cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הסכם השלום בין ישראל למצרים
ביקור סאדאת בישראל
ב-9 בנובמבר 1977 הודיע סאדאת בנאום ארוך בפני חברי מועצת העם המצרי על נכונותו להגיע לכנסת בירושלים כדי לדון על שלום עם ישראל. הצהרתו של נשיא מצרים עוררה תגובות סוערות בעולם הערבי, בעיקר במדינות שהוגדרו מאוחר יותר כחזית הסירוב: סוריה, לוב, עיראק ואלג'יריה. גם מבית נתקל הנשיא סאדאת בהתנגדות, שבאה לידי ביטוי בהתפטרות שר החוץ שלו. יומיים אחר כך הזמין ראש הממשלה מנחם בגין באופן רשמי את הנשיא סאדאת לבקר בירושלים.
ישראל כולה נערכה לביקור, שזכה לשם הקוד 'מבצע שער'. עשרות אלפי שוטרים ואנשי צבא איבטחו אותו. ב-19 בנובמבר 1977, בשעה תשע בערב, נחת סאדאת בישראל והפך בכך למנהיג הערבי הראשון שבא לביקור רשמי בישראל. סאדאת זכה לקבלת פנים רשמית על אף ששתי המדינות היו עדיין, פורמלית, במצב של מלחמה. ב-20 בנובמבר 1977, נאם הנשיא סאדאת במליאת הכנסת. במהלך שלושת הימים בהם שהה סאדאת בישראל ביקר ב"יד ושם", השתתף בישיבות של סיעות הכנסת, התפלל במסגד אל-אקצא ונפגש מספר פעמים עם מנחם בגין. לפני חזרתו למצרים קיים מסיבת עיתונאים משותפת עם מנחם בגין.
הסכמי קמפ דייוויד
לאחר ביקורו של סאדאת בישראל נפתחה ב-14 בדצמבר 1977 ועידת שלום במלון 'מינה האוס' בקהיר בהשתתפות נציגי ישראל, מצרים, ארצות הברית ומשקיף מהאו"ם (ראש המשלחת הישראלית היה אליהו בן-אלישר).לאחר סיום הוועידה יצא מנחם בגין לביקור גומלין בעיר אסמאעיליה ב-25 בדצמבר 1977 ושם נערכה ועידת פסגה בהשתתפותם של בגין וסאדאת. לאחר מכן החלו שיחות שלום ישירות בין ישראל ומצרים בתיווך ארצות הברית. שיחות אלה נשאו פרי וב-17 בספטמבר 1978 נחתמו הסכמי קמפ דייוויד; הסכם מסגרת לשלום במזרח התיכון והסכם מסגרת לכריתת חוזה שלום בין מצרים וישראל. הכנסת אישרה את הסכמי קמפ דייוויד ב-27 בספטמבר 1978 כש-84 חברי כנסת (בהם רוב חברי המערך) תמכו, 19 התנגדו ו-17 נמנעו.
הסכם השלום
ההסכם מורה על סיום מצב המלחמה בין ישראל למצרים, קובע את הגבול הקבוע בין שתי המדינות, מורה על פירוז אזור הגבול ועל דילול כוחות הצבא בסיני, וכן על כינון יחסי שכנות נורמליים כמקובל במשפט הבינלאומי. כמו כן מורה ההסכם על הקמת כוח צבאי רב-לאומי שיפקח על ביצוע ההסכם בסיני. ההסכם מכיל נספח העוסק במתן שלטון עצמי לפלסטינים ברצועת עזה וביהודה והשומרון. נספח זה הוא החלק היחיד בהסכם שלא יושם בסופו של דבר.
הכנסת אישרה את ההסכם ב-22 במרץ 1979 ברוב של 95 בעד ו-18 נגד. שבועיים קודם לכן ביקר בישראל נשיא ארצות הברית, ג'ימי קרטר, ונאם בכנסת אודות מחויבותה של ארצות הברית לסיוע בהשגת ההסכם ובשמירה עליו.
טקס החתימה על חוזה השלום בין ישראל למצרים נערך ב-26 במרץ 1979 על המדשאה הצפונית של הבית הלבן, בנוכחותם של כ-1,500 מוזמנים ובמעמדם של ג'ימי קרטר נשיא ארצות הברית, מנחם בגין ראש ממשלת ישראל ואנואר סאדאת נשיא מצרים. הטקס החל בנגינת ההמנונים של שלוש המדינות ונמשך כ-45 דקות.
ביקור סאדאת בחיפה
בספטמבר 1979 ערך הנשיא המצרי אנואר סאדאת ביקור נוסף בישראל, שבמהלכו הגיע ביאכטה הנשיאותית אל-חוריה עם אשתו גברת ג'יהן סאדאת ובתו לנמל חיפה. והתקבל על ידי הנשיא יצחק נבון וראש הממשלה מנחם בגין. הנשיא סאדאת ביקר בעיר ונאם במלון דן כרמל. אנשי חיל הים המצרי מהיאכטה בליווי משחתת וספינת טילים התקבלו כאורחים של חיל הים הישראלי ונערך לכבודם נשף במועדון הוועד למען החייל בהר הכרמל.
קביעת הגבול ופינוי סיני
הגבול שנקבע בהסכם הוא הגבול שנקבע וסומן בהסכם בין האימפריה העות'מאנית לאימפריה הבריטית בשנת 1906 (ידוע גם כקו עקבה רפיח). גבול זה שימש כקו הפסקת האש בין ישראל למצרים בין השנים 1949 – 1967, למעט רצועת עזה שנשלטה אז בידי מצרים. משנת 1967 ועד 1982 שלטה ישראל ברוב חלקי חצי האי סיני. פינוי סיני היה החלק הקשה ביותר בהסכם עבור ישראל: בסיני הוקמו יישובים ישראליים – הגדול שבהם, ימית, בצפון מזרח סיני – וכן בסיסי צבא גדולים. המרחב האווירי של סיני שימש לאימוני חיל האוויר, ומשדות הנפט בסיני הופק נפט שהקל על משק האנרגיה הישראלי. בתקופה מסוימת מדינת ישראל אף מכרה נפט מסיני.
במימונה של ארצות הברית הועברו הבסיסים החשובים של צה"ל מסיני אל הנגב. ארצות הברית אף התחילה להעניק סיוע קבוע לישראל בעקבות החתימה על ההסכם. פינוי היישובים היה מסובך יותר הן בשל הנזק שנגרם לתושבים עצמם, והן בשל דעת הקהל שראתה בכך ניגוד לערכי ההתיישבות הציונית. התושבים שפונו מבתיהם היו זכאים לפיצוי כספי. עם זאת, חלקם פונו בכוח לאחר שהתבצרו בבתיהם. בהסכם השלום נקבע תחילה שהיישובים יועברו למצרים בשלמותם תמורת תשלום, ואולם בסופו של דבר הוחלט להרוס את היישובים עד היסוד, כדי למנוע ניסיונות של תושבים ישראלים לחזור אליהם לפני השלמת הפינוי, וכדי שהמצרים לא יישבו מקומות אלו הסמוכים לגבול.
פינוי סיני על ידי ישראל על פי הסכם השלום נעשה בשני שלבים: בינואר 1980 נסוגה ישראל מן הקווים בהם ניצבה בעקבות הסכם הביניים עם מצרים מ-1975 אל מעבר לקו שנמתח לאורך חצי האי, מאל עריש שבצפונו ועד לראס מוחמד שליד שארם א-שייח' שבדרומו. באפריל 1982 פינתה ישראל את יתרת שטח סיני, למעט אזור טאבה (שפונה מספר שנים מאוחר יותר - ראו להלן).
רוברט גייטס
רוברט מייקל גייטס (באנגלית: Robert Michael Gates; נולד ב-25 בספטמבר 1943) הוא פוליטיקאי אמריקאי ששימש כמזכיר ההגנה האמריקני ה-22 בשנים 2006–2011, בממשליהם של ג'ורג' בוש הבן וברק אובמה. לפני כן, גייטס שירת במשך 26 שנים ב-CIA ובמועצה לביטחון לאומי, ולבסוף שימש כראש ה-CIA תחת הנשיא ג'ורג' בוש האב. לאחר שעזב את ה-CIA, גייטס הפך לנשיא אוניברסיטת טקסס A&M, ושימש כחבר במספר דירקטוריונים של חברות מסחריות. גייטס היה גם חבר בוועדת בייקר-המילטון, שחקרה את המצב בעיראק במהלך 2006.
הסכם השלום בין ישראל למצרים
קביעת הגבול ופינוי סיני
חוגי הימין הקימו את "התנועה לעצירת הנסיגה מסיני" והצליחו להביא אלפי אנשים אל היישובים שנועדו לפינוי. ב-1 באפריל, לאחר שפונו אופירה ומתקני הצבא שבסיני, הוכרזה העיר ימית כשטח צבאי סגור. ב-19 באפריל 1982 החל המאבק לפינוי ימית כשהחיילים באו לפנות את תושבי העיר ואלפי תומכיהם. התושבים ותומכיהם התבצרו בבתים, על גגות, ובמרתפים. אלפי חיילים וחיילות (לפינוי נשים וילדים) הגיעו. הם פינו את האנשים בעזרת כלובים, זרנוקי מים וקצף ועוד. המתנגדים הטיחו לעבר החיילים כלים שונים, כבלו עצמם בשלשלאות ברזל ואיימו לפוצץ את עצמם עם בלוני גז. לאחר כשבוע הושלם הפינוי ודחפורי צה"ל החלו בהריסת הבתים. במהלך שבוע הפינוי צחי הנגבי ועוד מספר צעירים, עלו על אנדרטת אוגדת הפלדה והתבצרו במקום. קציני הצבא והממשל ביקשו מהם לרדת. לאחר ששוכנעו לרדת, הוציאו את ספרי התורה וקרעו בבגדם. הם נשבעו אמונים לעיר ויצאו בתהלוכה עגומה מהעיר השוממה. חוץ ממקרה זה, התבצרו באחד המקלטים כעשרים סטודנטים פעילי תנועת כ"ך אשר איימו להתאבד בעזרת גלולות ציאניד והקיפו עצמם בבלוני גז ובבקבוקי בנזין. מאיר כהנא, ראש תנועת כ"ך בא מניו יורק והוטס ישירות מנתב"ג במסוק לדבר על לבם, כמו כן הרב הראשי לישראל, שלמה גורן, לבסוף עקב לחץ המפנים ובקשת מנהיגם הצליחו להניא אותם ממעשה זה והם התפנו בכוחות עצמם.
