cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפלות חוזרות
טרנסלוקציות
בעיה כרומוזומלית של אחד מבני הזוג או של שניהם מהווה כ-3% ממקרי ההפלות החוזרות. על אף שחולים עם בעיה כרומוזומלית כזו נוטים יותר להפלות, הם עשויים גם להוליד תינוקות בריאים או לא בריאים.
אנאפלואידיה
אנאפלואידיה (מצב שבו יש מספר כרומוזומים לא תקין בתוך תא) עשויה לגרום לאובדן היריון אקראי ספונטני כמו גם חוזר. אנאפלואידיה נפוצה יותר בגיל רבייה מתקדם יותר, אשר בא לידי ביטוי באיכות ירודה יותר של תאי רבייה כמו תאי הביצית.
הפרעות אנדוקריניות
נשים עם תת-פעילות, או יתר פעילות של בלוטת תריס נמצאות בסיכון מוגבר לאובדן היריון. סוכרת לא מאובחנת או שלא מטופלת כראוי גורמת לסיכון מוגבר להפלות. נשים עם תסמונת שחלות הפוליציסטיות, גם כן סובלות משיעורי אובדן היריון גבוהים, הקשורים אולי בהיפראינסולינמיה או עודף אנדרוגנים. ייצור לקוי של פרוגסטרון בשלב הלוטאלי עשוי להכשיר את הקרקע עבור הפלות חוזרות.
קרישיות יתר
דוגמה חשובה היא הסיכון המוגבר האפשרי של הפלה אצל נשים עם קרישיות יתר (נטייה לקרישי דם). הבעיה הנפוצה ביותר היא הגורם V ליידן (factor V Leiden) ומוטציית G20210A פרותרומבין (prothrombin G20210A). כמה מחקרים ראשוניים מראים כי תרופות נוגדות קרישה עשויות לשפר את סיכויי נשיאת ההיריון לפרק זמן, אך מחקרים אלה צריכים להוכיח זאת לפני שיאומצו בפרקטיקה קלינית. שים לב נשים רבות עם קרישיות יתר יעברו היריון אחד או יותר ללא קשיים, לעומת זאת, ייתכן שאחרות יסבלו סיבוכי היריון. קרישיות יתר עשויות להסביר כ-15% מההפלות חוזרות.
גורמי חיסון
תכונה משותפת של גורמים חיסוניים שגורמת לאובדן היריון חוזר היא עמידות ירודה לחיסון האם כלפי העובר.
עלייה בתאי הרג טבעי הרחמיים
תאי הרג טבעי (Natural Killer או בקיצור תאי NK), הם סוג של תאי דם לבנים הנמצאים ברקמת הרחם. רמות גבוהות של תאים אלה עשויות להיות קשורות להפלות חוזרות, אבל מספרים גבוהים של תאים אלה אינם מנבאים על אובדן היריון אצל נשים שלא עברו הפלה.
פגם בשלב הלוטאלי
פגם בשלב הלוטאלי של המחזור החודשי היא סוגיה מורכבת. התאוריה מאחורי הרעיון מציעה כי כמות בלתי מספקת של פרוגסטרון מופקת על ידי הגופיף הצהוב כדי לשמור על ההיריון בשלביו הראשונים. הערכת המצב הזה מבוצעת על ידי ביופסיה של רירית הרחם, אולם מחקרים שנעשו לאחרונה לא אישר כי הערכה זו תקפה.
סגנון חיים
בעוד שגורמים באורח החיים קשורים עם סיכון מוגבר להפלה בכלל, ובדרך כלל אינם נחשבים לגורם ספציפי עבור הפלות חוזרות, כל מאמץ צריך להיעשות כדי לטפל בבעיות אלה אצל נשים עם הפלות חוזרות. במיוחד יש להימנע מחשיפות כרוניות לרעלים, כולל עישון, אלכוהול, וסמים.
זיהום
מספר זיהומים אימהיים יכולים להוביל לאובדן היריון יחיד, כולל ליסטריה, טוקסופלסמוזיס, וזיהומים ויראליים מסוימים (אדמת, הרפס סימפלקס, חצבת, וירוס cytomegalo, וירוס קוקסאקי). עם זאת, אין מחקרים שמאשרים שזיהומים ספציפיים יובילו לאובדן היריון חוזר בבני אדם. מלריה, עגבת ברוצלוזיס יכולים גם לגרום להפלה חוזרת.
דלקת רירית הרחם כרונית
אצל נשים מסוימות עם היסטוריה של הפלות חוזרות נמצאה דלקת כרונית ברירית הרחם (Chronic Endometritis) הנגרמת מבקטריה נפוצה. במחקר אחד נמצא ש-71% מנשים שאובחנו עם דלקת רירית הרחם כרונית, טופלו בהצלחה בעזרת אנטיביוטיקה. 78.4% מתוך הנשים הללו, נכנסו להיריון בשנה שאחרי הטיפול. המחקר מסיק כי דלקת רירית הרחם כרונית נפוצה אצל נשים עם הפלות חוזרות, ושנראה כי טיפול אנטיביוטי משפר את סיכויי הרבייה.
הערכה
בדיקת אולטרה סאונד וגינלי הפכה השיטה העיקרית של הערכת מצב בריאותו של היריון מוקדם. אצל נשים שאינן בהיריון אשר נמצאות בסיכון גבוה לאובדן היריון חוזר, הבדיקות הבאות מבוצעות בדרך כלל:
טיפול
אם ניתן לקבוע את הסיבה של אובדן היריון חוזר, הטיפול יהיה בהתאם. אצל נשים בהיריון עם היסטוריה של הפלות חוזרות, תרופות נגד קרישת דם מגדילות את שיעור הולדת תינוק חי בקרב בעלות תסמונת אנטי-פוספוליפידית ובעלות קרישיות יתר מולדת. עם זאת, תרופות אלה לא סייעו כאשר מדובר בהפלות חוזרות לא מוסברות.
נכון לינואר 2017, אין טיפולים לנשים עם אובדן היריון חוזר בלתי מוסבר. למרבית הנשים יוצע לנסות להרות שוב, ורוב הסיכויים (כ-60%) כי ההיריון הבא יהיה מוצלח ללא טיפול. עם זאת, כל אובדן נוסף מחמיר את הסיכוי להיריון מוצלח ומגדיל את הסיכונים הנפשיים ופיזיים לאישה. אין השפעה לאספירין במניעת הפלה חוזרת בנשים עם אובדן היריון חוזר בלתי מוסבר, ונמצא שאימונותרפיה לא עוזרת.
במצבים כרומוזומליים מסוימים, בעוד שעשוי לא להיות טיפול, הפריה חוץ גופית, יחד עם אבחון גנטי לפני ההשתרשות העובר, יכולים לסייע לזהות עוברים עם סיכון מופחת של אובדן היריון נוסף, אשר לאחר מכן יוחזרו לרחם. עם זאת, הפריה חוץ גופית לא תשתפר חוסר איזון אצל האם והעובר.
מעקב צמוד במהלך ההיריון מומלץ בדרך כלל לנשים בהיריון עם היסטוריה של אובדן היריון חוזר. אפילו עם טיפול מתאים ונכון, אובדן היריון עלול להתרחש כיוון שבכל היריון עשויים להתפתח סיכונים ובעיות משלו.
השפעה פסיכולוגית של הפלות
לאם יש לעיתים קרובות טראומה פסיכולוגית ופסיכיאטרית משמעותית שלא שמים לב אליה. הפלה מייצגת אובדן בן עתידי ומוליד ספקות לגבי יכולתה להתרבות. אחוז משמעותי של נשים חוות צער, דיכאון וחרדה, וכן קיים סיכון מוגבר להפרעת דיכאון לאחר הפלה. ההשפעות הפסיכולוגיות יכולות להימשך 6 חודשים עד 3 שנים ונוטות להעמיק עם הפלות נוספות.
רוס 128
רוס 128 (מאנגלית: Ross 128, נקרא גם גליזה 447, LHS 315 או FI בבתולה) הוא ננס אדום הנמצא במרחק של 10.9 שנות אור ממערכת השמש בקבוצת הכוכבים בתולה והוא אחד מהכוכבים הקרובים ביותר לכדור הארץ. כמו כל שאר הננסים האדומים, גם את רוס 128 לא ניתן לראות ללא ציוד עזר, שכן בהירות נראיתו היא מדרגה 11, נמוכה בהרבה מסף הראייה האנושי. ניתן לצפות בכוכב באמצעות טלסקופ כ-1.2 מעלות מדרום-מערב לכוכב β בבתולה.
ב-12 במאי 2017 נקלטו במצפה הכוכבים ארסיבו אותות ייחודיים אשר מקורם מכיוון כוכב זה.
היסטוריה
הכוכב מופיע לראשונה ברשימת כוכבים בעלי תנועה עצמית גדולה שגילה האסטרונום האמריקאי פרנק אלמור רוס באמצעות השוואת צילומים של שמי הלילה שצולמו במצפה הכוכבים ירקס בשנת 1925. הכוכב נקרא מאז על פי מיקומו באותה רשימה. בשנת 1972 צפו האסטרונומים לי והוקסי בהתפרצות של הכוכב שגרמה לעלייה חדה של כחצי דרגת בהירות בקרינה העל-סגולה שלו למשך של כ-20 דקות. השינוי בבהירות הנראית של הכוכב היה קטן מאוד. בעקבות כך סווג רוס 128 ככוכב הבזק וקיבל את הציון של כוכב משתנה FI בבתולה. רוס 128 מתקרב אל מערכת השמש ובעוד כ-70,000 שנים יעבור במרחק של כ-6 שנות אור ממערכת השמש ואז יתחיל להתרחק.
