cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרויקט הסידור הפתוח
רקע
הרעיון לפרויקט עלה בשנת 2001 כאשר אהרון וראדי (Aharon Varady) התוודע לטכנולוגיות פיתוח קוד ומסדי נתונים במסגרת עבודתו בחברת אחסון אתרי אינטרנט אמריקאית. בשנת 2002 הוא ניסח לראשונה את מטרות הפרויקט ונחיצותו בהשראת המסה "Immediatism" מאת המחבר והמשורר האנרכיסט האמריקאי פיטר למבורן וילסון, אתוס "עשה זאת בעצמך" ברוח תנועת האמנויות והאומנויות של ויליאם מוריס ודפוס קלמסקוט, יצירות שונות ובהן ספר המדע הבדיוני "The Diamond Age" מאת הסופר האמריקאי ניל סטיבנסון, טכניקת הצביעה של טקסטים בסידור שהתכוון להוציא לאור הרב יעקב פרידמן, תנועת התרבות החופשית בהשראתם של ריצ'רד סטולמן ולורנס לסיג, וגם התנסותו עם גישות פלורליסטיות ביהדות כמו זו במסגרת תנועת הנוער בהשראה חסידית שנקראה "יהודים ביער" (באנגלית: ).
מאחר שלא היה שבע רצון מסידורי התפילה הקיימים, וראדי רצה להדפיס לעצמו סידור משלו, בהשראת הסידור "הצבעוני" של הרב פרידמן. הפרויקט נוסד כפרויקט קוד פתוח משום שוראדי סבר שאם הוא כבר טורח לסרוק טקסטים ליטורגיים מסוג זה, הרי שהיה ראוי לשתף את פירות המאמץ המיגע עם אחרים, וכך לחסוך מהם את הצורך להמציא את הגלגל מחדש.
האתגר העיקרי שניצב בדרכו של וראדי היה אחסון והצגת טקסטים בעברית עם ניקוד משום שלא היו אז בנמצא פונטים מתאימים. בשנת 2004 פורסם תקן יוניקוד בגרסה 4 וב-2008 שילבו וראדי ואפרים פיינשטיין, מייסד פרויקט הליטורגיה היהודית, מאמצים. ב-2009 הושק את פרויקט הסידור הפתוח בסיוע מכון PresenTense - אינקובטור יזמות חברתית שפעל בירושלים. וראדי שימש מנהל הפרויקט ופיינשטיין המפתח הראשי.
פיתוח
התוכן נאסף בתהליך תעתיק דיגיטלי מתוך קבצים המכילים כתבי יד שנסרקו קודם לכן, או מתוך ספרים שראו אור בדפוס והפכו זמינים בנחלת הכלל. את איסוף החומר ביצעו מתנדבים, שנעזרו בהרחבה Proofread Page שפותחה עבור מדיה-ויקי כחלק ממיזם מאגר הטקסטים החופשיים ויקיטקסט. יצירות חדשות יותר, הנמצאות תחת זכויות יוצרים, הועברו לאתר הפרויקט על ידי בעלי הזכויות.
הפרויקט השתמש בטכנולוגיות XML שונות. מידע סמנטי נשמר בקובצי TEI - סכמת XML בשימוש בפרויקטים בשדה מדעי הרוח הדיגיטליים - ומסד הנתונים הייעודי eXist. על ידי כך ניתן היה לאפשר קידוד, קישור תרגומים, הוראות, הערות וביאורים המשויכים לחלקים שונים של הטקסט.
התוכנה עדיין בפיתוח, אבל קוד המקור פורסם תחת רישיון LGPL באתר אירוח הקוד GitHub. המפתחים משתמשים בגופנים שונים, בהם גם גופנים שפותחו במסגרת פרויקט קולמוס. רכיב השרת מאפשר יצירת מסמכים מורכבים המשלבים (טרנסקלוציה) קטעי טקסט ממסד הנתונים, וממשק המשתמש מאפשר סימון, כתיבה והתאמה של תוכן ממסד הנתונים.
פרס לורנס אוליבייה להופעה הטובה ביותר במחזמר
פרס לורנס אוליבייה להופעה הטובה ביותר במחזמר היה פרס שנתי שהוענק על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטרון הבריטי המסחרי. הפרס נוסד בשנת 1976 בשם פרסי איגוד תיאטרון הווסט אנד ושמו הוחלף ב-1984 לכבודו של השחקן האנגלי לורד אוליבייה.
פרס זה הוענק רק בשני טקסים, ואחרי כן הוחלף בפרסים נפרדים לשחקנית הטובה ביותר במחזמר ולשחקן הטוב ביותר במחזמר.
משפט טוקיו (סדרת טלוויזיה)
משפט טוקיו הוא מיני-סדרה יפנית בת ארבעת חלקים, דרמה היסטורית המתארת את בית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק. את הסדרה ביימו במשותף פיטר ורהוף ורוב וו. קינג והופק על ידי תאגיד השידור הציבורי היפני NHK בהפקה משותפת עם FATT Productions ההולנדית וחברת דון קרמודי הקנדית.
בסדרה מככבים מרסל הנסמה, ג'ונתן הייד, פול פרימן, סטיבן מק'האטי, ג'וליאן וודהאם, אירפאן חאן ומייקל איירונסייד.
הסדרה שודרה ברשת NHK ביפן ב-12 בדצמבר 2016. לאחר מכן הייתה זמינה לצפייה ישירה בשירות ה-NHK On-Demand VoD ובהמשך בנטפליקס. מעבר לים. הסדרה הוצגה לראשונה ב-190 מדינות בנטפליקס בדצמבר 2016. שידור הסדרה בנטפליקס כולל כתוביות ב-20 שפות.
שחקנים ודמויות
דמויות אחרות
הפקה
המיני-סדרה הוצעה על ידי NHK. החברה חתמה על עסקת הפקה משותפת עם FATT Productions. בפורום המימון הבינלאומי של OMDC במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2013, אנשי NHK ו-FATT דנו בהפקה משותפת של הסדרה עם חברת דון קרמודי הקנדית. נטפליקס השיגה זכויות הפצה על ידי מתן מימון באמצעות דון קרמודי. השחקן ההודי אירפאן חאן הצטרף בדצמבר 2014. הסדרה סימנה את הופעת הבכורה בסדרת רשת של השחקן אירפאן חאן.
צילומים
הסדרה צולמה ביפן ובליטא בשנת 2015.
מחוז לוד
מחוז לוד (באנגלית: Lydda District) היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי. בירת המחוז הייתה העיר לוד. המחוז כלל שתי נפות:
רפאשהוטה
רפאשהוטה (בהונגרית: Répáshuta) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית רפאשהוטה קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות מ-608 תושבים בשנת 1995 עד 414 תושבים בשנת 2020 (ירידה של כ-32%). במפקד משנת 1900 נמנו בכפר 3 יהודים.
מחוז לוד
היסטוריה
נפות יפו ורמלה היוו בתחילה את מחוז יפו. ביולי 1922 חולקה הארץ לארבעה מחוזות בלבד ומחוז יפו אוחד עם מחוז ירושלים ליצירת מחוז ירושלים-יפו. באוגוסט-ספטמבר 1925 אוחדו מחוז יפו וירושלים ומחוז הדרום.
ב-1 ביולי 1939, מחוז הדרום פוצל למחוז לוד העירוני בעיקרו שכלל את נפות יפו ורמלה, ומחוז עזה הכפרי.
מושלים
מחוז ירושלים-יפו: מחוז הדרום: מחוז לוד:
Kaffeine
קפאין (באנגלית: Kaffeine) היא תוכנת נגן מדיה המיועדת למערכות הפעלה דמויות יוניקס.
התוכנה מבוססת קוד פתוח, נכתבה בשפת ++C, פותחה על ידי צוות הפיתוח של קפאין (Kaffeine Team) בשנת 2003.
בנוסף, קפאין מותאמת באופן מלא לסביבת שולחן עבודה מסוג KDE.
רשימת גרסאות
צוות הפיתוח שחרר 16 גרסאות אל השוק, להלן 5 הגרסאות האחרונות:
אופק אביטל
אופק אביטל (נולד ב-28 באוגוסט 1997) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הרכז בקבוצת הפועל חיפה.
ביוגרפיה
אביטל נולד וגדל בחיפה החל את פעילותו במחלקת הנוער של מועדון הכדורסל של מכבי חיפה. בעונת 2010/11 זכה עם קבוצתו באליפות המדינה לילדים ובאותה עונה הפסידה קבוצתו בגמר גביע המדינה להפועל לב השרון. בעונת 2012/13 זכה כקפטן באליפות המדינה לנערים לאחר ניצחון על מכבי ראשון לציון. בעונת 2014/15 הפסידה קבוצתו למכבי ראשון לציון בגמר גביע המדינה לנוער.
עונתו הראשונה בקבוצת בוגרים הייתה בעונת 2015/16 במכבי חיפה עתודה מליגה א' צפון. בעונת 2016/17 עבר לשחק בקבוצת הבוגרים של מכבי חיפה. בתום עונה עבר לשחק בהפועל חיפה. בעונת 2019/20 כאשר אביטל משמש כקפטן, הקבוצה סימה במקום השני והעפילה לליגת העל זאת לאחר הפסקת הליגה עקב משבר הקרונה.
