cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
החלטה 1901 של מועצת הביטחון של האו"ם
ההחלטה האריכה את המנדט של בית הדין הפלילי לפשעי מלחמה ברואנדה עד ל-30 ביוני 2010 ואם עד אז לא נסגרו כל התיקים, אז כל שופט באופן פרטני יכול להגיש בקשה להארכת המנדט שלו עד לתאריך 31 בדצמבר 2012. ההחלטה גם שינתה מספר סעיפים בחוקה של בית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג, הולנד.
איי אכזיב
איי אכזיב או איי חוף אכזיב הוא שמם של קבוצת איים ישראלים בים התיכון כקילומטר ממערב לחוף אכזיב. הקבוצה מכילה שני איים קטנים, אכזיב ושגביון, ושונית, שונית אכזיב. האיים הם יחידה גאולוגית אחת עם איי ראש הנקרה, הנמצאים מצפון להם.
גודל האיים אכזיב ושגביון הוא כמה מאות מטרים רבועים בודדים, בעוד שהשונית קטנה יותר ומורכבת ממאות גושי כורכר.
איי אכזיב הם חלק משמורת הטבע שמורת ים ראש הנקרה-אכזיב. האיים הם שריד של רכס הכורכר המערבי של מישור חוף הגליל.
מקור השם
האי שגביון קרוי על שם שגביון, ראש בית כנסת בעיר אכזיב בתקופת המשנה.
היסטוריה
בדומה לשאר האיים שמול חופי ישראל בים התיכון, איי אכזיב נוצרו בעקבות תהליכי גידוד שגרמו להרס הרכס ולנסיגתו של קו החוף מזרחה. שני האיים והשונית הם הפסגות הדרומיות השורדות של הרכס. האיים נתונים להשפעה מתמדת של גלי ים, דבר היוצר תהליך מתמשך של בלאי וסחיפה בשטחם. הם מאופיינים בריבוי בריכות טבעיות ושלוליות, המשמשות אזור מחיה טבעי לבעלי חיים שונים. יחד עם זה, עקב רסס מי המלח ותהליכי גאות ושפל, הצמחייה באיים מעטה. בשנות ה-90 החלו לעבור ולנוח באיים להקות של קורמורנים.
באיים יש שרידים לחציבת אבנים מימי קדם למטרות בנייה בחוף הסמוך.
בקיץ 1987 הקים שמוליק ויזנגרין, יזם נהרייני, אתר תיירות על האי שגביון שמשך אליו תיירים ישראלים רבים והעניק לאי את הכינוי "אי האהבה". בתום אותו קיץ, בית הקפה נסגר בלחץ רשות שמורות הטבע.
שעון שמש
שעון שמש הוא שעון, שמשתמש בתנועת הצל הנופל מעצם דק המוצב באור השמש כדי להציג את השעה המקורבת.
היסטוריה
בשנת 1,500 לפנה"ס נעשה שימוש בשעון שמש מתקדם יותר: השעון חולק ליחידות זמן קטנות יותר - השעה. החלוקה התבצעה לעשר יחידות יום ולעוד שתי יחידות, נפרדות, שיוחסו לזמן בין הערביים, מעבר בין יום ללילה ומהלילה חזרה ליום. כמו כן סומנו היום הארוך והקצר ביותר בשנה וימי שוויון הסתיו והאביב, שנתפסו אז כ"ימי זעם האלים".
"שעון אחז במקדש" - בתקופת בית ראשון פעל שעון שמש על פי המסופר בספר מלכים: "ויקרא ישעיהו הנביא אל ה' וישב את הצל במעלות אשר ירדה במעלות אחז". השעון היה עשוי ממדרגות (מעלות) אשר הראו את השעה. שעוני השמש המשיכו להתפתח עם הזמן ודיוקם הלך והשתפר. שעוני השמש התפתחו משטוחים ואופקיים למשטחים דמויי כדור. במאה השלישית לפנה"ס הומצא שעון שמש דמוי קערה החצוב בסלע, נושא עמוד אנכי ומחולק לשעות. 200 שנה לאחר מכן כבר השתמשו בשעוני שמש כאלו בכל רחבי אירופה ואף באסיה.
בחפירות העיר העליונה של ירושלים נמצא שעון שמש קטן ונייד מהמאה ה-1 לספירה, שבראשו תקוע מוט מתכת, המטיל את צלו על החלק הקעור שמחולק באמצעות קווים חרותים ל-12 גזרות. מוט זה מכונה במשנה "מסמר של אבן שעות". מדובר בשעון קטן ונייד, שככל הנראה הוחזק בתוך הבית, ובעת הצורך הוצא החוצה אל השמש והוצב במקומו המיועד הקבוע. שני שעונים קטנים נוספים נתגלו בחפירות שליד הר הבית ובחפירות העופל.
"כיוון השעון" המקובל היום הוא תולדה של כיוון תנועת הצל בשעוני שמש שהיו בשימוש באירופה. לעומתם, כיוון ההתקדמות של הצל בשעוני שמש שנמצאים בחצי הכדור הדרומי הוא מנוגד לכיוון השעון.
אופן הפעולה של שעון שמש
כשכדור הארץ סב סביב צירו, נראה כאילו השמש נעה במסלול סגלגל בשמים. אילו הייתה השמש זורחת ושוקעת בכל יום באותו המועד ובאותו המקום בשמים, די היה לעקוב אחרי צילו של מקל כלשהו (הנקרא גנומון) כדי לקבל שעון שמש מדויק. אך נתיבה של השמש בשמים אינו זהה מדי יום, אלא משתנה משום שציר הסיבוב של כדור הארץ אינו ניצב למישור המלקה אלא נטוי אליו בזווית. במסלול כדור הארץ מסביב לשמש, חציו הצפוני מוטה לכיוון השמש במשך חצי שנה, ולכיוון הנגדי במשך חצי השנה השני. בחצי הכדור הדרומי התופעה היא דומה, במועד מנוגד. תוצאתה של תנועה זו היא שהשמש מתארת בשמים מסלול שצורתו משתנה, ומשום כך דיוקם של שעוני שמש פשוטים הוא גרוע, שכן אין בהם התיקון הגאומטרי הנדרש. במאה השמונה עשרה החלו להוסיף לציור עקומת אנלמה שמאפשרת לחשב את אי-הדיוק ובכך לבטלו.
מקור נוסף לאי-דיוק הוא העובדה שהקרקע בקווי רוחב שונים נמצאת בזווית שונה לקרני השמש בהשוואה לקו המשווה. עובדה זו גורמת לכך שקצב התנועה של הצל אינו אחיד במהלך היום, כך שאת חלוקת הזמן לשעות לא ניתן לקבל על ידי חלוקת הקשת שמתאר הצל לזוויות זהות. ישנן כמה דרכים לפתור בעיה זו. ביניהן לבנות את משטח השעון אופקי אך להטות את הגנומון (המקל מטיל הצל), כך שיעמוד במקביל לציר הסיבוב של כדור הארץ. את חלוקת הקשת לשעות ניתן אז לבצע בעזרת חישוב טריגונומטרי. דרך נוספת היא להטות את משטח השעון בזווית זהה לזוויתו של קו הרוחב, ולהציב את הגנומון בניצב אליו, כך שיהיה מקביל לציר הסיבוב של כדור הארץ. בשיטה זו כל שעה שווה לזווית קשת זהה על הבסיס. שיטה נוספת היא לכלול על גבי גנומון אנכי שירטוט של חלוקה שונה עבור חודשים שונים. שיטה זו, הקרויה "שעון רועים" מניבה תוצאה מדויקת עבור קו אורך אחד בלבד.
תחנת הרכבת קריית מלאכי – יואב
תחנת הרכבת קריית מלאכי – יואב היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל בשטח המועצה האזורית יואב, שנפתחה ב-18 בספטמבר 2018.
התחנה, שממוקמת בין כפר מנחם וכפר הרי"ף, ממוקמת מצפון לכביש 383, משום שהאפשרות להסטת המסילה לכיוון קריית מלאכי קשה לבנייה. למעשה, התחנה ממוקמת כשעתיים הליכה וכמעט חצי שעה נסיעה מקריית מלאכי. התחנה כוללת שני רציפים באורך של 300 מטרים, מעבר תת-קרקעי בין הרציפים, מגרש חנייה הכולל כ-200 מקומות חנייה ומתקני חנייה לאופניים. עלות ההקמה של התחנה היא כ-55 מיליון ש"ח.
תחנת א-תינה
ב-1917 הקימו הטורקים במקום תחנת רכבת כחלק ממסילת הרכבת מנחל שורק לקוסיימה. התחנה נבנתה על ידי היינריך אוגוסט מייסנר ולידה נבנתה תחנת מורס ורדיו.המקום היווה מרכז לוגיסטי גדול, של הצבא העות'מאני, שכלל מחסני תחמושת ונשק עבור החזית הדרומית. לייד התחנה הוקם שדה תעופה בו חנו מטוסים גרמניים. במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה קלטו הבריטים שידורי רדיו מהבסיס והפציצו את המטוסים על הקרקע וכן את מחסני התחמושת ותחנת הרכבת.
הקמה
בשלב הראשון (שבוצע בזמן העבודות על הכפלת המסילה לבאר שבע) נבנו רק רציפי התחנה והמעברים ביניהם בעלות של 30 מיליון שקל, מאחר שלא אושר תקציב נוסף להשלמת התחנה על ידי משרד האוצר.
ביולי 2012 נחנך הקו המשופר ונסיעה מבאר שבע לתל אביב התקצרה לכ-55 דקות, אולם בניית תחנת הרכבת לא הושלמה והרכבת לא עצרה בתחנה.
