cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הגאוגרף שתה את העולם
תקציר עלילת הסרט
ביום האחרון למסע יוצא הגאוגרף לכפר הסמוך כדי לארגן תחבורה לתחנת הרכבת. מתלווה אליו גם מאשה, תלמידה נאה מבני כיתתו, שהוא מאוהב בה בחשאי. בדרך לכפר מאשה עצמה מתוודה שהיא מאוהבת בו, הוא משיב לה שרגשותיהם הדדיים אך הם אינם יכולים להיות יחד מסיבות מובנות – הוא מורה והיא תלמידה, שלא לדבר על הבדלי הגילים ביניהם. פורצת סערה, והם נרטבים עד לשד עצמותיהם. בהגיעם לכפר, הם מגלים שכמעט אף אחד לא חי שם, וזהו כפר נטוש. מאשה כמעט מאבדת את ההכרה מרוב קור, והוא מנסה להרים אותה, אך חש באפיסת כוחות. בלילה הם מגלים בית מלא אנשים ובו תנור דולק. מאשה נרדמת על גרם המדרגות כשהיא לבושה בבגדיה הרטובים; סלוז'קין מפשיט אותה, מחמם את גופה, מקרב אותה אל התנור הדולק, ומונע ממנה להירדם.
בבוקר המחרת הם חוזרים למחנה ורואים שהתלמידים האחרים כבר הגיעו ליעד האחרון של המסע. לאחר הטיול מגלה מנהלת בית הספר את הסרטון שהילדים צילמו ברכבת ואודות המסע המסוכן. היא מאלצת את סלוז'קין להתפטר, והוא עוזב את בית הספר, שוב ללא כסף, אפילו לא לסיגריה.
אהוד שפירא (מדען מחשב)
אהוד שפירא (נולד ב-1955) הוא פרופסור במחלקה למדעי המחשב ומתמטיקה שימושית ובמחלקה לכימיה ביולוגית במכון ויצמן למדע. הוא ממציא המחשב הביולוגי, איש השנה העולמי בביוטכנולוגיה לשנת 2004, ונמצא ברשימת 50 המדענים המובילים בעולם של Scientific American.
ביוגרפיה
שפירא נולד וגדל בירושלים עד גיל 13, שבו עבר להתגורר ברמת גן. בתיכון שמע שיעורים מפי הפילוסוף הסנסציוני משה קרוי. ב-1979 סיים בהצטיינות תואר ראשון במתמטיקה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1982 סיים דוקטורט במדעי מחשב באוניברסיטת ייל שבארצות הברית. בעבודת הדוקטורט שלו ניסה לספק פרשנות אלגוריתמית לגישתו של פילוסוף המדע קרל פופר על תגליות מדעיות. המחקר הניב גם מערכת מחשב להסקה של תאוריות לוגיות, וגם מתודולוגיה לאיתור באגים (ניפוי שגיאות) בתוכניות, שפותחה באמצעות שפת התכנות פרולוג.
בחזרתו לארץ בשנת 1982, הצטרף כבתר-דוקטורנט למחלקה למדעי המחשב ומתמטיקה שימושית במכון ויצמן למדע. הפרויקט היפני של מחשב הדור החמישי היווה בעבורו השראה להמצאת שפת תכנות עילית לחישוב מקבילי ומבוזר, שנקראת Concurrent Prolog. לעבודתו הייתה השפעה מכרעת על הכיוון האסטרטגי של הפרויקט הלאומי היפני, כשהוא מקיים שיתוף פעולה הדוק עם היפנים על הפרויקט הזה בכל משך עשר שנות קיומו.
בשנת 1993 לקח שפירא חופשה מתפקידו כחוקר במכון ויצמן על-מנת לייסד ולשמש כמנכ"ל של חברת יוביק, חלוצת אינטרנט ישראלית. בהתבסס על Concurrent Prolog, חברת יוביק פיתחה את "Virtual Places", אבטיפוס למערכת הודעות מסרים מיידיים הנפוצים של ימינו. יוביק נמכרה לחברת America Online בשנת 1995, ובשנת 1998 נמכרה שוב ל-IBM, שם היא פיתחה את Sametime, מוצר מסרים מיידיים של IBM המבוסס על הטכנולוגיה של יוביק. שפירא חזר למכון ויצמן באוגוסט 1998, שבו הוא מכהן עד היום כפרופ' במחלקה למדעי מחשב ומתמטיקה שימושית ובמחלקה לכימיה ביולוגית.
לקראת חזרתו לאקדמיה, למד שפירא באופן אוטודידקטי ביולוגיה מולקולרית, תחילה מתוך סקרנות לגבי מקור החיים. בהמשך סטה מנושא זה לטובת הרצון לבנות מחשב הבנוי ממולקולות ביולוגיות, מונחה על ידי חזון ה "Doctor in a cell": מחשב ביו-מולקולרי הפועל בתוך הגוף החי, מתוכנת עם ידע רפואי על מנת לאבחן מחלות ובהתאם לייצר תרופות. על חזון ועבודה זו נבחר פרופ' שפירא לאיש הביוטכנולוגיה של שנת 2004 והיה חבר ברשימת 50 המדענים של Scientific American כ"מנהיג מחקר בננוטכנולוגיה". בפרויקטים אחרים, המציא שפירא ומימש שיטה יעילה של סינתזת מולקולות דנ"א ארוכות ובנוסף פיתח מודל ביולוגי שעשוי להסביר את השורש של הפרעות גנטיות הכוללות את מחלת הנטינגטון.
כיום פרויקט הדגל של פרופ' שפירא הוא פרויקט שושלות התאים (Cell lineage project ). כל אדם מתחיל את חייו כתא בודד – ביצית מופרית, וממשיך בתהליך של חלוקה, התמיינות ודעיכה של תאים. את ההיסטוריה התאית של כל אדם אפשר לתאר באמצעות מבנה נתונים מתמטי, הקרוי עץ שושלת תאים. עץ זה יוכל לסייע בפתרון שאלות יסוד כגון: האם נוצרות ביציות בגוף האשה הבוגרת, והאם מקורו של הסרטן בתא יחיד.
בשנת 2020 רשם שפירא מפלגה בשם "דמוקרטית - חירות, שוויון וערבות הדדית", על מנת ליצור פלטפורמה פוליטית עבור משתתפי המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים וחמש וכל מי שחפץ בערכי הדמוקרטיה והשוויון.
שפירא מתגורר בנטף. הוא אב לשלושה בנים מנישואיו הראשונים. כיום נשוי לפסנתרנית רויטל חכמוב, ולהם בת. החיבור ביניהם מניב סדרות קונצרטים שמתקיימות באולם הקשתות שהותקן בתוך ביתם בנטף שבהרי ירושלים. ברמה המקצועית המוזיקלית, הקים שפירא הרכב בשם "בא-רוק בו הוא חבר בתפקיד זמר בס-בריטון. ההרכב מתמקד במוזיקה מתחום הבארוק. הוא קיבץ סביבו מוזיקאים מובילים בתחום הבארוק בישראל ואיתם את הבמאית שירית לי וייס, ויחדיו הם יצרו סדרה של שלוש "אופרות בארוק" קלילות עם בימוי עכשווי ומבט אקטואלי סאטירי (יעלה אביטל: סופרן, אודי שפירא: בס-בריטון, יזהר קרשון: צ׳מבלו, גלעד הילדסהיים: כינור).
סיירוס קרפנטר
סיירוס קליי קרפנטר (באנגלית: Cyrus Clay Carpenter; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איווה השמיני בשנים 1872–1876 וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם איווה בשנים 1879–1883.
ראשית חייו
סיירוס קרפנטר נולד בהרפורד, פנסילבניה. הוא למד בבתי ספר מקומיים וסיים את לימודיו באקדמיית הרפורד ב-1853. הוריו היו אסהל קרפנטר ואמנדה מ. תאייר, והוא היה צאצא של ויליאם קרפנטר, שהיגר לאמריקה באמצע שנות ה-30 של המאה ה-17 מאנגליה לרוהובות, מסצ'וסטס.
ב-1854 עבר קרפנטר לפורט דודג', איווה, ועסק שם בהוראה. לאחר מכן הוא עסק במדידת קרקעות, וב-1856 הוא עבד כמודד של מחוז ובסטר. הוא למד משפטים, אך מעולם לא עסק במקצוע. במרץ 1857 הצטרף קרפנטר למשלחת ההצלה שנשלחה לספיריט לייק לסייע למתיישבים שנושלו מבתיהם על ידי האינדיאנים משבטי הלקוטה לאחר טבח ספיריט לייק. בשנים 1856–1858 כיהן קרפנטר כחבר בית הנבחרים של איווה.
מלחמת האזרחים
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית התנדב קרפנטר כטוראי, וב-24 במרץ 1862 מונה כקפטן בכוחות המתנדבים. ב-26 בספטמבר 1864 הוא קודם לדרגת לוטננט קולונל, וב-12 ביולי 1865 הוא קודם לדרגת ייצוג של קולונל, "בשל שירות יעיל וראוי לשבח" כאשר הוא היה אחראי על האספקה בארמייה של ויליאם שרמן במהלך הצעדה אל הים. ב-14 ביולי 1865 השתחרר קרפנטר משירותו. במהלך המלחמה הוא גם שירת במטותיהם של הגנרלים ויליאם רוזקרנס, וג'ון לוגן.
לאחר תום שירותו, שב קרפנטר לאיווה, שם הוא נשא לאישה את סוזאן ק. ברקהולדר מפורט דודג'. בשנים 1866–1868 הוא שימש כרשם משרד הקרקעות המדינתי של איווה.
מושל איווה וחבר הקונגרס
ב-1871 התמודד קרפנטר מטעם המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל איווה, וזכה בתקופת הכהונה הראשונה שלו בת השנתיים. ב-1873 הוא נבחר לכהונתו השנייה, ובסך הכול כיהן בתפקיד עד ראשית 1876. לאחר תום כהונתו כמושל, הוא מונה כמבקר השני של מחלקת האוצר של ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן שנתיים עד ספטמבר 1877. ב-26 במרץ 1878 הוא מונה כנציב הרכבות של איווה.
