cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ירושה (משפט עברי)
ספק מי הוא היורש
ההלכה נידונת במסכת יבמות כאשר יש שני יורשים אפשריים לאדם שמת, האחד הוא יורש ודאי - בן של המת, והשני ספק אם הוא יורש או לא. מקרה כזה מתרחש כאשר בנו של המת נפטר בחייו, והאח ייבם את נכסי האלמנה כאשר לא ידוע אם היא מעוברת או לא, ולאחר זמן נולד בן שספק אם הוא בנו של הייבם או בנו של האח המת. כאשר מתבצעת חלוקה בנכסי הסבא, מתמודד הנכד מול הבן. בעוד שהבן - הוא האח הייבם, אומר שהוא היורש היחיד, שכן הנכד הוא למעשה בנו שנולד לו לאחר הייבום, טוען הנכד שהוא בנו של האח המת, ולכן הוא יורש את הסבא מכח אביו. במקרה כזה קובעת הגמרא, שמכיוון שהייבם הוא בוודאי יורש של הסבא, ואילו הנכד הוא רק ספק יורש, אין ספק מוציא מידי וודאי, ומכיוון שהייבם הוא בוודאי יורש הוא נחשב למוחזק בכל הנכסים, עד שיביא הנכד ראיה שגם הוא יורש.
לפי פרשנותם של רבי שמעון יהודה שקופ, ורבי חיים הלוי סולובייצ'יק, היורש נחשב למוחזק ודאי בכל הנכסים - כל עוד לא יוכח אחרת, שכן לכל יורש יש זכות ירושה על כל הנכסים, שכן בעלותו אינו נחשבת לבעלות שמתחדשת עם פטירת האב, אלא כל יורש מקבל את כוח האב בשלימותו, - שבעלותו היא על כל הנכסים, אלא שכאשר יש מספר יורשים, מתחלקת בעלות זו למעשה בשווה בין כל היורשים.
צ'וי ינה
צ'וי ינה (נולדה ב-29 בספטמבר 1999), הידועה בשם הבמה ינה, היא זמרת ושחקנית דרום קוריאנית. היא חברה לשעבר בלהקת הבנות הזמנית Iz*One לאחר שסיימה במקום הרביעי בתוכנית ההישרדות פרודוס 48. כיום היא סולנית ושחקנית תחת יוהוא אנטרטאינמנט. ינה עשתה את הדביוט שלה בתור סולו ב-17 בינואר 2022, עם יציאת האי.פי הראשון שלה סמיילי.
חיים מוקדמים
צ'וי נולדה ב-29 בספטמבר 1999 ב-Gil-Dong, גיל-דונג, גאנגדונג, דרום קוריאה. היא אחותו הקטנה של הזמר והשחקן צ'וי סונג-מין. בילדותה, היא אובחנה עם לימפומה.
2018–2021: פרודוס 48,IZ*ONE, פעילויות סולו
מ-15 ביוני עד 31 באוגוסט 2018, צ'וי (יחד עם קים סי-היאון ווואנג אירן מלהקת הבנות אברגלו) ייצגו את יוהוא אנטרטאינמנט בתוכנית ההישרדות פרודוס 48. בסופו של דבר היא הגיעה למקום הרביעי ועשתה דביוט עם IZ*ONE. הדביוט של הלהקה Color*Iz שוחרר ב-29 באוקטובר 2018, כאשר "La Vie en Rose" שימש כסינגל.
בעקבות הדביוט שלה עם IZ*ONE, צ'וי שיחקה ב-Prison Life of Fools, ביחד עם JB מגוט7, גאנג דו-יאון, גאונג היאונג-דון ועוד.
ב-21 בדצמבר 2020, צ'וי הוכרזה כאחת מחברות הקאסט של Girls High School Mystery Class.
לאחר הפירוק של IZ*ONE באפריל 2021, צ'וי השתתפה בIdol Dictation של TVING. ב-6 באוגוסט 2021, פורסם שצ'וי תהיה המנחה של Yena's Animal Detective. התוכנית החלה לשדר ב-24 באוגוסט צ'וי עשתה את הופעת הבכורה שלה בתור שחקנית מאוחר יותר באותה שנה בתור או נא-רי בעונה השנייה של סדרת האינטרנט The World of My 17.
2022-עכשיו: הופעת בכורה סולו
ב-1 בינואר 2022, הוכרז שצ'וי תעשה את הופעת הבכורה שלה בתור סולנית עם האלבום סמיילי ב-17 בינואר היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בשידור ב-M Countdownt ב-20 בינואר בביצוע "סמיילי". ב-10 בפברואר 2022, צ'וי זכתה בזכייה הראשונה אי פעם בתוכנית המוזיקה ב-M Countdown.
צ'וי הוציאה את האלבום השני שלה סמארטפון, ב-3 באוגוסט 2022.
ב-16 בינואר האלבום יצא עם "Love War" בתור סינגל ביחד עם הראפר ביאו.
מינהל הספורט
מינהל הספורט הוא הגוף המפקח ומסדיר את פעילות הספורט בישראל על ענפיו השונים. מינהל הספורט פועל במסגרת משרד התרבות והספורט.
מינהל הספורט שואף לפתח את הספורט והפעילות הגופנית בארץ בכל הרמות, זאת באמצעות עידוד מצוינות, טיפוח הספורט ההישגי, קידום ופיתוח פעילות ספורטיבית עממית בקרב אוכלוסיות שונות. תוך חיזוק קשרי המשרד עם הרשויות המקומיות, גופי ואיגודי הספורט השונים בארץ ובעולם.
היסטוריה
בשנת 1960 יזם ראש הממשלה דוד בן-גוריון את הקמת מינהל הספורט במשרד החינוך. בן-גוריון ביקש מראובן דפני, שהיה אחד מראשוני הדיפלומטים של מדינת ישראל, לשוב ארצה ולהקים את המינהל.
בשנת 1965 מונה לתפקיד המנהל עשהאל בן דוד (דודזון), שבמהלך המיתון הכבד ששרר בארץ הצליח לשכנע את שר האוצר, פנחס ספיר, להילחם באבטלה באמצעות בניית מתקני ספורט ובריכות שחייה ברחבי הארץ. בן דוד פעל לפיתוח מכון וינגייט, יזם את הקמת היכל הספורט יד אליהו שבתל אביב וכיהן כיו"ר איגוד הכדורסל. יריב אורן החליפו בתפקיד בשנת 1970 ויזם, בין היתר, את הקמת "סל הספורט לרשויות", המאפשר תמיכה כספית בכל הרשויות בישראל לפי מפתח סוציו-אקונומי, מספר תושבים והיקף הפעילות. בנוסף, הקים בשנת 1984 בשיתוף ההתאחדות לספורט בישראל והוועד האולימפי בישראל את היחידה לספורט הישגי, במטרה לשפר ולמקסם את ההכנות למשחקים האולימפיים. בין השנים 1982-1981 השתתף בקורס במכללה לביטחון לאומי ואורי אפק מילא את מקומו. בתקופת כהונתו, בשנת 1989, זכה מכון וינגייט בפרס ישראל.
בשנת 1988 אוחד הפיקוח על החינוך הגופני במשרד החינוך יחד עם מינהל הספורט במשרד ויריב אורן עמד בראש הגוף המאוחד. בשנת 1995 נכנס לתפקיד ד"ר יהושע דקל, שהמשיך לפעול בעקבות אורן להקמת התאחדות ספורט בתי הספר. כמו כן, יזם את הקמתם של "מרכזי מצוינות" ברשויות ובענפי הספורט השונים, לקידום ולפיתוח מחוננים בספורט.
בינואר 2008 מונה ד"ר אורי שפר לתפקיד ראש מינהל הספורט.
מטרות מינהל הספורט
המועצה תקבע סדרי עדיפויות לענפי הספורט על פי צורכי האוכלוסייה והמדינה, ובהמשך תפעל למען פיתוח ענפי ספורט בישראל. המועצה תתווה את המדיניות האסטרטגית הלאומית של ישראל בספורט לטווח הבינוני והארוך, תקבע את התוכנית הלאומית למתקני ספורט בישראל ותקצה באמצעות ועדה ציבורית משאבים כספיים לאיגודים, התאחדויות ואגודות ספורט ברחבי המדינה. חיזוק פעולה זו יביא להרחבת התשתיות האנושיות והפיזיות (מתקנים) ברחבי הארץ ולראייה מערכתית, אשר אמורה לסייע לספורטאים מוכשרים צעירים לממש את יכולתם ולהגיע לפסגת הספורט העולמי בתחום התמחותם.
רוברט פוקסוורת'
רוברט פוקסוורת' (באנגלית: Robert Foxworth; נולד ב-1 בנובמבר 1941) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקני.
ביוגרפיה
פוקסוורת' נולד ביוסטון, טקסס לארנה בת' והווארד פוקסוורת' ולמד בתיכון לאמאר בעיר הולדתו. רכש מיומנויות משחק וקיבל מלגה באמנות יפה באוניברסיטת קרנגי מלון. הוא החל לקבל תשומת לב בתור שחקן תיאטרון, במיוחד בזכות קבוצת תיאטרון בוושינגטון די. סי.. הוצע לו תפקיד ג'יי אר יואינג בסדרת הטלוויזיה "דאלאס", אך הוא סירב להצעה והתפקיד עבר ללארי הגמן.