בעונתו הראשונה עם הפועל חיפה בליגת העל העמיד ממוצעים של 2.3 נק' ו-0.8 אסיסטים ב-10 דק' כאשר שותף ב-29 משחקים בליגה הסדירה, בשלב הפלייאוף העמיד 3 נק' ו-1.5 אסיסטים ב-15.5 דק' בצמד משחקי רבע הגמר. בעונתו השנייה בליגת העל, עונת 2021/22, העמיד ממוצעים של 2.5 נק', 1 אסיסטים ו-1 ריבאונדים ב-11.8 דק' כאשר שותף ב-25 משחקים בליגה הסדירה, בשלב הפלייאוף העמיד 6 נק' ו-1 אסיסטים ב-12.3 דק' בשלושת משחקי רבע הגמר.
ביולי 2022 חתם על חוזה ל-2 עונות נוספות בהפועל חיפה.
בעונתו השלישית בליגת העל במדי הפועל חיפה העמיד ממוצעים 2.8 נק' ו-0.5 אסיסטים ב-11.3 דק' כאשר שותף ב-20 משחקים.
1984 בישראל
1984 בישראל (ה'תשמ"ד-ה'תשמ"ה) הייתה השנה בה חגגה 36 שנה מיום היווסדה.
פיגועי טרור פלסטינים בולטים
פיגועי טרור פלסטינים בולטים שבוצעו נגד מטרות ישראליות במהלך 1984:
נולדו
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1984)
נפטרו
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1984)
שפות באימפריה הרומית
שפות באימפריה הרומית היו השפות והניבים השונים שלהן אשר דוברו בתוך שטחי האימפריה הרומית, החל משלהי המאה ה-1 לפנה"ס, עת שקמה האימפריה הרומית ועד סוף המאה ה-5 לספירה, עת שהאימפריה הרומית המערבית חדלה מלהתקיים.
לטינית
השפה הלטינית (Lingua latīna) היא שפה הודו-אירופית השייכת למשפחת השפות האיטאליות, כלומר, אלו שדוברו באזור איטליה של ימינו. השפה דוברה באזור לאטיום (לאציו של ימינו) ומכאן נגזר שמה. זוהי שפתה הרשמית (לצד יוונית) של האימפריה הרומית ככלל, שפתם של בני רומא בפרט מאז תקופת המלוכה העתיקה (המאה ה-8 לפנה"ס), דרך ימי הרפובליקה הרומית ועד סוף ימי האימפריה ואף לאחריהם, כאשר הלטינית הכתובה נשמרה כשפת התפילה של הכנסייה המערבית (הקתולית) בעוד שהניבים המקומיים נהפכו בהדרגה לגרסאות המקודמות של השפות הרומאניות: איטלקית, צרפתית, ספרדית, פורטוגזית וניבים רבים של שפות אלו. הלטינית הייתה שפת החוק והממשל של האימפריה הרומית, היא היוותה את אחד הגורמים המאחדים את כל האימפריה על שלל אנשיה, היא שימשה לינגואה פרנקה ואפשרה תקשורת יעילה בין דוברי שפות שונות וקשר בין הממשל לאזרחי האימפריה ולהפך. הלטינית החלה להתפשט ברחבי האימפריה הרומית, תחילה בעיקר על ידי חיילים אשר הוצבו במקומות שונים באימפריה, לאחר מכן האוכלוסייה המקומית החלה לאמץ בהדרגה את הלטינית. האימפריה לא נקטה במדיניות של עקירת אוכלוסייה מקומית לטובת אוכלוסייה דוברת לטינית, גם לא במדיניות כפיית השפה הלטינית על עמים שונים. זאת בניגוד, למשל, לאלכסנדר הגדול אשר שאף לכפות את השפה היוונית כשפה הרשמית של ממלכתו. השפה הלטינית לא היוותה תנאי לקבלת אזרחות רומית ולא היו מוסדות לימודיים, שנתמכו על ידי הקיסרות, אשר העדיפו את הלטינית כשפת החינוך.
הרהיטות בשפה הלטינית הייתה בעלת ערך תרבותי, חוקי, פוליטי, חברתי וכלכלי גבוה. ידיעת לטינית הייתה חיונית לאיוש משרה ציבורית בשירות האימפריה ולקידום בה. היא היוותה גם את שפת ההתנהלות הפנימית של הממשל, החלטותיו של הקיסר והתקשורת הרשמית שלו הועברו בלטינית בלבד, לצד פסיקותיו על חוקים מקומיים, גם אם הללו נכתבו בשפות שונות. הבירוקרטיה הרומית עסקה באובססיביות בכתיבה, לאור הערך המיוחד שייחסו הרומאים למילה הכתובה. שיעור האוריינות (בשפה הלטינית) ברחבי האימפריה עמד, על פי אומדנים, בין חמישה לשלושים אחוזים, לפי ההגדרה המשתנה ל"אוריינות". אחת הסיבות לרמת האוריינות הנמוכה הייתה אי מעורבותה של המדינה בהענקת השכלה, לימוד השפה היה אפשרי רק לילדי משפחות אשר יכלו לעמוד בתשלום.
תעודות לידה וצוואות היו חייבות להיכתב בלטינית עד תחילת המאה ה-3 (תקופת שלטונו של אלכסנדר סוורוס), נתינים אנאלפביתים זכו לסיוע מסופר ממשלתי בקריאת ובכתיבת מסמכיהם הרשמיים. השפה הלטינית שימשה גם כשפתו של הצבא הרומי (אשר חייליו הגיעו מעמים רבים ודברו שפות שונות) עד אמצע המאה השישית ואף נותרה בשימוש נפוץ באימפריה הרומית המזרחית (הביזנטית) גם בתחילת המאה ה-7 (סביבות שנת 630).
יוונית
יוונית היא שם כולל למספר ניבים בעלי מוצא לשוני משותף, היא מהווה משפחת שפות עצמאית בתוך משפחת השפות ההודו-אירופיות. בתקופת אלכסנדר הגדול נעשה ניסיון לאחד ניבים יווניים שונים לניב אחיד שנקרא "יוונית קוינה". זוהי היוונית שהפיץ אלכסנדר ברחבי האימפריה שהקים ב וזוהי היוונית הרווחת ברחבי האימפריה הרומית. היוונית הייתה שפה רשמית של האימפריה הרומית, לצד לטינית ושימשה פעמים רבות כלינגואה פרנקה בין דוברי שפות שונות. לשפה ולתרבות היוונית הייתה חשיבות רבה והשפעה נרחבת על התרבות הרומית, מרבית האליטה הרומית דברה יוונית כשפה שנייה, יוונית נותרה שפת התרבות הגבוהה, התיאטרון רומי הושפע רבות מזה היווני ואף השפה הלטינית הושפעה מהיוונית ושאלה ממנה מילים.
היוונית המשיכה להיות השפה הדומיננטית במזרח האימפריה הרומית, אף יותר מהשפה הלטינית, בעיקר בשטחי יוון, אסיה הקטנה, הלבנט ומצרים. באזורים אלו, האוכלוסייה דברה בעיקר יוונית (לצד שפות מקומיות). עקב כך, כתובות רבות נכתבו בשתי השפות תוך תרגום מהאחת לשנייה על מנת להקל על האוכלוסייה המקומית להבין את החוקים. הספר המכונן של הנצרות על יצירותיו, הברית החדשה, נכתב כולו ביוונית שהיוותה גשר בין המאמינים הראשונים (רובם תושבי ארץ ישראל דוברי עברית וארמית) לבין הקהילות הנוצריות הזרות, בעיקר ביוון ואסיה הקטנה. באימפריה הרומית המזרחית, לדוגמה, היה נהוג לתרגם את החוקים הכתובים בלטינית לשפה היוונית.
שפות אזוריות
לצד שתי השפות הרשמיות של האימפריה, לטינית ויוונית, דוברו שפות רבות ברחבי האימפריה ברמה האזורית, אך מיעוטן הותיר אחריו ממצא כתוב משמעותי כלשהו שעשוי ללמד על מידת היותן שפות מדוברות בתקופת האימפריה. על חלק מהשפות ניתן ללמוד באופן עקיף בלבד, מאזכורים שלהן בדברי מלומדים בני התקופה, בלא אף ממצא כתוב בשפה עצמה.
ארמית
ארמית היא שפה שמית צפון-מערבית, אשר מקורה באזור סוריה של ימינו. היא נפוצה כשפת דיפלומטיה עם התרחבות האימפריה האשורית (המאה ה-9 לפנה"ס) ובהדרגה נהייתה ללינגואה פרנקה של אזור הים התיכון (בדומה לאכדית לפניה). בתקופת האימפריה הרומית הייתה הארמית שפה חשובה מאוד באזורי מסופוטמיה והלבנט והיא התפתחה למספר ניבים. בארץ ישראל, יהודים דברו את השפה הארמית לצד השפה העברית, בהדרגה החלה הארמית לדחוק את העברית כשפתם העיקרית של יהודי ארץ ישראל עד אשר העברית נזנחה כשפת דיבור לטובת הארמית (החל מהמאה השנייה לספירה) אך נותרה כשפת קודש ושפת תפילה. בניב הארץ ישראלי, המכונה ארמית גלילית, נכתב רובו של התלמוד ירושלמי (לצד עברית משנאית).
הניב הסורי היה הניב הארמי שהתפתח בסוריה, בעיקר סביב העיר אנטיוכיה. השפה והספרות הסורית נפוצו מהקהילה הנוצרית בעיר אדסה שבאסיה הקטנה במאה השנייה לספירה. השפה שימשה בעיקר כשפת תפילה לנוצרים המקומיים, אשר הפכו אותה לשפת הקודש. אחת היצירות המוקדמות ביותר בשפה הסורית הייתה ה"דיאטסרון" של טטיאנוס הקדוש, ששילבה את ארבע הבשורות לטקסט אחד. עם הזמן, הטקסט נזנח ואבד והוחלף בידי הפשיטתא, שהוא תרגום התנ"ך והברית החדשה לסורית ואיחודם כספר אחד בידי המאמינים עצמם. חלק מהספרות הסורית היא בעלת מאפיינים גנוסטיים.