ב-1878 נבחר קרפנטר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה התשיעי של איווה, שהורכב אז מהרביע הצפון-מערבי של המדינה שהיה מיושב בדלילות. ב-1880 הוא נבחר לכהונה שנייה בבית הנבחרים, וב-1882 הוא לא התמודד על כהונה נוספת. בסך הכול הוא כיהן בבית הנבחרים ממרץ 1879 ועד מרץ 1883.
שנותיו האחרונות
ב-1883 התמודד קרפנטר שוב על מושב בבית הנבחרים של איווה, וזכה בתקופת כהונה של שנתיים בשנים 1884–1886. לאחר שובו בפעם האחרונה מוושינגטון הבירה, הוא שימש כמנהל הדואר של פורט דודג' בשנים 1889–1893. הוא גם ניהל את חוותו ואת עסקי המקרקעין שלו.
סיירוס קרפנטר נפטר בפורט דודג' ב-29 במאי 1898. הוא נטמן בבית הקברות אוקלנד שבעיר.
סמלת
סמלת (שם שמורכב מראשי התיבות של השם בו נוסדה החברה: "סוכנות מכוניות לים התיכון בע"מ") היא חברה פרטית ישראלית, העוסקת ביבוא והפצה של כלי רכב פרטיים ומסחריים.
היסטוריה
חברת סמלת הוקמה בשנת 1946 על ידי איש העסקים אברהם גולדשטיין-גורן, לאחר שקיבל את הזיכיון ליבוא רכבי קונצרן פיאט האיטלקי לשטחי ארץ ישראל המנדטורית ולמזרח התיכון. לאחר הקמת מדינת ישראל, המשיכה החברה להחזיק בזיכיון בישראל, אם כי בשנים הראשונות הייבוא לישראל הוגבל עקב מחסור במטבע זר. בשנת 1960 הוסרו כל המגבלות על ייבוא כלי רכב והחברה גדלה במהירות תוך שנים ספורות. באמצע שנות ה-60 הוקמו אולם תצוגה ומוסך מרכזי בתל אביב. בשנת 1971, חנכה החברה אולם תצוגה ומוסך מרכזי בירושלים. בשנת 1989 נרכשה החברה על ידי התעשיין מיכאל לוי ושנתיים אחר כך, הפכה סמלת לנציגה הרשמית בישראל של המותג "אלפא רומיאו".
בשנת 2012 רכשה סמלת את אוטו-איטליה רומניה ואת פעילות מותג המשאיות והאוטובוסים IVECO. בשנת 2013 סמלת הפכה לנציגה הרשמית של סובארו בישראל עת רכשה את חברת יפנאוטו, יבואנית סובארו בישראל. בשנת 2014 רכשה סמלת בעלות חלקית על מותגי היוקרה פרארי ומזראטי: ראשית, רכשה מחברת "קרדן רכב" מקבוצת קרדן ישראל, 25% ממניות חברת "אוטו-איטליה", יבואנית פרארי ומזראטי לישראל, תמורת כ-5 מיליון שקל. בהמשך רכשה חברת יוניברסל מוטורס ישראל את "קרדן רכב", ובאוגוסט 2019 העבירה את מלוא הבעלות על אוטו-איטליה (75%) לסמלת. בשנת 2016 רכשה סמלת את פעילות מותגי ג'יפ, קרייזלר, ראם ודודג בישראל מידי חברת מכשירי תנועה בעקבות המיזוג של קונצרן פיאט עם חברת קרייזלר העולמית והקמת קבוצת FCA Automotive.
לסמלת רשת סניפים בפריסה ארצית ועובדים בה כ-350 איש.
מותגי החברה
נכון לשנת 2023, החברה בעלת זיכיון ייבוא ישיר בישראל ל 15 מותגי רכב, משווקת בפועל 12 מותגים כשמתוכם 7 הם בבעלות תאגיד FCA. באוקטובר 2019 הכריזו FCA וקבוצת PSA (המיוצגת בישראל על ידי קבוצת לובינסקי) על מיזוג. המיזוג הושלם בינואר 2021 ובמסגרתו הוקמה החברה המשותפת סטלנטיס המאגדת את כל פעילויות מותגי FCA ו-PSA. כך, החברה מייצגת כ-20% ממותגי הרכב בישראל.
פאטמה בנת עמר
פאטמה בנת עמר (בערבית: فاطمة بنت عمر) הייתה אחת מנשותיו של עבד אל-מוטליב אבן האשם, וסבתם של נביא האסלאם מוחמד ושל האימאם עלי בן אבי טאלב.
צאצאים
פאטמה בנת עמר נישאה לעבד אל-מוטליב אבן האשם, והביאה ממנו את אבו טאלב, אל-זובייר, עבדאללה בן עבד אל-מטלב, ברה, אל-בידאא, ארואא, עאתיכּה ואומיימה.
עוגיית פלורנטין
עוגיות פלורנטין (מכונות גם עוגיות פלורנטינר או פלורנטינים, על שם העיר פירנצה) הן עוגיות איטלקיות פריכות, המוכנות בדרך כלל בצורת ריבועים דקים, עשויות דבש, קרמל, שקדים ופירות יבשים. לרוב אינן מכילות קמח או ביצים.
הייחוד שלהן בכך שראשית מבשלים את הבצק, ואז אופים אותו. השילוב הדקורטיבי המתקבל מהשקדים והפירות היבשים נתן לעוגיות את שמן הנוסף, "עוגיות תחרה". ברוב הגרסאות מצפים את העוגיות בשוקולד מריר מומס, ומקשטים בעיטורים עדינים.
בגרסה הישראלית של עוגיות אלה מחליפים לעיתים את הפירות היבשים בקליפות תפוז מסוכרות.
Butch is Not a Dirty Word
Butch is Not a Dirty Word (בעברית: בוצ׳ה היא לא מילה גסה, בקיצור BINADW) הוא מגזין לסבי חצי-שנתי, שפונה ללסביות בוצ'יות ולתומכיהן. זהו המגזין היחיד בעולם המוקדש במיוחד ללסביות בוצ'יות. המוטו של המגזין הוא "מגזין קווירי לבוצ'יות, לסביות, נשים בוצ'יות, טרנסים בוצ'יות, בוצ'יות לא־בינאריות וכל מי שאוהב אותן".
המגזין הוקם במלבורן, אוסטרליה במרץ 2017 כפרויקט ללא מטרות רווח המוקדש ללסביות בוצ'יות ולנשים "גבריות" באוסטרליה ובעולם כולו. עורכת המגזין היא אסתר גודוי, רוכבת סקייטבורד מקצוענית. ההשראה למגזין הייתה סדרת התמונות "בוצ'ה" של הצלמת מג אלן מסן פרנסיסקו. גודוי אמרה שהניסיון האישי שלה כמהגרת ממלבורן לפורטלנד, אורגון עודד אותה להקים את המגזין, כיוון שבפורטלנד היא הרגישה בפעם הראשונה שקיבלו אותה כמי שהיא – בוצ'ה לסבית.
מטרת המגזין היא להשיב את המילה "בוצ'ה" לשיח, לתת ייצוג חיובי יותר ללסביות בוצ'יות ולנשים גבריות, להרחיב את הקהילה הלסבית-בוצ'ית באוסטרליה, להילחם באי־הנראות הלסבית, ולהפריך את הדעה הקדומה הלסבופובית והגילנית נגד דימוי "הבוצ'ה הלסבית הזקנה" המתקשר ל"תוקפנות, כיעור, ובדידות". גודוי הצהירה כי כוונת המגזין היא "לשבור את האידיאל שגבריות ונשיות חייבים להיות שייכים לזכר או לנקבה. גבריות נשית תקפה באותה מידה כמו גבריות גברית. זה לא משהו שקשור למין או למגדר שלך. ובכל זאת, מפתיע עד כמה נושא זה הוא בבחינת טאבו, כשאת נראית כמו בחור אבל את נערה".
ברבור (סוג)
ברבור (שם מדעי: Cygnus) הוא סוג של עופות מים ממשפחת הברווזיים המכילה את מרבית המינים בשבט הברבורים, כל המינים החיים בקבוצה למעט ברבור קוסקורובה מאמריקה הדרומית.
הברבורים הם הגדולים בבני סדרת האווזאים החיים ומהגדולים שבעופות המעופפים בכלל, כשהגדול מביניהם הוא הברבור המצוי שמשקלו מעל 23 ק"ג לעיתים ומוטת כנפיו מעל 2 מטרים. הברבורים ניזונים מעל פני המים משאריות מזון וצמחייה ולעיתים גם מבעלי חיים קטנים.
בסוג זה ישנם 6 מינים חיים, מתוכם ארבעה חיים בחצי הכדור הצפוני לאורך אמריקה הצפונית וחלק מאירואסיה (כולל בישראל) בעוד שניים (ברבור שחור וברבור שחור-צוואר) חיים באוסטרליה ואמריקה הדרומית (בהתאמה).
מינים
בסוג 6 מינים חיים:
המשרד הראשי למשק ומנהל
המשרד הראשי למשק ומנהל (בגרמנית: SS-Wirtschafts-Verwaltungshauptamt) היה אחד מהמשרדים בתוך האס אס, הוא פעל בין השנים 1942–1945. המשרד היה אחראי על המנהל הכללי של חיילי האס אס ועל כלכלתם. בנוסף המשרד היה אחראי על מחנות הריכוז והיה שותף בתפעול הפתרון הסופי דרך המפקח על מחנות הריכוז וכן חיילי האס אס במחנות שהיו תחת השפעת המשרד.
