cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מגנטותרפיה
מגנטותרפיה (מוכרת גם כטיפול במגנטים או לעיתים ריפוי מגנטי) היא שיטת רפואה אלטרנטיבית (או "רפואה משלימה") אשר משתמשת בשדות מגנטיים סטטיים. העוסקים בשיטה טוענים כי חשיפת חלקים מסוימים בגוף לשדות מגנטוסטטיים באמצעות מגנטים גורמת להשפעות בריאותיות חיוביות. מגנטותרפיה נחשבת לשיטה פסאודו-מדעית - כלומר, מתיימרת להיות מדעית אך למעשה אינה מקובלת על הקהילה המדעית - בשל אי-סבירות פיזיקלית וביולוגית, ובשל היעדר ראיות מבוססות להשפעה על הבריאות. אף על פי שהמוגלובין, החלבון אשר נושא את החמצן בדם, הוא דיאמגנטי במקצת ולכן נדחה על ידי שדות דיפרנציאל מגנטיים, המגנטים המשמשים במגנטותרפיה חלשים, בסדרי גודל רבים, מכדי להיות בעלי השפעה ניתנת למדידה על זרימת הדם.
תיאור השיטה
חלק מהמטפלים טוענים כי ההשפעה משתנה בהתאם לכיוון המגנט.
תעשיית המגנטותרפיה המודרנית מגלגלת 300 מיליון דולר לשנה בארצות הברית
ממכירה, לרוב עם הצהרה מפורשת בדבר תועלת בריאותית, של מוצרים כגון צמידים ותכשיטים מגנטיים; רצועות מגנטיות לפרק כף היד, לקרסול או לגב; מדרסים לנעליים; מזרנים ושמיכות מגנטיות; ואפילו מים אשר נטען כי הם "מוגנטו".
מצב חוקי
במדינות רבות ישנה הגבלה חוקית על שיווקם של טיפולים שונים בצירוף טענות שוא לגבי התועלת הבריאותית שלהם, אלא אם כן אומתו כל הטענות באופן מדעי. בארצות הברית, לדוגמה, מנהל המזון והתרופות האמריקאי אוסר על שיווק מוצרי מגנטותרפיה הנושאים טענות ליעילות רפואיות, משום שטענות אלה הן בלתי-מבוססות.
יעילות
מחקרים בהם הסמיות אינה מושלמת או אינה מספיקה נוטים להגזים בתוצאות הטיפול, בשל אפקט הפלצבו, במיוחד כאשר ההשפעות הן קטנות.
ביקורת
דו"ח מ-2002 של הקרן הלאומית למדע (NSF) של ארצות הברית, אשר עסק בעמדה הציבורית כלפי המדע ובמידת הבנתו, ציין כי מגנטותרפיה היא "בכלל לא מדעית".
מספר משווקים טוענים טענות בלתי-מבוססות לגבי מגנטותרפיה המשתמשים בשפה פסאודו-מדעית ו"ניו-אייג'ית". טענות כאלה אינן נתמכות בתוצאות של מחקרים מדעיים וקליניים.
ביקורות נוספות הן:
אלכס פרידמן
ביוגרפיה
פרידמן נולד וגדל בפינסק שבברית המועצות. בשנת 1990, בהיותו בן שנתיים, עלה לישראל עם משפחתו. בילדותו סבל מבעיות רפואיות קשות, ובשנת 1996 אובחן כחולה במחלת ניוון שרירים מסוג SMA type 2, אשר עם השנים הובילה לשיתוק כמעט מלא בגופו. בשנת 2000, עקב החמרה נוספת במצב הרפואי, נאלץ לעזוב את מסגרות החינוך הרגיל והחל לקבל שיעורים בביתו. באותן שנים, בהיותו מרותק למיטה, החל ללמוד תסריטאות. בשנת 2011, לאחר פרסום שתי יצירות פרי עטו אשר זכו להצלחה, הוזמן לעבוד בערוץ "ויוה" ויצר את הבלוגנובלה "המלכודת הסופית". בזכות כתיבתו ופעילותו ברשתות החברתיות, הפך לשם מוכר בתחום.
פעילות חברתית
לאור האכזבה פנה פרידמן אל יו"ר הכנסת, יולי אדלשטיין, וביקש ממנו לקדם משא ומתן ישיר מול הממשלה. אדלשטיין נענה לבקשה ותיווך בין פרידמן וצוותו לבין שר הרווחה חיים כץ, מנכ"ל משרד האוצר שי באב"ד, מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי פרופ' שלמה מור-יוסף, ונציב שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות אחיה קמארה.
באפריל 2016 הקים פרידמן את עמותת "נכה, לא חצי בן אדם", שחרתה על דגלה מאבק א-פוליטי להשוואת קצבאות הנכות לגובה שכר המינימום, וקידום זכויות נוספות עבור אנשים עם מוגבלות בישראל, בין היתר בנושאי: הנגישות, הזכות לדיור, סיעוד, טיפול רפואי ראוי ושילוב אנשים עם מוגבלות בחברה ובתעסוקה.
באוגוסט 2016, בעקבות המשא ומתן מול האוצר ומאבק ממושך שניהלו הוא וקבוצות נכים שונות ברחובות וברשתות החברתיות, החליטה ממשלת ישראל להקצות 300 מיליון שקלים לצורך הגדלת קצבאות הנכות ותיקון "חוק לרון". המהלך גרר ביקורת בקרב ארגוני נכים, שטענו כי ההעלאה מפלה בין בעלי דרגות נכות שונות ואיננה משמעותית. פרידמן בירך על המהלך, משום שלדעתו זה היה מהלך חשוב מצד הממשלה שהצביע על שינוי בגישתה לקשיי הנכים, אך הסתייג מההחלטה להקצות סכומים נמוכים משמעותית ממה שציפה. כצעד מחאתי יזם פרידמן את "מצעד המיליונרים", מצעד מחאה שהתקיים בתוך קניון עזריאלי בתל אביב, ולאחר מכן חסם עם פעילים נוספים את צומת מנחם בגין הסמוכה.
במקביל לפעילות ההסברתית והתקשורתית בנושא העלאת קצבאות הנכות ומצוקות הנכים, נמשך שיתוף הפעולה בין פרידמן לבין שר האוצר משה כחלון וצוותו, על מנת לקדם הקמת ועדה מקצועית אשר תדון לעומק במצב הנכים בישראל. בדצמבר 2016 נפגש פרידמן עם פרופ' ירון זליכה, ושכנע אותו להתנדב לארגונו ולסייע למאבק בייעוץ כלכלי מקצועי. חודש לאחר מכן, בינואר 2017, נפגש פרידמן עם כחלון, והציע את זליכה – כמי שמכיר את נושא הקצבאות מתפקידו בעבר כחשב הכללי – להגשת מסקנות בנושא.
במקביל נמשכו פעולות המחאה וההסברה. בין היתר קיים פרידמן בבית התנועה הקיבוצית כנס משותף עם חברי הכנסת אילן גילאון וקארין אלהרר, וכן לקח חלק בעצרת בכיכר רבין, שארגנו גיא לרר ותוכנית "הצינור" לתמיכה בלגלזציה של קנאביס, בה קרא מול משתתפי העצרת לתמוך בלגלזציה ולהצטרף למאבק הנכים.
לאחר פרסום דו"ח ועדת זליכה, שקבע כי יש להקצות למקבלי קצבאות הנכות 4.5 מיליארד שקלים בשלוש פעימות, החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו לגנוז את מסקנות הוועדה, ולהקים ועדה מקצועית נוספת בראשות יו"ר המועצה הלאומית לכלכלה, אבי שמחון, שתכריע את נושא העלאת קצבאות הנכות. מסקנות ועדת שמחון היו מפנה לרעה ביחס הממשלה למאבק הנכים וגררו גינויים מצד פרידמן וארגונו. בתגובה לגינוי יזם יו"ר הקואליציה, דוד ביטן, מסיבת עיתונאים בה הוצג מתווה פשרה שהוסכם על ידי כל סיעות הבית, כולל ח"כ אילן גילאון. שבועיים לאחר מכן נגנזה גם יוזמה זו, ונתניהו הודיע כי בכוונתו לקדם בהקדם את ההמלצות הראשוניות של ועדת שמחון. הפרסום גרם להחרפה מידית של מאבק הנכים.
ב-2 באוגוסט 2017 הפגינו פרידמן וארגונו יחד עם נכים נוספים מול ביתו של דוד ביטן, בטענה שלא עמד בהבטחתו. כחלק מהחרפת המחאה, החליטו בארגונו של פרידמן לצאת להפגנות חסימת כבישים ברחבי הארץ. באחת מהן, נמנע מהמפגינים להפגין באשדוד, חמישה מפגינים נעצרו, והמשטרה מסרה כי מפגינים נקטו אלימות כלפי השוטרים ואיימו להצית עצמם. מנגד טענו מפגינים כי המשטרה הפעילה כוח בלתי סביר. פרידמן הביע גינוי לכל אלימות ובפרט כלפי המפגינים הנכים.
בתוך כך, נאבק פרידמן להעלות את קצבאות הנכות גם בזירה המשפטית, באמצעות עתירה לבג"ץ נגד הכנסת והממשלה, שהוגשה בשיתוף ארגון הגג של הנכים (המאגד כ-30 ארגונים), ושופטות בית המשפט המחוזי בדימוס, ציפורה ברון וברכה אופיר-תום על ידי עו"ד יהודה רסלר. הלשכה המשפטית של הכנסת ביקשה בתגובה לדחות את העתירה, משום ש"הנכים לא הוכיחו כי לא ניתן להתקיים מקצבתם שעומדת על 2342 שקלים". תגובת הכנסת עוררה סערה ציבורית ושורה של גינוים מצד חברי כנסת, אישי ציבור ופרידמן עצמו.
