cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ראמסוואמי אייר
ביוגרפיה
בשנת 1931 לאור גילו הצעיר היה קושי לאשר מינוי של מַהָא-רָאגָ'ה טרוונקור לבנו של השליט שנפטר. סוכם שראמסוואמי אייר יהיה יועץ ליד השליט הצעיר. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1936. בשנת 1936 הוא מונה לראש הממשל המקומי שפעל בטריוונדרום. באותה שנה יצאה צו ממשלתי שבכל האזור הודים מכל השכבות יהיו בעלי אותם זכויות. הצהרה זו קיבלה תמיכה נרחבת מגנדי ופעילים הודים נוספים. בשנת 1937 הוא מינה לשופטת את אנה צ'אנדי, לראשונה בהודו. במשך כל הכהונה הוא קידם פיתוח תעשייתי וחקלאי של האזור.
ב-3 ביוני 1947 הודו קיבלה עצמאות. ב-18 ביוני 1947 הממשל המקומי של טרוונקור הכריז על עצמאותו. לאחר שיחות ממושכות סוכם שהאזור יהיה חלק של מדינת הודו החדשה.
בעקבות השינויים הפוליטיים ראמסוואמי אייר התפטר מכל התפקידים. הוא סייר מספר שנים ברחבי העולם. בשנים 1949–1950 הוא היה פרופסור אורח באקדמיה ללימודי אסיה בקליפורניה.
בשנת 1954 הוא חזר להודו וכיהן במספר משרות ציבוריות.
בספטמבר 1966 אייר נסע ללונדון במטרה לאסוף חומר לספרו "A History of My Times". ב-26 בספטמבר במהלך שיחה עם עיתונאי הוא התמוטט ומת.
במהלך פעילותו אייר קיבל מספר עיטורים. הוא היה חבר פעיל בארגון הבונים החופשיים.
אייר קידם מספר רב של רפורמות בממשל וכלכלה במהלך כהונתו כראש הממשל. בשנת 1946 הוא פעל נחרצות נגד התקוממות קומוניסטית באזור.
אייר התחתן בשנת 1896 ולזוג נולדו מספר בנים. בנו הבכור היה פעיל בהקונגרס הלאומי ההודי ובשנים 1966–1967 כיהן כשר בממשלה.
ליל הסדר
ליל הסדר או ליל פסח הוא שמו של הלילה הפותח את חג הפסח החל בליל ט"ו בניסן במסורת היהודית. עיקרו של ליל הסדר בהלכה הוא סיפור מעשה יציאת מצרים הכולל את היציאה לחירות מהשעבוד המר באופן נסי ואת העברת המסורת לדורות הבאים. את ליל הסדר נוהגים לציין בטקס יהודי במהלך סעודת החג. המונח "סדר" השתמר ביהדות אשכנז. אצל יהדות ספרד הסעודה כונתה הגדה.
בזמן שבית המקדש היה קיים היו אוכלים את בשר קורבן הפסח בליל הסדר כאחת ממצוות הלילה. בעוד שבארץ ישראל ליל הסדר חל בלילה הראשון של חג הפסח. בחוץ לארץ מקיימים סעודה זו אף בלילה השני של פסח.
בליל הסדר מתכנסים, בדרך כלל במסגרת משפחתית, לקריאת הגדה של פסח, לקיום מצוות והלכות ליל הסדר, בהן: סיפור יציאת מצרים, לשתיית ארבע כוסות, אכילת מצה, מרור, חרוסת, אפיקומן ועוד.
בקהילות ישראל נהגו להזמין לסדר בני משפחה קרובים כרחוקים, עניים ואף אנשים זרים, "כל דכפין ייתי ויכול, כל דצריך ייתי ויפסח", כדי שכל אדם יוכל לאכול את סעודת החג, שלא להשאיר שום אדם מחוץ לקהילה בודד לנפשו.
גולת הכותרת של חג הפסח, ליל הסדר, תופסת בספרות ההלכה מקום חשוב. ולא בלבד מפני ההבדל שבין לילה זה לשאר ימות החג ביחס למצוותו העיקרית, בזמננו, מצוות אכילת מצה (חובה בלילה הראשון ורשות בשאר ימות החג), אלא אף מחמת כל אותן ההלכות של תורה ודברי סופרים המיוחדות לו בלבד ואין לשאר הימים כל חלק בהן. במקורות התלמוד רוכזו רובי הדינים בפרק ערבי פסחים ובפוסקים ובתשובות באו בין שאר הלכות פסח.
סימני הסדר
בשל מבנהו המורכב של ליל הסדר ופרטיו הרבים, חוברו בתקופת הראשונים "סימנים" שונים להגדה של פסח – חרוזים או שירים קצרים שהם כעין ראשי פרקים למהלך סעודת ליל הסדר, שיסייעו לזכור את סדר המעשים הראוי. הסימן השגור ביותר כיום בתפוצות ישראל הוא הסימן המחורז "קדש ורחץ":
יש המקפידים לקרוא בפה כל סימן במקומו, מתוך אמונה שיש בקריאה סודות עמוקים, כך למשל כותב בספר יסוד ושורש העבודה:
קדש (כוס ראשונה)
ההגדה פותחת בקידוש היום לפסח ושותים את הכוס הראשונה מארבע הכוסות. כל המשתתפים בסדר אוחזים בידיהם את הכוס המלאה ביין, ועורך הסדר מברך שלוש ברכות: ברכת בורא פרי הגפן, ברכת קידוש היום וברכת שהחיינו. אם חל ליל הסדר במוצאי שבת, אומרים קידוש בסדר יקנה"ז הכולל גם הבדלה.
בסיום הקידוש מתיישבים המסובים (אם לא ישבו בשעת הקידוש) ושותים בהסבה לצד שמאל. על פי ההלכה, יש לשתות לפחות רוב כוס שנפחה רביעית הלוג (86 סמ"ק לפי הדעה הנפוצה). נוהגים להעדיף יין אדום, זכר לדם.
ורחץ
לפני אכילת הכרפס נוטלים ידיים, כיוון שהכרפס, הנטבל במי מלח, הוא דבר שטיבולו במשקה. אין מדובר בנטילת ידיים שלפני הסעודה - זו תהיה ב"רחצה". בכמה מקהילות אשכנז נוהגים שרק עורך הסדר נוטל ידיו.
המנהג הנפוץ הוא שנוטלים ידיים ולא מברכים ברכת "על נטילת ידיים", אך הנוהגים כשיטת הרמב"ם נוהגים לברך.
נטילת הידיים היא בהתאם להלכה הקובעת כי אכילת מאכל טבול במשקה, שלא בתוך סעודה (כלומר לפני שנטלו ידיים לסעודה) דורשת נטילת ידיים. ניתן להתייחס להרטבת המאכל על ידי המשקה כפעולה להעברת טומאה. נטילת הידיים מבטלת את העברת הטומאה למאכל.
כרפס
הכרפס הוא ירק הנכלל בקערת ליל הסדר, ומוטבל ונאכל בליל הסדר. "כרפס" הוא השם העברי לסלרי. ברם, על פי דין התלמוד ניתן לאכול כל ירק שהוא ויש נוהגים לאכול במקומו תפוח אדמה מבושל, צנון או כל ירק אחר. עם זאת, היו שכתבו שיש לאכול דווקא כרפס - סלרי, על שם הנוטריקון של "פרך ס", לרמז על שישים ריבוא בני ישראל שיצאו משיעבוד הפרך של המצרים.
המנהג הנפוץ הוא לטבול את ה"כרפס" בחומץ או במי מלח, ומנהג נפוץ פחות הוא לטובלו בחרוסת. מקור המנהג כנראה במתאבנים שהוגשו לפני הסעודה העיקרית.
לוקחים חתיכה קטנה של ירק, פחות מ"כזית", מברכים את ברכת "בורא פרי האדמה" ואוכלים. בברכה מכוונים גם על אכילת המרור בהמשך.
יחץ
בוצעים את המצה האמצעית מבין שלוש המצות לשניים. מחצית אחת מחביאים לשימוש כאפיקומן שייאכל בסיום הארוחה, ואת המחצית השנייה מציגים למשתתפי הסדר בשלב זה. לפי מנהג יהודי תימן בוצעים את המצה רק לאחר מכן לפני סדר מוציא מצה.
לאחר מכן מוזגים את כוס היין השנייה - מהלך שאמור להפתיע את המשתתפים בסעודת החג ולעורר שאלות, שכן לאחר כוס הקידוש ולפני הארוחה, אין נוהגים לשתות עוד. זהו הפתיח למצוות המגיד, שעיקרה הוא קושיות הצעירים ומתן תשובות עליהן.
מגיד
המגיד, החלק בליל הסדר בו מספרים (מגידים) את סיפור יציאת מצרים, הוא ליבו של הערב, והטקסטים הנאמרים בו מהווים את יסודותיה של ההגדה. עיקרו של סדר הפסח הוא סיפורו של סיפור יציאת מצרים כאירוע מכונן של האומה הישראלית - וכן כסמל ליציאתם של היהודים לגולה ולשעבוד עתידי, ואחר כך לחירותה העתידית של האומה ובניין מחודש של בית המקדש.
פרקי הלל
בסיום המגיד אומרים את תחילת ההלל - מזמורים -  (בצאת ישראל), ומסיימים בברכת "אשר גאלנו". יש ראשונים שסוברים שצריכים לברך על הלל, אבל להלכה לא מברכים.
ברכת אשר גאלנו
לאחר אמירת ההלל ובסיום המגיד נאמרת ברכת "אשר גאלנו". לדעת התנא רבי טרפון כוללת הברכה הודאה על נס גאולת מצרים ואילו התנא רבי עקיבא מוסיף עליה גם תפילה לגאולה ולאכילת קרבן הפסח בבית המקדש, וכשיטתו נפסק להלכה.
