cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיילדת (סדרת טלוויזיה)
יוצרת הסדרה היא היידי תומאס שהתבססה על זכרונותיה של ג'ניפר וורת', שעבדה יחד עם נזירות אנגליקניות באיסט אנד שבלונדון. המסדר Community of St. John the Divine הוקם כמסדר של נזירות אחיות ב-1849. הממואר הורחב והוא כולל מקרים נוספים שהתרחשו באותה תקופה. הסדרה מתארת את חיי היום יום של קבוצת מיילדות בשכונת פופלר, ולמאורעות מאותה עת יש השפעה ישירה ועקיפה על הדמויות ועל קווי העלילה. האירועים המתרחשים בסדרה כוללים את ההשפעות של ההגירה והבייבי בום שבעקבות מלחמת העולם השנייה, והקמת שירות הבריאות הלאומי (NHS) ב-1948; שימוש בגז ואוויר להקלה על כאבים, בעונה השנייה מתרחש מקרה של מציאת נפל תחמושת. בעונה הרביעית תואר מקרה של הגירת ילדים, וחשש ממלחמה גרעינית. בעונה החמישית התייחסו לשערוריית התלידומיד ותחילת השימוש בגלולה למניעת היריון.
העונה הראשונה של הסדרה "מיילדת" זכתה לרייטינג גבוה מאוד, והיא הייתה לסדרת הדרמה המצליחה ביותר בערוץ BBC One מאז שנת 2001. חמש עונות נוספות שודרו מדי שנה, וכן פרק ספיישל חג המולד נוצר מאז 2012. בארצות הברית שודרה הסדרה בערוץ PBS החל מ-30 בספטמבר 2012. בדצמבר 2015 פורסם כי הוזמנה עונה שישית בת 8 פרקים ופרק ספיישל חג המולד לשידור בתחילת 2017. בנובמבר 2016 הודיעה מנהלת התוכניות של ה-BBC, שארלוט מור, כי מתוכננות שלוש עונות נוספות של הסדרה, שעלילתה תתרחש עד שנת 1965.
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות הן בבריטניה והן בארצות הברית, ומתחילת שידור הסדרה היא זכתה בפרסים והייתה מועמדת לפרסים רבים. התוכנית זכתה לשבחים על התמודדותה במגוון נושאים אקטואליים, חברתיים, תרבותיים וכלכליים בהם קהילות מקומיות, הפלה טבעית, מות עובר, הפלה מלאכותית והריונות בלתי רצויים, מומים מולדים, עוני, מחלות ומגפות, זנות, גילוי עריות, דת ואמונה, גזענות ודעות קדומות, אלכוהוליזם, נכויות, הומוסקסואליות שהייתה אז בלתי חוקית, ואהבת אם, אהבת אב ואהבה רומנטית.
תקציר עלילה
הסדרה מגוללת את קורותיה של ג'ני לי, צעירה שהוסמכה למיילדות, ועבודתן של המיילדות בבית נונאטוס, מנזר של אחיות השייכות למסדר דתי אנגליקני. המיילדות מתמודדות עם הבעיות הרפואיות של האוכלוסייה בשכונת פופלר בלונדון, החיים בעוני מרוד באיסט אנד בשנות החמישים של המאה העשרים. הנזירות והמיילדות מבצעות תפקידי סיעוד שונים ברחבי הקהילה. כשבכל חודש נולדים בין שמונים למאה תינוקות בפופלר, עיקר עיסוקן הוא במיילדות ובעזרה לנשים בטיפול ברכים הנולדים.
דמויות וצוות השחקנים
הסדרה "מיילדת" מבוססת על זכרונותיה של ג'ניפר וורת'. ונסה רדגרייב מגלמת בקולה את וורת' המבוגרת, וכן היא הופיעה בפרק ספיישל חג המולד של שנת 2014.
ג'ני אובצ'ארוב
ג'ני אובצ'ארוב (בשוודית: Jenny Ovtcharov; נולדה בשם Jenny Mellström ב-1 באוקטובר 1988) היא טניסאית שולחן שוודית.
קריירה
אובצ'ארוב גדלה בעיר אומאו שבצפון שוודיה, שם החלה את קריירת טניס השולחן שלה. היא הייתה אלופת שוודיה בטניס שולחן בשנים 2002, 2003 ו-2004. היא שיחקה בנבחרת הנשים של שוודיה בטניס שולחן במשך 8 שנים.
חיים אישיים
ב-2013 נישאה לטניסאי השולחן הגרמני דימיטרי אובצ'ארוב. ב-2016 נולדה לשניים בת.
יואב גולן
יואב גולן (לוי) (1947 – 2007), היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, מפקד חטיבת שריון, ראש מחלקת תכנון אסטרטגי באגף המבצעים ונספח צה"ל בארגנטינה.
קורות חייו
גולן נולד בישראל בשנת 1947 בפתח תקווה וגדל בחולון. עם גיוסו לצה"ל התנדב לסיירת שקד. בסיירת עבר גולן מסלול הכשרה כלוחם וכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס סיור. עם תום המסלול יצא לקורס קציני חי"ר ובסופו שב לסיירת כמפקד מחלקה. גולן פיקד על מחלקתו במלחמת ששת הימים בקרבות בחזית סיני. בין היתר היה זה גולן שכבש את האזור הסמוך לתעלת סואץ שעליו נבנה לימים מוצב "טמפו". ב-1970 הוביל גולן כוח מן הסיירת בפשיטה בירדן שבמהלכה הרג הכוח מספר מחבלים פלסטינים. באותה שנה במהלך מבצע "סרג'נט" נפצע גולן באורח קשה, והוא כבר מפקד פלוגה בסיירת שקד, כאשר כוח בפיקודו התגלה על ידי המצרים בעת שחצה את תעלת סואץ. שנה לאחר מכן נפצע גולן בשנית בעת פעולה ברצועת עזה. בתפקידו הבא שימש כקצין מבצעים פיקודי בדרגת סרן תחת אלוף פיקוד הדרום אריאל שרון.
גולן לחם במבצע קינוח לכיבוש החרמון, כשהוא מטפס ברגל עם חפ"ק המח"ט במעלה החרמון. החל משעה 02:45 בערך היה חפ"ק המח"ט תחת אש הסורים. לפנות בוקר, משהתרבו הנפגעים וההרוגים בקרב כוחות לוחמי החטיבה, ומשנפצעו מפקד החטיבה אל"ם אמיר דרורי ומפקד גדוד 51, סא"ל יהודה (יודק'ה) פלד, לקח גולן את הפיקוד על כל כוחות החטיבה שהשתתפו בקרב.. למרות התנאים הקשים ותחושת הכאוס ששררה במהלך הקרב דבק גולן במשימה, ניסה להבין היכן נמצאים הכוחות, הפעיל את יחידות הסיוע הארטילרי והורה לצאת לכיבוש הסופי של הרכס שהוביל למוצב החרמון הישראלי.. לאחר שוידא כי אין עוד לוחמים בגבעה 17, שטח המפתח עליו התבצרו לוחמי הקומנדו הסורי, הפעיל גולן ארטילריה כבדה על הגבעה ועל מוצב החרמון, מהלך, שבנוסף לקרב העיקש שניהלו לוחמי גולני בפיקוד יועד זליבנסקי בגבעה 16, הכריע את הכוחות הסורים ואת הקרב. בשעה 10:35 בבוקר דיווח גולן לפיקוד הצפון כי- "אנחנו למעלה הדגלים שלנו מתנופפים ברוח." לימים העיד אל"ם במילואים משה גבעתי, אשר חקר את המערכה בחרמון, כי מפקד חטיבת גולני במלחמה, האלוף אמיר דרורי הצר בפניו על כך שלא המליץ כי יוענק לגולן צל"ש על תפקודו בקרב. גם האלופים יצחק חופי, אלוף פיקוד הצפון במלחמת יום הכיפורים, והאלוף אורי שמחוני, קצין האג"ם הפיקודי, המליצו, משנתגלה כי גולן חולה במחלת הסרטן, כי יוענק לו צל"ש. צה"ל דחה את הבקשה.
לאחר כמחצית השנה מסיום המלחמה, קיבל גולן את הפיקוד על גדוד 51 של חטיבת גולני ופיקד עליו בשנים 1974–1976, בהמשך שימש סגן מפקד החטיבה דאז אורי שגיא. לאחר מכן שימש כמפקד חטיבת יפתח בדרגת אלוף-משנה. כן שימש גולן כראש מחלקת תכנון אסטרטגי באגף מבצעים. בתפקידו האחרון בצה"ל שימש גולן כנספח צה"ל בארגנטינה. בשירות המילואים שירת במלחמת לבנון הראשונה כקצין מבצעים בפיקוד הצפון. עם שחרורו מצה"ל הפך לאיש עסקים מצליח והקים חברת כוח אדם משגשגת והתגורר ברמת השרון. בשנת 2007 נפטר ממחלת הסרטן.
מדד הידרופתיות
מדד הידרופתיות (באנגלית: Hydropathy Index), הוא השינוי באנרגיה החופשית המתרחש במולקולה כאשר היא עוברת מסביבה הידרופובית לסביבה הידרופילית, ומהווה הלכה למעשה מדד למידת ההידרופיליות או ההידרופוביות שלה. כאשר המדד שלילי, משמעות הדבר היא שהמעבר הביא לשחרור אנרגיה חופשית, או במילים אחרות, שהמולקולה מתמוססת בקלות רבה יותר בסביבה החדשה בהשוואה לסביבה הקודמת. מדד חיובי, לעומת זאת, משמעותו שכדי להעביר את המולקולה לסביבה החדשה יש להשקיע אנרגיה. המדד מיוצג ביחידות של יחידת אנרגיה ליחידה מולרית, בדרך-כלל kcal/mol.
