל אולם מים קרים (פריג'ידריום) שגודלו 11 על 10 מטרים, שהיה מצופה שיש לבן, ותקרתו צופתה פסיפס מוזהב, חדר חם (קלדריום) וחדר פושר (טפידריום) שהיו מדרום וממזרח לאולם המים הקרים, בהתאמה. החדר החם והחדר הפושר נבנו על עמודים ותחת העמודים הוזרם אוויר חם שחימם את החדרים.
המצודה שנבנתה בתקופה הרומית הייתה מבנה ריבועי שמידותיו 60 על 60 מטרים, והיא הייתה בנויה אבני גוויל מסותתות. מגדלים נבנו בכל פינה של המצודה. בתוך המצודה התגלה עמוד ועליו חרוטים מנורה עם שבעה קנים, לולב, אתרוג ומחתה - כנראה מקורו של העמוד במבנה קדום יותר.
בית הכנסת העירוני היה מבנה גדול שאורכו 37 מטרים ורוחבו 22 מטרים, והיה מחולק על ידי שתי שורות עמודים לאולם מרכזי ושני אולמות צדדיים (סיטראות). בקיר הדרומי, הפונה לירושלים, היה אפסיס ששימש כהיכל. בית הכנסת היה מרוצף פסיפס צבעוני המתאר צמחים ובעלי חיים. בקרבת בית הכנסת התגלו שרידי בית מדרש. העיר "צינברי" נזכרת רבות במקורות חז"ל בני התקופה, בעיקר בתלמוד הירושלמי ובמדרשים, הן בשל סמיכותה למוצא הירדן והן בשל האמורא בן המקום רבי לוי צנבריא.
הכנסייה שנבנתה באתר בתקופה הביזנטית הייתה בצורת בזיליקה ורצפתה הייתה מקושטת בפסיפס. הכנסייה הורחבה מספר פעמים, ופסיפס שנוסף בהרחבה האחרונה מתארך אותה לשנת 529. הכנסייה נהרסה במאה השביעית, לאחר הכיבוש הערבי.
התקופה הערבית הקדומה והתקופה הצלבנית
בתקופה הערבית הקדומה התגוררו בעיר בחודשי החורף הח'ליפים של בית אומיה. ארמון החורף של הח'ליפים נבנה על שרידי הכנסייה הביזנטית. בשנת 1113 נערך בקרבת העיר קרב בין הצלבנים לבין המוסלמים, ולפני קרב קרני חיטין חנה צבאו של צלאח א-דין בצינברי. לאחר הכיבוש הצלבני ננטשה העיר ולא נבנתה מחדש.
המאה ה-20
ב-8 ביולי 1908, (א' בסיוון ה'תרס"ח) הוקמה בקרבת התל חוות כנרת. ב-כ' בתמוז תרס"ט - יום השנה החמישי למותו של הרצל, נערך בתל טקס זיכרון והוקם על התל גל אבנים לזכרו של הרצל.
חפירות ארכאולוגיות בתל בית ירח
כבר במאה ה-19 החלו החפירות הארכאולוגיות בתל. חפירות אלה בוצעו על ידי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל אשר סברה כי במקום נמצאים שרידי העיר טריכיי (אף שכיום טריכיי מזוהה עם האתר הארכאולוגי מגדלא באזור מגדל הצפונית יותר).
החפירה המדעית הראשונה נערכה בשנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי ויליאם פוקסוול אולברייט, אשר גילה במקום סוג ייחודי של כלי חרס, וקרא להם על שם העיר כלי בית ירח (או כפי שהייתה ידועה בעת החפירה - "כלי חירבת כרך" (Khirbet Kerak Ware).
בעת סלילת כביש טבריה צמח על ידי גדוד העבודה גילו בוני הכביש, העובר על התל, חרסים רבים, והחתך שנוצר בתל נבדק על ידי הארכאולוג אלעזר ליפא סוקניק. חפירה נוספת ביצע במקום הארכאולוג הפיני סאריסאלו בשנות ה-30.
בחפירה שבוצעה בעיר בשנת 1936 התגלה בעיר מטמון מטבעות קדום מהמאה הרביעית לפני הספירה - לאחר כיבוש הארץ על ידי אלכסנדר מוקדון. מטבעות אלה נטבעו בעיר צור והם נושאים את שמות שני המלכים האחרונים של העיר וכן את שמו של המושל הפרסי, וכן מטבעות הנושאים את שמו של אלכסנדר מוקדון ויורשיו. בין השנים 1945–1946 בוצעה חפירה נוספת על ידי הארכאולוגים בנימין מזר, מיכאל אבי יונה, משה שטקליס ועמנואל דונייבסקי, בה התגלתה חומת העיר וכמה מבני מגורים.
בין היתר התגלו בחפירה זו בניין המעגלים (תקופת הברונזה הקדומה), בית המרחץ (תקופה רומית) ומצודה (מאותה תקופה).
בין השנים 1949–1950 נערכו חפירות על ידי מחלקת העתיקות של מדינת ישראל, והתגלה בית כנסת קדום. במהלך חפירות אלה גילה הארכאולוג פסח בר אדון כי היו בתל 16 שכבות יישוב. בשנים 1952–1953 חפרה במקום משלחת של המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו בראשותו של פנחס דלוגז הוא קיים חפירות נוספות באתר בשנים 1963–1964. בסיועה של הלין קנטור. המשלחת גילתה את המבנים מתקופת בית אומיה וכן כנסייה ביזנטית. בשנת 1967 נערכה בתל חפירת הצלה בהנהלת סוקניק אשר גילה במקום כלי עבודה מתקופת הברונזה הקדומה. חפירות נוספות בוצעו בניהול רות עמירן ודן בהט.
בשנות ה-80 חפרו בתל עמנואל אייזנברג ואורה יוגב מרשות העתיקות.
בחודש מאי 2014 נעשתה חפירת הצלה בתוך שטח תיכון בית ירח בשטח שיועד להקמת אולם ספורט. בית הספר יושב כולו על שטח העיר הקדומה. בחפירה נמצאו שרידי מבני מגורים שחלקם הופרדו על ידי סמטה צרה. נמצאו גם כמה כלי חרס מרוסקים ושלמים, בהם פכים ופכיות מטיפוס כלי אבידוס, ברמת גימור הרומזת שאולי הכילו נוזל כמו יין או שמן. הממצאים מתוארכים מלפני 4,800 שנים החפירה נוהלה על ידי ד"ר אמיר גולני מרשות העתיקות. החפירה הסתיימה ביום 1 ביוני 2014, והאתר שנחפר כוסה. מעליו יבנה בית הספר.