באוגוסט 2017 השיבה לעתירה גם הממשלה וטענה כי מקודמים תהליכים לפתרון מצוקת הנכים, ואין מקום להתערבות בית המשפט העליון. ב-5 בספטמבר זימן אליו יו"ר ההסתדרות, אבי ניסנקורן, את פרידמן ונציגי ארגוני נכים נוספים לפגישה שבה הודיע כי ההסתדרות מתגייסת למאבק. בפגישה השתתפו גם ראשי הסיעות והוועדים הגדולים, והכריזו על תמיכה במתווה של פרופ' זליכה ובמסגרת תקציבית של 4 מיליארד שקל. פרידמן הודיע בכל הראיונות כי המאבק יימשך עד לתחילת משא ומתן ישיר מול הממשלה. ניסנקורן הודיע שהוא פותח בקמפיין "לא מפקירים את הנכים", לתמיכה במאבק הנכים ושאם הנושא לא ייסגר בחודש הקרוב, ההסתדרות תתחיל בעיצומים. יום לאחר מכן, ב-28 בספטמבר, התכנסו ניסקורן, פרופ' אבי שמחון, דוד ביטן, ח"כ אילן גילאון, אלכס פרידמן ומספר נציגי נכים נוספים, לפגישת משא ומתן מרתונית שנמשכה למעלה מ-12 שעות. בפגישה הציג פרידמן את המתווה שלו, שמבוסס על מתווה זליכה, עם שני שינויים משמעותיים: תוספת של 150 מיליון שקל ל-50 אלף ילדים נכים, והצמדה לשכר הממוצע במשק. בתום הפגישה, הושג הסכם פשרה במסגרת תקציבית של 4.2 מיליארד שקלים.
לאחר חודשים ארוכים בהם הממשלה עיכבה את חקיקת ההסכם, פרידמן הודיע ב-11 בינואר 2018 על חידוש המחאה ויצא בקמפיין שלטי חוצות "מפקירים את הנכים - לא נסכים לחצי הסכם". בהמשך פרידמן החתים 34 ארגונים חברתיים מובילים על מכתב לשר האוצר כחלון תחת הכותרת "מצפים לנטו מעשים" בדרישה להעביר את החוק.
ב-24 באוקטובר פורסמה התוכנית של ארגון "נכה לא חצי בן אדם" להמשך יישום החוק במסגרתה קרא פרידמן לממשלה לתקן את מה שכינה "העוול שנעשה לקשישים".
ב-31 באוקטובר 2019 חודשה מחאת הנכים בעקבות עיכוב הממשלה ביישום חוק הנכים. פרידמן הגיש עם אחרים למשרד האוצר מתווה שעליו חתומים 17 ארגונים. בכנס שנערך בכנסת איים פרידמן כי "הנכים יחרימו את הבחירות" אם הממשלה לא תקיים את החוק.
ב-6 בינואר 2020 נאם בוועידת ידיעות אחרונות "האנשים של המדינה" ומתח ביקורת על ראש הממשלה בנימין נתניהו: "גם אנחנו, הנכים, רוצים חסינות."
בעת התפרצות נגיף הקורונה בישראל קידם מענק בסך 500 שקלים לנכים. המשיך לפעול לקידום חוק הנכים בעת כהונת ממשלת ישראל השלושים וחמש. בחודשים לאחר מכן נמשכו הדיונים לרבות באופן ישיר בין השר לבין פרידמן. החוק עבר באוקטובר 2020. במרץ 2021 הממשלה אישרה את הארכת המענק.
באוקטובר 2021 הודיע על סיום מאבק הנכים בעקבות הסכם עם הממשלה על יישום חוק הנכים והרחבתו בהיקף 900 מיליון שקלים  .ב-5 בנובמבר עם אישור תקציב המדינה החוק נכנס לתוקף וקצבת הנכות הבסיסית הועלתה ל-3,700 שקלים. בעקבות סעיף ההצמדה לשכר הממוצע במשק הקצבה עומדת היום על 4,063 שקלים.
פעילות ציבורית
ביולי 2021 מונה כחבר בפורום היוועצות של מינהל המוגבלויות במשרד הרווחה והביטחון החברתי.
בינואר 2022 מונה על ידי שר הבינוי והשיכון זאב אלקין כחבר בוועדה ציבורית לבחינת כללי הזכאות לדיור ציבורי
פעילות פוליטית
בדצמבר 2018 הודיע פרידמן על הקמת מפלגה בראשותו ועל מגעים עם כמה מפלגות אחרות. ב-19 בפברואר 2019 הצטרף למפלגת ישראל ביתנו. הוא הוצב במקום ה-12 ברשימתה ב, ב וברשימתה בבחירות לכנסת העשרים ושלוש. בכל המקרים לא נכנס. פרידמן פעל ביחד עם חבר הכנסת עודד פורר להגשת שני חוקים ולהחרגת העובדים הזרים בסיעוד מיום השבתון בבחירות. בינואר 2021 פרש ממפלגת ישראל ביתנו.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25 הודיע על התמודדותו בפריימריז לרשימת הליכוד.
מיזמים חברתיים-עסקיים
אלכס פרידמן היה ממקימי מועדון הצרכנות לאנשים עם מוגבלות "עדיף" יחד עם בנק הפועלים, חברת האשראי ישראכרט וקרן ההשקעות 2B Community, ושימש כיועץ שיווק ואסטרטגיה של החברה. בנוסף, הוא מרצה למנהיגות, העצמה אישית וחברתית.
פרסים והוקרות
לאורך שנות פעילותו הציבורית זכה למספר פרסים והוקרות. בשנת 2021 זכה בפרס "גיבור ישראל" ("Healthcare Hero of Israel"), בטקס אנשי השנה של מוזיאון החירות הלאומי (National Liberty Museum) בפילדלפיה, ארצות הברית. לרגל הפרס והעברת חוק הנכים המורחב, פרידמן הוזמן לפגישת הוקרה עם נשיא המדינה יצחק הרצוג. כמו כן, קיבל אות הוקרה מטעם ראש עיריית יבנה (עיר מגוריו), צבי גוב ארי והדליק משואה בפסטיבל צמי"ד, בהוקרה מטעם ראש עיריית ירושלים, ניר ברקת.
סיריל נורמן הינשלווד
סר סיריל נורמן הינשלווד (באנגלית: Sir Cyril Norman Hinshelwood; 19 ביוני 1897 - 9 באוקטובר 1967) היה כימאי-פיזיקלי אנגלי הידוע בתרומתו למחקר המנגנון של תגובות כימיות. הינשלווד זכה יחד עם ניקולאי סמיונוב בפרס נובל לכימיה בשנת 1956.
חינוך
נולד בלונדון, לאביו נורמן מקמילן הינשלווד, רואה חשבונות מוסמך ולאמו את'ל פרנסס. בילדותו הוא התחנך בקנדה ובשנת 1905 חזר ללונדון לאחר מות אביו והתגורר בדירה קטנה בצ'לסי שם חי עד סוף ימיו. במהלך חייו התחנך בבייליול קולג' וב'וסטמינסטר סיטי סקול'.
קריירה
במהלך מלחמת העולם הראשונה, הינשלווד היה כימאי במפעל לחומרי נפץ. בין השנים 1921 עד 1937, הוא היה מורה פרטי בטריניטי קולג', מכללה באוניברסיטת אוקספורד ומשנת 1937 שימש כפרופסור לכימיה באוקספורד. הינשלווד היה חבר בוועדות ייעוץ בעניינים מדעיים לממשלת בריטניה.
מחקריו הראשונים בקינטיקה מולקולרית הובילו לפרסום המאמרים "הקינטיקה של שינוי כימי" ו"תרמודינמיקה לתלמידי כימיה" בשנת 1926. יחד עם הרולד ווריס ת'ומפסון, הוא למד על תגובת הפיצוץ של מימן וחמצן ותיאר את התופעה של תגובת שרשרת. העבודה הבאה שלו על שינויים כימיים בתאים בקטריאליים התבררה כבעלת חשיבות רבה במחקר מאוחר יותר על אנטיביוטיקה. בשנת 1946, פורסם ספרו "הקינטיקה הכימית של תאים בקטריאלים" שהמשכו "גדילה, תפקוד ורגולציה בתאים בקטריאלים" פורסם בשנת 1966. בשנת 1951, פרסם את "המבנה של כימיה פיזיקלית", בשנת 2005, אוניברסיטת אוקספורד פרסמה מחדש את ספר זה כחלק מ"תמלילי אוקספורד קלאסיים".
פרסים ואותות הוקרה
בשנת 1929, נבחר הינשלווד לעמיתי החברה המלכותית, היה נשיא האגודה הכימית בשנים 1948-1946, כיהן כנשיא החברה המלכותית בין השנים 1955–1960 וכיהן כנשיא אגודת פאראדיי בשנים 1962-1961. הוענקה לו אות מסדר ההצטיינות בשנת 1960.
בשנת 1956, הוא זכה יחד עם ניקולאי סמיונוב הרוסי בפרס נובל לכימיה עבור מחקריו על מנגנון התגובות הכימיות, בנוסף לזכייה בפרסים ותוארי כבוד רבים.
חייו האישיים
הינשלווד מעולם לא נישא. הוא דבר שבע שפות, מודרניות וקלאסיות. תחביביו היו ציור, ספרות זרה ואיסוף כלי חרס סיניים. ב-9 באוקטובר 1967 נפטר הינשלווד בביתו. לאחר מותו נמכרו חפציו. בשנת 1976 נמכרה מדליית פרס נובל שקיבל לסוחר מטבעות בלוס אנג'לס תמורת 15,000 דולר.