הסבר כימי-פיזיקלי
כל מולקולה מאופיינת במדד הידרופתיות הייחודי לה, בתנאים של סביבת מוצא, סביבת יעד ותנאים פיזיקליים מוגדרים (טמפרטורה ולחץ). ככלל, ככל שיש במולקולה קבוצות קוטביות רבות יותר, היא תאופיין במדד הידרופתיות שלילי יותר, שכן הן יוצרות קשרי מימן רבים עם מולקולות המים של הסביבה, ואילו ככל שיש למולקולה יותר קבוצות ארומטיות, מדד ההידרופתיות שלה יהיה חיובי יותר.
שימושים במחקר
למדד ההידרופתיות חשיבות רבה במחקר ביוכימיה של חלבונים ובהנדסה גנטית, לבחינת מידת ההידרופיות או ההידרופיליות של חומצות האמינו השונות, ושל רצפים שלהן. לדוגמה, מציאת מדד הידרופתיות חיובי ברצף של כעשרים חומצות אמיניות המצוי בחלבון טראנסממברנלי, רומז לכך שהוא חוצה את קרום התא ההידרופובי מקצה לקצה במבנה של סליל אלפא, שכן זהו עוביה של הממברנה הכפולה בעולם החי, ואילו מציאת רצפים בעלי מדד שלילי, מהווה רמז להיותם ממוקמים בחלבון באזור הבא במגע עם סביבה מימית, כמו הציטופלזמה או הסביבה החוץ-תאית. הערכת ההידרופתיות של רצף חומצות האמינו של חלבון קרומי יכולה לסייע לחוקר להעריך את המבנה המרחבי שלו, ולקבל מושג על המכוונות בה הוא ממוקם בקרום. מידע זה הוא רב ערך בחקר החלבונים, ולו תועלת יישומית רבה במחקר הביורפואי בפרט והביוטכנולוגי בכלל.
פרנץ החמישי, דוכס מודנה
פרנץ החמישי, דוכס מודנה (1 ביוני 1819 – 20 בנובמבר 1875), היה דוכס מודנה בין השנים 1846–1859, ולאחר מכן הודח משלטונו במהלך איחוד איטליה.
ביוגרפיה
פרנץ נולד ב-1 ביוני 1819 במודנה, לפרנץ הרביעי, דוכס מודנה ולמריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה בתם של ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה ומריה תרזה מאוסטריה-אסטה, מלכת סרדיניה. בשנת 1836 קיבל פרנץ תואר אביר מסדר גיזת הזהב, ובשנת 1839 קיבל את צלב האביר הגדול של מסדר האריה ההולנדי.
בשנת 1840 מתה אמו מריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה, ופרנץ הפך לטוען לכתר הבריטי, אך כמו שאר המונרכים היעקוביטים מאז מותו של הנרי בנדיקט סטיוארט, לא ניסה לפעול כדי להשיגו.
ב-30 במרץ 1842 התחתן פרנץ עם אדלגונדה, נסיכת בוואריה, בתם של לודוויג הראשון, מלך בוואריה ותרזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, אולם נולדה להם רק בת אחת בשנת 1848 - אנה ביאטריקס, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה, והיא מתה בגיל שנה.
בשנת 1859 פלשו צבאות צרפת וסרדיניה לדוכסות, כחלק ממלחמת אוסטריה-סרדיניה, ופרנץ ברח בעקבות זאת לווינה. ב-18 במרץ 1860 הודיע ויטוריו אמנואלה השני, מלך סרדיניה, על צירוף דוכסות מודנה לממלכת סרדיניה, כחלק מאיחוד איטליה.
רוברט לינדזי (שחקן)
רוברט לינדזי סטיבנסון (באנגלית: Robert Lindsay Stevenson; מוכר בשם רוברט לינדזי; נולד ב-13 בדצמבר 1949) הוא שחקן אנגלי. הוא מוכר מתפקידיו בתיאטרון ובטלוויזיה בהם הופעות עם הלהקה השייקספירית המלכותית ובמחזות מוזיקליים, וכן מהופעות בתפקיד וולפי סמית בסיטקום "האזרח סמית", קפטן פליו בסדרה "הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן", ובן הרפר בסדרה הקומית "המשפחה שלי". לינדזי זכה בפרס באפט"א לטלוויזיה, בפרס טוני ובשלושה פרסי אוליבייה.
פרנץ החמישי, דוכס מודנה
ביוגרפיה
לאחר הדחתו משלטונו חי פרנץ בעיקר באוסטריה, אולם מדי פעם היה שוהה באחוזתו בבוואריה, ובשנת 1864 אף ערך טיול במזרח התיכון. ב-20 בנובמבר 1875 מת פרנץ בווינה, והוריש את תאריו ונחלותיו לדודנו פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה.
רוברט לינדזי (שחקן)
קורות חייו
לינדזי נולד באילקסטון שבדרבישייר לג'ויס (דאנמור) ונורמן סטיבנסון. הוא בן למשפחה בת שלושה ילדים. אביו היה יוצא צבא שנלחם במלחמת העולם השנייה הוא שירת באחת משולות המוקשים הראשונות שיצאו ביום הפלישה לנורמנדי.
הוא למד בבית הספר לבנים "גלדסטון" ואחר כך נרשם לחוג לדרמה בקולג' קליירנדון שבנוטינגהאם, שבכוונתו להיות מורה לדרמה. חברים שלו בתיאטרון "נוטינגהאם פלייהאוס" עודדו אותו להרשם לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), והוא התקבל בסיוע מענק ממשלתי. עם סיום לימודיו עבד כמדריך דיבור בלהקת תיאטרון רפרטוארי באסקס, ולאחר מכן הצטרף ללהקת תיאטרון אזורית.
קריירה
בין הופעותיו הראשונות של לינדזי היו בסרטי הקולנוע "That'll Be the Day" (מ-1973), "Three for All" (מ-1975) וב-"Adventures of a Taxi Driver" (מ-1976). הוא בלט בהופעתו בתפקיד ג'ייקי סמית', קוקני בטלן, בסדרה הקומית של ITV ששודרה בין השנים 1975 ו-1977. הוא כיכב בתפקיד הראשי, וולפי סמית', בסיטקום של ה-BBC "האזרח סמית" בשנים 1977 עד 1980.
לקראת סיום הסדרה "האזרח סמית" לוהק לינדזי לתפקידים בסדרה של המחזות השייקספירים שהופקו על ידי ה-BBC בהם ליסנדר ב"חלום ליל קיץ" (1981), פביאן ב"הלילה השנים עשר" (1980) ובנדיק ב"מהומה רבה על לא דבר" (1984). ב-1983 שיחק בתפקיד אדמונד בהפקה של "גרנדה טלוויז'ן" של המחזה "המלך ליר" בכיכובו של סר לורנס אוליבייה.
ב-1996 שיחק לינדזי בתפקיד הראשי במחזה "בקט" מאת ז'אן אנוי לצדו של דרק ג'קובי בתפקיד המלך הנרי השני. על תפקיד זה זכה לינדזי בפרס אוליבייה נוסף. ב-1997 זכה בפעם השלישית בפרס אוליבייה כשהופיע בתפקיד פייגין בהפקה המחודשת בלונדון של המחזמר "אוליבר!" בהפקת קמרון מקינטוש בתיאטרון "לונדון פאלאדיום".
ב-1997 הופיע לינדזי בסרט הקולנוע "חיות רעות" וב-1998 שיחק בסרט "לתפוס את ג'ק". במיני-סדרה "הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן" על פי ספריו של ס. ס. פורסטר לוהק לינדזי בתפקיד קבוע של קפטן פיליו. ב-1999 גילם את פייגין בעיבוד לרומן "אוליבר טוויסט" של רשת ITV.
התפקיד שגילם לינדזי במשך תקופה ארוכה ביותר היה בן הארפר בסיטקום הפופולרי של ה-BBC "המשפחה שלי" ששודר משנת 2000 ועד 2011. זואי ואנאמייקר שיחקה לצדו בתפקיד אשתו סוזן הארפר.
באוקטובר 2005, כיכב לינדזי בסדרת הדרמה "יריחו" של ITV, אודות בלש הסקוטלנד יארד החוקר רצח וחטיפה בסוהו שבלונדון בשנות החמישים של המאה העשרים. בינואר ובפברואר 2006 הופיע לינדזי בשני סרטי טלוויזיה מאת סטיבן פוליאקוף "חברים ותנינים" ו"בתו של גדעון" ששודרו ב-BBC One, בהם גילם את הדמות סנית', והיה השחקן היחיד שהשתתף בשני הסרטים.
לינדזי גילם את ראש הממשלה הבריטי טוני בלייר בדרמה הסטירית "A Very Social Secretary" וגם בדרמה " The Trial of Tony Blair" של ערוץ 4. ב-2003 השתתף בפרק בסדרה "פשוט נהדרת", והיה הקריין בסדרת הדוקו-דרמה "Seven Wonders of the Industrial World".
לינדזי השתתף בתוכנית הפודקאסט של ריקי ג'רווייס, וב-2006 שיחק בעונה השנייה של התוכנית "ניצבים" (גם של ג'רווייס) בתפקיד עצמו בגרסה יהירה ומרושעת. עוד שיחק לינדזי בקומדיה הרומנטית "וימבלדון - אהבה בלבן" בתפקיד מנהל מועדון טניס המעסיק את פיטר קולט. ב-2007 שיחק לינדזי בתפקיד ארצ'י רייס במחזה "הבדרן" מאת ג'ון אוסבורן, תפקיד שגילם לורנס אוליבייה ב-1957. ב-2009 השתתף בסיטקום רדיופוני של רדיו 4 בשם "Electric Ink" מאת אליסטר ביטון.
ב-2010 כיכב לינדזי בתפקיד הראשי במחזה "אונאסיס" בהפקת "Derby Live" ואחר כך הועברה ההצגה לווסט אנד שבלונדון. ב-2011 שיחק לינדזי בסיטקום הבריטי "מרגל" בערוץ Sky 1 והמשיך להופיע בעונה השנייה של הסדרה ב-2011. בנובמבר 2011 גילם את הנרי השני בהפקה של "אריה בחורף" מאת ג'יימס גולדמן בתיאטרון היימרקט שבלונדון. לצדו שיחקה ג'ואנה למליי בתפקיד אלינור וביים טרוור נאן.