מאפיינים
רוס 128 הוא ננס אדום מסוג ספקטרלי M4 V. רדיוסו מוערך בחמישית רדיוס שמש, מסתו מוערכת בכ-0.16 מסת שמש ועוצמת הארתו היא כ-0.03 אחוז מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בגלל טמפרטורת פניו הנמוכה, כ-3,180 קלווין, כמעט כל קרינתו היא בתחום התת-אדום שבו הוא בהיר פי 10. הכוכב נע על רקע שאר הכוכבים במהירות של כ-1.35 שניות קשת בשנה וכיוון התנועה שלו הוא בתוך מישור הדיסקה של שביל החלב. למרות שהוא מסווג ככוכב הבזק, לא נצפו שינויים ברורים בבהירות הנראית שלו אלא רק בקרינה בתחום העל-סגול ובגלי רדיו. בשל עוצמת ההארה הנמוכה של רוס 128, המרחק של כוכב לכת המאפשר חיים צריך להיות לא יותר מעשירית יחידה אסטרונומית ובמרחק כזה כוכב הלכת יהיה במצב של הקפה סינכרונית בה הוא מפנה באופן קבוע צד אחד אל הכוכב בעוד צידו השני חשוך תמיד.
מערכת כוכבי לכת
בשנת 2017 דווח על ידי חוקרים שערכו תצפיות במצפה האירופי הדרומי שלרוס 128 יש כוכב לכת דמוי ארץ שמקיף אותו במרחק של כ-0.05 יחידות אסטרונומיות (כ-7.5 מיליון קילומטר) בזמן הקפה של 9 ימים ו-20.5 שעות. מסתו המשוערת של כוכב הלכת גדולה ב-35% ממסת כדור הארץ וכמות האנרגיה שהוא מקבל מרוס 128 גדולה ב-38% מכמות האנרגיה שמגיעה לכדור הארץ מהשמש.
סביבה
הכוכב הקרוב ביותר לרוס 128 הוא הננס האדום וולף 359 שנמצא במרחק של כ-3.8 שנות אור ממנו ולמעשה כל השכנים של רוס 128 עד למרחק של כ-10 שנות אור ממנו הם ננסים אדומים, שאף אחד מהם לא ניתן לצפייה בעין אנושית ללא ציוד עזר. השמש תראה משם ככוכב חסר ייחוד עם דרגת בהירות 2.4.
בג"ץ עמותת הפורום החילוני נגד שר הבריאות
פסק הדין דן בעתירת עמותת הפורום החילוני, עמותת עדאלה ומספר אישים נוספים, נגד שר הבריאות וגורמים נוספים במערכת הבריאות, שביקשה לבטל את מדיניות איסור הכנסת החמץ לשטחי בתי החולים. במסגרת העתירה, שהוגשה בשנת 2018, המדינה נתבקשה לנמק מדוע לא תתאפשר הכנסת חמץ לבתי החולים על ידי אנשים פרטיים. עוד התבקשה המדינה להסביר מדוע לא יאפשרו הכנסת מזון (לרבות חמץ) לבתי החולים בתקופת הפסח, תוך קביעת הסדרים מתאימים אשר יאפשרו שמירה על כשרות המזון המוגש על ידי בית החולים; זאת בין בדרך של הגשת המזון המסופק על ידי בית החולים בכלים חד-פעמיים או על ידי מציאת פתרון מידתי אחר.
נדבך נוסף בעתירה עניינו תקיפת סמכות מאבטחי בתי החולים לחפש בכליהם של הבאים בשערי בית החולים במטרה למצוא חמץ. המשיבים נדרשו על ידי בית המשפט לנמק מדוע לא יימנעו המאבטחים בבתי החולים מלנקוט צעדים לאכיפת נושא הכשרות בפסח, לרבות בדרך של הערות לבאי בתי החולים בנושאי מזון וכשרותו.
בעקבות פסק הדין תוקן לקראת חג הפסח תשפ"ג חוק זכויות החולה, ומנהלי בתי החולים הוסמכו להגביל הכנסת חמץ לבית החולים. החוק מתיר לכל מנהל בית חולים לקבוע את המדיניות בנושא ומתיר לו להתקין כללים האוסרים על הכנסת החמץ, אך אינו מסמיך אותו לאפשר חיפוש בכליהם של הבאים בשערי ביתה חולים. כמו-כן, החוק מאפשר למנהל בית החולים לקבוע כי באזורים מסוימים תתאפשר הכנסת חמץ, ומגביל את מנהל בית החולים בהפעלת שיקול דעתו, כך שחובה עליו לשקול חלופות אחרות ולהתחשב בזכויות המטופלים ובצורכיהם, ובכלל זה צורכיהם הרפואיים. החוק גם מאפשר למנהל בית החולים להביא בחשבון את צרכי המלווים והעובדים.
רקע לעתירה
הראשון שהתבטא בעניין מדיניות בתי החולים היה העיתונאי גדעון לוי, שכתב מאמר בגנות המדיניות הזו כחלק ממגמת התרחקותה של ישראל מערכים ליברליים מודרניים. לוי כתב כי "השנה היא 2017, המציאות היא ימי הביניים. ישראל יכולה לנופף כאוות נפשה בדמוקרטיה היחידה או בגיי־פרנדלי. היא חשוכה. היא כפייתית. חשכתה הולכת ומתקדרת. חשרת עבים מכסה על שמיה. אין מדינה בתבל שמפשפשת בתיקים כדי למצוא אוכל אסור, זולת אולי איראן. הבעיה היא, שמשטרת החמץ היא הרבה יותר ישראל מאשר "מובילאיי"; מאבטח החמץ הוא הרבה יותר ישראל מעמוס עוז."
העיתונאי אורי משגב הוסיף כי "[שבוע פסח] זה שבוע שבו מותר רשמית לדרוס את החילונים, לרמוס את זכויות הפרט שלהם, להדירם ולהשפילם. זה כמובן נכון ביתר שאת לגבי הלא־יהודים, אבל אותם מותר לדרוס ולרמוס ולהשפיל כל השנה." היו שביקשו להסביר כיצד הדבר מתקשר למגמת הקצנה כללית בדיני הכשרות.
טענות העותרים
עמותת עדאלה הוסיפה וטענה כי מלבד הכפייה הדתית, מדובר בפגיעה בחולים הערבים, שנכפים עליהם דיני הכשרות.
העותרים הפנו לכך שהזכות לפרטיות מעוגנת בסעיף 7(א) לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, שבו נקבע כי "אין עורכים חיפוש ברשות היחיד של אדם, על גופו, בגופו או בכליו".
דיון בעתירה
בתשובת המדינה לבג"ץ, טענה המדינה כי אין למאבטחים סמכות לאכוף את נוהלי הכשרות, אך עובדים אחרים יוכלו להפנות את תשומת לב המבקרים לנוהלי הכשרות. ואולם, של חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור, הוא החוק המקנה סמכות למאבטחים, קובע כי "שימוש בסמכויות לפי חוק זה, יהא לשם שמירה על ביטחון הציבור מפני פעילות חבלנית עוינת ומפני אלימות, וזאת במקום ובדרך שיבטיחו שמירה מרבית על כבוד האדם, פרטיותו וזכויותיו".
ב-5 במרץ 2019 נתן בג"ץ צו על תנאי שזו לשונו:
במהלך הדיונים בטרם מתן פסק הדין, הביעו השופטים את הסתייגותם ומורת רוחם מההנחיה שמקבלים המאבטחים למנוע הכנסת מזון לבית החולים, והדגישו את החריגה מסמכות שיש בהנחיה זו. כך, למשל, אמר השופט עוזי פוגלמן לבאי כוח המדינה: "בודק ביטחוני וכשרות זה בשר וחלב. אתם מערבבים מין בשאינו מינו". השופט עופר גרוסקופף אמר: "הנושא של הכשרות זה לא עניינו (של המאבטח). יש הגדרה ברורה של מה תפקידו". כבר בדיון הראשון, לאור הערות השופטים, הודתה נציגת המדינה כי: "חודד למאבטחים שאינם יכולים למנוע כניסתו של אדם עם מזון אם הוא מתעקש להיכנס."
מהדיונים עלה כי לשיטת המדינה, לא הייתה בעיה חוקית לעשות בדיקת חמץ בגופם של אנשים, וככל שיימצא חמץ על המאבטח להסב את תשומת ליבו של הנכנס בשערי בית החולים לנהלים האוסרים על הכנסת חמץ; אך מנגד אין למאבטח סמכות לכפות על הבא בשערי בית החולים למנוע את כניסתו עם החמץ ככל שזה אינו מכבד את נוהלי בית החולים. ההיגיון בעמדת המדינה הוא אפוא של שימוש בפטרנליזם ליברטריאני, דהיינו, הסתמכות על נטייתו של אדם נורמטיבי שלא להכניס מזון לבית החולים בהוראת המאבטח. המדינה הבהירה כי ישנו קושי, במצב המשפטי הקיים, להציב פקחי כשרות של ממש.
הצעות פשרה
כהצעת פשרה, הוצע על ידי המדינה להתיר צריכת חמץ רק במתחמים סגורים ומבודדים, אך השופטים ביקשו מהרבנות לבחון שוב את עמדתה, ולהציע פתרון מידתי אחר, בדמות אכילת חמץ בכלים חד-פעמיים. השופט ניל הנדל אף העיר למדינה כי "נראה שאתם לא מנסים למצוא שום פתרון".
