cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פנלופה קית'
עבודות נוספות
ב-1997 כיכבה בעיבוד הרדיופוני של הסדרה "האצילות מחייבת". ב-2003 הופיעה לצדה של ג'ון בראון בסרט הטלוויזיה "מרג'רי וגלדיס". ב-2007 כיכבה בפרק ספיישל לחג המולד של הסדרה "האצילות מחייבת".
מ-2014 היא מגישה את הסדרה "Hidden Villages" בערוץ More4 / ערוץ 4, וביוני 2016 הגישה את התוכנית "פנלופה קית' בשירות הוד מלכותה" שוב עבור ערוץ 4.
חיים אישיים
ב-1989 הוענק לקית' תואר קצינת מסדר האימפריה הבריטית (OBE), ב-2007 בחלוקת התארים של השנה החדשה קודמה לתואר מפקדת (CBE).
בחלוקת התארים של שנת 2014 הוענק לה תואר דיים מפקדת של מסדר האימפריה הבריטית (DBE) על תרומתה בתחומי האומנות והצדקה.
מדינת אורנג' החופשית (פרובינציה)
פרובינציית מדינת אורנג' החופשית (באנגלית: Province of the Orange Free State, באפריקאנס: Provinsie van die Oranje-Vrystaat) הייתה אחת מארבע פרובינציות דרום אפריקה בין השנים 1910 ו-1994, תחת איחוד דרום אפריקה ורפובליקת דרום אפריקה. לקראת שלהי שנות קיומה של הפרובינציה, הוקמו בתחומה שני בנטוסטנים: בופוטאצוואנה וקוואקווא.
Take Care of You
Take Care of You (בעברית: לטפל בך) הוא סינגל שהקליטה הזמרת-יוצרת הבריטית אלה הנדרסון. השיר יצא לאור ב-12 ביוני 2020, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים אסיילום רקורדס.
רקע וכתיבה
הנדרסון סיפרה על השיר, "כשכתבתי את השיר, לא יכולתי לתאר במילים את הרגשות שלי, אבל לצד שניים מהכותבים האהובים עלי בעולם, ג'וליה וג'סטין, הם עזרו לי להפוך את מחשבותיי לשיר. השיר הזה מיועד לכל מי שאני אוהבת, כמו גם העובדה שהוא מעין מסר של טיפול עצמי; מעין תזכורת אישית לדאוג לעצמי, נפשית ופיזית".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ פורסם בערוץ היוטיוב של הנדרסון ב-12 ביוני 2020, בסמוך לצאת הסינגל עצמו.
מלחמת החרון
מלחמת החרון (באנגלית: The War of Wrath), הוא הכינוי לקרב בדיוני המופיע בלגנדריום מאת טולקין. על פי המסופר, מלחמת החרון הייתה הקרב האחרון שניטש על אדמת בלריאנד, וסיומה הביא את חורבנה הסופי ושקיעתה בים.
מלחמת החרון, שכונתה גם הקרב הגדול, הייתה המלחמה של העלפים, האדיין, הגמדאים והולאר כנגד מורגות בסוף העידן הראשון, שסימנה הן את סוף העידן והן את סוף שלטונו של מורגות בארץ התיכונה. זה היה הקרב הגדול ביותר של העידן הראשון ואולי הקרב הגדול ביותר שהתרחש אי פעם בארץ התיכונה. תוצאות הקרב הביאו לגירוש מורגות מארדה ולחורבן הרי התנגורודרים, אך עקב האלימות והזעם שהיו בקרבות בין כוחות הולאר ומורגות כל חלקי בלריאנד למעט לינדון שקעו בים.
רקע
בתחילת המאה השישית של העידן הראשון, מורגות שלט ללא עוררין בכל בלריאנד למעט שערי הסיריון וחלקיו הדרומיים ביותר של טאור אים דואינת. כוחם של העלפים, האדיין והגמדאים להתנגד לו הושמד לחלוטין, וכל ממלכות העלפים הגדולות הופלו. כאילו כדי להחמיר את המצב, ולשביעות רצונו של מורגות, בניו של פאנור, שחיפשו את הסילמריל של ברן ולותיין, ערכו שני מעשי טבח אכזריים בשאריהם העלפים, והשמידו את מה שנותר מממלכת דוריאת ומנמלי הסיריון. בעת צרה זו חיפש יורד הים אארנדיל, כשאורו של סילמריל (אותו קיבל בירושה) אותו ענד על מצחו מוביל אותו, והגיע לולינור בשם כל עמי הארץ התיכונה. שם, הוא התחנן בפני הולאר שיסייעו וילחמו במורגות כדי לשחרר את ארדה מכבליו.
מהלך הקרב
למרות התחייבות הולאר על פי קללת מנדוס להגלות את הנולדור ולא לבוא לעזרם יותר, מנווה שעה לתחינתו של אארנדיל. יחד עם עלפי הווניר והנולדור הנותרים באמן, הגיע כרוזו של מנווה אואנווה לארץ התיכונה עם הצבא הגדול ביותר שנראה אי פעם בתולדות ארדה. עלפי הטלרי של אלקולונדה העניקו את השימוש בספינותיהם כדי להעביר את חילות אמן לארץ התיכונה, אך הם זכרו עדיין את בני משפחתם אשר נהרגו בידי הנולדור ב"טבח השארים באלקולונדה" ומרירות רבה עלתה בקרבם. עקב כך, הם שלחו רק את הימאים הדרושים לאייש את הספינות, ואף אחד מאנשיהם לא דרך על אדמת הארץ התיכונה לאחר שהגיעו. הכוח הגדול של אמן צעד ברחבי בלריאנד ופגש את צבאות מורגות במישורי אנפאוגלית. מורגות אסף את מכלול כוחותיו, שבשלב זה גדלו עד כדי כך שמישור אנפאוגלית לא הצליח להכיל את מספרם.
אף על פי שהמלחמה נמשכה למעלה מ-40 שנה, חיילי הולאר השמידו לחלוטין את צבאות האורקים של מורגות, כמו גם את רוב הבלרוגים. בעוד שלושת בתי האדין נלחמו לצד הולאר, בני אדם רבים אחרים מהמזרח לחמו למען כוחות מורגות ונהרגו או נאלצו לברוח חזרה לחלקים המזרחיים הרחוקים ביותר של הארץ התיכונה. ברואו כי הסוף קרב, שחרר מורגות את נשקו האולטימטיבי, הדרקונים המכונפים, שמעולם לא נראו לפני כן. הסתערותם הנוראה לוותה בסופות ברקים וסופות אש, והם גרמו לולאר לסגת בחזרה וכמעט העלו בתוהו את מאמצי צבאות המערב להכניע את מורגות.
למזל כוחות המערב, אארנדיל הגיע עם ספינת השמיים שלו וינגילוט כשהסילמריל של ברן ולותיין חגור למצחו ובוהק כמו כוכב השחר. יחד עמו הגיעו הנשרים של מנווה ושרם תורונדור. הם נלחמו עם הדרקונים מעל שמי אנגבנד, ואארנדיל עצמו הרג את מנהיגם, אנקלגון השחור, שבנופלו מחץ את הרי תנגורודרים. אנגבנד נהרסה ומורגות נלכד לבסוף במעמקי מכרותיו. הוא תבע שלום וחנינה, אך הוא נכבל שוב לשרשרת בה היה כבול עידנים רבים לפני כן. שרשרת אנגינור ושני הסילמרילים שעדיין היו בכתרו נעקרו ונלקחו על ידי המאיה אאונווה, כרוזו של מנווה. מורגות נלקח לאמן ונשפט על פשעיו, והולאר גזרו עליו מאסר לנצח והטילו אותו דרך דלת הלילה, שמעבר לחומות העולם, אל תוך הריק הנצחי, שדלתותיו נשמרות לנצח בידי אארנדיל.
לאחר מעשה
החורבן שגרמה המלחמה היה עצום. רוב הארצות שממערב להרים הכחולים נהרסו ושקעו מתחת לגלים. אף על פי שלא ידוע בדיוק מכמה נפגעים סבל צבא המערב, המלחמה נמשכה עשרות שנים לפני שהצליחו להתקרב לאנגבנד, והתקפתם של הדרקונים המכונפים של מורגות הייתה קטלנית ביותר עבור כוחות הולאר. בעוד שצבאו של מורגות הובס לחלוטין, חלק מהיצורים שהרכיבו אותו לא הושמדו, ורבים (במיוחד אורקים) נותרו להטריד את העולם בעידנו של סאורון. בנוסף, צוין כי כמה בלרוגים נמלטו והסתתרו במעמקי הארץ התיכונה, אם כי רק אחד, הידוע בכינוי "רועץ דורין", אי פעם צוין על ידי ההיסטוריה כשהופיע שוב. מספר כלשהו של דרקונים, במיוחד דרקוני קרח, הסתתרו גם הם בהרים. דרקונים אלה התרבו עם הזמן ומדי פעם בפעם הטרידו את הגמדאים במהלך העידנים הבאים. כמעט כל הדרקונים המכונפים נהרגו על ידי אאראנדיל תורונדור ונשריו, אך שניים ברחו.