רוברט גייטס
הוא היה הבחירה הראשונה לעמוד בראש המשרד האמריקני לביטחון המולדת, עם הקמתו לאור פיגועי 11 בספטמבר, אולם סירב לקבל את המשרה, והעדיף להמשיך לשמש כנשיא אוניברסיטת טקסס A&M. בשנים 2014–2016 היה נשיא מועצת תנועת הצופים של ארצות הברית. משנת 2012 מכהן כנשיא אוניברסיטה בקולג' ויליאם אנד מרי בווירג'יניה.
הסכם השלום בין ישראל למצרים
קביעת הגבול ופינוי סיני
תמונות הפינוי הקשות; הן של המפונים בכאבם והן של חיילי צה"ל המותקפים על ידי חלק מהמתיישבים, חוללו סערה ציבורית בישראל. אולם, תמיכתן של רוב המפלגות והארגונים הפוליטיים בהסכם הביאה בסופו של דבר לקבלתו על ידי רוב הציבור הישראלי. ראש ממשלת ישראל, מנחם בגין, הגן על הסכם השלום ואמר במרץ 1982: "אנחנו נלחמים היום על השלום. אשרינו שזכינו לזה. כן, יש קשיים בשלום, יש; יש מכאובים בשלום, יש; יש קורבנות למען השלום, יש; כולם עדיפים מקורבנות המלחמה!"
רוברט גייטס
נעוריו ולימודיו
גייטס נולד בוויצ'יטה שבקנזס, והשתתף בפעילות ארגון הצופים האמריקני, בו הגיע לדרגה הגבוהה ביותר "צופה הנשר", וזכה ל"פרס צופה הנשר המוערך" לאחר חברות של עשרות שנים בארגון. הוא סיים את לימודיו בהצטיינות בתיכון בוויצ'יטה ב-1961. לאחר מכן זכה במלגה כדי ללמוד בקולג' "ויליאם ומרי", אותו הוא סיים בתואר ראשון בהיסטוריה אירופית. במהלך ארבע שנות לימודיו באוניברסיטה, גייטס היה חבר פעיל ולאחר מכן נשיא אחוות הסטודנטים אלפה פאי אומגה (ΑΦΩ), שחבריה עסקו בהתנדבות חברתית, ובקבוצה "רפובליקנים צעירים"; בנוסף הוא שימש כמנהל הכלכלי במגזין אומנותי של האוניברסיטה. בטקס סיום הלימודים, גייטס זכה לפרס על שם אלג'רנון סידני סאליבן בתור הבוגר ש"העניק את התרומה הגדולה ביותר לזולת". את התואר השני שלו בהיסטוריה קיבל מאוניברסיטת אינדיאנה ב-1966, את תואר הדוקטור על היסטוריה רוסית וסובייטית קיבל מאוניברסיטת ג'ורג'טאון ב-1974.
הסכם השלום בין ישראל למצרים
הסכסוך על טאבה
קושי מיוחד התעורר בקביעת הגבול במפרץ אילת. סימון הגבול במפות משנת 1906 לא היה ברור. לדעת ישראל האזור המכונה טאבה ונמצא מערבית לאילת נמצא בשטחה, ולכן היא לא נסוגה ממנו, ואפשרה בו הקמת בית מלון ומתקני תיירות ישראליים. מצרים טענה כי הגבול עובר ממזרח לטאבה ותבעה נסיגה ישראלית מהאזור. אף על פי שמדובר בשטח קטן ביותר, הפך הסכסוך עליו למשבר בין המדינות. הפתרון היה בוררות בינלאומית, שקבעה שהשטח שייך למצרים. ישראל הגיעה להסכם עם מצרים על-פיו המלון ומתקני התיירות יישארו בידי בעליהם הישראלים, אולם אלה הזדרזו למכור אותם זמן קצר לאחר העברת השטח למצרים. ישראל נסוגה באופן סופי מטאבה ב־26 בפברואר 1989. הסכם נוסף שהושג בעקבות משבר טאבה הביא להקמת מעבר גבול במקום שפתוח 24 שעות ביממה ומאפשר מעבר חופשי של תיירים מסיני לאילת. על-פי הסכם זה רשאים ישראלים לבקר במזרח סיני בדרכון בלבד, בלא צורך בוויזה, לתקופה של עד 14 יום. המלון הישראלי וכפר הנופש של רפי נלסון מהווים במשותף את המתחם של הילטון טאבה.
רוברט גייטס
תפקידים שונים בתחילת דרכו
במהלך לימודיו באוניברסיטת אינדיאנה, גייטס גויס ל-CIA. אולם הסוכנות לא העניקה פטור משירות במהלך מלחמת וייטנאם, ועל כן בין השנים 1967–1969 גייטס שירת כקצין בחיל האוויר האמריקני בפיקוד האווירי האסטרטגי, לפני שהצטרף ל-CIA במשרה מלאה.
הסכם השלום בין ישראל למצרים
מעמד משפטי יוצא דופן
רצועת עזה נשארה בידי ישראל, אף על פי שהייתה בשליטת מצרים לפני מלחמת ששת הימים. המצרים כבשו את רצועת עזה במלחמת העצמאות, אולם לא סיפחו אותה למצרים, ולא ראו בה חלק ממצרים. לפיכך, הם לא היו מעוניינים בהחזרתה לשלטון מצרי במסגרת הסכמי השלום. גם ישראל לא סיפחה את רצועת עזה לשטחה, לא לפני הסכמי השלום ולא אחריהם, ולמעשה נוצר מצב שבו רצועת עזה אינה שייכת לשום מדינה ריבונית, אף כי היא נשלטת בידי הממשל הצבאי של צה"ל. הסכם השלום הכיל נספח שהורה על הקמת שלטון עצמי אוטונומי ברצועת עזה, אולם נספח זה לא יושם בסופו של דבר. מצב זה המשיך להתקיים עד לחתימת הסכם אוסלו בשנת 1993, שבו הונהגה אוטונומיה פלסטינית ברוב שטח הרצועה, במתכונת שונה מזו שנוסחה בהסכם השלום עם מצרים.
רוברט גייטס
תפקידים שונים בתחילת דרכו
גייטס עזב את ה-CIA כדי לשרת בצוות המועצה לביטחון לאומי ב-1974. הוא חזר ל-CIA בשלהי 1979, ושירת כחוקר ברית המועצות ביחידת המחקר בסוכנות. ב-1981 הוא מונה לראש לשכת מנהל יחידת המחקר של הסוכנות, ב-1982 קוּדם לתפקיד סגן מנהל יחידת המחקר של הסוכנות, והחל מה-18 באפריל 1986 שימש כסגן מנהל ה-CIA עד ה-20 במרץ 1989.
הסכם השלום בין ישראל למצרים
חלוקת העיר רפיח
בעיה מיוחדת נוצרה בעיר הפלסטינית רפיח. עיר זו הלכה וגדלה והתפשטה אל מעבר לגבול הבינלאומי, כיוון שמיקומו היה חסר משמעות בין השנים 1948–1982. עם נסיגת ישראל מסיני נחצתה העיר ונחלקה בין מצרים לרצועת עזה. תחילה הוצבה גדר פשוטה במרכזו של הרחוב שנקבע כקו הגבול ואשר עבר בלב העיר רפיח. בהמשך, עקב הפיכת קו הגבול למוקד מתיחות על רקע האינתיפאדה (ראו להלן) ועל רקע ההברחות הרבות שהתבצעו במקום, הורחבה רצועת הגבול, הוקמו מכשולים לאורכה ואזור זה הפך לחלק מרכזי מציר פילדלפי.
רוברט גייטס
מעורבותו בפרשת איראן-קונטראס
בשל עמדתו הבכירה בסוכנות הביון המרכזית, גייטס היה קרוב לגורמים שונים שלקחו חלק משמעותי בפרשת איראן-קונטראס, והוא היה במעמד בו צריך היה לדעת על פעילותם של גורמים אלו. ב-1984 כסגן מנהל הסוכנות, גייטס תמך בהפצצת ניקרגואה והפעלת כל דרך, למעט פלישה רגלית, כדי למוטט את הממשלה הסאנדיסטית הקומוניסטית. הפרקליט העצמאי שחקר את הפרשה לא המליץ על העמדת גייטס לדין בשל מעורבות אפשרית שלו בפרשת איראן-קונטראס, או תשובותיו לחוקרים ולקונגרס. בשלביה הראשונים של החקירה, גייטס היה בין הנחקרים הראשונים על מעורבותו בפרשה, עם התמקדות צוות החוקרים העצמאי בפעילות ה-CIA בפרשה באביב 1991, שבו החוקרים לעסוק בפעולותיו של גייטס. במאי 1991, כשהנשיא בוש האב מינה את גייטס לתפקיד ראש ה-CIA, בהתאם לדרישת וועדת המודיעין של הסנאט (שצריך היה לאשר או לפסול את מינויו של גייטס), התמקדה החקירה במעורבותו של גייטס בפרשה השערורייתית.
