cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ורג' גיפארד
תחילת דרכו
גיפארד נולד ב-27 בספטמבר 1886 בסארי. הוא למד בבית הספר רוגבי, ובשנת 195 התגייס לצבא בריטניה ולמד במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. הוא הוצב בתחילה ברגימנט המלכותי של המלכה (מערב סארי), בשנת 1913 הועבר לשרת ברובאי המלך האפריקנים. הוא שרת במזרח אפריקה הבריטית, ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 השתתף בפלישה למזרח אפריקה הגרמנית. את כל המלחמה הוא לחם במערכה במזרח אפריקה, במרדף חסר טעם אחר כוחותיו של פאול פון לטו-פורבק. במהלך המלחמה הוא נפצע, קיבל את אות השירות המצוין, ואוזכר בשדרים (mentioned in despatches) ארבע פעמים.
בשנת 1920 הועבר לחיל הספר המלכותי במערב אפריקה, ובשנת 1927 שרת בחיל המשלוח לשאנגחאי. שנה לאחר מכן הוצב כמדריך לשוני במכללת קימברלי, וב-1931 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט המלכותי של המלכה. בשנת 1933 הוצב במטכ"ל של הדיוויזיה ה-2. בשנת 1936 מונה למפקח חיל הספר המלכותי במערב אפריקה, ובשנת 1938 מונה למפקח הכוחות הקולוניאליים במערב אפריקה.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939 שרת גיפארד כמזכיר צבאי במשרד המלחמה, ובשנת 1940 מונה למפקד פיקוד פלסטין. במסגרת תפקידו זה הוא פיקד על כל הכוחות הבריטיים בארץ ישראל ועבר הירדן. ב-1941 הוא מונה למפקד פיקוד אפריקה המערבית, והיה אחראי על קווי התקשורת של בעלות הברית במזרח התיכון ובמזרח הרחוק. לאחר הקמת צרפת של וישי נשקפה למושבות הבריטיות במערב אפריקה סכנה מצד המושבות הצרפתיות סנגל וניז'ר. כהכנה הורה גיפארד על פירוק חיל הספר המלכותי, והקים במקומו שתי דיוויזיות (ה-81 וה-82) אשר הוכשרו להילחם בתנאי שטח קשים ובהמשך הועברו לבורמה.
בין מאי לאוקטובר של שנת 1943 פיקד על ארמיית המזרח של צבא הודו הבריטית, והביא לשיפור ניכר ביעילות ובמורל של אנשיה. באוקטובר קיבל פיקוד על קבוצת הארמיות ה-11, שריכזה תחתיה את הכוחות הבריטיים שלחמו בזירה הדרום-מזרח אסייתית כנגד האימפריה היפנית. הקבוצה הורכבה מהארמייה ה-14 וארמיית ציילון, וכן מכוח סיני-אמריקאי בפיקודו של ג'וזף סטילוול. גיפארד הסתדר היטב עם מפקד הארמייה ה-14 ויליאם סלים, אך הוא כלל לא הסתדר עם המפקד העליון של בעלות הברית באזור לורד מאונטבאטן. הוא וסטילוול תיעבו זה את זה, וסטילוול סירב למלא אחר הוראותיו של גיפארד בטענה שהוא אינו מוכן שכוח אמריקאי יוכפף תחת פיקודו של מצביא בריטי. הפשרה שהושגה הייתה מורכבת ומביכה: סטילוול נותר כפוף לגיפארד, אך בו זמנית מונה לסגנו של מאונטבאטן, כך שכל אחד מהם יכל לפקד על השני ולהוציא פקודות סותרות.
היחסים הרעועים בין גיפארד מאונטבאטן התבטאו במיוחד בעת קרב אימפהל. הכוחות של בעלות הברית שהיו נצורים באימפהל היו צריכים סיוע אווירי בדחיפות, וחיל האוויר המלכותי לא יכל לספק זאת. מאונטבאטן עמל להשיג סיוע מחיל האוויר האמריקאי וגיפארד כלל לא ניסה לסייע לו, למרות שהכיר בחשיבות העניין. במאי 1944 התפטר גיפארד מתפקידו, אולם בפועל נשאר בתפקיד עד אוקטובר עת הוחלף בידי אוליבר ליס.
אחריתו
לאחר התפטרותו מילא בצבא תפקידים שוליים בלבד. הוא פרש לביתו ב-1946. הוא מת בווינצ'סטר ב-17 בנובמבר 1964 בגיל 78.
לנג (קרחון)
קרחון לנג (Lang Glacier) הוא קרחון יבשתי באורך 6.6 קילומטר ברכס האלפים הברניים בקנטון ואלה שבשווייץ.
הקרחון מתחיל במעבר לוטשנלוקה וזורם לאורך עמק לוטשן, בין ההרים זאטלהורן ושנייהורן מדרום מזרח וההרים גרוסהורן ולוטשנטל ברייטהורן מצפון מערב.
מי הפשרת השלגים של הקרחון מתנקזים על ידי נהר לונזה (Lonza) לאורך עמק לוטשן אל נהר הרון.
שטחו הכולל של הקרחון הוא 10.1 קמ"ר.
אואן וולף
אואן מייקל וולף (באנגלית: Owen Michael Wolff; נולד ב-30 בדצמבר 2004 בסנלוויל שבג'ורג'יה, ארצות הברית) הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אוסטין מה-MLS.
חיים אישיים
וולף הוא בנו של כדורגלן נבחרת ארצות הברית לשעבר ג'וש וולף.
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת ארצות הברית עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023.
צפע מגובנן-אף
צפע מגובנן-אף (שם מדעי: Hypnale hypnale) הוא מין של נחש ארסי ממשפחת הצפעיים והקבוצה צפעוני גומה, החי בהודו שמדרום להרי גהט המערביים ובסרי לנקה. זהו נחש בעל ארס חזק והוא מכיש בקביעות כל שנה באזור מחייתו. למעשה זהו הנחש התוקפני ביותר לאדם בסרי לנקה.
מאפיינים
צפע זה מגיע לאורך של 30 עד 45 ס"מ ולפי מיונים אחרים מגיע גם עד לאורך 60 ס"מ. הוא בעל מבנה ראש דומה לזה של גומצנים, בעל נחיריים מורחבים, חוטם מחודד המופנה מעלה, חריצי עיניים גדולים ואופקיים והגוף והזנב גדולים ומגושמים מעט. נחש זה איטי יחסית ואינו נוטה לנוע הרבה בסביבתו. גוני הצפע אפורים וחומים ועליהם רצועות כהות מעוינות לסירוגין. הבטן חומה או צהבהבה עם כתמים כהים וקצה הזנב צהוב או אדמדם. נחש זה משריץ לרוב 14 עד 17 צאצאים חיים.
נחש זה פעיל בשעות הערביים באזורים מיוערים, יערות גשם ובמטעים סמוך ליישובים. הוא מצוי לרוב סביב עלים נשירים על קרקע היער או לעיתים סביב נחלים, בהם הוא מחפש טרף של יונקים, דו-חיים וזוחלים קטנים יותר. הנחש איטי יחסית אך יכול לתקוף במהירות אם יתקרב איום, כשהוא נוטה להרעיד את זנבו בדומה לעכסן (אך ללא עכס) כאות איום לפני הכשה. אם זו לא תספיק הוא יתקוף.
זהו אחד הנחשים הארסיים החשובים מבחינה רפואית בסרי לנקה ובדרום-מערב הודו. למרות שנחש זה תוקף דרך קבע אנשים רק מעטים נהרגו מהארס. עדיין הארס קטלני אם לא יינתן טיפול כעבור שעות ספורות והוא יכול לפגוע בקרישת דם ולאי-ספיקת כליות חריפה. עם זאת פותח נוגדן לארסו.
ג'ו דלוץ'
ג'וזף "ג'ו" נתנאל דלוץ' (באנגלית: Joseph "Joe" Nathaniel DeLoach; נולד ב-5 ביוני 1967) הוא אתלט עבר אמריקאי. הוא אלוף אולימפי בריצת 200 מטר (סיאול 1988).
ביוגרפיה
בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה ביוני 1985 קבע דלוץ' בריצת 200 מטר תוצאה של 20.24 שניות.
בתחרות שנערכה ביוג'ין, אורגון ביוני 1988 קבע דלוץ' בריצת 100 מטר תוצאה של 10.03 שניות.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה דלוץ' במדליית זהב בשיא אולימפי חדש של 19.75 שניות, לפני בן ארצו קרל לואיס (19.79 שניות) ורובסון דה סילבה מברזיל (20.04 שניות).
לאחר היעדרות מאולימפיאדת ברצלונה (1992) עקב פציעה פרש דלוץ' מספורט תחרותי.
כיום, מתגורר דלוץ' עם רעייתו ושלושת ילדיהם בשוגרלנד שבטקסס.
שיאים אישיים
אצטדיון פתוח
הומוסקסואליות ודת
יחסה של הדת להומוסקסואליות ולביסקסואליות עבר שינויים רבים לאורך ההיסטוריה. היחס הדתי להומוסקסואליות מגוון - דתות מסוימות מתאפיינות בקבלה של נטיות מיניות שונות (כמו ההינדואיזם), ומנגד יש המגלות יחס של אי-קבלה - כמו למשל בזרמים מסוימים של הדתות המונותאיסטיות.
