cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מסוק משולב
היסטוריה
במהלך שנות ה-60 בארצות הברית היה עניין רב בהגדלת מעטפת הטיסה של המסוקים, הן במהירות והן בטווח, ולכן הופיעו כמה תוכניות פיתוח למסוקים משולבים. בין המסוקים הנסיוניים שפותחו באותו זמן היו בל 533, בואינג 347, לוקהיד AH-56 צ'ייני ו- לוקהיד XH-51. למרות העניין הרב היו חסרונות בולטים במסוקים משולבים: בכלי הטיס הותקנו כנפיים גדולות, והן היו מכשול לזרימת האוויר האנכית מהרוטור; המדחפים דרשו הקצאת כוח מהמנועים, והם לא סייעו בהנעת המסוק במהירויות נמוכות, ולכן היו "משקל מת" במהירויות כאלה. כל אלה פגעו בתכונות הריחוף ולא היו כדאיים. עם זאת במסוקי משרד התכנון מיל: מיל מי-6 ומיל מי-24, שולבו כנפיים כדי לשפר את ביצועי השיוט. עם זאת הכנפיים היו קטנות יחסית, והמסוקים האלה אינם מוגדרים כמסוקים משולבים. העניין במסוקים משולבים לא שכך והמשיכו תוכניות פיתוח למסוקים כאלה.
לקראת שנות ה-2000 מסוקים התקרבו לסף הביצועים האפשריים, והצטמצמו הפשרות שדרשה כנף משולבת. תוכניות פיתוח שונות הבטיחו שיפורים ברורים בביצועי המסוקים. המסוק הראשון לטוס בעשור הראשון באלף השני היה הפיאסקי X-49.
סיקורסקי X-2 המריא לראשונה ב-2008 והיה מסוק קואקסיאלי בעל מדחף אחורי שהגיע למהירות של 260 קשר (480 קמ"ש) -שיא מהירות למסוקים.
תוכנית עכשווית של צבא ארצות הברית שנקראת עילוי אנכי עתידי דורשת ייצור מסוקים בעלי ביצועים מתקדמים. אחד המשתתפים בתוכנית הזאת הוא ה-סיקורסקי–בואינג SB-1 Defiant.
מאפיינים
במהלך שיוט להבי המסוק מייצרים דחף ועילוי, אך כשהמהירות עולה הלהב הנסוג (הלהב הנע עם כיוון זרימת האוויר במהלך סיבובו) מקטין את העילוי, עד שהלהב הנסוג מזדקר. מהירות שבה הלהב הנסוג מזדקר, תלויה בעומס הדיסקה (הדומה בערך לעומס כנף) המושפע כאמור מהדחף ומהעילוי הנדרש מהדיסקה, ויוצר מגבלה למהירות המרבית ולמהירויות השיוט של כלי הטיס.
שתי השיטות לשיפור נתון הזדקרות להב נסוג הן הגברת עילוי על ידי הוספת כנפיים או הגברת דחף על ידי מדחף או דחף סילון. אפשר לשלב את שני הפתרונות (הגברת דחף ועילוי) יחד, עם זאת לכל פתרון יש יתרונות וחסרונות אופייניים. הוספת כנפיים תקטין את העילוי הדרוש בשיוט, אך יש להן כמה חסרונות ניכרים: הכנפיים מוסיפות למשקל הריק של המסוק; הן אינן שימושיות במהירות איטית, ומגדילות את שטח הפנים של המסוק החשוף לזרימת האוויר מהרוטור, וכך מקטינות את יעילות הרוטור ומשפיעות על ביצועי הריחוף. הוספת דחף תאפשר שימוש ברוטור ליצירת עילוי בלבד, אך בדומה לכנפיים, הוא אינו שימושי במהלך ריחוף ומוסיף למשקל הריק של הכלי. כיוון שלרוב הוספת דחף מבוצעת על ידי מדחף, הוא צריך להיות מותקן מחוץ לזרימת האוויר של הרוטור, לרוב בזנב. לשם כך נדרש מבנה זנב ארוך הכולל משטחי ייצוב, ואלה מוסיפים משקל נוסף ומשנים את מיקום מרכז המסה של המסוק. כל זה משפיע לרעה על ביצועי הריחוף.
כאמור, הפשרות האלה לא היו כדאיות עד לאחרונה, אולם התקדמות הטכנולוגיה משנה את התמונה. הפתרון המועדף למסוקים משולבים הוא שילוב מדחף ורוטור קואקסיאלי. הרוטור הקואקסיאלי מצטיין בעומס דיסקה נמוך ובסימטריה של העילוי במהירות גבוהה יחסית למסוקים טהורים.
רבי יהודה בן בבא
רבי יהודה בן בבא היה תנא בדור השלישי (תחילת המאה ה-2 לספירה). אחד מעשרת הרוגי מלכות.
ביוגרפיה
רבי יהודה בן בבא חי בתקופת מרד בר כוכבא, והיה חברו הטוב של רבי עקיבא. כשרבי עקיבא הוצא להורג על ידי הרומאים – אסר על שימוש בבשמים, לאות אבל.
הוא מוגדר בתלמוד כחסיד, בתלמוד מובאות מספר מעשיות המתחילות במילים "מעשה בחסיד אחד" ובמקום אחר מובא כי הכוונה היא תמיד לאחד מהשניים, או לרבי יהודה בן בבא או רבי יהודה ברבי אילעאי. בתלמוד מובא כי רצו לומר עליו "הי חסיד הי עניו" בהלווייתו, אלא שלא היו יכולים לומר זאת מפני הכלל ש"אין מספידין על הרוגי מלכות".
בגמרא מסופר עליו שכל מעשיו היו לשם שמים, חוץ מפעם אחת שחלה בגרונו, והרופא אמר לו שיתרפא רק אם ישתה חלב רותח. רבי יהודה קנה עז, שהיא בהמה דקה שאסור לגדלה בארץ ישראל, וינק ממנה חלב רותח לרפואתו. מעשה זה היה ה"עבירה" היחידה שהוא עשה בכל ימי חייו (אף שעל פי ההלכה אין זו עבירה שכן פיקוח נפש דוחה את איסור בהמה דקה), ולכן הוא נתפס על ידי הרומאים ונהרג.
אחד מעשרת הרוגי מלכות
בסוף תקופת התנאים כששלטון הארץ היה ביד הרומאים הכירו הרומאים בחשיבות סמיכת זקנים (המאפשרת למנות אדם לדיין) להמשכיות ההנהגה הרוחנית של עם ישראל, ואסרו אותה. רבי יהודה בן בבא, שהכיר בחשיבות זו, סמך חמישה רבנים בגליל, בניגוד לגזרת המלכות שגזר הקיסר אדריאנוס. רבי יהודה בן בבא סמך את הרבנים בעמק שבין אושא לשפרעם. הוא בחר מקום זה משום שלא היה בתחום שיפוטו של אף יישוב, כך שלא היה חשש שהרומאים יקיימו את הגזירה במלואה ויחריבו את היישוב שבתחומו התקיימה סמיכה. במקום הוסמכו חמישה זקנים: רבי מאיר, ורבי יהודה, ורבי יוסי, ורבי שמעון, ורבי אלעזר בן שמוע ורב אויא מוסיף: אף רבי נחמיה (בבלי, עבודה זרה-ח'). הוא נתפס על ידי הרומאים וכך מסופר בתלמוד:.
ב מסופר, שרבי יהודה בן בבא הוצא להורג בערב שבת לאחר שעה תשיעית. הוא ביקש מהרומאים שיתנו לו לקיים, והם הסכימו להשהות את מיתתו עד לאחר קיום מצוות השבת. רבי יהודה התחיל לומר קידוש בנעימות ובקול רם, וכשהגיע למילים "אשר ברא אלקים לעשות" הרומאים לא נתנו לו לסיים את הקידוש, אלא מיד הרגוהו ומת במילה "אלקים":.
חבריו
על חבריו נמנה שמעון התימני, אודות כך מסופר:.
תורתו
במשניות מובאות עדויות שמסר, הלכות שהיו מקובלות בידו מרבותיו. הוא גזר גזירות הלכתיות על בני דורו. פסקיו מופיעים פעמים בודדות בתלמוד, שנים מהם במסכת עירובין. אחד אודות דין פסי ביראות, בהם הוא קובע כי (=היתר פסי ביראות, שכשר על אף שהוא פרוץ מרובה על העומד, נאמר רק בבאר מים חיים השייך לרבים), והשני הוא אודות קרפף יותר מבית סאתיים שלא הוקף לדירה, בו הוא קובע את המידה המקסימלית בה מותר לטלטל בקרפף שלא הוקף לדירה - שבעים אמה ושיריים (=ומעט) על שבעים אמה ושיריים, וכן קובע שבקרפף צריך להיות "שומירה" (ביתן שמירה) או בית דירה, כדי שתחשב לכל הפחות במידה מסוימת כרשות היחיד שמותר לטלטל בה.
הוא נחלק עם רבי עקיבא בדין פירוט החטא, לאדם החוזר בתשובה על חטאיו:.
קברו
לפי מסורות שונות מימי הביניים ציון קברו נמצא בשפרעם, והמחלף הסמוך, מחלף סומך, קרוי לציון הסמיכה שערך באזור. על מציאת הקבר המיוחס לבן בבא הכריז הרב ברוך אבוחצירא, בעת ביקור שערך בשנת 1987 בעיר קריית אתא, הגובלת באתר ממערב. מאז הפך לאתר עלייה לרגל.