משרד הבריאות אמר כי לא ניתן להגיש אוכל בכלים חד-פעמיים מסיבות בטיחותיות וכלכליות. הצעת הפשרה של המדינה נתפסה כמשפילה על ידי העותרים, ואלה כינו אותה לא פעם כהצעה להקים "מכלאות חמץ בשולי בית החולים". מתחמי החמץ המוצעים היו אמורים לקום, על פי ההצעה, בתצורת אוהלי חמץ, מחוץ לבניינים, במדשאות המתחם. ארבעה חודשים לאחר מכן, הציעה המדינה פתרון דומה, שבסופו של דבר נדחה. מטעם ארגון עדאלה נמסר כי "למרות התנגדות העותרים לפתרון מאוד דומה שהוצג בדיון בפני שופטי בג״ץ, וחרף הביקורת החריפה שהעבירו השופטים במהלך אותו דיון והוצאת צו על תנאי נגד המדינה בגלל החשש לפגיעה בלתי מידתית בזכויותיהם של באי בית החולים - באה המדינה ומציעה את אותה הגברת בשינוי אדרת".
במהלך הדיון בעתירה
חרף הוצאת הצו על תנאי ולמרות הסתייגות בית המשפט מפרקטיקת בדיקת החמץ ואמירותיו נגד הסמכות, טרם פסק הדין המשיכו בתי החולים לאכוף את איסור הכנסת החמץ באמצעות מאבטחים, והמשיכו לעשות זאת אף בשנה העוקבת.
מטעם אתר "וואלה!" נבדקה מידת האכיפה של האיסור על הכנסת חמץ, ונתגלה כי במרבית בתי החולים האכיפה איננה אפקטיבית בעצירת מי שחדור להפר אותה, אלא נשענת על השילוט והאיסור בלבד.
לשיטת מנכ"ל מרכז רפואי הדסה, זאב רוטשטיין, היות שהמאבטחים הם עובדיו, הרי שכחלק מהפררוגטיבה שלו כמעסיק הוא רשאי להורות להם לבדוק בכליהם של אנשים ולמנוע הכנסת חמץ. עם זאת, עמדתו של מנכ"ל בית החולים הייתה מנוגדת לקביעת בית המשפט באותה עת, ואף לעמדת המדינה בתשובתה לבג"ץ.
תגובת הרבנות
הרבנות הראשית קיבלה היתר מיוחד וחריג מהיועץ המשפטי לממשלה להיות מיוצגת בדיון באמצעות עורך דין חיצוני, פרופסור אביעד הכהן. הרבנות טענה כי דווקא הכנסת חמץ לבתי חולים בפסח פוגעת בזכות לחיים ובחופש הדת, באשר אנשים יימנעו מלהתאשפז בבתי החולים משניתן יהיה לאכול בהם חמץ. הרבנות אף הסתייגה מפתרונות הפשרה, בדמות מתחמי החמץ מזה וכלים חד-פעמיים מזה. בתצהיר התייחס אחראי הכשרות ברבנות הראשית, הרב יעקב סבג, לשתי החלופות שהוצעו כפתרון וכתב כי אימוץ כל אחת מהחלופות עלול להביא "ברמה של 'ודאות קרובה', ליצירת מכשולים גדולים וחמורים בנושא כשרותם של בתי חולים בפסח ולהביא להכשלת הציבור, הטעייתו, רמייתו והונאתו, הן לפגיעה קשה בערכי יסוד חוקתיים אחרים כגון הזכות לחיים (עקב חשש להימנעות שומרי כשרות מקבלת הטיפול שלו הם זקוקים בבית החולים במהלך חג הפסח), עיקרון השוויון, חופש הדת, והן יצירת מחלוקות סכסוכים ומתחים חברתיים שלא לצורך ובעצימות גבוהה שסופם מי ישורנו".
ברבנות טענו עוד כי שמירת אופיו של חג הפסח אינה רק בעלת ערך דתי הלכתי, "אלא לא פחות מכך - ערך לאומי", וכי איסור אכילת חמץ הוא אחד הסמלים הבולטים של החיים בישראל. לטענת הרבנות, בקשתה היא למנוע ממקום שמציג עצמו ככשר לפסח, לגרום לשומרי כשרות לאכול חמץ בימי החג. ברבנות טענו כי אין הוראת חוק המחייבת באופן מפורש בתי חולים לשמור על כשרות, אך בפועל בתי החולים עושים זאת.
באשר לפתרון של הקמת "מתחמי חמץ" בחצרות בתי החולים בפסח, אנשי הרבנות טענו כי הדבר נבדק לעומק ונמצא כי יוביל בסבירות גבוהה לזליגה וערבוב של מזון כשר ושאינו כשר "ומכאן להכשלת הציבור שומר הכשרות". באשר לחלופה של שימוש בכלים חד-פעמיים בתוך בית החולים, הרבנות טוענת כי הדבר עלול לסכן את חיי החולים ולהוביל לשורה של תקלות ונזקים. במשרד הבריאות התנגדו לפתרון זה בעבר, ואמרו כי זוהי חלופה לא ישימה מבחינה טכנית, כלכלית וסביבתית. שימוש בכל בתי החולים בכלים חד-פעמיים בפסח אינו מאפשר את הגשת כל סוגי המזון לחולים, כרוך בעלות של מיליוני שקלים ופוגע בסביבה.
פסק הדין
השופט עוזי פוגלמן ציין בפתח פסק דינו כי "מן הראוי היה להגיע להסכמות מעשיות שיתנו מענה הולם לצרכים השונים של האוכלוסייה המאושפזת בבתי החולים בימי החג. זאת, בשים לב לאיזונים המורכבים שבין חופש הדת של החולים המבקשים לצרוך מזון כשר מזה, לבין עקרונות של חופש מדת, שוויון וכבוד האדם מזה. לצערנו, הדבר לא הסתייע. משאלה הם פני הדברים, נדרשים אנו להכריע בשאלות המשפטיות שהוצגו בעתירות שלפנינו על יסוד הדין ויישומו על עבודות המקרה דנן" (פסקה 29).
לעניין הסמכות, הסביר השופט פוגלמן כי עקרון חוקיות המינהל הוא עקרון יסוד, וחשוב להקפיד בקיומו במיוחד שעה שעומדת על הפרק פגיעה בזכות יסוד. על-פי עיקרון זה, על המדינה להישען על הסמכה בחוק משהיא מבקשת לאכוף את איסור כניסת החמץ בבתי החולים. נקבע כי המדיניות פוגעת פגיעה קשה באוטונומיה של המאושפזים ושל בני משפחותיהם, הנאלצים לבוא לבית החולים. עוד נקבע כי יש פגיעה בחופש מדת.
השופט פוגלמן קבע כי חלופת המתחמים בחצרות בתי החולים, שבהם ניתן יהיה לצרוך חמץ, אינה ראויה. מעמדת משרד הבריאות עולה שהיא בלתי ישימה ביחס לחלק מבתי החולים, ולמעשה קיימים קשיים נוספים המראים כי עמדת המשרד היא עמומה. בנוסף, החלופה מתעלמת ממצבם הבריאותי הקשה של חלק מהחולים המאושפזים שלא יוכלו לבצע את המסע לחצרות. בנוסף, נקבע כי יש כאן פגיעה בפרטיות החולים, שייאלצו לאכול תחת השגחה עם תיוג מפלה המעביר מסר פוגעני.
על רקע איזון הפגיעות החוקתיות עלתה השאלה האם קיים מקור חקיקה המסמיך הוצאת נהלים מסוג זה. המדינה ובתי החולים הצביעו על לחוק זכויות החולה, הקובע כי "מטופל המאושפז במוסד רפואי רשאי לקבל מבקרים בזמנים ועל פי הסדרים שקבע מנהל המוסד הרפואי", אך נקבע כי מדובר בהוראה כללית, שאינה מספיק לעמידה בעקרון חוקיות המנהל, הדורש הסמכה בחוק: "בסעיף זה אין ולו בקירוב ביטוי להסמכה ברורה ומפורשת של הנהלות בתי החולים להגביל את הכנסת המזון אליהן מטעמי כשרות ואין בו כדי להקנות להן סמכויות הכרוכות בפגיעה בחופש מדת ובאוטונומיית המטופל במרחב האישי המצומצם המסור לו בבית החולים, הנגזרת מערך כבוד האדם. מסקנה זו מקבלת משנה תוקף בענייננו, מקום שהשיקולים המנחים את פעולת הרשות המינהלית הם שיקולים דתיים, אז נדרשת קביעה מפורשת וברורה, בחקיקה ראשית, 'בדברים שאינם משתמעים לשתי פנים' " (פסקה 61).
מקור סמכות נוסף שעמד לדיון הוא לפקודת בריאות העם, 1940, המאפשר למנכ"ל משרד הבריאות להתקין תקנות הקובעות את הדרישות בנושא "הכנתו ואגירתו של מזון, הן לחולים והן לחבר העובדים". אלא שהוראה זו מקנה סמכות למנכ"ל ולא לבתי החולים, ובכל הנוגע לענייני הכשרות ניתן שיקול הדעת לבתי החולים, וממילא לא הוצאו הוראות ארציות בנושא.
השופט פוגלמן פסק גם שאין זה בסמכותם של המאבטחים בבתי החולים לתחקר הבאים בשעריהם בענייני מזון, וגם אין זה ראוי שיסבו את תשומת ליבם לנהלים, שכן השיח שהם מנהלים עם המבקרים נעשה כשהם אנשי סמכות בעלי כוח עודף.
עוד הוסיף השופט כי אין בניתוח כדי לגרוע מיכולתם של בתי החולים לדאוג לאספקת אוכל כשר למטופלים המעוניינים בכך. השופט הסביר כי יש לחתור לפתרון של פשרה, אך "מציאת אותו 'שביל זהב' בנסיבות דנן אינה פשוטה, והיא דורשת בין היתר פתיחות וראיית הצרכים של האחר" (פסקה 67). השופט לא שלל את ההיתכנות להתכנסות למתווה המאפשר שימוש בכלים חד-פעמיים.
