cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קילינג ג'וק
איחוד, שני אלבומים נוספים ומותו של רייבן
בפברואר 2005, יחד עם המתופף בן קלברט, קילינג ג'וק ניגנה 2 הופעות ב-O2 שפרד'ס בוש אמפייר בלונדון כדי להנציח את יום ההולדת ה-25 של הלהקה. דיסקים ו-DVD של ההופעות יצאו בסתיו של אותה שנה. ביוני, גרסאות מחודשות ומורחבות של דמוקרסי ופנדמוניום שוחררו על ידי חברת Cooking Vinyl. גרסאות מחודשות של ארבעת האלבומים הראשונים שלהם יצאו ביולי. ב-2008, רזה אודהין הצטרף ללהקה כקלידן כשהם תמכו בסיבוב ההופעות הבריטי של מוטלי קרו ולאחר מכן עבדו על אלבום חדש בפראג. התרומה של קילינג ג'וק לעולם הרוק קיבלה היכר כאשר הם זכו בפרס הישג החיים של קראנג. הם הקליטו את האלבום החדש שלהם במרתף מתחת לאולפן הקלטות בשם "Hell" בפראג, מה שיצר את Hosannas from the Basements of Hell, שיצא באפריל 2006 והגיע ל-75 המקומות הראשונים בטבלאות הבריטיות.
בתחילת 2007 קילינג ג'וק הוציאה 3 קולקציות ארכיון. הראשונה, Inside Extremities הייתה אלבום כפול של חומרים מההכנות של הלהקה לאלבום Extremities, הכוללת חזרות, מיקסים נדירים, שיר גנוז בשם "The Fantic" שראה אור לראשונה והופעה באורך מלא מסיבוב ההופעות של Extremities. שני האוספים הבאים נקרו Bootleg Vinyl Archive. כל אחד מהם הכיל קופסה עם שלושה דיסקים של הקלטות חיות שבמקור שוחררו בשנות השמונים ובנוסף הופעה מאסטוריה מסיבוב ההופעות של Pandemonium (שהוצבעה כאחת ההופעות הכי טובות אי פעם בקראנג). האלבום Extremities, Dirt & Various Repressed Emotions שהפסיקו לייצר חזר לייצור בגרסה משופרת.
ב-20 באוקטובר, רייבן מת מכשל בלב לפני הקלטות בשווייץ. לזכרו, קולמן הרכיב את השיר "The Raven King" שהופיע באלבום הבא של הלהקה. ב-2008 כל האלבומים שלא הוצאו מחדש בגרסה משופרת עם שירי בונוס הוצאו גם הם.
איחוד הליין-אפ המקורי (2008-ימינו)
אחרי מותו של רייבן, הליין-אפ המקורי של קולמן, ג'ורדי יות' ופרגוסון התאחד. קולמן סיפר למגזין "טרורייזר" איך קרה שאחרי 20 שנות היעדרות פרגוסון חזר: "הכל התחבר כשכולנו נפגשנו בהלוויה של...רייבן. אפקט האיחוד שזה עשה על כולנו מצחיק. זה גרם לנו להבין שאנחנו לא בני אלמוות וכמה קילינג ג'וק חשובה לכולנו."
הם התאחדו בגרנדה (ספרד), בתוכנית סיבוב הופעות שכוללת 2 לילות בערי בירה אחדות בעולם, מנגנים תוכנית של 4 אלבומים שלמים. החזרות הונצחו לנצח על Duende - The Spanish Sessions. סיבוב ההופעות החל בספטמבר בטוקיו ונגמר בשיקגו באוקטובר.
הלהקה הופיעה אז בכמה פסטיבלים, כולל All Tomorrow's Parties, Sonisphere Festival וRebellion Festival, בין ההופעות הראשיות בחלקם. הם גם הופיעו באוהל הכי גדול ב"אייסל אוף וייט" ב-2009 אחרי שנבחרו על ידי טים בורגס, הסולן של דה שרלטנס.
באוקטובר ונובמבר 2009, הם הקליטו את האלבום "Absolute Dissent" שיצא ב-2010, מסמן את יום ההולדת ה-30 של הלהקה, שקדם לאי.פי "In Excelsis" מיוני 2010. בנובמבר, הלהקה קיבלה את "פרס החדשנות" ב"קלאסיק רוק רול אוף הונור"; הפרס ניתן לקילינג ג'וק על ידי ג'ימי פייג' מלד זפלין, שאמר "הייתה לי דרך ארוכה עם ג'אז קולמן ולהקה. הייתי הולך לראות אותם וזו הייתה להקה שממש הרשימה אותי בגלל שהסאונד של הגיטרה של ג'ורדי היה ממש, ממש חזק. הם היו ממש שבטיים, הלהקה וזה היה ממש אינטנסיבי. זה היה רק ממש טוב לשמוע משהו כזה בשנות השמונים, שקצת הסתגרו עם תספורות וסינתיסייזר." הלהקה הוקרה גם על ידי מטאל האמר בפרסים השנתיים שלהם עם פרס אלבום השנה על "Absolute Dissen".
ב-2012, הלהקה שחררה את "MMXII". הוא הגיע למקום 44 בשבוע הראשון לשחרורו (המיקום הכי גבוה של הלהקה בטבלאות מאז האלבום מ-2003) וגם למקומות גבוהים בטבלאות אירופאיות אחרות.
הלהקה הוציאה לאור את אלבום האולפן ה-15 שלה, "Pylon", ב-23 באוקטובר 2015. גרסת הדלוקס הכילה 5 שירים נוספים. 9 הופעות באנגליה יצרו כדי לשווק את האלבום. "פיילון" הגיע למקום 16 בטבלאות האלבומים הבריטיות והפך לאלבום הראשון של הלהקה שהגיע ל-20 המקומות הראשונים מאז 1994. בנובמבר 2016, הלהקה ניגנה בבריקסטון אקדמי בלונדון, לפני שיצאה לסיבוב ההופעות האירופאי הכי ארוך שלה אי פעם.
סגנון
הלהקה קראה למוזיקה שלה "מוזיקה מתוחה". פרגוסון תיאר אותה כ"הצליל של כדור הארץ מקיא. אני אף פעם לא בדיוק בטוח האם להיפגע מהשאלה 'האם אתם פאנק (Punk)?' או לא, כי אני אהבתי פאנק, אבל אנחנו לא. אני חושב שההשפעות שלנו היו מעבר לפאנק. ברור שלפני הפאנק יש את לד זפלין, בלאק סבאת', יס (להקה) וקינג קרימזון שהשפיעו עליי כנגן וכל שאר הבחורים מהלהקה יגידו דברים אחרים אבל אני בטוח שכל האמנים האלה היו חלק גם מההיסטוריה שלהם.
סגנון השירה של קולמן ו"צרחות מפחידות" הושוו ללמי ממוטורהד. הקול שלו תואר גם כמאיים. בחלק הראשון של הקריירה שלהם קולמן ניגן גם סינתיסייזר כששר, מוסיף סאונד אלקטרוני כדי ליצור אטמוספירה מטרידה.
סגנון הגיטרה של ג'ורדי הוא מטאלי וקר. לפי המבקר סימון ריינולדס, ג'ורדי לקח את צליל הגיטרה של קית' לבנס מ-PiL והפך אותו ללא אנושי ואקסטרימי.
סגנון התיפוף השבטי של פרגוסון הושווה לחומרים הישנים של סוזי והבנשיז. קולמן אישר בשנות השמונים המוקדמות שפרגוסון באמת האזין להם.
לגבי המבנה של השירים שלהם, המבקר כריס נידס ציין ש"הפזמונים החוזרים מורכבים בעיקר משם השיר חוזר על עצמו."
מורשת והשפעה
קילינג ג'וק נתנו השראה לאמנים מז'אנרים שונים. הם הוזכרו כמעוררי השראה על ידי כמה להקות הארד רוק כמו סאונדגארדן ומטאליקה. מטאליקה עשו קאבר ל"The Wait" וג'יימס הטפילד אמר שקולמן הוא אחד מהזמרים האהובים עליו. סאונדגארדן אמרו שהם אחת מההשפעות הרבות שלהם כשהם התחילו לנגן. הלהקה הלמט עשתה קאבר ל"Primitive" ב-1993. פיית' נו מור אמרו שהם להקה טובה ושכל חברי הלהקה אוהבים אותם. הסגנון של ג'ורדי השפיע על העבודה של קורט קוביין עם נירוונה (להקה), לפי AllMusic, עם שילוב של צליל מתכתי עם אפקט פזמון חוזר מנצנץ. הפו פייטרס עשו קאבר ל"Requiem" ב-1997. להקת המטאל פיר פקטורי הקליטה את "Millenium" ב-2005. ג'יינז אדיקשן אמרו שלהקה הייתה אחת מהשפעותיהם; הזמר פרי פארל הושבע מההיבט ההקשתי והשבטי של המוזיקה שלהם.
הלהקה השפיעה על הרבה להקות אינדסטריאל, כמו Nine Inch Nails ומיניסטרי. הם צוינו על ידי סולן ניין אינץ' ניילז שהזכיר את התעניינותו בחומרים המוקדמים שלהם ואמר שלמד את המוזיקה שלהם. אל ג'ורגנסון ממיניסטרי אמר שהוא מעריץ גדול של הלהקה. הסולן של גאדפלש הושפע על ידי החומרים המוקדמים שלהם.
הלהקה צוינה גם על ידי להקות אלטרנטיב כמו מיי בלאדי ולנטיין וLCD Soundsystem. המלחין של מיי בלאדי ולנטיין הזכיר את הלהקה והילל את המגע של ג'ורדי, שאותו תיאר כ"נגינה חסרת מאמץ שמפיקה צליל מפלצתי".
