cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כלניות (שיר)
חיבור השיר
ואלין מיהר עם השיר למשה וילנסקי על מנת שהמלחין ילחין אותו במהירות האפשרית. וילנסקי הלחין את השיר תוך יום וואלין העבירו לדמארי. דמארי, על-אף שהייתה זמרת צעירה בתחילת דרכה, סירבה לשיר את השיר. היא טענה שהשיר מוזר ומילותיו אינן אומרות לה מאומה. גם בחזרות זכתה דמארי לתגובות צוננות.
בערב הבכורה, לאחר מחצית ראשונה קברטית והומוריסטית ולאחר ההפסקה ניצבה דמארי, בשמלה שחורה, לבדה על הבמה. היא שרה את השיר כמעט ללא תנועה, פרט לאצבעות ידיה, מלווה בשני פסנתרנים. לאחר סיום השיר פצח הקהל במחיאות כפיים סוערות ודמארי שבה לבמה ארבע פעמים, בסיומן שרה את השיר שנית.
תוכן השיר
השיר על פניו הוא שיר טבע ובמרכזו ניצבים פרחי הכלנית הפורחים באדום מדי שנה בארץ ישראל. מוטיב מרכזי בשיר הוא המחזוריות, כפי שהכלניות שבות ופורחות שנה אחר שנה, כך חוזרים הדורות על עצמם.
בחלק הראשון מסופר על נערה צעירה המלקטת כלניות ועושה מהן זר על מנת לתת אותו לאמה. בחלק השני הנערה היא כבר עלמה, היורדת אל הגיא ה"לוהט באש כלניות" עם בחיר-לבה ללקט כלניות. בחלקו השלישי של השיר, לאחר שנים רבות, הנערה היא כבר סבתא המקבלת זר כלניות מידי נכדתה.
השיר מבטא את אמונתו העזה של אלתרמן, הקיימת ברבים משיריו שנכתבו בתקופת מלחמת העולם השנייה, שעל-אף תהפוכות הזמן וקשיי היום, המלחמות והצער, החיים היפים עולים ופורחים שוב ושוב. כמוהם כפרחים הצומחים על אף הכל וחזקים יותר מההיסטוריה.
שימוש נגד הבריטים
"כלניות" הוא הכינוי שניתן על ידי אנשי היישוב לחיילי הדיוויזיה המוטסת הבריטית השישית, שהוצבה בארץ ישראל בספטמבר 1945. כצנחנים חבשו חיילי הדיוויזיה השישית כומתות אדומות, ובשל כך הדביקו להם אנשי היישוב את הכינוי "כלניות". ילדים עמדו בקרנות רחוב ושרו את השיר כשראו את החיילים, שקיבלו זאת כעלבון צורב. ר"ד וילסון, שחיבר לימים ספר על תולדות החטיבה כתב שהחיילים הבינו שכוונת השיר היא שכמו הכלנית, ראשם אדום וליבם שחור והדבר פגע בהם במיוחד. משה ואלין איש תיאטרון לי-לה-לו סיפר שבאחד הימים כיתרו חיילים את התיאטרון ועצרו את ההצגה בטענה ש"כלניות" הוא שיר חתרני נגד ממשלת המנדט. נגד השמעת השיר הוצא צו, שבוטל לאחר זמן קצר.
תום שגב קרא לספרו על ימי המנדט "ימי הכלניות".
ביצועים ושילוב באלבומים
השיר בביצועה של דמארי הוקלט לאלבום הבכורה שלה, שראה אור ב-1948. השיר נתן את שמו לאלבום שנקרא "כלניות". ב-1959 יצא התקליט שוב.
ב-1982 שרה דמארי בערב הוקרה למלחין משה וילנסקי שנקרא "זר כלניות למשה וילנסקי".
שני אוספים שונים משיריה של דמארי קרויים על שם השיר: "מכלניות עד אור (1986)" ו"מכלניות עד אור (1994)", שלהבדיל מהאוסף הקודם בעל אותו השם, אוסף זה הוא משולש.
את השיר ביצעו גם הזמרות חוה אלברשטיין (תקליטון שדרים), זהבה בן (באלבום עטור מצחך-הפסקול של המדינה) וירדנה ארזי (באלבומים "געגועים לנחל" ועבודה עברית 2).
בשנת 2018 יצא השיר בביצוע בסגנון הבוסה נובה על ידי שלישיית בוסה (מיכאל פרוסט, יעל קראוס ונועה גולנדסקי).
בשנת 2020 יצא השיר בביצועה של הזמרת יובל דיין. דיין שיחקה באותה שנה את דמותה של דמארי בסדרת הילדים והנוער פלמ"ח
הטיית העיגון
סקירת ההטיה
ההטיה נתגלתה על ידי הפרופסור עמוס טברסקי ועמיתו הפרופסור דניאל כהנמן שעסקו בחקר ההטיות הקוגניטיביות של מוחנו. במחקרם גילו שכאשר נותנים לאדם פרט מידע שקשור לקבלת ההחלטה, גם אם הוא יודע שהנתון אינו נכון, דעתו מוטה כשהוא נותן את דעתו על העובדות בעניין. לדוגמה, אם לקבוצה אחת אמרו שקנדי בזמן הירצחו היה בן 38 ולאחרת אמרו שהוא היה בן 55, כשיצטרכו לתת את דעתם בעניין, הקבוצה שקיבלה את הנתון הגבוה יותר תיתן תשובה גדולה יותר בממוצע.
הסבר ההטיה
הפרופסור עמוס טברסקי סבר שהעיגון משמש כנקודת מוצא שהאדם מתקן אותה לכיוון הערך המבוקש באמצעות "תזוזה" מנטלית, ומכיוון שהתזוזה נעשית באופן טיפוסי כלפי הערך, היא נוטה להסתיים בטרם עת, משום שאנשים נעצרים בשלב שאינם בטוחים שעליהם להמשיך ולהתקדם. על מנת להמחיש את הרעיון הציעו החוקרים ניסוי מחשבתי שבו מוטל על אדם לרשום על כל אחד משני דפים קו עד אמצעו, הסתברות גבוהה ששני הקווים לא ישלימו אחד את השני, הסיבה לכך היא שאנשים לא ייכנסו לטווח אי-הוודאות כשהם אינם בטוחים בכך.
עמיתו הפרופסור דניאל כהנמן דגל יותר בהסבר האסוציאטיבי, שכאשר מוחנו שומע נתון כלשהו הוא מפתח אסוציאציות באותו עניין, ובהמשך מושפע מהן. לדוגמה, מי שידבר על חורף/קיץ יוכל לאחר מכן לזהות מילים שקשורות אליהם בקלות רבה יותר, כך גם מי שיציינו בפניו גיל מבוגר, מוחו יפתח אסוציאציות באותו עניין ואף לפעמים גם כלפי אותו אדם, ולכן אומדנו לאחר מכן יהיה יותר גבוה. ולכן ההטיה יכולה לחול גם במקרים שבהם הנתון הראשוני אינו קשור לקבלת ההחלטה, כגון זריקת קובייה שמשפיעה על בחירת מספר לאחר מכן.
ההטיה בחיינו
העיגון יכול להטעות אותנו גם בקניית מוצר, כאשר ההצעה הראשונית תיתפס אצלנו כמחיר הלגיטימי וההצעה השנייה היא זו שתהיה יותר יקרה/זולה. ההטיה יכולה לבוא לידי ביטוי כאשר הצעת מחיר ראשונית במכרז תתן את הרושם לגבי שוויו של הדבר המוצע.
אין פתרון מגובש להתגברות על ההטיה, אך עצם הידיעה עליה מסייעת לנו לא לתת חשיבות מרבית לעוגן המתחיל את האומדן.
SOS
SOS (אס-או-אס) הוא אות המצוקה הבינלאומי הימי בקוד מורס המורכב משלוש נקודות, שלושה קווים ושלוש נקודות (· · · – – –  · · · ). האיתות זהה לזה של האותיות O, S ו-S, פרט לכך שהוא נשלח כאות בודדת. משמעות הקריאה - סכנת חיים מיידית לנמצאים על כלי שיט או כלי טיס, וכל השומע את הקריאה נדרש להגיע מיד ולסייע בפעולות החילוץ.
מקור הקיצור וההיסטוריה שלו
למרות שמקובל לחשוב כי משמעות האות Save Our Souls (הצילו את נפשותינו) או Save Our Ship (הצילו את ספינתנו) או Survivors On Shore (ניצולים על החוף), למעשה הוסכם על הסימן רק משום שהוא קל לשימוש או לזיהוי גם לחובבן וגם בליווי הפרעות. בנוסף, העובדה כי האיתות משודר כאות בודדת ולא כשלושה אותות נפרדים מורה כי אין מדובר בקיצורה של מילה.
אות המצוקה המקורי ברדיו היה CQD. הוא הוצע בידי חברת מרקוני תקשורת ימית בינלאומית ואומץ ב-1904. CQ היה הערה כללית לתשומת לב שנועדה להורות לצד השני לחדול מלשדר ולהקשיב, ו-D עבור distress (מצוקה). פרשנות עממית למשמעות הקוד הייתה כי הוא ייצג "Come Quick, Distress" (באנגלית: "בואו מהר, מצוקה"), או לחלופין "Come Quick, Danger" (באנגלית: "בואו מהר, סכנה"). קריאות דחופות שאינן קריאות חירום השתמשו בתחילית XXX. הודעות הנוגעות לבטיחות בים השתמשו בתחילית TTT. אות ה-CQD לא היה תקף לזמן רב. בכינוס הבינלאומי בברלין ב-1906 התקן הגרמני של SOS אומץ, ואושר ב-1908. אות ה-CQD היה בשימוש לעוד מספר שנים, במיוחד בידי מפעילים בריטיים אשר היו אלה שהציעו אותו לראשונה.
