cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בריאת העולם
בתת-היבשת ההודית
בתת-היבשת ההודית יש מספר מסורות הנוגעות לבריאת העולם, חלקן מופיעות בוודות השונות. מזמור ריג ודה 10.90 מתאר למשל כי פורושה, העולם הנגלה, הכוח הזכרי, היה בעל אלף ראשים, אלף עיניים אלף רגלים הוא כיסה את הארץ מכל צדדיה מתוח מעבר לה כעשר אצבעות. רבע ממנו נשאר על האדמה ושלושה רבעים עלו למעלה, האלים הקריבו כקורבן את פורשה שעל כדור הארץ. מהקורבן שהוקרב הם אספו את החמאה הגבישית, וממנה פורושה יצר את החיות פראיות והמאולפות. נבראו הסוסים, הבקר העזים והכבשים. הירח הופיע מרוחו והשמש נולד מעינו. בני האדם נולדו כבר מחולקים לקאסטות, מתוארת לידתן של ארבע הווארנות כשכל וארנה צומחת מחלק אחר בגופו של פורושה. הברהמין נולד מפיו או ראשו של פורושה (סמל לשינונן של המנטרות), הקשטריה נולדו מידיו וכתפיו (סמל ללחימה), הוויישיה נולדו מהבטן והירכיים (סמל לייצור מזון ופוריות) והשודרה (המשרתים) נולדו מהרגליים.
במזמור 10.129 יש גרסה שונה. הוא מתחיל בתיאור הדומה לתיאור ספר בראשית אולם הייתה דמות מסתורית  בהמשך מתואר כי  אין במזמור תשובות ברורות והכל מסתורי מאוד
בתרבות הסינית
במיתולוגיה הסינית המונח "מיתוס קוסמוגוני" או "מיתוס מוצא" מדויק יותר מ"מיתוס בריאה", מכיוון שמעט מאוד סיפורים כוללים אלוהות של בורא עולם או רצון אלוהי. מיתוסים סינים של בריאה שונים באופן מהותי ממסורות מונותאיסטיות עם גרסה מורשית אחת, כמו למשל מיתוס הבריאה היהודי-נוצרי של בראשית: בספרות הסינית העתיקה - הקלאסיקות הסיניות - ישנם מיתוסים מקוריים רבים ומנוגדים. באופן מסורתי, העולם נוצר בראש השנה הסיני ובעלי החיים, האנשים, ואלוהויות רבות נוצרו במהלך 15 ימיו.
חלק מהמיתוסים הקוסמוגוניים הסיניים מציגים נושאים המוכרים במיתולוגיה ההשוואתית. לדוגמה, בריאה מכאוס (מיתוס הסיני הדומה לפואמה מתרבות הוואי העתיקה ), גוויות מפורקות של ישות קדמונית (  במיתולוגיה הסינית הדומה לאגדת תיאמת אלת הים במיתולוגיה המסופוטמית ואם הדור הראשון של האלים באפוס אנומה אליש), זוג אחים שהם בוראי העולם ( ו- הסיניים ו- ו- היפניים או רמוס ורומולוס, דמויות מהמיתולוגיה הרומית, אשר להם מיוחס ייסודה של העיר רומא), וקוסמולוגיה דואליסטית (יין-יאנג הסיני ואהורא מזדא האל הבורא והרוח העליונה מול הרוח הרעה -אהרימן בדת הזורואסטריות). לעומת זאת, נושאים מיתיים אחרים הם סיניים באופן ייחודי. בעוד שהמיתולוגיות של מסופוטמיה, מצרים ויוון האמינו כי מים קדומים הם היסוד היחיד שהיה קיים "בהתחלה", היסוד הבסיסי בקוסמולוגיה הסינית הוא צ'י ("אנרגיית החיים", נשימה, "כוח חיים") המגלם אנרגיה קוסמית השולטת בחומר, בזמן ובמרחב. אנרגיה זו, על פי הנרטיבים המיתיים הסיניים, עוברת טרנספורמציה ברגע הבריאה, כך שרכיב האדים הערפילי מתמיין לאלמנטים כפולים של זכר ונקבה, יין-יאנג, חומר קשה ורך, ואלמנטים בינאריים אחרים.
פירושו של אריך פרום
גם בסיפור הבריאה היהודי סמלים אלו חוזרים על עצמם. האל הגבר "בורא עולם בהבל פיו", האישה וכוחותיה אינם חשובים. אפילו התהליך הטבעי מתהפך. במקום שהאישה תלד את הגבר, היא נוצרת מצלעו של האדם, כשם שאתנה נוצרת מראשו של זאוס. עם זאת, עקבותיה של האישה השליטה ניכרים בספר בראשית, מכיוון שבדמות חוה רואים את העליונות של האישה על הגבר. היא לוקחת את היוזמה ואוכלת מעץ הדעת. היא אינה מתייעצת איתו אלא מגישה לו את הפרי האסור. וכשהוא מופיע הוא מתגלה כ"יצור גולמני ומטופש בהצטדקויותיו ורק לאחר החטא הקדמון נקבעת עליונותו". אלוהים אומר לחווה, "ואל אישך תשוקתך והוא ימשול בך".
סיפורי בריאת עולם בספרות
סיפורי בריאת עולם אלטרנטיביים קיימים גם בספרות הפופולרית. ג'.ר.ר. טולקין יצר סיפור בריאה בשם האיינולינדאלה (שירת־האיינור), כמה גרסאות, וזו המתוארת בסילמריליון גורסת בקצרה כך: בראשית יצר ארו, אילובאטאר האל אבי־הכול, את האיינור, בריות אלוהיות. הם שרו לפניו, ומשירתם ושירתו נוצר העולם. בגאוותו פגם אחד מהאיינור, מלקור שמו, בהרמוניית המנגינה ונאבק במלחמת־צלילים בארו. גאוותו של מלקור היא מקור הרוע. מיתוס הבריאה אצל טולקין עוסק במקורם של ארבעה דברים: האיינור, העולם הגשמי (המכונה איאה), הרוע, וילדיו של ארו: אלפים ובני־האדם. ברובד המיתי, הסיפור נמסר מהוואלאר, חלק מהאיינור שירדו לעולם הגשמי, לבני־הלילית, ומהם לבני־האדם. סיפורי בריאה נפוצים בסוגת המדע הבדיוני. סיפורים אלו עוסקים במספר נושאים: יצירת היקום, יצירת יצורים תבוניים, יצירת כדור הארץ והאדם. בין היצירות המפורסמות המציעות סיפור בריאה אלטרנטיבי סדרת אמבר של רוג'ר זילאזני וטרילוגיית בורא העולמות של פיליפ חוזה פארמר.
הערות שוליים
Skapelse (teologi)
הקורפוס ה-90 (ורמאכט)
הקורפוס ה-90 (בגרמנית: LXXXX. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקמה ראשונה
הקורפוס הוקם ב-17 בנובמבר 1942 ברומא בפיקודו של ולטר נהרינג, והוטל עליו להחזיק את ראש הגשר הגרמני בתוניסיה. לאחר שנחל כמה הצלחות הפך הקורפוס ב-9 בדצמבר 1942 לארמיית הפאנצר החמישית.
הקמה שנייה
ב-19 בנובמבר 1944 הוקם הקורפוס מחדש כחלק מהארמייה ה-19 על בסיס קורפוס הלופטוואפה ה-4, וכמפקדו מונה אריך פטרסן. הקורפוס לחם במהלך מבצע נורדווינד כחלק מהארמייה הראשונה. באפריל הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות G, ובסוף המלחמה לחם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז.
מבצע נורדווינד
במבצע נורדווינד כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
שכבת הקשר של מודל TCP/IP
שכבת הקשר של מודל TCP/IP (באנגלית: TCP/IP Model Physical Layer, או Link Layer) מקבילה לשכבה הפיזית ושכבת הקו של מודל ה־OSI, היא אחראית על חלוקת חבילות הנתונים על פי כתובות פיזיות, ועל תקינת ציוד התקשורת. השכבה הפיזית משמשת את שכבת הרשת של מודל TCP/IP לצורך העברת נתונים על-גבי הרשת.
מיפוי פיזי
השכבה הפיזית אחראית על המיפוי הפיסי של הרשת, בין אם מדובר ברשת מקומית (LAN) או רשת אזורית (WAN). מיפוי זה נעשה באמצעות כתובות MAC, כתובות ייחודיות אלו משויכות לכל רכיב המסוגל לתקשר ברשת מחשבים, ומשמשות לזיהוי תחנת המוצא והיעד של חבילות נתונים.
תת רמות
למעשה, השכבה מתפקדת בשלוש רמות נפרדות - העליונה - LLC - Logical Link Control, אחראית על חלוקת הנתונים שמגיעים מהשכבות העליונות למסגרות (Frames), והטיפול בכל מסגרת בנפרד.
תחתיה ה־Media Access Control שאחראית על הגישה למדיום הפיזי, ונכנסת לפעולה כאשר שני מחשבים או יותר באותו מתחם התנגשות (collision domain) מעוניינים לשדר בו זמנית, במקרה כזה שניהם יפסיקו לשדר, ועל פי התקן שעל פיו אותה הרשת מתפקדת יקרה אחד משניים -
הרמה התחתונה ביותר אחראית על קביעת הייצוג הבינארי על המדיה הפיזית - כל המידע שעובר ברשתות מחשבים מיוצג בצורה דיגיטלית, ברצפים של אפסים (0) ואחדות (1). השכבה הפיזית אחראית על העברת המידע הזה על מדיית התקשורת. מדיה יכולה להיות כבל נחושת, סיב אופטי, והאוויר (במידה ומדובר בתקשורת אלחוטית). על מנת שהנתונים שנשלחו מקצה אחד של המדיום יובנו בקצה השני, יש לקבוע "שפה" מוסכמת לייצוג הבינארי של המידע, וכאן נכנסים לפעולה תקנים של השכבה הפיזית.
