cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיקוד יתר
ההשלכות של מיקוד היתר על רמת התפקוד ואיכות החיים של אנשים עם הפרעת קשב
אנשים עם הפרעת קשב היו יכולים לנצל את הייתרונות של מיקוד הייתר ולהימנע מהחסרונות שלו, אם הייתה להם אפשרות לבחירה מודעת ומכוונת של הפעילויות שבה הם יכנסו למצב של מיקוד יתר. אך הדבר בלתי אפשרי משום שבעוד שהפרעת קשב יוצרת נטייה מוגברת למיקוד יתר, היא גם מנטרלת את יכולת השליטה עליו. זאת משום שהתסמינים של הפרעת קשב כוללים פגיעה ביכולת הוויסות מלמעלה-למטה של המערכת הפרונטלית על הקשב וההתנהגות. כתוצאה מכך, המצב של מיקוד היתר יכול להתעורר בצורה אקראית בעקבות פעילויות מכל רמות החשיבות האפשריות - מהפעילות הזניחה ביותר ועד לפעילות בעלת משמעות קריטית לאותו האדם. לאור הדברים האלו, ייתכן שיש להתייחס למיקוד היתר כתכונה בלתי תלויה (independent feature) של הפרעת קשב.
מיקוד יתר בעבודה וקריירה
אנשים עם הפרעת קשב בגילאי הבגרות יכולים להיכנס למצב של מיקוד יתר גם במסגרת עולם העבודה, אך קבלת תמריצים על התוצרים המוגברים שניתן להפיק במצב זה עלולים להוביל להתמכרות לעבודה. על המעסיקים לשים לב לנטייה זו ולסייע לעובדים עם הפרעת קשב לנצל את היתרונות של מיקוד היתר בצורה מאוזנת שלא תוביל לשחיקה.
ההשפעה של מיקוד היתר על ההתייחסות של החברה לאנשים עם הפרעת קשב
פעמים רבות נראה קושי של החברה להבין ולקבל את התנהלותם הייחודית של אנשים עם הפרעת קשב. דבר זה נובע לא רק מהמורכבות הרבה של ההפרעה, אלא גם משילוב של מספר מאפיינים אשר יכולים לעורר אי-הבנה ובלבול. למשל, מכיוון שאין כל "סימן חיצוני" שמעיד על קיומה של הפרעת קשב, ניתן להתייחס אליה כנכות לא נראית. בנוסף, הקשיים העיקריים של הפרעת קשב אינם שונים במהותם מדפוסי התנהגות יום־יומיים מוכרים, אלא רק בעצמתם. כתוצאה מכך, הפרעת קשב קרובה לנורמה ונטולת מאפיין מזהה ברור. כלומר, הסימפטומים של ההפרעה משקפים התנהגויות הקיימות גם בקרב אנשים נורמליים, אך בתדירות או בעצמה פחותות.
בהקשר זה, מיקוד יתר הוא אחד הגורמים המרכזיים שמקשים על ההבנה והקבלה החברתית של אנשים עם הפרעת קשב. העובדה שאדם מסוים יכול להיות מרוכז ומעורב בפעילות מסוימת לאורך זמן ובאחרת לא, היא אחד הגורמים המקשים על החברה להבין את הביטויים של הפרעת הקשב ולייחס אותם באופן שגוי לבחירה רצונית של האדם. שילוב זה אינו נפוץ באוכלוסייה ועל כן אנשים רבים חווים דיסוננס קוגניטיבי כשהם נחשפים לשני דפוסי ההתנהגות הקיצוניים של הפרעת קשב ומתקשים לייחס אותם לגורם יחיד. בעקבות זאת, היכולת הנמוכה או המשתנה של אנשים עם הפרעת קשב לגייס את עצמם למשימות הדורשות מאמץ מתמשך, לרוב מפורשת על ידי הסביבה באופן שגוי כעצלנות, חוסר אחריות או אי יכולת לשתף פעולה.
אחד ההסברים לתופעה זו היא טעות הייחוס הבסיסית של אנשים בעת שיפוט התנהגותם של בני אדם אחרים. טעות הייחוס הבסיסית משקפת את הנטייה לתת משקל יתר לגורמים פנימיים שהביאו לביצוע המעשה, כגון תכונות ומנטליות של המבצע, ולתת משקל חסר להשפעת הסיטואציה וגורמים נוספים שאינם תלויים באדם. לפירושים אלו ישנה השפעה רבה על מהלך ההפרעה שכן תחושות מתמשכות של כישלון וחוסר מימוש הפוטנציאל האישי של אדם בעל הפרעת קשב הניצב באופן מתמיד מול האשמות כוזבות מסוג זה יוצרות עול רגשי-חברתי כבד, במיוחד עבור אנשים שאובחנו בגילאים מבוגרים יותר.
עם זאת, בעוד שההשפעה הקיצונית של רמת העניין על יכולת הריכוז וההתמדה של אנשים עם הפרעת קשב היא אחד הגורמים המקשים על ההבנה של הסביבה, היא יכולה לשמש כגורם מבחין המסייע לאבחון הפרעת קשב. למעשה, אנשי המקצוע מודעים למאפיין זה של הפרעת הקשב ועל כן חלק מכלי האבחון בוחנים את יכולתו של האדם להתמיד במשימה משעממת לאורך זמן. דוגמה לכן היא מבחן TOVA.
מיקוד יתר בספקטרום האוטיסטי
הספקטרום האוטיסטי המוכר גם כקשת האוטיסטית, הוא רצף תסמונות שיש להן מכנה משותף ברור עם האוטיזם הקלאסי. לקויות הרצף האוטיסטי הן לקויות נוירולוגיות (לקויות בהליכי חשיבה מורכבים ומודעים) ותפישתיות (הליכי עיבוד מידע חושי ראשוניים), המשלבות עיכוב התפתחותי לעיתים עם נסיגה התפתחותית (בסוג מסוים של אוטיזם).
במקרים רבים, הספקטרום האוטיסטי יכול להופיע גם כתחלואה נלווית להפרעת קשב. בדומה להפרעת קשב, מיקוד יתר הוא תופעה נפוצה גם בספקטרום האוטיסטי. עם זאת, בהקשר של הספקטרום האוטיסטי, לעיתים נעשה שימוש שגוי במונח "מיקוד יתר" לתיאור התנהגות סטראוטיפית או התנהגות של גירוי עצמי (self-stimulatory behavior).
זרוע סרגל
זרוע הסרגל (באנגלית: Norma Arm) היא זרוע ספירלית זעירה היוצאת ממרכז גלקסיית שביל החלב ונפרסת סביבו. החלק הפנימי של הזרוע נקרא "זרוע סרגל במובן הצר". החלק החיצוני של הזרוע מכונה גם זרוע ברבור, הנמצא מחוץ לזרוע פרסאוס או הזרוע החיצונית, שנמצאת רחוק ממרכז הגלקסיה מאשר מבזרוע ברבור.
לזרוע סרגל רדיוס של 15.5 ± 2.8 פארסק. הזרוע נקראת על שם קבוצת הכוכבים סרגל בה נצפית הזרוע מכדור הארץ.
כמו גלקסיות זעירות, שביל החלב מורכב ממסה גדולה של כוכבים, בצורה של דיסקה שטוחה עקב כבידה עצמית. הדיסקה מסתובבת עם המסה הצפופה המרכזית של הכוכבים, ונעה במהירויות גבוהות יותר מהאזורים השוליים של הדיסקה. כתוצאה מכך, התבנית אותה יוצרים הכוכבים שונה במבט ישר מלמעלה או מלמטה והדבר יוצר את הספירלה.
הדלתות (סרט)
הדלתות (באנגלית: The Doors) הוא סרט דרמה ביוגרפי מוזיקלי אפי אמריקאי משנת 1991 בבימויו של אוליבר סטון, שכתב את תסריט הסרט עם ג'יי ראנדל ג'ונסון. הסרט הופק בידי מריו קזאר, ביל גרהם, ואיי קיטמן הו. הסרט מתעד ומתאר בצורה בדיונית למדי ועלילתית את סיפור פריצת להקת הרוק האגדית "הדלתות" אך בעיקר מתמקד בסיפור חייו של סולן הלהקה הכריזמטי המסתורי והצבעוני ג'ים מוריסון מאז ילדותו ועד להיותו הסולן של הלהקה. הסרט גם מתעד את התמכרותו לאלכוהול, ניסיונותיו עם סמים פסיכדליים, אהבתו החופשית, סגנון חייו ההיפי והאובססיה הגדלה שלו למוות.
בסרט מככב ואל קילמר בתפקיד ג'ים מוריסון, לצדם של קייל מקלכלן בתור קלידן הלהקה ריי מנזרק, פרנק ויילי כגיטריסט רובי קריגר, וקווין דילון כמתופף ג'ון דנסמור. מג ראיין מגלמת את בת זוגו של מוריסון פמלה קורסון. קריספין גלובר מופיע כאמן והמעצב אנדי וורהול בעוד מייקל מדסן מגלם שחקן של וורהול וחבר של מוריסון.
הסרט יצא לאקרנים ב-1 במרץ ,1991 בידי חברת סרטי טריסטאר. עם יציאתו, גרף הסרט כ-34 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של כ-32 מיליון דולר. הסרט זכה לביקורות מעורבות בעיקר מצד מבקרים והקהל אשר שיבחו רבות את הופעתו של קילמר כמוריסון ושאר הופעות השחקנים, הצילום, הבימוי וערכי ההפקה. לעומת זאת, הסרט זכה לביקורות שליליות על עריכתו ועל מוריסון. חברי הלהקה האמתיים ביקרו את הסרט בצורה גרועה ושלילית ביותר בטענה כי מוריסון תואר בסרט כמטורף פסיכוטי חולה שליטה שתיין ומסומם אך שיבחו את קילמר.