המלומד הסורי ברדסנס יצר בשפה חיבורים, הערות על כתבי הקודש בסורית וכ-150 מזמורים. הספרות בת התקופה כללה שלל הערות נוצריות, דיאלוגים ומסמכי גניזה. ישנו אף תיעוד של שימוש בסורית בכתובות על ידי חיילים מתדמור, מקרה חריג של שימוש בשפה שהיא לא לטינית בצבא הרומי.
פונית
פונית הייתה שפה שמית צפון מערבית שהתפתחה מהשפה הפיניקית שדוברה במשך מאות שנים בחוף לבנון של ימינו. היא הייתה שפתם של בני העיר קרתגו, מושבה אותה הקימו מתיישבים פיניקים, עם של יורדי ים, בשלהי המאה ה-9 לפנה"ס. במשך מאות שנים ניהלה קרתגו קשר קרוב עם תרבות האם הפיניקית, אך קשר זה נפסק בשנת 146 לפנה"ס, עת שנחרבה קרתגו על ידי הרומאים, אויביהם משכבר הימים, באירוע שהביא לסיומה של סדרת המלחמות שנודעה כ"מלחמות הפוניות".
קרתגו שימרה במשך זמן רב את הקשר שלה עם תרבות האם, אך לאחר חורבנה בשנת 146 לפני הספירה וסיפוחה לאימפריה הרומית קשר זה פסק. בניגוד לימים שלפני הכיבוש הרומי, בהם רוב הספרות הוקדשה לאלים בעל ותנית או לאזכרות, בתקופת השלטון הרומי ניתן למצוא מגוון רחב יותר של תוכן הכתוב בשפה ה"נאו-פונית".
ניתן למצוא נאו-פונית באופן חריג במקדש רומא ואוגוסטוס בעיר לפטיס מגנה. בעיר זו נולד הקיסר ספטימיוס סוורוס (שלט 193-211) ודיבר פונית לצד לטינית ויוונית, בעוד אחותו, ככל הנראה, כמעט ולא דיברה בלטינית, הם מהווים דוגמה לשימוש בפונית בקרב המעמד הגבוה ביותר בחברה. הקדוש הנוצרי אוגוסטינוס שהיה מצפון אפריקה במוצאו הזכיר מספר פעמים את השפה הפונית, הוא הבחין בכך שיש דמיון בינה לבין העברית והסורית וכי הידע שלו בפונית סייע לו להבנת מילים מתועתקות מן התנ"ך.
עד למאות המאה ה-2 והמאה ה-3 לספירה, נכתבה הפונית בכתב ייחודי משלה, מאוחר לתקופה זו לא ניתן למצוא כתובות בכתב זה על אבן, הכתב הלטיני שימש לכתיבת הפונית במאות הרביעית והחמישית לספירה.
עברית
עברית היא שפה שמית מערבית (בדומה לארמית ולפונית) שהתפתחה בשלהי האלף ה-2 לפנה"ס באזור ההר של ארץ ישראל, שפתו של עם ישראל הקדום, הממלכות העבריות ישראל ויהודה ומאוחר יותר של שבי ציון והממלכה החשמונאית. בעברית מקראית נכתב רובו של המקרא, הספר המקודש ליהודים.
בתקופת האימפריה הרומית היה נפוץ הניב העברי המכונה "עברית משנאית" (על שם המשנה שנכתבה בניב זה), "לשון חז"ל, או "לשון חכמים". רוב העדויות מצביעות על כך שלשון חז"ל התפתחה בהדרגה מהעברית המקראית, על אף שישנן עדויות כי היה ניב בעל מאפיינים דומים ללשון חז"ל אשר התקיים במקביל לעברית המקראית שהשתנה עם הזמן או נזנח לחלוטין. תהליך המעבר מעברית מקראית ללשון חז"ל היה הדרגתי וסימנים לו ניתן לזהות כבר בחלק מספרי התנ"ך המאוחרים, כגון: עזרא, דברי הימים ומגילת אסתר. לשון חז"ל הושפעה רבות מהשפות בסביבתה הקרובה, בעיקר ארמית אך במידה מה גם מאכדית, מפרסית, מיוונית ומלטינית. במהלך המאה ה-19, מקובל היה להניח כי לשון חז"ל הייתה לשון ספרותית בלבד וכי לא שימשה את פשוטי העם לדיבור, אך בתחילת המאה ה-20 נעשו מספר ניסיונות להוכיח כי לשון חז"ל הייתה שפה מדוברת לכל דבר ושימשה את האוכלוסייה היהודית בחיי היום-יום. בימינו מוסכם על מרבית החוקרים כי לשון חז"ל אכן שימשה כלשון דיבור במהלך תקופת התנאים, קרי, המאה ה-1 לספירה וככל הנראה אף במאה ה-2. מגילות מתקופת מרד בר כוכבא שנמצאו, ואשר נכתבו על ידי בר כוכבא עצמו, פנו לקורא בעברית בעלת מאפיינים מובהקים של לשון חז"ל ובארמית. המשנה הכתובה בלשון חז"ל, אספה דיני פסקי הלכה שונים במרוצת השנים ונחתמה סופית על ידי רבי יהודה הנשיא בשנת 218 לספירה. גם התוספתא, קובץ הלכות שלא נכללו במשנה, נערך בתקופה זו ונכתב בעברית משנאית, שנקראת במחקר "לשון חכמים א'".
בשלב כלשהו במהלך המאה השנייה לספירה, החלה לשון חז"ל לדעוך כשפה מדוברת בתקופת התלמוד ונותרה שפה כתובה בלבד. יש הסוברים כי היא נותרה מדוברת בעיקר בקרב פשוטי העם והילדים (אשר לא הותירו אחריהם ממצא כתוב) בעוד שהמעמד הגבוה והמשכיל דיבר ארמית. התלמוד הירושלמי והתלמוד הבבלי אמנם מכילים מעט מלשון חז"ל, ברובד המאוחר שלה הנקרא במחקר "לשון חכמים ב'", אך רובם המכריע נכתב בארמית, עדות לדעיכת העברית כלשון דיבור מקובלת. גם מדרשי ההלכה והאגדה נכתבו במקצתם בלשון חכמים ב' ורובם המכריע בארמית. אף על פי כן, בכמה כפרים קטנים בארץ ישראל המשיכו לדבר עברית אפילו עד הכיבוש הערבי של ארץ ישראל במאה ה-7 לספירה.
קופטית
קופטית היא גרסה של מצרית עתיקה אשר התפתחה בעת העתיקה המאוחרת. היא שפה ממשפחת השפות אפריקאיות, קרובה-רחוקה של השפות השמיות. נכתבה בכתב ייחודי משלה, שהתפתח במאה השנייה לפנה"ס. נראה כי קופטית כשפה ספרותית הייתה התוצאה של ניסיון מודע של המשכילים המצרים, רובם אנשי כהונה, להחיות את מורשתם המפוארת. עד המאה השנייה לפנה"ס נכתבה המצרית בכתב דמוטי. כתוצאה מההשפעה ההלניסטית על המשכילים המצרים, היוונית נהפכה בקרבם לשפה שנייה, בעוד שהם לא מסוגלים לקרוא את הכתב העתיק, לצד פשוטי העם אשר לא ידעו לקרוא כלל. כדי לפנות לשני הקהלים, הכהנים אימצו את הכתב היווני עבור השפה הקופטית, בתוספת תווים לעיצורים שלא היה קיים להם ייצוג באלפבית היווני. בהדרגה נוצר הכתב הקופטי.
במאה ה-4 לספירה, ניתן למצוא מסמכים בשפה הקופטית בניבים שונים שלה וביניהם הניב הסהידי, הניב הבוהאירי, הניב הפיומי והניב האחמימי. בתקופה זו נהייתה הקופטית שפה ספרותית לחלוטין וכללה תרגומים רבים של כתבים יווניים, קטעים ליטורגיים ועבודות פטרולוגיות. בתקופה זו, בה הדת השלטת במצרים הייתה הנצרות, ניתן למצוא טקסטים בקופטית העוסקים במגוון נושאים, כגון קורות חיי קדושים, תקנונים נזיריים, עצות ומכתבים, עד למאה השביעית, עת הכיבוש הערבי.
שפות קלטיות
השפות הקלטיות הן משפחת שפות השייכת למשפחת השפות ההודו-אירופיות. השפות הקלטיות המדוברות בתקופה האימפריאלית היו: גאלית בגאליה (אזור צרפת של ימינו וסביבתה הקרובה), קלטיברית וגלציאנית בהיספניה (חצי האי האיברי), ברטונית באי הבריטי, וגלטית, שפה קלטית שהובאה לאסיה הקטנה בפלישות הגאליות ב. ישנה עדות למילים לטיניות שאולות מגאלית כבר מהמאה השלישית לפנה"ס כתוצאה מקיומם של יישובים קלטיים בחצי האי האיטלקי. בשלהי העת העתיקה, מילים גאליות רבות עברו "לטיניזציה", כך שהתחקות אחר מקורן הפכה לבלתי אפשרית.
