cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רפי פרץ
עמדותיו
בריאיון ביולי 2019 אמר פרץ שהוא שואף להחיל את הריבונות הישראלית על כל יהודה ושומרון, ולו בשלבים, ללא מתן זכות הצבעה לכנסת לתושבים הפלסטינים. כשנשאל האם הוא מאמין שאפשר להמיר נטייה הומוסקסואלית, השיב שמניסיונו החינוכי הדבר אפשרי. כשנשאל כיצד ייעץ לתלמיד האומר לו שהוא חושב שיש לו נטייה הומוסקסואלית, השיב: "קודם כול חיבקתי אותו ואמרתי לו דברים מאוד חמים, אמרתי לו: בוא נלמד, בוא נחשוב ובוא נתבונן", על מנת שיכיר את עצמו ויחליט." דבריו ספגו ביקורת, והוא כתב במכתב למנהלי בתי ספר כי טיפולי המרה הם פסולים וחמורים, וכי כוונתו בריאיון הייתה שזכותם של בעלי נטייה חד-מינית לפנות לגורמים המקצועיים בדרך מכבדת ואוהבת.
בראיון שהעניק לידיעות אחרונות שפורסם בינואר 2020, נשאל פרץ כיצד היה מגיב אם אחד מילדיו היה מגלה נטייה מינית שונה, והשיב: "ברוך השם הילדים שלי גדלו בצורה טבעית ובריאה. הם בונים את הבתים שלהם מתוך ערכים יהודיים. אני לא מעסיק את הראש שלי במה היה אם". לאחר מכן נשאל מה זו משפחה נורמטיבית בעיניו, וענה: "בציבור הדתי שחי על פי התורה, המשפחה הנורמטיבית היא איש ואישה, על פי המסורת של עם ישראל. ואנחנו צריכים לדעת גם לשמור את הערכים האלה איתנו. לא צריך להתבייש בזה שאנחנו חיים בדרך הטבעית הזאת". דבריו עוררו סערה ציבורית ולהפגנת מחאה של אלפי תלמידים נגדו.
חיים אישיים
פרץ נשוי למיכל לבית היימן (אחותו הגדולה של תת-אלוף יוסי היימן), ואב ל-12 ילדים. עד לביצוע תוכנית ההתנתקות התגורר ביישוב עצמונה שבגוש קטיף. מאז מתגורר בחבל שלום, תחילה ביישוב יתד ולאחר מספר שנים בנווה. אחד מבניו, רב-סרן אלעד פרץ, שימש כסגן מפקד גדוד 202 בחטיבת הצנחנים והתפטר מתפקידו, בעידודו של אביו, בעקבות תקרית אש כוחותינו בגבול רצועת עזה שבה נהרג אחד מחייליו. בנו תום משמש כמפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי. בנו, הרב רעי, החליף אותו בתפקיד ראש מכינת עצם לאחר שמונה למנהיג הבית היהודי.
פרץ הוא בן דודו של העיתונאי אבישי בן חיים.
סמי כהן
סמי כהן הוא חוקר ומרצה במכון למדע המדינה פריז, חוקר שותף במכון המחקר CERI.
הוא נולד בצרפת למשפחה דוברת צרפתית שעזבה את מצרים לאחר מבצע קדש. בשנת 1957 עלה לישראל ולמד בבית ספר חקלאי. הוא שירת כשש שנים בחטיבת גולני והשתחרר בדרגת סרן. אחר כך עזב לצרפת שם למד מדעי המדינה ונישא. תחומי מחקרו כוללים את מדיניות החוץ והביטחון צרפתית.
הוא מחברם של עשרה ספרים ומאמרים רבים שהתפרסמו בכתבי עת מקצועיים.
.cr
לסיומת זו ניתן להירשם רק מי שמתגורר בקוסטה ריקה.
AWZ P70 Zwickau
AWZ P70 Zwickau היא מכונית סופרמיני מתוצרת יצרנית הרכב המזרח גרמנית VEB Automobilwerke Zwickau (AWZ) (בשנת 1957 שונה שם החברה ל-"HQM Sachsenring GmbH" ) אשר יוצרה בין השנים 1955–1959.
סך הכול יוצרו 36,786 יחידות.
תצורות
,
אסקופילום נודוסום
אסקופילום נודוסום (שם מדעי: Ascophyllum nodosum) היא מין אצה נפוצה ממחלקת האצות החומיות, מין יחיד בסוג אסקופילום. זוהי אצה הנפוצה מאוד בצפון האוקיינוס האטלנטי והיא מוכרת גם בתור אצת הסלע (rock weed), אצת ים נורווגית (norwegian kelp) או אצה כרוכה (knotted kelp).
אצה זו נפוצה בעיקר בצפון חופה המזרחי של אירופה, מהארכיפלג סבאלברד ועד פורטוגל וגם במזרח גרינלנד ובחופה המזרחי של צפון אמריקה.
תיאור
אסקופילום נודוסום מאופיינות בכפות שלאורכם במרווחים קבועים ובקצותיהן שלפוחיות גז מעוגלות, הכפות מסוגלות להגיע לאורך של עד כשני מטרים. הן נצמדות לסלעים ואבנים בקרקעית האוקיינוס באמצעות היצמר (איבר דביק). לכפות האצה צבע ירוק זית עד חום והן עבותות אך חסרות שדרה מרכזית.
אקולוגיה
האסקופילום נודוסום נמצאת לרוב בחופים המוגנים מפני סחף חזק, באזורי ביניים של החוף והן לרוב יהיו המין השולט באזור זה. ניתן למצוא אותן גם בשפכי נהרות ונחלים מוגנים ואף בחופים חשופים באופן חלקי. נדיר למצוא אותן בחופים חשופים לסחף וזרמים במקרים בהם הן כן נמצאו במקומות אלו כפותיהן היו קטנות ופצועות.
אצת ים זו צומחת באופן איטי יחסית, רק 0.5% ליום. יש להן יכולת נשיאה של כ-40 קילוגרמים של משקל רטוב למטר מרובע ותוחלת חיים של 10-15 שנים.
חומר בשם פלורותנין אותו מפיקה אצת האסקופילום נודוסום פועל כהגנה כימית כנגד סוג מסוים של חילזון ים (Littorina littorea).
שימושים
אסקופילום נודוסום נקצרת לשימוש בחומצת אלגין (חומצה אלגינית), דשנים ולייצור של קמח אצות ים לצריכה של חיות ובני אדם.
מזה שנים רבות נעשה שימוש בתכונות הדישון של אצות אלו בתור דשן אורגני ומסורתי לסוגים רבים של יבולים בשל הרכבו המכיל יסודות מאקרו (חנקן, זרחן, אשלגן, סידן, מגנזיום וגופרית) וגם יסודות קורט (מנגן, נחושת, אבץ ועוד).
בנוסף האצות מכילות הורמוני אוקסין, חומצות אמינו, חומצות אורגניות וחלבונים כל אלה חיוניים מאוד להתפתחות וצמיחה של צמחים ונעשה בהם שימוש נרחב בחקלאות.
אסקופילום נודוסום משמשת כחומר אריזה של תולעים לפיתיונות ולובסטרים מניו אינגלנד אל יעדים בתוך ומחוץ לה.
.dj
.dj היא סיומת אינטרנט מדינית (ccTLD), השייכת לג'יבוטי. סיומת אינטרנט זו נוצרה ב-1996.
לפני העברתה לג'יבוטי, סיומת זו שימשה למוזיקאים, עקב ראשי התיבות של די ג'יי.
קיד וקסידי
קיד וקסידי (באנגלית: Butch Cassidy and the Sundance Kid) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת מערבון בבימויו של ג'ורג' רוי היל משנת 1969. תסריט הסרט נכתב על ידי ויליאם גולדמן והוא מבוסס על סיפורם של פורעי החוק בוץ' קסידי (פול ניומן) וסאנדנס קיד (רוברט רדפורד) הנמלטים מפני שלטונות החוק לבוליביה.
בשנת 2003 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע.
עלילה
הסרט מתרחש בסוף שנות ה-1890 בויומינג. בוץ' קסידי (פול ניומן) הוא מנהיגה של כנופיית החור בקיר. לאחר שהוא וחברו סאנדנס קיד (רוברט רדפורד) חוזרים מביצוע שוד הם מגלים שהארווי לוגן (טד קסידי) השתלט על הכנופיה וברצונו לשדוד פעמיים את אותה רכבת. הוא קורא תיגר על בוץ' והאחרון גובר עליו ומאמץ את רעיונו לשדוד את הרכבת פעמיים כדי להשיג את אפקט ההפתעה.
השוד הראשון מתבצע כהלכה. אך לאחר פיצוץ הכספת בשוד השני מגיעה רכבת נוספת וממנה יוצאים שישה אנשי חוק הרודפים אחר הכנופיה. וכך הכנופיה מתפזרת בעוד אנשי החוק רודפים דווקא אחרי בוץ' וקיד. במהלך מנוסתם בוץ' וקיד מזהים ששנים מאותם אנשי חוק הם לורד בולטימור, הגשש האינדיאני, והשריף ג'ו לאפורס.
בוץ' וקיד מצליחים להגיע לביתה של חברתם, אטה פלייס (קתרין רוס). היא מעדכנת אותם לגבי החדשות לגביהם שלכאורה הם נהרגו במהלך המרדף. בוץ', קיד ואטה מחליטים להגר לבוליביה כדי להימלט מאנשי החוק.
בוץ' וקיד ממשיכים לבצע מעשי שוד בעוד שאטה מחליטה לחזור לארצות הברית. לאחר מעשי שוד רבים הם הופכים להיות מבוקשים ולאחר שוד של שיירה מקומית הם מגיעים לעיירה ובה נער שקורא למשטרה לאחר שהוא מזהה כי הסוסים שלהם גנובים. לאחר קרב יריות ממושך עם המשטרה המקומית, מצטרפים עשרות אנשי צבא ומקיפים את מקום המסתור של בוץ' וקיד. הסרט מסתיים בפריים קפוא של ההסתערות שלהם לאחר שהם מחליטים לצאת מהמסתור ולפני שהם נורים על ידי הצבא.