כלכלת השואה
ביוני 1939 הפך אוברגרופנפיהרר אוסוולד פוהל למנהל שני אגפים במשרד הפנים הנאצי: משרד מנהל וכלכלה ומשרד התקציב והבנייה. הוא היה אחראי על כל מפעלי הבנייה והתחזוקה של האס אס. בנוסף עבד פוהל יחד עם ולטר פונק, שר הכלכלה הנאצי, על פיקוח הפן הכלכלי של הפתרון הסופי. חפצי ערך כמו: שעוני זהב, טבעות, שיני זהב, משקפיים, נלקחו באופן קבוע מהמתים במחנות ונשלחו לברלין אל המשרד שדאג להעבירו לרייכסבנק. צוות המשרד אף הכין טבלאות הערכה על עלות המחנות ושקלול הרווחים האמורים להגיע מהם, בניכוי הוצאות המחנה. האסיר הממוצע במחנה ריכוז היה בעל תוכלת של תשעה חודשים ושוויו הוערך ב-1,630 מארק.
חלק מתפקידי המשרד היה לפתח את כלכלת המלחמה של תאגידים גרמניים, באמצעות עובדי הכפייה במחנות. המשרד היה מספק את העובדים לחברות ומקבל את התמורה עליהם. באופן זה יחל המשרד לתעדף ולפקח אילו מלאכות מבצעים האסירים בהתאם לצורכי המאמץ המלחמתי. כחלק מזה היו חברום ומיזמים מסחריים רבים שפעלו תחת המשרד, גם לא בהקשרים מלחמתיים: מפעלי עץ, מפעלי לבנים, מחצבות, יצירת חומרי בניין ובטון, עיבוד בשר, מאפיות, נגרות וריהוט, ביגוד וציוד צבאי, רוקחות, דייג, פרסום ספרים ומגזינים על תרבות והיסטוריה גרמנית, ועוד.
מבנה המשרד
המשרד היה בנוי מחמישה אגפים (Ämter):
סגן מנהל המשרד היה היינץ קארל פנסלאו.
משפטי נינברג
משפט פוהל, היה המשפט הרביעי מתוך שנים-עשר משפטי נירנברג, בו הועמדו לדין אוסוולד פוהל יחד עם 17 מעובדי משרדו. האישום העיקרים עסק במעורבותם הפעילה של הנאשמים בעבודת המנהלה של הפתרון הסופי, עקב אחריות המשרד על ניהול מחנות הריכוז וההשמדה. כמו כן אחריות המשרד על הרכש של הוואפן אס אס ויחידות גולגולת המת הייתה חלק מהאישומים.
על פוהל נגזר גזר דין מוות שבוצע ב-7 ביוני 1951. ארבעה בכירים נוספים נגזר עליהם מאסר ארוך (מאסר עולם או 25 שנה), אך בחנינת 1951 הומתק דינם ל-15 שנות מאסר. שניים נידונו לתלייה ועונשם הומתק למאסר ב-1951. שבעה נוספים שנגזר עליהם עד 10 שנות מאסר שוחררו בחנינת 1951 ואחד הומתק ל-8 שנים, ושלושה זוכו מאשמה.
חווי
החְווֵי או ח'ואי (סינית: 回族; פין-יין: Huízú) הם מיעוט אתני מוסלמי בסין, החי בעיקר בצפון-מערב ובמרכז המדינה, אם כי מפוזר בכל רחבי סין. נכון למפקד שנערך בשנת 2011, במדינה חיים כ-10.5 מיליון מבני המיעוט. לבני המיעוט מוקצית אוטונומיה, אולם מרביתם אינם חיים בנפרד, אלא במעורב עם שאר בני האן.
החווי אינם מרוכזים בטריטוריה אחת וגם אין להם מורשת משותפת של טריטוריה עצמאית, בהיותם מהגרים ממקומות שונים. לחווי ניתנה פרובינציה אוטונומית משלהם (נינגשיה), אבל הם מפוזרים בכל מקום כשבפרובינציה זו עצמה הם מהווים מיעוט של כ-20 אחוזים בלבד. בעבר נהגו לדבר ערבית ופרסית, אבל כיום בכל מקום שבו הם נמצאים הם מדברים את הדיאלקט המקומי.
הממשל הסיני בהגדרתו למיעוט החווי איננו מכליל דוברי שפות זרות, ובמקום זאת מחלקם תחת מיעוטים שונים, על פי השפה המדוברת בפיהם: שפות טורקיות, איראניות ואחרות. רק בני חווי המדברים סינית נחשבים על פי הממשל כחווי. בכך מתייחדים החווי מבין כל 56 הלאומים המוכרים ברפובליקה, ששפתו הרשמית היא סינית.
אטימולוגיה
השם "חווי" שימש בעבר ליהודים, נוצרים ומוסלמים כאחד, כאשר כל אחת מן הדתות צוינה על פי הרגלי האכילה (המוסלמים בהימנעותם מאכילת חזיר, הנוצרים מאכילת בעלי חיים בעלי טלפיים והיהודים באי אכילת גיד הנשה). עם הזמן, השם הפך לשם ייחודי למוסלמים, והנוצרים והיהודים קיבלו שמות נפרדים.
בידול מהסביבה
השורשים של החווי נטועים בסוף האלף ראשון לספירה, בשושלת טאנג (המאה ה-7 ואילך) כסוחרים, חלקם בים וחלקם בדרכי המשי. מקובל לחשוב שהם צאצאים של סוחרים ערביים ופרסיים. בתקופת שושלת יואן (מאות 13-14) חל גידול באוכלוסייתם, כאשר המונגולים גייסו מוסלמים ממרכז אסיה כדי לשלבם בעמדות אדמיניסטרטיביות של המנגנון הביורוקרטי בשליטה בסינים. בתקופה זו הייתה היררכיה שבה בצורה רשמית החווי מוקמו מעל הסינים המקומיים. הסינים זוכרים לחווי שהמונגולים הביאו אותם כדי לשלוט בהם ובאדמתם.
הבדלים רבים יש בין בני ההאן לחווי למרות דמיונם החיצוני, שפתם ומקום מחייתם. בתרבות הסינית כיבוד האבות הוא אחד הערכים החשובים. הוא הבסיס לנאמנות בכלל ולנאמנות לקיסר בפרט. בעוד שהסינים היו נאמנים לקיסר, המוסלמים בהגדרה לא היו נאמנים לו כסמכות על, אלא שמרו נאמנות לעולם המוסלמי. למוסלמים בסין היו שאיפות פוליטיות להקמת ישות מדינית מוסלמית נבדלת, שאיפה שבאה לידי ביטוי בהקמת ממלכות אחדות לאורך ההיסטוריה. הם נבדלים חיצונית בבגדיהם ובכיפות הלבנות שלראשם, ובמגוון עיסוקיהם, ובמיוחד במכירת שיפודי הבשר ברחובות הערים. השפעת האסלאם מתבטאת בין השאר במטבח החווי לעומת המטבח הסיני. על פי האסלאם, למשל, מותרת רק אכילת חלאל ואסורה אכילת החזיר - הבשר הנפוץ ביותר במטבח הסיני.
המוסלמים התקיימו בסין בשונה ממקומות אחרים. במדינות מוסלמיות אחרות השלטון המרכזי היה יחסית רופף, וכל מוסלמי התאגד סביב מנהיג דתי מקומי ומלומד ונוצרה היררכיה דתית ופוליטית. בסין היררכיה כזו לא הייתה יכולה להתקיים, משום שהיא היררכיה שונה מההיררכיה הקונפוציאנית והשלטון המרכזי החזק לא יכול היה להסכים לזה. מול הקונפוציאניזם שרואה בנאמנות לכפר ולמחוז המגורים חלק מכיבוד האבות, עמד האסלאם בסין, אשר ראה ב"אומה", המושג הארטילאי המכיל את כל המוסלמים באשר הם, ואין לו טריטוריה מוגדרת, כגורם מאגד. כך המוסלמים בסין התעזרו בתפישה אמורפית שדרכה תיעלו את התקוות והשאיפות הפוליטיות שלהם למדינה מוסלמית כלל-עולמית, אל מול ישות סינית מקומית חזקה.
לפי חוקי האסלם, מוסלמי צריך להקשיב לחוקי המקום כל עוד הם לא נוגדים את חוקיו שלו, אלא אם הוא נמצא במקום על בסיס דאר אל-אמאן, כלומר מעין חסינות. אם אין המצב כך, הרי שהוא נמצא במלחמה עם המקום בו הוא יושב, ועליו להתנגד לחוקי המקום. המאמין המוסלמי משוכנע כי ביום מן הימים תקום ה"אומה האסלמית" וכי הוא מחויב לפי חוקי האסלם להילחם בגורמים שמונעים זאת מלקרות, כלומר מחויב בגִ'האד. ההרגשה כי ביום מן הימים תקום אומה איסלמית כלל-עולמית, והתחושה שהמאמין בסין מקושר למאמינים במקומות אחרים, הביאה לכך שהמוסלמים בסין טיפחו את זהותם האסלמית ושמרו עליה, כדי שביום מן הימים יוכלו למרוד ולהילחם על השטח בו הם יושבים. ברגע שיהדפו מהשטח עליו הם יושבים את הסינים, שטח זה באופן אוטומטי יהפוך לחלק מהאומה המוסלמית הכלל עולמית.
המוסלמים שהסכימו להענות לחוקי הסינים היו למעשה מוסלמים שהבינו שההסכמה הזו היא הסכמה זמנית ושהיא אמצעי להשגת מטרה. מי שהיום יסכים להיות סיני כלפי חוץ, יצבור כוח ויום אחד יפיל את השלטון ויקים אומה מוסלמית חזקה ואמיתית. זו פשרה שנובעת מתחושת עליונות. ההיסטוריה המוסלמית בסין היא של תהליכים שבבסיסם הם תהליכים מעגליים אך בעלי מגמה. מחד-גיסא אוכלוסיות מוסלמיות הפכו ממיעוט שקט, למורדים המנסים להקמת מדינה, נפלו ואז שבו להיות מיעוט שקט. מאידך-גיסא עם הזמן זהותם השתנתה - מ"מוסלמים בסין" ל"מוסלמים סיניים" ול"סיניים מוסלמים" כחלק מהטמעה במרחב מחייתם. באופן טבעי, מיעוט אשר מונחה על ידי הבדלים דתיים, נוטה להיות קיצוני במצבים של מיעוט-רוב. לעומתו, רוב, מתייחס להבדלים התרבותיים בין הקבוצות, ומנסה להתעלם מהערכים הדתיים שהמיעוט מנסה להכניס לשיח. כך או כך, כאשר דת היא נושא המחלוקת, הרבה יותר קשה למצוא פשרה.
