cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רחוב הרצל (רמת גן)
קולנוע אורדע
קולנוע אורדע היה גדול ומפואר, היו בו כ-800 מקומות ישיבה, אולם, יציע ובמה גדולה למופעים.
ב-1991 חדל לשמש כבית קולנוע, שימש כמה שנים כסניף של הבנק הבינלאומי, וכיום שוכן במבנה סניף של סופר-פארם.
בית הכנסת הגדול
בית כנסת גדול עם תפילות בנוסח ספרד, אשר שופץ בשנת 2007. חזן בית הכנסת הנוכחי הוא ישראל רנד.
בשבתות, חגים ומועדים מצטרפת לעיתים מקהלת הילדים "קולות מן השמים" (ע"ש שושנה זילברשטיין) בניצוחו של רפי ביטון.
בבית הכנסת נמצאים גם משרדי הרבנות והמועצה הדתית של העיר, וכן ספרייה תורנית.
מתחם אואזיס
המתחם הנמצא בצומת הרחובות הרצל וציר זבוטינסקי.
בין השנים 1970–2003 התקיים במתחם קולנוע אואזיס (שהיה שייך לרשת רב חן). קיר הכניסה עוצב על ידי גרשון קניספל.
הקולנוע נסגר עם הקמת קניון איילון, וסניף נוסף של קולנוע לב במתחם אלרם (כיום קניון ביאליק. הקולנוע שם נסגר גם הוא בשנת 2018).
בנוסף אליו היה במתחם אולם אירועים בשם "בון-טון" שגם נסגר לפני שנים רבות.
כיום (2021) המתחם עזוב ונטוש, עם כתובות גרפיטי רבות ולשלשת ציפורים.
אנאיס מאלי
אנאיס מוקנגר מאלי (נולדה ב-22 בינואר 1988) היא דוגמנית ומעצבת אופנה צרפתית.
ביוגרפיה
אנאיס נולדה בטולון שבצרפת לאם מצ'אד ואבא פולני.
קריירה
בשנת 2009 היא חתמה עם Wilhelmina Models. ספטמבר 2009 היא דיגמנה ל L.A.M.B. מצגת בעיר ניו יורק וגם הלכה בשביל סופי תיללט ובטסי ג'ונסון.
מועצה אזורית אל-בטוף
מועצה אזורית אל-בטוף (או אלבטוף; בערבית: البطوف) היא מועצה אזורית במחוז הצפון. המועצה מאגדת בתוכה ארבעה כפרים מוסלמים: ואדי אל-חמאם (وادي الحمام), עוזייר (العـُزَيـْر), רומאנה (رُمانة) ורומת אל-הייב (عرب الهـَيـْب). אל-בטוף הוא השם הערבי של בקעת בית נטופה, אשר שלושה מתוך ארבעת הכפרים שוכנים לצידה. הכפר הרביעי, ואדי אל-חמאם, מרוחק כעשרים ק"מ משלושת הכפרים, ושטח השיפוט של המועצה אינו רציף.
היסטוריה
ב-1 בפברואר 2001, אימץ שר הפנים חיים רמון, את המלצת ועדת בן-ארצי לפצל את המועצה. המועצה פורקה ויישוביה התפצלו לשתי מועצות אזוריות מועצה אזורית בוסתאן אל-מרג' ולמועצה אזורית אל-בטוף.
חינוך
בתחומי המועצה נמצאים ארבעה בתי-ספר יסודיים, שתי חטיבות ביניים, ותיכון מקיף אחד.
אליאנה רוס-לאטינן
אליאנה רוס-לאטינן (אנגלית: Ileana Ros-Lehtinen; נולדה ב-15 ביולי 1952), היא פוליטיקאית אמריקאית ממוצא יהודי-קובני. הייתה חברת בית הנבחרים של ארצות הברית, המייצגת את המחוז ה-18 ולאחר מכן ה-27, של פלורידה מטעם המפלגה הרפובליקנית מ 1989 עד 2019. בשנים 2011–2013 כיהנה כיו"ר ועדת החוץ של בית הנבחרים.
קורות חיים
נולדה בהוואנה לאם יהודייה שהתנצרה, בת להורים שהיו מראשי קהיליית יהדות ספרד בהוואנה, ולאב קתולי. משפחתה עברה לארצות הברית בשנת 1960. היא למדה באוניברסיטת פלורידה אינטרנשיונל והמשיכה ללימודי תואר שלישי באוניברסיטת מיאמי. בשנים 1983–1987 כיהנה כחברת בית הנבחרים של פלורידה ובשנים 1987–1989 כחברת הסנאט של פלורידה.
רוס-לאטינן נוקטת קו עקבי ונחרץ בשני נושאים מדיניים: תמיכה בישראל והתנגדות למשטר הקומוניסטי של פידל קסטרו ויורשו ראול קסטרו בקובה.
רוס-לאטינן היא הנציגה הנשית הבכירה ביותר בבית הנבחרים מטעם המפלגה הרפובליקנית. כמו כן, היא הנציג הרפובליקני הראשון שנבחר מטעם מדינת פלורידה.
קטנזארו (נפה)
נפת קטנזארו (באיטלקית: Provincia di Catanzaro) היא נפה בדרומו של מחוז קלבריה שבאיטליה. הנפה משתרעת על שטח של 2,391 קמ"ר, בירתה בעיר קטנזארו ובשנת 2007 התגוררו בה 366,647 תושבים.
היא גובלת בנפת קוזנצה במחוז קלבריה בצפון, בנפת קרוטונה במחוז קלבריה בצפון-מזרח, בנפת רג'ו די קלבריה במחוז קלבריה בדרום, בנפת ויבו ולנטינה בדרום-מערב, בים היוני במזרח ובים הטירני במערב.
דניאל קייסי
דניאל קייסי (באנגלית: Daniel Casey; נולד ב-1 ביוני 1972) הוא שחקן אנגלי המוכר בעיקר מהופעתו בתפקיד סמל בילוש גאווין טרוי, עוזרו הראשון של פקד טום ברנבי, בשש העונות הראשונות של סדרת הטלוויזיה "רציחות במידסומר".
חנוך ניסני
חנוך ניסני (נולד ב-29 ביולי 1963 בתל אביב) הוא נהג מרוצי מכוניות ישראלי שמתגורר כיום בבודפשט, הונגריה.
דניאל קייסי
ביוגרפיה
קייסי נולד בסטוקטון-און-טיס. אביו הוא לוק קייסי, עיתונאי ושדרן בטלוויזיה. הוא למד בגריי קולג' באוניברסיטת דרהאם וסיים תואר ראשון בספרות אנגלית לפני שפנה לקריירת משחק.
חנוך ניסני
ניסני הוא איש עסקים, שהתחיל לנהוג במכוניות מרוץ כתחביב. הוא נהג המרוצים הישראלי הראשון שהתחרה ברמות הגבוהות יותר בענף מרוצי המכוניות, בהם International Formula 3000 ו-World Series Lights. ניסני הוא הישראלי הראשון שהשתתף בסופשבוע של פורמולה 1 בגרנד פרי, ביום הולדתו, 29 ביולי 2005, בגרנד פרי הונגריה (הונגרורינג), כאחד מנהגי המבחן הרשמיים של צוות מינארדי F1.
דניאל קייסי
קריירה
קייסי ידוע מגילום דמותו של סמל בילוש גאווין טרוי בסדרה הבלשית "רציחות במידסומר", ובהופעתו בתפקיד אנתוני קוקס בסדרת הדרמה "ידידינו בצפון". ב-20014 שיחק בתפקיד הכבאי טוני בארנס בסדרה של רשת ITV בשם "Steel River Blues". עוד כיכב בתפקיד אורח בסדרה "M.I. High".
חנוך ניסני
בנו, רוי ניסני, הוא גם נהג מרוצים.
קריירה
ניסני החל להתחרות בגיל מאוחר יחסית, בהיותו בן  38. הוא החל את הקריירה שלו בשנת 2002 באליפות הונגריה בפורמולה 3000. בשנה זו סיים את האליפות במקום השני.
דניאל קייסי
חיים אישיים
באוקטובר 2005 התחתן קייסי עם אלי (Ellie). לבני הזוג יש שני בנים, רפרטי ומילו. הם חיים בסאסקס.
חנוך ניסני
קריירה
בשנה שלאחר מכן,2003, הוא זכה באליפות זו, כנהג בקבוצת Szasz Motorsport במכונית  Coloni CN-98.
משנת 2003, הוא החל להתחרות באירועים בינלאומיים נוספים כגון FIA אזור מרכז אירופה ו-. בשנת 2004, הגן ניסני על תואר האליפות שלו, כשזכה שוב באליפות הונגריה בפורמולה 3000.
באותה שנה, 2004, חתם ניסני על חוזה עם קולוני מוטורספורט. מאז שחתם בקולוני, ניסני השלים ארבע בדיקות כנהג מבחן - שתיים עם ג'ורדן גרנד פרי, ושתיים עם מינארדי.
ב-2 בפברואר 2005, ערך פול סטודארט, הבעלים של קבוצת מינארדי פורמולה 1, מסיבת עיתונאים במלון הילטון בתל אביב. במסיבת עיתונאים זו, הודיע סטודרט כי ניסאני הוחתם לכנהג מבחן של הקבוצה לעונת 2005.
ניסני היה הנהג השלישי של מינארדי בגראנד פרי 2005 שנערך בהונגריה. הסכם עם מינארדי הוצג כעסקה חד פעמית, אם כי הסכם החסות עם הספונסור האישי של ניסני, UPEX, התיר לו להשתתף בתור הנהג השלישי של מינארדי במרוצים נוספים.