מרגרט הולצר
מרגרט ג'וזפין הולצר (באנגלית: Margaret Josephine Hoelzer; נולדה ב-30 במרץ 1983) היא שחיינית עבר אמריקאית. היא סגנית אלופה אולימפית (בייג'ינג 2008), אלופת עולם (מלבורן 2007), פעמיים ברציפות אלופת עולם לבריכת 25 מטר (אינדיאנפוליס 2004 ושנגחאי 2006) ואלופת הפאן פסיפיק (יוקוהמה 2002).
ביוגרפיה
הולצר נולדה בהאנטסוויל, אלבמה. היא למדה באוניברסיטת אובורן באלבמה והתאמנה בהדרכתו של דייוויד מארש.
2002
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה ביוקוהמה, יפן בשנת 2002 זכתה הולצר במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:11.00 דקות.
סגנית אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 זכתה הולצר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי לאחר ששחתה בשלב המוקדמות ומדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:09.24 דקות, אחרי קאטי סקסטון מבריטניה (2:08.74 דקות) ולפני סטניסלאבה קומארובה מרוסיה (2:10.17 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 23 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 29.73 שניות.
2004
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה הולצר במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב תוצאה של 2:10.70 דקות.
אלופת עולם (בריכת 25 מטר)
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה באוקטובר אותה שנה, זכתה הולצר במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:05.84 דקות.
סגנית אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005 זכתה הולצר במדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:09.94 דקות, אחרי חברתה לנבחרת השחייה באוניברסיטת אובורן קירסטי קובנטרי מזימבבואה (2:08.52 דקות) ולפני רייקו נאקאמורה מיפן (2:10.41 דקות).
אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 זכתה הולצר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר גב בשיא אליפות ובשיא לאומי חדש של 2:07.16 דקות, לפני קירסטי קובנטרי (2:07.54 דקות) ורייקו נאקאמורה (2:08.54 דקות) ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי לאחר ששחתה בשלב המוקדמות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 11 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 28.94 שניות.
שיאנית עולם וסגנית אלופה אולימפית
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת בייג'ינג שנערכו באומהה נברסקה ב-5 ביולי 2008 קבעה הולצר במשחה ל-200 מטר גב שיא עולם חדש של 2:06.09 דקות, שיפור לשיא העולם בן החמישה חודשים של קירסטי קובנטרי (2:06.39 דקות). במשחקים עצמם היא זכתה ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:06.23 דקות, אחרי קירסטי קובנטרי ששיפרה את שיאה העולמי והעמידה אותו על 2:05.24 דקות, ולפני רייקו נאקאמורה שקבעה שיא אסיה חדש של (2:07.13 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, לאחר שהשתתפה בשלב המוקדמות. היא שחתה את סגנון הגב בתוצאה של 59.29 שניות. מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב 59.34 שניות, אחרי בת ארצה נטלי קוגלין (58.96 שניות) וקירסטי קובנטרי (59.19 שניות).
משפחתה
סבא שלה, הלמוט הולצר, היה מדען גרמני בצוות שפיתח את טיל ה-V-2, במהלך מבצע פייפרקליפ. הוא ידוע במיוחד בשל תכנון ובנייה של סימולטור אלקטרוני למערכת הבקרה של טיל ה-V-2.
חייה האישיים
הולצר פרסמה שהיא עברה התעללות מינית בילדותה והסיבה שהיא שיתפה את הציבור במקרה האישי שלה, על מנת לנסות ולמנוע תקריות דומות של התעללות מינית בעתיד. היא עובדת כדוברת של המרכז להגנת הילד בארצות הברית, וזכתה בפרס "הקול של האומץ" מטעם עמותת "מחושך לאור".
חדקן
חִדְקָן (שם מדעי: Acipenser) הוא סוג של דג ממשפחת החדקניים. בעל 18 מינים, שרובם נמצאים במצב שימור מאוים (Threatened). החדקן הוא הסוג בעל מספר המינים הרב ביותר בסדרת החדקנאים.
במטבח העולמי
יצרנים שונים מפיקים קוויאר שחור ממינים שונים של החדקן. נהוג להבחין בינו לבין קוויאר אדום, המופק מביצי אלתית.
מכיוון שלדג החדקן אין סימני כשרות, הדג ואף ביציו אינם כשרים על פי היהדות.
ספר מצוות גדול
הספר מחולק לשני חלקים: מצוות עשה ומצוות לא תעשה. הרמב"ם היווה מקור מרכזי עבור רבי משה בכותבו את ספרו. דברי הרמב"ם מצוטטים כמעט בכל עמוד מעמודי הספר אם כי לאו דווקא באזכור שמו של הרמב"ם לצדם, ורבי משה הוסיף לכל הלכה את מקורם בדברי חז"ל. שני ספרים נוספים המהווים מקור עיקרי לסמ"ג הם ספר יראים וספר התרומה. כמו כן מוזכרים בספר דברי חז"ל ודברי ראשונים נוספים מצרפת ואשכנז.
הטור מביא את דבריו לעיתים, והבית יוסף מביא את דבריו רבות, ואף לעיתים פוסק כמותו בשולחן ערוך.
מטרת החיבור
רבי משה כותב בהקדמה לחיבורו שבעקבות דרשות על קיום מצוות שמסר בציבור הרבה אנשים ביקשו ממנו לכתוב יסודות לתרי"ג מצוות. לאחר שסירב מספר פעמים ראה מראה בחלום, וכך הוא מתאר:
רבי משה מוסיף עוד בהקדמה שהוא כתב את הספר כדי לתת כלי עזר לרוצים לקיים את מצות תלמוד תורה בשלמות.
פירושים על הספר
פירושים רבים נכתבו על ספר זה, ביניהם הערות של רבי אייזיק שטיין, ופירושיהם של הרב אליהו מזרחי ומהרש"ל, וכן הספר "ברית משה" שנכתב על יד רבי משה חיים בן רבי אברהם אהרן.
הספר המפורסם ביותר שנכתב על "ספר מצוות גדול" הוא ספר מצוות קטן שנכתב על ידי רבי יצחק מקורביל כקיצור של הספר, עם הגהות של רבנו פרץ שנדפסו איתו ואף התערבבו במקרים רבים עם גוף דבריו, וכן עם הגהות נרחבות מאת רבי משה מציריך המכונות הסמ"ק מצוריך.
קיצור ספר מצוות גדול מאת רבי אפרים בן אברהם, נדפס על ידי יהושע הורביץ בקובץ על יד תשס"ד, וכספר נפרד בהוצאת מאגנס, וכן קיצור סמ"ג אשר יצא לאור על ידי סבסטיאן מינסטר יש אומרים שהוא גם מחברו ויש אומרים שהוא רק המוציא לאור, ומחבר אלמוני או רבי אברהם סבע.
דצ'באל (פסל)
הפסל של דצ'באל (ברומנית: Statuia lui Decebal) הוא פסל בגובה 40 מטר הניצב על הגדה הסלעית של הדנובה, לא רחוק מהעיר אורשובה, באזור שערי הברזל.
את רעיון הפסל הגה איש העסקים, איש התקשורת והסופר הלאומן הרומני-איטלקי יוסיף קונסטנטין דרגן (Iosif Constantin Drăgan), אך נדרשו עשר שנים (1994–2004) ויותר ממיליון דולרים עד ש-12 פסלים סיימו את הכנתו. מולו, על הגדה הסרבית, נמצא לוח זיכרון עתיק המזכיר את ניצחונות האימפריה הרומית על מלך דאקיה, דצ'באל (הנוסח הרומני לשמו של מי שקרוי ברשומות הרומאים "דקבלוס"), בשנת 105.
על הפסל, מתחת לראש, נכתב בלטינית "DECEBALUS REX - DRAGAN FECIT" (המלך דקבלוס – נוצר על ידי דרגן), זאת על אף שהפסל נוצר בשנים האחרונות על ידי איש עסקים ואינו מהווה יצירה מתקופת האימפריה הרומית.
חוק השימוש בתאריך העברי
חוק השימוש בתאריך העברי, תשנ"ח-1998 מחייב את מוסדות המדינה לציין את התאריך העברי בכל מכתב רשמי ובכל הודעה רשמית היוצאים מטעמם.
היסטוריה חקיקתית
כבר בראשית ימי המדינה ניתנה הנחיה ממשלתית שהתאריך העברי יצוין על ידי משרדי הממשלה בכל מכתב רשמי.
חוק השימוש בתאריך העברי נחקק ביוזמת חבר הכנסת אבנר חי שאקי, אושר בכנסת ב-28 ביולי 1998 ונכנס לתוקף ב-4 בפברואר 1999. דברי ההסבר להצעת החוק מנמקים את הצורך בו:
תמצית החוק
החוק מגדיר רשות ציבורית – "המדינה ומוסדותיה, רשות מקומית, מוסד חינוך רשמי כמשמעותו בחוק לימוד חובה, התש״ט–1949, מוסד מוכר להשכלה גבוהה, תאגיד שהוקם בחוק וחברה ממשלתית". כל אלה מחויבים לציין את התאריך העברי בכל מכתב רשמי ובכל הודעה רשמית היוצאים מטעמם. לנוחות הציבור הבקי יותר בלוח הלועזי קובע החוק כי התאריך הלועזי יצוין נוסף על התאריך העברי. החוק קובע שהוראותיו לא יחולו על רשות מקומית שמרבית תושביה אינם יהודים, ועל מוסד חינוך רשמי ומוסד מוכר להשכלה גבוהה ששפת ההוראה בהם אינה עברית.
מימוש החוק
חוק זה נדון בפסקי דין מעטים מאוד.
בשנת 2009 פסק בג"ץ בעתירה נגד שינוי רישום דתה של העותרת, במשרד הפנים, מיהודיה לחסרת דת ומחיקת תאריך הלידה העברי מתעודת הזהות שלה וכן כנגד הדרישה מבנה של העותרת ואשתו, לעזוב לאלתר את הארץ. בג"ץ קיבל את העתירה.
