cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מינכן
תחבורה
נמל התעופה בעיר נפתח לתנועה ב-1992 ונקרא על שם ראש ממשלת בוואריה פרנץ יוזף שטראוס, הוא נמל התעופה השני בגודלו בגרמניה אחרי פרנקפורט. ניתן להגיע אליו עם קווי רכבת הפרוורים S1 ו-S8. למינכן מערכת תחבורה ציבורית גדולה הכוללת רכבת תחתית (U-Bahn), רכבת פרוורים (S-Bahn), חשמליות ואוטובוסים.
ספורט
במינכן שתי קבוצות כדורגל מקצועניות: באיירן מינכן, המפורסמת יותר, משחקת בבונדסליגה והיא הקבוצה המפוארת ביותר בגרמניה. לזכותה מספר האליפויות הגבוה ביותר (31), וכן מספר רב של גביעים מקומיים. כמו כן לזכותה 6 זכיות בליגת האלופות - האחרונה שבהן בשנת 2020. באיירן שייכת למספר מצומצם של מספר מועדונים באירופה שזכו בכל שלושת גביע אירופה: ליגת האלופות, גביע אירופה למחזיקות גביע (מפעל אירופאי שכבר לא קיים) וגביע אופ"א, מפעל אירופאי ששינה את שמו לליגה האירופאית.
בנוסף, פעילה בעיר קבוצה נוספת בשם מינכן 1860, ששיחקה שנים רבות מאוד בליגה הראשונה החל מאמצע שנות התשעים ועד לאמצע העשור הראשון של המאה ה-21, ובשנים האחרונות עברה בין הליגה השנייה והשלישית. נכון לעונת 2021-22 היא משחקת בליגה השלישית.
באיירן מינכן משחקת באצטדיון האליאנץ ארנה המכיל כ-75,000 מקומות. במסגרת ליגת האלופות האצטדיון מכיל כ-70,000 מקומות מאחר שבליגת האלופות מקומות עמידה הם אסורים. מינכן 1860 נהגה לשחק באליאנץ ארנה עד שנת 2017, ומאחר ונקלעה לקשיים כלכלים נאלצה לעבור לאצטדיון קטן יותר במרכז העיר, אצטדיון גרינוואלדר.
בענף הכדורסל, באיירן מינכן מתמודדת בבונדסליגה. ומארחת באאודי דום המכיל 6,700 מקומות ישיבה.
מערכת
מערכת היא אוסף של מרכיבים, מוחשיים או מופשטים, הקשורים ביניהם ומתפקדים יחד למען מטרה משותפת. מערכת מופעלת בדרך כלל באמצעות פעולת מרכיביה ובמקרים מסוימים, כאשר אחד המרכיבים מפסיק את פעולתו, פוגע הדבר בהמשך פעולתה של המערכת (למניעת תלות ברכיב בודד מתוכננת לעיתים יתירות במערכת). מערכת יוצרת בין חלקיה השונים, כך שאוסף הרכיבים במערכת יוצר "שלם", המהווה יותר מאשר סך מרכיביו (הוליזם).
קרל אלמנדינגר
קרל אלמנדינגר (בגרמנית: Karl Allmendinger; 3 בפברואר 1891 – 2 באוקטובר 1965) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
אלמנדינגר נולד ב-3 בפברואר 1891 באבצגמינד, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1910 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-122 (וירטמברג ה-4 - פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ומלך הונגריה), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה, וב-18 באפריל 1916 הועלה לדרגת אובר לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר אלמנדינגר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1929 מונה למפקד פלוגה 5 ברגימנט הרגלים ה-1, וב-1 בפברואר 1932 הועלה לדרגת מיור. ב-1 באוקטובר 1932 הועבר אלמנדינגר למחלקת ההדרכה במשרד המלחמה, וב-1 ביולי 1934 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באוגוסט 1934 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-1 של הרייכסווהר, וב-15 באוקטובר 1935 לראש מטה הקורפוס ה-1. ב-1 באוגוסט 1936 הועלה אלמנדינגר לדרגת אוברסט, ב-12 באוקטובר 1937 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-35, וב-10 בנובמבר 1938 מונה לראש אגף 10 בOKH.
מלחמת העולם השנייה
ב-15 באוקטובר 1939 מונה אלמנדינגר לראש מטה הקורפוס ה-5, והשתתף עמו במהלך המערכה על צרפת כחלק מהארמייה הרביעית, ובשלב השני כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות A. ב-1 באוגוסט 1940 הועלה אלמנדינגר לדרגת גנרל מיור, וב-25 באוקטובר 1940 מונה למפקד הדיוויזיה 5. במהלך מבצע ברברוסה לחם אלמנדינגר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-5 במסגרת הארמייה התשיעית, ולאחר מכן כחלק מהקורפוסים ה-39 וה-5 לסירוגין במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, וב-17 ביולי 1941 קיבל אלמנדינגר על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך הקרב על מוסקבה הוחזקה הדיוויזיה בעתודת הארמייה התשיעית, ולאחר מכן פעלה במסגרת יחידת האבטחה האחורית. ב-5 בנובמבר 1941 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית הרגלים הקלה ה-5, והועברה למנוחה תחת פיקוד הארמייה הראשונה כחלק מהקורפוס ה-8 בחזית המערבית.
בפברואר 1942 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-16 כחלק מהקורפוס ה-10, וביוני 1942 פרש אלמנדינגר לחופשה קצרה, שבמהלכה הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית היגר ה-5. ביולי חזר אלמנדינגר לפקד על הדיוויזיה, וב-1 באוגוסט 1942 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-13 בדצמבר 1942 קיבל אלמנדינגר תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-4 בינואר 1943 פרש מתפקידו והועבר לעתודת המילואים. ב-1 באפריל 1943 הועלה אלמנדינגר לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-1 ביולי 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-5, שהיה חלק מהארמייה ה-17 במסגרת קבוצת ארמיות A, ולחם עמו בקרבות בגשר קובאן ובחצי האי קרים.
ב-1 במאי 1944 מונה אלמנדינגר למפקד הארמייה ה-17 שהייתה חלק מקבוצת ארמיות דרום אוקראינה, וב-9 במאי קיבל אישור לפנות את המבצר של סבסטופול לאחר התקפות רוסיות כבדות. ב-25 ביולי 1944 פרש אלמנדינגר מתפקידו, ובסוף המלחמה נפל בשבי האמריקאי.
לאחר המלחמה
אלמנדינגר שוחרר מהשבי בסוף שנת 1947. לאחר שחרורו התגורר אלמנדינגר באלוואנגן עד למותו ב-2 באוקטובר 1965.
דמיטרי סיצ'ב
דמיטרי איבגנייביץ' סיצ'ב (או סיטצ'ב; ברוסית: Дмитрий Евгеньевич Сычёв, נולד ב-26 באוקטובר 1983) הוא כדורגלן עבר רוסי. שיחק בעמדת החלוץ המרכזי או הקשר התקפי.
קריירה
סיצ'ב נולד באומסק, עיר בדרום מרכז רוסיה, ליד הגבול עם קזחסטן. בילה את שנות נעוריו באקדמיה לכדורגל בסנקט פטרבורג, סמנה, לפני שהצטרף לספרטק טמבוב מהליגה הרוסית השנייה.
אחרי שנבחן במועדונים הצרפתים מץ ונאנט, הוא הוחתם על ידי ספרטק מוסקבה בינואר 2002 וכבש 8 שערים ב-12 המשחקים הראשונים שלו בקבוצה.
בעקבות הצלחתו בספרטק, סיצ'ב זומן לסגל נבחרת רוסיה לטורניר מונדיאל 2002, וכך קבע שיא כשחקן הצעיר ביותר שמשחק בנבחרת רוסיה או בנבחרת ברית המועצות בגיל 18 ו-222 ימים. במהלך הטורניר הוא כבש שער אחד ובישל עוד שלושה, במהלך משחקיה של הנבחרת.
באוגוסט 2002, אף על פי שהיה חתום על חוזה ל-5 שנים, סיצ'ב הכריז שהוא עוזב את ספרטק, בהתראה של שלושה חודשים. הוא הושעה מכדורגל לארבעה חודשים בידי התאחדות הכדורגל הרוסית. אחרי שסיים את השעייתו, סיצ'ב חתם ל-5 שנים במועדון הצרפתי אולימפיק מרסיי, לאחר שסירב להצעה של דינמו קייב. במהלך תקופתו בצרפת שימש בעיקר כשחקן מחליף.
בשנת 2013 הושאל לדינמו מינסק, ולאחריה לוולגה ניז'ני נובגורוד, במדיה שיחק את יתר העונה. מאז שנת 2015 משחק באוקז'טפס.
בשנת 2017 הצטרף לקזאנקה מוסקבה.
פרש מכדורגל בשנת 2018, והחל משנת 2019 הוא מפעיל פודקסט ביוטיוב ביחד עם דניס קאזאנסקי.
רשיד כראמי
רשיד עבד אל-חמיד כראמי (ערבית: رشيد عبد الحميد كرامي; 30 בדצמבר 1921 - 1 ביוני 1987) היה מדינאי לבנוני ואחת הדמויות הפוליטיות הבולטות ביותר במדינה במשך למעלה משלושה עשורים, בייחוד לאורך מלחמת האזרחים בלבנון. הוא כיהן כראש ממשלת לבנון שמונה פעמים.
רקע
רשיד כראמי (המכונה "אפנדי" ) נולד בעיירה מריאטה שבאזור לבנון, לאחת המשפחות המיוחסות של הפוליטיקה הלבנונית. אביו, עבד אלחמיד כראמי, שימש למשך מספר חודשים בשנת 1945 כראש ממשלה, ואחיו הצעיר עמר כראמי כיהן כראש ממשלה שלוש פעמים, האחרונה בהן בשנת 2004.