חברים
חברים נוכחיים:
חברי עבר:
בן קלברט- מתופף (2005–2008)
מוזיקאים נוספים:
חופמי שדות
חופמי שדות (שם מדעי: Pedionomus torquatus) הוא עוף יחידי בסוגו ובמשפחתו - פדיונומיים (Pedionomidae) שבסדרת החופמאים. מין זה אנדמי לאוסטרליה ובעיקר למדינת ניו סאות' ויילס.
זהו עוף קרקע באורך של עד 20 ס"מ ובעל נוצות מנומרות חומות אצל הזכרים והנקבות, הגדולות מהם, בעלות צווארון שחור ולבן מנומר. המקור והרגליים צהובות והנוצות מותאמות להסוואה. החופמי מעופף גרוע אבל יודע לרוץ מהר על הקרקע. הוא מטיל את ביציו על הקרקע.
חופמי השדות חי בערבות פתוחות ברחבי דרום-אוסטרליה. מספרו פחת במהירות עקב צמצום הערבות האוסטרליות בשביל פיתוח וכיום הוא מצוי בסכנת הכחדה.
דוד דרעי (ספורטאי)
דוד דרעי (נולד ב-1970) הוא שחקן ומאמן כדורסל כיסאות גלגלים, חבר נבחרת ישראל בכדורסל בכיסאות גלגלים ומאמן נבחרת בית הלוחם בירושלים.
דרעי נולד בצרפת ועלה לישראל בילדותו. נפצע בשירותו בחטיבת הצנחנים.
כחבר נבחרת ישראל השתתף ב בהם דורגה הנבחרת במקום השישי.
בשנת 2009 הקים את קבוצת הכדורסל של בית הלוחם בירושלים, בה איפשרו השתתפות של שחקנים בריאים על כיסאות גלגלים והוא שיחק לצד אחיו שמואל. דרעי שימש קפטן הנבחרת.
משבר המילואים בצה"ל (2023)
משבר המילואים בצה"ל החל ב-2023 בעקבות קידום הרפורמה המשפטית לאחר שאלפי חיילים בשירות מילואים פעיל הודיעו על הפסקת התנדבותם כחלק ממחאתם נגד הרפורמה. לפי דובר צה"ל, מצב זה של הפסקת המילואים הוביל לפגיעה מתוחמת-מתמשכת בכשירות ובמוכנות למלחמה בחילות כגון חיל האוויר שעיקר מצבת כוח האדם שלהם מתבסס על משרתי המילואים.
רקע
עם חשיפת שר המשפטים יריב לוין על תוכניתו לבצע שינויים במערכת המשפט, החלו להתפרסם שורה של עצומות ומכתבים מחאתיים של קבוצות משפיעות בחברה הישראלית, ביניהם יוצאי יחידות מובחרות בצה"ל שהזהירו מההשלכות הצפויות של הרפורמה. בין ראשוני המכתבים שעוררו תעודה היה מכתבם של אנשי מערך המבצעים המיוחדים שגרס כי אם החקיקה תעבור, הם יחדלו מ"להתנדב לדיקטטורה". לטענתם, החלשת הרשות השופטת בישראל עלולה לחשוף אותם לתביעות בבית הדין הפלילי הבין-לאומי בהאג. לאחר פרסום מכתב זה פורסמו מכתבים דומים של משרתי מילואים ביחידות נוספות בצה"ל, ביניהן היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669), יחידת יהל"ם ורופאים במערך הרפואה.
בראשית מרץ 2023, הודיעו 37 מתוך 40 טייסי קרב של טייסת 69 כי לא יתייצבו לאימונים ויפסיקו את התנדבותם לשירות מילואים אם תעבור החקיקה. על רקע זה השעה מפקד חיל האוויר תומר בר את הטייס גלעד פלד, אל"מ במילואים, אך החזירו לשירות בהמשך. ב-25 במרץ ערך שר הביטחון יואב גלנט מסיבת עיתונאים בה קרא לעצור את החקיקה והזהיר מפני השלכות קידומה לאור תופעת הפסקת ההתנדבות. עם השהיית החקיקה בסוף מרץ 2023 ופתיחת 2023, הודיעו רבים על השהיית המחאה וחזרתם להתנדבות.
לאחר פגרת הכנסת, החלה הממשלה לקדם בשנית את חקיקת השינויים במערכת המשפט, כאשר ביולי 2023 הועבר חוק צמצום עילת הסבירות בקריאה שנייה ושלישית. בעקבות כך, הודיעו עשרות אלפי משרתי מילואים על מימוש ההחלטה להפסיק את ההתנדבות למילואים. בימים שלאחר מכן הלכו והתרבו הדיווחים על חתימות של אנשי מילואים מיחידות שונות על העצומה.
פגיעה בכשירות ומוכנות צה"ל
בצה"ל מספר יחידות מובחרות וחילות המסתמכים על משרתי המילואים שלא רק בזמן מלחמה, אלא בשגרה ובפעולות מבצעיות שנערכות במערכה בין המלחמות. כך בחיל האוויר, בו נדרשת הכשרה ארוכת שנים לתפקידי הטיסה, משרתים טייסי מילואים מבצעיים שמבצעים תקיפות מחוץ לגבולות המדינה על בסיס תדיר.
לאור החששות מפגיעה בכשירות, דובר צה"ל אישר כי הפסקת ההתנדבות מובילה לפגיעה מתמשכת בכשירות ובמוכנות המבצעית, אם כי מדובר בפגיעה מתוחמת.
שרה פרנקל
שרה פרנקל (ג' בסיוון ה'תרצ"ה, 4 ביוני 1935 - ג' באייר ה'תשע"ז, 29 באפריל 2017) הייתה עיתונאית, כתבת "קול ישראל" והקול של "יהדות הדממה".
ביוגרפיה
שרה בת נפתלי וחנה, הייתה שנים רבות כתבת 'קול ישראל' לענייני מפלגות, טיפלה בנושאים הקשורים לעולם היהודי, לעלייה ולקליטה. במיוחד, טיפלה בסוגיית האנטישמיות. היא הייתה הקול של יהדות הדממה אשר מיזגה שליחותה העיתונאית עם שליחות ממלכתית למען מאבקם של היהודים מאחורי "מסך הברזל", "יהודי הדממה" בברית המועצות בעידן "המלחמה הקרה, שכל שאיפתם הייתה לצאת אל החופש ואל מדינת ישראל.  בשל חריצותה ומצוינותה הוענק לה בשנת 2002 פרס 'בני ברית' על מפעל חיים. עבדה גם בארגון 'נתיב' ושימשה ראש השלוחה שלו בצפון אמריקה. נחמיה לבנון, שעמד בראש "נתיב", העיד כי "השידורים בנושא העלייה וקליטה היו חלק מרכזי בעבודתה כעיתונאית, והיא השקיעה כוחות, זמן ומאמצים רבים בקיום קשרים מצוינים עם פעילים".   טרם צאתה בשליחות לארצות הברית, הוענק לה בבית הנשיא יחד עם 29 נשים נוספות "אות שנת השלושים למדינה". אות שניתן לנשים שהתבלטו בהישגיהן בשלושת העשורים הראשונים למדינה. פרנקל נולדה ל'משפחה הלוחמת', להוריה חנה ונפתלי. האב, חבר בית"ר והאצ"ל, נהרג במלחמת העצמאות (ט"ז בתשרי תש"ט) כחובש גדודי בדרגת קצין בחטיבת "גבעתי" בעת שנהג באמבולנס צבאי בגזרת קסטינה לבית החולים להביא ציוד לתחנת העזרה הקדמית שהיה אחראי לה. גם במערכות האצ"ל, יצא עם האמבולנס לחלץ פצועים תחת אש. אחיה הצעיר גדעון, חבר בית"ר וספורטאי מצטיין בקבוצת הכדורסל של בית"ר בצפון תל אביב, נהרג בעת שירותו בסיירת חיל השריון ביום הרביעי למלחמת ששת הימים, בדרכו לתעלת סואץ בג'יפ של סמל המחלקה כשהוא מוביל אספקה לעבר התעלה. הוא הותיר בנופלו אישה ובת שטרם מלאו לה שנה.  עוד לפני שעבדה ב"קול ישראל", עבדה במערכת 'מעוז', עיתון הצעירים של בית"ר (ירחון), ביומונים 'חרות' ו'היום' ועם סגירתו של זה האחרון, כתבה ב"מעריב". בערוב ימיה הייתה חברת מערכת רבעון 'האומה', במה למחשבה לאומית, לתיעוד ולספרות בהוצאת המסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי. כתבותיה ומאמריה ספוגים היו תמיד אהבה גדולה לעמה במולדת ובתפוצות הגולה; ובמיוחד לאלה הנרדפים על יהדותם וכמיהתם לציון ולירושלים. יו"ר הנהלת מכון ז'בוטינסקי בישראל, ידידה מנוער ועורך "האומה", יוסי אחימאיר, אמר כאשר נתקבלה הידיעה על פטירתה: "שרה פרנקל הייתה עיתונאית חרוצה ופורייה. מותה היא אבדה קשה לי ולכל מכריה, שכה אהבוה". ובהספד שנשא לזכרה אמר, בין השאר: "כאב כפול, שכול כפול היו נחלתך, אבל בגאון ובנדיבות מילאת את שליחותך העיתונאית, הציונית, היהודית, ועתה, ערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל – ובהם שני יקיריך – ושלוש שעות לפני צפירת הדומייה, את נפרדת מאתנו. אנחנו נפרדים ממך. ... חבל שאינך יכולה לראות את הרבים, שבאו להיפרד ממך – משפחת ידידייך ואוהביך מכל תקופות פעילותך – בבית"ר ובתנועת החרות, בתקשורת הכתובה והמשודרת, בעלייה ובקליטה, שותפייך למאבקים למען פתיחת שערי ברית המועצות להמוני אחינו. כולם נקבצו ובאו לך, מבכים את הסתלקותך".
