cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפארק הלאומי אוורגליידס
אדמות האורנים
מערכת אקולוגית זו מאופיינת בשכבה דקה של חמרה חולית יבשה על גבי שכבה של אבן גיר המכוסה כמעט אך ורק על ידי אורנים מהמין Pinus elliottii (באנגלית Slash pine), או ליתר דיוק מתת-מין שלו (Pinus elliottii densa). העצים גדלים בחורי המסה, שבהם אבן הגיר הרכה יחסית נשחקה והחלל התמלא באדמה שאפשרה לעצים לטעת שורשים. האורנים זקוקים לתחזוקה מתמדת באמצעות שרפות על מנת להבטיח את קיומם. האורנים של דרום פלורידה מותאמים באופן ייחודי ליצור תנאים המעודדים שריפות באמצעות הצטברות של חומר דליק: נפילה של כמות גדולה של מחטי אורן יבשים והתקלפות של קליפת העץ היבשה. האצטרובלים הם אפילים (סרוטוניים serotinous), כלומר שנדרשת אש על מנת שקשקשי האצטרובל ייפתחו, ויאפשרו לזרעים להתפזר ולהיקלט בקרקע. הגזע והשורשים של האורן חסינים לשריפות. שריפות יזומות באזורים אלו מבוצעות כל שלוש עד שבע שנים. בלא שריפות באופן קבוע מתחילים לגדול באזור עצים רחבי עלים, ואדמות האורנים מסווגות מחדש כיערות של ביצה מעורבת. מרבית הצמחים באזור פורחים כ-16 שבועות מתום השריפה. כמעט בכל האזורים של אדמות האורנים יש תת-יער ובו גדלים בעיקר שיחי דקליים מהמינים דקל ננסי (Serenoa repens) וסבל פלמטו (Sabal palmetto), והקרקע מכוסה במגוון עשבים.
אדמות האורנים הן בין בתי הגידול המצויים בסיכון גדול בפלורידה, כשהשטח הכולל של אזורים אלה מחוץ לפארק בכל פלורידה הוא 3,700 אקר (פחות מ-16 קילומטרים רבועים). בפארק עצמו משתרעות אדמות האורנים על שטח של 81 קילומטרים רבועים. מגוון של בעלי חיים מוצאים מענה לצרכיהם במזון, בהגנה, באתר קינון וגידול באדמות האורנים. בין העופות הנפוצים באזור: נקרים, Sturnella magna (באנגלית Eastern meadowlark), חנקן לודוויקיאנוס, Quiscalus quiscula (באנגלית Common grackle) וחקיין צפוני (Mimus polyglottos). גם דוב שחור פלורידה (Ursus americanus floridanus) ופומת פלורידה חיים בבית גידול זה.
עצי טקסודיון ומנגרובים
שני מינים של עצים מחטניים המותאמים לחיים במים מתוקים עומדים מהסוג טקסודיון (Taxodium), השייך למשפחת הברושיים, גדלים בפארק. טקסודיון דו-טורי (Taxodium distichum) ("ברוש הביצות" באנגלית Bald cypress) ו-Taxodium ascendens (באנגלית Pond cypress) גדלים בשתי צורות אופייניות: הצורה הראשונה היא יער שבו העצים במרכז הם העתיקים והגבוהים ביותר, וככל שמתרחקים מהמרכז העצים הולכים ונעשים נמוכים יותר, ולכן צורת היער היא דמוית כיפה והוא מכונה "כיפת ברושים" (Cypress dome). והצורה השנייה, הנפוצה בצפון הפארק, היא של פיזור לאורך רצועות ארוכות על פני אבן הגיר. לעצים אלו יש שני מאפיינים ייחודים: הם כמעט המחטניים היחידים שהם עצים נשירים, והם פיתחו תוספות מעוצות העולות במאונך משורשי העץ והבולטות מעל פני המים. באנגלית מכונות תוספות אלו "ברכי הברוש" (Cypress knee). במשך שנים הייתה הסברה שמטרת הברכיים היא לספק חמצן לשורשים, אלא שמחקרים הראו שאין להם מנגנונים כאלו, והמטרה האמיתית שלהם עדיין שנויה במחלקות בין החוקרים.
עצי טקסודיון ננסיים גדלים באזור יבשים יותר ובקרקע דלה. אפיפיטים (צמחים הגדלים באוויר), כגון ברומליים, Tillandsia usneoides (באנגלית Spanish moss –"אזוב ספרדי"), סחלבים ושרכים, גדלים על הענפים והגזעים של עצי הטקסודיון. 39 מינים של סחלבים נמנו בפארק הלאומי אוורגליידס. עצי הטקסודיון הגבוהים משמשים כאתרי קינון מעולים לעופות כגון תרנגול הודו מצוי, מגלנים, אנפות, לבניות, נחשון אמריקאי ופרפור אפור. היונקים המצוים ביערות הטקסודיון הם אייל פרדי לבן-זנב, סנאי, דביבון מצוי, אופוסום וירג'יניה, בואשים, ארנב ביצות, לוטרה צפון-אמריקנית, שונר מצוי, כמו גם מכרסמים קטנים.
מנגרובים הם כמה מינים של עצים המשגשגים במים מלוחים. מנגרובים מכסים את החופים של דרום פלורידה, כשלפעמים הם צומחים בתוך היבשה כתלות בכמות המים המלוחים שיש במערכות האקולוגיות באוורגליידס. בתקופות יבשות יותר, כאשר פחות מים מתוקים זורמים אל החוף, יופיעו עצי המנגרובים בין עצי המים המתוקים. כאשר הגשם יורד בשפע, גדלים שיחים דוגמת מכבד הביצות ועשבים של מים מתוקים קרוב לחוף. שלושה מינים של מנגרובים גדלים באוורגליידס: Rhizophora mangle (מנגרוב אדום או גם ריזופורת מנגלס), Avicennia germinans (מנגרוב שחור) ו-Laguncularia racemosa (מנגרוב לבן). לעצי המנגרובים יש סף סבילות גבוה למים מלוחים, לרוחות לגאות ושפל קיצוניים לטמפרטורות גבוהות ולקרקעות בוציות ולכן הם מותאמים בצורה ייחודית לתנאים קיצוניים. הם מתפקדים כפעוטונים למינים רבים של בעלי חיים ימיים ועופות, והם קו המגן הטבעי הראשון של חוף פלורידה כנגד הוריקנים הרסניים, כשהם סופגים את מי השיטפון ומונעים בליה חופית. הפארק הלאומי אוורגליידס כולל את יערות המנגרובים הרצופים המוגנים הגדלים ביותר בחצי הכדור המערבי.
במערכות המנגרובים של פלורידה חיים כ-220 מיני דגים, כמו גם מגוון סרטנים, סרטני נהרות, חסילונים, רכיכות ומינים אחרים של חסרי חוליות, המשמשים כמקור המזון העיקרי של עופות רבים. עשרות מינים של עופות משתמשים במנגרובים כאתר קינון והזנה. בהם, שקנאים, טבלניים, לבנית לואיזיאנה, שחפים, שחפיות, נצים, דיות, ושוכני-עצים כגון מין הקוקייה Coccyzus minor (באנגלית Mangrove cuckoo), Setophaga petechial (באנגלית American yellow warbler), ומין היונה Patagioenas leucocephala (באנגלית White-crowned pigeon). במערכות המנגרובים חיים 24 מינים של דו-חיים וזוחלים, כדוגמת צב ים ירוק המצוי בסכנת הכחדה, וצב ים קרני, וכן 18 מינים של יונקים, כדוגמת תחש נהרות קריבי.
שפלות החוף
שפלות החוף, או ערבות ביצתיות הן ביצות של מים מלוחים הסופגות מי ים בזמן גאות, או מים מתוקים כאשר יש גשמים כבדים. שיטפונות מתחוללים במהלך הוריקנים או בשל נחשולים במהלך סופות טרופיות כאשר מי האוקיינוס יכולים לעלות לגובה של יותר ממטר ולהישפך ליבשה. עונות גשומות במיוחד גורמות גם הן לשיטפונות כאשר הגשם מצפון זורם לתוך האוורגליידס. עצים מועטים יכולים לשרוד בתנאים של אזור זה, אך הצמחים שכן מצליחים לגדול בו, כגון מיני הסוקולנטים דוגמת מין האגבה Agave decipiens (באנגלית Florida agave), ססוביום רגלני (Sesuvium portulacastrum, באנגלית Shoreline seapurslane), בטיס (Batis, באנגלית Saltwort) ופרקן (או גם סליקורניה - Salicornia, באנגלית Glasswort), מגלים סבילות כלפי מלח, מים מליחים ותנאים מדבריים. בעלי החיים באזור זה תלויים בכמות המים הזמינה, והנפוצים שבהם כוללים בין השאר את העופות Ammodramus maritimus מתת-המין mirabilis (באנגלית Cape Sable seaside sparrow), דיית החלזונות וחסידת העצים, דרימרכון מהמין Drymarchon couperi, וכן יונקים קטנים כגון חולדות, עכברים וארנבות, ולעיתים פומת פלורידה.