ההצלה המשמעותית הראשונה אשר הגיעה בעקבות אות מצוקה התרחשה בינואר 1909 כאשר 1500 איש ניצלו מהתנגשויות הספינות ריפבליק ו-פלורידה בידי ה-באלטיק לאחר ששמעה את איתות ה-CQD. השימוש המפורסם ב-SOS היה בטביעת האונייה טיטניק ב-15 באפריל 1912, כאשר מפעילי רדיו על סיפון הספינה השתמשו בו בנוסף לאיתותי מצוקה ישנים.
באוויר קוד החירום הוא "מיידיי" (Mayday).
בישראל נעשה שימוש במושג בשני ארגונים מרכזיים: האחד SOS חיות - ארגון להגנת בעלי חיים והשני SOS אלימות המתמקד בהתמודדות ובמניעת אלימות בית-ספרית.
הג'ונגל מת מצחוק
הג'ונגל מת מצחוק (באנגלית: George of the Jungle) הוא סרט קומדיה אשר בוים על ידי סם וייסמן ונכתב על ידי דנה אולסן. הקרנת הסרט בארצות הברית החלה ב-16 ביולי 1997. ברנדן פרייזר היה מועמד בסרט זה ל"שחקן האהוב ביותר". הסרט מבוסס על סדרת אנימציה מסוף שנות ה-60 וחוברות קומיקס העוסקות בג'ורג' מלך הג'ונגל.
עלילה
בעודו תינוק, נקלע ג'ורג' לתאונת מטוס נוראית, ממנה הוא ניצל (או כמו שהוא אומר הרבה במהלך הסרט, "לג'ורג' יש מזל"). הוא מאומץ על ידי קופים. כעבור שנים רבות הוא פוגש באורסולה סטנהופ, יורשת עשירה, יפהפייה ואצילית שמגיעה אל הג'ונגל. הוא מציל אותה מידיו של האריה, בעוד הארוס שלה, לייל, בורח על נפשו. אורסולה מודה לג'ורג' ומבלה איתו, ולאט לאט הם מתאהבים. לייל מנסה למצוא אותה בעזרת ילידי המקום שמתלווים אליו, אך לא מפסיקים ללעוג לו. סיפור האהבה בין ג'ורג' לאורסולה מתפתח. לייל מוצא את אורסולה, אך יורה בג'ורג' ונעצר, ולאחר מכן הולך לכלא. אורסולה לוקחת את ג'ורג' אל סן פרנסיסקו, ומתמודדת עם אמה, ביאטריס, שאינה לוקחת בהבנה את הידיעה שבתה דוחה את הנער היפה והאצילי לטובת "קוף מהג'ונגל".
הפדרציה האוסטרלית לספורט לעיוורים
הפדרציה האוסטרלית לספורט לעיוורים (באנגלית: Australian Blind Sports Federation או בקיצור ABSF) נוסדה בשנת 1979 במטרה לארגן את ספורט העיוורים ולקויי הראייה באוסטרליה. הפדרציה מעודדת ומספקת גישה לתחרויות ספורט בינלאומיות בעולם העוורים ולתחרויות נכים. מוכרת על ידי האגודה הבינלאומית לספורט עיוורים (IBSA) ועל ידי הוועד הפאראלימפי הבינלאומי (IPC).
אתלטים עיוורים ולקויי ראייה ביחידים ובקבוצות מתחרים בתחרויות לאומיות בקריקט, גולף, קראטה, ג'ודו, רכיבה, כדור שער, אתלטיקה, כדורת דשא, הרמת כוח, חתירה, שיט מפרשיות, סקי מים וספורט חורף.
הפדרציה משרתת כ-2,600 אתלטים באימונים ובמתן עזרה פסיכולוגית.
עמוס קלונר
עמוס קְלוֹנֶר (Kloner; 26 בפברואר 1940 – ט' באדר ב' תשע"ט, 15 במרץ 2019) היה פרופסור במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן וחתן פרס א.מ.ת במדעי החברה בשנת 2005.
ביוגרפיה
עמוס קלונר נולד וגדל בגבעתיים בבית ציוני עם ערכי עבודה. הוא האמצעי בין שלושה ילדים, הוריו הם דינה ופסח קלונר, שעלו כחלוצים מפולין ורוסיה בשנות השלושים. אביו עבד שנים רבות כפועל בניין ורק במלאת לו חמישים נהיה מנהל חשבונות. עמוס קלונר היה חבר השומר הצעיר ומדריך בתנועה והיה פעיל מאוד בידיעת הארץ. למד בתיכון חדש בתל אביב שם בשיעורי תנ"ך החל להתעניין בהיסטוריה של העולם העתיק וארץ ישראל בכלל זה. בצבא שירת בנח"ל המוצנח. השתתף בפעולות מחקריות התנדבותיות וביניהן המשלחת למדבר יהודה ב-1961. למד את לימודיו האקדמיים מהתואר הראשון עד השלישי באוניברסיטה העברית. עשה תואר ראשון בארכאולוגיה וגאוגרפיה בשנים 1962–1965, תואר שני בארכאולוגיה בשנים 1969–1972 ודוקטורט בשנים 1975–1980. נושא עבודת הדוקטורט היה "קברים וקבורה בירושלים בימי הבית השני" והוא נערך בהדרכת הפרופסורים הארכאולוג אברהם נגב וההיסטוריון שמואל ספראי. במהלך לימודיו השתתף בחפירות רבות, בהן ערד, תל נגילה, עין גדי, תל חצור, מגדים וממשית.
במלחמת ששת הימים היה בין משחררי ירושלים ולחם במסגרת הסיירת הירושלמית בפיקודו של יוסי לנגוצקי. בשנים 1969–1971 ריכז וניהל קורסים למורי דרך בירושלים וכן כיהן כמזכיר האגודה לסקר ארכאולוגי של ישראל. כיהן כארכאולוג מחוז ירושלים ושפלת יהודה באגף העתיקות והמוזיאונים בשנים 1971–1989. לאחר מלחמת יום הכיפורים השתתף בסקר ארכאולוגי במובלעת הסורית. מ-1989 עד 2001 ניהל את החפירות של מרשה ובית גוברין. במקביל בשנים 1978–1980 חפר את בית הכנסת ברימון וכן ניהל חפירות רבות באתרים רבים בשפלת יהודה ובירושלים. לימד באוניברסיטת חיפה בשנים 1975–1978 וב-1980 הצטרף למחלקה ללימודי ארץ ישראל, שהפכה מאוחר יותר למחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. ב-1984 מונה למרצה בכיר, ב-1988 לפרופסור חבר, ב-2001 מונה לפרופסור מן המניין. אחרי צאתו לגמלאות, הוענקה לו ב-24 במרץ 2009 דרגת פרופסור אמריטוס.
בשבתונים שהה בעיקר באוקספורד. קלונר היה חבר במועצה לארכאולוגיה ובועדת השימור של המועצה, חבר במועצת החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, במועצות המערכת של מספר כתבי-עת ארכאולוגיים ובגופים מקצועיים נוספים.
נפטר ב-15 במרץ 2019. הותיר אחריו אישה, חנה, וארבעה ילדים. התגורר במודיעין.
מחקריו
עמוס קלונר היה ארכאולוג, אשר עיקר עיסוקו היה בתקופות ההלניסטית, הרומית והביזנטית.
מחקר עיר הקברים של ירושלים בימי הבית השני
ספרו של קלונר (ביחד עם בועז זיסו) ראה אור בהוצאת יד יצחק בן-צבי והחברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה בשנת 2003. מהדורה באנגלית יצאה לאור ב-2007 והיא מורחבת ומעודכנת. בספר זה נכללות כ-900 מערות קבורה חצובות בסלע, סביב העיר מכל עבריה, עד מרחק של כארבעה קילומטרים מחומות העיר העתיקה. המערות הללו שימשו מימי מרד החשמונאים ועד חורבן בית שני (התקופות ההלניסטית המאוחרת והרומית הקדומה). כמה עשרות מהמערות הללו קלונר חפר בעצמו ופרסם במאמרים ובספרים נוספים. המונח נקרופוליס משמעו עיר קברים ואלו הקיפו את ירושלים סביב ושימשו בעיקר לקבורה משפחתית, כאשר המיוחד בבית הקברות הזה הוא שימוש בקבורה בשני שלבים: לראשונה הניחו את הנפטרים סמוך למותם בכוכי קבורה (כוכים הם משכבים החצובים בסלע, הניצבים לקירות חדר הקבורה) ולאחר שנעלמים המרכיבים האורגניים: שרירים, בשר ועור, כעבור כשנה או יותר, אוספים את העצמות ומניחים אותן בחדר צדדי בתיבות המכונות גלוסקמות, אשר עיקר שימושן מימי הורדוס ואילך.
החפצים שנמצאו במערות נעשו מחרס, וכוללים נרות שמן ששימשו לתאורה וכן כלי זכוכית ומחומרים אחרים, הם בעיקרם תשמישים של הקוברים ולא של הנקברים. אצל היהודים אין ולא הייתה כוונה לצייד את הנקברים במזון ובציוד אחר לצרכים של העולם הבא, בחינת "בל תשחית". היהודים לא שמו דברי ערך במערות הקבורה ולכן הקבורה היהודית צנועה מבחינת חפציה. היו במקום סירים שהכילו מים לרחיצת הנפטרים, בקבוקי שמן איתו סכו את הגוויות, פעולה הקודמת לרחיצה במים. מכיוון שהחפצים במערות הקבורה נטמאו טומאת מת, המונעת לעלות להר הבית לפחות שבעה ימים הייתה הקפדה רבה על דיני טומאה וטהרה בימי הבית השני.