בפברואר 2016 פורסם מכרז להשלמת הקמת התחנה ומאתיים מקומות חנייה. הבנייה החלה באוגוסט 2016 לאחר שחברת י.ד. עשוש בע"מ זכתה במכרז. על-פי אבני הדרך היה אמור להסתיים תוך 78 שבועות עד ינואר 2018. לפי משרד התחבורה והבטיחות בדרכים אמורה הייתה התחנה להיפתח כבר במאי 2018.
ביוני 2018, לטענת משרד התחבורה, נתגלו עתיקות בסמוך לצומת הגישה לתחנה, ונמסר כי הרכבת תחל את עבודתה רק לאחר פינוי העתיקות על ידי רשות העתיקות.
בתחילת הפרויקט כונתה התחנה "תחנת כפר מנחם" בשל קרבתה של התחנה לכפר מנחם, אולם ב-2017 הוחלט - אחרי מאבק - לקרוא לתחנה "קריית מלאכי – יואב" על-שם המועצה האזורית יואב, שבתחום שיפוטה הטריטוריאלי היא שוכנת, ועל-שם קריית מלאכי, שהיא העיר הקרובה ביותר לתחנה זו.
פתיחת התחנה
טקס הפתיחה של התחנה נערך ב-17 בספטמבר 2018 בהשתתפות ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, שר התחבורה ישראל כ"ץ, יושב ראש דירקטוריון הרכבת דן הראל ומנכ"ל הרכבת שחר איילון. למחרת, ב-18 בספטמבר 2018, נפתחה התחנה לציבור.
לקידום השימוש בתחנה - במשך 90 ימים מיום פתיחת התחנה הנסיעה ממנה הייתה חינם, ובמשך שנתיים לאחר מכן הנסיעה הייתה בחצי המחיר, בתנאי "שהכרטיס ששימש לנסיעה הוא כרטיס לנסיעה בודדת, או הלוך ושוב, שנרכש בתחנת קריית מלאכי – יואב באמצעות כרטיס נסיעה שאינו כרטיס נייר, הנושא את תמונתו של הנוסע".
שרות רכבות בתחנה
בתחנה זו עוצרות רכבות בקו באר שבע – מרכז — נהריה.
חיים אליעזר הרשטיק
חיים אליעזר הרשטיק (נולד בתש"י) הוא חזן ישראלי-אמריקאי, בעל מוניטין בינלאומי.
תחנת הרכבת קריית מלאכי – יואב
קווי אוטובוס היוצאים מהתחנה
את התחנה משרתים ארבעה קווי אוטובוס אשר כולם מתוזמנים עם זמני הגעת הרכבת; חלקם מחייבים הזמנה מראש.
חיים אליעזר הרשטיק
ביוגרפיה
נולד בשלגוטריאן שבהונגריה למשה מנחם הרשטיק מניצולי השואה, בגיל שנתיים וחצי עלה עם משפחתו לישראל. בילדותו הוכר כילד פלא, בגיל 7 החל להופיע בקונצרטים לצידו של אביו, ששימש כחזן בבית הכנסת הגדול בהרצליה וכן בבית הכנסת הגדול בתל אביב.
תחנת הרכבת קריית מלאכי – יואב
קווי אוטובוס היוצאים מהתחנה
בנוסף, על כביש 383 הסמוך לתחנה עוצרים עוד 2 קווים (455 של אלקטרה-אפיקים מביתר עילית לאשדוד ו33 של קווים מקריית מלאכי לנחם)
חיים אליעזר הרשטיק
ביוגרפיה
בגיל 19 התמנה לחזן קבוע בבית הכנסת הגדול בתל אביב, ובמשרה זו שימש כארבע שנים. אחרי מינויו של הרב שלמה גורן לרב העיר החלו חיכוכים ביניהם, ולאחר שהרשטיק סירב לברך על קריאת ההלל ביום העצמאות, הוא פוטר ממשרתוובתמורה הזמינו אותו באופן נדיר מאוד לעלות כחזן בבית הכנסת לדרמן בבני ברק שם התפלל מרן הסטייפלר זצל. בהמשך שימש כחזן ברמת גן וביוהנסבורג בדרום אפריקה, שם גר חמש שנים, ושימש חזן בבית הכנסת הגדול, בהמשך חזר לישראל והתמנה לחזן בבית הכנסת היכל מאיר בתל אביב.
הרשטיק נשוי לגיטה בת הרב שמחה יוסף וידר, נכדו של הרב שלום וידר ה"משמיע שלום" רבה של נירעדהאז, אב לשני בנים, וחמש בנות. בנו שרוליק, התפרסם בילדותו כילד פלא. שני הבנים מכהנים כיום כזמרים וחזנים והם עובדים במשותף. אחיו נפתלי הוא חזן ידוע.
כיכר סינטגמה
כיכר סינטגמה או סינדגמה (ביוונית: Πλατεία Συντάγματος, מבטאים "פלטיה סינדאגמטוס" - בתרגום:"כיכר החוקה") היא הכיכר המרכזית של אתונה, בירת יוון. הכיכר נקראת כך לזכר החוקה שהמלך אותון מבית ויטלסבך, המלך הראשון של יוון המודרנית, נאלץ להעניק לעם בעקבות המרד העממי והצבאי שפרץ בכיכר ב-3 בספטמבר 1843. הכיכר, שנקראה עד אז כיכר הארמון, קיבלה את השם "כיכר החוקה". היא שוכנת בפני הארמון המלכותי לשעבר מן המאה ה-19, המאכסן החל משנת 1934 את הפרלמנט היווני (אי בולי). כיכר סינטגמה היא הכיכר החשובה ביותר של אתונה המודרנית מבחינה היסטורית וחברתית, ליבם של חיי המסחר והחיים הפוליטיים של יוון. האזור המקיף את הכיכר נקרא גם כן "סינטגמה" או לפי ההיגוי היווני -"סינדגמה". הכיכר נמצאת במרחק של דקות ספורות מאזור פלאקה ומונסטיראקי, לא רחוק מהאקרופוליס. ב-25 במרץ 1932, לרגל יום העצמאות של יוון, נחנכה בכיכר ליד בניין הפרלמנט של היום, אנדרטת החייל האלמוני, שעליה תחריט המתאר חייל הופליט ההולך למות. בצדדיה מכוסה האנדרטה טקסטים מנאום ההספד המפורסם של פריקלס. על שאר קירות האנדרטה מגיני ברונזה לזכר הניצחונות הצבאיים נגד הטורקים עות'מאנים ששמו קץ לשלטון העות'מאני - ה"טורקוקרטיה" - בחלק המשוחרר של יוון. חיילי המשמר הלאומי היווני, המכונים "אבזונס", מפטרלים במשך כל היממה בחזית האנדרטה במדים אופייניים עם פוסטנלות. טקס חילופי המשמרות מושך תיירים רבים. בחג המולד מוצב במרכז הכיכר עץ אשוח חגיגי גדול.
תיאור
הככר סינטגמה גובלת במזרח עם שדרות אמליה (לאופורוס אמליה), בדרום עם רחוב אותונוס ובצפון עם הרחוב גאורגיוס הראשון (בסילאוס גאורגיו פרוטו). בצפון-מזרח עוברת שדירת המלכה סופיה (בסיליסיס סופיה). הרחוב הגובל איתה ממערב, והמחבר את רחוב סטאדיו עם רחוב פילהלינון, נקרא פשוט "ככר סינטגמה" - "פלטיה סינדאגמטוס". החלק המזרחי של הככר יותר גבוה מזה המערבי, והוא נשלט על ידי מדרגות שיש המובילות אל שדרות אמליה; מתחתן נמצאת תחנת המטרו סינטגמה. מתחת למדרגות נמצאים כמה בתי קפה המהווים נקודת מפגש פופולרית במרכז אתונה. ככר סינטגמה כוללת גם שני מרחבים ירוקים בצפון ובדרום, שבהם שתולים עצים, בעוד שבמרכז הככר נמצאת מזרקה גדולה שנבנתה באמצע המאה ה-19.
הבניין הנאו-קלאסי של הארמון המלכותי לשעבר, המאכסן את הפרלמנט היווני החל משנת 1934, נמצא ממול לשדרות אמליה שבמזרח והוא מוקף בגנים הלאומים רחבי הידיים, והפתוחים לציבור. בית הפרלמנט אינו פתוח לקהל הרחב, אף לא בימי הפגרה. טקס חילופי המשמרות מתקיים בכל שעה בפני אנדרטת החייל האלמוני שבאזור בין ככר סינטגמה לבניין הפרלמנט. בימים מסוימים מתנהל בשעה 11 לפנה"צ טקס יוצא דופן לחילופי משמרות בהשתתפותם של תזמורת כלי הנשיפה של הצבא ושל מרבית 120 ה"אבזונס" או של 12 מהם.
היסטוריה
הככר עוצבה ונבנתה בתחילת המאה ה-19, זמן קצר אחרי שהעביר המלך אותון את בירת ממלכת יוון שהוקמה זה עתה, מנאפפליו לאתונה, בשנת 1834. היא עוצבה כאחת משתי הככרות של אתונה המודרנית, קרוב באותה תקופה לגבולות המזרחיים של העיר. הככר השנייה היא אומוניה בחלק הצפוני. תחילה תוכנן שארמון המלך ייבנה בככר אומוניה, אבל בסופו של דבר הוא נבנה בככר סינטגמה. לכן שם הככר היה בהתחלה ככר הארמון. עבודות בניית הארמון בצפון הככר התחלו ב-1836 והסתיימו ב-1843.
כחודש אחרי כניסת המלך אותון ואשתו, אמליה מאולדנבורג, לארמון בסוף יולי 1843, פרץ בבירה החדשה ב-3 בספטמבר 1843 מרד עממי וצבאי. חיילים בפיקודו של דימיטריוס קאלרגיס התאספו מול הארמון ודרשו חוקה. המלך אותון נאלץ להיענות לדרישה ולהעניק לממלכתו חוקה, שנחקקה בשנת 1844. לזכר האירוע שונה שם הככר ל"ככר החוקה" - או ככר סינטגמה.