המפרץ והסביבה הימית
גוף המים הגדול ביותר בפארק הוא מפרץ פלורידה, אזור רדוד של שפכי נהרות, המשתרע בין ביצות המנגרובים בקצה הדרומי של חצי האי פלורידה לבין איי הקיז של פלורידה. שטחו של האזור הוא מעל 2,100 קמ"ר ומתקיימת בו מערכת אקולוגית ימית ענפה. באזור זה מתקיימים אלמוגים, ספוגיים, אצות ועשב ים (צמחים המשתייכים לסדרה כף צפרדע ולמשפחות Posidoniaceae, Zosteraceae, Hydrocharitaceae או Cymodoceaceae), שמשמשים כמזון עבור סרטנים ורכיכות, שבתורם משמשים כמזון לבעלי חיים ימיים גדולים יותר. ב-1987 היה אובדן יוצא דופן של עשב הים, שסיכן את אוכלוסיית תחשי הנהרות והצבים הימיים באזור. במערכת האקולוגית הזו מתקיימים גם כרישים, טריגונים וברקודות, כמו גם מיני דגים גדולים יותר המושכים אליהם דייגים חובבים. שקנאים, חופמים שונים ובעיקר גזרן אמריקני ושחפיות הם העופות הנפוצים ביותר באזור החוף של הפארק. במפרץ יש אוכלוסייה קבועה של דולפינן מצוי.
ילידים
בני האדם הראשונים התיישבו באזור דרום פלורידה לפני כ-14,000 שנים. שני שבטי ילידים התפתחו בקצה הדרומי של חצי האי: הטקווסטה (Tequesta) בצד המזרחי והקאלוסה (Calusa), שמספר החברים בו היה גדול יותר, בצד המערבי. אזור האוורגליידס שימש כגבול טבעי ביניהם. בני שבט טקווסטה התגוררו בקהילה בודדת גדולה ליד מוצאו של נהר מיאמי, ואילו בני שבט קאלוסה התגוררו ב-30 כפרים נפרדים. שתי הקבוצות חצו את האוורגליידס מפעם לפעם, אך כמעט ולא התגוררו בתוכו, ונותרו בעיקר לאורך החוף.
שתי הקבוצות היו בעיקרון ציידים-לקטים ותזונתם הייתה מורכבת בעיקר מרכיכות, מדגים, מיונקים קטנים ומצמחי בר. בני הקאלוסה עסקו מעט גם בחקלאות. כיוון שרק אבן הגיר הרכה הייתה זמינה להם, רוב כלי העבודה ששימשו את האינדיאנים באזור הוכנו מצדפות, מעצמות, מעץ ומשיניים של בעלי חיים; שיני כרישים שימשו לייצור להבי חיתוך, וקנים מחודדים כחומר גלם להכנת חיצים וחניתות. עד היום ניתן למצוא בתוך הפארק ערימות צדפים, המשמשים עדות לארכאולוגים ולאנתרופולוגים מה היו החומרים שהיו זמינים לילידי המקום לצורך הכנת כלים. חוקרי ארצות ספרדיים העריכו בפעם הראשונה שפגשו את בני הטקווסטה כי מספר בני השבט הוא כ-800, ומספר בני הקאלוסה כ-2,000. שירות הפארקים הלאומיים מעריך שכשהספרדים הגיעו למקום בשלהי המאה ה-16 התגוררו ליד האוורגליידס כ-20,000 תושבים ילידים. החברה של בני הקאלוסה הייתה המפותחת יותר, כיוון שהם חיו במבנה חברתי מוגדר, והיו מסוגלים לבנות תעלות וביצורים. כמו כן, בני הקאלוסה יכלו להתנגד לניסיונות הכיבוש הספרדיים הראשונים.
בתחילת המאה ה-19 הקימו בני הקריק, עבדים מאפריקה שנמלטו, ואינדיאנים אחרים מצפון פלורידה שנדחקו דרומה בשל מלחמת ארצות הברית - שבט הקריק (Creek War) את אומת הסמינול (Seminole). הסמינול נלחמו בצבא ארצות הברית כמה פעמים במסגרת מלחמות ארצות הברית - סמינול. לאחר סוף מלחמת ארצות הברית - סמינול השנייה ב-1842 עמדו בני אומת הסמינול בפני העברתם הכפויה לטריטוריה האינדיאנית סמוך לאוקלהומה. כמה מאות ציידים וסיירים סמינוליים התיישבו באזור של "שמורת הברוש הלאומית הגדולה", וזאת כדי להימלט מהטרנספר הכפוי מערבה. בין 1859 ל-1930 הסמינולים והמיקוסוקים (Miccosukee), שבט דומה בעל ייחודיות לשונית משלו, התגוררו בבידוד יחסי והתקיימו בזכות מסחר. החל מ-1928 נערכו סקרים ועבודות בנייה על דרך טאמיאמי (Tamiami Trail), לאורך הגבול הצפוני של הפארק. הדרך ביתרה את האוורגלדייס, ובנוסף הקלה על התנועה הדלילה של מתיישבים אירופים שהגיעו להתגורר באזור האוורגליידס.
כמה חברים משבטי הסמינול והמיקוסוקי המשיכו להתגורר בתוך גבולות הפארק. החלטות הקשורות לקביעת מדיניות חדשה בנושא ניהול הפארק מחויבות באישור של נציגים מטעם השבטים "באופן שהם לא יתנגשו עם מטרתו של הפארק".
התיישבויות אמריקניות
עם סיום המלחמות נגד הסמינולים החלו אמריקנים ממוצא אירופי להתיישב בנקודות יישוב מבודדות לאורך החוף של אזור הפארק של ימינו, בין שרשרת האיים הסמוכה לחוף הקרויה עשרת אלפי האיים (Ten Thousand Islands) לכף סייבל (Cape Sable), הנקודה הדרומית ביותר בחצי האי פלורידה. קהילות החלו להתפתח על שתי חלקות האדמה היבשות הגדולות ביותר באזור, באי צ'וקולוסקי (Chokoloskee), ובפלמינגו (Flamingo) שבכף סייבל, שבשניהם הוקמו משרדי דואר בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19. האי צ'וקולוסקי הוא תל של צדפות, ערימת פסולת שנבנתה לגובה של שישה מטרים במשך אלפי שנים של התיישבות בני שבט קאלוסה. ההתיישבויות בצ'וקולוסקי ופלמינגו שימשו כמרכזי מסחר עבור האוכלוסיות הקטנות של חוואים, דייגים ומבעירי פחם עץ שהתיישבו בעשרת אלפי האיים. גם לאחר תחילת המאה ה-20 ניתן היה להגיע אל שתי ההתיישבויות והחוות המבודדות רק באמצעות סירות. במפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-1910 נמנו בשתי ההתיישבות ובחוות המבודדות 144 תושבים, רובם הועסקו בחקלאות של גידול קנה סוכר. אוורגליידס סיטי (Everglades City), בחלק של היבשת הסמוך לצ'וקולוסקי, חוותה תקופה קצרה של שגשוג כאשר היא שימשה כמטה הראשי של האחראים על בניית דרך טאמיאמי. ב-1922 נסללה דרך עפר בין פלורידה סיטי לפלמינגו, ואילו דרך על גבי סוללה חיברה את צ'וקולוסקי לאוורגליידס סיטי ב-1956. לאחר שהפארק הוקם הופקע הרכוש הפרטי באזור פלמינגו, והאתר שולב בתוך הפארק כמרכז מבקרים.
פיתוח הקרקע ושימורה
בשנות ה-80 של המאה ה-19 נעשו מספר ניסיונות לנקז ולפתח את האוורגליידס. התעלות הראשונות שנחפרו גרמו לפגיעה מועטה במערכת האקולוגית, כיוון שיכולת הניקוז שלהן הייתה מוגבלת, אולם נפוליאון בונפרט בראוורד (המושל ה-19 של פלורידה) ביסס את מערכת הבחירות שלו למשרת המושל על כך שהניקוז ייצור את "אימפריית אוורגליידס". בראוורד פיקח על הניקוז והייבוש בין 1905 ל-1910, והצליח במידה כזאת שסוחרי הקרקעות יכלו למכור אקר אדמה ב-15 דולר, ובעקבות כך הוקמה העיר דייווי (Davie) ופותחו אזורים שונים במחוזות לי ודייד. בנוסף, המים שזרמו בתעלות עברו עקב כך טיהור והובלו אל השדות החקלאיים שבהם גידלו קני סוכר.
הגאות בגידול האוכלוסייה בשנות ה-20 גרמה לביקוש גדול לקרקע, שתואר על ידי מייקל גרונוולד כ"שיגעון".
הקרקע נמכרה עוד לפני שהחלה בניית בית או מבנה כלשהו עליה, ובמקרים מסוימים לפני שהושלמו תוכניות הבנייה. בעלי האדמות החדשים, ששאפו לממש את השקעתם במהירות, בנו במהירות בתים ועיירות על הקרקע שיובשה. עצי המנגרובים בחופים בוראו על מנת לשפר את הנוף, והוחלפו בעצי דקל ששורשיהם קצרים. חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית החל לחפור תעלות גדולות יותר על מנת לשלוט על גובה המים העולים באוורגליידס. למרות זאת, אגם אוקיצ'ובי המשיך במחזור הגאות והשפל, הגשם באזור היה עז, ומתכנני העיר נאלצו להתמודד עם הבעיות הרבות שנגרמו מהמים. הסוללות שנבנו סביב האגם נפרצו בעקבות סופת הוריקן שהתרחשה ב-1926; עשרות אנשים שהתגוררו דרומית לאגם טבעו. שנתיים לאחר מכן טבעו 2,500 תושבים כתוצאה מנחשולים של מי אגם אוקיצ'ובי שעברו מעל לסוללות כתוצאה מסופת הוריקן נוספת. פוליטיקאים שרצו להכריז על אוורגליידס כעל אזור אסור להתיישבות נאלצו לסגת מתוכניתם לאחר בניית סוללת הרברט הובר (Herbert Hoover Dike). סוללה זו הייתה חומת עפר בגובה ארבע קומות סביב אגם אוקיצ'ובי, שהייתה יוזמה של הנשיא הרברט הובר, מומנה על ידי הממשל הפדרלי ועלתה 20 מיליון דולרים. חומה זו ניתקה את האוורגליידס מאספקת המים שלהם.