עלילת הסרט
ג'ים משכנע את חבריו ללהקה לנסוע לעמק המוות ולחוות את ההשפעות של סמים פסיכדליים. בשובם ללוס אנג'לס, הם מנגנים כמה הופעות במועדון הלילה המפורסם וויסקי א-גו גו ומפתחים בסיס מעריצים משתולל. התנהגותו הפראית על הבמה של ג'ים והביצוע השערורייתי לשיר הלהקה "The End" הרגיזו את בעלי המועדון, והלהקה נפלטת מהמקום. לאחר המופע פונים אליהם המפיק פול א. רוטשילד וג'ק הולצמן מ-Elektra Records ומציעים להם עסקת חוזה להקלטת אלבומם הראשון. הדלתות מוזמנים לאחר מכן להופיע בתוכנית הטלוויזיה של אד סאליבן, רק שאחד המפיקים אמר להם שהם חייבים לשנות את הליריקה "ילדה שלא היינו יכולים להגיע הרבה יותר גבוה" בשיר "Light My Fire", בגלל התייחסות אפשרית לסמים. למרות זאת מוריסון מבצע את הליריקה המקורית במהלך השידור החי והלהקה אינה רשאית להופיע שוב בתוכנית.
ככל שההצלחה של הדלתות נמשכת, ג'ים מתאהב יותר ויותר בדימוי שלו כ"מלך הלטאות" ומפתח התמכרות אדירה ורחבה לאלכוהול ולסמים. ג'ים פוגש את פטרישיה קינלי, עיתונאית רוק העוסקת בכישוף, ומשתתף איתה בטקסים מיסטיים, כולל טקס קבלה. בינתיים רוח זקנה צופה באירועים אלה. בו בעת, פמלה רואה אותו במעלית מלון כאשר בחורה מוצצת לו. דבר זה מכעיס אותה רבות, אך הוא משכנע אותה לאהוב אותו והם מקיימים יחסי מין בחדר המלון. בעת המעשה המיני, מוריסון רב איתה ואף מאיים להתאבד מנפילת החלון בחדר כשהוא שותה שוב. היא, בפחד, אומרת שהיא אוהבת אותו והם שוב מתנשקים. לאחר מכן, הוא נועל אותה בארון ומצית אותו באש רק כדי שתוכיח לו שהיא אוהבת אותו.
חברי הלהקה מגיעים לילה אחד למסיבה בעיצובו ובניהולו של האמן והבמאי אנדי וורהול אליה מזמין השחקן טום בייקר, חברו של מוריסון, אותם. וורהול מתרשם מאוד מסגנונו של מוריסון. בזמן ההקלטה של השיר "Touch Me" כחלק מהאלבום The Soft Parade, ג'ים נראה שותה ושר בקולי קולות את השיר בעוד פמלה עצמה מוצצת לו.
בקשה
בקשה היא פנייה מילולית לאחר, על מנת שזה יבצע פעולה או ייתן מידע למבקש, מתוך בחירה חופשית, כלומר לא מתוך פחד או אשמה, ובאופן שמאפשר לו לסרב ללא השלכות מאיימות לגביו.
הדלתות (סרט)
עלילת הסרט
שאר חברי הלהקה מתעייפים מהפספוסים של ג'ים ומהיעדרו בהופעות. ג'ים מגיע באיחור להופעה במיאמי בפלורידה, מתעמת יותר ויותר מול הקהל וחושף עצמו לכאורה על הבמה ואף מתעמת עם שוטר אשר מרסס אותו בגז פלפל. האירוע מהווה נקודת שפל עבור הלהקה, וכתוצאה מכך יוצאת האשמה פלילית נגד ג'ים, דבר שגורר לביטולי הופעות, התמוטטות ביחסים האישיים של ג'ים ונטירת טינה מצד חברי הלהקה האחרים.
בקשה
בקשה היא אחד מכללי הנימוס החברתיים, ולפיכך נחשבת הדרך המנומסת לקבל דבר-מה מהזולת.
לפי גישת התקשורת הלא אלימה, ככל שבקשה ברורה וספציפית יותר, קונקרטית ומעשית יותר, מנוסחת בחיוב ("עשה" לעומת "אל-תעשה"), ויותר בזמן הווה (לעומת עתיד), וככל שהיא מגיעה מתוך "חיבור" (הבנה הדדית של הצרכים והרגשות של שני הצדדים) עמוק יותר - כך גובר הסיכוי שהיא תישמע כבקשה על ידי האחר (ולא כדרישה או איום, למשל), ולפיכך גובר הסיכוי שהוא ימלא אותה.
לעיתים קרובות, התבטאויות שאינן בקשות, מנוסחות כבקשה. למשל: איומים, תביעות, דרישות, ביקורת וכדומה.
הדלתות (סרט)
עלילת הסרט
בשנת 1970, לאחר משפט ממושך, ג'ים נמצא אשם בחשיפה מגונה ומצטווה לרצות מאסר. עם זאת, הוא רשאי להישאר חופשי בערבות, עד לתוצאות הערעור. פטרישיה אומרת לג'ים שהיא בהריון עם ילדו, אך ג'ים משכנע אותה לעבור הפלה. ג'ים מבקר את חבריו ללהקה בפעם האחרונה, משתתף במסיבת יום הולדת בהנחיית ריי בה הוא מאחל ללהקה בהצלחה בעשייה העתידית ומעניק לכל אחד מהם עותק של ספר השירה שלו "תפילה אמריקאית". כשג'ים משחק בגן הקדמי עם הילדים, הוא רואה שאחד מהם הוא אני מילדותו ומעיר: "אלה החיים הכי מוזרים שידעתי" (מילת שיר מהדלתות "Waiting for the Sun"). בזמן המסיבה, פמלה מתעמתת עם מוריסון על כך שקיים יחסי מין עם קינלי והוא גורם לה לשלוף בפניו סכין מטבח כתוצאה מהאובססיה הגודלת שלו למוות. בריאיון לרדיו, בהיותו שתיין, מוריסון קורא לשימושו בסמים מבחן עם גבולות המציאות.
ספיידרוומן
ספיידרוומן (באנגלית: Spider-Woman, בתרגום לעברית: אשת העכביש) הוא שם הקוד של דמויות בדיוניות המופיעות בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס.
הדלתות (סרט)
עלילת הסרט
בשנת 1971, כשנה לאחר מכן, ג'ים ופאם עוברים לפריז, בצרפת כדי להימלט מלחצי אורח החיים של L.A. ערב אחד, פאם מוצאת את ג'ים מת באמבטיה שבדירתם. לפני הסוף של הסרט נראה קברו של ג'ים בבית העלמין פר לאכז בפריז, בעוד ש"הגן הקדוש "(מתוך תפילה אמריקאית) מתנגן ברקע. רגע לפני כתוביות הסיום, המסך מתבהר ונראה טקסט המציין כי "מספרים כי ג'ים מוריסון מת מאי ספיקת לב. הוא היה בן 27. פאם הצטרפה אליו שלוש שנים אחר כך." .
ספיידרוומן
בהמשכיות העיקרית, של יקום "ארץ-616", שלוש נשים נטלו את אלטר אגו זה - ג'סיקה דרו, ג'וליה קרפנטר ומאטי פרנקלין. ביקומים מקבילים מרחבי הרב-יקום נשאו בשם זה נשים נוספות, וביניהן גוון סטייסי מיקום "ארץ-65". נהוג להתייחס אל נשות העכביש ככל אלו שבעלות כוחות־על הקשורים בעכבישים בעולמו של ספיידרמן, כך שגם מאדאם ווב וסילק נכללות בהגדרה זו.
הדלתות (סרט)
עלילת הסרט
הלהקה נראית מקליטה את השיר "L.A. Woman" באולפן ובזה הסרט מסתיים.
ספיידרוומן
הרעיון לגרסה נשית של גיבור-העל ספיידרמן הועלה לראשונה באמצע שנות ה-70, מתוך רצון של העורך סטן לי לקבל בעלות על הסימן המסחרי "Spider-Woman" ולזכות בקניין הרוחני. הוא חשש כי חברות הוצאה לאור אחרות יקדימו לעשות כן, והעדיף למנוע מראש הליכים משפטיים עימן (ובעיקר עם המתחרה DC קומיקס). בתחילת 1977, בחוברת Marvel Spotlight #32, נעשתה ההופעה הראשונה של דמות בשם זה, בזהותה של דרו.
הדלתות (סרט)
שחקנים ודמויות
בנוסף לכך; שון סטון, בנו של אוליבר, מופיע בתחילת הסרט כג'ים בן ה-6. פטרישיה קינלי האמיתית מופיעה ככוהנת אינדיאנית בסרט.
פיתוח
במאי הקולנוע בריאן דה פלמה, מרטין סקורסזה וויליאם פרידקין, התעניינו כולם עם יצירת סרט של להקת הדלתות לאורך השנים. בשנת 1985 רכשה סרטי קולומביה את הזכויות מהדלתות ומאחוזת מוריסון ליצור סרט. המפיק סשה הררי רצה שהקולנוען אוליבר סטון יכתוב את התסריט אך מעולם לא שמע מהסוכן שלו. אחרי שהופקו שני תסריטים לא מספקים, Imagine Films החליפה את קולומביה. הררי יצר שוב קשר עם סטון והבמאי נפגש עם חברי הלהקה שנותרו ואמר להם שהוא רוצה לשמור על סצנה פרועה במיוחד מאחת מהטיוטות המוקדמות. הקבוצה נעלבה מכך ומימשה את זכות האישור שלהם כלפי הבמאי, ודחתה את סטון.
