cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארכיון 81
ביקורות
במאגר הביקורות "Rotten Tomatoes" עומד שיעור הדעות החיוביות על 86%, עם דירוג ממוצע של 7.2/10, בשקלול 35 ביקורות. סיכום הביקורות הוא שהסדרה מהווה תערובת מסקרנת של אימה וסיפורת אפלה, ומספקת ריגושים על-טבעיים ממכרים ולא מרפים בדרך הטובה ביותר. באתר הביקורות "Metacritic" עומד ניקוד הסדרה על 73/100, לפי ממוצע משוקלל של 16 ביקורות המוגדרות "אוהדות בדרך כלל".
קרבות בית עפה
שמאל|ממוזער|250px|שלט הסבר באתר ההנצחה לנופלים בקרבות בית עפה
קרבות בית עפה, קרבות שנערכו במלחמת העצמאות על הכפר הערבי בית עפה ששכן מספר קילומטרים מזרחית למשטרת עיראק סואידן.
עם פלישת הצבא המצרי ב-15 במאי 1948 נתפס הכפר על ידי הצבא המצרי והפך לחלק מרצועת הניתוק של הנגב. החטיבה המצרית הפרוסה לאורך כביש מג'דל-פלוג'ה ראתה בכפר עמדה קדומנית. על כן הכפר הכיל כוחות רבים שתוגברו לקראת יולי וכללו גדוד חי"ר (כ- 400 חיילים), עם סיוע של כוחות רבים כגון: כ- 20 נושאי ברן, 2 - גונדות של מרגמות "3,גונדה אחת של מרגמות כבדות "4.2, ו- 12 תותחי נ"ט 6 ליטראות.
בקרבות עשרת הימים נערכו מספר התקפות על הכפר שבהן נהרגו 37 לוחמי צה"ל ונפצעו רבים אחרים:
יחידת שועלי שמשון בפיקודו של המ"פ הגיעה לבית עפה בידיעה שהכפר בידי כוחות צה"ל. לפתע מצאו עצמם בתוך הכפר מוקפים ומותקפים. במזל רב הצליחו הג'יפים להימלט מהכפר. ג'יפ אחד נפגע מפגז או מוקש ושניים מנוסעיו נהרגו בתוכם אריה קוצר. קרב זה מתואר בספרו של אורי אבנרי "בשדות פלשת".
המצרים ביצרו את הכפר לאור ההתקפות הקודמות ותגברו אותו בנשק רב ובכוח של שתי פלוגות.
פלוגה מגדוד 54 גבעתי תקפה את הכפר מדרום. הפלוגה נתקלה בגדר חדשה שהקימו המצרים ונבלמה באש קטלנית שלהם. תוך זמן קצר התברר שההתקפה נכשלה וניתנה פקודת נסיגה. הפלוגה נסוגה לנגבה עם 12 הרוגים ו-40 פצועים.
פלוגת חיל הים תקפה את הכפר מצפון מכיוון משלט עיבדיס. הם נתקלו באש עזה, אך הצליחו לכבוש מספר בתים. כאשר הוברר שפלוגת גבעתי נסוגה מהכפר הוחלט על נסיגת הפלוגה. הקשר נעשה על ידי רצים וכשהם נפגעו נשארו חלק מהאנשים בכפר, בתוך חצר מוקפת חומה, כי לא קיבלו פקודת נסיגה. המצרים חיסלו כמעט את כולם, על אף שהונף דגל לבן. במרוצת הנסיגה המבוהלת נעזבו הפצועים ומתו מפצעיהם או נרצחו על ידי המצרים. אומדן האבידות היה גבוה מאוד: 22 הרוגים ו-23 פצועים. היחיד שנותר בחיים מבין הנשארים בכפר היה יעקב קונפינו, שהעמיד פני מת. אחד החיילים המצרים ניסה להוריד טבעת מאצבעו של קונפינו ללא הצלחה, התרגז והכה את אפו בקת רובה. לאחר שקונפינו נאנק מכאב המצרים גילו שהוא חי ולקחו אותו בשבי. הוא הוחזר לישראל במסגרת הסכמי שביתת הנשק עם מצרים, וסיפר על שקרה.
רוב חללי חיל הים במלחמת העצמאות היו בקרב זה.
מאז לא הותקף הכפר. ב-9 בנובמבר 1948 נכבשה משטרת עיראק סואידן. בעקבות כיבוש זה פינו המצרים את הכפרים עיראק סואידן ובית עפה. ב-10 בנובמבר 1948 נכנס כוח של גבעתי לבית עפה ללא קרב.
בשנת 1953 הוקם המושב יד נתן ליד חורבות בית עפה.
37 חיילי צה"ל נפלו בקרבות בית עפה ורבים נפצעו. חלקם נותרו נעדרים עד סוף המלחמה, בהם כאלו שנקברו במקום בידי המצרים. לקראת סוף 1949 הגיעה לאזור משלחת מצרית שסייעה באיתור החללים, ועצמותיהם הועברו לקבורה בבתי קברות צבאיים. לזכרם הוקמה אנדרטה בשנת 2006. האנדרטה נמצאת צפונית ליד נתן ודרך כבושה מובילה אליה. באנדרטה חקוקים שמותיהם של 37 הנופלים ולידה שלט הסבר.
אביהוד רסקי
אביהוד רסקי (נולד ב-22 במרץ 1948 בראש פינה) הוא ראש המועצה המקומית ראש פינה לשעבר, שכיהן בתפקיד בשנים 2000–2018. אביהוד רסקי הוא בן למשפחה ענפה וותיקה במושבה. אבי סבתו, דוד קוזווינר היה חבר בוועד המייסד של המושבה, בשנת 1883, דודו צבי רסקי היה ראש המועצה במשך חמש עשרה שנים.
אביהוד רסקי נבחר לראשות המועצה בשנת 2000, לאחר שקודמו בתפקיד, אהרון ברנזון, נאלץ לעזוב את תפקידו לרגל נסיעת עסקים לחוץ לארץ. בשנת 2013, ברנזון, שבינתיים חזר ארצה, ניסה להתמודד על תפקיד ראש המועצה מול אביהוד רסקי, אך רסקי ניצח. רסקי התמודד מטעם סיעה עצמאית בשם "ראש פינה אחת".
אביהוד רסקי, פעל בין השאר לחדשנות של המושבה. אלא שבתקופת כהונתו כראש המועצה, עלתה ביקורת כי הוא נוטה יותר מדי לכיוון החדשני. אביהוד רסקי היה הראשון שפתח במושבה קניון ומרכז מסחרי גדול. ויכוח אחר של רסקי עם חלק מהתושבים נסוב על הקמת מלונות ואכסניות במושבה. לחלק נכבד מהתושבים (כולל רסקי עצמו) יש צימרים לאירוח באווירה כפרית.
אולג פנקובסקי
אביו של פנקובסקי נהרג בלחימה כקצין בצבא הלבן במלחמת האזרחים ברוסיה (כאשר אולג היה בן ארבעה חודשים בלבד). הייתה לכך השפעה מכרעת על הקריירה שלו. כאשר עבד בשירותי המודיעין של ברית המועצות בטורקיה בשנות החמישים, לא הסתדר פנקובסקי עם הממונים עליו, וחזר למוסקבה. כאשר גילו הממונים עליו את הרקע של אביו, נגוזו כל סיכוייו לקידום נוסף. לכך היה חלק במוטיבציה שלו להפוך למרגל. ביולי 1960 הוא ניגש לסטודנטים אמריקאים על גשר מוסקבורצקי שבמוסקבה ונתן להם חבילה, שהועברה לסוכנות הביון המרכזית, ה-CIA. קציני ה-CIA התמהמהו ביצירת הקשר עמו, היות שחששו שהם נמצאים במעקב מתמיד.
קריירה כמרגל
בסופו של דבר שכנע פנקובסקי את הבריטי גרוויל וין (Greville Wynne) להסדיר פגישה עם שני קציני מודיעין אמריקאים ושני קציני מודיעין בריטים בעת ביקור שערך בלונדון בשנת 1961. וין הפך לאחד הבלדרים שלו. במשך שמונה-עשר החודשים הבאים סיפק כמות עצומה של ידיעות למפעיליו מטעם שירות המודיעין החשאי הבריטי MI6 במוסקבה, רוארי וג'נט צ'יזאם (Ruari and Janet Chisholm), וכן לאנשי קשר אחרים מטעם ה-MI6 וה-CIA במהלך נסיעותיו לחו"ל. הודות לאולג פנקובסקי הגיע לידי הנשיא ג'ון קנדי המידע שארסנל הנשק הגרעיני הסובייטי היה קטן הרבה יותר מאשר העריכו האמריקאים קודם לכן; שמערכות התדלוק של הסובייטים עדיין לא היו מבצעיות לגמרי; ושמערכות ההנחיה הסובייטיות עדיין לא היו פונקציונליות. במהלך העימות שהיה עם ניקיטה חרושצ'וב במשבר הטילים בקובה, הנשיא קנדי יכול היה לדעת שחרושצ'וב "ימצמץ ראשון" ויסלק את הטילים מקובה, שכן אותם טילים לא הגיעו עדיין ליכולת תפקוד מלאה.
בשנת 1962 נעצר פנקובסקי על ידי הק.ג.ב.. הוא נשפט והורשע בבגידה ובריגול במשפט ראווה שנערך ב-1963. ישנם דיווחים שונים באשר לגורלו לאחר הרשעתו. לפי חלק מן המקורות, הוא הוצא להורג על ידי כיתת יורים וגופתו נשרפה. על פי סוכן הגר"ו ולדימיר רזון, הוא "ויקטור סובורוב", בספרו "Inside Soviet Military Intelligence" ("בתוככי המודיעין הצבאי הסובייטי"), פנקובסקי נקשר ללוח בתיל פסנתרים (piano wire) ו"נשרף חי". על פי דיווח "ציורי" יותר, גופו הוכנס אט-אט לכבשן בעודו בחיים, וחבריו הקרובים נאלצו לצפות בו, בתור מסר אזהרה לחפרפרות אחרות, עונש ש"הסובייטים יישמו רק על הגרועים שבבוגדים".