בתקופה שלאחר בניית סוללת הובר סבלה דרום פלורידה מבצורת חמורה שהכינה את התשתית לשרפות ענק ב-1939. הנהירה הגדולה של המהגרים לדרום פלורידה גרמה לנזק לצמחייה ולבעלי החיים המקומיים כאשר היא נשתלו באזור עצי מללויקה קווינקווינרוויה (Melaleuca quinquenervia, בקיצור מללויקה), עץ ממשפחת ההדסיים שיובא מאוסטרליה על מנת לסייע בניקוז הקרקע, זאת בנוסף לעצי קזוארינה שהביאו איתם המפתחים על מנת שאלה ישמשו כשוברי רוח. עצים מקומיים נכרתו לשמש כחומר גלם. אליגטורים, עופות, צפרדעים, ודגים ניצודו בקנה מידה גדול. כל הפרטים במושבות רבייה שלמות של עופות מתבוססים נורו על מנת להשיג את נוצותיהם, ששימשו כקישוט לכובעים של נשים. אולם, ההשפעה החזקה ביותר של האדם על האזור הייתה הסטת המים מהאוורגליידס. התעלות הועמקו והורחבו, וגובה המים ירד בצורה משמעותית, מה שחולל כאוס במארג המזון. מים מלוחים החליפו את המים המתוקים בתעלות, וב-1997 הבחינו המדענים שמים מלוחים מחלחלים לתוך אקוויפר ביסקיין, מקור המים של דרום פלורידה.
אסונות
בטיסה_592_של_וליוג'ט מטוס נוסעים התרסק לתוך ביצות אוורגליידס (11 במאי 1996). הסביבה הביצתית הקשתה מאוד על מאמצי החילוץ.
היסטוריה של הפארק
מטלה נוספת של הוועדה הייתה להציע שיטה לגיוס סכום הכסף שהיה דרוש על מנת לרכוש את השטח מבעליו. אולם, בתקופה זו התחולל השפל הגדול, ולא נותר מספיק כסף לרכישת האדמות. בית הנבחרים אישר את הקמתו של פארק לאומי חדש ב-25 במאי 1934, והנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט הפך את האישור לחוק בחתימתו מ-30 במאי 1934. אך החוק כלל סעיף מיוחד שלפיו במשך חמש השנים לאחר קבלת החוק לא יוענק תקציב פדרלי לנושא. נדרשו עוד 13 שנים עד לרכישת האדמות והגדרת גבולות הפארק. מאמציו של קו ועזרתו של הסנאטור מטעם מדינת פלורידה ספסארד הולנד (Spessard Holland) סייעו בקידום השלבים האחרונים של הקמת הפארק, זאת לאחר שהולנד הצליח להשיג במסגרת משא ומתן שטח של 5,300 קמ"ר ללא ביצת ביג סייפרס, האי קי לארגו, אזור הנהר טרנר (Turner River Site), ושטח של 89 קמ"ר המכונה "החור בדונאט" (The Hole in the Donut) שהיה חשוב ביותר עבור החקלאות המקומית. ג'ון פנקאמפ (John Pennekamp), עורך העיתון מיאמי הראלד, מילא תפקיד מפתח בשכנוע נציגי בית המחוקקים של פלורידה להקציב 2 מיליון דולרים לרכישת האדמות הפרטיות שבתוך גבולות הפארק. הפארק נחנך על ידי הנשיא הארי טרומן ב-6 בדצמבר 1947, חודש אחד לאחר פרסום ספרה של דאגלס. מספר סופות טרופיות פגעו בדרום פלורידה באותה תקופה, ובגללן הואצה חפירה של 2,300 קילומטרים של תעלות שניתבו לאוקיינוס את כמויות המים המיותרות שלא נצרכו על ידי החוואים והתושבים.
ב-1948 עבר בקונגרס חוק "מיזם בקרת השיטפונות של מרכז פלורידה ודרומה" (Central and Southern Florida Project for Flood Control and Other Purposes, בקיצור C&SF). במסגרת המיזם נכללו חפירת תעלות באורך של יותר מ-1,500 קילומטרים והקמת סוללות ומבני בקרת שיטפונות בדרום פלורידה. מיזם C&SF נוהל על ידי חיל ההנדסה של ארצות הברית וקבע אזור חקלאי דרומית לאגם אוקיצ'ובי, ושלושה שטחים לשימור מים, שנתחמו על ידי תעלות שתפקידן היה להוביל את המים העודפים לאזורים עירוניים או לאוקיינוס האטלנטי, למפרץ מקסיקו או למפרץ פלורידה. דרומית לאזורים אלו שכן הפארק הלאומי אוורגליידס. בהגיע שנות ה-60 היה ברור שהפארק סובל במחסור במים עקב מיזם זה. מנהלי מיזם C&SF הונחו לספק מים על מנת לקיים את הפארק. בפועל ההנחיה לא בוצעה. הצעה להקים שדה תעופה שעלול היה לפגוע קשה באקולוגיה של הפארק הלאומי אוורגליידס הפכה ללב מאבק שסייע ליזום את התנועה למען הסביבה בפוליטיקה המקומית והארצית. ההצעה להקים את שדה התעופה נזנחה בסופו של דבר, וב-1972 עבר חוק שנועד לרסן את הפיתוח העירוני בדרום פלורידה ולהבטיח שהפארק הלאומי יקבל את כמות המים הנדרשת עבורו. המאמצים הופנו לתיקון הנזק הנרחב שנגרם בשל עשרות שנים של ניהול כושל: החל מ-1990 שינה חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית את פעילותו מתיקון סכרים ותעלות ל"פרויקטים שהם אך ורק סביבתיים".
במהלך השנים הוגדל שטחו של הפארק, ואזורים שנכללו בחזון המקורי של ארנסט קו לפארק לאומי צורפו אליו בהדרגה, כדוגמת "החור בדונאט" או שולבו באזורים מוגנים אחרים כדוגמת: הפארק הלאומי ביסקיין, השמורה הלאומית ביג סייפרס, הפארק המדינתי שונית האלמוגים על שם ג'ון פנקאמפ בקי לארגו, מחסה חיות הבר הלאומי "עשרת אלפי האיים", והמקלט הימי הלאומי פלורידה קיז זכו למעמד מוגן לאחר פתיחת הפארק ב-1947. הפארק הלאומי אוורגליידס הוכרז כשמורה ביוספרית בינלאומית ב-26 באוקטובר 1976. מרבית שטחו של הפארק הוכרזה כאזור טבע בראשיתי ב-10 בנובמבר 1978. שטח זה כיסה 5,247 ק"מ (86%) משטחו הכולל של הפארק ב-2003. הפארק הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-24 באוקטובר 1979, וכ"אזור מקווה מים בעל חשיבות בינלאומית", כלומר "אתר ראמסאר", ב-4 ביוני 1987. הפארק הוכנס לרשימת אתרי מורשת עולמית בסיכון מ-1993 עד 2007 ושוב ב-2010.
מאמצי שיקום
הנשיא ג'ורג' בוש האב חתם על חוק הרחבת והגנת הפארק הלאומי אוורגליידס (Everglades National Park Protection and Expansion Act) ב-13 בדצמבר 1989. החוק הוסיף שטח בגודל 443.16 קמ"ר לחלקו המזרחי של הפארק, אסר על כניסת רחפות ביצות לפארק, הנחה את מחלקת הצבא להשיב את זרימת המים על מנת לשפר את המערכות האקולוגיות בתחומי הפארק הלאומי אוורגליידס, והורה למזכיר הפנים לנהל את הפארק מתוך מטרה לשמר את השפע הטבעי, המגוון, והשלמות האקולוגית של הצמחים ובעלי החיים המקומיים, כמו גם את האתולוגיה של בעלי החיים המקומיים, כחלק מהמערכת האקולוגית שלהם. בוש ציין בנאומו כאשר חתם על החוק:.
בשנת 2000 אישר הקונגרס האמריקני השקעות פדרליות באוורגליידס במסגרת התוכנית המקיפה לשיקום האוורגליידס (Comprehensive Everglades Restoration Plan - CERP), שמטרותיה הן. ובמסגרתה נטען כי היא תוכנית השיקום הסביבתי הגדולה ביותר בהיסטוריה. התוכנית הייתה שנויה במחלוקת; מתנגדיה טענו שהיא. תומכי התוכנית כללו את חברת אודובון הלאומית, שהואשמה על ידי הארגונים הירוקים ידידי האוורגליידס והקרן המשפטית למען מגוון ביולוגי (Biodiversity Legal Foundation) כי הם נותנים עדיפות לאינטרסים חקלאיים ועסקיים.
במסגרת התוכנית בוצעו מספר פרויקטים שמטרתם להסיט 6.4 מיליארד ליטר של מים מתוקים בכל יום, לאחסן אותם במאגרים תת-קרקעיים ולשחרר אותם ב-16 מחוזות בדרום פלורידה. כמו כן, להציף שטח בגודל 144 קילומטרים רבועים במטרה שישקעו בו מזהמים המצויים במים לפני שהם ממשיכים בדרכם לאוורגליידס, ולהרוס 390 ק"מ של תעלות המסיטות את המים מהפארק. במהלך חמש השנים הראשונות של יישום התוכנית נרכש שטח בגודל 840 קמ"ר בעלות של מיליארד דולרים. במהלך 30 השנים הראשונות ליישום התוכנית אמורים מבצעיה להוציא סכום של 10.5 מיליארד דולרים, המאגדים 50 פרויקטים שונים שאמורים לעמוד בלוחות זמנים המבוססים על תוכניות חומש.