אחד מתפקידיו הנודעים של פוקסוורת' היו בסדרה "פלקון קרסט" בתפקיד צ'ייס ג'יוברטי, אחיינה של אנג'לה צ'נינג (בגילומה של ג'יין ויימן) בין השנים 1981–1987. תפקידים חוזרים נוספים היה של ברנרד צ'נווית' בסדרה "עמוק באדמה" בין השנים 2001–2003, ד"ר פרדריק בארט ב"חוק וסדר" בין השנים 1997–2003, וד"ר לט/ד"ר בן האדלי ב"חוק וסדר: מדור מיוחד" בין השנים 2000–2005.
סדרות נוספות בהן השתתף בתפקיד אורח: ד"ר הארי פאולר ב"הוואי חמש-אפס" (1973), הסוכן דוגן/מר רייט ב"קגני ולייסי" (1988), פרנק בריילי ב"קולומבו" (1989), גנרל ויליאם הייג ב"בבילון 5" (1995-1994, בפרקים Points of Departure ו-All Alone in the Night), פרופסור הארי מתיוז ב"רצח במשיכת קולמוס" (1995), אדמירל לייטון ב"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" (1996, בפרקים Homefront ו-Paradise Lost), ד"ר עזרא סטוו ב"רפואה שלמה" (2000), סנאטור ג'ורג' מונטגומרי ב"הבית הלבן" (2005), ברנסון רוז ב"בונז" (2006), השופט סיימון דבון ב"בוסטון ליגל" (2006), יושב הראש אשוון ב"סטארגייט SG-1" (2003), ואדמיניסטרטור ולאס ב"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" (2004, בפרקים The Forge, Awakening ו-Kir'Shara).
הוא דיבב את דמותו של ד"ר המילטון בסדרת האנימציה "ליגת הצדק ללא גבולות" בשנים 2004–2005, וגם את דמותו של ראטצ'ט בסרטי הלייב אקשן "רובוטריקים", "רובוטריקים 2: הנקמה", "רובוטריקים 3: אפלת הירח" ו"רובוטריקים 4: עידן ההכחדה".
פוקסוורת' היה נשוי למרילין מק'קורמיק בין השנים 1964 ל-1974 ולהם שני ילדים. הוא נישא לאליזבת מונטגומרי בשנת 1993, אחרי עשרים שנה של חיים יחדיו, עד למותה ב-1995. באוגוסט 1998 הוא נישא לסטייסי תומאס.
לאיס ריביירו
לאיס פריירה דה אוליביירה (בפורטוגזית: Laís Pereira de Oliveira; נולד ב-5 באוקטובר 1990) היא דוגמנית ברזילאית, המוכרת כלאיס ריביירו. היא השתתפה בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט מספר פעמים והפכה למלאכית של המותג. במהלך הקריירה שלה השתתפה בקמפיינים של חברות כמו ראלף לורן, כריסטיאן דיור ואמריקן איגל.
קריירת דוגמנות
דונלדסון נולדה ב-5 באוקטובר 1990, בתרזינה, פיאאוי שבברזיל. לפני שהפכה לדוגמנית, הייתה ריביירו בתוכנית הכשרה להיות אחות. שנה לאחר שילדה את בנה אלכסנדר, היא נעתרה לעצת אחד ממכריה והחלה לעבוד כדוגמנית בארץ מולדתה, ברזיל. בשנת 2009 היא השתתפה בקמפיינים של מעצבים וחברות כדוגמת שיאצי צ'אן, שאנל, לואי ויטון, גוצ'י, דולצ'ה וגבאנה, ורסצ'ה, DKNY, דיור, רוברטו קוואלי, בלומרין, מוסקינו, באלמיין, ז'אן-פול גוטייה, אלכסנדר ואוטייה, אלי סעב, אלכסנדר וואנג, גי לרוש ומארק ג'ייקובס. במהלך שבוע האופנה של ברזיל לקולקציות האביב/קיץ 2011, ריביירו הייתה הדוגמנית המבוקשת ביותר עם 27 תצוגות בסך הכול בסאו פאולו, ו-26 תצוגות בריו דה ז'ניירו.
היא הצטלמה לווג שבארצות הברית, ברזיל, גרמניה ואיטליה והופיעה בקמפיינים של ראלף לורן, כריסטיאן דיור, טום פורד, גאפ ואמריקן איגל. היא עבדה עם ויקטוריה'ס סיקרט, והופיעה בתצוגות האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט שהתקיימו בשנים 2010, 2011, 2013, 2014, 2015, 2016, 2018, כמו גם בפרסומת חג המולד 2011 ובפרסומת של חג האהבה 2012, לצד קנדיס סוונפול ואדריאנה לימה. היא הייתה אמורה להשתתף בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט בשנת 2012, אך נפלה ונקעה את קרסולה במהלך החזרות. את התלבושות שלה לאותה שנה לבשה בהאטי פרינסלו ושנינה שייק. בעקבות כך, נתנו לריביירו לפתוח את חלק "ציפורי גן העדן" בתצוגה שהתקיימה בשנה שלאחר מכן.
היא הפכה למלאכית של ויקטוריה'ס סיקרט בשנת 2015. ב-1 בנובמבר 2017 נבחרה ריביירו ללבוש את "חזיית פנטזיית לילות השמפניה" בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט שהתקיימה בשנת 2017 שהתקיימה בשאנגחאי שברפובליקה העממית של סין, ב-28 בנובמבר 2017. החזייה ששווייה 2 מיליון דולר, נוצרה על ידי מואוואד. החזייה והחגורה התואמת שלה הורכבו מ-6,000 יהלומים צהובים, ספירים צהובים וטופז כחול מזהב 18 קרט.
חיים אישיים
לריביירו בן, שנולד ב-17 במאי 2008. בשנת 2014 החלה לצאת עם שחקן הכדורסל האמריקאי ג'ארד הומן.
מאז, ריביירו והומן נפרדו ובספטמבר 2018 היא החלה לצאת עם שחקן ה-NBA, ג'ואקים נואה. בשנה שלאחר מכן הם התארסו.
קרל אלגוור
קרל אלגוור (בגרמנית: Karl Allgöwer, נולד ב-5 בינואר 1957 בגייסלינגן אן דר שטייגה שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי. לאורך תקופה של 11 שנים, בין 1980 ל-1991, שיחק במדי שטוטגרט והבקיע במדיה 129 שערים בבונדסליגה ב-338 הופעות. בנוסף, השתתף ב-10 משחקים של נבחרת גרמניה המערבית ואף ייצג אותה במונדיאל 1986.
קריירת מועדונים
אלגוור החל לשחק כדורגל מקצועני בשנת 1977 כאשר היה בן 20, בשטוטגרטר קיקרס, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. בתקופתו בשטוטגרטר קיקרס שיחק בעיקר כחלוץ, והבקיע 59 שערים ב-116 הופעות במהלך שלוש עונות. שטוטגרטר קיקרס הייתה קבוצת צמרת בבונדסליגה השנייה בתקופה שאלגוור שיחק בה, אך לא הצליחה להעפיל אל הבונדסליגה. בקיץ 1980, יריבתה העירונית של שטוטגרטר קיקרס, שטוטגרט, שילמה לשטוטגרטר קיקרס 750 אלף מארק גרמני עבור שירותיו של אלגוור.
כבר בעונתו הראשונה של אלגוור בשטוטגרט, הוא הוביל את הקבוצה למקום השלישי בבונדסליגה כשהוא מבקיע עשרה שערים. עונת 1982/83 הייתה עונת שיא אישית עבור אלגוור, שהבקיע 21 שערי ליגה, וסיים בצוותא עם האיסלנדי אטלי אובלדסון כסגן מלך השערים של הבונדסליגה, כשרק רודי פלר הבקיע יותר, 23 שערים. בעונת 1983/84 אלגוור הבקיע 12 שערים, והיה חלק מחוליית קישור שכללה את קורט נידרמאייר והרמן אוהליכר, שהובילה את שטוטגרט לזכייה באליפות הבונדסליגה, בזכות הפרש שערים טוב יותר משל הסגנית המבורג. בעונת 1984/85 הבקיע אלגוור 19 שערי ליגה, אך הקבוצה סיימה רק במקום העשירי בבונדסליגה, זאת על אף שאלגוור קיבל בעונה זו חיזוק להתקפה בדמותו של יורגן קלינסמן, ששיתף איתו פעולה בחוד ההתקפה במשך מספר שנים.. בעונת 1985/86 הבקיע אלגוור 21 שערי ליגה ושוב סיים כסגן מלך השערים, כאשר רק שטפן קונץ הבקיע יותר, 22 שערים. באותה עונה, הגיע אלגוור עם שטוטגרט לגמר הגביע הגרמני, שם הובסה שטוטגרט בתוצאה 5-2 על ידי באיירן מינכן, שזכייתה בדאבל באותה עונה הקנתה לשטוטגרט כרטיס לגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1986/87. אלגוור שיחק בגמר זה מחצית אחת. בעונת 1988/89 הגיע אלגוור עם שטוטגרט לגמר גביע אופ"א, שם הפסידה הקבוצה במפגש כפול לנאפולי של דייגו מראדונה בתוצאה המצטברת 5-4. בתום עונת 1990/91 פרש אלגוור ממשחק פעיל, לאחר שהבקיע 129 שערי ליגה ב-338 הופעות במדי שטוטגרט, הוא נחשב הן לשיאן ההופעות והן למלך השערים של שטוטגרט בבונדסליגה בכל הזמנים.
קריירה בינלאומית
אלגוור זומן לראשונה לסגל נבחרת גרמניה המערבית בנובמבר 1980, למשחק מול נבחרת צרפת. אלגוור הצטיין בהופעת הבכורה שלו, והשתתף עם הנבחרת במוקדמות מונדיאל 1982, אך בחר לפרוש ממנה לפני מונדיאל 1982 עצמו. באוקטובר 1985 חזר אלגוור מהפרישה, והשתתף בניצחון 1-0 על נבחרת פורטוגל במוקדמות מונדיאל 1986. אלגוור זומן למונדיאל 1986 עצמו, אך לא שותף באף משחק, ולאחר המונדיאל פרש מהנבחרת.
