cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דרך העצמאות
בין עבר ועתיד
בחינה לאורך זמן של סוגיית ההתיישבות באזור הנמל העלתה כי הגורמים המשמעותיים המונעים מצעירים לבוא למקום הם דימויו כחשוך, ריק ועברייני. עם זאת, הדעה המושמעת מצד אנשים העוסקים בתכנון עירוני היא כי הימצאות קו הרכבת - וסוללת הנמל - בתוואם הנוכחי לאורך העיר התחתית היא שדנה אותו לבליה; במבט היסטורי מכירים כיום אנשי המקצוע בכך שבחירת מיקום התשתיות הבריטית בעייתית. הטענה היא שמרגע שקו החוף המרכזי של הכרך אינו פנוי לשימושים אזרחיים ולהתפתחות של קהילה עירונית ההשפעה על כלל העיר מרחיקת-לכת, והפוטנציאל האורבני נשלל ממנה. אל מול זאת, ההיסטוריה מצביעה גם על הגורם של עזיבת המע"ר על ידי היהודים החל משנות ה-30 ככזה שאינו פחות מכריע ברצף תהליך העצירה העירונית.
משפט ניקומאכוס
משפט ניקומאכוס הוא משפט בתורת המספרים הקובע כי הזהות הבאה מתקיימת לכל מספר טבעי n: כלומר שסכום n המספרים המעוקבים הראשונים (חזקות שלישיות) שווה לריבוע סכום n המספרים הראשונים. המשפט קרוי על שם המתמטיקאי היווני בן המאה ה-1, ניקומאכוס, שכתב אודותיו.
היסטוריה
הזהות של ניקומאכוס נתגלתה באופן בלתי תלוי פעמים רבות במהלך ההיסטוריה. בין השאר גילו אותה ההודי אריאבהטה (המאה ה-5), הפרסי אל-קאראג'י (המאה ה-10), היהודי צרפתי רלב"ג (המאה ה-14) וההודי נילקנטה סומיאג'י (המאה ה-15).
תיאור המשפט
מבחינה פורמלית משפט ניקומאכוס קובע שלכל n טבעי מתקיים:
סכום המספרים הטבעיים מ-1 עד n נקרא המספר המשולשי ה-n, והוא מסומן T_n. ישנה נוסחה מפורשת למספרים משולשיים:, ובאמצעותה ניתן לתאר את משפט ניקומאכוס גם כך:
הוכחות
למשפט ניקומאכוס הוכחות רבות. קודם להצגתן נציין שלוש זהויות שישמשו לשם קיצור ואסתטיות. את שלוש הזהויות ניתן להוכיח בפשטות בדרך אלגברית מתוך הנוסחה המפורשת למספר משולשי. עם זאת, לכולן ישנן גם הוכחות גאומטריות וקומבינטוריות.
כמו כן נניח כי \ T_0=0 (כפי שאכן משתמע מכל הנוסחאות והזהויות).
הוכחה באינדוקציה
ההוכחה הסטנדרטית למשפט היא באינדוקציה. בסיס האינדוקציה הוא המשוואה 1^3=1^2. נניח כי ונראה כי : נציב את הנחת האינדוקציה ואת הנוסחה למספר משולשי ונקבל: כנדרש.
הוכחה באמצעות טור טלסקופי
נבחין בזהות הבאה הנובעת מזהויות (1) ו-(2):
כעת נוכל להציג את הסכום המבוקש כטור טלסקופי:
הוכחה קומבינטורית
נגדיר קבוצה A שאיבריה הם רביעיות סדורות של מספרים בין 0 ל-n (כולל), כך שהאיבר הרביעי בכל רביעייה גדול ממש משלושת האיברים האחרים. בסימונים:. לכל k קבוע, h, i ו-j נבחרים בחופשיות מבין המספרים מ-0 עד k-1. כלומר יש k^3 רביעיות כאלו. ובסך הכל בכל הקבוצה A מספר האיברים הוא:
נגדיר עתה קבוצה B שאיבריה הם זוגות סדורים של תת-קבוצות בנות שני איברים של קבוצת המספרים מ-0 עד n. כל תת-קבוצה כזו ניתן לאפיין למעשה כזוג סדור עם המגבלה שהאיברים בזוג שונים והגדול יותר נמצא בימין. כלומר: B מורכבת מזוגות של תת-קבוצות עם שני איברים הנבחרים בחופשיות, ולכן מהגדרת המקדם בינומי ומזהות (3) נובע:
כעת נציג התאמה חד-חד-ערכית ועל מ-A ל-B: הפונקציה בוודאי חד-חד-ערכית, והיא על כי לכל זוג סודר חוקי ניתן לבנות רביעייה מתאימה.
ההתאמה מעידה כי שתי הקבוצות שוות בגודלן, כלומר:
הוכחה גאומטרית
בכל צבע צבועים k ריבועים עם צלע באורך k. כלומר כל צבע מכסה שטח השווה ל-k^3 (כאשר במקרים הזוגיים אחד הריבועים מפוצל לשניים). כאשר מסדרים את כל השטחים יחדיו לכל 1\le k\le n נוצר ריבוע עם צלע באורך T_n, ולכן שטחו T_n^2.
הוכחה נוספת
ראשית נבחין בכך ש-k^3 הוא הסכום של k מספרים אי-זוגיים עוקבים שהממוצע החשבוני שלהם הוא k^2. פורמלית:.
כעת נבחן את סכום האי-זוגיים מ-1 עד 2T_n-1:
למשל סכום האי זוגיים מ-1 עד 19 הוא:
מצד שני את סכום האי-זוגיים מ-1 עד 2T_n-1 ניתן לחשב בעזרת הנוסחה לסכום טור חשבוני (או באמצעות טיעון גאומטרי) ולקבל שהוא שווה ל-T_n^2 כנדרש.
הכללות
יאקוב ברנולי מצא נוסחה כללית לחישוב סכום חזקות כלשהן של n המספרים הראשונים:
כאשר B_i הוא מספר ברנולי ה-i.
כאשר m אי-זוגי, הסכום הוא תמיד פולינום, ללא מקדם חופשי, ב-T_n.
קרב בצרה
קרב בצרה התחולל מ-11 בנובמבר עד ל-22 בנובמבר 1914 בין כוחות הצבא הבריטי והצבא העות'מאני במהלך המערכה במסופוטמיה ובסיומו כבשו הבריטים את בצרה מידי הטורקים.
רקע
בטרם פרוץ מלחמת העולם הראשונה שלטה האימפריה העות'מאנית במסופוטמיה בעוד שבריטניה שלטה בפרס שם פעלה חברת הנפט האנגלו-איראנית להפיק נפט, לעבד אותו ולשלוח אותו במיכליות לבריטניה דרך המפרץ הפרסי. עם פרוץ המלחמה עמדו שתי המעצמות משני עברי המתרס ומשרד המלחמה בבריטניה חשש שהטורקים ינסו לפגוע בייצור הנפט בפרס ולחסום את נתיב השייט ולכן החליטה בריטניה להשתלט אל אזור שאט אל ערב כדי למנוע כל ניסיון כזה.
מהלך הקרב
הפלישה הבריטית לעיראק החלה ב-6 בנובמבר 1914 באזור פאו ואזור החוף נכבש באותו יום מול התנגדות טורקית מצומצמת של דיוויזיה 38 בפיקודו של סולימאן אסקרי ביי. לאחר כיבוש אזור פאו נסוג הצבא העות'מאני לבצרה. עקב חששם של הבריטים שמא העות'מאנים מתכננים לתקוף את פאו, החליטו הבריטים להביס את הצבא העות'מאני ולכבוש את בצרה.
ב-7 בנובמבר 1914 החלו חיילים בריטים להתקדם מפאו לעבר בצרה. קרבות רבים התרחשו בין כוחות חיל הרגלים הבריטי ובין כוחות חיל הפרשים העות'מאני בין 7 ל-9 בנובמבר, בעת שחיל הפרשים העות'מאני נשלח כדי להדוף את התקדמות החיילים הבריטים. הכוחות הבריטיים הגיעו לאזור בצרה ב-10 בנובמבר. למרות נסיגת העות'מאנים מהעיר, הם הותירו כמה מאות חיילים כדי לשמור עליה. הבריטים תקפו את בצרה, ובתוך שעה הובסו החיילים העות'מאנים הנותרים ובצרה נכבשה.
אף על פי שהבריטים כבשו את בצרה, הם לא מימשו את מטרתם להשמיד את הצבא הטורקי, שנסוג במעלה החידקל לכות. כישלון הבריטים במימוש מטרתם הביא למערכות נוספות במסופוטמיה.
רעידה עוקבת
רעידה עוקבת (באנגלית: Aftershock) היא רעידת אדמה המתרחשת לאחר רעידת אדמה קודמת, המכונה "רעידת אדמה ראשית" (באנגלית: Main Shock). הרעידה העוקבת מתרחשת תמיד באותו אזור של רעידת האדמה העיקרית והיא תמיד בגודל קטן יותר בסולם ריכטר. אם גודל הרעידה העוקבת גדולה יותר מהרעידה הראשית, מתחלפים המונחים והרעידה העוקבת היא זו שתחשב מעתה כרעידה הראשית ואילו הרעידה "הראשית" תיקרא "רעידה מקדימה" (Foreshock). רעידות עוקבות הן רעידות אדמה קטנות יותר הנוצרות בקרום כדור הארץ על מישור ההעתק של הרעידה הראשית.
מרבית הרעידות העוקבות ממוקמות מעל לכל אזור הקרע ומתרחשות לאורך מישור ההעתק עצמו או לאורך העתקים נוספים באותה יחידת הנפח שהושפעה על ידי המאמץ שנקשר ברעידה הראשית. באופן טיפוסי, הרעידות העוקבות ממוקמות עד למרחק הזהה לאורך הקרע ממישור ההעתק.