בשנת 2016 נדחה ערעורו של נהג חדש שביקש להסתמך על חוק השימוש בתאריך העברי. הנהג קיבל רישיון נהיגה ב-21 באוקטובר 2013 - י"ז בחשוון תשע"ד. ב-17 באפריל 2014 - י"ז בניסן תשע"ה נתפס הנהג נוהג ללא מלווה, ועל כך הורשע בכך שנהג ללא מלווה אף על פי שטרם חלפו שישה חודשים מיום קבלת רישיון הנהיגה. להגנתו טען הנהג שלפי הלוח העברי חלפו שישה חודשים, ובהתאם לחוק השימוש בתאריך העברי יש לזכותו. ערעורו נדחה בהתאם להוראות, הקובעות כי "שנה" ו"חודש" - לפי הלוח הגריגוריאני, ואם צוינה תחילת תקופתם או סופה לפי הלוח העברי בלבד – לפי הלוח העברי.
בפסק דין אחר בענייני תחבורה ציין השופט: "בשולי הדברים, ומבלי שתהיה לדבר השפעה, אומר, שטען המערער טענה שובת לב בעניין היעדר התאריך העברי מדו"ח התנועה שקיבל המערער ומדו"חות שהמשטרה נותנת בכלל. אחרי הכל בשנת 1998 חוקקה הכנסת "חוק השימוש בתאריך העברי, התשנ"ח–1998" על-פיו מחויבת רשות ציבורית, דהיינו, המדינה ומוסדותיה גם כן, לציון תאריך עברי בכל מכתב. אין מדובר בנימוק לקבלת הערעור, אך הנני סבור שכדאי לתת את הדעת לעניין זה."
בעקבות פנייה של הפורום המשפטי למען ארץ ישראל הורה נשיא בית המשפט העליון, אשר גרוניס, שמערכת המשפט בישראל תציית לחוק זה, ותציין את התאריך העברי בהזמנות לדיונים בבתי המשפט.
ליצ'ה אלבנזה
ליצ'ה אלבנזה (באיטלקית: Licia Albanese; 22 ביולי 1909 – 15 באוגוסט 2014) הייתה זמרת סופרן איטלקייה ידועה ויושבת הראש לשעבר של "קרן ליצ'ה אלבנזה-פוצ'יני", שנוסדה בשנת 1974 למטרת סיוע לאמנים וזמרים צעירים.
ביוגרפיה
אלבנזה, ילידת בארי, הופיעה לראשונה, בהופעה בלתי רשמית, במילאנו בשנת 1934, כשהחליפה זמרת נעדרת במאדאם באטרפליי של פוצ'יני, האופרה שבה ייקשר שמה לעד. במשך למעלה מ-40 שנה הופיעה יותר מ-300 פעמים בתפקיד צ'ו-צ'ו סאן. אלבנזה קצרה שבחים ברבים מתפקידיה, בהם מימי, ויולטה, ליו ומאנון לסקו, גילומה את הגיישה שגורלה נגזר היה ונשאר האהוב ביותר. הקשר שלה עם יצירה זו החל בשלב מוקדם עם מורתה, בת-דורו של המלחין ומפרשת חשובה של התפקיד הראשי בדור הקודם.
חילוקי דעות מסוימים נוגעים לשאלה, מתי התקיימה הופעת הבכורה הרשמית של אלבנזה. ייתכן שהייתה באותה שנה (1934) בתיאטרון העירוני בבארי, כששרה בלה בוהם, או בפארמה, או במילאנו ב-1935 ב"מאדאם באטרפליי". בסוף אותה שנה הופיעה לראשונה בלה סקאלה בתפקיד לורטה ב"ג'אני סקיקי". עד מהרה נחלה הצלחה גדולה ברחבי העולם, בייחוד בהופעותיה בכרמן, "הידיד פריץ" ו"מאדאם באטרפליי" באיטליה, צרפת ואנגליה.
ארטורו טוסקניני הזמין את אלבנזה אליו להצטרף לשידורי ההפקות הקונצרטנטיות של לה בוהם ולה טרוויאטה עם תזמורת NBC באולפן הרדיו בשנת 1946. שתי ההופעות המלאות יצאו אחר כך בתקליט אריך-נגן ובתקליטור בחברת RCA ויקטור.
אלבנזה הייתה גם מעמודי התווך של האופרה של סן פרנסיסקו, שם שרה בין 1941 ל-1961, 22 תפקידים ב-120 הצגות על פני 20 עונות. התמדתה בסן פרנסיסקו נבעה בחלקה מהערכתה הרבה למנהל הלהקה המהולל, גאטנו מרולה. לאורך כל שנות הקריירה שלה המשיכה להופיע בקשת רחבה של מקומות. קהלי מאזינים ברחבי הארץ שמעו אותה ברסיטלים, קונצרטים ואופרות; היא השתתפה במופעי צדקה, בידרה חיילים, הופיעה בתוכנית רדיו שבועית משלה והתארחה בתוכניות רדיו וטלוויזיה של אחרים, והרבתה בהקלטות.
ב-1956 הופיעה בתפקיד דסדמונה בסרט סרנדה לצדו של מריו לנצה.
אלבנזה באה לסן פרנסיסקו בקיץ 1972 לקונצרט הגאלה המיוחד בזיגמונד סטרן גרוב לחגיגת היובל לאופרה של סן פרנסיסקו. יחד עם עמיתים רבים ששרו בעבר עם הלהקה, שרה אלבנזה את דואט האהבה מתוך "מאדאם באטרפליי" של פוצ'יני עם הטנור פרדריק יגל, בליווי תזמורת האופרה של סן פרנסיסקו בניצוח מנהל הלהקה הוותיק קורט הרברט אדלר. אחר, בספטמבר 1973, חזרה לסן פרנסיסקו להשתתף בקונצרט מיוחד בכנס המוזיקה בגולדן גייט פארק עם לוצ'אנו פאבארוטי ותזמורת האופרה של סן פרנסיסקו, גם הפעם בניצוח אדלר; הפעם צולם הקונצרט לשידור חי בטלוויזיה. היה זה יום קר, מעונן ונשוב רוחות וברגע מסוים לקח פאבארוטי חלק מן הצעיף הארוך והכבד שהיה כרוך על צווארו וחלק אותו עם אלבנזה.
גם לאחר קריירה המקיפה שבעה עשורים, עוד המשיכה אלבנזה להופיע מדי פעם. אחרי שסטיבן זונדהיים ותומס שפארד שמעו אותה שרה את ההמנון הלאומי של ארצות הברית בפתיחת העונה במטרופוליטן, שיבצו אותה לתפקיד זמרת אופרטה, הדיווה היידי שילר ב"פוליס" של זונדהיים בקונצרט עם הפילהרמונית של ניו יורק באולם אוורי פישר בשנת 1985. בעונת האביב של 1987 של התיאטרון הפתוח ביוסטון, טקסס, כיכבה אלבנז בהפקה בימתית מחודשת של אופרטה זו, שזכתה להצלחה רבה.
פלגיוס השני
פלגיוס השני (בלטינית: Pelagius II; 520 בערך – 7 בפברואר 590) כיהן כאפיפיור משנת 579 ועד פטירתו.
פלגיוס היה יליד רומא, אולם ככל הנראה היה ממוצא אוסטרוגותי - כפי שניתן ללמוד משם אביו - ויניגילד.
פלגיוס החל את כהונתו ארבעה חודשים לאחר מות קודמו, בשל העובדה שנדרש אישור קיסר האימפריה הביזנטית למינויו. בעת בחירתו צרו הלומברדים על העיר רומא. פלגיוס פנה לקיסר האימפריה הביזנטית מאוריסוס וביקש את עזרתו להגן על רומא מפני הלומברדים הפולשים. בהיעדר עזרה מהביזנטים נאלץ פלגיוס לשלם ללומברדים על מנת שיסיגו כוחותיהם מהעיר.
בתקופת כהונתו של פלגיוס השני, בשנת 581, נוצר מחדש הקשר עם הבישוף של מילאנו שניתק את הקשרים עם רומא בשל תמיכת האפיפיור פלגיוס הראשון בהחלטת הקיסר יוסטיניאנוס הראשון לגנות את שלושת הבישופים - תאודורט מקירוס, תאודור ממופאסטיה, ואיבס, ואת כתביהם של שני הראשונים, אשר נודעו כ"שלושת הפרקים" (τρία κεφάλαια). יתר הבישופים של צפון איטליה המשיכו את הנתק עם רומא.
פלגיוס השני הורה על הקמת בזיליקת סן לורנזו פיואורי לה מורה.
בשנת 589 נפטר פלגיוס ממחלת הדבר אשר הרגה רבים מתושבי רומא, ונקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש.
יורשו של פלגיוס השני, גרגוריוס הראשון, חשב שתקנותיו בנוגע לפרישות נוקשות מידי, ושינה אותן במידה מועטה.
נאנשאן
נאנשאן היא אחת משש רובעי העיר שנג'ן במחוז גואנגדונג שבסין העממית. בנאנשאן חיים כ-900,000 איש, ושטחה 182 קמ"ר. נאנשאן ממוקמת בחלק הדרומי של האזור הכלכלי המיוחד של שנג'ן. בנאנשאן גרים רוב הזרים של שנג'ן, ככל הנראה בשל העובדה שממוקמים שם שלושה בתי ספר בינלאומיים.
אברהם בר גוטלובר
אברהם דוב בּער גוֹטלוֹבֶּר (בפולנית: Abraham Ber Gottlober; (14 בינואר 1811, סטרוקונסטנטינוב, חבל ווהלין – 12 באפריל 1899, ביאליסטוק) היה משורר, סופר, מחזאי, היסטוריון, עיתונאי ומחנך, מהחשובים שבתנועת ההשכלה. הוא כתב בעיקר בעברית, אך גם ביידיש. נודע בשמות העט "אב"ג" ו"מהללאל" (שהוא תרגום לעברית של שם משפחתו).