ב-2012 הופיע לינדזי בסדרה הבלשית "פלקון" של רשת Sky בפרק "The Silent and the Damned" בתפקיד פבלו אורטגה. ב-2014 כיכב לינדזי בהפקת הבכורה בבריטניה של המחזמר "נוכלים עם סגנון" בתיאטרון סבוי שבלונדון בבימוי וכוריאוגרפיה של ג'רי מיטשל. ב-2019 שיחק בסרט "מליפיסנט: אדונית הרשע".
חיים אישיים
ב-1974 התחתן לינדזי עם השחקנית שריל הול, שהופיעה לצדו בסיטקום "Citizen Smith". בני הזוג התגרשו ב-1980. הייתה לו מערכת יחסים עם השחקנית דיאנה וסטון, ולהם בת משותפת בשם סידני לורה סטיבנסון. הבת שיחקה לצדו בשלושה פרקים בסדרה "המשפחה שלי".
לינדזי עזב את וסטון לטובת השחקנית רוזמרי פורד. לבני הזוג נולדו שני בנים, סמואל לינדזי סטיבנסון (יליד 1999) וג'יימס לינדזי סטיבנסון (יליד 2003). לינדזי ופורד התחתנו ב-31 בדצמבר 2006.
ב-13 בספטמבר 2006 הופיע בתוכנית הטלוויזיה והתחקה אחר השורשים המשפחתיים שלו. הוא נסע לעיר מולדתו וכן לטורקיה, שם נלחם סבו ריימונד דאנמור במערכת גליפולי במלחמת העולם הראשונה.
בנואה לקונט
בנואה לקונט (בצרפתית: Benoît Lecomte; נולד ב-3 ביוני 1967 בלס בניס שבצרפת) הוא שחיין למרחקים ארוכים והאדם הראשון אשר צלח בשחייה את האוקיינוס האטלנטי בשנת 1998.
חציית האוקיינוס האטלנטי
ב-1998 יצא לקונט במסע לחציית האוקיינוס האטלנטי בשחייה, על מנת לגייס כספים לחקר מחלת הסרטן בעקבות מות אביו מהמחלה. ב-16 ביולי יצא לדרך מחופה של העיר היאניס שבמדינת מסצ'וסטס ושחה אל האיים האזוריים, בהם ביצע הפסקה של שבוע. משם המשיך אל נקודת הסיום בעיר קיברון שבצרפת, אליה הגיע ב-25 בספטמבר של אותה שנה, מסעו של לקונט נמשך כ-73 ימים במהלכם שחה כ-5,980 קילומטרים כ-8 שעות רצופות בכל יום, את המסע של לקונט ליווה צוות שלושה אנשים עם סירת מפרש באורך של 12 מטרים, עליה אכל וישן במהלך הלילות. הסירה צוידה במערך ליצירת שדה אלקטרומגנטי הנפרס למרחק של 7 מטרים, על מנת להרחיק כרישים וחיות ים גדולות, ולהבטיח את ביטחונו של לקונט במהלך השחייה, למרות המערכת נתקל לקונט לא פעם בצבי ים, דולפינים ומדוזות. בסיום המשחה הודיע שלעולם לא ייקח על עצמו אתגר כזה בשנית.
הקפת החירות
ב-11 בספטמבר 2002 יצא לקונט למשחה במי נהר פוטומק דרך מפרץ צ'ספיק אל העיר הנקודה שבה עמדו מגדלי התאומים בניו יורק כמחווה לעם האמריקאי.
הניסיון לחצות את האוקיינוס השקט והשחייה לאי הפלסטיק
ב-2018 כעשרים שנים לאחר חציית האטלנטי יצא לקונט בניסיון לחצות את האוקיינוס השקט בשם The longest swim (השחייה הארוכה ביותר) יחד עם צוות רחב יותר של 8 אנשים בהובלת אחינו של לקונט פול והביולוג הימי הישראלי יואב נבו ששימש כקפטן הספינה המלווה.
המסע המאורגן לווה על יד חברת Seeker האמריקאית שהפיקה סדרה עבור ערוץ דיסקברי והצוות הרחב הורכב מתזונאי, רופא ומטאורולוג ימי.
לקונט מתגורר באוסטין, טקסס.
אג'רים
אג'רים (בגאורגית: აჭარლები, מילולית: אצַ'רלֶבּי) קבוצה אתנוגרפית של גאורגים שרובם חיים באג'ריה, רפובליקה אוטונומית של גאורגיה. הם דוברים בדיאלקט מקומי של הגאורגית.
דת
האוכלוסייה הגאורגית של אג'ריה ידועים בעיקר כמוסלמים הגאורגים. עד שמפקד האוכלוסין הסובייטי בשנת 1926, שמנה אותם כאג'רים, ספר 71,000 מהם. לאחר מכן הם סווגו יחד עם קטגוריית הגאורגים, כיוון שלא היה אזכור לשיוך דתי בעידן הסובייטי.
התמוטטות ברית המועצות וייסודה מחדש של העצמאות הגאורגית האיצו את תהליכי ההתנצרות, במיוחד בין הצעירים, תהליך שקיבל עידוד לכאורה על ידי הממשלה הרשמית. אף על פי כן, נותרו מספר משמעותי של אג'רים סונים מוסלמים. נאמר כי ברגע הכרזת העצמאות הגאורגית בשנת 1991, מספר האג'רים המוסלמים נאמד ב-70%, וזאת כיוון שהנתונים לא עודכנו מאז התקופה הסובייטית. על פי ההערכות שפורסמו בתחילת המאה ה-21 על פי הלישכה לסטטיסטיקה של אג'ריה: 63% הם נוצרים של הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית, ו-30% מוסלמים, כאשר על פי הבי.בי.סי, רק 50% הם נוצרים ויתר ה-50% הם מוסלמים.
חדף לוטרה נימבה
חדף לוטרה נימבה (שם מדעי: Micropotamogale lamottei) הוא יונק גמדי ממשפחת הפוטמוגליים שבסדרת הטנרקאים. הוא מצוי באזור הר נימבה שבאפריקה, ומכאן שמו.
תיאור חיצוני
הנימבה בעל גוף קטן וסימטרי. משקלו הממוצע של זכר בוגר הוא כ-64.2  גרם וטווח משקלו נע בין  53 גרם ל-70.6 גרם. אורך גופו נע בין 9.6-10.16 אינצ'ים (24.4 ס"מ- 25.8 ס"מ), כאשר אורך זנבו נע בין שליש לרבע מאורך גופו. צבעיו שחור, אפור או חום. פרוותו עבה ומסתירה את אוזניו ועיניו.
הנימבה מאופיינת בדו-צורתיות זוויגית כאשר גודלו של הזכר גדול בעשרה אחוזים מזו של הנקבה וגולגולתו של הזכר חזקה ודחוסה יותר מזו של הנקבה. תוחלת החיים של הלוטרה נימבה אינה ידועה.
בית גידול ואקולוגיה
הוא מוגדר כבעל חיים חצי מימי. הוא פעיל גם בלילה וגם ביום,  בשונה מרוב היונקים אשר פעילים או בלילה או ביום. החדף לוטרה מצוי בעיקר ליד נחלים קטנים וביצות ביערות גשם שבהר נימבה הלוטרה הוא שחיין וצוללן יעיל מאוד, אף על פי שזנבו ורגליו אינם מותאמים לשחייה. הוא מסוגל לשהות מתחת למים עד כ-10 דקות על ידי כך שהוא מוריד את הרמה המטבולית בגופו.
רבייה, הריון ותקופת הינקות
תהליך ההיריון של חדף הלוטרה נמשך כ-50 יום. אורכו הממוצע של תינוק לוטרה הוא 2.6 אינצ'ים (כ-6.5 ס"מ). זמן הינקות של כל תינוק נמשך כ-40 יום. נקודת ההנקה של הנקבה נמצאת על יד שרירי החזה ולכל אורך הבטן. התינוקות נולדים עירומים, ללא פרווה, ועיוורים לחלוטין, הפרווה מתחילה לגדול כ-11 ימים לאחר הלידה והעיניים "נפקחות" לאחר כ- 23 ימים, כתוצאה מכך הם נולדים חסרי ישע, ולכן האם נמצאת צמודה אליהם עד שהם גדלים דיים כדי לדאוג לעצמם.
מערכת חושים
חוש הריח של הנימבה נחשב לחלש בהשוואה לזה של היונקים האחרים. תכונה זו נפוצה אצל הרבה יונקים חצי-מימיים. תכונה נוספת ליונקים חצי מימיים המאפיינת גם את החדף לוטרה היא מוח מוארך גדול יותר. מדענים משערים שתכונה זו נובעת עקב התפתחות אבולוציונית מוגברת בעצבי הפנים, דבר הגורם למוח המוארך לגדול עקב קשר ישיר בינו לבין לשרירי הפנים, התאמה זו נועדה לשמור על יציבות השרירים. בעת צלילה מתחת למים שערות החישה רוטטות וקולטות תנועת בעלי חיים אותם הנימבה תופסת למאכל.
מזון
האוכל המועדף על הנימבה הוא סרטנים בעלי קונכייה רכה וחסרי חוליות נוספים. היא צדה טרף ביבשה וגם במים. הנימבה תוקפת סרטנים מאחור כדי להימנע ממתקפת הסרטן באמצעות צבתותיו. לאחר מכן היא הורגת אותו במהירות באמצעות פגיעות בבטנו ובפלג העליון של גופו.
הנימבה מחזיקה את ראשה מעל פני המים כאשר שערות החישה שלה נוגעות במים כדי לחפש רטטים של קורבן פוטנציאלי, משזוהה כזה היא צוללת אל תוך המים, תופסת את טרפה, חוזרת עמו ליבשה, הורגת ואוכלת אותו.
