cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נומוניקס
תהליך הקמתה וייעוד החברה
נומוניקס החלה דרכה כחברה ייעודית בשוק הזיכרונות, כשמטרתה העיקרית היא לספק מוצרים ללקוחות המייצרים התקני מוצרי צריכה ותעשייה, כולל טלפונים סלולריים, נגני מדיה, מצלמות דיגיטליות, מחשבים אולטרה-ניידים וציוד היי-טק אחר. החברה לא ייעדה את מוצריה בתחום הזיכרונות לצרכנים סופיים.
במסגרת בניית החברה החדשה העבירה אינטל לידי נומוניקס את מפעל Fab18 בקריית גת על כל מתחמי הייצור שלו ועל 1,300 עובדיו. המפעל, שכונה מחדש Fab1, עסק בייצור שבבי זיכרון הבזק בטכנולוגיית NOR, שהייתה מסגרת הפעילות שלו גם בעבר. המפעל החדש החל לייצר ב-1999 מיקרו-מעבדים, ובין 2006 ל-2008 עבר שדרוג משמעותי בטכנולוגיות הייצור שלו: בתחילה פעל בטכנולוגיית 180 ננו-מטר, ובמחצית השנייה של 2008 עבר לייצור בטכנולוגיית 45 ננו-מטר, שמאפשרת לייצר מספר גדול יותר של רכיבים על פני כל פרוסת סיליקון. כמו כן, מאפשרת טכנולוגיה זו ייצור רכיבים בעלי צפיפות ונפח זיכרון גבוהים יותר.
פעילותה העסקית
החברה עסקה בשילובים בין טכנולוגיות הזיכרון RAM NOR RAND, והטכנולוגיה PCM - Phase Change Memory.
על לקוחותיה העיקריים של החברה נמנו יצרני הטלפונים הסלולריים ´נוקיה´, ´סוני-אריקסון´, ´מוטורולה´, ´LG אלקטרוניקה´, ´סמסונג´ ועוד. חברות נוספות הרוכשות ממנה את רכיבי הזיכרון מייצרות התקנים למוצרי צריכה ותעשייה כגון: נגני MP3, מצלמות דיגיטליות, מחשבים ניידים זעירים, וכדומה.
לחברה במשך שנות פעילותה היו כתשעה מפעלים, בסינגפור, איטליה וישראל (שישה מפעלי ייצור של פרוסות סיליקון 200 מילימטר ושלושה מפעלי ייצור של פרוסות 300 מילימטר). בנוסף, יש היו לה מספר מרכזי מחקר ופיתוח, חלקם באיטליה וחלקם בארצות הברית, וחלקם הועברו, כמו המפעל בקרית-גת, כחלק משיתוף הבעלות עם אינטל.
אלפרד תומפסון בריכר
אלפרד תומפסון בריכר (באנגלית: Alfred Thompson Bricher; 10 באפריל 1837 – 30 בספטמבר 1908) היה צייר שקשור לאומני ההרים הלבנים ולאסכולת נהר ההדסון.
ביטגרפיה ועבודה
בריכר נולד בפורטסמות', ניו המפשייר. הוא התחנך באקדמיה בניובוריפורט, מסצ'וסטס. הוא החל את דרכו כאיש עסקים בבוסטון, מסצ'וסטס. כשלא עבד, למד במכון לואל. הוא למד גם אצל אלברט בירסטדט, ויליאם מוריס האנט ואחרים. הוא הגיע למיומנות ראויה לציון בלימודי ציור נוף מהטבע, ולאחר 1858 התמסר לאמנות כמקצוע. הוא פתח סטודיו בבוסטון, וזכה שם להצלחה מסוימת.
בשנת 1868 עבר לעיר ניו יורק ובאקדמיה הלאומית לעיצוב באותה שנה הציג את "מיל-סטרים בניובוריפורט". זמן קצר לאחר מכן החל להשתמש בצבעי מים בהעדפת על צבעי שמן, ובשנת 1873 נבחר לחבר באגודת צבעי המים האמריקאית.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 הוא צייר בעיקר ציורים של נושאים ימיים, תוך תשומת לב לציורים בצבעי מים של נופי הים וחופים. לעיתים קרובות בילה בקיץ בגרנד מנאן, שם הפיק יצירות בולטות כמו בוקר בגראנד מנאן (1878). בשנת 1879 נבחר בריכר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כעמית.
אסכולת נהר ההדסון
בסוף ימיו, צייר בסגנון אסכולת נהר ההדסון שכלל נופים והדגשת האור - לומיניזם. כאשר האמנות המודרנית הפכה לתנועה האמנותית המובילה, על חשבון הסגנון שהוא צייר בו, נעלמה תהילתו כצייר והביקוש לעבודתו ירד.
אבל עם הזמן עבודותיו של בריכר תפסו יותר תשומת לב ובשנות ה-80 של המאה ה-20 הוא התחיל להיות מוערך כאחד מגדולי הציירים הימיים של המאה התשע עשרה.
חיים מאוחרים
כחובב נופי ים רכש בריכר בית בשנות ה-90 של המאה ה-19 קרוב לים באזור ניו דורפ בסטטן איילנד, שם היה לו נוף של מפרץ ניו יורק התחתון, האוקיינוס האטלנטי והמפרץ. הוא חי וצייר בחוף בניו דורפ עד מותו שם, בן 71.
הארכידוכס פרדיננד, דוכס ברייזגאו
הארכידוכס פרדיננד, דוכס ברייזגאו (בגרמנית: Ferdinand von Österreich; 1 ביוני 1754 - 24 בדצמבר 1806), היה מייסד בית אוסטריה-אסטה ומושל דוכסות מילאנו בין השנים 1765–1796. כמו כן פרדיננד היה גם היורש של דוכסות מודנה, אך הוא מעולם לא שלט בה, בשל המלחמות הנפוליאוניות.
ביוגרפיה
פרדיננד נולד ב-1 ביוני 1754 בארמון שנברון, וינה, בירת האימפריה ההבסבורגית, לפרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולמריה תרזה.
בשנת 1763 נחתם הסכם בין ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה למריה תרזה, ובו נקבע שפרדיננד יתחתן עם מריה ביאטריצ'ה ד'אסטה, בתו היחידה של ארקולה, ובכך ייהפך ליורשו. ההסכם ביטל הסכם קודם משנת 1753, שקבע שאחיו הגדול לאופולד, ארכידוכס אוסטריה היה אמור לירש את דוכסות מודנה, משום שבשנת 1761 הפך לאופולד ליורש הדוכסות הגדולה של טוסקנה.
בשנת 1765 מונה פרדיננד למושל דוכסות מילאנו, ובשנת 1771 אישר הדיאט הקיסרי את ההסכם עם דוכס מודנה, וב-15 באוקטובר אותה שנה התחתן פרדיננד עם מריה ביאטריצ'ה ד'אסטה.
בהסכם קמפו פורמיו בשנת 1797, הוענקה לארקולה השלישי דוכסות ברייזגאו, אזור בדרום מערב גרמניה שהשתייך לבית הבסבורג. בשנת 1803 מת ארקולה השלישי, ופרדיננד קיבל את התואר "דוכס ברייזגאו", וכן קיבל את הטענה לדוכסות מודנה. בחוזה פרסבורג בשנת 1805 ויתר פרדיננד על דוכסות ברייזגאו שצורפה לדוכסות הגדולה של באדן, וב-24 בדצמבר 1806 מת פרדיננד ונקבר בקריפטה הקיסרית בווינה.
בשנת 1814 ניתנה דוכסות מודנה בקונגרס וינה לבנו הבכור של פרדיננד - פרנץ הרביעי, דוכס מודנה.
משפחתו
ב-15 באוקטובר 1771 התחתן פרדיננד עם מריה ביאטריצ'ה ד'אסטה, דוכסית מאסה, בתם של ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ומריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
פליקס השלישי
פליקס השלישי (בלטינית: Felix III; מת ב-1 במרץ 492), ירש את סימפליקיוס על כס האפיפיור ב-13 במרץ 483 וכיהן במשרה עד מותו.
חייו
פליקס נולד למשפחה סנאטורית-רומאית, וכנראה היה בנו של כומר. הוא התחתן והתאלמן לפני מינויו לאפיפיור. נולדו לו שני בנים, ודרך בנו גורדיאנוס הוא נחשב סבא רבא-רבא של האפיפיור גרגוריוס הראשון, וכנראה בעל קשר משפחתי לאפיפיור אגאפטוס הראשון.
פעולתו המרכזית הייתה נידויו ב-484 של אקאקיוס, פטריארך קונסטנטינופול, אחרי שזה פרסם עם הקיסר זנון את ה"הנוטיקון", ממנו השתמעה הדוקטרינה המונופיזיטית, לפיה לאל טבע אחד (ולא טבע כפול, דיופיזיטי). התפישה המונופיזיטית נדחתה על ידי ועידת כלקדון, ותמיכתו של זנון בפטריארך קונסטנטינופול חיזקה את תביעתו (ותביעת פטריארכי אנטיוכיה ואלכסנדריה) למעמד שווה לזה של האפיפיור. נידויו של פטריארך קונסטנטינופול חולל את הקרע האקאקי שנמשך 35 שנים.
הוועידה הלטרנית בראשות פליקס, במרץ 487, קבעה את התנאים לקבלתם מחדש אל שורות הכנסייה של אנשי הכנסייה באפריקה, שהוטבלו מחדש לנצרות אריאנית בלחץ הונדאלים, וביקשו לחזור אל הקתוליות.
אינטר טורקו
אינטר טורקו (Football Club International Turku, ובקיצור FC Inter Turku) הוא מועדון כדורגל פיני, המשחק בעיר טורקו שבפינלנד. המועדון משחק בליגת העל הפינית.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1990 כקבוצת נוער. בשנת 1992 הוקמה קבוצת הבוגרים ששיחקה בליגה הפינית הרביעית. בשנת 1993 הקבוצה החליפה את קבוצת טורון טובריט שנכנסה לקשיים כלכליים בליגה הפינית השלישית. בסוף עונת 1993 סיימה את הליגה השלישית במקום הראשון והעפילה לליגה הפינית השנייה. הקבוצה שיחקה בליגה השנייה מעונת 1994 ועד עונת 1995.