קישורים חיצוניים
מקורות: מכון ז'בוטינסקי / סימול: כ 25 – 17 / 20  שרה פרנקל, 'שרה אהרנסון', "מעוז", עיתון צעירי בית"ר, (ירחון), 9 באוקטובר 1966, עמ' 12; שרה פרנקל, 'בטרם שואה', '20 שנה לפתיחת החזית השנייה של האצ"ל', הוצאה חד-פעמית, [תל אביב], תשכ"ז, 2 בנובמבר 1966; 'סופרת שידורי ישראל מוסרת: סילווה זלמנסון שוחררה ממחנה מעצר בברית המועצות', כותרת ראשית ב"מעריב", 23 באוגוסט 1974; 'קולטת ונקלטת', ורד קלנר, "כל העיר", 20 בדצמבר 1996; שרה פרנקל, 'אני טוראית והוא אלוף' - "הארץ", 3 ביוני 2004
יעקב אסייג
קריירה
אסייג החל את דרכו במחלקת הנוער של הפועל נצרת עילית, ובגיל 17 נכלל בסגל נבחרת הנוער. עם חזרתה לליגה הבכירה בעונת 1978/1979 החתימה בני יהודה תל אביב את אסייג כמחליף לרוני וסרשפרונג אשר עזב את הקבוצה. אסייג שיחק בבני יהודה במשך שתי עונות בסיומן עבר להפועל חיפה. ב-1980 רשם הישג חסר תקדים כשהצליח לשמור על רשת נקייה במשך 746 דקות ברציפות. בהמשך שיחק גם במכבי יבנה והפועל רמת גן.
בעונת 1984/1985 שב לבני יהודה כשזו שיחקה בליגת המשנה, ובתום עונה בודדת שבה הקבוצה לליגה הראשונה. בעונת 1989/1990 זכה אסייג עם הקבוצה באליפות היחידה בתולדותיה. אסייג המשיך בתור שוער הקבוצה עד לעונת 1991/1992. לאחר שמונה עונות רצופות בקבוצה, עבר אסייג לבית"ר ירושלים וזכה עמה בתואר האליפות.
בסיום העונה עזב את בית"ר ירושלים והחל לנדוד בין מספר קבוצות עד שפרש ממשחק פעיל בסיום עונת 1998/1999 במדי הפועל לוד.
לזכותו של אסייג ארבע הופעות במדי הנבחרת ישראל אשר נערכו במסגרת משחקי ידידות.
אסייג הוא השוער הישראלי ששמר על רשת נקייה בהכי הרבה משחקים בהיסטוריה – 171 מתוך 445 משחקי הליגה הראשונה בהם הוא שותף.
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו ממשחק פעיל עבר לאמן את הפועל נצרת עילית, אך ללא הצלחה יתרה. משם שב לבני יהודה לתפקיד מאמן השוערים הן במחלקת הנוער והן בקבוצת הבוגרים. לקראת סיום עונת 2000/2001, בגיל 42, שב לשער הקבוצה עקב יכולתו הדלה של השוער מוני שיקלי, אולם לא הצליח למנוע את ירידת הקבוצה לליגה השנייה.
במהלך עונת 2007/2008, הידרדרה בני יהודה לתחתית הטבלה, בעקבות כך החליט מאמן הקבוצה דאז, ניצן שירזי, להתפטר מתפקידו. אסייג הפך באופן זמני, ביחד עם חזי שירזי, למאמן הקבוצה עד להחתמתו של אלי כהן לתפקיד המאמן. לאחר התפטרותו של כהן כ-8 מחזורים לסיום העונה, מונו אסייג ושירזי למאמני הקבוצה עד לתום העונה. עד לסיום העונה ניצחה בני יהודה בשמונה מתוך תשעת משחקיה והצליחה להישאר בליגת העל. אסייג הוסיף לשמש מאמן שוערים של קבוצת הבוגרים ומחלקת הנוער בקבוצת בני יהודה גם בתקופה זו.
באוקטובר 2016 מונה למאמן זמני בבני יהודה במקומו של אריק בנדו, אך לאחר כחודשיים בתפקיד מונו באופן קבוע יצחק שום כמנהל ספורטיבי וניסן יחזקאל כמאמן ראשי ואסייג שב לשמש מאמן השוערים של הקבוצה, אולם לקראת סיום העונה פוטרו השניים ואסייג מונה ביחד עם כפיר אדרי למאמן ראשי ואף זכה בגביע המדינה.
ב-10 במאי 2022 פוטר מהמועדון.
תארים
כשחקן:
כמאמן:
With You (שיר של מריה קארי)
With You (בעברית: ביחד איתך) הוא סינגל של זמרת הרית'ם אנד בלוז האמריקאית מריה קארי. השיר יצא לאור ב-4 באוקטובר 2018, כסינגל הראשון והפותח מתוך אלבומה השלושה עשר, Caution. אחריו, יצא הסינגל "A No No".
השיר הגיע למקום השמיני במצעד השירים שבהונגריה, ה-16 במצעד שירי ה-R&B, וה-14 במצעד שירי ה-R&B העכשוויים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי מריה קארי ודיג'יי מאסטרד. השיר הוא שיר בסגנון הרית'ם אנד בלוז בדומה לשאר השירים מתוך האלבום. מילות השיר מדברות על אישה אשר מחפשת מישהו איתו היא תרגיש בטוחה.
בנוסף לכך, היה השיר זמין להורדה דיגיטלית כבר בצאתו.
וידאו קליפ
הוידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי הצלמת שרה מקולגן בדומה לקליפ של "GTFO", ופורסם ב-10 באוקטובר 2018. הוא הועלה לערוץ ה-Vevo של מריה קארי, וכבר ביומו הראשון ביוטיוב צבר למעלה מחצי מיליון צפיות.
הר ברך
הר ברך הוא הר, בגובה 840 מטר, בשמורת הרי אילת ממערב לבקעת תמנע. מקור השם בשמו הערבי "ג'בל אל איבריק".
ממערב להר ברך נמצא נחל ברך הנשפך צפונה, וחלקו הצפוני נחשב כגבולה הדרומי של בקעת עובדה. מהר ברך תצפית דרומה לכיוון המשך שמורת הרי אילת - הר עתק והר בשמת, ותצפית מזרחה לכיוון בקעת תמנע ופארק תמנע. נקודת התצפית בהר ברך צוינה כאחת מנקודות התצפית היפות בישראל.
בין הר ברך להר עתק מצוי מעלה רגלי - מעלה ברך. שביל מעלה ברך סגור זמנית עקב נזקי שיטפונות, וקיימת סכנת חיים לעבור בו עד שישופץ.
אל ההר ניתן להגיע בשבילי הולכי רגל מצפון ומדרום, וכן ממערב דרך שביל נחל בוטם.
ההר נמצא בסמיכות לשביל ישראל, במרומי מצוקי תמנע. ניתן להגיע אל ההר גם ברכב מכיוון שביל המסומן בסימון שבילים כחול של החברה להגנת הטבע, היוצא מכיוון בקעת עובדה, או בשביל המתאים לכל רכב, היוצא מק"מ 32 של כביש 12 (לפי מפת סימון שבילים).
אתרי טיול נוספים בסמיכות להר ברך הם נחל מתק, באר מתק נחל מלחן ובאר מלחן.
לוחמי חיל ההנדסה הקרבית נוהגים לסיים את מסע הכומתה שלהם כשהם עולים את הר ברך עם אלונקות, ומקבלים את הכומתות הכסופות בפסגה.
קרב תל עזזיאת
קרב תל-עזזיאת הוא קרב שהתחולל ב-9 ביוני 1967, במסגרת הלחימה ברמת הגולן בחזית הסורית במלחמת ששת הימים. בסיום הקרב המורכב, הצליח כוח צה"ל, שהשתייך לחטיבת גולני, לכבוש את המוצב הסורי.
תל עזזיאת, שבצפון מערב רמת הגולן, היווה חלק מקו מוצבים בין זעורה לישראל יחד עם בורג' בביל, תל פאחר, בחריאת, וחירבת א-סודה. מזרחה לתל, מעבר לדרך הפטרולים, נמצא המוצב האחורי, תל פאחר. המוצב היה המוצב הסורי העיקרי באזור ושלט בתצפית ובאש על צפון עמק החולה. ממערב, מעבר ל"כביש הנפט" נמצא הכפר עין פית, ומעליו נמצא הכפר זעורה.
הקרב נערך כחלק מקרב הבקעה שביצעה חטיבת גולני, בפיקוד יונה אפרת, בצפון רמת הגולן. חטיבת גולני תוגברה בגדוד טנקים 377 בפיקוד אמנון חינסקי (מחטיבה 37). בתוכנית הקרב נועד גדוד 51, בפיקוד בני ענבר, לכבוש את תל עזזיאת, גדוד 12, בפיקוד משה "מוסא" קליין, לכבוש את תל פאחר וגדוד 13 נועד להיכנס בפרצה שנוצרה בקו הסורי, להרחיב ולהעמיק את האחיזה הישראלית בשטח.