תולדות חייו
בגיל 17, בעיר טרנופול, הכיר לראשונה את תנועת ההשכלה, בפוגשו את יוסף פרל, מלומד משכיל. חותנו, האדוק בדתו, אילץ אותו להתגרש מאשתו ולכן שמר גוטלובר טינה ליהדות החרדית ולחסידות כל ימיו, דבר שמצא ביטוי בכתביו. בין השנים 1830–1850 התגורר במקומות שונים בבסרביה, וכן בברדיצ'ב ובקרמניץ שם לימד בבית הספר עד 1865 אז התמנה למורה בסמינר לרבנים בעיר ז'יטומיר עד סגירתו ב-1873. בשנת 1876 היה העורך המייסד של הירחון הספרותי "הבוקר אור", שיצא לאור בלבוב, וכעבור ארבע שנים עבר לוורשה, ובמשך שתים-עשרה שנה שימש יוצרים עברים לפרסום יצירותיהם, ביניהם גוטלובר עצמו, ראובן אשר ברודס, שלום אברמוביץ', דוד פרישמן, י"ל פרץ, ואחרים; והיה אחד מהגורמים להיווצרות המרכז הספרותי העברי בורשה. פרעות הסופות בנגב ב-1881 זעזעו את גוטלובר וגרמו לו להצטרף לתנועת חיבת ציון, מאז רוב יצירתו הוקדשה לשירי געגועים לארץ ישראל.
יצירתו
גוטלובר הקדיש עצמו לשירה והיה המשורר הפורה ביותר בדורו. ספר השירה הראשון שלו יצא לאור בווינה בשנת 1851. במשך שנים רבות עד היותו בן שלושים ושבע, גוטלובר חיבר שירים העוסקים בנושאים רבים. רוב רובם של שיריו מכונסים בשלושת הספרים של "כל שירי מהללאל": בספר הראשון שירים מקוריים ילידי הגיון לבו והשתפכות נפשו; בספר השני שירים שנכתבו לשעת ששון ושמחה או בכי ומספד, ושירים המתורגמים מלשונות אחרות; ובספר השלישי הפואמה "תולדות השיר והמליצה" העוסקת בתולדות השירה העברית.
גוטלובר תרגם את המחזה "נתן החכם" לגוטהולד אפרים לסינג לעברית, מה שנחשב בזמנו למאורע ספרותי גדול, ואת הספר "ירושלים" של משה מנדלסון. בתחום ההיסטוריה כתב על תולדות הקראים ועל תולדות הקבלה והחסידות.
בין השנים 1840–1870 הרבה לכתוב ביידיש; יצירותיו ביידיש היו בחלקו הגדול סאטירה כנגד היהדות החרדית והחסידות. אבג התייחס באופן אמביוולנטי ליידיש וראה בה מצד אחד שפה נחותה אך מצד שני כלי בלעדי שבו יכול היה לפנות לקוראים היהודיים של אותה תקופה.
גוטלובר פגש והשפיע על שלשה סופרים יהודיים חשובים: מנדלי מוכר ספרים, אברהם גולדפדן ושלום עליכם.
דניה סיבוס
דניה סיבוס בע"מ היא חברה העוסקת בביצוע עבודות בנייה קבלניות, בייצור ואספקת חומרי גלם לבנייה, תשתיות, זכיינות, וייזום בנייה למגורים באמצעות חברת "אפריקה ישראל מגורים".
היסטוריה
בדצמבר 1960 נוסדה חברה בשם "דניה חברה לפיתוח בע"מ", לצורך בניית שכונת דניה בחיפה, על ידי משקיעים מדרום אפריקה. בשנת 1964 החלה החברה לבנות את שכונת רמת דניה בירושלים.
באפריל 1985 נרכשה "דניה חברה לפיתוח בע"מ" על ידי חברת אפריקה ישראל להשקעות והפכה לחברה בת של אפריקה. במרץ 1986 שינתה החברה את שמה ל"דניה סיבוס חברה לבניה בע"מ".
בשנת 1997 הוקמה חברת דרך ארץ על ידי דניה סיבוס ושותפים נוספים, לשם התמודדות במכרז לסלילה ותפעול של חלקו המרכזי של כביש חוצה ישראל, ובסוף 1999 החלה בסלילת הכביש.
בינואר 1997 רכש לב לבייב מבנק לאומי את השליטה באפריקה ישראל, וביצע ארגון מחדש של עסקיה. בדצמבר 1997 התאגדה דניה סיבוס בע"מ כחברה פרטית בבעלות מלאה של דניה סיבוס החזקות (1965) בע"מ (אשר שינתה את שמה ונקראת כיום אפריקה ישראל מגורים בע"מ). בשנת 2000 פרסמה החברה תשקיף הנפקה לציבור, שעל פיו הונפקו לציבור ונרשמו למסחר ניירות ערך של החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. ביוני 2006 הונפקה אפריקה ישראל מגורים ונרשמה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בדצמבר 2010 התקשרה "דניה סיבוס בע"מ" בהסכם עם "אפריקה ישראל להשקעות בע"מ", במסגרתו רכשה את מלוא החזקותיה של אפריקה ישראל ב"אפריקה ישראל מגורים בע"מ".
בשנת 2015 נמחקו ניירות ערך של החברה מהמסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, אחרי הצעת רכש של אפריקה ישראל להשקעות לבעלי מניות המיעוט בחברה.
בינואר 2018 פורסם שמשטרת ישראל פתחה בחקירת תיק 1803 - פרשה שבה, על פי החשד, העבירה דניה סיבוס כספי שוחד לדוד ביטן, בזמן שזה כיהן כסגן ראש עיריית ראשון לציון, בתמורה לקידום אינטרסים של החברה. במרץ 2019 פרסמה המשטרה את עמדתה כי התגבשה תשתית ראייתית מספקת לביסוס חשדות שלפיהם ביצעו החברה ומנכ"לה, רונן גינזבורג, עבירת מתן שוחד.
באוגוסט 2019 הוגש כתב אישום נגד החברה ומנכ"לה, רונן גינזבורג, באשמת עבירות על חוק התחרות הכלכלית.
בעקבות קריסת חניון הברזל, שאותו בנתה החברה, הודיעה פרקליטות מחוז תל אביב (פלילי) לחברה, לגינזבורג ולחשודים נוספים שנשקלת העמדתם לדין בכפוף לשימוע בחשד לגרימת מוות ברשלנות של 6 עובדים באתר.
בינואר 2020 הושלם הסדר חוב לחברה האם, אפריקה ישראל להשקעות, שכלל את מכירת החברה, כולל בעלותה על חברת "דניה סיבוס", לחברת "לפידות קפיטל" שבשליטת יעקב לוקסנבורג (80%) ולחברת אלטשולר שחם גמל ופנסיה (20%). בעקבות המכירה הפכה החברה לפרטית, אך חזרה לבורסה לניירות ערך בתל אביב והונפקה בפברואר 2021.
סיבוס רימון
בשנת 1962 הוקם מפעל בקריית אונו "סיבוס רימון תעשיות מבנים בע"מ" לבניה מתועשת על בסיס ידע שנרכש מחברת CEBUS הצרפתית, על ידי חברת אפריקה ישראל להשקעות.
אפריקה ישראל מגורים
"אפריקה ישראל מגורים בע"מ" היא הגילגול הנוכחי של "דניה חברה לפיתוח בע"מ". "דניה סיבוס בע"מ" מחזיקה ב-74% ממניות החברה.
אלום דניה
חברת "אלום דניה", חברה המתמחה בתכנון וביצוע עבודות אלומיניום בבניני מגורים.
טרור קיברנטי
טרור קיברנטי או סייבר טרור (באנגלית: Cyberterrorism), הוא מונח המתאר פעולות טרור הנעשות באמצעות לוחמת רשת, אם על גבי פלטפורמת רשת האינטרנט ואם על מערכות ממוחשבות אחרות.
הגדרת הסייבר טרור – בדומה להגדרת המונח "טרור" – נתקלת בעמימות. אולם, באופן המקביל לטרור הקונבנציונלי המשתמש באלימות ואמצעים פיזיים, מקובל להניח שטרור בסייבר עושה שימוש במרחב הקיברנטי כדי לפגוע באזרחים, במטרה לייצר שינוי פוליטי-מדיני או חברתי.
התפתחות
התבססות האינטרנט כרשת התקשורת וכבסיס הפעולה העיקריים של האנושות המודרנית, הביאה לכך שפגיעה באמצעות תקשורת מחשבים במערכות ממוחשבות, עלולה להיות הרת אסון. תרחישי הבלהות האפשריים באמצעות לוחמת מידע, הם עצומים – כשפגיעה ברשת ממוחשבת אחת או יותר של מדינה מסוימת, עשויה לשתק אותה כליל. כך למשל, חדירה של גורמי טרור למערכות המחשוב המנהלות את התשתיות (מים, חשמל וכדומה) במדינה מסוימת, עשויה להביא לשיתוק כלל התשתיות במדינה, כשהפגיעה האנושה באזרחיה, תהיה רק אחת מתוצאותיה.
גם מבלי לפעול בסייבר טרור, מספק האינטרנט לארגוני טרור אפשרויות המסייעות למטרתם, דוגמת תעמולה, לוחמה פסיכולוגית, גיוס משאבים (אנשים, כספים) ותקשורת יעילה. אך, האפשרות של לחימה ופגיעה באמצעות סייבר, היא פוטנציאל גבוה הרבה יותר לטרור, כששיקולי העלות מול תועלת לעומת טרור רגיל, עשויים להמריץ גורמי טרור להשתמש בו. המשאבים הדרושים כדי לבצע פעולות טרור קונבנציונליות (שימוש בנשק, חטיפת בני ערובה וכדומה), יקרים וקשים להשגה עשרות מונים מאלה הדרושים לשם ביצוע סייבר טרור (המתבצע באמצעות כישורי האקינג ומחשב).
