cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בג"ץ זילבר נגד שר האוצר
סבסוד מעונות יום
בכדי לעודד את שילובם של הורים בשוק העבודה, המדינה, באמצעות משרד הכלכלה, מסייעת במימון מעונות יום ומשפחתונים מוכרים. הסיוע במימון מוגבל למשפחות העומדות בקריטריונים לזכאות וגובהו נקבע בהתאם לרמת ההכנסה לנפש במשפחה. הקריטריון הראשוני הוא היקף המשרה של ההורים כך שגובה המימון נקבע על-פי היקפי המשרה, ובהתחשב במספר הילדים במשפחה וגובה ההכנסה לנפש. בנוסף, בכדי לסייע לאוכלוסיית הסטודנטים, משרד הכלכלה מחשב את גובה המימון להורה לומד, כאילו הוא עובד במשרה של 36 שעות. מדיניותן ההיסטורית של ממשלות ישראל אפשרה למשפחות האברכים, שתורתם היא אומנותם, להיחשב כסטודנטים ובכך להיות זכאים לתמיכה בשכר הלימוד במעונות היום.
חברת הלומדים באוכלוסייה החרדית
משפחות אברכים הן חלק ניכר מהחברה החרדית ותוצאה של התפתחותה של חברת הלומדים, אשר מעודדת צעירים חרדים להשתלם בלימוד תורה במסגרות של כוללי אברכים. חברת הלומדים התגבשה בשנות השמונים והתשעים של המאה העשרים, ומרבית הגברים בה היו ללומדי תורה שאינם עובדים למחייתם. משקי בית רבים בחברה זו מסתמכים על תמיכות ממשלתיות, תרומות ונדבות של הקהילה בארץ ובחוץ לארץ ועל פרנסתן המוגבלת של הנשים החרדיות.
עם השתלבותם של החרדים בקואליציה החל משנת 1977, וביתר שאת עם הופעת מפלגת ש"ס במפה הפוליטית וכניסתה לממשלות ישראל, הלכה וגדלה התמיכה הממשלתית באוכלוסייה החרדית בכלל ובאברכי ישיבות וכוללים בפרט . יתרה מכך, בעקבות ההשפעה החרדית על מדיניות הממשלה חוקקו חוקים ייעודיים אשר בבסיסם מדינת ישראל מכירה בערכו של לימוד התורה. כך למשל נחקק חוק סיוע כלכלי לעידוד לומדי תורה וסטודנטים נזקקים, תשע"ז-2017 אשר בתזכיר שצורף לו ציין המחוקק כי החוק נועד לסייע ללומדי תורה "מתוך הכרה בכך שלימודי התורה מהווים ערך מרכזי עבור העם היהודי".
הדיון הציבורי בנוגע לתמיכה באברכים
הגידול בחברה החרדית והשפעותיו הכלכליות הובילו לביקורת קשה על תקציבים עודפים המופנים למשפחות אברכים, אשר לא רק מפלים אזרחים אחרים אלא אף מעודדים את האברכים להימנע מלהשתלב בשוק העבודה. הטענות שהועלו נגד תיקצוב משפחות האברכים לא התמקדו רק בפן הכלכלי אלא אף בעצם ההכרת המדינה בלימוד התורה כערך. באופן פרטני, הביקורת הציבורית נגד היעדרותה של החברה החרדית משוק העבודה הגיע אף מתוככי החברה החרדית, ובשנים האחרונות התקיימו דיונים פנים חרדיים בעניין יחסה של החברה החרדית למדינה.
השתלבות החברה החרדית בשוק העבודה
בעקבות המלצות הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD - Organisation for Economic Co-operation and Development), התחדד הצורך בעידוד שילובה של החברה החרדית בשוק העבודה. בניסיון לחקור את הסיבות לשיעור ההשתתפות הנמוך של המגזר החרדי בשוק העבודה, בוצעו מחקרים שונים אשר עמדו על הגורמים השונים לתופעה. בכלל זה, נבדקה מידת השפעתם של תקציבי ממשלה, המיועדים לחברה החרדית, על ההשתתפות בשוק העבודה. מצד אחד, המחקרים מלמדים שאכן תיקצוב ייעודי למשפחות האברכים מעודד אי-יציאה לשוק העבודה, ובכך תורם להשתתפות נמוכה בשוק העבודה הן של של אוכלוסיית הנשים והן של אוכלוסיית הגברים. מצד שני, מחקרים אחרים מלמדים שסיוע במימון מעונות יום ומשפחתונים דווקא מעודד אמהות לילדים בגיל הרך להשתלב בשוק העבודה, ובכך מאפשר לכל הפחות לנשותיהן של אברכי הכולל לפרנס את משפחתן.
פסק הדין
בעקבות המשבר הפוליטי בישראל בין השנים 2019–2021, הוקמה ממשלה חדשה בישראל ללא נציגי המפלגות החרדיות, כך שהחברה החרדית נותרה ללא השפעה על תקציב המדינה בכלל והתמיכות המיועדות למגזר החרדי בפרט. בנוסף לכך, לתפקיד שר האוצר בממשלה החדשה מונה אביגדור ליברמן, אשר חלק ניכר מחזונו הפוליטי מתמקד בצורך לשלב את החברה החרדית בשוק העבודה. עם הקמת הממשלה ביוני 2021 ומינויו של אביגדור ליברמן לשר האוצר, יזם משרד האוצר שינוי במבחני התמיכה במימון מעונות היום, וזאת במטרה לעודד שילוב אברכים בשוק העבודה. השינוי המוצע גרר דיונים סוערים בכנסת, במהלכו הועברה ביקורת על האופן בו משרד האוצר מבקש להחיל את מבחני התמיכה, ועל מניעיו של שר האוצר.
במהלך חודש יולי 2021 פרסם שר האוצר הודעות בתקשורת בעניין השינוי הצפוי במבחני התמיכה. אולם מבחני התמיכה עצמם פורסמו רק במהלך חודש אוגוסט, כעשרה ימים לאחר תחילת שנת הלימודים במעונות. מבחני התמיכה החדשים שללו באופן גורף את מתן הסבסוד למשפחות האברכים, אך הם כללו הוראת מעבר המאפשרת המשך סבסוד עד לתאריך 31 באוקטובר 2021.
טענות הצדדים
עם פרסום מבחני תמיכה החדשים, הוגשו עתירות לבג"ץ ובמסגרתן טענו העותרים באמצעות עורכי דינם אוריאל שטרן, יונתן פלדמן ושמואל מקלב, כי האופן שבו שונו מבחני התמיכה פוגע בזכות של משפחות האברכים להסתמכות לגיטימית על המשך קבלת הסבסוד עד סוף שנת הלימודים תשפ"ב. לטענת העותרים, משפחות האברכים ביצעו תכנון כלכלי לשנת הלימודים תשפ"ב תוך הסתמכות על קבלת הסבסוד. לפיכך, טענו העותרים, ביטול מבחני התמיכה במהלכה של שנת הלימודים יגרום לפגיעה ממשית ובלתי מידתית במשפחות האברכים . לבסוף, טענו העותרים כי פקיעת מבחני התמיכה באמצע שנת הלימודים תוביל להוצאת הפעוטות באופן מיידי ובכך תיגרם פגיעה קשה בהכנסתם של בעלי מעונות היום. לאור כך ביקשו העותרים שמבחני התמיכה הישנים ימשיכו לחול לכל הפחות עד סוף שנת הלימודים.
מנגד טענו נציגי הממשלה כי הפרסומים בחודש יולי הבהירו מבעוד מועד כי לא ניתן יהיה להסתמך על מבחני התמיכה הישנים. עוד טענו נציגי הממשלה, כי בסמכותה של המדינה לשנות את מדיניות הרווחה הראויה לטעמה, וכי לאזרחים אין זכות קניינית בקבלת תמיכה מהמדינה. לאור כך, טענו נציגי הממשלה, כי הוראת המעבר שנקבעה היא סבירה ומידתית, והיא מאפשרת למשפחות האברכים תקופת התארגנות לקראת החלת מבחני התמיכה החדשים.
הכרעת בית המשפט
השאלה המשפטית אשר עמדה להכרעת בית המשפט היא אם הממשלה חייבת לבצע שינוי במבחני תמיכה בצורה הדרגתית, ומה הם הכללים אשר על פיהם יקבע האם שינוי מיידי של מבחני תמיכה ייחשב למוצדק. בית המשפט קיבל את העתירה ופסק כי הממשלה חייבת לסבסד את מעונות היום לפי מבחני התמיכה הישנים עד לסיומה של שנת הלימודים תשפ"ב.
בית המשפט קיבל את עמדת הממשלה כי אין לאדם זכות קנויה לקבלת תמיכה מהמדינה, וממילא תמיכה כזו לא יכולה לייצר ציפייה לגיטימית להמשך קבלתה. לדברי בית המשפט הטבות שהמדינה מעבירה לתושביה תלויות באופן בלעדי בשיקול דעתה ובסדר העדיפויות של השימוש בתקציב הלאומי. עם זאת ציין בית המשפט כי בהתאם לכללי הביקורת השיפוטית על מעשים מנהליים, בית המשפט עשוי להתערב במקרים חריגים, למשל כאשר החלטת הממשלה לוקה בחוסר סבירות קיצונית ועומדת בניגוד לכללי המשפט המינהלי.