כוחות וביצורים
התל היה מוצב פלוגתי מבוצר, בעל שתי כיפות: צפונית ודרומית, כאשר הצפונית חולשת על הדרומית. בתל היו שבע מצדיות ורשת מחילות ובונקרים והוא היה חפור סביבו בשלוש רצועות של תעלות והיה מוקף שדות מוקשים וגדרות תיל מכל עבר. הכוח המגן היה פלוגה מגדוד חי"ר 187 של הצבא הסורי מתוגבר ביחידת תותחי נ"ט 57 מ"מ, סוללת מרגמות 82 מ"מ, שני תול"רים ושלושה מקלעים דו קניים.
הכוח התוקף היה גדוד 51 של חטיבת גולני בפיקוד סא"ל בני ענבר וסגנו רס"ן אמיר דרורי, כשהוא מתוגבר ביחידת טנקים. מפקד פלוגה ב' בגדוד, אשר שימשה כפלוגת החוד בכיבוש היעד, היה אורי שגיא.
מהלך הקרב
לוחמי גדוד 51 נעו בטור זחל"מים ובסיוע טנקים לעבר היעד וחצו את קו הגבול בשעה 14:54. הכוח תקף את המוצב מעורפו. בשעה 16:41 פרקו הלוחמים מן הכלים והסתערו על התעלות המבוטנות. נערך קרב סדור כנגד החיילים הסורים, במהלכו נהרג, יוסף (ג'ו) מנצור, אשר היה חובש בפלוגה ב', ועד מהרה, בשעה 17:06, נפל היעד בידי לוחמי גולני. הקרב התנהל על פי התוכנית ותורת הלחימה ליעד מבוצר.
מורשת
הקרב נחשב אחד מהקרבות המרכזיים במורשת הקרב של חטיבת גולני יחד עם קרב תל פאחר שנערך בסמוך, הקרב על החרמון במלחמת יום הכיפורים והקרב על הבופור במלחמת לבנון הראשונה. החטיבה, שעד מלחמת ששת הימים נחשבה כבעלת יכולת פחותה מזו של חטיבת הצנחנים, קיבלה בעקבות הצלחתה בהבקעת הקו הסורי בגולן ובכלל זה הקרב על תל עזזיאת, הכרה ביכולתה כחטיבת חי"ר מהדרג הראשון. יצחק רבין, רמטכ"ל מלחמת ששת הימים, אמר בכנס שנערך ללוחמי החטיבה בעכו, מספר חודשים אחרי המלחמה: "אתם ביצעתם את אחד ממבצעי ההבקעה הקשים ביותר בצה"ל, אחד ממבצעי המופת לצה"ל כולו". האלוף אורי שמחוני, קצין המודיעין של חטיבת גולני, אמר על הקרב כי:"גדוד 51, בפיקוד תא"ל (מיל.) בני ענבר, עם הסמג"ד, אלוף (מיל.) אמיר דרורי, ומפקד פלוגת החוד, אלוף (מיל.) אורי שגיא, כבש את תל ­עזזיאת בדייקנות, מהירות ומינימום נפגעים". סמל יעקב הנדלמן, סמל מחלקה בפלוגה ב' בגדוד 51, אשר לחם בראש אנשיו בטיהור תעלות המוצב, עוטר על גבורתו בעיטור המופת.
חני דינור
חני דִינוּר (נולדה ב-1963/ 11/10) היא זמרת ופסיכולוגית חינוכית ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בכפר סבא בשם חנה גולדברג. בגיל 8 החלה לימודי נגינה בפסנתר קלאסי בקונסרבטוריון העירוני. הלימודים נמשכו עשר שנים ובמהלכם זכתה דינור במקום הראשון בתחרות כישרונות צעירים.בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני בפסיכולוגיה באוניברסיטת תל-אביב.התמחתה בפסיכולוגיה חינוכית.
קריירה מוזיקלית
דינור החלה את דרכה המוזיקלית ב-1980, בלהקה הצבאית "צה"ל 80", בה שרה לצד שלווה ברטי, ריטה ורמי קלינשטיין. לאחר שהשתחררה מצה"ל החלה ללמוד פסיכולוגיה חינוכית באוניברסיטת תל אביב; לאחר התמחות בתחום הוסמכה כמומחית בפסיכולוגיה חינוכית ב-1995. במקביל השתתפה כזמרת במשלחות מטעם קרן היסוד, הוועד למען החייל וההסתדרות הציונית. הופיעה במגוון הפקות, ערבי מחווה והופעות בארץ ובעולם.
באוגוסט 1990 החלה דינור את העבודה על אלבום הבכורה שלה יחד עם המפיקים יאיר שדה וגרי ולודבסקי ושלחה לרדיו סינגל שכלל את השירים "קצה העולם" שהלחין מירון מינסטר למילותיה, "שם המשחק" שכתבה והלחינה דינור, והשיר "הנשכחות" שנכתב על ידי לאה גולדברג והלחין רמי קלינשטיין. זמן קצר לאחר צאת הסינגל, פרצה מלחמת המפרץ, מה שאילץ את דינור להקפיא את העבודה על האלבום ובסופו של דבר לגנוז אותו.
ב-1994 חתמה דינור בחברת NMC, בהפקתו המוזיקלית של גרי אקשטיין, הוציאה את אלבום האולפן הראשון שלה, בשקט בשקט, שתפס את מקומו של האלבום הקודם שלא ראה אור. בין היוצרים שהשתתפו באלבום נמנים אקשטיין, עדית פאנק, גיא מרוז, חנן יובל ודינור (במילים ובלחן). השירים "מה אתה חושב עלי", "בשקט בשקט", "חיים דוממים" וגרסת הכיסוי לשירה של מיכל טל "תבכי" זכו להצלחה.
ב-1996 שרה קולות רקע באלבום ובקלטת הילדים אפרוחים, שכללו שירי הפעלה ומשחק לילדים. יחד איתה השתתפו שרון צור, אסי לוי, שרי בז'יז'ינסקי ומקהלת הילדים "שרונית"; בקלטת השתתפה הדוגמנית ענת אלימלך, והשירים בה הולחנו על ידי נחום היימן וליאורה שלזינגר.
ב-1997 שיתפה פעולה יחד עם מקהלת הילדים שרונית והמפיק ירון כפכפי והוציאה לאור בלייבל MCI את אלבום שירי הילדים "רדיו גן", בו בוצעו גרסאות כיסוי לשירי ילדים ידועים, ביניהם "שלום כיתה א'", "אברא קדברא", "שרה שרה שיר שמח" ו"אמת או חובה" (שנקרא באלבום זה "אמת וחובה"), בנוסף לשיר חדש - שיר הנושא "רדיו גן". האלבום היה למעשה הקלטה חוזרת של פסקול קלטת הווידאו באותו שם בביכובה של יעל בר זוהר שראתה אור במקביל. במקור הוא יועד להיות מופץ תחת שמה של בר זוהר ובקולה, אך בשל סכסוך בינה לבין חברת התקליטים NMC, שהייתה אמורה להפיץ את התקליטור, דינור "הושאלה" על ידי MCI להקליט מחדש את חלקי השירה של בר זוהר על רקע הפלייבקים שהוכנו לזו עבור קלטת הווידאו. מהדורת קלטת השמע הופצה אף היא בשמה של דינור ובקולה.
ב-1998 יצא אלבומה השלישי עד קצה הבהירות, בהפקתו של אמיר גבע. המפיק המוזיקלי והמעבד היה אלדד שרים. רוב השירים נכתבו והולחנו על ידי דינור (שגם ניגנה בו בקלידים), והתקיים בו שיתוף פעולה עם המשורר פרץ דרור בנאי, עם גבע ועם שרים. מתוך האלבום הצליחו השירים "עיר ללא הפסקה", "מחול פרוע", "נוצרה לנגיעות", "נדיבות", "עד קצה הבהירות", "6 דקות לכלום" ו"בגלל רעשים". בנוסף, נכללו באלבום גרסאות כיסוי ל"שיר אהבה בדואי" של יצחק קלפטר ו"לא ידעתי שתלכי ממני" של מתי כספי (שהומר ללשון נקבה כ"לא ידעתי שתלך ממני").
ב-1999 הופיעה במחזמר "עלובי החיים" בתפקיד אפונין.
ב-2001 השתתפה במופע (שצולם לטלוויזיה) והאלבום אמני ישראל שרים ביטלס, בו שרו אמנים ישראלים גרסאות כיסוי לשירי הביטלס, בהם דני רובס, דנה ברגר ועוד. דינור ביצעה בו את השירים "Yesterday" בדואט עם יבגני שפובלוב, "Hey Jude", "Here, there and everywhere" ו-"Something".
ב-2002 דיבבה את רונה בסדרת האנימציה לילדים "חבורת האוטובוסים" וביצעה את שיר הפתיחה של הסדרה עם גיורא קנת.
ב-2003 שיתפה פעולה עם הפסיכולוג פרופ' גיורא קינן, והוציאה איתו את אלבום שירי הערש חלומות נעימים, אשר כלל שירי ערש לילדים פרי עטם של דינור וקינן בנוסף לשירי ערש ידועים. האלבום זכה להצלחה.
ב-2004 השתתפה עם המוזיקאים רמי הראל ויגאל מזרחי באלבום כבה השמש שיקד, המורכב משיריו של המשורר פואה גרינשפון. את האלבום הוציא לאור מיכאל גרינשפון, בן משפחתו של המשורר.
ב-2005, המשיך שיתוף הפעולה עם רמי הראל באלבום פסיפס של אהבה, הכולל גרסאות כיסוי לשירים עבריים ידועים בביצועה של דינור בנוסף למספר שירים מקוריים. בעקבות הצלחתו של האלבום העלו השניים ערב שירי משוררים במועדון "הבארבי" בכפר סבא ואירחו בו אמנים ידועים כגון לאה שבת, ג'וזי כץ, שרון מולדאבי, דני רובס, חמי רודנר ודן תורן.