נוסח הברכה משתנה בין ההגדות השונות ובמהלך הדורות ערכו בו הפוסקים הגהות שונות. אחת מן ההגהות הנפוצות נסובה על המילים "ונאכל שם מן הזבחים ומן הפסחים". בעלי התוספות וראשונים נוספים מציינים כי יש לגרוס קודם זבחים ולאחר מכן פסחים, שכן זבח הוא קרבן חגיגה שאף הוא היה נאכל בליל הסדר בזמן בית המקדש, וכיוון שקרבן החגיגה נאכל לפני קרבן הפסח יש להזכירו קודם. ברם בהגדות השונות היו גם שגרסו "מן הפסחים ומן הזבחים" (למשל רס"ג) והיו שנימקו גרסה זו בשל העובדה שכאשר חל פסח במוצאי שבת לא היו מביאים קרבן חגיגה, ולכן כיוון שהפסח נאכל תמיד - יש להקדימו. בשו"ת מהר"י וייל פוסק לפי שיטה זו שרק כאשר פסח חל במוצאי שבת יש להפוך את הסדר ולומר "מן הפסחים ומן הזבחים" וביתר השנים יש לומר "מן הזבחים ומן הפסחים", אך שיטה זו נתקבלה רק בחלק מן ההגדות והיו שהשיגו עליה.
כוס שנייה
לאחר סיום סיפור יציאת מצרים שותים את כוס היין השנייה.
במנהג הספרדים אין מברכים "ברוך... בורא פרי הגפן" על כוס זו (וכן על כוס רביעית להלן), ובמנהג האשכנזים, התימנים והאיטלקים מברכים על כל כוס וכוס "ברוך... בורא פרי הגפן".
לפני הברכה על המצה נוטלים ידיים ומברכים "על נטילת ידיים".
מוציא מצה
מוציאים שלוש מצות: העליונה והתחתונה שלימות, והאמצעית פרוסה, ומברכים עליהם שתי ברכות. ברכה ראשונה: "בָּרוּךְ אַתָּה יְיָ אֱלֹהֵינוּ מֶלֶךְ הָעוֹלָם הַמּוֹצִיא לֶחֶם מִן הָאָרֶץ", וברכה שנייה על המצווה של אכילת מצה: "בָּרוּךְ אַתָּה יְיָ אֱלֹהֵינוּ מֶלֶךְ הָעוֹלָם, אֲשֶׁר קִדְּשָנוּ בְּמִצְוֹתָיו וְצִוָּנוּ עַל אֲכִילַת מַצָּה". אוחזים את שתי המצות ובוצעים משתיהן, ואוכלים כמחצית מהמצה האמצעית בהסיבה על צד שמאל.
מרור
המרור - ירקות מרים (לרוב חסה) - נאכל לזכר השיעבוד. מטבילים את המרור בחרוסת, מברכים: "בָּרוּךְ אַתָּה יְיָ אֱלֹהֵינוּ מֶלֶךְ הָעוֹלָם, אֲשֶׁר קִדְּשָנוּ בְּמִצְוֹתָיו וְצִוָּנוּ עַל אֲכִילַת מָרוֹר" ואוכלים ממנו כזית בלא הסבה.
כורך
אוכלים שוב מרור כשהוא כרוך במצה, כזכר למנהגו של הלל הזקן בזמן בית המקדש לכרוך את המצה עם המרור ועם קורבן הפסח. כיום, רוב המצות הן קשות, והכריכה נעשית בכמעין כריך, כאשר המרור מונח בין שני שברי מצה.
שולחן עורך
בטרם החורבן, בהיות הבית בנוי, נהגו לאכול את הסעודה אך ורק "בני החבורה" אשר "נמנו" על הקורבן קודם לשחיטתו. ואת הסעודה היו עורכים במקום סגור. כלומר, את העניים היה צריך להזמין שעות רבות קודם סעודת החג וממילא נוסח ההזמנה היה שונה, אישי ולא אחיד.
עורכים את השולחן לאכילת ארוחת החג. יש נוהגים לפתוח את הארוחה באכילת ביצה טבולה במי מלח.
בעדות השונות נהגו לאכול מאכלים מיוחדים לליל הסדר. בעדות אשכנז נהוג לאכול מרק עוף עם כופתאות העשויות מקמח מצה או מקמח תפוחי אדמה (קניידלאך) ודג ממולא (געפילטע פיש, העשוי מקמח מצה או תפוחי אדמה).
בעדות המזרח נהגו לאכול אורז (שאשכנזים נמנעים מלאוכלו בשל איסור קטניות) ומאכלים שאמורים לציין את גזירות המן שעל פי המסורת הטיל את הגורל שלו בחג הראשון של פסח.
צפון
לאחר אכילת האפיקומן מברכים את ברכת המזון.
ברך
בתום הסעודה, מוזגים את כוס היין השלישית ומברכים את ברכת המזון ובה מודים על המזון ועל הארץ המובטחת, על חג הפסח, ועל ירושלים, ועל הטובות הכלליות אשר גמלנו.
כוס שלישית
בסיום הברכה שותים כוס יין שלישית.
כוס של אליהו
האשכנזים נוהגים למזוג כוס יין מיוחדת ("כוס של אליהו") ופותחים את דלת הבית להראות שמצפים לבואו של אליהו הנביא שיבוא ויבשר על ביאת המשיח. כאשר הדלת פתוחה אומרים פסוקים מתהלים המתחילים במילים "שפוך חמתך אל הגוים אשר לא ידעוך", תפילה לנקמה בשונאי ישראל. מקור המנהג בעלילות הדם שהיו נהוגות באירופה בתקופת חג הפסח. במקור ככל הנראה הייתה רק פתיחת דלת כדי לוודא שלא הושלכה שם גופת נוצרי. מאוחר יותר הגיעו המסורות על אליהו הנביא. ההנחה הייתה שאליהו הנביא (הקשור בתנ"ך לנקמה והרג רבים) יגן על יהודי הבית מפני בני המקום האנטישמיים. בנוסף, אליהו הנביא מגיע לעוד אירועים ובראשם בריתות מילה כדי להיווכח שעם ישראל עדיין מקיימים את הברית עם אלוהיו בניגוד למה שהאשים אותם:
הלל וברכת השיר
המסובים ממשיכים מהמקום בו הפסיקו לפני הסעודה. מוזגים את הכוס הרביעית ומסיימים את קריאת מזמורי תהילים.
הלל
ההלל עשוי מזמורי תהילים המודים לאל על הישועה של עם ישראל.
ברכת השיר
ברכת השיר לאחר שגומרים ההלל נועדה לחתום את המזמורים שנאמרים בתפילה. במשך הדורות נתווספו על ברכת השיר תוספות רבות. בנוסח הרחב שלה הוכנסה ברכת השיר למחזורי קהילות רבות, ובכלל זאת להגדה של פסח.
המשנה במסכת פסחים מציינת כי "כוס רביעי גומר עליו את ההלל ואומר עליו ברכת השיר".
כיום נהוג בנוסח אשכנז ונוסח איטליה לומר "יהללוך" לאחר "הלל המצרי" בלי חתימת הברכה, "הלל הגדול" ולבסוף "נשמת כל חי" עם חתימה. ביתר הנוסחים נהוג לומר לאחר הלל המצרי את הלל הגדול, לאחריו נשמת כל חי בלי חתימה ולבסוף את ברכת יהללוך עם חתימה. מנהגים אחרים היו נפוצים בעבר אך אינם קיימים כיום.
לאחר ההלל וברכת השיר שותים את הכוס הרביעית. בקצת קהילות אשכנז, נוהגים כמנהג המהר"ם מרוטנברג לשתות את הכוס הרביעית רק אחרי הפיוט "כי לא נאה" שבנרצה.
נרצה
סיום הסדר בשירה ובפיוטים, ותקווה לעשות את הסדר בירושלים בשנה הבאה, יחד עם ההכרזה "לשנה הבאה בירושלים". בקצת קהילות אשכנז המערבי, נוהגים לשיר את הפיוטים שבנרצה גם ביידיש.
מצוות הסבה
חובת הֲסִבָּה היא תקנה מרכזית שתקנו חכמים בהלכות ליל הסדר. ההסבה היא ישיבה בתנוחה של השתרעות על הצד השמאלי בשעת האכילה והשתייה, והיא באה להמחיש את היציאה לחירות משעבוד מצרים. זאת בהתאם לעיקרון ש"חייב אדם לראות את עצמו כאילו הוא יצא ממצרים". דרך זו הייתה דרך הישיבה המקובלת בסעודות חשובות בהן נכללו אנשים מכובדים, ולכן ההסבה מסמלת את היות המסב בן חורין (בניגוד לעבדים, שלא היו נוהגים להסב). כמו כן, מדגישה המשנה במסכת פסחים ש"אפילו עני בישראל לא יאכל עד שיסב" - כדי לבטא את חירותו, אף על פי שבדרך כלל אינו רגיל להסב.
מרכזיותה של ההסיבה בליל הסדר באה לידי ביטוי בכך שהמשתתפים בליל הסדר קרויים לעיתים "מסובים", כפי שנאמר בהגדה עצמה: "מעשה ברבי אליעזר ורבי יהושע ורבי אלעזר בן עזריה ורבי עקיבא ורבי טרפון - שהיו מסובין בבני ברק". יש להסב בזמן אכילת המצה, ה"כורך" ושתיית ארבע הכוסות, אך לא בשעת אכילת המרור, כיוון שמנהג אכילתו מייצג את השעבוד. הידור מצווה הוא להסב בכל שעת אכילת הסעודה. בשעת אמירת ההגדה - אין להסב, אלא יש לשבת בכובד ראש.
