cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פשט (הונגריה)
בימי הממלכה ההונגרית בימי הביניים
פשט הייתה עיר עצמאית בעלת היסטוריה ארוכה. התיעוד הראשון המזכיר אותה נכתב ב-1148. פשט הפכה למרכז כלכלי חשוב במאות 13-11. בתקופה זו אוכלסה פשט במידה רבה על ידי מתיישבים גרמנים שהובאו על ידי מלכי הונגריה. בסביבות שנת 1220 הוקמה בפשט מנזר דומיניקני. בשנת 1230 העניק המלך אנדראש השני לפשט מעמד של עיר חופשית. בשנת 1241 המלך בלה הרביעי יצא מפשט למסעו הצבאי תוך ניסיון להגן על ארצו מפני פלישת המונגולים. אחרי תבוסתו, המונגולים פשטו ברחבי הונגריה והרסו גם את העיר פשט. עברו אחר כך את הדנובה הקפואה והחריבו גם את בודה העתיקה (אובדה). בשובו לממלכתו ההרוסה, בלה הרביעי בנה מחדש את בודה בשנים 1265-1247 וכינה אותה "פשט החדשה". בנייתה מחדש של פשט עצמה לקחה עוד כמה עשורים. במשך הזמן הפכה לנקודת מעבר ואתר חשוב לירידים. חשיבותה גדלה גם הודות לעובדה שהמלך נהג לכנס את הדיאטה בשדות סמוכים אליה, על גדות הנחל ראקוש. במאה ה-15 העיר קיבלה את הזכות לבחור שופטים וב-1470 זכתה שוב למעמד של עיר חופשית. במשך הזמן איבדה פשט את בכורתה לטובת בודה השכנה. רוב התושבים הגרמנים שלה הועברו לבודה כבר בשנים 1247–1248 עם זאת בשלהי המאה ה-15 מנתה אוכלוסיית פשט 7,500 תושבים. העיר הוקפה בחומה ובחפיר עם מים. בשנת 1541 היא נפלה ללא קרב בידי הכובשים העות'מאנים.
הכיבוש העות'מאני
אחרי כיבוש הונגריה על ידי הטורקים העות'מאנים פשט איבדה את חשיבותה כמרכז מסחר ואת מעמדה החשוב. בימי השלטון העות'מאני רוב תושבי העיר היו הונגרים ומספרם הלך והתמעט. ב-1546 חיו בפשט בקושי 700 נוצרים וב-1590 - 400. לעומת זאת מספר הלוחמים המוסלמים בה נע בין 750-1,500. מספר האזרחים המוסלמים היה יותר קטן. בסך הכל אוכלוסיית העיר לא מנתה יותר מ-2,500-3,000 בני אדם - אנשי צבא ואזרחים כאחד. בשנת 1542 ניסה צבא קיסרי בפיקוד יואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, לכבוש את פשט בחזרה אך לא הצליח. רק בשנת 1602 הצליחו כוחות אוסטריים לכבוש אותה ב-6 באוקטובר. הם החזיקו אותה בשליטתם עד שנת 1604 כשהשלטון העות'מאני הושב בה על כנו. ב-30 ביוני 1684 הצבא הקיסרי ההבסבורגי בפיקודו של קרל החמישי, דוכס לורן כבש את המבצר שפונה על ידי העות'מאנים ושלט בו כחמשה חודשים. הוא נכשל בפני חומות בודה (אז - בודין) ונאלץ לסגת גם מפשט. הדוכס מלורנה לא ויתר וב-17 ביוני (או 2 בספטמבר 1686 גרש את העות'מאנים מן העיר לצמיתות.
אחרי כמה ניסיונות כושלים, ב-2 בספטמבר 1686 הצליח הצבא ההבסבורגי בפיקודו של קרל החמישי, דוכס לורן לשחרר את בודה ואת פשט מן העול העות'מאני. השחרור עלה במחיר כבד של הרס הערים תוך כדי הקרבות ואבדות כבדות בחיי אדם שגרמו להידלדלות אוכלוסיית העיר.
השלטון ההבסבורגי עד לאיחוד בודפשט
אחרי שחרור העיר מן הכיבוש העות'מאני, השתקמו פשט ובודה בקצב מהיר, אם כי מעמדן כערים חופשיות הוחזר רק כעבור עשרים שנה. החל משנת 1723 הפכה פשט למקום המושב של מנהל ממלכת הונגריה כחלק מהאימפריה ההבסבורגית. במאה ה-18 מספר התושבים של שתי הערים הגיע ל-20,000-24,000. כעבור מאה שנה היה ל-150,000. עד שנת 1773 ענייני העיר נוהלו על ידי שופט. החל משנה בחרו תושביה ראש עיר הראשון. בשנת 1808 תחת הנהגתו של הארכידוכס הפלטין יוזף לבית הבסבורג (1847-1776) הוקם ועד לטיפוח שהפך למנוע האורבניזציה של פשט. אז נבנו בעיר שורה של ארמונות ובניינים ציבוריים נאו-קלאסיים, תוכננו השכונות כשהראשונה מהן הייתה "העיר החדשה " Ujváros", בימינו Lipótváros שהפכה למרכז החיים הכלכליים בממלכה. בפשט ובודה חיו משפחות אצולה רבות:בסביבות שנת 1820 חיו בפשט כ-3,000 אצילים הונגרים, כ-5% מאוכלוסיית העיר. בבודה מספר האצילים היה 1,500, אותו אחוז מקרב תושביה. מעמד האצילים לא היה אחיד מבחינת התבססותם הכלכלית. היו בקרבו עשירים מופלגים בעלי אחוזות גדולות, אך קמו מתוכו גם שופטים, פקידים בכירים בעלי השכלה גבוהה, רופאים, אנשי מסחר ותעשיינים בעלי פרנסה גבוהה ובינונית ואף פחות מכך. סוחרים מוצא יווני, סרבי ויהודי תרמו להפיכת פשט למרכז המסחר הראשי של הממלכה. בעיר חיו קבוצות אתניות רבות. פרט לגרמנים, הונגרים, סרבים ויהודים, קמו בה קהילות קטנות יותר של יוונים, ארומנים וסלובקים. אוכלוסיית פשט עלתה ומנתה כפליים מאוכלוסיית בודה. חלה פריחה גם בחיי התרבות והמדע. ב-3 בנובמבר קמה בעיר האקדמיה ההונגרית למדעים בעקבות יוזמה של אישטוון סצ'ני ואחרים. בפשט פעלו בית המשפט העליון, האוניברסיטה (החל מ-1784), הקונסרבטוריון למוזיקה, המוזיאון הלאומי וכו'. פשט הפכה למרכז תרבות חשוב גם עבור עמים אחרים בממלכה. למשל, הסרבים מפשט ובודה הקימו בה את החברה לספרות ולמדעים "מטיצה סרפסקה"
תהילים צ"ט
תהילים צ"ט הוא המזמור ה-99 בספר תהילים (ה-98 בתרגום השבעים ובוולגטה). המזמור מכיל המנון המלכה המתאר את מלכות ה' בעם ישראל.
מבנה ותוכן המזמור
המזמור מתאר את מלכות ה' בעולם ובכך דומה למזמורי המלכה נוספים בספר תהלים, אך הוא חריג כיוון שהוא מתמקד בקשר בין ה' לעם ישראל. בעוד במזמורים אחרים מוזכר שה' משליט צדק ומישרים בעולם (מזמור צ"ו, צ"ח), במזמור זה מוזכר שהוא משליט אותם בעם ישראל בלבד (פסוק ד').
המזמור בליטורגיה
המזמור נאמר כחלק מרצף מזמורי תהלים בקבלת שבת.
פסוקים ה' וט' נאמרים בפסוקי דזמרא ובהוצאת ספר תורה ביום חול.
יצחק בן שלמה אלאחדב
יצחק בן שלמה בן צדיק אלאחדב היה משורר עברי, אסטרונום, מתרגם, מתמטיקאי וחכם תורני.
נולד כנראה באמצע המאה ה-14 בקסטיליה שבספרד שם גם התפרסם כאחד מחכמי האזור. בעבודות שלו הוא ניצל ספרים של יצחק בן יוסף הישראלי. היגר לפני תום המאה ה-14 לסיציליה. התגורר בספרד עד שנת ק"ם (1380) וחי בסיראקוס ובפלרמו עד סביבת 1430.
יצחק אלאחדב היה תלמידו של יהודה בר אשר. לאלאחדב היה תלמיד בשם נסים בן שבתאי פראג"י המוזכר במספר רב של כתבי יד כמעתיק של חיבורי מורו יצחק אלאחדב.
קו שלג
קו שלג הוא מושג מתחום האקלים, המציין את הגבול בין אזורים המכוסים בשלג באופן קבוע, לאלה שלא. קו השלג בפועל עשוי להשתנות לפי עונות השנה, ולהיות גבוה או נמוך יותר בהתאם למועד בשנה. קו השלג הקבוע הוא המפלס שמעליו השלג מכסה את פני הקרקע במהלך כל השנה.
רקע כללי
קו שלג הוא מונח מטרייה לפרשנויות שונות של הגבול בין משטח מכוסה שלג למשטח שאינו מכוסה בשלג. ההגדרות של קו השלג עשויות להיות בעלות מיקוד זמני ומרחבי שונה. באזורים רבים קו השלג המשתנה משקף דינמיקה עונתית. הגובה הסופי של קו השלג בסביבה הררית בסוף עונת המסת השלגים נתון לשינויים אקלימיים, ולכן עשוי להיות שונה משנה לשנה. קו השלג נמדד באמצעות מצלמות אוטומטיות, תצלומי אוויר או תמונות לוויין. מכיוון שניתן לקבוע את קו השלג ללא מדידות בשטח, ניתן למדוד אותו באזורים מרוחקים וקשים לגישה. לכן, קו השלג הפך למשתנה חשוב במודלים ההידרולוגיים. הגובה הממוצע של קו שלג חולף נקרא "קו השלג האקלימי" ומשמש כפרמטר לסיווג אזורים על פי תנאי האקלים. הגבול בין אזור ההצטברות לאזור האיוד של קרחונים נקרא "קו השלג השנתי". אזור הקרחונים שמתחת לקו השלג הזה היה נתון בהמסה בעונה הקודמת. המונח "קו שלג אורוגראפי" משמש לתיאור גבול השלג במשטחים שאינם קרחונים. המונח "קו שלג אזורי" משמש לתיאור שטחים גדולים. "קו השלג הקבוע" הוא המפלס שמעליו יש שלג על הקרקע במשך כל השנה.