ב-2010, בעקבות רצח הילדים עומר, רוני ואור על ידי אביהם איתי בן-דרור, הקליטה דינור עם הזמרות לאה שבת, דפנה ארמוני וורד פיקר את השיר "כשאינכם". השיר הולחן על ידי דינור למילים של צביה אהרוני וגם הופק על ידה, לבקשת אמם של הילדים לילך שם-טוב. ביולי 2012 הקליטה דינור את השיר "געגועים ותהיות", שכתבה שם-טוב על געגועיה לילדיה.
באוגוסט 2012 הוציאה דינור את אלבומה השמיני עד מתי, הכולל את הסינגלים "פינה יש לה", "אמרתי שתלך", "עכשיו לנשום", "עיר של זרים", "סירת נייר", הדואטים "שיר משמר, שיר הנשמרת" (שילוב של השירים "שיר משמר" של נתן אלתרמן ו"שיר הנשמרת" של בתו תרצה אתר) עם מיכה ביטון ו"אחרי 30 זה יופי" עם עדנה גורן, וכן השיר "אני לא יודעת" - גרסה נשית לשירו של יהודה פוליקר "אני לא יודע". בנוסף חידשה דינור באלבום זה את שירה "מה אתה חושב עלי" שהופיע במקור באלבומה הראשון. לאחר צאתו כתבה דינור טור אישי באתר מאקו, בו יצאה נגד תרבות הסלבריטאים.
ב-2013 הלחינה לרותי נבון את השיר "זו את", עבור פרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר". את השיר כתב סרן יהודה בנארי, שנהרג מירי קלעים במלחמת יום הכיפורים. בניגוד לאופי הפרויקט, היה זה שיר קצבי המשלב ג'אז ורוק.
בסוף 2013 הוציאה דינור אלבום בשם משוררים בדואט בו הלחינה 10 שירי משוררים - נתן יונתן, רוני סומק, אשר רייך, אריה סיון, פרץ דרור בנאי, יעקב ברזילי, ש. שפרה, אורציון ברתנא, אלישבע גל ומאי מוזפר, כשכל שיר מבוצע בדואט של קול וכלי נגינה יחיד בהשתתפות 10 נגנים. הדואטים שהוקלטו בפורמט של הופעה חיה באופני ברדו, צולמו ונחשפו לראשונה באתר מאקו. במאי 2014 נבחר הפרויקט "משוררים בדואט" לעלות, במסגרת פסטיבל ישראל, על בימת תיאטרון ירושלים בהשתתפות כל עשרת נגני האלבום.
בנובמבר 2014 העלתה דינור את המופע "חני דינור ופועלי האושר" במסגרת פסטיבל הפסנתר, כאשר שירי אלבומה "משוררים בדואט" חזרו לפסנתר, הכלי עליו הולחנו, ואירחה את המשורר רוני סומק, את השחקן דרור קרן ואת הפסנתרן רמי הראל.
במאי 2016 זכתה באות הערכה מטעם קרן נפ"ש אגודת הסופרים והמשוררים על פועלה לקידום הלשון העברית כמלחינת שירי משוררים.
בספטמבר 2016 השיקה בזאפה הרצליה את אלבום הסולו "עכשיו נאהב", שהוקלט בלונדון בהפקתו המוזיקלית של הנגן הרב-תחומי קובי ישראלית, וארחה את לאה שבת ואת הזמר הדרוזי אמין כיוף - איתו הקליטה בדואט את שיר הנושא של האלבום.
באוקטובר 2018 השיקה בצוותא ת״א את האלבום "שבטיא" שהוקלט גם הוא בלונדון, בהפקתו של המוזיקאי קובי ישראלית. האלבום כולל לחנים של דינור ל-12 שירי משוררים בני הזמן: אביחי קמחי, אשר רייך, דב בהט, יעקב ברזילי, יערה בן דוד, לילי פרי, מירון איזקסון, נילי דגן, סמדר שרת, רוני סומק, רחל שפירא והמשורר הצברי הראשון - עשהאל פוחצ׳בסקי, שמולחן לראשונה.
בספטמבר 2018 הופיעה במסגרת פסטיבל מספרי סיפורים עם המוזיקאים הבינלאומיים-ז'וקה פרפניאן ומרסלו נמי,במופע השירים המתורגמים "לעוף כמו ציפור- מברזיל לישראל ובחזרה".
לצד יצירה מקורית בלתי פוסקת והשתתפות באופן תדיר בערבי השקה של משוררים רבים,הרואים בה כתובת להלחנת שיריהם,חני מופיעה באופן קבוע עם המופע "פרח משוגע" משיריה של רחל שפירא ובהשתתפותה,שלכבודו כתבה לה רחל שני שירים,שחני הלחינה:"גיבורה שקטה" ו"בחלון השקוף".כמו כן,היא מופיעה במופע "שירים לאורך החוף",משיריו של המשורר נתן יונתן יחד עם נועם גילאור ורמי הראל.
ב2023 הופיעה חני עם הפסנתרנית הקלאסית ד"ר אורית וולף בסדרת הופעות ברחבי הארץ:"מווריאציות גולדברג ללאה גולדברג"-שירי משוררים בעיבודים קלאסיים.
במהלך 2023 יזמה את הסדרה "שרים משוררים",במרכז המוסיקה ברעננה בהפקה משותפת עם המוסיקאי רמי הראל,ובשיתוף מורים ותלמידים מהמרכז,כשכל מופע מוקדש למשורר אחר:ח.נ. ביאליק עם האורח מיקי גבריאלוב,רחל המשוררת עם האורת דניאל סלומון,יונה וולך עם האורחים אילן וירצברג וערן צור ולאה גולדברג עם האורחת לאה שבת.
מתגוררת כיום במושב שדה ורבורג בדרום השרון עם בעלה יניב. לזוג בן ובת.
ניקפורוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית
ניקפורוס הראשון (ביוונית ביזנטית: Νικηφόρος; 750 – 26 ביולי 811) היה קיסר האימפריה הביזנטית בין 802 למותו, אבי השושלת הניקפורוסית שהייתה בת למוצא ערבי. ניקפורוס עלה לכוח לאחר שארגן הפיכה נגד אירנה האתונאית בשנת 802. לאורך שלטונו הנהיג מערכות צבאיות נגד האימפריה הבולגרית הראשונה תחת הנהגתו של קרום (שליט בולגריה). מערכות אלו הסתיימו כאשר ניקפורוס נהרג בקרב על פליסקה בשנת 811. במותו התערערה היציבות של שושלתו החדשה ומשבר פנימי וחיצוני באימפריה אפשר לעלייתו של לאון החמישי "הארמני", קיסר האימפריה הביזנטית בשנת 813.
רפורמה במס
ראשית עם עלייתו לשלטון החל ניקפורוס לעסוק עם הסדר הכספים ואיסוף המיסים שאי סדרם גרר אי-יציבות ממושכת באימפריה לאורך שלטונה של אירנה. ניקפורוס הסדיר מערכת איסוף מס לפיה היה על תושבי האימפריה לשלם מס לבעל האדמות שהם חיו בשטחו ומס נוסף אל הממשלה המרכזית בקונסטנטינופול. לפי השיטה שהסדיר ניקפורוס היה על מזכירים בממשל לטייל באימפריה בשביל לחשב כמות אל מול איכות של מוצרים הניתנים למיסוי, דוגמת מוצרי חקלאות. לאחר מכן היה על האציל המקומי או בעל השטחים המקומי לוודא כי יאספו המיסים כראוי את הממשל הריכוזי.
על האוכלוסייה שעליה הושם המיסוי היו שלוש דרכים לאסוף את המס: במטבעות, בייצור (דוגמת טקסטיל מסוחרים או אוכל מאיכרים) או בכוח אדם לא משולם. מכיוון שלניקפורוס לא היה רקע שושלתי הוא קבע כי לבני האצולה תהיינה פריבילגיה שתוריד מהמיסים אותם הם צריכים לשלם וזאת כדי להסדיר את התמיכה בשלטונו. כמו כן הושמו גבולות על כמות המס שניתן לאסוף בעתות של שלום וזאת במטרה למנוע מרידות אפשריות. נוסף על כך הוטל מס נוסף על סוחרים שעבר לממשלה הריכוזית בלבד. כמו כן, לפי החוק כי האימפריה הייתה רכושו של הקיסר, קבע ניקפורוס כי ביכולתם של הקיסרים לשלול רכוש מטעם הכנסייה, בעיקר משאבי הזהב של הכנסייה.
מאבקים
בשנת 803 החל מרד בראשות הגנרל ברדנס טורקוס במזרח אסיה הקטנה נגד שלטונו של הקיסר ניקפורוס אותו החשיבו המורדים כחסר הלגיטימציה הנדרשת לכתר הקיסרות הביזנטית. המרד נמשך חודש אחד בלבד ולאחר שחלק נרחב ממפקדיו עברו לתמוך בקיסר ניקפורוס המרד קרס. אף על פי שנפל מהר כמו שקם, המרד החליש קשות את השליטה והסמכות של קונסטנטינופול על מזרח אסיה הקטנה ואזורי הגבול עם האימפריה המוסלמית בהנהגת בית עבאס. בשנת 806 ניצל הח'ליפה העבאסי, הארון א-רשיד, את חולשתם של הביזנטים, תקף בראש צבאו וצלח בכיבוש שטחים נרחבים בקיליקיה, דרום אסיה הקטנה לחופי הים התיכון.