בסוף המלחמה, שאר העלפים הוזמנו על ידי אאונווה לחזור עמו לארצות אמן. רוב העלפים הפליגו למערב, בעוד שאחרים עדיין סירבו להזמנה ויצאו מזרחה, שם יהפכו לאדונים של האלדר הנותרים או של העלפים שעדיין ישבו במזרח. גיל-גלד, גלדריאל, קלבורן ואלרונד היו החשובים מבין אלה. בנוסף, הניצחון נעשה מר עוד יותר בגלל אובדן הסילמרילים. מיד'רוס ומגלור, שני בניו של פאנור אשר נותרו בחיים, חויבו בשל שבועתם להשיב לידיהם את אבני החן. אף שבלבם כבר מאסו בנטל השבועה הנוראה, הם קשרו קשר להתגנב לאוהלו של אאונווה, בלב מחנה צבא הולאר, ושם הרגו את השומרים וגנבו את הסילמרילים. המחנה התעורר נגדם, והשניים היו מוכנים להילחם עד מוות כדי לשמור על אבני החן, אולם לבסוף הם הורשו ללכת. אך עד מהרה הם גילו שבגלל מעשי הרוע שביצעו בשם השבועה במהלך כל השנים, השבועה פקעה וזכותם על הסילמרילים פקעה גם כן. הם לא יכלו להחזיק את הסילמרילים מבלי לסבול מכאב נורא. לכן הטיל מיד'רוס את עצמו ואת הסילמריל שנשא לבור בוער, ומגלור השליך את הסילמריל שנשאו לים. וכך אבדו שניהם, וצבא הולאר שב לאמן בידיים ריקות.
עבור אותם אנשי אדין שנלחמו למען צבא הולאר, נמסרה כגמול ארץ נומנור (בקווניה: נומנורה). ארץ זו לא הייתה של אמן ולא של הארץ התיכונה, אך עדיין הייתה קרובה יותר לאמן.
ואולי (שיר)
ואולי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דיקלה. השיר יצא לאור ב-7 ביוני 2021, על ידי חברת התקליטים הליקון כסינגל שלא מתוך אלבום. הוא נכתב על ידי דיקלה, דולב רם ופן חזות והופק על ידי רם וחזות גם כן. "ואולי" הוא שירה השני של דיקלה שיצא לאור בשנת 2021, לאחר "ביי ביי".
השיר הגיע למקום התשיעי במדיה פורסט ושהה שם במשך שבועיים רצופים.
רקע וכתיבה
"ואולי" נכתב והולחן על ידי דיקלה, דולב רם ופן חזות והופק על ידי דולב רם ופן חזות, בדומה לשירים נוספים שהוציאה דיקלה במהלך הקריירה שלה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של דיקלה ב-14 בינואר 2021, בסמוך לצאתו של "ביי ביי" כסינגל.
אלכס חזנוב
אלכס חזנוב (נולד ב-2 במרץ 1995) הוא מטפס מקצועי בענף טיפוס בולדרינג. זכה במדליית זהב בטיפוס בולדרינג בסבב אליפות העולם (IFSC Climbing Worldcup) בשנת 2018 ופעמיים במדליות ארד בבולדרינג באליפות אירופה לנוער (EPJ Juniors) בשנים 2013 ו-2014. נכון לאפריל 2023 מדורג 31 בעולם בבולדרינג. נמנה עם סגל נבחרת ישראל בטיפוס. זכה במקום שני בעונות הראשונה והשלישית של תוכנית הריאליטי "נינג'ה ישראל" (בעונה השנייה לא התמודד כי נפצע).
ביוגרפיה
נולד וגדל בחיפה בשכונת רמת ספיר, להוריו ויקטור ונטליה, שעלו ממוסקבה (בירת רוסיה) עם אחיו הגדול לאון בשנות התשעים. בגיל 8 נרשם חזנוב לחוג טניס במרכז הטניס בחיפה, אולם לא התבלט. השינוי אירע כשחזנוב שם לב שליד מגרש הטניס - יש קיר טיפוס. הוא החל לטפס בעלות של 25 ש"ח לכניסה, אולם בהמשך אפשרו לו להיכנס בחינם. כשהגיע חזנוב לגיל 10 החל לטפס באופן קבוע, ולאחר ארבעה חודשים השתתף באליפות ישראל לטיפוס לילדים וסיים במקום הרביעי. בגיל 17 זכה חזנוב בפעם הראשונה בתחרות טיפוס, ומאז החל לטפס באופן מקצועני. בהמשך התגייס חזנוב לצה"ל והוכר כספורטאי מצטיין, באופן שאפשר לו לנסוע להתחרות בחו"ל.
ב-12 במאי 2018 רשם חזנוב את הישגו הגדול ביותר כאשר זכה במדליית זהב בענף הבולדרינג בתחרות בסבב אליפות העולם לטיפוס שנערכה בטאיוואן. בגמר התחרות, שבו ישנם ארבעה מסלולים - צלח חזנוב את המסלול הראשון בניסיון השלישי; במסלול השני הצליח חזנוב להגיע רק לאחיזת ה-zone (אחיזת הזון היא אחיזה באמצע המסלול שנועדה לעזור בהפרדה של התוצאות); במסלול השלישי הוא צלח בניסיון השני שמיקם אותו במקום הרביעי הזמני; חזנוב הוא היה היחיד שהצליח לסיים את המסלול הרביעי, מה שנתן לו את מדליית הזהב.
בשנת 2018 השתתף חזנוב בעונה הראשונה של תוכנית הריאליטי "נינג'ה ישראל" ששודרה בקשת 12 והיה אחד מחמישה מתמודדים שהגיעו לשלב השני בגמר. בתחרות ניצח יובל שמלא ואילו חזנוב ויפתח קושניר (בנו של אבי קושניר) נפלו באותו מקום וסיימו במקומות שני ושלישי. חזנוב נבחר לאחד מ-"30 הצעירים המבטיחים לשנת 2019" של מגזין פורבס הישראלי.
בשנת 2021 התמודד בעונה השלישית של "נינג'ה ישראל", וסיים שוב במקום השני (כשבמקום הראשון יובל שמלא).
בשנת 2022 השתתף בספיישל VIP‏ 3 של תוכנית הטלוויזיה "מאסטר שף" בערוץ קשת 12.
בשנת 2022 התמודד בעונה הרביעית של "נינג'ה ישראל" והגיע עד חצי הגמר.
כיום חזנוב מרצה לילדים ונוער על עקרונות הספורט והטיפוס, ומספר על חייו בתחום הספורט.
חזנוב הוא טבעוני.
חוק דוברז'ה
במדע המדינה, חוק דוברז'ה קובע כי במערכת בחירות רובנית בחירות אזוריות חד נציגיות נוטות ליצור מערכת דו-מפלגתית. באופן משלים, במערכת בחירות יחסית ובמערכת הרובנית המאפשרת סיבוב שני כאשר אין זוכה בחצי מהאלוקטורט תתקיים מערכת רב-מפלגתית. הגילוי של נטייה זו מיוחסת למוריס דוברז'ה, סוציולוג צרפתי שתיאר את הנטייה במספר מאמרים שפרסם במהלך השנים 1950–1960. מחקרים נוספים בנושא, החלו לתאר את האפקט כחוק או עיקרון.
החוק של דוברז'ה מצביע על קשר או סינתזה בין המערכת המפלגתית לבין שיטת הבחירות: בעוד שייצוג יחסי יוצר את התנאים הנדרשים להתפתחות של מפלגות, מערכת רובנית דוחקת לשוליים מפלגות קטנות. כתוצאה מכך נוצרת התופעה המוכרת כמערכת דו-מפלגתית.
בפועל ברוב המדינות המקיימות מערכת בחירות רובנית קיימות יותר משתי מפלגות. כך בעוד שבארצות הברית קיימות שתי מפלגות דומיננטיות, בבריטניה, קנדה והודו קיימים באופן עקבי בתי נבחרים רב מפלגתיים. אריק דיקסון וקן שקבה טוענים כי קיים כוח נגדי לחוק דוברז'ה. ברמה הלאומית, מערכת רובנית אומנם מעודדת יצירה של מערכת דו מפלגתית, אבל במחוזות ריבוי שסעים חברתיים והצורך ברוב מוחלט יכול להוביל להצלחה של יותר משתי מפלגות ברמה הארצית.
מנגנון
בשיטת בחירות רובנית מתפתחת לעיתים תכופות מערכת דו-מפלגתית. בשיטה זו, לבוחרים ניתנת אפשרות לבחור במועמד יחיד מתוך מספר מועמדים במחוז המתחרים על מושב יחיד. כיוון שרק המועמד בעל מספר הקולות הגדול ביותר נבחר נוצרים תנאים המתגמלים את שתי המפלגות הגדולות והיכולים להרתיע צדדים שלישיים מלהתמודד.
דוברז'ה מצביע על שתי סיבות לכך שמערכת בחירות רובנית חד נציגית מעודדת יצירה של שתי מפלגות גדולות בלבד. הראשונה, כתוצאה מאיחוד כוחות של המפלגות הקטנות המתמודדות כמפלגה יחידה והשנייה היא העדפה של הבוחרים שלא להצביע למפלגות בעלות סיכוי קטן לזכות.
נבחרת גיברלטר בכדורסל
נבחרת גיברלטר בכדורסל היא הנבחרת הלאומית בכדורסל של טריטוריית גיברלטר הבריטית. הנבחרת מופעלת על ידי התאחדות כדורסל החובבים של גיברלטר, שחברה בפיב"א אירופה מאז 1985. הנבחרת משתתפת באליפות אירופה בכדורסל למדינות קטנות ובמשחקי האיים.
הישגיה הטובים ביותר של הנבחרת הם המקום הרביעי באליפות למדינות קטנות (1998), והמקום השני במשחקי האיים (2017).
נכון ל-10 ביוני 2019 הנבחרת מדורגת במקום ה-147 (מתוך 165) בדירוג הנבחרות העולמי של פיב"א.