יהדות
בספר ויקרא שבתורה כתוב כי: "וְאֶת זָכָר לֹא תִשְׁכַּב מִשְׁכְּבֵי אִשָּׁה תּוֹעֵבָה הִוא" (ויקרא, י"ח, כ"ב). ועונשו המקראי מפורש בהמשך "וְאִישׁ אֲשֶׁר יִשְׁכַּב אֶת זָכָר מִשְׁכְּבֵי אִשָּׁה תּוֹעֵבָה עָשׂוּ שְׁנֵיהֶם מוֹת יוּמָתוּ דְּמֵיהֶם בָּם" (ויקרא, כ', י"ג). במניין המצוות ביהדות, מסווג איסור זה כמצוות לא תעשה. מניינו בתרי"ג המצוות הוא מצווה ר"ט לפי מניין ספר החינוך, והלאו ה-ש"נ למניין הרמב"ם. על פי ההלכה בתורה שבעל פה, העונש לעובר על איסור זה במזיד בפני שני עדים ולאחר שהתרו בו הוא מיתת בית דין בסקילה, והעונש בידי האלהים - כרת. משכב זכר נחשב בהלכה כגילוי עריות, שהיא אחת משלושת האיסורים עליהם אדם צריך ליהרג ולא לעבור. חל גם על אנשים שאינם יהודים (בני נח). יחסי מין ללא חדירה בין שני גברים בהם הגיע אחד הגברים לשפיכת זרע לשווא, אסורים לפחות מאותה סיבה שאוננות אסורה, משום שפיכת זרע לבטלה. איסור משכב זכר חל גם על אנשים שאינם יהודים (בני נח).
במקרא נקבע שקיום יחסים בין גברים הוא עוון חמור, אך מקור האיסור על יחסי מין בין נשים הוא בדרשה של הספרא על הפסוק "כמעשה ארץ מצרים לא תעשו". התלמוד אמנם מזכיר לגנאי "נשים המסוללות זו בזו", אך דוחה את דברי רב הונא שלפיו הן פסולות לכהונה. הרמב"ם הגדיר את המעשה כאסור אך שאין בו לאו מיוחד ולכן אין לוקין עליו מהתורה אך "ראוי להכותן מכת מרדות". רבים בחברה הדתית תופסים את מימוש הנטייה המינית הלסבית כסותר את אורח החיים הדתי.
היהדות האורתודוקסית רואה במעשים הומוסקסואלים חטא. בשנים האחרונות, גישות מסוימות מצדדות בטענה כי רק האקט האנאלי עצמו אסור, ורק הוא נחשב לתועבה על פי התורה, בעוד שהנטייה המינית ואפילו פעילויות מיניות אחרות אינן נחשבות לחטא.
היהדות הקונסרבטיבית עוסקת במחקר מעמיק של הומוסקסואליות מאז שנות ה-90, ויש בה דעות הלכתיות שונות ומגוונות. העמדה הרשמית של התנועה היא שיש לקבל הומוסקסואלים לבתי הכנסת שלהם, תוך תמיכה בשוויון אזרחי, מבלי להסיר את האיסור על משכב זכר.
היהדות הרפורמית מקבלת בברכה ובשוויון מלא את ההומוסקסואלים.
בשנים האחרונות יש שיח רחב מאוד במורכבות שבין האיסור התנ"כי למודרנה. כיום פועלים מספר רב של ארגונים של הומואים ולסביות דתיים שהגדולים שבהם - כמוך - הומואים דתיים אורתודוקסים, הו"ד, בת קול - ארגון לסביות דתיות וחברותא - הומואים דתיים. ארגונים אלו חלוקים בדעתם על מספר נושאים כגון נישואים חד מיניים והשתתפות במצעדי גאווה.
האיסור הדתי
כתבי הקודש הנוצריים מתייחסים לפרקטיקות מיניות שהיום אפשר לקרוא להם "הומוסקסואליות", אבל בטקסטים המקוריים של כתבי הקודש אין התייחסות מפורשות להומוסקסואליות כנטייה מינית או כזהות מינית-חברתית. לדוגמה, הפסוקים בספר ויקרא בתנ"ך אוסרים על משכב זכר והסיפור על מהפכת סדום ועמורה פורש על ידי מספר אנשים כמגנה פרקטיקות הומוסקסואליות. הסיפור על סדום ועמורה לא מזהה באופן מפורש את ההומוסקסואליות כחטא שבגללו נהרסו הערים. רוב הפרשנים לסיפור זה מצאו שחטא תושבי הערים האלו היה דווקא אונס אלים, אולם באופן היסטורי הנצרות ראתה בסיפור זה עונש על הומוסקסואליות שכן אנשי סדום רצו לשכב עם המלאכים שבאו להציל את לוט.
הברית החדשה מתייחסת ל"חוסר מוסריות מיני" במספר מקרים דוגמת מתי ט"ו:19, מרקוס ז:21, מעשי השליחים ט"ו:20, 29 ועוד. ההגדרה של "חוסר מוסריות מיני" נתון למחלקות בין החוקרים, אך לרוב הוא כלול ברשימה שבה נמצא גם החטא "ניאוף", מה שמצביע שמדובר ביותר מסתם ניאוף. חוקרים רבים מאמינים שכל פעם שבספר ויקרא מתייחס ל"יחסי מין" בלתי מוסרים, נכלל בחוסר המוסריות המופיע בברית החדשה. כיוון שכך, יש לכלול את ההומוסקסואליות בכל הפסוקים המגנים חוסר מוסריות מיני.
אולם פרשנים אחרים סוברים שכתבי הקודש לא מגנים הומוסקסואליות. הם טוענים כי לפסוקים משמעויות שונות אם ממקמים אותם בהקשר ההיסטורי, וכי עולות שאלות הקשורות לתרגום של מילים נדירות או בלתי רגילות בפסוקים שלאו דווקא מתייחסות להומוסקסואליות. כמו כן נטען שהן בברית הישנה והן בברית החדשה ישנם פסוקים המתארים מערכות יחסים חד מיניות, וכי מערכות יחסים אלו שבני הזוג היו אוהבים ובעלי מחויבות לא זכו לגינוי בתיאור של כתבי הקודש. על כל הטענות האלו יש מחלוקת במחקר.
היחס בזרמים השונים
הזרמים הרבים של הדת הנוצרית חלוקים מאוד על היחס להומוסקסואלים – מגינוי ועד לקבלה. עם זאת, רוב הזרמים הנוצריים מקבלים אנשים הנמשכים לאותו המין, אבל מתנגדים למעשים הומוסקסואליים. זרמים אלה כוללים את הכנסייה הקתולית, הכנסייה האורתודוקסית המזרחית וכן האוונגליזם (שבתוכו ישנו הזרם של הפנטקוסטליזם). זרמים נוספים הם עדי יהוה והמורמונים. ישנן כתות וגורמים נוצריים ליברליים שאינם רואים בהומוסקסואליות דבר רע. זרמים אלה כוללים את הכנסיות הרשמיות של קנדה, שוודיה, דנמרק, איסלנד, נורווגיה והכנסייה האפיסקופלית.
אובראלטש (קרחון)
קרחון אובראלטש (Oberaletsch Glacier) הוא קרחון יבשתי באורך 9 קילומטר ברכס האלפים הברניים בקנטון ואלה שבשווייץ.
הומוסקסואליות ודת
היחס בזרמים השונים
הזרמים השמרנים מתנגדים בדרך כלל ליחסי מין הומוסקסואליים על בסיס טקסטים מהתנ"ך ומהברית החדשה המתארים הטרוסקסואליות כרצון אלוהים. הכנסייה הקתולית רואה את היחסים בין גבר לאישה כדבר שלם אשר ממלא את ייעוד הנישואין.
אובראלטש (קרחון)
לקרחון יש שתי זרועות, הזרוע המזרחית הנקראת קרחון אובראלטש, מתחילה בגובה של 3,700 מטר בהרים אלטשהורן זאטלהורן ושינהורן וזורמת בין ההרים וייסהורן (ממערב) וגייסהורן (ממזרח) עד למרגלות הגרוס פוסהורן שם מתחברת עם הזרוע המערבית שנקראת קרחון בייך (Beichgletscher), המתחילה בהרים לונזהורנר ונסטהורן וזורמת בין ההרים וייסהורן (מצפון) ואונטרבכהורן (מדרום) עד לנקודת החיבור עם הזרוע המזרחית, שם הן מתחברות וזורמות יחדיו, בין ההרים גרוס פוסהורן (מצפון) וההרים הושטוק ושפארהורן (מדרום) עד סמוך לסופו של קרחון אלטש, משם זורמים מי הפשרת השלגים של הקרחון יחד עם מי הפשרת השלגים של קרחון אלטש בנהר מסה עד לנהר הרון.
הומוסקסואליות ודת
האיסור הדתי
השריעה, החוק האסלאמי המסורתי, מבוסס על הקוראן, ההתגלות של אללה לאנושות, ועל החדית', אמירות המיוחסות לנביא מוחמד, על פי המסורת. גם הקוראן וגם החדית' פורשו כמגנים יחסים מיניים בין אנשים בני אותו המין.
אובראלטש (קרחון)
בתקופת עידן הקרח הקטן היה הקרחון חלק מקרחון אלטש.
שטחו הכולל של הקרחון הוא 22 קמ"ר.
הומוסקסואליות ודת
האיסור הדתי
החטאים של אנשי לוט הפכו למושג, והמילה הערבית להתנהגות הומוסקסואלית ("ליוואט", لواط) ולאדם הומוסקסואל ("לוטי", لوطي) נגזרים משמו של לוט. עם זאת, ישנו קטע בקוראן שיכול להתפרש כחוק במקרה של התנהגות הומוסקסואלית:
אובראלטש (קרחון)
מעל נקודת החיבור בין שתי זרועות הקרחון בגובה 2640 מטר מעל פני הים, נמצאת בקתת אובראלטש של המועדון האלפיני השווייצרי, ומשנת 2005 היא נגישה למטיילים על ידי שביל רגלי העולה מהכפר בלאלפ (Belalp).