קריירת הריגול של אולג פנקובסקי הייתה נושאו של הפרק הראשון בסדרת ה-BBC בשם "Nuclear Secrets" ("סודות הגרעין"), ושמו "The Spy from Moscow" ("המרגל ממוסקבה"). התוכנית כללה, בין היתר, סרט שצולם בחשאי על ידי הק.ג.ב., ובו נראה פנקובסקי מצלם מידע סודי, ואף נפגש עם ג'נט צ'יזאם. פרשת מניעת העימות בקובה עובדה לסרט קולנוע בשם "השליח האנגלי".
וילהלם, נסיך הוהנצולרן
וילהלם, נסיך הוהנצולרן (בגרמנית: Wilhelm von Hohenzollern; 7 במרץ 1864–22 באוקטובר 1927), היה גנרל גרמני ונסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן.
Open Sound System
Open Sound System היא מערכת ליצירת ולכידת קול במערכות הפעלה דמויות יוניקס שונות, מערכות כאלה הן סולאריס ו-FreeBSD. בעבר שימשה בתפקיד זה גם בליבת לינוקס. לעיתים משתמשים במונח הזה גם לממשק שהמערכת חושפת לתוכניות.
וילהלם, נסיך הוהנצולרן
ביוגרפיה
וילהלם נולד ב-7 במרץ 1864 בארמון בנראט, ללאופולד, נסיך הוהנצולרן ולאנטוניה, נסיכת פורטוגל, בתם של פרננדו השני, מלך פורטוגל ומריה השנייה, מלכת פורטוגל. הוא היה אחיינו של קרול הראשון, מלך רומניה, ואחיו של פרדיננד הראשון, מלך רומניה. דודניו היו קרלוש, מלך פורטוגל, אפונסו, דוכס פורטו, פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה ומריה יוזפה, נסיכת סקסוניה, אמו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה.
Open Sound System
המערכת נכתבה במקור כמערכת לניהול הקול של ליבת לינוקס. גרסתה הראשונה נכתבה כבר בשנת 1992 על ידי הפיני הנו סבולינאן והפכה למערכת הקול הסטנדרטית בליבת לינוקס. בהמשך החליט סבולינאן למסחר את התוכנה: הוא הקים את חברת 4Front Technologies ב-1996, ויצר גרסה קניינית של מערכת OSS. הגרסה הקניינית סיפקה את אותו הממשק לתוכניות, אולם תמכה במגוון רחב יותר של התקני תוכנה ומערכות הפעלה. החל מגרסה 2.5 הוחלפה מערכת הקול בליבת לינוקס בALSA.
וילהלם, נסיך הוהנצולרן
ביוגרפיה
בשנת 1880 ויתר אביו של וילהלם, על זכויותיו לרשת את נסיכות רומניה לטובת בניו, ובשנת 1886 ויתר וילהלם על זכויותיו לטובת אחיו פרדיננד ויקטור, נסיך הוהנצולרן. בשנת 1914 מת דודו קרול הראשון, מלך רומניה, ואחיו עלה לשלטון במקומו כפרדיננד הראשון, מלך רומניה. בשנת 1905 מת אביו לאופולד, נסיך הוהנצולרן, ווילהלם ירש את תאריו ונחלותיו. בשנת 1909 מתה אשתו מריה תרזה, נסיכת שתי הסיציליות לאחר מחלה ממושכת, וב-20 בינואר 1915 התחתן וילהלם בשנית עם אדלגונדה, נסיכת בוואריה, בתם של לודוויג השלישי, מלך בוואריה ומריה תרזה מאוסטריה-אסטה, אך לא היו לו ילדים ממנה. לאחר תבוסת הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה והמהפכה הגרמנית שבאה בעקבותיה, שמר וילהלם על נחלותיו על אף איבוד זכויות היתר שלו, כמו שאר האצולה הגרמנית, וב-22 באוקטובר 1927 הוא מת בביתו בזיגמרינגן.
Open Sound System
ב־14 ביוני 2007 פרסמה חברת 4Front את גרסה 4 של התוכנה. עבור גרסה זו פורסם קוד המקור של הגרסאות ללינוקס, סולאריס ו־SCO UnixWare. בתחילת 2008 היא שחררה גרסה גם עבור FreeBSD.
וילהלם, נסיך הוהנצולרן
משפחתו
ב-27 ביוני 1889 התחתן וילהלם עם מריה תרזה, נסיכת שתי הסיציליות, בתם של הנסיך לואיג'י, רוזן טראני ומתילדה לודוביקה, נסיכת בוואריה, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
Open Sound System
רישיון
חברת 4Front מחזיקה את כל הבעלות על קוד המקור. היא מפרסמת גרסאות קנייניות למגוון פלטפורמות דמויי יוניקס. בנוסף לכך קוד המקור מופץ תחת ארבעה רישיונות אפשריים:
ממשק
מערכת OSS תוכננה לפי העיקרון היוניקסי ש"כל דבר צריך להיות קובץ". כל התקן קול מיוצג על ידי קובץ התקן (לדוגמה: /dev/dsp. אפשר לנגן קובץ על ידי כתיבתו לקובץ ההתקן
ולהקליט על ידי קריאה מקובץ ההתקן: אולם בפועל עבודה עם התקן הקול דורשת הכנה - לדוגמה הגדרת קצב הדגימה ופרמטרים אחרים של הדגימה, נעשים דרך ioctl.
פיתוח
הפיתוח נעשה כולו על ידי מהנדסי החברה, אולם מאגרי מרקוריאל של קוד המקור זמינים באתר סורספורג'.
The Smoakstack Sessions
The Smoakstack Sessions הוא אלבום ה-EP הראשון של הזמרת קלי קלרקסון, אשר יצא ב-24 באוקטובר 2011 על ידי RCA רקורדס. הוא יצא לאור במקביל לאלבומה החמישי והיה זמין באופן בלעדי בחנויות האונליין. שם האלבום קרוי על האולפן בו הקליטה את האלבום אשר שמו היה "The Smoakstack Studios". האלבום מכיל מספר שירים מאלבומה החמישי בגרסאות אקוסטיות שלהם, כולל גרסה אקוסטית לשיר "If I Can't Have You" מתוך אלבומה הרביעי וגרסת כיסוי לשיר "I Can't Make You Love Me" של בוני רייט. את האלבום הפיקו ג'ייסון הלברט, די ג'יי פורם ו-Incorporated Elements.
אוריול (כדורגל)
מועדון הכדורגל אוריול (ברוסית: Футбольный Клуб Орёл) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר אוריול.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה ב-1960 כ"לוקומוטיב" אוריול כשלמאמנה הראשון מונה פיוטר זנקין. לאורך כל תקופת ברית המועצות הקבוצה התבססה במרכז הטבלה ושיחקה רק בליגה השנייה, כשהישג השיא שלה היה ההעפלה למקום השלישי בליגה ב-1966.
ב-1996 ניכרה התחזקות משמעותית ביכולת הקבוצה והיא הפכה לאחת מחמש הקבוצות הטובות ביותר בליגה. בעונת 1996/97 הקבוצה אף העפילה עד לשלב שמינית גמר הגביע הרוסי.
ב-1996 לקבוצה הוצבה המטרה להעפיל לליגת המשנה הרוסית, אך זו הושגה רק ב-2003.
ב-2008 הקבוצה שבה לליגה השנייה. מאז ואילך הקבוצה התמודדה בליגה השנייה כקבוצת מרכז טבלה. עונת 2012/13 הקבוצה סיימה במקום האחרון, אך הוחלט להשאיר אותה בליגה גם לעונת 2013/14.
בעונת 2016/2017 הקבוצה הודחה לליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה ואיבדה את מעמדה כקבוצת כדורגל מקצוענית.
בשנת 2020 המועדון נרשם מחדש ומתמודד בליגה השלישית.
תמיהלה קיון
תמיהלה קיון (בבורמזית: သမီးလှကျွန်း; מילולית: בתי היפה) הוא אי במחוז אייברטי, מיאנמר. האי נמצא סמוך לכף נגראיס.
על האי נמצא מגדלור.
האי הוא אחד מאזורי הקינון העיקריים במיאנמר לצבי ים ירוקים ולצבי ים חומים. מאז 1986, יש באי תחנת שימור. בשנים האחרונות, בשל היעלמות מנגרובים, אתר קינון הצבים צומצם. הציקלון נארגיס שהיה באזור ב-2–3 במאי 2008, פגע גם בקני הצבים ובאתרי הקינון שעל האי.
היסטוריה
ב-1801, אוניית הסחר הבריטית, Mermaid, התרסקה על סלע מספר קילומטרים מהאי. ב-7 בנובמבר 1808, גם האונייה המזרח-אינדיאנית Travers התרסקה באותו אזור.
ב-1908, הוקמה על האי תחנת תקשורת, שכיום סגורה. התחנה הייתה בקשר רדיו עם איי אנדמן וניקובר והיה לה קשר טלגרף לפאטיין.
בזמן מלחמת העולם השנייה, בינואר 1942, אוניית הקיטור הבריטית, Yengyua, הוציאה את מפעילי הרדיו הבריטיים מהאי. ב-6 במרץ 1943, מטוסי קונסולידייטד B-24 ליברייטור הפציצו את תחנת הרדיו כשחזרו מהתקפה על אוניות בכף נגראיס.
Me Gustas Tú
Me Gustas Tú (בעברית: אני אוהב אותך) הוא שיר שמבוצע על ידי הזמר הצרפתי ממוצא ספרדי, מאנו צ'או, ויצא לאור בשנת 2001.
רקע
השיר יצא לאור במאי 2001 כסינגל השני מתוך אלבום הסולו השני של מאנו צ'או "Próxima Estación: Esperanza". השיר מושר בספרדית והפזמון שלו מושר בצרפתית. זהו השיר המצליח ביותר של צ'או ברחבי העולם. הוא הגיע למקום הראשון במצעדים בספרד ואיטליה ולמקום השני בצרפת.