העתירות התקבלו, ובית המשפט הורה לבתי החולים לאפשר הכנסת מזון (לרבות חמץ) לשטחיהם בתקופת הפסח תוך קביעת הסדרים מתאימים שיאפשרו שמירה על כשרות המזון שמוגש לבתי החולים. עוד נקבע כי הסעד יושהה למשך עשרה חודשים על-מנת לנסות להתכנס לפתרון ראוי.
השופט עופר גרוסקופף הסכים לפסק דינו של השופט פוגלמן. "למנהל בית החולים נתונה פררוגטיבה רחבה בניהול בית החולים, ואולם פררוגטיבה זו אינה כוללת את הסמכות לקבל החלטה הפוגעת באופן מהותי בחופש הדת ובחופש מדת של החולים המאושפזים בבית החולים ושל העובדים המועסקים בו" (פסקה 3 לפסק הדין). עוד נקבע כי אין בהוראות הרבנות הראשית מקור סמכות. אף השופט פוגלמן העיר כי לשיטתו ניתן למצוא פתרון של פשרה.
השופט ניל הנדל חלק על דעת הרוב, בהציעו כי בית המשפט יימנע מלהכריע במחלוקת. הוא ציין כי נוח לה לעתירה זו שלא הוגשה, וכי מדובר במקרה שבאופן מובהק מצריך פשרה חברתית ולא הכשרה שיפוטית. בכל הנוגע למישור הסמכות, קבע השופט כי אין מדובר במקרה המצדיק יישום דווקני של עקרון חוקיות המינהל. לשיטת השופט הנדל, אין מדובר בפגיעה קרובה לליבת הזכות, ולכן סעיף 33 לפקודת בריאות העם יכול להוות אכסניה המסמיכה הוצאת נהלים כאמור. בתוך כך, התייחס השופט לכך שמדובר בפרק זמן מתוחם של כשבעה ימים בשנה. עוד התייחס השופט לכך שהמגבלות נועדו לשרת צורך מעשי דוחק, ולהבטיח כי כלל האזרחים יוכלו לזכות בטיפול רפואי; ועל-כן מדובר בשיקול רפואי-אורגני המצוי לכאורה בליבת הסמכות המוקנית בסעיף.
אף השופט הנדל העיר כי הפתרון בשימוש בכלים חד-פעמיים בחדרי האשפוז הוא פתרון ראוי, אף אם יש לו עלות כלכלית לא מבוטלת. השופט הדגיש בהכרעתו את אופייה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.
ב-10 בינואר 2021 דחה בית המשפט העליון את בקשת הרבנות הראשית לישראל לקיים דיון נוסף בסוגיה.
תגובות לאחר פסק הדין
הרב יצחק יוסף פנה ליועץ המשפטי לממשלה בבקשה שידחה את יישום ההחלטה עד לתיקון החקיקה. מספר חברי הכנסת הגישו הצעות חוק פרטיות. לבסוף הוכנסו סעיפים לחוק זכויות החולה שמאפשרים לבתי החולים לאסור הכנסת חמץ אליהם אך ללא סמכויות לאכוף את האיסור.
משרד עורכי הדין הרצוג, פוקס, נאמן ושות' ציין כי "לדעתנו, המצב המשפטי שנוצר בעקבות פסק הדין מחייב בחינה מעמיקה של פתרונות יצירתיים, על מנת לאפשר לאותם חולים או מבקרים לצרוך מזון כרצונם בתוככי 'המתחם האישי' שלהם (לדוגמה – ליד מיטת החולה בלבד, כשהיא תחומה בין שתי מחיצות כמקובל), תוך שמירה על כללים קפדניים שימנעו אפשרות למגע של המזון החמץ עם כלי אוכל של חולים ומבקרים השומרים על כשרות לפסח."
לקראת חג הפסח תשפ"ב שלח שר הבריאות ניצן הורוביץ מכתב לבתי החולים ובו הזכיר להם כי עליהם לפעול בהתאם לפסיקת בית המשפט. הורוביץ פרסם על כך בחשבון הטוויטר שלו: "מי שמאושפז או בא לבקר קרוב בבית חולים, הדבר האחרון שצריך לעשות זה לחטט לו בתיקים ולחפש חמץ. הדבר הזה נגמר". בעקבות המכתב, יו"ר הקואליציה עידית סילמן איימה ביצירת משבר קואליציוני והגדירה את הכנסת החמץ לבתי החולים כ"קו אדום". סילמן שוחחה עם חברי כנסת מהאופוזיציה במטרה לקדם יחד איתם חקיקה שתאפשר את איסור הכנסת החמץ. ב-6 באפריל 2022 הודיעה סילמן על הפסקת חברותה בקואליציה על רקע הוראתו של שר הבריאות.
מנגד, רב בית החולים איכילוב הדגיש שמעולם לא הייתה בכוונת בית החולים לחטט בתיקים או לאכוף בדרך אחרת את האיסור. לדבריו, בית החולים נוהג רק לתלות שלטים המבקשים מהמבקרים לכבד את החג.
BUNCH
BUNCH הוא הכינוי שניתן לחמש חברות המחשבים שהתחרו בשנות ה-70 של המאה ה-20 בחברת IBM, שהייתה החברה הדומיננטית בשוק המחשבים המרכזיים.
עם כניסת IBM לשוק ההמחשבים האישיים עם המחשב IBM PC, הלכו בעקבותיה גם מתחרותיה, שייצרו תואמי PC, אך הן הסתגלו פחות טוב מ-IBM למכירות לשוק הקמעונאי.
כאשר למתחרותיה של IBM הצטרפה חברת DEC, הורחב הכינוי BUNCH ל-DeBUNCH.
הבזאר הגדול (טהראן)
הבאזאר הגדול של טהראן (בפרסית بازار بزرگ تهران באזאר בוזורג-א טהראן) הוא שוק גדול מְקורֶה הנמצא בחלקה הדרומי של העיר טהראן. באופן מסורתי כמו בבאזארים אחרים הדומים לו, הוא מחולק למספר מסדרונות שבכל אחד מהם חנויות המתמחות בסוג אחר של סחורה כגון: נחושת, שטיחים, תבלינים, זהב וכסף. אורכם של רחובות הבאזאר הוא מעל עשרה קילומטרים, והכניסה לחלל הבאזאר נעשית דרך מספר שערים שחלקם נסגר בלילה ומאובטח. הבאזאר משפיע באמצעות מחירי המוצרים הנמכרים בו על מחירי מוצרים דומים במקומות אחרים בטהראן ולמעשה אף באיראן כולה, בהיותו המקום שבו נקבעים המחירים של מוצרי היסוד על פי היצע וביקוש. הבאזאר משמש ממשק בין העיר והמדינה ובעל קשרים הדוקים למוסדות הדת. הוא בעצם עיר בתוך עיר, בנוסף לשלל החנויות והדוכנים הוא מוקף ביותר משנים עשר מסגדים, מספר בתי הארחה ובנקים. עם זאת בשנים האחרונות הבאזאר הולך ומדרדר הן במידותיו והן בחשיבותו. באוקטובר שנת 2005 היו תוכניות לבנות מלון גדול בחלק הדרומי של הבאזאר לטובת התיירים הבאים לאזור השוק כדי להפכו למקום יותר מסביר פנים ולשקם במידת מה את חשיבותו.
היסטוריה
על פי עדויות ארכאולוגיות, האזור מסביב לטהראן היה מיושב כבר לפני 6000 שנה ומבנים דמויי באזאר החלו להראות באיראן לפני כ-4000 שנה. כמה מאות לפני הופעת האסלאם באיראן, דיווחו נוסעים על קיומו של אזור מסחרי במקום שבו נמצא כיום הבאזאר. עדויות למציאותם של מבנים שתפקדו כבאזאר היו קיימים במקום כבר לפני כ-400 שנים, אולם הבאזאר הנוכחי של טהראן אינו עתיק. קשה לומר מתי הוא הופיע לראשונה אולם ידוע שבתקופת האימפריה הספווית ואחריה החל הבאזאר לגדול באופן הדרגתי. חלק קטן במתחם הבאזאר הוא הגרעין המקורי של הכפר שהפך ברבות הימים לעיר טהראן. בתקופתו של השאה תַהְמָאסְבּ (פרסית تهماسب), שמלך בשנים 1514–1567, נבנו חומות העיר המעוטרות במגדלים ואזור הבאזאר התפתח. תיירים מערביים שביקרו בטהראן בשנת 1660, מציינים ששטח הבאזאר היה בחלקו הגדול פתוח ומיעוטו היה מקורה. כך עשה סר תומאס הרברט שבקר בבאזאר של טהראן בשנת 1628,  בעת מסע לפרס, שערך ביחד עם  סר דודמור קוטון וסר רוברט שירלי. למרות האגדות על קיומו העתיק של הבאזאר, הבניינים הישנים ביותר בו כולל החומות והמעברים, אינם יותר מאשר בני 400 שנה, ורבים מהם נבנו או שוקמו רק ב-200 השנים האחרונות. לפיכך נחשב הבאזאר הגדול של טהראן לאחד מהבאזארים הצעירים ביותר במזרח התיכון. הבאזאר החל לגדול בעיקר במאה ה-19 ובמידה רבה התרחב ללא התערבות ותכנון חיצוניים. כאשר החלה העיר טהראן, בתחילת המאה ה-20, להתרחב במהירות תחת שלטונו של רזא ח'אן, הביאה ההתפתחות הזו גם לצמיחה מהירה של הבאזאר, שהטמיעה כמה אזורים שהיו בעבר מחוץ לשטחו, כמו שוק מוכרי הבשמים ותעלת המגן של השוק.