התבנית של הרעידות העוקבות עוזרת לאשר את גודל השטח שעבר החלקה במהלך הרעידה הראשית. ברעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי (2004) וברעידת האדמה בסצ'ואן (2008), תפוצת הרעידות העוקבות מראה שמוקד רעידת האדמה נמצא למעשה באחד מקצותיו של אזור ההחלקה, דבר המצביע על א-סימטריה חזקה בהתפשטותו של הקרע.
חוק אומורי
אחת מצורות ההצגה של חוק אומורי מקשרת בין הדעיכות בקצב הרעידות העוקבות לזמן שעבר מאז הרעידה הראשית ולפיו קצב הרעידות העוקבות דועך בקצב הופכי לזמן לפי הנוסחה הבאה:
גרסה מודרנית ושימושית יותר כיום היא של הסייסמולוג היפני טוקוג'י אוטסו (Tokuji Utsu) ולפיה:
כאן p מייצג את קצב הדעיכה והוא נופל בדרך כלל בטווח שבין 0.7-1.5.
לפי משוואות אלה, קצב הרעידות העוקבות דועך במהירות עם הזמן. קצב הרעידות העוקבות פרופורציונלי להופכי של הזמן מאז הרעידה הראשית. לפיכך, לא משנה מהו הסיכוי להתרחשותה של רעידה עוקבת ביום הראשון, ביום השני הסיכוי כבר יהיה מחצית מכך, ביום השלישי כשליש וכן הלאה, כש- p=1.
נוסחאות אלה והצבת נתונים בהן משקפות רק את מרבית רעידות האדמה אך שלא את כולן שכן זהו חוק אמפירי ואין לו די אחיזה במציאות.
חוק בת'
חוק בת' מתאר התנהגות של רעידות עוקבות ולפיו גודל הרעידה העוקבת הגדולה ביותר יהיה פי 1.2 קטן יותר מגודל הרעידה הראשית
חוק גוטנברג-ריכטר
רצף רעידות עוקבות יתאים לרוב ליחס גוטנברג-ריכטר המתייחס לקשר בין העוצמה למספר רעידות האדמה באזור מסוים בפרק זמן נתון.
כאשר: במילים אחרות, ישנן הרבה רעידות עוקבות חלשות ומעט חזקות.
השפעתן של רעידות עוקבות
רעידות עוקבות מסוכנות ביותר עקב היותן בלתי צפויות וחזקות וביכולתן להגביר את הנזק לו גרמה רעידת האדמה הראשית. לדוגמה, מבנים שזועזו ברעידת האדמה הראשית עלולים לקרוס כתוצאה מהרעידה העוקבת. לרעידות אדמה גדולות יש רעידות עוקבות בעוצמה גבוהה שיכולות להימשך חודשים ואף שנים רבות. דוגמה לכך היא רעידות האדמה בניו מדריד (1812-1811) במזרח ארצות הברית, שהתרחשו באזור של שקט סייסמי יחסי, שרעידות עוקבות שלהן עדיין מתרחשות מפעם לפעם על פי חוק אומורי שלעיל. באזורים סייסמיים פעילים ישנן אלפי רעידות אדמה חלשות בשנה, שרובן אינן מורגשות ולפיכך רצף הרעידות העוקבות מסתיים כשקצב רעידות האדמה חוזר למה שהיה לפני רעידת האדמה הראשית.
יש ורעידת אדמה גדולה מתרחשת על מישור העתק שלא היה ידוע קודם לכן, ולא הופיע על המפות הגאולוגיות. רק ניטור הרעידות העוקבות, שמתרחשות תמיד על אותו מישור העתק של הרעידה העיקרית, אִפשֶר את מיפויו של השבר הנעלם שגרם לרעידת האדמה הגדולה. כך היה ברעידת האדמה במפרץ קליפורניה מקסיקו (2010), וברעידת האדמה בקליפורניה (יולי 2019) ובעוד.
באופן דומה לרעידות עוקבות, ישנן לעיתים גם רעידות אדמה בגדלים משתנים לפני בואה של רעידת האדמה הראשית (Foreshocks), ומדענים רבים מקווים למצוא את הדרך להעריך באמצעותן מתי תתרחש ומה תהיה עוצמתה.
לקחת את המפתחות
לקחת את המפתחות הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי איתי לוי. השיר יצא לאור ב-17 בדצמבר 2019, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים ליאם הפקות.
רקע וכתיבה
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי דולב רם ופן חזות. השיר הוא מעין בלדת פופ מיד-טמפו בה לוי מדבר על פרידתו מארוסתו, זמן קצר לאחר שהתארסו.
הסינגל עצמו סוקר על ידי יוסי חרסונסקי, אשר נתן לשיר ביקורת מעורבת תוך שהעניק לו שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה.
בסמוך לצאתו כסינגל עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שצבר למעלה ממיליון השמעות.
וידאו קליפ
הקליפ הנלווה לשיר, בוים על ידי דורון סרי והועלה לערוץ היוטיוב של לוי ב-17 בדצמבר 2019, בסמוך לצאת הסינגל.
נכון למאי 2021, מונה הצפיות של הקליפ ביוטיוב עומד על כ-13 מיליון.
זאב רבן
זאב רַבָּן (22 בספטמבר 1890, לודז' – 19 בינואר 1970, ירושלים) היה צייר, גרפיקאי ומעצב תעשייתי עברי. מאבות האמנות הארץ ישראלית בתקופת היישוב.
תולדות חיים
בהשפעת מנהל בית הספר לאמנות בירושלים "בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות", האמן בוריס שץ, שאותו פגש בפריז, עלה רבן לארץ ישראל בשנת 1912 ושימש כמורה ב"בצלאל" עד שנת 1929. בבצלאל לימד פיסול, ריקוע וחקיקה ולימים מונה למנהל הזמני של המוסד. החל מ-1914 ניהל את מחלקת המיקשה בבית הספר לאמנות. בין תלמידיו ב"בצלאל" נמנו ראובן רובין, נחום גוטמן, אביגדור סטימצקי ומרדכי אבניאל.
השתתף בשנת 1921 בתערוכה ההיסטורית שבה הציגו לראשונה בארץ ישראל אגודת אמנים עברית. תערוכה זו התקיימה במגדל דוד שבעיר העתיקה בירושלים, והייתה הראשונה מסדרת תערוכות שנתיות שנקראו "תערוכות אמני מגדל דוד".
רבן עיטר ועיצב בתי כנסת בארץ ישראל ומחוץ לה ויצר להם ריהוט ותשמישי קדושה. בשנת 1931 עיצב את החלונות הצבעוניים בבית הכנסת הגדול בתל אביב.
רבן היה אנתרופוסוף וצמחוני. היה ממייסדי לשכת הבונים חופשיים "אלומה". היה ממקימי שכונת בית הכרם בירושלים.
ציוריו של רבן, חפצי החן שיצר, עיטוריו לספרים וכרזות פרסומת שעיצב, היו ברוח אסכולת ה-"אר נובו" (Art Nouveau) שרווחה באירופה בסוף המאה התשע עשרה ובראשית המאה העשרים, שהיה בה יסוד דקורטיבי חזק. כן שילב רבן ביצירותיו יסודות מזרחיים האופייניים לארץ ישראל וממוטיבים תנ"כיים ותיאר את נופי הארץ ואנשיה. יצירותיו מרובות הסמלים הוגדרו כ"סימבוליזם עברי". רבן נחשב אחד מיוצרי "סגנון בצלאל".
לקריאה נוספת
קטלוגים:
מבלט (צבא)
שמאל|250px|ממוזער|היווצרות מבלט רז'ב לאחר חורף 1941-42 מִבְלָט הוא אזור בשדה קרב שבו קו החזית בולט ביחס לחזית. הכוח הצבאי הנמצא בתוך מבלט מוקף משלושה צדדים, כמו חצי אי המוקף בים, דבר המעמיד אותו במצב פגיע בשל האפשרות לכיתור ויצירת כיס.
מבלט יכול להיווצר במכוון עקב תנועת מלקחיים או שלא במכוון עקב התקדמות לא אחידה של צבא במתקפה רחבה, בין אם כתוצאה מהתקדמות יתרה של האגפים, המציבה את הכוח היריב במבלט, ובין אם כתוצאה מהתקדמות יתרה של המרכז, המציבה את הכוח המתקדם במבלט.
במלחמת חפירות מבלטים נוצרים על פי רוב כתוצאה מכישלון של מתקפה רחבה. ניתן להבחין במבלטים הנוצרים באופי כזה של לחימה באופן ברור לפי קווי השוחות. אמנם הסבירות של כיתור במלחמת חפירות כתוצאה מהיווצרות מבלט נמוכה בשל אופייה הסטטי של מלחמה כזו, אך המבלטים במלחמת חפירות חשופים לעיתים קרובות למלחמת התשה.
מבלט מפורסם נוסף היה מבלט רז'ב. הוא היה מבלט גדול מזרחה בקו החזית הגרמני, שנוצר סביב הערים רז'ב, ויאזמה וגזצ'ק, כתוצאה ממתקפת הנגד הסובייטית באזור מוסקבה בחורף 1941/1942, במסגרת המערכה הצבאית בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. בסופו של דבר פונה המבלט ביוזמת הפיקוד הגרמני במרץ 1943, כדי לקצר את קו החזית ולשחרר כוחות לפעולה בחזיתות אחרות.
אתי עטייה
אתי חוה עַטִיָה (נולדה ב־12 בפברואר 1960) היא פוליטיקאית, חברת כנסת מטעם מפלגת הליכוד.
ביוגרפיה
עטיה נולדה בלוד למשפחה מיוצאי ג'רבה ולה שבעה אחים ואחיות. היא בעלת תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו, וכן תואר ראשון רב־תחומי במדעי החברה בהדגשת מנהל ציבורי ותואר שני במדע המדינה במגמת ביקורת פנימית וציבורית, שניהם מאוניברסיטת בר־אילן.
