cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הרי את מקודשת לי (שיר)
הרקע לכתיבת השיר
בהקדמה ל"ספר השירים של אברהם שטרן המכונה יאיר", כתב ישראל אלדד כי עבור שטרן, איטליה סימלה הרבה יותר מאשר ארץ הקלסיות. איטליה, ארצם של ג'וזפה מציני וגריבלדי, סמלה את הריסורג'ימנטו, "בייחוד בשביל מי שאף התנ"ך אינו בשבילו בית קברות לחטוטים ארכאולוגיים ולא אולימפוס לאידיאות ערטילאיות, כי אם בשר ודם לאומי ואישי".
השיר הוא תולדה של תודעה שנכוותה באש הגנת ירושלים במאורעות תרפ"ט, תודעתו של יאיר שהשתתף בהגנה, וחווה את "חרפת ההתגוננות", ו"חרפת סמטאות העיר העתיקה בידי זרים", תודעה שהתחילה "להשחיז את נשק המחשבה המדינית העברית העצמאית", והקדימה השחזת "נשק מלחמת החרות" מן הכובש הבריטי לקראת חזון המלכות העברית.
תכנים ואמירות
"הרי את מקודשת לי מולדת", עוסק בקשר אדם אדמה ודם.
השיר מדמה אהבת בשר ודם של בעל לאשתו על יחסי הגומלין המורכבים הגלומים בה לאהבת בן העם היהודי למולדתו, ארץ ישראל ואדמתה.
כמוטו לשיר מופיעה שורה משיר של אלכסנדר בלוק: "הוי, רוסיה שלי! רעייתי". בהשראת מוטו זה מדמה השיר של יאיר את אהבת המשורר למולדתו לאהבת בעל לאשתו (דימוי זה, של האומה כאישה או ככלה, מופיע ביצירתם של משוררים וסופרים רבים). דימוי זה מודגש בשורות הפתיחה והסיום של השיר,, שמקורן בטקס הקידושין היהודי. שורה נוספת בשיר,, מקורה בשירו של רבי שלמה אלקבץ, "לכה דודי", הנכלל בטקס קבלת שבת.
המולדת היא שפחה,, שעם נישואיה למשורר מוחזרת לה מלכותה:, קרבה וארוס,. חוקר הספרות גדעון עפרת ציין כי "המעבר מהאומה־השפחה אל האומה־הכלה הוא עתה מעבר טקסי, הלובש אופי פולחני של קורבן מזבח או חתונת דמים".
ברית דמים קושרת בין המשורר למולדתו,, ולו במחיר חיי המשורר, הנכון להרחיק בגופו מחפשי רעתה,.
חוקר הספרות דן מירון תיאר את השורות, יחד עם שורות נוספות משירת יאיר, כ"שורות אותנטיות, מעבירות צמרמורת".
סן פרנסיסקו
סן פרנסיסקו (באנגלית: San Francisco; בשמה הרשמי: City and County of San Francisco – העיר והמחוז סן פרנסיסקו) היא העיר הרביעית בגודלה במדינת קליפורניה שבארצות הברית. נכון לשנת 2018, בעיר מתגוררים כ־883,305 תושבים, וגודלה הוא כ-121 קמ"ר. העיר ממוקמת בקצה הצפוני של חצי האי סן פרנסיסקו, וצפיפות האוכלוסין בה היא כ-6,898 איש לכל קילומטר רבוע. צפיפות האוכלוסין בעיר היא הגבוהה ביותר במדינת קליפורניה, והשנייה בגובהה בארצות הברית כולה. המטרופולין של העיר הוא ה-13 בגודלו בארצות הברית, ומתגוררים בו כ-4.5 מיליון תושבים. סן פרנסיסקו נחשבת למרכז הכלכלי, התרבותי והתעבורתי של אזור מפרץ סן פרנסיסקו, אזור בו מתגוררים כ-7.4 מיליון תושבים.
הורטוס מוזיקוס
הוֹרְטוּס מוּזִיקוּס (באסטונית: Hortus Musicus בעברית: הגן המוזיקלי) הוא הרכב מוזיקלי מאסטוניה, שנוסד בשנת 1972 על ידי הכנר והמנצח האסטוני אנדרס מוסטונן.
סן פרנסיסקו
בשנת 1776, הקימו המתיישבים הספרדים מבצר באזור שער הזהב ומיסיון על שמו של פרנציסקוס מאסיזי בסמוך לו. הבהלה לזהב לאזור מדינת קליפורניה בשנת 1848, גררה עמה תקופה של התרחבות משמעותית לאזור, והביאה לעליית מספר התושבים בו בשנה אחת מ-1,000 ל-25,000. התרחבות זו הפכה את העיר לגדולה ביותר באזור החוף המערבי באותה התקופה. בשנת 1906, התרחשה בעיר רעידת אדמה חזקה, שהביאה לשריפות ענק ולהשמדתם של כשלושה רבעים מן העיר. למרות זאת נבנתה העיר מחדש והתאוששה במהירות, ותשע שנים לאחר ההרס התארחה בעיר התערוכה לכבוד פתיחתה של תעלת פנמה. במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה סן פרנסיסקו כנמל להעברת חיילים מארצות הברית לחזית האוקיינוס השקט. לאחר המלחמה, חזרתם והתמזגותם של החיילים, ההגירה המסיבית למדינה, ועמדות יותר ויותר ליברליות בנושאים רבים בנוסף לגורמים נוספים הביאו את קיץ האהבה ואת התנועה לזכויות הלהט"ב לעיר. גורמים אלו הפכו את העיר למרכז האקטיביזם הליברלי החברתי בארצות הברית.
הורטוס מוזיקוס
היסטוריה
הרכב "הורטוס מוזיקוס" נחשב כיום להרכב הפעיל הוותיק ביותר למוזיקה עתיקה באירופה.
20 באוקטובר
20 באוקטובר הוא היום ה־293 בשנה (294 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה, נשארו עוד 72 ימים.
הורטוס מוזיקוס
היסטוריה
מאז הקמתו מופיע ההרכב בפסטיבלים רבים בעולם, בהם פסטיבל אוטרכט, פסטיבל הבארוק מלמו, פסטיבל הבארוק לופטהנזה בלונדון, פסטיבל המוזיקה העתיקה בגלאזגו, פסטיבל לוקנהאוס באוסטריה, פסטיבל מוצרט בחמניץ ובקונצרטים בכל רחבי העולם, לרבות בפסטיבל יפו בישראל ובפסטיבל מוסטונן-פסט טאלין-תל אביב.
במהלך השנים הקליטו מוסטונן ו"הורטוס מוזיקוס" 25 אלבומים והציגו רפרטואר המקיף את ההיסטוריה המוזיקלית של אירופה - החל מהכוראל הגרגוריאני ועד למלחיני הבארוק הגדולים של המאה ה-18.
בתוכניותיהם, הם מציגים מוזיקה מימי הביניים לצד ראגות מהודו, מוזיקת רנסאנס, שירים עבריים מימי הביניים, מוזיקה נוצרית מוקדמת מארמניה, מוזיקת עולם ומקמאת ערביים.
סן פרנסיסקו
כיום סן פרנסיסקו היא מוקד תיירות פופולרי בינלאומי, הידוע בשל הערפל הקיצי הקריר שלה, הגבעות והכבישים התלולים שבגבולותיה והשילוב האקלקטי בין אדריכלות ויקטוריאנית לאדריכלות מודרנית. אתריה המפורסמים של העיר כוללים את גשר שער הזהב, קרון הכבל של העיר וצ'יינהטאון. העיר היא גם מרכז כלכלי ובנקאי, וביתם של למעלה משלושים מוסדות כלכליים בינלאומיים, וכן מרכז של תעשיית ההייטק הבינלאומית.
נכון לשנת 2019, סן פרנסיסקו היא העיר האמריקאית בעלת הדירוג הגבוה ביותר בדירוג מחייה עולמי.
היסטוריה
היישוב הקדום ביותר בסביבות העיר מתוארך לשנת 3000 לפנה"ס. אנשים משבטי האוהלון החלו להתיישב בצפון קליפורניה, ובין היתר באזור סן פרנסיסקו מתחילת המאה השישית לספירה. על אף שהספרדים הכריזו בעלות על אדמתם כבר במאה ה-16, לשבטי האוהלון כמעט לא היה קשרים עם האירופאים עד לשנת 1769, כשמשלחת מחקר נשלחה לאזור אלטה קליפורניה, כחלק מניסיון ליישב את האזור בידי הספרדים.
שבע שנים לאחר מכן, בשנת 1776, בחרה משלחת נוספת בהנהגתו של חואן בטיסטה דה אנזה באתר זה להקמתו של מרכז צבאי, לצורך ההשתלטות על האזור. זמן קצר לאחר מכן נבחר חוזה חואקין מורגה להקימו. מאוחר יותר באותה השנה הקים המיסיונר הפרנציסקני פרנסיסקו פלו בקרבת המרכז הצבאי את המיסיון סן פרנסיסקו דה אסיס. שבט הילמו מאנשי האולון היו לראשונים ששועבדו במיסיון ושהמירו את דתם לנצרות קתולית.
בשנת 1821, לאחר קבלת העצמאות מספרד, הפך השטח לחלק ממקסיקו. תחת השלטון המקסיקני קטנה בהדרגה מערכת המיסיון ושטחיה הופרטו. בשנת 1835 היה ויליאם א. ריצ'רדסון לראשון שהקים אחוזה פרטית בעיר על יד מעגן ספינות, בקרבת כיכר פורסמות' המודרנית. יחד עם פרנסיסקו דה הארו (שהיה עתיד להיות ראש העירייה הראשון), הוא תכנן מערך רחובות להתיישבות המתרחבת, ומאוחר יותר לעיירה שנקראה ירבה בואנה (Yerba Buena, ספרדית "עשב טוב"), שהחלה למשוך מתיישבים אמריקאים.