בית המשפט קבע שהוראת המעבר לפיה התמיכה במשפחות האברכים תסתיים באמצע שנת הלימודים, אינה עומדת בכללי המשפט המנהלי. לדברי בית המשפט, הגם שאין בכוחה של קבלת תמיכה לייצר ציפייה להמשך קבלתה, הסתמכות על כך שהתמיכה לא תבוטל באבחה אחת היא לגיטימית. לפיכך, כחלק מחובת ההגינות השלטונית, הממשלה איננה רשאית לבטל או לשנות באופן מיידי סבסוד שקשור בליבת חייו של האזרח מבלי לאפשר לו להיערך לקראת המציאות החדשה. בית המשפט ציין כדוגמה, שהחלטה על הוצאת תרופה מסל התרופות לא יכולה לחול באופן מיידי מבלי לאפשר לאדם הזקוק לתרופה תקופת מעבר שתאפשר לו להסתגל לשינוי הצפוי.
השופטים היו חלוקים בדעותיהם בעניין הסעד הראוי. השופטים שטיין וגרוסקופף סברו שיש לחייב את הממשלה להאריך את התמיכה על פי המבחנים הישנים עד סוף השנה, ואילו השופט פוגלמן היה בדעה כי יש לאפשר לממשלה להציע שינוי הדרגתי של מבחני התמיכה. בנוסף, לשופטים היו גישות שונות בנוגע לעקרונות אשר בהם יש להתחשב בקביעת הוראת המעבר. השופט שטיין סבר שאורכה של תקופת המעבר ייקבע בהתאם לכללים קבועים. מנגד, השופטים גרוסקופף ופוגלמן סברו שאין מקום לקבוע כללים גורפים בנוגע לאורך הראוי של תקופת המעבר.
השופט שטיין
לגישת השופט שטיין, כשהממשלה קובעת הוראת מעבר בנוגע למתן תמיכה עליה להתחשב במספר כללים. הכלל הראשון הוא חופש הפעולה של הממשלה בביצוע שינויים במתן תמיכות, וזאת בהתאם למדיניות הרווחה שקבעה הממשלה. חופש פעולה זה כולל גם את קביעת המועד הרצוי להחלת השינויים. הכלל השני נועד לתת מענה למקרים חריגים בהם ביטול הסבסוד באופן מיידי עלול לשבש בצורה ממשית את חייו של האזרח. במקרים חריגים אלו הממשלה מחויבת לקבוע תקופת הסתגלות, אשר אורכה ייקבע ביחס ישיר לעוצמת הפגיעה הצפויה, ובהתחשב באופי הפעולות בהן יידרש האזרח לנקוט בכדי להיערך לשינוי הצפוי.
בקביעת אורכה של תקופת ההסתגלות, יש כללי עזר נוספים. אורך תקופת המעבר צריך להיקבע תוך התחשבות בתקופות מעבר אשר ניתנו בעבר בתמיכה הנדונה ובנסיבות דומות. בעניין זה השופט שטיין מציין שנוהג ופרקטיקה קיימים מחזקים את ההסתמכות של האזרח ואת הציפייה כי התמיכה אותה קיבל לא תופסק באופן מיידי. כלל עזר נוסף הוא השוואה לתקופות מעבר בתמיכות אחרות אך בעלות מאפיינים מהותיים דומים. כלל זה נועד לוודא שההחלטה בנוגע לשינוי בתמיכה הנדונה אינה נגועה בהפליה וחוסר שוויון ביחס למקבלי אותה תמיכה.
השופט שטיין מכיר בכך שהפסקת התמיכה במעונות בעיצומה של שנת הלימודים תגרום לשיבוש חיי המשפחות במידה ניכרת. למשל, הפסקת התמיכה תאלץ את האברך לקטוע את לימודיו בכולל או לחלופין תגרום להוצאת הפעוט מהמעון באופן מיידי, ותאלץ את בת זוגו להתפטר מעבודתה. השופט מתייחס למסגרת הלימוד של הפעוטות במעון כעוגן סביבו משפחות האברכים מתכננות את חייהן ואת כלכלתן למשך השנה כולה. לפיכך, לאור הכללים שצוינו לעיל, קובע השופט כי תקופת המעבר צריכה להימשך עד סוף שנת הלימודים תשפ"ב. השופט מחזק את קביעתו על ידי השוואה לתקופות הסתגלות שנקבעו בעבר בעת שינוי מבחני תמיכה במעונות. כמו כן השופט שטיין משווה את הצעד הנוכחי לתמיכה בשכר לימוד באוניברסיטאות אשר בו לא מבצעים שינויים במהלך שנת הלימודים.
השופט גרוסקופף
בניגוד לשופט שטיין, השופט גרוסקופף סבור כי אין לקבוע כללים בנוגע לקביעת אורכה של תקופת המעבר. לדעת השופט גרוסקופף, בבחינת הצורך לקבוע תקופת מעבר יש להתחשב ביחידת הזמן הרלוונטית לתמיכה המדוברת, ולבחון אם קיים צורך חיוני לעצור את התמיכה לפני סיומה של אותה יחידת הזמן. השופט גרוסקופף מציין כי התמיכה במעונות ניתנת על בסיס שנתי, והפסקתה תגרום להוצאת הפעוטות מהמסגרת החינוכית טרם סיומה של השנה. לדברי השופט גרוסקופף הממשלה לא הציגה טעמים משכנעים לעצירת התמיכה תוך כדי שנת הלימודים, ולכן החלטתה לעצור את התמיכה במהלך השנה חורגת ממתחם הסבירות.
השופט פוגלמן (מיעוט)
כמו השופט גרוסקופף, השופט פוגלמן סבור שאין מקום לקביעה גורפת של כללים ביחס לקביעת אורכן של תקופות מעבר. עם זאת, בניגוד לשופט גרוסקופף, השופט פוגלמן לא מייחס חשיבות לאורכה של יחידת הזמן ולצורך לקטוע את התמיכה לפני תום יחידת הזמן. לדבריו, הקריטריון הרלוונטי היחיד הוא הפגיעה הצפויה במשפחות האברכים כמו גם בפעוטות הרבים שיאלצו לעזוב את מסגרת הלימודים שלהם בעיצומה של השנה. לדעת השופט פוגלמן, הפגם שנפל בהחלטת הממשלה נובע מכך שהשלילה של התמיכה היא מוחלטת, ומכך שההודעה על השינוי הצפוי פורסמה רק לאחר תחילת שנת הלימודים. לאור כך, מסיק השופט פוגלמן כי הוראת המעבר שקבעה הממשלה לא התחשבה בפגיעה הצפויה במשפחות ובפעוטות, ולפיכך הוראה זו אינה סבירה. אולם, כיוון שהקריטריון הרלוונטי היחיד הוא הפגיעה הצפויה במשפחות האברכים ובילדיהן, התוצאה לא בהכרח מחייבת את המשך התמיכה עד סוף שנת הלימודים. לדעת השופט פוגלמן יש לאפשר לשרי הממשלה להציע הסדר חילופי, שיאפשר את המשך התמיכה לכל הפחות באופן חלקי או מדורג כך שהפעוטות לא יאלצו לעזוב את המעונות עד סיומה של שנת הלימודים.
בעקבות פסק הדין
פוליטיקאים חרדים הביעו את שביעות רצונם מהחלטת בג"ץ . מנגד, שר האוצר, הביע את מורת רוחו מהחלטת בג"ץ אשר לטענתו פוגעת באזרחי המדינה ובשילובם של כל המגזרים בשוק התעסוקה. כמו כן, משרד האוצר העביר ביקורת על החלטת בית המשפט בטענה שההתערבות איננה ראויה. לדברי משרד האוצר מבחני תמיכה הם בסמכותו המלאה של שר האוצר, ולפיכך התערבות בית המשפט בהחלטה היא תקדים שעלול להיות בעייתי ולגרור דיונים משפטיים בכל שינוי בקצבה ממשלתית.
The 20/20 Experience
The 20/20 Experience (בעברית: חוויית ה-20\20) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר האמריקאי ג'סטין טימברלייק, שיצא לאור ב-15 במרץ 2013 דרך חברת התקליטים "RCA". ב-27 בספטמבר 2013 יצא לאור המשכו של האלבום, The 20/20 Experience 2 of 2, ושניהם יצאו לאור גם כאלבום האוסף "The 20/20 Experience: The Complete Experience".
הערכה ביקורתית
עטיפת האלבום דורגה במקום ה-29 ברשימת "50 עטיפות האלבומי הפופ הטובים ביותר ב-5 השנים האחרונות" שנערך על ידי מגזין Complex.
קרב הקסטל
קרב הקסטל במלחמת העצמאות נערך בתאריכים 3 באפריל 1948 – 9 באפריל 1948 במסגרת מבצע נחשון, בין כוחות ההגנה שכללו יחידות מחטיבת עציוני ומהפלמ"ח לבין כוחות ערבים לא סדירים. לאחר אבדות כבדות לשני הצדדים, הסתיים הקרב בנסיגת הערבים מהאזור ובפתיחה זמנית של הדרך לירושלים.
בקרב נהרג עבד אל-קאדר אל-חוסייני, מנהיג הכוחות הערבים באזור ירושלים במלחמת העצמאות.
רקע היסטורי
מיד עם פתיחת המלחמה החלו באזור הקסטל לפתוח באש על מכוניות בכביש לירושלים. רבים מן הנוסעים בדרך נהרגו או נפצעו.
לאחר הכישלון הקשה בשיירת חולדה ב-31 במרץ 1948 הוחלט להפסיק את שיטת השיירות ולהתחיל במבצע גדול לתפיסת שטחים לאורך הדרך לירושלים. על המבצע שנקרא מבצע נחשון הופקד שמעון אבידן. המבצע חולק לחלק מערבי (מחולדה עד שער הגיא) ומזרחי (משער הגיא עד ירושלים). בחלק המזרחי בלט הכפר הערבי הקטן (104 תושבים) אל-קסטל שישב על פסגת הר בגובה 790 מטר וחלש על הכביש.
ב-25 בינואר 1948 התפתח קרב גדול בין יחידת פלמ"ח ולוחמים ערבים מקומיים שהסתיים לאחר התערבות הצבא הבריטי. בקרב נהרגו 10 לוחמי פלמ"ח.