מצב שימור
הנימבה מוגדרת על ידי "איגוד השימור העולמי" (באנגלית: IUCN) כבעל חיים בסכנת הכחדה לפי הקריטריון הקובע ששטח המחיה שלו הוא פחות מ-5,000 קילומטר רבוע.
שטח המחיה של אוכלוסיית הנימבות מצטמצם עקב פשיטה של חקלאים וחברות תעשייה על יערות המחייה שלהם והריסת השטחים לניצול פרטי.
תיאטרון היימרקט
תיאטרון היימרקט, הידוע גם בשם "התיאטרון המלכותי היימרקט", או "התיאטרון הקטן" , הוא תיאטרון בווסט אנד של לונדון, ב"היימרקט" - "שוק החציר" - בסיטי של וסטמינסטר, הפועל מאז 1720, אולם המופעים השלישי לוותק בלונדון מבין האולמות שעודם פעילים כיום. סמואל פוט רכש את שטר החכירה ב-1747, וב-1766 השיג כתב הרשאה מלכותי להצגת דרמה מורשית (דהיינו, דרמה מדוברת, בניגוד לאופרה, קונצרטים או מחזות הכוללים מוזיקה בחודשי הקיץ). הבניין המקורי נמצא מרחק מה צפונה באותו רחוב. הוא שוכן במקומו הנוכחי מאז 1821, כשג'ון נאש תכנן אותו מחדש. זהו בניין רשום בדרגה I, בתפוסה של 888 מושבים. הבעלות המלאה על התיאטרון היא כיום נחלת הכתר.
בתיאטרון היימרקט התרחשו כמה חידושים משמעותיים בתחום התיאטרון. בשנת 1873 התקיימה שם הצגת השחרית הראשונה המתוכננת, ובכך התקבע מנהג, שאומץ עד מהרה בתיאטראות אחרים בכל מקום. כעבור שש שנים, שוחזר האודיטוריום והבמה מוסגרה בשימוש הראשון בקדמת בימה בחזית המסך (פרוסניום).
מנהלי ההיימרקט כוללים את בנג'מין נוטינגהאם ובסטר, ג'ון בלדווין באקסטון, סקוויר בנקרופט, סיריל מוד, הרברט ברבוהם טרי וג'ון סליפר קלרק, גיסו של ג'ון וילקס בות', שיצא מאמריקה אחרי ההתנקשות באברהם לינקולן. שחקנים מפורסמים שעשו את צעדיהם הראשונים בתיאטרון הם ויליאם אליסטון (1774–1831) וג'ון ליסטון (1776–1846).
מקורות והשנים הראשונות
ההצלחה הראשונה הגדולה של התיאטרון הייתה במחזה מאת סמיואל ג'ונסון מצ'שייר Hurlothrumbo, or The Supernatural, הצגה שרצה במשך 30 ערבים - פחות מאופרה בגרוש של ג'ון גיי (62 הצגות), אבל בכל זאת משך הצגות מכובד לתקופה. בשנת 1730 השתלטה על התיאטרון להקה אנגלית, ושמו שונה ל"התיאטרון הקטן בהיימרקט". בין השחקנים שהופיעו שם לפני 1737, כשהתיאטרון נסגר לפי חוק הרישוי 1737, היו ארון היל, תיאופילוס סיבר והנרי פילדינג. בשמונה עד עשר השנים שלפני קבלת החוק, היה ה"היימרקט" חלופה לבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן של ג'ון ריץ' ולתיאטרון דרורי ליין, שהעלה בעיקר אופרות. פילדינג עצמו גרם להעברת החוק, לאחר שהפיק מחזה בשם "היומן ההיסטורי", ששם ללעג את ראש הממשלה רוברט וולפול, בדמות הקריקטורה קווידאם.
תיאטרון היימרקט היווה, בעיקר, חלופה לבימות שעיסוקן העיקרי היה בפנטומימה ובפעלולים מיוחדים והציג סאטירה על מפלגת השלטון. הנרי פילדינג ביים את מחזותיו בהיימרקט, וכמוהו גם הסופר הנרי קארי. Hurlothrumbo היה אחד מן המחזות שלו בסדרה זו של סאטירות נגד רוברט וולפול, ואחריו בא Tom Thumb. עוד סאטירה, בשנת 1734, הייתה האופרה הפרודית "הדרקון מוונטלי", עם מוזיקה של ג'ון פרדריק לאמפ. יצירה זו ניקבה את הבלון הנפוח של מוסכמות האופרה ושיגרה חץ סאטירי בוולפול ובמדיניות המיסוי שלו. היצירה זכתה להצלחה עצומה, במספר שיא של 69 הצגות בעונה הראשונה. הצגת הבכורה של היצירה הייתה בתיאטרון היימרקט, שקהל צופיו יכול היה לפענח בנקל את הביקורת המוצפנת בו על וולפול, אבל ל-69 הופעותיו זכה המחזה אחרי שעבר לקובנט גארדן, שנהנה מהרבה יותר אפשרויות בימוי. הבורלסקה עצמה קצרה מאוד בטקסט כתוב, משום שהמחזה נשען במידה רבה על תחבולות תיאטרון אבסורדיות, ריקודים ושאר סוגי בידור שאינם קשורים בטקסט. "מחזה הבידור המוזיקלי" משנת 1739 מכיל תחריטים, המלמדים על מעשה הבימוי.
קארי המשיך ב-Pasquin ואחרים. נוסף לכך, פליטים מן המאבקים הפנימיים של דרורי ליין וקובנט גארדן פנו להיימרקט. כך קרה ששרלוט שארק הופיעה שם בפרודיה של אביה, קולי סיבר, אחד הבעלים והמנהלם של דרורי ליין. אולם חוק רישוי התיאטראות שם קץ לסאטירות נגד הממשלה, וקרוב היה לסגור לחלוטין את התיאטרון. משנת 1741 עד 1747 הפיקו מדי פעם צ'ארלס מקלין, סיבר, סמיואל פוט ואחרים מחזות בהיימרקט, אם באמצעות רישיון זמני ואם בתחבולות עורמה; במודעה אחת כתוב, "באקדמיה של סיבר בהיימרקט יתקיים קונצרט שאחריו תוצג (חינם) חזרה, בצורת מחזה, בשם רומיאו ויוליה".
תיאטרון ההרשאה השלישי בלונדון
בשנת 1754 החליף ג'ון וייטהד את ג'ון פוטר, ששילם את מס הרכוש של התיאטרון מאז פתיחתו. בשנת 1758 השיג תיאופילוס סיבר מוויליאם הווארד, אז ראש לשכת המלך, רישיון כללי, שבחסותו ניסה פוט לבסס את היימרקט כתיאטרון קבוע. בעזרת הדוכס מיורק קיבל כתב הרשאה מלכותי להציג מחזות במשך ארבעה חודשים בשנה, ממאי עד ספטמבר, במהלך חייו. כמו כן קנה את שטר החכירה של התיאטרון מן המוציאים לפועל של עזבון פוטר ואחרי שהרחיב את האתר בקניית נכס צמוד, הגדיל ושיפר את הבניין, שאותו פתח ב-14 במאי 1767 כתיאטרון המלכותי, השלישי המחזיק בכתב הרשאה מלכותי בלונדון.
בעקבות זאת באו עונות אחדות מוצלחות, שבהן הפיק פוט מספר רב של מחזות בתיאטרון, אבל פוט הסתבך לבסוף בקשיים מחמת מנהגו לשים ללעג ולקלס אישים ידועי-שם על הבמה ועובדה זו, בשילוב עם התערערות גוברת והולכת של בריאותו, הביאו לבסוף למכירת הן התיאטרון והן כתב ההרשאה לג'ורג' קולמן ב-16 בינואר 1777.
במשך עונת 94–1793, כאשר תיאטרון דרורי ליין נבנה מחדש, נפתח תיאטרון היימרקט בחסות כתב ההרשאה של דרורי ליין. את העונה ציינה "תאונה מחרידה", שארעה ב-3 בפברואר 1794, "כאשר עשרים אנשים איבדו למרבה הצער את חייהם, ועוד רבים נחבלו קשה מחמת לחץ ההמונים, שנדחקו לראות את הוד מלכותו, אשר בא אותו ערב לראות את ההצגה." קולמן מת ב-1794 והתיאטרון עבר לבנו. ג'ורג' קולמן הצעיר, אף כי נחל הצלחה הן כמחזאי והן כמנהל, פיזר את רווחיו לכל רוח באורח חייו הבזבזני. זמן מה התגורר בחדר בירכתי התיאטרון ובסופו של דבר נאלץ למכור מניות לגיסו, דייוויד מוריס. קשייו הכספיים גברו ובמשך זמן ניהל קולמן את התיאטרון מן הכלא המלכותי, שם ריצה את עוונו על חוב.
כל הבניינים בצד המזרחי של היימרקט מן התיאטרון דרומה נבנו בסביבות 1820, בקשר עם התוכניות של האדריכל ג'ון נאש לשיפור השכונה. נאש שכנע את בעלי התיאטרון להקימו מחדש על מגרש, שנמצא מעט דרומה למגרש הישן, כך שסטיו העמודים יסגור את המראה מרחוב צ'ארלס. מאפיין החזית העיקרי בשרטוט הבניין של נאש בהיימרקט היה (ועודנו) סטיו גמלון של שישה עמודים קורינתיים, הנמשך בעומק עד לשפת המדרכה וכולל את החזית במלואה. יש הגורסים, שנאש בנה מחדש את התיאטרון כולו, אבל יש ראיה לכך, שהוא מיזג בית ברחוב ליטל סאפולק אל תוך התיאטרון, הסיר שתי חנויות שהיו בחזית, בהיימרקט, בנה סטיו עמודים, הגדיל את מספר השדרות והוסיף יציע שני לאולם הקיים.