ביום הולדתו ה-42 השתתף ניסני בסשן הראשון בגראנד פרי ההונגרי. הקצב שלו היה בסופו של דבר 12.9 שניות איטי יותר מהמכונית המהירה ביותר בסשן. המקצה הראשון שלו בפורמולה 1 הסתיים מחוץ למסלול לאחר ספין. למרות זאת, הוא התלונן כי למכונית יש יותר מדי אחיזה. בהמשך העונה, הוא הוחלף על ידי אנריקו טוקאצ'לו.
בשנת 2005, מכיוון שניסני התמקד בהתחייבויות הבינלאומיות שלו לקבוצת מינארדי, הוא נאלץ להפסיד כמה מרוצים מכריעים באליפות הלאומית של הנוגריה בפורמולה 2000. היעדרות זו עלתה לו באובדן התואר בהפרש של 6 נקודות. שנה לאחר מכן, ב-2006, הוא השיג שוב את התואר, בפעם השלישית, ובשנת 2007 הוא זכה באליפות הלאומית של הונגריה בפורמולה 2000 בפעם הרביעית. בשנת 2008 עבר מקבוצת Szasz Motorsport לקבוצת Fonix Motorsport. עם קבוצה זו זכה בתואר אליפות הונגריה בפורמולה 3000 בפעם החמישית והאחרונה בשנת 2009. כמו כן סיים שני באליפות בשנים 2002 ו- 2005, שלישי בשנת 2010, ובמקום הרביעי בשנת 2008. הוא התחרה באליפות זו בין השנים 2002 ל-2014.
תחנת ביבליאוטקה אימני לנינה
תחנת ביבליאוטקה אימני לנינה (ברוסית: Библиотека имени Ленина) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו סוקולניצ'סקאיה.
התחנה ממוקמת ברובע טברסקוי וקרויה על שם הספרייה הממלכתית של רוסיה.
תחנת ביבליאוטקה אימני לנינה נפתחה ב-15 במאי 1935, והיא ממוקמת מתחת לרחוב מחובאיה.
התחנה היא חלק ממחלף בן ארבע תחנות: אלכסנדרובסקי סאד, ארבטסקאיה, ביבליאוטקה אימני לנינה, ובורוביצקאיה.
האגודה הגרמנית לחקר ארץ ישראל
האגודה הגרמנית לחקר ארץ ישראל (בגרמנית: Deutscher Verein zur Erforschung Palästinas, או בקיצור DPV, ראשי תיבות של Deutscher Palästina Verein) היא ארגון אקדמי המוקדש לחקר מדעי של ההיסטוריה והתרבות של ארץ ישראל, ובמיוחד בתקופת המקרא. האגודה נוסדה ב-28 בספטמבר 1877.
פעילות
פעילותה של האגודה מתרכזת ביצירת קשר שוטף בין חבריה ובפרסום תוצאות מחקריה למעגל קוראים רחב יותר. מדי שנתיים נערכת אספת חברי האגודה, ביחד עם כנס אקדמי בנושא משתנה, שאותו בוחרים חברי האגודה.
האגודה מוציאה לאור כתב עת שנתי (Zeitschrift des DPV), שנשלח לחבריה ללא תשלום. המאמרים בכתב העת עוסקים בהיבטים ארכאולוגיים, טופוגרפיים, איקונוגרפיים, אתנולוגיים, פילולוגיים וספרותיים של תולדות ארץ ישראל ותרבותה, וכתב העת מכיל גם ביקורות על ספרות מקצועית אחרת בתחום.
האגודה עומדת בקשר עם ארגונים דומים בעולם ומנהלת ספריית החלפה של כתבי עת ופרסומים אחרים העוסקים בתולדות ארץ ישראל. ספרייה זו עומדת לרשות חברי האגודה.
האגודה נוסדה ב-28 בספטמבר 1877 ביזמתם של קרל צימרמן מבזל, אלברט סוצין מטיבינגן ואמיל פרידריך קאוטש מבזל. מספר החברים גדל במהרה, משום שהאגודה הייתה הגוף הראשון במרחב הדובר גרמנית שהקדיש עצמו לחקר ארץ ישראל, וקיבל חברים ללא שום סייג פוליטי או דתי. התפתחותה המהירה של האגודה אפשרה לה לממן ולקדם פרויקטים שונים בארץ ישראל, חפירותיו של הרמן גותה בעיר דוד וחפירות בתל מגידו על ידי גוטליב שומאכר וקרל וטצינגר. כתוצאה ממלחמת העולם השנייה, נחרבו בלייפציג ב-4 בדצמבר 1943 ספריית האגודה וכן אוספים אתנולוגיים וארכאולוגיים שנאספו בארץ ישראל. גיליון 67 של כתב העת של האגודה ראה אור בתנאים קשים בשנים 1944/5, ואז חדל כתב העת להתפרסם. בשנת 1949 פורקה האגודה, עד לייסודה מחדש ב-31 ביולי 1952. פרסום כתב העת חודש באופן סדיר בשנת 1953. פעילות האגודה לבשה עתה אופי בינלאומי יותר, ובכתב העת התחילו להתפרסם גם פרסומים באנגלית ובצרפתית, ומספר החברים באגודה מחוץ לגרמניה גדל אף הוא.
בובאן ניקולוב
בובאן ניקולוב (במקדונית: Бобан Николов; נולד ב-28 ביולי 1994) הוא כדורגלן צפון-מקדוני, המשחק בעמדת הקשר בסטיאווה בוקרשט.
קריירת מועדונים
ניקולוב התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנערים של ברגלניצה שטיפ ובגיל 16, הצטרף לאקדמיית גאורגה חאג'י הרומנית.
בקיץ, ניקולוב חתם בויטורול קונסטנצה מליגת העל הרומנית. ב-8 במרץ 2013, ניקולוב ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–4 לגז מתאן מדיאש. ב-19 במאי, הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 2–5 נגד סטיאווה בוקרשט.
בקיץ, ניקולוב חזר למקדוניה וחתם בווארדאר. בעונת, ניקולוב רשם את עונת השיא שלו בקריירה, בה כבש 7 שערים ב-34 משחקים.
ב-1 בפברואר 2018, ניקולוב חתם בפהרוואר מליגת העל ההונגרית.
ב-21 בינואר 2021, ניקולוב חתם בלצ'ה מהסרייה ב'.
ב-20 באוגוסט 2021, ניקולוב חתם בשריף טירספול מליגת העל המולדובית.
בספטמבר חתם בסטיאווה בוקרשט מליגת העל הרומנית.
קריירה בינלאומית
ב-29 במאי 2016, ניקולוב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקדוניה הצפונית בניצחון 1–3 נגד. ב-24 במרץ 2017, ניקולוב הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–3 נגד.
ניקולוב נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2020.
מתילדה כהן-סראנו
מתילדה כהן-סראנו (באיטלקית: Matilda Koen-Sarano; נולדה בשנת 1939) היא סופרת, חוקרת ומשוררת ישראלית.
קורות חיים
מתילדה כהן-סראנו נולדה במילאנו שבאיטליה למשפחה יהודית-ספרדית שמקורה בטורקיה. בעת מלחמת העולם השנייה הסתתרה עם משפחתה בהרי האפנינים מפני רדיפות הנאצים. אביה, אלפרדו סראנו, היה מזכיר הקהילה היהודית במילאנו מ-1945 עד 1969, השנה בה עלה לישראל. ב-1960 התחתנה במילאנו עם שליח "בני עקיבא" באיטליה ועלתה לישראל באותה שנה. היא גרה בכפר בתיה עד 1962. מאז שנה זו היא חיה בירושלים. בשנת 2012 עברה להתגורר בבית האבות ע"ש לאון רקאנטי בפתח תקווה, ולצד הרצאות לסטודנטים ולתלמידים המבקרים במקום, היא ממשיכה לקיים את 'חוג המספרות בלאדינו' שייסדה בירושלים.
היא בוגרת תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בירושלים בספרות איטלקית, בפולקלור, ובלאדינו. במשך 23 שנה עבדה במשרד החוץ בירושלים (1974–1997), ופרשה לגמלאות. היא אלמנתו של אהרון כהן, שהיה מנהל מדרשיית עמליה והמנהל הכללי הראשון של הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו. היא אם לשלושה.
עיקר פעילותה הוא בתחום טיפוח השפה, התרבות והפולקלור של מורשת יהדות ספרד, שהיא, היות ששרדה בשואה, רואה כייעודה. מתילדה כהן-סראנו הדליקה משואה ביום העצמאות ה-44 של מדינת ישראל (1992) כמייצגת התרבות היהודית-ספרדית, במסגרת ציון 500 שנה לגירוש ספרד.
בשנת 2017 זכתה בפרס מפעל חיים מטעם הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו. הפרס הוענק לה על קידום לשון הלאדינו ותרבותה.
החל מ-2011 היא מעלה בערוץ האוכל שבאתר ynet, מדי חג ומועד, טורים בלאדינו ובעברית על מסורות ומאכלים מסורתיים של העדה הספרדית.
פילפשדרוץ
פילפשדרוץ (בהונגרית: Fülpösdaróc) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בפילפשדרוץ מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 376 ובשנת 2020 רק 335 תושבים.
יהודי פילפשדרוץ
בפילפשדרוץ חיו יהודים בתקופות זמן שונות. ישנו תיעוד של יהודים תושבי הכפר שנרצחו בשואה.
Honey, Honey
השיר
"Honey, Honey" נכתב על ידי ביורן אולבאוס, סטיג אנדרסון ובני אנדרסון, בביצוע אנייטה פלסקו ואנני-פריד לינגסטאד. השיר הוקלט בשוודית, בנוסף לגרסה האנגלית. זו הייתה ההקלטה הרשמית האחרונה של אבבא בשוודית, והייתה הבי-סייד של הסינגל השוודי "ווטרלו". הגרסה האנגלית של "Honey, Honey" שוחררה עם "השיר של קינג קונג" בבי-סייד.