בליל 18 במרץ 1948 פשטו שתי מחלקות פלמ"ח מהגדוד השישי בפיקודו של גדעון פלאי (ג'וני) על הקסטל והרסו בחומר נפץ אגף בבית המוכתר. בהתקפה נהרג פלאי ונפגעו ערבים רבים. לאחר אותה התקפה החלה נטישת התושבים את הקסטל.
מדרום לקסטל הייתה מחצבה שהייתה מטרה להתקפות עוד משנת 1936. בראשית המלחמה הוקמו שלושה משלטים להגן על המחצבה: משלט נחשון-מדרום למחצבה, המשלט המזרחי ומשלט "בועז" מצפון למחצבה. במערכה על הקסטל כאשר ההתקפות הגיעו מסיבות טופוגרפיות מצד דרום, היוו משלטים אלה חיץ בין הקסטל ובסיסי הערבים בצובא, סטף ועין כרם.
תחילת המערכה, 8-3 באפריל
בסוף מרץ 1948 נודע למטה מחוז ירושלים על תוכניתו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני להשתלט על רכס הקסטל ולנתק את ירושלים ואז לתקוף אותה ממערב. דוד שאלתיאל ביקש מעוזי נרקיס שהיה מפקד הפלמ"ח באזור באותו הזמן, לכבוש את הקסטל על אף שידע שיש חשש שיסתבך עם הצבא הבריטי. נרקיס הסכים ובלבד שהפלמ"ח יכבוש את הכפר אבל יוחלף מיד על ידי כוח חי"ש מחטיבת עציוני שיתבסס במקום ויגן עליו.
בליל 3 באפריל 1948 התקיף כוח פלמ"ח בפיקודו של אליהו סלע (רעננה) את הקסטל. הכוח יצא מקריית ענבים. בשעה 03:15 הגיעו לוחמי הפלמ"ח לקסטל ולאחר הפגזת מרגמות פרצו לכפר ולא נתקלו בהתנגדות. למחרת הם הוחלפו על ידי פלוגה א' מגדוד מוריה של חטיבת עציוני בפיקודו של מרדכי גזית.
באותו יום הגיע למקום קמאל עריקאת, סגנו של עבד אל-קאדר, עם 100 לוחמים וסביבם התקבצו מאות לוחמים מכפרי הסביבה. בשעה 14:00 החלה ההתקפה על המשלטים. המגינים במשלט נחשון נאלצו לנטוש את המשלט ולסגת.
באותו זמן שהה עבד אל-קאדר בדמשק, שם ניסה לרכוש נשק למתקפה המתוכננת שלו. תוך כדי דיון נודע לו שהיהודים כבשו את הר הקסטל והוא דרש תותחים. כאשר הוועדה הצבאית של הליגה הערבית העדיפה לתת תותחים לצבא ההצלה הוא זרק את מפת ארץ ישראל בפניו של איסמעיל ספואת, ראש הוועדה, וקרא לעברו: "בוגד, ההיסטוריה תוקיע אותך. אני חוזר לכבוש את הקסטל עם נשק כבד או בלעדיו. אכבוש או אפול בקרב". עבד אל-קאדר הגיע למפקדתו בביר זית ומיד החל לארגן את המשך המתקפה בקסטל.
4 באפריל 1948 עבר בשקט יחסית. שני הצדדים התכוננו להמשך הקרבות. ב-5 באפריל 1948 חודשה ההתקפה כשמאות לוחמים ערבים התקיפו את המחצבה והמשלטים. הם כבשו את המשלטים, וב-6 באפריל כבשו את המחצבה. קו ההגנה התקצר, ונקבע בשיפולי הכפר. לוחמים מקאלוניה תקפו את משק ילדים מוצא ולאחר קרב קשה הם נהדפו.
ב-7 באפריל 1948 המשיכו הערבים להתקיף את הכפר. אנשי החי"ש שלא הוחלפו מאז 2 באפריל 1948 היו תשושים. גזית פנה מספר פעמים וביקש תגבורת מהפלמ"ח אך לא נענה. בלילה הצליחו חבלנים ערביים לחדור לכפר ולהניח חומר נפץ במשקל 20 ק"ג ליד בית המטה. המטען שלא התפוצץ התגלה ופורק על ידי המגינים. בשעה 21:00 עבר הפיקוד בגזרה זו ליוסף טבנקין.
מותו של עבד אל קאדר אל חוסייני
לפני עלות השחר של 8 באפריל 1948 עלה לקסטל עבד אל קאדר אל חוסייני. לפי דני רובינשטיין הוא היה מלווה בשני לוחמים צעירים מכפר בית פג'ר. לפי אחת ההשערות הוא עלה לבדוק מדוע חומר הנפץ שהונח ליד בניין המטה לא התפוצץ.
לפי עדויות אחרות היה זה לוחם הפלמ"ח משה כצנלסון (אחיינו של ברל כצנלסון) שהרג את עבד אל קאדר אל חוסייני. עדות זאת נתמכת על ידי הסופר יורם קניוק שהשתתף באותו קרב ועדויות נוספות.
משעות הבוקר של 8 באפריל 1948 החלה רשת ההאזנה של הש"י לקלוט תשדורות שבהן נרמז כי לערבים אירע אסון מדכא. בכל שיחותיהם נמנעו הערבים מלנקוב בשמו של עבד אל קאדר ודברו על דיכאון משום "שהציפור נפלה לכלוב ומי יודע מה העורבים מעוללים לה". היה ברור כי משהו אירע לאחד ממפקדי הערבים הבכירים אבל היהודים לא עמדו על זהותו עד לנפילת הקסטל. השמועות על היעלמותו של עבד אל קאדר הגיעו לש"י הירושלמי בשעות לפני הצהרים ורק כשהתקשרו לגזית ושאלו אותו מה ידוע לו על כך, הבין מיהו ההרוג. דוד שאלתיאל שהבין כנראה את ההשלכות שיש לכך על המשך הקרב נתן פקודה לשלוח את הגופה במשוריין לירושלים אך פקודי גזית סירבו להעמיס את הגופה וגם הפצועים שפונו במשוריין סירבו לנסוע עם גופה.
בשעה 07:00 הגיע למקום עוזי נרקיס עם שני משוריינים שסיפקו תחמושת ואספקה. הוא לקח מהגופה קוראן מיניאטורי.
קרב 8 באפריל
העובדה שעבד אל קאדר הושאר על הקסטל פצוע, שבוי או הרוג, התפשטה במהירות בקרב הערבים. מיד הוכרזה פזעה ותוך מספר שעות גויסו 1,200 לוחמים תושבי האזור שמטרתם העיקרית הייתה למצוא את עבד אל קאדר חי או מת. כל זה נעלם מידיעת הפיקוד ומהלוחמים על ההר.
ההתקפה הגדולה החלה בשעה 10:00 מכיוון דרום, מהמשלטים "בועז" "המשלט המזרחי" ו"נחשון" שנכבשו עוד מקודם על ידי הערבים. הם פתחו באש ממכונות ירייה והחלו מיד להתקדם. האש הייתה כבדה ומנעה תנועה חפשית בשטח. מיד ניתן אות אזעקה והלוחמים הוכנסו לעמדות שם התנהגו באדישות וחלקם נרדמו לאחר שלא ישנו מספר לילות.
מרדכי גזית, מפקד כוח החי"ש בקסטל שלח כל הזמן הודעות בהולות למטה הפלמ"ח בקריית ענבים עם בקשה דחופה לתגבורת אחרת יצטרך לסגת. בתחילה השיבו לו כי לדעתם יש על ההר כוח מספיק שיוכל לעמוד בהתקפה. לאחר מכן הודיעו לו מדי פעם שמתארגנת תגבורת אך היא מתעכבת. לבסוף הודיעו כי ב-13:30 יצאה התגבורת מקריית ענבים.
בשעה 13:30 יצא מקריית ענבים כוח התגבורת שכלל שלוש כיתות בפיקודו של נחום אריאלי. כיתה אחת נשארה לאבטחה ליד הכביש הראשי ושתי כיתות החלו לטפס על ההר. אריאלי הגיע למטהו של גזית בשעה 14:00 בערך. באותה שעה התקבלה הודעה שעמדת בית השיח' נכבשה ומגיניהּ נסוגים. גזית העיד כי הוא ואריאלי הגיעו להחלטה משותפת לסגת מיד. שמעון אלפסי, סגנו של אריאלי, הורה לאנשיו כי "הטוראים ייסוגו והמפקדים יישארו לחפות", אמרה שהפכה מאוחר יותר לסמל צה"ל. חלק מהנסוגים נסוגו לכיוון קריית ענבים ורבים מהם נפגעו. חלק נסוגו לארזה ונחסמו על ידי משוריין ערבי שקטל את רוב הנסוגים. רק ארבעה לוחמים ובניהם מרדכי גזית שהיה פצוע בראשו, הצליחו להגיע לארזה. כל אנשי הפלמ"ח שנותרו לחפות על הנסיגה, נהרגו. כל הפצועים שנשארו על ההר, נרצחו. לא נלקחו שבויים בקרב זה. גווייתו של אריאלי נמצאה רק כעבור שבועיים.
כיבוש הקסטל מחדש
לאחר כיבוש הכפר מצאו הערבים את גופת מנהיגם. הכוח הערבי הגדול שרוכז תחת עבד אל קאדר והיה מסוגל לכבוש את מוצא וארזה ולהסתער על פרבריה המערביים של ירושלים, התפוגג במהירות. אחד הבולטים בוועד הערבי העליון, אמיל אל-ע'ורי אמר: "יש אצלנו משהו בדם המייחס חשיבות כה גדולה לאיש. יש פולחן גיבורים כזה מסביב למנהיג עד שבמותו מתמוטט הכל".