בשנים 2010–2012 הייתה הככר מרכז למחאות המוניות שבעתן הוקמו בה מאהלי מפגינים נגד המשבר הכלכלי הקשה שהכה את המדינה. בכמה אירועים השתתפו בהפגנות בככר בין 10,000 ל-50,000 מפגינים, לפי מקורות שונים. אחרי הקמת ממשלת האחדות, המאהלים הוסרו וההפגנות התמעטו.
התחבורה
ככר סינטגמה הוא ציון דרך מרכזי לכל כלי התחבורה של אזור אטיקה. באתר נמצאות תחנת המטרו "סינטגמה" וכן תחנותיהם של החשמלית, הטרוליבוס ושל קווי אוטובוס רבים. בחלק הצפוני של הככר תחנת קו האוטובוס המחבר את מרכז אתונה עם נמל התעופה הבינלאומי "וניזלוס" של העיר. הנסיעה במטרו מן הככר אל נמל פיראוס, שממנו מפליגים אל איי יוון, נמשכת 20 דקות. בככר גם תחנה סופית של החשמליות המסיעות לפאלירו ולוולה הסמוכות לעיר. מן הככר יוצאים גם האוטובוסים אל הפרברים הצפוניים ואל הקומפלקס האולימפי במארוסי.
דומיניון
דומיניון (באנגלית: Dominion) הוא מונח מדיני המשמש להגדרת מדינה בעלת מידה מסוימת של שלטון עצמי, השייכת לאימפריה הבריטית או לחבר העמים הבריטי. המונח משמש במיוחד לתיאור מושבותיה הלבנות של בריטניה או מדינות שהגיעו להתפתחות תחיקתית המאפשרת שלטון עצמי בסוף המאה ה-19 או בתחילת המאה ה-20 (כמו קנדה, אוסטרליה, וניו זילנד) - תוצאות ותוצרים של לחצים מבית ולאומיות שהחלה במאה ה-19. לפני שהיו דומיניון היו מדינות אלו לרוב "מושבת כתר" בשליטתה הישירה של בריטניה הגדולה, או מושבה בעלת מידה קטנה מאוד של שלטון עצמי, או אף קבוצת מושבות מסוג זה. מדינת אירלנד החופשית (כיום אירלנד) הייתה חלק אינטגרלי מבריטניה הגדולה. בנובמבר 1926 הכריז ארתור ג'יימס בלפור, שר החוץ הבריטי, על עיקרון שוויון הדומיניונים לבריטניה בעצמאותם וביחסי החוץ. עד אז, למושבות אלו היה ייצוג פוליטי, אך התשובה הסופית הייתה תמיד בידי לונדון.
לעומת זאת המושג "הדומיניונים של הוד מלכותו" כאשר הוא מופיע במסמכים רשמיים, מתאר, את כל הממלכות והטריטוריות בהן יש לכתר סמכות כלשהי, בין אם הן דומיניונים כהגדרתם בערך זה ובין אם לאו.
המושג "דומיניון" משמש כיום רק באופן היסטורי. רבים מן המאפיינים שייחדו דומיניון לעומת מושבות אחרות יכולים לתאר היום מדינות אחרות בחבר העמים הבריטי, בין אם הן רפובליקות, מושבות בעלות שלטון עצמי, או מושבות כתר. אפילו באופן היסטורי ההבדל בין דומיניון ובין מושבה בעלת שלטון עצמי היה לעיתים דק למדי. נראה כי ההגדרה המדויקת למושג זה היא כי דומיניון הוא מדינה עצמאית אשר בה מיוצג המלך הבריטי באמצעות מושל כללי המשמש כראש המדינה.
התפתחות היסטורית
הדומיניון קצר הימים של ניו אינגלנד, אשר התקיים בין 1686 ו-1689 לא היה דומיניון במשמעות המדויקת של ההגדרה כפי שתוארה לעיל. לדומיניון זה היה מושל לא פופולרי ואוטוקרטי, סיר אדמונד אנדרוס, ולא הייתה לו מידת העצמאות שהייתה לדומיניונים מאוחרים יותר. היה זה אך ניסיון שהקדים את זמנו.
לפני שהמונח דומיניון התפשט לשימוש נרחב, המושבה קנדה הפכה לבעלת שלטון עצמי בשנת 1841. נובה סקוטיה הפכה לבעלת שלטון עצמי וממשלה משלה בשנת 1848, וקנדה הלכה בעקבותיה. בעקבות שתיהן הלכה המושבה "אי הנסיך אדוארד" בשנת 1851, ניו זילנד ב-1852, וכן ניו ברנזוויק ומושבת הכף ב-1854. ישנו ויכוח היסטורי מתי קיבלה ניופאונדלנד מעמד דומה, אך נראה כי הדבר אירע בשנת 1907.
לאחר איחודן של קנדה, ניו ברנזוויק ונובה סקוטיה, בשנת 1867, רצו הקנדים לקרוא למדינה "הממלכה של קנדה". ארצות הברית, ובמיוחד העיתונות הצהובה בניו יורק התנגדו לרעיון של הקמת ממלכה בצפון אמריקה. מכיוון שארצות הברית הפגינה את כוחה בזמן ההוא במלחמת האזרחים האמריקנית, ונראה כי הייתה עדיין בעלת תשתית צבאית נרחבת, החליטו הקנדים והבריטים להגדיר את המדינה החדשה כ"דומיניון". מושג זה פשט לאחר מכן לכל המדינות שהגיעו להתפתחות תחוקתית דומה.
חברות בחבר העמים שהצטרפו מאוחר יותר קיבלו את עצמאותן לא בדרך של חקיקה אנגלית אלא באמצעות חוקיהן העצמאיים. הממלכה המאוחדת, והמרכיבות אותה, אנגליה, סקוטלנד, צפון אירלנד וויילס מעולם לא שאפו למעמד של דומיניון, ונותרו כחריגה בין המדינות המרכיבות את חבר העמים הבריטי.
יחסי חוץ
בתחילה, היה זה משרד החוץ של הממלכה המאוחדת אשר היה אחראי ליחסי החוץ של הדומיניונים. אגף הדומיניונים במשרד המושבות הבריטי הוקם במיוחד למטרה זו בשנת 1907. קנדה יצרה את "המחלקה ליחסי חוץ" בשנת 1909, אך יחסי החוץ שלה המשיכו לפעול דרך המושל הכללי, נציבים עליונים שישבו בלונדון, ושגרירויות בריטיות מחוץ לממלכה המאוחדת. עם ההכרזה על מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 ראתה בריטניה את ההכרזה ככוללת את כל הדומיניונים ללא צורך להתייעץ עמם. הדבר עורר אי נוחות בדומיניונים מסוימים, והתמרדות של אפריקנרים בדרום אפריקה. צורכי המלחמה הביאו לכך שמשלחת רשמית קנדית העוסקת באספקה צבאית ישבה בוושינגטון עד שנת 1921.
אף על פי שלא היה להם קול עצמאי בהכרזת המלחמה, חתם כל דומיניון בנפרד על חוזה ורסאי בשנת 1919, אשר על תנאיו נשאו ונתנו הבריטים בשם האימפריה המאוחדת. בספטמבר 1922 חוסר הרצון בדומיניונים לתמוך בצעדים מלחמתיים בריטיים בטורקיה השפיע על רצונה של בריטניה להגיע לפתרון מוסכם לשאלות אלו. עד מהרה הגיעו הדומיניונים לאוטונומיה דיפלומטית. ההסכם בין קנדה וארצות הברית על דיג ההליבוט משנת 1923 היה ההסכם הבינלאומי הראשון שנחתם על ידי דומיניון, ותנאיו נוסחו על ידי דומיניון ללא תלות במשרד המושבות בלונדון. "אגף הדומיניונים" במשרד המושבות הפך בשנת 1925 למשרד נפרד, אם כי שר המושבות ושר הדומיניונים היה אותו אדם.
בנובמבר 1926 הכריז ארתור ג'יימס בלפור, שר החוץ הבריטי, על העיקרון של שוויון הדומיניונים לבריטניה בעצמאותם וביחסי החוץ. קנדה הייתה הראשונה לפתוח נציגות דיפלומטית בארץ זרה, כאשר שלחה משלחת דיפלומטית לוושינגטון ב-1927. משלחת זו קיבלה מעמד של שגרירות בשנת 1943. בשנת 1928 הגיע לקנדה "נציב עליון" אשר היה בעל סמכות פחותה מזה של "המושל הכללי" בעבר, ומעמדו היה קרוב לזה של שגריר. בשנת 1931 התקבל בממלכה המאוחדת חוק שאישר את ההצהרה משנת 1926, ולאחר מכן התקבלו חוקים דומים בפרלמנטים של הדומיניונים.
בספטמבר 1939 הכריזה בריטניה מלחמה על גרמניה ונפתחה מלחמת העולם השנייה. הייתה זו שעת מבחן. רוב הדומיניונים היו בדעה שהכרזה זו אינה מחייבת אותם. רק אירלנד, בה שלטה מפלגת פיאנה פול האנטי-בריטית, החליטה להישאר נייטרלית בסכסוך. בקצה השני של הקשת החליטה אוסטרליה כי ההכרזה מחייבת אותה וכי אין עליה לנקוט כל צעד נוסף. ביניהן הייתה ניו זילנד אשר הכריזה כי מכיוון שבריטניה מצויה במלחמה, מצויה אף היא במלחמה, קנדה, אשר הכריזה מלחמה לאחר שכינסה את הפרלמנט, וכך עשתה גם דרום אפריקה לאחר מספר שבועות.