חלק נרחב מהמס המחודש שהסדיר הקיסר ניקפורוס עבר לצבא במטרה לחזק את כוחה של האימפריה הביזנטית ומעמדה ביחסי חוץ לנוכח עלייתן של מעצמות שונות, בהן האימפריה הבולגרית הראשונה, האימפריה הפרנקית, הח'ליפות העבאסית וממלכת הכוזרים. בשנת 807 האימפריה הביזנטית הגיעה להסדר ביחסיה עם האימפריה הפרנקית לאחר מספר שנים של מאבק על השליטה בעיר הביזנטית ונציה בצפון חצי האי האפניני לחופי הים האדריאטי. עם זאת, בשנת 810 הכריז הדוג'ה אובלריו אנטנוראו על עצמאות הרפובליקה של ונציה מידי האימפריה הביזנטית ועיר הנמל אבדה לשלטון הביזנטי.
עם הזמן הפכה האימפריה הבולגרית הראשונה, תחת הנהגתו של קרום (שליט בולגריה), לצרה גדולה יותר ויותר לאימפריה הביזנטית. לאחר סדרת פשיטות כבשו הבולגרים שטחים נרחבים בחבל הבלקן ובשנת 809 לאחר הבסת המוצב הביזנטי בסופיה כבשו את העיר והשיגו את אוצרותיה שכללו 80,000 מטבעות זהב. לאחר סדרת כיבושים גבולם של הבולגרים עם הביזנטים עמד על חבל תראקיה ששימשה את הדרך המערבית לכניסה אל תוך הבירה הביזנטית, קונסטנטינופול. ניקפורוס החליט להגיב, אסף צבא ובשנת 810 פלש לתוך האימפריה הבולגרית, בזז את סופיה, והניס את הכוחות הבולגרים לעבר בירתם, פליסקה.
הנפילה
המערכה המתמשכת נגד הבולגרים הסתיימה באסון לכוחות הביזנטים. אחרי ההצלחות המהדהדות שהוזכרו לעיל נגמרו הפרצות בהנהגה הבולגרית וקרום חזק לפקד על המערכה. ניקפורוס וצבאו חנו בפרברי הבירה הבולגרית של פליסקה ב-25 ביולי 811. הבולגרים המתינו עד רדת החשכה ואז חסמו את הכניסה והיציאה למעבר הרים צר בו חנו הביזנטים במשך הלילה. למחרת בבוקר נכלא הצבא הביזנטי למארב הבולגרי ונמחק תחת מתקפה בולגרית בהנהגתו של קרום. רבים מצמרת הגנרלים הביזנטיים נהרגו באסון, ואפילו הפרשים המעטים שהצליחו להימלט מההתקלות נרדפו עד שנפלו לתוך נקיק וטבעו בנהר שמתחת.
הקיסר ניקפורוס עצמו נהרג במהלך הקרב ושושלתו מעולם לא הצליחה לשחזר את יציבותה לאחר מכן. יורשו של ניקפורוס היה בנו, סטראורקיוס, אשר נפצע קשות במהלך הקרב ומת מפצעיו חודשיים מאוחר יותר. הבא לתפוס את דרכו היה מיכאל הראשון, בעלה של אחותו של סטראורקיוס, אשר היה מגובה על ידי ניקפורוס הראשון, פטריארך קונסטנטינופול, עם כי שלטונו נמשך רק שנתיים. שנתיים הצליח מיכאל הראשון להחזיק שלום עם הבולגרים אך בעת שלום זה התנפץ נפלה האימפריה לכאוס אשר אפשר את עלייתו של הגנרל לאון החמישי "הארמני" לכתר, שהכתרתו סימנה את סופה של השושלת הניקפורוסית.
דין מרומה
דין מרומה הוא מונח הלקוח מהמשפט עברי, המתאר מצב שבו חש הדיין שיש רמאות בדיון העומד בפניו. קיים קשר בין מונח זה לבין המונח דין אמת לאמיתו.
תיאור המונח
לעיתים מתנהל הדיון המשפטי כדת וכדין על פי טענות הצדדים ועדות העדים, אלא שקיים מצב שבו חש הדיין שישנה רמאות שאין בכוחו או ביכולתו להוכיחה, אם בטענות בעלי הדין ואם בעדות העדים, או שנראה לו שהדברים אמת אך לא כל האמת, והוסתרו ממנו פרטים העשויים לשפוך אור נוסף על המקרה שלפניו. מקרה זה נחשב בתלמוד כדין מרומה. דין אמת הוא ההפך מדין מרומה. קיימת מחלוקת ראשונים כיצד להבין את הביטוי "דין אמת לאמיתו", שאותו יש לדון, על פי דברי רבי שמואל בר נחמני בשם רבי יונתן בגמרא: חלק סוברים שמדובר בדין שקשה להוציא ממנו את האמת, וחלק סוברים שמדובר בכל דין שהוא אינו דין מרומה. למחלוקת זו יש השפעה רבה בעניין דינו של הדין המרומה, ועל כך בהמשך.
מקורות תלמודיים
בתלמוד מוזכרות כמה הנחיות למצב הסבוך של דין מרומה:
התלמוד הבבלי מגיע למסקנה הישירה שאין לדון "דין מרומה" מהפסוק בפרשת משפטים, הדורש להתרחק מהשקר. מקבילו הירושלמי מראה סתירה לכאורה בין שני פסוקים בפרשת ראה. להלן הסברו של הרב משה מרגלית:
על פי ה"פני משה" הירושלמי טוען שבמקרה שהדין יכול לצאת לאמיתו, לא להיות "מרומה" - כלומר, ישנה רמאות שניתן לגלות ולהגיע למיצוי הדין בדרכים לא קונבנציונליות או מקובלות בהקשרים המשפטיים הספציפיים, כדרישה וחקירה - שם יש לחקור עוד יותר. על כן באה הוראת המקרא "ודרשת וחקרת ושאלת היטב". במקרה שהצדק יכול לצאת לאור בלי להשתמש בכלים קיצוניים, יש לדבוק בפתרון שאליו פשוט להגיע - "צדק צדק תרדוף".
ישנו עוד דיון בדין המרומה בתלמוד הבבלי, במסכת סנהדרין:
פסיקת ההלכה
לאור כל האמור, נפסק בשו"ע שבמקרה של דין מרומה מוטל על הדיין לחקור ולדרוש בעניין עד תומו. אם הדיין עדיין סבור שהדין מרומה, ושלו אין דרך להכריע בדין זה כלל, כותב ונותן ביד הנתבע "שאין לשום דיין להשתדל בדין זה". את עיקר דינו של הדין המרומה פוסק השו"ע על פי הרמב"ם, שמקבל את העמדת רב פפא בגמרא בסנהדרין ל"ב. בנוסף, חלק מדיני החלת הפסק לקוח מהרא"ש. זה האחרון דן באריכות בספר השו"ת שלו במקרה מסובך שהובא לפניו:
הרא"ש מראה סתירה בין שני כללים שמוזכרים בתלמוד הבבלי - הראשון הוא זה המובא לעיל ממסכת שבועות, שעל פיו אין להתעסק בדין מרומה, כאשר מולו קיים כלל אחר:
הרא"ש מסביר בפשטות את הגמרא בסנהדרין כך: . על כן מתעוררת סתירה בין שני המקורות האמוראיים. הרא"ש מביא תירוץ בשם המהר"ם מרוטנבורג, שמחלק בין שני מקרים אפשריים עליהם נסובות סוגיות התלמוד. המקרה שעליו מדברת הגמרא בשבועות הוא דין מרומה מצד התובע, כלומר מדובר בתביעה שקרית מעיקרה, ושם אכן אין לדיין לדון במקרה כזה אלא "לנפנף" את התביעה ולא לחפור בה, כיוון שהוא רואה שהיא שקרית מעיקרה. המקרה שעליו מדברת הגמרא בסנהדרין הוא מקרה בו הנתבע משקר ומרמה, ובמקרה כזה אכן יש לדיין להשתדל ולחקור, ולהוציא כדי שלא נגיע למצב בו כאשר הנתבע משקר הוא נפטר מהתביעה, . להלן פסיקת ההלכה המקוצרת של הרא"ש:
תוספות, לעומת הרא"ש, ששיטתם מבוססת על השוואת המקורות התלמודיים ומציאת עמק השווה ביניהם, בפירושם לגמרא בסנהדרין מבינים הפוך מקריאת רבינו אשר, וטוענים ש. כך הם פותרים את הסתירה האפשרית עליה כתבו הרא"ש והמהר"ם.
רנה משל
רנה משל גרוניס (נולדה ב-22 ביוני 1947) היא משפטנית ישראלית ושופטת בדימוס.
ביוגרפיה
נולדה בשם רנה שהם ב-22 ביוני 1947 בפולין. הוריה, ברטה ומשה בלזנשטיין, ניצולי שואה, עלו לישראל בשנת 1950. בשנת 1965 סיימה את הלימודים לתעודת בגרות עיונית במגמות המדעיות מתמטיקה ופיזיקה בבית הספר התיכון על שם חיים קוגל בחולון.
בשנים 1965–1967 שירתה בשירות סדיר בצבא ההגנה לישראל.
בשנים 1967–1968 למדה במסלול מתמטיקה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1972 הוסמכה לתואר בוגר במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. את התואר הראשון סיימה בהצטיינות. בשנת 1973 התמחתה אצל השופט שלמה לוין (כיום המשנה לנשיא בית המשפט העליון בדימוס) ואמנון גולדנברג – עורך דין שעמד בראש משרד "ש. הורוביץ ושותפים". בסיום התמחותה עמדה בבחינות לשכת עורכי הדין וקיבלה רישיון עריכת דין ב-2 בדצמבר 1973. עבדה עבור משרד עורכי הדין "פורת, צ'רנובילסקי ושותפיו" בשנים 1977–1981. עסקה בעריכת דין פרטית כעצמאית בין השנים 1982–1984 בתחומים: משפט פלילי ומשפט אזרחי. כבעלת תואר במשפטים, ייעצה עבור המל"ח במסגרת שירות מילואים.
