cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Piaget SA
האיחוד (1988 – 2000)
קבוצת מוצרי יוקרה "ונדום" (Vendôme) אשר הוסבה לחברת ריצ'מונט (Richemont), רכשה את המפעל פיאג'ט בשנת 1988. בשנות ה-90, הופקו קולקציות חדשות: פוססיון, טנאגרה, ליימלייט ומיס פרוטוקול הכוללים צמידים הניתנים להחלפה. בנוגע לשעונים, פיאג'ט יצאה עם הדגם אלטיפלנו (Altiplano) ובשנת 1999 המציאה מחדש את אחד הדגמים הקלסיים שלה – האמפרדור (Emperador). פריטי שענות יוקרתית ומורכבת מקובצים בקולקציה מוכללת אחת – "עניבה שחורה" (Black Tie).
מנגנון חדש (2001 – 2008)
בשנת 2001, מפעל חדש של "שענות יוקרה פיאג'ט" נחנך בכפר פלאן-לז-אוהט" (Plan-les-Ouates) סמוך לשערי העיר ז'נבה. המנגנונים ממשיכים להיות מיוצרים ב-"גבעת הפיות", המורשת ההיסטורית של המשפחה. המבנה החדש מקבץ בתוכו מעל 40 בעלי מקצוע בשענות ובצורפות. באותה שנה, פיאג'ט רעננה את דגם השעון "פולו" משנות ה-70 וכן השיקה את הקולקציה "השתקפויות הקסם" (Magic Reflections). החברה מפיצה מספר דגמים של מנגנונים מכניים, ובשנת 2002 המפעל פיאג'ט השיק את המנגנון הראשון המבוסס על סחרור, Calibre 600P, שהוא דגם מבוסס סחרור השטוח ביותר בעולם עם 3.5 מ"מ עובי. בשנת 2004 חגגה חברת פיאג'ט 130 שנים מאז היווסדה.
המיומנויות
חברת פיאג'ט מעצבת, מפתחת ומייצרת בתוככי המפעל שלה את המנגנונים המכנים שלה. המפעל קיים מאז שנת 1874, עם למעלה מ-40 מקצועות הפועלים יחדיו, החל מהעיצוב ועד המשלוח של שעון עם עיצוב מורכב או מערכת עדיים פרי תכשיטנות היוקרה.
מנגנון שטוח במיוחד
חברת פיאג'ט נכללת ברשימת חלוצי מנגנוני השעונים השטוחים במיוחד, תוך שהיא מציגה את המנגנונים דגם 9P המכני ודגם 12P האוטומטי, כל אחד מוכר בשנת 1957 ובשנת 1960 בהתאמה כדגם השטוח ביותר בקטגוריה שלו. בהמשך הם תרמו לפיתוחים המודרניים כגון דגמי ה-430P, ה-450P, וה- 438P עם עובי של 2.1 מ"מ בלבד. שימוש בחידושים אחרונים הללו נעשה בדגמי ה-"אלטיפלנו".
מנגנון הסחרור
תהליך פיתוח מנגנון הסחרור נמשך מעל ל-3 שנים. אחד מתוצרי מחקר זה הוא הדגם Calibre 600P, המהווה את מנגנון הסחרור בעל הצורה השטוחה ביותר בעולם (3.5 מ"מ עובי). התיבה בה הוא נתון ייחודית במיוחד: היא מורכבת מ-42 חלקיקים זעירים, מהם 3 גשרונים מטיטניום, ומשקלה 0.2 גרם בסה"כ. מנגנון הסחרור הוא מהסוג המעופף - הוא מונח על ציר בודד – כולל טופר מסוג P, ומצב זה מוסיף על הקושי בהשגת שווי משקל. להשגת אמינות מרבית, עבודות הרכבת החלקים והזיווד אל תוך התיבה של כל שעון דגם 600P מבוצעות באופן בלעדי על ידי אותו רב-שען.
מנגנון הסחרור השלדי
מנגנון הסחרור המעופף של פיאג'ט הטומן מורכבות סמלית, הוא הדגם בעל הצורה השטוחה ביותר בעולם (3.5 מ"מ עובי). בחלוקה ל-60 השנתות של השניות, תחריט קישוט של קרני שמש משולבים זה בזה (guilloché soleil) מקרין סביב החל ממרכז שלדת הסחרור. הדגם עשוי מזהב והוא משובץ אבני חן. עבודות הרכבת החלקים והזיווד של כל אחד ממנגנוני הסחרור השלדי, אשר זכו לרישום מספר פטנטים, מבוצעות באופן בלעדי על ידי אותו רב-שען.
מנגנון עם תנועה הפוכה
דגם השעון Calibre 560P מבוסס על מנגנון מכני עם מתיחה אוטומטית; הדגם עוצב, פותח ויוצר בתוך מפעל פיאג'ט, והוא מצויד במנגנון מורכב של תצוגת השניות תוך תנועה לאחור. המחוג נע מ-0 אל ה-30 על קשת המעגל החל מהמשעה 12:00 על מנת לחזור לנקודת ההתחלה שלה. העיצוב ארך 24 חודשים על מנת להגיע לשלמות אומנותית: ברקע - המדרונות המעגליים של ז'נבה, ליטוש הפלטינה, הענקת זווית ומתיחה לגשרונים ולבסוף ברגים בצבע מוכחל.
מנגנון תנועה אוטומטית
דור חדש של מנגנונים מכניים עם מתיחה אוטומטית יצא לאור בשנת 2006. דגם השעון Calibre 560P הכולל תצוגה מרכזית של השעות, הדקות והשניות, וכן גם תאריכון, מצויד בשני תופי בריח המבטיחים טווח פעולה של 72 שעות. קליבר זה בעל 12 שורות, עם קוטר של 26.8 מ"מ, פועם בתדירות מסורתית של 21,600 פעימות בשעה (שווה-ערך ל-3.6 הרץ), ואילו הכוונון שלו מבוצע באמצעות מאזני תברוגת. גרסת הדגם 850P כוללת תצוגה של מחוג שניות קטן, וכן שעון אזור זמן שני על גבי שני לוחות משניים. מחוון יום / לילה מסונכרן על אזור הזמן המרכזי משלים את המידע המסופק.
טכניקת הזיגוג באמאיל
חברת פיאג'ט מנציחה את אומנות הצביעה המיניאטורית באמצעות טכניקה מסורתית. אומן הזיגוג באמאיל לוקח ליד גושי אמאיל לא מעובדים, מרסק ומנקה אותם עד לקבלת אבקה דקה מאוד, אותה הוא מערבב עם תמציות ושמנים בעלי כושר צימוד על מנת לקבל את כל פלטת הצבעים. האמאיל נמרח באמצעות מברשת בשכבות דקות בזו אחר זו, ובהמשך כל שכבה מזוגגת על ידי מעבר בתנור בטמפרטורה של 800° צלזיוס. כל חלק המצופה באמאיל מצריך קרוב ל-20 מעברים בתנור. רק אז מתקבל זיגוג וצבעי אמאיל עמידים לעד.
שיבוץ אבני חן וגמולוגיה
חברת פיאג'ט כוללת בתוכה גם את בית המלאכה לצורפות החשוב ביותר בז'נבה. כל אבני החן מסותתות, מותאמות ומשובצות בעבודת יד. כך גם לגבי בחירת היהלומים ואבני החן. היהלומים למשל נבחרים בהתאם לסטנדרטים של צבעים (D עד G) ושל טוהר (IF עד VVS). היהלומים מבוקרים בקפדנות יתרה בהתאם לנוהל פנימי המגדיר את הקריטריונים של הצבע, המידות, הטוהר ומידת הקרט. בית המלאכה פיאג'ט הוא חבר ב-"ועדה לנוהגי צורפות אחראית" (Council for Responsible Jewellery Practices ), וכן גם של "תהליך אישור על פי שיטת קימברליי" (Kimberley Process Certification Scheme), המבטיחים ללא עוררין את תקפות המקור של הפקת היהלומים.
צורפות
לפיאג'ט חנויות ב-84 מדינות ברחבי העולם.
פרס לתעשיית הסרטים העצמאית (Spirit Awards)
בשנת 2008, חברת פיאג'ט נתנה חסות לארגון Spirit Awards, שהוא פסטיבל אמריקאי המוקדש לתעשיית הסרטים העצמאים. הטקס נערך ב-23 בפברואר 2008 בסנטה מוניקה שבקליפורניה.
ארתור האריס
סר ארתור טרוורס האריס (באנגלית: Arthur Travers Harris, נודע כהאריס המפציץ, Bomber Harris; 13 באפריל 1892 – 5 באפריל 1984) היה טייס בריטי, ראש פיקוד המפציצים של חיל האוויר המלכותי בימי מלחמת העולם השנייה, שהיה האחראי על הפצצת ערי גרמניה.
חייו
בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הצטרף האריס לצבא רודזיה, כחצוצרן, ושירת בדרום אפריקה, בה פרצה באותה העת מרידת מאריץ, ובמושבה הגרמנית דרום-מערב אפריקה הגרמנית (כיום נמיביה). ב-1915, לאחר תום המערכה בדרום-מערב אפריקה במלחמת העולם הראשונה, חזר האריס לבריטניה והצטרף לגיס התעופה המלכותי, הוסמך כטייס קרב ושירת כטייס מצטיין בהגנת בריטניה. משנת 1917 שירת בצרפת, בה הגיע לדרגת מפקד טייסת. לזכותו נזקפו הפלות של 5 מטוסי אויב.