ניהלה את לשכת מזכיר הארגון עובדי התעשייה האווירית הארצי, ומשנת 2015 ניהלה את מטה שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ. בתקופה זו הייתה אחראית על תחומי הקצבאות ונושאי הביטוח הלאומי וצברה ניסיון בתחומי הרווחה והסיעוד.
בכנסת ה-23 הייתה יו"ר ועדת משנה לעידוד תעסוקה והכשרות מקצועיות, בכנסת ה-24 כיהנה בראש השדולה שהקימה למען האוכלוסייה הסיעודית הגריאטרית.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, התמודדה בפריימריז בליכוד והגיעה למקום ה-35 ברשימה. בבחירות אלו זכה הליכוד ב-32 מושבים ועטיה לא נבחרה לכנסת. ואולם, ב-7 בינואר 2023, בעקבות הפסקת חברותה של השרה עידית סילמן בכנסת במסגרת החוק הנורווגי, חזרה עטיה לכהן בכנסת.
עשייה פרלמנטרית
באוגוסט 2020 אושר תיקון שיזמה בחוק שכר שווה לעובדת ולעובד, המחייב חברות גדולות (518 עובדים ומעלה) בדיווח שנתי על פערי שכר מגדריים, בפילוח לקבוצות עובדים דומות. על פי החוק החברות מחויבות בביצוע דו"ח פנימי מפורט שיהא זמין לעובדים לפי דרישה, וכן בפרסום חלק מהנתונים בדו"ח פומבי באתר האינטרנט שלהן. החוק נכנס לתוקפו ביוני 2022.
בנובמבר 2021, במסגרת "חוק ההסדרים", חוקקה ביחד עם חה"כ חיים כץ את הצמדת קצבת הבטחת הכנסה בגיל פרישה, לגובה 70% משכר המינימום.
במרץ 2022 חוקקה דמי אבטלה מלאים ללא קיזוז למובטלים המשתתפים בהכשרות מקצועיות.
ביוני 2022 חוקקה עם קבוצת חברי כנסת הוראת שעה להפחתת דמי ביטוח לאומי לסטודנטים ישראלים הלומדים במוסדות להשכלה גבוהה בחו"ל ולהשוות את סכום התשלום לסטודנטים הלומדים בישראל.
ביוני 2022 הצעת חוק שיזמה לשרותי רווחה לאנשים עם מוגבלות וסיוע אישי בקהילה נכנסה לספר החוקים בצמידות לחוק ממשלתי שרותי רווחה לאנשים עם מוגבלות.
חיים אישיים
עטיה רווקה ומתגוררת ברמת גן.
הערות שוליים
__חייב_תוכן_עניינים__
אדי מלך המסטולים
אדי מלך המסטולים הוא ספר מאת אסתר שטרייט-וורצל, שיצא לאור בהוצאת "עמיחי" בשנת 1998. הספר מתאר בלשון ריאליסטית בוטה את הידרדרותו לסמים של נער בשם אדי.
עלילת הספר
אדי נולד לשני הורים נרקומנים. בצעירותו עזב אביו את הבית, והאם שלא מצאה דרך להשיג את מנת הסם שלה הדרדרה לזנות. כאשר אדי הגיע לגיל חינוך, ולאחר שהפריע ללקוחותיה של אמו שושנה, החליטה אמו למסור אותו לפנימייה בכפר הבדיוני מגדיאל שם נחשף לעולם הפשע. כאשר היה לנער אמו החליטה לקחתו חזרה הביתה ואז החל להיות בלדר לסמים ואף מכור, בצוותא עם חבריו לשכונה. פעמים רבות מצא את עצמו חסר בית ובבית מעצר תל אביב. בשנים אלו גר ונעצר ביחד עם חבריו לתא יקי ועומרי אשר הכירם משחר נעוריו. צד האור היחידי של אדי הייתה נערה בשם ענת שבה התאהב. ענת החלה בניסיונות לגומלו מההרואין, ולאחר שהכה אותה נמרצות במהלך קריז, נטשה אותו בהיותה הרה. חברו של אדי, יקי, החל במערכת יחסים אינטימית עם אמו, שושנה, למרות שלפי אדי "הייתה יכולה להיות אמא שלו", ואדי נקרע בדילמה, בין אהבת חבר, לדאגה לאמו. אדי נעצר בתקופה זו, ונשלח למכון גמילה בכפר הבדיוני "נווה יונתן" שבגלבוע, כאשר הוא לא ידע מה עלה בגורל ילדו שלא ראה, וחברו עומרי.
פיליפ קוטלר
פיליפ קוטלר (באנגלית: Philip Kotler; נולד ב-27 במאי 1931) הוא פרופסור לשיווק בינלאומי באוניברסיטת נורת'ווסטרן, נחשב לאבי השיווק המודרני.
חייו
קוטלר נולד בשיקגו. סיים תואר שני בכלכלה באוניברסיטת שיקגו ודוקטורט בכלכלה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. ערך עבודת פוסט דוקטורט במתמטיקה, באוניברסיטת הרווארד, ובמדעי ההתנהגות, באוניברסיטת שיקגו.
קוטלר נבחר בשנת 2005 על ידי ה"Financial Times" כ"הגורו המושלם מספר 4" (בשלושת המקומות הראשונים מדורגים פיטר דרוקר, ביל גייטס וג'ק וולש), והוצג כ"מומחה עולמי בפרקטיקה של אסטרטגיות שיווקיות". בשנת 2008 דירג המגזין "וולסטריט" את קוטלר כאדם השישי המשפיע ביותר על עסקים בכלל וחשיבה עסקית בפרט.
קוטלר ייעץ לפירמות גדולות (כגון IBM, הבנק של אמריקה, מוטורולה וג'נרל אלקטריק) בתחומי אסטרטגיה שיווקית, תכנון וארגון ושיווק בינלאומי. נוסף לכך, ערך סמינרים בינלאומיים ההתפתחויות האחרונות בתחום השיווק לחברות גדולות וארגונים נוספים בערים הגדולות ברחבי העולם.
התנהגות צרכנים
פיליפ פיתח מודל כללי להתנהגות קונים הנקרא מודל גירוי-תגובה או בשם נוסף "מודל הקופסה השחורה". מודל זה מתאר את הצרכן כ"קופסה שחורה" שמגיבה לגירויים שונים. הגירויים מתחלקים לשני קבוצות; גירויי השיווק והסביבה אשר חודשים לתודעת הקונה. מאפייני הקונה ותהליך ההחלטה שלו מובילים לקניות מסויומת. תפקיד המשווק הוא להבין מה קורה בתודעת הקונה מרגע חדירת הגירויים.
אולימפיאקוס (כדורגל)
מועדון הכדורגל אולימפיאקוס (ביוונית: ΠΑΕ Ολυμπιακός) הוא מועדון כדורגל יווני מהעיר פיראוס שבמטרופולין אתונה, המהווה חלק מאגודת הספורט אולימפיאקוס. המועדון נוסד בשנת 1925, והוא המועדון המצליח והמעוטר ביותר בליגת העל היוונית.
לזכותה של אולימפיאקוס 45 אליפויות ו-27 גביעים, ובסך הכל 17 פעמים זכתה בדאבל. היא הקבוצה היחידה ביוון שזכתה בשבע אליפויות רצופות (פעמיים: 1997–2003, 2011–2017) והקבוצה היחידה בעולם שהשלימה חמש פעמים רצף של חמש אליפויות רצופות. חמש פעמים זכתה הקבוצה באליפות ללא הפסד, והיא אחת משלוש קבוצות שמעולם לא ירדו מהליגה הבכירה ביוון. צבעי הקבוצה הם אדום ולבן, ומגרשה הביתי הוא אצטדיון קאראיסקאקיס. יריבתה הגדולה היא פנאתינאיקוס, והמשחק ביניהם מכונה דרבי היריבות הנצחיות.
היסטוריה
בשנת 1928 פרצה מחלוקת בין אולימפיאקוס, פנאתינאיקוס, וא.א.ק. אתונה לבין התאחדות הכדורגל היוונית שרק הוקמה, כאשר שלושת המועדונים החליטו לפרוץ מעבר לגבולות אתונה ויצרו את "ברית POK" (ראשי התיבות של הקבוצות, כאשר האות K מסמלת את המילה קונסטנטינופול בשמה של א.א.ק.), והחלו לארח באופן עצמאי קבוצות מחוץ לאתונה למשחקי ידידות. בעקבות המחלוקת לא השתתפו שלוש הקבוצות בעונה הראשונה של הליגה היוונית שיצאה לדרך עם שלוש קבוצות בלבד, ובשנת 1929 הסתיימו הדיונים וקבוצות אתונה הוכנסו לליגה היוונית.
בעונת 2007/2008 ובעונת 2009/2010 הגיעה הקבוצה שוב לשמינית גמר ליגת האלופות. בעונת 2010/2011, לאחר שאיבדה את תואר האליפות לפנאתינייקוס אחרי חמש אליפויות רצופות, שיחקה הקבוצה בליגה האירופית, ובסיבוב המוקדמות השלישי הפסידה לקבוצת מכבי תל אביב והודחה מהטורניר. בעונת 2011/2012 הגיעה לראשונה לשמינית גמר הליגה האירופית, לאחר שסיימה במקום השלישי בשלב הבתים של ליגת האלופות. בעונת 2013/2014 הגיעה שוב לשמינית גמר ליגת האלופות והודחה על ידי מנצ'סטר יונייטד. בעונת 2016/2017 הודחה על ידי הפועל באר שבע בסיבוב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות ולאחר מכן הגיעה לשמינית גמר הליגה האירופית והודחה על ידי בשיקטש.