קווי שלג של אזורים גלובליים
יחסי הגומלין בין גובהו של מקום למיקומו בעולם, כפי שנמדד על ידי מרחקו מקו המשווה (קו רוחב), משפיעים על המיקום המדויק של קו השלג. ליד קו המשווה או בסמוך לו, הוא ממוקם בדרך כלל בגובה של כ 4,500 מטרים מעל פני הים. ככל שעוברים לכיוון חוג הסרטן וחוג הגדי, הפרמטר עולה בהתחלה: בהרי ההימלאיה קו השלג הקבוע יכול להגיע לגובה של 5,700 מטרים, ואילו בחוג הגדי, לא קיים קו שלג קבוע בהרי האנדים, נוכח הצחיחות הקיצונית השוררת באזור. מעבר לאזורים הטרופיים, קו השלג הופך נמוך בהדרגה ככל שמתקדמים עם קווי הרוחב, עד לגובה של 3,000 מטרים בהרי האלפים, ונופל עד לגובה פני הים עצמו בכיפות הקרח המצויות ליד הקטבים. בנוסף, המיקום ביחס לקו החוף הקרוב ביותר יכול להשפיע על גובה קו השלג. באזורים הסמוכים לחוף עשוי להיות קו שלג נמוך יותר מאשר באזורים באותו גובה ורוחב הממוקמים בפנים הארץ, נוכח שלג חורפי רב יותר ומכיוון שטמפרטורת הקיץ הממוצעת בשפלה הסובבת תהיה חמה יותר מהים. (זה חל גם באזורים הטרופיים, מכיוון שבאזורים המרוחקים מהים יהיו טווחי טמפרטורה יומיים גדולים יותר ופחות לחות, כפי שנצפה בקילימנג'רו ובהר מרו). לכן יש צורך בגובה רב יותר כדי שהירידה בטמפרטורות הנגזרת מהעלייה בגובה, תאפשר קיום שלג קבוע. יתר על כן, לזרמים אוקייאנים בקנה מידה גדול כמו הזרם הצפוני של האוקיינוס האטלנטי, יכולות להיות השפעות משמעותיות על אזורים גדולים (במקרה זה הזרם מחמם את צפון אירופה, ומשתרע אפילו לאזורים מסוימים באוקיינוס הקרח הצפוני). בחצי הכדור הצפוני קו השלג במדרונות הפונים צפונה נמצא בגובה נמוך יותר, שכן המדרונות הפונים צפונה מקבלים פחות אור שמש (קרינה סולארית) מאשר המדרונות הפונים דרומה.
קו שיווי משקל בקרחון
קו שיווי המשקל בקרחון (קו האיזון) הוא נקודת המעבר בין אזור ההצטברות לאזור אבלציה (הסחפות, . זהו הקו שבו המסה של שני האזורים הללו שווה. בהתאם לעובי הקרחון, קו זה יכול להיראות כאילו הוא נוטה יותר לעבר אזור אחד, אך הוא נקבע על ידי מסת הקרח בפועל בשני האזורים. ניתן להשתמש בשיעורי האבלציה והצטברות לקביעת מיקום קו זה.
נקודה זו היא מיקום חשוב לשימוש בקביעה האם קרחון מתרחב או מתכווץ. קו שיווי משקל קרחוני גבוה יותר יצביע על כך שהקרחון מתכווץ ואילו קו תחתון יראה כי הקרחון גדל. הקביעה האם גבול הקרחון, מתקדם או נסוג נקבע על בסיס המיקום של קו שיווי המשקל הזה.
מדענים משתמשים בחישה מרחוק כדי להעריך טוב יותר את מיקומי הקו הזה על קרחונים ברחבי העולם. בעזרת תצלומי לוויין מדענים מסוגלים לזהות אם הקרחון מתרחב או נסוג. זהו כלי מועיל מאוד לניתוח קרחונים שקשה לגשת אליהם. באמצעות טכנולוגיה זו נוכל לאמוד טוב יותר את השפעות שינויי האקלים על קרחונים ברחבי העולם.
ניקוס פולנצס
התאוריה המדינית של פולנצס יצאה כנגד מה שנראה כהבנה פשטנית של המרקסיזם. המרקסיסטים האינסטרומנטליסטים טענו כי המדינה היא אך כלי בידיו של מעמד מסוים. פולנצס התנגד לראייה זו, מכיוון שראה את המעמד הקפיטליסטי כממוקד ברווחים קצרי מועד, ולא בביסוס כוחו כמעמד, ואינו מסוגל להפעיל את כוחה של המדינה לטובתו. פולנצס טען כי המדינה, על אף שהיא אוטונומית מן המעמד הקפיטליסטי, פועלת על מנת להבטיח את פעולת החברה הקפיטליסטית, ולפיכך היא מיטיבה עם מעמד זה. לפי פולנצס פעולה זו של המדינה נובעת מכך שהמדינה היא תוצר של מאבקי מעמדות מן העבר, בתהליך אותו כינה ברירה מובנית.
בעקבות חשיבתו של אנטוניו גראמשי על מושג ההגמוניה התרבותית, טען פולנצס שדיכוי המעמדות הנמוכים אינו תפקידה היחיד של המדינה. יתרה מכך, המדינה חייבת לכלול אלמנט של הסכמת המדוכאים. היא עושה זאת באמצעות בריתות בין המעמדות, כאשר המעמד השליט כורת "ברית" עם קבוצות הכפופות לו, כדרך לקבלת הסכמה של הקבוצה הכפופה. בעבודותיו המאוחרות פולנצס בחן את תפקיד המעמד שכינה "הבורגנות הזעירה החדשה", הן בשמירת ההגמוניה של המעמד השליט, והן בערעור יכולתו של הפרולטריון להתארגן בעצמו. על ידי תפיסת עמדה מעמדית סותרת, דהיינו הזדהות עם המדכא "דה פקטו", מעמד זה המורכב מאנשי מעמד הפועלים, תומך בבורגנות באמונת השווא שהוא שותף לרווחיה. הפיצול של שיטת המעמדות הוא עבור פולנצס מאפיין מגדיר של הקפיטליזם המאוחר, וכל ניתוח יעיל מבחינה פוליטית צריך להתייחס לתצורה חדשה זו של אינטרסים ועוצמה. דוגמה לכך ניתן לראות בניתוח על פי פולנצס של הניו דיל בארצות הברית שערך החוקר לוין בשנת 1988: המעמד השליט באמריקה, בכך שנענה לכמה דרישות בסיסיות כשכר מינימום, חקיקת עבודה וכיוצא בזה, סייע להביא לברית בינו ובין מעמד הפועלים. שינוי זה נראה כהכרחי להישרדותו של הקפיטליזם, מכיוון שאם מעמד הפועלים היה עומד על שלו, ומתנגד לכל ויתור, הדבר היה מוביל למהפכה סוציאליסטית.
פולנצס סיפק ניתוח מפורט של המבנה המעמדי בעידן בו הבינלאומיות של מערכת הייצור (גלובליזציה) העבירה כוח ממעמד הפועלים אל המעמדות הקפיטליסטים. בשטחים רבים הוא חזה מראש את הגישה השוררת כיום באשר לשפה המרקסיסטית של "מעמד", "בורגנות" ו"הגמוניה", כאשר מדע המדינה המודרני הנוקט בגישה פוזיטיביסטית דורש מן החוקרים להתמקד בישויות שניתנות למדידה. עם זאת, כאשר מיקד את מחקרו במבנה המעמדי, פולנצס הזכיר לנו כי תאורטיקנים הם סוכנים חברתיים בעצמם.
טריגוניים
טריגוניים (שם מדעי: Dasyatidae; בעברית: חתול ים) היא משפחת יצורים ימיים סחוסיים בעלי גוף שטוח דלתוני או עגול.
אזורי מחיה
הטריגוניים חיים קרוב לחוף, גם במים רדודים. רוב המינים נפוצים במים טרופיים ברחבי העולם, אך ישנם גם מינים החיים באזורי מים מתוקים באסיה, באפריקה ובפלורידה.
תפוצה
רוב המינים אינם מאוימים ואף לא נמצאים בסכנת הכחדה.
דרך הניידות במים
הטריגוניים מתניידים במים במעין תנועת "תעופה", נעים קדימה ומאיצים בעזרת סנפירי החזה הגדולים שלהם.
דרך ההגנה והעוקץ של הטריגון
העוקץ שלהם, הנמצא בבסיס הזנב, הוא ארוך וחד כתער ומצופה בארס. לרוב אינם תוקפנים, אך כשהם בסכנה העוקץ הארוך מזדקר ופגיעתו עלולה להיות קטלנית למי שבא עמו במגע, לפעמים על ידי דריכה עליו. כך למשל נהרג חובב הטבע האוסטרלי סטיב ארווין. בשיא עונת הרבייה זכרי הטריגונים נעשים תוקפניים ומרחיקים בני אדם מהטריטוריה שלהם. הגורמים העיקריים המשפיעים על חומרת הפצע כפי שתועד בתצפיות רבות הם- ראשית, הגודל היחסי של טריגון (טריגון בקוטר מטר או יותר עקיצתו חמורה יותר מטריגונים קטני ממדים, שכן אז מדובר בחתך או פצע שטחי בלבד), ושנית הטיפול הרפואי שבמדינות שאינן מערביות מגיע לעיתים באיחור של מספר ימים ואז מתפתחים זיהומי משנה סביב פצע החתך. בניגוד למשפחת הטריגוניים, טריגוני הנהרות (Potamotrygonidae) מעולם לא הביאו לתמותה בקרב בני האדם, זאת למרות חשיפה גדולה יותר למינים אלו עקב שטחי מחיה משותפים עם הילידים הדרום אמריקאיים, אזורי הדיג וכן גידול לצורכי נוי.