בית החליפות
בית החליפות היה מקום באולם של בית המקדש השני, שהיה משמש לאחסון סכיני השחיטה. מקום זה היה אחד מההבדלים בין בית המקדש הראשון לבית שני, שכן הוא היה ממוקם בתוספת של 15 אמות (כ-7.5 מטר) מצפון ו-15 מדרום, שהיה האולם עודף על ההיכל - תוספת שלא הייתה קיימת במקדש הראשון. עם זאת, יש הסבורים (אלחנן אייבשיץ, 'הבית השני בתפארתו' עמ' שסח ואילך) ש'בית החליפות' הוא כינוי אחר לאולם כולו, ולא לתוספות מן הצדדים.
לדעה המקובלת, שמו של המקום מקורו בסכינים שהיו מאחסנים בו - 'חלפים' (או 'מחלפים' בלשון ספר עזרא א, ט); וכך משמע פשט לשון המשנה (מסכת מידות ד, ז): "והוא היה נקרא בית החליפות, ששם גונזים את הסכינים". עם זאת, לדעת חוקר המקדש אלחנן אייבשיץ זוהי רק משמעות משנית, ואילו המשמעות הראשונה והעיקרית היא על שם חילופי המשמרות שהיו נערכים במרכז האולם.
בפינה הצפון-מערבית ובפינה הדרום-מערבית של בית החליפות היו פתחים קטנים ("פשפשים") לכיוון העזרה, וכך ניתן היה לשחוט קדשים קלים בכל שטחה, על פי ההלכה שהשחיטה צריכה להיעשות לפני 'פתח אוהל מועד'.
איזידור לב
איזידור לֶבּ (בצרפתית: Isidore Loeb; 1 בנובמבר 1839 – 3 ביוני 1892) היה רב, פילולוג והיסטוריון יהודי-צרפתי, שהתמחה בחקר ההיסטוריה, התרבות והספרות היהודית.
רקע משפחתי ולימודיו
לב נולד ב-1839 בזולצמאט שבדרום אלזס. היה בנו של הרב זליגמן לב, שלימד אותו תנ"ך ותלמוד. אחרי לימודים בבית הספר היסודי בעיירתו עבר ללמוד במכללה ברופאך ובבית הספר התיכון של העיר קולמאר. בקולמאר המשיך במקביל ללמוד עברית ותלמוד במכינה לרבנים של הרב הראשי סלומון (שלמה) קליין. בין השנים 1859–1856 למד בבית הספר המרכזי לרבנים (École Centrale Rabbinique) בעיר מץ שבו הצטיין בכישוריו בעברית, בכתיבה ספרותית ובמתמטיקה. בשנת 1859 בית הספר עבר לפריז, שם הפך להיות בית המדרש לרבנים של צרפת. בשנת 1862 קיבל סמיכה לרבנות.
פעילותו בציבורית כרב, כמחנך וחוקר ובהנהגת "כל ישראל חברים"
בהמשך לימד מספר שנים שיעורים פרטיים בעיר באיון, לאחר מכן בפריז עצמה. בשנת 1865 נקרא לכהן כרב בעיר סנט אטיין (מחוז לואר) ודרשתו בכניסה לתפקיד (על חובות הקהילות הקטנות, "Les devoirs des petites communeautés") נותרה כמופת של דרשה בשפה הצרפתית.
ב-1865 הצטרף לקבוצת מלומדים יהודים בהם הרב צדוק כהן, אדולף פרנק, שלמה מונק, היפוליט רודריגז ואלבר כהן, בהקמת חברה יהודית לספרות שפרסמה מאוחר יותר בשנים 1870–1873 את כתב העת "רוויו יזראליט" (Revue israélite).
בשנת 1869 עבר שוב לפריז ומונה החל מ-1 ביוני כמזכיר הארגון "כל ישראל חברים", משרה ששמר עד יום מותו. לב השקיע מאמצים רבים בקידום יהדות המזרח והקמת ספריית "כל ישראל חברים". שימש כפרופסור להיסטוריה וספרות יהודית בבית הספר היישומי ללימודים גבוהים (École pratique des hautes études), תפקיד שירש מאלבר כהן ב־1878. פעל במיוחד במסגרת בחברה ללימודי יהדות (Société des Études Juives), שהקים בשנת 1880 יחד עם יוסף הלוי, ארסן דרמסטטר, ז'וזף דרנבור ואחרים. ערך וכתב מאמרים רבים ומוערכים בכתב העת ללימודי יהדות (Revue des études juives).
לב (שם פרטי)
לב (ברוסית: Лев, אריה) הוא שם פרטי סלאבי לגברים. נפוץ במדינות מזרח אירופה דוברות שפות סלאביות. זו הגרסה הרוסית של השם הנפוץ באירופה "לאו" או "לאון" שמקורו יווני (Λέων) ולטיני (Leo או Leon), שפירושו "אריה". אצל יהודים במזרח אירופה בתקופת האמנציפציה, בהשפעת המגמות להסתגלות והתבוללות (אקולטורציה) בסביבה התרבותית והלשונית, בא השם "לב" להחליף את השם העברי "אריה" ואת הגרסה היידי שלו "לֵייבּ". נציין שאין קשר בין המילה העברית "לב", המציינת איבר בגוף, לבין השם הרוסי.
במספר שפות סלאביות משמש השם "לב" כתחליף לשמות הקיסרים הביזנטיים והאפיפיורים שנקראו "לאון".
בישראל ניתן השם גם לנשים יהודיות, בעקבות המשמעות העברית של המילה, אך שם זה נדיר יחסית.
מנחם מנדל שטרן
{{פירושונים|* מנחם מנדל שטרן (רב) – רבה של סיגט
חרצ'ו
חַרצ'וֹ (בגאורגית: ხარჩო) הוא מרק בשר בקר עם תבלינים. החרצ'ו ידוע כמאכל גאורגי מסורתי.
את המרק ניתן להכין עם בשר בקר, כבש או עוף בתוספת חמלי סונלי (תערובת עשבי תיבול), רוטב טקמאלי (המבוסס על שזיף בוסר חמצמץ), וחומץ. כן ניתן להוסיף אגוזי מלך מגוררים.
גבר גבר 2
גבר גבר 2 הוא סרט המשך קומדיה אמריקאי משנת 2017 בבימויו של שון אנדרס. הסרט עוסק בבראד ודסטי (ויל פרל ומארק וולברג) שמנהלים מערכת משותפת לגידול ילדיו של דסטי ונאלצים להתמודד עם אבותיהם שלהם שמבקרים לחג המולד. הסרט גרף ביקורות שליליות רבות, אולם אף על פי זאת הוא גרף 180 מיליון דולר.
עלילה
לאחר שסוף סוף בראד ודסטי נהיו חברים ומצליחים לנהל מערכת משותפת בגידול ילדיו של דסטי, דסטי מתחתן שנית עם קארן, והופך להיות אב חורג לבתה של קארן - אדריאנה. בראד ודסטי מנסים למצוא פתרון אצל מי יחגגו ילדיו של דסטי את חג המולד, ולאחר שמייגן מביכה אותם בפני כל בית הספר ואומרת שהיא לא אוהבת יותר את חג מולד כי היא צריכה כל פעם לעבור בית, הם מחליטים לחגוג את חג המולד ביחד. אביו הקשוח של דסטי - קורט ואביו העליז מדי של בראד - דון, מגיעים במפתיע לביקור. דילן ומייגן מחבקים בחום את דון כיוון שהוא מהווה דמות בחייהם בעוד שקורט לא ראה את הילדים מאז שהיו תינוקות. קורט מקנא בדון, ומנסה לגרום לילדים שיאהבו אותו על ידי כך שהוא שוכר בקתה גדולה בהרים דרך Airbnb, כדי לארח את כולם בחג המולד.
חלוציות
חלוציות היא מעשה ראשוני של אדם או קבוצה. המונח מתייחס לרוב לפעולה הנוגעת לתחילת ההתיישבות, הגעה לשטח חדש לצורך בחינתו או בנייתו, מחקר או פיתוחים חדשים בתחומם. חלוציות תיתכן גם במשמעות צבאית, שפירושה הגעה של כוח מצומצם לפתיחת שטח, להנחת יסודות כלשהם או הקדמת כוחות גדולים.
אטימולוגיה
הביטוי חלוציות מגיע מן השורש ח־ל־ץ. יש שקישרו לפועל "חָלַץ" בהוראת: שלף, הוציא; שהחלוץ יוצא מתוך הקהל ומוביל את הדרך. או משום שהוא הלוחם שפשט ("חלץ") את בגדיו המיותרים ומוכן לצאת למלחמה. אחרים קישרו למילה "חלצים", שהחלוץ הוא מי שחגור כלי מלחמה בחלציו. (יש שהסבירו באופן דומה את הגיזרון של חָמוּשׁ). יש להביא תימוכין לדעה זו, שבמקרא "חלוץ" מתורגם "מזרז", כלומר חגור כלי מלחמה.
בתנ"ך
מעשה החלוציות טמון עוד בימי התנ"ך, כמסופר ב על חלוצי העם העברי בארץ ישראל: "ועבר לכם כל חלוץ את הירדן לפני ה'...ונכבשה הארץ...".
תיאור החלוץ
התואר "חלוץ" היה למושג נשגב במפעל הציוני, דוד בן-גוריון הגדיר חלוציות כך:
"מה זאת חלוציות? זוהי הכרה בשליחות היסטורית והתייצבות ללא תנאי וללא רתיעה מכל קושי וסכנה - לרשות השליחות הזאת. --- חלוציות - זהו הכשרון המוסרי וההכרח הנפשי לחיות יום יום לפי צו המצפון ולפי תביעת היעוד."