פיוס העשירי
פיוס העשירי (בלטינית: Pius X, נולד כג'וזפה מלכיור סארטו, באיטלקית:Giuseppe Melchiorre Sarto ; 2 ביוני 1835, רייזה, ממלכת לומברדיה-ונציה – 20 באוגוסט 1914, קריית הוותיקן, רומא, ממלכת איטליה) היה האפיפיור ה-257 של הכנסייה הקתולית, כיהן בתפקידו משנת 1903 ועד מותו בשנת 1914. כהונתו עמדה בסימן שמרנות חסרת פשרות ופעילות לשימור ריבונותה של הוותיקן אל מול גורמים חיצוניים. בצו האפיפיור נכתבה קטכיזה אחידה הכוללת בתוכה את כל הכתובות המשפטיות-תאולוגיות של הכנסייה. 40 שנה לאחר פטירתו עבר תהליך בירוך והוכר כקדוש נוצרי.
פיוס העשירי התנגד נמרצת לפרשנויות מקלות ראש של הדוקטרינה הקתולית, קידום רפורמות ליטורגיות וחינוך פילוסופיה ותאולוגיה סכולסטית. פיוס העשירי סירב לקבל את בקשתו של בנימין זאב הרצל לתמוך בתנועה הציונית. פיוס העשירי פעל למנוע את פריצתה של מלחמת העולם הראשונה ולנוכח משבר יולי בריאותו התדרדרה והוא לקה במלנכוליה. פיוס העשירי נפטר זמן קצר לאחר פרוץ המלחמה.
קורות חייו טרם בחירתו לאפיפיור
פיוס העשירי נולד ב-2 ביוני 1835, כג'וזפה מלכיאור סארטו בעיירה רייזה (Riese), אשר השתייכה למחוז ונטו, לומברדיה-ונציה, ועד 1866 הייתה תחת שלטון האימפריה האוסטרית. פיוס היה בנם של משפחת חקלאים קשת יום והיה הבכור מבין תשעה ילדים. לאחר שנתיים בבית הספר היסודי ברייזה, הוא נשלח לגימנסיה בקאסטלפרנקו, ונטו. ג'וזפה היה התלמיד המצטיין בכיתה שלו בבית הספר התיכון. כשהיה בן 11, הוא אמר לאביו שהוא רוצה להיות כומר. אביו, בעזרתו של כומר הקהילה המקומי שלהם, שלח את ג'וזפה לבית ספר תיכון קתולי ידוע במרחק של כעשרה קילומטרים מחוץ לעיירה. ג'וזפה סיים את לימודיו הראשון בכיתתו בתיכון בגיל 15 ומיד נכנס לסמינר קתולי בפדובה.
הוא סיים את הסמינר הראשון בכיתתו בשנת 1858 והוסמך לכומר, דון סארטו. הוא הוקצה לטומבולו, כפר חקלאי, כעוזר כומר במשך תשע שנים. סארטו הקפיד על כל פועלו והיה מסור להטפה דתית ובעיקר לחינוך של צעירים. כילד המבוגר ביותר ממשפחה ענייה ורבת ילדים, הוא ניחן ביחס מיוחד לנוער העני בקהילה שלו. הוא קידם תוכנית חינוכית לצעירים לאחר בית הספר בטומבולו כדי לעזור לילדים ללמוד יותר על אמונתם ולפתח את כישורי הקריאה והכתיבה שלהם. הוא גם התחיל תוכנית דומה שנערכה בין הערבים למבוגרים בעקבות התמיכה בתוכנית המקורית לצעירים.
לפיוס העשירי מיוחס לעיתים קרובות פיתוח היסודות של קטכיזם מודרני ותשתיות חינוך מבוגרים שעדיין מתקיימות בקהילות קתוליות כיום. בשנת 1867 הוא היה כומר הקהילה בסלצאנו. הוא נודע בסיוע לחקלאים עניים ובעלי חוות בקר. הוא עזר לממן בתי ספר ותמך כספית בבית החולים המקומי כאשר התפרצות מגפת הכולרה פגעה בבני הקהילה שלו. סארטו זכה לכינוי "מכונה בתנועה מתמדת ("Perpetuun Mobile") על פועלו. ב-1875 הוא מונה לקאנון בטרוויזו בידי הבישוף העירוני. בשנת 1884 הוא מונה לבישוף מנטובה. כבישוף, הוא עודד כמרים משכילים ונמרצים. סארטו אימץ את שיטות ההוראה והפילוסופיה התאולוגית של תומאס אקווינס, שבה דגל במשך כל חייו. בתוך שש שנים, הפך מחוז מנטובה הדל לדיוקסיה תוססת של הכנסייה. ב-1893 הוא מונה לארכיבישוף ולפטריארך ונציה. במקביל מינה אותו האפיפיור לאו השלושה-עשר לחשמן. סארטו שב במהרה לעיירת הולדתו רייזה כדי לחגוג מיסה עבור אמו, משפחתו וחבריו. אמו נפטרה זמן קצר לאחר שעזב לוונציה. בעודו חשמן, סארטו המשיך לעודד קידום של מערכות החינוך ובמקביל גם גייס כסף לחולים.
אפיפיור (1903–1914)
בשנת 1903 מת האפיפיור לאו השלושה עשר, וסארטו נבחר, בעל כורחו, לאפיפיור במקומו לאחר כנס בן ארבעה ימים שבמהלכו זכה ב-55 קולות מתוך 60. אחד מצעדיו הראשונים בתפקידו היה לבטל את זכות הווטו של השליטים על החלטות הבחירה של הקרדינלים בקונקלווה (Jus exclusivae). זאת לאחר שבחירתו של מריאנו רמפולה, פפאביל (מועמד לאפיפיורות) שנבחר כדין לפני סארטו, נפסלה בווטו שהטיל פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ופתחה את הדרך לבחירתו של סארטו כאפיפיור.
הכתרתו התקיימה ב-9 באוגוסט 1903 והוא אימץ את השם 'פיוס העשירי '. בתקופת כהונתו, האפיפיור פיוס היה פחות רשמי ויותר נגיש מקודמיו למאמינים שרצו לפגוש בו. הוא הזמין כמרים לארוחת ערב בוותיקן בכל ערב ולעיתים קרובות התגנב מהוותיקן דרך מעברי הגן כדי לבקר חולים בבתי חולים מקומיים. הוא שיפר את מערכות הגיבוש של הכמרים, הנהיג רפורמות בהתנהלות מערכת הליטורגיות והתעקש על הטפה איכותית מהכמרים והבישופים שפעלו תחתיו. הוא ביצע מודרניזציה של החוק הקנוני והנהיג למדנות מתקדמת דרך המכון התנכי ברומא בהנחיית מסדר הישועים, עמו פעל לקדם הסדר בעקבות הקרע ששרר בין הממסד הישועי לבין הנהגת הכנסייה הקתולית.
האפיפיור פיוס העשירי גם הוריד את הגיל המתבקש מצעירים להנחות סעודות בכנסייה ונלחם נגד ה"מודרניזם", תורה תאולוגית שהחלה מתפתחת בתוך הכנסייה הקתולית שהוא ראה בה כפירה ובה שילוב של מוטיבים המופיעים באתאיזם. הוא הטיף בכוח נגד מלחמה ואלימות ומסופר כי היו לו חזיונות לפיהם תפרוץ מלחמה גדולה ב-1914 שתוביל להרג אנשים חפים מפשע רבים, תיאור מדויק של מלחמת העולם הראשונה. האפיפיור פיוס העשירי תמך בקהילות מהגרים קתולים מאירופה שברחו לאמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית. הוא הקים דיוקסיות חדשות רבות ומינה בישופים חדשים ביבשת אמריקה. פיוס העשירי נודע כאפיפיור שמרן שהתנגד לכל רוח של קדמה בחיי הכנסייה. בתקופתו קובצו לראשונה החוקים המשפטיים של הכנסייה הקתולית בכרך אחד. היה הראשון שהתגייס לסייע לנפגעי רעידת האדמה בעיר מסינה בשנת 1908, כאשר שיכן בארמון האפיפיור את עשרות המשפחות שנותרו חסרות בית. בשנה האחרונה לחייו העביר דרשות דתיות לקהילות שונות, בעיקר קהילות עניות וקהילות שרבים מחבריהן היו לקו במחלות חשוכות מרפא.
משנתו הדתית ופועלו המדיני
פיוס נקט בעמדה פושרת לקראת הרפורמות החברתיות של קודמו לאו השלושה עשר, והחליט להתרכז בבעיות השליחים ולהפוך את ההגנה על הכנסייה הרומית קתולית למטרה העיקרית שלו בכהונתו כאפיפיור. שלושה היבטים של מדיניותו עוררו מחלוקת מרה במיוחד: דיכוי המודרניזם, תנועה אינטלקטואלית עכשווית המבקשת לפרש מחדש את ההוראה הקתולית המסורתית לאור התיאוריות הפילוסופיות, ההיסטוריות והפסיכולוגיות של המאה ה-19; תגובתו נגד האידאולוגיה העולה של דמוקרטיה-נוצרית; ויחסו להפרדת הדת מהמדינה המוחלטת ברפובליקה הצרפתית השלישית.
במהלך כהונתו כאפיפיור קידם פיוס העשירי סדרת רפורמות במנהל הכנסייה ובדוקטרינה התאולוגית, זאת לצד התנגדות לכל סטייה מן העמדה השמרנית חסרת הפשרות בה נקט. בנוסף לכף הוסיף האפיפיור לאגד את שלל קובצי המשפטים הקתולים המבוססים תאולוגית לכדי קובץ אחיד, 'הקטכיזה של הדוקטרינה הנוצרית' (Catechismo della Dottrina Cristiana), המוכרת יותר בכינוי 'הקטכיזה של הקדוש פיוס העשירי'. במסגרת הרדיפה שהנהיג נגד כל התנועות הדתיות שקראו לליברליזציה מסוימת במערכת הדתית הקתולית הקיימת, פיוס העשירי הכניס מספר ספרים חדשים לשורות רשימת הספרים האסורים (בלטינית: Index Librorum Prohibitorum; אִינְדֶקְס לִיבְּרוֹרוּם פְּרוֹהִיבִּיטוֹרוּם). בסדרת כתבים שפרסם, דחה לחלוטין את התורות המודרניסטיות והציע דרכי פעולה של הכנסייה להכחדתן. הוא גם דחק לציות מיידי לתוכנית הצנזורה הקפדנית שלו. ב-1 בספטמבר 1910, הוא הורה לכל המורים בסמינרים ואנשי דת לפני הסמיכה להישבע בגנות המודרניזם ולתמוך בכתביו.