לאחר המלחמה בחר האריס להישאר בשירות חיל האוויר המלכותי (Royal Air Force), אשר החליף את גיס התעופה המלכותי. במסגרת זאת שירת בשנות העשרים ובשנות השלושים המוקדמות בהודו, בעיראק, בסוריה ובפרס (כיום איראן). את ניסיונו הראשון בהפצצות רכש בקרבות עם שבטים מורדים בהודו ובעיראק. הוא נטל חלק בהטלת פצצות על השבטים, ובהן פצצות גז רעיל ופצצות בעלות מנגנון השהיה. קצינים אחרים בחיל מחו על הפצצות אלה, וקצין בכיר אחד אף פרש מן החיל במחאה. לעומתם טען האריס: "הדבר היחיד שהערבים מבינים הוא יד קשה" (The only thing Arabs understand is the heavy hand).
בשנת 1933 נתמנה האריס לסגן מנהל זרוע התכנון במשרד התעופה הבריטי, תפקיד שאותו מילא עד שנת 1937. שנים אלו היו שנותיו הראשונות של המשטר הנאצי בגרמניה ושנות התגברות המתיחות ביחסי בריטניה–גרמניה. האריס הכין תוכנית לתפקיד שחיל האוויר המלכותי ימלא במלחמה עתידית עם גרמניה, שהוא חזה כי תפרוץ בשנת 1939. בספטמבר 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הועלה האריס לדרגת תת-מרשל אוויר ונשלח לארצות הברית לרכישת מטוסים אמריקאיים לחיל האוויר המלכותי, תפקיד שאותו מילא בחודשי המלחמה הראשונים.
בשובו לבריטניה נתמנה האריס לסגנו של ראש פיקוד המפציצים של חיל האוויר המלכותי. בפברואר 1942 נתמנה האריס לראש פיקוד המפציצים ופיתח הלכה למעשה את תורת "הפצצות השטח", שהיו הפצצות של תשתיות אזרחיות ואזורי יישוב המאוכלסים באוכלוסייה אזרחית. האריס דחה ניסיונות לשכנעו לעבור לשיטת הפצצה נקודתית מדויקת. האריס האמין שבאמצעות הפצצות השטח ניתן להכניע את האויב. הוא סבר כי אם המוראל של האוכלוסייה האזרחית ייפגע כתוצאה מהפצצת הערים, הם יפעילו לחץ על ממשלתם להיכנע. ההפצצות הראשונות במסגרת "הפצצות השטח" היו על הערים ליבק ורוסטוק, ולערים אלה נגרם נזק כבד. במאי 1942 נערכה פשיטת הפצצה על העיר קלן על ידי 1,000 מפציצים, ש-40 מהם הופלו. שיעור אבדות נמוך זה נלקח בחשבון מראש על ידי ממשלת בריטניה, אשר שקללה אותו כנגד הגאווה שההפצצה תעורר בלב אזרחי בריטניה, בהיווכחם כי גרמניה מופצצת כשם שהופצצה לונדון. במסגרת "הפצצות השטח" יזם האריס הפצצות לילה על אזורי אוכלוסייה, שמטרתן לדבריו הייתה לערער כליל את המוראל של האוכלוסייה האזרחית. בפקודתו הופצצו הערים רבות-האוכלוסין ברלין, המבורג, קלן, דרזדן וערים אחרות. במתקפה זאת, שהלכה וגברה בשנים 1943–1945, נהרגו כ-600,000 אזרחים בערי גרמניה ונפגעו קשות או נהרסו כשישה מיליון בתים ודירות. התוצאות של הפצצת דרזדן, שבה היו אתרים היסטוריים ותרבותיים, והריסתה הכמעט מוחלטת, תוארו בספרו של קורט וונגוט "בית מטבחיים 5". בשיטת הפצצות זו נהרגו אף קרוב ל-60,000 אנשי צוות אוויר. להאריס הוצמד בתקופה זו הכינוי "האריס המפציץ".
במרץ 1945, כאשר גרמניה הנאצית עמדה בפני תבוסתה הסופית, הורה ראש ממשלת בריטניה צ'רצ'יל להאריס להפסיק את "הפצצות השטח" באומרו: "נראה לי כי הגיע הזמן ששאלת הפצצת ערי גרמניה, רק במטרה להגביר את הטרור, צריכה להבחן מחדש, אחרת תפול לשליטתנו קרקע הרוסה לחלוטין".
בזעמו על הביקורת שהוטחה על מדיניות "הפצצות השטח" עבר האריס להתגורר בדרום אפריקה, שם ניהל קו ספנות.
ארתור האריס נפטר בשנת 1984.
ב-1992 הוסר הלוט מעל פסלו של האריס ליד כנסיית סנט קלמנט דיינס בלונדון שהיא הכנסייה המרכזית של חיל האוויר המלכותי על ידי אליזבת, המלכה האם למרות מחאות ממשלת גרמניה ומחאות בבריטניה ממפגינים שכינו אותו "פושע מלחמה".
הר אטקינסון (אנטארקטיקה)
הר אטקינסון (באנגלית: Mount Atkinson) הוא הר ברכס סנטינל בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 6 קילומטרים דרומית מערבית מהר קראדוק.
גובהו של ההר 3,300 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא לגובה של 600 מטרים מעל סביבתו.
גילוי ההר
ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית באמצעות סקרים על הקרקע ותצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1957.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שם ריצ'רד צ. אטקינסון (Richard C. Atkinson) מנהל הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית בין השנים 1980–1977.
לקריאה נוספת
• Damien Gildea, Mountaineering in Antarctica: Travel Guide
The Number 1's Tour
The Number 1's Tour הוא סיבוב הופעות של הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי אשר התקיים ביבשת אסיה בלבד. סיבוב ההופעות כולל בתוכו כ-12 הופעות בסך הכול, והוא החל ב-16 באוקטובר 2018 והסתיים ב-9 בנובמבר 2018.
רקע
במקור סיבוב ההופעות היה אמור להתחיל בפברואר 2018, אך הוא נדחה לאוקטובר אותה שנה "בשל שינוי הכרחי של ההתקשרויות הבינלאומיות שלה לשנת 2018" כפי שנמסר מהצוות שלה. בנוסף הזמרת ביטלה הופעה שלה שהייתה אמורה להתקיים ב-5 בפברואר 2018 בפרת', אוסטרליה.
רשימת השירים
להלן רשימת השירים אותם שרה מריה קארי במהלך סיבוב ההופעות:
הר אטקינסון
קנדה
}}
אלברטו גונזאלס
'''אלברטו ר. גונזאלס (באנגלית: Alberto Gonzales'''; נולד ב-4 באוגוסט 1955) היה התובע הכללי השמונים של ארצות הברית, וההיספני הראשון שכיהן בתפקיד זה.
ביוגרפיה
גונזאלס מונה על ידי ג'ורג' ווקר בוש להיות הפרקליט הכללי שלו בהיותו מושל טקסס, ולאחר מכן כיהן גונזאלס בבית המשפט העליון של טקסס. בין 2002 לפברואר 2005 גונזאלס היה הפרקליט של הבית הלבן (white house counsel), ובפברואר 2005 התמנה לתובע הכללי.
כהונתו של גונזאלס עמדה בצל מספר שערוריות ובראשם פרשת פיטורי עורכי דין במחלקת המשפטים של ארצות הברית, אשר פוטרו לכאורה ממניעים פוליטיים ולא ענייניים. גונזאלס הכחיש את מעורבותו בפרשה, והוא נחשד במתן עדות שקר בפני הקונגרס. עדותו בפני הקונגרס, בה הצהיר שוב ושוב שאינו זוכר פגישות ועניינים שונים, התקבלה בביקורת רבה. באוגוסט 2007 הוא התפטר מתפקידו.
במאמר שפרסם בוושינגטון טיימס בינואר 2015, תיאר גונזאלס את חווייתו מביקור בישראל במסגרת משלחת של מנהיגים היספנים-אמריקאים: "כעורך דין, שופט לשעבר ופרופסור למשפט באוניברסיטה נוצרית, כאשר אני רואה את מעמד הנוצרים בישראל, לאור מנוסתם באזור, אני מעריך מחדש את הברכה של החופש ושלטון החוק ... מאז ומתמיד זהותי כחלק מקבוצת מיעוט היא חלק ממני, ואינני לוקח כמובן מאליו את מעמדם של ערבים-נוצרים בחברה הישראלית ... דוגמאות אלו ואחרות, יחד עם הקשיים שחווים הנוצרים ברחבי המזרח התיכון, מזכירות לנו מדוע ארצות הברית ומדינות אחרות בהן חופש ושוויון מהוות רסן לשלטון צריכות לעמוד לצידה של ישראל בחזית נגד חוסר הסובלנות והטרור האיסלאמי".
יום הבסטיליה
יום הבסטיליה (בצרפתית: Fête nationale - "החג הלאומי", נודע גם כ-Quatorze juillet - "14 ביולי"), הוא החג הלאומי ויום העצמאות הרשמי של צרפת, אשר נחוג ב-14 ביולי, היום בו התרחשה נפילת הבסטיליה (1789), אירוע מכונן במהפכה הצרפתית.
מנהגים
חגיגות יום הבסטיליה נערכות בעיקר בשדרות השאנז אליזה, אך בשנים 1919 ו-1974 הועתק המצעד הצבאי לכיכר הבסטיליה. בדרך-כלל מתקיימות תהלוכות, בראשן עומדים שוחרים מאקול פוליטקניק ומגראן אקולים אחרים, אחריהם כוחות מחיל הרגלים, אחריהם קבוצת מכוניות, ולסיום טסים מטוסים ממשמרות צרפת. בשנים האחרונות, נהוג להזמין קבוצות אנשים מבעלות הברית של צרפת לתהלוכות יום הבסטיליה; ב-2004, לציון מאה שנים לחתימת ההסכמה הלבבית, הכוחות המזוינים של בריטניה הובילו את התהלוכה בפריז בפעם הראשונה, בליווי מטוסי חץ אדום.
נשיא צרפת מתראיין בדרך-כלל לכלי התקשורת ונוהג לערוך מסיבה בארמון האליזה. ניקולא סרקוזי, נשיא צרפת השישי, בחר לחרוג ממנהג זה.
