cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרב האוויר הראשון במלחמת יום הכיפורים
קרב האוויר
מעט לפני השעה שתיים בצהריים כינס מפקד הבסיס את ארבעת אנשי הצוות לתדריך, שנקטע על ידי אזעקה שהופעלה על ידי בקר היירוט התורן סג"ם אילן ארבל שישב בכוננות יירוט ביחידת הבקרה 528 שישבה על הר "הצפרא" כ 20 ק"מ מערבית לבח"א 29 (אופיר) בו המתינו הפאנטומים, כל פנטום עם 4 טילי אויר-אויר. ארבל הפעיל את הסירנה הן עבור הפאנטומים בבח"א 29 והן עבור סוללת ההוק ששמרה על הבסיס לאחר שזיהה כ-16 מטוסי מיג (ארבע רבעיות) במרחק של 110 מייל שהתקרבו לאזור מכיוון דרום. מייד עם הפעלת האזעקה, הורה ארבל לנחומי ושאקי בקשר הקווי הפנימי להמתין במצב של "הנע והמתן" כאשר בשלב זה הוא מכוון את מכמ"י סוללות ההוק לנסות ולנעול על המיגים ולנסות ולהפיל את מטוסי המיג באמצעות סוללת ההוק שמוקמה כאמור בסמוך לבח"א 29 בו חנו הפאנטומים. לסוללה היו 12 טילים זמינים לפעולה. לאחר שמכ"ם בקרת האש של סוללות טילי קרקע-אוויר הוק, שהיו באחריות אש של 528/ארבל הצליחו לנעול על המיגים, ביקש מפקד הסוללה מארבל רשות לאש חופשית, אך באותו רגע גילה ארבל שנחומי ושאקי ירדו מהקשר הקווי איתו ומייד שלל את הוראת הפתיחה באש. ארבל הבין שהפאנטומים כנראה המריאו "עצמאית" ולכן ביטל את פקודת האש לסוללת ההוק מחשש שהטילים ייפגעו בפאנטומים שהמריאו. וזה אכן מה שקרה:  נחומי, המריא בהחלטה עצמאית שלו, עלה על ערוץ היירוט עם ארבל מייד אחרי ההמראה ואז ארבל הכווין אותו לכיוון המיגים שנכנסו לתקיפה בפניה שמאלית מכיוון מזרח לשדה.  לשאקי הייתה בעיה באחד המנועים דבר שגרם לו להמריא כ חצי דקה מאוחר יותר, גם הוא עלה על ערוץ הירוט  עם ארבל שגם אותו הכווין ארבל למיגים שהיו מעט צפונית מערבית לשדה.
הקרב התרחש בגובה נמוך מאוד, ובתנאים קשים. במהלך הקרב פגע מטוסם של שקי ורגב שלוש פעמים בפני הים והצליח לצאת ללא נזק. במטוסם של נחומי ויבין כבה אחד מהמנועים לאחר שיגור טיל, והקשה עליו בביצוע אחת מההפלות. הקרב נמשך כשש דקות (זמן ארוך יחסית), והסתיים עוד בטרם הגיעה רביעיית מטוסי מיראז' שהופנתה לאזור לעזרה. בסך הכול הפילו נחומי ויבין ארבעה מטוסים, ושקי ורגב הפילו שלושה מטוסים - ההפלות הראשונות של המלחמה.
תוצאות הקרב
שעות אחדות לאחר הקרב תקפו שני מטוסי טופולב Tu-16 מצריים את יחידת הבקרה 528, הסמוכה לשדה אופיר, השמידו בטיל קלט את מתקניה וגרמו לחמישה הרוגים.
מים ואש
"מים ואש" (1986) היא מזרקה קינטית, שיצר האמן הישראלי יעקב אגם ומוצבת בכיכר צינה דיזנגוף בתל אביב-יפו.
היסטוריה
העבודה "מים ואש" החליפה פסל זכוכית שעיצב אלן דוד והוצב בכיכר מאז שנת 1978. היא יוצרה על ידי חברת אורמת מיבנה, שהייתה גם אחראית על תחזוקתה בשנה הראשונה. העבודה, ששוקלת כשישה טון, הובלה בלילה שבין ה-1 וה-2 ביוני אל הכיכר על גבי מוביל טנקים. היא נחנכה ב-15 ביולי 1986, בטקס רב משתתפים, בהשתתפות שמעון פרס, ראש הממשלה דאז. בנוסף, זובין מהטה ניצח על יצירה מאת המלחין האמריקאי אהרן קופלנד.
באוגוסט 2011 החלו עבודות לשיפוץ המזרקה שנמשכו עד ספטמבר 2012 ועלותן הוערכה בכשני מיליון שקלים. במסגרת השיפוץ עברו הלוחות המקיפים את המזרקה צביעה מחדש. באותה עת נעשו גם שינויים טכניים שונים, ובהם ביטול מנגנון הסיבוב של הגלגלים. ב-18 בדצמבר 2016 המזרקה פורקה והועברה לחניון רידינג, במסגרת עבודות להנמכת הכיכר. ביולי 2018, עם סיום העבודות הוחזרה המזרקה למיקומה במרכז הכיכר, אולם ללא הצורות הגאומטריות הצבעוניות החיצוניות, וזאת עקב חילוקי דעות בין אמן היצירה יעקב אגם לבין עיריית תל אביב.
תיאור
הפסל מורכב מחמישה גלגלים, המונחים זה על גבי זה ומתנשאים לגובה של 9 מטר. הגלגל האמצעי, הגדול מכולם, מגיע לקוטר של 6 מטר. הוא מוצב בתוך בריכת מים רדודה ועגולה. דופנות הגלגלים הן בעלות מגרעות, המצופות בלוחות ועליהם דוגמה צבעונית מופשטת, האופיינית ליצירתו של האמן. המבנה שיצר אגם מכיל מנגנון מכני המסובב את שלושת הגלגלים המרכזיים.
בצורתה המקורית, תוכנן מנגנון המזרקה כך שארבע פעמים ביום, בשעות ב-11:00, 13:00, 19:00 ו-21:00, הופעלו מנגנוני המזרקה לכדי מופע שאורכו ב-15 דקות, וכלל סיבוב של שלושת הגלגלים האמצעיים, זרנוקי מים בגבהים משתנים ולהבת אש, שנוצרה בעזרת שרפת גז, ובקעה ממרכז הגלגל העליון. במקביל, הושמעו ברמקולים קטעים מוזיקליים שונים.
העבודה משקפת את סגנון האופ ארט, שאגם היה אחד מחלוציו. השינוי והתנועה של המזרקה הוסברו על ידי אגם כביטוי חזותי לרוח היהדות, ואילו החיבור בין אש למים כביטוי של מיסטיקה יהודית.
דיאפרגמה
דיאפרגמה (בעברית: חציץ) היא אמצעי מניעה בצורת כיפה העשויה מסיליקון רפואי המוחדרת לנרתיק האישה לפני קיום יחסי מין בשילוב עם קוטל זרע ומונעת את הכניסה של הזרע לרחם ובכך גם הגעה לביצית והפרייתה. הדיאפרגמה מכסה את צוואר הרחם והדופן העליון של נרתיק האישה. בשימוש בדיאפרגמה יש להשאירה בנרתיק לפחות שש שעות לאחר המגע המיני.
קיימות מידות שונות של דיאפרגמות. בחירת הדיאפרגמה במידה המתאימה לאישה נעשית באמצעות בדיקה על ידי איש או אשת מקצוע. בנוסף להיותה אמצעי מניעה, דיאפרגמה יכולה לשמש גם לצורך אגירת נוזלי הווסת בצורה דומה לגביעונית.
היסטוריה
הרעיון של חסימת צוואר הרחם על מנת למנוע היריון הוא בן אלפי שנים. תרבויות שונות השתמשו במכשירים המעוצבים כצוואר הרחם, כגון גביעי נייר משומנים או חצאי לימון, או לחלופין, הכינו תערובות דביקות הכוללות דבש או שרף ארזים ושמו אותם בפתח צוואר הרחם. עם זאת, המצאת הדיאפרגמה אשר נותרת במקומה בשל הקפיץ אשר בשפה שלה, ולא מחוברת או דבוקה לצוואר הרחם, היא מודרנית יחסית.
שלב חשוב בפיתוח הדיאפרגמה הייתה המצאת תהליך וולקניזציית הגומי (rubber vulcanization) שהומצא על ידי צ'ארלס גודייר ב-1844. בשנות ה-80 של המאה ה-19 גניקולוג גרמני בשם ס. האס (C. Haase) היה הראשון לפרסם אמצעי מניעה מגומי עם קפיץ בשפתו. האס כתב תחת שם העט ווילאים פ. ג'. מנסינגה ודיאפרגמת מנסינגה הייתה המותג היחידי למשך זמן רב. בארצות הברית הפיזיקאי אדוארד בליס פוט עיצב ומכר דגם מוקדם של הדיאפרגמה תחת השם "צעיף רחם" החל משנות ה-60 של המאה ה-19.
הדיאפרגמה שיחקה תפקיד חשוב בביטול חוק קומסטוק; ב-1932 סנגר ארגנה שיצרן גרמני ישלח חבילה של דיאפרגמות לפיזיקאי מניו-יורק, אשר תמך בפועלה של סנגר. המכס בארצות הברית החרים את החבילה וסנגר עזרה לארגן תביעה בנושא. ב-1936 בית משפט פדרלי לערעורים קבע כי החבילה יכולה להיות מועברת.
אף על פי שבאירופה הכובעון הצווארי היה יותר פופולרי מהדיאפרגמה, הדיאפרגמה הפכה לאחד מאמצעי המניעה הפופולריים ביותר בארצות הברית. ב-1940 שליש מהזוגות הנשואים בארצות הברית השתמשו בה.