חושי הטריגון
הטריגוניים אינם מסוגלים לראות את טרפם, כי עיניהם נמצאות בחלק העליון של גופם, ואילו פיהם נמצא בחלקו התחתון, במקום זאת, הם משתמשים בחוש הריח שלהם ובקולטנים חשמליים, בדומה לכרישים.
תזונה
תזונתם מתבססת בעיקר על רכיכות וסרטנים ומדי פעם על דגים קטנים אחרים. הפה מכיל שיניים חזקות המסוגלות לפצח את קונכיות טרפם. הטריגוניים משתקעים בקרקע בעת האכילה, כך שלעיתים קרובות רק עיניהם וזנבותיהם נראים לעין.
מישור רותם
מישור רותם הוא אזור תעשייה הנמצא מדרום לערד ומזרחית לדימונה, בחלקו הצפוני של מישור ימין, בשטח שיפוטה של המועצה האזורית תמר. מישור רותם, ששטחו 28 אלף דונם, הוא אזור התעשייה הגדול בישראל.
במישור רותם ממוקמים מפעלי תעשייה כימית, ויש בו שטחים נרחבים לחציבת פוספטים ופצלי שמן (למעשה, מישור רותם הוא מהמקומות הבודדים בישראל בו חוצבים פצלי שמן וזאת לאור חוסר הכדאיות הכלכלית של פצלי שמן בישראל) המשמשים חומרי גלם למפעלים. כמו כן יש בו שטחים נרחבים שעשויים לשמש לכריית חול.
המפעל החדש לאמוניה
מכל האמוניה של מפעל חיפה כימיקלים הוקם ב-1989 במפרץ חיפה על גדות נחל קישון. הוא מסוגל לאחסן 12 אלף טונות של אמוניה, והוא מרכז את כל האמוניה המיובאת לישראל. המכל נחשב לסיכון סביבתי חמור, משום שפגיעה בו, עקב פעולה עוינת, תקלה או אסון טבע, עלולה להביא לדליפת אמוניה שתביא, על פי חלק מההערכות, למות אלפים מתושבי האזור. באוקטובר 2013 החליטה ממשלת ישראל פה אחד להקים מפעל חדש ליצור אמוניה מקומי שיחליף את היבוא, וביוני 2015 פורסם המכרז למפעל האמוניה החדש שיוקם במישור רותם. המפעל החדש אמור לספק את צורכי השוק המקומי, הנאמדים ב-120 אלף טונות בשנה. האמוניה היא חומר חיוני לתהליכי קירור במפעלי מזון ולתהליכי ייצור שונים בתעשייה. חלק מהחברות שניגשו למכרז מעוניינות להקים גם מפעלי המשך, שיוכלו להפיק מוצרים נוספים מהגז הטבעי המשמש לייצור האמוניה.
מועצת המדיניות המשותפת למתמטיקה
פרס התקשורת של ה־JBPM
פרס התקשורת נוסד על ידי המועצה בשנת 1988 כדי לתגמל ולעודד אנשי עיתונות ותקשורת, אשר על בסיס מתמשך מביאים רעיונות ומידע מתמטי לקהלים שאינם מתמטיים. המועצה מעניקה את פרס התקשורת בכל ינואר בכנס המפגשים המשותפים במתמטיקה. מתמטיקאים וגם לא מתמטיקאים זכאים לקבל את הפרס. נכון לשנת 2022, הפרס בסך 2,000 דולר ומוענק עד לשני זוכים בשנה. הפרס הוא מאמץ משותף של ארבעת האיגודים המקצועיים המרכיבים את המועצה.
זוכי פרס תקשורת JPBM
להלן רשימת זוכי הפרס: הערה: בשנים 1989, 1992, 1995, 2004 לא הוענקו פרסים.
מישור רותם
פארק תעשיות רותם
פארק תעשיות רותם הוא פארק לתעשיות היי-טק שהקימה החברה הממשלתית רותם תעשיות, שהוקמה במטרה לאתר שימושים מסחריים לפיתוחים שעליהם עובדים בקריה למחקר גרעיני. פארק תעשיות רותם נמצא כ-15 קילומטר ממערב למישור רותם בשטח השיפוט של דימונה. ביוני 2008 חנכה חברת ברייטסורס אנרג'י את מרכז הפיתוח הסולרי SEDC (Solar Energy Development Center), שדה סולרי פעיל המשמש להדגמת הטכנולוגיה הסולרית של החברה ולפיתוחה, בפארק תעשיות רותם. המרכז מפיק כ-4–6 מגה ואט של אנרגיה תרמית. הפרויקט כולל יותר מ-1600 מראות בשטח כולל של 12 דונם.
תחבורה
את מישור רותם חוצה כביש 258, המחבר בין דימונה לערד.
מהקו הראשי של רכבת ישראל מתפצלת באזור ממשית שלוחה למישור רותם (מסוף מטענים צפע), המשמשת בעיקר רכבות משא להובלת אשלג לנמל אשדוד.
מסוע מפעלי ים המלח
בשנת 1986, הוקם מסוע המוביל אשלג ישירות משטח מפעלי ים המלח בסדום עד למישור רותם, למקום בו עוברת מסילת ברזל. באמצעותו ניתן להעמיס את החומרים על רכבות המיועדות לנמל אשדוד או למפעלים אחרים בצפון הארץ. המסוע הוא חגורת גומי המונחת על שני כבלים המונעים על ידי מנועים. המסוע מכוסה בכיסוי מיוחד המשתלב בנוף ומגן עליו בפני גשמים, רוחות ואבק. אורכו של המסוע הוא 18.2 קילומטר והוא מתגבר על הפרשי גובה של למעלה מ-800 מטר. כושר ההובלה שלו הוא כ-4.5 מיליון טון לשנה, אך בפועל הוא משנע כ-1.4 מיליון טון בשנה, מתוך ייצור אשלג שנתי של כ-3.7 מיליון טון (יתר האשלג משונע לנמל אילת במשאיות).
גז טבעי
בשנת 1961, החלו מפעלי תעשייה באזור לקבל גז טבעי ממאגר ראש זוהר הסמוך, באמצעות חברת "מגל" – מפעלי גז לישראל בע"מ. החברה הניחה תשתית צינורות הולכת גז טבעי באורך כולל של כ-300 ק"מ, ממאגר ראש זוהר אל המפעלים באזור.
בשנת 2011, חיברה חברת נתיבי הגז הטבעי לישראל את מישור רותם לרשת מערכת הולכת הגז הטבעי הארצית שהקימה.
פצלי שמן
במישור רותם מרבצים גדולים של פצלי שמן, סלע משקע עשיר בחומר אורגני המכונה "קרוגן". מסלעים אלה ניתן להפיק אנרגיה על ידי שריפתם בתנורים מיוחדים. בשנות ה-80 וה-90 השקיע משרד התשתיות מאמץ וסכומי כסף גדולים בבדיקה טכנו-כלכלית של ייצור חשמל מפצלי שמן. הבדיקה נעשתה באמצעות חברת פמ"א (פיתוח משאבי אנרגיה), שהקימה והפעילה מתקן פיילוט לייצור חשמל מפצלי שמן במישור רותם. חברת פמ"א נסגרה בשנת 2000 וחברת רותם אמפרט נגב המשיכה את פעילות המתקן. בשנת 2011 החליטה כימיקלים לישראל, החברה האם של רותם אמפרט, לסגור את המתקן עקב זיהום האוויר שהוא גורם וחוסר כדאיות כלכלית בהפעלתו.
בשנת 2017 החלה שותפות רא"מ (רותם אנרגיה מחצבים), שהוקמה על ידי חברת נורת'ווד אקספלוריישן, לקדם מיזם חדש להפקת נפט וחשמל (באמצעות מערכת השבת חום) במישור רותם מפצלי שמן מועשרים בפסולת פלסטיק.
אתרים סמוכים
בסמיכות למישור רותם מתקיימת פעילות כריית חולות וכן הטמנת פסולת באתר סילוק פסולת מרכזי, אתר אפעה שהוא הגדול מסוגו בישראל.
יחסי ליטא–רומניה
יחסי ליטא–רומניה הם יחסי החוץ בין ליטא ורומניה. שתי המדינות הן חברות מלאות בנאט"ו, האיחוד האירופי, והארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
סקירה כללית
ב-26 באוגוסט 1924 כוננו היחסים הדיפלומטיים בין ממלכת רומניה לרפובליקה של ליטא. הם נותקו ב-25 באוגוסט 1940 כאשר ליטא שולבה בברית המועצות. ב-26 באוגוסט 1991 הכירה רומניה באופן רשמי ברפובליקה העצמאית המחודשת של ליטא. ב-13 בספטמבר 1991 חודשו היחסים הדיפלומטיים בין רומניה לרפובליקת ליטא, לאחר הפסקתם בשנת 1940, ובשנת 1992 פתחה רומניה שגרירות בווילנה. בין שתי המדינות נחתמו הסכמים רבים לשיתוף פעולה, וכן התקיימו ביקורים רשמיים רבים של נציגים משתי המדינות.