הצלחה
נכון לאפריל 2020 מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-26 מיליון.
תוכנית קופרניקוס
תוכנית קופרניקוס (באנגלית: Copernicus Programme) היא מיזם של האיחוד האירופי, שנועד להקנות לאירופה עצמאות בתחום החישה מרחוק באמצעות לוויינים, חיישנים אוויריים, ימיים וקרקעיים למטרות שונות, ובהן ביטחון, הגנת הסביבה, מעקב אחר משאבי טבע וניטור אסונות טבע. השותפים העיקריים למיזם הם הנציבות האירופית וסוכנות החלל האירופית (ESA).
המרכיב החללי של המיזם
חלק ניכר מהחישה מרחוק של כדור הארץ יעשה באמצעות לוויינים ייעודיים למיזם GMES. הלוויינים נקראים Sentinel והם כוללים מגוון של מטע"דים לניטור כדור הארץ.
עלמא (להקה)
עלמא היא להקת טריו ישראלית המנגנת טקסטים המושפעים מן המקורות ומן השירה היהודית־ישראלית החדשה על גבי מוזיקה המשפעת מפיוטים וניגונים מסורתיים לצד מוזיקת עולם ואינדי.
ביוגרפיה
חברי ההרכב הם:
אליאב ואברהם מוסקל נפגשו לראשונה בטיול בגרנדה, ספרד, בשנת 2000. שנה אחר כך פגשו את רעיה בג'אם סשן במוסררה, והקימו את ההרכב.
ב־2007 יצא לאור אלבומם הראשון "מעל מה שאנחנו" וזכה להצלחה על אף ששווק ללא חברת יחסי ציבור. השירים הבולטים בו הם "אילו פינו" ו"ניגון לבניה" ובמיוחד השיר "שיר" (המוכר כ"שיר האיילה"), שנכתב על ידי יונה וולך והולחן על ידי אליאב.
אלבומם השני "שער", יצא בתחילת 2012. השיר "ואם היינו" הכלול בו נכנס לפלייליסט של גלגל״צ.
אלבומם השלישי "לכבוד המקום", הושק במאי 2017, במופע במועדון זאפה בירושלים.
כוונת טלסקופית
כוונת טלסקופית (המכונה גם טלסקופ כיוון) היא כוונת אופטית שנועדה להקל על קליעה וצליפה לטווחים ארוכים באמצעות הגדלת המטרה וסיוע בחישובי ירי בליסטיים.
מבנה
כוונת טלסקופית טיפוסית כוללת: ישנם טלסקופים בהם לוח השנתות הוכן באמצעות מתיחת שני חוטי מתכת דקים (שיטה זולה ופופולרית בטלסקופים פשוטים). כיום תהליך ייצור לוח השנתות מתבצע בשיטות מתקדמות יותר - שרטוט או צריבה על לוח זכוכית. שיטות מסוג זה יקרות יותר אך באמצעותן ניתן להאיר את לוח השנתות בתאורת לילה וכן הן מאפשרות תווי מכוון שונים מלבד כוונת צלב.
קיימים יצרנים רבים ודגמי טלסקופים רבים בהם עשרות צורות שונות של תווי מכוון, שנתות לאומדן טווח או "משפכי טווחים". כל "נקישה" שמתקבלת בהזזת התופים מציינת תזוזה בזווית מסוימת של הנפ"מ (נקודת פגיעה משוערת).
בחלק מהכוונות הטלסקופיות ישנם גם:
כוונות טלסקופיות ומתאמים
ברוב המקרים, על מנת לאפשר את הצמדתן לכלי נשק שונים, כוונות טלסקופיות מיוצרות ללא מתאמים או תושבות (או עם מתאמים נפרדים). כך יכול המשתמש בהן לבחור את המתאם המתאים לכלי הנשק אליו הוא מעוניין להצמיד את הכוונת. עם זאת, ישנם רובים שצוידו בכוונת אופטית כחלק בלתי נפרד מהנשק (כך למשל הגרסה הראשונה של רובה הסער AUG A1 של חברת שטייר).
על אף שהמתאמים נדרשים להצמיד היטב את הכוונת לכלי הנשק כך שמגע בכוונת לא ישנה את איפוס הנשק, ישנה מגמה לייצר מתאמים (או תושבות למתאמים) המתנתקים בקושי לא רב מהרובה, וזאת במטרה להקל על צלף העומד ליפול בשבי להיפטר מסימנים המעידים על היותו צלף.
בחלק מן המתאמים קיימים אמצעים לאיפוס גס, הנעשה לפני שימוש בתופי האיפוס של הכוונת עצמה.
סוגי כוונות
נהוג לחשוב כי כוונות טלסקופיות משמשות למטרות צבאיות בלבד, אך הן משמשות גם לשם קליעה ספורטיבית או ציד. בעוד שעד קליבר 5.56x45 מ"מ נאט"ו עוד ניתן להשתמש בכוונות טלסקופיות בסטנדרטים נמוכים לקליעה וציד, בקליברים גבוהים יותר אין ברירה אלא להשתמש בכוונות שיוצרו לפי סטנדרטים צבאיים. הסיבה לכך היא שכוונות מסחריות פשוטות אינן עמידות לאורך זמן ברתע החזק של כלי נשק בעלי קליבר גבוה.
הכוונות הטלסקופיות מתחלקות לכוונות בעלות הגדלה קבועה וכוונות בעלות הגדלה משתנה. לעיתים ידוע מראש מה הנשק והתחמושת בהם ייעשה שימוש בכוונת, ולכן היצרן עושה התאמות מיוחדות לכוונת, כך שליורה הרבה יותר קל להשתמש ברובה - הטווחים רשומים לו על תוף הטווחים. התהליך עוד יותר פשוט בטלסקופ המתכוונן לטווח (ART - Adjustable Ranging Telescope).
ניתן לחלק את הכוונות הטלסקופיות שנעשה בהן שימוש צבאי לשתי קטגוריות עיקריות: כוונות לטווחים קצרים וכוונות לטווחים ארוכים.
כוונות לטווח קצר
אלו כוונות אופטיות המורכבות על נשקי סער (כגון רובה סער או מקלע), בעלות כושר הגדלה של פי 2 או 4.
דוגמה לכוונת מסוג זה היא כוונת ה"טריג'יקון" בה משתמשים קלעי הסער של צה"ל. כוונת זו היא בעלת כושר הגדלה של פי 4, בדגם החדש של כוונת זו יש סיב אופטי המציג ליורה נקודה אדומה במרכז לוח השנתות - יש הטוענים כי אמצעי זה מקל על מלאכת הכיוון.
כוונות מסוג זה מתאימות לירי בטווחים שבין 250–500 מטר ונועדו לירי מבצעי, או במילים אחרות, ירי שבו ליורה אין שהות או יכולת לבצע ירי איכותי על פי עקרונות הקליעה הטובה.
כוונות לטווחים ארוכים
כוונות אלו מותקנות על רובי צלפים ומהוות חלק ממערכת נשק צלפים: מערכות נשק המותאמות לירי מדויק לטווחים גדולים.
כוונות אלו הן בעלות כושר הגדלה רב יותר, שכן צלפים נדרשים לזהות מטרות מוסוות וגלויות בטווחים של 300 מטר ומעלה. בהשוואה לדרישות מקלע סער, פעילות הצלף (ירי בתנאים משתנים ולטווחים רחוקים) תובענית יותר - הצלף נדרש לחישובי היסט והגבהה ואומדן טווח לפי ממדי מטרה. לכן טלסקופים שצלפים עושים בהם שימוש מורכבים ומתוחכמים יותר וכוללים לא מעט מהתכונות שהוזכרו עד כה.
דוגמה לכוונת טלסקופית ארוכת טווח: כוונת לאופולד Mark 4 3M שבה משתמשים צלפי צה"ל (על־גבי רמינגטון M24), בעלת כושר הגדלה של פי 10. ב־2017 רכש צה"ל מאות כוונות לאופולד Mark 6 עם הגדלה משתנה של פי 3–18, עבור מערך הצליפה שלו.
אליעזר בן שמואל (ורונה)
רבי אליעזר בן שמואל מוורונה, רב מחכמי איטליה בראשית המאה ה-13, בדור שלפני רבי צדקיה בן אברהם.
הוא היה מבעלי התוספות, תלמידו של ר"י הזקן. חברו לבית הדין של רבי ישעיה די טראני, "הרי"ד". ולדעת רבי משה מטראני, "המבי"ט", הוא מחברם של התוספות למסכת בבא בתרא.
מתלמידיו נודע רבי אביגדור הכהן. נכדו היה רבי הלל בן שמואל, מחבר הספר "תגמולי הנפש".
פסיקתו
תשובות הלכתיות שלו השתמרו בספרות בעלי התוספות, כמו אור זרוע. תשובה לדוגמה: שיבולי הלקט (סימן רמז). רבי אליעזר בן יואל ("ראבי"ה"), מצטט מפסקיו בספרו.
פדריג קולום
פדריג קולום (באנגלית ובאירית: Padraic Colum; 8 בדצמבר 1881 - 11 בינואר 1972) היה משורר, סופר, סופר ילדים, מחזאי ופולקלוריסט אירי. דמות מרכזית בתחייה האירית.
תולדות חייו
נולד במחוז לונגפורד בשם Patrick Collumb, בן ראשון מבין שמונה. בין השנים 1889 ל-1892 ניסה אביו את מזלו בארצות הברית במסגרת הבהלה לזהב בקולורדו. עם שובו של אביו לאירלנד עברה המשפחה להתגורר ליד דבלין.