כאפיפיור החל פיוס לפרסם דרך דרשותיו את אמונתו בחשיבות של טקס הסקרמנט. לאורך חייו דגל באמונה לפיה הליכה לקהילה והזדהות דתית עמה לעיתים קרובות היא אחת הדרכים שבהן אדם יכול להיות הכי קרוב לאלוהים. פיוס הרגיש בתוקף שככל שאדם יכול לקבל את הסקרמנט הראשון שלו, כך ייטב. אמונה והערכה זאת היא שהובילה את פיוס לחוקק חוק שהפך את גיל ההשתתפות המינימלי בסעודת סקרמנט לשבע שנים. כמה מהנחיותיו, על אף שהוחלפו על ידי התפתחויות חברתיות-דתיות מאוחרות יותר, סימנו אותו כאחד ממבשרי הפעולה הקתולית - כלומר, ארגון ההדיוטות לשיתוף פעולה מיוחד וישיר בעבודת השליחים של הכנסייה. גזירותיו האאוכריסטיות הקלו על התקנות המסדירות את הקהילה היומית, והחייאתו של שיר המישורים הגרגוריאני וגיבושה מחדש המערכת הליטורגית היו לרפורמות חשובות בפעילות האחידה של הכנסייה הקתולית. החלטתו להתאים ולסדר את החוק הקנוני הובילה לפרסום הקוד הקאנוני החדש בשנת 1917, תחת כהונת יורשו, בנדיקטוס החמישה עשר. הארגון מחדש של הקוריה (Curia) והרפורמה הנרחבת בתוך הממשל המרכזי של הכנסייה, הפכו לחלק עיקרי בתוך מורשתו.
למרות שהוא נקט בצעדים הטנטטיביים הראשונים לשיפור היחסים עם ממלכת איטליה הליברלית ואיפשר למאמיניו הקתולים בפעם הראשונה להצביע בבחירות הלאומיות באיטליה, פיוס הוביל את התגובה נגד הדמוקרטיה הנוצרית מכיוון שלא יכול היה לסבול את הרעיון של חלק מהקתולים להפוך את העבודה הסוציאלית שלהם לעניין בלתי תלוי בהיררכיה הדתית ולנהלה באורח שהפך עם הזמן ליותר ויותר מעורב עם המערכת הפוליטית. הוא התנגד למגמה שהתקיימה בשעתו במדינות אירופה לפיה נוצרים הגיבו נגד דוקטרינות של חומרנות על ידי הקמת תנועות חברתיות משלהם או קבוצות פעולה עממיות. לפיכך, הוא גינה רשמית את תנועת הפעולה העממית של הכומר האיטלקי רומולו מורי ב-1903 ואת תנועת סילון של הכומר הליברלי הנוצרי מארק סנגנייה שישב בצרפת. תנועת הסילון פרשה מהכנסייה הקתולית בעקבות המאבק שנוצר. עם עלייתו של פיוס לכדי אפיפיור, ההפרדה בין הכנסייה והמדינה בצרפת כבר הייתה גלויה, והקרע התרחש על רקע אנטי-קלריקליזם שגאה בצרפת. ב-1905 הפרידה ממשלת צרפת רשמית את הכנסייה מהמדינה, מהלך שאותו גינה פיוס ב-11 בפברואר 1906. רוב הבישופים הצרפתים היו מוכנים לשתף פעולה עם החקיקה הצרפתית החדשה, ששמרה על חלק רחב מהאינטרסים החומריים של הכנסייה, אבל פיוס דחה את הפשרה.
מלחמת העולם הראשונה, פטירה וקאנוניזציה
מזכיר המדינה של הוותיקן תחת פיוס העשירי, החשמן רפאל מרי דל ואל, העיד כי, כבר בשנים 1911 ו-1912, פיוס שוחח איתו תדירות על הסכסוך המתקרב בין המעצמות. בספרו 'זכרונותיו של האפיפיור פיוס העשירי', כתב החשמן דל ואל כי 'בכמה הזדמנויות במהלך השנים הללו, ארבע או חמש פעמים לזכרוני, כשנכנסתי לחדרו לפגישת הבוקר שלי בשעה תשע, הוד קדושתו היה פותח בשיחה בהערה הבאה: "הוד רומו, הדברים הולכים ומחמירים... המלחמה הגדולה מתקרבת... לא נעבור את שנת 1914" .' בריאותו התדרדרה במקביל לאירועי משבר יולי ופרוץ מלחמת העולם הראשונה, שהשפיעה על כך שלקה במלנכוליה. מאז פרוץ המלחמה יצא פיוס במאמצים דיפלומטים כדי לבלום את הסכסוך. בהנחייתו, הממסדים הדיפלומטים האפיפיורים פעלו לגשר לקראת ניהול של משא ומתן על השלום אך הכל היה לשווא. ב-2 באוגוסט 1914, שלח האפיפיור את תביעתו האחרונה לקתולים בכל העולם להתפלל לשלום, ובתביעה הודגש הייאוש שלו מפני הבאות. ב-15 באוגוסט, פיוס העשירי, שזה מספר ימים היה סהרורי, לקה בהצטננות. רופאיו האישיים המליצו ​​לו לנוח למספר ימים. עם זאת, שני לילות לאחר מכן, האפיפיור סבל מחום גבוה וסבל מכאבים. החום הדאיג את הצוות הרפואי של הוותיקן. הוא אובחן כחולה בדלקת ריאות. הוא נפטר במהלך ליל 20 באוגוסט 1914, שעות ספורות לאחר פטירתו של מנהיג מסדר הישועים, פרנץ חאווייר ורנץ (אנ').
בחייו וגם לאחר פטירתו הייתה אהדה יוצאת דופן כלפי פיוס העשירי ונפוצו שמועות מיסטיות על יכולות על-טבעיות שניחנו אצלו. שמועות על תרופות מופלאות החלו להתפשט ברחבי רומא לאחר שאנשים ביקרו אותו. עוד בחייו נטען כי מספר ניסים נערכו בחסותו. שתי נזירות שנרפאו באמצעות תפילות לאפיפיור לאחר פטירתו הובילו לתהליך בירוכו ולקאנוניזציה שלו, שלפיה היה לקדוש הנצרות הקתולית. תהליך הקאנוניזציה שלו נערך במהלך בתקופת כהונתו של האפיפיור פיוס השנים עשר. עם הפיכתו לקדוש נוצרי הועבר ארון הקבורה שלו למתחם מתחת לבזיליקת פטרוס הקדוש. בהמשך נקברו לצידיו האפיפיורים יוחנן העשרים ושלושה ויוחנן פאולוס השני.
יחסו לתנועה הציונות
ב-21 בינואר 1904 הגיע הרצל לרומא. הוא נפגש עם מזכיר המדינה של הוותיקן, החשמן הצעיר מרי דל ואל, ואמר לו כי בא לבקש "רצון טוב מצד הכס הקדוש". אולם החשמן השיב כי "כל עוד היהודים מכחישים את אלוהותו של ישו", אין הכנסייה הקתולית יכולה לתמוך בהם: "כיצד נוכל להסכים לכך שהיהודים יהיו שוב אדוני הארץ הקדושה בלי להתכחש לעקרונותינו הנעלים ביותר?". הרצל הדגיש כי המקומות הקדושים יהיו "אקסטרטוריאליים", אך החשמן קבע כי לא ניתן יהיה "לקיים מובלעות". הרצל סיפר לו שקיבל את הסכמת המעצמות והגיש לו את מכתבו של פלבה. החשמן קרא את המכתב ואמר שיבקש מהאפיפיור להעניק לו ראיון. למחרת בבוקר נפגש הרצל עם מלך איטליה, ויטוריו אמנואלה השלישי, שזמן מה קודם לכן ביקר בארץ ישראל. הוא אמר להרצל כי "הארץ כבר יהודית מאד" וטען כי "זוהי רק שאלה של זמן" עד שתעבור לרשות היהודים, אך הסביר כי אין ביכולתו לפעול בנושא, מאחר שהעניין נמצא בתחום סמכותו של שר החוץ.
כעבור יומיים נפגש הרצל עם האפיפיור פיוס העשירי. הוא לא כרע ברך ולא נישק את ידו המושטת. האפיפיור אמר לו: "אין אנו יכולים להשלים עם התנועה הציונית. לא נוכל למנוע את היהודים מללכת לירושלים, אבל להסכים לכך לא נוכל. היהודים לא הכירו באדוננו, ולכן אין אנו יכולים להכיר בעם היהודי". הרצל חזר על תוכניתו לגבי מעמד המקומות הקדושים, אך האפיפיור קבע כי "ירושלים לא תחזור לידי היהודים", משום שהם "כפרו בישו ועומדים בסירובם להכיר באלוהותו". הרצל אמר לו כי "היהודים נתונים במצוקה איומה" ושהוא זקוק "לארץ בשביל הנרדפים", אך האפיפיור השיב כי אין הכנסייה יכולה לתמוך בזה ואמר: "אנחנו מתפללים לשלום היהודים, הלוואי ויאיר האור בלבם... וכאשר יבואו להתיישב בארץ ישראל, נכין אנו כנסיות וכמרים להטביל את כולם".