הפתיח לשיר הכולל את המילים "Doce de la noche en La Habana, Cuba. Once de la noche en San Salvador, El Salvador. Once de la noche en Managua, Nicaragua" הוא מחווה לתחנת "רדיו רלוח" (בספרדית: "רדיו שעון") המשדרת מקובה.
ג'ו גאלו
ג'וזף "ג'ו" גאלו (באנגלית: Joseph "Joe" Gallo; 7 באפריל 1929 – 7 באפריל 1972) היה מאפיונר אמריקאי ממוצא איטלקי. גאלו החל את דרכו כקאפורג'ימה של משפחת פרופאצ'י. ב-1961 הוא הקים כנופיה משלו, ומאז ניהל מלחמה עקובה מדם כנגד מעסיקיו לשעבר. התפרסם בעיקר בשל התנהגותו האלימה והאגרסיבית, שזיכתה אותו בכינוי "ג'ו המשוגע" (Crazy Joe).
ביוגרפיה
גאלו נולד בברוקלין לאומברטו ומרי גאלו, מהגרים מאיטליה. אומברטו עמל רבות כדי לחסוך סכום כסף גדול שימנע משלושת בניו להצטרף לכנופיות הפשע שבעיר הולדתם. הוא השלים את לימודיו היסודיים בבית הספר הציבורי בשכונת קנזינגטון ואז למד בבית ספר למכונאות רכב בויליאמסבורג. הוא נשר מהלימודים בגיל שש עשרה. זמן קצר לאחר מכן, הוא נפגע בתאונת דרכים, שהפכה אותו לעצבני ולא יציב. לאחר שצפה בסרט "נשיקת המוות", הוא החל לחקות את דמותו של הגנגסטר הבדיוני טומי אודיו (בגילומו של ריצ'רד וידמרק), ונהג לדקלם דיאלוגים שלמים מתוך הסרט.
באותה תקופה הוא הקים כנופיית נערים שביצעה פשעים קטנים. מרבית חבריו מאותה תקופה, נותרו נאמנים לו עד סוף ימיו. שני אחיו, לארי ואלברט, היו גם הם חברים בכנופיה שלו. ב-1950 הוא נעצר לראשונה ואובחן כחולה סכיזופרניה. בהדרגה הוא התקדם בעולם הפשע, והפך למתנקש ואוכף עבור משפחת פרופאצ'י. נטען שגאלו פיקד על הצוות שרצח את אלברט אנסטסיה. לפי גרסה זו, המזימה לרצח אנסטסיה נולדה כאשר קרלו גמבינו רצה להשתלט על משפחת הפשע של אנסטסיה, וביקש לשם כך עזרה מג'ו פרופאצ'י. פרופאצ'י הורה לגאלו לבצע את המעשה. ב-1951 זומנו האחים לבית גאלו להעיד בפני ועדת מקללן של הסנאט שניסתה למגר את הפשע המאורגן בארצות הברית. עדותו בוועדה זכתה לפרסום לאחר שהוא פלרטט בפומבי עם מזכירתו של רוברט קנדי, והצהיר בפני הוועדה שהשטיח שבחדר יהיה מצוין למשחק קוביות.
ב-27 בפברואר 1961 התמרד גאלו כנגד פרופאצ'י, ויחד עם אחיו חטף ארבעה מבכירי המשפחה: ג'וזף מאגליוקו, פרנק פרופאצ'י, סלווטורה מוסאצ'יה וג'ון ססימונה. ג'ו פרופאצ'י כמעט נחטף בעצמו, אולם הצליח להימלט בזמן והתחבא בפלורידה. גאלו תכנן לרצוח את אחד מבני הערובה, ולדרוש כופר עבור השאר. שני אחיו הצליחו לשכנע אותו לא לעשות זאת, ושלחו אותו לקליפורניה בזמן שהם ניהלו את המשא ומתן מול פרופאצ'י. בסופו של דבר הצליח פרופאצ'י לשכנע את האחים גאלו שהוא יסלח להם על המרד אם ישחררו את בני הערובה.
עם זאת, פרופאצ'י לא התכוון לכבד את ההסכם. מיד עם שחרורם של בני הערובה, הוא הורה על רציחתו של לארי גאלו. לארי ניצל רק בעקבות התערבות המשטרה. בעקבות כך, החלה מלחמת כנופיות אכזרית בין פרופאצ'י לגאלו, שבמהלכה נרצחו תשעה אנשים ועוד שלושה הוכרזו כנעדרים. בנובמבר 1961 הורשע גאלו בקשירת קשר ובסחיטה בניסיון לסחוט כסף מאיש עסקים. ב-21 בדצמבר של אותה שנה, הוא נידון לשבע עד ארבע עשרה שנות מאסר. בזמן מאסרו, המשיכו אחיו במלחמתם כנגד משפחת פרופאצ'י. פרופאצ'י עצמו מת אחרי מחלה ממושכת ומאגליוקו הפך דה פקטו לראש המשפחה. עם זאת, ועידת המאפיה לא אישרה את מועמדותו לתפקיד. בניסיון לגרום לראשי שאר המשפחות להכיר בו כמנהיג המשפחה, מאגליוקו הגביר את קצב הלחימה כנגד כנופיית גאלו. האחים גאלו הגיבו בסדרת ניסיונות התנקשויות כנגד אנשיו של מאגליוקו. בסופו של דבר הצליח ריימונד פטריארקה להביא להסכם שלום בין הצדדים. אולם מאגליוקו לא האריך ימים בתפקיד מנהיג המשפחה. בעקבות מלחמת הבננות, הוא נאלץ לפרוש ולהעביר את הנהגת המשפחה לג'וזף קולומבו.
גאלו שוחרר מהכלא ב-11 באפריל 1971. במקביל, הוא הפך לדמות מוכרת בכל רחבי ארצות הברית בעקבות הסרט הקומי "הכנופיה שלא ידעה לירות ישר", אשר בו מגלם ג'רי אורבך דמות של מאפיונר המבוססת בחלקה על גאלו. במקביל, הוא הצהיר שהסכם השלום שנחתם בין אחיו לבין מאגליוקו לא חל עליו מכיוון שהוא נמצא בכלא במהלך המשא ומתן. הוא הודיע שהוא מחדש את המלחמה כנגד קולומבו. קולומבו הציע לגאלו להיפגש כדי לסיים את הסכסוך ביניהם, אולם גאלו דרש מקדמה של 100,000 דולר לפני הפגישה. קולומבו סירב לשלם. ב-28 ביוני נורה קולומבו שלוש פעמים על ידי אפרו-אמריקאי בשם ג'רום א. ג'ונסון. ג'ונסון נהרג מיד על ידי שומרי הראש של קולומבו. קולומבו שרד, אולם נותר משותק עד סוף ימיו. משפחת קולומבו האשימה את גאלו בהתנקשות. המשטרה חקרה את גאלו, אולם הגיעה למסקנה שג'ונסון פעל באופן עצמאי.
ב-7 באפריל 1972, בסביבות השעה 4:30 לפנות בוקר, נכנסו גאלו ומשפחתו לבית אומברטוס באיטליה הקטנה של מנהטן כדי לחגוג את יום הולדתו ה-43 עם אחותו כרמלה, אשתו סינה, בתה ליסה, שומר הראש שלו פיטר "פיט היווני" דיפולאס, וחברתו של דיפולאס. במהלך החגיגה, נורה גאלו למוות. עובדות האירוע אינן ברורות ושנויות במחלוקת, וכך גם זהות הרוצח (או הרוצחים). עם זאת, ישנן שתי גרסאות עיקריות לאירועי אותו לילה. הגרסה הראשונה, נמסרה מפיו של ג'וזף לופארלו, חייל במשפחת קולומבו, וידיד אישי של משפחת קולומבו. לטענת לופארלו, הוא הבחין בגאלו במקרה בבית אומברטוס, והחליט לרצוח אותו כנקמה על הירי בקולומבו. הוא הלך למועדון בשליטת משפחת קולומבו, ואסף שם את פיליפ גמבינו וקרמיין דיביאס, ועוד שני גברים אקראים, חיילים במשפחת פטריארקה. החמישה הגיעו לבית אומברטוס, ובזמן שלופארלי נותר בחוץ, נכנסו הארבעה האחרים וירו בגאלו למוות. עדותו של לופארלי אומתה באמצעות עדותה של אלמנתו של גאלו, שהעידה שהאנשים שירו בבעלה היו ארבעה גברים איטלקים. עם זאת, רבים אחרים העידו שבגאלו ירה אדם בודד. פרט לכך, המשטרה לא הצליחה לאמת אף פרט מעדותו של לופארלי.
גרסה שנייה לאירועים, נמסרה בידי פרנק שירן ("האירי"), שעבד כמתנקש עבור משפחת בופלינו. לטענת שירן, ראסל בופלינו הורה לו לרצוח את גאלו משום שסבר שאורח חייו הראוותני מושך תשומת לב רבה מדי. שירן טען (בזיכרונותיו שהוכתבו לעיתונאי צ'ארלס ברנדט), שהוא נכנס לבית אומברטוס וירה בעצמו בגאלו. גרסתו של שירן זכתה לפרסום בעקבות הסרט "האירי", המבוסס על זיכרונותיו. חלק מהמומחים קיבלו את טענתו של שירן, ולאחר מעשה גם אחד מהנוכחים בליל הירי זיהה את שירן כמתנקש. עם זאת, מומחים רבים פקפקו באמינותה של גרסתו. מייקל פרנזה, לשעבר הקאפורג'ימה של משפחת קולומבו, טען גם הוא ששירן שיקר, והוסיף שהוא "יודע בדיוק מה קרה שם".
שנתיים לאחר מותו, יצא לאקרנים הסרט "ג'ו המשוגע", אשר בו מגלם פיטר בויל את דמותו של גאלו.
תחנת הרכבת רינתיה
תחנת הרכבת רינתיה (בערבית: رنتيّة, רנתיה, באנגלית: Rantiya) היא תחנת רכבת היסטורית על המסילה המזרחית. התחנה שכנה בקטע המסילה בין לוד לראש העין, בפאתי המושב רינתיה ובסמוך למושבים גבעת כ"ח ובני עטרות.
