cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'יין פונדה
תמיכתה בפמיניזם
בשנת 2002 ייסדה באטלנטה את "מרכז ג'יין פונדה לבריאות המתבגרת", שמטרתו לסייע למתבגרות במניעת הריון, ולקדם את הדיון בזכות האישה על גופה.
בשנת 2018 השתתפה בסרט הדוקומנטרי של נטפליקס "פמיניסטיות: מה הן חשבו?".
בספריה ובהתבטאויותיה הפומביות הצהירה כי הפטריארכיה מזיקה לנשים ולגברים כאחד. היא הצהירה כי במשך שנים חששה להזדהות כפמיניסטית, על מנת שלא להיחשב כ"שונאת גברים" אך עתה היא מבינה כי הפמיניזם מקדם את הנשים ואת הגברים.
הסכסוך הערבי-ישראלי
בדצמבר 2002 היא הפגינה מחוץ לביתו של ראש הממשלה עם תנועת השמאל "נשים בשחור" נגד הכיבוש הישראלי בגדה וברצועת עזה. לאחר מכן, ביקרה רופאים יהודים וערבים, ופציינטים בבית חולים בירושלים, כשלאחר מכן ביקרה ברמאללה כדי לראות מרכז שיקום ומחנה פליטים פלסטיני. שלוש חברות תנועת הימין "נשים בירוק" החלו לקרוא לעברה להיפגש גם עם ההנהגה הפמיניסטית הישראלית.
בספטמבר 2009 פונדה הייתה אחת מתוך אלף וחצי החותמים על עצומה נגד הכוונה להתמקד בתל אביב של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו באותה שנה. העצומה נימקה שההתמקדות בתל אביב היא חלק מ"מכונת התעמולה הישראלית", כי היא הייתה אמורה להיות ממומנת בחלקה על ידי ממשלת ישראל, וכל זאת כדי למשוך את תשומת הלב מהסכסוך הישראלי-פלסטיני. ידוענים אחרים שחתמו על העצומה הזו: השחקן האמריקאי דני גלובר, המוזיקאי הבריטי-אמריקאי דייוויד ביירן, העיתונאי האוסטרלי ג'ון פילג'ר, הסופרת האמריקאית אליס ווקר, הסופרת הקנדית-יהודייה נעמי קליין, וההיסטוריון האמריקאי-יהודי הווארד זין.
התנגדותה למלחמה בעיראק
בשנת 2003 הייתה פונדה בין אלו שיצאו כנגד מלחמתה של ארצות הברית בעיראק, וטענה כי הדבר יביא להתנגדות כלל עולמית לארצות הברית, ולשנאה שתביא אך לעוד התקפות טרור. ביולי 2005 סיפרה כי נפגשה עם ותיקי מלחמת עיראק אשר ביקשו ממנה לצאת בפומבי כנגד המלחמה.
נצרות
בשנת 2001 הצהירה פונדה בפומבי כי היא הפכה ל"נוצרייה שנולדה מחדש". היא מגדירה את עצמה כנוצרייה דמוקרטית ומתנגדת לגזענות ולאפליה, האופייניים לדעתה לנוצרים שמרנים מסוימים. הכרזתה זו באה זמן מה לאחר גירושיה מטד טרנר. יש הטוענים כי חזרתה של פונדה לשורות הדת היא שהביאה לגירושין, שכן טרנר נודע בביקורתו על זרמיה השונים של הדת הנוצרית הממוסדת.
אוטוביוגרפיה
בשנת 2005 פרסמה פונדה את ספרה "חיי עד כה". הספר מתאר את חייה כסדרה של שלוש "מערכות", כל אחת באורך שלושים שנה, ומצהיר כי "המערכה השלישית" תהיה המשמעותית ביותר, ותקבע כיצד תיזכר פונדה בעתיד. הספר זכה לתשבחות בעיתוני ארצות הברית, ופונדה יצאה למסע מחוף לחוף בארצות הברית למכירתו.
חיים אישיים
פרט לנישואיה קיימה פונדה מערכות יחסים רציניות עם הבמאי אלכסנדר וייטלאו בשנת 1960 עם השחקן דונלד סאת'רלנד בתחילת שנות ה-70, ועם מעצב השיער בארי מטלון, בתחילת שנות התשעים.
על אף שגדלה כאתאיסטית, מאז תחילות שנות ה-2000 היא מגדירה עצמה כנוצרייה.
ב-2 בספטמבר 2022 הודיעה פונדה שחלתה בלימפומה שאינה הודג'קין ושתחל בטיפולי כימותרפיה שימשכו כשישה חודשים.
הקלות הבלתי-נסבלת של הקיום
הקלות הבלתי-נסבלת של הקיום (בצ'כית: Nesnesitelná lehkost bytí; בצרפתית: L'insoutenable légèreté de l'être) הוא רומן מאת מילן קונדרה שיצא בשנת 1984. העלילה מתרחשת החל מ־1968 בפראג, וממשיכה בז'נבה ובציריך שבשווייץ, ובמקומות נוספים בצ'כיה ובעולם. הרומן מתאר את קשיי החיים של העם הצ'כי ושל אינטלקטואלים בצ'כיה תחת השלטון הסובייטי, לפני ואחרי האביב של פראג והפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה, תוך השוואת חיים אלה לחייו יוצאי הדופן של גיבור הסיפור, טומאש, לקלות החיים ולאדישות של השווייצרים, ולחיי השמאל תומך הקומוניזם בצרפת. הספר דן גם בנושאים פילוסופיים, כגון עקרון החזרה הנצחית של ניטשה, "שאלת היש" של פרמנידס ומושג הקיטש.
הדמויות העיקריות בספר הן: טומאש, מנתח בעל שם ומרבה נשים שאיבד קשר עם בנו ועם הוריו בעקבות גירושו מהמפלגה הקומוניסטית. מאמר שהוא כותב שמשווה בין תומכי הקומוניזם, שחלקם הביאו אסון על עמם מתוך תום לב, לאדיפוס המלך, וכתוצאה מכך מאבד את משרתו והופך להיות מנקה חלונות. דמויות חשובות נוספות (הרביעייה של קונדרה) הן תרזה, אשתו של טומאש, צעירה כפרית, חובבת ספרות בעלת היסטוריה משפחתית קשה. סבינה, המאהבת של טומאש, ציירת הסולדת מקיטש. המאהב השני של סבינה, פרנץ, פרופסור מז'נבה.
הספר לא ראה אור בצ'כוסלובקיה, בשל האיסור על פרסום ספריו של קונדרה במדינה (המחבר כבר חי אז מספר שנים בצרפת, ואף נשללה אזרחותו הצ'כוסלובקית). הוא ראה אור לראשונה בתרגום לצרפתית - תרגום שהפך למהדורה הדפניטיבית של הטקסט, ושעל פיו תורגם לשפות נוספות. כשנה מאוחר יותר, בשנת 1985, נדפס בשפת המקור בהוצאת 68 Publishers בטורונטו - בית הוצאה שייסד הסופר הצ'כוסלובקי הגולה יוזף שְׁקְבוֹרֶצקי  כדי לפרסם בו ספרות צ'כית של סופרים גולים בשפת המקור (זוהי המהדורה שעל פיה תורגם הרומן לעברית; ראו להלן). אחרי מהפכת הקטיפה החל בית ההוצאה הצ'כי "אטלנטיס" להוציא לאור את כתבי קונדרה, ובמסגרת זו ראה אור לראשונה בצ'כיה גם הרומן "הקלות הבלתי-נסבלת של הקיום", בשנת 2006.
הספר תורגם לעברית על ידי רות בונדי, ויצא לאור בהוצאת זמורה ביתן בשנת 1985. בשנת 1988 עובד הרומן לסרט באותו השם. קונדרה עצמו טען כי הקשר בין רוח הסרט לרוח הרומן רופף, ובעקבות זאת הוא לא איפשר אדפטציות קולנועיות נוספות ליצירותיו.
המנזר המלכותי של סנטה מריה דה גואדלופה
היסטוריה
מקורו של המנזר הוא בשלהי המאה ה-13, לאחר שרועה צאן מקסרס גילה על גדת נהר הגואדלופה פסל של המדונה, שככל הנראה הוחבא על ידי התושבים המקומיים מפני הפולשים המורים בשנת 714. באתר שבו התגלה הפסל נבנתה קפלה. הקפלה הפכה לכנסייה מספר שנים לאחר הקמתה, והיא הורחבה פעם נוספת על ידי המלך אלפונסו ה-11, שביקר בקפלה מספר פעמים. אלפונסו עשה זאת כהוקרה על ניצחונו בקרב ריו סלדו, אותו ייחס להתערבותה של המדונה. הוא הכריז על הכנסייה בגואדלופה כאתר קדוש מלכותי, והחל לבצע את תוכניתו לבנות את המקום מחדש.
הנזירים ההיירונימיטים תפסו את השליטה על המנזר ב-1389 והפכו אותו לאתר המרכזי של פעילותם. עבודות הבנייה נמשכו תחת חסותו של ראש המסדר הראשון, וב-1474 נקבר במקום אנריקה הרביעי לצד אמו.
אקסטרמדורה הייתה המקום הראשון שאליו כריסטופר קולומבוס עלה לרגל כדי להודות לאלוהים על שגילה את יבשת אמריקה. המנזר מכיל חפצים רבים הקשורים לעולם החדש, ומבנים רבים הוקמו שם לכבוד הבתולה מגואדלופה, בהם בזיליקת גואדלופה המקסיקנית.