בשנת 1989, מריו קסאר ואנדרו ווג'נה, שהיו בעלי חברת סרטי קרולקו, רכשו את הזכויות על הפרויקט ורצו שסטון יביים אותו. הדלתות ראו את סרטו של סטון "פלאטון" (1986) והתרשמו ממה שעשה, וסטון הסכים ליצור את הסרט לאחר הפרויקט הבא שלו, "אוויטה". לאחר שבמשך שנים עבד על אוויטה וחיזר אחרי מדונה ומריל סטריפ כדי למלא את התפקיד הראשי, הסרט התפרק בגלל המשא ומתן על השכר עם סטריפ וסטון עברו במהירות להפקה מוקדמת של הדלתות.
הגיטריסט רובי קריגר התנגד תמיד לביוגרפיה של "הדלתות" עד שסטון חתם לביים. לעומת זאת, הקלידן ריי מנזרק היה באופן מסורתי התומך הגדול ביותר בהנצחת הלהקה בסרט, אך התנגד למעורבותו של סטון. הוא לא היה מרוצה מהכיוון שסטון התכוון לקחת עם הסרט וסירב לתת את אישורו. לדברי השחקן קייל מקלאכלן, "אני יודע שהוא ואוליבר לא דיברו. אני חושב שזה היה קשה לריי, הוא היה שומר של המיתולוגיה הדלתות כל כך הרבה זמן". לדברי קריגר, "כאשר הדלתות נפרדו, ריי היה בעל הרעיון שלו כיצד יש להציג את הלהקה וג'ון ואני היו שלנו". מנזרק הצהיר כי הוא לא התבקש להתייעץ על הסרט ורצה כי מדובר בארבעת חברי הלהקה באופן שווה, במקום שהמיקוד יהיה על מוריסון. לעומת זאת, סטון הצהיר כי הוא ניסה שוב ושוב לערב את מנזרק, אך "כל מה שהוא עשה היה להשתולל ולצעוק. הוא המשיך במשך שלוש שעות לגבי נקודת מבטו ... לא רציתי שריי יהיה דומיננטי, אבל ריי חשב הוא ידע טוב יותר מכל אחד אחר".
כתיבה
סטון שמע לראשונה את הלהקה בגיל 21 בהיותו חייל במלחמת וייטנאם. לפני תחילת ההפקה, סטון ומפיקיו נאלצו לנהל משא ומתן עם שלושת חברי הלהקה ששרדו ועם החברה שלהם, Elektra Records, כמו גם עם הוריהם של מוריסון ושל חברתו פמלה קורסון. הוריו של מוריסון היו מרשים לעצמם להיות מתוארים ברצף פלאשבק דמוי חלום בתחילת הסרט. הקורסונים רצו שלא תהיה שום הצעה או תיאור לכך שפמלה גרמה למותו של מוריסון. סטון מצא את הקושי הקשה ביותר להתמודד עם הק מכיוון שרצו שפמלה תוצג כ"מלאך".
במהלך מחקר הסרט קרא סטון תמלילי ראיונות עם למעלה מ -100 אנשים. סטון כתב סוף סוף את תסריט הסרט בקיץ 1989, ומאוחר יותר קבע כי "התסריט של הדלתות תמיד היה בעייתי. גם כשצילמנו, אבל המוזיקה עזרה להתיך אותו יחד". סטון בחר תחילה את השירים שרצה להשתמש בהם ואז כתב "כל קטע בסרט כמצב רוח שיתאים לשיר ההוא". הקורסונים לא אהבו את התסריט של סטון וניסו להאט את ההפקה בכך שסירבו לאפשר להשתמש בשירה מאוחרת יותר של מוריסון בסרט. (כשמוריסון נפטר, רכש קורסון את הזכויות על שירת מוריסון; כשמתה, הוריה קיבלו את הזכויות).
ליהוק
במשך כעשר שנים לפני תחילת ההפקה, הפרויקט עבר פיתוח ארוך ומייגע לאחר שנחשב בידי אולפנים ובמאים רבים. מספר רב של שחקנים כגון; טום קרוז, ג'וני דפ, ג'ון טרבולטה וגם ריצ'רד גיר כולם נחשבו או הוצעו להיות ג'ים מוריסון בסרט כאשר הפרויקט עדיין היה בשלבי עשייה בשנות ה-80 כשבונו מלהקת U2 ומייקל האצ'נס מלהקת INXS גם הם באמת התעניינו בתפקידו של מוריסון. סטון לאחר מכן הציע את התפקיד הראשי לאיאן אסטברי מלהקת The Cult אך הוא סירב לתפקיד מאחר שמוריסון תואר לא בצורה נכונה בסרט ובתסריט.
כאשר סטון החל לדבר יותר ויותר על הפרויקט בשנת 1988, הוא חשב על השחקן ואל קילמר עבור תפקידו של ג'ים מוריסון לאחר שראה את קילמר בסרט הפנטזיה "ווילו והנסיכה" בשנת 1985 של רון האוורד. לקילמר היה את אותו קול השירה שהיה למוריסון וכדי לשכנע את סטון כי הוא היה מתאים לתפקיד, הוא הוציא ממיטב כספו מאות אלפי דולרים כדי ליצור סרטון בן שמונה דקות של אודישן עבור התפקיד. לבסוף, קיבל את התפקיד. בתהליך ההכנה לתפקיד; קילמר ירד במשקל ובילה כשישה חודשים שלמים בהיותו לומד וחוזר על מספר רב של שירים של להקת הדלתות; השחקן למד כ-50 שירים ו-15 מתוכם באמת בוצעו והופיעו בסרט. בנוסף לכך, גידל קילמר שיער ארוך למדי הדומה לזה של מוריסון, והחל לחיות, להיראות ולשיר ממש כמו מוריסון ואף נראה ברחובות בלבושו ובמראהו של מוריסון עצמו.
כ-60 שחקניות שונות ביצעו אודישנים לתפקידה של פמלה קורסון, בת זוגו של מוריסון. התפקיד הצריך עירום והתסריט הכיל סצינות סקס שהביאו לכמות נאה של מחלוקות. מנהלת הליהוק ריסה ברמון חשה כי פטרישיה ארקט עשתה אודישן טוב והייתה צריכה לקבל את התפקיד, לעומת זאת, נבחרה השחקנית מג ראיין אשר בילתה בחברת משפחתה של פאמלה ואנשים שהכירו אותה, באומרה גם כי היא לא הכירה את מוריסון אך שמעה מספר שירים שחיבבה.
קריגר שימש כיועץ יצירתי עבור הסרט. פרנק ויילי, השחקן המגלם את קריגר, למד מקריגר כיצד לנגן בגיטרת גיבסון SG בה ניגן קריגר וכן דנסמור שימש כיועץ עבור השחקן קווין דילון. השחקנים בילו שעות רבות בלימודי נגינה כדי לחקות.
צילומים
בעזרת תקציב הפקה של כ-32 מיליון דולר בלבד, הצילומים נמשכו כ-13 שבועות. הצילומים נערכו בלוס אנג'לס, פריז, ניו יורק סיטי, ומדבר מוהאבי. סטון שכר את שירותיה של פאולה עבדול כדי שתשמש ככוריאוגרפית עבור שירי והופעות הלהקה בסרט אך היא יצאה מן הפרויקט בשל עימותים בלוחות הזמנים. במהלך סצינות ההופעות, קילמר נמנע מלבצע ליפסינק ואף שר לבד מבלי השמעת קולו של מוריסון עצמו. סצינות ההופעות שנמשכו ימים רבים לצלם שמו את יכולותיו הווקאליות של קילמר במבחן עד כדי כך שסטון אמר שקולו נהיה קשה אחרי שניים או שלושה טייקים. צילומי סצנת ההופעה של השיר "The End" בוויסקי א גוגו היו קשות לצילום ולקחו כחמישה ימים ו-24 טייקים כדי שסטון יקבל את מה שהוא רוצה ,מה שעייף רבות את קילמר.
שינויי מחלוקת רבים עלו במהלך הצילומים בנוגע להתנהגותו וניהולו של קילמר אך קילמר היה מסור מאוד לתפקיד וביקש שייפנו אליו רק בשם של מוריסון כשהיה בדמות או להביט בעיניו על הסט. סטון הזועם התקשר לסוכנו של קילמר אך קילמר הסביר לאחר מכן שהכול הייתה "אי הבנה אחת גדולה".
פסקול הסרט
פסקול הסרט מכיל כמעל לתריסר שירים של הדלתות. ההקלטות המקוריות בסרט חוברו יחד לשירתו של קילמר, למרות שרבות מקולו של קילמר לא הופיע על אלבום הפסקול של הסרט. בנוסף שני שירים של להקת הוולווט אנדרגראונד נשמעים.
יציאה לאקרנים
הסרט יצא לאור האקרנים ב-1 במרץ ,1991 בהפצת סרטי טריסטאר. הסרט נכנס לפסטיבל סרטי מוסקבה ה-17.
עם יציאתו, גרף הסרט כ-34 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של כ-32 מיליון דולר. הסרט זכה לביקורות מעורבות בעיקר מצד מבקרים והקהל אשר שיבחו רבות את הופעתו של קילמר כמוריסון ושאר הופעות השחקנים, הצילום, הבימוי וערכי ההפקה. לעומת זאת, הסרט זכה לביקורות שליליות על עריכתו ועל מוריסון. חברי הלהקה האמתיים ביקרו את הסרט בצורה גרועה ושלילית ביותר בטענה כי מוריסון תואר בסרט כמטורף פסיכוטי חולה שליטה שתיין ומסומם אך שיבחו את קילמר.
באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון של כ-57% "רקוב" בהתבסס על כ-60 ביקורות וציון נורמלי של כ-6/10. האתר מציין; "ואל קילמר מספק הופעה אדירה ורבת עוצמה בתפקיד אחד מהדמויות האייקוניות ביותר של הרוק אך למרבה הצער, אוליבר סטון לא הצליח לשפוך אור על הקרקס הסובב סביב הכוכב". באתר Metacritic הסרט קיבל 62 מתוך 100.