היסטוריה
התחנה הוקמה על ידי הטורקים במהלך מלחמת העולם הראשונה במסגרת הנחת המסילה מעפולה דרך טולכרם, ראס אל עין (כיום ראש העין), לוד אל באר שבע וממנה אל חצי האי סיני כחלק מהמאמץ המלחמתי נגד הבריטים. התחנה הוקמה ליד הכפר הערבי רנתיה ככל הנראה לצרכים תפעוליים. לאחר כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים, שירתה התחנה את תושבי הכפר (במרחק קצר ממנה, קרוב יותר למושבה וילהלמה, הייתה נקודת עצירה נוספת) במסגרת הקו חיפה - לוד - קנטרה שהופעל על ידי הרכבת המנדטורית. שירות הרכבות בתחנות הופסק ב-1933 והתחנה הטורקית נהרסה ולא נותרו ממנה שרידים. עם פתיחת הקו מחיפה דרך תל אביב לירושלים בתחילת שנות ה-50 שימשה התחנה כתחנת רכבת תפעולית לצורך מפגשי רכבות ובמקום הוקם מבנה דו קומתי ששימש את עובדי התחנה. באותן שנים נסללה שלוחה מהתחנה לכיוון דרום-מזרח, על בסיס התוואי של מסילה צרה (762 מ"מ) שהוקמה על ידי הבריטים בשלהי מלחמת העולם הראשונה, אל מחצבות באזור המושבים טירת יהודה וברקת, מהן הוסעו ברכבות משא חומרי גלם לבנית נמל אשדוד. בשנות ה-60 נפסק השימוש בשלוחה ועם הזמן היא נהרסה לחלוטין, אך תחנת רינתיה המשיכה לשמש כתחנה תפעולית עד לסגירת קו הרכבת לירושלים בשנות ה-90. לאחר שדרוג המקטע הדרומי של המסילה המזרחית בשנים 2002–2003, נשארה במקום מסילה בודדה, כך שלמעשה גם התחנה התפעולית אינה קיימת עוד ובמקום נותר רק מבנה התחנה התפעולית.
תוכניות עתידיות
במסגרת פיתוח מסילות הרכבת ותכנון מחדש של המסילה המזרחית נשקלת הפעלתה מחדש של התחנה.
לאונרדו דונאטו
לאונרדו דונאטו או לאונרדו דונא (באיטלקית: Leonardo Donà או Donato; 12 בפברואר 1536 - 16 ביולי 1612) היה הדוכס ה-90 של ונציה. דונאטו כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-10 בינואר 1606 ועד פטירתו.
בתקופת כהונתו כדוג'ה הגיעו לשיאו הסכסוך של לה סרניסימה עם מדינת האפיפיור על סמכותם של בתי המשפט החילוניים של ונציה לשפוט את הכמורה שבעיר. בשיאו של הסכסוך נידה האפיפיור פאולוס החמישי את העיר - נידוי שנמשך בין השנים 1606–1607.
קורות חיים
לאונרדו דונאטו היה בנם של ג'ובאני בטיסטה דונאטו וג'ובאנה קורנר. משפחת דונאטו הייתה משפחת סוחרים אמידה, לאונרדו המשיך בעסקי המשפחה והצליח להפוך את המשפחה לאחת המשפחות העשירות בוונציה. לאחר שצלח במסחר, פנה לאונרדו לפוליטיקה. תחילה כיהן כשגריר לה סרניסימה בקונסטנטינופוליס, ולאחר מכן כפודסטה, כמושל ולבסוף כפרוקוראטור (המנהלן הראשי) של מבני השלטון בכיכר סן מרקו. לאחר תפקיד זה כיהן דונאטו כשגריר במדינת האפיפיור והתגורר ברומא שנים רבות. התנגדותו ליוזמות המדיניות של האפיפיור הביאה אותו לעימות עם הקרדינל בורגזה, לימים האפיפיור פאולוס החמישי.
לאחר מותו של מרינו גרימאני היה דונאטו אחד המועמדים לתפקיד הדוג'ה. בבחירות שנערכו ב-25 בדצמבר 1605 התמודד דונאטו מול שני מועמדים ובהם מארקאנטוניו ממו (אשר לימים נבחר לדוג'ה). לבסוף ויתרו שני המועמדים לדונאטו, והוא נבחר לדוג'ה ב-10 בינואר 1606.
עם עלייתו לשלטון נאלץ דונאטו להתמודד עם המחלוקת עם האפיפיור שהוריש לו קודמו - גרימאני חוקק מספר חוקים אשר הגבילו את סמכויות הכמורה בעיר והכפיפו את הכמרים לבתי המשפט החילוניים של ונציה. בשלהי 1605 הועמדו שני כמרים למשפט, ובעקבות זאת, ב-10 בדצמבר 1605, שבועיים לפני מותו של גרימאני, שלח האפיפיור פאולוס החמישי מחאה רשמית לוונציה.
דונאטו דחה את מחאת האפיפיור, ובתגובה, באפריל 1606 נידה האפיפיור את העיר ונציה. דונאטו, ביוזמת פאולו סארפי, הורה לכל הכמרים בעיר להתעלם מהצו ולהמשיך לקיים את טקסי המיסה, באיום גירושם מהעיר ונציה אם יסרבו. הכמרים צייתו להוראת דונאטו, למעט הכמרים הישועים, אשר גורשו מהעיר. המסדר הישועי לא שב אל העיר עד שנת 1655. ממלכת צרפת ניסתה לתווך בין ונציה לבין מדינת האפיפיור וב-21 באפריל 1607 הוסגה הסכמה לפיה הכמרים שנשפטו יועברו לחזקת צרפת, ובתמורה האפיפיור יסיר את הנידוי.
דונאטו לא היה דוג'ה פופולרי, ולכן נמנע מלהשתתף בעצרות ציבוריות ובאירועים ציבוריים. דונאטו נפטר ב-16 ביולי 1612.
מייקל סטיבנס
סטיבנס הפך לאחד מהיוטיוברים המוצלחים באתר (עם יותר מ-17 מיליון רשומים וכ-2.1 מיליארד צפיות נכון ל-6 בספטמבר 2021), והוא דמות מובילה בפופולריזציה האינטרנטית של מדע וחינוך.
ביוגרפיה וחינוך
סטיבנס נולד בינואר 1986, בקנזס סיטי, מיזורי. אמו עבדה כעוזרת הוראה ואביו כמהנדס כימי. המשפחה עברה לסטילוול, קנזס ב-1991.
סטיבנס סיים את לימודיו בתיכון בלו וואלי (Blue Valley), שם פיתח אישיות קומית ותשוקה לידע. הוא השתתף בחוגי הדרמה והדיפולומטיה.
לאחר מכן סיים את לימודיו באוניברסיטת שיקגו, עם תואר ראשון בפסיכולוגיה וספרות אנגלית. סטיבנס החל להתעניין בעריכת וידאו, לאחר שצפה בטריילר ערוך של "הניצוץ".
תכנים ראשונים ביוטיוב
באותה השנה, תחת שם המשתמש “CamPain 2008”, התחיל סטיבנס להשתמש בסופראימפוזיציה ודיבוב כדי ליצור סרטונים קומיים קצרים על המועמדים בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008.
רוקו ואחיו
רוקו ואחיו (באיטלקית: Rocco e i suoi fratelli) הוא סרט נאו-ריאליזם איטלקי-צרפתי מאוחר שביים לוקינו ויסקונטי. עלילת הסרט מתרחשת במילאנו ומתארת את סיפורה של משפחת מהגרים מדרום איטליה וקשיי ההסתגלות לחיים בצפון המתועש.
בסרט זה חזר ויסקונטי במידת מה למקורותיו הנאו-ריאליסטיים עם סיפור ריאליסטי קשה, אך הסרט עצמו אינו נוטה לפשטות ולנטורליזם של סרטיו המוקדמים יותר ומשלב מוטיבים יותר מלודרמטיים עם שחקנים וצילום מקצועיים.
עלילה
העלילה מתחילה בהגעת משפחה איטלקית דרומית למילאנו שבאיטליה. המשפחה, המורכבת מהאלמנה הדומיננטית רוזריה ומחמשת בניה: וינצ'נזו, סימון, רוקו, צ'ירו ולוקה, עוברת לאחר פטירת האב בנוטשה חברה חקלאית ומסורתית, וכעת מנסה להשתלב כלכלית וחברתית בצפון העירוני המתועש. הסרט עצמו מחולק לחמישה חלקים, כאשר העלילה בכל חלק נסובה סביב אחד מהאחים, מהבכור לצעיר.
חלק א': וינצ'נזו
במילאנו הם פוגשים באח הבכור, וינצ'נזו, שהיגר למילאנו זמן מה לפני כן. הם עוברים להתגורר במגורים זולים ומנסים להשתלב בשוק העבודה העירוני - תחילה בפינוי שלג מרחובות ועם הזמן משתלב איש איש בעבודתו: רוקו במכבסה, סימון כמתאגרף, וצ'ירו כמהנדס במפעל רכב. וינצ'נזו פוגש באישה ומתחתן עימה ובכך הופך לאח הראשון העוזב את הבית.
חלק ב': סימון
החיים בעיר מלאי פיתויים וסימון מידרדר לאלכוהול, הימורים ובחורות. בפרט הוא מתאהב בזונה בשם נדיה ומפתח עימה קשר רומנטי, הגורם לו להמשיך ולהידרדר כדי שיוכל לממן אותה. בין היתר הוא גם גונב ממקום עבודתו של רוקו, מזניח את אימוני האיגרוף ההכרחיים לו וכן מפתה אישה מבוגרת, מנהלת המכבסה בה רוקו עובד, ושודד ממנה תכשיטים שהוא מעניק לנדיה כמתנה. לאחר שהיא מקבלת את התכשיטים, נדיה מרגישה שהיא מיצתה את הקשר עם סימון, מגיעה לדירתם של האחים, ובהיעדרו של סימון, מוסרת לרוקו הודעה על ניתוק יחסיה מסימון ואת התכשיטים הגנובים. רוקו מספר לסימון על ניתוק היחסים, אך לא מגלה לו כי הוא יודע על התכשיטים הגנובים.