סעיף 17 בחוקה של צרפת, נותן סמכות לנשיא צרפת לחון עבריינים בעלי עבירות קלות ביום זה, והחל מ-1991 הפכה החנינה למנהג, והנשיאים שחררו מספר עצירים, בעיקר כאלה בעלי עבירות תנועה בלבד. ניקולא סרקוזי החליט לחרוג גם ממנהג זה.
מקור החגיגות
הפעם הראשונה בה נחוג החג הייתה ב-30 ביוני 1878, כשנערכה בפריס חגיגה רשמית לכבוד הרפובליקה. שנה מאוחר יותר, ב-14 ביולי 1879, נערכה חגיגית רשמית-למחצה, שכללה תצוגה צבאית בלונגשמפ, קבלת פנים שאורגנה בידי לאון גמבטה ב-Chambre des députés, אספת הפרלמנטים של הרפובליקה, ומשתה רפובליקני במלון הפרה-קטלן, עם ויקטור הוגו ולואי בלאנק. בכל רחבי צרפת, כפי שכתב לה פיגארו יומיים מאוחר יותר, "אנשים חגגו לרוב לכבוד הבסטיליה".
ב-21 במאי 1880, בנז'מין רספייל הציע לחוקק חוק שיגדיר את 14 ביולי כחג לאומי שנתי. האספה הלאומית אישרה את החוק ב-21 במאי וב-8 ביוני, והסנאט אישר אותו ב-27 ביוני וב-29 ביוני (הנציגים העדיפו הצעה זו על פני ההצעה לחגוג ב-4 באוגוסט, יום תומה של המערכת הפיאודלית). החוק הפך לרשמי ב-6 ביולי 1880, ומשרד הפנים המליץ לחגוג את היום "בכל הברק שהמשאבים מאפשרים". ואכן, חגיגות יום הבסטיליה ב-1880 היו מרהיבות.
בדיון שקדם לאימוץ החג, אנרי מרטין, יושב ראש הסנאט הצרפתי, פנה אל היושבים באולם ואמר: "אל תשכחו שמאחורי 14 ביולי, היכן שניצחון העידן החדש על המשטר הישן נקנה בחרב, אל תשכחו שאחרי 14 ביולי 1789, הגיע 14 ביולי 1790. ... אי אפשר להאשים את היום ההוא בשפיכות דמים, בחלוקת הארץ. היה זה יום חנוכת האחדות של צרפת. ... אם לחלק מכם נקיפות מצפון בנוגע ל-14 ביולי הראשון, הם בהחלט לא חשים כאלה כלפי האחרון. כל הבדל שעשוי להפריד בינינו, משהו מרחף מעליו, והוא האחדות הלאומית שכולנו חושקים בה, שכולנו נחתור אליה, ונמות בעבורה."
צ'אק
צ'אק (באנגלית: Chuck) היא סדרת קומדיית-פעולה אמריקאית ששודרה בשנים 2007–2012. התכנון המקורי של יוצרי הסדרה היה להפיק שלוש עונות בלבד, אך בעקבות לחצים וקמפיינים שארגנו מעריצי הסדרה, הוחלט להפיק שתי עונות נוספות, שעלו לשידור בארצות הברית במהלך 2010. זאקרי לוי, השחקן הראשי בסדרה, ציין פעמים רבות כי הוא מעוניין לעשות סרט המשך, אך לא ברור מתי דבר זה יקרה.
בישראל, שתי עונותיה הראשונות של הסדרה שודרו בהוט.
עונה 1
פרקים 1–13 (13 פרקים). החלה ב-24 בספטמבר 2007 והסתיימה ב-24 בינואר 2008.
ה-CIA וה NSA שולחים את הסוכנים שרה ווקר וג'ון קייסי כדי להגן על צ'אק. כחלק מסיפור הכיסוי שלהם, מעמידים צ'אק ושרה פני זוג ובמהלך העונה צ'אק מתאהב בשרה. צ'אק מתמיד להסתיר את זהותו החשאית (בעידוד שרה וקייסי) מאחותו אלי, בן זוגה דבון וחברו הטוב ביותר, מורגן, שעובד ביחד איתו בחנות באי מור. במהלך העונה מתגלה כי ברייס הוחזר לחיים על ידי הארגון החשאי, פולקרום. בנוסף מתגלה כי בעבר, ברייס ושרה היו צוות והתאהבו. במהלך העונה החבורה ממשיכה לנסות לעצור את הארגון פולקרום. בינתיים, מורגן מתאהב באנה, עובדת בבאי מור, והם נהפכים לזוג עד פתיחת עונה 3. בפרק 13, החותם את העונה, דבון מציע נישואים לאלי והיא מסכימה. יתר על כן, מתגלה כי החבורה צריכה לבודד את צ'אק מהסביבה.
עונה 2
פרקים 14–35 (22 פרקים). החלה ב-29 בספטמבר 2008 והסתיימה ב-27 באפריל 2009.
צ'אק מעוניין להביא את אביו; שעזב אותו ואת אלי כשהיו קטנים-לחתונתם של אלי ודבון. במקביל, במהלך העונה צ'אק מעוניין להפטר מן המחשב המשולב אולם ללא הצלחה, ומגלה כי היחיד שיכול להוציא מחשב משולב מראשו הוא איש מסתורי בשם "אוריון".
בפרקי סיום העונה, צ'אק מאתר את אביו ומגלה כי הוא אוריון, צ'אק ושרה הופכים לזוג, קייסי מקבל קידום לדרגת קולונל, ומורגן עובר להוואי עם אנה. במקביל, דבון מגלה את סודו של צ'אק והופך לראשון בחבורה שיודע את סודו של צ'אק.
עונה 3
פרקים 36–54 (19 פרקים). החלה ב-10 בינואר 2010 והסתיימה ב-24 במאי 2010.
העונה מתחילה שישה חודשים לאחר סוף העונה השנייה שבהם, כאשר מתברר שצ'אק, שאמור היה לברוח עם שרה, ויתר על כך לטובת חיי הריגול, ועוזב כדי לעבור הכשרת מרגלים מסודרת, אולם לא הצליח לעבור את מבחן ההכשרה מכיוון שאינו מסוגל "להרוג" את אלו שמגלמים את הפושעים בתרגיל הסיום, ומפוטר מתפקיד מבצעי. במקביל, מורגן חוזר מהוואי אחרי שאנה זרקה אותו. במהלך העונה החבורה מתמודדת מול ארגון חדש, "הטבעת", וכאשר צ'אק מסייע לקייסי ושרה ללכוד מתנקש של הארגון, גנרל בקמן מבינה שהוא חיוני ומגייסת אותו מחדש לצוות.
במהלך העונה, ממונה מורגן לעוזר המנהל החדש בבאי מור. צ'אק מנהל רומן עם עובדת חדשה בשם האנה ומנגד, שרה מנהלת רומן עם דניאל שאו - אך שני הרומנים מסתיימים במהרה. מורגן מגלה את סודו של צ'אק ושואף להצטרף אל הקבוצה ולהפוך למרגל. בחלק מן המשימות הוא מקבל תפקיד.
בשלב מסוים דניאל מתגלה כבוגד ששייך לארגון הטבעת ומנסה להרוג את שרה שהרגה במשימה את אשתו. צ'אק מגן עליה והורג אותו. דבון, שיודע על סודו של צ'אק מצטרף לכמה מן המשימות בהתלהבות, שהופכת לפחד כשהוא מגלה את הקושי שבמשימות ובהסתרת הסודות הכרוכה בהן. בגלל חששו מפני פגיעה הוא משכנע את אלי להצטרף לתוכנית "רופאים ללא גבולות" והם נוסעים לאפריקה. שרה וצ'אק הופכים לזוג רשמי.
דבון ואלי חוזרים מאפריקה לאחר שהות קצרה, כיוון שדבון חלה במלריה. אך מתברר שהמחלה נגרמה על ידי סוכן הטבעת שנמצא עימם באפריקה במטרה להשיב את אלי הביתה. אותו סוכן נפגש עם אלי (לאחר שובה) וגורם לה להאמין שהוא סוכן CIA ושקייסי הוא בוגד ומבקש את עזרתה להגיע אל אביה כשהוא טוען שיש להגן עליו מפני קייסי וחבריו.
קייסי מגלה שיש לו בת מאהובתו לשעבר ובעודו מנסה להגן עליה מפר פקודה תוך ידיעה שאם ייתפס יואשם בבגידה. כאשר הבגידה נחשפת, הגנרלית מפטרת אותו, אך לאחר עזרה בלתי רשמית מצ'אק ושרה היא משיבה לו את משרתו.
בסוף העונה, צ'אק מתקשה לשלוט במחשב המשולב שבמוחו וסובל מתופעות לוואי. בינתיים, מתגלה כי דניאל שאו עדיין חי, שהוא הוריד לעצמו למוח גרסה של המחשב המשולב ושהוא אחד ממנהלי הטבעת שמנסים להשתלט על ה-CIA על ידי חדירה מבפנים והשפעה על המנהלים. הוא וקבוצתו ניסו להיעזר באלי כדי להגיע אל אביה ולגנוב ממנו את "המנהל", כלי מתוחכם שנמצא בתוך שעון ומיועד לסייע לאנשים שבמוחם המחשב המשולב מפני תופעות הלוואי על המוח וסכנת איבוד שפיות. מתנהל מרדף שאליו מצטרף אוריון - אביו של צ'אק. אוריון נהרג כשמגן על צ'אק ואלי מגלה את סודו של צ'אק. בפרק החותם את העונה השלישית, דניאל נתפס בקרב האחרון בידי צ'אק שמחזיר לעצמו את "המנהל". קבוצת הטבעת מושמדת, הבאי מור נשרף וג'ף ולסטר מואשמים בשריפתו. בנוסף, מתגלה כי אוריון השאיר מכתב לצ'אק בו הוא מסביר לו שהוא חייב למצוא את אמו, מרי אליזבת ברטאוסקי.