כלי בית ירח
כאמור, בתל התגלו סוג כלים ייחודי שנוצר באמצע האלף השלישי לפני הספירה. סוג ייחודי זה של כלים נקרא על ידי אולברייט (או כפי שהייתה ידועה בעת החפירה - "כלי חירבת כרך" (Khirnet Kerak Ware)). החוקרים משערים שסוג ייחודי זה נוצר על ידי גל של מהגרים שהגיע לארץ והמשיך לייצר את הכלים כפי שייצרם בארץ מוצאו (אשר אינה ידועה - ומשערים שהייתה באזור הרי קווקז).
במקורות היהודיים
הגם ששמו המקורי של התל לא השתמר, אלא בצורה אלכרכ, עוד במאה ה-19 הוצע לזהותו עם "בית ירח" או עם "צינברי" הנזכרות רבות במקורות חז"ל כעיירות סמוכות השוכנות בסמוך למוצא הירדן מהכנרת.
בתוספתא נזכר כך:, וכן בתלמוד הבבלי:.
בתלמוד הירושלמי בית ירח וצינברי נזכרות כשתי עיירות סמוכות:. כך, גם במדרש בראשית רבה נזכרות שתי העיירות כצמודות, וכשוכנות בסמוך למוצא הירדן מהכנרת:.
בנוסף, במדרש בראשית רבה נזכרים לשבח גידוליה החקלאיים של העיירה, המשווים לפירות ארץ גושן:.
במדרש שמואל מתקופת האמוראים זוהתה בית ירח התלמודית עם האתר המקראי אֶרֶץ תַּחְתִּים, שם עבר יואב בן צרויה.
אידיל
אידיל היא עיר מחוז במחוז צירנק בטורקיה. היא ממוקמת באזור ההיסטורי של טור עבדין.
העיר מנתה 30,271 תושבים בשנת 2021 והיא מורכבת מכורדים מהשבטים דומנאן, דוריקאן, הארונאן, ממאן ועומרקן. קיים בעיר מיעוט אשורי קטן.
באימפריה העות'מאנית
בתחילת המאה ה-20 מנה הכפר 1,000 תושבים, והוא היה מיושב על ידי סורים אורתודוקסים ואשורים קתולים דוברי ערבית שחלקם היגרו לברזיל בשנת 1914. במאה ה-20, ברצח העם האשורי ביולי 1915, פליטים מהכפרים אספס, קפשן, קופח, בבקה וחדל ברחו לאידל. הכפר הותקף לאחר מכן על ידי בני שבטים כורדים מאמצע אוגוסט ועד נסיגתם ב-9 בספטמבר. לאחר התקפות, והתקפת נגד אשורית ב-14 בנובמבר, נסוג הצבא הטורקי ב-21 בנובמבר.
הרפובליקה של טורקיה
הכפר הפך למחוז משנה של ג'יזרה בשנת 1924. בשנה שלאחר מכן היגרו מספר כפריים לברזיל וגורשו 100 אשורים מאידיל. בעקבות כישלון מרד סעיד הכורדי, נקטה ממשלת טורקיה צעדי דיכוי ובשנת 1926 הואשמו תושבי אידיל בשותפות למרד ובהחזקת נשק בריטי. השלטונות הטורקיים טענו שאנשי הכפר שירתו בהמגויסים האשורים על סמך גילוי רובים בריטיים והיתרים לשאת נשק באנגלית ובערבית. האוכלוסייה פורקה מנשקה לאחר הגעתם של 1,500 חיילים טורקים, ו-257 או 357 גברים מכפרים באידיל ומכפרים שכנים, כולל בולטים ושלושה כמרים, הואשמו בבגידה, נעצרו ונכלאו בג'יזרה. האשורים באידיל נחשבו כבלתי מתאימים לטורקיציה על ידי ממשלת טורקיה, וכתוצאה מכך שאפו להשמיד את אלה ששרדו את רצח העם, ואלה שנעצרו הוכו ונמנע מהם מזון. מאוחר יותר הם הועברו למידיאט, שם שוחררו רובם באוגוסט 1926.
אשורים מאידיל היגרו לעין דיוואר ואל-מאלכיה שבצפון מזרח סוריה בתחילת שנות ה-30 לאחר בניית בסיסים צבאיים צרפתיים. הכפר היה מיושב על ידי 3500 אשורים בשנת 1964. כתוצאה מהמשבר הקפריסאי של 1963-1964, אשורים מאידיל היו קורבן להתפרעויות אנטי-נוצריות. הכפר היה מאוכלס אך ורק על ידי אשורים נוצרים עד אמצע שנות ה-70. הדבר נבע בחלקו מאיסור מכירת רכוש לכורדים מוסלמים על ידי ראש העיר. מאמצי הפגיעה באוכלוסייה האשורית הביאו לבניית דיור סוציאלי לכורדים בכפר, שעלו עקב כך ל-10% מהאוכלוסייה, ולבחירתו של אבדורחמן אביי, ראש שבט הקקאן הכורדי, לראשות העיר ב-1979 בסיוע שלטונות טורקיה. אביי טען כי קיבל ברכות באמצעות מברק מאנואר סאדאת, נשיא מצרים, על "הכיבוש המוסלמי של עידיל". זה הוביל לירידה באוכלוסייה האשורית בשנות ה-70 וה-80.
לאחר גירושם הכפוי על ידי הצבא הטורקי ב-20 בנובמבר 1993, נמלטו מספר פליטים אשורים מחסנה לאידיל. ב-9 בינואר 1994, מלקה טוק, הכומר של מידן, נחטף בזמן שהיה בדרך מאידיל לבסורינו. הכומר שוחרר מאוחר יותר לאחר משא ומתן והעיד כי בעודו בשבי, הוא נקבר בחיים והופעל עליו לחץ להתאסלם. הרצח של ראש העיר לשעבר שוקרי טוטוס ב-17 ביוני 1994 הוביל את האוכלוסייה הנוצרית הנותרת של כמה מאות בני אדם לבקש מקלט במערב אירופה, ואחריו אכלוסו הכורדים מחדש את הכפר. האשורים חזרו מאוחר יותר, אך עד 2015 רק 50 אשורים חזרו לעיר.
