cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ואאיל רונים
מהפכת ה-25 בינואר
בינואר 2011, רונים שכנע את חברת גוגל לאפשר לו לשוב למצרים, כשהוא מציין כי יש לו "בעיות אישיות". לאחר שובו למצרים, ב-27 בינואר 2011, הוא נעלם במהלך אי השקט ששרר במצרים. משפחתו דיווחה לרשת אל-ערביה כמו גם לרשתות בינלאומיות על דבר היעדרו. בלוגרים רבים, ביניהם כריס דיבונה וחביב חדאד השיקו קמפיין במטרה לאתר את מקום הימצאו. ב-5 בפברואר 2011, מוסטאפה אלנגאר, דמות אופוזיציונית מרכזית במצרים, דיווח כי ואאיל רונים חי, מוחזק בידי השלטונות המצרים וכי הוא צפוי להשתחרר "בתוך שעות". ב-6 בפברואר 2011, אמנסטי דרש שהרשויות המצריות יסגירו את מקום הימצאו של רונים וישחררו אותו ממעצר.
ב-7 בפברואר שוחרר, לאחר 11 ימי מעצר. בעת שיחרורו התקבל בתשואות וקריאות שמחה כשהוא מצהיר כי "לא ננטוש את דרישתנו שהיא עזיבתו של המשטר".
באותו יום, רונים הופיע בערוץ הטלוויזיה המצרי, דרים טי.וי. ב-10 בלילה, באירוח מונה אל-שזלי. במהלך הראיון הוא שיבח את המפגינים וביכה את ההרוגים בעוד המארחת הקריאה את שמות ההרוגים והראתה לו את תמונותיהם. הראיון נגמר בזה שרונים קם מכיסאו ועזב את האולפן בסערת רגשות, בעוד המראיינת מנסה ללכת אחריו. בראיון עצמו, הוא הוסיף וציין כי הם ראויים יותר לתשומת לב ממנו, וקרא לסיומו של משטר מובארק, כשהוא מתאר משטר זה כ"הבל". הוא גם הכריז אמונים למצרים, באומרו כי לעולם לא יעבור להתגורר בארצות הברית, המולדת של אשתו. בעוד הוא הופך להיות הסמל של המהפכה במצרים, רונים הצהיר כי הוא "מוכן למות" למען מטרה זו וכי "בסופו של דבר..., הוא אסף את עצמו לשניות ספורות וניסה להפיק את המיטב מהבמה שניתנה לו [מטעם הערוץ]. אני רוצה להגיד לכל אם ואב שאיבדו ילד, שאני מצטער, אבל זו אינה הטעות שלנו", אמר, "אני נשבע באלוהים, זו אינה הטעות שלנו. זו הטעות של כל אחד מבעלי הכוח השלטוני שאינם רוצים להרפות מזה".
ב-9 בפברואר רונים יצא להמונים בכיכר תחריר, כשהוא אומר להם: "זו אינה העת ליחידים, קבוצות או תנועות. זה העת לכולנו לומר רק דבר אחד: מצרים היא מעל הכל".
ההיסטוריון והפובליציסט פואד עג'מי כתב על המהפכה:
"שום אייתוללה לא צעד קדימה כדי לאסוף את הקהל. זו לא הייתה איראן של 1979. מנהל גוגל צעיר, ואאיל רונים, המריץ את המחאה הזו כאשר זו יכלה לאבד גובה ובעוד היא יכלה להיכנע לאמונה כי המשטר ומנהיגה הם אובייקט גדול ובלתי ניתן להזזה. מר רונים היה איש העולם המודרני. הוא לא הונע מתוך אדיקות דתית. התנאי של מדינתו כאובייקט העוני, ידידת הכלכלה של ביזה ושחיתות, האכזריות וקלות הראש כלפי כל המצרים בכל שדרות החיים בידי משטרת המדינה, בצורה כזו שגרם לאנשים לצאת מדפוס התנהגותם ולהתייאש מזה וחייב אותם לתת לאיש הצעיר הזה ואחרים כמותו את ייפוי הכוח".
The Woman in Me
The Woman in Me (בעברית: האישה שבי) הוא אלבומה השני של הזמרת שאניה טוויין. האלבום יצא ב-7 בפברואר 1995. הצלחתו חסרת התקדים של האלבום היוותה את הפריצה של טוויין לעולם המוזיקה לאחר אלבומה הקודם אשר ספג הצלחה בינונית.
בשנת יציאתו הוא מכר 4 מיליון עותקים בלבד ונכון להיום מכירותיו עומדות על כ-20 מיליון עותקים מה שהופך אותו לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר בהיסטוריה. בארצות הברית הוא קיבל מעמד יהלום על מכירות של 12 מיליון עותקים נכון לדצמבר 2000 ואף דורג במקום ה-38 ברשימת האלבומים המצליחים ביותר בשנות ה-90 של בילבורד. באלבום זה בניגוד לאלבומה הקודם קיבלה טוויין את ההזדמנות להיות יותר מעורבת בכתיבת שיריה ובכך יצא כי כל שירי האלבום נכתבו על ידה ועל ידי רוברט ג'ון "מאט" לאנג אשר היה בן זוגה באותה תקופה ולימים הפך לבעלה.
רקע
בתקופת יציאת אלבומה הראשון טוויין לא זכתה להכרה גדולה והופיעה במקומות קטנים בארצות הברית בלבד כדי לקדם את עצמה. אך טוויין הצליחה למשוך את תשומת ליבו של המפיק רוברט ג'ון "מאט" לאנג והשניים החלו להיות חברים אחד של השני, חברות שהעמיקה עם הזמן לזוגיות ולימים גם לנישואין.
טוויין ורוברט החלו להחליף רעיונות לשירים ואף כתבו שירים יחדיו אשר בסופו של דבר נכנסו לאלבומה השני של טוויין. באותה תקופה חברת התקליטים של טוויין החלה ללחוץ עליה להקליט את אלבומה השני מה שגרם לטוויין להגיד לחברת התקליטים שלה שהיא כתבה שירים ביחד עם רוברט אף על פי שבאותה תקופה לא ניתנה כמעט ההזדמנות לטוויין לכתוב את שיריה בעצמה. למרות החששות ולהבטים ניתנה ההזדמנות לטוויין להקליט גרסאות דמו לחלק מהשירים אותם כתבה, שירים אשר בסופו של דבר נכנסו לאלבומה.
תיקי קשמיר
תיקי קשמיר (באנגלית: The Kashmir Files) הוא סרט דרמה בוליוודי שיצא ב־2022. הסרט נכתב ובוים על ידי ויוק אגניהוטרי והופק על ידי אולפני זי. הסרט מבוסס על הסכסוך בחבל קשמיר בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים שהוביל ליציאת אזרחי קשמיר. הסרט הוכרז פטור ממס במספר מדינות, ובעקבות כך הפך להצלחה קופתית והכניס בקופות מעל 15 מיליון דולר בשבוע בכורתו. מאז בכורתו, זכה הסרט להצלחה קופתית, ובמקביל גם לביקורתית. עם זאת, הסרט קיבל גם ביקורות שליליות אשר האשימו אותו ברוויזיוניזם היסטורי.
הסרט היה אמור לצאת לאקרנים ברחבי העולם ב-26 בינואר 2022, במקביל ליום הרפובליקה של הודו, אך נדחה עקב התפשטות זן האומיקרון, ולבסוף יצא לאקרנים ב-11 במרץ 2022.
תקציר עלילה
הסרט עוקב אחר סיפור שמבוסס על ראיונות וידאו של נפגעי רצח העם של קשמיר פנדיט קשמיר בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, שהוביל לבסוף ליציאת האזרחים מהעמק.
ביקורות ותגובות
הסרט הכניס מעל 550 אלף דולר בתוך ארבעה ימים מאז יציאתו לאקרנים. מאז בכורתו, זכה הסרט להצלחה קופתית, ובמקביל גם לביקורתית. הסרט זכה אף לציון כולל של 8.3 מתוך 10 על בסיס 317 אלף דירוגים באתר IMDb, ולציון כולל של 95% באתר Rotten tomatoes מצד הקהל. עם זאת, הסרט קיבל גם ביקורות שליליות אשר האשימו אותו ברוויזיוניזם היסטורי.
זריחת הארץ
זריחת הארץ (באנגלית: Earthrise) הוא תצלום של כדור הארץ הזורח מעל פני הירח, שצולם על ידי האסטרונאוט ויליאם אנדרס ב-1968 במהלך משימת אפולו 8. התמונה נכללה בסדרת 100 התמונות המשפיעות ביותר בכל הזמנים של טיים מגזין ונחשבת בתור "התצלום הסביבתי המשפיע ביותר שצולם".
פרטים
זריחת הארץ הוא שמו של תצלום AS8-14-2383 של נאס"א שצולם במהלך משימת אפולו 8.
מפקד המשימה, האסטרונאוט פרנק בורמן, צילם תמונה דומה בשחור לבן בטרם צולמה תמונה זו. התמונה צולמה בשנית על ידי אנדרס עם סרט צילום צבעוני, ולמעשה זו התמונה שזכתה לפרסום.
התמונה צולמה במהלך המסלול סביב הירח ב-24 בדצמבר 1968, באמצעות מצלמת הסלבלד. במצלמה היה סרט פילם אשר יוצר במיוחד על ידי חברת קודאק.
ניתן להאזין להקלטה של האירוע, בו שלושת אנשי הצוות, אנדרס, בורמן וג'יימס לוול משוחחים ברגע הצילום.
צולמו הרבה פריימים מהרגע הזה, כפי שניתן להבין גם מהקלטת האירוע, בהוראתו של בורמן. לאחר שאנדרס צילם (הגדרות הצילום היו 1/250 השנייה וצמצם F/11), צילם גם לוול עוד שתי תמונות, אך בהגדרות צילום שונות.
