cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זכויות להט"ב בדרום סודאן
תנאי מחיה
בשנת 2006, אברהם מאיום אתיאאן, בישוף דרום סודני, הוביל לפיצול בכנסייה האפיסקופלית של סודאן בעקבות מה שהוא כינה כ-"כישלון של הנהגת הכנסייה לגנות הומוסקסואליות בתוקף מספק".
ביולי 2010 נשיא דרום סודאן סאלווה קיר מאיארדיט המכהן משנת 2011 הצהיר לרדיו הולנד העולמי כי "הומוסקסואליות אינה באופי של תושבי דרום סודאן. זה אפילו לא משהו שמישהו יכול לדבר עליו כאן בדרום סודאן במיוחד. זה לא שם ואם מישהו רוצה לייבא או לייצר את זה, הוא לא יקבל תמיכה וזה תמיד יהיה מגונה על ידי כולם".
דו"ח מעמד זכויות האדם בדרום סודאן לשנת 2010 שפורסם על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית מצא "אפליה חברתית נפוצה נגד הומוסקסואלים ולסביות" וקבע כי לא היו נוכחים "ארגוני זכויות להט"ב ידועים" במדינה.
טיסה 841 של טראנס וורלד איירליינס
טיסה 841 של טראנס וורלד איירליינס (TWA) הייתה טיסת נוסעים מנמל התעופה בן-גוריון לניו יורק, דרך אתונה ורומא, שהתרסקה ב-1974 לתוך הים היוני. ההתרסקות נגרמה מפצצה שהוטמנה במטוס לצורך פיגוע טרור.
רקע
מאז גירושו של אש"ף מירדן בספטמבר השחור, התבססו ארגוני הטרור הפלסטיניים בדרום לבנון. בתקופה זו אף כונה אזור דרום לבנון "פתחלנד", מחמת שליטתם הכמעט מלאה של פת"ח ושל ארגוני טרור פלסטיניים אחרים בו, אף שבאופן רשמי היה שטח לבנוני. ארגונים אלו ניהלו מערכת טרור נגד ישראל אשר כוונה בעיקר נגד אזרחים וכן היו שותפים בתכנון ובביצוע של פיגועי טרור נגד טיסות בינלאומיות.
מהלך האירועים
ב-8 בספטמבר 1974 המריא מטוס בואינג 707-331B מנמל התעופה בן-גוריון עם 50 נוסעים. לאחר חניה של 68 דקות באתונה, הוא המריא לרומא. כ-30 דקות לאחר ההמראה מאתונה, המטוס התרסק לתוך הים היוני. כל 80 הנוסעים ותשעת אנשי הצוות נהרגו. המנהל הארצי לבטיחות בתחבורה של ארצות הברית קבע כי הפיצוץ נגרם על ידי פצצה שהייתה חבויה בתא המטען. הפיצוץ הרס את המערכות האחראיות על תפעול משטחי ההיגוי של המטוס.
ממשרדי TWA בישראל דווח כי 50 נוסעים עלו על המטוס בנמל התעופה בן-גוריון כדי להגיע לרומא ולארצות הברית. הם כללו 18 אמריקאים (כולל תינוק), 13 יפנים, ארבעה איטלקים, ארבעה צרפתים, שלושה הודים, שני איראנים, שני ישראלים, שניים מסרי לנקה, אוסטרלי וקנדי. אזרחויותיהם של 30 הנוסעים האחרים ושל תשעת חברי הצוות היו לא ידועות באותו זמן. סוכנות הידיעות רויטרס דיווחה כי 37 אמריקנים היו על הסיפון בסך הכל. בביירות דווח כי "ארגון נוער פלסטיני" נטל אחריות על הפיגוע. עם זאת, דובר TWA אמר כי מדובר בתרחיש "מאוד לא סביר". בתחילת 1975, המנהל הארצי לבטיחות בתחבורה של ארצות הברית קבע כי המטוס אכן נהרס על ידי פצצה שהוחבאה בתא המטען, והתפוצצותה גרמה לכשל מבני וכתוצאה מכך לאובדן שליטה על המטוס.
החשד נפל על ארגון הטרור של אבו נידאל. היה זה המקרה הראשון הידוע שבו צעיר ערבי ביצע פיגוע התאבדות במטוס אמריקני.
בינואר 2009 פרסמה סוכנות הידיעות AP כי ח'אלד דוהאם אל-ג'ווארי, האחראי לניסיון ההתנקשות בגולדה מאיר, היה קשור גם לפיגוע זה.
יוהאן דויד אקרבאלד
יוהאן דויד אקרבאלד (בשוודית: Johan David Åkerblad; 6 במאי 1763, סטוקהולם - 7 בפברואר 1819, רומא) היה דיפלומט שוודי, פלאוגרף ואוריינטליסט.
ביוגרפיה
אקרבלד החל ללמוד ב-1778 באוניברסיטת אופסלה לימודים קלאסיים ושפות מזרחיות וסיים ב-1782. בזכות שליטתו בשפות הוא נשלח כשגריר לקונסטנטינופול ב-1783. לאחר מילוי משימתו הוא טייל בין 1784 ל-1789 באסיה הקטנה, סוריה, ארץ ישראל, מצרים וצפון אפריקה. רשימותיו ממסעותיו אלו מוחזקות בספריית הוותיקן ברומא. עם שובו לשוודיה בסיום מסעותיו ב-1789, מונה למזכיר במשרד החוץ ולמתרגם מטורקית. ב-1791 נשלח שוב לטורקיה, שם חזר למסעות מחקר, ובאחד מהם לטרויה איבחן את הטיפוגרפיה בכתביו של הומרוס.
ב-1800 ביצע מחקרים בגטינגן, וב-1802 נשלח כציר לפאריס, אך עוד באותה השנה נשלח להאג כממונה על היחסים ושוב הוחזר לפאריס. לאחר זמן לא רב, עזב את השירות הדיפלומטי והתיישב למספר שנים ברומא, שם, בעזרת תרומות מנדבנים בריטיים המשיך במחקריו הבלשניים, ובייחוד בשפות מצריות ובהם קופטית. הוא אסף חומר רב לכתיבת מילון קופטי, וכל מסמכיו נמצאים בעזבונו בספרייה הלאומית השוודית בסטוקהולם.
אקרבאלד היה בין הראשונים שקידמו את פיענוח אבן רוזטה שהתגלתה ב-1798. האבן התגלתה על ידי צבאו של נפוליאון במסעותיו למצרים, אך הוחרמה על ידי הצבא הבריטי זמן קצר לאחר מכן ונשלחה ללונדון. העתקים ליתוגרפיים של האבן שהוכנו עוד בקהיר, הגיעו לידיו של סילבסטרה דה סאקי, מורו של אקרבאלד, וב-1802 החל אקרבאלד לחקור אותם. הוא התמקד תחילה בכתב הדמוטי ותוך כדי הערכתו כי זה הוא כתב אלפביתי, הצליח לזהות את כל שמות המקומות תוך חודשיים בלבד. הוא השתמש בידיעותיו בקופטית והצליח לקרוא מילים נוספות כמו "יווני", "מקדש" ו"מצרי" תוך כדי זיהוי 29 סימנים (בדיעבד רק 15 מהם באופן מדויק). שיטת המחקר ההשוואתי שלו בין הכתב הדמוטי לקופטי היוותה את המפתח בעזרתה פענח, מאוחר יותר, ז'אן-פרנסואה שמפוליון את כתב החרטומים.
אקרבאלד גם זיהה נכונה את הכתב על אריה פיראוס אשר מוצב בארסנאלה ככתב רוני.
מכתביו
כל כתביו, שפורסמו מחוץ לשוודיה, נכתבו בצורת חליפות מכתבים.
Chemtrails over the Country Club
Chemtrails over the Country Club הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי. האלבום יצא לאור ב-19 במרץ 2021, על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ רקורדס ופולידור רקורדס.
רקע והפקה
ב-30 באוגוסט 2019, כאשר יצא אלבום האולפן השישי , הכריזה דל ריי כי החלה לעבוד על אלבום האולפן הבא שלה כבר. במקביל היא חשפה את שיקרא White Hot Forever, אך לאחר מכן שינתה את השם. ב-21 במאי 2020, פרסמה דל ריי ברשתות המדיה חברתית כי אינה תומכת במוזיקה שמכילה "מילים בוטות וכנועות", באותה הודעה חשפה גם את תאריך צאת האלבום הצפוי שלה. ב-25 במאי, העלתה דל ריי סרטנים בעמוד האינסטגרם שלה בו היא חשפה את שמו של האלבום שנקרא, Chemtrails over the Country Club. ב-22 בדצמבר 2020, חשפה דל ריי בעמוד האינסטגרם שלה את תאריך שחרור האלבום והטריילר שלו.
ביקורות
לקראת סוף שנת 2021 האלבום דורג בכמה מגזיני סוף שנה ברשימות ששונות, ביוני 2021 נכלל האלבום ברשימת "האלבומים הטובים ביותר של שנת 2021 עד כה" של מגזין הרולינג סטון. במגזין לוס אנג'לס טיימס נכלל האלבום ברשימת ״האלבומים הטובים ביותר של שנת 2021״ במקום החמישי. מגזין הגדריאן דירג את האלבום במקום ה-40 ברשימת "50 האלבומים הטובים ביותר של 2021" מגזין Clash דירג את האלבום במקום ה-45 ברשימת "האלבומים הטובים ביותר של 2021" מגזין Gaffa Denmark דירג את האלבום ברשימת "האלבומים הטובים ביותר של Gaffa Denmark לשנת 2021" כתב העת The Fader דירג את האלבום במקום ה-19 ברשימתם.