חלק ג': רוקו
רוקו מתגייס לצבא, ובאחת מחופשותיו פוגש בנדיה, ומתפתח ביניהם רומן סוער. סימון ממשיך להידרדר לאחר עזיבתה של נדיה. בהיותו שיכור, הוא פוגש במקרה ברוקו ובנדיה, ואונס אותה מול עיניו של רוקו הפגוע. רוקו לא רוצה להמשיך לפגוע באחיו ועוזב את נדיה למרות מחאותיה הרבות, ומבקש ממנה לחזור לסימון. נדיה מסרבת, אך בסוף חוזרת אליו ומנצלת אותו עד תום למרות מחאותיה של אם המשפחה. בעוד שרוקו פונה לאיגרוף, סימון ממשיך להתדרדר וללוות כספים כדי לממן את אורח חייו הבזבזני.
חלק ד': צ'ירו
צ'ירו מפתח קשר בריא עם אישה מבוססת וממשיך בקריירה שלו במפעל הרכב אלפא רומיאו. באחד הערבים סימון תוקף את אחד מחבריו היחידים שנותרו, וכדי למנוע את מעצרו, רוקו נחלץ לעזרתו של סימון ומתחייב לשלם את החוב, בתמורה להמשך השתתפותו בקרבות האיגרוף. זאת הוא עושה על אף מחאותיהם של שני האחים וינצ'נזו וצ'ירו. סימון לא מכיר לו על כך תודה וממשיך לפגוע במשפחתו מתוך תחושת נחיתות. לאחר מקרה זה נדיה עוזבת אותו שוב אך באחד ממפגשיו עם חברי העבר שלו, שומע סימון כי היא חזרה לעבוד כזונה. הוא הולך למקום עבודתה, ובאין אדם בסביבה רוצח אותה בנסיבות טרגיות. רוקו, מצידו, ממשיך להתאגרף ולנצח ובערב שבו רצח סימון את נדיה הוא חוגג עם כל משפחתו ניצחון חשוב נוסף. אך באמצע החגיגות מגיע סימון המגואל בדם ומספר את שביצע זה הרגע. רוקו מתאבל קשות אך מסרב להסגיר אותו למשטרה, וצ'ירו הוא זה שעומד על כך שהוא יוסגר וקורא לשוטרים.
חלק ה': לוקה
סימון נלקח למעצר, והאחים ממשיכים בשלהם תוך געגועים לחיים הפשוטים שהיו להם בכפר הדרום-איטלקי, שם הם מאמינים שסימון לא יכול היה להידרדר כפי שהידרדר בצפון.
שבר (הנדסה)
שבר (fracture) הוא הפרדה מקומית של חומר לשני חלקים או יותר, תחת הפעלת מאמץ. המילה באופן שגרתי מיוחדת לשברים בעצמות או לשברים בגבישים או חומרים גבישיים, כמו מתכות ואבני חן. לעיתים, בחומרים גבישיים, גבישים יכולים להישבר ללא הפרדת הגוף לשני חלקים. בתלות בחומר הנשבר, שבר מפחית את החוזק (ברוב החומרים) או מעכב מעבר אור בחומר.
הבנה מעמיקה של תהליך יצירת השבר ניתן לקבל מתוך למידת תורת מכניקת השבר.
סוגי שברים
שבר פריך - בסוג זה של שבר, לא ניתן לראות דפורמציה פלסטית לפני התרחשות השבר. בגבישים פריכים, השבר יכול להתרחש רק על ידי ביקוע שנוצר כתוצאה ממאמץ הפועל בכיוון נורמלי למישורי הגביש. במבנים אמורפיים, לעומת זאת, חוסר המבנה הגבישי גורם לשברים בכל הכיוונים, כאשר השברים ממשיכים בכיוון נורמלי ללחץ המופעל. שמאל|ממוזער|180px|תמונה של שבר פריך (צבעים בהירים)
בתמונת השבר במוט האלומיניום, ניתן לראות בצבעים הבהירים שבר פריך, ובצבעים הכהים שבר שנוצר מהתעייפות החומר.
שבר משיך - בשבר משיך, מתרחשת דפורמציה פלסטית רבה לפני השבירה. מתכות משיכות רבות יכולות להחזיק מעמד בדפורמציה מאוד גדולה, של 50-100% מעוות, לפני שמתרחש שבר. המעוות שבו מתרחש השבר תלוי ברמת הניקיון של המתכת. בטמפרטורת החדר, ברזל טהור יכול לעבור דפורמציה של עד 100% מעוות לפני שישבר, לעומת פלדות (המכילות ברזל ופחמן), אשר נשברות כבר ב-3% מעוות. בגלל ששבר משיך כולל דפורמציה פלסטית רבה, צורת ההתנהגות של השבר שונה מאוד מזו של שבר פריך. חלק מהאנרגיה הנובעת מריכוז המאמצים בנקודות השבר הופכת לדפורמציה פלסטית לפני שהסדק מתחיל להתקדם. השלבים העיקריים של שבר משיך הם יצירת צוואר (necking), אשר גורם לריכוז המאמצים באזור שבו שטח החתך קטן יותר, יצירת חללים (void formation), יצירת סדקים, התקדמות סדקים, וכישלון (שבר). השלבים הללו בדרך כלל גורמים לתוצאה בה לאחר השבירה ניתן לראות חלק אחד קמור והשני קעור בפני השטח של השבר (cup and cone).
דרכי הפרדת סדק
שמאל|ממוזער|180px|דרכי יצירת סדק ישנן שלוש אפשריות להפעלת המאמצים שיגרמו לשבר:
קישורים חיצוניים
断口 Przełam
ריינאייר
ריינאייר (באנגלית: "Ryanair") היא חברה לטיסות חסך אירית. החברה היא בעלת צי המטוסים הגדול ביותר באירופה, ושנייה רק לקבוצת לופטהנזה (הכוללת מספר חברות תעופה), במספר הנוסעים השנתי הכללי (לפיכך, בפועל היא החברה הגדולה ביותר גם בתחום זה). החברה ידועה במחירי הטיסות הנמוכים במיוחד שהיא מציעה, אפילו בהשוואה לחברות לואו-קוסט אחרות.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1985 על ידי כריסטי ריאן, ליאם לונרגאן, ואיש העסקים טוני ריאן. החברה החלה בטיסות בין ווטרפורד ללונדון גטוויק במטוס טורבופרופ של חברת אמבראר הברזילאית בעל 15 מושבים.
בעשור השני של המאה ה-21, ריינאייר היא חברת התעופה הגדולה ביותר לטיסות בתוך אירופה. היא מתמחה בטיסות לשדות תעופה משניים, שאינם עמוסים וששירותיהם זולים יותר. יותר מ-90% מהזמנות הכרטיסים נעשות באינטרנט, והשאר במוקד הזמנות טלפוני. ריינאייר אינה עובדת עם סוכני נסיעות.
בשנת 2014, הוגדרה החברה כ"חברת התעופה הגרועה ביותר לשנת 2014" על פי מספר דירוגים בינלאומיים, אשר בוחנים את תפקודן של חברות תעופה.
צי המטוסים
צי המטוסים של קבוצת ריינאייר נכון לאוגוסט 2023:
פעילות החברה בישראל
החברה החלה לפעול בישראל בשנת 2015 כשפתחה שלושה קווים לנמל התעופה עובדה שליד אילת. בשנת 2021 סיכמה ריינאייר את הפעילות בנתב"ג עם גידול של 119% לעומת 2020. זאת כאשר לראשונה היא נמצאה במקום השני בפעילות בנמל בן-גוריון ולמעשה במקום הראשון מבין כל חברות התעופה הזרות.
נמל התעופה רמון
החברה הפעילה טיסות בתדירות של 2 טיסות שבועיות מהיעדים הבאים – בודפשט, בראטיסלבה, בריסל (שרלרואה), ברגמו (מילאנו), ברמן, גדנסק, דיסלדורף, ורשה-מודלין, פוזנן, פראג, פרנקפורט, קובנה, קרלסרוהה/באדן-באדן וקרקוב.
הפעילות לנמל התעופה הופסקה ב-2020 עם פרוץ מגפת הקורונה.
נמל התעופה בן-גוריון
בשנת 2017 החלה החברה לפעול גם מנמל התעופה בן-גוריון.
ריכוז טיסות לפי מדינות מנמל התעופה בן-גוריון
עינב (פירושונים)
{{פירושונים|
יישובים:
אישים:
ראו גם
}}
רכב הנדידה הירחי
רכב הנדידה הירחי (מאנגלית: Lunar Roving Vehicle או בקיצור LRV) שנקרא גם לונר רובר היה כלי רכב 4 גלגלי, מופעל על ידי סוללות, ששימש לנסיעה על הירח בשלוש המשימות האחרונות בתוכנית אפולו (אפולו 15, 16 ו־17) בין 1971 ל־1972. הרכב נודע בכינוי Moon buggy - טרקטורון ירחי.
ה־LRV יכול היה לשאת עד שני אסטרונאוטים על ציודם המלא ודוגמאות קרקע שנאספו על ידם.
היסטוריה
הרעיון לרכב ירחי קדם לתוכנית אפולו. בסדרת מאמרים שנכתבו על ידי ורנר פון בראון ואחרים ושפורסמו במגזין "Collier's Weekly" בשם "Man Will Conquer Space Soon!" ("האדם יכבוש את החלל בקרוב!"). פון בראון, שהועבר מגרמניה לארצות הברית במבצע פייפרקליפ ושהיה ראש הסוכנות הצבאית לטילים בליסטיים, תיאר במאמרים אלו שהייה של שישה שבועות על הירח בה נכלל שימוש ברכב או טרקטור ירחי בעל שישה גלגלים במשקל 10 טונות שישמש להעברת אנשים ומטען.