כלכלת הפארק
תקציב הפארק בשנת 2005 היה למעלה מ-28 מיליון דולרים. 14.8 מיליון מתוך התקציב הגיעו מתקציבו של שירות הפארקים הלאומיים, ויתרת התקציב ממקורות שונים כולל CERP, תרומות ומענקים. נכון ל-2018 עולה הכניסה לפארק 8 דולר לאדם המגיע ברגל או באופנים, 25 דולר לרכב פרטי ו-200 דולר עבור אוטובוס. 38,000 מתוך מיליון המבקרים בפארק לנו בו במשך לילה אחד לפחות, בעלות שבין 15 דולרים ללינה בשטח ל-20 דולרים ללינה באתר מחנאות. המבקרים הוציאו 2.6 מיליון דולרים בתוך הפארק, ו-48 מיליון בשוק הכלכלי המקומי. בתפעול וניהול הפארק מועסקים כ-900 אנשים, והפארק מניב רווחים של 35 מיליון דולרים לכלכלה המקומית.
פעילויות
שיא עונת התיירות הוא בין דצמבר למרץ, כאשר הטמפרטורות נמוכות יחסית ופעילות היתושים נמוכה. בפארק יש ארבעה מרכזי מבקרים: בנוסף יש מרכז מידע כקילומטר מהכניסה מכיוון הומסטד הקרוי "תחנת מידע וחנות ספרות רויאל פאלם" (Royal Palm Information Station and Bookstore) שבו יש הדרכה של שומרי הפארק על אפשרויות הטיול בקרבת מקום.
שבילים
באזור פיין איילנד (Pine Island) ישנם מספר שבילים הנבדלים זה מזה במידת הקושי שלהם, והמבקרים ההולכים בהם עוברים דרך אזורי חורשות העצים רחבי העלים הטרופיים, אדמות האורנים וביצות המים המתוקים. שביל אנהינגה (Anhinga Trail, "שביל הנחשון האמריקני") מתחיל במרכז המידע רויאל פאלם, אורכו הוא כ-800 מטרים וניתן ללכת בו גם ללא מדריך. בשביל הזה, העובר בערבה המכוסה במכבד הביצות, ניתן לצפות באליגטורים, עופות ביצה ועופות מתבוססים, צבים ומטפסים ממשפחת הברומליים (משפחה של צמחים אפיפיטים שבה נכלל האננס). השביל מהווה יעד תיירות פופולרי בגלל נגישותו וקרבתו לעיר הומסטד. שביל גומבו לימבו (Gumbo Limbo Trail, שמו באנגלית של העץ בורסרה סימרובית), שגם בו ניתן לצעוד ללא מדריך, מתפתל דרך אזור של חורשות העצים רחבי העלים כגון בורסרה סימרובית, דקל רוסטויניה, פיקוס חונק (Ficus aurea), ומגוון אפיפיטים.
מתחם המחנאות לונג פיין קי (Long Pine Key), כ-11 קילומטרים מהכניסה מכיוון הומסטד, הוא נקודת ההתחלה של שבילים באורך כולל של 45 קילומטרים המתאימים היטב לרכיבה של אופני הרים דרך אזורי אדמות האורנים הסלעיות באזור הטבע הבראשיתי מרג'ורי סטונמן דאגלס (Marjory Stoneman Douglas Wilderness Area). המבקרים בפארק יכולים לחצות את יער הטקסודיון באמצעות שני שבילי קורות עץ העוברים דרך פא-האי-או-קי (Pa-Hay-O-Kee). בשבילים הללו יש מצפה בגובה שתי קומות, ושביל נוסף באזור חורשת המהגוני (Mahogany Hammock, בהתייחס לעץ מהגוני ספרדי (Swietenia mahagoni)) החוצה את היער הצפוף שבמרכז ערבת החוואר של מים מתוקים. בקרבת פלמינגו יש שבילים שההליכה בהם קשה יותר החוצים את ביצות המנגרובים לאורך מפרץ פלורידה. ניתן לצפות בעופות מתבוססים ובעופות חוף בינות למנגרובים לאורך השבילים כריסטיאן פוינט (Christian Point Trail, נקודת הנוצרי), סנייק בייט (Snake bight מפרצון הנחש), ראודי בנד (Rowdy Bend Trail, הסיבוב הפרוע) וקואסטל פריירי (Coastal Prairie Trail, ערבת החוף). חלקים מהשבילים נסגרים לאחר סופות הוריקן לצורך תיקון נזקים. סיורים בהדרכת הריינג'רים (שומרי הפארק) נערכים רק בחודשים העמוסים של עונת התיירות.
שבילים פופולריים נוספים יוצאים ממרכז המבקרים שארק ואלי וכוללים את אוטר קייב המוק (Otter Cave Hammock, חורשת מערת הלוטרה) ובובקט בורדווק (Bobcat Boardwalk, שביל השונר). מאותו מרכז יוצא שביל מעגלי (Scenic loop) באורך 24 קילומטרים המומלץ לרכיבת אופניים והמסתיים במצפה.
מחנאות ופנאי
בפארק הלאומי אוורגליידס יש אתרי מחנאות הפתוחים בכל השנה. אתר המחנאות לונג פיין קי (Long Pine Key), הכולל כמה מתקני שירותים, שוכן בקרבת מרכז המבקרים ארנסט פ. קו, ויש בו 108 אתרים עבור מכוניות. ליד מרכז המבקרים פלמינגו יש 234 אתרי מחנאות שגם בהם יש מתקני שירותים. באתרים הללו ניתן לחנות גם במעונועים, אך אין בהם את כל השירותים הדרושים. לינה בחיק הטבע באוהלים אפשרית בכמה אזורים (Wilderness Waterway, אתרים ב-Gulf Coast, ואתרים על איונים שונים), אבל מחייבת לקבל היתרים (בתשלום בחורף, בחינם בקיץ). חלק מאתרי הלינה הם במבני צ'יקי (Chickee, משטח מוגבה מעל המים שיש לו גג, אבל אין לו קירות), מקומות אחרים הם חוף הים או על קרקע יבשה.
ניתן להיכנס לתוך הפארק בסירות מנוע נמוכות-עוצמה, אך הכניסה למרבית אזורי המים המלוחים אסורה בשל גלי הסירות, במטרה להגן על תחש הנהרות ובעלי חיים ימיים אחרים מפגיעה. הכניסה לפארק אסורה לכל סוגי אופנועי ים, ורחפות. הדיג מותנה בקבלת רישיון ממדינת פלורידה. בפארק ניתן לרכוש רישיונות לדיג במים המלוחים בלבד. השחייה בתחום הפארק איננה מומלצת. נחשי מוקסין המים, צב נשכן מצוי, אליגטורים ותנינים שורצים במים המתוקים, כרישים, דגי ברקודה, ואלמוגים קוצניים מסוכנים נפוצים במים מלוחים. הראות הן במים המתוקים והן במים המלוחים מוגבלת מאוד.
הפארק הלאומי אוורגליידס הוא חלק חשוב בשביל הצפרות הגדול של פלורידה (Great Florida Birding Trail). יש בפארק מגוון גדול מאוד של מינים של עופות עבור צפרים או צלמי טבע.
פגיעה בזרימת ואיכות המים
פחות ממחצית משטחי האוורגליידס, כפי שהיו קיימים לפני ניסיונות הניקוז נשארו ללא פגע. אוכלוסיות העופות המתבוססים התמעטו לכדי עשירית מגודלן המקורי בין שנות ה-40 לסוף המאה ה-20. הסטת המים לאזורים המטרופוליטניים ההולכים וגדלים של דרום פלורידה היא האיום הגדול ביותר על הפארק הלאומי אוורגליידס. בשנות ה-50 וה-60 נבנו 2,300 ק"מ של תעלות וסוללות, 150 שערים ומברצים, ו-16 תחנות שאיבה, כדי להסיט את המים לעבר הערים, והרחק מהאוורגליידס. מפלס המים היורד גרם לכך שהדגים הפכו טרף קל לזוחלים ועופות, וכאשר מכבד הביצות מתייבש הוא עלול לעלות באש או לנבול, דבר הגורם למותם של חלזונות התפוח ובעלי חיים אחרים שהעופות המתבוססים ניזונים מהם. גודל אוכלוסיות העופות עולה ויורד. דו"ח מ-2016 מציין שכמות הקנים של עופות מתבוססים ירד בין 2010 ל-2016 בממוצע של 27% בהשוואה לעשור שבין 2000 ל-2009.
הערים לאורך החוף המערבי של פלורידה מסתמכים על התפלת מים כמקור למים מתוקים. הביקוש למים בהם עולה על ההיצע הטבעי. החנקות במערכות מי התהום והריכוזים הגדולים של כספית משפיעים גם כן על איכות המים המתוקים הזורמים אל הפארק. ב-1998 נמצאה גופת נקבת פומת פלורידה בביצת שרק ווטר (Shark Water), ובניתוח נתגלה שרמת הכספית בכבד שלה הייתה מסוגלת להרוג גם אדם. בדיקות שנערכו גילו כי המקור של מספר המקרים ההולך וגובר של פריחת אצות במפרץ ביסקיין ובמפרץ פלורידה הוא בכמויות המים המשוחררים בצורה מבוקרת מאגם אוקיצ'ובי. בעלון שחולק לכל המבקרים בפארק ב-2005 נכלל המשפט.