פיוס השלושה עשר
שם אפיפיורי פיקטיבי, מרמז על אפיפיור עתידי או חלופי, שמרני קיצוני, הממשיך את מורשתם של פיוס העשירי, פיוס האחד עשר ופיוס השנים עשר.
תיאו לוי
תיאו לוי היה אצן ארצישראלי, אלוף ארץ ישראל הראשון (1935) בריצת 100 מטר ושיאן ארץ ישראל בריצות ל-100 מטר ול-200 מטר.
ביוגרפיה
תיאו לוי זכה באליפות אוניברסיטת המבורג בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.8 שניות.
בשנת 1934 קבע לוי בריצת 200 מטר שיא ארץ ישראל בתוצאה של 23.4 שניות. שיא זה החזיק מעמד 5 שנים ונשבר בשנת 1939, על ידי סיריל אמפי (23.1 שניות).
במסגרת יריד המזרח נערכה תחרות אתלטיקה באצטדיון המכביה ב-17 במאי 1934 הוא זכה במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.9 שניות.
באליפות האתלטיקה הראשונה של ארץ ישראל, שנערכה באצטדיון ימק"א, בנובמבר 1935 לוי ב-3 מדליות, 1 זהב-2 ארד. מדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.7 שניות, לפני שלמה מרנץ ממכבי תל אביב ואריך וויל ממכבי חיפה שניהם בתוצאה של 12.0 שניות ושילוני מבר כוכבא ירושלים. מדליות ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 24.4 שניות, אחרי שלמה מרנץ (24.2 שניות) ואריך וויל (24.3 שניות) ובריצת שליחים 4x100 מטר אחרי מכבי תל אביב (45.6 שניות) ומכבי חיפה (47.1 שניות).
Glósóli
Glósóli (בעברית: סוליה זוהרת) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן, מתוך אלבום האולפן האחד-עשר שלה, Dreamchaser. השיר יצא לאור ב-19 בספטמבר 2013, כסינגל הרביעי והאחרון מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים שמחה LLC.
הגרסה של השיר משנת 2005 הגיעה למקום הראשון במצעד השירים שבאיסלנד.
רקע וכתיבה
השיר "Glósóli" בוצע והוקלט גם על ידי סיגור רוס ונכלל באלבום, . השיר נפתח בבייס-ליין איטי ורגוע, ושירה מתונה של יונסי. בהמשך מופיע קטע גיטרה רפטטיבי שמתגבר לאט-לאט, עד שהוא מתפרץ באלימות שתי דקות לפני הסיום, בעוד המתופף חובט בתופים. בשיר יש שימוש בפסנתר.
פרק זמן לצאתה, עלתה הגרסה של השיר משנת 2005, לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליחה לצבור שם למעלה מ-12 מיליון השמעות.
הוצאה וביקורת
הוצאת השיר כסינגל מתוך Dreamchaser, גררה הד תקשורתי, תוך שמגזין הבילבורד פרסם כתבה אודות הפרימיירה שלו, שם נכתב כי "שרה ברייטמן שרה את יצירותיהם של כולם: מדיאן וורן ועד ג'יימס הורנר - עכשיו היא פונה לסיגור רוס". עוד נכתב שם, כי ברייטמן "מציגה ומעניקה השראה באמצעות השיר".
את הכתבה סיכמו בכך שהזכירו את אלבום האולפן התשיעי של ברייטמן משנת 2008, Symphony.
משבר תירוטוקסי
משבר תירוטוקסי (באנגלית: Thyroid storm, כלומר "סערת תריס"), הוא סיבוך נדיר ומסכן חיים של יתר-תריסיות. תסמינים אופיינים כוללים חום גבוה (לפעמים הטמפרטורות מגיעות מעל 40°), קצב לב מהיר ואף אי-ספיקת לב, תסמינים ממערכת העיכול כגון הקאות ושלשולים וכן ירידה במצב ההכרה. מעבר לטיפול תומך הטיפול כולל תרופות להאטת קצב הלב וחסימה של יצירת הורמוני תריס. במקרים בהם אין תגובה מספקת לטיפול תרופתי יש להתקדם לכריתה מלאה של בלוטת התריס.
וילהלם קמפאוזן
וילהלם קמפאוזן (גרמנית: Wilhelm Camphausen; 8 בפברואר 1818 – 18 ביוני 1885) היה צייר קרבות מבית הספר בדיסלדורף.
ביוגרפיה
קמפאוזן, נולד ביום מות אביו וילהלם קמפאוזן. הוא השלים את הכשרתו לציור אצל אלפרד רתל ונכנס לאקדמיה של דיסלדורף בשנת 1834. שירותו הצבאי, אותו השלים עם ההוסרים, עיצב את חייו העתידיים - הוא נשאר קשור לציור צבאי כל חייו. לאחר שסיים את כיתת המאסטר של דיסלדורף אצל וילהלם פרידריך שדו בשנת 1850, הוא צייר לראשונה סצינות קרב היסטוריות, שבלטו בשל עיצוב הפרטים הריאליסטי שלהן. הוא זכה לתהילה רבה בעקבות דיוקנאות הרכיבה של הקייזר וילהלם פרידריך השני. בשנת 1859 מונה קמפאוזן לפרופסור באקדמיה לאמנות.
יחד עם גוסטב יאקוב קנטון, הנרי ריטר, רודולף יורדן, הנס גודה, רודולף פון נורמן ופרדריק ניקולאי ינסן, הקים קמפאוזן את הקבוצה הדמוקרטית והביקורתית מבחינה אקדמית בשנת 1844, ששמה מורכב מאותיותיהם הראשונות של החברים. קבוצה זו נחשבת כמבשרת אגודת האמנים מלקסטן, שנוסדה בשנת 1848, אליה השתייך. הוא לקח חלק פעיל, בהצגות התיאטרון ובפסטיבלים וכן בהפקת טיוטות לתלבושות וקישוטים. בשנת 1845 פרסמו קמפאוזן והנרי ריטר איורים של תשעה עשר ציירי דיסלדורף בסטודיו שלהם.
קמפאוזן השתתף כצייר צבאי במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870/71. אחד מתלמידיו היה צייר הקרב הרמן דה בו.
משפחה
הוריו של קמפאוזן היו וילהלם ( 1781- 1818) ואליז ( 1790- 1869) קמפאוזן.
ב־14 במאי 1848 נולדה בתם אליז אנה, שלימים התחתנה עם הצייר פרדיננד הופה. גם בנה קורט הופה-קמפאוזן הפך לצייר. הבן פליקס קמפהאוזן (1854–1910) למד באקדמיה לאמנות בדיסלדורף בין השנים 1872–1873.
בטינגן
בטינגן (בגרמנית: Bettingen, בגרמנית שווייצרית: Bettige) הוא כפר בקנטון בזל-שטאדט שבשווייץ.
שטחו של בטינגן הוא 2.23 קמ"ר. מתוכם 34.1% משמשים לחקלאות, 44.8% הם שטחים מיוערים ו-18.8% הם שטחים בנויים.
הכפר שוכן בתחומי המטרופולין של בזל, על הגדה הימנית של נהר הריין ולמורדותיו של הכפר הקטן, סנט כרישונה. בטינגן מחולק למעשה לשני יישובים. דורף בטינגן (Dorf Bettingen) הוא יישוב אלמאני, השוכן בתוך בקעה קטנה. היישוב השני הוא כרישונה (Chrischonahöhe) השוכן סביב למרכז העלייה לרגל של סנט כרישונה. בשנת 1356 נבנתה במקום כנסייה שהוקדשה לסנט כרישונה. מאז 1925 קיימים במקום בית חולים ובתי אבות.
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית הכפר 1,186 תושבים.
מנזר אותימיוס
מנזר אותימיוס (נכתב גם אבטימיוס) הוא אתר ארכאולוגי השוכן במרכזו של מישור אדומים, אזור התעשייה של מעלה אדומים, כקילומטר מדרום לנחל אוג. במקום נמצאים שרידיו של מנזר אשר נוסד בשנת 428 בידי אותימיוס הקדוש, מראשוני הנזירים במדבר יהודה.
היסטוריה
המנזר נוסד תחילה כלאורה ובו כנסייה שסביבה נבנו 12 תאי מגורים לנזירים. בשנת 482, מספר שנים לאחר מותו של אותימיוס בשנת 473, הפך המנזר לקוינוביון, הוא הוקף חומה ובמרכזו הוקמה כנסייה חדשה. במנזר נחצבו בור מים גדול שסיפק את צורכי הנזירים ואיפשר לקיים באתר בוסתן. אותמיוס עצמו נקבר בקריפטה מתחת לקפלה קטנה שנבנתה במרכז המתחם, וזו השתמרה. המנזר נפגע ברעידת אדמה בשנת 660 אך שוקם והמשיך להתקיים עד המאה ה-13. במאה ה-13 הפך האתר לחאן דרכים אשר נודע בשם "חאן אל-אחמר" (החאן האדום), וננטש באופן סופי בתקופה העות'מאנית. האתר לא היה נגיש לקהל עד שנת 2010, עת הועבר לניהולה של רשות הטבע והגנים. בקור במקום מותנה בתיאום מראש לקבוצות בלבד המבקרות במוזיאון השומרוני הטוב
אורכו של האתר כ-90 מטרים ורוחבו כ-80 מטרים. נוסף על בור המים, שרידי הכנסיות והקריפטה, נשתמרו בו תאי נזירים, אכסניה, פסיפס ותעלות מים.
חניסצקאלי
חַנִיסְצְקאלִי (בגאורגית: ხანისწყალი) הוא נהר במערב גאורגיה, בנפת בר'דתי שבחבל אימרתי; הוא מיובליו של הנהר ריוני.