אגודת קדושי פיוס העשירי
אגודת הקדוש פיוס העשירי נוסדה ב-1970 בידי הארכיבישוף מרסל לפבר ב-1970 כתגובה שמרנית נגד ההחלטות הליברליות שהתקבלו בועידת הוותיקן השנייה (שקראה למודרניזציה ופתיחות בכנסייה כולל דיאלוג בין הכנסייה הקתולית והנצרות האורתודוקסית והפרוטסטנטית וביטול האשמת היהודים ברצח ישו). האגודה חרתה על דגלה התנגדות לכל רפורמה ודורשת לבטל את החלטות הוועידה, להחזיר את ניהול המיסה לשפה הלטינית בלבד, להשיב את החלקים מהנוסחים הליטורגיים הכוללים תביעה אל היהודים להתנצר שהוצאו מספר התפילות בעקבות הוועידה ועוד. פטרון האגודה נבחר להיות פיוס העשירי מכיוון שנודע בשמרנותו האדוקה ובהתנגדותו לכל רפורמה.
ב-30 ביוני 1988, יחד עם בישוף ברזילאי, קידש לפבר ארבעה בישופים: טריסייה דה מלרי (Tissier de Mallerais), אלפונסו דה גלרטה (Alfonso de Galarreta), ברנרד פליי (Bernard Fellay) ומכחיש השואה ריצ'רד ויליאמסון. למחרת הכריזה מועצת הבישופים של הקוריה הרומאית שהצעד היה סכיזמטי (יוצר קרע בכנסייה) ושששת האישים המעורבים מנודים מהכנסייה הקתולית. ב-2 ביולי הוציא האפיפיור יוחנן פאולוס השני את הצו Ecclesia Dei (כנסיית האלוהים) המפציר בלפבר ואנשיו לחזור לחיק הוותיקן ומנדה אותם מן הכנסייה אם יסרבו. לשם הטיפול באגודה הוקמה אף נציבות מיוחדת בקוריה הרומאית, נציבות Ecclesia Dei. במרץ 1991, לאחר מותו של לפבר, התמנה ויליאמסון לראש האגודה.
ב-1 בינואר 2009 ביטל האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר את נידוי ארבעת הבישופים, צעד שגרר ביקורת עזה, בעיקר עקב ביטול הנידוי של מכחיש השואה ריצ'רד ויליאמסון. דעותיו של ויליאמסון נתמכו בין היתר על ידי פעיל אגודה נוסף פלוריאנו אברמוביץ' שבהמשך הוצא מחוץ לשורות הארגון. ב-2012, לאחר שבית משפט גרמני הרשיע את ויליאמסון בהכחשת שואה, ולאחר שסירב לחזור בו מאמירות אנטישמיות, התנערה ממנו האגודה, הדיחה אותו משורותיה ומינתה תחתיו את ברנרד פליי. הדבר פתח פתח למגעים בין האגודה לוותיקן (בפרט המועצה לדוקטרינה של האמונה), לשם מציאת הסדר לאיחוי הקרע. במרץ 2017 הודיע הארכיבישוף גואידו פוזו, ראש נציבות Ecclesia Dei בוותיקן, שקרב היום בו ייחתם הסדר עם האגודה. באפריל אותה שנה הודיע האפיפיור פרנציסקוס שטקסי נישואין שייערכו על ידי כמרי האגודה יוכרו על ידי הכנסייה. בינואר 2019 נציבות Ecclesia Dei בוותיקן סופחה לתוך הקונגרגציה לדוקטרינה של האמונה, הלא היא האינקוויזיציה.
ספץ
Spetz (ספץ) היא אפליקציה לאיתור אנשי מקצוע מומלצים תוך התחשבות במיקום, זמינות, ביצועים ודירוגי לקוחות. האפליקציה פותחה על ידי חברת ההזנק הישראלית Spetz Tech (לשעבר "GPAGE" ו"דף הזהב") והושקה בשנת 2018 כיום ספץ פועלת בארצות הברית, ישראל, בבריטניה ובאוסטרליה.
היסטוריה
חברת Spetz Tech התחילה את פעילותה בתחילת שנות ה-2000 עם 'דף הזהב' - מגנטים עם פרסום אנשי מקצוע. בהמשך פנתה החברה לכיוונים טכנולוגיים, והיא מפעילה מערכות שמטרתן לתת שירות באמצעות זיהוי טכנולוגי ולתעדף את הפתרון המתאים. ב-2018 השיקה החברה את אפליקציית Spetz אשר מאתרת אנשי מקצוע מומלצים תוך התחשבות במיקום, זמינות, ביצועים ודירוגי לקוחות, תוך שימוש בבינה מלאכותית וחכמת ההמונים. המערכת כוללת כ-400 נושאי שירות שונים, ופועלת בישראל, אוסטרליה ובריטניה, וצפויה להיות מושקת בארצות הברית במהלך שנת 2022.
בדצמבר 2018 מונתה מיכל אנסקי כחברת דירקטוריון בחברה, ובמסגרת מינויה החזיקה אנסקי בתיק הקשרים הבינלאומיים של ספץ. לאחר כשנה חברותה של אנסקי בדירקטוריון הופסקה. ביולי 2019 מונה איתן כבל כחבר דירקטוריון בחברה, וביוני 2021 מונה כבל כיושב ראש הוועדה המייעצת.
החברה גייסה בחמישה סבבי גיוס באמצעות פיפלביז, גיוס המונים בישראל תחת פיקוח של הרשות לניירות ערך, קרוב ל-8.5 מיליון שקל מ-1,900 משקיעים, והייתה החברה הראשונה בישראל שקיבלה את אישור משרד הכלכלה לביצוע גיוס מוגדל יותר מהציבור במסגרת גיוסי המונים. בשנת 2021 החברה גייסה עוד למעלה מ-1.5 מיליון דולר אוסטרלי במסגרת הגיוס המקדים להנפקה בבורסה האוסטרלית - ASX.
יחסי יפן–מיקרונזיה
יחסי יפן–מיקרונזיה הם היחסים הדיפלומטיים בין יפן לבין המדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בדצמבר 1998, כשלוש שנים לאחר עצמאותה של מיקרונזיה.
ספץ
היסטוריה
ב-25 באפריל 2022 פורסם בבורסה של קנדה כי חברת DigiMax Global, הנסחרת בבורסה של קנדה, מתעתדת להתמזג עם ספץ ולרכוש 100% ממניותיה. הרכישה תתבצע באמצעות החלפת מניות כך שספץ תקבל בתמורה 47% ממניות DigiMax Global. בחודש אוגוסט 2022 חברת DigiMax Global Inc דיווחה לבורסה הקנדית, ה- CSE, כי המיזוג עם ספץ הושלם ולאחר המיזוג ספץ הודיעה על כוונתה להיכנס לשוק האמריקאי עד לסוף שנת 2022.
יחסי יפן–מיקרונזיה
יפן ומיקרונזיה נהנות מיחסים דיפלומטיים חמים ולבביים מזה שנים רבות. כיום, יפן היא התורמת השנייה בגודלה (אחרי ארצות הברית) של מיקרונזיה.
ספץ
היסטוריה
בחודש דצמבר 2022 עודכן שמה של החברה הציבורית ל Spetz Inc וסימול המניה השתנה ל SPTZ והחברה הודיעה על תחילת פעילותה בשוק האמריקאי.
יחסי יפן–מיקרונזיה
סחר
בשנת 2016, שוויו של הייצוא היפני למיקרונזיה עמד על 2,130 מיליון ין. באותה השנה, שוויו של הייבוא היפני ממיקרונזיה עמד על 2,020 מיליון ין.
ספץ
תכונות המערכת
האפליקציה משתמשת בבינה מלאכותית על מנת לאתר אנשי מקצוע בכ-400 תחומי שירות בזמן אמת בהתבסס על מיקום, זמינות שימוש בכלי בינה מלאכותית לזיהוי פעילויות קודמות, מהירות תגובה, מידת הצלחה בהיענות לעבודות ודירוגים קודמים של לקוחות. המערכת כוללת כ-400 נושאי שירות שונים, בכל יישוב בישראל, באוסטרליה ובריטניה, 24 שעות ביממה.
יחסי יפן–מיקרונזיה
יפנים במיקרונזיה
על פי הלשכה היפנית המרכזית לסטטיסטיקה, באוקטובר 2017 התגוררו במיקרונזיה מאה וארבעה אזרחים יפניים.
ספץ
תכונות המערכת
בעת השימוש באפליקציה, המשתמש מציין את מיקומו, תחום השירות הדרוש לו ואת מספר ההצעות שברצונו לקבל. לאחר שקלול כל הגורמים, המערכת מקשרת בין מבקש השירות לבין אנשי המקצוע הרלוונטיים. אנשי המקצוע הם שמתקשרים ללקוח כשהקשר מקודם לביצוע בתוך שניות אחדות ובממוצע הם יוצרים קשר עם המשתמש בתוך כחצי דקה עבור תיאום העבודה. לאחר ביצוע העבודה, המשתמש מתבקש לדרג את בעל המקצוע והשירות שניתן לו כך שהמידע נאגר ומשוקף למשתמשים הבאים.
לאפליקציה מודל ייחודי בתחום הפלטפורמות לאנשי המקצוע של תשלום מוטה תוצאות בלבד, כלומר, הלקוחות אינם משלמים על השימוש ואילו אנשי המקצוע הפועלים באמצעות המערכת משלמים תשלום קצוב מראש על כל פניה של צרכן.