באוטוביוגרפיה של בורמן ניתן למצוא תמונה בגודל כמעט עמוד שלם רפרודוקציה של צילום השחור לבן אותו צילם מהאירוע, יחד עם הכיתוב "אחת התמונות המפורסמות בהיסטורית הצילום - צולמה לאחר שלקחתי את המצלמה מאנדרס". בורמן היה מפקד המשימה, ועוד ציין בספרו כי זו התמונה ששירות הדואר השתמש בה על בול, ואין עוד הרבה צילומים ששוכפלו כמו תמונה זו. אך כפי שנכתב קודם, התמונה שמופיעה בספרו של בורמן אינה זהה לתמונה שצילם אנדרס, כאשר מלבד המיקום השונה של כדור הארץ, גם צורת העננים שונה. התצלום מופיע בספר שהוציא מגזין לייף "100 צילומים ששינו את העולם".
ב-1969 הפיק שירות הדואר האמריקאי בול עם פרטים מתמונה זו, עם הכיתוב "...In the beginning God" (בראשית ברא אלוהים).
איי פאראסל
איי פאראסל, הנקראים בסינית איי סישָה (Xīshā בפין-יין, 西沙群岛 בסינית או איי חואנג-סה בווייטנאמית), הם קבוצה של מעל 30 איים בים סין הדרומי, כ -320 ק"מ דרומית-מזרחית להינאן ובמרחק דומה צפונית-מזרחית למרכז וייטנאם. שנמצאים תחת ריבונותה של הרפובליקה העממית של סין, למרות שגם טאיוואן ווייטנאם טוענות לבעלות עליהם. בסוף המאה התשע עשרה צרפת תבעה את האיים כחלק ממושבת וייטנאם שלה, ואחרי שהצרפתים נסוגו מווייטנאם בשנת 1954 טענה זו עברה לדרום וייטנאם.
האיים היו נתונים תחת עימותים צבאיים בין צבאות סין ווייטנאם, אך ב-1974 הצליחה סין לבסס את שלטונה על האיים.
ניהול האי נמצא תחת אחריותו של הממשל של מחוז האינאן שבדרום סין. הממשל בהאינאן הקים ביולי 2012 את העיר סאנשה, שתחום שיפוטה כולל את קבוצת האיים, על מנת לחזק את הטענה הסינית לבעלות על האיים.
ארמון הנציב במלחמת ששת הימים
ארמון הנְציב הוא מבנה שהוקם בירושלים בתקופת המנדט הבריטי כדי לשמש כמקום מגוריו וכלשכתו של הנְציב העליון הבריטי. מתחם ארמון הנְציב, הממוקם על פסגת הר אצל (ג'בל מוכבר - ההר הכביר, או "הר העצה הרעה") הצופה מדרום מזרח על העיר העתיקה, היה המקום שבו פרצו הקרבות הקרקעיים בחזית ירושלים במלחמת ששת הימים.
ביום שני, 5 ביוני 1967, בשעה 9:47, הצטרפו הירדנים למהלך התקפי במסגרת מלחמת ששת הימים בהרעשה ארטילרית וירי מנשק קל כנגד עמדות הקו העירוני והר הצופים. בשעה 13:00 השתלטה פלוגה של הלגיון הירדני על מפקדת משקיפי האו"ם ב"ארמון הנְציב". כך נוצר רצף של שליטה קרקעית עם מוצב הנקניק ששכן על רכס שעליו יושבת כיום שכונת תלפיות מזרח לכיוון הכפר צור באהר. החילים הירדנים ירו מתוך הארמון לעבר חוות הלימוד שליד הארמון. קודם לכן, בשעה 12:30, הגיעו פלוגות ב' ו-ה' לחוות הלימוד ונערכו להגנה על המקום. בשעה 13:30 דיווחו שלושת החיילים בעמדת התצפית "הבית הבודד" למפקדת הקו העירוני על תנועה של חיילים ירדנים בחורשה מסביב לארמון. מפקד הקו העירוני רפי בנבנשתי הפעיל אש מרגמות על הכוח הירדני. בשעה 14:00 החלו חיילים ירדנים לנוע מארמון הנְציב מערבה לכיוון חוות הלימוד. מג"ד 161 אשר דר (דרייזין) הפעיל את פלוגה ה', פלוגה ב' ואש מרגמות על התוקפים שנסוגו מיד.
בהתאם לתוכנית שהציע קצין המבצעים של חטיבה 16, ריכזה החטיבה כוח להתקפת נגד במחנה אלנבי ובחוות הלימוד. למפקד הכוח מונה מפקד גדוד חיל רגלים 161 סא"ל אשר דר. הכוח כלל את הסיירת הירושלמית בפיקוד יוסי לנגוצקי, שתי מחלקות טנקים מפלוגת הטנקים הסודית בפיקוד המ"פ רס"ן אהרון קמארה, ופלוגה ה' מגדוד 161 בפיקוד סרן אברהם בורנשטיין. פלוגה ב' בפיקוד דודו פרלשטיין הייתה העתודה לכוח.
בשעה 15:15 החלה ההתקפה כשהיא מובלת על ידי שני טנקים, שבעקבותיהם שבעה זחל"מים של הסיירת, מחלקת ג'יפים ומחלקת תולר. פלוגה ה' נעה רגלית אחרי הכוח הפורץ. בערפל הקרב חלפו הטנקים וחמישה מזחל"מי הסיירת על פני מבנה הארמון והמשיכו ישירות ל"גבעת האנטנה" - שעליה הוצבו אנטנות התקשורת של מטה המשקיפים. מפקד הסיירת גילה את הטעות של הכוח העיקרי פוצץ את השער וחדר אל תוך המבנה. בסריקה של הארמון נתגלו באחד החדרים משקיפי האו"ם ומשפחותיהם, והם פונו אל ירושלים המערבית. פלוגת ה' פנתה לכוון החורשה הסמוכה לארמון מצפון וניהלה קרב קשה עם חיילי הלגיון הירדני שהתבצרו במקום. לוחם הסיירת זרח אפשטיין החזיר את המומנטום להתקפה וסייע לטיהור החורשה. בשעה 15:40 הושלם כיבוש מתחם ארמון הנְציב ובאופן זמני הורד דגל האו"ם מראש המגדל ובמקומו הונף דגל ישראל. בקרב זה נהרגו 4 לוחמי החטיבה הירושלמית ו-25 מחיילי הלגיון הירדני.
עיתונאי עיתון הארץ דני רובינשטיין מספר את זכרונותיו מהקרב:
ג'וזף וייצנבאום
ג'וזף וייצנבאום (באנגלית: Joseph Weizenbaum, 8 בינואר 1923 - 5 במרץ 2008) היה מדען מחשב אמריקאי יהודי ממוצא גרמני, פרופסור ב-MIT.
חייו
וייצנבאום נולד בברלין בשנת 1923. בגיל 13 נמלט עם משפחתו מגרמניה הנאצית, והיגר לארצות הברית. בשנת 1941 החל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת ויין שבדטרויט. ב-1942 התגייס לחילות האוויר של צבא ארצות הברית ושירת כמטאורולוג. לאחר תום המלחמה חזר לאוניברסיטה, סיים תואר ראשון במתמטיקה בשנת 1948 ותואר שני ב-1950. הוא המשיך כעוזר מחקר באוניברסיטה, עבד על מחשבים אנלוגיים וסייע בבניית מחשב ספרתי. בשנת 1956 עבד בחברת ג'נרל אלקטריק על מחשב חלוצי לקריאת תווים מגנטית.
בשנת 1964 הצטרף לסגל של MIT. ב-1966 פיתח את אלייזה, תוכנה אינטראקטיבית המדמה טיפול פסיכותרפי. "אלייזה" קיבלה את שמה מאלייזה דוליטל, הדמות ממחזהו של ג'ורג' ברנרד שו "פיגמליון", שלומדת לדבר במבטא של המעמד הגבוה. התוכנית קיימה דיאלוג עם מטופל באמצעות הצגת הצהרות שכותב המטופל כשאלות והפנייתן אליו. למשל, התגובה ל"כואב לי הראש" יכולה להיות "למה אתה אומר שכואב לך הראש?" והתגובה ל"אמי שונאת אותי" יכולה להיות "מי עוד במשפחתך שונא אותך?"
בשנת 1976 יצא לאור ספרו רב ההשפעה Computer Power and Human Reason, שבו הציג את עמדתו לפיה ייתכן פיתוח של בינה מלאכותית, אך אין לתת למחשב לקבל החלטות חשובות, משום שלעולם יחסרו בו תכונות אנושיות כמו חמלה. הוא הבחין בין החלטה לבחירה - החלטה היא פעילות חישובית שניתן לתכנת, ואילו בחירה היא תוצאה של הפעלת שיקול דעת. היכולת לבחור, שכוללת גם רגשות, היא שעושה אותנו אנושיים.
יצר את שפת התכנות SLIP.
בשנת 1996 היגר לברלין, והתגורר סמוך לשכונת ילדותו. בשנת 2007 הופק בגרמניה סרט תיעודי על אודותיו. הוא מופיע גם בסרט התיעודי Plug & Pray שהופק לאחר מותו.
וייצנבאום נפטר בשנת 2008 ונטמן בבית הקברות היהודי בברלין. בשנת זו נוסד פרס וייצנבאום על שמו. אשר מוענק כל שנתיים ל"חוקר אשר תרם משמעותית לנושאי המידע והאתיקה בתחום המיחשוב על ידי מחקרו, עבודתו, שירותו או חזונו".
דגל לה ריוחה
משאל העם
לאחר הצהרתה של מועצת המחוז כי בנכונותה להשלים את ההליכים הפורמליים לקבלת אוטונומיה על האזור, נקבע כי יוני 1977 יהיה המועד האחרון לאוכלוסייה למשלוח הצעות לבחירת דגל ולפרסם אותו ברשומות המחוז. לאור זאת, אמצה התקשורת המקומית את הרעיון והחלה במסע פרסום במהלך חודשי יוני ויולי של אותה השנה. למרות שמספר פוליטיקאים קראו לרגיעה ולבחינת נושא הדגל, חשבו אחרים כי הנושא הוא בעל דחיפות.