הסכם השלום בין ישראל למצרים
תוכנית ההתנתקות
במסגרת "תוכנית ההתנתקות" הסיגה ישראל את כל כוחות הצבא והאזרחים הישראלים מרצועת עזה וביטלה את הממשל הצבאי בה (אוגוסט-ספטמבר 2005). השליטה ברצועת עזה נותרה של הרשות הפלסטינית באופן בלעדי, אף־על־פי שהיא אינה מוכרת כמדינה. מעמדה הבינלאומי של רצועת עזה מאז לא ברור. על-פי הסכם מיוחד שנחתם בין ישראל למצרים, הוצבו על הגבול בין רצועת עזה למצרים ("ציר פילדלפי") 750 שוטרים מצרים, שתפקידם למנוע הברחות של נשק וסמים או מעבר של "מבוקשים" בין מצרים לרצועה. בימים הראשונים לביצוע ההסכם, נפרץ הגבול לחלוטין, והכוחות המצריים לא הצליחו להשתלט על הפלסטינים שעברו בין שני חלקי העיר רפיח. בישראל היו שמתחו ביקורת על ההסכם בטענה שהוא משנה את הסטטוס קוו שעוצב בהסכמי השלום, ופותח פתח לשינויים לא-רצויים אחרים בעתיד.
רוברט גייטס
מעורבותו בפרשת איראן-קונטראס
גייטס העיד לאורך כל חקירתו, כי שמע מקצין מודיעין ב-1 באוקטובר 1986 שרווחים ממכירות אמצעי לחימה לאיראן ייתכן והופנו למימון המיליציה האנטי-קומוניסטית בניקרגואה הקונטראס. אולם עדויות אחרות הראו כי גייטס קיבל דו"ח על הפניית הרווחים עוד קודם לכן בקיץ 1986. השאלה המרכזית, אם כך, הייתה האם גייטס ביודעין הטעה את החוקרים כשטען כי לא שמע על הפניית הכספים הלא חוקית למורדים בניקרגואה טרם ה-1 באוקטובר, בו נפגש עם הקצין צ'ארלס אלן, שהיה מעורב במכירות לאיראן. ב-3 בספטמבר 1991 קבע הפרקליט העצמאי כי פעולותיו ותשובותיו לחוקרים של גייטס, לא הצדיקו הגשת כתב אישום.
הסכם השלום בין ישראל למצרים
ישראל
ההסכם עורר מחלוקות רבות בציבור הישראלי, שחלקן עדיין רלוונטיות. נוצר תקדים שעל-פיו ישראל מוותרת על שטחים תמורת שלום ומפנה עבור כך יישובים ישראלים. התמונות הקשות שיצר הפינוי מסיני עוררו סערה רגשית ציבורית בישראל, אולם הזמן והתמיכה הרחבה יחסית שההסכם זכה לה מצד מרבית המפלגות והארגונים הפוליטיים הביא לקבלתו כעובדה מוגמרת. המשא ומתן עם סוריה שהחל בוועידת מדריד בשנת 1991 עורר אף הוא שאלות בנוגע למחויבותה של ישראל לתקדים המצרי.
רוברט גייטס
מנהל ה-CIA
גייטס מונה לתפקיד מנהל ה-CIA על ידי הנשיא רונלד רייגן עוד בתחילת 1987. הוא משך מועמדותו, כשהיה ברור שהסנאט לא יאשר את מינויו, בשל המחלוקת סביב מעורבותו בפרשת איראן-קונטראס.
הסכם השלום בין ישראל למצרים
ישראל
יש המפקפקים בנכונות הגדרתו כהסכם שלום אמיתי, כמו למשל היסטוריון האסלאם פרופ' משה שרון, שטוען, כי בהתאם למסורת האסלאמית שאיננה מאפשרת כריתת ברית עם שאינם מוסלמים, זהו למעשה הסכם הפסקת אש ארוך טווח, ובכוונת המצרים לחדש את המלחמה בישראל בבוא העת.
רוברט גייטס
מנהל ה-CIA
גייטס שימש כעוזר לנשיא לענייני ביטחון לאומי ממרס עד אוגוסט של 1989, והוא היה יועץ לנשיא וסגן היועץ לביטחון לאומי מאוגוסט 1989 עד נובמבר 1991.
הנשיא ג'ורג' בוש האב מינה (בפעם השנייה) את גייטס לתפקיד מנהל ה-CIA ב-14 במאי 1991, לאחר שורת שימועים מפרכים, בהם הסנאטורים חקרו את גייטס על מעורבותו בפרשת איראן-קונטראס, ועל חשדות כי העביר לעיראק מודיעין במהלך מלחמת איראן–עיראק, מינויו אושר על ידי הסנאט ב-5 בנובמבר והוא הושבע לתפקידו יום לאחר מכן. גייטס היה מנהל ה-CIA היחיד בהיסטוריה שהחל את דרכו בסוכנות מחוקר זוטר ועד למנהל. הוא שימש בתפקיד בכיר זה עד ה-20 בינואר 1993.
הסכם השלום בין ישראל למצרים
ישראל
מעברי הגבול בין המדינות הם מעבר הסחורות בניצנה ומעבר טאבה דרכו עוברים אנשים וסחורות בקלות יחסית. קטע הגבול בין מצרים לרצועת עזה שנמצא עד ספטמבר 2005 בשליטת צה"ל ("ציר פילדלפי"), עבר לשליטת מצרים לפי הסכם ישראלי-מצרי מיוחד. קטע זה של הגבול עובר בלב העיר רפיח הפלסטינית. בתחילת המאה ה-21, וביתר שאת לאחר תוכנית ההתנתקות, שימש הגבול גורמים פלסטיניים להברחה של אמצעי לחימה לרצועת עזה. בדצמבר 2006, לראשונה מאז חתימת הסכם השלום, חצה מחבל את הגבול בין המדינות וביצע פיגוע בעיר אילת.
רוברט גייטס
1993–1999
ב-1996 הוא פרסם אוטוביוגרפיה בשם "מהצללים: הסיפור מבפנים על חמישה נשיאים ואיך הם נצחו את המלחמה הקרה". גייטס כתב מספר רב של מאמרים בנוגע לממשל ומדיניות חוץ, והיה תורם תכוף בעמוד מאמרי הדעה של הניו יורק טיימס.
הסכם השלום בין ישראל למצרים
ישראל
התקווה ליצור שיתוף פעולה תרבותי וכלכלי, ברוח סעיף 3 של ההסכם, נכזבה בדרך־כלל. סופרים, עיתונאים ואנשי רוח במצרים מחרימים את ישראל - הם אינם מבקרים בה ואינם משתפים פעולה עם עמיתיהם הישראלים. אגודות מצריות רבות, בהן אגודת העיתונאים והאקדמאים, מחרימים באופן גורף כל קשר עם ישראל או ישראלים ואזרח מצרי לא יכול למעשה לבקר בישראל עקב הדרישה לוויזה מיוחדת - 'הפתק הצהוב'. יוצא דופן בולט הוא הסופר והמחזאי עלי סאלם (علي سالم) שביקר בישראל ב-1994 ואף כתב ספר על הביקור: "מסע לישראל" (رحلة إلى إسرائيل, תורגם לעברית בידי דוד שגיב). בעקבות הביקור נעשה ניסיון להדיח את עלי סאלם מאגודת הסופרים המצרית, ניסיון שנכשל בשל בעיות פרוצדורליות. ב-2005 הוזמן עלי סאלם לקבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אולם שלטונות מצרים מנעו ממנו לעבור את הגבול לישראל. עלי סאלם הביע זעם על כך שנמנע ממנו לקבל את התואר בישראל. למרות הסכמי השלום, ממשיכים כלי התקשורת הממסדיים במצרים בסיקור עוין כלפי ישראל הגובל לעיתים בהסתה ובאנטישמיות. כך לדוגמה הואשמה ישראל באחריות לפיגועים בדהב ובשארם א-שייח' במספר יומונים מצריים הקשורים לשלטון. בחורף 2007 חלה החרפה ביחסים בין ישראל למצרים כאשר בתקשורת המצרית הופיעו אישומים חריפים כנגד ישראל וישראלים בדמות חשיפת רשת ריגול, האשמה מצרית מחודשת על הרג שבוייה על ידי צה"ל במלחמת ששת הימים, החדרת משאית רדיואקטיבית למצרים ועוד.
רוברט גייטס
טקסס A&M
גייטס שימש כדיקן הזמני של הפקולטה למנהל ציבורי על שם ג'ורג' בוש (האב) באוניברסיטת טקסס A&M בין השנים 1999–2001. ב-1 באוגוסט 2002 הוא הפך לנשיא האוניברסיטה. במהלך תקופת נשיאותו גייטס פעל לקידום האוניברסיטה בארבעה תחומים: הגדלת הגיוון בקרב הסטודנטים, הגדלת גודל הפקולטה, בניית בניינים חדשים לאוניברסיטה והעשרת תוכניות הלימודים לתואר ראשון ושני. במהלך כהונתו, גייטס עודד את יצירתן של 440 משרות חדשות בסגל האוניברסיטה, וחלה עלייה דרמטית בהרשמות של סטודנטים מהמיעוטים.
הסכם השלום בין ישראל למצרים
ישראל
התיירות הישראלית בסיני משמשת מקור הכנסה חשוב למצרים ומקבלת עידוד מצרי, אולם כאמור כמעט ואין כניסה של תיירים מצריים לישראל בעיקר בשל הדרישה מהם להוציא אישור מיוחד מטעם שרותי הביטחון המצריים. התקפות נגד תיירים ישראלים במצרים בוצעו כמה פעמים, המפורסמת שבהן קרתה בסיני זמן קצר לאחר הפינוי, בראס בורקה. ההתקפה בראס בורקה בוצעה על ידי חייל מצרי בודד, שהתאבד לאחר שנעצר בידי השלטונות המצריים. בישראל נמתחה ביקורת קשה על כך שהמצרים לא אפשרו להעביר פצועים ישראלים לבית החולים באילת בתואנות ביורוקרטיות, וכך עלה מספר הנספים. ב-2004 אירעו שני פיגועים קשים בטאבה ובראס א-שיטן, באותם פיגועים נכנסו אמבולנסים ישראלים לשטחי חצי האי סיני ולאחר עיכובים ביורוקרטיים מסוימים חילצו את מאות הנפגעים לשטח ישראל. שני הפיגועים הללו בוצעו ככל הנראה על ידי שלוחה של ארגון אל-קאעידה, שנעזרה במקומיים. בעקבות הפיגועים בסיני והקושי היחסי שמערימים המצרים בהוצאת ויזת תייר לאזרחים ישראליים, חלה ירידה בתיירות הישראלית לסיני, וזו למצרים עצמה כמעט ופסקה כליל.