השכבה הפיזית קובעת גם תקנים שונים ביחס לכבלים בהם יש להשתמש, אורכם המקסימלי, תעבורה מקסימלית, מחברים, ועוד. כל אלו חיוניים על מנת למנוע טעיות בזיהוי שעשויות להיגרם בשל הפרעות שונות באותות הבינאריים.
אאטיוס מאמידה
אָאֶטְיוּס מֵאָמִידָה (ביוונית: Ἀέτιος Ἀμιδηνός; פעל סביב אמצע המאה ה-5 עד אמצע המאה ה-6) היה רופא יווני ביזנטי, שנודע בשל כתביו הרפואיים שתיעדו את הידע הרפואי בתקופתו. הוא שימש רופאו האישי של יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית.
חייו
אאטיוס נולד בעיר אמידה ולמד באלכסנדריה, שנודעה בבית הספר לרפואה בה בתקופתו. הוא מציין בכתביו את הפטריארך קירילוס האלכסנדרוני, שנפטר בשנת 444, ואת פטרוס, רופאו הראשי של תאודריך הגדול, אשר אותו הוא מגדיר כבן זמנו, כך שככל הנראה הוא פעל וכתב בשלהי המאה ה-5 ותחילת המאה ה-6. הוא גם מצוטט על ידי אלכסנדר מטראלס, אשר משוער כי חי באמצע המאה ה-6.
עבודתו
אאטיוס היה לסופר הרפואי היווני הראשון מבין הנוצרים שהביא תיעוד ללחשים ולקמעות שנפוצו במצרים, כמו דבריו של בלזיוס הקדוש לסילוק עצם מהגרון, או הליך אחר הקשור בפיסטולה.
חלוקת עבודתו של אאטיוס, "שישה עשר ספרים על רפואה" (Βιβλία Ἰατρικά Ἑκκαίδεκα), לארבעה כרכים בני ארבעה ספרים לא נעשתה על ידיו, אלא פרי עטו של מתרגם מתקופה מאוחרת. אף שעבודה זו אינה מכילה ברובה תוכן מקורי של אאטיוס, ומצטטת במידה ניכרת את קלאודיוס גלנוס ואת אוריבסיוס, היא שריד רפואי בעל ערך היסטורי רפואי רב, שכן מדובר באסופה של כתבי סופרים רבים, בכללם מהספרייה הגדולה של אלכסנדריה, שעבודותיהם אבדו מאז.
אאטיוס מתועד כמי שרקח אמצעי מניעה הכולל אלוורה, זרעי אריסימון, פלפל שחור וזעפרן. הוא גם פיתח תערובת להפסקת היריון שמרכיביה אינם ידועים.
הנובר (מחוז לוזרן, פנסילבניה)
המועצה האזורית האנובר היא מועצה אזורית במחוז לוזרן, פנסילבניה, ארצות הברית. נכון למפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2010, מנתה אוכלוסיית האנובר 11,076 נפשות, והיא המועצה האזורית המאוכלסת ביותר במחוז.
היסטוריה
האנובר הייתה אחת מהעיירות המקוריות שנבנו על ידי חברת סאסקהאנה מהמושבה האמריקאית בקונטיקט. הסרן לזרוס סטיוארט ועשרות מאנשיו עברו ממחוז לנקסטר לעמק ויומינג ב־1770; הם נלחמו בצד של קונטיקט במלחמות היאנקי-פנמיטים. עבור שירותם לקונטיקט, הסרן סטיוארט ואנשיו קיבלו שטח אדמה שהפך לעיר האנובר, שנקראה על שם עיר הולדתו של סטיוארט, האנובר במחוז דופן, פנסילבניה. בתחילת שנות ה־70 של המאה ה־18 בנה סטיוארט את הבית הראשון בחלקת ברסלאו של העיירה (בין נחל סולומון לנהר סאסקהאנה).
פשיטות אינדיאניות היו נפוצות מאוד בעמק ויומינג במאה ה־18. ב־3 ביולי 1778, טבחו כוחות בריטיים ואינדיאנים במתיישבים אמריקאים באקסטר של ימינו. יותר משני תריסר מתושבי הנובר נהרגו בקרב (ובהם הסרן לזרוס סטיוארט).
העיירה המקורית תפסה את כל הקרקע מווילקס-באר ועד ניופורט, ואת כל הקרקע שבין נהר סאסקהאנה לנהר ליהיי. במאה ה־19, הצטמקה העיירה המקורית כאשר תושבי חלקים ממנה התנתקו כדי ליצור רשויות מקומיות חדשות. בעשורים הבאים הפכה כריית הפחם לתעשייה העיקרית בעיר האנובר ובסביבתה. מפעלי עיבוד פחם נבנו ברחבי האזור.
גאוגרפיה
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, להאנובר שטח כולל של 49.8 קילומטרים רבועים, מתוכם 48.9 קמ"ר שטח יבשתי ו־0.9 קמ"ר מים. נהר סאסקהאנה מנקז את העיר ומפריד אותה מלארקסוויל ומפלימות'. הצד הצפוני של העיר – ליד הנהר – הוא ברובו בגובה נמוך (150–200 מטרים מעל פני הים); רוב בתי העיר ועסקיה שוכנים בחלקיה הצפוניים והמרכזיים. החלק הדרומי של העירייה הררי, ומתנשא לגובה של 655 מטרים בפסגת הר הייסטאק בגבול הדרום מזרחי. העיר מצויה בדיוק בין הערים וילקס־באר ונאנטיצ'וק.
אקלים
ברחבי המועצה האזורית שורר אקלים יבשתי לח (Dfa/Dfb) ואזור העמידות הוא 6a למעט בדנדי, שם הוא 6b. הטמפרטורות החודשיות הממוצעות נעות בין -3.17°C בינואר לבין 22.1°C ביולי.
שלטון מקומי
האנובר מנוהלת על ידי מועצה בת שבעה חברים.
דמוגרפיה
לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2000, התגוררו בהאנובר 11,488 נפשות, ב־4,951 משקי בית ו-3,153 משפחות. צפיפות האוכלוסין הייתה 235.7 אנשים לקילומטר רבוע. ההרכב האתני של העיר, בקטגוריות אמריקאיות, היה 98.08% לבנים, 0.96% אפרו-אמריקאים, 0.02% אינדיאנים, 0.17% אסייתים, 0.12% מ"גזעים" אחרים ו-0.64% משני "גזעים" או יותר. היספנים או לטינים מכל "גזע" היו 0.60% מהאוכלוסייה.
Save Me, San Francisco
Save Me, San Francisco הוא אלבום של להקת הרוק האמריקאית טריין. האלבום יצא לאור ב-29 באוקטובר 2009 כאלבום האולפן החמישי של הלהקה.
האלבום הגיע למקום ה-17 במצעד האלבומים בילבורד 200. הסינגל הראשון באלבום, Hey, Soul Sister, זכה להצלחה רבה והגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100. השיר זכה בפרס גראמי והיה לסינגל המצליח ביותר של הלהקה.
סרטן אדום של אי חג המולד
סרטן אדום של אי חג המולד (שם מדעי: Gecarcoidea natalis) הוא מין מתת-מערכה סרטנאים, שאנדמי לאי חג המולד ולאיי קוקוס שבאוקיינוס ההודי.
אף על פי ששטח המחיה שלו קטן יחסית, מעריכים שישנם כ-43.7 מיליון סרטנים אדומים רק באי חג המולד, ועקב פלישתה של הנמלה הצהובה המשוגעת (Anoplolepis gracilipes) לאי מספרם קטן ב-10 עד 15 מיליון בשנים האחרונות. הסרטן האדום הוא אוכל-כול ואוכל נבלות. הוא ניזון בעיקר מעלים נשירים ומפרחים, אבל יאכל גם חיות מתות (כולל סרטנים אדומים אחרים) ופסולת אנושית.
תיאור
שריון הסרטן הוא ברוחב של 11.6 ס"מ, צורתו עגולה והוא מכסה את הזימים. הצבתות הן לרוב סימטריות, אלא אם כן אחת מהן נפגעת או נעקרת ממקומה, ובמקרה זה היא תצמח מחדש. הסרטנים הזכרים לרוב גדולים מהנקבות, בעוד שלנקבות בטן רחבה יותר (ניתן להבחין בכך רק כאשר הסרטן הוא מגיל 3) ולרוב צבתות קטנות יותר.
אקולוגיה
הסרטן האדום של האי כריסטמס חי במחילות על מנת להתגונן מפני השמש. מאחר שהוא נושם דרך זימים, הסבירות להתייבשות היא גבוהה. סרטנים אלו ידועים בשל נדידתם השנתית לים על מנת להטיל ביצים.
אוכלוסייה
המתיישבים הראשונים באי חג המולד כמעט ולא תיארו את הסרטן האדום. ייתכן שהעלייה הגדולה במספרם נגרמה עקב היכחדותו של חולדת המקלר (Rattus macleari) בשנת 1903, שהגבילה את צמיחת אוכלוסיית הסרטן האדום. ממחקרים שנעשו באי, נמצא כי צפיפות הסרטנים הממוצעת היא 0.57-0.09 סרטנים למטר רבוע, או במילים אחרות שאוכלוסיית הסרטנים האדומים באי מגיעה בקירוב ל-43.7 מיליון פרטים. חוקרים אחרים טענו שמספר הסרטנים באי מגיעה ל-120 מיליון, אך הבסיס לטענתם אינו ברור.
התפוצצות אוכלוסין של הנמלה הצהובה המשוגעת, מין פולש שמצא את דרכו לאי חג המולד ולאוסטרליה מאפריקה, היא זו שככל הנראה גרמה למותם של 10–15 מיליון סרטנים אדומים באי בשנים האחרונות (בין רבע לשליש מאוכלוסיית הסרטנים המקורית). בסך הכל (כולל טריפות), מעריכים כי הנמלה הצהובה תפסה את מקומם של 15–20 מיליון סרטנים אדומים באי חג המולד.
