cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי אוסטרליה–ישראל
מחלוקות
בשנת 2005 גורש מאוסטרליה הקונסול הישראלי אמיר לאטי משום שנחשד כי ניסה לגייס עובדות במערכת הביטחון האוסטרלית. במאי 2010 גירשה אוסטרליה דיפלומט ישראלי בשל השימוש שעשתה ישראל בדרכונים אוסטרליים עבור התנקשות בבכיר החמאס מחמוד אל-מבחוח. שר החוץ האוסטרלי סטפן סמית' אמר כי השימוש לרעה בדרכונים "אינו מעשה חברי" והוסיף כי בעוד "אוסטרליה נותרה ידידה נחרצת של ישראל... מערכת היחסים שלנו חייבת להתנהל על בסיס אמון וכבוד הדדיים".
בתחילת שנת 2013 נוצר משבר בין המדינות לאחר שפורסם כי אזרח אוסטרלי שהיה עצור בישראל בשם בדוי התאבד בכלאו. באוסטרליה פורסם כי האיש, בן זיגייר, היה בעבר סוכן מוסד שעבר עבירות ביטחון.
בשנת 2008 נמלטה לישראל מלכה לייפר, ישראלית שניהלה בית ספר חרדי לבנות במלבורן, אשר תלויים נגדה 74 אישומי אונס ותקיפה מינית של תלמידותיה. ב-2014 הגישה אוסטרליה בקשת הסגרה בעניינה. באוסטרליה הובעה מורת רוח מכך, במיוחד על רקע המלצת המשטרה להגיש כתב אישום נגד שר הבריאות, יעקב ליצמן, בחשד שהפעיל לחץ על גורמי בריאות הנפש, על מנת שלייפר תוכרז כבלתי כשירה לעמוד לדין. ב-26 במאי 2020 קבע בית המשפט המחוזי בירושלים שלייפר כשירה לעמוד לדין. לאחר שנדחו ערעוריה היא הוסגרה לאוסטרליה בינואר 2021. בינואר 2022 חתם ליצמן על הסדר טיעון בו יודה בהפרת אמונים בפרשה ויתפטר מתפקידו כחבר כנסת במסגרתו, לאחר שבאוגוסט 2019 הגיעה משטרת ישראל למסקנה כי יש תשתית ראייתית להגשת כתב אישום נגד ליצמן בגין הדחת עד, מרמה והפרת אמונים אשר לדבריה, ניסה להשפיע על פסיכיאטרים לתת חוות דעת המונעת את הסגרת לייפר. ביוני 2022 התפטר ליצמן מהכנסת בעקבות ההסדר.
יחסי מסחר וכלכלה
בין המדינות מתקיים סחר בתחומים שונים. הסכם בדבר יחסי הסחר והכלכלה בין המדינות נחתם לראשונה בשנת 1951, ומאז עולה בהתמדה היקף הסחר בין המדינות. בשנת 2008 הגיע לקרוב למיליארד דולר. עיקר הסחר הוא בענף הכימיקלים, היהלומים, ציוד חקלאי, האלקטרוניקה ומערכות התקשורת.
ב-1992 הקים איש העסקים היהודי-אוסטרלי ג'ק ליברמן קרן אוסטרלית להשקעות בישראל, בין השאר רכש ליברמן את פז חברת נפט. נכדו ג'סטין ליברמן גם הקים קרן הון סיכון אוסטרלית המשקיעה בישראל.
ב-2000 זכתה חברת ECI Telecom מישראל בחוזה לאספקת ציוד לרשת טלוויזיה דיגיטלית ותקשורת באוסטרליה.
ב-2006 זכתה סרגון נטוורקס בחוזה לאספקת ציוד תקשורת לרשת 3G במדינה. וב-2010 בחוזה נוסף.
בשנים 2017–2018, סך עלות הסחורות בין אוסטרליה לישראל הייתה שווה יותר ממיליארד דולר, בעוד ההשקעה של ישראל באוסטרליה ב-2017 עמדה על כ-301 מיליון דולר. בדצמבר 2019 נחתמה אמנה למניעת כפל מס בין ישראל לאוסטרליה שמבוססת על אמנת המודל של הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD).
יחסים ביטחוניים
התעשייה הביטחונית בישראל מייצאת באופן קבוע מערכות צבאיות שונות לכוחות ההגנה של אוסטרליה.
ב-1988 התעשייה האווירית לישראל סיפקה לחיל האוויר המלכותי האוסטרלי ארבע מערכות לתדלוק אווירי, בעסקה שבמסגרתה רכשה ישראל פחם מאוסטרליה.
ב-1989 זכתה חברת אלביט לראשונה בחוזה לאספקת ציוד תקשורת.
ב-1997 התמודד קונסורציום ישראלי, בו היו שותפים רפאל - מערכות לחימה מתקדמות, מפעל מל"מ של התעשייה האווירית לישראל וחברת "בי.וי.אר", במכרז של משרד ההגנה של אוסטרליה להקמת מערכת אימונים אלקטרונית למטוסים.
ב-1999 חברת רפאל סיפקה טילי אוויר-קרקע מדגם "פופאי" לחיל האוויר המלכותי האוסטרלי, באמצעות מיזם משותף שלה עם חברת לוקהיד מרטין לייצור טילים.
ב-2002 חברת רפאל סיפקה למשרד ההגנה האוסטרלי מערכות נשק מתוצרתו, אשר הותקנו על גבי ספינות סיור של משמר החופים.
ב-2004 חברת "רבינטקס" זכתה במכרז לאספת קסדות לצבא אוסטרליה.
ב-2005 זכתה חברת "ITL אופטרוניקס" מקבוצת מיקאל במכרז לאספקת מערכות ראשונות לבקרת אש.
במרץ 2010 זכתה חברת אלביט מערכות במכרז של משרד ההגנה האוסטרלי בסך 300 מיליון דולר לאספקת מערכות תקשוב עבור כוחות ההגנה של אוסטרליה. ובאוקטובר 2012 זכתה אלביט במכרז לאספקת מערכות ניהול קרב לכוח הנחתים של אוסטרליה. בעקבות הזכייה בחוזים אלו הקימה אלביט חברה מקומית, בה מועסקים כ-400 עובדים בארבעה אתרים ברחבי המדינה. ב-2018 זכתה במכרז נוסף לאספקת מערכות בקרה, ניהול ושליטה בשדה תמורת 150 מיליון דולר.
באוקטובר 2015, נבחרו חברת פלסן סאסא וקבוצת תאלס הצרפתית, לספק 1,100 כלי רכב ממוגנים לצבא אוסטרליה בעסקה ששווייה 1.3 מיליארד דולר.
ישראלים באוסטרליה
אוסטרליה מוגדרת כיעד מרכזי להגירה של ישראלים, במידה רבה בשל איכות החיים הגבוהה יחסית במדינה, וכן בשל מדיניות ההגירה האוסטרלית אשר מעודדת הגירת בעלי מקצועות נדרשים. בכל שנה מקבלים כמה מאות ישראלים מעמד של תושבות קבע אוסטרלית, והיא למעשה השלב העיקרי הראשון בתהליך ההגירה לאוסטרליה. מהגרים אלה מצטרפים לקהילה של כמה אלפי ישראלים החיים באוסטרליה, ומרוכזים בעיקר בערים מלבורן וסידני.
יעקב מוטס
יעקב מוֹטֶס (אפריל 1918 – 19 באוגוסט 2013) היה אגרונום, מהנדס קרקע וממציא בתחום החקלאות. היה הראשון שפרסם את שיטת ההשקיה בטפטוף, בירחון "השדה" בשנת 1962, והראשון שניסה את השיטה בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20.
ביוגרפיה
יעקב מוטס נולד בשכונת מאה שערים בירושלים, הצעיר מבין חמישה אחים. כבן למשפחה דתית למד ב"חדר" בהיותו ילד. אביו ניהל חנות מעדנים בעיר העתיקה, שהייתה בבעלות המשפחה.
תוך כדי עבודתו הצטרף לשירות בארגון "ההגנה" בירושלים. כשפרצה מלחמת השחרור בשנת 1948 הצטרף ליחידת החי"ש ונפצע בקרב בשכונת שייח' ג'ראח ליד בית הספר לשוטרים. אחרי שהשתקם מהפציעה נותר נכה, אולם המשיך להתנדב והצטרף בתור אלחוטן ומטילן על מפציץ B-17 והשתתף בקרב נגד בכיסי ההתנגדות של הצבא המצרי בדרום הארץ.
כשהסתיימה המלחמה החל בלימודי הנדסת קרקע ומים והתקבל לעבודה בשירות משרד החקלאות בתחילת שנות החמישים. השתלב בעבודה שוטפת בשירות השדה של משרד החקלאות.
המצאותיו
במהלך שנת 1953, בעת היותו בקורס לייעול השימוש במים במכון הלאומי לחקר הקרקע והמים (לימים מכון וולקני), הדגים לפרופ' דן גולדברג ולשאר המשתתפים מכשיר לבדיקת כושר חלחול של הקרקע. בין הדברים שהמציא ופיתח היה שכלול של מקדח ללקיחת דוגמאות קרקע. מוטס קיבל על כך פרס עידוד ממנהלת המים במשרד החקלאות בשנת 1957.
בפברואר 1962 פרסם את המאמר הראשון העוסק בהשקיה בטפטוף בירחון "השדה". כיום ההמצאה מיוחסת לשמחה בלאס ולאחרים. שמחה בלאס הגיב על טענות שההמצאה אינה שלו: "לא שמעתי על שמותיהם של ה"ה מוטס או עורב. אין כאן עניין של זכות יוצרים, למי שיש פטנט יש גם זכות יוצרים, וכאן אין פטנט. ידוע לי על האגרונום מר לוז שערך ניסויים בשיטה הזאת. כאן המדובר בטכניקת עשיית הדבר, ובני הצליח בכך. זה עניין מיוחד. אינני מופיע כממציא. אני מבצע ניסויים [...] כדי לשכנע את הנוגעים בדבר כי אפשר לחסוך בשיטה זו מים רבים."