מתוך מערות הקבורה של ירושלים קלונר יצר תמונה רחבה של קבורת כל שכבות הציבור הירושלמי, לדעתו אפילו של קבוצות מעטות אמצעים, כי הקבורה מאוד חסכונית ויעילה: מפנים את הנפטרים מכוכי קבורה ואוספים את העצמות לגלוסקמה (בעברית ארון) וכך היו שומרים את העצמות מהקבורה הראשונה ומחזיקים את הגלוסקמות של דורות קודמים מבני המשפחה.
סקר ארכאולוגי של ירושלים
קלונר ריכז וערך מחקר של איסוף ותיעוד הממצא הארכאולוגי סביב ירושלים, שהתפרסם בשלושה כרכים של סקר ירושלים, בשנים 2000–2003
הספרים נותנים את תמונת המצב היישובי בכל התקופות, על בסיס סקר וריכוז מידע קודם של כל האתרים בתחום העירוני של ירושלים אחרי 1967. שלושת הכרכים כתובים בעברית ובאנגלית, כולל איורים רבים שנתפרסמו כאן לראשונה, ובהם ריכוז כל המידע הארכאולוגי סביב חומות העיר. כרכים אלה מסכמים מאות חפירות ואלפי נקודות סקר ארכאולוגי (סקר, להבדיל מחפירה, זה ביקור באתר ורק התרשמות ממה שקיים על פני השטח ללא עבודת חפירה מסובכת ויקרה). המחקר של שרידי ירושלים וסביבתה נדון גם בעשרות מאמרים העוסקים במערך הקבורה סביב העיר, בעיקר בתקופה ההלניסטית והרומית והכרת כל מרכיבי הקיום החקלאי והאחר שסביב חומות העיר העתיקה. במקביל ובעיקר בעשר השנים האחרונות בודק קלונר גם הממצא בתוך העיר עצמה. כך נבדקות שאלות בהקשר לבינוי העיר עצמה, חומותיה, מונומנטים בתוכה, רחובות ושימושים ציבוריים. כך נחקרת איליה קפיטולינה, היא העיר של התקופה הרומית המאוחרת, במאות ה-2 וה-3 לספירה. הוא שואל למשל מתי נבנתה קשת וילסון ונבנו רחובותיה. בהקשר לכך מתבקשת השאלה של הבנייה במאה השנייה הספירה וכן מה קרה בהר הבית עצמו באותה התקופה. קיימות שתי דעות עיקריות: דעה אחת אומרת שהר הבית היה ריק במכוון עד התקופה האומאית. קלונר מתנגד לדעה זו וסבור בדומה למתואר אצל קסיוס דיו
מערכות המסתור בשפלת יהודה
מחקר מערכות המסתור ביהודה התנהל בעיקר בשנים 1978 – 1985 עם המשך ועדכון בשנים שלאחר מכן. על קיומה של התופעה עמד לראשונה דוד אלון, שעבד עם קלונר. תופעה זו קיימת בכל ארץ יהודה ולא רק בשפלת יהודה. בנושא זה התקיימו דיונים מחקריים כמו זה שהתפרסם בקתדרה 26 ובבמות נוספות. הנושא הוצג בספר שכתב קלונר ביחד עם יגאל טפר ויצא לאור בשנת 1987 הספר עוסק במערכות תת-קרקעיות שקיומן הועלם במכוון ממי שמסתובב על פני השטח והן נועדו להיות מקומות המסתור של אוכלוסיות בתקופה הרומית בעיקר. החוקרים הללו מייחסים תופעה זו בעיקר למרד בר כוכבא בשנים 132–135 לספירה. המערכות הללו הותקנו חלקן קודם למלחמה, חלקן כאפשרות למילוט יחידה במהלכה, מתוך הנחה שהצבא הרומי עלול היה לנצח ולכבוש את השטח.
תופעת המסתור התת-קרקעי נפוצה בעיקר בשפלת משום הריכוז היישובי היהודי באותה עת ומשום תפוצת הסלע העשוי גיר רך מאוד, שקל לחצוב בו חללים תת-קרקעיים. החללים נשמרים כפי שנחצבו אפילו אחרי אלפיים שנה. התופעה נמצאה בכ-130 אתרים בכל ארץ יהודה ומספר המערכות התת-קרקעיות הקרויות "מערכות מסתור" עולה על 350 אתרים. יש אתרים שיש בהם מערכת אחת או שתיים, אבל יש אתרים שבהם 11 מערכות מסתור. קלונר ובועז זיסו, שחבר לו מאז 2000, חילקו אותם לכמה טיפוסים, שהבולטים בהם הן מערות מסתור משפחתיות ומערות מסתור גדולות ליישובים שלמים; כך יש מערכות מסתור שנועדו לשמירת מזון ואחרות שנועדו לשהות אוכלוסייה למשך שבועות ואפילו חודשים. כל התופעות הללו הן מתחת לפני הקרקע, המערות התת-קרקעיות הללו מחוברות באמצעות מחילות שנחצבו בסלע בין חללים שקדמו להם מבחינה כרונולוגית כמו בורות מים, בתי בד, קולומבריה (שובכי יונים תת-קרקעיים) ואפילו מקוואות. המחילות מחברות בין החללים ובהן בור מים לאספקת שתייה וכן לאוורור. יש מערות שמורכבות מחללים קדומים יותר, שחיברו אותם במחילות ויש מערות שגם החללים לאורכן נחצבו בזמן המסתור בלבד. מסתבר שמערכות המסתור הללו נמצאות בכל ארץ יהודה מבקעת באר שבע בדרום ועד האזור השומרוני בצפון ומסתבר שישנה התאמה מובהקת בין מערות המסתור בארץ יהודה ובין הממצא של מטבעות בר כוכבא על פני השטח. זוהי עוד סיבה לתארך את המערות למאה השנייה לספירה, פרק הזמן של מלחמת בר-כוכבא. עיקר הפרוט של התופעה נעשה לראשונה בספר הנזכר ועדכונים נוספים פורסמו במאמרים בעברית ובאנגלית משנות ה-90 והאלפיים.
החפירות הארכאולוגיות רחבות ההיקף בתל מרשה
בתחילה ערך קלונר במרשה בדיקות וסקרים מצומצמים בשנים 1972, 1980, 1985-1984, ואחר כך ערך חפירות רחבות היקף מ-1989 עד 2001. מדי שנה בתקופה זו הוא ערך עונת חפירות שארכה לעיתים שישה חודשים, לעיתים קצרה יותר ואסף מידע רב על העיר בתקופות קיומה שהן תקופות הברזל (ימי הבית הראשון), התקופה הפרסית והתקופה ההלניסטית. בתקופה ההלניסטית העיר הייתה מורכבת משני חלקים עיקריים: התל הגבוה שנחפר כולו ב-1900 על ידי בליס ומקליסטר מטעם הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל (Palestine Exploration Fund). קלונר פרסם שני כרכים שהם תוצאות החפירות, שיצאו לאור בשנים 2003 ו-2008 (Maresha Excavations: Final Report).
בחפירות הוא עבד בעיקר בחלק של העיר התחתית, שמקיפה את התל הגבוה ומשתרעת על פני 320 דונמים. העיר התחתית הזאת (תחתית במשמעות של נמוכה, לעומת התל הגבוה) נמצאו בתי מגורים מהמאות ה-3 וה-2 לפני הספירה. בכל השטח של העיר התחתית חצובות בסלע כמאה וששים מערכות תת-קרקעיות מורכבות ביותר שהירידה אליהן הייתה מבתי מגורים שהיו בעיר. בסך הכל נמנים כ-2500 חללים תת-קרקעיים בסדרי גודל שונים ובתפקודים מגוונים בתת-הקרקע של העיר התחתית. העיר כולה הייתה בנויה מבתים ומתחת לבתים היו חצובות בסלע 160 המערכות התת-קרקעיות. המושג "מערכת תת-קרקעית" פירושו שאפשר לזחול ולעבור מחדר לחדר בלי לצאת החוצה והן כוללות לפעמים 60 או 70 חדרים מסדרי גודל שונים. במערכות התת-קרקעיות נתגלו כל אמצעי היצור של תושבי מרשה בתקופה ההלניסטית, כולל כ-200 בורות מים, 85 מתקני קולומבריה, שהם שובכים לגידול יונים, 22 בתי בד ליצור שמן, 4 אורוות, כלומר מקומות שהחזיקו בהם בהמות ועשרות מחסנים, מחצבות, כלומר חללים שחצבו מהם אבן ולא ידוע לנו שימושים מאוחרים יותר. כל גושי האבן שהוצאו מהמערות שימשו לבניית הבתים שעל פני השטח. בין השאר נמצאו במרשה גם 3 בתי קברות שהקיפו את העיר התחתית בצד המזרחי, הדרומי–מערבי והצפוני.
בחפירות מרשה התאפשר להכיר את האוכלוסייה של האזור שנקראה אדומים, שהתיישבו במקום במהלך התקופה הפרסית ואליהם נוספים מרכיבים אוכלוסייתיים של צידונים ויוונים שייבאו את התרבות היוונית שהתלכדה עם הממצא של האדומים במקום וייצרה את המיזוג התרבותי המכונה הלניסטי. האדומים דיברו וכתבו בלשון הארמית והאוכלוסייה הפיניקית, בעיקר צידונית והיוונית השתמשה בשפה היוונית, שהייתה השפה הבינלאומית בעת ההיא.