מתוך 260 ההצעות לעיצוב שהתקבלו, 11 הגיעו מאת מומחי וקסילולוגיה, וב-5 באוגוסט, התכנסה העצרת הכללית, והכריזה על משאל בקרב אוכלוסיית המחוז על 5 דגמים. המשאל התקיים בין ה-1 ל-15 בספטמבר, בניהולו של פליפה ליאון, אב מנזר וההיסטוריון הרשמי, שבמהלכו נאספו בין 15,000 ל-20,000 פתקים.
עם זאת, המשאל לא נשא פרי, ותהליך הבחירה הגיע למצב של קיפאון עד אשר נשיא המועצה דאז, חוליו פרננדז לואיס סביליה, הקפיא את כל הליך הבחירה. לאחר שמשאל העם נכשל, שאלת ההכרזה על הדגל זכתה להתעלמות מצדם של הפוליטיקאים.
אסתר אברהמס
אסתר אברהמס (באנגלית: Esther Abrahams; 1767 או 1771 – 26 באוגוסט 1846) הייתה נידונה לונדונית, שהוגלתה לאוסטרליה דרך הצי הראשון. היא הייתה אשתו של ג'ורג' ג'ונסטון, שהיה במשך כחצי שנה מושל ניו סאות' ויילס בפועל, לאחר שהוביל את מרד הרום ב-1808.
ראשית חייה והגלתה לאוסטרליה
אברהמס נולדה ב-1767 או 1771 למשפחה יהודית. כשהייתה בערך בגיל 20 (יש מקורות שמספרים כי גילה היה 15 או 16), ובעת הריונה, היא נשפטה באולד ביילי, לונדון ב-30 באוגוסט 1786 והואשמה בגניבת תחרה בעלות של 50 שילינג.
אף על פי שהראיות היו נסיבתיות, היא נמצאה אשמה בגניבה והיא נידונה לשבע שנות גלות. בזמן המשפט, היא עבדה כיוצרת כובעים. היא נכלאה בכלא ניוגייט, ושם ילדה את רוזאנה (ששמה ניתן לפעמים במקורות בשם רוזיאנה), כאשר אביה של הילדה אינו ידוע, ב-18 במרץ 1787.
במאי 1787, כחודשיים לאחר שנכלאה, היא הוגלתה לאוסטרליה יחד עם בתה התינוקת דרך הצי הראשון, באונייה Prince of Wales, אך, מאוחר יותר, עברה לאונייה Lady Penrhyn באמצע המסע. הם הגיעו לסידני עם הצי בינואר 1788.
חייה בניו סאות' ויילס
על סיפונה של הספינה, שנסעה לאוסטרליה, פגשה את ג'ורג' ג'ונסטון, סגן ראשון בחיל הנחתים של ניו סאות' ויילס, שליווה את הצי הראשון. הוא הציע הגנה לה ולילדה. לאחר הירידה במפרצון סידני, היא התחתנה איתו, והייתה אשתו בפועל.
ב-4 במרץ 1790, הוטבל בנה הראשון, ג'ורג' ג'ונסטון ג'וניור. עונש הגלות הסתיים ב-1793. לאסתר היו שבעה ילדים מג'ונסטון, כולל שלושה בנים, ג'ורג', דייוויד ורוברט. מ-1800, היא כינתה את עצמה "ג'וליאן" במקום אברהמס, על שם השפה היהודית-ספרדית, לאדינו, כאשר במקור השם היה ג'וליאנו, וככל הנראה היה שמו של אביה של רוזאנה. בתה רוזאנה מוכרת בשם רוזטה ג'וליאן.
ב-1805, התגייס בנה, רוברט, לצי המלכותי הבריטי. הוא היה האדם הראשון יליד אוסטרליה שעשה זאת. כ-1805, כשרוזאנה (כיום נקראת, רוזטה ג'וליאן) הייתה בת 18, התחתנה עם הנידון המשוחרר, אייזק ניקולס, שהיה איש עסקים צנוע במושבה ומנהל הדואר הראשון בניו סאות' ויילס.
בגלל דרגתו הצבאית, ג'ונסטון קיבל מענקי אדמה ענקיים. הוא ואסתר עסקו בחקלאות וחיו באננדייל עם ילדיהם. ביתו של ג'ונסטון, שנקרא חוות אננדייל, נבנה ב-1799 וככל הנראה היה קוטג' ווטל ודוב שנבנה על ידי נידונים. בנם הבכור של אסתר וג'ונסטון, ג'ורג', קיבל את מענק הקרקע הראשון שלו בגדול של כ-200 הקטאר בפרוור בנקסטאון ב-23 באפריל 1804 ממושל ניו סאות' ויילס, פיליפ גידלי קינג.
ב-26 בינואר 1808, הנהיג רב-סרן ג'ונסטון את מרד הרום, שהפיל את שלטונו של מושל ניו סאות' ויילס, ויליאם בליי. ג'ונסטון פעל כסגן-מושל המושבה. ב-1809, החונטה הצבאית העניקה מענקי קרקע של כ-230 הקטאר ליד הפרוור בנקסטאון לאסתר בזכות עצמה, וכן מענק מותנה לג'ורג', של כ-810 הקטאר, ליד הנהר נפיאן.
במרץ 1809, נסע ג'ונסטון לאנגליה כדי להגן על עצמו מפני האשמות על מרד. כאשר החוק והסדר הוחזר למצבו הקודם, בוטלו מינויים ומענקי קרקע שביצעה החונטה הצבאית. מושל ניו סאות' ויילס, לכלן מקווארי, דחה את המענק לג'ורג' בטענה של "לא קביל". ב-1813, ג'ונסטון חזר לסידני. אף על פי שהוביל את המרד, הורשה לשמור על אדמתו. המענק לאסתר אושר ב-1813, וג'ורג' קיבל את "המתנה של פובו" בשטח של כ-40 הקטאר בדצמבר 1813, אליה התווספו אדמה בשטח של כ-240 הקטאר בקברמטה ב-10 ביוני 1815 ואדמה בשטח של כ-260 הקטאר בבנקסטאון  ב-31 באוגוסט 1819.
כאשר ג'ונסטון שהה באנגליה למשך ארבע שנים, אסתר הייתה אחראית על אחוזות המשפחה.
ב-12 בנובמבר 1814, כשנה לאחר שג'ונסטון חזר לסידני, נישאו חוקית ג'ונסטון ואסתר, שהשתמשה בשם ג'וליה בכנסיית סנט ג'ון בפרמאטה, כאשר בתה, רוזאנה, ובעלה, אייזק ניקולס, היו עדים בחתונה. אייזק ניקולס נפטר ב-9 בנובמבר 1829. בנם הבכור, ג'ורג', שהיה בעל אחוזות ואדמות ניכרות, נפטר מתאונת רכיבה ב-19 בפברואר 1820, כשהיה לא נשוי, ללא ילדים וללא צוואה. ג'ונסטון נפטר ב-5 בינואר 1823 והוריש לאשתו "אסתר ג'ונסטון או ג'וליאן" את חוות אננדייל.
זמן קצר לאחר מכן, היו מחלוקות על ירושת הנכסים. בנה, דייוויד לא קיבל כלום מהצוואה. עם זאת, רוברט, שהיה אמור לרשת את חוות אננדייל, עם מותו של ג'ונסטון, החל, במרץ 1829, בהליכים משפטיים נגדה בבית המשפט, כדי להכריז עליה כלא שפויה וכלא מסוגלת לנהל את חוות אננדייל כראוי. אסתר ניהלה מאבק משפטי חזק והביאה עדים רבים להוכיח שהיא שפויה. הפרכתה בטענת השיגעון אושרה בבית המשפט. עם זאת, מונו נאמנים לנהל את ענייניה. בעקבות המקרה, אסתר הלכה להתגורר אצל בנה, דייוויד.
מורשת
אסתר נפטרה ב-26 באוגוסט 1846, ונקברה לצד בעלה בחוות אננדייל. שרידיה ושל ג'ורג' ג'ונסטון ו-47 מצאצאיהם הועברו למאוזוליאום חדש בבית העלמין בוורלי ב-1904. היא תוארה על ידי נכדה כ-"אישה חרוצה ומסעירה תמיד". בין צאצאיהם של אסתר וג'ורג', היה האדמירל האחורי סר דייוויד מרטין, קצין בכיר בצי המלכותי האוסטרלי, ולאחר מכן מושל ניו סאות' ויילס. צאצא נוסף של אסתר היה ג'ורג' ניקולס, עורך דין ופוליטיקאי מוכר בניו סאות' ויילס בשנות ה-40 ובשנות ה-50 של המאה ה-19.
אף על פי שבעלה נזכר במקורות רבים, לא הייתה שום אזכור לשמה שמה עד ל-2002. ב-2002, הוקדש ביתן בפארק ביסנטיאל, אננדייל, סידני. דיוקנה של אסתר נמצא במוזיאון היהודי בסידני.
גליובלסטומה מולטיפורמה
גליובלסטומה (באנגלית: Glioblastoma multiforme, ידוע גם בקיצור GBM, נקרא גם אסטרוציטומה שלב IV) היא סרטן המוח הנפוץ והאגרסיבי ביותר. גליובלסטומה מהווה 15.4% מכלל גידולי המוח הראשוניים בכלל ו-45.6% מכלל גידולי המוח הממאירים הראשוניים. ברוב המקרים הגורם אינו ידוע. הפרוגנוזה של גידול זה עגומה: עם טיפול, תוחלת החיים הממוצעת מרגע האבחנה היא בערך 12–15 חודשים, כשפחות מ-3%-5% שורדים יותר מחמש שנים. כ-3 אנשים מתוך 100,000 מתגלים כל שנה כחולים במחלה. הגיל החציוני של החולים במחלה הוא 64 אך היא יכולה להופיע בכל גיל, כולל אצל ילדים. לגברים סיכויים מעט גבוהים יותר לחלות בגליובלסטומה מאשר נשים (1.6:1) וכך גם לתושבי העולם המערבי לעומת שאר העולם. חלק מהסיבות להיות GBM הקטלנית ביותר מבין כל הגליומות הן קצב ההתרבות התאית המואץ שלו, יכולת הפלישה, אנגיוגנזה (התהוות ויצירת כלי דם), התנגדות לאפופטוזה (מנגנון השמדה עצמית של תאים) ושינויים רבים בגנום התאים.