במהלך שנות השישים חבר מוטס לחוקרים בתחום הקרקע והמים בעבודות מחקר וניסוי. הדבר גם בא לידי ביטוי בפרסום אחת מעבודותיו במגזין המדעי האמריקאי Soil Science בשנת 1966, בנושא אפקט העיכוב בפלטות לחץ, שיטת ההרטבה, ו"התיישנות" שימור לחות הקרקע.
בתחילת שנות השבעים עבר יעקב מוטס מאגף שירות השדה במשרד החקלאות שעסק בקרקע ומים למחלקת הפרחים, בתור יועץ ארצי בנושאי השקיה ודישון. הוא הכניס לעבודה מכשירים מיוחדים שיכולים לקרוא את צריכת המים של הצמח לאורך כל תקופת הגידול, שנקראים טנסיומטרים. הוא שכלל מכשיר קיים והמציא במקומו מכשיר חדש, טנסיומטר עם ברומטר כספית, שהיה מדויק ואמין יותר, ושתרם רבות להצלחת הגידולים השונים, תוך כדי חיסכון גדול ומשמעותי בשימוש במים. הוא קיבל רשות ממשרד החקלאות שבו עבד לפתח בעצמו את המכשיר ולרשום אותו כפטנט על שמו. הפטנט אושר לו על סמך העיקרון של ברומטר כספית מובנה בתוך צינור עם חרס נקבובי בתחתיתו, בגוף של טנסיומטר.
הוא פיתח המצאות נוספות, ביניהן המצאת מתז מיוחד להשקיה שגם הוא נרשם על ידו כפטנט באישור משרד החקלאות, ומכשיר למיצוי תמיסת הקרקע לצורך בדיקה ובקרת הדישון, שהומצא ופותח על ידו בשנת 1975. המכשיר משמש עד היום חקלאים ואנשי מחקר. המכשיר הזה מאפשר קבלת תמיסה לניטור יעיל של רמת המוליכות החשמלית של תמיסת הקרקע וריכוז הדשן בהתאם ובאמצעותו ניתן להפחית את כמות המלחים המוספים לקרקע והעלולים להגיע למי התהום.
באפריל 1978 עזב את עבודתו במשרד החקלאות והקים את מפעל "מוטס טנסיומטרים" לייצור טנסיומטרים כספית ומשאבי תמיסת קרקע יחד עם בנו. גם לאחר פרישתו הצליח להחדיר לתודעת החקלאים, המדריכים החקלאיים ואנשי המחקר את שיטת ההשקיה שלו, יחד עם בקרת הדישון, בישראל ומחוצה לה, באמצעות השימוש בטנסיומטרים והמשאבים שייצר. המכשירים נכנסו בהתחלה למדינות שהתמחו בגידול פרחים בעיקר, כמו קניה, זימבבואה, זמביה, טנזניה, אקוודור, קולומביה ומדינות נוספות. שני המכשירים הללו הפכו לכלים נפוצים אצל מגדלי הירקות, המטעים וגידולי שדה. נכון לשנת 2023 מפעל "מוטס טנסיומטרים" מייצר טנסיומטרים ומשאבים חכמים המבוססים על טכנולוגיה עכשווית.
יעקב מוטס נפטר ב-19 באוגוסט 2013, בגיל 95. ב-25 בנובמבר 2015, כשנתיים לאחר מותו, נערך טקס מיוחד לכבודו בכנס ארצי בנושא השקיה במי קולחין במשרד החקלאות בבית דגן. בין שאר הדוברים סיפר פרופסור יוסי שלהבת, המדען הראשי של משרד החקלאות ומנהל מכון וולקני בעבר, שבהיותו חוקר ראשי ומנהל המכון לחקר הקרקע והמים היה בקשר הדוק עם יעקב מוטס בניסיונות משותפים שעשו יחד לפיתוח שיטת הטפטוף וקידום המצאתו. שלהבת אף תיקן טעות היסטורית לפיה נטען שמוטס המציא שיטה לטפטוף מוטמן. הוא הסביר שהטעות נבעה מכך שמוטס עצמו כינה את השיטה שלו כתת-קרקעית, אך בכל ניסיונותיו הדגים טפטוף על פני האדמה. הסיבה: מוטס תכנן שמתחת לכל חור בצינור יהיה בור קטן שיאפשר חדירה טובה יותר ולכן קרא לשיטה השקיה תת-קרקעית. "מוטס מעולם לא הטמין את הטפטפות, הוא הניחן על הקרקע. הטעות נבעה מהשם שנתן לשיטה שלו. ב-1956 החל מוטס באופן מעשי לבדוק את שיטת הטפטוף, אף על פי שאז לא קראו לזה כך. הרעיון נולד בחלקה פרטית שלו, כשהבחין בברז שטפטף ולידו צמחו צמחים רבים באופן אינטנסיבי. מזה הבין ששיטת השקיה כזאת תהיה יותר יעילה משיטות אחרות וזה הביא אותו לפיתוח שיטת טפטוף בצינורות." ד"ר שאול מנור, מנחה הטקס ויו"ר אגודת נאמני המחקר במכון וולקני סיפר סיפור דומה.
בסיום הטקס הוענקה לבנו של מוטס תעודת הוקרה והערכה לכבודו של יעקב מוטס על תרומתו הרבה לפיתוח שיטת הטפטוף.
דינה דיין
דינה דיין (נולדה ב-5 באוגוסט 1971, י"ד באב ה'תשל"א) היא פעילה חברתית מזרחית, ממייסדות תנועת הפריפריות, חברת מפלגת העבודה.
ביוגרפיה
נולדה בירושלים ליצחק ויעל ועקנין (לימים קרן). בגיל 8 (1979) עברה עם משפחתה למצפה רמון, למדה בתיכון המקומי "משגב", שירתה בחיל האוויר בבסיס עובדה. בעלת תואר שני מהמחלקה ללימודי מזרח תיכון באוניברסיטת בן-גוריון בנגב שם כתבה את התזה שלה בהנחיית פרופסור חגי רם.
פעילותה הפוליטית והחברתית
לאחר הבחירות לכנסת העשרים ועל רקע קולות ציבוריים שטענו כי אנשי הפריפריה מצביעים לליכוד שלא דואג לאינטרסים שלהם הקימה ביחד עם אבי דבוש ממרצ, אלישיב רייכנר מהבית היהודי ואחרים את "תנועת הפריפריות". התנועה הוקמה כדי לייצר סולידריות חברתית בין הקבוצות והמגזרים השונים החיים בפריפריה וכדי לצמצם פערים בין הפריפריה הגאוגרפית והחברתית למרכז. התנועה פעלה במטרה לקדם ביחד את האינטרסים של תושבי הפריפריה: קידום, חינוך ובריאות.
בשנת 2016 צעדה דיין לצד תנועת הפריפריות וויקי קנפו מקיסריה לירושלים כדי להגדיל את קצבאות הנכים, בצעדה שגיבשה את דרישות הנכים והובילה לאחר מאבק לעליה משמעותית בקצבאות.
החל משנת 2017 פעילה דיין במספר נושאים חברתיים ופוליטיים וביניהם:
בשנת 2021 מונתה לרכז את הפורום למאבק בעוני.
באוגוסט 2021 טענה בתוכניות המילה האחרונה, הפטריוטים וברדיו קול ברמה, וכן בסדרת ציוצים בחשבון הטוויטר שלה שקיבלו הד נרחב ובאמצעות קידום האשטאג ייעודי, כי תושבי הגרעין התורני בעיר לוד, "המתנחלים בלוד", ובעיר מצפה רמון, מקבלים ממדינת ישראל שלא כהוגן דירות השייכות לדיור הציבורי. בעקבות זאת טענו מספר מחברי הגרעין כי אין אמת בטענה. יצחק לקס, שכיהן בין השנים 2014–2017 כיו"ר מועצת המנהלים של חברת עמידר, כתב כי "אף דירה של הדיור הציבורי במצפה רמון, ובכלל, אינה בידי אף גרעין תורני".
לקראת הבחירות לכנסת ה-25, התמודדה בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה. דיין קיבלה 1787 קולות והגיעה למקום ה-22 בבחירות. עם זאת, בשל שיטת השריון המגדרי בבניית הרשימה לכנסת, היא שובצה במקום ה-20 ברשימת המפלגה לכנסת.
פעילות תקשורתית
דיין מפרסמת טורים באופן קבוע בישראל היום, גלובס ופלטפורמות נוספות. שימשה חברת פאנל בתוכנית הפטריוטים בערוץ 20.
חיים אישיים
דיין נשואה לעירא דיין, אמן ישראלי, ולהם שלושה ילדים. מקיימת אורח חיים דתי.
מארק אוברמארס
מארק אוברמארס (בהולנדית: Marc Overmars; נולד ב-29 במרץ 1973) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת הקיצוני השמאלי, ושימש כמנהל הספורטיבי בקבוצת אייאקס ההולנדית.
אוברמארס, שהיה ידוע במהירותו, שיחק בליגות הבכירות בהולנד, אנגליה וספרד, וזכה בין היתר בליגת האלופות בעונת 1994/1995 עם אייאקס, ובארבעה תוארי אליפות בהולנד ובאנגליה. הוא ייצג את נבחרת הולנד בשני מונדיאלים ובשתי אליפויות אירופה.