החוק המוסלמי נוצר בחברה שבה החוק היה למעשה הנורמה החברתית המקובלת כל עוד לא סובלים מסנקציות. האסלם הוסיף לכך חוק אבסולוטי אשר מונחה אלוהות. בתוך הקונטקסט הסיני, בשונה ממקומות אחרים, החוק המוסלמי הובא מתוך הדמויות הדתיות, שבמקום להשתתף בשלטון ולשתף פעולה עם השלטון הסיני, תמכו יותר בארגונים מתסיסים ומורדים. כך, במקום לחיות בדו-קיום עם השלטון המרכזי, הם יצרו אגודות נסתרות, אשר סבלו מסנקציות קשות יותר או פחות, ואשר לא קיבלו לגיטימציה מהשלטון המרכזי. הקיטוב של הח'אן-חווי שנבעה גם מהשליטה המנצ'ואית בסין בתקופת שושלת צ'ינג, מצאה את ביטויה בהתפתחותה של הכת החדשה אשר השתמשה בעקרונות אסלאמיים, ובייחוד בג'יהאד, כדי לשכנע את ההמון המוסלמי למרוד. מרידות אלו הביאו לליכוד המוסלמים תחת הנהגת המרד. המרידות והקמתה של הכת החדשה הגיעו כולם מאזורים המאוכלסים ברובם באוכלוסייה מוסלמית.
דת או לאום?
בגלל מקור המושג, במשך השנים חל שינוי בהגדרת המושג חווי, האם הוא הגדרה לבני הדת המוסלמית או שזהו לאום. בעוד שבעבר, כאשר אדם שינה את דתו ממוסלמי (וככזה - חווי) לבודהיזם הנפוץ, הרי שגם לאומיותו השתנתה להאן, וכן להפך. אולם כיום, ההתייחסות לחווי היא כאל לאום בלבד, ללא קשר לדת או אמונה. כך שבקרב בני החווי ניתן למצוא מכל הדתות, כולל אתאיסטים. וכאשר אחד מבני ההאן מתאסלם, הוא נחשב רק כ"סיני מוסלמי", ולא כחלק מן המיעוט החווי.
הקורפוס השני (בונדסוור)
הקורפוס השני (בגרמנית: II. Korps) היה קורפוס של הבונדסוור אשר התקיים בין השנים 1956–1993.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-2 ביולי 1956 וכלל בתחילה את דיוויזיית הגרנדיר ה-2, דיוויזיית הגרנדיר ה-4, דיוויזיית הפאנצר ה-5, הדיוויזיה ההררית ה-1 והדיוויזיה האווירית ה-1. בימות שלום, הקורפוס היה כפוף ישירות למפקדה הראשית של הבונדסוור. במקרה של המלחמה הקורפוס היה אמור לעבור תחת פיקוד קבוצת הארמיות המרכזית של נאט"ו. חיילים מהקורפוס נשלחו לסומליה ככוח שמירת שלום (קבוצת התמיכה הגרמנית בסומליה).
ב-1993 בעקבות סיום המלחמה הקרה ואיחוד גרמניה מחדש, עבר הבונדסוור צמצום משמעותי. במסגרת זו, פורקו כל הקורפוסים של הבונדסוור. הקורפוס השני שינה את שמו ל"קורפוס השני הגרמני-אמריקני". בפועל, כל החיילים בקורפוס היו גרמנים, והתרומה האמריקנית הצטמצמה בקציני קישור במפקדת הקורפוס. במקרה חירום, דיוויזיית השריון האמריקנית ה-1 הייתה אמורה להיות מוכפפת לקורפוס. חיילים מהקורפוס השתתפו במלחמות יוגוסלביה. ב-2005 עבר הבונדסוור צמצום נוסף, אשר במסגרתו פורק גם הקורפוס השני.
DNA גרעיני
DNA גרעיני (nDNA), או חומצה גרעינית דאוקסיריבונוקלאית, היא ה-DNA הכלול בכל גרעין תא של אורגניזם איקריוטי. הוא מקודד עבור רוב הגנום באיקריוטים, כאשר ה-DNA המיטוכונדריאלי וה-DNA הפלסטידי מקודדים עבור השאר. הוא נצמד לתורשה מנדליאנית, עם מידע שמגיע משני הורים, אחד זכר ואחד נקבה - ולא באופן מטריליני (דרך האם) כמו ב-DNA המיטוכונדריאלי.
מבנה
DNA גרעיני הוא חומצת גרעין, ביו-מולקולה פולימרית או ביו-פולימר, הנמצאת בגרעין של תאים אוקריוטיים. המבנה שלו הוא סליל כפול, עם שני גדילים כרוכים זה סביב זה, מבנה שתואר לראשונה על ידי פרנסיס קריק וג'יימס ד. ווטסון (1953) תוך שימוש בנתונים שנאספו על ידי רוזלינד פרנקלין. כל גדיל הוא שרשרת פולימר ארוכה של נוקלאוטידים חוזרים. כל נוקלאוטיד מורכב מסוכר בעל חמישה פחמנים, קבוצת פוספטים ובסיס אורגני. נוקלאוטידים נבדלים על ידי הבסיסים שלהם: פורינים, בסיסים גדולים הכוללים אדנין וגואנין ; ופירמידינים, בסיסים קטנים הכוללים תימין וציטוזין. הכללים של Chargaff קובעים שאדנין תמיד מזדווג עם תימין, וגואנין תמיד עם ציטוזין. קבוצות הפוספט מוחזקות יחד על ידי קשר פוספודיסטר והבסיסים מוחזקים יחד על ידי קשרי מימן.
דיאנדרה קיין
דיאנדרה קיין (באנגלית: DeAndre Kane; נולד ב-10 ביוני 1989) הוא כדורסלן אמריקאי-הונגרי המשחק בקבוצת פריסטרי אתונה היוונית. משחק בעמדות הרכז והקלע
DNA גרעיני
הבדלים מה-DNA המיטוכונדריאלי
DNA גרעיני ו-DNA מיטוכונדריאלי שונים במובנים רבים, החל במיקום ובמבנה. DNA גרעיני ממוקם בתוך הגרעין של תאים איקריוטים ובדרך כלל יש לו שני עותקים לתא בעוד שה-DNA המיטוכונדריאלי ממוקם במיטוכונדריון ומכיל 100-1,000 עותקים לתא. המבנה של כרומוזומי ה-DNA הגרעיני הוא ליניארי עם קצוות פתוחים וכולל 46 כרומוזומים ומכיל למשל 3 מיליארד נוקלאוטידים בבני אדם בעוד המבנה של כרומוזום ה-DNA המיטוכונדריאלי הוא בדרך כלל סגור, מעגלי, ומכיל למשל 16,569 נוקלאוטידים בבני אדם. ה-DNA הגרעיני הוא דיפלואידי, בדרך כלל יורש את ה-DNA משני הורים, בעוד ה-DNA המיטוכונדריאלי הוא הפלואידי, המגיע רק מהאם. שיעור המוטציות של DNA גרעיני הוא פחות מ-0.3% בעוד ששיעור ה-DNA המיטוכונדריאלי גבוה יותר.
זיהוי פלילי
DNA גרעיני ידוע בתור מולקולת החיים ומכיל את ההוראות הגנטיות להתפתחות של כל היצורים החיים. הוא נמצא כמעט בכל תא בגוף האדם, למעט חריגים כגון תאי דם אדומים. לכל אחד יש תוכנית גנטית ייחודית, אפילו תאומים זהים. מחלקות משפטיות כמו ה-BCA) והבולשת הפדרלית לחקירה (FBI) מסוגלות להשתמש בטכניקות המערבות DNA גרעיני כדי להשוות דגימות בתיק. הטכניקות בהן נעשה שימוש כוללות תגובת שרשרת פולימראז (PCR), המאפשרת לנצל כמויות קטנות מאוד של DNA על ידי יצירת עותקים של אזורים ממוקדים על המולקולה, הידועה גם כחזרות טנדם קצרות (STR).
דיאנדרה קיין
קריירה מקצועית
בקיץ עבר לגרמניה ושיחק בשורות רטיופארם אולם ותרם 10.4 נק', 5.0 ריב' ו-2.9 אס' ביורוקאפ. בחודש ינואר באותה עונה עבר להפועל אילת וסיפק ממוצעים של 11.5 נק', 5.1 ריב' ו-2.7 אס' ב-19 משחקים בעונה הסדירה, ובפלייאוף שיפר ממוצעיו ל-17.8 נק', 9.3 ריב' ו-2.5 אס' למשחק, כולל 22 נק' ו-13 ריב' בחצי גמר הפיינל פור.
DNA גרעיני
חלוקת תא
כמו מיטוזה, מיוזה היא צורה של חלוקת תאים אוקריוטיים. מיוזיס מולידה ארבעה תאי בת ייחודיים, שלכל אחד מהם יש מחצית ממספר הכרומוזומים כמו תא האב. מכיוון שמיוזה יוצרת תאים שנועדו להפוך לגמטות (או תאי רבייה), הפחתה זו במספר הכרומוזומים היא קריטית - בלעדיה, האיחוד של שני גמטות במהלך ההפריה יביא לצאצאים עם מספר כפול מהנורמלי של כרומוזומים.