תארים
עם שטוטגרט:
דוד אלטרץ
אלטרץ הוא נכה צה"ל בעל מוגבלות בידו השמאלית. בילדותו החל לשחק טניס שולחן במסגרת הפועל ירושלים ולאחר פציעתו החל להתאמן בטניס שולחן כספורט נכים. בשנת 1999 התחרה לראשונה באליפות אירופה ומאז השתתף וזכה ביותר מעשרים תחרויות בעולם לרבות מספר הופעות באליפות העולם לטניס שולחן. בשנת 2005 זכה במקום הראשון באליפות אירופה ובשנת 2007 היה מדורג שביעי בעולם בדירוג האיגוד הבינלאומי לטניס שולחן לנכים.
השתתף ב וב.
אלטרץ מאמן מוסמך בוגר מכון וינגייט.הוא משמש למעלה משני עשורים מאמן באגודת הפועל ירושלים ובמשך כעשור מאמן נבחרת ישראל בטניס שולחן לנכים המתמודדים בישיבה, בהם שי סיאדה וחגית בריל.
Lemaitre
Lemaitre היא להקת אינדי-אלקטרוני נורווגית. חברי הצמד הם קטיל ג'אנסן ואולריק דניזו לונד. הצמד הוקם ב-20 ביוני 2010 באוסלו, נורווגיה.
הקמה
בריאיון עם השניים הסבירו לונד וג'אנסן שהלהקה נקראה על שם ז'ורז' למטר, כומר קתולי ומדען בלגי, שהיה הראשון שהציע את תאוריית המפץ הגדול. ג'נסן הוסיף כי "Le maitre" בצרפתית פירושו "האדון", אף על פי שהצמד לא היה מודע למשמעות זו של השם במהלך בחירתו כשם הלהקה.
Relativity series
למטר מזוהים בעיקר על ידי סדרת המיני-אלבומים שלהם "Relativity series" (תורת היחסות). הסדרה כוללת את המיני אלבומים הבאים: Relativity 1, Relativity 2, Relativity 3, and Relativity By Nite. The duo was, שזכו לשבחים על כך שמכילים סימפולים מקוריים בלבד. "Relativity By Nite" שונה מרוב המיני-אלבומים הקודמים של למטר בכך שהוא ארוך יותר בהשוואה אליהם וכולל רמיקסים יוצאי דופן.
במהלך מאי 2012 הגיעו המיני-אלבום השני והמיני אלבום השלישי של למטר לראש המצעדים הקנדיים ולראש רשימת ההשמעות בקטגוריית האלבומים הדיגיטליים ב־iTunes בארצות הברית. המיני-אלבום הגיע לראש המצעדים במספר מדינות, דורג במקום השלישי בשווייץ, במקום השמיני באוסטרליה ובמקום העשירי בצרפת. "Relativity 2" דורג במקום הרביעי ברשימות ההשמעה בקטגוריית הפופ של iTunes.
כיום
ב-29 בינואר 2016 שחרר הצמד את המיני-אלבום האחרון שלהם,1749. כיום מתגורר הצמד בלוס אנג'לס, בבית שהיה בעבר בבעלות הראפר והמפיק האמריקאי דוקטור דרה, ומשמש אותם גם כסטודיו.
ביוני 2017 הוציא הצמד את האלבום הראשון שלו, "Chapter One".
מינדיה חיטארישוילי
מינדיה חיטארישוילי (בגאורגית: მინდია ხითარიშვილი, מִינְּדִיָּה חִיתַּארִישְׁווִילִי; נולד ב-1 בינואר 1973 בתומי, גאורגיה) הוא מלחין ומוזיקאי גאורגי-ישראלי.
קורות חיים
החל משנת 1987 ועד שנת 1991 למד בבית הספר למוסיקה בעיר בתומי, במגמת ניצוח על מקהלה. בשנת 1991 למד בקונסרבטוריון הלאומי בעיר טביליסי ובאקדמיה הלאומית לאומנויות, במחלקה לתולדות המוזיקה והלחנה (ההלחנה בהנחיית פרופסור נ. מאמיסשוילי). משנת 1996 ניהל את המחלקה למוזיקה קלה בבית הספר ללימודי מוזיקה ע"ש ז. פאליאשוילי. במקביל, עבד כעורך מוזיקלי בערוץ הטלוויזיה האג'רי. בין השנים 1997–2012 ניהל את המחלקה המוזיקלית ושימש כמפיק בתיאטרון הבובות הלאומי לילדים ונוער. התקבל כחבר באיגוד המלחינים של גאורגיה. משנת 2001, חבר באיגוד אמני התיאטרון של גאורגיה. באותה שנה לימד בקונסרבטוריון של בתומי (כיום, האוניברסיטה הלאומית לאומנויות) – העביר קורסים בהלחנה, פוליפוניה, עיבוד לתזמורת, מוזיקולוגיה, הרמוניית ג'אז ואימפרוביזציה. משנת 2004 הועסק כמומחה לעיבודים לתזמורת במרכז למוזיקה של בתומי. החל משנת 2012 מתגורר במדינת ישראל. עבד כשנתיים כמפיק מוזיקלי בערוץ הטלוויזיה (GTV (Georgian Television בתל אביב. משנת 2014 מלחין בקבוצת תיאטרון RUTHAT היוצרת בשפה הרוסית תחת קורת גג של התיאטרון העירוני חיפה. בשנת 2016 ייסד בחיפה יחד עם הפסנתרן והמומחה למוזיקה דניאל קרוגלוב את הסטודיו Art Master Music Group המעניק שירותים להלחנה ועיבודים מוזיקליים. וכן ייסד את האיגוד"אנימה" (ANIMA (Alliance of New Israeli Music and Art, המאפשר לאמנים צעירים מישראל לממש את הפוטנציאל והרעיונות שלהם. מלמד בקונסרבטוריון ע"ש דוניה ויצמן חיפה, במרכז יובל למוזיקה, והתמנה לסגן מנהל הוראה בבית הספר למוסיקה "קשת צלילים".
מוזיקה לתיאטרון
1998 – "הנמלה והפרעוש" (מאת צ. אנטאדזה, בימוי: ר. באינאזישוילי)
1999 – "בילבי בת-גרב" (מאת אסטריד לינדגרן, בימוי: ר. באינאזישוילי)
1999 – "ציפור האור" (מאת ר. גורגנאדזה, בימוי: ר. באינאזישוילי)
1999 – "שלגייה ושבעת הגמדים" (דרמטורגיה: ס. אוסטינוב, א. טבקוב. בימוי: א. טאוארטקילאדזה)
2000 – "אלף לילה ולילה" (דרמטורגיה: ג. נאחוצרישוילי, בימוי א. טאוארטקילאדזה)
2001 – "הזאב ושבעת הגדיים" (על פי האחים גרים, בימוי: ר. באינאזישוילי)
2002 – "תיבת נח" (דרמטורגיה: ט. צ'ילאדזה, בימוי: א. טאוארטקילאדזה)
2002 – "הרפתקאות הפינגווינים הקטנים" (דרמטורגיה: ב. אפרילוב, בימוי: ג. סרצ'ימלידזה)
2006 – "דרקון" (מאת יבגני שוורץ, בימוי: ט. בולקואדזה)
2006 – "דרישת שלום לקוף" (מאת: ג. אוסטר, בימוי: א. צינצאדזה)
2007 – "המוזיקאים מעיר ברמן" (על פי האחים גרים, בימוי: א. צינצאדזה)
2008 – "החתול במגפיים" (על פי ש. פרו, בימוי: ג. גלאדזה)
2008 – "נפתלין" (בימוי: ר. יוסליאני)
2008 – "הארגונאוטים" (דרמטורגיה: נ. אבולאדזה, בימוי: א. צינצאדזה)
2010 – "שלושת השמנים" (מאת י. אולשה, בימוי: א. צינצאדזה)
2010 – "אמא קוראז' וילדיה" (מאת ברטולט ברכט, בימוי: א. צינצאדזה)
2010 – "החסודה והעכברון" – (בימוי: א. מאצחונאשוילי)
2012 – "קרלסון והילד" (על פי ספרה של אסטריד לינדגרן, בימוי: א. צינצאדזה)
2013 – "וודביל ישן" – תיאטרון הקומדיה המוזיקלית, אשדוד (בימוי: ז. בוטראשוילי)
2015 – "סיפור פשוט מאוד" – תיאטרון עירוני חיפה (מאת מ. לדו, בימוי: אסיה נייפלד)
2016 – "שטרודל" (על פי "מרק קנרית" של מ. רדוביץ') - תיאטרון עירוני חיפה. בימוי: אסיה נייפלד
2017 – "שערי גן עדן" - תיאטרון עירוני חיפה (מאת ולנטין קרסנוגורוב, בימוי: אסיה נייפלד)
2017 – "לאור נרות של אחרים" / תיאטרון "פנים" (מאת נ. פטושקינה, בימוי: חיים דולינגר)
2018 – "אוסקר והגברת בוורוד" – תיאטרון "להבה". (מאת: אריק-עמנואל שמיט, בימוי: אולגה שצמן)
חואקין שוכמן
חואקין שוכמן (נולד ב-29 בינואר 1995) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הגארד בקבוצת הפועל באר שבע מליגת העל בכדורסל.