קלטיברית מתועדת כשפה כתובה רק לאחר המפגש עם הרומים, במאה השנייה לפנה"ס. שלושים מתוך 103 הכתובות שנמצאו היו קמעות אירוח כתובות בכתב איברי אשר התכתבו עם מנהג הכנסת האורחים היווני רומי (הוספיטיום). הקלטיברים המשיכו ליצור קמעות אל תוך המאה השנייה לשלטון הקיסרי כשהם משתמשים בלטינית במקום שפתם המקורית. קלטיברית כתובה נכחדה ככל הנראה בעת שלטונו של אוגוסטוס, אם לא לפני כן.
מספר אזכורים של גאלית מעידים כי היא המשיכה להיות מדוברת גם בתקופת האימפריה. אירנאוס, הבישוף של לוגדונום (בימינו ליון, צרפת), התלונן בשנת 177 לספירה כי הוא נאלץ לדבר עם בני קהילתו ב"שפתם הברברית" כאשר הכוונה היא ככל הנראה לגאלית. המשפטן אולפיאנוס מדבר על הצורך להכיר בהסכמים וורבליים בגאלית. הסופר הרומי למפרידיוס אמר כי הדרואידים (הכינוי המקובל למעמד הגבוה, הכוהנים בקרב השבטים הקלטיים) התנבאו בגאלית באוזניו של הקיסראלכסנדר סוורוס (שלט 222-235). הירונימוס (345-420) הבחין כי השבט הגאלי הטרוורי באזור טריר מדבר שפה הדומה לשפה הגלאטית שדוברה, כאמור, בגלטיה שבאסיה הקטנה. המתכונים הרפואיים שנכתבו על ידי מרסלוס מבורדו (סוף המאה ה-4 או תחילת המאה ה-5 לספירה) מכילים מספר מילים גאליות, בעיקר שמות צמחים, מה שמעיד על כך שהשפה נותרה בשימוש למטרות מסוימות, כגון רפואה מסורתית ומאגיה. הסופר הנוצרי סולפיקיוס סוורוס, מאקוויטניה (דרום צרפת של ימינו) במוצאו, מזכיר דו-לשוניות גאלית-לטינית, כאשר גאלית משמשת שפת אם. אזכורים נוספים המדברים "באופן גאלי" ככל הנראה מתכוונים לדיבור בשפה הלטינית עם מבטא גאלי מקומי. מרבית החוקרים בתחום הבלשנות היסטורית מניחים כי הגאלית דוברה עד אמצע המאה ה-6 לספירה באזור צרפת המודרנית. על אף רומאניזציה של התרבות החומרית בסביבה, נראה כי השפה הגאלית שרדה והצליחה להתקיים לצד השפה הלטינית.
שפות גרמאניות
שפות גרמאניות הן משפחת שפות בתוך השפות ההודו-אירופיות, אשר דוברו ברובן בצפון אירופה (גרמאניה), מחוץ לגבולותיה של האימפריה הרומית, אך עם התגברות פלישות השבטים הגרמאנים לתוך האימפריה, חדרו השפות יחד עמם.
לא קיים כמעט שום תיעוד של שפות גרמאניות שדוברו ברחבי האימפריה הרומית למעט גותית, אשר ביטוי בה צוטט ב"אנתולוגיה הרומית", לצד חלקים מהבשורות שתורגמו לגותית ונשתמרו ב"קודקס ארגנטאוס" בן המאה ה-6 לספירה. בעוד שלטינית שאלה מספר מילים גרמאניות, אך השפות הגרמאניות הושפעו הרבה יותר מהלטינית.
דו-לשוניות לטינית-גרמאנית הייתה בשורות הצבא הרומי עבור קצינים שפיקדו על יחידות שגויסו באזורים דוברי שפות גרמאנית. ההיסטוריון הרומי טקיטוס ציין כי ארמיניוס, הקצין הרומי ממוצא כרוסקי שמאוחר יותר הוביל מרד מוצלח והרסני כנגד האימפריה, היה דו-לשוני. הקיסר יוליאנוס (שלט 361-363) שכר טריבון צבאי גרמאני דו-לשוני כמרגל.
הקצינים והמזכירים שרישומיהם נשמרו ב"לוחות וינולנדה" (הטקסטים העתיקים ביותר שנשמרו מבריטניה) היו בטאווים, שבט גרמאני עתיק, אך הלטינית שלהם לא הסגירה את מוצאם, בעוד שייתכן החיילים הפשוטים בחידותיהם שמרו על שפתם הגרמאנית. לעיתים רחוקות יותר, קצינים דוברי לטינית למדו שפה גרמאנית במהלך שירותם ושימשו כמתורגמנים.
תופעת הרב-לשוניות באימפריה הרומית
עקב ריבוי השפות והתרבויות ברחבי האימפריה הרומית, לצד הדומיננטיות של הלטינית והיוונית כשפות התרבות, הפוליטיקה, החברה הגבוהה והיותן השפות המגשרות על פערי השפה (לינגואה פרנקה), תופעת הרב-לשוניות הייתה שכיחה למדי. אחד האתגרים העומדים בפני חוקרי התופעה הוא זיהוי דו לשוניות (ולא, נאמר, סופר יווני המתגורר במצרים וכותב בשפת אמו). אחת הדרכים המקובלות לזיהוי דו-לשוניות הייתה כתיבה קלוקלת למשל ביוונית, אשר יש לה דמיון לכתיבה המקובלת בשפה מקומית, למשל מצרית (קופטית). ישנם הרואים בתפישה זו כשגויה ובלתי מספקת להוכחת דו-לשוניות וטוענים כי התבססות על תופעה זו שגויה וכי היא עשויה לנבוע משינויים בשפה היוונית ורמת האוריינות של הכותב. חוקר בשם טרוור אוונס מציע, במקרה של מצרית ויוונית לחפש אחר אחד או יותר מבין המאפיינים הבאים בטקסט יווני: שם מצרי של המחבר, כתיבה באמצעות מכחול מצרי, הקשר פנימי בטקסט אשר מצביע על מחבר מצרי או רקע מצרי לחיבור וטקסטים דו-לשוניים המכילים יוונית ומצרית זו לצד זו. לעיתים יש חפיפה בין המאפיינים.
אחת הסיבות לתופעה זו הייתה שפות קדושות. בעוד שאנשים רבים רחבי האימפריה דברו שפות אזוריות ואף המסורת הנוצרית, למשל, התנהלה ברובה בשפות אלו, ליוונית נותר עדיין פן מקודש, בעיקר עבור טקס האאוכריסטה, הטקס המרכזי של הנצרות. מחבר היצירה Itinerarium Egeriae, בן המאה הרביעית לספירה מתאר כיצד חג הפסחא במזרח עדיין נחוג בשפה היוונית אך לווה בתרגום לארמית. מקרה נוסף הוא הגרסה הקופטית לחיבור "מסורת השליחים", חיבור אשר במקור נכתב ביוונית אך תורגם לקופטית סהידית. תרגומים של טקסטים ליטורגיים קרו אף בין שתי שפותיה הרשמיות של האימפריה, יוונית ולטינית, כאשר הטקסטים היווניים תורגמו בהדרגה ללטינית. ככלל, קהילות מסיימות דברו בו זמנית מספר שפות כשכל שפה משמשת למטרות שונות, כגון משק בית, עסקים, תפילה.
שפות אזוריות שרדו יותר באזורים מסוימים ופחות באחרים. למשל באזורים בקרובים יותר לרומא ואיטליה השפות האזוריות לרוב נזנחו, חלקן לא לחלוטין, כאשר באזור גאליה נמצאו רישומים וחשבונות שנכתבו בלטינית וגאלית ומעידים על דו לשוניות גאלית-לטינית המאה ה-1 לספירה וככל הנראה אף בתחילת המאה ה-2 לספירה. כמו כן, שפות אזוריות שרדו אף מעבר לתקופה ברומית באזורי ארץ ישראל, סוריה ומצרים באופן שבו שפות מערב האימפריה ואסיה הקטנה לא שרדו.
Just Dance 2018
Just Dance 2018 (בעברית: רק לרקוד 2018) הוא משחק ריקוד המיוצר ומשווק על ידי חברת יוביסופט כחלק מסדרת המשחקים "Just Dance". שם הסדרה מבוסס על השיר של ליידי גאגא, בעל אותו השם - "Just Dance".
המשחק הוכרז רשמית בכנס E3 2017 בתאריך ה-12 ביוני 2017, וישוחרר רשמית בצפון אמריקה לפלטפורמות PlayStation 3, ל-PlayStation 4, ל-Xbox 360, ל-Xbox One, ל-Wii ל-Wii U ול-Nintendo Switch ב-24 באוקטובר 2017.
רשימת השירים
רשימת השירים אשר נכללים במשחק:
מצב ילדים
להלן השירים הנכללים בגרסת מצב הילדים שיצאה:
אהרן לוי
הרב אהרן לוי (נולד בא' בטבת ה'תש"ל, 10 בדצמבר 1969) הוא רב, חוקר ומרצה בתחומי יהדות (בפרט רצף התורה שבעל פה והחיים היהודיים בשואה), משורר ומחבר ספרים.
ביוגרפיה
נולד ליוסף ולאסתר לוי. גדל בבני ברק ולמד בתלמוד תורה תורת העמק ובישיבת עטרת ישראל. בשנת 1987 נכנס לישיבת חברון כנסת ישראל, שם למד אצל הרבנים הרב אברהם פרבשטיין, הרב שמחה זיסל ברוידא והרב צבי הירש פלאי.