גאוגרפיה
חניסצקאלי נובע באחד המדרונות הצפוניים של רכס מסחתי שבקווקז הקטן, בגובה 2,280 מטרים; הוא זורם במורד הצפוני של הרכס עד מישור קולכתי, שבו נשפך לריוני מדרום, ליד הכפר וארציחה.
אורכו של חניסצקאלי 57 ק"מ והוא מנקז שטח של 914 קמ"ר. ספיקתו הממוצעת של חניסצקאלי ליד נקודת השפיכה שלו לריוני היא 22.8 מ"ק לשנייה.
מימיו של חניסצקאלי מנוצלים להשקיה; לשם כך כרויות שלוש תעלות השקיה, שמשרתות ארבעה כפרים: תעלת דימי-רוקיתי, תעלת וארציחה ותעלת אבחנאורי.
יובליו העיקריים של חניסצקאלי הם הנהרות לאישורה, כרשאוותי, צָבּלַרַסצקָאלִי וסָקרַאוּלָה.
המודיע (סדרת טלוויזיה)
המודיע (באנגלית: Informer) היא סדרת דרמה בריטית שיצרו וכתבו רורי היינס וסוהרב נושירבאני, בהפקת Neal Street Productions עבור ה-BBC. בסדרה בת ששת החלקים מככבים נבהאן ריזוואן ופאדי קונסידיין. שידור הסדרה החל בערוץ BBC One ב-16 באוקטובר 2018.
אמזון פריים וידאו הסכימו להפיץ את הסדרה מחוץ לממלכה המאוחדת ולאירלנד.
תקציר עלילה
ראזה (נבהאן ריזוואן) הוא בריטי פקיסטני מדור שני שחי בלונדון, וגויס לשמש מודיע של המשטרה על ידי גייב (פאדי קונסידיין), קצין ביחידת CTSU האחראית על סיכול טרור.
הפקה
הסדרה ברובה צולמה בלונדון. ביתו של ראזה, והשכונה הבדיונית "ברידג'טאון" צולמו באזור תיימזמיד שבדרום-מזרח לונדון, ובסילברלוק אסטייט בסאות'רק.
בינואר 2018 נערכו צילומים בתחנת הרכבת שדוול ובבריק ליין שבשורדיץ'. בנין סילבר, שהיה בעבר מפעל Carlsberg-Tetley, שימש כמפקדה של היחידה ללוחמה בטרור. אתרי צילום נוספים היו בקראון קורטס בקינגסטון, בתנל גרין ובמעבורת תיימז קליפר.
HSBC ארנה
HSBC ארנה (בפורטוגזית: HSBC Arena), הידוע גם בשמות Arena Olímpica ("ההיכל האולימפי"), Arena Multiuso ("ההיכל הרב-תכליתי") ו-Rio Arena ("היכל ריו"), הוא אולם ספורט הממוקם בבארה אולימפיק פארק שבשכונת בארה דה טיז'וקה בריו דה ז'ניירו.
האולם נחנך ב-2007, לקראת המשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בעיר באותה שנה, כחלק מה"ספורט סיטי קומפלקס סנטר" שכלל אז גם את מרכז ספורט המים מריה לנק ואת ולודרום בארה ולקראת האולימפיאדה יכלול מתקני ספורט נוספים. HSBC ארנה מכיל 15,430 מקומות ישיבה.
במהלך המשחקים הפאן-אמריקאיים 2007 נערכו באולם תחרויות התעמלות וכדורסל. לאחר מכן אירח גם את אליפות העולם בג'ודו (2007), טורניר הטניס של ריו (2009), טורניר MMA (2011) ומספר קונצרטים שבחלקם הופיעו אומנים בינלאומיים מוכרים ואף כוכבי נוער אמריקאיים. בהופעות יכול האולם להכיל עד 18,000 מקומות. בספטמבר 2014 אירח האולם את צמד משחקי הגביע הבין-יבשתי בכדורסל בהשתתפות הקבוצה המקומית פלמנגו ומכבי תל אביב (זוכת היורוליג ב-2014). קבוצת פלמנגו ניצחה בסיכום שני המשחקים וזכתה בגביע.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) אירח ההיכל את תחרויות ההתעמלות, ההתעמלות האומנותית והטרמפולינה. בזמן המשחקים, מספר המקומות באולם צומצם מעט לכ-12,000 צופים בלבד, כיוון שהוסרה טבעת המושבים התחתונה.
יאן קלנברג
יאן גוטפריד קלנברג (בפינית: Jan Gottfrid Klenberg; 22 באוקטובר 1931 - 28 באוגוסט 2020) היה גנרל פיני אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של כוחות ההגנה של פינלנד בין השנים 1990–1994.
ביוגרפיה
קלנברג נולד במיקלי ב-22 באוקטובר 1931. הוא נולד למשפחה של קציני צי, ובשל כך התגייס בעצמו לצי הפיני ב-1950. הוא למד באקדמיה הצבאית הימית ולאחר מכן עבר את קורס קציני המטה הכללי. ב-1961 הוא מונה למפקד שייטת ספינות תותחים. בין השנים 1963–1964 הוא שימש כמרצה באקדמיה הצבאית הימית. בין השנים 1965-1971 הוא שימש כעוזר למזכיר הכללי של מועצת ההגנה. ב-1980 מונה למפקד הצי הפיני, וכיהן בתפקיד עד 1983. לאחר מכן כיהן כראש המטה הכללי - תפקיד טכני בעיקרו, עד 1989. ב-28 בפברואר 1990 הוא מונה לראש ההגנה. הוא היה ראש ההגנה הראשון שלא בא משורות צבא פינלנד. כמו כן, הוא היה הראשון בתולדות התפקיד שלא השתתף במלחמת העולם השנייה.
האירוע הבולט ביותר שקרה במהלך הקדנציה של קלנברג היה פירוק ברית המועצות, שהוביל לשינוי כולל ביחסי הכוחות העולמיים וחייב היערכות מחודשת של הצבא הפיני. הוא סיים את תפקידו ב-31 באוקטובר 1994. הוא נפטר בהלסינקי ב-28 באוגוסט 2020.
יוהנס גאורג בדנורץ
יוהנס גאורג בדנורץ (בגרמנית: Johannes Georg Bednorz; נולד ב-16 במאי 1950) הוא פיזיקאי גרמני, חתן פרס נובל לפיזיקה (1987) על גילוי מוליכי על בטמפרטורה גבוהה.
חייו
גאורג בדנורץ נולד בנורדריין-וסטפאליה, גרמניה לאנטון ואליבת בדנורץ. ב-1968 הוא החל ללמוד מינרלוגיה באוניברסיטת מינסטר. אחרי שעבד זמן קצר במעבדה של IBM בציריך, הוא החל לעבוד על הדוקטורט שלו במעבדה לפיזיקת מצב מוצק במכון הטכנולוגי של ציריך תחת פיקוחם של הייני גרייניצ'ר ואלכסנדר מילר (שבנוסף להיותו פרופסור במכון הטכנולוגי ציריך עבד גם ב-IBM).
ב-1982 הוא חזר לעבוד במעבדת המחקר של IBM והצטרף למילר במחקרו על מוליכי על. ב-1983 בדנורץ ומילר החלו לחקור באופן שיטתי את התכונות החשמליות של חומרים קרמיים המבוססים על תחמוצות של מתכות מעבר, וב-1986, הם הצליחו לגלות מוליך על (LaBaCuO) שהטמפרטורה הקריטית שלו להולכת-על היא 35 מעלות קלוין, 12 מעלות יותר מהשיא הקודם של הולכת על. הגילוי הזה הוביל למחקרים נוספים של הולכת על בטמפרטורה גבוהה על חומרים נחושתיים עם מבנים דומים ל-LaBaCuO, במהרה גילו תרכובות כמו BiSrCaCuO שהטמפרטורה הקריטית עבורו היא 107 מעלות קלוין וYBaCuO שעבורו הטמפרטורה הקריטית היא 92 מעלות קלוין.
בשנת 1987 גאורג בדנורץ ואלכסנדר מילר זכו ביחד בפרס נובל לפיזיקה "על פריצת הדרך החשובה בגילוי מוליכות על בחומרים קרמיים".
גיגנטופיתקוס
גיגנטופיתקוס היה הפרימט וההומיניד הגדול ביותר הידוע למדע. יש המעריכים את גובהו בשלושה מטרים כאשר הזדקף על רגליו האחוריות, ואת משקלו בלמעלה מחצי טון. הוא מסווג לתת-משפחת הפונגינאים, הכוללת בין השאר את האורנגאוטן בן-ימינו.
גילוי וסיווג
הסוג גיגנטופיתקוס הוגדר לראשונה בשנת 1935, על ידי הפלאונטולוג ההולנדי (יליד גרמניה) ג. ה. ר. פון קניגסוואלד (G. H. R. von Koenigswald), אשר מפורסם יותר בשל מאובני אדם קדמון מן המין הומו ארקטוס שגילה באי ג'אווה. הממצא הראשון היה שן טוחנת מאובנת שקנה פון קניגסוואלד בבית מרקחת מסורתי בהונג קונג. מרפאים ורוקחים מסורתיים בסין נוהגים עד היום לטחון מאובנים, הנקראים בפיהם "עצמות דרקון" ו"שיני דרקון", לאבקה הנמכרת במחיר גבוה, בשל סגולות הריפוי הפלאיות המיוחסות לה. לאחר ממצא זה ביקר פון קניגסוואלד בבתי מרקחת מסורתיים נוספים בדרום סין, ומצא בהם שלוש שיניים נוספות. שיניים אלו דומות מאוד באנטומיה שלהן לשיניים של קופי-אדם בני-ימינו כמו האורנגאוטן והגורילה, אך הן גדולות יותר. מהן הסיק פון קניגסוואלד שמדובר בקוף-אדם ענקי, והגדיר אותו כסוג ומין "גיגנטופיתקוס בלאקי" (Gigantopithecus blacki). פירוש שם הסוג הוא "קוף-אדם ענק", ושם המין ניתן לזכרו של הפלאואנתרופולוג הקנדי דיווידסון בלאק, מגלה מאובני הומו ארקטוס מסין, שמת בשנת 1934.