ביוגרפיה
חואקין שוכמן נולד בארגנטינה, עלה לישראל בילדותו, בשנת 2002. תחילה גדל בנהריה, ובנעוריו עבר עם משפחתו למושב ברק על מנת שיוכל להשתלב במחלקת הנוער של הפועל גלבוע גליל. למד בתיכון עמק חרוד והיה שותף לעליית נבחרת בית הספר לליגת העל לתיכונים.
לקראת עונת 2022/23 חתם בהפועל באר שבע על חוזה לשנתיים.
גארת' גייטס
גארת' פול גייטס (באנגלית: Gareth Paul Gates; נולד ב-12 ביולי 1984) הוא זמר-יוצר אנגלי. גייטס התפרסם בעונה הראשונה של פופ איידול בה סיים במקום השני. גייטס מכר למעלה מ-3.5 מיליון תקליטים בבריטניה. הוא ידוע גם בכך שסובל מגמגום ודיבר בפומבי על כך שסבל גם מהפרעות דיבור בגיל הרך, וכיום משמש בעצמו כמאמן לדיבור נכון.
ביוגרפיה
גייטס הצטרף למקהלה של קתדרלת ברדפורד בגיל תשע, בגיל 11 היה לסולן הראשי בקתדרלה, ושר סולו למלכה כשביקרה בקתדרלה בשנת 1997. גייטס הגיע לרמה שמונה בפסנתר, גיטרה קלאסית ושירה. הוא התקבל גם לקולג' המלכותי למוזיקה שבמנצ'סטר בטרם החל להופיע כמתמודד בפופ איידול.
פופ איידול
גייטס היה הפייבוריט בתחרות, אך סיים בסופו של דבר במקום השני בעונה הראשונה שנערכה ב-2002 (לאחר ויל יאנג). אף על פי שלא זכה בתחרות, הוא הוחתם בחברת התקליטים BMG שבבעלותו של סיימון קאוול.
לאחר מכן
הסינגל הראשון של גייטס היה גרסה מחודשת ל-Unchained Melody של The Righteous Brothers איתו הגיע גיימס למקום הראשון במצעד הסינגלים בבריטניה. גם הסינגל השני שלו, "מישהו מאיתנו" הגיע למקום הראשון. גם הסינגל השלישי שלו, The Long and Winding Road, דואט יחד עם מנצח העונה של פופ איידול בה השתתף, ויל יאנג, הגיע למקום הראשון במצעדים. "מה ליבי רוצה לומר", הסינגל הרביעי של גייטס, הגיע למקום החמישי.
אלבום הבכורה שלו "What My Heart Wants to Say" נכנס למצעדים במקום השני ומכר למעלה מ-100,000 עותקים בשבוע הראשון והגיע לפלטינה כפולה.
בשנת 2003 גייטס שר את "Comic Relief", הסינגל נשאר גם הוא במקום הראשון במצעדים במשך שבועיים.
שני הסינגלים הבאים שלו Sunshine ו-Say It Isn't So הגיעו למקום השלישי והרביעי בהתאמה במצעד הבריטי. אלבומו השני, Go Your Own Way, נכנס למצעד הבריטי במקום ה-11, אך הגיע למקום הראשון בכמה מדינות אסיה, שם זכה לפלטינה.
גייטס זכה להצלחה רבה מחוץ לבריטניה, במיוחד באסיה, דרום אפריקה ומדינות רבות באירופה. הוא זכה בפרס MTV אסיה לזמר הבינלאומי הטוב ביותר בשנת 2003/4 והוכר על ידי MTV סין ו-MTV טאיוואן באותה קטגוריה.
Say It Is Not So, סינגל משנת 2003 שהגיע למצעדים במקום הרביעי, הוא הסינגל האחרון של גייטס שיצא עד היום בבריטניה. בתחילת 2004 המשיך בקידומו באירופה ובאסיה. בסופו של דבר הוא החליט לקחת הפסקה ועבד כמאמן שפות ומדריך לשון בתוכנית מקגווייר, מה שעזר לו גם לשלוט בקשיי השפה שלו.
גייטס ניסה להעלות את המודעות לאיידס בעזרת קונצרט צדקה שערך לעיני 50,000 איש.
עד כה מכר גייטס למעלה מחמישה מיליון סינגלים בבריטניה בלבד, כולל הסינגל השני והשישי הנמכר ביותר בשנת 2002 (Unchained Melody, נמכר ב-1.3 מיליון עותקים), ו-Any of Us Stupid Mistake, (שנמכר ב-570,000 עותקים) והסינגל הנמכר ביותר לשנת 2003, רוח בשמיים (שמנכר ב-550,000 עותקים).
משנת 2005
בזמן שעבד על אלבום הקאמבק שלו בשנת 2005, הוא נפרד מחברת התקליטים שלו SonyBMG באפריל 2006. גייטס הופיע בסרט תיעודי בשם מה קרה לגארת' גייטס? הסרט התיעודי סקר את חיי המוזיקה של גייטס ובחייו הפרטיים, הוא שודר ב-ITV1 בדצמבר 2006. אלבומו יצא לאור ביוני 2007, האלבום הופק על ידי מרטין טרפה.
מאז 2004, גייטס עבד באופן אינטנסיבי עם הזמרת והפזמונאית ג'ודי צוק, שידועה בעיקר בזכות הלהיט שלה Stay With Me Till Till Dawn משנת 1979.
בינואר 2008 השתתף גייטס בתוכנית ההחלקה הבריטית "רוקדים על קרח".
מאז ינואר 2009 מופיע גייטס בתיאטרון אדלפי בלונדון בתפקיד יוסף במחזמר יוסף וכתונת הפסים המשגעת. בראיון הוא אמר שהוא שר על יוסף בגיל שמונה וכי תפקיד זה מגשים לו חלום גדול.
חיים אישיים
גייטס נשוי לחברתו הוותיקה, הרקדנית, הכוריאוגרפית והדוגמנית סוזן מול מ-18 ביולי 2008. ב-6 באפריל 2009 הם הפכו להורים לבת. הזוג מתגורר בלונדון.
פיילוט (אווטאר: כשף האוויר האחרון)
פרק הפיילוט של "אווטאר: כשף האוויר האחרון" הוא פרק פיילוט דל תקציב שנוצר בשנת 2001 על ידי מייקל דנטה דימרטינו ובריאן קונייצקו בסיוע אולפן האנימציה הקוריאני "Tin House" במטרה לאשר את הפקת סדרת הטלוויזיה "אווטאר: כשף האוויר האחרון" לערוץ ניקלודיאון. הפרק נחשף לציבור במלואו רק ב-2020.
רקע
הרעיון הראשוני לתוכנית הטלוויזיה נוצר באביב 2001 כאשר בריאן קונייצקו צייר קוף־רובוט עם חץ על הראש בשם "מומו 3" ולידו ילד קירח עם מטה עתידני ודוב קוטב עם חץ על הראש. חברו, מייקל דנטה דימרטינו, הסתכל על הדוב ונזכר בסרט דוקומנטרי על משלחת לאנטארקטיקה שכמעט לא שרדה את המסע, ומשם הם התחילו לחשוב על "אנשי המים" בקוטב הדרומי. מייקל תיאר את ההתפתחות המוקדמת של הקונספט: "יש את איש האוויר הזה יחד עם אנשי מים והם תקועים בשממה שלגית [...] ואולי גם אנשי אש שלוחצים עליהם". שבועיים לאחר שהגו את הקונספט לסדרה, הצליחו צמד היוצרים למכור את הקונספט לסגן המנהל והמפיק הראשי של ניקלודיאון, אריק קולמן.
יצירה
אחרי שקולמן הסכים לרעיון, זוג היוצרים היו צריכים ליצור פיילוט בזמן מועט וכמעט ללא משאבים. במשך כמה חודשים, קונייצקו ודימרטינו חיפשו אולפני אנימציה מחוץ לארצות הברית כדי שיוכלו להנפיש את הפיילוט בסגנון שהוא מחווה לאנימה. אחרי חיפושים רבים ולא מוצלחים אחרי אולפנים ביפן, הצמד שמע על אולפן מתאים בקוריאה הדרומית, וטס למקום כדי לפגוש אותם. האולפן הסכים להנפיש את הפיילוט, וקונייצקו בילה ארבעה חודשים בסיאול כדי לעבוד יחד איתם. הפיילוט זכה לתגובות חיוביות מילדי קבוצות הניסיון של ניקולודיאון שצפו בו והערוץ נתן אור ירוק לפיתוח עונה בעלת שלושה עשר פרקים.
עלילה
הפרק מתחיל כשאווטאר אנג, קיה וסוקה רוכבים על אפה, הביזון המעופף של אנג, תוך כדי שהם מתחמקים מהתקפות הנסיך צוקו בים. לאחר מכן, הם נוחתים באי מבודד וכשסוקה הולך לחפש אוכל לארוחת הצהריים הוא נלכד על ידי חיילי אומת האש אשר לוקחים אותו למבצר.
בסצנה האחרונה נראים החבורה בלילה ישנים על גבי אפה אשר עף בשמים, ונשמעים מחשבותיה של קיה:.
לאחר הצלחת הפיילוט
אחרי הצלחת הפיילוט, צמד היוצרים התקשרו לחברים וקולגות ותיקים כדי למצוא אנשים מתאימים לתפקידי כתיבה, אנימציה, בימוי, הלחנה ועוד. בזמן הזה הם גם מצאו אולפן אנימציה נוסף בקוריאה הדרומית שהיה מוכן לעבוד על הסדרה כולה, וגם מצאו יועץ אמנויות לחימה ויועץ קליגרפיה. הסדרה נחשפה בפני הציבור לראשונה בכנס קומיק־קון 2004 והגיעה למסכים ב-21 בפברואר 2005 ושודרה עד 19 ביולי 2008 ומנתה בסך הכל 61 פרקים.