התפרצות של אלימות בתחילת 2016 הביאה את כל האשורים מלבד שניים לברוח מאידיל, ועוצר הוטל בעיר ב-16 בפברואר. הצבא הטורקי החל בפעילות בעיר ב-18 בפברואר וטען כי הרג לפחות 47 חמושים של מפלגת הפועלים של כורדיסטן עד 25 בפברואר. העוצר הוסר חלקית ב-31 במרץ והפליטים חזרו לאידיל, כולל לפחות ארבע משפחות אשוריות. בסוף יולי 2019, נכסים אשוריים במחוז נפגעו בפיגועי הצתה. נכון לספטמבר 2020, רק 23 אשורים גרים באידיל.
ראשי ערים
ראש העיר מחמט מוהדי ארסלאן וסגן ראש העיר נווין ג'ירסון הושעו ב-20 בספטמבר 2016 בעקבות מעצרם באוגוסט בחשד לסיוע ל-PKK, וקיימקאם (מושל המחוז) ארסין טפלי מונה ל"נאמן העיר" למחרת.
מג'דרה
מג'דרה (בערבית: مجدرة) הוא מאכל מזרח תיכוני המכיל עדשים עם אורז, חיטה או בורגול, ובצל מטוגן עם כמון. המאכל מקובל בכל רחבי המזרח התיכון, ומוגש כיום כמנה עיקרית, כתוספת, או כחלק ממספר רב של סלטים בראשית הארוחה.
המאכל פופולרי בארוחות צמחוניות וטבעוניות מכיוון שהוא עשיר בחלבון מן הצומח.
בקרב יהודי סוריה ומצרים נהגו לאכול מאכל זה פעמיים בשבוע - חם ביום חמישי בערב, וקר בימי ראשון בצהריים. יהודי ירושלים נהגו לאכול מאכל זה כחלק מארוחה חלבית, בתוספת יוגורט או גבינה.
גרסאות הדומות למאכל נקראות 'קיצ'רי' במטבח העיראקי ו-'בונא', מאכל מסורתי בעדה האתיופית.
בית הכנסת המרכזי בפרם
בית הכנסת המרכזי של פרם (ברוסית: Центральная пермская синагога) ממוקם בפרם ברחוב יקטרינה ברובע לנינסקי בעיר.
הקהילה היהודית חיה בפרם שנים 1850 - 1877. כבר היה לה בית התפילה - בניין העץ שלו היה ממוקם באתר של בית כנסת מודרני. בשנת 1912 אישרה מחלקת הבנייה במועצת העיר פרם את הפרויקט להקמת בית כנסת מאבן במקום בית תפילה מעץ. בניין האבן של בית הכנסת הוקם בשנת 1913. בנובמבר 1929 נסגר בית הכנסת על ידי הרשויות. כאן, במשך תקופה מסוימת, עבד תיאטרון פרם לנוער העובד, שאורגן בשנת 1927 (כיום התיאטרון האקדמי של פרם), שאורגן על ידי אנרגוסביט, ארגונים אחרים ולבסוף המרכז המדעי של פרם וסניף אוראל של האקדמיה הרוסית למדעים.
בשנת 1994 בניין בית הכנסת הוחזר לקהילה היהודית.
מאפיין
בניין בית הכנסת הוא מבנה דו קומתי ומוארך. החזית מורכבת מחלקים עיקריים ונמוכים. בחלקו המזרחי התחתון של הבניין נמצא גרם מדרגות המוביל לקומה השנייה. מעל אולם התפילה גרם מדרגות אבן רחב מעוטר במעקות ברזל יצוק.
לבן (מאכל)
לֶבֶּן הוא מוצר חלב ניגר על בסיס חלב מוחמץ על ידי חיידקי חומצת חלב. ללבן מרקם נוזלי עד קרוש והוא בעל טעם חמצמץ.
בשונה מן היוגורט ובדומה לשמנת החמוצה, הכנת הלבן מתבצעת על ידי התססת חלב באמצעות חיידקים מזופיליים בטמפרטורת החדר. ללבן ארומה שונה מן היוגורט אך דומה לשמנת החמוצה.
מוצרי לבן בישראל
בישראל הלבן נמכר בשלוש דרגות שומן: 1.5%, 3%, ו-4.5%. הלבן הוא מוצר הנמצא תחת פיקוח מחירים של משרד החקלאות. יצרניות הלבן בישראל הן תנובה, טרה ויטבתה. לבן 1.5% נמכר בקרטונים תחת השם "רוויון" אצל תנובה ו"לרוויה" אצל טרה. לבן 3% משווק בגביעי פלסטיק תחת השם "גיל" אצל תנובה ואיננו ממותג אצל טרה ויטבתה. לבן 4.5% משווק בגביעים תחת השם "אשל" אצל תנובה ואיננו ממותג אצל יטבתה. בעבר, "גיל" ו"אשל" בכשרות למהדרין נקראו "גילה" ו"אשד" בהתאמה, אך השמות שונו לשמות של המוצרים בכשרות הרגילה, וצבע הגביע במוצרים בכשרות מהודרות שונה.
תנובה מייצרת גם "גיל" בטעמי וניל ותות שדה.
בישראל, עקב העובדה שתנובה היא היחידה מבין שלוש החברות, שממתגת את הלבן שלה ב-3% ו-4.5% שומן, וכן העובדה שבעבר הלבן הכי נפוץ היה 4.5% שומן, שממותג תחת השם "אשל" אצל תנובה ואיננו ממותג בכלל בקרב טרה ויטבתה (נקרא פשוט "לבן").
בתרבות ובאומנות
הלבן השתרש בתודעה כמאכל עממי וזול ולפיכך הוזכר במספר סרטים וסדרות טלוויזיה. בסרט "הלהקה" (1978) יש סצנה ידועה בה זמר קליין (אלי גורנשטיין) שופך על עצמו לבן כדי למנוע את פירוק הלהקה. בסדרה "קופה ראשית" לקוח הסופר אמנון טיטינסקי (דב נבון) מגיע מדי יום רק כדי לקנות לבן.