זאב ז'בוטינסקי תיאר פגישה שלו מ-1916 עם טרומפלדור, בה הוסבר לו על מושג החלוץ:
לאחר הקמת מדינת ישראל
הרוח החלוצית לא פסקה עם קום המדינה. בראשית המדינה הוקמו האחזויות נח"ל על ידי הממשלה. בעקבות מלחמת ששת הימים קמו התנחלויות ביהודה ושומרון, בחצי האי סיני, רצועת עזה ורמת הגולן.
בספרו "חזון ודרך" הגדיר דוד בן-גוריון את החלוציות כתופעה יהודית שראשיתה "באיש השח"ל [=שירות חלוצי לישראל] הראשון" - אברהם אבינו, שיצא מחרן "הלוך ונסוע הנגבה". על פי בן-גוריון חלוציות: "זוהי קודם כל אי-השלמה עם המציאות. אין עם בעולם שיש בתולדותיו גילויי אי-השלמה כתופעה מתמדת, יסודית, אורגנית כאשר יש לאומה היהודית [...] הדברים לא התחילו עם התנועה הציונית, והמפעל הציוני לא התחיל עם הקונגרס הציוני הראשון. יסוד פתח-תקווה קדם לקונגרס, מקוה-ישראל קדם לפתח תקווה, והפרדס של מונטיפיורי קדם אף למקוה ישראל. הדבר שנתחדש בדורותינו - ההתנדבות האקטיבית, רצון המהפכה והכיבוש החיובי. חלוצי ישראל לא הסתפקו עוד באי-כניעה פסיבית, אלא גמרו אומר לשנות גורלם בעצם ידיהם ולבנות לעצמם חיים חדשים. הופיעה חלוציות בונה וכובשת [...] וכל אשר יש לנו בארץ עכשיו הוא פרי מהפכה היוצרת".
חלוציות היא הנושא המרכזי לשנת העצמאות ה-75 למדינת ישראל.
לקריאה נוספת
מאמרים
מרטינוס הראשון
מרטינוס הראשון (בלטינית: Martinus I; נפטר ב-14 בספטמבר 655) כיהן כאפיפיור מ-21 ביולי 649 ועד 653. לימים הוכרז כקדוש נוצרי.
מרטינוס נולד בסמוך לטודי שבאומבריה במקום הנקרא כיום על שמו - פיאן די סן מרטינו (Pian di San Martino).
מרטינוס כיהן כ"אפוקריסיאריוס" - הנונציו (שגריר אפיפיור) בקונסטנטינופול, והיה האחרון שנשא תפקיד זה. בתקופת כהונתו בתפקיד זה זכה לכבוד רב בשל ידענותו וצדקנותו.
מרטינוס נבחר לכהן כאפיפיור ביולי 649, לאחר פטירתו של קודמו, האפיפיור תאודורוס הראשון. בחירתו לא אושרה על ידי קיסרי האימפריה הביזנטית, והיה היחיד מבין האפיפיורים הבינזטיים שבחירתו לא אושרה בצו של קונסטנטינופול. בעקבות מינוי לא מאושר זה נחטף האפיפיור בשנת 653 על ידי הקיסר קונסטנס השני ונפטר בכלאו בחצי האי קרים.
בעת כהונתו כאפיפיור זימן את ועידה אקומנית אשר זכתה לשם ועידת לאטרנו 649 בה נדונה שאלת מינות המונותליטיזם. המועצה נפגשה בבזיליקת סן ג'ובאני בלאטרנו ונכחו בה 105 הגמונים (בעיקר מאיטליה, סיציליה וסרדיניה אך גם בישופים מאפריקה). הישיבה ערכה חמש ישיבות (secretarii) בין 5 באוקטובר ו-31 באוקטובר 649 ונקבעו בה 20 חוקים כנסייתיים אשר גינו את המונותליטיזם כמינות, ואסרו על קריאת כתבי המונותליטיסטים. המועצה גינתה את כתביו של פטריארך קונסטנטינופול סרגיוס הראשון בו תמך הקיסר הראקליוס ואת כתביו של הפטריארך פאולוס השני, קודמו של סרגיוס, בו תמך הקיסר קונסטנס השני.
בעקבות פעולותיו של מרטינוס, הקיסר קונסטנס הורה למושל איטליה תאודורוס קליופאס (Theodore Calliopas) לאסור את האפיפיור, ולהביאו לקונסטנטינופול. המושל הגיע לארמון הלאטראן ב-17 ביוני 653, ומרטינוס, שחשש משפיכות דמים, הורה שלא להתנגד למעצר. הוא נשלח מרומא לנקסוס ביוון והגיע לקונסטנטינופול ב-17 בספטמבר 653 (לפי סברה אחרת, ב-17 בספטמבר 654). בהגיעו לקונסטנטינופול הוא הוצג בפני הקהל, הואשם בהיותו אויב האל ומתחזה, והקהל לעג לו במשך זמן רב. מרטינוס נותר כלוא בקונסטנטינופול במשך 93 ימים, כשהוא סובל מרעב ומקור. ב-19 בדצמבר הוא הועמד למשפט בפני הסנאט של האימפריה ונדרש לבטל את חוקיו. לאחר שסירב, הוא הופשט ממרבית בגדיו, הובל ברחובות העיר כשהקהל בז לו, והושב לכלאו בו נשאר 85 ימים נוספים. בזכות השתדלותו של בישוף קונסטנטינופול לא הוצא להורג, ונשלח במקום זאת לגלות לחצי האי קרים. ב-26 במרץ 655 הוא הועלה על ספינה, והגיע לקרים ב-15 במאי 655 ונפטר שם ב-16 בספטמבר באותה שנה מרעב. במהלך גלותו התפטר מתפקידו כאפיפיור.
לימים הוכרז כקדוש נוצרי, והיה לאחרון האפיפיורים אשר נחשב קדוש מעונה. יום חגו נקבע בתחילה ל-12 בנובמבר אולם כיום הוא קבוע ל-13 באפריל.
מגפת הקורונה בפנמה
התפשטות המגפה
ב-10 במרץ הודיעה פנמה על מקרה ראשון של הדבקה בנגיף הקורונה בשטחה. לפי שר הבריאות של פנמה, אישה בת 40 בפנמה נמצאה חיובית לאחר שחזרה למדינה מטיול בספרד.
ב-11 במרץ הודיעה פנמה על מקרה מוות ראשון בשטחה כתוצאה מהדבקה בנגיף הקורונה.
ב-13 במרץ הכריז נשיא פנמה, לאורנטינו קורטיזו על מצב חירום לאומי בכל רחבי המדינה עקב החשש מהתפשטות נגיף הקורונה. הוא התייחס לשורה של צעדים למניעת ספקולציות, אגירות ועליית מחירם של מוצרים בסיסיים כמו פריטי היגיינה, אשר רכישתם תהיה מוסדרת יחד עם מזון, ותמיכה באספקה זו. המדינה תרכוש ב-20 מיליון דולר בשרים ודגנים להשלמת התפוקות הלאומיות. הנשיא הורה גם להקים מנגנונים זריזים להשגת הרישומים התברואיים של המוצרים הרפואיים הדורשים זאת והיבוא פטור ממכסי תרופות ואספקה הדרושים להתמודדות עם המגפה. צעד נוסף שהודיע הנשיא היה כי משרד הכלכלה ידחה את תשלומי המס במטרה לשמור על כל העובדים השכירים.
ב-15 במרץ הודיעה ממשלת פנמה על נקיטת צעדים נוספים: היא הורתה על סגירת פעילויות מהנות בבתי מלון, ברים, גריל, דיסקוטקים, קנטנים, בתי קזינו וכדומה. וגם בגני שעשועים בתחומן של מסעדות. גישה לחופים, נהרות וספא נאסרה וכניסת זרים למדינה הוגבלה.
בנוסף על כך, משרד החינוך השעה את הלימודים בבתי הספר והורה על העברת השיעורים בצורה מקוונת.
ב-18 במרץ דווח כי הסניף השיפוטי והמשרד הציבורי בפנמה השעו את התנאים השיפוטיים בגלל המגפה.
ב-19 במרץ הודיעה פנמה כי היא משעה את כל טיסות הנוסעים הבינלאומיות החל מ-22 במרץ כדי לרסן את ההתפשטות הגוברת של נגיף הקורונה, לדברי נשיא פנמה, לאורנטינו קורטיזו השעיית הטיסות תימשך 30 יום וטיסות פנימיות, הומניטריות ומטען ימשיכו לפעול כרגיל עד להודעה חדשה.
ב-20 במרץ הודיעה חברת התעופה הפנמית, קופה איירליינס כי היא מבטלת את כל טיסותיה מ-22 במרץ עד 21 באפריל עקב התפרצות הנגיף.
באותו יום, הודיע חבר מועצת החוף של פנמה סיטי, פול קאסטו כי התקבלה החלטה לסגור את כל החופים בעיר לציבור עד 26 במרץ.
ב-23 במרץ הודיעו מנהיגי העיר פנמה סיטי הודיעו כי החל מ-25 במרץ, אולם העירייה ייסגר לקהל עד 15 באפריל לפחות. לדבריהם, כל השירותים יישארו זמינים בטלפון, בדוא"ל ובאתר העיר. מנהיגי העיר אמרו כי לא יסגרו את שירות המים בגלל החמצה של תשלום, ושאם מקומי חושש ומודאג מחשבון המים שלו, שהתקשר למחלקת חיוב השירות או דוא"ל. בנוסף על כך, עיירת פנמה סיטי הודיעה כי כל האירועים הציבוריים והפרטיים, הזמנות במתקנים, תוכניות ספורט ואמנויות, פגישות לא פורמליות ודיוני אכיפת קוד יושעו לפחות עד 15 באפריל.