בשנות ה-60 חלה ירידה דרמטית (כעשירית מהזוגות הנשואים בארצות הברית) בשימוש בדיאפרגמות עקב תחילת השימוש בהתקן התוך רחמי והגלולה המשולבת. הירידה הזו המשיכה וב-2002 רק כ-0.2% מהנשים בארצות הברית השתמשו בדיאפרגמות.
התאמה
דיאפרגמה מגיעה בגדלים שונים ונדרשת פגישה עם איש מקצוע כדי להתאים את הגודל הנכון.
מקרים בהם ההתאמה עשויה להשתנות:
התאמה מחדש
צריך להתאים מחדש דיאפרגמה במקרים הבאים:
שימוש
מזה זמן מה מומלץ שהדיאפרגמה תישאר במקום במשך לפחות שש או שמונה שעות לאחר קיום יחסי מין. לא נעשו מחקרים על מנת לקבוע את תוקפה של המלצה זו. עם זאת, כמה אנשי מקצוע רפואיים הראו כי טווחים של ארבע שעות או אפילו שעתיים יש בהם כדי להבטיח יעילות.
אופן מניעת ההריון
הקפיץ אשר בשפת הדיאפרגמה מהווה סגר בצמוד לקירות הנרתיק. הדיאפרגמה מכסה את צוואר הרחם ומונעת מהזרע פיזית להיכנס לרחם.
בדרך כלל משתמשים בדיאפרגמה בשילוב עם קוטל זרע והאמונה הרווחת היא שהוא מגביר את יעילותה. לא נערכו מספיק מחקרים כדי לקבוע את יעילות הדיאפרגמה ללא קוטל זרע.
יעילות
הנתונים מוצגים בדרך כלל לגבי שנת השימוש הראשונה. עבור כל סוגי אמצעי המניעה, האפקטיביות בפועל נמוכה יותר מאשר יעילות השיטה, זאת בשל מספר גורמים: קיימים דו"חות אשר קובעים שעור של 6% במניעת הריון בעת שימוש בדיאפרגמה משולבת קוטל זרע. שעור ההריונות הריאלי אשר מדווח בעת שימוש בדיאפרגמה משתנה בהתאם לאוכלוסייה הנבדקת ונע בין 10% ל-39%.
הדיאפרגמה בהלכה
סביב השימוש בדיאפרגמה יש דיון הלכתי: יש המתירים שימוש בדיאפרגמה מכיוון שהתשמיש נעשה ללא חציצה בין הגופים, ופעולת המניעה מתבצעת על ידי מניעת הגעת הזרע לרחם. יש אוסרים שימוש בדיאפרגמה מכיוון שהשימוש נעשה יחד עם קוטלי זרע שמשחיתים אותו. בעקבות חילוקי דעות אלו, יש פוסקים שהתירו שימוש בדיאפרגמה במקרים בהם לא ניתן להיעזר באמצעי מניעה עדיפים מבחינה הלכתית. היתר זה ניתן דווקא בגלל אחוזי היעילות הנמוכים יחסית.
ראו גם
כובעון צווארי
באומקוכן
באומקוכן (בגרמנית: Baumkuchen) היא סוג של עוגה חלולה גרמנית. העוגה, בנגזרותיה השונות, פופולרית ברחבי אירופה וכן נחשבת לחטיף ולקינוח ביפן. טבעות העוגה, המזכירות טבעות עצים הם המקור לשם העוגה בגרמנית, "באומקוכן" מילולית פירושה עוגת עץ.
היסטוריה
מקורותיה של עוגת הבאומקוכן נתונים במחלוקת. לפי תושבי מחוז בוואריה, העוגה נאפתה במחוזם עוד מהמאה ה-19. לפי מקור אחר, העוגה נגזרה מעוגת הקורטוש ההונגרית שהייתה בעברה עוגת חתונה. שף גרמני בשם מרקס רומפולט הדפיס ספר בישול ובו היה מתוכן לעוגה כבר בשנת 1581. רומפולט היה שף בהונגריה ובבוהמיה.
בנוסף לאמור לעיל, העוגה הייתה מוכרת עוד בימי יוון העתיקה ורומא העתיקה. הרומאים שכבשו את השטח שהיום נחשב לגרמניה, הביאו עימם שיטה לאפיית עוגות על גבי בולי עץ מעל אש פתוחה.
מאפייני העוגה
מרכיבי העוגה הם חמאה, ביצים, סוכר, וניל, מלח וקמח. לעיתים נעשה שימוש גם באבקת אפייה, אך היא לא נחשבת למרכיב מסורתי בעוגה. היחס בין הקמח לחמאה לביצים הוא 1:1:2 (כלומר על 100 גרם של קמח מוסיפים לעוגה 100 גרם חמאה ו-200 גרם ביצים). ניתן לשנות את המתכון הישן ולהוסיף לעוגה אגוזים, דבש, מרציפן, נוגט וברנדי, לתבליל או למילוי העוגה. כמו כן, ניתן לצפות את העוגה בסוכר או בזיגוג שוקולד. ישנם מתכונים לעוגה לפיהם מצפים קודם את העוגה במרמלדה או בריבה ורק לאחר מכן בציפוי שוקולד.
העוגה ביפן
באומקוכן היא מהמאפים הפופולרים ביותר ביפן שם היא נקראת "באאמוקוהן" (ביפנית: バームクーヘン). הפופולריות של העוגה עלתה בשנים האחרונות ביפן מאחר שהיא משמשת כעוגת חתונות.
העוגה נחשפה לראשונה לעם היפני על ידי הקונדיטור הגרמני קארל יוזף וילהלם יואכים. הוא נכח בעיר צ'ינגדאו בעת מלחמת העולם הראשונה, עת בריטניה ויפן פלשו לעיר. יואכים ואשתו נלקחו למעצר באוקינוואה. בשנת 1919 הוא אפה את העוגה והציג אותה ביריד גרמני בעיר הירושימה. לאחר המלחמה, החליט להשתקע ביפן. הצלחתו ממכירת העוגה איפשרה לו לעבור לעיר יוקוהמה ולפתוח בה מאפייה, אך היא נחרבה ברעידת האדמה והצונמי בקאנטו (1923), והוא העביר את עסקיו לעיר קובה, בה פעל עד לסוף מלחמת העולם השנייה. לאחר מספר שנים אשתו חזרה ליפן וסייעה לחברה יפנית לפתוח רשת של מאפיות תחת השם "יואכים", הרשת סייעה להפיץ את העוגה ברחבי יפן.
מאורעות ינואר (ליטא)
מאורעות ינואר (בליטאית: Sausio įvykiai) היו סדרה של עימותים אלימים בין האוכלוסייה האזרחית הלא-חמושה של ליטאים שתמכו בעצמאותה של ליטא, מול הכוחות המזוינים של ברית המועצות. המאורעות התרחשו בין 11 ל-13 בינואר 1991, לאחר הכרזת העצמאות של ליטא. כתוצאה מהעימותים בין הצבא הסובייטי לאזרחים נהרגו 14 אזרחי ליטא וכ-140 נפצעו. 13 בינואר, המכונה לעיתים "יום ראשון העקוב מדם", היה היום האלים ביותר במסגרת המאורעות. רוב העימותים התרחשו בבירת ליטא, וילנה, אך פעילות מלחמתית סובייטית התרחשה גם באזורים אחרים במדינה, בהם אליטא, שיאוליאי, וריאנה וקובנה.
13 בינואר 1991 הוא "יום מגני העצמאות של ליטא" (בליטאית: "Laisvės Gynėjų Diena") ומשמש כיום הזיכרון הרשמי של המדינה.
רקע
שלוש המדינות הבלטיות (ליטא, לטביה ואסטוניה) סופחו בכוח הזרוע על ידי ברית המועצות ב-1940, בעקבות פלישתה לארצות הללו במסגרת ההסכם הנאצי-סובייטי, אף שהעולם המערבי מעולם לא הכיר בחוקיותו של הסיפוח. הרפובליקה של ליטא הכריזה על עצמאותה ב-11 במרץ 1990. במהלך השנה הראשונה לאחר ההכרזה, אף מדינה (למעט הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובית, דהיינו מולדובה תחת הכיבוש הסובייטי) לא הכירה בה. המדינות המערביות הראשונות שהכירו בליטא הדמוקרטית העצמאית היו איסלנד ודנמרק, אך הדבר התרחש רק במהלך חורף 1991, כשנה מאוחר יותר. עד סוף 1991 ובעקבות התמוטטות ברית המועצות, כמעט כל מדינות העולם הכירו בליטא. ימיה הראשונים של הרפובליקה העצמאית היו קשים ואלימים. כך, בראשית אביב 1990 השתלטו כוחות סובייטיים על מבני ממשל וחינוך ששימשו את המפלגה הקומוניסטית. בנוסף, הטילה ברית המועצות מצור כלכלי על ליטא, שנמשך עד סוף יוני 1990, מה שהוביל לשיעור אינפלציה בגובה של 100% והמחירים במדינה המשיכו לטפס. בינואר 1991 נאלצה הממשלה הליטאית להעלות מחירים מספר פעמים, והפגנות של פרו-רוסים החלו להתארגן ברחבי המדינה.
BMI (חברת תעופה)
BMI הייתה חברת תעופה בריטית, שבסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הית'רו בלונדון. החברה הפעילה טיסות ליעדים באירופה, אמריקה, המזרח התיכון וצפון אפריקה. בשנת 2012 נקנתה הפעילות שלה בהית'רו על ידי חברת בריטיש איירוויז. חברות הבת "Bmibaby " ו-"BMI Regional" נמכרו למשקיעים פרטיים, ופשטו את הרגל בשנת 2019.