האפליקציה פועלת בטלפונים חכמים עם מערכות הפעלה מסוג אנדרואיד, IOS ובדפדפנים.
יהדות הרי האטלס
יהדות הרי האטלס היא קבוצת הקהילות היהודיות שחיו בהרי האטלס בצפון אפריקה. על פי המסורת, ראשיתה של ההתיישבות היהודית באזור החלה עוד לפני חורבן בית ראשון והיהודים בכפרי הרי האטלס שמרו על דרך חיים ייחודית לאורך הדורות. נכון לראשית המאה ה-20 מספר היהודים בהרי האטלס עמד על 7,000-8,000 נפשות, רובם בחמש עיירות גדולות למרגלות ההרים והיתר בכפרים רבים ברחבי ההרים. במהלך שנות ה-50 עלו כמעט כל היהודים מהרי האטלס לישראל ומיעוטם היגרו לאירופה ובמיוחד לצרפת.
היסטוריה
ראשית ההתיישבות היהודית באזור הרי האטלס הייתה בעת העתיקה. בידי צאצאי קהילת אופראן ומספר קהילות נוספות מסורות כי אבותיהם הגיעו לאזור והתיישבו בו עוד קודם לחורבן בית ראשון. המסורת בעל פה הן בקרב יהודים והן בקרב מוסלמים בעמק דרעא, היא שמוצאם של היהודים באזור הוא במתיישבים יהודים שהגיעו במאה השישית לפני הספירה. לעומת זאת באזור סוס המסורת המקובלת הייתה שהיהודים הגיעו בתקופה מאוחרת יותר, כתוצאה מהגירות פנימיות של יהודים מאזור דרעא ואזורים אחרים. אזור הרי האטלס שימש כמקום מחסה ליהודים בתקופות של סכסוכים ורדיפות. במאה ה-2 לספירה, מרדו היהודים בצפון אפריקה ברומאים במה שידוע כמרד התפוצות. מרכז המרד בצפון אפריקה היה לוב, אך ייתכן שרבים מהלוחמים נסוגו לעבר הרי האטלס מפני הצבא הרומאי.
במסורת היהודית המקומית מוצאם של שכניהם הברברים הוא פלשתי וכך כונו הברברים בפי היהודים. דתם של הברברים בעת העתיקה הייתה נוצרית או פוליתאיסטית, ולאחר הכיבוש המוסלמי המירו את דתם לאסלאם.
ימי הביניים
בתקופת הרדיפות האנטי-יהודיות על ידי שושלת אל-מוואחידון במאות ה-12 וה-13, הגיעו חלק מהפליטים היהודים לאזור הרי האטלס הדרומיים, שכן אזור זה נשלט על ידי שבטים עצמאיים והשושלת לא הצליחה כנראה לאכוף בו את רצונה. גל נוסף של יהודים הגיע לאזור הרי האטלס עם גירוש ספרד במאה ה-15. אמנם רוב המגורשים פנו למרכזים העירוניים של צפון אפריקה, אך חלקם פנו גם לפנים הארץ. כך למשל, מספרי השאלות ותשובות (שו"ת) של רבנים מגורשי ספרד שהתיישבו באלג'יריה ניתן ללמוד על מגורשים מספרד שהתיישבו אף באזור הספר של הסהרה, בכפרים כגון בסכרא, תוּקוּרת וארגלאן, וכמו כן באזור מזאב. עוד ידוע על התיישבות של מגורשי ספרד באזור דאדס שבהרי האטלס ובאזורים נוספים מכתביהם של כמה מהמגורשים שמשפחותיהם היגרו לאזורים אלה.
מסמכים מגניזת קהיר מעידים על כך שבימי הביניים היהודים באזור הרי האטלס היו גורם משמעותי בניהול המסחר הטרנס-סהרי. הגאוגרף המוסלמי יאקות (1229-1179) מציין שרוב הסוחרים בעמק דרעא בשנים 1200–1220 היו יהודים. בספר כתאב אל-איסתיבחאר פרי עטו של מחבר מוסלמי אנונימי בן המאה ה-13 נכתב כנגד היהודים והמעמד הרם שהם זכו לו. בין השאר נכתב:
העת החדשה
בסוף המאה ה-18, קאדי מקומי תחת השליט מולאי יזיד רדף כמה מהקהילות היהודיות בהרי האטלס. בתקרית החמורה ביותר, הורה הקאדי לאסוף את הגברים היהודים מהכפר אופראן והותיר בפניהם את הבחירה בין התאסלמות למוות. 50 מהגברים היהודים בחרו להקריב את עצמם על קידוש השם. על אירועים אלה כתב הסופר אשר כנפו, אחד מצאצאי הקהילה, את הרומן ההיסטורי התינוק מאופראן.
בשנת 1891 נערך גירוש של יהודים משלושה כפרים בהרי האטלס. מספר המגורשים עמד על כ-700 יהודים. התגייסות בינלאומית בשיתוף של קהילות יהודיות אחרות החלה בניסיון לעזור להם. הקהילות היהודיות פנו למעצמות הבינלאומיות בריטניה וצרפת כחלק מהמאמץ לסייע למגורשים. הגירוש חל בחודשי החורף והפליטים מהכפרים סבלו קשות. השתדלנות הבינלאומית אצל סולטאן מרוקו והמושלים המקומיים גרמה לכך שהיהודים הורשו לבסוף לחזור לבתיהם.
במאה ה-19 סוחר מצליח בשם ר' מרדכי אבי סרור, שיצא מכפרו אקא שבדרום הרי האטלס לטימבוקטו, נהיה לרב הקהילה היהודית הזעירה בעיר ייחודית זאת, שהורכבה מיהודים מדרום מרוקו. גם בתקופה זאת היהודים שיחקו תפקיד חשוב במסחר הטרנס-סהרי.
החיים היהודים בהרי האטלס התאפיינו בניידות גבוהה. לעיתים קרובות קהילות חדשות הוקמו לאורך מסלולי מסחר חדשים על ידי מהגרים מקהילות אחרות. גם גירושים והגבלות, כגון איסור על יהודים לחיות באזור מסוים, גרמו למוביליות גבוהה.
המאה ה-20
בראשית המאה ה-20 מספרם הכולל של יהודים באזור הרי האטלס עמד על 8,000-7,000 נפשות. מתוכם, קרוב ל-4,000 חיו בחמש עיירות למרגלות ההרים, ו4,000-3,500 אחרים חיו ביותר מ-90 רובעים (מלאחים) שונים בקרבת כפרים בֶּרְבֶּרִים. הכפרים היו מרושתים אחד לשני, כך שבקרבת כל כפר שכן לפחות כפר אחד נוסף במרחק של מספר שעות הליכה. יהודים על פי רוב לא הורשו להיות בעלי אדמה, אך היו יוצאי דופן לכך במספר כפרים ומספר קטן של יהודים עסקו בחקלאות, בעוד שרוב היהודים עסקו במלאכה ומסחר. בית הכנסת היה מרכז החיים הקהילתיים של יהודים בכפרים בהרי האטלס. בית הכנסת שימש גם כמקום לתלמוד תורה עבור הילדים והצעירים ("צלא"), ושם הם למדו תורה, תפילות, עברית וקרוא וכתוב. הרב המקומי היה מחנכם של הילדים והמדריך הרוחני של הקהילה כולה. רבנים אלה עמדו על קשר עם רבנים מהערים הגדולות של צפון אפריקה והתייעצו איתם בנושאים הלכתיים שונים, בעיקר עם המרכז היהודי במרקש. כמו כן הם ניהלו את הקשרים עם השד"רים מארץ ישראל שאספו תרומות. הרבנים המקומיים קיבלו את הכשרתם במרקש או באחת מהישיבות שהתקיימו בכפרים הגדולים יותר כגון איריל נורו שבעמק סוס, טידילי וקלאת אל-מגונה שבעמק דאדס. בין רבני האזור של התקופה נמנה מסעוד בן שבת.
במהלך מלחמת העולם השנייה בכפרים שונים בהרי האטלס סבלו מפקידים צרפתיים אנטישמים. בכפרים מסוימים, כגון אזילאל, הוכרחו היהודים לבצע עבודות בכפייה עבור הרשויות הצרפתיות ובכפרים אחרים כגון אירפוד הוחרם רכוש יהודי.
קום מדינת ישראל עוררה התרגשות רבה בקרב היהודים בהרי האטלס ונתפשה כסוף הגלות. קהילות שלמות התעניינו לעלות לישראל, תוך התעקשות לעלות כקהילות ולא כיחידים. בתהליך שהגיע לשיאו במהלך שנות ה-50, קהילות שלמות מהרי האטלס עזבו ועלו למדינת ישראל הצעירה. מניעים נוספים שתרמו לבחירתם לעלות ארצה היו המצוקה הכלכלית שהחלה לאחר שברברים החלו לדחוק את רגלי היהודים מהמקצועות המסורתיים בהם הם עסקו, וחוסר היציבות והביטחון ששררו בהרי האטלס במהלך המאה ה-20. מיעוט קטן מקרב היהודים היגר לארצות אחרות ובעיקר לצרפת.
כמו רבים מהעולים מיהודי ארצות האסלאם, העולים מהרי האטלס שוכנו בישראל במושבים ובישובים חקלאיים פריפריאליים. אולם בעוד שרוב רובם של העולים מארצות האסלאם היו עירוניים ונתקלו בקשיים בהתמודדות עם המעבר לאורח החיים הכפרי-חקלאי בארץ, העולים מהרי האטלס הגיעו עם רקע בחיים כפריים שסייע להם להקים מושבים חקלאיים מוצלחים במדינת ישראל הצעירה, ומחקרים שבחנו מושבים של קהילות מהרי האטלס בארץ סיכמו שמדובר בעיקר בסיפורי הצלחה. דבר נוסף שעמד לזכות העולים מהרי האטלס היא העובדה שבמקרים רבים קהילות עלו לארץ בשלמותם ושימרו את החיים הקהילתיים בארץ, מה שהקל על תקופת ההתאקלמות בארץ החדשה.