אני אוהב אותך לאה
אני אוהב אותך לאה הוא משיריו הבולטים והמצליחים של צביקה פיק, מילותיו נכתבו על ידי אהוד מנור והוא הולחן על ידי צביקה פיק עצמו. השיר הוא ביטוי אמנותי המתייחס לסיפורי המקרא אודות יעקב לאה ורחל.
השיר נכלל באלבומו של פיק "מה עכשיו". הוא נכנס למצעדי הפזמונים השבועיים של קול ישראל ב־19 באוגוסט 1974, ובשיאו הגיע למקום השלישי במצעד. בסך הכול צעד השיר תשעה שבועות, ובמצעד השנתי תשל"ה של התחנה דורג במקום ה־14.
תוכן השיר
השיר כתוב בסגנון "מכתב שלא נכתב", ואהוד מנור שם בפיו של יעקב אבינו (שבפזמון קורא לעצמו בשמו השני - ישראל) דברי פיוס ונחמה ללאה, שנאמרים בשתי נקודות זמן שונות.
הבית הראשון
בבית הראשון המשורר מתאר את הבוקר בו גילה יעקב שלבן רימה אותו "וַיְהִי בַבֹּקֶר, וְהִנֵּה-הִוא לֵאָה" (בראשית כ"ט 25), אבל לא מתמקד כמו הטקסט המקראי במעשה ההונאה של לבן אלא בטרגדיה של לאה שידעה שיעקב אוהב את אחותה ושדברי האהבה שאמר לה בטרם גילה שרומה ("כשלחשתי באוזנך את שמה") - לא כוונו אליה.
עוברים דירה
עוברים דירה (באנגלית: Moving Day) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1936 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס. הסרט, המתרחש במהלך השפל הגדול בן דורו, עוקב אחר תעלוליהם של מיקי מאוס, דונלד דאק וגופי כשהם אורזים בטירוף את חפציהם לאחר שפונו מדירתם. הסרט בוים על ידי בן שרפסטין וכולל את קולותיהם של וולט דיסני בתור מיקי, קלרנס נאש בתור דונלד, פינטו קולביג בתור גופי, ובילי בלטשר בתור השריף פיט. זהו הסרט הקצר ה-85 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שיצאו לאקרנים והשמיני באותה שנה.
אני אוהב אותך לאה
הבית השני
הבית השני נמצא בנקודת זמן אחרת בסיפור המקראי, לאחר שלאה ילדה את בניה
עוברים דירה
עלילה
מיקי ודונלד מפגרים בשישה חודשים לתשלומי שכר הדירה שלהם. השריף פיט מגיע עם הודעת נישול הנותנת לו סמכות לא רק לפנות אותם, אלא למכור את חפציהם כבַּטּוּחָה. הוא מצית בזעם גפרור באמצעות מקורו של דונלד כדי להדליק את הסיגר שלו ויוצא החוצה כדי לתלות שלטי פרסום למכירת הרהיטים.
תוך כדי שדונלד ומיקי מחליטים לעבור דירה לפני שפיט יוכל למכור את כל חפציהם, גופי, העובד במכירת קרח, מגיע עם משלוח של בלוק קרח. מיקי ודונלד מחליטים לגייס אותו, ואת המשאית שלו, לעזרתם ברילוקיישן.
אני אוהב אותך לאה
הבית השני
וַיַּרְא יְהוָה כִּי-שְׂנוּאָה לֵאָה, וַיִּפְתַּח אֶת-רַחְמָהּ; וְרָחֵל, עֲקָרָה (בראשית כ"ט 31), וכך על פי הסיפור המקראי לאה זכתה בשישה בנים, בשעה שרחל הייתה עקרה. יעקב מתייחס לכך בשיר בנסותו לפייס אותה (איתו ועם אחותה): "שבע השנים חלפו מזמן" המוזכרות בשיר לא ברור אם הכוונה לשבע השנים הראשונות שיעקב עבד לכאורה עבור רחל אך בדיעבד עבור לאה, או השניות שעבד במפורש עבור רחל.
עוברים דירה
עלילה
בעוד מיקי נאבק לסגור מזוודה שהוא מילא יותר מדי, גופי מנסה להעמיס על המשאית, אך הפסנתר מתגלגל פעם אחר פעם מהמשאית כשהוא משאיר אותו ללא השגחה. בסופו של דבר גופי מגלה שלפסנתר יש חיים משלו. בינתיים, דונלד, החפוז לארוז את כל מה שהוא רואה, תופס תנור גז המחובר לצינור הגז שבקיר. כשהוא מבחין בגז הדולף, הוא סותם אותו עם פומפה, אבל הלחץ בצינור יורה את הפומפה היישר לזנבו של דונלד. לבסוף דונלד מצליח להסיר את הפומפה, אך זנבו נתקע באקווריום קטן.
אני אוהב אותך לאה
הפזמון
תחילת הפזמון ("הנה ימים רבים חלפו ושתי ידי עייפו") מתייחסת כנראה לשנים בהן הדובר עבד עבור שתי נשותיו.
עוברים דירה
עלילה
בדיוק כשדונלד מחלץ את עצמו, הוא תוקע את המקור שלו בצינור הגז הדולף. גופו מתמלא בגז כמו בלון עד שהוא נורה מהצינור ומתעופף בחלל החדר. כששמע את קולות המהומה, פיט נכנס בסערה לבית כדי לגעור על השלישייה. אינו מודע לדליפת הגז, הוא מצית גפרור נוסף באמצעות המקור של דונלד וגורם לפיצוץ המעיף את הרהיטים וחפצי הבית היישר למשאית של גופי. בעודם נוסעים, פיט, יושב בין הריסות הבית, צועק עליהם מהאמבטיה בקומה השנייה, אך מבלי משים פותח את המים החמים. תוך כדי כך שדונלד לועג על ביש המזל של פיט, הפומפה שוב נוחתת על זנבו.
דמויות ומדבבים
הסרט הופץ בישראל כשעל מלאכת הדיבוב היית האחראית שפרירה זכאי.
אני אוהב אותך לאה
הפזמון
שמו של השיר - "אני אוהב אותך לאה" המופיע בפזמון, מתייחס בעקיפין לכתוב "וַיַּרְא יְהוָה כִּי שְׂנוּאָה לֵאָה" (בראשית כ"ט 31), וזאת בשעה שעל אחותה רחל נאמר "וַיַּעֲבֹד יַעֲקֹב בְּרָחֵל, שֶׁבַע שָׁנִים; וַיִּהְיוּ בְעֵינָיו כְּיָמִים אֲחָדִים, בְּאַהֲבָתוֹ אֹתָהּ" (בראשית כ"ט 20), ואף משווה ביניהן "וַיֶּאֱהַב גַּם-אֶת-רָחֵל מִלֵּאָה" (בראשית כ"ט 30).
שבועתו "אם אשכח אותך לאה, שמי לא ישראל" מתייחסת לפסוק "אִם אֶשְׁכָּחֵךְ יְרוּשָׁלָ‍ִם" (תהילים קל"ז 5).
ביצועים
נוסף לצביקה פיק ביצעו את השיר אחרים, וביניהם:
הריקוד
לשיר חובר ריקוד על ידי ישראל יעקובי ב-1994.
I Was Made for Loving You
I Was Made for Loving You (בעברית: נוצרתי לאהוב אותך) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית טורי קלי, בהשתתפות הזמר-יוצר האנגלי אד שירן. השיר יצא לאור ב-23 ביוני 2015, על ידי חברת התקליטים קפיטול רקורדס, יחד עם שאר הרצועות באלבומה הראשון של קלי, Unbreakable Smile.
האודיו הרשמי של השיר עלה לחשבון היוטיוב של קלי ב-16 ביולי 2015. נכון לאוקטובר 2021, צבר האודיו למעלה מ-30 מיליון צפיות.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי טורי קלי ואד שירן, שגם הפיקו אותו.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-220 מיליון השמעות.
הצלחה מסחרית
בשיאו, הגיע השיר למקום העשירי במצעד השירים מתחת להוט 100 של בילבורד האמריקאי. בנוסף, הגיע השיר למקום ה-64 בקנדה הוט 100, ולמקום ה-24 במצעד הניו זילנדי. ב-18 ביוני 2019, הוסמך השיר לתואר זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
הנדריק הראשון, דוכס בראבנט
הנדריק הראשון, דוכס בראבנט (בצרפתית: Henri I de Brabant, הולנדית: Hendrik I van Brabant; 1165 - 5 בספטמבר 1235), כונה "האמיץ", היה חבר בבית רגינר ודוכס בראבנט הראשון מ-1183 / 1184 ועד מותו.
ביוגרפיה
הנדריק נולד בשנת 1165 בלוון (לובן), לגודפרי השלישי, רוזן לוון ומרגרט מלימבורג, בתם של היינריך השני, דוכס לימבורג ומתילדה מזאפנברג. אביו גם החזיק בתואר רוזן בראבנט, דוכס לורן התחתית ומרקיז אנטוורפן. הנדריק הופיע בצעירותו כשליח של אביו. בשנת 1179 הוא התחתן עם מתילדה מפלנדריה, דוכסית בראבנט, בתם של מתיו, רוזן בולון ומארי הראשונה, רוזנת בולון, ובאותו יום קיבל את מחוז בריסל מאביו. בין השנים 1182–1184 הוא פעל כעוצר בשם אביו, שעלה לרגל לירושלים.
בשנת 1183 קיבל הנדריק את התואר של דוכס בראבנט, ועם מותו של אביו בשנת 1190, היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה אישר את תוארו על בראבנט, בעוד שביטל למעשה את דוכסות לורן התחתית על ידי יצירת התואר הריק של דוכס לותיר. הנדריק ביקש להרחיב את כוחו, ובמהרה התנגש עם בולדווין החמישי, רוזן אנו. הוא גם היה נגד המלך הגרמני, כאשר אחיו אלברט מלובין נבחר לבישוף לייז' ונרצח זמן קצר לאחר מכן.