ארכיטקטורה
הבאזאר המקורי התפרש מרחבת סבזה (Sabzeh) לשדרות מולווי (Molavi) והיו בו שני צמתים מרכזיים, הגדול שנבנה בשנת 1849 והקטן שנבנה בשנת 1864, בהדרגה נוספו מבנים ורחובות נוספים ובאזארים-קטנים. באזאר- קטן הוא אחד מהמבנים המרשימים בשווקים האיראניים. זהו מקום רחב ידיים מכוסה בכיפה לעיתים ממוקם בירכתי כיכר השוק ולעיתים בלבו. באזאר-קטן זה, שמש בעבר מקום לחנייה של שיירות הסוחרים שהקימו שם אורוות זמניות לסוסים, לפני מעברם לתחנה הבאה. הוא מורכב מחצר פנימית סגורה שבקירותיה מסודרות חנויות, זאת, בניגוד לסידור הטורי של החנויות בשאר חלקי הבאזאר. הסחורות שנמכרות בו הן לרוב פריטי יוקרה כמו, שטיחים, עבודות אומנות ותכשיטים. החלק הישן יותר של הבאזאר, מהמאה ה-19, די אחיד מבחינה ארכיטקטונית ובעל איכות בניה טובה, בעוד שהחלקים שנוספו במאה ה-20 לעיתים קרובות בעלי איכות בניה ירודה יותר. ↵עם השנים נטמעו בבאזאר האזורים הסמוכים לו, כמו למשל באזאר-קטן בשם Mahdieh, מבנה דו קומתי בעל חצר מרובעת שהוא כנראה הבניין העתיק ביותר של טהראן וכן  סראי-א-אמיר ( Saray-e-Amir)  שמכיל 336 חדרים ונבנה בשנת 1888 בהוראתו של מירזא תקי-ח'אן פראהאני (פרסית میرزا تقی‌خان فراهانی).נוסע בשם אורסלס שהגיע מאירופה בשנת 1882 כותב על הבאזאר: "מכיכר מידן ניתן להיכנס לבאזאר דרך שני שערים מפוארים, הבאזאר עצמו הוא עיר אחת כאשר מדובר באוכלוסייה שלו. במשך יום עוברים בו 20.00 עד 25.00 אלף איש.. המבוך העצום והמעברים שבתוכו עומדים מתחת לכיפות עשויות לבנים בעלי חלונות קטנים". הבאזאר הגדול של טהראן צמח באופן הדרגתי, ללא תוכנית על מוגדרת, וצורתו עוצבה במשך שנים רבות. באזארים אחרים דוגמת זה בעיר שיראז הם בעלי תוכנית ארכיטקטונית ברורה. ↵תחילת בנייתו של הבאזאר הנוכחי בטהראן הייתה ברובה בראשית המאה ה-19 בתקופת שלטונו של פתח עלי שאה קאג'אר, אז הייתה טהראן עדיין כפר קטן. התפתחות נמרצת החלה בתקופתו של נאסר א-דין שאה קאג'אר והוא הפך למערך מבוכים של רחובות מסחריים צרים מחופים  החוברים לבאזארים-קטנים, בתי תה וקפה, מרחצאות ומסגדים. מזג האוויר שבתוכו הוא יחסית חם בחורף וקריר בקיץ ומקל על השהייה בו. גג הבאזאר מורכב משורה של כיפות המחוברות ביניהן. בחתך אורך שלו נראה שהגג מכיל מספר מקומות שבהם הכיפות גבוהות יותר והרדיוס שלהן שונה כך שהם מובדלות משאר מהכיפות שבאות לפניהם ואחריהם אלה הם בדרך כלל כיפות הבאזארים-הקטנים. מבפנים חלק מהכיפות מעוטרות בקישוטי מֻקָרנָס, עיטור אופייני לארכיטקטורה האסלאמית והפרסית. תורתו מעין גומחות קטנות מחודדות המסודרות בשורות אחת על השנייה ובולטות מעל פני השטח. מוקרנס בנויים מאבן, או לבנים, לעיתים מקישוטי טיח ועץ. יש בהם לבנים ואחרים מעוטרים באריחים  צבעוניים או בעץ צבוע. המוקרנס נמצאים גם בבסיסי הכיפות, בפנדנטיבה בכרכובים ובבסיסי קשתות. בהצטלבות של מעברים באזאר או בכניסה למבנה בעל חשיבות הקשור לבאזאר, כמו מסגד או חאן. התקרות בסמטאות הבאזאר מקומרות ובנויות מלבנים אדומות ובהן מספר קשתות (שמונה הוא המספר המסורתי).
הבאזאר במאה ה-21
ישנם סימנים שחלק גדול מסוחרי ועובדי הבאזארים התפכחו מרעיונותיה השמרניים של הרפובליקה האסלאמית של איראן. מזה זמן מה, אם כי אין על כך נתונים סטטיסטיים, ישנן טענות שרבים מאנשי באזאר הצביעו בשנת 1997 עבור המועמד הרפורמיסטי מוחמד חאתמי ובשנת 2001 עבור מיר חוסיין מוסאווי. אולם, בשל פרגמטיות או סיבות אחרות, אנשי הבאזאר נמנעו בדרך כלל מלהשתתף בהפגנות שהיו בתקופות אלה. מגמה זו השתנתה ביולי 2010, שוב באוקטובר2012, ופעם נוספת באוגוסט 2014. בכל אותם המקרים הפגינו אנשי הבאזאר ומחו כנגד פעולות השלטון. נראה ששותפות בין הבאזאר ומפלגת השלטון לא האריכה ימים. אולם ייתכן גם שזו נגזרת של הירידה בכוחו הכלכלי והחברתי של הבאזאר. חלק מסוחרי הבאזאר עדיין אמידים, אולם מדיניות הפיקוח על מטבע זר ועל המסחר שהטיל הממשל האיראנית שלאחר המהפכה, ביחד עם העובדה שחלק לא מבוטל של הסוחרים העבירו את עסקיהם לצפון העיר שבה מתרבים הקניונים וחנויות הכולבו, גורמים לשחיקה במעמדו של הבאזאר כיום.
יחסי איי מרשל–גרמניה
יחסי איי מרשל–גרמניה הם היחסים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין המדינות הפדרליות של מיקרונזיה שכוננו בשנת 1991.
היסטוריה
בשנת 1885 העבירה ממלכת ספרד את איי מרשל לבעלות גרמניה, בעקבות תיווך האפיפיור ומתן פיצוי לספרד מהגרמנים. גרמניה הפכה את האיים למדינת חסות בשם גינאה החדשה הגרמנית, והקימה תחנות מסחר באיים ג'לויט ואבון לשם פיתוח מסחר הקופרה. מנהיגים מקומיים המשיכו לשלוט תחת הממשל הקולוניאלי הגרמני. עם כיבוש האיים בידי יפן בשנת 1914, במהלך מלחמת העולם הראשונה, הסתיימה ההשפעה הקולוניאלית של גרמניה על מיקרונזיה.
יחסים דיפלומטיים
יחסים דיפלומטיים קיימים מ-23 בספטמבר 1991. לגרמניה אין שגרירות באיי מרשל, והיא מיוצגת בידי השגרירות הגרמנית במנילה, הפיליפינים. גם לאיי מרשל אין שגרירות בגרמניה, והיא מיוצגת בה באמצעות שגרירותה בוושינגטון הבירה, ארצות הברית.
באמצע יולי 2014 שר החוץ של איי מרשל טוני דה ברום השתתף בוועידת האקלים בברלין.
כלכלה ופיתוח
ישנה חשיבות מיוחדת לקשרים הכלכליים בתחום ספנות הים. מתוך יותר מ-1,200 אוניות הרשומות באיי מרשל, כ-240 מהן מגיעות מגרמניה.
טיסה 6502 של אירופלוט
הטיסה
הטיסה יצאה מיקטרינבורג לגרוזני, עם חניית ביניים בקויבישב. הקברניט היה אלכסנדר קלייב וטייס המשנה היה גנאדי ז'ירנוב.
כשהתקרבו לנחיתה בנמל התעופה קויבישב, קלייב התערב עם ז'ירנוב שהוא מסוגל להנחית את המטוס ללא מחווני טיסה וכשחלונות תא הטייס מוחשכים, כך שהוא מסתמך על הוראות פיקוח טיסה ועל מכשיר ה-NDB בלבד.
קלייב התעלם מאזהרות מערכת ההתרעה על קרבה קרקעית, שהמליצה לו לחוג באוויר כדי לנחות נכון כשהיה בגובה 62–65 מטרים, והמטוס פגע בקרקע במהירות של 280 קמ"ש והתהפך.
63 אנשים נהרגו במקום, ושבעה מתו לאחר מכן בבתי החולים. בין הנוסעים היו 14 ילדים, שכולם שרדו את ההתרסקות.
בדו"ח המיוחד והסודי שנשלח לראש ממשלת ברית המועצות ניקולאי ריז'קוב צוינו נתונים מעט שונים: על המטוס היו 85 נוסעים ו-8 אנשי צוות, 53 נוסעים ו-5 אנשי צוות נהרגו מיד ו-11 נוספים מתו בבתי החולים לאחר מכן.
אף על פי שז'ירנוב לא עשה דבר על מנת למנוע את ההתרסקות, הוא ניסה לחלץ נוסעים מהמטוס ומת מדום לב בדרך לבית החולים. קלייב, שנותר בחיים, נשפט ל-15 שנות מאסר, שקוצרו לאחר מכן ל-6.