בין השנים 1955 ו-1987 כיהן כראמי שמונה פעמים כראש ממשלה, תחת כל אחד מנשיאי לבנון בתקופה זו. כמו כן שימש מספר פעמים כשר החוץ של לבנון. יחסיו עם נשיאי המדינה היו סוערים, והם מינו אותו למשרות השונות בזכות קשריו הפוליטיים, על אף חילוקי הדעות הפוליטיים המהותיים ביניהם.
מדיניות
כראמי היה תומך נמרץ בזכויותיה של הקהילה המוסלמית בלבנון, שבתקופתו עברה בגודלה את האוכלוסייה הנוצרית בפעם הראשונה בהיסטוריה של לבנון, דבר ששיסע את המרקם החברתי העדין במדינה. כראמי ניסה, ללא הצלחה, להשיג ייצוג הולם למוסלמים בפרלמנט, שם הוקצו להם רק 45% מהמושבים. ב-1976 סייע כראמי לחתימה על הסכם לייצוג פרלמנטרי שווה לנוצרים ולמוסלמים, אך הסכם זה לא יושם מעולם. הישג אחד של הקהילה המוסלמית היה הסכמתם של הפוליטיקאים הנוצרים להעניק זכות וטו לראש הממשלה (הסוני) על כל חקיקה שאושרה בחתימתו של הנשיא (המרוני). כראמי השתייך לזרם האסלאמי השמאלני בפוליטיקה הלבנונית. בשנות החמישים הוא תמך בזרם הפאן-ערביסטי של נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר. הוא מונה לראשונה לתפקיד ראש ממשלה על ידי הנשיא כמיל שמעון ב-19 בספטמבר 1955. בתוך שנה אחת בלבד הוא התרחק משמעון על רקע סירובו של זה לנתק את קשריה הדיפלומטיים של לבנון עם מדינות המערב שתקפו את מצרים במהלך מבצע קדש ב-1956. הוא התנגד לשמעון גם במהלך מלחמת האזרחים הראשונה במאי 1958, כאשר תומכיו של נאצר ניסו להפיל את הממשלה הלבנונית ולצרף את לבנון לקע"מ. ההתקוממות דוכאה בספטמבר אותה שנה בסיוע כוחות נחתים אמריקניים, וכראמי נקרא על ידי הנשיא החדש פואד שהאב לעמוד בראשה של ממשלת אחדות לאומית.
הסכסוך הישראלי-ערבי
כראמי שימש כראש ממשלה ארבע פעמים נוספות במהלך שנות השישים. בתקופה זו הוא הגן על האינטרס הפלסטיני, וככל הנראה ניסה לדחוף את לבנון למלא תפקיד מכריע יותר במלחמת ששת הימים, עמדה שהייתה מנוגדת לזו של מרבית הפוליטיקאים הנוצרים בלבנון. באפריל 1970 נאלץ כראמי להתפטר על רקע ההתנגשויות ההולכות וגוברות בין צבא לבנון לבין כוחות אש"ף. לאחר שהושג הסכם בין שני הצדדים הוא שב לתפקידו, אך התפטר שוב לאחר שיריבו הפוליטי סולימאן פרנג'יה זכה בבחירות לנשיאות באוגוסט אותה שנה. כראמי פרש, והוחלף על ידי סאיב סלאם.
מלחמת האזרחים השנייה
מלחמת האזרחים בלבנון פרצה באפריל 1975. פלגים רבים היו מעורבים בה הן בזירה הפוליטית והן בזירה הצבאית, אך ניתן לדבר על שני גושים עיקריים שהיו מעורבים במאבק - גוש ימני שהורכב ממיליציות נוצריות (שהבולטת ביניהן הייתה הפלאנגות), וגוש שמאלני מוסלמי שנתמך על ידי הארגונים הפלסטיניים. בניסיון לייצב את המצב פיטר פרנג'יה את ראש הממשלה רשיד צולח והשיב לתפקיד את כראמי ב-1 ביולי על מנת שירכיב ממשלה חדשה. ביוני 1976 הסכים כראמי לסגת מעמדתו הפרו-פלסטינית הנחרצת, ולהסכים להתערבות הסורית במלחמה. למרות ניסיונו רב השנים וקשריו המרובים, לא הצליח כראמי להביא לסיום הלחימה, וב-8 בדצמבר 1976 התפטר שוב מראשות הממשלה, והנשיא החדש אליאס סרכיס הטיל הפעם את מלאכת הרכבת הממשלה על סלים אל-חוס.
באפריל 1984, בעקבות שורה של ועידות שנערכו בשווייץ, התמנה כראמי לראש ממשלה בפעם השמינית, בראש ממשלת פיוס לאומי. בתקופה זו הלכה וגברה ההשפעה הסורית בלבנון, בייחוד לאחר נסיגת ישראל לרצועת הביטחון. ב-1986 התנגד כראמי לטיוטת ההסכם לסיום המלחמה, היות שהמעורבות הסונית בניסוחו הייתה מינימלית. התנגדותו יצרה מתח בינו לבין הנשיא אמין ג'ומאייל, והביאה בסופו של דבר להתפטרות נוספת שלו ב-4 במאי 1987. הפעם סירב ג'ומאייל לקבל את התפטרותו, בעיקר משום שלא ראה מועמד ראוי להחליפו.
ההתנקשות
פחות מחודש לאחר מכן נהרג כראמי בהתפוצצות מטען שהונח במסוקו בדרך לביירות. סלים אל-חוס החליף אותו כראש ממשלה, ורק בשנת 1999 הועמדו לדין סמיר ג'עג'ע ו-10 חברים נוספים של הכוחות הלבנוניים (המיליציה הנוצרית שהורכבה רובה ככולה מהפלאנגות) באשמת רציחתו של כראמי. על כל הנאשמים נגזרו תקופות מאסר ארוכות, אך משפטם עורר ביקורת מצד ארגון אמנסטי אינטרנשיונל.
הנצחה
ב-1990, לאחר סיום המלחמה, נקרא על שמו מתחם היריד הבין-לאומי בטריפולי, שהוא היה מיוזמי הקמתו.
יחיא עבאהל
הרב יחיא עבאהל הלוי (תרמ"ג, 1883 – כ' באייר תשכ"ח, מאי 1968) היה הרב הראשי ואב בית הדין של העדה התימנית בירושלים.
ביוגרפיה
יחיא עבאהל הלוי נולד בעיר שראף בתימן. התייתם מאביו יוסף (שהיה סופר סת"ם) ומאימו בגיל צעיר מאוד והיה חשש שיאוסלם במסגרת גזירת היתומים. למד תורה מסבו רבי יוסף עבאהל ואצל דודו רבי אברהם עבאהל. ניחן ביכולת תפישה בלתי רגילה וכבר בעודו צעיר לימים הייתה לו בקיאות גדולה בכל התלמוד. בעודו בחור צעיר החליט לעלות לארץ ישראל עם אחותו. בסביבות שנת 1900 יצאו לדרך שהייתה קשה מאוד. בדרכם הותקפו על ידי שודדי דרכים. הוא עלה לירושלים, והחל ללמוד בישיבת תורת חיים. מסופר שבבואו לישיבה הוא התיישב לו בבית המדרש ופתח במסכת יבמות כפי שפתחו שאר הלומדים. המשגיח שראה אותו ניגש אליו וסגר לו את הגמרא בעדינות. רבי יחיא הצעיר שאל אותו בתדהמה מדוע סגר לו את הגמרא? הסביר לו המשגיח שקודם כל ילמד משנה ואז אחר כך יתחיל ללמוד גמרא. השיב לו רבי יחיא שהוא מוכן כעת למבחן על כל מסכת יבמות. כשהמשגיח נדהם מעוצם שליטתו המוחלטת של הבחור הצעיר שידע את כל המסכת על פה, החזיר לו את הגמרא שלקח ממנו, תוך בקשת מחילה. רבי יחיא נשא לאישה את פודה בת רבי יהודה ימני.
רוב ימיו התגורר רבי יחיא בשכונת שמעון הצדיק, שאכלסה בעיקר יהודים מתימן. שם עמד בראש ישיבת "תורת משה". לימד במשך שלוש שעות כל יום בצהריים עד הערב. לשונות התלמוד והפוסקים והמדרשים היו שגורים בפיו מילה במילה. הוא היה מצטט בעל פה כל סוגיא שהתוספות מזכיר, כאילו שהגמרא פתוחה לנגד עיניו. בד בבד היה סופר סת"ם והתפרנס מכך בדוחק. עם פטירת רבי שלום אלשיך, נתמנה רבי יחיא במקומו לרב ולאב"ד בירושלים.
הרב יחיא עבאהל כתב חידושי תורה רבים, אך במלחמת העצמאות נשרפה הישיבה ואיתה גם כל כתביו וחידושיו, והוא הצטער על כך רבות. הישיבה עברה לשכונת נחלת צבי. מאז היווה בית מדרשו "תפארת צבי" כבית המדרש המרכזי ליהודי תימן, שם גם קבע את מושב בית הדין. היה חבר הוועד הרוחני של קהילת התימנים יחד עם הרב יוסף קפאח, הרב שלמה צדוק ורבנים אחרים.
נפטר ביום שבת כ' באייר פרשת "בהר סיני" באמצע סעודה שלישית. במוצאי השבת ליווהו אלפים למנוחת עולמים, הוא נטמן בהר המנוחות, בקרבת קבר החיד"א. לאחר פטירתו ביקש פרופסור רצהבי לכתוב עליו דברים לזכרו אך הדבר לא עלה בידו כפי שתיאר זאת במילים אלו: "וכשנתבקש לישיבה של מעלה וביקשתי להעלות זכרו ברשימה לא נמצא אדם, לא במשפחה ולא בקהילה, שיספר לי משהו עליו. אלמוני בחייו ואלמוני במותו. והוא פלאי".