מדומיניונים לממלכות בחבר העמים
מלחמת העולם השנייה פגעה מאוד במעמדה של האימפריה הבריטית. מעמדה של הממלכה המאוחדת ככוח עולמי מוביל במסחר ובכלכלה נשחקו והוחלף על ידי ארצות הברית שהפכה למקור של תמיכה צבאית ומנהיגות. בשנת 1942, תחת האיום בפלישה של האימפריה היפנית לאוסטרליה, שנראה אז מציאותי, קרא ראש הממשלה האוסטרלי ג'ון קרטין להשארתם באוסטרליה של החיילים האוסטרלים שיועדו על ידי הפיקוד הבריטי להגן על המושבה בורמה. עניין זה הראה כי הדומיניונים לא יכפיפו יותר את האינטרס העצמי שלהם לזה של הממלכה המאוחדת.
לאחר העצמאות של הודו ופקיסטן באוגוסט 1947 אוחד משרד הדומיניונים עם המשרד לענייני הודו ונוצר "משרד חבר העמים". המונח דומיניון יצא משימוש כללי כאשר הודו סירבה לקבל את המעמד והחליטה להפוך לרפובליקה בשנת 1950. צעד זה סימן את תחילתו של הסוף גם ביחס לכפיפותם של חלק מן הדומיניונים הוותיקים יותר לכתר האנגלי. אמנם אירלנד הייתה הראשונה שהכריזה על עצמה כרפובליקה עוד בשנת 1937.
המונח החדש הוא "ממלכות חבר העמים הבריטי" (Commonwealth Realms) - המדובר במדינות שהמונרך הבריטי עומד בראשן, והן חברות במסגרת חבר העמים הבריטי (כגון אוסטרליה, קנדה, ניו זילנד, ג'מאיקה ועוד), בנבדל ממדינות בחבר העמים שאינן רואות במלך הבריטי את ראשן (הודו, פקיסטן, דרום אפריקה ועוד). את המושג "דומיניון" ניתן למצוא עוד בחוקה הקנדית, אך הקנדים מעדיפים אף הם את השימוש במונח "ממלכה" (realm) ממנו משתמע שוויון עם הממלכה המאוחדת, ללא הכפיפות הנקשרת במושג "דומיניון".
הר קניה
הר קניה (בסוואהילי: Mlima Kenya) הוא הר געש, ההר הגבוה בקניה והשני בגובהו באפריקה. שלוש הפסגות הגבוהות בהר הן באטיאן (5,199 מטר), נליון (5,188 מטר) ולנאנה (4,985 מטר). ההר שוכן במרכז קניה, בצמוד ומדרום לקו המשוה וכ-140 ק"מ צפונית-מזרחית לבירה ניירובי. האזור סביב ההר הוכרז כפארק הלאומי הר קניה ששטחו 715 קמ"ר, ומאז שנת 1997 הוא מוכר גם כאתר מורשת עולמית.
דומיניון
מדומיניונים לממלכות בחבר העמים
כאשר עלתה המלכה אליזבת השנייה לכס המלוכה בשנת 1952 הכריזה כי היא המלכה של הממלכה המאוחדת, אך גם מלכת קנדה, מלכת אוסטרליה, וכיוצא בזה כל שאר "הממלכות והטריטוריות". צעד זה הדגיש את עצמאות "הממלכות הנפרדות".
הר קניה
גאוגרפיה
הר קניה הוא הר געש כבוי, הניצב בגפו (Free standing mountain) והתפרצותו האחרונה ארעה לפני 2.6 עד 3.1 מיליון שנים. קוטר ההר בקו הגובה 2,000 מטר הוא כ-60 ק"מ, וייתכן כי גובהו הגיע למעל 6,000 מטר, אך הוא נשחק כתוצאה מתהליכי בליה, בעיקר קרחוניים. לאחר השחיקה הפך החרוט הגעשי לסדרה של צוקים תלולים, רכסים משוננים, פסגות מחודדות ועמקים קרחוניים רחבים מסביב למרכז ההר. בין העמקים נמתחים רכסים החוצצים ביניהם, והשביל המקיף את הפסגות הגבוהות עובר מעמק לעמק דרך מעברי הרים.
המשקעים היורדים על ההר מספקים את מי השתייה לכ-7 מיליון איש. לחות שמקורה ביערות שבשכבות הנמוכות של ההר אחראית במידה רבה למשטר הגשמים השורר בו. עם זאת בשל כריתה מסיבית ולא חוקית של עצים בשכבות אלה, התמעטו הגשמים ונעשו בלתי סדירים בשנים האחרונות.
דומיניון
מדומיניונים לממלכות בחבר העמים
בנה של המלכה אליזבת צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת כיום היא השליט של חמש עשרה מדינות שונות, וכל שינוי בחוקים הקשורים בירושת המלוכה צריכים להיות מאושרים על ידי הפרלמנטים של כל שש עשרה המדינות.
הר קניה
גאוגרפיה
על מורדות ההר משתרעים מספר ביומים. התחתון הוא חורש רמה יבש ההופך ליער ערער ומחטיים בגובה של 2,000 מטר לערך. חגורת עצי חזרן משתרעת החל בגובה של 2,500 מטר וזו הופכת לחורש גבוה של עצים נמוכים המכוסים טחבי עלים וחזזית. גבול צמיחת העצים שוכן בגובה של 3,500 מטר, ומעל קו זה משתרעת צמחייה אפרו-אלפינית על צמחייה הענקיים האופייניים. סך הכל מצויים 882 מיני צמחים בהר קניה, וכ-80 מהם אנדמיים למקום.
11 קרחונים משתרעים בין פסגות ההר, ואלה הולכים ומצטמצמים במהירות בשנים האחרונות. בתקופת הקרח הגיעו הקרחונים עד לגובה של 3,000 מטר, דבר הניכר בשרידי המורנות שעל מדרונות ההר. ב-1893 תוארו הקרחונים לראשונה באופן מקיף ואז נמצאו על ההר 18 קרחונים. 7 מאלה כבר נעלמו ובשנות השמונים של המאה ה-20 נמדד שטחם של הקרחונים וזה כיסה ביחד 0.7 קמ"ר בלבד. כמות השלג היורד על ההר הצטמצמה, למרות שהוא עדיין עשוי להיערם ולהגיע לגובה של מטר מעל קו הגובה 4,500 מטר. מבדיקת נסיגת קרחון לואיס וקרחון גרגורי הגיעו החוקרים להערכה שתוך 25 עד 30 שנים ייעלמו הקרחונים על ההר לחלוטין.
עקב גלאפגוס
עקב גלאפגוס (שם מדעי: Buteo galapagoensis) הוא מין עוף גדול, אנדמי לאיי גלאפגוס. למעשה הוא טורף העל באיי הגלאפגוס. הוא ידוע בשל היעדר המורא שלו מפני בני אדם, וכן בשל היותו הטורף היחיד בארכיפלג. אבותיו הקדמונים הגיעו לאיי גלאפגוס לפני כ-300,000 שנים. בעבר, האדם כמעט והכחיד את העקבים הללו בשל כך שאכלו את חיות המשק שלו. ב-1971 תועדו כ-200 זוגות בארכיפלג. כיום מספרם אינו ידוע לאשורו, אולם מעריכים כי קיימים כ-150 זוגות (סך-הכול כ-400 עד 500 פרטים). בשל פעילות האדם ואספקת המזון המתעתעת, הם כבר נעלמו ממספר איים, ביניהם בלטרה וחנובסה.
הר קניה
אטימולוגיה
השבטים השוכנים בקרבת ההר כינוהו בשמות שונים. הקיקויו קראו לו "קיריניאגה" (Kirinyaga) כלומר "הר לבן בוהק", ואילו שבא האמבו העניקו לו את השם "קירניה" (Kirenia) או "הר לובן". בפי המסאי הוא כונה "אול דוניו אייבור" (Ol Donyo Eibor) או "אול דוניו אגרה" (Ol Donyo Egere) כלומר "הר לבן" או "ההר המנוקד" בהתאמה, והווקאמבה העניקו לו את השם "קיאיניה" (Kiinyaa) או "קי ניה" (Kee Nya) - "הר היען". הרקע להיווצרות השם היה הדמיון שראו בני השבט בין צוקי ההר לנוצות השחורות-לבנות של היען הזכר. יוהאן קראף (Johann Ludwig Krapf) שהיה האירופי הראשון שראה את ההר, שהה בכפרם של בני הווקאמבה ועל כן אימץ את השם שהעניקו אלה להר. שם זה התגלגל בשנת 1920 לשמה של מזרח אפריקה הבריטית (British East Africa) שהייתה לקולוניה "קניה", ולאחר מכן לשמה הרפובליקה העצמאית של קניה.
שמותיהן של פסגות ההר הגבוהות הן בעיקרן ממקור מסאי. פסגת באטיאן נקראת על שם מבאטיאן (Mbatian), רופא מסאי; פסגת נליון קרויה על שם אחיו נליינג (Nelieng) בעוד שפסגת לנאנה קיבלה את שמו של בנו. פסגות אחרות קרויות על שמותיהם של מטפסים וחוקרים אשר חקרו את ההר, כמו שיפטון (Shipton), סומרפלט (Sommerfelt), טילמן (Tilman), דוטון (Dutton) וארתור (Arthur). פסגת ג'ון ופיטר קיבלה את שמה משמם של שניים מהשליחים ואילו יתר הפסגות נקראות על שם מתיישבים אירופים, מושלי קניה ובעלי משרות בתקופה הקולוניאלית.