הפקה
תסריט הסרט נרכש על ידי ריצ'רד זאנאק מאולפני פוקס המאה ה-20 במחיר כפול ממה שמנהלי האולפן אישרו. בהתחלה פול ניומן וסטיב מקווין לוהקו לתפקידים הראשיים, אך מקווין עזב את הפרויקט עקב מחלוקת לגבי משכורתו. התפקיד של סאנדנס קיד הוצע לג'ק למון שסירב לתפקיד כי לטענתו הוא גילם תפקידים דומים כאלה בעבר. התפקיד הוצע גם לוורן בייטי ולמרלון ברנדו, אך לבסוף רוברט רדפורד קיבל אותו למרות אנונימיותו היחסית (נוימן בהתחלה היה אמור לגלם את סאנדנס קיד ורדפורד היה אמור לגלם את בוץ' קסידי). אולפני פוקס המאה ה-20 לא רצו ללהק את רדפורד, אך הבמאי ג'ורג' רוי היל התעקש שהוא ילוהק. מאוחר יותר רדפורד טען שהסרט עזר לו לקריירת המשחק שלו להתפתח.
שמו האמיתי של כנופייתו של בוץ' קסידי היה "The Wild Bunch" (בעברית: חבורת הפראים), אך בסרט הם נקראו "The Hole-In-The-Wall Gang" (בעברית: כנופיית החור בקיר) כדי שלא ייווצר בלבול בין השם של הכנופיה לסרטו של סם פקינפה, "חבורת הפראים" שיצא באותה שנה.
ביקורות
הסרט זכה לציון "טרי" של 89% על פי האתר "Rotten Tomatoes". הופעתם המשותפת של פול ניומן ורוברט רדפורד זכתה לביקורות מהללות על הכימיה וההומור ביניהם.
למרות זאת מבקר הקולנוע רוג'ר איברט נתן לסרט ציון של 2.5 מתוך 4 כוכבים בטענה שהסרט התחיל טוב והסתיים בצורה מאכזבת וצפויה.
איגוד התסריטאים האמריקאי דירג את תסריט הסרט במקום ה-11 מתוך 101 ברשימת התסריטים הטובים ביותר בכל הזמנים.
הכנסות
הסרט היה שובר קופות והוא הכניס כ-102,308,889 בארצות הברית בלבד. בסיכומה של שנה הוא נהיה הסרט המכניס ביותר של שנת 1969. בנוסף הוא נכנס לרשימת 100 הסרטים המכניסים ביותר בכל הזמנים בהתאמת מחירי הכרטיסים לאינפלציה.
פרסים ומועמדויות
הסרט זכה בכמה פרסי באפט"א; הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר, הצילום הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר (עבור רוברט רדפורד, פול ניומן היה מועמד מולו באותה קטגוריה) והשחקנית הטובה ביותר (עבור קתרין רוס).
ויליאם גולדמן זכה בפרס איגוד התסריטאים האמריקאי לתסריט המקורי הטוב ביותר.
מכון הסרטים האמריקאי
במרוצת השנים מכון הסרטים האמריקאי דירג הסרט בכמה מרשימותיו:
הבגרות הבינלאומית
ארגון הבגרות הבינלאומית (באנגלית: International Baccalaureate (IB)) הוא ארגון ללא כוונת רווח, שנוסד בשנת 1968 והמטה שלו נמצא בז'נבה, שווייץ. היא מציעה ארבע תוכניות חינוכיות: תוכנית תעודת בגרות רגילה, הנקראת דיפלומה, תעודת בגרות תלוית קריירה לתלמידים בגילאי 15 עד 19, תוכנית לתלמידי חטיבת ביניים, בגילאי 11 עד 16, ותוכנית לתלמידים צעירים, גן ויסודי, בגילאי 3 עד 12. כדי שבתי ספר יוכלו ללמד תוכניות אלה עליהם לקבל אישור מארגון הבגרות הבינלאומית.
בשנת 2007 שונה שם הארגון והלוגו שלו בעקבות הסדרים מבניים שונים. כתוצאה מכך, "IB" עשוי לייצג את הארגון עצמו או את כל אחת מארבע התוכניות שלו כמו גם לתעודות המוענקות בסיומן.
היסטוריה
מארי-תרז מורט כתבה את המאמר "טכניקות חינוכיות לשלום, האם הן קיימות?" בשנת 1948, ובכך יצרה את המסגרת הראשונית למה שיהפוך עם הזמן לתוכנית הדיפלומה של התיכון הבינלאומי. ראשיתה המעשית של תוכנית התיכון הבינלאומי ביוזמה של קבוצת מורים מבית הספר הבינלאומי בז'נבה. הם אלה שיצרו את מערך הבחינות לבתי הספר הבינלאומיים (ISES), שלימים יהפוך למשרד הבוגרים הזכאים הבינלאומי (IBO), ואחריו הארגון הבינלאומי לבגרויות (IBO). ואחר כך הבוגר הבינלאומי (IB).
הרעיון המכוון את מהלך הפיתוח של קבוצת המורים מז'נבה היה ליצור תוכנית לימודים המעודדת מודעות בינלאומית ומפתחת מיומנויות, עמדות וידע הדרושים לצורך השתתפות בחברה גלובלית. תוכנית השואפת ליצור בוגרים סקרנים, יודעים ומודעים, בעלי מוטיבציה להצלחה, “סטודנטים שיבנו עולם טוב יותר דרך כבוד והבנה בין תרבותית”. לצורך קידום מטרות אלה נבנתה תוכנית הוליסטית שאינה מתמקדת רק באספקטים אקדמיים אלא מפתחת גם מיומנויות כלליות של פתרון בעיות, חשיבה ועבודה עצמאית, התחשבות בהקשר המקומי והגלובלי ושאילת שאלות מאתגרות. מטרת התכנית להוציא את הלימודים ממסגרת הכיתה אל כל תחומי החיים ולפתוח את התלמידים לשותפות ומעורבות בחיי בית ספר והקהילה המקיפה אותם.
מטה IB הוקם רשמית בז'נבה, שווייץ, בשנת 1968 לצורך פיתוח ותחזוקה של תוכנית דיפלומה IB. מטרת תוכנית זו הייתה "לספק הסמכה מוכרת ובינלאומית לצורך תהליך קבלה אוניברסיטאי, המתאימה לאוכלוסייה הניידת ההולכת וגדלה של צעירים שהוריהם היו חלק מעולם הדיפלומטיה, ארגונים בינלאומיים ורב-לאומיים" על ידי הצעת קורסים והערכות סטנדרטיים לסטודנטים בגילאי 16 עד 19.
תוכנית השנים הראשונות - PYP – Primary years program
התוכנית ללימודי ה-IB בגילאים הצעירים בוצעה כפיילוט בשנת 1996 ב -30 בתי ספר יסודיים ביבשות שונות, ובית הספר הראשון ל- PYP הוסמך בשנת 1997, עם 87 בתי ספר מורשים ב-43 מדינות תוך חמש שנים.
תוכנית זאת של לימודי ה-IB מתחילה כבר בגיל 3 עם הכניסה למערכת החינוך. מכניסתו ועד כיתה ה’ ייחשף התלמיד לתוכנית “השנים הראשונות” המבוססת כולה על גישת הלמידה מתוך חקר. התכנית מגרה את התלמיד לחשיבה עצמאית ואחריות אישית ולחקר נושאים מקומיים וגלובליים דרך פריזמה בינתחומית המשלבת את כל תחומי הידע. המורים בתוכנית מסייעים לתלמיד בהעמקת הלמידה ומגבירים את תחושת הביטחון והמוטיבציה. כל אוכלוסיית בית הספר, כולל ההורים, נתפסים כשותפים לתלמיד בתהליך הלמידה וכתורמים לחוויה החינוכית ההוליסטית. סוף התכנית בתערוכה מרשימה שבה מציגים התלמידים, בוגרי כיתה ה, פרויקטי חקר עמוקים אותם ביצעו בקבוצות.
תוכנית שנות הביניים - MYP Middle years program
התוכנית IB Middle Years (IBP) ללימודי IB לתלמידי חטיבת הביניים הוצעה לראשונה בשנת 1994. בתוך חמש שנים היו 51 מדינות בבתי ספר ל- MYP. תוכנית MYP מתוקנת, המכונה פרק חדש של תוכנית שנות התיכון של IB, הוצגה בספטמבר 2014.
בחטיבת הביניים עוברים תלמידי ה-IB לתוכנית “שנות הביניים” המתבססת אף היא על עקרונות החקר העצמאי כאשר תחומי הלמידה מתרחבים. הם כוללים רכישת שתי שפות, לימודים בתחומי ידע שונים – לימודים הומניים, לימודי מדעים, מתמטיקה, אמנות, חינוך גופני וטכנולוגיה. מטרת תוכנית שנות הביניים לסייע לתלמיד לפתח הבנה עצמית, זהות אישית ואחריות לקהילה הסובבת אותו. במסגרת שנים אלה מפתחים התלמידים אסטרטגיות למידה שיסייעו להם במהלך לימודי הדיפלומה. כאן באה לידי ביטוי הפילוסופיה לפיה פחות חשוב תוכן הלימודים ויותר הלמידה כיצד ללמוד. המטרה אינה צבירה של ידע אלא פיתוח כוח מנטלי ודרכי חשיבה וכן יכולת ליישם את אלה בסיטואציות מגוונות ובהתמודדות עם עובדות חדשות. בסוף תוכנית שנות הביניים בוחר כל תלמיד בפרויקט אישי בנושא עליו הוא מעוניין ללמוד. הוא מזהה מה מתוך הנושא הוא כבר יודע, מגלה מה הוא נדרש עוד לדעת, ואז יוצר מסגרת להשלמת הפרויקט וקריטריונים להערכתו. הפרויקטים מבוססים בעיקרם על נושאים הקשורים בזהות התלמידים ובמטרות חברתיות או סביבתיות אותן הם מעוניינים לקדם.