קריירת משחק
אוברמארס החל את הקריירה בקבוצת גו אהד איגלס, בה החל את דרכו בגיל 14. הוא הגיע עד הקבוצה הבוגרת של המועדון, במדיה שיחק בעונת, לפני שעבר לקבוצת וילם II. בתום עונה אחת בקבוצה, חתם אוברמארס באייאקס ההולנדית, אותה אימן אז לואי ואן חאל, שהתרשם ממגוון היכולות והעמדות השונות בהן יכול אוברמארס לשחק. אוברמארס רשם את הופעת הבכורה שלו במדי אייאקס ב-16 באוגוסט 1992, וכחודשיים אחר כך כבש את שער הבכורה שלו במועדון. אייאקס סיימה את העונה במקום השלישי בטבלה, והודחה ברבע גמר גביע אופ"א, אך סיימה את העונה כמחזיקת הגביע ההולנדי לאחר ניצחון 6-2 בגמר על הירנביין. אוברמארס כבש צמד במשחק. עקבות הופעותיו, זכה אוברמארס בתואר כדורגלן העונה בהולנד.
לקראת עונת, הביסה אייאקס את פיינורד 4-0 במשחק הסופר קאפ ההולנדי, ואוברמארס כבש את השער הרביעי לזכות קבוצתו במשחק. במהלך העונה כבש אוברמארס 12 שערים, ואייאקס זכתה באליפות הולנד בפער של 25 נקודות מסגניתה, פיינורד. עונה אחר כך, אייאקס השלימה זכייה שנייה ברציפות באליפות, וזכתה גם בליגת האלופות לאחר ניצחון 1-0 על מילאן בגמר. אוברמארס סייע להעפלתה של אייאקס לגמר, כשכבש מול באיירן מינכן בשלב חצי הגמר, ופתח בהרכב גם במשחק הגמר. אוברמארס זכה להתעניינות ממועדונים רבים באנגליה, ביניהם מנצ'סטר יונייטד, אך העדיף להישאר באייאקס לשנתיים נוספות.
בדצמבר 1995 נפצע אוברמארס בברכו, מה שגרם לו להפסיד את המשך העונה. למרות זאת, המשיכה הקבוצה לאליפות שלישית ברציפות ולהופעה נוספת בגמר ליגת האלופות. בעקבות חקיקת חוק בוסמן, אייאקס נחלשה מאוד לקראת עונת, ועל אף חזרתו של אוברמארס לפעילות כבר בחודש באוגוסט, לא הצליחה הקבוצה לשחזר את הצלחתה וסיימה רביעית בלבד בטבלה. אוברמארס כבש שני שערים במהלך העונה.
ביוני 1997, עם סיום העונה, חתם אוברמארס על חוזה לחמש שנים בקבוצת ארסנל מהפרמייר ליג. מאמן הקבוצה, ארסן ונגר, זיהה את הפוטנציאל של הקשר וזקף לזכותו את ניסיונו במועדון גדול המתמודד על תארים, בהתייחסו לעברו באייאקס. אוברמארס פתח בצורה טובה את העונה, אך ירידה חדה ביכולתו וביכולת הקבוצה, הובילו אותה עד למקום בחמישי בטבלה. אוברמארס זכה לביקורות מצד האוהדים והעיתונאים על התנודות ביכולתו. עם זאת, עם פתיחת שנת 1998 חזר אוברמארס ליכולתו הטובה, והוביל את הקבוצה לסדרת ניצחונות שהציבו אותה כמועמדת לתואר. בחודש מרץ פגשה ארסנל את מנצ'סטר יונייטד למשחק בין שתי הטוענות לכתר, ואוברמארס כבש את שער הניצחון לזכות ארסנל בדקה ה-80, שהגדיל את הפער לזכות ארסנל בטבלה לשש נקודות, שלושה מחזורים לסיום. ארסנל הבטיחה את האליפות בניצחון על אברטון, בו אוברמארס כבש צמד. באותו החודש פגשה ארסנל את ניוקאסל יונייטד במשחק גמר הגביע האנגלי, ואוברמארס כבש את השער הראשון במשחק לזכות ארסנל, שהשלימה זכייה בדאבל.
עם פתיחת עונת, כבש אוברמארס את השער הראשון בניצחון 3-0 על מנצ'סטר יונייטד במסגרת מגן הצדקה. בחודש פברואר 1999, כבש אוברמארס שער שנוי במחלוקת מול שפילד יונייטד במסגרת הגביע האנגלי. נוואנקוו קאנו השתלט על מסירה מכדור חוץ שהייתה אמורה לחזור לשחקני שפילד, שהרחיקו אותו לצורך טיפול בשחקן פצוע. הוא מסר לאוברמארס, שכבש מקרוב. בעקבות השער הלא ספורטיבי, הציע ארסן ונגר לקיים משחק חוזר, ובקשתו התקבלה. אוברמארס כבש גם במשחק החוזר, בו ניצחה ארסנל 2-1. ארסנל הודחה מהגביע על ידי מנצ'סטר יונייטד, שהמשיכה לזכייה בתואר, וכן לזכייה באליפות.
בעונת סיימה ארסנל במקום השני בטבלה, ובעונה זו כבש אוברמארס את השלושער הראשון שלו לזכות ארסנל, בניצחון על מידלסברו בנובמבר 1999. משחקו האחרון של אוברמארס במדי ארסנל היה גמר גביע אופ"א 2000, בו הפסידה ארסנל לגלאטסראיי מטורקיה בבעיטות הכרעה. בשנת 2008 בחרו אוהדי ארסנל את שחקניהם הגדולים בהיסטוריה, ואוברמארס דורג במקום ה-12.
בקיץ 2000, לאחר סיום טורניר יורו 2000, הביעו מספר קבוצות באירופה עניין באוברמארס, ביניהן אלופת איטליה דאז, לאציו. בסופו של דבר, העדיף אוברמארס לחתום בברצלונה. בנוסף להעברתו, החתימה ברצלונה גם את חברו לקבוצה, עמנואל פטי. סכום ההעברה הוערך בכ-25 מיליון ליש"ט, והציבה את אוברמארס ככדורגלן ההולנדי היקר בכל הזמנים. הופעת הבכורה של אוברמארס בברצלונה הייתה מול קבוצתו לשעבר, ארסנל, בטורניר אמסטרדם. הוא ערך את משחק הבכורה שלו בליגה הספרדית ב-8 בספטמבר, ושבועיים אחר כך כבש את שער הבכורה שלו במדי ברצלונה, במשחק הליגה מול ראסינג סנטנדר.
אוברמארס בילה ארבע עונות במדי ברצלונה, אך פציעות חוזרות ונשנות, בעיקר בברך, מנעו ממנו מלהפוך לשחקן מפתח. בתקופה זו ברצלונה הפגינה יכולת ירודה, והחליפה מאמנים לעיתים תכופות, וכך בארבע העונות לא זכה אוברמארס בתארים עם ברצלונה. עם סיום עונת, הודיע אוברמארס כי נכנע לפציעות שמונעות ממנו להפגין את יכולתו על המגרש, ופרש ממשחק פעיל בגיל 31.
ביולי 2008, לאחר שהשתתף במשחק המחווה לחברו יאפ סתאם שפרש מכדורגל, והפגין במשחק יכולת גבוהה, החלו להגיע אליו הצעות לחזור ולשחק באופן מקצועני. חודש אחר כך, הודיע אוברמארס כי הוא חוזר לשחק במדי קבוצת נעוריו, גו אהד איגלס, מליגת המשנה בהולנד. בתום עונה אחת, בה רשם 24 הופעות ליגה אך לא כבש, הודיע אוברמארס בשנית על פרישה בגיל 36.
נבחרת הולנד
אוברמארס החל את הקריירה הבינלאומית שלו בנבחרת הולנד בפברואר 1993 תחת המאמן דיק אדבוקאט, במשחק מול במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. אוברמארס כבש כעבור חמש דקות, והולנד ניצחה בתוצאה 3-1. אוברמארס נכלל בסגל נבחרתו למונדיאל 1994 בארצות הברית, והוא שותף בכל חמשת משחקיה של הולנד שהודחה על ידי בשלב רבע הגמר. בזכות הופעותיו בטורניר, זכה אוברמארס בתואר השחקן הצעיר הטוב ביותר בטורניר.
במסגרת מוקדמות יורו 1996 הפגין אוברמארס יכולת טובה ואף כבש שלושער מול, אך החמיץ את הטורניר עצמו עקב הפציעה בברך במדי אייאקס. הוא שב לפעילות לקראת מונדיאל 1998 בצרפת, וזומן לסגל הסופי של הנבחרת אותה אימן אז חוס הידינק. אוברמארס פתח בכל משחקי נבחרתו בשלב הבתים ובשמינית הגמר, ואף כבש בניצחונה של הולנד 5-0 על. הוא נפצע באימון לקראת משחק רבע הגמר מול והיה אמור להחמיץ את המשחק, אך לבסוף נכנס כמחליף בדקה ה-64. בכך החמיר אוברמארס את פציעתו, מה שגרם לו להחמיץ את משחק חצי הגמר מול ברזיל, בו הודחה נבחרתו בבעיטות הכרעה.
לקראת טורניר יורו 2000 שוב סבל אוברמארס מפציעה, אך הצליח להתאושש בזמן כדי להכלל בסגל כבר למשחק הראשון מול. הוא עלה כמחליף בדקה ה-78, ועשר דקות אחר כך היה מעורב במהלך שהוביל לכדור עונשין לזכות נבחרתו, ממנו כבש פרנק דה בור את שער הניצחון. אוברמארס פתח בהרכב בשני משחקיה הנותרים של נבחרתו בשלב הבתים וסייע לה להעפיל לרבע הגמר. בשלב זה פגשה הולנד את והביסה אותה בתוצאה 6-1, אוברמארס כבש את שני שעריה האחרונים של נבחרתו במשחק. בחצי הגמר, אוברמארס שיחק לכל אורך הפסדה של הולנד ל בבעיטות הכרעה.