ב-3 בספטמבר 1984 מונתה לכהונת שופטת בבית משפט השלום בתל אביב. ב-1 בדצמבר 1997 קודמה לתקופה של שנה לתפקיד שופטת בפועל בבית המשפט המחוזי בתל אביב וביולי 1998 קיבלה את מינוי הקבע. במהלך כהונתה, הרצתה במכון להשתלמות שופטים והייתה חברה בנציגות השופטים הארצית והמחוזית. עסקה, בין היתר, בתחומי המשפט המסחרי והימי.
ב-3 בספטמבר 2007 פרשה לגמלאות מכהונתה כשופטת, לטענתה, בשל העומס הרב בבית המשפט המחוזי בתל אביב. למעשה, מדובר בפרישה מוקדמת – זאת משום שנותרו עוד 10 שנים עד למועד שבו נוהגים שופטים בישראל לסיים את כהונתם – לאחר גיל 70.
התאלמנה ממאיר משל, משפטן, אקדמאי ואיש עסקים בשנת 2004. משנת 2010 היא נשואה לנשיא בית המשפט העליון בדימוס אשר גרוניס.
המצור על בודפשט
המצור על בודפשט או הקרב על בודפשט היה מצור ארוך על בירת הונגריה - בודפשט על ידי הכוחות הסובייטיים, בשלבי הסיום של מלחמת העולם השנייה. המצור התחיל כאשר בודפשט, שהייתה מוגנת בידי כוחות הונגריים וגרמניים, כותרה ב-26 בדצמבר 1944 על ידי כוחות הצבא האדום בסיוע יחידות של הצבא הרומני. במהלך החודשים הבאים ערך הצבא הגרמני מספר ניסיונות כושלים לפרוץ את המצור הסובייטי. במהלך המצור מתו כ-38,000 אזרחים מסיבות שונות. לאחר לחימה קשה הושלם כיבוש העיר ב-13 בפברואר 1945, וכוחות הציר שכותרו בתוכה הושמדו כמעט לחלוטין. כיבוש בודפשט היה הישג אסטרטגי חשוב עבור ברית המועצות, ופתח בפני הצבא האדום את הדרך להמשך ההתקדמות לכיוון אוסטריה וצ'כוסלובקיה.
רקע
באוקטובר 1944, לאחר הניצחונות של בעלות הברית במערכה בנורמנדי ובקרב פאלז, ואחרי קריסת החזית המזרחית בעקבות הצלחת מבצע בגרטיון, ניסה הורטי שוב לנהל משא ומתן על שלום נפרד עם בעלות הברית. כששמע היטלר על המאמצים של הורטי, הורה לפתוח במבצע פאנצרפאוסט על מנת לשמור את הונגריה בצד מדינות הציר, ואילץ את הורטי להתפטר. הורטי וממשלתו הוחלפו בפרנץ סלשי, שהיה מנהיג מפלגת צלב החץ. הממשלה ההונגרית החדשה החלה בהגנת העיר בודפשט, תוך שהיא מקבלת סיוע מהצבא הגרמני, אשר אף שלח את קורפוס אס אס הררי התשיעי לצורך כך.
כיתור בודפשט
ב-29 באוקטובר 1944 פתחו הסובייטים במתקפת בודפשט, שבמהלכה התקדמו למעלה מ-1,000,000 חיילים של החזיתות האוקראיניות השנייה והשלישית לעבר העיר. ב-7 בנובמבר נכנסו כוחות רומניים לפרבריה המזרחיים של העיר, במרחק 20 ק"מ מהבירה. לאחר הפוגה קצרה כבשו הכוחות הסובייטיים ב-26 בדצמבר את הכביש המחבר בין בודפשט לווינה, ובכך הושלם כיתור העיר.
מאידך, סטלין רצה להתפאר בכיבוש העיר בועידת ילטה, ובשל כך הורה לרודיון מלינובסקי לכבוש את העיר ללא דיחוי.
במהלך ליל 28 בדצמבר 1944 פנו הרוסים לגרמנים הנצורים על ידי קשר רדיו ורמקולים, והודיעו להם על משא ומתן עבור כניעת העיר. הסובייטים הבטיחו לספק תנאי כניעה אנושיים, ולא להתעלל בשבויים הגרמנים וההונגרים. בנוסף הבטיחו שישלחו קבוצת שליחים עם דגלים לבנים, וללא נשק בידיהם.
למחרת, הופיעו כצפוי שתי קבוצות של שליחים. הקבוצה הראשונה מהחזית האוקראינית השלישית, הגיעה בשעה 10:00 בבוקר, ונלקחה לבית המטה של גנרל וילדנברוך. המאמץ נכשל, ווילדנברוך שלל את תנאי הכניעה, ושלח אותם בחזרה לעבר הקווים הרוסיים. בדרכם לעבר כוחותיהם, פתחו לפתע הגרמנים באש, והרגו את קפטן י. א אוסטפנקו. סגן נ. פ. אורלוב וסמל יה. ט. גורבטיוק קפצו במהירות לתוך תעלה וניצלו בנס. כתוצאה מאש גרמנית כבדה, לא הצליחו הסובייטים להחזיר את הגופה של אוסטפנקו עד ליל 29 בדצמבר.
ניסיון הפריצה הגרמני הראשון
המתקפה הסובייטית החלה בפרברים המזרחיים של העיר והתקדמה דרך פשט, תוך שהכוחות מתקדמים לאורך השדרות המרכזיות של הרובע כדי להאיץ את התקדמותם. המגינים הגרמנים וההונגרים ניסו לבלום את התקדמות הכוחות הסובייטיים, אולם בסופו של דבר נסוגו מפשט המישורית, בתקווה לנצל את האופי ההררי של בודה, ולהסתייע במצודה שלה.
היטלר היה נחוש למנוע את נפילת בודפשט לידי הסובייטים, ולכן הורה לשלוח תגבורות חזקות לקבוצת ארמיות דרום בהונגריה, מגזרות אחרות של החזית המזרחית ומעתודות הפיקוד הגרמני העליון. ב-1 בינואר 1945 פתחה הארמייה השישית, תחת פיקוד הרמן באלק, במבצע קונרד, במטרה לפרוץ את טבעת הכיתור הסובייטית סביב בודפשט. הכוח התוקף, שכלל את קורפוס הפאנצר אס אס הרביעי מתוגבר בשתי דיוויזיות רגלים, מנה כ-260 כלי רכב משוריינים וכ-70 אלף חיילים. הוא נע אל העיר מכיוון צפון-מערב, השיג התקדמות ראשונית נאה, אך נבלם לבסוף במרחק כ-28 ק"מ מהעיר. ב-7 בינואר ערכו הכוחות הגרמניים מתקפה נוספת ("מבצע קונרד 2") במטרה לפרוץ את טבעת הכיתור ולכבוש את שדה התעופה של בודפשט, על מנת לאפשר לתספק את הכוחות הנצורים בעיר דרך האוויר. אולם הכוח התוקף נבלם שוב לאחר הצלחה ראשונית. הפיקוד הסובייטי הזרים כוחות עתודה לאזור ועד 12 בחודש נסוגו הגרמנים לעמדות המוצא שלהם.
הקרבות בעיר
בינתיים הלוחמה בשטחים הבנויים בבודפשט התעצמה, והמחסור באספקה בעקבות אובדן שדה התעופה על יד העיר, השפיע מאוד על לחימת החיילים הגרמנים וההונגרים. עד 9 בינואר 1945 הצליחו החיילים הגרמנים להשתמש בשדרות המרכזיות של העיר, כמו גם בפארק ליד טירת בודה, כאזורי נחיתה לדאונים, שנחתו תחת אש ארטילרית בלתי פוסקת של הצבא האדום. כמו כן, לפני שקפאו מי הדנובה, היה ניתן לשלוח אספקה על דוברות, בחסות החשיכה והערפל.
אף על פי כן, המחסור במזון גבר, והחיילים חיפשו בעצמם מזון, וחלקם אפילו אכלו את הסוסים ששימשו אותם. כמו כן, הטמפרטורות הקיצוניות השפיעו גם הם על החיילים הגרמנים וההונגרים.
מאידך, הכוחות הסובייטים נגררו ללחימה בשטח בנוי, ומצאו את עצמם באותו מצב שהיו חיילי הוורמאכט בקרב סטלינגרד. הלוחמים הרוסים לא הצליחו להתקדם עקב פגיעות צלפים, שהיו פזורים בכל פינה. שני הצדדים ניסו להתקדם דרך תעלות הביוב, ואף שם פרצו קרבות קשים.
באמצע ינואר נכבש האי צ'פל, שבו היו מפעלים שהפיקו פאנצרפאוסטים ופצצות. בינתיים, בפשט מצב כוחות הציר התדרדר, וגבר החשש מכיתור על ידי הכוחות הסובייטיים המתקדמים.
ב-17 בינואר 1945 התיר היטלר לסגת לעברה השני של הדנובה, על מנת להגן על בודה. כל חמשת הגשרים שהיו פרושים על הנהר היו פקוקים במכוניות, עקב פינוי החיילים והאזרחים. ב-18 בינואר הרסו חיילים גרמנים את הגשרים, ובכלל זה את גשר השלשלאות המפורסם שנבנה בשנת 1849, חרף מחאות קצינים הונגרים.