נישא לרחל עבאדי, ואחר נישואיו החל ללמוד בבית המדרש לרבנות יביע אומר. בשנת 1991 הוסמך לרבנות על ידי הרב עובדיה יוסף, הרב מרדכי טולידנו והרב יעקב יוסף, וכן על ידי הרבנים הראשיים לירושלים הרב שלום משאש והרב יצחק קוליץ.
בשנת 1992 שלח אותו הרב יעקב יוסף לשמש כרב הקהילה היהודית "אהל לאה" בהונג קונג, בקרב ישראלים במקום.
בסוף שנת 1993 חזר לארץ והתגייס לצה"ל אל הרבנות הצבאית, בה שירת במילואים עד לשנת 2010.
הפצת יהדות
בשנת 1995 הצטרף לארגון ערכים כמרצה בתחומי יהדות. בשנת 2013 פתח את מדרשת "וידעת" שבה הוא מוסר שיעורי תורה לצד רבנים נוספים, השיעורים משודרים גם בערוץ הידברות, ביוטיוב ובמקומות נוספים.
תחומי עיסוק
הרב לוי עוסק בהוכחת רציפותה של התורה שבעל פה והתמודדות עם טענות הנצרות, היהדות הקראית בדבר הפסקות ברצף המסורת היהודית. את מחקרו הוא מציג בספר "לא בשמים היא" – על אמיתותהּ ורציפותה של התורה שבעל פה" וכן בסדרה של 88 הרצאות, שפורסמו גם ביוטיוב, בשילוב עם לימוד ספרו של רבי דוד ניטו "כוזרי שני".
בשנת 2008 החל למסור הרצאות בתחום היסטוריית השואה, החיים היהודיים בפולין בזמן מלחמת העולם השנייה, וסוגיות בתחומי האמונה, אשר התעוררו בעקבות אירועי השואה. החל משנת 2010 הרב לוי מדריך ומוביל מסעות לימודיים במחנות ההשמדה בפולין, בהם עוסקים במורשת השואה בהשתתפות עדים ניצולי שואה.
סרטי וידאו
במסגרת פעילותו בהפצת יהדות, מלבד סרטי הרצאות רבים שפרסם, בין השנים 2000 עד 2008 הפיק מספר סרטים המשולבים גם בתסריט, עלילה ושחקנים:
אלבומים מוזיקליים
לוי כתב והפיק אלבומי מוזיקה פרי עטו, עם הזמר יהודה דים. במסגרת זו הפיקו השניים את האלבומים "תכל'ס" ו"מחשבות", ובהם השירים "אני מאמין" (טרבלינקה, בהשראת סיפורו של עזריאל דוד פסטג), "תגיד לי מה יותר מתוק מדף גמרא", "השבבניק" ועוד. בשנת 2019 הפיק שיר בביצוע הזמר אריאל הלמן, בו הוא קובל על האפליה נגד מזרחים בציבור החרדי.
אחמד מוגני
אחמד מוגני (נולד ב-10 באוקטובר 1991) הוא כדורגלן קומורו המשחק בעמדת הקשר באנסי מהליגה הצרפתית השלישית ובנבחרת קומורו.
קריירת מועדונים
מוגני, שנולד בפריז, החל את הקריירה שלו בגיל 17, כששיחק כדורגל בליגות הנמוכות בצרפת. בשנת 2014 הוא הצטרף לקבוצת המילואים של מועדון הכדורגל פריז ולאחר עונה אחת טובה, הוא חתם על חוזה מקצועי בקבוצה הבוגרת.
ב- 23 באוקטובר 2015, מוגני רשם את הופעת הבכורה שלו בליגת המשנה בתיקו 1–1 מול שאמו ניור.
לאחר חזרה לבולון-בילנקורט ועונה אחת בבוביני, ביוני 2020 הוא חתם על חוזה בקבוצת אנסי. כבר בהופעת הבכורה שלו, שהתקיימה ב-21 באוגוסט, הוא כבש צמד בתיקו 3–3 מול לה מאן.
קריירה בינלאומית
ב-13 ביוני 2015, מוגני רשם את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של נבחרת קומורו בהפסד 2–0 לנבחרת בורקינה פאסו במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2017. שער הבכורה שלו במדי הנבחרת הגיע ב-1 בספטמבר 2021 בניצחון 1–7 על נבחרת סיישל במסגרת משחק ידידות; במשחק זה, מוגני כבש צמד. ב-18 בינואר 2022, הוא הבקיע צמד נוסף במשחק האחרון בשלב הבתים של גביע אפריקה לאומות 2021 במסגרת הניצחון המפתיע 2–3 על נבחרת גאנה.
ריצ'רד אמבולו
ריצ'רד אמבולו (נולד ב-25 בינואר 1994) הוא כדורגלן מלאווי המשחק בעמדת החלוץ בברוקה מליגת העל הדרום-אפריקאית ובנבחרת מלאווי.
קריירת מועדונים
אמבולו החל את קריירת הכדורגל שלו בשנת 2012 במכללת כוחות הביטחון של מלאווי לאחר שירותו הצבאי. בדצמבר 2016, הוא חתם על חוזה בקוסטה דל סול מליגת העל של מוזמביק. לאחר מכן, הוא עבר לסנחואנאנסה הפורטוגזית לפני שחזר לקוסטה דל סול בקיץ של שנת 2018. בקיץ של השנה שבאה לאחר מכן, אמבולו חתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת ברוקה מליגת העל הדרום-אפריקאית.
קריירה בינלאומית
ב-10 ביוני 2017, אמבולו ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של נבחרת מלאווי בניצחון 0–1 על נבחרת קומורו במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2019. במשחק הבא שלו בנבחרת הוא זכה לכבוש שער, שהיה השער הבודד בניצחון על נבחרת טוגו במסגרת משחק ידידות. ב-29 במרץ 2021 הוא כבש את שער הניצחון של נבחרתו במשחק מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021 מול נבחרת אוגנדה, שער שקבע את זהות המעפילה לגביע אפריקה לאומות 2021.
חיים אישיים
כשעזב את בית הספר, אמבולו הפך לחייל, אך מאוחר יותר החליט לפצוח בקריירת כדורגל.
איוואן זריאנוב
ביוגרפיה
איוון זריאנוב נולד בשנת 1894 במחוז ויאטקה, סיים לימודי משפטים במכון הפרופסורה האדום, ועבד בגופי המשפט הצבאיים מאז 1920. הוא היה יו"ר בית הדין הצבאי המחוזי ובמהלך המלחמה שימש כיו"ר בתי משפט צבאיים בחזית.
בשנים 1942–1945 שימש כראש האקדמיה הצבאית למשפטים של הצבא האדום. הוא היה חבר במועצה הצבאית של בית המשפט העליון של ברית המועצות, חתם על עונשי מוות במהלך הטיהורים הגדולים. מאז 1951 - חבר בית המשפט העליון של ברית המועצות.
לאחר מות סטלין סולק הגנרל זריאנוב ביוני 1955 מהמפלגה "בגין הודאה והפרה חמורה של החוקיות הסוציאליסטית בעת שעבד במועצה הצבאית של בית המשפט העליון של ברית המועצות", דרגותיו הצבאיות נשללו ממנו והוא סולק בבושת משורות המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ומת בגפו בשנת 1975.
הוא נקבר בבית העלמין וובדנסקוי במוסקבה.
בסדרת הטלוויזיה משפט טוקיו דמותו גולמה על ידי השחקן הליטאי קסטוטיס סטאסיס יאקסטאס.
חיים יהושע גולדברג
חיים יהושע גולדברג (1839, ירושלים – י"ג בטבת תרע"ז, ינואר 1917, תל אביב) (נקרא גם חיים בֶּקֶר) היה סוחר, מראשוני המלונאים בארץ ישראל, פעיל ציבור, מראשוני המתיישבים האשכנזים ביפו במחצית השנייה של המאה ה-19 ומראשי הקהילה היהודית בה.
ביוגרפיה
חיים יהושע גולדברג נולד בירושלים להוריו, פסח ורחל, בשנת 1839. אמו נפטרה כאשר היה בן 8 ימים, ואביו גידל אותו. הוא למד בישיבת "עץ חיים", ובגיל 18 שודך לאסתר איטה - בת יעקב הכהן ומנוחה גיטל טרופ מגרודנה. בסביבות שנת 1859 עברו ליפו, בעקבות ההזדמנות להקים שם מלון אורחים ומאפייה. ככל הנראה, הכינוי "בֶּקֶר" דבק בו בעקבות פעילותה של מאפייה זו (ביידיש, "בעקער" הוא אופה).
ביפו
ליפו הגיע גולדברג בסביבות שנת 1859, עת היו בעיר רק יהודים אשכנזים מעטים, כמעט כולם נקראו בשם חיים (חיים גדליה, חיים פינסקר, חיים פייפר, חיים שמרלינג, חיים שרצר). הוא צבר מעמד בקהילה היהודית שהתפתחה בעיר ורקם קשים מסועפים הן עם התושבים היהודים, הן עם פקידות הברון והן עם השלטון הטורקי.