החסות המלכותית נותרה על כנה גם לאחר שנזירים מגואדלופה הקימו את מנזר אל אסקוריאל המפורסם, שהיה קרוב יותר לעיר הבירה המלכותית מדריד. המנזר נחשב לאחד הקלויסטרים החשובים ביותר בספרד עד לחילון המנזרים ב-1835. בעקבות חילון המנזרים הועבר המנזר לבעלותה של ארכידיוקסיית טולדו, שהעבירה אותו ב-1908 לבעלותו של המסדר הפרנציסקני. במהלך המאה ה-20 שוקם המנזר על ידי המסדר, והאפיפיור פיוס ה-12 העניק לו מעמד של "בזיליקה אפיפיורית קטנה" ב-1955.
מחוץ למנזר, במזרקה שבמורד המדרגות, הוטבל לנצרות אברהם שניור קורונל, שר האוצר של המלכים הקתולים בשנת 1492, אחיו ושלושה יהודים נוספים. הסנדקים בטקס היו המלכים הקתולים.
תיאור
הכנסייה הראשית (Templo mayor), שנבנתה על ידי אלפונסו ה-11 ויורשיו במאה ה-14 והמאה ה-15, היא המבנה הבולט ביותר בכנסייה, שהאדריכלות שלה השתנתה והתפתחה לאורך השנים. הכנסייה ידועה בזכות דלתותיה, המקושטות באלמנטי ברונזה מהמאה ה-14. פנים הכנסייה כולל ספינה ושביל מזבח עם קמרונות. הקפלה המרובעת של קטלינה הקדושה (Santa Catalina) מתוארכת אף היא למאה ה-15, והיא ידועה בשל קבוצת קברים מקושטים מהמאה ה-16. קפלת השרידים הקדושים מהמאה ה-16 מחברת את קפלת קטלינה עם חדר תשמישי הקדושה (1638–1647), המקושט בציורים רבים מאת פרנסיסקו דה סורבראן.
מאחורי הבזיליקה נמצא הקמרין דה לה וירחן (Camarin de la Virgen), שהוא מבנה בארוק מתומן שנבנה בין 1687 ל-1696 עם חדר הבתולה הסטוקואי, ותשעה ציורים של הצייר לוקה ג'ורדנו. האלמנט החשוב ביותר בחדר זה הוא כס המלכות שעליו נמצא פסל המדונה, שעל שמו נקרא המנזר.
מבנים ידועים נוספים כוללים את הקלויסטר בסגנון מודחאר, שנבנה בין 1389 ל-1405, הידוע בזכות השער הפלטרסקי שלו; הקלויסטר הגותי, שנבנה בין 1531 ל-1533, והכנסייה החדשה, שנבנתה ב-1730 לפי הוראה של אחד מצאצאי קולומבוס וכוללת שלוש ספינות. בשנת 1856 נהרס הארמון של איזבלה הראשונה מקסטיליה, שנבנה בין 1487 ל-1491.
ארטמיסינין
ארטמיסינין (באנגלית: Artemisinin), הידועה גם בשם קינגאשו, והתרופות שנגזרות ממנה (ACTs) הן התרופות בעלות הפעולה המהירה ביותר מבין התרופות שנועדו לטיפול בפלסמודיום פלציפרום "(Plasmodium falciparum)", הPlasmodium שגורם למלריה. תרופות אלו נחשבות היום לטיפול סטנדרטי בעולם כנגד הפלסמודיום פלציפרום. מרכיב הארתימיסין מבודד מצמח הלענה או בכינוי אחר ה-sweet wormwood, שנעשה בו שימוש ברפואה הסינית המסורתית. צמח זה נזכר בספרי ההדרכה הסינית בטיפולים אמבולטוריים מאז 340 שנה לטיפול בחום. תרופה זו התגלתה על ידי טו יויו, מדענית סינית, אשר זכתה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בזכות גילוי זה.
מלריה לא מסובכת
אפשר להשתמש בארטמסנין כתרופה נפרדת אבל זה יעלה את הסיכוי להתפרצות מחודשת, ולכן כדאי יותר להשתמש בשילוב עם תרופות אחרות שפעולתן לסלק את הטפיל מהגוף. ארגון הרפואה העולמי המליץ על שימוש בטיפולים משולבים ארטמיסיניים (ACTs) כטפול קו ראשון כנגד פלסמודיום פלציפרום. אין שימוש פרופילקטי בארטמיסנינים בגלל מחצית חיים קצרה מאוד שזה דורש הזרקה רב-פעמית ביום, דבר שאינו יעיל.
מלריה חמורה
הזרקה תוך-ורידית או תוך-שרירית לתרופה ארטיסונאת הוכחה כיעילה יותר מהשימוש בכינין בניסויים גדולים, אקראיים ומבוקרים במבוגרים ובילדים. בכל המחקרים שנשוי להשוות בין שתי תרופות אלו, לארטסונאת יש שיעור תמותה כ-30% יותר נמוך מזה של כינין.. סיבות להבדל הזה כוללות הפחתת שכיחות של היפוגליקמיה, החדרה קלה יותר ופעולה מהירה יותר כנגד טפילים אלו. ארגון הבריאות העולמי ממליץ על שימוש בארטסונאת כטיפול בכל המקרים של מלריה חמורה.
טיפול סרטני
בימים האלו מתבצעים הרבה מחקרים לחקור את ארטמיסנין כתרופה לטפול בסרטן.
תולעים טפיליות
גילוי הארטמיסנין נעשה בזמן חיפוש על תרופות נגד עלקת הבילהרציה (תולעת טפילית המתיישבת בכלי הדם של היונקים) המהווה מספר שתיים בשכיחות למחלות מזהמות אחרי המלריה.
תופעות לוואי
בדרך כלל הגוף מגלה סבלנות טובה כלפי תרופת ארטמיסינין במינון המבוקש לטיפול במלריה.
מנגנון פעולה
היום משתמשים, לרוב, בארטמיסינין כפרו-דראג לחומר הביולוגי המטבוליט Dihydroartemisinin, הנעשה פעיל בשלב של הימצאות הטפיל תוך תאי הדם האדומים. אף על פי שאין הסכמה כללית לגבי מנגנון הפעולה של ארטמיסינין ועל כך שהוא גורם להריגתו של הטפיל, עלו כמה הוכחות לפיהן ארטמיסינין פועל לכאורה על ידי היווצרות ראדיקלים התלויים בגשר האינדופירוקסידי של התרופה. כשהטפיל נכנס לתוך תא דם אדום, הוא צורך את ההמוגלובין בתוך שקי העיכול (digestive vacoule) שלו, פעולה שגורמת ליצירת עקה חימצונית. התבנית של ארטמיסנין יש קבוצה של לקטון פרוקסידי שבמגע שלו עם ריכוז גבוה של ברזל, הנמצא בתאים סרטניים, נהפך ללא יציב ואז משחרר צורוני חמצן תגובתי.
חוק חופשה שנתית
חוק חופשה שנתית, תשי"א-1951 הוא חוק הקובע את ימי החופשה להם זכאים כלל העובדים השכירים, בהתאם לוותק שצברו במקום עבודתם והיקף משרתם.
היסטוריה חקיקתית
חוק החופשה השנתית נחקק ב-1951 על מנת לקבוע ימי חופשה לעובדים המגיע להם על פי חוק זה.
החוק השתנה ועודכן מספר פעמים במהלך ההיסטוריה החקיקתית שלו עקב התנגשות עם חוקים אחרים. השינוי המשמעותי האחרון נחקק בשנת 2016, אז הוחלט להעלות את מינימום ימי החופש לשכירים.
פירושים
"החופשה" פירושו – חופשה שנתית המגיעה לעובד על פי חוק זה;
"מפקח עבודה" פירושו – מפקח, כמשמעותו בפקודת מחלקת העבודה, 1943;
"עובד בשכר" פירושו – עובד שגמול עבודתו, כולו או חלקו, משתלם שלא על בסיס של חודש או תקופה ארוכה מזו;
"קרן חופשה" פירושה – קרן חופשה ששר העבודה הקימה או הסמיכה על פי סעיף 18;
"שנת עבודה" פירושו – פרק זמן של שנים עשר חודש, שתחילתו אחד בינואר של כל שנה.
צב מפריק
צב מפריק (שם מדעי: Kinixys) הוא סוג של צבים מהמשפחה צבים יבשתיים החיים במרכז אפריקה. תפוצתם באזורי שיחים ויערות סבוכים עד לסוואנות.
מיני סוג זה הם פרימיטיבים יחסית ובעלי שריונות מקומרים למעלה המכסים את ראשם אך משאירים את רגליהם ואת הבטן חשופים. בקצוות השריון ישנם קוצים קטנים. הם בעלי 4 טפרים ברגליהם. הם קטנים ביחס למשפחתם ואורכם 20-30 ס"מ.
תזונתם של מינים אלה הוא בעיקר מעשבים, פרחים, פירות וכו' אך הם יגוונו גם בתולעים ובחסרי חוליות אחרים.
רפובליקה ספרותית
רפובליקה ספרותית הוא מונח מתחום מדעי החברה וחקר מדעי הרוח, שטבע חוקר הספרות הצרפתי אלבר תיבודה (Albert Thibaudet, 1936-1874) במאמרו מ-1927 "La République des professeurs" (מילולית: רפובליקה של מורים).