דיאנדרה קיין
קריירה מקצועית
בעונת כיכב במדי ניז'ני נובגורוד הרוסית עם 16.8 נק', 7.6 ריב' ו-4.3 אס' ביורוקאפ. לקראת סיום העונה עבר לשורות ריאל בטיס (סביליה) מהליגה הספרדית וסיפק ממוצעים של 9 נק', 7.2 ריב' ו-2.2 אס' למשחק.
בקיץ חתם קיין בשורות מכבי תל אביב לעונה עם אופציה לעונה נוספת.
קריירה בינלאומית
בקיץ 2017 קיבל קיין אזרחות הונגרית ונכלל בסגל הרחב של הנבחרת הלאומית של הונגריה לקראת יורובאסקט 2017.
DNA גרעיני
חלוקת תא
מיוזה כוללת שני סבבים של חלוקה גרעינית. לפני שהוא עובר מיוזה, תא גדל, משכפל את הכרומוזומים שלו ובודק את כל המערכות שלו כדי לוודא שהוא מוכן להתחלק.
כמו במיטוזה, גם למיוזה יש גם שלבים ברורים: פרופאזה, מטפאזה, אנפאזה וטלופזה. במהלך המיוזה, כל אחד מהשלבים הללו מתרחש פעמיים - פעם אחת במהלך סיבוב החלוקה הראשון, הנקרא מיוזה I, ושוב במהלך סיבוב החלוקה השני, הנקרא מיוזה II.
שכפול
לפני חלוקת התא, ה-DNA משתכפל בתא המקורי, כך שלאחר חלוקת התא, כל תא חדש מכיל את מלוא ה-DNA. תהליך שכפול ה-DNA מכונה לעיתים "שמרני למחצה" כי כל תא חדש מכיל גדיל אחד של DNA מקורי וגדיל אחד של DNA מסונתז חדש. גדיל הפולינוקלאוטיד (גדיל רב נוקלאוטידים) המקורי של ה-DNA משמש כתבנית המנחה את הסינתזה של הפולינוקלאוטיד המשלים החדש של ה-DNA. תבנית ה-DNA החד-גדילית מנחה את הסינתזה של גדיל משלים של DNA.
שכפול ה-DNA מתחיל באתר ספציפי במולקולת ה-DNA, הנקרא מקור השכפול. האנזים הליקאז מתפרק ומפריד חלק ממולקולת ה-DNA. אז חלבונים קושרים חד-גדיליים מגיבים ומייצבים את החלקים החד-גדיליים המופרדים של מולקולת ה-DNA. אנזים מורכב, DNA פולימראז, מעורב בחלק המופרד של המולקולה ומניע את תהליך השכפול. DNA פולימראז יכול לחבר רק נוקלאוטידים חדשים של DNA לשרשרת קיימת של נוקלאוטידים. לכן שכפול מתחיל כשהאנזים פרימאז מרכיב תחל (פריימר RNA) במקור השכפול. התחל מורכב מרצף קצר של נוקלאוטידים של RNA, רצף המשלים קטע קטן וראשוני של גדיל ה-DNA המוכן לשכפול. DNA פולימראז מסוגל אז להוסיף נוקלאוטידים של DNA לתחל וכך להתחיל בתהליך של בניית גדיל משלים חדש של DNA. מאוחר יותר מסירים את התחל באופן אנזימטי ובמקומו מצרפים את הרצף המתאים של נוקלאוטידים של DNA. שני הגדילים המשלימים של מולקולת ה-DNA מכוונים בכיוונים מנוגדים וה-DNA פולימראז יכול להכיל שכפול רק בכיוון אחד, ולכן משתמשים בשני מנגנונים שונים להעתקת גדילי ה-DNA. גדיל אחד משוכפל ברציפות לקראת התפרקות, ומפריד את החלק של מולקולת ה-DNA המקורית. הגדיל השני משוכפל באופן לא רציף בכיוון ההפוך עם היווצרות סדרה של מקטעי DNA קצרים הנקראים מקטעי אוקזקי. כל מקטע דורש תחל נפרד. בסינתזה של מקטעי אוקזקי, תחלים מוחלפים בנוקלאוטידים של DNA והמקטעים קשורים זה לזה בגדיל משלים רציף.
נזק ותיקון DNA
נזק ל-DNA גרעיני הוא בעיה מתמשכת הנובעת ממגוון מקורות אנדוגניים ואקסוגניים משבשים. איקריוטים פיתחו מערך מגוון של תהליכי תיקון DNA המסירים נזקי DNA גרעיניים. תהליכי תיקון אלה כוללים תיקון כריתת בסיס, תיקון כריתת נוקלאוטידים, תיקון רקומבינציה הומולוגית, תיקון DNA לא הומולוגי וחיבור קצה בתיווך מיקרו-הומולוגי. תהליכי תיקון אלה חיוניים לשמירה על יציבות ה-DNA הגרעיני. כשפעילות התיקון לא מצליחה לעמוד בקצב התרחשות הנזקים, יש לכך השלכות שליליות. נזקי DNA גרעיני, כמו גם המוטציות והשינויים האפיגנטיים שנזקים כאלה גורמים, נחשבים גורם עיקרי לסרטן. נזקי DNA גרעיני מעורבים גם בהזדקנות ומחלות ניווניות.
מוטציה
DNA גרעיני נתון למוטציות. הגורם העיקרי למוטציות הוא שכפול DNA לא מדויק, לעיתים קרובות על ידי DNA פולימראז מיוחד המסנתז נזקי DNA ומכניס אותם לגדיל התבנית. מוטציות נוצרות גם על ידי תיקון DNA לא מדויק. מסלול חיבור הקצה בתיווך מיקרו-הומולוגיה לשם תיקון שברים בגדילים כפולים, נוטה במיוחד למוטציה. מוטציות המתעוררות ב-DNA הגרעיני של קו הנבט (תאי רבייה) הן לרוב נייטרליות או לוקות בבעיות התאמה. עם זאת, החלק הקטן של המוטציות שמתגלה כיתרון מספק את השונות הגנטית שעליה פועלת הברירה הטבעית כדי ליצור הסתגלויות חדשות.
שמחה יגל
שמחה יגל (נולד בשנת 1951) הוא פרופסור לרפואה, מנהל אגף נשים ויולדות במרכז רפואי הדסה הר הצופים ועין כרם.
ביוגרפיה
נולד בקיבוץ סעד לעזריאל פייגלשטוק יליד וינה, ולחווה ילידת המבורג, ניצולי שואה בן למשפחה בת שלושה ילדים. כתינוק בן שנה עבר עם משפחתו לכפר בתיה, שם גרו חמש שנים. בהמשך הם קבעו את ביתם בפתח תקווה, בה העביר את עיקר ילדותו. היה חניך בסניף בני עקיבא מלאבס בפתח תקווה. למד בישיבת נתיב מאיר בירושלים.
בתום לימודיו השתלב בלימודי הרפואה בעתודה האקדמית באוניברסיטה העברית, התמחה בגינקולוגיה וסיים בהצטיינות.
עם נישואיו התגורר בירושלים סמוך לבית החולים ועם תחילת שירותו הצבאי כרופא עברה המשפחה לרמת מגשימים שברמת הגולן.
לאחר כמה שנים עבר להתגורר ביישוב עפרה וירושלים שם הוא מתגורר כיום. במהלך השנים יצא עם משפחתו להשתלמות עמיתים במחקר בסיסי בקנדה ולשבתון בארצות הברית.
כיום, משמש כמנהל אגף נשים ויולדות במרכז רפואי הדסה הר הצופים ועין כרם ובנוסף, עומד בראש המרכז לחקר שליית האדם בבית החולים.
חיבר את הספר 'קרדיולוגיה של העובר'(יצא ב-2019 במהדורה שלישית) המהווה ספר יסוד בלימוד והבנה של הפיזיולוגיה והפתו-פיזיולוגיה של לב העובר. בנוסף, פרסם מעל ל-350 מאמרים, אזכורים והוציא לאור פרסומים רבים. בתחום סריקת לב העובר גילה שיטה לבחינת אקו לב עוברי אשר נלמדת בכל העולם. בתחום המחקר הבסיסי חוקר את התווך העוברי-אימהי והתפתחות השליה בהיבטים התפתחותיים ואימונולוגיים. פרופ' יגל מרצה מבוקש בכנסים מקצועיים בעולם.
נחשב לאחד מאבות המקצוע של אולטרה סאונד במיילדות וגינקולוגיה בישראל. היה יו"ר החברה לאולטרה סאונד במיילדות וגינקולוגיה (1999–2002), חיבר הנחיות מקצועיות רבות בתחום זה וחבר במועצה של האיגוד הישראלי למיילדות וגינקולוגיה.
ייסד את החברה הישראלית לחקר השלייה בשנת 2009, חבר בארגונים רבים כגון: החברה הישראלית לאולטרסאונד במיילדות וגינקולוגיה,חבר ועד ב - International Society of Ultrasound in Obstetrics and Gynecology, חבר מערכת בעיתוני רפואה מהמעלה הראשונה כגון: Journal of Ultrasound in Medicine, Journal Placenta, Ultrasound in Obstetrics and Gynecology, חבר הוועדה המייעצת של בריאות האישה טרומבוזיס והמאוסטזיס.
בשנת 2018 זכה בתואר Honorary Fellow מטעם American institute of Ultrasound In Medicine על תרומה פורצת דרך במיילדות וגינקולוגיה.
בשנת 2020 הוענקה לפרופ' יגל חברות באקדמיה הלאומית הישראלית לרפואה מדעית כאות הוקרה על הישגים מדעיים יוצאי דופן ופורצי דרך ברמת עולמית שהביאו לקידום המחקר הביו-רפואי לטובת הרפואה ובריאות האדם.