הדיפלומה
לימודי הדיפלומה, זוהי הבגרות הבינלאומית ה-IB, הוצעה לראשונה בשנת 2012. לימודי הדיפלומה היא תוכנית בת שנתיים שבסיומה תעודה מוכרת ללימודי ההשכלה הגבוהה ואליה מובילות כל שנות הלימודים שקדמו לה בבתי הספר הבינלאומיים. בשנתיים אלה באים לידי ביטוי כישורי חקר ולמידה עצמאית מבוססת פרויקטים אותם למדו ופיתחו התלמידים לאורך השנים. מטרת התכנית פיתוח ידע רחב ועמוק, לצד התפתחות פיזית, אינטלקטואלית, רגשית ואתית. בנוסף נדרשת לצורך השלמת התכנית למידה של לפחות שתי שפות שונות, הצטיינות בתחומים אקדמיים מסורתיים וחקר נושא הידע וגיבושו דרך קורס מיוחד שפותח עבור תוכנית הIB.
על מנת להשלים את הדיפלומה, בוחר כל תלמיד נושאים מתוך שישה תחומי תוכן הכוללים שפת אם, שפה זרה, מדעי החברה, מדעים אמפיריים המצריכים ניסוי, מתמטיקה ואמנות (או נושא נוסף מחמשת התחומים הראשונים). שלושה מבין ששת הנושאים נלמדים ברמה רגילה ושלושה ברמה גבוהה. הבחינות בששת תחומי התוכן מבוססות על הערכה חיצונית (בחינה הנבדקת על ידי גורם חיצוני לבית הספר) ועל הערכה פנימית הנבדקת על ידי צוות בית הספר. ההערכה הפנימית משתנה ממקצוע למקצוע וכוללת בחינה בע”פ בתחומי השפה, דוח מעבדה מעמיק במדעים, עבודת חקר במתמטיקה או עבודת יצירה באומנות.
בנוסף נדרש התלמיד להשלים את ליבת הדיפלומה הכוללת שלוש משימות שמטרתן הרחבת הידע ויישומו. הראשונה היא המאמר המורחב (EE – Extended Essay), חיבור בן 4000 מילים על נושא מחקר הקשור לאחד מששת תחומי התוכן. התלמיד נדרש לבחור נושא הקרוב לליבו ולבצע מחקר תאורטי מעמיק שבסופו כתיבת עבודה ברמה אוניברסיטאית. המשימה השנייה בדרך להשלמת הליבה היא קורס בתאורית הידע (TOK – Theory of Knowledge). קורס רחב שפותח עבור תוכנית ה-IB ומטרתו לעודד את התלמיד לחשוב על מהות הידע דרך בחינת סוגי ידע שונים. הקורס מפתח חשיבה ביקורתית, רפלקציה, יכולת להעריך תרבויות מנקודות מבט שונות ועוד. גם במסגרת קורס זה נדרשים התלמידים לכתיבת חיבורים נרחבים על נושאים פילוסופיים הקשורים בתפיסת הידע ובהטיות אפשריות הקשורות בה. המשימה השלישית נוגעת בפיתוח רוח התלמיד דרך יצירתיות, פעולה ושירות (הCAS – Creativity, Action, Service). כאן נדרשים התלמידים לביצוע משימות, על פי בחירתם, שיוכיחו התקדמות בכל אחד משלושת התחומים האמורים.
בתום לימודי הדיפלומה נבחנים התלמידים בכל אחד מששת תחומי התוכן וביחד עם ההערכה הפנימית מקבלים ציון הנע בין 1 ל-7. תלמידים שעמדו ביעדי הליבה זוכים ב-3 נקודות נוספות המביאות את תעודת הדיפלומה למקסימום הנחשק של 45 נקודות. רק 0.65% מן התלמידים השיגו את הציון המושלם 45 בשנת 2019.
מבנה הארגון
IB הוא קרן, ישות משפטית על פי החוק השווייצרי. ה- IB הוא ארגון ללא מטרות רווח, שמוכר את מוצריו ושירותיו לבתי ספר במערכת המקבילה בחוקיה לרשת של זכיינים. בתי ספר קונים מוצרים ושירותים מה- IB - הערכות, פרסומים, הזכות להשתמש במיתוג - ובתורם בתי הספר משמשים כמפיצים, ומשווקים מחדש של המוצרים והשירותים למשפחות.
הארגון מחולק לשלושה מרכזים אזוריים: IB אפריקה, אירופה והמזרח התיכון (IBAEM), המנוהל מהאג; IB אמריקה (IBA), המנוהל מבית'סדה; ואסיה והפסיפיק IB Asia-Pacific (IBAP), המנוהל מסינגפור.
עמותות מקומיות, תת-אזוריות, הן קבוצות שהוקמו על ידי מתרגלי בתי ספר IB, כדי לסייע לבתי ספר של IB, למורים ולתלמידים בקהילותיהם. כיום יש חמישים ושש (56) אגודות תת-אזוריות.
בשנת 2003 הקימה IB את קרן IB, שהתאגדה בארצות הברית, במטרה להגביר את גיוס הכספים ולשמור על גיוס כספים בנפרד מהקרנות התפעוליות. בשנת 2004 אישרה IB תוכנית אסטרטגית במטרה "להבטיח שהתוכניות והשירותים יהיו באיכות הגבוהה ביותר" ו"להעניק גישה לאנשים שנמצאים מקופחים חברתית-כלכלית," בשנים 2010 ו- 2015 עודכנו התוכניות האסטרטגיות לאחר התייעצות מהותית. החזון לחמש השנים הבאות היה להקים באופן מודע יותר את ה- IB כמוביל בתחום החינוך הבינלאומי והדירקטוריון התווה חזון וארבעה יעדים אסטרטגיים מרכזיים.
היחס בעולם לתוכנית
תוכנית הדיפלומה של IB תוארה כ"תוכנית לימודים קפדנית, המוכרת על ידי אוניברסיטאות ברחבי העולם", כאשר הוצגה במגזין טיים בדצמבר 2006 במאמר שכותרתו "כיצד להוציא את בתי הספר שלנו מהמאה העשרים".
ב-2006 יזמו הנשיא בוש ושרת החינוך בממשלתו תוכנית להרחבת קורסים למתמטיקה ומדעים בינלאומיים לתואר ראשון בשיטת ה-IB. הווארד גרדנר, פרופסור לפסיכולוגיה חינוכית באוניברסיטת הרווארד, אמר שתוכנית לימודי הדיפלומה של IB מסייעת לסטודנטים "לחשוב בצורה ביקורתית, לסנתז ידע, לשקף תהליכי חשיבה של עצמם ולהתנסות בחשיבה בין תחומית".
גם באנגליה וגם בארצות הברית שרים, סנטורים, מושלים וקובעי מדיניות חינוך הביעו הערכה רבה לתוכניות ה-IB אבל סיבות תקציביות וחדירה מועטה מאוד לבתי הספר הציבוריים מנעה את כניסת התוכנית באזורים רבים מאוד. הם ציינו כי הם תומכים מאוד ביצירת אזרחי עולם אבל ראשית הם מבקשים ליצור אזרחים המתפקדים היטב בעולמם.
בחלקים אחרים של העולם, תוכניות ה-IB התקבלו היטב. בשנת 2013, משרד החינוך של יפן וה- IB הכריזו על תוכנית שתרחיב את האפשרויות של סטודנטים יפנים להשלים את תוכנית הלימודים ביפנית. מדינות נוספות כמו מלזיה, אבו דאבי ואיחוד האמירויות, סעודיה, פרו, אקוודור ורוסיה – בכולן יושמו תוכניות IB בחלק מבתי הספר ואף נפתחו בתי ספר חדשים כחלק מבתי הספר הבינלאומיים של ארגון IB.
בישראל
נכון ל-2021, קיימים בישראל שלושה בתי ספר המשויכים לIB. בית הספר הבינלאומי בכפר הירוק (EMIS), בית הספר האנגליקני בירושלים (AISJ) ובית הספר הבינלאומי בגבעת חביבה (GHIS).
בעיות עקב מגפת הקורונה
במרץ 2020 הודיעה IB כי הבחינות במאי 2020 בוטלו כתגובה למגפת הקורונה. היא טענה כי הציונים הסופיים יחושבו על פי עבודת הקורס, הציונים שצפו התלמידים ונתונים קודמים של בית הספר. דובר הארגון הבטיח כי התהליך עבר בדיקות קפדניות של מומחים חינוכיים ומומחי סטטיסטיקה חינוכית וכן שהציונים נבדקו גם מול מערכות הנתונים של חמש השנים האחרונות.
ביולי 2020 פרסמה ה- IB את התוצאות למועמדים לתוכנית דיפלומה שאמורים היו להיבחן במאי 2020. בעקבות כך חתמו למעלה מ -17,000 חותמים על עצומה מקוונת הקוראת לבירור מתודולוגיית הדירוג וההערכה ודרשו מבחן מחודש בחינם. כמה מחנכים מתחו ביקורת על גישתה של IB לדירוג 2020. היו גם שטענו כי השימוש בנתונים ההיסטוריים של בית הספר להפקת ציונים אינו הוגן כלפי תלמידים שחורים או בעלי הכנסה נמוכה, או תלמידים מבתי ספר קטנים יותר. אחרים התלוננו על חוסר השקיפות וחוסר ההוגנות בהליך הערעור על הציונים.