לדברי תיבודה, על מנת לפתח גוף יצירה ספרותית והגותית נדרש "מרחב מדומיין" הכולל בראש ובראשונה את "המעגל הפנימי" - יצרני התרבות, "המעגל החיצוני" של צרכני תרבות (במובן העמוק, בו התרבות מהווה עבורם צורך רוחני וכלי להגדרת תפיסת-עולם) וכן "המעגל האמצעי" בו מצויים הגורמים המתווכים המביאים את התרבות אל הקהל. מעגל זה כולל במות לפרסום ושיח (כתבי עת ספרותיים ומדעיים, עיתונות חופשית, סלונים ספרותיים, בתי קפה וכדומה) ומוסדות ספרותיים בעלי מעמד והכרה (מוציאים לאור, מבקרים, מכוני מחקר, קרנות מימון או מצנטים וכו'). שלושת המעגלים יוצרים מעין מדינה - רפובליקה. תנאים מכריעים להיווצרות רפובליקה ספרותית הם מידה של חופש אקדמי, נכונות לקבל ולהעביר ביקורת תבונית ומנומקת מתוך עמדה שוויונית וביטול גבולות דתיים, מעמדיים ולאומיים (אם כי רפובליקה ספרותית בשפה מסוימת היא לרוב גם לאומית). קיומה של רפובליקה ספרותית או רפובליקת המכתבים נעוץ בדרך כלל בתקופת הנאורות, אולם יש חוקרים המצביעים על כך שלמשל, לפי מחקר מערכת המושגים המשותפת ליהודים ונוצרים סביב אגדות אלכסנדר הגדול התקיימה ב"ימי הביניים רפובליקה ספרותית שמחיצות האמונה הוסרו בה ושהחלפה חופשית של דעות הורמה בה על נס". חברי הרפובליקה הספרותית חולקים אתוסים וערכים משותפים ומקובלות בה סוגות מסוימות המגדירות ומגבילות את החירות הצורנית. ה"רפובליקה" אינה חולקת אידאולוגיה אחת או קו רעיוני יחיד, אולם לרוב מתקיימים בה "זרם עיקרי" ו"זרמים מינוריים", חתרניים ומתנגדים (למשל מקומה של שפת היידיש ברפובליקה הספרותית העברית בתחילת המאה ה-20, שנדחה על ידי הזרם העיקרי והמשיך להתקיים בזרמים מקבילים).
היווצרותה
עד תקופת ההשכלה הספרות היהודית הייתה תורנית הלכתית ונסובה בעיקר סביב 'כתבי הקודש' היהודיים. מתנועת ההשכלה יצאו סופרים עבריים, אשר יצירותיהם לא עסקו בנושאים דתיים-הלכתיים. פן נוסף ועיקרי של חיבורי הסופרים בתקופת ההשכלה היה הביקורת על החינוך היהודי על מוסדותיו ועל מנהיגיו. ביקורת זו נעשתה מתוך רצון לחולל שינוי בעם היהודי ובתרבותו. ניתן לראות בתקופת ההשכלה את תחילתה של הרפובליקה הספרותית העברית.
בעקבות מאורעות 'סופות בנגב' שהתחוללו בשלהי המאה ה-19 חל מפנה בציר היצירה העברית. רבים מסופרי התקופה הגיעו להבנה שלא ייתכן קיום ליהודים שלא בטריטוריה נפרדת משלהם. שלב זה היווה מפנה בתולדות עם ישראל וניתן לראות בו את תחילת הציונות. הציונות בשלב הזה החלה להיות ערך מרכזי ברפובליקה הספרותית העברית, כלומר יותר ויותר סופרים ואנשי רוח יהודיים באותה תקופה התייחסו לציונות בכתיבתם, וממילא הספרות העברית הפכה יותר ציונית.
דמות מפתח בתחילת דרכה של הרפובליקה הספרותית העברית היא פרץ סמולנסקין. כבר בראשית דרכו היה סמולנסקין בעל עמדה לאומית ברורה (בניגוד לאחרים מבני דורו). הוא ייסד את עיתון השחר אשר נעשה לכתב עת חשוב באותה תקופה. עיתון זה היווה במה לתכנים ספרותיים לאומיים אשר נעשו חלופה לתכנים הספרותיים האוניברסליים של אותה העת, ולמעשה בישרו את תחילתה של הספרות העברית.
התמסדות בארץ ישראל
עד תחילת המאה ה-20 הייתה אירופה המרכז והדומיננטי של הספרות העברית. השפה הדומיננטית בקרב יהודי היבשת הייתה יידיש, בנוסף לשפות אירופאיות בהתאם למקום מגוריהם. מכיוון שהספרות ביידיש ידעה פריחה באותה תקופה, עם השנים בקרב היהודים נעלם הצורך בצריכת ספרות עברית. אף על פי שבאותה תקופה פעלו סופרים עבריים והוצאות ספרים רבות באירופה, קהל הקוראים בשפה העברית באירופה הלך והצטמצם. כתוצאה מכך נוצר מצב שהמקום המרכזי של יצירה ספרותית בעברית וצריכתה היה דווקא ארץ ישראל. הסיבה לכך נעוצה שהשפה הדבורה ושפת התרבות בארץ ישראל היו עברית, ועל כן בה היה קהל הקוראים הגדול ביותר ליצירה העברית. כך, המרכז בארץ ישראל הלך ושגשג לעומת מקבילו שבאירופה שהלך ודעך.
עמיאל אלקלעי
עמיאל אלקלעי (נולד בשנת 1956 בבוסטון) הוא משורר, מתרגם, מרצה וסופר אמריקאי מיהדות ספרד.
חייו
הוריו של עמיאל היגרו לארצות הברית מסאו טומה ופרינסיפה. לפרסומו הראשון זכה בעת מלחמת בוסניה, בשל תרגומים שביצע לספרים מבוסניה, אך עיקר עיסוקו הוא בספרות של יהדות ספרד, בעברית ובשפות אחרות.
אלקלעי מתרכז בדרך בה אנחנו רואים את עצמנו ובדרך שהאמריקאים רואים את המזרח התיכון. ספרו After Jews and Arabs: Remaking Levantine Culture נבחר לאחד הספרים החשובים ביותר של שנת 1993 על ידי ה- The Village Voice ועל ידי ה- The Independent בלונדון.
פרת'
גאוגרפיה
פרת' ממוקמת על גדת נהר סוואן ועל שפת האוקיינוס ההודי.
היסטוריה
בשנת 1826 ייסד הצבא הבריטי בסיס בקינג ג'ורג' סאונד מחשש לניסיונות סיפוח צרפתיים. בשנת 1829 נוסדה העיר פרת' והפכה לבירת מושבת נהר סוואן. בשנת 1850 הפכה אוסטרליה המערבית למושבת עונשין, לבקשת החקלאים ואנשי העסקים המקומיים אשר רצו להשתמש בכוח העבודה הזול של האסירים.
שם העיר- פרת' נבחר בשנת 1829 על ידי ג'יימס סטירלינג, מושל אוסטרליה באותה עת, על שם פרת'שייר -מחוז הולדתו של ג'ורג' מוריי, שר המושבות הבריטי.
אוכלוסייה
אוכלוסיית פרת', מהיותה עיר הנמל המערבית באוסטרליה, מורכבת ממהגרים בריטיים, איטלקים ויוונים. מספר המהגרים הבריטיים בפרת' הוא הגדול ביותר באוסטרליה. מעל 20% מתושבי העיר מוצאם או מוצא הוריהם בריטי. בעיר מהגרים ממלזיה, סינגפור, הונג קונג, אינדונזיה, סין והודו.
ספורט
בשנת 1962 אירחה פרת' את משחקי חבר העמים הבריטי ופעמים את אליפות העולם בשחייה (ב-1991 וב-1998). משנת 1989 נערך בכל שנה גביע הופמן, טורניר טניס לנבחרות גברים ונשים ביחד.
הספורט הפופולרי ביותר בפרת' הוא פוטבול אוסטרלי. בעיר שתי קבוצות פוטבול אוסטרלי החברות בליגת הפוטבול האוסטרלי: נשרי החוף המערבי (West Coast Eagles) ומועדון הכדורגל פרמאנטל (Fremantle Dockers)
בפרת' קבוצת כדורגל אחת - תפארת פרת' (Perth Glory). בפרת' נערך מדי שנה טורניר הטניס - גביע הופמן.
קבוצת הכדורסל של פרת' נקראת פרת' ווילדקטס (חתולי הבר של פרת'), והיא משחקת בליגת העל האוסטרלית בכדורסל.
מכללות ואוניברסיטאות
בפרת' מצויות ארבע אוניברסיטאות ציבוריות: וכן אוניברסיטה פרטית - אוניברסיטת נוטרדאם אוסטרליה - אוניברסיטה קאתולית שנוסדה ב-1990.
אתרים בעלי חשיבות
אתר התיירות החשוב ביותר של פרת', בהיותה עיר שטופת שמש רוב ימות השנה, הם חופי הרחצה של העיר.
מרכזה של פרת' ממוקם על הגדה הצפונית של נהר סוואן. מרכז העסקים הראשי ממוקם קרוב יותר לנהר, בעוד אזורי המגורים הולכים ומתרחקים מהנהר.
בפרת' מספר רב של פארקים. פארק קינגס ממוקם על גבעה גבוהה המכונה "הר אליזה". שטחו של הפארק גדול פי ארבעה משטחו של סנטרל פארק הניו יורקי, ונמצאים בו הגנים הבוטניים של העיר. פארק זה ידוע בפרחי הבר הרבים של מערב אוסטרליה הגדלים בו. בגן יחידת מחקר העוסקת בתיעוד הצומח הטבעי של המדינה.
גן החיות של פרת' ממוקם על גדתו הדרומית של נהר סוואן. ניתן להגיע אל גן החיות באמצעות גשר נרוז או באמצעות מעבורת.
מגדל הפעמון סוואן הוא מגדל פעמון השוכן על גדת נהר סוואן ומכיל את פעמוני כנסיית סנט מרטין בשדות - מתנת בריטניה לעיר פרת' לרגל שנת ה-200 להתיישבות באוסטרליה.
מרכז הקונגרסים של פרת' נפתח בשנת 2004. המרכז ממוקם על גדת הנהר בקרבת המע"ר של פרת'.