הומוסקסואליות ודת
מצב ההומואים בארצות מוסלמיות כיום
כיום, במדינות מוסלמיות רבות (לדוגמה: איראן, ערב הסעודית, פאקיסטן, סודאן, תימן, אפגאניסטאן, עיראק ומלזיה) ישנו איסור על הומוסקסואליות. כתוצאה מכך הומוסקסואלים רבים נרדפים ונענשים, העונשים יכולים לבוא לידי ביטוי כקנס ואפילו כהוצאה להורג. ישנה הערכה כי איראן היא שיאנית ההוצאות להורג בין השאר בגלל האיסור על הומוסקסואליות.
אובראלטש (קרחון)
מאז שנת 2001 הקרחון הוא חלק מאתר המורשת העולמית יונגפראו-אלטש-ביטשהורן.
תל מלחתה
תֵּל מַלְחֲתָה הוא אתר ארכאולוגי השוכן בבקעת ערד, על גדתו המזרחית של נחל מלחתה, בסמוך להתחברותו עם נחל באר שבע. שמו הערבי של התל הוא תל אל-מילח (תל המלח), כנראה האתר היה קשור בזמני קדם למסחר במלח שהופק מים המלח. צורתו של התל היא סגלגלה, אורכו כ-200 מטר ורוחבו כ-75 מטר, ושטחו כ-15 דונם. בגדתו הצפונית של נחל מלחתה, נמצא תל קטן שנקרא "תל מלחתה הקטן". התל נמצא כיום בתחום בסיס נבטים.
מצפון לתל- שרידי מצד מהתקופה הרומית-ביזנטית, השייך למערכת המבצרים של ה"לימס פלשתינה"-קו הגבול המוגן שהשתרע מ-רפיח ל-ים המלח, למניעת התפרצותם צפונה של שבטי המדבר.
תולדות היישוב בתל מלחתה
באתר התקיים יישוב מבוצר בשתי תקופות: תקופת הברונזה התיכונה 2 ב' ותקופת הברזל 3-2. היישוב בתקופת הברונזה התיכונה דמה ליישובים אחרים בארץ ישראל באותה תקופה, כלומר יישוב מוקף סוללה. בתקופת הברזל התקיים יישוב מבוצר, שהותקף ונפגע מספר פעמים, אך גם שוקם במהלך התקופה, עד שלבסוף ננטש בסוף התקופה עם חורבן בית ראשון. מהממצא האדומי הרב שהתגלה באתר לא ברור אם היישוב היה חלק מממלכת אדום, או שהוא היה תחת שלטון ממלכת יהודה והתגוררה בו אוכלוסייה אדומית רבה. ממחצית התקופה ההלניסטית ועד התקופה הביזנטית שימש האתר כמוצב צבאי שהגן על בקעת ערד ובאר שבע.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 היה במקום יישוב בדואי קטן. סלילת הדרך לערד הוציאה את תל מלחתה מבידודה.
זיהוי האתר
ישנו ויכוח בין החוקרים על זיהוי האתר בתקופת המקרא. פ"מ פבל זיהה אותו עם מולָדָה, שהייתה אחת מערי שמעון . ג'ון גרסטנג ובנימין מזר זיהו אותו עם חרמה . יוחנן אהרוני זיהה אותו עם 'ערד לבית ירחם' שמופיעה לצד 'ערד רבת' ברשימת כיבושי שישק בנגב. משה כוכבי זיהה אותו עם בעלת באר, על בסיס הבארות באזור האתר, ונאמן זיהה אותו עם העיר טלם שמופיע באותו הפסוק. בתקופה הרומית רוב החוקרים מזהים את האתר עם מוליאתה, שמופיעה במיסמכי מינהל מהמאה ה-6 לספירה.
החפירות באתר
בשנת 1962 חפר בתל מלחתה ד"ר יוחנן אהרוני במסגרת החפירות בתל ערד. תל מלחתה הקטן נחפר בשנת 1980 על ידי רות עמירן. בתל מלחתה הגדול התקיימו שבע עונות חפירה. בשנים 1967 ו-1971 נחפר התל על ידי המכון לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב בראשותו של משה כוכבי, בשנת 1990 נחפר האתר על ידי משלחת משותפת של המכון לארכאולוגיה של אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת ביילור בטקסס שבארצות הברית, בניהולם של יצחק בית אריה ושל ב' קרסון, עד שנת 1996 הם ערכו חמש עונות חפירה.
התקופה הכלקוליתית ותקופת הברונזה הקדומה
בתקופות אלו התקיים כנראה יישוב קטן בתל מלחתה הקטן, באתר המרכזי נמצאה רק קרמיקה מועטה ולא התגלו שרידי בניה.
תקופת הברונזה התיכונה 2 ב (1,700-1,800 לפנה"ס)
בשכבה VI התגלו שרידי יישוב מבוצר, שהוקף בסוללה שנתמכה בחלקה הפנימי בקיר אבן. הקרמיקה בשכבה זו כללה גם כלי יבוא מקפריסין ממשפחת White Painted. שטח היישוב בתקופה זו השתרע כנראה על עשרה דונם.
תקופת הברזל 2–3 (586-950 לפנה"ס)
בשכבה V שמתוארכת לסוף המאה ה-10 לפנה"ס הוקם יישוב. יישוב זה היה מוקף חומת לבנים בעובי של 4.5 מטר, והחומה נתמכה בחלקלקה, שצופתה באבנים. בחפירות נתגלו שרידי מבנים, שאחד המבנים אורכו 15 מטר ורוחבו שבעה מטרים, שחולק בשתי שורות עמודים לשלושה מרחבי אורך. מבנה זה כנראה שימש כמחסן. יישוב זה חרב בשרפה, שלדעת יצחק בית אריה מיוחסת למסעו הצבאי של שישק בארץ ישראל.
התל יושב שוב רק במאה ה-8 לפנה"ס (שכבה IV), יישוב זה גם הוקף חומת לבנים שטויחה משני צדדיה, עוביה 3.5 מטר. בחומה שובצו מגדלים שבלטו כלפי חוץ. במדרגה הנמוכה בתל זוהתה כנראה מצודה שאורכה 35 מטר, המצודה ניצבה בסמוך לשער העיר. זוהו כנראה מבני ציבור נוספים. היישוב נפגע כנראה בסוף המאה ה-8 לפנה"ס, אולי בעקבות מסעו של סנחריב בשנת 701 לפנה"ס. היישוב שוקם ויושב בחלקו במהלך המאה ה-7 לפנה"ס (שכבה III). בשכבה זו הוצמדו מבני מגורים לחומה המזרחית של היישוב. יישוב זה חרב בסוף ימי בית ראשון, ישנם סימני שרפה והרס שמעידים על החורבן.
התקופה ההלניסטית-רומית קדומה (200 לפנה"ס-70 לספירה)
בשכבה II נמצאו ממצאים הלניסטיים במדרגה העליונה של התל. הממצא הקראמי די דל, הדבר אולי מעיד שבאתר הוקם מעין מוצב בתקופה זו, ולא יישוב גדול. המטבעות שנתגלו באתר הם מימיו של אנטיוכוס הרביעי (165-174 לפנה"ס) ועד ימיו של יוחנן הורקנוס הראשון (104-135 לפנה"ס). מאוד יכול להיות שבמקום הוקם מצד חשמונאי, לאחר הסיפוח של אדום לממלכת יהודה החשמונאית.
ישנם חוקרים המזהים את האתר עם 'מעלתא שבאידומיאה', מקום שמוזכר כמגדל בכתביו של יוסף בן מתתיהו (קדמוניות היהודים יח: 147), לשם חמק אגריפס הראשון בשובו מרומא בתחלית המאה ה-1 לספירה. מאוד יכול להיות שהמצד שהוקם בתקופה ההלניסטית המשיך לשמש בתקופה הרומית הקדומה.
קרמיקה
רוב כלי החרס אופייניים לאזור יהודה, ונפוצים באתרי הנגב בתקופת הברזל. ישנם כלים שניכרת בהם השפעה אדומית. ישנם גם כלים שהם ייחודיים לאתר, כמו פך מעוטר בדגמי פסים בסגנון יווני-מזרחי, שמתוארך לתחילת המאה ה-6 לפנה"ס. סירי הבישול שאופייניים לאתר, הם סירים עם פתח רחב, בלי צוואר ושפה מדורגת. מניתוח הטין של הכלים עולה שיש בו אחוז גבוה של 'חול נובי', כלים עם תרכובת טין דומה התגלו באתרים אדומיים בעבר הירדן. נמצא גם סיר בישול בעל ארבע ידיות, טיפוס דומה נמצא בבוצירה שבאדום. 85% מהסירים שנתגלו באתר שייכים לטיפוס 'סיר הבישול האדומי', והשאר שייכים לסיר היהודאי. 'סיר הבישול האדומי' נדיר באזור הנגב הצפוני, ובכך תל מלחתה הוא אתר ייחודי מבחינה זו.
כלי נוסף שנפוץ באתר הוא קערה שמחקה 'כלי ארמון אשוריים', כלי זה מהווה 50% מהקערות באתר. בנוסף נמצאו כלים ייחודיים שיש להם מקבילות רק באדום: 1) קערה עמוקה דקת דפנות בצבע קרם בהיר, בעלת שלוש רגליים, קערות זהות מעוטרות בפסים נחשפו בבוצירה. 2) צפחת נפוחה עם שתי ידיות שמחוברות לכתף, גם לסוג זה ישנה מקבילה בבוצירה. שכבה III היא שכבה עשירה בכלים אדומיים מובהקים.
ממצא מיוחד
בחפירות נמצאו חותמות. נמצאה טבעת ברונזה עם חותם של יעל, בחותם אחר מאבן קארניאול חקוקה יען, ובצידו השם 'לחחע', נמצא גם חותם עם דמות גריפון. נמצאו גם שמונה משקולות מסומנות של 1,2,4 ו-8 שקל. ונמצאה משקולת ענקית של 1,450 גרם, שערכה כ-130 שקל. נמצאה משקולת אחת של נצף ושתי משקולות מסומנות של גרא.