בעונת 1995 הגיעה לחצי גמר הגביע הפיני והפסידה לקבוצת מייפה. בסוף העונה סיימה את הליגה השנייה במקום הראשון והעפילה בפעם הראשונה לליגת העל הפינית. הקבוצה שיחקה בליגת העל מעונת 1996 ועד עונת 1997. בעונת 1997 הגיעה לרבע גמר הגביע הפיני והפסידה לקבוצת ה.י.ק. הלסינקי. בסוף העונה ירדה לליגה הפינית השנייה. הקבוצה שיחקה עונה אחת בליגה השנייה והעפילה שוב לליגת העל. הקבוצה משחקת בליגת העל ברציפות מעונת 1999.
בעונת 2000 הגיעה לחצי גמר הגביע הפיני והפסידה לקבוצת ה.י.ק. הלסינקי. בעונות 2001, 2003 הגיעה לרבע גמר הגביע הפיני והפסידה לקבוצות טמפרה יונייטד וה.י.ק. הלסינקי בהתאמה. בעונת 2004 סיימה את הליגה במקום הרביעי והעפילה בפעם הראשונה למפעלים האירופים במסגרת גביע האינטרטוטו בשנת 2005. בסיבוב הראשון ניצחה את קבוצת אקרנס מאיסלנד. בסיבוב השני הפסידה לקבוצת ואראז'דין מיוגוסלביה והודחה מהטורניר.
בעונת 2007 הגיעה לגמר גביע הליגה הפינית והפסידה לקבוצת לאהטי. בעונת 2008 זכתה באליפות פינלנד וזכתה בגביע הליגה הפינית. בעקבות זכייתה באליפות העפילה לליגת האלופות בעונת 2009/2010. בסיבוב המוקדמות השני הפסידה לקבוצת שריף טירספול והודחה מהטורניר.
בעונת 2009 זכתה בגביע הפיני והעפילה לליגה האירופית בעונת 2010/2011. בסיבוב המוקדמות השלישי הפסידה לקבוצת ראסינג גנק והודחה מהטורניר. בעונת 2010 הגיעה לרבע גמר הגביע הפיני והפסידה לקבוצת מרייהאמן.
אספת המעמדות
במשטר הישן של צרפת, אספת המעמדות (בצרפתית: états généraux) הייתה גוף מייעץ ומחוקק של המשטר הישן המלוכני בצרפת, המורכב מבני כל המעמדות הצרפתיים, שנועד להביע בפני המלך את רחשי ליבו של העם ולעזור לו, כביכול, לקבל החלטות חשובות. אספת המעמדות כונסה ופוזרה על ידי המלך. לאספה לא היה כוח משל עצמה, והיא שימשה אך ורק גוף מייעץ, שעשה זאת בעיקר על ידי הגשת אמנות של המעמדות השונים וייעוץ למלך בנוגע למדיניות בנוגע למסים. אספת המעמדות נוסדה ב-1302 ופוזרה ב-1789, בפרוץ המהפכה הצרפתית. במהלך 487 שנות קיומה התכנסה האספה 22 פעם, עד לכינוסה האחרון בשנת 1789.
היסטוריה
בפעם הראשונה כונסה האספה על ידי פיליפ הרביעי בשנת 1302, אך האספה שכונסה ב-1346 נחשבת כאספה הרשמית הראשונה. הניסיונות לעשותה מכשיר פיקוח על המלוכה ולכנסה במועדים קבועים נכשלו.
בין השנים 1614 ל-1789 לא התכנסה האספה עקב חיזוק המלוכה האבסולוטית בצרפת. ב-17 ביוני 1789 כונסה האספה על פי דרישת אספת הנכבדים (הנוטאבלים), כדי לדון ולטפל במצב הכלכלי הקשה בצרפת. הדרישה העלתה מחלוקת חריפה באשר למספר נציגי המעמד השלישי ביחס למספר שני המעמדות האחרים. הנוטאבלים הסכימו אמנם שמספר נציגי המעמד השלישי יהיה שווה למספר נציגי שני המעמדות העליונים ביחד, אולם לא הוחלט אם לכל מעמד יהיה קול אחד בלבד (ואז יתבטל יתרונו המספרי של המעמד השלישי) או שההצבעה תיערך על פי מספר הצירים. הנציגים שנבחרו לאספה אספו מהציבור תלונות על המצב באזורם אך גם הצעות לתיקונים חוקתיים בעלי משמעות כללית, וברחבי המדינה נוצרה אווירה של ציפיות ותסיסה. אספת המעמדות נפתחה בוורסאי ב-5 במאי 1789 בנוכחות המלך והשרים, אך לאכזבת הצירים לא הוזכרה כלל חוקה חדשה אלא רק בקשה לאישור מיסים ומתן עצות.
צירי המעמד השלישי הזועמים פיזרו בכוח את אספת המעמדות והכריזו על הקמת האספה הלאומית, בה זכה המעמד השלישי לקול שווה. מהלך זה סלל את הדרך לפרוץ המהפכה הצרפתית באותה שנה.
מבנה האספה
האספה כללה את נציגי שלושת המעמדות שהרכיבו את החברה הצרפתית:
לכל אחד מהמעמדות היה קול אחד במועצה, עובדה שנתנה משקל יתר לנציגי המעמד הראשון והשני, שיחד ייצגו 2% מהחברה הצרפתית - עד כדי פי 33.3 משיעורם הריאלי. המעמד השלישי - פשוטי העם - קיבלו באספה ייצוג שהיה שווה ערך לכשליש משיעורם הריאלי באוכלוסייה.
רייצ'ל ניקולס (עיתונאית)
רייצ'ל מישל ניקולס (באנגלית: Rachel Michele Nichols; נולדה ב-18 באוקטובר 1973) היא עיתונאית ספורט, מנחה ברשת ESPN. היא מארחת תוכנית דיונים בערוץ ה-NBA בשם "The Jump"; בימי חול ב-ESPN, היא מכסה חדשות וסיפורים מרחבי הליגה, כולל פאנל של אנליסטים ושחקני NBA.
ראשית חיים
ניקולס נולדה כרייצ'ל מישל אלכסנדר. היא בוגרת של בית הספר התיכון ווינסטון צ'רצ'יל בפוטומק, מרילנד (סיימה בשנת 1991) וסיימה את לימודיה בבית הספר לעיתונאות מדיל מאוניברסיטת נורת'ווסטרן בשנת 1995.
קריירה
ניקולס החלה את דרכה כעיתונאית ספורט בשנות התשעים, וכתבה לראשונה בעמוד הספורט של "פורט לודרדייל סאן-סנטינל" (1995–1996) לפני שעברה לסקר את וושינגטון קפיטלס מליגת NHL עבור הוושינגטון פוסט (1996–2004). היא הצטרפה ל-ESPN בשנת 2004, שם הפכה לחלק קבוע בתוכנית "SportsCenter", "בספירה לאחור של יום ראשון של NFL" ובתוכנית "ספירה לאחור של יום שני בלילה", כמו גם בתוכניות קבועות של NFL ו-NBA. ניקולס הייתה גם כתבת של התכנית E: 60 ועבדה ככתבת במספר שידורי פוטבול.
בשנת 2013 עזבה את ESPN לטובת עבודה ברשת CNN והחלה לארח את התכנית "Unguarded, בהנחייתה, מאוקטובר אותה שנה. ספורטס אילוסטרייטד כינתה את ניקולס "עיתונאית הספורט המשפיעה והבולטת במדינה" והיא זכתה לשבחים רבים על שאלותיה הקשות נגד נציב ה-NFL רוג'ר גודל בעקבות שערוריית ריי רייס וכמו כן על כך שהתעמתה עם המתאגרף פלויד מייוות'ר על ההיסטוריה שלו של אלימות במשפחה. באותה תקופה עבדה ניקולס גם בפאנל של ה-NBA של טרנר ספורט בתוכנית TNT בשנים 2013–2016 ועבדה גם בעונה הסדירה וגם במשחקי הפלייאוף.
מאז חזרתה ל-ESPN ב-2016, היא מנחה את התכנית "Jump" כתוכנית דיונים יומית על ה-NBA. בשנת 2019 היא נבחרה כמארחת התכנית NBA Saturday Primetime ב-ABC ואת גמר ה-NBA ברשת ABC. היא גם הפכה למארחת אורחת חוזרת בפודקאסט "Pardon My Take" וכן בתוכנית הטלוויזיה "Pardon the Interruption".
שבחים
היא הוכתרה על ידי "אסקווייר כאחת ה"נשים שאנחנו אוהבים" וההוליווד ריפורטר דירג אותה כאחת מ"עשרת הקולות החזקים ביותר בתקשורת הספורט".
קול אחד לכל אחד
קול אחד לכל אחד (או: אדם אחד, קול אחד, באנגלית One man, one vote) הוא עיקרון של מדיניות בחירות לשלטון, המשמש באנגלית כסיסמה המושמעת בהפגנות למען שוויון זכות הבחירה. הסיסמה נודעת ככזו שמשמשת לעידוד ארגוני שוויון וזכויות אדם, דוגמת ארגוני הסופראז' - הנלחמים למען זכות בחירה כללית אוניברסלית, ולמען שיטת הבחירות היחסיות שבה הנציגים בבית המחוקקים או במוסדות השלטון המחוזי ממונים על פי התפלגות קולות הבוחרים. התומכים בגישה זו נלחמים נגד הצבעות כפולות, מינויי שררה פוליטיים לא ראויים, והטיית בחירות כמו השתלטות מלאכותית על מחוזות בחירה במקרה של בחירות אזוריות.
רייצ'ל ניקולס (עיתונאית)
חיים אישיים
ניקולס נשואה לבמאי מקס ניקולס, בנו של במאי הקולנוע מייק ניקולס. הם נישאו בטקס יהודי בוונציה בשנת 2001. נולדו להם זוג תאומות. יש לה גם אח אחד גדול ואח צעיר.