מגזין הרולינג סטון נתן לסרט 4 כוכבים מתוך 4. באפריל 2019, כיותר מ-28 שנים לאחר צאת הסרט, אוליבר סטון הקרין גרסה חדישה יותר של הסרט בפסטיבל קאן 2019.
שינויי מחלוקת על דיוקים היסטוריים
חברי הלהקה האמתיים ביקרו את הסרט בצורה גרועה ושלילית ביותר בטענה כי מוריסון תואר בסרט כמטורף פסיכוטי חולה שליטה שתיין ומסומם אך שיבחו את קילמר.
פוקטלו
פוקטלו היא בירת מחוז בנוק שבמדינת איידהו שבארצות הברית והעיר הגדולה ביותר בו. חלק קטן משטח העיר נמצא בשטח שמורת האינדיאנים פורט הול שבמחוז פאוור השכן.
פוקטלו היא העיר החמישית בגודלה באיידהו. ב-2007 היא דורגה במקום ה-20 ברשימת היישובים הקטנים הטובים ביותר לעסקים ולקריירה של מגזין פורבס. העיר משמשת כמשכנם של "אוניברסיטת מדינת איידהו" (Idaho State University) ושל מפעל הייצור של חברת ON Semiconductor. את העיר משרת נמל התעופה האזורי הפועל בה.
היסטוריה
פוקטלו נוסדה כנקודת עצירה חשובה על מסילת הברזל הראשונה באיידהו בעת הבהלה לזהב ומאוחר יותר היא הפכה להיות מרכז חקלאי חשוב. העיר שוכנת על גדת נהר פורטנף, במקום בו הוא משתפך מההרים אל מישור סנייק, לאורך התוואי של שביל אורגון. העיר קרויה על שמו של צ'יף פוקטלו משבט השושון, שהעניק את זכות המעבר למסילת הברזל שחצתה את שמורת האינדיאנים פורט הול. באופן אירוני, הצ'יף לא השתמש בשם פוקטלו, אלא העדיף להיקרא טונדזאושה (Tondzaosha), מילה בשפת שבטו שמשמעותה "גלימת הבפלו". בתו של הצ'יף, ג'נט לואיס, סברה שלשם פוקטלו אין כל משמעות.
חלקה של העיר המשתרע על גדת פורטנף היה מיושב על ידי בני שבט השושון ושבטי הבנוק מאות שנים לפני הגעת האירופאים לאזור בראשית המאה ה-19. ב-1834 הקים נתניאל ג'רביס ווית', סוחר פרוות אמריקאי, את פורט הול (Fort Hall) כנקודת סחר מצפון למיקומה הנוכחי של פוקטלו. תחנת הסחר נרכשה מאוחר יותר על ידי חברת מפרץ הדסון והייתה לנקודת עצירה חשובה על שביל אורגון. כיום העתק של תחנת הסחר פורט הול משמשת כמוזיאון בדרום פוקטלו.
גילוי הזהב באידהו ב-1860 הביא את גל המתיישבים הגדול הראשון לאזור. עמק הפורטנף היה לנתיב חשוב להובלת סחורות ומטענים. ב-1877 רכש והרחיב הברון השודד, ג'יי גולד, מטעם חברת יוניון פסיפיק, את "מסילת הברזל של יוטה והצפון" (Utah and Northern Railway), שעד אז הגיעה עד לגבול יוטה-איידהו ועברה בתוואי נהר הפורטנף. "צומת פוקטלו" כפי שהיא נקראה בתחילה, הוקמה כנקודת עצירה לאורך נתיב זה במהלך הבהלה לזהב. לאחר ששככה הבהלה לזהב, החל האזור למשוך אליו חוואים ומגדלי בקר. ב-1882 התיישבו במקום התושבים הראשונים והחלה התפתחותה הכלכלית של העיר.
"בירת החיוך"
ב-1948 פרסם ראש עיריית פוקטלו, ג'ורג' פיליפס, צו הקובע שהימנעות מחיוך בפוקטלו היא בלתי חוקית. "צו החיוך" הוצא באופן אירוני כתוצאה מחורף קשה באופן יוצא מן הכלל, שגרם לדכדוך לכל תושבי העיר. שלא בכוונה, הצו לא בוטל מעולם. ב-10 בדצמבר 1987, הוכרזה פוקטלו על ידי ראש העירייה כ"בירת החיוך של ארצות הברית" (U.S. Smile Capital). אירוע הקרוי "ימי החיוך" מתקיים מדי שנה בעיר, כולל תחרות חיוכים ו"מעצר" של אנשים שלא מחייכים.
עולמיום (טרילוגיה)
עולמיום (באנגלית: Dayworld trilogy)) היא טרילוגיית ספרי מדע בדיוני שנכתבו על ידי פיליפ חוזה פארמר. הם מתרחשים בעתיד דיסוטופי בו לאנשים מותר לחיות רק ביום אחד בשבוע. בשאר ששת הימים הם 'מאובנים', בסוג של חיות מושעית. זאת על מנת להימנע מפיצוץ אוכלוסין, שכן אם חיים במנהטן 2,100,000 אנשים, בכל יום יחיו רק 300,000. הספרים מתרכזים באדם, ג'ף קאיירד, אשר נכנס תחת הכותרת 'פורציום': אדם שחי ביותר מיום אחד בשבוע. ככל שהסדרה ממשיכה, נראה כי הדמות סובלת מהפרעת זהות דיסוציאטיבית. הספרים המרכיבים את הטרילוגיה הם:
רקע לעלילה
ג'ף קאיירד הוא אזרח עולם-יום שלישי ע.ח. (עולם חדש) 1330. הספר מתחיל ב- י5-ש1 (יום-חמישה, שבוע-אחד) בחודש השני של ע.ח. 1330. (לכל יום בשבוע יש את אותו מספר יום, כך שבאותו השבוע, ראשון-שבת עדיין יהיו י5-ש1). הספר מתרחש על פני שבוע שלם, מעולם-יום שלישי י5-ש1 עד עולם-יום שלישי י6-ש1. מקצועו של ג'ף קאיירד הוא 'אורגני' (שוטר). בכל עולם-יום שונה, יש לאורגנים תלבושת אחרת. כמו כן, לכל עולם-יום יש אופנה שונה, תוכניות טלוויזיה, חדשות, וכו' משלה, כאשר רוב אנשים יודעים רק על אלו שבעולם היום שלהם. אולם, ג'ף קאיירד הוא פורציום, ולא רק זה, הוא אימר. האימרים הם קבוצת אנשים החיים ומתנהלים מתחת לאפם של הממשל. מטרת האימרים היא לאט ובחשאיות להפוך את הממשל לטוב יותר. ישנם אימרים בכל היבט חברתי ובכל עולם-יום. ג'ף קאיירד מיוחד בזה שהוא פורציום, בבקשת האימרים, ולכן רגיל לעבור מיום ליום. כפורציום, קאיירד יצר לעצמו זהויות שונות לכל עולם-יום נפרד, עבודות שונות, חברים שונים, ומערכות יחסים שונות.
מאבנים
מאבן הוא מכשיר המפעיל את מצב ה'חיות מושעית', שכל אזרח עולם-יום חייב, לפי החוק, להיות במאבן עד 23:30. ב-23:35 (בתיאום עם תקופת חסד חמש הדקות) המאבנים נדלקים, ומאכלסם קופא בזמן, בדומה לפסל אבן. ב00:15, בעולם-יום שאחרי, אזרחי אותו עולם-יום מפסיקים להיות מאובנים. המאבן בצורת גליל, עם חלון עגול במרכז הדלת.
איתמר אורבך
הרב איתמר אורבך (נולד ב-שנת ה'תשט"ו, 1955) הוא ר"מ בישיבת מרכז הרב. במשך 28 שנה (ה'תשנ"ה-ה'תשפ"ג) שימש כרב היישוב חשמונאים שבבנימין.
ביוגרפיה
גדל בלוד ולמד ב'תיכון לוד' שבעיר. בצעירותו נקשר לרבה של העיר הרב נתן אורטנר. בצבא שימש כחובש קרבי במשך שלוש שנים. לאחר מכן החל ללמוד בישיבת מרכז הרב, שם למד במשך 11 שנה אצל רבותיו הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב אברהם אלקנה כהנא שפירא. בתקופה זו עמד בקשר עם הרב נתן צבי פרידמן.
במשך שנתיים כיהן כר"מ בישיבת ירושלים לצעירים, ולאחר מכן נקרא לשמש כר"מ בישיבת בית אל, שם לימד 12 שנה. בשנת ה'תשנ"ז נקרא על ידי רבו הרב שפירא לשמש כר"מ בישיבת מרכז הרב, ומאז הוא משמש כר"מ של שיעור ב', ומעביר שיעורים נוספים במחשבת ישראל ובתנ"ך.
שיעוריו מתייחדים בדרך חשיבתו המקורית, ובהרצאת הדברים בצורה מרשימה ולעיתים אף תאטרלית.
במשך 28 שנה (ה'תשנ"ה-ה'תשפ"ג) שימש כרב היישוב חשמונאים שבבנימין. מרבני תנועת קוממיות, ובעבר בעל טור קבוע בעלון התנועה. העביר שיעורים במכללת אורות ישראל ובמכללת מורשת יעקב ברחובות. היה ממייסדי הגרעין התורני הגדול בישראל בעיר רמלה ועמד בראשו בחודשיו הראשונים.
הוסמך לרבנות ולדיינות בי"ד באלול תשמ"ו על ידי הרב אברהם שפירא וכך כתב: "הנה כבוד ידידי יקירי הרה"ג המובהק איש חמודות מוהר"ר איתמר אורבך שליט"א מכירני בו הרבה שנים שהסתופף בבית מדרשנו הישיבה הק' מרכז הרב פה עיה"ק וכעת הוא מחשובי הר"מים שבישיבה לצעירים שע"י הישיבה ושקד הרבה על תלמודו ומצא כדי מדתו בבקיאות ובחריפות ועלה הרבה במעלות התורה והיראה ודעת ה'... ואמינא ליה יורה יורה ידין ידין".