הר קניה בתרבות המקומית
כל השבטים היושבים בסביבות ההר התייחסו אליו כאל מקום קדוש וזיהו אותו כמקום משכנם של האלים. הקיקויו והאמבו האמינו כי האל נגאי (Ngai) יושב על ההר, והמרו זיהו אותו עם האל מורונגו (Murungu), ורק זקני העדה הורשו לעלות על מורדותיו. לפי האמונה המסאית, ירדו אבותיהם של בני השבט מפסגת ההר בשחר ההיסטוריה. חלק מהשבטים קוברים את מתיהם כשראשיהם פונים אל ההר ופתחי הבתים פונים גם הם לעברו. המקומיים רואים בסופות הרעמים והברקים שמתרחשות על ההר מפעם לפעם כעדות לנוכחות אלוהית.
עקב גלאפגוס
מאפיינים
תזונתם של עקבים אלו מורכבת בעיקרה מארבה, מנדלים גדולים, מלטאות לבה קטנות, מנחשים, ממכרסמים ומפגרים. לעיתים רחוקות יותר הם יאכלו איגואנות (יבשתיות או ימיות) וצבים ימיים. הציד מתבצע בקבוצות המונות שניים או שלושה פרטים. בעת הציד העקבים נוסקים לגובה 50 עד 200 מטרים, וכשאחד מהם מאתר טרף, הוא מסמן ליתר חברי הקבוצה. העקב הדומיננטי ביותר ניגש ראשון לטרף ויאכל ממנו עד שישבע, בעוד שיתר הפרטים בקבוצה יחכו בסבלנות לתורם לאכול מן השלל. עופות אחרים באיים מפחדים מעקב זה. אף שהוא לא מסוגל ללכוד עוף אחר כשהוא בוגר ובריא, לעיתים יצליח ללכוד פרטים בוגרים חלשים או חולים, או פרטים צעירים. זהו הטורף היחיד בכל הארכיפלג. הוא אינו פוחד מן האדם, ובצעירותו הסקרנות מביאה אותו להסתובב בסמוך למחנות האדם ולהיזון משאריותיו.
הר קניה
המאה ה-19 - המירוץ אל הפסגה
ב-3 בדצמבר 1849 חזה יוהאן קראף, מיסיונר שווייצרי, בהר, ובכך היה האירופי הראשון שראה אותו. בני האמבו והקיקויו מסרו לקראף שמעולם לא עלו לגובה ההר בגלל הקור העז השורר בו ובגלל "הדבר" הלבן שגלש ברעש מההר. קראף הסיק מכך שעל ההר מצויים קרחונים, ומסקנתו זו התחזקה בשל כך שהנחלים היורדים מההר היו איתנים משך כל השנה, דבר חריג בנוף האזור, בו הנחלים מתייבשים בעונה היבשה. קראף סבר בטעות כי ההר הוא מקורו של הנילוס הלבן.
ב-1883 עבר הגאולוג הסקוטי ג'וזף תומסון בקרבתו של ההר ואישר את טענתו של קראף באשר לקיומו. הוא שינה את מסלולו בעקבות התגלית והעפיל אל ההר עד לגובה של 2,743 מטר, אך נאלץ לחזור על עקבותיו בעקבות סכסוך עם המקומיים. רק ב-1887 יצאה משלחת החקר האמיתית הראשונה אל הפועל כאשר הרוזן ההונגרי שאמואל טלקי (Sámuel Teleki) והאוסטרי לודוויג פון הנל (Ludwig von Höhnel) טיפסו עד לגובה של 4,350 מטר על מורדותיו הדרום-מערביים של ההר. שני אלה גם היו הראשונים אשר הגיעו למסקנה כי מדובר בהר געש.
עקב גלאפגוס
מאפיינים
הקנים נבנים על עצים נמוכים, על סלעי לבה או אף על האדמה. הקן הוא "רב פעמי", כלומר משמש את בעליו משך כמה שנים, ולכן במרוצת הזמן הוא הופך לגדול למדי. כך, קוטרו עשוי להגיע לכמטר ועשרים סנטימטרים. הוא עשוי מקלות, עשבים, קליפות עצים, עלים ומחומרים רכים אחרים המצויים בהישג כנפיו של העקב. הזוגות שוהים יחד רוב זמנם, ועל-פי רוב גם סמוך לקן. הם דואגים לתחזק את הקן באופן שוטף. גודל התטולה נע בין ביצה לשלוש ביצים, שצבען לבנן-ירוק. משך הדגירה כ-37 עד 38 ימים. הצאצאים יעופו לראשונה כ-50 עד 60 ימים לאחר בקיעתם. הם יגיעו לבגרות מינית בגיל שלוש שנים.
הר קניה
המאה ה-19 - המירוץ אל הפסגה
שש שנים לאחר מכן, ב-1893, הצליח הגאולוג הבריטי ג'ון גרגורי (John W. Gregory) להגיע עד לקרחון לואיס בגובה של 4,730 מטר, ואחריו טיפס על ההר גם הגרמני גאורג קולב (George Kolb) אשר הגיע עד מעל לגבול צמיחת העצים.
עקב גלאפגוס
מאפיינים
מחקר שנערך ב-2005 בדק את הקשר בין עקב גלאפגוס לעקב בונאפרט, שהוא בעל החיים הקרוב ביותר אליו מבחינה גנטית, ומצא כי האב הקדמון של עקבי גלאפגוס התיישב באיים לפני כ-300,000 שנים לערך.
הר קניה
המאה ה-19 - המירוץ אל הפסגה
עם חיבורה של ניירובי אל מסילת הרכבת הפכה הגישה אל ההר קלה יותר, בשל כך שהוא נגיש מצידו המערבי יותר מאשר מצידו המזרחי. ב-28 ביולי 1899 יצא הלפורד מקינדר (Halford Mackinder) מניירובי אל ההר ברשות משלחת שכללה 5 אירופים נוספים ו-134 מקומיים. המשלחת נתקלה בקשיים רבים והסתכסכה עם בני השבטים המקומיים, אף לבסוף הצליחה להקים מחנה בעמק הנ"ל בגובה של 3,142 מטר. מקינדר ניסה להגיע אל פסגת נליון ב-30 באוגוסט 1899, אך נאלץ לסגת בשל רדת החשיכה כשהיה במרחק של 100 מטר בלבד ממנה. ניסיון שני של חברי המשלחת כשל ב-11 בספטמבר 1899 בשל סופת שלגים. הניסיון השלישי צלח, וב-13 בספטמבר 1899 הגיע מקינדר כשהוא מלווה בשניים מחבריו אל פסגת באטיאן.
עקב גלאפגוס
לקריאה נוספת
Bollmer, Jennifer L.; Kimball, Rebecca T.; Whiteman, Noah Kerness; Sarasola, José Hernán & Parker, Patricia G. (2005): Phylogeography of the Galápagos hawk (Buteo galapagoensis): A recent arrival to the Galápagos Islands. Molecular Phylogenetics and Evolution 39(1): 237–247. doi:10.1016/j.ympev.2005.11.014 (HTML abstract)
הר קניה
המאה ה-20
בתחילת המאה ה-20 פילסו חוקרים מספר דרכים חדשות דרך היערות בשכבות הנמוכות של ההר, והידוע מבין אלה הוא נתיב צ'וגוריה (Chogoria). ב-6 בינואר 1929 היו פרסי וין-האריס (Percy Wyn-Harris) ואריק שיפטון (Eric Shipton) הראשונים להגיע אל פסגת נליון. בהמשך הם טיפסו גם אל פסגת באטיאן, ושיפטון שב אל ההר יחד עם ביל טילמן (Bill Tilman) גם ביולי 1930, והשניים העפילו לראשונה אל מספר פסגות נמוכות יותר.
שירות ההגירה הפדרלי של רוסיה
שירות ההגירה הפדרלי (ברוסית: Федеральная миграционная служба, בקיצור ФМС России) הייתה סוכנות פדרלית של ממשלת רוסיה האחראית לאכיפת חוקי ההגירה, מתן ויזה ואשרות עבודה ושהייה ומאבק בהגירה לא חוקית.
הר קניה
המאה ה-20
ב-1938 הוקם "מועדון המטפסים של מזרח אפריקה (אזור קניה)" (Mountain Club of East Africa (Kenya Section)) וזה שינה את שמו בשנת 1949 ל"מועדון המטפסים של קניה" (Mountain Club of Kenya). באותה שנה הוכרז הפארק הלאומי הר קניה וזה הקיף את השטח שמעל לקו הגובה 3,200 מטר. עד שנות השבעים של המאה ה-20 הגיעו חוקרים ומטיילים לכל פסגותיו העיקריות של ההר, וב-1997 הוכרז הפארק הלאומי כאתר מורשת עולמית. השטח המוכרז משתרע על פני 1,420.2 קמ"ר וכולל את הפארק הלאומי עצמו ורצועה רחבה סביבו.
שירות ההגירה הפדרלי של רוסיה
השירות הורכב בשיאו מ-89 משרדים אזוריים וערב פירוקו העסיק 42,000 איש.
היסטוריה
הגוף הראשון שעסק במתן אשרות ונאבק בהגירה לא חוקית ברוסיה הוקם לראשונה ב-14 ביוני 1992 בשם ועדת ההגירה של משרד העבודה והתעסוקה.
בשנת 1999 נשיא רוסיה בוריס ילצין חתם על צו נשיאותי להרמת המשרד לענייני פדרציה, לאומים ומדיניות ההגירה. בשנת 2001 המשרד פורק וסמכויותיו הועברו למשרד הפנים. בפברואר 2002 הוקמה המחלקה לענייני הגירה שהפכה לשירות עצמאי ב-19 ביולי 2004 בשם שירות ההגירה הפדרלי.
בינואר 2006 הוקמו סניפים טריטוריאליים של השירות והגוף התמזג עם המחלקה להנפקת ויזות ודרכונים. עד שנת 2012 פעל הגוף כסוכנות בת של משרד הפנים. משנת 2012 הוכפף ישירות לממשלת רוסיה.
באפריל 2016 נשיא רוסיה ולדימיר פוטין חתם על צו לפירוק הארגון וסמכויותיו הוחזרו למשרד הפנים ובמקומו הוקם המינהל הראשי לענייני הגירה.