דוגמה לסייבר טרור ניתן לראות במלחמת קוסובו, בה הותקפו אתרים ומחשבים של ארגון נאט"ו, וכן של ארגונים ומוסדות אזרחיים אחרים שתמכו בפעילותו.
בצלאל אביטון
בצלאל אביטון (אביטן) (1941 – 20 בינואר 2021) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק בבית"ר ירושלים ובמכבי אנטוורפן. אביטון היה שחקן מגוון ("כל-בו") ושיחק במספר עמדות (קשר אחורי, בלם ומגן ימני ושמאלי), מתחילת שנות ה-60 ועד אמצע שנות ה-70.
ביוגרפיה
אביטון עלה מהנוער של בית"ר ירושלים בתחילת שנות ה-60. שיחק והצטיין בשורות בית"ר בשנים אלו בהן הייתה בליגה השנייה וניסתה להעפיל לליגה הראשונה ללא הצלחה. ב-1966/1968 הספיק להשתתף אביטון במשחקי הקבוצה שעלתה בסוף העונה הכפולה לליגה העליונה, אך עוד בתחילתה עזב את בית"ר, והצטרף לאחיו שהשתקע בבלגיה, שיחק בקבוצת "מכבי אנטוורפן" שהתחרתה בליגה ב' החובבנית בבלגיה, ובמקביל הועסק כיהלומן. במלחמת ששת הימים חזר לארץ והשתתף כלוחם. באוגוסט 1969 חזר אביטון לישראל לצמיתות והצטרף חזרה לבית"ר ירושלים, שם שיחק עד 1972, ולאחר מכן פרש מכדורגל. אביטון היה בבית"ר ירושלים כ-9 עונות, בהן שיחק במדי הקבוצה 121 הופעות וכבש 17 שערים.
לאחר פרישתו, במשך תקופה קצרה ב-1976 שימש אביטון כמנהל קבוצת בית"ר. בהמשך פתח אביטון חנות מזכרות בהר ציון עם שותפו אליעזר (לייזי) ריבלין, מנהל בית"ר לשעבר, ואחיו של נשיא המדינה לימים ראובן ריבלין, אך הם נאלצו לסגור אותה כשפרצה האינתיפאדה הראשונה. לאחר מכן היה אביטון יהלומן וחבר בבורסת היהלומים הישראלית.
אביטון נפטר ב-20 בינואר 2021 בגיל 80, ונקבר בהר המנוחות.
קרב איפר השני
קרב איפר השני היווה חלק מקרבות החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. קרב זה, אשר נערך בסביבות העיירה איפר שבבלגיה, היה שם כולל לארבעה קרבות שונים, אשר נערכו באותו אזור, בין 22 באפריל ל-25 במאי 1915. קרב איפר השני היה הניסיון הרציני היחיד של הגרמנים לתקוף בחזית המערב באותה שנה, 1915, בה הם הפנו את עיקר תשומת לבם מזרחה, כלפי הרוסים.
רקע
ההתבצרות בקו החזית הייתה דלילה למדי בשל מי תהום גבוהים באותו אזור, כמה עשרות ס"מ מפני השטח. לפיכך, היא כללה מגננים המרוחקים זה מזה כמה מאות מטרים, וביניהם תעלות קשר רדודות. הצרפתים בנו כמה ק"מ מאחורי הקו הקדמי קו ביצורים רציני יותר, ואף בו מגננים המרוחקים כמה מאות מטרים זה מזה, תעלות קשר חיברו בין המגננים, ובחזית אותו קו, מערך סבוך של גדרי תיל.
קרב חרוונסטאפל
הגרמנים תכננו התקפה מוגבלת למדי בהיקפה על ס'חרוונטאפל (s'Gravenstafel), כפר הנמצא מספר ק"מ מצפון מזרח לאיפר, בקצה הצפון מזרחי של "בליטת איפר". בנטל ההתקפה נשאה הארמייה הגרמנית הרביעית. הקו של כוחות מדינות ההסכמה, בצפון מזרח הבליטה, היה מאויש, משמאל לימין, באוגדה של חיילים טריטוריאליים צרפתים, מבוגרים מכדי לשרת ביחידות מסתערות, אוגדה צרפתית של חיילים קולוניאליים מצפון אפריקה ואוגדה קנדית.
פריצת הקו
הקרב החל בשעה 17:00 ב-22 באפריל 1915, עת הגרמנים פתחו בהפגזה כבדה. במקביל הגרמנים פיזרו כ-170 טון גז כלור לאורך חזית של כ-6.5 ק"מ, במקום בו איישו אותה האוגדות הצרפתיות. היה זה השימוש הראשון בהיסטוריה בגז רעיל, לאחר שבקרב בולימוב, חלק מן הקרב השני על האגמים המזוריים במהלך קרבות החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה, נעשה שימוש לא מוצלח בגז מדמיע. הגז שוחרר ידנית, באמצעות פתיחת המיכלים תוך הסתמכות על הרוח שתישא את הגז מן הקו הגרמני לקו מדינות ההסכמה. כיוון שכך, גם חיילים גרמנים לא מעטים נפגעו, ואף נהרגו, מן הגז אליו נחשפו. לצרפתים נגרמו כ-6,000 אבדות, רובן נגרמו בדקות הראשונות שלאחר התקפת הגז. חיילים שנותרו בחפירות נפגעו מן הגז הכבד מן האוויר, בעיקר בעיניהם ובריאותיהם. אחרים נמלטו מן החפירות, ונפגעו בהיותם חשופים מאש כבדה שהמטירו הגרמנים. כתוצאה, קטע החזית המותקף נפרץ, אלא שהגרמנים לא ניצלו כהלכה את הצלחתם, הן כיוון שהופתעו בעצמם מן האפקט של כלי הנשק החדש, שגם מבחינתם היה ניסיוני במידה רבה, הן בשל היעדר עתודות מספיקות, הן כיוון שהם עצמם, מודעים לסכנת הגז, המתינו בטרם התקדמו. הגרמנים פרצו גם את חלק החזית בו החזיקה האוגדה הקנדית. התקפה משנית, שערכו הגרמנים ק"מ מספר דרומה משם, ריתקה חלק מן האוגדות הבריטיות בגזרת איפר, ומנעה מהן לשלוח תגבורות כדי לסכור את הפרצה בקו.
התקפת הנגד
חיילים קנדיים, שהחזיקו את קטע החזית הסמוך לזה שנפרץ, הצליחו למנוע את איגופם, אם כי תוך אבדות כבדות. וכיוון שהגרמנים בוששו לנצל את הצלחתם המקומית, הבריטים הצליחו לתגבר את קו החזית מאחורי המקום בו נפרץ. לקראת חצות, ערכו שני גדודים קנדיים התקפת נגד, כדי לסגור את הפרצה בקו החזית, במקום שכונה "יער קיצ'נר" (Kitchener's Wood, מן המילה האנגלית ל"מטבח", ולא על שם הורשיו קיצ'נר, שר המלחמה הבריטי באותה עת). הם פילסו דרכם דרך משוכות שיחים, ובהן שזורים חוטי תיל, באמצעות קתות הרובים, ובהגיעם, תוך כדי קרב כידונים, אכן הצליחו לעקור את הגרמנים, אך במחיר אבדות של כ-75% מן התוקפים. אל הקרב הצטרפו חיילים צרפתים, אשר ניסו להשתלט חזרה על תותחים שנטשו בעת נסיגתם מוקדם יותר. כך, התקפת הנגד השיגה מעט, תוך אבדות עצומות. בסופו של דבר, אם כי הגרמנים לא הבקיעו את קו מדינות ההסכמה, הם בכל זאת התקדמו מספר ק"מ.
קרב סנט ז'יליאן
הכפר סנט ז'יליאן (St. Julien, כיום נקרא סנט יוליאן (St. Juliaan)) נמצא מספר ק"מ מערבה לס'חרוונסטפל, ולפיכך, מעט מאחורי קו החזית טרם המתקפה. לאחר התקדמות הגרמנים נמצא הכפר על קו החזית עצמו.
בבוקר 24 באפריל הגרמנים הגבירו את עוצמת הפגזותיהם על קו מדינות ההסכמה. בהמשך הם שבו ותקפו בגז רעיל בגזרת סנט ז'יליאן, והפעם היו אלה הקנדים אשר ספגו לראשונה את ההתקפה הגרמנית. החיילים הקנדים, אשר החזיקו באותו קטע חזית, למדו עד מהרה שניתן לנטרל במידת מה את גז הכלור באמצעות מטליות בד טבולות בשתן, אם כי אמצעי זה לא סיפק הגנה מלאה, וכן לא ניתן היה להילחם בעת השימוש בהן. כך, באותה התקפה הגרמנים כבשו את הכפר והתקדמו מעט מעבר לו. ביום המחרת ערכה בריגדה בריטית התקפת נגד, ואם כי זו לא השיגה את יעדה, בכל זאת הבריטים התקדמו מעט, וקו החזית עבר סמוך יותר לכפר. יום לאחר מכן, בהתקפה נוספת, הבריטים הצליחו להאחז בכפר, אך נעקרו ממנו, לאחר שאבדותיהם הגיעו ל-1,940 איש. ב-1 במאי פקד סיר ג'ון פרנץ', מפקד הכוחות הבריטיים בחזית המערבית, על נסיגה משמעותית בבליטה. ביום המחרת תקפו הגרמנים בגז חזית של כחמישה ק"מ בגזרה אותה החזיקו הבריטים. הבריטים הפגיזו את השטח שמאחורי ענן הגז, בהנחה שהגרמנים צפויים להתקדם בו, ואכן, הפגזה זו עכבה את התוקפים. עד 4 במאי הבריטים השלימו את נסיגתם המתוכננת.