מאוחר יותר התנגש עם היינריך השלישי, דוכס לימבורג ואוטו הראשון, רוזן חלרה, לפני שבאמצע שנת 1197 הצטרף הנדריק למסע הצלב של 1197 בהנהגת היינריך השישי כאחד ממובילי המסע. באוקטובר אותה שנה הוא השתתף בהשתלטות על ביירות ואחר כך עבר ליפו עם הצלבנים. עם זאת, לפני שהגיע לעיר הוא קיבל ידיעות על מותו של מלך ירושלים, אנרי השני, רוזן שמפאן, ובעקבות כך הוא חזר לעכו, ושימש כעוצר עד בואו של המלך החדש, אמלריך השני, מלך ירושלים.
לאחר מותו של הקיסר בספטמבר 1197, חזר הנדריק לגרמניה ותמך בבחירת המועמד מבית ולף, אוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ארוסה של בתו מריה, שהתחרה עם המועמד מבית הוהנשטאופן, פיליפ משוואביה, מלך גרמניה. הוא נלחם נגד השליחים של פיליפ דירק השביעי, רוזן הולנד ואוטו, רוזן חלרה, אבל הוא החליף צדדים בשנת 1204, כאשר הוא ופיליפ השני, מלך צרפת תמכו בפיליפ נגד אוטו. בשנת 1208, לאחר ההתנקשות בפיליפ, הוצע הנדריק ליורשו על ידי המלך פיליפ השני. במלחמה שלאחר מכן הוא הגיע לבסוף לפיוס עם הקיסר אוטו הרביעי, ויחד הם נלחמו נגד המלך פיליפ בשנת 1214 בקרב בובינה, אולם שניהם הובסו בקרב.
בשנת 1213 ספג הנדריק גם תבוסה כבדה נגד הבישוף של ליאז' בקרב הערבות. משנת 1217 עד 1218 הוא הצטרף למסע הצלב החמישי במצרים.
תחת הנדריק הראשון הייתה מדיניות עירונית ותכנון ערים. תשומת לבו הופנתה לאזורים שהעניקו את עזרתם להארכת הריבונות שלו, ובכמה מקומות הוא השתמש ביצירתה של עיר חדשה כמכשיר בארגון הפוליטי של האזור. בין הערים אשר הדוכס נתן להם זכויות העיר וזכויות היתר הייתה דן בוס.
בשנת 1235 מינה פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את הנדריק לנסוע לממלכת אנגליה כדי להביא לו את ארוסתו איזבלה פלאנטג'נט, בתו של ג'ון, מלך אנגליה. לרוע המזל, אנרי חלה בדרכו חזרה ומת בקלן, ובנו הנדריק השני, דוכס בראבנט ירש את נחלותיו.
משפחתו
בשנת 1179 הוא התחתן עם מתילדה מפלנדריה, דוכסית בראבנט, בתם של מתיו, רוזן בולון ומארי הראשונה, רוזנת בולון, ממנה נולדו לו שישה ילדים:
ב-22 באפריל 1213 התחתן הנדריק בסואסון עם מארי, נסיכת צרפת, בתו של פיליפ השני, מלך צרפת, ממנה היו להם שני ילדים:
נמל התעופה הבין-לאומי אבו דאבי
נמל התעופה אבו דאבי (בערבית: مطار أبو ظبي الدولي) (קוד AUH :IATA, קוד OMAA :ICAO) הוא נמל תעופה בין-לאומי הנמצא באבו דאבי, בירת איחוד האמירויות.
נמל התעופה, הממוקם 30.6 ק"מ ממזרח לעיר אבו דאבי, הוא השני בגודלו באיחוד האמירויות, ושירת כ-26 מיליון נוסעים בשנת 2016. יש לו שלושה טרמינלים: טרמינל 1 (מחולק למסופים 1A ו-1B), טרמינל 2 וטרמינל 3. הנמל משתרע על שטח של 8,500 דונם. הטרמינלים שלה נשלטים על ידי איתיחאד איירווייז, שהיא חברת התעופה הלאומית של איחוד האמירויות הערביות והשנייה בגודלה במדינה לאחר האמירטס. יותר מ-30 חברות תעופה הציעו טיסות ליותר מ-120 יעדים ביותר מ-60 מדינות.
שנים מוקדמות
נמל התעופה אל-באאטן על האי אבו דאבי שימש בעבר כשדה התעופה הראשי של אבו דאבי וכולל מסלול המראה אחד. עם הכמות הקטנה הזו, מטוסים קטנים יותר נחתו על מסלול לא מסודר, ליד אל-בטאאן, והנוסעים הועברו לבניין קטן ומאולתר. טיסות מעטות הופעלו מאל-בטאאן וכללו טיסות לערים אחרות במזרח התיכון ולנמל התעופה בומביי צ'הטרפטי שיוואג'י. לאחר שנים רבות של פעילות, שדה התעופה הועבר ליבשה בשנת 1982. כיום הוא משמש כשדה תעופה למטוסים פרטיים.
שדה התעופה החדש כלל מסוף לוויין עגול (עם שרוולים) ועם חיבור יחיד למסוף חצי עגול. עיצוב זה נתן ליותר מטוסים להיות בשדה בו זמנית. בסוף שנות ה -90 ובתחילת שנות ה-2000 בוצעו עבודות משמעותיות במסוף הלוויין, כדי לספק את הגידול במספר הנוסעים. שיפוץ זה כלל את הרחבת אזורי ההמתנה של הנוסעים ויצירת מקומות חניה נוספים. המסוף הראשי עבר גם כמה שינויים, במיוחד בחזית החיצונית. בנוסף, טרמינל 2 נוצר כדי להקל על הלחץ של הטרמינל הראשי. לטרמינל 2, עם זאת, אין שרוולים, ומשתמש באוטובוסים כדי להעביר את הנוסעים בין המטוס לבין הטרמינל. טרמינל 3, הוקם בחמש השנים האחרונות והוא משמש בעיקר את איתיחאד.
בשנים הראשונות להקמתו לא הייתה קיימת תחבורה ציבורית לשדה, למעט רכב פרטי או מוניות. עם הקמתה של רשת האוטובוסים של אבו דאבי, הובילו שירותי אוטובוסים עירוניים לשדה התעופה.
פיתוח במהלך שנות ה-2000
עם הנסיגה של התמיכה של חברת התעופה האזורית גאלף אייר לאחר כמעט חמישה עשורים, איתיחאד הפכה לחברת התעופה הראשית בנמל. היא קיבלה תמיכה מלאה מממשלת איחוד האמירויות הערביות, ועשתה כברת דרך ארוכה מאז הטיסה הראשונה שלה בשנת 2003. המנכ"ל הקודם של גאלף אייר ג'יימס הוגאן גם הועבר לאיתיחאד, והביא ידע בתעשייה וניסיון.
בדצמבר 2011 חתמה ממשלת אבו דאבי על מכתב כוונות להקמת מתקן מעבר מהיר של ארצות הברית, בדומה למתקני המעבר המהיר בקנדה, ארובה, ברמודה, איי בהאמה ואירלנד. איתיחאד הטיסה את הטיסה הראשונה שלה לארצות הברית מהמתקן 25 בינואר 2014.
בשנת 2011, הוענק לשדה התעופה המקום השני במזרח התיכון על תחרות איכות שירות שדה התעופה על ידי מועצת שדות התעופה הבין-לאומית בשדה התעופה חגגו את יום השנה ה -30 שלה בשנת 2012.
טרמינל 3 החדש, מתקן ביניים בהיקף של 1 מיליארד דירהאם איחוד האמירויות (כ-270 מיליון דולר), מתוכנן לאפשר את צמיחת הנוסעים בשדה התעופה לפני הפתיחה המתוכננת של המסוף החדש בדצמבר 2017, אשר נדחה בסופו של דבר בשנתיים. הוא בשימוש עיקרי של איתיחאד. המסוף הוסיף לשדה התעופה יכולת קיבולת משבעה מיליון נוסעים בשנה ל-12 מיליון נוסעים. הוא גם הוסיף 10 שערים חדשים, שניים מהם תואמי איירבוס A380.
הרחבות
עבודות פיתוח החלו בבניית מסוף נוסעים ובניין מרכזי חדשים לטרמינל החדש, והם צפויים להיות בין שני מסלולי המראה וקרואים יחדיו "טרמינל המגרש". עם השלמת הבנייה בשנת 2019 (הבנייה מתעכבת בכשנתיים), הטרמינל החדש יגדיל את קיבולת הנוסעים של שדה התעופה ליותר מ-30 מיליון איש בשנה, עם אופציות להכפיל את קיבולתו ב-60 מיליון. מתקן נוסף אמור להגדיל את היכולת עד ל-80 מיליון איש.
הפרויקטים להרחבת תוכנית המתאר כוללים מסלול נוסף באורך 3,100 מ', במרחק של 2,000 מ' מהמסלולים הקיימים, מגדל חדש בגובה 110 מטרים בין שני המסלולים עם המרכז החדש לפיקוח טיסה, מתקני מטען ותחזוקה משופרים, והתפתחויות מסחריות אחרות על הקרקע הסמוכה לנמל התעופה וצפונה לו.
לאחר הוספת שטח כולל של 34 קמ"ר, הפרויקט השאפתני יהיה הבסיס עבור החברה הלאומית של איחוד האמירויות הערביות, איתיחאד איירווייז, ובנוסף תהיה המשתמשת העיקרית של מתקני המטען החדשים, שיכולים לטפל בכ-2 מיליון טונות מטען בשנה. סמוך למתקני המטען החדשים הוקצו קרקעות לפעילות מסחרית, פארקים מסחריים ופיתוח נכסים. מתקני התחזוקה של המטוסים ימשיכו להיות מרוכזים בצד הדרומי של שדה התעופה הבנוי כרגע. התוכנית מקצה גם קרקע למפעילים אחרים, כגון רויאל ג'ט ואבו דאבי תעופה.