בקרבת חוף הים מצויים מספר איים המהווים אתרי תיירות. הידוע בהם הוא האי רוטנסט.
בפרת' נמצא האקווריום התת-מימי הגדול באוסטרליה.
אקלים
בחודשי הקיץ, אקלימה של פרת' חם ויבש. החודש החם בשנה הוא פברואר. הטמפרטורה המקסימלית שנמדדה הייתה 46.2 מעלות צלזיוס (ב-23 בפברואר 1991).
בחודשי החורף הטמפרטורות נמוכות יותר, אף שמעולם לא ירדו הטמפרטורות מתחת ל-0. הטמפרטורה הממוצעת בחורף (בשעות היום) היא 16 מעלות צלזיוס.
יהודים
בפרת' חיים כ-10,000 יהודים, מהם כ-5,000 מהגרים ממזרח אירופה ומדרום אפריקה. ישנם ארבעה בתי כנסת אורתודוקסיים ורפורמים בעיר (אחד מופעל על ידי ארגון חב"ד) ובית ספר יהודי בשם "הכרמל". רבה הראשי של פרת' כיום הוא הרב דן ליברמן, יליד מנצ'סטר, אנגליה, אשר הגיע לפרת' לאחר שכיהן כרב קהילה בליברפול ומכהן בתפקידו הנוכחי מאז קיץ 2017.
ערים תאומות
לפרת' מספר ערים תאומות:
גארי וולדהורן
גארי וולדהורן (באנגלית: Gary Waldhorn; 3 ביולי 1943 – 10 בינואר 2022) היה שחקן אנגלי הידוע בעיקר מהופעותיו בטלוויזיה ובתיאטרון הבריטי.
ביוגרפיה
וולדהורן נולד בלונדון. הוא למד משחק בבית הספר לדרמה ייל (סיים את הלימודים ב-1967). שם הופיע במחזות חדשים מאת ליליאן הלמן. כשלמד בייל הכיר את אשתו לעתיד, כריסטי דיקסון, בתו של דייוויד הווארד דיקאסון אקדמאי מאוניברסיטת אינדיאנה. היא במאית תיאטרון וכוריאוגרפית בלונדון, ופרסמה מחזות ורומנים. וולדהורן הופיע בהפקות תיאטרון בווסט אנד ועם הלהקה השייקספירית המלכותית. ב-1972 שיחק בסיבוב הופעות באוסטרליה ובניו זילנד בהפקה של הארי מילר של המחזה "Sleuth" לצדו של ריצ'רד טוד.
וולדהורן מוכר בעיקר מהשתתפותו בקומדיות מצבים בריטיות בהן "All at No 20" בתפקיד ריצ'רד בימיש, "Brush Strokes" בתפקיד ליונל בייברידג', ודייוויד הורטון בסיטקום "הכומר מדיבלי". ב-1993 כיכב בתפקיד ראלף אפסולנד במיני-סדרה "Gallowglass". עוד בטלוויזיה שיחק במיני-סדרה "Napoleon and Love", גילם את גרוויל בסדרה הקומית "The Top Secret Life of Edgar Briggs", שיחק בתפקיד הנרי צ'אנון במיני-סדרה "אדוארד וגברת סימפסון", טדי לופוס בסדרה "אויב על סף ביתי", ג'ון פרנלי בסיטקום "Moving", גורדון לוכהד בסדרה "Campaign", אלק רדקליף בסדרת הפשע "The Chief", סרג'נט בוב פולבר ב"לאבג'וי", ופורסט בסדרת הדרמה "Longitude". בקולנוע שיחק וולדהורן בסרט "צפלין", בתפקיד מקס בסרט "Sir Henry at Rawlinson End", האופטמן ריינר מולר בסרט "הבריחה לניצחון", וטורנדו בסרט "The Chain". בתיאטרון הופיע וולדהורן עם הלהקה השייקספירית המלכותית.
בנוסף להופעתו בכל אחד מפרק הסדרה הקומית "הכומר מדיבלי", שיחק וולדהורן בתוכניות טלוויזיה רבות מאז שנות השבעים של המאה העשרים. הסדרות בהן הופיע כוללות את " Softly, Softly", "היחידה", "Space: 1999", "הגומלים החדשים", "חמדת ימים", "המקצוענים", "Minder", "רובין משרווד", "רמפול", "The Bill", "בקצב הלב", "Gallowglass" ו"לאבג'וי". עוד גילם את ליונל ביינברידג' בשלוש העונות הראשונות של הסיטקום "Brush Strokes", ואת ריצ'רד בימיש בעונה הראשונה של הסדרה "All at No 20".
וולדהורן היה הפטרון של West Bromwich Dream, ארגון העוזר לאנשי וסט ברומוויץ' שבווסט מידלנדס.
הוא נפטר ב-10 בינואר 2022 בגיל 78.
אהרון רוזנפלד (איש עסקים)
אהרון רוזנפלד (30 ביוני 1899 כ"ג בתמוז תרנ"ט - 13 בינואר 1987, י"ב בטבת תשמ"ז) היה מחלוצי הספנות העברית וממייסדי שכונת בת גלים בחיפה.
ביוגרפיה
רוזנפלד נולד במושבה זכרון יעקב, בן דבורה-אהובה ואפרים. מחוסר אמצעים של המשפחה נשלח ללמוד בבית-הספר התיכוני מייסודו של הברון פליקס דה מנשה באלכסנדריה שבמצרים. חזר לארץ ישראל ועבר להתגורר בחיפה. במלחמת העולם הראשונה עבד כפקיד ביק"א, וב-1919 החל לעבוד כסוכן אוניות עצמאי וכעמיל מכס. הקים את "רוזנפלד בע"מ סחר", שהייתה אחת מסוכנויות האוניות היהודיות הראשונות.
בתחילה עסקה חברתו מכל הבא ליד אך עם הגברת הבנייה בשנות ה-20 יצר רוזנפלד קשרים בבלגיה, ייבא משם חומרי בניין (בעיקר זכוכית), וייצג את חברת הספנות הבלגית שהביאה את החומרים הללו. כך עגנה ב-1923 בחיפה האונייה הבלגית הראשונה. רוזנפלד היה גם סוכנן של חברות ספנות ואוניות אמריקאיות. בשל פיתוח יחסי העסקים עם בלגיה התמנה ב-1929 לסגן-קונסול וב-1934 לקונסול בלגיה וליבריה בחיפה. ב-1932 קיבל מאלברט הראשון מלך בלגיה את אות הכבוד של אביר מסדר הכתר הבלגי. רוזנפלד השתתף בהקמתם של המרכז המסחרי הישן והחדש בעיר התחתית בחיפה, והיה ממקימי "בנק בעלי הבתים בע"מ" ב-15 ביולי 1931. רוזנפלד היה חבר בארגונים חברתיים ועסקיים שונים, ובין השאר היה נשיא הבונים החופשיים, חבר ועדת הנמל בלשכת המסחר והתעשייה העברית ולשכת הספנות החיפאית (מ"מ נשיא לשכת הספנות באמצע שנות ה-60) ואזרח כבוד של חיפה.
ב-1933 הקים, עם אשתו אולגה, את ביתו בשכונת בת גלים לאחר שהרס את ביתו הקודם באותו מקום שנבנה ב-1924. את התכנון הפקיד בידי משרד אור-אל זוהר; הבית תוכנן כך שהקומה העליונה שימשה למגורי המשפחה וקומה שלמה הוקדשה לחדרי אירוח מרהיבים שכללו חדר ביליארד, חדר אוכל גדול ועוד. על פי עדות בנו, חלק זה של הבית היה פעיל מאוד בשל קשריו החברתיים והעסקיים הענפים של רוזנפלד. חלק מקירות הבית נבנו מלבנות זכוכית (שכאמור יובאו על ידו) ונבנתה מרפסת שממנה נשקפו הים, בריכת השחייה האולימפית של בת גלים ובניין הקזינו, שאת האחרונים בנה קרוב משפחתו משה בונשטיין. רוזנפלד תרם את ביתו למען הקהילה בתמורה לכך ששם הרחוב שבו ניצב הבית יוסב להנצחתו, וכך "קוצץ" רציף פנחס מרגולין וכיום ניצב הבית ברציף אהרן (רוזנפלד). הבית הוכרז לשימור על ידי עיריית חיפה וכיום הוא בשימוש האגודה למלחמה בסרטן. רוזנפלד נקבר במושבת ילדותו, זכרון יעקב.
חיים אישיים
ב-1926 נשא לאשה את עליזה-אולגה (בת חנה וד"ר צבי הירש ברדש מצפת). לזוג היו שלושה בנים: צבי, אריה, ישראל יהודה.
ראלב מג'אדלה
ראלב מג'אדלה (בערבית:  غالب مجادلة, תעתיק מדויק: ע'אלב מג'אדלה, נכתב לעיתים גאלב מג'אדלה; נולד ב-5 באפריל 1953) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי וחבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת העבודה, ולשעבר שר המדע, התרבות והספורט.
ביוגרפיה
גדל והתחנך ביישוב באקה אל-גרבייה. בעל השכלה תיכונית. כיהן בתפקידים שונים ובהם: מזכיר הנוער העובד והלומד בבאקה אל-גרביה, מזכיר מועצת הפועלים האזורית, ראש אגף החינוך, ההשכלה והספורט בהסתדרות הכללית.
מג'אדלה פעיל בתחומי זכויות ערבים, פנים ובעיות באזור באקה אל-גרביה.
בתחילת כהונתה של הכנסת ה-17 פעל יחד עם חברתו לסיעה, נאדיה חילו, נגד הישארות מפלגת העבודה בקואליציה עם הצטרפות "ישראל ביתנו" ואביגדור ליברמן אליה. מאוחר יותר נתמנה לשר לצד ליברמן.