פון קניגסוואלד בילה את מרבית שנות מלחמת העולם השנייה באזור המחקר שלו בג'אווה במחנה שבויים של צבא הכיבוש היפני, כששיני גיגנטופיתקוס מוסתרות בבקבוק חלב שקבר בחצרו (הן שמורות כיום במוזיאון זנקנברג בפרנקפורט). בינתיים העלה הפלאואנתרופולוג הגרמני-יהודי פרנץ ווידנרייך (Franz Weidenreich), החוקר החשוב ביותר של מאובני ארקטוס מסין, את התאוריה שהאבולוציה של האדם כללה שלב של בני-אדם ענקיים, ושיער ששיני גיגנטופיתקוס השתייכו לבני-אדם כאלה ולא לקוף-אדם. היה צורך במאובנים נוספים על-מנת ליישב את המחלוקת, אך לאחר המלחמה יכלו רק חוקרים סינים לחפש מאובנים כאלו, מכיוון שהשלטון הקומוניסטי בסין לא איפשר כניסת מדענים זרים. בשנות ה-50 יצאו שני פלאונטולוגים סינים מן המכון לפלאונטולוגיה בבייג'ינג, פֵּי וֶנְג'ונְג (Pei Wenzhong) וגְ'יָה לָאנְפּוֹ (Jia Lanpo), למסע חיפושים בבתי-מרקחת מסורתיים ברחבי סין. חיפוש זה הניב כאלף שיניים ושלוש עצמות לסת של גיגנטופיתקוס, שחלקן התגלו לראשונה גם אין סיטו, כלומר באתרים מקוריים שניתן לתארכם. ממצאים אלו הוכיחו שפון קניגסוואלד צדק בסיווג הראשוני שלו, וגיגנטופיתקוס לא היה אדם אלא קוף-אדם ענק שחי בתקופת הפלייסטוקן.
בשנת 1968 גם דווח לראשונה על לסת גיגנטופיתקוס שהתגלתה בהודו, על ידי איכר מקומי ששמר אותה ברשותו במשך 24 שנים. הפרימטולוג אלווין סימונס (Elwyn Simons) הגדיר אותה כמין נפרד של גיגנטופיתקוס, קדום וקטן מן המאובנים הסינים. בסך הכל הוגדרו עד היום שלושה מיני גיגנטופיתקוס:
אנטומיה ומורפולוגיה
לא ניתן לדעת בביטחון מה היה גודל גופו של גיגנטופיתקוס, משום שלא התגלו עדיין עצמות שלד או גולגולת שלו. הלסתות והשיניים הגדולות ביותר של גיגנטופיתקוס דומות באנטומיה שלהן לאלו של קופי-אדם גדולים בני-זמננו, אך הן גדולות כמעט פי שניים. מספר חוקרים סוברים שהיחס בין גודל הלסתות וגודל הגוף היה דומה לזה של קופי-אדם כיום, ומכך ניתן להעריך את גובהו של גיגנטופיתקוס בשלושה מטרים כאשר הזדקף על רגליו האחוריות, ואת משקלו בלמעלה מחצי טון. ואולם לדעת חוקרים אחרים ייתכן שיחס זה היה גבוה יותר בגיגנטופיתקוס, ומכך נובע שהוא היה גדול רק במעט מזכרי גורילה הגדולים ביותר הידועים כיום, שמשקלם כ-180 קילוגרם. בכל מקרה, קרוב לוודאי שגיגנטופיתקוס היה הפרימט הגדול ביותר הידוע למדע. פרימט נכחד נוסף המתחרה בו הוא הלמור הענק ממדגסקר, שמשקלו בעת שהיה בחיים הוערך בעד 244 קילוגרם, אך לפי הערכה סבירה יותר היה כ-160 קילוגרם.
מריה רוגוז'ינסקה
מריה רוגוז'ינסקה לבית לשניאק (בפולנית: Maria Rogozińska; נרצחה ב-12 בינואר 1943, פיליצה) הייתה איכרה פולנייה, אשר התגוררה בכפר ויירבקה, ליד פיליצה. נרצחה יחד עם בנה בן השלוש על ידי הנאצים כי הסתירה יהודים ולוחמי מחתרת בביתה. בשנת 2004 הוענק לה אות חסיד אומות העולם.
גיגנטופיתקוס
אורח חיים
בשל גודל גופו נראה שגיגנטופיתקוס היה שוכן קרקע, ולא טיפס על עצים. סביר שהלך על ארבע, כשהוא נשען על כפותיו הקדמיות כמו האורנגאוטן, או על פרקי האצבעות כמו הגורילה. אך בדומה לקופי-אדם וגם לדובים גדולים בני ימינו, קרוב לוודאי שגיגנטופיתקוס היה מסוגל להזדקף על רגליו האחוריות לפרקי זמן קצרים.
מריה רוגוז'ינסקה
ביוגרפיה
רוגוז'ינסקה התגוררה בכפר ויירבקה שבמחוז אולקוש (מחוז זוויירצ'ה הנוכחי). לאחר מות בעלה היא גידלה שלושה ילדים לבד: הבנות מריה-סטניסלבה והלנה (נולדו בסביבות 1932 ו-1934) ובן בשם פיוטר (נולד בסביבות 1940).
גיגנטופיתקוס
אורח חיים
שיני גיגנטופיתקוס מותאמות לגריסת מזון צמחי גס וסיבי. יש חוקרים הסוברים שבדומה לפנדה הענקית של ימינו, גיגנטופיתקוס התמחה באכילת גבעולי ועלי חזרן, מזון צמחי גס וקשה במיוחד. סברה זו נסמכת על מספר ראיות: בשיני גיגנטופיתקוס נמצאו חורים בכמות גדולה בהרבה מזו שנמצאה בקופי-אדם מודרניים, ודומה לזו הנמצאת בשיני פנדה. נמצאו בשיניים שלו גם פיטוליתים - שבבי צורן דו-חמצני מיקרוסקופיים האופייניים למשפחת הדגניים כמו צמח החזרן. מאובני גיגנטופיתקוס נמצאו בין השאר באותם אתרים ושכבות עם מאובני פנדה. ייתכן שגיגנטופיתקוס נכחד עקב סיבות הדומות לסיבות שבעטיין נמצא הפנדה הענק כיום בסכנת הכחדה - תלות מוגזמת במקור מזון יחיד הנוטה להיעלם בשנים מסוימות. בשנת 2016 התפרסם מחקר שבדק ריכוז איזוטופים של פחמן בשיני גיגנטופיתקוס בלאקי מסין ומתאילנד. על פי יחסי האיזוטופים פחמן-12 ופחמן-13 בעצמות ובשיניים של בעלי חיים ניתן לבדוק אם הם ניזונו בעיקר מצמחים המשתמשים יותר במסלול הפוטוסינתטי C3, האופייני לפירות ועלים, או יותר במסלול הפוטוסינתטי C4, האופייני לעשב. המחקר הסיק שגיגנטופיתקוס חי ביערות בלבד, ושהוא ניזון לא רק מחזרן, אלא גם מתפריט צמחוני של פירות, עלים, גבעולים ושורשים. החוקרים הציעו שגיגנטופיתקוס נכחד עקב קשייו להסתגל להגבלת שטחי היער בדרום-מזרח אסיה, כתוצאה משינויי האקלים הגלובליים לקראת סופה של תקופת הקרח.
מריה רוגוז'ינסקה
ביוגרפיה
במהלך הכיבוש הגרמני היא הסתירה יהודים ואנשי מחתרת. קיים מידע סותר ביחס למספר האנשים שהיא סייעה להם. אישה יהודייה בשם ברלינסקה או ברליצקה או פרלינסקה (בעלת טחנת קמח בכפר מלשינה ) וצעיר יהודי אשר זהותו לא ידועה התחבאו בחווה של רוגוז'ינסקה. עם זאת, מעדויות של עדים אחדים עולה כי ייתכן שרוגוז'ינסקה הסתירה עד ארבעה או חמישה יהודים.
גיגנטופיתקוס
אורח חיים
ניתוח סטטיסטי של 735 שיני גיגנטופיתקוס מצביע על דו-צורתיות זוויגית בולטת, ונראה שהזכרים היו גדולים בהרבה מן הנקבות. תופעה זו אופיינית גם לקופי-אדם גדולים בני ימינו, ורומזת על אורח חיים פוליגמי.
מריה רוגוז'ינסקה
ביוגרפיה
לא ידוע כיצד המידע על היהודים שהסתתרו בחווה של רוגוז'ינסקה הגיע לגרמנים. ההיסטוריונית קריסטינה סמסונובסקה טוענת כי ייתכן ששכנה של רוגוז'ינסקה הלשינה עליה לגרמנים.
בסביבות 11 בינואר 1943, כוח צבא גרמני בעזרת מתנדבים אוקראינים ומשתפי פעולה הגיע לחווה של רוגוז'ינסקה. במהלך החיפוש גילו הגרמנים שני יהודים וירו בהם ליד הבית. שני פולנים שנמצאו במקום נרצחו אף הם: פיוטר סנדרה או סנדר ופיוטר פודגורסקי, שבעת הגעתם של הגרמנים היו בחווה. באותה עת מריה וילדיה היו מחוץ לבית. האם ובנה ביקרו אצל אחיה במלשינה, בעוד שתי הילדות הגדולות היו בהשגחת שכנותיהן.