קרב רכס פרצנברג
ב-8 במאי הגרמנים פתחו בהתקפה ברכס פרצנברג (Frezenberg), מספר ק"מ ממזרח לאיפר, ומספר ק"מ מדרום לגזרות הלחימה הקודמות בבליטת איפר. לקראת ההתקפה הם ריכזו שלושה גייסות (קורפוסים), יחד עם כמות ארטילריה מסיבית, וזאת אל מול שתי אוגדות בריטיות, אשר כלל גם כוחות קנדיים. ההפגזה מחצה את קו החפירות הבריטי, ואליה נוספה התקפת גזים ב-10 לחודש, אולם הגרמנים השיגו התקדמות מועטה בלבד. גם כאשר הגרמנים הצליחו לפרוץ את קו החזית הבריטי, תגבורות והתקפות נגד הצליחו להדפם, או לפחות למנוע התקדמות נוספת. ב-13 לחודש, לאחר שישה ימי קרבות, הגרמנים השיגו התקדמות של פחות מק"מ.
קרב בלוורדה
ב-24 במאי, בשעה 03:00, שוב תקפו הגרמנים, ושוב השלב הראשון בהתקפתם היה פיזור גז בכיוון קו החזית, שבגזרה זו החזיקו בו הבריטים. הגזרה המותקפת הייתה קטע חזית בן כששה ק"מ בבלוורדה (Bellewaerde), ק"מ מספר ממזרח לאיפר. כיוון שכיוון הרוח היה נוח להתקפת גזים גרמנית, הבריטים לא הופתעו, ובשלבים הראשונים של הקרב הם התגוננו בהצלחה. בכל זאת, בהמשך היום, עם גבור הלחץ הגרמני, הבריטים נאלצו לסגת. כך, הגרמנים התקדמו הן באגף הדרומי, הן באגף הצפוני של הגזרה. הבריטים ערכו מספר התקפות נגד, ונהדפו. כיוון שכך, הבריטים נסוגו עוד כק"מ באגף הצפוני, שם נוח היה יותר להגן על אותו קטע חזית. למחרת פסקה התקפת הגרמנים.
אחרית דבר
לאחר קרב איפר השני נותרה בידי הגרמנים כמחצית מ"בליטת איפר" המקורית, אך במחיר אבדות עצום לשני הצדדים. אבדות הבריטים הגיעו ל-59,275, אבדות הגרמנים הגיעו ל-34,933 (שיטת הספירה הגרמנית לא כללה פצועים שלא אושפזו), אבדות הצרפתים הגיעו לכ-22,000 ואבדות הקנדים הגיעו ל-5,975, מהם כ-1,000 הרוגים. העיירה איפר, שכעת התקרב אליה קו החזית, סבלה מהרס עצום.
לאחר השימוש שהגרמנים עשו בנשק הגז, אימצו אותו מכאן ואילך שני הצדדים, כאשר תוך מספר חודשים גם מדינות ההסכמה פיתחו נשק כזה ועשו בו שימוש.
קרב איפר השני היה הניסיון הרציני היחיד של הגרמנים לתקוף באותה שנה, בה הם הפנו את עיקר תשומת לבם כלפי הרוסים, בחזית המזרח.
יותר משנתיים אחר כך, בסתיו 1917 נערך באותה אזור קרב איפר השלישי. עצם קיומו, והעובדה שקו החזית כמעט שלא השתנה לאחר זמן כה רב של לחימה מרובת אבדות, המחיש יותר מכל את אופייה של מלחמת החפירות בחזית המערב.
קישורים חיצוניים
סקירה של קרב איפר השני, באנגלית: ארכיון סרטים אודות מלחמת העולם הראשונה, כולל הקרבות סביב איפר: ציוות כוחות הבריטיים בקרב איפר השני, 1915:
חכמת ישראל
חכמת ישראל (בגרמנית: Wissenschaft des Judentums, מילולית: 'מדע היהדות') הייתה תנועה אינטלקטואלית באירופה שפעלה במאה ה-19 ובראשית המאה ה-20. היא ייסדה את המחקר האקדמי של היהדות והיהודים, והייתה הראשונה לבחון נושאים אלו בכלים מדעיים וביקורתיים באופן שיטתי. "חכמת ישראל" שירתה הן את המחקר לשמו, הן את הצורך להתגונן בפני האשמות נוצריות והן את פיתוחה והשתנותה של היהדות בעידן האמנציפציה. היא הרימה תרומה עצומה בתחום, ומדעי היהדות האוניברסיטאיים מתבססים על הישגיהם הראשוניים של חוקריה.
תולדותיה
ראשיתה של התנועה באגודה לתרבות ולמדע של היהודים, שקמה בגרמניה ב-1819. חוקרים מתארכים את קצה לעיתים קרובות לשנות ה-70 של אותה מאה, כשהושלמה הקמת הסמינרים הרבניים המרכזיים באירופה, אך מחקר ברוחה הוסיף לצאת לאור עד עליית הנאצים לשלטון. לאחר מלחמת העולם השנייה עבר התחום סופית לאוניברסיטאות ולהתנהלות בשפה האנגלית והעברית המודרנית, במקום גרמנית או עברית משכילית.
'האגודה לתרבות' כוננה על רקע פרעות הפ-הפ. המייסדים, שכללו את יום-טוב ליפמן צוּנְץ והיינריך היינה, קיוו לספק מענה לאדישות ולניכור שפשו בקרב יהודי גרמניה לדתם. לאחר דור שלם של אקולטורציה וטמיעה מואצת, היה פער גדול בינם ליהדות המסורתית. החינוך הישן הלך ונעלם (ב-1828 נסגרה הישיבה האחרונה בכל אשכנז) ורוב ההורים לא שלחו את ילדיהם לתלמודי תורה במקביל לבתי-הספר החדשים. הסביבה הנוצרית התייחסה ליהודים בסלידה: הפילוסופים המובילים גינו את דתם כשריד מאובן, וקבלת משרות יוקרתיות הותנתה בהתנצרות. הריאקציה הפוליטית לאחר קונגרס וינה ליבתה עוד יותר את העוינות כלפיהם. מתוך משבר זה, כשרבים מאוד מהצעירים המירו את דתם, שאפו ראשי האגודה לספק אלטרנטיבה שתציג את היופי ביהדות ואת תאימותה עם ערכי המודרנה, תדחה את השנאה ותפיג את הזרות והניכור של בניה כלפי מורשתם. כעבור עשור נסגר המועדון, כשחלק גדול מחבריו נטבלים לנצרות. צונץ המשיך את העיסוק המדעי, אותו שכלל ופיתח. הוא נחשב לרוב לדמות הבולטת מבין מייסדי 'חכמת ישראל'.
שני ענפים מרכזיים היו לתנועה: הראשון במרכז אירופה, ובו פעלו אחרי צונץ חוקרים שכתבו בגרמנית ובראשם אברהם גַיְיגֶר, היינריך גְרֶץ, יצחק מרקוס יוֹסְט, משה שטיינשניידר ואחרים; הענף השני צמח במזרח אירופה - בגליציה ובאימפריה הרוסית - ובו פעלו חוקרים שכתבו בעברית, אנשי תנועת ההשכלה היהודית, ובהם רבי נחמן קְרוֹכְמַל (רנ"ק), שלמה יהודה רפפורט (שי"ר) ואחרים. כמו כן, פעל כך גם שמואל דוד לוּצאטוֹ (שד"ל), שחי באיטליה והצטרף לבית המדרש לרבנים בפאדובה בשנת 1828.
התנועה ביקשה לסייע ליהודים לחקור ולחזור אל עברם ההיסטורי, כפי שעמים שונים עשו באירופה - ברוח התנועה הרומנטית. בנוסף לכך, באותה התקופה הייתה אנטישמיות רבה. משכילים אלו חשבו שאם יראו לחברה הנוצרית אשר בתוכה חיו, מה היא היהדות, יפסיקו הנוצרים לפחד מהיהודי ולראות בו זר. בעקבות כך, קיוו משכילי "חכמת ישראל", ילמדו הנוצרים לקבל את היהודי וישלבו אותו בתוכם.
תנועת חכמת ישראל, החוקרים האקדמיים שיצאו בעקבותיה, וחברת הוצאת הספרים "מקיצי נרדמים" שהוקמה בהשראתה, הניבו יבול של מחקרים מונומנטליים במדעי היהדות, ופרסום מהדורות מדעיות של ספרי היסוד של היהדות.
בשנת 1945 פרסם חוקר הקבלה גרשם שלום ביקורת חריפה על מפעל "חכמת ישראל".
מיקרוסופט פאוורפוינט
מיקרוסופט פאוור פוינט (באנגלית: Microsoft PowerPoint) היא תוכנת מצגות המהווה חלק מחבילת מיקרוסופט אופיס מתוצרת חברת מיקרוסופט. התוכנה מאפשרת יצירה של שקופיות והצגתן בזו אחר זו על מסך מחשב מלא. השקופיות יכולות לכלול טקסט, תמונות, טבלאות, רכיבי מדיה למיניהם (כגון וידאו או צלילים) ואובייקטים אחרים. התוכנה גם מאפשרת אנימציה של רכיבי השקופיות ובמעבר בין השקופיות. התוכנה היא תוכנת המצגות הכי פופולרית כיום בשוק, ומוערך כי מדי יום נעשות באמצעותה כ-30 מיליון מצגות. הגרסה החדשה ביותר היא מהדורת 2020. בנוסף לגרסה שפועלת על מחשבים בעלי מערכת ההפעלה של מיקרוסופט, קיימת גם גרסה הפועלת על מחשבי מקינטוש.