רוברט גייטס
דירקטוריונים עסקיים
גייטס היה חבר במספר רב של דירקטוריונים של חברות עסקים, ביניהם חברות השקעות, חברות קידוחי נפט וחברת מסעדות. דובר הבית הלבן הודיע כי גייטס מתכנן למכור את כל מניותיו של החברות השונות ולנתק את קשריו על חברות עסקיות אלו כשיהפוך למזכיר ההגנה (כדי שלא ייווצר החשד כי הוא ישרת את האינטרסים של חברות אלו בתפקידו הרם החדש).
הסכם השלום בין ישראל למצרים
ישראל
השפעה מיוחדת הייתה להסכם על ערביי ישראל, אשר לראשונה יכלו לבקר במדינה ערבית כלשהי באופן חופשי. הדבר הביא להקלה בהסתגרות שנכפתה עליהם עד אז. בזכות הסכם השלום הצליחו ערביי ישראל המוסלמים להגיע להסכם משולש מצרי-ירדני-ישראלי שמאפשר להם לעלות לרגל למכה שבערב הסעודית באמצעות דרכונים ירדניים זמניים, שניתנים להם רק לצורך העלייה לרגל.
רוברט גייטס
דחיית תפקיד מנהל המודיעין הלאומי
בפברואר 2005 גייטס אישר כי דחה את תפקיד המנהל למודיעין לאומי (Director of National Intelligence) שנוצר כחלק מהרפורמה הממשלתית לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001. גייטס היה מעוניין להישאר בתפקידו באוניברסיטה בטקסס, וחש כי לאוחז בתפקיד החדש לא תהיה השפעה משמעותית. הנשיא בוש הציע את התפקיד לאחר מכן לג'ון נגרפונטה, שהסכים לקבלו.
הסכם השלום בין ישראל למצרים
מצרים
מבחינת מצרים סימן הסכם השלום שינוי דרמטי במדיניות החוץ והביטחון. מצרים ניתקה את עצמה מהעולם הערבי, הן בעצם ההכרה בישראל והן בהחלטתה לדאוג לאינטרסים שלה במנותק מהאינטרסים של יתר מדינות ערב. ההסכם יצר נתק בין מצרים לברית המועצות, שהיו עד אז בעלות ברית, והביא להתקרבות בין מצרים לארצות הברית, שהתבטאה בסיוע כלכלי וצבאי נרחב. ההסכם גרם נזק רב למעמדה של מצרים בעולם הערבי, ואף לסילוקה של מצרים מהליגה הערבית, אולם שיפר את יחסיה עם ארצות המערב ולפיכך גם את מצבה הכלכלי. הציבור המצרי התקשה לקבל את ההכרה במדינת ישראל ואת הניתוק מהעולם הערבי, במיוחד לאור העובדה שמצרים הובילה עד אז מדיניות פאן-ערבית. בתוך מצרים עצמה התפתח ארגון טרור אסלאמי בשם הג'יהאד האסלאמי. סאדאת נלחם בו וב-1981 נעצרו 1,600 פעילי הארגון.
רוברט גייטס
שירות ציבורי
גייטס כיהן כנשיא "איגוד צופי הנשר הלאומי", בשנים 2014–2016 כיהן כנשיא צופי אמריקה.
הסכם השלום בין ישראל למצרים
מצרים
בסוף אותה שנה, בעת שצפה במצעד השנתי שציין את "ניצחון מלחמת אוקטובר" נרצח סאדאת על ידי טרוריסטים של הג'יהאד האסלאמי המצרי, שהשתתפו במצעד כשהם לובשים מדי צבא, וכשהגיעו לבימת הכבוד קפצו מן המשאית הצבאית בה נסעו והתנפלו ביריות על בימת הכבוד. סאדאת נהרג, וסגנו חוסני מובארכ, שישב גם הוא על בימת המצעד ונפצע בלבד, התמנה לנשיא במקומו.
ב-1989 התקבלה מצרים חזרה כחברה בליגה הערבית וגם מקומם של מוסדות הליגה הוחזר לקהיר.
רוברט גייטס
שירות ציבורי
בינואר 2004, גייטס היה אחד מראשי כוח משימה (אינטלקטואלי) במכון המחקר הנודע "המועצה ליחסי חוץ" בנוגע ליחסי ארצות הברית-איראן. בין המלצות המרכזיות של כוח המשימה היה קיום מגעים עם המשטר בטהראן בנוגע לתוכנית הגרעין שלו וסוגיות אזוריות אחרות - בייחוד תמיכת טהראן בארגוני טרור והסיוע שיכולה להעניק איראן לייצוב עיראק ואפגניסטן בה מצויים חיילים אמריקניים. כוח המשימה טען כי משטר האייתולות יציב, ואין טעם לנסות לחתור להפלתו, ועל כן עדיף להידבר עמו, לבנות איתו יחסי מסחר ותרבות שיסייעו למיתון המשטר. בנוסף, הסיקו החוקרים בכוח המשימה כי אין תועלת בתקיפה אמריקנית את מתקני הגרעין באיראן, בין השאר בשל הנזק הרב שעלול להיגרם לכך לכוחות האמריקנים הנמצאים במדינות בקרבת איראן. בשימועו בסנאט בסוף 2006 גייטס הבהיר כי כיום המשטר באיראן שונה (עם עליית הנשיא הקיצוני מחמוד אחמדינז'אד וכיום לא היה ממליץ על דיאלוג זה.
בעת מינויו לתפקיד מזכיר ההגנה, גייטס היה חבר בוועדת בייקר-המילטון, אולם עזב אותה לטובת לורנס איגלברגר. וועדת בייקר המילטון המליצה על העברת אחריות מהירה יותר לממשלה העיראקית וכוחות הביטחון על המצב במדינה, כך שתתאפשר הסגתם של מרבית הכוחות הלוחמים האמריקניים עד תחילת 2008. מעבר לכך, הוועדה המליצה על פתיחת דיאלוג עם שכנותיה של עיראק (ביניהן איראן וסוריה) בניסיון לייצב את עיראק. מלבד זאת, המלצות הוועדה כללו מאמץ אמריקני לפתרון הסכסוך הישראלי-ערבי, על ידי דחיפת ישראל לניהול משא ומתן עם סוריה (בו תיסוג מכל רמת הגולן) ולבנון ועם הפלסטינים (אלו המכירים בזכויות קיומה של מדינת ישראל).
מזכיר ההגנה
שרת החוץ האמריקנית קונדוליזה רייס והיועץ האמריקני לביטחון לאומי סטיבן האדלי המליצו על גייטס בפני הנשיא בוש, שלאחר שיחה עמו בה שאל אותו על ראיית העולם שלו, נעתר ללחצי הציבור להחליף את דונלד רמספלד, מזכיר ההגנה הקודם.
ב-8 בנובמבר 2006, יום לאחר בחירות האמצע בארצות הברית, בהן איבדו הרפובליקנים את הרוב בשני בתי הקונגרס (לראשונה מאז המהפך של ניוט גינגריץ' ב-1994), הנשיא ג'ורג' בוש הודיע על כוונתו למנות את רוברט גייטס במקום מזכיר ההגנה הקודם דונלד ראמספלד. סקרי הבוחרים לאחר הבחירות הראו כי מרבית המצביעים העניקו את קולם למפלגה הדמוקרטית בשל התנהלות הממשל במלחמה בעיראק. בדיון הציבורי בארצות הברית יוחס העדר הניצחון בעיראק להתנהלות ראמספלד, ושמועות על החלפתו נשמעו עוד בחודשי המלחמה הראשונים.
מינויו של גייטס אושר פה אחד בוועדת הכוחות המזוינים בסנאט ב-5 בדצמבר 2006. במהלך שימועו בפני הוועדה באותו היום, טען גייטס כי ארצות הברית אינה מנצחת בעיראק (אם כי גם אינה מפסידה). יום לאחר מכן מינויו של גייטס אושר גם על ידי מליאת הסנאט ברוב של 2–95 (3 סנאטורים לא הצביעו). ב-18 בדצמבר 2006 גייטס הושבע לתפקידו כמזכיר ההגנה בבית הלבן. תפישת עולמו של גייטס ניצית הרבה פחות מזו של קודמו, ומינויו כמזכיר ההגנה חיזק עוד יותר את המחנה הריאליסטי בממשל, שהובל על ידי שרת החוץ רייס.
לאחר היבחרו של ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית הוא הציע לגייטס להמשיך בתפקידו תחת הממשל החדש שיקים, גייטס נענה לבקשתו של אובמה. ב-2011 ביקש לפרוש וב-1 ביולי 2011 התפטר מתפקיד מזכיר ההגנה.
ממותה קולומביאנית
ממותה קולומביאנית המכונה גם ממותה מלכותית (שם מדעי: Mammuthus columbi) היא מין של יונק נכחד מהסוג ממותה שחי באמריקה הצפונית בתקופת הפליסטוקן עד תחילת ההולוקן.
ממותה זו הייתה אחת מהגדולות ביותר שהיו בעולם. גובהה עלה על 4 מ' ומשקלה מעל 10 טונות. היא הייתה בעלת חטים ענקיים שהתעקלו למעלה והייתה מכוסה פרווה אך לא עבה ביותר.
הממותה חיה ברחבי אמריקה הצפונית מצפון ארצות הברית ודרומה עד לקוסטה ריקה (לאחר ההחלפה האמריקנית הגדולה). היא חיה בעדרים ונראה שהייתה קיימת יחד עם הפלאו-אינדיאנים, תושבי אמריקה הקדמונים שצדו אותה ועזרו להיכחדותה.