נמצאו גם חפצי פולחן כגון כנים עם חלונות, מזבחוני קטורת, קארנוס ועליו דמויות של בעלי חיים ולוחות אבן מלוטשים.
צלמיות
באתר נחשפו עשרות של צלמיות טין, עשר מתוכן מתארות דמויות אדם. סוג אחד של צלמיות הוא צלמיות העמוד שנפוצות בתקופת הברזל. צלמית אחת מיוחדת היא של גבר עם זקן ארוך, צבועה באדום ושחור. צלמית אחרת היא של גבר מזוקן, המחלל בחליל בעל זוג קנים, צלמית זו הייתה במקורה דבוקה לכלי כלשהו. חלקי הפנים של הצלמית בולטים: האף, העיניים והשפתיים. חלקי הגוף נעשו ביד והוצמדו לגוף שנעשה באובניים. חלקי הפנים הוצמדו לגליל חלול, שקצהו העליון עוצב בצורת כובע. גם בצלמית זו נמצאו שרידים של צבע אדום ושחור. נמצאו גם צלמיות של נשים.
כתובות
באתר נמצאו ארבע אוסטרקאות ושתי חרותות בחרסים. אוסטרקון אחד נושא את השמות 'עזנאל' ו'דנאל'. בכל אחת מהחרותות מופיעה תיבה אחת: 'פלך' ו'חנן'.
תומאש פקהארט
תומאש פקהארט (נולד ב-26 במאי 1989 בסושיצה שבצ'כוסלובקיה) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת לגיה ורשה ובנבחרת צ'כיה.
ישיבת אדרת אליהו
ישיבת אדרת אליהו היא ישיבה חרדית ליטאית השייכת לקהילת אדרת אליהו (הנקראים גם "זילברמנים"), שנמצאת בעיר העתיקה בירושלים.
תומאש פקהארט
קריירה
פקהארט החל לשחק כדורגל בקבוצת סושיצה מעיר הולדתו שבמחוז פלזן, ובהמשך שיחק בקבוצת קלטאו ובמחלקת הנוער של סלביה פראג. במהלך שנת 2006 התקיים אליפות אירופה לנבחרות עד גיל 17, שנערך בלוקסמבורג. במהלך הטורניר כבש פקהארט שני שערים, כאשר אחד מהשערים נכבש בגמר מול נבחרת רוסיה בו הפסידה נבחרת צ'כיה בבעיטת עונשין.
ישיבת אדרת אליהו
מוסדות הישיבה כוללים תלמוד תורה, ישיבה קטנה הנמצאת ברובע היהודי ובה כ-75 תלמידים, ישיבה גדולה (כתשעים תלמידים) וכולל שבו כמאה אברכים, הנמצאים בבית הכנסת ציון המצוינת ברובע המוסלמי.
תומאש פקהארט
קריירה
בעונת חתם פקהארט לארבע שנים בטוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג. בעונה זו השתייך פקהארט לאקדמיה של טוטנהאם הוטספר, וערך עשרים הופעות בקבוצת הנוער וכבש במהלכן 19 שערים, בהמשך העונה ערך 12 הופעות במדי קבוצת המילואים. בנובמבר 2006 כבש שער בהופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת במשחק הידידות מול לאנס. אך במהלך העונה סבל מפציעה שעצרה את פריצתו במועדון.
ישיבת אדרת אליהו
תולדות הישיבה
הישיבה הוקמה בשנות השמונים על ידי הרב יצחק שלמה זילברמן, מייסד שיטת זילברמן, ובנו, הרב אליהו זילברמן. הישיבה נקראת על שם הגר"א. בעבר קמו תלמידי הישיבה ללמוד בחצות הלילה והתפללו תפילת שחרית כותיקין. כיום מעטים מן התלמידים ממשיכים לנהוג כך וסדר יומם של רוב התלמידים מתנהל באופן דומה לשאר הישיבות. . במשך היום לומדים התלמידים כאשר הם מעוטרים בתפילין, בין היתר על פי דעת הגר"א.
תומאש פקהארט
קריירה
באוגוסט 2008 הושאל פקהארט לסאות'המפטון מליגת המשנה האנגלית. ב-14 בספטמבר ערך פקהארט את הופעת הבכורה שלו בהפסד 1–4 לקווינס פארק ריינג'רס, ואת שער הבכורה שלו כבש בתיקו 2–2 מול איפסוויץ' טאון. לאורך תקופת ההשאלה ערך פקהארט תשע הופעות במהלכן כבש חמישה שערים. בסיום ההשאלה חזר לטוטנהאם הוטספר, אך הושאל מיד לאחר מכן לסלביה פראג מליגת העל הצ'כית, במדיה ערך 13 הופעות וכבש חמישה שערים.
ישיבת אדרת אליהו
תולדות הישיבה
הישיבה משתייכת לזרם הליטאי, אולם המאפיינים של הקהילה שאליה היא משתייכת מייחדים אותה לעומת שאר הישיבות בזרם. לפני ביצוע תוכנית ההתנתקות התקיימו בישיבה תפילות ותעניות לביטול הגזירה.
סדר הלימוד בישיבה הוא על פי הספק של דף גמרא ליום, והמסכתות הנלמדות בישיבה אינם בהכרח מה שנקרא מסכתות ישיבתיות הנלמדות בדרך כלל בישיבות הליטאיות, אלא כולל גם מסכתות נוספות, בנוסף לכך, בצורת הלימוד בישיבה מניחים דגש יותר על בקיאות מאשר על עיון, ואף העיון אינו כמטרה בפני עצמה אלא מטרתו היא להבין יותר לעומק כדי שיהיה ניתן להסיק הלכה למעשה.
תומאש פקהארט
קריירה
בעונת חתם פקהארט לשלוש שנים בנירנברג מבונדסליגה הגרמנית. פקהארט לא הצליח להטביע את חותמו בקבוצה כאשר ב-88 הופעות כבש 14 שערים. ב-28 באוגוסט 2014 חתם פקהארט לשלוש שנים באינגולשטאדט 04 מהבונדסליגה השנייה. פקהארט לא להצליח להתאקלם בקבוצה, וערך רק 17 הופעות כשבמהלכן לא הצליח לכבוש.
ישיבת אדרת אליהו
תולדות הישיבה
בישיבה מתקיימים שיעורים בספרי רמח"ל (מסילת ישרים, דרך ה' ועוד), ספר הכוזרי, ספר משלי עם ביאור הגר"א. שיעורים אלו נחשבים בקרב תלמידי הישיבה לחשובים לא פחות מהשיעורים במסכת הנלמדת.
תומאש פקהארט
קריירה
ב-1 בפברואר 2016 חתם פקהארט לשנה וחצי בא.א.ק. אתונה מליגת העל היוונית. ב-4 בפברואר ערך פקהארט את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1–1 מחוץ מול אירקליס סלוניקי. בהמשך העונה כבש צמד בניצחון על פאניוניוס, ובתום העונה זכה פקהארט עם א.א.ק. אתונה בגביע היווני.
ישיבת אדרת אליהו
תולדות הישיבה
ראש הישיבה הגדולה הוא הרב אליהו זילברמן. המשגיחים הם הרב מרדכי יוסף שיף והרב יהודה בן הרב אליהו זילברמן. הר"מים הם הרבנים משולם וורמסר, אליהו ברי"ט זילברמן, יקותיאל בן הרב אליהו זילברמן, צבי פסח דנציגר.
תומאש פקהארט
קריירה
ב-21 ביולי 2017 הגיע פקהארט לישראל וחתם לשלוש שנים במדי האלופה הפועל באר שבע. את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה כבש פקהארט במשחק אלוף האלופים בו גברה הפועל באר שבע 4–2 על בני יהודה. במחזור הראשון של עונת 2017/2018 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 1–1 מול מכבי נתניה. בסך הכל כבש עשרה שערי ליגה בעונה זו, ובסופה זכה עם הקבוצה באליפות.
ישיבת אדרת אליהו
תולדות הישיבה
ראש הישיבה הקטנה הוא הרב ירמיהו זילברמן. הרב מנחם הייזלר - ר"מ ומשגיח. הר"מים הם הרבנים:  יוסף דוד ציטרין, ירמיה וסרשטיין ומלאכי רואה.
תומאש פקהארט
קריירה
ב-10 בפברואר 2020 חתם פקהארט לשנתיים וחצי בלגיה ורשה מליגת העל הפולנית.
ישיבת אדרת אליהו
בוגרים מהישיבה
יצחק פינדרוס - ח"כ יו"ר סיעת יהדות התורה ויו"ר ועדת פניות הציבור של הכנסת
תומאש פקהארט
קריירה
ב-11 באוגוסט 2022 חתם פקהארט בגזינטפ הטורקית.
נבחרת צ'כיה
פקהארט ייצג את ארצו בכל הנבחרות, והוא מחזיק בשיא מלך השערים של נבחרת צ'כיה עד גיל 21 בכל הזמנים, עם 17 שערים. בשנת 2007 פקהארט ייצג את ארצו בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך בקנדה, פקהארט היה השחקן הכי צעיר בטורניר כשעוד לא מלאו לו 18 שנים. פקהארט שיחק בכל שבעת המשחקים בטורניר, כולל הגמר בו הפסידה צ'כיה 1–2 לנבחרת ארגנטינה. בנוסף, ייצג את נבחרת צ'כיה הצעירה באליפות אירופה.
ב-22 במאי 2010 ערך פקהארט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'כיה הבוגרת, בהפסד 1–2 לנבחרת טורקיה. ב-12 באוקטובר 2014 כבש פקהארט את שער הבכורה שלו, בניצחון 3–1 על נבחרת מלטה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
מיקלוש באלה
מיקלוש באלה (במקור עד 1902 מור אפשטיין, בהונגרית: Balla Miklós; אבאדסלוק, 25 ביולי 1874 – בודפשט, 3 בנובמבר 1912) היה סופר, משורר, עיתונאי, עורך עיתון יהודי-הונגרי, אביה של השחקנית ז'וז'י באלה.