בין שאר ההיבטים של הפרויקט, כאשר יושלם, זה עמדות מטוסים מרוחקות, אשר יושלמו עם תאורת קרקע בשדה התעופה וצינורות דלק.
החלק החיצוני של הטרמינל עוצב על ידי חברת האדריכלות הבין-לאומית קון פדרסון פוקס.
טרמינל עירוני
מתקן צ'ק-אין קיים במרכז העיר אבו דאבי, עבור נוסעים המעוניינים לבצע צ'ק-אין בעיר לפני שהם מגיעים לנמל התעופה. מתקן זה, המכונה טרמינל העיר, דומה לטרמינלים בשדה התעופה, ויש לו טרקלין ואמצעי תחבורה. לאחר שסיימו את הצ'ק אין בעיר, הנוסעים יכולים להגיע לנמל התעופה רק שעה אחת לפני עזיבתם. בדיקה נוספת במתקן מופעלת על ידי איתיחאד איירווייז בקניון איתיחאד בפאתי דובאי.
מסלולי המראה
לנמל התעופה הבין-לאומי של אבו דאבי יש שני מסלולים מקבילים, 13R/31L ו-13L/31R, שניהם 4,100 מ '× 60 מ'.
טיסות לישראל וממנה
החל מ-6 באפריל 2021 מפעילה איתיחאד איירווייז טיסה יומית בין הנמל לתל אביב.
החל מ-18 באפריל 2021 מפעילה ויז אייר 4 טיסות שבועיות בין הנמל לתל אביב.
תחבורת קרקע
איתיחאד איירווייז מספקת שירות הסעות יוקרתי משדה התעופה הבין-לאומי של אבו דאבי אל נמל התעופה הבין-לאומי אל-עין, וקניון דובאי.
משרד התחבורה מספק הסעות ברחבי אמירות אבו דאבי.
קורמורן גואניי
קורמורן גואניי (שם מדעי: Leucocarbo bougainvillii) הוא מין של עוף ימי ממשפחת הקורמורניים אשר חי בחופי האוקיינוס השקט שלחופי פרו וצפון צ'ילה. חלק מהפרטים מגיעים עד לארגנטינה ולפטגוניה שלחופי האוקיינוס האטלנטי ועוד כמה נודדים צפונה לקולומביה, אקוודור ופנמה בעת זרמי אל ניניו. הוא משתייך לסוג קורמורן כחול-עין.
הקורמורן הוא עוף בינוני באורך 78 ס"מ והוא בעל נוצות אפורות-לבנות עם ראש שחור, מקור צהוב-בהיר ועיניים אדומות. הסנטר והחזה לבנים וכפות הרגליים אדומות. הקורמורן הוא מעופף גרוע יחסית אך צולל מצוין בזכות רגליו החזקות, בנן הוא חותר מתחת למים.
להקות קורמורנים מקננות במושבות צפופות לאורך חופים סלעיים ואיים מבודדים לחופי האוקיינוס השקט, שם הם מקננים ומייצרים גואנו שופע. הקורמורנים ניזונים באוקיינוס לצד עופות ים אחרים מעפייניים (אנשובי) ודגי אזרינופסידיים שהם צוללים אליהם.
כיום להקות ענקיות אלה ירדו מעט עקב הפגיעה בבית גידולם וצמצום אוכלוסיות האנשובים והדגים שהם ניזונים מהם. כיום קורמורן גואניי הוא במצב קרוב לסיכון (NT) ויש חשש שייכחד אם הדגים שהוא ניזון מהם יוסיפו להתמעט.
ספי שאומן
חיים-יוסף (ספי) שאומן (ג' בכסלו ה'תשי"ג, 21 בנובמבר 1952 – 9 ביוני 1982) היה סגן-אלוף בצה"ל. לחם כמפקד גדוד שריון במבצע שלום הגליל, ונהרג מאש כוחותינו בעת שגדודו כבש את הכפר עין א-תינה בלבנון.
ביוגרפיה
ספי שאומן נולד בתל אביב לעדינה ולישראל, ניצולי השואה, מגורשי קפריסין שהגיעו ליפו בפברואר 1949. סבו וסבתו מצד אביו, רבקה וחיים-יוסף שאומן, נספו בשואה. ספי ואחותו רבקה נקראו על שמם. הוא קיבל חינוך דתי לאומי, למד בבית הספר היסודי הממלכתי דתי עציון בתל אביב, ובישיבת נחלים של בני עקיבא. היה חניך ומדריך בסניף יד אליהו של בני עקיבא. נודע בנעוריו בחיבתו לספורט, בעיקר במשחקי כדור; והתבלט בכושר מנהיגות.
התגייס לצה"ל בפברואר 1971, לחיל השריון. עבר מסלול איש צוות, קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. במלחמת יום הכיפורים שירת כמפקד מחלקה בגדוד 195 של חטיבה 401, תחת פיקודו של המח"ט דן שומרון. לחם במסגרת גדודו בקרבות בלימה באזור המעברים גידי ומיתלה, ובקרבת המעוזים "כפיר" ו"המזח". במהלך הקרבות נפצע ואושפז בבית החולים "סורוקה" בבאר שבע, אולם כעבור זמן קצר חזר והצטרף ליחידתו.
באוגוסט 1975 נישא לחנה לבית כץ, חברתו זה שנים. לאחר המלחמה המשיך לשרת בחיל השריון, ובמקביל השלים תואר ראשון בכלכלה ובמנהל עסקים, בהצטיינות, באוניברסיטת בר-אילן. מונה על ידי מפקד הגדוד, דני יתום, למפקד פלוגה בחטיבה 401, ולאחר מכן לקצין ההדרכה של עוצבת סיני (אוגדה 252), ולמפקד מדור בבית הספר לשריון. קיבל את הפיקוד על גדוד 433 בחטיבה 500, והועלה לדרגת סגן-אלוף, והוא בן 27 בלבד.
בעקבות הערכה רבה שזכה לה כמג"ד, מונה לפקד על גדוד ההדרכה המוביל של חיל השריון, גדוד הקק"ש. גדוד זה שימש אז להכשרת מפקדי המחלקות לכל חיל השריון, ובעת חירום כל אנשי הצוות שלו היו הצוערים חניכי הקורס, ורוב המפקדים בו היו המדריכים בקורס.
קרב ג'זין
כמפקד גדוד הקק"ש, הוביל ספי שאומן את הגדוד בימים הראשונים של מבצע שלום הגליל. ב-8 ביוני 1982 פיקד שאומן על הגדוד בכיבוש העיירה ג'זין בדרום לבנון. הכוח הסורי באזור העיירה תוגבר בלילה שלפני הקרב, וכלל גדוד שריון, שני גדודי חי"ר, ושני גדודי קומנדו. על גדוד הקק"ש הוטל לכבוש את העיירה ואת סביבתה בנוהל קרב קצר, ללא תכנון מספיק, וללא סיוע חיל רגלים או ארטילריה. למרות זאת, כבש הגדוד את העיירה ואת סביבתה בתוך מספר שעות, ועם מספר מועט יחסית של נפגעים.
קרב עין א-תינה
למחרת הקרב על העיירה ג'זין, ב-9 ביוני 1982, הוטל על שני גדודים מחטיבה 460 לכבוש את הכפר עין א-תינה, ששוכן על הכביש הראשי מאצבע הגליל אל בקעת הלבנון ולעבר כביש ביירות-דמשק. גדוד הקמ"ט נערך מדרום לכפר, וגדוד הקק"ש ביצע איגוף עמוק דרך ציר הררי קשה למעבר טנקים, ותקף את הכפר מצפון. בתוך דקות חצה הכוח את הכפר, וראשוני הטנקים בפיקוד שאומן נעצרו ביציאה הדרומית מהכפר. מפקד החטיבה, חגי כהן, פקד על שאומן לעמוד במקומו, כדי לתאם את החבירה עם גדוד הקמ"ט שמדרומו. כוח הטנקים של שאומן היה חשוף לירי מאחור, מכוחות אויב שנותרו בכפר, שלא ניתן היה להתגבר עליהם בהיעדר חי"ר מסייע. שאומן ביקש מהמח"ט אישור לצאת מהכפר, והאישור ניתן לו. אולם התיאום עם גדוד הקמ"ט לא בוצע כהלכה, ובחשכה שירדה על הכפר טעו ראשוני הטנקים בזיהוי, וירו זה על זה. מן הירי נהרג כל צוות הטנק המוביל, של מפקד הפלוגה, למעט נהג הטנק. המג"ד שאומן פיקד על הקרב מטנק הסמג"ד, אבי אשכנזי. הסמג"ד עקף את הטנק הפגוע, וספג אף הוא אש מכוחות צה"ל. ירי מקלע פגע במפקד הגדוד, ספי שאומן, שעמד חשוף בתא הטען-קשר, והרגו במקום. הנהג של טנק המ"פ, רם אלון, שהיה בעצמו צוער בקורס הקצינים, רץ לטנק סמוך של כוחותינו, תחת אש מקלעים ורימון שהושלך לעברו, טיפס עליו, והביא להפסקת הירי.
הגדוד התארגן במהלך הלילה בפיקוד הסמג"ד, ולמחרת סרק את הכפר בסיוע כוחות חיל רגלים. התברר שהכוח הסורי נסוג צפונה, ובכך נפתחה הדרך הראשית לעבר כביש ביירות-דמשק.
בן-ציון כ"ץ
בן ציון כ"ץ (18 בדצמבר 1875 – 2 בפברואר 1958) היה עיתונאי, סופר והיסטוריון, זוכה פרס סוקולוב.