בנוסף, קבעו החכמים כי יש להסב דווקא על צד שמאל, משום שאכילה בהסיבה על צד ימין אינה מאפשרת להשתמש ביד ימין בזמן האכילה, ולפיכך אינה נוחה ומקובלת. לפי מפרשים מסוימים היא עלולה גם לגרום לסכנת חנק, על ידי כניסה בלתי רצונית של אוכל לקנה הנשימה. לדעת ראבי"ה, חובה זו אינה נוהגת היום, שהרי בני חורין אינן מסובים בימינו, ואדרבה - הישיבה על הכיסאות היא דרך חירות.
אדם היושב בנוכחות אדם שמוראו מוטל עליו - אינו מיסב, משום שאין בהסבה זו דרך חירות, ולכן תלמיד היושב בנוכחות רבו - אינו מיסב, אולם בן היושב אצל אביו - צריך להסב. בתלמוד נאמר ש"אשה אינה צריכה הסיבה", אולם "אשה חשובה" - צריכה להסב. בטעם הדבר נאמרו שני טעמים: האחד - האשה כפופה לבעלה, ולכן היא אינה מסבה, בעוד שאשה חשובה שאינה כפופה לבעלה - מסבה; השני - אין דרך נשים להסב, ולכן הסבה שלהן אינה מבטאת חירות. כמה מפוסקי אשכנז בתקופת הראשונים קבעו כי "כל הנשים שלנו מיקרו (=נקראות) חשובות", אולם להלכה נפסק בכל זאת שנשים אינן חייבות להסב, בנימוק שהנשים מסתמכות על הדעה שאין חובה כלל להסב בזמן הזה (ראו לעיל).
מצוות אכילת מצה
הכמות המינימלית של המצה הנדרשת לקיום המצווה היא כזית (גודל של זית בינוני; כיום מקובלים שיעורים גדולים יותר – כ-17 סמ"ק, כ-28 סמ"ק, ויש המחמירים עד כדי 50 סמ"ק).
בליל הסדר אוכלים כמה פעמים שיעור כזית מצה:
יש לאכול כזית מצה תוך זמן הנקרא "כדי אכילת פרס" (הזמן הדרוש לאכילת חצי כיכר של תקופת התלמוד). אורך הזמן המשוער נתון במחלוקת בין הפוסקים, והוא נע בין 2 דקות ל-9 דקות.
מצוות סיפור יציאת מצרים
מטרתו של ליל הסדר היא "והִגדת לבִנך" - לספר (ובמיוחד לילדים) את אירועי יציאת מצרים (בקטע בסדר הנקרא "מגיד") על פי קובץ מדרשים ואמרות חז"ל, שהיום נקרא "הגדה של פסח". המטרה היא להעביר את המורשת ואת הזיכרון לדור הבא, ולכן הסדר מכוון בעיקר לילדים. יש משפחות ועדות שנוהגות לעשות הצגות לילדים כדי לעוררם. גם מנהג "גנבת האפיקומן" הנערך כמעין תחרות ומזכה את המנצח בפרס מיועד להשאיר את הילדים ערניים.
לילה זה מסמל את יציאת בני ישראל מעבדות לחירות, ואת זכירתם את יציאת מצרים ותודתם ומחויבותם לה' על כך; יציאת מצרים מהווה את הבסיס לשמירת המצוות, ועל כן מקפידה על כך התורה. בימינו, עם חילון מושגים דתיים רבים, קיבל ליל הסדר גם היבטים הומניסטיים, והוא נחוג על ידי רבים כמסמל את חירות האדם. בקיבוצים רבים נוסחו בעבר הגדות אלטרנטיביות, שהדגישו את האידיאלים הציוניים והקומוניסטיים.
הגדה של פסח
ההגדה מתחילה בקריאת שלבי הסדר:
בהגדה של פסח מסופר בקצרה, בסגנון של תשובה לשאלה, סיפור תולדותיו של עם ישראל, וכל סיפורי הנפלאות בצאתם ממצרים, בעיקר על פי פרשנות חז"ל. בנוסף לסיפור יציאת מצרים, עוסקת ההגדה גם בסיפורם של המספרים ביציאת מצרים - סיפורם של התנאים "שהיו מסובין בבני ברק והיו מספרים ביציאת מצרים כל אותו הלילה, עד שבאו תלמידיהם ואמרו להם: רבותינו, הגיע זמן קריאת שמע של שחרית".
אמירת ההגדה פותחת בשאלות, ולכן מתוארים ארבעה טיפוסים של בנים השואלים שאלות והתשובות אליהם. אמירת ההגדה מבוססת על הכלל "מתחיל בגנות ומסיים בשבח", כאשר הפתיחה בגנות היא שבהתחלה "עבדים היינו" (שעבוד לאומי), וגם שאבות אבותינו היו "עובדי עבודה זרה" (שעבוד רוחני), והשבח הוא שקרבנו הקב"ה לעבודתו, והוציאנו מעבדות לחירות. לאמירת ההגדה מצורפים ההודאה וההלל שגם בהם יש מסיפור נפלאות יציאת מצרים ותקוות גאולת העתיד.
משה רבנו, גיבור בולט של סיפור יציאת מצרים בספר שמות, אינו מופיע בהגדה (למעט פעם אחת בעקיפין, לעיתים הוא מופיע באיורים לה). בהגדה הגיבור היחיד הוא אלוהים, שהוציא את עם ישראל ממצרים, "לא על ידי מלאך ולא על ידי שרף ולא על ידי שליח".
הפיוטים המוכרים שבסוף ההגדה, "אחד מי יודע" ו"חד גדיא", נועדו ליצור אווירה של יראת שמים, מכיוון ששירים אלו מזכירים את שלטונו המלא של הקב"ה בעולם שהוא האלוהים היחיד בעולם ("אחד מי יודע"), ואת השמירה על עם ישראל מפני אויביו על ידי הקב"ה ("חד גדיא" - השיר ממשיל את ישראל לגדי ואת אויביו ושונאיו לחתול, כלב, מקל, אש, מים, פר, שוחט, ומלאך המוות).
לילות סדר ציבוריים
מסביב לעולם עורכות תנועות שונות לילות סדר לישראלים השוהים בישראל ומחוצה לה. המרכזית היא תנועת חב"ד, אשר מארגנת לילות סדר במקומות רבים על פני תבל. מספר המשתתפים בסדרים הללו מגיע לאלפים רבים, כאשר ההמוניים ביותר מתקיימים במזרח הרחוק - כגון בקטמנדו שבנפאל, בניהולו של הרב חזקי ליפשיץ, ובבנגקוק שבתאילנד בניהולו של הרב נחמיה וילהלם.
כמו כן, בבתי מלון רבים בישראל ובעולם נערכים סדרי ליל סדר. אחד מסדרים אלו, שנערך במלון פארק בנתניה בשנת 2002 נקטע בפיגוע התאבדות בו נרצחו 30 אורחים. הפיגוע הרצחני, שנודע גם כפיגוע במלון פארק ו"טבח ליל הסדר", הביא לפתיחת מבצע חומת מגן.
ליל סדר קיבוצי
ליל הסדר הוא אירוע המתקשר בעיקר לחוויה משפחתית, אם מדובר במשפחה הגרעינית או במשפחה המורחבת. חג הפסח, כמו גם חגים אחרים שאנו מציינים במהלך השנה הוא הזדמנות ליצירת אינטימיות, הזדמנות לפגישות משפחתיות שלא נערכו זמן רב ומאפשר לנו בילוי עם המשפחה שכנראה, מסיבות של מרחק ועבודה - לא מתאפשר על בסיס שבועי. עם זאת, ישנם קיבוצים הבוחרים לחגוג את ליל הסדר בצורה קהילתית עם כל חברי הקיבוץ ומשפחותיהם ולוותר על האינטימיות והפן האישי שמשפחות נותנות לערב זה. ליל סדר קיבוצי מתנהל בעיקר בקיבוצים שלא עברו הפרטה ושעדיין מנהלים אורח חיים משותף. אלו יהיו קיבוצים חזקים מבחינה כלכלית וחברתית שיכולים להרשות לעצמם להקים אירוע שכזה מבחינת כמות האורחים וההשקעה בחלק האמנותי.
בדרך כלל, בליל סדר משפחתי מצומצם, אב הבית, או הסבא, אחראים על קריאת ההגדה וסדר הטקס, זאת מתוך מתן כבוד. בליל הסדר שמתקיים בקיבוץ, קבוצת אנשים שהוגדרה מראש אחראית על הטקס וקריאת ההגדה. הם מקריאים ומברכים וכאשר מגיעים לקטע שירה - כל הקהל, האורחים, מצטרפים ושרים ביחד. ברוב המקרים, כל קיבוץ שעורך את ליל הסדר בצורה כלל קהילתית, יוצר לעצמו הגדה ששייכת רק לאותו קיבוץ. אמנם אי אפשר לשנות את הגדת הפסח אבל הסדר משתנה, ולחני השירים מקבלים פן אישי לכל קיבוץ. החלק האמנותי של הערב מונהג על ידי ראש ועדת חגים של הקיבוץ, ומי שאחראי על השירים היא המקהלה הקיבוצית. המקהלה נמצאת על הבמה לאורך כל הערב, מלווה את קריאת הברכות בשירים ונעימות ונותנת את הקצב לאורחים היישובים בכיסאות, כך נוצרת הרמוניה במהלך הסדר, שמשרה אווירה נעימה ומגבשת.