גיגנטופיתקוס
אורח חיים
המין G. blacki חי לצד בני-אדם קדומים מן המין הומו ארקטוס. שיניהם נמצאו באותה שכבה גאולוגית במערת תאם חויין שבצפון וייטנאם, שם הן מתוארכות לתקופה של 475 אלף שנה לפני זמננו בתיארוך רדיומטרי אורניום-תוריום, וכן בשני אתרים לפחות בסין. ייתכן שארקטוס צד קופי גיגנטופיתקוס למאכל, וסייע בכך להכחדת הסוג.
אבולוציה
על פי הסברה מוצאו של גיגנטופיתקוס מסוגי קופי-אדם אסייתים נכחדים פחות גדולים מעידן המיוקן, כמו סיוופיתקוס מהודו או לופנגפיתקוס מסין. כל הסוגים האלו מסווגים על ידי מרבית החוקרים לתת-משפחת הפונגינאים, הכוללת גם את האורגאוטן בן ימינו, החי באינדונזיה. ייתכן שגיגנטופיתקוס היה אב קדמון של האורנגאוטן.
מריה רוגוז'ינסקה
ביוגרפיה
ב-23 במאי 2004 הוענק לה אות "חסידי אומות העולם".
גיגנטופיתקוס
אבולוציה
מאובני גיגנטופיתקוס מראים על מגמה של גדילת הגוף במהלך האבולוציה שלו, גם במינים המאוחרים יחסית למין ההודי המוקדם יותר מן המיוקן, וגם בתוך המין גיגנטופיתקוס בלאקי במשך תקופת הפלייסטוקן. מגמה דומה של גדילה נראית אצל סוגים רבים אחרים של יונקים נכחדים בפלייסטוקן, למשל הממותה ודוב המערות.
בתרבות הפופולרית
גודלו העצום של גיגנטופיתקוס שבה את דמיונם של אנשים בעולם. כמה מן המאמינים בקיומם של היטי והביגפוט ניסו להסבירם כקופי גיגנטופיתקוס אשר שרדו עד היום, אף שאין לכך ראיות ממשיות כלשהן. דמותו של קינג קונג לא נוצרה בהשראת הגיגנטופיתקוס, שכן היא הוצגה לראשונה בסרט משנת 1933, שנתיים לפני גילוי השן הראשונה של גיגנטופיתקוס.
הגיגנטופיתקוס מוצג בתרבות באזכורים שונים:
קיפוד אמור
קיפוד אמור (שם מדעי: Erinaceus amurensis) הוא מין של יונק קטן מהסוג קיפוד שבמשפחת הקיפודיים, הקרוב לקיפוד המצוי החי בישראל. מין זה נפוץ רק במזרח הרחוק באזור מנצ'וריה שבסין, חצי האי הקוריאני ובסיביר בפרימוריה ובמחוז אמור. הוא נמצא דרומה עד ליאנגצה, ומערבה עד לנהר אמור, ממנו קיבל את שמו.
הקיפוד הוא אוכל כל הניזון בעיקר מתולעים, חרקים ושאר פרוקי רגליים אך גם מחולייתנים קטנים וכן מפירות. לרוב הוא חי לבדו, אך נצפו גם פרטים החיים יחדיו. במקרה שטורף מתקיף את הקיפוד הוא יתגונן לכדור קוצני. כמה מקורות סינים טוענים שהדלק הסיבירי מצליח לטרוף את הקיפוד ולהתחמק מקוציו, אולם אין על כך הסכמה.
אירוויזיון 2020
תחרות הזמר של האירוויזיון לשנת 2020 הייתה אמורה להיות ההפקה ה-65 של התחרות מטעם איגוד השידור האירופי. התחרות הייתה אמורה להתקיים ברוטרדם, הולנד, לאחר זכייתה של הולנד באירוויזיון 2019, שנערך בתל אביב, ישראל, עם השיר "Arcade" בביצוע של דאנקן לורנס. הייתה זו אמורה להיות הפעם החמישית בה הולנד מארחת את התחרות, ההפקה האחרונה הייתה בתחרות של 1980, ואירוע האירוויזיון הראשון שהתארח במדינה מאז תחרות אירוויזיון הילדים 2012. התחרות הייתה אמורה להיערך באהוי רוטרדם; התאריכים היו אמורים להיות 12 במאי, 14 במאי ו-16 במאי.
ב-18 במרץ 2020 הודיע איגוד השידור האירופי על ביטול התחרות בשל התפשטות מגפת הקורונה.
מיקום
התחרות לשנת 2020 הייתה צפויה להיערך באהוי רוטרדם, ברוטרדם, הולנד. זאת הפעם החמישית בה הולנד הייתה אמורה לארח את התחרות, לאחר ניצחונה של המדינה באירוויזיון 2019 עם השיר "Arcade", בביצוע של דאנקן לורנס. אהוי רוטרדם אירח בעבר את תחרות אירוויזיון הילדים 2007.
ההכנות
ההכנות לארגון התחרות של 2020 החלו ב-19 במאי 2019, מיד לאחר שהולנד זכתה בתחרות 2019 בתל אביב, ישראל. יון אולה סאנד, המנהל בפועל של איגוד השידור האירופי לתחרות, מסר ל-AVROTROS, השדרן ההולנדי, ערימת מסמכים וכרטיס USB עם כלים כדי להתחיל את העבודה הנדרשת לארוח התחרות של השנה הבאה. AVROTROS הוגדרה לשתף פעולה למטרת האירוע עם רשת שידור החדשות ועם ארגון השידור,, לכל אחת יהיה תפקיד אחר בהפקה.
בחירת העיר המארחת
כבר לפני תחרות 2019, כשסוכנויות ההימורים צפו שדאנקן לורנס ינצח, כמה ערים הולנדיות, כולל אמסטרדם, האג ומאסטריכט, הודיעו על כוונתן לארח את התחרות אם לורנס ינצח. דובר מטעם ה-NPO הצהיר גם כי לרשת השידור הייתה תוכנית ראשונית לבחירת העיר המארחת במקרה של ניצחון הולנדי. כאשר לורנס זכה בתחרות, ראשי עיריות שונות פתחו מיד במערכה באמצעות הודעות טקסט, לשדל את מארק רוטה, ראש ממשלת הולנד, לבחור בעירם. אנשי ציבור, כולל לורנס, אנדרה ריו וגטי קספרס, הביעו בפומבי את תמיכתם בערים המארחות המועדפות עליהם.
רשתות השידור המארחות פתחו בתהליך הגשת ההצעות ב-29 במאי 2019: בשלב הראשון של תהליך זה, ערים הביעו באופן רשמי את כוונתן לרשתות השידור. תשע ערים - אוטרכט, אמסטרדם, ארנהם, ברדה, דן בוס, האג, לייוורדן, מאסטריכט ורוטרדם - עשו זאת וקיבלו רשימה של קריטריונים מחייבים שהן והאולמות שלהן צריכים לענות עליהם ב-12 ביוני 2019. העיר זוולה שקלה תחילה לארח את האירוע, אך בסופו של דבר החליטה שלא להצטרף לתהליך הבחירה, משום שהאולם שלה, IJsselhallen, אינו מתאים לאירוע מבחינת גודלו. גם אנסחדה בדקה אפשרות לארח את התחרות בהאנגר של נמל התעופה טוונטה, אך מאוחר יותר נודע, שמועצת המנהלים של העירייה החליטה שלא תתמוך כלכלית במכרז כזה.
מנקודה זו והלאה, נדרשו תשע ערים אלו להכין הצעה לאירוח התחרות ולהגישה עד ה-10 ביולי 2019. ערים אחרות יכלו עדיין להצטרף לתהליך המכרז, עם הגשת הצעות לפני המועד האחרון. בתקופה זו נפסלו ארבע ערים. אמסטרדם לא יכלה לארח את התחרות כיוון שהיא מארחת אירועים אחרים במסגרת הזמן של התחרות. ברדה נשמטה מהמכרז בשל בעיות כלכליות. לייוורדן חזרה בה מהצעתה כיוון שהתקרה של ה-WTC Expo נמוכה מדי. האג ביטלה את הצעתה משום ששני המקומות הפוטנציאליים שלה לא היו מתאימים לאירוע. אצטדיון הכדורגל המקומי, Cars Jeans Stadion, היה גדול מספיק אבל ללא גג והתקנת גג כזה הייתה הופכת את ההצעה לבלתי אפשרית כלכלית. האופציה האחרת שלה הייתה פרישת אוהל בדשא של Malieveld, אך לאחר שנבדקו תנאי האירוח, ירדה האופציה הזאת מעל הפרק. לאחר פרישתה, תמכה האג בהצעתה של רוטרדם.
חמש הערים הנותרות - אוטרכט, ארנהם, דן בוס, מאסטריכט ורוטרדם - הגישו את ההצעות הסופיות שלהן באירוע רשמי, שנערך בהילברסום ב-10 ביולי 2019. רשתות השידור המארחות סקרו את ההצעות שהוצגו, וב-16 ביולי 2019 הכריזו על ביטול אלה של אוטרכט, ארנהם ודן בוס ועל המועמדות הסופיות, מאסטריכט ורוטרדם. אוטרכט בוטלה בעיקר משום שהרעיון לכסות באוהל את Jaarbeurs מציע אפשרויות מוגבלות לבדיקת מיקומים, והתאמתה מוטלת בספק לאירוע כמו תחרות האירוויזיון, ואילו דן בוס נפסלה בגלל התקרה הנמוכה מדי ב-Brabanthallen וגם בגלל מיעוט חדרי מלון ששוריינו למבקרים פוטנציאליים לתחרות.