החפירות במרשה הניבו כמות ממצאים שאין כדוגמתה לא רק בארץ ישראל אלא בכל הלבנט (הצד המזרחי של הים התיכון) מבחינת כלי חרס, נרות שמן לתאורה, אמפורות (כלים גדולים שהביאו בהם יין וייצאו בהם שמן), קערות מעשה דפוס שנקראות "קערות מגאריות", אוסטרקאות (חרסים כתובים בארמית וביוונית), צלמיות חרס ומתכת. אלו הן דוגמאות להשפעה יוונית שחדרה לאוכלוסייה האדומית שדרה במקום. אף על פי שהיה להם אל מקומי ששמו קוס, אודותיו אין לנו פרטים, כי דמותו היית סכמטית. החפירות של מרשה חושפות עיר מהתקופה ההלניסטית שאין כדוגמתה מבחינת ידיעתנו את חיי היום-יום בתקופה ההלניסטית, לא רק בישראל.
חפירות בית גוברין
קלונר סקר וחפר בבית גוברין מאז 1981 ואילך, אם כי החשיפה העיקרית של הממצאים נערכה בשנים 1990 - 1998. קלונר היה גם בין המזהים והמגלים של מבנה שהתברר שהוא האמפיתיאטרון השלם היחידי בכל הלבנט, שנבנה מראשיתו ככזה. האמפיתיאטרון אמנם קטן בגודלו, אבל השתמר בצורה טובה מאוד, היום הוא חלק מהגן הלאומי ופתוח לקהל הרחב. זהו אמפיתיאטרון צבאי שנוסד על ידי הצבא הרומי שישב בבית גוברין אחרי מרד בר כוכבא והקים במקום מתקן שעשועים לשירות יחידות הצבא ששכנו במקום במחצית השנייה של המאה השנייה לספירת הנוצרים. האמפיתיאטרון מעט אובאלי בצורתו והכיל במקורו 3500 צופים, השתמרו מעט מאוד מושבים. המבנה שימש כאמפיתיאטרון במשך כמאתיים שנה עד רעידת האדמה של שנת 363 ונהרס באותה רעידת אדמה. לאחר מכן המשיכו להשתמש בו במשך כמה שנים או עשרות שנים, כמקום שעשועים. בתקופה הביזנטית הוא שימש כשוק של העיר שנקראה אז אליותרופוליס, שמשמעה עיר בני החורין. שם זה ניתן על ידי הקיסר ספטימיוס סוורוס בשנת 200 וכאמור בתקופה הביזנטית, היא תקופת השלטון הנוצרי, היה במקום שוק ציבורי כאשר בזירה נבנו עמודים סביב שנשאו גג (סטווים).
בנוסף לאמפיתיאטרון נתגלה במקום מרחץ גדול, מהטיפוס שנקרא אימפריאלי, שנחפר בשנות ה-90 של המאה ה-20 עם מיכה כהן. המרחץ הרומי נמצא במקום בו הוקמה בתקופות האומאית ואחריה מצודה פנימית אשר עיקר שרידיה הקיימים עתה הן מהתקופה הצלבנית. אז היה בכל השטח הצפוני של בית גוברין מבצר צלבני בתבנית מלבנית, כשהמצודה מהווה את מרכזו. קלונר היה שותף למחקר בתי הקברות מהתקופות הרומית והביזנטית (עם גדעון אבני, עזי דהרי ואחרים) שמקיפים את בית גוברין. בתי הקברות הללו היו מחוץ לשטח הבנוי של העיר וסבבו אותה מכל עבריה. בית הקברות הדרומי שרת את האוכלוסייה היהודית שהתגוררה במקום ונותרו כאן בחלקם הקטן גם לאחר מלחמת בר-כוכבא. מערות בבית קברות זה עוטרו בתבליטים של מנורות בנות חמישה ושבעה קנים, אתרוגים ולולבים. בית הקברות שימש במאות השלישית – שמינית לספירת הנוצרים; בתי הקברות האחרים שימשו אוכלוסייה פגאנית ונוצרית באותן מאות שנים לערך.
חפירות בחורבת רימון
בשנים 1978–1980, כולל השלמות מחקר בשנים 1981–1982, נערכו בראשות קלונר חפירות בחורבת רימון, הנמצאת בדרום שפלת יהודה ליד קיבוץ להב. באתר היה כפר גדול מאוד של יהודים, לפי דברי אוזביוס בספר האונומסטיקון (ספר השמות המזהה יישובים מתקופת המקרא עם יישובים בני זמנו), שנכתב בשנת 320 לערך. הוא אומר "חרמון הזהה עם חורמה, כפר גדול מאוד של יהודים ט"ז מילין מבית גוברין בדרום". בכפר הגדול הזה של יהודים זוהה המבנה המרכזי בראש הגבעה כבית כנסת. החפירות הראו כי המבנה היה מבוצר והיו לו לפחות ארבעה שלבים של קיום עם מבנים של בתי כנסת האחד מעל השני. הדבר מכונה בארכאולוגיה שיכוב, או סטרטוגרפיה. בתי הכנסת האלה התקיימו במקום בין אמצע המאה השלישית לספירה ועד סוף המאה השביעית. בסמוך לבתי הכנסת נתגלה חדר ששימש כמחסן של הקהילה ונמצאו חפצים רבים שהוחבאו או הוסתרו בו, כולל שני מטמונים של מטבעות בתוך כלי חרס. בתי הכנסת של חורבת רימון הם עדות לקיום היהודי שנשמר אחרי מלחמת בר כוכבא רק בשולי ארץ יהודה, בדומה לבתי הכנסת בדרום הר חברון ובית הכנסת, הנזכר פה, כולם בדרום הר חברון ודרום שפלת יהודה, מצפון לבאר שבע. הממצא הארכאולוגי נותן לנו לדעת קלונר תמונה מלאה של המבנה הציבורי שהיה בתוך מתחם סגור, שהקנה להם גם את תחושת הביטחון. בתי מגורים מתקופות שונות נמצאו למרגלות הגבעה משני העברים. שטחו של היישוב בתקופות הרומית והביזנטית היה כמאה דונמים ואוכלוסייתו מנתה כ-4000 נפשות. בכפר הגדול הזה של רימון החלו החיים ביישוב בתקופת הבית השני וניתן לשער כי כבר אז נבנה לראשונה בית הכנסת במקום.
נושאי מחקר נוספים
נושאי מחקר נוספים שעליהם כתב קלונר מאמרים הם דרכים עתיקות בארץ ישראל, בעיקר בתקופה הרומית ואף בירדן, בה בדק דרכים מתקופת הברזל (תקופת הבית הראשון) ומהתקופות הנבטית והרומית, מתקני ייצור של בתי בד לתעשיות שמן, מתקני אגירה ומאגרי מים.
כרישטוף מילאק
כרישטוף מילאק (בהונגרית: Milák Kristóf; נולד ב-20 בפברואר 2000) הוא שחיין הונגרי, האלוף האולימפי, אלוף העולם (בודפשט 2022) ושיאן העולם (טוקיו 2020), אלוף העולם (קוואנגג'ו 2019), פעמיים ברציפות אלוף אירופה (גלאזגו 2018 ובודפשט 2021) ושיאן העולם במשחה ל-200 מטר פרפר. סגן אלוף העולם (בודפשט 2017) ואלוף אירופה (בודפשט 2021) במשחה ל-100 מטר פרפר.
2015
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בטביליסי שבגאורגיה בשנת 2015 סיים מילאק במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר ובמקום 12 במשחה ל-200 מטר פרפר.
2016
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בהודמזוושרהיי שבהונגריה ביולי 2016 זכה מילאק במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:56.77 דקות.
2017
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה במכון וינגייט בסוף יוני 2017 זכה מילאק ב-6 מדליות, 3 זהב ו-3 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא עולם חדש לנוער של 1:53.79 דקות ובכך הגן על תוארו, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי. מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר פרפר (23.86 שניות), במשחה ל-100 מטר פרפר (51.49 שניות) ובמשחה לשליחים 4x100 מטר חופשי.
חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביולי אותה שנה, הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא עולם חדש לנוער של 50.62 שניות, אחרי קיילב דרסל מארצות הברית שקבע תוצאה של 49.86 שניות, התוצאה השנייה בטיבה בהיסטוריה ו-4 מאיות השנייה משיא העולם של מייקל פלפס מארצות הברית ששחה עם חליפת השחייה, לפני ג'וזף סקולינג מסינגפור וג'יימס גאי מבריטניה (50.83 שניות). כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש לנוער של 51.23 שניות ועלה מהמקום החמישי לשלב חצי הגמר. בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא הונגריה חדש ושיא עולם לנוער חדש של 50.77 שניות ועלה שלישי למשחה הגמר. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא הונגריה חדש של 3:32.13 דקות, כשחיין שלישי הוא שחה את הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 50.97 שניות.
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם בשחייה לנוער שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה ארצות הברית זכה מילאק ב-5 מדליות, 4 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אליפות חדש של 51.08 שניות, במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אליפות חדש של 1:53.87 דקות, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (3:17.99 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא אליפות ובשיא עולם חדש לנוער של 7:10.95 דקות. מדליית ארד, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.72 שניות.
2018
באליפות הונגריה בשחייה שנערכה בדברצן בסוף מרץ 2018 קבע מילאק שיא עולם לנוער חדש של 1:52.71 דקות, מאית השנייה איטי משיא הונגריה של לאסלו צ'ה.