אוברמארס שותף בשמונה מתוך עשרת משחקיה של הולנד במוקדמות מונדיאל 2002, ממנו לא הצליחה להעפיל לטורניר. לאחר שנה של היעדרות, חזר אוברמארס לסגל הנבחרת של המאמן דיק אדבוקאט למוקדמות יורו 2004. הוא זומן גם לבגל הסופי לקראת הטורניר, ובעצתו של אדבוקאט, לא התאמן יותר מפעם אחת ביום. בשלב הבתים עלה אוברמארס לשתי הופעות כמחליף, ולא שותף במשחק אחד. הוא נותר על הספסל גם בניצחונה של הולנד על בבעיטות הכרעה ברבע הגמר. משחקו האחרון בנבחרת היה בשלב חצי הגמר, אוברמארס פתח בהרכב והוחלף במחצית המשחק, שבו הפסידה הולנד ל.
ב-11 שנותיו בנבחרת, רשם אוברמארס 86 הופעות, בהן כבש 17 שערים.
לאחר הפרישה
בפברואר 2005, הפך אוברמארס לבעל מניות בקבוצת נעוריו, גו אהד איגלס. כחודשיים אחר כך הוא הצטרף לצוות הניהול של המועדון. בשנת 2011 הוא החל, במקביל, להעביר אימון אחד בשבוע לקבוצת הנוער של אייאקס. בתום עונת, הודיע אוברמארס כי הוא עוזב את תפקידו בגו אהד איגלס, אותו ביצע בהתנדבות, בין היתר בעקבות מצבה המאכזב של הקבוצה בטבלה.
ביוני 2012 התמנה אוברמארס לתפקיד המנהל הספורטיבי של אייאקס.
בפברואר 2022 הוא פוטר מתפקיד המנהל הספורטיבי באייאקס לאחר ששלח הודעות בלתי ראויות לנשים במועדון.
מקרופלטה
בסוג ישנו כיום מין אחד - Macroplata tenuiceps. בעבר היה בסוג זה מין נוסף - M. longirostris אשר עבר לסוג האופיוזאורוס (Hauffiosaurus).
פול קגאמה
פול קגאמה (Paul Kagame; נולד ב-23 באוקטובר 1957) הוא איש צבא ופוליטיקאי רואנדי, המכהן כנשיא רואנדה מאז 2000.
קגאמה, בן שבט הטוטסי שגדל באוגנדה, היה ממייסדי החזית הפטריוטית הרואנדית, ארגון גרילה שנלחם להפלת הדיקטטורה ברואנדה ולמען זכויות המיעוט הטוטסי. בעקבות רצח העם ברואנדה ב-1994 הוביל קגאמה מתקפה מוצלחת של המורדים על השלטון הרואנדי. לאחר הניצחון קיבל את תפקידי סגן הנשיא ושר ההגנה, אך בפועל היה למנהיג החזק במדינה. בשנת 2000 מונה לנשיא לאחר התפטרות קודמו, פסטר ביזימונגו. ב-2003, ב-2010 ושוב ב-2017 ניצח בבחירות לנשיאות, ללא יריבים של ממש.
ראשית דרכו
קגאמה נולד במחוז הדרומי של רואנדה לדיאוגרטיוס ואסטריה רוטגמבאו. הוא בן למשפחה משבט הטוטסי בעיר רוהנגו שברואנדה. בעקבות מרד ההוטו נגד השלטון הבלגי ברואנדה והפגיעה באנשי הטוטסי שנלוו למרד, ברחה משפחתו לאוגנדה בשנת 1962. הם התמקמו במחנה הפליטים Gahunge שב-Toro, שם קגאמה בילה את שנות ילדותו. הוא למד בבית הספר התיכון Ntare באוגנדה, בה קיבל חינוך אנגלי. בתקופה זו קגאמה היה סטודנט חרוץ ומרותק ממהפכנים כגון צ'ה גווארה.
בשנת 1979 הצטרף לצבא ההתנגדות העממי (NRA) ובמשך שנים השתתף במלחמת גרילה כנגד הממשלה של נשיא אוגנדה, מילטון אובוטה, במלחמת האזרחים האוגנדית. ב-27 ביולי 1985 הודח אובוטה בהפיכה צבאית בראשותו של טיטו אוקלו ולאחר כשישה חודשים הצליח ה-NRA להשתלט על אוגנדה ומנהיגה יוורי מוסווני היה לנשיא אוגנדה. באותה שנה קגאמה כבן טוטסי סייע להקים ביחד עם חברו הקרוב Fred Rwigema את החזית הפטריוטית הרואנדית (RPF) אשר הייתה מורכבת בעיקר מרואנדים בני הטוטסי שהוגלו מארצם, ואשר נלחמו בשורות ה-NRA. גם ה-RPF התפתח ובוסס ברואנדה. ב-1986 היה קגאמה לראש המודיעין הצבאי של ה NRA, ונחשב לאחד מבעלי בריתו הקרובים ביותר של יוורי מוסווני. בנוסף הוא הצטרף לצבא הרשמי של אוגנדה. במהלך 1990 קיבל קגאמה הכשרה צבאית מצבא ארצות הברית ב-Fort Leavenworth, במסגרת חיזוק הקשרים של ה-RPF עם צבא ארצות הברית וצבא בריטניה אשר סיפקו אימונים ותמיכה לוגיסטית ל-RPF.
עלייה לשלטון
באוקטובר 1990, פלשו כוחות של ה-RPF לרואנדה במאבק למען בני הטוטסי. יומים לאחר הפלישה נהרג Rwigema מנהיג ה-RPF, וקגאמה מונה למפקד ה-RPF. על אף ההצלחות הראשוניות של הפלישה, כוחות של צרפת, בלגיה, רואנדה וזאיר חייבו את ה-RPF לסגת. ניסיון פלישה חדש התקיים בשנת 1991, אלא שגם הוא לא נחל הצלחה וגרם להגדלת המתח האתני ברואנדה ובורונדי. שיחות השלום בין ה-RPF לבין ממשלת רואנדה הביאו להסכמי ארושה. למרות ההסכם, המתחים האתניים המשיכו להתלקח בצורה מסוכנת.
ב-6 באפריל 1994, עם שובו משיחות השלום בארושה, הופל מטוסו של נשיא רואנדה, ז'ובנל הביארימנה, על ידי טילי קרקע אוויר כאשר התקרב לנחיתה בקיגאלי בירת רואנדה. תקרית זו היוותה את יריית הפתיחה של רצח העם ברואנדה.
כאשר נודע על רצח העם ברואנדה פלשו כוחות החזית הפטריוטית של רואנדה בראשות קגאמה לרואנדה, השתלטו על המדינה והפסיקו את הטבח.
נשיא
בעקבות ניצחון ה-RPF מונה פסטר ביזימונגו לנשיא רואנדה וקגאמה היה לסגן נשיא ושר ההגנה. קגאמה נחשב אז לאיש החזק במדינה. במרץ 2000, התפטר ביזימונגו, וקגאמה מונה לנשיא. ב-25 באוגוסט 2003, נבחר לנשיא בבחירות הכלליות הדמוקרטיות הראשונות לנשיאות מאז הפלתו של פסטר ביזימונגו, זכה לתמיכה של 95.5% מהקולות. קגאמה נתפס בעיני הרואנדים כדמות פטריוטית מן המעלה הראשונה, וכאדם המחויב מעל לכל לטובתה של רואנדה. עם זאת, יש המפקפקים באופייה הדמוקרטי של מערכת בחירות זו. בחודשים שלפני הבחירות, נאסרה פעילותה של התנועה הרפובליקאית הדמוקרטית, שהיוותה אופוזיציה מובילה. כמו כן, מבקרי הממשלה ועיתונאים ביקורתיים הושלכו לכלא.
בעזרת סיוע כספי שקיבל מהמערב, הצליח קאגמה לשקם את רואנדה. כמו כן, הוא ביטל את עונש המוות, הפך את האנגלית לשפה הלאומית הרשמית והקים מערכת בריאות ציבורית. בנוסף, הוא הפסיק את ההפרדה האתנית במדינה. תושבי המדינה כבר אינם נאלצים לשאת תעודות המזהות אותם כבני טוטסי או הוטו, ההמנון הלאומי אינו מתייחס לסוגיה האתנית והחוקה החדשה קובעת כי הטפה לשנאה על רקע אתני היא עבירה פלילית. החוקה משקפת את ניסיון העבר הקשה של המדינה: אפליה ממוסדת על רקע גזעי, שלטון מושחת, לא יעיל ודיקטטורי, והפרות של זכויות האדם שהגיעו לשיאן הנורא ברצח העם. המבוא לחוקה וסעיפי היסוד שלה מדגישים את הצורך באחדות לאומית, בשוויון בין הקבוצות האתניות, בכיבוד זכויות האדם ובשלטון החוק. המבנה הפוליטי שנקבע על ידי החוקה אמור לממש ערכים ומטרות אלה.
תחילה קאגמה זכה להכרה מהמערב על הצלחתו בבניית ממשלה יציבה, חתירה לשלום, פיתוחה של מדינתו, הקמת מערכת חינוך ציבורית וקידום זכויות אדם ושיפור חיי הנשים. אך בהמשך קיבל ביקורת על פגיעה בזכויות האדם, מניעת חופש עיתונות, ניטרול האופזיציה והשכבה הפוליטית של ההוטו, כולל מאסר ורצח יריבים פוליטיים. בין השאר ב-2012 בית משפט גזר 8 שנות מאסר על מנהיגת אופוזיציה, ויקטואר אינגאבירה, שהואשמה בקשירת קשר לפגוע במדינה באמצעות מלחמה טרור.
ב-10 באוגוסט 2010 נערכו בחירות לנשיאות, בהן קיבל קגאמה יותר מ-90% מהקולות ונבחר לכהונה שנייה.