הסימנים והסימפטומים תחילה אינם ספציפיים. הם עלולים לכלול כאבי ראש, לקויים עצביים, איבוד זיכרון ושינויי אישיות. לעיתים ההחמרה בסימפטומים היא מהירה, והם יכולים להתקדם עד לחוסר הכרה. רוב הסימפטומים הללו נגרמים בשל לחץ תוך-גולגולתי, אשר נובע מההתפשטות המהירה של הגידול.
במקרים נדירים יכול להופיע סוג סרטן זה גם בחוט השדרה.
סימנים וסימפטומים
הסימנים והסימפטומים של המחלה רבים ושונים, ותלויים במיקום הגידול. הם יכולים לנבוע הן מהגידול עצמו והן מהטיפולים שכן אלו וגם אלו משפיעים ישירות על המוח עצמו. התסמינים יהיו נוירולוגים, קוגניטיביים ולעיתים אף פסיכיאטרים. ביניהם פירכוסים, בחילות והקאות, כאבי ראש, אובדן זיכרון והמיפרזיס (חולשה בחלק אחד של הגוף). סימפטומים פסיכיאטרים עלולים לכלול פסיכוזות, הלוצינציות, שינויי מצב רוח ושינויי אישיות, שיידרשו, כתלות בחומרתם, טיפול פסיכיאטרי או תרופתי. כיוון שחלקים שונים של המוח אחראים על תפקודים שונים, הסימפטומים יהיו במקרים רבים תלויי גידול. למשל, חולים עם גידול באונה הקדמית דיווחו יותר על חוסר עכבות וקשיי שיפוט מחולים אחרים.
התסמינים יכולים להופיע מיד, אך לעיתים הגידול יגיע לממדים גדולים מאוד טרם יופיע תסמינים כלשהם. תסמינים השכיחים ביותר בחודש האחרון לחיים היו הפרעות בליעה (85%), ישנוניות (85%), כאבי ראש (36%), פרכוסים (30%) ובלבול/דליריום (15%). קשיי התקשורת ושינויי האישיות המופיעים במטופלים רבים עשויים להוות אתגר משמעותי למטופלים, למטפלים ולבני משפחותיהם.
גורמי סיכון
גליובלסטומה מתרחשת יותר בקרב גברים מעל גיל 50 ממוצא לבן, היספני ואסיאתי. רוב מקרי הגליובלסטומה מופיעים ללא כל נטייה גנטית. לא נמצא קשר בין גליובלסטומה לעישון, צריכת בשר מעובד או חשיפה לשדות אלקטרו-מגנטיים. ייתכן שיש קשר בין הגידול לבין צריכת אלכוהול. ייתכן שיש קשר נמוך בין קרינה מייננת וגליובלסטומה. אנליזה מ-2006 הראתה קשר בין סרטן המוח לחשיפה לעופרת במקום עבודה.
אסטרוציטומה מדרגה נמוכה עלולה, לעיתים קרובות, להתפתח לגידול בדרגה גבוהה יותר. המחלות הגנטיות הבאות קשורות עם שכיחות גבוהה יותר של גליומות: נוירופיברומטוזיס, תסמונת לי פרומני, תסמונת טורקוט, טרשת גבשושית ותסמונת ון-היפל לינדאו.
גליובלסטומה בדרך כלל מכילה שילוב של מגוון סוגי תאים, שנמשכים ומצטרפים לגידול בשל העובדה שהוא נתמך בידי כלי דם רבים בנוסף הגידול שולח שלוחות לתוך רקמת המוח הבריאה. לכן, יכולה המחלה להיות קשה לטיפול. חלק מן התאים מגיבים בצורה טובה לטיפולים מסוימים, אך תאים אחרים יכולים להיות לא מושפעים מהם כלל. זוהי הסיבה שטיפול במחלה חייב לשלב מספר גישות שונות.
אפידמיולוגיה
שכיחות סרטן זה עולה עם הגיל, כשהשיא הוא בין הגילאים 75–84.
אבחון
האבחון נעשה בדרך כלל על ידי בדיקת MRI, בדיקת CT, כשהאבחנה הסופית נעשית על ידי ביופסיה. כיוון שדרגת הגידול נקבעת על פי החלקים הממאירים ביותר שלו, עלולה הביופסיה להטעות ולקבוע את רמת הגידול כנמוכה יותר.
טיפול
הטיפול בגידול קשה בשל כמה סיבות: תאי הגידול עמידים מאוד בפני הטיפולים הקונבנציונליים, המוח רגיש מאוד לטיפולים, ועלול להינזק מהם, המוח מוגבל מאוד ביכולת שלו לטפל בעצמו, תרופות רבות אינן מסוגלות לחצות את מחסום דם-מוח. טיפולים בגידול הראשוני ובגרורות מוחיות כוללים הן טיפול בסימפטומים והן טיפול פליאטיבי.
טיפול סימפטומטי
טיפול זה מתמקד בהקלה על התסמינים ושיפור איכות חייו של המטופל על ידי תרופות אנטי-אפלפטיות וכקורטיקוסטרואידים.
טיפול פליאטיבי
מטרת הטיפול הפליאטיבי הוא שיפור איכות החיים והארכתם. טיפול זה יכול לכלול ניתוח (עם שוליים נקיים ככל הניתן), הקרנות וכימותרפיה. כריתה מלאה של הגידול מזוהה עם פרוגנוזה טובה יותר.
ניתוח
הניתוח הוא השלב הראשון של הטיפול בגליובלסטומה. מטרות הניתוח הן כריתה עבור אבחנה פתולוגית, הקלה של התסמינים וכן הסרת המחלה טרם פיתוח עמידות להקרנות וכימותרפיה.
ככל שהיקף הגידול המוסר גדול יותר, כך הפרוגנוזה טובה יותר. הסרה של 98% או יותר מהגידול קשורה באופן משמעותי עם איכות חיים טובים יותר. הסיכויים של הסרה כמעט מוחלטת של הגידול גדלים אם הניתוח מונחה על ידי צבע פלואורסצנטי בשם חומצה אמינולבולינית-5. תאי הגידול בעת האבחנה מפוזרים באופן נרחב במוח, כך שגם במקרים של כריתה מוחלטת של הגידול הוא בדרך כלל יחזור ויופיע ליד האתר המקורי או במקומות רחוקים יותר במוח. המטופל יקבל הקרנות וכימותרפיה במאמץ לדכא ולהאט חזרה של המחלה. עם ניתוח בלבד, שיעור ההישרדות החציוני עומד על שישה חודשים.
הקרנות
טיפול רדיותרפי לאחר ניתוח הפך לטיפול הסטנדרטי בגליובלסטומה מאז שנות השבעים. טיפול זה ניתן בדרך כלל עם טמוזולומיד (טמודל). בממוצע, מוריד הטיפול הרדיותרפי את גודל הגידול ל-107 תאים. הטיפול המקובל הוא טיפול במינון של עד 60 Gy.
אף כי התאים הסרטניים רגישים יותר לקרינה, גם תאי המוח הרגילים עלולים להינזק במהלך טיפול. נזק כזה, אם קורה, יהיה בדרך כלל קל, וישפיע על החדות הקוגניטיבית והיכולת לחשוב ולבצע משימות מורכבות. תופעות לוואי מהסוג הזה עלולות להחמיר ככל ששדה הקרינה גדול יותר וממושך יותר ונוטה להחמיר עם הזמן. תופעות לוואי אלו נוגעות יותר לאנשים ששורדים כמה שנים לאחר ההקרנות, מה שאינו קורה בדרך כלל בגליובלסטומה. נוסף לכך, קרינה יכולה להשפיע גם על מאזן ההורמונים בגוף על תופעות הלוואי הכרוכות בשינוי מאזן זה.
כימותרפיה
הטיפול הסטנדרטי בגידול זה הוא טיפול רדיותרפי יחד עם טמוזולומיד, המוכרת בשם המסחרי שלה - טמודל. זוהי תרופה ציטוטוקסית שמשתייכת לתכשירי אלקילציה שנכנסה לשימוש בשנת 2000. ייחודה של תרופה זו בניגוד לתרופות כימותרפיות אחרות היא יכולתה לחדור לרקמת המוח ולגידול. הטיפול נעשה דרך הפה וסבילותו בדרך כלל טובה.
מחקר גדול של 575 משתתפים הראה כי מטופלים שקיבלו טיפול רדיותרפי יחד עם טמודל שרדו 14.6 חודשים, לעומת 12.1 חודשים במטופלים שקיבלו הקרנות בלבד. בקרב אותם מטופלים, שיעורי ההישרדות לאחר 24 חודשים היו 26.5% בטיפול המשולב לעומת 10.4% בטיפול הקרינתי בלבד. מחקר המשכי שנערך לאחר 5 שנים הראה שיתרון ההישרדות שהודגם לאחר שנתיים המשיך גם לאחר מכן: לאחר ארבע שנים שרדו 12.1% מהחולים שטופלו בטיפול המשולב לעומת 3% שקיבלו טיפול קרינתי בלבד. בעבודה שניתחה באמצעות מטא-אנליזה את תוצאותיהם של 12 מחקרים שגייסו יותר מ-3,000 חולים לצורך השוואה פרוספקטיבית אקראית של זרועות הטיפול, הוכח שטיפול כימי שיפר את ההישרדות ב-6% בתום שנה מהאבחנה, נתון שהיה בעל משמעות סטטיסטית מובהקת. הטיפול הכימי הביא להארכת חציון ההישרדות בחודשיים ימים. כיום הטיפול הסטנדרטי בסוג סרטן זה הוא הקרנות יחד עם טמודל. נראה כי הטמודל מגביר את הרגישות של תאי הגידול לקרינה. מנות גבוהות של טמודל אינן מעלות משמעותית את הרעילות שלו, אך היעילות של מינונים גבוהים יותר אינה גבוהה יותר ממינון סטנדרטי.