בעונת 2017/2018 צברה אולימפיאקוס נקודה אחת בלבד בשלב הבתים של ליגת האלופות והודחה מהמפעלים האירופיים לאחר שסיימה במקום האחרון בבית. בתום העונה גם איבדה את תואר האליפות לא.א.ק. אתונה, לאחר שזכתה בו שבע שנים ברציפות, וסיימה את העונה במקום השלישי בטבלה. בעונת 2018/2019 העפילה לשלב 32 האחרונות של הליגה האירופית, בו הודחה על ידי דינמו קייב, ובליגה סיימה את העונה במקום השני.
אצטדיון
בראשית ימיה שיחקה הקבוצה בוולודרום שנבנה בפיראוס לקראת אולימפיאדת אתונה (1896), ולאחר מכן נבנה באותו מיקום אצטדיון קאראיסקאקיס אשר משמש את הקבוצה עד היום.
האצטדיון נקרא על שם גיבור מלחמת העצמאות היוונית, גאורגיוס קאראיסקאקיס, שנפצע קשה באזור זה. האצטדיון מכיל 32,115 מקומות, והוא משמש לעיתים גם את נבחרת יוון.
ב-8 בפברואר 1981 התרחש אסון אצטדיון קאראיסקאקיס, בתום משחק בין אולימפיאקוס לבין א.א.ק. אתונה שהסתיים בניצחון 6–0 לאולימפיאקוס, כאשר אלפים מאוהדי הקבוצה בשער 7 נהרו אל מחוץ לאצטדיון כדי לחגוג עם השחקנים מול הכניסה הראשית לאצטדיון. הדלתות היו כמעט סגורות והקרוסלות בכניסה לשערים הפכו את היציאה לבלתי אפשרית, כך שהמדרגות הפכו למלכודת מוות. עשרות אנשים נפצעו ו-21 נהרגו, מתוכם 20 אוהדי אולימפיאקוס. לזכר האסון נצבעו 21 כיסאות בשחור במקום באדום, בצורה שיוצרת את הספרה 7.
אוהדים ויריבות
בסיס אוהדי הקבוצה מגיע מהעיר פיראוס, כמו גם משאר אזורי אתונה. האהדה לקבוצה ברחבי יוון כולה עלתה בצורה משמעותית בשנות ה-50, כאשר הקבוצה זכתה בשש אליפויות רצופות, והפכה לקבוצה האהודה ביותר ביוון. באופן מסורתי ייצגה אולימפיאקוס את מעמד הפועלים, אך הצלחתה משכה אוהדים מכל שכבות האוכלוסייה ביוון, וכיום אוהדיה לא מזוהים עם קבוצה חברתית כלשהי.
היריבה הגדולה ביותר של הקבוצה היא פנאתינאיקוס, ואת המשחק ביניהם נהוג לכנות דרבי היריבות הנצחיות או "אם כל הקרבות". שתי הקבוצות הן הבכירות ביותר ביוון, והיריבות ביניהן חורגת מאזור אתונה ונחשבת ליריבות הגדולה ביותר בכדורגל היווני כולו. מכיוון שאולימפיאקוס ייצגה במקור את מעמד הפועלים, ואילו אוהדי פנאתינייקוס השתייכו ברובם למעמד הגבוה באתונה, ייצגה היריבות גם את מלחמת המעמדות באזור, אך כיום אוהדי שתי הקבוצות מגיעות מכל שכבות האוכלוסייה. היריבות בין הקבוצות מלווה פעמים רבות במעשי אלימות, במיוחד לפני ואחרי משחקי דרבי.
יריבות גדולה יש למועדון גם מול א.א.ק. אתונה, יריבות אשר התעצמה בעקבות מעברו של אחד הסמלים הגדולים של א.א.ק. דושאן באייביץ', שחקן ומאמן הקבוצה בעבר, לתפקיד מאמן אולימפיאקוס בשנת 1996, וכן בעקבות הזכייה השנויה במחלוקת של אולימפיאקוס באליפות בעונת 2007/2008, שהוכרעה לאחר שהוענק לאולימפיאקוס ניצחון טכני במשחק בו הפסידה, מכיוון שהקבוצה היריבה שיתפה שחקן שלא כחוק.
יריבות נוספות של המועדון הן פאוק סלוניקי, עמה היריבות מבוססת בעיקרה על התחרות בין תושבי אזור אתונה לתושבי סלוניקי ואזור מרכז מקדוניה, ואתניקוס פיראוס, שהמשחק ביניהם מכונה "הדרבי של פיראוס". היריבות העירונית דעכה בתחילת המאה ה-21 מכיוון שאתניקוס פיראוס לא שיחקה בליגה הבכירה מאז 1999, אך היריבות בין המועדונים קיימת בענפי ספורט אחרים.
שחקני עבר ידועים
ראו גם: קטגוריה:כדורגלני אולימפיאקוס
יוסף יוזל הורוביץ
רבי יוסף יוזל הורוביץ (1850, פלונגה - 9 בדצמבר 1919, קייב), מגדולי מפיצי תנועת המוסר, תלמידו של הרב ישראל מסלנט, ומייסד ישיבת נובהרדוק, שביססה את בניית אישיותם של חניכיה על מוסר ועבודת מידות מעשית. התפרסם בכינוי "הסבא מנובהרדוק".
ביוגרפיה
יוסף יוזל נולד בעיר פלונגיאן, הסמוכה לשאוול בליטא לרבה של העיירה ר' שלמה זלמן הורוביץ. בנערותו גילה כישרונות מיוחדים. התחתן בגיל שמונה עשרה עם בת עיירת שווקשנה, אך בין אירוסיו לנישואיו נפטר חותנו, ור' יוסף יוזל לקח את פרנסת כל משפחתו על שכמו.
הוא התחיל להתעסק במסחר והיה נוסע לרגל עיסוקיו לעיר קליפדה (ממל). שם פגש את ר' ישראל מסלנט שהיה לרבו. רבי יוסף יוזל עזב את כל עיסוקיו והתמסר כולו ללימוד המוסר בהדרכת רבו החדש. הוא הצטרף לכולל שהקים בעיר קובנה, ולמד שם כל זמנו ללא הפסקה.
לאחר מכן הסתגר בבית בעיירה סלובודקה הסמוכה לקובנה, שנה ותשעה חודשים. ולא הניח לאיש להיכנס אליו. לקראת סוף התקופה הזאת החל להיפגש עם רבי שמחה זיסל זיו, "הסבא מקלם", ולדון איתו בענייני מוסר ולימוד, אך בשיטות עבודה עצמית ודרך חיים הם נחלקו מהיסוד. רבי שמחה זיסל בסוף שכנע את רבי יוסף יוזל שאין להסתגר לבד ולהתפתח, אלא חייבים להשפיע על העולם. בעקבות שינוי דעתו ערך מסע בקהילות היהודיות הגדולות בתחומי המושב והקים בתי מדרש ללימוד הגמרא עם מוסר לפי שיטתו מקרן הנדיב עובדיה לחמן מברלין.
בשנת 1896 החליט שכדי להשפיע באמת על בני דורו יש לפתוח ישיבה, שתהיה מרכז רוחני לכל פעילותו להפצת המוסר והשכלה יהודית לבני העם. מיקום הישיבה נבחר בעיר נובהרדוק, ועל שמה הישיבה נקראה ישיבת נובהרדוק, כמו כן שיטתו החינוכית של ר' יוסף יוזל נשאה שם זה. בנוסף פעל לייסד ישיבות ובתי מדרש דומים בערים עם אוכלוסייה יהודית גדולה במטרה להוות מרכז רוחני ליהודי כל ערי האזור. כך נוסדו בתי מדרש בערים: ברדיצ'ב, באלטה, אודסה, מיקולאייב, חרסון ומוהיליב-פודילסקי.
בשיאה מנתה רשת הישיבות של ישיבת נובהרדוק כ-4,000 תלמידים.
בשנת 1915 עבר יחד עם ישיבתו לעיר הומל, שהייתה רחוקה יותר משדות הקרב של מלחמת העולם הראשונה. ב-1919 עבר עם חלק מתלמידיו לקייב לחזק את הפליטים שנמצאו שם. בקייב התנאים הסניטריים היו קשים ורבים נספו במגפה. רבי יוסף ניסה לעזור כפי יכולתו, אך נדבק בעצמו במחלה ונפטר בקייב בי"ז בכסלו ה'תר"ף (9 בדצמבר 1919). לימים הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
על דמותו כתב הסופר דוד זריצקי את ספרו גשר צר.
ספריו
מדרגת האדם, חלק א, פולטבה 1918, הספר כלל 6 פרקים: א) בתקופת העולם, ב) בתיקון המידות, ג) בבירור המידות, ד) בדרכי התשובה, ה) ובחרת בחיים, ו) בדרכי הביטחון. מדרגת האדם, חלק ב, פיוטרקוב 1921, 6 פרקים נוספים: ז) ביראה ואהבה, ח) בבקשת השלמות, ט) בנקודת האמת, י) בדרכי החיים, י"א) בחשבון הצדק, י"ב) במזכה הרבים.
מאמר מזכה הרבים
מיינד האנטר
מיינד האנטר (באנגלית: Mindhunter) היא סדרת טלוויזיה מסוגת דרמת פשע פסיכולוגית אמריקאית שנוצרה על ידי היוצר ג'ו פנהול ומבוססת על הספר "Mindhunter: Inside the FBI's Elite Serial Crime Unit" מאת ג'ון דאגלס ומארק אולשייקר. עונתה הראשונה של הסדרה עלתה לשידור בפלטפורמות של נטפליקס ב-13 באוקטובר 2017, ועונתה השנייה עלתה לשידור ב-16 באוגוסט 2019.