מחקרים מוקדמים אודות ניידות על הירח
בגיליון פברואר 1964 של המגזין "Popular Science", ורנר פון בראון, אז מנכ"ל מרכז טיסות החלל מרשל (MSFC), דן בצורך בכלי רכב ירחי וחשף כי מחקרים בנושא החלו ב־MSFC בשיתוף עם לוקהיד, בנדיקס, בואינג, ג'נרל מוטורס, בראון אנג'נירינג, גראמן ובל אירוספייס.
מתחילת שנות ה־60 החלו מספר מחקרים תחת אחריות MSFC. בתכנונים המקדימים של תוכנית אפולו תוכנן כי בכל משימה ירחית ישוגרו שני טילי סטורן 5. הטיל הראשון ישא את הצוות ואת רכב הנחיתה והטיל השני ישא ציוד ואספקה לשהייה על הירח (מערכת לוגיסטית ירחית). בין הציוד נכלל גם הרכב ירחי. כיוון שתכננו לשגרו על גבי טיל נוסף, הרכב תוכנן ככלי כבד ומשוכלל במיוחד.
חברות גראמן ונורת'רופ החלו ב־1962 לתכנן רכב ירחי בעל תא צוות מדוחס (בו ניתן יהיה לשהות ללא חליפת חלל). בערך באותו זמן סיימה ג'נרל מוטורס מחקר אותו ביצעה עבור המעבדה להנעה סילונית (JPL) של נאס"א, על רכב ירחי קטן ובלתי מאויש עבור תוכנית סרוויור.
בתחילת 1963 נאס"א בחרה ב־MSFC שתבצע מחקרים על המערכת הלוגיסטית הירחית (ALSS). מהמחקר עלה כי יהיה צורך ברכב ירחי במשקל הנע בין 2,950 ל־3,850 ק"ג שיוכל להכיל שני אסטרונאוטים על ציודם כולל אספקה לשהייה של שבועיים על הירח. כלי רכב זה כונה MOLAB (מעבדה ניידת). ביוני 1964 העניקה MSFC חוזה לחברות בואינג ובנדיקס לתכנון MOLAB, יחד עם ג'נרל מוטורס כקבלנית משנה.
אף על פי שהחלה בתכנוני ה־ALSS, בחנה נאס"א מערכת פחות משוכללת - ה־LSSM. ה־LSSM כלל מעבדה קטנה בה יכולים היו האסטרונאוטים לשהות ורכב ירחי קטן בשם LTV שיכול היה לשאת אסטרונאוט יחיד או להיות מופעל מרחוק.
בעקבות לחץ מהקונגרס להפחית בעלויות תוכנית אפולו צומצם מספר משגרי הסטורן 5 שיבנו. בעקבות הצמצום התאפשר רק שיגור יחיד למשימה, כלומר ביטול המערכות המשוכללות שתוכננו להישלח לירח ותכנון רכב ירחי קטן שישוגר יחד עם האסטרונאוטים עצמם. בנובמבר 1964 נעצר תכנון ה־LSSM, אך בואינג ובנדיקס קיבלו חוזים קטנים לתכנון רכב ירחי קטן במסגרת תוכנית ALSS. במקביל בחנו ב־MSFC את האפשרות לשימוש ברכבי ירח רובוטיים שיופעלו מכדור הארץ.
רכב הנדידה הירחי של תוכנית אפולו
במהלך 1965 ו־1967, ועידת הקיץ בנושא חקר הירח והמדע (Summer Conference on Lunar Exploration and Science) הזמינה מדענים מובילים להעריך את תוכניות נאס"א לחקר הירח ולהעלות הצעות והמלצות. אחד מממצאי הוועידה היה כי ה־LSSM חיוני להצלחת התוכנית ועליו לקבל תשומת לב מיוחדת. פון בראון הקים ב־MSFC את צוות המשימה לרכב הירח (Lunar Roving Task team) ובמאי 1969 בחרה נאס"א ב"רכב הנדידה הירחי" (LRV) לשימוש במשימות המאוישות לירח.
ב־11 ביולי 1969, ימים ספורים לאחר נחיתת אפולו 11 על הירח, פרסמה MSFC מכרז על חוזה לפיתוח סופי ובנייה של ה־LRV. בואינג, בנדיקס, גראמן וקרייזלר הגישו הצעות. לאחר שלושה חודשים של משא ומתן הוכרזה בואינג כזכיינית ב־28 באוקטובר 1969. ג'נרל מוטורס נבחרה כזכיינית משנית ותפקידה היה לבנות את הגלגלים, המנועים ומערכותיהם, ובואינג הייתה אחראית על פיתוח ובניית המערכות האלקטרוניות של הרכב ועל הרכבת הרכב בסופו של דבר.
החוזה הראשון לבואינג, כולל דמי תמריץ, היה על סך 19,000,000 $ וכלל הספקת ה־LRV הראשון ב־1 באפריל 1971. עם זאת, בסופו של דבר עלה הסכום ל־38,000,000 $, קרוב לסכום שנאס"א העריכה שיעלה פיתוח ה־LRV בהתחלה. 4 רכבי ירח נבנו, אחד לכל אחת ממשימות אפולו: 15, 16 ו־17, ועוד LRV אחד ששימש לחלפים לאחר ביטול משימת אפולו 18. בנוסף, נבנו דגמים של ה־LRV ששימשו למבחנים מסוגים שונים.
רכבי ה־LRV שימשו להגדלת הניידות על הירח במהלך שלוש המשימות האחרונות של תוכנית אפולו. ה־LRV הופעל לראשונה ב־31 ביולי 1971 במהלך משימת אפולו 15, והשימוש בו העלה פי כמה את טווח החקירה של צוות המשימה. צוותי אפולו קודמים יכולים היו לחקור רק את הסביבה הקרובה לרכב הנחיתה בגלל הסרבול הרב והקושי להלך שנוצר מחליפות החלל ושאר אמצעי קיום החיים הכבדים שנשאו האסטרונאוטים. עם זאת, השימוש ב־LRV הוגבל רק למרחקים מהם הייתה אפשרות לחזור רגלית אל רכב הנחיתה במקרה שתתגלה תקלה ברכב. ה־LRV תוכנן כך שמהירותו המרבית תהיה 13 קמ"ש על פני הירח, אך יוג'ין סרנן (אפולו 17) הגיע למהירות המרבית של 18.9 קמ"ש.
ה־LRV פותח ב־17 חודשים בלבד, ובכל זאת מילא את כל מטרותיו ללא בעיות חמורות. כנף הגלגל האחורי ב־LRV של משימת אפולו 16 אבד במהלך הפעילות החוץ רכבית השנייה (EVA-2) בתחנה 8 כאשר ג'ון יאנג נתקל בה. בעקבות איבוד הכנף האסטרונאוטים, על ציודם, כוסו באבק ירחי שהועף עליהם מהגלגל. אף ניסיון תיקון לא בוצע. כנף הגלגל האחורי ב־LRV של משימת אפולו 17 נשברה כאשר יוג'ין סרנן פגע בה בטעות עם פטיש. יוג'ין סרנן והאריסון שמיט הדביקו את הכנף חזרה במקומה, אך בגלל האבק הרב הדבק לא החזיק והכנף אבדה אחרי כשעה של נסיעה, והאסטרונאוטים כוסו באבק. לפעילות החוץ רכבית הבאה הם הכינו "כנף" חלופית ממפות של אתר הנחיתה, סרט דביק ומלחציים (שהיו שייכים לנורה המתכווננת בתוך רכב הנחיתה). לפני ההמראה נלקחו המלחציים והוחזרו למקומם המקורי והמפות הוחזרו לכדור הארץ והן מוצגות במוזיאון האוויר והחלל הלאומי. שחיקת האבק עדיין יכולה להיראות על ה"חלפים" ששימשו לבניית הכנף החלופית.
מטאפיקס
מטאפיקס (באנגלית: Mattafix) הייתה להקה בריטית ששילבה סגנונות מוזיקה רבים. חברי הלהקה היו מרלון רודט ופריטש היריג'י (בריטי ממוצא הודי) והם ידועים בזכות הלהיט המוזיקלי שלהם Big City Life.
רכב הנדידה הירחי
מאפייני ה־LRV
ה־LRV היה רכב חשמלי מונע מצבר שתוכנן כך שיפעל בכח המשיכה החלש של הירח ובריק הקיים על פניו, ושיוכל לפעול על פני השטח הירחיים ובכך יאפשר לאסטרונאוטים להרחיב את היקף פעילותם הירחית. שלושה רכבי ירח שימשו בתוכנית אפולו. רכב אחד בכל אחת ממשימות אפולו 15, אפולו 16 ואפולו 17. מפקדי המשימה היו נהגי הרובר והם ישבו במושב השמאלי של הרכב.
מטאפיקס
ביוגרפיה
הלהקה הוקמה ב-2004 על ידי שני המוזיקאים הבריטים רודט והיריג'י. מטאפיקס משלבת סגנונות מוזיקה רבים, ביניהם טריפ הופ, היפ הופ, מוזיקת נשמה, רגאיי ודאנס הול. רודט, ביצע את קטעי השירה בשירים ואילו היריג'י ביצע את קטעי הראפ.
רכב הנדידה הירחי
משקל ומטען
ה־LRV שקל 210 ק"ג בכדור הארץ - כלומר, 35 ק"ג על פני הירח, ותוכנן כך שיוכל לשאת עוד 490 ק"ג על פני הירח. אורך הרכב היה 3 מטרים ורוחבו מגלגל לגלגל היה 2.3 מטרים. גובה הרכב היה 1.1 מטרים בנקודה הגבוהה ביותר. שלדת הרכב הייתה מורכבת משלושה חלקים שנבנו מצינורות סגסוגת אלומיניום 2219 שרותכו יחדיו. שלושת חלקי הרכב היו יכולים להתקפל, וכך היה הרכב מאוחסן בתא המטען של רכב הנחיתה הירחי. לרכב היו שני מושבים מתקפלים מאלומיניום ורצועות ניילון שהוצבו זה לצד זה. משענות ידיים הוצבו בין שני המושבים ולכל מושב היו הדומי רגליים מתכווננים וחגורת סקוץ'. צלחת לוויין גדולה הורכבה על מוט במרכז חזית הרכב. ל־LRV היו מערכות קפיצים כדי לרכך את הנסיעה. כשהיה ה־LRV טעון במלואו הוא יכול היה לעבור מעל מכשולים בגובה 35 ס"מ מהקרקע.