TV6 (רוסיה)
TV-6 (ברוסית: ТВ-6) הוא ערוץ טלוויזיה לשעבר ברוסיה (עד 1995: ערוץ רוסי-אמריקאי) ששידר על התדר הששי ממוסקבה (ומכאן שמו). הערוץ שידר מה-1 בינואר 1993 עד 22 בינואר 2002.
זה היה מערוצי הטלוויזיה הפרטיים העצמאיים הראשונים ברוסיה אחרי NTV ו-2x2.
היסטוריה
באוגוסט 1991 הוקם תאגיד השידור העצמאי של מוסקבה (Московская независимая вещательная корпорация), שבעלי המניות שלה היו ממשלת העיר מוסקבה, חברת Logovaz, Mosbusinessbank, Lukoil , המרכז לשידורי רדיו וטלוויזיה, קונצרן הסרטים מוספילם ואנשים פרטיים (אדוארד סגאלאייב, אולג אורלוב ונוגזר פופחאדזה).
ב-1 בספטמבר 1991 ראש עיריית מוסקבה יורי לוז'קוב וסגן שר התקשורת של ברית המועצות אלכסנדר איוואנוב העניקו לערוץ רישיון שידור וב-17 במאי 1992 הושג הסכם עם CNN, לפיו שעתיים של שידור חדשות CNN ישודרו במוסקבה עם תרגום סימולטני בערוץ זה. למחרת החלה החברה בשידור מבחן של הערוץ החדש שלה. באותה שנה, במהלך ביקורו של טייקון התקשורת האמריקני טד טרנר במוסקבה, נחתם הסכם עם חברת Turner Broadcasting System על הקמת ערוץ טלוויזיה פרטי עצמאי משותף, שנקרא TV-6 מוסקבה. אדוארד סגאלאייב הפך לנשיא הערוץ ומחזאי הקולנוע ויקטור מריצ'קו, שקיבל באופן אישי את רישיון השידור הראשון לערוץ הטלוויזיה מונה לסגן הנשיא ולמיופה כוחו של סגאלאייב.
עד 1996, נפח השידור היומי של הערוץ עלה ל-18.5 שעות. בשל העובדה ש-10% ממניות הערוץ היו שייכות לעיריית מוסקבה, TV-6 נכלל בחבילה החברתית שאושרה על ידי ראש העיר לוז'קוב מתוך 7 ערוצים של חברת מוסטלקום שהם חובה להפצה בבירה ובכך המהלך פטר את הערוץ מתשלום לרשתות הכבלים. במרץ אותה שנה, לראשונה, נוצר שירות חדשות עצמאי של הערוץ. מהדורת החדשות נקראה "6 חדשות".
ב-15 בפברואר 1996 מונה נשיא אדוארד סגאלאייב ליו"ר החברה הממלכתית הרוסית לטלוויזיה ורדיו . בוריס ברזובסקי קיבל לידיו את השליטה על 37.5% ממניות הערוץ . שנה לאחר מכן, לאחר שערורייה שהתעוררה ב-VGTRK עקב עבודתו הבלתי מספקת של סגאלאייב, חזר האחרון ל-TV6, שוב כנשיא התאגיד השידור העצמאי במוסקבה.
פעולות בולטות נוספות של הערוץ היו ארגון והדגמה של שידור חי של ריאיון עם אלכסיי אפימוב עם אנטולי קרפוב וגארי קספרוב במתכונת של עימות, שהעניק לימים את פרס TEFI לערוץ.
ביוני 1999 מכר אדוארד סגאלאייב 37.5% ממניותיו ליזם בוריס ברזובסקי, שהגדיל את החזקותיו של ברזובסקי בערוץ לכדי 75%. יחד עם ORT, הרדיו שלנו, קומרסנט, אוגוניוק, נזאוויסימאיה גזטה ו-REAL Records, ערוץ TV-6 צורף לחלק מקבוצת המדיה של ברזובסקי. הסיבה למכירה הייתה ההבדלים התפיסתיים שלו עם ברזובסקי שקיווה להשתמש ב-TV-6 למטרות פוליטיות, בעוד סגאלאייב רצה לשמור עליו כערוץ בידור משפחתי. לדברי סגאלאייב, "ברזובסקי למעשה לא התערב בניהול הערוץ, למעט סוגיות כספיות". לעומת זאת, אלכסנדר פונומארוב, שהיה ממנהלי הערוץ, טען כי ברזובסקי ראה את TV-6 "כערוץ לחלק הפעיל באוכלוסייה, שהיה אמור להיות בהיר יותר, אופטימי יותר וטוב יותר בבידור".
בתקופה שבין 1999 לשנת 2000, TV6 הציג דירוג רייטינג שלילי. הסיבה לכך הייתה לא רק התחזקות מעמדם של ערוצים חדשים (בעיקר STS ו-REN-TV), אלא גם הבעיות והכישלונות של הערוץ עצמו: רשת השידור של הערוץ כללה תוכניות עצמאיות או של צד שלישי, שידורים מסחריים, חזרות קבועות של תוכניות טלוויזיה זולות, כמו גם סרטים עלילתיים זרים שנודעו כבי מובי. כל אלה רק תרמו לירידה בפופולריות של הערוץ. מסיבה זו, בקיץ 2000, בשל דירוג הצפייה הנמוך ואי-רווחיות, נסגרו התוכניות "מקום מפגש" של ארינה שראפובה והתכנית "מצודה" מאת איוואן דמידוב. התוכנית האינטראקטיבית של טינה קנדלקי ואלכסיי שחמטוב, "שלום אנשים!" עלתה בפברואר  אך בסוף השנה גם זו נסגרה.
ב-14 באפריל 2001, לאחר שבוריס ג'ורדן מונה למנכ"ל NTV שהועבר לשליטת גזפרום מדיה, יותר מ-350 עובדים התפטרו מרשת NTV שלא רצו לשתף פעולה עם ההנהלה החדשה . בוריס ברזובסקי מזמין את יבגני קיסליוב לשמש כמנהל כללי של ערוץ TV-6 ומציע עבודה לכל אלה שפרשו מרשת NTV.