הסדר הקיבוצי נערך בקיבוצים שונים ברחבי הארץ, ביניהם קיבוץ יגור, נען, אל-רום, גבעת ברנר, משמר העמק, בארי וגן שמואל. אירועים אלה מגיעים לכמות אורחים של כ-1000 איש. ברוב המקרים, נערך ליל הסדר הקיבוצי בחדר האוכל מפני שזה המקום היחידי בקיבוץ שיכול לאכלס כמות כזו גדולה של אורחים.
גביע המלך הספרדי 1903
גביע המלך הספרדי 1903 הייתה התחרות הרשמית הראשונה של גביע המלך הספרדי. המשחקים נערכו מה-6 באפריל 1903 עד ל-8 באפריל 1903 במדריד.
בתחרות השתתפו 3 קבוצות, והגמר נקבע על ידי הקבוצה שמנצחת את משחקה. הקבוצה שהפסידה בשני משחקיה היא זו שמודחת.
רכס מאסון הצפוני
רכס מאסון המרכזי (באנגלית: North Masson Range) הוא הרכס הצפוני, מבין שלושת הרכסים המרכיבים את רכס מאסון, בהרי פראמנס באדמת מק. רוברטסון, שבאנטארקטיקה.
הרכס מתנשא לגובה של 1,030 מטרים מעל פני הים.
אורכו של הרכס 6 קילומטרים (מצפון לדרום).
גילוי ומיפוי הרכס
הרכס התגלה לראשונה ב-4 בינואר 1930, ולאחר מכן, ב-14 בפברואר 1931 מופה לראשונה על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1929–1931 בפיקודו של דאגלס מוסון.
הרכס מופה על ידי קרטוגרפים נורווגיים, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן בין השנים 1936–1937.
מקור השם
הקרטוגרפים הנורווגים קראו לרכס בשם "נורדקאמאן" (Nordkammen; בנורווגית - הרכס הצפוני).
שמו הרשמי (הנוכחי) של הרכס ניתן לו בשנת 1960 על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה -תוך שהיא מציינת את חלקו של הרכס כחלק מרכס מאסון.
רכס מאסון כולו נקרא על שמו של פרופסור סר דייוויד אורמה מאסון (David Orme Masson), חבר הוועדה המייעצת של משלחת החקר, וכן חבר הוועדה המייעצת של משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1911–1914, אף היא בפיקודו של מוסון.
גבולות בני הגנה
גבולות בני הגנה הוא מונח המגדיר את הדרישות הטריטוריאליות של מדינת ישראל כדי שתוכל להגן על עצמה בכוחות עצמה במקרה של תקיפה צבאית. זהו קו גבול ועומק אסטרטגי שמאפשר המרחב הגאוגרפי שמאחוריו, שבהינתן התקפה על המדינה יאפשר לצה"ל לבצע את משימת ההגנה בסבירות גבוהה להצלחה, וככזה הוא משרת את תפיסת הביטחון של ישראל.
היסטוריה
לפי פרופסור יהושע פראוור, התפיסה הצלבנית גרסה שגבולות בני הגנה על ארץ ישראל צריכים להשתרע מסיני מדרום ומרכסי עבר הירדן ממזרח. בהתאם לכך ביססו הצלבנים את שרשרת המצודות שלהם סביב ארץ ישראל בגבולות אלו.
לדרישה ל'גבולות בני הגנה' ישנה הסכמה נרחבת בישראל. המושג אומץ גם על ידי ממשלים שונים בארצות הברית, ועל ידי הקונגרס האמריקאי.
רלוונטיות בשדה המערכה העתידי
המושג רלוונטי במלחמה שבה האיום העיקרי הוא מכוחות יבשה, אך כמעט ולא רלוונטי כאשר האיום העיקרי הוא נשק גרעיני. גם לנוכח איום טילים ארוכי טווח, ובמיוחד לאחר מתקפת הטילים כאלו על ישראל במלחמת המפרץ, התגברו קולות לפיהם אין כיום רלוונטיות לגבולות בני הגנה. כתמיכה בהסכמי אוסלו הועלתה טענה כי הממד המדיני שבהסכמי שלום חשוב הרבה יותר לביטחונה של ישראל מאשר עומק אסטרטגי.
מאידך, יעקב עמידרור עמד על רלוונטיות 'גבולות בני הגנה' להשגת משימת ההגנה גם במלחמת טילים: "גם אם קו הגבול עצמו אינו רלוונטי בעידן הטילים, ממדי המרחב שמאחורי הגבול הם שיקבעו את יכולתה של המדינה לפזר את כוחותיה ותשתיותיה כדי לצמצם את פגיעותם... כך יגדלו סיכוייה למנוע מלחמה. ולהפך, ככל שהאויב יבחין שקיימת אפשרות מעשית לשתק את יכולת התגובה של ישראל במהלומה הראשונה, כך יגברו הסיכויים שהוא יתפתה להנחית התקפה כזאת".
פרופסור אפרים ענבר והאלוף (במיל') גרשון הכהן כתבו כי "גם במציאות של הלוחמה בעידן המודרני אי אפשר לבטל את ערכו ואת חיוניותו של עומק מרחבי כתנאי מכונן לקיום המגננה", שכן גם כיום קיימים איומים בפלישה קרקעית (בעיקר מצד יחידות טרור של חזבאללה מצפון ושל חמאס מדרום), וגם כלפי איום טילים עומק מרחבי קובע את זמן ההתרעה ואת סיכויי היירוט ובנוסף כיום קיימים איומי מתקפה קרקעית.
שטח גבולות בני הגנה כיום
קיימות דעות שונות בשאלה מהן הגבולות המינימליים שחיוניים למדינת ישראל כיום כדי להגן על קיומה.
כבר ב-1967 התבקשו ראשי המטות המשולבים של צבא ארצות הברית לחוות דעתם על השטחים המזעריים ביותר שיש להוסיף לישראל מעבר לקו הירוק, וקבעו שעל ישראל להתייצב לאורך שדרת ההר של יהודה והשומרון ואמרו כי. ב-1974 הגיעה המכללה לפיקוד ולמטה של צבא ארצות הברית, בתום מחקר שערכה, למסקנה דומה".
'גבולות בני הגנה' במזרחה של הארץ הן על פי תפיסת הביטחון הישראלית והן בציבוריות הישראלית משמעה עומק אסטרטגי שמאפשר המרחב הגאוגרפי מנהר הירדן ועד כביש אלון, בשיפולים המזרחיים של שדרת ההר המרכזית לאורך יהודה והשומרון על מנת לשרת שני יעדים:
לפי פרופסור אפרים ענבר ואלוף (במיל') גרשון הכהן, "ירושלים רבתי" הכוללת את גוש עציון מדרום, את מעלה אדומים ומישור אדומים עד ים המלח ממזרח ואת יישובי חבל בנימין מצפון היא "היא נקודה ארכימדית לשליטה ולשימור תנאי הביטחון בארץ ישראל שממערב לירדן".
רצועת הביטחון, שבה שלטה ישראל בדרום לבנון מיוני 1985 ועד לנסיגה לגבול הבינלאומי בשנת 2000, נועדה לספק ליישובי צפון ישראל גבול בר הגנה מירי קטיושות.
רכס מאסון המרכזי
רכס מאסון המרכזי (באנגלית: Central Masson Range) הוא הרכס המרכזי, מבין שלושת הרכסים המרכיבים את רכס מאסון, בהרי פראמנס באדמת מק. רוברטסון, שבאנטארקטיקה.
הרכס מתנשא לגובה של 1,120 מטרים מעל פני הים.
אורכו של הרכס 7 קילומטרים (מצפון לדרום).
גילוי ומיפוי הרכס
הרכס התגלה לראשונה ב-4 בינואר 1930, ולאחר מכן, ב-14 בפברואר 1931 מופה לראשונה על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1929–1931 בפיקודו של דאגלס מוסון.
הרכס מופה על ידי קרטוגרפים נורווגיים, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן בין השנים 1936–1937.
מקור השם
שמו הרשמי (הנוכחי) של הרכס ניתן לו בשנת 1960 על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה -תוך שהיא מציינת את חלקו של הרכס כחלק מרכס מאסון.
רכס מאסון כולו נקרא על שמו של פרופסור סר דייוויד אורמה מאסון (David Orme Masson), חבר הוועדה המייעצת של משלחת החקר, וכן חבר הוועדה המייעצת של משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1911–1914, אף היא בפיקודו של מוסון.
הצ'יינסמוקרס
הצ'יינסמוקרס (באנגלית: The Chainsmokers) הם צמד תקליטנים אמריקאים, אלכסנדר "אלכס" פול ואנדרו "דרו" טאגרט. הצמד הגיע לפריצת הדרך הבינלאומית שלו עם הסינגל "SELFIE" בשנת 2014, אשר בשיאו הגיע למקום ה-16 בבילבורד הוט 100 ולמקום ה-11 במצעד הסינגלים הבריטי.
מספר סינגלים שלהם, כמו "Roses", "Closer" ו-"Don't Let Me Down" הגיעו לעשירייה הראשונה במצעד הפזמונים האמריקאי הבילבורד הוט 100. הם הוציאו לראשונה את המיני-אלבום שלהם, "Bouquet", באוקטובר 2012. הסינגל "Closer" אשר משתתפת בו הזמרת הלסי הפך ליצירה הראשונה של שניהם אשר הגיעה למקום הראשון בבילבורד הוט 100 ובמצעד הסינגלים הבריטי. ב-2017 יצא אלבום הבכורה שלהם, Memories...Do Not Open.