טיפול אנטי-אנגיוגני
כמו בגידולים רבים אחרים, גם במקרה של גליובלסטומה מתמקד המחקר בתרופות ביולוגיות "חכמות". את התוצאות המבטיחות ביותר עבור סוג זה של סרטן השיגה בבקיזומב אווסטין, המוכרת יותר בשמה אווסטין. זוהי תרופה אנטי סרטנית הפוגעת ביכולתו של הגידול הסרטני ליצור כלי דם - אנגיוגנזה. במחקר שנערך על 167 חולים הודגמה תוצאה של 42.6% PFS-6 (שישה חודשים ללא התקדמות המחלה), זאת בהשוואה ל-9% המקובל בטיפולי קו שני ושלישי בגידול. מחקרים שנעשו על טיפול באווסטין בגליובלסטומה ראשונית הראו הארכה משמעותית ב-PFS, אך לא נמצא שינוי משמעותי בהישרדות כוללת (Overall Survival). הסבר אפשרי לשוני בין הנתונים הללו הוא שהגידול מפתח עמידות לתרופה או שכלי הדם גדלים במהירות לאחר סיום הטיפול. בנוסף, חלה במטופלים ירידה נוירו-קוגניטיבית, הוחמרו תסמינים נוירולוגיים ונצפתה ירידה באיכות החיים לאורך זמן. עם זאת, המחקר על התרופה זו עוד לא הגיע לידי מיצויו, ונכון ל-2016, מחקרים רבים עודם בעיצומם.
TTFields (שדות לטיפול בגידולים)
זהו טיפול המבוסס על השריית שדות חשמליים בעצמה ותדירות נמוכה אל המוח. בשיטה זו מוצמדים לקרקפת מתמרים באופן לא פולשני (ההצמדה דורשת גילוח של שיער הראש). פעילות השדות החשמליים משיגה אפקט אנטי-מיטוטי (כלומר, משבשת את פעילות המיטוזה) על תאים שחלוקתם מהירה, אך אינה פוגעת בתאים שאינם מתחלקים. הטיפול בטכנולוגיה זו בחולי גליובלסטומה מולטיפורמה קיבלה אישור של מנהל התרופות האמריקני בשנת 2011.
על פי מחקר קליני משנת 2017 שהוצג בכנס השנתי של האיגוד העולמי לנוירוכירורגיה אונקולוגית (WFNS) שכלל 695 חולים ב-GBM, שיעור ההישרדות החציוני של החולים שטופלו ב-TTFields במקביל לטיפול הסטנדרטי היה 21 חודשים, לעומת 16 חודשים בחולים שטופלו בטיפול הסטנדרטי בלבד. כמו כן, נמצא כי 1 מתוך 7 מטופלים יחיה כ-5 שנים. 43% מהחולים שטופלו בטכנולוגיה היו בחיים לאחר שנתיים בהשוואה ל-31% שלא טופלו בה ו-26% לעומת 16%, 20% לעומת 8%, ו-13% לעומת 5% כעבור שלוש, ארבע וחמש שנים, בהתאמה. הסבילות לטיפול הייתה טובה ותופעת הלוואי היחידה שנצפתה הייתה גירוי מקומי בעור בשיעור של 43% מהמטופלים ברמה קלה עד בינונית.
פרוגנוזה
תוחלת החיים החציונית ללא טיפול היא שלושה חודשים ועם טיפול כ-12–15 חודשים. ככל שהגיל עולה הפרוגנוזה גרועה יותר. גיל מתחת ל-50 קשור לתוחלת חיים ארוכה יותר. טיפול כירורגי (בייחוד במקרה של הסרת למעלה מ-98% מהגידול), רדיותרפי וכימותרפי קשורים להארכת תוחלת החיים. עם זאת, לא ברור מדוע מטופלים מסוימים שורדים זמן ממושך יותר מאחרים. גורם המוות בדרך כלל היא התפשטות הגידול עם בצקת באזור הצרבלום והגדלת הלחץ התוך-גולגולתי.
כריסטיאן סקרדסויג
ביוגרפיה
כריסטיאן אריקסן סקרדסויג נולד וגדל בחוות סקרדסויג בקהילת מודום בבוסקרוד שבנורווגיה.
כשהיה בן 15 הפך לתלמיד בבית הספר לציור של יוהאן פרדריק אקרסברג בכריסטיאניה (אוסלו). לאחר מותו של אקרסברג בשנת 1870 למד אצל יוליוס מידלטאון באקדמיה הלאומית הנורווגית לאמנות ואומנות. הוא המשיך בארבע שנות התמחות (1870–1874) בקופנהגן אצל צייר הנוף וילהלם קיהן באקדמיה המלכותית הדנית לאמנויות יפות.
סקרדסויג זכה בשנת 1872 וקיבל קצבת נסיעות בחסות הממשלה במהלך השנים 1876, 1877 ו-1880. הוא התיישב בשנת 1875 במינכן, שם פיתח חברויות לכל החיים עם כמה מהאמנים הנורווגים. לאחר מכן עבר להתגורר בפריז, שם היה זמן קצר תלמידו של לאון בונה. הוא הציג בתערוכה העולמית בפריז בשנת 1878. בשנת 1881, כאמן הנורווגי היחיד, זכה במדליית הזהב (1881) באקדמיה לאמנויות יפות בפריז.
לאחר מספר שנים בפריז חזר לנורווגיה בשנת 1886 והתיישב בחוות פלסקום בברום. ביתו החדש הפך למקום התכנסות של ציירים, משוררים ומוזיקאים. הוא גם ערך נסיעות לקורסיקה בשנת 1888 ולדרום צרפת בשנת 1891.
בשנת 1894 עבר לאגדל (Eggedal) בסיגדל שם בנה את ביתו. בנוף הטבעי של אגדל, מצא סקרדסויג השראה לציור. ציוריו המפורסמים ביותר מתקופה זו הם אולי האידיליה (1888) ויופסיאן (1904). בשנת 1896 התיישב גם בסיגדל ידידו הטוב של סקרדסויג ותלמידו מהשנים במינכן, הצייר תיאודור קיטלסן, זמן קצר לאחר שביקר את סקרדסויג בביתו החדש.
הוא היה גם סופר כתב כמה ספרים ביניהם אוטוביוגרפיה שלו לצד רומנים.
בשנת 1908 מונה סקרדסויג לאביר במסדר אולב הקדוש.
סקרדסוויג התגורר באגדל עד מותו בשנת 1924.
ביתו לשעבר של סקרדסויג הוא מוזיאון מאז 1970. הריהוט והחפצים נשמרים כפי שהיו כשגר שם סקרדויג. עבודותיו וציוריו של חבריו עדיין תלויים על הקירות, יחד כ -150 יצירות אמנות מקוריות. המעון לשעבר עדיין שייך לבני משפחת סקרדסויג. עיריית סיגדל אחראית על התחזוקה והניהול של המוזיאון.
חיים אישיים
בשנת 1882 התחתן עם מגי פלאטה (1863–1955), בתו של פ. מ. פלאטה (1836–1899) שהיה סוחר ופטרון אמנות. הם נפרדו והתגרשו בשנת 1894. בשנת 1898 התחתן סקרדסויג עם ברט ברג (1877–1969) שאיתה היו לו ארבעה ילדים.
זכוכית סערה
זכוכית הסערה או כלי זכוכית מזג האוויר הכימית (באנגלית: Storm glass), היה מכשיר שעזר לחזות מזג אוויר בראשית המאה ה-19. הוא היה מורכב מתערובת נוזלים ומינרלים מיוחדת שהוכנסה לתוך מיכל מזכוכית שקופה ואטומה. הממציא האמין שמצב ההתגבשות בתוך הנוזל קשור למזג האוויר. הממציא אינו ידוע אך המכשיר הפך פופולרי בשנות ה-60 של המאה ה-19, לאחר שפורסם וקודם על ידי אדמירל הצי המלכותי רוברט פיצרוי שטען כי:
הרכב הנוזל בכלי הסערה משתנה, אך בדרך כלל הוא מכיל  "קמפור, מינרלים שונים, המומסים בכוהל, המעורב עם מים וקצת אוויר". מכשירים אלה ידועים בימינו כבעלי ערך מועט בחיזוי מזג האוויר אך ממשיכים להיות מסקרנים.
תיאור
הנוזל בתוך כלי זכוכית הסערה, הוא תערובת של מספר מרכיבים, לרוב מים מזוקקים, אתנול, אשלגן חנקתי, אמוניום כלוריד וקמפור. התערובת הספציפית הזו פורסמה וקודמה על ידי האדמירל רוברט פיצרוי למרות שמכשירים דומים היו קיימים אפילו שני עשורים קודם לכן בגרסאות שונות באיטליה, צרפת וגרמניה.
גרסה של המכשיר הייתה זמינה במאה ה-18 בצרפת והממציא שלה אינו ידוע. בשנת 1859, סופות אלימות תקפו את האי הבריטי. בתגובה, הכתר הבריטי באמצעות הצי המלכותי, חילק את כלי זכוכית הסערה של פיצרוי, שנודעו אז כ"ברומטרי הסערה של פיצרוי", לקהילות דייגים קטנות, רבות, ברחבי האיים הבריטים לצורך קבלת החלטות לפני הפלגת ספינות הדיג לים הפתוח.