נרקוס
נרקוס (באנגלית: Narcos) היא סדרת טלוויזיה אינטרנטית אמריקאית המשודרת על ידי חברת נטפליקס בבימויו של ג'וזה פדיליה.
הסדרה מגוללת את סיפורו של סוחר הסמים הקולומביאני הידוע פבלו אסקובר (המגולם על ידי ואגנר מורה), שהנהיג את קרטל הסמים של מדיין והפך למיליארדר באמצעות ייצור והפצה של קוקאין, תוך התמקדות ביחסיו של אסקובר עם ברוני סמים שונים, סוכני ה-DEA, וגורמי אופוזיציה שונים. העונה הראשונה (הכוללת עשרה פרקים) צולמה בקולומביה ועלתה לשידור ב-28 באוגוסט 2015. העונה השנייה עלתה לשידור ב-2 בספטמבר 2016 עם עשרה פרקים. עונה שלישית של הסדרה עלתה ב-1 בספטמבר 2017, גם היא עשרה פרקים, עוסקת בקרטל הקוקאין של קאלי.
"נרקוס" הוא קיצור מספרדית של המילה לסוחר סמים - "Narcotraficante".
הסדרה קיבלה ביקורות מעולות, ואף קיבלה את הציון 8.8 (מתוך 10) באתר IMDb, תוך חישוב מעל ל-388,000 ביקורות, וציון של 89% באתר Rotten Tomatoes.
עונה ראשונה
העלילה מספרת את סיפורו של פבלו אסקובר משנות ה-70 המאוחרות, כאשר החל בייצור וסחר בקוקאין, ועד ליולי 1992, כאשר ברח מבית הכלא שבנה לעצמו. הסדרה מתעדת את האירועים המרכזיים שקרו בקולומביה בתקופה זו ואת הקשר של אסקובר אליהם. העלילה מסופרת דרך נקודת המבט של סטיב מרפי, סוכן DEA אמריקני שעובד במדינה.
הפרקים הראשונים מתארים עלייתו של אסקובר כסוחר סמים בקרטל של מדיין, תוך ייבוא של מוצרים לא חוקיים (אלכוהול, סיגריות, מכשירי חשמל ביתיים) לתוך קולומביה בתקופה בה היה הדבר אסור. במהרה הוא מקים מעבדות ייצור רבות ביערות גשם במדינה וייבוא שהולך וגובר של קוקאין לארצות הברית. זו שולחת את סטיב מרפי, סוכן DEA על מנת להילחם בתופעת הייבוא. סטיב מרפי מצטרף לסוכן DEA נוסף הדובר ספרדית בשם חאבייר פניה על מנת לעזור לקולומביאנים במאבק כנגד סחר הסמים.
בעת הגעתו של מרפי לקולומביה, אסקובר מסתכסך עם ארגון גרילה קומוניסטי בשם M-19. הארגון חוטף חברת משפחת אוצ'ואה, משפחת פשע ידועה. אסקובר מנצל את ההזדמנות ויוצר ברית של מספר ארגוני פשע כנגד M-19, במטרה להחזיר את הנחטפת ולמנוע חטיפות נוספות. במקביל הוא מנסה לממש את שאיפותיו הפוליטיות ובשנת 1982 הוא נבחר לפרלמנט, אך פורש זמן קצר לאחר מכן, כתוצאה מפרסום עיסוקו כסוחר סמים, הנחשפת על ידי שר המשפטים (המחוסל על ידו).
לבסוף מרפי ופניה מצליחים ללכוד את רואה החשבון של אסקובר, ואתו מאגר עצום של מסמכים וראיות המפלילות את אסקובר בסחר בסמים. המאגר מאוחסן בבית המשפט העליון הקולומביאני, אשר נחשב (על פי מרפי) למקום הבטוח לאחסון מאגר שכזה. בתגובה, אסקובר חובר למחתרת M-19 ושוכר אותם על מנת שיתקפו את בית המשפט וישרפו את הראיות. לאחר שהם עושים זאת בהצלחה הוא הורג אותם.
בפרק השישי מרפי מציל את המועמד לנשיאות ססאר גוויריה מניסיון חיסול, כאשר הוא מצליח לשכנע אותו לא לעלות לטיסה של אוויאנקה מנמל התעופה הבינלאומי אל דוראדו שבבוגוטה לסנטיאגו דה קאלי, טיסה המיורטת על ידי אסקובר, ואיתה נהרגים 107 אזרחים חפים מפשע. בסופו של דבר ה-DEA והצבא הקולומביאני מצליחים לחסל את חוסה גונזלו רודריגס גאצ'ה, אחד משותפיו הבכירים של אסקובר.
עם המהלך הפוליטי ההולך וגובר ליצור מדיניות הסגרה סוחרי סמים לארצות הברית, אסקובר מתחיל לפעול באגרסיביות. אנשיו חוטפים עיתונאית בשם דיאנה טורבאי, בתו של הנשיא שלעבר חוליו ססאר טורבאי איילה, על מנת ליצור קלף מיקוח כנגד מדיניות ההסגרה. הממשלה מנסה לקיים משא ומתן, אשר נכשל וטורבאי נהרגת בזמן ניסיון חילוץ כושל. לאחר אבל לאומי על טורבאי, הנשיא מוכן לקבל תנאיו של אסקובר - ביטול מדיניות ההסגרה, והסגרה של אסקובר לידי השלטונות, וכליאתו בכלא משלו בשם "לה קתדרל" אשר ייבנה על ידו ויישמר בידי אנשיו שלו. בזמן זה "גוש החיפוש" (כוח עילית צבאי) מחסל באכזריות את גוסטבו גוויריה, בן דודו של אסקובר - דבר המשפיע על מצב רוחו לרעה. למרות זאת, הוא חי באוטונומיה מלאה ב"לה קתדרל", ומארח אורחים לעיתים קרובות, כולל שופטים, זונות ובני משפחתו.
ככל שהזמן עובר, ה-DEA מגביר את הפיקוח על היציאות והכניסות מהכלא, ושמים לב לכך ששניים מסוחרי הסמים המקורבים לאסקובר נכנסו לכלא ומעולם לא יצאו ממנו. לאחר מכן מתחילות לזרום שמועות כי אסקובר רצח אותם במו ידיו. כתוצאה ממידע זה, הממשלה מנסה ללחוץ על אסקובר לעבור לכלא זמני בבוגוטה, בתירוץ ש"לה קתדרל" צריך לעבור שיפוץ למען שיפור ביטחון יושביו. אסקובר עצמו אינו רואה זאת בעין יפה, וחושב שברגע שיעבור לידי הצבא הקולומביאני הוא יוסגר לארצות הברית. בכל זאת הצבא מקיף את הכלא וסגן שר המשפטים אדוארדו סנדובל נכנס לכלא על מנת ללוות את אסקובר החוצה. כתגובה, אסקובר לוקח אותו כבן ערובה, ומכריח אותו לדבר עם הנשיא, על מנת ליצור משא ומתן. הנשיא אינו מעוניין עוד בדרישותיו, ומורה על פריצת כוחות מיוחדים לכלא וחיסול אסקובר ואת אנשיו. הכוחות עושים זאת והורגים את מרבית אנשי אסקובר תוך חילוץ סגן שר המשפטים, אך אסקובר מצליח לברוח עם מעט מאנשיו.
עונה שנייה
העונה השנייה היא המשכו של סוף העונה הראשונה, עם בריחתו של אסקובר מבית מעצרו "לה קתדרל". עם בריחתו, מספר חיילים קולומביאנים עוצרים אותו, אך הוא מבצע עליהם מניפולציה פסיכולוגית, והם משחררים אותו. ארצות הברית שולחת שגריר חדש שמכניס את ה-CIA לתוך המשחק. בהתחלה, אמנם לאסקובר יש עדיין חברי קרטל נאמנים, אך הוא צריך הרבה זמן ומשאבים בשביל להסתתר מהממשלה.
בתחילת העלילה, אסקובר מתרגל בקלות לחייו החדשים, תוך תרומת כספים לקהילה, והריגת אלו שהתנגדו לו. אבל מתחת לפני השטח החל תהליך התפוררות קרטל מדיין וירידתו של אסקובר. שני סוחרי הסמים הבכירים שאסקובר רצח בכלא שלו על סמך חשד לא-מבוסס למעילה גרם למשבר אמון בינו לבין כל שאר שותפיו. בנוסף אשתו של אחד משני הנרצחים חוברת לקרטל סנטיאגו דה קאלי שמממנים ביחד ארגון גרילה ימני-קיצוני שהפך ליריבו של אסקובר בגלל שיתוף הפעולה שלו עם הקומוניסטים בעשור הקודם. הארגון וגם המשטרה מחסלים את כל אנשיו, ואסקובר ונהגו נאלצים לברוח לדירת מסתור. בזמן שאסקובר חוגג את יום הולדתו ה-44 ויוצר קשר עם משפחתו, ה- DEA והצבא עולים עקבותיו באמצעות האזנה למכשיר הקשר. לאחר פריצה לבניין, פאבלו נפגע מקרב היריות שהתפתח. למרות שהוא כבר מנוטרל ואינו מאיים, אחד השוטרים מחסל אותו באמצעות ירייה בראשו.
עונה שלישית
העונה השלישית מתמקדת ב"קרטל הסמים קאלי", שמקום שבתו בעיר סנטיאגו דה קאלי, ובניסיון של רשויות האכיפה הקולומביאניות וסוכני ה-DEA למוטטו. בעונה זו פועל מתוך שגרירות ארצות הברית בקולומביה זוג סוכני DEA בשם כריס ודניאל, כשמפקדם הוא חאבייר פניה (בגילומו של פדרו פסקל) המוכר מהעונה הראשונה והשנייה של הסדרה.