2012–2014: תחילת הקריירה והפריצה
הצ'יינסמוקרס החלו את דרכם המקצועית בניו יורק כתקליטנים של מוזיקת דאנס אלקטרונית בשנת 2012 בניהול מקצועי של אדם אלפרט. בתחילת דרכם הם בעיקר היו יוצרים רמיקסים ליצירות של להקות אינדי. בשנת 2012, הם שיתפו פעולה עם השחקנית והמוזיקאית ההודית פריאנקה צ'ופרה בסינגל "Erase" שליווה את הסרט "The Rookie" בתחילת 2013.
2015–2016: Bouquet ו–Collage
ב-23 באוקטובר 2015, הצ'יינסמוקרס הוציאו את המיני-אלבום הראשון שלהם "Bouquet", ובו הסינגלים "New York City", "Until You Were Gone", "Waterbed", "Good Intentions" ו-"Roses". סינגל הפולו-אפ שלהם, "Don't Let Me Down", יצא ב-5 בפברואר 2016, יחד עם הזמרת דאייה. חודשיים לאחר מכן, הם הפיצו את הסינגל, "Inside Out", באירוח הזמרת האוסטרית צ'רלי (Charlee).
2016–2017: אלבום בכורה Memories...Do Not Open
ב-29 ביולי 2016 הם הוציאו את הסינגל "Closer", בשיתוף הזמרת הלסי, הסינגל הגיע בשיאו למקום הראשון בבילבורד הוט 100 ובמצעד הסינגלים בבריטניה. באפריל 2017, יצא אלבום הבכורה שלהם "Memories...Do Not Open" שכולל בתוכו את השיר "Something Just Like This" יחד עם קולדפליי. הקליפ של השיר ביוטיוב זכה להצלחה רבה עם יותר ממיליארד צפיות. שיר נוסף באלבום הוא "Paris".
ב-3 באוגוסט 2017, הופיע הצמד בישראל במתחם הלייב פארק שבראשון לציון.
2018–הווה: Sick Boy
ב-19 ביולי 2018, הופיע הצמד בישראל בלייב פארק ראשון לציון.
ב-28 ביולי 2023 הוציאו את הסינגל "My Bad" עם הזמרת שנסיאה.
דרוראים
דרוראים (שם מדעי: Passerida) היא אינפרא-סדרה של ציפורי שיר מתת-סדרת דמויי-דרור. בתוך קבוצה זו מצויה משפחת הדרוריים וממנה שם הקבוצה.
ציפורים אלו קטנות יותר מהעופות מאינפרא-סדרת העורבאים. הן בעלות מקורים שונים, גדלים שונים והרגלים שונים אחד מהשני. חלקן ניזונות בעיקר מזרעים, אחרות בעיקר מחרקים, חלקן אוכלי כל וחלק ניזונים מצוף פרחים.
רבים ממיני ציפורים אלה נפוצים מאוד והן מעופפות בלהקות גדולות היכולות לחסל לעיתים יבולים שלמים. מינים אחרים חיים בבדידות או בזוגות מונוגמיים. בעיקרון רוב הציפורים הן מונוגמיות.
קתדרלת הלב הקדוש (גואנגג'ואו)
קתדרלת הלב הקדוש בגואנגג'ואו (בסינית: 耶穌聖心主教座堂; מילולית: "קתדרלת הלב הקדוש של ישו"), שמכונה גם "בית האבן" על ידי המקומיים, היא קתדרלה קתולית בגואנגג'ואו שברפובליקה העממית של סין. הקתדרלה בנויה בסגנון התחייה הגותית וכוללת חזית מרשימה עם חלון רוזטה וצמד צריחים מחודדים.
רקע היסטורי
האתר בו נמצאת הקתדרלה היה במקור בית המגורים של מושל הפרובינציות של גואנגדונג וגואנגשי בזמן שושלת צ'ינג. במהלך מלחמת האופיום השנייה, בית המגורים נהרס והמושל יה מינגצ'ן נשבה בידי הבריטים. במסגרת הסכם השלום, הוציא הקיסר דאוגואנג צו קיסרי בפברואר 1846 ובו הובטחו פיצויים על הכנסיות שנהרסו והרכוש שנבזז מהמיסיון, והאתר הועבר לבעלות חברת המיסיון הצרפתית Société des Missions Etrangères de Paris (ידועה בקיצור בשם M.E.P. 明稽章), במסגרת הסכם שנחתם ב-25 בינואר 1861.
R&B עכשווי
R&B עכשווי (או בפשטות R&B) הוא סוגה מוזיקלית המשלבת אלמנטים של רית'ם אנד בלוז, פופ, מוזיקת נשמה, פאנק, היפ הופ ומוזיקה אלקטרונית.
קתדרלת הלב הקדוש (גואנגג'ואו)
רקע היסטורי
הכנסייה הוקמה באמצעות תרומות מקתולים צרפתיים ותמיכה כספית של נפוליאון השלישי. על ההקמה היה אחראי הבישוף פיליפ פרנסואה זפירן גיום (Philippe François Zéphirin Guillemin), ראש המיסיון האפוסטלי הראשון בגואנגדונג. האדריכל הצרפתי לאון ווטרן תכנן את הקתדרלה בשיתוף פעולה עם שארל יקינת הומבר ואנטואן ארמיט. אלה ביחד גם פיקחו על הבנייה עצמה. הבישוף גיום לא זכה לראות בהשלמת הקתדרלה ומת ב-1886 בפריז בגיל 72. כשנתיים לאחר מכן הסתיימה בניית הקתדרלה, תחת השגחתו של הבישוף אוגוסטין שוסה (Chausse).
R&B עכשווי
הז'אנר כולל סגנון ייצור ייחודי של הפקה מוזיקלית, מקצבים מגובים במכונת תופים וסגנון חלק של סידור קולי. זמרי רית'ם אנד בלוז עכשווי ידועים לעיתים קרובות בזכות השימוש במליזמה, אשר משמשת רבות זמרים כמו מייקל ג'קסון, אר. קלי, קרייג דייוויד, סטיבי וונדר, ויטני יוסטון ומריה קארי. מקורו של הז'אנר הוא בסוף שנות השבעים, כאשר מייקל ג'קסון וקווינסי ג'ונס הוסיפו אלמנטים אלקטרוניים לשירי אלבומו של ג'קסון, Off the Wall, על מנת ליצור צליל חלק יותר וידידותי לרחבת הריקודים.
קתדרלת הלב הקדוש (גואנגג'ואו)
שלבי הבנייה
בניית היסודות החלה ב-28 ביוני 1861, בחגיגת הלב הקדוש, והסתיימה ב-1863. ב-8 בדצמבר (התאריך בו מצוין העיבור ללא חטא) נערכה חגיגה גדולה בנוכחות אנשים רמי דרג מהמיסיון ומהממשל המנדריני, בהם המושל של ליאנגגואנג ומשמר כבוד, הבישוף והקונסול הצרפתי. הבישוף והקונסול הצרפתי, הברון ז'ילבר דה טרנקלי, נשאו נאומים והניחו שתי אבני פינה, על המזרחית מבין שתיהן היה כתוב "ירושלים 1863" ועל המערבית "רומא 1863". מתחת לכל אבן הונח קילוגרם עפר שנלקח מירושלים ומרומא בהתאמה.
הקתדרלה נבנתה בתקופה שבה רוב הילידים תושבי המחוז סבלו מתוצאות מלחמות האופיום, דבר שהפך אותם לקסנופובים (שונאי זרים). כתוצאה מכך התגלעו מתחים בין המיסיון הצרפתי למקומיים, שלעיתים גלשו לעימותים וסכסוכים. אלה נפתרו לרוב בהתערבות ישירה של הבישוף או הקונסול. ב-11 באוגוסט 1880 פרצה שרפה בבית שהיה צמוד לגדר הכנסייה. המקומיים ניסו לשאוב מים מהבאר שהייתה באתר הבנייה של הקתדרלה, אך נעצרו בידי הפועלים. הוויכוח הפך מהר מאוד לקטטה בה מספר אנשים נפצעו, כתוצאה מהתערבות כוחות הממשל של צ'ינג. בסופו של דבר הסכסוך נפתר בפיצוי ששילמו המקומיים לכנסייה. בשל האתר שנבחר על ידי הכנסייה והמיסיון, בניית הקתדרלה והמוסדות הנלווים - בית ספר, בית חולים ובית יתומים - דרשה הריסת בתים רבים והעברת תושבים לבתים חדשים במקום אחר. חשש נוסף של המקומיים היה שהקתדרלה הגבוהה, שבלטה בשמי העיר (שבה הייתה הבנייה נמוכה מאוד, עד שתי קומות לרוב), תפגע בפנג שווי ותביא מזל רע על העיר.
את עיקר המימון לקתדרלה סיפק נפוליאון השלישי מצרפת. הבישוף גיום נפגש עמו בפריז ב-1858 ושכנע אותו להעניק להם תרומה של 500,000 פרנק צרפתי. ב-1873 הועברה החלטה באספה הלאומית של צרפת ובה הוענקו לבניית הקתדרלה עוד 75,000 פרנק.
בניית הקתדרלה נסתיימה ב-1888, כ-25 שנה לאחר תחילתה.
תיקונים
מאז השלמתה ב-1888 עברה הקתדרלה שלושה מקצי תיקונים עיקריים.
הראשון היה בשנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר הבישוף וראש המיסיון אנטואן-פייר-ז'אן פורקה (Antoine-Pierre-Jean Fourquet), החליף את גג העץ, קורות ומדרגות הפלדה בתחליפים מבטון.
תיקון שני התבצע אחרי מהפכת התרבות בסין בשנות ה-80 של המאה ה-20.