ב-10 בינואר 2007 הודיע יו"ר העבודה, עמיר פרץ, על כוונתו למנות את מג'אדלה לתפקיד שר המדע, התרבות והספורט במקומו של אופיר פינס, שהתפטר מהתפקיד חודשיים קודם לכן במחאה על צירוף ישראל ביתנו לקואליציה. מינויו של מג'אדלה עוכב על ידי ראש הממשלה אולמרט, שרצה להמתין עד לביצוע סבב תיקים בממשלתו. בסופו של דבר נקבע כי ימונה תחילה לשר בלי תיק, ובהמשך, עם ביצוע סבב התיקים, יקבל משרד מקצועי. ב-29 בינואר אותה שנה אישרה הכנסת את מינויו כשר ברוב גדול של 59 חברי כנסת כנגד 23. עם מינויו, הפך מג'אדלה לשר המוסלמי הראשון בישראל.
ב-25 בפברואר 2007 אישרה הממשלה את מינויו לתפקיד שר המדע, התרבות והספורט. ב-21 במרץ 2007 אישרה הכנסת את מינויו.
למחרת תחילתו של מבצע עופרת יצוקה החרים מג'אדלה את ישיבת הממשלה, במחאה על המבצע. שבוע לאחר מכן הגיע לישיבת הממשלה, וקרא "להפסיק את המבצע הצבאי בעזה ולחזור לתהליך המדיני כדי לתת תקווה לשני העמים".
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב מג'אדלה במקום ה-15 ברשימת העבודה לכנסת. הרשימה זכתה ב-13 מנדטים והוא נותר מחוץ לכנסת. באפריל 2010 נכנס לכנסת ה-18 בעקבות התפטרותה של יולי תמיר. כיהן כיושב-ראש ועדת המשנה לעניינים חסויים (על פי סעיף 5 לחוק הכנסת), יושב-ראש ועדת המשנה לדיור במגזר הערבי, חבר בוועדת הכספים ובועדה לביקורת המדינה. כן שימש יושב-ראש השדולה לקידום המיחזור בישראל וחבר בשדולה להעסקה ישירה.
בבחירות לכנסת ה-19 הוצב מג'אדלה במקום ה-17 ברשימת העבודה לכנסת ונותר מחוץ לכנסת. בעקבות התפטרותו של בנימין בן אליעזר, מג'אדלה נכנס לכנסת ה-19 וכיהן בשלושת החודשים האחרונים.
אפיה (עיר)
אפיה (באנגלית: Apia) היא בירת סמואה. בעיר מתגוררים 37,391 תושבים (נכון לשנת 2016). העיר ממוקמת על חופו הצפוני של האי אופולו, ומהווה את הנמל העיקרי והעיר היחידה בסמואה. עיקר כלכלת העיר מתבססת על ייצוא דגים וקופרה, ויבוא כותנה, בשר, מכוניות וסוכר.
גאוגרפיה
העיר שוכנת על החוף הצפוני של האי אופולו. אפיה ממוקמת בתוך נמל טבעי בפתח נהר הוואיסיגאנו. בעיר שוכנת בין הר ואיה (שגובהו 472 מטרים) לבין האוקיינוס.
היסטוריה
העיר החלה ככפר קטן. העיר המודרנית נוסדה בשנת 1850 והפכה לבירה הרשמית בשנת 1859. הקיסרות הגרמנית שלטה בסמואה בשנים 1900–1914, עם אפיה כבירתה.
אתרים בעיר
הבירה המסורתית של סמואה, מולינואו נמצאת במערבה של אפיה, במקום בו ניצב כיום בניין הפרלמנט (פאלה פונו). בעיר ממוקמים משרדי הממשלה, והבנק המרכזי של סמואה.
הסופר רוברט לואיס סטיבנסון התגורר בעיר 4 שנים, והוא קבור על הר ויאה, בקרבת המקום בו התגורר. הבניין בו התגורר משמש כיום מוזיאון לזכרו.
סמוך מדרום לעיר שוכן בית התפילה הבהאי בסמואה, אחד משבעה בתי תפילה בהאים ברחבי העולם.
אוטונומיה בית ספרית
אוטונומיה בית ספרית היא גישה במסגרתה מוענקת לבתי ספר בחינוך הציבורי עצמאות בניהול, בגיבוש תוכנית הלימודים או גם בשאלות תקציביות, כשמידת ההכתבה של משרד החינוך לבתי הספר מצומצמת. בכמה מדינות פועלים בתי ספר ציבוריים אוטונומיים במקביל לבתי ספר ציבוריים רגילים. החל משנות השבעים מגדיר משרד החינוך של ישראל את האוטונומיה הבית-ספרית כיעד מרכזי של המשרד.
מטרות האוטונומיה
הנימוקים המרכזיים בעד אוטונומיה בית-ספרית כיום עוסקים ביעילות החינוכית והתקציבית המיוחסת לשיטה זו. לפי פרופסור חיים גזיאל:
עד לשלהי שנות ה-80 של המאה העשרים היה הנימוק המרכזי בעד אוטונומיה בית-ספרית הטענה כי מדיניות זו מאפשרת חירות חינוכית לקבוצות תרבותיות ודתיות ייחודיות. החל מסוף שנות ה-80 וביתר שאת בשנות ה-90 של המאה ה-20 ובשנות ה-2000 השתנתה המגמה, ואוטונומיה בית ספרית החלה להיות מקודמת כמדיניות טובה לכלל בתי הספר, כולל בתי הספר הציבוריים.
בשלב הראשון היו שיקולים תקציביים הנימוקים העיקריים ליישום אוטונומיה בית ספרית בכלל בתי הספר. ביזור הסמכויות והענקת עצמאות לבתי הספר נועדו להתמודד עם חוסר היעילות הכרוך בהכתבת מדיניות מהמשרד המרכזי ושירשורה באמצעות מערך גדול של פקידים. האוטונומיה נועדה לאפשר לכל בית ספר לעצב במידה רבה של עצמאות את תוכנית הלימודים שלו ואת ניהולו העצמי, וכך לאפשר דילול של המערך הבירוקרטי במשרדי החינוך והפחתת מספר הפקידים שנדרשים לדאוג ליישום ההנחיות החינוכיות של נבחרי הציבור והפקידים הבכירים, עד לביצוען בידי צוותי בתי הספר.
המשבר החינוכי שפקד מדינות רבות בעולם המערבי בשנות ה-80, אשר התבטא בירידה בהישגי התלמידים ובגידול בשכיחות מקרי האלימות והשימוש בסמים ובאלכוהול בבתי הספר, שימש גם הוא נימוק בידי המצדדים בביזור מערכת החינוך וחיזוק העצמאות של בתי הספר. אלה טענו כי השיטה הריכוזית במערכת החינוך הציבורית שגויה אקדמית וחינוכית, שכן היא מביאה לכך שהמורים ומנהלי בתי הספר אינם מנסים ליישם חזון חינוכי ולפתור בעיות חינוכיות, אלא משמשים כביורוקרטים המבצעים את הוראות המשרד. מאידך, קובעי המדיניות במשרד החינוך רחוקים מדי מזירת ההתרחשות החינוכית ויש להם מעט מדי מידע על המתרחש בה. כך נוצר נתק בין הסמכות לבין המידע, כשאלה שבידיהם ההיכרות הבלתי אמצעית עם התלמידים אינם מורשים ליצור פתרונות חינוכיים מתאימים.
חלק מהמחקרים שצידדו באוטונומיה בית ספרית עשו שימוש בתאוריות מהתחום של ניהול ארגונים, לפיהן יש להפקיד את מרב הסמכויות בידי מי שבידו מרב המידע, ולהצמיד את האחריות לסמכות.
השוואות בין מדינות
בדו"חות שפרסם ארגון ה-OECD בשנים 2006, 2009 ו-2012, ואשר משווים בין מערכות החינוך של המדינות החברות בארגון, נמצאה מתאם חיובי בין הישגים לימודיים למידת האוטונומיה הבית-ספרית הנהוגה במערכת החינוך בכל הנוגע לעיצוב תוכנית הלימודים ולהערכה הלימודית בבתי הספר. לגבי אוטונומיה בתחום התקציבי התוצאות לא היו חד משמעיות: בדו"חות של 2009 ו-2012 לא נמצא קשר בין מידת העצמאות התקציבית של בתי הספר להישגים הלימודיים של מערכת החינוך ואילו בדו"ח של 2006 נמצאה התאמה חיובית כזו. עם זאת, במערכות חינוך שבהן מספר גדול של בתי ספר המפרסמים את הישגי תלמידיהם במבחנים נמצאה התאמה בין אוטונומיה תקציבית להשגים גבוהים יותר.
לרמת אחריותיוּת גבוהה, שאחד מביטוייה הוא דיווח גלוי של בית הספר על הישגי תלמידיו, נמצא קשר משמעותי עוד יותר ביחס ליעילות האוטונומיה הפדגוגית. במערכות חינוך בהן לא נהוגה דיווּחיוּת השיגו בתי ספר בעלי אוטונומיה פדגוגית תוצאות נמוכות משל מקביליהם במערכת הציבורית הרגילה, ואילו במדינות בהן רמת הדיווח גבוהה היו הישגיהם של בתי הספר האוטונומיים גבוהים משל האחרים.
ארגון ה-OECD מציין כי מחקרים אלה הסתמכו על התיאור הסובייקטיבי של אנשי חינוך לגבי מידת האוטונומיה שלהם ולכן הוא ממליץ להיזהר בהסקת מסקנות מהם.