התפשטות הערים
סדרת סוללות בגבול המזרחי של הפארק מסמנת את הגבול בין האזור העירוני לאזורים המוגנים, אך הפיתוח באזורים העירוניים מסכן את המערכת האקולוגית של הפארק. האוכלוסייה של פלורידה גדלה בקצב ממוצע של כ-1,000 תושבים חדשים מדי יום. גידול האוכלוסין בפלורידה גורר הקמה של בנייני מגורים, מרכזי מסחר ואזורי תעשייה. כל אלו מגדילים את הביקוש למים ומערערים את מאזן המים ואת המערכות האקולוגיות של הפארק. הערים פורט מיירס (Fort Myers), נאפלס (Naples) וקייפ קורל, השוכנות ליד הגבול המערבי של הפארק, מתפתחות וגדלות, אך אין בינן לבין הפארק סוללות המסמנות את הגבול. המגזין נשיונל ג'יאוגרפיק דירג את הפארק הלאומי אוורגליידס ואת השמורה הלאומית ביג סייפרס במקום האחרון ברשימת הפארקים שבאמריקה הצפונית (32 מתוך 100 נקודות אפשריות). הדירוג כלל רשימה של 55 פארקים שהושוו על בסיס תיירות בת קיימא, איכות היעד, וניהול הפארק. המומחים שעיבדו את התוצאות הצדיקו אותן בהצהרה "הפלישה לפארק באמצעות בנייני מגורים והתפתחות קמעונאית דחפה את המערכת האקולוגית היקרה לסחרור, ואם בני האדם לא ייסוגו, לא יוותר דבר מאחד מאוצרות הטבע המדהימים ביותר במדינה".
בעלי חיים בסיכון
בפארק יש 36 מינים של בעלי חיים מוגנים בהגנה פדרלית, וחלקם עומדים בפני סכנת הכחדה חמורה. בית הגידול היחיד של התנין האמריקני בארצות הברית קיים רק בדרום פלורידה. בעבר צדו את התנין האמריקני בעבור עורו כמעט עד הכחדתו, אך מ-1975 הוא בעל חיים מוגן בארצות הברית. התנינים עדיין מאוימים בגלל הרס בית הגידול שלהם, ופציעה ממכוניות כאשר התנינים חוצים כבישים במטרה לעבור ממקווה מים אחד אל משנהו. כ-2,000 פרטים של תנינים חיים בפלורידה, ובפארק אוורגליידס ובפארק ביסקיין יש כמאה קנים של התנינים. מספר התנינים בדרום פלורידה עלה בהדרגה במקביל לגידול שחל במספר האליגטורים, וב-2007 שונה סיווג מצב השימור של התנינים בארצות הברית מסכנת הכחדה חמורה (endangered) לסכנת הכחדה (threatened).
פומת פלורידה היא אחד ממיני היונקים הנדירים ביותר בכדור הארץ. כ-230 פרטים חיים בטבע, בעיקר באוורגליידס ובביצת ביג סייפרס. האיומים הגדולים ביותר על פומת פלורידה כוללים הרס בתי גידול כתוצאה מפיתוח אנושי, התנגשויות עם כלי רכב, נישואי קרובים בגלל מאגר גנים המוגבל שלהם, טפילים, מחלות והרעלת כספית.
בשטחי הפארק חיים ארבעה מינים של צבי ים המצויים בסכנת הכחדה חמורה: צב ים ירוק, צב ים קרני, צב ים חום, וצב ים רידלי, ומין אחד: צב ים גלדי שמצב השימור שלו מוגדר בסכנת הכחדה. אף על פי שקשה לקבוע את מספרם, מכיוון שהזכרים והצעירים לא חוזרים למקום לידתם, הנקבות מטילות את ביציהן באותו מקום בכל שנה. אובדן בתי הגידול, הציד הלא חוקי ושיטות הדיג ההרסניות הם האיומים הגדולים ביותר על בעלי החיים הללו.
בפארק חיים שני מינים של עופות המצויים בסכנת הכחדה חמורה. הציפור מהמין Ammodramus maritimus mirabilis (באנגלית: Cape Sable Seaside Sparrow), מוגבלת לאוורגליידס ולביצת ביג סייפרס. ב-1981 נצפו 6,656 פרטים של מין זה בגבולות הפארק, אך בשנת 2002 תועדו בפארק רק 2,624 פרטים. הניסיונות להשיב בחזרה את מפלס המים הטבעי לפארק שנויים במחלוקת; ציפורים אלו מקננות בגובה של כ-30 ס"מ מעל הקרקע, ומפלס המים העולה עלול לפגוע באוכלוסיות העתידיות, כמו גם לאיים על אוכלוסיית דיית החלזונות המצויה בסכנת הכחדה חמורה (בשמורה). הדיות אוכלות כמעט תמיד חלזונות תפוחים, והאוורגליידס הוא המקום היחידי בארצות הברית שבו חי עוף דורס זה. ישנן עדויות שלפיהן נטען כי האוכלוסייה מצויה במגמת גידול, אך אובדן בתי גידול ומקורות מזון גורמים להערכת אוכלוסיית העופות הללו בכמה מאות בלבד.
סיווג מצב השימור של תחש הנהרות הקריבי שונה מ"סכנת הכחדה חמורה" ל"סכנת הכחדה". האיומים הגדולים ביותר עליו הם אובדן בתי הגידול והתנגשויות עם סירות.
בצורת, שריפות, שיטפונות, ומפלס המים העולה
השרפות בפארק מתרחשות בדרך כלל לאחר סופות ברקים, אך הן גורמות את הנזק המרבי כאשר מפלס המים נמוך מדי. האזורים הפגיעים ביותר לאש הם חורשות העצים רחבי העלים הטרופיים ועצי הטקסודיון, ולחלקם לוקח כמה עשורים להתאושש. הכבול המצטבר במשך מאות שנים בביצות עשוי לגרום לשריפות ליצור צלקות עמוקות בקרקע. פרד סקלאר (Fred Sklar) ממחלקת המים של מחוז דרום פלורידה אמר ב-2007 "בצורת רצינית עשויה להיות קטלנית כמו התפרצות הר געש. היא יכולה לעצב מחדש את כל האזור. נדרשות 1,000 שנים על מנת ליצור מחדש שני אינצ'ים של כבול, ואתה יכול לאבד את שני האינצ'ים הללו בשבוע אחד". מצד שני כמות גשמים יוצאת דופן, כפי שקרה ב-2017 בעקבות הוריקן אירמה יכולה לגרום לנזקים הפוכים למערכת האקולוגית. חלקים גדולים באוורגליידס הופכים בלתי נגישים לעופות מתבוססים.
גובה פני הים מצוי בקו עליה הנגרם כתוצאה מההתחממות העולמית ומהווה איום נוסף על עתידו של הפארק. מפלס המים בקי ווסט עולה בהדרגה מאז 1932, ובסך הכל הוא עלה ב-0.2 מ'. עלייה זו עשויה להיות הרת אסון עבור אזורים נמוכים הקרובים לאוקיינוס. ההערכה היא שבתוך 500 שנים יימחקו בפארק הלאומי אוורגליידס בתי הגידול שבמים המתוקים על ידי מים מלוחים, ורק חלקו הצפוני ביותר של הפארק יוותר. ההערכות לגבי עלות הגבהת או החלפת הכביש של שביל טאמיאמי ו"סמטת האליגטור" (קטע של כביש בין-מדינתי 75) בגשרים עומדות על מאות מיליוני דולרים.
מינים פולשים
החדרת מינים פולשים לדרום פלורידה מהווה בעיה משמעותית בפארק. אמצעי בקרה ביולוגיים כמו מזג אוויר, מחלות, וטורפים המגבילים את המינים הפולשים בסביבות המקוריות שלהם לא קיימים באוורגליידס. ועקב כך רבים מהם גדלים לממדים גדולים יותר ומתרבים הרבה מעבר למספרם הממוצע בבתי הגידול הטבעיים שלהם. בערך 26% מכל הדגים, הזוחלים, העופות ומיני היונקים בדרום פלורידה הם מינים זרים – יותר מאשר בכל חלק אחר בארצות הברית – ובאזור קיים אחד הריכוזים הגדולים ביותר של מיני צמחים זרים בעולם. בקרת מינים זרים נמצאת תחת סמכות שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית, שאספה והפיצה מידע על מינים פולשים מ-1994. הטיפול במינים פולשים עולה 500 מיליון דולר בשנה, אבל שטח בגודל 7,000 קילומטרים רבועים בדרום פלורידה נשאר נגוע.
ועדת הדגה וחיות הבר של פלורידה (Florida Fish and Wildlife Conservation Commission) מונה שמונה "זוחלים שהם מקור לדאגה", ומתירה לציידים להרוג כל חיה הנמצאת ברשימה באזורים המוגנים ולמכור את בשרם ועורותיהם. ב-2012 נאסר יבוא של הפיתון הבורמזי, שני מינים של פיתון סלעים אפריקני (צפוני ודרומי) ואנקונדה צהובה. קן סלזאר, מזכיר הפנים של ארצות הברית הודיע שמינים אלו נתגלו באוורגליידס.