גל התיקונים הגדול ביותר בוצע בשנים 2004–2006 ועלה 26 מיליון רנמינבי (¥). מבצע תיקונים זה כלל בניית גג חדש כדי למנוע דליפה תוך שמירה על קמרונות הצלעות שמתחתיו. חלונות הוויטראז', שניזוקו קשה במלחמות ורובם נופצו במהפכת התרבות, הוחלפו בחלונות ויטראז' שייצרה חברה מהפיליפינים. כתוצאה מכך העיטורים כללו כתובות באנגלית במקום בצרפתית ולטינית כפי שהיה בחלונות המקוריים. כמו כן הותקנו תאורה, מערכות שמע וטלוויזיה במעגל סגור. המנגנון המכני של השעון הצרפתי נהרס ואבד, ובמקומו נבנה שעון חדש, סיני, בעלות של 750,000 רנמינבי.
אדריכלות
הקתדרלה בנויה בסגנון נאו-גותי המהווה מחווה לאדריכלות הגותית.
חזית הקתדרלה מתבססת בתכנונה ועיצובה על החזית של בזיליקת קלוטילדה הקדושה בפריז. הספינה הראשית והאפסיס מבוססים על קתדרלת טול. גובה הקמרונות בספינה הראשית הוא 28.2 מטר. משני צידיה סיטראות ו-14 קפלות. שטח המבנה הפנימי הוא 2,924 מטר רבוע. אורך הקתדרלה 77.17 מטר ורוחבה 32.85 מטר. קתדרלת הלב הקדוש בגואנגג'ואו היא הכנסייה הקתולית הגדולה ביותר בדיוקסיה של גואנגג'ואו והכנסייה הגותית הגדולה ביותר בסין ומזרח אסיה.
גובה הצריחים המחודדים הוא 52.76 מטר. המגדל המערבי הוא מגדל שעון והמגדל המזרחי הוא מגדל פעמונים ובו 4 פעמוני ארד ענקיים שנשלחו מצרפת במאה ה-19 (במקור נשלחו 5 פעמונים, אך אחד מהם ניתן במתנה לכנסייה אחרת בשנות ה-80 של המאה ה-20).
כמו רוב הקתדרלות הגותיות הגדולות באירופה, גם קתדרלה זו נבנתה כולה מאבן (Masonry). היא אחת מהכנסיות הבודדות בעולם שנבנו רק מגרניט, כולל הקירות, העמודים והמגדלים. האבנים נחצבו והועברו מקאולון שבהונג קונג באמצעות סירות מפרש.
השושלת האנטיפטרידית
מייסד השושלת היה אנטיפטרוס, מצביא ידוע בצבאם של פיליפוס השני, מלך מוקדון ואלכסנדר הגדול. כשאלכסנדר יצא למסעותיו, הוא מינה את אנטיפטרוס כעוצר הממלכה. כאשר בשנת 323 לפנה"ס מת אלכסנדר, מונה אנטיפטרוס כעוצר עבור בנו הפעוט אלכסנדר הרביעי. אנטיפטרוס ביסס את שלטונו במוקדון במהלך מלחמות הדיאדוכים, ובשנת 319 לפנה"ס נפטר והוריש את השלטון לאחד מקציניו, פוליפרכון. עד מהרה איבד פוליפרכון את השלטון במוקדון לטובת בנו של אנטיפטרוס, קסנדרוס. קסנדרוס עד מהרה השמיד את הצאצאים האחרונים של השושלת הארגאידית, והכתיר את עצמו כמלך מוקדון. עם זאת, זמן לא רב לאחר מותו פרצה מלחמת ירושה בין בניו, והם איבדו את השלטון לטובת דמטריוס פוליורקטס מהשושלת האנטיגונידית.
למרות שהשושלת האנטיפטרידית שלטה במוקדון אך זמן קצר, הרי שבניה נישאו למלכים ושליטים מכל רחבי העולם ההלניסטי, והמשיכו להשפיע על הפוליטיקה ההלניסטית עוד זמן רב לאחר מכן.
שביתת הנשים למען השלום
שביתת הנשים למען השלום (WSP, Women Strike for Peace הידועה גם נשים לשלום) היא תנועת נשים למען קידום השלום בארצות הברית. ב-1961, בעיצומה של המלחמה הקרה, כ-50,000 נשים השתתפו, בו זמנית, בהפגנות של תנועת שביתת הנשים למען השלום. הנשים צעדו ב-60 ערים ברחבי ארצות הברית, במחאה נגד הסכנה בשימוש נשק גרעיני. זה היה אירוע המחאה הארצי הגדול ביותר של נשים במאה ה-20. כ-1,500 נשים בראשות דגמר וילסון נאספו למרגלות אנדרטת וושינגטון, ונשיא ארצות הברית, ג'ון פיצג'רלד קנדי, הסתכל עליהן מחלון הבית הלבן. המחאה דחפה את ארצות הברית וברית המועצות לחתום על האמנה למניעת ניסויים גרעינים שנתיים מאוחר יותר.
פעילות
הן השתמשו בטקטיקות חוקיות שונות לייצר לחץ: עצומות, הפגנות, כתיבת מכתבים, שדולות המוניות, תביעות ופעלת לחץ של בוחרים על חברי קונגרס בודדים מהמדינות השונות. במקביל הן השתמשו גם בכמה טקטיקות מחאה לא חוקיות, לא אלימות, כמו sit-ins  במשרדי הקונגרס ותמיכה בסרבני גיוס (שאסורה על פי חוק) שמטרתן הייתה להקשות על פעילות בתי המשפט אם יערכו מעצרים המוניים. במהלך מלחמת וייטנאם, נציגות מטעם הארגון נסעו לווייטנאם וערכו מפגשים עם נשים וייטנאמיות מג'קרטה ומהאנוי, ואגב כך יצרו קשר בין שבויי מלחמה למשפחותיהם.
המבנה הארגוני של תנועת שביתת נשים לשלום היה רופף ולא היררכי וקבלת החלטות נעשתה בקונצנזוס. כל קבוצה או סניף של התנועה הייתה אוטונומיה כמעט מוחלטת וחלק מהסניפים הפכו במהירות לקבוצות חזקות בזכות עצמן.
התנגדות לפעילות צבאית אמריקאית
תנועת שביתת הנשים לשלום נשארה קול משמעותי בתנועת השלום גם במהלך שנות השמונים וה-90. התנועה התנגדה למערבות ארצות הברית באמריקה הלטינית ובמדינות המפרץ הפרסי. ב-12 ביוני 1982, תנועת שביתת נשים למען השלום סייעה בארגון מיליון איש שדרשו את הפסקת מרוץ החימוש. בשנת 1991, הן מחו נגד מלחמת המפרץ; לאחר מכן, הן דחקו את הממשל האמריקאי להפעיל סנקציות על עיראק. בסוף 1990, שביתת נשים למען השלום התמקדו בעיקר פירוק מנשק גרעיני.
הרי פראמנס
הרכס כולל את תת-הרכסים הבאים: רכס קייסי, רכס מאסון, רכס דייוויד ורכס בראון.
ברכס מצויים גם פסגת שארק, פסגות טרילינג ונונאטאקי ואן הולסן, פרייס ו-ווטסון.
גילוי ומיפוי הרכס
באותה שנה ההרים נצפו גם על ידי ציידי ליוויתנים נורווגיים.
מקור השם
שמם של ההרים (וכן הרים נוספים באזור) ניתן להם על ידי לארס כריסטנסן.
הקרטוגרפים הנורווגים שמיפו את ההרים קראו להם "הרי פראמנס" (בנורווגית: "Framnes Fjella" - פראמנס פיילה").
הרכס נקרא על שם גבעת פראמנס (בנורווגית: Framnesfjellet) גבעה בסמוך לעיר סנדפיורד שבנורווגיה.
לקריאה נוספת
• Damien Gildea, Mountaineering in Antarctica: complete guide: Travel guide
• James P. Minard, United States. Antarctic Projects Office, Glaciology and Glacial Geology of Antarctica, P 19
• J.L.C. CHAMBERS, J.L. WILSON, D.A. ADAMSON, A CRYSTALLOGRAPHIC STUDY OF THE PERENNIALLY FROZEN ICE SURFACE OF PATTERNED LAKE, FRAMNES MOUNTAINS, EAST ANTARCTICA, Journal of Glaciology, Vol. 32, No. 112, 1986
אנטיפטרוס הראשון, מלך מוקדון
אנטיפטרוס הראשון (ביוונית:  Ἀντίπατρος; ? - 287 לפנה"ס) היה מלך מוקדון, בנו של קסנדרוס.
ביוגרפיה
אנטיפטרוס היה בנו של הדיאדוך קסנדרוס, בנו של המצביא אנטיפטרוס. אמו הייתה תסלוניקה ממוקדון, שהייתה אחותו למחצה של אלכסנדר הגדול ובתו של פיליפוס השני, מלך מוקדון. היו לו שני אחים: פיליפוס הרביעי ואלכסנדר החמישי. הוא היה נשוי לאורידיקה, בתו של הדיאדוך ליסימכוס שהיה מלך תראקיה.
אנטיפטרוס נולד בתקופה קשה עבור מוקדון. אלכסנדר הגדול מת ללא יורש פוטנציאלי, והגנרלים שלו קרעו לגזרים את האימפריה שלו (מלחמות הדיאדוכים). אביו, קסנדרוס, זכה בכתר מוקדון לאחר מלחמה נגד פוליפרכון. קסנדרוס מת בשנת 297 לפנה"ס, ובאופן טבעי, פיליפוס הבכור עלה לשלטון. פיליפוס מת ממחלה זמן קצר לאחר מכן, ואנטיפטרוס, שיהיה הבא בתור, ציפה לרשת את הכתר כמובן מאליו. אלא שאמם, תסלוניקה, שחיבבה במיוחד את אלכסנדר החמישי שהיה בן הזקונים שלה, לחצה עליו ששניהם ימשלו במשותף. אנטיפטרוס הסכים בתחילה, אולם נפגע מאוד מהיחס של אמו ורצח אותה.