ביוגרפיה
מיקלוש באלה נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ אפשטיין, סוחר בעלי חיים, ושל ברתה וייסברון. הוא הגיע לבודפשט בגיל עשרים, שם פורסמו כמה משיריו. אגודת קישפלודי העניקה לו את פרס בויובסקי על הסיפור הקצר הפיוטי שלו "רוטאצ'קה" (Rútacska). בשנת 1907 העניקה לו האקדמיה ההונגרית למדעים על שירו "במעבר המלך" (Királyhágón) את "פרס פרקש-רשקו". שיריו מתאפיינים בתחושה צורנית חזקה, הונגריות נעימה וישירות כנה. מותו נגרם ככל הנראה מגידול בראשו. באלה הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
חייו האישיים
אשתו הייתה אדל מאלר (1886–1935), שאותה נשא לאישה ב-5 ביולי 1906 בבודפשט.
לאון צוקרניק
עתיקות
ב-1991 עבר צוקרניק לטורונטו שבקנדה ועבד בחנות ענתיקות. ב-1993 עזב את קנדה ופתח עסק ענתיקות עצמאי בפראג שבצ'כיה, ובהמשך פתח סניפים נוספים בוושינגטון די. סי. וניו יורק. ב-1999 הקים יחד עם שותפים את רשת הענתיקות Antik.
עסקי הקזינו ובתי המלון
ב-2002 רכש צוקרניק שטח אדמה ברוזבדוב שבגבול צ'כיה-גרמניה, וב-26 ביוני 2003 פתח שם את הקינגס ריזורט. החל מ-2017 מתקיימת בקזינו סדרת אליפות העולם בפוקר שבאירופה.
בשנת 2011 הקים קזינו בפראג, וב-2014 במריאנסקה לאזנייה. ב-2019 רכש את קזינו אטריום שבמלון הילטון בפראג ואת רישיון הפעלת טורניר ה-EPT.
ב-2014 זכה צוקרניק ב"איש השנה בתעשייה" בפרסי ה-European Poker Awards.
פוקר
צוקרניק מרבה לשחק במשחקי וטורנירי פוקר בעלי עלויות כניסה גבוהות. ב-2016 זכה בטורניר ה-Super High Roller ב-EPT פראג, וב-2017 סיים במקום הרביעי בטורניר בסדרת ה-Super High Roller Bowl ב-Aria שבלאס וגאס.
נכון לספטמבר 2021, צקורניק זכה ב-4.9 מיליון דולר בטורנירי פוקר, והוא במקום השלישי ברשימת הזוכים בצ'כיה.
ביירון ליכטנברג
ילדות והשכלה
ליכטנברג נולד ב-19 בפברואר 1948 בעיירה סטראודסברג שבפנסילבניה, ארצות הברית. בשנת 1969, סיים ליכטנברג את לימודיו באוניברסיטת בראון שם השיג את התואר בוגר אוניברסיטה בהנדסת אווירונאוטיקה.
לאחר סיום הלימודים ליכטנברג התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית וסיים קורס טיס. הבמהלך שירותו ליכטנברג הטיס את המקדונל דאגלס F-4 פנטום, הF-100 סופר סייבר וה-A-10 ת'נדרבולט II. ליכטנברג הטיס 238 משימות קרביות במהלך מלחמת וייטנאם ובזכותם קיבל את צלב התעופה המצוינת פעמיים, את מדליית האוויר 10 פעמים ועוד מספר עיטורים. לאחר שחרורו מהצבא בשנת 1973 שירת ליכטנברג כטייס בחברת התעופה סאות'ווסט איירליינס.
לאחר מכן, בשנת 1975 השיג ליכטנברג את התואר מוסמך אוניברסיטה בהנדסת מכונות מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. בשנת 1979 השיג ליכטנברג את התואר דוקטור להנדסה ביו-רפואית גם כן מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. בנוסף, לליכטנברג יש גם תואר דוקטור לשם כבוד מוסטמינסטר קולג' שבפנסילבניה.
ליכטנברג נשוי עם חמישה ילדים, מתוכם שתי בנות מאומצות.
קריירה מדעית
משנת 1978 ו-1984 ליכטנברג היה חוקר מטעם המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס שהיה אחראי על הניסויים בספייסלאב 1, D-1, SLS-1 ו-SLS-2.
ליכטנברג הוא המקים של מערכות מטען בע"מ, חברה שסיפקה חומרה וציוד בשביל מספר ניסויים שנערכו במעבורות חלל ותחנת החלל הבינלאומית. החברה הייתה הגורם המסחרי הראשון שערך ניסויים על תחנת החלל מיר, כאשר ערכו בה ניסויים של גדילת קריסטלי חלבון בשנות התשעים של המאה ה-20. כעת הוא הנשיא של חברת כוח כבידה אפסי.
כטייס חלל
ליכטנברג היא טייס החלל הראשון ששימש כמומחה מטען. המשימה הראשונה בה השתתף כטייס חלל מטעם המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס הייתה משימה STS-9 שנערכה בשנת 1983. במשימה, שארכה עשרה ימים, הצליחו טייסי החלל לבצע 72 ניסויים מדעיים בתחומי האסטרונומיה, פיזיקה אטמוספירית ופיזיקת פלזמה שעליהם פיקחו מומחי המטען, ליכטנברג ואולף מרבולד. המשימה הראתה שאפשר לערוך מחקר מתקדם בחלל בעזרת ספייסלאב.
משימת מעבורת החלל השנייה בה השתתף ליכטנברג הייתה משימה STS-45 שנערכה בשנת 1992. במשימה הזו, כמו במשימה הקודמת, שימש ליכטנברג מומחה מטען, הפעם ביחד עם ד"ר דירק פרימאוט מבלגיה. במשימה, שארכה 9 ימים, נערכו 12 ניסויים בתחומי כימיה אטמוספירית, קרינה סולרית, פיזיקת פלזמה ואסטרונומיה בתחום העל-סגול.
פרסים
פרסים בהם זכה ליכטנברג:
הפארק הלאומי מאנאס
הפארק הלאומי מאנאס (באסאמית: মানস ৰাষ্ট্ৰীয় উদ্যান) הוא פארק לאומי, אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, שמורת, שמורת פילים, ושמורת ביוספירה בצפון-מערב מדינת אסאם בהודו. הפארק ממוקם למרגלות הרי ההימלאיה, וצמוד ל בבהוטן. הפארק ידוע בזכות חיות הבר האנדמיות הנדירות ובסכנת הכחדה שלו, כגון מין הצב Pangshura sylhetensis, ארנבת אסמית, לנגור זהוב וחזיר גמדי. פארק מאנאס מפורסם באוכלוסיית הבר של תאו אסייתי.
מקור שם הפארק בנהר. הנהר מאנאס, העובר בלב הפארק, הוא יובל מרכזי של הנהר בראהמאפוטרה.
היסטוריה
הפארק הלאומי מאנאס הוכרז כשמורה ב-1 באוקטובר 1928 בשטח של 360 קילומטרים רבועים. שמורת הביוספירה של מאנאס נוצרה בשנת 1973. לפני הכרזת השמורה, היה זה יער שמור ששימש את משפחת המלוכה קוץ' בהר ואת הרג'ה של כשמורת ציד. בשנים 1951 ו-1955 הורחב השטח ל-391 קילומטרים רבועים. הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית בדצמבר 1985 על ידי אונסק"ו. בשנת 1990 נוספו שמורות היערות קהיטמה, קוקילאברי ופאנברי לשמורה ליצירת הפארק הלאומי מאנאס. בשנת 1992 הכריז אונסק"ו על הפארק אתר מורשת עולמית בסיכון בגלל פעילות גדולה של ציד בלתי חוקי ופעילויות טרור. ב-25 בפברואר 2008 הוגדל השטח ל-950 קילומטרים רבועים. ב-21 ביוני 2011 הוסר הפארק מרשימת אתרי המורשת העולמית בסיכון וזכה לשבחים על מאמציו לשימור.
גאוגרפיה
הפארק נמצא בתחומי המחוזות צ'יראנג ובאקשה, חלק מ בצפון-מערב מדינת אסאם בהודו. יש רק כפר יער אחד, פגרנג, בלב הפארק הלאומי. מלבד כפר זה 56 כפרים נוספים מקיפים את הפארק. כפרים רבים נוספים בשולי הפארק תלויים בפארק באופן ישיר או עקיף.
הפארק הלאומי מאנאס משתרע על שטח של 950 קילומטרים רבועים, והוא ממוקם בגובה של 61–110 מטר מעל גובה פני הים. הפארק שוכן למרגלות הרי מזרח ההימלאיה והוא מיוער בצפיפות. נהר מאנאס זורם במערב הפארק והוא הנהר הראשי שבתוכו. זהו יובל מרכזי של הנהר בראהמאפוטרה ומתפצל לשני נהרות נפרדים, הבורססי והבולקדובה כשהוא מגיע למישורים. חמישה נהרות קטנים נוספים זורמים גם הם בפארק הלאומי השוכן על מניפת סחף רחבה ונמוכה הנפרשת מתחת למרגלות הרי ההימלאיה. המסלע של אזור הסוואנה בצפון הפארק בנוי מאבן גיר ואבן חול, ואילו שטחי העשב בדרום הפארק גדלים על משקעים עמוקים של סחף עדין. השילוב בין תצורת בהאבר טראי עם רצף הנהרות שנמשך עד ליער ההררי שבתת-ההימלאיה הופך אותו לאחד האזורים העשירים במגוון הביולוגי בעולם.