לאחר הגעתו של יבגני קיסליוב, רוב המגישים שבלטו בשנים הקודמות של הערוץ   עזבו את הערוץ. כתוצאה מפיטורים רחבי היקף, חלק מעובדי TV-6 הוותיקים קיבלו עבודה ברשתות ORT ו-NTV, כשרק כתבים מעטים וצוות טכני ותיק שהסכימו לעבוד עם המנהלים החדשים נותרו בחדר החדשות של חברת הטלוויזיה. עמדתו הפוליטית של הערוץ בתקופה זו הייתה דומה לזו שהייתה ל-NTV לפני חילופי ההנהלה של חברת הטלוויזיה באפריל 2001: העיתונאים שהגיעו לא שינו את דעותיהם הקודמות והמשיכו לשדר דיווחים ושידורים חיים הכוללים ביקורת על הרשויות הרוסיות, כולל המצב בצ'צ'ניה   וביקורת על היווצרות פולחן האישיות של פוטין. הערוץ שידר עד לסגירתו ב-22 בינואר 2002, בעקבות השתלטות גזפרום מדיה על רוב שוק הטלוויזיה במדינה, בצעד שהגביל עוד יותר את חופש הביטוי במדינה.
גוודלחרה (כדורגל)
קלוב דפורטיבו גוודלחרה (ספרדית: Club Deportivo Guadalajara) הידוע בקיצור כגוודלחרה או בכינוי צ'יבאס (העזים), הוא מועדון כדורגל מקסיקני מהעיר גוודלחרה, בירת חליסקו שבמקסיקו, המשחק בליגת העל המקסיקנית.
גוודלחרה היא אחת הקבוצות האהודות והמצליחות ביותר במקסיקו. היא נמנית עם עשר הקבוצות המייסדות של הליגה המקסיקנית, ומעולם לא ירדה לליגת המשנה, הישג השמור רק לה ולקלוב אמריקה. במאזנה 11 אליפויות ושלושה גביעים, ובשנת 2010 הייתה לסגנית מחזיקת גביע ליברטדורס.
השנים הראשונות (1906 - 1942)
מועדון הכדורגל של גוודלחרה נוסד רשמית ב-8 במאי 1906 על ידי אדגר אווררט הבלגי. הפסים האנכיים על מדי הקבוצה, כמו גם צבעיה, היו לקוחים מהתלבושת דאז של קלאב ברוז', המועדון האהוד על אווררט, שמאז החליף את צבעיו. ישנם היסטוריונים הטוענים כי הצבעים נגזרים גם מהטריקולור הצרפתי, שכן בעת הקמתה שיחקו בקבוצה בין היתר גם שחקנים צרפתים. בעת הקמתו הורכב המועדון מכדורגלנים בלגים, מקסיקנים וצרפתים, וזכה לשם אוניון (איחוד) בגלל שיתוף הפעולה בין השחקנים ממדינות ותרבויות שונות. מרבית השחקנים היו עובדי החנות אותה ניהל אווררט, ששימש בעת הקמת המועדון כמאמנו הראשון. לאחר זמן קצר, הצטרפו למועדון מספר שחקנים ספרדים ואנגלים.
במהלך מסע משחקים באירופה, אווררט הבחין כי קבוצות אירופאיות שקרויות על שם העיר בה הן פועלות זוכות לאהדה גדולה יותר בקרב התושבים המקומיים, וכך בשנת 1908, בהחלטת אווררט והשחקנים, שינה המועדון את שמו למועדון הספורט גוודלחרה. באותה שנה הוחלט במועדון כי ישלב רק שחקנים מקסיקנים בהרכב הקבוצה, וזאת עקב תחושת הדיכוי של המקומיים במדינה. עד לשנת 1943, בה הוקמה הליגה המקסיקנית המקצוענית, זכתה גוודלחרה ב-13 תוארי אליפות של העידן החובבני, הראשון שבהם ב-1908.
תחילת העידן המקצועני (1943 - 1954)
בשנת 1943, לאחר איחוד בין מספר ליגות אזוריות, החל העידן המקצועני במקסיקו עם הקמת ליגת העל המקסיקנית. בשנות הליגה הראשונות התקשתה גוודלחרה ולא זכתה להישגים. עונת הייתה יוצאת מן הכלל, ובה סיימה גוודלחרה במקום השלישי. באותה עונה, במסגרת משחק דרבי מול אטלס, קיבלה הקבוצה את הכינוי צ'יבאס לוקאס (בספרדית: Chivas Locas, עזים משוגעות). בתחילה היה זה כינוי גנאי מצד אוהדי אטלס, אך בעקבות העלייה בפופולריות של הקבוצה היא אימצה את השם ככינוי חיבה.
בתחילת שנות ה-50 התחילה גוודלחרה לתפוס תאוצה כקבוצת צמרת. היא התקרבה לזכייה בתואר ראשון כשסיימה כסגנית בעונות ו-, ואף זכתה בשנים אלו לכינוי "יה מריטו" (בספרדית: כמעט שם).
"אל קמפיאוניסימו" (1955 - 1970)
בעונת זכתה גוודלחרה באליפות מקסיקו הראשונה בתולדותיה בעידן המקצועני. החלוץ המקומי סלבדור "צ'אווה" רייס כבש את שער האליפות בדקת הסיום של מחזור הנעילה, והעניק לקבוצתו תואר ראשון. הקבוצה הפגינה שליטה מרשימה בכדורגל המקסיקני, וזכתה לכינוי "אל קמפיאוניסימו", שם הנגזר מהמילה "קמפיאון", שמשמעותו "אלוף". במשך 15 עונות, עד לעונת, צברה שמונה אליפויות, שני גביעים ושבעה תוארי אלוף האלופים, וכן שלושה תוארי אליפות מטעם CONCACAF, בהם זכייה בעונת הבכורה של גביע CONCACAF לאלופות ב-1962. בין עונות ל- זכתה גוודלחרה בארבע אליפויות רצופות, שיא הזכיות הרצופות במקסיקו בכל הזמנים. אל קמפאוניסימו זכו להכרה גם ביבשת אירופה, וב-1964 יצאו למסע משחקים ביבשת, בו פגשו בין היתר קבוצות כמו ברצלונה, ורדר ברמן וליל. גוודלחרה סיימה את המסע בן עשרת המשחקים עם שני ניצחונות, ארבע תוצאות תיקו וארבעה הפסדים.