יצירה תרבותית
בימי הביניים יצאו מספר מלומדים יהודים שזכו לשם בעולם היהודי מאזור עמק דרעא, ביניהם המשורר הקראי החשוב משה בן אברהם דרעי, והמלומד הרבני משה הדרעי שעליו מספר הרמב"ם שהוא היה מתלמידיו של ר' יוסף אבן מיגאש וכותב עליו דברי שבח באיגרת תימן לצד שלילת טענת נבואתו. משוררים יהודים נוספים שמוצאם מדרעא הם משה בן אדונים ויהודה ב"ר שמואל בן דרעא. בדרעא גם פעלו במאה ה-16 וכנראה עוד קודם לכן חוגים של מקובלים שנודעו במקורות יהודיים מארץ ישראל וצפון אפריקה כ"מקובלי דרעא" ו"מנהג דרעא". לפי פרופ' רחל אליאור דרעא היוותה מרכז קבלה חשוב שהטביע את חותמו על קהילות צפון אפריקה ואף מחוצה לה. את היווצרותה של דרעא כמרכז קבלי חשוב ניתן לייחס למספר גורמים. גורם אחד הוא הקשרים בין היישוב היהודי העתיק בדרעא לבין ספרד ופרובאנס בהן התחילה פעילות קבלית משמעותית החל מהמאה ה-12, מה שניכר בכך שספריהם של מקובלי דרעא ממשיכים מסורות קבליות ספרדיות וחלק מהמקובלים הם מגורשי ספרד בעצמם. גורם שני הוא הזיקה בין חוגי המקובלים בדרעא לחוגי המקובלים בארץ ישראל, לצד שימור מסורות קבלה קדומות יותר של דרעא עצמה. גורם נוסף הוא הקיום בסביבה מוסלמית-ברברית, שבאותן שנים התפתחה בקרבה תנועה מיסטית מוסלמית גדולה.
ר' משה קורדובירו, בכותבו על הגילוי מחדש של ספר הזוהר, כותב שהספר הגיע לראשונה לידי המקובלים בארץ ישראל מחכמים שישבו בדרעא, או מחכם שמוצאו בדרעא ועלה לארץ ישראל והתיישב בעיר צפת. בין מקובלי דרעא היה ר' דוד הלוי, ממגורשי ספרד שהתיישבו בעמק דרעא, ומחבר "ספר המלכות". הוא היה ראש של חוג מקובלים מגורשי ספרד שהתיישבו בדרעא, ובין תלמידיו היה ר' מרדכי בוזגלו מחבר הספר "מעיינות החכמה" העוסק בקבלת הצירופים. מקובלים נוספים פעלו גם בשאר קהילות הרי האטלס באותה תקופה, כגון ר' משה בן מימון אלבז מתארודאנת מחבר הספרים "היכל הקודש" ו"פרח שושן" ור' יצחק הכהן מחבר "גינת ביתן".
מעמדם המשפטי של היהודים
אזור הרי האטלס מיושב ברובו בבני הקבוצה האתנית בֶּרְבֶּרִים המשתייכים מבחינה דתית לאסלאם הסוני. החוקים שהסדירו את מעמד היהודים היו שילוב של החוק האסלאמי ושל החוקים השבטיים הבֶּרְבֶּרִים. מעמדם של היהודים בפועל השתנה במהלך ההיסטוריה והיה שונה אף בין כפר לכפר.
היהודים בהרי האטלס היו במעמד של בני חסות של השבט הברברי ששלט על האזור בו הם חיו או של משפחה מוסלמית-ברברית חזקה. בתור גורם א-שבטי בחברה שבטית, תפקידם של היהודים בחברה הברברית היה לנהל את המסחר ולספק את כלי המלאכה לשבטים הברברים השונים שעסקו בעיקר בחקלאות. מתוקף תפקידם החברתי היהודים זכו לרוב לביטחון יחסי, ופעמים רבות בתקופות של סכסוכים בין-שבטיים, היהודים היו היחידים שלהם היה מותר לחצות הלוך ושוב בין הגבולות השבטיים. נתינת חסות ליהודי נתפשה כסמל יוקרה לברבר נכבד, והיהודים, על אף מעמדם הנמוך, יכלו לשמור על דתם באדיקות. עם זאת, לעיתים פטרון ברברי היה עלול לפשוט על רכושו של בן החסות היהודי. על יהודים היה להיזהר לא להיתפש כמי שנוהגים בגאוותנות, ולהשלים עם מעמדם החברתי הירוד. כך למשל, הגברים היהודים בהרי האטלס לבשו לרוב גלימות לבנות, כאמצעי בידול מהביגוד הצבעוני של שכניהם המוסלמים. קבוצות סוחרים יהודים אמידים לעיתים העדיפו את הביגוד הצבעוני ואמצו אותו. התנהגות מסוג זה הייתה עלולה להיתפש כגאוותנות יתר, ולכן אותם סוחרים נפגעו לעיתים קרובות יותר מפשיטות של מוסלמים על רכושם.
לרוב היהודים חיו ברובע נפרד בתוך או מחוץ לכפר הברברי, ועל פי רוב אסור היה עליהם להיות בעלי אדמות, אלא הם נאלצו לשכור אדמות מברברים. מעמדם המשפטי של היהודים היה תלוי במידה מסוימת במערכת החוק המוסלמית, השריעה, בנוסח שבו היא הונהגה על ידי אנשי הדת המוסלמיים המקומיים. כך למשל, באזור הסוס הקאדים המוסלמים פסקו שהיהודים אינם זכאים להיות בעלי אדמה על בסיס הסברה שהם זרים לאזור. למרות זאת תהליכים מקומיים הביאו לכך שהיו מקרים שיהודים קיבלו לרשותם אדמה, דבר שעליו הקאדים המוסלמים התלוננו לשלטונות המרכזיים.
שפה
שפת הדיבור העיקרית של רוב יהודי האטלס הייתה ניב יהודי של שִלְחִית (תַשֶלְחִית) הידועה גם בשם ברברית יהודית. שלחית היא השפה הברברית המקומית ממשפחת השפות הברבריות שבה דוברים רוב תושבי הרי האטלס (באזורים מסוימים בהרי האטלס מדוברים גם ניבים אחרים של שפות ברבריות). בעבר היה נהוג לחשוב שזאת הייתה שפת דיבור בלבד בקרב היהודים ולא שפת כתיבה, אך החוקר חיים זעפרני מצא כתבים שונים, כולל הגדה של פסח, הכתובים בתשלחית באותיות עבריות. שפה יהודית זאת נמצאת כיום בסכנת הכחדה, ודוברים בה מספר אלפים בודדים של יהודים מבוגרים החיים כיום בעיקר בישראל. דוגמה לשפה זאת ניתן למצוא בתרגום הבא של ההגדה: שפה נוספת שהייתה שפת דיבור מקובלת בקרב יהודי האטלס הייתה הערבית-המרוקאית היהודית, ורוב היהודים היו דו-לשוניים בתשלחית וערבית-מרוקאית. שכניהם הברברים של היהודים לעיתים קרובות לא דברו ערבית כלל, ולכן ערבית נחשבה באזורים מסוימים "שפה של היהודים". עם כניסתו של השלטון הצרפתי ופתיחתם של בתי ספר של כל ישראל חברים שלימדו בשפה הצרפתית גם שפה זאת החלה להיות נפוצה בקרב יהודי האטלס, בעיקר בקרב הדור הצעיר.
העברית הייתה שפת הקודש, שפת הכתיבה והיצירה התרבותית, ועל אף שלא הייתה זאת שפת דיבור יום-יומית היהודים למדו אותה מילדות למטרות תפילה וקריאה בכתבי הקודש. שירו המפורסם של המוזיקאי שלמה בר "אצלנו בכפר טודרא" מתאר את החגיגיות הרבה שקהילות יהודיות בהרי האטלס הקנו ללימודי האלפבית העברי לילדים בגיל 5, והשימוש בדבש כתמריץ חיובי בלימוד הילדים.
יעקוב חנא
יַעְקוּבּ חַנָּא (בערבית: يعقوب حنا; נולד ב־26 באוגוסט 1979) הוא מדען בכיר, פרופסור במחלקה לגנטיקה מולקולרית במכון ויצמן למדע. מחקריו עוסקים בתאי גזע עובריים, התפתחות עוברית מוקדמת ומידול של מחלות. הם משלבים גישה ניסויית עם ביולוגיה חישובית. הוא זכה במספר פרסים בגין עבודתו והוא חבר בארגון האירופאי לביולוגיה מולקולרית.
קורות חיים
יעקוב חנא נולד בראמה שבגליל למשפחה ערבית-נוצרית, בנם של רופא ושל מורה לביולוגיה. גם סבו ושלוש אחיותיו הם רופאים, ודודו ד"ר נביל חנא הוא מפתח תרופות בכיר.
בשנת 1998 התחיל לימודי תואר ראשון ברפואה באוניברסיטה העברית, אותם סיים בהצטיינות יתרה בשנת 2001. במקביל להמשך לימודי הרפואה, התחיל דוקטורט באימונולוגיה. הוא סיים את לימודיו בשני החוגים בהצטיינות בשנת 2007, והחליט להתמיד בקריירה מדעית. בשנת 2011 השלים פוסט-דוקטורט במעבדה של פרופ' רודולף יאניש למחקר ביו-רפואי ב-MIT בנושא פלוריפוטנטיות (היכולת של תא להתמיין לכל תא אחר) של תאי גזע ותכנות מחדש תאי. זמן קצר אחרי שסיים את הפוסט דוקטורט שלו, הוא הצטרף לסגל מכון ויצמן למדע כחוקר ראשי במעבדה משלו.