ב-9 באפריל 1948 יצא כוח פלמ"ח בפקודו של אליהו סלע לעבר הקסטל. לאחר הרעשת הכפר דיווח מטוס כי הערבים בורחים לצובא. בשעה 6:20 פרצה יחידת החוד לפסגת הכפר ואחריה כל הכוח. הכפר היה ריק מלוחמים ערבים. לאחר התבססות במקום הוחל בפיצוץ בתי הכפר. כל הבתים פוצצו פרט לבית המוכתר בפסגה.
באותו יום הגיעה לאזור יחידה גדולה של צבא ההצלה בפיקודו של פאוזי אל קאוקג'י ובה תותחי שדה שהוצבו בגזרת בידו-בית סוריק. מיד החלה הרעשת תותחים על מוצא והקסטל. הפצצת מטוסים, מרגמות "3 וכיבוש הכפר קאלוניה ב-11 באפריל 1948 שכנעו את קאוקג'י לסגת מהאזור לכיוון רמאללה.
ב-9 באפריל 1948 התקיימה הלווייתו של עבד אל קאדר בירושלים. מלבד אלפי לוחמים השתתפו בה תושבי העיר ומשלחות גדולות שהגיעו מהערים והכפרים בסביבה. כ-30,000 איש השתתפו בהלוויה. הוא נקבר בהר הבית. במקביל התנהל הקרב לכיבוש הכפר דיר יאסין על ידי האצ"ל והלח"י (עם סיוע מהפלמ"ח), ומשום שכל הלוחמים הערביים השתתפו בהלוויה, איש לא בא לעזרת דיר יאסין.
תוצאות הקרב
לקרב הקסטל היו שתי תוצאות חיוביות מבחינת היהודים:
מבחינת ניהול הקרב-נתגלו פגמים רבים בפיקוד. היו הוראות סותרות ולא היה פיקוד אחיד. אנשי החי"ש העלו האשמות כבדות נגד הפלמ"ח בכלל ויוסף טבנקין בפרט על כי לא קרא נכון את זירת הקרב, לא שלח תיגבורות לאנשי החי"ש על ההר ולבסוף שלח באיחור יחידה קטנה למשימה שרובם לא חזרו ממנה.
בית חולים צבאי
בית חולים צבאי הוא מתקן אשפוז, הכולל את כל שרותי הרפואה הנילווים, בניהולו ובאחריותו של הצבא. בבית החולים הצבאי משרתים רופאים (ברובם מומחים לכירורגיה לסוגיה, טראומטולוגיה, הרדמה, טיפול נמרץ, פנימית), אחיות ואנשי צוות פרה-רפואי, ומינהלתי ממערך הסדיר, הקבע והמילואים.
היסטוריה של בתי החולים הצבאיים מס' 1, מס' 2, מס' 3, מס' 4, מס' 5, מס' 8, מס' 10, מס' 11 ומס' 13 בישראל
הקרפ"ר הראשון ד"ר חיים שיבא הקים 16 בתי חולים צבאיים ברחבי הארץ, בהיקף מיטות של כמעט פי שלושה מכל בתי החולים האזרחים, וזאת לאחר שבשטח הרפואה הצבאית נרכש הידע והניסיון במלחמת העולם השנייה על ידי מספר רב של רופאים יהודים ששירתו בצבא הבריטי ובצבאות בעלות הברית. ניסיון זה שימש בסיס לארגון חיל הרפואה של ההגנה וצהל והקמת מערך בתי חולים צבאיים.
ב-20 באוקטובר 1948 מונה ד"ר ליאו זידנברג כמפקד בית החולים. ב-22 באוקטובר 1948 הודיע ד"ר שיבר על פתיחת בית החולים מס' 13, בסרפנד (צריפין) עם 100 מיטות. בסוף אותו חודש נוספו עוד 150 מיטות ובהן 30 עבור בנות חיל הנשים (הח"ן). בית החולים היה מיועד לחולים היכולים לשרת את עצמם, לרבות חולי קדחת (מלריה) לשם המשך טיפול, וכן למטופלים בשלבי החלמה במקרים אורתופדיים וכירורגיים אשר פונו מבתי חולים אחרים.
ב-13 בפברואר 1949 נפתח על יד בית החולים סרפנד בית החולים פ/2 לטיפול בחולים פסיכוטיים. ב-1 במרץ 1949 התמזג בית החולים מס' 8 (ביל"ו) עם בית החולים סרפנד. רב-סרן ד"ר משה (מכס) לינדנפלד מונה למנהל ראשי. ב-16 בספטמבר 1949 אימץ משרד הבריאות את בית החולים ומאז הוא פועל כבית חולים ממשלתי. ב-1952 נקרא בית החולים על שם אסף הרופא, כחלק ממגמה לקרוא לבתי חולים על שמות אנשי רפואה מההיסטוריה של העם היהודי.
בזמן ובסיום מלחמת העצמאות בראש בתי החולים הצבאיים בארץ, עמד קצין רפואה בדרגת רס"ן - סא"ל (רופא במקצועו; לפי תקן מספר מיטות האשפוז).
עם מינוי של ד"ר ברוך פדה לקרפ"ר השלישי, בשנת 1956, בוטלו בתי החולים הצבאיים והוחלט לאשפז חיילים בבתי החולים הממשלתיים. הטיפול השוטף ניתן במרפאות-החוץ הצמודות לבתי חולים אלה.
במלחמת העולם השנייה
במלחמת העולם השנייה היו פרושים ברחבי אירופה מאות בתי חולים צבאיים אשר סיפקו בדרך - כלל שירותי רפואה לחיילים וגם לאזרחים הפצועים.
בתקופה זו, במזרח התיכון הצבא הבריטי פיקד על בית חולים צבאי בקנטרה שבראשו עמד ד"ר קולונל רפאל גז'בין.
בתי החולים הצבאיים בארצות הברית
בצבא ארצות הברית, למערך היבשה, האוויר והצי בתי חולים צבאיים רבים מאד. המפורסמים שבהם: המרכז הרפואי האזורי לנדשטול, המרכז הרפואי הצבאי הלאומי וולטר ריד, ובעיראק בית החולים אבן סינא.
בראש בתי החולים הצבאיים בארצות הברית עומד קצין בכיר, רופא במקצועו בדרגת קולונל עד בריגדיר גנרל, (תת-אלוף).
לאחרונה נתמנתה אחות בדרגת קולונל לעמוד בראש בית חולים צבאי של הצבא האמריקאי.
בתי חולים שדה
בזמן חרום חיל הרפואה פורס "בתי חולים שדה", שהם בית חולים צבאים ניידים.
באסון רעידת האדמה בהאיטי בית החולים הצבאי של צה"ל החל פעולתו ב-16 בינואר 2010. צוות בית חולים השדה מונה מספר מאות אנשי צוות- ביניהם רופאים, אחיות, אנשי לוגיסטיקה ואנשי אבטחה. כלל היחידה מתבססת על אנשי מילואים העוברים אימון מלא פעם בשנה בו מתרגלים פריסה והקמת בית החולים במקומות שונים בישראל. בית החולים הוא יחידה צבאית של חיל הרפואה היכול להתנייד ליעדה באופן רכוב, מוסק או מוטס, וכולל 3 חדרי ניתוח ו-12 מיטות טיפול נמרץ. בסך הכל, ב-12 ימי פעולתו של בית החולים הצה"לי טופלו מעל ל-1,000 פצועים, בוצעו 342 ניתוחים ו-16 לידות.
סלאמינה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מרייט האנסון
מרייט האנסון (בשוודית: Mariette Hansson; נולדה ב-23 בינואר 1983), לעיתים ידועה בשם מריג'ט (מעוצב כ-MaryJet) או בשמה הפרטי, היא זמרת-יוצרת שוודית. בשנת 2009 השתתפה ב-Swedish Idol, ששודרה ב-TV4, וסיימה במקום הרביעי.
ב-2013 הייתה הגיטריסטית של להקת מגנוס אוגלאס במהלך הופעותה בסטוקהולם. בשנת 2014 יצאה לסיבוב הופעות משותף עם אייס וילדר.
במרוצת השנים השתתפה האנסון במלודיפסטיבלן, הקדם השוודי לתחרות הזמר של האירוויזיון, חמש פעמים, ובכולם העפילה לגמר התחרות. הופעת הבכורה שלה בקדם נערכה בשנת 2015 עם השיר "Don't Stop Believing", שדורג בערב הגמר במקום השלישי. שנתיים לאחר מכן שבה פעם נוספת לתחרות עם השיר "A Million Years", שהגיע למקום הרביעי. בשנת 2018 נשלחה עם השיר "For You" להתחרות באירוע, ויחד הם הגיעו למקום החמישי. בשנת 2020 סיים שירה "Shout It Out" את האירוע במקום העשירי עם 51 נקודות בלבד. במלודיפסטיבלן לשנת 2023 ביצעה את "One Day", ודרך שלב גלגל ההצלה הצליחה להעפיל לגמר ולהינצל מהדחה סופית מהתחרות. היא הגיעה למקום השמיני.
ריצ'רד לונג (אמן)
סר ריצ'רד ג'וליאן לונג (נולד ב-2 ביוני 1945) הוא פסל אנגלי ואחד מאמני האדמה הבריטיים המפורסמים ביותר. לונג הוא האמן היחיד שנמנה ארבע פעמים כחלק מרשימת המועמדים לפרס טרנר היוקרתי. הוא היה מועמד לפרס ב-1984, 1987 ו-1988, ולאחר מכן זכה בו ב-1989 עבור היצירה White Water Line. לונג חי ועובד בבריסטול, העיר בה נולד.