בשנת 2021 זכא בתואר היוקרתי של האיגוד הבינלאומי לאולטרה סאונד בתחום הנשים ומיילדות. מדליית הזהב של איאן דונלד מוענקת אחת לשנה לאדם אשר תרם תרומה מדעית משמעותית לקידום האולטרה סאונד האבחוני במיילדות וגינקולוגיה ומי שהשפיע על אופן ביצוע אולטרה סאונד באמצעות מחקר או חדשנות.
ג'יפסי רוז לי
ג'יפְּסי רוֹז לי (נולדה בשם רוז לוּאיז הוֹביק, 8 בינואר 1911 – 26 באפריל 1970) הייתה בדרנית, חשפנית, וכוכבת בורלסקה אמריקאית, המפורסמת במופע החשפנות שלה. לימים הפכה גם שחקנית, סופרת, ומחזאית. ספר הזיכרונות שלה משנת 1957 עובד למחזמר Gypsy בשנת 1959.
ראשית חייה
רוז לואיז הוביק נולדה בסיאטל, וושינגטון, ב־8 בינואר 1911; על אף זאת, הוביק עצמה תמיד נקבה ב־9 בינואר כתאריך הלידה שלה. בקרב משפחתה נקראה בשמה האמצעי, לואיז. אחותה, השחקנית ג'וּן הבוֹק, נולדה ב־1912. אימן, רוז תומפסון הוביק, זייפה תעודות לידה שונות עבור כל אחת מבנותיה – מבוגרות יותר כדי לעקוף חקיקה נגד עבודת ילדים במדינות שונות בארצות הברית, וצעירות יותר עבור הנחות או פטור מתשלום ברכבת. הבנות לא ידעו אל נכון מהן שנות הלידה שלהן עד שלב מאוחר בחייהן.
אימן נישאה לג'ון אולף הוביק, פרסומאי עיתונות וכתב נורווגי־אמריקאי בעיתון "סיאטל טיימס". הם נישאו ב־28 במאי 1910 בסיאטל. ב־20 באוגוסט 1915 התגרשו. רוז תומפסון נישאה מחדש, לג'אדסון ברנרמן, סוכן מכירות נוסע, ב־26 במאי 1916, בכנסייה אוניטרית בסיאטל.
קומאריצי
קומאריצי (ביוונית: Κουμαρίτσι) הוא כפר על הר אוטה בפתיוטיס, יוון. מאז רפורמת השלטון המקומי בשנת 2011 הוא חלק מנפת לאמיה והרשות המוניצפלית גורגופוטמוס.
ג'יפסי רוז לי
ראשית חייה
תוך זמן קצר התגרשה הוביק גם מברנרמן, וג'וּן תרמה לפרנסת המשפחה על ידי מופע וודוויל בשם "רקדנית קצות האצבעות הקטנה ביותר בעולם" כשהייתה בת פחות מארבע. רוז וג'וּן נסעו להוליווד לשנתיים, שם הופיעה ג'וּן בסרטים קצרים בבימוי האל רואץ'. לואיז נותרה מאחור בזמן שג'וּן ואימן היו בדרכים. הייתה לה השכלה יסודית, בניגוד לג'וּן, שלמדה לקרוא מפי פועלי במה. למורת רוחה של אמה, ברחה ג'וּן עם בובי ריד, רקדן במופע המשותף שלה ושל לואיז, בדצמבר 1928, לאחר הופעה בטופיקה, קנזס, והמשיכה לקריירה קצרה בריקוד מרתוני, עיסוק רווחי יותר מאשר ריקודי סטפס.
קריירה
כישרונות השירה והריקוד של לואיז לא הספיקו לקיים את המופע בלי ג'וּן. תוך זמן קצר התברר שלואיז יכולה להרוויח כסף בבורלסקה, מה שקנה לה מעמד אגדי כאמנית חשפנות אלגנטית ושנונה. בתחילה, המופע שלה עורר עניין כאשר רצועת כתף על אחת השמלות שלה פקעה, וגרמה לשמלה ליפול על רגליה למרות מאמציה להסתיר את גופה; אבל לאור תגובת הקהל, המשיכה הוביק והפכה את זה למוקד ההופעה שלה.
קומאריצי
ב-2011 אוכלוסיית הכפר הייתה 43.
ג'יפסי רוז לי
קריירה
החידושים שלה היו סגנון חשפנות כמעט אגבי בהשוואה לסגנונות העינטוז וההתחככות של רוב החשפניות בבורלסקה, והיא הביאה גם חוש הומור חד למופע שלה. היא הפכה מפורסמת בזכות שנינות הבמה שלה לא פחות מבשל סגנון החשפנות שלה, וכאשר אימצה לעצמה את שם הבמה ג'יפסי רוז לי, הפכה לאחת הכוכבות הגדולות ביותר של "הבורלסקה של מינסקי", שבה הופיעה במשך ארבע שנים. היא נעצרה תדיר בפשיטות על המופעים של האחים מינסקי. במהלך השפל הגדול, לי נאמה בפגישות שונות של איגודי עובדים לתמיכה בעובדים בניו יורק. לדברי הפעיל הארי פישר, ההרצאות שלה היו בין אלו שמשכו את הקהל הגדול ביותר.
בשנים 1937 ו־1938, הופיעה לי, בשם "לואיז הוביק", בחמישה סרטים בהוליווד. איכות המשחק שלה נקטלה בביקורת, ולכן חזרה לעיר ניו יורק, שם ניהלה רומן עם מפיק הסרטים מייקל טוד, והייתה שותפה להפקה והופיעה בקברט המוזיקלי שלו Star and Garter בשנת 1942.
לי ראתה את עצמה כחשפנית צמרת, ואהבה את המונח "אקדיסיאסטית", מן המלה היוונית "אקדיסיס" שפירושה "השלה", שטבע ה. ל. מנקן כמונח מכובד יותר למקצוע החשפנות. סגנון הדקלום האינטלקטואלי שלה תוך כדי התפשטות זכה לפארודיה בקטע "Zip!" במחזמר "החבר ג'ואי" של רודג'רס והארט, מחזמר שבו הופיעה ג'וּן האבוק בברודוויי, לצד ג'ין קלי. לי עצמה ביצעה גרסה מקוצרת של המופע שלה (כולל הדקלום האינטלקטואלי) בסרט Stage Door Canteen בשנת 1943.
מותחן הרצח השני של לי, Mother Finds a Body, פורסם ב־1942. בדצמבר 1942, הגישה דורותי ווילוק, עורכת זוטרה בכתב העת הרפרס בזאר, תביעה בבית המשפט העליון בטענה שבאוגוסט 1940 היא ולי התקשרו במה שווילוק תיארה כ"הסכם בעל פה לשתף פעולה במיזם משותף הכולל תפיסה, בנייה, פיתוח, כתיבה, ושיווק של יצירה ספרותית על רקע בורלסקי." לדבריה, בנובמבר 1940, ביטלה לי את שיתוף הפעולה, אחרי שווילוק כבר מצאה מו"ל לספר. לי גרסה שהעבירה פתקים וחומרים אחרים לווילוק ושהאחרונה כתבה אז "ספר לדוגמה". אולם ספר לדוגמה זה אינו הספר שיצא לאור בסופו של דבר, לדברי לי, והיא הכחישה כל דמיון בין ספרה של ווילוק לבין הספר שפורסם בשמה, מלבד קווי דמיון שעשויים לנבוע מהרשימות שלי מסרה לווילוק. התיק הוכרע מחוץ לבית המשפט.
מערכות יחסים
בהוליווד נישאה לי לארנולד "בוב" מיזי ב־25 באוגוסט 1937, בלחץ אולפן הקולנוע. בשנת 1941 התגרשה ממנו, בטענה להתעללות, אם כי הביוגרפית נורהלי פרנקל טוענת שבני הזוג הסכימו ביניהם שלי תעלה האשמות שווא כאלה כדי לסייע בהשגת הגירושין בלי קושי. ב־1942 נישאה לי לשחקן ויליאם אלכסנדר קירקלנד; הם התגרשו ב־1944. בעודה נשואה לקירקלנד, ילדה ב־11 בדצמבר 1944 בן שאביו היה השחקן והבמאי אוטו פרמינגר. בנה נקרא תחילה אֶריק לי, אך לימים גם אריק קירקלנד, אריק דה דייגו, ולבסוף אריק לי פרמינגר. לי נישאה בשלישית ב־1948, לחוליו דה דייגו; גם נישואים אלו הסתיימו בגירושים.
שנים מאוחרות
לאחר מות אימן, חשו האחיות חופשיות לכתוב עליה מבלי להסתכן בתביעה. זכרונותיה של לי ראו אור בשם Gypsy: A Memoir בשנת 1957 ושימשו השראה למחזמר Gypsy מאת ג'ול סטיין, סטיבן סונדהיים וארתור לורנץ משנת 1959. ג'וּן האבוק לא אהבה את האופן שבו הוצגה ביצירה, אבל בסופו של דבר היא שוכנעה (בתשלום) לא להתנגד לכך למען אחותה. המחזמר והעיבוד לסרט משנת 1962 הבטיחו ללי הכנסה קבועה. האחיות התנכרו זו לזו במשך תקופה מסוימת, אך השלימו. ג'וּן מצידה כתבה זכרונות בשני כותרים – Early Havoc ו־More Havoc – ובהם סיפרה את הגרסה שלה לסיפור.
ג'יפסי רוז לי החלה להנחות תוכנית אירוח בטלוויזיה האזורית של סן פרנסיסקו, KGO-TV, בשם The Gypsy Rose Lee Show (754 פרקים, שודרה 1965–1968). התוכנית הפופולרית כללה אורחים כמו ג'ודי גרלנד, אגנס מורהד ו־וודי אלן, והציגה את חיבתה לאנשים, לחיות מחמד ולסריגה בין תחומי עניין אחרים.