עונה 4
פרקים 55–78 (24 פרקים). החלה ב-20 בספטמבר 2010 והסתיימה ב-16 במאי 2011.
קווי עלילה מרכזיים במהלך עונה 4: חיפושו של צ'אק אחר אמו, התקרבות ביחסים של צ'אק ושרה (שבסוף העונה מתחתנים) והמאבק כנגד אלכסיי וולקוף בחצי הראשון של העונה ובשני כנגד בתו.
בתחילת העונה, צ'אק מחפש את אמו ומגלה שלפני עשרים שנה אמו התחילה לשמש כמרגלת של ה־CIA אצל אלכסיי וולקוף, ראש תאגיד פשיעה רוסי. במהלך העונה צ'אק מצליח לשחרר את אמו לחופשי ולהכניס את אלכסיי וולקוף לכלא. בהמשך, מגלים כי לוולקוף יש בת, ויויאן. עקב השתלשלות האירועים, ויויאן הופכת למנהיגה החדשה של אימפריית וולקוף.
במקביל: מורגן מפתח רומן עם אלכס, בתו של קייסי; מורגן וקייסי עוברים לגור ביחד; הבאי מור הופך לבסיס צבאי במסווה של חנות ומורגן מתחיל לנהל את חנות המסווה, כאשר ביג מייק עובד תחתיו כסגן מנהל. לאלי נולדת בת. בסיום העונה מתגלה כי לפני 30 שנה, סטיבן ברטאוסקי תמן את המחשב המשולב באיש שנקרא "סוכן X". הסוכן X מתגלה כאלכסיי וולקוף, שהיה סוכן CIA חביב ותמים בשם הארטלי, לפני שהמחשב המשולב נכנס למוחו ושינה אותו.
בפרק האחרון לעונה, ויויאן וולקוף כמעט הורגת את שרה באמצעות נשק חדיש וחזק מאוד, צ'אק מצליח להחזיר לאלכסיי את הזהות הקודמת שלו ולוקח את הנוגדן של הנשק שוויויאן השתמשה בו ובתמורה צ'אק נותן לויויאן ואלכסיי וולקוף זהויות חדשות; צ'אק ושרה מתחתנים ומקבלים מאלכסיי מיליארד דולר כמתנה לנישואיהם ובכסף הזה הם קונים את הבאי מור; סוכן בכיר ב-CIA מודיע לצ'אק כי כל האירועים שפקדו אותו: פולקרום, הטבעת, שאו, ווולקוף היו מתוכננים ולהכל יש סיבה. במהלך התרחשויות אלו מאבד צ'אק את המחשב המשולב ממוחו. בדקה האחרונה של הפרק, מורגן בטעות מעלה אל מוחו את המחשב המשולב.
עונה 5
פרקים 79–91 (13 פרקים). החלה ב-28 באוקטובר 2011 והסתיימה ב-27 בינואר 2012.
בעונה זו המחשב המשולב נמצא במוחו של מורגן, אולם הגרסה שטען אל מוחו היא גרסה פגומה, שמשבשת לו את תפקוד המוח. לקראת סוף העונה מופיע סוכן עבר של ה-CIA שבמקור המחשב המשולב יועד לו, אך כרגע בידיו גרסה פגומה כפי שהייתה למורגן והוא מחפש את כל המפתחות על מנת לבטל את הפגם. שרה וקייסי נקלעים למארב וכתוצאה מכך שרה טוענת את המחשב המשולב דבר שגורם לה לשכוח מחייה הקודמים בברבנק, עם זאת בתת-מודע שלה עדיין קיימים זיכרונות וצ'אק מנסה להשיב לה אותם.
בגלמה
בַּגְלָמָה (טורקית Bağlama; יוונית Μπαγλαμάς) היא כלי פריטה העשוי עץ, בעל שלושה מיתרי מתכת כפולים, שמקורו בטורקיה ובתרבויות שונות בסביבת אסיה המזרחית והתיכונה. בימי הביניים עם מסעות הכיבוש של המונגולים, הגיעה הבגלמה למזרח התיכון. הבגלמה החליפה את הסאז הטורקי שהיה עד אז עשוי מעור ובעל מיתרי שער זנב סוס. בטורקית, משמעות המילה Bağlama (מבוטאת "בלאמה") היא "קשירה", כמשל למיתרים הקשורים בכלי. כמו כלי פריטה רבים גם לבגלמה יש גרסה חשמלית. ניתן לנגן על הבגלמה באמצעות מפרט או באמצעות האצבע. הבוזוקי היווני המסורתי הוא כלי נגינה שהתפתח מאוחר יותר מגיטרה.
נגני בגלמה בישראל: מארק אליהו
פורת' (נהר)
נהר פורת' (באנגלית: River Forth; בגאלית סקוטית: Uisge For או Abhainn Dubh) הוא נהר בסקוטלנד. אורכו כ-47 קילומטרים והוא אחד הנהרות הגדולים בדרומה של סקוטלנד.
הנהר נשפך ללשון הים של פורת'.
לגדות הנהר מספר ערים וישובים, כשגדולה ביניהם היא העיר סטירלינג.
סמואל
{{פירושונים| אישים ששם משפחתם הוא סמואל:
אהרון קירשנר
אהרון קירשנר (1926 - 2 בדצמבר 2006) היה ספורטאי פאראלימפי ישראלי, ממובילי חובבות הרדיו בישראל.
קירשנר נולד בגרמניה ועלה לארץ ישראל בשנת 1939. שנה לאחר מכן סבל משיתוק ורותק לכסא גלגלים.
קירשנר היה מראשוני אגודת חובבי הרדיו בישראל בעל אות קריאה 4X1AT, ולקח חלק פעיל בענייניה. במסגרת זו יצא לכנסים בינלאומיים, יזם שידורים מיוחדים ממקומות כמו הר תבור ומצדה. פעמיים בשבוע הדריך בביתו חובבי רדיו מתחילים ויחד עם אשתו הפעיל בביתם את מועדון חובבי הרדיו האזורי של חולון-בת ים. בשנת 1980 נבחר ליושב ראש האגודה, תפקידו בו החזיק שלוש פעמים שונות (1980-1, 1983-6, 1988). קירשנר היה גם פעיל בעיתון האגודה "הגל" ויזם את עיתון "הגל הבינלאומי". בשנת 1986 הוענק לו אות כבוד הזהב של מועדון חובבי הרדיו בגרמניה.
היה חשמלאי במקצועו, בעל בית מלאכה "אהרון קירשנר בע"מ" שנודע כבית עסק מקצועי לתיקון שנאים. היה נשוי ואב לשלושה.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–הונגריה
יחסי איחוד האמירויות הערביות–הונגריה הם יחסי החוץ בין איחוד האמירויות הערביות והונגריה.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים בין איחוד האמירויות הערביות להונגריה החלו ב-1990, לאחר נפילת מסך הברזל והתפוררות ברית ורשה. הונגריה פתחה את שגרירותה באבו דאבי בשנת 2006, ואילו איחוד האמירויות הערביות פתחה את שגרירותה בבודפשט בשנת 2018.
יחסים כלכליים
איחוד האמירויות היא שותפת הסחר הערבית הגדולה ביותר של הונגריה, המהווה 22% מסך הסחר של הונגריה עם מדינות ערב בשנת 2020. יתר על כן, שתי המדינות שואפות להעלות את השותפות הזו לגבהים חדשים במגזרי עדיפות שונים.
הערך של סחר החוץ ללא נפט בין איחוד האמירויות הערביות והונגריה במהלך 2021 הסתכם ב-2 מיליארד דולר, והשיג צמיחה של 19% בהשוואה לשנת 2020, וב-26% בהשוואה ל-2019, מה שמשקף רמות גבוהות של צמיחה למרות האתגרים של מגפת הקורונה. היקף ההשקעות ההדדיות בין שתי המדינות הסתכם בכ-4 מיליארד דולר.
ערבות הדדית
ערבות הדדית היא אחריות של הקהילה כלפי כל אחד מחבריה, ושל כל אחד מחברי הקהילה כלפי הכלל. ביהדות נקבע על ידי חז"ל כלל מוסרי והלכתי לציון ערבות הדדית - כל ישראל ערבים זה לזה. משמעותו המקורית היא כי כל יהודי נושא באחריות על קיום המצוות של חברו. בעת החדשה רווח הביטוי במשמעות שונה, שלפיה כל יהודי אחראי על שלומו ורווחתו של חברו. הדוגמאות הבולטות לערבות ההדדית בימינו הן ארגוני ההתנדבות השונים בהם מוענק סיוע לאזרחים ללא תמורה.
במאה ה-20 עקרון הערבות ההדדית בא לידי ביטוי באידאולוגיית הקואופרציה, המתבטאת בפועל במוסדות חברתיים קואופרטיביים. הקיבוץ בפרט, ויישובים שיתופיים אחרים בהתיישבות העובדת הוקמו על בסיס אידאולוגיה זו.
בישראל התקיימו בעבר מגוון מוסדות קואופרטיביים, בתחומים שונים. חלקם קיימים עדיין, אם כי כיום רבים מהם כבר אינם מושתתים על עיקרון זה. בין השאר התקיימו קואופרטיבים בתחומי הבריאות (קופות חולים), התחבורה (אגד, דן), החקלאות (תנובה), הצרכנות (המשביר לצרכן, קו-אופ צפון), בנקאות קואופרטיבית (הלוואה וחיסכון).
ההפך ממצב של "ערבות הדדית", הוא מצב של פיזור אחריות.