עד לקריסת הקרטל של אסקובר, שמקום מושבו היה במדיין, נחשב קרטל קאלי לשני בעוצמתו בין קרטלי הסמים בקולומביה. לאחר מותו של אסקובר, המתואר בסוף העונה השנייה של הסדרה, הופך 'קאלי' לקרטל הסמים החזק והגדול ביותר. עובדה זו מושכת אליו תשומת לב ציבורית בלתי-רצויה מבחינתו ומציבה אותו כמטרה עקרית מבחינת רשויות האכיפה, שכעת יכולות להפנות אליו את משאביהן.
מסיבה זו, מחליט ראש הקרטל, חילברטו רודריגז אורחואלה, להסתפק בעושר הרב שצברו הוא ואנשיו עד לשלב זה ולפרק את הקרטל. על-פי תוכניתו של חילברטו נרקמת מאחורי הקלעים עסקה בין הקרטל לבין ממשלת קולומביה, על-פיה הקרטל יפורק וראשי הקרטל יסגירו את עצמם. בתמורה, על-פי העסקה המתרקמת, ראשי הקרטל ירצו עונשי מאסר קצרים בתנאים נוחים והרכוש הרב שצברו, כתוצאה מפעילותם הפלילית, יישאר בחזקתם.
העסקה המתרקמת עולה במפתיע על שרטון בעקבות מעצר מוצלח של ראש הקרטל, חילברטו, המאפשר למצות את הדין עמו ובכך לפגוע בקרטל מבלי להזדקק לעסקה. מעצרו של חילברטו ועיכוב העסקה שעמדה על הפרק מערערים את קרטל 'קאלי' ומעוררים חילוקי דעות בארגון ובסביבתו.
לאחר מעצרו המפתיע של חילברטו, עובר לעמוד בראש הקרטל אחיו מיגל החסר את הכריזמה ויכולת ההנהגה של אחיו. בתחילה, נדמה שבכירי הקרטל כולם ושותפיו רואים בעין יפה את ההסדר המתרקם אולם הנסיבות החדשות מביאות לאי-בהירות ביחס לעתידו של הקרטל, עתיד אנשיו ועתיד עסקי הסמים שבשליטתו. אי-הוודאות והיעדרה של מנהיגות חזקה והחלטית מביאות לקושי בשליטה בארגון, המתפרש כחולשה בעיני ארגוני הפשיעה המתחרים. ארגוני הפשיעה המתחרים רואים בכך הזדמנות לפתוח במאבק אלים מול קרטל 'קאלי', כדי לגזול ממנו נתחים מעסקי היצור והברחת הסמים. בנסיבות האלה נקלע קרטל 'קאלי' לעימותים אלימים חיצוניים, מול הארגונים המתחרים, ופנימיים, מול חברי קרטל העשויים לשתף פעולה עם רשויות האכיפה.
הכניעה וההסגרה העצמית נועדו למנוע את המאבקים האלימים מול הארגונים המתחרים ובכך לנטרל את האיום על חייהם של אנשי הארגון. מעבר לכך, ראשי הארגון מתכננים להפעיל בעת מעצרם אנשי ממשל קולומביאנים מושחתים שבראשם ניצב הנשיא, כדי לנסות ולהשיג עסקה חדשה שתבטיח תנאי מאסר קלים, שחרור מוקדם ושמירה על ההון שצברו. עסקה כזו, אם תגובש, תהיה מן-הסתם גרועה יותר עבורם מהעסקה הראשונית שתוכננה, מאחר שכעת אנשי הארגון כבר נתונים במעצר, אך תהיה טובה יותר מכלום. כדי להסדיר עסקה כזו, בה לראשי הארגון נותר מעט מאוד לתת, ולהוציאה לפועל מפעילים בכירי הארגון שורה של פוליטיקאים מושחתים, איתם עמד הארגון בקשר במשך שנים מאחורי הקלעים, בין היתר באמצעות העברת סכומי כסף עצומים.
בשלב זה נדמה שידם של אנשי הארגון תהיה בסופו של דבר על העליונה, אך כתבי אישום המתגבשים נגדם בארצות הברית מביאים ללחץ מצד הממשל האמריקאי על ממשלת קולומביה להסגירם. מתוך ארבעת הסנדקים של הארגון, פאצ'ו נרצח בזמן מאסרו וצ'אפה נרצח לאחר שנמלט ממאסר וניסה לחבור למחתרת האנטי-קומוניסטית (אך ראשי המחתרת לא אהבו את כמות הכסף המעטה שהסכים לתרום עבור מאבקם). שני ראשי הקרטל לשעבר, האחים חילברטו ומיגל אורחואלה, שנותרו במעצר בקולומביה, מוסגרים לארצות הברית, שם הם מורשעים ומרצים עונשי מאסר עד עצם היום הזה.
מאסרם של חלק גדול מאנשי הקרטל והפסקת מעורבותו בעסקי הסמים, כמו גם מאסרם של האחים אורחואלה ומות יתר בכירי הארגון, סתם את הגולל על קרטל הסמים 'קאלי' ומביא לסיומה את העונה שעסקה במאבק בו.
סדרת המשך ורימייק
הסדרה זכתה לסדרת המשך, "נרקוס: מקסיקו", שבמקור נועדה להיות עונה רביעית אך פותחה לאחר מכן לסדרה נפרדת המתמקדת בתולדות מלחמת הסמים במקסיקו.
מטוס ראש הממשלה
מטוס ראש הממשלה, אשר שמו הרשמי כנף ציון, הוא המטוס הנשיאותי שנרכש ושופץ במטרה לשמש את ראש ממשלת ישראל ואת נשיא מדינת ישראל, לטיסות הרשמיות מחוץ לגבולות המדינה, אך אינו נמצא בשימוש בינתיים.
המטוס הוא מטוס נוסעים מדגם בואינג 767, שבעת רכישתו בידי ישראל היה בן כ-20 שנה מתוכן טס רק 11 שנים. עד לרכישתו על ידי ישראל המטוס היה באחסנה באוסטרליה ובארצות הברית ולאחר הרכישה היה בשיפוץ בישראל.. ב-3 בנובמבר 2019 ערך המטוס את טיסת הניסוי הראשונה שלו. למטוס נבנה מתחם מיוחד בטייסת התובלה בבסיס נבטים. באמצעי התקשורת מקובל לעיתים לכנות את המטוס "אייר פורס 1 הישראלי", כפרפרזה על אייר פורס 1.
באוגוסט 2020 הורה משרד ראש הממשלה לתעשייה האווירית לקרקע את המטוס. בדצמבר 2021, באיחור של שלוש שנים בהשוואה לתכנון הראשוני, קיבל המטוס תעודת כושר טיסה, אך לא נעשה בו שימוש. בתחילת ינואר 2023, עם שובו לכהונת ראש ממשלת ישראל, הורה בנימין נתניהו להכין את המטוס לפעילות. המטוס צפוי להיכנס לפעילות באוקטובר 2023.
רקע - טיסות של ראשי המדינה
מאז קום המדינה נהגו ראשי ממשלת ישראל לטוס לביקורים רשמיים באמצעות טיסות סדירות, או במטוס מוחכר, לרוב מחברת אל על.
הפולמוס בין הארט ופולר
הפולמוס בין הארט ופולר הוא חילופי דברים בין הפילוסופים המשפטיים לון ל. פולר האמריקאי וה.ל.א. הארט הבריטי, שפורסמו בגיליון 71 של כתב העת Harvard Law Review בפברואר 1958 כסדרת מאמרים בנושא מוסר ומשפט, והדגימו את הפולמוס האקדמי הרחב בין גישת הפוזיטיביזם המשפטי לבין גישת משפט הטבע. הארט צידד בדעה הפוזיטיביסטית שמוסר וחוק הם דברים נפרדים. פולר טען בתשובתו שהמוסר הוא המקור לחובת הציות לחוק.
רקע
הדיון בין השניים עסק בפסק דין שניתן ב-1951 על ידי בית משפט במערב גרמניה, בתיק שבו אישה גרמנייה הואשמה בשלילת חירותו של אדם שלא כחוק, במקרה זה, בעלה. הנאשמת החליטה ב-1944 להיפטר מבעלה. כדי לעשות זאת, דיווחה עליו לרשויות השלטון הנאצי כי בזמן חופשה משירותו הצבאי אמר בנוכחותה אמירות מעליבות על אדולף היטלר, והעידה נגדו במשפט שנערך לו. הוא נמצא אשם ונגזר עליו גזר דין מוות. לאחר ששירת זמן מסוים בכלא נשלח לחזית המלחמה לסייע בלחימה לפני תבוסתה של גרמניה. לאחר נפילת הרייך השלישי הואשמו האישה והשופט שדן את בעלה לפי סעיף 289 של חוק העונשין הגרמני מ-1871, שלילת חירותו של אדם שלא כחוק. השופט במקרה זוכה בערעור, אך ערעורה של האישה נדחה משום שנטען נגדה שהיא השתמשה בחוק הנאצי ככלי לממש את רצונה להיפטר מבעלה.
הדיון
הארט נוקט בגישת הפוזיטיביזם המשפטי, שמאמינה בהפרדה בין החוק "כפי שהוא" לבין החוק "כפי שהוא צריך להיות", הפרדה בין חוק לבין מוסר. כלומר, הפרדה בין זכויות משפטיות לבין זכויות מוסריות. לפי גישה זו, הכרעה בתיקים משפטיים לפי לוגיקה או היסק דדוקטיבי אינה בהכרח שגויה, וזה לא בהכרח נכון להכריע לפי מטרות חברתיות או מוסריות, שהמצדדים בגישה רואים אותן כ"חיצוניות למשפט".
