cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סנט ג'ורג' (יוטה)
אקלים
העיר נהנית משפע שמש בכל ימות השנה והממוצע הוא מעל ל-300 ימים בהירים בשנה, וממוצע המשקעים הוא 223.6 מילימטרים בשנה. המשקעים מפוזרים שווה על פני השנה, למעט התקופה היבשה מאמצע אפריל עד יוני המתרחשת לאחר עונת הסופות, אבל לפני המונסון של אמריקה הצפונית. מרבית המשקעים מקורם באוקיינוס השקט משלהי הסתיו ועד תחילת האביב.
מסלול הסופות מוסט צפונה בדרך כלל מאמצע אפריל. המונסון מביא סופות רעמים מקומיות, שלעיתים קרובות הן עזות, מתחילת יולי עד אמצע ספטמבר. כמות הגשם הגדולה ביותר שירדה תוך 24 שעות הייתה 61 מילימטרים ב-31 באוגוסט 1909. שלג נדיר בעיר, כשבחורפים רבים לא יורדת כמות הנערמת על הקרקע. הממוצע העונתי הוא 3.5 סנטימטרים. התאריך המוקדם ביותר שבו ירד שלג בעיר היה ב-29 באוקטובר 1971 והמאוחר ביותר היה ב-11 באפריל 1927. שיא השלג ביום אחד היה 25 סנטימטרים, ב-5 בינואר 1974.
אירוע השלג הגדול האחרון בסנט ג'ורג' היה ב-8 בדצמבר 2013, כאשר העיר נעטפה בשמיכת שלג בעובי שבין 15 ל-20 סנטימטרים, כמות השלג השלישית בגודלה שנמדדה בהיסטוריה של סנט ג'ורג'. הייתה זו סופה יוצאת דופן במידת ירידת הטמפרטורות ובכך שהן נשארו נמוכות כמה ימים, וגרמו למות מרבית הצמחייה הרגישה שהובאה מבחוץ. הטמפרטורות באותו שבוע ראשון של דצמבר 2013 היו הקרות ביותר במשך 100 השנים שקדמו, כאשר הטמפרטורה הבלתי רשמית הנמוכה ביותר בלילה הייתה 18.3°-.
ממשל ותשתית
את העיר מנהלת מועצה בת שישה חברים, כשראש העיר פועל כחבר במועצה. המועצה מתכנסת פעמיים בחודש ביום חמישי בלשכת מועצת העיר. אישים חשובים נוספים בניהול העיר הם מנהל העירייה וסגנו.
בית משפט פדרלי, בית המשפט של מחוז וושינגטון, בית המשפט לנוער ובית המשפט של מחוז 5 שוכנים במרכז העיר.
מערכת הבריאות
בית החולים "המרכז הרפואי האזורי דיקסי" (Dixie Regional Medical Center) הוא מוסד רפואי השייך לארגון הרפואי ללא כוונת רווח "Intermountain Health Care" הממומן על ידי הכנסייה המורמונית. בית החולים מפעיל מרכז טראומה הפועל 24 שעות ביממה ושירותי חירום בסיסיים עבור כל תושבי דרום יוטה, צפון-מערב אריזונה ודרום-מזרח נבדה.
חשמל
שלוש חברות חשמל משרתות את העיר. חברת החשמל של סנט ג'ורג' (City of St. George Utilities), המשרתת את מרבית העיר, דיקסי פאוור (Dixie Power), המשרתת את החלקים הדרומיים של העיר וחברת החשמל של הרי הרוקי (Rocky Mountain Power), המשרתת את הפרוורים.
כלכלה
מטה חברת התעופה סקייווסט איירליינס (SkyWest Airlines) שוכן בסנט ג'ורג', והיא חברת התעופה העיקרית הפועלת בשדה התעופה האזורי של העיר. לוול-מארט יש מרכז הפצה גדול מחוץ לעיר ורשת חנויות המוצרים הזולים פמילי דולר (Family Dollar) פתחה מרכז הפצה בפארק התעשייתי פורט פירס (Fort Pierce Industrial Park), על מנת לתת שירות טוב יותר לאזור דרום-מערב ארצות הברית. מעסיקים נוספים הוא הנהלת בתי הספר של מחוז וושינגטון, ורשת מסעדות המזון המהיר הטרי קפה ריו (Cafe Rio) של אוכל מקסיקני שהוקמה בסנט ג'ורג' ב-1997.
חלק גדול של הכלכלה המקומית מתבסס על תיירות, בשל הקרבה לפארק הלאומי ציון ולפארק הלאומי ברייס קניון, כמו גם לכמה פארקים מדינתיים ואזורי נופש. מעל לתריסר מסלולי גולף שבהם אפשר לשחק במהלך כל השנה, ואירועים המתרחשים בעיר המוכרים ברחבי העולם תורמים גם הם לכלכלת העיר.
תחבורה
הממשל העירוני שם דגש על פעילות גופנית, מגמה גדלה בערים. בעיר יש מעל ל-80 קילומטרים של שבילים המקושרים ביניהם. העירייה מוסיפה כל הזמן שבילי אופניים בצמוד לכבישים העירוניים ורכיבה על אופניים הפכה יותר ויותר פופולרית בקרב התושבים כאמצעי תחבורה.
שדה תעופה
אמריקן איירליינס טסה בין שדה התעופה הבינלאומי של פיניקס וסנט ג'ורג'. דלתא איירליינס טסה בין שדה התעופה הבינלאומי של סולט לייק סיטי וסנט ג'ורג'. יונייטד איירליינס טסה בין שדה התעופה הבינלאומי של דנוור וסנט ג'ורג'.
תחבורה ציבורית
הרכבת אינה מגיעה לסנט ג'ורג'. הקו של יוניון פסיפיק מסולט לייק סיטי ללאס וגאס עובר כ-100 קילומטרים צפונית-מערבית לעיר.
סנטראן (SunTran – קיצור של "תחבורת השמש") היא מערכת תחבורה ציבורית מקומית המפעילה שישה קווי אוטובוס קבועים עם למעלה מ-140 תחנות, המשרתים את סנט ג'ורג' ואת פרוור איווינס הסמוך.
קווי גרייהאונד עוצרים בסנט ג'ורג' בקו דנוור-לאס וגאס ובקו סולט לייק סיטי-לאס וגאס. גרייהאונד מקשר עם קו הרכבת קליפורניה זפר של אמטרק בסולט לייק סיטי. לסנט ג'ורג' מגיעים גם קו האוטובוסים המקסיקני TUFESA וחברות שירותי הסעה של סולט לייק אקספרס (Salt Lake Express) וסנט ג'ורג' שאטל (St. George Shuttle).
חינוך
מוסדות החינוך הגבוה בסנט ג'ורג' כוללים את אוניברסיטת המדינה דיקסי, מוסד לארבע שנות לימודים, שבו, נכון ל-2012 למדו 9,000 סטודנטים ואת המכללה הטכנולוגית המעשית דיקסי (Dixie Applied Technology College). בנוסף למכללות העיר היא משכן למרכזי החינוך של אוניברסיטת פיניקס ומכללת סטיוונס-הנאגר (Stevens-Henager College).
בתי ספר ציבוריים
העיר סנט ג'ורג' היא חלק ממחוז בתי הספר של מחוז וושינגטון (Washington County School District), שהנהלתו שוכנת בעיר. בסנט ג'ורג' פועלים ארבעה בתי ספר תיכונים: בית הספר התיכון דיקסי (Dixie High School), בית הספר התיכון פיין ויו (Pine View High School), בית הספר התיכון דזרט הילס (Desert Hills High School) ובית הספר התיכון סנואו קניון (Snow Canyon High School), ובנוסף בית הספר התיכון האלטרנטיבי מילקריק (Millcreek Alternative High School). יש בעיר שבע חטיבות ביניים ובתי ספר יסודיים רבים. ב-2018 וב-2019 יצטרפו חטיבת ביניים ובית ספר תיכון הקרויים שני (Crimson).
באיווינס השכנה שוכן בית הספר התיכון העצמאי (charter high school) הראשון ביוטה, בית הספר התיכון טואקאהן (Tuacahn High School for the Performing Arts), המציע חינוך אלטרנטיבי חינם לכל תושב ביוטה.
אתרים, אולמות ומוזיאונים
בסנט ג'ורג' שוכנים מספר מוזיאונים ונקודות עניין, רבים מהם ברובע ההיסטורי של מרכז העיר.
פארקים ואתרי נופש
בסנט ג'ורג' יש פארקים רבים, כמה מסלולי גולף עטורי פרסים ואזורי נופש, כמו גם מעל ל-100 קילומטרים של מערכת שבילים עירונית. פארקים ואתרים ראויים לציון: "מתחם הסופטבול קניונס" (Canyons Softball Complex), "מתחם הסופטבול ליטל ואלי" (Little Valley Softball Complex), "פארק החלוצים" (Pioneer Park), "מרכז הטבע טונקווינט" (Tonaquint Nature Center), "פארק מוטוקרוס של סנט ג'ורג'" (מכונה בקיצור SGMX). "הפארק האזורי ומרכז הירידים מחוז וושינגטון" (Washington County Regional Park and fairgrounds) שוכן מזרחית לעיר בהוריקן. "פארק כל היכולות מפגש הרע"ם (Thunder Junction All Abilities Park) הוא הראשון מסוגו במערב ארצות הברית המיועד לילדים בעלי צרכים מיוחדים, ובנוסף גם לכל הילדים האחרים.