באוגוסט 2020, על רקע המשך המגפה, הודיעה IB על סדרת תיקונים מקיפים לבחינות המתוכננות במאי 2021. ב־4 בפברואר 2021 הודיעה IB על מסלול בחינה כפול לבחינת מאי 2021: הבחינות היו צפויות להתקיים באזורים שבהם ניתן "לנהל בבטחה" הערכה בכתב, בעוד מועמדים באזורים אחרים נבחנו במסלול חלופי בהתבסס על ציוני קורסים וציונים צפויים. החלטה זו נתקלה בתגובת נגד נוקשה כאשר סטודנטים שלמדו בתוכנית הדיפלומה של IB מחו נגד העוול שלדעתם נגרם להם. הסטודנטים טענו כי לבחינות תהיה השפעה נפשית שלילית וכן שיהיו לה השלכות אפשריות על קבלה לאוניברסיטה.
הנוער בג'ינס
הנוער בג'ינס (באנגלית: Blue Denim) הוא סרט דרמה אמריקאי בשחור-לבן משנת 1959, בבימויו של פיליפ דאן, עם ברנדון דה ווילד וקרול לינלי בתפקידים הראשיים.
המחזה והסרט דנים בבעיית יחסי מין, היריון והפלה אצל בני נעורים. נערה נכנסת להיריון והנער אינו יודע מה לעשות כי הוריו לא מוכנים להאזין לו. במחזה הם מחליטים לבצע הפלה מלאכותית ואילו בסרט ההחלטה "עודנה" והם מחליטים להמשיך בהריון למרות גילם הצעיר.
התסריט מבוסס על מחזה בשם זה מאת ג'יימס לאו הרליהי שהועלה בברודוויי ב-1958. על משחקה במחזה זה היא זכתה ב-Theatre World Award כשחקנית מבטיחה ביותר.
המועצה לביקורת סרטים ומחזות קבעה שהסרט מותר לבני 16 ומעלה בלבד אף על פי שאין בסרט סצנות מין אלא נשיקות חטופות ודיבורים מרומזים. מבקרי הקולנוע התנגדו להגבלה זו אבל התנגדותם נדחתה.
תקציר העלילה
ארתור ברטלי (ברנדון דה ווילד) הוא תלמיד תיכון. אביו מלקולם (מקדונלד קארי) הוא קצין משוחרר שאינו רוצה להעציב אותו ולוקח את כלבו הקשיש להמתת חסד בלי להודיע לו. זה מעלה את המתח ביניהם והאם ג'סי (מרשה האנט) מנסה לפשר.
אליהם מצטרפת בת כיתתם ג'אנט וילארד (קרול לינלי) שגרה בסמוך עם אביה האלמן (ווהן טיילור). לארתור יש גם אחות גדולה, ליליאן, שעומדת להתחתן.
ארתור אובד עצות. הוא מנסה להיוועץ בהוריו אך הם דוחים אותו בגלל עיסוקיהם. ארני מגלה לארתור שהוא יודע על מתווך שאמור לקשר אותם עם רופא שיעשה לג'אנט הפלה תמורת 150 דולר. ארתור מוכר מספר חפצים שלו אך משיג רק 60 דולר. הוא מזייף צ'ק של אביו ומושך מהבנק 90 דולר.
בבית נערכת חתונת ליליאן וג'אנט מוסעת למקום בו תבוצע ההפלה.
מנהל הבנק מודיע לאב על זיוף הצ'ק וארתור נשבר ומגלה כי זייף למען ההפלה. מלקולם ברטלי נפגש עם המתווך שמגלה לו את מקום ההפלה. הם מגיעים לשם כשג'אנט מטושטשת מתרופות לפני ההפלה ומוציאים אותה משם.
ג'אנט שומעת את הוויכוח בין שני ההורים ומחליטה שאינה רוצה להתחתן עם ארתור. היא נוסעת לדודתה כדי לשהות שם עד הלידה.
ארני מוכיח את ארתור על גישתו וארתור מודיע להוריו כי הוא יוצא להחזיר את ג'אנט ומצליח לפגוש אותה על הרכבת והם מתחבקים.
כדורסל 3x3 באולימפיאדת טוקיו (2020)
תחרויות הכדורסל 3x3 באולימפיאדת טוקיו (2020) התקיימו החל מ-24 ביולי ועד 28 ביולי 2021. בתחרויות השתתפו 8 נבחרות גברים ו-8 נבחרות נשים. זהו טורניר הכדורסל 3x3 הראשון שנערך באולימפיאדה אי-פעם. בטורניר הגברים זכתה נבחרת לטביה ובטורניר הנשים זכתה נבחרת ארצות הברית.
מבנה הטורניר של הגברים ושל הנשים זהה: לאולימפיאדה העפילו 8 נבחרות בליגה אחת, כאשר בשלב המקודם כל נבחרת משחקת מול כל הנבחרות האחרות. בסיום השלב המוקדם עלו שתי הנבחרות המובילות והנבחרות במקומות 3–6 מתמודדות במעין "פליי-אין", מקום 3 נגד מקום 6 ומקום 4 נגד מקום 5, והמנצחות עולות ל"שלב הפלייאוף", הנערך בשיטת "נוק-אאוט". שתי הנבחרות המפסידות בשלב חצי הגמר מתמודדות ביניהן על המקום השלישי בטורניר וזכייה במדליית הארד.
קירנן דוסבורי-הול
קירנן פרנק דוסבורי-הול (אנגלית: Kiernan Dewsbury-Hall; נולד ב-6 בספטמבר 1998) הוא כדורגלן אנגלי, המשחק בלסטר סיטי בעמדת הקשר.
קריירה
דוסבורי-הול נולד בנוטינגהאם שבאנגליה. הוא גדל באזור שפשד בלסטרשייר והצטרף לאקדמיה של לסטר סיטי ב-2006 בגיל שמונה. הוא חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו במועדון ב-2017 ונבחר לשחקן השנה במחלקת הונער במועדון ב-2019.
דוסבורי-הול ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1–0 בגביע האנגלי על ברנטפורד בינואר 2020 ויומיים לאחר מכן הצטרף לבלקפול בהשאלה להמשך העונה. הוא כבש שער מצמק בהופעת הבכורה שלו בבלקפול בתבוסה 1–2 בחוץ מול וויקומב וונדררס. באוגוסט 2021, דוסבורי-הול ערך בלסטר את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, וב-10 בדצמבר 2021, כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית נגד נאפולי. הוא כבש את שער הפרמייר ליג הראשון שלו ב-10 באפריל 2022, בניצחון 2–1 על קריסטל פאלאס. ההופעות המרשימות שלו הפכו אותו לשחקן מפתח בלסטר סיטי, מה שהוביל להארכת חוזהו עד ל-2027.
מפלגת הנשים הלאומית הטורקית
מפלגת הנשים הלאומית הטורקית (בטורקית: Türkiye Ulusal Kadınlar Partisi ובראשי תיבות TUKP) הייתה מפלגה טורקית שהייתה פעילה בין השנים 1972 ל-1980. המפלגה נוסדה ב-17 בנובמבר 1972 על ידי מיבֶּגֵ'ל גֶקטוּנָה (Mübeccel Göktuna) באיסטנבול. בשנת השבעים ההשתתפות של נשים בפוליטיקה הטורקית הייתה נמוכה מאוד. למשל, בבחירות ב-1969 היו רק חמש חברות פרלמנט מתוך 450 מושבים בבית התחתון של הפרלמנט. מטרת המפלגה הייתה להגדיל את השתתפותן של נשים בפוליטיקה.
המפלגה התמודדה עם מחסומים משפטיים. על מנת להשתתף בבחירות, היה עליה להקים 15 סניפים במחוזות שונים בטורקיה. המפלגה לא הצליחה לעמוד ביעד זה. אולם, לפני שהנציגות התמודדו עם דרישות החוק, הופסקה הפעילות הפרלמנטרית בטורקיה כתוצאה מההפיכה הצבאית השלישית ב-1980 שהוביל קנן אוורן. ב-16 בספטמבר 1981 המפלגה נסגרה (כמו כל שאר המפלגות) על ידי השלטון הצבאי, אך שלא כמו מפלגות אחרות, היא לא חזרה לפעול עם חזרת השלטון הדמוקרטי למדינה ב-1983.
בחודש יוני 2014, פעילות לזכויות נשים (בראשות בנאל יזגאן) הגישו עתירה למשרד הפנים בבקשה להקים מפלגת נשים חדשה, מפלגת הנשים (Kadın Partisi) ולרשמה כמפלגה פוליטית.
יחיעם ימיני
יחיעם ימני הוא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת קולומביה, יזם בתחום הטכנולוגיה וממייסדי קומברס. מומחה בתחום רשתות מחשבים.
חייו
ימיני סיים תואר במתמטיקה באוניברסיטה העברית בשנת 1972, תואר שני בשנת 1974 ודוקטורט מאוניברסיטת קליפורניה בשנת 1978. ימני היה נשוי לד"ר שאולה אלכסנדר-ימיני, אחותו של קובי אלכסנדר, שעמו ועם בועז משעולי ייסד בתחילת שנות השמונים את חברת קומברס. לאחר שעזב את קומברס, הקים בשנת 1992 יחד עם שאולה אלכסנדר-ימיני, את חברת סמארטס (Smarts). החברה פיתחה מערכת תוכנה לניהול אירועים במערכות IT ורשתות תקשורת בזמן אמת, ונמכרה לחברת EMC בשנת 2004 תמורת 260 מיליון דולר. ימיני עזב את החברה ב-1997 וחזר לאקדמיה, אך נשאר בעל מניות ודירקטור.
בשנת 2006 הקים יחד עם ניר מיכלוביץ את חברת ערוץ אינטראקטיב (InterCast) אשר עסקה בפיתוח טכנולוגיה להפצת תוכני וידאו באינטרנט. בשנת 2009 החברה נסגרה.