עבודותיו של לונג כוללות עבודה עם מדיה שונים, הכוללים פיסול, צילום וטקסט. כאמן, לונג הרחיב את רעיון הפיסול כך שיהיה חלק מאמנות פרפורמנס (מיצג) ומאמנות מושגית. יצירותיו בדרך כלל עשויות מאדמה, סלעים, בוץ, אבנים וחומרים אחרים מהטבע. בתערוכות, עבודתו מוצגת בדרך כלל עם החומרים עצמם או באמצעות צילומים דוקומנטריים של מיצגיו. עבודותיו מוצגות כיום במוזיאון הטייט ובמוזיאון וגלריית האמנות של בריסטול שבבריטניה וכן, בגלריות באמריקה, בשווייץ ובאוסטרליה.
ראשית חיים וחינוך
לונג נולד בבריסטול, בדרום מערב אנגליה. בין השנים 1962 ל-1965 למד בקולג' לאמנות של מערב אנגליה. לאחר מכן, מ-1966 עד 1968, בבית הספר לאמנות של סיינט מרטין בלונדון, שם למד אצל הפסלים אנתוני קארו ופיליפ קינג והפך גם לידידו של האמן הבריטי, החמיש פולטון.
יצירה
כמה מיצירותיו של לונג מתבססות על טיולים רגליים שערך, ובנוסף לפיסול מבוסס אדמה וחומרים טבעיים, הוא משתמש במדיומים של צילום, טקסט ומפות של הנוף שבו צעד. לונג עשה את הטיולים הללו מאז אמצע שנות ה-60, והוא טייל במקומות כמו מדבר סהרה, אוסטרליה, איסלנד ובסביבת ביתו בבריסטול, בריטניה. עבודתו נחשבת מהפכנית שכן היא שינתה את האופן שבו החברה רואה את מדיום הפיסול. באמצעות יצירותיו דחף את גבולות המדיום כך שלא יצומצם לחומרים "מסורתיים" בלבד אלא יוכל להביא לידי ביטוי גם חומרים אלטרנטיביים. בתוך כך, לונג גם שינה את התפיסה של מהי אמנות, שכן בעבודותיו, יצירת האמנות עצמה יכולה גם להיות תהליך היצירה.
בעבודתו, שתוארה לעיתים קרובות כתגובה לסביבות שבהן טייל, הנוף הטבעי ישתנה באופן מכוון בדרך כלשהי, כמו ביצירה A Line Made by Walking (1967), ולעיתים, בדרך של עיצוב פסלים בתוך הנוף, מסלעים או חומרים דומים, שלאחר מכן צולמו. יצירות אחרות של האמן מורכבות מתצלומים או ממפות של נופים שלא עברו שינוי, בליווי טקסטים המפרטים את מקום ושעת ההליכה בהם. היצירה שלו Delabole Slate Circle שנרכשה מה-Tate Modern ב-1997, היא יצירה מרכזית במוזיאון ובגלריה לאמנות של בריסטול. קוטר היצירה הוא כמעט 2 מטרים והיא מורכבת מ-168 חתיכות של סלע הצפחה שהגיעו ממחצבה בקורנוול, בריטניה. ניתן להרכיב את היצירה בכמה דרכים, אבל לונג ציין כללים הנוגעים לאופן הצגתה. כל פיסות האבן חייבות להיות מעוגנות אחת לשנייה וכולן יחד צריכות לייצר צורה של מעגל. החיבור בין פיסות הצפחה והצורה הגיאומטרית המעגלית שהן מייצרות יחד מדגימים נושא נפוץ בעבודותיו של לונג, הנוגע ליחסים שבין האדם לטבע. בנוגע לעבודה זו הסביר לונג:
במבנה בהוטון הול בנורפוק, בריטניה, המרקיז של צ'למונדלי הזמין פסל על מנת שיעמוד ממזרח למבנה. היצירה מורכבת מעיגול של צפחה בקצה שביל במדשאת האחוזה. מיצבים קבועים נוספים של האמן כוללים את היצירה Riverlines (2006) שממוקמת במגדל הרסט בניו יורק, ארצות הברית (וממדיה הם 11X15 מטרים), והיא הייתה בזמנה עבודת הקיר הגדולה ביותר שיצא האמן; היצירה Planet Circle (1991) שממוקמת במוזיאון דה פונט, טילבורג, הולנד; והיצירה White Water Falls (2012) במכון Garvan בסידני, אוסטרליה.
ב-2009 הוצגה במוזיאון הטייט הבריטי תערוכה רטרוספקטיבית מעבודותיו של לונג, בשם "שמים וארץ". בשנת 2015, תערוכת יחיד גדולה של לונג נערכה במרכז ארנולפיני לאמנויות, שבעיר הולדתו של לונג, בריסטול, תחת השם Richard Long: Time and Space.
לונג יצר מספר עבודות שחוזרות ליצירתו המקורית משנת 1967, A Line Made by Walking. זהו פסל סביבתי שנוצר כאשר לונג הלך בקו ישר בתוך שדה עשב באנגליה, ולאחר מכן צילם את התוצאה. העבודה נחשבת לעבודה מרכזית בהיסטוריה המוקדמת של אמנות האדמה והאמנות המושגית, והיא אחת העבודות הידועות של האמן. עבודות ההמשך שנעשו על ידו כוללת שבילים שנוצרו בשלג, באבק ואפילו בעשב חרוך. לדוגמה, היצירה Walking a Line in Peru משנת 1972 מתעדת הליכה בשביל צר בתוך מישור רחב ידיים, שמוביל למרגלותיהם של הרים רחוקים. דוגמה נוספת היא היצירה Dusty Boots Line משנת 1988, שהיא צילום בו מתועד ציר ארוך שלאורכו אדמה בהירה מתבלטת מתחת לפני השטח הכהים שסביב, המורכבים מאבנים כהות באזור מדבר סהרה.
הוקרה ופרסים
כמו כן, לונג מונה למפקד במסדר האימפריה הבריטית (CBE) בפרסי השנה החדשה של שנת 2013, וקיבל תואר אבירות בפרסי השנה החדשה בשנת 2018 על שירותו בתחום האמנות.
לונג בשוק האמנות
היצירה של לונג, Whitechapel Slate Circle (1981) נמכרה עבור 209,000 דולר בסות'ביס ניו-יורק במכירה פומבית בשנת 1992. זהו מחיר שיא עבור יצירותיו של האמן. במכירה פומבית אחרת בשנת 1992, מחירה של היצירה הוערך באופן הרבה יותר צנוע, בסכומים של 120,000 עד 160,000 דולר, אך ההצעות שהגיעו עבורה לא עלו על 110,000 דולר; בסופו של דבר, הגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון הבירה רכשה את העבודה ב-1994 דרך הסוחר אנתוני ד'אופיי.
זאב קפלן
זאב קפלן (זאב הכהן קאפלאן; 1826 – 1887) היה משורר וסופר עברי ופדגוג, מחשובי משוררי ההשכלה ומראשוני חובבי ציון.
ביוגרפיה
נעוריו עברו עליו בוילנה, שם חבר למשוררים מיכ"ל ויל"ג, שהיה בהמשך למחותנו. בשנות ה-50 של המאה ה-19 הגיע לריגה ופתח שם בית-ספר לנערים בני ישראל. במשך שלושים וחמש שנות הוראתו בבית הספר, בתמיכת הקהילה, מספר התלמידים גדל משלושים תלמידים לשלוש-מאות תלמידים. כן ייסד בית ספר לנערות. זאב קפלן היה אמן פדגוג, אוהב את הבריות ומקרבן לתורה, וסופר שעורר את הרבים לצדקה לעניים ולאהבת ישראל. היה מעשרת הראשונים שנתנו את לבם ונפשם על הרעיון של חיבת ציון ויישוב ארץ-ישראל.
שיריו התפרסמו במאספי התקופה ("האסיף", "כנסת ישראל", ועוד). יל"ג בתקופתו הראשונה החשיב את סגנונו של קפלן כעולה על שלו. קפלן נחשב לאחד מהשרידים שחרדו על טהרת לשון הקודש. את פסגת שירתו "ארץ הפלאות", חזיון בעשרה שירים, תיקן והוציא לאור בסוף ימיו, לאחר שהייתה גנוזה בידיו במשך עשר שנים. הרב אברהם אבל ארליך כינה אותה: "שירה יקרה, אשר כל יודע-חן, וטובי טעם הנשגב והיופי ישתוממו עליה".
זאב הכהן קפלן (זק"ן) נפטר בכ"ב סיון תרמ"ז. הספידוהו הרב הגאון משה שפירא, רבה של ריגה; הרב אהרן אליהו פומפיאנסקי, הרב אברהם אבל ארליך, ויל"ג שלשמע דבריו געה כל העם בבכייה. לדברי שפ"ר, דעת ותורה ביקשו מפי הזק"ן כל פינות העם, כתורני כמשכיל, כעשיר כרש.
אגרותיו של יל"ג כוללות אגרות רבות שכתב לזק"ן.
כתב עליו ישראל חיים טביוב: 'הזק"ן היה בעל נפש יפה מאד, במידה שאיננה מצויה בין סופרי דורו, וגם מדרגת השכלתו הכללית הייתה גבוהה הרבה מהשכלת רוב הסופרים העברים, וגם היה מסור בלבו ובנפשו לאמונתו ולאומתו. בכלל היה הזק"ן יותר אדם מצוין מסופר מצוין".
ויקטוריה סוונסון
ויקטוריה מרגרטה סנדל סוונסון (באנגלית: Victoria Margareta Sandell Svensson; נולדה ב-18 במאי 1977) היא כדורגלנית עבר שוודית ששיחקה בעמדת החלוצה. סוונסון, שכבשה 68 שערים ב-166 משחקים בנבחרת שוודיה, נחשבת לאחת מהכדורגלניות השוודיות הטובות ביותר אי פעם.