קול אחד לכל אחד
איש איגוד הסוחרים הבריטי ג'ורג' הוואל (George Howell) טבע את המושג במנשרים שהפיצה תנועתו בשנת 1880. המושג היה בשימוש תדיר במדינות שטענו לעצמאות בשנות הארבעים עם סיום מלחמת העולם השנייה ולאחריה. יש לציין שכבר קודם לכן, עם פירוק הממלכות הגדולות של אירופה והנסיגה ממדיניות המושבות שלהן אחרי מלחמת העולם הראשונה, המושג היה נפוץ למדי. המושג שימש שוב באופן בולט בעת המאבק נגד מדיניות ההפרדה, האפרטהייד, בדרום אפריקה בשנות ה-80 בעת המאבק להפלת שלטון המיעוט הלבן.
בשנות השישים הסיסמה שימשה כביטוי מייצג בבית המשפט העליון בארצות הברית תחת נשיאות אֶרל ווֹרן, בעת המאבק לשוויון זכויות, שבסיומו נקבע סעיף בחוקת ארצות הברית לפיו החוק יופעל באופן שווה על כל תושבי ארץ זו. במשפט ריינולדס נגד סימס שבשנת 1964 נקבע שהמדינות החברות בארצות הברית חייבות לשנות את גבולות המחוזות שלהן כך שכל אוכלוסייה תקבל ייצוג הולם במוסדות השלטון של אותן מדינות. ההחלטה לא יכלה לשנות את גבולות המדינות עצמן, ומשום כך לא את שיטת הבחירות לממשל של ארצות הברית כולה, אלא רק את הבחירות למוסדות השלטון של כל מדינה. כך גם קבעו השופטים שגבולות המחוזות יותאמו כך שבבחירות לבית המחוקקים של ארצות הברית - הקונגרס, יהיה ייצוג יחסי הולם לריכוזי אוכלוסייה מרובה באזורים העירוניים או בתעשייה.
באנגליה
הסיסמה שימשה ארגוני שוויון זכויות כמו הסופראז' (הנושאות בעול) לשוויון נשי, בעיקר במאבק על ייצוג שווה בפרלמנט הבריטי ובשלב מסוים גם בתביעה לשוויון ייצוגי למוסדות ההשכלה הגבוה בארץ זו, כמו גם תביעה להרחבת הזכות לבחור. דרישה זו הגיעה בעקבות מחאות בשנות החמישים של המאה העשרים, שתבעו הרחבת הזכות למעט לחולי נפש קשים, פושעים היושבים בכלא, וחברי בית הלורדים. כמו כן, כדי לקדם בחירה שווה, צעדים למניעת הצבעה כפולה התקבלו אט אט, ובשנת 1969 נחקקו תקנות למניעת הצבעה כפולה לבוחרים מאזורים סביב העיר לונדון.
באירלנד הצפונית
עם קבלת עצמאותה מבריטניה בשנת 1921, שלוש שנים לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, צפון אירלנד ירשה את שיטת הבחירות הלא שוויונית, ולא תיקנה אותה לחלוטין עד שנת 1969, כאשר הופסקה העדפת הערך של הצבעות בעלי הממון ובעלי ההשכלה הגבוהה מהאוניברסיטאות. האגודה לזכויות האזרח, שהתבססה על הססמה קול אחד לכל אחד הוקמה בשנה זו, ובהמשך אותה שנה, ב-25 בנובמבר 1969, בית המחוקקים שינה את החוק וקבע זכות שוויונית לכל המצביעים.
בארצות הברית
החוק בארצות הברית דורש מפקד אוכלוסין בכל עשור, על מנת לקבוע את גבולות המחוזות ולהבטיח שבבחירות הפנים מדינתיות, וכן בבחירות לבית המחוקקים (הקונגרס) יהיה ייצוג יחסי נאמן ליחס המספרי של הבוחרים באוכלוסיית האזורים. המפקד נעשה ללא טענות בשנים קודמות, למעט המפקד של שנת 1920 עליו דילגו באופן חריג עקב שינויי חקיקה והוא נדחה בכעשור. עם זאת היו מדינות שנמנעו באופן מוצהר משינוי גבולות המחוזות למרות הנתונים. למשל מדינת אלבמה נמנעה משינויים באופן רציף משנת 1910 ועד 1972, שאז אולצה בהוראת בית המשפט המרכזי הפדרלי לבצעם.
הצלחות
בחירות שוויוניות נערכו במספר ארצות מתפתחות, וביניהם בהודו עם בחירתו של מהטמה גאנדי, ובדרום אפריקה שלאחר האפרטהייד עם בחירת נלסון מנדלה.
כישלונות
בין השנים 1972 ועד 1990 היו סדרת בחירות ברודזיה (כיום זימבבווה), אנגולה וזמביה שהתנהלו באופן תקין ושוויוני, בעזרת משקיפים מהאו"ם, אך עם השתלטות רודנים על ארצות אלו בוטלו תוצאות הבחירות.
Neurology
Neurology (נוירולוגיה) הוא כתב עת רפואי בר ביקורת עמיתים, העוסק בנוירולוגיה. הוא כתב העת הרשמי של האקדמיה האמריקאית לנוירולוגיה.
כתב העת מודפס בהוצאת Lippincott Williams and Wilkins.
אלכסנדר קוושנייבסקי
אלכסנדר קְוַושְנְיֶיבְסקי (נולד ב-15 בנובמבר 1954) הוא פוליטיקאי פולני אשר כיהן כנשיא פולין בשנים 1995 עד 2005.
קוושנייבסקי נולד בביאלוגארד. בתקופת הרפובליקה העממית הפולנית היה פעיל באיחוד הסוציאליסטי של פולין, ובשנות ה-80 שימש כשר הספורט של פולין. לאחר נפילת הקומוניזם הוא הפך לראש מפלגת השמאל SdRP (בפולנית Socjaldemokracja Rzeczypospolitej Polskiej), הממשיכה של מפלגת הפועלים הפולנית המאוחדת ששלטה בפולין הקומוניסטית.
הוא נבחר לנשיא פולין בשנת 1995 בבחירות דמוקרטיות, לאחר שהביס את לך ואלנסה, הנשיא הקודם. הוא כיהן בתפקידו זה עד שנת 2005.
בין השורות
בין השורות היא סדרת דרמה ישראלית-רוסית. הסדרה הראשונה המאפשרת לצופים הצצה לעולם העיתונות הרוסית בישראל, כמראה לחייהם ומאבקיהם של יוצאי חבר העמים שהיגרו לישראל. הסדרה מונה 50 פרקים, ועלתה לאוויר ב-20 בדצמבר 2009 בערוץ yes Raduga!.
מרטין בוצר
בוצר היה במקורו נזיר דומיניקני, אך נעשה פרוטסטנטי לאחר שפגש את מרטין לותר ב-1518. לאחר שהפיץ את הרפורמציה בלנדשטוהל ובווייסנבורג, התיישב ב-1523 בשטרסבורג, ממעוזי הדת החדשה, שם התבלט כהוגה ותאולוג. בוצר חיבר קטכיזמים פרוטסטנטיים ופרשנות מקרא, עסק בחינוך הנוער, הטיף בכנסיות העיר, ודרש לבטל את הסממנים הקתוליים בחיי הדת, ובייחוד טקס המיסה. הוא המשיך בפעילות זו כל ימי חייו. בוצר ניסה לגשר בין לותר לאולריך צווינגלי, שהמחלוקות ביניהם על מהות האוכריסטיה היו המכשול הקשה ביותר לאחדות פרוטסטנטית. בהצהרת האמונה של ארבע הערים מ-1530 ובאמנת ויטנברג מ-1536, שהוא היה בין כותביהן, הציע בוצר נוסחים מעורפלים שנועדו לרצות את שני הצדדים, אך מעולם לא התקבלו עליהם.
בין השורות
עלילה
העלילה מתמקדת בשנה הקריטית בתולדות ההיסטוריה הקצרה של העיתון. מייסד העיתון, שהוא גם העורך הראשי, מפוטר, ובמקומו מגיעה עורכת ראשית חדשה. הופעתה משפיעה בצורה ישירה ועקיפה לא רק על גורל העיתון, אלא גם על חייהם האישיים של עובדי המערכת. הסיפורים האישיים של עובדי העיתון, שלעיתים קשורים עם עבודתם העיתונאית, נמצאים במרכז הסדרה. זוהי חבורה מגוונת של אנשים בעלי אופי ורקע שונה, בגילאים שונים, עם השקפות עולם שונות. ומה שמאחד את כולם זאת האהבה למקצוע. עבודה בעיתון עבורם היא יותר מעבודה, אלא זאת דרך חיים.
מרטין בוצר
בין 1539 ל-1541 מילא תפקיד חשוב במשא-ומתן הכושל בוורמס, הגנאו ורגנסבורג, שנועד להשכין שלום דתי ב ולאחד מחדש בין הקתולים לפרוטסטנטים. בין 1542 ל-1547 שהה בוצר בבון, שם ניסה לסייע ליישם דגם מתון של הרפורמציה בנסיכות הבוחר מקלן. ב-1549, לאחר שהתנגד לצו הביניים של אוגסבורג שכפה את השבת רבים מהמאפיינים הקתוליים של חיי הדת באימפריה, גורש בוצר משטרסבורג ונמלט לממלכת אנגליה. הוא מונה לפרופסור לתאולוגיה באוניברסיטת קיימברידג', ניסה להשפיע על הרפורמציה בממלכה וסייע לתומאס קרנמר בחיבור סידור התפילה האנגליקני. בוצר מת בקיימברידג' בגיל 59. על אף שניסיונותיו להציע פשרות שיאפשרו איחוד פרוטסטנטי כשלו כישלון חרוץ, הגותו של בוצר הותירה חותם חשוב על הכנסיות הלותרניות, הקלוויניסטיות והאנגליקניות. מאות רבות מאוחר יותר, הוא נתפש כחלוץ ומקור השראה לרעיון הכנסייה האויקומנית (הכלל-נוצרית).