בדצמבר 2015, אזרחי רואנדה אישרו ברוב גדול תיקון לחוקה המאפשר לקגאמה להאריך את כהונתו, אם ירצה, עד 2034. הממשלה דיווחה כי 98.4% מהאזרחים הצביעו "כן" במשאל העם שהוביל קגאמה.
בספטמבר 2018 לראשונה מאז רצח העם ב-1994, האופוזיציה ברואנדה נבחרה לפרלמנט כאשר המפלגה הדמוקרטית הירוקה והמפלגה הסוציאליסטית אימברקורי זכו ב-4 מושבים. בנוסף שחררו באותה חודש במפתיע 2,100 אסירים פוליטיים, בהם מנהיגת האופוזיציה.
מעורבות בקונגו
בשנת 1998, רואנדה הסתבכה קשות עם מלחמת קונגו השנייה כאשר תמכה בקבוצת מורדים חמושים בקונגו ( the Congolese Rally for Democracy). יחד עם אוגנדה, רואנדה השתתפה בפלישה אשר במהלכה נשדדו מינרלים מהצפון והמערב העשירים במשאבים של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. הממשלה של קונגו מצאה עצמה נתמכת על ידי מדינות אפריקאיות נוספות וספגה מתקפה נגדית עם הצלחה מועטה. דו"ח של האו"ם שראה אור בשנת 2001, העוסק בביזה בקנה מידה המוני, טען כי בכירי ממשל ברואנדה עשו מאות מיליוני דולרים במסחר מינרלים בלתי חוקי. דו"ח זה קבע שנשיא רואנדה, קגאמה, וכן נשיא אוגנדה Museveni הם האחראיים הראשיים לניצול הבלתי חוקי של משאבי הטבע ושל המשך הסכסוך ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. ביוני 2001 דו"ח של אמנסטי האשים את רואנדה (בין היתר) בהרג מכוון של אלפי אזרחים בקונגו. למרות שרואנדה ואוגנדה דיווחו כי הוציאו את כוחותיהם מקונגו, ישנם דיווחים עקביים של מעורבות מתמשכת של רואנדה במורדים של מיעוטים המנסים להגן על בני הטוטסי מפני האחראיים לרצח העם ב-1994. בספטמבר 2007, ממשלת רואנדה מכחישה בכל תוקף מעורבות בלחימה בקונגו באותה התקופה. מבקרים טוענים כי לרואנדה עדיין הייתה מוטיבציה למעורבות בקונגו עקב המינרלים שנמצאים שם. קגאמה טען כגד זה כי אמירות כמו אלה קשורות לבני ההוטו שמנסים להפיץ סיפורים שקריים על ידי תעמולה. עוד הוא טען, כי הסיבה היחידה למעורבות רואנדה בקונגו הייתה כדי להביס את שרידי המליציה של בני ההוטו הקיצוניים שברחו מרואנדה לאחר 1994. דו"ח של האו"ם שראה אור בשנת 2002 הרחיב על טענות של סחר בלתי חוקי על ידי רואנדה ואוגנדה בקונגו.
דו"ח של האו"ם ב-2012 חשף כי שר ההגנה של רואנדה, הגנרל ג'יימס קברבה, פיקד בפועל על המרד שפרץ בתחילת אותה שנה במזרח קונגו. הדו"ח האשים את רואנדה ואוגנדה בחימוש המיליציה שעומדת בראש המרד, בגיוס לוחמים עבורה ובסדרת מתקפות קטלניות על כוחות משקיפים של האו"ם. בעקבות הדו"ח ארצות הברית הפסיקה את הסיוע לרואנדה.
יחסי חוץ
במרץ 2004 האשים שופט חוקר צרפתי את קגאמה שהוא זה שנתן את ההוראה להפיל את מטוסו של נשיא רואנדה הביארימנה בשנת 1994, אירוע שהיה המצת של רצח העם ברואנדה. קגאמה מצידו טען שצרפת סייעה לרצח העם. בנובמבר 2006, ניתקה רואנדה את הקשרים הדיפלומטיים עם צרפת והורתה לכל הנציגים הדיפלומטיים של צרפת לעזוב את רואנדה תוך יממה, לאחר ששופט הוציא כתבי אישום כנגד תשעה רואנדים שהואשמו בהפלת המטוס של הנשיא ז'ובנל הביארימנה, והאשים את קגאמה במתן ההוראה להפיל את המטוס. ממשלת רואנדה מצידה מינתה ועידת חקירה שחקרה את מעורבות צרפת ברצח העם. בקיץ 2008 מצאה הוועדה הרואנדית כי צרפת העניקה "סיוע פוליטי, צבאי, דיפלומטי ולוגיסטי" למבצעי הטבח. היחסים עם צרפת חודשו בנובמבר 2009 ובפברואר 2010 ביקר ניקולא סרקוזי ברואנדה. בינואר 2012 התפרסם דוח חקירה חדש של שופט צרפתי, שלפיו הופל מטוסו של הבריאמנה על ידי קיצונים מבני הוטו, שהתנגדו לפשרות שעשה עם הטוטסי.
כנשיא, לקאגמה הייתה גם ביקורת על חוסר הסיוע של המערב לפיתוח אפריקה. קאגמה מאמין כי המערב משאיר מוצרים אפריקאים מחוץ לשוק העולמי. לעומת זאת, הוא שיבח את סין ובראיון בשנת 2009 אמר שהסינים מביאים את מה שאפריקה צריכה: כסף והשקעות עבור החברות והממשלה. פול קאגמה הוא בעל עמדה נשיאותית חיובית בנוגע ליוזמה ולשוק החופשי.
היחסים בין קגאמה לבין צרפת ובלגיה מתוחים עקב ההאשמות בדבר אחריותו לרצח העם. למרות זאת הוא מציג עצמו כפרו מערבי והצליח לחזק את יחסי החוץ עם בריטניה וארצות הברית, וגם עם ישראל. קגאמה ביקר בישראל בשנת 2013 והשתתף בועידת הנשיא. הוא ביקר פעם נוספת ביולי 2017 וראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ערך ביקור גומלין ברואנדה בשנת 2016.
זכויות אדם
ביוני 2006, הפדרציה הבינלאומית של זכויות האדם וה-Human Rights Watch תיארו מה שהם כינו כ"הפרות חמורות של המשפט ההומניטארי הבינלאומי שבוצעו על ידי צבא רואנדה הפטריוטית". על פי עיתון ה- The Economist, משטרו של קגאמה מטפל ללא רחם בכל מי שמהווה איום פוליטי ולו הקטן ביותר למשטרו. בשנת 2006 ממשלת ארצות הברית תיארה את מצב זכויות האדם של ממשלת קגאמה כ"בינוני" בהזכירה את ה"העלמות הפתאומית" של מתנגדי המשטר במדינה. בין השאר הוזכרו גם המעצרים השרירותיים וגם הרציחות שבוצעו על ידי משטרת רואנדה. עוד ציינה ארצות הברית כי ישנה בעייתיות בהגבלת זכויות אדם כמו חופש העיתונות, חופש הדת וחופש ההתארגנות. בשנת 2007, דו"ח של Reporters Without Borders מיקם את רואנדה במקום 147 מתוך דירוג של 169 מדינות בנושא חופש התקשורת. כמו כן דווח כי "עיתונאים ברואנדה סובלים באופן קבוע מעוינות של הממשלה וממעקב של שירותי הביטחון במדינה". עוד סופרו וצוטטו בדו"ח סיפורים של עיתונאים שהיו מאוימים, הוטרדו או נעצרו על ידי הממשלה. לדברי Reporters Without Borders קגאמה מעולם לא קיבל את העיקרון של חופש העיתונות במדינתו.
ויליאם הרט
ויליאם הרט (באנגלית: William Hurt; 20 במרץ 1950 – 13 במרץ 2022) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. הוא זוכה פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על משחקו בסרט "נשיקת אשת העכביש" (1985), והיה מועמד פעמיים נוספות על הסרטים "ילדים חורגים לאלוהים" (1986) ו"משדרים חדשות" (1987). ב־2005 היה מועמד בפעם הרביעית, הפעם לפרס אוסקר לשחקן משנה על תפקידו בסרט "היסטוריה של אלימות".
ביוגרפיה
הרט נולד בוושינגטון לקלייר איזבל (לבית מקגיל), שעבדה בטיים אינק. , ולאלפרד מק'ורד הרט, שעבד במחלקת המדינה. הוא חי עם אביו בלאהור, במוגדישו ובח'רטום. לאחר שהתגרשו הוריו נישאה אימו להנרי לוס השלישי (בנו של המו"ל הנרי לוס). בתקופת ילדותו למד הרט בבית ספר מידלסקס . הוא נרשם לאוניברסיטת טאפטס ולמד פילוסופיה של הדת, אך מאוחר יותר שינה את דעתו ולמד משחק בבית הספר ג'וליארד לצד כריסטופר ריב.
קריירה
הרט החל לשחק בתיאטרון, בשנים 1977–1989, היה חבר בקבוצת התיאטרון "Circle Repertory Company". הוא זכה בפרס אובי על הופעת הבכורה שלו שם ב"חיים שלי" של קורין ג'קר, וזכה בפרס עולם התיאטרון לשנת 1978 על הופעותיו ב"חמישי ביולי", "יוליסס" ו"לולו". ב-1979 גילם הרט את "המלט".
בשנת 1977 שיחק במיני־סדרה The Best of Families לצידה של סיגורני ויבר. שמו עלה לתהילה בתחילת שנות ה־80 שכיכב בסרט "מצבים משתנים" (1980) של הבמאי קן ראסל, המבוסס בחלקו על מחקר שנערך בשנות ה־60 במכלי בידוד תחת השפעת סמים פסיכו-אקטיביים. ואחר כך שכיכב בתפקיד הראשי בסרט הבלשי" המתרחש במוסקבה, "גורקי פארק", בתפקיד ארקדי רנקו, חוקר משטרה צעיר החוקר מציאת שלוש הגופות המתגלות בפארק גורקי שבמוסקבה.