שטר חכירה מיום 10 ביוני 1821 ניתן לדייוויד אדוארד מוריס. התיאטרון נפתח ב-4 ביולי 1821, בהצגה "היריבים". בנג'מין נוטינגהאם ובסטר התמנה למנהל התיאטרון מ-1837 עד 1853. הוא וממשיכו, ג'ון בלדווין באקסטון, ביססו את התיאטרון כבית קומדיה חשוב, והתיאטרון אירח את רוב שחקני התקופה הגדולים.
המחצית השנייה של המאה ה-19
בשנת 1862 אירח התיאטרון עונה בת 400 הצגות של "הדודן האמריקאי שלנו", עם אדוארד סותרן בתפקיד לורד דנדררי. המחזה "דייוויד גאריק" של רוברטסון היה להיט בשנת 1864 וגם כאן כיכב סותרן בתפקיד הראשי. ויליאם שוונק גילברט העלה בהצגות בכורה שבעה ממחזותיו בהיימרקט, בהם כמה מן הקומדיות שלו בחרוזים לבנים, כמו "פיגמליון וגלאתיאה" (1871) ו"העולם המושחת" (1873). כאן הפיק גילברט את הדרמות שלו, "צ'ריטי" (1874), "דני'ל דרוס, נפח" (1876), ואת המחזה המפורסם ביותר שכתב מלבד אופרות הסאבוי שלו, "מאורסים", פארסה משנת 1877.
בשנת 1873 התחיל תיאטרון היימרקט להגיש לקהל הצגות שחרית, שהתחילו בשעה 2:00 אחר הצהריים. במאי 1875 הועברה הצגת "גן החיות" של ארתור סאליבן להיימרקט.בשנת 1879 עבר הבית לידי הזוג בנקרופט, שפתחו מחדש את התיאטרון בביצוע מחודש של במחזה "כסף" של אדוארד בולבאר-ליטון, ואחריו "אודט" ו"פדורה" של ויקטורין סארדו ו"אדונים ופשוטי-עם" של ארתור וינג פינרו, יחד עם עוד ביצועים מחודשים של הצלחות עבר. האולם נבנה מחדש והבמה הקיפה פרוסניום ממוסגר בשלמות. ביטול מתחם התזמורת על ידי הכנסת מושבי כורסה מופרדים בזרועות ברזל פשוטות לאולם חולל מהומה זוטא.
הרברט בירבוהם טרי עבר מתיאטרון הקומדיה עם "המנורה האדומה" בשנת 1887. הוא תפס את מקומם של הבנקרופטים עם פרישתם והתקין תאורת חשמל בתיאטרון. בניהולו של טרי, עלתה בהצגת בכורה הקומדיה הראשונה של אוסקר ויילד, "אישה חסרת חשיבות" במאי 1893. בינואר 1895 בוצע לראשונה "בעל אידיאלי, של ויילד. הלהיט החשוב הבא של טרי היה "טרילבי" של ג'ורג' די מוריה, בהמשך שנת 1895. הצגה זו הוצגה 260 פעמים ורווחיה היו גבוהים כל כך, שאיפשרו לטרי לבנות את תיאטרון הוד מלכותה ולייסד את בית הספר לתיאטרון "ראדה".
ב-1896 היו סיריל מוד ופרדריק הריסון לבעלי החזקה בבניין ופתחו את העונה ב"תחת הגלימה האדומה", עיבוד לרומן של סטנלי ויימן. ב-1897 עלה המחזה "הכומר הקטן" של ג'יימס מתיו ברי והוצג 320 פעם.
מכ"ם
מכ"ם (ראשי תיבות של מגלה כיוון ומרחק), או רדאר (באנגלית: RADAR, ראשי תיבות של Radio Detection And Ranging או Radio Direction And Ranging), הוא מערכת אלקטרונית לגילוי ומעקב אחר מיקומם של עצמים במרחב באמצעות שימוש בגלי רדיו. המכ"ם יכול לשמש בין השאר לאיתור כלי טיס ושיט, טילים וחלליות, ואף הר, להקות ציפורים ומערכות מזג אוויר. מלבד מיקום העצם הנצפה, בדרך כלל ביכולת המכ"ם להפיק מידע אודות כיוון תנועתו ומהירותו אם הוא בתזוזה, ואף גודלו וצורתו של העצם.
לרוב מערכות מכ"ם מורכבות ממשדר המייצר את גלי הרדיו האלקטרומגנטיים, אנטנה המשדרת אותם לכיוון הרצוי, אנטנה הקולטת את גלי הרדיו החוזרים (לעיתים רבות אנטנה אחת משמשת הן לקליטה והן לשידור) ומקלט ומערכת לעיבוד גלי הרדיו החוזרים, המספקת מידע אודות העצמים הרלוונטיים. גלי הרדיו המשודרים מהאנטנה יוצאים למרחב ופוגעים בעצמים בו. לאחר פגיעות אלו הם חוזרים אל המכ"ם ונקלטים במקלט לאחר שנקלטו באנטנה. לפי אורך הזמן שעבר מרגע שידור האות לחזרתו, ולפי שיטות נוספות, מסוגל המכ"ם לחשב את מרחקו וכיוונו של העצם הנסרק ממקור השידור ועל ידי כך לאתר את מיקומו.
תחילה פותח המכ"ם לצרכים צבאיים על ידי מספר מדינות בשנים שקדמו למלחמת העולם השנייה. השימוש הצבאי במכ"ם נועד בעיקר לאיתור ויירוט מטוסי קרב, טילים וספינות מלחמה של האויב. בראשית דרכו של המכ"ם, ההתקדמות המכרעת בהתפתחותו הטכנולוגית אירעה בבריטניה. המונח האנגלי למכ"ם, RADAR, נטבע בשנת 1940 על ידי הצי האמריקאי. בימינו משמש המכ"ם לשימושים מגוונים לרבות בקרת תעופה אווירית אזרחית, חיזוי מזג אוויר, מחקר אסטרונומי אודות גרמי השמיים, ומחקר גאופיזי וגאולוגי על מערכות תת-קרקעיות. המכ"ם יכול להוות מתקן נייח היושב על הקרקע, או מתקן נייד על בסיס כלי רכב, כלי שיט וכלי טיס.
היסטוריה
כבר ב־1904 הדגים הממציא כריסטיאן הילסמייר (Christian Hülsmeyer) כיצד אפשר להיעזר בגלי רדיו כדי לאתר ספינות. הוא אף הוציא פטנט על מכ"ם פרימיטיבי, שיכול לגלות נוכחות של ספינות בטווח 3 ק"מ (ומאוחר יותר 10 ק"מ), אך עקב חוסר עניין מצד מפקדי הציים בעולם, המצאתו מעולם לא נכנסה לייצור.
באוגוסט 1917 ניסח הפיזיקאי ניקולה טסלה את העקרונות התאורטיים של המכ"ם והציע את השימוש בגלים אלקטרומגנטיים על מנת לגלות את תנועתם של עצמים רחוקים. טסלה גם הציע שיטות למדידת מהירות באמצעות מכ"ם. טסלה אף המליץ על המכ"ם כמכשיר לגילוי צוללות ובכך חזה במידה רבה את הסונאר האקטיבי.
ב־1922 החלו מעבדות המחקר של צי ארצות הברית בפיתוח מכ"ם. ב־1930 הצליח ל.א. איילנד לגלות מטוס באמצעות מכ"ם התאבכות גל רציף. ב־1934 וב־1935 התבצעו ניסויים במכ"ם פעימות.
ב־12 בפברואר 1935 שלח רוברט ווטסון־ואט למשרד האווירייה הבריטי מזכר בנוגע ל"גילוי ואיתור מטוסים באמצעות רדיו" ("Detection and location of aircraft by radio methods") אחרי ניסיון שצבר בתחום בהיותו מטאורולוג וחובב רדיו. ב־26 בפברואר הדגים ואט בפני ועדה את המצאתו ואיתר באמצעותה מפציץ בטווח 8 מיל. הדגמה זו, שכונתה The Daventry Experiment, הובילה לפיתוח מכ"ם מבצעי בבריטניה ופרישׂתו להגנת החופים בזמן מלחמת העולם השנייה (60 עמדות שנקראו צ'יין הום).
המכ"ם נכנס לשימוש מבצעי נרחב במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי הבריטים. יש הסוברים שהשימוש שעשו בעלות הברית במכ"ם תרם תרומה משמעותית לעמידת בריטניה ולהבסת הלופטוואפה. חוקרים מייחסים גם את הכרעת הקרב בין הצוללות הגרמניות לאוניות הסוחר ששטו מאנגליה לארצות הברית במהלך המלחמה להופעת מטוסים עם טווח שאיפשר לחפש את הצוללות לאורך כל הנתיבים מאנגליה לארצות הברית ומכ"מים באורך גל של כעשרה ס"מ שאיפשר גילוי מוקדם של הצוללות מבלי שלגרמנים הייתה יכולת לדעת שגילו אותם.
לקראת תום המלחמה, בשנת 1945, פורסם דבר קיומו של המכ"ם ברבים.
מבנה עקרוני
כל מערכת מכ"ם כוללת לפחות רכיבים אלו:
ניתן לסווג מערכות מכ"ם שונות לפי הזווית הביסטטית שהיא הזווית שנוצרת בין המשדר, המטרה והמקלט. במכ"ם תקני כל הרכיבים נמצאים במיקום יחיד ואינם מפוזרים במרחב ולכן הזווית היא אפס. מכ"ם מסוג זה נקרא מכ"ם מונוסטטי. מכ"ם שבו המשדר והמקלט מופרדים גאוגרפית יכול להיות בעל זווית ביסטטית קרובה לאפס, ואז הוא ייקרא מכ"ם פסאודו־מונוסטטי או זווית משמעותית גדולה מאפס, ואז הוא ייקרא מכ"ם ביסטטי אם ההפרדה היא על פני שני מיקומים שונים, או מכ"ם מולטיסטטי אם על פני למעלה משניים. מרבית המכ"מים הם מונוסטטיים בשל נוחות התכנון והתפעול ובשל המורכבות החישובית שבאיתור מטרות באמצעות מכ"ם שבו הקליטה אינה מתקבלת באותו מקום כמו השידור (להסבר ראו ערך טווח ביסטטי).