הקומודור ג'ון ד. סלוט תבע בעלות אמריקנית על קליפורניה ב-7 ביולי 1846, במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו. יומיים לאחר מכן הגיע הקפטן ג'ון ב. מונטגומרי למקום ותבע בעלות אמריקאית על ירבה בואנה. שנה לאחר הכיבוש שונה שם העיירה לסן פרנסיסקו, ומדינת מקסיקו מסרה רשמית את השטח לארצות הברית עם חתימת הסכם גואדלופה אידלגו. על אף מיקומה האסטרטגי כנמל ובסיס ימי, נותרה סן פרנסיסקו התיישבות קטנה בעלת שטח פנים לא ידידותי.
הבהלה לזהב לקליפורניה משכה לאזור זרם של מחפשי אוצרות. מחפשי האוצרות העדיפו להתאסף באזור סן פרנסיסקו, על פני אזור בניסיה - שהייתה המתחרה לחיפוש הזהב. העדפה זו גרמה לקפיצה בגודל האוכלוסייה בסן פרנסיסקו מ-1,000 בשנת 1848 ל-25,000 בדצמבר 1849. סיפורי העושר שבסביבת סן פרנסיסקו היו כה מבטיחים, עד שצוותי האוניות שהגיעו לסן פרנסיסקו נטשו את אוניותיהם ורצו לשדות הזהב, משאירים מאחוריהם עשרות אוניות נטושות במפרץ סן פרנסיסקו. קליפורניה קיבלה במהרה מעמד מדינה והצטרפה לארצות הברית. לאחר ההצטרפות בנה צבא ארצות הברית את מבצר פוינט בשער הזהב וכן מבצר נוסף על האי אלקטרז כדי להבטיח את בטיחותו של מפרץ סן פרנסיסקו. גילוים של מצבורי כסף באזור העיר הגביר את התפתחות האוכלוסין המהירה באזור. עדרי מחפשי האוצרות הביאו עמם פורענות והפקרות חוק לעיר, וחופי העיר קיבלו מוניטין כגן עדן לפשע, זנות והימורים.
יזמים רבים מסן פרנסיסקו ניסו להפיק תועלת מהעושר שנוצר כתוצאה מהבהלה לזהב. מבין הזוכים הייתה תעשיית הבנקאות, שזכתה בהקמתם של בנק ולס פארגו בשנת 1852 ובנק קליפורניה בשנת 1864. התפתחותו של נמל סן פרנסיסקו ביסס את העיר כמרכז מסחרי. עובדים זרים שהחלו לזרום לעיר הפכו אותה למרכז רב לשוני, ובהם העובדים הסיניים, שהחלו בהקמתה של רובע הצ'יינהטאון בעיר. קרון הכבל הסיע לראשונה את תושבי העיר במעלה רחוב קליי בשנת 1873. בעיר החלו להיבנות בתים ויקטוריאניים רבים, והמנהיגים העירוניים של העיר החלו לדרוש את הקמתו של פארק ציבורי בעיר, מה שגרם לשרטוט תוכניות להקמתו של פארק שער הזהב. תושבי העיר החלו בהקמתם של בתי ספר, כנסיות, תיאטראות, ושאר חותמות לחיים עירוניים. המרכז הצבאי בעיר התפתח למתקן הצבאי האמריקני החשוב ביותר בחוף המערבי. בסופה של המאה, הייתה סן פרנסיסקו לעיר גדולה שנודעה בסגנון ראוותני, בבתי מלון מפוארים, באחוזות המפוארות שנבנו בראשה של גבעת נוב, ובסצנת אומנות משגשגת.
הבנייה המחודשת של העיר הייתה מהירה ובממדי ענק. למרות קריאות רבות לחדש לגמרי את מבנה רחובות העיר, העדיפו תושבי העיר לסיים את התהליך במהירות. בנק איטליה של אמדאו ג'יאניני, שבמהרה הפך לבנק אמריקה, סיפק הלוואות לאלו מן התושבים ששגרת חייהם ומקום מגוריהם נהרס. הריסותיהן של האחוזות בגבעת נוב הפכו למלונות פאר. היכל העיר נבנה מחדש בהוד ובהדר, והעיר חגגה את שיקומה בחגיגות לפתיחתה של תעלת פנמה ב-1915.
תכנות מונחה-אירועים
בהנדסת תוכנה, תכנות מונחה אירועים (באנגלית: Event-driven programming) הוא תפיסה בתכנות. הרעיון הוא שבתוך תוכנית המחשב קיימים חלקים (ערוכים כרצפי פעולות), הממתינים לקבלת אות. האות נקרא "אירוע" (event) והוא מתקבל כאשר מתרחש אירוע מסוים במערכת, אליו קשוב היישום. האירועים בדרך כלל יהיו פנימיים, בין שני חלקים של אותה תוכנה, אך גם יכולים להיות חיצוניים בין תוכנה אחת לשנייה.
סן פרנסיסקו
היסטוריה
בשנים שלאחר מכן גיבשה העיר את מעמדה כבירה כלכלית; עם קריסת בורסת המניות בניו יורק ב-1929, אף לא בנק אחד קרס בסן פרנסיסקו. להפך, בשיאו של השפל הגדול החליטה העיר לקחת על עצמה שני פרויקטים הנדסיים גדולים - גשר המפרץ בין אוקלנד לסן פרנסיסקו, וגשר שער הזהב, שהסתיימו ב-1936 וב-1937 בהתאמה. בנוסף לכך, באותה התקופה הוחלט כי הכלא הצבאי הקטן שעל האי אלקטרז יהפוך לכלא פדרלי לעבריינים מסוכנים ביותר, ונכלאו בו אסירים ידועים לשמצה כאל קפונה, ג'ורג' "משינגן" קלי, ורוברט פרנקלין סטראוד, שנודע כאיש הציפורים מאלקטרז. מאוחר יותר חגגה העיר את גדולתה שנרכשה מחדש בתערוכה העולמית של שער הזהב בשנים 1939–1940, וביצירת האי המלאכותי אי המטמון במרכז המפרץ.
תכנות מונחה-אירועים
תיאור הפרדיגמה
בתכנות מונחה אירועים בוחר המתכנת להעביר ולקבל הודעות בין חלקים שונים בתוכנה באמצעות אירועים שהם הגורם המתווך, מעין דוור וירטואלי. המתכנת יכול להגדיר אירועים במחלקות, להזניקם וללכוד אותם, או ללכוד אירועים שמובנים במערכת, שהתוכנה כבר דאגה להזניקם, ולממש בהן הוראות תכנותיות שונות בהתאם לרצון המתכנת. האירוע למעשה בנוי משני חלקים: מקום בתוכנה שבו האירוע מוגדר ומוזנק כאשר מתרחשת סיטואציה כלשהי, עם פרמטרים או בלעדיהם. ומקום בתוכנה שבו נרשמים לאירוע ובו האירוע נלכד, והמתכנת יכול לקשור לאירוע פונקציונליות כלשהי.
בניגוד לתפיסת התכנות הקודמת בתכנות פרוצדורלי (פסקל ו-C) בו לא היו קיימים אירועים, והמתכנת היה יוצר לולאה שבה היה מאזין, מנהל, מסווג ומפעיל בעצמו את הפונקציות השונות באמצעות משפטי התניות, או בשיטה בתכנות מונחה עצמים חסר אירועים (++C) שבו היו שולחים מצביע מהמחלקה המארחת, ומפעילים באמצעותו פונקציה מהמחלקה המתארחת, בשיטה זו של ניהול אירועים, זרימת התוכנה יותר מאורגנת, מובנת ויעילה, ומאפשרת שליטה ותקשורת טובה בין חלקי התוכנה השונים כמו בין שתי מחלקות שונות, כמו גם, בין רכיבי תוכנה לתוכנות שמארחות אותם.
סן פרנסיסקו
היסטוריה
במהלך מלחמת העולם השנייה הפך הנמל של העיר למרכז הפעילות באזור. במקביל הפך מבצר מייסון לנמל העיקרי להעברת חיילים לחזית האוקיינוס השקט. בעקבות כך נוצרו משרות חדשות בעיר, שמשכו אליהן עובדים, רבים מהם אפרו-אמריקנים מהדרום. לאחר המלחמה החליטו להתמקם בה חיילים שחזרו מהזירה והתושבים החדשים שהגיעו לעיר למטרות עבודה. ב-1945 נכתבה ונחתמה בסן פרנסיסקו מגילת האומות המאוחדות, המסמך המכונן של ארגון האומות המאוחדות. אמנת סן פרנסיסקו סיימה באופן רשמי את המלחמה עם יפן בשנת 1951.
תכנות מונחה-אירועים
תיאור הפרדיגמה
תכנות מונחה אירועים מתאים לקונספט של הכימוס (Encapsulation) במתודולוגיה של תכנות מונחה-עצמים ומהווה נדבך נוסף במתודולוגיה. כשם שלאובייקט יש משתנים, מאפיינים ופונקציות שייחודיות לו, כך יש לו אירועים משל עצמו שאופייניים לו, שמוזנקים על פי בדיקות פנימיות שלו, שמכירים את התוכן הכמוס של המחלקה. למחלקה המארחת את האובייקט המתארח, אין צורך להכיר את הלוגיקה הפנימית של האובייקט המתארח, כשם שאין היא מכירה ומתעסקת בלוגיקה הפנימית של הפונקציות והמשתנים הפנימיים שלו, ולעיתים אף אין ביכולתה לבצע את מה שיכול לבצע האובייקט המתארח בשל חוסר נגישות לנתונים שקיימים באובייקט המתארח. בתכנות מונחה עצמים השימוש באירועים מאפשר פעילות דו כיוונית, בנוסף להפעלת פונקציות של המחלקה המתארחת, גם קבלת משוב מהמחלקה המתארחת (נקרא לפעמים Callback). השימוש באירועים מאפשר גם שימוש בפונקציות א-סינכרונית, כאשר את התוצאה לפעולה מקבלים באמצעות אירוע.