קריירה
ויקטוריה סוונסון נולדה בעיר בוראס שבדרום שוודיה והחלה את הקריירה הבוגרת שלה כבר כשהייתה בת 14. ב-1992, היא עברה לשחק בקבוצת ייטקס מהעיר גטבורג שבאותן שנים נחשבה לאחת מהקבוצות הטובות בליגת העל השוודית. שנתיים לאחר מכן, ב-1996, ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת שוודיה. סוונסון וחברתה לחוד השוודי, האנה יונגברי, נחשבו לאחד מצמדי החלוצות הטובים בעולם, כשהן חולקות ביניהן 140 שערים בינלאומיים (72 לליונברג ו-68 לסוונסון).
לאחר חמש עונות בייטקס, עברה סוונסון לקבוצת אלבכה ששיחקה בפרברי סטוקהולם. באותה שנה, סיימה סוונסון כמלכת השערים של הליגה (32 שערים) ואף זכתה בפרס כדורגלנית השנה בשוודיה. שנה לאחר מכן, התאחדה אלבכה עם יורגורדן והקבוצה הפכה לאחת מהקבוצות החזקות בשוודיה. ב-2001, זכתה סוונסון בפעם השנייה בתואר מלכת השערים של הליגה, ונסעה בקיץ עם נבחרתה לאליפות אירופה שנערכה בגרמניה. שוודיה צלחה את שלב הבתים של הטורניר והצליחה להעפיל עד לגמר, שם הפסידה 1-0 לנבחרת גרמניה.
שנתיים לאחר מכן, במסגרת הגביע העולמי, היא כבשה שלושה שערים, והצליחה להוביל את שוודיה עד לזכייה במקום השני בטורניר (דירוג השיא של הנבחרת). בסיום הטורניר, היא זכתה בפרס כדור הכסף ואף נבחרה ככדורגלנית השנה בשוודיה בפעם השנייה. באותה שנה ובשנה שאחריה, היא זכתה עם יורגורדן בשתי אליפויות שוודיה ופעם אחת בגביע המדינה. בעקבות יכולותיה הגבוהות, קיבלה סוונסון הצעה מפתיעה מנשיא קבוצת כדורגל הגברים האיטלקית, פרוג'ה, להצטרף אליו ולחתום בקבוצה. סוונסון וליונברג (שגם היא זכתה להצעה דומה), דחו את העסקה מחשש ל"תעלול שיווקי".
ב-2005, היא הובילה את יורגורדן עד לגמר גביע אופ"א (הישג השיא של הקבוצה), שם נעצרה הקבוצה על ידי טורבינה פוטסדאם הגרמנית. באותה שנה היא השתתפה עם הנבחרת באליפות אירופה שנערכה באנגליה, והגיעה איתה עד לחצי הגמר. ב-16 ביוני 2007, במשחק נגד רומניה, כבשה סוונסון חמישה שערים ובכך קבעה את שיא השערים של שחקנית שוודית במשחק אחד.
מיד אחרי הדחתה של שוודיה ברבע גמר אליפות אירופה ב-2009, הודיעה סוונסון על פרישה מכדורגל מקצועני.
ביבליופוביה
ביבליופוביה היא הפחד או השנאה של ספרים. פחד כזה נובע לעיתים קרובות מפחד מההשפעה שיכולה להיות לספרים על החברה או התרבות. ביבליופוביה היא סיבה נפוצה לצנזורה ולשרפת ספרים. ביבליופוביה וביבליופיליה הן מילים הופכיות.
היסטוריה
בהרצאתו בקולג' בירקבק, טום שיפי שוחח על ביבליופוביה בימי הביניים. פחד זה התעורר כאשר בעלי מקצועות קרוא וכתוב, כמו אנשי דת, היו מנצלים את כוחם ומפחידים את ההמונים האנאלפביתים על ידי שליטתם בטקסטים כמו כתבים דתיים ומסמכים משפטיים. הוא הדגים זאת בדוגמאות מהספרות האנגלו-סכסית כדוגמת הספר "סיפורו של המחלן".
קרב סמולנסק (1812)
קרב סמולנסק היה הקרב הגדול הראשון במלחמת רוסיה–צרפת (1812). הקרב התרחש בין 16–18 באוגוסט 1812. הכוחות הלוחמים היו מצד אחד הגרנד ארמה בפיקודו של נפוליאון שמנה 45,000-50,000 חיילים ו-84 תותחים ומהצד השני הצבא הרוסי, תחת פיקודו של מיכאיל ברקלאי דה טולי, שמנה 30,000-35,000 חיילים ו-108 תותחים.
הקרב היה מבין הקרבות העקובים מדם בפלישה הצרפתית לרוסיה ובסופו של דבר הוכרע בניצחון צרפתי וכיבוש סמולנסק. עם זאת, הרס העיר מנע מהצרפתים להשתמש בה כבסיס אספקה להמשך התקדמותם.
קרב ויטבסק 26–27 ביולי
קרב ויטבסק נערך ב 26–27 ביולי. נפוליאון ניסה לכפות קרב כולל על הארמייה המערבית הראשונה עליה פיקד מיכאיל ברקלאי דה טולי. אחרי שהכוחות התעמתו ברקלאי החליט להסיג את הארמייה כדי להימנע מקרב כולל וכדי לאחד כוחות עם הארמייה המערבית השנייה בראשותו של הנסיך פיוטר בגרטיון שחנתה בסמולנסק.
אחרי הקרב נפוליאון התעכב בויטבסק עד 12 באוגוסט כדי לארגן מחדש את הגרנד ארמה. גנרל ז'אן אנדוש ג'ונו החליף את המלך ז'רום (הצעיר מבין אחיו של נפוליאון) בפיקוד על הקורפוס השמיני של הגרנד ארמה  והקורפוס הצטרף לצבא נפוליאון ב-4 באוגוסט ליד העיר אורשה.
מצב הצבא הצרפתי
אחרי חמישה שבועות של פעילות בלתי פוסקת מצבת הכוחות של הגרנד ארמה ירדה מ-375,000 ל-185,000 חיילים. הסיבות לכך היו מגוונות. הרוסים גרמו לאלפי אבדות בשורות הצבא הצרפתי המתקדם לתוך רוסיה. בנוסף, 90,000 חיילים תחת פיקודם של מרשל האימפריה ניקולה אודינו  והגנרלים לורנט דה גביו סאן-סיר  ז'אן-לואי אבנעזר רנייה וויקטור דה פיי דה לה טור-מאבורג  נשלחו למשימות שונות. סיבות נוספות היו מקרי עריקה רבים ורבבות מתים מרעב ומחלות, בעיקר דיזנטריה. החום הנורא של יולי צמצם את זמינות מקורות המים. סוסים של חילות הפרשים, סוסי משא ושוורים התפגרו כתוצאה מהעדר שטחי מרעה ומחסור במספוא. ולמרות כל זאת, הסיבה העיקרית לדילול בשורות הגרנד ארמה הייתה אחרת- הצורך להציב חילות מצב בערים, בכפרים ובמבצרים שנכבשו עד כה.
עימותים בצמרת הרוסית
הצבא הצרפתי הפולש השתלט על שטחים נרחבים. כתוצאה מכך התגלע משבר בפיקוד העליון הרוסי שהתחלק לשני מחנות. מחנה אחד, בראשות הנסיך פיוטר בגרטיון, קרא למתקפה מיידית כוללת נגד נפוליאון. הצאר אלכסנדר הראשון תמך במחנה זה וכך גם מרבית קציני הצבא. מחנה שני, שזכה לכינוי "הזרים", בראשות מיכאיל ברקלאי דה טולי, היה מורכב ברובו מקצינים ממוצא גרמני. מחנה זה תמך בהמשך הטקטיקה הקיימת של השהייה ונסיגה (מאוחר יותר טקטיקה זו תהפוך לשיטת האדמה החרוכה) במטרה להתיש את הצבא הצרפתי.
מתקפה רוסית
לברקלאי לא היה מודיעין על פריסת הכוחות של הגרנד ארמה. תכנונו היה לאגף את הקורפוס שבפיקודו של אז'ן דה בוארנה (בנו המאומץ של נפוליאון) בקרבת רודניה. ב-7 באוגוסט ברקלאי התקדם לכיוון רודניה ופאריצ'ה (כיום נקראת דמידוב). באותו היום כח קוזאקים בפיקודו של הרוזן מאטביי פלאטוב הנחיל תבוסה לכח פרשים צרפתי בפיקודו של הוראס דה לה פורטה  בקרבת אינקובו (Inkovo). הצרפתים ספגו כ-600 אבדות בקרב זה.
ב-8 באוגוסט ברקלאי קיבל מודיעין שגוי לפיו כוחותיו של אז'ן דה בוארנה נמצאים בפאריצ'ה וארגן את צבאו כך שמחציתו תפנה צפונה. כח הקוזאקים של פלאטוב חבר לכח של ברקלאי ובגרטיון קיבל פקודה לנוע לעבר וידרה (Vidra). בגרטיון סירב לפקודה בטענה שהכוחות הצרפתים בפיקודו של לואי ניקולא דאבו יסכנו את אגפו השמאלי. בגרטיון הכריז שכוחותיו רעבים וחולים והחזיר את צבאו לסמולנסק. ברקלאי לא הצליח למנוע זאת ממנו וארגן את כוחותיו כדי להתאים למצב החדש.
ב-11 באוגוסט ברקלאי נשאר במקומו וניהל קרבות מול פרשיו של ז'ואקים מירא (מבכירי חייליו של נפוליאון, נישא לאחותו הצעירה קרולינה בונפרטה). ב-12 באוגוסט סייריו של ברקלאי גילו שפאריצ'ה ריקה מאדם והוא שלח את פלאטוב לעקוב אחר תנועת הכוחות הצרפתים.