יהודה בנבנישתי
רבי יהודה (יאודה) בנבנישתי (בנבנשת או אבן בנבנשת) היה רב ודרשן באזמיר, ורבה של מגדלים (דרנדל) במאה ה-19. מחבר ספר תושע יאודה.
תולדותיו
נולד לרבי כלב באזמיר, ממנו למד תורה. גדל בבית סבו, רבי ראובן אברהם חורארה:, עד שעלו סבו וסבתו לירושלים. למד אצל הרב רפאל יוסף חזן ואצל רבי רפאל אשכנזי. נישא למרת צונא, בתו של הרב דוד אמאדו.
באזמיר נהיה לרב, ודרש בק"ק שלום בשנת התקצ"ה ובק"ק בקור חולים בשנת התקצ"ז, אז גם היה חבר בבית דין צדק באזמיר יחד עם הרב יהושע שלמה ארדיט. התמנה לאב בית דין במגדלים (דרדנל), על כך מכנהו החבי"ף: . מעיד על מנהג מגדלים שהיה כמנהג אזמיר שלא לאכול קטניות בפסח. היה עמיתו בתורה של הרב בכור יעקב יעבץ, מחבר ספר צור יעקב. הספידוהו הרב חיים פאלאג'י, והרב נסים חיים משה מודעי ותלמידו היה הרב יאודה רבי. נפטר במגדלים בסביבות שנת הת"ר.
משפחתו
נכדו של הרב חיים יהודה אליעזר, בעל ספר שמחת יאודה. היה בן דודו של הרב חיים יהודה אברהם, מחבר ספר אחי וראש. בניו היו רבי בן ציון, ששימש כאב בית דין אחריו בעיר מגדלים, רבי יצחק ורבי יוסף. בניו של הרב בן ציון היו שמואל ושלמה.
אשטון סנדרס
אשטון דוראנד סנדרס (באנגלית: Ashton Durrand Sanders; נולד ב-24 באוקטובר 1995) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, התפרסם בשל תפקידו כשיירון המתבגר בסרט זוכה פרס אוסקר "אור ירח".
ראשית חייו
סנדרס נולד בקרסון, קליפורניה. הוא למד בבית הספר התיכון גרנד ארטס במרכז העיר לוס אנג'לס. הוא סיים את לימודיו בשנת 2013. הוא החל ללמוד לתואר ראשון בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת דה פול, אך פרש טרם סיום הלימודים כדי להתמקד במשחק.
קריירה
סנדרס ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט הקולנוע "The Retrieval" בבימויו של כריס אסקה. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל South by Southwest ב־11 במרץ 2013. הוא יצא במהדורה מוגבלת ב־2 באפריל 2014 על ידי אולפני וארייאנס.
בשנת 2015 היה לסנדרס תפקיד קטן בסרט "היישר מקומפטון". בשנת 2016 הוא הופיע בפרק בסדרת הרשת The Skinny".
באותה שנה הופיע סנדרס בסרט הדרמה "אור ירח" שביים בארי ג'נקינס. הסרט הוקרן בבכורה עולמית ב־2 בספטמבר 2016. הסרט "אור הירח" זכה לשבחי הביקורת וכן זכה במספר פרסים, כולל פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה. הסרט זכה גם בשלושה פרסי אוסקר לסרט הטוב ביותר, לתסריט המעובד הטוב ביותר ולשחקן המשנה הטוב ביותר עבור מהרשלה עלי. תפקידו של סנדרס בסרט זכה לשבחים מצד המבקרים; בנג'מין לי מהגרדיאן כינה את הופעתו "עצומה".
סנדרס כיכב בסרט "נקודת שוויון 2", סרט ההמשך לסרט הפעולה המצליח "נקודת שוויון", עם דנזל וושינגטון. בשנת 2019 כיכב סנדרס בסרט מותחן המדע הבדיוני של רופרט וויאט, מדינה שבויה", לצד ג'ון גודמן וורה פרמיגה. הוא גם שיחק בתפקיד הראשי בסרט "בן הארץ".
בשנת 2021 פורסם כי סנדרס יגלם את דמותו של הזמר האמריקאי בובי בראון בסרט הקולנוע "ויטני – I Wanna Dance with Somebody".
קונסטנטין פטס
קונסטין פטס ; 23 בפברואר 1874 - 18 בינואר 1956) היה מדינאי אסטוני, הפוליטיקאי המשפיע ביותר במדינה בתקופה של בין שתי מלחמות העולם. ממובילי תנועת העצמאות האסטונית. הלך לעולמו בגולאג סובייטי.
ילדות ותחילת דרכו
קונסטנטין פטס נולד כבן השני למשפחה בת שישה ילדים (ארבעה אחים ואחות אחת) בטכקורנה (Tahkuranna) שבמחוז פרנו, אז חלק מן האימפריה הרוסית. אימו, אולגה טומנובה, הייתה יתומה וגדלה במשפחה אומנת. הוריו הגיעו מאזור ויליאנדי, שאותו נאלץ האב, יקוב, לעזוב על רקע פעילותו הפוליטית. הילדים קיבלו חינוך דתי אורתודוקסי. הוא התחנך בבית ספר של הכנסייה האורתודוקסית בכפר הולדתו. הוא המשיך לימודיו בשנים 1887–1892 בסמינר הדתי בריגה, אולם עזב והמשיך בגימנסיה לבנים בעיר פרנו. שם גם סיים את לימודיו התיכוניים. בין השנים 1894–1898 הוא למד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת טרטו וסיימה בהצלחה. לאחר סיום לימודיו, הוא שירת בחיל הרגלים שיל צבא האימפריה הרוסית והוצב בפסקוב. ב-1900 עבר לטאלין והחל לעבוד כעוזרו של עורך הדין יאן פוסקה. בשנת 1901 השתתף בהקמת אגודת רוכבי האופניים "קאלב" ושימש כסגן יושב ראשה.
קריירה עיתונאית
יאן טוניסון כבר ייסד בטרטו את היומון "פוסטימס" (Postimess, "הדוור") בשפה האסטונית, ב-1891, ופטס תכנן לייסד עיתון משלו. ההשראה הראשונית הגיעה מהסופרים אדוארד וילדה ואנטון האנסן טאמסארה, אשר לא יכלו לקבל רישיון עיתונאי ממשרד הפנים הרוסי עקב דעותיהם הסוציאל-דמוקרטיות. במקום זאת, הם השתמשו בפטס כעו"ד עלום שם המזוהה עם הכנסייה האורתודוקסית, שהייתה הדת הרשמית באימפריה הרוסית. השלטונות האימפריאליים שקלו לאשר לו לייסד עיתון שיהיה נאמן אליהם, ייצג את הקו הרשמי "וייאחד את כל האסטונים האורתודוקסים", אך במציאות העיתון כלל חומרים פוליטיים קיצוניים. הגיליון הראשון של היומון "תאטייה" (Teataja; "המודיע) יצא ב-23 באוקטובר 1901, והחל יריבות לא רק בינו לבין "פוסטימס" אלא גם בין טוניסון לבין פטס על ההנהגה הלאומית. במקום "פוסטימס" שהיה יותר אידאולוגי ולאומני, העיתון של פטס הדגיש את החשיבות של פעילות כלכלית. בכל אופן, פעילות העיתון הייתה קשה עקב הצנזורה הממשלתית החזקה.
אוטונומיה וכיבוש גרמני
ב-1917, בעוד כוחות גרמניים מתקדמים אל אסטוניה, פטס הצליח להימנע מגיוס. כיוון שמאז מהפכת פברואר השלטון עבר לידי הממשלה הרוסית הזמנית, התנועה הלאומית האסטונית דרשה אוטונומיה באימפריה הרוסית. בדיונים האם לדרוש מחוז אוטונומי אחד או שתיים, גברה דעתם של אלו התומכים בקיומו של מחוז אוטונומי יחיד. פטס היה בין תומכי גישה זו, דבר שחיזק את מעמדו הפוליטי. לאחר הפגנות גדולות של אסטונים בפטרוגרד, הממשלה הזמנית ייסדה ב-12 באפריל את המחוז האוטונומי של אסטוניה.
האספה האסטונית הזמנית "מאפוו" (Maapäev) נבחרה. פטס הצטרף והיה לאחר מדמויות המפתח של מפלגת התאחדות החקלאים (אסטונית: Põllumeeste Kogud) שזכתה ב-13 מתוך 55 המושבים. מפלגות הימין והשמאל זכו במספר דומה של מושבים, דבר שהיקשה על מינוי יו"ר לפרלמנט. יאן טוניסון מהימי-מרכז הציע למנות את פטס, שהפסיד בקול אחד לארתור וולנר האנונימי. בתחילה, פטס בחר לא להצטרף לסיעה בפרלמנט אך לבסוף הצטרף לסיעה הימני "הקבוצה הדמוקרטית". פטס החליף את יאן ראמוט כיושב ראש של הממשלה הזמנית ב-25 באוקטובר 1917. במהלך מהפכת אוקטובר שאירעה ברוסיה, הבולשביקים השתלטו על אסטוניה, והאסיפה הזמנית פוזרה. לאחר שלא מסר את המסמכים הרשמיים, פטס נעצר שלוש פעמים עד שלבסוף יר למחתרת.