הארט משתמש בבעיית "הליבה והשוליים" (the core and the penumbra) כדי להמחיש את טענתו המרכזית שחוקים חייבים להיות קשורים למשמעותן של המילים המרכיבות אותם, ולא לאמונה טבעית או מוסרית כלשהי. מקרה "ליבה" הוא מקרה שהחוק נועד לכסות. הדוגמה הקלאסית היא חוק שאוסר על הכנסת כלי רכב לפארק ציבורי, וברור שהוא נועד למנוע כניסת מכוניות. מקרה "שוליים" הוא מקרה שיוצרי החוק לא חשבו עליו, למשל סקייטבורד בדוגמה לעיל. שופט שמפרש חוק כזה בגישה פוזיטיביסטית יסתמך על הגדרת המילים שמופיעות בחוק.
מנגד, פולר נוקט בגישה של משפט הטבע, שלפיה מטרת החוקים היא לשקף ערכים מוסריים וחברתיים שגם אם הם חיצוניים למשפט, הם עליונים על המשפט והמשפט נועד לשרת אותם. פולר תוקף את גישתו של הארט לגבי הניסוח המילולי של החוק, ומציין כי משמעותן של מילים עשויה להשתנות בהתאם לשאר המילים במשפט, ובעיקר, בהתאם למטרת החוק והתקנה שהם משרתים. הוא מביא כדוגמה את המשפט "על כל שינוי יש לדווח ל...", ומדגים כיצד משמעות המילה "שינוי" משתנה בהתאם לנמען הדיווח המתואר במשפט. אם הנמען הוא "הרופא הראשי", אז השינוי הוא שיפור או הרעה במצבו הרפואי של החולה, אך אם הנמען הוא "ועדת התכנון והבנייה המחוזית", אז השינוי הוא פעולת בנייה בנדל"ן.
מטוס ראש הממשלה
רקע - טיסות של ראשי המדינה
לאורך שנים טסו ראשי מדינת ישראל לביקורים רשמיים מחוץ לישראל באמצעות מטוסי בואינג 707 של חיל האוויר וכן במטוס ביון מסוג גולפסטרים 5 של החיל. בנוסף, השתמשו לעיתים במטוס חכור, של חברת אל על, או במטוס של חברת ארקיע. בשנות ה-80 של המאה ה-20 השתמשו ראשי הממשלה ושרי החוץ גם במטוס וסטווינד תוצרת התעשייה האווירית לישראל. בטיסות פנים טסים ראשי המדינה באמצעות כלי טיס של צה"ל, בהם מטוס מנהלים מסוג גאלפסטרים 5 ("נחשון") ומסוקים.
הדרישה למטוס מיוחד עלתה בשל דרישות בטיחותיות, וניהול שוטף של המדינה גם בזמן הטיסה. מטוס כזה מוסיף גמישות בקביעת טיסות, חשאיות במיעוט שותפי סוד, ואף ייצוגיות.
ועדת גולדברג
ועדת גולדברג הוקמה ב-15 בדצמבר 2013 במטרה לבחון את ההיתכנות הכלכלית לרכישת מטוס, את הבעיות במצב הקיים ואת הדרכים לתיקונן.
הוועדה בראשותו של השופט בדימוס אליעזר גולדברג. וחבריה היו מפקד חיל האוויר לשעבר, אלוף (מיל') עידו נחושתן, וסגנית נשיא לשכת רואי חשבון בישראל, רו"ח איריס שטרק. בפני הוועדה הופיעו 23 אישים, ובהם ראש הממשלה, מנכ"לית בית הנשיא, ראשי המוסד, השב"כ, המטה לביטחון לאומי (מל"ל) והחשבת הכללית במשרד האוצר. הוועדה הצביעה על שני ליקויים חמורים הקיימים כיום בהטסת ראשי המדינה לחו"ל - היעדר מערך אלחוטי מוצפן במטוס, המונע יצירת קשר טלפוני שוטף, והיעדר אמצעי אבטחה, שמונע טיסה למדינות מסוימות, ובהתאם קבעה כי "די בחסרונות כמו תקשורת ואבטחת המטוס הקיימים כיום במטוסים הנחכרים לטיסות מסוימות ואשר יהיו קיימים באותה מידה אם תהיה התקשרות ארוכת טווח עם חברת תעופה, כדי להצדיק מסקנה בדבר קיומו של צורך לרכוש מטוס ייעודי להטסת ראשי המדינה". הוועדה ציינה כי "עמדת השב"כ, הרואה חשיבות יתרה בכך שהמטוס ישמש לנסיעות הנשיא וראש הממשלה בלבד, ולא ייעשה בו שימוש לביצוע משימות שוטפות אחרות, מקובלת על הוועדה".
ב-4 במאי 2014 אימצה ממשלת ישראל ה-33 את דו"ח ועדת גולדברג. מנגד, ההחלטה ספגה ביקורת ציבורית על העלות. דווח גם כי נשיא המדינה באותה העת, ראובן ריבלין, אמר כי הוא מעדיף לטוס בטיסות מסחריות שבהן ישנו מגע עם הציבור.
באוגוסט 2020 הורה משרד ראש הממשלה לתעשייה האווירית לקרקע את המטוס. עם תחילת כהונתה של ממשלת ישראל ה-36 הציע שר החוץ וראש הממשלה החלופי יאיר לפיד למכור את המטוס, אולם מערכת הביטחון התנגדה לכך. בדצמבר 2021, באיחור של שלוש שנים בהשוואה לתכנון הראשוני, קיבל המטוס תעודת כושר טיסה, אך לא נעשה בו שימוש.
בתחילת ינואר 2023, עם שובו לכהונת ראש ממשלת ישראל, הורה בנימין נתניהו להכין את המטוס לפעילות, אך טיסותיו הראשונות של נתניהו נעשו במטוסי "אל על". המטוס צפוי להיכנס לפעילות באוקטובר 2023.
תקציב
במשרד האוצר תחמו את הכדאיות הכלכלית של שלב הקמת הפרויקט (רכישת מטוס והסבתו ללא תפעול שוטף) ברף של 40 מיליון דולר (כ-152 מיליון ש"ח ב-2010). במשרד הביטחון הוערכה באוקטובר 2012 עלות ההקמה של הפרויקט ב-77.5 מיליון דולר ועלות תפעול שנתית של 12.9 מיליון דולר הערכה זו הועברה למל"ל. באפריל 2013 הערכת ההקמה של משהב"ט ירדה ל-70 מיליון דולר (כ-266 מיליון ש"ח ב-2012). הערכה זו שלא כללה מע"מ ועלות ההקמה על ידי חיל האוויר, הוצגה בפני ועדת גולדברג. ועדת גולדברג המליצה בשנת 2014 על רכישת מטוס ייעודי להטסת ראש הממשלה והנשיא, ותחמה את עלות הפרויקט בכ-592 מיליון ש"ח (עלות שהוצגה לפני הוועדה על ידי משהב"ט), תוך שהיא ממליצה לצמצם אותו.
על פי סגן החשב הכללי במשרד האוצר יובל רז, באוגוסט 2015 אישר הקבינט המדיני-ביטחוני למטוס תקציב של 729 מיליון ש"ח, מתוכם 393 מיליון ש"ח לרכישה והקמה ו-336 מיליון ש"ח לתפעול ותחזוקה במשך חמש שנים. ההקצאות עד דצמבר 2018 היו לפי רז 580 מיליון שקל לפי החלוקה הבאה: 277 מיליון שקל לרכישה והסבה, 223 מיליון שקל תפעול ואחזקה לחמש שנים, 60 מיליון שקל לתשתיות ואמצעים, 14 מיליון שקל לבניית כשירות מבצעית ו־6 מיליון שקל לתקורות ניהוליות..
על פי דוח מבקר המדינה, ב-30 ביוני 2016 התכנסה במינהל ההרכשה והייצור ועדת המכרזים לפתיחת הצעות המחיר במסגרת המכרז בפרויקט. הצעת המחיר של התעשייה האווירית הייתה נמוכה בכ-42% מהאומדן למכרז שהתבסס על הערכת העלויות שאישר הקבינט המדיני-ביטחוני, בעוד שהצעת המחיר של אלביט מערכות הייתה נמוכה בכ-29% ממנו. ב-10 ביולי 2016 קבעה ועדת המכרזים שהתעשייה האווירית היא הזוכה במכרז. יומיים לאחר קביעה זו קיים ראש הממשלה דיון בהשתתפות מנכ"ל משרדו וראש אגף התקציבים במשרד ובכירים מהמל"ל ומשרד הביטחון. בדיון הוצגו תוצאות ההליך המכרזי בתוספת נתח חיל האוויר בפרויקט שהסתכמו בסכום של 451 מיליון ש"ח, וכן המלצה לשריין לפרויקט עד 100 מיליון ש"ח להשלמות, (כגון עלויות עבור ביטוח תעופתי, עדכוני ספרות, שעות אבטחה ותכולות בלתי מתוכננות.
לקראת אישור תקציב המדינה בדצמבר 2016, ביקש ראש הממשלה תוספת של 178 מיליון ש"ח שחלקו מוקצה לענייני המטוס. העלות המשוערת של המטוס לפני מיגונו היא 50 מיליון דולר אמריקני.
ב-1 ביולי 2016 ראש הממשלה אישר את עלות הפרויקט שהסתכמה ב-550 מיליון ש"ח. באוגוסט 2016, בעקבות תוצאות המכרז והחלטת ממשלה, נקבע בפועל תקציב הפרויקט ל-590 מיליון ש"ח.
בנובמבר 2018 אושרה תוספת נוספת של 60 מיליון ש"ח, בתוך מסגרת התקציב שאושר, שנומקה ב"גידול בעלויות הטיסות, לעומת שנים קודמות שנובע, ממספר רב של טיסות ליעדים מורכבים כמו ארצות הברית, רוסיה והודו, וכן מנסיעות שכללו מספר יעדים כמו: גרמניה, צרפת ובריטניה".