וילי רוזן
ביוגרפיה
רוזן נולד בשם יוליוס רוזנבאום במגדבורג שבגרמניה. הוא התחיל בקריירה האמנותית שלו בימי מלחמת העולם הראשונה, לאחר שהתאושש מפציעה קשה בחזית, כשהקים את "קפלה רוזן". שנות השיא של הקריירה שלו היו בשנותיה של רפובליקת ויימאר.
עם עליית הנאצים לשלטון החלו רדיפות היהודים, ובמסגרתן נאסר על רוזן להופיע בציבור. הוא נתן מספר הופעות אורח מחוץ לגרמניה וב-1936 שב לברלין. אחר כך נסע למספר מדינות באירופה וב-1937 היגר להולנד והתיישב בסכוונינגן, שם הקים תיאטרון קברט יחד עם יהודים מהגרים אחרים שבאו לעיר. בין השמות הידועים שנמנו על האנסמבל של התיאטרון: זיגפריד ארנו, טרודה ברלינר , ריטה גאורג , מקס ארליך, הורטנס ראקי , וילי שטנר , סוקה סאקאל ואריך זיגלר.
אחרי כיבוש הולנד בידי הגרמנים נאסרה פעילות התיאטרון, ידידו של רוזן, קורט רוביטשק פעל בניו יורק להצלתו, ואף ארגן לשם כך קונצרטים, אך כבר לא ניתן היה להוציא את רוזן מאירופה הכבושה. הוא נכלא במחנה המעבר וסטרבורק שם המשיך להופיע בתיאטרון המפורסם של מקס ארליך, משם הובל למחנה הריכוז טרזיינשטט ואחר כך לאושוויץ שבו נספה.
אריסטרכוס מסמותרקיה
אריסטרכוס מסמותרקיה (220–143 לפנה"ס; ביוונית: Ἀρίσταρχος ὁ Σαμόθραξ Aristarchos o Samothrax) עסק בדקדוק יווני עתיק. הוא מזוהה כבעל ההשפעה החזקה ביותר מכל חוקרי השירה ההומרית. הוא היה הספרן הראשי של ספריית אלכסנדריה ונראה כי ירש את מורו אריסטופנס מביזנטיון בתפקיד זה.
חַיִיו
נאמר שלאריסטרכוס היה זיכרון מדהים והוא היה אדיש לחלוטין לגבי המראה החיצוני שלו.
הדיווחים על סיבת מותו משתנים, אם כי יש הסכמה שזה היה במהלך הרדיפות של תלמי השמיני. דיווח אחד מציין שלאחר שחלה במחלת המיימת חשוכת מרפא, הרעיב את עצמו למוות בזמן גלות קפריסין.
עֲבוֹדָתו
הוא ייסד את המהדורה החשובה ביותר מבחינה היסטורית של השירים ההומריים, מספרים שהוא יישם עליה את שיטת המבטא של המורה שלו, תוך שהוא מציג את הטקסטים בעין זהירה לנכונות המטרית. דחייתו של שורות מפוקפקות הפכה את חומרתו לפתגם. סביר להניח שהוא, או נכון יותר, כנראה, אחד מקודמיו באלכסנדריה, זנודוטוס, היה אחראי לחלוקת האיליאדה והאודיסאה לעשרים וארבעה ספרים כל אחד.
תקופת מייג'י
תקופת מייג'י (יפנית 明治時代 - "מֵייגִ'י גִ'ידָאי") היא תקופה בהיסטוריה של יפן, שהחלה בשנת 1868, עם עלייתו לשלטון של הקיסר מוצוהיטו. כינוי המלכות שלו - "מייג'י" (ביפנית: "שלטון נאור": 明 - "מואר", 治 - שלטון) העניק לתקופה את שמה ביפן. התקופה הסתיימה בשנת 1912 עם מותו של קיסר המייג'י. במהלך תקופה זו התרחשו שינויים כבירים ביפן, תמורות מדיניות וחברתיות אשר הביאו למסחר ענף ויבוא תרבותי אינטנסיבי מארופה, אשר הצעידו את יפן לעידן המודרני והקימו בה משטר פרלמנטרי ומלוכני, במקום השוגונות של טוקוגאווה. בארבע השנים הראשונות של תקופה זו התרחשה רסטורציית מייג'י, מהפכה שלטונית בה הוחזר הכח לכס הקיסרות על ידי נישול המשפחות הפיאודליות מכוחן.
הרקע, העלייה לשלטון והרסטורציה
הקיסר מוצוהיטו תפס את כס השלטון בשנת 1867, לאחר מות אביו, הקיסר קומיי, והוא בן 14 בלבד. עד אותה תקופה שלטו אדונים פיאודליים ביפן במשך מאות שנים והקיסר היה לא יותר מסמל נטול כוח. יפן הייתה שרויה בסגר מרצון למשך יותר משתי מאות. סגר זה גרם לקפיאה כמעט מוחלטת של התקדמות טכנולוגית במדינה. בשעה שהעולם, בראשות אירופה, שינה את פניו ללא היכר מבחינה תרבותית, מחשבתית וטכנולוגית, נשארה יפן הרחק מאחור עם שלטון פיאודלי מיושן וצבא במצב דומה. הופעתן של אניות מלחמה אמריקניות במפרץ טוקיו "שכנעו" את ההנהגה המקומית לפתוח את שערי יפן לסחר ולמגע עם העולם החיצון. המגע עם האימפריות המערביות הביא לזעזוע פוליטי אשר יצר את התנאים להפיכה.
בשנת 1866 הוקמה ברית סאצ'ו בין טקמורי סאיגו ממחוז סצומה בדרום לבין טקיושי קידו ממחוז צ'ושו. שני אויבים מרים אשר התאחדו תחת השראתו של סאקאמוטו ריומה אשר פעל לשחרר את יפן מהשלטון הפיאודלי. הצבא המשותף הצליח לגרום לשוגון טוקוגאווה יושינובו למסור את סמכויותיו לקיסר באופן רשמי ב-9 בנובמבר 1867. עשרה ימים מאוחר יותר ויתר השוגון על כיסאו.
שנתיים אלו מכונות "הרסטורציה של מייג'י", כינוי המתייחס להחזרת השלטון לידי הכס הקיסרי לאחר מאות שנים של שלטון צבאי. בשנת 1868 נפתח השלב הסופי בביצוע הרסטורציה. השוגון לשעבר עדיין החזיק בכוח אשר איים על ההגמוניה של השלטון החדש. צבא הקיסר אשר נשען על כוחות ברית סאצ'ו הביס את הצבא הפיאודלי והטיל מצור על מצודת הקודאטה באי הוקאידו, עד לניצחון מוחלט בתחילת שנת 1869. בזאת הושלמה ההפיכה. הקיסר אמנם קיבל את מעמדו וסמכויותיו בחזרה אך בפועל מי ששלט היו המנהיגים של מחוזות סאצומה וצ'ושו אשר הביסו את השוגון.
אריסטרכוס מסמותרקיה
פיסוק
הוא שינה את מערכת הסימנים הטקסטואליים היווניים הקדומים (סמיה) ומנקודה מסוימת ואילך נקראו סימנים אלו סמלים אריסטרכיים. הקשר ההיסטורי של שמו לביקורת ספרות יצר את המונח "אריסטרך" למבקר שיפוטי.
תקופת מייג'י
פתיחת השערים לעולם
הממשל היפני הורכב כעת משתי קבוצות כוח עיקריות, אנשי הצבא והסוחרים. לשתי קבוצות אלו היה אינטרס ברור לפתוח את שערי יפן לעולם ולהצעידה לתוך המאה ה-20. לאנשי הצבא היה צורך במודרניזציה של הצבא ולסוחרים הייתה שאיפה לייבא את המהפכה התעשייתית ולגרוף רווחים. הממשל החליט לייבא מצד אחד כ-3,000 יועצים זרים, בעיקר מאירופה ומארצות הברית, אשר יסייעו לקלוט את הרעיונות הזרים בכל תחום אפשרי, החל מתשתיות אזרחיות וכלה במוסדות ממשלתיים וצבאיים. מצד שני נשלחו מאות סטודנטים יפנים, בעיקר למדינות אירופה, על מנת לרכוש ידע וניסיון בניהול מדינה מודרנית. תוך שנים מעטות עברה יפן מהפכה תרבותית-תעשייתית אדירה, ובפרק זמן של כשני עשורים היא הפכה ממדינת ימי הביניים למעצמה תעשייתית בקנה מידה בינלאומי.
מרד סצומה
המהפכה התרבותית גבתה מחיר כבד ממעמד הסמוראים. אליטה זו, אשר נהנתה במשך מאות בשנים מכוח בלתי מוגבל, התבוננה במורת רוח בשינויים שהחלו בהדרגה לכרסם בכוחה. קרנם של הסוחרים (מעמד חברתי נמוך עד עתה) עלתה ובכוחם הפוליטי הגובר החלו לצמצם את הסמכויות המקומיות של הסמוראים בטענה כי השיטה הישנה מפריעה להתפתחות המדינה. בשנות השבעים של המאה ה-19 נחקקו חוקים אשר נישלו את הסמוראים מכל מקורות כוחם. רבים מהסמוראים קיבלו את הגזירות ונטמעו במודרניזציה מאחר שכוחם נחלש גם כך עם הסתלקות השוגון. לסייגו טאקאמורי, אשר הביא בעצמו לסילוק השוגון ועד כה היה אחד מיועצי הקיסר, היה זה הקש ששבר את גב הגמל. בשנת 1877 שלחה הממשלה כוח ימי לעיר קגושימה על מנת לפרק את אנשי טאקאמורי מנשקם לאחר שנשיאת חרבות הוכרזה כבלתי חוקית. הסמוראים השמידו את חיילי הקיסר וכך החל המרד. טאקאמורי צעד צפונה לעבר העיר קומאמוטו עם כוח של 40,000 סמוראים נאמנים. צבא הקיסר התגבר על תנאי הקרקע הקשים וטבח בסמוראים. לאחר כשישה שבועות של קרבות ייאוש הצליח טאקאמורי להימלט מטבעת הכיתור של הצבא הקיסרי ובחברת כ-400 סמוראים שנותרו מהכוח המקורי חזר לעיר קגושימה במסע מפרך. ב-24 בספטמבר 1877 נלחם טאקאמורי את הקרב האחרון בשירויאמה. נאמניו האחרונים נהרגו יחד עמו וכך נעלם המעוז האחרון להתנגדות למודרניזציה.