הפיתון הבורמזי הוא אחד מבעלי החיים המסוכנים והגדולים ביותר בפארק. לפי הביולוגים של הפארק, סוחרי חיות אקזוטיות ובעליהן שחררו אותם אותן לתוך הפארק. נחשים אלה מסוגלים להגיע לאורך של 6.1 מ', ואין להם אויבים טבעיים בפארק. הם אף מביסים גם אליגטורים, שקודם לפלישתם עמדו בראש פירמידת המזון בפארק. הפיתון הראשון נמצא ב-1979, ועד ל-1995 לא נמצאו פרטים נוספים. ייתכן שכך בזכות כושר ההסוואה המוצלח שלהם. שכן תנאי האקלים בפארק, וללא אויבים טבעיים, אופטימליים עבורם. הם החלו להתרבות כך שבין השנים 2001-2005 נמצאו למעלה מ-230 פיתונים בתוך גבולות הפארק. אם אנשי השמורה מצליחים ללכוד פיתונים, הם מורדמים או מסולקים ממנה באופן מיידי. הפיתונים הבורמזיים נחשבים לאחד המינים הפולשים המדאיגים ביותר בפארק על ידי המכון הגאולוגי של ארצות הברית. הם הרסו את המערכת האקולוגית הטבעית, ובחלקים מהפארק הם הפחיתו את אוכלוסיות הדביבונים והאופוסומים ב-99% והשונרים ב-87%. עם זאת, חוקרים הצליחו לתעד שונרים אשר משמידים את ביצי הפיתון. "ציד ביצים" זו התנהגות נרכשת אצל השונרים, אשר מגיבים לנוכחות הפיתונים בשטחם, ואינם מסוגלים להביס פיתון בוגר.
באוורגליידס ובשמורה הלאומית "ביג סייפרס" התגלו גם זאבי ערבות. מנהלי הפארקים מייחסים את מספרם הנמוך של חזירי הבר לנוכחותם של זאבי הערבות. ב-2016 נלכדו מספר תניני יאור בדרום פלורידה. ככל הנראה מדובר בפליטי תרבות שהגיעו לשם בסחר לא חוקי בחיות בר וברחו משביים. קיים חשש שתנינים אלה יהפכו למין פולש עקב ריבויים וסתגלנותם הגדולה, והיותם חזקים ואגרסיביים יותר מהתנינאים המקומיים.
חברים עם ילדים
חברים עם ילדים (באנגלית: Friends with Kids) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאית משנת 2011 שנכתב, הופק ובוים על ידי ג'ניפר וסטפלדט, שגם מככבת בסרט. בסרט מככבים גם אדם סקוט, ג'ון האם, קריסטן וייג, מאיה רודולף, כריס או'דאוד, מייגן פוקס ואדוארד ברנס.
עלילה
ג'ייסון (בכיר בפרסום) וג'ולי (יועצת השקעות צדקה) הם החברים הכי טובים מזה זמן רב. הם נמצאים באמצע שנות ה-30 לחייהם, וגרים באותו בניין במנהטן. הם אינם קשורים רומנטית, ובמקביל הם חברים קרובים של שני זוגות נשואים חשוכי ילדים, אלכס ולסלי השלווים ובן ומיסי האובססיביים למין. במהלך ארבע השנים הבאות, לאחר שלשני הזוגות נולדו ילדים, נישואיהם מידרדים. לאחר מסיבת יום הולדת כאוטית לג'ייסון בביתם של אלכס ולסלי בברוקלין, ג'ייסון וג'ולי דנים כיצד עדיף להביא ילדים קודם, 'להוציא את זה מהדרך' מכיוון ש'הזמן אוזל', ורק אז להיפגש עם האדם שרצית להתחתן איתו. לאחר דיון נוסף, הם מחליטים להביא ילד לעולם יחד, למרות שמעולם לא היו להם רגשות רומנטיים זה לזה, ואז להמשיך לצאת עם אנשים אחרים, כדי למצוא את 'האחד שלהם'. למרות שחבריהם חוזים אסון, ג'ייסון וג'ולי מסתגלים למערכת היחסים החדשה שלהם עם התינוק ג'ו הרבה יותר טוב ממה שחבריהם דמיינו.
ג'ייסון וג'ולי מתחילים לצאת שוב ונכנסים למערכות יחסים עם השחקנית הצעירה מרי ג'יין והאב הגרוש קורט, בהתאמה. במהלך חופשת חורף זוגית בוורמונט, בן מטיל ספק בתהליך החשיבה של ג'ייסון וג'ולי וכישורי ההורות. בוויכוח שלאחר מכן, בן מגדיר את ההסדר שלהם כבלתי נסבל בטווח הארוך ומשפיל את מיסי. ג'ייסון מגן על החלטתו להביא ילד לעולם עם ג'ולי, ואומר שהוא אוהב אותה עמוקות ושהיא הייתה הבחירה הנכונה ביותר עבורו להקים איתה משפחה.
לאחר שחזרו מורמונט, בן ומיסי נפרדים ומתגרשים מאוחר יותר. זמן קצר לאחר מכן, בארוחת יום ההולדת של ג'ולי (כשנה וחצי לאחר לידתו של ג'ו), ג'ייסון מופתע לגלות שהיא הזמינה רק אותו. ג'ולי אומרת לו שקורט רוצה שהיא תפגוש את ילדיו באותו סוף שבוע, אבל מידת המחויבות החדשה הזו גרמה לה להבין שהיא מאוהבת בג'ייסון, שיחד עם ג'ו הפכו למשפחה הקרובה ביותר שלה. ג'ייסון ההמום מספר לג'ולי שאהבתו אליה מעולם לא הייתה רומנטית וביקש ממרי ג'יין לעבור לגור איתו. שבורת לב, ג'ולי עוזבת את המסעדה, ועד מהרה עוזבת מדירתה במנהטן לברוקלין, ומכניסה קצת רווח בינה לבין ג'ייסון. כמה חודשים לאחר מכן, ג'ייסון ומרי ג'יין נפרדים בגלל התחושות השונות שלהם לגבי ילדים, וגם ג'ולי וגם ג'ייסון חוזרים לצאת עם אחרים. מספר חודשים לאחר מכן, בבר עם בן, ג'ייסון מודה שאכן יש לו רגשות כלפי ג'ולי, אבל שהפרידה ביניהם הפכה מערכת יחסית כזו לבלתי אפשרית. בן לא מסכים ומציין את ההבדלים בין מערכת היחסים המבוססת על המין שלו ושל מיסי לבין החברות הארוכה של ג'ייסון וג'ולי.
קצת לפני יום ההולדת הבא של ג'ולי, אחרי שמוריד את ג'ו בן השנתיים וחצי בביתה של ג'ולי, ג'ייסון מגיש לה מתנה: אלבום תמונות של בני הזוג, ואז שלושתם (שהכין ליום ההולדת שלה קודם לכן, אבל היא מעולם לא קיבלה בגלל הפרידה הפתאומית שלהם), בהתאם להצהרה הקודמת של ג'ולי שג'ייסון וג'ו הם משפחתה. הם מעלים זיכרונות מכמה מהתמונות ואז משכיבים את ג'ו לישון, אחרי שג'ייסון אומר כמה דברים על 'להישאר בלילה' (כמו שג'ו רוצה שהוא יעשה). השינוי הרגשי והמילים של ג'ייסון גורמים לג'ולי להיות רגשניתולא נינוחה, אז היא שולחת את ג'ייסון הביתה. הוא עוזב, אבל חוזר במהירות, ואומר לה שמה שאמר לה לפני שנה היה שגוי. לבסוף הוא הבין זאת - היא אהבת חייו, היא ה'אדם' שלו, "וזה בדיוק ככה". היא אומרת לו שהיא לא יכולה להיות עם מישהו שלא 'מתעניין' בה, והוא, אחרי נשיקה לוהטת, מציע לשכב איתה כדי להוכיח שהוא אוהב אותה, בכל דרך אפשרית. היא נענית להצעתו, מנשקת אותו בלהט בחזרה, והם נופלים על מיטתה.
הפקה
תמיד היה מתוכנן שהאם יככב בסרט, אבל בתפקיד שבו הוא לא ישויך עם בת זוגו האמיתית. עם זאת, זה השאיר רק כמה חודשים פתוחים בין הרגע שבו האם סיים לעשות את העונה הרביעית של מד מן שהתחדשה לעונה חמישית כדי להכין את הסרט לצילום. לדברי אחד המפיקים, היה קל למצוא משאבים להפקה. "האלגוריתם הבלתי אפשרי הוא לסדר את צוות השחקנים, לוח השנה והמזומנים בצורה כזו שתצליח לעשות את הסרט", אמר המפיק השותף ג'ושוע אסטרכאן. "זה פשוט אף פעם לא כל כך קל לחבר סרט עצמאי ביחד."
הצילום העיקרי נמשך ארבעה שבועות, החל בניו יורק במהלך דצמבר 2010 ונמשך בתחילת 2011. עם תקציב של פחות מ-10 מיליון דולר, הסרט נוצר על ידי Red Granite Pictures, Points West Pictures, ו-Locomotive. Red Granite Pictures בראשות ריזה עזיז וג'ואי מקפרלנד מימנו את הסרט במלואו והפיצו אותו בינלאומית דרך זרוע ההפצה של Red Granite בראשות דני דימבורט וכריסטיאן מרקיורי.
הפסקול של הסרט כלל מרכיבי ג'אז רבים, כולל "אנג'ליקה" של דיוק אלינגטון, שמבוצע על ידי בריאן ניומן, אלכס סמית', פול פרנסיס וסטיב וויפל.
שחרור הסרט
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו ב-9 בספטמבר 2011. ב-21 בספטמבר 2011 הודיעה ליונסגייט כי רכשה את זכויות ההפצה של הסרט.