היסטוריה
החברה החלה לפעול בשנת 1938, כבית ספר להכשרת טייסים מתנדבים לחיל האוויר המלכותי. עיריית דרבי פנתה למייסד קפטן רויי הרבן בהצעה להפעיל שדה תעופה חדש בבנייה סמוך לברנסטון מדרום לעיר, שתוכנן להפוך בסופו של דבר לשדה תעופה בינלאומי. סר קינגסלי ווד, מזכיר המדינה האווירי, פתח רשמית את שדה התעופה כ"שדה התעופה העירוני של דרבי" ב-17 ביוני 1939, שיהיה לבסיס של החברה. אימוני טיסה צבאיים נמשכו בשדה התעופה לאורך כל תקופת מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1946 הוקמה חברת האם "דרבי תעופה" ("Derby Aviation Limited"), שהחזיקה בבית הספר לטיסה ורכשה ושילבה את פעילות חברת "Wolverhampton Aviation", חברה שהפעילה טיסות מטען, טיסות שכר ושרותי תחזוקת מטוסים. בשנת 1953 הפסיקה "דרבי תעופה" את אימוני הטיסה, לאחר שקיבלה רישיון להפעלת טיסות סדירות מברנסטון לאי ג'רזי. הטיסה הראשונה נערכה ב-18 ביולי 1953, באמצעות מטוס "דרקון ראפייד". בשנת 1955 רכשה את מטוס DC-3 דקוטה הראשון שלה, מעודפי הצבא. שירותי הטיסה הבינלאומיים שלה החלו בשנת 1956 עם טיסה לאוסטנדה בבלגיה, ואחר כך החלו גם טיסות נופש מבריטניה ליעדים ברחבי אירופה. החברה גם הובילה עבור חברת רולס רויס מנועי מטוסים ללקוחות ברחבי העולם. בשנת 1959 החלה להפעיל טיסות סדירות פנים ארציות בתוך בריטניה.
בשנת 1964 שינתה החברה את שמה ל"בריטיש מידלנד איירווייז" (BMA), לאחר שרכשה את חברת התעופה "מרקורי איירליינס", שפעלה מנמל התעופה מנצ'סטר. באותה שנה גם העבירה את הפעילות מברנסטון לשדה התעופה איסט מידלנדס (East Midlands Airport). צבעי הארגון של כחול לבן אומצו באותה תקופה, יחד עם מטוס הטורבופרופ הראשון, Handley Page Dart Herald.
בשנת 1970 קנתה החברה מטוסי סילון ראשונים מהדגמים BAC-1-11 ובואינג 707. עם כניסתה של בריטניה לשוק האירופי המשותף החלה להפעיל טיסות סדירות לאירופה ולא רק טיסות שכר. בשנת 1987 קנתה חברת סקנדינביאן איירליינס (SAS) חלק ממניות החברה. בשנת 1999 קנתה חברת לופטהנזה חלק ממניותיה של SAS בחברה ולאחר מכן החברה הצטרפה לברית חברות התעופה סטאר אלייאנס.
בשנת 2001 שינתה החברה את שמה ל-BMI בריטיש מידלנד.
בשנת 2003, החלה במשא ומתן על מיזוג עם חברת וירג'ין אטלנטיק, באותה עת מייסד החברה ריצ'רד ברנסון, החזיק ב-51% מהון המניות וסינגפור איירליינס החזיקה ביתר המניות של וירג'ין. ואילו בבריטיש מידלנד החזיקה לופטהנזה בכ-30% מהמניות, ו-SAS הסקנדינבית ב-20% ובעל השליטה, מייקל בישופ, החזיק 50%. ניסיון המיזוג לבסוף נכשל. בינואר 2009 רכשה לופטהנזה את חלקו של מייקל בישופ והפכה לבעלת השליטה בחברה.
פעילות בישראל
באפריל 2002, פתחה החברה נציגות בישראל, כדי לשווק טיסות המשך בתוך אירופה, דרך השותפות עם לופטהנזה.
בספטמבר 2007, הודיעה כי נבחרה על ידי רשות התעופה האזרחית של בריטניה להיות חברת התעופה הסדירה השנייה שתפעל בקו מנמל התעופה הית'רו בלונדון לנתב"ג, לצד בריטיש איירוויס, ותפעיל בו טיסה יומית. זאת לאחר חתימה על הסכם תעופה חדש בין ישראל לממלכה המאוחדת אך משרד התחבורה ורשות התעופה האזרחית לא אישרו את לוח טיסותיה לישראל, עד אשר תהיה הדדיות שתאפשר לחברות תעופה ישראליות נוספות גם לטוס לנמל התעופה הית'רו בלונדון. מאחר שמועדי נחיתה בנמל התעופה הית'רו הם בתפוסה של 100% הדבר לא התאפשר. לבסוף הושג הסדר והחברה החלה לטוס לישראל במרץ 2008.
מרתה וושינגטון
מרתה דנדריג' קאסטיס וושינגטון (באנגלית: Martha Dandridge Custis Washington; 13 ביוני 1731 – 22 במאי 1802) הייתה אשתו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' וושינגטון והגברת הראשונה של ארצות הברית (תואר שניתן לה לאחר מותה - בעוד שבחייה נקראה "הליידי וושינגטון").
ביוגרפיה
מרתה וושינגטון נולדה בקרבת ויליאמסבורג שבוירג'יניה בשם מרתה דנדריג' ושם החיבה שלה היה פטסי ("Patsy"). היא הייתה בתו הבכורה של בעל המטעים קולונל ג'ון דנדריג' (1700–1756) ופראנסס ג'ונס (1710 - 1785).
מאמה למדה כל מה ש'נחוץ לנערה ממעמדה לדעת' עד שתגיע לפרקה. היא למדה ניהול משק בית נרחב. בישול על אח פתוח, שימור פירות וירקות, אפייה, גידול גן ירקות, המלחת ועישון בשר. יצירת סבון, כביסה וגיהוץ בגדים, תפירה ותיקון בגדים, סריגת גרבי צמר, יצירת שמיכות טלאים, צביעת חוטים ובדים, ניקוי וקישוט הבית, טיפול בילדים, רקיחת תרופות צמחיות וריפוי פצעים קטנים, להתנהג על פי המקובל, ויצירת רקמות יפות. כשנערה באה מבית 'יותר טוב' כמו זה שמרתה נולדה בו, היא עשויה הייתה גם לקבל שיעורי מוזיקה, ריקוד, ציור, רכיבה על סוסים, קריאה וחשבון.
לאחר שנתיים נישאה מרתה לקולונל ג'ורג' וושינגטון ב-6 בינואר 1759, והם עברו לגור יחד במאונט ורנון. לבני הזוג וושינגטון לא היו ילדים משותפים, והם גידלו את ילדיה של מרתה מבעלה הראשון ואת נכדיהם.
כבעלת אחוזת מאונט ורנון, מרתה פיקחה על האחוזה, בדקה את התפריט היומי, את המטבח, גני הירק והנוי, בדקה את בית עישון הבשר, את חצר העופות ופיקחה על טווי החוטים, הסורגות, התופרות והעבדים שאותם לימדה לתפור בגדים. היא אירחה מסיבות ודאגה שהאורחים והמבקרים יחושו בנוח ויקבלו את כל צורכיהם. בתוך כל זאת היא תמיד המשיכה בעיסוק האהוב עליה רקמה. הירא יצרה כמה וכמה ריפודי כיסאות שקיימים עד היום באחוזת מאונט ורנון.
היא התנגדה לבחירתו של בעלה לנשיא ארצות הברית, ואף לא נכחה בטקס השבעתו לנשיא (ב-30 באפריל 1789). למרותה התנגדותה, שימשה בתפקיד הגברת הראשונה של ארצות הברית ואירחה בביתה את הנכבדים והשגרירים שבאו לבקר את הנשיא.
מותה והנצחתה
וושינגטון נקברה במאונט ורנון ב-22 במאי 1802. ב-1831 הועבר קברה ממקומו המקורי לקבר על גדת נהר הפוטומק.
בשנת 1902 הייתה וושינגטון לאישה הראשונה שהונצחה בבול דואר של ארצות הברית.
עמדתה של מרתה וושינגטון בעניין העבדות
בעת שמרתה וושינגטון התגוררה במושבת וירג'יניה הייתה העבדות חלק בלתי מבוטל מכלכלת המדינה. מרתה מעולם לא הסתייגה מהעבדות ולא טענה לחוסר מוסריות העבדות. בחוות בעלה הראשון - דניאל פארק קרטיס היו עבדים רבים שעבדו עבורו. לאחר מות בעלה, ואף שוושינגטון ניהל את האחוזה, ניהול העבדים באחוזה היה בידיה של מרתה, אשר החזיקה בהם כנאמנה של רכוש בנה - ג'ון קרטיס.
ידוע כי מרתה הביעה מורת רוח רבה כאשר שפחה שלה (אוני או אונה ג'אג' - Oney או Ona Judge) נמלטה מהאחוזה. הביוגרפית פטרישה ברידי, כותבת בספרה משנת 2005: "מרתה לא הבינה מדוע בחרה השפחה לברוח".
ההיסטוריון הנרי וינק בספרו משנת 2004: "אל לא מושלם: ג'ורג' וושינגטון, עבדיו והקמת אמריקה" כותב כי מרתה וושינגטון החזיקה בבעלותה אחות למחצה שלה בשם אן דנדריג' (Ann Dandridge) כשפחה. לדברי וינק, עובדה זו הביאה לסלידתו של וושינגטון מהעבדות, והחלטתו לעת זיקנה לשחרר את כל עבדיו. ההיסטוריונית פטרישה ברידי סבורה כי לא הייתה למרתה אחות למחצה וכי מדובר באגדה אורבנית.
פונט-אוון
פונט-אוון (בצרפתית: Pont-Aven) היא עיירה במחוז פיניסטר שבחבל ברטאן בצרפת. נכון לשנת 1999 מנתה העיירה 2,960 תושבים.