תקציר העלילה
העונה הראשונה מתרחשת בשנת 1977 - ראשית ימי הפסיכולוגיה הפלילית והפרופילאות הפלילית בלשכה הפדרלית לחקירות - ונסובה סביב סוכני ה-FBI הולדן פורד וביל טנץ', יחד עם הפסיכולוגית ונדי קאר, שמשתייכת ליחידה למדעי ההתנהגות של ה-FBI בחטיבת ההדרכה באקדמיית ה-FBI בקוונטיקו, וירג'יניה. לאורך העונה, השלושה מראיינים רוצחים סדרתיים כלואים במטרה להבין את דרך חשיבתם ודפוסי פעולותיהם, בתקווה ליישם את הידע אותו הם רוכשים לאורך הראיונות ולפתור מקרים לא פתורים.
העונה השנייה מתרחשת בין השנים 1980-1981; והיא נסובה סביב מעשי הרצח באטלנטה בין השנים 1979-1981.
פיתוח והפקה
בפברואר 2016, הודיעה נטפליקס כי הפקת הסדרה תתקיים בפיטסבורג שבפנסילבניה. צילומי העונה הראשונה החלו במאי 2016, ואודישנים פתוחים נערכו ב-16 באפריל וב-25 ביוני 2016. הסדרה חודשה לעונה שנייה עוד לפני עלייתה בנטפליקס.
במקור דווח כי העונה השנייה תכלול שמונה פרקים; עם זאת, בסופו של דבר, העונה כללה תשעה פרקים. צילומי העונה השנייה התקיימו בין אפריל לדצמבר 2018. במאי העונה השנייה היו פינצ'ר, אנדרו דומיניק וקארל פרנקלין.
את הפסקול עבור שתי עונותיה של הסדרה, הלחין המלחין ג'ייסון היל.
ביקורות
העונה הראשונה של הסדרה זכתה לשבחי הביקורות. באתר הביקורות "Metacritic", העונה זכתה לציון משוקלל של 79 מתוך 100 על סמך 25 ביקורות, ציון המסמל "ביקורות חיוביות לרוב". באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", העונה זכתה לדירוג "טרי" מוסמך של 97% עם ציון ממוצע של 7.97 מתוך 10, על סמך 95 ביקורות, והקונצנזוס הביקורתי של האתר קבע כי "מיינד האנטר מבדילה את עצמה בז'אנר צפוף עם מראות חזותיים קולנועיים שאפתניים ותשומת לב קפדנית לפיתוח הדמויות." הסדרה נכנסה לרשימת מיטב תוכניות הטלוויזיה של שנת 2017 על ידי "טיים", "הגרדיאן", "דיילי טלגרף", "ניו יורק אובסרבר", "סלאנט מגזין", "ואניטי פייר", "ווג, "Yahoo!", ו"אינדפנדנט". הסדרה דורגה במקום העשירי ברשימת סוף השנה של מיטב תוכניות הטלוויזיה לשנת 2017 שנערכה על ידי "Metacritic" ונכתבה עם שקלול דירוגים ממבקרים ופרסומים שונים.
עונתה השנייה של הסדרה גם היא זכתה לשבחי הביקורת. באתר "Metacritic", העונה קיבלה ציון ממוצע משוקלל של 87 מתוך 100, על סמך 7 ביקורות, ציון המעיד על "שבחים אוניברסליים". באתר "Rotten Tomatoes", העונה השנייה מחזיקה בדירוג של 100% על סמך 24 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8.5 מתוך 10. הקונצנזוס הביקורתי של האתר ציין כי "מיינד האנטר מרחיבה את אופקיה העלילתיים מבלי לאבד את הפרטים הקטנים שהפכו את העונה הראשונה לכל כך עשירה, מה שמייצר עונה שנייה ומצמררת שהיא מערערת באותה המידה שהיא מרתקת לחלוטין".
עונה 1 עונה 2
ישיבת נובהרדוק
ישיבת נובהרדוק הייתה ישיבה ליטאית, ששילבה בתוך לימודיה את לימוד המוסר, בדרך מיוחדת, שעליה ביססה את בניית עולמם הרוחני של חניכיה. שנים בודדות לאחר הקמתה הפכה הישיבה למרכז לרשת ישיבות ברוח זו. לאחר מלחמת העולם השנייה נסגרו ישיבות הרשת במזרח אירופה.
הישיבה נוסדה בשנת ה'תרנ"ו (1896) על ידי הרב יוסף יוזל הורוביץ (הסבא מנובהרדוק), תלמיד הרב ישראל מסלנט בעיר נובהרדוק (נובוגרודוק) בפלך מינסק בבלארוס. ר' יוסף יוזל סבר שהשכל של האדם מרחיק אותו מעבודה עצמית, ולכן עליו להכניעו בכל דרך אפשרית, וכן לעבוד על המידות בצורה מעשית.
היסטוריה
הישיבה נוסדה ב-1896 ביחד עם כולל אברכים כישיבה מרכזית להפצת שיטתו של הרב הורוביץ. מספר התלמידים הראשונים היה 10. באלול אותה שנה כבר היו 50. שנה לאחר יסודה התעורר פולמוס קשה נגד תנועת המוסר ומתנגדי השיטה דרשו לסגור את הישיבה, ואף פנו לרב העיר נובהרדוק, הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין (בעל ערוך השלחן) ופרנסיה, אך הם מצדם הביעו תמיכה נחרצת בישיבה ושללו מכל וכל את טענות המקטרגים.
בעשר שנות קיומה הראשונות, המשגיח בישיבה היה הרב אליהו דב ברקובסקי.
בשנת 1899 הגיע מספר תלמידי הישיבה ל-200. בשנים הבאות פעל הרב הורוביץ לייסד ישיבות ובתי מדרש דומים בערים עם אוכלוסייה יהודית גדולה. כך נוסדו בתי מדרש בערים: ברדיצ'ב, באלטה, אודסה, מיקולאייב, חרסון ומוהיליב-פודילסקי.
ב-1908 עם פטירת הרב אפשטיין נתעוררה מחלוקת על יורשו כרב העיר. כדי לא ליטול בה חלק ולא לבטל את תלמידיו מלימוד תורה העביר ראש הישיבה 2/3 מישיבתו לז'יטל, אך כששככה המחלוקת הישיבה חזרה לנובהרדוק. ב-1912 הוקם בניין חדש לישיבה בן 2 קומות.
מלחמת העולם הראשונה
ב-1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה והתקדמות הצבא הגרמני לתוך ליטא, החליטה הישיבה, כמו רבים מתושבי האזור, לעבור לאזורים פנימיים יותר באוקראינה ומרכז רוסיה. רבי יוסף יוזל חשש גם מערכי ההשכלה והחילון שפשו בגרמניה. הוא בחר להעביר את הישיבה להומל. ראש הישיבה המשיך בפעילות הרבצת תורה בקהילות אחרות על ידי תלמידי ישיבתו. הוא פתח סניף ברוסטוב על הדון, שהפך למרכזם של פליטים יהודיים מליטא. כמו כן נפתחו סניפים בערים בוברויסק, מאזיר ואורשה שבבלארוס. ר' יוסף יוזל נפטר במגפת טיפוס בקייב בי"ז בכסלו תר"פ (1919), ואת מקומו תפס חתנו ר' אברהם יפה'ן.
בין שתי מלחמות העולם
בסוף מלחמת העולם הראשונה היו לישיבת נובהרדוק סניפים במקומות הבאים: הומל (הסניף המרכזי ברשות ר' אברהם יפה'ן), קייב, רוסטוב על הדון וברדיצ'ב.
כל הישיבות עברו לפולין והשתקמו במקומות חדשים שם. ישיבת הומל עברה לביאליסטוק בהנהלת ר' אברהם יפה'ן והמשגיח ר' ישראל מובשוביץ, ישיבת קייב עברה למזריץ' בהנהלת ר' דוד בליאכר ובתקופת השיא מספר תלמידיה הגיע ל-250. ישיבת רוסטוב על דון בהנהלת ר' אברהם זלמנס, שנוסדה ב-1917 עברה לוורשה. ישיבת ברדיצ'ב השתקעה בפינסק בהנהלת ר' שמואל וינטרוב, מספר תלמידיה הגיע ל-200 בתקופת השיא. בשנת 1930 הוקמה ישיבה נוספת בדאוגבפילס (דווינסק) בלטביה בהנהלת ר' דוד בוידניק.
כל אחת מהישיבות הייתה אמורה להוות מרכז רוחני ליהודי כל ערי האזור, ששם נוסדו ישיבות קטנות, כוללים לבעלי בתים ושיעורים אחרים. הישיבה בביאליסטוק הייתה מרכז ל-30 עיירות, הישיבה בפינסק ל-15 מקומות, הישיבה בורשה ל-11 מקומות, ובמזריץ' ל-23 מקומות בסביבה. הישיבה בדווינסק היוותה מרכז ל-6 ישיבות בלטביה, כולל ישיבה בריגה, ליוצין וליֶפיה, סך כל התלמידים בישיבות לטביה הגיע בשנת 1939 ל-280. ישיבות נובהרדוק בפולין ובלטביה זכו לתמיכה מקרן מרדכי זאב חבקין, שהקדיש את הונו לעזרה לישיבות. אחראי על חלוקת התמיכה היה ד"ר ויז'ניצר. בביאליסטוק למדו כ-320 תלמידים ב-1938 והיא נחשבה כישיבה הגדולה ביותר בעולם בתקופה זו, ובכל ישיבות הרשת כ-4000 תלמידים.