בשנת 2013 זכה חנא בפרס רפפורט ובפרס קריל לחוקרים צעירים מטעם קרן וולף, על מחקריו בתחום תאי הגזע. בשנת 2014 נכלל ברשימת 40 המדענים הצעירים המבטיחים בעולם מטעם כתב העת המדעי Cell.
מחקריו
רוב המחקר המדעי של חנא עוסק בתכנות מחדש של תאים, ובתאי גזע מושרים - תאים שהוחזרו למצב הראשוני שלהם, ולפיכך, הם יכולים להתמיין לכל סוגי התאים.
בתחילת הפוסט-דוקטורט שלו, בשנת 2007, הוא ביצע מחקר שהוכיח שניתן לרפא אנמיה חרמשית בעכברים באמצעות תאי גזע מושרים. גם בהמשך הפוסט-דוקטורט שלו הוא פרסם מחקרים רבים שנוגעים בתחום, ובפרט מחקרים שעוסקים בתכנות מחדש של תאים.
בסוף שנת 2013, חנא וחברי קבוצת המחקר שלו גילו דרך לייצב תאי גזע מושרים, כלומר - לעצור את תהליך ההתמיינות שלהם במשך זמן רב. הם השתילו את תאי הגזע האנושיים שהם יצרו לתוך עובר של עכבר, וגילו שתאי הגזע האנושיים השתלבו עם תאי העכבר. בכך הם הוכיחו שתאי הגזע שיצרו נמצאים במצב הראשוני ביותר.
בשנת 2014, חנא וצוות מדענים מאוניברסיטת קיימברידג' הצליחו להפיק תאי גזע שמקדימים ליצירת תאי מין. בתאים אלו, יכולת ההתמיינות לכל סוגי התאים האחרים טובה בהרבה מתאי הגזע שנוצרו במחקרים קודמים. בנוסף, באותו מחקר החוקרים גילו גן בשם Sox17, שאחראי על תהליך התכנות מחדש של תאי הגזע בבני אדם, ולא בעכברים.
בשנת 2022 הצליח חנא ליצור במעבדה במכון ויצמן עובר של עכבר מתאי גזע של עכבר בוגר בלי זרע, בלי ביצית ובלי רחם, העובר שרד שמונה וחצי ימים. עם הצלחתו זו, הקים חנא את חברת Renewal Bio. בה, הוא ושותפיו רושמים פטנטים ומפתחים יישומים של טכנולוגיית תאי הגזע, בעיקר בכל הנוגע לפיתוח טיפולי פוריות, טיפולים במחלות גנטיות וחידוש מערכות כלי דם.
ביוני 2023 הודיע יעקוב חנא בכנס כי קבוצתו הצליחה ליצור מודל של עובר אנושי מתאי גזע, שהיה מקביל לגיל של 14 יום.
אימן (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
נשיא בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת
נשיא בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת הוא האדם העומד בראש מערכת בתי המשפט של בריטניה. המשרה שווה לתפקידו של סגן מנהיג בית הלורדים, הידוע גם בשם "לורדי המשפט", שהיה לבעל הדירוג הגבוה ביותר בין השופטים הרגילים (השופטים שהשתמשו בתפקידים השיפוטיים של בית הלורדים).
היסטוריה
ב-1 באוקטובר 2009 הועברו התפקידים השיפוטיים של בית הלורדים לבית המשפט העליון החדש על פי הוראות חוק הרפורמות החוקתיות. לורד ניקולס פיליפס הפך לנשיא והלורד השני בדרגתו בחוק, לורד דייוויד הופ לסגן נשיא בית המשפט החדש. באותו יום, קבע צו המלכה מקום לנשיא בית המשפט העליון בסדר העדיפויות מיד לאחר היושב-ראש (יושב ראש בית הלורדים).
קורפוס הפאנצר ה-39 (ורמאכט)
המערכה על צרפת
בתחילת המערכה על צרפת היה הקורפוס בעתודה, ורק ב-12 במאי 1940 הוכנס הקורפוס לפעולה כחלק מהארמייה ה-18 בפיקודו של גאורג פון קיכלר. הקורפוס שכלל את דיוויזיית הפאנצר ה-9 ואת הדיוויזיה ה-254, נועד לסייע בכיבוש מבצר הולנד. בשלב זה עדיין היה רוב הצבא ההולנדי שלם, וארבע הערים העיקריות של "מבצר הולנד" טרם נכבשו. על מנת לאלץ את ההולנדים להיכנע, הפציצו הגרמנים את רוטרדם ב-14 במאי. לעיר נגרם נזק חמור. מרכז העיר הושמד, מאות נהרגו, וכ-80,000 איש איבדו את בתיהם. ממשלת הולנד חששה כי המשך ההתנגדות עלול לגרום לכך, שערים הולנדיות נוספות יסבלו מגורל דומה. לכן היא הסכימה להיכנע ב-15 במאי, והצבא ההולנדי חדל לשמש גורם בהמשך המערכה. המלכה וילהלמינה יצאה לגלות, והקימה ממשלה גולה בבריטניה. הצבא ההולנדי במושבות המשיך להילחם, וכוח הולנדי קטן המשיך להילחם במשך שלושה ימים נוספים, כשהוא מתבצר באזור זיילנד, עד שהוכנע אף הוא.
לאחר כניעת הולנד הועבר הקורפוס להתארגנות מחדש, וב-1 ביוני הוכפף ל"קבוצת הפאנצר גודריאן". הקורפוס פעל ב"מבצע אדום" בגזרה המזרחית, וכבש את בלפור בסמיכות לגבול השווייצרי, שם נפגש עם כוחות מהארמייה השביעית בפיקוד גנרל פרידריך דולמן, ובכך כותרה כל קבוצת הארמיות השלישית הצרפתית (שכללה את הארמיות השנייה, השלישית, החמישית, והשמינית), שב-22 ביוני נכנעה כולה כגוף אחד.
לאחר המערכה על צרפת הוקצה הקורפוס לצורך כיבוש גיברלטר, אך עקב סירובו של פרנקו להשתתף במבצע, המבצע בוטל והקורפוס הועבר לפרוסיה המזרחית.
1942 - 1945
ב-9 ביולי 1942 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, והועבר תחת פיקוד הארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. ב-1 בדצמבר 1942 מונה רוברט מרטינק למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך קרב רז'ב השני. ב-14 בנובמבר 1943 מונה קרל פיכלר למפקד הקורפוס, וב-18 באפריל 1944 חזר מרטינק לפקד על הקורפוס, ופיקד עליו בתחילת מבצע בגרטיון. ב-28 ביוני 1944 נהרג מרטינק, וב-29 ביוני 1944 מונה דיטריך פון זאוקן למפקד הקורפוס, שהיה חלק מהארמייה הרביעית ובהמשך חלק מהארמייה התשיעית ומארמיית הפאנצר השלישית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ובמהלך אוגוסט 1944 הצליח פון זאוקן לבלום את התקדמות הרוסים לפני ורשה. בהמשך לחם הקורפוס באזור קורלנד, וב-15 באוקטובר 1944 מונה קרל דקר למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך הקרב על הבליטה. לאחר מכן לחם הקורפוס בפרוסיה המזרחית ובמרכז גרמניה, וב-21 באפריל 1945 מונה קרל ארנדט למפקד הקורפוס, שפיקד עליו עד סוף המלחמה.
המערכה על צרפת
במערכה על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מבצע ברברוסה
במהלך מבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קרב רז'ב הראשון
במהלך קרב רז'ב הראשון כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מבצע בגרטיון
במבצע בגרטיון כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקרב על הבליטה
במהלך הקרב על הבליטה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
אולפני ההנפשה פטרבורג
אולפני ההנפשה פטרבורג, רשמית אולפני ההנפשה הממוחשבת פטרבורג (ברוסית: Студия компьютерной анимации «Петербург») הוא אולפן רוסי מהעיר סנקט פטרבורג המפיק סרטי אנימציה.
האולפנים ידועים בעיקר בזכות הפקת סדרת האנימציה "קיקוריקי", שעליה הוענק למפיקים פרס הפדרציה הרוסית בתחום התרבות והאמנות לשנת 2008. בשנת 2016, VGTRK קיבלה את זכויות השידור של רוב סדרות האנימציה של "אולפני ההנפשה פטרבורג".
נ.ק צליה
נוגומטני קלאב צליה (בסלובנית: Nogometni klub Celje) מכונה נ.ק צליה או בקיצור צליה, הוא מועדון כדורגל מהעיר צליה, שבסלובניה, אשר משחק בליגת העל הסלובנית. ויחד עם מריבור, הם שני המועדונים היחידים שהשתתפו בכל העונות של ליגת העל הסלובנית מאז הקמתה בשנת 1991. המועדון זכה באליפות הראשונה שלו בעונת 2019/2020, ולזכותו גם זכייה אחת בגביע הסלובני בעונת 2004/2005.
היסטוריה
בשנת 1967 מוזגו המועדונים צליה וז'לזניצ'ר, ובעקבות כך שונה שם המועדון לז'לזניצרסקי נוגומטני קלאב צליה (Z.N.K Celje). המועדון המאוחד שיחק בליגה הרפובליקנית עד עונת 1978/1979, אז ירד לליגה ההאזורית, שם שיחק עד ששב לליגה הלאומית בעונת 1990/1991 בשם נוגומטני קלאב אינגרד קלאדיבר צליה (NKIK Celje).