תגובות ביקורתית
הסרט קיבל בעיקר ביקורות חיוביות ממבקרים. הסרט קיבל דירוג של 67% ב- Rotten Tomatoes על סמך 146 ביקורות ודירוג ממוצע של 6.5/10. הקונצנזוס הקריטי של האתר קורא, "חד, ממולח ומצחיק, חברים עם ילדים מציגים ביצועים מצוינים שעוזרים להחליק כמה מהאלמנטים היותר קונבנציונליים של הסיפור." ב- Metacritic, לסרט יש ציון של 55 מתוך 100 על סמך 36 ביקורות, מה שמצביע על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
סיקינדראבאד
סיקינדראבאד (בטלוגו: సికింద్రాబాద్; באורדו: سکندر آباد, סיכנדראבאד; בהינדי: सिकंदराबाद, סיקנדראבאד) היא עיר במרכז הודו. סיקינדראבאד ממוקמת במחוז היידראבאד שבמדינה ההודית טלנגאנה. מספר התושבים בעיר היה 213,698 נכון ל-2011. סיקינדראבאד נמצאת בגובה 543 מטר מעל פני הים.
דפוסי אקלים
החורף נמשך רק כחודשיים וחצי שבמהלכם הטמפרטורה יורדת מדי פעם ל-10 מעלות צלזיוס במהלך דצמבר וינואר. חודש מאי הוא החודש החם ביותר, כאשר הטמפרטורה היומית המינימלית הממוצעת היא 26 מעלות צלזיוס והטמפרטורה היומית המקסימלית הממוצעת היא 38.8 מעלות צלזיוס. ינואר הוא החודש הקר ביותר עם כאשר הטמפרטורה היומית המינימלית הממוצעת היא 14.7 מעלות צלזיוס והטמפרטורה היומית המקסימלית הממוצעת היא 28.6 מעלות צלזיוס.
Petals for Armor I
Petals for Armor I הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית היילי ויליאמס. המיני-אלבום יצא לאור ב-6 בפברואר 2020 על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. מתוך המיני-אלבום יצאו שני סינגלים.
המיני-אלבום הגיע למקום ה-79 במצעד האלבומים העכשוויים של בילבורד.
ג'יימס ארנולד טיילור
ג'יימס ארנולד טיילור (באנגלית: James Arnold Taylor; נולד ב-22 ביולי 1969) הוא מדבב, תסריטאי ומפיק אמריקאי. ידוע בעיקר בתור המדבב של ראצ'ט במשחקי המחשב Ratchet & Clank, של טיביוס במשחקי Final Fantasy, של ג'וני טסט, הגיבור הראשי של הסדרה ג'וני טסט ושל אובי ואן קנובי בסדרה מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים, מזיכיון מלחמת הכוכבים.
ביוגרפיה
טיילור נולד ביולי 1969 בסנטה ברברה, בקליפורניה ובה גדל.
הוא החל את קריירת הדיבוב שלו ב-1991 במשחק הווידאו: אי הקופים 2: נקמתו של לה צ'אק, בו דיבב מספר דמויות. בשנת 2001 דיבב לראשונה בסרט אוסמוזיס ג'ונס בתור קפה המחזיק תאי דם לבנים. הוא דיבב גם בסרטים: צבי הנינג'ה מ-2007 (את לאונרדו), ראצ'ט וקלאנק מ-2016 (בגילום המוכר שלו את ראצ'ט) וכוח הטיטאנים! חיים בסרט מ-2018.
לאורך השנים דיבב במספר משחקים וסדרות טלוויזיה ידועות, ביניהם בסדרה מלך השכונה כניקולאס קייג, באנימטריקס כאש, ראול וקולות נוספים, בסדרה "Marvel Animated Features", ב"ליגת הצדק: הגבול החדש".
הוא דיבב גם בסרטים: "Bionicle: The Legend Reborn", דירת המצוירים: הסרט, גרין לנטרן: אבירי הברקת, באטמן: האביר האפל חוזר מ-2012 בתור מר הודסון, ספוד ועוד קולות ובסרטי לגו: ליגת הצדק בתור בארי אלן/דסאאד. הוא דיבב גם את פרד קדמוני עם מותו של המדבב הנרי קורדן, בין 2005 ל-2011.
בין השנים 2014-2008 דיבב את דמותו של אובי ואן קנובי בסדרה המונפשת "מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים"
בשנת 2013 הוציא את הספר "JAT 365: 365 Inspirations for the Pursuit of Your Dreams". החל מ-2018 מנהל את הפודקאסט: "Talking to Myself".
חיים אישיים
מאז 1991 נשוי לאליסון טיילור. לשניהם בת אחת - לידיה.
מסור שולחני
מסור שולחן הוא מסור לעיבוד עץ וחומרים אחרים, המורכב מלהב מסור עגול ומונע על ידי מנוע חשמלי (לעיתים ישירות ולעיתים על ידי רצועה או גלגלי שיניים) ומורכב בשולחן. הלהב בולט דרך חריץ בחלק העליון של השולחן, שמספק תמיכה לחומר הנחתך.
ברוב מסורי השולחן המודרניים, משתנה עומק החיתוך על ידי הזזת הלהב למעלה ולמטה: ככל שהלהב בולט גבוה יותר מעל השולחן, כך החיתוך עמוק יותר. בעבר, הלהב היה קבוע, והשולחן הוזז למעלה ולמטה כדי לקבוע מה לחשוף מהלהב. ישנם מסורי שולחן שניתן להטות בהם את הלהב על מנת לחתוך בזווית.
מסור שולחן נפוץ
מסורי שולחן נפוצים הם קלים וניתן להציב אותם על שולחן או תמיכה אחרת לצורך תפעול. בדרך כלל המסור נמצא בשימוש חובבני וביתי. המסור מונע בדרך כלל באמצעות מנוע אוניברסלי בעל הנעה ישירה (להב המונע ישירות על ידי המנוע). ניתן להרים את רוב המסורים המודרניים על ידי אדם אחד, מה שתורם לקומפקטיות שלו. למסורים אלו יש לרוב חלקים עשויים פלדה, אלומיניום ופלסטיק והם מתוכננים להיות קומפקטיים וקלים.
מסורי שולחן יכולים להציע יכולת חיתוך ודיוק נאותים עבור רוב המשימות. המנוע האוניברסלי אינו עמיד או שקט כמו מנועים אחרים, אך הוא מציע יותר כוח ביחס לגודלו ולמשקלו. החלק העליון של מסור שולחני צר יותר מאלה המקצועיים, כך שרוחב החומר שניתן לחתוך מוגבל. מסורי שולחן כאלו הם קלים ועובדה זו עלולה לגרום לרטט מוגבר במהלך העבודה.
מיני ומיקרו
סוגי מסורים קטנים בהם קוטר הלהב של מסורי מיני ומיקרו הוא 100 מ"מ ומטה. הם משמשים בדרך כלל לחיתוך קטן למטרות בניית דגמים ואומנות, אם כי הדגמים הגדולים מבין מסורי שולחן הקטנים זכו לפופולריות מסוימת ברמה המקצועית למשל במקרה בו צריכים לחתוך חתיכות קטנות (כגון עיטורי עץ). מטבע הדברים מסורים אלו יהיו הרבה יותר קלים לנשיאה ולהובלה.
עקב גודלם, נחשבים לבטוחים יותר לשימוש בעת החיתוך.
היסטוריה
בארצות הברית, הפטנט המתועד הראשון על המסור העגול הונפק ב-1777 לסמואל מילר. קטלוג של WF & John Barnes Co., Rockford, Il. משנת 1885 מציג בבירור מסור שולחן קלאסי והוא מתואר כ"מסור עגול המופעל ביד".
בטיחות
מסורי שולחן הם כלים מסוכנים במיוחד מכיוון שהמפעיל מחזיק את החומר הנחתך, במקום המסור, מה שמעלה את הסיכון לדחיפת ידיים בטעות לתוך הלהב. בשונה ממסורים אחרים שם החומר הוא נייח והמסור הוא נייד. מקל דחיפה וכיסוי מגן מעל המסור המסתובב יכולים להפחית את הסיכוי לתאונה.
Kickback
קיק-בק הוא תיאור למקרה בו חתיכת עץ עפה לעבר המפעיל במהירות גבוהה. שתי הפציעות העיקריות נגרמות על ידי פגיעה של עץ בראש, בחזה או בפלג גופו העליון של המפעיל, או שידיו של המפעיל נשארות על העץ הנותר ועפות על להב המסור.
שואב אבק
קיימת המלצה להתקין שואב אבק על המסור במקרה שנסורת נוטה להצטבר מתחת ללהב החיתוך. שכן קיימת סכנה שבאמצעות חיכוך הלהב הנסורת תדלק במהירות ותגרום לשריפה. השואב גם מפחית את כמות האבק באוויר ותורם לסביבת עבודה בריאה יותר.
גובה הלהב
באופן אידיאלי, הלהב של מסור השולחן צריך להיות גבוה יותר מהלוח הנחתך בכ-7.5 מ"מ; במצב כזה הסיכון להחלקה ופציעות אחרות יורד. ישנן עוד דעות בעניין - אחת הטוענת להנמיך את הלהב ככל הניתן כדי למנוע פציעות והשנייה טוענת להגביה את הלהב למקסימום על מנת להשיג חסכון באנרגיה, זמן עבודה קצר יותר (מכיוון שהעץ נחתך מהר יותר) ופחות פציעות.
יאבלונקה קושצ'יילנה
עד ראשית המאה ה-19 היו היהודים תושביו הבלעדיים של הכפר, ובמהלך המאה ה-19 התיישבו בו גם פולנים. בשנת 1897 נמנו בכפר 638 יהודים. היהודים התיישבו בכפר במהלך המאה ה-18, ובשנת 1760 נבנה במקום בית כנסת.