משדר
דרישות מרכזיות:
מכיוון שבניית משדר שעונה על הדרישות וגם בעל הספק רב היא קשה, ברוב מערכות המכ"ם משתמשים במשדר חלש ואחריו מגבר חזק.
סוגי משדרים עיקריים למכ"ם:
אנטנה
תפקיד האנטנה הוא לקשר בין המשדר לאוויר כך שמירב אנרגיית הרדיו תעבור לאוויר. בנוסף האנטנה מעצבת את אלומת אנרגיית הרדיו ובכך מגבירה את יעילות המכ"ם. רוב המכ"מים קובעים את הכיוון למטרה על פי כיוון האלומה, לכן חשוב לייצר אלומות צרות.
קיימים שני סוגי אנטנות למכ"ם: אנטנה פסיבית ואנטנה פעילה (phase array).
מקלט
תפקידו לקלוט את ההד המוחזר מהמטרה. המקלט מפענח את האות הנקלט, קובע את מרחקו מהמכ"ם (בעזרת חישוב זמנים). על המקלט להיות מסוגל לקלוט אותות חלשים מאוד, וכן עליו להיות דל רעש. חשיבות מיוחדת יש לדרגת ההגברה הראשונה, מגבר קדם שצריך להיות בעל יחס אות לרעש גבוה וכן עם הגבר גבוה. רעשים מיותרים במקלט עלולים לגרום להתראות שווא.
ברוב המכ"מים בנויה גם מערכת עיבוד אות מבוססת מחשב.
החזרה
גלים אלקטרומגנטיים מוחזרים (מתפזרים) בשל כל שינוי חריף במקדמים הדיאלקטריים או הדיאמגנטיים.
משוואת מכ"ם
ההספק Pr הנקלט באנטנה הקולטת מבוטא באמצעות המשוואה :
כאן
במקרה הנפוץ שבו המשדר והמקלט נמצאים באותו מיקום Rt = Rr והגורם Rt2 Rr2 יכולים להיות מוחלפים על ידי R4, כאשר R הוא הטווח.
הצבה נותנת את הביטוי:
זה מראה שההספק הנקלט קטן כלומר ההספק המוחזר מהמטרה המרוחקת קטן ביותר. המשוואה לעיל כאשר F = 1 היא הפשטת המודל למקרה של ריק ללא הפרעות. מקדם החלחול אחראי לתופעות המסלול המרובה ומיסוך ותלוי במאפייני הסביבה. בעולם האמיתי, הפסדי מסלול צריכים להילקח בחשבון גם כן.
פיתוחים מתמטיים אחרים בעיבוד אותות של מכ"ם כוללים ניתוח זמן־תדר וכן את התמרת צ'ירפלט שעושה שימוש בעובדה שהמכ"ם משדר "chirp" (שינוי בתדר כפונקציה של הזמן).
שימוש באפקט דופלר
כאשר המכ"ם מסתכל עם האונה הראשית לכיוון הקרקע, כאשר יש הרים מאחורי המטרה, לדוגמה, או, במקרה של מכ"ם מוטס, כאשר מסתכלים כלפי מטה – אל מתחת לאופק, מתקבל אות מאוד חזק מהקרקע שלא יאפשר לגלות את המטרה במצב עניינים רגיל.
סינון רעשי הרקע נשען על בסיס ניתוח מטריצות טווח - דופלר. מכיוון שהקרקע לא זזה, אפשר לדעת מה יהיה התדר שהיא תחזיר. לדוגמה, עבור מכ"ם קרקעי, תדר ההחזר מהקרקע יהיה תדר הגל הנושא של השידור, ללא שינוי. מכיוון שכך, ניתן לשים, במישור הקליטה, מסנן תדר ש"ינחית" את האות בתדר השידור וכך גם מטרה שנמצאת קרובה מאוד לקרקע (ולכן היא תהיה בטווח דומה לטווח מהקרקע שברקע) כן תתגלה, מכיוון שההחזר ממנה יכלול מרכיב שינוי תדר הנובע מהמהירות הרדיאלית של המטרה כלפי המקלט־משדר על פי אפקט דופלר.
במכ"מים מוטסים מתקדמים, נהוג לממש "חלון דגימה" במישור הטווח תדר ולהגדיר "מטרה חוקית" מצב בו בתא טווח־תדר מסוים, האנרגיה הנקלטת גבוהה בקריטריון סף מסוים, יחסית לאותו חלון ולא לכלל מטריצת הטווחים – תדרים. שיטה זו מאפשרת לשמור על "יחס גילויי אמת לגילויי שווא" קבוע, גם כאשר רעש הרקע של הקרקע משתנה. במכ"מים אלה, טווח הגילוי בהסתכלות אל מעל האופק יהיה גדול יותר מאשר טווח הגילוי כאשר המכ"ם מסתכל כלפי הקרקע, בצורה דינמית ואוטומטית, מבלי שמפעיל המכ"ם נדרש לפעולה כלשהי ותוך כדי שמירה על יחס מטרות אמת למטרות שווא קבוע.
השינוי בתדירות עקב אפקט דופלר נתון על ידי המשוואה להלן, כאשר F_D היא תדירות דופלר, F_T היא התדירות המשודרת V_R היא המהירות הרדיאלית ו-C היא מהירות האור:
מכ"ם פסיבי נתון על ידי:
רק הרכיב הרדיאלי ישים. כאשר מחזיר נע בזווית ישרה ביחס לאלומה, אין לו מהירות יחסית. פלטפורמה או מזג אוויר הנעים במקביל לאלומה מייצרים אפקט דופלר מקסימלי.
שימוש באפנון תדר ושינוי המרווחים בין דפקים
חלק מהמכ"מים משתמשים בתדר גל נושא תלוי בזמן. שימוש כזה מאפשר לחלץ את נתון הטווח למטרה על ידי חקירת שינויי התדר ולאו דווקא על ידי מדידת הזמן בין שידור הדפק לקליטתו. טכנולוגיה זו יכולה להיות יותר מדויקת למימוש מעשי ובכל מקרה, יש לה תרומה לפתרון "רב משמעויות בטווח" – מצב הנוצר כאשר עקב מרווח בין הדפקים קטן בהרבה מהטווח אל המטרה, לא ברור איך לשייך דפק נקלט מסוים, לדפק שידור מסוים.
טכניקה נוספת לפתרון "רב משמעויות בטווח" היא שימוש ב"רכבות" משתנות בזמן של מרווחים בין דפקים בצורה שכן תאפשר לעשות שיוך בין דפק מסוים בקליטה לדפק מסוים בשידור.
הגברת הרזולוציה של המכ"ם
הרזולוציה (כושר הפרדה) של מערכת איכון כלשהי מוגדרת כמרחק המינימלי בין שתי מטרות שמעליו עדיין ניתן יהיה להבחין ביניהם. בהתייחס למערכות מכ"ם נהוג להפריד בין רזולוציה בטווח לרזולוציה זוויתית. הרזולוציה הזוויתית תלויה ברוחב הזוויתי של האלומה המשודרת וניתן להגביר אותה באמצעות הגדלת האנטנה המשדרת, בהתאם לקשר: . הטכנולוגיה שמאפשרת הגדלה בכמה סדרי גודל של הרזולוציה הזוויתית נקראת מכ"ם מפתח סינתטי, ונעזרת במספר רב של "תמונות" מכ"ם עוקבות כדי לבנות תמונה מרחבית ברזולוציה גבוהה מאוד של תוואי הקרקע.
הרזולוציה בטווח מתייחסת להבדל המינימלי בין הטווחים של שתי מטרות שמתחתיו לא ניתן יהיה להבדיל ביניהם. בשידור בתדירות קבועה, כושר ההפרדה בטווח תלוי באורך הזמני של הדפק ; זמני ההגעה של החזרים ממטרות שונות "יחפפו" במקצת בהתאם לאורך הדפק, כך שלא ניתן יהיה להפריד בין שני ההחזרים מהמטרות. תאי הרזולוציה בטווח המתקבלים בצורה הזאת יחסיים לאורך הדפק (כלומר ככל שהדפק קצר יותר, הרזולוציה טובה יותר), ומתקיים: R = c\tau/2. הבעיה העקרונית בקיצור אורך הדפקים היא שכדי לקבל רזולוציה טובה בטווח צריך לשדר דפקים קצרים כל כך שהאנרגיה שלהם תהיה כה זעומה שלא ניתן להבחין בין ההחזרים לרעשי הרקע (יחס האות לרעש יהיה נמוך מאוד). באמצעות שידור דפקים מאופננים, בטכניקה שנקראת דחיסת פולס (דפק), ניתן בקליטת הדפקים לדחוס את הדפקים לגודל קצר בהרבה מהגודל המשודר שלהם, וכך להגביר את כושר ההפרדה בטווח מבלי לפגוע ביחס האות לרעש. הרזולוציה בטווח המושגת בדרך זו לא תלויה בתדירות הממצעת המשודרת אלא רק ברוחב הפס B של הדפק, בהתאם לקשר:.
חישובי "עקיבה" ותצוגה סינתטית
בכמעט כל המכ"מים המודרניים, מחשב המכ"ם מנסה לעשות שיוך אוטומטי בין גילויים שונים. אם לדוגמה המכ"ם סורק 60 מעלות לכל צד (סה"כ 120 מעלות), ובכל סריקה כזו מתגלה אותה מטרה בטווח של נניח 48 מייל, מחשב המכ"ם, לאחר מספר קטן של גילויים ועל בסיס שימוש באלגוריתמיקה מתאימה, "יבין" שמדובר באותה מטרה בכל גילוי כזה. במצב זה, מחשב המכ"ם יציג למפעיל TRACK עקיבה ולא את הגילוי הגולמי. TRACK עקיבה, בדרך כלל יכלול גם נתונים מחושבים ולא רק מידע גולמי; למשל, מהירות המטרה, גובה המטרה, מידת התמרון שלה, כוון הטיסה שלה וכדומה.