ב-1903 העלה קולום את מחזהו הראשון Broken Soil, בהמשך היה בין מייסדיו של תיאטרון אבי בדבלין שהוקדש למחזאות אירית מקורית. קולום הצטרף לליגה הגאלית (Conradh na Gaeilge) שנועדה להחייאת וטיפוח השפה האירית וחבר לקבוצת הכותבים ויליאם בטלר ייטס, ליידי אוגוסטה גרגורי, ג'ורג' ויליאם ראסל וארתור גריפית'. הוא אף פרסם משיריו בעיתונו של גריפית' The United Irishman. כמבקר קבוע בספרייה הלאומית של אירלנד הכיר מבקר קבוע נוסף במקום באותה עת, את הסופר ג'יימס ג'ויס, ובין השניים נקשרה ידידות ארוכה. כמו ייטס, נדד קולום ברחבי אירלנד ואסף שירי עם ובלדות. הידוע בשירים שכינס הוא She Moved Through the Fair, שקולום אף חיבר מחדש חלק ממילותיו.
ב-1912 נשא לאישה את מגווייר, וב-1914 נסעו בני הזוג לארצות הברית לשהות שתוכננה להיות קצרה והתארכה לשמונה שנים. בארצות הברית עסק קולום בעיקר בכתיבת מעשיות לילדים, המושפעות ממיתולוגיה קלטית. ספרו הראשון לילדים היה  The King of Ireland's Son ("בנו של מלך אירלנד"), שראה אור ב-1916. בהמשך כתב עלילות נוספות מהמיתולוגיה הקלטית והנורדית, מהמיתולוגיה של הוואי ומן המיתולוגיה היוונית. ב-1922 זכה ספרו אודות גיזת הזהב ועלילות גיבורים נוספות מהמרחב היווני בציון לשבח מטעם ועדת מדליית ניוברי.
בין 1933 ל-1939 שהו בני הזוג קולום בפריז ובניס. בעת שהותו בצרפת חודשה ידידותו הקרובה של קולום עם ג'ויס. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שב קולום לניו יורק ולימד באוניברסיטת קולומביה ובסיטי קולג' של ניו יורק. ב-1958 פורסם הספר Our Friend James Joyce ("ידידנו ג'יימס ג'ויס"), אותו חיבר יחד עם רעייתו, שנה לאחר מותה. את המשך חייו חילק בין ביתו שבקונטיקט לאירלנד מולדתו.
קרב ביר חכים
היה זה המפגש הראשון בין כוחות גרמניים וצרפתיים סדירים לאחר המערכה על צרפת אשר הסתיימה בתבוסת צרפת. במערכה זו הוכיחו כוחותיו של הגנרל קניג יכולת עמידה וכוח רצון. ערכו המורלי והתעמולתי של הקרב היה גדול מחשיבותו הצבאית. בזיכרונותיו, כתב שארל דה גול: "לגבי העולם כולו, מבשרים תותחי ביר חכים, את ראשית התנערותה של צרפת".
רקע היסטורי - המערכה במדבר המערבי עד מאי 1942
לאחר מבצע צלבן, שבמהלכו הסירו הבריטים את המצור של רומל על נמל טוברוק בלוב וכבשו את בליטת קירנאיקה, עברו כוחות הציר למתקפת נגד מוצלחת (21 בינואר - 6 בפברואר 1942) וכבשו מחדש כמעט את כל השטח שאבד להם. הארמייה השמינית של חבר העמים הבריטי בפיקודו של ניל ריצ'י הצליחה לבלום את המשך התקדמות הגרמנים בקו גזאלה, קו הגנה מבוצר כ-80 ק"מ ממערב לטוברוק. קו גזאלה התבסס על שורת מתחמים מבוצרים (שכונו "תיבות"), שחוברו זה לזה באמצעות שדות מוקשים נרחבים. הפערים בין ה"תיבות" כוסו באש ארטילרית, והוגנו על ידי כוחות ניידים. אורכו של הקו היה כ-72 ק"מ, מגזאלה על חוף הים בצפון, עד "תיבת" ביר חכים בדרום. שלד הפיקוד של הארמייה השמינית, שהחזיקה בקו, היה בריטי, אך היחידות תחת פיקודה כללו גם כוחות ממדינות חבר העמים הבריטי (דרום אפריקה והודו) וכן חיילים מהמדינות הכבושות על ידי הנאצים באירופה. הגנת המתחם הדרומי ביותר בקו גזאלה הופקדה בידי הבריגדה הראשונה של צבא צרפת החופשית, בפיקודו של הגנרל פייר קניג. שני הצדדים היריבים היו שחוקים לאחר חודשי הקרבות הקשים שקדמו לפברואר 1942, ולכן נוצר קיפאון במערכה בצפון אפריקה, שנמשך עד סוף מאי. במקור נועד קו גזאלה לשמש רק כקו הגנה קדמי, שנועד למנוע את כיבוש נמל טוברוק על ידי כוחות הציר, אך הלחץ המתמיד שהפעיל ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, על מפקדי צבאו בצפון אפריקה - מפקד הכוחות הבריטיים במזרח התיכון, הגנרל קלוד אוקינלק, ומפקד הארמייה השמינית, הגנרל ניל ריצ'י - לפתוח במתקפת נגד במדבר המערבי, והתעצמותה המואצת של הארמייה השמינית בעקבות התגבורות שהוזרמו אליה, שינו את תמונת המצב. קו גזאלה הפך לקו ההגנה הבריטי העיקרי, שאומץ מתוך כוונה לחדש ממנו את ההתקפה על כוחות הציר בבליטת קירנאיקה. אוקינלק השהה את המתקפה המתוכננת ככל שיכול, על מנת לצבור יותר כוחות ולאפשר הפוגה לצבאו המותש, אך רומל, שהיה מודע להתחזקות כוחות בעלות הברית שניצבו מולו, החליט להכות ראשון.
צבא צרפת החופשית לחם עד אז רק בזירות שוליות, בסומליה, בלבנון ובסוריה, נגד כוחות צרפת של וישי או נגד האיטלקים. דה גול שאף לערב את כוחותיו במבצעים העיקריים במלחמה. בתחילה סירב הפיקוד הבריטי לאפשר נוכחות צרפתית באזור הלחימה במדבר המערבי, אך לאחר שדה גול פנה לסטלין בדצמבר 1941 וביקש ממנו לקבל את שתי חטיבות צבא צרפת החופשית המוכנות לקרב, התרכך צ'רצ'יל ואיפשר את העברתן למדבר המערבי. הבריטים היו זקוקים לכוחות הצרפתיים כתחלופה ליחידות האוסטרליות והניו זילנדיות, שנשלחו חזרה למולדתן לאחר הצטרפות יפן למלחמה, כדי לעמוד מול המתקפה היפנית בדרום מזרח אסיה ובזירת האוקיינוס השקט. במאי 1942 נמצאו 12,000 חיילים מצבא צרפת החופשית בזירת המלחמה בצפון אפריקה. החטיבה הראשונה, בפיקודו של קניג, בכוח של כ-5,500 לוחמים, החזיקה במוצב הדרומי של הקו, ביר חכים, וקיבלה את האחריות על "תיבת" הגנה בגודל של 16 קילומטרים מרובעים. חטיבה נוספת, וכן כוחות שריון וצנחנים, שמשו כעתודה. דה גול ראה בקרב הממשמש לבוא, שבו ייתקלו לראשונה מאז יוני 1940 כוחות גרמנים באנשי צרפת החופשית, הזדמנות להשיב את כבודה של צרפת. "אלוהי המלחמה ברוב צדקו," כתב, "עתיד היה להמציא לצרפת החופשית קרב גדול ותהילה רבה".
הארמייה השמינית נהנתה מעדיפות מספרית ואיכותית ניכרת על-פני כוחותיו של רומל, שיותר ממחציתם הורכבו מיחידות איטלקיות דלות ציוד, שלא ניתן היה לסמוך עליהם בשדה הקרב. לרשות הבריטים עמדו 994 טנקים, לעומת 560 טנקים שעמדו לרשות רומל, מתוכם רק 330 היו גרמניים. 50 מהטנקים הגרמניים היו טנקים קלים מדגם פאנצר סימן 2 בעלי תותח 20 מ"מ, כך שלרומל היו רק 282 טנקים מדגם פאנצר סימן 3 וסימן 4, שעלו על רוב סוגי הטנקים הבריטיים. לרשות הבריטים עמדו 167 טנקים אמריקניים מדגם M-3 גראנט, שאף שהתותח העיקרי שלהם הורכב בצד התובה, הם עלו באיכותם על רוב סוגי הטנקים הגרמניים, וכן 276 "טנקי רגלים" מדגם מטילדה וולנטיין, שהיו מצוידים בשריון חזית עבה יחסית, שהטנקים הגרמניים התקשו להבקיע, אלא מטווח קצר. אולם לרומל היה יתרון מודיעיני. האבווהר הצליח לפענח את הצופן הצבאי הבריטי, ואף החדיר מרגל לקהיר בשם יוהנס אפלר. מרגל זה, שהפעלתו כונתה "מבצע סלאם", העביר לרומל מידע מדויק ומהימן על כוונותיו ותנועותיו של האויב העומד מולו.