ב-1866, קבוצת ציירים (בעיקר אמריקנים) שחיפשו מפלט מיוקר המחיה של פריז, נמשכו לאורח החיים של אנשי ברטאן וליופיו הטבעי של האזור והתיישבו בכפר פונט-אוון שלחופי האוקיינוס האטלנטי. ב-1886 הצייר ארמנד ז'ובה דובאל שהתגורר שם המליץ על פונט-אוון בפני הצייר פול גוגן שהחליט להתגורר שם גם הוא.
הצייר אמיל ברנאר הצטרף אל פול גוגן באותה שנה, וב-1888 הגיעו רודריק אוקונור, פול סריזייה וציירים נוספים. פול גוגן התגורר בפונט-אוון מ-1886 עד 1891 להוציא מסעות לפנמה, לאי מרטיניק ושהייה בת חודשיים עם הצייר וינסנט ואן גוך בעיר ארל שבפרובאנס. בפונט-אוון הוא עמד בראשה של קבוצת ציירים פוסט אימפרסיוניסטים. פונט-אוון הפכה למקום מושבו של מה שנודע אחר כך כבית הספר לאמנות בת זמננו.
הנהר אוון הזורם דרך העיירה שימש כמרכזו של מיזם אמנות שנפתח באוגוסט 2006 ונמשך חודש ימים.
הקונגרס של ארצות הברית
שני בתי הקונגרס יושבים בבניין הקפיטול האמריקני בבירת ארצות הברית, וושינגטון.
הרכב הקונגרס
בית הנבחרים מונה 435 חברים בעלי זכות הצבעה, שנבחרים בבחירות ישירות לתקופה של שנתיים, וכל אחד מהם מייצג באופן בלעדי מחוז בחירה מסוים באחת ממדינות ארצות הברית. מספר הנציגים של כל מדינה נקבע באופן יחסי למספר תושבי המדינה, ומתעדכן אחת לעשר שנים. בנוסף, למחוז קולומביה, פוארטו ריקו, סמואה האמריקנית, גואם ואיי הבתולה יש בבית הנבחרים נציגים חסרי זכות הצבעה.
הסנאט מורכב מנציגי 50 המדינות המרכיבות את ארצות הברית, שלכל אחת מהן, קטנה כגדולה, ייצוג זהה של שני סנאטורים לכל מדינה. סנאטור אמריקני נבחר לתקופה של שש שנים, וכל שנתיים מתקיימות בחירות עבור כשליש ממושבי הסנאט. מאז תחילת המאה העשרים וקבלת התיקון ה-17 גם חברי הסנאט נבחרים בבחירות ישירות על ידי כל אזרחי המדינה אותה הם מייצגים.
סמכויות הקונגרס
הפרק הראשון של חוקת ארצות הברית מוקדש לקונגרס ומפרט את מבנהו, את סמכויותיו ואת מגבלותיו, ונפתח בקביעה שכל סמכויות החקיקה של ארצות הברית מוענקות לקונגרס. חלק 8 של הפרק מונה במפורש סמכויות כמו הטלת מיסים ולקיחת הלוואות כספים לטובת קופת הממשל הפדרלי, והכרזת מלחמה, הסדרת המסחר גם בין מדינות האיחוד וגם עם ארצות חוץ, הקמת בתי משפט, הקמת צבא יבשה וצי, ואפילו קביעת תקנות בדבר זכויות יוצרים. רשימה זו מסתיימת בסמכות לחוקק חוקים בהם יש צורך בשביל להפעיל את כל הסמכויות שנמנו לפניה.
בנוסף לסמכויות המפורשות (enumerated powers) שנמנות בחלק השמיני, ישנן סמכויות משתמעות (implied powers) שנגזרות בעיקר מהסמכות לחוקק חוקים בהם יש צורך על מנת להפעיל את הסמכויות המפורשות, אך מאז סוף המאה ה-19 ובעיקר מאז תחילת המאה ה-20, גם מהפסקה המעניקה את הסמכות להסדרת הסחר בין המדינות. כמו כן, חלק מהסמכויות, הנוגעות להגבלת רשויות השלטון האחרות, מופיע בפרקים אחרים בחוקה.
הסמכות הראשית שמוענקת לקונגרס, היא סמכות החקיקה, והיא מוקנית באופן שווה לשני בתי הקונגרס, למעט בענייני מיסים, בהם החקיקה חייבת להתחיל בבית הנבחרים.
לקונגרס יש את הסמכות להדיח בעלי תפקידים ברשות המבצעת והשופטת, כולל את נשיא ארצות הברית בהליך של הדחה. בהליך זה יש חלוקת סמכויות בין שני בתי הקונגרס: ההליך מתחיל בבית הנבחרים שמחליט ברוב רגיל האם לפתוח ב"משפט הדחה", ואם ההצעה מתקבלת המשפט נדון בפני הסנאט שם יש צורך ברוב מיוחד של שני שלישים על מנת להרשיע את בעל התפקיד ולהדיח אותו מתפקידו.
שתי סמכויות נוספות שנתונות בידי הסנאט באופן בלעדי היא הסמכות לאשר מינויים של הנשיא לתפקידים בממשל ובבתי המשפט הפדרלי, והסמכות לאשרר חוזים בינלאומיים ברוב מיוחס של שני שלישים.
היחסים עם רשויות השלטון האחרות
בניגוד למקובל במשטרים פרלמנטריים, בהם הרשות המבצעת צומחת מתוך הפרלמנט, וזקוקה לאמונו, בארצות הברית ישנה הפרדת רשויות כמעט מוחלטת. הנשיא נבחר בבחירות אלקטורליות, הוא אינו חבר בקונגרס ואינו זקוק לאמון הקונגרס. גם חברי הקבינט הנשיאותי ושאר נושאי התפקידים ברשות המבצעת אינם יכולים לכהן במקביל כחברים בקונגרס. עם זאת כדי לקדם חקיקה שתממש את מדיניותו חייב הנשיא בשיתוף פעולה עם חברי הקונגרס.
ישנם קשרי גומלין ומערכת של איזונים ובלמים בין שלוש הרשויות: הנשיא זקוק לאישור הסנאט למינויים של חברי קבינט ושופטים; הקונגרס יכול להדיח בעלי תפקידים ברשות המבצעת והשופטת בהליך של הדחה (impeachment), אך רק אם הם מואשמים בביצוע עברות חמורות; הנשיא יכול להטיל וטו על חקיקה של הקונגרס, ויש צורך ברוב מיוחד על מנת להתגבר עליו; בית המשפט העליון יכול לקבוע שחוק שקיבל הקונגרס מנוגד לחוקה, ולפסול אותו; סגן הנשיא הוא נשיא הסנאט, ולמרות שבדרך כלל אין לו זכות הצבעה, במקרה של תיקו, קולו הוא שמכריע את התוצאה.
הליכי החקיקה
בית הנבחרים והסנאט הם שותפים שווים בתהליך החקיקתי, ולא ניתן להשלים מהלך חקיקתי ללא הסכמת שני הבתים. הצעת חוק יכולה להתחיל את דרכה בכל אחד משני הבתים, למעט חוקים הנוגעים למיסוי שעל פי החוקה חייבים להתחיל את דרכם בבית הנבחרים.
כל חבר בבית הנבחרים או בסנאט יכול להגיש הצעת חוק לדיון בבית בו הוא חבר. מגיש ההצעה נקרא נותן חסות. לעיתים קרובות ההצעה מוגשת על ידי קבוצה של חברים מאותו בית. תחילה ההצעה נדונה באחת מוועדות הבית הרלוונטית לנושא החוק, שמקיימת שימועים ודיונים. אם הוועדה מאשרת את ההצעה החוק עולה בפני המליאה, שם ניתן להציע הסתייגויות לנוסח החוק. לאחר הדיון וההצבעה על ההסתייגויות מצביע הבית על הנוסח הסופי.
על מנת שחוק יתקבל הוא צריך לעבור בנוסח זהה בשני בתי הקונגרס. לכן אחרי שהחוק עבר בבית אחד הוא מוגש לבית השני להליך דומה. הבית השני יכול להחליט לדחות את הצעת החוק, לקבל אותו, או לערוך בו שינויים. במקרה שהבית השני שדן בחוק מבצע שינויים בנוסח החוק הוא יכול להחזיר אותו לבית הראשון על מנת שיקבל את הנוסח עם התיקונים, וכך הצעת החוק יכולה לעבור בין הבתים הלוך ושוב עד שמתקבל נוסח אחיד. אפשרות נוספת ליישב מחלוקת על נוסח חוק בין שני בתי הקונגרס היא לכנס ועדה משותפת של שני בתי הקונגרס ("conference committee"), בה חברים בדרך כלל בכירי הוועדות שהיו מעורבות בהליכי החקיקה בשני בתי הקונגרס, ואשר מנסה לנסח נוסח אחיד, ולהגיש אותו למליאות של שני בתי הקונגרס.
אחרי שהצעת חוק התקבלה בנוסח זהה בשני בתי הקונגרס, היא נשלחת לאישור הנשיא אשר יכול לחתום עליה ובכך להפוך אותה לחוק, או להחזיר אותה תוך עשרה ימים לקונגרס עם הערות וללא חתימה, ובכך להטיל עליה וטו. במקרה כזה הקונגרס יכול לבטל את הוטו, על ידי קבלתו שוב ברוב של שני שלישים בכל אחד משני בתי הקונגרס, וההצעה הופכת לחוק גם ללא חתימת הנשיא. אם הנשיא לא חותם על החוק אך גם לא מחזיר אותו לקונגרס בזמן הקצוב, הוא הופך לחוק גם ללא חתימתו, אלא אם כן החוק נשלח לנשיא בעשרת הימים האחרונים לפני פיזור הקונגרס, ואז ההתעלמות ממנו מונעת את קבלתו, במה שמכונה "pocket veto".