הדיוק
בשנת 1863 פרסם המדען צ'ארלס טומלינסון ניתוח ב- The Philosophical Magazine שבו כתב את מסקנתו לגבי הדיוק של כלי חיזוי הסערה, "אני חושב שניתן בהחלט להסיק מהניסויים והתצפיות הללו שכלי זכוכית הסערה פועל כסוג גס של תרמוסקופ, מדחום נחות, לרוב המטרות של התצפית." ב-2008 מאמר בג'ורנל לגידול קריטאלים Journal of Crystal Growth הגיע למסקנה דומה ששינוי הטמפרטורה הוא הגורם היחיד לצמיחת גבישים בכלי זכוכית הסערה.
דנוור נאגטס (1948–1950)
דנוור נאגטס (באנגלית: Denver Nuggets) הייתה קבוצת כדורסל מהעיר דנוור, קולורדו, אשר שיחקה בליגת ה-NBL וליגת ה-NBA בין השנים 1948–1950. הנאגטס היו מועדון הספורט הראשון מקולורדו המשתתף באחת מארבע הליגות הבכירות בארצות הברית (MLB ,NHL ,NFL ו-NBA), וכן קבוצת ה-NBA הראשונה שהוקמה מערבית לנהר המיסיסיפי.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1932 כקבוצה חובבנית שפעלה במסגרת איגוד האתלטים החובבים, ובשנת 1939 אף זכתה באליפות ליגת הכדורסל של האיגוד. בתקופה זו שיחקו בקבוצה חברי היכל התהילה ג'ק מקראקן ואייס גרוניג, וכן הסמול פורוורד וינס בורילה, שבהמשך הקריירה אימן את ניו יורק ניקס ושימש כג'נרל מנג'ר הראשון של קבוצת דנוור נאגטס החדשה.
בשנת 1948 הצטרפה הקבוצה לליגת ה-NBL ושיחקה לראשונה כמועדון מקצועי. באותה עונה, היחידה שלה ב-NBL, ניצחה דנוור 18 משחקים בלבד (מתוך 62) ונותרה מחוץ לפלייאוף. שחקן הקבוצה מו אודל, שפרש בסיום העונה, כיהן כנציג אריזונה בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1961–1991. לקראת עונת התמזגו ליגת ה-NBL וליגת ה-BAA וייסדו את ליגת ה-NBA, אליה עבר מועדון הנאגטס. ב-NBA שיחקה דנוור עונה אחת בלבד, אותה סיימה עם המאזן הגרוע בליגה (11–51), ובסיומה התפרקה. כוכב הקבוצה היה הרכז קני סיילורס, שסיים את העונה כקלע הרביעי בליגת ה-NBA עם 17.3 נקודות בממוצע למשחק.
בשנת 1967 הוקמה בדנוור קבוצת הכדורסל "דנוור רוקטס" אשר השתתפה בליגת ה-ABA, ולקראת מעברה ל-NBA בשנת 1976 שינתה את כינויה ל"נאגטס". ליגת ה-NBA עושה הפרדה בין שני המועדונים, ואינה מחשיבה את עברו של המועדון המקורי כהיסטוריה של קבוצת דנוור נאגטס הנוכחית.
דן השני, שליט ולאכיה
דן השני האמיץ,  שליט ולאכיה (ברומנית: Dan al Doilea) היה שליט של נסיכות ולאכיה בין הסתיו 1422 - הקיץ 1423, הסתיו 1423 – הסתיו 1424, בסתיו-חורף 1424 – ועד ינואר 1427, ובאביב 1427 – ועד פברואר/מרץ 1431. שלט גם באזורים אמנש (אמלש) ופגראש מדרום טרנסילבניה. נציג של הענף דנשט של בית בסאראב (בית דנשט), דן השני נאבק בעות'מאנים על מנת להשיג בחזרה את עצמאות מולדתו. מאבקים אלו הדהדו בפולקלור של העמים מדרום לדנובה שקראו לו "דן האמיץ" Dan cel Viteaz.
רקע משפחתי
דן השני היה בנו של השליט הוולאכי דן הראשון ושל מריה מסרביה, ונכדו של מירצ'ה הזקן.
העלייה לראשונה לשלטון
בסתיו 1422 הגיע מאיסטנבול לוולאכיה בראש צבא של שכירי חרב ובעזרת חלק מהבויארים וסיוע הונגרי, ניצח את בן דודו, ראדו פרזנגלאבה (הקרח) והדיח אותו מכס המלכות. עם עלייתו לשלטון פנה ב-22 באוקטובר 1422 למלך הונגריה זיגמונד לבית לוקסמבורג, עם בקשה לסיוע נגד הטורקים בשם הסולידריות הנוצרית. בתשובה לבקשותיו, ציווה המלך זיגמונד לרוזן של טמשוואר (כיום טימישוארה), הפלורנטיני פיפו ספאנו, לעמוד לרשות השליט הוולאכי תמורת ההכרה בחסותו של הכתר ההונגרי והחזרת פריבילגיות לסוחרים הסקוסנים מן העיר קרונשטאט (בראשוב). יחד עם פיפו ספאנו תקף דן את סיליסטרה, הביס את הטורקים וככל הנראה השתלט על המבצרים שבגדה השמאלית של הדנובה, ג'ורג'ו וטורנול.
מאבקים בטורקים ובני בריתם
בעזרת הטורקים הצליח בכל זאת ראדו פרזנגלאבה בקיץ 1423 לקחת את השלטון בוולאכיה מידי דן, אך למשך כמה חדשים בלבד. בסתיו חזר דן עם סיוע צבאי הונגרי וגרש את ראדו בשנית. אך גם שלטונו לא האריך זמן וב-1424 ראדו פרזנגלאבה כבש שוב את כס המלכות בעזרת הטורקים. דן נאלץ להימלט לטרנסילבניה וקיבל שוב סיוע צבאי מידי המלך והקיסר זיגמונד. בשלהי שנת 1424 הצליח לחזור לשלטון פעם נוספת. בנובמבר 1425 אישר מחדש את הפריבילגיות של הסוחרים מבראשוב ויחד עם פיפו ספאנו חצה את הדנובה, נחל כמה הצלחות צבאיות נגד הטורקים בשטח בולגריה, אחת מהם בקרב על יד וידין. תוכניתו הייתה להקים מחדש את הקיסרות הבולגרית של וידין ולעלות בראשה את אחד מבניו של הצאר שישמן שליווה אותו במסעו. אך בינואר 1427 הטורקים, יחד עם אותו פרזנגלאבה, גרשו אותו שוב מהשלטון ומוולאכיה.
שנותיו האחרונות
באביב 1427 מלך הונגריה עצמו, זיגמונד, יצא להמליך את דן בפעם החמישית. בעקבות מסע צבאי זה גורש ראדו פרזנגלאבה סופית. המבצר ג'ורג'ו נכבש שוב, אך ניסיון לכבוש גם את סיליסטרה לא צלח. לעומת זאת, טירת בראן עברה לשליטת מלך הונגריה. ב-1428 נתלווה דן השני למלך זיגמונד במערכה חדשה נגד העות'מאנים אך ב 3 ביוני 1328 הם הובסו בגולבאץ, בסרביה. עקב התבוסה, נאלץ דן לשלם לסולטאן העות'מאני את "המס השלם" (integrum censum).
מסע נגד מולדובה
באביב 1429 יצא דן השני, בסיוע עות'מאני וגם בתמיכה הונגרית, למסע נגד שכנו, השליט אלכסנדרו הטוב של מולדובה, על מנת לכבוש את הנמל קיליה שבה חסמו המולדבים את השיט אל הנמל בראילה במטרה להוביל את הסחורות דרך ארצם. דן לא הצליח להשיג את יעדו ובדרך חזרה לוולאכיה, כשבידיו שלל, הותקף על ידי אלכסנדרו, שהסב לו אבדות קשות. גם בסוף השנה הבאה ניסה דן לכבוש את קיליה אך ללא הצלחה. ב-1431 הודח וכס המלכות של ולאכיה נתפס על ידי אלכסנדרו אלדיה.
מורשתו
דן השני טבע מטבעות - דוקאטים עם דמותו וכתובת בשפה הסלאבית הכנסייתית.
צאצאיו
שלושה בנים שלו היו שליטי ולאכיה: אחרים היו:
ארמיית המשמר השביעית
ארמיית המשמר השביעית (ברוסית: гвардейская армия я-7) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
ארמיית המשמר השביעית הוקמה ב-1 במאי 1943 תוך שינוי שמה של הארמייה ה-64. ביולי 1943 ארמייה הוצבה בחזית וורונז' והחלה את השתתפותה בקרב קורסק. לאחר קרבות מגננה היא החלה במתקפת נגד ושחררה את הערים בלגורוד וחרקיב. בסוף ספטמבר 1943 היא הגיע לגדות הדנייפר ועברה לגדה הימנית.
במהלך 1944 הארמייה שחררה את החלקים המערביים של אוקראינה הסובייטית ובמרץ 1944 יחידותיה חצו את נהר הבוג הדרומי. בנובמבר 194 היא עברה את נהר טיסה והמשיכה במתקפה לכיוון בודפשט תוך כיבוש סולנוק ואבון. בדצמבר 1944 היא כבר הייתה על גדות דנובה תוך יצירת מגע עם יחידות של החזית האוקראינית השלישית וכיתור יחידות וורמאכט במרחב בודפשט.
באביב 1945 יחידות הארמייה המשמר השביעית המשיכו במתקפה לכיוון ברטיסלבה וברנו. בתחילת מאי היחידות סיימו את המלחמה בפראג.
ביולי 1945 הארמייה הועברה להונגריה והמטה שלה היה ממוקם בוספרם. באביב 1946 יחידות הארמייה הועברו לארמניה הסובייטית והמטה הועבר לירוואן. לאחר פירוק ברית המועצות יחידות ארמיית המשמר השביעית היו בסיס להקמת הכוחות המזוינים של ארמניה. תחת פיקוד של רוסיה נותרה רק אוגדה 127 ומוצבת גם היום בשטח ארמניה בשם "בסיס 102".