ערבות הדדית במקרא
ב, מסופר על שניים וחצי השבטים: בני שבט ראובן, שבט גד וחצי מבני שבט מנשה, שמבקשים ממשה להישאר מחוץ לארץ ישראל, בעבר הירדן המזרחי, מכיוון שאזור זה עשיר בצמחייה ומתאים למרעה הרב שהיה ברשותם.
משה רבנו הסכים לבקשתם רק לאחר שהביעו את אחריותם כלפי שאר שבטי ישראל להגיע למטרה שהיא כיבוש נחלותיהם בארץ ישראל וההתיישבות בה. הם התחייבו לעזור קודם לאחיהם, שאר השבטים, לכבוש את נחלותיהם, כאשר הם יהיו החלוצים במלחמה, ורק אחרי שכולם יתיישבו, יוכלו לחזור אל נחלותיהם. השבטים הסכימו כי ישאירו את הנשים, הילדים והמרעה בצד המזרחי של הירדן והגברים הם אלו שיעברו עם שאר השבטים ויסייעו בידם לכבוש את ארץ ישראל.
ג'יימס באומן
ג'יימס באומן (באנגלית: James Bowman; 1793 – 1842) היה אמן נודד אמריקאי שצייר פורטרטים. הוא נולד במרסר מחוז אלגני, פנסילבניה ליד פיטסבורג. כאמן מתחיל לא יכול היה להתפרנס בסביבה תחרותית והפך לצייר פורטרטים נודד.
נסיעות ולימודים באירופה
רוב ציירי הדיוקנאות המצטיינים של תקופה זו הוכשרו באירופה ובאומן הרגיש שאם הוא רוצה קריירה באמנות הוא זקוק להכשרה נוספת. ככל הנראה, הגיע ללונדון ללא פרוטה ועם מעט מכרים. עם זאת, בשלב מסוים הוא שכר חדר בקינגהאם, מקום בו שהו כמה אמנים אמריקאים. באומן התבקש לצייר כמה מהמשפחות המכובדות ביותר בממלכה שתמכו בו כספית.
מהערת שוליים למכתב מאת נתנאל קרטר עולה כי הוא פגש את באומן בפעם השנייה בחורף 1827 בפריז וכי באומן היה בדרכו לאיטליה. משני דיווחים עולה כי אמנים חשובים וכתבי עת אמנותיים ביקורתיים דיברו שבחים על באומן. בניהם היה סר לורנס שהמליץ ​​על באומן לבישוף מווסטר כאחד הציירים הבודדים בממלכה שיכולים לעשות דיוקן מעולה. מוזיאון לונדון מוזכר כאחד המקורות האמנותיים הקריטיים שהבחינו בעבודתו המשובחת בשנת 1825, אם כי באותה תקופה דיוקנאותיו נדחו על ידי התערוכות בלונדון.
ככל הנראה בשנת 1827 נסע באומן לפריז שם התוודע למרקיז דה לאפייט, שכן נאמר כי התגורר עם משפחתו של לאפייט במשך תשעה חודשים. בתקופה זו הוא בוודאי צייר דיוקן של לאפייט ובנותיו שהוצגו מאוחר יותר בצ'ארלסטון, דרום קרוליינה.
חזרה לארצות הברית
ב־6 באוגוסט 1829 הדפיס עיתון שבועי של קרופורד ידיעה מפנסילבניה ב -1 באוגוסט כי "מר באומן, האמן האמריקני המהולל" ביקר את אביו במרסר עם שובו מאירופה. הוא היה אמור להישאר עשרה עד שתים עשרה ימים במרסר לפני שנסע לוושינגטון כדי לצייר את "נשיא ארצות הברית, ציור שיועבר לגנרל לה פייט". המאמר מהלל את באומן על שחזר עם "מוניטין ותהילה, שצבר על ידי מאמציו והכישרונות הגלומים בו." בשנת 1831 עזב באומן את דרום קרוליינה ונסע לבוסטון. בתקופה זו הוא תמך בעצמו על ידי ציור של שני דיוקנאות לפחות והעביר שיעורים פרטיים לציור לתלמידים באקדמיית מאונט בנדיקטינים בצ'ארלסטאון, מסצ'וסטס. הדיוקנאות היו של בנדיקט ג'וזף פנוויק, ומרי אן אורסולה מופאט.
נסיעות בקנדה
בסוף קיץ 1831 עבר באומן לקוויבק ולקח איתו את דיוקנאות פנוויק ומופאט. ציורים אלה סיפקו לו את ההזדמנות ללמד ציור לנזירות ולתלמידים במנזר אורסולין הקנדי ובבית הספר. בקוויבק הוא הצליח לפרנס את עצמו בציור דיוקנאות וציורים דתיים, למרות התחרות מצד צייר הדיוקנאות הקנדי המקומי אנטואן פלמונדו. בשנת 1833 עבר באומן למונטריאול, שם הוזמן להכין כמה ציורים בכנסיית נוטרדאם. עם זאת הוא עזב לפתע בשנת 1834 והתיישב בטורונטו שם צייר דיוקנאות.
לבאומן היו שני חברים אמנים שהיו בטורונטו - סמואל בל ווה (1814-1855) גם מפנסילבניה, ופול קיין (1810-1871), אמן קנדי. באומן וסמואל הסכימו ללמוד יחד באיטליה במועד עתידי כלשהו. על פי "הפטריוט" (5 בדצמבר 1834) הם תכננו לנסוע לרומא באביב 1835 אך במקום זאת באומן עבר לדטרויט. בסוף שנת 1836 קיין נסע גם הוא לדטרויט והתאכזב לגלות שהנסיעה לרומא בוטלה בגלל נישואיו של באומן.
דטרויט והמערב התיכון
בסוף 1835, באומן פתח סטודיו בדטרויט ופרסם את זמינותו לציור דיוקן וגם לשיעורי אמנות. שם העביר שיעורים לתלמידו המפורסם ביותר, ג'ון מיקס סטנלי (1814-1872), שהתפרסם בזכות ציוריו של הילידים האמריקאים והנופים במערב. באומן וסטנלי הקימו שותפות לציור דיוקנאות ונסעו יחד במישיגן, אילינוי וויסקונסין.
בשנת 1836 ג'יימס באומן התחתן עם ג'וליה מארי ג'וזפין צ'או בדטרויט.
באומן וסטנלי עזבו את מישיגן בשנת 1837 אולי בגלל המשבר הכספי של אותה שנה.
כאמנים מוקדמים בשיקגו הם פתחו סטודיו וגלריה לאמנות. בהיותם שם העבירו שיעורים לסמואל מרסדן ברוקס (1816-1892) שמשפחתו היגרה לעיר מבריטניה בשנת 1833. מאוחר יותר התפרסם ברוקס כצייר פורטרטים מקצועי ונחשב לאמן התושב הראשון בשיקגו.
רוצ'סטר ומוות
באוקטובר 1841 עבר באומן לרוצ'סטר, ניו יורק. זמן מה לאחר שעזב את דטרויט באומן העביר את אשתו לעיר הולדתו מרסר, פנסילבניה, שם נולדו שני בניו.
באומן הקים סטודיו ברוצ'סטר שם היה אהוד בקהילה, ונחשב לאמן משובח במיוחד משום שלמד באירופה. אמן קנדי, קורנליוס קריגהוף צייר גם ברוצ'סטר והם הפכו לחברים קרובים. באומן, עם ניסיון רב יותר בציור, אפשר לקריגהוף להעתיק חלק מציוריו.
מותו של באומן ב-18 במאי 1842 בשעה 2 לפנות בוקר היה בלתי צפוי ונראה שזעזע את הקהילה. על מותו הוכרז למחרת ב- Daily Advertiser עם הכותרת "מוות פתאומי!". הוא נפטר במיטתו בבית לאחר "מחלה קצרה אך קשה". הספד הודפס בעיתון במרסר, הודפס מחדש בעיתון היומי של רוצ'סטר ב-1 ביוני 1842.
מיט לוף
קריירה מקצועית
מיט לוף הופיע ביותר מ-50 סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה, והיה מוכר בזכות שירים ידועים ומתוך פסקולים מסרטיו.
זמר
אלבומו הידוע של לוף "Bat Out of Hell" משנת 1977, מכר למעלה מ-34 מיליון תקליטים ברחבי העולם, מתוכם 16 מיליון בארצות הברית לבדה. לאחר יציאתו, האלבום כיכב במשך 474 שבועות במצעד האלבומים הבריטי. אלבום זה הפך לרווחי יותר מהאלבום הנמכר ביותר בכל הזמנים – Thriller של מייקל ג'קסון.
אף על פי שהוכרז כפושט רגל יותר מפעם אחת, נחשב מיט לוף לאחד מאמני הרוקנרול המצליחים בכל הזמנים, שהוציא כמה מהאלבומים הנמכרים והאהובים ביותר אי-פעם. האלבומים והסינגלים שהוציא שברו מספר שיאים, הן בארצות הברית והן בבריטניה. גם בגרמניה הוא נחשב לאחד מאמני הרוק הפופולריים ביותר, במיוחד בקרב חובבי פופ ורוקנרול.
שחקן סרטים
הוא התפרסם בזכות הופעתו בסרט מופע הקולנוע של רוקי (The Rocky Horror Picture Show) מ-1975.
בין השאר שיחק לוף בסרטים "מוטורמה" (1991), "עולמו של ויין" (1992), "מפרט הגורל", "פוקוס", "כל חג מולד אמריקאי, קרול", "מועדון קרב", "חור באחד" (2004), "עקרון התענוג", "כשתראי נמר בבית", "ילד יפה" (2010) ו-"Witness "Insecurity (2011).
חיים אישיים
לוף היה מתנגד חיסונים, לא נמסרה סיבת מוות רשמית, אך ימים לפני מותו ב-20 בינואר 2022, חלה בווירוס הקורונה.