מטאפיקס
Signs of struggle (2005–2006)
מטאפיקס הוציאו את הסינגל הראשון שלהם, "11.30 (Dirtiest Trick in Town)", במהדורה מוגבלת בחברת התקליטים Buddhist Punk Records ב-13 בינואר 2005. עם זאת, השיר מעולם לא הגיע למצעד.
רכב הנדידה הירחי
גלגלים והנעה
גלגלי ה־LRV יוצרו על ידי מעבדת המחקר ההגנתי של ג'נרל מוטורס. חישור הגלגל היה עשוי מאלומיניום וקוטרו היה 81 ס"מ. צמיג היה עשוי אבץ ברוחב 23 ס"מ שחופה בגדילי פלדה ארוגים ברוחב 0.84 מ"מ שצומדו לשפתו יחד עם דיסקיות אלומיניום. רצועות טיטניום כיסו 50% משטח המגע של אריג הפלדה עם הקרקע על מנת לספק חיכוך ובכך יתר כוח משיכה עם הקרקע. בתוך הצמיג הייתה מסגרת בלימה בקוטר 65 ס"מ שמטרתה הייתה להגן על החישור. חוסמי אבק הורכבו מעל הגלגלים. לכל גלגל היה מנוע פרטי שיוצר על ידי דלקו אלקטרוניקס. כל מנוע יכול היה להפיק עד 0.25 כוח סוס (195 ואט) ב־10,000 סל"ד. המנועים חוברו לגלגלים באמצעות מערכת משלב הרמוני ביחס של 1:80 ומערכת בלמים מכנית.
מטאפיקס
Signs of struggle (2005–2006)
הסינגל השני שלהם, Big City Life, יצא לאור על-ידי EMI ב-8 באוגוסט 2005. השיר הפך ללהיט, וכבש את המצעדים בבריטניה, ארצות הברית ובארצות נוספות, ביניהן ישראל. הסינגל יצא גם כחלק ממשחק הווידאו המצליח 2006 FIFA World Cup Germany, שפותח על-ידי EA Sports והיה השיר הראשון והיחידי של הצמד שנכלל בסדרת המשחקים.
בתחילת 2006 יצא אלבום הבכורה של הצמד, "Signs Of A Struggle". האלבום זכה לביקורות חיוביות ואף זכה להצלחה באירופה.
רכב הנדידה הירחי
גלגלים והנעה
יכולת התמרון הושגה באמצעות שימוש במנועי היגוי קדמיים ואחוריים. כל מנוע כיוון היה בעל 0.1 כוח סוס (75 ואט). כל זוג גלגלים היה פונה לכיוון מנוגד ובכך הושג רדיוס סיבוב של 3 מטרים. הייתה גם אפשרות לנתק זוג גלגלים ממנועו כך שרק זוג אחד שימש לניהוג או לנתק את שני המנועים במקרה של תקלה.
מטאפיקס
Signs of struggle (2005–2006)
הסינגל הרביעי שלהם, "To & Fro", יצא לאור ב-13 במרץ 2006.
רכב הנדידה הירחי
גלגלים והנעה
את הכוח ל־LRV סיפקו שתי סוללות לא־נטענות של 36 וולט, בעלות קיבולת אנרגטית של 121 אמפר־שעה כל אחת, והן יכלו לספק ל־LRV די כוח ל־92 ק"מ של נסיעה. האנרגיה שימשה הן את מנועי ה־LRV והן את מערכות הקשר והטלוויזיה שלו. המערכת החשמלית של הרובר קוררה באופן פסיבי, בעזרת קבלים ומחזירי אור.
מטאפיקס
Rhythm & Hymns (2007–2009)
ב-7 בספטמבר 2007, מטאפיקס הוציאו את "Living Darfur", הסינגל הראשון שנלקח מאלבומם השני "Rhythm & Hymns" היה זמין להורדה בלבד תחילה, אך בסוף יצא לאור כדיסק ב-22 באוקטובר 2007. בוידאו קליפ של הסינגל מופיע מאט דיימון בתחילת הווידאו. הסינגל הוצג כחלק מקמפיין "Save Darfur", כעזרה לעמותות הומניטריות הפועלות באזור, הלהקה צילמה סרטון לשיר במחנות הפליטים באזור. הסרטון הפך לפופולרי ביותר ביוטיוב ועד היום הוא הקליפ היחיד של קבוצה בינלאומית שצולם באזור מלחמה.
רכב הנדידה הירחי
שליטה וניווט
הגה בצורת האות T שהוצב בין שני המושבים שימש את נהג ה־LRV. הטיית ההגה קדימה הניעה את הרכב קדימה, הטיה ימינה או שמאלה סובבה את הרכב ומשיכה אחורה בהגה הפעילה את הבלמים. על מנת לנסוע ברוורס היה צריך להפעיל מתג על ההגה ואז למשוך אחורה. משיכת ההגה אחורה עד הסוף הפעילה בלמי חנייה. לוח הבקרה והתצוגה מוקם מאחורי ההגה והציג נתוני מהירות, כיוון, נטייה ורמות אנרגיה וטמפרטורה.
מטאפיקס
Rhythm & Hymns (2007–2009)
ב-23 בנובמבר 2007, יצא לאור האלבום השני של הלהקה, "Rhythm & Hymns".
רכב הנדידה הירחי
שליטה וניווט
הניווט התבסס על מדידות תכופות של הכיוון והמרחק על ידי מד כיוון ומד מרחק והזנת הנתונים למחשב שחישב את סך כל הנתונים למיקום המדויק מרכב הנחיתה. בנוסף היה כלי שהתבסס על צל השמש ושיכול היה לשמש ככלי ניווט משני.
מטאפיקס
פירוק הלהקה וקריירת הסולו של רודט (2010–הווה)
באפריל 2010, רודט והיריג'י הכריזו באמצעות הפייסבוק שלהם, שהם מפרקים את הלהקה, בשל הרעיונות החדשים השונים שלהם לפרויקטים עתידיים. לאחר פירוק הלהקה, רודט אישר שאלבום הסולו החדש שלו הוא "לא שינוי קיצוני אך הוא בהחלט שונה. יש בו יותר נגינה ויותר עומק". אלבום הסולו הראשון שלו, "Matter Fixed", יצא ב-2 בספטמבר 2011. האלבום הסולו השני שלו "Electric Soul" יצא לאור ב-8 באוגוסט 2014.
הלהקה בישראל
בריאיון לעיתון תל אביב סיפרו חברי הצמד כי את שירם "1130" סימפלו מעשר השניות הראשונות של השיר "חוזה לך ברח" בעיבודו של אלכס וייס. השניים סיפרו כי בין אלפי האלבומים שהם מחזיקים ישנם לא מעט אלבומי רוק ישראלים משנות ה-60 ושנות ה-70. הם אף אירחו את אושיק לוי, מבצע השיר המקורי, בהופעה שערכו בתל אביב ב-2006.
רכב הנדידה הירחי
פרישה והצבה
פרישת הרובר מתא המטען של רכב הנחיתה והרכבתו בוצעה על ידי האסטרונאוטים בעזרת מערכת של גלגלות, סלילים, חבלים ורצועות בד. ה־LRV היה מקופל ומאוחסן בתא המטען (Quad 1) של רכב הנחיתה כאשר הצד התחתון של השלדה מופנה החוצה. אסטרונאוט אחד היה עולה במעלה סולם רכב הנחיתה ומשחרר את ה־LRV בעוד האסטרונאוט השני היה מטה את ה־LRV באיטיות מהקרקע באמצעות מערכת הסלילים והרצועות. בזמן שהורד ה־LRV אל הקרקע הוא פרש את עצמו אוטומטית. הגלגלים האחוריים התקפלו החוצה וננעלו במקומם וכאשר הם נגעו בקרקע נפרשו גם הגלגלים הקדמיים וננעלו וכאשר נגעו כל הגלגלים בקרקע נפרש חלקו הקדמי של ה־LRV והמסגרת הושמה במקומה. כל רכיבי ה־LRV היו מחוזקים במקומם באמצעות כבלים וסיכות ששוחררו על ידי האסטרונאוטים. לאחר הסרת החצובות התרוממו המושבים והדומי הרגליים. לאחר הפעלת הרכיבים האלקטרוניים של ה־LRV, הוא היה מוכן לפעולה והורחק מרכב הנחיתה.
מיקום נוכחי
4 רכבי ירח נבנו והוכנו לשיגור. שלושה מתוכם נישאו לירח והושארו שם במהלך משימות אפולו 15, 16 ו־17. חלקי ה־LRV הרביעי שימשו כחלקי חילוף עבור אלו ששוגרו (החלפים שוגרו עם המשימה) לאחר ביטול משימת אפולו 18, ולכן רכבי הירח המוצגים במוזיאונים הם רכבי אימון, אבות־טיפוס ודגמים.
הרכב ששימש את אפולו 15 הושאר באזור בשם Hadley–Apennine (קואורדינטות - 26.1°N, 3.65°W), ה־LRV של אפולו 16 הושאר ב־Descartes Highlands (קואורדינטות - -8.99°N, 15.51°W) ושל אפולו 17 ב־Taurus–Littrow (קואורדינטות - 20.16°N, 30.76°W). ה־LRV של אפולו 17 נצפה ב־2009 ושוב ב־2011 על ידי המקפת לסקר הירח (LRO).
מספר רכבי ירח נבנו עבור בדיקות, אימונים ועוד. רכבים אלו מוצגים בין היתר במוזיאון האוויר והחלל הלאומי בוושינגטון די. סי., מרכז החלל ג'ונסון ביוסטון טקסס, ומרכז המבקרים של מרכז החלל קנדי בפלורידה. דגם שהוחכר ממוזיאון האוויר והחלל הלאומי מוצג במתקן השעשועים המשימה: חלל במרכז אפקוט בדיסניוורלד שבאורלנדו פלורידה.