המתקפה הרוסית נכשלה עקב מחלוקות בקרב הגנרלים הרוסים, הפסיביות של ברקלאי וצעידות חסרות תכלית של הכוחות. התוצאה הייתה אובדן זמן יקר.
"התמרון של סמולנסק"
נפוליאון ציפה שהרוסים יתקדמו למתקפה ושבשלב זה הגרנד ארמה יסגור עליהם מכל הכיוונים וישמיד את הצבא הרוסי. נפוליאון הורה על מרשל האימפריה ז'אק מקדונלד לחצות את נהר דווינה כדי לסייע לניקולה אודינו. כמו כן הורה על אודינו ולורנט דה גביו סאן-סיר לתקוף את כוחותיו של הנסיך פיטר ויטגנשטיין  שעמד בראש כח של 20,000 חיילים רוסים וזאת כדי למנוע ממנו לסייע לברקלאי. נפוליאון תכנן מהלך שנודע לימים כ"תמרון של סמולנסק"- תוכנית שמטרתה הייתה לאגף את ברקלאי מדרום, לחתוך את קווי האספקה של הרוסים מכיוון מוסקבה ועל ידי כך להשמיד את הצבא הרוסי ולהביא לסיום המלחמה.
שני טורי הגרנד ארמה
הצבא הצרפתי התקדם בשני טורים גדולים בפיקודם של נפוליאון ולואי ניקולא דאבו. הטור של נפוליאון כלל את חיל הפרשים בפיקודו של ז'ואקים מירא, המשמר האימפריאלי (יחידת העילית של הגרנד ארמה), הקורפוס השלישי  והקורפוס הרביעי. הטור התכונן לחציית הדנייפר ליד רוסאסנה (Rosasna).
הטור של דאבו כלל את הקורפוס הראשון, הקורפוס החמישי והקורפוס השמיני  של הגרנד ארמה. הטור התכונן לחציית הדנייפר באורשה.
כוח הנדסה בפיקודו של הגנרל ז'אן בטיסט אבלה הקים גשרים צפים על הדנייפר סמוך לרוסאסנה בלילה שבין 13 ל-14 באוגוסט. עם שחר הגרנד ארמה עם מצבת של 175,000 חיילים החל לצעוד במהירות לעבר סמולנסק.
נסיגה רוסית לסמולנסק
ברקלאי השאיר בקרסנוי את הדיוויזיה ה-27 בפיקודו של גנרל-מיור דמיטרי נברובסקי  יחד עם פרשים וארטילריה. הכח מנה 5,500-7,200 חיילים, 1,500 פרשים, ו 10–14 תותחים.
ב-14 באוגוסט כח צרפתי שמנה 20,000 חיילים בפיקודם של ז'ואקים מירא ומישל נה תקף את הרוסים בקרסנוי. התיאום הלקוי בין הרגלים והפרשים הצרפתים איפשר לרוסים לחמוק. הרוסים ספגו 1,500-2,300 אבדות ו-7 תותחים הושמדו. הצרפתים מנו 500 הרוגים. לצרפתים היו הזדמנויות להשמיד את הצבא הרוסי אך הם לא השכילו לנצל אותן. נברובסקי נסוג לסמולנסק וסגר אחריו את שערי העיר.
הקרב בקרסנוי גרם לכך שהצרפתים לא הצליחו לתפוס את סמולנסק במהלך מהיר. כישלון זה גרר עיכוב הרסני לתוכניות הפלישה של נפוליאון.
תנועות הצבא הרוסי
נברובסקי המתבצר בסמולנסק ביקש מבגרטיון סיוע. הוא קיבל כתגבורת את הקורפוס השביעי בפיקודו של ניקולאי ראיבסקי. התגבורת הגיעה בבוקר 15 באוגוסט כדי להגן על גדתו הדרומית של הדנייפר סמוך לסמולנסק.
ברקלאי, שחשב שהמתקפה הצרפתית בקרסנוי ב-14 באוגוסט הייתה חלק ממהלך נסיגה של נפוליאון, תכנן לתפוס את ויטבסק. הוא הורה לבגרטיון לנוע דרומה לאורך הדנייפר. בגרטיון סירב בטענה שסמולנסק וכוחותיהם של נברובסקי וראיבסקי בסכנה. לאחר מכן בגרטיון קיבל אישור לעבור לגדה הדרומית של הדנייפר בקאטאן (Katan) והכוח של דמיטרי דוקטורוב הצטרף אליו.
ברקלאי לא ידע מה מיקומו של נפוליאון ופעל באופן הססני. הצאר אלכסנדר העביר את הפיקוד לברקלאי, הורה לו להגן על סמולנסק ועזב את החזית. ברקלאי החליט להעביר את הכוחות שלו ושל בגרטיון מויטבסק לסמולנסק. נפוליאון מצדו החליט על עצירה של 24 שעות.
קרב סמולנסק
סמולנסק היא עיר מבצר היסטורית ובמרכזה עובר הדנייפר. העיר הייתה מוגנת בבאסטיונים ובחומת אבן עבה וחיו בה כ-12,600 איש. בקתדרלת סמולנסק נשמר איקונין של הקדוש לוקאס. האיקונין נחשב לאחד מהמקודשים ביותר עבור הנצרות האורתודוקסית. נפוליאון הניח שהרוסים יילחמו מחוץ לעיר כדי להימנע מפגיעה באיקונין, הנחה שהתבררה כשגויה. כשהצרפתים הגיעו לחומות העיר ב-16 באוגוסט הם נתקלו בעיר מוגנת היטב. בגרטיון פיקד על מגיני העיר ולאחר מכן הגיע גם ברקלאי.
הקרב המרכזי נערך ב-16 באוגוסט. כח חלוץ של הגרנד ארמה הצליח לכבוש שניים מפרברי העיר אך נכשל במשימתו למשוך את הצבא הרוסי אל מחוץ לחומות העיר. נפוליאון הורה על מתקפה כוללת של שלושה קורפוסים בסיוע אריטלריה. ההפצצה הארטילרית הכבדה העלתה את העיר באש. לצרפתים לא היו סולמות או אמצעי טיפוס אחרים ואש ארטילרית רוסית ניתכה עליהם. עם רדת הלילה העיר בערה באש.
ברקלאי החליט לסגת כדי לשמור על צבאו. הוא הורה על הריסת מצבורי התחמושת והגשרים והשאיר אחריו כח קטן שמטרתו הייתה להחזיק מעמד יומיים ולחפות על נסיגת הצבא הרוסי המרכזי. ב-17 באוגוסט, עם שחר, כוחות פולנים של הגרנד ארמה הבקיעו את חומות העיר ובתוך שעות בודדות הצבא הצרפתי צעד פנימה. העיר נהרסה כמעט לחלוטין. ברקלאי חיכה עם צבאו מעבר לדנייפר ועיכב את הכוחות הצרפתים שלבסוף חצו את הדנייפר בליל 18 באוגוסט.
תוצאות הקרב
הקרב הוכרע בניצחון צרפתי וכיבוש סמולנסק. יחד עם זאת, הרס העיר מנע מהצרפתים להשתמש בה כבסיס אספקה להמשך התקדמותם. הפצצות הארטילריה הצרפתית שרפו את העיר מן היסוד. מבין 15,000 תושבי העיר בתחילת הקרב בסופו נותרו רק 1,000 בין החורבות העשנות. היה זה אחד מהקרבות העקובים מדם בפלישה הצרפתית לרוסיה. בעיות הלוגיסטיקה של הגרנד ארמה החריפו אף יותר כשהרוסים החלו ליישם במרץ את טקטיקת ההאדמה החרוכה.
אבדות
נפולאיון טען שהכוחות הצרפתים ספגו 700 הרוגים ו 3,100-3,200 פצועים. הערכה זו שנויה במחלוקת. ידוע שהקורפוס הראשון לבדו איבד 6,000 חיילים. הערכות ההיסטוריונים נעות בין 4,200-10,000 הרוגים בשורות הגרנד ארמה. מקורות רוסים טוענים שמספר האבדות בקרב הצרפתים היה 20,000.
Altera pars Petri
Altera pars Petri (בלטינית: "החלק השני של פטרוס"), ביטוי בשפה הלטינית, המתאר באופן מחמיא אדם בעל תכונות נעלות של חכמה, רציונליזם ושיקול-דעת.
הביטוי שידוע גם בצורה המקוצרת "Secunda Petri" נוצר בעקבות ספרו של הוגה הדעות הצרפתי, פטרוס רמוס (1515-1572), "דיאלקטיקה"; רמוס שהיה הומניסט בהשקפתו, עסק בלוגיקה ונחשב לרפורמיסט בתחום החינוך וההשכלה.
חלקו השני של הספר עוסק ב"כושר השיפוט" של האדם; מכאן שכל בן-אנוש שהתברך במידות של כושר שיפוט, הבא לידי ביטוי בשיקול דעת נבון וחשיבה לוגית ורציונלית, זכאי לכינוי הזה.
שמואלי-2
שמואלי-2 הוא אלבום הבכורה של הזמר החסידי-אמריקאי שמילי אונגר. האלבום יצא ב-2016 והוא כולל 10 רצועות.
עטיפת האלבום הופיעה ב-4 גרסאות צבע (שחור, לבן, ירוק וירוק בהיר).
בספטמבר 2016 יצא הסינגל-קליפ הראשון מתוך האלבום "רחמנא". לשיר 'אשר בחר' הוציא שמילי גרסה נוספת בדואט משותף שלו עם ישראל אדלר. לשיר "אמת" הוציא שמילי גרסת לייב מתוך ההופעה בישראל.