אורחותיו
ועד הקהילה התימנית רצה לקנות לו דירה מכובדת עקב היותו רבה הראשי של העדה, אולם רבי יחיא התנגד לכך בחריפות ולא עזרו שום שידולים. הוא אמר "ה' נתן וה' לקח, יהי שם ה' מבורך" ולא הסכים לקחת מתנות וקנה מכספו הדל דירה בשכונה בסמוך לבית מדרשו. דירתו הייתה שלוש מטר על שלוש מטר, מטבח ושירותים היו בכניסה לבניין. המטבח היה שמונים ס"מ על מטר. בדירה זו התגורר עשרים שנה עד פטירתו. חי כל חייו בבית דל ואפל ולא אבה לשמוע להצעות עזרה שבאו מקהילות רבני האשכנזים והספרדים בירושלים.
מעולם לא הפסיק את לימודו. גם כשהיה הולך ברחוב לא הפסיק פיו מלגרוס את תלמודו. כל מי שרצה לפתור את קושיותיו בכל מרחבי התלמוד והפוסקים והמדרשים היה ניגש אליו ברחוב ומקבל תשובה מיידית. גם גדולי הרבנים בירושלים משאר העדות הכירוהו והוקירוהו מאוד למרות צניעותו הרבה. אחד המפורסמים שבהם כשהבחין ברבי יחיא ברחוב, ביקש מנהגו לעצור, קפץ ממכוניתו ורץ לקראת רבי יחיא כמו תלמיד לפני רבו לומר לו "שלום עליכם".
גדול היה גם בחכמת הקבלה ונמנה עם מקובלי ישיבת "רחובות הנהר" שנוסדה על ידי רבי שלום אלשיך ורבי חיים שאול דוויך. הוא למד עם חבר בית דינו רבי סעיד שיריאן. תקופה מסוימת מסר שיעורים בקבלה בבית מדרשו. בין באי בית מדרשו היה גם רבי מרדכי שרעבי.
ארבעה בנים ובת נפטרו לו בחייו, בפרט בזמן שהטורקים שלטו בארץ והיה רעב כבד מאוד. הוא היה עני מרוד וכדרך חכמי תימן סירב בתוקף להתפרנס מרבנותו. הוא מאס בהנאות העולם הזה, ובני משפחתו מעידים כי כל מאכלו היה ביסקוויט אחד בבוקר, שני בצהריים, שלישי בערב. בתקופות אחרות היה אוכל "אשל" אחד ליום. הוא היה איש שמח ביותר, ותמיד הייתה מילה של בדיחות בפיו מתובלת בדברי תורה. דיבורו תמיד בנחת ובנועם, והיה מייחס חשיבות ותשומת לב רבה לכל אדם גם לילדים קטנים. היה מרבה לחלק להם ממתקים תוך כדי אמרה שנונה ומבודחת. הוא לא החשיב את עצמו כלל, והתנהג בפשטות גמורה.
פרופסור יהודה רצהבי שהכירו, תיאר את דמותו בין היתר כך:
שמע גדלותו בתורה הגיע במקרה לאוזני הרב הראשי לירושלים הרב צבי פסח פרנק, כפי שמסופר בספר האורחים של ישיבת "תורת חיים" בעיר העתיקה:
פיל סלוואי
פיליפ "פיל" ג'יימס סלוואי (באנגלית: Philip James Selway; נולד ב-23 במאי 1967) הוא המתופף של להקת רדיוהד הבריטית. פיל, שלעיתים נקרא בבדיחות הדעת "החבר הקירח" של הלהקה, הוא המבוגר ביותר מבין אנשי ההרכב. לפני שהצטרף ללהקה עבד עבור מספר מוזיקאים וכמורה לאנגלית. הוא נשוי לקייט ואב לשלושה בנים: ליאו, ג'יימי ופטריק (להם הוקדשו האלבומים Amnesiac ,Kid A, ו-Hail to the Thief בהתאמה).
עבודתו מחוץ למסגרת רדיוהד
בניגוד לחבריו ללהקה ת'ום יורק וג'וני גרינווד, פיל לא היה מעורב בפרויקטים רבים מלבד רדיוהד. אולם בשנים האחרונות הגביר את שיתוף הפעולה עם אמנים אחרים. זה שנים שהוא חבר מסור בארגון הצדקה הבריטי "השומרוניים", ארגון שנועד לעזור לאנשים במצוקה בעלי נטיות אובדניות. במרץ 2005 הופיע פיל עם הלהקה Dive Dive, ואף הופיע בסרט "הארי פוטר וגביע האש" כחבר בלהקת "האחיות המוזרות", יחד עם חברו לרדיוהד ג'וני גרינווד וזמר להקת פאלפ, ג'רוויס קוקר.
קטרפילר 349
קטרפילר 349 הוא מחפר זחלי גדול תוצרת חברת הצמ"ה האמריקאית קטרפילר. מחפר CAT 349 הוא בעל עוצמה של 396 כוחות סוס, משקל של כ-53 טונות, מומנט זרוע של 145 קילוניוטון-מטר ועומק חפירה של עד 6.5 מטר. מחפר זה משמש לעבודות חפירה גדולות, עבודות עפר, כרייה, בנייה והריסת מבנים. את המחפר ניתן להזמין במספר תצורות, בהן אורך זרוע החפירה וחוזקה, גודל היעה, אורך ורוחב הזחלים שונים בהתאם ליעוד.
גרסה ממוגנת של דגם 349E נמצאת בשימוש חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל (במערך הציוד המכני ההנדסי) ומכונה באגר E-349. זהו המחפר הגדול והמתקדם ביותר של צה"ל. ייעודו הוא לחשוף מנהרות וביצורים תת-קרקעיים של האויב, להרוס מבנים ולבנות ביצורים. המחפר הממוגן פעל לראשונה במבצע צוק איתן בעיקר לחישוף פירים ואיתור מנהרות הלחימה של רצועת עזה, ביחד עם דחפורי D9 משוריינים. כלי זה משמש גם להריסת בתי מחבלים ביהודה ושומרון בעקבות גל הטרור הפלסטיני שהחל ב-2015.
רו (פו הדב)
רוּ (באנגלית: Roo) הוא אחת מהדמויות בסדרת ספרי פו הדב, מאת א.א. מילן.
ביוגרפיה
רו הוא גור קנגורו צעיר, חברו הטוב של פו הדב וחברו הטוב ביותר של טיגר. רו וקנגה, אימו, גרים יחדיו ליד חלקת החול, בצידו הצפון מערבי של יער ת"ק פרסאות, הלא הוא יער אשדון. מאוחר יותר, טיגר עובר לגור עימם.
רו מסתבך לעיתים קרובות בצרות, אך תמיד לומד מהן שיעור חשוב. הוא שמח ונלהב לגלות את ההנאות הקטנות של החיים. הוא סקרן, בדחן וניחן בגישה אופטימית ואוהבת כלפי העולם שסביבו.
כשרו מדבר, הוא נוטה להשתמש בקריאות קולניות ונלהבות ולעיתים חוזר על דבריו כמו ילד קטן. הוא צעיר ואינו יודע קרוא וכתוב. עדות לכך היא כאשר הוא חותם לכריסטופר רובין במריחת צבע ואינו כותב את שמו.
בניגוד לשאר הדמויות בספר, לרו אין מאכל מועדף ואהוב. הוא אוכל לעיתים את הכריכים שאמו מכינה לו, והוא סולד מריחו של משקה הלתת, שאמו דורשת ממנו לשתות כ"תרופה מחזקת" לאחר הארוחות.
רו הוא הדמות הצעירה בספר, ובשל כך הוא גם מוצג כחיה הקטנה ביותר בסיפור (פרט לחבריו וקרובי משפחתו של ארנב ואלכסנדר החיפושית). עם זאת, הוא קרוב בגודלו הפיזי לחזרזיר, שכן קנגה לא מצליחה להבדיל בינו לבין חזרזיר כאשר חזרזיר קופץ לכיסה של קנגה במקום רו.
באיוריו של ארנסט ה. שפרד רו קטן במעט מחזרזיר ואף קטן מספיק כדי ליפול לחור של עכבר, כאשר הוא מתאמן בקפיצותיו, וכדי לא להגיע לשלב הראשון במעקה של הגשר, בו משחקים משחק של זריקת מקלות למים.
כמו מרבית הדמויות בספרי "פו הדוב", דמותו של רו מבוססת על אחד מצעצועיו של כריסטופר רובין, בנו של א.א. מילן. באיוריו של שפרד מופיע רו כבעל פרווה חומה וזנב הפונה כלפי מעלה. בגרסת הסרטים המצוירים של וולט דיסני רו מתואר כבעל פרווה חומה, הלובש חולצה כחולה.
רו ואימו קנגה מופיעים לראשונה בפרק 7 בספר "פו הדב". הם חוזרים ומופיעים שוב בפרקים 8, 9 ו-10. בין הרפתקאותיו של רו: "חטיפתו" על ידי ארנב, הצטרפותו למסע לקוטב הצפוני, השתתפותו במסיבה לכבוד פו שעורך כריסטופר רובין, השתתפות במשחק המקלות על הגשר ובילוי משותף עם טיגר על העץ.
ארמון טרם
ארמון טרם או ארמון טרמנוי (ברוסית: Теремной дворец) הוא ארמון הממוקם בקרמלין שבמוסקבה בירת רוסיה. הארמון שימש כארמון המגורים המרכזי של משפחת הצאר עד העברת בירת רוסיה לסנקט פטרבורג במהלך המאה ה-17. מקור שמו של הארמון במילה היוונית τερεμνον ("טרמנון") שמשמעה "מקום מגורים".
כיום משמש הארמון כמעון רשמי של נשיא רוסיה.