מיכאיל שומילוב היה מפקד הארמייה במהלך כול המלחמה ועד לפברואר 1946.
שלום קונסטרום
שלום קונסטרום (בכתיב יידי: קאנסטארום; נודע גם כשלום בלעכער; תר"ו, 1846 – ט' באב תרנ"ד, 11 באוגוסט 1894) היה יזם ואיש נדל"ן ירושלמי. יחד עם יוסף נבון והבנקאי יוהנס פרוטיגר היה שותף בהקמת השכונה בית יוסף וכן בהקמת השכונות מחנה יהודה, סוכת שלום ונווה שלום בנחלאות.
תולדות חייו
קונסטרום נולד במינסק והגיע לירושלים בגיל 12 עם הוריו. בנעוריו למד את מקצוע הפחחות והיה לאומן מומחה, לפיכך קיבל את הכינוי "שלום בלעכער" (פחח, ביידיש). הוא קלט בנקל שפות וידע להתנהל בערבית, ספניולית, גרמנית, צרפתית ואנגלית בנוסף ליידיש. עברית, שידע כלשון קודש, כמעט ולא דיבר. עקב ידיעותיו בשפות ויכולת ניהול המשא ומתן שלו, סייע לבנקאי פרוטיגר בתיווך עסקאות נדל"ן. הוא סייע גם ליוסף נבון במשא ומתן מול השלטון העות'מאני לקבלת הזיכיון לסלילת מסילת הרכבת יפו–ירושלים. קונסטרום צבר רווחים מעמלות התיווך ובנה בית בשכונת נחלת שבעה. ב-1887 רכש מגרש ליד משכנות ויזם את הקמת שכונת "סוכת שלום" לה קרא על שמו. באותה שנה חבר לפרוטיגר ונבון להקמת חברת בית יוסף להקמת שכונה יהודית בשם זה ליד אבו טור וחברת "מחנה יהודה" להקמת השכונה בשם זה. כל אלו היו יוזמות עסקיות שסימנו עידן חדש ביציאה מהחומות, עידן הקמת שכונות למטרות רווח.
קונסטרום עבר לגור בבית מרווח במחנה יהודה והקים בית פרטי נוסף עבור משפחתו בשולי מאה שערים. כמו כן רכש עם פרוטיגר קרקע בשכונת נווה שלום שליד יפו, עליה בנו השניים מספר חנויות.
בביתו במחנה יהודה ניהלו רעייתו שרה ובתו רבקה בית תמחוי בימי שני וחמישי. בשנת 1892 התגורר בביתם רוברט סקוט מונקריף, נציג החברה הלונדונית לעזרת היהודים הנרדפים (The Society for Relief of Persecuted Jews), שפעל בארץ ישראל לצד הקונסוליה האנגלית לסיוע ליהודים העניים. קונסטרום סייע למונקריף ליצור רשת עזרה בסיועם של הבנקאי חיים ולירו ורבה של עדת האשכנזים שמואל סלנט. ב-1894, מעט לפני מותו, קיבל קונסטרום מאת הקונסול האנגלי מדליית זהב מאת "החברה לעזרת היהודים הנרדפים", אותה קיבל בהיותו מאושפז בבית החולים הצרפתי בביירות.
בתו, רבקה, נישאה ב-1896 לאריה לייב גיסין מראשון לציון.. אשתו, שרה, נפטרה בהיותה בת 80 בראשון לציון בכ"ג בתמוז תרפ"ט (31 ביולי 1929).
אקס-מן: האל אוהב, האדם הורג
האל אוהב, האדם הורג (באנגלית: God Loves, Man Kills) הוא רומן גרפי בכיכובה של קבוצת אקס־מן שפורסם בחוברת הקומיקס Marvel Graphic Novel #5 מבית מארוול קומיקס בדצמבר 1982. את הסיפור כתב כריס קלרמונט ואייר ברנט אנדרסון. קומיקס זה הוא דוגמה מובהקת ליחסים בין בני אדם למוטאנטים כמטפורה ליחסים בין־גזעיים במציאות, והתמה המרכזית בו נוגעת בדעה קדומה.
משי קלינשטיין
ביוגרפיה
משי קלינשטיין היא בתם הבכורה של הזמרים ריטה (לבית יהאן-פרוז) ורמי קלינשטיין. כבר בגיל 5 כתבה והלחינה את שירה הראשון. את אהבתה למשחק ושירה נתבו הוריה לקריירת דיבוב כבר מגיל צעיר. בגיל 10 הופיעה בקיסריה לצד הוריה עם שיר שכתבה לאמה ריטה, ליום האם. למשי אחות צעירה, נועם, וכן שני אחים ואחות למחצה מנישואיו השניים של אביה. בת דודתה של השחקנית לירז צ'רכי.
אקס-מן: האל אוהב, האדם הורג
העלילה מביאה את סיפורו של הכומר ויליאם סטרייקר, שמעורר מחאת אנטי-מוטאנטים וחוטף את צ'ארלס אקסבייר בניסיון להשמיד את כל המוטאנטים. בסיפור, גיבורי-העל אינם נלחמים בנבלי־על מחופשים. אף על פי שמגנטו מופיע, הוא אינו יריבם כי אם בן בריתם נגד סטרייקר. חברי האקס־מן בסיפור כוללים את פרופסור אקס, סייקלופס, סטורם, וולברין, נייטקרולר, קולוסוס, קיטי פרייד ואיליאנה רספוטינה.
משי קלינשטיין
ביוגרפיה
את שירותה בצה"ל עשתה בלהקה של חיל החינוך, לצידה של רוני דלומי.
אקס-מן: האל אוהב, האדם הורג
הרומן הגרפי היווה בסיס השראה לסרט הלייב אקשן "אקס-מן 2" משנת 2003, השני בזיכיון סרטי אקס-מן. באותה שנה ליציאת הסרט נכתב סיפור המשך, שהתפרסם בחוברות "אקסטרים אקס-מן" מספר 25-30.
משי קלינשטיין
ביוגרפיה
למדה משחק בבית צבי, ואצל סטלה אדלר בניו-יורק. ב-2013, ירדה להתגורר בלוס אנג'לס שבארצות הברית ואחרי זמן מה חזרה לישראל. בנוסף, למדה משחק מול מצלמה בבית ספר "טכניקה".
אקס-מן: האל אוהב, האדם הורג
עלילה
בעיר ניו יורק, מנהיג המטהרים – הכומר ויליאם סטרייקר – מסיים לקרוא פסוק מהתנ"ך ומקבל שיחה מסוכני השטח שלו. הם מגלים לו את ממצאיהם אודות קבוצת מוטאנטים שידועה בשם אקס־מן, על חברי הקבוצה, כוחותיהם, ומקום משכנם הסודי – בית הספר לילדים מחוננים ע"ש אקסבייר. כאשר עוזרו נכנס לחדר כדי להכין אותו לשידור חדשות, סטרייקר רומז כי הוא ישמיד את האקס־מן.
בבית ספר לריקודים של סטפני "סטיבי" האנטר במרכז סיילם, קיטי פרייד מעורבת בקטטה עם תלמיד בשל הערותיו נגד המוטאנטים. הקטטה מובילה אותם לרחוב, ופיטר ואחותו איליאנה מנסים להפריד בין הכוחות. כשסטיבי יוצאת החוצה כדי לברר את פשר העניין, חברה של קיטי לספסל הלימודים אומר לה שהיא התקיפה אותו לאחר שאמר שהוא והוריו משתייכים למסע הצלב של סטרייקר נגד המוטאנטים, הטיח בה הערות פוגעניות וקרא לה אוהבת מוטציות. סטיבי משלחת את הנער משם ומרגיעה את קיטי. היא שואלת אותה האם הייתה מתעצבנת אם היו קוראים לה "אוהבת שחורים", היות שסטיבי היא אפרו-אמריקנית. קיטי עוזבת בסערה לאחוזת אקסבייר, כשפיטר ואיליאנה מלווים אותה בביטחה. סטיבי אינה מודעת לכך שחברי "המטהרים" צפו בכל המתרחש ושקלו להרגה, אך נמנעו מכך בשל העובדה שהיא אנושית.
משי קלינשטיין
משחק
באוגוסט 2017, שיחקה את פני פינגלטון, חברתה הטובה של טרייסי בהצגה "היירספריי" במשכן לאומניות הבמה. באוקטובר 2017 יצא לאור הדואט המשותף עם ריטה "קחי לך".
אקס-מן: האל אוהב, האדם הורג
עלילה
בחזרה באחוזה, קיטי אומרת ללוגאן שהיא לא הייתה מעוניינת להשתתף בקטטה משום שהיה מדובר בילד מבני כיתתה ולא בנבל־על או במוטאנט. חברי הקבוצה מתיישבים לצפות בעימות טלוויזיוני בין צ'ארלס אקסבייר לוויליאם סטרייקר על הסכנה שבהתערות המוטאנטים בחברה האנושית. בשעה שאקסבייר מציין שהמוטאנטים הם בסך הכל השלב הבא באבולוציה האנושית, סטרייקר מציין את אמונתו כי המוטאנטים הם תועבה בעיני האל ויש לחסלם. בסיום השידור, קיטי וחברי האקס־מן זועמים על דבריו של סטרייקר ומחליטים לשחרר קיטור באימונים.
משי קלינשטיין
משחק
החל מ-2019, משחקת קלינשטיין בסדרה "בת אל הבתולה", בתפקיד הראשי. מאוקטובר 2019 משחקת בתפקיד דפי במחזמר "אפס ביחסי אנוש" בתיאטרון בית ליסין.