נשוי לניצה. לזוג עשרה ילדים. בנו הרב רפאל אורבך הוא מראשי הכולל דיינות בישיבת הכותל. בנו נפתלי נשוי לרחל, בתה של ח"כ אורית סטרוק. חתנו אורי קירשנבום הוא בכיר בארגון חוננו.
לאחר שסיים את תפקידו ברבנות היישוב חשמונאים, עבר ליישוב נריה.
עמדותיו
בתקופת תוכנית ההתנתקות הצטרף לקוראים לסרב פקודה יחד עם רבו הרב אברהם אלקנה שפירא וראה בסירוב ערך תורני ויחד עם זה וכחלק מזה ערך לאומי ודמוקרטי, שהאדם הן כאדם והן כבעל עקרונות אינו טפל למדינה אלא חלק ממנה ואף נטל חלק פעיל במאבק נגד פינוי היישובים.
הרב אורבך הצטרף לעשרות רבנים שמחו על מעצרו של הרב יצחק שפירא, ראש ישיבת עוד יוסף חי.
פייר ואן הוידונק
פטרוס פרדיננדוס יוהנס "פייר" ואן הוידונק (בהולנדית: Petrus Ferdinandus Johannes "Pierre" van Hooijdonk; נולד ב-29 בנובמבר 1969) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת החלוץ.
ואן הוידונק שיחק במספר קבוצות ברחבי אירופה, בהן הותיר חותם מקצועי ככובש שערים מחונן. כמו כן, הוא ייצג את נבחרת הולנד ורשם במדיה 46 הופעות ו-14 שערים, ובין היתר נכלל בסגלה לטורניר מונדיאל 1998 ולשתי אליפויות אירופה.
בנו הוא הכדורגלן סידני ואן הוידונק.
קריירת משחק
ואן הוידונק החל את דרכו המקצועית בקבוצה חובבנית מעיר הולדתו, ולקראת עונת עבר לקבוצת רוסנדאל, ששיחקה אז בליגת המשנה. הקבוצה סבלה אז ממשבר כלכלי, ונאלצה לשלב צעירים זולים יחסית תוך זמן קצר, ולשם כך היא החתימה את ואן הוידונק כחלוץ מחליף. בעקבות פציעה של החלוץ הפותח של הקבוצה קיבל ואן הוידונק יותר דקות משחק כבר בעונה הראשונה שלו, בה השלים 32 הופעות ליגה. עונה אחר כך כבר חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו, והיה לשחקן מפתח בקבוצה, כשהוא כובש 27 שערים ב-37 הופעות ליגה.
יכולתו של ואן הוידונק גרמה לעניין בו מצידן של מספר קבוצות, וביניהן הייתה נאק ברדה, אותה אהד ואן הוידונק מגיל צעיר. הוא בחר לעבור לשחק בשורותיה, ובשתי העונות הראשונות בקבוצה הוביל אותה לפלייאוף על העלייה לליגת העל ההולנדית, כשהפעם השנייה הייתה מוצלחת, והוא העפיל עם קבוצתו לליגה הבכירה. גם בעונתו השלישית בקבוצה הוסיף להיות שחקן מפתח, ועזר לקבוצה להתברג במרכז הטבלה. בשלוש העונות הראשונות בקבוצה כבש ואן הוידונק כמות של עשרים שערים ומעלה בכל עונה, ואף קבע שיא ליגה במספר משחקים רצופים עם שער, והעמיד אותו על 11 משחקים רצופים בהם כבש. הוא פתח בצורה טובה גם את עונת, כשכבש ב-16 משחקים עשרה שערים, ובחלון ההעברות בינואר 1995 עזב לראשונה את הולנד כשעבר לשחק בסלטיק, קבוצת הפאר הסקוטית.
ואן הוידונק הצטרף לקבוצה כשזו הייתה במאבקי הישרדות בפרמייר ליג. בשמונה המשחקים שנותרו לסיום העונה, כבש ואן הוידונק שער אחד בלבד, והקבוצה לא הצליחה לנצח באף אחד מהם (שבע תוצאות תיקו והפסד). כתוצאה מכך, ירדה הקבוצה לליגת המשנה. בעונה אחר כך, עונת, נרשם שיתוף פעולה מוצלח בין ואן הוידונק לקווין קמפבל בהתקפת הקבוצה. ואן הוידונק כבש 34 שערי ליגה והיה למלך השערים של ליגת המשנה, קמפבל הוסיף 23 שערים משלו, והפורסט סיימו במקום הראשון בטבלה, למרות תחרות קשה מצד סנדרלנד, מידלסברו וצ'רלטון את'לטיק.
לקראת עונת איבד ואן הוידונק את שותפו להתקפה קווין קמפבל שנמכר, בנוסף למספר שחקנים נוספים ששוחררו, בעוד רכש משמעותי לא הגיע לקבוצה. בעקבות כך, ביקש ואן הוידונק להיכנס לרשימת ההעברות ולהשתחרר מהקבוצה. הבקשה נתקלה בסירוב מצד ההנהלה, שכן הקבוצה הייתה צריכה חלוץ ברמה גבוהה. ואן הוידונק, שטען כי הובטח לו כי יוכל לעזוב את הקבוצה בסיום עונת העלייה, החליט להחרים את אימוני ומשחקי הקבוצה, והתאמן עם קבוצתו בעבר נאק ברדה כדי לשמור על כושר משחק. צעד זה גרר ביקורת מצד כל הגורמים בקבוצתו, ההנהלה, המאמן, השחקנים והאוהדים. למרות זאת, כל הצעה עבור השחקן נתקלה בסירוב מצד ההנהלה, עד שבנובמבר 1997, כשהבין שאין לו פתרון אחר, חזר ואן הוידונק לאימוני הקבוצה. בשלב זה הקבוצה דורגה במקום האחרון בטבלה ללא ניצחון בתשעה משחקים. במשחקו השלישי באותה עונה, מול דרבי קאונטי, כבש ואן הוידונק את שערו הראשון מאז חזר. לאחר הכיבוש, בחרו רוב שחקני קבוצתו שלא לחגוג איתו את כיבוש השער, אלא לחגוג דווקא עם מבשל השער, וזאת בעקבות התנהגותו בתחילת העונה. ואן הוידונק סיים את העונה עם שישה שערים ב-21 משחקים, מתוכם 19 בהרכב, והקבוצה סיימה במקום האחרון בטבלה וירדה פעם נוספת לליגת המשנה.
לקראת עונת חזר ואן הוידונק למולדתו, כשחתם בקבוצת ויטסה ארנהם, על מנת לשקם את הקריירה לאחר העונה הקשה באנגליה. הוא רשם עונה מוצלחת הן ברמה האישית והן הקבוצתית, כשכבש 25 שערים ב-29 משחקים וסייע לקבוצתו לסיים במקום הרביעי ולהעפיל לגביע אופ"א. לאחר עונה אחת במדי ויטסה, עזב ואן הוידונק שוב את הליגה ההולנדית, כשחתם במדי בנפיקה ליסבון מפורטוגל. הקבוצה התאפיינה בשנים אלו בחוסר יציבות הן מבחינת היכולת והן מבחינת ההנהלה. הקבוצה החליפה את המאמן פעמיים במהלך העונה, ולקראת סיומה התחלפה גם הנהלת הקבוצה. ההנהלה החדשה לא האמינה בחלוץ ושלחה אותו להתאמן עם קבוצת המילואים, בכוונה למכור אותו עם סיום העונה. לאחר עונה אחת, החליט ואן הוידונק לחזור פעם נוספת למולדתו, וחתם במדי הקבוצה ההולנדית הרביעית בקריירה שלו, פיינורד.
בשלהי הקריירה, בעונת, עבר ואן הוידונק בפעם השנייה לנאק ברדה, במדיה שיחק חצי עונה בלבד עד שעבר לפיינורד, קבוצת עבר נוספת שלו. ב-17 באוקטובר 2006 הודיע ואן הוידונק על כוונתו לפרוש בסיום עונת, ובחודש מאי 2007 שיחק את משחקו האחרון ופרש ממשחק בגיל 38.
ואן הוידונק רשם 551 הופעות ליגה בהולנד, סקוטלנד, אנגליה, פורטוגל וטורקיה, וכבש 335 שערי ליגה בכל קבוצותיו.
נבחרת הולנד
ואן הוידונק ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת הולנד ב-14 בדצמבר 1994, תחת המאמן חוס הידינק, בניצחון הביתי 5-0 על במסגרת מוקדמות יורו 1996. את שערי הבכורה שלו כבש כבר בהופעתו השלישית, במשחק חוץ מול, במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998. ואן הוידונק עלה מהספסל בדקה ה-71 במצב של 1-0 לוויילס, ובתוך ארבע דקות, עד לדקה ה-75, כבש צמד שהפך את התוצאה, בדרך לניצחון 3-1.
ואן הוידונק זומן על ידי הידינק לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1998 בצרפת. הופעתו הראשונה בטורניר הייתה במשחק השני של שלב הבתים מול. ואן הוידונק החליף את דניס ברגקאמפ בדקה ה-78, ושתי דקות בלבד אחר כך כבר כבש את השער הרביעי לזכות נבחרתו, שניצחה בסיום 5-0. הוא לא חזר לשחק עד לשלב חצי הגמר, בו פגשה הולנד את. ואן הוידונק החליף בדקה ה-75 את בודווין זנדן, במשחק שהסתיים בהפסדה של הולנד בדו-קרב פנדלים. הופעתו השלישית והאחרונה בטורניר, שוב כמחליף, הייתה בהפסד ל, 2-1 במשחק על המקום השלישי.