בעקבות קשרים אלו, אותם ניצל לצורך פעילותו הציבורית והעסקית, נכרכו בשמו מחמאות על פעלתנות ותושייה, בפרט בהקשר של הסיוע הרב שנתן לתושבים היהודים. כך, למשל, מתועד כי סייע לשרה איטה פלמן, כאשר נקלעה לקשיים כלכליים, לקבל הלוואה מן הברון רוטשילד. יחיאל מיכל פוחצ'בסקי התרשם אף הוא מפעלתנותו של גולדברג, ותיאר כיצד הוא "היה מתרוצץ ברחוב ותרבושו האדום נאחז בקצה גבחתו, מצחו המגולה מזיע וטיפין טיפין נושרים ארצה והוא מדבר לנפשו". דוד יודילוביץ מתאר בזכרונותיו כיצד לא הורשו העולים לזכרון יעקב לרדת בנמלי הארץ, וכיצד הוא קיווה שגולדברג יסייע לו בכך; בתוך כך, הוא מתאר את גולדברג כ"איש נכבד ונשוא-פנים, יוצא ונכנס אצל הפמליה של מעלה, 'נושאי-הבצע' [הכוונה לפקידים הטורקים]".
מן העבר השני, נקשרו בשמו גם דברי גנאי על סכומים שנטל לעצמו ממי שנדרשו לעזרתו. לא ידוע אם יש אמת בדיווחים על סכומים שלקח לעצמו, ובכל מקרה - כפי שהעיד ישראל בלקינד - גולדברג הפך, בסופו של דבר, "לעני גדול ומת עני, בלי לעזוב כלום ליורשיו".
המכולת
ביחד עם חיים פינסקר, פתח גולדברג מכולת בלבו של השוק (ככל הנראה, בשנת 1877 ) והיא הפכה להיות למקום מפגש עסיסי ויכנאי לאנשי העיר. בראשית שנת 1897 נרצח פינסקר, ובעקבות זאת סגר גולדברג את המכולת.
תפקידים ציבוריים
ביפו שימש גולדברג במספר תפקידים ציבוריים. ייסד את חברת ביקור חולים והיה מנהלה וגבאי חברה קדישא, ואף היה מוכתר העדה היהודית שם; אזכורים מפורשים להיותו מוכתר יפו מתייחסים לשנים 1901-1888   , וייתכן ששימש כמוכתר כבר משנת תרמ"ג . בתפקידו זה, ייצג את יהודי העיר בפני השלטונות וגבה מן התושבים היהודים מיסים שהועברו לשלטון הטורקי. לפחות במקום אחד הוא מופיע כ"מוכתר יפו והמושבות" , ולכן ייתכן וייצג גם יהודי מושבות אחרות, אולי את המושבות הסמוכות ליפו - פתח תקווה וראשון לציון, כפי שמצוין מפורשות בזכרונותיה של בתו . גולדברג ניצל את קשריו הטובים עם פקידי השלטון הטורקי על מנת להסדיר במושבות את האפשרות לבנות בתים.
כאשר לקח על עצמו הברון רוטשילד את הטיפול במושבות הארצישראליות, התמנה גולדברג לאחראי מטעם פקידי הברון על הסדרת העניינים בנמל יפו ובמכס. יחיאל מיכל פוחצ'בסקי מתאר אותו בזכרונותיו כ"המורשה לענייני הברון בכל הנוגע לחוף ולמכס" ואהרן אייזנברג מתאר אותו כ"שתדלן ומורשה מצד פקידות הברון אצל הממשלה". ייתכן אף שהיה אמון על העברת כספי הברון למושבות. כמוכתר יפו, אף קיבל את פניו של הברון רוטשילד בעת ביקורו בארץ בשנת 1899.
סירסור בנמל יפו
אדם אשר סייע בהורדת הנוסעים לחוף כונה סרסור, וגולדברג נחשב למפורסם מבין הסרסורים של נמל יפו. פעילותו זו נעשתה בשירות הברון רוטשילד, כפי שמשתמע מדבריה של חנה רם, שכתבה כי "הבארון רוטשילד נחלץ לעזרת העולים ביפו באמצעות חיים בקר (גולדברג), שדאג בעיקר להורדת עולים מן האוניות אל החוף". בתוך כך, היה מנצל את קשריו עם פקידי הממשל הטורקי להשגת אשרות כניסה לעולים הבלתי-לגאליים. כך, למשל, מתאר יחיאל מיכל פוחצ'בסקי כיצד הצליח דווקא גולדברג לסייע לו ולנוסעים איתו לרדת בנמל יפו:
"בעוד רגעים מספר עלה שליח מיוחד מאת חיים בקר [...] ופתקא בידו, שנשלח בייחוד כדי להוריד אותנו מהאניה. ואות ניתן על ידו לאחד הספנים המיוחדים שנגש אלינו בקידה, כאדם מן היישוב, שאל בנימוס למספרנו ולמספר חבילותינו, קרא לאנשים, מסר להם הכל בסדר ופקד להורידם לאיזה סירת משא, ואותנו הורידו לתוך סירה אחרת, מיוחדת לנוסעים, מרופדת בבד צבעוני כיאות לבני-חורין.
בהקשר זה, נטען כי גולדברג שיתף פעולה עם הפקידים הטורקים, אשר רצו לגבות סכומים לא מבוטלים מן היורדים לחוף. כך נכתב, למשל, בדיווח של קרל פון קוויאטקובסקי, קונסול אוסטריה בירושלים :"בשעה שהיהודים שלנו יורדים לחוף מתעללים בהם אנשי המשטרה, אף כי בדרכוניהם אשרה בת תוקף. היהודי העוסק בהורדה לחוף (המכונה בקר), סוחט מהם סכומי כסף ניכרים, שאחר כך הוא מחלקם באחווה עם הפקידים הטורקים."
גם דוד יודילוביץ רומז לכך, ובזכרונותיו מהורדת העולים לחוף בימי העלייה הראשונה כותב כי "חיים בקר לא נח ולא שקט, וקנה לו ידידים, אבל היה צריך לתת להם הרבה כבוד וגם 'להוציא הוצאות'".
המלון
גולדברג נענה להצעתה של חברת הנסיעות "קוק" לפתוח ביפו מלון אורחים קטן ומאפיה שתספק לחם לאוניות העוגנות שם בנמל - וזאת, תמורת עזרה מן החברה. גולדברג הקים המלון ביפו, ורק לאחר שנוכח שהעסק שהקים אכן משתלם - הביא לשם את אשתו ובנו הבכור (משה). עדות מפורטת וציורית על המלון מופיעה בזכרונותיו של יחיאל מיכל פוחצ'בסקי, וכך הוא כותב:"מלונו של חיים בקר היה בית עתיק-יומן, זה נשאר לפלטה מימי הרעש שהיה כארבעים שנה לפני בואי, ושהחריב כמעט את כל יפו. הבית היה בעל שתי קומות. בדיוטה התחתונה נמצא בית-הבד לשמן שומשומין, והמניע היחידי של כל המנגנון היה - גמל. הריח המיוחד של בית-חרושת מעין זה היה ממלא את כל האוויר מסביב ובייחוד את הקומה העליונה, שם היה המלון המאסף אל תוכו את כל העולים לארץ.ע[י]קר המלון שימש הגג השטוח רחב-הידים, והיה כעין המשך לסיפון האניה, בהבדל זה שהוא חסר תנועה. [...] לנו, בתור יוצא מן הכלל, הקצו חדר בפנים הבית, שכל רהיטיו היו - שולחן עץ לבן ארוך ואילו כיסאות, והמותר מחצלות, המשמשות בעת ובעונה אחת במקום מיטות, ספות, דרגשים ועוד מיני רהיטים.'"כאשר סייע להורדת אנשים לחוף, היה מציע למגיעים את שירותיו להביאם היישר למלונו. מדובר היה בפרקטיקה מקובלת בקרב בעלי מלונות ואכסניות פשוטות, אשר משכו יהודים ללון אצלם, משכנעים אותם להעדיף "מלון יהודי".
המלון ובני הזוג גולדברג (בקר) מוזכרים בספרה של שולמית לפיד, גיא אוני, כמו גם בסרטו של דן וולמן שהופק בעקבות ספר זה.
לא ידוע היכן בדיוק שכן המלון ועד מתי פעל.
מסחר
גולדברג שלח את בנו הבכור, משה, לוינה, לקבל את הנציגות הארצישראלית של חברת "טירינג" לבדים ובגדים, וייסד בענף זה בתי מסחר גדולים ביפו ובירושלים, אשר פעלו עד מלחמת העולם הראשונה. בבתי המסחר של גולדברג התמחו כמה מוותיקי המסחר בענף זה בארץ, למשל עבד אצלו בצעירותו אליהו אהרון כהנא, שלימים הפך לסוחר עצמאי.
אחרית חייו ומשפחתו
חיים יהושע גולדברג נפטר בי"ג בטבת תרע"ז ונטמן בבית העלמין טרומפלדור בתל אביב. הקדימה אותו במותה רעייתו, שנפטרה ב-5 באוגוסט 1912, וטמונה אף היא בבית העלמין טרומפלדור.
לבני הזוג חיים יהושע ואסתר איטה גולדברג נולדו 7 ילדים - 2 בנים ו-5 בנות - ובסך הכל היו להם 38 נכדים, ביניהם משה כרמי, מראשוני קיבוץ עין חרוד, ואלכסנדר רובוביץ, שנרצח בנערותו על ידי אנשי צבא בריטים, עת פעל במסגרת מחתרת הלח"י.