היסטוריה
הארמון ניצב באתר בו הוקם ארמון הצאר הראשון, בראשית המאה ה-16. מארמון זה נותרה כיום רק קומת הקרקע, מאחר שהצאר הראשון לבית רומנוב - מיכאיל הראשון - הורה על בנייה מחדש של הארמון בין השנים 1635–1636. סביב המבנה נבנו מספר רב של אגפי משנה, וכן הוקם גרם המדרגות הראשי של המבנה. חדר הצאריצה המוזהב הוקם בשנות ה-60 של המאה ה-16 עבור רעייתו של איוואן הרביעי. בתוך מבנה הארמון שולבו מספר כנסיות שעמדו באתר, ובהן כנסיית הלידה שנבנתה בשנות ה-60 של המאה ה-14.
תיאור המבנה
למבנה הארמון חמש קומות. הקומה השלישית שימשה כקומת המגורים עבור הצאריצה - רעייתו של הצאר וילדיהם, והקומה הרביעית שימשה את מגורי הצאר. בקומה החמישית של המבנה, בעלת צורת הגמלון, התכנסה מועצת הבויארים (ה"דומה הבויארית").
קירות הארמון החיצוניים עוטרו באריחים צבעוניים בצבעי אדום, צהוב וכתום; וקירות הארמון הפנימיים עוטרו בציורי קיר - אלה נהרסו בשריפה שפקדה את העיר לאחר כיבושה על ידי נפוליאון בונפרטה בשנת 1812. בשנת 1837 שוקמו קירות הארמון בסגנון התחייה הרוסית.
הערות שוליים
Großer Kremlpalast
קשת (קבוצת כוכבים)
קַשָּת ♐︎ היא קבוצת כוכבים על גלגל המזלות ששוכנת בין עקרב במערב וגדי במזרח. השמש נמצאת בקבוצה זו מסוף דצמבר עד לסוף ינואר ובה היא מגיעה לנקודה הדרומית ביותר במסלולה המדומה על פני השמיים. מרכז שביל החלב נמצא בקבוצה זו שעשירה בערפיליות ובצבירי כוכבים, וחור שחור על מסיבי, קשת A*, אשר ככל הנראה מניע את גלקסיית שביל החלב ומתפקד כגרעין גלקטי.
עונת 2006/2007 בגביע יול"ב
עונת 2006/2007 בגביע יול"ב הייתה העונה החמישית של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי יורוליג בסקטבול.
קשת (קבוצת כוכבים)
כוכבים בולטים
הכוכבים הבהירים יותר בקבוצת כוכבים זו יוצרים אסטריזם הדומה לקומקום תה. בצירוף הכוכבים החלשים יותר קבוצה זו מייצגת קנטאור האוחז קשת ומכוון חץ אל העקרב שלידו.
עונת 2006/2007 בגביע יול"ב
המשחק הראשון התקיים ב-30 באוקטובר 2006 ומשחק הגמר הסתיים ב-10 באפריל 2007. בתחרות השתתפו 24 קבוצות.
קשת (קבוצת כוכבים)
גרמי שמים עמוקים
M23 הוא צביר פתוח גדול בקוטר של כחצי מעלת קשת וניתן לצפייה במשקפת. בטלסקופ ניתן להבחין בכ-100 כוכבים מדרגת בהירות 9 וחלשים יותר.
עונת 2006/2007 בגביע יול"ב
בסדרת הגמר של התחרות ניצחה ריאל מדריד וזכתה בגביע בפעם הראשונה בתולדות המועדון. בעקבות כך היא קיבלה זכות להשתתף בעונת 2007/2008 ביורוליג
קשת (קבוצת כוכבים)
גרמי שמים עמוקים
M8 היא "ערפילית הלגונה" אותה ניתן לראות ללא ציוד עזר ככתם מעורפל בבהירות מדרגה 5. בתוך הערפילית נמצא צביר כוכבים (NGC 6618) הכולל כ-25 כוכבים בבהירות סביב דרגה 7 אותם ניתן לראות במשקפת או בטלסקופ חובבים. טלסקופים מקצועיים מאפשרים להבחין באזור חשוך בתוך הערפילית שכביכול חוצה אותה ומכאן מקור שמה.
עונת 2006/2007 בגביע יול"ב
מתכונת התחרות
בתחילת התחרות התקיימו משחקים ב-4 בתים בשיטת מפגש כפול בין קבוצות הבית. 16 קבוצות (4 מכל בית) העפילו לפלייאוף שהתקיים בשיטת משחק בית/משחק. משחק הגמר התקיים במגרש שנקבע בתחילת התחרות.
קשת (קבוצת כוכבים)
גרמי שמים עמוקים
M17 היא ערפילית חלשה יותר שנראית במשקפת כמו כתם מעורפל המכיל צביר קטן של כמה עשרות כוכבים. טלסקופים גדולים מגלים שלערפילית צורת פרסה ולכן היא מכונה "ערפילית הפרסה" או "ערפילית Ω".
עונת 2006/2007 בגביע יול"ב
מתכונת התחרות
לתחרות הוזמנו קבוצות ממדינות הבאות:
קשת (קבוצת כוכבים)
גרמי שמים עמוקים
M20 היא "ערפילית הטריפיד" - ענן גז עצום שפסי אבק כהים מחלקים אותו לשלושה חלקים. במרכז הערפילית יש צביר כוכבים בבהירות מדרגות 7 ו-8. הצורה המיוחדת של הערפילית ניתנת להבחנה רק בצילום ארוך חשיפה. בקרבת הערפילית נמצא הצביר הפתוח M21.
עונת 2006/2007 בגביע יול"ב
ישראל בתחרות
הפועל ירושלים החלה את התחרות בבית ג', סיימה אותו במקום השלישי והעפילה להמשך התחרות. היא הגיע למשחקי רבע הגמר בהם הפסידה לפ.מ.פ.
קשת (קבוצת כוכבים)
גרמי שמים עמוקים
IRAS 17423-1755 היא ערפילית פלנטרית עם עוצמת ההארה פי 12 אלף מהשמש.
מיתולוגיה
במיתולוגיה היוונית מזוהה הקבוצה בדרך כלל עם כיירון הקנטאור (ממותניו ומעלה אדם ממותניו ומטה סוס), המכוון את קשתו אל העקרב.
מגדל סנטרל פארק
מגדל סנטרל פארק (באנגלית: Central Park Tower, תרגום חופשי: מגדל הפארק המרכזי), הידוע גם בשם מגדל נורדסטרום (באנגלית: Nordstrom Tower), הוא גורד שחקים שנבנה על ידי חברת הפיתוח אקסטל וקבוצת ההשקעות העירונית של שנחאי לאורך "שורת המיליארדרים" שברחוב 57 במידטאון מנהטן, ניו-יורק. הבניין תוכנן על ידי "אדריאן סמית' וגורדון גיל אדריכלות", והוא מתנשא לגובה של 472 מטרים. הוא בניין המגורים הגבוה ביותר בעולם, והוא גורד השחקים השני בגובהו בארצות הברית ובחצי הכדור המערבי (לאחר מגדל החירות), וה-15 בעולם, (הבורג' ח'ליפה, הגבוה ממנו משמעותית מכיל 900 יחידות דיור, אבל הוא לעירוב שימושים ואינו מוגדר בניין מגורים).
אשר וקנין
אשר וקנין (נולד ב-28 ביוני 1966) הוא קצין בדימוס בדרגת גונדר, אשר כיהן כסגן נציבת בתי הסוהר. מ-1 בינואר 2019 שימש כממלא מקום נציב בתי הסוהר עד ל-1 בינואר 2021.
וקנין כיהן כסגן נציבת בתי הסוהר עפרה קלינגר וכראש אגף האסיר, וכמפקד מחוז צפון של שירות בתי הסוהר.
ביוגרפיה
וקנין נולד בחצור הגלילית, החל את דרכו בחיל המשטרה הצבאית בצה"ל, התקדם בשירותו עד לפיקוד על כלא 6 וכמפקד בית הספר של המשטרה הצבאית. השתחרר בדרגת סא"ל.
ב-2006, לאחר שחרורו מצה"ל, התגייס לשירות בתי הסוהר, והתקדם עד לתפקיד סגן מפקד כלא מגידו, מפקד כלא עופר, וסגן מפקד קורס בתי הסוהר. הוא היה ראש מנהל ההדרכה הראשון בשב"ס, מפקד מחוז צפון של שירות בתי הסוהר, וראש אגף האסיר.
בסוף שנת 2016, בעקבות יציאת נציבת שב"ס עפרה קלינגר לחופשת מחלה ממושכת, מינה אותו השר לביטחון פנים, גלעד ארדן, למחליפה הזמני. הוא כיהן בתפקיד זה עד אשר חזרה לעבודתה באפריל 2017.
וקנין נחשב לקצין מוערך ורב ניסיון, אשר בין השאר סייע לסיים את שביתת הרעב של האסירים הביטחוניים במאי 2017, שהנהיג מרואן ברגותי. וקנין הורה לפרסם סרטונים אשר צולמו בתאו של ברגותי, בהם נצפה אוכל טורטית, ובכך מפר את שביתת הרעב.
בדצמבר 2018, כאשר סיימה קלינגר את כהונתה, סומן וקנין כמועמד המוביל לתפקיד הנציב. לאחר שהשר ארדן בחר להתמקד תחילה בהשלמת ההליך למינוי מפכ"ל למשטרת ישראל ולאור פיזור הכנסת העשרים לצורך הבחירות לכנסת מונה וקנין לממלא מקום הנציב.
בינואר 2021 סיים את תפקידו בשב"ס, בהם כיהן בשנתיים האחרונות לשירותו כממלא מקום נציב שב"ס, ועמד בראש הארגון, ובכך סיים 35 שנות שירות במערכת הביטחון.