ואן הוידונק זומן על ידי המאמן פרנק רייקארד לסגל הנבחרת לקראת יורו 2000, אך לא קיבל דקות משחק בטורניר, אותו סיימה הולנד בהפסד ל בחצי הגמר. לאחר שכשלה להעפיל למונדיאל 2002 עם לואי ואן חאל, מונה דיק אדבוקאט לתפקיד מאמן הנבחרת, והוא זימן את ואן הוידונק לסגל הולנד לקראת יורו 2004. במשחק הראשון של הולנד בטורניר, מול (1-1 בסיום), עלה ואן הוידונק כמחליף בדקה ה-74. הופעתו השנייה והאחרונה בטורניר הייתה שוב כמחליף, כשעלה לתשע דקות בלבד בהפסדה של הולנד 2-1 למארחת בחצי הגמר.
ואן הוידונק שיחק את משחקו האחרון בנבחרת ב-17 בנובמבר 2004, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006, בניצחון חוץ 3-0 על. בעשר שנות קריירה בינלאומית, רשם ואן הוידונק 46 הופעות במדי הנבחרת (מתוכן חמש הופעות בהרכב ו-41 כמחליף), בהן כבש 14 שערים.
לאחר הפרישה
עם פרישתו ממשחק עבר ואן הוידונק קורס מאמנים, אותו סיים בהצלחה בשנת 2008. בין החודשים פברואר ונובמבר 2011, שימש ואן הוידונק כעוזר המאמן של חוס הידינק בנבחרת טורקיה.
בעונת הצטרף לצוות המקצועי של קבוצת הנוער של פיינורד, ושימש בתפקידו למשך עונה אחת.
ב-1 באוגוסט 2014 התמנה ואן הוידונק לתפקיד עוזר המאמן של אדרי קוסטר בנבחרת הולנד הצעירה, אך התפטר מתפקידו כעבור מספר חודשים בעקבות ההפסד לפורטוגל במוקדמות אליפות אירופה עד גיל 21 - 2015.
אצבעות הקוף
עלילה
מרמי טלין הוא סופר מדע בדיוני, ולמואל הוסקינס הוא העורך שלו. לשניים יש ויכוח לגבי אחד הסיפורים של מרמי: הוסקינס רוצה לבצע בו שינוי, ולהכניס סצנה של הסברים באמצע האקשן. מרמי מתנגד לשינוי בסיפור שלו. על מנת להכריע את המחלוקת, מציע מרמי לפנות לידיד שלו, מדען בשם ארדנט טורגסון, שביצע ניסוי, במהלכו הפך את מוחו של קוף למחשב, המסוגל לחשב יצירה שלמה מכמה משפטים. הקוף, רולו שמו, מחשב את הסגנון והתוכן של היצירה, וכך יודע לכתוב את כולה מכמה משפטים, לעיתים תוך תיקון של החומר המקורי, כך שהיצירה הכוללת תהיה טובה יותר.
מרמי מספר לקוף את הסיפור שלו, ועוצר בנקודת המחלוקת, כדי לתת לקוף להמשיך. לצערו ולשמחתו של הוסקינס, הקוף ממשיך את היצירה בהתאם לתיקון שהציע העורך. עם זאת, מרמי מצביע על העובדה שהקוף, שהוא רק מכונה, נצמד לכללים ספרותיים, ואילו סופר טוב צריך לדעת מתי לשבור את הכללים. לראיה הוא מביא את העובדה שהקוף תיקן את מילותיו של שייקספיר. הוא גורם להוסקינס להיכנע, בכך שמסביר לו שאם יכריע כי הקוף מסוגל לערוך סיפורים כמו שצריך, העבודה שלו תהפוך למיותרת.
הוסקינס נכנע ומסכים לפרסם את הסיפור כמו שכתב אותו מרמי.
סוכנות הכבישים הפדרלית (רוסיה)
סוכנות הכבישים הפדרלית (ברוסית: Федеральное дорожное агентство, Росавтодор) היא הסוכנות הממשלתית הרוסית האחראית לפקח על ענף תחבורת הכבישים והנדסת התחבורה ברוסיה.
סוכנות הכבישים הפדרלית היא גוף ממלכתי האחראי על יישום תוכניות ופרויקטים מיוחדים ופדרליים, מדעיים וטכניים בתחום התחבורה היבשתית, כולל תוכנית המודרניזציה של מערכת הכבישים הרוסית.
ניהול הכבישים הפדרליים מתבצע על ידי סוכנות הכבישים הפדרלית ישירות כמו גם באמצעות מערכת המפעלים הממלכתיים הפדרליים וסניפיהם, האחראים על ניהול יעיל של דרכים פדרליות וארגון עבודות בניית כבישים, שחזור, תיקון ותחזוקה.
הסוכנות חולשת על 50,700 קילומטרים של כבישים פדרליים, 5,560 גשרים ומעברים עיליים בנוסף לרכוש הנדרש כדי להבטיח תפקוד כל השנה של הכבישים הפדרליים.
עלות הנכס המנוהל שבשליטת סוכנות הכבישים הפדרלית היא כ-608 מיליארד רובל.
הסוכנות פועלת בהתאם לחוקת הפדרציה הרוסית, חוקים פדרליים, צווי נשיא הפדרציה הרוסית, החלטות שהוצאו על ידי ממשלת רוסיה, בהתאם להסכמים בינלאומיים והוראות וצווים של משרד התחבורה של הפדרציה הרוסית.
ראש סוכנות הכבישים הפדרלית ממונה או מפוטר על ידי ממשלת רוסיה בהצעת שר התחבורה של הפדרציה הרוסית.
IRBCA
IRBCA היא אחת המתודולוגיות של המשרד להגנת הסביבה ורשות המים להערכת סיכונים והתווית דרך טיפול במקרים של זיהום קרקעות ומי תהום כחלק מביצוע הליך סקר זיהום קרקע או בנוסף לו. נוהל IRBCA מבוסס על הנוהל RBCA, שפורסם על ידי החברה האמריקאית לניסוי וחומרים ב-1994. על פי נוהל זה, האחראי על האתר בוחן את סוגי המזהמים ורמת ריכוזם, את דרכי ההתפשטות בקרקע במים ובאוויר ומזהה את הגורמים העלולים להיחשף למזהמים ודרכי החשיפה אליהם. בהתאם לנתונים שנאספו, האחראי יקבע את שיטת הטיפול באתר המזוהם. ה IRBCA מציע אלטרנטיבה לערכי הסף הכלליים בהם משתמשים כיום לקביעת מידת זיהום של קרקע בישראל.
הנוהל אומץ במדינות שונות בעולם ככלי לטיפול באתרים מזוהמים, לרוב עם התאמות לרגולציה ולחוקים המקומיים, או בהתאם לפרמטרים המקומיים. נוהל IRBCA הוא הנוהל שעבר התאמה לישראל ואומץ על ידי הרשויות. טיוטתו פורסמה באוגוסט2014.
מטרת IRBCA
מטרת הנוהל, היא לתת מסגרת כללית לקבלת החלטות טכניות, ברות הגנה, עקביות ואובייקטיביות לניהול שיקום של אתרים מזוהמים בארץ.
העיקרון של RBCA
באתר שבו לא ידועים מקורות הזיהום, יש להחמיר בדרישות לשיקומו, מאחר שלא ידוע בוודאות מהם המזהמים שעלולים לסכן את הציבור.
הגדרת תנאי הסף למזהמים
בהתאם לכל דרך חשיפה ותכונות המזהם, נקבעו רמות חשיפה מקסימליות שונות ובהתאם להן יקבע הריכוז המקסימלי של המזהם בקרקע או במי התהום. מים או קרקע שיעברו רף זה יוגדרו כמזוהמים.
בהתאם לשימוש העתידי בקרקע ולמאפייני האתר, נקבעים אותם ריכוזי סף למזהמים. לדוגמה, באתר שבו מתוכנן להיבנות מרתף תת-קרקעי ישנה חשיבות רבה יותר להפחתת ריכוזי גזים נדיפים וחצי נדיפים משום שהם עלולים להצטבר במרתף. ברגע שהקרקע ומי התהום באתר מכילים ריכוזי מזהמים שקטנים מערכי הסף הללו, ניתן לאמר שהאתר אינו מסכן את הציבור וכי הטיפול בו הסתיים.
אולאנגום
אולאנגום (במונגולית: Улаангом) היא בירת האיימאג (מחוז) אובס במונגוליה. העיר ממוקמת כ-120 קילומטר דרומית לגבולה של מונגוליה עם רוסיה, בקרבת אגם אובס נור, וכ-1,100 ק"מ מבירת המדינה אולן בטור.
העיר הוקמה בסוף המאה ה-17, ב-1871 נבנה בעיר מקדש בודהיסטי. בשנת 2000 התגוררו בעיר 26,319 תושבים, ב-2006 התגוררו בעיר 23,000 תושבים, בסוף 2008 התגוררו בעיר 22,300 תושבים.
המפלגה הפרוגרסיבית (מושבת הכף)
המפלגה הפרוגרסיבית (באנגלית: Progressive Party) הייתה מפלגה פוליטית ימנית אנגלית במושבת הכף הבריטית בין השנים 1898 ו-1910. החל משנת 1900 ועד לשנת 1908, החזיקה המפלגה בשלטון על המושבה.
היסטוריה
בשנת 1886 עלה גורדון ספריג לשלטון במושבת הכף, וזכה בראשות הממשלה (לאחר שהספיק לכהן כראש ממשלה גם תקופה קצרה בסוף שנות ה-70). במהלך 12 השנים הבאות כיהן ספריג כראש ממשלה לסירוגין עם ססיל רודס, אימפריאליסט בריטי ידוע שם. שניהם הנהיגו במושבה מדיניות פרו בריטית מובהקת, אשר גובתה על ידי ציבור המצביעים במושבה והשלטון הבריטי בלונדון.