כיוון ששלטון הבולשביקים באסטוניה היה יחסית חלש, מועצת הזקנים של Maapäev, שהיוותה מעין נשיאות של הפרלמנט, הכריזה ב-28 בנובמבר 1917 כי האספה הזמנית היא הגוף הנבחר והחוקי היחידי באסטוניה. כיוון אפילו מועצת הזקנים הייתה גוף גדול מידי מכדי לעבוד במחתרת, ב-18 בפברואר 1918 נבחר וועד שמנה שלושה אנשים ונקרא "וועד ההצלה האסטוני", ואשר פטס היה אחד משלושת חבריו. כאשר הכוחות הרוסים הבולשביקים נסוגו מטאלין והכוחות הגרמניים התקדמו לעברה, וועד ההצלה הכריז על הכרזת העצמאות האסטונית ב-24 בפברואר 1918. הממשלה האסטונית הזמנית הוקמה ופטס עמד בראשה וכמו כן כיהן במקביל גם כשר הפנים ושר המסחר והתעשייה. ב-25 בפברואר 1918 כוחות גרמניים כבשו את טאלין ועצרו את פטס ב-16 ביוני. הוא נשלח למספר מתקני מעצר בלטביה עד שלבסוף הושם במחנה בגרודנו שבמערב בלארוס (אז אזור בשליטת פולין). הוא שוחרר בסיום המלחמה, ב-17 בנובמבר. לאחר שסגן ראש הממשלה יורי וילמס מת באופן מסתורי בפינלנד, יאן פוסקה הוביל את הרפובליקה המחתרתית. לאחר כניעת גרמניה, הוקמה הממשלה הזמנית השנייה של פטס ב-12 בנובמבר והוא כיהן גם בתפקיד שר הפנים. לאחר חזרת האליטה הפוליטית לטאלין, הוקמה הממשלה הזמנית השלישית, גם כן בראשותו, ב-27 בנובמבר, כאשר הפעם בנוסף להיותו ראש ממשלה כיהן גם בתפקיד שר המלחמה, ובכך היה אחראי על בניית מערך ההגנה והביטחון של המדינה הצעירה.
הקרדינל מזכיר המדינה
היסטוריה
שורשי התפקיד ב-secretary intimus ("המזכיר המקורב [לאפיפיור]"), תפקיד שנוצר על ידי האפיפיור לאו העשירי בתחילת המאה ה-16 על מנת לתאם את פעילותם של השליחים האפיפיוריים ברחבי העולם (נונציו). אחד מתפקידיו היה התכתבות בשפות שאינן לטינית. במסגרת ועידת טרנטו הפכו התפקיד והמחלקה לקבועים במסגרת האדמיניסטרציה של מדינת האפיפיור. האפיפיור אינוקנטיוס העשירי קבע ב-1644 שהנושא בתפקיד יהיה קרדינל (ולא יועלה לדרגה זו לצורך המינוי) שאינו חבר במשפחת האפיפיור, על מנת למנוע תופעות של נפוטיזם ששיאן בחירתו לתפקיד של אחיינו המאומץ של האפיפיור יוליוס השלישי, נער בן פחות מ-17.
ב-1793 יצר האפיפיור פיוס השישי את המחלקה ל"ענייני הכנסייה עם ממלכת הגאלים" (Super Negotiis Ecclesiasticis Regni Galliarum) כדי להתמודד עם אירועי המהפכה הצרפתית ויצירתה של מדינה חילונית. זה היה הבסיס למחלקת המדינה המודרנית. ב-1814 הרחיב פיוס השביעי את סמכויות המחלקה לעיניי החוץ של מדינת האפיפיור ויצר את ה"מחלקה לניהול ענייני [החוץ] של כנסיית העולם הקתולי" (Congregatio Extraordinaria Praeposita Negotiis Ecclesiasticis Orbis Catholici). לאו השנים עשר שינה את שמה של המחלקה ל"מחלקה לענייני חוץ של הכנסייה" (Congregatio Pro Negotiis Ecclesiasticis Extraordinariis) וכך נקראה במשך כ-140 שנה. במסגרת חוקת "העצה החכמה" (Sapienti Consilio) של 29 ביוני 1908 הגדיר פיוס העשירי את סמכויות המחלקה וראשה.
עומר אלמוג
עומר אלמוג (נולד בשנת 1994), הוא אתלט ישראלי, אלוף ישראל (2015) בריצת 1500 מטר.
הקרדינל מזכיר המדינה
היסטוריה
ב-15 באוגוסט 1967 ביצע פאולוס השישי רפורמה בקוריה הרומאית במסגרת המסמך "הממשל של הכנסייה האוניברסלית" (Regimini Ecclesiae Universae) ובשנת 1969, בעקבות ועידת הוותיקן השנייה פרסם את הבולה Pontificalis Domus, שתפקידה לארגן מחדש את התפקידים והמשרות של הקוריה, להפוך אותה לגוף מתפקד באופן יעיל מול אתגרי החיים המודרניים.
עומר אלמוג
ביוגרפיה
אלמוג נולד וגדל במושב שתולים. הוא למד בתיכון בבאר טוביה. אביו, אמיתי, רץ מרתון מקצועי, אימן אותו בתחילת דרכו. כיום הוא מתאמן בקבוצת מכבי תל אביב בהדרכתו של ד"ר רפי וישניצר.
הקרדינל מזכיר המדינה
היסטוריה
ב-1988 פרסם יוחנן פאולוס השני את הפרק בחוקת הוותיקן הקרוי Pastor Bonus ("הרועה הטוב"), הכולל הגדרת מבנה ותפקיד למחלקות השונות ובסגרתו חולקה המחלקה לשתי תת-מחלקות: נושאים מדיניים כלליים של הכס הקדוש ויחסי חוץ עם ממשלות זרות.
תפקידים
נושאים מדיניים כלליים - אחראי לעניינים השוטפים של האפיפיור הן במסגרת תפקידיו כגוף אוניברסלי והן במסגרת המדינתית בתיאום עם יתר מחלקות הקוריה הרומית. אחראי על המינויים של האפיפיור בתפקידו כבישוף רומא בכנסיות המקומיות ועל השגרירים הזרים המואמנים על ידי הוותיקן. מבחינה סמלית אחראי על אחזקת "טבעת הדייג" (טבעת המהווה את חותם האפיפיור).
יחסי חוץ - אחריות על כל הנושאים הדיפלומטיים של הכס הקדוש מול ממשלות זרות וארגונים בינלאומיים. אחראי על יצירת קונקורדטים (הסכמים בין הכס הקדוש לשלטונות מדינה, להסדרת היחסים שבין המדינה לכנסייה הקתולית). יחד עם ועדת הבישופים (Congregatio pro Episcopis) אחראי (מן הצד הדיפלומטי) על מינוי בישופים חדשים ושטחי דיוקסיה חדשים בעולם.
קרדינלים בעלי חשיבות ייחודית ששימשו בתפקיד
הקרדינל פאבריציו פאולוצ'י כיהן כמזכיר המדינה בשתי כהונות, משנת 1700 ועד 1721 ומשנת 1724 ועד מותו ב-1726. עם מותו של קלמנס האחד עשר ב-1721, היה הקרדינל פאולוצ'י פפאביל (מועמד מוביל להיבחר לאפיפיורות) ואף נבחר באחד הסיבובים המוקדמים, אולם נגד בחירתו הוציא קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הוראת Jus exclusivae (וטו קיסרי) שסיכלה את בחירתו. כך נבחר לבסוף אינוקנטיוס השלושה עשר, שלא נטה חסד לפאולוצ'י. רק עם מות האפיפיור ב-1724 שב ומינה אותו יורשו, בנדיקטוס השלושה עשר למזכיר המדינה.
הקרדינל ג'אקומו אנטונלי, שכיהן כמזכיר המדינה מ-1848 ועד מותו ב-1876, ייצג את האופוזיציה הקתולית לאיחוד איטליה וכונה "רישלייה האיטלקי".
הקרדינל פייטרו גאספארי, שכיהן כמזכיר המדינה מ-1914 ועד מותו ב-1930, היה אחד הדיפלומטים הפעילים ביותר של הכנסייה הקתולית, בעיקר במזרח אירופה. כמו כן הוביל לחתימת ההסכמים הלטרניים בין איטליה הפשיסטית והכס הקדוש התקפים עד היום ומבטיחים את ריבונות קריית הוותיקן.
מזכיר המדינה הנודע ביותר הוא אווג'ניו פאצ'לי, שכיהן בתפקיד בשנים 1930–1939 ומיד לאחר מכן הוכתר כאפיפיור פיוס השנים עשר. בתפקידו כמזכיר המדינה ערך קונקורדאטים בין מדינות אירופה השונות לבין הכס הקדוש, כשהמוכרת והשנויה במחלוקת מכולן היא קונקורדט הרייך - הסכם בין הוותיקן לבין גרמניה הנאצית שנועד להבטיח את מעמדה של הכנסייה.
עומר אלמוג
2013
באליפות ישראל לנוער בריצת כביש למרחק של 5000 מטר שנערכה בנובמבר 2013 זכה אלמוג במדליית זהב בתוצאה של 15:41 דקות, לפני חבריו לאגודה, דוד טאייצ'ו 15:57 דקות ובני אלהין 15:59 דקות.
2014
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2014 זכה אלמוג במדליית כסף בריצת 1500 מטר בשיא אישי חדש של 3:51.22 דקות, אחרי איימרו עלמיה מהפועל אתלטי אורן השרון (3:49.77 דקות) ואסמרו אררו מהפועל עמק חפר (3:51.40 דקות).
אלוף ישראל
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2015 זכה אלמוג במדליית זהב בריצת 1500 מטר בהשוואת שיא אישי של 3:51.22 דקות, לפני האלוף היוצא איימרו עלמיה (3:51.57 דקות) ומולוסאו דניאל (3:56.55 דקות), שניהם מהפועל אתלטי אורן השרון.