סן פרנסיסקו
היסטוריה
פרויקטים עירוניים שקמו בשנות החמישים והשישים של המאה העשרים, הביאו לבנייתן מחדש של השכונות המערביות בעיר, ולהקמתם של כבישים מהירים חדשים בעיר, חלקם באופן לא מלא עקב התנגדות עזה מצד אזרחי העיר. בנייתה של פירמידת טרנסאמריקה הושלמה בשנת 1972, ובשנות השמונים בנייתם של רבי-קומות וגורדי שחקים שינו את פני מרכז העיר. פעילות הנמל עברה לאוקלנד, והעיר החלה לאבד משרות תעשייתיות. לכן, החלה העיר להתמקד בתיירות. כמו כן, פרברי העיר החלו בהתפתחות משמעותית. במהלך שנות ה-50, ה-60 וה-70 העיר עברה שינוי דמוגרפי משמעותי, התושבים הלבנים החלו לעזוב את העיר, ואת מקומם החלו להחליף מהגרים מאסיה ומאמריקה הלטינית. בתקופה זו, הפכה העיר למרכז תרבות הנגד של ארצות הברית. סופרי דור הביט הציפו את שכונת נורת' ביץ' בשנות החמישים, והחלו ברנסאנס של סן פרנסיסקו. היפים החלו להתקבץ בהייט-אשבורי בשנות השישים, והגיעו לשיאם בקיץ האהבה של 1967. בשנות ה-70 הפכה העיר למוקד מאבק תנועות זכויות הלהט"ב, עם הפיכתו של רחוב הקסטרו לכפר עירוני הומו-לסבי, בחירתו של הארווי מילק לוועד המפקח של העיר, והרצח שלו, יחד עם ראש העירייה דאז ג'ורג' מוסקונה ב-1978.
תכנות מונחה-אירועים
תיאור הפרדיגמה
ניתן להמחיש את השימוש באירועים באמצעות הדגמה של מחלקת סטודנט שבה נמצאים כל השדות העוסקים בו כמו פרטים אישיים, תמונה, כתובת, מוסד לימודי וכדומה, שבה היה מתאים שתהיה פונקציה שתבדוק אחת ליום את תחולת יום ההולדת של הסטודנט לפי שדה "תאריך לידה", ותזניק ביום המתאים אירוע מובנה "בעת יום הולדת" עם פרטי הסטודנט,  למחלקה המממשת את מחלקת סטודנט. המחלקה המממשת תחליט על דרכי מימוש האירוע: שליחת מסרון ברכה, הצגת ברכה על גבי מסך במסדרון, או משלוח אימייל יידוע בעניין יום ההולדת לכל חברי כיתתו של הסטודנט. באופן זה קיימת חלוקה מובנת וברורה, וישנה הצמדה הגיונית בין שדה "יום הולדת" לבין אירוע "בעת יום הולדת". הבדיקה עצמה של יום ההולדת תעשה במחלקת סטודנט, אך המימוש של יום ההולדת יתבצע במחלקה המארחת את מחלקת סטודנט, כך גם יכולות להיות כמה מחלקות מארחות למחלקת סטודנט, שכל אחת תממש בצורה אחרת את אותו האירוע.
סיווג האירועים ודרכי מימושם
האירועים בדרך כלל מסווגים כאירועי משתמש וכאירועי מערכת. אירועים יכולים להיווצר על ידי המשתמש לרוב באמצעות מקלדת ועכבר (או מסך מגע). אלו הם האירועים הנפוצים ביותר: הקשה במיקום מסוים על פני המסך באמצעות העכבר, לחיצה או שחרור של מקש מקלדת וכולי. בנוסף יכולים להיווצר אירועים שהמערכת יוצרת מעצמה בתזמון קבוע מראש או בתגובה לפעילות. למשל אירועי שעון באמצעות הפעלת טיימר, שמופעלים במועד קבוע מראש, כמו ניקוי הדיסק ואיחויו או ביצוע פעולת גיבוי. וכן אירועים בתגובה לפעילות חיצונית כמו קבלת דואר אלקטרוני, כיבוי המחשב או קבלת מידע מחיישן מסוים, למשל התראה ממצלמה על גילוי תנועה.
סן פרנסיסקו
היסטוריה
במהלך בועת הדוט-קום של שנות ה-90 המאוחרות החלו חברות סטרט-אפ רבות לקום בסן פרנסיסקו, והחיו את הכלכלה המקומית. יזמים ומפתחי יישומי מחשב רבים עברו להתגורר בעיר, ובעקבותיהם גם מומחי שוק וסוחרים רבים, ששינו את פני השטח החברתי בעיר. שכונות עניות עברו במהרה תהליך ג'נטריפיקציה. כשהבועה התפוצצה בשנת 2001, רבות מן החברות האלו נסגרו, והעובדים בהן עזבו, על אף שיזמות והיי-טק ממשיכים להיות מקור הכנסה עיקרי בכלכלה של סן פרנסיסקו.
תכנות מונחה-אירועים
סיווג האירועים ודרכי מימושם
בשפות מונחות עצמים נהוג שלכל עצם יש אירועים שייחודיים לו, בצד האירועים שיכולים להיות משותפים לכולם כמו הקלקת עכבר או מקלדת. למשל לטופס יכול להיות אירוע בעת טעינת טופס, סגירת טופס ושינוי גודלו או מזעורו או בעת שהטופס "לוכלך" כאשר טקסט הוזן לאחד מהפקדים שבו. ואילו לפקד טקסט שמשולב בטופס יוכל להיות אירוע של 'בעת שינוי הטקסט' שבפקד או 'בעת שהתוכן שמוזן איננו תואם למסכת הקלט שלו'. ואילו לפקד fileWatcher בדוט נט יהיה אירוע בעת יצירת קובץ בספריה מסוימת.
סן פרנסיסקו
גאוגרפיה
העיר סן פרנסיסקו ממוקמת בחוף המערבי של ארצות הברית, בקצהו של חצי האי סן פרנסיסקו וכוללת בתוך גבולותיה רצועות גדולות של מפרץ סן פרנסיסקו ושל האוקיינוס השקט. בנוסף לכך, האיים אלקטרז, אי המטמון והאי ירבה בואנה הסמוך כלולים בשטח העיר, כמו כן גם חלקים קטנים מהאי אלמדה, האי רד רוק והאי אנג'ל. כמו כן גם האי פראלון הלא מיושב כלול בשטחה. שטחה העיקרי של העיר כולל בהערכה גסה "שבע-על-שבע-מיילים-רבועים" ביטוי מקומי שנועד לבטא את צורתה של העיר, על אף ששטחה הכולל, כולל מים, הוא כמעט 600 קמ"ר.
תכנות מונחה-אירועים
סיווג האירועים ודרכי מימושם
תכנות מונחה אירועים אופייני ליישומים בעלי ממשק משתמש גרפי, אך אינו בלעדי להם. ישנן סביבות כמו ToolBook שבהן יש ניהול היררכי של אירועי משתמש, שיכולים ל"טפס" מאובייקט פרטי כפקד לאובייקט כללי שמכיל אותו כמו חלון עד לרמת היישום כולו, ולהילכד בכל שלב ושלב ביישום כולו. דבר שמאפשר ניהול מרכזי של כלל האירועים שביישום. באקסס אירוע יכול לטפס מפקד לטופס המכיל אותו, ובו הוא נעצר. ב-Winform בדוט נט אירוע משתמש נעצר כבר בפקד ולא עולה אף לרמת הטופס.
סן פרנסיסקו
גאוגרפיה
העתק סן אנדראס והעתק הייווארד שעוברים בקרבת העיר הם האחראיים לרעידות האדמה שפוקדות את העיר, אף שאינם עוברים בתחומה. היה זה העתק סן אנדראס שגרם לרעידות האדמה ההרסניות ב-1906 וב-1989 שהרסו חלקים גדולים מן העיר. רעידות אדמה חלשות יותר פוקדות את העיר על בסיס קבוע. האיום מרעידת אדמה גדולה נוספת משחק תפקיד עיקרי בהתפתחות תשתיות העיר. לאחרונה, עלו בעיר הדרישות לאיכות הבניינים בה, ובניינים ישנים יצטרכו לעבור שיפוצים, ובניינים חדשים שיקומו ידרשו לסטנדרטים הנדסיים מסוימים. למרות זאת, עוד ישנם בניינים קטנים שפגיעים ביותר לרעשי אדמה חזקים.
תכנות מונחה-אירועים
סיווג האירועים ודרכי מימושם
בבסיסי נתונים משתמשים בפרדיגמה זו באמצעות פעילות הטריגרים, כאשר אפשר ליצור שגרות שונות שיפעלו בעת פעילות על הטבלה: יצירת  רשומה, עדכון רשומה או מחיקתה. הטבלה כאילו ממתינה שיבצעו בה פעולות ומגיבה בהתאם לפעילות השונה עליה. למשל בעת יצירת רשומה חדשה בטבלה רישום שם המשתמש והזמן בטבלה אחרת. ריכוז הפעילות במקום זה יכול למנוע דרכי פעולות שונות על הטבלה, ולהבטיח שמכל מקום שתעשה פעילות על הטבלה תהיה תגובה ותוצאה דומה.
סן פרנסיסקו
גאוגרפיה
קו החוף של סן פרנסיסקו עלה על גבולותיו הטבעיים. שכונות שלמות כמרינה וכהאנטרס פוינט, וכמו כן גם חלקים נכבדים מהאמברקדרו, בנויים על מטמנות. אי המטמון בנוי מחומרי בנייה שנחצבו מהמפרץ ומחומרים שנחצבו במהלך חפירת התעלה באי ירבה בואנה במהלך בניית גשר המפרץ. סוגי אדמות שכאלו הן מאוד לא יציבות במהלך רעידות אדמה; התוצאה מכך היא המסה של האדמה, ופגיעה בבניינים שבנויים עליו; הוכחה לכך ניתנה במהלך רעידת האדמה לומה פריאטה בשנת 1989.