מחוז עזה
מחוז עזה (באנגלית: Gaza District) היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי. בירת המחוז הייתה העיר עזה. המחוז כלל שתי נפות:
היסטוריה
בשנת 1921, כשחולקה ארץ ישראל לשבעה מחוזות: היו באר שבע ועזה מחוזות נפרדים. ביולי 1922 אוחדו מחוזות באר שבע ועזה ליצור את מחוז הדרום שכלל את נפות עזה, באר שבע וחברון. באוגוסט-ספטמבר 1925 אוחד מחוז הדרום עם מחוז יפו וירושלים. באוקטובר 1926 הוצאה נפת ירושלים ממחוז ירושלים-יפו והדרום והייתה לגליל נפרד. באוקטובר 1931 הועברה נפת חברון ממחוז דרום למחוז ירושלים.
בסוף 1938 מונה מושל מחוז נוסף במחוז הדרום שהיה אחראי על נפות באר שבע ועזה. ב-1 ביולי 1939, מחוז הדרום פוצל למחוז לוד העירוני בעיקרו, ומחוז עזה הכפרי.
בספטמבר 1940 צורפו למחוז עזה היישובים העבריים, יבנה, גן יבנה, בצרון, כפר ורבורג, באר טוביה ונגבה.
מושלים
מחוז הדרום (עזה, באר שבע, חברון):
מחוז הדרום (מיפו דרומה):
מחוז עזה:
האוניברסיטה החופשית של אמסטרדם
האוניברסיטה החופשית של אמסטרדם (בהולנדית: Vrije Universiteit Amsterdam) היא אוניברסיטה פרטית בעלת אוריינטציה נוצרית, הממוקמת באמסטרדם, הולנד, אשר הוקמה בשנת 1880. האוניברסיטה מהווה אחד מהמוסדות האקדמיים המובילים בעיר, לצד אוניברסיטת אמסטרדם.
האוניברסיטה הוקמה בשנת 1880 על ידי קבוצה של נוצרים פרוטסטנטים בהובלת הפרופסור לתאולוגיה והעיתונאי אברהם קויפר אשר כיהן מאוחר יותר כראש ממשלת הולנד. קויפר וארבעה פרופסורים נוספים החלו להרצות בשלוש פקולטות: תאולוגיה, משפטים ואמנויות. במהלך המאה ה-20 האוניברסיטה גדלה מאוד, והוקמו פקולטות רבות, ובהן הפקולטה למדע (1930) והפקולטה לרפואה (1950). לאורך עשורים אלו המוסד קיבל תמיכה מהממסד הדתי ומתומכים פרטיים רבים. בסוף שנות ה-70 האופי האליטיסטי והנוצרי המצומצם של האוניברסיטה התפוגג והיא הפכה לאוניברסיטה מוכוונת מחקר הפתוחה לקהלים רחבים ומגוונים. בתחילת המאה ה-21 האוניברסיטה גדלה מאוד, ומספר הסטודנטים צמח מ-15,700 סטודנטים בשנת 2002 לכ-25,000 בשנת 2011.
כיום רוב הלימודים מתקיימים בהולנדית, אך ישנן כחמש תוכניות לתואר ראשון וכ-80 תוכניות לתואר שני, שכולן מתקיימות באנגלית. בספריית האוניברסיטה יש אוסף גדול יחסית של למעלה מ-1,000,000 פריטים מודפסים. מבין כמעט 3,000 סגל אקדמי שהועסקו באוניברסיטה בשנת 2012, 42% היו נשים. כמעט 80% היו ממוצא הולנדי ואילו כ-15% היו לאומים אירופיים אחרים. שאר ה-5% הגיעו מאסיה, צפון אמריקה, אפריקה, דרום אמריקה ואוקיאניה.
סה-מה יו'אן, קיסר סין
סְה-מָה יְוֵּ'אן אשר נודע גם בתור ווּ סְה-מָה יֵן (סינית מסורתית: 晉武帝, גִּ'ין ווּ דִּי; 236 – 16 במאי 290) היה קיסר סין הראשון לשושלת ג'ין ומחברה של סין לאחר תקופת שלוש הממלכות.
ביוגרפיה
סְה-מָה ייֵן (司馬炎) נולד בשנת 236 בתקופה של אי יציבות פוליטית מתמשכת אשר אירעתה בסין לאחר נפילת שושלת האן המזרחית.
מבין אילי המלחמה בסין שפעלו לאחר נפילת ההאן, היה המצביא צאו צאו שהוכיח את ידו העליונה וכבש את צפון ומרכז סין עד לעברי נהר היאנגצה. לאחר חלוקת סין בין שלוש ממלכות שבט סְה-מָה הלא מוכר הפך למשפיע עד מאוד על יורשו של צאו צאו, צאו פי ועל חצר מלכותו.
עם ירושתו, הדבר הראשון שסה-מה יין עשה זה להבחין בחולשת כוחם של שליטי שושלת צאו צאו ועם תמיכה מדינית מספקת הוא הדיח את יורשו של צאו צאו והכתיר עצמו קיסר סין.
מאז קרב הצוקים האדומים שבו פלש צאו צאו לעבר נהר היאנגצה סין נותרה מחולקת בין שלוש ממלכות; וֵיי (צאו צאו ושטחיו ששלטו על הצפון והמרכז), צ'וּ (החוף לים סין המזרחי והדרום) וווּ (מרכז ומערב האומה). בשנת 270 החל לאחר התכוננות ארוכה בפלישה לתוך שתי הממלכות מדרום לו. בתוך שנה נכבשה ווּ אשר לא הייתה מוכנה לעבר המלחמה ולאחר כך נכשלה צ'וּ בהכנותיה לפלישה שלבסוף הפילה גם אותה.
בשנת 280 איחד לבסוף סה-מה יין את כל סין והוכר כיורשו הלגיטימי של מנדט השמיים ועל כן כקיסרה הראשון ומייסדה של שושלת ג'ין הראשונה. שלטונו של סה-מה יין אופיין בשקט מדיני אך עם מותו בעשור לשלטונו על כל סין, בניו ויורשיו החלו להילחם על כס מלכותו במלחמת שמונת הנסיכים.
ליגת האלופות האפריקאית
ליגת האלופות האפריקאית (באנגלית: CAF Champions League) היא מפעל כדורגל אפריקאי שנתי שבו מתחרים המועדונים המצליחים ביותר במדינות המשויכות לקונפדרציית הכדורגל האפריקאית (CAF). הטורניר, אשר נקרא בעבר "גביע האלופות האפריקאי למועדונים", הוא המפעל היוקרתי ביותר למועדונים בכדורגל האפריקאי.
רקע
ליגת האלופות האפריקאית היא מפעל כדורגל אפריקאי שנתי בו מתמודדים המועדונים המצליחים ביותר במדינות אשר לוקחות חלק בקונפדרציית הכדורגל של אפריקה. מפעל ליגת האלופות האפריקאי דומה באופיו וחוקיו למפעל ליגת האלופות המתקיים ביבשת אירופה השכנה. בסוף שנת 2016 הוחלף שמו של המפעל, אשר נקרא בעבר על שם חברת התקשורת אורנג', וכיום קרוי על שמה של חברת האנרגיה והגז העולמית "טוטאל": 'טוטאל' ליגת האלופות של אפריקה.
אף על פי שחברת "טוטאל" רשומה כנותנת החסות הרשמית של הליגה, חברת אורנג' חידשה את החוזה עם ראשי קונפדרציית הכדורגל של אפריקה ותמשיך להיות נותנת החסות הרשמית של כל מפעלי קונפדרציית הכדורגל של אפריקה.
מעבר לפרס הכספי וליוקרה שממנה נהנית זוכת המפעל, הקבוצה המנצחת בליגת האלופות האפריקאית זוכה בכרטיס למפעל גביע העולם למועדונים של ארגון הכדורגל העולמי פיפ"א. במפעל זה מתמודדות 6 הקבוצות אשר זכו באליפות היבשת ממקום מוצאן, ואלופת המדינה המארחת.
הקבוצה המצליחה ביותר בליגת האלופות האפריקאית היא קבוצת אל-אהלי אשר זכתה במפעל זה תשעה פעמים, כאשר הקבוצות המצריות המשתתפות במפעל זה מחזיקות בשיא התארים עם 15 זכיות.
אלופת המפעל הנוכחית היא קבוצת אל-אהלי המצרית שניצחה את יריבתה המושבעת א-זמאלכ בגמר שנערך בקהיר בנובמבר 2020.
היסטוריה
בשנה שלאחר מכן לא נערך טורניר אך בשנת 1966 נערך הטורניר בשנית כאשר הגמר הוכרע שני משחקים בהם כל קבוצה מארחת משחק אחד. לגמר בשנת 1966 הגיעה קבוצת א.ס ריאל במקו ממאלי וקבוצת סטאד ד'אבידג'ן מחוף השנהב. בסיכום שני המשחקים התוצאה הייתה 4–5 לטובת הקבוצה מחוף השנהב.
בשנת 1967 אירע אירוע תקדימי כאשר קבוצת אסנטי קוטוקו הגאנאית התמודדה במשחק הגמר מול מזמבה מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, כאשר שני המשחקים הסתיימו בתיקו (1-1 ו-2-2 בהתאמה). התאחדות הכדורגל האפריקאית הורתה על קיום משחק נוסף להכרעה, אך אסנטי קוטוקו סירבה לקחת חלק במשחק, צעד אשר זיכה את מזמבה בתואר הנכסף.
שנות ה-70 מוכרות בהיסטוריה של המפעל כתור הזהב של הקבוצות מקמרון. בעשור זה, זכו שתי קבוצות קמרוניות בארבעה תארים, כאשר מועדון הכדורגל קאנון יאונדה זכה באליפות שלוש פעמים בשנים: 1971,1978,1980 וקבוצת אוניון דואלה הניפה את גביע האלופות בשנת 1979, בתווך זכתה גם קבוצת חאפיה הגאנאית 3 פעמים (בשנים: 1972, 1975, 1977).