השנים הקשות (1971 - 1983)
בשנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80, לאחר ימי הזוהר של המועדון, התקשתה גוודלחרה לשחזר את הישגיה. על אף שמעולם לא ירדה לליגת המשנה במקסיקו, הייתה הקבוצה קרובה לכך בעונת. במשך כל שנות ה-70, בהן נוסדה שיטת הפלייאוף בליגה המקסיקנית, לא הצליחה הקבוצה לסיים מעל למקום החמישי בטבלה. בעקבות הישגיה הדלים, וכמשחק מילים על הכינוי "צ'יבאס", קיבלה הקבוצה בשנים אלו את הכינוי "לאס צ'יבאס פלקאס" (העזים הרזות). בעונת הצליחה הקבוצה לסיים במקום השלישי, אך חוותה טרגדיה גדולה במהלך העונה, כשב-14 בפברואר 1981 פגעה משאית באוטובוס הקבוצה שעשה דרכו למשחק בפואבלה, מה שהביא למותו של קשר הקבוצה חוסה "פפה" מרטינס. עונה אחר כך שוב הייתה הקבוצה על סף ירידה לליגת המשנה, אך ניצלה בזכות הפרש של נקודה בלבד מהקו האדום.
החזרה לצמרת (1982 - 1991)
מי שהביא את השינוי המיוחל לגוודלחרה היה המאמן אלברטו גרה, קשר הקבוצה בשנות השישים. המקום השביעי בטבלה בעונת הספיק לה כדי להשיג מקום בפלייאוף, שם הצליחה הקבוצה להדיח את אטלנטה ברבע הגמר ואת קלוב אמריקה בחצי הגמר, ולהעפיל לגמר לראשונה מאז נוסדה שיטת הפלייאוף. בשלב הגמר הפסידה גוודלחרה את התואר לפואבלה בדו-קרב בעיטות עונשין. עונה אחר כך שוב הגיעה גוודלחרה לגמר, ושוב הפסידה את התואר, הפעם לקלוב אמריקה שניצחה 4–5 בסיכום. החזרה לצמרת במהלך שנות ה-80 הגיעה לשיאה בעונת, אז זכתה הקבוצה באליפות לראשונה לאחר 17 שנים ולראשונה בעידן הפלייאוף, בעונה מוצלחת בה סיימה ראשונה בעונה הסדירה וניצחה בגמר הפלייאוף את קרוס אסול.
תקופת "לה פרומוטורה" (1992 - 2002)
לקראת סוף שנות השמונים חוותה הקבוצה קשיים כלכליים גדולים. הנהלת הקבוצה החליטה על הקמת מחלקה פיננסית מיוחדת שזכתה לשם "לה פרומוטורה דפורטיבה". הוחלט כי המועדון יימכר לתקופה של עשר שנים למנהל חברה למסחר בנפט בשם סלבדור מרטינס גארסה, שיהיה אחראי על הפרומוטורה ועל ניהול הקבוצה. צוות הניהול החדש הביא לשינוי הן באסטרטגיה הניהולית והן בסגל האימון והשחקנים. לקראת עונת הוחזר מאמן האליפות של, אלברטו גרה, ונרכשו מספר שחקנים שהיו לסמליה של הקבוצה במהלך שנות התשעים. בנוסף, התקבלה החלטה אסטרטגית להתבסס על שחקנים צעירים ומוכשרים מקבוצת הנוער, שישתלבו בקבוצה הבוגרת. הרוח החדשה לקראת העונה הביאה את התקשורת והאוהדים לכנות את גוודלחרה בכינוי "סופרצ'יבאס". למרות הציפיות הגבוהות, הודחה הקבוצה באופן מאכזב כבר בשלבים המוקדמים של הפלייאוף. העונה הבאה הביאה עמה המשך למהפכות בקבוצה, כשההנהלה החליטה למכור את זכויות השידור של הקבוצה לענקית התקשורת טלוויסה. המהלך ספג ביקורת רבה מצד האוהדים, בשל בעלותה של החברה על היריבה הגדולה קלוב אמריקה. לאחר שהמאמן גרה עזב, הוחתם במקומו מאמן ריאל מדריד ונבחרת הולנד בעבר, לאו ביינהאקר, אך הפרויקט נכשל, הקבוצה לא הצליחה להעפיל לשלב הפלייאוף ובינהאקר סיים את תפקידו מוקדם מהצפוי.
בשנת 1996 חוותה הליגה שינוי ארגוני נוסף, וכל עונה פוצלה לשתי עונות קצרות, הראשונה נקראה אינביירנו והשנייה נקראה וראנו. את עונת, העונה המפוצלת הראשונה, פתח על הקווים מאמן ברזילאי בשם ריקרדו פרטי. לאחר שהודחה ברבע גמר טורניר אינביירנו 1996, זכתה הקבוצה בתואר האליפות העשירי שלה בטורניר וראנו 1997, לאחר שגברה בגמר הפלייאוף על טורוס נסה בתוצאה 2–7 בסיכום. שנה אחר כך העפילה הקבוצה פעם נוספת לגמר, אך נוצחה על ידי נקקסה.
עידן חורחה ורגארה (2002 - )
לאחר עשר שנות הפרומוטורה, הקבוצה עדיין נשאה בחובות, והועמדה למכירה. ב-31 באוקטובר 2002 נרכש המועדון על ידי היזם המקומי חורחה ורגארה. צעדיו הראשונים היו מינוי צוות הנהלה שיהיה אחראי לניהול העסקי השוטף, והסרת כל החסויות ממדי הקבוצה. ורגארה ראה בשם "לאס צ'יבאס" מותג, אותו בחר להדגיש, כך שהשתמש בו על מגוון רחב של מוצרים, ממגזין מיוחד לענייני הקבוצה ועד למוצרי מרצ'נדייז כמברשות שיניים ואפילו מותג קולה עצמאי.