לצורך סקירת המקום, האולם והאירועים הסובבים להצעות שנבחרו ודיון בהם, ביקרה NPO במאסטריכט ב-17 ביולי 2019, וברוטרדם ביום המחרת. בסוף יולי, נערכו ביקורים נוספים בשתי הערים המועמדות לצורך בחינת התוצר הלוגיסטי. איגוד השידור האירופי לא ביקר באף עיר. מאסטריכט ורוטרדם מסרו גרסאות מתוקנות של הצעותיהן עד ה-9 באוגוסט 2019, פרטים שכללו את התוכניות החברתיות של הערים, אירועים נלווים ותוכניות רישוי. "הסכם קונספט" הוגש למארגנים הן במאסטריכט והן ברוטרדם באוגוסט 2019. בעוד שרוטרדם חתמה על הסכם זה, מועצת העיר מאסטריכט דחתה אותו לאחר דיון. באותו דיון במועצה הובהר גם כי ה-MECC לא יעבור שיפוצים נוספים. ב-30 באוגוסט הוכרזה רוטרדם כעיר המארחת במהלך שידור מיוחד ב-NPO 1.
מקרא:
אתרים אחרים
כפר האירוויזיון הוא מתחם המעריצים הרשמי של האירוויזיון. במהלך אירועי התחרות היה אמור להיות ניתן לצפות בהופעות של אמנים מקומיים, כמו גם בהופעות החיות המשודרות מהאולם המרכזי. זה היה אמור להיות ממוקם בבינרוטה. המיקום הוא אחד השטחים הפתוחים הגדולים במרכז רוטרדם. בינרוטה ממוקם בלב העיר, בסמוך לאחד מהפלאים האדריכליים המפורסמים ביותר ברוטרדם, המרקטל.
היורוקלאב היה אמור להיות המקום הרשמי לאפטר-פארטי ולהופעות הפרטיות של משתתפי התחרות. בניגוד לכפר האירוויזיון, הגישה ליורוקלאב הייתה אמורה להיות מוגבלת לצופים, לנציגים ולעיתונאים. זה היה אמור להיות ממוקם במאסילו. מאסילו ממוקם על קו המים של רוטרדם במאשאבן זוידזיג'ד, במרחק של 10 דקות נסיעה מאהוי רוטרדם.
אירועי "שטיח הזהב" וטקס הפתיחה, בהם מוצגים המתמודדים ומשלחותיהם בפני העיתונות והמעריצים, היו אמורות להתקיים בטרמינל השייט ברוטרדם ב-10 במאי 2020.
עיצוב חזותי
סלוגן התחרות, Open Up ("היפתחו"), נחשף ב-24 באוקטובר 2019. הלוגו והמיתוג הרשמי נחשפו ב-28 בנובמבר 2019. עוצב על ידי CLEVER°FRANKE, זהו "ייצוג מופשט של צבעי הדגל של 41 המדינות המשתתפות בשנת 2020 בהופעה ראשונה לתחרות".
מנחים
שלושה מנחים נבחרו להנחות את שלושת המופעים: השחקנית ומנחת הטלוויזיה שנטל יאנזן, הזמר והפרשן ההולנדי של התחרות יאן סמיט והזמרת אדסיליה רומבלי, שייצגה את הולנד בתחרויות 1998 ו-2007. בלוגרית היופי, ניקי דה יאחר (NikkieTutorials) אמורה הייתה להיות המגישה של התוכן המקוון של התחרות, כולל סדרת יוטיוב שתוקלט עם המשתתפים. ולהופיע בהופעות החיות בתאריכים 12, 14 ו-16 במאי 2020.
הגרלת הקצאות חצאי-הגמר
ההגרלה לקביעת חצי הגמר של המדינות המשתתפות תתקיים ב-28 בינואר 2020, בבית העירייה של רוטרדם. שלושים וחמש המדינות שיתמודדו בחצאי הגמר הוקצו לשישה סירים, בהתבסס על דפוסי הצבעה היסטוריים כפי שחושב על ידי שותף הטלוויזיה הרשמי לתחרות "Digame". הרישום של הסירים השונים עוזר להפחית את הסיכוי שנקרא "הצבעה בגוש" ולהגביר את המתח בחצי הגמר. ההגרלה תקבע גם איזה חצי גמר תשדר ותצביע כל אחת משש המדינות העולות לגמר באופן אוטומטי - מדינות ה-"Big Five" והמארחת הולנד - ישדרו ויצביעו. את הטקס ינחו מנחי התחרות, שנטל יאנזן, אדסיליה רומבלי ויאן סמיט ויכלול את העברת מפתחות האירוויזיון מציפי ברנד פרנק, סגן ראש עיריית תל אביב (העיר המארחת בתחרות הקודמת) לאחמד אומלבאל ראש עיריית רוטרדם.
הצבעה
ראש המשלחת הספרדי חשף ב-22 באוקטובר 2019 כי ה-EBU מתייעצים עם המשלחות בנוגע לשינויים פוטנציאליים במערכת ההצבעה. ראש המשלחת היוונית חשף ב-30 באוקטובר 2019 כי רוב המשלחות (80%) הצביעו בעד שמירה על מערכת ההצבעה הנוכחית.
גלויות
הרעיון של הגלויות לתחרות 2020 ממשיך את הסלוגן "Open Up" של האירוע. כל אמן אמור היה לבקר בחלק אחר של הולנד ולהתחבר למקומיים על ידי השתתפות בפעילות, מסורת או תחביב הולנדי.
מופע הפתיחה והמופע האומנותי
תזמורת סימפונית של מוזיקאים צעירים הייתה אמורה להופיע במהלך הגמר. המוזיקה למצעד הדגלים להצגת את משתתפי הגמר הופקה על ידי הדי ג'יי פיטר גבריאל בן ה-15 תזמורת סימפונית של שישים וחמישה מוזיקאים צעירים מרחבי הולנד הורכבה להופעה בגמר יחד עם הדי ג'יי אפרוג'ק והזמרת גליניס גרייס, שייצגה את הולנד בתחרות האירוויזיון 2005. המופע האומנותי הזה תוכנן להכיל גם ארבעים רקדנים ומקהלת גוספל של עשרים וחמישה חלקים.
יתרה מזאת, תוכנית הגמר כללה הופעות של שמונה זוכי אירוויזיון לשעבר. ג'יליולה צ'ינקווטי עם "Non ho l'età", לני קור עם "De troubadour", גטי קספרס (מטיץ'-אין) עם "Ding-a-dong", סנדרה קים עם "J'aime la vie", פול הרינגטון וצ'רלי מקגטיגן עם "Rock 'n' Roll Kids", אלכסנדר ריבאק עם "Fairytale", ודאנקן לורנס עם "Arcade".
נגישות
תומר לוי, בוגר תוכנית מנהיגות של קרן אדמונד דה רוטשילד מישראל, נסע לאמסטרדם על מנת להנגיש את שירי האירוויזיון ל-42 שפות סימנים, ונפגש עם שר הנכים ההולנדי ריק ברינק.
המדינות המשתתפות
ה-EBU הודיע ב-13 בנובמבר 2019 כי ארבעים ואחת מדינות ישתתפו בתחרות, כולל אוקראינה ובולגריה שחזרו לאחר היעדרותן מתחרות 2019 ובזמן שהונגריה ומונטנגרו פרשו מתחרות 2020.
בשל ביטול האירוויזיון שודרו שלושה משדרים החלופיים. בשני המשדרים הראשונים, ששודרו בתאריכים שבהם היו אמורים להתקיים חצאי הגמר, בוצעו השירים במלואם לפי חצאי הגמר שבהם היו אמורים להשתתף ולפי הסדר שהיה מתוכנן להם (בשונה מהנהוג, סדר השירים התגלה רק במשדרים עצמם). במשדרים שהחליפו את חצאי הגמר בוצעו גם השירים של המדיניות שהיו צריכות להשתתף ישירות בגמר ולהצביע באותו חצי הגמר. שני משדרים אלו הוצגו רק בערוץ היוטיוב של האירוויזיון.
המשדר השלישי (הגמר) שודר במקביל ביוטיוב ובטלוויזיה בכל מדינה ובו הוצגו השירים, כ-40 שניות מכל שיר ומסר מהמתמודדים שהיו אמורים לייצג את מדינתם. הקטעים בוצעו לפי סדר הענקת הנקודות שהיה אמור להיות בגמר. בנוסף להצגת קטעים מהשירים שהיו אמורים להתמודד בתחרות, היו מחוות וביצועים מיוחדים לשירי אירוויזיון ישנים בביצועים של מתמודדי עבר וביצועים של שירים חדשים.
חצי הגמר הראשון
בחצי גמר זה היו אמורות להשתתף 17 מדינות ובו היו אמורות להצביע המדינות הבאות המשתתפות אוטומטית בגמר: איטליה, גרמניה והולנד.
חצי הגמר השני
בחצי גמר זה היו אמורות להשתתף 18 מדינות, ובו היו אמורות להצביע גם המדינות הבאות המשתתפות אוטומטית בגמר: צרפת, הממלכה המאוחדת וספרד.
מדינות אחרות
הזכאות להשתתפות פוטנציאלית בתחרות האירוויזיון דורשת מרשתות השידור הארצי להיות חברות באיגוד השידור האירופי, על מנת שיוכלו לשדר את התחרות דרך רשת האירוויזיון. איגוד השידור האירופי שלח הזמנה להשתתפות בתחרות לכל החברים הפעילים בטווח השידור. בניגוד לשנים קודמות, אוסטרליה לא נזקקה להזמנה לתחרות של 2020, כיוון שניתנה לה רשות להשתתף בתחרות עד שנת 2023.