טירת אורט
טירת אורט (גרמנית: Schloss Ort) היא טירה אוסטרית הנמצאת באגם טראונזה, בגמונדן, 19 קילומטרים מפקלברוק, בירת מחוז פקלברוק, בדרך לזאלצקמרגוט.
הקמת הטירה
הטירה נוסדה בשנת 1080, ושיפור והרחבת הטירה נמשכו לתוך המאה ה-13. ב-1344 האחים פרידריך וריינפרכט הראשון מוולסי רכשו את הטירה, ועברה לבעלותו הבלעדית של פרידריך ב-25 בינואר 1350. הטירה נשארה ברשות המשפחה עד לשנת 1483, אז עברה הטירה לרשות פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
העת המודרנית
בשנת 1876, נרכשה הטירה על ידי הארכי-דוכס יוהאן סלבטורה מאוסטריה. מאוחר יותר, שינה יוהאן את שמו וקרא לעצמו יוהאן מאורט, על שם הטירה שרכש. לאחר מותו בטביעה בים, והכרזתו כמת בשנת 1911, נרכשה הטירה על ידי פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה. הטירה נועדה עבור תלמידי בתי הספר בגמונדן, אבל מלחמת העולם הראשונה שיבשה את תוכניות אלו.
בין השנים 1919 - 1973 הטירה הייתה מוזנחת וללא טיפוח.
כיום הטירה משמשת כמרכז למידה עבור המשרד הפדרלי לקרקעות ויערות (Bundesministeriums für Land- und Forstwirtschaft). ב-5 בינואר 1995 נרכשה הטירה באופן רשמי על ידי העיר גמונדן. החל משנת 1996 עד 2004 שימשה הטירה כאתר צילומים עבור סדרת הטלוויזיה "שלוסהוטל אורט".
המובנדין
המובנדין הוא חלבון ואנביני ירוק, שנמצא בתאי דם מסוג ונדוציט, של אורגניזמים מסוימים, ביניהם אסדיציה (בעיקר אורגניזמים שחיים בתוך המים). זהו אחד מהחלבונים המעטים המכילים את היסוד הכימי ונדיום. הכימאי הגרמני מרטין הנזה זיהה לראשונה ונדיום באסדיציות בשנת 1911. שלא כמו המוסיאנין והמוגלובין, המובנדין לא מוביל חמצן.
צ'יגולי
לודוביקו קרדי (באיטלקית:  Lodovico Cardi, הידוע כצ'יגולי (Cigoli); 1559, סן מיניאטו, טוסקנה – 1613, רומא) צייר ואדריכל איטלקי אשר השתייך למנייריזם המאוחר ולבארוק המוקדם.
ביוגרפיה
צ'יגולי נולד בווילה קסטלווקיו די צ'יגולי (Villa Castelvecchio di Cigoli) שממערב לסן מיניאטו, ומכאן כינויו. הוא גדל וחי רוב שנותיו בפירנצה. בשנת 1604 עבר לרומא.
את הכשרתו הראשונית רכש אצל הצייר המנייריסט אלסנדרו אלורי, בהמשך עבר לסדנה של ברנרדו בונטלנטי (Bernardo Buontalenti) שם גם למד גאומטריה יישומית מאוסטיליו ריצ'י. בהמשך הושפע על ידי הציירים הקונטרה מנייריסטים החשובים סנטי די טיטו וברוקי.
בפירנצה צייר עבור פאלאצו פיטי, לפי הזמנת פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, את "ונוס והסאטיר" ו"עקידת יצחק".
ברומא צייר, לפי הזמנת הפטרון הרומאי שלו, הקרדינל מסימו מסיני, את "זה האיש" (Ecce Homo) (הנמצאת כיום בפאלאצו פיטי בפירנצה). מסיני הזמין תמונות באותו נושא גם מהאמנים המפורסמים יותר: קאראווג'ו ומפסינינו Passignano).
יצירות חשובות נוספות משלו:
בין תלמידיו היו קריסטופנו אלורי, ג'ובאני בוליבטי, דומניקו פטי, ג'ובאני אנטוני ללי, אורליו לומי, גרגוריו פגאני, ואנדריאה קומודי.
יאקטי סאקס
יאקטי סאקס (אנגלית: Yakety Sax) הוא שמה של יצירה מ-1963 אשר הופצה על תקליט, ונכתבה על ידי הסקסופוניסט בוטס רנדולף. ביצירה נעשה שימוש גם כשיר הנושא של תוכנית הטלוויזיה "המופע של בני היל", ולכן יש המכירים אותה כ"המוזיקה של בני היל".
ביצירה נעשה שימוש רחב של היצירה בהומור באינטרנט כסופראימפוזיציה של דבר מה שאינו משעשע, ומדי פעם גם צילומים מקבריים (אשר לעיתים הואצו - כהשראה מתוכניתו של בני היל). שימוש זה יכול להוכיח את האכסיומה על היצירה, שגורסת כי "יאקטי סקס יכולה לגרום לכל דבר להיראות משעשע".
בהקשר ישראלי, יצירה זו בביצוע הגיטריסט צ'ט אטקינס שימשה כאות הפתיחה של סדרת הלימוד הקצרה (שלושה פרקים) באנגלית "השריף מגבעות הוליווד" (The Sheriff Of Hollywood Hills) משנת 1974 בהפקת הטלוויזיה הלימודית. לביצוע זה ניתן השם "Yakety Axe".
אווז קטן
אווז קטן או אווז אדום רגליים (שם מדעי: Anser Erythropus) הוא מין של אווז ממשפחת הברווזיים. פירוש שמו המדעי הוא אווז אדום רגל.
תיאור פיזי
צבע גופו של האווז הקטן חום-אפור, וצבע רגליו כתום-צהוב. ראשו עגול ומקורו קצר. מצחו של האווז הבוגר לבן, בדומה לאווז לבן מצח, אך לאווז קטן הצבע הלבן מתרחב עד כיפת הראש. מצחו של האווז הצעיר אפור. סביב עיניו של אווז בוגר טבעת צהובה. ממדיו של האווז הקטן קטנים יחסית לשאר האווזים: אורכו 53-66 ס"מ, משקלו 2-2.5 ק"ג ומוטת כנפיו 1.20-1.35 מ'. בעמידה, הכנף ארוכה יותר וקצות אברות היד בולטים מעבר לקצה הזנב.
תזונה.
תזונת האווז הקטן מבוססת על תזונה צמחית. הוא מתאפיין באכילתו המהירה וניזון מצמחי מים, צמחי יבשה ודגנים.
רבייה
עונת הרבייה של האווז הקטן היא מהאביב עד הקיץ. הקן מונח על הקרקע ועשוי חומר צמחי. הנקבה מטילה 5- 6 ביצים, ותהליך הדגירה נמשך 25- 28 ימים. האווז הקטן דוגר מסקנדינביה  מזרחה לרוסיה  וסיביר. בעונת החורף הוא נודד דרומה, בעיקר לאזורים שסביב הים השחור ולחופי הים הכספי. בעולם קיימים כ- 28,000 עד 33,000 פרטים בלבד, וזאת בשל ציד והרס מקומות מחיה טבעיים לטובת החקלאות. הירידה המשמעותית הובילה ליצירת הפרדה באזורי הקינון. בישראל עוף זה נדיר ביותר.
מלגוז'אטה אולייניק
מלגוז'אטה אולייניק (בפולנית: Małgorzata Olejnik; אפשרות נוספת לאיות שמה בעברית: מאוגוז'אטה אולייניק; נולדה ב-3 ביוני 1966) היא פוליטיקאית ואלופה פאראלימפית פולנייה.
ביוגרפיה
אולייניק נולדה בקילצה. היא נכה המסתייעת בכיסא גלגלים ומתחרה בקשתות. היא ייצגה את פולין פעמים ספורות בתחרויות אולימפיאדת הנכים. בשנת 1996 זכתה במדליית זהב, בשנת 2000 במדליית כסף (הפסידה לאניתה צ'פמן, שאותה ניצחה בגמר של האולימפיאדה הקודמת) ובשנת 2004 במדליית ארד. היא השתתפה גם בבייג'ינג 2008 אותה סיימה במקום הרביעי.
בשנים 2005–2007 כיהנה אולייניק כחברה בסיים מטעם מפלגת ההגנה העצמית של פולין.
בעלה ריצ'רד אולייניק, התחרה לצידה באולימפיאדת אטלנטה וקשתות וזכה במדליית זהב. לזוג אולייניק נולדו שני ילדים.
איזבלה מצרפת (1389–1409)
איזבל מצרפת הייתה מלכת אנגלייה כאשתו השנייה של ריצ'רד השני, מלך אנגליה בין 1396–1399, ודוכסית אורליאן בשנים 1406–1409 כמו כן הייתה נסיכה בצרפת.
שנים ראשונות
איזבל נולדה ב-9 בנובמבר 1389 כילדתם השלישית ובתם השנייה של שארל השישי, מלך צרפת ואשתו אליזבת מבוואריה, הייתה ילדתם הראשונה ששרדה עד בגרות, לאחר שאחיה הבכור שארל, מת בגיל 4 חודשים ולאחר שאחותה ז'אן מתה בגיל שנתיים. כמו כן היו לה 9 אחים קטנים מתוכם שרדו 7 עד בגרות. על מנת להבטיח שלום בין צרפת לבין אנגליה חיתן מלך צרפת שארל השישי את ביתו איזבל עם ריצ'רד השני, מלך אנגליה אף על פי שאיזבל הייתה עדיין קטינה בת 6 בלבד ואילו ריצ'רד היה בן 29. המלך ריצ'רד נסע לפריז בשביל כלתו המיועדת ולאחר חגיגות בפריז לקח אותה איתו לקאלה שם נערך טקס חתונתם ב-31 באוקטובר 1396.