סילבן שלום
סילבן שלום (נולד ב־4 באוגוסט 1958) הוא פוליטיקאי ואיש ציבור ישראלי. שימש כמשנה לראש הממשלה, שר בממשלות ישראל וחבר הכנסת מטעם מפלגת "הליכוד". שלום הוא עורך דין ורואה חשבון בהכשרתו. בדצמבר 2015 פרש מהחיים הפוליטיים לאחר שפורסמו בכלי התקשורת טענות של נשים אנונימיות כי הטריד אותן מינית.
ביוגרפיה
שלום נולד בשם ציון סילבן משה שלום לשמעון ומרים שלום בגאבס שבתוניסיה. עלה לישראל בשנת 1959 והתגורר בבאר שבע. אביו נהרג בגיל 37 במהלך שוד שהתרחש בסניף הבנק שניהל בבאר ­שבע. לזכר אביו הוקם בית כנסת בשכונה ה' בעיר. לאחר שירותו הצבאי למד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וקיבל תואר ראשון בכלכלה והסמכה כרואה חשבון. לאחר מכן למד באוניברסיטת תל אביב שבה קיבל תואר ראשון במשפטים והסמכה כעורך דין, כמו כן הוא בעל תואר שני במדיניות ציבורית. במהלך לימודיו נבחר ב-1982 ליו"ר אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת בן-גוריון, וסגן יו"ר התאחדות הסטודנטים הארצית.
בשנת 1984 עבר מבאר שבע לתל אביב והצטרף ככתב פוליטי לעיתון "חדשות", שם כיסה את מפלגות הימין ובעיקר את "הליכוד". ביולי 1985 מונה ליועץ התקשורת של שר האוצר יצחק מודעי ושימש בתפקיד כחמש שנים, גם לאחר שמודעי מונה לשר הכלכלה והתכנון. במאי 1990 מונה כמנכ"ל זמני של משרד האנרגיה והתשתית, בעת שהיה ללא שר בעקבות נפילת הממשלה, ושימש בתפקיד שלושה חודשים. באוקטובר מונה ליו"ר דירקטוריון חברת החשמל, אך המינוי עורר התנגדות עקב חוסר הניסיון של שלום לתפקיד כה בכיר, והוגשה עתירה לבג"ץ. העתירה נדחתה והוא שימש בתפקיד כשנה וחצי.
ח"כ ושר בשנות התשעים
במרץ 1992 התמודד בבחירות המקדימות לרשימת הליכוד לקראת הבחירות לכנסת השלוש עשרה ונבחר למקום ה-32. "הליכוד" זכה ב-32 מנדטים ושלום נבחר לכנסת השלוש עשרה. שלום נבחר שוב ל ובשנת 1997 מונה לסגן שר הביטחון.
בשנת 1998 מונה לשר המדע והטכנולוגיה בממשלת נתניהו הראשונה, זאת בעקבות הסכם רוטציה בתפקיד עם מיכאל איתן.
שר האוצר
שלום שימש סגן ראש הממשלה ושר האוצר בממשלת ישראל העשרים ותשע, ממשלתו הראשונה של אריאל שרון (2001–2003).
כשר אוצר הביא לחקיקתו, בעקבות המלצותיה של "ועדת רבינוביץ'", של תיקון מס' 132 לפקודת מס הכנסה, שמרכיביו העיקריים:
בתקופת כהונתו המיתון החמור אליו נקלעה המדינה הלך והחריף, ובכירי המשק הביעו תרעומת על כך שהממשלה אינה נוקטת בצעדים הנדרשים לנוכח עומק המשבר. תגובתה של הממשלה שלא יכלה להתעלם מהביקורת לאורך זמן התבטאה לבסוף בצמצום מתון בהוצאות הממשלתיות, אך זו לא נתפסה כהולמת מספיק בשווקים הכלכליים, והיו שהביעו חששות מקריסה אפשרית של הכלכלה הישראלית.
שלום היה שר אוצר בשיא ימי האינתיפדה השנייה. ישראל עברה משבר כלכלי, ובסוף 2002 התקשתה המדינה לגייס כסף בחו"ל, מאחר שהחוב הממשלתי גדל באופן ניכר.
שר החוץ
שלום שימש סגן ראש הממשלה ושר החוץ בממשלתו השנייה של אריאל שרון (החל מ-2003).
כשר חוץ ניסה שלום לשפר את מצבה של ישראל באו"ם ולגבש אמנות בינלאומיות למאבק בטרור. בתקופת כהונתו התקיימה עצרת מיוחדת של מדינות העולם לציון 60 שנה לשחרור אושוויץ, דני גילרמן מונה לסגן נשיא העצרת הכללית של האו"ם, והתקבלה הצעת ישראל לקבוע יום זיכרון בינלאומי לשואה (ב-27 בינואר), שהייתה הצעת ההחלטה הראשונה אי פעם שהעבירה ישראל בעצרת האו"ם. כמו כן בתקופתו גונו דבריו של נשיא איראן על מחיקת ישראל מהמפה. לא נקשרו יחסים דיפלומטיים עם מדינות חדשות אולם לראשונה נפגשו בגלוי שרי החוץ של ישראל ופקיסטן (ראו: יחסי ישראל–פקיסטן).
ב-2003 נפגש עם מלך מרוקו מוחמד השישי בתטואן, בתקווה להביא לנורמליזציה ביחסים בין ישראל למרוקו.
ב-15 בינואר 2006 התפטר מתפקידיו בממשלה עקב פרישת "הליכוד" מהקואליציה, בעקבות הקמת "קדימה".
מבקר המדינה מתח ביקורת על מעורבותו במינויים לתפקידים זוטרים במשרד החוץ בעת כהונתו.
באופוזיציה
בכנסת ה-17 היה שלום, שמפלגתו "הליכוד" הייתה באופוזיציה, חבר בוועדת החוץ והביטחון ובוועדת החינוך, התרבות והספורט. הוא הגיש הצעות חוק פרטיות אחדות:
התמודדות על ראשות "הליכוד"
שלום התמודד מול נתניהו על מנהיגות "הליכוד" לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה, יחד עם ישראל כץ ומשה פייגלין. בבחירות הפנימיות שנערכו ב-19 בדצמבר 2005 נבחר נתניהו לראשות "הליכוד" בקולות 44% מן המצביעים (מול 33% לשלום, 12% לפייגלין ו-9% לכץ).
ב-14 באוגוסט 2007 נערכו בחירות לראשות "הליכוד". שלום נחשב ליריבו העיקרי של מנהיג המפלגה נתניהו, אולם הוא פרש בהפגנתיות מהמרוץ לראשות המפלגה בשל הקדמת הבחירות הפנימיות, תוך שהוא טוען כי "הליכוד" מתנהל בנוסח מפלגת הבעת' בסוריה והשאיר את נתניהו כמועמד עיקרי יחיד אל מול פעילים עם כוח מועט במפלגה – משה פייגלין ודני דנון, אותם ניצח נתניהו.
השר לפיתוח הנגב והגליל ולשיתוף פעולה אזורי
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום השביעי ברשימת "הליכוד" לכנסת. בממשלת ישראל השלושים ושתיים נתניהו לא העניק לשלום את תפקיד שר האוצר בו חשק, ומינה אותו לשר לפיתוח אזורי, שר לפיתוח הנגב והגליל ומשנה לראש הממשלה.
שלום טען בכניסתו לתפקיד כי חזונו הוא לקדם פרויקטים אשר היו תקועים במשך זמן רב בפריפריה וגם לפתח חדשים. בגליל קידם שלום את נושא בית הספר לרפואה בצפת, אשר פתח את שעריו באוקטובר 2011. בית הספר לרפואה, על פי שלום, הוא יריית הפתיחה לקראת הקמת אוניברסיטה בגליל שתהיה מורכבת מכלל המכללות בצפון.
בתחום התחבורה דחף משרדו של השר שלום את הרחבת תשתיות הרכבת והמשך סלילת המסילה לכיוון כרמיאל, אשר תורחב בעתיד גם לצפת ולקריית שמונה. שלום הוביל מהלך, בניגוד לעמדת משרד התחבורה ומשרד האוצר, לבניית רכבת קלה, בטענה שמסילות רכבת שונות ייצרו סגרגציה בין הגליל והמרכז ויביאו להרחבת הפערים. שלום דחף להארכת כביש 6 עד לצומת כברי.
בתחום הפיתוח האזורי ותהליך השלום השתתף ביולי 2013 במפגש עם סאיב עריקאת, שר הפנים הפלסטיני, מוחמד אבו רמאדן, שר הפנים של ירדן חוסיין מג'אלי ושר החוץ של יפן פומיו קישידה במטרה להביא לחידושהתהליך המדיני.
בנוסף, פעל משרד הנגב והגליל בראשותו לקדם את בנייתו של שדה תעופה בינלאומי נוסף בנבטים, אשר אמור להקל את הלחץ על נמל התעופה בן-גוריון ולהביא לתוספת של אלפי מקומות עבודה לתושבי הנגב, כמו גם לחיזוק התיירות באזור. עיקר המאבק, מול משרד הביטחון, הוא על מיקומו של השדה. משרד הביטחון ביקש לבנות את שדה התעופה הנוסף בעמק יזרעאל. מיזם זה לא הושלם עד סיום כהונתו כשר לפיתוח הנגב והגליל.
בתחום הפנאי קידם את הקמתם של הפארק המוטורי הראשון בישראל בחצרים, ומגרש גולף בעומר. גם שני מיזמים אלה לא הושלמו עד לסיום כהונתו של שלום כשר לפיתוח הנגב והגליל.