השלכות מגפת נגיף הקורונה
בשנת 2020 מגפת הקורונה, שפרצה בסין, התפשטה למדינות אחרות ברחבי העולם ועוררה חששות בנוגע לקיום תחרות האירוויזיון. ב-6 במרץ 2020 הצהירה NPO, רשת השידור ההולנדית, כי "מארגני האירוויזיון יפעלו על פי הנחייתם של רשויות הבריאות בהחלטה באיזו צורה יתקיים האירוע, שייערך ב-12 עד ה-16 במאי. בחודש מרץ, הרשויות בדנמרק דחקו בביטול אירועים עם יותר מאלף צופים כדי להגביל את התפשטות הנגיף. זה הביא לכך שהגמר הלאומי הדני נערך ללא קהל חי. נציגים משוודיה, פינלנד, ישראל, שווייץ, איטליה ויוון לא השתתפו בכנס ראשי המשלחות ב-9 במרץ 2020. יון אולה סאנד השתתף בפגישה מרחוק לאחר שהושגה הגבלת נסיעות לעובדי איגוד השידור האירופי עד ה-13 במרץ וזאת כתוצאה לאחר שעובד חלה בנגיף. עדן אלנה, הנציגה הישראלית, חשפה כי היא לא תיסע להולנד כדי לצלם את הגלויה שלה כאמצעי זהירות ל- COVID-19. השדרן ההולנדי ציין שהם ינסו למצוא דרך אחרת לצלם את הגלויה שלה. הנציגים הליטאים, דה רופ, ביטלו גם הם את נסיעתם לצילומי הגלויה ואת השתתפותם במסיבות לפני התחרות בלונדון ובאמסטרדם. הנציגה הבולגרית ויקטוריה גאורגייבה גם ביטלה את השתתפותה במסיבות לפני התחרות בלונדון ובאמסטרדם.
ב-13 במרץ 2020, האירוויזיון-ספרד, מארגני המסיבה המקדימה שתוכננה ל-10 עד ה-11 באפריל במדריד, הודיעו כי היא תידחה בשל איומי הנגיף עד להודעה חדשה. באותו יום הודיעו מארגני "Israel Calling", מסיבת קדם מתוכננת בתל אביב, כי תבוטל. ב-16 במרץ 2020 הודיעו מארגני "Eurovision in Concert", מסיבת קדם המתוכננת באמסטרדם, כי תבוטל. באותו יום הודיעו מארגני "London Eurovision Party" כי היא תידחה בשל איומי הנגיף עד להודעה חדשה.
ב-18 במרץ 2020 הוחלט כי תחרות האירוויזיון 2020 עצמה תבוטל כתוצאה מהמגפה. קבוצת ההתייחסות לתחרות בוחנת את האפשרות לאפשר לשירים שנבחרו לתחרות 2020, לקחת חלק בשנה שלאחר מכן. זו הפעם הראשונה בה התחרות מתבטלת ב-65 שנות קיומה. ב-20 במרץ 2020 קבוצת ההתייחסות, החליטה כי בהתאם לכללי האירוויזיון, שירי השנה לא יהיו זכאים להתמודד כאשר התחרות תחזור בשנת 2021. עוד נאמר שעל פי שיקול דעתם של רשתות השידור המשתתפות רשאיות להחליט אילו אמנים ישלחו בשנת 2021, בין אם הנציג לשנת 2020 או אחד חדש.
הפקה
תחרות האירוויזיון 2020 היא הפקה משותפת בין שלושה ארגוני טלוויזיה הולנדים קשורים—AVROTROS, NOS ו-NPO—שכל אחד מהם קיבל תפקיד אחר. סייטה בקקר ואינגה ואן דה וורד משמשים כמפיקים בפועל בזמן שאמילי סיקינגה וג'סיקה סטאם הם סגני המפיקים. באוגוסט 2019, מרניקס כרטיס ומארק פוז הוכרזו כבמאים של שלוש ההופעות החיות, כמו גם גרבן בקקר כאחראי הראשי על המופע. קורנלד מאס משמש כיועץ יצירתי. יון אולה סאנד ממשיך את תפקידו כמפקח בכיר של התחרות, כפי שעשה מאז שהחל ב-2011, אם כי מתכוון לפרוש לאחר תחרות 2020.
שחרור וידאו על פי דרישה
שירות וידאו על פי דרישה של נטפליקס חתם על הסכם עם איגוד השידור האירופי ביולי 2019 שיאפשר להם להפיץ את תחרות האירוויזיון 2020 על שירותם בארצות הברית.
האלבום הרשמי
אירוויזיון: רוטרדם 2020 הוא אלבום האוסף הרשמי של התחרות, שהורכב על ידי איגוד השידור האירופי והיה צריך לצאת לאור על ידי יוניברסל מיוזיק גרופ פיזית ודיגיטלית ב-17 באפריל 2020, אך נדחה ל-8 במאי 2020. ומאוחר יותר נדחה ל-15 במאי 2020. האלבום כולל את כל 41 המדינות שיהיו צריכות להשתתף.
המכון למחשבה ישראלית
מחקרים
עמיתי המכון מפרסמים באופן דיגיטלי (הרצאות מצולמות, פאנלים, סרטונים ופודקאסטים) מדי שנה מחקרים בתחום עיסוקם. המחקרים מבקשים לטפל בבעיות העומק של ישראל דרך פריזמה מבנית, ובאופן רב-תחומי.
כנסים
המכון מקיים כנסים שונים בתחום עיסוקו. הכנס השנתי פתוח לציבור הרחב והמכון מציג בו את עמדותיו, שגובשו לאור המחקרים שבוצעו. בכנס מתקיימים פאנלים המוקדשים לנושאי הליבה של המכון, ביניהם חוקה לישראל, לאומיות אזרחית ישראלית, שיטת בחירות אזורית ושינויים מבניים בשלטון המקומי.
פרסים
המכון מחלק מדי שנה פרסים בקטגוריות שונות בתחום האמנויות. הקריטריון העיקרי לזכייה בפרס הנון עיסוק בישראליות, בעיות דת ומדינה ובעיות מבניות בישראל.
דב הרשקוביץ
דב הרשקוביץ (נולד ב-1978) הוא רופא, פתולוג, פרופסור חבר לפתולוגיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, ומנהל המכון לפתולוגיה בבית החולים איכילוב.
תחום עיסוקיו של הרשקוביץ הם : בפתולוגיה מולקולרית, גנטיקה של סרטן, אבולוציה של סרטן, הטרוגניות תוך גידולית, ביופסיה נוזלית, ביומרקרים.
ביוגרפיה
לאחר סיום בית הספר לרפואה בטכניון, סיים הרשקוביץ שנת סטאז' ב-בית החולים בלינסון, (בין השנים 2001–2002).
הרשקוביץ שירת במסגרת העתודה האקדמית כ- רופא צבאי, בין השנים 2002–2003 כרופא גדודי בחיל השריון, ובין השנים 2004–2007 כרופא צלילה במכון לרפואה ימית.
בין השנים 2008–2013 התמחה בפתולוגיה ב בית החולים רמב"ם, ובשנים 2013–2016 עבד במכון לפתולוגיה בבית החולים רמב"ם כפתולוג בכיר ומרצה בכיר בבית הספר לרפואה של הטכניון.
משנת 2016 מנהל הרשקוביץ את המכון לפתולוגיה באיכילוב. סגנו, אשר היה ממלא מקום מנהל המכון לפני מינויו של הרשקוביץ הוא הד"ר גלעד גיטשטיין.
להרשקוביץ כ- 50 פרסומים מדעיים.
במאי 2018 מונה הרשקוביץ לפרופסור חבר בפתולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
הרשקוביץ מתגורר ב-חיפה, נשוי לטובה (רופאת ילדים, המתמחה בגנטיקה רפואית בבית החולים רמב"ם), לזוג 6 ילדים.
ארתור אלק
ארתור אלק (במקור פישר, בהונגרית: Elek Artúr; בודפשט, 8 בפברואר 1876 – בודפשט, 25 באפריל 1944) היה סופר, מתרגם, היסטוריון אמנות, מבקר אמנות, מרצה יהודי-הונגרי.
בשמו המקורי נקרא כאמור פישר, המשפחה שינתה את שמה לאלק בשנת 1898. אחותו, יאנקה פישר/אלק (נפטרה בשנת 1938) היא אמו של הסופר והצייר ג'רג' רומאן.
ביוגרפיה
ארתור אלק נולד במשפחה יהודית כבנם של שמואל פישר ושל אידה רוט. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת בודפשט לימים אוניברסיטת אטווש לוראנד. בתחילת דרכו עסק בכתיבת יומני מסע ובתרגום ספרותי. משנת 1908 במשך עשרות שנים עבד בעיתון הערב הליברלי "העיתון" (Az Újság). הוא עבד גם בכתבי עת לביקורת ספרות ואמנות וביקורותיו ומחקריו הופיעו בין היתר ב"גאונות ההונגרית" (Magyar Géniusz) ועוד רבים אחרים. הוא היה כתב בכיר בכתב העת הספרותי החשוב ניוגט מיום הקמת העיתון ועד סגירתו. בין השנים 1916–1919 לימד היסטוריה תרבותית במכללה לאמנות שימושית.
המחקר הספרותי הגדול הראשון שלו עסק באדגר אלן פו (1910). בשנה שלאחר מכן הוא חיבר אנתולוגיה בשם משוררים הונגרים חדשים, ואז פרסם את כרך הסיפורים הקצר הראשון - והיחיד בחייו, "הצעידה במסיכה" (1912). הוא תרגם יצירות מאת אדמונדו דה אמיצ'יס, אלפונס דודה וגוטפריד קלר, בין היתר. מחקריו העיקריים באמנות יפה כוללים את יצירותיהם של הצייר יאנוש נאג' באלוג (1922), הצייר והמאייר דז'ה פיי (1929) ואמן הספרים לאסלו רייטר (1943). רוב כתביו היו מאמריו וביקורותיו האמנותיות בסגנון משובח שסיפקו ניתוחים מעמיקים. סיפוריו הקצרים התאפיינו באווירה ומצב רוח אימפרסיוניסטים ובנימה לירית.