אקלים
הטמפרטורה המינימלית היא סביב C° 15 והטמפרטורה המרבית היא סביב C° 37.
גשמים כבדים יורדים בין מאי לספטמבר. כמות המשקעים הממוצעת השנתית היא כ-3,330 מילימטרים.
ביומות
יש שתי ביומות עיקריות בפארק הלאומי מאנאס:
צמחייה
יערות המונסון של מאנאס שוכנים באזור האקולוגי "יערות ירוקי עד למחצה של עמק בבראהמאפוטרה". השילוב של תצורת בהאבר טראי של תת-ההימלאיה עם רצף נהרות המוביל ליערות רחבי העלים הסובטרופיים של ההימלאיה הופך אותו לאחד מאזורי המגוון הביולוגי העשירים ביותר בעולם.
סוגי הצמחייה העיקריים הם:
חלק ניכר מיער הנשירים היבש של הנהר נמצא בשלב סוקצסיה מוקדם. הוא מוחלף ביער נשיר לח, הרחק מנתיבי מים, שמחולף בחברת השיא של יער ירוק עד למחצה בחלקו הצפוני של הפארק. בסך הכל תועדו 543 מיני צמחים מאזור הליבה. מתוכם, 374 מינים הם דו-פסיגיים (כולל 89 עצים), 139 מינים חד-פסיגיים ו-30 הם חסרי זרע וחשופי זרע.
בעלי חיים
בפארק תועדו 55 מיני יונקים, 380 מיני עופות, 50 מיני זוחלים ו-3 מינים של דו-חיים. 31 מתוך חיות הבר האלה, מוגדרים בסיכון.
הפארק ידוע בזכות חיות הבר האנדמיות הנדירות ובסכנת הכחדה שלו, כגון מין הצב Pangshura sylhetensis, ארנבת אסמית, לנגור זהוב וחזיר גמדי.
בפארק תועדו יותר מ-300 מיני עופות. יש בו את האוכלוסייה הגדולה בעולם של חובה בנגלית הנמצאת בסכנת הכחדה. מיני עופות עיקריים נוספים כוללים: קלאו בכיר, תרנגול יער, בולבוליים, קזרקה חלודית, פסיון לבן כיפה, אנפות, שקנאים, נץ דגים קטן, עיט נחשים מצויץ, בז, Pericrocotus speciosus, שרקרקיים, Copsychus, קלאו עקוד, קלאו אפור הודי, מרגון, זרונים, טווס מצוי, שלך ולבנית.
קנדר (קרחון)
קרחון קנדר (Kander Glacier) הוא קרחון יבשתי באורך 6.6 קילומטר הנמצא ברכס האלפים הברניים בקנטון ברן בשווייץ.
שטחו הכולל של הקרחון הוא 13.9 קמ"ר.
מי הפשרת השלגים של הקרחון מתנקזים דרך נהר קנדר לאגם תון.
ריצ'רד דויל
ביוגרפיה
נולד בלונדון, אחד משבעה ילדיו של הקריקטוריסט האירי ג'ון דויל (המכונה 'H.B'), קריקטוריסט פוליטי ידוע, לדויל היו אחים אמנים - ג'יימס, והנרי אדוארד דויל. לדויל הצעיר לא הייתה הכשרה אמנותית רשמית פרט לסטודיו של אביו, אך מגיל צעיר גילה יכולת מחוננת לתאר סצנות פנטזיה גרוטסקיות. במהלך חייו הוא הוקסם מאגדות. הוא הפיק את ספרו המאויר השלם הראשון "בית לחגים", כשהיה בן שתים עשרה; הספר פורסם לאחר מותו בשנת 1887.
הוא הצטרף לצוות פאנץ' בשנת 1843 בן 19, ונשאר שם שבע שנים.
הוא היה דודו של סר ארתור קונאן דויל, מחבר סיפורי שרלוק הולמס.
קריירה
דויל שיתף פעולה עם ג'ון ליץ' ואמנים אחרים כדי לאייר שלושה ספרי חג המולד של צ'ארלס דיקנס ב-1844–1846.
בשנת 1846 איוריו של דויל ל"טבעת הפיות" (תרגום חדש לאגדות האחים גרים), פרסמו את שמו לראשונה כמאייר אגדות. בעקבות זאת בשנת 1849 הוא הפיק סיפורי אגדות מכל העמים שזכה בהצלחה גדולה. דויל הצליח להציג באופן מלא את אהבתו למיתולוגיית הפיות עם איוריו הרבים המלאים בשדונים, פיקסיות ויצורים מיתיים אחרים.
בעקבות הצלחה זו אייר דויל שורה של כותרות ספרי פנטזיה: הבובה המכושפת מאת מארק לימון (1849), סיפורו של ג'ק והענקים (1850), ומלך נהר הזהב של ג'ון ראסקין (1850), שהופקו בשלוש מהדורות בשנה הראשונה לפרסום.
הוא גם כתב לפאנץ' סדרת מאמרים שכותרתה "נימוסים ומנהגים של אנגלים". בהיותו רומי קתולי אדוק, התפטר מתפקידו מצוות פאנץ 'בשנת 1850 בתגובה לעוינות כלפי מה שכונה "תוקפנות האפיפיור".
TV3 (רוסיה)
"TV3" (ברוסית: ТВ-3) הוא ערוץ טלוויזיה פדרלי בידורי ברוסיה המתמחה בהפקת סדרות טלוויזיה, סרטי לייב אקשן ותוכניות תיעודיות בעלי אופי מיסטי ומז'אנר מדע בדיוני ופנטזיה. משדר ברציפות מאז 1998.
ריצ'רד דויל
קריירה
את שארית הקריירה שלו עשה בהכנת רישומים לספרים ולציור בצבעי מים. דויל פרסם עבודות משלו, שעזרו לבסס את המוניטין שלו בקהל קוראים גדול.
סדרת האיורים העיקרית שלו היו אלה של "הניוקומס", "מלך נהר הזהב" ו"סיור החוץ" של בראון, ג'ונס ורובינסון.
TV3 (רוסיה)
הערוץ משדר בעיקר סדרות טלוויזיה מז'אנר המסתורין. בשנת 2006 נרכש הערוץ על ידי האוליגרך ולדימיר פוטאנין באמצעות חברת ProfMedia (ПрофМедиа), שנרכשה בהמשך על ידי ענקית הגז הטבעי ברוסיה, תאגיד גזפרום באמצעות חברת גזפרום מדיה, בדצמבר 2013.
בשנת 2016 במאית הערוץ דאריה לגיוני-פיאלקו פוטרה מהערוץ בעקבות כניסתו לתוקף של חוק חדש שאסר על במאים בעלי אזרחות כפולה לשדר תוכניות טלוויזיה.
ריצ'רד דויל
קריירה
יצירת המופת שלו היא ללא עוררין In Fairyland, סדרת תמונות מעולם האלפים, עם שיר מאת ויליאם אללינגהם, שהודפס על ידי אדמונד אוונס ופורסם על ידי לונגמן בזמן חג המולד 1869. ב-16 לוחות הצבעים ו-36 איורי השורות בתוספת עמוד השער. הספר היה כרוך בבד ירוק, ותואר כאחת הדוגמאות הטובות ביותר להפקת ספרים ויקטוריאניים האיורים שימשו גם בפרסום ספר אחר מאת אנדרו לאנג (1884).
דויל נחשב בדרך כלל כמבריק אך לא אמין. לדוגמה, הוא איחר בעקביות למסור את האיורים שלו ל"חדשות", ועמד בהתחייבויותיו רק כשטאקרי איים למסור את העבודה לאמן אחר. חובבנות כזו פגעה בהצלחתו של דויל. כמה ספרים שהוזמנו אצלו לא הופיעו מכיוון שחסרה הייתה לו המוטיבציה הדרושה לסיומם, והעבודות שהושלמו היו לרוב לא אחידות באיכות.
יחסי בחריין–סין
יחסי בחריין–סין הם יחסי החוץ בין בחריין לסין.
יחסי כלכלה וסחר
היקף הסחר הכולל בין סין לבחריין בשנת 2010 עמד על 1.05 מיליארד דולר, גידול של 52.2% לעומת השנה שקדמה לה, מתוכם הייצוא של סין היה 800 מיליון דולר והיבוא של סין היה 250 מיליון דולר. סחורות הייצוא העיקריות של סין הן מוצרים מכניים וחשמליים, טקסטיל ובגדים, מזון וכו'. סחורות היבוא העיקריות הן אלומיניום, נפט גולמי, חוטי כותנה ועוד.
איבנדרו בורז'ס סאנצ'ס
איבנדרו בורז'ס סאנצ'ס (בלוקסמבורגית: Yvandro Borges Sanches; נולד ב-24 במאי 2004 בלוקסמבורג שבלוקסמבורג) הוא כדורגלן לוקסמבורגי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי במחלקת הנוער של קבוצת בורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה ובנבחרת לוקסמבורג.
קריירת מועדונים
סאנצ'ס גדל במחלקת הנוער של ראסינג אף. סי. יוניון לוקסמבורג, ובשנת הגיע למחלקת הנוער של בורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה.
קריירה בינלאומית
ב-4 בספטמבר 2021 ערך סאנצ'ס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת לוקסמבורג, כשנכנס כמחליף בדקות האחרונות בהפסד 1–4 לנבחרת סרביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. ב-7 בספטמבר, בהופעתו השנייה במדי הנבחרת, הבקיע את שער הבכורה שלו, בתיקו 1-1 נגד נבחרת קטר במשחק ידידות.