הקמת השלטון הייצוגי
לאחר דיכוי המרד החלו להתעורר ביפן דרישות חדשות לשינוי שיטת השלטון, שכן הפתיחות למערב הביאה לחלחול של רעיונות דמוקרטיים בקרב אינטלקטואלים. איטאגאקי טאיסוקה היה אחד מהפעילים הבולטים בקידום רעיון השלטון הייצוגי. טאיסוקה, מנהיג מקומי ממחוז האוטוסה, שימש כנציג במועצה הלאומית עד להתפטרותו בעקבות הפרשה הקוריאנית. לאחר ההתפטרות, הקים טאיסוקה תנועה להפצת רעיון כינון משטר נוסח בריטניה. בשנת 1874 פרסם טאיסוקה את הכרזת טוסה אשר בה ביקר את אנשי האצולה ודרך ניהולם את המדינה. כשנה לאחר מכן חזר טאיסוקה למועצה הלאומית ואיחד את המנהיגים והתנועות הקוראים לרפורמות. ועידת אוסקה אשר נערכה בשנת 1875, הביאה להקמת מערכת משפטית עצמאית וכן מונתה מועצת הזקנים עליה הטיל הקיסר את משימת הכנת החוקה. מעמד האצולה הסכים כלפי חוץ לשינויים הדרושים לניהול המדינה, אך השתמש בכוחו על מנת להשהות תהליכים אלו ככל האפשר. בשנת 1881 הקים טאיסוקה את המפלגה הליברלית אשר חתרה לכינון משטר בנוסח הצרפתי, היה זה הישגו הגדול ביותר.
בסוף שנות השבעים של המאה ה-19 צברה תנועת הרפורמה תאוצה - הוקמו מועצות מקומיות ברחבי המדינה, ובשנת 1880 הקימו נציגי 24 מחוזות את הליגה להקמת פרלמנט לאומי. בתגובת נגד, נחקקו חוקים האוסרים על העיתונות לבקר את השלטון או לדון ברעיונות מדיניים. חוק נוסף אסר על מפגשים פוליטיים בשיתוף עובדי מדינה וקיום מפגש פוליטי בכל צורה שהיא חויב באישור משטרתי. בשנת 1882 הוקמה 'מפלגת החוקה המתקדמת' על ידי אוקומה שיגנובו. בצעד נגד הקימו תומכי האצולה את מפלגת השלטון הקיסרית. לאורך שנת 1882 פרצו הפגנות פוליטיות אשר גלשו גם לאלימות. המשטר אכף את החוקים אשר הגבילו פעילות פוליטית והקשו במיוחד על הפעילים הקוראים לכינון משטר ייצוגי. עד שנת 1884 התפוררו רוב התנועות הדמוקרטיות.
הלחצים מצד תומכי הרפורמות נשאו פרי כאשר ב-1890 הוקם הדיאט של יפן. המנהיגות היפנית אימצה את מודל המשטר הפרוסי בעוד החוקה הגרמנית היוותה את הבסיס לזו היפנית. תוארי האצולה המסורתיים של הסמוראים והדאימיו הוחלפו בתארים מערביים, ותפקידי ממשל מסורתיים אשר ליוו את יפן מאז המאה ה-7 הוחלפו בפונקציות מודרניות. את יועצי הקיסר החליפה מועצת המלחמה העליונה (יפן). המועצה הוקמה לשליטה על הצבא אשר נבנה על פי המודל הגרמני. ראש המטות נהנה מגישה ישירה לקיסר ויכל לפעול בנפרד ובחופשיות משאר הגופים האזרחיים הממשלתיים.
החוקה היפנית הושלמה ב-1889 ונכנסה לתוקף ב-29 בנובמבר 1890. בית הנבחרים היפני הורכב מגברים מעל גיל 25 אשר שילמו מס שנתי בסך 15 ין. בית האצילים היפני הורכב מנושאי תוארי אצולה שונים וחברים אשר מונו על ידי הקיסר. קבינט מצומצם פעל תחת חסות הקיסר ובמקביל לממשלה ולפרלמנט. למרות התקדמות זו עדיין רוכז רב הכוח מבחינה פורמלית בידי הקיסר. כבר עם הכנסת השינויים המשמעותיים לכאורה, התברר כי בפועל עדיין שולטים המנהיגים של מחוזות סצומה וצ'ושו מאחורי הקלעים. המפלגות הייצוגיות נדרשו לשנים רבות על מנת להגדיל את השפעתם על תהליך לקיחת ההחלטות במשטר היפני.
ההתפתחות הכלכלית
שלטון המייג'י אימץ את תפיסת השוק החופשי על פי המודל האמריקאי. עד סיום המשטר הפיאודלי הסחר עם העולם החיצון היה מצומצם מאוד וסיפק את צרכיה של שכבת אצולה קטנה. הכלכלה החדשה אשר עודדה יזמות פרטית נפלה על קרקע פורייה בדמות מספר גדול של בעלי ממון אשר כעת יכלו לבוא במגע עם השווקים מחוץ ליפן. שכבה משמעותית של סמוראים ממעמד נמוך, אשר שימשו כסוחרים כבר בתקופה הפיאודלית, היוותה נקודת פתיחה מבטיחה. עד שנת 1890 הסתיימו רפורמות כלכליות בתחום המטבע, הבנקאות וחוקי המסחר. המודרניזציה אשר נדרשה על ידי המשטר הביאה להקמת מפעלים בהיקף עצום אשר סיפקו את הדרישה לתחבורה מודרנית, תקשורת ותשתיות אחרות בהיקף נרחב. השוק הפרטי, שאך לפני מספר שנים היה בכללותו אוכלוסייה חקלאית, התעורר לדחוף את היזמים להעמיק את המסחר הבינלאומי ולהגביר את התיעוש ברחבי המדינה. עד שנת 1920 הפכה יפן למדינה התעשייתית היחידה במזרח אסיה ולגורם כלכלי בינלאומי דומיננטי. בתקופה זו הוקמו ראשוני תאגידי הענק היפנים אשר קיימים עד היום כגון מיצובישי ומיצוי.
ההתעצמות הצבאית
בתחילת תקופת מייג'י מצאה את עצמה יפן במציאות ביטחונית לא נעימה. הצבא היפני היה כה מפגר טכנולוגית שהיה די בהגעתן של שלוש ספינות מלחמה אמריקאיות למפרץ טוקיו על מנת להכתיב ליפן את הדרישות המערביות. אחד מהצעדים הראשונים בהם נקט הקיסר היה לייבא מומחים מערביים לשם הקמת צבא מודרני. כצעד ראשון נחוץ היה צבא זה על מנת להביס את נאמני המשטר הקודם, אך לאחר שמשימה זו הושלמה מצאה את עצמה יפן כבעלת כוח צבאי משמעותי אשר בעזרתו ניתן לשאוף להשגת מטרות גם מעבר לגבול. הצבא היפני עמד במבחן הראשון בהצלחה באמצע שנות ה-90 של המאה ה-19 כאשר כבש את חצי האי הקוריאני שנשלט על ידי סין עד לאותו זמן. בשורה של מערכות מוגבלות הוכיחה יפן עליונות כנגד שכנותיה. ההתפתחות הכלכלית המואצת הביאה למחסור בחומרי גלם, יפן החלה להתאים את עצמה למציאות החדשה בכיבוש שטחים באסיה ובמרחב האוקיינוס השקט. הפלישה היפנית למנצ'וריה היוותה נקודת מפנה בהיסטוריה היפנית.
במנצ'וריה לחמו היפנים לראשונה בצבא מערבי. בשנת 1904 פרצה מלחמת רוסיה–יפן. הצבא היפני, שהתעצם במהירות בספינות קרב חדישות ובציוד מודרני אחר, הצליח להביס את הצבא הרוסי ולהעניק ליפן שליטה במנצ'וריה. קרנו של הצבא עלתה במידה שהעניקה לגנרלים החדשים כוח פוליטי חסר תקדים. הצבא הפך לגורם דומיננטי במדיניות הפנים ותוך השתלטות על משרדי ממשלה שונים החל להטמיע את התפיסה הלאומנית במערכת החינוך. ראשי הצבא הפכו לפוסקי הלכה בתחומים רבים בחברה היפנית, מהלך שהעצים עד לשיאו במלחמת העולם השנייה. במהלך מלחמת העולם הראשונה הייתה יפן בעלת ברית של בריטניה. לאחר המלחמה זכו היפנים בשטחים אשר הופקעו מגרמניה במערב האוקיינוס השקט.
הצבא היפני הפך לאיום על ההגמוניה המערבית בחצי הכדור המזרחי. בניסיון לבלום את ההתעצמות היפנית נחתמה אמנת וושינגטון בשנת 1921, בה התחייבה יפן להגביל את גודל הצי שלה ביחס לצי האמריקאי והבריטי, אך בפועל לא כובד הסכם זה במלואו, ובשנות השלושים הודיעה יפן על פרישתה מההסכם.