השוואות תוך-מדינתיות
לפי הקונצנזוס המחקרי, הישגיהם של בתי ספר אוטונומיים באזורים עם אוכלוסייה חלשה יחסית מבחינה סוציו-אקונומית, המדגישים את שיפור לימודי הליבה, גבוהים בהשוואה לבתי ספר ציבוריים רגילים באותם אזורים. ככל הנראה ההצלחה החינוכית נובעת מהפרקטיקות הנהוגות באותם בתי ספר, שמתאפשרות במידה רבה בזכות האוטונומיה.
מחקרים רבים שנעשו במדינות שונות בארצות הברית בחנו את הישגיהם של בתי הספר בשיטת ה'צ׳רטר סקול' (Charter Schools), שנהנים מעצמאות רבה ושהמשך הפעלתם מותנה בעמידה ביעדים שמציב משרד החינוך המדינתי. חלק מהמחקרים מצאו יתרון לצ'רטר סקולס על פני בתי ספר ציבוריים רגילים באזור, ותוצאות טובות במיוחד נרשמו באזורים בהם מתגוררת אוכלוסייה דלת אמצעים. גם מחקר שנערך בבריטניה מצא יתרון להישגי התלמידים ב'בתי הספר האקדמיים', שבדומה לצ'רטר סקולס נהנים מאוטונומיה רחבה, על פני מקביליהם שלמדו בבתי ספר ציבוריים רגילים. יתרון הזה היה מתון ביחס לנתוני הצ'רטר סקולס בארצות הברית.
מחקרים אחרים לא מצאו יתרון לצ'רטר סקולס ובחלקם אף נמצא יתרון לבתי הספר הציבוריים הרגילים. עם זאת, בכל הנוגע לאזורים בעלי אוכלוסייה חלשה מבחינה סוציו-אקונומית שוררת הסכמה לגבי היתרון ההישגי של הצ'רטר סקולס.
להבדל שנמצא בין מידת ההצלחה של צ'רטר סקולס בקרב אוכלוסייה דלת אמצעים להישגיה אצל אוכלוסיות מבוססות הציע פרופסור ג'ושוע אנגריסט הסבר לפיו רבים מהצ'רטר סקולס שפועלים באזורי אוכלוסייה דלת-אמצעים מתמחים בשיפור ההישגים במקצועות הליבה. רבים מהם מדגישים את חשיבות המשמעת והציפיות הגבוהות מכל תלמיד, מקיימים יום לימודים ארוך ועובדים בקבוצות קטנות עם תלמידים חלשים עד לשיפור בהישגיהם.
מחקר שהשווה בין בתי ספר ציבוריים רגילים לבתי ספר מסוג 'Pilot Schools' בארצות הברית, שלהם מידה פחותה של אוטונומיה ושל אחריותיות ביחס לצ'רטר סקולס, לא מצא יתרון שלהם על פני בתי הספר הרגילים.
אוטונומיה בית ספרית בישראל
מערכת החינוך הממלכתית של מדינת ישראל התאפיינה מאז חקיקת חוק חינוך ממלכתי בריכוזיות רבה. מאז מינויו של יגאל אלון לתפקיד שר החינוך בשנות השבעים, נעשו ניסיונות רבים להפחית את מידת הריכוזיות וליישם אוטונומיה בית-ספרית במערכת החינוך. על אף שבמשך כמה עשורים נחשבת האוטונומיה למטרה מרכזית של משרד החינוך, התחומים המרכזיים בעבודת בתי הספר, כולל משאבים, תוכנית לימודים, העסקה הצוות ושיטות ההוראה, נותרו כולם בידי המשרד.
לפי פרופסור אדם ניר, יוזמות האוטונומיה לא קודמו בשל "מלכוד מרכוזיות" בו מצויה מערכת החינוך של ישראל, ושמביא אותה לקדם "אוטונומיה הצהרתית" בלבד, כשההחלטות וההצהרות על קידום אוטונומיה אינן מיושמות בשטח.
ועדות ציבוריות
שתי ועדות ציבוריות שעסקו במערכת החינוך ושהוקמו מאז שנת 2000 המליצו ליישם רכיבים מרכזיים של אוטונומיה במערכת החינוך. 'ועדת שושני' (״הוועדה לבדיקת שיטת התקצוב״) המליצה בין השאר על ניהול עצמי של תקציבי בית הספר שאינם משכורות מורים, הגדלת הגמישות הניהולית והאצלת סמכויות ביצוע. ועדת דוברת המליצה על מתן אוטונומיה פדגוגית, ארגונית ותקציבית מרבית לבתי הספר, הכוללת מעבר מתקצוב בשעות הוראה לתקצוב כספי שיאוגד בשני סלי תקציב, סל הוראה וסל שירותים נלווים, אותם ינצל מנהל בית הספר לפי ראות עיניו, בכפוף לכללים ולמגבלות שונות.
יישום אוטונומיה כיום
כמה מהמלצות ועדות שושני ודוברת לקידום אוטונומיה בית-ספרית יושמו במערכת החינוך הממלכתית, בהם גמישות פדגוגית בשיעור של 25% בנוגע למערכת השעות בבתי הספר היסודיים ובחטיבות הביניים, ובשיעור של 30% בנוגע למערכת הלימודים (העמקה או הרחבה). מעשית, בשל הגבלות רבות על אופן מימוש הגמישות הפדגוגית, מרחב הגמישות מצומצם יותר.
בחטיבה העליונה מונהגת מידת עצמאות רבה יותר, הן בנוגע לחלוקת השעות בין המקצועות, הן בעזרת 30% מהשעות המוקדמות ללימודי בחירה או העמקה.
הצעות לשינוי
בנייר מדיניות של פורום קהלת הומלץ להנהיג אוטונומיה בית-ספרית מלאה במערכת החינוך הציבורית בישראל. עיקרי ההמלצות הם מתן עצמאות פדגוגית לבתי הספר בקביעת תוכנית הלימודים, חלקות שעות ההוראה, בחירת חומרי הלימוד וחלוקת הכיתות. כמו כן הוצע להעניק לבתי הספר אוטונומיה תקציבית באמצעות מעבר לתקצוב שקלי פּר תלמיד ואיגום תקציבי בית הספר. משרד החינוך יתרכז בקביעת היעדים הפדגוגיים שיוגדרו לבתי הספר, מדידת והערכת הישגי התלמידים ופיקוח על תקינות בית הספר וצוות ההוראה. לפי המלצת המכון יש להשלים את העצמאות המוגברת של בתי הספר במדיניות הערכה ומדידה שקופה, אך להישמר ממצב של הערכת יתר שעלולה לפגוע בלמידה המשמעותית.
הפריה מלאכותית
הפריה מלאכותית היא פרוצדורה רפואית, המשמשת להפריה שלא באמצעות קיום יחסי מין ומבוצעת במגוון שיטות. ההליך משמש למתן מענה לבעיות אי פריון, וכן להפריה של נשים שמסיבות שונות מעדיפות שלא לעשות זאת באמצעות קיום יחסי מין. לאחר ההפריה מתנהלים ההריון והלידה באופן טבעי.
היסטוריה
המקרה המדווח הראשון של הפריה מלאכותית התרחש בשנת 1884. הרופא ויליאם פנקוסט מפילדלפיה השתמש בנוזל זרע שנתרם על ידי אחד מששת הסטודנטים שלו שצפו בהליך כדי להפרות אישה שהייתה בטיפולו ולא נכנסה להיריון זמן רב. הרופא לא שיתף את האישה בהשערתו שלמעשה בעלה הוא עקר, והציע לה לערוך ניסוי כדי לסייע לה, מבלי שתהיה מודעת להליך; הוא הרדים אותה והחדיר לנרתיקה את זרעו של הסטודנט, ולאחר 9 חודשים נולד בנה. המקרה נשמר בסוד 25 שנים, ורק לאחר מותו של פנקוסט דיווח על כך אחד הסטודנטים במאמר במגזין רפואי (לפני כן הוא סיפר על כך לבנה של האישה).
בשנות ה־80 של המאה הקודמת התקיימו הפריות מלאכותית מדי פעם כאשר רופאים הזריקו זרע לתוך הבטן התחתונה דרך חור או חתך ניתוחי, במטרה לאפשר לזרע להגיע אל הביצית.
אי פריון
אי־פריון הוא בעיה או הפרעה במערכת הרבייה. האבחנה מתבצעת בדרך כלל לאחר שבני הזוג קיימו יחסי מין מלאים ללא אמצעי מניעה במשך שנה ברציפות ללא התעברות. על־פי הגדרה זו, כ־10% מכלל הזוגות יאובחנו כסובלים מאי־פוריות.
ב־40%–55% מהמקרים הגורם לאי־פוריות הוא אצל האישה. הליקוי יכול להיות הורמונלי וקשור להפרעה בתהליך הביוץ, או מכני עקב בעיה במערכת הרבייה. ב־25%–40% מהמקרים הבעיה היא אצל הגבר ומקורה בליקויים שונים בזרע או בעיה חסימתית. ב־10% מהמקרים מאובחן ליקוי אצל שני בני הזוג. ב־10% מהמקרים הסיבה לאי הפריון אינה ידועה ונקראת בלשון המקצועית אי פריון אידיופטי.
אצל בני אדם
אצל בני אדם הפריה מלאכותית היא אמצעי להשגת היריון שאינו כרוך בקיום יחסי מין. בני זוג שמתקשים להיכנס להריון יכולים להפיק תועלת מההליך באמצעות דיוקם של זמן החדרת תאי הזרע ומיקומם. פעולה זו יכולה להתגבר על מקרים שבהם מערכת החיסון של האישה דוחה את הזרע של בן זוגה. במקרים שבהם לא ניתן להשתמש בזרע של בן זוגה, אפשר להיעזר בזרע של תורם אחר. שיטה זו משמשת לעיתים קרובות לזוג חד מיניים שרוצים להוליד ילד ביולוגי. אישה שאין לה בן זוג או שבן זוגה סובל מחולשה פיזית שמגבילה קיום יחסי מין ביניהם תוכל להרות בהפריה מלאכותית, וכך גם אישה המבקשת להרות מזרע בעלה המנוח. נשים שיש להן בעיות בצוואר הרחם – כגון צלקות בצוואר הרחם; חסימה בצוואר הרחם הנגרמת בשל מחלת האנדומטריוזיס או מצבים גניקולוגיים אחרים; או עיבוי שריר צוואר הרחם – עשויות להיעזר גם הן מהפריה מלאכותית המאפשרת להחדיר את הזרע גם במקרים אלה המקשים על חדירת הזרע דרך צוואר הרחם על מנת שתתקיים הפריה של הביצית.