אף על פי שהוא המיר את דתו לנצרות, הוא נפגע מהחוקים האנטי יהודיים לפיהם הוגדר כיהודי (החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) ואלה שללו את כל זכויותיו האזרחיות ופסלו את זכותו להתפרנס. בשנת 1944, לאחר פלישת הכוחות הגרמניים להונגריה (מבצע מרגרטה) נאלץ לענוד טלאי צהוב והחליט לשים קץ לחייו.
לעולם אל תתן לי ללכת (סרט, 2010)
לעולם אל תתן לי ללכת (באנגלית: Never Let Me Go) הוא סרט דרמה רומנטית משנת 2010 המציג היסטוריה חלופית ודיסטופית, אשר מבוסס על ספרו של קאזואו אישיגורו משנת 2005. הסרט בוים על ידי מארק רומנק, והתסריט נכתב על ידי אלכס גרלנד. "לעולם אל תתן לי ללכת" מציג היסטוריה חלופית אשר במרכזה עומדים קאת'י, רות' וטומי, אותם גילמו קארי מאליגן, קירה נייטלי ואנדרו גארפילד (בהתאמה). שלב הצילומים, אשר כלל מספר אתרי צילום, החל באפריל 2009 ונמשך מספר שבועות. "לעולם אל תתן לי ללכת" הופק על ידי חברות ההפקות DNA Films ו-Film4, ותקציבו עמד על כ-15 מיליון דולר.
עלילה
הסרט מתחיל עם כתוביות המופיעות על המסך, אשר מסבירות כי פריצת דרך רפואית בשנת 1952 האריכה את תוחלת החיים של בני האדם לכדי למעלה מ-100 שנים. העלילה מסופרת על ידי קאת'י ה. (קארי מאליגן) בת ה-28 כזיכרונות שהיא מעלה מפנימיית היילשאם בה למדה כשהייתה נערה, ומחייה הבוגרים לאחר שעזבה את הפנימייה. הסצנה הראשונה של הסרט מציגה את קאת'י כילדה צעירה (איזי מיקל-סמול), יחד עם חבריה טומי (צ'ארלי רואו) ורות' (אלה פורנל) בילדותם בהיילשאם בשנות השבעים המאוחרות. התלמידים בפנימייה מעודדים ליצור עבודות אומנות, כשהעבודות הטובות ביותר נשלחות ל"גלריה" המנוהלת על ידי אישה מסתורית המוכרת בכינוי "מאדאם" (נטלי ריצ'רד). יום אחד, מורה חדשה בשם מיס לוסי (סאלי הוקינס) מגלה להם את גורלם: הם נועדו להיות תורמי איברים כשיגיעו לגיל 18, ולאחר מכן הם ימותו. זמן קצר לאחר מכן, מיס לוסי מפוטרת על ידי מנהלת הפנימייה מיס אמילי (שארלוט רמפלינג) בעקבות גילוייה לתלמידים. בהמשך הסרט, קאת'י מתאהבת בטומי, אך הוא ורות' נכנסים למערכת יחסים ונשארים יחד לאורך כל תקופתם בהיילשאם.
במערכה השנייה, קאת'י (קארי מאליגן), רות' (קירה נייטלי) וטומי (אנדרו גארפילד), עכשיו כבני נוער, עוזבים את היילשאם ועוברים ל"קוטג'ים", הנמצאים בחווה בעיר. בחווה הם פוגשים תלמידים לשעבר מבתי ספר דומים לשלהם, ואנו מגלים שכולם בעצם שיבוטים. בנוסף, מגיעות אליהם שמועות לפיהן ניתן להשיג "דחייה" - דחייה מוגבלת בזמן של תרומת האיברים שלהם, המתאפשרת אך ורק לתלמידים המאוהבים אחד בשני, ובכך מוענק להם זמן נוסף לבלות יחד את שארית חייהם. עם זאת, השמועה אומרת שעל מנת לקבל את הדחייה המדוברת, התלמידים חייבים להוכיח שהם אכן מאוהבים. טומי מגיע למסקנה שהגלריה תוכל להוכיח אהבת אמת, כיוון שמגיעות לשם עבודות אשר חושפות את נבכי נשמתם של התלמידים. בינתיים, מערכת היחסים בין טומי לרות' הופכת מינית, והקנאה של קאת'י מפרקת את מערכת היחסים בינה לבין רות'. קאת'י הבודדה עוזבת את הקוטג'ים והופכת להיות "מטפלת" - היא תומכת ומלווה את תורמי האיברים במהלך התהליך הקשה של תרומת האיברים, ובתמורה היא מקבלת דחייה של הזמן בו היא צריכה לתרום את איבריה בעצמה. מערכת היחסים של טומי ורות' מסתיימת.
במערכה השלישית והאחרונה, 10 שנים מאוחר יותר, קאת'י עדיין עובדת כמטפלת. בעקבות כך, היא צופה בשיבוטים רבים גוססים ומתים בעקבות תרומת איבריהם. קאת'י, אשר לא ראתה את רות' או טומי מאז שהיו יחד בקוטג'ים, מגלה את רות' החלשה, לאחר שעברה כבר שתי תרומות. יחד הן מוצאות את טומי, אשר מתמודד עם התהליך טוב בהרבה מרות' ומתפקד היטב, והשלושה נוסעים לים. כשהם מגיעים ומתיישבים על החוף, רות' מתוודה בפני טומי וקאת'י שהיא לא באמת אהבה את טומי, ושהיא יצאה איתו רק כי חששה להיות לבד. היא אכולת רגשות אשם, ומחפשת דרך לעזור לחבריה לשעבר. היא מאמינה שהשמועות על הדחייה שזוגות יכולים להשיג נכונות, וחושפת בפני טומי וקאת'י את הכתובת של "מאדאם", מנהלת הגלריה, אשר רות' מאמינה שביכולתה להעניק את הדחייה לזוגות מאוהבים. היא מבקשת מקאת'י ומטומי, שעדיין מאוהבים, ללכת אל "מאדאם" ולנסות להשיג את הדחייה. רות' מתה על שולחן הניתוחים זמן קצר לאחר מכן.
קאת'י וטומי סוף כל סוף נכנסים למערכת יחסים יחד. טומי מסביר לקאת'י שהוא יצר עבודות אומנות בתקווה שהן יסייעו לו להשיג את הדחייה (כשהיה בהיילשאם טומי לא יצר עבודות אומנות, והוא חשש שהדבר ימנע ממנו לקבל את הדחייה). הוא וקאת'י נוסעים יחד לביתה של "מאדאם", אשר, מסתבר, מתגוררת עם המנהלת של היילשאם. השתיים מודיעות לטומי ולקאת'י בצער רב שהשמועה על הדחייה אינה נכונה, ושהעבודות של טומי לא יעזרו כלל. הן אף מסבירות שהמטרה של הגלריה הייתה לבדוק אם לשיבוטים יש נשמות. בדרכם חזרה של טומי וקאת'י, טומי חוטף התקף זעם כפי שהיה נוהג לחטוף בתקופתו בהיילשאם, בעוד קאת'י משלימה עם גורלה. הסרט מסתיים כשטומי מת על שולחן הניתוחים. קאת'י נשארת לבד, כשהיא יודעת שהתרומות שלה יחלו בחודש הבא. בעודה מהרהרת כיצד ילדותה נחרבה, היא תוהה האם גורלה באמת שונה מאלה שיקבלו את האיברים שלה: "אחרי הכל, כולנו מתים בסוף".
פסק דין לוכנר נגד מדינת ניו יורק
פסק דין לוכנר נגד מדינת ניו יורק (באנגלית: Lochner v. New York; מראה מקום: 198 U.S. 45 (1905)) הוא פסק דין מכונן, שניתן בשנת 1905 על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית, ובו נקבע כי הטלת מגבלות אסדרתיות (רגולטוריות) על שעות עבודה ומנוחה של עובדים מהווה פגיעה בלתי חוקתית בחופש החוזים ומפרה את התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית. פסק הדין וההלכה שנקבעה בו סימנו את תחילתו של "עידן לוכנר" שבו בוטלו חוקי עבודה על ידי בתי המשפט בארצות הברית בשם ההגנה על חופש החוזים, ונמשך עד שנות ה-30 של המאה ה-20.
עובדות המקרה ופסק הדין
ג'וזף לוכנר היה הבעלים של מאפייה ביתית בעיר יוטיקה שבמדינת ניו יורק, ונקנס בשנת 1899 בסכום של 25 דולר בגין העסקת עובדים מעבר לשעות העבודה המותרות במדינת ניו יורק לפי "פקודת המאפיות של שנת 1895", שאסרה על העסקת עובדי מאפיות ליותר מ-10 שעות ביום או 60 שעות בשבוע.
לוכנר סירב לשלם את הקנס וטען להגנתו כי החוק אינו חוקתי מכיוון שהוא פוגע בעקרון חופש החוזים. מנגד טענה מדינת ניו יורק כי החוק נועד לשמור על בריאותם של עובדי המאפיות ועל כן חוקתי.
בית המשפט העליון פסק בדעת רוב של 5 שופטים מול 4 כי התיקון החמישי לחוקת ארצות הברית והתיקון ה-14 מגנים על חופש החוזים ואוסרים על המדינה להגביל אותו. בהתאם לכך, החקיקה של מדינת ניו יורק המגבילה את שעות העבודה של עובדי המאפיות אינה חוקתית מאחר שהיא מגבילה את יכולתם של האזרחים להתקשר ביניהם בחוזים באופן חופשי, וזאת ללא קשר לפערי הכוחות בין הצדדים וההבדלים ביכולת המיקוח ביניהם. בהתאם לדעת הרוב, נקבע כי לוכנר פטור מלשלם את הקנס שהושת עליו.