שנים ראשונות
בן ציון כ"ץ היה בן יהדות ליטא, מהעיר דאוג. אביו, סבו ואבי-סבו היו רבנים. בהגיעו למצוות כבר היה בקי בש"ס ובפוסקים. עוד בנערותו פרסם סדרת מאמרים ב"הצפירה", שבהם התפלמס עם רבנים בענייני איסור והיתר בשחיטה. גדולי הרבנים של אותה תקופה הגיבו על דבריו מבלי דעת כי בר הפולמוס בן 17. בישיבה הכתירוהו בתואר "העילוי מדאוג".
הברון דוד גינזבורג, שהיה מזרחן, ופרופ' דניאל חבולסון, שהיה מומחה לשפות שמיות ולתולדות תרבויות המזרח, הזמינוהו לעבור לפטרבורג, בירת רוסיה באותה העת, על מנת להשתתף בהכנת פירוש לתלמוד הירושלמי. כ"ץ לא למד בגימנסיה ולא הייתה לו תעודת בגרות, אך בעזרתו של חבולסון נכנס כשומע חופשי לאוניברסיטת פטרבורג. כעבור זמן קצר פרסם ספר על תולדות יהדות רוסיה פולין וליטא, עליו קיבל את הפרס הספרותי ע"ש ליאון רוזנטל מטעם חברת מפיצי השכלה, והתחיל במחקרו על הצדוקים והפרושים.
בפטרבורג נפגש כ"ץ עם אנשי מדע, פוליטיקאים, וכן עם סופרים, עסקנים ופרקליטים יהודיים שנלחמו בגזירות המשטר הצארי עבור זכויות האזרח של היהודים ברוסיה.
עיתונאי יהודי ברוסיה הצארית
בשנת 1903, בעודו בפטרבורג, נכנס כ"ץ לעולם העיתונות. הישגו החשוב הראשון היה השגת רישיון להוצאת עיתון בשפה העברית בפטרבורג. "הזמן" החל להופיע בפטרבורג בתחילה פעמיים בשבוע, ואחר כך כעיתון יומי. מעל עמודיו פרסם כ"ץ מאמרי התקפה נגד ממשלת רוסיה והאשים אותה בארגון פרעות קישינב. ב"הזמן" פורסם לראשונה "משא נמירוב" מאת חיים נחמן ביאליק, שבו הביע ביאליק את רגשותיו אחרי הפוגרום (השם "משא נמירוב" ניתן ליצירה בבחינת ויתור לצנזורה הצארית. לימים פורסמה הפואמה בשמה הידוע "בעיר ההריגה"). שנים אחדות לאחר מכן העביר כ"ץ את "הזמן" לווילנה.
לאחר המעבר של עיתון ה"זמן" לווילנה פרסם כ"ץ שני פרסומים היסטוריים. מעל עמודי עיתונו פרסם את "הכרוּז הוויבורגי", שצירי הדומה הראשונה הוציאו אחרי שהצאר פיזר אותה. בכרוּז קראו להמונים הרוסיים להתקומם נגד המשטר. כ"ץ עשה זאת יום אחד לפני הופעת הכרוז בעיתונות הרוסית. הוא הדין בחוקת 1905: את תוכנה פרסם כ"ץ יום לפני הופעתה בעיתונות הרוסית. העיתונות הרוסית העתיקה את תוכן התעודה ההיסטורית הזאת מעיתונו העברי של כ"ץ. בשל פרסום "הכרוז הוויבורגי" ישב שנה במאסר בגורי-גורקי.
במשפט בייליס סייע להגנה. הוא שכנע את הפרקליטים הרוסים כי ה"מומחה" של הממשלה, הכומר פאריינטיס, שהופיע במשפט עלילת הדם כבקי בש"ס, הוא בעצם בור גמור. הוא הציע לשאול אותו קבל עם ועדה: מתי חייתה בבא בתרא? אוסקר גרוזנברג התנגד להצעה זו כי חשש שפאריינטיס ידע ש"בבא בתרא" הוא שם מסכת בתלמוד, והדבר עלול להשפיע לרעה על מהלך המשפט. כשנשאל פאריינטיס בכל זאת "מתי חייתה בבא בתרא?" השיב שאינו יודע. ביציע העיתונאים נשמע צחוקו של כ"ץ, ולכן הוציאו ראש בית הדין מן האולם למספר ישיבות.
בארץ ישראל
בשנת 1929 עלה כ"ץ לארץ-ישראל והחל לכתוב ב"הארץ". בהמשך עזב את העיתון והיה ממייסדי "הבוקר", ובמקביל המשיך לשלוח מאמרים ל"מורגן ג'ורנל", עיתון יידיש בארצות הברית.
בימי משפט רצח חיים ארלוזורוב הייתה עמדתו מנוגדת לזרם הכללי. כ"ץ לא האמין כי הנאשמים - אברהם סטבסקי וצבי רוזנבלט - אכן ביצעו את הרצח, ופעל להוכחת חפותם. על מעשהו זה כתב פרופ' יוסף קלוזנר בעיתון "המשקיף":
בשנים 1938 -1940 הוציא לאור וערך את העיתון "חדשות". כ"ץ הבטיח לקוראים כי העיתון נועד "לציבור בלי נטייה מפלגתית, המחפש את האמת ללא משוא פנים. 'חדשות' העמיד לו למטרה לעורר את הציבור, את זה שאינו נתפס למפלגתיות יתרה, לעשות צעדים עד כמה שאפשר, כדי שהפירוד לא יגדל ביישוב. על השאלה - עוד עיתון יומי חדש בארץ - ימצאו הקוראים תשובה."
בשנותיו האחרונות חזר כ"ץ לעיסוקיו המדעיים. הוא פרסם את הספר "צדוקים, פרושים, קנאים, נוצרים" ועוד ספר בשם "רבנות, חסידות, השכלה", ומזמן לזמן המשיך להשמיע את דעותיו מעל העיתונות היומית.
הוא נפטר ב-1958 ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק בתל אביב.
על פעולתו העיתונאית זכה בשנת 1956 בפרס סוקולוב. בנימוקי השופטים לפרס נאמר:
קישורים חיצוניים
מחיבוריו:
אנגיוגנזה
תהליך טבעי זה מתרחש בעצם בכל חודש אצל נשים בעת המחזור החודשי (וסת) וכן בזמן הריון. בדרך כלל מווסת תהליך זה על ידי גורמי גידול המקדמים את ייצור כלי הדם, למשל vascular endothelial growth factor, או בראשי תיבות VEGF, שהוא גורם גידול של נימי דם אנדותליאליים המנחה את הגוף לייצר כלי דם חדשים. מצד שני ישנם גורמים המעכבים (inhibitors) את ייצורם של העורקים המקבילניים.
תהליך יצירת כלי הדם החדשים בהקשר של מחלות לב, שחמת כבד או פציעה, כלומר לשם הצלת חיים, נדיר באופן יחסי אצל מבוגרים ושכיח בהרבה אצל ילדים ולכן נעשים מחקרים לא מעטים במטרה למצוא דרכים טבעיות ליצירת כלי דם חדשים שיבואו במקום כלי הדם הסתומים ויחליפו אולי את ניתוחי המעקפים.
חרוטה סחור
מעט מהבית המקורי נותר לאחר השריפה ב-1896. גג הסכך המסורתי הוחלף בלווחות חזקה יותר. רודס לא נתן הנחיות קפדניות לגבי מה הוא רוצה מבייקר. רודס תיעב כל פריט מכני (כגון צירים לחלונות) בבית והחל להסיר אותם ולהחליף אותם בפריטי פליז וארד. בייקר החליף את חזית הבית, הוסיף מרפסת ארוכה מאחור ובנה אגף חדש. האגף הכיל חדר ביליארד וחדר שינה ראשי בקומה השנייה שהכיל חלון מפרץ גדול המשקיף על פסגת השטן. הוא גם הוסיף אולם מפואר עם אח גדול.
הגנים של הבית היו, כפי שרודס דרש, 'מלאי צבע'. מסביב לבית הייתה מסה של ורדים, הידרנג'אות, קאנות, בוגנוויליות ופוקסיות. רחוק יותר מהבית, על מורדות פסגת השטן, רודס שמר אנטילופות, זברות, אילנדים, גנו ויענים.
רודס השתמש במעון הן מטה עסקי ופוליטי והן כבית.
משנת 1910 עד 1984, זה היה מעון קייפטאון הרשמי של ראשי ממשלת דרום אפריקה והמשיך כמעון נשיאותי של פיטר וילם בותה ופרדריק וילם דה קלרק. עם זאת, בותה מעולם לא התגורר שם, והעדיף לגור בווסטברוק.
במאי 1956, דיווח המגזין "טיים" כי "נערכה בחרוטה סחור מסיבה לראש הממשלה הלאומני של דרום אפריקה, יוהנס סטריידום, לאחר שזכה בקמפיין הפרלמנטרי להמשך עליונות הלבנה בארץ של 2.6 מיליון לבנים ו-10 מיליון לא-לבנים. המפלגה ניתנה על ידי כמה מהלאומנים הצעירים ונשותיהם כדי לכבד אותו. הם ארגנו שיירה של 130 כלי רכב ולאט לאט נסעו עד לחרוטה סחור. לאחר שהגיעו למעון, הם החלו לשיר שירי מלחמה ישנים של בורים - ההמנון הלאומי של טרנסוואל ומדינת אורנג' החופשית. גברת ד"ר קוסטר, חברת הפרלמנט היחידה, נשאה נאום ובו אמרה כי 'כל אישה לבנה וכל אם לבנה מודים לך מעומק ליבה'. תגובתו של סטריידום לכך הייתה, 'אסור לנו להדוף מהמטרות שלנו... המאבק חייב להימשך'".