בתחרות שנערכה בקסלו בלגיה באוגוסט אותה שנה קבע אלמוג בריצת 1500 מטר שיא אישי חדש של 3.46.91 דקות.
2019
במסגרת תחרות "האסקי קלאסיק" שנערכה באולם בסיאטל שבארצות הברית ב-8 בפברואר 2019, ייצג אלמוג את אוניברסיטת טקסס עמק ריו גראנדה ושיפר את שיאו האישי בריצת מייל, כשקבע זמן של 4:06.85 דקות וסיים במקום השלישי במקצה שלו וה-23 הכללי (מתוך 53 רצים).
מפרץ נורת' סטאר
מפרץ נורת' סטאר (באנגלית: North Star Bay; בדנית: North Star Bugt; מילולית: מפרץ כוכב הצפון), המכונה גם נמל ת'ול (באנגלית: Thule Harbor) ומפרץ וולסטנהולם (באנגלית: Wolstenholme Bay) הוא מפרץ ליד שפכו של פיורד וולסטנהולם בגרינלנד.
לחוף המפרץ נמצא בסיס חיל האוויר ת'ול.
המצר שמדרום למפרץ, בין האי סונדרס לבין גרינלנד, הוא מפרצון בילוט.
היסטוריה
לחוף המפרץ מצויים היישובים האינואיטים הנטושים, נארסארסוק ופיטופיק.
בשנת 1849 הפליגה הספינה נורת' סטאר (הכוכב הצפוני) בפיקודו של קפטן ג'יימס סונדרס לאזור הקוטב הצפוני במטרה לחיפש ולהביא אספקה לסרן ג'יימס קלארק רוס, שהפליג בשנת 1848 בניסיון לאתר את מקום הימצאה של משלחתו של סר ג'ון פרנקלין.
הספינה נשארה לכודה במפרץ כל אותו חורף.
במהלך חורף 1849–1850 מיפה סונדרס את האזור, יחד עם ציוותו.
המפרץ היה אתר תאונה גרעינית במהלך המלחמה הקרה בה מפציץ B-52 שהוביל ארבע פצצות תרמו-גרעניות התרסק, והפיץ חומר מזוהם באזור.
מיימונה נדיאיה
מימונה נדיי (באנגלית: Maimouna N'Diaye) לפעמים נקראת גם מונא נדיי היא שחקנית וקומיקאית סנגלית. בשנת 2016, היא קיבלה את פרס השחקנית הראשית הטובה ביותר מהאקדמיה האפריקאית לקולנוע, על השתתפות בסרט "Eye of the Storm" (בתרגום חופשי לעברית: עין הסערה) בשנת 2015.
קריירה
בשנת 2015, מימונה נדיי השתתפה בסרט "Eye of the Storm" שפתח את פסטיבל הטלוויזיה והקולנוע הפאן-אפריקאי בוואגאדוגו, בפסטיבל זה היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר. היא הייתה מועמדת גם עבור פרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע לשחקנית הראשית הטובה ביותר. במרץ 2017 היא פתחה את "פסטיבל Divercine" בעזרת הסרט שלה "Eye of the Storm" בקנדה. בשנת 2016, בריאיון שנערך עם "Bukinabe 24" היא דחתה את הסכם הקרן הפנימית לסרטי בוקינאבה, והסבירה כי התעשייה צריכה להיות בת קיימא לאספקה וליציבות הפיננסית.
חיים אישיים
ההורים של מימונה נדיי הם ממוצא ניגרי וסנגלי. את ילדותה היא בילתה בגינאה, חוף השנהב ובורקינה פאסו. מאוחר יותר היא היגרה לצרפת בשביל ללמוד תיאטרון. בראיון היא סיפרה שהיא החליטה להתחיל קריירה בקולנוע באפריקה בגלל הזדמנויות מוגבלות לרשות האפריקאים באירופה. היא גם הסבירה שאף על פי שיש יותר הזדמנויות לגברים מאשר לנשים בתעשייה, היא עומדת למצוא רלוונטיות.
גרישה פייגין
גריגורי (גרישה) פייגין( (1926–2016) היה קצין בכוחות המזוינים של ברית המועצות. הוא היה במשך 15 שנה מסורב עלייה. בשנת 1971 עלה לישראל.
ואיינה קאפאק
רקע ומשפחה
המקום והתאריך המדויק של לידתו של ואיינה קאפאק אינם ידועים. אף על פי שהוא גדל בקוסקו, ייתכן שהוא נולד ב-1468 בטומבמבה (קואנקה של ימינו) ובילה שם חלק מילדותו. הוא היה בנו של הקיסר טופאק אינקה יופאנקי (שלט בשנים 1471–1493) שהרחיב את שלטון האינקה צפונה לתוך אקוודור של ימינו, תהליך שנמשך על ידי ואיינה קאפאק.
גרישה פייגין
ביוגרפיה
הירש פייגין נולד בדאוגבפילס, לטביה בדצמבר 1926. לאחר פלישת הצבא הנאצי לברית המועצות ביוני 1941 הצליח להימלט מזרחה. התיישב בעיר זאינסק שבטטרסטן.
ואיינה קאפאק
רקע ומשפחה
אשתו הראשונה של ואיינה קאפאק הייתה אחותו, הקויה (המלכה) "קוסי רימאי" (Kusi Rimay). היא מתה בתחילת שלטונו של בעלה ולא ילדה לו יורשים זכרים. ואיינה קאפאק נישא לאחות נוספת, ראווה אוקיו (Rawa Okllo), כאשתו המלכותית. היא ילדה לו בן שעתיד למלוך כקיסר ואסקאר. בנוסף לקוסי רימאי וראווה אוקיו, היו לוואיינה קאפאק יותר מ-50 נשים והן ילדו לו יותר מ-50 בנים וכ-200 ילדים בסך הכל.
בניו כללו את נינאן קויוצ'י (Ninan Cuyochi, נסיך הכתר), אטוואלפה, טופאק ואייפה (Túpac Huallpa), מאנקו אינקה יופאנקי, פאויו אינקה שעתידים לקבל את תואר הקיסר (סאפה אינקה), חלקם כשליטי בובה של הספרדים.
גרישה פייגין
בשירות הצבא האדום
בשנת 1943, והוא בן 16, התגייס פייגין לצבא האדום. הוא עבר קורס מפקדי כיתות ויצא לחזית הגרמנית. במהלך המלחמה השתתף בשחרור ורשה ובכיבוש ברלין. לאחר פציעתו ב-1945 עבר הכשרה בקשרות-תעופה ושירת ביחידת נ"מ. בנובמבר 1954 שוחרר פייגין מהצבא בדרגת סרן עקב דעותיו ושאיפותיו הציוניות, כשבאמתחתו שבעה עיטורי הצטיינות.
ואיינה קאפאק
ביוגרפיה
בתור "ילד צ'יף" או "ילד ריבון", היה לוואיינה קאפאק מורה, ואייפאייה (Wallpaya) אחיינו של טופאק אינקה יופאנקי. מזימתו של מורה זה לקבל את תואר הקיסר התגלתה על ידי דודו, המושל ואמאן אצ'צ'י, אשר הרג את ואייפאייה.
גרישה פייגין
מאבקו למען עלייה לישראל
לאחר שחרורו פנה פייגין לשלטונות ברית המועצות בבקשה להתיר לו לעלות לישראל. במשך 15 שנה נענה בשלילה 24 פעמים. באותה תקופה סבל התנכלויות מצד הקג"ב. עשרות פעמים הוא נעצר ונערכו חיפושים בביתו. בדצמבר 1970 עדיין היה בלתי מוכר לרוב הציבור בישראל. אז התרחש המקרה שפרסם אותו באחת. באקט של מחאה, החזיר פייגין את המדליות לממשלה הסובייטית. משהוחזרו אליו, חילק פייגין את המדליות לילדים ברחובות ריגה. המעשה הקיצוני גרר את אשפוזו בכפייה של פייגין בבית חולים פסיכיאטרי בריגה. פייגין שהה בבית החולים מספר 14 במשך כשלושה שבועות עד ששוחרר. ב-30 בינואר 1971 קיבל פייגין סוף סוף אישור יציאה מברית המועצות.
ואיינה קאפאק
ביוגרפיה
בדרום המשיך ואיינה קאפאק בהרחבת אימפריית האינקה לצ'ילה וארגנטינה של ימינו וניסה לספח שטחים לכיוון צפון במה שהם כיום אקוודור ודרום קולומביה.
גרישה פייגין
בישראל
ב-11 בפברואר 1971 נחת פייגין בנמל התעופה בלוד והתקבל על ידי פעילי עלייה שעלו לפניו, בהם דוד חבקין, חברים לעט ישראלים ונוער של בני עקיבא. ההתרגשות הייתה רבה. פייגין שלא ידע עברית נרתם מיד לעשייה ציבורית. עוד באותו חודש השתתף בוועידה היהודית העולמית על מצב יהודי ברית המועצות שהתקיימה בבריסל. במרץ 1971 הצטרף פייגין למפלגת העבודה. הוא התמנה למרכז ענייני הקליטה בסולל בונה. במשך שנים רבות שימש יושב ראש התאחדות עולי ברית המועצות. פייגין הוא אחד מסמלי העלייה מברית המועצות. במערכון "העולה המיליון" של הגשש החיוור (1971), נשאל העולה האם זה נכון שהוא החזיר להם את המדליות. במרץ 1971, הפגינו הפנתרים השחורים בירושלים. על אחד השלטים שהונפו בהפגנה נכתב "מתי אבוטבול יהיה פייגין?", במחאה על הפער בין התמיכה לה זוכים עולים חדשים לבין הזנחת העולים הוותיקים.