באזור סנט ג'ורג' יש כמה מרכזי נופש: "מרכז הנופש של סנט ג'ורג'" (St. George Recreation Center), "המרכז הקהילתי של וושינגטון סיטי" בפרוור הסמוך (Washington City Community Center), ו"מרכז ספורט המים סנד הולו" (Sand Hollow Aquatics Center). כמו כן יש בעיר כמה גינות כלבים, מזרקות שכשוך, בריכות דיג עירוניות ושני סקייטפארק.
ג'ון קולשסקי
ביוגרפיה
קולשסקי שירת כמפקד מחלקת טנקים ומרגמות וסגן מפקד פלוגת שריון בדיוויזיה הרביעית. הוא פיקד על פלוגת טנקים ועל פלוגת מפקדה בגדוד השלישי של רגימנט הפרשים השמיני בדיוויזיית הפרשים הראשונה, בתקופה זו הוצב בכווית. הוא שימש עוזרו של מפקד דיווזיית הפרשים הראשונה, סגן מפקד גדוד ברגימנט הפרשים הרביעי של הדיוויזיה הראשונה. בתקופת מלחמת עיראק שירת בטורקיה בתמיכה למבצע. לאחר מכן שימש קצין מבצעים בצוות הקרב החטיביתי השני של הדיוויזיה הראשונה שהוצבה בעיראק. בתפקידו הבא שימש עוזרו של מפקד הארמייה השביעית.
פיקד על הגדוד השלישי ברגימנט הפרשים הראשון של הדיוויזיה השלישית שלחמה בעיראק. בשנים 2009–2012 פיקד על צוות הקרב החטיבתי השני בדיוויזיה הרביעית ולחם עמה במלחמת אפגניסטן.
ב-2014 מונה לסגן לענייני תקשורת של ראש מטה כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי. ב-2015 מונה לסגן לענייני תמרון של מפקד הדיוויזיה הראשונה. ב-2016 מונה למפקד בית הספר לשריון וסגן מפקד המרכז למצוינות בתמרון של צבא ארצות הברית בפורט בנינג. ב-2017 מונה לקצין אג"ם של פיקוד כוחות צבא ארצות הברית.
ביוני 2018 מונה למפקד הדיוויזיה הראשונה. באוגוסט 2020 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הקורפוס החמישי שהוקם מחדש.
קולשסקי בעל תואר ראשון בניהול מאוניברסיטת באקנל, בעל תואר שני בניהול הנדסי, הדמיות אינטראקטיביות ותכנון מערכות הדרכה מאוניברסיטת מרכז פלורידה, הוא בוגר לימודי אסטרטגיה במכללת המלחמה של הצבא ובוגר המכללה לפיקוד ומטה של הצבא.
יחיד אל דגול מרבבה
על השיר
השיר נכתב על ידי הרב ישעיה סתהון מחכמי סוריה ב. משקל השיר הוא שמונה שמונה תנועות כולל שוואים נעים. האקרוסטיכון הוא "ישעיה". לפי כתב יד המחבר, מקאם השיר הוא "שיגא".
את המילים "אשר את נפשי אהבה", יש שהציעו לשנות מסיבות דקדוקיות ל"אשר נפשי אותו אהבה" או "את אשר נפשי אהבה". בנוסח השיר המודפס בספרי פיוטים נחתמים שני הבתים האחרונים בשורה "יזכה לאחרית טובה", בכתב יד המחבר הבית האחרון מסתיים "יהיה לו חומה נשגבה".
לפי עדותו של מנשה הראל, בעת ביקור הנציב העליון הרברט סמואל בירושלים בשנת 1925 קיבלו את פניו ילדי שכונת הבוכרים בשירת "יחיד אל דגול" במנגינת המנון מצרים.
יחסי יוון–עיראק
יחסי יוון–עיראק הם יחסי החוץ בין יוון ועיראק. יחסי העמים היוונים והעיראקיים נטועים עמוק בהיסטוריה, שניהם פיתחו תרבויות שהשפיעו על מהלך האנושות. הם החלו כאשר חכמי יוון במהלך האלף הראשון לפני הספירה חיו ולמדו בבבל ובאשור, עד מאוחר יותר כאשר אלכסנדר השלישי, מלך מוקדון שלט במסופוטמיה (שמה הוא ממוצא יווני, כלומר "הארץ בין שני נהרות") ומת בבבל. יוון תומכת בתוקף בעקביות בעצמאות, בריבונות ובשלמות הטריטוריאלית של עיראק. באופן מסורתי יוון שמרה על יחסים טובים וידידותיים עם עיראק בשל קשרים היסטוריים ותרבותיים חזקים, עוד מימי קדם. שתי המדינות גובלות בטורקיה.
היסטוריה מודרנית
מאז 1979, כאשר עלה סדאם חוסיין לשלטון היחסים הפוליטיים של יוון–עיראק היו טובים אך מוגבלים בשל המשטר הטוטליטרי בעיראק. הסכמים רשמיים שנחתמו על ידי יוון ועיראק מדגימים את רוח הסולידריות ושיתוף הפעולה של יחסי שתי המדינות. לדוגמה, בשנת 1979 ביקר ראש ממשלת יוון קונסטנדינוס קרמנליס בבגדאד; במהלך אותו ביקור חתמו שני הצדדים על הסכם שיתוף פעולה בנושאים טכניים וכלכליים.
יתר על כן, במהלך מלחמת איראן–עיראק התקיים שיתוף פעולה בתחום חומרי המלחמה. כפי שב-1985 חברת PYRKAL היוונית סיפקה לעיראק אמצעי לחימה בשווי 77 מיליון דולר וב-1987 חברת EBO היוונית סיפקה אמצעי לחימה בשווי 83 מיליון דולר. לאחר מלחמת המפרץ הראשונה הוטלו סנקציות של האו"ם על עיראק. יוון תמכה בתוכנית הנפט בעד מזון מכיוון שהייתה מעוניינת בעתיד העם העיראקי. כתוצאה מהאמברגו הכלכלי שלה עיראק חייבת סכומים גבוהים לחברות יווניות על בסיס שיתוף הפעולה שלהן במהלך מלחמת איראן–עיראק. למרות הבידוד הבינלאומי של עיראק שתי המדינות המשיכו בשיתוף הפעולה שלהן. באופן ספציפי, בשנת 1998 יוון ועיראק חתמו על הסכם שיתוף פעולה מדעי ותרבותי שכלל שיתוף פעולה בין אוניברסיטאות עיראקיות ויווניות בנוגע להכרה בתארים, הענקת מלגות והוראת יוונית עתיקה ומודרנית בעיראק. בנוסף, ביוני 1999 ביקר נשיא ועדת החוץ בפרלמנט העיראקי באתונה, וכך גם מנכ"ל סוכנות הידיעות העיראקית, שחתם על הסכם שיתוף פעולה עם סוכנות הידיעות באתונה. יתר על כן, ביוני 2000 התקיימה הפגישה השמינית של הוועדה הכלכלית המעורבת של שתי המדינות, ועם סיומה נחתם הסכם בין המדינות.
עמדת יוון בפלישה לעיראק בשנת 2003
הצהרת ראש ממשלת יוון קוסטאס סימיטיס ב-21 במרץ 2003 שיקפה את עמדת יוון הרשמית בנוגע לפלישה, כפי שהוא הצהיר בנוסף, שר החוץ היווני, יורגוס פפנדראו הביע את התנגדותה של יוון לכך שארצות הברית תעשה זאת לבדה בעיראק. מפלגות פוליטיות רבות אחרות גינו את הפלישה, כמו המפלגה הקומוניסטית (KKE) ומפלגת השמאל היווני - סינאספיסמוס, שראו במלחמה הוכחה לשאיפות האימפריאליסטיות של ארצות הברית במזרח התיכון.
למרות התנגדותה למלחמה, יוון אכן הסכימה עם מדיניות ארצות הברית לפירוק נשק מעיראק ולהשמדת כל כלי נשק להשמדה המונית, שכביכול היה בעיראק. עם זאת, יוון לא הסכימה עם האסטרטגיה של בוש למלחמה מונעת כאמצעי למאבק בטרור. לעומת זאת יוון תמכה ביישוב הסכסוך על עיראק באמצעים דיפלומטיים ולא בכוח.
בניגוד לאופוזיציה למלחמת המפרץ השנייה, יוון אכן השתתפה במלחמת המפרץ הראשונה, כאמצעי להחזרת השלום במפרץ הפרסי, לאחר שעיראק פלשה לכווית.
תגובה מקומית
דעת הקהל ביוון הייתה באופן גורף נגד המלחמה בעיראק. סקר שפורסם ב-4 באפריל 2003 הראה כי 90.7% מהיוונים התנגדו לחלוטין להתערבות בעיראק, ואילו 3.4% די התנגדו לכך. רק 1.4% הסכימו לחלוטין עם המלחמה ו-2.0% הסכימו במידה מסוימת.
הפגנות רבות התקיימו בהם מפגינים צעקו סיסמאות אנטי-אמריקאיות וצעדו לשגרירות ארצות הברית באתונה ולקונסוליה האמריקאית בסלוניקי. לדוגמה, ב-14 בפברואר 2003 השתתפו כ-100,000 איש בהפגנה נגד המלחמה באתונה. בנוסף, התקיימו שביתות ארציות על ידי שתי התאחדות האיגודים המקצועיים הכלליים ביוון, ה-GSEE (המגזר הפרטי) ו-ADEDI (המגזר הציבורי) כדי למחות על המלחמה נגד עיראק. שביתות אלו השביתו את השירותים הציבוריים, חברות פרטיות, בתי ספר, אוניברסיטאות, חנויות וכו'; על מנת לתת לאנשים את ההזדמנות להביע את התנגדותם למלחמה בראשות ארצות הברית נגד עיראק.