מדריך נוער
המדריך הוא הדמות המובילה בקבוצה בתוך מסגרת בלתי פורמלית חינוכית כמו תנועת נוער, ארגון נוער, מרכז קהילתי וכדומה. בראש ובראשונה המדריך הוא מחנך. המדריך אחראי על ארגון פעילות הקבוצה (פעולות, טיולים ואירועים שונים), על העברתה, על הדינמיקה בקבוצה, ועל כל חניך כפרט בקבוצה. לרוב, המדריך מבוגר מחניכיו בשנים ספורות. מושג זה מושאל גם לקבוצות למידה או רכישת מיומנויות שונות על מנת לנכס למורה תכונות של מדריך כגון קרבה ונגישות.
תכנים וידע
המדריך אחראי על תכנון התכנים שיועברו לקבוצה והעברתם. עליו לוודא שתוכן הפעילות עונה על המטרות החינוכיות ואינו פוגע בחניך. עליו להתאים את הפעילות לקבוצה וליכולתה. המדריך הוא מקור ידע מקצועי ומקור ידע דידקטי-פדגוגי. תכונה זו מתבטאת בפעולות השונות בתכניהן ובמתודיקה בה הוא בוחר להשתמש.
תהליכים קבוצתיים וערכיים
המדריך מעורר את חניכי הקבוצה להתפתחות ערכית באמצעות תוכני הפעולות ובאמצעות הפגנת דוגמה אישית. על המדריך להיות ער לתהליכים המתרחשים בתוך הקבוצה ולנתב אותם על פי המטרות החינוכיות, מצפונו, ערכיו וכללי המסגרת. לפני גיבוש החניכים לכדי קבוצה עשוי להדרש המדריך לגיוס ובניית הקבוצה. שלב הגיוס נעשה לרוב כחלק מגיוס קהל היעד על ידי המסגרת הכוללת של הפעילות, אך תהליך בניית הקבוצה מוטל על המדריך ובתוכו היכרות, גיבוש, קביעת נהלים או חוזה קבוצתיים והגדרת מטרות. תהליך זה נוצר על מנת ליצור קביעות ומחויבות של החניכים אל הקבוצה והפעילות.
החניך המודרך
המדריך דואג לביטחון האישי של החניך, אם במקום הפעילות הקבוע או בפעילויות חוץ. בתחומים הנוגעים לביטחון הפיזי או הנפשי של החניך, עליו לפעול בגבולות האחריות שלו ולערב את הגורמים המוסמכים לכך במידת הצורך.
מסגרת ההדרכה
המדריך הוא נציג המסגרת, ערכיה ומדיניותה. מדריכים רבים משמשים כ"אנשי שיווק" של תוכניות, פעילויות, מסרים ושל חידושים שמקורם במסגרת הפעילות. מסיבה זו ניתן דגש גם על הופעתו של המדריך אם בלבישת מדים מסוימים או ברושם אותו הוא מותיר. המדריך הוא נציג הקבוצה' בתוך המסגרת. עליו להבהיר את צורכי הקבוצה ויכולותיה על מנת להתאים את המסגרת אל הקבוצה עצמה. ברוב המקרים נדרש המדריך לעבוד בצוות עם מדריך נוסף. לשם כך עליהם להיות מתואמים במסרים אותם הם רוצים להעביר, בשיטות הפעולה ובחלוקת התפקידים ביניהם. במצבים מסוימים פועל המדריך כחלק מצוות מדריכים איתם הוא נדרש לשתף פעולה. התקשורת בין המדריכים, תרבות הדיון ונוהלי עבודה מאפשרים עבודה צוותית זו.
תכונות המדריך
המדריך האידיאלי ראוי שיהיה אדם אחראי, סבלני, מקצועי וסמכותי. עליו לדעת לקיים קשר איכותי עם חניכיו כקבוצה וכיחידים. עליו להכיר את הערכים אותם הוא מעביר לחניכיו על בוריים ולממשם. עליו להיות בעל גישה חינוכית ובעל ידע בשיטות חינוך. חשובה מכל היא יכולתו לתת לחניכיו דוגמה אישית.
המדריך כחניך
המדריך עצמו שייך לקבוצה הכוללת מדריכים אחרים ובמסגרת זו הוא מקבל ליווי בהדרכת הקבוצה, הכשרה נוספת והכוונה רציפה בנוגע לתוכני הפעילות. לעיתים קבוצה זו היא גם קבוצת בני גילו, חניכים בקבוצה משל עצמם, ולעיתים קבוצה זו מורכבת ממדריכים בלבד (כמו בצוותי הדרכה או בצוותים של רכזי תנועות) אך גם קבוצות מסוג אלו הן קבוצות מודרכות. בנוסף, מקבל המדריך הנחיה אישית לפתרון בעיות איתן הוא נתקל במסגרת הפעילות.
עמידה מול קבוצה
המדריך, כמחנך, נדרש לעמוד מול הקבוצה וליצור בהם הנעה ללמידה או לעשיה. מעבר למסרים המילוליים מעביר המדריך מסרים גם באמצעות קולו, גופו והסביבה בה הם נמצאים.
שפת גוף
באמצעות התנועה אנו יוצרים שיח נוסף לזה המילולי. התנועות מעבירות מסרים מודעים ובלתי מודעים. תנועותינו צריכות להשתלב במרחב בו מתנהלת האינטראקציה עם הקבוצה. תנועות המשדרות כעס, אי-נוחות וקצרות רוח, כמו גם תנועות של זלזול או אדישות, ייצרו ניכור בין המדריך והקבוצה. על המדריך להפגין ביטחון עצמי שעה שהוא עומד מול חניכיו. ביטחון עשוי לבוא לידי ביטוי בשליטה בחומר, באופן העברתו והזדהות עם המסרים. שפת הגוף מקרינה גם רמת התלהבות ועניין המשתקפת בתגובת הקבוצה. ישנו כלל בסיסי בהתנהלות החניך מול המדריך. כלל זה הוא כלל המחנה: כלל המחנה אומר שכל חניך חייב לתת לכל מדריך שמבקש לפחות שליש מהחטיף או ממתק שאצליהם וחשוב להבהיר שחניך שאינו מקשיב לכלל יוכנס לכלא המחנה שבו יש את כל הקומנריות
סביבה (setting)
החלל בו מתקיימת הפעילות משפיעה על אופייה. סביבת פעילות שקטה מרעשים ומהסחות דעת מסייעת לריכוז החניכים והתמקדות במסרים. סביבת הפעילות יכולה לספק גירויים מכוונים מראש שיסייעו להעברת המסר.
דילמות בהן נתקל המדריך
בשלבים רבים של עבודתו נדרש המדריך להתמודד עם משימות רבות המתלוות ליחסים בינו לבין הקבוצה והמסרים החינוכיים אותם הוא מבקש להעביר. אחד המוקשים הגדולים, בעיקר במסגרות שעיקר הקשר של החניך אל הקבוצה הוא חברתי, הוא התנהגות החניכים. המדריך מתמודד עם בעיות של הגעה בזמן, שמירה על שקט, ריכוז, הקשבה ותרבות דיון.
מדריך חוץ (מד"ח)
מדריך חוץ הוא חבר צוות הדרכה בתנועות הנוער אשר אינו מוביל קבוצת גיל מסוימת, אלא אחראי על תחום חינוכי מסוים. המד"ח משמש כפונקציה מקצועית ומהווה מקור ידע וסמכות בעניין פעילות החוץ ביישוב ובאזור. הוא מרכז את כל פעילות החוץ ארגונה והכנת הקבוצות לקראתה. המד"ח פועל ברמה המקומית. תפקיד זה נלמד לרוב בקורס מד"חים או במסגרת הכשרה אחרת. לרוב, הקורס מוצע לבוגרי כיתות ט' במקביל לקורס מדריכים . פעילות בתנועת הנוער בתפקיד מד"ח מוכרת על ידי משרד החינוך כמחויבות אישית.
המד"ח עובד בשלושה מישורים:
נילס סוודלונד
נילס פר רוברט סוודלונד (בשוודית: Nils Per Robert Swedlund; 16 במאי 1898 - 28 ביוני 1965) היה גנרל שוודי אשר היה המפקד העליון (מקביל לרמטכ"ל) השלישי של צבא שוודיה.
ביוגרפיה
סוודלונד נולד ביבלה ב-16 במאי 1898. אביו, גוסטב, היה מאיור בצבא השוודי. דודו היה ההיסטוריון רוברט סוודלונד. אחיינו היה האדמירל סטן סוודלונד. ב-1919 התגייס סוודלונד לצבא שוודיה והוצב כלוטננט משנה ברגימנט הלסינגה. ב-1933 הוא הועלה לדרגת האופטמן, ובין 1934–1938 הוא שימש כמורה במכללת הסגל המלכותית של הצבא. ב-1940 הוא הועלה לדרגת מאיור, וב-1942 לדרגת אוברסט-לויטננט. ב-1944 הוא מונה לסגן המפקד העליון והועלה לדרגת אוברסט.
במהלך מלחמת העולם השנייה סוודלונד אימן את הכוחות הנורווגיים הגולים שנמצאו בשוודיה. לאחר המלחמה מונה למפקד רגימנט נורבטון, וב-1948 הועלה לדרגת גנרל-מיור. ב-1951 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. ב-31 במרץ של אותה שנה הוא מונה להמפקד העליון (מקביל לרמטכ"ל) והועלה לדרגת גנרל. בתקופת כהונתו בתפקיד, הוא השיק את תוכנית הגרעין השוודית. באמצעות לחץ רב על פוליטיקאים, בסוף שנות ה-50 שוודיה כבר החזיקה במעבדות מחקר גרעיניות מתקדמות, אולם הריקסדאג אסר על פיתוח נשק גרעיני והגביל את המחקר למטרות הגנה בלבד. בפועל, המחקר השוודי התקדם במהירות רבה, וב-1965 כבר הייתה לשוודיה פצצה גרעינית, ונדרשו רק 6 חודשים כדי לחמש אותה. עם זאת, שנה לאחר מכן הורתה ממשלת שוודיה על עצירה מוחלטת של תוכנית הגרעין. התכנית נזנחה סופית כאשר שוודיה חתמה על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני ב-1968.