ב-25 במרץ הכריזה ממשלת פנמה על הטלת סגר ברחבי המדינה אשר יתחיל בשעה 5 בבוקר ב-29 במרץ. אזרחים עדיין יוכלו לצאת מבתיהם למשך תקופות קצרות לצורך רכישת אוכל והליכה לבנק.
ב-14 באפריל אמר נשיא פנמה, לאורנטינו קורטיזו כי פנמה השיגה מימון של 1.3 מיליארד דולר כדי לעזור לחברות קטנות ולהגביר את יצירת המשרות.
יו מובייל
יוֹ מוֹבַּייל (ברוסית: ё-мобиль; באנגלית: yo-mobil) היה מיזם ליצירת רכב בעל הנעה היברידית והמכונית הירוקה, הראשונה מסוגה במזרח אירופה. הרכב היה מתוצרת ë-Auto, מיזוג בין יצרנית המשאיות Yarovit Motors וקבוצת ההשקעות אונקסים בבעלות האוליגרך מיכאיל פרוכורוב.
אינטרפול
הארגון הבינלאומי לשיטור פלילי (באנגלית: International Criminal Police Organization, ובקיצור – The International police - INTERPOL) הוא ארגון מודיעין משטרתי בינלאומי לצורכי שיטור פלילי. על אף שמו, אין מדובר בארגון אכיפת חוק, ועובדיו אינם מבצעים עבודת אכיפה משטרתית, אלא רק איסוף ועיבוד מודיעין פלילי בינלאומי, לשימוש גופי השיטור במדינות החברות בארגון.
יו מובייל
נוצרו אבות טיפוס לדגמים שונים שהוצגו בתערוכות רכבים שונות. הפרויקט יצא לדרך בדצמבר 2010 בעידודו של מיכאיל פרוכורוב שמיקם את מפעל הייצור בסנקט פטרבורג. פרוכורוב הוא מנהיג ומממן הפרויקט והוא תכנן להשקיע 150 מיליון אירו (200 מיליון דולר). לדבריו פיתוח המכונית היה ניסיונו להוכיח כי תעשיית הרכב הרוסית מסוגלת להוציא תחת ידה רכב איכותי, בניגוד לסטריאוטיפ הרווח. יחד עם זאת, קיימות דעות אחרות שלפיהם לא ניתן לממש פרויקט בסדר גודל זה בזמן כה קצר. הרכב תוכנן להיות בעל הנעה משולבת של גז טבעי ובנזין לצד מנוע חשמלי. הרכב היה צפוי לעלות כ-14,000-12,000.
אינטרפול
ב-21 בנובמבר 2018 נבחר קים ג'ונג יאנג מדרום קוריאה, לנשיא האינטרפול, על רקע פרשת הנשיא הקודם מנג חונג-ויי שכיהן במקביל כסגן שר במשרד לביטחון הציבור של הרפובליקה העממית של סין ומאז 5 באוקטובר 2018 הוגדר כנעדר על ידי משטרת צרפת לאחר שלא נוצר איתו קשר מאז חודש ספטמבר בו ביקר בסין. הרשויות בסין מסרו כי ווי נמצא בסין, ארץ מולדתו ומוחזק לחקירה על ידי הרשות למלחמה בשחיתות, בעוון עבירות שלא פורטו. ב-7 באוקטובר 2018 הודיע האינטרפול כי מנג חונג-ווי אשר נמצא בסין התפטר מתפקידו. ב-21 בינואר 2020 נשפט ונכלא ל-13 שנים וחצי בשל עבירות שביצע בסין עוד טרם מינויו לנשיא האינטרפול.
יו מובייל
בשנת 2014 הפרויקט נרכש על ידי מכון המחקר המדעי לרכבים ומנועים, תמורת אירו אחד.
אינטרפול
המזכ"ל הנוכחי הוא יורגן שטוק מגרמניה. נכון לשנת 2013 העסיקה מזכירות האינטרפול צוות של 756 עובדים מ-100 מהמדינות החברות בארגון.
עד מלחמת העולם השנייה
הארגון נוסד בווינה שבאוסטריה בשנת 1923, תחת השם "ועדת השיטור הפלילי הבינלאומי" (International Criminal Police Commission, ובקיצור ICPC, או, בגרמנית Internationale Kriminalpolizeiliche Kommission - IKPK), ומטה הארגון הוצב בווינה. לנשיא הראשון של הארגון נבחר מפקד משטרת וינה, יוהאן שובר, שכיהן זמן מה כנשיא הרפובליקה האוסטרית, שהחזיק בתפקיד זה עד מותו ב-1932. ב-1934, עם מינויו של ד"ר ברנדט, הוחלט להצמיד את משרת ראש הארגון אל משרת ראש משטרת וינה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה
הארגון פעל מווינה עד לשנת 1938, עם סיפוח אוסטריה על ידי גרמניה הנאצית. בשנת 1942 העבירה גרמניה את מטה הארגון לברלין, שם נותר עד לתום מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945.
עקב מחסור בתיעוד, המקור היחיד כמעט להבנת השימוש שעשו הנאצים באינטרפול הוא מחקרו של יורגן ישקה (Juergen Jeschke) אודות האינטרפול ברייך השלישי שראה אור במאמר בשם "Interpol zwischen 1933 und 1945". מיד לאחר האנשלוס פיטר ריינהרד היידריך, ראש המשרד הראשי לביטחון הרייך, את ראש משטרת וינה וכיוון שהמשטרה האוסטרית חדלה להתקיים, מוזג תפקיד ראש המשטרה האוסטרית עם תפקיד ראש המשרד לביטחון הרייך בברלין. לכאורה מונה קצין האס אס האוסטרי אוטו שטיינהיזל לתפקיד, אך הוא היה רק איש קש.
הארגון ניתק את קשריו עם משטרות צרפת, בריטניה ופולין, אך המשיך לקיים קשרים עם מרבית מדינות העולם, בהן ארצות הברית. עם מותו של שטיינהיזל ב-1940 "התבקש" היידריך על ידי מעט הנציגים שהשתתפו בהצבעה לקחת על עצמו את תפקיד ראש האינטרפול באופן רשמי. ב-27 במאי 1942 הרגו פרטיזנים צ'כים את היידריך ולתפקיד מונה ארנסט קלטנברונר.
כלפי חוץ ביקשו הנאצים להציג דימוי רציני של הארגון כבלתי תלוי. המשטרות של המדינות הכבושות, הגרורות והנייטרליות המשיכו לדווח למטה האינטרפול והמשיכו להוות, בעיקר במערב אירופה, גורם במשפט הפלילי ולא פוליטי או מדיני, עד כי במספר מקרים פושעים פליליים יהודים שהיו עצורים במשטרה ניצלו ממשלוח להשמדה.
אחת הטענות השגויות המופיעות לעיתים במחקרים ותיאורים אחרים על התקופה הנאצית היא שועידת ואנזה, אותה ארגן היידריך התקיימה במטה האינטרפול. מקור השגיאה הוא בעובדה שמטה האינטרפול שכן ברחוב ואנזה (Kleine Wannseestrasse), הקרוי על שם "אגם ואנזה הקטן" בעוד הוועידה התקיימה בווילה השוכנת לחופו של אגם ואנזה הגדול.
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר מלחמת העולם השנייה הוקם הארגון מחדש תחת השם "הארגון הבינלאומי לשיטור פלילי" על ידי נציגי בעלות הברית מבלגיה, צרפת, מדינות סקנדינביה ובריטניה, ומטה הארגון החדש הוקם בסן-קלו, עיירה בפרברי פריז. השם "Interpol" היה במקור רק כתובת הטלגרף של הארגון, והפך לחלק משמו הרשמי רק מאוחר יותר, בשנת 1956. הארגון שינה את מקומו פעם אחת נוספת ב-1989, אז הועבר לעיר ליון שבצרפת.
פשעים אותם חוקר הארגון
בשל מחויבותו לנייטרליות פוליטית, חוקת האינטרפול אוסרת על מעורבות בחקירות שאינן מערבות כמה מדינות חברות, וכן על מעורבות בכל חקירה של פשעים פוליטיים, צבאיים, דתיים או גזעניים. עבודת הארגון מתמקדת בעיקר בחקירות טרור, פשע מאורגן, ייצור סמים לא חוקי, סחר בסמים, הברחת נשק, סחר בבני אדם, הלבנת הון, פורנוגרפיית ילדים, פשעי מחשבים, שוחד וסחר לא חוקי בבעלי חיים.
שיטת פעולה
האינטרפול הוא הארגון הבינלאומי השני בגודלו בעולם (לאחר ארגון האומות המאוחדות). נכון לאוגוסט 2007 היו בו 186 מדינות חברות, ולכל אחת מהן משרד בארגון אשר משמש לקישור בין המדינה והארגון. משרד זה מאפשר לארגוני השיטור של המדינה גישה למידע המוחזק בארגון שהתקבל משאר המדינות החברות. יעילות המודיעין נובעת מההנחה שפושעים רבים נעזרים בפעולתם באנשי קשר מרחבי העולם, ופעולותיהם הפליליות אינן מוגבלות למדינת המוצא שלהם. הצורך במשרדים מתאמים אלה נובע מחוסר היכרות האינטרפול עם ארגוני השיטור הרבים ברחבי העולם, וצורך בגוף ממשק אשר יעבד וינתב את המידע הנדרש למקומות הנדרשים. מימון הארגון, כ-30 מיליון אירו בשנה, מגיע מתרומות שנתיות של המדינות החברות בו.