רומל החליט להנחית את המתקפה העיקרית על חלקו הדרומי של מערך ההגנה הבריטי. שני קורפוסי חי"ר איטלקים בסיוע יחידות עזר גרמניות נועדו לבצע התקפת הסחה על חלקו הצפוני של הקו הבריטי, במטרה לרתק את עיקר כוחותיה של הארמייה השמינית, בעוד כוחותיו הממונעים של רומל - שתי דיוויזיות הפאנצר של קורפוס אפריקה הגרמני, הדיוויזיה הקלה ה-90 והקורפוס הממונע האיטלקי ה-20 - מאגפים מדרום את קו גזאלה ותוקפים לכיוון צפון מערב, במטרה להשמיד את כוחות השריון הבריטיים, להשתלט על מצבורי אספקה ומפקדות של הארמייה ה-8, ולתקוף מהעורף את הקורפוס הבריטי ה-13 שהחזיק בקו גזאלה. במסגרת הגרסה הסופית של התוכנית הגרמנית, נועדה דיוויזיית השריון אריאטה האיטלקית, שאבטחה את האגף השמאלי של המבקע הגרמני העיקרי, לתקוף ולכבוש את "תיבת" ביר חכים. הפיקוד הבריטי התכונן גם לקראת אפשרות של מתקפת איגוף גרמנית מדרום לביר חכים, אך החליט לרכז את עיקר כוחותיו המשוריינים מצפון ל"טאריק קאפוצו" (דרך אורך חשובה שעברה בערך במרכז מערך ההגנה הבריטי). כתוצאה מכך נותרו רק כוחות חלשים יחסית (4 בריגדות כולל בריגדת צרפת החופשית) מול כוחותיו העיקריים של רומל, כאשר הונחתה המתקפה הגרמנית בדרום.
ביר חכים - הכוח המגן
במתחם המבוצר של ביר חכים, במרכזו עמדה מצודה מדברית, החזיקה החטיבה הראשונה של צבא צרפת החופשית בפיקודו של פייר קניג. היחידה הייתה מורכבת ממספר יחידות שהגיעו ממקומות שונים, ובמהלך השנתיים שבהן לחם צבא צרפת החופשית באפריקה ובמזרח התיכון אוחדו ליחידה אחת תחת פיקודו של קניג. הכוח מנה כ-5,500 איש שחולקו לשישה גדודים:
לכל אלו נוספו שברי יחידות נוספים כמו המחלקה הצפון אפריקנית ה-22 של קפטן לקסן, וכיתת הפלסים ה-17 של קפטן דמייסון. כן הייתה למגיני העמדה תמיכה ארטילרית מגדוד התותחנים הראשון של קולונל לורן-שמפרוסיי.
הציוד שעמד לרשות המגינים הגיע ממקומות מגוונים. עמדו לרשותם 63 נגמ"שי ברן, מספר משאיות ושני תותחי הוביצר שהגיעו מהצבא הבריטי, אך רוב הארטילריה הייתה צרפתית, והגיעה מהמזרח התיכון: 54 תותחי 75 מ"מ מודל 1897, שבמהלך הקרב נעשה בהם שימוש בעיקר כנשק אנטי טנקי, 86 רובים אנטי טנקים בריטיים מסוג "בויס", 18 תותחי נ"מ מסוג "בופורס" 40 מילימטר וציוד נוסף. רוב הציוד של חיילי הרגלים היה צרפתי, וכלל גם מרגמות 81 מילימטרים, מכונות ירייה "הוצ'קיס" ו-FM. אספקת המזון של המגינים אמורה הייתה להספיק לעשרה ימים, ולרשותם עמדו 20,000 פגזים.
הגנרל ברנאר סנט אילייה שהיה בין הלוחמים תיאר את המקום כצומת באמצע המדבר, ללא כל מחסה טבעי או מכשול טבעי, מוגן בעיקר באמצעות שדות מוקשים.
ביר חכים - הכוח התוקף
כאמור, כיבוש "תיבת" ביר חכים היה רק יעד משני של הכוח הגרמני-איטלקי, אשר נועד לאגף מדרום את קו גזאלה. המטרה הייתה לנטרל את האיום שיצר הכוח שהחזיק בביר חכים על אגפו השמאלי של המבקע הגרמני, ועל צירי האספקה של הכוח התוקף.
בשלבים המאוחרים יותר של קרב גזאלה הוטלו כוחות נוספים של ארמיית השריון אפריקה למערכה לכיבוש ביר חכים. כוחות אלו כללו יחידות מהדיוויזיה הקלה ה-90, דיוויזיית הפאנצר ה-15, הדיוויזיה הממונעת האיטלקית ה-101 "טריאסטה", ודיוויזיית הרגלים ה-17 "פאביה".
המתקפה האיטלקית
בליל 26 במאי 1942 הורה רומל לכוחותיו לנוע למתקפה. בשלב הראשון נחלה תוכנית המתקפה הגרמנית הצלחה. הכוח הממונע הגרמני-איטלקי, שעקף את קו גזאלה, הצליח להפתיע את הכוחות הבריטיים ב-27 בחודש עם שחר, ולגרום להם אבדות ניכרות. הבריגדה הממונעת ההודית ה-3, שתפסה מערך עמדות מספר ק"מ מדרום לביר חכים, נשטפה על ידי הכוח התוקף, והבריגדות המשוריינות הבריטיות ה-4 וה-22 ספגו אבדות כבדות. אולם בשעות אחר הצהריים הנחיתו כוחות שריון בריטיים מהקורפוס ה-30 התקפות נגד על כוחותיו של רומל, שנעו צפונה לכיוון כביש החוף, גרמו להם אבדות כבדות, וניתקו אותם משדרות האספקה שלהם. במהלך הימים הבאים (28 במאי-6 ביוני) התרכזה המערכה העיקרית באזור שממזרח למרכז קו ההגנה הבריטי. הכוח הגרמני-איטלקי, שנותר מנותק ממזרח לקו גזאלה כמעט ללא דלק ותחמושת, נאלץ לסגת ב-30 במאי אל אזור, שכונה "הקלחת", בין רכסי סידרה בצפון ועסלאג במזרח. למזלו של רומל הצליחו דיוויזיות טריאסטה ופאביה האיטלקיות ב-28 במאי, לפרוץ שני מעברים בשדות המוקשים הבריטיים מצפון ומדרום למתחם מבוצר, שהוחזק על ידי הבריגדה ה-150 מהדיוויזיה ה-50 בסידי מופתח. מעברים אלו איפשרו לרומל לחדש את הקשר עם כוחותיו הנותרים ומצבורי האספקה שלו ממערב לקו גזאלה, אולם כדי לאבטח את ציר האספקה החדש נדרשו כוחותיו לחסל את הבריגדה ה-150 ששלטה באש על הפרצות בשדות המוקשים. במהלך אותם ימים תקפה הבריגדה הממונעת ה-7 את שדרות האספקה של כוחות הציר, שניסו לעקוף מדרום את תיבת ביר חכים, והטרידה אותן ללא הרף בסיוע אש הארטילריה של הבריגדה הצרפתית בביר חכים.
משנודע לגנרל קניג על תחילת המתקפה הגרמנית, הוא העמיד את אנשיו בכוננות. בבוקר 27 במאי הורה רומל לגנרל דה סטפניס, מפקד הדיוויזיה "אריאטה" לתקוף את ביר חכים מדרום-מזרח. המתקפה החלה ב-9:30 בבוקר בשני גלים שבאו זה אחר זה. התגובה הארטילרית היעילה של מגיני המצודה, נטרלה, למעשה את רגימנט הברסליירי של הדיוויזיה, שהוסע במשאיות ולא בנושאי גייסות משוריינים. השריון של הדיוויזיה, שנאלץ לתקוף ללא סיוע של חיל רגלים, ניסה לחצות את שדה המוקשים, ושישה טנקים אכן הצליחו בכך, והושמדו מטווח קרוב באש תותחי 75 מילימטר.
לאחר כישלון המתקפה מדרום-מזרח, ניסתה "ארייטה" לתקוף מצפון. המצודה הייתה מבוצרת היטב בצדה הצפוני. הטנקים של ארייטה נתקעו בשדה המוקשים אל מול אש חזקה, ונאלצו לסגת כשהם משאירים מאחור 32 טנקים שהושמדו ומספר רב של שבויים, לרבות לויטננט קולונל פסקאלה פרסטיסימונה, מפקד הרגימנט המשוריין ה-132. במתקפה זו נפצעו רק שני חיילים צרפתיים.
אולם הצלחה זו הייתה הצלחה בודדת בגיזרת ביר חכים. מתקפתו של רומל הביאה להשמדת חלק מהכוחות הבריטיים בגיזרה, ולנסיגתם של אחרים, כך שהבריגדה הצרפתית בביר חכים מצאה עצמה מבודדת, ורוב דרכי הגישה אליה היו בשליטת האויב. למעשה, בימים שלאחר המתקפה, התקיף חיל האוויר המלכותי (ה-RAF) את המצודה מספר פעמים, משום שהטייסים זיהו את שלדי הטנקים האיטלקים, וסברו כי המקום נכבש. במקביל ניסו הכוחות מתיבת ביר חכים לחבור לכוחות הבריטים שנמצאו בצפון. ניסיונות אלו כשלו, אך 15 טנקים נוספים, בהם טנקים גרמניים, הושמדו.
אל המתחם המבוצר הצרפתי החלו להגיע שרידים מהיחידות הבריטיות שהושמדו באזור, ברובם חיילים הודיים. כ-620 חיילים כאלו הגיעו ב-31 במאי. אלו, בצירוף 243 השבויים שנלקחו בימים הקודמים, הביאו למחסור במים ובמזון. אל המקום הגיעה שיירת אספקה צרפתית, שלקחה עמה את הניצולים ההודיים, את השבויים, ופצועים שלא יכלו עוד להילחם. באותו לילה השלים רומל את כיתורה של ביר חכים.