הדיוויזיה ה-22 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-22 (בגרמנית: 22. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים מוטסת של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בקרב על הולנד, ולאחר מכן לחמה בחזית המזרחית ובכרתים. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בסרביה ובקרואטיה, שם הוסבה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-22 שלחמה עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה המוטסת ה-22
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 בברמן, והועמדה תחת פיקוד וילהלם קייטל, שהוחלף ב-1 באוקטובר 1935 על ידי אדולף שטראוס. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה בחזית המערבית, במסגרת הארמייה החמישית. במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה בהולנד באזור האג, ומטרתה הייתה לשבות את וילהלמינה, מלכת הולנד ולכפות עליה כניעה. אולם הצבא ההולנדי באזור זה שקיבל התראה התקיף קשות את הכוחות התוקפים, שבה 1000 גרמנים שהושטו לבריטניה כשבויי מלחמה וכיתר את הדיוויזיה ה-22. מפקד הדיוויזיה הנס פון שפונק נפצע קשה בקרב, אך הצליח לפרוץ את הכיתור ולהתחבר עם כוחות השריון הגרמניים.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה בגזרה הדרומית כחלק מהארמייה ה-11, ואף השתתפה במצור על סבסטופול. באוגוסט 1942 נשלחה הדיוויזיה לכרתים, ובאוקטובר 1944 הועברה ליוון. בנובמבר 1944 נשלחה הדיוויזיה לסרביה, ובינואר 1945 הועברה לקרואטיה.
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-22
ב-22 במרץ 1945 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-22. הדיוויזיה לחמה בקרבות בשטיריה ובאוסטריה, וב-11 במאי 1945 נכנעו רוב לוחמיה לצבא היוגוסלבי, ומיעוטם לכוחות הצבא הבריטי.
משרד החוץ של אוקראינה
מאז מרץ 2020 שר החוץ הנוכחי הוא דמיטרו קולבה.
שרי החוץ
בראש המשרד עומד שר, הממונה לתפקיד ומפוטר על ידי נשיא אוקראינה. השר כפוף ישירות לנשיא.
אולימפיאדת פריז (2024)
המשחקים האולימפיים של קיץ 2024 הם המשחקים האולימפיים ה-33 בעת החדשה. הם יחלו ב-26 ביולי 2024 ויימשכו עד ה-11 באוגוסט 2024. הוועד האולימפי הבינלאומי בחר בכינוס ה-131 שנערך בלימה בשנת 2017, את פריז, בירת צרפת, כמארחת של המשחקים. פריז תארח את האולימפיאדה 100 שנים לאחר שאירחה את המשחקים האולימפיים בפעם האחרונה ובפעם השלישית בתולדותיה, לאחר שאירחה את המשחקים האולימפיים בשנת 1900 ובשנת 1924. אירוח האולימפיאדה בשנת 2024 יהפוך את פריז לעיר השנייה שמארחת שלוש אולימפיאדות, אחרי לונדון.
המכרז
על אירוח האולימפיאדה התמודדו תחילה גם המבורג, רומא ובודפשט אך הן פרשו בשל עלויות האירוח והתשתיות וחוסר התמיכה המקומית באירוח. לוס אנג'לס ופריז נותרו המועמדות היחידות ובשל כך החליט הוועד האולימפי לקדם הסכם לפיו שתי הערים יזכו לארח, אחת ב-2024 והשנייה ב-2028, כלומר, לא יתקיים מכרז לקבלת הצעות אירוח למשחקים האולימפיים של 2028. בכינוס ה-126 של הוועד האולימפי הבינלאומי, בלימה בשנת 2017, נבחרה פריז לארח את המשחקים ב-2024 ואילו לוס אנג'לס נבחרה לארח ב-2028.
ענפי הספורט
להלן ענפי הספורט ומספר התחרויות כפי שאושרו על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי:
לוח זמנים
לוח הזמנים לאולימפיאדת פריז כפי שפורסם על ידי הוועדה המארגנת:
סיגירייה
סיגירייה (בסינהלית: සීගිරිය; מילולית: "סלע האריה"; באנגלית: Sigiriya) היא עיר עתיקה במרכז סרי לנקה, שנבנתה סביב פקק געשי המתנשא לגובה של כ-200 מטרים. לפי הכרוניקה הסרי לנקית המסורתית, הקולאוואמסה, המלך קשיאפה הראשון, ששלט בסרי לנקה בין 477 ל-495, בחר באתר כבירתו, והקים בראש הפקק הגעשי את ארמונו. הארמון והבירה כולה ננטשו לאחר מותו של המלך, אך האתר שימש כמנזר בודהיסטי עד המאה ה-14. ב-1982 הוכרזה סיגירייה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
היסטוריה
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על התיישבות באזור סיגירייה מאז התקופה המזוליתית. לפי ממצאים מאוחרים יותר, החל מהמאה השלישית לפני הספירה, התגוררו נזירים בודהיסטים במערות באזור.
בשנת 477 רצח הנסיך קשיאפה את אביו, המלך דטוסנה, ותפס את כס השלטון בממלכת אנוראדהאפורה. אחיו, יורש העצר החוקי מוגאלאנה, נמלט לדרום הודו. קשיאפה, שחשש ממתקפת נגד, החליט להעתיק את עיר הבירה מאנוראדהאפורה למקום בטוח יותר, ובחר בסיגירייה. במהלך תקופת שלטונו, שנמשכה 18 שנים, הקים קשיאפה בעיר החדשה מבצר, ארמונות וגנים. בשנת 495 שב מוגאלאנה לסרי לנקה, בראש צבא שהקים בעת שגלה בהודו. צבאו של קשיאפה הובס, והוא התאבד בטרם הגיע אליו מוגאלאנה. לאחר שתפס את כס המלוכה, השיב מוגאלאנה את עיר הבירה לאנוראדהאפורה.
לאחר נטישתה, נותר בסיגירייה מנזר בודהיסטי, שהמשיך להתקיים עד המאה ה-13 או ה-14. אין תיעוד לנעשה במקום במאתיים השנים הבאות. במאה ה-16 ובמאה ה-17 שימשה סיגירייה כמוצב של ממלכת קאנדי.
ב-1831 "גילה" את המקום קצין בריטי שעבר בסמוך בדרכו לפולונארווה. חפירות ארכאולוגיות החלו בשנות ה-90 של המאה ה-19, אך התעצמו רק במחצית השנייה של המאה ה-20. ב-1982 הוכרזה סיגירייה כאתר מורשת עולמית.
הגנים
למרגלות הסלע, מצדו המערבי, נמצאים גני המים. גנים מטופחים אלה מעוצבים בשיטת הצ'ארבאג, לפיה חוצים את הגן שבילים וגופי מים המחלקים אותו לחלקים קטנים יותר. בהתאם לכך, יש בגן בריכות נוי אליהן מוזרמות מים בנחלים מלאכותיים, וכן מזרקות שעדיין פעילות. בחלק מהבריכות איים קטנים שעליהם בנויים מבנים ששימשו כארמונות. הגן בנוי באופן סימטרי, כשהציר המרכזי בהם מוביל ממערב למזרח.
ממזרח לגני המים, במורדותיו המערביים של הסלע, נמצא גן הסלעים. גן זה כולל מספר סלעי ענק, שביניהם מתפתלים שבילים. על מרבית הסלעים הוקמו בעבר גם מבנים, אך הם לא שרדו.
גן נוסף שנמצא במורדות המערביים של הסלע הוא הגן המדורג. בגן המדורג סדרה של טראסות ובהן שבילים המובילים מגן הסלעים למדרגות שבבסיס הסלע. השבילים הם למעשה גרמי מדרגות עשויים אבן גיר.
קיר המראות
קיר המראות, המצוי בצדו המערבי של הסלע, בסמוך לשביל המטפס לפסגתו, זכה לכינוי זה משום שהיה כה מבריק עד כי המלך יכול היה לראות בו את בבואתו בעת שחלף על פניו. על הקיר נכתבו במשך מאות שנים כתובות גרפיטי הכוללות שירה, התבטאויות אירוניות או התרשמויות מהמקום. כיום, כתיבת כתובות כאלה אסורה, כדי להגן על הכתובות העתיקות.
הפרסקאות
צדו המערבי של הסלע מכוסה פרסקאות, המשתרעים לרוחב של 140 מטרים ולגובה של 40 מטרים. הארכאולוג ג'ון סטיל, שערך חפירות בסיגירייה בראשית המאה ה-20, תיאר זאת כך: "כל פני הגבעה התבררו כגלריית תמונות ענקית, אולי הגדולה ביותר בעולם". אף שהפרסקאות צוירו בתקופת ממלכת אנוראדהאפורה, הסגנון שלהם שונה מהנהוג באותה תקופה, בכך ששולי הדמויות המופיעות בהם כהים יותר, ובכך הוענק לדמויות נפח רב יותר. הפרסקאות כוללים דמויות של כ-500 נשים, שזהותן אינה ידועה. כל הדמויות פונות לכיוון קאנדי, המקודשת לסינהלים. בעבר היה מספר רב יותר של דמויות, אך חלקן נמחק בתקופה שבה היה במקום מנזר בודהיסטי, בטענה שהן מפריעות למדיטציה.
שער האריה
במעלה השביל שהוביל למבצר בראש הסלע, הוקם שער כניסה מפואר, שנחצב בצורת אריה, והוא שהעניק למקום את שמו. השביל עבר בין טפריו של האריה, וגרם מדרגות הוביל לתוך פיו. כיום נותרו מהשער רק כפות רגליו הקדמיות של האריה.
פסגת הסלע
פסגת הסלע משתרעת על פני שטח של כ-16 דונם. מהמבנים שהיו עליה, ובהם המבצר, נותרו היסודות בלבד. בנוסף, נמצאת במקום בריכה לאגירת מי שתייה, באורך 27 מטרים וברוחב 21 מטרים.
מערת כיפת הקוברה
מערת כיפת הקוברה נמצאת במורדותיו הדרומיים של הסלע, והיא נקראת כך על שום צורתה, המזכירה צוואר של נחש קוברה. בעבר היו קירות המערה מעוטרים באיורים של פרחים ובעלי חיים.