תצוגה סינתטית הרבה יותר נוחה לקריאה על ידי המפעיל ובהתאם היא מאפשרת למצות מידע רב מאותו מכ"ם, אם כי הצגת "טרקים" בלבד, בהכרח גורמת לאובדן חלק מהמידע הגולמי.
פרמטרים אלקטרוניים אופייניים למכ"ם
מלבד התדר, למכ"ם מספר פרמטרים אלקטרוניים נוספים:
קיטוב
בכל קרינה אלקטרומגנטית (כאשר מתרחקים ממקור הקרינה), כיווני השדות המגנטי והחשמלי ניצבים לכיוון ההתפשטות - מתוך כיווני השדות והיחס ביניהם ניתן להגדיר את הקיטוב של הגל. באות המשודר ממכ"ם הקיטוב ניתן לשליטה כדי לקבל אפקטים שונים. מכ"מים משתמשים בקיטוב אופקי, אנכי, ליניארי ומעגלי כדי לגלות סוגי החזרה שונים. לדוגמה, קיטוב מעגלי משמש להפחית את השפעות ההפרעה הנוצרת כתוצאה מגשם. החזרות של קיטוב ליניארי, בדרך כלל מצביע על משטחים מתכתיים. קיטוב אקראי מצביע על משטח לא אחוד כגון סלעים, אדמה ומשמשים מכ"מי ניווט.
נתיב וטווח האלומה
אלומת מכ"ם תנוע בקו ישר בריק, אולם במציאות היא מבצעת מסלול עקום באטמוספירה עקב מקדם השבירה של האוויר, מה שגורם להתרחקות "אופק המכ"ם" ולשיפור ביצועי המערכת. גם כאשר האלומה משודרת במקביל לקרקע, היא תנסוק עקב צלילת פני כדור הארץ בכיוון האופק. בנוסף, האות נחלש בתווך בו הוא עובר והאלומה מתפזרת.
הטווח היעיל המרבי של מכ"ם יכול להיות מוגבל על ידי מספר גורמים:
רעש
בתחום האותות האלקטרומגנטיים רעש הוא מקור פנימי של שינויים אקראיים באות אשר נוצרים על ידי רכיבים אלקטרומגנטיים.
אותות מוחזרים דועכים במהירות עם גדילת הטווח, לכן רעש מציג הגבלה משמעותית למערכת מכ"ם. רצפת הרעש והיחס אות לרעש (SNR) הם שתי מדידות של ביצועים המשפיעות על יעילות לטווח. מחזירים רחוקים מדי מייצרים אות קטן מכדי לעבור את סף הרעש ולכן אינם מתגלים על ידי המכ"ם. גילוי דורש אות בעצמה הגבוהה מסף הרעש בלפחות היחס SNR.
רעש מופיע בתצורות אקראיות על האות המוחזר המתקבל במכ"ם. ככל שעצמת האות נמוכה יותר כך קשה יותר להבדיל אותו מהרעש. ספרת הרחש (Noise Figure) היא מדידה של הרעש המיוצר על ידי מקלט בהשוואה למקלט אידיאלי, ובאופן טבעי השאיפה היא למזער אותה ככל שניתן.
רעש שוט נוצר על ידי אלקטרונים לאורך אי רציפות, אשר מאפיינת את כל המקלטים. רעש שוט הוא הרעש הדומיננטי ברוב המקלטים. במעבר אלקטרונים דרך מכשיר הגברה נוצר גם רעש פליקר, אשר מטופל על ידי הגברה הטרודינית. סיבה נוספת לעיבוד הטרודיני היא שעבור רוחב הפס נתון, רוחב הפס הרגעי עולה ליניארית עם התדירות. על ידי כך מקבלים שיפור ברזולוציית הטווח. יוצא דופן בולט למערכת מכ"ם הטרודינית הוא מכ"ם תחום רחב סרט (UWB). כאן מחזור אחד או גל טרנזיאנטיבי משמש בדומה לתקשורת UWB.
רעש נוצר גם ממקורות חיצוניים, החשוב ביניהם הוא הקרינה התרמית של הרקע מסביב למטרה. במערכות מכ"ם מודרניות, הרעש הפנימי שווה או נמוך מהרעש החיצוני, להוציא מקרים שבהם המכ"ם מכוון ישירות למעלה והסביבה "קרה" עד כדי כך שהיא מייצרת רעש רקע נמוך.
הפרעות רקע
מערכות מכ"ם צריכות להתגבר על אותות לא־רצויים כדי להתמקד במטרה בה היא מתעניינת. מקורות האותות יכולים להיות פנימיים או חיצוניים, פעילים או סבילים. היכולת של מערכת מכ"ם להתגבר עליהם מגדירה את היחס אות־רעש (SNR) של המכ"ם.
סוגי מכ"ם
ניתן לחלק מכ"מים למספר סוגים לפי אופי הפעולה:
רוב המכ"מים המודרניים מבצעים עיבוד דופלר. בעזרת עיבוד זה ניתן לגלות גם את המהירות (בכיוון המכ"ם) של המטרה. לצורך עיבוד דופלר נדרש לאסוף כמה דפקים, ונדרש שבין הדפקים המופע יישמר.
מכ"ם התרעה/גילוי/בקרה אווירית
מכ"מים אלה מתחלקים לשלוש קבוצות עיקריות:
מכ"ם מוטס
במטוסי הנוסעים המכ"ם מספק נתוני מזג אוויר (עננות, גשמים) ואף בחלקם מיפוי בסיסי של הקרקע. במטוסי הקרב המכ"ם משמש כאמצעי גילוי, אמצעי להרכשת מטרות ולבסוף כאמצעי בקרת אש לטילי אוויר-אוויר וטילי אוויר-קרקע.
ברוב מטוסי הקרב המתקדמים ניתן להשתמש במכ"ם גם לצורך מיפוי הקרקע וגילוי מטרות נייחות באמצעות מצבי SAR (מכ"ם מפתח סינתטי), וגילוי ועקיבה אחרי מטרות נעות באמצעות מצבי GMTI.
מכ"ם מערך סריקה אלקטרוני (Active Electronically Scanned Array)
חלק מהמכ"מים המוטסים משתמשים באנטנות קבועות ובטכנולוגיה של הסחת פאזה באנטנה על מנת ליצור אלומה. יכולת זו, נכון ל־2014, נחשבת מתקדמת ביותר, וידועות מספר קטן מאוד של חברות שמסוגלות לייצר אנטנות כאלה. באופן מבצעי, אנטנות "מערך מנוהל פאזה" מובצעו כמעט רק במטוסי דור חמישי (F-35, F-22 ובחומש הקרוב, מספר מדינות שוקלות לשלב יכולת זו גם ב-F-15, F-16). אחת החברות הבודדות בעולם שמסוגלת לייצר מכ"מים כאלה היא חברת "אלתא מערכות" מאשדוד, ישראל.
למכ"ם AESA יש מספר תכונות, מאפיינים ותפקידים ייחודיים ובכלל זה:
אוסף התכונות שלעיל מחייב מעבד אות ויכולת מיחשובית גבוהה מאוד. מרגע שיכולות אלו ישנן, אפשר גם להכניס שיטות פעולה חדשניות כמו ניהול מסד נתונים רחב על מספר גדול של מטרות בו־זמנית, טכניקות שתכליתן לזהות מטרות ולא רק לגלות אותן ועוד.
במטוס ה-F-35 האמריקאי, הצירוף של יעילות מכ"ם ה-AESA ביחד עם שטח החתך המכ"מי הנמוך שלכאורה יש למטוס הביאו את המתכננים האמריקאים להחלטה שלא לשלב בכלל מערכות ללוחמה אלקטרונית, אקטיביות, מחוץ למכ"ם.
מכ"ם ימי
מכ"ם ימי מותקן באונייות ומשמש לגילוי אונייות ולהתרעת התנגשות. אופן פעולתו דומה לפעולת מכ"ם אווירי, אבל בגלל האופי השונה של הים (רעשים שונים) נדרש תכן מיוחד למכ"ם ימי.
מכ"ם בקרת אש
משמש אמצעי בקרה לטילי אוויר־אוויר או טילי קרקע־אוויר (טק"א), על מנת להנחות את הטיל לפגיעה או לתמוך את שלבי ניווט הביניים שלו, עד שהוא ננעל בעצמו על המטרה. הדרישות ממכ"ם זה שונות, ביניהן דיוק גבוה וקצב דגימה גבוה של המטרה. רוב המכ"מים המשמשים לבקרת אש משתמשים באנטנות הסחת פאזה, ובאלגוריתמים מתוחכמים של עקיבה אחר מטרות על מנת לייעל את עבודתם.
גם במערכות הגנה אקטיבית, מערכות להפלת טילים בליסטיים באמצעות יירוט שלהם על ידי טילים־מיירטים, הגילוי הראשוני, סווג המטרות והמידע הנדרש למיירט עד לשלב בו הוא ננעל עצמאית על המטרה, מתבצעים על ידי מכ"ם בקרת אש ייעודי. נכון ל-2014, כל מערכות ההגנה האקטיבית המוכרות בעולם עושות שימוש במכ"ם "מערך מנוהל פאזה" מהסוגים המתקדמים ביותר שהטכנולוגיה מאפשרת. תחום זה, במובנים מסוימים "מוביל", את התקדמות המכ"מים המודרניים.