הפריה מלאכותית בבעלי חיים
הפריה מלאכותית בבעלי חיים מכונה הזרעה מלאכותית, והיא מבוצעת על-פי רוב לשם השבחה ומסיבות כלכליות. שיטה זו היא למעשה אמצעי המשכלל את יישום עיקרון הברירה הטבעית של בעלי חיים לפי תכונותיהם המתאימות לצורכי האדם.
ליישום השיטה נאסף זרע מזכרים מובחרים, ונמכר לכל דורש.
שיטות טיפול
הטיפול המקובל לאי פריון הוא בהפריה מלאכותית. הטיפול מתבצע בהתאם לאבחנה המדויקת של הגורם או הגורמים לאי הפריון, לעיתים משולבות מספר שיטות טיפול, וזאת על מנת לנצל את היתרונות של כל שיטה ושיטה. מקובל לחלק את שיטות הטיפול לשתי קבוצות עיקריות:
חיל האוויר של אוזבקיסטן
חיל האוויר של אוזבקיסטן הוא הזרוע האווירית של צבא אוזבקיסטן. החיל נוסד זמן קצר לאחר התפרקותה של ברית המועצות בשנת 1991, אם כי צבא אוזבקיסטן עצמו הוקם על ידי הממשלה האוזבקית רק בשנת 1992. החיל מנה בן 10,000 ל-15,000 חיילים, רובם ממוצא רוסי, נכון לשנת 1995.
היסטוריה
במהלך מלחמת האזרחים בטג'יקיסטן בשנת 1992, ממשלת טג'יקיסטן זכתה לתמיכה מאוזבקיסטן. מסוקי החיל סייעו להדוף את הכוחות המורדים המוסלמים. בהמשך, כוחות נוספים של החיל הרסו את מעוזי המורדים במזרח המדינה. כתוצאה מהסיוע, חבר במשרד הביטחון האוזבקי נהיה לחבר גם במשרד הביטחון של טג'יקיסטן.
הודות להסכם בין חבר המדינות, רוסיה סייעה לתחזק את מטוסי החיל ומכרה לאוזבקיסטן מטוסי קרב במחיר זול בהרבה מאשר למדינות אחרות, דוגמת ארצות הברית. לצורך לחימה באפגניסטן ובטרור, ממשלת ארצות הברית ונאט"ו בחנו את מטוסי החיל וביצעו תיקונים למטוסים רבים. רוסיה ניסתה למנוע מגעים בין ארצות הברית לאוזביקסטן, במיוחד בוועידה בשנת 2002 שנערכה בטשקנט ובה נכחו חברות תעופה רבות.
המגעים בין ארצות הברית לאוזבקיסטן נכשלו, ואוזבקיסטן דחתה את הצעתה של ארצות הברית לסייע לה בתיקון מסוקי החיל.
אלקסיס קולבי
אלקסיס קולבי (באנגלית: Alexis Colby; בשם נעוריה: אלקסיס מורל; מוכרת גם בשם אלקסיס קרינגטון-קולבי) היא דמות בדיונית, שנוצרה על ידי הזוג ריצ'רד ואסתר שפירו עבור אופרת הסבון האמריקאית "שושלת". אלקסיס היא גרושתו הנקמנית וחסרת הרחמים של בלייק קרינגטון והאנטגוניסטית הראשית של הסדרה, שתוכניותיה ומזימותיה משבשים ללא הרף את חייהם של הסובבים אותה.
חלקים ניכרים מהקשתות העלילתיים המרכזיים של הסדרה מונעים על ידי תוכניותיה ומזימותיה של אלקסיס למרר את חייו של בעלה לשעבר, בלייק, ולהביא להתמוטטתו הפיננסית ובמקביל לערער את נישואיו לקריסטל; ולשלוט בארבעת ילדיה. במהלך הסדרה, אלקסיס נישאת שלוש פעמים נוספות – לססיל קולבי, דקס דקסטר ושון רואן – ומתאלמנת פעמיים, תחילה מבעלה השני, ססיל, ומאוחר יותר מבעלה הרביעי, שון; מה שגורם לבת דודתה של אלקסיס, סייבל, להעיר בתמימות מעושה שעם אלקסיס "המוות הוא תמיד פתרון פשוט יותר מאשר גירושין." נישואיה השלישיים (לדקס) מסתיימים בגירושין לאחר שאלקסיס תופסת אותו במיטה עם בתה, אמנדה. השם בו אלקסיס משתמשת בעקביות לאורך הסדרה הוא אלקסיס קולבי, אם כי נישואיה לססיל קולבי היו הקצרים ביותר מכל ארבע תקופות נישואיה.
את דמותה של אלקסיס גילמה השחקנית ג'ואן קולינס החל מעונתה השנייה של הסדרה, אם כי הדמות הופיעה לראשונה במהלך קליף ההאנגר של פרק סיום העונה הראשונה, במהלכו דמותה גולמה על ידי ניצבת בתפקיד ללא קול וצילום מגב הדמות. קולינס גילמה את דמותה של אלקסיס עד לסיום הסדרה בשנת 1989, ואז שבה לגלם את דמותה במיני-סדרת ההמשך "שושלת: המפגש", ששודר בשנת 1991. באתחול המחודש שהופק עבור רשת "The CW" ועלה לשידור בשנת 2017, דמותה של אלקסיס גולמה על ידי ניקולט שרידן בעונה הראשונה והשנייה. לאחר עזיבתה של שרידן מסיבות משפחתיות אישיות, אליזבת גיליס, שאף מגלמת את בתה של אלקסיס, פאלון, החליפה את שרידן בתפקיד לפרק זמן קצר. עם שידור העונה השלישית, נחשף כי איליין הנדריקס לוהקה לגילום דמותה של אלקסיס.
בשנת 2013, אתר המדיה "TV Guide" דירג את דמותה של אלקסיס במקום השביעי ברשימת "60 הנבלים הנוראיים ביותר בכל הזמנים", ובשנת 2016, מגזין "רולינג סטון" דירג את דמותה במקום ה-27 ברשימת "40 הנבלים הטלוויזיוניים הגדולים ביותר בכל הזמנים". בשנת 2015, המפיק בפועל של הסדרה "אימפריה", לי דניאלס, ציין כי דמותה של אלקסיס שימשה כאחת ממקורות ההשראה הבולטים עבור דמותה של קוקי ליון, אותה מגלמת טראג'י פ. הנסון.
פיתוח
בפרק סיום העונה הראשונה, "העדות", בלייק קרינגטון עומד לדין בגין רציחת מאהבו של בנו. ברגעי סיום הפרק, שהיו לקליף ההאנגר של העונה, מופיעה בבית המשפט עדה מסתורית שפניה הוסתרו באמצעות כובע רחב שוליים ורעלה. לזוג התסריטאים איילין ורוברט מייסון פולוק, שנשכרו לכתיבת העונה השנייה, נאמר על ידי יוצרי הסדרה ריצ'רד ואסתר שפירו כי הדמות המסתורית היא גרושתו לשעבר של בלייק, מדליין, שתגולם על ידי סופיה לורן למשך ארבעה עד שישה פרקים. הזוג פולוק החליט לשנות את שמה של מדליין לאלקסיס, אמרו למפיק בפועל אהרון ספלינג שלורן לא מתאימה לתפקיד, והזהירו אותו כי "אם תיפטר מהדמות הזו לאחר ארבעה פרקים, אתה זורק מאות מיליוני דולרים." בשנת 2018, ג'ואן קולינס חשפה בריאיון כי בנוסף ללורן, המפיקים היו מעוניינים ללהק גם את אליזבת טיילור וג'סיקה וולטר. לדברי קולינס, "הם חיכו לג'סיקה עד לרגע האחרון, אז הם לא ליהקו אותי עד שבועיים לפני שהתחלנו לצלם."
מאוחר יותר, אמרה אסתר שפירו כי דמותה של אלקסיס התבססה על הקיסרית הרומית ליוויה, כפי שהיא מתוארת ברומן "אני, קלאודיוס" שיצא לאור בשנת 1934. על יצירת הדמות, אמרה קולינס בשנת 2018, "ביססתי את דמותה על כל אנשי העסקים חסרי הלב שהכרתי. את החלק האחר של אישיותה, החלק הזוהר עם הבגדים המעולים, ביססתי על דמותה של אחת החברות הטובות ביותר שלי בשם שאפי בדרות. היא הייתה זוהרת ביותר, אך גם מאוד אומללה. אבל אני לא חושבת שאלקסיס הייתה אומללה. אני חושבת שהיא נהנתה מחייה וחיה אותם במלואם." בריאיון שלה עם PBS משנת 2013, קולינס ציינה את שמו של דונלד טראמפ כאחד ממקורות ההשראה עבור דמותה של אלקסיס.