בין השורות
הדמויות
סאשה לנגר (יבגניה דודינה) - בת 42, העורכת הראשית החדשה של "זמן חדשות". מוכשרת, מהירה וחדה, אבל גם קשה ובוטה ולא עושה חשבון לאף אחד.
מרטין בוצר
השנים המוקדמות (1491–1523)
מרטין בוצר נולד בשלטשטאדט שבאלזס, עיר חופשית של האימפריה הרומית הקדושה. אביו וסבו, ששניהם נקראו קלאוס בוצר, היו אומנים בעלי מלאכה. הוא סיים את בית-הספר בקיץ 1507 והצטרף כחניך למסדר הדומיניקני, כנראה בלחץ סבו. אחרי שנה, כבר היה עוזר בכנסייה. הוא נדר נדרי נזורה, ובשנת 1510 הוסמך לדיאקון. ב-1515 החל ללמוד תאולוגיה באוניברסיטת היידלברג. לאחר מכן השתלם בדוגמטיקה במיינץ. בתקופה זו הושפע מאוד מההומניזם והחל לקרוא את ארסמוס, ממנו הושפע עמוקות.
בין השורות
הדמויות
ארתור קראסיק (ולדימיר פרידמן) - בן 45, פרשן ספורט. נער נצחי, רווק מושבע, היפי בעל אינטליגנציה וידע נרחב. גאוותו ואהבתו הגדולה ביותר הוא אופנוע הרלי-דייווידסון, שנת ייצור 1968. הוא אוהב רכיבה ברחובות הליליים של תל אביב. כל הכסף מושקע באופנוע.
מרטין בוצר
השנים המוקדמות (1491–1523)
באפריל 1518 נערך בהיידלברג ויכוח פומבי בהשתתפות מרטין לותר, שהגן על 95 התזות שפרסם שנה קודם. בוצר נפעם מלותר, וכתב למורו ביאטוס רננוס שהוא מקבל את רעיונותיו של הלה ושל ארסמוס, אם כי הפציר ברננוס לשמור את הדבר בחשאי. הוא עמד בקשרים עם הומניסטים ורפורמטורים רבים. בראשית 1519 קיבל בוצר את תעודת בוגר האוניברסיטה, ובאותו קיץ החל לדרוש באוניברסיטה לטובת רעיונות הרפורמציה, כשהוא מדגיש את התנגדותו לסכולסטיקה המקובלת ולתורתו של תומאס אקווינס. הוקעת ההומניסט יוהנס רויכלין על ידי הדומיניקנים הביאה את בוצר להגן עליו בפולמוס המתפתח, והוא עצמו הותקף בתורו על ידי האינקוויזיטור מקלן ואן הוגסטראטן. בעקבות אירועים אלו, פרש מן המסדר הדומיניקני. לאחר מכן עבר לנירנברג, אחת הערים החשובות באימפריה, ששלטונותיה היו סובלניים כלפי הרעיונות הדתיים החדשים. שם היה בחברת רפורמטורים רבים שחלקו עימו את רעיונותיו, בין היתר גם אנדראס אוסיאנדר. ב-1522 נישא לאליזבת זילברייזן, אף היא נזירה לשעבר.
בין השורות
הדמויות
ייפים (פימה) מלניק (לאוניד קנייבסקי) - בן 60, המייסד והעורך הראשי של "זמן חדשות". איש פעיל, חכם וכישרוני. מילדותו מאוהב במקצוע העיתונות.
מרטין בוצר
השנים המוקדמות (1491–1523)
בשנים שלאחר מכן שהה בעיירה ויסמבורג, שם הטיף ברבים את מסריה הבוסריים של הרפורמציה. הוא הדגיש את עיקרון "כתבי הקודש לבדם", תקף את פרישות הכמרים ומנהגים קתוליים נוספים, אותם תיאר כבדיות חסרות בסיס של הכנסייה המנוגדות לרוח הכתובים. הוא העמיד את אמונתו על שש תזות, והזמין את הציבור להתפלמס עמו. הממסד הקתולי בעיר התעלם ממנו ומהזמנתו, אך לדרשותיו הייתה השפעה רבה על ההמון, שהחל עוין את המנזרים ודרש לפרקם. בתגובה, בישוף העיר שפייר הוציא עליו גזרת נידוי וחרם. באותה עת, מגינו ונותן-חסותו, האביר פראנץ פון זיקינגן נהרג במרד אצילים עניים נגד הקיסר. מחשש לחייו, נמלט בוצר לאזור שטרסבורג.
בשטרסבורג (1523–1525)
בוצר המרושש הגיע לשטרסבורג כפליט חסר מעמד. ביוני 1523 פנה בתחינה למנהיג הרפורמציה בציריך, אולריך צווינגלי, שיעניק לו מקלט וחסות. בוצר נחלץ מן המיצר לבסוף כשהתקבל כמטיף בכנסייתו של הרפורמטור הפרוטסטנטי מתיאס צל, שהשפעתו בעיר הייתה רבה. הצעיר התחבב על צל, ואיכות דרשותיו זיכתה אותו באהדה בקרב האליטות העירוניות. בעקבות כך זכה לקבל אזרחות.
בין השורות
הדמויות
ענת בלום (אליסיה אסתרין) - בת 23, חיה בארץ מגיל 4. בחורה חכמה ויפה, בתו של סופר רוסי ידוע. ענת תמיד אהבה את השפה הרוסית, את התרבות הרוסית והספרות, אבל יחד עם זאת יש לה מבטא והיא עושה הרבה טעויות ברוסית.
מרטין בוצר
בשטרסבורג (1523–1525)
עתה הצטרף בוצר לחוג ההוגים הפרוטסטנטיים החשובים בעיר, שצל היה רק אחד ממניינם. בין היתר הכיר בוצר את וולפגנג קפיטו, מגדולי התאולוגים בעיר, ואת המטיף קספר הדיו. הוא עצמו החל לעסוק בהגות דתית שיטתית, ובפולמוס בכתובים עם הקתולים. בין היתר, בוצר התעמת עם טיעוניו של תומאס מורנר, נזיר שכתב סאטירות נוקבות על לותר. בספטמבר 1524 הכריז ראש המסדר האוגוסטיני בשטרסבורג קונרד טרגר על הרפורמטורים בעיר ועל תומכיהם מבין האזרחים, ככופרים. ההמון החריב מנזרים, וטרגר נעצר. מועצת העיר, שעדיין הייתה מפולגת בשאלת הדת, ביקשה מהרפורמטורים להבהיר את משנתם ולחדד את טיעוניהם. בוצר התגייס לכך וכתב קובץ של 12 מאמרים אודות עיקרי האמונה לשיטתו. הוא התייחס לאמונה בכתבי הקודש לבדם ובכך שהצידוק בפני האל מוקנה בחסדו בכח האמונה לבדה, שלל את המיסה ואת מוסד הנזירות, תקף את פולחן הקדושים ואת האמונה בכור המצרף. הוא סירב להכיר בסמכות האפיפיור, ותחת זאת הדגיש את סמכות השלטון החילוני. מאורעות אלו סימנו את קץ ההתנגדות הקתולית לרפורמציה בשטרסבורג.
בין השורות
הדמויות
גאורגי גרוס (אלכסנדר סנדרוביץ') - בן 35, אחראי על המוסף "בריאות". אין לו שום הרגל רע חוץ מההרגל להיות חולה. הוא כל הזמן מצונן, כואב לו הראש, אלרגי לכל דבר. כל תחושה חדשה גורמת לו לאבחן את עצמו כחולה סופני. יש לו אמא "יידישה מאמה" טיפוסית. הוא איש עם חוש הומור. הוא מאוד אהוב במערכת העיתון.
מרטין בוצר
בשטרסבורג (1523–1525)
עתה שקדו בוצר ועמיתיו על גיבוש סדרי התפילה והטקס. הם הציעו לכונן סדרים אחידים לכל הפרוטסטנטים, ופנו לשם כך לסיעת לותר בוויטנברג ולצווינגלי ואנשיו בציריך. בדצמבר 1524 פרסם בוצר את ספרו "יסוד וסיבה" (Grund und Ursach). הוא תקף שוב את המיסה, את המזבח הכנסייתי (שהפרוטסטנטים דרשו לקרוא לו "שולחן" מתוך שלילת רעיון הקרבן במיסה), את מלבושי הכמורה וטקסים קתוליים אחרים. ב-1525 כבר עברו רוב הכנסיות בעיר לסדרים פרוטסטנטיים, ותפילות קתוליות התנהלו רק במתי מעט.
בין השורות
הדמויות
אינסה שקלאר (מרינה שויף) - בת 35, כתבת התרבות של העיתון. בחורה שקשה לאהוב, מדברת כמו דיוות התיאטרון מהמאה הקודמת. היא שומרת מרחק מכולם, גם מחבריה במערכת. אבל עמוק בפנים היא בחורה רגישה, פגיעה וחסרת ביטחון.
מרטין בוצר
בוצר כמתווך בין לותר לצווינגלי (1524–1530)
מ-1524 משקיע בוצר מאמץ רב ליישב את המחלוקת הגדולה שמפלגת את תנועת הרפורמציה בנוגע לסוגיית האויכריסטה (טקס ארוחת האדון שנהגה במיסה). במחלוקת זו מנסה בוצר להוות לשון מאזניים ולתווך בין הדוקטרינה של לותר ובין זו של צווינגלי. השניים חלקו בנוגע לנוכחות הפיזית של גופו של ישו בלחם ויין הטקס. לותר האמין בנוכחות הפיזית ואילו צווינגלי האמין בנוכחות מתווכת של רוח הקודש. בוצר נטה לפרשנות הדוקטרינרית  של צווינגלי. עם זאת, הוא ניסה לצמצם את מידת הקרדינליות שבמחלוקת עזה זו, וטען שעיקרי האמונה לא תלויים במחלוקת זו אלא באמונה בלבד. בטענה זו הוא חלק על צווינגלי, שראה בסוגיה זו אבן יסוד. המפגש האחרון בין לותר לצווינגלי התרחש בקולקוויום של מרבורג, 1529, שיזם אותו פיליפ מהסן. בכנס השתתפו רפורמטורים ותאולוגים משתי השיטות, מוויטנברג ומציריך, וכן בוצר. לותר וצווינגלי הגיעו להסכמה בנוגע לרוב הסוגיות, אך המחלוקת בנוגע לאויכריסטה לא יושבה. בוצר, חרף מאמציו להציע נוסחה שתהיה מקובלת על השניים, כשל. הוא הביע צער על כך שדוגמטיקה נוקשה יוצרת פילוג במקום לראות את המאחד.