גרווילוסוכוס
יצור זה לא היה תנין והיה בעל קרבה לארכוזאורים קדומים כמו הנונדסוכוס. הוא היה אחד מהקטנים שבהם עם גולגולת באורך של 9 ס"מ בלבד ואורך הגוף כולו לא עלה על 30 ס"מ יחד עם הזנב. משקלו הגיע לקילו וחצי בלבד. הוא היה יצור יבשתי מראשוני הארכוזאורים דמויי-התנין ורגליו הדקות עזרו לו לנוע במהירות. ייתכן שיכל להזדקף על שתיים בדומה לאאופרקריה.
נחל כסיף
נחל כסיף הוא נחל אכזב בין דרום הר חברון למדבר הנגב.
תוואי הנחל
מוצא הנחל ממוקם בגובה של קרוב ל־500 מטרים מעל פני הים, בקרבת היישוב הבדואי מכחול ובין כפרי הפזורה הבדואית, מצפון לכביש 31. הנחל זורם דרומה דרך מחלף כסייפה; לאחר מכן הוא ממשיך לאורך הגבול המערבי של המועצה המקומית הבדואית כסייפה ומייד לאחר מכן נשפך לנחל באר שבע, בגובה של כ־410 מטרים מעל פני הים.
תיקון חצרות ומבואות
בהלכות ערובין, מדין התורה כל מקום המוקף בשלוש מחיצות נחשב לרשות היחיד לעניין רשויות השבת, אף שבצידו הרביעי הוא פרוץ לכל אורכו ופתוח לכרמלית או לרשות הרבים. אולם מדרבנן, מקום המוקף ב־3 מחיצות ופרוץ בצידו הרביעי לכל אורכו (אפילו בפרצה של פחות מי' אמות) נחשב לכרמלית ואסור לטלטל בו חפצים, עד שיתוקן צידו הרביעי באמצעות לחי, קורה, פסי חצר או צורת הפתח. תיקון זה נקרא תיקון חצירות ותיקון מבואות.
דין זה חל הן על חצרות פרטיות המשותפות לכמה בתים, והן למבואות, שהם רחובות קטנים המחברים בין מספר חצירות לרשות הרבים.
סיבת גזירת חכמים זאת היא כדי שלא יבואו להחליף בין רשות היחיד משותפת לכמה אנשים, בה מותר לטלטל ללא הגבלה, כגון חצר ומבוי, ובין רשות הרבים בה אסור לטלטל יותר מד' אמות (כ- 1.80 מ').
התיקון הנדרש לחצר פרוצה, משמעותי יותר מהתיקון הנדרש למבוי פרוץ. סיבת ההחמרה בחצר היא כיוון שהחצר משמשת לדברים מוסתרים יותר מאשר המבוי, וכן בשל הקרבה לבתים, שהם רשות היחיד גמורה, נצרך תיקון משמעותי יותר על מנת להפוך את החצר לרשות היחיד גם מדרבנן.
כמו כן, ישנם דינים שונים לגבי מבוי הפרוץ משתי רוחותיו, ('מבוי מפולש') כיצד יש לתקנו.
כיום אין כמעט משמעות מעשית לדין זה, היות שאין כמעט חצרות משותפות ומבואות, ובדרך כלל מקיפים ערים ויישובים באמצעות עירוב, ההופך את כל העיר לרשות היחיד, כך שאין מקומות המוגדרים כרשות היחיד, ופרוצים לרשות הרבים או לכרמלית.
תיקון חצר
אולם אם הפרצה גדולה מי' אמות, אי אפשר לתקן את החצר אלא באמצעות צורת הפתח. דין זה הוא גם במקרה והפרצה אינה על כל רוחב הצד הרביעי של החצר. אולם כיוון שהפרצה גדולה מי' אמות - יש לתקנה דווקא על ידי צורת הפתח ('פירצה').
לא ניתן לתקן את החצר באמצעות לחי או קורה.
התנאי להתיר את החצר בצורה כזאת היא שהחצר תהא מרובעת. אולם אם החצר מלבנית - היא נחשבת כמבוי, ויש לתקנה כמבוי.
פסי חצר
פסי חצר משמעם פס באורך ד' טפחים ובגובה י' טפחים (אין צורך ברוחב מסוים) המוצב בפרצה במרחק של פחות מג' טפחים מאחד הכתלים, כך שעל ידי דין לבוד רואים כאילו יש פה מחיצה באורך 7 טפחים. אפשרות אחרת היא לעשות שני פסים באורך ורוחב כל שהו ובגובה י' טפחים, ולהעמיד אותם בשני קצוות הפרצה במרחק של ג' טפחים מהכתלים, כך שעל ידי דין לבוד רואים כאילו יש בקצות הפרצה שתי מחיצות באורך ג' טפחים.
אולם פסי חצר יכולים לשמש לתיקון החצר הפרוצה רק אם אורך הפרצה לאחר הקמתם קטן מי' אמות. אם הוא גדול מי' אמות, יש לתקן את הפרצה באמצעות צורת הפתח.
תיקון מבוי
מבוי הוא רחוב קצר הפתוח בצידו האחד לרשות הרבים, ובצידו השני פתוחות אליו כמה חצירות, כך שהמבוי משמש כדרך גישה פרטית מרשות הרבים לחצירות ולהפך, והוא מוקף מחיצות משלוש רוחותיו אך פרוץ לרשות הרבים (או לכרמלית) מהצד הרביעי. על מנת שיהיה מותר לטלטל בתוך שטח המבוי יש לתקן את צידו הפתוח במלואו באמצעות לחי, קורה או צורת הפתח. התיקון דרוש על מנת שיהיה היכר בין המבוי בו מותר לטלטל, לבין רשות הרבים בה אסור לטלטל.
התנאי להתרת המבוי באופן כזה הוא שאורך המבוי הוא לפחות ד' אמות, והמבוי בנוי בצורה מלבנית. אם המבוי קטן או שבנוי כריבוע - הוא נחשב לחצר, ויש לתקנו כדיני תיקון חצר.
מבוי שפתחו גדול מי' אמות
אם פתח המבוי לרשות הרבים גדול מי' אמות, ניתן לתקן את המבוי רק באמצעות צורת הפתח. פתרון אחר למבוי כזה הוא הצבת מחיצה באורך ד' אמות ובגובה י' טפחים המחלקת את פתח המבוי לשנים, ואז יש לתקן את כל אחד מחצאיו באמצעות לחי או קורה. הצורך דווקא במחיצה של ד' אמות הוא כיוון שבמחיצה קצרה יותר, יבטל השטח הפנוי משני הצדדים את המחיצה מלהחשב למחיצה ('אוויר מבטל מחיצה').
כמו כן ניתן למעט את אורך המבוי באמצעות פסים קצרים, המונחים בסמוך לכותלי המבוי.
חלוקת מבוי
ניתן להציב את הלחי או הקורה באמצע אורך המבוי ולא בקצהו הפתוח, ואז יהיה מותר לטלטל רק עד מקום התיקון ולא משם ואילך. לחי או קורה המוצבים באמצע המבוי - אינם מחלקים את המבוי לאורכו לשניים, אולם פסי חצר או צורת הפתח המוצבים באמצע מבוי - מחלקים אותו לשניים. סיבת דין זה היא שכדי לחלק מקום פנימי לעניין רשויות שבת, יש לתקנו באמצעות מחיצה טובה יותר מהמחיצה בה משתמשים להקפת כלל השטח הפנימי.
תיקון מבוי על ידי תל המתלקט
אם במעבר מרשות הרבים למבוי ישנו שיפוע תלול בשיעור תל המתלקט, היינו עלייה בגובה של י' טפחים על פני אורך של ד' אמות - הרי השיפוע עצמו נחשב לתיקון, ואין צורך בתיקון אחר.
מבוי מפולש
מבוי מפולש, היינו מבוי שהוא פתוח משני צדדיו לרשות הרבים או לכרמלית, ומשני צדדיו האחרים לחצרות, יש לתקנו באמצעים בולטים יותר מאשר מבוי רגיל.
ישיבה בפתח חצר ומבוי
מותר לאדם לשבת בפתח חצר הפתוחה לכרמלית או לרשות הרבים כאשר בידו חפץ, ואין חוששים שמא יפול החפץ לרשות הרבים ויחזירו, ונמצא עובר על מלאכת הוצאה מרשות לרשות שהיא מלאכה האסורה מתורה, כיוון שיש בחצר היכר בולט בתיקונה, באמצעות פסי חצר.
אולם לא ישב אדם בפתח המבוי הפתוח לרשות הרבים, ומתוקן באמצעות לחי או קורה, ובידו חפץ - שמא יפול החפץ מידו לרשות הרבים ויבוא להחזירו, ונמצא מוציא מרשות לרשות, דבר שהוא איסור תורה. (ישנה מחלוקת לגבי מבוי שתוקן באמצעות צורת הפתח) אולם אם המבוי פתוח לכרמלית - מותר, שכן גם אם ישכח, נמצא עובר על איסור דרבנן.
מבוי עקום
מבוי עקום, היינו מבוי שיש עיקול חד באמצעו, (דוגמת האות ד) נחשב כשני מבואות המתחברים בנקודת העיקול, ויש לתקנו בהתאם. לדוגמה, שתי צורות הפתח בשני פתחיו של המבוי, ולחי או קורה בנקודת שבה המבוי מתעקם.
מבוי שיש בו כמה התעקמויות (למשל בצורת האות ח) - צריך תיקון בכל אחד מהתעקמויות, אם הוא פתוח משני צדדיו לרשות הרבים. היינו שתי צורת הפתח בפתחיו לרשות הרבים ולחי או קורה בכל אחד מההתעקמויות, או להפך, צורות הפתח בהתעקמויות, ולחי או קורה בפתחים לרשות הרבים.