במלחמת העולם השנייה
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, כשהגרמנים השתלטו על פולין המערבית, והרוסים על המזרחית, שהחזירו את וילנה לליטא נמלטו רבים מתלמידי הישיבה מהחלק הרוסי (שכלל את ביאליסטוק, פינסק ומזריץ') לווילנה תחת חסותו של הרב חיים עוזר גרודזינסקי. לאחר כניסת הרוסים נאלצה ישיבת ביאליסטוק לנדוד לבירזש - עיירה קטנה על הגבול עם לטביה. באותה תקופה ניסו ראשי הישיבה להשיג אשרות כניסה לארצות הברית. חלק אכן הצליחו בכך, וקבוצת תלמידים בראשות הרב יפה'ן יסדה סניף בניו יורק. לנותרים הוצעה אזרחות רוסית, ולאחר שרובם סירבו הם נשלחו כ"אויבי העם" לערבות סיביר והועסקו שם בעבודות פרך. חלק אחר (יצחק אלחנן ולדשיין ותלמידיו) הוצאו להורג על ידי הגרמנים בהמשך). בשנת 1946 לאלו שנשארו בחיים ניתנה זכות לחזור לפולין. כולם מימשו זאת והקימו ישיבה בעיר לודז. לאחר פוגרום קיילצה עזבו רוב התלמידים את פולין ועלו לארץ ישראל, שם הקימו סניף של הישיבה בשכונת בית ישראל.
בארץ ישראל
בשנת תרפ"ט (1929) הקים הרב הלל ויטקינד סניף של ישיבת "בית יוסף" בתל אביב, חלוצת ישיבות נובהרדוק בארץ ישראל. בהמשך כיהן בה כראש הישיבה חתנו, הרב מרדכי מן. הישיבה פעלה עד שנות ה-60, אז עברה לבני ברק והפכה לכולל אברכים בשם "ישיבת בית הלל", על שמו.
בשנת תרצ"א (1931) הקים הרב מתתיהו שטיגל בסיוע הרב דוד בליאכר את ישיבת בית יוסף בבני ברק. הרב בליאכר חזר כעבור זמן קצר לפולין. בראשות הישיבה עמד הרב יעקב ישראל קניבסקי, חניך ישיבת נובהרדוק בביאליסטוק.
בשנת תרצ"ו (1936) הקימו אנשי נובהרדוק בסיוע החזון איש כולל אברכים בשם "עטרת יוסף", על שם הסבא מנובהרדוק. הכולל פעל תחילה בבני ברק וכעבור זמן הועתק לתל אביב. בשנות ה-40 שימש הרב שמואל וינטרוב כנשיאו, ואחד מראשיו היה חתנו הרב שמריהו יוסף קרליץ. כמו כן שימש הרב וינטרוב כנשיא הכולל "עץ יוסף" בירושלים, בראשו עמד חתנו הרב יצחק ברנשטיין.
בשנת תרצ"ז (1937) הוחל בירושלים בהקמת סניף של ישיבת בית יוסף-נובהרדוק, על ידי הרב בן ציון ברוק. בתחילה אמורה הייתה הישיבה להיבנות בשכונת מקור חיים על מגרש של הקרן הקיימת שנתרם על ידי חבר המזרחי, ובינואר 1938 התקיים טקס הנחת אבן פינה באתר, אולם הריחוק ההשקפתי בין נובהרדוק והמזרחי הביא את הישיבה להעדיף תרומה של מגרש במקור ברוך ולהתאכסן בה. באופן זמני התמקמה הישיבה במאה שערים.
בשנות ה-40 כיהן בישיבה הרב שך כראש ישיבה. בין תלמידיה: הרב שמעון בעדני - חבר מועצת חכמי התורה, וההאדמו"ר מאלכסנדר רבי אברהם מנחם דנציגר בעל האמרי מנחם. לימים הוסבה הישיבה לכולל אברכים.
בשנות ה-50 הוקמה בחדרה ישיבת נובהרדוק על ידי הרב אלחנן פרלמוטר והרב יעקב גלינסקי. הישיבה פעלה עד שנות ה-70.
בפברואר 2022 הוקם ברמת השרון גרעין ישיבת בית יוסף נובהרדוק - ישיבת השרון החדשה.
בצרפת
כיום שוכנות בצרפת שתי ישיבות המבוססות על דרך נובהרדוק. האחת בארמנטייר, הממוקמת כ-50 ק"מ צפונית-מזרחית לפריז, סביבה נוצרה קהילה של מאה משפחות, והשנייה בבוסייר, הממוקמת גם כן בפאתי פריז. שתי הישיבות הוקמו בידי הרב גרשון ליבמן, ומבוססות על בחורים צעירים שהגיעו אליה ממרוקו, לאחר השואה והלאה.
בקיץ 2021 נפתחה חקירה במשטרת צרפת עקב תחקיר של כאן 11 על תלונות מרובות על אלימויות נפשיות ופיזיות כחלק מדרך החינוך בישיבת בוסייר. בינואר 2022 משטרת צרפת פשטה על המקום ועצרה 16 ממנהלי הישיבה בהאשמות העלמת מס, ניהול כת, פגיעה בקטינים הזנחות תברואתיות ועוד. ב-9 במרץ 2022 שודר בכאן 11 סרט תיעודי על הישיבה, "לצאת מבוסייר", המגולל את סיפורם של יוצאי הישיבה שעברו התעללות בה.
דרכה המוסרית של נובהרדוק
הרב הורוביץ הדגיש כי האדם שפל ומלא 'נגיעות' שהם אינטרסים פרטיים המעכבים מבעדו להגיע אל האמת. מתוך השקפה זו, ובמטרה להביא לשבירת המידות, דגלה נובהרדוק בסדרת פעולות של כפייה עצמית של רצונות שונים (עבודה ב'פרטים'), שהידועות שבהן הן פעולות ההשפלה העצמית הפומבית, וכל תלמיד ניהל פנקס אישי ובו רשם את הצלחותיו וכישלונותיו. עבודה מעשית זו התבצעה במסגרת 'חבורות', תוך שיתוף פעולה וחשיפה נפשית הדדית בין התלמידים. נובהרדוק המציאה גם 'בורסה': בשעה קבועה הסתדרו כל התלמידים בזוגות וטיילו הלוך ושוב בבית המדרש ובחצרות סביבו, התדיינו וייעצו זה לזה בענייני עבודת היצר וביטול הרצון. נובהרדוק רחשה בוז להבלי העולם הזה, דרשה מאנשיה לבטל את תודעת הרכושנות ('הפקרות'), ואף הנהיגה לבוש מרושל ותנאי מחיה ירודים בישיבותיה.
נובהרדוק גייסה תלמידים בעיקר משכבות עממיות והיו לה את כל המאפיינים של תנועת נוער מהפכנית. היא נודעה בלהט ובהקרבה העצמית של פעיליה, שפעלו מתוך מסירות קיצונית ל'סבא' מנובהרדוק ושיטתו. בזמן השלטון הסובייטי הם הבריחו את הגבול מברית המועצות הבולשוויקית לפולין העצמאית והדמוקרטית ונקטו בפעולות נועזות אחרות. בנובהרדוק אימצו מוטיבים רבים מן התנועות המהפכניות: לוחמנות, ציות למנהיג, התנערות מן המוסכמות של בורגנות, 'סיסמאות קרב' ברוח רעיונות המוסר, תקשורת פנימית ותעמולה כתובה.
השפעת הישיבה ומורשתה
דרכה של נובהרדוק זכתה לפופולריות רבה - אך היא דעכה עם הזמן ולא שרדה בסופו של דבר, גם אם בדור הבא היו רבנים נודעים מתלמידי הישיבה. שיטת מוסר הפוכה משיטת הרב הורוביץ היא שיטתו של הסבא מסלובודקה, הרב נתן צבי פינקל שהדגיש את גדלות האדם. שיטה המדברת על החדרת המוסר דרך ההכרה והשכל. ההבדל בין שני הזרמים ניכר בלבושם של התלמידים, בעוד אנשי נובהרדוק ניכרים בלבושם הבלוי, הבלתי מהודר בכוונת תחילה, הרי שאנשי סלובודקה מדקדקים ומהדרים בלבושם.
ניגוני נובהרדוק
בישיבת נובהרדוק נהגו הבחורים להתבודד ביערות על מנת להתעמק במחשבות מוסר או על מנת לקנות את מידת הביטחון. תחת השפעה זו נכתבו שירים רבים, להם חוברו או הולחנו מנגינות, בדרך כלל בעלות אופי נוגה ומיוסר. בין מחברי הניגונים היו הרב דוד בודניק מקנשין שכיהן כראש ישיבת נובהרדוק במוהילוב ועוד ('די ליכט', "האור"), הרב אייזיק גרייבסקי, ממנהלי הישיבה ורב בנרוקה ('בצאת נובהרדוק מעם אדום'), רבי משה חיים מביליניץ ('דער גרעניץ', "הגבול") ורבי ניסן צלינקר ('די וועלט', "העולם", 'נאר דער תורה לעבן', "רק חיי התורה"). חלק ממנגינות אלו יצאו בדיסק בשם "ניגוני התעוררות - נובהרדוק" בשנת תשס"ח. בין המפורסמים שבניגוני נובהרדוק הוא "מה יתרון לאדם".
אזכורים בספרות
שיטתה הייחודית של הישיבה ודמויות תלמידיה על לבטיהם וייסוריהם, הונצחו במספר ספרים.
הראשון והידוע שהנציח את דמות בן הישיבה הנוברדוקאי היה סופר היידיש חיים גראדה בספרו צמח אטלס ובספר ההמשך מלחמת היצר. שני הספרים יצאו בעברית בהוצאת עם עובד.
הסופר בן ציון גרשוני, כתב את הספר "במצודה הפרושה" (מוסד הרב קוק, תשכ"ב), שבמרכזה תלמיד ישיבת נוברדוק, בזמן רדיפות השלטון הקומוניסטי אחר הישיבות ותלמידיהן.