בין השורות
הדמויות
סטאס גורליק (הנרי דוד) - בן 30, פרשן פוליטי של "זמן חדשות", נמרץ, שאפתן ועקשן. אחרי עלייתו בגיל 15 לארץ התאהב בישראל וכעת הוא רוצה להיות ישראלי אמיתי. העברית שלו מצוינת, הוא בקיא בהיסטוריה של המדינה, אבל כפי שהוא היה יהודי באוקראינה, כאן הוא רוסי.
מרטין בוצר
הפולמוס 1530–1533
עומק המחלוקת בין תומכי לותר לתומכי צווינגלי הפך לפילוג סופי כשהקיסר קרל החמישי ביקש מהם להציג את עמדותיהם החלוקות בדיאט (המועצה המחוקקת) של אוגסבורג, 1530. פיליפ מלנכתון, שהיה הטוען הראשי בשם התאולוגים של ויטנברג, הוציא מנשר שכונה הכרזת אוגסבורג. התאולוגים של ויטנברג דחו את בקשת אנשי שטרסבורג לנסח את המנשר ללא הפיסקה השנויה במחלוקת בנוגע לאויכריסטה על מנת להציג עמדה מאוחדת לפני הקיסר. בתגובה לעמדה הבדלנית והבלתי מתפשרת של מלנכתון, בוצר הוציא מנשר ובו הכרזה חדשה, המכונה טטרה פוליטאה, הכרזת ארבע הערים, שכונתה כך על שם ארבע הערים שאימצו אותה. המנשר של מלנכתון עמד בבסיסה, אך הסעיף הנוגע לאויכריסטה שונה. לטענת סמואל אילס, פילוסוף אמריקאי של הדתות בן המאה ה-19, נוסח הטטרה פוליטינה בנוגע לאויכריסטה היה: "בסקרמנט זה גופו האמיתי ודמו האמיתי ניתנים באמיתותם לאכילה ולשתייה כמזון לנשמותיהם" כשהניסוח המעורפל במילים "באמיתותם" שיכול להתפרש כאמת פיזית או כאמת מטאפורית, נועד להוות לשון מאזניים ונוסח מאחד לשתי הסיעות.
בין השורות
הדמויות
סמיון בלנקיי (גרא סנדלר) - בן 40, גרוש, אשתו לשעבר ובנם חיים בארצות הברית. כתב פלילי של העיתון. חד ומהיר. שירת בצ'צ'ניה לפני עלייתו ארצה. סמיון בקשר טוב עם עורכי דין מהמובילים בארץ. הוא קורא ללגליזציה של זנות, סמים קלים ועסקי ההימורים בישראל.
מרטין בוצר
הפולמוס 1530–1533
קרל החמישי, מצידו, לא השתכנע מריבוי הגרסאות, ודרש מכל הרפורמיסטים להתיישר לפי האמונה הקתולית, אחרת הוא יכפה זאת בכוח באמצעות צבאו. סכנה מרחפת זו גרמה למלנכתון להיפגש עם בוצר ולגבש עקרונות מוסכמים, אותם שלחו לשטרסבורג, שהעבירו את המסר לבזל לציריך,  ולויטנברג (בהם ישבו צווינגלי ולותר). לותר נפגש עם בוצר בקובורג, וחרף זאת שלא גילה גמישות כלפי הצעותיו של בוצר, התרכך והפציר בו למצוא נוסחה מאחדת שתאחד את הרפורמטורים כולם. בוצר נפגש לאחר מכן עם צווינגלי, שלא הסכים ולא התנגד להצעתו.
בין השורות
הדמויות
חיים (ויטלי נובק) - בן 60, מבעלי העיתון, עסקן. מלבד העיתון מנהל עשרות עסקים נוספים. אומר תמיד את מה שהוא חושב, אבל איננו חושב מספיק, כך שאנשים לעיתים נעלבים ממנו. יחד עם זאת הוא מעורר סימפתיה כי הוא אינו מזיק ואינו רוקם תככים מאחורי הגב.
מרטין בוצר
הפולמוס 1530–1533
כפי שקורה לעיתים קרובות למי שנוטלים על עצמם את משימת התיווך והשכנת השלום, גם בוצר שילם מחיר על ניסיונותיו למצוא את לשון המאזניים ולשמור על יחסים טובים עם שתי הסיעות הניצות. צווינגלי, שקשרי בוצר עם לותר היו בעיניו לצנינים, הודיע לו ב-1531 שהקשר הידידותי ביניהם בא אל קיצו. בעקבות זאת, ב-1532 בוצר המליץ באקט שהפתיע רבים, בוועידת  העיר אולם, לקבל את המתווה של מלנכתון בהכרזת אוגסבורג, ולא את המתווה שלו עצמו עליו עמל רבות, הטטרה פוליטינה. צעד זה הפתיע את הערים השווייצריות. לותר, מצידו, המשיך לתקוף את בוצר ולהתפלמס עם רעיונותיו. אך אף על פי שנפל בין הכיסאות וספג תקיפות משתי הסיעות, התמיד בוצר בניסיונו לייצר מתווה אמצעי וטען שמשימתו לבקש אהבה ושלום ללא קשר ליחס שמופנה כלפיו. ב-1533 ערך מסע בערים הדרום גרמניות ובאלו השווייצריות על מנת לייצר ברית פרוטסטנטית. אך ערי שווייץ לא בטחו בו עוד ולא הצטרפו לברית.
בין השורות
הדמויות
ואליה אנדרושקביץ' (סלאבה קזנצב) - מנקה שבאה לנקות פעמיים ביום. הגיעה מבלורוסיה כתיירת ונשארה לעבוד באופן לא חוקי. מנסה ללא הצלחה להזמין את בתה מבלורוסיה. אישה פשוטה מעיירה קטנה שניחנה בחכמת חיים גדולה. היא ישרה וטובת לב, אינה מסוגלת לכעוס, מדברת בפשטות, ואהובה מאוד על אנשי המערכת.
מרטין בוצר
תהליך הרפורמציה בשטרסבורג (1529–1534)
בעוד הקרע בין ערי דרום גרמניה לערי שווייץ מעמיק, כשניסיונו הכושל של בוצר ליישב את המחלוקת בין לותר לצווינגלי פוגע במעמדו ובאמון בו, בשטרסבורג הרפורמציה נוחלת הצלחה. ב-1529 שטרסבורג הייתה עיר פרוטסטנטית באופן גלוי ומוצהר וקיום טקס המיסה נאסר בשטחה. ב-1530 העיר הצטרפה לברית הערים השווייצריות ובמקביל הוסרו כל הצלמים פסלים וטקסי המזבח מהכנסיות. בוצר עצמו תחילה גילה גישה פשרנית כלפי הצלמים הפסלים ושרידי הקדושים, בטענה שעצם הימצאותם מקובלת כל עוד לא מייחסים להם קדושה וכוחות מאגיים. לבסוף שוכנע שיש להסירם מכל וכל, והורה למועצת העיר לדרוש מאזרחיה להסיר כל צלם אייקונה ושריד קדושים מביתם ומהכנסיות. כעת דאגתו העיקרית של בוצר הייתה להדק את המשמעת ולמנוע מדרשנים עם חזיונות מיסטיים ואפוקליפטיים, ושאר גורמים שניצלו את תקופת השבר בכנסייה כדי לנסות לייסד כתות ודתות חדשות, לזרוע בלבול ואנרכיה בעיר, שהפכה למקלט לפליטים רבים שחיפשו מקום סובלני לחיות בו. עיקר דרשותיו כוונו כעת להמונים כשהוא מוקיע את האנאבפטיסטים, ואת הכתות הספירטואליות האחרות שצצו בעיר. בוצר עודד תקיפות שלהם כדי למזער את השפעתם ולפקח על הנוהים אחריהם.
בין השורות
הדמויות
בוריס (מיכאל רוז'צקי) - צלם. אדם ציני, שנון ורודף נשים. יותר מכל אוהב את מצלמתו, נשים זרות ומשקאות אלכוהוליים. הוא אוהב את הצבא ואת הרומנטיקה הצבאית, סוגד לצלמים צבאיים ובטוח שזהו גורלו. מחכה למלחמה הבאה כדי להביא את כישרונו לידי ביטוי.
מרטין בוצר
פעילות לאיחוד העולם הפרוטסטנטי (1534–1538)
ב-1534 בוצר כבר היה דמות מפתח ברפורמציה הגרמנית. הוא ביקש כל העת ליזום ניסוח דוקטרינה שתהווה טיוטה מוסכמת על כל התאולוגים הנוגעים למחלוקת. בוצר ניהל מגעים חיוביים עם פיליפ מלנכתון, ואף הצליח להגיע להתקדמות ולניסוח 10 תזות שהתאולוגים בוויטנברג הסכימו לקבל. בין השנים 155–1536 לותר יזם ניסוחים שזכו לאישור זהיר מהיינריך בולינגר, ממשיכו של צווינגלי, ולהצהרת הלפטיק הראשונה שעוררה בבוצר תקוות לפתרון המחלוקת רבת השנים.