הבדלים בין הפרק לסדרה
בין פרק הפיילוט לפרקי הסדרה קיימים מספר הבדלים עיצוביים ורעיוניים. בניגוד לסדרת הטלוויזיה בה נראו דמויות כשפים על רקע סמלי האומות, בפתיח של הפרק נראים סמלי האומות בנפרד, וכמו כן, בעוד כשקיה מספרת על האווטאר שנעלם, מוצג אדם לא ידוע, לעומת אווטאר רוקו המוצג בסדרה.
בתחילה, תכננו היוצרים לקרוא לקטרה בתור קיה, ואכן כך היא נקראת בפרק, אך בהמשך הפיתוח שונה שמה לקטרה והשם קיה ניתן לאמא של קטרה ולבתה של קטרה, בסדרת ההמשך, האגדה של קורה. בפרק מסוגל אנג להיכנס למצב האווטאר תוך שניות בודדות, בעוד שפרקי הסדרה הוא אינו שולט בכך. בין ההבדלים הנוספים ניתן למנות את העיצוב של שריון חיילי אומת האש, עיצוב הדאון של אנג, סגנון הכשפות, קיומו של הנץ של צוקו והיעדרו של דוד אירו, דודו של צוקו. בנוסף, בפרק זה דיבב מיטשל מוסו: את דמותו של אנג לעומת זאק טיילר אייזן המדבב בשאר פרקי הסדרה.
אנטון סוחינסקי
אנטון סוחינסקי (Anton Sukhinski, שנת 1904 או 1906 - 4 בדצמבר 2002), חקלאי פולני-אוקראיני, מחסידי אומות העולם, שהחביא בביתו בעיר זבורוב שישה יהודים בזמן השואה וכך הצילם מציפורני הנאצים.
חייו
סוחינסקי נולד באוקראינה בעיר זבורוב. הוא גדל בתנאי עוני קשים, ובילדותו סבל מתת-תזונה, שהזיקה מאוד לבריאותו. הוא לא ידע לקרוא או לכתוב, ולא התחתן מעולם. סוחינסקי נחשב בעיני שכניו כאדם תמהוני ומוזר בגלל התנהגותו העדינה ואהבתו לכל היצורים החיים, שהתעצמה בהצטרפותו לזרם הבפטיסטי והתבטאה, בין היתר, בכך שהיה צמחוני.
בזמן המלחמה
לקראת סוף שנת 1942, פונתה משפחת צייגר (Zeiger) היהודית, ביחד עם שאר יהודי זבורוב, לגטו בעיר. ב-23 ביוני 1943, נענתה המשפחה להפצרותיו של אנטון להסתיר אותם בביתו. בני משפחת צייגר - האב יצחק, האם סוניה ושני בניהם שלי (נקרא גם מילק - Milek) ומיכאל (נקרא גם מוניו - Munio), הגיעו לביתו של אנטון, יחד עם אווה הלפרין (לימים אדלר) שמשפחתה נרצחה באקציות ואשה מבוגרת נוספת שהייתה חברה של המשפחה. בביתו של אנטון, גילו הנמלטים מזרועות הנאצים, נערה בת 16 בשם ציפורה שטוק (לימים שנדלהיים), שהוסתרה על ידי אנטון קודם לכן.
במהרה גילו השכנים את נוכחות היהודים אצל אנטון. הם בקשו כופר כסף ומכיוון שמצבו הכלכלי של אנטון היה קשה, את כספי השוחד שלמו בני משפחת צייגר, בתמורה לשתיקתם של השכנים. באוקטובר 1943 סירב אב המשפחה יצחק להמשיך לתת לסוחטים כסף. בעקבות כך התפתח קרב יריות במהלכו נהרגה האשה הזקנה שהתחבאה במסתור ואווה הלפרין נפצעה קלות.
בחשש מנקמת השכנים ומתגובה של הגרמנים ליריות, המסתתרים החליטו לברוח. הם יצאו בשעה חמש בבוקר. סוחינסקי ליווה אותם במשך שלוש שעות, ולפני שחזר לביתו ביקש מהם להיעזר בו שוב אם יהיו שוב נתונים במצב של סכנה. הם הלכו במשך אותו יום בבגדים קרועים ובנעליים בלויות בתנאים קשים, עד שמצאו איכר שבעבר חכר את אדמתם של משפחת צייגר. הוא חשש להסתיר אותם, אבל אפשר להם לישון במשך לילה אחד באסם שברשותו. הוא גם נתן להם לחם וחלב חם.
ביום למחרת, הנמלטים החליטו לחזור לביתו של אנטון. הוא קיבל אותם בשמחה, ושיכן אותם בעליית הגג של ביתו. בשלושת הימים הבאים חפרו הוא ויצחק צייגר מסתור חדש באדמה, שמידותיו היו 0.8x1.2x2.5 מטרים. במחבוא זה הסתתרו שש נפשות למשך כתשעה חודשים, בלי יכולת לצאת, לזוז או לעמוד. סוחינסקי סיפק למסתתרים מדי יום אוכל ומים. מציאת אוכל עבור שש נפשות הייתה משימה כמעט בלתי אפשרית עבור אדם עני כמו אנטון. אחיו וגיסתו שחיו בעיר, נרתמו לסייע בידו ובישלו עבור המסתתרים מדי ערב. אנטון דאג גם לפנות את הסיר בו עשו את צורכיהם.
כאשר ברית המועצות כבשה את אזור זבורוב ב-24 ביולי 1944, פתח אנטון את דלתות המחבוא. תחילה המסתתרים נחרדו, כי חשבו שהגרמנים מצאו אותם, אך נרגעו כשראו את אנטון. אחרי שלא זזו במשך תשעה חודשים, בקושי הצליחו ללכת והסתנוורו מאור השמש שלא ראו במשך שהותם במסתור.
לאחר המלחמה
משפחת צייגר, שעברה לארצות הברית, התכתבה עם אנטון עד לשנות השישים. הם שלחו לו חבילות עם אוכל, כסף ובגדים. ב-10 בספטמבר 1974 הוכר אנטון כחסיד אומות העולם. בשנת 1989, נסעו שלי, מיכאל ואמם סוניה (אב המשפחה, יצחק, נפטר בשנת 1971 ) לזבורוב לבקר את אנטון. ב-27 ביוני 1994 נערך טקס ביד ושם לכבוד אנטון. בשנת 2012, הסופרת הקנדית רבקה אפג'ון כתבה ספר לילדים על הסיפור בשם: "The Secret of The Village Fool".
רזניק
רֶזניק (בכתב לטיני: Resnick, Resnik, Reznik; ברוסית: Резник; ביידיש: רעזניק) הוא שם משפחה יהודי-רוסי שפירושו "שוחט".
ארבעה ימים (סדרת טלוויזיה)
ארבעה ימים (באנגלית; Collateral) היא סדרת דרמה בריטית בת ארבעה חלקים, שיצר וכתב דייוויד הר. במאי הסדרה היה ס. ג' קלארקסון. שידור הבכורה של הסדרה היה ב-12 בפברואר 2018 בערוץ BBC Two.
בסדרה מככבת קארי מאליגן בתפקיד קיפ גלספי, מפקחת בילוש הממונה על חקירת רצח של שליח פיצה, שנורה בפרוור של לונדון. בהמשך העלילה נבחנת רשת מורכבת של דמויות הקשורות לחקירת הרצח, ומוצגות הסוגיות של היחס למהגרים הלא חוקיים לבריטניה והיחס לזוגיות לסבית. נתניאל מרטלו-וייט מככב בתפקיד הבלש השותף של גילספי, סמל בילוש נייתן בילק. עוד בתפקידים הראשיים משחקים ג'יני ספארק, ניקולה ווקר, ג'ון סים ובילי פייפר.
זאת הסדרה המקורית הראשונה שכתב הר לטלוויזיה, אף על פי שכתב ל-BBC מאז 1973.
הסדרה הופקה בשיתוף נטפליקס, ויצאה ברחבי העולם ב-9 במרץ 2018. חברת Dazzler Media הפיצה את הסדרה על גבי DVD ב-25 במרץ 2018.
פרסים
במרץ 2019 הייתה הסדרה מועמדת לשני פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה, בקטגוריית "הצילום והתאורה הטובים ביותר" ובקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר לבילי פייפר.
שגיא חמץ
שגיא חמץ (נולד ב-31 באוקטובר 1969) הוא עיתונאי, ממקימי העיתון TheMarker והמנכ"ל והבעלים של חברת השיווק במדיה חברתית בלינק.
ביוגרפיה
חמץ שימש כתב בנושאי תקשורת ומדיה בעיתון "טלגרף" בין השנים 1994–1996, ולאחר מכן כתב וערך מדור האינטרנט ותקשורת בעיתון "הארץ" בין השנים 1996–2000. בשנת 2000 היה חמץ בין מקימי העיתון TheMarker, ובשנת 2001 לקח חלק ביצירת מגזין TheMarker וכן היה העורך הראשי של המגזין בין השנים 2001-2006.
באוגוסט 2006 מונה לסמנכ"ל אסטרטגיה ופיתוח עסקי בחברת הפרסום אידאולוג'יק, מקבוצת פובליסיס. בשנת 2007 הקים את חברת "בלינק אינטרקטיב" העוסקת בתחום השיווק במדיה החברתית לארגונים. באוגוסט 2017 מכר את השליטה בחברה לסוכנות הפרסום הבינלאומית Havas.
מתגורר בהרצליה.