בתחילת 2020 ביקש ראש הממשלה להוסיף מינוי של מנהל למטוס, בעלות של מאות אלפי ש"ח בשנה. כמו כן, נבנה בבסיס נבטים מתחם ייעודי למטוס.
דוח מבקר המדינה שפורסם במרץ 2022 מונה פגמים רבים בתהליך רכישת המטוס והכשרתו, אך מציין כי "במטוס ראשי המדינה יש שיפור ניכר לעומת חכירה של מטוס אזרחי ברמת הביטחון, לרבות בהיבטים של ההגנה על המטוס ואבטחת המידע בו, התקשורת, השליטה, התנאים במטוס והשירות שניתן בו וכן זמינותו." ביולי 2020 הייתה הערכת ההוצאה בפרויקט (רכישה, הסבה ותפעול במשך חמש שנים) 587.6 מיליוני ש"ח, אשר מתחלקת ל-381.8 מיליוני ש"ח לשלב ההקמה, ו-205.8 מיליוני ש"ח לשלב התפעול. פירוט ההוצאות לפי חברות הם: תעשייה אווירית - 500.4 מיליון ש"ח, חיל האוויר - 68.4 מיליוני ש"ח, וספקים אחרים: 18.8 מיליוני ש"ח. על פי אומדן של מבקר המדינה עלות ממוצעת של טיסה במטוס חכור היא כ-2.5 מיליון ש"ח ואילו עלות ממוצעת של טיסה במטוס ראשי המדינה (בשקלול כל ההוצאות שכבר הוצאו) עומדת על 5.2 מיליון ש"ח.
המטוס
לפי הדרישות העיקריות של משרד ראש הממשלה ומסגרת התקציב שאושרה הוחלט כי יש להתבסס על מטוס בואינג מדגם 767 או 777. מטוס בואינג 737 נפסל בשל קוצר הטווח שלו ומספר הנוסעים המצומצם שהוא יכול לשאת. גם מטוסי איירבוס נפסלו מאחר שהם לא נמצאים בשימוש בישראל ולכן צפויות "משמעויות כבדות להקמת היכולת". מטוס חדש של חברת בואינג מהדגמים שצוינו נפסל בשל עלויותיו הגבוהות, שנאמדו בידי חיל האוויר ב-180 עד 200 מיליון דולר לפני הסבה. בסופו של דבר נבחר מטוס מדגם 767 משומש. המטוס נבחר למרות יציאת מטוסי נוסעים מדגם זה משירות, כיוון שמטוסים מדגם זה עוברים הסבה למטוסי מטען, ולכן תחזוקתם וזמינותם עדיין אפשרית גם בראייה עתידית.
ב-22 ביולי 2016 נחת המטוס לראשונה בישראל, לתהליך של שדרוג, שיפוץ והתאמה, שנקבעו בסך של 400 מיליון שקל חדש לפי החלטת הקבינט מ-2014. עד לחשיפתו של המטוס בחודש אוקטובר 2019 לא פורסם מידע באשר לסוג המטוס, היקף המימון, התקדמות הפרויקט, מה צפוי להיות מותקן במטוס ומתי הוא יהפוך מבצעי ויוכנס לשימוש – מאחר שעל פי הנחיית הצנזורה הצבאית, נתונים אלה לא הותרו לפרסום.
המטוס, מסוג בואינג 767-300ER, שיוכל לטוס ללא הפסקה עד ארצות הברית, ברזיל או יפן, היה בעבר בשירות החברות קוואנטס ואוסטרליאן איירליינס כשרישומו היה VH-OGV וטיסת הבכורה הייתה ב-6 ביוני 2000. רישומו החדש הוא 4X-ISR, 4X הוא תחילת כל רישום מטוס ישראלי, ISR הוא קיצור של מדינת ישראל, כלומר הוא מטוס רשמי של המדינה.
במטוס הורכבו מערכות שליטה ובקרה מתקדמות שיאפשרו תקשורת מוצפנת עם הקרקע, לצד מערכות הגנה מפני טילים כדוגמת מערכת "מגן רקיע" של חברת "אלביט מערכות" ומערכות הגנה מפני תקיפת סייבר.
מטוסים מדגם בואינג 767 אינם משמשים יותר חברות תעופה ישראליות, כך שנדרשת הכשרה של טייסיו של מטוס ראש הממשלה לשם הטסת מטוס זה בלבד. המטוס יופעל תחת טייסת 120 של חיל האוויר, שצפויה להפעיל בעתיד מטוסי תדלוק מסוג KC–46 המבוססים על בואינג 767.
בתחילת דצמבר 2021 קיבל המטוס תעודת כושר טיסה מרשות התעופה האזרחית, אך הוא נותר בחניון בתעשייה האווירית.
בסוף מאי 2022 המטוס הועבר בטיסה לבסיס חיל האוויר נבטים לאחסונו בהאנגר ייעודי.
דו"ח מבקר המדינה
בחודש מרץ 2022 פרסם מבקר המדינה, מתניהו אנגלמן, דו"ח ביקורת על פרויקט "כנף ציון". הדו"ח הציג חריגה ניכרת בתקציב הפרויקט ועיכוב של כשלוש שנים בלוח הזמנים שלו.
ציר זמן
הדוח קובע שהיוזמה לרכישת מטוס ייעודי עבור ראשי המדינה החלה להתגלגל ב-2010 ומפרט ציר זמן של התנהלות הפרויקט בין השנים 2010 ל-2021.
פירוט והרחבה
הדוח מציין כי רכש מטוס ייעודי להטסת ראשי המדינה הוא פרויקט ייחודי, מורכב וראשון מסוגו בארץ, ולו היבטים ביטחוניים, היבטי פיתוח וטכנולוגיה, היבטים ממלכתיים והיבטי אסדרה. עבור חלק מהשותפים בפרויקט זהו העיסוק הראשון בעולמות התעופה.
הדוח מציין שהפער הגדול בעלות הפרויקט בין הערכת האוצר לבין הערכת משרד הביטחון נבע בשל השינוי במתודולויות שנעשו. בעוד שמשרד האוצר נקט בגישה של Design To Cost (אפיון לפי סכום מוגבל שנקבע מראש), משרד הביטחון נקט בגישה של Bottom-Up. (אפיון לפי דרישות הנצרכות כמו אבטחה, תקשורת, רישיון צבאי וכו').
הביקורת העלתה ליקויים בעבודות המטה שנעשו לצורך תמיכה בקבלת ההחלטות משנת 2010 ועד אישור הקבינט. זאת בעיקר בכל הנוגע להערכת עלויות (שקפצה מהערכה שהוצגה בוועדת גולדברג בשנת 2014 בחישוב לחמש שנות הפעלה מכ-592 מיליון ש"ח; להחלטת הקבינט באוגוסט 2015 לעלות של כ-729 מיליון ש"ח), וכן בנוגע לקביעת מאפייני המטוס ודרישות מרכזיות בפרויקט, באפיון הדרישות הביטחוניות ובתיאום הביטחוני בין הגופים המעורבים בשלבים הראשונים של מימוש הפרויקט. בהחלטת הממשלה מאוגוסט 2016 אושרה עלות של 590 מיליון ש"ח (שכללה 140 מיליון ש"ח עבור שינויים, שיפורים ותכולות בלתי צפויות) בהתבסס בין היתר על תוצאות המכרז. לאחר סיום המכרז נעשו בפרויקט שינויים (בהיקף של כ-60 מיליון ש"ח) שהביאו לחוסר יעילות ולעיכוב בלוח הזמנים, בין היתר בשל הצורך בתכנון מחדש ובתהליכי משא ומתן נוספים. ולא נותר תקציב עבור הוצאות בלתי צפויות להפעלת המטוס. (מתוך פתח דבר) המבקר מצא כי צוות משרד הביטחון נקב בעלות ללא מע"מ, אך לא ציין זאת. כמו כן, המל"ל, אשר השווה בין שתי העבודות של הצוותים והציג לוועדה את ממצאי ההשוואה בין שתי העבודות, לא התייחס לעניין המע"מ.
הדוח מציין כי לא נמצא תיעוד לעבודת מטה ונימוקים לדרישות המרכזיות בבחירת המטוס (טווח הטיסה הישירה, מספר הנוסעים במטוס ותצורת הפנים שלו) שקבע משרד ראש הממשלה בשנת 2010, והם גם לא נבחנו במסגרת תהליך קבלת ההחלטות שבוצע בשנים שלאחר מכן.
הדו"ח מציין שהמל"ל לא הדגיש בפני שרי הקבינט כי החלטתם להגדיל את תקציב "כנף ציון" ל-729 מיליון שקל תחרוג ב-20% מהעלויות שהוצגו בעבר.
הדו"ח מציין שהיו שני בלוקי שינויים. הראשון עלותו 46.9 מיליון ש"ח. והשני עלותו 12.9 מיליוני ש"ח. ושהחריגה בתקציב של 40 מיליון וחצי שנה בלוחות הזמנים, נגרמה בשל דרישות לשינויים בתצורת המטוס ובעיצוב הפנים, דבר ש"לא נעשה בתהליך מובנה וסדור" וכי "משרד רה"ם לא הגדיר באופן מפורט את השינויים בתצורת המטוס ובעיצוב הפנים ולא בחן את עלותם לעומת תועלתם ונחיצותם".
הדוח קובע כי אי שילוב בלוקי השינויים אחד בשני, הביאה לחוסר יעילות ועיכוב בלוחות הזמנים וממליץ "לשב"כ ומשרד ראש הממשלה לפעול לתכנון מיטבי של מכרזי פרויקטים לרבות בהיבטי תצורה ועיצוב".