אלכסנדר הבין שהוא הבא בתור, והזעיק במהירות לעזרתו שני מצביאים שהחלו להתבלט: פירוס, ודמטריוס פוליורקטס. לטענת פלוטרכוס, פירוס הגיע ראשון ובתמורה לחבלי ארץ שסיפח לשלטונו העניש את אנטיפטרוס. אנטיפטרוס ביקש עזרה מליסימכוס חמיו, וליסימכוס שלח אל פירוס מכתב מזויף, שנשלח כביכול מתלמי הראשון מלך מצרים. במכתב מפציר תלמי בפירוס לסייע לאנטיפטרוס. עם זאת, פירוס זיהה שמדובר בזיוף.
אנטיפטרוס נמלט עם אשתו אל חצרו של חמיו, ליסימכוס. אולם ליסימכוס תכנן להפוך בעצמו למלך מוקדון, ועל כן הוציא להורג את אנטיפטרוס והכניס את אורידיקה למאסר. אנטיפטרוס מכונה לעיתים "אנטיפטרוס השני", אולם הגדרה זו אינה מדויקת, שכן סבו אנטיפטרוס מעולם לא הוכתר כמלך מוקדון.
A Hard Day's Night (שיר)
A Hard Day's Night (בעברית: לילה של יום מפרך) הוא שיר מאת להקת הביטלס, שנכתב על ידי ג'ון לנון בשיתוף עם פול מקרטני (אך הקרדיט ניתן לשניהם), ונכלל באלבומם תחת אותו השם, שיצא ב-10 ביולי 1964. כמו כן היווה השיר מנגינת הנושא של הסרט הנושא את שם האלבום.
השיר יצא גם כסינגל בארצות הברית ובבריטניה, עם השיר Things We Said Today כבי-סייד.
השיר זכה להצלחה מסחררת, והעפיל למקום הראשון במצעדי הפזמונים בארצות הברית ובקנדה, ונותר שם למשך כמה שבועות.
רקע
שם השיר נעוץ באמרה של רינגו סטאר, מתופף הלהקה. בריאיון שהעניק לו שדרן הרדיו דייב הול ב-1964 תיאר זאת כך, "הלכנו לעבוד. עבדנו כל היום ובדיעבד התברר שעבדנו גם כל הלילה. משחשבתי שעוד יום, אמרתי 'זהו יום מפרך', אך משהבטתי החוצה וקלטתי שכבר חשוך, חזרתי בי ואמרתי 'לילה!' משם נבע הרעיון ל'לילה של יום מפרך.'"
אמירתו של רינגו היוותה כמו כן את ההשראה לשם הסרט בעל אותו השם. לדברי לנון בריאיון למגזין פלייבוי מ-1980: "נסעתי הביתה במכונית, וריצ'רד לסטר (במאי הסרט) הציע את הכותרת 'לילה של יום מפרך', על פי דברי רינגו. השתמשתי בזה כחומר ל-In His Own Write (ספר אוטוביוגרפי שכתב אז לנון), אך הייתה זו אמירתו המאולתרת של רינגו. אתה יודע, מאותן מלאפרופיזמות, רינגואיזם. אז לסטר אמר, 'נשתמש בזה ככותרת.'"
גרסאות כיסוי
לשיר בוצעו מספר גרסאות כיסוי, ביניהם, ביצוע בעברית על ידי אלברט כהן, המתאר במילותיו באופן היתולי את הצלחתה של הלהקה.
יצחק נוניס ואיס
רבי יצחק יוסף נוניס ואיס (נפטר ב' באייר תקכ"ח, 1768) היה רב איטלקי, מרבני ליוורנו ב. נודע בספריו "שיח יצחק" על כמה ממסכתות התלמוד.
ביוגרפיה
הפרטים הביוגרפיים הידועים אודותיו מעטים.
היה נשוי לאחותו של רבי ישמעאל הכהן ממודנה, מחבר שו"ת "זרע אמת".
התיידד עם הרב מלאכי הכהן, שמזכיר אותו בספרו "יד מלאכי" (כללי התלמוד, רנו) כ"ידיד נפשי החכם השלם".
בנו, רבי יעקב, היה רבה של ליוורנו, ומיודד עם החיד"א. ר' יעקב היה בעל בית דפוס, בו הדפיס פירושי ראשונים על פי כתבי יד שהיו בידו: פירושי בעלי התוספות על התורה ("דעת זקנים" ו"פירוש ריב"א"), "ספר המכריע" מאת הרי"ד ופירוש "עמר נקא" על רש"י. חיבר גם ספרים משלו, בהם גם "חדוות יעקב" שנדפס עם ספרו של אביו "שיח יצחק" על חגיגה.
ספריו
אודותיו
הדהודים
הדהודים (באנגלית: Echoes) היא מיני-סדרת מותחן דרמה אוסטרלית שעלתה לשידור בשירות "נטפליקס" ב-19 באוגוסט 2022.
תקציר העלילה
עלילת הסדרה עוסקת בתאומות הזהות, לני וג'ינה (בגילומה של מישל מונאהן), שחולקות סוד מסוכן, מאז היו קטנות השתיים חיו חיים כפולים בהן החליפו אחת את השנייה לסירוגין בסתר. סוד שמגיע לשיאו כשבהיותן מבוגרות הן חולקות שני בתים, שני בעלים ובת אחת. עם זאת, לאחר שאחת האחיות נעלמת, עולמן המושלם נקלע לכאוס מוחלט.
פיתוח
הסדרה נוצרה ונכתבה על ידי ונסה גאזי, שגם אמונה על הפקתה בפועל לצדם של בריאן יורקי, קווינטון פיפלס ואימוג'ן בנקס.
ליהוק
ביולי 2021, נמסר על ליהוקם של מישל מונאהן ומאט בומר לצוות השחקנים הראשי; ובאוגוסט 2021, על ליהוקם של דניאל סונג'אטה, אלי סטרוקר, קארן רובינסון ורוזני זייאס לצוות השחקנים הראשי. באוקטובר 2021, נמסר על ליהוקם של מייקל אוניל, סיליה ווסטון, גייבל סוואנלונד, טיינר ראשינג, הייזל וג'ינג'ר מייסון, אליס ויליס, מאדי ניקולס וג'ונתן טאקר לצוות השחקנים.
הפצה
הסדרה עלתה לשידור בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-19 באוגוסט 2022.
עמנואל בואטנג
עמנואל בואטנג (באנגלית: Emmanuel Boateng; נולד ב-17 ביוני 1997) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת הקשר באלפסבורג השוודית.
קריירה
בואטנג החל לשחק כדורגל באקדמיה לכדורגל של מערב אפריקה, וב-20 בפברואר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2–0 על אסאנטה קוטוקו. ב-22 במאי 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 1–0 על טצ'ימאן סיטי. בינואר חתם באדואנה סטארס, בה שיחק חצי שנה.
ב-17 בספטמבר 2018 הגיע בואטנג לישראל וחתם בקבוצת הפועל תל אביב. תחילה לא שותף בואטנג במשחקי הקבוצה, וב-30 בדצמבר 2018 ערך בואטנג ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בניצחון 2–0 נגד בני סכנין. ב-14 בינואר 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, כשהשווה ל-1–1 מול מכבי תל אביב בדקה ה-88 של הדרבי התל אביבי, ובסך הכל בעונת 2018/2019 כבש שער אחד ב-18 הופעות בליגת העל.
ג'ונסבורו (ארקנסו)
ג'ונסבורו (באנגלית: Jonesboro) היא העיר הגדולה ביותר והבירה של מחוז קרייגהד שבמדינת ארקנסו שבארצות הברית. ג'ונסבורו היא עיר אוניברסיטאית, בה שוכנת אוניברסיטת מדינת ארקנסו (Arkansas State University) והיא הגדולה בערי חלקה הצפוני של ארקנסו ובאזור הדלתה של נהר הארקנסו. זוהי העיר החמישית בגודל אוכלוסייתה בארקנסו. היא מהווה מרכז אזורי לתעשייה, חקלאות, בריאות, חינוך וסחר.
היסטוריה
האזור בו שוכנת ג'ונסבורו היה מיושב במשך אלפי שנים על ידי האינדיאנים. בעת הגעתם של האירופאים, נמנו על השבטים ההיסטוריים באזור שבטי האוסגה, הקאדו והקוופאו. משפתו של זה האחרון נלקח שמה של מדינת ארקנסו. לסוחרים ומניחי המלכודות הצרפתים והספרדים היה קשר עם שבטים אלו.
לאחר שארצות הברית רכשה את האזור הזה במסגרת רכישת לואיזיאנה ב-1803, עשו מתיישבים אמריקאים את דרכם לאזור בו שוכנת כיום ג'ונסבורו. הללו החלו לתור, לצוד, להניח מלכודות ולסחור עם שבטי האינדיאנים המקומיים. התיישבות קבע בג'ונסבורו עלתה על הקרקע זמן קצר לאחר שנת 1815.