אקלים
ציטוט מפורסם המיוחס באופן שגוי למארק טוויין הוא "החורף הקר ביותר שחוויתי מעודי, היה קיץ בסן פרנסיסקו". האקלים בסן פרנסיסקו מאופיין באקלים ים-תיכוני קיצי-קריר, המאפיין באופן כללי את חופי קליפורניה, בחורפים מתונים וגשומים ובקיצים יבשים. מאחר שהיא מוקפת בשלושה מכיווניה במים, האקלים של סן פרנסיסקו מושפע בעיקר מן הזרמים הקרים של האוקיינוס השקט שנוטים למתן במידה ניכרת את הטמפרטורות בעיר כמעט בכל חלקי השנה, עם שינוי מינורי לפי העונה.
בקרב הערים הגדולות בארצות הברית, לסן פרנסיסקו יש את ממוצע הטמפרטורות הנמוך ביותר, הטמפרטורות הגבוהות ביותר, והטמפרטורות הנמוכות ביותר בחודשים יוני, יולי ואוגוסט. במהלך חודשי הקיץ, זרמי אוויר חם שנוצרים בעמקיה הפנימיים של קליפורניה יוצרים שקע ברומטרי באזור, שסוחף רוחות מהרמה הברומטרית בצפון האוקיינוס השקט לעיר דרך שער הזהב, מה שיוצר את הרוחות הקרות ואת הערפל הסמיך המאפיינים את העיר בשעות הבוקר. הערפל פחות מורגש בשכונותיה המזרחיות של העיר, ובמהלך הקיץ המאוחר ותחילת הסתיו, שהן התקופות החמות ביותר בעיר.
מידות החום בעיר עולות על 24 מעלות צלזיוס, רק ב-28 ימים בשנה בממוצע. התקופה החמה שבין מאי לאוקטובר היא מתונה וחמימה, עם טמפרטורות גבוהות יחסית של 18–22 מעלות צלזיוס בממוצע, אך עשויות להגיע גם למעלות נמוכות של 11–13 מעלות צלזיוס בממוצע. התקופה הגשומה שבין נובמבר לאפריל היא מעט יותר קרה כשהטמפרטורות הגבוהות מגיעות ל-14–18 מעלות צלזיוס והנמוכות מגיעות ל-8–11 מעלות צלזיוס. בממוצע, העיר חווה כ-67 ימים גשומים בשנה, עם כמות משקעים שמגיעה ל-518.16 מילימטרים. שלג בעיר הוא נדיר במיוחד, ורק 10 פעמים תועדו משנת 1852, כשהאחרונה שבהן הייתה בשנת 1976. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שתועדה בעיר הייתה 38 מעלות צלזיוס ב-17 ביולי 1988, וב-14 ביוני 2000. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שתועדה היא 3- מעלות צלזיוס ב-11 בדצמבר 1939.
שכונות
מרכזה ההיסטורי של העיר ממוקם בצפון-מזרחה של העיר, מצפון לשכונת המרקט. במרכז ההיסטורי ממוקם הרחוב הפיננסי של העיר, ולידו כיכר יוניון שהיא אזור קניות ומלונות עיקרי בעיר. קרוניות הכבל מעלות תיירים במעלה השיפועים התלולים לפיסגתה של גבעת נוב, בראשה ישנן אחוזות מפוארות רבות, ובמורד הגבעה לרציף הדייגים, אזור תיירותי חשוב בעיר. באותו חלק של העיר ממוקמת גבעת הרוסים, שכונת מגורים, בה נמצא רחוב לומברד המפורסם, שהוא הרחוב המפותל ביותר בעולם, שכונת נורת' ביץ, שהיא "איטליה הקטנה" של העיר, וגבעת טלגרף, עליה ממוקם מגדל קויט.
בקרבת המקום נמצאת הצ'יינהטאון של העיר, שנוסדה בשנות הארבעים של המאה ה-19. שכונת מישן עברה תחלופות אוכלוסייה רבות במהלך השנים - במאה ה-19 היא הייתה מיושבת על ידי מהגרים מאמריקה הלטינית, גרמניה, איטליה, אירלנד וסקנדינביה ממעמד הפועלים. החל משנת 1910 הגיע לאזור גל של מהגרים ממרכז אמריקה, והחל משנות ה-50 של המאה ה-20 מהגרים מקסיקנים החלו לבלוט באזור. בשנים האחרונות החלה ג'נטריפיקציה מואצת בעיקר לאורך שכונת ולנסיה המושפע מתת-תרבות ההיפסטר. הרחובות הייט-אשבורי, המפורסמים בתרבות ההיפים המשגשגת שצמחה בהם בשנות ה-60, משמשים כיום כביתם של בוטיקים יוקרתיים, חנויות, וכמוקד תיירותי בולט בעיר, על אף שעדיין יש בו מאפיין בוהמי. האזור שכיום ידוע כרחוב הקסטרו, הוא מרכז החיים ההומו-לסביים בעיר.
שכונת הג'פאנטאון בעיר נפגעה כשרבים מתושביה נעצרו במהלך מלחמת העולם השנייה. בערך באותה התקופה, הוקמה התוספת המערבית לעיר, והתיישבו בה בעיקר תושבים אפרו-אמריקניים. "הגברות המצובעות", שורה של בתים ויקטוריאניים משומרים, ממוקמת ליד כיכר אלאמו, והאחוזות המפוארות שהוקמו על ידי האליטה בעיר לאחר רעידת האדמה של 1906, נמצאות במעלה פסיפיק הייטס. שכונת המרינה מצפון לשם היא אזור מלא-חיים, שמיושב בעיקר על ידי צעירים.
שכונת ריצ'מונד היא שכונה הממוקמת מצפון לפארק שער הזהב, ומגיעה עד לאוקיינוס השקט. בשכונה יש אזור הנקרא "צ'יינהטאון החדשה", על אף שהתיישבו בו מתיישבים רבים מאזורים אחרים באסיה ומרוסיה. מדרום לפארק, שוכנת שכונת הסאנסט בה מתגוררים בעיקר תושבים אסיאתיים. שכונת בייויו-האנטרס פוינט היא החלק הדרום-מזרחי ביותר בעיר, אחת מהשכונות העניות שבה, והיא סובלת מרמת פשיעה גבוהה.
השכונה שמדרום למרקט, שבעבר הייתה מלאה בהריסות תעשייתיות של העיר, עברה שיקום משמעותי ובנייה מחדש. השכונה הייתה המוקד של בועת הדוט-קום בשלהי שנות ה-90, ומשנת 2004 החלו להיבנות בה גורדי שחקים ובתי דירות. בעקבות גדילתה והתפתחותה של שכונת סאות' ביץ', החלו שיפוצים נרחבים גם בשכונה הסמוכה לה, מיסיון ביי, שהחלו עם הקמתו של קמפוס נוסף של אוניברסיטת קליפורניה בשכונה. מדרום-מערב למיסיון ביי, שכונת פוטררו היל, שהיא נקודת תצפית למרכז העיר סן פרנסיסקו.
שמות הרחובות והמקומות בעיר
היסטוריית העיר סן פרנסיסקו יכולה להשתקף בשמות רחובותיה ואתריה ההיסטוריים. בזמן שמעט מאוד מאתרי העיר קרויים על שמם של הילידים האמריקאיים, לשמות רבים ואירועים במהלך ההיסטוריה המודרנית של העיר מקודשים שלטי רחובות וכרזות. שמותיהם של מגלי ארצות ספרדיים, שליטים מקסיקניים, ימאים אמריקניים, כורי זהב ואנשי עסקים, נתונים כיום לרבים מאתריה המפורסמים של העיר.
חופי ים ופארקים
חלק מהפארקים שבשטחי העיר וכמעט כל חופיה הם חלק מפארק הנופש הלאומי שער הזהב, שהוא אחד מהפארקים המתוירים ביותר במערכת הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, עם מעל ל-13 מיליון מבקרים בשנה. מבין חלקיו העיקריים של הפארק ניתן למנות את חוף אושן, שממוקם לאורך חופי האוקיינוס השקט ומשמש כאתר גלישה מפורסם, וחוף בייקר, הממוקם במפרץ שממערב לשער הזהב וחלק מהפרסידיו, בסיס צבאי לשעבר. חלק נוסף מהפרסידיו הוא שדה קריסי, שבעברו שימש כשדה תעופה צבאי וכיום הוא שב להוות מערכת אקולוגית טבעית - מלחה.
הפארק מפקח גם על שטחי מבצר פונסטון, פארק לנדס אנד, מבצר מייסון והאי אלקטרז. שירות הפארקים הלאומיים מפקח בנפרד על הפארק ההיסטורי הלאומי הימי של סן פרנסיסקו - צי של אוניות היסטוריות ונכסי אזור החוף שמסביב למפרץ ולפארק ההיסטורי המימי.
ישנם מעל ל-200 פארקים המתוחזקים ומשומרים בידי מחלקת הנופש והפארקים של סן פרנסיסקו. הגדול והידוע ביותר מבין הפארקים בעיר הוא פארק שער הזהב, המשתרע בין מרכז העיר ועד לחופי האוקיינוס השקט. בעבר, היה מכוסה אזור הפארק בעשבים מקומיים ובדיונות חול, אולם בשנות ה-60 של המאה ה-19 הוחלט על הקמתו של פארק באזור ונשתלו בו אלפי צמחים ועצים לא מקומיים. בשטחי הפארק נמצאות אטרקציות טבעיות ותרבותיות רבות כגון חממת פרחים, גן תה יפני והגן הבוטני של העיר. אגם מרסד, אגם מים מתוקים המוקף באדמות הפארק ממוקם על יד גן החיות של העיר, הנמצא בבעלותה ומאכלס בין שעריו מעל ל-250 מיני בעלי חיים, מתוכם רבים נתונים בסכנת הכחדה. הפארק היחיד בשטחי העיר שנתון בידי מערכת הפארקים של מדינת קליפורניה הוא קנדלסטיק פוינט, שהיה לפארק הנופש האורבני הראשון בשטחי המדינה.