מאוואשי
מאוואשי (ביפנית: 廻し) הוא הבגד אותו לובשים מתאבקי הסומו (הנקראים ריקישי). בגד מינימליסטי זה הוא בעל חשיבות רבה מאוד בקרבות, משום שאסור לו ליפול מגופו של המתאבק, דבר הגורם לפסילתו. אך הדבר נדיר מאוד, שכן כורכים את המאוואשי היטב סביב גופם של מתאבקי הסומו בהיעדר כל ספק שיישאר צמוד לגופם.
קתרינה וודוויל
קתרינה וודוויל (באנגלית: Katherine Woodville או Wydville) דוכסית בקינגהאם, (1458- 18 במאי 1496) הייתה אשת אצולה אנגלית מימי הביניים. קתרינה הייתה גיסתו של אדוארד הרביעי, מלך אנגליה, ואשתו של הנרי סטאפורד, הדוכס השני מבקינגהאם.
משפחתה וצעירותה
קתרינה הייתה בתם של הברון ריצ'רד וודוויל וז'אקטה מלוקסמבורג, וככל הנראה הייתה הצעירה מבין 15 ילדיהם. אחותה הבכורה אליזבת כבר הייתה בעת לידתה נשואה לסר ג'ון גריי ואמא לשניים. מעט מאוד ידוע על ילדותה של קתרינה, שככל הנראה גדלה והתחנכה ביחד עם אחותה מרי, המבוגרת ממנה בשנתיים. ייתכן שקתרינה הייתה נשארת בת אצולה אלמונית ממעמד נמוך ונישאת בהתאם, אילולי נישואיה של אחותה אליזבת לאדוארד הרביעי בשנת 1464, לאחר שהתאלמנה מבעלה במהלך מלחמת השושנים.
נישואיה
אדוארד הרביעי דאג לקדם את בני משפחתו, בין השאר על ידי נישואי כמה מהאחים לבית וודוויל למשפחות האצולה. מעט לפני הכתרתה של אליזבת למלכה ב-1465, נישאה קתרינה בת השש להנרי סטפורד, דוכס בקינגהאם בן ה11. לפי דומיניק מנצ'יני, הדוכס הצעיר התרעם על הנישואים למישהי ממעמד נמוך משלו. לאחר נישואי אדוארד ואליזבת, הועברו הנרי, עם אשתו קתרינה ואחיו הצעיר לחסותה של המלכה.
דוכסית בקינגהאם
בשנת 1473, בגיל 17, קיבל הנרי את סמכויות תפקידו כדוכס בקינגהאם באופן רשמי, ועבר עם קתרינה לאחוזתם. נראה שהדוכס הצעיר לא היה מקורב במיוחד למלך, שכן הוא הוזמן לבירה לעיתים רחוקות בלבד ושהה רוב הזמן באחוזתו. לזוג היו 5 ילדים:
נארווה טרנס
נארווה טרנס הוא מועדון כדורגל אסטוני, המשחק בעיר נארווה שבאסטוניה. המועדון משחק בליגת העל האסטונית.
קתרינה וודוויל
דוכסית בקינגהאם
לאחר מותו של אדוארד הרביעי, היה הנרי סטפורד דמות מפתח במהומה סביב ניסיונו של אחי המלך המנוח, ריצ'רד דוכס יורק, להכתיר את עצמו למלך אנגליה על חשבון אחייניו, הנסיכים שבמצודה- בניה של אליזבת וודוויל. דוכס בקינגהאם תמך בתחילה בריצ'רד והיה יד ימינו, אך מאוחר יותר מסיבות לא ברורות, פנה כנגדו. הדוכס נעצר והוצא להורג בנובמבר 1483, עם עלייתו של ריצ'רד השלישי לשלטון. הדוכסית ובנה הצעיר הנרי נתפסו נלקחו ללונדון.
דוכסית בדפורד
מעמדה של קתרינה השתנה פעם נוספת עם ניצחונו של הנרי השביעי על ריצ'רד השלישי בקרב בוסוורת'. קתרינה נישאה לג'ספר טיודור, דודו של המלך החדש, שהוכתר לדוכס בדפורד. המשטר החדש חנן את דוכס בקינגהאם המנוח, והעניק לקתרינה את זכויותיה ואת חלקה בצוואת בעלה. הסכום הלא מבוטל שהגיע לידיה ביסס את מעמדו של בעלה כנציגו של המלך בווילס. ג'ספר טיודור נפטר ב-21 בדצמבר 1491. בצוואתו הזכיר את קתרינה במשפט יחיד, כבדרך אגב. לקתרינה וג'ספר לא היו ילדים משותפים.
נארווה טרנס
היסטוריה
בשנת 1992 הוקמה ליגת העל של אסטוניה, לאחר שאסטוניה קיבלה עצמאות מברית המועצות. המועדון משחק ברציפות בליגת העל של אסטוניה משנת 1992.
קתרינה וודוויל
שנותיה האחרונות
ב-24 בנובמבר 1496, נישאה קתרינה בשלישית לריצ'רד וינגפילד, אדם שהיה צעיר ממנה ב-12 שנים. ווינגפילד עבד ככל הנראה בשירותה של הדוכסית לפני נישואיהם. השניים נישאו ללא אישור מלכותי, והקנס על כך לא שולם עד למותה של קתרינה בשנת 1497, והועבר לבנה הבכור אדוארד.
נארווה טרנס
היסטוריה
בעונת 1993/1994 הגיע לגמר הגביע האסטוני והפסיד לקבוצת נורמה טאלין. בעונת 1994/1995 הגיע לחצי גמר הגביע האסטוני והפסיד לקבוצת לנטנה טאלין.
בעונת 2000 סיים את הליגה במקום החמישי והעפיל בפעם הראשונה למפעלים האירופאיים במסגרת גביע אופ"א בעונת 2001/2002. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת אלפסבורג משוודיה והודח מהטורניר. בעונה זו זכה בפעם הראשונה בגביע של אסטוניה.
קתרינה וודוויל
שנותיה האחרונות
אף על פי שנישא בשנית, זכר וינגפילד את אשתו הראשונה ובצוואתו ביקש לקיים מיסות למען נשמתה.
אזכורים בספרות
קתרינה וודוויל היא מהדמויות שנעלמו מהתיעוד הספרותי וההיסטורי באופן יחסי. למרות זאת, היא הדמות הראשית ברומן ההיסטורי של סוזן היגנבות'ן "הכתר הגנוב" שיצא ב-2010, ונזכרת בקצרה ברומנים התקופתיים של פיליפה גרגורי "המלכה הלבנה", "המלכה האדומה" ו"הנסיכה הלבנה".
נארווה טרנס
היסטוריה
בעונת 2006 סיים את הליגה במקום השני, המקום הגבוה ביותר עד להיום. בעונת 2006/2007 הגיע לגמר הגביע האסטוני והפסיד לקבוצת לבדיה טאלין. בעונת 2007/2008 הגיע לרבע גמר הגביע האסטוני והפסיד לקבוצת לבדיה טאלין. בעונה זו שיחק בגביע אופ"א. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת הלסינגבורג משוודיה והודח מהטורניר.
בעונות 2008, 2009, 2010, 2011 סיים את הליגה במקום השלישי. בעונת 2008/2009 הגיע לחצי גמר הגביע האסטוני והפסיד לקבוצת פלורה טאלין. בעונת 2009/2010 הגיע לשמינית גמר הגביע האסטוני והפסיד לקבוצת לבדיה טאלין. בעונה זו שיחק בליגה האירופית. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת רודר ולניה מסלובניה והודח מהטורניר.
בעונת 2010/2011 הגיע לגמר הגביע האסטוני והפסיד לקבוצת פלורה טאלין. בעונה זו שיחק בליגה האירופית. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת מייפה מפינלנד והודח מהטורניר. בעונת 2011/2012 הגיע לגמר הגביע האסטוני והפסיד לקבוצת לבדיה טאלין. בעונה זו שיחק בליגה האירופית. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת רבוטניצ'קי קומטל סקופיה ממקדוניה והודח מהטורניר.
בעונת 2012 סיים את הליגה במקום הרביעי. בעונת 2012/2013 הגיע לחצי גמר הגביע האסטוני והפסיד לקבוצת פלורה טאלין. בעונה זו שיחק בליגה האירופית. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת אינטר באקו מאזרבייג'ן והודח מהטורניר. בעונת 2013/2014 שיחק בליגה האירופית. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת יבלה משוודיה והודח מהטורניר. בעונת 2018/2019 זכתה הקבוצה בפעם השנייה בגביע.
קליפורד לויק
קליפורד לויק דיאם (באנגלית: Clifford Luyk Diem; נולד ב-28 ביוני 1941) הוא כדורסלן ומאמן עבר ספרדי יליד-ארצות הברית, ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בריאל מדריד בין השנים 1962 ו-1978. הוא שיחק כדורסל במכללות עבור אוניברסיטת פלורידה. הוא נבחר בדראפט 1963 על ידי ניו יורק ניקס מה-NBA, אך מעולם לא שיחק משחק עונה סדירה בליגה. הוא חתם בקבוצת הפאר הספרדית ריאל מדריד, עזר לה להפוך לקבוצת הכדורסל האירופית הדומיננטית של שנות ה-60, וזכור בזכות הסמל המסחרי שלו, זריקת הוו.
לויק נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות פיב"א בשנת 1991 ול-50 התורמים הגדולים ליורוליג ב-2008.
שנים מוקדמות
לויק נולד בסירקיוז, ניו יורק, לאב יליד הולנד ולאם ילידת שווייץ. הוא למד בבית הספר התיכון ורנון-ורונה-שריל בוורונה, ניו יורק, שם הפך לסנטר הכוכב של בית הספר. כסיניור, בשנתו האחרונה בבית הספר, הוא קלע 488 נקודות ב-18 משחקים, ממוצע של 27.1 נקודות למשחק.