ניסיון הפריצה הגרמני השני
ב-18 בינואר 1945 פתחו קורפוס הפאנצר אס אס הרביעי וקורפוס הפאנצר השלישי במאמץ נוסף לפרוץ את המצור על בודפשט (מבצע קונרד 3). המתקפה נפתחה בגזרה, שמצפון לאגם בלטון (מדרום-מערב לבודפשט), ותוך יומיים הצליחו הכוחות התוקפים להגיע עד לנהר הדנובה, ולפצל את כוחות החזית האוקראינית השלישית בגדה המערבית של הנהר. לאחר ההגעה לדנובה פנה הכוח התוקף צפונה, והתקדם במקביל לנהר לכיוון בודפשט. עד 26 בינואר הגיעו הכוח הגרמניים למרחק כ-25 ק"מ מטבעת המצור הסובייטית הפנימית סביב העיר.
הפיקוד הסובייטי העליון הופתע מעוצמת מתקפת הנגד הגרמנית, והודאג מהאיום החמור שהיא יצרה על תוכניותיו האסטרטגיות בחזית הדרומית. שני קורפוסים שוגרו בחופזה לתגבר את הכוחות הסובייטיים מדרום לבודפשט, כדי לבלום את המתקפה הגרמנית החדשה. על אף שכוח החילוץ הגרמני הגיע למרחק פחות מ-20 ק"מ מהעיר, הוא לא היו מסוגל להמשיך בהתקדמותו, עקב האבדות שספג, תשישות ומחסור באספקה. עד 25 בינואר נותרו לכוח החילוץ רק כ-50 כלי רכב משוריינים מבצעיים מתוך 306, עימם פתח את המתקפה. מהכוחות הנצורים בעיר ביקשו רשות מהיטלר לנטוש אותה ולחבור לכוח החילוץ, אולם האחרון סירב בכל תוקף. הארמיות ה-26 וה-27 של החזית האוקראינית השלישית פתחו במתקפת נגד על האגפים של הבליטה הפגיעה בקו החזית, שיצרה התקדמות כוחות הפאנצר הגרמניים, ותוך זמן קצר אילצה אותם לסגת לנקודת המוצא שלהם.
ב-28 בינואר 1945 הכוחות הגרמניים בבודפשט נסוגו לגבעת הטירה בבודפשט, למעט כוח שהחזיק בסקשפהרוואר.
הקרב על בודה
בניגוד לפשט שהייתה מישורית, בודה הייתה בנויה על גבעות, מה שאפשר לגרמנים ולהונגרים לפגוע קשות בסובייטים, על ידי ארטילריה וצלפים. מצודת גבעת גלרט שהוחזקה על ידי כמה פלוגות מהוואפן אס אס, החזיקה מעמד כנגד כמה התקפות סובייטיות, והדפה אותם בהצלחה.
הלחימה על האי מרגיט, באמצע הדנובה, הייתה חסרת רחמים במיוחד. האי שעדיין היה מחובר לשאר חלקי העיר, שימש כאזור הצנחה למשלוחי הסיוע. האי הותקף על ידי דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-25 הסובייטית, שספגה אבדות כבדות במהלך הקרב.
ב-11 בפברואר 1945 נפלה מצודת גבעת גלרט לאחר שישה שבועות של לחימה, כאשר פתחו הסובייטים במתקפה כבדה משלושה כיוונים בעת ובעונה אחת. כיבוש הנקודה השולטת, איפשר לצופי הארטילריה לכוון את אש הארטילריה הסובייטית באופן מדויק ולשלוט על העיר כולה, והיא החלה להפגיז את שרידי כוחות הציר, אשר בשלב זה נדחקו לתא שטח, שגודלו פחות משני קילומטרים רבועים, תוך שהם סובלים מתת תזונה וממחלות. למרות זאת, כוחות הציר סירבו להיכנע והגנו על כל רחוב ועל כל בית. בשלב זה, קבוצת חיילים הונגרים שערקו, ונודעו בשם "רגימנט המתנדבים של בודה", עברו להילחם לצד הצבא האדום.
לאחר לכידת תחנת הרכבת הדרומית, בתום קרב קשה שארך יומיים, התקדמו הכוחות הסובייטיים לעבר גבעת הטירה בבודפשט. ב-10 בפברואר לאחר לחימה עזה, תפסו כוחות נחתים סובייטיים מאחז בגבעת הטירה, ופיצלו לשניים את הכיס, בו החזיקו כוחות הציר.
בריחה וכניעה
על אף המצב הנואש אסר עדיין היטלר לנטוש את בודפשט, אך טיסות האספקה לעיר הופסקו לחלוטין. בייאושו החליט קרל פפר-וילדנברוך להוביל את שרידי כוחותיו אל מחוץ לבודפשט. שלא כדרכו נועץ פפר-וילדנברוך עם המפקד ההונגרי איוואן הינדי, ואף הוא תמך בפריצה החוצה.
בליל 11 בפברואר החלו כ-28,000 חיילים גרמנים והונגרים לנוע מערבה וצפונה הרחק מגבעת הטירה. הם נערכו לפריצה החוצה בשלושה דרגים, שנעו זה אחר זה, כשאליהם מצטרפים אלפי אזרחים. לרוע מזלם של הנמלטים, הסובייטים המתינו להם בעמדות מוכנות מסביב לאזור כיכר סל קלמן.
החיילים יחד עם האזרחים, נעזרו בערפל כבד שסייע לפריצתם. הגל הראשון הצליח להפתיע את הכוחות הסובייטים, ורבים מהחיילים שנכללו בו הצליחו לפרוץ את טבעת הכיתור הסובייטית הפנימית סביב בודפשט. אולם מזלם של הגלים הבאים לא שפר עליהם. סוללות ארטילריה ורקטות סובייטיות הפגיזו אותם ללא רחם, ואלפים נהרגו בהפגזות הללו. למרות האבדות הכבדות, 5,000 עד 10,000 איש הצליחו להגיע לגבעות המיוערות צפונית מערבית לבודפשט וניסו להמשיך לנוע מערבה כדי לחבור לכוחות הציר מחוץ לעיר. אולם הכוחות הסובייטיים פתחו במצוד נרחב אחרי החיילים הנמלטים, שלא היו מצוידים בנשק כבד, ורק 600-700 חיילים גרמנים הצליחו להגיע בשלום לקווים הגרמניים. כשליש החיילים הללו השתייך לדיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה, ו-170 מתוכם השתייכו ליחידות הואפן אס-אס. מספר הנמלטים ההונגריים היה בסביבות ה-80 (כולל 44 אזרחים).
רוב הנמלטים נהרגו, נפצעו או נלקחו בשבי על ידי חיילים סובייטים. המפקדים הבכירים, פפר-וילדנברוך, שנפצע קשה במהלך הפריצה, והינדי, נתפסו על ידי חיילים סובייטיים, כשיצאו ממנהרה תת-קרקעית בעיר.
תוצאות הקרב
המגינים שנותרו נכנעו לבסוף ב-13 בפברואר 1945 נכנעו לבסוף כל שרידי כוחות הציר, והאבדות הגרמנים וההונגרים היו כבדות ביותר. הגרמנים איבדו את כל או רוב דיוויזיית הפאנצר ה-13, דיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה, דיוויזיית פרשים אס אס השמינית ודיוויזיית פרשים אס אס ה-22. כמו כן, הקורפוס ההונגרי הראשון הושמד כמעט לחלוטין, והדיוויזיות ההונגריות ה-10, ה-12 והמשוריינת ה-1 הושמדו לגמרי. מאידך, הכוחות הסובייטיים ספגו בין 100,000 ל-160,000 נפגעים במהלך הלחימה סביב בודפשט ובתוכה.
מקורות סובייטיים טענו כי כוחות הציר שכותרו בבודפשט כללו 180,000 חיילים גרמניים והונגריים, ושבמהלך כיבוש העיר הם שבו 110,000 חיילים. אולם מיד עם תום המצור, אסף הצבא האדום אלפי אזרחים הונגרים, ולקח אותם בשבי, על מנת לנפח את מספר השבויים שנפלו לידיו.
העיר בודפשט נהרסה לחלוטין במהלך הקרבות, ויותר מ-80 אחוזים מבנייני העיר נהרסו או ניזוקו, ובתוכם אף מבנים היסטוריים כמו בניין הפרלמנט ההונגרי וארמון בודה. בנוסף לכך, כל שבעת הגשרים הפרושים על הדנובה נהרסו.
במהלך ינואר 1945, 32,000 גרמנים אתניים תושבי הונגריה נעצרו והובלו לברית המועצות כעובדי כפייה. בחלק מהכפרים, כל האוכלוסייה הבוגרת נלקחו למחנות עבודה באגן הדונייץ, ורבים מתו שם כתוצאה ממצוקה והתעללות. בסך הכל, יותר מ-500,000 הונגרים הובלו לברית המועצות (כולל בין 100,000 ל -170,000 גרמנים הונגרים אתניים).
למעט מתקפת אגם בלטון (Unternehmen Frühlingserwachen), שנערכה במרץ 1945, המצור על בודפשט היה המבצע ההתקפי הגדול האחרון שניהל הוורמאכט בדרום-מזרח אירופה. במהלך הלחימה סביב העיר ספגו הוורמאכט, ובמיוחד יחידות הוואפן אס-אס אבדות כבדות, ששחקו את כוחו בחלק הדרומי של החזית הסובייטית. עבור הצבא האדום, המצור על בודפשט היה מעין חזרה כללית לפני הקרב על ברלין. הניצחון בקרב אפשר לסובייטים להשלים את כיבוש הונגריה, ולבצע את מתקפת וינה. ב-13 באפריל 1945, חודשיים בדיוק לאחר כניעת בודפשט, כבשו הסובייטים את וינה.