הארגון מפרסם סוגים אחדים של הודעות:
הוועדה לפיקוח על תיקי אינטרפול - ("The Commission for the Control of Interpol's Files ("CCF
בשנת 2008 תיקנה העצרת הכללית של האינטרפול את חוקתה כדי להקים את הוועדה לפיקוח על תיקי אינטרפול ("CCF"). המדובר בגוף עצמאי שיש לו שני תפקידים עיקריים: ואולם, התפקיד הבולט ביותר של ה-CCF הוא לדון בעתירות משפטיות המוגשות על ידי חשודים המבקשים את ביטולן של "הודעות אדומות" שהוצאו על שמם ועניינן הכרזה בינלאומית עליהם כמבוקשים למעצר ולהסגרה. עתירות מהסוג הזה, ככלל, מצליחות אך ורק כאשר הוצאת "ההודעה האדומה" נחשבת להפרת החוקה של האינטרפול או לפגיעה בהכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם משום שהיא הוצאה מטעמים פוליטיים, דתיים, צבאיים או גזעניים. בראיון שנתן לירחון העסקי "פורבס" ביולי 2013, העיר הסניגור הישראלי, עו"ד ניק קאופמן, כי הדיון בעתירות מעין אלה יכול להימשך חודשים כאשר הוועדה אינה מחויבת לנמק את החלטתה ואין עליה זכות הערעור.
אובדן תעודות מזהות
החל מ-2002, החל האינטרפול לאסוף מידע על תעודות זהות ודרכונים גנובים/אבודים ממדינות החברות בארגון, ומדינות הארגון מנסות לשלב בדיקות אלה בביקורות הדרכונים שלהן, על מנת למנוע התחזות וזיוף זהויות. נכון לשנת 2006, מסד הנתונים כולל מעל ל-10 מיליון תעודות שנגנבו או אבדו. ישראל אינה משתפת פעולה עם מאגר זה.
מדינות חברות
באינטרפול חברות מרבית המדינות החברות באו"ם. רק מדינות בודדות חברות באו"ם אך אינן חלק מהאינטרפול: טובאלו, פלאו, קוריאה הצפונית.
בספטמבר 2017 החליטה מליאת הארגון לקבל את מדינת האיים איי שלמה כחברה בארגון. באותה הצבעה הוחלט גם לצרף את הרשות הפלסטינית כחברה בארגון..
יעקב קלצקין
יעקב קְלַצְקין (קלאצקין; 3 באוקטובר 1882, ברזה קרטוסקה, פלך גרודנו, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) – 26 במרץ 1948, וֵוֵה, שווייץ) היה פילוסוף יהודי שפינוזיסט, פעיל ציוני, מו"ל, עורך ופובליציסט המעורה בחיי הרוח של התקופה. ערך את ביטאון התנועה הציונית די ולט, ייסד (עם נחום גולדמן) את הוצאת הספרים "אשכול" והיה עורכה הראשי של אנציקלופדיה יודאיקה. אייזיק רמבה כתב עליו: "עד עלות היטלר לשלטון הוא היה מן האישים המפורסמים ביותר בקרב היהדות במערב אירופה, והשפעתו התפשטה על פני חוגי האינטליגנציה הלאומית בעולם כולו".
הסכם שנברון
הסכם שנברון (בצרפתית Traité de Schönbrunn; בגרמנית Friede von Schönbrunn) היה הסכם שלום בין אוסטריה וצרפת שנחתם ב-14 באוקטובר 1809 בארמון שנברון בווינה. ההסכם סיים את מלחמת צרפת נגד הקואליציה החמישית שאיחדה את אוסטריה ובריטניה, ושהייתה חלק מהמלחמות הנפוליאוניות.
ההסכם נחתם בעקבות קרב וגראם ב-5 ביולי וב-6 ביולי 1809, ואף שהקרב היה שקול למדי, האבדות הכבדות של האוסטרים גרמו להם להיקשר בהסכם שכפה עליהם תנאים קשים. במסגרת ההסכם ויתרה אוסטריה על טירול וזלצבורג שעברו לשליטת בוואריה, על חלקים מפולין של ימינו (מערב גליציה) שנמסרו לדוכסות ורשה ועל טריאסטה ודלמטיה אשר נמסרו לצרפת עצמה. בשטחים אלה הוקמו הפרובינציות הצרפתיות של איליריה. בנוסף הכירה אוסטריה בז'וזף בונפרטה, אחיו של נפוליאון, כמלך ספרד, צבאה הוקטן ל-150,000 חיילים והיא נאלצה לשלם פיצויי מלחמה לצרפת.
לאחר חתימתו של הסכם שנברון הגיעה האימפריה הצרפתית לשיא גודלה, ונפוליאון שלט דרך גנרלים וקרובי משפחתו ברוב מערב אירופה.
יעקב קלצקין
קורות חייו
לקראת סוף המאה ה-19, בגיל 15 בלבד, נסע מערבה לגרמניה ורכש את השכלתו באוניברסיטת מרבורג, אצל הפילוסוף היהודי הרמן כהן. ב-1903, בגיל 20, נסע לקונגרס הציוני העולמי בבזל, הוקסם מדברי תיאודור הרצל, והפך לציוני נלהב. מאז התחיל לפרסם בעיתונות מאמרים ציוניים, ובין השנים 1909–1911 ערך את ביטאון התנועה הציונית בגרמניה, Die Welt, ועבד בקרן הקיימת לישראל עד שנת 1915.
בגיל שלושים סיים את לימודי הדוקטורט. בשנת 1915 היגר לשווייץ, והתחיל לפתח את הגותו הפילוסופית.
אחרי מלחמת העולם הראשונה שב לגרמניה, והתגורר בברלין, שם ייסד יחד עם נחום גולדמן בית הוצאה לאור "אשכול", שבו הוציא לאור את מרבית ספריו בעברית. אחד הספרים החשובים שיצאו לאור במסגרת זו הוא אנציקלופדיה יודאיקה (Encyclopaedia Judaica) – אנציקלופדיה מקיפה המתמקדת בנושאי עם ישראל: יהדות, מדעי היהדות ותולדות עם ישראל. מהאנציקלופדיה ראו אור 10 כרכים בגרמנית ועוד שני כרכים בעברית בשנים 1928–1934, והיא לא הושלמה עקב עליית הנאצים לשלטון בגרמניה. ספר בולט נוסף שהוציא לאור הוא "אוצר המונחים הפילוסופיים" (בארבעה כרכים), שתרם תרומה משמעותית לפיתוח הפילוסופיה העברית המודרנית.
בין השנים 1921–1922 הוציא לאור בהיידלברג את כתב העת Freie Zionistische Blatter ("דפים ציוניים חופשיים"), שעל אף שלא האריך ימים, הסב אליו תשומת לב בשל הרוח הביקורתית החופשית שנשבה בין דפיו. כמו כן ייסד בלוזן את הוצאת הספרים "על המשמר" (אין קשר לעיתון בשם זה). בשנים שעד מלחמת העולם השנייה נע בין גרמניה לשווייץ, והמשיך בפרסום חיבורים ומאמרים. בשנת 1940, בעקבות המלחמה, היגר לארצות הברית, ובשנת 1941 קיבל משרת הוראה בעברית באוניברסיטת שיקגו בהמלצת ידידו, אלברט איינשטיין. אחרי סיום המלחמה חזר לשווייץ, ובה חי עד מותו בוֵוֵה (Vevey) בשנת 1948.
בשנת 1921 התחתן עם אשה גרמנייה נוצרייה, ונולד להם בן אחד. על פי עדות של קרוב משפחתו, נישואיו נערכו אצל רב, ומכאן עלתה ההשערה כי אשתו התגיירה. בשנות מלחמת העולם השנייה, כשעבר לארצות הברית, נותרה אשתו בשווייץ, ובנו שנסע עמו לארצות הברית התגייס לצבא האמריקני.
מסתבר שלמרות ריחוקו מדת אבותיו, הוא לא חדל לנהל עמה דיאלוג עד סוף ימיו. הרי עדותו העצמית:
ידידו אריה לייב גלמן, נשיא התאחדות תנועת המזרחי שפגש בו באחרית ימיו, מספר על המפנה שחל בו:. אולם, כנראה מתוך מסותיו האחרונות, בא מיפנה חדש במהלך מחשבותיו וגישתו אל ענייני היהדות התבהרה בצורה חיובית נפלאה. באותו פרק הוא גם מצטט את קלצקין שכתב ב"אחת ממסותיו":.
משנתו הפילוסופית ודעותיו
קלצקין התכתב והתפלמס עם שורה ארוכה של הוגים ואישי רוח, בהם מרטין בובר, נחום גולדמן, זיגמונד פרויד, דוד וולפסון, חיים נחמן ביאליק, ש"י עגנון, יוסף קלויזנר ואלברט איינשטיין. מכתבים אלו שמורים בארכיון הציוני המרכזי.
קלצקין נודע כשפינוזיסט אדוק, בעיקר בזכות תרגומו ל"תורת המידות" של שפינוזה וכתיבת ביוגרפיה על חייו ומשנתו (ראו להלן). בנוסף, הגותו חדורה בפנתאיזם הרואה בטבע ובקולקטיב את השלמות האידיאלית.
קלצקין ראה את מהלכו הטבעי של האדם, כרוח הנכנסת לתוך זרם החיים הטבעי, וחיי הנפש בחיק הטבע הם החיים האידיאליים. לעומת זאת, כניסתם של הרוח והתבונה אל תוך זרם החיים גורמים לניכורו של האדם מהעולם, ומובילים אל "שקיעת החיים".
גם השקפתו הציונית מושתתת על הפנתאיזם השפינוזי. קלצקין הבחין בין שני סוגים של יהודים. יהודי "מקורי", שזורם עם הטבע הכללי והפנתאיסטי וחי עִמו, ויהודי "גלותי", שראיית עולמו הושחתה במשך שנות הגלות על ידי שיטות תאולוגיות שונות ועל ידי המעבר ל"רוחניות". בתחייה הציונית הוא ראה שיבה אל המקוריות היהודית וקפיצה מעבר לזמן ההיסטורי, שהשחית את היהדות.