אוכלוסין
נכון לשנת 2013 מתגוררים בעיר 837,442 תושבים. בעיר נמצאים 329,700 משקי בית ו-145,068 משפחות. צפיפות האוכלוסין היא 6,898 נפשות לקמ"ר. סן פרנסיסקו היא בין הערים עם מספר מחוסרי בית הגדול ביותר בארצות הברית.
נכון ל-2010 55% מאוכלוסיית סן פרנסיסקו דוברים אנגלית כשפת בית, 12% דוברי ספרדית, סך הכל 45% מאוכלוסיית העיר אינם דוברים אנגלית כשפת בית.
תכנות מונחה-אירועים
דוגמה
בדוגמה הבאה בשפת VB.NET ניתן לראות שתי מחלקות שמעבירות אירוע מאחת לשנייה. מחלקה Form1 היא המחלקה המארחת, ומחלקה People היא המחלקה המתארחת.
במחלקת People מוגדרת פונקציה CheckBirthDate, שבודקת אם חל היום יום ההולדת, ומזניקה את האירוע BirthDate במידה והתשובה חיובית, עם חישוב של הגיל.
ובמחלקת Form1 ממומש אובייקט של People שלוכד את האירוע BirthDate בעת שהוא יוזנק במחלקת People באמצעות Handles. הדבר מאפשר לכמוס את הבדיקה במחלקת People, ולא להכביד על מחלקת Form1 בבדיקות מיותרות.
סן פרנסיסקו
קהילה הומוסקסואלית
על פי סקר משנת 2005, 15.4% מאוכלוסיית סן פרנסיסקו הם הומוסקסואלים או לסביות. זהו השיעור הגדול ביותר מבין 50 הערים הגדולות בארצות הברית. העיר ידועה כמוקד משיכה עולמי עבור אוכלוסייה זו והיא מתרכזת בעיקר ברובע קסטרו. מצעד הגאווה של העיר הוא מהגדולים בעולם, וב-2005 ההערכה הייתה שהיו בו כמיליון צופים ומשתתפים.
בפברואר 2004 עלתה העיר לכותרות כשראש העיר, גווין ניוסם הורה לפקידי העירייה לרשום זוגות בני אותו מין לנישואין, בניגוד לחוקי מדינת קליפורניה. במשך כחודש הוציאה העירייה רישיונות נישואים לכ-4,000 זוגות חד-מיניים, שחלקם הגיעו לשם כך אל העיר ממדינות אחרות בארצות הברית ואף מארצות אחרות. מושל קליפורניה ארנולד שוורצנגר התנגד לפעולה זו ופרקליט המדינה תבע את ראש העיר והעירייה. בית המשפט קבע מאוחר יותר שראש העיר חרג מסמכותו וביטל את תוקף אותם הסכמי נישואין.
במאי 2008 קבע בית המשפט העליון של קליפורניה ברוב של 4 כנגד 3 כי נישואים חד מיניים תואמים את חוקת המדינה. בעקבות כך חזרה העיר להנהיג נישואין בין זוגות חד מיניים. בהתאם לחוקי המדינה מתירה העירייה השאת זוגות אף שאינם תושבי קליפורניה (כמו במדינת מסצ'וסטס). ב-4 בנובמבר 2008 עבר במשאל עם תיקון לחוקת קליפורניה שהפך את החלטת בית המשפט העליון והחזיר את האיסור על נישואים חד מיניים, אולם איסור זה בוטל ב-2013 וכיום נישואים חד מיניים חוקיים במדינת קליפורניה.
גשר שער הזהב
גשר שער הזהב הוא גשר תלוי המחבר בין העיר סן פרנסיסקו לבין מחוז מרין שעל יד העיר סוסליטו. אורכו של הגשר 1,970 מטר; המרחק בין המגדלים הוא 1,280 מטר וגובהם 230 מטר מעל פני הים. בניית הגשר הסתיימה בשנת 1937, והוא נחשב במשך שנים רבות לגשר התלוי הארוך בעולם, עד לבניית גשר ורזאנו בניו יורק ב-1964. עד היום נחשב הגשר לאחד מהיפים בעולם ולאטרקציה תיירותית בסן פרנסיסקו.
כלא אלקטרז
האי אלקטרז, המרוחק כשני קילומטרים מסן פרנסיסקו, אירח על אדמתו המבודדת כמה מהפושעים המסוכנים של ארצות הברית, ובהם אל קאפונה. הכלא נחשב לאחד מבתי הכלא השמורים בעולם, היה חסין כמעט לחלוטין מבריחות של אסירים, ולכך סייע בידודו של האי המוקף מכל עבריו במימיו הקפואים של האוקיינוס השקט. החזקתו של הכלא נחשבה ליקרה מאוד, משום שסגל הסוהרים ובני משפחותיהם התגוררו על האי. אי לכך הוחלט לסגור את שעריו ב-1963. כיום משמש האי כאטרקציה תיירותית המוחזקת על ידי רשות הגנים הלאומיים. מרבית המבנים נשמרו, והמבקרים מגיעים אל האי בסירה היוצאת מ"פישרמנס-וורף" - פיר 41.
רחוב לומברד
רחוב לומברד הוא רחוב ארוך למדי בסן פרנסיסקו, ששמו התפרסם בזכות קטע אחד ממנו, הנמצא ב"גבעה הרוסית" (Russian Hill) בין הרחובות הייד (Hyde) ולבנוורת' (Leavenworth). קטע זה מדגים את הטופוגרפיה הייחודית לעיר, הבנויה על גבעות תלולות, והוא תלול במיוחד (קרוב לשלושים מעלות), וכולל שמונה פיתולים חדים. האתר פופולרי במיוחד בקרב תיירים הבאים אליו ברכב או ברגל, או בקו Powell-Hyde של רכבת הכבל.
קרון הכבל
מערכת קרונות הכבל של סן פרנסיסקו היא בראש ובראשונה מערכת להסעת נוסעים, אך עם השנים היא הפכה לאטרקציה תיירותית ולאחד מסמליה של העיר. המערכת מורכבת למעשה מקרונות בודדים, שנעים על פסי ברזל. לכל קרון נהג-מפעיל משלו, שתפקידו לחבר את הקרון אל הכבל הנע מתחת למסילה. הרכבת מותאמת במיוחד לרחובותיה התלולים של העיר, ותחנותיה ממוקמות בצמתי רחובות בהם הקרקע מישורית. הנוסעים על הקרון יושבים בתוכו או נתלים מבחוץ משני צידיו.
פארק שער הזהב
פארק שער הזהב הוא פארק עירוני גדול בצורת מלבן בגודל 4.12 קמ"ר, הדומה לסנטרל פארק שבניו יורק. הפארק מכיל את: האקדמיה למדעים של קליפורניה, מוזיאון דה יאנג, גן התה היפני, אצטדיון קזאר וחממת פרחים.
גן התה היפני
גן התה היפני הממוקם בפארק שער הזהב הוא אתר תיירות פופולרי בסן פרנסיסקו, שנבנה בסוף המאה התשע עשרה כחלק מתערוכה עולמית. הגן נחשב לאחד מהוותיקים שבין הגנים היפנים בארצות הברית. הגן הקטן (כ-20 דונם שטחו) כולל מפלי מים, פסלים, גשרי עץ ואבן ועצים יפניים. בסוף אפריל פורחים עצי הדובדבן, ונותנים לגן את הנופך היפני המיוחד. מאקוטו האג'יוורה, מתכנן גנים ממוצא יפני, שהיה אחראי על הגן מ-1895 ועד מותו ב-1925, המציא, על פי המסופר, את עוגיית המזל, המוגשת עד היום בבית התה הקטן שבשטח הגן.
ערים תאומות
לסן פרנסיסקו 13 ערים תאומות:
פנדה מיקרוטה
פנדה מיקרוטה (שם מדעי: Ailuropoda microta) היא מין של יונק נכחד ממשפחת הדוביים ומהסוג פנדה, בו כלול בימינו רק המין פנדה ענקית. פנדה מיקרוטה חיה מסוף הפליוקן ועד לתחילת הפליסטוקן בסין הפרהיסטורית ונחשבת לקדומה מכל מיני הפנדות. ממצאיה התגלו בגואנגשי בדרום סין כממצא מלפני שני מיליון שנה במערה מאבן גיר, ובה גולגולת קטנה שהזכירה בצורתה גולגולת של פנדה ענקית, אך הגיעה לחצי מהגודל וכן מספר עצמות קרובות. המין הוגדר ב-1962 בידי החוקר פיי וונג'ונג.
פנדה מיקרוטה הגיעה לאורך של מטר אחד ולמשקל 45 קילוגרם בממוצע, קטנה בהרבה מהפנדה המודרנית, המגיעה לאורך 1.5 מטר ולמשקל של 75 עד 165 קילוגרם. היא הייתה בעלת זנב בולט יותר מזה של הפנדה הענקית וייתכן שהייתה בעלת פרווה בגוון דומה. מבנה השיניים שלה שהיו בעלי סימני שחיקה ייחודיים המוכיחים שניזונה, כמו קרובתה, בעיקר מחזרן. מחישוב זה נראה שאבות הפנדה נפרדו משאר הדובים לפני שלושה מיליון שנה בקירוב.
הוריקן איירין
הוריקן איירין היא סופת הוריקן שפגעה בחוף המזרחי של ארצות הברית בסוף חודש אוגוסט 2011. בנתיב הסופה נמצאים בתיהם של כ-55 מיליון בני אדם, והוא נמשך לרוב אורך החוף המזרחי בארצות הברית. הסופה התפתחה מעל האוקיינוס האטלנטי, נעה עד לחוף המזרחי של ארצות הברית ומשם המשיכה צפונה לאורך החוף המזרחי עד ניו יורק, שם גרמה לסגירת הרכבת התחתית, שדות התעופה ושאר קווי התחבורה הציבורית, ולפינוים של 370,000 איש מבתיהם.