פרוטס באסקט
פרוטס באסקט (ביפנית: フルーツバスケット; באנגלית: Fruits Basket; בתרגום חופשי: סל פירות), היא סדרת אנימה (אנימציה יפנית) בעלת 26 פרקים. שם הסדרה נלקח מתוך סיפור שסיפרה גיבורת הסדרה.
ב-19 בנובמבר 2018 יצאה הודעה רשמית כי ב-2019 תעלה לשידור גרסה חדשה של הסדרה, הנאמנה יותר לסיפור המקורי.
עלילה
חייה של טורו הונדה, ילדה יפנית רגילה הגרה בטוקיו, משתנים כאשר אמה נפטרה בתאונת דרכים מצערת. מאז, טורו חיה באוהל. היא אמורה לעבור לביתו של סבה כאשר השיפוצים בביתו ייגמרו. אף אחד, אפילו חברותיה הטובות לא יודעות על מגוריה באוהל. יום אחד, בזמן הליכתה לבית הספר, מצאה את עצמה טורו עומדת בפתח בית. בפתח הבית מונחים פסלונים של 12 החיות מגלגל המזלות הסיני. טורו מגלה ש"נסיך" הכתה, יוקי סומה, גר שם עם דודו, שיגורה סומה. לאחר שגילו יוקי ודודו כי טורו גרה באוהל, הזמינו אותה לביתם. לפתע צץ ילד מוזר והחל להתקוטט עם יוקי. לאחר מכן מתגלה כי זהו יריבו המושבע של יוקי, קיו סומה. בעוד ניסתה טורו להפריד בין השניים, חיבקה בטעות את קיו. לפתע, קיו הפך לחתול. בעוד היא נופלת, התחככה גם עם יוקי ושיגורה וגם הם הפכו לחיות – עכבר וכלב. מסתבר, שעל משפחת סומה רובצת קללה, הגורמת לבני המשפחה להפוך לבעלי חיים מלוח השנה הסיני כשבני המין השני מחבקים אותם, או כשהם נחלשים. במהלך הסדרה, פוגשת טורו בני משפחה נוספים [עליהם ניתן לקרוא בפסקה דמויות]. טורו עומדת בבעיה קשה – אקיטו סומה, ראש המשפחה, נחושה בדעתה לגרום לטורו להצטער על היום בו גילתה את סודה של משפחת סומה.
אגדת לוח השנה הסיני
אגדה שצוינה כמה פעמים באנימה זו היא אגדת לוח השנה הסיני. אגדה זו מספרת שאלוהים ארגן נשף גדול והזמין אליה 13 בעלי חיים - הדרקון, הסוס, הנמר, החזיר, התרנגול, השור, הארנב, הכבש, הנחש, הכלב, הקוף העכבר והחתול. העכבר רימה את החתול ואמר לו שהנשף יתקיים יום אחרי התאריך האמיתי, ולכן החתול לא בא לנשף. אלוהים כעס על החתול ונידה אותו מלוח השנה הסיני. את האגדה הזו מציגים בפרוטס באסקט בתור אגדה אותה מספרת לטורו אמא שלה, ומאז ששמעה אותה אוהדת טורו את החתול.
מקור השם
בילדותה של טורו, שחקו הילדים במשחק בשם "סל פירות", בו מחלקים לכל ילד כינוי כמו: תפוח, תפוז... (פרי) וכשקוראים בשם הפרי עליו לקום מן הכיסא ולהצטרף למשחק התופסת. אף על פי שהייתה חמודה וטובת לב טורו לא הייתה ילדה מקובלת, לכן הילדים נתנו לה את הכינוי "אוניגירי", מאכל יפני עשוי אורז. צחקו עליה - שכן כדור אורז אף פעם לא יוכל להיות פרי. היא חשבה שאוניגירי הוא מאכל טעים מאוד ולכן נותרה שמחה ולא הבינה מה בעצם קרה, בסופו של דבר לא קראו לה אף פעם להצטרף אל המשחק- ולכן היא נשארה לבדה על הכיסא. בהמשך הסדרה רואים איך הסיפור נשאר בעלילה, כך שבזמן שטורו מתחילה להרגיש אהודה יותר ויותר, בדמיונה היא מדמיינת איך קוראים לה הילדים מילדותה להצטרף אל המשחק.
פסאודוקיון
פסאודוקיון (שם מדעי: Pseudocyon) הוא סוג נכחד של טורף ממשפחת כלבי הדב, אשר חי בתקופת המיוקן באמריקה הצפונית ובאירואסיה. מאובניו התגלו ב-1891 בניו מקסיקו ובהמשך התגלו מאובנים נוספים בנברסקה, ברוסיה ובצרפת. בתוך סוג זה היו 3 מינים.
מאובנים המבוססים על שרידי לסת תחתונה של הטורף מעלים שהיצור הבוגר הגיע למשקל 773 ק"ג, מה שהופך אותו לאחד הגדולים שבטורפים מעולם והגדול שבבני משפחתו, דומה מאוד לגודל של דוב קוטב. היו לו ניבים מחודדים וארוכים ששימשו להריגת טרף גדול ממנו ניזון או לקרוע פיסות נבלות.
וורטיגרן
וורטיגרן (באנגלית: Vortigern; בוולשית: Gwrtheyrn גווירת'ירן) היה מנהיג צבאי ומלך בריטי שחי ככל הנראה במאה ה-5 ואשר הופיע במספר כתבים ואגדות מאוחרות יותר.
וורטיגרן מאוזכר בתור המלך הבריטי שהזמין את השבטים האנגלו-סקסונים להתיישב במזרח האי הבריטי במטרה לעזור לו להילחם בשבטים הסקוטים והפיקטים מצפון, האנגלו-סקסונים התבססו באנגליה ולבסוף ביטלו את ההסכם עם וורטיגרן ותקפו את היישובים הבריטיים. וורטיגרן עצמו נס מערבה לכיוון מערב ויילס שם על פי האגדה התיישב בטירת דינס אמריס ופגש את מרלין המיתולגי, לפי מקורות אחרים הוא התיישב בדרום-מערב ויילס או אף בדרום הרטפורדשייר סמוך לגבול האנגלי-וולשי של ימינו. מספר אגדות וולשיות ואנגליות נקשרו לוורטירגן, בהם אגדות המלך ארתור והמיתולגיה הוולשית אודות המאבק בין הדרקון הלבן (האנגלי) והאדום (הוולשי), כך גם יש חשיבות לדמותו בכל הקשור להיסטוריה האנגלית המוקדמת שכן הוא הזמין את האנלו-סקסונים ובכך תרם רבות לעיצוב החברה האנגלית של ימי הביניים המוקדמים.
הטענה הגאומטרית האחרונה של יעקובי
בגאומטריה דיפרנציאלית, הטענה הגאומטרית האחרונה של יעקובי היא השערה מתמטית של קרל גוסטב יעקב יעקובי. לפי ההשערה:
בעוד שניסויים נומריים הובילו למסקנה שהטענה נכונה, רק ב-2004 היא הוכחה לראשונה על ידי המתמטיקאים Itoh ו-Kiyohara.
הסבר ההשערה
בהינתן נקודה נתונה p על משטח נתון, ניתן למתוח את כל הקווים הגאודזיים היוצאים מ-p החוצה. עבור משטח ספירי כל הקווים הגאודזיים הללו הם מעגלים גדולים ולפיכך היחסים ההדדיים ביניהם טריוויאליים - הם נפגשים רק בשתי נקודות אנטיפודיות. לעומת זאת, עבור נקודות לא אמביליות על אליפסואיד, המבנה הלא סימטרי של המשטח מקנה למשפחת הגאודזות הנמתחות החוצה מהנקודה התנהגות מעניינת: שני גאודזות סמוכות עשויות לשוב ולהיחתך בנקודה שנייה p', ולאחר מכן להיפגש שוב בנקודה שלישית p'', וכך הלאה. המקום הגאומטרי של כל נקודות החיתוך p' של גאודזות סמוכות הנמתחות מהנקודה p הוא עקומה סגורה המכונה הקאוסטיקה מסדר ראשון של הנקודה p על האליפסואיד. אז הטענה של יעקובי קובעת שלקאוסטיקה הזאת יש בדיוק ארבע נקודות חוד.
מטופרולול
מטופרולול (באנגלית: metoprolol) הידועה בשמה המסחרי לופרסור, היא תרופת מרשם רופא ממשפחת חוסמת קולטני β1 סלקטיביים (חוסמי בטא). היא משמשת לטיפול ביתר לחץ דם, תעוקת חזה עקב זרם דם חלש ללב, ובמקרים שבהם קצב הלב הוא גבוה באופן לא נורמלי. משמשת למניעת בעיות עתידיות בלב אחרי אוטם שריר הלב ולמניעת כאב ראש כתוצאה ממיגרנה. התרופה משווקת כתרופת מרשם הניטלת דרך הפה או בעירוי וורידי במרפאות. בדרך כלל התרופה ניתנת פעמיים ביום. התרופה קיימת במינונים שונים ומשווקת גם בטבליות בשחרור מושהה הניתנות פעם ביום. אפשר לשלב את המטופרולול עם הידרוכלורותיאזיד בטבלית אחת.
תופעות הלוואי הנפוצות הן נדודי שינה, עייפות, הרגשת התעלפות, ואי נוחות בבטן. מנות גדולות של התרופה יכולות להוביל להרעלה מסוכנת. הסכנה של התרופה להיריון עוד לא נשללה ומומלץ להימנע ממנה בשליש האחרון של ההריון עקב השפעתה על לב העובר, אך כנראה שהיא בטוחה בהנקה. חולים עם בעיות בכבד או אסתמה מצריכים תשומת לב יותר גבוהה בקשר לקבלת התרופה. כאשר מפסיקים את קבלת התרופה, צריך לעשות את זה בהדרגה בהוראת הרופא, כדי למנוע את הסכנה מבעיות בריאותיות אחרות.