סופי טרנר
סופי בלינדה ג'ונאס (באנגלית: Sophie Belinda Jonas; נולדה ב-21 בפברואר 1996) היא שחקנית אנגלייה. התפרסמה בדמותה של סאנסה סטארק בסדרת הפנטזיה של רשת HBO, "משחקי הכס", עליה קיבלה מועמדות לפרס אמי לשחקנית משנה בסדרת דרמה בשנת 2019.
ביוגרפיה
נולדה בשם סופי בלינדה טרנר (Sophie Belinda Turner) בנורת'האמפטון, אנגליה שבממלכה המאוחדת, למשפחה נוצרית. הוריה הם סאלי, גננת, ואנדרו, עובד בחברת הפצה. יש לה שני אחים בוגרים, אחותה התאומה מתה לפני הלידה. כאשר הייתה בת שנתיים משפחתה עברה עמה לווריקשייר. טרנר לקחה חלק בקבוצת תיאטרון מאז הייתה בת שלוש, ובגיל 11 החלה ללמוד בתיכון קינגז לילדות.
קריירה
דמותה, סאנסה סטארק בסדרה "משחקי הכס", הוא תפקידה הראשון מול המצלמות, אותו היא מגלמת משנת 2011. המורה שלה לדרמה עודד אותה לגשת לאודישן לתפקיד זה. היה לה מורה פרטי על הסט עד שהגיעה לגיל 16.
טרנר גילמה את התפקיד הראשי בסרט האינדי "עיני פנדה" משנת 2013, המבוסס על נובלה של הסופרת קת'רין מקפייל, לצידם של ג'ונתן ריס מאיירס וג'רלדין צ'פלין. הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו באותה שנה. ושיחקה בדרמה הטלוויזיונית של BBC Two, "האגדה השלוש עשרה", את דמותה המתבגרת של ונסה רדגרייב.
בשנת 2015 שיחקה בסרט הפעולה "משימה סוף" לצידם של סמואל ל. ג'קסון, היילי סטיינפלד, ג'סיקה אלבה, דאב קמרון, דן פוגלר ועוד.
בשנת 2016 שיחקה בסרט "אקס-מן: אפוקליפסה" את דמותה של ג'ין גריי, והיא חזרה לגלם אותה גם בסרט ההמשך "אקס-מן: הפניקס האפלה" בשנת 2019.
ב-2018 כיכבה בסרט המדע בדיוני האמריקאי "Time Freak" לצד אסא באטרפילד.
בשנת 2020 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה הטלוויזיה "לשרוד", תוכן מקורי של רשת קוויבי.
עתידה להשתתף בסדרת האנימציה "The Prince" של HBO Max בתפקיד הנסיכה שארלוט.
חיים אישיים
בריאיון בשנת 2019 הצהירה טרנר על היותה ביסקסואלית.
אופוסום וירג'יניה
אופוסום וירג'יניה (שם מדעי: Didelphis virginiana) הוא מין של חיית כיס ממשפחת האופוסומיים המצוי באמריקה הצפונית ובאמריקה המרכזית. זהו הכיסאי היחיד החי באמריקה הצפונית. זהו גם המין הגדול ביותר בקבוצת חיות כיס אמריקניות.
תיאור כללי
האופוסום יכול להגיע בבגרותו לאורך 35–94 ס"מ ואורך הזנב יכול להגיע ל-21–47 ס"מ. משקלו 6.4-0.8 ק"ג. הנקבות קטנות מעט יותר מהזכרים. צבעו אפור, עם ראש לבן, אוזניים שחורות, אף ורוד ורגליים שחורות. כפות הרגליים והזנב הארוך והמתפתל ורודים. לנקבות כיס בבטנן. הפנים עדינות אך הלסתות מלאות בשיניים חדות.
לאופוסום וירג'יניה חמש אצבעות בעלות טפרים חדים בכל אחת מהגפיים הקדמיות והאחוריות, וזנב המותאם לאחיזה בענפי העץ לטווחי זמן קצרים. בפיו 50 שיניים, והוא חסין מפני ארס של נחשים שונים
רבייה וצאצאים
האופוסום מקיים מערכת הזדווגות פוליגנית. עונת הרבייה שלו נמשכת בדרך כלל מדצמבר ועד אוגוסט, ומספר הגורים בשנה משתנה ונקבע בהתאם לאקלים. הממוצע הוא המלטה אחת בשנה, אך באקלים חם מספר ההמלטות עשוי לעלות.
משך ההריון של אופוסום וירג'יניה נמשך 12–13 ימים. כ-25 אופוסומים צעירים עשויים להיוולד בכל המלטה, אך על פי רוב עומד מספר הצאצאים השורדים על שבעה או שמונה. היונקים הנולדים קטנים מאוד - גודלם כגודל שעועית. הם מטפסים על פרוות אמם כדי להגיע לכיסה ולאחת מ-13 הפטמות שלה, ואילו אותם יונקים שאינם מוצאים דרכם לכיס או לפטמה - אינם שורדים. היונקים שוהים בכיס במשך 55–60 ימים, ולאחר מכן כשישה חודשים נוספים על גב אמם.
תפוצה
אופוסום וירג'יניה מצוי ברחבי צפון אמריקה ובמרכזה, בצפון מקסיקו, בדרום קנדה, בצפון קוסטה ריקה, בארצות הברית ובקולומביה, ונפוץ בעיקר במזרח הרי הרוקי.
האופוסום קיים כ-70 מיליון שנים והוא אחד היונקים העתיקים ביותר של כדור הארץ. לפני ההחלפה האמריקנית הגדולה הוא היה נפוץ בקנטקי, אינדיאנה ואוהיו.
תזונה ותנאי מחיה
אופוסום וירג'יניה נוהג להשתמש בחורים באדמה שנחפרו על ידי בעלי חיים אחרים, כגון חרקים, לצורכי הקיום שלו. כיוון שאינו מסוגל לשרוד בקור קיצוני, הוא חי באקלים ממוזג ובאזורים טרופיים. ניתן למצוא אותו במגוון רחב של בתי גידול, בעיקר כאלו שבקרבת מקור מים, ביערות פתוחים, בחורשות ובאדמות חקלאיות. האופוסום שוכן גם בעצים חלולים או בביצה, ואף עשוי לשגשג באזורים עירוניים. הוא עשוי להימצא עד גובה 3,000 מטרים מעל פני הים.
התנהגות
האופוסומים נעים בחבורות קטנות על גבי העצים, והם חיים במגוון בתי גידול מקוסטה ריקה עד לאונטריו שבקנדה. האופוסום מותאם למגוון בתי גידול למעט אזורים קרים בעלי שלג כבד. הוא מותאם לחיי לילה, ויוצא בשקיעת השמש.
כשהאופוסום מותקף הוא נושף בכעס על האויב ומוכן לנשוך, אך אם זה לא עוזר הוא מתחזה למת וכך מערים על אויביו. מערכת התגובה שלו משותקת בשעה זו והוא פועל באיטיות, נושם מעט מאוד ומפריש ריח לא נעים המזכיר נבלה. הטורף יעדיף לאכול טרף חי ויעזוב את האופוסום אם ייראה שמת מזמן.
האופוסומים הם מטפסים מיומנים ופעילים בשעות הלילה המאוחרות, אם כי בעונה הקרה הם פעילים פחות. במזג אוויר קר מחפש האופוסום מקומות מסתור כדי להתגונן מפני כוויות קור באוזניו, בזנבו ובבהונותיו. במזג אוויר חם באופן קיצוני, האופוסום מלקק את גופו כמנגנון קירור. האופוסומים נוטים לחיות באותה סביבה לתקופה ממושכת, עד שצאצאיהם גדלים והופכים עצמאיים.
דרכי הישרדות
האופוסומים רדופים על ידי מגוון של מינים, כגון: ינשופים, כלבים מקומיים, זאבים, שועלים אדומים, דביבונים, נחשים גדולים, חתולי בר ואף בני אדם. כאשר אופוסום וירג'יניה צעיר מרגיש מאוים, הוא מעמיד פני מת למשך דקה עד שש דקות, ומתחיל להסריח כמו נבלה. באופן זה הוא מרחיק מסביבתו טורפים. כאשר אופוסום וירג'יניה מבוגר מרגיש מאוים, הוא נוהג אחרת: הוא עלול לחשוף את שיניו, לעמוד על הקרקע, לצרוח או לברוח בריצה - במהירות של כשבעה ק"מ בשעה. לחלופין, הוא עשוי להימלט באמצעות טיפוס או שחייה.
מיתוס
באמריקה קיים מיתוס על אופוסום וירג'יניה, שלפיו נקבת האופוסום ממליטה דרך האף. מיתוס זה נוצר מפני שנקבות אופוסום וירג'יניה נצפות לעיתים קרובות מלקקות את הכיס ואת צאצאיהן,תכונתן זו, הובילה לרעיון המוטעה כי הנקבה מגדלת את צאצאיה עם האף, ולאחר מכן זוחלים הצאצאים מן הנחיריים אל תוך כיסה.
דייוויד קופרפילד (סרט, 1911)
דייוויד קופרפילד (באנגלית: David Copperfield) הוא סרט אילם אמריקאי משנת 1911 המבוסס על הרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס שיצא לאור ב-1850.