ב-1859 סופחו שטחים ממחוזות גרין, מיסיסיפי ופוינסט הסמוכים כדי ליצור את מחוז קרייגהד. ג'ונסבורו יועדה להיות בירת המחוז המקורית. עם הגידול באוכלוסייה במערב המחוז, הוגדרה בנוסף העיר לייק סיטי כבירה משנית של המחוז. ב-1859 מנתה אוכלוסיית ג'ונסבורו 150 תושבים. העיר נקראה על שמו של הסנאטור ויליאם א. ג'ונס, כהוקרה לתמיכתו בייסוד מחוז קרייגהד. במקור נכתב השם Jonesborough, אך מאוחר יותר קוצר שם העיר לאיות הנוכחי.
בסוף המאה ה-19 ניסתה העיר לפתח את מערכת המשפט שלה ואת התשתית העירונית במרכז העיר. זמן קצר לאחר שהיא הפכה להיות בירת המחוז, אותרה הנקודה הגבוהה ביותר בעיר והיא יועדה לבניית בניין בית המשפט. תוכנית זו התעכבה למשך כמה שנים עקב ההפרעה שנגרמה מהבנייה לפעילות ציד הצבאים של המקומיים. בנייתו של בניין בית המשפט הראשון הושלמה לבסוף, אך ב-1869 הוא חרב בשריפה. כמבנה חלופי נשכר מבנה תעשייתי מעבר לרחוב, אך ב-1876 גם הוא עלה באש. בניין חדש שנבנה באותו מקום נשרף גם הוא ב-1878 בשריפה שכילתה את רוב מרכז ג'ונסבורו. זמן קצר לאחר מכן נבנה משכן חדש לבית המשפט שעומד על תילו עד היום.
מסילת הרכבת הדרום-מערבית של סנט לואיס, שהייתה ידועה גם בשם "מסילת חגורת הכותנה", נסללה דרך ג'ונסבורו והיא עברה מדרום למרכז העיר. במסע הבכורה של הרכבת, היא נתקעה והיה צורך לשאת את הסחורות שהובלו בה. מסילה זו קישרה את העיר סנט לואיס עם מקומות שונים בארקנסו ובטקסס. בהמשך נסללו מסילות נוספות שהתחברו לג'ונסבורו, כולל מסילת סנט לואיס – סן פרנסיסקו והמסילה שקישרה את מיזורי אל חוף האוקיינוס השקט. חלק מהמסילות הללו פעילות עד היום.
ב-1899 הוקם בעיר בית הספר המחוזי. ב-1900 הוקם המרכז הרפואי האזורי סנט ברנרד. באותה שנה נפתחה חנות הכולבו הראשונה בעיר. ב-1904 נפתחו קולג' וודלנד ושני בתי ספר נוספים. ב-1909 נפתח קולג' מדינת ארקנסו (כיום אוניברסיטת מדינת ארקנסו). בנייתן של שתי הכנסיות הראשונות בעיר החלה בעשור השני של המאה ה-20. הכנסייה הבפטיסטית הראשונה הוקמה ב-1911 והכנסייה המתודיסטית הראשונה ב-1916.
ב-10 בספטמבר 1931 אישר מושל המדינה, הארווי פרנל, למשמר הלאומי של ארקנסו לפעול בג'ונסובורו כדי להתערב בהתנגשות בין ג'ו ג'פרס לבין דאו ה. הרד, הכומר של הכנסייה הבפטיסטית. תומכיו של ג'פרס תקפו גם את ראש העיר ואת מפקד המשטרה והאירוע סוקר בעמוד הראשי של הניו יורק טיימס.
במהלך המאה ה-20 החלה כלכלת העיר להתגוון והקמתם של מפעלי תעשייה אפשרה את התפתחותה של העיר מעבר לתרבות הכותנה. בנוסף, משכה האוניברסיטה לעיר אוכלוסייה משכילה.
ב-24 במרץ 1998 בוצע טבח בבית ספר בעיר על ידי שני נערים בני 11 ו-13 שירו על תלמידים בבית הספר תוך כדי שהם תופסים מחסה בחורשה סמוכה. השניים הרגו ארבעה תלמידים ומורה אחד ופצעו עשרה בני אדם.
ניקולאי טיכוברזוב
ניקולאי טיכוברזוב (ברוסית: Николай Иванович Тихобразов; 1818–1874) היה צייר רוסי, שנודע בעיקר בזכות ציורי ההיסטוריה וסצנות הז'אנר שלו. הוא למד באקדמיה בסנט פטרסבורג אצל קארל בריולוב, וקיבל את התואר אקדמאי בזכות עצמו ב-1852.
ביוגרפיה
את החינוך לאמנות קיבל בהשתתף בשיעורים של האקדמיה האימפריאלית לאמנויות (מאז 1835). הוא היה תלמידו של קרל ברולוב. במהלך לימודיו הוענקה לו מדליית כסף קטנה (1840), שתי מדליות כסף קטנות (1841) ומדליית זהב קטנה אחת (1843). הוא סיים את לימודיו בשנת 1845, מדליית זהב גדולה על העבודה "המשיח מגרש את הסוחרים מהמקדש".
לאחר שהאקדמיה נתנה לו מלגה לשהות באירופה ב־1847, הוא התיישב ברומא. ב-1849 חזר לרוסיה ומאז התגורר בסנט פטרבורג, עסק ביצירה ולימד רישום. בשנת 1852, על הציור "אישה בתלבושת אלבנית יושבת בעבודת התפירה" זכה בתואר אקדמאי.
בנוסף לציור תמונות, הוא עסק בציור מונומנטלי - הוא צייר את האיקונוסטזיס, יצר לוחות קיר וציורים דקורטיביים לקישוט מבנים. הוא קיבל את התואר פרופסור לפי דרגת האקדמיה לאמנויות (1859).
בשנות ה-60 של המאה ה-19 היה טיכוברזוב בעל בית מלאכה לצילום בסנט פטרבורג.
הוא נפטר ב-14 בדצמבר (26), 1874 בסנט פטרבורג. הוא נקבר בבית הקברות נובודביצ'י.
ציוריו של האמן זמינים בגלריה טרטיאקוב ובמוזיאון הממלכתי של פושקין.
ככלות ייני
כִּכְלוֹת יֵינִי (או "שיר המים") הוא שיר המיוחס לרבי שלמה אבן גבירול המושר בכמה קהילות במשתה פורים.
הרקע לכתיבת השיר
מסופר על אחד מעשירי קורדובה בשם משה שעשה משתה והשקה את אורחיו ביין מהול במים, המשורר – שנכח באירוע – החליט לכתוב 'קינה' על היין שנמהל במים. יש שכתבו שסיבת הקינה הייתה מחמת שאזל היין, ונאלצו לשתות מים.
מבנה ותוכן השיר
השיר כתוב במשקל כמותי: שמונה תנועות בכל צלע (לא כולל שוואים).
המשורר פותח באמירה הומוריסטית כי כשיכלה יינו תרד עינו פלגי מים (נחלי מים, ע״פ איכה ג), ובהמשך מקונן על הכחדת שבעים הגיבורים ('יין' בגימטריה שבעים) בידי תשעים שרים ('מים' בגימטריה תשעים), דבר שגרם לכך שלא ישוררו בסעודה, כי פה השרים מלא מים במקום יין.
הוא מתאונן על כך שלא יערבו לחיכו כל המאכלים בהיעדר יין. ומדמה את המארח שנקרא משה, למשה רבנו שהוביש את ים סוף, שהוביש את היין בסעודתו, אך פיו מלא דברי רהב ('יזל מים').
המשורר משווה עצמו לצפרדע שאף היא שוכנת במים, ויחדיו הם משוועים לעזרה.
השיר מסתיים בקללה חמה למארח, כי יהיה לפני מותו נזיר מיין כבני רכב שאביהם צייוה עליהם שינזרו מהיין, ויורשיו יהיו לשואבי מים.
מחבר השיר
מקובל לזהות את מחבר השיר עם רבי שלמה אבן גבירול זאת לפי המשקל והאקרוסטיכון (שלמה), עם זאת רבים מפקפקים בייחוס זה ומציעים לייחס את השיר לשלמה אחר, ולאו דווקא לרבי שלמה אבן גבירול.
ביזון המישורים
ביזון המישורים (שם מדעי: Bison bison bison) הוא תת-מין של ביזון אמריקני, יונק צמחוני ממשפחת הפריים ומשבט הבקר. הוא קטן יותר מתת-המין ביזון היערות.
הביזון הוא בעל חיים גדול החי בערבות המרעה של אמריקה הצפונית. בעבר מילאו ביזונים אלו את כל רחבי המישורים הגדולים בצפון אמריקה שהעניקו להם את שמם, אך עקב ציד מתמשך אוכלוסייתם הידלדלה עד שהם כמעט נכחדו. כיום הביזונים השתקמו, אך אוכלוסייתם קטנה משהייתה בעבר.
זכרי הביזונים חומים ובעלי קרניים חדות ושחורות וגיבנת אפורה על ראשם ועורפם ורעמת שיער המשתלשלת על הרגליים הקדמיות. הנקבות קטנות יותר מהזכרים, אך די דומות להם. הצעירים בעלי פרווה זהובה.
עדרים אלה מצויים כיום בקרבה לסיכון עקב פגיעה ממחלות של פרות שהתפראו. הם גם בסכנה של אובדן מקומות מחייתם לטובת בנייה ומרעה.
שמע קולי
שְׁמַע קוֹלִי הוא פיוט מסוג בקשה שחיבר רב האי גאון. הפיוט נאמר על ידי קהילות הספרדים לפני תפילת 'כל נדרי' בערב יום הכיפורים (בדרך כלל לאחר אמירת הפיוט לך אלי תשוקתי) ובקהילות הנוהגות לשיר בקשות לפני תפילת שחרית הוא נאמר בבקרו של ראש חודש.