אלוף ושיאן עולם
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, דרום קוריאה ביולי 2019 זכה מילאק במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 1:50.73 דקות, שיפור לשיא בן עשר השנים של מייקל פלפס (1:51.51 דקות), לפני דאיה סטו מיפן (1:53.86 דקות) וצ'אד לה קלו מדרום אפריקה (1:54.15 דקות).
קרל סייגן
קרל אדוארד סֶיְיגֶן (באנגלית: Carl Edward Sagan; 9 בנובמבר 1934 – 20 בדצמבר 1996) היה אסטרונום יהודי-אמריקאי, קוסמולוג, אסטרופיזיקאי, אסטרוביולוג, וסופר מדע בדיוני ומדע פופולרי. תרומתו המדעית הידועה ביותר היא מחקרו בנושא חיים מחוץ לכדור הארץ והדגמת ייצור חומצות אמינו מכימיקלים בסיסיים באמצעות קרינה.
סייגן התעניין בנושאי קוסמולוגיה, אקסוביולוגיה, חקר המוח, בינה מלאכותית, עתידנות ועוד. הוא הרצה בתחומים אלה וכתב עשרות ספרים פופולריים, שהיו לרבי מכר.
גולת הכותרת של פעילותו ההסברתית בתחום האסטרונומיה הייתה בסדרת הטלוויזיה "קוסמוס". בסדרה זו מוצגת ההיסטוריה של התגבשות תפיסת האסטרונומיה כמו גם תולדות התפתחות התרבות על כדור הארץ. הסדרה, אותה ערך והגיש, הוקרנה בעשרות מדינות וזכתה לפופולריות רבה.
ביוגרפיה
קרל סייגן נולד בברוקלין, ניו יורק למשפחה יהודית-רפורמית. אביו, שמואל סייגן, היה מהגר מהעיר קמניץ-פודולסקי באוקראינה, אז באימפריה הרוסית. הוא עבד כפועל במפעל טקסטיל. אמו, רחל מולי (לבית גרובר), הייתה עקרת בית מניו יורק. קרל נקרא על שם אמה הביולוגית של רייצ'ל, חיה קלרה.
בגיל 16 הוא התקבל ללימודים באוניברסיטת שיקגו. בהיותו סטודנט לתואר ראשון הוא עבד במעבדה של הגנטיקאי הרמן מולר וכתב תזה על מקורות החיים עם הכימאי הפיזיקלי הרולד יורי. הוא קיבל תואר ראשון בפיזיקה בשנת 1955 ותואר שני בפיזיקה בשנת 1956, והשלים דוקטורט בשנת 1960 עם עבודת גמר בשם 'מחקרים פיזיקליים של כוכבי הלכת' שהוגשה למחלקה לאסטרונומיה ואסטרופיזיקה.
הוא ניצל את חודשי הקיץ של לימודי התואר השני כדי לעבוד עם האסטרונום ג'ררד קויפר, הפיזיקאי ג'ורג' גאמוב והכימאי מלווין קלווין. הכותרת של עבודת הגמר של סאגאן משקפת את תחומי העניין המשותפים שלו עם קויפר, שלאורך שנות ה-50 היה נשיא הוועדה הבינלאומית לאסטרונומיה ל"מחקרים פיזיקליים של כוכבי לכת ולוויינים". ב-1958 עבדו השניים על הפרויקט הצבאי המסווג A119, תוכנית סודית של חיל האוויר האמריקאי לפוצץ ראש נפץ גרעיני על הירח.
קריירה
אחר כך עבר לאוניברסיטת הרווארד, לאחר שהאסטרונומים פרד וויפל ודונלד מנזל הציעו לו משרת מרצה במוסד. סייגן הרצה, ביצע מחקר וייעץ לסטודנטים לתארים מתקדמים בהרווארד בשנים 1963–1968, בנוסף, עבד במצפה הכוכבים האסטרופיזי של סמית'סוניאן, הממוקם אף הוא בקיימברידג', מסצ'וסטס. לאחר שלא קיבל קביעות בהרווארד הוא עבר לאוניברסיטת קורנל, שם התמנה לפרופסור מן המניין בשנת 1971.
סייגן היה בין המדענים הבולטים שהאמינו באפשרות סבירה לקיום חיים תבוניים מחוץ לכדור הארץ, אך יחד עם זה טען בתוקף שעד כה לא נמצאו ראיות מספקות כדי להוכיח זאת, וגילה בספריו ביקורת וספקנות רבה כלפי אלה הטוענים על מציאות חוצנים בכדור הארץ בעבר או בהווה. הוא הביע את עמדתו בפתיח לספרו "מוחו של ברוקה": "באשר לי, קל לי יותר להאמין בקיום של ציוויליזציות ברחבי היקום, מאשר להאמין כי אנו הציוויליזציה היחידה הקיימת", בספרו "עולם רדוף שדים" אמר "אתפלא מאוד אם יתגלה שאין אינטליגנציה חיצונית, אבל כמובן עד כה אין ראיות מספקות לכך".
לסייגן היה חלק רב במשלוחי גשושיות לרחבי מערכת השמש, וכן היה לו חלק בעיצוב המסר של דיסקית פיוניר שהוצמדה ל"פיוניר 10", החללית הראשונה שעזבה את מערכת השמש. הדיסקית אמורה להיות מיועדת ליצורים תבוניים שייתכן ו"יצודו" אותה.
הישגים מדעיים
תרומותיו של סייגן היו מרכזיות לגילוי טמפרטורות פני השטח הגבוהות של כוכב הלכת נוגה. בתחילת שנות ה-60 איש לא ידע בוודאות את התנאים הבסיסיים של פני השטח של נוגה, והוא העלה את האפשרויות במאמר שנוגה יבשה וחמה מאוד בניגוד ל"גן העדן הרגוע" שאחרים דמיינו באותה עת. הוא חקר גלי רדיו מנוגה והגיע למסקנה שטמפרטורת פני השטח בה היא 500 מעלות צלזיוס. כמדען אורח בהמעבדה להנעה סילונית של נאס"א, הוא תרם למשימות הראשונות של תוכנית מארינר לנוגה, ועבד על התכנון והניהול של הפרויקט. הגשושית מרינר 2 אישרה את מסקנותיו על תנאי השטח של נוגה ב-1962.
סייגן היה בין הראשונים שהניחו שירחו של שבתאי טיטאן עשוי להחזיק אוקיינוסים של תרכובות נוזליות על פניו וכי ירחו של צדק אירופה עשוי להחזיק אוקיינוסים תת-קרקעיים של מים. הדבר אושר מאוחר יותר בעקיפין על ידי הגשושית גלילאו. תעלומת האובך האדמדם של טיטאן נפתרה גם היא בעזרתו של סייגן. האובך האדמדם התגלה כנובע ממולקולות אורגניות מורכבות שיורדות ללא הרף על פני השטח של טיטאן. סייגן ועמיתו בקורנל אדווין ארנסט סלפטר העלו השערות לגבי החיים בענני צדק, בהתחשב בהרכב האטמוספירי הצפוף של כוכב הלכת העשיר במולקולות אורגניות. הוא חקר את וריאציות הצבע שנצפו על פני מאדים והגיע למסקנה שהם לא שינויים עונתיים או צמחיים כפי שהרוב סברו.
סייגן תרם עוד תובנות לגבי האטמוספירות של נוגה וצדק, כמו גם על השינויים עונתיים על מאדים. הוא גם היה בין הראשונים לזהות את ההתחממות הגלובלית כסכנה מתגברת מעשה ידי אדם, והשווה אותה להתפתחות הטבעית של נוגה לכוכב לכת חם ועוין חיים, באמצעות מעין אפקט חממה שיצא מכלל שליטה. הוא העיד בפני הקונגרס האמריקאי ב-1985 שאפקט החממה ישנה את מערכת האקלים של כדור הארץ.
יצירתו
סייגן עסק גם בכתיבת ספרי מדע בדיוני. ספרו "Contact" (יצא לאור בהוצאת "מסדה" בשם "מגע") הפך גם לסרט מצליח בכיכובה של ג'ודי פוסטר. העלילה עוסקת בניסיונות ליצור קשר רדיו עם חיים מחוץ לכדור הארץ, ובמדענית השואפת להיות הראשונה ביצירת קשר מסוג זה.
ספרו לפני האחרון הוא "עולם רדוף שדים", ספר בו הוא מביע קריאה לחברה להתרחק מנושא האמונות הטפלות ולחפש פתרון לשאלות ובעיות במדע. המוטו של הספר הוא: "מוטב להדליק נר מאשר לקלל את החושך".
ספרו האחרון של סייגן הוא "מיליארדים ומיליארדים", והוא מציג בו את הידע הנצבר במדעי הטבע, במתמטיקה ובמדעי החלל ושימושיו בחיי היומיום.
קוסמוס
ב-1980 כתב סייגן את סדרת הטלוויזיה "קוסמוס" יחד עם אשתו, אן דרויאן, וסטיבן סוטר. הסדרה, בת 13 חלקים בהגשת ועריכת סייגן, עסקה בנושאים מדעיים, בין השאר במקור החיים ומקומנו ביקום. הסדרה שודרה ב-PBS, הפכה לסדרה הנצפית ביותר של הרשת, וזכתה בפרס אמי ובפרס פיבודי.
חיים אישיים ואמונותיו
סייגן היה נשוי שלוש פעמים. ב-1957 התחתן עם הביולוגית לין מרגוליס. לזוג נולדו שני ילדים, ג'רמי ודוריון; נישואיהם הסתיימו ב-1964. סייגן התחתן עם האמנית לינדה זלצמן ב-1968 והיה להם ילד משותף, ניק סייגן, והתגרשו ב-1981. במהלך נישואים אלו, הוא התמקד מאוד בקריירה שלו, גורם שאולי תרם לגירושיו. בשנת 1981, התחתן עם הסופרת אן דרויאן ומאוחר יותר נולדו להם שני ילדים, אלכסנדרה (המכונה סשה) וסמואל. קרל סייגן ודרויאן נשארו נשואים עד מותו ב-1996.