לאחר הכישלון בשווייץ הזמין בוצר את ז'אן קלווין, מי שיהיה הרפורמטור בז'נבה, להנהיג קהילת פליטים מצרפת שהתאספו בשטרסבורג. בוצר וקלווין חלקו השקפה דתית דומה, ורחשה ביניהם ידידות. המחקר חלוק בסוגיה עד כמה השפיע בוצר על הדוקטרינה של קלווין, אך רוב הרפורמות שהנהיג קלווין בז'נבה מאוחר יותר, גובשו בתקופה ששהה בשטרסבורג.
ייעוץ לפיליפ מהסן ויחסו ליהודים
פיליפ שליט הסן המכונה גם פיליפ הנדיב ( Philipp I., genannt der Großmütige aus dem Haus Hessen) שתקנות להסדרת נושא היהודים בשטחו פקעו ב-1538, התייעץ עם בוצר בנוגע לתקנות חדשות שיסדירו את עניינם של היהודים היושבים בתחומו. מניעיו היו כלכליים ולא תאולוגיים, והוא היה מעוניין להעניק ליהודים זכויות על מנת למשוך אותם לשטחו. פיליפ ניסח טיוטה סובלנית ביחסה ליהודים, והגיש אותה לבוצר. בוצר שלל את הנוסח הסובלני של המנשר, והציע שיהודים יהיו מופקעים מכל שטחי התעסוקה, למעט מלאכות המספקות מינימום של קיום. חיבורו ,Judenratschlag מלא בעוינות ובסטראוטיפים שליליים כלפי יהודים. התקנות שפיליפ מהסן תיקן לבסוף כללו כמה תקנות נוקשות ושליליות כלפי יהודים, (למשל כלפי יהודי הנושא לא יהודייה), אך לא בתחום התעסוקתי כפי שהמליץ בוצר. בסופו של דבר התקנות היו מתונות בהרבה מהמלצותיו של בוצר, מה שמלמד על יחסי הכוחות בין השלטון החילוני לתאולוגים הדתיים באותה תקופה. בעקבות ההחמרה בתקנות כלפי היהודים, המאפשרות הפעלת כוח שרירותית כלפיהם, עזבו יהודים רבים את הסן.
שאיפה לאיחוד כלל נוצרי
בקולקוויום בלייפציג התדיינו מלנכתון ובוצר עם גאורג ויצל, לותרני לשעבר שחזר לקתוליות, לגבי ההנהגה הדתית בסקסוניה. בעוד בוצר מגיע לעקרונות מוסכמים עם ויצל, מלנכתון ראה בכך ויתור מופלג לקתוליות, וביקורת עזה נמתחה על בוצר. אך בוצר עמד על שלו להגיע להסכמה רחבה ולבסיס אמונה כלל נוצרי משותף, ואכן ויצל ובוצר הגיעו להסכמה רחבה יחסית, וזאת מבלי שבוצר נסוג מסוגיות כמו המיסה ומעמד האפיפיור. שאיפה אויקומנית זו עוררה עליו ביקורת נוקבת בחוגי הפרוטסטנטים, שראו בכך חוסר עמידה על עקרונות הרפורמציה. בהסכם פרנקפורט, 1539, הגיע הקיסר קרל החמישי למסמך עקרונות מוסכם עם ראשי הליגה השמלקלדית. בוצר היה מלא תקווה לממש את חזונו ולשכנע את הקתולים לקבל על עצמם את עקרון הסולה פידה, אמונה בלבד, כעקרון בסיס משותף ומחייב לכל שאר הדיונים. תחת פסידונים פרסם קריאות לאחדות והקמת כנסייה מאוחדת. במשך זמן ממושך ועל פני התוועדויות שחלקן חשאיות, עשה בוצר כל מאמץ להביא את כל הצדדים להגיע להסכם המגשר על המחלוקות הדוקטרינריות באמצעות ההסכמה על עקרון הסולה פידה. אך המגיסטריום, כלומר לשכת האפיפיור, הבינו את משמעות עקרון הסולה פידה- הסמכות המכריעה היא בכתבי הקודש, מה שמפקיע את האוטוריטה מידיו של האפיפיור. בוצר, על מנת להגיע להסכם, היה נכון להגיע לויתורים בסוגיות שנתפסו בעיניו פחות קרדינליות, כמו הסוגיה התאוסופית של הטרנס סובסטנציה (מהות הלחם והיין) בטקס האויכריסטה (סעודת האדון). במגעים חשאיים נכתב הספר של וורמס ובו הסכמת נציגי הצדדים להגיע לויתורים. בוצר הקפיד לשמור על פרטי הספר בסוד, אך תוכן הספר של וורמס דלף לשני ראשי הסיעות המתבצרות: ללותר ולאפיפיור. הראשון זועזע מהוויתורים שבוצר הסכין להם בנוגע לסוגיית הטרנס סובסטנציה, הכה חשובה בעיניו, ואילו האפיפיור זועזע מכך שנציגיו הלכו שולל בסוגיית הסולה פידה, המפקיעה את סמכותו של האפיפיור כערכאה העליונה. הן לותר והן האפיפיור פוצצו את ההסכם, וזו הייתה תבוסה נוראה שהעיבה על מעמדו של בוצר.
בשובו, מובס, לשטרסבורג, פרצה בעיר מגפת דבר, אז איבד את חברו הנאמן ההומניסט וגדול התאולוגים הרפורמטורים של שטרסבורג, שיחסו ליהודים היה מתון ואוהד, וולפגנג קפיטו. אחריו איבד בוצר גם את אשתו, שהותירה אחריה בן נכה. בוצר נשא לאישה את אלמנתו של ידידו קפיטו, שהביאה עימה ארבעה ילדים מנישואים קודמים. לזוג נולדה בת לה קראו בשמה של אשתו המנוחה.
לקראת מלחמה 1542–1549
היעד הבא של בוצר היה קלן, שהייתה עיר שהנסיך הבוחר שלה (אלקטורט) היה בעל עמדת כוח ולשון מאזניים, ולכן חשובה מאוד. בוצר יצר קשר טוב עם הארכיבישוף של קלן, ולאחר תקופה של הישגים נראה היה שזו עברה תהליך של רפורמציה. חרף תהליך הרפורמציה שכמעט הושלם, פנו אנשי הקתדרלה לקיסר קרל החמישי שיחלץ אותם מציפורני הרפורמיסטים. קרל הכניס את צבאו לקלן, ומתנגדי הרפורמציה היטו את הכף לטובתם. הארכיבישוף שסייע לבוצר הודח והוחרם, ובוצר עצמו נמלט לשטרסבורג, נטש את הקהילה בקלן אותה המיר לפרוטסטנטיות זה לא מכבר והותיר אותה מופקרת לקראת מלחמה. לאחר פרוץ המלחמה נכנעו רוב הכוחות הפרוטסטנטים בפני צבאו של הקיסר, וקרל השליט את הסכם הביניים באוגסבורג, שהחזיר הרבה מהסמכויות והזכויות לקתולים. קרל היה זקוק לדמות פרוטסטנטית ייצוגית שתיתן גושפנקה להסכם הזה, ובחר בבוצר, שחתם על ההסכם בניגוד לרצונו לאחר שקרל אסר אותו והפעיל עליו לחץ.
הגלות לאנגליה (1549–1551)
בוצר קיבל את הזמנתו של תומאס קרנמר להגיע לאנגליה ולסייע לחזק שם את הרפורמציה. בוצר הגיע לאנגליה והתקבל שם בכבוד גדול. תומאס קרנמר ערך לבוצר היכרות עם המלך אדוארד השישי ומשפחתו של בוצר הגיע להתיישב באנגליה זמן מה אחרי כן.
בוצר קיבל משרת פרופסור באוניברסיטת קיימברידג' כאשר קולגה שלו באוניברסיטת אוקספורד, פיטר מרטיר, נקלע לפולמוס חריף שם בנוגע לסקרמנט האויכריסטה ולמהות הלחם והיין בסעודת האדון. בוצר, עייף ומותש מהסוגיה הזו, שבעיני רוחו הייתה פחות עקרונית מהחשיבות שייחסו לה, ושבע אכזבות ומרורים מהתבוסות והמפלות שסוגיה זו גרמה לו, הצהיר שאינו נוקט עמדה בסוגיה זו, ולא מצדד לא בדוקטרינה הקתולית, לא בלותרנית ואף לא בזו של צווינגלי. בשלב זה בחייו הטיף להימנע עד כמה שאפשר מפולמוס מיותר, ולהעדיף את המכנה המשותף הרחב שאיתו כולם יוכלו לחיות באמונתם.
נות'הלם, מלך סאסקס
נות'הלם (באנגלית: Noðhelm) או נונה (Nunna) היה מלך ממלכת סאסקס בשלהי המאה השביעית ובראשית המאה השמינית. ככל הנראה נות'הלם מלך לצד המלכים ואט אוסריק, אתלסטאן וכן לצד ברייני וייתכן שכל אחד מהם היה חבר במועצת זקנים (אלדרמן), והם שלטו יחדיו בממלכה.
מרטין בוצר
הגלות לאנגליה (1549–1551)
תקרית דומה קרתה סביב פולמוס בנוגע ללבישת בגדי הכמורה המיוחדים, שכאמור בוצר האמין שיש לבטל מנהג זה ולחזור לסקרמנטים הפשוטים של הנצרות בראשיתה. ג'ון הופר, הבישוף של גלוסטר, סירב ללבוש את בגדי הכמורה המיוחדים למיסה, וקרא לבוצר לתמוך בעמדתו. בוצר סירב לצדד בהופר, חרף העובדה שעמדה זו הייתה זהה לעמדתו, כיון שידידו תומאס קרנמר תמך בדיעה שאת הסקרמנטים יש לבצע בבגדי כמורה מיוחדים. בכך ביטא בוצר שוב את הפרגמטיזם שלו ואת רצונו להימנע ממחלוקות אף במחיר סילוף העיקרון הדוקטרינרי. הופר אם כן לא זכה בתמיכתו של בוצר והושלך למצודת לונדון עד שנכנע לדרישתו של קרנמר. בוצר התפרסם כלוחם למען הפצת הרפורמציה, אך באנגליה אכזב את הציפיות שתלו בו. למוד ניסיון העדיף את הגישה הפרגמטית. בספרו "The De Regno Christi" מגולל בוצר את כל ניסיון חייו וממקד את מאמציו כעת לא במלחמות מול הכנסייה, אלא בחינוך ההמונים לחיי היומיום לאור האמונה הפרוטסטנטית. הוא הפציר במלך אדוארד להעביר חוקים בפרלמנט המעצבים את חיי היומיום לאור הרפורמציה. הוא פנה לדיאקונים ולאנשי הכניסה שעיקר משימתם תהיה לדאוג לרווחת המאמינים, לדאוג לעניים ולחלשים, לחנך את קהילתם, יותר מאשר לדקדק בדקדוקי עניות בסקרמנטים. בכך ביטא את מורת רוחו הגדולה מכל הפולמוסים והמאבקים הגדולים בהם נטל חלק כל חייו, ושהוכרעו בשל היתפסות לדקדוקי עניות. הוא התיר את הגירושים, והדגיש את חשיבות שיפור הכלכלה, החקלאות והחינוך. ספרו זה לא יצא לאור באנגליה, כי אם בבזל כמה שנים אחרי כן.