פסטיבל הקיץ אוחריד
פסטיבל הקיץ אוחריד הוא פסטיבל בין-לאומי למוזיקה ולבמה שנערך באוחריד, בחסות נשיא מקדוניה הצפונית. הפסטיבל חבר באיגוד האירופי לפסטיבלים.
היסטוריה
פסטיבל הקיץ באוחריד התחיל ב-4 באוגוסט 1961, עם הופעתה של זמרת האופרה אנה ליפסה טופוביץ', בליווי הפסנתרנית לדיסלב פרלדיק, שנערכה בכנסיית סיינט סופיה. בשנים הראשונות של הפסטיבל, הפסטיבל נערך בדרך כלל בכנסיית סיינט סופיה. בהדרגה החלו להגיע לפסטיבל אמני מוזיקה בעלי מוניטין רב כמו: ולדימיר רוז'האק מקרואטיה, מרטינה ארויו מארצות הברית, שמיניית סלובניה, מוזיקאי פראג, רביעיית שער הזהב, מילקה אפטימובה, טודור סקאלובסקי ואמנים אחרים. כנראה בתקופה זו, הפסטיבל הגיע לשיא עם הופעות של מוזיקאים בעלי שם עולמי - הכנר הרוסי לאוניד קוגן והצ'לן הצרפתי אנדרה נבארה. עם הזמן, הפסטיבל נהיה מעניין יותר, עשיר יותר בתוכן ומושך יותר עבור אמנים והרכבים ברחבי העולם. בשנות ה-70 וה-80, הופיעו בפסטיבל אישים מפורסמים רבים, כמו מסטיסלב רוסטרופוביץ', אלדו צ'יקוליני, גדעון קרמר, רוג'יירו ריצ'י, ויקטור טרטיאקוב, הנריק שרינג, סלבטורה אקרדו, אלנה אוברסקובה, קטיה ריצ'ארלי, ויקטוריה דה לוס אנג'לס, מקסים ונגרוב, ודים רפין, יוליאן רחלין, איוו פוגורליץ', התזמורת הקאמרית של מינכן, התזמורת הקאמרית "וירטואוזי די רומא", התזמורת הקאמרית של ג'ורג'ה אנסקו התזמורת הקאמרית הליטאית, תזמורת הרדיו של רדיו האוסטרי מקהלת "מדריגל" מבוקרשט, מקהלת גלינקה מסנט פטרסבורג, מקהלת הילדים מווינה וכו'.
בשנות ה-80, נושאי הפסטיבל החלו להתפתח. תחילה דרך התיאטרון, כמו למשל בביקור בתיאטראות מקדוניים, ובהמשך הפסטיבל נהיה מקום התכנסות אטרקטיבי עבור תיאטראות רבים ברחבי העולם ובעיקר ממדינות יוגוסלביה לשעבר. האירוע המרכזי בפיתוח פסטיבל הקיץ באוחריד הוא תחילת חברותו באיחוד הפסטיבלים האירופי ב-1994. מאוחר יותר, ב-2001, הוצג במה חדשה לפסטיבל - התיאטרון העתיק, בו הוצג פרויקט הבכורה של איוואן פופובסקי. מאז, טקס הפתיחה של הפסטיבל מתקיים באופן מסורתי במיקום הזה ב-12 ביולי, וטקס הסיום של הפסטיבל הוא ב-20 באוגוסט.
ארגון וניהול הפסטיבל
הפסטיבל מנוהל על ידי הבמאי והדירקטוריון, ושני בוחרי התוכניות מקפידים על תוכנית האמנות בפסטיבל. מנהלת הפסטיבל היא נטשה פופוביץ'.
חברי מועצת הפסטיבל הם:
בוחרי התוכניות של הפסטיבל הם:
מופע המחצית של סופרבול XLVI
מופע המחצית של סופרבול XLVI אירע ב-5 בפברואר 2012 באצטדיון לוקאס אויל באינדיאנפוליס, אינדיאנה כחלק מסופרבול XLVI. ההופעה הראשית בוצעה על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, שהפכה לאישה השנייה בהיסטוריה (והראשונה מאז דיאנה רוס ב-1996) שהובילה לבדה את מופע המחצית. במסגרת ההופעה, התארחו LMFAO, ניקי מינאז', וסי-לו גרין. המופע כלל שיתופי פעולה עם להקת הקרקס סירק דו סוליי, הכוריאוגרף ג'יימי קינג כמנהל מוזיקלי, וחברת מופעי המולטימדיה מומנט פקטורי. מופע המחצית זכה לשבחים ביקורתיים בין-לאומיים, וקבע שיא היסטורי בתור מופע המחצית של סופרבול הנצפה ביותר בכל הזמנים, עם 114 מיליון צופים בסך הכול, מספר גבוה יותר מהצופים במשחק עצמו.
ההכנות החלו בינואר, כשמדונה אמרה שהחזרה הייתה המתישה ביותר בה השתתפה אי-פעם. התלבושות עוצבו על ידי ריקרדו טישי, ז'יבנשי, מיו מיו ופראדה. לצוות ההפקה הוקצו שבע דקות להקמת הבמה, 12 דקות להופעה ושמונה דקות לקפל את הבמה. המבנה המודולרי הורכב ממשאית, עם בד לבן גדול מלפנים כמסכי התצוגה של מומנט פקטורי. מיפוי ההקרנה שימש את יצרנית חומרת הווידאו בארקו, עם סרטים ששונו עבור הצופים והקהל בטלוויזיה. האצטדיון צויד בגופי תאורה מדגם שארפיס מבית קליי פאקי, ובציוד קול מבית סנהייזר.
תקציר
מופע המחצית שודר ברשת NBC. הוא החל כתהלוכה לכיוון הבמה, כשגברים לבושים כגלדיאטורים מושכים מבנה גדול שהוסתר באמצעות דגלים גדולים בצבע זהב. עם תחילתו של "Vogue" הדגלים הוסרו, וחשפו את מדונה בשכמייה ארוכה ומוזהבת וקסדה עתיקה-מצרית, כשהיא יושבת על כס גדול. כשהתהלוכה הגיעה לבמה, הזמרת החלה לבצע את "Vogue". במהלך הפזמון, רצפת האצטדיון הוארה במטרה לחשוף שערים מונפשים של מגזין ווג בהשתתפותה של מדונה. לאחר קטע השירה, היא מורידה את הקסדה בעת ש-"Vogue" מתחלף ל-"Music", שני טייפים גדולים הוצגו על מסכי הקרקע ומעקות האצטדיון היו מוארים באורות מרצדים. בהמשך, מדונה ורקדניה נעו לעבר היציעים. מבצע הסלאקליין, אנדי לואיס, ליווה את הזמרת, שרקדה על כֵּן גבוה. מדונה העמידה פנים שהיא יורה בלואיס ועברה לקצה השני של הבמה, שם LMFAO ביצעו את "Party Rock Anthem" בשילוב "Music". בהמשך, הם ומדונה רקדו לצלילי "Sexy and I Know It".
"Music" מסתיים בעת שקבוצת רקדניות במדי מעודדות מצטרפות למדונה על הבמה כש-"" מתנגן ברקע. ניקי מינאז' ו- הצטרפו אליה לבמה, לבושות בבגדים בסגנון מצרי, והן רקדו כמעודדות עם פונפונים. במהלך השיר הן עמדו על במות נפרדות ומוגבהות, שבהן מינאז' ו- ביצעו את הבתים שלהן. סי-לו גרין עלה לבמה עם תזמורת צועדת בסוף השיר, והוא ומדונה ביצעו קטעים מ-"Open Your Heart" ו-"Express Yourself". "" מתנגן כשהאצטדיון מחשיך, עם נקודות אור קטנות גלויות, ומקהלה הלבושה בשחור מצטרפת למדונה לבמה. היא הגיעה לראש היציע ושרה את השורה האחרונה לפני שנבלעה מתחת לבמה, כשהיא מוקפת בעשן.
המופע הסתיים באמירת "שלום עולמי" שהוצגה על מסכי הקרקע עם תמונה של כל היבשות יחדיו.
רקע
לפי CBS, מדונה התבקשה להשתתף במופע המחצית של סופרבול XXXIII ו-XXXV אך ביטלה את שניהם. בינואר 2001 היא הייתה אמורה לבצע את הסינגל החדש שלה, "American Pie", במופע המחצית של סופרבול XXXV. עם זאת, היא חזרה בה מההתחייבות עקב התנגשות עם מפגשי ההקלטות שקיימה באותה העת. בהצהרה שפורסמה בכלי התקשורת השונים ברחבי העולם, מדונה הביעה "התנצלות כנה" בפני הליגה ואמרה: "אני מייחלת לאפשרות לעשות משהו עם ה-NFL בעתיד".
בסוף 2011 מדונה הייתה עסוקה עם יציאת סרטה "וואליס ואדוארד" ועם הקלטת אלבום האולפן השנים-עשר שלה, MDNA. על פי הדיווחים, הזמרת הוחתמה על חוזה על ידי ה-NFL הקשור למופע המחצית של סופרבול, ובדצמבר אישרה הליגה שמדונה תופיע במופע המחצית של סופרבול XLVI באצטדיון לוקאס אויל באינדיאנפוליס. המשחק תוארן ל-5 בפברואר 2012, ואמרגניו המשיכו להזמין אמנים מוזיקליים שיופיעו. בין האמנים והלהקות שהופיעו בעבר במופע המחצית היו הבלאק אייד פיז, ברוס ספרינגסטין, הרולינג סטונז, The Who, טום פטי ושוברי הלבבות, U2, פול מקרטני ופרינס. מופע המחצית אירע לבסוף במקביל ליציאתו של "וואליס ואדוארד" בארצות הברית.