תקשורת יוונית
התקשורת היוונית מתחה ביקורת חריפה על ארצות הברית ועל המניעים שלה למדיניות חוץ וגם גינתה את מדיניות ארצות הברית כלפי עיראק. התקשורת ראתה בגורם הנפט את הסיבה למלחמה. סקר שנערך על ידי Alco הראה כי 91.5% בקרב 94.5% מהצעירים היוונים שצפו בטלוויזיה, קראו עיתונים והאזינו לרדיו במהלך המלחמה האמינו שארצות הברית פלשה לעיראק מסיבות כלכליות בעוד רק 2.7% ראו זאת כמלחמה בטרור. על פי אותו סקר 93.2% מהצעירים היוונים החזיקו בתדמית שלילית לגבי ג'ורג' ווקר בוש.
הסכמים
ההסכמים העיקריים בין יוון לעיראק כוללים:
מאז 1978 התקיימו שמונה ישיבות של ועדת השרים המשותפת ליוון ועיראק.
יום אפרורי
יום אפרורי הוא ציור שמן על לוח עץ מאת פיטר ברויגל האב, שצויר בשנת 1565, ונמצא במוזיאון לתולדות האמנות שבווינה. זוהי יצירה גדולה יחסית, 118 × 163 ס"מ, המהווה חלק מסדרה של שישה ציורים, המתארת את חודשי השנה. מסדרה זו נותרו כיום חמישה ציורים בלבד, המתארות תקופות שונות במהלך השנה. הציור מתאר את החודשים פברואר - מרץ, בהם השמים שחורים והעצים חסרי עלים.
הציור הוא חלק מסדרת חודשי השנה:
הציור שמייצג את החודשים אפריל-מאי אבד.
הציור ממחיש את החודשים הראשונים של השנה האזרחית, השמים שחורים והעצים ערומים. אפשר לראות בציור ילד עם כתר שעשוי מנייר, דבר שמעיד על חג ההתגלות, שנחגג על ידי הנוצרים ב-6 בינואר. הוופל אותו אוכל הילד דומה לוופלים הנאכלים בקרנבלים שנערכו לפני התענית.
השמים השחורים הים הסוער והילדים המתכוננים, מעיד על סערה שמתקרבת. מחזה אופייני בחודשים אלו של השנה. העצים הערומים, העצים שנפלו וחוסר הימצאותם של צמחים מעיד על כך שהחורף הכה בחוזקה במקום זה.
הצופה רואה את הציור מנקודה גבוהה. הצבעים בחזית הציור הם חמים (חום, צהוב וכתום) ואילו הצבעים ברקע הציור הם קרים (כחול, שחור וירוק) דבר המעצים את תחושת העומק.
כמו בציורים האחרים בסדרת עונות השנה גם בציור זה אפשר לזהות הרים במרחק. לצד ההרים ישנם טירות מבוצרות.
הציור ציור בזמן עידן הקרח הקטן הטמפרטורה ירדה בכל רחבי אירופה והובילה לחורפים קרים במיוחד. עידן הקרח הקטן התבטא גם בסופות רבות, כמו הסופה שמגיעה לכיוון הכפר בציור.
משה ריבלין (יו"ר דירקטוריון קק"ל)
משה ריבלין  - (תרפ"ה – תשס"ה, 16 בינואר 1925 – 2004) היה איש ציבור ישראלי, אשר כיהן כמנכ"ל הסוכנות היהודית ויו"ר דירקטוריון קק"ל.
תולדות חייו ופועלו
משה ריבלין נולד בירושלים ב-כ' טבת תרפ"ה (16 בינואר 1925). דור שביעי בירושלים, בן למשפחת ריבלין, שאבותיה הגיעו לארץ בעליית תלמידי הגר"א (הגאון מווילנה) בתחילת המאה ה-19. סבו, אברהם בנימין ריבלין, היה הילד הראשון שנולד בשכונת נחלת שבעה, השכונה היהודית השלישית שנבנתה מחוץ לחומה בירושלים בשנת תרכ"ט (1869). ריבלין קיבל חינוך מסורתי וכללי והיה בוגר בית המדרש למורים בירושלים. הוא היה פעיל בהגנה והשתחרר מצה"ל בדרגת רס"ן.
פעילותו הציבורית
בשנים 1955–1957 שימש קונסול ישראל בניו-יורק. עם שובו ארצה התמנה למנהל מחלקת ההסברה בסוכנות היהודית. לאחר-מכן כיהן בתפקיד מזכ"ל ולימים מנכ"ל הסוכנות היהודית. במקביל שימש חבר עמית בהנהלת ההסתדרות הציונית העולמית. בשנת 1977 התמנה ריבלין ליו"ר דירקטוריון קק"ל וכיהן בתפקיד במשך 21 שנה (1977- 1998). כשהתמנה לתפקיד נזכר איך, כאשר הלך לבית הספר פגש בכל בוקר את מנחם אוסישקין (שכיהן בשעתו בתפקיד יו"ר דירקטוריון קק"ל)— "האיש גדל הגוף, בעל הזקן הנאה והעיניים החודרות הולך ברחוב והדרת מלך בו". ריבלין סבר שקק"ל היא מן הארגונים הציוניים והישראליים ביותר. כמי שזכה לכינויים "מלך היער" ו"היערן הלאומי", אמר ריבלין כי הקו המנחה אותו בעבודתו היא העובדה שאסור לשכוח "שאנחנו עושים למען העם היהודי ובשמו, אחרת נהיה סתם קבוצה קבלנית...". בתקופת כהונתו בראשות קק"ל, הורחבו פעולות הארגון ובין המפעלים הגדולים שבוצעו, בנוסף לייעור והכשרת הקרקע, ניתן למנות את שיקום עמק החולה, מפעל "נגב של צמיחה", ניקוז ושיקום אדמות עמק יזרעאל, הכשרת התשתיות הקרקעיות ליישוב גלי העלייה הגדולים בראשית שנות ה-90, דחיקת המדבר בשיטות חדשניות של ייעור מדברי והקמת מאגרי המים בעמק בית שאן, בגליל, בערבה ובנגב.
הנצחה
בשנת 2007 קק"ל הנציחה את זכרו וחנכה טיילת על-שמו - "שדרת משה" - מכביש 40 בואכה מדרשת בן-גוריון בשדה בוקר ועד לקברו של בן-גוריון.
לקריאה נוספת
משה ריבלין, משה ריבלין, תרפ"ה-תשס"ה 1925–2004: קובץ לזכרו – פרקי זיכרון מעטו ועליו, הוצאת הספרייה הציונית, ירושלים 2008.
ויליאם דובסון
ויליאם דובסון (באנגלית: William Dobson; 4 במרץ 1611 (הוטבל) – 28 באוקטובר 1646 (נקבר)) היה צייר פורטרטים ואחד הציירים האנגלים הראשונים, שזכה לשבחו של בן זמנו ג'ון אוברי כ"צייר המצוין ביותר שהיה באנגליה".
ביוגרפיה
דובסון נולד בלונדון, בנו של עורך דין שנקרא גם ויליאם דובסון. הוא התחנך אצל ויליאם פיק וכנראה מאוחר יותר הצטרף לאולפן של פרנסיס קלין. לדובסון הייתה גישה לאוסף המלכותי והוא העתיק יצירות של טיציאן ואנתוני ואן דייק, צייר החצר של המלך צ'ארלס הראשון באנגליה. הצבע והמרקם של עבודתו של דובסון הושפעו מהאמנות הוונציאנית, אך לסגנונו של ואן דייק הייתה השפעה נראית לעין על דובסון.
מעט ידוע על הקריירה של דובסון בשנות ה-30 של המאה ה-17, אך כשוואן דייק נפטר בשנת 1641, נוצרה בפניו ההזדמנות לזכות בעבודות מלכותיות מהמלך צ'ארלס. אומרים שהוא הפך לצייר המלך. עם זאת, הטענה מגיעה רק ממקור ישן אחד שטרם אומת. במהלך מלחמת האזרחים באנגליה התבסס דובסון במרכז המלוכני של אוקספורד וצייר פרשים חשובים רבים. דיוקנו של צ'ארלס השני לעתיד כנסיך מוויילס בגיל שתים-עשרה הוא קומפוזיציה בארוקית בולטת, ואולי יצירתו המשובחת ביותר. הוא גם צייר לפחות את ראשו של הדוכס מיורק, וכן דיוקנאות של מלוכנים מובילים כמו צ'ארלס לוקאס וג'ון ביירון, הנסיך רופרט מהריין והנסיך מוריס.
יצירה
כשישים מיצירותיו של דובסון שרדו, בעיקר דיוקנאות באורך חצי גוף משנת 1642 ואילך. שכבות הצבע העבה שאפיינה של עבודתו המוקדמת פינתה את מקומה ללשכבות דקות אולי עקב מחסור בחומרים בזמן המלחמה. לאחר שנפלה אוקספורד בידי הפרלמנטרים, ביוני 1646, חזר דובסון ללונדון. הוא היה בלי חסות מלכותית. הוא נכלא לזמן קצר בגלל חוב ומת בעוני בגיל שלושים וחמש.
ישנן דוגמאות לעבודותיו של דובסון בגלריה הלאומית, בגלריה הלאומית של סקוטלנד, במוזיאון טייט בריטניה, בגלריית הדיוקנאות הלאומית בלונדון, במוזיאון הימי הלאומי, בבית המלכה בגריניץ', בגלריה לאמנות ווקר בליברפול, בגלריה לאמנות פרנס בהאל, מכון קורטולד לאמנות, גלריית תמונות דוליץ' בלונדון, בכמה בתים כפריים באנגלית ובגלריה לאמנות ציבורית דנידין בניו זילנד.