כ-3 מיליון איש נותקו מרשת החשמל, כשני מיליון בני אדם נדרשו לפנות את בתיהם, ונהרגו 56 בני אדם. בנוסף, בוטלו כ-10,000 טיסות.
רקע מטרולוגי
ב-15 באוגוסט 2011 יצא גל טרופי מחוף מערב אפריקה, והגיח אל האוקיינוס האטלנטי, הוא היה המאופיין בסיבוב ציקלוני ברמה נמוכה ולחות טרופית עמוקה. הוא נותר מוגדר היטב בזמן שהוא נעה מערבה בהתמדה מספר ימים דרומית לאיי קייפ ורדה. כאשר הגל התרחק מהאיים, התפתחות של סופות רעמים בסביבתו המשיכה להישאר מועטה, והוא הפך רחב למדי למראה. ב-19 באוגוסט החל המבנה להראות סימני התארגנות ככל שהלחץ האטמוספירי הקשור לכך ירד, וסיכוייו לעבור ציקלוגנזה טרופית גדלו במידה ניכרת. פעילות סופת הרעמים החזקה המשיכה להיות בולטת יותר סביב המבנה שהיה מאופיין בלחץ נמוך. עד 20 באוגוסט ציין המרכז הלאומי להוריקנים כי היווצרות ציקלון טרופית קרובה, ככל שהגל התקרב לאנטילים הקטנים.
איירין התמקמה כ-310 ק"מ ממזרח לדומיניקה באנטילים הקטנים כאשר סווגה, יחד עם החלשת הלחץ הגבוה מעל מערב מרכז האוקיינוס האטלנטי, מה שגרם לשביל מערבי לאורך רוב מסעה במזרח הקריביים. ב-21 באוגוסט, נוגד אנטי-ציקלון סיפק זרימה תומכת על הציקלון של הסופה. עם המבנה המשופר, כמו גם הרוח הקלה וטמפרטורות פני הים הגבוהות, התחזית איירין לכוח הוריקן קרוב לפני הנחיתה שלה בהיספניולה. במהלך היום שלאחר מכן (22 באוגוסט), בזמן שעברה ליד האי סן קרואה באיי הבתולה של ארצות הברית, איירין התחקה במסע לעבר פוארטו ריקו, צפונה יותר מהצפוי בתחילה, שם עברה עלייה ניכרת בכוחה. שעות לאחר מכן עברה איירין לחוף והתקרבה מכיוון דרום-מזרח לנחיתה ליד פונטה סנטיאגו, הומאקו, פוארטו ריקו, עם רוחות מתמשכות של כ-110 קמ"ש.
ההיערכות לסופה ונזקיה
370 אלף תושבים בעיר ניו יורק נדרשו לפנות את בתיהם. נפתחו 100 מקלטים היכולים לקלוט בסך הכול 71,000 איש, ו-6,500 חיילים מצבא ארצות הברית הוקצו להתמודדות עם נזקי הסופה. התחבורה הציבורית ונמלי התעופה בעיר הושבתו. ב-28 באוגוסט דווח על 9 הרוגים בחוף המזרחי של ארצות הברית.
הסופה גרמה לנזקים רבים במדינות צפון קרולינה, וירג'יניה, מרילנד, דלאוור, ניו ג'רזי וניו יורק, אבל נזקיה היו קטנים מן הצפוי, בין השאר מכיוון שהיא נחלשה במקצת לפני שהגיעה לחוף בניו יורק. הסופה חצתה את קו החוף שלוש פעמים, ראשית ברצועת האיים של צפון קרולינה, שנית סמוך לאטלנטיק סיטי בניו ג'רזי, ושלישית ליד קוני איילנד בניו יורק. בניו יורק עלו המים מעל מחסום ההצפות בדרום האי מנהטן, וגם ההדסון ואיסט ריבר עלו על גדותיהם והציפו אזורים נמוכים. בווירג'יניה ובקרולינה הצפונית נפלו עצים ועמודי חשמל על בתים, ודווחו מספר סופות טורנדו הקשורות להוריקן. בסופו של דבר גרמה הסופה ל-56 הרוגים לאורך מסלולה באיים הקריביים ובארצות הברית.
מג'לה
מֶגֶ'לֶּה (בטורקית: mecelle, בשמו המלא בערבית ובטורקית עות'מאנית -مجلة الأحكام العدلية מג'לת אלאחכּאם אלעדליה - ספר ההוראות המשפטיות) הוא קובץ דינים אזרחיים עות'מאני, שהיווה את הקוד האזרחי של האימפריה העות'מאנית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. חקיקת המג'לה הייתה הניסיון הראשון להביא לקודיפיקציה של הדינים האזרחיים הלקוחים מן השריעה במדינה מוסלמית. בארץ ישראל הייתה המג'לה בתוקף בעת שלטון האימפריה העות'מאנית, ונותרה בתוקף עוד שנים רבות לאחר מכן, בתקופת המנדט הבריטי. גם לאחר קום מדינת ישראל נותרו חלק מהוראות המג'לה בתוקף, והן הוסרו לחלוטין מהמשפט בישראל רק בשנת 1984.
חקיקת הקוד
הקוד הוכן על ידי ועדה שבראשה עמד אהמט ג'וודט פאשה, והוצא לאור ב-16 כרכים שכללו 1,851 סעיפים בין 1869 ל-1876. במבנהו ובגישתו היה הקובץ מושפע בעליל מניסיונות הקודיפיקציה האירופים המוקדמים.
באימפריה העות'מאנית נהג הכלל המוסלמי שעל-פיו קובעים חכמי-הדת, העולמאא, את המסגרת לחוקי המדינה על-פי השריעה, בעוד השליט החילוני רשאי לפעול ולצוות במסגרת זו, שקבעו העולמאא.
תוכן המג'לה
המג'לה כללה קובץ חוקים המבוססים על הדין המוסלמי, העוסקים במשפט האזרחי. דיני המשפחה, לעומת זאת, נותרו נחלתם של חכמי הדתות השונות באימפריה, על פי שיטת המילת. קובץ המג'לה עסק במגוון של נושאים, כגון מכר, שכירות, משכון, בוררות, פיקדון, ערבות ועוד. החקיקה במג'לה הייתה חקיקה קזואיסטית שעסקה בהסדרת מקרים מסוימים, ולא נתנה עקרונות משפטיים רחבים הניתנים ליישום במגוון מקרים.
תוכנו של הקוד התבסס על המסורת המשפטית של האסכולה החנפית שנהנתה ממעמד רשמי באימפריה. עם זאת, באמצעות שיטת ההעדפה ייבאה המג'לה גם ניסוחים מחוץ לאסכולה החנפית.
מעמדה של המג'לה באימפריה
המג'לה תורגמה לעברית על ידי גד פרומקין, שהיה השופט היהודי היחידי בבית המשפט העליון בתקופת המנדט הבריטי.
המג'לה לא התאימה להסדרת הדינים האזרחיים במדינה מודרנית, הן בשל האופי הקזואיסטי של החקיקה, הן בשל הארכאיות שבהסדרים המהותיים שבה, והן בשל העובדה כי לא הסדירה כלל נושאים רבים, כגון דיני חוזים.
אחרי פירוק האימפריה העות'מאנית, בעקבות מלחמת העולם הראשונה, נותרה המג'לה בגדר השפעה חשובה ברוב המדינות שקמו על חורבות האימפריה, פרט למצרים, שם מעולם לא נכנסה לתוקף. עם זאת, מדינות אלו אימצו בהדרגה שיטות משפט אזרחיות מתקדמות יותר, שירשו את מקומה של המג'לה, לרבות טורקיה עצמה, שם בוטלה המג'לה עוד בשנת 1926 לטובת אימוץ הקודקס האזרחי השווייצרי.
באלבניה נותרה המג'לה בתוקף עד 1928, בלבנון עד 1932, בסוריה עד 1949, בעיראק עד 1953, בקפריסין עד שנות ה-60, ובישראל עד 1984 (ראו דיון מפורט להלן). המג'לה מהווה בסיס למשפט האזרחי הנוהג כיום בירדן ובכווית.
המג'לה בארץ ישראל ובמדינת ישראל
עם זאת, קבע סימן 46 גם כי במקרה שאינו מוסדר בחקיקה הטורקית, ישפטו בתי המשפט בהתאם למשפט המקובל ודיני היושר האנגליים. עד מהרה החלו ענפים שלמים של המשפט האזרחי לשאוב מצינור זה של סימן 46 את ההסדרים המשפטיים האנגליים המתקדמים, והמג'לה נותרה בעלת חשיבות משנית, במיוחד כאשר החל הנציב העליון לחוקק פקודות חדשות אשר הסדירו אף הן תחומים רבים של המשפט האזרחי, כגון פקודת השטרות. עדיין, גם בתקופת המנדט, הוסדרו חטיבות שלמות של המשפט האזרחי על פי עקרונות המג'לה.
דוגמה לכוחה של המג'לה הוא הסתמכות בתי המשפט על המנהג. סעיפים 36 עד 45 למג'לה עוסקים בכוחו של המנהג, ומהווים אף דוגמה יפה לניסוחה הארכאי של המג'לה:
סעיפים אלו, על אף ניסוחם הארכאי, והקושי להסדיר לפיהם חיי מסחר במדינה מודרנית, היו בעלי תוקף מכריע. על פיהם החליט בית המשפט העליון כי המנהג הוא בעל תוקף במדינה כאילו היה חוק. שימוש מעשי בכוחו של המנהג היה, למשל, בפסיקת פיצויי פיטורים, שלא היה להם כל מקור חוקי אחר בטרם נחקק החוק הישראלי בנושא בשנת 1963.
עם הקמת מדינת ישראל, נקבע על ידי מועצת המדינה הזמנית, אשר חוקקה את פקודת סדרי השלטון והמשפט, אשר קבעה, בסעיף 11 לפקודה, כי המשפט שהיה קיים בישראל ביום הקמת המדינה, ימשיך לעמוד בתקפו (למעט חריגים שאינם מענייננו כאן). כך שרדה המג'לה מהפך שלטוני נוסף, והפכה לחלק מדיני מדינת ישראל הריבונית.