הדוח מציין כי העיכוב של כמעט שלוש שנים במסירת הפרויקט נבע משינויים רבים בעיצוב הפנים של המטוס ועיכובים בקבלת החלטות במשרד ראש הממשלה, התחייבות תע"א ללוחות זמנים קצרים מדי למסירת המטוס, הערכות חסר של תע"א להתקנת הציוד במטוס, מימוש דרישות ביטחון מחמירות עקב העברת האחריות לאבטחת המטוס וסביבתו לאגף הביטחון במשרד ראש הממשלה, והשפעותיה של מגפת הקורונה.
הדו"ח אינו נוקב בשמם של מובילי הפרויקט.
מיגל דה אונאמונו
מיגל דה אונאמונו אי חוּגוֹ (בספרדית: Miguel de Unamuno y Jugo; 29 בספטמבר 1864 – 31 בדצמבר 1936) היה סופר, משורר, מסאי, מחזאי, הוגה דעות, פילוסוף, ואינטלקטואל ספרדי בולט בזרם הספרותי וההגותי הספרדי של 'דור 98'.
ביוגרפיה
אונאמונו נולד בבילבאו למשפחה בסקית, השלישי משישה ילדים. ב-1880, בגיל 16, החל את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד, וב-1884 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה. עבודת הדוקטורט עסקה במקורותיו של העם הבסקי על פי לשונו.
ב-1891 מונה אונאמונו לפרופסור ליוונית באוניברסיטת סלמנקה. הוא היה הרקטור של האוניברסיטה בשנים 1900 עד 1914, פעם שנייה בשנים 1921 עד 1924, ושוב בשנים 1930–1936.
פעילות פוליטית
ב-1914 הודח אונאמונו מתפקידו כרקטור, מסיבות פוליטיות. ב-1920 נשפט לשש עשרה שנות מאסר על העלבת המלך אלפונסו השלושה עשר, אך העונש לא בוצע. ב-1924 הוגלה לאיים הקנריים על ידי הדיקטטור מיגל פרימו דה ריברה. מאוחר יותר עזב את ספרד מרצון, והמשיך את פעילותו הפוליטית, האינטלקטואלית והספרותית כגולה בצרפת. תחילה התגורר בפריז ובהמשך באנדייה, הקרובה לגבול עם ספרד.
הגותו של אונאמונו
אונאמונו לא גיבש משנה רעיונית סיסטמטית. בנערותו הוא הושפע מהפוזיטיביזם, הרציונליזם, הסוציאליזם ומהלך הרוח ששרר בספרד בדורו. בהשפעת פון הרנק, הוא בסופו של דבר דחה את הרציונליזם. דחייה זו באה לידי ביטוי בולט ביצירתו San Manuel Bueno, mártir, היכן שדמויותיו העיקריות מסמלות את עמודי התווך של התיאולוגיה הנוצרית: האמונה, החסד והתקווה.
עבור אונאמונו המוות הוא סופי. אבל הוא סבר שהאמונה בהישארות הנפש היא חיונית לחיים. לפיכך בעקבות קירקגור, הוא האמין כי על האדם להאמין באל, חרף אי הרציונאליות שבכך. במילים אחרות, קיים אצלו אפוא עימות בין נחיצות האמונה לבין חוסר הרציונליות שבה.
אונאמונו נחשב לנציג האקזיסטנציאליזם הנוצרי הספרדי, בכך שהוא העמיד את האמונה לכשעצה במרכז משנתו הרעיונית. הוא נודע בעיקר בשל יצירתו 'הרגש הטראגי של חיים', אשר הוקעה בידי הכנסייה, וכן בשל 'גסיסתה של הנצרות'. הוא מייצג נאמנה את חיבוטי הנפש הספרדית, באשר לרעיון של האפשרות הניתנת לכל להיות ייצור רוחני. בהשראתם של יצירתו של ולסקז ושל התיאולוג לואיס דה לאון, בשירו 'הישו של ולסקז' הוא פורש את משנתו הכריסטולוגית באופן לירי.
הגותו של אונאמונו נשענת על הרגש הראשוני והספונטני שמתעורר באדם במגעו עם העולם. רגש זה מגדיר את מה שמכונה בפינו 'רעיונות', 'תודעה' ואת קשת רגשותיו של האדם. בעיניו הסתירות הקיימות בין נטיות הלב לבין המחשבה אינן אלא נסיבתיות. רגש זה מורכב בעיקר מרגישות למוגבלות העולם, אשר מוצאת את ביטויה בצמא בלתי נלאית לאלמותיות. רגש זה כופה את השלמה בין הלב לתודעה, שהיא תנאי יסוד להתקרבות סובייקטיבית עם הנצח ועם האל.
מנקודת מבט דתית, אונמונו שם את הדגש על מימד המאבק, אשר נתפס כעומד בלב האמונה הנוצרית. מאבק זה עומד לדידו בבסיס החיים – וכדבריו: 'המאבק על החיים הוא החיים עצמם'. בשיחתו עם מילן-אסטריי, הוא טען שמה שמחפש האדם בדת זה להציל את עצמיותו, להפוך את זאת לבת-אלמוות; ושדברים אלו אינם ניתנים לאדם על ידי המדע, האמנות והמוסר. הוא שלל את יכולתה של התודעה להפוך את האמת למעין נחמה לאדם. הוא סבר שהתודעה היא מקור לחוסר סובלנות.
שכבת התעבורה
שכבת התעבורה (Transport) של מודל TCP/IP מקבילה מבחינת תפקידיה לשכבת התעבורה של מודל ה-OSI - היא אחראית על ניהול התקשורת, אמינות החיבור, ואמינות הנתונים. כמו כן, היא משמשת את שכבת היישום של מודל TCP/IP ומשתמשת בשכבת הרשת של המודל לצורך העברת נתונים ברשת.
בשכבת התעבורה נכללים מספר פרוטוקולים, שמיישמים את הפונקציות של השכבה בדרכים שונות. בנוסף, חלקם בוחרים ליישם או לא ליישם פונקציות מסוימות. לדוגמה: פרוטוקול UDP לא בודק את אמינות הנתונים שהוא מעביר (בניגוד לפרוטוקול TCP). עם זאת, קיימים שני תפקידים המשותפים לכל הפרוטוקולים, והם: בקרת זרימה ואמינות החיבור.
בקרת זרימה
פרוטוקולים של שכבת התעבורה מפקחים על זרימת הנתונים (Data stream) בין שני צמתים ברשת מחשבים. פיקוח זה מתבטא בשליטה על מהירות ההעברה (רוחב פס), המתבצע על ידי שימוש ב"חלונות" (Sliding window), כאשר גודל החלון קובע את כמות נתונים שמחשב המקור (SOURCE) יעביר למחשב היעד (DESTINATIONׂׂ), לפני שהם יתאמו מחדש פרטים שונים הנוגעים לאופן העברת הנתונים (ביניהם גם גודל החלון). ככל שהחלון גדול יותר, כך מהירות העברת הנתונים עולה. בדרך כלל, כאשר שני המחשבים פנויים, וקו התקשורת ביניהם אמין, החלון יהיה גדול למדי. לעומת זאת, אם אחד המחשבים עסוק, הוא יבקש להקטין את החלון ובכך להאט את קצב העברת הנתונים.
אמינות החיבור
קיימות שתי שיטות נפוצות לבדיקת אמינות החיבור - מספרים רציפים (sequencing numbers) ואישורים (acknowledgments) כאשר רוב הפרוטוקולים משתמשים בשילוב של שתיהן.
כאשר משתמשים במספרים רציפים, כל חבילות הנתונים (datagram) שנשלחות על ידי מחשב המקור ממוספרת בסדר עולה. כך יכול מחשב היעד לוודא שהגיעו אליו כל החבילות, ובאם חסרה אחת הוא יכול לבקש את המידע הספציפי.
אישורים משמשים את מחשב היעד להודיע למחשב המקור על החבילה האחרונה שהתקבלה, ולבקש את החבילה הבאה. מספר האישור יהיה המספר הרציף של החבילה הבאה שמחשב המקור צריך לשלוח (לדוגמה: אם נשלחו חבילות 1-10 מחשב היעד ישלח אישור עם המספר 11). גודל החלון קובע את מספר החבילות שאחריהן צריך להגיע אישור - ככל שמספר החלון נמוך יותר, כך כמות הנתונים שיש להעביר גדלה (מכיוון שצריך להעביר כמות גדולה יותר של נתוני בקרה).
קרין אנטונסקו
קְרִין אַנְטוֹנֶסְקּו, בשמו המלא ג'ורג'ה קרין לאורנציו אנטונסקו (ברומנית: George Crin Laurențiu Antonescu, נולד ב-21 בספטמבר 1959 בטולצ'ה) הוא פוליטיקאי רומני, סנטור מטעם מחוז טלאורמן, בעבר יושב ראש המפלגה הלאומית-ליברלית מ-20 במרץ 2009 ועד 2014, היה הנשיא הזמני של רומניה בתקופת השעייתו של הנשיא טראיאן בססקו בין 6 ביולי ובין 27 באוגוסט 2012. בין 3 ביולי 2012 - מרץ 2014 כיהן כיושב ראש הסנאט של רומניה. בשנת 2009 היה מועמד מפלגתו בבחירות הנשיאותיות. בהכשרתו הוא מורה להיסטוריה ו. נודע כנואם מוכשר.
ביוגרפיה
קרין אנטונסקו נולד בטולצ'ה במשפחתם של מורים. אביו למד ספרות רומנית אך לימודיו הופסקו בשל "מוצא לא בריא", ברוח הזמנים. קרין אנטונסקו, שהצטיין מילדותו במקצועות ההיסטוריה ובספרות הרומנית, למד עד שנת 1985 היסטוריה באוניברסיטת בוקרשט. בשנים 1985–1992 עבד כמורה להיסטוריה ביישוב שטיובוראן בכפר סולשט שבמחוז וסלוי ומאוחר יותר בכפר ניקוליצל במחוז טולצ'ה, כשבין 1990 ובין 1989 היה זמן קצר אוצר (מקצוע) בטולצ'ה. בשנת 1992 סיים תואר שני בהיסטוריה.