הרט השתתף בארבעה סרטים של הבמאי והתסריטאי לורנס קסדן: "כחום הגוף" (1981, לצד קתלין טרנר), "החברים של אלכס" (1983), "תייר מזדמן" (1988) ו"אני מת עליך" (1990).
בשנת 1985 כיכב בסרט פורץ הדרך ""נשיקת אשת העכביש (סרט)", כאסיר הומוסקסואל שנשפט לשמונה שנות מאסר בגלל נטייתו המינית, בתקופת הדיקטטורה הצבאית בברזיל. הסרט הוא עיבוד קולנועי לרומן מאת הסופר הארגנטיני מנואל פויג משנת 1976.
בשנת 1986 כיכב בסרט "ילדים חורגים לאלוהים", שבו גילם מורה בבית ספר לחירשים לצד השחקנית לקוית השמיעה מרלי מטלין.
בשנת 2000 כיכב בסדרת הטלוויזיה "חולית" סדרת מדע בדיוני המבוססת על ספר באותו השם.
בשנת 2002 כיכב בסרט "הפרפר הכחול", סיפורו של ילד חולה סרטן סופני, שרצונו האחרון הוא למצוא את פרפר המורפו הכחול החמקמק. הרט גילם את האנטומולוג אלן אוסבורן, שלוקח אותו לג'ונגלים של קוסטה ריקה כדי למצוא את הפרפר.
בשנת 2005 כיכב במותחן "היסטוריה של אלימות", שבויים על ידי דייוויד קרוננברג ונכתב על ידי ג'וש אולסון, עיבוד קולנועי של ספר קומיקס באותו השם.
ביוני 2007 ליהקו אותו Marvel Studios לגלם את גנרל תדאוס "ת'נדרבולט" רוס בסרט "הענק הירוק" משנת 2008, לצד אדוארד נורטון, ליב טיילר וטים רות'. הרט שב לגלם את הדמות גם בסרטים "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים" (2016), "הנוקמים: מלחמת האינסוף" (2018), "הנוקמים: סוף המשחק" (2019) ו"האלמנה השחורה" (2021).
בשנת 2008 שיחק לצד אילת זורר בסרט הפעולה שובר הקופות "שמונה צדדים לאמת", כנשיא ארצות הברית הנחטף במהלך ועידת פסגה בספרד.
בשנת 2011 כיכב לצד איזבלה רוסליני בסרט "פריחה מאוחרת" של הבמאית הצרפתייה ז'ולי גברס, על בני זוג בשנות השישים לחייהם.
בשנת 2016 שיחק בסרט "המרוץ", המבוסס על סיפורו של האצן האמריקאי ג'סי אוונס, שזכה ב-4 מדליות זהב באולימפיאדת ברלין (1936), שהתקיימה בגרמניה הנאצית.
בשנת 2019 שיחק בסרט "המידה הגבוהה האחרונה" לצד סמואל ל. ג'קסון.
מועמדויות ופרס האוסקר
הרט זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על משחקו "נשיקת אשת העכביש" (1985, עם הבמאי הקטור בבנקו), שבו גילם אסיר הומוסקסואל. הוא היה מועמד שוב כשחקן ראשי בשנתיים הבאות על "ילדים חורגים לאלוהים" (1986) ועל "משדרים חדשות" (1987). ב־2005 היה מועמד לאוסקר כשחקן משנה על "היסטוריה של אלימות" על תפקיד בן חמש דקות.
חיים אישיים
הרט היה נשוי לשחקנית מרי בת' הרט משנת 1971 עד 1982. מרומן שהחל בין הרט לסנדרה ג'נינגס (Sandra Jennings) ב־1981, שבעקבותיו התגרש ממרי בת' הרט, נולדה לו בת. השניים חיו יחד במדינת קרוליינה הדרומית בלא נישואין, אולם נפרדו מאוחר יותר.
באמצע שנות ה־80 יצא עם עם השחקנית לקוית השמיעה מרלי מטלין במשך שנה, והם חיו יחד במשך שנתיים. ב־1986 שיחקו השניים יחד בסרט "ילדים חורגים לאלוהים". על משחקה בסרט זכתה מטלין בפרס האוסקר לתפקיד הראשי. בשנת 2009 כתבה מטלין באוטוביוגרפיה שלה ("I'll Scream Later") שחוותה אלימות ושימוש בסמים מצידו של הרט בתקופה שבה חיו יחד. הרט התנצל על כך בפומבי.
בשנים 1989–1992 היה נשוי להיידי הנדרסון ולזוג שני בנים.
בשנים 1992–1997 חי בזוגיות עם השחקנית הצרפתייה סנדרין בונר, ולשניים נולדה בת. הרט הלך לעולמו במרץ 2022, מסיבוכים של סרטן הערמונית.
גביע הערוץ הראשון בהוקי קרח (רוסיה)
גביע הערוץ הראשון הרוסי בהוקי קרח (ברוסית: Кубок Первого канала по хоккею) הוא טורניר הוקי קרח המהווה חלק מהכנות לאליפות האירופית בהוקי קרח.
ב־1967, עת הוקם נערך הטורניר במוסקבה. ב-1992, לאחר חידוש הטורניר הוא נערך בסנקט פטרבורג (למעט בשנים 2013 ו-2014 כשהוא נערך בסוצ'י). החל משנת 1996 מהווה חלק של סדרת התחרויות שנערכות במספר מדינות אירופה לקראת אליפות העולם, במסגרת Euro Hockey Tour.
מנוהל על ידי פדרציית ההוקי הרוסית בחסות הערוץ הראשון הרוסי.
היסטוריה
הגביע הוקם ב-1967 בשם "הטורניר לכבוד יובל למהפכת אוקטובר". בהמשך הוחלט לערוך אותו כל שנה. מ-1969 עד 1996 נקרא בשם גביע איזבסטיה בחסות העיתון רב-התפוצה. ב-1997 הגביע נקרא גביע "בלטיקה" על שם מבשלת הבירה הפטרבורגית, בעלת אותו השם. ב-2003 הטורניר נקרא בשם טורניר מוסקבה הבינלאומי, בשנים 2004-2005 נקרא בשם "גביע רוסנו" על שם חברת ביטוח והחל משנת 2005 הטורניר נערך בחסות הערוץ הראשון הרוסי.
הטורניר נערך ברציפות מאז 1967, למעט שנת 1991 שאז בוטל בשל התפרקות ברית המועצות.
על פי רוב משתתפות 4 נבחרות: רוסיה (ברית המועצות), צ'כיה (צ'כוסלובקיה), פינלנד ושוודיה, אך בחלק מהתחרויות השתתפו נבחרות נוספות כמו קנדה, פולין, קוריאה הדרומית ואחרות.
אאורופה נוסטרה
אֵאוּרוֹפָּה נוֹסְטְרָה (באיטלקית: Europa Nostra – "אירופה שלנו") היא הפדרציה הכלל-אירופאית למורשת תרבותית וארגון-הגג המייצג של כ-250 ארגונים בלתי-ממשלתיים בארבעים וחמש מדינות בכל רחבי אירופה. הארגון מייצג את ארגוני החברה האזרחית האירופאית הפעילים בשדה המורשת כלפי ארגונים בינלאומיים הנוגעים בדבר, ובמיוחד מוסדות האיחוד האירופי, מועצת אירופה ואונסק"ו.
אאורופה נוסטרה תומכת במסעות פרסום מדינתיים ובינלאומיים למען שימור מורשתה של אירופה המצויה בסיכון והצלתה. היא מעודדת יוזמות הדגמה התורמות לשימור ולחיזוק המורשת התרבותית על ידי הכרה בהישגי מורשת היוצאים מן הכלל, ובמיוחד על ידי ארגון פרס האיחוד האירופי לשימור תרבותי (פרסי אאורופה נוסטרה), בשותפות עם הנציבות האירופית. בראשית שנת 2006 נבחרה אאורופה נוסטרה להיות משרד הקישור החדש לתיאום ימי המורשת האירופית (European Heritage Days), יוזמה משותפת של מועצת אירופה והנציבות האירופית.
הסלר
הסלר (בגרמנית: Häßler, Hasler) הוא שם משפחה.
משה אורון
משה אורון (15 במאי 1937 – 29 ביולי 2020) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, אשר שירת בחיל הים. במהלך שירותו בכל סוגי כלי השיט של חיל הים: פריגטות, משחתות, טרפדות וספינות סער. היה מפקד מתקן האימון הטקטי ויחידת השליטה הימית. השתתף במלחמות ובתפקידו האחרון היה מפקד זירת ים סוף.
משפחה וילדות
האב דוד אקרמן היה ימאי בצי הסוחר הבריטי. עשה הסבה מקצועית לליטוש יהלומים ובחר לגור באנטורפן שם פגש את שושנה ממשפחת רוזנברג ובשנת 1935 נישאו. משה הוא הבן השני למשפחת אקרמן. הוא נולד ב-15 במאי 1939 בעיר ברגסז שבצ'כוסלובקיה כאשר אימו בחודש הריונה התשיעי נסעה לבקר את הוריה. לאחר שלושה חודשים חזרו האם והתינוק לבלגיה. בתחילת מלחמת העולם השנייה עברה המשפחה לבריסל דוברת הצרפתית שהייתה נוחה יותר ליהודים. בבית דיברו הונגרית.
את שנות מלחמת העולם עבר כל אחד מבני המשפחה בנפרד. האב הוחבא בסיוע מחתרת שלחמה בגרמנים. האח הבכור מיכאל היה מוסתר אצל משפחה בלגית. האחות בתיה, צעירה ממשה בשנתיים, הייתה מוסתרת במשפחה אחרת. מגיל שנתיים עד גיל שש היה משה מוחבא במנזר בו התקיים בית יתומים לילדים ממוצא בלגי, שנוהל על ידי נזירות.