חיים אישיים
הוא התחתן פעמיים, תחילה לאליזבת ששמה לא ידוע, וכך גם תאריך נישואיהם. היא נקברה בסנט מרטין בשדה ב־26 בספטמבר 1634. ב־18 בדצמבר 1637 התחתן עם יהודית סנדר.
המתקפה בריגה (1998)
המתקפה בריגה משנת 1998 הייתה סדרת פיצוצים שהתרחשה בעיר ריגה, לטביה ואשר זכתה אז לכיסוי חדשותי ניכר, בעיקר בזכות הקשרה לקבוצות פשיסטיות ועליית רגשות פשיסטיים בלטביה. ממשלת ארצות הברית הציעה לסייע באיתור החשודים וכינתה את המעשים "פחדניים". ראש ממשלת לטביה, גונטארס קראסט, גינה את ההפצצות, וקרא להן ניסיון לערער את היציבות במדינה.
בשעה 1:50 לפנות בוקר, ב-2 באפריל, התפוצצה פצצה בעיר העתיקה של ריגה מחוץ לבית הכנסת פייטב, מבנה בן 92 שנים, בית הכנסת היחיד ששרד בעיר. נגרם נזק קשה למבנה והסביבה. הפצצה, שכביכול נשתלה על ידי קיצוניים פשיסטים, הוצבה על מדרגות חזית בניין בית הכנסת וגרמה נזק נרחב, כולל תלישתה של דלת האלון במשקל 90 ק"ג. הפיצוץ הביא להרס של כל החלונות, המרתף והקומה הראשונה והשנייה והשאירה חורים עמוקים בקיר. לא היו נפגעים.
ארבעה ימים לאחר הפיצוץ ב-2 באפריל, פיצוץ נוסף גרם לנזק למבנה שגרירות רוסיה בריגה. כמו בפיצוץ ב-2 באפריל, לא היו פציעות. הגורם לפיצוץ היה חומר נפץ פלסטי שפוצץ בפח אשפה. ההתקפה נקשרה לעלייה בפעולות הלאומניות והקיצוניות בקרב לטבים, נגד יהודים ורוסים. אלכסנדר אודלצב, שגריר רוסיה בלטביה, הצטרף למנהיגי לטביה והאשמים בניסיון לחבל ביחסי לטביה-רוסיה. משרד החוץ הרוסי האשים את מבצעי הפיגוע מחוץ לשגרירות ב"היסטריה אנטי-רוסית שיצאה לאחרונה מלטביה ועידוד הלאומיות והקיצוניות" וקרא לצעדים דרסטיים והענשת האשמים.
ימים ספורים לאחר הפיגוע בריגה, הוצבה אנדרטה לזכר קורבנות השואה הלטביים בעיירת הנמל לייפאיה.
הפיגוע ב-2 באפריל 1998 היה פיגוע הפצצה השני בבית הכנסת. בית הכנסת היה מטרה לפיגוע קודם, ב-6 במאי 1995, אך אז נגרם הרבה פחות נזק.
הפצצות במוסקבה
פיצוצים דומים אירעו ב-13 במאי 1998 במוסקבה, שם פצצה גרמה לנזק לחומה החיצונית של בית הכנסת במרינה רושצ'ה, מרכז קהילת ליובאוויטש הפעילה במוסקבה. הפיצוץ גרם נזק משמעותי לקומת הקרקע, השמיד מכוניות שחנו בסמוך וגרם לפגיעות קלות לשני אנשים בבניין סמוך. איש מבית הכנסת לא נפגע. בית הכנסת המקורי שהיה מבנה עץ נשרף עד היסוד בשנת 1993, במה שנחשב באותה עת כשריפה מקרית. הבניין החדש, שנחנך בשנת 1996, ספג פיגוע קודם לכן, חודשים ספורים לאחר פתיחתו מחדש. הפיגוע נקשר למתקפה על בית הכנסת בריגה פחות מחודש קודם לכן. עם זאת, ההתקפות בוצעו בצורה הרבה יותר מקצועית.
המשבר ביחסי לטביה–רוסיה
ההפצצות תרמו למתיחות ביחסים בין ממשלות לטביה ורוסיה:
3 במרץ: כאלף מפגינים רוסים התאספו מחוץ לבניין עיריית ריגה. המשטרה פיזרה אותם עם אלות.
4 במרץ: מנהיגי רוסיה התלוננו על אלימות שהוצגה כלפי המפגינים וגינו את פעולות המשטרה הלטבית. ראש ממשלת לטביה, גונטארס קראסט, דווקא שיבח ויצא להגנת כוח המשטרה הלטבי.
6 במרץ: ראש ממשלת רוסיה ויקטור צ'רנומירדין, ביקר בגלוי את גונטארס קראסט וקבע ש"הידיעה על מה שקרה שם גרמה לצמרמורת על עמוד השדרה של רוסיה."
16 במרץ: בריגה, מעל 500 ותיקי הלגיון הלטבי צעדו במרכז הבירה, במה שעורר גינויים מרים ממוסקבה. משרד החוץ הרוסי הגיב וגרם למחלוקת רבה יותר כשיצא בהצהרה: "תשומת הלב הזו למחתרות הפשיסטיות מבישה עבור אירופה."
28 במרץ: הפגנה נוספת התקיימה בשגרירות לטביה במוסקבה. יורי לוז'קוב, מועמד פוטנציאלי לנשיאות רוסיה קובע ש"הרוסים בלטביה הפכו לעבדים." האיחוד האירופי עמד לצד רוסיה.
2 באפריל: הפצצת בית הכנסת פייטב בריגה מתרחשת בשעות הבוקר המוקדמות. הפיצוץ מעורר תשומת לב לא רצויה ללטביה. איש אינו לוקח אחריות על הפיגוע ולטביה מבקשת מה-FBI עזרה במציאת המבצעים. מפקד משטרת לטביה מפוטר על כך שלא נקט אמצעי בטיחות טובים יותר.
3 באפריל: מועצת הביטחון של לטביה, הכוללת את הנשיא וראש הממשלה, קוראת לפיטוריו של ראש הצבא של המחוז בשל השתתפותו בצעדת יום הלגיון הלטבי חודש לפני.
4 באפריל: נשיא לטביה גונטיס אולמניס מביע חשש שהתגובות השליליות והעיתונות הרעה פגעו בסיכויי המדינה להצטרף לאיחוד.
6 באפריל: חומר נפץ קטן התפוצץ בפח אשפה במרחק רחוב אחד משגרירות רוסיה במרכז ריגה. במוסקבה אומרים שהפיצוץ הוא הוכחה גדולה עוד יותר לכך שקיצוניות משתוללת בלטביה. בעיתונות הלטבית אומרים כי להפצצה בשגרירות יש את כל סימני ההיכר של השירות החשאי הרוסי.
8 באפריל: המפלגה הגדולה ביותר בקואליציה הרב-מפלגתית, סאימניקס מהמרכז-שמאל, מודיעה שהיא עוזבת את הממשלה. היא מבקרת את ראש הממשלה שתרם להידרדרות היחסים עם רוסיה.
הכחשת שינויי האקלים
Climate change denial Klimaskeptiker Negación del cambio climático 地球温暖化に対する懐疑論 Negatio calefactionis globalis Ceticismo climático Климатический скептицизм Klimatoskeptik Klimatångest
לוסיל רויבל-אלרד
לוסיל אלזה רויבל-אלרד (באנגלית: Lucille Elsa Roybal-Allard; נולדה ב-12 ביוני 1941) היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-40 של מדינת קליפורניה. בראשית דרכה ייצגה את מחוז הקונגרס ה-33 בשנים 1993–2003, ואז את המחוז ה-34 במשך עשור נוסף (2013-2003). מאז התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית ועד לפרישתה ב-2023 ייצגה את מחוז הקונגרס ה-40.
ביוגרפיה
רויבל-אלרד נולדה בשכונה בויל הייטס שבמזרח לוס אנג'לס, בתם של אדוארד ר. רויבל, חבר הקונגרס של ארצות הברית 1963-1993, ולוסיל ביסרה רויבל. היא למדה בבית הספר התיכון מנזר ראמונה באלהמברה (Alhambra) שבקליפורניה, וסיימה את לימודיה בשנת 1959. לאחר רויבל-אלרד השלימה את לימודיה הגבוהים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. במקצועה, הייתה בעבר אשת יחסי ציבור ומנהלת גיוס כספים. בשנים 1987–1992 הייתה חברת האספה המדינתית של קליפורניה, הבית התחתון בבית המחוקקים, לאחר שב-12 במאי 1987 נבחרה בבחירות ביניים למלא את מקומה של גלוריה מולינה שנבחרה בעצמה אל מועצת העירייה של לוס אנג'לס.
בשנת 1992 זכתה רויבל-אלרד במועמדות המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס ה-33 של קליפורניה בבית הנבחרים של ארצות הברית, שכלל חלקים מאזור אשר ייצג אביה במשך 30 שנה. ביום הבחירות הכלליות שבנובמבר בנבחר בקלות, ומאז נבחרה מחדש למעלה מ-13 פעמים ללא התנגדות מהותית במעוז הדמוקרטי-לטיני. המחוז שלה נספר מחדש כמחוז הקונגרס ה-34 לאחר מפקד האוכולסין בשנת 2000, ולבסוף כמחוז ה-40 אחרי המפקד ב-2010. נכון למפקד האוכלוסין לשנה זו, רויבל-אלרד מייצגת את המחוז הלטיני ביותר בארצות הברית, עם רוב לטיני בן 86.5 אחוזים. עד 2013 ייצגה חלק ניכר ממרכז העסקים הראשי של לוס אנג'לס.