נס בעיירה
נס בעיירה או טופלה טוטוריטו (בגרסה האנגלית: Topelle) הוא סרט מוזיקלי ישראלי, סרט לכל המשפחה, משנת 1968 בבימויו של ליאו פילר ובהפקתו של מנחם גולן.
התסריט נכתב על ידי אוריאל אופק והוא מתאר את העיירה היהודית במזרח אירופה בסוף המאה ה-19 ומתבסס באופן רופף על הסיפורים "האולר", "הדגל" ו"מוטל בן פייסי החזן" של שלום עליכם.
את המוזיקה חיבר יוחנן זראי ובסרט משובצים 13 שירים בעיבוד מוזיקלי של שמעון כהן.
תקציר העלילה
קופיל (יעקב ניצן) הוא ילד שובב שאביו קלמן (ראובן שפר) נוזף בו כל הזמן. מפני שקולו קול דק וצורח כקולו של תרנגול רך ומפני שהוא מבטא את האות ג' כמו ד' ואת האותיות כ' וק' כמו ט' קוראים לו הכל "טופלה טוטוריטו" (כלומר: קופלה קוקוריקו). אמו גיטל (מירה ייני) לוקחת אותו לחייט (יעקב בודו) כדי שיתפור לו מכנסיים עם כיסים. טופלה לא עומד בפיתוי וגונב אולר מהחייט.
חברו הטוב ביותר של טופלה הוא מוטל בן פייסי החזן (שחר קול). מוטל הוא יתום וכאשר אחיו הגדול אליהו (גדי יגיל) מכה אותו, נוזפת בו האם (ליה דוליצקיה) כי "אסור להכות יתום".
אליהו קנה ספר כיצד להתעשר מיד הוא מחליט לייצר קוואס. לשם זה הוא זקוק לתפוחי עץ שנמצאים בגנו של הגביר מנשה (אברהם רונאי) ואז הוא נפגש עם בת הגביר, אסתרק'ה ומיד נכבש באהבה ושר את השיר "אסתרק'ה המלכה". הוא הולך לשדכן מנדל (שלמה בר-שביט) ומבקש ממנו שילך לגביר וישדך לו את אסתרק'ה אבל הגביר מסלק את מנדל.
טופלה ומוטל לומדים בחדר אצל המלמד (יעקב אלפרין) שמחרים לטופלה את האולר. כשהם יוצאים ליער בלג בעומר מצוידים בקשתות וחצים הם קושרים את המלמד הישן וטופלה לוקח את האולר. לבסוף צועקים ואומרים לו כי הותקפו על ידי גזלנים והמלמד נכנס להתקף חרדה ומובא למשכב בביתו.
כל העיירה הולכת לחפש את הגזלנים ובינתיים אסתרק'ה, מוטל וטופלה משחררים את אליהו והם נסים מהמקום. כשהם נתקלים בתושבי העיירה נתקפת אסת'רקה בחרדה, נופלת לנהר ומתחילה לטבוע ואליהו קופץ ומציל אותה לתשואות האנשים, הגביר ואשתו (רחל אטאס).
טופלה מטמין את האולר ונעשה חולה עם חלומות זוועה מה יקרה לו אם הדבר יתגלה. לבסוף מגיע למיטתו החייט וטופלה מתוודה על הגנבה אבל אז סולח לו החייט, טופלה מבריא והליקוי בדיבורו חולף.
כעת מסכים הגביר מנשה לנישואי אסתרק'ה עם אליהו "שיש לו ייחוס - בנו של פייסי החזן". לבסוף כל העיירה רוקדת בחתונה של אליהו ואסתר'קה.
סכר הרנסאנס האתיופי הגדול
סכר הרנסאנס האתיופי הגדול (באמהרית: ታላቁ የኢትዮጵያ ሕዳሴ ግድብ, בתעתוק: תלקו יאתיופיה הדאסיה גדב) Gerd, מוכר גם כסכר המילניום, הוא סכר כבידה הנמצא בתהליך בנייה מאז שנת 2011 במעלה הנילוס הכחול בשטחה של אתיופיה. הסכר ממוקם באזור בנישנגול-גומאז, כ-15 קילומטר ממזרח לגבול עם סודאן. תחנת הכוח ההידרואלקטרית המוקמת על הסכר צפויה להיות הגדולה ביותר באפריקה והשביעית בגודלה בעולם, בהספק של כ-6.45 ג'יגוואט. תקופת מילוי מאגר המים לאחר השלמת בניית הסכר צפויה להמשך כ-5 ועד 15 שנה כתלות בתנאים ההידרולוגיים ובהתאם להסכמים בין אתיופיה סודאן ומצרים. השלמת הבנייה מתוכננת לשנת 2022. במהלך שנת 2022 יחידות ייצור ראשונות הופעלו והחל להעביר חשמל לרשת החשמל.
המבנה
הסכר האתיופי הגדול עשוי בטון מעוגל בעל הרכב אגרגטים מיוחד לבניית סכרים. אורכו כ-1800 מטרים וגבהו כ-145 מטרים. בשני צידי הסכר מותקנות תחנות הכוח ההידרואלקטריות. בימנית מותקנות 10 טורבינות מסוג פרנסיס בעלות הספק של 375 מגוואט כל אחת, ובשמאלית שש טורבינות זהות מתוצרת חברת אלסטום. מאגר המים שייווצר כתוצאה מבניית הסכר יהיה בנפח 74 מיליארד מטר מעוקב ובשטח כולל של כ-1874 קילומטר רבוע.
היסטוריה
האתר המתאים להקמת הסכר זוהה על ידי לשכת הטיוב של ארצות הברית במהלך סקר הנילוס הכחול שנערך בתקופת כהונתו של אקלילו הבט-וולד כראש ממשלת אתיופיה בין השנים 1956–1964. מהפכת 1974 שהעלתה לשלטון את החונטה הצבאית האתיופית עצרה את פיתוח המיזם עד לשנת 2009 שבה התחדש תהליך התכנון והפיתוח של הסכר. ב-2 באפריל 2011 הונחה אבן הפינה לבניית הסכר על ידי ראש ממשלת אתיופיה מלס זנאווי.
בניית הסכר עוררה התנגדות עזה במצרים השוכנת במורד הנילוס מחשש שיגרום להפחתה משמעותית בכמות המים המגיעה לשטחה. מצרים דרשה את הפסקת הבניה כתנאי מקדים לניהול משא ומתן בין שתי המדינות בנושא, ואף פנתה בעניין לממשלות סין ואיטליה המעורבות בתהליך הבנייה של הסכר. בין מצרים ואתיופיה הוחלפו טיוטות להסכם בדבר אופן הפיקוח על השפעות הסכר האתיופי שטרם הבשילו להסכמות. מדינות אחרות באזור הביעו תמיכה בהקמת הסכר, לרבות סודאן שהנילוס הכחול זורם גם בשטחה ואף האשימה את מצרים בליבוי יצרים סביב הסוגיה. לטענת האתיופים בניית הסכר לא תשפיע לרעה על משטר הזרימה במורד הנילוס למצרים ואף להפך, הסכר האתיופי יגרום להגברת הזרימה לכיוון מצרים כתוצאה מהפחתת האידוי באגם נאצר. ממשלת אתיופיה מאשימה את ממשלת מצרים כי היא נוהגת בחוסר הגיון ובעיקר לאור דרישת האחרונה להעלות את חלקה מ-66% מנפח זרימת המים ל-90%. בחודש אוקטובר 2019 הודיעו המצרים כי השיחות עם אתיופיה וסודאן סביב הנושא הגיעו למבוי סתום.
במרץ 2021 ביקר נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי בסודאן, שם נשא נאום בו איים יחד עם מקבילו הסודאני, עבד אל-פתאח אל-בורהאן על האתיופים ואמר כי הם מתנגדים לבניית והפעלת הסכר, נאום זה בא לאחר שגורמים אתיופים אמרו לסודאנים ולמצרים כי בכוונתם להמשיך במילוי הסכר גם ללא הסכם בין המדינות.
מימון
מייד עם ההכרזה על בניית הסכר ב-31 במרץ 2011 נחתם הסכם, ללא ביצוע מכרז, בסך 4.8 מיליארד דולר עם החברה האיטלקית סאליני (Salini Impregilo S.p.A) המתמחה בבנייה בתחום ההנדסה האזרחית. ממשלת אתיופיה הכריזה כי בכוונתה לממן ממקורות עצמיים את מלוא עלות הבנייה של הסכר עצמו בסך כ-3 מיליארד דולר וזאת במטרה להימנע מיצירת תלות במדינות או גורמים שלישיים העלולים להיות נתונים ללחץ והשפעה של ממשלת מצרים המעוניינת בביטול הפרויקט. לצורך כך ביצעה הנפקה של איגרות חוב המיועדות לרכישה על ידי אזרחי המדינה בלבד. מימון הטורבינות והמתקנים החשמליים המוערכת בכ-1.8 מיליארד דולר הנוספים בוצע על ידי בנקים סיניים. נראה כי העלות הנ"ל אינה כוללת את ההוצאות בגין אמצעי ההולכה לחשמל שיופק לאחר הפעלת הסכר.
יחסי אלג'יריה–סין
יחסי אלג'יריה–סין הם יחסי החוץ בין אלג'יריה לסין. שתי המדינות מקיימות יחסים חזקים באופן מסורתי, וחגגו 60 שנה לכינון היחסים הדיפלומטיים בשנת 2018. בשנת 2010 היחסים נחשבו לחזקים מכל יחסי סין עם ארצות ערב לאחר יחסי סודאן–סין. בעוד היחסים מבוססים היטב על קשרים מסחריים, יחסים דיפלומטיים הורחבו בעיקר לתחומים חברתיים-תרבותיים ופוליטיים.