שמעון זנדהאוז
שמעון (ג'וגול) זנדהאוז (נולד ב-9 בינואר 1946) הוא מעצב גרפי ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בתל אביב. בוגר בהצטיינות של המחלקה לעיצוב גרפי ב"בצלאל" (1970) וחתן פרס שטרוק. שימש כמרצה ב"בצלאל" משנת 1973 עד 1983. נבחר לראשות המחלקה לעיצוב גרפי ב"בצלאל"בשנת 1996 ושינה את תחום הלימודים האקדמיים מעיצוב גרפי, לתקשורת חזותית. שינוי שהוסיף עיצוב אינטראקטיבי, אנימציה מורחבת, לימודי קולנוע ועיצוב לשידור. ב-1998 הוענקה לו דרגת פרופסור מן המנין. באותה שנה, גייס מקרן קיסריה של הברון בנימין אדמונד דה רוטשילד תרומה בסך $3,200,000 (שלושה מיליון ומאתיים אלף דולר) עבור המחלקה לתקשורת חזותית. סיים תפקידו כראש המחלקה לתקשורת חזותית בשנת 2000.
בשנים 1972–1992 עסק בעיצוב ספרים בהוצאת "עם עובד", ועיצב עטיפות של כ-700 ספרים. במסגרת פעילותו זו נכללים עיצוב עטיפות סדרות הספרים "ספריה לעם" ו"אפקים", ועיצוב סדרת המקראות "מפגשים" וסדרת המקראות לילדי הגן, "גן שלנו אני ואתם", "גן שלנו חג שמח" ו"גן שלנו חי צומח".
שימש כמנהל הקריאטיבי של משרד הפרסום "בינג-ליניאל" בין השנים 1970 ל- 1975. במסגרת זו עיצב את מערכת הבחירות של מפלגת העבודה בשנת 1977. עיצב בשיתוף עם אבי איזנשטיין את מערכת הבחירות של מפלגת העבודה (המערך) לכנסת העשירית בשנת 1981, ובשיתוף עם דן חיון, את מערכת הבחירות של המערך לכנסת ה-11 בשנת 1984. נמנה עם הגרעין המצומצם של יוצרי העיתון "חדשות", שכלל את עמוס שוקן (המו"ל), יוסי קליין (העורך), אלון שלו (המיועד לתפקיד המנכ"ל) ורוני ארן (המנכ"ל). יצר בין השנים 1981 ל-1984 את התשתית העיצובית של "חדשות" - העיתון היומי הראשון בישראל שהופק והודפס בצבעים. בשנת 1985 עיצב את השבועון לילדים "כולנו", היה מיזוג של שבועוני הילדים דבר לילדים, משמר לילדים והארץ שלנו.
שוורצקופף
שוורצקופף (בגרמנית: Schwarzkopf, "ראש שחור") הוא שמם של הרים אחדים בגרמניה ובאוסטריה וכן שם משפחה
שמעון זנדהאוז
ביוגרפיה
בין השנים 1985 ל-1987 יצר תשתית עיצוב חדשה לעיתון "מעריב". בשנים 1995 - 1996 יצר תשתית עיצוב ממוחשבת לעיתון "ידיעות אחרונות". במקביל עסק בעיצוב עבור חברות מסחריות. באפריל 1997 זכה בפרס עיצוב האריזה לתעשיית המזון לשנת 1996, עבור עיצוב אריזות לחברות "נביעות".
שימש כחבר מועצת הפיס לתרבות ולאמנות מהקמתה בשנת 2000 ועד סוף שנת 2006. במסגרת זו יזם, ליווה ופיקח על הפקתם של שלושת כרכי הספר "בצלאל 100" שראה אור בשנת 2006, שנת יובל המאה לייסוד "בצלאל". כחבר מועצת הפיס לתרבות ולאמנות יזם וממשיך לרכז את פרויקט "יוצרים גדולים עם יוצרים קטנים" - סדנאות לבני נוער מיישובים מרוחקים מהמרכז בהנחיית טובי היוצרים בתחומי הספרות, המוזיקה, אמנות חזותית ואמנויות הבמה.
חבר הנהלת "קרן מקור" לקולנוע וחבר עמותת "ארץ ישראל יפה".
נכון לינואר 2019, מרצה לתקשורת חזותית במכון הטכנולוגי חולון (HIT) ובמרכז האקדמי לעיצוב ויצו חיפה.
חוקר פרטי
חוקר פרטי הוא אדם העוסק באיסוף מידע על הזולת במסגרת אזרחית עבור לקוחותיו.
חוקרים פרטיים עוסקים במגוון תחומים, ובהם: הונאה, אישות (בגידה/גירושים), איכון (איתור אנשים), איתור רכוש, ריגול עסקי, חקירות ביטוח, חקירות כלכליות, חקירות בתחום הפלילי, חקירות בתחום הנוער, חקירות מגזר, מעקבים, מהימנות עובדים ועוד. ישנם גם מקרים של חוקרים פרטיים מושחתים שלעיתים נודע שהם פועלים למען פושעים כמו סטוקרס (אנשים שמטרידים אחרים על ידי מעקב אחריהם) ומנהלי פשע כדי לאתר קורבנות נמלטים, פושעים יריבים ו/או עדים שהסתתרו או כדי לאסוף ראיות פוגעניות כנגד עדים, מודיעים, תובעים ו/או חוקרי משטרה שיכולים לשמש במשפטים הקרובים.
החוקרים הפרטיים פועלים בכפוף לחוק חוקרים פרטיים ושירותי שמירה ומחויבים לעבוד על פי כללי אתיקה מחמירים. עם זאת, ישנם גם חוקרים פרטיים מושחתים אשר משיגים מידע אישי ורגיש השייך לאנשים עליהם הם הוזמנו לייצר דו"ח, וזאת באמצעות ביצוע עבירות פליליות, כמו גישה ישירה למאגרי המידע של חברות הביטוח השונות, המוסד לביטוח לאומי ומוסדות אחרים, תוך הטעית העובדים באותם גופים, על ידי שימוש במידע מזהה שהושג במירמה, והתחזות לאחר.
בישראל
הקריטריונים לקבלת רישיון חוקר פרטי בישראל הם התאמנות בחקירות (התמחות) במשך שלוש שנים במשרד חקירות, תחת פיקוחו האישי של מנהל המשרד ובאישור המחלקה לרישוי חוקרים פרטיים ושירותי שמירה במשרד המשפטים. לאחר 18 חודשים מיום תקופת ההתאמנות יש לעבור מבחן הסמכה של משרד המשפטים.
לקבלת רישיון בעל משרד חקירות יש צורך לצבור ותק של חמש שנים כחוקר פרטי מורשה, להגיש בקשה למשרד המשפטים ולקבל את אישור הוועדה הנ"ל. חוקר פרטי שאינו מחזיק ברישיון לניהול משרד חקירות אינו רשאי לקבל עבודות מלקוחות פרטיים. רישיון החוקר הפרטי מקנה לו את הזכות לעבוד במשרד חקירות מורשה.
רישיון לחוקר פרטי ניתן לשנה אחת בלבד. מדי שנה יש לחדש הרישיון לשנה נוספת וזאת במידה ולא הוגשו תלונות כנגד החוקר ולא נפתחו הליכים פלילים כנגדו. בישראל חלים על חוקרים פרטיים אותם חוקים והוראות החלים על שאר אזרחי המדינה והם אינם רשאים להחזיק או לסחור במידע אודות אדם אשר הושג בדרכים לא חוקיות. איסוף וסחר במידע המשמש לזיהוי של אדם במערכות מידע המכילות מידע אודות אנשים עלול להוביל לחשיפה של המידע ולפגיעה קשה בפרטיות ומהווה עבירה פלילית.
אתיקה מקצועית
חוקר פרטי יפעל כלפי לקוחו בנאמנות ודין היחסים ביניהם כדין היחסים בין שליח לשולחו. החוקר הפרטי אינו רשאי להתחזות לגורם רשמי כלשהו (שוטר, פקח, עובד המוסד לביטוח לאומי וכדומה), ואינו רשאי להציג עצמו כבעל מקצוע אחר הטעון ברישיון (רופא, למשל), אלא אם יש לו רישיון כזה. עם זאת, החוקר רשאי לאמץ לעצמו שם או זהות בדויים לצורך ביצוע משימתו. החוקר הפרטי אינו רשאי לעבור על החוק בשום מקרה, לרבות ביצוע האזנות סתר.
חוקר פרטי לא יתנה שכר הטרחה לעבודתו בתוצאות החקירה פרט לחקירות איכון (איתור של בני אנוש). חוקר פרטי לא יזום חקירות מתוקף מידע שהגיע לידיו. חוקר פרטי ימסור לפי דרישת היועץ המשפטי לממשלה, לידיו או לידי מי שהסמיך לכך, ידיעות שגילה בדבר ביצוע עבירה. לא ימסור חוקר פרטי ידיעות שנמסרו לו מאת לקוחו אגב השירות המקצועי שנתן ללקוחו ושיש בהם כדי להפליל את לקוחו, אלא אם הסכים לקוחו לכך.
התאמנות בחקירות פרטיות
על מנת להיות חוקר פרטי בישראל יש לבצע שלוש שנות התאמנות בחקירות פרטיות במשרד חקירות תחת פיקוחו של חוקר פרטי בכיר בעל ותק של שמונה שנות ניסיון, ומי שאושר להיות מאמן על ידי הוועדה. מאמן יכול להיות מנהל משרד לחקירות או חוקר פרטי שהוא מנהל חוקרים במשרד לחקירות פרטיות. יוצאי תחום החקירות בשרות המדינה יכולים להגיש בקשה להכרה בעבודתם הקודמת כזמן התמחות, והוועדה לרישוי חוקרים פרטיים שבמשרד המשפטים, תבחן את הבקשה ותכיר בתקופה המלאה או בחלק ממנה. בכל מקרה, חלה חובה על כולם לעבור מבחן הסמכה. בכל מקרה על מתאמן בחקירות להיות בעל עבר ללא דופי, בוגר 12 שנות לימוד לכל הפחות, מעל גיל 18 ואזרח ישראל שהוא גם תושב המדינה. במהלך שנות ההתאמנות על המתאמן להתאמן באופן מלא ובפיקוחו של המאמן, על המאמן לשלוח "אישור התאמנות" לוועדה מדי שישה חודשים ובו דיווח על ההתאמנות.