השכלה וחיים אישיים
וקנין בעל תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל וגאוגרפיה ותואר שני במדע המדינה עם התמחות בביטחון לאומי, שניהם מאוניברסיטת חיפה. וקנין הוא בוגר מכון גשר למנהיגות גשר, נשוי ואב לארבעה, מתגורר ביישוב טל-אל.
יונתן קלימי
יונתן קלימי (נולד ב-21 בדצמבר 1993) הוא זמר, פזמונאי, פסנתרן וגיטריסט ישראלי, שכתב עשרות שירים ביניהם "חיים שלי" של עדן בן זקן, "אהבה כמו שלנו" של שרית חדד ו"סוף של כל סיפור" של איל גולן. בין היתר פתח קריירת כתיבה משותפת עם תמר יהלומי.
ביוגרפיה
קלימי נולד במושב תלמי ביל"ו, הממוקם ליד העיר נתיבות. החל מגיל ארבע החל ללמוד נגינה על פסנתר, קלידים וגיטרה. את שירותו הצבאי עשה בלהקה הצבאית של חיל החינוך והנוער כקלידן וכזמר. במהלך שנים אלו הכיר את שותפתו לכתיבה, תמר יהלומי, עמה לימים כתב עשרות להיטים שדורגו במצעדי הפזמונים בישראל. בד בבד ליווה כקלידן מספר אמנים בהופעתם, דוגמת אגם בוחבוט ועומר אדם.
לאחר שחרורם מהצבא החליטו השניים לפתוח אולפן הקלטות משלהם, וקלימי עבר ממקום הולדתו לראשון לציון. ב-8 במאי 2018 פורסם השיר "אוהבת אותי אמיתי" של עומר אדם. הוא דורג במקום הרביעי במצעד הסינגלים של המדיה פורסט ואף במקום הראשון ב. קלימי כתב שירים נוספים לאדם, כמו "רחוק מכולם", שהגיע למקום השני במצעד הפזמונים השנתי של המדיה פורסט. את השיר "חיים שלי" של עדן בן זקן ביצע לראשונה בחתונתה, כשהוא מלווה את עצמו בפסנתר. הוא פורסם בגרסתו הרשמית ב-5 ביוני, והגיע למקום השישי במצעד השנתי של גלגלצ. קלימי גם כתב את "כשתבוא" בו חשפה בן זקן את הריונה ב-2020. לשרית חדד כתב עבורה את "תצא לי מהראש", "מי תאהב" ו"אהבה כמו שלנו", שהקדישה אותה לבת-זוגה. ב-19 בינואר 2022 פורסם הסינגל "סוף של כל סיפור" של איל גולן אותו כתב קלימי. הוא נכלל באלבומו קצת שמח קצת עצוב.
קלימי, בנוסף לפעילותו ככותב, העלה לערוץ היוטיוב שלו מספר גרסאות כיסוי לשירים ישראליים מוכרים. סינגל הבכורה שלו, "שלא תביני לא נכון", יצא לאור במרץ 2021. באוגוסט פרסם את "מיליון שירים", שצבר פופולריות בפלטפורמת ה"טיקטוק". הסינגל השלישי שלו, "סימני פרידה", יצא בדצמבר 2021. שירם המשותף של קלימי ושל יהלומי, "מזל", יצא ב-31 במרץ 2022 וצבר כאחד עשר מיליוני צפיות ביוטיוב.
ב-8 בינואר 2023 הוציא את הסינגל "מי את היום בלעדיי" שהגיע למקום החמישי במצעד היטליסט. ב-19 במרץ הוציא את הסינגל "תרסקי לי ת'לב". ב-4 באפריל הוציא את הסינגל "לשוב אליך" עם תמר יהלומי. ב-21 במאי הוציא את הסינגל "מי אם לא אני". ב-5 ביולי הוציא את הסינגל "דוקטורט" שהגיע למקום ה-54 במצעד ההיטליסט.
פיין יאנג קניבלז
פיין יאנג קניבלז (באנגלית: Fine Young Cannibals; מילולית: קניבלים צעירים ונאים) הייתה להקת רוק בריטית שפעלה בעיקר בשנות ה-80 של המאה ה-20.
האלבום הראשון (Fine Young Cannibals)
בתחילת דרכה, התקשתה הלהקה במציאת חברת תקליטים, ואולם לאחר שהפיקה בעצמה קליפ לשיר "Johnny Come Home" (1985), חתמה על חוזה עם חברת I.R.S. Records. הסינגל שהוקלט זכה להצלחה רבה, והגיע למקום השמיני במצעדי המכירות בבריטניה ובאירלנד, ולמקום התשיעי במצעד הוט דאנס האמריקני של בילבורד. להיט נוסף של הלהקה, גרסת כיסוי ל-Suspicious Minds של אלביס פרסלי יצא ב-1986, והגיע למקום השישי במצעד המכירות האוסטרלי, למקום השמיני בבריטניה ולמקום התשיעי באירלנד. השיר כלל קולות רקע של ג'ימי סאמרוויל.
בין האלבומים
בטרם הקליטה הלהקה את אלבומה השני, עסקו חבריה בדברים נוספים. הם הקליטו שירי נושא לשני סרטים: סרטו של בארי לווינסון, אנשי הפח (1987) ומשהו פראי (1986). שיר הנושא של "משהו פראי", גרסת כיסוי ללהיטה של להקת באזקוקס, נמכר גם כסינגל, שהגיע למקום התשיעי במצעד המכירות הבריטי ולמקום העשירי באירלנד. בסופו של דבר נכלל גם באלבומה השני של הלהקה. גיטריסט הבאזקוקס, סטיב דיגל, טען כי הביצוע של פיין יאנג קניבלז עולה על המקור.
חוזה ברסט-ליטובסק
חוזה ברסט-ליטובסק היה חוזה שלום שנחתם ב-3 במרץ 1918 בין רוסיה למעצמות המרכז במבצר ברסט ליטובסק. חוזה זה הביא לעצמאות לטביה, ליטא, פולין, אוקראינה, אסטוניה ופינלנד.
פיין יאנג קניבלז
בין האלבומים
סטיל וקוקס הקימו הרכב האוס בשם "Two Men a Drum Machine and a Trumpet", שהוציא סינגל אינסטרומנטלי אחד, "I'm Tired Of Being Pushed Around", שהגיע למקום ה-18 במצעד המכירות הבריטי. גיפט ניסה את כוחו במשחק, והשתתף בסרטו של סטיבן פרירס "סמי ורוזי עושים את זה".
חוזה ברסט-ליטובסק
משא ומתן לשביתת נשק
המשא ומתן לשלום החל ב-22 בדצמבר 1917, לאחר חתימת הסכם שביתת נשק בין רוסיה למעצמות המרכז בברסט ליטובסק. מנהלי המשא ומתן מן הצד הגרמני היו ריכרד פון קילמן, שר החוץ הגרמני, ומקס הופמן, מפקד החזית המזרחית של גרמניה בזמן מלחמת העולם הראשונה. מנהל המשא ומתן מהצד האוסטרו-הונגרי היה אוטוקאר צ'רנין, שר החוץ האוסטרו-הונגרי, ומנהל המשא ומתן מהצד העות'מאני היה טלעת פאשה. בראש המשלחת הרוסית עמד אדולף יופה. בתחילה הציעו הגרמנים חוזה פשוט, שלפיו תנתן עצמאות רק לפולין ולטביה; אולם בזמן המהפכה ברוסיה ועליית הבולשביקים לשלטון בהּ, הם הכריזו כי יהיה הסכם "ללא סיפוחים ולא פיצויים" – כלומר, רוסיה אינה מתכוונת לתת טריטוריות או כסף תמורת השלום. כתוצאה מהדרישה הרוסית, המשא ומתן נהייה קשה וסבוך יותר.
פיין יאנג קניבלז
האלבום השני (The Raw and the Cooked)
אלבומה השני של הלהקה, The Raw and the Cooked (1989), זכה להצלחה גדולה אף יותר מקודמו. מכירותיו הגיעו לכדי שישה אלבומי פלטינה בקנדה, שלושה אלבומי פלטינה בבריטניה ושני אלבומי פלטינה בארצות הברית. הוא הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד 200, לראש מצעדי המכירות באוסטריה, אוסטרליה, בריטניה וקנדה, למקום השני בניו זילנד ובשווייץ ולמקום החמישי בשוודיה. הסינגל "She Drives Me Crazy", שנחשב ללהיט הגדול ביותר של הלהקה, הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100, במצעד הוט דאנס ובמצעד המכירות האוסטרלי, למקום השני באירלנד, ולמקום החמישי בבריטניה ובמצעד השירים האלטרנטיביים של בילבורד. בישראל, דורג השיר במקום החמישי במצעד הפזמונים הבינלאומי השנתי של רשת ג' בשנת 1989. להיט נוסף, "Good Thing", הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד 100, למקום השני במצעד השירים האלטרנטיביים, למקום הרביעי באירלנד ולמקום השביעי באוסטרליה ובבריטניה.
חוזה ברסט-ליטובסק
משא ומתן לשביתת נשק
הרוסים מינו את ליאון טרוצקי, איש הסובנארקום, לראש המשלחת למשא ומתן מול מעצמות המרכז. ב-10 בפברואר 1918 הכריזה רוסיה על סיום המשא ומתן מצִדה, ובאופן חד-צדדי גם על סיום מעשי האיבה בין שני הצדדים. עמדת טרוצקי סוכמה במשפט: "לא מלחמה – לא שלום".
פיין יאנג קניבלז
האלבום השני (The Raw and the Cooked)
הצלחת האלבום הובילה לזכייתה של הלהקה בשני פרסי המוזיקה הבריטית, בקטגוריית הלהקה והאלבום הטובים ביותר לשנת 1990, ואולם חברי הלהקה החזירו את הפרסים כמחאה על מדיניותה של מרגרט תאצ'ר.