סמכויות נוספות
החוקה מעניקה לכל אחד מבתי הקונגרס מספר סמכויות שאינן זמינות לאחר. מהסמכויות המוענקות לסנאט כוללות בין היתר צורך באישור בעל רוב מיוחד של הסנאט להסכמים בינלאומיים וקבלת אישור של הסנאט למינויים של תפקידים ציבוריים כמו שרים, שופטים פדרליים ובפרט שופטי בית המשפט העליון, ושגרירים. כל חקיקה של מסים חייבת להתחיל בבית הנבחרים. בהליך של הדחת בעלי תפקידים פדרליים ההליך מתחיל בבית הנבחרים שמחליט האם לפתוח ב"משפט הדחה", ואם ההצעה מתקבלת המשפט נדון בפני הסנאט.
עיריית חיפה
עיריית חיפה היא גוף השלטון המקומי, במעמד של עירייה, האחראי לניהולה השוטף של העיר חיפה. ככל רשות מקומית, עוסקת עיריית חיפה בעניינים מוניציפליים מסוג הסדרת שירותי חינוך, תרבות, רווחה, תשתיות, ניקיון, תברואה וכדומה.
מבנה פוליטי
בראש הפירמידה הפוליטית של חיפה עומד ראש העירייה, הנבחר אחת לחמש שנים בבחירות אישיות. במקביל לבחירת ראש העירייה נבחרים, בפתק הצבעה נוסף ובמעטפה נפרדת, חברי מועצת העיר המתמודדים ברשימות שונות, שאינן בהכרח מקבילות לרשימות המתמודדות לכנסת בפוליטיקה הלאומית.
ראש העירייה הנבחר זקוק לתמיכתם ואמונם של חברי מועצת העיר, וכדי להשיג חופש פעולה רחב, ירכיב על פי רוב קואליציה גדולה ככל האפשר. ראשי סיעות הקואליציה מתמנים בדרך כלל לסגניו או ממונים לתפקידים בכירים בעירייה.
מועצת העיר
מועצת העיר חיפה מורכבת מ-31 חברי מועצה הנבחרים, כאמור, במסגרת רשימות שונות בנפרד מראש העירייה. היא מוסמכת על ידי תושבי העיר להחליט בעניינים הנוגעים להם והנמצאים על סדר היום העירוני. בידי המועצה הסמכות לחוקק חוקי עזר עירוניים ולפקח על אכיפתם, לבקר את פעילות העירייה, לדון במדיניות העירייה ובתוכניותיה, לאשר מינוי בכירים לתפקידים שונים בעירייה, וכן לאשר את תקציב העירייה ולקבל החלטות שונות הנוגעות לו.
בישיבות המועצה מתקיימים דיונים והצבעות הנוגעים להחלטות הוועדות השונות ולענייני הניהול השוטף, עולות הצעות לסדר היום ומובאות שאילתות לנציגי העירייה. ישיבות המועצה מהוות במה לחברי המועצה, בעיקר לחברי האופוזיציה, להעלאת נושאים החשובים להם לדיון גלוי.
בישיבת העירייה שנערכה ב-22 בינואר 1951, קבע ראש העירייה אבא חושי, בצעדו הראשון בתפקיד, כי ישיבות מועצת העירייה ייערכו בדלתיים פתוחות וזאת על מנת שכל הדיונים יהיו פומביים. עד החלטה זו היו כל ישיבות העירייה נערכות בדלתיים סגורות. ישיבות המועצה מתקיימות מדי יום שלישי בראשית כל חודש.
חברי מועצת העיר
הרכב מועצת העיר:
כהונה 15 (2018-2023)
קואליציה: חיים בחיפה (4), החזית החיפאית (2), דגל לתושב (2), חיפה מתחדשת (1), שדולת הגמלאים (1), אגודת ישראל המאוחדת (1), ש"ס (1). בסה"כ 12 חברים בקואליציה העירונית.
אופוזיציה: יונה יהב וצעירי חיפה (4), הירוקים של חיפה (4), הליכוד (3), מהפך (2), חיפה ביתנו (2), מרצ (1), חיפה בשבילנו (1), אכפת לי מתושבי חיפה (1), הבית הדתי הלאומי (1). בסה"כ 19 חברים באופוזיציה העירונית.
בחודש יולי 2021 קמה התאגדות כנגד ראש העיר המכהנת בשם "מועצת השינוי" או "מועצת השינוי והשפיות" (כפי שהם מכנים את עצמם). "מועצת השינוי" מתנגדת לראש העיר ואף הצליחה לשלול את שכרם של שלושה מסגניה (שהירה שלבי, דוד עציוני ולזר קפלון) ולמנות שני סגנים בתואר מטעמם (סופי נקש ושמשון עידו). מתוקף כך מועצת העיר היא "מועצה לעומתית" ולקליש רותם אין רוב במועצה.
כהונה 14 (2013-2018)
קואליציה: חיפה שלנו (4), יהדות התורה-ש"ס-אחדות למען כולם (4), יש עתיד-צעירי חיפה (3), חיפה ביתנו (3), חד"ש (2), אוהבי חיפה (1), בל"ד (1), הבית היהודי (1), העבודה (1), חיפה חדשה (1), רמי לוי (1), שדולת הגמלאים חיפה (1), הליכוד (1). בסה"כ 24 חברים בקואליציה העירונית.
אופוזיציה: חיים בחיפה (3), מהפך בחיפה (2), הירוקים של חיפה (2). בסה"כ 7 חברים באופוזיציה העירונית.
כהונה 13 (2008-2013)
קואליציה: חיפה שלנו (4), חיפה ביתנו (3), הליכוד (2), העבודה (2), צעירי חיפה (2), נטו (2), יהדות התורה (2), גיל - גמלאי ישראל לכנסת (1), המפד"ל (1), ש"ס (1). בסה"כ 20 חברים בקואליציה העירונית.
אופוזיציה: הירוקים (3), מהפך בחיפה (3), שינוי (2), חד"ש (2), בל"ד (1). בסה"כ 11 חברים באופוזיציה העירונית.
הוועדות
בדומה לכנסת, גם למועצת העיר ישנן ועדות המהוות מוסדות משנה המופקדים על עניינים ספציפיים.
ועדות החובה (ועדות שכל רשות מקומית חייבת להקים) הפועלות לצד מועצת העיר הן: ועדת מכרזים, ועדת ביטחון, ועדת מל"ח, ועדת הנחות, ועדת ערר על שומת הארנונה, ועדת תמיכות, ועדת כספים, ועדה לענייני ביקורת, ועדה לקליטת עלייה, ועדה לבטיחות בדרכים, ועדת חינוך וועדת איכות הסביבה. מליאת מועצת העיר משמשת ועדה המקומית לתכנון ולבנייה. ועדה נוספת היא ועדת הנהלה, המורכבת מנציגי סיעות הקואליציה והדומה באופייה להנהלת הקואליציה בכנסת.
לצד ועדות החובה, ישנן גם ועדות רשות שהקימה המועצה, והן: ועדת קניות, ועדת נכסים, ועדת תרבות, ועדת נוער, ועדת ספורט, ועדת שמות, ועדת תברואה, ועדת רווחה, ועדה תורנית, ועדת בריאות, ועדת פיטורין, ועדת ערר על הוצאה לפנסיה מוקדמת, ועדת רישוי עסק, ועדת ביטוחים, ועדת מינוי עורכי דין ושמאים וועדת אגרות.
ראשי העירייה
עד שנת 1940 היו מרבית התושבים בחיפה ערבים ולכן ראשי העיר היו ערבים. בשנת 1940 הפכו היהודים לרוב, דבר שהתבטא גם בבחירות לראשות העיר עם בחירתו של ראש עיר יהודי ראשון.
פרס יקיר חיפה
אות יקיר חיפה הוא עיטור הוקרה המוענק מדי שנה על ידי ראש עיריית חיפה לנבחרים מבין ותיקי חיפה, שעסקו בפעילות ציבורית למען העיר ותושביה במהלך חייהם, כאות תודה והוקרה על תרומה ארוכת שנים לעיר ולמדינה. האות מוענק אחת לשנה, ל-18 אנשים שנבחרים מקרב ההמלצות והמועמדויות שהוצגו.
בין המעוטרים באות: שלום ואנו, שבח וייס, עמירם חרלף, אברהם ב. יהושע, עמוס כרמלי, צפורה לסקוב, דוד לסקוב, אפי נצר, אברהם סכנין ומשה עמאר.
אתגרי העיר חיפה
בעשורים האחרונים העיר חיפה, קהילתה ומועצת העיר עומדים בפני מספר אתגרים. ראשית, על אף היותה העיר השלישית בגודלה חיפה מתמודדת עם הגירה שלילית; שנית, אזור התעשייה המזהם בסמוך לה מאיים על בריאות הציבור בחיפה וסביבתה; חיפה היא עיר קולטת עלייה ושיעור גדול מתושביה הם תושבי ברית המועצות לשעבר; חיפה נאבקת על בכירותה כבירת הצפון וזאת לצד כוחות כלכליים משמעותיים אשר נותנים יתרון יחסי לערי המרכז; בדומה לערים אחרות חיפה התמודדה עם משבר הקורונה, לצד משבר האקלים העולמי והמשבר הלאומי-משילותי בשנים 2020-2022; חיפה חווה משבר מקומי-סביבתי הכולל מפגשים תדירים של תושבים עם חזירי הבר בכרמל הפולשים למרחב העירוני.
שירה אבין
ביוגרפיה
אבין גדלה בראשון לציון, בת למשפחת לוינשטיין והיא בוגרת הגימנסיה הריאלית. שירתה בצה"ל כקצינת ח״ן, ת"ש ונפגעים. היא בוגרת לימודי אמנות ועיצוב. בשנת 1987 עברה להתגורר ברמת השרון.