עם התקדמות החקיקה במדינת ישראל הלכה המג'לה ואיבדה מהשפעתה. בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20 החלה תנופת חקיקה אזרחית, במיוחד בדיני החוזים, אשר נגסה באופן משמעותי בשטחים בהם הייתה עוד למג'לה השפעה כלשהי.
בשנת 1984 ביטלה הכנסת את המג'לה סופית, ב. חוק זה בא לאחר חקיקת חוק יסודות המשפט, אשר לפיו אם ראה בית המשפט שאלה משפטית הטעונה הכרעה, ולא מצא לה תשובה בחוק, בפסיקה או בהיקש, יכריע בה לאור עקרונות החירות, הצדק היושר והשלום של מורשת ישראל. חוק זה ביטל אף את, ולמעשה נותק הקשר בין המשפט הישראלי וכל שיטת משפט חיצונית, פרט לפניה למשפט העברי, ולחיקוקים הזרים, המתמעטים והולכים, שהיו בתוקף בעת קבלת חוק יסודות המשפט.
מכרות המלח בבוכניה
מכרות המלח בבוכניה (פולנית Kopalnia soli w Bochni) בעיר בוכניה שבדרום פולין, נמנים עם מכרות המלח העתיקים בפולין בפרט ובעולם בכלל. המכרות נוסדו במאה ה-13, כ-2000 שנים לאחר גילוי מלח באתר, והפכו לחלק מחברת המלח המלכותית. המכרות נסגרו ב-1964 והוכרזו כאתר לאומי היסטורי בפולין בשנת 1981. בשנת 2013 נוספו המכרות לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו, כהרחבה להכרזת מכרות המלח בווייליצ'קה השוכנים כ-20 ק"מ ממערב להם.
היסטוריה
שקיעתו של סלע המלח באזור התרחשה במיוקן, ולאחר מכן הוא הוסע והתקמט במהלך היווצרות רכס הרי הקרפטים. המלח נמצא בשכבות בעומק של 500 עד 50 מטרים מתחת לפני הקרקע, והשכבות העשירות ביותר נמצאות בעומק של 200–300 מטרים. ממצאים מהתקופה הנאוליטית ומתקופת הברונזה מראים כי בני האדם הראשונים שניצלו את המחצבים, עשו זאת בדרך של איוד מי תמלחת שפרצו אל פני השטח במעיינות ויליצ'קה. המידע אודות כריית מלח באלף הראשון לספירה מועט, אך נראה כי האוכלוסייה המקומית המשיכה בשיטת איוד התמלחת.
נקודת המפנה בניצול המכרות התרחשה בסוף המאה ה-11, ככל הנראה כאשר שפיעת מעיינות התמלחת פחתה, ושיטת האיוד השתנתה, בין היתר על ידי חפירת פירים. במאה ה-13 החלה לראשונה כרייה יזומה באדמה במטרה להגיע אל המחצב ולהפיקו. הקשיים בחפירת פירים שיהיו עמידים בפני מים והרצון לשלוט על הפקת המלח, הביא להתערבות אדונים פיאודלים בתהליך, ולאחר מכן השתלט עליו בולסלאב החמישי, דוכס פולין בין השנים 1243–1279. בולסלאב החמישי נעזר בנזירים ציסטרציאנים לפתרון בעיות טכניות במכרות ולניהול המכרה המלכותי שייסד ב-1249. תחת שלטונם של דוכסי פולין, ומלכיה לאחר מכן, התגבר היקף הכרייה במכרות לקראת סופה של המאה ה-14, וזכות הכרייה נתונה לשליט בלבד. המכרות נוהלו על ידי חברת המלח המלכותית "ז'ופי קרקובסקי" (Żupy krakowskie - "מפעלי המלח של קרקוב") שישבה בטירת ויליצ'קה, ולמנהל המכרות הוענקה דרגה גבוהה בהיררכיית הכוח המלכותי. בתחילה נעשתה הכרייה בעבודת כפיים בלבד, אך במאה ה-15 החל שימוש בסוסים לביצוע חלק מהמשימות, והונהגו שיטות מכניות להעלאת הסלעים אל פני השטח, ולחיתוכם בצורת גלילים. תקופת הזהב של מכרות המלח באזור קרקוב נמשכה עד אמצע המאה ה-17, ובתקופה זו הם היוו את המפעל הגדול בפולין ואחד הגדולים באירופה כולה: כ-2,000 כורים כרו מלח בהיקף שנתי של כ-30,000 טון. עם חלוקת פולין הראשונה ב-1772, השתלטה אוסטריה על האזור, אך חשיבותם של המכרות לא נפגעה, וקיסרי אוסטריה ואוסטרו-הונגריה בקרו בהם.
בתחילת המאה ה-20 החלו המכרות לשקוע: מלח ים הפך לזול יותר בשל כך שניתן היה להשיגו בקלות ולשנעו באוניות וברכבות, ועלות כריית המלח במכרות עלתה שכן היה צורך להעמיק אל מעבה האדמה כדי להגיע אל המחצב. לבסוף, ב-1964, נסגרו מכרות בוכניה, והפכו לאתר תיירות. הם הוכרזו כאתר לאומי היסטורי בפולין בשנת 1981, ובשנת 2013 הוכללו ברשימת אתרי המורשת העולמית.
האתר
מכרות בוכניה מורכבים ממערכת של פירים, חדרים ואולמות, הערוכים בשישה-עשר מפלסים, אך רק שמונת המפלסים העליונים, בעומקים של 70 עד 261 מטרים מתחת לפני קרקע, הוכשרו לביקור מבקרים ונכללים בהכרזה. המפלסים העמוקים יותר נחפרו בין אמצע המאה ה-19 לבין סגירת המכרות ב-1964, וחלקם נסתמו ונאטמו כדי להגביר את יציבות המפלסים המוקדמים יותר שמעליהם. המכרות משתרעים ברצועה באורך של כ-3.6 קילומטרים ממזרח למערב, ומגיעים לרוחב מרבי של 700 מטרים. אל המכרות מובילים שלושה פירים: פיר סוטוריס (Sutoris) מהמאה ה-13 בצידם המזרחי של המכרות, פיר קאמפי (Campi) מהמאה ה-16 במרכזם, ובצד המערבי פיר טריניטאטיס (Trinitatis) מהמאה ה-20. עוד שוכנים באתר 12 פירים לשאיבת מים ולאוורור. מסלול הליכה תיירותי באורך של כ-2 ק"מ הוכשר במכרות כבר במאה ה-19, והוא עובר דרך מפלסים 3 עד 6.
הארגון המרחבי של כל המפלסים דומה ואופייני לשהיה מקובל במכרות במאות ה-18 וה-19. כל מפלס בנוי מאולם מרכזי לאורך הציר בו אצור המלח, וממנו יוצאים לצדדים חדרים במרווחים של כ-40 מטרים זה מזה. שיטת ארגון זה הביאה לחפירת חדרים רבים, וכדי להעניק להם יציבות, הוענקה להם צורה של קשתות אוגיבוית. חלק מהחדרים והאולמות הפכו לקפלות תת-קרקעיות, ואחרים היו לאורוות, מחסנים, בתי מלאכה, מחסני אבק שרפה או מעברים בין המפלסים. ברחבי המכרות שוכנים ממצאים המעידים על שיטות הכרייה: סימונים על קירות המלח, כלי עבודה, קרונות, פסי קרוניות ועוד. בנוסף, חלק מהמכונות המודרניות שאווררו את המכרות ופינו מהם מים עדיין תקינות ופועלות.
גיד
גיד הוא אגד קשיח של רקמת חיבור סיבית המחבר בדרך כלל שריר ועצם. הרכב הגידים דומה להרכב רצועות – רקמת חיבור צפופה וסדירה של סיבי קולגן בעיקר, המסודרים במקביל לאורך הגיד. הרכב הגידים מאפשר עמידה במאמצי המתיחה המופעלים עליהם בעת תיווך בין כוחם של שרירים מתכווצים לבין עצמות. ברקמת הגיד יש מעט כלי דם, ולכן יכולת ההתחדשות שלה מועטה. משום כך, גיד שנקרע אינו נרפא מעצמו, אלא על ידי תפירה רפואית.
סיבי הקולגן בגיד עשויים בעיקר מקולגן מסוג I. סיבים אלה מאורגנים בקרבה רבה באגדים ראשוניים (Fascicle) העטופים רקמת חיבור רפה. בכל אגד ראשוני נמצאים גם פיברוציטים הערוכים בשורות מסודרות ולהם מעט ציטופלזמה. האגדים הראשוניים בתורם יוצרים יחד אגדים שניוניים, שגם עטופים ברקמת חיבור רפה. הגיד כולו עטוף ברקמת חיבור צפופה יותר.
גידים נראים בצבע לבן בשל הכמות הגדולה של סיבי הקולגן בהם. להכנתם לצפייה תחת מיקרוסקופ, גידים נצבעים בצביעת המטוקסילין-אאוזין בצורה אצידופילית (ורודה).
גיד במסורת היהודית
על-פי מסורת קדומה בהגות היהודית, בגוף האדם יש שס"ה (365) גידים. מספר זה יחד עם רמ"ח איברים מהווה 613, כנגד תרי"ג מצוות (613 מצוות במסורת היהודית). אך משמעות המילה "גידים" בהלכה אינה תואמת את משמעות המילה "גידים" כפי שבני אדם מכנים אותם בימינו.
ההלכה היהודית מחייבת את הסרתו של גיד הנשה לשם הכשרת הבשר לאכילה לפני אכילתו.