בעקבות הלשנה תפסו הגרמנים את שושנה אקרמן ובמכות דרשו לדעת היכן הבעל והילדים. שושנה לא ידעה, כי הייתה זו מדיניות המחתרת לא לתת מידע כדי שלא יתגלה בעינויים. שושנה ברחה מהגרמנים (או ניסתה להתאבד) קפצה מהקומה השנייה. נחתה על המדרכה שברה זרוע רגל ועמוד השדרה אך נותרה בחיים. נלקחה לבית חולים במגמה שתחלים וייקחו אותה למחנה ריכוז. בריסל שוחררה ושושנה אקרמן נותרה בחיים שבורה פיזית ונפשית.
משפחת אקרמן שרדה את השואה אך מרבית בני משפחות האב והאם הושמדו בשואה. האב דוד אקרמן קיבל את משה מהנזירות הביאו לבית שלא זכר ופגש אישה שלא הכיר ואת השפה ההונגרית שדיברה כבר שכח. את אחיו מיכאל הכיר ושמח. לאחר המלחמה התגוררה משפחת אקרמן באנדרלכט, פרבר של בריסל. נולדה בת סלוה אחות צעירה למיכאל, משה ובתיה.
מיכאל ומשה למדו יחד באותה כיתה בבית ספר דובר צרפתית. את הבר מצווה חגגו במשותף. הרמה הכלכלית הייתה טובה יחסית. ילדי המשפחה לא קבלו חינוך יהודי או ציוני. אלא רק חיו את התרבות של מערב אירופה.
עליה וקליטה
לאחר קום מדינת ישראל החלה שושנה אקרמן ללחוץ לעליה לישראל. דוד אקרמן סירב בתחילה, בטענה ששיקמו את חייהם וטוב להם בבלגיה. שושנה לא ויתרה. הפעילה את נשק הבכי וההתעלפויות, עד שדוד הסכים. הוא מכר את הבית על תכולתו, קנה חצי קילו זהב וארז הרבה פריטים, כולל אופניים לכול המשפחה.
בשגיאה החזיר אקרמן את תעודות האזרחות למשטרת הגבולות הבלגית. בכך הפסידה המשפחה את מעמדה וכאילו ויתרו מרצונם על האזרחות הבלגית. שנים מאוחר יותר לאחר משבר כלכלי ביקשו לשוב אך לא יכלו לקבל שוב אזרחות. לאחר כשבועיים במחנה נופש ליד מרסיי, הפליגו ב"קדמה". הייתה זו אניית משא, שהוסבה להובלת נוסעים על ידי הוספת ערסלים במחסנים. הספינה הייתה צבועה בלבן, וזה נתן לעולים תחושה של התעלות. תנאי הים היו מצוינים, ללא סערות, וההפלגה הפכה לחוויה מהנה.
ב-19 במאי 1949, בגיל 11, הגיע אורון עם משפחתו לנמל חיפה ומשם לשער עלייה, מחנה עולים שהיה בדרום חיפה. לאחר כשבועיים הועברו למעברת "אגרובנק". שם שוכנו באוהל הודי ענק, שהטמפרטורות בו, בקיץ הייתה בלתי נסבלת. אחרי שנה בערך, הוחלפו האוהלים לצריפונים שהיו יותר מוגנים מהשפעות מזג האוויר.
האב דוד אקרמן היה אדם אינטליגנטי. הוא דיבר חמש שפות הונגרית, צרפתית, צ'כית, גרמנית, ואנגלית. חוויית השואה, העלמות משפחתו, והטרגדיה של אשתו, קיבעו אותו בעצמו. הוא החל לעבוד בליטוש יהלומים. תעשייה שבימים ההם התרכזה בנתניה. זה חייב אותו לשהות בחדרון בנתניה, וראה משפחתו רק בסופי שבוע. הניתוק מהמשפחה לא התאים לאקרמן. לאחר תקופה קצרה עזב את הליטוש ועבד כפועל בניין בבתים שנבנו בקריות.
בגלל הצורך של פרנסת המשפחה ורמת חיים סבירה, חזר אקרמן לשרת בצי הסוחר הישראלי. לילדיו נדמה שהיה מאושר בדרכו: ימים של בריחה מן המציאות היומית של סבל אשתו. תנאי העבודה הפיזית הקשה ואבק המלט הזיקו לבריאותו וחלה בסרטן ריאות.
בגיל 16 השלים אורון את לימודיו בבית הספר היסודי, אך לא למד בבית ספר תיכון. אורון החל לעבוד כעוזר חשמלאי ולמד את יסודות המקצוע.
שירות חובה
לאחר הגעת המשחתות ביוני 1956 צורף לצוות המשחתת אח"י אילת. בקרב חיפה בו נשבתה איבראהים אל-אוול שימש כצופה בגשר המשחתת.
הועבר לבה"ד חיל הים כמדריך בבית ספר בדרגת סמל ובין היתר הדריך את מחזור קורס חובלים ה' בתנועה יחסית.
באזרחות ובמילואים
אורון מצא עבודה כפקיד בבנק לאומי בחיפה. בבנק השתלב טוב, ואפילו הצטיין בכך שלמד בעצמו הפעלת מכונות אוטומטיות וממוחשבות. המנהל היה שבע רצון ואורון קודם בתפקיד בדרגת השכר.
בחודש אוגוסט 1959 זומן למילואים והשתתף בהפלגת אח"י מבטח (ק-28) לג'יבוטי ומסירתה לצי סרי לנקה.
באפריל 1960 זומן אורון שוב למילואים להפלגת אח"י מזנק (ק-32) ב מאילת לנמל טרינקומאלי, שם נמסרה הפריגטה לצי סרי לנקה. היה עיכוב בהטסת והצוות זכה לטיול באי.
תפקידים ראשונים
תפקידו הראשון של אורון כקצין ים היה סגן מפקד טרפדת ט-205 בפלגה 914 בחיפה.
לאחר שנת שירות עלה לדרגת סגן, ונשלח לקורס קציני גילוי, ניווט, וקשר. אורכו של הקורס היה כשנה ומחציתו הראשונה התקיימה בבסיס בה"ד 7 של חיל הקשר. מחצית השנייה של הקורס, נערכה בבה"ד חיל הים הקצינים החניכים רכשו בה ידע במקצועות ימיים ספציפיים: העמקת הידע בניווט אסטרונומי, מטאורולוגיה, ניווט חופי קשר בכלי שיט שכלל איתות מורס, דגלי הקוד הבינלאומי ודגלי סמפור שהיו אז עדיין בשימוש בחילות ים. בטווחים גדולים במרחבי הים קשר רדיו, קשר מוצפן, תורת המכ"ם, לוחמה אלקטרונית ומודיעין ימי בסיסי.
תפקידו הבא היה סגן קצין מחלקת באח"י אילת. שייטת המשחתות ביצעה הפלגת אימונים לצרפת. בשנת 1964 נשלח אורון לאנגליה ולמד ב את מקצוע ה. לקראת היציאה מחוץ לישראל עיברת את שמו מאקרמן לאורון.
במלחמת ששת הימים נעשה קצין באח"י חיפה (ק-38) שאוישה באנשי מילואים.
אחרי העמדת אח"י חיפה עבר אורון לפלגה 914 באשדוד כמפקד טרפדת ט-204. התקופה שלאחר מלחמת ששת הימים אופיינה בהפלגות ארוכות, להגנה על הדיג הישראלי מול חופי סיני, בים התיכון. נמל אשדוד הציב אתגר ובים סוער אין כניסה ויציאה לכלי שיט. באחת ההפלגות אף כי הייתה תחזית לסערה מתפתחת אחרו הטרפדות לחזור. אורון במיומנות, שנראתה כקור רוח הכניס את הטרפדת במהירות מלאה לפתח הנמל. בנוכחות מפקדיו המשתאים.
ספינות טילים
לאחר טיבוע המשחתת אילת צורף אורון לצוות החקירה בראשותו של אלוף ישראל טל. בתחילת שנת 1968 בסיום תפקוד ועדת החקירה הוצב אורון כקצין באח"י משגב ספינת סער שנייה שכבר הגיעה לישראל והייתה בפיקוד עזרא קדם (כריש).
בסוף שנת 1968 קיבל אורון דרגת סרן ונשלח לשרבורג בתפקיד קצין וסגן מפקד אח"י חיפה (סער 2), הייתה זו ספינת סער החמשית בסדר הבנייה ובפיקוד אלי רהב. ידיעת הצרפתית סייעה מאוד לתפקידו ולצוות הספינה.
באוקטובר 1968. לאחר שנסתיימו בדיקות הים יצאה אח"י חיפה (סער 2) משרבורג ברכה לישראל. בהפלגתה במפרץ ביסקאיה נתקלה בגלים גבוהים ונכנסה למספר שעות מנוחה בנמל לוריאן בצרפת. המשיכה בדרכה ולפני הכניסה לגיברלטר שוב נתקלה בים נגדה. ובנמל אוגוסטה בסיציליה. בהגיע הספינה לחיפה נכנסה למספנות ישראל להתקנת מערכת טילי גבריאל. אורון ניהל את האימונים והשתתף בכל הניסויים.
תפקידי מטה והדרכה
בסיום התפקיד עבר אורון למפקדת חיל הים ושימש כראש מדור צי הסוחר בענף מבצעים. לבקשתו הועבר לבה"ד חיל הים בצוות הראשון של כסגנו של אלי לוי כך קבע נוהלי התרגול והתחקיר שקידמו את החשיבה והתכנון של שייטת ספינות הטילים ויחידות אחרות. חלק מבנין הכוח הימי שהביא להצלחה בקרבות הטילים.