בינואר 1986 ביקר בישראל כאורח הכבוד של כינוס הקונגרס היהודי העולמי.
ב-1996, לאחר מאבק ארוך במחלת דם נדירה, אשר כלל שלוש השתלות מח עצם, נפטר סייגן מדלקת ריאות בגיל 62.
דעותיו על הדת
סייגן כתב תכופות על דת והקשר בין דת למדע, והביע את הספקנות שלו לגבי התפיסה המקובלת של אלוהים כיצור דמוי בן אנוש. לדוגמה כתב:
סייגן כתב רבות על דת ועל יחסיה עם המדע, תוך שהוא מבקר את הקונספט הקונבנציונלי של אלוהים כישות בעלת אינטליגנציה. הוא לא האמין באלוהות פרטית, החזיק גישה סקפטית לגבי קיומו של אל בורא, וביקר את הדת. לעיתים הוא נחשב לאתאיסט, אך הוא עצמו ביקר את המונח, באומרו "אתאיסט צריך לדעת הרבה יותר ממה שאני יודע. אתאיסט הוא אדם שיודע שאלוהים לא קיים. בהגדרות מסוימות אתאיזם הוא נורא טיפשי." דעותיו פורשו לעיתים כצורה של פאנתאיזם, והן הושוו לאלה של איינשטיין ושל שפינוזה. בתשובה לשאלה מ-1996 על דעותיו התאולוגיות ענה "אני אגנוסטי". סייגן צידד בכך שהרעיון של היוצר של היקום היה קשה להוכחה או לשלילה וכן שהגילוי המדעי היחיד שעשוי לשנות את זה, הוא יקום אין-סופי.
מפגש יעקב ועשו
מפגש יעקב ועשו הוא אירוע מקראי, שמופיע בפרשת וישלח שבספר בראשית ( ו).
רקע
לאחר בריחת יעקב מלבן עם כל משפחתו, ולאחרי ברית יעקב ולבן, המשיך יעקב בדרכו לכיוון ארץ ישראל.
כשהגיע לנחל יבוק, חצה אותו עם משפחתו, בעוד שהוא חזר לעברו השני לקחת דברים נוספים, ושם נאבק עם המלאך.
לפי ספר היובלים, חציית הנחל והמפגש התרחשו ב-11 בחודש התשיעי, המקביל לכסלו בלוח השנה במגילות קומראן.
הסיפור במקרא
יעקב שלח שליחים אשר יאמרו לעשו, שהנה הוא יצא מבית לבן, ועכשיו הרי הוא שולח לו בקר ועבדים למצוא חן בעניו.
כהשליחים חוזרים הם מזהירים את יעקב שעשו מגיע יחד עם 400 איש, להילחם בו.
ההכנות למפגש
כששמע יעקב את הדברים פחד מאוד שמא ישמיד עשיו אתו ואת משפחתו, לכן חילק יעקב את המחנה לשניים, ואמר שאם עשיו ילחם במחנה אחד, לפחות המחנה השני יישאר.
לאחר חלוקת המחנות, פנה יעקב אל אלוהים, ואמר: - איני ראוי לטובות ממך יותר, משום שקבלתי מספיק חסדים ממך. - הפכת את רכושי ממקל בודד, לשני מחנות.
בכל זאת, ביקש יעקב מאלוהים:
לאחר שילוח העדרים לעשו,.
בלילה זה התרחש מאבק יעקב והמלאך.
המפגש
כאשר ראה יעקב את עשו ו-400 האנשים, חצה פעם שנייה את המשפחות, כאשר משפחות השפחות ראשונים ומשפחתו רחל ולאה אחרונים, בעוד שהוא הראשון מכולם.
יעקב עצמו רץ לפניהם והשתחווה שבע פעמים לעשו.
שכהגיע יעקב, רחמיו של עשו התעוררו עליו והוא נפל על צוואר אחיו ונשקו, עשיו שאלו ויעקב ענה.
לאחר תחנוניו של יעקב הסכים עשו לקבל במתנה את העדרים.
סוף המעשה היה כאשר ניסה עשו לשכנע את יעקב לצעוד איתו להר שעיר אך יעקב הצליח להתחמק בתירוצים שונים וצעד לבדו עם כל משפחתו.
סיסיליוס
סיסיליוס (באנגלית: Sisillius; בוולשית: Saessyllt) הוא שמם של שלושה ממלכי בריטניה המוזכרים בספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה".
גסטון ז'וליה
גסטון מוריס ז'וליה (בצרפתית: Gaston Julia  3 בפברואר 1893 - 19 במרץ 1978) היה מתמטיקאי צרפתי שבמאמר מ-1918 הציג לראשונה את קבוצת ז'וליה הקרויה על שמו. רעיונותיו פותחו מאוחר יותר בידי בנואה מנדלברוט שביסס עליהם את מושג הפרקטל - מאבני היסוד של תורת הכאוס.
קורות חיים
ז'וליה נולד בעיר סידי בל-עבאס שבאלג'יריה, שמיום הקמתה שימשה את הצרפתים כמרכז שלטוני במדינה. ציוניו הגבוהים אפשרו לו ללמוד באקול פוליטקניק בפריז, והוא אכן החל ללמוד שם ב-1914, אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 הוא גויס ונשלח לחזית. בינואר 1915 הוא נפצע באופן חמור בפניו, וכתוצאה מהפציעה איבד את אפו. למרות ניתוחים חוזרים ונשנים, לא עלה ביד הרופאים לשחזר את אפו, וז'וליה נאלץ להסתובב עד סוף ימיו עם מסכת עור במקום אף. במהלך אשפוזו הממושך התיידד ז'וליה עם מריאן שוסון, אחת האחיות בצוות הרפואי (וביתו של המלחין הצרפתי ארנסט שוסון), והשניים נישאו.
ז'וליה המשיך במחקריו המתמטיים בתחום החזרור של פונקציות רציונליות, וב-1918 פרסם מאמר בז'ורנל למתמטיקה טהורה ושימושיה, בו הציג את הרעיון של איטרציות בפונקציות רציונליות. פייר פאטו, מהחוקרים הבולטים בתחום זה באותה העת, הכיר בחשיבותו של המאמר, ובעקבות המלצתו הוענק לז'וליה הגרנד-פרי באותה שנה. על אף שהמאמר הכה גלים בקהילה המתמטית, נראה כי איש לא הכיר אז בחשיבותן של איטרציות בפונקציות רציונליות. היה זה בנואה מנדלברוט ופרסומיו בשנות השבעים שהצליחו להחיות את הנושא.
ב-1919 הצטרף ז'וליה לצוות ההוראה של האקול פוליטקניק כמתרגל בקורס של ז'אק אדמר, ומאוחר יותר הפך למרצה - משרה ששמר עד פרישתו ב-1965. במהלך תקופה זו התקבל גם כמרצה בסורבון, וכן קיבל פרסים אקדמיים רבים, בהם פרס האקדמיה הצרפתית למדעים ב-1934.
אנדרה איגודלה
אנדרה טיילר איגודלה (באנגלית: Andre Tyler Iguodala; נולד ב-28 בינואר 1984) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הסמול פורוורד והקלע בגולדן סטייט ווריורס מליגת ה-NBA.
העפיל עם הווריורס לגמר ה-NBA במשך 5 עונות ברציפות (2015–2019), וזכה עמה ב-4 אליפויות בעונות, , ו-2022.
קריירת המכללות
איגודלה התקבל לאוניברסיטת ארקנסו, אבל לאחר ששמע שמאמן הקבוצה נולן ריצ'רדסון פוטר, עבר לאוניברסיטת אריזונה. בעונה השנייה שלו במדי אריזונה, הוכרז כ-MVP של הקבוצה לאחר שהוביל את הקבוצה בריבאונדים, באסיסטים ובנקודות. הוא השיג 3 טריפל-דאבלים באותה עונה, והפך לשחקן השני בכל ההיסטוריה של פאסיפיק 10 (, תחרות ספורט של מערב ארצות הברית) (לצד ג'ייסון קיד) שעשה זאת.
פילדלפיה 76'
איגודלה נבחר במקום התשיעי בדראפט 2004 על ידי פילדלפיה 76'. כבר ממשחקו הראשון בליגה פתח בחמישייה, ולאורך כל 82 משחקי העונה הסדירה וחמשת משחקי הפלייאוף הוא המשיך והיה למעשה שחקן הקבוצה היחיד שפתח בחמישייה משך כל השנה. באותה העונה הוא קלע 9 נקודות, אסף 5.7 ריבאונדים ומסר 3 אסיסטים בממוצע למשחק. הוא נבחר לנבחרת הרוקי הראשונה של הליגה והיה בחמישייה הפותחת של משחק האולסטאר של הרוקיז.
בעונתו השנייה בליגה חל שיפור גדול במשחקו. איגודלה, שגם במסגרת עונה זו פתח ושיחק בכל משחקי העונה הסדירה, החל לקלוע יותר ותרם לקבוצתו בממוצע 12.3 נקודות למשחק ב-50 אחוזים מהשדה. עם תום העונה נבחר בשנית להשתתף במשחק האולסטארס של הרוקיס, הצטיין וזכה בתואר ה-MVP של המשחק, בנוסף גם השתתף בתחרות ההטבעות וסיים שני (בנקודה הפרש) אחרי נייט רובינסון.