מכ"ם בקרת שטח
משמש אמצעי לזיהוי עצמים בתנועה. המכ"ם מזהה תנועה לפי הסטת דופלר של העצמים. מכ"ם זה אינו מדויק בתנאי מזג אוויר קשים עקב עיוותים של הגשם וכן תנועת צמחים ברוח חזקה. בישראל מכ"ם מסוג זה משמש את הצבא לגילוי תנועת אנשים ורכב בגבולות המדינה. חברת אלתא היא מובילה עולמית בתחום ופיתחה מכ"ם בוהה המספק מידע מדויק ויכולת עקיבה אחר מטרות.
מכ"ם מִפְתָּח סינתטי (SAR)
מכ"ם מִפְתָּח סינתטי, SAR, הוא מכ"ם אווירי המשתמש באנטנה סינתטית לצורך יצירת תמונה של פני הקרקע בכל מזג אוויר. המכ"ם משתמש בתנועת המטוס על מנת לייצר אנטנה סינתטית מההדים שחוזרים לאורך מסלול הטיסה. המכ"ם משתמש באינטרפרומטרית רדיו על מנת לשרטט תמונה ברזולוציה גבוהה של פני השטח, ללא תלות במזג האוויר.
מכ"ם חודר קרקע
מכ"ם לטווחים קצרים (מטרים עד עשרות מטרים בודדים) המאפשר מיפוי תת־קרקע כולל חשיפת עצמים, חללים וסדקים. משמש לביצוע חקר במסגרת מדעי כדור הארץ.
מכ"ם Through The Wall
מכ"ם לטווחים קצרים (מטרים בודדים) המשמש לחדירה של מכשולים דוגמת קירות והריסות מבנים. מכ"ם כזה מאפשר לתת מידע דו־ממדי ואף תלת־ממדי של האובייקטים הנמצאים מאחורי המכשול. המכ"ם משתמש בתדרים גבוהים לרוב בין מאות מגה־הרצים למספר אלפים. בישראל פותח מכ"ם כזה למטרות צבאיות ולחילוץ והצלה על ידי חברת "קמרו־טק".
מכ"ם Over-the-horizon radar ׁׁׂׂׂ
מכ"ם לטווחים ארוכים מאוד בדרך כלל מאות ואלפי קילומטרים, המשמש לאיתור של איומים מעבר לקו האופק (קו ראייה). מכ"ם מסוג זה משדר גלי קול אל האטמוספירה אלו מוחזרים לארץ ומאתרים איומים ממרחק. השידור לאטמוספירה והחזרה לארץ מאפשר לעקוף את הצורה הכדורית של כדור הארץ ולראות "דרכו". בשנת 2023 הכריזה אלתא מערכות חברת בת של התעשייה אווירית על מכ"ם מסוג זה פרי פיתוחה בשם OTH-B (ELM-2040).
תדרים אפשריים
מקור השמות של התדרים בשמות קוד שנתנו להם במלחמת העולם השנייה. השמות אומצו בארצות הברית על ידי IEEE ועל ידי ITU. לרוב המדינות יש תקנות נוספות לשליטה בתדרים שיוקצו לשימוש אזרחי ולשימוש צבאי.
התמודדות מול פעולת המכ"ם
המכ"ם מהווה איום רב על מטוסי קרב, סיור, או ריגול, היוצאים למשימה בשטח המנוטר על ידו. זאת משום שהוא מאפשר לצד המותקף לקבל התרעה מוקדמת על פלישה לתחומו האווירי, להתגונן מפניה ולנסות לסכל אותה. חשיבות מיוחדת יש למכ"ם המשמש להנחיית טילי קרקע־אוויר ליירוט המטוסים התוקפים. במשך השנים פותחו שיטות שונות להתרעה מפני פעילות מכ"ם ולשיבוש פעולתם של מכשירי מכ"ם:
O Ewigkeit, du Donnerwort, רי"ב 20
O Ewigkeit, du Donnerwort (בעברית: הו נצח, מלת רעם), רי"ב 20, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום ראשון שלאחר חג השילוש הקדוש, 11 ביוני 1724.
היסטוריה
מעבר לציון השנה הקלנדרי, בולטת קנטטה זו בשינוי הבסיס ללברית. עד כה התבססו הקנטטות על הפסוקים מכתבי הקודש שנקראו באותו מועד בכנסייה, אולם קנטטה זו ועוד כ-40 שהולחנו אחריה, התבססו על מזמורים לותרניים שנקראים גם כוראלים. הכוראלים היו מוכרים לקהל המתפללים בלייפציג ואפשרו לו לקחת חלק בתפילה, בשירה משותפת של הכוראל. בקנטטות החדשות, הכוראל היווה בסיס הן מבחינה טקסטאולית והן מבחינה מוזיקלית, כאשר מטרת השינוי הייתה לאחד את הקהל המשתתף בתפילה עם המוזיקה שכתב.
ב-1852 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 2 של פרסומיה.
מילים ומוזיקה
סדר הקריאה ליום ראשון שלאחר חג השילוש הקדוש כולל פסוקים מאיגרת יוחנן הראשונה ופסוקים מהבשורה על-פי לוקאס בהם מתואר משל האיש העשיר ואלעזר המלמד שכל עושר העולם הזה לא יתקיים בעולם הבא. לברית הקנטטה מבוססת על מזמור של יוהאן פון ריסט כאשר חלק מהפסוקים מצוטטים כפי שהם וחלק עברו עריכה חלקית ותוספות. המזמור שעוסק במוות ובנצחיות שבו, תואם גם את משל האיש העשיר שמתאר את מותו ואת הגיהנום. מלודיית הכוראל נכתבה במקור על ידי יוהאן שופ, מלחין גרמני מהמאה ה-17.
הקנטטה כתובה בהרכב חגיגי ונועדה לביצוע על ידי סולני אלט, טנור ובס, בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, חצוצרה, שלושה אבובים, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. היא בוצעה בשני חלקים, אחד לפני טקס המיסה ואחד אחריו, ומורכבת מ-11 פרקים:
הקלטות
היצירה הוקלטה במלואה כ-16 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את הלמוט רילינג (ב-1970), טון קופמן (ב-1998), ג'ון אליוט גרדינר (ב-2000) ומסאקי סוזוקי (ב-2002).
ג'ימי בריין
ג'יימס "ג'ימי" בריין (באנגלית: James "Jimmy" Brain; 11 בספטמבר 1900–1971) היה כדורגלן אנגלי.
קריירה
בריין נולד בבריסטול, והחל את הקריירה באופן לא מוצלח בקארדיף סיטי הוולשית, לפני שהפך לשחקן הרכב קבוע במועדון הוולשי טון פנטרה. בריין עבר לשחק בארסנל ב-1923, ובשמונה שנותיו במדי התותחנים הוא הפך לאחר ממבקיעי השערים הטובים ביותר בהיסטוריה של המועדון. בעונתו הראשונה בארסנל הוא שיחק בקבוצת המילואים של המועדון, וכבש את שער הניצחון בהופעת הבכורה שלו נגד טוטנהאם הוטספר ב-25 באוקטובר 1924.
בריין היה חלוץ מצטיין לאורך כל הקריירה שלו, והיה המבקיע המצטיין של ארסנל במשך ארבע עונות רצופות (1924/1925–1928/1929), כולל 39 שערים בעונת 1925/1926, שבה הבקיע ארבע פעמים שלושער. שיא זה הוא שני רק ל-45 השערים של טד דרייק בעונת 1934/1935. בעונת 1926/1927 הוא הבקיע 34 שערים, מתוכם שתי רביעיות נגד שפילד ונסדיי וברנלי. המועדון הצליח להעפיל לגמר גביע ה-FA בעונת 1926/1927 בזכות שעריו של בריין, אך בגמר הפסיד לקארדיף סיטי כתוצאה מטעותו של השוער דן לואיס.
בריין לא שיחק היטב בעונת 1929/1930, והודח מההרכב הראשון לטובת שחקני ההתקפה ג'ק למברט, דייוויד ג'ק ודייב הולידיי, כאשר בסך הכל הוא משתתף בשישה משחקים באותה עונה. בריין החמיץ את ניצחון ארסנל על האדרספילד טאון בגמר גביע ה-FA, כיוון שהמאמן העדיף את למברט. אולם, בעונת 1930/1931 הוא שיחק ב-16 משחקים והבקיע ארבעה שערים, ובסיום העונה זכה המועדון באליפות הראשונה בתולדותיו. הופעתו האחרונה של בריין במדי ארסנל הייתה בניצחון 2 - 0 נגד שפילד ונסדיי ב-21 במרץ 1931.
לקראת סוף דרכו בארסנל הוא כבר היה מבוגר, ואת מקומו כמבקיע השערים המוביל תפסו למברט וג'ק. בספטמבר 1931 הוא עבר לטוטנהאם הוטספר תמורת 2,500 £, והיה לאחד השחקנים הבודדים שעברו באופן ישיר בין שני המועדונים היריבים. בעונותיו בארסנל הוא הבקיע 139 שערים ב-232 משחקים, מספר המציב אותו במקום החמישי בטבלת כובשי השערים של המועדון, והוא גם היה לשחקן הראשון בארסנל שמבקיע למעלה מ-100 שערים. למרות זאת בריין מעולם לא זומן לנבחרת אנגליה, למרות שזומן לאימוני הנבחרת.
בריין היה בשנות ה-30 לחייו כאשר הצטרף לטוטנהאם, והבקיע במדי המועדון 10 שערים ב-47 משחקים. ב-1934 הוא עזב את טוטנהאם, ובשלהי הקריירה שלו שיחק בסוונסי טאון ובבריסטול סיטי. לאחר פרישתו ממשחק פעיל הוא אימן את קינגס לין ואת צ'לטנהאם טאון מ-1939 עד 1948, ולאחר מכן פרש לחלוטין מכדורגל.
זולותורן
זולותורן (בגרמנית: ) היא עיר הבירה של קנטון זולותורן. היא שוכנת בצפון-מערב שווייץ, 35 ק"מ צפונית לברן ו- 60 ק"מ דרומית לבזל. בעיר מתגוררים 15,086 תושבים (נכון לשנת 2006), רובם דוברי גרמנית.