אופק (סדרת טלוויזיה)
אופק (ברוסית: Горизо́нт) היא סדרת דרמה ומתח רוסית בהפקת "Premier Studios" עבור שירות הסטרימינג "Premier" של רשת THT. זו סדרה פוסט אפוקליפטית בבימויו של אולג טרופים המגוללת את סיפורם של בני נוער בחיים מתחת לאדמה ברוסיה שאחרי אסון שחיסל כמעט את האנושות.
תקציר עלילת הסדרה
נגיף קטלני ולא ידוע פורץ במדינה. הוא משמיד אנשים ומתפשט במהירות ומדביק אדם אחד אחרי השני תוך דקות ספורות. רק קבוצה קטנה מצליחה לשרוד. היא מסתתרת בבונקר מיוחד יחד עם כוחות הצבא, בראשות אלוף-משנה מהמודיעין הצבאי. מסתבר שבמשך שלוש שנים של שהות במחתרת, מדענים העובדים בתעשייה הביטחונית עושים הכל כדי לפתח חיסון מציל חיים שיכול לרפא את המחלה הקטלנית. אי אפשר לשבת ללא הפסקה בכלא מאולץ, מכיוון שעליהם לחדש אספקת מזון ותרופות והניצולים עושים גיחות על פני השטח ועם הזמן מגלים שלא הכל הוא כפי שסיפרו עליהם על העולם שלמעלה.
אורלי בנימין
אורלי בנימין (נולדה ב-14 במרץ 1960) היא סוציולוגית, חברת סגל בדרגת פרופסור מן המניין במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת בר-אילן ופעילה חברתית.
ביוגרפיה
אורלי בנימין היא סוציולוגית ופמיניסטית העוסקת בנשים המועסקות במשרות בהן משולם שכר נמוך. לטענתה, הפרטה פוגעת בנשים המועסקות בהוראה ובשירותים חברתיים אחרים.
בשנים 1985–1990 למדה לתואר ראשון ולתואר שני בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב. ב-1990 נסעה לאנגליה וסיימה את עבודת הדוקטורט באוניברסיטת אוקספורד בשנת 1995 בנושא "התפתחות עצמית והפתיחות למשא ומתן של עבודת המשפחה". בנימין מלמדת באוניברסיטת בר-אילן החל משנת 1996 בחוגים לסוציולוגיה, אנתרופולוגיה ובתוכנית ללימודי מגדר. לימדה גם באוניברסיטה העברית בירושלים ובמכללה האקדמית תל אביב-יפו.
בשנת 2013 קיבלה בנימין דרגת פרופסור חבר, ובשנת 2020, קיבלה דרגת פרופסור מן המניין.
בפברואר 2023 התמנתה בנימין לנשיאת האגודה הסוציולוגית הישראלית (החליפה את פרופ' לב גרינברג).
מחקר
מחקרה של בנימין מנסה להבליט דיכוי של נשים, במיוחד כשאלו באות מקבוצות אתניות וכלכליות חלשות. היא גם עוסקת בחד-הורות בקרב פלסטיניות-ישראליות, ובמוסריות של הכלכלה.
מעורבות חברתית
בשנים 2007–2008 הייתה חלק מצוות שפיתח תוכנית בשם "רשתות", להכנת בני נוער לעולם העבודה. התוכנית מבוססת על הקניית אוריינות כלכלית ופיתוח מיומנויות התרשתות אצל בני נוער שנשרו ממסגרת לימודים נורמטיבית. הפרויקט מתבצע בשיתוף עם עמותת אשלים, קידום נוער והחברה למתנס"ים ונערך במסגרת התוכנית ללימודי מגדר באוניברסיטת בר-אילן.
בשנים 2002–2005 קידמה, יחד עם עו"ד דפנה רובינשטיין, הצעת חוק למניעה העסקה פוגענית, המבוססת על הידע שצברה במחקרה על השותפות בין חברות כוח אדם לבין המדינה בישראל בהעסקת נשים באופן פוגעני ארוך טווח תחת מראית עין של זמניות.
חברה באקדמיה לשוויון ופעילה בפורום להגנת ההשכלה הגבוהה.
סמנאן (פרובינציה)
פרובינציית סמנאן (בפרסית: استان سمنان) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה היא העיר סמנאן.
שטחה 97,491 קמ"ר, כ-5.9 אחוזים משטח איראן, והיא נמצאת בצפון-מזרח המדינה. ב-2005 מנתה אוכלוסיית הפרובינציה כ־590,512 תושבים.
באזור שוכן מרכז החלל סמנאן, שממנו משגרים טילים איראניים במסגרת ניסויי שיגור.
גבולות
פרובינציית סמנאן נמצאת במרכזה של איראן וגובלת עם הפרובינציות: קום, טהראן, מאזנדראן, גולסתאן, צפון ח'וראסאן, ח'וראסאן רזאווי, דרום ח'וראסאן ואספהאן.
==אגמים== בפרובינציית סמנאן שני אגמי מלח. אגם נמכ - אגם מלח שהיה חלק מים שהתייבש מתקופת הפליסטוקן השוכן בקצה המערבי של הפרובינציה. האגם נפרש על עוד שתי פרובינציות: קום ואספהאן. שטחו כ-690 קמ"ר.
אגם חאג' עלי-גולי (Haj Aligholi) – אגם מלח הנמצא באזור הצפון–מערבי של הפרובינציה.
פארקים לאומיים
הפארק הלאומי מדבר (Desert National Park) - שטח הפארק מונה 44000 דונמים והוא ממוקם כ-60 ק"מ דרומית-מזרחית לטהראן. הפארק נפרש על גבי ארבע פרובינציות: קום, טהראן, אספהאן וסמנאן. בעבר שימש הפארק מרחב מחיה עבור זברות אך הן נעלמו מהאזור ואף פרט לא נצפה כבר הרבה שנים. הפארק הוא אזור מחיה עבור מגוון רב של יונקים כגון נמר פרסי, צבוע מפוספס, קרקל, זאבים, שועלים, תנים, עזים וכבשי הר פראיות. ציפורים כגון חוגלות מקננות בפארק במשך כל השנה ואילו רק בעונות מסוימות מגיעות ציפורי הפלמינגו לקנן בה.
נגישות
המרחק בין בירת פרובינציית סמנאן, העיר סמנאן – אל בירת איראן, טהראן הוא כ-230 קילומטרים. את הדרך אפשר לעבור אך ורק עם כלי רכב דרך כביש 44, משך זמן הנסיעה הוא כשלוש שעות.
מאזנדראן
פרובינציית מזנדראן (בפרסית: استان مازندران مازرون) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה העיר סארי.
שטחה של פרובינציית מאזנדראן 23,701 קמ"ר, כ-1.4 אחוז משטח איראן והיא נמצאת בצפון המדינה וגובלת בים הכספי. ב-2011 מנתה אוכלוסיית הפרובינציה כ- 3,074,000 תושבים. בשטח הפרובינציה ממקום הר דמאוונד, הפסגה הגבוהה ביותר באיראן.
תרבות איראנית מוקדמת פרחה באזור בראשית האלף הראשון לפני הספירה. בשנת 856 התרחשה באזור רעידת אדמה שגרמה נזק גדול. דרך הגבולות המזרחיים והדרום-מזרחיים חצו פולשים מונגולים במאות ה-13 וה -14. קוזאקים תקפו את האזור בשנת 1668 אך נהדפו. השליטה ניתנה לאימפריה הרוסית בהסכם משנת 1723. האזור הוחזר לאיראן תחת שושלת קאג'אר. האקלים הוא סובטרופי ולח, עם קיצים חמים מאוד.
כלכלת האזור מתבססת בעיקר על חקלאות: אורז, חיטה, שעורה, טבק, כותנה, זרעי שמן, יוטה, תה, פירות וירקות. במסגרת הרפורמות החקלאיות של אמצע שנות השבעים, גדל מאוד הייצור והפך לממוכן. לצורך ייצור אורז פותחו למעלה מ-100,000 דונם. הסכרים הגדולים שנבנו היו הטאלקן, הטנגואה סולימאן ווושמגואר. תנופת הנפט בשנות השבעים עודדה השקעות תעשייתיות ופיתוח תעשיות, כולל מלט, טקסטיל וגרעיני כותנה, דיג, עיבוד מזון (כולל טחנות אורז וקמח) ועיבוד עץ, ומחצבי פחם ואבן.
רינאט אחמטוב
רינאט לאונידוביץ' אחמטוב (באוקראינית: Рінат Леонідович Ахметов, בטטרית: Ренат Леонид улы Әхмәтов) הוא איש עסקים ואוליגרך אוקראיני ממוצא טטרי. הבעלים של קבוצת הכדורגל שחטאר דונצק, מייסד ונשיא SCM אחזקות (Систем Кепітал Менеджмент). הוא פעיל במפלגת האזורים ומאז 2007 הוא חבר הפרלמנט האוקראיני. הוא נחשב לאדם העשיר ביותר באוקראינה.
ביוגרפיה
אחמטוב נולד בדונצק שבאוקראינה הסובייטית דאז למשפחת פועלים מוסלמית סונית ממוצא וולגה-טטרי, אביו היה כורה בפוטילובסקאיה ואמו הייתה זבנית. אחיו הבכור של רינאט, איגור אחמטוב עבד אף הוא במכרה, בכריית פחם אך פוטר עד מהרה.
ב-2001 סיים אחמטוב את האוניברסיטה הלאומית של דונצק והתמחה בתחום הכלכלה. הוא היה למומחה בנקאי וראש הבנק העירוני של דונצק. ב-1996 התמנה לנשיא קבוצת הכדורגל שחטאר דונצק ומאז הוא נושא תפקיד זה.
אחמטוב הקים בשנת 2000 את SCM אחזקות שהפכה לאחת מחברות התעשייה והפיננסים הגדולות באוקראינה, עם מחזור שנתי של 18.539 מיליארד דולר ב-2009, שוויה של החברה מוערך ב-16 מיליארד דולר. במרץ 2004 הפך אחמטוב לנשיא החברה.
חייו האישיים
נשוי לליליה ניקולייבנה סמירנובה, ולהם שני בנים.