חשיבותה של ביר חכים במערכה העיקרית
ב-1 ביוני הצליחו כוחותיו של רומל לכבוש את המתחם המבוצר בו החזיקה הבריגדה ה-150, שמרכזו אותר בכפר בשם גות-אל-אואלב. חיסול הבריגדה שיפר מאוד את מצבו של רומל, והבטיח את ציר האספקה הקצר לכוחותיו דרך הפירצה בשדות המוקשים הבריטיים. הוא החזיק עתה בעמדה מרכזית בתוך קו גזאלה, ממנה יכלו כוחותיו לחדש את המתקפה צפונה ומערבה בכל עת שירצו, אולם כוחותיו ב"קלחת" היו מרוכזים בשטח מצומצם יחסית, שהיה נתון לסכנה של התקפות נגד בריטיות. רומל היה מעוניין להבטיח ציר נוסף לאספקה ולתגבורות לכוחותיו מסביב לקו גזאלה, אך התיבה הצרפתית בביר חכים יצרה איום על הציר העוקף. לכן הוא שלח ב-2 ביוני את הדיוויזיה הקלה ה-90 ואת הדיוויזיה הממונעת האיטלקית טריאסטה מאזור "הקלחת" דרומה, כדי לסייע לכוחות שתקפו אותה. בזיכרונותיו כתב צ'רצ'יל - "כל זמן שביר חכים, המוגנת בעוז על ידי החטיבה ה-1 של הצרפתים החופשיים מפני התקפות מתמידות ביבשה ובאוויר, מחזיקה מעמד איתן, הרי רק כאן יכול היה (רומל) להעביר את אספקתו לבטח". חשיבותה האסטרטגית של ביר חכים אף גדלה לאחר כישלון התקפת הנגד הבריטית על ה"קלחת" ב-5 ביוני. רומל, שרצה לחזור לבצע את תוכנית המתקפה המקורית שלו, הבין שעליו להשמיד את הכוח הצרפתי בביר חכים בטרם יפנה להתעמת עם עיקר כוחה של הארמייה השמינית. ניל ריצ'י, מפקד הארמייה השמינית, שהבין אף הוא את חשיבות המשך האחיזה בתיבת ביר חכים, הורה ב-1 ביוני למפקד הצרפתי, קניג, להחזיק מעמד לפחות עוד שישה ימים נוספים.
תשובתו של הגנרל קניג
בשעה 10:30 הגיעו למצודה שני קצינים איטלקים שנשאו דגל לבן. הם הובלו, כשעיניהם מכוסות, אל מטהו של הגנרל קניג. לקניג מסרו כי הם מדברים בשמו של רומל 'המנצח הגדול מלוב', וברצונם לבקש מקניג שייכנע על מנת למנוע שפיכות דמים נוספת. הם הפצירו בקניג להיכנע לאיטלקים, הידועים ביחסם הרחמני לשבויים, ולא ליפול בידי הגרמנים. קניג דחה את ההצעה, בצרפתית. למשמע הדחייה הזדקפו השליחים והצדיעו לקניג, אותו כינו 'Grandi Soldati'.
על פי עיתון "דבר" השיב קניג למפצירים בו להיכנע "תשובה נמרצת שאינה ראויה לדפוס". המשורר נתן אלתרמן, שכתב באותם ימים בעיתון "הארץ" טור בשם "רגעים" על ענייני השעה, העלה על נס את האירוע בשירו "תשובתו של הגנרל קניג". האולטימטום תואר בעטו של אלתרמן:
והתשובה בלשון המשורר:
אלתרמן מסיים את שירו במוסר השכל, כי לו נתן העולם כולו את תשובתו של הגנרל קניג להיטלר בשנות השלושים, היה העולם נראה אחרת.
מאוחר יותר אמר קניג כי לא נהג לגדף קציני אויב, לא כל שכן את שליחיו של רומל שאותו כיבד. הוא סיפר כי כאשר הודיעו לו קציני המטה שלו כי שני קצינים איטלקים הגיעו בשליחות רומל, שאל באירוניה: "אולי רומל רוצה להיכנע?". כשראש מטהו ענה לו כי רומל דווקא רוצה שהם ייכנעו, נפלטה מפי קניג קללה עסיסית. הסיפור הגיע לעיתונים ושם שינה צורה וקיבל חיים משלו.
מתקפת רומל על ביר חכים
לאחר דחיית הצעת הכניעה, הורה רומל לכוחותיו לפתוח במתקפה. הפיקוד על הכוח הגרמני-איטלקי שתקף את ביר חכים ניתן בידי גנרל קאלמן, מפקד הדיוויזיה הקלה ה-90. הכוח שבפיקודו כלל גם את דיוויזיית טריאסטה האיטלקית ו-3 גדודים מדיוויזיית פאביה. המתקפה הראשונה, שהונחתה ב-3 ביוני, נבלמה במרחק כ-3 ק"מ מהעמדות הצרפתיות, על ידי אש עזה של הארטילריה הצרפתית, ושדות המוקשים הסבוכים שהקיפו את המתחם המבוצר. בימים שלאחר מכן הסתפקו הגרמנים בעיקר בהפצצות והפגזות של המתחם, כולל ארטילריה כבדה של תותחי 155 מ"מ ואף 220 מ"מ. הכוחות התוקפים הוטרדו על ידי כוחות מהבריגדה הממונעת ה-7 הבריטית, שפעלו בסביבה וספגו הפצצות ממטוסי חיל האוויר המדברי הבריטי, אולם עד 7 ביוני הושלמה היערכות כוחות הציר לקראת המתקפה הסופית על ביר חכים.
רומל תיאר מתקפה זו במילים הבאות:
ב-6 ביוני נערך ניסיון רציני יותר לכבוש את המצודה. ב-11:00 נשלחו יחידות ההסתערות של הדיוויזיה הגרמנית ה-90 בתמיכת הפלסים של הגנרל קלימן, להסתער על המצודה דרך שדה המוקשים. הפלסים הצליחו להגיע עד מרחק של 800 מטרים מהמצודה, ובמשך הלילה הצליחו לחדור במספר נקודות למתחם המבוצר שמעבר לשדה המוקשים החיצוני למצודה, אך נתקלו באש יעילה של מגיני המצודה, שמנעה חדירה למצודה עצמה. ב-7 ביוני הצליח ה-RAF לסייע במספר גיחות כנגד הכוח התוקף. באותו הלילה הגיעה השיירה האחרונה למצודה, בטרם הושלם המצור. צוער בשם בלק יצא מהמצודה, והצליח להעביר את השיירה, באובך כבד, עד לשערי המצודה. אך מזג האוויר סייע גם לתוקפים. בחסות האובך הכין רומל את מתקפתו האחרונה. טנקים, תותחי 88 מילימטר, ואנשי הנדסה קרבית מצוידים היטב פרצו בבוקר 8 ביוני אל מתחמי ההגנה מכל הכיוונים, אך נהדפו שוב ושוב. רומל עצמו פיקד על המתקפה מצפון, כשהוא נעזר בארטילריה מדויקת שירתה בכינון ישיר אל עבר העמדות. הלופטוואפה העניק סיוע צמוד, בפשיטה של 42 מפציצי צלילה מסוג שטוקה שפגעו בעמדת הרפואה של החטיבה. באותו לילה פנה קניג אל אנשיו. ריצ'י, שבתחילה ביקש להחזיק מעמד עד 7 בחודש, ביקש רק עוד 48 שעות, ועל החטיבה יהיה להחזיק בעמדה רק עד 11 ביוני, ובכך יעניקו לארמייה השמינית את הזמן להתארגן. בשלב זה עמדה אספקת המים היומית לחייל על שני ליטרים. טיסת סיוע של ה-RAF, שהצניחה למצודה 170 ליטר מים, לא סייעה, שכן מים אלו שימשו במיוחד לטיפול בפצועים.
דה גול התערב מאחורי הקלעים, והודיע למטה הכללי הבריטי ב-8 ביוני ולאחר מכן שוב ושוב ואף ישירות בפני צ'רצ'יל, כי יש להורות לקניג לסגת ולפרוץ את הכיתור. בימים אלו קיבלה המערכה בביר חכים כיסוי עיתונאי מקיף, ודה גול לא היה יכול לסבול את המחשבה כי זו תסתיים כאשר "האויב יזכה ליהנות ולראות בעבור לפני רומל טור ארוך העובר בסך של שבויים צרפתיים", וזאת על אף שהיה משוכנע כי קניג לא ייכנע לעולם, וכי אם ייקח האויב את ביר חכים, זה יקרה לאחר מות אחרון מגיניה.
גם ב-9 ביוני וב-10 ביוני נמשכה המתקפה, תוך שימוש בארטילריה כבדה, וביחידות קורפוס אפריקה מדיוויזיית השריון ה-15 שהגיעו לתגבר את אנשי הדיוויזיה הקלה ה-90, וכן בתקיפה של מאה שטוקות. המתקפות לא הצליחו לפרוץ ולהכניע את המגינים, שידעו שנסיגתם תגיע בתוך שעות ספורות, וכמעט וכילו את מלאי התחמושת שנותר להם. לאחר מתקפה זו, נוצרה הפוגה, כאשר אנשיו של רומל לא ידעו כי מלאי התחמושת במצודה למעשה אזל. דה גול הצליח להעביר שדר טלגרפי אל קניג, בו כתב: "הגנרל קניג, דע ואמור לחייליך כי צרפת כולה נושאת עיניה אליכם וכי אתם גאוותה". יום לפני משלוח השדר, בערבו של 10 ביוני כבר סוכם עם הגנרל ריצ'י כי החטיבה הראשונה של צבא צרפת החופשית תיסוג מביר חכים בלילה שבין 10 ו-11 ביוני, וכי כוחות של הארמייה השמינית נשלחו על מנת לחבור אליה לאחר הנסיגה, ועוסקים בהקמת מחנה ובו מחסה ומים לחיילים הנסוגים.