אקס-מן: האל אוהב, האדם הורג
עלילה
בתחנת הטלוויזיה, עוזרת של סטרייקר בשם אן מזהה את מלוויו של אקסבייר סקוט סאמרס ואורורו מונרו כסייקלופס וסטורם. כאשר אקסבייר עושה את דרכו חזרה לאחוזה, חבורת "המטהרים" אורבת להם בסנטרל פארק, יורה בשלושתם חיצי הרדמה ומפוצצים את הרכב בו נסעו. המשטרה מודיעה לתלמידיו של אקסבייר כי השלושה נהרגו. בהמשך, קיטי ואיליאנה מגלות סורקים המכוונים כלפי האחוזה. קיטי מקצרת את הסורקים באמצעות כוחותיה, והשתיים ממתינות בסתר כדי לגלות מי הציב אותם. בינתיים בעיר, וולברין, קולוסוס ונייטקרולר חוקרים את מקום התאונה ומגלים כי שניים צופים בהם בחשאי. וולברין, קולוסוס ונייטקרולר נלחמים בהם עד אשר מגנטו מופיע ומנטרל אותם מנשקם.
משי קלינשטיין
משחק
קלינשטיין גילמה את אדר רז בסדרה "למה מי מת" ששידורה ב-Yes, החל בפברואר 2021.
אקס-מן: האל אוהב, האדם הורג
עלילה
קיטי ואיליאנה צופות כאשר כמה מחברי "המטהרים" מגיעים כדי לתקן את המכשיר שניזוק. אן מזהה את איליאנה לפני שקיטי מצליחה להתגנב לכיוונם, ויורה בה חץ הרדמה. הם לוקחים אותה כבת ערובה, וכשקיטי מנסה לחלץ את חברתה מתא המטען, אן מגלה זאת וממלאה את תא המטען בגז מרדים. מגנטו וחברי האקס־מן לוכדים את אנשיו של סטרייקר ומביאים אותם לאחוזה, שם מגנטו משתמש בכוחותיו המגנטיים כדי לענות אותם ולגלות שסטרייקר מתכוון להשתמש באקסבייר כדי למחות את גזע המוטאנטים מעל פני האדמה.
משי קלינשטיין
משחק
קליינשטין שיחקה בסרט "תמונת הניצחון" של אבי נשר והייתה מועמדת בטקס פרסי אופיר לשנת 2021, לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
אקס-מן: האל אוהב, האדם הורג
עלילה
במפקדתו של סטרייקר, אקסבייר עובר שטיפת מוח כאילו הוא נצלב ומותקף בידי חברי האקס־מן השונים, שמענים אותו ומטילים מום בגופו עד אשר הוא ניצל בידי סטרייקר. שטיפת המוח נועדה לכופף את רצונו של אקסבייר ולגרום לו להצטרף למטרתו של סטרייקר. בכך סטרייקר מקווה להשתמש בכוחותיו של אקסבייר כדי לקדם את מטרותיו לחיסול גזע המוטאנטים. הוא מסביר לסייקלופס וסטורם הכלואים כי הוא היה בעברו חייל שעבד עבור הצבא על ניסויים גרעיניים. הוא היה נשוי, ואשתו הייתה בהריון עם ילדם הראשון. באמצעה של תאונת דרכים בפיניקס, סטרייקר נאלץ ליילד את אשתו, שנתקפה בצירי לידה. כשהוא גילה שהבן שנולד לו היה מוטאנט, הוא נתקף בחרדה והרג את שניהם. כדי לחפות על מקרי הרצח, הוא הניח את גופותיהם ברכב המשפחתי ההרוס והצית אותו. לאחר הלווייה, סטרייקר החל לשתות לשוכרה ושוחרר מצבא לאחר שהאלכוהוליזם גרם לו להשתלח בחניכיו. עם הזמן, סטרייקר הגיע לשפל המדרגה ומצא נחמה באלוהים. בהאמינו כי המוטאנטים הם תועבה ויצירי כפיו של השטן, הוא החל במסע הצלב שלו נגדם.
משי קלינשטיין
משחק
החל מאוגוסט 2021, משמשת קלינשטיין כפרזנטורית של חברת האוכל הישראלית "טבעול". קליינשטין היא גם פרזנטורית של חברת הקוסמטיקה "דרמלוג'יקה".
אקס-מן: האל אוהב, האדם הורג
עלילה
סטרייקר אומר לשני חברי האקס־מן הכלואים כי הוא לא מתכוון להרוג אותם עדיין. כשנודע לו דבר לכידתן של קיטי ושל איליאנה, הוא מורה על הריגתה של קיטי, לאימתה הרבה של סטורם. המטהרים מסיעים את הרכב לדרום הברונקס, שם הם שמים שלט "מוטציות" על תא המטען ופותחים באש. כשהם מוודאים הריגה, הם נדהמים לגלות שתא המטען ריק. קיטי מנסה לחפש את דרכה בברונקס, אך נקלעת לחבורת בריונים בסמטה, שרוצים לשדוד אותה ולאנסה. המטהרים מגיעים ודורשים מהם למסור את הנערה אליהם. הבריונים מסרבים ומתפתח קרב יריות. קיטי נמלטת בעזרת כוחותיה לשינוי פזה ומזעיקה את חברי האקס־מן לעזרתה. כשהמטהרים רודפים אחריה, היא משנה פזה ונכנסת לרכבת תחתית שועטת. שוטר מנסה לעזור לה, אך המטהרים רוצחים אותו בדם קר. לפני שהם מצליחים להרוג אותה, מגנטו מגיע והודף את הכדורים בעזרת כוחותיו המגנטיים. הוא גם מסיר את הכדור מחזהו של השוטר, שנלקח לבית החולים.
סטרייקר מורה לאקסבייר שטוף המוח להרוג את סייקלופס וסטורם הכלואים, ומתכונן לעצרת מחאה המונית בכיכר מדיסון. חברי האקס־מן מסתננים למפקדתו של סטרייקר ומצילים את סייקלופס, סטורם ואיליאנה. הם מגלים שסייקלופס וסטורם אינם מתים וכי מוחותיהם פשוט נכבו. או אז, מגנטו משתמש בכוחותיו כדי לעורר אותם, והם לומדים על תוכניתו הזדונית של סטרייקר. בעצרת, סטרייקר מחבר את אקסבייר למכונה שנועדה לגלות מוטאנטים המשתתפים בעצרת, מה שיאפשר לו להרוג אותם באמצעות כוחותיו המנטליים. עם תחילת העצרת, סטרייקר קורא בתקיפות להשמדתם של המוטאנטים, למורת רוחם של שומרי אבטחה וסנאטור אמריקני שנוכח במקום. כשמגנטו ושאר האקס־מן מגיעים למקום, הם מותקפים על ידי המטהרים. כשאפם של כמה מהנוכחים – כולל אן והסנאטור - מתחיל לדמם, אן מפצירה בסטרייקר לעצור את המתקפה, אך הוא משליך אותה בקור רוח מהמרפסת לעיני המצלמות והיא שוברת את מפרקתה.
משי קלינשטיין
משחק
כמו כן, החל מה-5 בספטמבר 2021, היא משתתפת בתוכנית "פרפר נחמד".
קליינשטין נכללה ברשימת פורבס 30Under30 של מגזין פורבס ישראל לשנת 2022.
אקס-מן: האל אוהב, האדם הורג
עלילה
האקס־מן מגלים את פרופסור אקס ונאלצים לעלפו כדי לעצור אותו. סייקלופס משמיד את מכשיריו של סטרייקר ומאגד את חבורת האקס־מן מתוך כוונה לעצור את סטרייקר ואת ארגונו. הם עולים לעימות הטלוויזיוני הציבורי מול סטרייקר, שמשתמש בחזותו הדמונית של נייטקרולר כהוכחה לטענתו. כשקיטי אומרת שנשמתו של חברה לצוות האקס־מן היא אצילה ביותר, ושהיא מעדיפה את קרבתו מאשר את דרכו של סטרייקר, זה האחרון שולף אקדח ומנסה לירות בה, אך המאבטחים יורים בו. הקהל מתפזר, והאקס־מן – שלא עשו כל רע – מורשים לעזוב.
משי קלינשטיין
דיבוב
לקלינשטיין קריירת דיבוב ענפה, היא החלה לדבב בשנת 2004 ומאז הספיקה לדבב בהפקות:
אקס-מן: האל אוהב, האדם הורג
עלילה
בחזרה באחוזת אקסבייר, האקס־מן צופים בשידור חדשות בו נאמר כי הדעה הציבורית על סטרייקר ומטרתו נהרסה ברגע שהוא איים על נערה מתבגרת לעיני רבבות צופים בשידור חי. אקסבייר שב למצבו הנורמלי, והחבורה מציעה למגנטו להצטרף אליה. אולם, לנוכח האירועים אשר התרחשו, מגנטו אינו מסכים ועוזב את המקום. אקסבייר מודה לקבוצה על שהצילה את חייו, וסטורם מציינת שרק באמצעות אהבה וקבלה עצמית יוכלו המוטאנטים ובני האדם להתקיים זה לצד זה.
משי קלינשטיין
חיים אישיים
במרץ 2022 נישאה למתן מוצפי. השניים הורים לבן שנולד ב-2023.
הפעם
הפעם הוא סינגל שלישי מתוך האלבום רמזים של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור בדצמבר 2007 ומלווה בוידאו קליפ שביים רומן לינסקי. השיר נכתב והולחן על ידי עברי לידר ועובד על ידי לידר ועדיאל גולדשטיין.
ישראל אקסנפלד
תולדות חייו
ישראל אקסנפלד - נולד בעיר נמירוב אשר באוקראינה למשפחה אמידה. בצעירותו הוא למד והסתופף בחברתם של רבי נחמן מברסלב וחסידיו, אך יותר מאוחר הוא נטש את המחנה החסידי והצטרף למחנה המשכילי. כבר בגיל צעיר הוא נכנס לעסקים ורכש את השפות רוסית, גרמנית ופולנית, עובדה שעזרה לו בעסקיו ובלימודיו. במהלך עסקיו הוא התחבר למחנה הצבאי ולמפקדיו, וליווה את הצבא במסעיו בתקופה של מלחמות. מאוחר יותר הוא השתלם במשפטים ושימש כנוטריון ומתרגם.