קריירה פוליטית
חבר במפלגה הלאומית-ליברלית החל משנת 1990, החל משנת 1992 נבחר מטעמה בבית הנבחרים הרומני (כנציג של מחוז טלאורמן ואחר כך כנציג של בוקרשט, והחל משנת 2008 בסנאט, מטעם העיר בוקרשט. בשנים 1995–2002 היה סגן יושב ראש המפלגה. בשנים 1996–1997 ובשנים 2002–2008 היה ראש הסיעה הלאומית ליברלית בבית הנבחרים הרומני. כיהן בממשלות בראשות ויקטור צ'ורביה, ראדו וסילה ומוגור איסרסקו כשר לענייני הנוער והספורט.
ב-20 במרץ 2009 הובס במאבק על תפקיד לידר המפלגה הלאומית ליברלית מול המנהיג הקודם, קלין פופסקו-טריצ'אנו. באותה שנה הציג מועמדותו לתפקיד נשיא רומניה. באחת ממסיבות העיתונאים אז הצהיר כי אם ייבחר לנשיא יטיל את תפקיד הרכבת הממשלה על ראש העיר סיביו דאז, קלאוס יוהאניס. מועמדותו נתמכה על ידי נציגים בולטים של החברה האזרחית הרומנית, כמו הדיסידנטית הרומנית לשעבר דוינה, קורניה, ההיסטוריונים לוצ'יאן בויה וניאגו ג'ובארה וראש העיר טימישוארה, גאורגה צ'והאנדו. בסופו של דבר זכה אנטונסקו ב-20 % מהקולות ועמד במקום השלישי.
ב-8 במרץ 2010 נבחר אנטונסקו מחדש כיושב ראש מפלגתו, מול לודוביק אורבאן.
ב-3 ביולי 2012 נבחר כיושב ראש הסנאט. ב-10 ביולי 2012, עקב השעייתו של הנשיא טראיאן בססקו, הפך, בהתאם לחוקה, לנשיא זמני של רומניה, עד ל-27 באוגוסט כשבססקו הוחזר לתפקיד בעקבות פסק דין של בית המשפט החוקתי. התפטר מתפקידיו כיושב ראש המפלגה הלאומית ליברלית וכיושב ראש הסנאט בשנת 2014.
קרין אנטונסקו נשוי בשנית, משנת 2009, עם חברה למפלגה, אדינה וליאן. אשתו הראשונה, אם בתו, שמה קץ לחייה בשנת 2004, בגלל סבל שנגרם לה על ידי מחלה ממארת. בשנת 2009 התחתן קרין אנטונסקו עם חברתו למפלגה, אדינה יואנה וליאן.
הספינה הטרופה מאנטיקיתרה
הספינה הטרופה מאנטיקיתרה היא ספינה עתיקה שנמצאה ליד האי היווני הקטן אנטיקיתרה, מצפון לקצה המערבי של האי כרתים. טרופת הספינה כללה מלאי עשיר של פסלים מברונזה ומשיש, כלי יום-יום מחרס, כלי יוקרה מזכוכית, זהב וכסף. יוצא דופן ונדיר במיוחד הוא מנגנון מכני, עשוי תמסורות של גלגלי שיניים, צירים ומחוגים למיניהם. ממצאים מהספינה מוצגים במוזיאון הלאומי לארכאולוגיה (Εθνικό Αρχαιολογικό Μουσείο) באתונה.
התגלית והחפירות
בשנת 1900 גילו שולי ספוגים יווניים את שברי הספינה ואת מטענה על קרקעית הים, בעומק של כ-40 מ'. דבר התגלית הובא לידיעת מחלקת העתיקות היוונית. בשנים 1900 ו-1901 נמשכו הצלילות לאתר את הספינה של שולי הספוגים בשיתוף הצי היווני ומשרד החינוך. בצלילות הועלו חפצים שונים נוספים.
תיארוך הספינה
מטען הספינה הכיל תערובת של פרטי אמנות (בעיקר פסלים) וכלי יום-יום למיניהם. המחקר הארכאולוגי של כל אחד מן הפריטים קבע במידה רבה של דיוק את תיארוכו של כל פריט. תאריכי הפריטים משתרע על-פני טווח זמן ארוך למדי, מהמאה ה-4 ועד המאה ה-1 לפנה"ס. מכאן ברור כי בספינה נאספו פריטי אמנות הקדומים בהרבה למועד טביעתה. המטבע החדש ביותר שנמצא מתוארך לשנת 67 לפנה"ס ומציין את המועד המוקדם ביותר האפשרי לטביעת הספינה. הזמן שבו פעלה הספינה היה אפוא סופה של התקופה ההלניסטית וראשית התקופה הרומית באזור יוון (שלהי תקופת הרפובליקה ברומא).
פסלי וחפצי הברונזה
הפסל המפורסם ביותר הוא זה המכונה 'הצעיר מאנטיקיתרה'. גובהו 1.94 מ' והוא מתאר צעיר עירום המושיט קדימה אל מול פניו את ידו הימנית, שאחזה חפץ עגול כלשהו, שלא השתמר. הפסל נדון רבות במחקר, והוצעו הצעות רבות לזהות את דמותו ואת האסכולה הפיסולית שיצרה אותו. אחת ההצעות מזהה בו את פאריס בנו של פריאמוס, מלך טרויה, המעניק את התפוח ליפה בנשים הלנה. יש הרואים בנאמר בספרו של פליניוס הזקן, תולדות הטבע, נקודת אחיזה לזהוי הפסל כאופרנור איש איסתמיה, כלומר מהמאה הרביעית לפנה"ס.
נמצאו שברי פסלים רבים מאוד בגודל אדם, ובהם רגלים נעולות סנדלים, זרועות (אחת מהן של מתאגרף עם פסי עור כרוכות סביב אגרופו), וגם פסלי ברונזה קטנים, שנשתמרו בשלמותם.
נמצאו פרטי ברונזה רבים שהם חלקים מכלי יום-יום, כגון פרזולים של מיטות.
מנגנון אנטיקיתרה
החפץ הנדיר והמפתיע ביותר התגלה זמן מה לאחר שהפריטים הובאו למוזיאון באתונה היה מנגנון אנטיקיתרה. במאי 1902 הבחין לראשונה הארכאולוג ואלריוס סטאיס כי גוש ברונזה הוא למעשה קבוצה של גלגלי שיניים ותמסורות שעברו קורוזיה והפכו לגוש חסר צורה. החל מחקר מתמשך והוצעו הצעות שונות למהות החפץ (כגון מחשב אנלוגי, כלי עזר לניווט דמוי אצטרולב, פלנטריום, וגם צירופים של מכשירים כאלה).
פסלי השיש
פסלי שיש רבים התגלו, אך השתמרותם לא טובה בגלל האפקט המאכל של הים והצמחייה הימית. לעיתים המעבר בין החלק השמור היטב לזה הבלוי הוא חד מאוד, ופסלי האדם והסוסים קיבלו על ידי כך חזות 'דמונית'. חלק מן הפסלים הם העתקים ידועים (למשל הרקלס מטיפוס פארנזה), אך בחלקם הם נראים כמקוריים (אפולו נשען על טריפוד, נער מתכופף וכדומה).
כלי זכוכית
נמצאו כ-25 כלי זכוכית. כמות הכלים מעידה שהם היו חלק ממטען הספינה ולא לשימוש הצוות. כל הכלים הם כלי יוקרה יוצאי דופן. חלקם נשתמרו שלמים למרות טלטלות הים, הטביעה והחפירה שמשתה אותם. הכלים הם קעריות וגביעים שנוצרו ביציקה, עם עיטורים שהוספו בחריטה על ידי גלגל חריטה סובב. מיוחדת היא קבוצה של קעריות עשויות זכוכית פסיפס מילפיורי.
מטבעות
נמצאו שלושים ושישה מטבעות כסף (טטרדרכמות) וכארבעים מטבעות ברונזה, רובן שחוקות. מטבעות הכסף כולן מטיפוס אחד הנושא על פניו סל נצרים שמכסהו נפתח וממנו מגיחים נחשים, מטביעת פרגמון ואפסוס. המטבע המאוחרת ביותר שנמצאה היא משנת 67 לפנה"ס.
תכשיטים
פריטים ספורים, בעיקר עגילים, עשויים זהב משובצים אבני חן.
חלקי הספינה
הספינה נבנתה מקורות עץ הבוקיצה (Ulmus), שחוברו בשיטת הסין והשקע. נמשו פרטי ברונזה ועופרת ובהם מסמרים, לוחות ציפוי, משקולות למדידת עומק, וכיוצא בזה.
מוצא ויעד הספינה
דומה שהספינה הייתה טעונה בפרטי אמנות ופרטי יוקרה שנאספו מערי החוף היוני (מערב טורקיה של ימינו) ומאיי יוון, במטרה להביאם לערים הרומיות שבאיטליה. שם נועדו לספק את התיאבון ההולך וגובר של רומאים בעלי אמצעים ליצירות אומנות יווניים, לאבני חן, ולשאר פרטי יוקרה. חוקרים העלו אפשרות שייתכן והספינה העבירה אוצרות לרומא כדי להיות חלק ממצעד ניצחון שערך יוליוס קיסר.
יחיאל בוחבוט
הרב יחיאל בוחבוט (ז' באייר ה'תר"ץ, מאי 1930 - ט' בניסן ה'תשפ"ב, 10 באפריל 2022) היה רבה הספרדי של קריית שמונה וראש מכון "אוצרות הגאונים".