מבוי העשוי כנדל
מבוי העשוי כנדל, היינו שמבוי מרכזי עובר באמצע, ופתוח משני צדדיו לרשות הרבים, ומכל צדדיו מבואות קטנים הפתוחים גם כן לרשות הרבים, (דמוי מרבי-רגלים) נחשבים כל המבואות הקטנים כ'מבואות עקומים' וצריכים תיקון בהתאם. המבוי המרכזי, הפתוח משלושה צדדים לרשות הרבים, צריך שתי צורות הפתח משני צדדים, ולחי או קורה מצידו הרביעי.
מבוי שנפרץ
מבוי שנפרץ באחד מכתליו לכרמלית או לרשות הרבים, אף בפרצה הקטנה מי' אמות אך רבים מקצרים את דרכם משם - יש לתקן את הפרצה באמצעות לחי, קורה או צורת הפתח, היות שהפרצה הפכה לפתח, ולכן יש צורך בהיכר. ואף שהפרצה קטנה מי' אמות, שיעור הרוחב המינימלי הפוסל מחיצה פרוצה, ואף על פי שרבים אינם מבטלים את המחיצה בהילוכם - יש צורך בתיקון משום היכר למעבר בין רשות היחיד לכרמלית, או לרשות הרבים.
אולם אם נפרצה פרצה בפחות מד' טפחים (כ-24 ס"מ) - אין צורך בתיקונה.
דין זה הוא גם במקרה והפתח היה רחב, (מעל 10 אמות) ונסתם חלקו במחיצה עד שלא נשאר בפתח יותר מי' אמות, ותוקן המבוי באמצעות לחי או קורה, (שאינה עוברת מעל המחיצה) ונפרצה פרצה גדולה מד' טפחים במחיצה. גם במקרה זה אם אנשים מקצרים את דרכם דרך הפרצה - יש לתקנה כפתח מבוי, היינו שיהא היכר בפתח.
חצר שנפרצה
דין החצר שנפרצה קל מהמבוי שנפרץ, ובה אין פרצה פוסלת את המחיצה או את ההיכר שנעשה, (פסי חצר) היות שהחצר בדרך כלל מוקפת ב-4 מחיצות שלמות ומתוקנת בתיקון משמעותי, (פסי חצר) בניגוד למבוי שהוא בדרך כלל בעל 3 מחיצות בלבד, ומתוקן בתיקון כל שהו בצידו הרביעי (לחי).
סיפורת
סיפורת היא מכלול של יצירות הכתובות בפרוזה (להבדיל משירה), שעלילתן אינה אמיתית אלא פרי דמיונו של הסופר (להבדיל מיצירות להן יש יסוד מבוסס מציאות, כמו ביוגרפיות, היסטוריות וכיוצא בזה). הסיפורת היא נגזרת של הספרות, וכוללת כבדרך קבע רומנים, סיפורים קצרים, משלים, מעשיות, מחזות וכדומה. הסיפורת היא שיטה שהתקיימה מאז יצירת הכתב, ובאופן כלשהו גם קודם לכן, בידי מספרי סיפורים.
אלמנטים של סיפורת
קיימת הסכמה כוללת בעיני סופרים בנוגע למספר האלמנטים ומבניהם שבסיפורת, כאשר הבולטים ביניהם הם:
עלילה
אחד האלמנטים הבסיסיים של הסיפורת היא העלילה, המביאה את הצגתם וסידורם הכרונולוגי של אירועים על פני הסיפור. העלילה מכילה אפקט של פעולה ותגובה, וכן התחלה, אמצע וסוף מוגדרים. היא מתוארת כקשת סיפור בעלת קו לא אחיד של פעולה מתגברת ושוככת. קיים בעלילה גם מבנה ביניים של סצנה (תוצרה של הדרמה) והמשך (תגובה רגשית והשלכות).
קונפליקט
הקונפליקט הוא אלמנט נצרך של הסיפורת, והוא מוגדר כבעיה המרכזית בכל יצירה ספרותית באשר היא לפי אופיו של הפרוטגוניסט או האנטגוניסט. קיימים חמישה סוגי קונפליקט בסיסיים, כאשר בעידן המודרני מתווסף סוג נוסף - אדם נגד מכונה/אדם נגד טכנולוגיה.
רמז מטרים
רמז מטרים הוא טכניקה ספרותית המספקת רמז לקוראים לפיו הם מנחשים מה יקרה מאוחר יותר. במילים אחרות, הסופר מפזר רמזים דקים על התפתחות עלילה שתגיע בשלבים מאוחרים יותר בסיפור.
דמות
אפיון הדמויות הוא מרכיב חשוב בסיפורת. הדמות היא זו שמשתתפת בסיפור, והיא יכולה להיות מסווגת לפי מספר הגדרות:
מטפורה
מטפורה היא הדרך להשוות בין נושאים שאינם קשורים בדרך כלל.
רקע
רקע הוא הזמן והמיקום בו מתרחש הסיפור, והוא נחשב אחד מהאלמנטים העיקריים שבסיפורת. לעיתים, הרקע הופך לדמות עצמה, שנותנת את הטון לסיפור.
תמה
תמה היא הרעיון המרכזי שמאחד בין אלמנטים שונים ומבהיר את חשיבותה של היצירה ומוסר ההשכל הנלמד ממנה.
קטגוריות
מלבד החלוקה לסוגות ספרותיות, הסיפורת מחולקת לרוב על פי אורך. החלוקה המקובלת נעשית לשש קבוצות:
לקות למידה בלתי-מילולית
לקות למידה בלתי-מילולית (noneverbal learning disabilities, בראשי תיבות: NVLD) היא לקות למידה התפתחותית נוירולוגית הכוללת מגוון לקויות אשר אינן פוגעות בהבעה המילולית של האדם אלא ביכולות הביצועיות ובדרך ההתנהלות שלו. כגון: הפרעת קשב וריכוז והיפראקטיביות (ADHD), הפרעת קשב וריכוז ADD, ליקוי בכתיבה (קושי גרפומוטורי), ליקוי בהתארגנות וקשיים בתפקודים ניהוליים.
ROURKE ב-1989 מגדיר את לקות הלמידה הלא מילולית כמכילה שלוש קבוצות של קשיים:
טיפול
דרכי טיפול אפשריות כוללות:
ספר ההתגלות היזידי
ספר ההתגלות (בכורדית: کتێبی جلوە; כִּתאב ג'לוה או כְתֵבֵ ג'ילווה) הוא אחד משני ספרי האמונה של הדת היזידית (השני הוא הספר השחור). שני הספרים כתובים בניב הקורמאנג'יי של כורדית.
תוכן הספר
הספר מחולק לחמישה פרקים:
מרכיב מרכזי בספר הוא דברי אזהרה בפני כתבי קודש, הדגשה שהאל איננו זקוק להם ואזהרה שהם עלולים להיות מושחתים על ידי כוחות הרוע.
טקסט הספר
לפי האמונה היזידית כולל הספר את דבריו של מלאכ טאוס (מלאך הטווס) כפי שנמסרו לאדם הראשון. הטקסט המקורי של הספר מצוי, לפי האמונה היזידית בכפר ביידן אולם חוקרים מודרניים תמימי דעים שהספר פורסם בכתב לראשונה בראשית המאה ה-20, לאחר שתוכנו הועבר במשך דורות בעל-פה ושמי שכתב אותו היו מלומדים שאינם בני הדת היזידית.
סקיילייט (מטוס)
סקיילייט (SkyLite B) הוא מטוס זעיר ללא טייס טקטי למשימות סיור ואיסוף מודיעין בטווח קצר ("מעבר לגבעה") מתוצרת רפא"ל.
הסקיילייט התמודד אך הפסיד למכרז צה"ל למטוס זעיר ללא טייס טקטי עבור גדודים בחילות שדה. מנגד, הוא נמצא בשירות מבצעי בחיל האוויר החל מ-2007, שם כינויו הוא "עפרוני".
לינקולן (אנגליה)
לינקולן (באנגלית: Lincoln) היא עיר במחוז לינקולנשייר שבאזור מזרח המידלנדס.
היסטוריה
העדויות המוקדמות ביותר להתיישבות בלינקולן, התגלו על ידי ארכאולוגים ב-1972 ותוארכו לתקופת הברזל, במאה הראשונה לפנה"ס. לא ניתן לדעת מה היה גודל היישוב העתיק, כיוון שרובו קבור תחת הריסות מתקופות מאוחרות יותר, כמו גם תחת העיר המודרנית. בתקופה זו נקרא המקום בשם לינדון, שפירושו בקלטית, הבריכה (או האגם), על שם האגם הקרוב.
בשנת 48 לספירה, כבשו הרומאים חלק זה של בריטניה ולאחר זמן קצר הקימו במקום מחנה לגיונרים וקראו לו לינדום. בשנת 71 עבר הלגיון לאזור יורק ובלינדום נוסדה קולונית לינדום, בה התיישבו לגיונרים משוחררים.
במשך מאתיים השנים הבאות שגשגה ההתיישבות, בין השאר הודות לשני נהרות שמספקים לה גישה לים, ובתחילת המאה ה-4 אף הייתה לבירת מחוז בריטניה תחתית. אולם במאה השנים הבאות נזנחו העיר ונהרותיה והיא התרוקנה מרוב תושביה.
במאות השנים הבאות ידעה העיר מורדות ועליות עד שבשנת 1068 הורה ויליאם הכובש על בניית טירת לינקולן. ב-1072 נבנתה בעיר קתדרלת לינקולן, ולאחר שנהרסה ונבנתה מחדש פעמיים, הייתה הגבוהה בעולם.
בניית הקתדרלה סימנה את כוחה של העיר באותה תקופה. מספר המנזרים בדיוקסיה של לינקולן היה גדול ממספר המנזרים בכל שאר אנגליה, והדיוקסיה נתמכה על ידי אחוזות גדולות ועשירות. הבישוף של לינקולן אף היה אחד החותמים על המגנה כרטה, ובמשך מאות שנים נשמר בטירת לינקולן אחד מארבעת העותקים המקוריים שלה.