הדומיננטיות הצפון אפריקאית
שתי הקבוצות הדומיננטיות ביותר בעשרות השנים האחרונות הן קבוצת אל-אהלי וקבוצת א-זמאלכ המצריות אשר זכו יחד ב-14 גביעי אליפות. אל-אהלי או בשמה המקומי 'השדים האדומים מקהיר', זכתה 9 פעמים והיא שיאנית הזכיות במפעל, בעוד 'הלוחמים הלבנים' מקבוצת אל זמאלק זכתה חמש פעמים.
15 האליפויות הנותרות בצפון אפריקה התחלקו בין ארבע קבוצות שונות; הקבוצה המרוקאית רג'א קזבלנקה זכתה 3 פעמים,וידאד קזבלנקה זכתה פעמיים, JS קביליה וES סטיף האלג'יראיות זכו פעמיים כל אחת, ואספרנסה דה תוניס מתוניסיה זכתה 4 פעמים, כאשר אטואל דו סאהל, קלאב אפריקן (תוניסיה) ופאר רבאט (מרוקו) זכו פעם אחת כל אחת.
ציוני דרך ותקנות בהיסטוריית המפעל
עד שנת 1997 נעשו רפורמות שונות בכדורגל האפריקאי וביניהם חוק 'שער החוץ'. החוק נועד להקטין את הסיכויים להיווצרות של תוצאה שוויון לאחר שני משחקים. החוק קובע כי כל שער שנכבש על ידי הקבוצה האורחת גבוה בחשיבותו משער שנכבש על ידי הקבוצה המארחת וכך ניתן להכריע במקרה של תוצאת שוויון.
בשנת 1997 החליטה ההתאחדות לכדורגל האפריקאית לשנות את המפעל ולפיכך גם את שמו; מ"גביע האלופות האפריקאי" הפך המפעל ל"ליגת האלופות האפריקאית". בנוסף, השתנה מבנה העפלה לשלבים מתקדמים במפעל וכיום דומה בחוקיו לתקנות והחוקים של ליגת האלופות האירופאית. במסגרת תקנות אלו שונה אופיו של במפעל; ממפעל הבנוי ממשחקי פלייאוף, לליגה של כל הקבוצות המשתתפות בטורניר.
שינוי שם הליגה ומיתוגה מחדש גרם להתעניינות מחודשת במפעל ולזרימת כספים רבים. לראשונה ובדומה למפעל המקביל באירופה, כל הקבוצות המשתתפות בטורניר הפכו זכאיות לפרס כספי מתגמל, והליגה הפכה ליוקרתית ביותר מבין כל המפעלים לקבוצות באפריקה.
מבנה המפעל והעפלה לשלב הבתים
בין השנים 1964–1996 פעל מפעל גביע האלופות האפריקאי בצורת פלייאוף. כל קבוצה שיחקה משחק או שניים (תלוי בשלב) מול יריבתה שהוגרלה מולה והמנצחת עלתה לשלב הבא. עם שינוי שמו של המפעל לליגת האלופות האפריקאית בשנת 1997, שונה מבנה והמפעל ותנאי העפלה לשלבים המתקדמים. בנוסף וכחלק מהתקנות החדשות, בשנים 1997–2004 זהות המתחרות בליגה נקבעה על פי הישגיהן המקצועיים בליגה המקומית. כל הקבוצות אשר השתתפו בליגת האלופות האפריקאית זכו בהכרח באליפות בזירתן המקומית.
כיום, קיימת חלוקה לשני סיבובי העפלה עיקריים. בשלב הראשון מתקיימת הגרלה, שלאחריה מתקיימים משחקי המוקדמות בתצורת "נוק-אאוט" – משחק בית ומשחק חוץ. לאחר סינון זה, מתקיימת הגרלה עם 32 הקבוצות אשר נותרו. גם בשלב 32 הגדולות מתקיימת שיטת ה"נוק-אאוט" בתצורת משחק בית וחוץ. 16 הקבוצות אשר עולות משלב זה מגיעות לסיבוב העפלה השני של הליגה מתחלקות לבתים, בדומה לשיטת הבתים במפעל האירופאי.
סבב ההעפלה השני מכיל ארבעה בתים ובכל בית ארבע קבוצות אשר משחקות משחק אחד אחת נגד השנייה ושלושה משחקים סך-הכל. הקבוצה אשר מסיימת במקום הראשון בבית 1 משחקת מול סגנית המובילה בבית 2, סגנית המובילה בבית 1 משחקת מול המובילה בבית 2 וכך הלאה. ארבע הקבוצות עולות לחצי הגמר בו מתקיימים משחק בית ומשחק חוץ כאשר המנצחת בסיכום שני המשחקים עולה לגמר בו מתקיימים גם כן שני משחקים.
זכיות לפי קבוצה
מאז קם מפעל האלופות באפריקה, בכל תצורותיו, זכו במפעל 26 קבוצות שונות כאשר אל-אהלי זכתה במספר האליפויות הרב ביותר במפעל.
זכיות לפי מדינה
מאז קם מפעל האלופות באפריקה, בכל תצורותיו, זכו במפעל קבוצות מ-12 מדינות אפריקאיות שונות כאשר מדינת מצרים היא שיאנית הזכיות במפעל נכון ל-2020.
קסימיר נינגה
רודריג קסימיר נינגה (בצרפתית: Rodrigue Casimir Ninga; נולד ב-17 במאי 1993 במאנדול שבצ'אד) הוא כדורגלן צ'אדי המשחק בעמדת החלוץ בנבחרת צ'אד.
קריירת מועדונים
נינגה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות רנסאנס מליגת העל הצ'אדית ומנגה ספורט מליגת העל הגבונזית. עם האחרונה זכה פעמיים באליפות גבון.
ב-31 באוגוסט 2015 חתם נינגה במונפלייה מליגת העל הצרפתית. הוא ערך 64 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 13 שערים.
ב-4 ביולי 2018 חתם נינגה בקן מליגת העל הצרפתית. ב-12 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-0 לפריז סן-ז'רמן במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2018/2019. ב-29 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על אמיין במסגרת המחזור השמיני בליגה. בסך הכל ערך 34 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ששה שערים.
ב-8 באוגוסט 2019 חתם נינגה על חוזה לשלוש שנים באנז'ה מליגת העל הצרפתית. ב-16 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 6-0 לאולימפיק ליון במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2019/2020. ב-22 בספטמבר הבקיע את שעריו היחידים במדי המועדון, שלושער בניצחון 4-1 על סנט אטיין במסגרת המחזור השישי בליגה. בסך הכל ערך 33 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-27 באוגוסט 2020 הושאל נינגה למשך עונה אחת לסיוואספור מליגת העל הטורקית. ב-12 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 לאלניהספור במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת. בסך הכל ערך 16 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-12 ביולי 2022 חתם נינגה באנורתוסיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית. הוא ערך 27 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע חמישה שערים.
קריירה בינלאומית
ב-11 בנובמבר 2021 ערך נינגה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'אד, בהפסד 2-1 לנבחרת טנזניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. ב-31 במאי 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3-1 על נבחרת מלאווי במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2015.
שאיובאבון
שאיובאבון (בהונגרית: Sajóbábony) היא עיירה במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית שאיובאבון קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות מ-3,291 תושבים בשנת 1990 עד 2,625 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-20%).
יהודי שאיובאבון
בשאיובאבון חיו מעט יהודים. תושבים יהודיים מהכפר שנרצחו בשואה מונצחים בלוח זיכרון בהייצ'בה שבמישקולץ.
ארנאו טנאס
ארנאו טנאס אורניה (נולד ב-30 במאי 2001) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת השוער בפריז סן-ז'רמן.
קריירה
ארנאו טנאס גדל בעיר ויק, שם הצטרף למחלקת הילדים של המועדון המקומי, ויק ריופרימר. בשנת 2010 הצטרף ללה מאסיה, אקדמיית הנוער של ברצלונה, שם שיחק בנעוריו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בברצלונה אתלטיק במסגרת הליגה השלישית בספרד בניצחון 2 - 1 על טרואל במרץ 2019. לאחר מכן החל להתאמן עם הקבוצה הבוגרת של ברצלונה, ובאוקטובר 2019, נכלל לראשונה בסגל הקבוצה הבוגרת במשחק ליגה נגד דפורטיבו אלאבס. ב-27 ביוני 2020, טנאס האריך את חוזהו עם ברצלונה, עד יוני 2023 עם סעיף שחרור של כ-100 מיליון אירו.
ב-30 ביולי 2023 חתם לשלוש שנים בפריז סן-ז'רמן.
נבחרת לאומית
טנאס שיחק בנבחרות הנוער של ספרד. הוא יצג את ספרד באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 ב-2019 והיה שותף לזכייתה בטורניר. ב-26 במרץ 2022, זומן טנאס לנבחרת ספרד כ"זימון חירום" לאחר שרוברט סאנצ'ס נאלץ לוותר על ההשתתפות שלו מסיבות אישיות.
מחוז ירושלים (המנדט)
מחוז ירושלים (באנגלית: Jerusalem District) היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי. בירת המחוז הייתה העיר ירושלים. המחוז כלל שלוש נפות:
רודולף קיטל
רודולף קיטל (בגרמנית: Rudolf Kittel; 28 במרץ 1853 - 20 באוקטובר 1929) היה תאולוג גרמני וחוקר הברית הישנה.