בשנת 2010 העלה שלום רעיון לשינוי סוף השבוע במדינת ישראל מהימים שישי ושבת לימים שבת וראשון. לטענתו, הדבר יסנכרן את ישראל עם מדינות העולם, יוכל לאפשר מנוחה נאותה, ולהגביר את הצמיחה במדינת ישראל. הרעיון לא יצא אל הפועל.
בשנת 2013 עלה שמו של סילבן שלום כמועמד לתפקיד נשיא מדינת ישראל. אך לפני הבחירות לנשיאות פנתה אישה למשטרה בתלונה שהוא הטריד אותה מינית 15 שנים קודם לכן. על תלונה זו חלה התיישנות ולכן לא ננקטו הליכים במקרה. לאחר מכן הגיע לידיעת המשטרה מידע על נשים נוספות שטענו שהוטרדו על ידי השר, אך הן מאנו להגיש תלונות, ותיק החקירה נסגר. בסופו של דבר נמנע שלום מלהציג מועמדותו לנשיאות המדינה, עקב תלונות הנשים על הטרדות ולאחר שלא זכה לתמיכתו של ראש הממשלה, בנימין נתניהו.
שר הפנים ופרישתו מהחיים הפוליטיים
עם הקמתה של ממשלת ישראל ה-34 במאי 2015, בראשותו של בנימין נתניהו, מונה שלום למשנה לראש הממשלה ולשר הפנים. הוא היה גם הממונה על המשא ומתן עם הרשות הפלסטינית. ביולי 2015, נפגש שלום עם סאיב עריקאת ברבת עמון בניסיון נוסף לחדש את המשא ומתן, אך הדבר נכשל.
ב-20 בדצמבר 2015, לאחר שפורסמו בכלי התקשורת טענות של נשים אנונימיות כי הטריד אותן מינית, הודיע שלום על פרישתו מהחיים הפוליטיים. הכרזתו זו קדמה בשעות ספורות להחלטת היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, על פתיחת חקירה בעניינו. ב-24 בדצמבר התפטר מן הכנסת. ב-30 ביוני 2016 הודיע היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, על סגירת תיק החקירה בעניינו.
חיים אישיים
בשנת 1993 נשא את ג'ודי שלום ניר מוזס, בת למשפחת בעלי השליטה בעיתון "ידיעות אחרונות". לזוג שלושה ילדים משותפים, ושניים מנישואים קודמים של ניר מוזס. באוגוסט 2017 הם נפרדו, וב-2021 התגרשו.
בדירוג "פורבס" לשנת 2015 של הפוליטיקאים העשירים בישראל תפס שלום את המקום השלישי, הונו המוערך נאמד בכ-150 מיליון שקלים, בין השאר בזכות נישואיו לג'ודי ניר מוזס שלום, המחזיקה ב-12% ממניות קבוצת ”ידיעות אחרונות". אחיו של סילבן, צבי, הוא יו"ר רשות שדות התעופה לשעבר, ומבעלי "רדיו תל אביב" ורדיו "גלי ישראל".
העץ של אנה פרנק
העץ של אנה פרנק הוא עץ ערמונים שגדל בחצרה של אנה פרנק ומוזכר מספר פעמים בספר "יומנה של אנה פרנק". העץ, שגילו מוערך בכ-150 שנה, היווה מוקד למאבק משפטי לאחר שעיריית אמסטרדם עמדה לכרות אותו אך הולנדים רבים התנגדו לכך. ב-2010 קרס העץ, וייחורים רבים ממנו נשתלו באמסטרדם ובמקומות נוספים ברחבי העולם (כולל בישראל).
חשיבות העץ עבור אנה פרנק
במהלך שנתיים ויותר שבהן הסתתרה עם משפחתה מפני הנאצים, עד שמשפחתה נתגלתה באוגוסט 1944 ונשלחה אל מותה, שאבה אנה פרנק עידוד ומחסה מעץ הערמונים הגדול. אביה אוטו פרנק סיפר לאחר שנים, כי מעולם לא ידע כמה חשוב היה העץ לבתו עד שקרא את יומנה. "היא מעולם לא התעניינה בטבע אבל היא ערגה אליו כאשר היא הרגישה כמו ציפור כלואה", אמר האב ב-1968. "רק המחשבה על האוויר הפתוח נתנה לה תקווה".
אנה פרנק מתה ככל הנראה מטיפוס במחנה הריכוז ברגן-בלזן במרץ 1945.
מבחר ציטוטים מיומנה של אנה פרנק
ב-23 בפברואר 1943 כתבה אנה פרנק:
בדיוק שנה לאחר מכן, ב-23 בפברואר 1944, כתבה פרנק:
המאבק לשימור העץ
במשך השנים שעברו ממלחמת העולם השנייה, הזדקן העץ וסבל מפטריות ומעש שגרמו ליותר ממחצית הגזע שלו להירקב. עיריית אמסטרדם התריעה בספטמבר 2006 כי מצב העץ הוא סכנה אמיתית לסובבים אותו ולעוברים והשבים, וב-2007 החליטה לכרות את העץ. מפגינים הולנדים מחו נגד הכוונה לכרות אותו, וטענו כי לשימורו של עץ בעל משמעות היסטורית עמוקה כל כך יש להקצות אמצעים נרחבים. בתגובה הודיעה עיריית אמסטרדם כי הערכות שקיבלה מצביעות על כך שרק 28 אחוזים מגזע העץ נשארו בריאים, וכי הסיכון לנוכח האפשרות שעץ במשקל 27 טון יתרסק אל הארץ הוא גבוה ובלתי מתקבל על הדעת.
ארגון שומרי איכות הסביבה באמסטרדם פנה לבית המשפט ההולנדי כדי לעצור את הכריתה, בטענה שהעץ חזק מספיק כדי לעמוד בסערת רוחות, ולא יתמוטט על בתים באזור. כדי להוכיח את טענתם ערכו הארגונים הירוקים ניסוי ב-19 בנובמבר, במהלכו נכרך על העץ חבל בגובה עשרה מטרים מהקרקע, ונערכו ניסיונות לזעזע ולהפיל אותו. "הניסוי הוכיח שהעץ יציב בדיוק כמו שחשבנו, אין בו שום סכנה, ויש לנו זמן לבדוק חלופות אחרות מלבד כריתה".
ב-20 בנובמבר 2007 בית המשפט ההולנדי עצר את הכריתה, וקבע כי לא התרשם שהוא מהווה סכנה לסביבתו. בית המשפט הורה לעיריית אמסטרדם למצוא דרכים כדי לשמר את העץ. "תשומת הלב שהעניק כל העולם לעץ הזה מראה עד כמה העץ של אנה פרנק חשוב", נכתב בהחלטה.
ב-2008 הוקמה מסגרת תומכת מפלדה לשימור העץ ולבטיחות הסביבה.
קריסת העץ ולאחריה
ב-23 באוגוסט 2010, בעיצומה של סערת גשמים ורוחות עזות, קרס העץ, שגילו מוערך בלפחות 150 שנה, על גדר אבנים סמוכה. איש לא נפגע וגם לא נגרם נזק למוזיאון שבבית הסמוך. גזע העץ קרס לגובה של מטר אחד בלבד מעל פני הקרקע וחדר לגינות השכנות כשהוא פוגע בכמה סככות. זמן קצר אחרי קריסת העץ התפרסמו כמה מודעות למכירת חלקים ממנו באתר אינטרנט הולנדי של מכירות פומביות.
כבר בעת הדיון המשפטי על כריתת העץ הודיע מוזיאון בית אנה פרנק כי יישתל במקומו חלק מהעץ שדאגו לקחת ממנו למטרה זו. בפארק באמסטרדם ניטעו 150 ייחורים שנלקחו מעץ הערמונים העתיק. בישראל נשתל ייחור במצפה לזכרו של ברמות נפתלי. עצים אחרים נשלחו למקומות שונים, בהם בתי ספר ברחבי העולם שנקראים על שמה של אנה פרנק. ב-11 אתרים נבחרים בארצות הברית יינטעו שתילים נוספים, בהם הבית הלבן ואתר הזיכרון לנפגעי אסון התאומים בניו יורק.
מספר ימים לאחר קריסתו דווח כי מתוך הגזע השבור החל לצמוח נצר.
1964 בברית המועצות
1964 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-47 למהפכת אוקטובר.
אוזן
תפקידי האוזן
האוזן משמשת כאיבר חישה עבור מערכת השמיעה. בנוסף, היא מעורבת גם בשמירה על שיווי המשקל של הגוף.
חלקי האוזן ומסלול השמיעה
האוזן מתחלקת לשלושה חלקים: אוזן חיצונית, אוזן תיכונה ואוזן פנימית. לכל אחד מחלקי האוזן יש תפקיד ייחודי בתהליך השמיעה.
מסלול השמיעה עובר דרך שלושת החלקים הללו. הוא מתחיל מהאוזן החיצונית, אשר מקבלת גלי קול של צלילים המגיעים מהסביבה. מהאפרכסת של האוזן החיצונית עובר הצליל אל תעלת האוזן וגורם לרעידות בעור התוף. רעידות אלו מרעידות את עצמות השמע (עצם הפטיש מרעידה את הסדן שמרעיד את הארכוף) שבאוזן התיכונה. באוזן הפנימית, נוצר גל בתוך הנוזל, בשל רעידות הארכוף בקצהו הקרומי של המבוך. התנועה בנוזל מרעידה את איבר קורטי (איבר השמיעה) כך שנוצרת תנועה הגורמת לשינוי בתאי השיער ולהפעלה של עצב השמיעה. אזורים שונים בשבלול האוזן מופעלים על פי צלילים שונים. המידע השמיעתי שמתקבל מהאוזן מועבר למוח דרך הפונס.