נות'הלם, מלך סאסקס
פרטים מועטים ידועים אודות מלכותו של נות'הלם. מרבית פרטים אלה ידועים מצווים מלכותיים אשר שרדו עד ימינו.
מרטין בוצר
הגלות לאנגליה (1549–1551)
תרומתו הגדולה לרפורמציה האנגלית הייתה סידורו ועריכתו של ספר התפילות והמנהגים, Book of Common Prayer, שהיה שונה לחלוטין מהמהדורה הראשונה שלו. בוצר, שכעת היה עייף מדוקטרינריות ומוכוון כולו למשימת חינוך הקהילה, ערך את הספר לפי עקרון הפשטות, הנהירות לאדם הפשוט שאינו איש כמורה. הוא פישט את הליטורגיה, פישט את הטקסים והמנהגים והסיר כל סלסול וקישוטיות טקסית שנראתה בעיניו כעת לא נחוצה ולא מחוברת להמון העם. הוא עיצב פרקטיקה דתית מובנת ואינטואיטיבית, ובניגוד לעבר, אז כיוון את כתביו לשליטים ואנשי כנסייה פולמוסיים, כעת כיוון את כל מאמציו למען האדם הפשוט, שאיננו איש כמורה ולא מצוי בנבכי הפלפולים הדוקטרינרים חסרי הנגיעה לחייו. למחקר אין מענה חד משמעי לגבי מידת ההשפעה שהייתה לספר התפילות והמנהגים בעריכתו. אף על פי שתרומתו של בוצר לרפורמציה האנגלית הייתה צנועה, הוא חווה את האחדות המלכדת לה שאף, דרך עריכת והפצת הספר של התפילות והמנהגים העממי השווה לכל נפש.
נות'הלם, מלך סאסקס
צו מלכותי שהוציא נות'הלם בשנת 692 מציין כי המלך העניק במתנה אדות לאחותו נות'גיית' (Noðgyð) בצו זה מכונה נות'הלם בכינוי "מלך סאת'סאקס" (Nothelmus rex Suthsax’) אולם לצד חתימתו הוא מכונה בשם המקוצר "נונה מלך סאסקס" (Nunna rex Sussax’). האדמות שימשו את נות'גיית' לצורך בניית כנסייה ומנזר. עוד מצוין בצו כי נות'גיית' מתחייבות להיות נזירה ולעלות לרגל לאתרי דת נוצריים. צו זה מעיד על מאמצי משפחת המלוכה (הנוצרית) באותה עת, לנצר את האוכלוסייה הפגאנית ברובה.
מרטין בוצר
מותו
תקופת שהותו של בוצר באנגליה לוותה בהידרדרות מתמדת במצב בריאותו. הוא ציווה את ממשיכיו להבין ולהטמיע את המסרים שביטא בספרו האחרון, שמבוסס על ניסיון חייו מלאי התלאות. הוא מת בגיל 59 ונקבר בקיימברידג'.
נות'הלם, מלך סאסקס
נות'הלם חתום על צו נוסף משנת 714 (ייתכן שמדובר בטעות, ומדובר מצו משנת 717) בשם "נונה מלך סאת'סאקס" (Nunna rex Suthsax’).
מרטין בוצר
מותו
אחרי מותו הכריזה המלכה מרי הראשונה עליו ועל הקולגות שלו כעל כופרים, וכל כתביו נרדפו והושמדו. המלכה אליזבת הראשונה החזירה את מורשתו ואת זכרו.
נות'הלם, מלך סאסקס
שני הצווים האמורים מסייעים לתארך את מלכותו של נות'הלם, שקדמה לשנת 692, ושהסתיימה עם פטירתו, לאחר שנת 717.
בצו משנת 717, עליו חתומים כעדים המלך אתלסטאן, והמלכה אתלתרית' רעייתו, מביע נות'הלם את צוואתו להיקרב בכנסייה בנורטון.
מקור נוסף לפרטים אודות תקופת מלכותו של נות'הלם הם "דברי הימים האנגלו סקסים", בהם מצוין כי סייע לבן בריתו, איין מלך ממלכת וסקס כנגד גריינט מלך הברטונים בשנת 710. ההיסטוריונים סבורים כי קרב זה נערך בלנגפורט שבסאמרסט.
על צו נוסף שהוציא, המתוארך לשנת 775 (כנראה מדובר בטעות, ובצו הקודם לשנת 692), חתום קונרד מלך וסקס כעד, דבר המעיד על ברית בין ממלכת סאסקס לממלכת וסקס בתקופה זו. יש היסטוריונים הסבורים כי צו זה מזויף.
מגפת הקורונה בקנדה
מגפת הקורונה הגיעה לראשונה לקנדה ב-25 בינואר 2020, לאחר שגבר חזר לטורונטו מנסיעה לסין, המקרה אושר ב-27 בינואר. נכון ל-// קיימים בקנדה נדבקים,  מחלימים ו- נפטרים.
מקרה ההדבקה המקומית הראשון בקורונה התרחש ב-5 במרץ 2020 וקצין הבריאות הראשי של טורונטו הודיע ב-16 במרץ כי יש "עדויות מסוימות להעברה בקהילה". באמצע מרץ, ככל שעלה מספר מקרי ההדבקה בקהילה, כל המחוזות והטריטוריות של קנדה הכריזו על מצב חירום, סגירות מעונות יום לבתי ספר וגני ילדים, איסורים על התכנסויות, סגירת עסקים שאינם חיוניים, הגבלות כניסה ובידוד עצמי חובה למטיילים. קנדה הגבילה מאוד את הגישה לגבולותיה, תוך מניעה למטיילים מכל המדינות, למעט כמה חריגים.
חלק ניכר ממקרי ההדבקה ממוקמים במחוזות המאוכלסים בקנדה ובעיקרם אונטריו וקוויבק וכן במידה פחותה גם באלברטה ובקולומביה הבריטית. בין הקנדים שנדבקו בנגיף היו גם סופי גרגואר טרודו, אשתו של ראש הממשלה ג'סטין טרודו, שנמצא חיובית לנגיף ב-12 במרץ. עד 28 במרץ היא החלימה. פוליטיקאים שונים אחרים נכנסו לבידוד עצמי בגלל נסיעות או תסמינים.
על רקע המגפה, צפויות להיערך בקנדה ב-20 בספטמבר הבחירות לפרלמנט, לאחר שראש הממשלה טרודו הקדים את מועד הבחירות בשנתיים.
רקע
ב-12 בינואר 2020 אישר ארגון הבריאות העולמי (WHO) כי נגיף הקורונה הוא הגורם למחלה נשימתית בעיר ווהאן, מחוז חוביי, סין. במהלך החודשים הראשונים של אותה שנה אובחנו מקרי קורונה בכל רחבי העולם והמגפה הוכרזה כפנדמיה ב-11 במרץ 2020.
היערכות בקנדה
ב-7 בינואר 2020 פורסמה המלצה למטיילים מטעם בריאות הציבור בקנדה שלא לבוא במגע עם בעלי חיים בסין וציינה כי היא עוקבת בקפידה רבה אחר המצב. בשלב זה עדיין לא היו עדויות לאופן העברת המחלה או מקורה. ב-15 בינואר הפעילה הממשלה הפדרלית את מרכז פעולות החירום.
ב-17 בינואר הציבה סוכנות שירותי הגבול של קנדה (CBSA) שילוט בשדות התעופה של מונטריאול, טורונטו ונקובר כדי להעלות את המודעות למגפה. כל הטיסות הישירות מווהאן לקנדה בוטלו.
תחילת ההתפרצות
ב-25 בינואר, המקרה הראשון שזוהה בקנדה היה גבר בשנות ה-50 לחייו שנסע בין ווהאן לגואנגג'ואו לפני שחזר לטורונטו. ב-28 בינואר הוציאה ממשלת קנדה המלצה נגד ביקורים לא חיוניים בסין תוך שהיא מדגישה שלא לבקר במחוז חוביי.
ב-29 בינואר הודיע שר החוץ פרנסואה-פיליפ שמפיין כי יישלח מטוס להחזרת אזרחים קנדים מהאזורים בהם התפשט הנגיף בסין.
ב-2 בפברואר הודיעו כוחות הצבא הקנדים כי הם מתכוונים לשכור מטוס שיסייע בפינוי אזרחים קנדים שנמצאים עדיין בווהאן לאחר שניתן אישור על ידי סין, בכוונתם להטיס אותם ל-CFB טרנטון לצורך בידוד. רק אלה שנכנסו למדינה עם דרכון קנדי יורשו לנסוע בטיסה זו. המטוס הראשון נחת ב-CFB טרנטון ב-7 בפברואר.
ב-6 במרץ פורסם שממשלת קנדה תציע מימון של 27 מיליון דולר ל-47 קבוצות מחקר ב-19 אוניברסיטאות לפיתוח אמצעים להתמודדות עם המגפה.