עם עזיבתו המתוקשרת של כוכב הקבוצה, אלן אייברסון, לדנוור בתחילת עונת 2006/07 הסתמן כי איגודלה יהפוך לשחקן המרכזי בקבוצה ורף הציפיות ממנו עלה. בעונה זו ניכר שיפור רב ביכולת הקליעה ובכישורי ניהול המשחק שלו, ואלו מצאו ביטוי גם בממוצעים משופרים של 18.2 נקודות ב-45 אחוזים מהשדה ו-82 אחוז מקו, ו-5.7 אסיסטים למשחק (שיא קריירה). עם זאת, פילדלפיה לא הצליחה באותה עונה לעלות לפלייאוף וסיימה במקום העשירי במזרח.
בפתיחת עונת 2008/07 הפגין כושר משחק פושר ופילדלפיה דשדשה בתחתית, אך הוא וחברי קבוצתו הציגו מגמת שיפור לאורך העונה שבסופו של דבר הובילה את פילדלפיה למקום ה-8 בטבלת הפלייאוף של המזרח. בפלייאוף בסוף העונה פגשה הקבוצה את דטרויט פיסטונס והפסידה לה בסדרה של שישה משחקים (4-2). בסיום אותה העונה תם חוזהו בפילדלפיה, אך הוא חתם חוזה חדש של 80 מיליון דולר לשש שנים.
בעונתו החמישית ב-NBA, הוביל את קבוצתו למקום השביעי במזרח עם מאזן של 41-41. בפלייאוף, פילדלפיה פגשו את אורלנדו מג'יק. איגודלה שיחק היטב לאורך כל סדרת הפלייאוף של פילדלפיה נגד אורלנדו, קלע 21.5 נקודות, אסף 6.3 ריבאונדים ומסר 6.7 אסיסטים בממוצע – תצוגת השיא שלו לסדרת פלייאוף. אך לא הצליח להוביל את קבוצתו לסיבוב השני והסדרה הסתיימה, לאחר 7 משחקים, בניצחון אורלנדו.
בעונת 10–2009 בחרה פילדלפיה את ג'רו הולידיי בדראפט שיחליף בהמשך את הרכז אנדרה מילר שעבר לפורטלנד טרייל בלייזרס. בנוסף, שכרו את המאמן אדי ג'ורדן. זאת הייתה עונה מצוינת לאיגודלה שהעמיד ממוצעים גבוהים ביניהם שיאי קריירה בריבאונדים, אסיסטים וחסימות ושיא קריירה במספר העברות הנמוך בעונה. הוא סיים את העונה עם ממוצעים למשחק של 17.1 נקודות, 6.5 ריבאונדים, 5.8 אסיסטים ו-1.7 חטיפות. פילדלפיה, לעומת זאת, סיימה את העונה עם מאזן של 27 ניצחונות מול 55 הפסדים. בסוף העונה שכנע איגודלה את אלן אייברסון, כוכב העבר של הקבוצה, לחזור לפילדלפיה.
עם פתיחת העונה הבאה שחררה הקבוצה את המאמן אדי ג'ורדן והביאה במקומו את שחקן פילדלפיה בעבר דאג קולינס. בנוסף, עשתה טרייד עם סקרמנטו קינגס שתקבל את הסנטר סמואל דלמברט, תמורת הסנטר הצעיר ספנסר האווס שמיוחד בזכות היותו קלעי למרות גובהו, 2.16 מטרים. בנוסף אליו, קיבלו פילדלפיה גם את הפורוורד אנרס נוצ'וני. בדראפט בחרו את הקלע אוואן טרנר. פילדלפיה פתחו רע את העונה אך לאט לאט שיפרו את מאזנם עד שאיגודלה נפצע באכילס, מה שהוביל אותו לשיאי שפל בקריירה במשחקים שהוא שיחק בהם, באחוזים מהשדה, באחוזים מקו העונשים ובחטיפות, אך גם הוא השיג שיא קריירה באסיסטים למשחק, 6.3. בנוסף הוא השיג שיא קריירה, והיה שני ללברון ג'יימס בכל הליגה במספר הטריפל-דאבלים. פילדלפיה סיימה את העונה עם מאזן של 41-41, והגיעה למקום השביעי במזרח, שם הודחה בחמישה משחקים מול מיאמי היט, כשלאיגודלה הייתה משימה קשה בשמירה על לברון ג'יימס ודוויין וייד.
בעונת 12–2011 נבחר איגודלה בפעם הראשונה למשחק האולסטאר בתור מחליף. פילדלפיה סיימה את העונה במקום השמיני במזרח, ובסיבוב הראשון התמודדה מול שיקגו בולס. במשחק השישי, כאשר פילדלפיה הובילה 2–3 בסדרה, קלע איגודלה שתי זריקות חופשיות שהובילו לניצחון במשחק, ובכך פילדלפיה עלתה לסיבוב השני בפעם הראשונה מאז 2003. בנוסף, זאת הייתה הפעם החמישית בהיסטוריה של ה-NBA שקבוצה מהמקום השמיני מנצחת את הקבוצה מהמקום הראשון ועולה סיבוב. למרות זאת, פילדלפיה הודחה בידי בוסטון סלטיקס לאחר שבעה משחקים.
דנוור נאגטס
ב-10 באוגוסט 2012, הועבר איגודלה בטרייד לדנוור נאגטס, בטרייד שכלל גם את הלוס אנג'לס לייקרס, ואת אורלנדו מג'יק, במסגרתו דווייט הווארד עבר ללוס אנג'לס לייקרס, ואנדרו ביינום עבר לפילדלפיה. דנוור העפילה לפלייאוף מהמקום השלישי במערב אך הודחה בסיבוב הראשון על ידי גולדן סטייט ווריורס. בפלייאוף, איגודלה העמיד ממוצעים למשחק של כ-18 נקודות, 8 ריבאונדים, 5.3 אסיסטים ו-2 חטיפות.
גולדן סטייט ווריורס
ב-5 ביולי 2013, איגודלה חתם בגולדן סטייט ווריורס ל-4 שנים שבהן ישתכר בכ-48 מיליון דולר. בסוף עונת 2013–2014 נבחר איגודלה לחמישיית ההגנה הראשונה, אבל בסיבוב הראשון הודחה גולדן סטייט מהפלייאוף בידי לוס אנג'לס קליפרס אחרי שבעה משחקים.
בעונת, עם כניסתו של סטיב קר לתפקיד המאמן הראשי, הוסט איגודלה מהחמישייה לתפקיד השחקן השישי, ובכך לראשונה לא פתח – אחרי רצף של 806 משחקים בחמישייה. גולדן סטייט הגיעו לגמר ה-NBA, ושם שמר איגודלה על לברון ג'יימס, והגביל אותו ל-38% מהשדה בלבד. בעקבות זאת, זכה איגודלה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר ב-NBA, והפך לראשון בהיסטוריה שזוכה בתואר זה כשהוא לא פותח בחמישייה פעם אחת, כשהוא מעמיד לאורך הסדרה ממוצע של 16.3 נק' ו-5.8 ריבאונדים למשחק.
בעונת, היה שותף לקביעת שיא NBA נוסף – הפתיחה הטובה בכל הזמנים, 24-0. במהלך העונה נפצע, והחמיץ 17 משחקים בעקבות זאת. למרות זאת, גולדן סטייט שברה את שיאה של שיקגו בולס למאזן הטוב בהיסטוריה, עם 9–73. בעונה זו ירד ל-7.0 נקודות למשחק ב-26.6 דקות, הכי נמוך בקריירה. קבוצתו הגיעה לגמר שוב מול קליבלנד קאבלירס וכבר הובילה 3-1 בסדרה אך קליבלנד כפתה מהפך מפתיע וזכתה באליפות.
בעונת הצטרף לקבוצתו קווין דוראנט ויחד עמו הקבוצה הגיעה לגמר נגד קליבלנד בפעם השלישית ברציפות, ניצחה בתוצאה 4–1 וזכתה באליפות. בסוף עונה זו תם חוזהו בקבוצת גולדן סטייט אך היא החתימה אותו מחדש לשלוש שנים שבהן ירוויח 48 מיליון דולר. בעונת זכה עם הווריורס באליפות שנייה ברציפות, ושלישית בסך הכול.
מיאמי היט
ביולי 2019, לאחר 6 עונות בגולדן סטייט, הועבר איגודלה בטרייד לממפיס גריזליס. לאורך תקופתו בממפיס לא שותף באף משחק. בפברואר 2020 הועבר יחד עם ג'יי קראודר וסולומון היל למיאמי היט, במסגרת טרייד משולש עם מינסוטה טימברוולבס. בפלייאוף העפיל עם ההיט לגמר ה-NBA, בפעם השישית שלו ברציפות, אולם קבוצתו הפסידה מול לוס אנג'לס לייקרס, בתוצאה 2–4.
החזרה לגולדן סטייט
ב-6 באוגוסט 2021 חתם איגודלה בגולדן סטייט ווריורס וחזר אל הקבוצה לקדנציה שנייה, בעונה זו זכה עם הקבוצה באליפות ה-4 שלו במדי הקבוצה.
נבחרת ארצות הברית
איגודלה היה חלק מנבחרת ארצות הברית בכדורסל באליפות העולם בכדורסל 2010, שם זכה במדליית הזהב ביחד עם 11 שחקני NBA אחרים: קווין דוראנט, דריק רוז, טייסון צ'נדלר, ראסל וסטברוק, למאר אודום, צ'אנסי בילאפס, דני גריינג'ר, סטפן קרי, קווין לאב, רודי גיי ואריק גורדון. בנוסף, הוא נבחר לייצג את נבחרת ארצות הברית בכדורסל באולימפיאדת לונדון 2012 בשל יכולת ההגנה המעולה והאתלטיות שלו המאפשרות לו לשחק בהגנה ולהטביע את הכדור בהתקפות מתפרצות. הוא עזר לנבחרת לזכות במדליית הזהב לאחר ניצחון 100–107 על נבחרת ספרד בכדורסל בגמר.