הפריצה אל מחוץ לקווי האויב
בלילה שבין 10 ביוני ו-11 ביוני החל מבצע הפינוי המורכב. הציוד הכבד הושמד, והגדוד ה-2 של לגיון הזרים נשלח ככוח חלוץ לחבור לחטיבה ה-7 הממונעת הבריטית במרחק של 7 קילומטרים מדרום-מערב למצודה. פינוי המוקשים על ידי פלסים לקח זמן רב, וכשעה וחצי לאחר מכן הצליחו הפלסים לפרוץ מסדרון שרוחבו 200 מטרים המוביל דרומית מערבית למצודה. פגז תאורה גרמני האיר את כוח החלוץ, והיה חשש כי תוכנית הפריצה תתגלה לגרמנים. או אז נערכה הערכת מצב נוספת, והוחלט כי כל הכוח המצוי במצודה יפרוץ דרך המסדרון, גם אם זה אינו רחב דיו. בנסיגה זו אבדו כלים רבים, אך עיקרו של הכוח הצליח להחלץ. כוחות חלוץ קטנים השמידו יחידות אויב שנקרו בדרכם של אנשי החטיבה, בלוחמת פנים אל פנים, בה איבדו הפורצים חלק מהמפקדים, שפיקדו על היחידה במשך ימי המצור. בשעה 4:00 חברו היחידות הראשונות של הצרפתים אל הבריטים במקום הקרוי ג'סר אל אריד, בו הוקם המחנה שנועד לשמש מקום מנוחה והתרעננות לאנשי היחידה. בשעה 8:00 כבר שהו במקום רוב חיילי החטיבה. במשך היום אספו פטרולים בריטים חיילים בודדים שנותקו מהיחידה במהלך הפריצה.
באותו הבוקר הורה רומל, שלא הבין כי לוחמי החטיבה הצליחו לפרוץ את הכיתור, על כיבושה של ביר חכים. במקום נמצאו אך גופותיהם של המתים, וכמה פצועים קשה שלא ניתן היה לצרפם לפריצה. מתוך 5,500 חיילים שהיו תחת פיקודו של קניג לפני הקרב, הצליחו כ-4,000 לחבור אל הבריטים. בשדה הקרב נותרו 1,109 קצינים וחיילים, הרוגים, פצועים או נעדרים. אבדות הכוח התוקף היו כ-3,000 איש.
תוצאות הקרב ומורשתו
קרב ביר חכים היה משני בחשיבותו במערכת גזאלה. לאחר הקרב המשיך רומל את התקדמותו, הביס את כוחות הארמייה השמינית, וכבש את טוברוק. הסתערותו של רומל מזרחה הסתיימה רק ב-1 ביולי בקרב אל עלמיין הראשון. אין לדעת עד כמה סייעה עמידתם של אנשי החטיבה הצרפתית בביר חכים להיערכותה של הארמייה השמינית, ומה היה עולה בגורל מתקפתו של רומל לו היו נכנעים או נסוגים עם תחילת המצור. עם כל זאת, נתפס הקרב כעמידת גבורה הרואית של חיילי צרפת, שהובסו בצורה כה משפילה ביוני 1940, והשיבו מעט מכבודם. גם צ'רצ'יל נאלץ להודות כי "הצרפתים החופשים פונו מביר חכים אחרי קרב מגן נאה מאוד".
לאחר נפילת המצודה נותרו כ-500 שבויים בידי הגרמנים. רדיו ברלין הודיע כי שבויים אלו (בחלקם לוחמים כהי עור ממושבות צרפת, שנחשבו על ידי הגרמנים ל"תת אדם") אינם חייליו של צבא סדיר, ולפיכך יוצאו להורג. רק איומו של דה גול, כי בעתיד יוציא להורג את השבויים הגרמנים שיפלו לידיו, הביא להודעה כי חיילי צבא צרפת החופשית יקבלו יחס של חיילי צבא סדיר, וינהגו בהם לפי דיני המלחמה.
מפקד החטיבה, פייר קניג, המשיך בלחימה, ושימש בתפקידים שונים בצבא, ואף כשר ההגנה הצרפתי. לאחר מותו, בשנת 1984, הכריז עליו פרנסואה מיטראן כ"מרשל של צרפת".
בשנת 1948 שונה שמו של גשר פסי (pont de Passy) בפריז ל"גשר ביר חכים". במקום גם תחנת מטרו הנקראת "תחנת ביר חכים".
אישים ידועים במערכת ביר חכים
בקרבות ביר חכים לחמו מספר אישים ידועים, שלאחר מכן נשאו במשרות רמות בארצם, או ששמם נודע בשל לחימתם. בהם האישים הבאים:
נבחרת קוסובו בכדורסל
נבחרת קוסובו בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של קוסובו.
היסטוריה
התאחדות הכדורסל של קוסובו נוסדה בשנת 1991 והצטרפה לפיב"א בשנת 2015. לפני 1991 הייתה קוסובו הייתה חלק מהתאחדות הכדורסל של יוגוסלביה.
הנבחרת הייתה בעבר חלק מנבחרות, ו, ושחקנים קוסוברים, בעיקר סרבים שחיו באזור, שיחקו במדי הנבחרות הללו.
גם לאחר עצמאותה של קוסובו ב-2008 מסרביה לא הורשתה הנבחרת לשחק, גם לא משחקי ידידות, עד הצטרפותה של התאחדות הכדורסל של קוסובו כחברה רשמית בפיב"א אירופה ב-2015.
בשנים 2017–2018 כיהן בראד גרינברג כמאמן הנבחרת, בעוד שמ-2023 מאמן אותה רמי הדר, שניהם ישראלים.
רפואה דחופה
רפואה דחופה היא תחום התמחות, עיסוק ומחקר ברפואה שעוסק בטיפול רפואי ראשוני בחולים בעקבות מחלה או תסמינים הדורשים טיפול מיידי ולעיתים אף מסכני חיים.
תחומי טיפול
תחום הרפואה הדחופה כולל טיפול במצבים רפואיים המצריכים טיפול דחוף. מהרופא המומחה ברפואה דחופה נדרש ידע נרחב במגוון תחומי הרפואה ומיומנות רבה בביצוע פרוצדורות מורכבות, ביניהם: ידע בהחייאה מתקדמת (טיפול נמרץ), ניהול דרכי נשימה (הרדמה), תפירת חתכים מורכבים (כירורגיה וכירורגיה פלסטית), קיבוע עצם שבורה או השבת פריקה של מפרק (אורתופדיה), טיפול באוטם שריר הלב (קרדיולוגיה), טיפול בשבץ מוחי (נוירולוגיה), טיפול בנשים בהריון עם דימום נרתיקי (גינקולוגיה ומיילדות), טיפול במקרים של התקף פסיכוטי (פסיכיאטריה), ביצוע וקריאת תוצאות בדיקות דימות (רדיולוגיה) ועוד.
המחלקה לרפואה דחופה
במחלקה לרפואה דחופה מוטל על הרופא לראות מספר רב של חולים, להקשיב לתלונותיהם, לבדוק את מצבם הרפואי ובהתאם לכך לשקול את הצורך בטיפול מיידי, העברה לאשפוז וטיפול במחלקה המתאימה או לשחררם לביתם. המחלקה לרפואה דחופה נותנת מענה רפואי ראשוני למטופלים במקרים בהם אין זמינות של רפואה בקהילה, בשעות הלילה או בסופי שבוע.
בישראל
רפואה דחופה מוכרת בישראל כתחום התמחות במספר מסלולים. המסלול הישיר מכשיר את הרופא שעדיין איננו מומחה לקראת הכרה כמומחה ברפואה דחופה (מבוגרים). מסלולי התמחות-על מכשירים רופאים מומחים להכרה כמומחים ברפואה דחופה, בנוסף להתמחות הראשונה שיש בידם. במסלול דומה מוכשרים גם מומחים ברפואת ילדים כמומחים ברפואה דחופה (ילדים).
ההתמחות ברפואה דחופה מתמקדת בכישורים הנדרשים מהרופאים במחלקות לרפואה דחופה בכל תחומי הרפואה. הרופא המתמחה ברפואה דחופה מתמקד במתן המענה הראשוני לכל הבעיות הדחופות בגינן פונים מטופלים למלר"ד. לפיכך, מקצוע זה מעניק לרופא יכולת רחבה, החל מטיפול הולם בחבלות, כולל תפירת חתכים וקיבוע שברים, דרך טיפול בהרעלות והפרעות בקצב הלב, וכלה בפרכוסים ושבץ מוחי.
סטודיבייקר קומנדר
סטודיבייקר קומנדר, (באנגלית: Studebaker Commander) היא מכונית משפחתית, 4 דלתות, אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב האמריקאית, "סטודיבייקר" בין השנים 1927–1966. בנוסף, הדגם יוצר גם בתצורת קבריולה.
הדגם עבר מתיחות פנים יסודיות במרכב, במארז ובמנוע על כל המרכיבים הטכניים מספר פעמים. כתוצאה ממתיחות הפנים הדגם שונה לחלוטין בתכונותיו, כל מספר שנים. בישראל, הורכב בין השנים 1961-1967 דגם זהה לדגם ה-"סטודיבייקר קומנדר", אשר היה קרוי לארק.
פירוש המילה "Commander" בעברית הוא "מפקד".
תעלולים ארקטיים
תעלולים ארקטיים (באנגלית: Arctic Antics) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי שהופץ לראשונה ב-26 ביוני 1930. הסרט הוא העשירי בסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות".