הגעתו של ורגארה הביאה לתוצאות גם על המגרש. הקבוצה הצליחה להעפיל עד לגמר טורניר אפרטורה 2004, שם הפסידה לאוניברסידד נסיונל בדו-קרב פנדלים. בגביע ליברטדורס 2005 הצליחה הקבוצה להדיח את אחת המועמדות הבולטות לזכייה, בוקה ג'וניורס, כבר בשלב רבע בגמר עם ניצחון 0–4 בסיכום. בטורניר אפרטורה 2006 זכתה הקבוצה באליפות ה-11 בתולדותיה, לאחר מקום שמיני בליגה הסדירה הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף, שם התקדמה עד לגמר בו גברה על דפורטיבו טולוקה 3-2 בסיכום. בשנים שלאחר הזכייה סבלה הקבוצה מירידה ביכולת, מעזיבת שחקנים בולטים ומתחלופה מהירה של מאמנים, עד להגעתו של חוסה לואיס ריאל, שחקן הקבוצה בשנות השבעים ומאמן הקבוצה החל מנובמבר 2009. פתיחת העונה תחת ריאל הייתה מוצלחת וכללה רצף של שמונה ניצחונות רצופים מפתיחת העונה, שיא בליגה המקסיקנית. תחת ריאל פרחו שחקנים צעירים והגיעו לשיא כושרם מהר מהצפוי, וגוודלחרה הפכה לספקית עיקרית של שחקנים לנבחרת מקסיקו. ריאל הוביל את גוודלחרה לגמר גביע ליברטדורס 2010 לראשונה בתולדותיה, תוך שהיא מדיחה בדרך קבוצות בכירות כמו ולס סארספילד ואוניברסידד דה צ'ילה, עד שנעצרה בגמר על ידי אינטרנסיונל הברזילאית.
שחרורו של ריאל באוקטובר 2011 הביא לירידה משמעותית ביכולת הקבוצה. על מנת לעצור את הסחף, הוחתם יוהאן קרויף כיועץ מקצועי בפברואר 2012, אך הוא פוטר מתפקידו תשעה חודשים אחר כך לאחר שהקבוצה לא הצליחה להשתפר. בתוך שלוש שנים החליף המועדון תשעה מאמנים, בהם ריאל שחזר למועדון ב-2013 והצליח להביא לשיפור, אך תבוסה 0–4 לקלוב אמריקה הביאה לשחרורו. למרות הידרדרות הקבוצה לחלק התחתון של הטבלה הצליחה הקבוצה לזכות בגביע המקסיקני של אפרטורה 2015, לאחר ניצחון 0–1 בגמר על לאון.
אצטדיון
ב-31 בינואר 1960 נחנך אצטדיון חליסקו, אותו חלקה הקבוצה עם יריבתה העירונית אטלס. האצטדיון אירח, בין היתר, שמונה משחקים במונדיאל 1970 ותשעה משחקים במונדיאל 1986, כשבשני המקרים אירח את אחד ממשחקי חצי הגמר. התיישנותו של המתקן הוותיק והרצון לשחק באצטדיון בלעדי ולא לחלוק אותו עם קבוצות נוספות, הביא את הבעלים חורחה ורגארה להחליט על בניית אצטדיון ביתי חדש לקבוצה. הקבוצה השקיעה בבניית האצטדיון החדש כ-130 מיליון דולר.
ב-2010 נחנך אצטדיון אומנילייף, אצטדיון הבית החדש של הקבוצה. המתקן החדיש נקרא בראשית ימיו על שם חברת אומנילייף, חברת התזונה שבראשה עומד הבעלים של הקבוצה, חורחה ורגארה. האצטדיון עוצב כהר געש עם ענן בחלקו העליון, ורעיון העיצוב נועד לשלב את האצטדיון באזור המיוער בו הוא שוכן. בניית האצטדיון החלה במאי 2007 והסתיימה ביולי 2010, ובאצטדיון החדש ניתן למצוא 49,850 מקומות ישיבה, תאי צפייה נוחים, חניון חיצוני וחניון תת-קרקעי, חנות מוצרים רשמית, מוזיאון הקבוצה ודוכני אוכל ושתייה רבים. האצטדיון נחנך רשמית ב-30 ביולי 2010 במשחק ידידות בין גוודלחרה למנצ'סטר יונייטד. שחקנה של גוודלחרה שעבר שלושה חודשים קודם, חאבייר הרננדס ("צ'יצ'ריטו"), שיחק במחצית הראשונה במדי קבוצתו לשעבר גוודלחרה, ובמחצית השנייה במדי מנצ'סטר. הוא אף היה לכובש הראשון אי פעם באצטדיון החדש, כשהעלה את גוודלחרה ליתרון 0–1 בדקה התשיעית. המשחק הסתיים בניצחונה של גוודלחרה בתוצאה 2–3.
בשנים 2016 ו-2017 נקרא האצטדיון "אצטדיון צ'יבאס", והחל משנת 2018 (ולמשך עשור) שם האצטדיון הוא "אצטדיון אקרון". האצטדיון צפוי לארח חלק ממשחקי מונדיאל 2026.
קלוב אמריקה
גוודלחרה פיתחה יריבות עמוקה עם שתי קבוצות במרוצת השנים. היריבות הגדולה מביניהן היא היריבות עם קלוב אמריקה ממקסיקו סיטי. המפגשים בין השתיים, הידועים בכינוי "אל סופר קלאסיקו", מתרחשים לפחות פעמיים בעונה ונחשבים לדרבי לאומי. המפגש הראשון בין שתי הקבוצות אי פעם הסתיים בניצחונה של גוודלחרה בתוצאה 0–3, והיריבות הגדולה החלה במפגש השני בין השתיים, שהסתיים בניצחונה של קלוב אמריקה בתוצאה 2–7. שתי הקבוצות נחשבות לאהודות והמצליחות במקסיקו, והעימותים הישירים ביניהן ב-1983 ו-1986 הולידו את הכינוי קלאסיקו. עד היום זהו המפגש המדובר בליגה והחשוב ביותר עבור הקבוצות, ללא קשר למיקומן בטבלה.
אטלס
ה"קלאסיקו טפאטיו" המפגיש בין גוודלחרה לאטלס הוא משחק הדרבי העירוני הוותיק ביותר במדינה, כשהמפגשים הראשונים בין הקבוצות היו ב-1916. בין אוהדי היריבות העירוניות עברו מספר כינויי גנאי בשנים הראשונות, כשאוהדי גוודלחרה מכנים את אלו של אטלס "מרגריטאס", בעוד אוהדי אטלס כינוי את אוהדי היריבה "צ'יבאס לוקאס". מאז, הכינוי צ'יבאס הפך למזוהה לחיוב דווקא עם גוודלחרה. השתיים חלקו אצטדיון בין השנים 1960 ל-2010, מה שהגביר עוד יותר את החיכוכים בין מחנות האוהדים, עד למעברה של גוודלחרה לאצטדיון אומנילייף.