אבין חיה בזוגיות עם גיל ואם לשני בנים.
פעילות ציבורית
בשנת 2003 נבחרה למועצת רמת השרון, ובשנת 2008 נבחרה לקדנציה שנייה ומונתה לסגנית וממלאת מקום ראש העירייה.
בסוף שנת 2013 הכריז ראש העירייה הנבחר, יצחק רוכברגר, על נבצרות, בעקבות העמדתו לדין בעבירות מרמה והפרת אמונים. אבין, שבבחירות לרשויות המקומיות הוצבה במקום השני ברשימתו של רוכברגר, "רמת השרון שלנו", מונתה לממלאת מקום ראש העיר בפועל. במסגרת כהונתה יזמה והובילה תוכנית אב לנגישות (עיר נגישה לכל תושביה), תוכנית אב לשילוט, והקמת מנהלת למרחב הציבורי. בשנת 2014, בעודה מכהנת כממלאת מקום ראש עיריית רמת השרון בפועל, נקלעה לעימות חריף עם קודמה בתפקיד, יצחק רוכברגר. ביוני 2015, לאחר הרשעתו של רוכברגר, הודיעה אבין על הדחתו ממועצת העירייה, אך החלטתה זו בוטלה על ידי בית המשפט.
אבין התמודדה בבחירות לראשות עיריית רמת השרון שנערכו ב-12 בינואר 2016. במהלך הבחירות תמכו בה חברי הכנסת ממפלגת העבודה, יצחק הרצוג ושלי יחימוביץ'. היא לא נבחרה, וסיימה את תפקידה עם מינויו של אבירם גרובר, שניצח בסיבוב השני של הבחירות ונבחר.
במסגרת הארצית שימשה כחברה בדירקטוריון החברה למתנ"סים הארצית. במסגרת פעילותה הקימה את פורום יושבי הראש של החברה למתנ"סים ועמדה בראשו.
ממלכת גליציה ולודומריה
ממלכת גליציה ולודומריה, ידועה גם בתור גליציה האוסטרית, הייתה ממלכה בתוך האימפריה האוסטרית וחלק מאזור ציסלייטניה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, באזור חבל גליציה שבמרכז אירופה.
היסטוריה
הממלכה הוקמה בשנת 1772 כנסיכות כתר של ממלכת הבסבורג והורכבה מאזורים שהועברו לאימפריה האוסטרית בחלוקה הראשונה של פולין. בשנת 1804, לאחר הקמתה של האימפריה האוסטרית, הפכה המדינה לנסיכות כתר של האימפריה. משנת 1867 הממלכה הוגדרה כחלק מאזור ציסלייטניה (החלק שתחת שלטון ישיר אוסטרי) של האימפריה האוסטרו-הונגרית ומעמדה נותר ללא שינוי עד פירוק הממלכה בשנת 1918, לאחר מלחמת העולם הראשונה. לאורך שנות קיומה שמרה הממלכה על אוטונומיה חלקית.
האזור נוצר במקור בשנת 1772 לאחר החלוקות של האיחוד הפולני-ליטאי בידי המעצמות האירופאיות של אותה תקופה. שטחה הגאוגרפי של הממלכה השתנה כל כמה שנים בהתאם לחלוקות של האזור. בשנת 1795 הממלכה ההבסבורגית השתתפה בחלוקה השלישית של פולין, הוסיפה לאזור שטח נוסף ממלכת פולין, וכינתה את השטח גליציה המערבית. לאחר מלחמת הקואליציה החמישית (חלק המלחמות הנפוליאוניות) בשנת 1809, אזור מערב גליציה נכבש על ידי דוכסות ורשה והופרד משאר ממלכת גליציה. שינויים טריטוריאליים נוספים וקטנים יותר התחרשו במספר שנים נוספות (1786, 1803, 1809, 1815, 1846 ו-1849). לאחר שנת 1849 גבולות הממלכה נותרו יציבים עד שנת 1918.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היה אזור גליציה תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה. מאז מלחמת העולם השנייה ועד היום מחולק האזור בין אוקראינה לפולין. באזור נמצאות הערים לבוב, טרנופול ואיוואנו-פרנקיבסק במערב אוקראינה וקרקוב בפולין.
קבוצת העשור של ה-WNBA
קבוצת העשור של ה-WNBA הוא פרויקט שנערך בשנת 2006 בו בחרו את הכדורסלניות הטובות ביותר בעשור הראשון של ליגת ה-WNBA. את 10 הכדורסלניות הטובות ביותר בחרו מתוך רשימה של 30 שחקניות, ואת ההצבעה העניקו אוהדי הליגה, אנשי תקשורת, מאמנים ושחקנים. הרשימה כללה את 10 הכדורסלניות הטובות והמשפיעות ביותר בעשור הראשון של הליגה, עם התייחסות לספורטיביות, שירות לקהילה, מנהיגות ותרומה לכדורסל הנשים.
תשע כדורסלניות מההרכב הראשון זכו במדליה אולימפית אחת לפחות, ושבע כדורסלניות זכו באליפות ה-WNBA. רק כדורסלנית אחת מההרכב הראשון (סינתיה קופר), כבר לא שיחקה כדורסל מקצועני בזמן שהקבוצה נבחרה. שריל סוופס, טינה תומפסון וליסה לסלי, היו שלוש הכדורסלניות היחידות בהרכב הראשון ששיחקו בכל העונות של ה-WNBA.
אל-פתאת
גַ'מַעִיָאת אל-עַרַבִּיַה אל-פָתָאת (בערבית:  جمعية العربية الفتاة, מילולית: החברה הערבית הצעירה) הייתה האגודה הלאומית הפאן-ערבית הראשונה במסגרת התנועה הלאומית הערבית. התנועה נוסדה ב-1911 בפריז, על ידי שבעה סטודנטים מ"סוריה הגדולה", בהם עווני עבד אל-האדי מג'נין, רפיק אל-תמימי משכם, ג'מיל מרדם ושוכרי אל-קוותלי מסוריה, תאופיק א-סווידי מעיראק ועיזאת דראוזה מג'מאעין כאגודת סתרים. התנועה הפכה לגרעין התנועה הלאומית ודגלה במתן עצמאות לארצות הלבנט מהאימפריה העות'מאנית ובאחדות מדינית של כל ארצות ערב.
התנועה יזמה וכינסה את הקונגרס הערבי הלאומי הראשון ביוני 1913 בפריז, אירוע שהיה בד בבד גם החשוב ביותר בפעולתה וגם האירוע שהביא לקרע הגדול ביותר בקרבה. לאחר נעילת הקונגרס הבטיחה הממשלה העות'מאנית להנהיג מספר תיקונים ברוח החלטות הקונגרס (מתן קדימות לשפה הערבית, למשל), כמו כן מינתה מספר אישים ערביים לאומיים למשרות במנגנון ובסנאט. הדבר יצר פילוג עמוק בין הלאומנים הקיצוניים בתנועת אל-פתאת לבין המתונים שהסכימו לויתורים הקלים שהחילה הממשלה העות'מאנית.
בשנת 1914 עברו הפעילים המרכזיים בתנועה לדמשק, שם חברו לעזיז אל-מצרי שייסד קבוצה מחתרתית צבאית-למחצה בשם אל-עַאהְד אל-עַרַבִּי ("הברית הערבית"). בימי מלחמת העולם הראשונה והמרד הערבי שימשו כקצינים בצבאו של האמיר פייסל. כאשר הקים פייסל את ממשלתו קצרת הימים בסוריה יצאה התנועה ממסגרתה המחתרתית והפכה למפלגה פאן-ערבית בשם חִזב אל-אִיסתִקְלאל אל-עַרַבִּי ("מפלגת העצמאות הערבית"), הורתה הרעיונית של מפלגת אל-איסתקלאל הפלסטינית ושל מפלגות פאן-ערביות נוספות במרחב הערבי. בשנת 1919 הציגו אנשי אל-פתאת את העמדה הקיצונית לעצמאות ערבית מלאה בפני ועדת קינג-קריין, בניגוד לדעת פייסל שביקש מנדט בריטי, לדעת ארגונים מוסלמיים שביקשו מנדט של ארצות הברית ולדעת גורמים ערבים נוצרים שביקשו מנדט צרפתי.
פעילות התנועה, מציין יעקב שמעוני, הייתה נחלת חוג מצומצם של משכילים ולא פרצה להשפעה על שדרות רחבות של העם. עם זאת היוותה התנועה בית גידול אידאולוגי וחברתי למנהיגי התנועה הלאומית הערבית שלאחר מלחמת העולם הראשונה. ג'ורג' אנטוניוס החשיב את התנועה בספרו מ-1938 "ההתעוררות הערבית, המניפסט של הלאומיות הערבית" כתנועה האופוזיציונית החשובה ביותר באימפריה העות'מאנית וכגורם מכריע לביזורה.
המכביה האירופית השנייה
היסטוריה
בתחרויות המכביה האירופית השנייה שנערכו באנטוורפן השתתפו כ-900 ספורטאיות וספורטאים מרחבי העולם. התחרויות נערכו במענד ראש עיריית אנטוורפן ונפתחו רשמית על ידי יו"ר מכבי אנטוורפן ד"ר ליליוור. תחרויות האתלטיקה נערכו באצטדיון בירקום לעיני 4000 צופים.
התעמלות
לא ידוע על תוצאות
טניס
נערך טורניר בין מועדון בין בר כוכבא לונדון לבין מועדון ספורט מכבי אנטוורפן. הטורניר כלל יחידים גברים, יחידים נשים, זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים, כל אחד עם ארבעה משתתפים. לונדון ניצחה בטורניר.
נערך משחק ראווה בין דניאל פרן מול שחקן מבלגיה. פרן ניצח בקלות.