קלצקין הוביל את האסכולה של שלילת הגלות. הוא הכניס מושג זה ללקסיקון של מושגי הציונות, והיה בר הפלוגתא הגדול ביותר של אחד העם. הוא גרס כי אין מקומם של היהודים בגלות, במדינות שאינם מזדהים עם לאומיותן, וכי המקום היחיד בו ראוי ליהודים להתגורר הוא במדינה משלהם. לדבריו,.
יצירות ופרסומים
כאמור, קלצקין תרגם את "תורת המידות" ("אתיקה") של שפינוזה, ותרגומו היה התרגום העברי הנפוץ משך שנים רבות, עד תרגומו המחודש של ירמיהו יובל בשנת 2003. יובל מציין בהקדמתו לתרגום את הסנטימנטים שהוא ובני דורו מרגישים ביחס לתרגום זה, עד שאף על פי, לטענתו, ש"תרגום קלצקין הוא ספרותי ומליצי יותר ממדעי", מכל מקום "במקום או שניים החלטתי לצטט ממנו כמעט במדויק, כמחווה למפעלו החשוב של קלצקין ולזכרונות בני דורי".
בנוסף, פרסם קלצקין את החיבורים הבאים: חיבור זה יצא לאור גם בגרמנית: וחיבור בעל תוכן דומה:
מסות שפרסם:
מהכתבים שהותיר בכתב-יד, יצא לאור על ידי אברהם קריב הספר כתבים, תל אביב: תשי"ג.
שערוריית רמפרט
שערוריית רמפרט הייתה חשיפת עובדות על שחיתות נרחבת במשטרת לוס אנג'לס ובייחוד במחלקה למאבק בכנופיות רחוב (CRASH) במחלק "רמפרט" של משטרת לוס אנג'לס בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20. למעלה מ-70 שוטרים, אנשי צוות או אישים הקשורים למחלקה, היו מעורבים בצורה כלשהי של התנהלות לא נכונה, מה שהפך אותה לאחד המקרים הבולטים ביותר של שחיתות משטרתית מתועדת בתולדות ארצות הברית. הרשימה הארוכה של העבירות כוללת צילומים סמויים בלתי מורשים, הכאות, השתלת עדויות כוזבות, גניבת שלל מסחר בסמים, שוד בנקים, עדות שקר והסתרת ראיות.
הקמת המוסד
עד 1973, כנופיות רחוב הפכו במהירות לבעיה בחטיבת הרחוב ה-77 של משטרת לוס אנג'לס (LAPD), הממוקמת באזור הדרום המרכזי של לוס אנג'לס, קליפורניה. סגן ניצב לו ספורר, מפקד הלשכה הדרומית, אחראי על פעולות חטיבת רחוב 77 ואחראי בסופו של דבר למפקד המשטרה אדוארד מ. דייוויס, יצר יחידה של קצינים במדים ומדור מודיעין בלבוש אזרחי. השניים שולבו כדי להיות מזוהים כ - "77th Street Division "TRASH, ראשי תיבות של "Total resources against street Hoodlums" עם הרעיון שמשטרת לוס אננג'לס לא רוצה לפאר כנופיות. אזרחים פעילי קהילה החלו במאמצים לבטל את יחידת ה-CRASH, תוך ציון השם עצמו פגע בתדמיתם של צעירים אלה שהצטרפו לכנופיות. ספורר הסכים לשינוי השם, כאשר ה-"T" ל-Total הופך ל-"C" ל-Community ו-TRASH הופך ל-CRASH. בנוסף למניעת פשיעה הקשורה לכנופיות, קציני CRASH היו צריכים לקבל מידע על כנופיה ספציפית שהוקצתה להם ולהעביר מידע זה בין המחוזות.
בשנות ה-80, האלימות של כנופיות החלה לעלות באופן דרמטי כתוצאה מהסחר בסמים, במיוחד מהחדרת קראק קוקאין.
18 במרץ 1997 - ירי של השוטר קווין גיינס עקב זעם בדרכים
בסביבות השעה 16:00. ב-18 במרץ 1997, השוטר הסמוי של LAPD, פרנק ליגה, ירה והרג בקצין תאונת דרכים בלבוש אזרחי, קווין גיינס, מתוך הגנה עצמית, בעקבות מקרה של זעם דרכים. לפי ליגה ועדים אחרים, גיינס משך את המיצובישי מונטרו הירוק שלו עד לביואיק של ליגה וסימן בידיו סמלי כנופיות (Gang Signs). לאחר מכן, גיינס עקב אחרי ליגה והניף אקדח 0.45 ACP. ליגה הוציא את האקדח שלו וקרא לגיבוי באמצעות רדיו נסתר שהופעל על ידי דוושת רגל, ואמר, "היי, יש לי בעיה. יש לי בחור שחור בג'יפ ירוק שמגיע לכאן! יש לו אקדח!" כשהוא עצר ברמזור, ליגה העיד מאוחר יותר כי שמע את גיינס צועק, "אני אפיל אותך". לייגה ירה באקדח ברטה 92 שלו בקוטר 9×19 מ"מ לתוך רכב השטח של גיינס פעמיים, אחד מהכדורים שננעצו בלבו. ליגה שידר שידור אחרון אחד: "רק יריתי בבחור הזה! אני צריך עזרה! בואו לכאן!" ליגה דיווח כי גיינס היה הראשון שלף אקדח וכי הוא הגיב מתוך הגנה עצמית.
בראיון ב-PBS' Frontline, הוא אמר, "בחווית האימונים שלי היה כתוב על כל הבחור הזה 'אני חבר בכנופיה'".
בחקירה שלאחר מכן גילתה משטרת לוס אנג'לס כי גיינס ככל הנראה היה מעורב בתקריות זעם דרכים דומות, ואיים על נהגים על ידי הנפת אקדחו. החקירה העלתה גם כי גיינס היה קשור הן לחברת התקליטים Death Row Records והן לבעלים והמנכ"ל השנוי במחלוקת שלה, שוג נייט.
לחוקרים נודע כי Death Row Records, שלכאורה קשורה לכנופיית הרחוב Bloods, שוכרת קציני LAPD מחוץ לתפקיד שישמשו כמאבטחים. לאחר שלוש חקירות פנימיות נפרדות, לייגה נוקה מכל האשמות שהופנו כלפיו. ה-LAPD הגיעו למסקנה שהירי של לייגה היה "במדיניות" ולא ממניעים גזעניים או לא ראויים. בתוך שלושה ימים מהאירוע שכרה משפחת גיינס את עורך הדין ג'וני קוקרן והגישה תביעת מוות שלא כדין נגד העיר לוס אנג'לס, קליפורניה, על סך 25 מיליון דולר. עיריית לוס אנג'לס וקוקרן הגיעו לפשרה על סך250,000 דולר. לייגה כעס שהעיר החליטה בעצמה, ומנעה ממנו את ההזדמנות לטהר את שמו במלואו. השופט שוטלר כתב מכתב למפקד LAPD, ברנרד סי. פארקס, וקבע: "אילו הנושא היה מוגש לי להכרעה, הייתי מוצא לטובת עיריית לוס אנג'לס".
6 בנובמבר 1997 - השוטר דייוויד מאק שודד בנק
ב-6 בנובמבר 1997 נגנבו 722,000 דולר בשוד מזוין של סניף של בנק אוף אמריקה בלוס אנג'לס. לאחר חודש אחד של חקירה, עוזרת מנהלת הבנק, ארולין רומרו, הודתה בתפקידה בפשע ומכרה את בן הזוג שלה, קצין LAPD דייוויד מאק, בתור המוח מאחורי השוד. מאק נידון לארבע עשרה שנים ושלושה חודשי מאסר פדרלי. הוא מעולם לא חשף את מקום הימצאו של הכסף ובעודו בכלא, התרברב בפני אסירים אחרים שהוא יהפוך למיליונר עד שחרורו. הוא שוחרר מהכלא ב-14 במאי 2010.
26 בפברואר 1998 - מכות בתחנת רמפארט
ב-26 בפברואר 1998, קצין ה-CRASH בריאן יואיט הביא את איסמאל חימנז, חבר בכנופיית הרחוב ה-18, לתחנת המשטרה ברמפארט לחקירה. על פי עדותו המוקלטת של קצין CRASH רפאל פרז, יואיט "נדלק" מהכאת חשודים. במהלך החקירה, הוא הכה את חימנס האזוק בחזה ובבטן עד שהקיא דם.
לאחר שחרורו, חימנס הלך לחדר המיון וסיפר לרופאים שהוא הוכה על ידי יואיט ושותפו דניאל לוג'אן בזמן שהותו במעצר. לאחר חקירה, יואיט פוטר ממשטרת ה-LAPD. חימנז קיבל 231,000 דולר בהסדר אזרחי עם העיר לוס אנג'לס. יואיט ישב בכלא הפדרלי בגין הפצת סמים וקשירת קשר לביצוע רצח ומאז שוחרר.
מאי 1998 - הוקם כוח משימה חוקר
ב-27 במרץ 1998, פקידי LAPD גילו ש - 8 פאונד (כ - 3.5 ק"ג) של קוקאין חסרים מחדר ראיות. תוך שבוע, הבלשים מיקדו את חקירתם בפרז. בדאגה ליחידת CRASH שבה היו קצינים שעבדו מחוץ לתפקיד עבור Death Row Records, שדדו בנקים וגנבו קוקאין, הקים מפכ"ל משטרת לוס אנג'לס פארקס כוח משימה חקירה פנימי במאי 1998.