גרסאות
הגרסאות השונות למערכת ההפעלה חלונות הם:
קנוד, נסיך הכתר של דנמרק
קנוד, נסיך הכתר של דנמרק (בדנית: Arveprins Knud; 27 ביולי 1900 – 14 ביוני 1976) היה בנם של כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק ושל רעייתו, אלכסנדרינה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, ונסיך הכתר הדני בין השנים 1947–1953.
ביוגרפיה
הנסיך קנוד נולד ב-27 ביולי 1900 בארמון סורגנפרי שמצפון לקופנהגן, במהלך תקופת מלכותו של סבא רבא שלו, כריסטיאן התשיעי. אביו היה הנסיך כריסטיאן מדנמרק (לימים המלך כריסטיאן העשירי), בנם הבכור של נסיך הכתר פרדריק (מאוחר יותר, המלך פרדריק השמיני) ושל הנסיכה לוביסה (לואיז) משוודיה. אמו של קנוד הייתה אלכסנדרינה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ושל אנסטסיה מיכאילובנה, הדוכסית הגדולה של רוסיה.
ב-29 בינואר 1906, מת כריסטיאן התשיעי וסבו של קנוד ירש אותו על כס המלכות כפרדריק השמיני. אביו של קנוד היה אז לנסיך הכתר וקנוד עצמו היה לשלישי בסדר הירושה. שש שנים לאחר מכן, ב-14 במאי 1912, מת פרדריק השמיני, ואביו של קנוד ירש אותו כמלך כריסטיאן העשירי, תוך שאחיו פרדריק נהיה נסיך הכתר של דנמרק.
כמקובל באותה העת קנוד למד במכללה הימית, וב-8 בספטמבר 1933 הוא התחתן עם בת דודתו קרוליין מתילדה, נסיכת דנמרק, בתם של האראלד, נסיך דנמרק והלנה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג. השניים התגוררו בארמון פרדנסבורג, ונולדו להם 3 ילדים.
ב-20 באפריל 1947 מת אביו כריסטיאן העשירי, ואחיו פרדריק התשיעי, מלך דנמרק עלה לשלטון במקומו. בתחילה שימש קנוד כיורש העצר, אולם בשנת 1953 הפרלמנט העביר חוק המבטל את ההעדפה הגברית בהעדפת הבן הבכור, ובעקבות כך היא הפכה ליורשת העצר. בשנת 1972 מת אחיו פרדריק התשיעי, ובתו מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק עלתה לשלטון במקומו, וב-14 ביוני 1976 מת קנוד בביתו בקופנהגן.
משפחתו
ב-8 בספטמבר 1933 התחתן קנוד עם קרוליין מתילדה, נסיכת דנמרק, בתם של האראלד, נסיך דנמרק והלנה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ונולדו להם 3 ילדים:
גסטון סלווטורה
גסטון סלווטורה (בספרדית: Gaston Salvatore) היה סופר צ'יליאני בגרמנית.
תחנת טגנסקאיה (קו קולצביה)
תחנת טגנסקאיה (ברוסית: Таганская) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו קולצביה.
תחנת טגנסקאיה נפתחה ב-1 בינואר 1950, והיא נחשבת לאתר מורשת של רוסיה. כשנפתחה, התחנה הייתה התחנת רכבת תחתית הכי נמוכה במטרו של מוסקבה, והיא שמרה על שיא זה עד 1958 (עומק התחנה 53 מטרים מתחת לפני הקרקע).
התחנה מקושרת במעבר עם תחנה בשם זהה בקו טגנסקו-קרסנופרסננסקאיה.
One Thing at a Time
One Thing at a Time (בעברית: דבר אחד בכל פעם) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר האמריקאי מורגן וולן. האלבום יצא לאור ב-3 במרץ 2023, על ידי חברות התקליטים ריפבליק, מרקורי רקורדס וביג לאוד. האלבום מכיל 36 רצועות, כולל את הסינגלים "You Proof" ו-"Thought You Should Know", והסינגל שיווקי "Don't Think Jesus", כמו גם שיתופי פעולה עם אריק צ'ורץ', הארדי וארנסט. האלבום מכיל שלוש דגימות: שיר הנושא, "Days That End in Why" ו-"Tennessee Fan", אשר יצאו לאור בדצמבר 2022. ההכרזה על האלבום הגיעה לצד יציאתם של שלוש רצועות נוספות "Last Night", "Everything I Love" ו-"I Wrote the Book".
וולן יצא לסיבוב הופעות בשם "One Night at a Time Tour", לקידום האלבום; הוא החל באפריל 2023.
רקע והכרזה
ב-30 בינואר 2023,הכריז וולן והסביר כי האלבום "מאחד את ההשפעות המוזיקליות שעיצבו [אותו] כאמן – קאנטרי, אלטרנטיבי והיפ הופ". בהמשך, הוסיף כי הוא מכיל 36 רצועות בסך הכול, ביניהן סינגלים שכבר יצאו לאור. בעת ההכרזה, במגזין בילבורד תיארו את האלבום כ"בעל מיזוגי סוגות מוזיקליות שונות".
עטיפת האלבום צולמה בבית סבו של וולן בסנידוויל, טנסי.
הצלחה מסחרית
האלבום הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200 ב-18 במרץ 2023, עם 501,000 יחידות שקולות לאלבום, כולל 111,500 מכירות אלבום טהורות. זהו האלבום השני ברציפות של וולן שהגיע למקום הראשון במצעד. בנוסף, הוא מסמן את השבוע הגדול ביותר בשנת 2023 עבור יחידות אלבום שנצברו, ובסך הכל השבוע הגדול ביותר עבור אלבום קאנטרי מאז Red (Taylor's Version) של טיילור סוויפט בנובמבר 2021. 36 הרצועות שלו זכו בקרוב ל-500 מיליון הזרמות על פי דרישה.
יהודה בן דמא
רבי יהודה בן דמא היה, על פי מדרשים מאוחרים, תנא שהוצא להורג בידי הרומאים, ולפי נוסחאות מסוימות נכלל בין עשרה הרוגי מלכות.
לפיד
לַפִּיד (או משואה) הוא אמצעי תאורה קדום מוארך שראשו בוער. ניתן לנושאו ביד או לקבעו לקיר בהתקנים ייעודיים.
יהודה בן דמא
רבי יהודה בן דמא אינו נזכר כלל במקורות התנאיים ובתלמודים.
לפיד
ניתן להכין לפיד שראשו עצמו בוער, למשל מסיקוס אורן, או לפיד רב פעמי, שבראשו מקום לחומרי בעירה. לפידים משמשים כיום בעיקר בטקסי אש (בתנועות נוער ובצבא), בתהלוכות "הכנסת ספר תורה", בטקסי זיכרון, ובפתיחת האולימפיאדה, בה נישא הלפיד האולימפי לאורך מרחק רב. לפידים משמשים גם ללהטוטנות עם אש.
יהודה בן דמא
הוצאתו להורג
המקור להוצאתו להורג הוא במדרש "אלה אזכרה" (מ"אוצר המדרשים"). שם מסופר, כשהוציאו רבי יהודה בן דמא להורג, אותו היום, ערב שבועות היה. <BR> אמר לו ר' יהודה לקיסר: חייך, המתן לי מעט עד שאקיים מצוות עצרת ואקדש, כדי לשבח להקב"ה שנתן לנו את התורה. <BR> אמר לו הקיסר: עדין אתה בוטח בתורה ובאלהים שנתנה? <BR> אמר לו: הן.<BR> אמר לו: מה שכרה של תורתך? <BR> אמר לו: עליה אמר דוד עליו השלום: "מה רב טובך אשר צפנת ליראיך". <BR> אמר לו הקיסר: אין שוטים בעולם כמותכם, שסבורים שיש עולם אחר. <BR> אמר לו: אין שוטים בעולם כמותכם, שכופרים באלהים חיים, ואוי לך ואוי לבושתך כשתראה אותנו באור החיים ואתה תרד בשאול תחתית. <BR> מיד חרה אפו של הקיסר וצוה לקשרו בשערות ראשו בזנב סוס ולמשכו בכל רחוב של רומי, ואחר כך צוה וחתכוהו איברים איברים. ובא אליהו זכור לטוב, וליקט את האיברים, וקברם במערה אחת סמוכה לנהר שיורד לפני רומי. שמעו הרומיים קול נהי ובכי כל שלושים יום בתוך אותה מערה. באו והודיעו לקיסר. אמר: אפילו העולם נהפך לתוהו ובוהו לא אשקוט עד שאמלא רצוני באותם זקנים.
לפיד
הביטוי העברת הלפיד קרוב לביטוי "שימור הגחלת", ומשמעותו העברת אחריות או מסורת, שימור תרבות מסוימת.
הפיגוע במנצ'סטר ארנה (2017)
הפיגוע במנצ'סטר ארנה (באנגלית: Manchester Arena bombing) הוא פיגוע התאבדות שאירע ב-22 במאי 2017 בכניסה לאולם ההופעות "מנצ'סטר ארנה" שבמנצ'סטר שבממלכה המאוחדת, בתום הופעה של הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה. נהרגו בו 22 אנשים ונפצעו למעלה מ-100.