רויבל-אלרד היא הלטינית הראשונה שהייתה לחברה בוועדת ההקצבות של בית הנבחרים האמריקאי. היא גם האישה הראשונה שישבה בראש השדולה ההיספנית בקונגרס, האישה הראשונה שישבה ראש המשלחת הדמוקרטית של קליפורניה בבית הנבחרים ומייסד ומייסדת קבוצת הנשים העובדות לרפורמה בהגירה. היא נמנית בין יוזמי "חוק האמת המפוכחת למניעת אלכוהול בקרב קטינים" (STOP), ששימש להפחתת שתיית אלכוהול בקרב קטינים. במסגרת חברותה בוועדת ההקצבות של בית הנבחרים, היא הובילה מיזמים פדרליים רבים שיצרו מקומות עבודה במחוז הקונגרס אותו ייצגה, כולל הקמת בית משפט פדרלי חדש במרכז העיר לוס אנג'לס, הרחבת הרכבת התחתית בעיר ועוד.
בשנים 1998–1999 הוסיפה לכהן כיו"ר המשלחת של קליפורניה לבית הנבחרים. נוסף על כך, רויבל-אלרד היא האישה הדמוקרטית הראשונה ממוצא מקסיקני בקונגרס; היא ונידיה ולאסקז מניו יורק היו הלטיניות השנייה והשלישית בקונגרס אחרי אליאנה רוס-לאטינן. במרוצת השנים הציגה עשרות הצעות חוק, בהן "חוק להעסקה אחראית של ילדים" (CARE) במטרה להתמודד עם שיטות העבדה פוגעניות ונצלניות בעולם החקלאות בקרב ילדים. בקונגרס ה-117 היא יו"ר ועדת המשנה של ועדת ההקצבות לענייני ביטחון לאומי.
ב-20 בדצמבר 2021 הכריזה רויבל-אלרד על פרישתה מן החיים הפוליטיים לקראת בחירות האמצע ב-2022, וכהונתה נחתמה לאחר 30 שנה עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית בראשית ינואר 2023.
ויקינטאס סליבקה
ויקינטאס סליבקה (בליטאית: Vykintas Slivka; נולד ב-29 באפריל 1995 בפוניבז' שבליטא) הוא כדורגלן ליטאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת לאמיה היוונית ובנבחרת ליטא.
המעבר ליובנטוס וההשאלה למודנה
סליבקה נולד בפוניבז' שבליטא, והחל לשחק במחלקת הנוער של אקרנאס המקומית. בשנת 2013 עבר למחלקת הנוער של יובנטוס מהסרייה א'. בחודש ספטמבר 2014 הושאל סליבקה למודנה מהסרייה ב' לחצי עונה, אך לא ערך הופעה במדיה.
ההשאלה לגוריצה
בחודש פברואר 2015 הושאל סליבקה לגוריצה מליגת העל הסלובנית לחצי עונה. ב-4 במרץ ערך סליבקה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 2-1 לקופר במסגרת המחזור ה-21 בליגה. ב-25 באפריל הבקיע סליבקה את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה התשיעית בניצחון 3-0 על קרקה במסגרת המחזור ה-29 בליגה. בסך הכל ערך סליבקה 12 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ההשאלה לדן בוש
בשלהי חודש אוגוסט 2015 הושאל סליבקה לדן בוס מליגת המשנה ההולנדית לשתי עונות. ב-20 בספטמבר ערך סליבקה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-65 בניצחון 1-0 על אכילס 29 במסגרת המחזור השביעי בליגה. ב-19 בפברואר 2016 הבקיע סליבקה את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-34 בניצחון 3-1 על מועדון הכדורגל איינדהובן במסגרת המחזור ה-27 בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך סליבקה 28 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים.
אפולון סמירני
ב-13 באוגוסט 2020, סליבקה חתם באפולון סמירני מליגת העל היוונית.
קריירה בינלאומית
ב-5 ביוני 2015 ערך סליבקה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליטא, כשנכנס כמחליף בדקה ה-58 בהפסד 4-0 לנבחרת הונגריה במשחק ידידות. ב-4 בספטמבר 2016 הבקיע סליבקה את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בדקה ה-34 בתיקו 2-2 נגד נבחרת סלובניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
הסופר קאפ הספרדי 2022/2023
עונת 2022/2023 בסופר קאפ הספרדי היא המהדורה ה־39 במסגרת הסופר קאפ הספרדי, תחרות כדורגל שנתית למועדונים הספרדיים המצליחים ביותר במסגרת הלה ליגה וגביע המלך בעונה החולפת. לראשונה מזה שש שנים משחק הגמר היה משחק "קלאסיקו" לאחר שברצלונה גברה על ריאל בטיס בחצי הגמר וריאל מדריד גברה גם כן על ולנסיה.
הקבוצות המשתתפות
הטורניר כולל את אלופת ספרד וסגניתה, ושתי הקבוצות שהעפילו לגמר גביע המלך.
Wavin' Flag
Wavin' Flag (בעברית: דגל מתנופף) הוא שיר צדקה של הזמר הסומלי-קנדי קיינאן מאלבומו Troubadour. את השיר כתב קיינאן יחד עם הסמיזינגטונס.
לשיר נעשו גרסאות כיסוי רבות ושלוש מתוכן יצאו כסינגלים: במרץ 2009 הוציא קיינאן את השיר בגרסת האלבום כסינגל, גרסה נוספת שיצר קיינאן לקראת מונדיאל 2010 שנקראה "(Celebration Mix) Wavin' Flag" יצאה כסינגל, ובעקבות נזקי רעידת האדמה בהאיטי (2010) התאספה חבורה של אמנים קנדים, קיינאן ביניהם, תחת השם "Young Artists for Haiti" ("אמנים צעירים למען האיטי") והקליטה גרסה נוספת לשיר וכל רווחי הסינגל נתרמו לשיקום נזקי האסון.
בקליפ של השיר השתתפו קיינאן, וויל.איי.אם ודייוויד גואטה.
(Celebration Mix) Wavin' Flag
לקראת מונדיאל 2010 יצא רמיקס של השיר תחת השם "(Celebration Mix) Wavin' Flag" שנבחר על ידי קוקה קולה עבור קמפיין המכירות שלה לקראת המונדיאל. כמו כן הופיע השיר במשחק "2010 FIFA World Cup South Africa" של EA Sports.
גרסה זו הצליחה יותר מגרסת האלבום והסינגל הגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים בגרמניה, אוסטריה ושווייץ, ולמקום השני בבריטניה, קנדה, איטליה ואירלנד.
Young Artists for Haiti
לאחר רעידת האדמה בהאיטי בשנת 2010 התאספו למעלה מחמישים זמרים קנדים, מהפופולריים ביותר באותה תקופה, תחת השם "Young Artists for Haiti" והקליטו גרסת כיסוי, שונה במקצת, לשיר, וכל הרווחים מהשיר נתרמו לשיקום נזקי רעידת האדמה.
תמנע (דמות מקראית)
תמנע הייתה פילגשו של אליפז, אמו של עמלק, ואחותו של לוטן בן שעיר החורי. עמלק הוא אבי העם הראשון שנלחם בעם ישראל. תמנע מצוינת כאחת מראשי משפחות אדום.
בדברי הימים נמנים תמנע ועמלק עם בני אליפז, ולכן יש מדרשים הסבורים שאליפז עבר על גילוי עריות ובא על אשת שעיר ומהם נולדה תמנע שאחר כך הפכה לפילגשו.
משמעות השם תמנע הוא 'חזקה'.
בחז"ל
כאשר חכמים רצו לתת דוגמה לפסוק הנראה כמיותר הם הזכירו את הפסוק: "וְתִמְנַע הָיְתָה פִילֶגֶשׁ".
אמנם במדרש אמרו שהטעם שהפסוק הזכיר את שם האם, להשמיע שתמנע רצתה להצטרף למשפחתו של אברהם, וכך אומר המדרש:
בתלמוד מבואר שכשאר באה לאברהם וליצחק להתגייר סירבו לקבלה. משכך, העדיפה להיות שפחה של צאצאי האבות. מחמת סירוב אברהם ויצחק לגיירה, יצא ממנה עמלק שציער את ישראל:.
יחסי גבון–רוסיה
יחסי גבון–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין הפדרציה הרוסית לרפובליקה הגבונית.
היסטוריה
ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים עם גבון ב-15 באוקטובר 1973.
ב-13 ביולי 2018 נפגש נשיא גבון עלי בונגו עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין וסיכם עמו על סיוע הדדי בפתרון המשבר ב, כמו גם על הרחבת יחסי הסחר בין המדינות.
יחסי סחר
בשנת 2017 הוכפל הסחר בין המדינות. באוקטובר אותה שנה חתמה ענקית הנפט הרוסית רוסנפט על פרוטוקול הבנות עם משרד הנפט והפחמימנים של גבון. ביוני 2017 חתמו זרובז'נפט הרוסית וחברת הנפט בגבון על מזכר הבנות - הסכם מסגרת בנושא היבטים מרכזיים של שיתוף פעולה, כולל חיפושים משותפים של מאגרים ובניית מתקני נפט וגז טבעי בגבון.
זאב סלעי
זאב סלעי (פלזנר) (11 ביוני 1925 - 19 בספטמבר 2014) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, ושליח הסוכנות היהודית והג'וינט. בקרב תל מוטילה סלעי שימש כמפקד הפלוגה שנלחמה, נקטלה ולבסוף השתלטה ונאחזה במשלט המרכזי שכינויו "הדמות".