ב-4 במאי 1990, נחתם במקום הסכם "דקת החורטה סחור" ההיסטורית בין נלסון מנדלה, מהקונגרס הלאומי האפריקני (ANC), ופרדריק וילם דה קלרק, נשיא דרום אפריקה. המסמך היה מחויבות בין שני הצדדים לפתרון האקלים הקיים של אלימות והפחדה וכן מחויבות ליציבות ולתהליך של משא ומתן שלו. כתוצאה מההסכם הוקמה קבוצת עבודה כדי לחקור את מתן החסינות הזמנית ללניניסטים מהקונגרס הלאומי האפריקני, לייעץ כיצד להתמודד עם שחרור אסירים פוליטיים ולהמליץ על הגדרה עבור עבירות פוליטיות.
תחת נלסון מנדלה כנשיא דרום אפריקה, הפך בניין גנדנדל (שנקרא בעבר ווסטברוק) למעונו של נשיא דרום אפריקה בקייפטאון. חרוטה סחור הוא כיום מוזיאון ופתוח לציבור רק בתיאום מראש.
בג"ץ עמותת שיח חדש נגד שר התשתיות הלאומיות
בג"ץ הקרקעות או בג"ץ הקשת המזרחית ובשמו המלא בג"ץ 244/00 עמותת שיח חדש, למען השיח הדמוקרטי נגד שר התשתיות הלאומיות, הוא פסק דין של בג"ץ בעקבות מספר עתירות שהוגשו על ידי הקשת הדמוקרטית המזרחית וגורמים ואישים נוספים, נגד חוקיותן של מספר החלטות של מועצת מקרקעי ישראל המיטיבות עם קיבוצים ומושבים החוכרים קרקע חקלאית ממינהל מקרקעי ישראל, ומעודדות שינוי ייעוד של קרקע חקלאית לצורכי בנייה. בית המשפט קיבל את העתירות וקבע שהחלטות בטלות.
ההחלטות שבוטלו
החלטה 727 של מועצת מקרקעי ישראל שקבעה שבמקרה שקרקע חקלאית מופשרת לבנייה, המושבים והקיבוצים החוכרים את אותה הקרקע ממינהל מקרקעי ישראל, יוכלו לקבל כפיצוי, 27 עד 29 אחוז מהכנסות המנהל משיווק הקרקע המופשרת. זאת, במקום הפיצוי הקבוע בחוזה החכירה למקרה של ביטול החוזה על ידי המנהל.
החלטה 737 מאפשרת ליישובים חקלאים ליזום הפשרה של קרקע חקלאית לבנייה לצורך הרחבת היישוב. הקרקע המופשרת תוחכר על ידי מינהל מקרקעי ישראל רק לאנשים המומלצים על ידי היישוב החקלאי ובדמי חכירה מופחתים העומדים על 22 עד 66 אחוז מערך הקרקע.
רקע
עם קום המדינה והקמת מינהל מקרקעי ישראל הוחלט כי קרקעות המדינה לא יהיו מועמדות לקנייה או רכישה אלא יוחכרו ליישובים וקיבוצים בארץ לתקופה של חמישים שנה, כאשר לכל פיסת אדמה שהוחכרה, כנהוג בהסכמים מסוג זה, יש ייעוד. חלק מהקרקעות יועדו לבנייה והרחבת היישובים, וחלקן נועדו לעבודה חקלאית וגידול.
תפיסה זו של הבעלות על הקרקעות עמדה על תילה עד שנות השמונים המאוחרות של המאה העשרים, שבהן קרו כמה תהליכים שהשפיעו על בעלות הקרקעות בארץ. ראשית, הפרנסה מחקלאות הפכה נפוצה פחות ופחות, ודווקא נעשתה קשה יותר. אם לא די בזאת, עקב גדילת הייבוא של תוצרת חקלאית לארץ, החקלאות גם הפכה לפחות נחוצה, ולכן הקיבוצים והמושבים החלו לבקש לשנות את ייעוד הקרקע לשימושים רווחיים יותר. חקלאים אף הקימו מחסנים ומפעלים ללא אישור עקב חוסר הרווחיות של העבודה החקלאית. שנית, החל גל עלייה מברית המועצות, והמדינה נקלעה למצוקת דיור. הפתרון של מינהל מקרקעי ישראל היה פשוט – המנהל ייתן תמריצים לבעלי הקרקעות על מנת שיפשירו את הקרקעות החקלאיות שלא בשימוש ויסבו אותן לצורכי דיור. הסכמי החכירה כללו גם סעיף העוסק במקרים אלו, והוא קבע את הפיצויים שישלם המחכיר לחוכר במקרה שירצה לשנות את ייעוד הקרקע.
ביולי 1995 קיבלה מועצת מינהל מקרקעי ישראל את החלטה 727, שהמשיכה קו של החלטות קודמות של המנהל, שעיקרן אחד – חקלאים המתגוררים ביישובים כפריים וקיבוצים (משמע, בעלי אדמות חקלאיות) רשאים לשנות את ייעוד הקרקע, כלומר: אדמות חקלאיות יוכלו לשנות את ייעודן לאדמות לבנייה. החידוש שבהחלטות אלו היה כי על הפשרת הקרקע יקבלו החקלאים אחוזים מערך הקרקע, ולא רק פיצויים כספיים. החלטה 727 קבעה כי החקלאי יקבל פיצוי של כ-30 אחוזים מערך הקרקע לאחר שינוי ייעודה. ההחלטה נגעה רק לקיבוצים ומושבים, דבר שכביכול הפלה את בעלי הקרקעות העירוניים, שלא זכו להטבות כאלו. אם לא די בכך, מייד לאחריה התקבלה החלטה 737, שעסקה בהפשרת קרקע לצורך הרחבת היישובים החקלאיים ואפשרה לבני היישוב או מומלצים על פי מועצת היישוב לחכור את האדמות המופשרות במחיר מוזל וללא מכרז.
החלטות אלו עוררו מחלוקת רבה, ובשנת 2001 הגישה הקשת הדמוקרטית המזרחית עתירה לבג"ץ נגד מינהל מקרקעי ישראל, התק"מ, תנועת המושבים ועוד.
המשפט
עתירת עמותת "שיח חדש" (להלן: בג"ץ 244/00 או העתירה) נענתה יחד עם חמש עתירות נוספות, בפני הרכב של שבעה שופטים. העותרים תבעו מתן צו על תנאי וצו ביניים בעניין החלטות מועצת מקרקעי ישראל. העותרים בבג"ץ 244/00 ובבג"ץ 8350/00 (החברה להגנת הטבע נ' מינהל מקרקעי ישראל) טוענים כנגד חוקיות ההחלטות הנ"ל, משתי סיבות עיקריות. הראשונה היא שמועצת מקרקעי ישראל לא רשאית לקבל החלטות אלה, והשנייה היא שתוכן ההחלטות ודרך קביעתן אינם סבירים ומצדיקים ביטולן. שאר העתירות עוסקות בסעיפים מסוימים של ההחלטות, ועל כן קבע השופט תיאודור אור כי עד שתתקבל החלטה בנוגע לתקפות ההחלטות בכללותן לא יהיה דיון בעניינן. אור מציין כי ההחלטות בטלות ולכן אין דיון בשאר העתירות.
טענות העותרים
טענות עמותת "שיח חדש" נוגעות בכל שְלוש ההחלטות שקיבל מינהל מקרקעי ישראל. עיקרן הוא שהחלטות המינהל פוגעות במשאב המקרקעין – לטענתם אחד מהמשאבים היקרים ביותר של הציבור. בנוסף נטען כי ההחלטות הן תוצאה של המשך ההפליה בין המגזר החקלאי למגזר העירוני, כפי שבא לידי ביטוי בחלוקה האי-שוויונית של הקרקע במדינה. לדבריהם, העדפה זו פוגעת באינטרסים החברתיים בישראל, ובפרט באינטרס של המדינה להשתמש במקרקעיה בצורה ראויה, תוך התעלמות משיקולים סוציאליים, כלכליים ואקולוגיים. טענה נוספת היא שמינהל מקרקעי ישראל לא רשאי לקבל החלטות רחבות השפעה בנוגע למשאב ציבורי, ושהחלטות כגון אלה צריכות להיחקק על ידי הגוף המחוקק – הכנסת. העמותה עתרה להוצאת צו ביניים שימנע מימוש עסקאות על פי ההחלטות המדוברות.
עתירת "החברה להגנת הטבע" מכוונת כנגד החלטות 717 ו-727 בלבד, ואינה עוסקת בהחלטה 737. לטענתה ההחלטות אינן סבירות, משום שהן פוגעות באינטרס של המדינה לשמור על רציפות השטחים הפתוחים בישראל, ולמנוע פגיעה בהם בכלל. לדבריה, על מועצת מקרקעי ישראל להתחשב במדיניות התכנון הישראלית בבואה לקבל החלטות. מדיניות זו שמה דגש על שמירת השטחים הפתוחים ושימור האופי הכפרי של האזורים החקלאיים. עוד טוענת "החברה להגנת הטבע" כי ההחלטות ממריצות חוכרים להפוך שטחים חקלאיים למיועדים לבנייה, וכך פוגעת באינטרס האמור.
טענות המשיבים
המשיבים נחלקו לשתי קבוצות – משיבים פרטיים ומשיבים ממלכתיים. עמדת המושבים והקיבוצים (ה"פרטיים") הייתה כי הקרקע שהוחכרה להם היא במסגרת "חכירה לדורות", שהוא מצב בעל כוח קנייני חזק, ולכן שְלוש ההחלטות רק משקפות את המציאות. הכוונה היא שהפקעת הקרקע הזו דומה להפקעת רכוש פרטי מידי אדם, ולכן יש לשלם פיצויים בגובה כזה. בנוסף, הזכירו היישובים את הקשיים שהם עברו ברכישת הקרקעות, ואמרו כי לאור זאת אין לקרוא את החוזים בדקדקנות כזו. הטענה העיקרית האחרונה של המשיבים הפרטיים הייתה כי אין זה מקומה של הכנסת להתערב בהחלטות של מינהל מקרקעי ישראל.