כמו אמנים ידועים כגון פבלו פיקאסו וארנסט המינגוויי, תמכה לי בתנועת החזית העממית במלחמת האזרחים בספרד וגייסה כסף לצדקה כדי להקל על סבלם של ילדים ספרדים במהלך הסכסוך. קרן אבוט, הביוגרפית של לי, מסבירה: "היא הפכה פעילה פוליטית ותמכה ברפובליקנים ספרדים במהלך מלחמת האזרחים בספרד. היא גם השתתפה בקביעות בפגישות החזית המאוחדת הקומוניסטית, ונחקרה על ידי ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי־אמריקאית." לי הייתה תומכת המפלגה הדמוקרטית, ותמכה במועמדות של עדלי סטיבנסון בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב־1952. את קירות ביתה בלוס אנג'לס עיטרו תמונות של ז'ואן מירו, פבלו פיקאסו, מארק שאגאל, מקס ארנסט ודורותיאה טנינג, שלדבריה ניתנו לה על ידי האמנים עצמם.
מוות
לי מתה מסרטן ריאות בלוס אנג'לס ב־1970, בגיל 59. הותירה עיזבון בשווי של 575,000 דולר ארצות הברית (כ־4 מיליון דולר בערכי 2021). היא קבורה בבית הקברות אינגלווד פארק באינגלווד, קליפורניה.
הסברים מכניים לכבידה
הסברים מכניים לכבידה (או תאוריות קינטיות של הכבידה) הם ניסיונות להסביר את פעולת הכבידה כתוצאה של תהליכים מכניים בסיסיים, כמו כוחות לחץ הנגרמים על ידי פולסים קצרים של דחיפה, מבלי לעשות שימוש כלל בפעולה מרחוק. תאוריות אלו פותחו מהמאה ה-16 עד המאה ה-19 בצמידות להתפתחות רעיון האתר. אף על פי כן, תאוריות כאלו כבר לא נחשבות יותר לאלטרנטיבות ברות קיימא לתורת הכבידה בקהילה המדעית, ותורת היחסות הכללית היא כעת המודל הסטנדרטי לתאר את הכבידה מבלי לעשות שימוש בפעולה מרחוק. תאוריות פיזיקליות מתקדמות (כבידה קוונטית) גם מנסות לתאר את הכבידה בעזרת תהליכים בסיסיים יותר כמו שדות חלקיקיים, אך תאוריות אלו אינן מבוססות כלל על תהליכים מכניים.
תאוריית המיסוך
תאוריית המיסוך היא קרוב לוודאי ההסבר המכני המפורסם והמוצלח ביותר לכבידה, ופותחה לראשונה על ידי ניקולאס פאטיו דה דווילר ב-1690, והומצאה מחדש על ידי שורה של מדענים, ביניהם Georges-Louis Le Sage (1748), לורד קלווין (1872), והנדריק לורנץ (1900). ביקורות על התאוריה נמתחו על ידי ג'יימס קלארק מקסוול (1875) ואנרי פואנקרה (1908).
תאוריית המיסוך מדמה את היקום למלא ברוח קוסמית חובקת כל, המורכבת מחלקיקים הנעים במהירויות גבוהות ולכל הכיוונים. לפי התאוריה, כוח הכבידה הוא תוצאה ישירה של ההפגזה התמידית של חלקיקים אלו את העצמים השונים הנמצאים בדרכם. הנחת היסוד של התאוריה היא שעוצמת השטף של החלקיקים שמגיעים מכל כיוון היא זהה, כלומר שהסיכוי שחלקיק שנבחר אקראית ינוע בכיוון מסוים זהה לכל הכיוונים. נדמיין כעת כי ביקום כולו מצוי עצם כדורי יחיד A. כיוון ש-A מופגז מכל הכיוונים בצורה אחידה, לא פועל עליו כוח כיווני נטו, אלא רק לחץ רדיאלי פנימה. כעת נניח שבמרחב המקיף את A, מצוי עצם נוסף B. כעת, בגלל נוכחותו של B, חלק מהחלקיקים שאמורים להגיע מכיוונו של B אל A כבר לא יפגעו ב-A, כיוון ש-"ייורטו" על ידי B, כך שהשפעתו של B היא על A היא כשל מסך - כלומר, מכיוונו של B, עצם A יופגז על ידי פחות חלקיקים מאשר מהכיוון ההפוך. באופן דומה, B יופגז על ידי פחות חלקיקים מכיוונו של A מאשר מהכיוון ההפוך. ניתן לומר ש-A ו-B מטילים "צל" אחד על השני, ושני הגופים יידחפו אחד לעבר השני כתוצאה של חוסר האיזון של הכוחות.
במודל זה אפוא, האפקט הכבידתי שגורם גוף אחד לאחר מוסבר כתוצאה של הצל החלקי שמטיל גוף אחד על האחר, בדומה לאפקט ההצללה של ליקוי ירח. ההגיון מראה שככל שהגופים קרובים זה לזה, אפקט המיסוך יהיה חזק יותר, שכן הם מסתירים זה לזה "טווח זוויות ראייה" רחב יותר. ניתן להראות שהכוח שמפעילים הגופים זה על זה מציית במדויק לחוק היפוך הריבוע. לשם כך נסתכל על הבעיה בהיפוך זמן, כלומר שמתוך הגופים יבקעו חלקיקים במקום ההפך. כל גוף כעת קורן קרניים רדיאליות של חלקיקים לכל הכיוונים, כמוראה באיור השני. כיוון ששטף התנע המקומי של החלקיקים החוצים משטח כדורי מסוים מסביב לעצם אינו תלוי בגודל הכדור שנבחר, ושטח פני הכדור יחסי לרדיוסו בריבוע, מקבלים אפוא שכמות המתקף ליחידת שטח שעצם (נניח כדורי) מסוים חוסם מלהגיע לנקודה אחרת הוא פרופורציונלי הפוך למרחק ממרכזו בריבוע.
פרופורציונליות למסה
כדי לענות על הצורך בפרופורציונליות למסה, מניחים אפוא שקצב הספיגה של מטר החלקיקים יחסי למסה של האובייקט, או לכמות החלקיקים הקטנים ביותר שלו. התאוריה מסבירה הנחה זו בעזרת ההיפותזה שרוב המרחב בתוך עצם חומרי הוא ריק, כך שחומר נטו ממלא רק שבריר מנפח העצם והסיכוי ששני חתכי רוחב של חלקיקים אלמנטריים יכסו "אחד את השני" הוא קלוש. בצורה זאת מקבלים שהקצב בו אובייקט כלשהו מיירט חלקיקים יחסי למסה שלו. ראוי לציין שמהתאוריה נובעת פרופורציונליות מדויקת של הכבידה למסה האינרציאלית רק בעבור שדות כבידה חלשים, והיא מנבאת שבירה של עקרון השקילות בעבור שדות כבידה חזקים. בפועל, אם מניחים קיומם של שלושה גופים A,B ו-C על קו ישר, מתרחש אפקט של "מיסוך כבידתי" (Gravitational shielding), בו הצלליות שמטילים גופים B ו-C על A חופפות במקצת, כך שהאפקט הכבידתי שמנבא המודל לא זהה לאפקט אשר היה נגרם על ידי סכימת האפקטים של B ו-C על A.
ביקורת: תאוריה זו נדחתה בעיקר מסיבות תרמודינמיות, ומשום שצל מופיע במודל הזה אם החלקיקים נבלעים לפחות באופן חלקי, מה שיוביל לחימום עצום של הגופים. גם הגרר - אפקט ההתנגדות הפועל על עצם הנע בתוך הזרמים הללו, הוא בעיה. בנוסף, גם אפקט המיסוך הכבידתי שתואר מקודם מהווה הסתייגות מהתאוריה - את האפקט הזה של מיסוך כבידתי ניסו לחפש רבות בשלהי המאה ה-19, אך כל הניסיונות כשלו. על חוסר היכולת להסביר את היכולת המסתורית של הכבידה להשפיע על גופים דרך גופים אחרים כאילו גופים מפריעים אלו לא היו קיימים (כלומר שהכבידה כאילו "מתעלמת" מקיומו של גוף נוסף באמצע), ומאידך להשפיע גם על הגוף המפריע באופן יחסי למסתו האינרציאלית, הלין Charles Boys (ב-1894), שביטא זאת באומרו "הכבידה לא מטילה צל".
אפקטים חזויים: על אף שהמודל נכשל להסביר את הכבידה, יש לאנלוגיות שלו שימושים בהקשרים שונים. למשל, אם מצויים שני עצמים כדוריים בחלל ששוררת בו קרינת רקע אחידה, ושני העצמים בולעים (לפחות באופן חלקי) את הקרינה, אז הרעיון שבבסיס המודל מנבא שיפעל ביניהם כוח זעיר המתכונתי להיפוך ריבוע המרחק ביניהם.
יחסי יפן–קמרון
יחסי יפן–קמרון הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין הרפובליקה של קמרון.
סקירה כללית
יפן והרפובליקה של קמרון מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין קמרון כוננו בשנת 1960.
גדעון הרמט
גדעון "גידי" הרמט (נולד בשנת 1961) הוא אתלט ישראלי בעבר. אלוף ישראל 6 פעמים ברציפות ושיאן ישראל במשך 11 שנים בקפיצה לגובה.
ביוגרפיה
הרמט נולד וגדל בקיבוץ יד חנה. התאמן בקבוצת הפועל עמק חפר בהדרכת יעקב בורנשטיין.
באליפות בתי הספר העל יסודיים במחוז מרכז שנערכה במרץ 1979 זכה הרמט במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 2.01 מטר ושיפר את השיא הישראלי של אורי בראון (2.00 מטר) ועבר לראשונה בחייו את "מחסום" 2 מטרים.
שיאן ישראל ואלוף ישראל
בתחרות האתלטיקה במסגרת כינוס הפועל ה-11 שנערכה ברמת גן בתחילת מאי 1979 קבע הרמט בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 2.02 מטר. באותה שנה הוא שיפר את השיא הישראלי 5 פעמים נוספות והעמיד אותו על 2.10 מטר, לאחר שזכה במדליית זהב באליפות ישראל בקפיצה לגובה.