ביוגרפיה
נולד בשם זאב פלזנר בעיירה פרוחניק שבמזרח גליציה למשפחה דתית בשנת 1925 למשפחה בת תשעה ילדים. האב היה חזן מבוקש ושוחט, נצר לשושלת בת 12 דורות של שוחטים ובודקים (שו"ב) אחד מאחיו של זאב, אהרון פלזנר, קיבל סמיכה לרבנות בגיל 16 מישיבת חכמי לובלין ובארץ שימש כקצין בשירות בתי הסוהר. אמו של זאב עסקה בסיוע למשפחות נזקקות. את שנות לימודיו הראשונות עשה ב"חֵיידֶר" אך מהר מאוד הרגיש שאינו רוצה להשתייך לעולם הלימודים הזה והוא רוצה להרחיב את ידיעותיו והשכלתו. גזר את פאותיו ולמרות מחאת אביו התחיל ללמוד בבית הספר הטכני במגמת ימאות.
כשפרצה מלחמת העולם השנייה (1939) היה בן 13. יחד עם חמישה מאחיו ברח לסיביר בעורף העמוק של ברית המועצות. במחנה בסיביר, למד זאב, בחור יחיד בכיתת בנות, בבית ספר לאחיות – עוזרות לרופאים. האב אשר היה חולה, ושלושה מאחיו של זאב, אשר נשארו לסעוד אותו במחלתו, נספו בשואה (האם נפטרה לפני המלחמה). בסיום המלחמה חזרו זאב ואחיו לפולין, אבל מפאת העוינות העמוקה שגילו השכנים, עזבו והגיעו לגרמניה, לאזור הכיבוש האמריקאי. בשנת 1946 התנדב לארגון "ההגנה", באמצעות שליחי הבריגדה שפעלו אז באירופה, ועסק באיתור פליטי השואה ובהבאתם למחנות העקורים בגרמניה, טרם העלאתם לישראל. שימש כסגן של מפקד הנפה, אריה ניב, בעיר רגנסבורג, בדרום גרמניה. ניב הורה לו להקים קיבוץ בכפר הגרמני דגנדורף. זאב מונה לראש הקבוצה ומנהלה. הוא פנה לנציג הפועל המזרחי וזה סייע לו באמצעים רבים להקים את הקיבוץ. אחר כך השתתף בקורסים סמי צבאיים בבית הספר המחתרתי של ההגנה ליד מינכן. במסווה של קורסי ספורט הכינו אנשי ההגנה את הצעירים לשימוש בנשק והעבירו להם ידע צבאי בסיסי.
ב-1948 היה זאב מפקד אחד משלושת הסיפונים באונייה שהעלתה אותם ארצה. זו הייתה הספינה הראשונה שהגיעה אחרי הכרזת העצמאות. לאחר מלחמת השחרור נישא זאב לרעייתו יונה לבית רוטר וביחד בנו את ביתם בחיפה ואחר כך בגבעתיים.
אב לבן ובת. בנו הוא פרופ' משה סלעי, אורתופד. בתו, מלי, עסקה בהוראה ובחינוך.
שירות צבאי
לאחר ההחלמה מהפציעה בתל-מוטילה חזר זאב לגולני ובתפקידו האחרון בחטיבה היה סמג"ד בגדוד 51.
מגולני עבר זאב לבה"ד 1 להדרכה בקורס קצינים. בית הספר לקצינים שכן בתחילה במחנה 80 בפרדס חנה ובאוגוסט 1955 עבר למחנה סירקין בפתח תקווה.
במבצע סיני, 1956 שימש כמפקד של כוח בה"ד 1 שלחם בגזרה הצפונית בעזה, ובתום המבצע חזר לבה"ד 1.
בתחילת 1960 עבר זאב לשרת בה"ד 3 (בית הספר לחי"ר -ביסל"ח) אשר שכן במחנה דורה, בדרום נתניה. בבה"ד 3 פיתח זאב תורות הדרכה, אימון ומניעת תאונות אימונים ומילא תפקידים של מדריך ואחר כך מדריך ראשי (תחת פיקודו של אריק שרון) ראש ענף חי"ר. כמו כן, יזם ופיקד על קורסי קצינים לרס"רים (בתקופת תא"ל אהרון אבנון כמפקד הבסיס).
זאב סיים את המכללה לפיקוד ומטה (פו"מ) בשנת 1965. כאשר בטקס הסיום קיבל את תעודת החניך המצטיין מידיו של בן-גוריון, הלה שאלו לשם משפחתו (פלזנר). זאב ענה כי מקור השם הוא בעיר פלזן אשר בצ'כיה. על פי הצעתו של בן-גוריון, שינה זאב את שם המשפחה לסלעי (פירוש המילה פלץ בצ'כית הוא סלע).
במלחמת ששת הימים, שימש במינוי משנה כסמג"ד בחטיבת בית ספר למ"כים. חטיבה זו, תחת פיקודו של אריק שרון כמפקד האוגדה, וקותי אדם כמח"ט, כבשה בקרב לילה מופתי את מתחם אום כתף. מתחם זה, היה ערוך בשלוש שורות של מוצבים, כאשר הגדוד בו שירת זאב כסמג"ד תחת תא"ל יוסף קסטל כבש את קו המוצבים העמוק ביותר לאחר מסע לילי מפרך.
לאחר מלחמת ששת הימים, הועבר בה"ד 3 לכפר חווארה מדרום לשכם בצמוד למחנה הפליטים בלאטה וזאב המשיך לשרת כסגן מפקד בה"ד 3, תחת פיקודו של אל"ם אורי בידץ. בתקופה זו שלאחר מלחמת ששת הימים החלה גם מלחמת ההתשה בבקעת הירדן, אזור הבקעה כונה "ארץ המרדפים" בשל המרדפים שנערכו בו אחר מחבלים שחדרו מירדן לישראל דרך אזורים אלו. תפקידם של החיילים והקצינים בבה"ד 3 לא הסתכם בהדרכה והם עסקו גם בביטחון שוטף ובמרדפים.
מבה"ד 3 עבר זאב לשרת בקריה בתל אביב במחלקת הדרכה (מה"ד) בתפקיד רע"נ בטיחות באימונים ואחר כך רמ"ח אימונים/הדרכה ומחקר (הדו"מ) במה"ד. בתפקידיו אלו התמקד זאב במיגור מכת התאונות באימונים בצה"ל, ובין השאר היה אחראי לפיתוח קלט"ז (קולט נתזים) מגומי, וכן פיתוחי בטיחות באימונים נוספים אותם פיתח והטמיע בצה"ל.
במהלך מבצע ליטני, בשנת 1978 בהיותו רמ"ח הדרכה, יצא לערוך ביקורת בטיחות בלחימה באזור הכפר ע'נדוריה ופגש במפתיע את בנו משה סלעי, אשר השתתף בלחימה במסגרת תפקידו כרופא גדודי של בה"ד 1.
הקרב על משלט "הדמות" - תל-מוטילה
בבוקר יום שבת, 5 במאי 1951, כוחות צה"ל שלטו במוטילה ובמוצב "השפך". הסורים הטרידו בירי את הכוח שישב בתל מוטילה. נערכו מספר ניסיונות להסתנן למוצב "הדמות" אך אלה נהדפו באש הסורית. מבחינת צה"ל המצב בשטח היה קשה, לאחר ארבעה ימי קרבות הכוח סורי עדיין החזיק במוצב "הדמות" והיה חשש שתיכנס הפסקת אש אשר תנציח את הישגם של הסורים. בפיקוד צפון, באישור הרמטכ"ל, רא"ל יגאל ידין, הוחלט להפעיל את כל חטיבת גולני לכיבוש את מוצב "הדמות" ולהדיפת הסורים משטח מדינת ישראל.
משימת כיבוש משלט "הדמות" הוטלה על פלוגה א' בגדוד 21 של גולני בפיקודו של סא"ל אהרון אבנון. מפקד הפלוגה היה זאב סלעי. פלוגתו של סלעי מנתה 98 חיילים בשתי מחלקות. הנשק בפלוגה הורכב מרובים צ'כים, מקלע מ.ג. 34, מרגמה 52 מ"מ ותחמושת כולל רימוני-יד. גדוד 21 היה תחת פיקודו של סא"ל אהרן אבנון, אך לצורך ביצוע המשימה הפלוגה הוכפפה לרחבעם זאבי (גנדי) מג"ד 13 .על פי עדותו של סלעי, כשליש מאנשי הפלוגה היו יוצאי עדות המזרח, 55 אחוזים מהם היו ילידי מזרח אירופה ומרכזה, עשירית "ארץ-ישראלים", בליל שפות שימש את אנשי הפלוגה. מפקדי המחלקות היו סג"ם מוטקה עציוני וסג"ם נתן לוין. לצורך הקרב חולקה הפלוגה לשלוש מחלקות כאשר על המחלקה השלישית פקד קצין הספורט הגדודי רס"ל בנדיקט. אל חולית הפיקוד הצטרף גם יהודה גולן (אשנפלד) הקמ"ן הגדודי. סיוע ארטילרי כלל סוללת תותחי 75 מ"מ, סוללת מרגמות כבדות 120 מ"מ, כיתת מרגמות 81 מ"מ ומק"בים. לכוח המסתער לא צורף קת"ק (קצין תצפית קדמי) לצורך שליטה בסיוע הארטילרי. שעת ה"ש" ליציאה מתל מוטילה נקבעה ל-01:00. לאחר תדריך של המג"ד זאבי, יצא סיור לשטח בהשתתפות השתתפו הסמג"ד עקיבא סער, המ"פ זאב סלעי, הקמ"ן יהודה גולן ואחד המ"מים, מוטקה עציוני. כוח הסיור נסע בקומנדקר עד זנגרייה (במקום בו נמצא היום מושב אליפלט) ומשם ניסה להגיע רגלית לנקודת תצפית. הכוח לא הצליח להתקרב לתל מוטילה בגלל אש צלפים שנפתחה לעברו והסתפק בתצפית רחוקה מ"גבעת התצפית". על הכנת הכוחות ליציאה לקרב היה מופקד רס"ר הגדוד יעקב (יענקלה) בן-צבי קינד. מילות הקוד לפתיחה באש ולחדל-אש היו "יונה" ו"מלי" על שם אשתו ובתו של זאב סלעי.