שבא סלהוב
שבא סלהוב (נולדה ב-31 בדצמבר 1963) היא משוררת, מסאית, סופרת ומבקרת אמנות ישראלית.
לאונרד יוג'ין דיקסון
לאונרד יוג'ין דיקסון (באנגלית: Leonard Eugene Dickson; 22 בינואר 1874, אינדיאנפוליס - 17 בינואר 1954, טקסס, ארצות הברית) היה מתמטיקאי אמריקני.
שבא סלהוב
ביוגרפיה
סלהוב נולדה במשפחה דתית בקריית עקרון להורים שעלו מלוב. למדה בפנימיה של בית הספר התיכון על שם מיי בויאר בירושלים, אך עזבה לפני סיום הלימודים והשלימה את לימודיה בתיכון רון בתל אביב.
לאונרד יוג'ין דיקסון
דיקסון היה מהמתמטיקאים האמריקאים הראשונים שעסקו באלגברה מופשטת. בפרט, דיקסון חקר שדות סופיים וחבורות לי קלאסיות.
קורות חייו
דיקסון החשיב את עצמו כטקסני מאחר שגדל בעיר קלבורן, שם אביו עבד כבנקאי, סוחר והשקיע בנדל"ן. הוא למד באוניברסיטת טקסס באוסטין שם עודד אותו ג'ורג' ברוס הלסטד ללמוד מתמטיקה. תחת הנחייתו של הלסטד, קיבל דיקסון תואר ראשון בשנת 1893 ותואר שני בשנת 1894 והתמחה בגאומטריה.
שבא סלהוב
ביוגרפיה
שירתה בצה"ל ככתבת בשבועון "במחנה". לאחר השירות הצבאי הייתה כתבת במקומון 'תל אביב' ואחר כך כתבת תרבות בעיתון "חדשות". בשנת 1986 החלה ללמוד במחלקה לקולנוע של בית הספר "בית צבי", אחר כך למדה לתואר שני בחוג לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת תל אביב. במקביל החלה לכתוב מאמרים לקטלוגים של תערוכת וספרי אמנות.
לאונרד יוג'ין דיקסון
קורות חייו
אוניברסיטת שיקגו וגם אוניברסיטת הרווארד חיזרו אחר דיקסון להשלים דוקטורט. בתחילה קיבל דיקסון את הצעת הרווארד אך בחר לבסוף בשיקגו. בשנת 1896 כשהיה בן 22 בלבד, היה לדוקטורט הראשון של שיקגו. התזה שלו הייתה: "The Analytic Representation of Substitutions on a Power of a Prime Number of Letters with a Discussion of the Linear Group". המנחה השלו היה אליקים הייסטינגס מור.
דיקסון נישא לסוזאן מקלאוד דייוויס בשנת 1902 ולשניים נולדו שני ילדים: קמפבל ואלינור.
שבא סלהוב
ביוגרפיה
בשנת 1990, בעקבות התאבדותו של ידיד, החל לכתוב סדרה של סיפורים קצרים, שיצאו לאור בספר "עונת המשוגעים". ספר השירים הראשון שלה, "עיר ונשיה", נכתב בעקבות ביקור בעיר ונציה ויצאה לאור בשנת 2003. על הספר זכתה לפרס עמיחי לשירה (תשס"ד).
לאונרד יוג'ין דיקסון
עבודתו
דיקסון הוכיח תוצאות מעניינות רבות בתורת המספרים, כאשר השתמש בתוצאתו של איוואן וינוגרדוב כדי להסיק מסקנות על בעיית וארינג בעבודתו על תורת המספרים האדיטיבית. במהלך חייו פרסם 250 מאמרים וכ-18 ספרים, שהנודע ביניהם הוא ספר אנציקלופדי בשלושה חלקים על ההיסטוריה של תורת המספרים, אותו כתב בין השנים 1919–1923.
דיקסון פיתח את בניית קיילי-דיקסון על-פי השיטה שבה השתמש ארתור קיילי בשנת 1845 כדי לבנות את אלגברת האוקטוניונים.
שבא סלהוב
קישורים חיצוניים
מכּתביה:
אגדות האחים גרים (אנימה)
אגדות האחים גרים (ביפנית: グリム名作劇場, באנגלית: Grimm Masterpiece Theatre) היא סדרת אנימה יפנית בת 46 פרקים, שהופקה לטלוויזיה ב-1987, למשך שתי עונות, בהשראת "מעשיות האחים גרים".
בישראל, הסדרה שודרה בערוץ 2 הניסיוני, בערוץ הילדים, ובשידורים חוזרים גם בערוץ ג'וניור.
רקע
באמצע שנות ה-80 החליט תאגיד Nippon Animation להפיק סדרת טלוויזיה על פי אגדות העם הידועות של האחים גרים. הם בחרו בבמאי פומיו קורקאווה, והוא בחר 24 סיפורים, חלקם מפורסמים וחלקם פחות ידועים, כדי לבסס עליהם סדרת אנימה. בין האגדות שנבחרו; שלגיה, עמי ותמי, נסיך צפרדע, כיפה אדומה, החתול במגפיים, כחול הזקן, היפהפייה הנרדמת, סינדרלה, היפה והחיה, רפונזל ועוץ לי גוץ לי.
בשנת 2007, הפיצה חברת "פליי רקורדס קידס" מבחר פרקים מסדרת הטלוויזיה עם הדיבוב המקורי בהוצאת DVD מחודשת, כאשר בכל דיסק 2 פרקים.
עונה ראשונה
העונה הראשונה שודרה בערוץ 2 הנסיוני מ-21 באוקטובר 1987 עד 22 בנובמבר 1987 והיו בה 24 פרקים. הפרקים מסודרים, לפי סדר שידורם המקורי בטלוויזיה.
עונה שנייה
בעקבות הצלחת הסדרה הופקה לה עונה שנייה בת 22 פרקים, עם סיפורים נוספים שליקטו האחים גרים. הפרקים מסודרים לפי סדר שידורם המקורי בטלוויזיה.
שוש
{{פירושונים|
ראו גם
}}
טורפדו מוסקבה
מועדון הכדורגל טורפדו מוסקבה (ברוסית: ФК Торпедо Москва) הוא מועדון כדורגל רוסי מעיר הבירה מוסקבה, אשר משחק בליגת המשנה הרוסית.
למרות ההצלחה המועטה יחסית ברוסיה (זכתה פעם אחת בגביע הרוסי בשנת 1993, סיימה במקום השלישי בשנת 2000 ולא הוכתרה פעם אחת כאלופה), הקבוצה הייתה אחת מהקבוצות החזקות בתקופת ברית המועצות והוכתרה שלוש פעמים כאלופת ברית המועצות (1960, 1965, 1976 סתיו) וסיימה עוד שש פעמים כמחזיקת הגביע הסובייטי (1949, 1952, 1960, 1968, 1972, 1986).
בעונת 2021/2022 תקציבו עמד על 480 מיליון רובל רוסי (כ־6.8 מיליון דולר).
המועדון מארח את משחקי הבית באצטדיון לוז'ניקי המשמש כאצטדיון חלופי עד להשלמת השיפוץ על אצטדיון הבית ההיסטורי אצטדיון אדוארד סטרלצוב, שעוצב על ידי האדריכלים מישל רמון ןאלכסיס פייר ממשרד האדריכלים הצרפתי MR&A.
הקמה
מועדון טורפדו מוסקבה יונק את שורשיו ממועדון הספורט זאמוסקבורצקי שהוקם עוד ב־1910 והיה ממוקם בנפת דנילובסקי.
ב־17 באוגוסט 1924 נוסד מועדון "חרש הפרולטאריון" (Пролетарская Кузница), בעיר מוסקבה על ידי מפעל הרכבים על שם ליחאצ'ב (זיל) שהוקם במפת דנילובסקי ועד לפרוץ מלחמת העולם השנייה נקרא המועדון בשם זה. חברת זיל המשיכה לשמש כבעלים של המועדון במשך שבעה עשורים.
תור הזהב של טורפדו
במהלך שנות ה-50 וה-60 הייתה טורפדו אחת הקבוצות החזקות בברית המועצות בפרט ובאירופה בכלל, כאשר בקבוצה שיחק הכדורגלן אדוארד סטרלצוב שכונה "פלה הרוסי".
בשנת 1957 הצטרפה טורפדו, ביחד עם שאר מועדוני הספורט הסובייטים בעלי השם "טורפדו" להתאחדות הספורט העממית הסובייטית "עמל".
הישג השיא של הקבוצה במפעלים האירופיים הוא העפלה לרבע גמר שלוש פעמים, פעמיים בגביע המחזיקות ופעם אחת בגביע אופ"א. עונה ראשונה כזאת הייתה עונת 1967/1968 בגביע המחזיקות. באותה העונה, עברה הקבוצה את קבוצות סצ'סנרינג זוויקאו המזרח-גרמנית וספרטק טרנבה הצ'כוסלובקית עד שהפסידה ברבע הגמר לקבוצת קארדיף סיטי מוויילס, הישג מכובד שלעצמו למעט ההפסד לקבוצה ממדינה קטנה יחסית.
בעונת 1986/1987 שיחקה הקבוצה בפעם השנייה בגביע המחזיקות, אז עברה את קבוצות האקה הפינית ושטוטגראט הגרמנית בדרך להפסד לז'ירונדינס דה בורדו הצרפתית ברבע הגמר.