חוזה ברסט-ליטובסק
המשך מעשי האיבה
תקוותם של הבולשביקים למצב של "לא שלום ולא מלחמה" עם מעצמות המרכז התבדתה כעבור ימים ספורים, כאשר מעצמות המרכז הכריזו ב-18 בפברואר 1918 כי פסלו את שביתת הנשק; מעצמות המרכז החזיקו תוך שבועיים באוקראינה, הרפובליקה העממית של בלארוס והמדינות הבלטיות. הצי הגרמני הגיע למפרץ הפיני והתקרב לבירה הרוסית – פטרוגרד. הרוסים נאלצו ב-3 במרץ לקבל תנאים גרועים יותר מאלו שדחו קודם לכן.
פיין יאנג קניבלז
האלבום השני (The Raw and the Cooked)
ב-1992 התפרקה הלהקה, אך ב-1996 התאחדה לשם הקלטת אלבום האוסף "The Finest", שכלל בעיקר להיטים מאלבומיהם הקודמים. האלבום הגיע למקום העשירי במצעד המכירות הבריטי, והגיע למעמד של אלבום פלטינה.
חוזה ברסט-ליטובסק
חוזה השלום
ב-3 במרץ נחתם חוזה שלום בין רוסיה לגרמניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, בולגריה והאימפריה העות'מאנית (בין כל מעצמות המרכז). רוסיה יצאה ממלחמת העולם הראשונה מושפלת ומובסת.
רוסיה נאלצה לוותר על פינלנד, אוקראינה, בלארוס, פולין והמדינות הבלטיות, וכן למסור לאימפריה העות'מאנית את כל השטחים שכבשה ממנה במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), ובייחוד את ארדהאן, קארס ובתומי.
הצי הבלטי היה צריך לעזוב את בסיסיו בפינלנד וברפובליקות הבלטיות והצי בים השחור היה צריך לעבור לבעלות של גרמניה ובעלי בריתה.
רוב הטריטוריות שמסרה רוסיה עברו לגרמניה. בחוזה נאמר כי "גרמניה ואוסטרו-הונגריה מתעתדות להחליט בקשר לגורל הטריטוריות הללו באמצעות הסכם עם תושביהן", אך למעשה פינלנד, לטביה וליטא עמדו לעבור לשליטה של הגרמנים. השטחים שנמסרו לאימפריה העות'מאנית יהיו תחת השגחת ממשלת האימפריה העות'מאנית. ב-27 באוגוסט נחתם בברלין הסכם לפיו רוסיה תשלם לגרמניה פיצויים בסך 6 מיליארד מרק. החוזה הראה למדינות ההסכמה מה יהיה גורלן אם יפסידו לגרמניה.
בהתאם להסכם, רוסיה איבדה מאות אלפי קמ"ר בהם התגוררו כ-56 מיליון תושבים (כשליש מאוכלוסיית המדינה). הדרישה לפיצויים בוטלה בהצהרת השלום (Декре́т о ми́ре) שפרסם לנין ב-8 בנובמבר (27 באוקטובר לפי הלוח הישן).
בסופו של דבר, גרמניה הפסידה במלחמת העולם הראשונה למדינות ההסכמה, והסכם הפסקת האש בין שני הצדדים נחתם ב-11 בנובמבר 1918, שמונה חודשים לאחר חתימת חוזה ברסט-ליטובסק. כתוצאה מכך פינלנד, לטביה, ליטא, אסטוניה ופולין היו למדינות עצמאיות וריבוניות, וגרמניה נאלצה לוותר על שלטונם עליהן.
השפעות ההסכם
חוזה ברסט-ליטובסק החזיק מעמד 8 חודשים. גרמניה ויתרה על אחד מהתנאים של שביתת הנשק. חודשיים לאחר חתימת ההסכם הפרה אותו האימפריה העות'מאנית, כאשר פלשה לשטח הרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה במאי 1918. באפריל 1922 חתמו רוסיה וגרמניה על הסכם רָפָּאלוֹ, שבו הסכימה גרמניה להפרת הסכם ברסט-ליטובסק ושתי המדינות ויתרו על כל טענותיהן ההדדיות בהקשרים הטריטוריאליים והכלכליים.
באוגוסט 1939, בהסכם ריבנטרופ–מולוטוב, הצליחה רוסיה להשיג חלק מן השטחים שאבדו לה במלחמת העולם הראשונה.
חוזה ברסט-ליטובסק היה משמעותי לרוסיה, מכיוון שצמצם את השטח שהיה בידי הבולשביקים. עצמאות פינלנד ופולין נתקבלה, ואוקראינה והמדינות הבלטיות היו לאזורים אנטי-בולשביקים ומסוכנים להם. אזורים אלו היו בסיסים של הצבא הלבן במלחמת האזרחים ברוסיה. כוחות לאומניים ואף מהפכניים ברוסיה זעמו על הבולשביקים על כך שקבלו את ההסכם.
דניאל קפלן
דניאל קפלן (1906–1984) היה הצלם הראשון של כפר סבא והשרון.
ביוגרפיה
דניאל קפלן נולד ב-1906 בעיר אוגוסטוב שבמזרח פולין, למשפחה ציונית אמידה. את מלחמת העולם הראשונה, שבה איבד אח, העביר יחד עם משפחתו בנדודים בין פולין לליטא.
בשנת 1922 למד צילום ולאחר שנה הצטרף לתנועת החלוץ ועבר הכשרה בקבוצת ההכשרה שחריה שבפולין לשם קבלת סרטיפיקט (אשרה) לעליה לארץ ישראל, שם גם למד את מקצוע הצילום. בשנת 1927 יצא בדרכו ארצה. על מנת להימנע ממעצר וגיוס, חצה את הגבול לצ'כיה באופן בלתי חוקי, עבר את הגבול לאוסטריה אך שם נתפס ונעצר. דניאל ישב בבית הסוהר במשך שנה בהמתנה לקבלת האשרה לעליה ושיחרורו מבית הכלא האוסטרי. ביולי 1929 הגיע האישור והוא הפליג לנמל יפו. עם הגעתו עבד בנטיעת פרדסי חבקין ברמן בפתח תקווה ובדצמבר 1929 הגיע, רכוב על חמור ומצויד במצלמתו, למושבה הצעירה, כפר-סבא.
בשנת 1930 הקים את חנות הצילום הראשונה בעיר "הצלמניה של ד. קפלן" ברחוב השרון (לימים רחוב וויצמן) שהמשיכה לפעול במשך 50 שנים בעיר.
בשנת 1933 התחתן עם רחל לבית רוזנברג במושבה, בה בנו את ביתם ובה נולדו שני בניהם, משה (1935) ועודד (1941) ובה חי ופעל עד יומו האחרון.
דניאל צילם את תושבי העיר בסטודיו הקטן שבחנותו והרבה לצאת לרחבי העיר והאזור לתעד את התפתחותו ואת אנשיו. בין המקומות הנוספים שתיעד היו רמת הכובש, מגדיאל (לימים חלק מהוד השרון) ועוד רבים מישובי הסביבה. בתצלומיו תיעד את בניין המושבה והעיר כפר סבא, ההתמודדות במאורעות ובמלחמות, ילדי בית הספר והגנים, היבול החקלאי, ביקורים חשובים בעיר (דוד בן-גוריון ואחרים), הפגנות נגד השלטון הבריטי ועוד.
בנוסף, היה דניאל חבר בארגון ההגנה ובמטבח ביתו הותקן סליק להסתרת נשק.
בשנת 1981, כשפרש מעבודתו, תרם את אוסף התצלומים לעיריית כפר סבא, ללא כל תמורה. הוא האמין שהזדהות עם העבר ושורשיו תתרום לחיזוק הזהות של הדורות הבאים. תצלומיו הרבים מעטרים את אולם בית העירייה, אולם הכניסה של בית ספיר ועוד אתרים נוספים בעיר ובאזור השרון בו פעל. תמונותיו של דניאל קפלן זכו לפרסום בתערוכות המוצגות במוזיאון הארץ, מוזיאון ההגנה, בבית התפוצות ובלוחמי הגטאות וחלקן אף זכו בפרסים (אורזי התפוזים משנת 1935, משמרות המחאה של הסופרים לעבודה עברית מ-1934)
300 מתצלומיו של דניאל קפלן נסרקו על ידי לשכת העיתונות הממשלתית והם מופיעים באוסף התמונות הלאומי של מדינת ישראל.
ב 12 ביוני 2018 נחנכה על שמו של דניאל קפלן סימטה בשם "סמטת הצלם קפלן". הסמטה מחברת בין רחוב אהרונוביץ' לרחוב ארלוזורוב והיא ממוקמת מול אהרונוביץ' 19 - ביתם של דניאל קפלן ומשפחתו.
בנובמבר 2019 הפיקה קבוצת הטלוויזיה הקהילתית של כפר סבא סרט לזכרו.
נטליה דייר
נטליה דניאל דייר (באנגלית: Natalia Daniel Dyer; נולדה ב-13 בינואר 1995) היא שחקנית אמריקאית המוכרת בעיקר בשל גילום דמותה של ננסי וילר בסדרת המדע בדיוני "דברים מוזרים" בנטפליקס.
קריירה
דייר הופיעה לראשונה על המסך בדמותה של קלריסה גריינג'ר, מעריצה של האנה מונטנה בסרט "האנה מונטנה: הסרט", בשנת 2009. בשנת 2011, היא הופיעה בסרט "החיוך של ויטני בראון". בגיל שש עשרה הצטלמה דייר לסרט העצמאי "אני מאמינה בחדי-קרן", שיצא לאקרנים רק שלוש שנים לאחר מכן במהלך פסטיבל SXSW 2014.