בבחירות אשר נערכו במשובת הכף בשנת 1898 הובס גורדון ספריג ואיבד את השלטון לטובת וויליאם שרינר, אשר הנהיג מדיניות לעומתית יותר כלפי בריטניה. עקב כך, ומתוך שורות האופוזיציה לראש הממשלה שרינר, בשנות ה-90 המאוחרות של המאה הקימו גורדון ספריג וססיל רודס (ואליהם הצטרף גם אלפרד מילנר) את המפלגה הפרוגרסיבית, אשר נועדה להוות התאגדות פוליטית שתחזיר את השלטון במושבה למצבו הקודם. המפלגה העמידה מצע אשר דגל בהעמקת האימפריאליזם הבריטי באפריקה בכלל ובדרום אפריקה בפרט. רובם הגדול של מצביעי המפלגה היה ממוצא אנגלי, בדומה לזהות מייסדי ומנהיגי המפלגה.
בשנת 1900, כשנתיים לאחר הקמת המפלגה, היא זכתה בשלטון לאחר שהעמידה את גורדון ספריג כמועמדה לראשות הממשלה. ספריג, אשר הייתה זאת תקופת כהונתו השלישית כראש ממשלת מושבת הכף, כיהן בתפקיד כארבע שנים עד לשנת 1904, ולאחריהם זכה בבחירות מועמד המפלגה ליאנדר ג'יימסון אשר כיהן אף הוא כארבע שנים. בשנת 1908, המפלגה הובסה בבחירות ובמקומה עלה לשלטון ג'ון מרימאן, מועמד המפלגה הדרום אפריקאית, יריבתה הראשית של המפלגה הפרוגרסיבית באותן השנים. בעת שהותם באופוזיציה, ועל רקע ניצני הקמתו של איחוד דרום אפריקה, אנשי הפלגה אשר נותרו בה לאחר ההפסד החלו מנסים לייסד שיתופי פעולה עם גופים פוליטיים שונים במושבות אחרות בדרום אפריקה. עד שנת 1910, ערב הקמתו של האיחוד, הם הקימו יחד עם המפלגה הפרוגרסיבית ממושבת טרנסוואל והמפלגה החוקתית ממושבת נהר האורנג' את המפלגה היוניוניסטית.
הלילה הוא שירים
הלילה הוא שירים הוא פזמון עברי שנכתב על ידי תרצה אתר והולחן על ידי חנן יובל ועיבד קובי אשרת אשר יצא לראשונה בביצוע חוה אלברשטיין כחלק מאלבומה הנושא את אותו השם ב-1977.
ביצועים
הגרסה הראשונה של השיר יצאה ב-1977 באלבומה ה-19 של חוה אלברשטיין הנושא את שם השיר, בגרסה זו זכה השיר להצלחה וצעד והיה חלק מן המצעד השבועי של רשת ג' כ-12 שבועות כאשר בשיאו דורג במקום ה-5
גרסה שנייה לשיר בוצעה על ידי חנן יובל בשנת 1979 במסגרת התוכנית זהו זה! לכבוד הסכם השלום עם מצרים ומאוחר יותר הוקלט השיר על ידי חנן יובל בשנת 1989 כחלק מאלבומו "כשהיונים חוזרות" בו בוצעו גרסאות כיסוי לשירים שיובל הלחין לאמנים שונים.
גרסה שלישית לשיר בוצעה על ידי אפרת בן צור בשנת 2014 כחלק מהאלבום "שרות חוה אלברשטיין" המוקדש לשירים שבוצעו על ידי חוה אלברשטיין.
בשנת 2017 עלה מופע בשם הלילה הוא שירים כמחווה לשירי אלברשטיין.
בועת הנדל"ן בארצות הברית
בועת הנדל"ן של ארצות הברית (באנגלית: United States housing bubble) הייתה בועה כלכלית, שהתרחשה בלמעלה ממחצית ממדינות ארצות הברית החל משנת 1999 ועד 2007. במהלך תקופה זו, עלו מחירי הדיור במדינות אלה באופן מהיר ומתמשך עד שהגיעו לשיא במחצית הראשונה של שנת 2006. לאחר מכן הם החלו לרדת בחדות כאשר ב-30 בדצמבר 2008, הציג מדד קייס-שילר את הירידה החדה בתולדותיו. מחירי הדיור המשיכו לרדת עד שהגיעו לשפל חדש בשנת 2012. התפוצצותה של בועת הנדל"ן הביאה למשבר אשראי חסר תקדים, לפיצוצה של בועת חוזי החלף סיכון אשראי ולמשבר הסאבפריים שהתגלגל, החל מספטמבר 2008, לידי משבר כלל עולמי.
התפוצצותה של בועת הנדל"ן בארצות הברית השפיעה באופן ישיר ושלילי על שווים של כל נכסי המקרקעין, על שוק המשכנתאות, על חברות הנדל"ן והבנייה ועל רשתות קמעונאות המתמחות בחומרי בניין. בנוסף לכך, קרנות גידור שניהלו כספים של לקוחות מוסדיים גדולים ובנקים זרים, ספגו הפסדים גבוהים. עובדות אלה הביאו לכך שבמהלך שנת 2007 נכנס המשק האמריקאי למיתון כבד.
בחודש אוקטובר 2007, אמר הנרי פולסון, שר האוצר של ארצות הברית, כי התפוצצותה של בועת הנדל"ן מציבה את "הסיכון המשמעותי ביותר לכלכלה שלנו". בתגובה למשבר, ובתום סדרה של התייעצויות עם כלכלנים בכירים ובהם עם בן ברננקי, יושב ראש הבנק המרכזי של ארצות הברית, הורה נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש על תוכנית חילוץ מוגבלת לשוק הדיור במדינה שהתמקדה בבעלי בתים שלא הצליחו לעמוד בתשלומי המשכנתא שלהם.
הגורמים להתפתחותה של הבועה
מחירי הנדלן בארצות הברית עלו ללא כל יחס לעלייה בשכר הממוצע במשק, כאשר השיא נקבע בשנים 2006–2007.
עצבות בהנקה
עצבות בהנקה (באנגלית: Dysphoric Milk Ejection Reflex / D-MER; רפלקס פליטת חלב דיספורי) היא חריגות של מנגנון שחרור החלב אצל נשים מניקות. אישה מניקה, הסובלת מ-D-MER, חווה דיספוריה קצרה רגע לפני רפלקס פליטת חלב האם.
סימני התופעה ותיאורה
האישה המניקה הסובלת מ- D-MER חווה תחושת דיספוריה, המתחילה כרגע לפני רפלקס פליטת החלב, ונמשכת מספר דקות. הדיספוריה עשויה להופיע בכל פעם שמתקיים שחרור חלב, או רק בעת שחרור החלב הראשוני בתחילת ההזנה. D-MER היא תגובה רגשית, שעשויות להתלוות אליה גם תחושות פיזיות, כגון כיווץ מורגש באזור הבטן וסלידה קצרה מאוכל או מים. בזמן חוויית D-MER, אמהות עשויות לדווח על ספקטרום נרחב של רגשות בלתי נעימים, כגון דיכאון, חרדה או כעס, בדרגות עוצמה שונות. המגוון של רגשות שליליים אלה מכונה "ספקטרום ה-D-MER", המתחלק לשלוש קטגוריות עיקריות: ייאוש, חרדה ותוקפנות. קשת הרגשות של ה-D-MER יכולה להופיע בכל אחת מהעוצמות השונות, מבלי לשנות את סוג הרגש. לדוגמה, אישה עלולה לחוות תחושת דיכאון ותחושה זו יכולה לנוע בין געגוע לביתה או ערפול קל, לתחושות עזות יותר של חוסר תקווה ותיעוב עצמי. באופן דומה, חרדה עשויה לנוע בין חוסר שקט, לפאניקה וחרדה עזים יותר. הכעס, הפחות סביר מבין השלושה, עשוי לנוע בין מתח ותסיסה לתחושות עוינות ואגרסיביות יתר.
מנגנון
המנגנון מאחורי התופעה טרם נתגלה במלואו. אצל אם הסובלת מ-D-MER, רמת הדופמין עלולה לרדת שלא כראוי עם שחרור החלב, ולגרום לתחושות השליליות. בין ההורמונים המעורבים בייצור ושחרור חלב נכללים אוקסיטוצין, פרולקטין ודופמין. אוקסיטוצין משתחרר בצורה חדה (בצורת "ספייק") מבלוטת יותרת המוח האחורית, בתגובה לאירועים שונים (גירוי בפטמה, גירוי אורולארי, מחשבות על התינוק או על הנקה, או שדיים מלאים). האוקסיטוצין עובר במוח ובזרם הדם, גורם לשינויים רגשיים במוח ולשחרור חלב בשד. הפרולקטין אחראי להמשך ייצור החלב, ומשתחרר בגל הדרגתי, שמגיע לשיאו לאחר תחילת ההאכלה. הדופמין מעכב את שחרור הפרולקטין, ולכן רמות הדופמין חייבות לרדת על מנת שרמות הפרולקטין יוכלו לעלות. יש המשערים כי טיפת הדופמין הנחוצה מתוזמנת עם ספייק האוקסיטוצין, ודומה לו. על פי ההערכות, אצל אמהות החוות D-MER הדופמין צונח לרמה נמוכה במידה מוגזמת, מה שמוביל לתגובה הרגשית השלילית. העלאת רמות הדופמין מפחיתה D-MER אצל אמהות רגישות.
טיפול
העלאת רמת הדופמין במוח ושימורה הוכחה יעילה למיגור D-MER. ישנם מגוון מאכלים, תרופות צמחיות ותרופות מרשם העושות זאת, אך לא כולן מתאימות לתקופת ההנקה. נכון להיום, אין מוצר שמאפשר טיפול ב-D-MER בעת שההנקה נמשכת.