הפלוגה החלה בתנועה רגלית מאזור זנגרייה כשהחוד כלל את יהודה גולן, חוליית לוחמים, המ"פ והקשר. לאחר הליכה קצרה ניפגש הכוח עם המג"ד זאבי שאיחל לכוח הצלחה. התנועה הרגלית הייתה קשה ואיטית מאוד. הלוחמים סחבו עמם ציוד רב, שכלל גם פצצות 81 מ"מ עבור הסיוע הארטילרי.
התקלה הראשונה התגלתה כבר לפני היציאה כאשר הסתבר כי חלק גדול מהלוחמים לקו בקלקולי קיבה לאחר אכילת צ'ולנט בארוחת הצהריים של שבת. במהלך הצעידה לעבר היעד נאלץ הכוח לעצור כמה וכמה פעמים. יהודה גולן ניווט את הכוח לתל-מוטילה שם נמסרו פצצות המרגמה לכוח הסיוע ומשם לנקודת ההיערכות מתחת למוצב "הדמות".
לאחר ההתארגנות להסתערות הפעיל סלעי את אש הסיוע ובסיומה נתן את פקודת ההסתערות. מפאת תנאי השטח לא ניתן היה לרוץ וההתקדמות הייתה בהליכה מהירה. מהמוצב נפתחה אש כבדה ומרוכזת בעיקר ממקלעונים. במכת האש הראשונה נפצע הקמ"ן יהודה גולן, מוטקה עציוני מ"מ 1 ולוחמים נוספים. הסתבר לסלעי כי מוצב ה"דמות" הוא לא מוצב מחלקתי אלא מוצב פלוגתי מבוצר היטב. ההסתערות נבלמה והכוח היה תחת אש חזקה.
סלעי גילה שמקור האש העיקרי של הסורים הוא עמדה באחד האגפים של המוצב. סלעי ארגן כוח של שתי חוליות בפיקודו של אריה לרר אשר התקדמו לעבר העמדה ונתקלו באש חזקה אולם הצליחו לגבור עליה ולחסל את העמדה. לאחר חיסול העמדה ודיווח למג"ד גנדי, אשר ישב בוילה מלצ'ט, התחיל סלעי לארגן את הכוח להסתערות השנייה.
לאחר הפעלת סיוע ארטילרי, קמו הכוחות והסתערו שנית על המוצב. בהתקפה זו נהרג המ"מ נתן לוין וסלעי נפצע אולם המשיך בלחימה. בהסתערות זו הצליחו חלק מהחיילים לעבור את גדר המוצב ולהאחז בשטחו הקדמי. מספר הנפגעים בהסתערות זו היה קטן מאשר בהסתערות הראשונה, אולם הכוח היה בעמדת נחיתות וחשש מהתקפת נגד של הסורים. המרחק בין הכוחות היה קצר מאוד, התחמושת הדלדלה וכן היה מחסור במים. החיילים הרחיבו את הפרצות בגדרות ואפשרו לכל הפלוגה להיכנס כולל הפצועים. סלעי סידר את הכוח בקו עמדות בצד הצפוני והצפון-מזרחי של המוצב מול קו עמדות הסורים.
במשך כל מהלך הקרב הקפיד סלעי לדווח לגנדי, מג"ד 13, על המצב. בקשר הובטח לסלעי כי מתארגנת תגבורת של חיילים מקורס מ"כים עם חיילים נוספים מגדוד 12 בפיקודו של אריה טפר במקביל גם מג"ד 21, אהרון אבנון, שלח את הסמג"ד עקיבא סער ולוחמים נוספים כתגבורת.
לאחר הפוגה קצרה באש, פתחו הסורים באש חזקה ויעילה. סלעי הבין שאין לו כל דרך לעצור את הסורים וביקש מגנדי להפעיל "אש על מוצבינו". לאחר קבלת אישור מגנדי, פקד סלעי על הלוחמים להיצמד למחסות והפעיל את קוד הסיוע להנחתה ארטילרית. הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות צה"ל בה הופעלה אש ארטילרית על כוחותינו אשר היו במרחק הקצר מטווח הביטחון המינימלי המתחייב בעת הנחתה ארטילרית. על פי סלעי כתוצאה מהארטילריה על כוחותינו היו רק מספר קטן של פצועים . על פי אריה יצחקי התוצאה הייתה עשרה הרוגים ופצועים. בספירת הלוחמים הסתבר כי נותרו 32 לוחמים ובתוכם כמה פצועים כולל סלעי המ"פ והרץ הפלוגתי. סיוע חלקי הגיע מחיילי פלוגה ב' בפיקודו של גבי ברשי אשר ישבו בתל-מוטילה. חלק מהחיילים הצליח להגיע לפרצה בגדר והביאו איתם תחמושת רימוני יד ומימיות מים אשר חולקו בעיקר לפצועים.
באור ראשון של בוקר יום א' (6 במאי), לאחר שהסורים נכשלו במאמציהם לדחוק את הלוחמים מעמדותיהם במוצב "הדמות" התחילה להגיע התגבורת. ראשון הגיע סגן ידידיה ארגמן ואיתו לוחם נוסף מגדוד 12. אחריו הגיע גם אריה טפר ואיתו חיילים מקורס מ"כים ולבסוף גם מחלקה מגדוד 12 בפיקוד יצחק זייד ומחלקה מקורס מ"כים. סלעי ואריה טפר ארגנו את הכוחות להמשך אחיזה במוצב ולהשתלטות עליו.
בסביבות השעה תשע הודיע פנחס, קצין הסיוע, לסלעי כי מתוכנן סיוע אווירי. יואש צידון (צ'אטו) היה קצין הסיוע האווירי אשר שהה בשטח. התוכנית הייתה להסתער על העמדות הסוריות מיד עם תום התקיפה האווירית. מכיוון שלא היו ברשות הכוח יריעות לסימון מיקום קו העמדות הקדמי, פשטו החיילים את גופיותיהם הלבנות ובאמצעותם סומן הקו.
הכוח האווירי שהופעל היה של ארבעה מטוסי ספיטפייר אשר היו באזור בקורס אימון מתקדם. מי שבחן את הטייסים היה מפקד בסיס רמת-דוד סא"לרודי אוגרטן. כמה חודשים קודם ביצעה ישראל פעולת-תגמול באמצעות מטוסי-קרב על מוצבים סורים וזכתה לגינויים חריפים באו"ם, והממשלה הורתה כי אין להשתמש במטוסי-קרב בלחימה השוטפת. לכן, ניתנה למטוסים הוראה שלא לפתוח באש אלא לבצע יעפי-דמה בלבד, בתקווה שהסורים יבהלו וכוח הקרקע הישראלי יוכל להסתער עליהם בעודם עסוקים בהתגוננות מפני המטוסים. על יד יואש צידון עמד קצין או"ם, ומכיוון שאוגרטין לא הבין עברית, יואש היה צריך להסביר לו את המשימה באנגלית עם רמזים ומילים בעברית. בערך בשעה עשר התחיל יעף של ארבעה מטוסי ספיטפייר כאשר המוביל הוא רודי אוגרטן. יואל קוסטה' מספר שלוש במבנה פתח בירי, אשר בדיעבד התברר שהיה מדויק ביותר ופגזי תותח 20 מ"מ פגעו ישירות במפקדה הסורית. התקיפה יצרה פאניקה אצל הסורים אשר התפתחה למנוסה כללית. עם סיום יעפי התקיפה, הסתערו הכוחות של סלעי עם כוח התגבורת בפיקודו של טפר. בהסתערות זו, השלישית, הוכרע הקרב והושלמה ההשתלטות על מוצב "הדמות". בצהרים החליפה פלוגה רעננה מגדוד 12 את הכוח במוצב "הדמות".
בקרב על מוצב "הדמות" נפלו 30 מלוחמי "גולני", בנוסף ל-10 לוחמים אשר נפלו בארבעת הימים הקודמים. בקרב נפצעו 72 חיילים. לאחר קרבות תל מוטילה, שהיוו את שיאו של העימות הצבאי במאבק על השליטה באזור המפורז, השתררה רגיעה יחסית בגבול עם סוריה למשך כארבע שנים.
אף על פי שבסופו של הקרב הושגה המטרה של פינוי הסורים מהאזור המפורז, הוא נחשב אחד מכישלונות צה"ל . הממשלה ושלטונות צה"ל הסתירו את עובדת נפילתם של כל כך הרבה חיילים. חלק מרכזי בסילוף העובדות, נזקף כיום לחובתו של הרמטכ"ל רא"ל יגאל ידין. ידין העניק לרחבעם זאבי צל"ש הרמטכ"ל ובמכתב שהעתקים ממנו הועברו לכל מפקדי צה"ל מדרגת אלוף-משנה ומעלה הוא משבח במיוחד את מג"ד 13 רחבעם זאבי ואת המח"ט מאיר עמית (שהתמנה ערב הקרב במקום אברהם יפה). וכך נכתב: "התנהגות מפקדי החטיבה בשעת הקרב עצמו ושליטתם בעצביהם תחת לחץ קשה ביותר של מאורעות הייתה למופת. באופן מיוחד הראה עקשנות, דבקות בתעודה וקור רוח סגן אלוף זאבי, מפקד היחידה שפעלה בשדה הקרב עצמו, שלא נפל ברוחו וניהל את הפעולה עד סיומה המוצלח: כיבוש היעד".