אקוספין רפטור
אקוספין רפטור (Ecospin raptor) הוא דגם של קטנוע חשמלי תלת גלגלי מתוצרת חברת אקוספין הבריטית. הקטנוע עוצב ותוכנן על ידי האחים לומס (Paul and David Loomes) במטרה לשמש ככלי רכב אישי להתערבות מהירה עבור כוחות ביטחון ונותני שירות, הן במתחמים סגורים והומי אדם כגון פארקים, שדות תעופה או התכנסויות ציבוריות המוניות, והן כרכב סיור קל בכביש הציבורי. הקטנוע הוצג לראשונה בשנת 2011, ובשנת 2012 קיבל את האישור לתנועה בכבישים ציבוריים בבריטניה. יחודו של הקטנוע הוא בכך שהנהג אינו יושב כמקובל, אלא עומד על במה במרכז הכלי, וכן כי המדובר בכלי רכב ראשון מסוג זה המאפשר קבלת רישוי לתנועה גם בכבישים ציבוריים הדורשים עמידה בתקני בטיחות אקטיביים ופסיביים מחמירים.
דייוויד קופרפילד (סרט, 1911)
הסרט הופק על ידי ת'אנהאוזר פילם קומפני, חברת הפקה עצמאית מניו רושל שבניו יורק שייסד אדווין ת'אנהאוזר. את הקרדיט על עשיית הסרט קיבל תיאודור מרסטון, אבל במחקר שנערך לאחרונה התברר שהבמאי הוא ג'ורג' או. ניקולס.
אקוספין רפטור
מבנה והנעה
הקטנוע בנוי על בסיס שלדת מתכת. מבנה הקטנוע ותנוחת הנהיגה יוצרים מרכז כובד נמוך במיוחד המקנים לקטנוע יציבות רבה גם תוך ביצוע שינויי כיוון חדים. הגלגלים האחוריים שאליהם מחוברת מערכת ההנעה הם בעלי קוטר גדול משמעותית מן הגלגל הקדמי הקטן והרחב (בלון). מבנה זה מקנה לכלי כושר תנועה ומשיכה גבוה מאוד בתנועה קדימה, יכולת צידוד מעולה של כמעט "על המקום", וכושר עבירות ותנועה גם בתנאי שטח קשים.
דייוויד קופרפילד (סרט, 1911)
עלילה
הסרט כולל שלושה סלילים שכל אחד מהם הוא סרט נפרד, שיצאו לאקרנים במשך שלושה שבועות רצופים בשמות שונים. "תחילת חייו של דייוויד קופרפילד", "אמילי הקטנה ודייוויד קופרפילד" ו"אהבותיו של דייוויד קופרפילד".
אקוספין רפטור
מבנה והנעה
הקטנוע מונע באמצעות שני מנועים חשמליים בהספק 2kw כל אחד, ללא מברשת, המחוברים בנפרד, ישירות לכל אחד מן הגלגלים האחוריים. ניהול צריכת האנרגיה של המנועים חסכונית במיוחד, ומאפשרת תנועה מהירה גם עם משקל כבד של עד 340 ק"ג, עליות תלולות בשיפוע של עד 14% או בצירוף נגרר. כל אחד מן הגלגלים מצויד בבולמי דיסק הידראולים לשיפור הבטיחות בעת תנועה במרחבים צפופים וכן בעת התנועה בכביש הציבורי. מהירותו המקסימלית של הקטנוע היא 40 קמ"ש והיא מושגת תוך 6 שניות ומאפשרת השתלבות בתנועה עירונית. המהירות המקסימלית ניתנת להגבלה עפי דרישת הלקוח. עם זאת, ולצורך תנועה במתחמים צפופים או הומי אדם ניתן להגביל את המהירות עד למהירות "זחילה" של כ-2 קמ"ש בלבד. הקטנוע מצויד בהילוך אחורי המשפר משמעותית את יכולת התמרון והתנועה שלו במתחמים צפופים.
דייוויד קופרפילד (סרט, 1911)
סטטוס
קיים עותק של הסרט והוא נמצא ברשות הציבור.
אקוספין רפטור
מקור אנרגיה
מנועי הקטנוע ניזונים מסוללות 48V בטכנולוגיה של ליתיום-יון. מערכת ניהול צריכת האנרגיה מאפשרת שילוב של סוללה אחת ועד שלוש, בהתאם לצורכי היישום הספציפיים בהיבטים של משקל, טווח נסיעה או מהירות. כל סוללה מאפשרת טווח נסיעה של כ-30 ק"מ בהתחשב בפני השטח וסגנון הנהיגה פרטניים, כך שטווח הנסיעה המקסימלי ללא החלפת סוללות הוא כ-90 ק"מ. מארזי הסוללות בנויים בצורת מגירות, וניתנים להחלפה מהירה בשליפה. טכניקה זו היא יעילה וחסכונית במיוחד בהיבט של דרישות זמן הטעינה במהלך תקופת הפעילות של הכלי, ולמעשה מאפשרת זמן וטווח פעילות בלתי מוגבל.
ז'אן פולאן
ילדותו וצעירותו
ז'אן פולאן נולד בשנת 1884 בעיר נים בחבל לנגדוק, במשפחה צרפתית פרוטסטנטית. אביו, הפילוסוף ואספן האמנות פרדריק גיום פולאן עבד בספרייה העירונית. בגיל 12, בשנת 1896 עברה משפחתו לגור בפריז, בה ביקש האב לעסוק בפסיכולוגיה ניסיונית בעקבות קרוב המשפחה שלו, ז'ורז' דיומא ובה פתחה אמו, ז'אן אנרייט לבית תרון (Thérond) פנסיון שבו התארחו סטודנטיות זרות עשירות, במיוחד מפולין ורוסיה, שעשו לו היכרות עם החוגים הניהיליסטים והאנרכיסטים. בפנסיון פגש פולאן את הסטודנטית היהודיה לרפואה סלומאה (סאלה) פרוסק, (ילידת 1884) בת של תעשיין טקסטיל מלודז', איתה התחתן מאוחר יותר. אחרי סיום לימודיו בתיכון לואי הגדול בפריז למד פולאן ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת פריז. במסגרת זו רכש ידע בפסיכולוגיה אצל פייר ז'אנה וז'ורז' דיומא. בו זמנית נכח בקורסים לסינית בבית הספר לשפות המזרח. כתב בכתבי עת לפילוסופיה כמו "La Revue philosophique de la France et de l'étranger" או למדעי החברה / התעניין באותה תקופה בקלישאות ובפתגמים. יחד עם שלושה חברים אנשי ספרות - המשורר ונסאן מוזלי, גבריאל טארד ומרסל פארו, הקים פולאן כתב עת לספרות בשם "(Le Spectateur - "הצופה") שתכנן לבנות לוגיקה המבוססת את אי-לוגיקה ושהצליח לגייס עשרים מנויים. כתב העת זה הפסיק להופיע עקב גיוסו של פולאן לצבא.
בסוף שנת 1907 נאלץ לבטל את בחינת ההסמכה בהוראה ("אגרגציה") כדי לנסוע למדגסקר, (ולא לסין כפי שרצה). מדגסקר היית אז מושבה צרפתית, בה ביקש המושל הצרפתי של אז, אוגאנייר, לגייס מורים לתיכון בטננריב. פולאן הועסק בו בלימוד צרפתית, לטינית, מוסר ופילוסופיה ולפעמים התעמלות. בהזדמנות זאת ליקט טקסטים עממיים מלגשים מסוגת ה"היינטני". אחרי ששהה באי 33 חדשים, בשובו לצרפת בשלהי שנת 1910 לימד פולאן את השפה המלגשית ב"בית הספר לשפות המזרח" (בימינו המכון הלאומי לשפות ולתרבויות המזרח) בפריז. ב--6 ביוני 1911 התחתן עם סלומאה פרוסק ובשנה הבאה ערכו טיול באלג'ריה מסיבות בריאות אשתו, אם כי ייתכנו גם סיבות פוליטיות - התרחקות עקב מעורבות בפעילות אנרכיסטית. בשנת 1913 פרסם בהוצאה לאור פול גטנר קובץ שירים מן הפולקלור המלגשי שעוררו עניין אצל סופרים צרפתים, ביניהם גיום אפולינר וגם אצל בלשנים כמו אנטואן מייה.
ב-1912 בעקבות עיסוקו בשירה שבעל-פה ובפתגמים המלגשים תכנן ז'אן פולאן שתי עבודות מחקר לתואר שני:אחת בנושא "הסמנטיקה של הפתגמים" בהדרכת לוסיאן לוי-בריהל והשנייה - "ניסיון לסיווג המשפטים הפתגמיים המלגשים" בהדרכת מייה. בסופו של דבר אף על פי שהשקיע בהן שנים רבות עם הפסקות עד שנת 1939 הוא לא השלים אותן. אחרי פריצת מלחמת העולם הראשונה, בדצמבר 1914 גויס פולאן לצבא - בגדוד 9 של הזואבים. נפצע בליל חג המולד 1914 מפיצוץ פגז. התנסות זו, שבמהלכה גילה בתוך עצמו רגש פטריוטי שלא הכיר קודם, דחפה אותו להעלות על כתב את רשמיו שהיוו מאוחר יותר בסיס לקובץ סיפוריו הראשון - Le Guerrier appliqué (הלוחם האמיץ) - שזכה לשבחים מהפילוסוף אלן ומהסופר פול ואלרי. על מעלליו הועלה לדרגת סמל ושמו הוקרא בפקודת היום של גדודו על "האומץ הרב שהפגין בעת שפיקד על יחידתו בהסתערות בקרב בואה-סן מאר - Bois-Saint-Mard" .בשנת 1916 קיבל את עיטור צלב המלחמה. תהליך החלמתו נמשך חמש שנים. אחרי אשפוז שובץ ביחידה להגנה אווירית ואחר כך בשרות המתרגמים של חיל התובלה.