עקב הגירה, בין מלחמות העולם נותרו ביישוב 157 יהודים בלבד, שעדיין היוו רוב בקרב תושביו. בשנים אלה התקיימה בכפר פעילות ציונית. ביוני 1936 פרעו ביהודי היישוב כנופיות פולניות.
ב-24 ביוני 1941, יומיים לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בידי הגרמנים, וב-23 בנובמבר 1941 גורשו כל יהודיו לגטו בויסוקה מזובייצק הסמוכה, שם חלקו את גורל יתר יהודי המקום. רב העיירה, הרב יחזקאל שרגא ליפשיץ הלברשטאם, לימים האדמו"ר מייסד חסידות סטרופקוב בישראל, הוגלה בתאריך ה' בניסן תש"ד (29 במרץ 1944) עם משפחתו לאושוויץ, שם נספו אשתו וששת ילדיהם.
ג'האנסי
ג'האנסי (בהינדי: ; באורדו: جھانسی; באנגלית: Jhansi) היא עיר היסטורית בהודו אשר ממוקמת במחוז ג'האנסי שבדרום מערב מדינת אוטר פרדש. מספר התושבים בעיר היה 505,693 נכון ל-2011. ג'האנסי ממוקמת בגובה 285 מטר מעל פני הים. העיר של ימינו היא שוק חקלאי שנמצא בצומת דרכים ורכבות מרכזי.
העיר, המוקפת חומה, התרחבה סביב מצודה שנבנתה בשנת 1613. האזור כולו נרכש על ידי הבריטים בשנת 1853.
דפוסי אקלים
עונת החורף בג'האנסי משכה מסביבות אוקטובר עד סוף פברואר, עונת האביב נמשכת מסוף פברואר ועד אפריל, ועונת הקיץ נמשכת מאפריל עד סוף יוני. עונת המונסון מתחילה לרוב בשבוע השלישי של יוני (אם כי זה משתנה מעט משנה לשנה) ומסתיימת לרוב בשבוע האחרון של ספטמבר. ממוצע הגשמים עבור העיר הוא כ-900 מ"מ בשנה אשר יורדים כמעט אך ורק במהלך שלושה וחצי החודשים של המונסון. בעוד שבקיץ ישנם טמפרטורות גבוהות במיוחד (עד 47 מעלות צלזיוס במהלך מאי), בחורף הטמפרטורות יכולות להגיע ל־0-1 מעלות צלזיוס.
טל חנן
טל חנן (נולד ב-1973) הוא איש עסקים ישראלי ומפעיל כוחות מיוחדים לשעבר, שהיה מעורב בקמפיינים של דיסאינפורמציה במטרה לתמרן בחירות במספר מדינות. הארגון של חנן, משתמש בשם הקוד צוות חורחה ("חורחה" הוא השם הבדוי בו חנן משתמש). חנן ניסה להשפיע על הבחירות הכלליות בניגריה ב-2015 בשיתוף פעולה עם קיימברידג' אנליטיקה. המבצע של טל חנן נחשף על ידי תחקיר חשאי בהובלת עיתונאים TheMarker, רדיו פראנס והארץ במסגרת קבוצה בינלאומית, והחשיפה הועלתה לגרדיאן ולעיתונים אחרים בפברואר 2023. חנן הכחיש כל עבירה.
צוות חורחה
צוות חורחה (במקור Team Jorge) הוא השם שניתן לארגון של חנן שבסיסו בישראל. פעילותו של הארגון נחשפה כאשר שלושה עיתונאים סמויים התחזו כלקוחות פוטנציאליים של הארגון וצילמו אינטראקציות עם טל חנן בשנת 2022, בהן הסביר את פעולתו הפנימית של הארגון.
על פי החשד, הארגון קיים כבר למעלה משני עשורים, ועוסק בהפצת תעמולה ודיסאינפורמציה ביותר מ-30 מדינות. לדברי חנן, שירותי הארגון זמינים לסוכנויות ביון ממשלתיות, תנועות קמפיין פוליטיות וחברות פרטיות שמבקשות לעשות מניפולציות סמויות בדעת הקהל שלהם. אחד הכלים העיקריים של הארגון הוא חבילת תוכנה בשם Advanced Impact Media Solutions, או Aims. באמצעות תוכנה זו, ניתן לשלוט באלפי פרופילים מזויפים ברשתות חברתית כגון טוויטר, לינקדאין, פייסבוק, טלגרם ועוד. הקבוצה גם משתמשת בטכניקות פריצה לחשבונות.
לה מונד חשף כי Team Jorge יצרו קטעים שונים שרחיד מבארקי, מגיש טלוויזיה צרפתי עבור BFM TV, שידר ללא אישור עורך עד להשעייתו בינואר 2023, אולי בשם ממשלות זרות.
בנו יעקב
ביוגרפיה
בנו יעקב נולד בברסלאו שבפרוסיה (כיום ורוצלב שבפולין) למד באוניברסיטת ברסלאו (שממנה קיבל תואר דוקטור ב-1899) ובסמינר להכשרת רבנים בעיר. ב-1891 החל לשמש כרב בקהילת גטינגן, והמשיך לשמש ברבנות עד לפרישתו להמבורג בשנת 1929, לשם פינוי זמנו לעבודת פירוש המקרא.
כבר בשנות לימודיו כסטודנט היה בנו יעקב פעיל במאבק באנטישמיות - דרך ייסודה של אגודת סטודנטים יהודים שפעלה להגנה על כבודה של היהדות מפני סטודנטים אנטישמיים. הוא גם היה סופר פעיל וכן נואם בשירות המאבק באנטישמיות בשנים ערב מלחמת העולם הראשונה. בנו יעקב התנגד לציונות, לא רק בשל אמונתו בסינתזה שבין יהדות וזהות גרמנית, אלא גם משום שראה בציונות תופעה המחלנת לחלוטין את היהדות ומהווה בסיס לאתאיזם.
נפטר בלונדון ב-1945.
התנגד בחריפות ל"השערת גרף-ולהאוזן", שהיה בה לתפיסתו רכיב אנטי-יהודי חזק ושכיוונה להוכיח שהנבואה המאוחרת הייתה הגרעין האותנטי והקדום של רוח ישראל – שהמשיך אחר כך בנצרות – בעוד שהמקור הכהני המדקדק בפרטי מצוות היה השחתה בתר-מקראית שהניחה את היסוד ל"יהדות המאוחרת" (Spätjudentum) ולהלכה הפרושית-רבנית. יעקב הרבה להתפלמס ולהצביע על סתירות ושרירותיות במודל המחקר של אנשי אסכולה זו. לעומתם טען שגם אם לא ניתן לקבל שהתורה נתחברה על ידי משה ואף שיש בה התפתחות טקסטואלית ועריכה ומזיגה של מסורות קדומות, היא מבטאת רעיון בסיס אחיד והרמוני, רוח העם האמיתית, שהיה קיים תמיד ושהתבטא בכל רכיבי המקרא. הוא נעזר רבות בפרשנות הרבנית המסורתית בעבודתו. בנו ייחס חשיבות רוחנית מעטה לשאלת זהותם של מחברי הכתובים והדגיש כי העיקר היה המסר האלוהי, שנדרש להאמין בו כדי להפיק תועלת מן הטקסט, שהיה צפון בהם. פרושיו נכתבו בעיקר על ספר בראשית וספר שמות ובנוסף על חלקים קטנים נוספים מן התורה (כגון מאמריו על השיטה הנומרית של המקרא וכמה פירושים על חלקים מספר ויקרא). לפירושו הגרמני של יעקב לספר בראשית צירף המחבר נספח נרחב בו ביקר באופן שיטתי את תורה התעודות.
עד כה, לא פורסם תרגום מלא של פרושיו בעברית או אנגלית. פרשנית המקרא נחמה לייבוביץ, שרחשה לו הערכה רבה מאוד וציטטה רבות מרעיונותיו, על אף היותו רפורמי, כתבה: "למדתי מספריו יותר מאשר מהרבה ספרים שנכתבו על ידי יראים... טענותיו של יעקב נגד ביקורת המקרא והוכחותיו על פחזותם ושגיאותיהם - לא כתב איש דברים טובים מהם". מקור נוסף המביא את קיצור של פירושיו של יעקב לרוב ספר בראשית הוא הספר "דרך האבות אל המונותאיזם". בימים אלו מתקיים פרויקט תרגום לעברית של פירושו של יעקב לספר בראשית.
איזבלה, נסיכת קרוי
איזבלה הדוויג פרנסיסקה נטליה, נסיכת קרוי (בגרמנית:Isabella Hedwig Franziska Natalia Princess of Croa-Dülmen ; 27 בפברואר 1856 - 5 בספטמבר 1931), הייתה אשתו של הארכידוכס פרידריך, דוכס טשן.
ביוגרפיה
איזבלה נולדה בדילמן ב-27 בפברואר 1856 לרודולף, דוכס קרוי ולנטלי, נסיכת לינייה, בתם של אז'ן, נסיך לינייה השמיני ונטלי דה טראזגני. ב-8 באוקטובר 1878 התחתנה איזבלה עם פרידריך, ארכידוכס אוסטריה, ממנו נולדו לה 9 ילדים. בשנת 1895 מת דודו של בעלה - הארכידוכס אלברכט, דוכס טשן ללא בנים, ובעלה פרידריך ירש את תאריו וחלק גדול מנחלותיו.