הנסיכה איזבל נלקחה דומעת עטופה בשמלת משי כחולה ולבושה בזהב רב, נשאה על ידי מרכבה הנלקחת על ידי דוכסים ודוכסיות אנגלים. ארבעה ימים לאחר מכן ב-4 בנובמבר היא הובאה לכנסיית סנט ניקולס בקאלה שם ריצ'רד התחתן איתה. כל זאת חמישה ימים לפני יום הולדתה השביעי.
מלכת אנגליה
לאחר החתונה עברה לגור בטירת וינדזור בברקשייר. היא הוכתרה למלכת אנגליה במנזר וסטמינסטר בשנת 1397 אף על פי שנישואיהם היו פוליטיים ולמרות גילה הנמוך של איזבלה, איזבלה וריצ'רד פיתחו מערכת יחסים מכבדת והדדית, המלך ביקר אותה בקביעות בווינדזור שם נהג בכבוד בה ובנשותיה. עד מאי 1399 עברה איזבל לטירת פורטצ'סטר על מנת להגן עליה בזמן שהמלך יצא למסע צבאי באירלנד. בינתיים בצרפת אביה, שארל השישי, לקה בנפשו ובתפקיד העוצר כיהן דודה לואי הראשון, דוכס אורליאן שהחליט שיחסיו עם אנגליה אינם חשובים, ונתן להנרי בולינגברוק בן דודו ויריבו של ריצ'רד לחזור לאנגליה. רבים מהאצילים האנגלים תמכו בהנרי שפתח במערכה צבאית ולא נתקל בהתנגדות רבה כיוון שריצ'רד היה באותו הזמן באירלנד. אדמונד מלאנגלי, דוכס יורק, שומר המלכה ודודם של הנרי וריצ'רד, צידד בסוף גם כן במורדים והוחלט להעביר את איזבל לטירת וולינגפורד ולאחר מכן לטירת לידס. ב-19 באוגוסט 1399 נכנע ריצ'רד והוא נכלא בלונדון. ב-13 באוקטובר הוכרז הנרי כהנרי הרביעי מלך אנגליה. ואיזבל הועברה למעצר בית.
ב-14 בפברואר מת ריצ'רד ובית המשפט הצרפתי ביקש להחזיר את איזבל לצרפת. אך הנרי רצה את איזבל ככלה לבנו הנרי ממונמות', איזבל סירבה לדרישותיו ונכנסה לאבל על ריצ'רד. באוגוסט 1401 הורשתה לחזור לצרפת אך הנרי לקח לה את הנדוניה שלה. אירועים אלה גרמו בין השאר להמשך מלחמת מאה השנים בחזית בין צרפת לאנגליה.
גלנגרי גלן רוס
גלנגרי גלן רוס (באנגלית: Glengarry Glen Ross) הוא סרט קולנוע משנת 1992 המבוסס על המחזה מ-1984 בעל אותו השם מאת דייוויד מאמט. המחזה זכה בפרס טוני ובפוליצר ועובד על ידי המחזאי לתסריט.
תקציר העלילה
הסרט מציג תמונות משגרת חייהם של ארבעה סוכני נדל"ן נואשים אשר מוכנים להסתכן במעשים בלתי מוסריים ואף פליליים (החל בשקרים וחנופה וכלה בשוחד, איומים ופריצה) על מנת למכור נכסים בלתי רצויים לקונים פוטנציאליים. הסרט ידוע במיוחד במונולוג בן שבע הדקות של אלק בולדווין, המגלם את תפקיד נציג הבעלים של החברה, אשר מטיל אימה על הסוכנים וגורם להם לנסות באופן נואש להציל את משרתם. הסרט מציג את המציאות האכזרית של הכלכלה החופשית באור ביקורתי ומעלה נושאים כגון הזכות לפרנסה בכבוד, ביטוח בריאות, פערים חברתיים וחופש בחירה.
הסרט, כמו המחזה שקדם לו, ידוע גם בשל השימוש המרובה בגסויות. המילה "fuck" מופיעה בתסריט 138 פעמים בעוד שאורכו של הסרט רק 100 דקות. במשך הסרט לא מופיעה על המסך ולו אישה אחת.
ג'ק למון טען שזהו הסרט עם צוות השחקנים הטוב ביותר שאי פעם שיחק בו. אל פצ'ינו היה מועמד על סרט זה לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, אך באותה שנה זכה דווקא באוסקר על תפקיד ראשי עבור סרטו ניחוח אישה.
בנדיקוט קוצני קלרה
בנדיקוט קוצני קלרה או בנדיקוט קוצני לבן-שפתיים (שם מדעי: Echymipera clara), הוא מין כיסאי בסוג בנדיקוט קוצני שאנדמי לצפון גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1932 על ידי הזואולוג הגרמני גאורג הרמן וילהלם שטיין.
מידע כללי
לבנדיקוט קלרה מבנה גוף מסורבל וגוצי, צוואר קצר וחרטום מחודד ומוארך בדומה ליתר המינים בסוגו. הגולגולת שלו מסיבית ומפותחת עם ניבים ארוכים מאוד וטוחנות חזקות יותר מקרוביו. הפרווה של הבנדיקוט צפופה, זיפית וקוצנית, וצבעה הכללי חום כהה או חום מהגוני. היא נוטה להתכהות יותר באזור הגב, והופכת ללבנבנה בצד התחתון. סוליות הכפות האחוריות בצבע שחור. השפתיים הלבנות הן סימן ההיכר של המין. אורך ראשו וגופו של בנדיקוט קלרה 27–41 סנטימטרים, אורך זנבו 10.5-8 סנטימטרים ומשקלו 1.7-0.8 קילוגרם. המין מפגין דו-צורתיות זוויגית בולטת במיוחד, והזכר עשוי לשקול חצי קילוגרם יותר מן הנקבה.
בנדיקוט קלרה פעיל בשעות הלילה, ומבלה את שעות היום בשינה בקינים קרקעיים תחת פסולת עלים, שכבות טחב ופלורה נמוכה אחרת על אדמת היער. למרות שהמין אוכל-כל וניזון מחסרי חוליות בסבירות גבוהה, בקיבתם של הפרטים שנלכדו נמצאו רק פירות. לנקבה יש 6 פטמות בכיס, אך לרוב היא ממליטה ולד אחד או תאומים בחודש ינואר עד יולי.
מצב
בנדיקוט קלרה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), על בסיס ההנחה שאוכלוסייתו גדולה למדי בהתחשב בטווח התפוצה הרחב, ובשל העובדה שחלקים גדולים מהתפוצה שלו אינם מאוכלסים על ידי האדם או מאוכלסים בדלילות. אין איומים משמעותיים על המין, למרות ציד לבשר שמתרחש על ידי התושבים המקומיים. בנדיקוט קלרה מצוי במספר אזורים מוגנים.
הגביע הארץ-ישראלי 1929
הגביע הארץ ישראלי 1929 הייתה התחרות הארצית השנייה שאורגנה על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל. המשחקים החלו בנובמבר 1928 והסתיימו ב-30 במרץ 1929. בתחרות השתתפו 18 קבוצות.
מכבי תל אביב זכתה בגביע בפעם הראשונה.
השלב הראשון
בשלב זה נערכו שני משחקים.
השלבים המתקדמים
הערה: הקבוצה שאירחה את המשחק במגרשה הביתי צוינה כראשונה בכל זוג.
דן מרזוק
דן מרזוק הוא עורך דין ישראלי המכהן כמזכיר הכנסת החל מ-1 באפריל 2022.
ביוגרפיה
מרזוק שירת בכנסת כ-14 שנים. את תחילת דרכו עשה כמתמחה ולאחר מכן שימש במשך שלוש שנים כעוזר למזכיר הכנסת לשעבר, איל ינון. עם מינויו של ינון ליועץ המשפטי לכנסת, החל מרזוק לשמש כעוזרו הבכיר, תפקיד אותו מילא כעשר שנים. במסגרת זו מילא שורה של תפקידים מרכזיים בייעוץ המשפטי של הכנסת.
לאחר סיום תפקידו בכנסת, הקים מרזוק משרד עורכי דין, והחל לשמש כמרצה מן החוץ בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה.
בינואר 2022 הודיע יושב ראש הכנסת מיקי לוי על החלטתו למנות את דן מרזוק למזכיר הכנסת, במקומה של ירדנה מלר הורוביץ לאחר שזו פרשה לגמלאות, ולאחר קבלת המלצת ועדה מייעצת, שפעלה לראשונה בתולדות הכנסת. מינויו של מרזוק אושר בנשיאות הכנסת והוא החל לכהן כמזכיר הכנסת ב-1 באפריל.
מרזוק הוא בעל תואר ראשון במשפטים מהמסלול האקדמי המכללה למנהל ותואר שני במשפט ציבורי בתוכנית המשותפת של אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו.
אלן דובי
אלן ראסל דובי (באנגלית: Alan Russell Dobie; נולד ב-2 ביוני 1932) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
דובי נולד בוומבוול שבמערב רידינג ביורקשייר, לג'ורג' ראסל ולשרה קייט דובי. אביו היה מהנדס מכרות ואמו הייתה ממשפחת איכרים. דובי למד משחק בבית הספר למשחק של תיאטרון אולד ויק בלונדון. במהלך חמישים שנות הקריירה שלו הופיע ביותר מ-117 הפקות.
קריירה
הופעת הבכורה של דובי בתיאטרון הייתה בשנת 1952 במחזה "רומיאו ויוליה" מאת שייקספיר בתפקיד משרת של פאריס בתיאטרון אולד ויק בלונדון. ב-1963 הופיע לראשונה בברודוויי בדמות קורפורל היל במחזה "Chips with Everything" בתיאטרון פלימות'.