באמצע המלחמה בשנת 1915 הכיר פולאן את ז'רמן פסקל (לבית דופטן Dauptain), אשה נשואה ואם לשני ילדים, והתאהב בה. אף-על-פי כן בתום המלחמה חזרו אשתו ובנו לחיות איתו. הספרים הראשונים אותם פרסם אחרי המלחמה פתחו בפניו את שערי עולם הספרות הפריזאי. ב-1918 נולד לו עוד בן, פרדריק, אולם באותה תקופה המשיך להתראות עם ז'רמן.
הקריירה בעולם הספרות ובהוצאה לאור
אחרי המלחמה התחבר לפול אלואר ולאנדרה ברטון והתמנה למזכירו של ז'אק ריווייר בכתב העת Nouvelle Revue Française ("לה נובל רווי פראנסז" - NRF). נמנה עם מארגני הקונגרס בפריז המוקדש לכיווני הרוח המודרנית, השתתף בכתב העת הטרום-סוריאליסטי "ליטראטור" (Littérature) ולמד ב-NRF את מלאכת ניהולם של כתבי עת. דאג לעבוד בו זמנית בכמה כתבי עת בעת ובעונה אחת: ב"קומרס" (Commerce, חילופים), "מזיר" (Mesures - מידות) וב"קאייה דה לה פלייאד" (מחברות הפליאדה - les Cahiers de la Pléiade). עסק בקדחתנות בניהול המנויים, מדורי העיתונים, במגעים עם הכותבים, וכו'.
Nouvelle Revue Française
אחרי מותו של ז'אק ריווייר, שמת מטיפוס הבטן, הפך פולאן ליורשו בראש כתב העת Nouvelle Revue Française (NRF), כשהוא "גילם" בגישתו, לפי דברי גסטון גלימאר "את נקודת האיזון בין ניסיון ומודרניזם". בין 1925 ליוני 1940 ניהל ז'אן פולאן את NRF שהיה המגזין הספרותי החשוב בצרפת ואחד החשובים ביותר באירופה. הוא גם כתב בדפי העיתון מספר מאמרים בשם העט ז'אן גרן (Jean Guérin). בין היתר, כתב פולאן באותם הימים, על יחס המורכב של שנאה ואהבה של הסופרים כלפי השפה. הוא חילק אותם ל"רטוריקנים" הבוטחים ביכולת הלשון לבטא את מה שיש להם להגיד, ולהפך "הטרוריסטים" הרואים בשפה מכשול בפני הביטוי. חלוקה זו של פולאן נחקרה לימים על ידי לוראן נונז. בשנת 1932 עבר פולאן לגור בשאטנה-מאלאברי (Châtenay-Malabry) ונבחר מטעם הרשימה הסוציאליסטית SFIO של ז'אן לונגה (נכדו של קרל מרקס) חבר במועצת העיירה בשנים 1935–1941 לצד חברו, הרופא אנרי לה סבורה. (Le Savoureux) בשנים 1935 -1940 יחד עם ג'וספה אונגרטי, ברטראן גרויטהוייזן, אנרי מישו ואחרים השתתף בעריכת כתב עת ספרותי בשם Mesures ("מזיר "- מידות ) בניהול האמריקאי הנרי צ'רץ'.
בימי הכיבוש הנאצי
ביוני 1940 נכנעה צרפת לגרמניה הנאצית ווהיא חולקה לאזור כיבוש ישיר ולאזור תחת המשטר הפרו-נאצי של וישי. באותו חודש עבר פולאן לגור בפריז ברו דז ארן 5 (rue des Arènes) בו התגורר (פרט לכמה חדשים ב-1944) עד יום מותו. הוצאת גלימאר נסגרה על ידי שלטונות הכיבוש הגרמנים בגלל רשימה של ספרים שנאסרו, ומספר הרב של מחברים יהודים, קומוניסטים ובונים חופשיים. השגריר הגרמני מטעם המשטר הנאצי אוטו אבץ שהפך לאיש החזק בפריז, הציע לפולאן להמשיך לנהל את NRF. פולאן שהוא עצמו דגל בהשקפות ימניות אנטי-ליברליות - אנטי-פציפיסטיות, אנטי-דמוקרטיות ואנטי-רפובליקניות (כפי שהעיד למשל, פול לאוטו) (Léautaud), סירב עם זאת להצעה, כשראה את המספר הגדול של סופרים שהורחקו. לעומת זאת הוא הסכים לשתף פעולה עם המנהל החדש של כתב העת, פייר דרייה לה רושל, חברו, אדם הפכפך שהיה בעשור האחרון למעריץ של הנאציזם והמשטרים הטוטליטריים. את דרייה לה רושל תיאר פולאן בפני גלימאר כ"בחור די ביישן, ישר מאוד וכן מאוד". "הוא אנטישמי ובמגזין לא יהיה מקום ליהודים" הוא ציין. בחדשים הראשונים תמך ועזר פולאן לדרייה לה רושל לנהל את המגזין. עדויות אחרות טוענות שכבר ביולי 1940 ניסה פולאן לשכנע את חבריו שכל שיתוף פעולה עם הנאצים מועד ל"כישלון בלתי נמנע". פולאן נכנס לסוג של מחתרת חלקית וכתב לכתב העת "רזיסטאנס", אחר כך יחד עם ז'אק דקור, הקים בשנת 1942 את כתב העת המחתרתי "Lettres françaises" ("לטר פראנסז" - ספרות צרפתית). הוא תמך גם בהוצאת "מינווי" ("חצות" - Editions de Minuit) מיסודם של ורקור ופייר דה לסקיר שפרסמו במחתרת את ספרו של ורקור, "שתיקת הים". על פעילות זו נודע לגרמנים שזיכו אותו במעצר ראשון. אחרי שבוע של חקירות בבית הכלא "לה סאנטה" שוחרר בעקבות התערבות לטובתו של פייר דיירה לרושל אצל אוטו אבץ.
במאי 1944 מסרה אשתו של הסופר מרסל ז'ואנדו, אליז ז'ואנדו, מידע לגסטפו על היותו של פולאן כביכול "יהודי" ועל היותו של המסאי והפילוסוף ברנאר גרוטהייזן כביכול "קומוניסט". זואנדו הזהיר את פולאן על מעשי אשתו. הזהיר אותו בטלפון גם הסופר גרהרד הלר ששימש כ"זונדרפיהרר" במוסדות הנאציים האחראיים לנשואי תרבות בפריז. ביום שאמרו לעצור אותו נמלט פולאן דרך הגגות של רחוב מגוריו והצליח להסתתר ברחוב מארבו 17 אצל חבר אקסיון פראנסז לשעבר, ז'ורז' באטו (Batault), גיסו של ד"ר לה סבורה. בדירת המסתור כתב פולאן חלק מספרו "Causes célèbres" (פרשות מפורסמות). פולאן חי במחתרת בין מאי לאוגוסט 1944. על הנסיבות הסביר פעם :«"אתה מכיר את הגדרת הדמוקרטיה: כשמעירים אותך בשעה 7 בבוקר מביאים לך את החלב". זה בדיוק מה שקרה. זה לא היה חלב"».
אחרי שחרור צרפת
אחרי שחרור צרפת נענה פולאן להצעת ז'אן-פול סארטר להשתתף בכתיבה - בשם -העט "Maast" - בכתב עת "Les Temps modernes" שהוקם על ידי הלה. כשהוועד הלאומי של הסופרים, שהיה תחילה התארגנות של סופרים ואינטלקטואלים צרפתים שהתנגדו לנאצים, התחיל לעסוק תחת הנהגתו של לואי אראגון בטיהור הספרות הצרפתית, פולאן התקומם נגד עקרון הטיהור וסינגר על הסופרים שהואשמו ב"שיתוף פעולה", לא כדי להצדיקם, אלא על מנת לאפשר להם לפרסם שוב. במכתב "אל מנהלי הרזיסטאנס" הוא גינה את אותם הרזיסטנטנים הספרותיים "החסודים" שהפכו אחרי המלחמה לצנזורים, והעז לפרסם מחדש כתבים מאת הסופר הגזען לואי-פרדינאן סלין. באותה רוח כתב בכתב העת Revue de la Table ronde (כתב העת של השולחן העיגול) שפורסם על ידי הוצאה לאור בעלת אותו השם שמשכה אליה את הימין הספרותי שלאחר המלחמה. אחרי שהמגזין הספרותי NRF נאסר לפרסום על ידי השלטון החדש בצרפת החל משנת 1944 בגין עברו של שיתוף פעולה עם הנאצים, בינואר 1953 הוא הורשה להופיע מחדש וז'אן פולאן התמנה שוב למנהלו, בשיתוף פעולה עם מרסל ארלאן. בהתחלה הופיע עד 1959 בשם Nouvelle Nouvelle Revue Française (הכתב העת הצרפתי החדש החדש) ,אחר כך חזר לשמו המקורי.
בינואר 1955, יחד עם המשורר אנרי מישו והמשוררת אדית בואסונא, השתמש כניסוי על עצמו בסם מסקלין. בהשפעת הסם כתב "דו"ח על ניסוי". מישו פרסם על כך את הקובץ "Misérable Miracle" (נס עלוב) ואדית בואסונא את ספרה - "מסקלין".
פולאן עורר מחלוקת כשהתנגד להענקת עצמאות לאלג'יריה ותמך באנשי הצבא הצרפתים בימי מלחמת אלג'יריה. עמדה זו גרמה לקרע ביחסיו עם חברו, מוריס בלאנשו.
בשנת 1963 נבחר לאקדמיה הצרפתית עם 17 קולות בעדו מול עשרה לטובת המועמד האחר, רנה דה לה קרואה, דוכס דה קאסטרי. ז'אן פולאן נפטר בשנת 1968 בקליניקת הרטמן בנאי- סיר -סן. הוא הובא לקבורה בבית הקברות באנייה (Bagneux) בפריז (באגף 73).