שונות
סוכנו הוא רוב פלינקה שייצג גם את כוכבי העבר של ה-NBA קובי בראיינט, ג'רלד וולאס וקרלוס בוזר. כינוייו המוכרים ביותר הם "Iggy-איגי" ו-"DRE-דרה". איגודלה ידוע בכך שהוא תורם לארגונים לנזקקים, בשל כך ב-2006 הוא הוכרז כ-"one of The Sporting News's good guys". בזמנו החופשי איגודלה נהנה לשחק בסדרת משחקי הכדורסל של NBA 2K. הוא אף השתתף בטורניר NBA 2K 2010 בניו-יורק בו התמודד נגד שחקני NBA כמו ראז'ון רונדו, ברוק לופז ונייט רובינסון, הוא ניצח את כולם והגיע לגמר מול אמן ה-HIP HOP שכינויו הוא WALE, אותו הוא ניצח וזכה בפרס כספי שאותו הוא תרם. הוא מנוי של החברה Nike Basketball.
חיים אישיים
ב-2009 היה בזוגיות עם קליאנה וורט'ן ונולדה להם בת, לונדון, ב-2015 הם נפרדו והתנהל ביניהם סכסוך שגלש לתביעות בבתי משפט. ב-2015 נישא לכריסטינה גוטיירז ונולד להם בן בשם אנדרה ג'וניור.
אסתר אלכסנדר
אסתר אלכסנדר (1929 – אפריל 2005) הייתה כלכלנית ישראלית, יועצת כלכלית למספר שרים בממשלות ישראל, בהם יצחק מודעי, משה שחל ואורה נמיר וכן שימשה שנים רבות ככלכלנית הראשית של משרד הפיתוח ומשרד האנרגיה.
ביוגרפיה
אלכסנדר נולדה בהונגריה בשם ורה נוימן והתחנכה בתנועת השומר הצעיר.
בתקופת השואה הייתה אלכסנדר חברה במחתרת השומר הצעיר בבודפשט. מספר ימים לפני סוף הכיבוש הגרמני נתפסה אלכסנדר על ידי כנופיה של "צלב החץ" אך הצליחה להימלט כשכלאה התחיל להתמוטט במהלך הפצצה פרטיזנית.
עיקר מחקריה עוסק בבעיית הסטגפלציה. פיתחה את "תאוריית חלוקת ההכנסות של האינפלציה", שאינה מקובלת באסכולות הכלכליות המרכזיות.
אלכסנדר הייתה נשואה לפרופסור שלמה אלכסנדר עד למותו ב-1998 ואם לשלושה.
כוח השוויון בכלכלה - המשק הישראלי בשנות ה-80
ספרה "כוח השוויון בכלכלה - המשק הישראלי בשנות ה-80" יצא בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1990.
ספר זה מנתח את התהליכים הכלכליים של ישראל בשנות ה-80 בעזרת תאוריה אותה פיתחה המחברת, "תאוריית חלוקת ההכנסות של האינפלציה", המוצגת בספר.
"יש להילחם באינפלציה, וגם בסטגפלציה – שהיא אינפלציה ואבטלה ביחד – באמצעות מדיניות של הגברת השוויוניות בחלוקת ההכנסות – כולל עליה בשכר, על חשבון ירידה ברווחים"
ייחודו של הספר ושל התאוריה המוצגת בו, הוא בניסיון להציג ניתוח לתופעת הסטגפלציה, כינוי לאינפלציה תוך כדי מיתון ואבטלה, שהתרחשה בשנים אלו בישראל, ואותה התקשו להסביר תאוריות כלכליות קודמות. בספר טוענת המחברת שהגורם העיקרי לסטגפלציה היא מדיניות המוניטריזם, הגורמת לחלוקת הכנסות בלתי-שוויונית. לטענתה, שוויון וצמיחה כלכלית הם תהליכים מקבילים, המשגשגים או מדרדרים יחדיו. בספר מדגישה המחברת את הצורך הכלכלי והחברתי לחזק מחדש את מדינת הרווחה הישראלית, על מנת לצמצם את הפערים הכלכליים כמו גם לחזק את הכלכלה הישראלית.
גרגוריוס השישי (אנטי-אפיפיור)
האנטי-אפיפיור גרגוריוס השישי, היה אנטי-אפיפיור ברומא לאפיפיור בנדיקטוס השמיני במהלך שנת 1012.
ביוגרפיה
לאחר מותו של סרגיוס הרביעי, נבחר כאפיפיור בנדיקטוס השמיני ב-18 במאי 1012. אולם, עד מהרה נאלץ בנדיקטוס השמיני לברוח מרומא על ידי אחד גרגוריוס, אשר הוכתר כאפיפיור בשם גרגוריוס השישי על ידי ג'ובאני קרסנציו ממשפחת קרסנטי, אשר שלט למעשה ברומא. בנדיקטוס השמיני, שנמלט דרך הרי האלפים לגרמניה, פנה אל היינריך השני, מלך גרמניה וביקש את הגנתו, ואכן היינריך הסכים להחזיר את בנדיקטוס השמיני לכס האפיפיור, בתמורה להכתרתו כקיסר.
לקראת סוף שנת 1013, כינס היינריך השני צבא באאוגסבורג, ועד מהרה עבר עם צבאו את הרי האלפים, תוך שהוא מלווה באשתו, המלכה קוניגונדה ובכמה אנשי דת. בהגיעו לפאביה הצטרפו אליו הבישופים וראשי הדת האחרים. ארדואינו מאיבראה, שעדיין שלט בחלקים חשובים של צפון איטליה, הציע להיכנע להיינריך, והציע אף את בניו כבני ערובה, בתנאי שהיינריך יכיר בו כמלך איטליה, אולם היינריך סירב והטיל מצור על איבראה עד לשנת 1015.
בתחילת 1014 הגיע היינריך השני לרומא, והחזיר את בנדיקטוס השמיני לכס האפיפיור. לא ידועים פרטים על חייו של האנטי-אפיפיור גרגוריוס השישי, לפני הכתרתו כאפיפיור ולאחר סילוקו מהאפיפיורות.
דיסקינזיה מאוחרת
דיסקינזיה מאוחרת (באנגלית: Tardive dyskinesia- מלטינית: Dyskinesia tardiva) היא סוג של דיסקינזיה (תנועות חוזרות בלתי רצוניות), המופיעה כתופעת לוואי של שימוש ממושך או שימוש במינון גבוה בתרופות נוירולפטיות (תרופות החוסמות את הקולטן לדופמין). תרופות אלו הן בדרך כלל תרופות אנטי-פסיכוטיות; חוסמי דופמין אחרים שיכולים לגרום לדיסקינזיה מאוחרת הם תרופות עבור בעיות קיבה ומעיים או הפרעות נוירולוגיות.
המונח 'דיסקינזיה מאוחרת' הוצג לראשונה ב-1964. המונח "דיסקינזיה" מתייחס לתנועה בלתי רצונית. שם התואר "מאוחרת" מתייחס לכך שהשפעת התרופות יכולה להיות מאוחרת (tardive), כלומר, הדיסקינזיה יכולה להמשיך או להופיע מאוחר במהלך הטיפול, ולהמשיך גם אחרי הפסקה מאוחרת של הטיפול התרופתי הגורם.
מאפיינים
הפרעות נוירולוגיות דומות זוהו כגרסאות של דיסקינזיה מאוחרת:
טיפול
מניעה ראשונית של התופעה עשויה להיות מושגת על ידי שימוש בתרופות הנוירולפטיות במינון היעיל המינימלי ואם ניתן, לזמן הקצר ככל האפשר. ברגע שאובחנה התופעה, יש להפחית את מינון התרופה שגרמה לה, או להפסיקה לגמרי אם זה אפשרי (למשל לעבור לתרופות אנטי-פסיכוטיות חדשות עם תופעות לוואי פחותות). אך יש לדעת כי דיסקינזיה מאוחרת, אם לא נלקחו אמצעים בעוד מועד, עשויה להימשך גם לאחר הפסקת התרופה, למשך חודשים, שנים, ולפעמים לתמיד.
התרופה האנטי-פסיכוטית "קלוזאפין" (Clozapine), נמצאה כתרופה בעלת סיכון נמוך לתופעת לוואי של דיסקינזיה מאוחרת, יחסית לתרופות אנטי-פסיכוטיות מהדור הישן. יתרון זה קיים גם אצל תרופות אחרות בקטגוריה זו.
קיימות מספר תרופות שעשויות לסייע בטיפול בדיסקינזיה המאוחרת. התרופות - Valbenazine, Tetrabenazine  ולאחרונה Deutetrabenazine  (דאוטטראבנזין) (Austedo)  משמשות לטיפול בתופעה וכן בהפרעות תנועה אחרות.
"Zofran" הראה יעילות מסוימת במחקרים נסיוניים על דיסקינזיה מאוחרת. תרופות מסוימות נגד פרקינסון (כמו: "Aricept", "Baclofen" "Requip" ,"Mirapex") יכולות להועיל.
מחקרים מסוימים הראו כי גם שימוש בסם מריחואנה (Cannabis) יכול לעזור בהקלת הסימפטומים. עם זאת, תוצאות המחקרים בנושא מעורבות, ויש שגילו כי הסם דווקא מחמיר את התופעות.