תארים מקומיים
העידן החובבני:
העידן המקצועני:
באיסאקי
באיסאקי (באנגלית: Vaisakhi או Baisakhi) הוא חג דתי של הסיקים באזור פנג'אב, המציין את תחילת הקציר ואת תחילת השנה החדשה בלוח השמש. בחג זה נערכים בדרך כלל פסטיבלים רבי משתתפים.
הפסטיבלים נערכים בתאריכים שונים בחודש מרץ או אפריל, בהתאם למסורות מקומיות וללוחות השנה הנהוגים בהם. בשנת 2003 החליטה ועידת הסיקים העולמית שהמועד הרשמי יהיה היום הראשון בחודש הבאיסאקה, שהוא החודש השני בלוח השנה של הסיקים (הלוח הנאנאקשאהי). יום זה מקביל בדרך כלל ל-14 באפריל בלוח הגרגוריאני.
חגיגות הבאיסאקי בהודו
ברחבי מחוז פנג'אב בהודו, וגם במחוזות נוספים בהם יש קהילות של סיקים, מתקיים פסטיבל באיסאקי אזורי סביב המקדש הסיקי גורדווארה המרכזי באותו מחוז. הפסטיבל הגדול ביותר, הכולל תפילות מסורתיות ומופעי מחול, מתרחש בהארימנדיר סאהיב. לקראת החגיגות המאמינים עולים לרגל למקדש לפני עלות השחר כשהם נושאים פרחים ומנחות. התהלוכה החגיגית עוברת במספר יישובים בדרכה למקדש.
הפסטיבל חשוב במיוחד לקהילה הסיקית מכיוון שהוא מציין את תאריך היווסדה של ברית הקהלסה בשנת 1699, שאיחדה את קהילת הסיקים והפכה אותם לכוח פוליטי וצבאי. בשנה זו נערך הפסטיבל לראשונה.
באיסאקי הוא אחד משלושת הפסטיבלים החשובים ביותר לסיקים, בנוסף ל-Maghi ולדיוואלי. בנוסף לסיקים משתתפים בחגיגות בני הקהילה ההינדית והקהילה הנוצרית בפנג'אב. בעבר גם המוסלמים במחוז פנג'אב נהגו לקחת חלק, אך מנהג זה נפסק באמצע המאה ה-20 עקב סכסוכים פוליטיים.
טבח אמריטסר התרחש במהלך חגיגות הבאיסאקי בפנג'אב בשנת 1919. בתחילת התהלוכות ביום זה נערכים טקסי זיכרון לחללי הטבח.
הפסטיבל נערך בסמוך לפסטיבלים אחרים המציינים את ראש השנה החקלאית באזורים אחרים בתת-היבשת ההודית, בהם Pahela Baishakh (ראש השנה הבנגלי), Bohag Bihu  (ראש השנה האסאמי) ו-פוטהנדו  (ראש השנה הטמילי).
קנדה
חגיגות באיסאקי גדולות נערכות מדי שנה בכל מקום בקנדה בו מתגוררות קהילות גדולות של סיקים, בעיקר בוונקובר ובסארי (קולומביה הבריטית). חגיגות אלה נערכות סביב מקדשים סיקיים מרכזיים, ומושכות עשרות אלפי משתתפים ומבקרים.
הממלכה המאוחדת
בממלכה המאוחדת מתגוררים סיקים רבים שהיגרו מהודו, ממערב אפריקה ומאפגניסטן. חגיגות הבאיסאקי נערכות מדי שנה בכל מקום בו נמצאת קהילה גדולה של סיקים, והפסטיבלים הגדולים ביותר נערכים בברמינגהאם, וולברהמפטון ולונדון.
ארצות הברית
חגיגות באיסאקי גדולות נערכות מדי שנה בארצות הברית על ידי בני הקהילה הסיקית במנהטן ובלוס אנג'לס.
Lean wit Me
Lean Wit Me הוא שיר של הראפר, הזמר והפזמונאי האמריקאי ג'וס וורלד. זה הוא השיר השביעי מתוך האלבום Goodbye & Good Riddance, אלבום הבכורה של ג'וס וורלד. השיר יצא לאור ב-22 במאי 2018 כסינגל השלישי מתוך האלבום. השיר נכתב על ידי ג'וס וורלד והופק על ידי ניק מירה.
כשיצא, זכה השיר לביקורות חיוביות מצד מבקרי המוזיקה. בשיאו, הגיע השיר למקום ה-68 במצעד הבילבורד הוט 100, ובנוסף, זכה לתואר פלטינה מה-RIAA. הוידאו קליפ של השיר בוים על ידי שריף אלבדה, ומתאר את המאבק של ג'וס וורלד בהתמכרותו לסמים לצד חברתו. בסוף הקליפ מוצג מסר המקדם את המוקד הלאומי לטיפול בסמים ואלכוהול (1-800-662-4357).
רקע
"Lean Wit Me" זה הוא הסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה של ג'וס, Goodbye & Good Riddance. בשיר, ג'וס מדבר על ההתמכרות שלו לסמים ועל הבעיות שנוצרות בעקבות השימוש.
מדרשי הלכה
מדרש הלכה הוא פרשנות חז"לית מדרשית למקרא, המקשרת בין הכתוב במקרא לבין ההלכה המעשית. המדרש מקשר בין פסוק לבין הלכה, ובכך מספק ראיה לנכונותה של ההלכה; הבנה של הפסוק בדרך מסוימת מספקת את התמיכה להלכה, ולעיתים היא המקור הראשוני שלה (למרות שקיימות הלכות רבות שאין להן מקור בתורה). המדרש משמש גם ליצירה של הלכות חדשות, אם כהסקה ישירה מן הפסוק ואם על פי כללי פרשנות מורכבים. לפי מנחם כהנא רוב החוקרים מתארכים את עריכת מדרשי ההלכה התנאיים לסביבות אמצע המאה השלישית. ישנם המתארכים את העריכה גם לתקופת האמוראיים ואף לאחר מכן.
הקבצים העיקריים של מדרשי ההלכה הקיימים בידינו הם המכילתא על ספר שמות, הספרא על ספר ויקרא והספרי על ספר במדבר ועל ספר דברים. רבים ממדרשי ההלכה מובאים בתלמוד.