בין המחזות בהן הופיע דובי בתיאטראות וסט אנד בלונדון היו: "No Concern of Mine", "רוסמרהולם", "The Complaisant Lover", המחזה "The Tiger and the Horse" מאת רוברט בולט, "The Affair", "Curtmantle", "The Devils", "Inadmissible Evidence", "The Hallelujah Boy", "ברווז הפרא", "רוקדים בלונאסה", "Rough Justice", "המלט" וב"מחכים לגודו". בתיאטרון אולד ויק שיחק דומי במחזות "רומיאו ויוליה", "Italian Straw", "יוליוס קיסר", "רצח בקתדרלה", "הנרי השמיני", "הסוחר מוונציה", "מקבת'", "עמל אהבה לשווא", "אילוף הסוררת", "כטוב בעיניכם", "ריצ'רד השני", "הנרי הרביעי" חלק 1 ו-2, "מייג'ור ברברה", "Sergeant Musgrave's Dance", "One Leg Over the Wrong Wall", "Chips with Everything", "The London Cuckolds", וב-"Famine". ב-1963 גילם את דמותו של ישו הנוצרי ב-"Cycle of Mystery Plays" ביורק. דובי ביים את המחזות "נשות וינדזור העליזות", "Season's Greetings" ו-"Wedding in White".
מלכות צרפת
רשימת מלכוֹת צרפת היא רשימת נשות המונרכים הצרפתיים. בניגוד למספר מונרכיות אחרות, החוק הצרפתי דרש כי המלך המכהן יהיה זכר בכל גיל, וכך לא שלטה מעולם אישה בצרפת כמלכה מכהנת.
מאז שנת 987, אז עלה לשלטון איג קאפה, מייסד השושלת הקאפטינגית, היו בצרפת 49 מלכות, שלוש קיסריות ובת זוג מלכותית אחת (מאדאם דה מנטנון, שנישאה בחשאיות למלך לואי הארבעה עשר). שתי מלכות צרפתיות, אינגבורג, נסיכת דנמרק ואן, דוכסית ברטאן, היו מלכות פעמיים.
בין השנים 1285 ל-1328 אוחדו מלכויות צרפת ונווארה בשל נישואיה של ז'אן, המלכה השלטת של נווארה, לפיליפ הרביעי, מלך צרפת. כך כלותיה של ז'אן, שנישאו לשלושת בניה המלכים - לואי העשירי, פיליפ החמישי ושארל הרביעי, היו לא רק מלכות צרפת אלא גם מלכות נווארה. מלכות נווארה נפרדה מצרפת לאחר מותו של שארל הרביעי, והצטרפה אליה שוב עם עלייתו לשלטון של המלך אנרי הרביעי ועד לשנת 1791.
עוצרות
מלכות צרפתיות רבות שימשו כעוצרות בשם בעליהן כאשר אלו לא שהו במדינה, או בשם ילדיהן עד שהגיעו לבגרות:
ויטמין K
ויטמין K הוא שם כולל למספר תרכובות אורגניות ארומטיות המשמשות כוויטמינים. ויטמין K נחוץ לאדם לתהליכי קרישת הדם, לבניית העצמות ולבניית כלי הדם, בין היתר.
גילוי הוויטמין וסימונו
הוויטמין מסומן באות K לציון תפקידו בקרישת דם; זוהי האות הראשונה במילה Koagulation, "קרישת דם" בגרמנית. קיומו ותפקידו של הוויטמין התגלו בסוף שנות ה-30 על ידי הביוכימאי הדני הנריק דאם; דאם ערך מחקרים בתרנגולות שניזונו מתפריט דל שומן במיוחד. הוא הבחין שכעבור זמן מה, העופות סבלו משטפי דם בחלקים שונים בגופם, וכן שדגימת הדם שלהם נקרשה לאט מהרגיל. הוא ניסה לתת לתרנגולות את כל הוויטמינים שהיו מוכרים, אולם ללא הועיל. רק כשהוסיף למזונן מעט זרעי קנאביס, נעלמו התסמינים. אז עלתה במוחו המחשבה, כי אולי מדובר בוויטמין מסוג חדש.
המבנה הכימי התגלה על ידי הביוכימאי האמריקני אדוארד אדלברט דויזי (Edward Adelbert Doisy) בשיתוף עם הנריק דאם. שני המדענים זכו ב-1943 בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בעבור עבודתם זו. אופן הפעולה הפיזיולוגי של הוויטמין התגלה רק בשנת 1974.
מבנה כימי
תרכובות הוויטמין K הן כולן נגזרות של נפתלוקווינון (Naphthaloquinone), תרכובת ארומטית המורכבת משתי טבעות. הוויטמינים מורכבים מנפתלוקווינון שאליו קשורה שרשרת פחמימנית; ויטמיני K השונים נבדלים זה מזה בהרכב השרשרת הפחמימנית. טבעות הנפתלוקווינון מהוות את המרכיב הפעיל פיזיולוגית בוויטמין K, כך שאופן פעולתם של הוויטמינים השונים בקבוצה הוא זהה. השרשרת הפחמימנית משנה את מידת ההידרופוביות של התרכובת ועמה את יכולתה להתמוסס במים ובממסים אחרים, דבר המשפיע על ספיגת הוויטמין בגוף.
ישנן גם שלוש תרכובות סינתטיות המכונות K3 K4 K5 בעלות מבנה דומה. K3 (מנדיון), משמש כמקור זול לוויטמין בחיות משק. בבני אדם יש לו שימושים רפואיים, על-אף רעילות במינונים גבוהים.
תפקיד
ויטמין K מעורב בעיבוד של מספר חלבונים חיוניים. באופן ספציפי משתתף הוויטמין בקרבוקסילציה (הוספה של קבוצת קרבוקסיל, COOH) של חומצה גלוטמית, אחת מ-20 חומצות האמינו העיקריות המרכיבות את החלבונים. קבוצת הקרבוקסיל הנקשרת לחומצה גלוטמית מסייעת בקשירת יוני סידן. חומצה גלוטמית בעלת קבוצת קרבוקסיל כזו מסומנת Gla (להבדיל מ-Glu, סימונה של חומצה גלוטמית רגילה), וחלבונים המכילים שיירי Gla מכונים חלבוני Gla.
ויטמין K1 משמש בעיקר בכבד ליצירת גורמי קרישה, בעוד שוויטמין K2 זמין לקרבוקסילציה בשאר אברי הגוף, למשל בעצמות ובכלי הדם.
חלבוני Gla
נכון להיום ידועים 17 חלבוני Gla, והם משתתפים בתהליכי קרישת הדם (1–7 ברשימה), בבניין עצמות, בבניית כלי דם ובמשק הסידן בגוף. ויטמין K חיוני איפוא לתהליכים פיזיולוגיים אלו.
יצירת הוויטמין
חיידקים מסוימים מסוגלים לסנתז סוגים שונים של ויטמין K2. בחיידקים עצמם משמשת התרכובת כנשא אלקטרונים בתהליך הנשימה התאית. בעבר נטען כי המקור העיקרי לוויטמין K אצל בעלי חיים הוא חיידקים השוכנים במעי שלהם אשר מייצרים את הוויטמין, אך כיום עניין זה מוטל בספק.
בגוף מתבצעת המרה חלקית מ-K1 ל-K2 (בצורה MK-4). המרה זו מתבצעת בלבלב, בדפנות העורקים ובאשכים. הודגם כי המרה זו מתרחשת גם בעכברים ללא חיידקים במעיים.
מזונות המכילים את הוויטמין וצריכה מומלצת
ויטמין K2 בצורה MK-4 נמצא בכבד אווז ובכמויות קטנות יותר בביצים, חמאה, כבד עוף וכרעי תרנגולת (הריכוז תלוי בתזונת החיה).
ויטמין K2 בצורות MK-8, MK-9 מצוי במוצרי חלב שהותססו על ידי חיידקים מזופילים, למשל בגבינות גאודה וברי.
ויטמין K2 בצורה MK-7 מצוי בכמות גדולה מאוד במאכל היפני נָטוֹ העשוי מפולי סויה מותססים.
חשיפת המזון לאור אולטרה סגול (מהשמש או מנורות פלואורוסצנטיות) הורסת את ויטמין ה-K שבו.
הצריכה היומית המומלצת של ויטמין K1 לאדם בן 25 נעה בין 65 ל-120 מיקרוגרם. בניגוד לרוב הוויטמינים האחרים ניתן לצרוך ויטמין K ללא הגבלה וללא תופעות שליליות.
תוספי תזונה המכילים ויטמין K, מכילים בדרך-כלל K1 בלבד, ולא K2. בתוספי תזונה שכן מכילים K2, נמצא הוויטמין לרוב בצורה MK-7, שמופקת מהמאכל היפני נָטוֹ.
תסמיני חוסר
חוסר בוויטמין זה נחשב לתופעה נדירה. חוסר כזה עשוי להיווצר בעת תפקוד לא תקין של המעי או בעת פגיעה טראומטית במעי או הסרה של המעי. נטילת תרופות אנטיביוטיות גורמת לדילול כמות חיידקי המעי ולייצור מופחת של ויטמין K. חוסר בוויטמין K עשוי להתבטא בדימומים פנימיים (עקב בנייה משובשת של כלי דם), בהסתיידות של הסחוס ועקב כך בעיות במפרקים, בבנייה לא-תקינה של העצמות וכן בשקיעת סידן בדפנות העורקים, דבר הגורם לעלייה בלחץ הדם ואשר עשוי להוות סכנת חיים במקרה של סתימה מוחלטת של עורקים ראשיים.