כוח המשימה, שנקרא מאוחר יותר כוח המשימה לשחיתות ברמפרט, התמקד בהעמדה לדין של פרז. השלמת ביקורת בחדר הנכסים של LAPD חשפה עוד קילוגרם של קוקאין נעדר אשר הובא בעקבות מעצר קודם על ידי לייגה, השוטר שירה בגיינס שנה קודם לכן. החוקרים שיערו כי ייתכן שפרס גנב את הקוקאין שהובא על ידי ליגה כנקמה על הירי של גיינס.
25 באוגוסט 1998 - פרז נעצר
פרז, באותה תקופה ותיק בן תשע שנים ב-LAPD, נעצר ב-25 באוגוסט 1998, בגין נסיגה בלתי מורשית וגניבה של שישה פאונד של קוקאין מחדר הראיות. הקוקאין הוערך בשווי של 800,000 דולר ברחוב, או 120,000 דולר בסיטונאות. למרות שפרז חתם על שם מזויף בטפסים כשבדק את הסמים, החתימה שלו הייתה התאמה של "בול פגיעה". בזמן שנעצר, פרז שאל על פי הדיווחים, "האם זה על שוד הבנק?" מאוחר יותר הוא יכחיש כי היה לו ידיעה כלשהי על שוד הבנק של מאק ומעולם לא העיד נגד מאק. מאוחר יותר יגלו החוקרים אחד עשר מקרים נוספים של העברות קוקאין חשודות. פרז הודה בסופו של דבר שהזמין ראיות קוקאין מרכוש והחלפתן בביסקוויק (אבקת קמח לבנה להכנת עוגה). ב-8 בספטמבר 1999, לאחר משפט לא נכון, הסכים פרז לחתוך עסקה עם החוקרים. הוא הודה באשמה בגניבת הקוקאין בתמורה למתן מידע לתובעים על שני מקרי ירי "רעים" ושלושה קציני CRASH נוספים שעסקו בפעילות בלתי חוקית. על העסקה הזו, פרז קיבל עונש מאסר של חמש שנים וכן חסינות מפני העמדה לדין נוסף על התנהגות שאינה הולמת מלבד רצח.
במהלך תשעת החודשים הבאים, הוא נפגש עם חוקרים יותר מ-50 פעמים וסיפק יותר מ-4,000 עמודים בעדות מושבעת. מעדותו של פרז היו מעורבים כ-70 קצינים בהתנהגות בלתי הולמת, אך רק תריסר קצינים הושעו או נאלצו להתפטר.
אחריות דבר
חקירת המקרה, המבוססת בעיקר על הצהרות המושחת של העובדים המוכרים מיחידת CRASH, פגעה בתחילה ביותר מ-70 עובדים. נגד שוטרים אלה נמצאו ראיות מספיקות לפתיחת 58 תיקים פליליים. עם זאת, רק 24 נמצאו אשמים בביצוע הפרות כלשהן, מתוכן 12 קיבלו הגבלות על חופש לתקופות שונות, 7 פרשו או פוטרו וחמישה תיקים נסגרו. כתוצאה מחקירת עדויות מזויפות על ידי המשטרה, בוטלו 106 תיקים פליליים. השערורייה הובילה ליותר מ-140 תביעות אזרחיות נגד העיר לוס אנג'לס, קליפורניה שעלו לעיר כ-125 מיליון דולר.
בגלל השערורייה, בין השאר, ראש העירייה, לא מינה מחדש למפקד המשטרה את  בשנת 2002. הוא האמין שהשערוריה, בין היתר, החישה את התבוסה של האן במאבק נגד על משרת ראש העיר הבחירות בשנת 2005. טרם ידוע ההיקף המלא של השחיתות וכמה חקירות בנושא אונס, רצח ושוד בהשתתפות שוטרי המחלקה נותרו תלויות ועומדות.
הפרשה במדיה
הפרשה היוותה בסיס לעלילת הסדרה "המגן" והסרט "מהר יותר" בכיכובו של דוויין ג'ונסון והיווה גם את מרכז העלילה של הסרט "רמפרט" משנת 2011. בשנת 2018 הופק הסרט "עיר השקרים" על בסיס הספר משנת 2002, "LAbyrinth: A Detective Investigates the Murders of Tupac Shakur and Notorious B.I.G." העלילה מגוללת את קורותיהם של סוכנים מושחתים מיחידת CRASH. בנוסף, במשחק הווידאו הפופולרי: "Grand Theft Auto: San Andreas" הנבל הראשי של המשחק, השוטר פרנק טנפני מבוסס באופן חופשי על השוטר רפאל פרז שמעורב בפרשה.
וולאס הארטלי
וולאס הנרי הרטלי (באנגלית: Wallace Henry Hartley; 2 ביוני 1878 – 15 באפריל 1912) היה כנר ומוביל הרכב אנגלי בטיטניק במסע הבכורה.
ביוגרפיה
הרטלי נולד בקולין עיירה בלנקשייר שבאנגליה, אביו היה מנהל מקהלה (Choirmaster), וממונה על בית ספר של יום ראשון בכנסייה המקומית בה הרטלי ומשפחתו היו הולכים לשירות הכנסייה.
הוא התפרסם בכך שהוביל את הלהקה בת שמונה החברים בזמן ששקעה האוניה ב־15 באפריל 1912. הוא מת בטביעה.
גופתו של הארטלי נמצאה כשבועיים לאחר הטביעה, ועל גופתו היה צמוד תיק עור שבתוכו היה כינורו, והוא הועבר לארוסתו מריה רובינסון ועבר עוד מספר ידיים.
סטילובטה
באדריכלות יוון העתיקה, סטִילוֹבַּטֶה (יוונית: στυλοβάτης) היא החלק העליון של הקרפידומה, שהיא המשטח שעליו ניצבים עמודי המקדש, כלומר, היא רצפת המקדש. המשטח נבנה בצורה מדורגת ששיטחה את הקרקע מתחת למקדש והיוותה מעין במה.
וולאס הארטלי
ביוגרפיה
באוקטובר 2013 נמכר הכינור במכירה פומבית, תמורת 1.6 מיליון דולר.
סטילובטה
במתודולוגיות אחדות משתמשים במילה סטילובטה כדי לתאר רק את החלק הגבוה ביותר של בסיס המקדש, ואילו המילה סטריאובטה משמשת לתיאור יתר המדרגות של המשטח מתחת לסטילובטה הנמצאות מעל הקרקע. מתודולוגים אחרים משתמשים במונח סטילובטה כדי לתאר את כל המדרגות הללו.
ברוב המקרים הסטילובטה תוכננה באופן שיתאים, מבחינת הפרופורציה, לשאר החלקים של המקדש. במקדשים יווניים מתקופת הסדר הדורי היה יחס מסוים בין האורך והרוחב של הסטילובטה, ובחלק מהמקדשים הדוריים המוקדמים גובה העמודים במקדש היה שליש מרוחב הסטילובטה. האדריכלים הרומאים נקטו גישה שונה בפירושם לסדר הקורינתי, ובנו סטילובטות גבוהות בהרבה שלא היו מדורגות מלבד בקרבת האכסדרה. במקדשים הרומיים הסטילובטה נקרא "פודיום".
נגרשט-אואש
נגרשט-אואש (ברומנית: Negrești-Oaș; בהונגרית: Avasfelsőfalu, אוואשפלשפלו; ביידיש: ניגרעשט או נעגרעשט) היא עיר במחוז סאטו מארה שברומניה.
יהודי נגרשט-אואש
יהודים החלו להתיישב בעיר בסוף המאה ה-18 ועיקרם היו חוכרים ומבשלי יי"ש שהגיעו מגליציה. עד סוף המאה ה-19 כבר הוקמו בקהילה בית כנסת, מקווה ובית עלמין. משנת 1897 פעלה במקום גם ישיבה שנקראה "ישיבת הרמה דק"ק נעגרעשט" בה למדו כ-50 תלמידים.
במפקד קהילות הונגריה בשנת 1944 חיו בכפר 532 יהודים.
בזמן מלחמת העולם השנייה הועברו יהודי הכפר לגטו בסאטו מארה ומשם הועברו ביוני 1944 למחנה ההשמדה אושוויץ.
מעט מניצולי השואה של הקהילה ניסו לחזור לאחר מלחמת העולם השנייה ולשקם את הקהילה אך רובם עלו בסופו של דבר לארץ ישראל.
טרונדור
טרונדור (בספרדית: Tronador) הוא הר געש רדום באנדים הדרומיים, הממוקם לאורך הגבול בין ארגנטינה וצ'ילה בקרבת העיר ברילוצ'ה. ההר נקרא "טרונדור" (בספרדית: "הרועם") על ידי מקומיים בשל הרעש, שמייצרים גושי הקרח הנופלים ממנו.
ההר המתנשא לגובה של 3,491 מטרים, גבוה ביותר מאלף מטרים משאר ההרים שמסביבו, דבר ההופך אותו כיעד מטפסים פופולרי. ההר הממוקם בין שני פארקים לאומיים: נאוול ואפי בארגנטינה, ווויסנטה פרס רוסאלס בצ'ילה. ההר מכיל 8 קרחונים, הנמצאים כרגע בנסיגה כתוצאה מהתחממות של הטרופוספירה העליונה.
גאוגרפיה וגאולוגיה
הטרונדור ממוקם באנדים הרטובים, אזור בעל משקעים רבים בצורה של גשם ושלג. האקלים הממוזג של האנדים הדרומיים מאפשרים היווצרות מספר קרחונים כתוצאה מקצב הצטברות גבוה של הקרחונים. הטרונדור הנמצא בקו רוחב 41° דרום, הוא חלק מנוף אלפיני של פיורדים, אגמים קרחוניים ועמקים קרחוניים.
כמו במקרה של הר הגעש לנין הקרוב, הטרונדור בנוי ברובו מבזלת.