הפיגוע
כשברקע הפיגוע בווסטמינסטר במרץ 2017 בו נהרגו 5 אנשים, הפיגוע במנצ'סטר ארנה התרחש בסביבות השעה 22:30 בכניסה לאולם ההופעות "מנצ'סטר ארנה", בתום הופעתה של זמרת הפופ אריאנה גרנדה שבה נכחו כ-20 אלף צופים. הפיגוע בוצע על ידי סלמאן רמדאן עבידי, אזרח בריטי ממוצא לובי. ארגון המדינה האסלאמית נטל אחריות לפיגוע. בשנת 2019 חשם אבידי, אחיו של סלמאן רמדאן עבידי, נעצר בלוב והוסגר לבריטניה. הוא נשפט ל-55 שנות מעצר לאור עזרה לאחיו בארגון הפיגוע.
זה היה הפיגוע הגדול ביותר בממלכה המאוחדת מאז הפיגועים בלונדון (2005), בהם נהרגו 52 בני אדם בסדרת פיצוצים במטרו ובאוטובוסים של לונדון.
לאחר הפיגוע
בעקבות הפיצוץ הושבתה תחנת ויקטוריה הסמוכה, וכוחות הביטחון סגרו את הכניסות והיציאות מהתחנה. בחקירת המשטרה עלה חשד שהמחבל המתאבד היה חלק מרשת טרור, ונעצרו 14 חשודים אחרים בחשד שסייעו לפיגוע על ידי הרשויות בבריטניה, כאשר 2 מתוכם שוחררו תוך זמן קצר ללא אישומים, בנוסף לאחיו של המחבל שנעצר על ידי כוחות מקומיים בלוב. הדלפת שמו של המחבל ותמונת הפצצה בה השתמש לתקשורת האמריקאית, זמן קצר לאחר הפיגוע, עוררה מתחים בין הממשלה הבריטית למקבילתה בארצות הברית.
ראשת ממשלת בריטניה תרזה מיי אמרה לאחר הפיצוץ כי "מחשבותינו עם הקורבנות, הפצועים, ועם בני משפחותיהם", והוסיפה כי "אנחנו עושים את מרב המאמצים כדי לקבל את המידע המלא של מה שנחקר על ידי המשטרה כאירוע טרור". המפלגה השמרנית שבראשותה הודיעה כי היא משעה את קמפיין הבחירות בעקבות הפיגוע.
זמן קצר לאחר הפיגוע, מוחמד תווחידי, פעיל איסלמי שמתגורר באוסטרליה הצהיר בריאיון טלוויזיה שתעמולה איסלמית גורמת לצעירים להאמין שביצוע פעולות טרור תביא אותם לגן עדן.
One Love Manchester
One Love Manchester (בתרגום לעברית: אהבה אחת מנצ'סטר) היה מופע צדקה וספיישל טלוויזיוני בריטי שנערך ב-4 ביוני 2017 (שבועיים לאחר הפיגוע) ואורגן על ידי גרנדה בתגובה לפיגוע, המופע התקיים באצטדיון הקריקט באולד טראפורד במנצ'סטר ושודר ב-BBC One עם המנחים הבריטיים שרה קוק ואורה אובודה. במופע השתתפו 50,000 איש. בין הזמרים האורחים נכללו ג'סטין ביבר, הבלאק אייד פיז, קולדפליי, מיילי סיירוס ממפורד אנד סאנז, נייל הורן, ליטל מיקס, קייטי פרי, טייק ד'את, אימוגן הייפ, פארל ויליאמס, רובי ויליאמס וליאם גלאגר.
רווחים מהאירוע נתרמו לקרן החירום We Love Manchester, אשר הוקמה על ידי מועצת העיר מנצ'סטר והצלב האדום הבריטי לאחר הפיגוע ב-22 במאי, בו נהרגו 22 אנשים ונפצעו יותר מ-100. הכספים יסייעו לקרבנות ולמשפחותיהם. הצלב האדום הבריטי דיווח כי קיבל יותר מ-10 מיליון יורו (13 מיליון דולר) בתרומות ב-12 השעות שלאחר המופע. למרות הבדלי הזמן, רשתות טלוויזיה של לפחות 50 מדינות שונות שידרו את המופע בשידור חי, אשר בו זמנית שודר בשידור חי בפלטפורמות שונות, כולל טוויטר, פייסבוק ו-YouTube. זהו המשדר הנצפה ביותר בבריטניה ל-2017, עם כ-14 מיליון צופים בממוצע ו-22 מיליון צופים בשיא השידור.
שמאי פינסקי
שמאי פינסקי (ד' בכסלו ה'תרמ"ג, 15 בנובמבר 1882 – כ"ב באב ה'תש"א, 15 באוגוסט 1941) היה משורר עברי ויידי ומתרגם שירה. פובליציסט ותועמלן ציוני.
ביוגרפיה
נולד למשפחה חסידית בהורונסטייפל שבפלך קייב של האימפריה הרוסית. למד בישיבת וולוז'ין ולאחר נישואיו בגיל 17 עבר להתגורר סמוך לבית הורי אשתו ליד קייב.
בשלב כלשהו עזב את ביתו ועבר לאודסה ולאחר מכן לברלין ולאנטוורפן. הוא למד גרמנית והחל לכתוב שירה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היגר ללונדון והיה פעיל במוסדות הציוניים, במרכז הציוני העולמי ובמחלקת התעמולה של קרן היסוד.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה היה בביקור בארץ ישראל ובשל המלחמה לא שב לאירופה. הוא נפטר ונקבר בירושלים.
חבריו הדפיסו מעזבונו את אסופת השירים "אי הזהב" (ירושלים, ה'תש"ז).
יתר הישמעאלי
יֶתֶר הַיִּשְׁמְעֵאלִי, דמות מקראית, היה אביו של עמשא (שר צבאו של אבשלום בעת המרד בדוד ולאחר מכן שר צבא דוד המלך), ובעלה של אביגיל בת ישי, אחות דוד.
פיה (פולקלור)
פֵיָה (Fairy, Faery) היא יצור בדיוני מהמיתולוגיה האירופית. מקור שמה הוא מהמיתולוגיה האירופית והיוונית. הזכר נקרא פֶה, פֵיוֹן או בן פיות.
יתר הישמעאלי
בספר שמואל מוזכר שמו של יתר כיתרא הישראלי: (שמואל ב יז, כה), אך בספר דברי הימים מוזכר שמו כיתר הישמעאלי:  (דברי הימים א ב,יז).
התלמוד הבבלי במסכת יבמות מיישב סתירה זו: (יבמות ע"ז).
המדרש מתאר מפגש בין שאול המלך והנער דוד כאשר האחרון מגיע להילחם בגָּלְיָת, אולם נוצר שם ויכוח בין דואג האדומי ואבנר בן נר, לגבי ייחוסו של דוד, האם הוא יכול לבוא בקהל (להתחתן עם יהודיה) או לא, על רקע הבטחתו של שאול לתת את בתו לאישה להורג גלית. הוויכוח התעורר לאור נישואי בועז עם רות המואביה כמה דורות קודם (בועז פסק כי ציווי התורה לא להתחתן עם מואבי אינו מתייחס לנשים מואביות). דואג האדומי ניצח בוויכוח ונראה כי לא היו מקבלים את דוד לבוא בקהל. או אז נכנס יתר ואיים בחרבו על המתנגדים לשמוע את ההלכה שלמד בבית המדרש של שמואל הנביא. לאחר שההלכה נשמעה בבית המדרש, היא גם התקבלה מכיוון שהתברר כי היא הלכה למשה מסיני, ואז יכול היה דוד וכל משפחתו (ובכלל זה אשתו של יתר) לבוא בקהל.
פיה (פולקלור)
תכונות
פיות מתוארות בדרך כלל כבעלות הופעה אנושית וכמצוידות בכוחות קסם כגון יכולת לעוף, להטיל כישוף, להשפיע על אירועים ולחזות את העתיד. בפולקלור המודרני פיות בדרך כלל מתוארות כצעירות וקטנות, אך בעבר תוארו גם כדמויות מלאכיות גדולות יותר. בפולקלור הקלסי הפיות מתוארות כיצורים כאוטיים ובלתי צפויים. הן יכולות לפעול בטוב לב או בנבזיות ואף ברשעות. סיפורים רבים מתארים פיות שמעוללות תעלולים אכזריים על בני אדם (כגון חטיפת ילדים בריאים והחלפתם בבני פיה חולים). הפיות ידועות גם כיצורים החוששים מברזל וממלח. הן נולדות מפרחים וחיות בסתר מן העולם, בדומה לכל עולם הקסם, הכולל דרקונים, מלאכים, שדונים ועוד.
מקור השם
מקורו המדויק של מיתוס הפיות אינו ברור לגמרי, אך ישנן מספר תאוריות בנושא. על פי התאוריה המרכזית, מגיע מקור המיתוס מסיפור אחיות הגורל. שמן של אחיות הגורל בלטינית היה "פאטה" (ביחיד: "פאטום") שמשמעותה היא דבריו של אלוהים או גורלות. ככל שהנצרות התפתחה, הכנסייה הקתולית החלה לנקוט במגמה של דחיקת הסמלים הפאגאנים והמיתולוגיים.
הנצרות התייחסה לאחיות הגורל כאל יצורים קטנים ומזיקים הדומים לשדים. כמו כן, שמן של האחיות שונה והן נקראו פיי (Fai). מאותה תקופה עושים שימוש במילה Fairy כאשר מתייחסים לארץ המוצא של יצורים קסומים מסוג זה. בנצרות התפשט מנהג להאשים את הפיי בתופעות בלתי מוסברות או מטרידות.
ריאליזם קסום
ריאליזם קסום, הידוע גם כריאליזם פנטסטי או ריאליזם מאגי, הוא סוגה בה אלמנטים קסומים מופיעים בסביבה טבעית וריאליסטית. אף על פי שלרוב מתייחסים אל הריאליזם הקסום כסוגה ספרותית, מושג זה מופיע גם בקולנוע ובאמנות ויזואלית.