בשנת 2016, דייר לוהקה לדמותה של ננסי וילר בסדרת המקור של נטפליקס, "דברים מוזרים". בשנת 2019, דייר כיכבה בדמותה של קוקו בסרט האימה המקורי של נטפליקס "מסור חשמלי מקטיפה".
בשנת 2021 שיחקה בסרט המתח והאימה "דברים ששמענו וראינו" בדמותה של ויליס האוול; הסרט מספר על אישה צעירה (אמנדה סייפריד) שעוברת ממנהטן לכפר קטן עם בעלה ומגלה שם סודות אפלים.
בינואר 2022, דייר לוהקה לסרט האימה "All Fun and Games" לצד אייסה באטרפילד.
מימונה בנת אל-חארת'
מימונה בנת אל-חארת' (בערבית: ميمونة بنت الحارث 594–673) הייתה אחת מנשותיו של מוחמד, נביא האסלאם.
ביוגרפיה
שמה המקורי היה ברה (برّة), אך בהדרכת מוחמד שינתה אותו למימונה.
מימונה נישאה למוחמד בשנת 629, כשהייתה בשנות השלושים לחייה. היא הייתה נשואה לו במשך 3 שנים, עד לפטירתו.
הלפגוט
הלפגוט הוא שם משפחה אשכנזי. בבוואריה ובאוסטריה משמש כמקביל לביטוי העברי "לבריאות".
ברוך מרזל
ברוך מאיר מרזל (נולד בט"ו בניסן ה'תשי"ט, 23 באפריל 1959) הוא פעיל ימין רדיקלי ישראלי.
מרזל נעצר פעמים רבות בידי המשטרה והורשע בפלילים. היה מזכיר סיעת כך בכנסת ויו"ר התנועה לאחר הירצחו של הרב מאיר כהנא. מרזל היה פעיל בהקמת מספר התנחלויות, בהן עפרה, מצפה יריחו, קדומים, עצמונה, חצר אדר ובהקמת התנחלות בעיר שכם. עמד בראש מפלגת חזית יהודית לאומית. בבחירות 2013 מוקם במקום השלישי ברשימת "עוצמה לישראל" ובבחירות לכנסת העשרים הוצב במקום הרביעי במפלגת יחד. בשתי הפעמים לא נבחר לכנסת.
ביוגרפיה
מרזל נולד בבוסטון שבארצות הברית ועלה לישראל עם משפחתו כתינוק. בגיל 20, לאחר סיום לימודיו בישיבת הסדר בימית, התגייס לצה"ל. במלחמת לבנון נלחם בגזרה המרכזית בחיל השריון והשתתף בקרבות בקרבת כביש ביירות-דמשק (הרג בעצמו שבעה חיילים סורים) בסיום שירותו הצבאי נשלח על ידי הצבא לארצות הברית כשליח הסברה וגיוס עולים ומתנדבים, במסגרת פרויקט 'שר-אל'.
פעילות פוליטית
מצעירותו היה מרזל פעיל שטח של "כך", תנועתו של הרב מאיר כהנא. כילד השתתף בפעילות התנועה, ולדבריו כהנא השתתף בחגיגת בר המצווה שלו. מרזל שימש דובר התנועה במשך קרוב לעשר שנים. כאשר נבחר כהנא בבחירות לכנסת האחת עשרה (1984), מונה מרזל למזכיר הסיעה בכנסת. בבחירות לכנסת השתים עשרה בשנת (1988) נאסר על "כך" להתמודד בנימוק שמצעה גזעני.
בבחירות לכנסת השש עשרה חבר למיכאל קליינר כמספר 2 ברשימת "חירות - התנועה הלאומית". מספר גורמים ערערו על זכותו להתמודד לכנסת, עקב עברו כפעיל "כך", אך הערעור נדחה על ידי בית המשפט העליון, אשר קיבל את טענתו של מרזל כי נטש את אותם חלקים במצע של כך האסורים על ידי החוק. המפלגה קיבלה כ־36,000 קולות, כ־11 אלף קולות פחות מהנדרש על-פי אחוז החסימה, ולכן לא נכנסה לכנסת. בשנת 2004 ייסד את מפלגת חזית יהודית לאומית (המוכרת מאז 2015 בשם עוצמה יהודית), והוא עמד בראשה בבחירות לכנסת השבע עשרה, אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה.
במסגרת מערכת הבחירות לכנסת ה-17 ובמחאה על אירועי עמונה, הכריז מרזל כי יבקר בסכנין במטרה "לבחון את הבניה הערבית הבלתי חוקית במקום". שיירתו של מרזל נבלמה על ידי משטרת ישראל במבואות העיר, והאירוע זכה להד תקשורתי.
מרזל עצמו לא התמודד בבחירות לכנסת ה-18, אך מפלגתו חברה למפלגת ארץ ישראל שלנו שהתמודדה במסגרת האיחוד הלאומי, והכניסה לכנסת את מיכאל בן ארי.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים הוצב במקום השני ברשימת "עוצמה יהודית", אך מועמדותו נפסלה בבית המשפט העליון בגין הסתה לגזענות.
לעיתים קרובות הוא מבקר חברי כנסת, שרים, גופי שלטון ושופטים באופן חריף. במסגרת זו אף קיים הפגנות רבות נגד חברי הכנסת של מפלגות הימין - האיחוד הלאומי והמפד"ל, ששיאן היה בימי המאבק בתוכנית ההתנתקות. כמו כן הוא הגיש, ביחד עם איתמר בן-גביר, מספר עתירות לבג"ץ. בשנת 2008 עתרו לבג"ץ בדרישה שיורה למשטרה לאפשר לו לקיים צעדה בעיר אום אל-פחם, כפי שמתקיים מצעד הגאווה בירושלים וכפי שאנשי שמאל מפגינים בחברון. בעקבות פסיקת בג"ץ התקיימו צעדות של אנשי ימין בפאתי העיר בשנים 2009 ו-2010. הצעדות לוו בעימותים בין תושבי העיר ובין המשטרה.
באוגוסט 2021 הורחק לצמיתות מהרשת החברתית "פייסבוק" לאחר שהוגדר כ"מסוכן" בעקבות תמיכתו בתנועות "כך" ו"כהנא חי" שנחשבות לארגוני טרור בישראל וארצות הברית.
מעצרים, משפטים ועתירות
הרשעתו הראשונה של מרזל הייתה בגיל 17 ומאז הורשע מספר פעמים. בשנת 1990 נעצר עם טירן פולק ונועם פדרמן בחשד של איומים על מעסיקי ערבים, אך שוחרר על ידי בית המשפט. ב-1992 היה בין מארגני המהומות בבת ים לאחר רצח הלנה ראפ ועל כך נידון ל-8 חודשי מאסר על תנאי. באותה שנה קרא בבית משפט לפייסל חוסייני רוצח ועל כך נידון לעונש מאסר בעבירת בזיון בית המשפט, אך בעקבות ערעור לבית המשפט העליון הומר לשלושה חודשי עבודות שירות.
ב-1994 הוחזק במעצר מנהלי במשך כמה חודשים לאחר טבח מערת המכפלה שביצע ברוך גולדשטיין. לאחר ששוחרר היה נתון במעצר בית מנהלי במשך שלושה חודשים.
ב-23 במרץ 2000 נעצר מרזל, יחד עם נועם פדרמן, טירן פולק, יהודה עציון וברוך בן יוסף, כאשר ביקשו למחות על פגישת האפיפיור יוחנן פאולוס השני עם הרבנים הראשיים לישראל בהיכל שלמה במסגרת ביקורו בישראל. הם הועמדו לדין ונמצאו זכאים, ואף נפסקו להם פיצויים על הפגיעה בחירותם.
ב-2003 הורשע בתקיפת שוטר בעת פינוי חוות גלעד ונידון לחודשיים וחצי עבודות שירות ולקנס על סך 5,000 ש"ח.
בשנים 2006–2008 עתר לבג"ץ, עם איתמר בן-גביר, בבקשה לבטל את ההיתר לערוך את מצעד הגאווה בירושלים. העתירות נדחו.
חיים אישיים
ברוך מרזל הוא בנו של שלמה מרזל, שהיה מנהל ישיבת נתיב מאיר ולאחר מכן מנהל מוסדות חורב, ויקיר ירושלים.
מרזל נשוי לשרה ואב לתשעה ילדים. הוא מתגורר עם משפחתו בשכונת אדמות ישי בתל רומיידה שבחברון.
מוחמד א-סדר
סייד מוחמד א-סדר (בערבית - سيد محمد الصدر; תעתיק מדויק - סייד מחמד א-צדר; 1882–1957) היה ראש ממשלת עיראק בשנת 1948 בתקופת מלחמת העצמאות.
חיו
א-סדר היה בן למשפחה מכובדת בקרב המיעוט השיעי בעיראק. בשנת 1920 השתתף במרד נגד הבריטים. לאחר מכן רכש מוניטין והשפעה בשדה הפוליטי, ועמד בראש מפלגה שיעית בשם "אל-איסתיקלאל" (העצמאות). זמן מה שימש כיושב ראש הפרלמנט העיראקי. בינואר 1948, כאשר מהומות ה"ות'בה" שפרצו עקב חתימתו של ראש הממשלה סאלח ג'בר על הסכם חדש עם הבריטים, הביאו את העוצר ההאשמי עבד אל-אילה לפטר את ראש הממשלה, מונה א-סדר במקומו, בשל המוניטין שיצאו לו כשמרן. א-סדר נתפס כפחות קשור לחצר ואנטי-בריטי, ונראה היה כי מינויו עשוי להשקיט את הרוחות הסוערות. לממשלתו צירף אישי ציבור ידועים, מקרב הפוליטיקאים השמרנים, ובהם שלושה ראשי ממשלה לשעבר - שר החוץ חמדי אל-פאצ'צ'י, שר הפנים ג'מיל אל-מדפעי ושר ההגנה ארשד אל-עומרי.