תרופות מסוימות המשמשות לדילול הדם (ואשר ניתנות, למשל, לאנשים שסובלים מהיצרות של כלי הדם ונמצאים בסכנה לחסימת כלי דם על ידי קריש) פועלות באמצעות שיבוש פעולתו של ויטמין K או מניעת ייצורו בגוף. התרופה החשובה ביותר מסוג זה היא וארפארין (Warfarin). כשוויטמין K מוסיף את קבוצת הקרבוקסיל לחומצה גלוטמית הוא מתחמצן; מאוחר יותר הוא מתחזר על ידי האנזים VKOR (ראשי תיבות של Vitamin K epoxide reductase) וחוזר לצורתו המקורית. וארפארין נקשר לאנזים זה ומונע את פעולתו. ויטמין K נשאר בצורתו המחומצנת, הבלתי-פעילה, ומספר ימים לאחר תחילת נטילת התרופה אוזל מלאי הוויטמין הפעיל בגוף ושיעור קרישת הדם יורד בצורה ניכרת.
לעיתים ניתן לטפל בוויטמין K בחולים אשר להם בעיות קרישת דם. הוויטמין ניתן לעיתים קרובות לתינוקות, אשר בגופם בדרך כלל כמות מועטה בלבד של ויטמין K (עקב חיידקי המעיים המועטים אצלם וכן עקב היותו של חלב האם דל בוויטמין K).
יחסי ישראל–רואנדה
יחסי ישראל–רואנדה הם מערכת היחסים שבין הממשלות של מדינת ישראל לבין רפובליקת רואנדה.
בין המדינות מתקיימים יחסים דיפלומטים.
היסטוריה
בשנת 1955 מינתה ישראל קונסול כבוד בקונגו הבלגית שתחום אחריותו כללה את רואנדה. לקראת ההכרה בעצמאות של רואנדה, יצר נציג ישראל באו"ם קשרים עם ראשי המדינה בתקווה להביאה לתמוך בישראל באו"ם. במסגרת הקשרים שהתקיימו לפני העצמאות הרשמית שהתה בישראל משלחת מרואנדה ואורונדי שלמדה על הארגון של הפעילות החקלאית בישראל.
במהלך שנות ה-60 התקיימו ביקורים רבים של בכירים מרואנדה בישראל. באוקטובר 1962 ביקרו בישראל שרי החוץ והפנים של רואנדה. ב-24 באוקטובר 1962 חתמה ישראל הסכם לשיתוף פעולה טכני עם רואנדה והסכם זה אושר בדצמבר 1962 על ידי ממשלת ישראל. בסוף 1963 הגיע לישראל מפקד המשמר הלאומי של רואנדה, חתם עם ישראל הסכם סיוע להקמת יחידות נח"ל ברואנדה, וביקש אימוני צניחה בישראל ומכירת נשק לרואנדה. ביקור נוסף של שרים מרואנדה התקיים בפברואר 1965. ביוני 1966 ביקר בישראל שר התיירות של רואנדה. נציגים מרואנדה הגיעו לישראל ללמוד במכון האפרו-אסיאתי של ההסתדרות. באוגוסט 1967 הגיע שר הבריאות של רואנדה לישראל.
ישראל שלחה לרואנדה סיוע חומרי בעת השיטפונות שפקדו את רואנדה באוגוסט 1963. במאי 1964 השתתפו נציגים מרואנדה בקורס נח"ל לאפריקאים בישראל ונציגים מישראל נסעו לאוגנדה לסייע בהקמת הנח"ל שם. כן נסעו רופאים מישראל לאוגנדה לסייע למערכת הבריאות שם.
רואנדה מצידה תמכה בישראל באו"ם. לאחר מלחמת ששת הימים והקרע ביחסי ישראל–צרפת מצאה עצמה רואנדה, שהשתייכה לקבוצת המדינות דוברות הצרפתית באפריקה, תחת לחץ לצנן את יחסיה עם ישראל, אולם בכל זאת נמשכה, לפחות חלקית, התמיכה בישראל באו"ם.
בשנת 1965 הקימה ישראל ברואנדה נציגות דיפלומטית ישראלית שבראשה עמד אריה לוין כמזכיר ראשון. עם מינויו של אורי לוברני כשגריר באוגנדה הוא מונה גם לשגריר לא תושב ברואנדה.
מיד לאחר פרוץ מלחמת יום הכיפורים, ניתקה רואנדה את קשריה עם ישראל, ובכך הייתה המדינה הראשונה לעשות זאת בגל ניתוקי היחסים עם ישראל של מדינות אפריקניות. הסכם השלום בין ישראל למצרים הביא לתזוזה מסוימת של מדינות אפריקניות רבות, בהן רואנדה, לכיוון קשרים מסוימים עם ישראל. בתחילת שנות ה-80 הכחישה רואנדה ידיעות על קשרים עם ישראל. למרות זאת, מנהיג רואנדה, ז'ובנל הָבּיָרימָנָה, שתפס את השלטון ברואנדה ביולי 1973, קיים קשרים טובים עם ישראל, תקופה מסוימת. פורסם שישראל השתתפה באימון המשמר הנשיאותי של הביארימנה. ישראל אף קיימה עסקאות יצוא נשק עם רואנדה, אך אלו הופסקו לאחר רצח העם ברואנדה. ממשלת ישראל נמנעת מלפרסם מידע על יצוא הנשק לרואנדה באותה תקופה כדי לא לפגוע ביחסיה הנוכחיים עם רואנדה.
ביולי 1994 שלחה ישראל לרואנדה משלחת סיוע רפואי במבצע "ניצני תקווה". חודשים ספורים לאחר רצח העם ברואנדה שהביאה למעבר השלטון במדינה לידי הטוטסי, קרבנות הטבח, באוקטובר 1994, קשרה רואנדה יחסים דיפלומטיים עם ישראל. נטען שקשירת הקשרים עם ישראל, יצרה קישור בדעת הקהל הבינלאומי בין ישראל כמדינת היהודים קרבנות השואה לבין השלטון ברואנדה כמייצג את קרבנות רצח העם.
ביולי 2016 ערך ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, ביקור ממלכתי במדינה.
בשנת 2015 הסכימו שתי המדינות כי רואנדה תקלוט מסתננים שיגורשו מישראל. ב-2017 פורסם כי ישראל תשלם לרואנדה 5000 דולר עבור כל אחד שתקלוט.
בנובמבר 2017 הודיע ראש ממשלת ישראל על פתיחת שגרירות ברואנדה.
באוקטובר 2018 פורסם כי בכוונת משרד החוץ הישראלי לפתוח שגרירות בבירת המדינה, קיגאלי במהלך שנת 2019. בדצמבר 2018 אישרה הממשלה את מינוי שגריר ישראל הראשון, רון אדם, לקיגאלי, בירת רואנדה. השגרירות נפתחה ב-22 בפברואר 2019.
בסוף יוני 2019 החל לראשונה לפעול קו טיסות ישיר בין נמל התעופה בן-גוריון לנמל התעופה הבין-לאומי קיגאלי. הטיסות מבוצעות על ידי חברת התעופה הלאומית של רואנדה, רואנדאייר.
ב-3 בנובמבר 2020, הודיעה חברת התעופה הישראלית ישראייר כי היא תפעיל טיסות לרואנדה.
My Heart Will Go On
My Heart Will Go On (בעברית: לבי ימשיך לפעום) הוא שיר הנושא של הסרט "טיטניק" (1997), שהקליטה הזמרת-יוצרת הקנדית סלין דיון. השיר יצא לאור ב-8 בדצמבר 1997, כסינגל הרביעי מתוך אלבומה החמישי של דיון בשפה האנגלית, Let's Talk About Love, וכסינגל הראשון והיחיד מתוך הפסקול, Titanic: Music from the Motion Picture.
השיר הפך ללהיט וזכה בהצלחה בינלאומית: הוא הגיע למקום הראשון ב-30 מצעדי שירים, נמכר בלמעלה מ-18 מיליון עותקים, זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, בארבעה פרסי גראמי, בפרס המוזיקה של בילבורד, בפרס המוזיקה הלטינית של בילבורד ובפרסים נוספים. בנוסף לכך, הפך לשיר השני הנמכר ביותר בכל הזמנים בביצוע זמרת, לשיר השמיני הנמכר ביותר בכל הזמנים ולשיר הנמכר ביותר בשנת 1998.
במרוצת השנים הפך השיר למצליח ביותר של דיון, ולשיר המזוהה ביותר עמה. ב-2001 נכלל השיר ברשימת "שירי המאה", רשימת השירים המצליחים ביותר של המאה ה-20, שערכו איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) והקרן הלאומית לאמנויות. לכבוד חגיגות ה-20 ל"טיטניק" הופיעה דיון עם השיר בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד, שנערך ב-21 במאי 2017. את הווידאו קליפ של השיר ביים ביל וודראף, והוא פורסם בסוף שנת 1997.
כתיבת השיר
ג'יימס הורנר הלחין במקור את הנעימה המלווה את השיר כדי שתשמש מוטיב אינסטרומנטלי חוזר במספר סצנות במהלך הסרט "טיטניק". לאחר מכן רצה לחבר גרסה מלאה, כולל מילים, לצורך השמעה ברקע כתוביות הסיום של הסרט. לשם כך נשכר ויל ג'נינגס, שכתב את מילות השיר "מנקודת מבטו של אדם מבוגר, המביט אחורה על מהלך חייו".
במאי הסרט "טיטניק", ג'יימס קמרון, לא רצה ששיר בסגנון זה ייכלל בסרט, אך ויל ג'נינגס המשיך בתהליכי כתיבתו כפי שתוכנן במקור. כאשר שמעה דיון את השיר לראשונה, לא רצתה להקליטו, מכיוון שחשבה שתתגרה במזלה אם תשיר עוד שיר נושא קולנועי לאחר ההצלחה של "Beauty and the Beast" מהסרט שובר הקופות "היפה והחיה" ששרה שש שנים לפני כן.
בסופו של דבר השמיע הורנר את השיר למפיק המוזיקלי סיימון פרנגלן, שעבד איתו כמה פעמים בעבר. פרנגלן, שהפיק ועבד עם דיון על כמה משיריה המוכרים ביותר, שמע את לחן השיר והחליט לתכנן ולנהל את כל מהלך הקלטתו, ולבסוף ביקש מדיון לבצע אותו והיא נענתה לבקשתו.