1980
בתחרות שנערכה ב-24 במאי 1980 קבע הרמט בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 2.11 מטר לפני אנדרי סורין (2.06 מטר). בהמשך השנה הוא שיפר עוד 3 פעמים את השיא והעמיד אותו על 2.14 מטר, לאחר שזכה במדליית זהב באליפות ישראל בקפיצה לגובה לפני רונן הוד (2.07 מטר) ואנדרי סורין (2.05 מטר).
הרמט התגייס לצה"ל, שירת כמדריך ספורט בווינגייט ואחר כך ביחידת חינוך בגבעת אולגה.
1981
באליפות הפועל שנערכה ב-20 ביוני 1981 קבע הרמט בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 2.15 מטר, לפני אנדרי סורין (2.05 מטר). שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה ב-4 ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 2.16 מטר. שבוע וחצי לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה האחת עשרה שנערכה באצטדיון שבהדר יוסף ב-13 ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בשיא ישראלי חדש של 2.17 מטר, אחרי ג'ייסון מייזלר מארצות הברית שקבע שיא מכביה חדש של 2.19 מטר ולפני אנדרי סורין (2.08 מטר). שיאו הישראלי החזיק מעמד 9 שנים ונשבר על ידי רוגל נחום (2.18 מטר).
1982
ב-19 במרץ 1982 יצאו הרמט, בלווית מאמנו יענקל'ה בורנשטיין וחברו למקצוע הקפיצה לגובה אנדרי סורין למחנה אימונים באסטפונה, ספרד. במחנה זה התאמנו יחד עם טובי הקופצים לגובה בגרמניה, בהדרכת מאמנם הנודע, היוגוסלבי דרגאן טנצ'ץ. ביום הרביעי לשהותם בתאריך ב-23 במרץ, נפטר בורנשטיין במפתיע משבץ מוחי והרמט וסורין חזרו מיד לישראל.
1984
בשנת 1984, בשנה האולימפית, עבר הרמט להתאמן אצל יהודה מור מראשון לציון, שהתמחה באימון קופצים לגובה. לאחר מספר חודשים קבע הרמט תוצאה של 2.15 מטר ושב לכושרו הטוב. באליפות ישראל שנערכה בהדר יוסף בתחילת יולי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.16 מטר, לפני סורין (2.06 מטר) וצפריר מינצר (2.06 מטר). הרמט כשל במעט בניסיונו לעבור גובה של 2.19 מטר, שהיה מעניק לו כרטיס כניסה לאולימפיאדת לוס אנג'לס.
1985–1986
הרמט התאמן שנתיים נוספת בהדרכת חברו אנדרי סורין ופרש מהאתלטיקה בסיום 1986.
הרמט זכה פעמיים נוספות ברציפות באליפות ישראל בקפיצה לגובה.
חיים אישיים
בשנת 1986 הוא פרש מספורט תחרותי ולאחר שנה התחתן ועבר לגור בדנמרק, שם הוא חי עד היום.
אברהם יצחק קוק (רחובות)
הרב אברהם יצחק הכהן קוק (נולד בג' באייר תש"א, 30 באפריל 1941) הוא ראש ישיבת מאור התלמוד ברחובות וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לרב רפאל קוק, לימים רבה של טבריה ולרחל, בתו של שמחה מנדלבוים. נקרא על שם אח סבו הראי"ה קוק. למד בישיבת היישוב החדש ובישיבת פוניבז'. לאחר נישואיו התגורר בבני ברק ברחוב רשב"ם שם למד בכולל אברכים. מאוחר יותר היה ר"מ בישיבת שארית יוסף בבאר יעקב בראשות הרב נסים טולדנו.
בשנת תשל"ו (1976) הרב שך הטיל עליו לפתוח ישיבה בעיר רחובות עם אחיו הרב שמחה קוק, וכן הרב חיים זליבנסקי ובעקבות כך הוקמה ישיבת "מאור התלמוד".
בכסלו תשפ"א מונה לחבר במועצת גדולי התורה של דגל התורה.
גישתו החינוכית
גישתו החינוכית מבוססת ככלל על השקפת העולם הישיבתית המקובלת בציבור הליטאי, אך הוא מתבלט בהדגשת ערכי בין אדם לחברו, חסד, עזרה וסיוע לזולת בהם הוא מרבה לעסוק בשיעוריו ובספריו.
משפחתו
בשנת 1964 נישא לשרה, בתו של הרב יעקב רוזנטל, רב ואב בית דין בתל אביב. היא נפטרה בה'תשנ"ט (1999). בשנת ה'תשס"ד - 2004, נישא בשנית לאוריאלה.
אחיו הבכור הוא הרב שלמה קוק ואשתו-גיסתו חוקרת החסידות יהודית קוק, אחים נוספים הם הרב שמחה הכהן קוק והרב נחום קוק. בנו הרב שמואל הוא ר"מ בישיבת מאור התלמוד. בין חתניו: הרב יעקב כַּהַן, ר"מ בישיבת מאור התלמוד, בנו של הרב זאב כַּהַן, גם הוא ר"מ בישיבה; משה אהרן, בנו של הרב שמשון דוד פינקוס; הרב אפרים מרדכי רוזן, ר"מ בישיבת אור ישראל ובנו של הרב יגאל רוזן; הרב אליהו שלנגר, ר"מ בישיבתו של הרב משה שטרנבוך בבית שמש; הרב יוסף דב קרלינסקי, ר"מ בישיבת מערבא.
רמת ביירון
רמת ביירון (באנגלית: Byron Heights) היא רמה הממוקמת בקצה החלק הצפון-מערבי הקיצוני של אי פוקלנד המערבי, באיי פוקלנד, טריטוריה של הממלכה המאוחדת, הממוקמת בדרום האוקיינוס האטלנטי.
שיא גובהה של הרמה 497 מטרים מעל פני הים.
הרמה ממוקמת 11.65 קילומטרים דרומית-מזרחית מנקודת הואופ (Hope Point).
הגנה אווירית
בשיא הרמה (בנקודתה הגבוהה ביותר) ממוקם מכ"ם רמת ביירון (Remote Radar Head Byron Heights) המופעל על ידי הכוחות הבריטיים של איי דרום האוקיינוס האטלנטי (British Forces South Atlantic Islands (בראשי תיבות: BFSAI)) כחלק ממערכת השליטה האווירית הכוללת גם את מכ"ם הר אליס שבאי פוקלנד המערבי, ואת מכ"ם הר קנט, באי פוקלנד המזרחי.
יורופופ
יורופופ (באנגלית: Europop; מאוית גם כיורו פופ) הוא סגנון מוזיקת פופ שנוצר באירופה בין אמצע שנות ה-60 עד סוף שנות ה-60, והתפתח לאורך שנות ה-70 המאוחרות. סגנון היורופופ עמד בראשי מצעדי המוזיקה לאורך שנות ה-80 וה-90.
היסטוריה
במהלך שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, היו להקות שונות השייכות לז'אנר פופולריות באירופה הקונטיננטלית בלבד, למעט הלהקה השוודית אבבא (1972–1983), שזכתה להצלחה גדולה בבריטניה, בצפון אמריקה ובאוסטרליה.
אחד ההבדלים העיקריים בין פופ אמריקאי לאירופאי הוא שהיורופופ קרוב יותר לסגנוני הדאנס והטראנס.
בצהרי יום (שיר)
רקע
ביולי 1987 פרסם מאיר אריאל טור בעיתון "כותרת ראשית" אודות מסע בעיירה ירוחם. הטור פורסם שלושה חודשים לפני שיצא אריאל באוקטובר 1987 לסיבוב הופעות שנקרא "מסע הבחירות של מאיר אריאל", ובמסגרתו הופיע גם בירוחם.
ברוזה קרא את הטור שנקרא "משהו קר" והלחין אותו. השיר נכלל באלבום "נשיקה גנובה" שהוציא ברוזה בשנת 1991.
השיר הוא שיר מסע שעוסק בירידה דרומה אל הנגב. שם השיר מתייחס למערבון בשם דומה משנת 1952, "בצהרי היום", בו כיכב השחקן גרי קופר, שמוזכר בשיר.
דוד רונן
דוד (דודיק) רונן (כהן) (נולד ב-28 במאי 1928) הוא איש מערכת הביטחון הישראלית בדימוס, כיהן כסגן ראש שירות הביטחון הכללי וכמפקד מרחב ירושלים, יהודה ושומרון.
ביוגרפיה
רונן נולד בעיר העתיקה בירושלים. בגיל 14 הצטרף לארגון ההגנה, ב-1945 הצטרף לפלמ"ח והוצב במחלקת כנרת. ב-1947 שירת בש"י. ב-1948 חזר לשירות בפלמ"ח, עבר קורס מ"כים ושירת בפלוגה ד' של הגדוד הראשון. הוא השתתף בקרבות מלכיה, בקרב לטרון, קרב חוליקאת, קרב תל קוניטרה, קרב חרבת מחאז, וטריז בית חנון במבצע יואב. בספטמבר 1949 השתחרר מהשירות הצבאי והצטרף לקיבוץ צובה.
ב-1952 התגייס לשירות הביטחון הכללי ועבד בו עד עזיבתו ב-1955. ב-1957 חזר לשב"כ, במהלך שירותו הושאל למוסד ופעל תחת זהות בדויה ערבית באיראן במשך חמש שנים. כאיש השב"כ היה מפעילו במשך שש שנים של רפעת אל גמאל, סוכן מצרי שהוכפל על ידי השב"כ אחרי שהגיע לישראל בשם "ז'אק ביטון" וקיבל את הכינוי "יתד" על ידי מפעיליו הישראלים. ב"יתד" נעשה שימוש לשם הונאת המצרים לפני מלחמת ששת הימים. בהמשך שירותו מונה רונן לראש מרחב ירושלים, יהודה ושומרון. כמו כן שימש סגן ראש השב"כ עד פרישתו ב-1988.