ב-8 במרץ הצהירה הממשלה כי לבקשת ממשלת ארצות הברית, קנדה שכרה מטוס נוסעים כדי לפנות את 237 האזרחים שעדיין היו על סיפון ספינת השייט " Grand Princess.
ב-5 במרץ 2020 פורסם מקרה הדבקה ראשון בקהילה בקנדה. ב-11 במרץ הודיע ראש הממשלה ג'סטין טרודו על קרן תגובה למשבר של מיליארד דולר, תרומה של 50 מיליון דולר לארגון הבריאות העולמי ותוספת של 275 מיליון דולר למימון קורונה בקנדה. השרה לפיתוח כלכלי ושפות רשמיות מלאני ג'ולי הצהירה כי היא דנה באמצעים להפחתת השפעת ההתפרצות על ענף הנסיעות האוויריות.
ב-13 במרץ הודיע ראש הממשלה טרודו כי הממשלה הפדרלית מכינה חבילת סיוע שתטפל באלה שנפגעו כלכלית מהמגפה.
הגבלות ראשונות וסגר
ב-16 במרץ הודיע ראש הממשלה טרודו כי הגבלות כניסה חדשות יושמו זמן קצר לאחר חצות ב-18 במרץ. ב-18 במרץ נאסרה כניסה של נוסעים מארצות הברית בהסכם הדדי עם ממשלת ארצות הברית. שר החוץ פרנסואה-פיליפ שמפיין הודיע גם כי עבור אזרחים שעדיין נמצאים מחוץ לקנדה, המדינה תעמיד הלוואות חירום של עד 5,000 דולר לכיסוי עלויות נסיעה או צרכים בסיסיים עד אשר יוכלו לחזור.
במרץ נמדדה אבטחה של כמיליון בני אדם.
ב-4 באפריל הודיע ראש הממשלה ג'סטין טרודו כי קנדה תקבל מיליוני מסכות שיוצרו בסין.
קצין התקציבים הפרלמנטרי פרסם ב-9 באפריל את ממצאיו לפיהם הגירעון לשנת 2020 יגיע ל-184 מיליארד דולר, כלומר 8.5% מהתמ"ג הקנדי.
ב-10 באפריל ה-RCMP התבקשה לאכוף את הסגר. עונשים בגין הפרות יכולים לכלול קנס של עד 750 אלף דולר ומאסר של שישה חודשים. דווח כי תא המודיעין הרפואי של פיקוד הכוחות בקנדה (MEDINT) הגיש דוחות על ההתפרצות בווהאן מאז ינואר 2020.
ב-14 באפריל חשפה קצינת הבריאות הציבורית תרזה תם כי בתי אבות מהווים "מחצית מ-700 מקרי המוות (עד כה) ברחבי הארץ". יותר מ-90 אחוז מהקנדים שמתו הם מעל גיל 60, על פי נתונים סטטיסטיים שהונפקו על ידי טאם בשבוע שעבר. בנוסף, ב-14 באפריל, התאחדות המלונות של קנדה מסרה כי למעלה מ-4,000 מלונות עד כה נסגרו וכ-250,000 עובדים מבוטלים.
Thunderclouds
Thunderclouds (בעברית: ענני רעמים) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הפופ LSD, מתוך אלבום הבכורה שלה, LSD. השיר יצא לאור ב-8 באוגוסט 2018, כסינגל השלישי מתוך האלבום על ידי חברת תקליטים קולומביה רקורדס.
"Thunderclouds" שימש כשיר הנושא העיקרי לקמפיין הקידום של סמסונג גלקסי נוט 9, והופיע בהרחבה בחלקים במודעות החברה, כמו גם באירוע החשיפה בניו יורק ב-9 באוגוסט 2018.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של סיה ב-30 באוגוסט 2018. בקליפ נראים חברי הלהקה. בקליפ שמיים סגולים מעוננים. בתחילת הקליפ רואים את דיפלו, נוהג בתוך רכב באוויר ביחד עם מאדי זיגלר החושבת פאה לבנה כדוגמת שיערה של סיה, ואת לאברנית' מרחף על ענן סגול ומתקרב למאדי כאשר היא רוקדת על הרכב. לברינט טס בענן האישי שלו דבר שנלקח מהמיתולוגיה הסינית אל כיוונה של מאדי הרוקדת על גבי הרכב. המסיבה שלהם נקטעת בעקבות סופת רעמים שבעזרת כוח האהבה הם מצליחים להשתחרר ממנה ולחזור למסיבה. נכון ליולי 2020 יש לווידאו קליפ למעלה מ-424 מיליון צפיות.
מגפת הקורונה בקנדה
הקלות ושגרת קורונה
עד 8 במאי 60% מהנפטרים בקנדה מהקורונה היו במחוז קוויבק, שמונה רק 20% מאוכלוסיית המדינה. מונטריאול שבמחוז כונתה "מוקד המגפה בקנדה".
ב-14 במאי הודיעה קבוצת לופטהנזה על חידוש הטיסות בין טורונטו ופרנקפורט החל מ-3 ביוני. למחרת אמר מנהיג השמרנים, אנדרו שיר, כי ועידת המפלגה רוצה בחידוש ישיבות הפרלמנט החל מ-25 במאי. להצהרה זו משמעות כיוון שנדרשת הסכמת כל המפלגות להשעיית פעילות הפרלמנט.
ב-18 ביוני חצתה קנדה את רף 100 אלף מקרים.
במהלך חודש יולי עדכנו פרובינציות ברחבי קנדה על עלייה מחודשת בהדבקה. בין הפרובינציות שחוו עלייה כזו ניתן למנות את אונטריו, קוויבק, ססקצ'ואן ואלברטה.
עלייה מחודשת בהדבקה
ב-18 בספטמבר נמצא מנהיג האופוזיציה ארין אוטול חיובי לקורונה. באותו היום נמצא גם מנהיג בלוק קוויבק איב פרנסואה–בלנשאה חיובי.
ב-23 בספטמבר הודיע באופן רשמי בנאום מן הכס ראש הממשלה טרודו שקנדה נמצאת בגל השני של התפרצות הקורונה.
ענף התעופה נפגע עד מהרה מהעלייה המחודשת. ב-19 באוקטובר הודיעה חברת אייר טראנסט על סגירת הבסיס שלה בוונקובר ועל פיטוריהן של מחצית מהדיילות שנותרו. עד המגפה העסיקה החברה 2,000 דיילי אוויר ונכון לנובמבר 2020 תכננה להעסיק 117 בלבד. למחרת נערכה הפגנת עובדי ענף התעופה בגבעת הפרלמנט.
ב-22 באוקטובר ביטל האיחוד האירופי את מסדרון הנסיעה שהיה בין מדינות האיחוד וקנדה החל מיוני 2020 שאפשר לקנדים להיכנס לכל שטחי האיחוד ללא צורך בבידוד.
ב-29 בנובמבר הוארך האיסור על טיסות מחוץ לקנדה לצרכים לא חיוניים. ההגבלה הוטלה לראשונה במרץ והוארכה עד 21 בינואר 2021 וחלה על המבקרים ממדינות שאינן ארצות הברית, כמו גם את החובה לבידוד של 14 יום.
ב-21 בדצמבר נעצרו הטיסות בין בריטניה וקנדה עקב החשש מהתפרצות "הווריאנט הבריטי". מ-7 בינואר חויבו כל הנכנסים לקנדה בבדיקת קורונה שלילית 72 שעות אחרי כניסתם, בנוסף לבידוד של 14 יום, והחובה להישאר במתקן פדרלי אם הבידוד יימצא לא מספיק. כללי הבדיקות החדשים הביאו לביטולן של 50 אלף טיסות בקנדה, כך לדברי שר התחבורה הקנדי עומאר אלגברה.
הגבלות חדשות הוטלו ב-29 בינואר, כשבוטלו טיסות לאיים הקריביים ולמקסיקו. בשבועות שלאחר מכן טיסות יכלו לנחות רק במספר נמלי תעופה, תוך שהנוסעים מחויבים לעבור בדיקת PCR ולהיות בבידוד במלונית על חשבונם.
במחצית הראשונה של אפריל מספר החולים החדשים נסק וחנויות רבות אולצו לסגור את שעריהן פעם נוספת, מה שהביא לירידה של כ-6% במכירות, הירידה הגדולה ביותר בשנה שקדמה לכך. לצד זאת גם המכירות המקוונות ספגו ירידה.
דעיכת המגפה
החל מאמצע חודש אפריל החלה ירידה ממושכת במספר החולים החדשים כך שרמת החולים החדשים ביוני השתוותה לרמה שנמדדה באוגוסט 2020. ב-19 ביוני הגיעה קנדה לרף המחוסנים (75% שקיבלו מנה אחת ו-20% בשתי מנות) שהוגדר על ידי הסוכנות לבריאות הציבור כתחילת ההקלות.
עם זאת, זן דלתא ("הזן ההודי") החל להתפשט בקנדה במהלך מאי ויוני 2021, מה שהקשה על המשך ההקלות בקנדה בשל העובדה שהזן החדש מידבק יותר. במהלך יולי ואוגוסט אותה שנה החלה עלייה מחודשת בהדבקה במדינה. הגל היה יחסית נמוך לקודמיו ודעך באוקטובר.
אוסון-אוסוגבו
חורש אוסון-אוסוגבו הקדוש הוא חורשה קדושה בשטח של 750 דונם המשתרעת על גדת נהר אוסון בגבולה של העיר אוסוגבו בדרום-מערב ניגריה. המקום הוא אחד השרידים האחרונים לחורש בראשית צפוף בדרום-מערב המדינה, והוא זרוע במקדשים לאלת הפריון הירובית אסון ונחשב למקום משכנה. האתר הוא ככל הנראה השריד האחרון לחורשים הקדושים שנהגו בני הירובה להקים בשולי עריהם, וככזה הוא נושא חשיבות לזהותם, וזו חורגת מחוץ לסביבת העיר ואף מחוץ לניגריה. החורש הוכרז בשנת 2005 כאתר מורשת עולמית.