כדורגל
בר כוכבא ברלין 6 - 1 בר כוכבא לונדון (מחצית: 2 - 0) מועדון ספורט מכבי אנטוורפן 5 - 0 מכבי פריז (מחצית: 0 - 0) בר כוכבא ברלין 2 - 1 מועדון ספורט מכבי אנטוורפן (מחצית: 0 - 0)
Globally Unique Identifier
במחשבים, Globally Unique Identifier (GUID; בעברית: מזהה ייחודי גלובלי) או Universal Unique Identifier (UUID; בעברית: מזהה ייחודי אוניברסלי), הוא מספר פסאודו אקראי המשמש לזיהוי ייחודי של אובייקט בכל הקשר בו הוא עשוי להופיע. קיימים 2^{122} מזהים כאלה כך שאף על פי שייתכן שמזהה מסוים יוגרל פעמיים הסבירות לכך נמוכה מאוד. הסבירות ששני מזהים זהים שהוגרלו יופיעו באותו הקשר קטנה אף יותר.
המונח UUID נטבע על ידי קבוצת Open Software foundation .. המונח GUID הומצא לראשונה על ידי חברת מיקרוסופט לשימוש בשיטה במערכות חלונות. כיום, משתמשים בשני המונחים כמילים נרדפות אף על פי שהשם GUID נפוץ יותר. האלגוריתמים מוגדרים בתקן ISO/IEC 11578:1996 ובתקן ISO/IEC 9834-8:2005
מבנה
GUID הוא מספר באורך 16 בתים (128 סיביות). נהוג לכתוב את המזהה בבסיס הקסדצימלי מוקף בסוגריים מסולסלים. לדוגמה, המזהה מורכב ממספר הגרסה שלו, מהזמן בו נוצר ומזהה ייחודי כלשהו.
שימושים
כיוון שמספר המזהים האפשריים הוא עצום ניתן לזהות באופן ייחודי אובייקטים דומים אך לא זהים באמצעות GUID. כך למשל, גרסאות שונות של אובייקטי COM יכולות לקבל שם זהה אך יבדלו ביניהן באמצעות ה-GUID שלהן. GUID יכול גם לשמש כמפתח בבסיסי נתונים או בטבלאות גיבוב ללא צורך בפתרון התנגשויות. קבצים של מערכת ההפעלה חלונות (כגון קובצי Word ,Excel וקובצי ASF) מזוהים על ידי GUID.
בטיחות
על אף שהסיכוי להגריל באופן אקראי את אותו מזהה נמוכה מאוד, אין הדבר מגן על המערכת מפני האקר המנסה לנחש את המספר הבא. למעשה, בהינתן סדרה של מספרים ונוסחת החישוב בה משתמשים, קל לנחש מה יהיה המזהה הבא שיתקבל. משום כך, אין להשתמש ב-GUID בישומים קריפטוגרפיים.
אבראהים חג'אזי
אבראהים חג'אזי (בערבית: ابراهيم حجازي; נולד ב-27 ביולי 1977) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי פעיל מפלגת רע"ם ששימש כחבר הכנסת מטעמה בסיעת הרשימה המשותפת במשך כחודש בשנת 2017. הוא חבר בפלג הדרומי של התנועה האסלאמית.
התנזלות קרקע
התנזלות קרקע היא תופעה גאולוגית בה קרקע לא מלוכדת הרוויה במים מתנהגת כנוזל צמיג בשל עומס יתר או תנודות עזות, והיא הסיבה העיקרית לנזקים כבדים הנגרמים למבנים בעת רעידת אדמה. התהליך מתרחש כאשר לתוך החלל שבין הגרגרים מחלחלים מים, המפרידים בין הגרגרים וגורמים להחלשת אחיזתם זה בזה, מה שגורם לקרקע להתנהג כנוזל. תופעה זו החלה להיחקר בשנת 1964 לאחר רעידות אדמה עזות במחוז ניאיגטה ביפן ורעידת האדמה של יום שישי הטוב באלסקה, בהן נצפו נזקי התנזלות כנטיית בניינים ושקיעתם, וכן ציפה של צנרת ביוב ומתקנים תת-קרקעיים. עם זאת, אירועים דומים תוארו עוד קודם לכן.
במהלך ההתנזלות מתרחשות בקרקע תופעות, שחלקן נראות על-פני השטח. אחת התופעות המסוכנות ביותר היא גלישה של שכבת קרקע עליונה מעל שכבה שהתנזלה, העשויה להתרחש גם במדרונות מתונים ביותר. גלישה כזו עשויה להתרחש אף במישור שאינו משופע, ואז תתרחש במרחקים קצרים ובתנודות דו-כיווניות ומחזוריות, כאשר משך התנודות משפיע על יכולתם של הקרקע והמבנים שעליה לשוב ולהתייצב. תנודות מסוג זה סודקות את הקרקע ויוצרות בה שברים. התנזלות של שכבת קרקע גורמת לדחיסת הגרגרים, לשקיעתה של השכבה ולפליטה של חול ומים מתוכה, ואף ליצירת "מזרקות" בוץ לאורך סדקים הבונות מבנים חוליים חרוטיים המכונים "הרי געש של חול".
נתוני הקרקע
הגרגרים המרכיבים את הקרקע הם שברי סלעים שנוצרו כתוצאה מבליה, ומרקמם מאפשר אחיזה זה בזה. סוג הגרגרים וגודלם משפיע על רמת האחיזה: קרקע חולית מכילה חלקיקים גסים – מ-50 מיקרומטר עד 2 מילימטר, קרקע טין מכילה חלקיקים בינוניים – 2-50 מיקרומטר, וקרקע חרסיתית מכילה חלקיקים קטנים – פחות מ-2 מיקרומטר. התמיינות הגרגרים משפיעה על הרווח הבין-גרגרי: התמיינות טובה בה גודל הגרגרים אחיד או קרוב תיצור רווח בין-גרגרי גדול יותר מאשר קרקע שאינה ממויינת, בה גרגרים קטנים ממלאים את החלל ומקטינים אותו. הצפיפות בין גרגרי הקרקע משפיעה גם היא: ככל שהגרגרים צפופים יותר, כך יקטן הסיכוי להתנזלות. הבדל נוסף נעוץ בסוג הגרגרים: קרקע חולית וקרקע טין מורכבות מגרגרי קוורץ. המים יחלחלו אל החלל הבין-גרגרי, ידחקו את האוויר הכלוא בו וימלאו אותו. לעומת זאת, קרקע חרסיתית סופחת חלק מן המים, מלכדת את הגרגרים ונאטמת, ומהווה מחסום לחלחול מים נוספים. אולם, אם קיימת שכבה חרסיתית אטומה למים מעל שכבת החול, יש בכך תרומה לתהליך ההתנזלות מאחר שהשכבה האטומה מונעת בריחה של המים מתוך החלל הבין-גרגרי ומגבירה את ההתנזלות. גם גיל הקרקע משפיע על יכולת ההתנזלות: ככל שהקרקע ותיקה יותר היא דחוסה יותר, אחיזת הגרגרים בה טובה יותר והחלל הבין-גרגרי קטן יותר.
התנזלות בעת רעידת אדמה
התנזלות כתוצאה מרעידות אדמה היא אחד מגורמי הסיכון הבולטים ביותר באזורים עירוניים. התנודות מגבירות את לחץ המים בחלל בין הגרגרים ומחלישות את עמידותה של הקרקע מפני מאמצי גזירה. שרידי התנזלות מתקופות גאולוגיות קדומות עשויים לשפוך אור על מהלכן של רעידות אדמה פרהיסטוריות. כמו כן נערך ניתוח של טקסטים מקראיים ואחרים לניתוח תופעות המתוארות בסיפורים מיתיים עתיקים כמו המבול של נח וגילגמש, והשוואתם לאירועים עכשוויים כמו רעידות האדמה בהעתק ניו מדריד.
חול טובעני
חול טובעני נוצר כאשר מים מרווים קרקע לא מלוכדת בצפיפות נמוכה שחלות בה תנודות. כאשר למים אין מקום להתנקז אליו, נוצר חול טובעני שאינו יכול לשאת משקל מעליו. תופעה זו עשויה להיווצר על ידי רעידת אדמה או בעקבות עליית מים ממאגר תת-קרקעי הגורמת לציפה של גרגרי החול. ניתן למצוא חולות טובעניים בחופי נהרות וימים, ועומקם לרוב אינו עולה על מטר אחד.
חרסית רוויה
חרסית רוויה היא סוג רגיש במיוחד של חרסית הנוטה לעבור ממצב מוצק לנוזלי כאשר היא מופרעת, וכאשר אינה מופרעת היא נראית כג'ל. כאשר גוש של חרסית עובר זעזוע, הוא הופך לחומר מבעבע. הסיבה לכך היא, שעל אף היותה מוצקה היא מכילה כמות רבה מאוד של מים – כ-80%. לאחר רגיעה החרסית שבה למצב מוצק על אף תכולת המים שבה, מאחר שמתח הפנים של המים יוצר אחיזה טובה של הגרגרים הרטובים. חרסית רוויה נמצאת בצפון כדור הארץ: ברוסיה, קנדה, אלסקה, נורווגיה, שוודיה ופינלנד – אזורים שהיו מכוסים בקרחונים בתקופת הפליסטוקן בעת השקעתה. חרסית רוויה היא הסיבה העיקרית למפולות קשות באזורים אלה, ובקנדה לבדה נקשרה ליותר מ-250 מפולות, חלק מהן קדומות וכפי הנראה נגרמו בשל רעידות אדמה.