החל מסוף שנות השמונים יצאו מאמרים ומחקרים עם ביקורת קשות על תפקודם של המח"ט מאיר עמית ובעיקר על גנדי אשר בכל מהלך הלחימה ישב במקום בטוח הרחק משדה הקרב.
לא היה ואין חולק על תפקודו של סלעי במהלך הקרב. אחרי הקרב הוצג סלעי (אז פלזנר) בפני בן-גוריון. ראש ממשלה ושר הביטחון לחץ את ידו ושאל "מדליה או דרגה?" סגן זאב ענה מיידית "דרגה!" וכך קיבל בהצדעה את דרגת סרן. פועלו של סלעי צוין על ידי לא מעט מבכירי המפקדים בצה"ל. גבי אשכנזי כתב לסלעי: "...שהכריע והביא את הניצחון באותו קרב בזכות החתירה למגע, כמעט בכל תנאי, ההסתערות מול אש ואויב, הדבקות במשימה לאור המטרה, בנחישות ובתבונה עד כדי חירוף הנפש". אורי שגיא: "כבר בדור ההוא, מפקד הפלוגה וחייליו קובעים את תוצאות המערכה. סלעי חוסך מאתנו את דעתו ומחשבותיו באשר לדרגים שמעליו". אילן בירן: "כאשר כמעט לא נותרים לוחמים כשירים, סלעי דרש מהפיקוד בחפ"ק הרחוק, תרתי משמע, אש על מוצבינו. צפות ועולות שאלות יסוד באשר למיקום המפקדים הבכירים מרמת המג"ד ומעלה, איכות העתודות והטלתן למערכה והתגלגלותה כרצף קרבות היתקלות ולא כמערכה סדורה. התגלמות הגבורה, לצד שאלות נוקבות ונוקשות".
בעת החלמתו בבית ההבראה הצבאי מהפציעה, רשם המ"פ סלעי את מהלכי הקרב ברוסית במחברת שקנה בשקם . לאחר פרישתו לגמלאות, בעידוד העמותה הישראלית להיסטוריה צבאית ליד אוניברסיטת תל אביב, כתב סלעי את הספר "אש על מוצבינו".
קריירה אזרחית
בשנת 1979 סיים זאב את שירותו הצבאי בדרגת אל"ם, הצטרף לסוכנות היהודית ומטעמה נשלח לאוסטריה, שם שימש כמנהל תחנת המעבר לעולים ממדינות חבר העמים. באותה עת, טרם נפילת מסך הברזל, הגיעו יהודי ברית המועצות לווינה ברכבות ומשם עלו לישראל, או המשיכו לארץ יעד אחרת בהתאם לבחירתם.
לאחר סיום תפקידו בווינה הצטרף זאב להנהלת בתי הספר של רשת "אורט" כמנהל מחלקת ההדרכה ומשם עבר לתפקיד סגן מנהל הגימנסיה העברית הרצליה.
לאחר נפילת מסך הברזל, בשנת 1991, נשלח לקייב אוקראינה כשליח מטעם הג'וינט. זאב מילא תפקיד זה במשך שש שנים, במהלכן נסע ברחבי אוקראינה ורוסיה, בכפרים קטנים ונידחים שם פגש את היהודים שהיו זקוקים לסיוע אשר אותו הגיש ארגון הג'וינט.
יחסי סמואה–צרפת
יחסי סמואה–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים שבין מדינת סמואה העצמאית לבין הרפובליקה הצרפתית.
ביקורים מדרג גבוה
שר הפיתוח הצרפתי השתתף בוועידת המדינות המתפתחות שנערכה ב-2008 באפיה, סמואה.
ראש ממשלת סמואה, נכח בפסגת צרפת-אוקיאניה הרביעית, שהתקיימה בפריז ב-26 בנובמבר 2015, וכן בכנס האקלים הבינלאומי בנושא ההתחממות הגלובלית (COP21) בדצמבר 2015.
יחסים כלכליים
היחסים הכלכליים בין סמואה לצרפת הם מזעריים, אבל קיימים. שווי הסחר הכולל בין סמואה לצרפת בשנת 2015 היה 419.626 דולר אמריקאי. סמואה ייצאה לצרפת סחורה בשווי 6.26 אלף דולר אמריקאי והיא ברזל בלבד. צרפת ייצאה לסמואה סחורה בשווי 413 אלף דולר אמריקאי כאשר הסחורה העיקרית שהיא ייצאה היא שסתומים והנייר שעוטף את הסיגריות.
שיתוף פעולה
סמואה והאוניברסיטה הצרפתית בפולינזיה הצרפתית משתפות פעולה. משרד החוץ הצרפתי מנהל פרויקטים משותפים עם סמואה דרך האגף הפסיפי שלו.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–שוודיה
יחסי איחוד האמירויות הערביות–שוודיה הם יחסי החוץ בין איחוד האמירויות הערביות ובין ממלכת שוודיה. לאיחוד האמירויות יש שגרירות בסטוקהולם ולשוודיה יש שגרירות באבו דאבי. שגרירות איחוד האמירויות בסטוקהולם הוקמה ב-2004, בעוד ששגרירות שוודיה באבו דאבי הוקמה ב-2002. לפני הקמת השגרירות באבו דאבי יוצגה שוודיה באיחוד האמירויות על ידי השגרירויות שלה בג'דה ובכווית. השגרירות השוודית באבו דאבי מייצגת אותה גם עבור בחריין וכווית.
היצוא של איחוד האמירויות הערביות לשוודיה עמד בשנת 2013 על 171 מיליון קרונות, בעוד היצוא של שוודיה לאיחוד האמירויות באותה שנה עמד 4.943 מיליארד קרונות. איחוד האמירויות הוא השוק הגדול ביותר של שוודיה בעולם הערבי, אחרי סעודיה. 2 המדינות חתמו על הסכם 5-שנתי בנושא טכנולוגיית סביבה ואנרגיה, ביוני 2011. ארגון העסקים השוודי מסייע לעסקים באיחוד האמירויות.
ניקל (מטבע אמריקני)
ניקל (באנגלית: nickel) הוא מטבע אמריקני שערכו חמש מאיות הדולר, או חמישה סנטים. המטבע, אשר מוטבע מאז שנת 1866, הוא המטבע בעל העריך החמישי בשוויו המוטבע בארצות הברית. המטבע עשוי סגסוגת ניקל ונחושת, כאשר בצד הנושא שלו מוטבע, החל משנת 1938, דיוקנו של נשיא ארצות הברית תומאס ג'פרסון ובצד הערך שלו מופיעה, גם כן מאז שנת 1938, אחוזתו של ג'פרסון במונטיצ'לו. קוטרו של המטבע 21.21 מ"מ ועוביו 1.95 מ"מ. נכון לשנת 2013, עלות ייצור המטבע היא יותר מ-11 סנט.
שם המטבע
השם הרשמי שניתן למטבע מטעם מטבעת ארצות הברית הוא מטבע חמישה סנטים (five-cent piece), כאשר העריך המופיע על צד הערך של המטבע הוא FIVE CENTS. הכינוי ניקל ניתן למטבע זה משום תכולת הניקל הגבוהה שבו, אולם היו מספר מטבעות נוספים בהיסטוריה של ארצות הברית שניתן להם הכינוי ניקל, אם כי הכינוי דבק במטבע זה בצורה החזקה ביותר. כינוי זה השפיע גם על המטבע הקנדי בעל אותו עריך, שאף הוא הוטבע במשך שנים מניקל.
שלבי ביניים
מלחמת האזרחים האמריקנית הביאה לכדי היעלמות של רוב המטבעות האמריקניים. את החלל שנוצר מילאו אסימוני סוחר, בולי מטבע ומעות נייר שהודפסו בעריכים נמוכים עד כדי שלושה סנטים. בשנת 1864 החל הקונגרס בהשבת המטבעות למחזור על ידי ביטול מעת הנייר של שלושה סנטים ואישור להטביע מטבעות ארד של סנט ושני סנטים. במרץ 1865 אישר הקונגרס הטבעת מטבע בן שלושה סנטים שהרכבו 75% נחושת ו-25% ניקל. קודם לכן, בשנת 1864, אישר הקונגרס הדפסה של סדרת מעות נייר בערך של חמישה סנטים, אלא שהיא בוטלה לאחר שבצד הפנים הודפס דיוקנו של ספנסר קלארק, ראש לשכת המטבע, במקום דיוקנו של ויליאם קלארק.
לאור הצלחתם של מטבעות הניקל בני שלושה סנטים, חזר בו מנהל המטבעה מהתנגדותו להנפיק מטבעות בני חמישה סנטים המכילים ניקל. באותה תקופה הייתה כריית הניקל בארצות הברית תחת כמעט מונופול של התעשיין ג'וזף וורטון. וורטון חיפש לקדם את השימוש של ניקל בהנפקת המטבעות, ותוך שימוש בקשריו בקונגרס הצליח להביא להטבעת מטבעות שלושה סנטים מסגסוגת ניקל ולקידום הצעת חוק שתביא להנפקת מטבעות חמישה סנטים מאותה סגסוגת במשקל 3.9 גרם. בשלב הדיונים בוועדות הקונגרס הוחלט להגדיל את משקלם של מטבעות אלה ל-5 גרם. הצעת החוק עברה במאי 1866.