הבמאי של הסרט הקצר לא ידוע בוודאות. שמו של אב אייוורקס מופיע בטיוטה, אבל אייוורקס עזב את אולפני ההנפשה של וולט דיסני ארבעה חודשים לפני שהאנימטורים התחילו להפיק את ההנפשה. ב"סימפוניות טיפשיות: לוויה לסדרה המצוירת הקלאסית" של וולט דיסני, ראסל מריט וג'יי.בי. קאופמן אומרים ש"סביר, אבל לא בטוח" שברט ג'ילט ביים את הסרט הקצר, והוסיפו: "ראיות נסיבתיות מצביעות על ג'ילט כבמאי. לאחר שאיוורקס עזב, ג'ילט ביים את כל סימפוניות טיפשיות שלאחר מכן משנת 1930, מלבד אחד. יתרה מכך, הסצנות של הוולרוס המזמר והחותמות המחיאות מורמים ישירות מתוך גלים פראיים, סרט קצר של מיקי מאוס שביים ג'ילט בסוף שנת 1929.
עלילה
בקוטב הצפוני, חיות נהנות לרקוד: הסרט הקצר מתחיל עם דוב קוטב מאונש קטן הרוקד על דוב קוטב גדול בים. בכל פעם שדוב הקוטב נתקל בפיסת קרח, הוא צולל מתחת לים והדוב המאונש קופץ אל פיסת הקרח. לאחר שהותיר אותו מאחור, הדוב המאונש חוזר אל גבו של הדוב, אם כי בסופו של דבר הוא בולע את זנבו של הדוב. דובי קוטב רבים אחרים וכמה ניבתנים רוקדים גם הם על פיסות קרח. ניבתן מנסה לתפוס דג שובב על הקוטב, בעוד ניבתנים רבים אחרים רוקדים. כלב ים מציג מופע עם דג (שבסופו של דבר הוא אוכל את הדג) סביב חבריו, שמתפעלים מהמחזה. לאחר מכן, כלב הים "משחק" עם הניבתן הנ"ל. כלב הים עושה מוזיקה עם קורות הניבתן וניביו, אבל הניבתן מפחיד אותו. והוא מגלם דמות מול כלבי הים. חבורת פינגווינים רוקדת בקו ישר, והולכת בתיק בודד, שניים-שניים.
ביקורות
הסרט היומי (21 בספטמבר 1930): "בידור מצויר של כלב ים הוא הנושא הזה של וולט דיסני, אחת מסרטי סימפוניות טיפשיות. דברים מטופשים להפליא. על רקע ארקטי, חיות קטנות מצוירות עוברות את המחוות של שירה וריקוד. הדמויות נעות בסינכרון עם המוזיקה. זה עמוס בצחוק לכולם משש עד שישים, ועוד קצת."
וראייטי (30 ביוני 1930): "טוב כמו כל סרט בסדרה זו, שהיא די טובה. ציור וסנכרון נעשה בקפידה ללא אף אחד מהטריקים המפוצצים שמקלקלים כל כך הרבה סרטים מצוירים. מצעד של פינגווינים לצלילי "חייל העץ" הוא צחוק בטוח בכל מקום עם ריקוד כלבי הים לא הרחק מאחור."
מדיה ביתית
הסרט הופץ למדיה ביתית ב-19 בדצמבר 2006, באוצרות וולט דיסני: עוד סימפוניות טיפשיות, כרך ב'.
איניגו מרטינס
ריאל סוסיאדד
מרטינס נולד באנדאורה שבחבל הבסקים. הוא הצטרף למחלקת הנוער של ריאל סוסיאדד מהמועדון שבמקום הולדתו, אאוררה אונדרואה. בעונת 2009/2010 ערך הופעת הבכורה בקבוצת המילואים וסייע לה להעפיל לליגה השלישית תוך שהוא כובש שער אחד ב-23 הופעות.
ב-27 באוגוסט 2011 ערך הופעת בכורה בליגה הספרדית הבכירה, כשהשלים 90 דקות בניצחון 1–2 של הבסקים בחוץ על ספורטינג חיחון באצטדיון אל מולינון. ב-2 באוקטובר כבש שער ליגה ראשון, כאשר עשה זאת מאמצע המגרש בהפסד 1–2 בדרבי הבסקי לאתלטיק בילבאו. הוא עשה זאת שוב ב-27 בנובמבר באותה שנה, כשכבש שער ניצחון בדקה ה-90 על ריאל בטיס במשחק שהסתיים בתוצאה 2–3. באותה עונה הוא קיבע את מעמדו כשחקן הרכב, ובעונה אחריה סייע לקבוצה להעפיל לליגת האלופות.
ברצלונה
ב-5 ביולי 2023 חתם בברצלונה לשנתיים כשחקן חופשי עם סעיף שחרור של 400 מיליון אירו.
נבחרת ספרד
מרטינס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד עד גיל 21 ב-2011. בשנה לאחר מכן זומן על ידי המאמן לואיס מייה לסגל נבחרת ספרד למשחקים האולימפיים בלונדון. במשחק הראשון, נגד יפן, הוא הורחק בכרטיס אדום.
בקיץ 2013 לקח חלק בסגל הנבחרת הצעירה שזכתה באליפות אירופה שנערכה בישראל.
את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הבוגרת ערך ב-14 באוגוסט 2013, לאחר שנכנס כמחליף במקומו של סרחיו ראמוס בניצחון במשחק ידידות על אקוודור.
מאגיה ללא דמעות
מאגיה ללא דמעות (באנגלית: Magick Without Tears) היה הספר האחרון שנכתב על ידי המיסטיקן האנגלי אליסטר קראולי, אף על פי שהספר יצא לאור רק לאחר מותו של קראולי.
הספר נכתב בשנת 1943, והורכב מסדרה של מכתבים, אך יצא לאור רק בשנת 1954, בתוספת הקדמה מאת העורך, קארל גרמר. עבור רבים, הספר הזה הוא ראייה לכך שקראולי היה צלול בדעתו גם בשנותיו האחרונות, חרף התמכרותו הקשה להרואין
שם הספר
הספר יצא לאור בשם "מאגיה ללא דמעות", אך תחילה היה שמו "אליסטר מבאר הכל" (Aleister Explains Everything).
תקציר
הספר מורכב מ-80 מכתבים לאנשים שחקרו ולמדו את תורת הנסתר בכלל ואת המאגיה בפרט. המכתבים המתועדים בספר מנגישים את תובנותיו של קראולי בתחומי הקשורים למאגיה ולת'למה, בבהירות ושנינות. בין נושאי הספר ניתן למצוא את הקבלה, יוגה, אסטרולוגיה, מוות, דת, נישואים, ועוד.
פציעה ברצועה הצולבת הקדמית
הרצועה הצולבת הקדמית - (באנגלית: Anterior cruciate ligament או בראשי תיבות ACL) היא אחת מארבע הרצועות העיקריות של הברך. הצולבת הקדמית נאחזת בחלק האחורי-צדי של המשטח המפרקי של עצם הירך ובחלק הקדמי-תיכון של המשטח המפרקי של השוקה. מבחינה ביומכנית, הרצועה נותנת לברך יציבות קדמית, הרצועה לא מאפשרת לשוקה להחליק קדימה ביחס לעצם הירך.
הרצועה היא פנים סינוביאלית, כלומר היא ממוקמת בתוך קופסית מפרק הברך. קיימות שתי רצועות צולבות, אחורית וקדמית, אשר מצליבות אחת את השנייה בתוך המפרק. פציעה ברצועה הצולבת, קרע חלקי או מלא, היא אחת הנפוצות ביותר בקרב ספורטאים.
סיבות לפציעה
פציעה ברצועה הצולבת נפוצה מאוד בעיקר אצל אתלטים וספורטאים שונים. הקרע של הרצועה נגרם בגלל סיבוב חד ופתאומי של הברך, מה שמלווה בהרגשה של כאב חד ורעש נקישה. סיבה נוספת לקרע של הרצועה היא יישור יתר של הברך. לאחר הפציעה מפרק הברך מתמלא נוזלים ודם כתוצאה מהקרע, מה שמוביל לאי נוחות וכאב. כמו כן חשים הפצועים בתחושת "בריחת ברך" וחוסר יציבות. הפציעה נפוצה בעיקר אצל ספורטאים מתחומי הכדורגל, הכדורסל, הכדוריד, הפוטבול והסקי. הפגיעה מאובחנת בבדיקה גופנית וניתן לוודא את קיומה בעזרת דימות תהודה מגנטית (MRI).
תחנת רוסקאיה
תחנת רוסקאיה הייתה תחנת מחקר סובייטית ורוסית לשעבר, שהייתה ממוקמת בחוף רופרט, בארץ מרי בירד, שבמערב אנטארקטיקה.
היסטוריה
הוצע להקים את התחנה בשנת 1973 והקמת התחנה אושרה על ידי ממשלת ברית המועצות בשנת 1978.
בניית התחנה החלה בשנת 1979 והיא החלה לפעול ב-9 במרץ 1980.
התחנה ניטשה רשמית ונסגרה ב-12 במרץ 1990.
בחודש פברואר 2006, ולרי לוקין, ראש משלחת האנטארקטית הרוסית (RAE), הודיע כי גם תחנות המחקר מולודיוז'נאיה, לנינגראדקאיה ורוסקאיה יפתחו מחדש לעונת המחקר 2008- 2007; עם זאת, טרם החלה תוכנית ההפעלה מחדש; באפריל 2018 פורסם כי התחנה תיפתח בשנת 2020.
לקריאה נוספת
• James G. Bockheim, The Soils of Antarctica, PP 185 - 194