זרמי עכירות
זרמי עכירות הם משקעים רוויים הנעים על פני מדרון היבשה באוקיינוס כזרם של בוץ. הזרמים נוצרים ממשקעים בלתי יציבים ובלתי מגובשים, ובהיותם מוסעים בזרמי העכירות הם מוגנים למדי מבליה כימית ומשחיקה. בעת רעידת אדמה הם גולשים בבת-אחת מכוח הכבידה, חורצים תעלות וקניונים בקרקעית האוקיינוס ומורבדים בסופו של דבר על מדף היבשת כמניפות סחף תת-ימיות או שוקעים למישורי המצולות. המשקעים שהם יוצרים נקראים "טורי עכירות" או "טורים טורבידיטים" (turbidite sequences). מפולת של זרמי עכירות התרחשה בשנת 1929 בעת רעידת אדמה במדף היבשתי של ניופאונדלנד. גלישת הקרקע הייתה מהירה – כ-100 קמ"ש, והקרקע נסחפה למרחק של כ-600 ק"מ, כשהיא קורעת בדרכה את כבל הטלפון הטרנס-אטלנטי ב-28 מקומות.
נזקי התנזלות
התנזלות קרקע עלולה לגרום נזק רב למבנים. הקרקע הרוויה אינה תומכת עוד במבנים מאחר שאיבדה את כושרה לשאת עומס. המבנים המוצבים עליה עשויים לנטות על צדם או לשקוע. כמו כן, מתקנים תת-קרקעיים, כמו למשל צינורות שמשקלם הסגולי נמוך, עשויים להתנתק מהמבנים ולצוף אל פני השטח. בחופים עשוי להיווצר נזק כבד למבנים בנמלים, וגשרים המתוחים על-פני נהרות עשויים להתמוטט. התנזלות קרקע הייתה הסיבה העיקרית לנזקים ברעידת האדמה של לומה פרייטה בקליפורניה בשנת 1989.
אירועי התנזלות בישראל ושכנותיה
מספר אירועי התנזלות שהתרחשו בישראל ובסביבתה תועדו או התגלו בבדיקות מאוחרות. בעת רעידת האדמה שפקדה את סוריה בשנת 749 פרצה קרקע חולית מסדק ארוך בקרקע. בשנת 1068 התרחשה רעידת אדמה בעקבה, שבעקבותיה חלה התנזלות שפגעה במבנים. גם ברעידת אדמה בעוצמה של 6.2 בסולם ריכטר שאירעה בצפון ים המלח בשנת 1927 פרצו זרמי חול, וצילום של זרם מתוך סדק באזור יריחו מוצג במלון אמריקן קולוני בירושלים. התנזלויות נוספות התרחשו ברעידת אדמה בעוצמה 5.9 בקהיר בשנת 1992, בנואיבה בשנת 1995 ובצפון ים המלח בשנת 2004. אירועי התנזלות קדומים יותר ניכרים במעוותים הניכרים בתצורת הלשון ובתצורת צאלים.
התנזלות קרקע, שנבעה לא מרעידת אדמה אלא כתוצאה מחפירה בבסיס המדרון, אירעה ב-1972, עם חפירת תוואי לכביש מכורסי שבמזרח הכנרת אל בני יהודה שבדרום הגולן. במעלה המדרון מצויים כמה מעיינות קטנים, שככל הנראה גרמו לרוויית הקרקע. בעקבות החפירה החלה גלישת קרקע בקצב של כ-5-6 מטרים ליום, שקברה אחד מהטרקטורים. הכביש במקום זה מפותל, מאחר שנסלל על שפך החפירה שנגרף אל המורד.
ראו גם
התנזלות חומר גרגירי בהובלה בים
ועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית
ועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית (באנגלית: United States Senate Committee on the Judiciary) היא ועדה קבועה של הסנאט של ארצות הברית. הוועדה מונה עשרים ושניים סנאטורים שתפקידם לפקח על מחלקת המשפטים של ארצות הברית, לבחון מועמדים לתפקידים בממשלה הפדרלית של ארצות הברית ולסקור את חקיקות הקונגרס של ארצות הברית.
הוועדה נוסדה ב-10 בדצמבר 1816 כאחת הוועדות הקבועות המקורית בסנאט של ארצות הברית. ועדת המשפט היא אחת הוועדות הוותיקות והמשפיעות ביותר בקונגרס. הסמכויות השיפוטיות הרחבות שהוענקו לה, הבטיחו את תפקודה כפורום העיקרי לדיון ציבורי בנושאים משפטיים וחברתיים. הוועדה אחראית גם לפיקוח על הפעילויות המרכזיות של הרשות המבצעת, והיא אחראית לשלבים הראשונים של תהליך אישור כל המועמדויות המשפטיות למערכת המשפט בארצות הברית.
הפיקוח של ועדת המשפט על מחלקת המשפטים כולל את כל הסוכנויות תחת סמכות השיפוט של מחלקת המשפטים, כגון לשכת החקירות הפדרלית (FBI). כמו כן, הוועדה מוסיפה לפקח על המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית. הוועדה בוחנת מועמדים של נשיא ארצות הברית למשרות ותפקידים במחלקת המשפטים ובמשרד הלאומי למדיניות המלחמה בסמים (Office of National Drug Control Policy) וכן לתפקידים מסוימים במחלקת המסחר של ארצות הברית ובמחלקה לביטחון המולדת. היא גם אחראית על עריכת שימועים ובחינות מועמדים של הנשיא לבית המשפט העליון של ארצות הברית, לבתי המשפט לערעורים של ארצות הברית, לבתי המשפט המחוזיים בארצות הברית ולבית המשפט של ארצות הברית לסחר בינלאומי. הכללים הקבועים של הסנאט מעניקים סמכות שיפוט לוועדת המשפט בתחומים מסוימים, כגון בחינת הצעות תיקונים לחוקת ארצות הברית וחקיקות הקשורות לחוק הפלילי הפדרלי, לענייני זכויות האדם, הגירה, קניין רוחני, דיני הגבלים עסקיים ופרטיות באינטרנט.
בהווה, בימי הקונגרס ה-118 של ארצות הברית, עומד בראשות הוועדה הסנאטור הדמוקרטי דיק דרבין מאילינוי.
בבילון 5
בבילון 5 (באנגלית: Babylon 5) היא סדרת מדע בדיוני אמריקנית מסוגת אופרת חלל, שנוצרה בידי הכותב והמפיק ג'יי מייקל סטרזינסקי. הסדרה עלתה לשידור ב-26 בינואר 1994 ונמשכה למשך חמש עונות בנות 22 פרקים כל אחת. הסדרה עוקבת אחר הסגל הצבאי האנושי ומספר דיפלומטים חייזרים בתחנת החלל "בבילון 5", שנבנתה לאחר סיומן של מלחמות בין הגזעים ונועדה לשמש כקרקע נייטרלית ליחסי מסחר ודיפלומטיה גלקטיים. צוות התחנה מתערב בעימותים מתמשכים בין גזעים שונים ועתיקים וכן באינטריגות פוליטיות ובהתקוממויות. בסדרה מודגשות במיוחד דמויות בני האדם, שהופכות למרכזיות ומשפיעות בתנועת מחתרת כנגד נפילת הארץ לטוטליטריזם. פרקים רבים מתמקדים בהשפעות האירועים הגדולים על הדמויות עצמן, כאשר תמות הנחקרות בסדרה נוגעות להתקדמות אישית, אובדן, דיכוי, שחיתות וגאולה.
סדרת "בבילון 5" הייתה ייחודית לתקופה בה שודרה כיוון שהיא נחשבה ל"נובלה טלוויזיונית" הכוללת קשת סיפור מתוכננת מראש על פני חמש שנים. בעוד סדרות טלוויזיה ששודרו בזמנו נטו לשמור על הסטטוס קוו שתוחם עימותים מסוימים לפרקים בודדים, "בבילון 5" כללה קשתות סיפור שנמשכו למשך מספר פרקים ואפילו עונות, ואשר השפיעו באופן קבוע על היקום בו מתרחשת הסדרה. בנוסף, הסדרה הובילה לזיכיון שלם הכולל בין היתר מספר נובלות ספרותיות, חוברות קומיקס וסיפורים קצרים הקשורים לסדרה שהשפיעו במידה קאנונית על העלילה המרכזית. הסדרה הייתה מועמדת לפרסים רבים, מתוכם זכתה בשני פרסי הוגו עבור העיבוד הדרמטי הטוב ביותר מתוך שלוש מועמדויות, פרס סאטורן בקטגוריית הסדרה הטובה ביותר מתוך חמש מועמדויות ופרס אמי בקטגוריות האיפור והאפקטים המיוחדים מתוך שמונה מועמדויות.
רקע ומקום ההתרחשות
קשת הסיפור של הסדרה "בבילון 5" מתרחשת בין השנים 2257 ל-2262. הסדרה מתארת עתיד שבו מתקיימת בכדור הארץ ממשלה מאוחדת והיא מקבלת את הטכנולוגיה של מסע בין-כוכבי באמצעות "שערי קפיצה" - טכנולוגיה בדמוי חור תולעת המאפשרת מסע בממד החלופי שנקרא "על-חלל". המושבות שבתוך מערכת השמש ומחוצה לה מרכיבות את "הברית הארצית", והן הצליחו לתקשר עם גזעים אחרים בעלי יכולת שיגור לחלל. כעשר שנים לפני קורות הסדרה, בני האדם וכדור הארץ שרדו בקושי השמדה המונית בידי גזע המינברים העוצמתי, אשר ביקש לנקום בהם לאחר שספינת הארץ הרגה בשוגג את מנהיגם הרוחני במהלך מפגש ראשון ביניהם. אולם, רגע לפני הניצחון הם נכנעו במפתיע והמסתורין אודות כניעתם הפתאומית נותר בגדר תעלומה במשך העונות הראשונות של הסדרה. מאז, כדור הארץ ביסס קשרי מסחר ושלום עימם והברית הארצית הפכה לכוח מכובד ברחבי הגלקסיה.