תמיכה קלינית
לא קיים מחקר מוסדר בנושא טיפול תרופתי בתופעה, אלא רק ניסיון מועט בטיפול תרופתי על ידי (Bupropion (Wellbutrin, תרופה המשפיעה על רמות הדופמין, ומצטיירת כיעילה לעיתים. בנוסף, מומלץ להימנע מצריכת קפאין ופרמין (משמש להגברת יצור החלב), אשר עלולים להחמיר את התופעה. מנוחה, שתייה מרובה ופעילות גופנית עשויים להקל על התסמינים.
תמיכה רגשית
הטיפולים הידועים היעילים ביותר לD-MER הם מודעות, הבנה וחינוך. אמהות רבות עם D-MER תופשות את מצבן כגרוע בהרבה ממה שהוא באמת. כשהאם מבינה שמדובר במצב פיזיולוגי מוכר ושכיח, שאיננו מעיד על פגם כלשהו בתפקודה, יכולת ההתמודדות שלה עולה משמעותית. מכיוון שלמודעות ולקשר עם אמהות נוספות שמתמודדות עם התופעה יש השפעה חיובית מובהקת, אנרגיה רבה מושקעת לחינוך אמהות ואנשי מקצוע בתחום ההנקה. D-MER הוא נושא נפוץ יותר ויותר עבור מצגות בימי עיון לאימהות לקראת ההנקה במדינות כארצות הברית, אירופה ואוסטרליה.
מידע נגיש ברשת
האתר D-MER.org מרכז חלק ניכר מהמידע אודות D-MER. האתר משתף מצגות מדיה מקוונות ביוטיוב, מנהל קבוצת פייסבוק, ומתפעל דף פייסבוק, השולח לעוקביו קישורים למידע העדכני ביותר בנושא.
היצרות מגנטית
השפעה זו גורמת לאובדן אנרגיה עקב חום שנובע מחיכוך בליבות פרומגנטיות רגישות. האפקט אחראי גם לצליל ההמהום הנמוך שניתן לשמוע משנאים, כאשר זרמי זרם חילופין מייצרים שדה מגנטי משתנה.
הסבר
לחומרים פרומגנטיים יש מבנה המחולק ל"תחומים", אשר כל אחד מהם הוא למעשה אזור בעל קיטוב מגנטי אחיד. כאשר מוחל שדה מגנטי, הגבולות בין התחומים מוזזים והתחומים עצמם מסתובבים בהתאם לכיוון ועוצמת השדה. כתוצאה מכך נגרמים שינויים בממדי החומר. התארכות החומר היא יחסית לאורכו ההתחלתי (ללא השפעת שדה מגנטי), והיא מתבטאת בסדרי גודל קטנים של מיקרון למטר (PPM). האיכות המגנטוסטריקטיבית מוגדרת כהתארכות המתקבלת עבור שדה נתון - ככל שההתארכות גבוהה יותר - האיכות המגנטוסריקטיבית גבוהה יותר.
ניתן לקבל גם השפעה הפוכה - שדה מגנטי כתוצאה מהפעלת לחץ מכני (אפקט וילארי).
חומרים מגנטוסטריקטיבים
במתמרי סונאר מוקדמים, במהלך מלחמת העולם השנייה, שימש ניקל כחומר מגנטוסטריקטיבי. כדי להקל על המחסור בניקל, הצי היפני השתמש בסגסוגת ברזל - אלומיניום.
לשינדה דמוס
לשינדה מוניק דמוס (באנגלית: Lashinda Monique Demus; נולדה ב-10 במרץ 1983) היא אתלטית אמריקאית. היא אלופת עולם (טגו 2011) וסגנית אלופה אולימפית (לונדון 2012) בריצת 400 מטר משוכות.
ביוגרפיה
דמוס נולדה באינגלווד, קליפורניה.
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בקינגסטון, ג'מייקה בשנת 2002 זכתה דמוס במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 54.70 שניות.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה דמוס במקום תשיעי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 54.32 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה דמוס במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 53.27 שניות, אחרי יוליה פצ'ונקינה מרוסיה (52.90 שניות) ולפני בת ארצה סנדרה גלובר שאף היא קבעה שיא אישי חדש של 53.32 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכתה דמוס בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם דבי דאן, אליסון פליקס וסניה ריצ'רדס בתוצאה של 3:17.83 דקות, לפני ג'מייקה (3:21.15 דקות) ורוסיה (3:21.64 דקות) ומדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 52.96 שניות, אחרי מליין ווקר מג'מייקה שקבעה את התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים (52.42 שניות) ולפני ג'וזאן לוקאס מטרינידד וטובגו (53.20 שניות).
אלופת עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה דמוס במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי חדש ובתוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים, 52.47 שניות, לפני מליין ווקר (52.73 שניות) ונטליה אנטיוך מרוסיה (53.85 שניות).
סגנית אלופה אולימפית
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה דמוס במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 52.77 שניות, אחרי נטליה אנטיוך (52.70 שניות) ולפני זוזאנה היינובה מצ'כיה (53.38 שניות).
נתיבי רוסיה
חברת נתיבי רוסיה (ברוסית: Государственная компания «Российские автомобильные дороги»; מרוסית: החברה הממלכתית "כבישים רוסיים", בקיצור: «ГК Автодо́р») היא חברת ממשלתית לשירותי תשתית לבנייה וניהול הכבישים המהירים ברוסיה. החברה הוקמה בשנת 2009 ומשרדיה ממוקמים במוסקבה. החברה נמצאת בבעלות משרד התחבורה של רוסיה והיא מקצה ומנהלת כספים מהתקציב הפדרלי להקמה, פיתוח ותפעול כבישים מהירים. היא מושכת השקעות מהמגזר הפרטי ביישום פרויקטים ארוכי טווח של תשתיות.
היסטוריה
בשנים 2013–2016 הודיעה החברה על מכרזים לעשרה פרויקטים רחבי היקף, כולל מימון, הקמה ותפעול של ארבעה מקטעים המובילים לכביש הטבעת של מוסקבה כמו גם בניית הכביש המהיר החדש בין מוסקבה לסנקט פטרבורג והכביש לצמדולינה, המהווה חלק ממערך התחבורה של נובורוסייסק. כמו כן הוצאו מכרזים לתכנון, שיפוץ ותפעול של קטע כביש M1 וחוזי הפעלה לשני קטעי כביש M4.
וולוו סדרה LV76
יוצרו כ-2,250 יחידות.
מפרץ סלמון (אנטארקטיקה)
מפרץ סלמון (באנגלית: Salmon Bay) הוא מפרץ שרוחבו 19 קילומטרים, בין כף קזני והאי לואיס בארץ וילקס באנטארקטיקה.
גילוי המפרץ
המפרץ התגלה מהספינה אורורה במהלך משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה (שנערכה בין השנים 1910-1914) בפיקודו של דאגלס מוסון.
המפרץ נחשב כיום אתר היסטורי.
מקור השם
מוסון קרא למפרץ בשם "מפרץ דייוויס" (Davis Bay) על שם ג'ון קינג דייוויס סגן מפקד משלחת המחקר.
ביוני 2017, שונה שם המפרץ על ידי הוועד הגאוגרפי של ניו זילנד לשמו הנוכחי.
לקריאה נוספת
• P. T. Maher, Footsteps on the Ice: Visitor Experiences in the Ross Sea Region, Antarctica, Lincoln University, 2010, P 21
המצור על ארפלר
המצור על ארפלר, החל ב-18 באוגוסט 1415 והסתיים ב-22 בספטמבר בנפילת ארפלור (הנמצאת בנורמנדי) לידי האנגלים.
הפלישה וההכנה למצור
ביום שלישי 13 באוגוסט 1415, הנרי החמישי נחת בשפך נהר הסן. לאחר מכן תקף את ארפלור עם 2000 חיילים ו-6000 קשתים. חיל המצב הצרפתי שכלל 100 חיילים, תוגבר בשני אבירים מנוסים, האציל מאטוטויל (Sieur d'Estouteville) והאציל מגוקור (Sieur de Gaucourt), שהגיעו עם 300 חיילים נוספים ופיקדו על המערכה.
המצור
ב-18 באוגוסט, תומאס מלנקסטר, דוכס קלרנס הוביל חלק מהצבא לחנות בצידה המזרחי, המרוחק יותר של העיירה. בכך כותר המקום ושיירת אספקה צרפתית, שהובילה תותחים, אבק שרפה, חצים וקשתות, נתפסה.
הפרטים המדויקים על המצור אינם ידועים, אך נראה כי תאם לדפוס המצור הסטנדרטי בימי הביניים. חומות העיר נפגעו קשות לאחר הרעשה של שנים עשר התותחים הגדולים וציוד ארטילריה אנגלי נוסף. הנרי תכנן התקפה כוללת שתבוא חודש לאחר תחילת המצור, אך מפקד העיר ביקש לדון בכניעה אם הצבא הצרפתי לא יגיע עד 23 לחודש.
ארפלר נכנעה לפולשים ב-22 בספטמבר. האצילים שוחררו בתנאי שיאספו כופר, ותושבי העיר שנשבעו אמונים להנרי הורשו להישאר בעוד כל השאר גורשו.
בעקבות הקרב
במהלך המצור ואף לאחר סיומו, הצבא האנגלי סבל קשות מדיזנטריה. הנרי השאיר חיל מצב קטן בעיירה, וביום שני, 8 באוקטובר, יצא עם רוב צבאו לקאלה. הוא חיפש גשר לא מאובטח, או המוגן בידי כח קטן, על נהר הסום, בתקווה לחמוק בעד הצבא הצרפתי, אך למרות שהצליח לחצות את הנהר, נאלץ לפגוש בצבא הצרפתי ולהילחם בו בקרב אז'נקור.