בשנת 1985, שפירו אמרה כי היא ומעצב התלבושות נולאן מילר "היו בעלי אותו החזון" עבור ההשראה לדמותה של אלקסיס: ג'ואן קרופורד. שפירו הוסיפה, "נולאן עיצב בגדים עבור קרופורד, והוא אמר לי שיש לה אינדקס תמונות של כל התלבושת שבבעלותה. הכל היה מתואם: לכל שמלה היה כובע, ארנק, כפפות, נעליים, וזה מעולם לא השתנה. ג'ואן קרופורד לא עירבבה בגדים. החלטנו לקחת את זה צעד אחד קדימה: אלקסיס לעולם לא תלבש את אותו הדבר פעמיים. למעשה אף אחד ב'שושלת' לא לבש את אותו דבר פעמיים."
אפיון
לאורך הסדרה, דמותה של אלקסיס מתוארת כאישה נקמנית וחסרת רחמים בעלת מוסר שפל, המהווה קונטרה מוחלטת לדמותה "הנאמנה והאוהבת" של קריסטל, בכל הקשור למעמד מוסרי ויחס לאחרים. אלקסיס, שתוארה כ"זממנית, תככנית וחסרת רחמים", כונתה על ידי המבקרים "סופר-כלבה" ו"הדמות המובהקת שהצופים אוהבים לשנוא". ורנון סקוט מהעיתון "סאן-סנטינל" כינה את הדמות "זרע הפורענות של 'שושלת'".
בשנת 2018, קולינס אמרה שהיא המציאה את סיפור הרקע של אלכסיס כבת המעמד הגבוה שגורשה על ידי בלייק לאחר שתפס אותה מנהלת רומן עם גבר אחר. על הבחירה בסיפור רקע זה עבור דמותה של אלקסיס, קולינס הסבירה, "אלקסיס ניהלה את הרומן מכיוון שבלייק שהה באסדות הנפט שלו כל הזמן. היא הייתה צעירה ובודדה, ועכשיו היא רצתה לנצח אותו במגרש שלו. והיא הצליחה במובנים רבים. אני חושבת שזה מה הפך את הסדרה למעניינת ופופולרית כל כך." בשנת 2017, קולינס אמרה:
ליהוק
אף על פי שהניצבת מגי ויקמן הופיעה לזמן קצר בפרק סיום העונה הראשונה בתור העדה המסתורית, את דמותה של אלקסיס גילמה השחקנית ג'ואן קולינס החל מפרקה הראשון של עונתה השנייה של הסדרה. באותה תקופה, קולינס הייתה שחקנית בריטית בעלת קריירה קולנועית וטלוויזיונית פורייה, שנודעה בהשתתפותה בסרט "מלכת הבתולה" (1955) לצדה של בטי דייוויס, ובבי מוביז כמו "ארץ הפרעונים" (1955), "הסטוץ" (1978), ו"הכלבה" (1979).
בשנת 2005, המפיק אי. דיוק וינסנט אמר על קולינס, "ג'ואן קולינס היא מלכה הארכיטיפ... איך אתה משיג את זה? באמצעות סיפור סיפורים, ברור, אבל השחקנית עצמה, אישיותה, הביאה משהו לתפקיד הזה שאני לא חושב שמישהי אחרת הייתה יכולה לעשות זאת." ספלינג הוסיף, "לא כתבנו את ג'ואן קולינס. היא גילמה את ג'ואן קולינס... כתבנו דמות, אבל את הדמות היו יכולות לגלם 50 נשים ו-49 מהן היו נכשלות. היא גרמה לזה לעבוד." בשנת 2012, קולינס ציינה כי דמותו של ג'יי אר יואינג, שגולם על ידי השחקן לארי הגמן והיה לאנטגוניסט הראשי באופרת הסבון "דאלאס", עוררה בה השראה במהלך גילום דמותה של אלקסיס.
עם תחילת הפקת העונה השישית, קולינס ניהלה משא ומתן מתוח עם מפיקי הסדרה וביקשה משכורת מוגדלת. בעקבות כך, פרקה הראשון של העונה השישית, שהתרחש בעקבות קליף ההאנגר של העונה החמישית, "הטבח המולדבי", נכתב מחדש ללא סימן לנוכחותה של אלקסיס. על פי הדיווחים, קולינס חתמה על חוזה של 60,000 דולר לפרק, ושבה בפרקה השני של העונה.
המדרוג של הסדרה ירד בצורה דרסטית בעונותיה האחרונות. במהלך הפקת העונה התשיעית, המפיק בפועל, דייוויד פולסן, גילה כי לא נותר כסף בתקציב עבור צילומי חוץ, שהיו חשובים לדעתו לסדרה. פולסן קיווה להפחית את העלויות על ידי, בין היתר, קיצוץ תפקידה של קולינס מ-22 פרקים ל-11 פרקים (בסופו של דבר, קולינס הופיעה ב-13 פרקים). באותה תקופה, לפי הדיווחים, קולינס הרוויחה לפחות 100,000 דולר לפרק. פולסן גם הביא את ביצ'אם לגלם את דמותה של סייבל קולבי מ"משפחת קולבי", כיריבה עבור אלקסיס. העונה התשיעית הסתיימה בקליף האנגר שהעמיד את חייהן של מספר דמויות ראשיות בסכנה, כולל דמויותיהם של אלקסיס ודקס שנזרקו ממרפסת אל מותם לכאורה. לדעת פולסן, צילום הקליף ההאנגר היה "פירושו שבשנה שלאחר מכן נוכל להיפטר מכל מי שנרצה." מאוחר יותר, פולסן העיר, "אני חושב שג'ואן קולינס כעסה כי היא הבינה מה אני עושה." בפסטיבל קאן שהתקיים לאחר שידור העונה התשיעית, קולינס צוטטה באומרה שהיא לא תשוב לעונה הבאה. עם זאת, במאי 1989, נשיא ABC החדש, רוברט אי. איגר, החליט לבטל את הסדרה, והשאיר את הקליף ההאנגר של פרק סיום העונה התשיעית כסיום הסדרה. רוב השחקנים, כולל קולינס, שבו למיני-סדרת ההמשך בת שתי החלקים, "שושלת: המפגש" ששודרה בשנת 1991 ונועדה להביא את הסדרה לסגירת מעגל.
עונות 1–2
בפרק פתיחת העונה השנייה, "שובה של אלקסיס", לדמות יש לא רק פנים אלא שם: אלכסיס מורל קרינגטון. בעדותה, אלקסיס חושפת שהיא שבלייק הגלה אותה מדנוור לאחר שתפס אותה מנהלת רומן עם מנהל אחוזת קרינגטון, רוג'ר גריימס; עדותה, לפיה לבלייק יש מזג אלים, מצליחה לערער את אמינותו בפני בית המשפט. בעקבות ניכורו מאביו, סטיבן נמשך לאם שהוא כמעט לא זוכר; אולם פאלון, שנשארת נאמנה לבלייק ונוטרת טינה לאלקסיס, שרק מתגברת בעקבות העדות, מטיחה בה בקרירות:
עד מהרה, אלקסיס מעוררת את זעמה של אשתו הטרייה של בלייק, קריסטל, כשהיא עוברת להתגורר בסטודיו שלה שנמצא בשטח של אחוזת קרינגטון, ומתחילה לפקוד על עובדי משק הבית, ובמיוחד על רב המשרתים, ג'וזף אנדרס. ג'וזף, שנשאר בנאמנותו לבלייק ונוטר לאלקסיס, חושף שהוא עקב בהוראתו של בלייק אחר הרפתקאותיה השערורייתיים בצהובונים במשך שנים. פאלון, אף שאינה מגלה עוינות כלפי אמה, שומרת על יחסים קרירים איתה; ואילו סטיבן מתפתה למסירותה לכאורה של אמו אליו, אך עד מהרה זוכה לטעום מהרעל שלה כשהיא מספרת לו שפאלון היא לא בתו של בלייק, אלא של ידידו הוותיק ויריבו העסקי, ססיל קולבי. הסוד אבהותה של פאלון אוכל את סטיבן, בסופו של דבר פאלון מגלה על כך. בסופו של דבר, הסוד מוכח כשקרי. לאורך העונה, ההתערבויות וההתפרצויות העקביות של אלכסיס לחייהם של יושבי אחוזת קרינגטון מסייעות לשיפור מערכת יחסיה של קריסטל עם פאלון, ג'וזף ושאר עובדי משק הבית, שעד מהרה מקבלים אותה ללא תנאי כאשתו של בלייק. בהמשך, אלקסיס, מתוך קנאתה בהיריונה של קריסטל ורצונה לנקום בבלייק, יורה בכוונה ברובה ציד סמוך לאורווה של משפחת קרינגטון, שם קריסטל מתאמנת ברכיבה על סוסים. קול הירי מבהיל את סוסה של קריסטל, וגורם לתאונת רכיבה במהלכה קריסטל מועפת מגב הסוס ומפילה את תינוקה. במקביל, אלקסיס מתחילה לנהל רומן עם ססיל, מתוך כוונה לנצל את עושרו ושליטתו ב"קולביקו" בשביל לפגוע בבלייק, אך ססיל חוטף התקף לב בזמן שהשניים שוכבים.
עונה 3
בהמשך, אלקסיס מציעה לאדם לעבוד ב"קולביקו". כשהיא שוכרת לעבודה גם את ג'ף, בעלה של פאלון, אדם מקנא ומביא לצביעת משרדו של ג'ף בצבע רעיל. לאחר שאלקסיס שולחת את ג'ף לחופשה בעקבות התנהגותו האלימה והחריגה, אדם מחליט להתוודות על מעשיו בפני אלקסיס, שמורה לו להסיר את הצבע ממשרדו של ג'ף. אדם מזהיר את אמו שאם היא תבגוד בו, הוא ישיב לה כגמולה, מכיוון שזאת האחרונה ניצלה את בריאותו הרופפת של ג'ף במטרה להערים עליו ולהעביר לה את המניות של בנו ב"דנוור-קרינגטון".