ביוני 1948 נערכו בעיראק בחירות, שלאחריהן התפטר א-סדר ומונה מוזאחם אל-פאצ'צ'י לראשות הממשלה.
א-סדר מת בשנת 1957.
מגבעת קנייטש
צורתה
מגבעת הקנייטש דומה בצורתה הבסיסית לפדורה, גם בכיפתה של המגבעת ישנו קמט מרכזי לכל אורכה של הכיפה ובקדמתה ישנם שני קמטים נוספים קטנים יותר (נקראים בסלנג "עיניים") ישנה דעה כי הן נועדו לתפיסת המגבעת. המגבעת מיוצרת כאשר התיתורה המקיפה אותו מוטה כלפי מעלה בדומה לקאפעלוש מלבד חלקו הקדמי ה"קנייטש" המוטה כלפי מטה, אצל חסידי חב"ד הקמט המרכזי בכיפתו של מגבעת הקנייטש עמוק ורחב יותר והקנייטש נוטה תמיד כלפי מטה ובזווית חדה יותר, כמו כן חלקם מעצבים את הקמט העליון בצורת משולש.
אצל הליטאים וחסידי חב"ד המגבעת משמשת בימי חול, בשבתות ובחגים. בקרב ספרדים יש החובשים בעיקר בשבת וכן בשמחות ואירועים המתלבשים אליהם בלבוש חגיגי, נהוג לחבוש את הקנייטש.
חרדים בני הזרם הליטאי והספרדי חובשים לראשם את מגבעת הקנייטש לרוב כאשר שוליו הקדמיים נוטים כלפי מעלה, אולם ניתן לראות תלמידי ישיבות רבים שמטעמי נוחות אינם עושים זאת במשך ימות השבוע.
רוחב השוליים ואורכו של הקנייטש משתנה בהתאם לאופנה החרדית, לעיתים הוא רחב ולעיתים הוא צר יותר.
ייצור
מגבעות הקנייטש מיוצרות בעיקר באיטליה, הונגריה וצ'כיה. חברות הייצור המובילה לייצור המגבעות היא בורסלינו, יחד עם זאת במגזר החרדי קיימות מספר רשתות למכירת מגבעות המייצרות מגבעות תחת מותגים פרטיים שלהם.
חציית ה-T
חציית ה-T היא שמו של תמרון טקטי שהיה נהוג בלוחמה הימית בעידן אוניות המערכה, מאמצע המאה ה-19 עד לאחר מלחמת העולם השנייה. במהלך התמרון חוצה קו של אוניות מלחמה את כיוון התנועה של קו אוניות המלחמה של האויב, במאונך לו. בדרך זו יכול קו אוניות המערכה לירות מטח דופן (broadside) מכל תותחי האוניות, לעומת קו אוניות האויב שיכול לירות רק בתותחיו הקדמיים. מבחינה טכנית הפך תמרון זה לאפשרי עם הופעתן של אוניות מערכה מונעות בקיטור בעלות צריחי תותחים מסתובבים, שהיו יכולות לנוע במהירות ולהפנות את תותחיהן על פי הצורך; זאת, לעומת אוניות הקו המונעות בכוח המפרשים שתמרנו באיטיות רבה יותר, ואשר תותחיהן היו קבועים במקומם, כשהם פונים לצדי האונייה. תמרון חציית ה-T הפך למיושן עם הופעתם של מטוסים וטילים ששיגורם אינו מותנה בכיוון הפלגת האוניות המפעילות אותם.
התמרון
לקראת הכניסה לקרב היו אוניות המלחמה (בדרך כלל אוניות מערכה וסיירות מערכה) מסתדרות בטור, אונייה אחת אחרי חברתה. בדרך זו היו האוניות יכולות לירות מטחי תותחים מבלי חשש שיפגעו באוניות ידידותיות. ככלל, ירתה כל אונייה על האונייה המקבילה לה בטור אוניות האויב.
כאשר הפליג קו האוניות בניצב לקו אוניות האויב, בתצורה שיצרה מעין T, היה קו האוניות יכול לירות מטחים על המטרה תוך שימוש בצריחים הקדמיים והאחוריים, וכך להגדיל את הסיכוי לפגיעה. במונחים צבאיים, זוהי אש אנפילדית. כאמור, התמרון בוצע בדרך כלל על ידי אוניות וסיירות מערכה, אך גם על ידי סיירות קלות וכבדות, במידה משתנית של הצלחה.
ההתקדמות הטכנולוגית בייצור תותחים ובמערכות ניהול אש איפשרה ניהול קרבות בטווחים גדלים והולכים. בקרב צושימה, ב-1905, היה הטווח כ-5,500 מטרים; בקרב יוטלנד, 11 שנים לאחר מכן, התחולל הקרב בטווחים של עד 18,000 מטרים. תותחי האוניות הוארכו, בזכות המצאת אבק שרפה נטול עשן, שבער לאט יותר; המצאה זו גם צמצמה את שחיקת התותחים, דבר שאיפשר בניית תותחים ברמה גבוהה יותר. המכ"ם, שנוסף לאוניות המלחמה במלחמת העולם השנייה, איפשר ירי לטווח רחוק יותר, מדויק יותר, וגם ירי בלילה.
קרבות
תמרון חציית ה-T בוצע בכמה קרבות בעת המודרנית.
מקל תיפוף
מקלות תופים הם מקלות המשמשים לתיפוף. המקלות עשויים על פי רוב מעץ, אך ישנם גם מקלות ממתכת ומפחם מעובד. מקורם של המקלות המודרניים הוא בתזמורות הצבאיות שם הומצא זוג מקלות עץ דקים כדי לתופף על תוף הסנר.
צורה ומבנה
צורתם של המקלות המודרניים משתנה מעט בין מקל למקל, אך הצורה הכללית נשמרת (מלבד במברשות). המקל הוא עמוד אחיד העשוי לרוב מעץ מייפל או אורן באורך של כ-41 ס"מ בממוצע. העובי של המקל משתנה מאוד בין מתופף למתופף ונקבע במידות. המבנה של המקל הוא כדלקמן: קצהו האחד של המקל הוא הראש והוא קיים בצורות רבות ושונות, החל חרוט עץ ועד לכדור פלסטיק. הראש הוא החלק בו מכים את התופים לרוב. מתחת לראש יש את צוואר המקל שצורתו היא כצוואר בקבוק, בצדו של הראש הוא דק (אפילו דק יותר מהראש) ובצד השני הוא עבה. בהמשך הצוואר נמצא המוט, שתופס כשישים אחוז מאורך המקל, באזור זה תופסים את המקל על פי רוב. הקצה הנגדי לראש של המקל הוא אחורי המקל, קטע בעובי של המוט שלעיתים מכים גם איתו בתופים, בעיקר בתוף הדוד ובסנר.
מקלות סנר
מקלות סנר, על אף שמם, משמשים לכל התופים במערכת תופים, הם המקלות הנפוצים והמגוונים ביותר. מקלות סנר עשויים מעץ, מפלסטיק, מפחם ומחומרים נוספים. מקלות סנר תורמים בצורה המדויקת ביותר את התיאור הכללי של המקל, ויותר משמונים אחוז מהמקלות המיוצרים בעולם הם מסוג זה.
בנימין מורמלשטיין
בנימין מורמלשטיין (9 ביוני 1905, למברג - 27 באוקטובר 1989, רומא) היה רב, פעיל יהודי וראש היודנראט בטרזיינשטט. לפי סרטו של קלוד לנצמן, "אחרון הלא-צדיקים" (2013), מורמלשטיין הוא ראש היודנראט היחיד בכל מזרח אירופה ששרד את מלחמת העולם השנייה והשואה ולכן לזיכרונותיו משמעות מיוחדת.
מקל תיפוף
מקלות טימפני
מקלות טימפני הם מקלות דקים יחסית בעלי ראש גדול במיוחד המשמשים בעיקר לנגינה על טימפני, אם כי ישנם מתופפים של מוזיקה מודרנית המשתמשים בהם לעיתים. יש מגוון רחב של מקלות טימפני המשמשים לצלילים שונים.
מברשות
המברשת היא צרור של סיבי מתכת המחוברים יחדיו לידית פלסטיק (לרוב). המברשת מצריכה טכניקה שונה למדי מזו של רוב המקלות, במקום רק להכות מעלה מטה במקל יש שימוש בתנועות אופקיות על גבי התוף. המברשת אופייניות מאוד לקול ג'אז ולמוזיקה לטינית.
בנימין מורמלשטיין
חייו
בשנות ה-30 של המאה ה-20 מורמלשטיין היה רב אזורי בווינה וממנהיגי הקהילה היהודית. ב-1938, לאחר האנשלוס, נאלץ לעזור לאדולף אייכמן באיסוף מידע על יהדות העולם לצורך הקמת הלשכה המרכזית להגירת יהודים. בשל תפקידו היה בעל קשרים ענפים עם אייכמן, שהיה הממונה על נושא הגירת היהודים. לפי עדותו של מורמלשטיין בסרט, הוא היה אחד משני היהודים היחידים שהורשו לשבת בנוכחותו של אייכמן. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלח מורמלשטיין עם קבוצה של יהודים להיות בין הראשונים שיכינו את הקרקע לתוכנית ניסקו-לובלין. מורמלשטיין נכח, לפי עדותו, בנאום של אייכמן בו איים במוות על קבוצת היסוד אם לא תבצע את עבודתה כראוי. בשל כך ביקר את העובדה שבמשפט אייכמן התייחסו בביטול לאירוע זה. המשימה ארכה מספר שבועות ולאחריה חזר מורמלשטיין לווינה.