האוזן החיצונית
האוזן החיצונית מורכבת מהחלקים הנראים לעין. היא כוללת את אפרכסת האוזן (pinna), תעלת האוזן ואת המשטח החיצוני של עור התוף. האוזן החיצונית היא מאפיין ייחודי של יונקים והיא יכולה להופיע במגוון של גדלים וצורות.
תנוך האוזן
תנוך האוזן האנושית הוא החלק הבשרני הרך בתחתית האפרכסת. הוא מורכב מעור ורקמות שומן, שחסרות את המוצקות והאלסטיות של שאר אפרכסת האוזן. היות שהתנוך אינו מכיל סחוס, יש בו אספקת דם רבה שעשויה לסייע בחימום האוזניים ובשמירה על איזון. עם זאת, התנוך נחשב בדרך כלל כאבר חסר כל תפקיד ביולוגי חשוב. התנוך מכיל קצות עצבים רבים, והוא מהווה אזור רגיש ונעים למגע. תנוך האוזן הוא האזור הנפוץ ביותר לביצוע פירסינג.
התנוך הממוצע הוא כ-2 ס"מ, והוא מתארך מעט עם הגיל. אצל חלק מהאנשים מראה התנוך "חופשי" יותר ומתנדנד ואילו אצל אחרים "מחובר" יותר. כמו כן, תנוכי אוזניים הם על פי רוב חלקים, אך לעיתים מכילים גם קמטים. תנוכי אוזניים מקומטים קשורים לעיתים עם מחלות גנטיות אצל ילדים, בכלל זה תסמונת באקווית'-ויידמאן (Beckwith-Wiedemann).
מקור המילה תנוך הוא במקרא, אם כי לפי מפרשי המקרא, תנוך האוזן המוזכר במקרא מתייחס לאבר שונה - הסחוס שבמרכז האוזן, הממוקם מול פתח תעלת השמע. האבר נמנה במקרא עם אחד משלשה איברים שעליהם היה צריך להזות מדם הקרבן, וכן בעת טהרת המצורע.
האוזן התיכונה
האוזן התיכונה כוללת את עור התוף, את חלל האוויר הנמצא בינו לבין עצם הגולגולת, וכן שלוש עצמות שמע זעירות: הפטיש (malleus), הסדן (incus) והארכוף (stapes). כמו כן, חצוצרת השמע, הנקראת גם תעלת אוסטכיוס, תעלה אשר מחוברת לחלקו האחורי של הלוע, נפתחת לאזור האוזן התיכונה. ה"ידית" של עצם הפטיש מחוברת לחלק הנע של עור התוף; עצם הסדן מגשרת בין עצם הפטיש לעצם הארכוף; עצם הארכוף, שהיא העצם הקטנה ביותר בגוף האדם, מרעידה את קצהו הקרומי של שבלול האוזן שבאוזן הפנימית.
האוזן הפנימית
האוזן הפנימית כוללת את שבלול האוזן. זהו חלל בתוך עצם, שצורתו דומה לשבלול, ובתוכו מערכת קרומים, הנקראת מבוך קרומי, אשר בתוכו נוזל. בין הקרומים נמצא איבר השמיעה, הנקרא איבר קורטי, ומערכת הקרומים של שיווי המשקל. באיבר קורטי קיימים תאי שיער המתחברים ויוצרים את עצב השמיעה ושיווי המשקל, וגירוי של תאים אלה מביא להפעלה של העצב. קולות חזקים מאוד עלולים לגרום לנזק זמני וקל לתאי השיער או אף לפגיעת שמיעה קבועה.
הבדלי שמיעה בין שתי האוזניים
במחקר שבוצע באיטליה ב-2009 נמצא כי שמיעה באוזן הימנית משפיעה על קליטת הצליל ושידורו אל המוח באופן יעיל יותר מאשר באוזן שמאל.
לקות שמיעה מולדת
לקות שמיעה מולדת מתייחסת לירידה בשמיעה הנוצרת בזמן התפתחות העובר ועלולה להיגרם ממגוון סיבות, כגון התפתחות לקויה של מבנה האוזן ומערכת העצבים, תסמונות מסוימות על רקע גנטי, מחלה ויראלית של האם בזמן ההריון ועוד.
לקות שמיעה נרכשת
פגיעה באוזן עלולה להוביל ללקות שמיעה. היא יכולה להיגרם כתוצאה ממחלה, חשיפה לרעש חזק או תאונה. ניקוי של האוזן עם קיסמי צמר גפן עלול לדחוס את השעווה לעומק ולגרום להצטברות פקקי שעווה (צרומן) או ליובש יתר והעדר שעווה, דבר שיגרום בסופו של דבר לדלקת אוזן חיצונית.
מקס הרמוניסט
מקס הרמוניסט (בגרמנית: Max Harmonist; 10 בפברואר 1864 - 16 באוקטובר 1907) היה שחמטאי גרמני שהתפרנס גם כרקדן בלט.
הרמוניסט חלק מקום 1-4 בתחרות ברלין 1883, הגיע שלישי בתחרות ברלין 1884, ניצח בתחרות המבורג 1885, ניצח בתחרות ברלין 1887, הגיע למקום ה-21 בתחרות פרנקפורט 1887, חלק מקום 4-5 בתחרות ברלין 1888, חלק מקום 4-5 בתחרות נירנברג 1888, חלק מקום 15-16 בתחרות ברסלב 1889 וחלק מקום 5-8 בתחרות ברלין 1890.
עופות
עופות (שם מדעי: Aves) היא מחלקה של בעלי חיים במערכת המיתרניים. מחלקת העופות כוללת כעשרת־אלפים מינים המפוזרים כיום על פני מרבית האזורים הגאוגרפים של כדור הארץ, והופכים אותה לאחת מהמחלקות המצליחות והמוכרות ביותר של המיתרניים.
העופות מכוסים בנוצות, תכונה המייחדת אותם מכל שאר בעלי החיים בני־ימינו, והגפיים הקדמיות שלהם הן כנפיים המאפשרות למרביתם לעופף באוויר. ואולם יש מיני עופות שהכנפיים שלהם מנוונות חלקית והם אינם מסוגלים לעופף. בגוף העופות בני ימינו חלו התאמות מקיפות לתעופה, כמו מקור קל במקום שיניים, עצמות חלולות לחסכון במשקל, ומערכת ייחודית של שקי אוויר וריאות לנשימה יעילה במיוחד. העופות הם הומיאותרמים (בעלי "דם חם"), מתרבים באמצעות הטלת ביצים (ראו תטולה), וההורים מטפלים בצאצאיהם.
למרות האחידות הרבה במבנה הגוף הבסיסי שלהם, מיני עופות מפגינים מגוון צורות וגדלים, החל ב־5 סנטימטרים בקוליברי עד 275 סנטימטרים ביען ואף יותר במיני עופות נכחדים כמו המואה. רבים מהם מטילים את ביציהם בקן שבנו, וחלקם נודדים באורח קבע למרחקים גדולים מדי שנה. מינים רבים הם חברתיים, ומתקשרים ביניהם במגוון של מחוות טקסיות וקריאות ייחודיות. ציפורי שיר ותוכאים לומדים שירים מורכבים מהוריהם, ולעיתים מסוגלים לחקות קולות אדם.
העופות משכו מאז ומתמיד את לב האדם, ויש להם מקום מרכזי בתרבות ובאמנות. התחום הזואולוגי העוסק בחקר העופות נקרא אורניתולוגיה, וחובבי טבע רבים מקדישים מזמנם לתחביב הצפרות. מיני עופות מקבוצות כמו התרנגולאים והאווזאים בויתו על ידי האדם, ויש להם ערך כלכלי רב. כ־130 מיני עופות הוכחדו על ידי האדם, וכ־1,200 נוספים נמצאים כיום בסכנת הכחדה.
המאובנים העתיקים ביותר של עופות קדומים מתוארכים לתור היורה, לפני כ־150 מיליון שנה, והם דומים מאוד למאובני דינוזאורים מתקופה זו. בתחום הביולוגיה כיום ישנה הסכמה נרחבת שהעופות התפתחו אבולוציונית מדינוזאורים מנוצים מתת־סדרת התרופודים, ומבחינה מדעית העופות בימינו הם למעשה קבוצה של דינוזאורים אשר שרדו את ההכחדה הגדולה של סוף הקרטיקון.
מונחים ואטימולוגיה
בעברית מודרנית, השם הזואולוגי למחלקה הוא מחלקת העופות. מכנים עוף כל אחד מבני מחלקה זו, וכך ככל הנראה היה מקובל גם בתקופת המקרא:
בתורה מתואר גם יונק מעופף, העטלף, כעוף, וחרקים מעופפים כונו "שרץ העוף". בעגה עברית מודרנית עוף הוא גם מונח יומיומי למאכל מבשר תרנגול הבית.
המונח ציפור בעברית הוא מונח מקובל לעוף מאז ימי המקרא, ונחלקות הדעות אם הוא מילה נרדפת לכל העופות או רק לחלקם, ולאילו מהם. לפי האקדמיה ללשון העברית השתרש המונח "ציפור" לעופות קטני משקל, בעוד עופות שאינם עפים הרבה מכונים "עופות". גם עופות בעלי מאפיינים ייחודיים כמו עופות דורסים או עופות מים בדרך־כלל אינם מכונים ציפורים. ד"ר אבי ארבל כותב בהקדמה לספר חיי הציפורים שהמונח "ציפור" מיועד לעופות מהסדרה הגדולה ציפורי שיר.
שמה המדעי של המחלקה Aves נלקח מלטינית. זהו שורש לשוני נפוץ בשפות הודו־אירופיות, וככל הנראה התקיים כבר בפרוטו־הודו־אירופית. בשיטת המיון הקלדיסטית המודרנית, העופות כבר אינם נחשבים כמחלקה, אלא כענף של דינוזאורים תרופודים ששמו המדעי Avialae, מן המילים הלטיניות ל"עוף" (Avis) ול "כנף" (Ala).