בשנת 1971 עבר אורון קורס פו"מ זרוע הים והועלה לדרגת רס"ן בקיצור.
ספינת טילים במלחמה
בשנת 1972 הוסמך אורון לפיקוד על סטי"ל וקיבל את הפיקוד על אח"י חץ (סער 3). כשפרצה מלחמת יום הכיפורים הייתה הספינה בתחזוקה במספנת חיל הים. הצוות ואנשי המספנה החזירו את הספינה לכשירות. אח"י חץ שימשה ספינת פיקוד של מפקד השייטת מיכאל ברקאי בקרבות והייתה היחידה שתותח אוטו מלרה 76 מ"מ שלה פעל היטב בירי רצוף וכמעט ללא תקלות.
ב-16 באוקטובר הייתה אח"י חץ (סער 3) ספינת פיקוד בכוח שנשלח להפגיז את תותחי החוף המצריים ממזרח לפורט סעיד. תותחנות החופים המצרית הייתה יעילה בטווח כפול מתותחי הסטי"לים. הפגזים נפלו בקרבת הספינה ורק במזל לא נפגעה. עד שיצאה מטווח התותחים.
באחד הקרבות נתקעה רקטת מוץ במשגר ואורון מפקד הספינה יצא אישית לכבות את האש. בגדיו נחרכו, האש כובתה והוא לא נפגע.
הדרכה
לאחר המלחמה מונה אורון כמפקד קורס הקצינים המתקדם. דרישות והקפדה על ביצוע ומשמעת סייעו לבצע קורס טוב לקצינים שעברו מלחמה וראו עצמם כגיבורים. הקורס ארך כשנה והסתיים בהצלחה וגם הקצינים החניכים שיבחו את תפקודו של אורון.
לאחר סיום הקורס הציע מפקד חיל הים בנימין תלם לבחור תפקיד בדרגת סא"ל. אורון בחר את מתקן התרגול הטקטי בבה"ד חיל הים. לאחר שצבר ניסיון והתחיל להוציא סיכומי תרגילים בכתב לתפוצה רחבה. הסגנון הישיר והבלתי דיפלומטי, התפרש כבקורת שלילית, והתפתחו מתחים מול מפקדי היחידות המתאמנות.
במהלך השנתיים שפיקד על המתקן הטקטי הצליח אורון לסיים בהצטיינות תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת חיפה.
יחידת השליטה הימית
בשנת 1976 קיבל אורון את הפיקוד על יחידת הקשר והגילוי במפקדת חיל הים, ועלה לדרגת סא"ל. בהתאם לדרישותיו הקפדניות של אלוף מיכאל ברקאי למד אורון את תפקוד שחידת השליטה בחיל האוויר ושידרג את יחידת הקשר וגילוי לרמה של יחידת השליטה הימית המופעלת כך עד היום.
היחידה נעשתה צומת מרכזית בהפעלת חיל הים. אורון כמפקדה קיבל מעמד של מפקד תורן בשעות היום הקשר עם מפקד חיל הים היה דרכו. הפעילות הרבה והדרישות התקיפות של מפקד חיל הים מיכאל ברקאי סייעו להרמת מעמד היחידה ומעמדו של אורון.
בסיס חיפה
בשנת 1979 הוצב אורון כסגן מפקד בסיס חיפה והועלה לדרגת אל"ם. הבסיס היה בשלבי חידוש והתארגנות מול חדירות מחבלים פלסטינים שבאו בסירות מלבנון. השיפורים שהונהגו בבסיס תחת פיקוחו של אורון הביאו לחסימת מתקפות המחבלים. מפקד הבסיס אלי רהב סמך על אורון ונתן לו יד חופשית לפעולה והבסיס נהנה מהתוצאות.
במסגרת תפקידו פיקד אורון בהצלחה ממוצב הפיקוד של בסיס חיפה, סיכול פיגוע באמצעות הכוונת שלושה דבורים ליירוט סירה מהירה שחדרה בגזרת ראש הנקרה. ניסיונו כמפקד ספינת טילים וכמפקד יחידת השליטה הימית באו לידי ביטוי וסירת המחבלים המהירה הושמדה מול חוף נהריה.
לאחר שנתיים בתפקיד כסגן מפקד בסיס חיפה. יצא אורון ללימודים ב.
זירת ים סוף
תפקידו האחרון של אורון בשירות הקבע היה בזירת ים סוף. אורון קיבל את הפיקוד על זירת ים סוף בתחילת 1981. בתפקיד זה היה אחראי על העברת יחידות חיל הים מסיני והתבססות בבסיס אילת.
חילוץ סטי"ל מהחוף הסעודי
בחודש אוגוסט 1981 ארעה תקלה כשספינה אח"י געש (סער 3) עלתה על החוף הסעודי. חיל הים התארגן לחילוץ במבצע הולנדי מעופף וחלקו של אורון היה להקים אתר שליטה קדמי בחוף דהב ולרכז את פעולות כוחות הזירה. החילוץ עצמו נוהל על ידי ראש מספן הציוד חנוך בן אליהו. לאחר הורדת אח"י געש מהחוף נשאר אורון לנהל את פינוי כל הציוד והאנשים עד שהשיב את המצב לקדמותו כפי שהובטח לסעודים.
מעורבות במבצע נמל בית
כחלק ממבצע אחים להעלאת יהודי אתיופיה נעשו פעולות העלאה מן הים שכונו מבצע נמל בית באמצעות אח"י בת גלים 2 (בפיקוד אילן בוכריס). אורון פיקד על ההפלגה הראשונה שהתקיימה בתאריכים 8-15 בנובמבר 1981 וכונתה מבצע "הגדרה עצמית". לטענת אורון סירבו מפקד האנייה וצוות שייטת 13 לשתף איתו פעולה והפריעו לו לממש את אחריותו למבצע. אורון מתח ביקורת על רמת הביצוע וקליטת העולים. אורון דיווח על כך למפקד חיל הים אך לא קיבל ממנו גיבוי.
העברת נחתות לאשדוד
במהלך המלחמה נתנה הוראה ממפקד חיל הים להעביר את הנחתות 36 מטר שהיו מושבתות על החוף באילת לבסיס אשדוד. אנשי הבסיס ומספנת אילת הצליחו להכשיר שתיים משלוש הנחתות להפלגה. היה חשש ליכולתן לעמוד בתנאי הים ואי בהירות כיצד יתייחסו המצרים למעבר. בגלל החשש מהסתבכות עם המצרים התבקש אורון על ידי ראש מספן הים אלי רהב לצאת כמפקד ההפלגה. וב-16 ביוני 1982 יצאו שתי הספינות לדרך.
ההפלגה דרומה במפרץ אילת היה ים שקט, הכל התנהל כשורה. בפניה צפונה במפרץ סואץ נתקלו בים נגדי קשה האופייני לאזור. הצוותים התקשו לפעול עקב מחלת ים התחילו תקלות שונות, ובספינה המובילה הפסיק המכ"ם לפעול. בצפון המפרץ כבה המנוע הראשי והנחתת נעמדה. בהשפעת הרוח והזרם נסחפה הנחתת לכיוון מגדלי שאיבת הנפט. הטילו עוגן והכננת לא קיבלה חשמל, כאשר המנוע חזר לחיים הרימו את העוגן בידיים. התגברו על תקלות טכניות ולאחר שבוע הגיעו לאשדוד. אורון חזר מיד לזירת ים סוף.
שפות והשכלה
בשנת 1961 סיים אורון קורס חובלים. בשנת 1963 עבר קורס קציני גנ"ק ואחריו נשלח להשתלמות בנושא לחימה נגד צוללות ב.
תוך כדי קורס פו"מ בשנת 1973 התחיל אורון בלימודים האקדמאיים. ובהיותו מפקד המתקן הטקטי למד תוך כדי מילוי תפקידו והשלים תואר BA בהיסטוריה כללית עם הצטיינות מיחדת באוניברסיטת חיפה.
בשנת 1981' לאחר סיום תפקידו כסגן מפקד בסיס חיפה, יצא אורון ללימודים ב.
לאחר סיום שירותו בצה"ל
עסק בשיווק ביטחוני מטעם חברת "עיט" בסינגפור, וממנה הועבר לטאיוואן.
בחזרתו לישראל מצא עבודה כמנהל מכירות במפעל "מיקרו כלים" מקבוצת ישקר בכפר ורדים. לאחר מספר שנים התפטר בשל חילוקי דעות עם המנכ"ל.
נכנס לעבודה עם מפעל סולתם ולאחר זמן קצר הפסיק שם. הוזמן לעבודה שוב במיקרו כלים לתקופה קצרה.
עבד בכור פלדה ואחר כך בחברת כור אך החברה הייתה כבר בפשיטת רגל. קיבל קשר לחברת "בלטון" חברה משותפת לכור ולאיש עסקים אנגלי, שפעלה בלאגוס שבניגריה עסקה במכירת מזגנים של תדיראן. אורון נשלח לקבל ניסיון, במגמה להחליף את מנהלה הפורש.
בניגריה עבד אורון שבע שנים עסק במכירות והיה בקשר עם אנשי הצבא בהצלחה חלקית.
משפחה
בשנת 2010 נישא לאישה תאילנדית והתיישב בכפר אודון-טאני בתאילנד, סמוך לגבול עם לאוס. בשנת 2017 חזר אורון בגפו לישראל.
Ghost Reveries
Ghost Reveries הוא אלבומה השמיני של להקת הדת' פרוגרסיב מטאל השוודית אופת'. זהו אלבומם הראשון של אופת' שיוצא בלייבל Roadrunner, והראשון בו פר ויברג נחשב כחבר קבוע בלהקה, לאחר שהופיע עם הלהקה בסיבוב הופעות שקדם ליציאת האלבום.