במהלך האנרכיה, בשנת 1141, התרחש בלינקולן קרב בין סטפן מלך אנגליה לבין מתילדה הקיסרית. לאחר קרב סוער ברחובות העיר, הובס צבאו של סטפן. הוא נשבה והועבר לבריסטול.
הכלכלה בעיר הייתה מבוססת על טקסטיל וצמר שיוצאו לפלנדריה. אורגי לינקולן הקימו גילדה ב-1130, כך שב-1150 הייתה לינקולן שוב בין הערים החשובות והעשירות באנגליה.
במאה ה-13 הייתה לינקולן העיר השלישית בגודלה באנגליה. במהלך מלחמת הברונים הראשונה נקלעה העיר למאבק בין כוחות המלך ובין כוחות הברונים שנתמכו על ידי צרפת, ובעקבות הפסד הברונים בלינקולן ובדובר נחתם הסכם השלום בין המחנות היריבים. כחלק מספיחי המאבק ולאחר סיומו, נבזזה העיר על ידי חיילי המלך לאור תמיכתה בנסיך לואי.
לאחר מכן, במאה ה-14 ירדה העיר מגדולתה הזמנית, העיר התחתית הייתה נתונה להצפות חוזרות ונשנות ומגפות תקפו את תושביה, ביניהן, הדבר השחור. פירוק המנזרים במאה ה-16 הרע עוד יותר את מצבה הכלכלי של העיר. מקור הכנסה ותמיכה חשוב בדמות שבעה מנזרים בעיר, ומספר דומה של מנזרים ממלכתיים מחוצה לה, נפסק, השפעתו הפוליטית של הבישוף ירד, וכתוצאה מכך נחלש האזור כולו.
בגלל מיקומה במלחמת האזרחים האנגלית נמשכו מגמות הריסת העיר ועזיבת תושביה.
המהפכה התעשייתית הביאה עימה ברכה לכלכלת העיר והעיור המוגבר הגדיל את מספר תושביה. דרכי הגישה לים שחזרו להיות פעילות ומסילות הרכבת שחיברו את העיר לשאר חלקי הארץ, תרמו לפתיחת מפעלי תעשייה כבדה בעיר.
בגלל זיהום במקורות המים של העיר ב-1905, הכתה בעיר מגפת טיפוס שגבתה 113 קורבנות.
במלחמות העולם הוסבה התעשייה בעיר ליצור לצרכים צבאיים, בין השאר יוצר בה במלחמת העולם ה-1, הטנק הראשון.
לאחר מלחמת העולם ה-2, הצטמצמה התעשייה בעיר משמעותית, כשעל שטחי המפעלים נבנו פרוורים חדשים.
כלכלה
כלכלת העיר מבוססת על מסחר, מנהל ציבורי, חקלאות, תיירות וכן כמה מפעלים שנותרו מתקופות קודמות.
יהדות לינקולן
הקהילה היהודית בלינקולן הייתה אחת מחמש הקהילות החשובות באנגליה בימי הביניים. בשנת 1190 פרצו פרעות אנטישמיות בעיר קינגז לין שבמחוז נורפוק הסמוך ללינקולנשייר והתפשטו גם לעיר לינקולן. יהודי הקהילה זכו להגנה מלכותית, אולם רכושם נבזז.
עדויות לקהילה ניתן למצוא במבנים יהודיים מהמאה ה-12 ביניהם "בית אהרן" ו"בית היהודים", כפי שהם מכונים בפי תושבי המקום.
בשנת 1255 הואשמו ראשי הקהילה ברצח ילד נוצרי ונשלחו למגדל לונדון בו הוצאו להורג 18 מהם.
בשנת 1290 גורשו יהודי הקהילה מהעיר במסגרת גירוש יהודי אנגליה כולה.
האובליסק של אקסום
מיקום
בפארק האסטלות הצפוני בעיר אקסום הנמצאת במחוז תיגראי שבצפון אתיופיה יש מספר רב של אסטלות קבורה. האסטלות מהוות מצבות קבורה לסימון קברים תת-קרקעיים. העמדות מעל פני השטח עשויות מאבן מונולית. הן הובאו מאתרי חציבה בקרבת מקום והועמדו בשדה. גובהן של האסטלות בפארק נע בין מטר בודד עד ל-33 מטר כאשר הקדומות שבהן מתוארכות למאה השלישית לפני הספירה. רוב האסטלות לא מעוטרות כלל למעט שלושת האסטלות אשר קרויות ה"מלכותיות" ומתוארכות לתקופת הנצרות באתיופיה:
היסטוריה
לאחר הכיבוש של אתיופיה בידי איטליה הפשיסטית בשנת 1935 נשדדה אתיופיה ורבים מאוצרותיה נלקחו כשלל מלחמה. בין אותם פריטים חשובים הייתה אסטלה הקרויה בשם האובליסק של אקסום אשר נלקחה והועברה לאיטליה בשנת 1937. האסטלה המונוליטית נחתכה לשלושה חלקים והועברה במשאית לנמל מאסאווה שבים סוף.
ב-27 במרץ 1937 עגנה הספינה עדווה בנמל נאפולי שבאיטליה יחד עם המונומנט. לאחר מכן הועבר לרומא, שם הוקם מחדש בכיכר פורטה קפנה מול המשרד לאפריקה האיטלקית (לימים המטה של ארגון המזון והחקלאות של האומות המאוחדות) וקירקוס מקסימוס. הוא נחשף רשמית ב-28 באוקטובר 1937 לציון יום השנה החמש-עשרה למצעד על רומא.
לאחר שאיטליה הפאשיסטית הובסה בידי בעלות הברית במלחמת העולם השנייה נחתם חוזה שלום עם איטליה בשנת 1947 בו הוגדר כי עליה להחזיר את כל אשר נלקח מאתיופיה. בעוד שפריטים אחרים וביניהם המונומנט של אריה של יהודה הוחזרו לאתיופיה עם ביקורו של הקיסר היילה סלאסי, ננקטו פעולות מעטות במשך יותר מחמישים שנה להעברתו של האובליסק חזרה לאתיופיה.
בשנת 1997 לאחר נפילת משטרו של מנגיסטו היילה מריאם, ממשלת אתיופיה החדשה ביקשה שוב את החזרת האסטלה והפעם מצאה תשובה חיובית מנשיא הרפובליקה האיטלקית דאז אוסקר לואיג'י סקאלפרו.
ב-27 במאי 2002 האובליסק נפגע מפגיעת ברק במהלך סופת רעמים חזקה מעל העיר רומא, הדבר גרם לנזק ניכר לאסטלה. שלושת החלקים שוחזרו מחדש על ידי שמונה סיבי ארמיד (קוולאר): ארבעה, בין הראשון לשני וארבעה בין החלק השני והשלישי. סידור זה הבטיח התנגדות מבנית במהלך רעידות אדמה ונמנע משימוש בפלדה, כדי לא להפוך את האסטלה למגנט לברקים ולמנוע חלודה. בנובמבר 2003 פורק האובליסק לשלושה חלקים והוכנס למחסנים בסמוך לשדה התעופה של רומא, שם שהה מאז. מטוס תובלה ענק, אנטונוב אן-24, נשכר כדי להכניס את חלקי האובליסק בבטנו והוטסו לאקסום אשר האריכה את מסלול הנחיתה בשבילו.
בשנת 2005 הוחזרו כל שלושת חלקי האסטלה לאקסום במבצע בעלות של 7.7 מיליון דולר מצד ממשלת איטליה. האסטלה נשארה באחסון בעוד ממשלת אתיופיה מחליטה כיצד לשחזר אותה מבלי להפריע לאוצרות קדומים אחרים אשר עדיין נמצאים באזור (בעיקר אסטלה של המלך עזנה). בחודש מרץ 2007 הוקמה הקרן להקמתה מחדש של האסטלה במיקום ליד האסטלה של המלך עזנה. הרכבה מחדש החלה בחודש יוני 2008, עם צוות שנבחר על ידי אונסק"ו. המונומנט הוקם מחדש בביתו המקורי ונחשף ב-4 בספטמבר 2008.
מאפין
מַאפִין (Muffin; בעברית: מוּפִין) הוא עוגה אישית עגולה האפויה בתבנית עם שקעים או בתבניות אישיות קטנות.
סוגי מאפיינים
המאפין המקורי נוצר באנגליה בסביבות המאה ה-11. "מאפין אנגלי" הוא שטוח ומופק על ידי החמצת שמרים. כיום השם מאפין מציין בעיקר את המאפין האמריקאי שהוא פיתוח מהמאה ה-19 אשר התאפשר בעקבות המצאת אבקת האפייה. לרוב מערבבים בבלילה תוספת כגון אוכמניות או שברי (פצפוצי) שוקולד.
פסגת דיאדם
פסגת דיאדם (באנגלית: Diadem Peak; מילולית: פסגת עטרה) הוא הר הממוקם בעמק נהר סאנואפטה בשטח הפארק הלאומי ג'ספר בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
הפסגה הזו היא הראשונה בפסגות שמצפון לשדה הקרח קולומביה, ואחד ההרים המעטים בהרי הרוקי הקנדיים שהגיעו לראשה לפני שנת 1900.
הטיפוס על ההר
הראשונים שטיפסו לפסגת ההר היו ג'י. קולי (J. Collie), ה. סטאטפילד (H. Stutfield) ו-ה. וולי (H. Woolley) בשנת 1898.
לקריאה נוספת
• James Outram, In the Heart of the Canadian Rockies, Rocky Mountain Books Ltd, 1 Feb 2011 • Bill Corbett, The 11,000ers of the Canadian Rockies, PP52-53